cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
איליושין Il-76
איליושין Il-76 (קוד דיווח נאט"ו: Candid), הוא מטוס תובלה צבאי מתוצרת איליושין, בעל 4 מנועי טורבו-מניפה MKB (סולובייב) המספקים 12,000 ק"ג דחף. המטוס תוכנן כמטוס תובלה המסוגל לשאת מטען של 40,000 ק"ג למרחק של 5,000 ק"מ בפחות משש שעות, להמריא ולנחות בשדות תעופה קטנים או פגועים ולהתמודד עם תנאי מזג אוויר גרועים השכיחים בסיביר ובאזורים הארקטיים של ברית המועצות.
המטוס דומה למטוס האמריקאי של חברת לוקהיד C-141 Starlifter, אך בעל נפח אחסון גדול יותר ומנועים חזקים יותר ממקבילו האמריקאי. המטוס טס לראשונה ב-25 במרץ 1971 והוא מיוצר במפעלי התעופה "אוויה-סטאר" באוליאנובסק, לאחר שהייצור הועתק לשם ממפעלי התעופה על שם צ'קאלוב בטשקנט, בירת אוזבקיסטן (שם יוצר בתקופת ברית המועצות). כיום המטוס נפוץ במזרח אירופה, אסיה ואפריקה.
גרסאות שונות של המטוס
הדגם הבסיסי של המטוס שייך לגרסת הייצור הראשונה שהייתה בשימוש נרחב בחיל האוויר הסובייטי. סימולו של המטוס הוא IL-76.
גגו
קורות חיים
מכיוון שמשפחתה הייתה יהודית, אזרחותה הגרמנית בוטלה על ידי השלטון הנאצי בשנת 1935. בשנת 1939 נמלטה המשפחה לוונצואלה וגגו קיבלה אזרחות ונצואלית בשנת 1952.
איליושין Il-76
גרסאות שונות של המטוס
הדגם ((IL-76M(T/D) הוא גרסה נוספת, בעלת מנועים חזקים יותר, המעניקה למטוס יכולת לשאת יותר מטען.
גגו
הוראה
לאחר שעברה לקראקס, גגו לימדה במכללה לאדריכלות ותכנון ערים באוניברסיטה המרכזית בוונצואלה בין השנים 1958-1967. בנוסף, בין השנים 1964–1977 לימדה במכון לעיצוב נוימן שבקראקס, מוסד בו לימדו גם אמנים ידועים רבים אחרים, כמו הארי אבנד. היא לימדה קורסים על "צורה דו-ממדית ותלת־ממדית" ו"פתרונות מרחביים" ופרסמה שני מאמרים בין השנים 1971-1977.
איליושין Il-76
גרסאות שונות של המטוס
הדגם IL-76MF הוא הגרסה האחרונה ביותר, שבה האריכו את גוף המטוס ב-6 מטר והוסיפו לה מנועים חזקים וחסכוניים יותר – Aviadvigatel PS90.
גגו
רקע כללי
כשגגו הגיעה לוונצואלה המדינה הייתה בפריחה כלכלית, וחבריה האמנים זכו להצלחה רבה. המודרניזם היה הסגנון האמנותי הבולט באמריקה הלטינית ואמנים בוונצואלה אימצו ופירשו אותו בהתלהבות. המודרניזם נתפס גם ככלי פוליטי - ממשלות אמריקה הלטינית ניסו להדמות במובנים מסוימים לארצות הברית בתקופה שאחרי מלחמת העולם השנייה, שהתבטא גם בשדה האמנות. וונצואלה בפרט עודדה את האמנות המודרנית, מכיוון שכללה רעיונות שנתפסו כמתקדמים בנושאים כמו תעשייה, מדע וארכיטקטורה.
איליושין Il-76
גרסאות שונות של המטוס
המטוס משמש גם כמטוס תדלוק, תחת הסימון IL-78 (קוד דיווח נאט"ו: Midas), וכן כמטוס לכיבוי שרפות. שלדת המטוס נוצלה כבסיס לשני סוגי מטוסים בעלי מערכת אזהרה ובקרה אווירית:
גגו
רקע כללי
גגו יצרה את הפסל הראשון שלה בשנת 1957. היא הייתה מודעת למודרניזם אמנותי כשהגיעה לקראקס, אך היא לא רצתה פשוט לשתף פעולה עם רעיונות קיימים על אמנות קינטית, קונסטרוקטיביזם או הפשטה גאומטרית. במקום זאת, גגו רצתה ליצור סגנון משלה, כזה שיכיל גם היבטים מסוימים מחייה באמנות שלה - למשל, מורשתה הגרמנית. כמו כן, Gego הבינה שהפרויקטים החדשים האלה שכותרתם desarrollista (תנועה התפתחותית) פונים בעיקר לאליטות, אך היא רצתה ליצור אמנות שתתייחס לקהילה המקומית בוונצואלה.
איליושין Il-76
גרסאות שונות של המטוס
ב-26 באפריל 2005, רוארבאצ'ר נאמה בבית הנבחרים בארצות הברית כדי שייבאו את מטוסי האיליושין-76, והציגה מכתב לפקיד האחראי על ענייני שירותי התעופה להגנת הטבע, ג'רי טי. וויליאמס, שדרש לאחר מכן שתתקיים הצבעה בנושא.
גגו
קַו
תנועה, ניסוי ומיקום הצופה היו חלק חשוב בעבודתה ונבעו מעקרונות האמנות הקינטית. אחת העבודות המוקדמות שלה, Esfera (כדור) (1959), מורכבת מפליז מרותך ומפלדה צבועה ברוחבים שונים המוצבים בזוויות משתנות על מנת ליצור קווים ושדות חופפים. כאשר הצופה מסתובב סביב הכדור, הקשר החזותי בין הקווים משתנה ויוצר תחושת תנועה. Esfera מהדהדת את עבודתם של אמנים קינטיים מפורסמים כמו קרלוס קרוז-דיז ורפאל סוטו. רק באמצע שנות השישים של המאה העשרים, גגו התנתקה מהתפיסה הבסיסית של אמנות קינטית והחלה לפתח ולהרחיב את רעיונותיה לגבי קווים. עבור גגו, "קו" נמצא במרחב משלו, וככזה, הוא לא היה מרכיב ביצירה גדולה יותר אלא במקום זאת היווה יצירה בפני עצמה. לכן, ביצירות האמנות שלה, היא לא השתמשה בקו כדי לייצג תמונה; קו הוא התמונה.
איליושין Il-76
גרסאות שונות של המטוס
לפי דפי המידע שהופיעו באתר של חברת התעופה וניק (Venik) בשנת 2000, הסוכנות הפדרלית למקרי חירום (FEMA) הזמינה שני מטוסי איליושין 76 כדי לכבות את שריפות היער בלוס אלאמוס. בהמשך, החברה דיווחה שהזמנה זו בוטלה על ידי שירותי הגנת הטבע האמריקאיים.
גגו
קַו
בעבודותיה, גגו העצימה את משמעות הקו על ידי שימוש בחומרים שונים, כגון פלדה, חוט, עופרת, ניילון ומתכות שונות. חומרים אלו היו קשורים לעיסוקה באדריכלות, אך גם סתרו את המקובל בתנועה המודרניסטית החדשה באמריקה הלטינית. Gego לא רק השתמשה בחומרים אלה כדי ליצור קווים בפסלים המסיביים שלה, אלא גם בסדרה שכותרתה Dibujos Sin Papel (ציורים ללא נייר). יצירות זעירות אלה נוצרו משאריות מתכת שנרכשו ונרקמו זו בזו כדי לעורר תנועה, מחקר וספונטניות.
איליושין Il-76
חימוש
2 תותחי 23 מ"מ בצריח מאויש המונחים על ידי המכ"ם ונמצאים בסיס הזנב.
גגו
Reticulárea
סדרת ה- Reticuláreas שלה היא ללא ספק קבוצת היצירות האהובה והידועה ביותר שלה. הסדרה הראשונה מתוכה נוצרה בשנת 1969. פיסות אלומיניום ופלדה חוברו יחדיו לשזירת רשתות וקורים הממלאות את כל החדר בו היצירה מוצגת. השימוש שלגגו בחזרתיות ושכבתיות במבנה המסיבי גורם ליצירה להיראות אינסופית. מאז מותה, האוסף הקבוע של Reticuláreas נמצא ב Galería de Arte Nacional ב Caracas, ונצואלה.
מוֹרֶשֶׁת
גגו נפטרה ב־17 בספטמבר 1994 בקראקס, ונצואלה. בשנת 1994 הקימה משפחתה את "Fundación Gego" לשימור מורשתה האמנותית והם מארגנים תערוכות של עבודותיה ומקדמים מודעות לתרומתה המשמעותית של גגו לעולם האמנות. ה- Fundación Gego נתן אישור לפרסום כתביה בשנת 2005. מתוך תקווה שכתבים יוכלו לשפוך אור על אופן הפיסול החדשני והניסויי שלה ובכך להפרות ולהשפיע על אמנים אחרים.
חיים אישיים
בשנת 1940 פגשה גגו את המתכנן העירוני הוונצואלי ארנסט גונז במשרד האדריכלים בו עבדה. הם התחתנו באוקטובר 1940 ופתחו סטודיו לרהיטים בשם 'גונז' (Gunz). לבני הזוג נולדו שני ילדים: תומאס (1942) וברברה (1944). גגו סגרה את Gunz בשנת 1944 כדי לבלות יותר זמן עם ילדיה, ובשנת 1948 היא חזרה לעצב בתים פרטיים, מועדוני לילה ומסעדות.
בשנת 1951 בני הזוג נפרדו, ובשנת 1952 פגשה את האמן והמעצב הגרפי גרד ליופרט. שותפות זו חפפה את התפתחות הקריירה האמנותית שלה. היא החלה להציג את האקוורלים, הקולאז'ים והמונוטיפים שלה בשנת 1954 והתחילה להתנסות ביצירת אובייקטים תלת־ממדיים בשנת 1956.
מונטברדי פאלם ביץ'
מונטברדי פאלם ביץ' (באנגלית: Monteverdi Palm Beach) היא מכונית קונספט בתצורת מכונית ספורט, רודסטר, מתוצרת יצרנית מכוניות הפאר השווייצרית מונטוורדי אשר יוצרה בשנת 1974 והוצגה במרץ 1975 בתערוכת המכוניות הבינלאומית ב-ז'נבה ("Geneva Motor Show" ).
יוצר אב טיפוס בודד.
בלט רוס
הלהקה נודעה בשל הצלחתה לשלב תחת שרביטו של דיאגילב יוצרים מתחומים שונים: מחול, ציור, מוזיקה, עיצוב, ספרות ושירה, שיחדיו העלו יצירות מופת שהשפיעו על עולם המחול והאומנות וחוללו את מהפכת המחול המודרני. דיאגילב נודע אף ביכולתו לזהות כישרונות גדולים בראשית דרכם ולתת במה לכישרונם. רוב רקדניה ויוצריה של הלהקה בתחילת דרכה היו רוסיים אך בהמשך פעלו בה גם יוצרים מארצות אחרות.
הלהקה רקדה ופיתחה סוגי מחול שונים מבלט קלאסי ורומנטי ועד מחול מודרני, תיאטרון מחול, ואוונגרד. בין יצירותיה המקוריות של הלהקה: רוח הורד, פטרושקה, פולחן האביב, ציפור האש, אחר הצהריים של פאון, שחרזאדה.
הקמה ותחילת הדרך
בשנת 1907, לאחר שנות פעילות ענפה בעולם התרבות והאמנות הרוסי, החליט דיאגילב לחשוף בפני הקהל הפריזאי את המוזיקאים הרוסים ויצירתם (סרגיי רחמנינוב, רימסקי קורסקוב ואחרים). שנה לאחר מכן הגיע לפריז והביא עמו את האופרה הרוסית "בוריס גודונוב", עם כוכבה הגדול פיודור שאליאפין. בשנת 1909 הביא לפריז להקת בלט, היא הבלט רוס (בעברית, "הבלטים הרוסיים"), שאת רוב רקדניה ויוצריה אסף מהבלט האימפריאלי בסנקט פטרבורג, בין סולניה: ואצלב ניז'ינסקי אנה פבלובה, ותמרה קרסבינה.
המוזיקה, האופרה ועתה המחול זכו להצלחה מסחררת בקרב הקהל הפריזאי שהוקסם מן הצד האקזוטי והאקספרסיבי של היוצרים הרוסיים. סולן להקת הבלט רוס ואצלב ניז'ינסקי הצליח להפנט ולהקסים את הקהל הפריזאי בנוכחותו ובווירטואוזיות המרשימה שלו. בין היצירות שנרקדו בעונה הראשונה: הסילפידות, הנסיך איגור, וקלאופטרה, כולן על פי כוריאוגרפיה של מיכאל פוקין. לאור ההצלחה החליט דיאגילב להישאר בפריז ולרכז בה מעתה עם להקת הבלט את פעילותו האמנותית.
בעונה הבאה הועלו בין היצירות: ציפור האש, קרנבל, שחרזאדה. דיאגילב הבין שהמהפכה צריכה להתרחש גם בתחום המחול שקפא מעט על שמריו, למול ההתרחשויות המהפכניות באמנויות האחרות (למשל ציור ומוזיקה) בראשית המאה-העשרים. בעונה הבאה ב-1911 בחלק מן היצירות כבר הופיע יסוד חדשני ומהפכני שיהיה מעתה אופייני ללהקה: כגון, תפקיד מרכזי לגבר ותנועות גוף לא מתוך לקסיקון הבלט הקלאסי (רוח הורד), תיאטרון מחול (פטרושקה). גם את הכוריאוגרפיות ליצירות החדשניות בעונה זאת יצר מיכאל פוקין.
תקופתו של ניז'ינסקי ככוריאוגרף
ב-1912 קיבל ניז'ינסקי לראשונה את תפקיד הכוריאוגרף בלהקת הבלט ויצר את אחר הצהריים של פאון על פי פואמה של המשורר הצרפתי סטפן מלרמה ומוזיקה של קלוד דביסי, ריקוד אוונגרדי בעל תנועות חדות ושבורות בהשראת יוון העתיקה, המסתיים במעין סצנת אוננות של הפאון,"עד מהרה נפוצה השמועה כי מפקד המשטרה, על פי בקשתו של קלמט, הוציא צו מניעה נגד המשך המופע, במועדונים, בסלונים, בבתי-קפה ובמסדרונות בית הנבחרים לא דיבר איש על שום נושא אחר; לשעה קלה שבה ונחלקה פריז לשני מחנות. השגריר הרוסי, מ' איזוולסקי, ביקש לדעת אם לה פיגארו התכוון לתקוף את הברית הצרפתית-רוסית. ביום המחרת פרסם לה מטן מכתב מאת אוגוסט רודן, שיצא להגנת ניז'ינסקי על שהחזיר למחול את "חופש האינסטינקט והרגש האנושי",(ברברה טוכמן המגדל הגאה).
שנה לאחר מכן יצר ניז'ינסקי את הכוריאוגרפיה ל "פולחן האביב", תוך שיתוף פעולה עם איגור סטרווינסקי והצליח שוב לעורר סנסציה, הקהל הפריזאי נסער מן המחול החדשני המתחקה אחר טקסים סלאבים פגאנים ומן המוזיקה האוונגרדית של סטרווינסקי, "סן סנס קם בשאט נפש ועזב את האולם; ראוול צעק "גאון!" הרקדנים התקשו לשמוע את המוזיקה מעוצם המהומה וניז'ינסקי, שהיה הכוריאוגרף של הבלט, עמד בצד הבמה והקיש את הקצב באגרופיו תוך שהוא צועק ביאוש " רס, דווה, טרי!" פייר מונטה שלח מבטים נואשים לעבר דיאגילב, שסימן לו להמשיך ולנגן וקרא לקהל לאפשר את שמיעת היצירה." תחילה תשמעו, אחר כך תשרקו!" קרא בזעמו גבריאל אסטרוק, מנהל ההפקה הצרפתי" (שם).
ניז'ינסקי, סולנה החשוב ביותר של הלהקה, בן-זוגו של דיאגילב והכוריאוגרף שיצר בלטים מהפכניים בלהקה פרש מן הלהקה ב-1913 עקב סכסוך עם דיאגילב ונישואיו לאחת מרקדניות הלהקה, רומולה דה פולסקי בעת מסע הופעות לבואנוס איירס. בהמשך הופיע עם הלהקה פעם אחת נוספת ב-1916 לבקשת הקהל האמריקאי בעת סיור הופעות בארצות הברית, ויצר יצירה חדשה, "טיל אוילנשפיגל", שזכתה להצלחה חלקית. ב-1917 הופיע בפעם האחרונה בפני קהל בעת סיור הופעות בדרום אמריקה. זמן קצר לאחר מכן שקע אל עולם הדמדומים ועד יום מותו כשלושים שנה לאחר מכן חי כחולה נפש. שנות פעילותו בלהקה היו מתקופותיה הפורות והחשובות.
התפרקות הלהקה
עם מותו של דיאגילב ב-1929 נעשו ניסיונות להמשיך את פעילות הלהקה בניהולם של רנה בלום ושל קולונל דה בזיל אך אלו זכו להצלחה חלקית בלבד והולידו סכסוכים שונים שהביאו לבסוף לפיצולה. אחת מן הלהקות הללו, בלט רוס דה מונטה קרלו נדדה והעבירה את פעילותה לארצות הברית בתמיכתו של סרגיי דנהם. רקדני הלהקה המקורית ויוצריה נפוצו ברחבי העולם והקימו להקות מחול חשובות ובתי ספר לבלט, כניו יורק סיטי בלט (ג'ורג' בלנשין), הבלט המלכותי (נינט דה ולואה), בלט ראמבר (מארי ראמבר) ועוד, חלקם מהווים עד ימינו בסיס מרכזי למחול. אחרים תפסו מקומות חשובים כסולנים וכמנהלי להקות כסרגיי ליפר באופרה של פאריס ולאוניד מאסין בבלט רוס דה מונטה קרלו.
איגור סטרווינסקי, אחד מן המוזיקאים החשובים והמהפכניים במאה-העשרים, תגליתו של דיאגילב, שיתף פעולה עם ג'ורג' בלנשין שנים רבות אחר כך ולא שכח לדיאגילב את חסד הנעורים ובמותו 42 שנה לאחר מות דיאגילב נקבר לצידו בבית הקברות בוונציה.
גלריית סמלי יצרני רכב
סמלו של יצרן רכב הוא מרכיב מרכזי במיתוג של מוצריו. הסמל מופיע על כל מכונית, בחזית המכונית ובצד האחורי שלה, ולכן יש לו נוכחות בולטת בכביש. לעיתים מופיע הסמל גם על גלגלי המכונית ועל ההגה.
בעיצוב הסמל ניכרות שיטות אחדות:
בדרך כלל מודבק הסמל לפח של המכונית, או מחובר לגריל, אך לעיתים זוכה חזית המכונית לעיצוב כולל בהתאם לסמל היצרן.
כמקובל גם בענפים אחרים, לעיתים מחליף יצרן הרכב את סמלו. לעיתים מדובר בשינוי עיצובי זעיר, ולעיתים בהחלפה גמורה של הסמל.
תוכן עניינים: א | ב | ג | ד | ה | ו | ז | ט | י | ל | מ | ס | פ | ק | ר | ש
פ.צ. ציריך
הקבוצה נוסדה ב-1896 וזכתה בשלוש עשרה אליפויות, בעשרה גביעים, ופעם אחת בגביע הליגה. זוהי קבוצה בולטת בליגה השווייצרית והיא משחקת באופן קבוע במסגרות אירופיות.
היסטוריה
המועדון הוקם ב-1 באוגוסט 1896 על ידי שלושה מועדונים מקומיים. ציריך זכתה באליפות הסופר-ליג השווייצרי הראשונה שלה בעונת 1901/02, אך לא הצליחו לשחזר את ההישג עד עונת 1923/24.
בין השנים הללו, ציריך היו ב"שנות השממה", המועדון התקשה להתמודד במעלה הטבלה ובסופו של דבר ירד ליגה בעונת 1933/34, כאשר שיחקו בליגה השנייה עד שנת 1941. בעונת 41–1940, חזרו לליגה הראשונה, כשהם יורדים שוב ליגה הפעם בעונת 1945/46. כעבור שתי עונות, חזרו לליגה הראשונה, עד לעונת 57–1956 שבה חזרו לליגה המשנית. הם עלו בחזרה לליגה הראשונה כעבור שנתיים.
המועדון שב בחזרה לליגה המשנית בשנת 1988 וכעבור שנתיים חזר לליגה הראשונה. המועדון הגיע לשלב שמינית הגמר בגביע אופ"א בעונת 1998/99, אך הפסיד לרומא. המועדון זכה בשנת 2000 בגביע אחרי ניצחון בגמר על לאוזן, ובשנת 2005 אחרי ניצחון על לוצרן.
ב-13 במאי 2006 זכתה ציריך באליפות לראשונה מזה 25 שנה. בעונת החולפת הם זכו פעם שנייה באליפות ברציפות. בעונת 2008/09 חזרו לזכות באליפות לאחר עונה ללא זכייה. ב-21 באפריל 2014 זכתה ציריך בגביע השווייצרי כשגברה בגמר 0–2 על פ.צ. בזל בתום 120 דקות.
בעונת 2015/16 סיימה ציריך במקום העשירי והאחרון בליגה העליונה וירדה ליגה, אך שבה כעבור עונה אחת לאחר שסיימה במקום הראשון בליגה השנייה בעונת 2016/17.
בעונת 2021/2022 זכתה הקבוצה באליפות ה-13 שלה, והראשונה מ-2009.
תקנת השוק
תקנת השוק היא הסדר משפטי המטפל בתוצאה של מכירת נכס על ידי מי שאינו בעליו. תקנת השוק מאפשרת לרוכש, אם מילא אחר תנאים מסוימים, וביניהם שהעסקה נעשתה בתום לב, לזכות בבעלות בנכס למרות הפגם בהעברה הקניינית. מקור המונח 'תקנת השוק' הוא במשפט העברי, אם כי שם משמעותו שונה במקצת. כשמדובר במקרקעין, תקנת השוק אינה מועילה לבטל זכויות קניין שאינן טעונות רישום בטאבו (פומביות) - כמו: שכירות קצרה או זיקת הנאה מכוח שנים.
תקנת השוק נכללת בדיני התחרות. במצב בו יש מספר מתחרים על אותו מוצר, יש בידי תקנת השוק את היכולת להכריע במקרים מסוימים, מי מהשחקנים קנה לעצמו זכויות בנכס כדין.
מבוא
בתקנת השוק הושלם השלב הקנייני, לכן תקנה זאת מהווה חריג לשאר דיני הקניין. מחד, עומדת ההגנה על הבעלות של הבעלים המקורי ומאידך, עומד האינטרס לעידוד וביטחון בעסקאות של הקונה ושמירה על מהימנות המרשם (היכן שקיים כזה). כלל בסיסי בדיני קניין קובע שאדם אינו יכול להעביר זכויות רבות מאלה שיש לו (בלטינית: nemo dat quod non habet). לכן אדם שאיננו הבעלים של הנכס אינו יכול למכור אותו או לעשות בו עסקאות אחרות כמו למשל למשכן אותו. בגלל אופיים המיוחד של דיני קניין (שלא מאפשרים לחלוק בנזק כמו בנזיקין למשל), כל מאבק שכזה הופך ל'מאבק על כל הקופה'. לכן, כדי לאפשר חיי מסחר תקינים שלא מצריכים בדיקות יקרות ומעמיקות בכל פעם, תקנת השוק יוצרת חריג לכלל זה.
במשפט הישראלי יש כמה תקנות שוק, החלות במצבים שונים (ולכן גם התנאים לגיבושן שונים). מטרת כל תקנה להבטיח אינטרס ציבורי מסוים, כגון חיי מסחר תקינים (המודגש יותר במיטלטלין) או הסתמכות על המרשם (המודגש יותר במקרקעין), באופן המאפשר לקונה ליהנות מהנכס שרכש.
הצדדים אשר מתחרים אחד בשני על הזכויות בנכס, זרים אחד לשני ואין ביניהם קשר חוזי ישיר.
ההכרעה המשפטית צריכה לאזן בין הצדק החברתי והחלוקתי, ובין ערך הקניין האישי של הבעלים. השאלה הנשאלת לרוב בדיני התחרות, היא כיצד ניתן להכריע בין שני מתחרים, אשר הם לכאורה בעלי זכות שווה בנכס. על פי ספרו של דויטש, ישנם מספר ערכים העומדים בבסיס העדפה של מתחרה אחד על משנהו. האיזון בין המתחרים הוא האלמנט הראשון. יש לבדוק מחד את רמת ההסתמכות של כל צד, השינוי לרעה שחל עקב פסיקה לטובת אחד מהצדדים, טיב התנהגות הצדדים וכדומה. מאידך גיסא, יש לקחת בחשבון שיקולי יעילות לעניין "מונע הנזק הטוב ביותר".
תקנת השוק במקרקעין
אשר כותרתו היא "רכישה בתום לב" קובע כי:
מהאמור בסעיף עולה, כי קיימים ארבעה תנאים מצטברים לקבלת ההגנה במקרקעין: תקנת השוק במקרקעין קובעת כי כאשר מתקיימים תנאים האלו, יהא כוחה של זכות קונה המקרקעין יפה אף אם הרישום בפנקס הזכויות לא היה נכון.
תקנת השוק במקרקעין מפורשת בצורה צרה, ונוטה יותר לטובת הבעלים המקורי.
תקנת השוק במיטלטלין
אשר כותרתו היא "תקנת השוק" מסדיר את תקנת השוק במיטלטלין וקובע:
תקנת השוק במיטלטלין קובעת כי כאשר התנאים האלו מתקיימים, עוברת הבעלות במיטלטלין לקונה נקיה מכל שעבוד, עיקול וזכות אחרת, אף אם המוכר לא היה הבעלים החוקיים של המיטלטלין או לא היה רשאי למוכרם לקונה.
יש לציין כי בניגוד לתקנת השוק במקרקעין תקנה זאת נוטה יותר לטובת הקונה, וזאת על מנת לעודד עסקאות ומסחר מהיר.
כחלק ממכלול הפתרונות שהוצעו במסגרת הדיון על חוק ההסדרה הוזכרה גם תקנת השוק לפתרון אפשרי של מעמדן המשפטי של אדמות שבעליהן עתרו לבית המשפט בבקשה להרוס בתים בהתנחלויות ששוכנים עליהן.
תקנת השוק במשכון
למה צריך תקנת השוק במשכון? המשכון ניתן במצב של הלוואה. הכלכלה המודרנית מסתמכת על הלוואות, לפיכך המחוקק רצה לתמוך בנותני הלוואות כדי לעודד עסקאות אשראי בשוק. לפיכך, ההגנה היא על שוק נותני האשראי (שהרי מהווה מנוע צמיחה מס' 1 במשק).
הפסיקה והחוק יצרו מס' קריטריונים על מנת לתקף את תקנת השוק במשכון: (יש להדגיש כי תנאים אלו מהווים תנאים מצטברים)
תום לב בתקנת השוק
לאורך השנים ראה בית המשפט את תום הלב הנדרש בתקנת שוק כתום לב סובייקטיבי – והדרישה הייתה מהקונה הספציפי שלא להעלות על דעתו שמדובר ברמאות (בניגוד לתום לב אובייקטיבי, שדורש אי-ידיעה של אדם סביר). בשנת 2014 קבע השופט ניל הנדל בפסק דין ג'אביט (שעסק בפרשת פירוק בטר פלייס) כי "דרישת תום הלב בהקשר זה כוללת גם חובת זהירות", ובכך החדיר עקרונות של תום לב אובייקטיבי גם לתקנת השוק.
שאול שני
שאול שני (נולד ב-1954) הוא איש עסקים ישראלי, בעל השליטה ויו"ר חברת ECI Telecom ומייסד חברת התקשורת GVT הברזילאית שאת השליטה בה מכר ב-2009 לחברת הטלקום הצרפתית ויוונדי. שני דורג במקום ה-9 ברשימה של מגזין "פורבס" לשנת 2017 עם הון בשווי 12.1 מיליארד שקל.
ביוגרפיה
שני נולד בשכונת קריית אליעזר שבחיפה למישה ומרים שוסטר. אביו היה פועל נמל. ב-1981 הקים ביחד עם עודד פוליג את חברת התוכנה עוש"פ ("עודד ושאול פרטנרס"), ב-1983 הצטרף שלמה דוברת כמנכ"ל. בשנת 1985 הונפקה עוש"פ בנאסד"ק (תחת השם "עושפ טכנולוגיות" - "Oshap Technologies") וגייסה סכום של 6 מיליון דולר. בתחילת דרכה התמחתה עוש"פ בהשקעה בחברות תעשייתיות, הרכישות הראשונות שביצעה היו בבלגיה. חברת מדיקל, שעסקה בתחומי ההדמיה הרפואית, וחברת פגארד, שעסקה בייצור מכונות לעבוד שבבי. עוש"פ החליטה לצאת משתי הפעילויות שהיו מפסידות ולהתמקד בתחום התוכנה. היא רכשה ב-1990 את חברת מנוף מערכות (MINT) מהרצליה שסיפקה פתרונות תוכנה בתחום הפיננסי, ואת דקלוג (Decalog), חברה צרפתית שסיפקה פתרונות לניהול נכסים ובחברת טקנומטיקס. בשנת 1999 נמכרה עוש"פ לחברת סאנגארד (SunGuard) ב-220 מיליון דולר בעסקת חילופי מניות. מינט (ששמה שונה ל"סאנגארד ביזנס אינטגרשן") ו"דקלוג" מוזגו לתוך "סאנגארד", שגם עסקה בפיתוח תוכנה לשוק הפיננסי, ואילו טקנומטיקס המשיכה לפעול כחברה עצמאית.
בשנת 1995 הצטרף לקבוצת ההשקעות "מגנום" בה היו שותפים מרדכי לימון, לשעבר מפקד חיל-הים, ובנו צבי לימון, רון צוקרמן ודן טוקטלי. "מגנום" השקיעה בין השאר בחברות הישראליות DSPG, סאפיינס ופרסייס. בשנת 1999 הקימה קבוצת "מגנום" את קרן הון הסיכון "מגנום תקשורת" (ב-2007 שונה שמה למאגמה ונצ'ר פרטנרס).
בשנת 1997 הקימה מגנום יחד עם חברת גילת רשתות לווין את חברת התקשורת GVT באמריקה הלטינית, שהקימה רשת לתקשורת לוויינית בפרו, קולומביה וצ'ילה. בשנת 1999 הוקמה גם חברת GVT בברזיל שזכתה במכרז להקמת ולהפעלת רשת תקשורת פנים ארצית בדרום ברזיל. במרץ 2000 נערך פיצול ב-GVT, מאחר שגילת רשתות לווין לא הייתה מעוניינת להשקיע במיזם בברזיל, היא יצא ממנו תמורת בעלות מלאה ברשת התקשורת הלווינית. GVT ברזיל החלה בקמת הרשת תקשורת פנים ארצית בהשקעה ראשונית של 600 מיליון דולר, בחברה היו שותפים באותה עת גם בנק ההשקעות מריל לינץ' והחברות דיסקונט השקעות ו"כלל מערכות מידע" של קונצרן כלל". בעקבות התפוצצות בועת הדוט-קום והמשבר הכלכלי יצאו מהמיזם השותפים האחרים ושני רכש את חלקם.
בנובמבר 2009 מכר שני 30% מתוך 37% מהחזקותיו בחברה לתאגיד התקשורת הצרפתי ויוונדי, תמורת 1.26 מיליארד דולר. בשנת 2007 רכש את השליטה בחברת ECI באמצעות חברת ההשקעות שבבעלותו תמורת 1.2 מיליארד דולר. בנובמבר 2019 נמכרה החברה לחברת Ribbon Communications האמריקאית, תמורת 486 מיליון דולר בלבד.
דרך חברת Swarth Group השקיע בחברת הגנת הסייבר XM Cyber בתחילת דרכה. בנובמבר 2021 נמכרה החברה לקונצרן הקמעונאות הגרמני תמורת 700 מיליון דולר.
חיים אישיים
בשנת 1986 עזב את ישראל ובשנת 2009 נרשם מחדש כתושב, בשל כך זכה בהטבות מס בישראל על הכנסותיו מחוץ לישראל על פי חוק מילצ'ן. שני נשוי ואב לשלושה, הוא מחזיק בית בכפר שמריהו ובאיטליה.
יהדות פורטוגל
יהדות פורטוגל היא קהילה גדולה שהתקיימה באזור פורטוגל של ימינו. לעיתים קרובות היו תולדותיה שזורות בתולדות יהדות ספרד.
תחילת התיישבות בפורטוגל
הידיעות הראשונות על ישיבת יהודים בפורטוגל הן מהמאה ה-12 וכבר אז היו קיימים רבעים יהודיים בליסבון, בז'ה וסנטרן. במאה ה-13 המלך אפונסו השלישי, מלך פורטוגל, הקים חטיבה נפרדת בממשל ליהודים והוא ניסה לנצל את קשריהם הכלכליים הטובים לפיתוח פורטוגל. היהודים הואשמו בהבאת המגפה השחורה אך השלטונות הצליחו למנוע מההמונים לפגוע ביהודים עד לשנת 1449, אז נערכו פרעות קשים ביהודי ליסבון שהיוו הקהילה היהודית הגדולה ביותר בפורטוגל.
רדיפות דת
ב-1492, בעת גירוש היהודים מספרד, חיו בפורטוגל כ-30,000 יהודים, בתוך אוכלוסייה של כמיליון תושבים. מגורשי ספרד שהיגרו לפורטוגל שינו את משקל היהודים באוכלוסייה בצורה משמעותית: ההערכה היא שהקהילה היהודית גדלה בכ-70,000 איש, עד לכ-10% מהאוכלוסייה הפורטוגזית. מתוך המהגרים, שהוגדרו כבלתי חוקיים וכעבדי המלך, הותר רק ל-600 בתי אב להישאר בפורטוגל באופן חוקי למשך שנה, תמורת כופר גדול לשלטון. ילדיהם של אותם יהודים עבדי-המלך נלקחו מהם, בהוראתו של מלך פורטוגל, ז'ואו השני, ונשלחו לאי סאו טומה שלחופי אפריקה, שהיה חלק מהאימפריה הפורטוגזית, על מנת שיעבדו במטעי הסוכר שבו. רובם מתו שם מרעב וממחלות או נפלו טרף לשיני תנינים. בשנת 1496 נשא המלך מנואל הראשון את איזבל, בתם של פרננדו השני ואיזבלה מלכי ספרד, ובמסגרת הנישואים כפתה המלכה הצעירה על המלך לגרש את היהודים מפורטוגל. באותה תקופה החלה פורטוגל לעלות כמעצמה עולמית, ומנואל היה מעוניין ביכולותיהם, בקשריהם ובכספם של היהודים שבממלכתו. בלחצם של מלכי ספרד ושל שרים בממלכתו הוציא לבסוף מנואל צו גירוש בדצמבר 1496, אך באמצעות שורה של פעולות הפך את הקערה על פיה, אסר על יהודי פורטוגל לצאת מהמדינה, וכן לעבור הטבלה קולקטיבית בניגוד גמור לרצונם בכיכרות העיר ליסבון - הטבלת יהודי פורטוגל לנצרות (1497), יחד עם חטיפת ילדים נוספים ושורה של הבטחות כלכליות, גרמה לרבים מהיהודים להישאר בפורטוגל, אם כי לא כיהודים. המרתם הגורפת של יהודי פורטוגל לנצרות, בשונה מתהליך הארוך שעברו יהודי ספרד, הביאה לכך שרובם לא אימצו את הנצרות באמת ובתמים אלא המשיכו לשמור על יהדותם, בצורה כזו או אחרת, בסתר, כאנוסים. בשנת 1498 קבע המלך שיהדותם של יהודים שממירים את דתם לנצרות לא תיבדק או תיחשד למשך עשרים השנים הבאות, וב-1499 הוא אסר על יציאת יהודים מפורטוגל. הטמעתם של יהודי פורטוגל בחברה הנוצרית לא התקבלה בצורה חלקה באוכלוסייה המקומית. משקלם של החברים החדשים באוכלוסייה היה גדול מאוד, ורבים מהם תפסו עמדות כח ושלטון. דרשנים ומטיפים סבבו ברחבי הממלכה ודיברו כנגד הקונברסוס, היהודים שהמירו את דתם, ותלו בהם את צרותיה השונות של פורטוגל. בשנת 1506 הכתה מגפה בליסבון, המלך נמלט אל מחוץ לעיר וההמון הזועם טבח בקהילת הנוצרים החדשים שבעיר. בעקבות הטבח ביטל מנואל את איסור היציאה מפורטוגל.
בשנת 1525 הגיע דוד הראובני לקהילת הנוצרים החדשים בפורטוגל. הוא זכה לתגובות אוהדות בקרב קהילת האנוסים הפורטוגזית, ששימרה מתחת לפני השטח קרבה ליהדות וציפיות משיחיות, ואף נשארה כקהילה מאורגנת ומוכרת, אם כי לא אהודה. הראובני נאלץ לעזוב את פורטוגל לאחר התגיירותו של שלמה מולכו, שהיה מזכירו של המלך מנואל. האינקוויזיציה הפורטוגזית הוקמה בשנת 1536, והחלה להעלות אשמים על המוקד משנת 1540.
יהודים בסתר
יהודים אנוסים רבים (מראנוס\קריפטוס), היו בתפקידים בכירים בחצר המלוכה כשרי אוצר, יועצים כלכלים ומשפטיים, וכן היוו גרעין וציר מרכזי בגילוי העולם החדש (יבשת אמריקה וגילוי ברזיל), מערב אפריקה, הודו (גואה וקוצ'ין) והמזרח הרחוק (גואה, פיליפינים, איי התבלינים). יהודים רבים היו מדענים, רופאים, מתמטיקאים, אסטרונומים, סוחרים, כלכלנים, סופרים ונווטים ימיים.
באופן פורמלי לא נותרו יהודים בפורטוגל, אולם רבים מהיהודים שם, שחיו כאנוסים, שמרו בסתר על זהותם היהודית. רבים מהאנוסים בפורטוגל היגרו למרוקו, תוניס, אלג'יר, לוב, מצרים, סלוניקי, הבלקן, איטליה, אמסטרדם, לונדון, המבורג, ברזיל, ג'מייקה (פורט רוייאל), האיים הקאריביים, ניו אמסטרדאם, והאימפריה העות'מאנית, וחזרו לדת היהדות. עקב מספרם הקטן יותר הם היו ידועים פחות מיהודי ספרד. האוטו דה פה האחרון נעשה בפורטוגל בשנת 1791 והאינקוויזיציה הסתיימה סופית בשנת 1821.
מיעוט קטן מקרב יהודי פורטוגל מצא את עצמו נודד לצורך בקשת מקלט ומפלט מהרדיפות הנוצריות אל חופי מערב אפריקה, שם התבוללו עם נשים מקומיות ויצרו קהילה בשם "לנסאדוס" שיהוו נדבך משמעותי בתחילת קשרי המסחר שבין האירופאים לבין הילידים האפריקאים.
העת החדשה
רק לאחר מאות שנים החלו להתגורר באופן פורמלי יהודים בפורטוגל. מתחילת המאה ובמהלך המאה ה-19 החלו להגר לפורטוגל יהודים רבים דוברי ספרדית וחכיתיה מצפון מרוקו, מקהילת טטואן, טנג'יר ומגיברלטר. בשנת 1892 זכתה הקהילה הספרדית - מרוקאית להכרה רשמית כקהילה. בשנת 1904 הוקם בליסבון בית הכנסת.
בשנת 1917 עורר גילוי של קהילת צאצאי אנוסים בכפר בלמונטה על ידי יהודי פולני בשם שמואל שוורץ - הד גדול בקרב יהדות העולם.
מי שפעל רבות להשבת צאצאי האנוסים ליהדות היה קצין בצבא פורטוגל - ארתור קרלוש דה בארוש באשטו (1887–1961) שהיה בעצמו בן למשפחת אנוסים, למד יהדות ועברית, התגייר, והקים קהילה יהודית בפורטו ואת בית הכנסת כדורי. מסופר שהיה מסתובב רכוב על סוסו בעיירות ובכפרים בצפון פורטוגל, ותר אחרי צאצאי האנוסים, שגם במאה ה-20 עדיין שמרו על יהדותם בסתר ופחדו לגלות אותה לסביבתם. בתוך מספר שנים גייר כ-9,000 צאצאי אנוסים.
דמות בולטת אחרת ביהדות פורטוגל בעת המודרנית היה הפרופ' משה בן-שבת אמזאלג, כלכלן מפורסם ואיש ציבור שכיהן כנשיא יהדות פורטוגל למשך למעלה מ-50 שנה, עד פטירתו בשנת 1972. משפחת בנסאודה שהגיעה ממרוקו לאיים האזוריים בתחילת המאה ה-19 גם כן התבלטה בקהילה היהודית המתחדשת בפורטוגל, תחילה בתחומי המסחר והכלכלה באיים ולאחר מכן באקדמיה ובחיים הציבוריים של המדינה. כך למשל פרופ' אלפרדו בנסאודה ייסד את המכון הטכני הגבוה של ליסבון, אחד ממוסדות ההשכלה הגבוהה הנודעים ביותר בפורטוגל.
במהלך מלחמת העולם השנייה הגיעו לפורטוגל פליטים רבים, יהודים ולא יהודים, בדרכם מערבה, ובסוף המלחמה היו בה כ-400 יהודים בעלי מעמד תושבי קבע וכ-650 במעמד פליטי מלחמה. לאחר המלחמה היגרו רבים מיהודי פורטוגל ממנה, ועד להתייצבות הפרלמנטרית בשנת 1976 היגרו כ-300 יהודים משטח המדינה.
בשנת 1988 התמנתה קולט אביטל כשגרירת ישראל ראשונה בפורטוגל, ולאחר ששמעה על אנוסים שחיים בפורטוגל, פנתה לרב הראשי לישראל, הראשון לציון אליהו בקשי דורון, ששלח את הרב שלמה סבג להקים להם בית כנסת, ולהשיבם ליהדות.
לפני כמה שנים העריכו כי בפורטוגל חיו כ-750 יהודים, במפקד לאומי שנערך שם רשמו עצמם כ-1,000 אזרחים כיהודים, כמובן שהמספרים מתעלמים מצאצאי היהודים האנוסים. רוב היהודים מתגוררים בליסבון ובפורטו. כיום, בעקבות חוק האזרחות הפורטוגזי והגירה של יהודים מארצות אחרות, חיים בפורטוגל כ-3100 אזרחים המזהים עצמם כיהודים.
בשנת 2010 הגיע לליסבון שליח חב"ד הרב אלי רוזנפלד, הוא הקים בעיר בית חב"ד וקהילה יהודית.
הלגיון החמישי יוביה
הלגיון החמישי יוביה (בלטינית: Legio V Iovia) היה לגיון רומאי, אשר הוקם בידי הקיסר דיוקלטיאנוס והוצב במחוז פאנוניה ליד הדנובה.
היסטוריה
המידע על הלגיון מועט. הוא הוקם בידי הקיסר דיוקלטיאנוס, ככל הנראה בתחילת שנות שלטונו. הלגיון נקרא "יוביה" אשר משמעותו "מוקדש ליופיטר". יופיטר היה הפטרון של הקיסר דיוקלטיאנוס, שבעצמו כונה לפעמים "יוביאנוס". הלגיון הוקם במקביל ל, אשר נקרא על שם הרקולס, הפטרון של שותפו לשלטון של דיוקלטיאנוס - הקיסר מקסימיאנוס. הלגיון הראשון יוביה הוצב לצד הלגיון השישי הרקוליה במחוז פאנוניה ליד נהר הדנובה. ב הלגיון נזכר בנוטיטיה דיגניטטום, עדיין בבסיסו הישן על יד הדנובה. גורלו של הלגיון לאחר מכן אינו ידוע.
נחל שוקק
נחל שוקק (בעבר נהר אל ג'וסק) הוא נחל איתן הזורם בפארק המעיינות, בעמק המעיינות שבעמק בית שאן. אורכו כ־1.5 ק"מ והוא נשפך אל נחל הקיבוצים.
תוואי הנחל
מוצא הנחל בעין שוקק, מעיין גדול ואיתן. משם זורמים המים הצלולים אל בריכת הטחנה, דרך "השביל הרטוב" בסדרת מפלים קטנים. בדרך נשפכת אליו תעלה מלאכותית שמנקזת את יובליו נחל גפת ונחל יצפור דרך השטחים החקלאים המעובדים שמדרום לנחל. לאחר בריכת הטחנה ממשיך הנחל לזרום עד שנשפך לנחל הקיבוצים סמוך לתל שוכה.
ארכאולוגיה
לצד הנחל נבנו בעבר שתי טחנות קמח. אחת במעלה הנחל בצמוד לעין שוקק – טחונת אל-ג'וסק שרובה הרוסה. השנייה, טחונת אל-אשרף נשמרה יחסית עם חלקים מאמת המים אליה ונמצאת בסוף השביל הרטוב, סמוך לבריכת הטחנה שנקראת על שמה.
השביל הרטוב
"השביל הרטוב" הוא לשביל הליכה רגלית בתוך מים רדודים, מוקף בצמחייה וקנים ומוצל המחבר בין עין שוקק לבריכת הטחנה בתוואי נחל שוקק. אורכו כ־300 מטרים ועומק המים בו כ־30 ס"מ. השביל הוקם על ידי "כוח צביקה" לזכרו של סרן מקיבוץ מירב שנפל בצוק איתן. אנשי "כוח צביקה" ממשיכים לפתח לטפל באתר השביל באופן קבוע. בני משפחתו של צביקה קפלן, חיילי גדס"ר גולני ומתנדבים נוספים, פרצו וסידרו את השביל הרטוב לשימוש והנאת כלל ציבור המטיילים בפארק, כמקום להנצחתו. צוות פארק המעיינות תרם לפריצת השביל.
בעלי חיים
בנחל נצפו החלזונות שחריר חלק וסהרונית הירדן, גם בריום (נימפה) ודגים מהסוג גמבוזיה.
הארמייה השישית (האימפריה העות'מאנית)
הארמייה השישית (בטורקית: 6. Ordu) הייתה ארמיית שדה של צבא האימפריה העות'מאנית שהוקמה באמצע המאה ה-19 ובסיסה המרכזי היה במסופוטמיה. בתקופה מלחמת העולם הראשונה נשאה בעיקר הנטל מלחמתי של טורקיה במערכה במסופוטמיה.
היסטוריה
הארמייה הוקמה באמצע המאה ה-19 והוצבה במסופוטמיה כשמפקדת הארמייה ישבה בבגדאד. עם הקמתה כלל כוח הארמייה כ-14 גדודים של רגלים ופרשים שנתמכו על יד סוללות ארטילריה.
ב-1908, לאחר מרד הטורקים הצעירים, עברה הארמייה רה-ארגון וסדר הכוחות הוגדל ל-3 דיוויזיות סדירות ו-4 דיוויזיות מילואים. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ופתיחת המערכה במסופוטמיה הפכה הארמייה לכח העיקרי שלחם בזירה זו. הארמייה אורגנה ב-2 קורפוסים: קורפוסים אלו כללו, בדרך כלל, 3 דיוויזיות סדירות.
ב-9 בפברואר 1918 פורקה הארמייה.
פיורד קולג'
פיורד קולג' (באנגלית: College Fjord; מילולית: פיורד המכללה) הוא פיורד הממוקם בחלקו הצפוני של מפרץ הנסיך ויליאם במדינת אלסקה שבארצות הברית. הפיורד מכיל חמישה קרחוני מי גאות (קרחונים הנשפכים אל הים), חמישה מהקרחונים הם קרחוני עמק גדולים ועשרות קרחונים קטנים יותר, רובם נקראים על שם מכללות נודעות) בחוף המזרחי (קרחון על שם מכללות לנשים בצד הצפון-מערבי של הפיורד, וקרחונים על שם מכללות לגברים בצד הדרום מזרחי של הפיורד).
גילוי ומיפוי הקרחון
פיורד קולג' התגלה בשנת 1899 במהלך משלחת הארימן לחקר אלסקהן (Harriman Alaska expedition).
מקור השם
משלחת הארימן נתנה לפיורד את שמו.
אחד מחברי המשלחת היה פרופסור מאוניברסיטת הרווארד וממכללת אמהרסט במשלחת הארימן השתתפו מרצים מאוניברסיטת הארוורד ומכללת אמהרסט.
הפרופסר בכוונה לא קרא לאף קרחון על שם אוניברסיטת פרינסטון.
על פי ברוס מולינה (Bruce Molina), מחבר הספר "קרחוני אלסקה" (Alaska's Glaciers), "הם שמחו מאוד מהתעלמות מפרינסטון".
הינדו-כוש
הינדו-כוש (בפשטו: هندوکش) הוא רכס הרים שמשתרע מאפגניסטן עד האזורים הצפוניים של פקיסטן.
מקור השם
ישנן מספר גרסאות לגבי מקור השם. שתיים מן הנפוצות שמביניהן הן: נטען כי הפירוש המילולי, "להרוג את ההודים" (הינדו - הודי) בא להזכיר את העבדים ההודים הרבים שמתו בהרים אלו במהלך העברתם למרכז אסיה.
ההרים
בחלק המזרחי של הרכס ההרים מגיעים לגובה של יותר מ-6,000 מטרים. הפסגה הגבוהה ביותר ברכס היא תירץ'-מיר שבפקיסטן וגובהה הוא כ-7,690 מטרים.
ככל שמתקדמים מערבה הגובה הממוצע יורד, כאשר במרכז הרכס, באזור קאבול, גובה ההרים בין 4,000 ל-6,000 מטרים, ובחלק המערבי 3,500 עד 4,000 מטרים. אורך הרכס הוא כ-800 ק"מ. שלג עד מכסה את רוב הרכס.
היסטוריה
בשנת 327 לפני הספירה הוביל אלכסנדר מוקדון את צבאותיו דרך אחד המעברים ברכס כשפלש להודו מצפון.
חלקה (אסלאם)
חָלָקָה (בערבית: حلقة) הוא מושג באסלאם אשר מתאר אספה או פגישה של מספר אנשים, אשר נועדה לשם למידת הקוראן, למידת חדית', ותכנים דתיים כאלו ואחרים.
משמעותה המילולית של המילה בעברית היא "חוג" או "מעגל".
בדרך כלל, החלקה מתבצעת על ידי כך שאדם אחד או שניים מלמדים את הנושאים השונים, ושאר המשתתפים יושבים, בדרך כלל במעגל, ומקשיבים. המשתתפים האחרים, רשאים לשאול שאלות, לנהל דיון, ולהביע את עמדתם ודעותיהם השונות.
לעיתים קרובות, חלק מהזמן מוקדש לתפילות משותפות.
ברוב החלקות נהוג להגיש כיבוד, ואף לסעוד ביחד.
גודפרי הרולד הארדי
גוֹדפרִי הרוֹלד הַארדִי (באנגלית: Godfrey Harold Hardy; 7 בפברואר 1877 – 1 בדצמבר 1947) היה מתמטיקאי בריטי חשוב, ידוע בהישגיו בתורת המספרים ובתחום של אנליזה מתמטית.
הארדי נולד ב שבמחוז סארי שבדרום-מזרח אנגליה להורים שעסקו בהוראה. נטייתו למתמטיקה ניכרה כבר בילדותו. בשנת 1886 החל ללמוד בטריניטי קולג' של אוניברסיטת קיימברידג'. בשנת 1906 מונה למרצה למתמטיקה בטריניטי קולג'. בשנת 1918 עבר לאוניברסיטת אוקספורד. בשנת הלימודים 1928–1929 שהה באוניברסיטת פרינסטון. בשנת 1931 חזר לטריניטי קולג' והיה שם פרופסור עד 1942.
הארדי גילה יחד עם ג'ון אדנזור ליטלווד את המתמטיקאי ההודי סריניוואסה רמנוג'אן, שאת גאונותו יוצאת הדופן אך הלא מלומדת הוא זיהה מיד, והוא דרבן אותו לעבור לאנגליה כדי לקדם את התפתחותו האקדמית. כשנשאל על ידי פאול ארדש מה הייתה תרומתו החשובה ביותר למתמטיקה, ענה הארדי ללא היסוס "גילויו של רמנוג'אן". עם זאת הוביל הארדי את המתמטיקה באנגליה במשך שנות דור. את רוב עבודותיו כתב עם ג'ון אדנזור ליטלווד, והיו אומרים עליהם שבאנגליה יש שלושה מתמטיקאים דגולים: הארדי, ליטלווד, והארדי-ליטלווד.
בשנת 1940 כתב את החיבור "התנצלותו של מתמטיקאי", על האסתטיקה של המתמטיקה מנקודת מבט אישית, ואף אוטוביוגרפית. הניסיון להנגיש לקהל רחב את דרך מחשבתו של מתמטיקאי היה חדשני, והספר נחל הצלחה. כיום נחשב הספר לקלאסיקה, אף על פי שאינו מייצג את אופן המחשבה של מתמטיקאי על פי רוב. הארדי, שהיה פציפיסט, כתב על תורת המספרים ש"ריחוקה מכל פעילות אנושית ישמור אותה אלגנטית ונקייה" מכל יישום. שנים לא רבות אחר-כך נוסדה ההצפנה המודרנית, העושה שימוש נרחב בתחומים אחדים של תורת המספרים. הוא גם תרם תרומה גדולה להבנת חשיבותה של השערת רימן, וגם תרם באופן משמעותי לתחום הביולוגיה, באשר עקרון הארדי-ויינברג, שהוא היה שותף לפיתוחו, היווה את הבסיס להתפתחות תחום הגנטיקה של אוכלוסיות.
הארדי נודע באימרתו "ארכימדס עדיין ייזכר כאשר אייסכילוס יישכח, כיוון ששפות נעלמות אך רעיונות מתמטיים נשארים לנצח".
הארדי הוא חתן מדליית קופלי של החברה המלכותית לשנת 1947.
בתרבות
הרומן, מאת דייוויד לוויט (2007, יצא לאור בעברית בהוצאת ידיעות ספרים, 2008) עוסק בחייו של הארדי ובעבודתו, ובמיוחד בקשריו עם ליטלווד ובפרשת ידידותו עם רמנוג'אן.
הארדי הוא דמות מרכזית בסרט "האיש שידע אינסוף" משנת 2015, שמבוסס על הספר בעל אותו שם מאת רוברט קניגל, ומספר על חייו של רמנוג'אן, ובפרט על המפגש שלו עם הארדי.
הארדי הוא דמות משנית ברומן "הדוד פטרוס והשערת גולדבך" משנת 1992, מאת.
קישורים חיצוניים
מספריו:
משתנה איכותי
משתנה איכותי (או משתנה קטגורי) הוא משתנה בסטטיסטיקה הנמדד בסולם מדידה שמי או סולם מדידה סודר. הערכים של משתנים כאלה נקבעים בדרך כלל על ידי תכונה איכותית, כלומר תכונה שלא ניתן למדוד באופן כמותי.
סולם שמי
דוגמאות למשתנים הנמדדים בסולם מדידה שמי:
ניתן לקודד את הערכים של משתנים מסוג זה במספרים, אך לערך המקודד אין שום משמעות. למשל, הקידוד זכר=1, נקבה=2, אינו שונה באופן מהותי מהקידודים נקבה=1, זכר=2 או נקבה=0, זכר=1 וכדומה.
סולם סדר
דוגמאות למשתנים הנמדדים בסולם מדידה סודר:
מקרה מיוחד הוא משתנה ספירה. משתנה כזה בדרך כלל סופר את מספר האירועים שהתרחשו (למשל מספר הלידות שאירעו במקום מסוים במשך תקופת זמן מוגדרת), או את מספר ההצלחות בסדרת ניסויים גדולה עם הסתברות נמוכה להצלחה בכל ניסוי (למשל, מספר הזוכים בהגרלת כגון הגרלת הפאוורבול, שבה יש מספר גדול של משתתפים ולכל משתתף הסתברות זעירה לזכייה בפרס הגדול). התפלגותם של משתנים כאלה היא בדרך כלל התפלגות פואסון או התפלגות בינומית שלילית. כאן לערכים יש משמעות מספרית, כולל לערך 0, ולכן זהו למעשה משתנה הנמדד בסולם מנה. עם זאת, לעיתים נוח וכדאי לנתח משתנה כזה בשיטות ניתוח המתאימות לניתוח משתנים קטגוריים.
לעיתים יוצרים משתנה קטגורי על ידי קביעת טווחים של משתנה כמותי. על ידי כך נוצר משתנה בסולם מדידה סודר. למשל, ערך של בדיקת מעבדה כלשהי יכול להיות מסווג כ-"מתחת לנורמה", "בתחום הנורמה" או "מעל לנורמה".
סטטיסטיקה תיאורית
כאשר דנים בנתונים של משתנה קטגורי שמי, מדד המיקום האפשרי היחידי עבור משתנה כזה הוא השכיח. למדידת רמת הפיזור של משתנה קטגורי שמי ניתן להשתמש במדדים כגון האנטרופיה או מדד ג'יני.
כאשר מדובר בנתונים של משתנה מסולם סודר, ניתן בנוסף לחשב את החציון ושברונים נוספים, כגון רבעונים ועשירונים. ערכי האחוזונים מאפשרים גם הערכה של רמת הפיזור, אך יש לזכור כי אין משמעות למדדים המבוססים על הפרשים בין האחוזונים, כגון התחום הבין רבעוני.
קיימים מספר מדדים להערכת עוצמת הקשר הסטטיסטי בין משתנים קטגוריים לבין עצמם, או בין משתנים קטגוריים ומשתנים מסולם מדידה גבוה יותר. למדידת עצמת הקשר בין שני מדדים קטגוריים ניתן להשתמש במדדים כגון מתאם קרמר, מקדם Q שהוצג על ידי אדני יול, מקדמי המתאם הטטרהכורי והפוליכורי שפותחו על ידי קרל פירסון, ומדדים רבים נוספים.
למדידת עוצמת הקשר בין שני משתנים מסולם מדידה סודר ניתן להשתמש במקדם המתאם של ספירמן, ולמדידת עוצמת הקשר בין משתנה קטגורי למשתנה כמותי ניתן להשתמש במקדם המתאם התוך-אשכולי (Intraclass correlation).
סטטיסטיקה היסקית
קיימות שתי גישות עיקריות לניתוח היסקי של נתונים המתקבלים ממשתנים קטגוריים.
גישה אחת מתמקדת בהתפלגות של המשתנה הקטגורי, או בהתפלגות המשותפת של מספר משתנים קטגוריים. על פי גישה זו מניחים מודל התפלגותי, אומדים את הפרמטרים של המודל, ובודקים את טיב ההתאמה של המודל לנתונים.
דוגמה פשוטה לגישה זו היא מודל המניח אי תלות בין שני משתנים קטגוריים. הנחת המודל היא כי עבור שני משתנים קטגוריים, X ו-Y, ההתפלגות המשותפת של שני המשתנים שווה למכפלת ההתפלגויות השוליות של כל אחד מהמשתנים, כלומר לכל זוג ערכים x_i ו-y_j שהמשתנים X ו-Y יכולים לקבל.
ניתן לבדוק את טיב ההתאמה של מודל זה (או כל מודל אחר) לנתונים בעזרת מבחן כי בריבוע.
ייתכנו מצבים בהם X ו-Y אינם בלתי תלויים. במקרים אלו, יש להציע מודל למבנה התלות בין המשתנים. גישה נפוצה היא המודל הלוג-ליניארי שפותח על ידי איבון בישופ. גישות לא ליניאריות הוצגו על ידי ליאו גודמן.
הגישה העיקרית השנייה היא יישום של מודל רגרסיה, בו המשתנה המוסבר הוא משתנה קטגורי, והמשתנים המסבירים יכולים להימדד בכל סולם מדידה. בין המודלים הנפוצים לניתוחים מסוג זה ניתן למנות את מודל הרגרסיה הלוגיסטית והרחבותיו: הרגרסיה המולטינומית והרגרסיה האורדינלית.
נערת בונד
נערת בונד היא דמות בדיונית של אישה המשמשת מושא תשוקה לדמותו של הסוכן ג'יימס בונד בספר, בסרט או במשחק וידאו מסדרת "ג'יימס בונד", וכן השחקנית המגלמת דמות זו.
לעיתים קרובות בונד יציל את "נערת בונד" ממוות, והיא תסייע לו לעיתים כסוכנת חשאית נוספת. "נערת בונד" יכולה גם לשמש כאויבת של בונד, כחברה בארגון רשע, לעיתים קרובות כעוזרת קרובה של מנהיג הארגון, "הנבל הראשי", ואף כמאהבת שלו. חלק מנערות בונד משמשות כדמויות משנה יפות בלבד, ללא השפעה קריטית על התפתחות העלילה, וחלק הן בעלות תפקיד קריטי בעלילה ומסייעות בהצלחת המשימה.
בסיפורי בונד מספר דמויות נשיות קבועות שאינן נחשבות כנערות בונד, כ-"M" או מאניפני. "נערת בונד" הקולנועית הראשונה הייתה אורסולה אנדרס, אם כי נוטים להזכיר גם את, שגילמה את דמותה של סילביה טראנץ' בסרטים "ד"ר נו" ו"מרוסיה באהבה". סילביה טראנץ' היא הראשונה שחילצה מבונד את שמו בסגנון המפורסם: "בונד, ג'יימס בונד".
כמעט כל הרומנים של איאן פלמינג מכילים דמות אחת או יותר המזוהות כנערת בונד. אף על פי שקיימים ביניהן הבדלים, לרוב הגדול של נערות בונד, במיוחד בספרות, יש מספר קבוע של מאפיינים משותפים. אחד המאפיינים הוא הגיל. נערת בונד תהיה בדרך כלל בשנות העשרים המוקדמות שלה, צעירה בכעשר שנים מבונד עצמו.
שיערן של נערות בונד מופיע בכל מגוון הצבעים אך התספורת היא בדרך כלל פשוטה. צבע העיניים של נערות בונד הוא בדרך כלל כחול, ולעיתים מופיעים גם צבעים יוצאי דופן כגון אפור-מתכתי ואף סגול. תווי הפנים של נערות בונד, כגון עיניים ואף, בדרך כלל יתאפיינו במושגים של "רוחב".
עוד מאפיין בולט נוסף של נערות בונד הוא שמן, שפעמים רבות הוא בעל משמעות כפולה. משמעות זו תלויה בפירוש המילולי של השם באנגלית, ולכן בעברית מאפיין זה מאבד את משמעותו פעמים רבות.
נערות בונד הן בדרך כלל מנוסות מינית, אם כי הניסיון שלהן הוא לא תמיד חיובי. נערות בונד רבות (אם כי לא כולן) חוו סוג של התעללות מינית ולעיתים קרובות חוויה זו אף גרמה להן להתנזר מגברים עד בואו של בונד. המוטיב האפל הזה הושמט מרוב הסרטים המוקדמים שנעשו לג'יימס בונד. ההתנזרות הזו מסתיימת כשהנערות פוגשות את בונד ושוכבות איתו בהסכמה, ואף בתשוקה רבה.
כמעט כל נערות בונד הן נשים עצמאיות, או בעלות קריירה שלא נחשבת מתאימה לאישה בשנות ה-50 של המאה ה-20. רבות מהן הן סוכנות חשאיות, ואחרות הן פושעות המנהלות ארגוני פשע. גם כשיש לנערת בונד עבודה "מסורתית" היא בדרך כלל מראה עניין בבנייה של חיים עצמאיים ללא קשר לגברים.
הערות שוליים
Figuren aus James-Bond-Filmen
260-269 לפנה"ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 269 - 260 לפנה"ס
אנטואן לואי בארי
אנטואן לואי בארי (בצרפתית: Antoine-Louis Barye; 24 בספטמבר 1796 – 25 ביוני 1875) היה פסל צרפתי הנודע בהתמחותו בפיסול פסלי בעלי חיים.
קורות חיים
בארי נולד בפריז שבצרפת ולמד להיות צורף זהב. בראשית דרכו עבד עם אביו, בשנת 1808, בהיותו בן 13, הצטרף למחלקת הצורפות של צבא צרפת ובשנת 1810 עבר לעבוד תחת הצורף גיום מרטין בייניי - שהיה הצורף האישי של נפוליאון בונפרטה. בתקופת מלחמות נפוליאון שירת במחלקת המפות של הצבא.
בשנת 1816 עבר ללמוד תחת הפסל פרנסואה ג'וזף בוסיו והצייר אנטואן ז'אן גרוס, וב-1818 התקבל בארי לבית הספר לאמנות יפה בפריז. בשנת 1823 ביקר בז'רדן דה פלאנט והחל לצייר בעלי חיים וצמחים. בהמשך החל לפסל בעלי חיים על בסיס רישומיו. בתקופה זו המשיך לעבוד כצורף לפרנסתו.
בשנת 1819, במהלך לימודיו, בארי פיסל מדליון שנקרא "מילו מקורטנה, נטרפת בידי אריה", שזכה בתחרות של בית הספר באות כבוד.
אום א-רסאס
אום א-רסאס (ערבית أم الرّصاص, תעתיק מדויק: אם אלרצאץ) הוא אתר ארכאולוגי בממלכת ירדן, השוכן מצפון לוואדי מוג'יב וכ-50 ק"מ מדרום לבירה עמאן. באתר ממצאים מהמאה ה-3 ועד למאה ה-9 החל בתקופה הרומית, דרך התקופה הביזנטית וכלה בראשית התקופה המוסלמית.
אנטואן לואי בארי
קורות חיים
בשנת 1823 פיסל בארי את היצירה "צעיר עם כובע בארט" בברונזה ובשנת 1827 את "דיוקנו של רישאר". ב-1829 פיסל את היצירה "צבי ניצב".
אום א-רסאס
חלקו המרכזי של האתר הוא המוצב הצבאי הרומי אשר נודע כ"קסטרום מפאה" (Kastrom Mefaa) או "קסטרון מפאה" (Kastron Mefaa). המחנה הצבאי בנוי בצורת מרובע שאורך כל אחת מצלעותיו הוא 150 מטר. מחוץ לשטח המחנה הרומי שוכנים השרידים המאוחרים יותר על תא שטח באורך של 300 מטר וברוחב של 200 מטר. הממצא העיקרי באתר הוא כנסיית סטפנוס הקדוש, אחת מארבע כנסיות במקום. בכנסייה פסיפסין המתוארכים לשנת 785, והמרכזי שבהם מתאר סצינות יום-יומיות כמו ציד, דיג, עיסוק בחקלאות. שני פסיפסים אחרים הם מפות. באחד מופיעות ערי ארץ ישראל ובהן ירושלים, שכם, קיסריה ועזה, ובאחר ערי עבר הירדן מידבא, עמאן (פילדלפיה), כרכ ומעאן. סמוך לאתר המחנה הצבאי נמצאות חורבות כפר מהמאה ה-5 ובו חומות וארבע כנסיות נוספות.
אנטואן לואי בארי
קורות חיים
בשנת 1831 פיסל לראשונה פסל רחב ממדים "טיגריס טורף קרוקודיל" העשויה גבס, שזכה לפופולריות רבה ולפרסים, ואת "אריה דורס נחש" העשויה ברונזה.
אום א-רסאס
כקילומטר וחצי מצפון לאתר נמצא מגדל הנישא לגובה של 15 מטר. במגדל אין מדרגות אך בקומתו העליונה קבועים חלונות. את פנים המגדל מעטרים צלבים והוא שימש כת נוצרית שדגלה בפרישה ובהתבודדות במגדלים כאלה. בסביבתה של אום א-רסאס שרידים של עיבוד חקלאי הכוללים מאגרי מים, טרסות, תלות מים, סכרים ובארות. שני בתי קברות קטנים שוכנים משני צדדיו של האתר - המזרחי הוא בית קברות בדואי עתיק, בעוד שהמערבי חדש יותר.
רובו של האתר טרם נחפר, אך הממצאים שנתגלו עד כה הביאו את אונסק"ו להכריז עליו בשנת 2004 כאתר מורשת עולמית.
אנטואן לואי בארי
קורות חיים
בשנת 1854 הוצע לבארי ללמד ציור בעלי חיים במוזיאון לזואולוגיה. בארי נשאר בתפקיד זה עד פטירתו בשנת 1875.
בשנת 1868 התקבל בארי כחבר באקדמיה הצרפתית.
בשנת 1870 עבר בארי לתקופה קצרה לעיר שרבורג, בעקבות ההרס שנגרם במלחמת פרוסיה צרפת, אולם שנה לאחר מכן שב לפריז.
בארי נפטר ב-29 ביוני 1875.
כיכר באיל סן לואי נקראת על שמו.
פארק צמרת
פארק צמרת היא שכונת מגורים הממוקמת בתל אביב, בה נבנו עד כה כ-11 גורדי שחקים ובהם כ-1,500 יחידות דיור. בנייתה של השכונה החלה ב-2005. מתכנן השכונה הוא האדריכל אבנר ישר ויזמי השכונה העיקריים הם חברת ישראל קנדה.
שטחה של השכונה הוא 133 דונם (כ-18% מהקרקע יועדה לבניית בניינים, וביתרת השטח מרחבים ירוקים ושדרות רחבות). היא ממוקמת בין דרך נמיר ממערב ונתיבי איילון ממזרח, מצפון לתחנת הרכבת תל אביב מרכז. לצמצום מטרד הרעש, השכונה מוקפת ממערב ומזרח בקירות אקוסטיים בגובה 4.5 מטרים. השכונה גם מכילה חניונים תת-קרקעיים, פארקים, מדשאות וגינות.
היסטוריה
לפני מלחמת העצמאות שכן בחלקו הצפוני של האזור שבו מוקם פארק צמרת כפר ערבי בשם ג'מאסין אל ע'רבי. הכפר ננטש ב-1948, במהלך מלחמת העצמאות, ובבתיו שוכנו פליטים יהודיים, בשכונה שנקראה "גבעת עמל ב'". ב-1993 נרכש על ידי קבוצת חבס שטח של 9 דונם באזור זה, בפינה הצפונית של המתחם. קבוצת חבס, שבנתה את מגדלי YOO, שילמה בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20, פיצוי של כ-450–500 אלף דולר לכל משפחה תמורת פינוי השטח. אחת המשפחות שפונו, שהחזיקה קרקע בשטח דונם קיבלה פיצוי של מיליון דולר תמורת הפינוי. שאר המתחם היה ברובו ריק, בגבולו המערבי (כיום רחוב פנחס ספיר) עברה מסילת החוף עד העתקתה לבין המסלולים של נתיבי איילון ב-1988. בפינה הצפונית מערבית של המתחם, בשטח של 2.5 דונם סמוך למחלף ההלכה, ממוקם בית קברות מוסלמי.
ב-2002 אושרה תוכנית הבניה של המתחם, ב-2004 החלה בניית מגדלי YOO, בניית מגדל מנהטן החלה ב-2005, ב-2006 החלה בניית מגדל ONE, מגדל NAM ומגדל W, ב-2007 החלה בניית מגדל אביב בצמרת וב-2010 התחילה בנייתם של 2 מגדלי הברונזה (ב.ס.ר 5+6).
הקמת הבניין האחרון בפארק צמרת - מגדל רום, הממוקם בחלקו הדרומי של השכונה, החלה ב-2016. זהו המגדל הגבוה ביותר בשכונה וכולל 50 קומות של חברת ישראל קנדה
מחלוקת סביב הפרויקט
מתחילת הפרויקט נשמעה ביקורת כלפיו בקרב אדריכלים ומתכנני ערים. מבקרי הפרויקט טוענים כי הוא ייצור שטח עירוני גדול אשר מנוכס באופן בלעדי לטובת תושביו העשירים וכי הנגישות אליו, בעיקר הגנים והשטחים המיועדים לרווחת הציבור, ישרתו למעשה רק את תושבי השכונה ולא את הציבור הרחב. עוד נטען כי הסתגרותה של השכונה ביחס לסביבתה פוגעת ברציפות של המרקם העירוני של העיר ללא כל אפשרות עתידית להתחדשות עירונית אשר תשנה זאת. בהקשר זה טוענים מתכנני ערים כי אותה כמות של יחידות דיור יכלה להיכנס לשטח הנתון גם בבנייה נמוכה יותר אך צפופה יותר אשר תוכל לפחות ליצור חללים עירוניים ראויים בין הבניינים.
מצדדי התוכנית טוענים כי השטח שבו נבנית השכונה מעולם לא היה חלק ממרקם העיר הקיים אלא שטח בלתי מנוצל בשולי העיר, אשר בשל הימצאותו בין דרך נמיר ונתיבי איילון לא יכול היה מעולם להיות חלק רציף ממרקם העיר. עוד נטען כי הדרישה של עשירי ישראל לדירות יוקרה תמיד תמצא מענה וכי עדיפה שכונה של גורדי שחקים בשטח מצומצם יחסית לעומת הפשרה של שטחים פתוחים גדולים הרבה יותר באזור השרון לשם בנייה של צמודי קרקע; שטחים כדוגמת שכונות היוקרה שקמו ליד שמורת הטבע בארסוף (ליד אפולוניה) או שכונות יוקרה בהרצליה פיתוח ובמושבים כגון בני ציון בהם צפיפות המגורים דלה הרבה יותר.
צ'צ'רסק (מחוז משנה)
מחוז משנה צ'צ'רסק (בבלארוסית: Чачэрскі раён) הוא אחד מ-21 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז הומל בבלארוס. מרכזו המנהלי היא העיר צ'צ'רסק.
דמוגרפיה
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009), מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה צ'צ'רסק 35,738 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 94.15% בלארוסים, ו-4.26% רוסים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (86.24%) ורוסית (13.05%).
סובדומיננטה
בהרמוניה, הסוּבְּדוֹמִינַנְטָה היא הדרגה הרביעית והשנייה בסולם. כך למשל בסולם דו מז'ור, הסובדומיננטה היא המשולש פה מז'ור. סובדומיננטה משמשת גם לציון המדרגה הרביעית בסולם, כך שבאותו סולם דו מז'ור, יהיה זה הצליל פה. את הסובדומיננטה מסמנים באותיות SD.
שם זה בא מהמילים "סוב" ו"דומיננטה". משמעות המילה "סוב" בלטינית היא מתחת, ומשמעות המילה "דומיננטה" – הדרגה החמישית בסולם.
כמו כן, נהוג לכנות אקורד או דרגה כ"סובדומיננט" (דרגה סובדומיננטית/אקורד סובדומיננטי) אם הפונקציה שלהם אינה טוניקאית (כמו הדרגה הראשונה בסולם), או שאינה דומיננטית, כלומר אינה מיועדת להיפתר לדרגה טוניקאית. לדוגמה, בסולם דו מז'ור הדרגה השנייה, על היפוכיה, תיחשב לסובדומיננטית, וכך גם הדרגה השישית, כשאינה "סיום מדומה". גם דרגות שאינן דיאטוניות יכולות להיחשב לסובדומיננטיות, אם הפונקציה שלהן אינה טוניקאית ואינה דומיננטית, כמו משולש "נפוליטני" ואקורד "גרמני".
ברידיי השני, מלך הפיקטים
ברידיי השני (באנגלית: Bridei II או Bruide; מת ב-642) היה מלך הפיקטים במשך 5 שנים, משנת 637 ועד מותו.
ברידיי היה בנו של פויית' (Foith) או בנו של אואויד (Uuid). על פי "דברי ימי הפיקטים", ברידיי עלה לשלטון לאחר מותו של אחיו גרטנייט השלישי.
על פי "דברי ימי אלסטר" ו"דברי ימי טיגרנאך" ברידיי מת בשנת 642, ולאחר מותו מלך אחיו טאלורק השלישי.
לכל אדם מלאך
לכל אדם מלאך הוא אלבום האולפן השישי של הזמרת הישראלית אביבה אבידן. את האלבום הוציאה במחצית שנת 2002 לאור חברת התקליטים אלי אזרזר הפקות. בין השירים שזכו להצלחה מהאלבום ניתן למנות את "אל תשאל אותי" (מילים: אהוד מנור, לחן: יזהר כהן), "מחכה לך" (מילים: דוד זיגמן, לחן: עדי לאון) ו"כמו ציפור" בהשתתפות מושיק שמואלי (מילים: צולי זכאי, לחן: חזי גרוס).
כפר הנוער ויצו נחלת יהודה
כפר הנוער ויצו נחלת יהודה הוא כפר נוער בראשון לציון לכיתות ז'-י"ב.
הכפר מאגד בתוכו שלושה מוסדות - בית ספר לכיתות ז'-י"ב, פנימייה ומשק חקלאי. הוא פועל תחת השגחתם ומימונם של עליית הנוער (משרד החינוך) וויצו שווייץ.
נכון ל-2021 לומדים בכפר כ-400 תלמידים, מתוכם כ-200 חניכי פנימייה. כמו כן, בכפר לומדים כ-70 חניכי תוכנית נעל"ה (נוער עולה לפני הורים) ממדינות חבר העמים. חניכי הכפר משתתפים בפרויקט למידה ייחודי שבמסגרתו כמות התלמידים בכל כיתה מוגבלת ל-25 תלמידים. הלמידה נעשית במסגרת סח"ח (סביבה חינוכית חדשה) שמשמעותה כיתות ומתקני לימוד חדשים ממוזגים וממוחשבים. רבים מחניכי הכפר לומדים לתעודת בגרות החקלאות, ונעזרים לשם כך במשק החקלאי שבכפר, הכולל לול תרנגולות, פינת חי, ענף גינון ונוי, ומרכז לחקלאות עירונית.
בפנימייה חוגים שונים, להקות מחול וזמר המופיעות בארץ ובעולם, חוגי ספורט, בריכה, חדר כושר וחדר מחשבים.
יוסף (פירושונים)
{{פירושונים| אישים ששמם הפרטי הוא יוסף, ונודעו בעיקר בשם זה: