cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תמונתו של דוריאן גריי
עלילה
בערב יום הולדתו השלושים ושמונה מבקר באזיל הלווארד את גריי הצעיר וטוען בפניו שהוא ידוע לשמצה בשל מעשיו ומידותיו הרעות. גריי מראה להלווארד את הדיוקן שצייר, שנראה עתה מכוער ומרושע עד מאוד, והלווארד, הרואה בהתכערות הדיוקן סימן להידרדרותו המוסרית של גריי, קורא לו לבקש מחילה מהאל ולשנות את דרכו. גריי כועס על הלווארד, ובתגובה רוצח אותו בדקירות סכין. גריי קורא למכר שלו, כימאי, ומשדל אותו לעזור לו להעלים את הגופה בטיעון שאם יסרב, גריי יחשוף סוד גדול ונורא שלו. מכרו הכימאי עוזר בהעלמת הגופה בניגוד לרצונו ולאחר תקופה מסוימת מתאבד.
לאחר שנים מחליט אחיה של סיביל ויין, אהובתו לשעבר של גריי, לנקום את מותה של אחותו, ורודף את גריי, אך נהרג לבסוף בתאונה במהלך ציד.
האירועים הסוערים גורמים לבסוף לגריי להחליט לשנות את דרכיו ולהפוך לטוב. הוא מספר ללורד הנרי על החלטתו, לאחר שכצעד ראשון למימושה ויתר על מערכת יחסים אפשרית עם צעירה כפרית יפה. הלורד הנרי מפקפק במניעיו ומציע שמעשיו של גריי לא נבעו מתוך רחמים על הצעירה, אלא מתוך גאווה וסקרנות. גריי מחליט לבדוק האם המעשה הטוב שעשה משתקף בתמונתו ומגלה שבמקום שהתמונה תחזור להיות יפה כביום ציורה, היא נראית מחרידה יותר מתמיד. גריי מהרהר באפשרות להתוודות על מעשיו, אך לבסוף חוזר בו ומחליט להשמיד את תמונתו, אותה האשים בהידרדרותו המוסרית. הוא מנסה להשמידה בדקירת סכין, אותה סכין שבה רצח את הלווארד חברו. כשמשרתיו נכנסים לחדר לאחר שדקר את התמונה, הם מוצאים אותו שרוע על הרצפה, זקן ומכוער עד מאוד, כשהסכין תקועה בחזהו, ואת תמונתו יפה כמו ביום שבו צוירה.
משמעות
הספר מתייחס להשפעה השלילית של היופי החיצוני מחד, ושל ההשפעה החברתית מאידך, על האדם. הוא דן למעשה במסכה החיצונית שהאדם שם על עצמו עקב הדרישות החברתיות החזקות, ודנה את האדם הפשוט לחיים של סבל ושל השחתה מוסרית.
ויילד מתאר בספר את ההבדל בין נקודת המבט הסובייקטיבית שדרכה רואה האדם את עצמו, לבין האופן בו הוא נראה בידי הסובבים אותו, ושם דגש על השינוי באופיו של האדם ובמעשיו בעקבות חשיפה לפיתויים וללחץ חברתי.
במקור התכוון ויילד ללעוג לצביעות החברה הלונדונית האריסטוקרטית, אך למעשה ביקורת זו מתאימה לכל חברה, ואף לחברה שבה אנו חיים כיום.
קולנוע
הספר עובד פעמים רבות לקולנוע. בשנת 1945 הפיקה MGM סרט מפואר ויקר, בעיבודו ובבימויו של אלברט לווין, ובכיכובו של הרד הטפילד. הסרט זכה בשלוש מועמדויות לפרס אוסקר (לרבות מועמדות של אנג'לה לאנסברי, ששיחקה את קורבנו של דוריאן, סיביל ויין), וזכה בפרס לקולנוע שחור-לבן. הסרט אופיין בדיוקן אותו צייר הצייר איוון אולברייט בצבעי טכניקולור בוהקים, שהיה האלמנט היחיד בסרט שצולם בצבע. ציורו המבעית של אולברייט, "תמונתו של דוריאן גריי" (1944-1943), מוצג במכון האמנות של שיקגו.
בשנת 1970 נעשה עיבוד מודרני של הספר לסרט קולנוע שנקרא 'דוריאן גריי' המתרחש בשנות השישים.
בסרט "ג'נטלמנים מובחרים" (2003) הופיעה דמותו של דוריאן גריי, שגולם בידי סטיוארט דאונסנד.
בשנת 2009 יצא לאקרנים סרט שמבוסס על הספר בשם "דוריאן גריי", בכיכובם של בן ברנס וקולין פירת'.
מלבד הפקות קולנוע אלו, היו הפקות קולנועיות נוספות של הסיפור.
טלוויזיה
ב-1976 הופק סרט טלוויזיה על פי הרומן בעיבודו של ג'ון אוסבורן ובכיכובם של פיטר פירת', ג'רמי ברט וג'ון גילגוד.
דמותו של דוריאן גריי מופיעה בסדרה "פני דרדפול", שמגולמת על ידי ריב קארני.
דמותו מופיעה גם בעונה השנייה של הסדרה ״ההרפתקאות המצמררות של סברינה״, ומגולמת על ידי ג׳דדיה גודאייקר.
הספר היווה השראה לעלילת הפרק Man of the People של הסדרה מסע בין כוכבים: הדור הבא ואלמנטים מהסיפור מופיעים בצורה דומה בפרק.
אופרה
המלחין האמריקאי לוול ליברמן הציג לראשונה את "תמונתו של דוריאן גריי" באופרה של מונטה קרלו ב-8 במאי 1996. הדיאלוגים בין דוריאן לבין הדיוקן שלו מוצגים כדואטים בין זמר טנור לתזמורת. ככל שמתפתחת האופרה, והדרמה מובילה להשחתתו הגמורה של דוריאן, כך המוזיקה הופכת לכאוטית ולצורמת יותר.
בשנת 2000 עלתה בבית האופרה של פראג האופרה "דוריאן" מאת יצחק שטיינר, המבוססת על סיפורו של ויילד, בבימוי נתן דטנר ובהשתתפות ששי קשת.
תיאטרון
באפריל 2017 עלתה ההצגה "תמונתו של דוריאן גריי" בישראל בתיאטרון הבימה. את ההצגה יצר יחזקאל לזרוב, שהיה אחראי לבימוי, לעיבוד, לעיצוב הבמה ולעיצוב התנועה, ואף גילם בה את התפקיד הראשי של דוריאן גריי.
ההצגה כוללת קטעים מוזיקליים על רקע השירים הבאים:
מחזמר
בנובמבר 2022 עלה בתיאטרון בלונדון המחזמר "דוריאן" המבוסס על הסיפור.
פרוטקטור
Protector הוא בשפה האנגלית "מֵגֵן". {{פירושונים|
ראו גם
}}
אברהם סלמן
אברהם (אברשה) סלמן (Selman 4 באוגוסט 1911 - 17 בדצמבר 1975) היה לוחם מחתרת, משורר, מתרגם, עורך, מוציא לאור, ממציא, חידונאי ותשבצאי ומחברם של כמה ספרים.
אברהם סלמן נולד בעיירה אוציאני שבליטא לאב סוחר, יהודה דב ולאימו, בתיה. כשהיה בן שלוש עבר עם משפחתו לחרקוב, ברוסיה. ב-1925 המשפחה עלתה ארצה והתיישבה בתל אביב. אברהם למד בגימנסיה גאולה. הוא היה ממיסדי חוגי הנוער הלאומי ובשנות השלושים של המאה העשרים הצטרף לברית הביריונים.
ב-1929 היה מעורב במאבקימם על הכותל המערבי. במאורעות תרפ"ט גויס לההגנה והיה פעיל בהגנה באזור תל אביב. ב-1931 הצטרף לפלוגת בית"ר בראש פינה ובמהרה עמד בראשה. הוא התנגד למפקד האוכלוסין הממשלתי (שנועד לחסימת העלייה הבלתי לגלית) ופעל נגדו. נאסר ונשפט לכמה חודשי מאסר בכלא עכו. ב-1934 פעל יחד עם חבריו להברחת עולים ונשק דרך גבול הצפון. באותה שנה היה לחבר במרכז ברית הציונים הרוויזיוניסטים.
ב-1937 ערך את הירחון "סדן" ושנה לאחר מכן היה מיוזמי "חזית פועלים לאומית". ב-1938 נאסר בצו מנהלי וב-1939 שוב נאסר. ב-1940 נידון לארבעה שנות מאסר, במזרעה ובלטרון. אחרי שחרורו הצטרף ללח"י, שם אימץ לו את הכינוי "אבידן". היה אחד העצורים לאחר רצח ברנדוט.
סלמן חיבר שירי מחתרת שהודפסו על תקליטים. ב-1952 יצר מכשיר לקטיפת פירות הצבר. הוא חיבר וערך מדורי חידונים ותשבצים בעיתונים. פרסם שני ספרים האחד, "חישובי פלא", ספר מתמטי והשני, "מלכות אגד-הר", שכלל סיפורים וחידונים. תרגם סיפורים וספרים מרוסית, אנגלית וצרפתית לעברית.
סלמן הביא לעולם ארבעה ילדים, בת אחת מדינה שרייברג ושתי בנות ובן מגלילה.
רוברטס
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
מל פרר
מל פרר (אנגלית: Mel Ferrer; 25 באוגוסט 1917 – 2 ביוני 2008) היה שחקן קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה, במאי ומפיק אמריקאי.
ביוגרפיה
פרר נולד בשם  Melchor Gastón Ferrer לאב, רופא ממוצא קובני ולאם אמריקאית. הוא למד באוניברסיטת פרינסטון והחל להופיע שם בתיאטרון.
ב-1956 הופיע כנסיך אנדריי בסרט מלחמה ושלום לצד אשתו דאז אודרי הפבורן והנרי פונדה. ב-1966 גילם את דמותו של הצייר אל גרקו בסרט שאותו אף הפיק. ב-1964 השתתף בסרט "נפילת האימפריה הרומית".
ב-1959 ביים את הסרט "היכלי ירק" בכיכובה של אודרי הפבורן, שהיה כישלון אמנותי וקופתי. ב-1964 שיחק בסרט "סקס והנערה הרווקה לצידה של נטלי ווד. ב-1967 הפיק את הסרט המצליח "בודדה באפלה" בכיכובה של אודרי הפבורן כעיוורת המצליחה להתגבר על שודדים.
הוא הופיע גם בסדרות טלוויזיה כמו פאלקון קרסט וקולומבו.
למל פרר יש כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
משפחה
פרר היה נשוי חמש פעמים. אשתו הרביעית הייתה אודרי הפבורן. הם נישאו ב-1954 והתגרשו ב-1968. ב-1960 נולד בנם המשותף שון הפבורן פרר.
ליגת הכדורגל של קוריאה הצפונית
ליגת הכדורגל של קוריאה הצפונית (הנגול: 최상급축구련맹전; הנג'ה: 最上級蹴球聯盟戰) היא ליגת הכדורגל הבכירה של קוריאה הצפונית אשר נערכת מאז 1960.
בשל מעמדה הפוליטי של המדינה, כמדינה קומוניסטית מסוגרת, אין בה שוק העברות מפותח ונאסר על פי החוק הצפון קוריאני לבצע העברות מקבוצת כדורגל אחת לשנייה, אף בתוככי המדינה. כאשר קבוצות הכדורגל מסתמכות על האקדמיות לכדורגל. ההתאחדות של צפון קוריאה היא חברה בקונפדרציית הכדורגל של אסיה. אלופת הליגה מתמודדת בגביע הנשיא של הקונפדרציה האסייאתית.
בשנים 1960–2009 הליגה הבכירה נקראה בשם "התחרויות החדשניות לכושר הטכני". ב-2010 הוקמה ליגת העל הצפון קוריאנית כמחליפת הליגה הקודמת ובשנת 2018 שינתה את שמה לליגת העל בכדורגל.
מקורות (1960 - 2010)
בתחילה, כל הספורט במדינת צפון קוריאה היה על בסיס חובבני, כאשר התחרויות נקראו "התחרויות החדשניות לכושר הטכני" (הנגול: 기술혁신경기대회; הנג'ה: 技術革新競技大會) שהתקיימו כמה פעמים בשנה, החל משנות ה-60.
בשנת 1977, הספורט במדינה עבר רפורמה, ונוצרו מועדוני ספורט מקצוענים במגוון ענפים, שהחתימו את שחקניהם על חוזים תמורת תשלום. מאז החלה תחרות אליפות שנתית שנקראה "האליפות הלאומית", שהתקיימה בחודש ספטמבר בכל שנה.
בנוסף מתקיימות תחרויות נוספות במדינה במקביל:
התקופה המקצוענית (החל מ-2010)
החל משנת 2010, הליגה הלאומית לאליפות המדינה בגברים נקראה "הליגה הבכירה בכדורגל" (הנגול: 최상급축구련맹전; הנג'ה: 最上級蹴球聯盟戰), אך עדיין התקיימה ביחד עם האליפות הלאומית בענפי ספורט אחרים. אליפות זו התקיימה בפעם האחרונה ב-2017, לאחר מכן הוחלפה בתחרות חדשה "ליגת העל בכדורגל של DPR קוריאה" (הנגול: 조선민주주의인민공화국 1부류축구련맹전; הנג'ה: 朝鮮民主主義人民共和國 一部流蹴球聯盟戰), שהתקיימה לראשונה במתכונת סיבובים של בית-חוץ, כמו שמקובל ברוב מדינות העולם.
כל מועדון ספורט - הכולל את מחלקת הכדורגל שלו - מחולק ל-3 רמות: רמה ראשונה, רמה שנייה ורמה שלישית. הקבוצות ברמה הראשונה הם מקצועניות לחלוטין שמשחקות בליגה הגבוהה ביותר בענף מסוים - במקרה של כדורגל זה הליגה הראשונה (ליגת העל), והליגה השנייה שנחשבות לרמה הראשונה בכדורגל. הקבוצות ברמה השנייה משתתפות בליגות הנמוכות יותר, אם כי הן יכולות לעלות לליגות הגבוהות יותר ברמה הראשונה, תלוי בהישגים שלהן. קבוצות הספורט ברמה השלישית לא יכולות לקחת חלק בתחרויות המקצועניות, כיוון שהן חובבניות לחלוטין, לרוב קבוצות ששייכות לעובדים בחברות שונות במשק.
בריידס
בהתפרצות הר הגעש סופרייר הילס בשנת 1995, נחרבה פלימות' הבירה וננטשה, ודרום האי נאסר לכניסה. בשנת 1998 הועברו מוסדות השלטון לבריידס, ומאז משמש הכפר כבירת הטריטוריה דה פקטו.
קורשן
קורשן (בליטאית:, קורשנאי; בפולנית: Kurszany, קורשני) היא עיר קטנה במחוז שאולאי שבצפון מערב ליטא, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
העיר נזכרת לראשונה במאה ה-16. מראשיתה נודעה העיר בתעשיית הקדרות שבה. מסוף המאה ה-18 הייתה העיר בבעלות משפחת האצולה גרוזבסקי.
יהודי קורשן
בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-900 יהודים, כשליש מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית, תוך קיום בית ספר עברי. פעילות זו נאסרה עם סיפוח ליטא לברית המועצות ביוני 1940.
ב-26 ביוני 1941, כמה ימים לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, נכבשה העיר בידי הגרמנים, ואלו רצחו מיד מספר יהודים בה. לאחר מכן, העבידו הליטאים את יהודי העיר בעבודות כפייה.
בהמשך, רוכזו הגברים היהודים מהעיר מגיל 12 ומעלה בבניין בית המדרש המקומי, תוך העלמת החולים, שליחת 15 גברים לשאולאי, ורצח כל יתר הגברים בשתי קבוצות עד 16 ביולי 1941.
הנשים והילדים היהודים שנותרו בעיר רוכזו בגטו צפוף שהוקם בה, אשר ממנו הועברו ב-15 באוגוסט 1941 לגטו זאגר, שם נרצחו בעת חיסול הגטו ב-2 באוקטובר 1941.
אליקים בן משולם
רבנו אליקים ב"ר משולם הלוי (בערך ד'תש"צ - ד'תת"ס, 1030–1100) היה מגדולי חכמי אשכנז בדורו של רש"י וחותנו של רבי יצחק ב"ר אשר הלוי (ריב"א).
חייו
חייו של רבינו אליקים ב"ר משולם הלוי התרכזו בשלוש ערי "שו"ם" (שפירא, וורמייזא ומגנצא). הוא קיבל תורה מתלמידיו של רבנו גרשום מאור הגולה, רבי יצחק הלוי סג"ל בוורמייזא, ואחר כך גם מרבי יצחק ב"ר יהודה במגנצא. בימי שבתו במגנצא היה חלק מחבורת החכמים הנקראת "חכמי מגנצא" שעסקו בסידור תורת רבותיהם על התלמוד, הפירושים הידועים לנו כיום כפירושי רבנו גרשום על התלמוד הם פרי יצירתם של חכמים אלו.
בסוף ימיו עבר לשפירא, שם שימש כרב וראש ישיבה ושם נפטר בערך בשנת ד'תת"ס (1100), את מקומו ירש חתנו הריב"א, שהיה ראש וראשון לבעלי התוספות באשכנז.
מקום הולדתו אינו ידוע, אך מצבותיהן של בנותיו שנפטרו בחייו נמצאו בבית הקברות הישן בוורמייזא, דבר המעיד שככל הנראה הוא התגורר שם עד לעת זקנותו.
מלבד בתו שהייתה נשואה לריב"א (ששמה אינו ידוע), נמצאו גם המצבות של שתיים מבנותיו, חנה (נפטרה ד'תתמ"ג) ופריצא (נפטרה ד'תתמ"ח).
רבותיו של רבינו אליקים היו גם רבותיו של רש"י, והמהרש"ל אף מציין שהיו חברים. גם בספר "הפרד"ס" מבית מדרשו של רש"י מובאים תקנות והנהגות ממנו, אמנם רש"י איננו מציין אליו בפירושו ואף הוא מציין לרש"י רק פעם אחת ברמז, שאף הוא מוטל בספק.
תורתו
רבי אליקים חיבר פירוש לארבעה מסדרי התלמוד בבלי (פרט לסדר זרעים וטהרות) אך רובו ככולו אבד, כמו תורת רוב חכמי אותו הדור, מחמת פירושו של רש"י שהיה מצוי ושימושי יותר. פירושו לסדר קדשים היה לעיני רבינו בצלאל אשכנזי, שעשה בו שימוש בספרו שיטה מקובצת, אך רוב פירושיו אבדו ולא נשתייר מהם כמעט זכר למעט קטעים בודדים המבאים בספרי ראשונים אחרים. גורל שונה היה לפירושו על מסכת יומא שנשתייר כמעט בשלימות, ויצא לאור על ידי חברת מקיצי נרדמים בשנת תשכ"ד. שרידים מפירושו למסכת תענית יצאו לאור בשנת תשי"ט על ידי מוסד הרב קוק בשם "שרידים מפירוש הר"א".
לדעת אברהם אפשטיין רבי אליקים היה חלק מהעורכים של קונטרס מגנצא, שנקרא בטעות "פירוש רבנו גרשום". אבל חוקרים מאוחרים יותר חלקו על קביעה זו, לאור גילויי פירושיו העצמיים והשוני ביניהם לבין קונטרס מגנצא. י"מ תא-שמע אמר שרבי אליקים בסך הכל שיקע פירושים רבים מקונטרס מגנצא בפירושו, וחכמי צרפת שלא היה בידיהם קונטרס מגנצא, הביאו משם את המובאות מקונטרס מגנצא.
יוליוס רוברט פון מאייר
יוליוס רוברט פון מאייר (בגרמנית: Julius Robert Mayer; 25 בנובמבר 1814 – 20 במרץ 1878) היה רופא גרמני, כימאי ופיזיקאי ואחד ממייסדי תחום התרמודינמיקה. הוא ידוע בעיקר בשל הניסוחים הראשונים בשנת 1841 של חוק שימור האנרגיה, מה שידוע כיום כאחת הגרסאות הראשונות של החוק הראשון של התרמודינמיקה. לפיו "אנרגיה לא יכולה להיווצר ולא להיהרס". בשנת 1842 תיאר מאייר את התהליך הכימי החיוני הקרוי "חמצון" כמקור האנרגיה העיקרי לכל יצור חי. שנים רבות התעלמו החוגים המדעיים מהחדשנות וזכות הראשונים של מאייר בגילוי חוק שימור האנרגיה. המקבילה המכנית לחום יוחסה לג'יימס ג'ול בשנה שלאחר מכן. מאייר העלה את הרעיון כי צמחים מצליחים להמיר אור לאנרגיה כימית.
ראשית חייו
יוליוס רוברט מאייר נולד ב-25 בנובמבר 1814 בהיילברון, וירטמברג (באדן-וירטמברג, גרמניה), היה הצעיר מבין שלושת בניו של הרוקח כריסטיאן מאייר שניהל בביתו בית מקרחת שהתפרסם בשם "רוזנאפותקה". הוא היה צאצא למשפחה מכובדת של העיר, המיוחסת לפיליפ מלנכתון וליוהנס רויכלין. החל משנת 1832 הוא למד רפואה באוניברסיטת אברהרד-קרל בטיבינגן, במסגרת הכשרתו כרופא בצבא גרמניה. בשנת 1838 הוא השלים את לימודי הדוקטורט ברפואה. לאחר שהייה בפריז (1839/40) הוא הפליג כרופא ספינת מפרש הולנדית למסע לאי ג'אווה, בכוונה לעסוק שם במחקרים במדעי הטבע.
אף על פי שמעולם לא התעניין בטרם מסע זה בתופעות פיזיקליות, תוך התבוננות בגלי הים גילה כי המים של ים סוער חמים יותר מאשר המים בים שקט. התבוננות בתופעה זו עודדה אותו לחשוב על החוקים הפיזיקליים. בייחוד משכה את תשומת ליבו התופעה הגופנית של חום הגוף. השאלה שעליה ניסה להשיב אם החום מתפתח ישירות בדומה לחום הבעירה? או שכמויות החום שהגוף צורך נוצרו בדרכים ישירות ועקיפות, וסכומן משתווה לחום השריפה? לאחר שובו בחודש פברואר 1841 מאייר הקדיש את מאמציו כדי לפתור בעיה זו. בשנת 1841 הוא התיישב בהיילברון והתחתן.
פיתוח הרעיונות הקשורים בחום
ב-1837 נעצרו הוא וכמה מחבריו על הצטרפותם לארגון האסור על פי חוק. הוא שהה במעצר וגורש לשנה אחת מהאוניברסיטה. בפסק זמן זה מאייר נסע לשווייץ, צרפת ולאיי הודו המזרחית ההולנדית. התחיל להתעניין במתמטיקה ובהנדסה אותן למד באמצעות שיעורים פרטיים אצל חברו קרל באור. מאייר הבחין במהלך מסעו למזרח הרחוק, שצבע דמם של המטופלים שלו הוא אדום כהה משום שהם צורכים פחות חמצן, ולכן הם צורכים גם פחות אנרגיה. הסיבה לתופעה זו היא, שצורך שמירה על טמפרטורת גופם באקלים החמים נדרשת פחות אנרגיה. לעומתם מטופלים בגרמניה הקרה הם בעלי צבע דם אדום בהיר, המעיד שהם צורכים חמצן רב יותר, ונדרשת להם יותר אנרגיה כדי לשמור על חום גופם. הוא גילה שחום ועבודה מכנית הן שתי צורות של אנרגיה. ב־1841 חזר מאייר להיילברון כדי להתמחות ברפואה, אך הפיזיקה הלהיבה אותו יותר.
ביוני 1841 הוא השלים את מאמרו המדעי הראשון שנשא את השם "על קביעת כמותית ואיכותית של הכוחות". מאמר זה שפורסם בכתב עת מדעי שבניהולו של הכימאי הידוע יוסטוס פון ליביג, זכה להתעלמות מצד הפיזיקאים, בשל העדר השכלה פורמלית של מאייר בתחום זה ואולי בגלל קשיים לשקף את תגליתו במשוואה מתמטית. מאייר התעניין בתופעת החום ובתנועתו. הוא הציג את התופעות שחקר באמצעות ערכים כמותיים ומספריים תוך ציון המקבילה המכנית לחום. מאייר היה הראשון שתיאר את התהליך הכימי החיוני הידוע כיום בשמו "חמצון" המשמש כמקור ראשוני לאנרגיה עבור כל יצור חי. בשנת 1845, לאחר ששיפר את הידע שלו בפיזיקה, הוא פרסם מונוגרפיה שתארה את היחסים הכמותיים בין חום ולעבודה המכנית.
בשנת 1848 הוא חישב כי בהיעדר מקור אנרגיה פנימי, השמש תתקרר תוך - 5000 שנים. לדעתו, השפעת המגעים עם מטאוריטים גורמת לשמש להמשיך לספק חום. מאחר שלא התייחסו אליו ברצינות, הישגיו זכו להתעלמות והכבוד על גילוי השקילות שבין עבודה לאנרגיה ניתן לג'יימס ג'ול. מאייר כמעט התאבד אחרי שגילה זאת. הוא שהה זמן מה במוסדות לבריאות הנפש כדי להתאושש ממותם של כמה מילדיו. רק לאחר תלאות פורסמו מספר מאמרים שלו, בשל אופיים המתקדם ובשל רמת הפיזיקה והכימיה שנידונה בהם. בסופו של דבר בשנת 1859 זכה מאייר לתואר דוקטורט כבוד של הפקולטה לפילוסופיה של אוניברסיטת טובינגן שבה למד. עבודתו זכתה לעיון מחודש ב־1862 על ידי עמיתו הבריטי, הפיזיקאי ג'ון טינדאל, בהרצאה שנשא במוסד המלכותי בלונדון. ביולי 1867 פרסם מאייר מאמר העוסק במכניקה של החום והתנועה. ב־5 בנובמבר 1867 זכה גם בתואר אצולה שהוענק לו על ידי ממלכת וירטמברג ומאז נקרא "פון מאייר".
יוליוס רוברט פון מאייר נפטר משחפת ב-20 במרץ 1878 בעיר הולדתו, היילברון.
חייו הפרטיים
ב-1848 שניים מילדיו מתו ממחלות זה אחר זה. בהמשך לקה מאייר במחלה נפשית, ככל הנראה דיכאון, וב-28 במאי 1850 ניסה להתאבד. בעקבות זאת אושפז במוסד פסיכיאטרי. אחרי שחרור מהמוסד היה עדיין שבור מבחינה נפשית אולם עד שנת 1860 השתקם וחזר בהדרגה לחיים הציבוריים. בינתיים הוכרו זכויותיו המדעיות וזכה להוקרה, אך הנאתו מכך לא הייתה שלמה. את שאר חייו בילה בעבודה מאומצת כרופא.
ג'אד בושלר
ג'אדסון דונלד "ג'אד" בושלר (באנגלית: Judson Donald "Jud" Buechler; נולד ב-19 ביוני 1968) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1990–2002. לאורך 12 עונותיו בליגה זכה ב-3 אליפויות כשחקן שיקגו בולס (1996–1998), וקלע 3.3 נקודות בממוצע למשחק ב-36.6% קליעה לשלוש.
מאז עונת משמש כעוזר מאמן בקבוצת ניו יורק ניקס.
קריירת מכללות
בושלר נולד בסן דייגו שבקליפורניה, ובין השנים 1986–1990 למד באוניברסיטת אריזונה. בעונת 1987/1988 סייע לקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה ("אריזונה ויילדקטס") להעפיל לפיינל פור טורניר אליפות המכללות, לראשונה בתולדותיה, לצדם של שון אליוט וסטיב קר. במשחק חצי הגמר הפסידה הקבוצה מול אוניברסיטת אוקלהומה, בה שיחקו מוקי בליילוק, הארווי גרנט וסטייסי קינג, בתוצאה 78–86. בעונת 1989/1990 הציג יכולת טובה עם ממוצעים של 14.9 נקודות, 8.3 ריבאונדים ו-4.0 ריבאונדים למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית העונה של מחוז Pac-12.
קריירת משחק ב-NBA
בדראפט ה-NBA 1990 נבחר בושלר בבחירה ה-38, על ידי סיאטל סופרסוניקס, ומיד הועבר בטרייד לניו ג'רזי נטס. בנובמבר 1991 עבר לשחק בסן אנטוניו ספרס, ולאחר כחודש שוחרר וחתם בגולדן סטייט ווריורס. בעונת קבע שיאי קריירה של 6.2 נקודות ו-2.8 ריבאונדים בממוצע למשחק, כשחקן הווריורס.
לקראת עונת חתם על חוזה בשיקגו בולס. באותה עונה הודחו הבולס בחצי גמר האזור המזרחי, ובכל שלוש העונות העוקבות זכתה הקבוצה באליפות ה-NBA. לאורך התקופה שותף בושלר ב-61 מתוך 68 משחקי הבולס בפלייאוף, ותרם 3.0 נקודות למשחק בעונה הסדירה, ו-1.8 נקודות למשחק בפלייאוף.
בסיום עונת חתם בדטרויט פיסטונס, עמה הודח פעמיים בסיבוב הפלייאוף הראשון. ביולי 2001 נשלח בטרייד לפיניקס סאנס, ולאחר שישה חודשים בפיניקס הועבר בטרייד נוסף לאורלנדו מג'יק. בסיום עונת שוחרר בושלר מאורלנדו ופרש ממשחק, בגיל 33.
קריירת אימון
בין השנים 2016–2018 שימש בושלר כעוזר מאמן בקבוצת לוס אנג'לס לייקרס, תחת המאמן הראשי לוק וולטון.
בקיץ 2018 מונה לעוזרו של דייוויד פיזדייל, מאמן ניו יורק ניקס.
שפה אם
שפה אם או פרוטו-שפה (מיוונית Πρωτογλώσσα – "שפה ראשונה") היא שפה, שממנה נבעו שפות קרובות, המהוות משפחת שפות. ברוב המקרים, השפה האם איננה ידועה מראיות וממצאים ישירים והיא משוחזרת באמצעות השוואת הפריטים המרכיבים את משפחת השפות. במחקר שחזורי כזה, עוסקת הבלשנות ההיסטורית. שחזור לפי שפות עכשוויות אינו מאפשר לחשוף את כל מאפייניה של השפה האם וככל שזו עתיקה יותר ביחס לצאצאיה, המידע עליה חלקי יותר. בין השפות האימהות המשוחזרות מונים את הפרוטו-הודו-אירופית, הפרוטו-שמית, הפרוטו-בנטו.
צ'ארלסטון (וירג'יניה המערבית)
צ'ארלסטון (באנגלית: Charleston) היא עיר הבירה של מדינת וירג'יניה המערבית בארצות הברית. היא גם העיר הגדולה במדינה, ובירת מחוז קאנאווה. העיר ממוקמת על מפגש הנהרות אלק וקאנאווה. במפקד האוכלוסין של שנת 2009 מנתה צ'ארלסטון כ-50 אלף תושבים, והאזור המטרופוליטני מונה 309,635 נפש.
שפה אם
שפה אם עשויה להתייחס גם למשפחת שפות מצומצמת או לענף שפות מסוים ואז ייתכן ויש לגביה תיעוד היסטורי. דוגמאות לכך יש בלטינית המהווה את השפה האם של השפות הרומאניות, ובנורדית עתיקה ממנה התפתחו שפות הענף הגרמני הצפוני (שוודית, נורווגית, דנית, איסלנדית ופארואזית).
צ'ארלסטון (וירג'יניה המערבית)
הייצור התעשייתי של העיר כלל בתחילה מלח וגז טבעי. לאחר מכן הייתה זו תעשיית הפחם שהביאה לשגשוג כלכלי בעיר וסביבותיה. כיום מתבססת כלכלת העיר על מסחר, שירותים, ממשל, רפואה וחינוך. בעיר נמצאת גם אוניברסיטת צ'ארלסטון ושדה התעופה יגר. בנוסף שוכן בעיר בסיס של להק מטוסי התובלה הרקולס, המשמשים את הכח האווירי של המשמר הלאומי האמריקני, הממוקם בווירג'יניה המערבית.
שפה אם
השיטה המקובלת לשחזור מאפייניה של שפה אם מבוסס על ההנחות המסורתיות של הבלשנות המשווה: התפתחותן של שפות במודל אילן היוחסין וחוקיותם של מעתקי הגאים. כיום קמו עוררין על הנחות אלה ואין מייחסים להן עוד תוקף מוחלט. עם זאת, הנחות אלה הן עדיין בעלות ערך רב, שכן הן מספקות בסיס תאורטי מוצק לשחזורים ואפשרות לדחות סברות שאינן עולות אתן בקנה אחד.
צ'ארלסטון (וירג'יניה המערבית)
צ'ארלסטון היא ביתן של כמה קבוצות ספורט לאומיות של וירג'יניה בתחומי הבייסבול, הכדורסל והריצה.
היסטוריה
לאחר מלחמת העצמאות של ארצות הברית החלו מתיישבים אירופאים רבים להגר באטיות מיישוביהם אל פנים הארץ. אדמות העיר נרכשו בשנים שלפני המלחמה, ויישוב הקבע הראשון הוקם בשנת 1787.
בתחילת המאה ה-19 התגלה מלח רב בנהרות שבסביבת העיר, דבר שהוביל לצמיחה כלכלית נרחבת. העיר המשיכה לצמוח עד שנת 1861, שבמהלכה החליטה המדינה לפרוש מן האיחוד ולהצטרף לקונפדרציית המדינות של אמריקה, העיר הייתה מחולקת בין הנאמנות לשני המחנות היריבים. לאחר קרבות רבים שבתחילתם צבא הקונפדרציה כבש את העיר ושלט בה, העיר נכבשה לבסוף על ידי צבא האיחוד. הפיצול בין המחנות הוביל גם לפיצול בין וירג'יניה המערבית לווירג'יניה, פיצול שנעשה על ידי הנשיא אברהם לינקולן תוך כדי המלחמה.
בשנת 1877 התקיימו בחירות עממיות בנודע לעיר הבירה של המדינה, בחירות שבהן צ'ארלסטון ניצחה. במהלך המאה ה-20 העיר התבססה לא רק כמרכז פוליטי, אלא גם כמרכז כלכלי- התגלו בה משאבים טבעיים רבים (כגון פחם וגז טבעי), והתפתחו תעשיות מרובות של זכוכית, כימיקלים, עץ ופלדה. קווי הרכבת גם הם הגבירו את הצמיחה. בעיר חלה תנופת בנייה רחבה, שהתגברה בזמן מלחמת העולם השנייה.
דמוגרפיה
נכון לשנת 2010, גרים בעיר כ-51,000 תושבים. 78.4% מהאוכלוסייה הם לבנים, 15.5% אפרו-אמריקאים, 2.3% אסייתים, 0.2% אינדיאנים, 0.3% מגזעים אחרים ו-3.2% משני גזעים ויותר.
הפנר
הפנר הוא שם משפחה ממקור גרמני (Hefner). פירוש השם הוא עיסוק, שהיה נפוץ בימי הביניים - לספק למבשלת הבירה שמרים טריים.
מריה אנונציאטה, נסיכת שתי הסיציליות
מריה אנונציאטה, נסיכת שתי הסיציליות (באיטלקית: Maria Annunziata, Principessa di Borbone delle Due Sicilie; 24 במרץ 1843 – 22 במאי 1871), הייתה בתו של פרננדו השני, מלך שתי הסיציליות ואשתו של קרל לודוויג, ארכידוכס אוסטריה.
ביוגרפיה
מריה אנונציאטה נולדה ב-24 במרץ 1843 בקזרטה, לפרננדו השני, מלך שתי הסיציליות ולמריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של הארכידוכס קרל, דוכס טשן והנרייטה, נסיכת נסאו-ויילבורג.
בשנת 1859 מת אביה פרננדו השני, מלך שתי הסיציליות, ואחיה פרנצ'סקו השני, מלך שתי הסיציליות עלה לשלטון במקומו. זמן קצר לאחר מותו ניצחו הכוחות הצרפתיים והסרדיניים את הצבא האוסטרי במלחמת אוסטריה-סרדיניה, מה שהוביל כעבור זמן קצר לאיחוד איטליה ולהדחתו של אחיה מהשלטון. מריה אנונציאטה יחד עם משפחתה ברחו לרומא, ובהמשך עברו משם לווינה. ב-21 באוקטובר 1862 התחתנה מריה אנונציאטה עם קרל לודוויג, ארכידוכס אוסטריה, אחיו של פרנץ יוזף, קיסר אוסטריה, ממנו נולדו לה 4 ילדים.
ב-22 במאי 1871 מתה מריה אנונציאטה משחפת, והיא בת 28 בלבד. בשנת 1914 נרצח בנה פרנץ פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה, מה שהוביל למלחמת העולם הראשונה.
משפחתה
ב-21 באוקטובר 1862 התחתנה מריה אנונציאטה עם קרל לודוויג, ארכידוכס אוסטריה, אחיו של פרנץ יוזף, קיסר אוסטריה, ממנו נולדו לה 4 ילדים:
האוניברסיטה המרכז-אירופית
האוניברסיטה המרכז-אירופית (באנגלית: Central European University, בהונגרית: Közép-európai Egyetem) היא אוניברסיטת מחקר פרטית המוסמכת להעניק תארים באוסטריה, הונגריה וארצות הברית, בעלת קמפוסים בווינה ובבודפשט. האוניברסיטה ידועה בהתמקדותה במדעי החברה והרוח, יחס נמוך של סטודנטים לסגל ומגוון הסטודנטים הבינלאומי הלומדים בה. עיקרון מרכזי במשימת האוניברסיטה הוא קידום חברה פתוחה. האוניברסיטה המרכז-אירופית היא אחד משמונה המרכיבות את ברית CIVICA, קבוצה של מוסדות להשכלה גבוהה אירופיים במדעי החברה, מדעי הרוח, מנהל עסקים ומדיניות ציבורית, כגון המכון למדע המדינה פריז, בית הספר לכלכלה ולמדע המדינה של לונדון ובית-הספר לכלכלה של סטוקהולם.
האוניברסיטה הוקמה בשנת 1991 על ידי הפילנתרופ המיליארדר ג'ורג' סורוס, שהעניק לה קרן של 880 מיליון דולר, מה שהפך את האוניברסיטה לאחת העשירות באירופה, יחסית למספר הסטודנטים הלומדים בה. האוניברסיטה מורכבת מ-13 מחלקות אקדמיות ו-17 מרכזי מחקר, בנוסף לבית הספר למדיניות ציבורית ובית הספר ללימודי דוקטורט במדעי המדינה, מדיניות ציבורית ויחסים בינלאומיים. בוגרי האוניברסיטה כוללים פוליטיקאים, אקדמאים ופעילים בולטים, דוגמת נשיא גרוזיה לשעבר, גיורגי מרגוולשווילי.
היסטוריה
האוניברסיטה נוסדה בשנת 1991 בתגובה לנפילת הגוש המזרחי. החזון המכונן היה ליצור אוניברסיטה המוקדשת לבחינת האתגרים העכשוויים של "חברות פתוחות" ודמוקרטיזציה. המטרה הראשונית הייתה ליצור מוסד בסטנדרטיים מערביים, אך עם זאת בעל אופי אירופי-מרכזי מובהק, שיעודד שיתוף פעולה בין אזורי ויחנך קבוצה חדשה של מנהיגים אזוריים שיעזרו למעבר למשטר דמוקרטי ברחבי האזור. האוניברסיטה הוקמה בבודפשט, פראג וורשה. ובמקור היה הקמפוס הראשי ממוקם בפראג, אך בגלל "סכסוך פוליטי וכלכלי בין מייסדה לבין ממשלת צ'כיה", בעיקר ראש הממשלה, ואצלב קלאוס, היא הועברה לבודפשט.
באפריל 2017, יזם ראש ממשלת הונגריה, ויקטור אורבן, חוק המטיל מגבלות על האוניברסיטאות הזרות בהונגריה, מגביר את הפיקוח עליהם ומטיל מגבלות על העסקת מרצים זרים. החוק נוסח במיוחד במטרה למנוע מהאוניברסיטה המרכז-אירופית לפעול במדינה, מאחר שהיא אחד מהמוסדות האקדמיים העצמאיים היחידים במדינה. בתגובה יצאו עשרות אלפי מפגינים לרחובות בודפשט בקריאה לבטל את החוק. באוגוסט 2018 הורה אורבן לסגור את החוגים ללימודי מגדר במדינה, בפועל רק האוניברסיטה המרכז-אירופית לימדה לימודי מגדר באותה עת, ל-11 סטודנטים בלבד. בדצמבר 2018 הודיעה האוניברסיטה כי היא נאלצת לעזוב את הקמפוס שלה בבודפשט ושהיא תעביר את פעילותה לווינה החל מספטמבר 2019. באוקטובר 2020, קבע בית הדין האירופי לצדק כי שינויים שעשתה הונגריה בחקיקה הנוגעת להשכלה גבוהה אינם עולים בקנה אחד עם המשפט האירופי.
תוכניות לימודים
עד שנת 2020 תוכניות הלימודים של האוניברסיטה המרכז-אירופית כללה רק לימודים לתארים מתקדמים, תואר שני ודוקטורט. החל מ-2020 באוניברסיטה יש מסלול לתואר ראשון משולב בפכ"מ (פילוסופיה,כלכלה ומדע המדינה) ותואר ראשון משולב בתרבות, פוליטיקה וחברה. מסלולי הלימוד לתארים מתקדמים כוללים:
סגל
בין חברי הסגל של האוניברסיטה בעבר ובהווה נמנים:
הכרה אקדמית
האוניברסיטה מאורגת כמוסד אקדמי לפי הדגם האמריקאי, ומנוהל על ידי חבר נאמנים, עם הסמכה של מועצת אוניברסיטת מדינת ניו יורק, ומטעם מחלקת החינוך של מדינת ניו יורק, בארצות הברית. האוניברסיטה הוסמכה גם על ידי הנציבות להשכלה גבוהה בהונגריה, ומוכרת רשמית כאוניברסיטה פרטית. באוסטריה האוניברסיטה מוכרת כמוסד להשכלה גבוהה פרטי, ומוסמכת על ידי הסוכנות לאבטחת איכות והסמכה אקדמית של אוסטריה.
שיתופי פעולה אקדמיים
לאוניברסיטה מספר שיתופי פעולה אקדמיים עם מוסדות ברחבי העולם, בין השאר עם בית הספר המתקדם ללימודי סביבה של האוניברסיטה העברית בירושלים.
הוצאת הספרים
הוצאת הספרים של האוניברסיטה המרכז-אירופית (CEU Press) היא המו"ל הגדול ביותר בשפה האנגלית במרכז ומזרח אירופה. מאז הקמתה בשנת 1993 מילאה תפקיד חשוב בהוצאת ספרים על השינויים הכלכליים, החברתיים והפוליטיים של האזור, כולל ספרים רבים של סופרים וחוקרים הונגרים או על נושאים הונגריים. הוצאת הספרים פרסמה גם עשרות ספרים על ההיסטוריה של יהדות אירופה ובפרט יהדות הונגריה. בין שאר את הספרים:
יחסי אוקראינה–ונצואלה
היסטוריה
ב-9 בינואר 1992 הכירה ונצואלה בעצמאותה של אוקראינה.
באפריל 1999 ערך שר החוץ של אוקראינה בוריס טרסיוק את ביקורו הרשמי הראשון בוונצואלה. שם הוא אמר שאמריקה הלטינית אינה "טרה אינקוגניטה" למדיניות החוץ של אוקראינה. טרסיוק טען כי האזור הוא שוק חשוב למוצרים אוקראינים וכי על אוקראינה לפתח באופן פעיל קשרים עם מדינות אמריקה הלטינית.
בספטמבר 2010 ביקר סגן שר החוץ של ונצואלה, טמיר פורס פונסליאון, את סגן שר החוץ של אוקראינה, אולכסנדר הורין, והם דנו ב"מגוון רחב של סוגיות של שיתוף פעולה אוקראיני-ונצואלי בתחומים פוליטיים, מסחריים וכלכליים והומניטריים".
באוקטובר 2010, נשיא ונצואלה הוגו צ'אווס נפגש עם נשיא אוקראינה ויקטור ינוקוביץ' בקייב. ראש המדינה האוקראיני אמר כי "הלך לאיבוד זמן רב בין שתי המדינות שלנו" ועוד ציין כי העולם "יכול לצפות להעמקה בשיתוף הפעולה" בין שתי המדינות. צ'אווס ביקר במפעל אנטונוב בקייב וסיכם עם ינוקוביץ' על הקמת שגרירויות אחת אצל השנייה. שני ראשי המדינות חתמו על הסכמים בנוגע לצינור אודסה-ברודי.
כפי שסוכם במהלך הביקור בקייב, שר החוץ האוקראיני, קוסטיאנטין גרישצ'נקו, ערך ביקור רשמי בוונצואלה בדצמבר 2010. המשלחת כללה נציגים של משרדים, סוכנויות ממשלתיות וחברות מובילות באוקראינה, המעוניינות בפיתוח שיתוף פעולה עם ונצואלה.
ב-7 במרץ 2014, משרד החוץ של ונצואלה פרסם הצהרה שבה נאמר כי הנשיא ניקולאס מדורו "מגנה את ההפיכה שביצעו קבוצות קיצוניות באוקראינה בעקבות אסטרטגיית התשה שקודמה מחו"ל על ידי ממשלת ארצות הברית ובעלות בריתה בנאט"ו". עוד נכתב, "התקנת רשויות דה-פקטו בקייב מאיימת לא רק על האחדות הלאומית של אוקראינה, אלא על היציבות של האזור כולו שכן היא מסכנת אזרחים אוקראינים ממוצא רוסי ואת ריבונותה של הפדרציה הרוסית עצמה". ונצואלה לא הכירה בהיפרדות ובהצטרפותה של קרים לפדרציה הרוסית לאחר מכן. אף על פי כן, ונצואלה הייתה אחת מאחת עשרה המדינות שהצביעו נגד החלטת העצרת הכללית של האו"ם 68/262, שאושרה ב-27 במרץ, הכירה בקרים כחלק מאוקראינה ודחתה את משאל העם על המעמד הפוליטי. בסוף 2014, אולג צאריוב, יושב ראש הפרלמנט של נובורוסיה (קונפדרציה שכללה את הרפובליקות העממיות של דונייצק ולוגנסק), פנה לוונצואלה בבקשה להכיר בעצמאותן של שתי הרפובליקות הבדלניות.
אוקראינה דחתה את תוצאות הבחירות לנשיאות בוונצואלה ב-2018, שם הוכרז ניקולאס מדורו כמנצח.
בשנת 2019, במהלך המשבר הנשיאותי בוונצואלה, הכירה אוקראינה בחואן גואידו כנשיא ונצואלה.
בתחילת 2022, ממשלת ונצואלה האשימה את נאט"ו וארצות הברית בפלישה הרוסית לאוקראינה, והצהירה כי הם הפרו את הסכמי מינסק. ניקולאס מדורו אמר לפני תחילת הפלישה כי ונצואלה ניצבת לצד פוטין, אך גם דחק בדיאלוג דיפלומטי כדי להימנע מהסלמה של הסכסוך.
יחסי סחר
נכון לעכשיו, יחסי הסחר בין שתי המדינות הם מינימליים. בשנת 2020, אוקראינה ייצאה לוונצואלה סחורות בשווי 4.68 מיליון דולר, בעיקר שמני זרעים, קמחי חיטה ונפט. באותה שנה ייצאה ונצואלה לאוקראינה סחורות בשווי 541,000 דולר, בעיקר סרטנים מעובדים, משקאות חריפים ותנורים חשמליים.
נציגויות דיפלומטיות
לשתי המדינות אין שגרירויות במדינה האחרת בהתאמה.
פרנק גרי
פרנק אוון גרי (באנגלית: Frank Owen Gehry; נולד ב-28 בפברואר 1929) הוא אדריכל יהודי-אמריקאי יליד קנדה, מן הבולטים במחצית השנייה של המאה ה-20 ובימינו.
קורות חיים
גרי נולד בטורונטו בקנדה בשם פרנק (אפרים) אוון גולדברג להורים ממוצא יהודי-פולני: ארווינג גולדברג, יליד ברוקלין, וסאדי תלמה לבית קפלן, ילידת לודז'. בגיל 17 עבר לגור בלוס אנג'לס שבקליפורניה, שם הוא מתגורר עד היום.
סיים תואר ראשון באדריכלות באוניברסיטת דרום קליפורניה, שם היה חבר באלפא אפסילון פאי. לאחר מכן למד תכנון ערים ואזורים באוניברסיטת הרווארד, אך פרש מהלימודים לאחר זמן קצר והחל לעבוד על פרויקטים במשרדי אדריכלות בקליפורניה.
משנות ה-70 ועד היום נחשב גרי לאחד החלוצים בבנייה הדה-קונסטרוקטיביסטית בלוס אנג'לס, שם תכנן בתים רבים בעלי צורות חדשניות ומהפכניות מבחינה טכנולוגית. היצירה המפורסמת ביותר של גרי היא מוזיאון גוגנהיים בילבאו.
בשנת 2003 הוזמן גרי לישראל לתכנון מוזיאון הסובלנות בירושלים, פרויקט שעורר מחלוקות רבות הן מבחינה פוליטית והן מבחינה אדריכלית-אורבאנית. ב-2010 פרש מהפרויקט.
גרי זכה בפרס פריצקר המכובד בשנת 1989, בפרס וולף לאמנות ב-1992 ובפרס סקופוס בשנת 2010. ב-2016 החליט נשיא ארצות הברית ברק אובמה להעניק לו את מדליית החירות הנשיאותית, עיטור הכבוד הגבוה במדינה.
הבריגדה הצפונית
הבריגדה הצפונית (בנורווגית: Brigade Nord) היא בריגדה של צבא נורווגיה, הפועלת מצפון לחוג הארקטי. נכון להיום זו הבריגדה היחידה בצבא הנורווגי, ולפיכך היחידה הגדולה ביותר בו.
היסטוריה
הבריגדה הוקמה ב-2002, ועד 2009 הייתה חלק מהדיוויזיה השישית. לאחר פירוק הדיוויזיה השישית הפכה הבריגדה הצפונית ליחידה הגדולה ביותר של צבא נורווגיה, ולפיכך היא כפופה ישירות למפקדה המבצעית של הכוחות המזוינים. הבריגדה כוללת שני גדודי טנקים, גדוד מפלסות שלג, גדוד ארטילריה, גדוד הנדסה קרבית, גדוד תקשורת, גדוד רפואה, גדוד תמיכה קרבית וגדוד משטרה צבאית.
מטה הבריגדה ממוקם בברדופוס, ועיקר פעילותה היא מצפון לחוג הארקטי. היא לוקחת חלק בתרגילים של נאט"ו באזור.
ניראון חשאי
ניראון חשאי (נולד ב-28 באוגוסט 1965) הוא פרופסור מן המניין לאסטרטגיה ועסקים בינלאומיים באוניברסיטת רייכמן, החל מספטמבר 2021 הוא משמש כדיקן בית הספר אריסון למנהל עסקים באוניברסיטת רייכמן.
ביוגרפיה
בשנת 2017 עבר פרופ' חשאי לבית הספר אריסון למנהל עסקים באוניברסיטת רייכמן. החל משנת 2019 פרופסור חשאי משמש כראש תוכניות המוסמך במנהל עסקים (MBA) באוניברסיטת רייכמן. פרופסור חשאי הוא גם פרופסור אורח באוניברסיטת מנצ'סטר וב-Dunning Research Center, אוניברסיטת רדינג. בעבר החזיק משרות אורח גם בבית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת ניו יורק, בבית הספר בלווטניק לממשל באוניברסיטת אוקספורד ובבית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת לידס. פרופסור חשאי הוא אחד המייסדים של מרכז היזמות של האוניברסיטה העברית, וכן של כנס האסטרטגיה הישראלי (ISC)..
מחקריו
במחקריו של פרופ' חשאי הוא מתמקד בתאוריה של חברות רב לאומיות, בתהליכי הצמיחה של חברות היי-טק קטנות, בקשר שבין גיוון מוצרים וביצועי חברות, בקשר בין חדשנות טכנולוגית והתרחבות בינלאומית, ובדפוסי צמיחה של חברות היי-טק קטנות.
מחקריו פורסמו בכתבי עת מובילים בתחום של אסטרטגיה עסקית ועסקים בינלאומיים כגון: Strategy Science, Strategic Management Journal, Journal of Management, Journal of International Business Studies, Global Strategy Journal, Strategic Entrepreneurship Journal, ו-Research Policy.
בנוסף, פרסם פרופ' חשאי מספר ספרים ופרקים בספרים בתחומי מחקרו. פרופ' חשאי הוא חבר מערכת בכתבי עת בולטים כולל: Strategic Management Journal ,Journal of International Business Studies ו-Global Strategy Journal. כמו כן כיהן פרופ' חשאי כעורך ב- Journal of International Management בשנים 2019–2020.
פרסומים
חשאי פרסם מעל 60 מחקרים, ציון h-index של 21 בגוגל סקולר
פירוט חלקי של ספריו ומאמריו:
חיים אישיים
חשאי נשוי לעינת ואב לשלושה. בזמנו החופשי פרופ' חשאי עוסק בריצה למרחקים ארוכים. מאז 2007 הוא חבר במועדון הריצה GRC.
איזבל השנייה, מלכת ירושלים
איזבל השנייה מירושלים ידועה גם בשם יולנד מבריין (צרפתית: Yolande de Brienne) נולדה בשנת 1212 ונפטרה באיטליה ביום ה-4 במאי 1228. איזבל הייתה נסיכה ממוצא צרפתי שנשאה את התואר מלכת ירושלים.
מלכה קטינה
איזבל–יולנד הייתה הבת והצאצא היחיד של מריה ממונפראטו שנשאה בתואר של מלכת ירושלים ושל בעלה ז'אן דה בריין עמו באה בברית הנישואים שהוסדרו מראש ונערכו בעכו בשנת 1210. מריה נפטרה זמן קצר לאחר הלידה - ככל הנראה כתוצאה מרעלת הריון. ימים מספר לאחר מכן הוכרזה איזבל למלכת ירושלים ואביה ז'אן מבריין מלך בשמה כעוצר.
בתקופה זו טלטלו את האזור גלי האלימות וההרס שליוו את מסע הצלב החמישי והמאבקים בין פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לבין האפיפיור הונוריוס השלישי. סכסוך זה נבע מדרישתו של האפיפיור מפרידריך השני למלא את חובתו הנוצרית ואת שבועת הצלבן שנשבע ולצאת בראש מסע צלב אל ארץ הקודש על מנת לשחרר את ירושלים.
אירוסין
בפגישה שנערכה בשנת 1222 בעיר האיטלקית ברינדיזי הוסכם בין האפיפיור, הקיסר ומלך ירושלים ז'אן מבריין, על השקת מסע צלב חדש. בפגישה נוספת שנערכה בשנת 1223 הציעו מלך ירושלים והאפיפיור שהקיסר, שהתאלמן מאשתו הראשונה, יישא לאישה את איזבל-יולנד, בתו בת ה-11 והיורשת של מלך ירושלים. הצעה זו נועדה לקשור את פרידריך בהתחייבות וימריץ אותו לקיים את חובתו כצלבן.
נישואים
פעולתו הראשונה של הקיסר בדרכו "המחודשת" למסע הצלב הייתה מימוש הצעת הנישואים לאיזבל, וארבעה עשרה אוניות יצאו לנמל עכו. לאחר שנציג הקיסר ניהל טקס אירוסים וענד טבעת על אצבעה של איזבל בכנסיית הצלב הקדוש בעכו, ולאחר מכן הוכתרה איזבל למלכת ירושלים בקתדרלה של צור, ששימשה תחליף לכנסיית הקבר בירושלים – מקום הכתרתם המסורתי של מלכי ממלכת ירושלים. משם הפליג הצי הקטן אל ברינדיזי, ובקתדרלה שלה נערך טקס הנישואים ב-9 בנובמבר 1225 בהשתתפות אביה ואצילי ממלכת ירושלים. חגיגת הכלולות נערכה במצודה העיר אוריה שנבנתה על ידי פרידריך השני. על פי מקורות בעלי נטייה רומנטית אמרה איזבל משעזבה את חופי ארץ הקודש:. נבואה זו אכן התגשמה, והמלכה-הילדה לא חזרה לראות את ארץ מולדתה וכס מלכותה. על פי מקורות אחרים הנישואים היו חסרי אהבה. פרידריך השני לא בילה את ערב נישואיו עם איזבל אלא עם אחת ממלוותיה, והמלכה עברה לגור בהרמון שבעיר פלרמו שם הייתה מוקפת בפילגשיו של הקיסר. פרידריך השני מצידו לא הקדיש זמן לכלתו החדשה ומיעט לפקוד את חדרה.
עם מימוש הסכם הנישואים הפכה ממלכת ירושלים לחלק מהקיסרות הרומית הקדושה. בטקס הנישואים נשבע פרידריך כי: הוא  השני דרש - וקיבל - את ויתורו של ז'אן דה בריין על תוארו כמלך ירושלים ובהמשך דרש וקיבל את שבועת האימונים של אבירי ממלכת ירושלים.
בשנת 1226 נטל הקיסר על עצמו - שוב - את ההתחייבות לצאת למסע צלב אך דחה את תאריך המסע לקיץ של שנת 1227. בספטמבר 1227 נעצר צי הצלבנים בדרכו לארץ ישראל לאחר שהקיסר הודיע על מחלה פתאומית שתקפה אותו. עיכוב זה הגדיש את הסאה והאפיפיור הטיל חרם על הקיסר הצלבן הסרבן.
מות איזבל
איזבל הועברה להרמון של פרידריך השני בפלרמו ובנובמבר 1226 היא ילדה בת שנפטרה באוגוסט 1227. ביום ה-25 באפריל 1228 היא ילדה את בנה, קונרד, שיירש מאביו את כתר גרמניה כקונרד הרביעי וגם ייקרא קונרד השני מלך ירושלים כיורשהּ של אימו. איזבל נפטרה, כתוצאה מסיבוכים שלאחר לידה ביום ה-4 במאי (או על פי מקורות אחרים ב-1 במאי), והיא בת 15. תואר "מלך ירושלים" עבר רשמית לתינוק שאך זה נולד. איזבל נקברה בקתדרלה של העיר אנדריה שבנפת בארי באיטליה, בעוד בעלה ממשיך במסעו אל ארץ הקודש.
ביום 18 במרץ 1229 הכתיר פרידריך השני את עצמו כמלך ירושלים, אך זכויותיו בממלכת ירושלים נבעו ממעמדו החוקי של קונרד הרביעי, בנו, כמלך ירושלים, ועם הגיעו של קונרד לבגרות עבר התואר לידיו.
זאנה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
ממשלת ישראל השלושים ושתיים
ממשלת ישראל השלושים ושתיים, המכונה גם "ממשלת נתניהו השנייה", הייתה הממשלה של מדינת ישראל בראשותו של בנימין נתניהו, שהוקמה לאחר הבחירות לכנסת ה-18 והושבעה ב-31 במרץ 2009. הממשלה כיהנה עד 18 במרץ 2013, לאחר הבחירות לכנסת התשע עשרה. זו הממשלה השלישית - מאז קום המדינה, והראשונה - במשך שלושים השנים הקודמות לסיום כהונתה, אשר כיהנה לפחות ארבע שנים עבריות רצופות (למעשה מיום ו' בניסן ה'תשס"ט עד יום ז' בניסן ה'תשע"ג ועד בכלל).
במקור, הבחירות היו אמורות להיערך ב-22 באוקטובר 2013 (י"ח בחשוון תשע"ד), אך הן הוקדמו בתשעה חודשים בעקבות חקיקת חוק פיזור הכנסת השמונה עשרה אותו יזמה הממשלה.
הקמת הממשלה
קדימה, בראשות ציפי לבני, קיבלה בבחירות 28 מנדטים והייתה לסיעה הגדולה בכנסת, אולם גוש הימין-חרדים התחזק משמעותית והגיע ל-65 חברי-כנסת, כשבראשו הליכוד עם 27 מנדטים. כמו כן, התבררה קריסת השמאל הישראלי: העבודה קיבלה 13 מושבים ומרצ נותרה עם 3 מנדטים בלבד. מפלגתו של אביגדור ליברמן, ישראל ביתנו, הפכה לסיעה השלישית בגודלה בכנסת עם 15 מושבים, ואילו הסיעות החרדיות נחלשו מעט – 11 מנדטים לש"ס וחמישה מנדטים ליהדות התורה. מפלגת הגמלאים, שזכתה בבחירות הקודמות ל-7 מנדטים, לא עברה את אחוז החסימה.
לאחר הבחירות, עם פרסום המדגמים, נאמו בנימין נתניהו, יו"ר הליכוד, אשר הפך לסיעה השנייה בגודלה, וציפי לבני. שניהם טענו לניצחון. כעשרה ימים לאחר הבחירות, הטיל הנשיא שמעון פרס את מלאכת הרכבת הממשלה על בנימין נתניהו. זאת לאחר ש-65 חברי כנסת המליצו בפני הנשיא על נתניהו כמי שראוי להטיל עליו את הרכבת הממשלה, לעומת 28 חברי כנסת (ממפלגתה בלבד), שהמליצו על ציפי לבני, ולאחר שמפלגת העבודה החליטה שלא להמליץ על אף אחד מחברי הכנסת.
ציוני דרך ומדיניות
הממשלה ה-32 כללה בראשית דרכה 30 שרים ו-9 סגני שרים, 8 בעלי תפקידים יותר מאשר הממשלה ה-31. הממשלה כללה 4 שרים בלי תיק ועוד מספר משרדים חדשים שהוקמו במיוחד כגון "המשרד לענייני מודיעין" ו"משרד ההסברה והתפוצות". במספר שריה, ממשלה זו היא הגדולה ביותר שהוקמה בישראל עד אז (הממשלה ה-35 גדולה ממנה).
ב-17 בינואר 2011 פרשה מפלגת העבודה מהקואליציה והשרים בנימין בן אליעזר, יצחק הרצוג ואבישי ברוורמן התפטרו. סיעת העצמאות שהתפצלה ממפלגת העבודה נשארה בקואליציה ומטעמה התמנו סגני השרים מתן וילנאי ואורית נוקד לשרים. בכך מנתה הממשלה 29 שרים ו-7 סגני שרים.
ב-8 במאי 2012 התרחבה הקואליציה, עם הצטרפותה של מפלגת קדימה בראשות שאול מופז, וכחודשיים לאחר מכן, ב-17 ביולי 2012, פרשה המפלגה מן הממשלה וחזרה לספסלי האופוזיציה.
קווי היסוד
קווי יסוד של ממשלת ישראל ה-32:
האירועים המרכזיים
לקראת סוף 2009 החליטה ממשלת נתניהו להקפיא את הבנייה בהתנחלויות ל-10 חודשים, בתגובה ללחץ אמריקאי וסירובה של הרשות הפלסטינית להיכנס למשא ומתן עם מדינת ישראל כל עוד לא תופסק הבנייה בשטחים. למרות זאת, נתניהו לא הפסיק את הבנייה בירושלים (כולל במזרח ירושלים) והדבר גרם למספר התנגשויות עם הממשל האמריקאי בראשותו של ברק אובמה.
ב-3 בנובמבר 2009 עצר חיל הים את אוניית המשא פרנקופ ומצא עליה כמות אדירה של כלי נשק ותחמושת שהעבירה איראן לחזבאללה.
ב-19 בינואר 2010 נמצא מחמוד אל-מבחוח, בכיר בחמאס, מת בחדרו שבמלון בדובאי. החמאס ומשטרת דובאי ייחסו את החיסול למוסד הישראלי. ב-15 בפברואר 2010 פרסמה משטרת דובאי תצלומים ושמות של 11 חשודים בחיסולו של אל-מבחוח. כל ה-11 הגיעו לדובאי עםדרכונים אירופיים. תוך ימים אחדים התברר שחלק מהשמות הם של תושבי ישראל, בעלי אזרחות בריטית ואירית, שהכחישו כל מעורבות בחיסול. לאחר ימים אחדים פרסמה משטרת דובאי עוד 16 שמות ותצלומים של חשודים בחיסולו של אל-מבחוח, שצולמו במצלמות האבטחה. לבקשת דובאי הוציא האינטרפול צווי מעצר נגד 27 החשודים. החקירה העלתה שהחשודים נכנסו לדובאי באמצעות דרכונים מזויפים של מדינות בהן הממלכה המאוחדת, אירלנד, אוסטרליה ומספר מדינות אירופאיות נוספות. אף על פי שישראל לא נטלה אחריות על הפעולה, רוב ממשלות העולם ייחסו את החיסול למדינת ישראל והאשימו אותה בזיוף הדרכונים. בעקבות פרשה זו נפגעו היחסים בין ישראל למדינות שדרכוניהם זויפו, חלקן אף גירשו דיפלומטים ישראליים ונספחים של המוסד מארצם.
ב-10 במאי 2010 ישראל הוזמנה להצטרף לארגון ה-OECD, והפכה לחברה מלאה בארגון ב-7 בספטמבר 2010.
ב-31 במאי 2010 השתלט חיל הים של צה"ל על אוניות שנטלו חלק במשט שנועד לשבור את הסגר על רצועת עזה, זאת לאחר שהאוניות סירבו לדרישת צה"ל לא להגיע לרצועה. ההשתלטות על אחת האוניות, המאווי מרמרה הטורקית, לוותה בעימות אלים בין חיילי שייטת 13 לבין כ-40 עד 60 פעילים אלימים של ה-IHH שהיו חמושים בנשק קר, וייתכן אף בנשק חם והתכוננו לפגוע בחיילים. העימות הסתיים ב-9 פעילים הרוגים, עשרות פצועים וכן כ-10 לוחמי צה"ל פצועים. בעקבות הפעולה ותוצאותיה זכתה ישראל לגינוי נרחב ברחבי העולם, דרישה להסיר את הסגר על רצועת עזה וכן להקים ועדת חקירה בפיקוח בינלאומי לחקירת התקרית. יחסי טורקיה–ישראל התדרדרו באופן ניכר בעקבות המשט.
בספטמבר 2010 התנהל משא ומתן ישיר בין ישראל לפלסטינים בוושינגטון ובשארם א-שייח'. לקראת השיחות הוקפאה הבנייה בהתנחלויות למשך עשרה חודשים. עם תום ההקפאה, ב-26 בספטמבר, פרשו הפלסטינים מן השיחות.
ב-17 בינואר 2011 הודיעו אהוד ברק וארבעה חברי כנסת נוספים (מתן וילנאי, עינת וילף, אורית נוקד ושלום שמחון) במכתב לחברי מפלגת העבודה על פרישתם מהמפלגה והקמת סיעה עצמאית בשם "העצמאות". ועדת הכנסת אישרה את המהלך. בתגובה למהלך, השרים יצחק הרצוג, אבישי ברוורמן ובנימין בן אליעזר הודיעו על התפטרותם מהממשלה.
שנת 2011 התאפיינה בהוצאה לפועל של רפורמות רבות במגוון תחומים, אשר העיקריות שבהן: הרפורמה במערכת החינוך, הרפורמה במינהל מקרקעי ישראל, הרפורמה במיסוי הגז, הרפורמה בשוק הסלולר והרפורמה בבריאות השיניים לילדים.
באוקטובר 2011 אושרה העסקה לשחרורו של גלעד שליט תמורת שחרור למעלה מאלף אסירים ביטחוניים, אשר לחלק לא קטן מהם "דם על הידיים".
ב-8 במאי 2012 עברה בכנסת בקריאה ראשונה הצעת חוק מטעם הממשלה לפיזור הכנסת, אך לאחר מכן, עוד באותו היום, נחתם הסכם בין הליכוד לקדימה על כניסת "קדימה" לקואליציה, דבר שייתר את הצעת החוק לפיזור הכנסת. בהסכם נקבע בין השאר שהממשלה תיזום חוק לשינוי שיטת הממשל ויו"ר קדימה, שאול מופז, יתמנה לשר.
אולם, ב-17 ביולי 2012, עשרה שבועות לאחר כניסתה לקואליציה, הודיע יו"ר מפלגת "קדימה" שאול מופז על פרישת סיעתו מהקואליציה, בטענה שסיעתו לא הגיעה להסדר עם ראש הממשלה לגבי חוק שירות חובה לחרדים.
ב-13 באוגוסט 2012 נענה אבי דיכטר, עד אז חבר הכנסת בסיעת קדימה אשר באופוזיציה, לבקשת ראש הממשלה להצטרף אל הממשלה כשר להגנת העורף. זאת במקום מתן וילנאי, אשר נבחר לכהן כשגריר ישראל בסין. ב-16 באוגוסט התפטר דיכטר מהכנסת והושבע לשר. את מקומו בכנסת תפס אחמד דבאח.
הרכב הממשלה
עם כינונה, כללה הממשלה 30 שרים. בינואר 2011, התפלגה מפלגת העצמאות ממפלגת העבודה, שלושה שרים ממפלגת העבודה עזבו את הממשלה ושני שרים של עצמאות הצטרפו אליה. בין מאי ליולי 2012 הצטרף שאול מופז לממשלה שחזרה למנות 30 שרים. בספטמבר ובדצמבר 2012 התפטרו יוסי פלד ואביגדור ליברמן ומספר השרים ירד ל-27.
בממשלה זו כיהנו לראשונה 12 שרים חדשים - יובל שטייניץ, גלעד ארדן, גדעון סער, דניאל הרשקוביץ, משה יעלון, סופה לנדבר, יעקב מרגי, משה כחלון, סטס מיסז'ניקוב, אבישי ברוורמן, יוסי פלד ואורית נוקד.
22 שרים כיהנו בעבר בממשלה - בנימין נתניהו, עוזי לנדאו, אהוד ברק, יצחק אהרונוביץ', אריאל אטיאס, מתן וילנאי, יולי אדלשטיין, אביגדור ליברמן, שלום שמחון, דן מרידור, יעקב נאמן, סילבן שלום, אלי ישי, יצחק הרצוג, ישראל כ"ץ, בנימין בן אליעזר, לימור לבנת, מיכאל איתן, זאב בנימין בגין, משולם נהרי, שאול מופז ואבי דיכטר.
תחרת סלילים
תחרת סלילים היא טכניקה באומנות שעיקרה קליעה וטווייה של חוטים המלופפים סביב סלילים. במהלך העבודה הרקמה הנוצרת מוחזקת במקום על ידי סיכות נעוצות בכרית. מיקום הסיכות נקבע לפי הדוגמה הרצויה.
מקור
ראשיתה של תחרת הסלילים במאה ה-16 באיטליה. אומנות זו שימשה בעיקר בלבוש האצולה, בבגדי הכמרים ובקישוטי כנסיות. רוב העוסקים במלאכת התחרה היו נזירים ונזירות ומיעוטם נערות מהמעמד הגבוה. במאה ה-17 תחרת הסלילים הייתה פופולרית בעיקר בארצות השפלה ובנורמנדי.
מבנה
בתחרת סלילים ניתן להשתמש בחוטים גסים או עדינים. בעבר נעשה שימוש בסיבי פשתן, משי, צמר ומאוחר יותר כותנה. כיום נעשה שימוש במגוון חוטים טבעיים וסינתטיים.
תחרה עכשווית
הופעתה של תחרה שנוצרה על ידי מכונות דחפה את העוסקים באומנות זו ליצירת דוגמאות מסובכות יותר שהיו מעבר ליכולתן של המכונות המוקדמות. מאוחר יותר, בעקבות התקדמות המכונות, כמעט ולא נותרו אומנים העוסקים בתחרת סלילים ידנית לפרנסתם. כיום, תחרת סלילים ידנית פופולרית בעיקר כתחביב בעיקר בצרפת, ספרד, הולנד, בלגיה, אנגליה, גרמניה וקליפורניה.
בישראל
תחרת הסלילים הובאה לישראל מצ'כיה בשנת 1965 על ידי האמנית אנה קרלובה והוסבה מחלק של פריט לבוש לתחרה תלויה על קיר.
וולטון גוגינס
וולטון סנדרס גוגינס ג'וניור (באנגלית: Walton Sanders Goggins Jr.; נולד ב-10 בנובמבר 1971) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי, הוא שיחק במספר סדרות טלוויזיה, כולל דרמות הפשע "המגן" (2002–2008), "צדק פרטי" (2010–2015), הסדרה הקומית "סגני המנהל" (2016–2017), בקומדיה השחורה "משפחת ג'מסטון" (2019–הווה) ובסיטקום "יוניקורן" (2019–2021). הוא גם שיחק בסרטים, כגון "טורפים" (2010), "ג'אנגו ללא מעצורים" (2012), "שמונת השנואים" (2015), "הרץ במבוך: תרופת המוות", "טומב ריידר" ו"אנטמן והצרעה" (כולם מ-2018).
הוא גם מדבב את ססיל סטדמן בסדרה "בלתי מנוצח" מבית פריים וידאו (2021–הווה). הוא היה מועמד לפרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקן משנה בסדרת דרמה על עבודתו בסדרה "צדק פרטי" (2011). גוגינס אף כיכב בסרט הקצר "The Accountant", שזכה בפרס אוסקר לסרט הקצר הטוב ביותר.
ביוגרפיה
גוגינס נולד בברמינגהם, אלבמה, בנם של וולטון סנדרס גוגינס האב ושל ג'נט לונג. הוא גדל ביישוב ליתיה ספרינגס (אנ') בג'ורג'יה, פרבר של העיר אטלנטה, וסיים שם את בית הספר התיכון ליתיה ספרינגס (אנ') ולאחר מכן למד באוניברסיטת דרום ג'ורג'יה (אנ') במשך שנה.
קריירה
בגיל 19, לאחר שהצטלם לסרט הטלוויזיה "רצח במיסיסיפי", עבר להתגורר בלוס אנג'לס ושם עבד במשך תקופה כמחנה רכבים במסעדות שונות ברחבי העיר.
בשנת 1994 גילם את צ'ארלי בסרט "הקראטה קיד הבא".
בשנת 1997 שיחק בתפקידים משניים בסרט הפשע "סוויצ'באק" ובסרט הדרמה "המטיף" של רוברט דובאל.
בשנת 2000 הופיע בקומדיית הפעולה "שנחאי נון" בתפקיד וואלס, המשתלט על הכנופיה של רוי אובנון (אוון וילסון).
בשנת 2001 גוגינס הפיק ביחד עם ליסה בלונט ושיחק בסרט הקצר זוכה פרס אוסקר לסרט הקצר הטוב ביותר "רואה החשבון". השתתף בהופעות קטנות במותחן הפעולה "זהות כפולה" משנת 2002 ובסרט האימה "בית 1000 הגופות" משנת 2003 בתפקיד השוטר סטיב נייש.
בשנת 2002 זכה להכרה רחבה לראשונה בזכות תפקיד ראשי בסדרת הדרמה "המגן", בה שיחק במשך שבע עונות בתפקיד הבלש שיין ונדרל.
בשנת 2008 הופיע בסרט המלחמה של ספייק לי "נס בסנטה אנה" ובסרט הפשע "יצורים מכונפים".
בשנת 2009 שיחק בסרט העצמאי "שמש ערב" בתפקיד פול בנו של רבנר מיצ'ם (האל הולברוק).
בשנת 2010 שיחק גוגינס בסרט הפעולה המדע בדיוני "טורפים" בתור הנידון למוות סטנס.