cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שאולי בדישי
קריירה
בדישי הופיע בתפקידי אורח ב-2008 ו-2016 בתוכנית "החברים של נאור" בערוץ 10. ב-2016 השתתף בתפקיד אורח בתוכנית "שותפים" ב-HOT קומדי סנטרל.
חייו האישיים
בדישי גדל והעביר את רוב ילדותו בעיר רחובות. בדישי ידוע באהדתו לקבוצת הכדורגל מכבי שעריים ברחובות בה גם שיחק כנער.
שאולי בדישי הוא אחיו הצעיר של המוזיקאי, השחקן והזמר סער בדישי, בנוסף הוא אחיינה של הזמרת שרה בדישי, ובן דודו של הזמר והיוצר דני רובס.
בשנת 2012 נישא בדישי נישא ללירון, ולהם בן ובת.
בדישי מתגורר בצורן.
טמרין גב-אוכף
טמרין גב-אוכף (שם מדעי: Leontocebus) הוא סוג של פרימטים ממשפחת המרמוסטיים החיים ביערות אמריקה הדרומית. בעבר סיווגו את מיני הסוג כשייכים לסוג טמרין, אך הם הופרדו, תוך שמינים נוספים פוצלו.
בסוג זה ישנם 10 מינים קטני ממדים החיים בינות ענפי היערות, לרוב באזורים נמוכים יותר משל הטמרינים האמיתיים. הם ניזונים מחרקים וממזונות שהם מוצאים בין העלים והברומליים ביער. גפיהם ארוכות ודקות יחסית והם בעלי פרווה שחורה ולעיתים מעט כתומה בחלקה.
עונת 1988/1989 בליגה הארצית
עונת 1988/1989 בליגה הארצית הייתה העונה ה-13 של הליגה הארצית כליגה השנייה בחשיבותה בכדורגל בישראל.
על ניצחון במשחק הוענקו שלוש נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו.
ערב פתיחת העונה החליטה ההתאחדות לכדורגל על צמצום הליגה הלאומית מ-14 קבוצות ל-12 קבוצות ולכן נקבע שרק קבוצה אחת תעלה לליגה הלאומית באותה עונה.
הליגה כללה 14 קבוצות. לאחר שני סיבובים פוצלה הליגה לבית העליון ובית התחתון. העונה הסתיימה בניצחון 2-0 של הפועל רמת גן על הפועל חדרה ובכך עלתה לעונת 1989/1990 לליגה לאומית.
בסיום העונה הפועל יהוד ובית"ר רמלה ירדו לליגה השלישית.
בסיום אותה עונה היו אמורות לרדת הפועל בת-ים והפועל יהוד, ובית"ר רמלה הייתה אמורה להישאר בליגה הארצית. אולם, לאחר סיום העונה התגלה שבית"ר רמלה ניסתה לשחד שחקני יריבות שלא יתאמצו מולה כדי להבטיח את ניצחונותיה. הקבוצה הורשעה בידי ההתאחדות לכדורגל בהורדה לליגה א', והפועל בת-ים נשארה במקומה בסיום העונה בליגה הארצית.
אלקטרומגנטיות ותורת היחסות הפרטית
תורת היחסות הפרטית ממלאת תפקיד מרכזי בתיאור המודרני של תורת האלקטרומגנטיות. היא מספקת נוסחאות המתארות כיצד אובייקטים אלקטרומגנטיים, בייחוד השדה החשמלי והשדה המגנטי, מותמרים תחת טרנספורמציית לורנץ ממערכת ייחוס אינרציאלית אחת לאחרת. היא שופכת אור על הקשר בין חשמל ומגנטיות בהראותה שלמעשה זוהי מערכת הייחוס שקובעת עד כמה תצפית מסוימת תאתר שדה חשמלי או שדה מגנטי. בכך היא מספקת מוטיבציה לניסוח מודרני קומפקטי ונוח של חוקי האלקטרומגנטיות, דהיינו הצורה הטנזורית של התאוריה.
משוואות מקסוול, כפי שהן נוסחו לראשונה בצורתם השלמה בשנת 1865, התבררו כעולות בקנה אחד, ולמעשה שקולות, לתורת היחסות הפרטית. יותר מכך, ההצטלבויות בתורת מקסוול, שבהן אותו האפקט נמדד כתוצאה של תופעות פיזיקליות שונות בידי צופים שונים, התבררו מאוחר יותר כנטולות סתירות פנימיות לאור המסגרת המושגית החדשה של תורת היחסות הפרטית. למעשה, במחצית ממאמרו המפורסם מ-1905 של אלברט איינשטיין על תורת היחסות הפרטית, "על האלקטרודינמיקה של גופים נעים", מוסבר כיצד להתמיר את משוואות מקסוול בין מערכות ייחוס אינרציאליות שונות.
השדה החשמלי והמגנטי
נסתכל על שתי מערכות ייחוס אינרציאליות שונות. המערכת המתויגת נעה ביחס למערכת הלא מתויגת במהירות v. השדות המוגדרים במערכת המתויגת מיוצגים על ידי גרש, בעוד שהשדות במערכת הלא מתויגת חסרים גרש. רכיבי השדות המקבילים למהירות v יסומנו ו-, בעוד שההיטלים של השדות על המישור הניצב לכיוון המהירות v יסומנו  ו-. השדה החשמלי E והשדה המגנטי B הנמדדים בשתי מערכות הייחוס הללו, הנעות אחת ביחס לשנייה במהירות יחסית v, קשורים זה לזה במערכת המשוואות:
כאשר
הוא פקטור לורנץ ו-c היא מהירות האור בריק.
רכיב רכיב, ובעבור תנועה יחסית, משוואות הטרנספורמציה של השדות מקבלות את הצורה:
אם אחד מהשדות הוא אפס במערכת ייחוס אחת, זה לא אומר בהכרח שהוא אפס בכל מערכות הייחוס האחרות. ניתן לראות זאת, למשל, אם מניחים שהשדה החשמלי במערכת הלא מתויגת הוא אפס אך השדה המגנטי שונה מאפס. במקרה זה, בהינתן אוריינטציה מסוימת של השדה המגנטי, מטען בוחן נייח במערכת המתויגת "יראה" שדה חשמלי, אף על פי שאין שדה חשמלי במערכת הלא מתויגת.
אין פירוש הדבר ששתי קבוצות מאורעות שונות נצפות במערכות ייחוס שונות, אלא שאותה סדרת מאורעות מתוארת בשתי דרכים שונות (ראו גם בעיית המגנט הנע והמוליך).
אם חלקיק בעל מטען q נע במהירות u ביחס למערכת ייחוס S, אז כוח לורנץ השלם במערכת S הוא:
ובמערכת 'S הוא:
כך שיש להיעזר הן בנוסחאות ההתמרה של השדות והן בנוסחאות המתארות חיבור מהירויות יחסותי כדי לחשב את כוח לורנץ השלם בשתי מערכות הייחוס.
הגבול הלא יחסותי
בעבור מהירויות v ≪ c (קטנות בהרבה ממהירות האור) פקטור לורנץ הוא γ ≈ 1, מה שמניב את המשוואות:
הסבר אינטואיטיבי
אולם, צופה במערכת המתויגת ייראה את יריעת המטען האינסופית כשהיא מתקצרת בכיוון המהירות היחסית (התקצרות האורך היחסותית) פי \gamma, כך שצפיפות המטען המשטחית החדשה תקיים, ולכן תרומת השדה החשמלי הרוחבי במערכת הלא מתויגת לשדה החשמלי הרוחבי במערכת המתויגת  היא.
עד כאן התמקד הדיון בשדות החשמליים הרוחביים בלבד, ללא השדות המגנטיים הרוחביים. מנקודת המבט של מערכת הייחוס הלא מתויגת, מטען הבוחן (שהוא נייח במערכת הייחוס המתויגת) חווה כוח לורנץ, שכן השדה המגנטי מוגדר להיות כזה שמפעיל כוח רק על מטענים נעים. במערכת הייחוס המתויגת, לעומת זאת, מטען הבוחן מצוי במנוחה, ולפיכך יכול לפעול עליו כוח חשמלי בלבד, כך שהכוח המגנטי הנוסף הפועל על מטען הבוחן במערכת הייחוס הלא מתויגת חייב להיות "מותמר" לכוח ושדה חשמלי במערכת המתויגת. לפי תורת היחסות הפרטית, הקשר בין כוחות ניצבים לתנועה במערכות ייחוס שונות הוא (ללא קשר לאופי הכוח), מה שמסביר גם את האיבר השני במשוואה השלישית.
בנוגע לשדה המגנטי הרוחבי במערכת המותמרת, את האיבר השני במשוואה הרביעית ניתן להסביר באמצעות אותו הניסוי המחשבתי שהסביר את האיבר הראשון במשוואה השלישית. נחזור ליריעת המטען המישורית: כתוצאה מהתנועה הנצפית של היריעה במערכת המתויגת, נוצרת יריעת זרם מישורית בעלת צפיפות זרם אחידה, אשר יוצרת שדה מגנטי בניצב לכיוון התנועה היחסית (בכיוון רוחבי). צפיפות המטען המשטחית במערכת המתויגת היא, לפי חוק גאוס,, כך שצפיפות הזרם היא. לפי חוק אמפר, השדה המגנטי שיוצרת יריעת זרם כזאת הוא .
מקור האיבר הראשון במשוואה הרביעית הוא מורכב יותר, ויש לעשות חישוב אלגברי כדי להסבירו. נניח שבמערכת הלא מתויגת יש יריעת מטען מישורית הנעה במהירות מסוימת u, כך שיריעת הזרם המתקבלת יוצרת שדה מגנטי רוחבי. נניח שבמקביל לה מוצבת יריעת מטען נייחת בעלת צפיפות מטען משטחית -\sigma (כאן \sigma היא צפיפות המטען במערכת הלא מתויגת) כך שהשדה החשמלי מתאפס בכל המרחב. במערכת המתויגת, הנעה ביחס למערכת הלא מתויגת במהירות v, יריעת המטען החיובית נעה במהירות u' המחושבת בעזרת נוסחאות לחיבור (או חיסור) מהירויות יחסותי, בעוד שיריעת המטען השלילית נעה אחורנית במהירות v. צפיפות המטען המשטחית במערכת העצמית של יריעת המטען החיובית היא, כך שצפיפות המטען החיובי במערכת המתויגת היא. ניעזר בנוסחה לחיסור מהירויות יחסותיות:
כאשר. לא נפרט את האלגברה, אולם לאחר פישוט הביטויים מקבלים:
לפיכך, צפיפות הזרם של יריעת המטען החיובית שצופה במערכת המתויגת יראה היא:
בדומה לכך, צפיפות הזרם של יריעת המטען השלילית שצופה במערכת המתויגת יראה תהיה:
ולכן צפיפות הזרם הכוללת שצופה במערכת המתויגת יראה היא:
כאשר J היא צפיפות הזרם שימדוד צופה במערכת הלא המתויגת. מכיוון שהשדה המגנטי של יריעת זרם אינסופית יחסי לצפיפות הזרם, ניתן לראות שעד כדי סימן, האיבר הראשון במשוואה הרביעית מוסבר במלואו.
השדה החשמלי והמגנטי של מטען נקודתי נע
חוק קולון מתאר במדויק את השדה החשמלי שנוצר על ידי מטען נקודתי נייח; הוא מתאר שדות אלקטרוסטטיים. כאשר אותו מטען נקודתי נמצא בתנועה קצובה (במהירות ובכיוון קבועים), חוק קולון כבר אינו תקף יותר. ניתן להיעזר בטרנספורמציית השדות שתוארה בסעיף הקודם ובטרנספורמציית לורנץ כדי לפתח ביטויים מתמטיים לשדה החשמלי והמגנטי הנוצר על ידי מטען נקודתי נע.
לפי חוקי הטרנספורמציה של השדה החשמלי שתוארו בסעיף הקודם, השדה החשמלי שימדוד מטען בוחן הנייח במערכת 'S קשור לזה שבמערכת S על ידי:
מכיוון שברצוננו להביע את עוצמת וכיוון השדה החשמלי ביחס למיקום המטען הנע כפי שנצפה ב-'S, או במילים אחרות לפי המרחק 'r וזווית קו הראייה אל המטען ב-'S (שנסמנה \theta'), יש להבין גם כיצד מותמרות קואורדינטות המרחב והזווית \theta במעבר מ-S ל-'S. המרחב "מתקצר" בכיוון התנועה של מערכת הייחוס הנעה (התקצרות האורך), אולם נשמר בכיוונים ניצבים לו, ולכן הקשר בין הזוויות \theta ו-\theta' והמרחקים r ו-'r הוא:
כאשר \beta=v/c. נשים לב שגם כיוון השדה החשמלי, שמוגדר על ידי היחס, מותמר באותה צורה. לנקודה זו יש חשיבות רבה, משום שהיא מראה שגם במערכת הייחוס 'S שבה המטען נע, השדה החשמלי שלו הוא רדיאלי, כלומר קווי השדה מכוונים בכל נקודה בכיוון קו הראייה למטען. כדי להביע את עוצמת השדה החשמלי 'E לפי הזווית \theta', פשוט נציב את התוצאות האחרונות:
את היחס ניתן להביע בדומה למה שנעשה קודם בחישוב הקשר בין r ל-'r; התוצאה היא:. לפיכך השדה החשמלי שנוצר על ידי מטען נקודתי נע הוא:
את השדה המגנטי ניתן להביע להביע בעזרת המשוואה הרביעית מתוך משוואות הטרנספורמציה של השדות. מכיוון שהשדה המגנטי במערכת S הוא אפס, מקבלים שהשדה המגנטי של מטען נקודתי נע הוא:
ונצל פוקס
חייו
פוקס למד בקונסרבטוריון של אינסברוק עם ואלטר קפר (Kefer) ובאקדמיה למוסיקה של וינה עם פטר שמידל. הוא הופיע עם האופרה הממלכתית של וינה, התזמורת הפילהרמונית של וינה, האופרה העממית של וינה ועם תזמורת הרדיו של וינה.
בגיל 19 הפך פוקס לסולן תזמורת האופרה העממית בווינה, חמש שנים מאוחר יותר לסולן תזמורת הרדיו של וינה, ומשנת 1993 שימש כנגן הקלרינט הראשון בהתזמורת הפילהרמונית של ברלין. מאז 2008 הוא מכהן כפרופסור בבית הספר למוזיקה על שם האנס הייזלר בברלין, בנוסף הוא מחזיק בתואר פרופסור לשם כבוד מקונסרבטוריון שנחאי והוא מוזמן רבות להעביר כיתות אומן ביפן וברחבי העולם.
פוקס חבר בהרכב כלי הנשיפה של סולני התזמורת הפילהרמונית של ברלין, אנסמבל השמיניה של הפילהרמונית של ברלין, אנסמבל מטרופוליס ותזמורת ה"סופר וורלד"
פוקס זכה בפרס משרד המדע והאומנות האוסטרי ובמספר פרסים בתחרות הלאומית הגרמנית למוזיקאים צעירים.
ניקולס וינדינג רפן
ניקולס וינדינג רפן (באנגלית: Nicolas Winding Refn; נולד ב-29 בספטמבר 1970) הוא במאי, תסריטאי ומפיק דני.
ביוגרפיה
וינדינג רופין נולד בקופנהגן שבדנמרק, ובשנת 1981 עבר לארצות הברית שם גדל באופן חלקי בניו יורק. אביו הוא במאי ועורך דני, ואימו צלמת. הוא סיים את לימודיו בשנת 1993 באקדמיה האמריקאית לאומנויות הדרמה. סרטו "דרייב" שיצא לקולנוע בשנת 2011, השתתף בפסטיבל הקולנוע בקאן שהתקיים באותה השנה, וזיכה אותו בפרס הבמאי הטוב ביותר.
חיים אישיים
וינדינג רפן נשוי לשחקנית ליב קורפיסן, ואב לשני ילדים.
סם היואן
ביוגרפיה
היואן נולד בכפר בלמקללן במחוז דמפרייס וגאלווי שבסקוטלנד. בגיל חמש עברה המשפחה לניו גאלוויי שם למד בבית ספר יסודי. באותה תקופה חי באורווה שהוסבה לבית בשטח טירת קנמור. בגיל 12 עבר לגור באדינבורו ולמד בבית הספר התיכון ג'יימס גילספי במשך שנה ובהמשך בבית הספר רודולף סטיינר. אחרי שעבד וטייל במשך שנתיים, נרשם לאקדמיה המלכותית הסקוטית למוזיקה ודרמה בגלאזגו וסיים את הלימודים ב-2003.
ב-2009 לוהק היואן לתפקיד סקוט נילסון, החבר של האחות שרי מאלון וסוחר סמים בסתר, באופרת הסבון של ה-BBC "רופאים". ב-2011 שיחק בתפקיד הנסיך אשטון בסרט הטלוויזיה של ערוץ הולמרק "A Princess for Christmas".
ב-2011 כיכב היואן בדרמה "First Light" של ה-BBC, וב-2012 כיכב בדמות באטמן בהפקה בימתית של "Batman Live".
ב-2013 לוהק היואן לתפקיד ג'יימי פרייזר בדרמה התקופתית של רשת Starz "זרה" על פי הרומן "נוכרייה". הוא היה הראשון בקאסט ששמו פורסם באופן רשמי, וזכה לשבחים מכותבת הסדרה דיאנה גבלדון, שאמרה עליו "סם היואן אינו משחק את ג'יימי אלא הוא בעצמו ג'יימי. אני אסירת תודה לצוות ההפקה על תשומת הלב שהם הקדישו לנשמה של הסיפור ושל הדמויות".
היואן ייחס את הצלחתו המוקדמת לכך שהשתתף בתיאטרון לנוער. באוגוסט 2014 היה לפטרון של התיאטרון לנוער בסקוטלנד (YTAS). הוא תומך במטרה של הארגון "לשנות חיים באמצעות תיאטרון לנוער על ידי מתן הזדמנויות והשראה לצעירים בסקוטלנד".
בספטמבר 2016 השתתף היואן במרוץ "Great North Run" כדי להתרים עבור ארגון הצדקה "Bloodwise", שבו הוא תומך מאז 2012. ב-2015 הקים קרן צדקה משלו בשם "My Peak Challenge".
המרוץ לדראג: אולסטארס עונה 8
העונה השמינית של המרוץ לדראג: אולסטארס עלתה בפרמואנט+ ב-12 במאי 2023. התוכנית ממשיכה עם רופול כמנחה ושופט ועם מישל ויסאז', קרסון קרסלי ורוס מת'יוס גם כן בפאנל השופטים. המתחרות הוכרזו ב-20 באפריל.
העונה כללה טוויסט חדש לפורמט של התוכנית: בנוסף להתמודדות על מקום בהיכל התהילה של המרוץ לדראג של רו פול, תתקיים תחרות מקבילה על תואר "מלכת משחקי התהילה". במהלך העונה, הצופים יצביעו על תלבושות מסלול של המלכות המודחות, והמלכה עם התלבושת האהובה על ידי המעריצים תזכה ב-60,000 דולר (במקור 50,000 דולר).
זוכת העונה היא ג'ימבו ולמקום השני הגיעה קנדי מיוז. להלה רי זכתה בתואר מלכת משחקי התהילה.
מתמודדות
הפרטים (שמות, גילאים וערים) נכונים לזמן הצילומים.
סינתטיזם
סינתטיזם הוא סגנון אמנותי ששמו מבוסס על המילה סינתזה, כלומר חיבור בין גורמים קיימים היוצרים משהו חדש. בסגנון זה האומן משלב סגנונות שונים. זרם זה שייך לפוסט-אימפרסיוניזם וקשור גם לקלואזוניזם ולסימבוליזם. הסגנון פותח בסוף המאה ה-19 בצרפת על ידי האומנים פול גוגן ואמיל ברנאר, ששאפו לבטא את העולם הרגשי בשילוב עם העולם המוחשי. הסינתזה אמורה לבוא לידי ביטוי בשילוב של קו המתאר של הדמיות והעצמים הטבעיים, תחושת האמן כלפי הנושא והאמנות האסתטית הטהורה המתבטאת בצבע וצורה וכל זאת ביצירה דו-ממדית מובהקת. גוגן ובנאר הושפעו מסגנונות אומנותיים הרחוקים מהתרבות המערבית כמו הדפסים יפניים המתאפיינים בצבע לוקלי, צורות שטוחות, קו מתאר שחור ועבה ונקודות מבט אלכסוניות. גוגן, שחיפש אחר תחליפים לתרבות המערבית, ראה בסגנון היפני שפה אמנותית שאפשרה לו להתבונן במציאות בדרך חדשנית. אחת מהיצירות הראשונות בהן נראית ההשפעה היפנית הוא החיזיון לאחר הדרשה: יעקב נאבק עם המלאך.
ראשית הסגנון בשנת 1888, בה הצטרף גוגן לקבוצת אומנים שחיה ופעלה בפונט אוון, כפר בברטאן שבצרפת, אשר קיוו למצוא בכפר את רוח התקופה שקדמה למהפכה התעשייתית. בפונט-אוון פגש גוגן את אמיל ברנאר, שניהם שאפו לבטא את העולם המוחשי בשילוב עם העולם הרגשי והדמיוני. ב-1890 גיבש צייר אחר, מוריס דני את מניפסט הזרם.
כל הדתות הן אחת
כל הדתות הן אחת (באנגלית: All Religions are One) היא סדרה של מכתמים פילוסופיים מאת האמן הבריטי ויליאם בלייק, שנכתבה בשנת 1788 כיצירות המשך לניסוייו הראשוניים בחריטת תבליטים ללא טקסט, כגון היצירה "בואו של האבדון" (1787). "כל הדתות הן אחת" ו"אין דת טבעית" מייצגות את ניסיונו המוצלח הראשון של בלייק לשלב תמונה וטקסט באמצעות תבליטים, ולכן הם כתבי היד המאוירים, מן המוקדמים ביותר שלו. ככאלה, הם מהווים דרך משמעותית בקריירה של בלייק; כפי שפיטר אקרויד מצביע, "צורת האמנות החדשה שלו שינתה את אופן הביטוי של יצירתו. היא הגדילה את מרחב כושר הבעתו; באמצעות חריטת תבליטים, ובעזרת מילים חקוקות כמו אלה של אלוהים על לוחות הברית, בלייק יכול היה לרכוש תפקיד חדש."
צריבת תבליטים
בשנת 1822, בלייק השלים חיבור דרמטי קצר בן שני עמודים, אשר התברר כאחרון מבין כתבי יד המאוירים שלו, בשם: רוחו של הבל, התגלות בחזיונות יהוה אשר נראו על ידי ויליאם בלייק. מה שהיה חרוט על הקולופון של טקסט זה הוא "וו. בלייק, סטריאוטיפ המקור, שנת 1788". מקובל כמעט בכל העולם בקרב חוקריו של בלייק, כי ה"סטריאוטיפ המקורי" כאן התייחס ליצירות "כל הדתות הן אחת" או "אין דת טבעית".
במהלך העשור של שנות ה-70 של המאה ה-18, בלייק הרגיש שאחת הבעיות הגדולות עם העתקת יצירות אמנות בדפוס הייתה חלוקת העבודה שבה זה הושג. אדם אחד היה צריך ליצור עיצוב (אמן), עוד אחד היה צריך לחרוט אותו (חרט), עוד אחד להדפיסו (דפס) והאחרון לפרסמו (המו"ל). זה היה יוצא דופן עבור אמנים לחרוט את העיצובים שלהם, בעיקר בשל העדר המעמד החברתי הכרוך בעבודה; חריטה לא הייתה מקצוע נעלה במיוחד, והיא נחשבה לא יותר מאשר העתקה מכנית. אמנים כמו ג'יימס בארי וג'ון המילטון מורטימר היו חריגים מהנורמה בכך שהם נטו לחרוט את יצירותיהם. עוד חלוקה בתהליך עבודה זה הייתה של טקסט ותמונות, שטופלו על ידי אומנים שונים; הטקסט הודפס באמצעות דפוס שקע נייד, ואילו את התמונות היו נוהגים לחרוט, שתי עבודות שונות בתכלית.
מתוסכל משיטת חריטה זו, נראה שבלייק החל לחשוב על שיטה חדשה של הוצאה לאור, לכל המוקדם בשנת 1784, כיוון שבשנה זו תיאור כללי של מה שעתיד להיות תצריב מופיע ביצירה סאטירית שלא פורסמה, אי הירח. בערך באותו הזמן, ג'ורג' קמברלנד התנסה בשיטה שאיפשרה לו לשחזר את כתב היד באמצעות לוח צרוב, ובלייק אימץ את שיטתו של קמברלנד לתוך חריטת התבליט שלו; תוך שהוא מתייחס לטקסט כאל טקסט הכתוב בכתב יד, יותר מאשר כאל דפוס אותיות מכני, ובכך איפשר לו להפוך את הטקסט לחלק אינטגרלי מהתמונה.
חידושו הגדול של בלייק בטכניקת צריבת התבליטים היה בכך שהוא הדפיס מתוך התבליט, או החלק המורם של הלוח ולא מהחלק המגולף או החרוט. ואילו בשיטות דפוס שקע יצרו באמצעות יצירת תלמים אשר לתוכם שפכו את החומצה כדי ליצור 'חורים' בלוח ואז שפכו את הדיו על כל השטח. בלייק כתב וצייר ישירות על גבי הלוח עם חומר עמיד לחומצה הידוע כמעצור. הוא היה אז מטמיע את שולי הצלחת ברצועות שעווה כדי ליצור מגש שלם ושופך חומצה בעומק של רבע אינץ', ובכך גורם לחלקים החשופים של הלוח להימס החוצה, והעיצוב או הטקסט להישאר מעט מעל שאר הלוח, כלומר בתבליט, כמו "חותמת גומי" מודרנית. בשלב זה החומצה הייתה נשפכת החוצה, השעווה הייתה מוסרת, והחלק המורם של הלוח מכוסה דיו לפני השלב הסופי שבו הדיו נלחץ על גבי נייר הדפוס. שיטה זו אפשרה ביטוי אמנותי אשר היה בלתי אפשרי להשגה באמצעות דפוס שקע. החסרון העיקרי היה בכך שהטקסט היה צריך להיות כתוב הפוך כיוון שכל מה שהיה על הלוח היה מודפס במהופך כאשר נלחץ על גבי הנייר. התאוריה הדומיננטית באשר לאופן שבו פתר בלייק את הבעיה הזו היא פשוט שהוא כתב הפוך. תאוריה נוספת שהוצעה על ידי דייוויד בינדמן, היא שבלייק כתב את הטקסט (עמיד-חומצה) על דף נייר בדרך הנכונה, מסביב, ואז לחץ את הנייר על גבי הלוח, ובכך הוא הפך את הטקסט וייצר אותה התוצאה גם אם הוא היה כותב את זה הפוך במקום הראשון.
בלייק יכול היה גם לצבוע את הלוחות עצמם בצבע דיו לפני שהוא לחץ אותם או גיוון אותם עם צבעי מים לאחר ההדפסה. בגלל היבט זה, רכיב מרכזי של טכניקת התבליטים היה שכל עמוד של כל ספר היה קטע ייחודי של אמנות; לא קיים מצב שבו שני עותקים של כל דף בכל יצירתו של בלייק שהם זהים. וריאציות ההדפסה בפועל, בחירה בצבעים שונים, צביעת הלוחות, תאונות במהלך רחיצת החומצה וכו', כל זה הוביל ליצירת מספר דוגמאות של אותו הלוח.
בלייק עצמו התייחס לצריבת התבליטים כמו "הדפסה בשיטה השטנית, באמצעות חומצות [...] המסת משטחים גלויים החוצה, והצגת האינסופי אשר הוסתר." תיאור עכשווי של השיטה סופק על ידי חבר של בלייק, ג'יי. טי. סמית; "כשהוא כותב את השירה שלו, הוא צייר את נושאי הקישוטים השוליים שלו בשרטוט על ריקועי נחושת עם נוזל אטום, ולאחר מכן נוזל זה איכל את החלקים הגלויים של הלוח או הבהיר כלפי חוץ באמצעות חומצה ניטרית מה שנמצא הרבה מתחת להם, כך שקווי המתאר נשארו כמו סטריאוטיפ".
צריבת תבליטים עמדה בבסיס שיטת העבודה של חיתוך עץ, וצריבת תבליטי נחושת, תורגלה בתחילת המאה השמונה-עשרה על ידי אלישע קירקול, אבל בלייק היה הראשון להשתמש בשיטה כזו כדי ליצור הן מילים ועיצובים מעורבבים יחד על גבי אותו לוח. מלבד האפקט האסתטי הייחודי שהתאפשר, היתרון העיקרי של צריבת תבליטים היה בכך שבלייק יכול היה להדפיס את החומר בעצמו. מפני שהטקסט היה בתבליט, הלחץ הדרוש עבור הדפסתו היה קבוע, בניגוד להדפסה בדפוס שקע, בה לחצים שונים היו נחוצים כדי ללחוץ את הנייר בכוח לתוך התלמים, בהתאם לגודל. בנוסף, בדפוס שקע הדפסים ותחריטים הודפסו עם לחץ גדול, אבל בצריבת תבליטים, מפני שהחומר המודפס היה משטח מוגבה ולא עשוי משורות חרוטות, הרבה פחות לחץ היה נדרש. ככזו, צריבת תבליטים, פתרה את בעיית חלוקת העבודה של ההוצאה לאור. שיטתו החדשה של בלייק הייתה אוטוגרפית; "זה איפשר, ואכן קידם מערכת יחסים חלקה בין עיצוב וביצוע מאשר החלוקה הרגילה שבין המצאה לבין ייצור האופיינית לטכנולוגיית ההדפסה של המאה ה-18, וההבחנה בין סופרים, מדפיסים, אמנים, חרטים. כמו ציורים וכתבי יד, התבליטים של בלייק נוצרו על ידי פעולה ישירה וחיובית של יד המחבר/האמן ללא התערבות של תהליכים." בלייק שימש אמן, חרט, מדפיס ומו"ל.
העתק
אף על פי שכל הדתות הן אחת נחרטה ב-1788, העותק היחידי ששרד (המכונה העתק א') לא הודפס עד 1795; עותק גדול של נייר הודפס כחלק ממהדורת דלוקס של אוסף כתבי היד המאוירים של בלייק. באשר לשאלה האם בלייק הדפיס את כל הדתות, לפני 1795, התשובה אינה ידועה. עם זאת, העובדה כי הוא לא הזכיר את הפניה 'אל הציבור' באוקטובר 1793, בה הוא כלל את כל כתבי היד הקיימים עד לאותו זמן, מלבד כל הדתות ואין דת טבעית, מציעה שלא.
העתק א' ממוקם בספריית הנטינגטון, למעט לוח 2 (כותרת הדף), אשר קיים בשני ציורים. עותק כותרת הדף אשר נוסף להעתק א' ממוקם באוסף ג'פרי קינס שבמוזיאון פיצויליאם. כותרת הדף של עותק אחר (צבע המודפס בדיו חומה), אשר הלוחות שלו אינם מתועדים, נמצא במוזיאון ויקטוריה ואלברט.
כל הדתות הן אחת כוללת עשרה לוחות, כל אחד מהם הוא בערך 5.4x4 ס"מ, עם כל פיסקה על לוח נפרד, למעט לוח 10, אשר מכיל הן את העיקרון 7ד ופסקה קצרה, שמשמשת לסיום הסדרה. במקרים רבים, זה נראה כאילו חומצה איכלה יותר מדי את התבליט, ובלייק היה צריך לעבור על הסעיפים עם דיו, לרחוץ אותם ולעיתים קרובות לגעת בטקסט ולעצב את קווי המתאר עם עט. כמה מהלוחות גם נושאים עדות להדפסת צבע בסיסית, שיטה שבה בלייק התנסה בשנות ה-1790, והלוחות האלה עשויים לייצג את נסיונותיו הראשונים בטכניקה זו (לפיה הוא השתמש בצבע דיו להדפסה ולא שחור). מספר לוחות כוללים גם דוגמאות של חריטת דף לבן, טכניקה שבה בלייק, פשוטו כמשמעו, חתך לתוך המעצור כדי ליצור תלמים זעירים, אשר נאכלו על ידי חומצה, מה שיצר רצף מרשים בגמר ההדפסה.
קווי המסגרת של הדיו השחור אשר אוירו סביב כל עיצוב נחשבים כתוספת במועד מאוחר יותר, אולי ב-1818, ממש לפני שבלייק נתן את הלוחות לג'ון לינל. נראה שעבודות הדיו והשטיפה שבעיצובים עצמם נעשו באותו זמן, אך לא ניתן לברר זאת בוודאות. הועלתה הצעה שקווי המסגרת אולי נוספו עקב אי התאמה בין הגודל של הלוחות, לבין גודל הנייר (כל גיליון הוא 37.8x27 ס"מ).
לוחות 1 ו-3–10 של העתק הנטינגטון נרכשו על ידי ג'ון לינל זמן מה לאחר 1818, עם כותרת הדף החסרה מוחלפת על ידי ציור של כותרת הדף מאין דת טבעית. הלוחות נמכרו מאחוזת לינל ב-15 במרץ 1918 להנרי אי. הנטינגטון. לוח 2 נרכש על ידי ג'ורג' א. סמית' ב-1853. נראה שלאחר מכן הלוח היה בבעלות ויליאם מיור, אבל בסופו של דבר נמכר ב"סות'ביס" על ידי סר היקמן בייקון ב-21 ביולי 1953, לג'פרי קינס, מי שתרם את העותק למוזיאון פיצויליאם ב-1982.
לאחר ההדפסה המקורית של שנת 1795, הטקסט של כל הדתות לא פורסם שוב עד 1893, במסגרת יצירותיו של ויליאם בלייק, פואטיקה, סימבוליזם וביקורת, שנערך על ידי ויליאם בטלר ייטס ואדווין ג'ון אליס.
תארוך
עד 1971, רוב העורכים נטו לחשוב  שכל הדתות הן אחת הן יצירה מאוחרת לאין דת טבעית. לדוגמה, בשנת 1905, בספרו יצירות השירה של ויליאם בלייק; חדש, טקסט מדויק מתוך כתב היד, חריטה ודפוס מקוריים, ג'ון סמפסון ממקם את אין דת טבעית לפני כל הדתות בנספח לספרי הנבואה. עם זאת, בשנת 1971, ג'פרי קיינס טען כי כל הדתות הן אחת קדמה ליצירה השנייה, על סמך מה שהוא ראה כ "חוסר השלמות הטכנית הגדול שלה" בספרו משנת 1978, ספר העבודות הגרפיות השלם של ויליאם בלייק, דייוויד בינדמן בתחילה לא הסכים עם קיינס, בטענה כי הפגמים בכל הדתות הם לא בגלל מועד מוקדם של חיבורם, אלא בגלל מורכבותם הגדלה והולכת של הלוחות, כאשר מורכבות מעין זו מוכיחה שביטחונו של בלייק גדל אחרי יצירתו את אין דת טבעית הגולמי יותר. רוב החוקרים עם זאת תומכים בקיינס, כאשר כל הדתות הן אחת מקדימה את אין דת טבעית כמעט בכל האוספים המודרניים של יצירתו של בלייק; לדוגמה, ויליאם בלייק: ספר השירים השלם (1977), מאת אליסיה אוסטרייקר, המהדורה השנייה של ספר השירה והפרוזה השלם של ויליאם בלייק (1982), מאת דייוויד וי. ארדמן, הספרים המאוירים של בלייק, כרך 3: הספרים המאוירים המוקדמים (1993), מאת מוריס איבס, רוברט נ. אסיק וג'וזף ויסקומי, אפילו ספרו של בינדמן עצמו ספר האיורים השלם של ויליאם בלייק (2003), והמהדורה השלישית של וו.ה. סטיבנסון של בלייק: ספר השירים השלם (2007).
עדות נוספת לנכונותה של השערת קיינס נדונה על ידי איבס, אסיק וויסקומי, אשר, מנקודת מבטם ההפוכה לבינדמן, רואים את הסגנון של אין דת טבעית כבטוח יותר מאשר זה של כל הדתות. הם במיוחד מצטטים את השימוש באיות רומי זקוף בתוך כל הדתות בניגוד לכתיבה הנטויה, על כמה לוחות של אין דת טבעית; "סגנון זה היה קל יותר לביצוע מאחר שזה דרש פחות משיחות מכחול עצמאיות. ומאחר וכתוצאה מכך התבנית הצפופה של השורות סיפקה תמיכה טובה יותר עבור דיות dabber, הגופן הנטוי אפשר גילוף רדוד יותר." בלייק הציג את הגופן הנטוי על לוח a3 השייך ליצירה אין דת טבעית, כתב שבו הוא ישתמש בכל שנות ה-1790. ראיות אחרות עבור תארוך מוקדם של כל הדתות הוא כי רבות מהאותיות הבודדות עצמן נשענות שמאלה, בניגוד לאין דת טבעית. זאת הייתה בעיה נפוצה בכתב ראי, ונוכחותה בכל הדתות אבל לא באין דת טבעית מרמזת שבלייק רק החל ללמוד איך להתגבר על זה בזמן שהוא עבד על יצירתה.
תוכן
כאשר מנתחים את כל הדתות הן אחת חשוב לזכור כי התמונות אינן בהכרח תיאורים מילוליים של הטקסט; "ההצעות הפילוסופיות [...] מציעות מעט דימויים חזותיים או אפילו עצמים עם שם. תכונות אלה עשויות לקבוע את העצמאות היחסית של רבים מהעיצובים המלווים את הטקסט. הקישורים הם נושאיים ומטאפוריים, לא ישירים ומילוליים."
פרשנות
הנושא המרכזי ב"כל הדתות הן אחת" הוא מושג ה"גאון הפואטי" אשר מקביל בערך לדמיון. בלייק טוען כי "הגאון הפואטי" הוא גדול יותר מאשר כל דבר אחר, והוא "האדם האמיתי". לפיכך, "הגאון הפואטי" מחליף את המושגים המסורתיים של האלוהות בגדר "הגוף או הצורה החיצונית של האדם נגזר מ"הגאון הפואטי" [...] צורתם של כל הדברים נגזרת מ"הגאון הפואטי", צורה שמכונה על ידי הקדמונים מלאך, רוח ושד". לפיכך, "הגאון הפואטי" מחליף את האמונה התאולוגית הקיימת. "גאון פואטי" זה הוא כלל-עולמי, המשותף לכל בני האדם; "כיוון שכל בני האדם דומים בצורתם החיצונית [...] כל בני האדם דומים גם ב"גאונותם הפואטית". באופן דומה, כל הפילוסופיות מקורן מה"גאון הפואטי"; "כל הכתות הפילוסופיות באות מה"גאון הפואטי", כשהן מותאמות לחולשותיו של כל פרט", וכך גם כל הדתות, שהן בסך הכל ביטויים של "הגאון הפואטי"; "הדתות של כל העמים נגזרות בתפיסתן השונה את "הגאון הפואטי" אשר בכל מקום מכונה "רוח הנבואה". שוב, בדגש על המאפיין התאולוגי של ה"גאון הפואטי". אפילו התנ"ך מקורו ב"גאון הפואטי"; "הברית הישנה והחדשה מהוות נגזרת מקורית של ה"גאון הפואטי". לפיכך, כיוון שכל בני האדם דומים ב"גאונותם הפואטית", וכיוון שמקור כל הדתות הוא ה"גאון הפואטי", כך גם הדתות חייבות להיות דומות זו לזו, לכן "כל הדתות הן אחת".
דייוויד בינדמן מסווג את כל הדתות הן אחת, כ"דיאלוג מופשט עם התאולוגיה הקונבנציונלית". במובן זה, היצירה מתפרשת לעיתים קרובות כנקודת העימות המוקדמת ביותר של בלייק עם הדאיזם והדואליזם. באופן דומה, נורת'רופ פריי טוען כי התאוריה של בלייק האומרת ש"כל הדתות הן אחת" מהווה "סובלנות של חזון" הנמצאת כנגד ה"סובלנות הרציונלית" או ה"סובלנות הדאיסטית" "הגורסת כי כל הדתות מנסות לפצח באופן שווה את אותו מסתורין בלתי פתור". הולכת לפי אותו קו מחשבה, פלורנס סנדלר טוענת כי בטקסטים אלה בלייק "הגדיר על עצמו את משימת הפרדת דת האמת שלו מסטיותיה, בזמנו שלו, ובתנ"ך עצמו". עוד חוקרת ספרות, אליסיה אוסטרייקר, מתמקדת בהפרכת הדיאיזם, כאשר היא מתייחסת ליצירה כאל "לעג כלפי הרציונליזם וחוסר רצון להתפשר על הפוטנציאל האינסופי של האדם".".ס. פוסטר דיימון מציע שמה שבלייק עשה ב"כל הדתות הן אחת" זה "להדיח את ההגיון ממקומו העתיק כיכולתו העליונה של האדם, ולהמליך את הדמיון"." בנוסף לכך, דיימון גם טוען כי "בלייק השלים את התאוריה המהפכנית שלו בדבר טבע האדם והצהיר על אחדות כל הדתות האמיתיות". הרולד בלום מגיע כמעט לאותה המסקנה, ומציע שמה שבלייק טוען הוא למען "העליונות של הדמיון הפואטי ביחס לכל המערכות המטאפיזיות והמורליות". למסקנה דומה מגיע דניס וולטה, אשר טוען ש"שתי היצירות מהוות חלק מהעימות המתמשך של בלייק במהלך חייו עם הפילוסופיה של בייקון, ניוטון, ולוק. כשהוא דוחה את האמפיריציזם הרציונלי של ההשקפה הדיאיסטית בת המאה השמונה עשרה, או "הדת הטבעית", אשר הסתכלה על העולם החומרי כהוכחה לקיומו של האל, בלייק מציע כאלטרנטיבה את "כושר הדמיון" או את "הגאונות הפואטית".
במונחי ההשפעות על בלייק, בשנת 1787 הנרי פוזלי עבד על תרגום של "פתגמי האדם" מאת יוהאן קספר לווטר עבור המו"ל ג'וזף ג'ונסון, כשהוא שוכר את בלייק כדי שיחרוט את שער הספר. בלייק כה התאהב בעבודתו של לוואטר עד כדי כך שעל עטיפתו של עותק הספר שהוא החזיק, הוא רשם הן את שמו והן את שמו של לוואטר, תוך שהוא מאייר לב המקיף את השמות. בלייק גם ציטט בהרחבה עותק זה, ומספר מבקרים ציינו את ההקבלות בין ביאוריו של לוואטר ופתגמיו של בלייק עצמו הן בכל הדתות הן אחת והן באין דת טבעית. ס. פוסטר דיימון מצביע במיוחד נקודות כדי על שני פתגמיו הראשונים של לוואטר כבעלי השפעה חזקה על בלייק: לנקודות אלה בלייק הוסיף הערה: "זוהי הפילוסופיה הנוצרית האמיתית, הרבה מעבר לכל הפשטה אחרת".
עבודה נוספת אשר כנראה השפיעה על בלייק היא עבודתו של עמנואל סווידנבורג "העדן והשאול" (1758). בביאוריו לסווידנבורג, בלייק מקשר פעמיים בין המילה "אלוהים" למילים "גאון פואטי". במהלך הדיון בו עוסק סווידנבורג בקשר שבין העולם הרוחני לבין העולם החומרי, בלייק כותב "הוא אשר אוהב ומרגיש את האהבה יורדת אליו והוא אשר בעל חוכמה עשוי לתפוס אותה ולהבינה אך ורק מ"הגאון הפואטי", אשר הוא האדון". זמן קצר לאחר מכן, בלייק מוסיף הערה לאמירתו של סווידנבורג כי "שלילת האל היא הגיהנום", ומבאר: "שלילת "הגאונות הפואטית" היא הגיהנום".
הרולד בלום, מצטט גם את עבודותיהם של אנת'וני קולינס, מת'יו טינדל וג'ון טולנד כבעלות השפעה על מחשבתו של בלייק. באופן כללי יותר, "בלייק רואה את אסכולות המחשבה של בייקון ולוק, כבסיס הדת הטבעית, הניסיון הדיאיסטי להוכיח את קיומו של האל באמצעות חוויה חושית וחקירתה הרציונלית". ביחס לחלק הסופי של האמירה הזו, בלייק "מכופף את המיתולוגיה הסינקרטיסטית מבית מדרשם של יעקב בריאן, פול הנרי מולט ואולי אנשי מחשבה נוספים, אשר הניחו את הבסיס למה שהפך להיות המחקר ההשוואתי של הדת. הוא מעלה כנגדם טענה התומכת בקיומו של "גאון פואטי" כלל-עולמי ועל-שכלי, המבטא את עצמו באמצעות הצורות המשותפות (למרות הגיוון הנצחי) של כל הדתות".
ביחס לעבודתו האחרונה, נורת'רופ פריי רואה את כל הדתות הן אחת ואת אין דת טבעית כיצירות המהוות הצהרת כוונות עבור בלייק, סוג של מתווה תקדימי לעבודתו העתידית"; הצהרת סיכום של דוקטרינות הקאנון החרוט". באופן דומה, איבס, אסיק וויסקומי טוענים שהיצירות "מכילות כמה מהעקרונות היסודיים ביותר של בלייק וחושפות את עקרונות היסוד שיתפתחו מאוחר יותר בהגותו ובאמונתו". ו. ה. סטיבנסון קורא להן "הצהרה מוקדמת ביותר של דעות שורשיות אשר בלייק החזיק בהן כל חייו". ." כדוגמה לגבי איך בלייק חזר לנושאים המרכזיים ב"כל הדתות", ב"נישואי העדן והשאול" (1790), הוא כותב: "הגאון הפואטי" היווה את העיקרון הראשון וכל השאר רק נובעים ממנו". (12:22-24).
קלאוס קונראד (נוירולוג)
קלאוס קונראד (19 ביוני 1905, ליברץ – 5 במאי 1961, גטינגן) היה נוירולוג ופסיכיאטר גרמני בעל תרומות חשובות לנוירופסיכולוגיה ופסיכופתולוגיה. הוא הצטרף למפלגה הנאצית (NSDAP) בשנת 1940. הוא היה ידוע בעיקר כפרופסור לפסיכיאטריה ונוירולוגיה, ומנהל בית החולים הפסיכיאטרי האוניברסיטאי בגטינגן משנת 1958 ועד מותו.
ביוגרפיה
קלאוס קונראד נולד בליברץ כבנו של הכלכלן אוטו קונראד. כשהיה בן ארבע עברה משפחתו לווינה. לאחר שלמד בבית הספר לדקדוק ההומניסטי, החליט ללמוד רפואה ועבר את הבחינות בשנת 1929. הוא החל את דרכו בקליניקה בווינה בהנהלת אוטו פוטזל והמשיך במרפאה הפסיכיאטרית במגדבורג. לאחר לימודיו בפריז, הוא הגיע למכון המחקר הגרמני לפסיכיאטריה במינכן בשנת 1933, שם ערך מחקר על האופי התורשתי של אפילפסיה. ניתן להשתמש בתוצאות עבודתו כדי להצדיק עיקורי חובה במסגרת "החוק למניעת מחלות תורשתיות". קונראד הצטרף לאיגוד המרצים הנאצי והיה שם סגן סוהרים. בשנת 1939 פרסם מאמר על הספקטרום הגנטי של אפילפסיה. באותה שנה ארנסט קרצ'מר הביא אותו למרפאה הפסיכיאטרית של אוניברסיטת מרבורג כרופא בכיר, וקונראד הפך לחבר באגודה הרפואית הלאומית-סוציאליסטית.
בשנת 1948 מונה קלאוס קונראד למנהל המחלקה לפסיכיאטריה ונוירולוגיה באוניברסיטת סער; בשנת 1958 הוא קיבל את מקומו של גוטפריד אוולד כמנהל המרפאה הפסיכיאטרית באוניברסיטה בגטינגן.
בשנת 1961 אמור היה קונראד להיות מנהל מכון מקס פלאנק לפסיכיאטריה במינכן, אך הוא נפטר לפני כניסתו לתפקיד.
חיים אישיים
הוא נישא למרתה קונראד ונולדו להם ארבעה ילדים (ג'יזלה, בסטיאן, מוניקה ואורסולה).
המוזיאון הלאומי לאמנות של אוסקה
המוזיאון הלאומי לאמנות של אוסקה (Kokuritsu Kokusai Bijutsukan ביפנית: 国立国際美術館) הוא מוזיאון לאמנות הממוקם בעיר אוסקה.
המוזיאון
בינואר 2004 נסגר המוזיאון באופן זמני ונהרס המבנה עקב הזדקנותו וכן בשל מגבלות שטח. אזור המוזיאון הישן שנהרס הפך לחניון, בזמן שהמוצגים הועברו למיקומו המרכזי והנוכחי בנקאנושימה שנפתח בנובמבר 2004. במקומו נפתח בניין חדש שתוכנן על ידי סזאר פלי וחברי קבוצתו ביפן César Pelli & Associates Japan. מבנה המוזיאון הוא דוגמה לאמנותו של האדריכל המודרני הארגנטינאי. המבנה העיצובי הנראה כלפי חוץ מייצג קנים מנופפים ברוח. הכניסה, האודיטוריום, המסעדה וחנות המוזיאון ממוקמים ממש מתחת לפני הקרקע, עם תערוכות ומתקני אחסון בשתי הקומות הבאות מתחת. תערוכות אוסף מתקיימות בעיקר במפלס מרתף 2, כאשר במפלס מרתף 3 מתקיימות תערוכות מיוחדות.
המוזיאון מציג תערוכות מתחלפות לצד תצוגות מאוסף המוזיאון.
במוזיאון מוצגות יצירות של פול סזאן, מקס ארנסט, פבלו פיקאסו ויצירות בתחום של מיצב של צ'יהרו שיוטה
Rain on Me
Rain on Me הוא סינגל שהקליטה הזמרת-יוצרת האמריקאית ליידי גאגא בשיתוף הזמרת אריאנה גרנדה מתוך אלבום האולפן השישי של גאגא Chromatica משנת 2020. הוא נכתב על ידי גאגא, גרנדה, ניג'ה צ'ארלס, רמי יקוב, צ'אמי, בויז נויז ומפיקיה בלאד פופ ובורנס. השיר כולל ביט סינתטי-דיסקו וגיטרות פאנק המתואר על ידי גאגא כ-"חגיגת דמעות" ומבחינה מילולית הוא בוחן חוסן נפשי מול קשיים בחיים.
השיר שוחרר על ידי אינטרסקופ רקורדס כסינגל השני של האלבום ב-22 במאי 2020. מבקרי המוזיקה שיבחו את קולותיה של גאגא וגרנדה כמו גם את המסר של השיר. עם הופעת הבכורה של השיר בפסגת מצעד הבילבורד הוט 100 האמריקאי, הוא הפך לסינגל החמישי של גאגא במקום הראשון במצעד ולרביעי של גרנדה. בנוסף, הפך לשיר שיתוף הפעולה הנשי הראשון בכול הזמנים אשר נכנס היישר ביציאתו אל תוך המקום הראשון במצעד, והפך את גרנדה לאמן הראשון בהיסטוריה אשר מחזיק ב-4 שירים אשר נכנסו ברציפות היישר למקום הראשון במצעד ביציאתם. בספוטיפיי, "Rain on Me" הפך לשיר השביעי במצעד הסטרימינג של קיץ 2020 והשיר הכי מוזרם של אמנית ברחבי העולם במהלך העונה. ברחבי העולם, "Rain on Me" הגיע לראש המצעדים ב-13 מדינות שונות, והופיע בין עשרת המובילים ביותר מ-50 טריטוריות בעולם.
את קליפ השיר הנלווה ביים המוזיקאי רוברט רודריגז, והוא מציג את גאגא וגרנדה רוקדות בתוך זירה ענקית במהלך סופת גשמים, עם פגיון נופל מהשמיים. הוא זכה לשבחים מצד המבקרים והיה מועמד ל-7 פרסי הווידאו קליפים של MTV, כולל קליפ השנה, ובסופו של דבר זכה בשלושה פרסים, כולל קטגוריית שיר השנה. הצמד ביצע גם את "Rain on Me" בטקס הפרסים. "Rain on Me" קודם ביציאתו על ידי גאגא וגרנדה בהופעתן בערוץ מזג האוויר האמריקאי במהלכו דימו גשם היורד עליהם. השיר זכה בקטגוריית פרס גראמי לביצוע הפופ הטוב ביותר של צמד/להקה בטקס פרסי הגראמי ה-63, והפך לשיתוף הפעולה הנשי הראשון בהיסטוריה אשר זוכה בפרס.
רקע וכתיבה
השיר הוזכר לראשונה בראיון של גאגא עם מרץ 2020 עם נייר, אז, כשלא היה ידוע שגרנדה שותפה בשיר, הוא תואר כ-"מפלצת של מנגינה של ריקודים, אך המסר שלו הוא להגיש עצמך להרס - רחבת ריקודים ללא רבב כקול. חגיגה של כל הדמעות שלך". גאגא גילתה כי שיתפה פעולה עם כוכבת פופ שחוותה "באופן דומה" טראומה עצומה כשהיא בעין הציבור "והלכה לעומק על מקור השיר שלהם" בראיון אמרה כי, "אני ישבתי איתה ודיברנו על חיינו. שתי נשים מנהלות שיחה על איך להמשיך וכיצד להיות אסירות תודה על מה שאת עושה".
בראיון שלה ב-21 במאי 2020 עם זאני לואו באפל מיוזיק, דיברה גאגא עוד על תהליך הכתיבה של השיר:
הפקה והרכב
"Rain on Me" נכתב על ידי גאגא, גרנדה, ברנס, ניג'ה צ'ארלס, רמי יעקוב, ברסו, בויז נויז והמפיק הבכיר בלאדפופ. המפיק המשותף ברנס הסביר שהוא רוצה ליצור את "אותה אנרגיה" שיש לשירים כמו "Another Chance" מאת רוג'ר סאנצ'ס ו-"Music Sounds Better with You" של קבוצת פרנצ' האוס "Stardust", כדי שהיא תוכל "להרגיש קלאסית אך מודרנית. במקביל". בתחילה, השיר היה "הדגמה מוחלטת של ז'אנר אסיד האוס סולו", וברנס גילה כיצד השיר בצורה משמעותית במהלך התהליך שלהם,
"Rain on Me" הוא שיר, דאנס-פופ ודיסקו בהשפעת שנות התשעים,  עם אלמנטים אלקטרופופיים, האוס צרפתי, וארודודנס. הוא הורכב באמצעות זמן משותף במפתח C♯ מינור, עם קצב של 123 פעימות לדקה. רוב השיר עוקב אחר רצף C♯m7 - Amaj9 ואילו הפסקה הראשונה והפזמון המקדים השני מוסיפים B (add4) ושתי המקהלות המקדימות כוללות F♯m11 בסופן. השיר כולל הפקה אופטימלית המורכבת מאינסטרומנטליים של סינת-פופ, ביט סינתטי-דיסקו המושפע מ-R&B, מחיאות כפיים סינתטיות, סטרימינג של גיטרות פאנק וסינת'ים מתגלגלים.
השיר נפתח בפסוק מופשט שבו שירה של גאגא נמצאת בראש מעייניו. לאחר מכן הוא מלווה בבס האוס צרפתי וכלי הקשה רועמים. וו האוס-פופ של אמצע שנות ה-90 מכיל לולאה קולית מונפת. במקהלה, המתוארת כרעישה, מצטברים המקצבים, אשר לאחר מכן משתנים לטיפה של פעימות טכנו. לאחר מכן גרנדה מצטרפת לפסקה השנייה שם מתווספים פעימות ידיים. המקהלה האחרונה "מתפוצצת" כשהצמד מסיימות את השיר. השירה של גאגא וגרנדה, שתוארו כ-"משגשגת", משתרעת מהצליל הנמוך של G3 אל התו הגבוה של B5. מבחינה מילולית, המתוארת על ידי גאגא כ-"חגיגת דמעות", השיר משתמש במטפורה של גשם לאלכוהול המשמש כשיטה להרדים כאב. הפסוק הראשון שלו רואה את גאגא חושבת על תלאות החיים ואילו גרנדה מביאה מילים על קבלת המציאות בפסוק השני. לדברי מגזין האופנה Elle, השיר עוסק ב"התמדה בקשיים, בריפוי ובמציאת יופי בכאב, בשברון הלב ובחיים".
הוצאה
"Rain on Me" הוכרז רשמית ב-22 באפריל 2020, כאשר גאגא פרסמה את רשימת ההשמעה של אלבומה Chromatica. ב-15 במאי 2020, הן גאגא והן גרנדה פרסמו את עטיפת הכריכה של הסינגל באינסטגרם ובטוויטר כדי להודיע על שחרורו כעבור שבוע. הוא הוקרן בבכורה כסינגל השני של האלבום ב-21 במאי 2020 בשעה 21:00. במקביל למהדורה היחידה, הוצאו בחנות המקוונת הרשמית של גאגא פריטי סחורה בנושא גשם, כמו מגפי גשם, פונצ'ו ומטרייה. ב-27 במאי הפך לזמין תקליט מוגבל בגודל 7 אינץ' עם יצירות אמנות חלופיות בחנות האינטרנט הרשמית של גאגא. ב-17 ביולי שוחררו גרסאות רמיקסים לשירים שביצעו המפיקים ראלפי רוסאריו ומכונת דיסקו סגול.
ב-26 במאי 2020, גאגא וגראנדה פרסמו מערכון של דקה בשותפות עם ערוץ מזג האוויר האמריקאי, שם הן נותנות עדכון מזג אוויר מדומה תוך שהם מחזיקים מטרייה, ומדברים על איך הן "רוצות לחגוג את הגשם". ב-28 במאי 2020 הן פרסמו עדכון מזג אוויר נוסף שצולם בבריכה של גאגא ובאמבטיה של גרנדה. "Rain on Me" התווסף לרשימת השירים שהושמעו בתחנות הרדיו של פורטנייט. ב-26 באוגוסט 2020, גאגא הכריזה על תחרות מקוונת עם הפרס הגדול במזומן בסך 10,000 דולר לזוכה, שם המשתתפים התבקשו לעצב פוסטר בהשראת "Rain on Me", באמצעות אפליקציות קריאייטיב של אדובי.
ביקורת
"Rain on Me" זכה לשבחי ביקורות נרחבים עם שחרורו. אדם ווייט מהאינדיפנדנט נתן ל - "Rain on Me" ארבעה מתוך חמישה כוכבים, ואמר כי השיר הוא "שלוש דקות של מלודרמה אופורית" ו-"ניצחון תיאטרלי ומתמלא". ג'ואי נולפי מהאנטרטיינמנט וויקלי כתב כי "Rain on Me" לוקח את המעריצים לגן עדן קולי עם "הבנג'ר הטיפולי". מיקלה ווד מלוס אנג'לס טיימס כינתה אותו כ-"ריבת העצמה עצמית". אלתהאה לגפסי מהרולינג סטון תייג את השיר כ-"מחדש", וציין כי הצמד מציע "חילופי שיחות ותגובות "כשהן מציגות את ההיבטים המחדשים של המצב, למרות תחושות מזג האוויר הרעות המטפוריות". דייב קווין מפיפל הדגיש את "גרנדה נוגעת באוקטבות התווים הגבוהים שלה" ו-"הקול הנועז של גאגא שמהדהד בכל השיר כשהיא שרה את המשפטים,"גשום עלי" ו-"ידיים למעלה לשמיים / אני אהיה הגלקסיה שלך". קווין מורלנד מפיצ'פורק שיבח את השיר וכתב שהוא "שואב את כוחו משתי נשים שמתחברות אחת לשנייה ברמה הרגשית". בביקורת נלהבת תיאר ברנדן ווטמור ממגזין Paper את השיר כ-"חשמלי לחלוטין בסופו, לאחר שצבר מספיק רגש גולמי ושברון לב כדי להניע את נורות הלחץ של צד כל המעגל".
קרייג ג'נקינס ממגזין Vulture החמיא לשירה ולקצב של הצמד, ואמר כי הוא "יהיה ענק", כי "יש לו את להיטי הפופ הבלתי נשכחים האיכותיים והמעורבנים שבהם הליריקה נראית מובהקת לגבי דבר אחד אבל גם לא על שום דבר בפרט.". האנה מילריאה מהמגזין NME קראה לשיר "להיט מוחץ" ש"ייתכן שהוא רק השיר הטוב ביותר של גאגא מאז 'Born This Way' מ-2011". ראניה אניפטוס מבילבורד חשבה שהשיר "מציג את שניהן - אריאנה גרנדה וליידי גאגא שרות ללא תחרות". המגזין כינה גם את "Rain On Me" כשיר השני הטוב ביותר מתוך האלבום Chromatica ו"קבע כי "ההפקה המדהימה וכתיבת השירים המרוממת עוזרים להפוך את השיר נהדר, הכימיה ללא תחרות בין שתי דיוות הפופ שהופכות אותו לאחד הטובים ביותר של גאגא". כריס דוויל מסטריאוגום כינה את השיר "אפוס", ואמר כי "יש בו קתרזיס אמיתי... כשגאגא ואריאנה גרנדה מתכנסות כדי להתמיד באמצעות טראומה".
רשימות סוף שנה
"Rain on Me" נחשב בעיני מבקרים רבים לאחד השירים הטובים ביותר בשנת 2020. בן ביומונט תומאס מהגרדיאן כינה את "Rain on Me" כשיר הטוב ביותר לשנת 2020, וקבע "תחושת ההתעלות הזו היא שהופכת אותו לשיר כה חזק בשנת 2020, בכך שהוא מכיר בגשם ורוקד דרכו". צוות הבילבורד גם כינה את "Rain on Me" כשיר הטוב ביותר של השנה, וכינה אותו "רמה סטרטוספרית של שלמות פופ" ואמר "מורשתו ההיסטורית האמיתית של השיר תתבהר שנים מעכשיו כשנביט לאחור על 2020, "Rain on Me" מתבלט כשיר שעזר למיליוני אנשים להתמודד עם חוסר הוודאות, הטרגדיה והחרדה של גשם של שנה אינסופית". כריס דוויל מסטריאוגום כינה את "Rain on Me" כשיר הפופ הטוב ביותר לשנת 2020, וכינה אותו "שיר מחול אפי שמוצא אופוריה בחוסן ומצהיר על פעימה ביתית ענקית משנות ה-90, גאגא וגרנדה העלו כל אונקיה שלהם כוח דיווה, לא ממש מוחק את הטראומה והמאבק שלהם אלא מנצח אותו במשך שלוש דקות בכל פעם". הלן איינסלי מחברת התרשימים הרשמית בחרה את "Rain on Me" כשיר האהוב עליה בשנת 2020, ואמרה "כמו גשם זלעפות פתאומי אחרי גלי חום, "Rain on Me" היה תרופת נגד התפרצות וחוסר הוודאות של החודשים הראשונים של סגר מגפת הקורונה.
מגזין רולינג סטון הכליל את השיר ברשימת שיתופי הפעולה הטובים ביותר בתחום הפופ לשנת 2020.
אמריקה הצפונית
בארצות הברית, "Rain on Me" הופיע לראשונה במקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 והפך לסינגל החמישי של גאגא ולרביעי של גרנדה, כמו גם לשיר ה-17 של גאגא בעשרת המובילים ול-16 של גרנדה. בנוסף, הוא הפך לשיר שיתוף הפעולה הנשי הראשון שהופיע לראשונה במקום הראשון במצעד היישר ביציאתו. "Rain on Me" הוא השיר השני של גאגא שהופיע לראשונה היישר ביציאתו לאחר שירה "Born This Way" משנת 2011, מה שהפך אותה לאמנית הרביעית בכול הזמנים אשר מחזיקה ב-2 שירים שנכנסו היישר למקום הראשון במצעד ביציאתם בעקבות מריה קארי, בריטני ספירס ואריאנה גרנדה, ולאמן השביעי בכללי, בעקבות דרייק, ג'סטין ביבר וטראוויס סקוט. בנוסף, הפכה לאמנית השלישית בעקבות אחרי מריה קארי וביונסה שצברו סינגלים במקום הראשון במצעד בשלושה עשרים שונים, 2000, 2010 ו-2020. גרנדה הפכה לאמנית הראשונה שמחזיקה ב-4 סינגלים מובילים במקום הראשון היישר ביציאתם, שיא אשר שבר את שיאם הקודמים של מריה קארי, דרייק וביבר. ביציאתו גאגא השיגה את שירה ה-8 במקום הראשון במצעד המכירות השירים הדיגיטליים ול-7 של גרנדה. השיר השיג כ-31.5 מיליון הזרמות מדיה, 73,000 הורדות דיגיטליות ו-11.1 מיליון הופעות ברדיו בשבוע שהסתיים ב-28 במאי 2020. ב-17 במרץ 2021, "Rain on Me" הוסמך בתואר פלטינה כפולה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA) לאחר שמכר מעל 2 מיליון עותקים בארצות הברית. בקנדה, "Rain on Me" נכנס לראש מצעד קנדה הוט 100 בתאריך ה-6 ביוני 2020, והפך לסינגל השישי של גאגא במקום הראשון במצעד ולרביעי של גרנדה. השיר הופיע לראשונה בראש מצעד המכירות הדיגיטליות של קנדה.
ב-25 במאי 2022, השיר עבר את רף ה-800 מיליון השמעות בספוטיפיי, ונהפך לשירה השני של ליידי גאגא שעושה זאת, ולשירה העשירי של אריאנה גרנדה אשר חוצה את רף זה.
אירופה ואוקיאניה
בממלכה המאוחדת, "Rain on Me" הופיע לראשונה במקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי והפך לסינגל השישי של גאגא וגרנדה בראש המצעד במדינה בבריטניה והסינגל הראשון של גאגא שהופיע בראש המצעד היישר ביציאתו. בשבוע הראשון ליציאתו, דווח כי סכום הזרמות המדיה של השיר הפך לשיר שיתוף פעולה הנשי עם הדירוג הגבוה ביותר במדינה בכל הזמנים עם 8.1 מיליון הזרמות. עם כ-6 סינגלים במקום הראשון במדינה, גאגא וגרנדה התאימו את שיאן לבריטני ספירס ורוד סטיוארט במקום ה-10 ברשימת האמניות עם כמות השירים הגדולים ביותר במדינה בראש המצעד. עם כ-515,000 מכירות במהלך שלושת חודשיו הראשונים, "Rain on Me" היה השיר השלישי הנמכר ביותר בקיץ 2020, והפך לשיר הנמכר ביותר של אמנית במדינה. "Rain on Me" הפך לשיר ה-12 הנמכר ביותר בשנת 2020 בממלכה המאוחדת, ה-4 בגודלו של אמנית וה-20 הכי מורם בשנת 2020 בממלכה המאוחדת. באפריל 2021, השיר הוכתר כפלטינה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי (BPI) לאחר שמכר מעל 600,000 עותקים.
באירלנד, "Rain on Me" הופיע ביציאתו במקום הראשון במצעד הסינגליים האיריים, והפך לסינגל השישי במקום הראשון של גרנדה ולסינגל השביעי במדינה של גאגא. "Rain on Me" השיג גם את שבוע הפתיחה הגדול ביותר של שנת 2020 במדינה, ועקף את שיאו של השיר "No Time to Die" של בילי איליש. "Rain on Me" הוא השיר הראשון של גאגא שהופיע לראשונה מזה למעלה מתשע שנים מאז "Born This Way" בשנת 2011 והפך לשישי של גרנדה שמוביל את 50 המובילים באירלנד, ובכך היא התאימה את שיאה של ריהאנה לאמנית עם מספר הסינגלים הגבוה ביותר בעשר השנים האחרונות במצעד. "Rain on Me" הפך לשיר ה-20 בגודלו בשנת 2020 באירלנד, והיה השיר החמישי בגודלו של אמנית במדינה. מאוחר יותר הוכתר כסינגל הנמכר ביותר בזמן הקצר ביותר בשנת 2020. באוסטרליה, "Rain on Me" הופיע לראשונה במקום השני במצעד הסינגלים האוסטרלי ב-1 ביוני 2020, והפך להיות השיר ה-14 של גאגא בעשרת המובילים במצעד ולה-15 של גרנדה במדינה. מבחינת גרנדה, זהו סינגל הדואט השני שנכנס אל תוך עשרת המובילים במצעד יחד עם "Stuck with U" עם ג'סטין ביבר. הוא נותר במקום השני בשבוע השני, מאחורי "Rockstar" של הראפר דה-בייבי.
רקע והפקה
הווידאו קליפ של "Rain on Me" צולם בלוס אנג'לס בין התאריכים 20–24 בפברואר 2020 זמן קצר לפני שמדינת קליפורניה נכנסה לסגר לאור מגפת הקורונה. התלבושות שלבשו גאגא וגרנדה עוצבו על ידי לורה פוליס יוצרו על ידי חברת "Vex Clothing", המתמחה בחליפות לטקס. פוליס אמרה כי ההשראה למראה של גאגא הייתה "פאנק מדע בדיוני עתידני" ו"סמל מין", ואילו עבור גרנדה היא רצתה לשמור על הסגנון שהיא מרגישה בנוח איתו, תוך כדי שהיא משאירה את הנושא העתידני בקליפ". איפור הצמד נעשה על ידי שרה טנו, שהשתמשה במוצרים של חברת הקוסמטיקה הפרטית של גאגא "Haus Laboratories" ורצתה שהמראה שלה "ירגיש חזק, פופ, עם שילוב של מרד מסוכן". הכוריאוגרף ריצ'י ג'קסון שאף לפתח כוריאוגרפיה שהייתה מרוממת וקלה לשחזור עבור מי שצופה בה. הוא הוסיף כי הוא נהנה מאוד מהתהליך משום שהוא "היה מסוגל לעבוד גם עם גאגא וגם עם אריאנה ולעצב את הריקודים שלהם בהתבסס על אישיותן האמנותית האישית, דמיון והבדלים ייחודיים וגם כיצד כל אחת מהן שרה את חלקי המילים שלהן".
תקציר
הסרטון מתחיל בכך שגאגא שוכבת על הקרקע בתנוחה דומה לזו על כריכת האלבום Chromatica עם חרב תקועה בירכה אותה היא שולפת מאוחר יותר. אופנת הסרטון כוללת הרבה "דומינטריקס-אסקה", לטקס ו-PVC. גאגא מופיעה בתלבושת ורודה ובמגפי פלטפורמה, ומובילה להקת רקדנים לבושים בורוד כמו בסרטון הקודם שלה ל-"Stupid Love" ואילו גרנדה לובשת בגד סגול ו"חצאית מיני מטאלית שחורה ומבריקה עם כנפי פרפר" עם קבוצת הרקדנים שלה בהתאמה גם בסגול.
במהלכו, כולם רוקדים בתוך זירה ענקית במהלך סופת גשמים, עם פגיונות נופלים מהשמיים. בשלב מסוים של הקליפ, גאגא מתלבשת בתסרוקת "הסימן המסחרי של הפוני הגבוה" של גרנדה, כשגראנדה מורידה את שערה. בסרטון מופיעים גם "כמה תקריבים דרמטיים של גאגא עם גשם שנשפך על פניה" מאחורי חלונית זכוכית, וסצנה בה שתי האמניות אוחזות ידיים, כאשר כל אחת עם שיער סיילור מון הארוך שמרחף מאחוריהן. הסרטון מסתיים בהצגה של שתיהן שמחבקות זו את זו.
קבלה
איימי מקקלדן ממגזין הנשים הרפרס בזאר חשבה שהקליפ "הוא לא פחות מאייקוני", ו"מציג שינויי תחפושות דרמטיים, ומהלכי ריקוד קטלניים". ארין ונדרהוף ממגזין Vanity Fair כינה אותו "סרטון מופק ומונפש" עם מהלכי ריקוד "טיקטוק - ידידותיים", ומצא שהוא "קצת נוסטלגיה לימים שלפני נגיף הקורונה". קייל מונזנרידר ממגזין W ציין גם כי הכוריאוגרפיה "תתורגם היטב לסרטוני טיקטוק". סטפני וואנג ממגזין Nylon החמיאה להופעתן של גאגא וגרנדה בסרטון ואמרה כי "אף אחד מהן לא מאבדת אפילו פעימה אחת". היא הוסיפה כי הנושא החזותי בשיר "מהווה מקרה משכנע שכאשר העולם נופל, החברה צריכה להפוך סתם כך למסיבת ריקודים ענקית. ברנדן ווטמור מהעיתון Paper כינה את הסרטון "נוצץ באותה מידה כמו הסינגל" הצבת שני סמלי הריקוד-פופ של שנות ה-10 זה לצד זו התפרעות בגשם". ג'ורג 'גריפיתס מהעיתון הבריטי Metro כינה אותו "ניצחון קתרי". מבקרים מצאו השראות בסרטון מתוך הסרט בלייד ראנר, והמשחקים מורטל קומבט ובאיונטה.
הופעות קידום
ב-30 באוגוסט 2020 הצמד ביצע את השיר בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2020, שהפכה להופעתו הראשונה. השיר היה חלק מביצוע משותף של שירים מהאלבום Chromatica. אחרי "911", גאגא שינתה את הופעתה בבגד מתווה סגול עם כתף קוצנית והחלה לשיר את "Rain on Me" בזמן שגרנדה הצטרפה אליה על הבמה בהמשך, עם צמות ארוכות ונעלי פלטפורמה גבוהות ולבנות. בליווי רקדנים הן ביצעו את הכוריאוגרפיה כפי שנראתה בקליפ השיר, שכלל את קפיצתן המסונכרנת. ג'ואי נולפי מהמגזין אנטרטיינמנט ויקלי כינה את ההופעה "אפוס, בעוד ששתיהן שרו צלילים גבוהים וביצעו כוריאוגרפיה שופעת, כשהן לבושות במסכות עתידניות כל הזמן".
דב מיזל
דב מַיְזֶל (27 באפריל 1916 - 25 בפברואר 2006) היה עורך ישראלי שערך את עיתון במעלה בשנים 1943 עד 1947, ממקימי קיבוץ אלונים.
ביוגרפיה
דב מיזל נולד ב-כ"ד בניסן תרע"ו, 27 באפריל 1916, בעיר פרם שבהרי אורל, בגבולה המזרחי של רוסיה, לכיענה (לבית אהרונסון) ונחמן מייזל. משפחות הוריו, מייזל ואהרונסון, חיו בקייב, בירת אוקראינה. שני הסבים של דב היו רבנים שלקחו חלק פעיל בחיי הקהילה היהודית בעיר. סבו, הרב שלמה הכהן אהרונסון שימש כרב הראשי של קייב בשנים 1906 עד 1921. לאחר המהפכה הסובייטית, חזרה משפחת מייזל לקייב ובשנת 1921 עברו לוורשה שבפולין. אביו, נחמן מייזל, היה סופר ועורך כתבי עת ביידיש. דב למד בבית הספר היסודי "בורוכוב" ובגימנסיה "חינוך".
בגיל 15 החליט דב לעלות לארץ ישראל. סבו, הרב שלמה אהרונסון, שכיהן כרב הראשי האשכנזי של תל אביב, נתן לו את ברכתו ודב נרשם לבית הספר החקלאי מקווה ישראל. דב למד את ענפי המשק החקלאי והצטרף לשורות ההגנה. לקראת סיום לימודיו ב– 1935 נענה לקריאתו של אלכסנדר זייד להצטרף לקבוצת הרועים בשייח' אבריק, כדי ליישב ולשמור על האדמות שנרכשו בעמק יזרעאל בשנות ה-20 של המאה ה-20.
בשנת 1936 התגבש גרעין שנקרא "קבוצת הרועים של הנוער העובד" שיקרא לימים אלונים. מהמחנה הזמני בקריית חרושת עברה הקבוצה לחצרו של אלכסנדר זייד בשל מאורעות תרצ"ו ומשם ב-1937 למחנה שהוקם ב"שייח' אבריק", כיום בשכונת קריית עמל שבטבעון, והשם שנבחר היה "אלונים". ב-20 ביוני 1938 עלתה הקבוצה ל"קוסקוס טבעון" במסגרת חומה ומגדל, שם הונחה אבן הפינה ליישוב הקבע אלונים. דב היה צלם חובב שתיעד את חיי הקבוצה על כל קורותיה. לימים הפך התיעוד לארכיון המצולם של אלונים.