cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עובדים זרים בישראל
מעורבות עיריית ת"א-יפו וארגונים לא ממשלתיים
כמו כן מתייחסת הביקורת לתופעות של שחיתות והפרת חוק הקשורות בייבוא של משלוחי פועלים. הטענה העיקרית היא לגבי שיתוף פעולה בלתי תקין בין השלטון ובין מעסיקי המהגרים בכל הקשור לרישיונות השהייה. שירות התעסוקה במשרד העבודה מספק רישיונות שהייה למהגרים עבור הקבלנים. על פי המבקרים, רישיונות אלה ניתנות במקרים רבים בתמורה לטובות הנאה אישיות ושוחד. אולם מעבר להאשמות הפליליות, עולה ביקורת חריפה כלפי עצם המדיניות של ייבוא והרחקה של מהגרי עבודה בו-זמנית
אל מול המדיניות של הממשלה כלפי מהגרי העבודה, בולטת התמיכה במהגרי העבודה מצד גורמים אחרים ביניהם עיריית תל אביב-יפו, בתחומה שוהים רוב מהגרי העבודה, וכן ארגונים לא ממשלתיים הפעילים בתחום, כפי שיפורט בסעיף זה.
לאור העדר הטיפול מצד הממשלה והמעסיקים, החלה עיריית תל אביב, שרוב מהגרי העבודה בארץ שוהים בתחומה המנהלי, ובעיקר בשכונת נווה-שאנן וסביבותיה, להכיר דה פקטו במהגרי העבודה כבתושביה, הן ברמת התכנון העירוני האסטרטגי, והן מבחינת הטיפול בבעיותיהם של המהגרים, כולל אלה הבלתי-מתועדים. שנל ואלכסנדר מתארים את תהליך המעבר למדיניות זו, לאחר מספר שנים של התעלמות והתנערות מאחריות כלפי מהגרי העבודה: השינוי בתפיסה החל באגפי התכנון, בינוי הערים והרווחה, ורק לאחר חילופי ראשות העיר ב-1999 מרוני מילוא לרון חולדאי, התקבלה מדיניות רשמית חדשה. כיום העירייה מצהירה כי היא רואה בתופעת מהגרי העבודה הזדמנות לפתח את מעמדה כעיר קוסמופוליטית, מעמד בעל פוטנציאל תדמיתי: "בעתיד ניתן להפוך את המציאות הבעייתית להזדמנות, על ידי טיפוח ההטרוגניות וחיזוק העיר כמוקד תיירותי ואתני. דוגמאות לשיקום עירוני המתבסס על טיפוח הבסיס אתני קיימות בערים בעולם כמו אמסטרדם, רומא ופאריס".
עיריית תל אביב מפעילה ומממנת את ארגון מסיל"ה המספק למהגרי העבודה בתחומה שירותי חינוך, בריאות, סיוע בענייני זכויות עובדים, סדנאות לפעילי הקהילות וקורסים בעברית. כמו כן הארגון פועל ברמה הפוליטית כמייצג את מהגרי העבודה מול השלטונות. על פי קמפ ורייכמן, החשיבות של מסיל"ה אינה רק בשירותי הרווחה שהארגון מעניק, אלא גם ובעיקר התמיכה הניתנת להתארגנות העצמית של הנהגה בקרב מהגרי העבודה, שתשמש כ'מנגנון מתווך נוח ויעיל בין הקהילות והרשויות'.
מספר ארגונים לא ממשלתיים העוסקים בזכויות אדם פעילים גם למען זכויותיהם של מהגרי העבודה: "האגודה לזכויות האזרח בישראל", "קו לעובד", "רופאים לזכויות אדם". כמו כן פועל "מוקד סיוע לעובדים זרים", אשר הוקם למטרה הספציפית של סיוע למהגרי עבודה בסכנת מעצר והרחקה. הארגונים מסייעים למהגרי העבודה עצמם בייעוץ וטיפול מיידי בחלק מבעיותיהם, וכן פועלים להעלאת המודעות למצבם בקרב הציבור הישראלי ובשיח הפוליטי. נושא המעצר והרחקה של מהגרי העבודה מהווה מוקד עיקרי בפעילותם של ארגונים אלה. לעומת זאת, "למעט פעולות בודדות דוגמת מסיבת חג המולד שנערכה במסיל"ה, אין העירייה רואה עצמה אחראית בשלב זה לספק שירותי דת ותרבות לקהילת המהגרים".
לטענת קמפ ורייכמן (2000), ישנו תהליך של ביזור "הלאומי". השחקנים הלא מדינתיים עושים זאת באמצעות שתי דרכים: האחת, לוקליזציה של הסוגיה. זאת אומרת, הפיכת הסוגיה לבעיה מקומית של הרשות המקומית. השנייה, ייבוא של שיח זכויות אדם על לאומי על ידי ארגונים לא ממשלתיים והכנסתו של שיח זה לשיח הציבורי והפוליטי. הלוקליזציה והעל הלאמה של הגירת העבודה משפיעות על שיח האזרחות בכך שהם יוצרים משטר אזרחות מרובד. שכן, ה"אזרחות" שמעניקות הרשויות המקומיות והארגונים הלא ממשלתיים אינה יכולה להתחרות באזרחות הלאומית בסוגיות דוגמת הרחקה, והיא מגובלת לתחומים בהם המשטר הלאומי מאפשר להם לפעול. התוצאה, אם כן, היא ביזור "הלאומי", מבלי להחליש את הלאומי.
דו"ח האו"ם
בשנת 1980 חתמה ישראל על האמנה בדבר ביטול אפליה נגד נשים, ובפברואר 2010 הנפיקה ועדת האו"ם לביעור האפליה נגד נשים, ועדה הפועלת מכוח האמנה, דו"ח תקופתי הכולל לראשונה את מסקנותיה והמלצותיה ביחס לישראל.
בדו"ח שחיברה ציינה הוועדה כי היא "מודאגת מאוד" מהמדיניות הקיימת בישראל כלפי מהגרות עבודה שנכנסו להריון, לפיה עליהן לעזוב את ישראל עד שלושה חודשים מיום הלידה עם תינוקן, או לחלופין לשלוח את התינוק בחזרה למדינת המוצא, זאת על מנת להמשיך להחזיק ברישיונות העבודה. כמו כן, הביעה הוועדה תחושה זהה כלפי מדיניות משרד הפנים האוסרת על נישואים וקיום מערכת יחסים אינטימית בין מהגרי עבודה.
הוועדה ציינה כי היא "רואה בדאגה את מצבן הנחות של מהגרות עבודה בישראל, ובעיקר את תנאי העסקתן הקשים, לרבות עבודה מסביב לשעון וכפייתם של הסדרי העסקה הכוללים מגורים בבית המעסיק". בנוסף הובעה דאגה בעקבות פסיקת בית המשפט העליון משנת 2009 בפרשת יולנדה גלוטן, שהחריגה מתחולת חוק שעות עבודה ומנוחה את עובדות הסיעוד.
הטירה המרחפת
הטירה המרחפת (ביפנית: 天空 の 城 ラ ピ ュ タ, רומאג'י: Tenkū no Shiro Rapyuta), הנקרא גם "הטירה בשמיים" באירופה ובאוסטרליה, הוא סרט הרפתקאות-אנימה יפני משנת 1986, שנכתב ובוים על ידי הייאו מיאזאקי. סרט זה הוא הראשון שהונפש על ידי סטודיו ג'יבלי; הוא עוקב אחר הרפתקאותיהם של נער ונערה צעירים בסוף המאה ה-19 המנסים לשמור על גביש קסם מקבוצת סוכנים צבאיים, תוך חיפוש אחר טירה מרחפת אגדית. הסרט הופץ על ידי חברת טואי.
הסרט זכה בתחרות "גרנד פרי" של מגזין אנימג' בשנת 1986. הסרט זכה לביקורות חיוביות והכניס בקופות יותר מ-15.5 מיליון דולר. הרווח הכולל של הסרט עומד על 157 מיליון דולר ממכירות מקופות הקולנוע, מהווידאו הביתי ומהפסקול. בסקרים שנערכו ביפן באשר לסרטי האנימציה הטובים ביותר, נבחר הסרט לסרט האנימציה השני הטוב ביותר בפסטיבל אמנויות המדיה היפנית ב-2006; נוסף על כך, הסרט נבחר לסרט האנימציה הטוב ביותר בסקר דעת הקהל הקהל שנערך בשנת 2008. הסרט השפיע רבות על התרבות הפופולרית היפנית, והעניק השראה רבה לסרטים ומשחקים, ביפן וברחבי העולם. הוא נחשב גם לקלאסיקה שהשפיעה על הסוגות הסטימפאנק והדיזלפאנק.
עלילה
ספינת אוויר שבתוכה נוסעת שִׁיטָה, נערה יתומה צעירה שנחטפה על ידי סוכן ממשלה בשם מוּסְקָה, מותקפת על ידי קפטן דוֹלָה ובניה, פיראטים הפועלים באוויר ומחפשים אחר התליון הכחול והקטן של שיטה. במהלך ההתקפה נופלת שיטה מספינת האוויר; למזלה, ירידתה מואטת על ידי כוח מסתורי שנמצא בתוך הקמיע. היא נוחתת בבטחה בעיירת כרייה קטנה ומתגלה שם על ידי ילד יתום, צעיר ואמיץ בשם פָּזוּ; הלה לוקח אותה לביתו כדי שתתאושש. פזו מספר לה על אי מרחף מסתורי בשם לָפּוּטָה שנראה בתמונה שצילם אביו. אחרי כן מוצאים אותם הפיראטים של דולה שמתחילים לרדוף אחריהם. מעט לאחר מכן מצטרפים חייליו של מוסקה למרדף. בסופו של דבר, השניים נופלים במכרה נטוש, שם הם נתקלים באדם מקומי מוזר, ששמו "הדוד פּוֹמֶה". האחרון מסביר להם כי הקמיע של שיטה עשוי מקריסטל "נפשי" ("את'ריום" במהדורה האמריקאית), חומר המשמש לשמירה על לפוטה ועל הערים המעופפות האחרות באוויר.
עם עזיבתה את המכרות, שיטה אומרת לפזו כי שמה המלא הוא "לוּסִיטָה טוֹאֶל אוּל לָפּוּטָה". כעבור זמן מה הם נלכדים על ידי מוסקה ונלקחים למצודת טֶדִיס. במצודה זו נכלאו פזו, בצינוק, ושיטה, בחדר מפואר. מוסקה מראה לשיטה רובוט לפוטי רדום. הוא חושף לה את ידיעותיו על שמה הסודי. לפי פירושו של מוסקה, השם קשור לבית המלוכה של לפוטה, מה שגורם לשיטה לבכות. מוסקה מאיים אז על חייו של פזו כדי ששיטה תשתף עמו פעולה. למען ביטחונו, שיטה מורה לפזו לעזוב. מוסקה מציע לו כסף כדי שיעזוב וישכח מלפוטה ושיטה מתחילה לבכות.
פזו חוזר לביתו מבולבל, שם דולה ובניה אורבים לו. לאחר ששמעו את פזו בחוץ, הם נערכים ללכוד את הגביש, ומאפשרים לפזו להצטרף אליהם. בעוד ההכנות לכך נמשכות, שיטה מדקלמת פסוק אפוטרופאיסטי ומפעילה במפתיע את הקמע והרובוט, אשר עוקב אחר שיטה והורס את המבצר לאורך הדרך עד שספינת האוויר הצבאית "גוליית" גוברת עליו. פזו מגיע ומציל את שיטה, אך מוסקה משיג את הקמיע. הפיראטים, בליווי פזו ושיטה, חוזרים לספינת האוויר שלהם, "עש הנמר". הם רודפים אחרי הספינה "גוליית", העוקבת אחר ההוראות שצוינו בקמיע של שיטה לאיתור לפוטה. דולה מצווה על פזו לעבוד עם בעלה בחדר המכונות, ואילו שיטה הופכת לבשלנית הספינה. באותו לילה, כשהיא מצטרפת לפזו לתפקיד הצופה, נזכרת שיטה כי סבתה לימדה אותה כישופים רבים בילדותה, כולל כישוף הרס.
במהלך מפגש עם ספינת האוויר "גוליית", דולה מספרת לפזו ולשיטה כיצד להפוך את עמדת התצפית לעפיפון, ומאפשרת להם מבט גבוה יותר על סביבתם. הספינה "עש הנמר" מתקרבת במהירות להוריקן, בו פזו מזהה מערבולת עננים. הוא מזהה את העננים מתמונת אביו, אומר לדולה כי מצאו את לפוטה ומתעקש שעליהם לפנות לעין הסערה. עם זאת, הספניה "גוליית" מופיעה ופותחת באש על "עש הנמר", ומרסקת אותה. יריית נשק מנתקת את הכבל המחבר את העפיפון המשקיף של הספינה, ושולח את פזו ושיטה להיסחף בעננים. הם נוחתים בלפוטה, ומוצאים את העיר הרוסה ומכוסה בצמחייה.
השודדים של דולה נלכדים וחייליו של מוסקה בוזזים את אוצרות העיר. עם כניסתם לכיפה המרכזית של העיר, שבה מאגר עצום של כל הידע המדעי של לפוטה, לוכד מוסקה את שיטה וסוכניו פותחים באש על פזו, הנמלט ומשחרר את הפיראטים. במרכז לפוטה, המכיל את הגביש "הווליציט" העצום ששומר על כך שהעיר תישאר בשמיים, מוסקה מזהה את עצמו כ"רוֹמוּסְקָה פָּאלוֹ אוּל לָפּוּטָה", חבר נוסף בשושלת המלכותית של לפוטה, ומשתמש בגביש של שיטה כדי לגשת לטכנולוגיית הלפוטן המתקדמת. הוא בוגד בחייליו ומשמיד את הספינה "גוליית" בכך שהוא משחרר את הנשק להשמדה המונית של לפוטה. במהלך המהומה, שיטה המבוהלת משיבה את קמיע הבדולח ונמלטת, אך מוסקה רודף אחריה. כשהיא שומעת את קולו של פזו, היא נותנת לו את הקמיע דרך פער בקיר ומונח על ידי מוסקה בחדר הכס של לפוטה.
במהלך העימות שלה עם מוסקה, שיטה מסבירה כי תושבי לפוטה עזבו את הטירה מכיוון שהבינו שהאדם נועד לחיות על פני האדמה ולא בשמיים. מוסקה מסרב להקשיב לה, יורה בצמותיה ומאיים להרוג אותה אלא אם כן תיתן לו את הקמיע. פזו מבקש ממוסקה לדבר עם שיטה; מוסקה מעניק להם דקה אחת (או שלוש בגרסה היפנית המקורית). לבקשתו, שיטה מלמדת את פזו את כישוף ההרס; ושניהם מדקלמים את הכישוף, וגורמים לטירה להתמוטט ולמוסקה ליפול אל מותו. לאחר ששרדו את ההתמוטטות, פזו ושיטה מתאחדים עם דולה ופיראטים שלה ועוזבים את לפוטה. כאשר הם נפרדים מהפיראטים, פזו מטיס את שיטה אל ביתו כפי שהבטיח לה, כדי לפתוח חיים חדשים יחדיו.
במהלך הכתוביות, שרידי ארץ לפוטה מרחפים, ומתוחזקים על ידי הגביש המונח בשורשי העץ המרכזי.
התפתחות
סדרת האנימה הקודמת של מיאזאקי, Future Boy Conan, הציגה מספר אלמנטים אותם עיבד לימים לטירה בשמיים. קונאן ולאנה, למשל, היו גרסה מוקדמת של פזו ושיטה. כמה מהדמויות והנושאים ב-Future Boy Conan קבעו את התוכנית לתוכנית טירה בשמיים. השם 'לפוטה' נגזר מרומן מסעי גוליבר מאת ג'ונתן סוויפט, בו לפוטה הוא גם אי מעופף בשליטת אזרחיו. אנתוני ליוי מרגיש שלפוטה של מיאזאקי: טירה בשמיים דומה ללפוטה של סוויפט, שם העליונות הטכנולוגית של הטירה בשמיים משמשת למטרות פוליטיות.
קולונל מוסקה זקף לזכותה של לפוטה את ידיעותיה על אגדות תנ"כיות והינדיות, ובכך קושרת את עולם לפוטה לכדור הארץ האמיתי. דמיון בין לפוטה לכדור הארץ האמיתי מצוי גם בארכיטקטורת הטירה מימי הביניים בשטח, בבניינים הגותיים ועצי הקישור בכפר הסמוך למבצר, בארכיטקטורת עיירת הכרייה הוולשית, בלבוש ובכלי רכב קרקעיים של מולדתו של פזו ובאווירה הוויקטוריאנית של ספינת הפיראטים. האנימה כוללת גם שימוש בתסריט קבוני – בבלי קדום על הלוחות והמצבות האינטראקטיביות של לפוטה; ומתייחס לאפוס ההודי הראמאיאנה, כולל "אינדרה של החץ", ואילו שם שיטה עשוי להיות קשור לסיטה, התפקיד הנשי הראשי בהראמאיאנה. העיר המרחפת לפוטה בעלת עיצוב ארכיטקטוני הדומה לזה שהיה מצוי במסופוטמיה העתיקה, בעיר בבל; הוא כולל זיגוראת, סוג של מבנה, ובעל ציורים שמזכירים את האומנות במצרים העתיקה ואת האמנות האשורית. חלק מהארכיטקטורה שנראתה בסרט נוצרה בהשראת עיירת כורים וולשית. מיאזאקי ביקר לראשונה בוויילס בשנת 1984 והיה עד לשביתת הכורים שנתרחשה אז. הוא שב ליפן בשנת 1986 כדי לשם הפקת הסרט "הטירה המרחפת", שלדבריו שיקף את חוויותיו בווילס:
בריאיון לעיתון הגרדיאן, אמר מיאזאקי:
פרט לטכנולוגיה של לפוטה עצמה, הטכנולוגיות (בעיקר המכונות המעופפות) הן דוגמה לסוגת הרטרו-פוטוריזם של סטימפאנק. סרטי אנימציה של טלקום סייעו בהנפשת הסרט.
שחרור והפצה
בסוף שנות השמונים הוקרנה בארצות הברית גרסת דיבוב באנגלית, שהופקה על ידי מגנום וידאו טייפ ודיבוב לטיסות בינלאומיות של חברת יפן איירליינס לבקשת טוקומה שוטן, על ידי סטרימליין תמונות. קרל מייצק, ראש סטרימליין, התאכזב מהדיבוב הזה, וחשב שהוא "מספיק, אך מגושם". בעקבות זאת, אפשרה טוקומה לסטרימליין לדבב את הרכישות העתידיות שלהם: השכן הקסום שלי טוטורו ושירות המשלוחים של קיקי. הדיבוב המקורי של הטירה המרחפת נראה גם בערכה של Ghibli ga Ippai Laserdisc משנת 1996, ובגרסת ה- DVD היפנית הראשונה. מהדורת ה-DVD היפנית הראשונית יוצאת כעת מהדפוס וההופעה המחודשת שלאחר מכן בשנת 2014 מחליפה אותה בגרסת הדיבוב של דיסני.
הדיבוב האנגלי של דיסני הוקלט בשנת 1998 ותוכנן לצאת לשידור בווידאו בשנת 1999, אך הגרסה בוטלה לאחר שהסרט הנסיכה מונונוקי לא הצליח באותה מידה בארצות הברית כמו ביפן, ולכן תאריך השחרור של לפוטה נדחה שוב; לעיתים הוקרן הדיבוב שהושלם בפסטיבלי ילדים נבחרים. הסרט יצא לבסוף ב-DVD ובווידאו בארצות הברית ב-15 באפריל 2003 לצד מהדורה מחודשת של הסרטים שירות המשלוחים של קיקי והמסע המופלא. בדומה למונונוקי ולקיקי, הדעה הביקורתית הייתה מעורבת ביחס לדיבוב החדש, אך הופעותיהם של קלוריס ליצ'מן ומארק המיל כדולה ומוסקה עוררו שבחים. לפוטה הונפקה מחדש בקליפ הביתי האמריקני במארס 2010 כמחווה המלווה את המהדורה הביתית של הסרט פוניו על הצוק ליד הים. הסרט יצא לאור בבלו-ריי בצפון אמריקה ב-22 במאי 2012, לצד לחישת הלב והלקחנים - עולמה הסודי של ארייטי צעקה! בית חרושת ו- GKIDS הוציאו מחדש את הסרט בבלו-ריי ו-DVD ב־31 באוקטובר 2017.
הסרט הוקרן ב-22 במאי 2011 באבריסטווית' כחלק מקרן צדקה ליפן. ההדפס המוצג היה ההדפס היפני התיאטרלי המקורי עם כתוביות באנגלית. לקידום מיוחד הוא הוקרן מחדש בבתי הקולנוע בארצות הברית בין ה-18 ל-20 בנובמבר 2018, עם המהדורה הרחבה ביותר ב 648 בתי קולנוע.
קופות
בקופות היפניות גרף הסרט 1.16 מיליארד ין (כ-8.1 מיליון דולר). בהונג קונג, שחרורו של הסרט בשנת 1987 גרף 13.1 מיליון דולר הונג קונגי (1,679,853 דולר). בבריטניה הסרט יצא לאור בשנת 2012 וגרף 327,559 דולר בשבוע הראשון שלו. כאשר יצא הסרט במקומות אחרים בעולם בשנת 2003 הוא גרף 5,434,627 דולר, 4,670,084 דולר מתוכם בצרפת. בסך הכל גרף הסרט 15,542,039 דולר בכל רחבי העולם.
צפייה ביתית
עד 2003 לפוטה: טירה בשמיים מכרה 1.612 מיליון יחידות VHS ו- DVD ביפן. במחיר קמעונאי ממוצע של 4,600 ין (4,700 ין ב-DVD ו-4,500 ין ב-VHS). בארצות הברית, שחרור ה-DVD בשנת 2010 הכניס ממכירות למעלה משבעה מיליון דולר. בסך הכל הרוויח הסרט מאה מיליון דולר ביפן ובארצות הברית.
פסקול
כל המנגינות שבסרט הולחנו על ידי ג'ו היאסישי.
ביקורות ופרסים
על פי אתר ביקורות הקולנוע Rotten Tomatoes, כ-96% מהמבקרים העניקו לסרט ביקורת חיובית על סמך 23 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 7.45 / 10. בקונצנזוס של מבקרי האתר נכתב כי "עם פלטת סיפורים עשירה ומבריקה כמו האנימציה שלה, "הטירה המרחפת" מכסה את ההתעצמות הייחודיות של סטודיו ג'יבלי באופן מרגש." באתר הביקורות Metacritic, הסרט מקבל ציון ממוצע משוקלל של 78 מתוך 100 על סמך חוות דעתם של שבעה מבקרי קולנוע, מה שמעיד על "ביקורות חיוביות בדרך כלל".
בפסטיבל יפן לאומנויות, בשנת 2006, נערך סקר על ידי הסוכנות היפנית לענייני תרבות; במסגרת סקר זה נבחרו 100 האנימציות הטובות בכל הזמנים. על פי הסקר, הסרט "הטירה המרחפת" הוא השני בעל הדירוג הגבוה ביותר (אחרי הנסיכה עמק הרוחות), והאנימציה השלישית בדירוג הגבוה ביותר בסך הכל ברשימה. בסקר קהל האנימציה שנערך בשנת 2008 שערכה אוריקון ביפן, נבחר הסרט "הטירה המרחפת" במקום הראשון, מעל הנסיכה מעמק הרוחות, שהוצב במקום השני. אנדרו אוסמונד מחברת "All the anime" מכנה את סרט זה "סרט הסטימפאנק הטוב ביותר בכל הזמנים."
בתרבות פופולרית
הסרט "הטירה המרחפת" השפיע רבות על התרבות הפופולרית היפנית, כאשר "אפקט לפוטה" דומה ל"מסע גיבור מודרני של סרטים יפניים". ג'ף ונדר מאיר ו- SJ Chambers, בתנ"ך סטימפאנק, רואים בסרט אבן דרך בז'אנר הסטימפאנק, מכנים אותו "אחד הקלאסיקות המודרניות הראשונות של סטימפאנק." אלמנטים קיטור ארכיטיפיים בלפוטה כוללים ספינות אוויר, שודדי אוויר, רובוטים המונעים על ידי קיטור, והשקפה של כוח הקיטור כמקור כוח בלתי מוגבל אך עלול להיות מסוכן. פיליפ בויס מאורוגאמר רואה זאת גם כיצירה משפיעה בז'אנר הדיזלפאנק.
הרגע המצויץ ביותר בתולדות טוויטר היה במהלך שידור הטירה המרחפת ב-2 באוגוסט 2013, כאשר המעריצים צייצו את המילה "בלס" בדיוק בזמן בו שיחקה בסרט. זה היה שיא עולמי של 143,199 ציוצים בשנייה אחת.
הטירה המרחפת השפיע גם על המוזיקה הפופולרית: ללהקת הג'אז-פאנק הפופולרית Hiatus Kaiyote יש שיר בשם "לפוטה", והמילים שלו מתייחסות ישירות לסרט. המטבע המבוזר "אתריום" קיבל את שמו וסמלו של קריסטל אטריום.
אנימציה ומנגה
ההצלחה של לפוטה הובילה לגל של אנימה ומאנגה בסוגת סטימפאנק. דוגמה בולטת היא סדרת האנימה "נדיה: סוד המים הכחולים" (1990). ההצלחה של לפוטה השראה את הידיקי אן וסטודיו גיינקס ליצור את נדיה, הפקת הלהיטים הראשונה שלהם, תוך התאמה רופפת של אלמנטים מעשרים אלף מיל מתחת למים, כאשר קפטן נמו הופיע. בתורה, לנדיה הייתה השפעה על אנימת סטימפאנק, כגון "Katsuhiro Otomo" הפקת הסרט של Steamboy (2004). אנימה ומנגה קיטור אחר הגיעו בעקבות לפוטה, כולל סרטיו של מיאזאקי עצמו "פורקו רוסו" (1992) "הטירה הנעה" (2004), סדרת האנימה של סגה "מלחמות סאקורה" (1997), זיכרון המנגה והאנימה של מלאכת הכיכר של Enix אלכימאי המתכת (2001), וסדרת המנגה והאנימה Elemental Gelade (2002).
סופרת המנגה קאטסורה הושינו, הידועה בסדרת המנגה והאנימה D.Gray-man, הוקסמה על ידי טירת בשמיים עד שהיא החליטה לחפש עבודה כאנימטור כשגדלה, לפני שבסופו של דבר כתבה מנגה. יוצר הסרטים היפני, יאסוהירו יושיורה, תיאר את סרטו " פטמה הפוכה" (2013) כמעשהו "עולמה של לפוטה וסיפור הנער-נפגש-ילדה". יוצר הסרטים אנימה מאקוטו שינקאי, הידוע בזכות סרטי האנימה הלהיטים השם שלך (2016) וילדת מזג האוויר (2019), ציין את "הטירה המרחפת" כאנימציה האהובה עליו. סדרת האנימה No Game No Life (2014) מתייחסת לסרט בפרק חמש.
משחקי וידאו
הסרט "הטירה המרחפת" השפיע על משחקי וידאו רבים, במיוחד יפניים, כשההצלחה שלה הובילה לגל של משחקי וידאו בסוגת סטימפאנק. מעצב המשחק הירונובו סאקאגוצ'י ציין את לפוטה כהשראה מאחורי סדרת משחקי הווידאו של פנטל פנטזיה, ובמיוחד מציין אותה כהשפעה על ספינות האוויר של הסדרה. Steel Empire (1992), משחק יריות שיצא במקור כ- Koutetsu Teikoku בקונסולת סגה מגה דרייב ביפן ונחשב למשחק הווידאו בסוגת סטימפאנק הראשון, נוצר בהשראת לפוטה, ועזר להניע את הסטימפאנק לשוק משחקי הווידאו. זה השפיע על Final Fantasy VI (1994), משחק תפקידים יפני שפותח על ידי Squaresoft, והשפיע רבות על משחקי הווידאו פאנק המאוחרים יותר. בעקבות זכייתה של לפוטה הגיעה גם זיכיון משחקי הווידאו של סגה, מלחמת Sakura Wars (1996).
הטירה בשמים גם היווה השראה למספר משחקי וידאו אחרים, כולל סדרות Mega Man Legends, Zack & Wiki, ומשחקי תפקידים יפניים כמו סדרת Lunar, Valkyrie Profile (1999), Skies of Arcadia (2000), ו- כרוניקה של Steambot (2005). לפוטה השפיעה גם על היורה בגוף ראשון ביושוק לנצח (2013), ועל ספינות האוויר בזכיינות מריו והציוויליזציה.
שם הסרט
בשנת 2003, קוצרו של הסרט לקצר בשמיים בכמה מדינות, כולל ארצות הברית, בריטניה, מקסיקו וספרד. בספרד הטירה נקראה ללפונטו בדיבוב הראשון בשנת 2003, אף על פי שבשנייה שנעשתה בשנת 2010 נשמר השם המקורי לפוטה. בדיבוב הקטלוני בשנת 2012 נאמרה המשמעות של לפוטה עם ההברה הטוניק בסרט "לה".
כותרתו המלאה של הסרט שוחזרה מאוחר יותר בבריטניה, בפברואר 2006, אז רכשה אופטימום אסיה - חטיבה של שחרור אופטימלי של לונדון ( StudioCanal UK מאז 2011) - את זכויות ההפצה בבריטניה לאוסף סטודיו ג'יבלי מבואנה ויסטה בידור.
בנוסף, בסוף שנות השמונים ותחילת שנות התשעים הוקרן בבריטניה דיבוב שלפני דיסני כסרט בית אומנות, תחת הכותרת האלטרנטיבית לפוטה: האי המעופף. הוא שודר לפחות פעמיים בטלוויזיה הבריטית, אבל עם כמה סצינות שנחתכו.
הבדלים בין גרסאות
אף על פי שהעלילה וחלק גדול מהתסריט נותרו על כנם, הדיבוב האנגלי של דיסני מכיל כמה שינויים.
אף על פי שכל השינויים הללו אושרו על ידי סטודיו ג'יבלי ומיאזאקי, חלק מהמבקרים עוררו בהם שאלה. בנוגע לפסקול, נאמר כי מיאזאקי עצמו אישר את עבודתו המחודשת של היאסיישי; מחמאותיו קיבלו הד על ידי כמה בודקים.
מהדורת ה-DVD המחודשת משנת 2010 מחזירה חלק מהשינויים הללו. התוצאה המעודכנת ותמהיל הסאונד מוחלפים על ידי המקוריות בתחתיות, ושומרות על העדכונים בדיבוב. חלק מהדיאלוג הנוסף מוסר בדיבוב, ומשחזר את הדממה במקום בו היא בגרסה היפנית המקורית. עם זאת, הכתוביות באנגלית לא מתעדכנות כדי לשקף את הדיאלוג המוגזם, מה שמביא לעיתים להצגת טקסט כשאין דיבור בסרט.
שינויים אלה נראים גם במהדורת ה-בלו-ריי האמריקאית בשנת 2012. עם זאת, עבור הבלו ריי היפני, האוסטרלי והבריטי משתמשים בציון המעודכן, והכתוביות מתוזמנות כראוי, מתורגמות מילולית מהיפניות המקוריות, ולא מהספקים המתוזמנים בצורה שגויה.
המהדורה המחודשת של הבלו ריי לשנת 2017 על ידי GKids כוללת גם את הרצועה המקורית וגם את הדיבוב של דיסני עם הפסקול שבוצע מחדש. עבור כתוביות, מתורגמים כראוי מיפנית לאנגלית.
במהדורה הנוכחית של הסרט ברשת נטפליקס, השמע היפני כולל את תערובת האודיו והניקוד המקוריים, ואילו האודיו באנגלית כולל את תערובת השמע והניקוד המעודכנים. כתוביות זמינות רק לשמע GKidsהיפני המקורי.
סמארדו סמואלס
סמארדו סמואלס (באנגלית: Samardo Samuels; נולד ב-9 בינואר 1989 בטרילאווני שבג'מייקה) הוא כדורסלן ג'מייקני המשחק בעמדת הסנטר בZZ ליידן ההולנדית.
קריירה
סמואלס לא נבחר בדראפט, אך שיחק עבור שיקגו בולס בליגת הקיץ של ה-NBA, והעמיד ממוצע של 12.6 נקודות ו7.4 כדורים חוזרים למשחק. ב-17 באוגוסט 2010, חתם סמואלס על חוזה בקליבלנד קאבלירס לשלוש שנים, על סמך 2.3 מיליון דולר. ב-29 באוקטובר, קלע סמואלס 9 נקודות בהופעת הבכורה שלו ב-NBA נגד טורונטו ראפטורס. מאוחר יותר נשלח סמואלס לליגת הפיתוח של ה-NBA, אך הוחזר לקאבלירס אחרי שני משחקים. ב-2 במרץ 2011 פתח סמואלס לראשונה בחמישייה של הקאבלירס נגד סן אנטוניו ספרס ורשם שיאי קריירה עם 23 נקודות ו-10 כדורים חוזרים. בינואר 2013, שוחרר סמואלס מהקאבלירס ועבר לשחק בליגת הפיתוח עד שימצא קבוצה.
באפריל 2013 חתם סמואלס על חוזה לחודשיים בהפועל ירושלים, שהייתה קבוצתו הראשונה שאינה מיבשת אמריקה. סמואלס רשם ממוצעים של 9.8 נקודות ו-3 כדורים חוזרים למשחק בעונה הסדירה, ו13.8 נקודות ו4.6 כדורים חוזרים למשחק במהלך הפלייאוף. ב-25 ביולי חתם סמואלס באולימפיה מילאנו לשנתיים. בעונתו הראשונה רשם סמואלס ממוצעים של 9.5 נקודות ו3.5 כדורים חוזרים למשחק ביורוליג, והיה שותף לעלייתה של מילאנו לשלב ההצלבה של היורוליג, שם הפסידה למכבי תל אביב.
חסידות קוריסטשוב
חסידות קוריסטשוב הייתה חסידות אוקראינית, ענף מחסידות צ'רנוביל. ראשון האדמו"רים היה רבי משה, בנו השני של רבי מרדכי טברסקי. בקוריסטשוב התגורר גם דודו של רבי משה, רבי אברהם טברסקי בנו של רבי צבי שהיה מגיד מישרים בקוריסטשוב וחתנו של רבי מנחם נחום מצ'רנוביל.
תולדות השושלת
רבי משה נולד בשנת תקמ"ט לרבי מרדכי ושרה בתו של רבי אהרן הגדול מקרלין. נישא לבתו של רבי יעקב יוסף מאוסטרהא (נכדו של רב ייב"י). בשנים הראשונות לאחר פטירת אביו לא רצה לנהל אדמו"רות אך לאחר מספר שנים עבר לקוריסצ'ב שם החל להתנהג באדמו"רות. לאחר פטירת אשתו נישא בשנית לבתו של רבי צבי אריה מאליק. נפטר בי"ח בטבת תרכ"ו. חתניו היו אחיינו רבי ברוך אשר מצ'רנוביל ורבי ברוך אוירבך מאיווניץ נכדם של הבעל שם טוב ושל התולדות יעקב יוסף
בנו רבי מרדכי מילא את מקומו. נולד בשנת תר"ב. נישא לגיטל לאה טברסקי, בת דודו הרב אברהם טברסקי מטריסק. בשנת תרנ"ז עבר לז'יטומיר. בשנת תער"ב נאסר בשל עלילת דם שאירעה בפאסטוב. הוא נחקר במשך שלוש שעות ונחלש בגלל החקירה נפטר בל' בשבט תרע"ו. חתניו היו רבי יעקב טברסקי מליניץ בנו של רבי אברהם יהושע השיל מסקווירא, אחיינו רבי משה אריה לייב טברסקי מחלם ורבי משה העשיל מזינקוב.
בניו של רבי מרדכי היו:
בנו של רבי דוד יעקב היה רבי יצחק אברהם משה האדמו"ר האחרון מגזע קוריסטשוב (נפטר בי"ט בתשרי ה'תשמ"ב). שהה תחת השלטון הקומוניסטי ולאחר סבל רב עלה לישראל והתיישב בבני ברק.
מניפנית
מְנִיפָנִית (שם מדעי: Ptyodactylus) היא סוג של לטאה ממשפחת הפילודקטיליים, החיה במדבריות המזרח התיכון ואפריקה.
דריס ג'טו
דְרִיס (אִדְרִיס) גֶ'טוּ (בערבית: إدريس جطو; נולד ב-24 במאי 1945, אל-ג'דידה) היה ראש ממשלת מרוקו בין השנים 2002 ל-2007.
בשנת 1997 מונה לתפקיד שר האוצר וכיהן בתפקיד עד 1998, וב-2001 מונה לשר הפנים.
בשנת 2002 מונה לראש הממשלה על ידי המלך מוחמד השישי אף על פי שלא היה חבר במפלגה כלשהי אך הייתה לו קואליציה רחבה.
צ'נייטה
בצ'נייטה התגוררו יהודים בודדים.
נייטרינו אלקטרוני
נייטרינו אלקטרוני (Electron neutrino, סימול: νe) הוא חלקיק יסוד, חלק מאבני הבסיס המרכיבים את החומר. נייטרינו אלקטרוני הוא חלק מהדור הראשון במודל הסטנדרטי (מודל המתאר מהן אבני הבניין הקטנות ביותר של חומר הידועות לנו היום). הוא פרמיון ממשפחת הלפטונים (leptons). נייטרינו אלקטרוני הוא חלקיק ללא מטען חשמלי, ללא מטען צבע, בעל ספין ½ ובעל מסה קטנה מאוד. הוא אינו מגיב עם הכוח האלקטרו-מגנטי וגם לא עם הכוח החזק אך כן מושפע מן הכוח החלש באינטראקציה חלשה מאוד.
דבר זה גורם לכך שחתך הפעולה של הנייטרינו (הסיכוי שהוא יבצע אינטראקציה עם חלקיק כלשהו) הוא כה נמוך, עד כדי כך שנייטרינו הנורה ממרכז השמש יכול לעבור דרך חומר שצפיפותו כצפיפות השמש ועוביו של החומר שקול למרחק של עשרות שנות אור בטרם תתרחש אינטראקציה אחת. בכל שנייה, עוברים מבעד לגופינו מאות מיליארדי נייטרינים.
כל חלקיקי הנייטרינו המיוצרים בשמש הם מסוג נייטרינו אלקטרוני, אך הם יכולים להפוך לנייטרינו מסוג אחר (למיואון-נייטרינו או לטאו-נייטרינו). גלאי נייטרינו מכילים מאות טונות של חומר, אולם בממוצע, רק אטומים בודדים מתוכו מגיבים לפגיעת נייטרינו במהלך יממה אחת.
תגליות
הנייטרינו האלקטרוני נחזה בשנת 1930 על ידי הפיזיקאי האוסטרי וולפגנג פאולי (Wolfgang Pauli) שניסה להסביר את אובדן האנרגיה והתנע לכאורה בתהליך של התפרקות בטא.
הפיזיקאי האיטלקי אנריקו פרמי (Enrico Fermi) בשנת 1934 הרחיב עוד יותר את תאוריית התפרקות בטא. נייטרינו אלקטרוני נפלט יחד עם פוזיטרונים בהתפרקות בטא חיובית, בעוד אנטי-נייטרינו (anti-neutrino) נפלט עם אלקטרון התפרקות בטא שלילית.
בשנת 1956 התגלה נייטרינו אלקטרוני על ידי קלייד קוואן (Clyde Cowan) ופרדריק ריינס (Frederick Reines) בניסויים בכור הגרעיני "סוואנה ריבר", למעלה מ-30 שנה אחרי שנחזה קיומו, משום שתגובתו עם אטומי חומר שדרכם הוא עובר היא מזערית, ולפיכך היה צורך במכשור רגיש במיוחד.
חסידות קומרנה
חסידות קוֹמרנה (ביידיש: קאמאַרנא) היא חסידות שנוסדה בראשית המאה ה-19. מייסדה היה רבי סנדר מקומרנה. החסידות נקראת על שם העיירה קומרנה שבגליציה המזרחית, כיום במערב אוקראינה.
נייטרינו אלקטרוני
תגליות
ב-2015 שני חוקרים, טקאקי קג'יטה וארתור מקדונלד, זכו בפרס נובל לפיזיקה על ההוכחה לכך שלחלקיקי נייטרינו יש מסה.
חסידות קומרנה
אדמו"רי השושלת היו מחברים פוריים, שחיברו עשרות ספרים בנגלה ובנסתר ובתורת הקבלה, בראשם רבי יצחק אייזיק מקאמארנא ובנו רבי אליעזר צבי.
חסידות קומרנא מתאפיינת בספרות קבלית ענפה ובהדגשת לימוד הקבלה, אף לצעירים.
השושלת אחרי השואה
רבי חיים יעקב סאפרין (בן רבי אברהם מרדכי) היגר סמוך למלחמת העולם השנייה לארצות הברית והקים מחדש את שושלת האדמורי"ם לאחר השואה. היה נשוי לרבנית חיה, בתו של רבי יצחק פלאם הרבי מקורטשין. אחרי פטירתה בצעירותה (לאחר לידת שני בנים ושתי בנות) נשא את אחותה רבקה הענא (חנה), שילדה את יתר בניו. פתח בית כנסת סמוך לכיכר השבת בשכונת גאולה בירושלים. בית כנסת זה משמש כיום כ"שטיבלאך". חיבר את הספרים: "בית אבות" ו"שבת שלום ומבורך". "פרי חיים" על התורה, על הש"ס, ועל סדר הא-ב. "פורת יוסף" על יוסף הצדיק.
ההתקוממות השיעית בתימן
ההתקוממות השיעית בתימן (הידועה גם בשמות מרד החות'ים, מלחמת צעדה או העימות בצעדה) היא התקוממות שהתחוללה בצפון תימן. היא התחילה ביוני 2004 כאשר חוסיין בדר א-דין אל-חות'י, מתנגד משטר ומנהיג החות'ים, השייכים לשיעה הזיידית המהווה כ-30% מאוכלוסיית המדינה, פתח במרד נגד ממשלת תימן. מרבית הלחימה התרחשה במחוז צעדה, שבצפון-מערב המדינה, אולם היא התפשטה גם למחוזות השכנים חאג'ה, עמראן, אל-ג'וף ואף מחוז ג'אזאן, שבערב הסעודית. ממשלת תימן טוענת כי המורדים, שנקראים חות'ים על שם מנהיגם, מנסים להדיח אותה משלטונה ולכונן שלטון אסלאמי המבוסס על ההלכה השיעית. המורדים מצהירים כי הם "מגינים על הקהילה שלהם מפני אפליה" ומפני תוקפנות הממשלה. המשטר מאשים את איראן בהכוונת המרידה ובמימונה.
באוגוסט 2009 החל צבא תימן במתקפה מחודשת נגד החות'ים במחוז צעדה הצפוני, ומאות אלפים נעקרו מבתיהם בשל הלחימה. ב-4 בנובמבר 2009 התפשט העימות אל מעבר לגבולות תימן, כשפרצו קרבות בין המורדים לבין כוחות הביטחון של ערב הסעודית לאורך גבולן המשותף, וערב הסעודית פתחה במערכה נגד החות'ים. המורדים האשימו את ערב הסעודית בתמיכה בהתקפות של ממשלת תימן נגדם, אך השלטונות בריאד הכחישו זאת. מנהיגי החות'ים טענו כי ארצות הברית מעורבת במלחמה נגדם, לאחר שלכאורה ביצע חיל האוויר של ארצות הברית 28 פשיטות נגד יעדי המורדים.
גנרל עלי מוחסן אל-אחמר פיקד על הכוחות המזוינים של תימן והוביל את כל מתקפות הממשלה נגד המורדים מ-2004 ועד 2011, אז התפטר מתפקידו כדי להגן על המפגינים במהלך המהפכה במדינה.
ב-20 בינואר 2015 תקפו המורדים את ביתו הפרטי של הנשיא עבד רבו מנסור האדי והשתלטו על ארמון הנשיאות בבירה צנעא. לדברי שרת המידע, נאדיה א-סקאף, הנשיא האדי שהה בביתו כשהחות'ים הפציצו אותו במשך כחצי שעה, אולם הוא לא נפגע ושומריו הגנו עליו. בתגובה להתפתחויות, מועצת הביטחון של האו"ם התכנסה לדיון חירום ובסיומו התקבלה החלטה פה אחד המגנה את האלימות ומביעה תמיכה בשלטונו של האדי, שנותר במעצר בית.
ב-22 בינואר 2015 הכריזו הנשיא האדי וראש הממשלה ח'אלד בחאח על התפטרותם בעקבות המשבר ועל פירוק הממשלה. ארצות הברית ומדינות המפרץ גינו את ההתפתחויות הפוליטיות במדינה וטענו שמדובר בהפיכה נגד השלטון הלגיטימי.
ב-6 בפברואר 2015 הודיעו החות'ים על פיזור הפרלמנט ועל הקמת מועצה נשיאותית שתנהל את ענייני המדינה בשנתיים הקרובות. בעקבות השתלטותם הסופית של המורדים על המדינה, ב-11 בפברואר 2015 החלה ארצות הברית לסגור את שגרירותה בצנעא ויום למחרת עשו זאת גם צרפת והממלכה המאוחדת.
רקע
ב-1962 אירעה מהפכה בצפון תימן שהביאה לסיום השלטון בן 1,000 השנים של האימאמים הזיידים, פלג באסלאם השיעי, שטוענים כי הם צאצאיו של הנביא מוחמד. מחוז צעדה, בצפון, היה המעוז העיקרי שלהם, אולם מאז הופל משטרם האזור הוזנח מבחינה כלכלית ונותר לא מפותח.
בזמן מלחמת האזרחים של 1994, הווהאבים, תנועה אסלאמית-סונית שמרנית המפרשת את האסלאם ככתבו וכלשונו ושנוסדה בערב הסעודית השכנה, עזרו לממשלה במלחמתה נגד הבדלנים בדרום. הזיידים טענו כי הממשלה אפשרה לווהאבים להשיג השפעה גדולה מדי בתימן. ערב הסעודית, מצידה, חששה שהתרעומת בקרב הפלג השיעי סמוך לגבולה תזלוג גם לשטחה. אף על פי שהסכסוך, שלמעשה נסוב בין ממשלת הרוב הסונית ללוחמים השיעים, לא סוקר בהרחבה ברחבי העולם, הייתה לו חשיבות בעיניי מדינות ערביות רבות באזור, שחששו מהשפעתה הגוברת של איראן בעלת הרוב השיעי.
ההתקוממות המזוינת החלה ב-2004, לאחר שהממשלה ניסתה לעצור את חוסיין בדר א-דין אל-חות'י, מנהיג זיידי של החות'ים וחבר פרלמנט לשעבר, שעל ראשו הציבה ממשלת תימן פרס בסך 55,000 דולר.
סבב ראשון: יוני-ספטמבר 2004
מחודש יוני עד חודש אוגוסט 2004, כוחות הביטחון של תימן לחמו בתומכיו של אל-חות'י בצפון. מניין ההרוגים בעימותים נע בין 500 ל-1,000 איש. ב-10 בספטמבר, כוחות הביטחון הרגו את אל-חות'י, ומאז מי שהוביל את המרד היה אחד מאחיו, עבד אל-מלכ אל-חות'י. אביו, בדר א-דין אל-חות'י, קיבל על עצמו את תפקיד המנהיג הרוחני של הארגון.
סבב שני: מרץ-מאי 2005
בין מרץ לאפריל 2005, כ-1,500 בני אדם נהרגו עקב התחדשות הקרבות בין כוחות המשטר לבין תומכיו של אל-חות'י.
במאי 2005, המורדים סירבו להצעת החנינה של הנשיא עלי עבדאללה סאלח, משום שהתנאים שהם הציבו עבור כניעתם לא התקבלו על ידי הממשלה ועימותים ספורדיים בין הצדדים נמשכו. ב-21 במאי, הממשלה פרסמה את הערכתה את השפעת ההתקוממות על המדינה והכריזה כי במהלכה נהרגו 552 איש, נפצעו 2,708 בני אדם נוספים וכי היא גרמה לנזק כלכלי בסך 270 מיליון דולר.
ב-23 ביוני נכנע המפקד הצבאי של המורדים עבדאללה א-רוזמי בפני השלטונות לאחר שמתווכים מטעם השבטים הגיעו להסכם עם הממשלה.
סבב שלישי: נובמבר 2005-תחילת 2006
סבב לחימה שלישי פרץ בחודש נובמבר 2005 ונמשך עד לתחילת 2006. במהלך הסבב הזה, שבט המדאן הפרו-ממשלתי, שהונהג על ידי שייח' עבדאללה אל-אווג'ארי, לחם בשבטים פרו-חות'יים, שניסו להתנקש בגורם במשרד המשפטים במחוז דמאר. הלחימה הסתיימה לפני הבחירות לנשיאות שנערכו באותה שנה. במרץ 2006 ממשלת תימן שחררה יותר מ-600 לוחמים שיעים ששבתה במהלך הקרבות. אין מספרים רשמיים בנוגע למספר ההרוגים בסבב זה, אך הם היו נמוכים באופן משמעותי מסדרת הקרבות הקודמת.
סבב רביעי: ינואר-יוני 2007
גל חדש של אלימות פרץ ב-28 בינואר 2007, כשחמושים תקפו בו-זמנית מבני ממשלה במחוז צעדה בצפון המדינה, הרגו שישה חיילים ופצעו 20 נוספים.
תקיפות נוספות אירעו ב-31 בינואר, שבמהלכן נהרגו שישה חיילים ונפצעו עשרה נוספים. ב-1 בפברואר נהרגו עשרה חיילים ו-20 נוספים נפצעו בהתקפה על מחסום בסמוך לגבול עם ערב הסעודית. אף על פי שלא היו דיווחים רשמיים על מספר ההרוגים בשורות המורדים השיעים, מקורות ממשלתיים טענו כי שלושה לוחמים נהרגו בפעולה של כוחות הביטחון אחרי ההתקפה ב-31 בינואר.
בחודש פברואר החלה הממשלה במבצע רחב היקף נגד המורדים שכלל כ-30,000 חיילים. עד 19 בפברואר, כ-200 מאנשי כוחות הביטחון ויותר מ-100 מורדים נהרגו במהלך הקרבות. במהלך השבועיים הבאים נהרגו עוד 160 מורדים, וגם סטודנט צרפתי.
עד סוף 2007, מספר ההרוגים בהתקוממות עמד על כ-1,500, בהם 800 חיילים, 600 מורדים ו-100 אזרחים.
סבב חמישי: אפריל-יולי 2008
העימותים התחדשו באפריל 2008, כששבעה חיילים מצבא תימן נהרגו במארב שהציבו המורדים ב-29 באפריל. ב-2 במאי, 15 מתפללים נהרגו ו-55 נוספים נפצעו בפיצוץ שאירע במסגד בן סלמאן במחוז צעדה, כשקהל רב של אנשים סיימו את תפילות יום השישי. הממשלה האשימה את החות'ים בפיגוע, אולם החות'ים הכחישו כי הם האחראים. זמן קצר לאחר ההתקפה, שלושה חיילים וארבעה מורדים נהרגו במהלך חילופי אש שהתרחשו בשעות הלילה.
ב-12 במאי נהרגו 13 חיילים מצבא תימן ועוד 26 מורדים בעימותים שפרצו בסמוך לגבול עם ערב הסעודית.
במהלך הלחימה בחודש מאי 2008, נהרגו בסך הכול 1,000 איש מקרב כוחות הביטחון ו-3,000 נוספים נפצעו. כ-70,000 בני אדם נעקרו מבתיהם בעקבות הקרבות. הנשיא עלי עבדאללה סאלח הכריז על סיום הקרבות במחוז צעדה שבצפון המדינה ב-17 ביולי 2008.
סבב שישי: אוגוסט 2009-פברואר 2010
ב-11 באוגוסט 2009 פתחו חיילים מצבא תימן, כשהם מגובים בטנקים ובמטוסי קרב, במתקפה נרחבת ששם הקוד שלה היה "מבצע אדמה חרוכה", נגד מעוז המורדים בצפון המדינה. זאת, אחרי שהממשלה הבטיחה להשתמש ב"אגרוף ברזל" נגד המורדים. ב-17 בספטמבר, יותר מ-80 בני אדם נהרגו מתקיפה אווירית על מחנה של עקורים בצפון תימן. העימות זכה להד תקשורתי בינלאומי בהמשך החודש לאחר שפרצו קרבות בין החות'ים לכוחות הביטחון של ערב הסעודית בסמוך לגבול. כמו כן, הרשויות בתימן השתלטו על ספינה בים האדום ועליה טילי נ"ט. על פי כמה דיווחים, היו עליה גם חמישה "מדריכים" איראנים, שנשלחו לסייע למורדים.
כיבוש צנעא והפיכה (2015-2014)
ב-18 באוגוסט 2014, החות'ים החלו בסדרת הפגנות המוניות בבירה צנעא נגד העלייה במחירי הדלק. ב-21 בספטמבר הם השתלטו על העיר, וראש הממשלה מוחמד בסינדוואה התפטר בעקבות זאת. המורדים חתמו על הסכם להקמת ממשלת אחדות עם גורמים פוליטיים אחרים. ההפגנות אופיינו בעימותים בין החות'ים לממשלה וכן בעימות בין החות'ים לאל-קאעידה בחצי האי ערב. לפחות 340 בני אדם נהרגו בפאתי הבירה במהלך שבוע של לחימה בין המורדים השיעים ללוחמים הסונים בטרם נפלה צנעא. הממשלה החדשה הושבעה ב-9 בנובמבר 2014, אולם החות'ים ומפלגת קונגרס העם הכללי הודיעו כי לא יהיו חלק ממנה.
המשבר החריף כאשר החות'ים תקפו את ארמון הנשיאות ואת משכנו הפרטי של הנשיא האדי בינואר 2015 והשתלטו עליהם במהירות. ב-22 בינואר הודיעו הנשיא ושריו על התפטרותם. המורדים השיעים הכריזו כי הם לוקחים לידיהם את השליטה המלאה על הממשלה ב-6 בפברואר, כשפיזרו את הפרלמנט והקימו מועצה מהפכנית בראשות מוחמד עלי אל-חות'י שתהיה אחראית לענייני המדינה.
מבצע סופה נחרצת
ב-26 במרץ 2015 פתחה קואליציה של מדינות ערביות ומוסלמיות, בהנהגת ערב הסעודית, במבצע סופה נחרצת שמטרתו להדוף את החות'ים ולהחזיר את השלטון לידי ממשל האדי.
יחסי איסלנד–צ'ילה
יחסי איסלנד–צ'ילה הם היחסים הבינלאומיים בין צ'ילה לבין איסלנד.
יחסים מסחריים
היחסים המסחריים בין שתי המדינות הם חלק מהסכם הסחר החופשי בין צ'ילה לאיגוד הסחר החופשי האירופי (EFTA), שנחתם ב-26 ביוני 2003 ונכנס לתוקף מאז ה-1 בדצמבר 2004, אשר כולל בתוכו את איסלנד, ליכטנשטיין ושווייץ. עם כניסת ה-FTA לתוקף, צ'ילה השיגה פטור ממכס עבור 96% מהיצוא שלה לאיסלנד, בעוד שהיא העניקה למדינה האירופית הפחתה של 99% במכסים המיידיים על היצוא שלה לשוק הצ'יליאני. בנוסף, צ'ילה ואיסלנד חתמו על הסכם להגנה על הקידום הדדי של השקעות, אשר נכנס לתוקף בשנת 2006.
מבחן אמילי
על פי מבחן אמילי, תרבות של שיתוף ידע בארגון אינה יכולה לסמוך על זולתנות. בסביבה הארגונית אין מתנות ידע חינם. כשאתה נותן, אתה מצפה במקביל גם לקבל וזה מחייב יצירת "שוק ידע" בארגון בשיטת "כלכלת המתנות".
דוגמה לתופעה ש"עברה בהצטיינות" את מבחן אמילי, היא תרבות שיתוף הקבצים באמצעות תוכנות עמית לעמית (peer to peer) המאפשרת לגולש להוריד קבצים ממחשבים של גולשים אחרים ובתמורה לאפשר להם להוריד קבצים מתוך המחשב האישי שלו.
מצודת ישו במומבסה
מצודת ישו (באנגלית: Fort Jesus; בפורטוגזית: Forte Jesus) היא מצודה פורטוגזית השוכנת בעיר מומבסה שבדרום-מזרח קניה. המצודה הוקמה בין השנים 1596-1593 בהוראת מלך פורטוגל פליפה הראשון, על חופו המערבי של האי מומבסה, במטרה להגן על הנמל הישן של העיר. בשנת 2011 הוכרזה המצודה כאתר מורשת עולמית בזכות היותה אחת הדוגמאות המרשימות והשמורות לאדריכלות הצבאית הפורטוגזית במאה ה-16.
היסטוריה
מומבסה נבזזה בידי הפורטוגזים בשנת 1500 והותקפה על ידיהם שוב ב-1528, אולם רק ב-1589 כבשו את העיר והפכו אותה למאחז צבאי ומסחרי לאורך הדרך הימית לדרום-מזרח אסיה. המצודה הוקמה בין השנים 1596-1593 לפי תוכניותיו של האדריכל האיטלקי ג'ובאני קאירטי (Giovanni Battista Cairati), שהתמחה באדריכלות צבאית ותכנן מספר מצודות עבור הפורטוגזים. עם זאת, קאירטי לא ביקר כלל במומבסה אלא שרטט את התוכניות ואלה נשלחו לאפריקה. עם השלמת המצודה היא הייתה למפקדה הפורטוגזית הראשית לאורך חופי מזרח אפריקה, והיא אוישה בחיל מצב בן כמאה חיילים.
בין השנים 1639-1634, בעקבות מרד מקומי, חוזקו קירות המצודה היבשתיים שבין הבאסטיונים (curtain walls), הוגבהו שלושה מהבאסטיונים וחוזקו יסודות החומה הפונה אל הים. עוד נבנו רחבות תותחים חדשות בשניים מהבאסטיונים, הכניסה הראשית אל האתר חוזקה בשער נוסף, ונבנו צריחים בחומת הים. החל בשנת 1652 החלו העומאנים מתקיפים את המאחזים הפורטוגזים במזרח אפריקה. בשנת 1696 הטילו העומאנים מצור על מצודת ישו, ובסופו גורשו ממנה הפורטוגזים. העומאנים שיפצו את הנזקים שנגרמו למצודה במהלך המצור וערכו בה מספר שינויים. הפורטוגזים ניסו להשיב לעצמם את השליטה במצודה במספר הזדמנויות, והצליחו בכך לבסוף בשנת 1728, אולם למשך שנה ומחצה בלבד. בשנת 1895 הפכו הבריטים את המצודה לבית כלא, והיא שימשה בתפקיד זה עד 1958, עת הוכרזה כגן לאומי. שנתיים לאחר מכן האתר שופץ.
האתר
מצודת ישו שוכנת בקצה הדרומי של העיר העתיקה במומבסה, על חופו המערבי של האי מומבסה. פתח המצודה פונה צפונה אל רחובה הראשי של העיר העתיקה. למצודה צורה כללית של גוף אדם, תוצר של השפעת התאוריות האדריכליות האנתרופומורפיות שפותחו במהלך הרנסאנס במאה ה-15, ובהשפעת מסדר הצלוב הפורטוגזי (Ordem Militar de Cristo), כאזכור לדמותו של ישו. המצודה נבנתה מאבן גיר, חול, חרסית וחלקי אלמוגים, וקירותיה טויחו באוכרה צהובה.
המצודה ערוכה סביב חצר מרכזית שממנה בולטים ארבעה באסטיונים, ובצד הפונה אל הים הוקמה מרפסת מלבנית. שני הבאסטיונים המערביים, הפונים אל היבשה - סאו פיליפה (São Filipe) וסאו אלברטו (São Alberto) - משולשים בצורתם; בעוד ששני המזרחיים, הפונים אל הים - סאו מטיאש (São Matias) וסאו מטאוש (São Mateus) - רבועים. בעבר שכן גשר עץ מעל החפיר הצפוני ואיפשר את הכניסה אל המצודה, ולידו ניצב בית השער בן שתי הקומות (כיום החפיר סתום בעפר). שני שערים נוספים חיברו את המצודה אל חוף הים ושימשו כנתיב אספקת סחורה שהגיעה באוניות. מעבר משופע וגרם מדרגות חיברו שערים אלה אל החצר המרכזית. בצידה הדרומי ובצידה הצפוני של המצודה שכנו הקסרקטינים, ונחפרו בה באר ומאגר מים. עוד שכנו באתר קפלה, חדר משמר ומגורי המפקד. עובי קירות המצודה בצד היבשתי עמד על 4.27 מטרים וחפיר יבש בעומק של חמישה מטרים הקיף אותה משלושת צדדיה היבשתיים. גובה החומה מבסיס החפיר הגיע ל-17 מטרים.
כה עשו חכמינו
כה עשו חכמינו היא סדרה של חמישה כרכי מעשיות וספורי חז"ל מעובדים לילדים, מאת יוכבד סגל. הספר הראשון בסדרה יצא בשנת 1963 ביוזמת אגף החינוך הדתי במשרד החינוך והתרבות, והאחרון שבהם יצא בשנת 1990. הספרים זכו להוצאה מחודשת בשנת 2007, עיבוד לקלטות שמע ותרגומים לשפות רבות; ביניהן יפנית, גרמנית, אנגלית והונגרית. הספרים אוירו על ידי בינה גבירץ ומ. אריה במהדורה הראשונה, ועל ידי ר. גרשוני בהוצאה המחודשת. נערכו בידי אשר וסרטיל. הסדרה זכתה להצלחה ופופולריות רבה.
לדברי המחברת, הסדרה מיועדת ל"מחנכי ילדים צעירים". האגדות לקוחות בעיקר מן התלמוד ומהספרות המדרשית. הסדרה נכתבה במטרה להקנות לילדים "ממעשיהם הטובים ומדותיהם הנעלות" של חז"ל, וכן להראות להם "דברי מוסר וחכמה, רעיונות עמוקים, ויסודות התורה".
בתחילה נכתבה הסדרה כדף מידע שבועי לגננות, אולם לאחר מכן עברה עיבוד לצורת הספר. הסיפורים מחולקים לפרקים, כל פרק בעל נושא שונה (כגון ענוה, שבת, כיבוד אב ואם וכדומה) בכל סיפור או מעשיה, מצוין מקורם, ובסוף כל פרק מובאות אמרות חז"ל הרלוונטיות לנושא הפרק.
בשפה השתרש הביטוי "זה כה עשו חכמינו מפורש", כאשר הכוונה היא לסיפורי גמרא שהם מוכרים וידועים לכולם.
יאיר יעקבי הוציא ספר תחת השם "לא עשו חכמינו" כפראפרזה על הספר.
מזרח לוס אנג'לס
מזרח לוס אנג'לס (באנגלית: East Los Angeles או Eastside) הוא אזור בעיר לוס אנג'לס המשתרע ממזרח למרכז העסקים הראשי של לוס אנג'לס ונהר לוס אנג'לס. האזור מהווה כיום את המרכז של האוכלוסייה ההיספנית בלוס אנג'לס.
לפי מפקד האוכלוסין האמריקני של שנת 2000 חיו באזור מזרח לוס אנג'לס באותה העת 286,222 תושבים באזור המשתרע על פני 53.51 קמ"ר. נכון לשנת 2000 אזור מזרח לוס אנג'לס לא היה מגוון במיוחד מבחינה אתנית – האזור הכיל שיעור גבוהה במיוחד של אוכלוסייה היספנית – נכון לשנת 2000 אזור מזרח לוס אנג'לס הכיל 91.2% היספנים, 5.2% אסיאתיים, 2.3% לבנים, 0.7% שחורים ו-0.6% ממוצא אתני אחר. רק 5.1% מתושבי אזור מזרח לוס אנג'לס אשר בני 25 ומעלה היו בעלי תואר אקדמי. מעל לשני שלישים (66.8%) מהתושבים גרו בדיור משותף, ו-33.2% היו בעלי בתים.
פרס לורנס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה במחזמר
פרס לורנס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה במחזמר הוא פרס שנתי המוענק על ידי אגודת התיאטרון בלונדון, כהוקרה על הישגים בתיאטרון הבריטי המסחרי. הפרס נוסד בשנת 1976 ושמו הוחלף ב-1984 לכבודו של השחקן האנגלי לורד אוליבייה.
הפרס הוענק כפרס יחיד לשחקנים ושחקניות בשם פרס לורנס אוליבייה להופעה הטובה ביותר בתפקיד משנה במחזמר מאז 1991, ופוצל לפרסים נפרדים בשנת 2015.
אנה פרנק: היומן הגרפי
אנה פרנק: היומן הגרפי הוא רומן גרפי עברי מאת דוד פולונסקי וארי פולמן, המבוסס על יומנה של אנה פרנק בתרגומה של קרלה פרלשטיין. הספר ראה אור ב-19 באוקטובר 2017 על ידי הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר בישראל. הספר מנסה לתת מענה אמנותי באמצעות אמצעים חזותיים למאות הגרסאות שיצאו ליומנה של פרנק. הספר מכיל כ-152 עמודים בצבע המתארים בעזרת טקסט חזותי את עולמה הנפשי של אנה פרנק.
רקע
בשנת 1946 פורסם לראשונה יומנה של אנה פרנק על ידי אביה, אוטו פרנק. מאז הספר התפרסם והפך למוקד ספרותי ועדות חשובה מתקופת השואה. הספר, שתורגם לשפות רבות, היה לרב מכר ומאות גרסאות ועיבודים יצאו לו במשך השנים - עיבודים בתחום הקולנוע, הספרות, התיאטרון, הציור ועוד - אך מעולם לא יצא עיבוד בצורת רומן גרפי. לטענתם של כותבי הספר, דוד פולונסקי וארי פולמן, הסיבה היא שרבים חושבים שמדיום הקומיקס הוא "בזוי" ומתאים לילדים בלבד ולכן מעולם לא יצא ספר קומיקס העוסק בסיפור זה. הרומן הגרפי הראשון שעסק בשואת העם היהודי היה מאוס: סיפורו של ניצול, שהיה ספר פורץ דרך מכיוון שמעולם לא היה ספר קומיקס שעסק שנושא כאוב כל כך. ארי פולמן ודוד פולונסקי, שניהם בנים להורים ניצולי שואה, התבקשו במקור ליצור בכלל סרט על חייה של אנה פרנק, אך התערבות של קרן אנה פרנק בפרויקט ביקשה מהם ליצור דווקא ספר קומיקס אודות סיפורה של פרנק. פולמן ופולונסקי רצו להראות כי מדיום הקומיקס ראוי לנושאים מורכבים כמו השואה, ולכן מיד החלו במלאכה.
הפרויקט החל בשנת 2015 כאשר פולמן החל לאסוף ציטוטים מתוך היומן המקורי כדי לבנות עלילה רציפה ונאמנה למקור. עם שיווקו של הפרויקט בשנת 2016 הוא קיבל חיזוק מקרן אנה פרנק העולמית על מנת שיוכל לצאת בכמה מדינות. העבודה על הקומיקס הייתה קשה מהמצופה - היה מסובך "לנקות" חלקים מסוימים מהיומן ולהוסיף חלקים אחרים בתוך ריבועי קומיקס על מנת ליצור עלילה רציפה ונאמנה למקור. לאחר שהוכן תסריט הספר החל פולונסקי לעבוד על ציוריו לספר. את הציורים צייר ביד וצבע במגוון דרכים, ביניהם צביעה במחשב, צבעי מים, צבעי שמן, copic markers ועוד. לנה גוברמן שימשה כמעצבת האומנותית של היומן.לבסוף, בשנת 2017 יצא לראשונה הספר לחנויות הספרים בישראל על ידי חברת כנרת זמורה-ביתן דביר. הספר היה להצלחה מסחרית, אם כי הרעיון לא היה ליצור הצלחה מסחרית כי אם יצירת אמנות.
ביקורות
הביקורות לספר היו מאוד טובות בישראל, אם כי היו כמה קולות ברשתות החברתיות שקראו לספר בשמות כמו "זילות זיכרון השואה" וכדומה.
הרוב המכריע של מבקרי הספרות בישראל קיבלו את הספר בהתלהבות:
אבנר שביט מאתר וואלה! תרבות כתב על הספר כי "ידי האמן הווירטואוזיות של פולמן ופולונסקי משכילות להעניק חיים מוחשיים לטקסט המקורי, שגם כך היה כל כך מפורט, עתיר דקויות וגרפי, עד שרק התבקש כי מישהו יתקין לו עיבוד כזה". עדן יואל מאתר מאקו כתב כי "העולם לא זקוק לגרסה נוספת ליומן של אנה פרנק אבל הוא בהחלט זקוק לספרים שאומרים משהו חכם, ובמקרה הזה "אנה פרנק - היומן הגרפי" מבקש להגיד משהו על טראומה ועל הדרך המורכבת שבה היא מתקיימת בעולם של אנה. החלק המרשים באמת בגרסה הגרפית לסיפור הידוע, הוא ההרחבה וחוסר הדיוק שנוצרים במפגש בין המילים לאיורים". עינת עינהר מאתר ynet כתבה כי "היומן הגרפי של ארי פולמן ודוד פולונסקי הוא יצירה וירטואוזית, עוצרת נשימה, שמתעלה על כל קומיקס שפורסם עד היום בעברית ומעבירה את הספר הקאנוני למאה ה-21, בצורה שאנה הייתה כנראה מחבבת". עפרה רודנר מאתר הארץ; ספרים כתבה על הספר כי "בעיבוד הגרפי ליומן המפורסם של אנה פרנק, ארי פולמן ודוד פולונסקי מציעים מבט אחר על דמותה ומעוררים את התהייה כיצד היא הגיעה בגילה הצעיר לתובנות מתקדמות כל כך על אנושיות, נשיות, מין, אהבה ומשפחה".
מנגד, הופיעו גם ביקורות שליליות על הספר, הטוענות כי הוא רק ניסיון לסחוט כסף באופן לא-מוסרי מה"מותג" של אנה פרנק.
בינה (אנטומיה)
ביונקים, הבֵּינָה (בלטינית מדיאסטינום, Mediastinum), הנקראת לעיתים גם המֵצַר, הוא חלל החזה בין שני שקי האדר, הכולל בתוכו את כל האיברים הפנימיים שבחזה מלבד הריאות: הלב, אבי העורקים, הוושט, קנה הנשימה התחתון, התימוס, צברי לימפה וגנגיוליונים עצביים, אשר עטופים ברקמת חיבור רפויה. הלב הוא היוצא מן הכלל, שכן הוא עטוף ברקמת חיבור נוספת, כיס הלב.
אזור הבינה רגיש לדלקות: עקב המעבר של הוושט וקנה הנשימה דרכו, עלול זיהום נגיפי או חיידקי להופיע עקב התפרצות של הוושט וחדירת מזון לחלל הבינה או עקב אספירציה של מזון לתוך קנה הנשימה.
כיום קיימת בדיקה אנדוסקופית הקרויה מדיאסטנוסקופיה המאפשרת לראות מבפנים את תוכן חלל המדיאסטנום ולהשיג דגימות לבדיקה פתולוגית (ביופסיה).
בארט M95
הבארט M95 הוא רובה צלפים כבד בקליבר 12.7x99 מ"מ נאט"ו (0.50 BMG) המיוצר על ידי חברת הנשק בארט.
סקירה
ה-M95 הוא גרסה משופרת של ה-M90 (ה-M מסמל Model). הרובה הוא בעל פעולה בריחית ובעיצוב בולפאפ, כלומר: כל מנגנון הירי נמצא בקת כמו ברובה התבור הישראלי. הרעיון מאחורי עיצוב זה הוא לקבל קנה ארוך יותר ברובה קצר יותר. ההבדל הגדול ביותר בין ה-M95 ל-M90 הוא שידית האחיזה וההדק הוזזו קדימה 25 מ"מ בשביל גישה טובה יותר למחסנית. גם ידית הבריח ובית הבליעה עברו שינוי: את הידית הינדסו מחדש ועיקמו לאחור. את בית הבליעה ציפו בכרום. בנוסף עשו שינוי קטן בנוקר ובהדק.
XM107
בשנת 1999 ה-M95 זכה בהתמודדות לשמש כרובה הצלפים הכבד של צבא ארצות הברית וסומן XM107 (ה-X מסמן "ניסיוני"), אך הרובה שלבסוף נבחר היה ה-M82A1 בארט, רובה צלפים כבד חצי-אוטומטי בקליבר 0.5 אינץ'.
ועדת התעופה הבין-מדינתית
ועדת התעופה הבין-מדינתית (ברוסית: Межгосударственный авиационный комитет) היא הרשות להסדרת חוקי התעופה האזרחית בחבר המדינות העצמאיות (מדינות ברית המועצות לשעבר), החוקרת אסונות תעופה ותאונות אוויריות באמצעות המחלקה לחקירות טיס ואחראית לפיקוח על התעופה האזרחית במרחב האווירי של הרפובליקות הסובייטיות לשעבר.
בראש הוועדה עומד אולג סטורצ'בוי.
היסטוריה
הוועדה הוקמה ב-30 בדצמבר 1991 כאשר 12 מדינות, מתוך 15 הרפובליקות הסובייטיות לשעבר, חתמו על הסכם משותף להסדרת פעילות הוועדה כמפקחת על התעופה האזרחית. בהמשך גאורגיה פרשה מהוועדה. בהתאם לתקנון, הוועדה פועלת לפי הנחיות ותקנים הארגון הבינלאומי לתעופה אזרחית.
באפריל 2010 נדרשה הוועדה לחקור את התרסקות מטוסו של נשיא פולין לך קצ'ינסקי ובינואר 2011 הוועדה פרסמה את ממצאי חקירתה וטענה כי הפולניים חשו לחץ כלשהו לנחות אף על פי שהתנאים לא אפשרו זאת, תוך שהכוונה היא כי הנשיא קצ'ינסקי לחץ על הטייסים לנחות.
כצעד לקראת פירוק הוועדה, בשנת 2020 חתמו ארמניה ורוסיה על הסכם משותף להקמת הלשכה הבינלאומית לחקירת תאונות תעופה ותקריות חמורות (Международное бюро по расследованию авиационных происшествий и серьезных инцидентов ברוסית), שנועדה להחליף את הוועדה ולפעול בשטחי חבר המדינות כגוף עליון לחקירות תעופה ותקריות תחבורה חמורות, הכפוף ל. על הגוף החדש הוטלו תפקידי חקירת תאונות ותקריות חמורים בהתאם לדרישות מסמכי ICAO, הבטחת חקירה עצמאית של תאונות, שיתוף פעולה ואינטראקציה בין הצדדים ביחס לחקירת תאונות מטוסים, פיתוח ושימוש במערכת כללים ונהלים משותפים לחקירת תאונות מטוסים, הקלה על שימוש בחומר הדרכה כללי, הכשרה ושיפור דרכי עבודתם של חוקרי התעופה.
ביקורת
בצמוד לוועדה פועלים ברוסיה גופים נוספים בתחום חקירת תאונות אוויריות כמו מכון המחקר המדעי הממלכתי לתעופה אזרחית (Государственный НИИ гражданской авиации, ГосНИИ ГА) שהוא הארגון הבכיר ביותר ברוסיה לחקר התעופה האזרחית והוא קיים עוד משנת 1930 והסוכנות הפדרלית לתחבורה אווירית של משרד התחבורה הרוסי, שני ארגונים אלה נוטים להתעמת עם נציגי הוועדה באשר למהימנות חקירותיהם בנושאי אסונות התעופה.
בנובמבר 2015 ממשלת רוסיה החליטה על פי הנחיה מספר 1283 כי תפקידי וסמכויות רישוי ורישום כלי טיס ונמלי תעופה יועברו לידי הסוכנות הפדרלית לתחבורה אווירית ומשרד התחבורה הרוסי. ביולי 2016 ממשלת רוסיה הצהירה שבכוונתה לפרק את הארגון ולפזר את סמכויותיו לארגונים אחרים. סגן ראש ממשלת רוסיה ארקדי דבורקוביץ' הנחה את הממשלה להתחיל בהעברת הסמכויות. את תפקידי חקירת תאונות אוויריות ייטול המרכז לחקירת תאונות אוויריות של משרד ההגנה הרוסי (Центр обеспечения расследования авиапроисшествий при Минобороны РФ) והשירות לביטחון הטיסות של משרד ההגנה (Служба безопасности полётов авиации МО РФ). באוגוסט 2017 שוב הועלו דיונים לפירוק הוועדה והחלפתה בארגון ממשלתי רוסי מקביל לארגון NTSB האמריקאי.