cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלן פטון
קריירה מוקדמת ותחילת דרכו כסופר
כבר בתחילת הקריירה שלו גילה פטון עניין רב בנושאים חברתיים וביחסים בין הגזעים במדינה, וב-1930 הצטרף למוסד ליחסים הבין-גזעיים של דרום אפריקה. פטון התיידד עם הפוליטיקאי הליברלי יאן הנדריק הופמייר ועם אנשי רוח ופוליטיקאים נוספים בחוגים הליברליים של דרום אפריקה ובה בעת התגבשה תפיסת עולמו באשר ליחסים בין שחורים ללבנים במדינה ובנוגע לאחריות שיש ללבנים כלפי מצוקותיהם של השחורים. ייתכן שמתוך כך היה מעוניין לסיים את עבודתו שהתרכזה עד אותה העת בבתי ספר לבני נוער לבנים בנאטאל.
ד"ר ג'קיל ומיסטר הייד (סרט, 1941)
תקציר העלילה
הוא מבטיח לה שיטפל בעניין וידאג לכך שמר הייד לא יטריד אותה יותר. הוא מקבל מכתב מביאטריקס המודיעה לו שהם חוזרים לאנגליה. ד"ר ג'קיל נפגש אתם ואביה מסיר את התנגדותו לנישואים.
אלן פטון
קריירה מוקדמת ותחילת דרכו כסופר
בהמלצתו של הופמייר, מונה פטון למנהל מוסד דיפקלוף לעבריינים אפריקאים צעירים, שליד יוהנסבורג, והחזיק במשרה בין השנים 1949-1935. במהלך כהונתו הנהיג שורה של רפורמות שנועדו ליצור תנאים להשתלבותם חזרה בחברה של אותם נערים, ביניהן מדיניות של מעונות פתוחים, היתרי עבודה וביקורי בית: הנערים התגוררו במעונות סגורים אולם כאשר גילו התנהגות טובה הועברו למעונות פתוחים באותו המתחם. חלק מהנערים הורשו לעבוד מחוץ למוסד ובחלק מהמקרים אף הותר להם להתגורר בחוץ תחת השגחתה של משפחת אומנה. פחות מ-1% מתוך עשרת אלפים הנערים שהותר להם להתגורר מחוץ למוסד במהלך כהונתו של פטון, מעלו באמון וברחו מהמוסד.
ד"ר ג'קיל ומיסטר הייד (סרט, 1941)
תקציר העלילה
הוא מנסה לפרוץ למעבדתו ולשתות את תרופת הנגד אך אין לו מפתח. הוא מעביר הודעה לעמיתו ד"ר לניון (איאן הנטר) שיש לו מפתח למעבדה, שיביא לו את תרופת הנגד. ד"ר לניון מצפה לד"ר ג'קיל אך מסרב להכניס את הייד. הייד שותה את התרופה ולנגד עיניו המשתוממות של חברו הוא הופך לד"ר ג'קיל.
אלן פטון
קריירה מוקדמת ותחילת דרכו כסופר
בשנת 1942, במהלך כהונתו במוסד לעבריינים צעירים, מונה לעמוד בראש ועדה של הבישופות האנגליקנית לחקר היחסים בין הכנסייה לגזעים השונים במדינה.
הנרי גולדינג
חיים אישיים
לפני נישואיו השלים גולדינג את "הבג'לאי" שלו - טקס המעבר של מילדות לגבריות - במדבר בורניאו, וצילם את החוויה במשך חודשיים (ונשא את ציוד המצלמה בעצמו) לתוכנית הטלוויזיה "הישרדות בורניאו" בערוץ דיסקברי אסיה. המסע שלו הסתיים בכך שקיבל קעקוע מסורתי של "בג'לאי" שנעשה ביד על ידי ארנסטו קלום מקעקע בורנהוהדאנטרים בקוצ'ינג, סראוואק, מלזיה. הקעקוע בירכו הימנית הוא עץ תאנה העוטף עצים אחרים ולובש את צורתם כדי להפוך לעץ עצמו.
אלן פטון
קריירה מוקדמת ותחילת דרכו כסופר
במלחמת העולם השנייה התנדב פטון לשרת אך בקשתו נדחתה בטענה שכישוריו המקצועיים אינם נחוצים. בתום המלחמה יצא לחקור מוסדות לעבריינים צעירים ברחבי העולם והגיע לאירופה, ארצות הברית וקנדה. בזמן שהותו בנורווגיה החל לעבוד על יצירת המופת שלו "זעקי ארץ אהובה", שאותה סיים לכתוב בסן פרנסיסקו ב-1946. שם פגש את אוברי ומריגולד בארנס, שקראו את כתב היד ומצאו הוצאת ספרים שתסכים לפרסם את הספר. בשנת 1949 הוענק לו פרס אניספילד-וולף עבור הספר.
הצלחתו הרבה של הספר אפשרה לו לפרוש מתפקידו כמנהל המוסד לעבריינים צעירים, לעבור לעירה אנרלי שבחופה הדרומי של נאטאל ולהתמסר כל כולו לכתיבה.
התנגדותו לאפרטהייד
בשנת 1948, ארבעה חודשים לאחר פרסום "זעקי ארץ אהובה", עלתה לשלטון בדרום אפריקה "המפלגה הלאומית" הימנית-לאומנית, אשר הנהיגה את מדיניות ההפרדה הגזענית של האפרטהייד. ב-1953 פטון היה בין מייסדיה של המפלגה הליברלית של דרום אפריקה שנאבקה נגד מדיניות האפרטהייד של המפלגה הלאומית, והתיידד עם ברנרד פרידמן, מייסדה של המפלגה הפרוגרסיבית שהתנגדה אף היא לאפרטהייד. עמיתו של פטון לכתיבה, לורנס ואן דר פוסט, שהיגר לאנגליה בשנות ה-30', סייע למפלגה בדרכים רבות. ואן דר פוסט ידע שהמשטרה החשאית של דרום אפריקה מודעת לעובדה שהוא מעביר כספים לפטון, אך אינה יכולה לעצור זאת באמצעים חוקיים. פטון עצמו דגל בהתנגדות לא-אלימה למדיניות האפרטהייד, כמו רבים אחרים במפלגה. למרות זאת, היו שנקטו דרך יותר ישירה ואלימה, עד שבשלהי שנות ה-60' משטר האפרטהייד פירק את המפלגה מטעמים גזעניים, היות שחבריה היו לבנים ושחורים כאחד. פטון כיהן כנשיא המפלגה החל מ-1956 ועד לפירוקה. בשובו מנסיעה לניו יורק בשנת 1960, אותה השנה שבה הוכרז על מצב חירום במדינה, דרכונו הוחרם ולא הושב לו במשך עשר שנים.
במהלך המשפט שהתנהל נגד נלסון מנדלה ב-1964 ובזמן כהונתו כנשיא המפלגה הליברלית, עמד פטון לצידו של מנדלה.
הנרי גולדינג
חיים אישיים
כאשר התראיין למישל מאנליס מהניו זילנד הראלד אמר גולדינג על שם משפחתו, "גולדינג הוא באמת יהודי כל כך לא, לא? סבי בזמן המלחמה היה בלונדון וכפי שהסיפור הולך, ייתכן שהוא אומץ על ידי משפחה יהודית בשם זה. מתוך כבוד הוא קיבל את שמם והוא עבר במשפחתי."
אלן פטון
התנגדותו לאפרטהייד
על ספרו זעקי ארץ אהובה אמר מנדלה:
בערוב ימיו פרש פטון לעיירה בותא'ז היל, שם התגורר עד למותו ב-1988.
יצירות נוספות
שתי הנובלות הנוספות של פטון, "בואי אלי, לבן העור" (באנגלית: Too Late the Phalarope) שאותה כתב ב-1953 בעת עבודתו ביישוב של חולי שחפת ו"במצר" (באנגלית: Ah, but Your Land is Beautiful, 1981) וכן קובץ הסיפורים הקצרים שכתב (Tales From a Troubled Land, 1981) עוסקים כולם בנושאים הגזעיים שהעסיקו אותו ב"זעקי, ארץ אהובה". "במצר" נכתב כנובלה היסטורית המוסרת לקורא תיאור מדויק של תנועת ההתנגדות בדרום אפריקה בשנות ה-60', מבעד לעיניהן של תריסר דמויות דרום אפריקאיות מכל קצוות הקשת הפוליטית והחברתית.
פטון עסק רבות בכתיבת מאמרים שגם הם עסקו ברובם בפוליטיקה ובבעיות הגזעיות בדרום אפריקה. במאמרו Save the Beloved Country הוא משתמש בכותרת של ספרו המפורסם אולם שומר על קו יותר אקדמי שבאמצעותו הוא בוחן את הדמויות והבעיות המרכזיות במאבק נגד משטר האפרטהייד.
פטון הספיק לכתוב שניים מתוך שלושת כרכי האוטוביוגרפיה שלו שתכנן להוציא לאור: הראשון - (Towards the Mountain, 1980), עוסק בראשית חייו עד לפרסום זעקי, ארץ אהובה, אירוע שישנה את מהלך חייו, ואילו השני - Journey Continued (שפורסם ב-1988 זמן קצר לאחר מותו) עוסק בתקופה שלאחר פרסום הנובלה.
בנוסף עסק בכתיבת ביוגרפיות: ב-1964 כתב את Hofmeyr, ביוגרפיה של ידידו יאן הנדריק הופמייר שכיהן כחבר פרלמנט וכשר בממשלה. ב-1973 כתב את Apartheid and the Archbishop – הביוגרפיה של ג'פרי קלייטון, הארכיבישוף של קייפטאון.
בנוסף לכל אלה, פטון התעניין החל מגיל צעיר בכתיבת שירה, וקובץ משיריו פורסמו בביוגרפיה של פטון מאת פיטר אלכסנדר.
אדיקותם הנוצרית-מתודיסטית של הוריו והסגנון הפרוזאי של תרגום המלך ג'יימס לתנ"ך שנקרא בביתם מילאו את דמיונו והשפיעו רבות על סגנון הכתיבה שלו.
ד"ר ג'קיל ומיסטר הייד (סרט, 1941)
תקציר העלילה
ד"ר ג'קיל הולך לארוסתו ומודיע לה כי החליט לבטל את האירוסים. היא בוכה אך לפתע משתנה ג'קיל למיסטר הייד. היא פורצת בזעקה ולעזרתה מגיע אביה (דונלד קריספ). הייד מכה בו במטהו, הורג אותו ובורח כששוטרים רצים אחריו.
מיסטר הייד פורץ למעבדה, שותה את תרופת הנגד והופך שוב לד"ר ג'קיל. ד"ר הנטר מגלה לכולם את סודו. ד"ר ג'קיל כועס עליו והופך במקום למיסטר הייד, שולף סכין ומנסה לרצוח את ד"ר לניון אך זה מקדים אותו ויורה בו למוות.
מיסטר הייד צונח וברגעי גסיסתו הוא הופך שוב לד"ר ג'קיל.
דורון לוריא
דורון לוריא (נולד ב-18 באפריל 1950) הוא מרצה, אוצר וחוקר אמנות. מומחה למוזיאולוגיה, לאמנות אירופאית ולחקר האותנטיות של יצירות אמנות. שימש כאוצר בכיר לאמנות וכרסטורטור הראשי במוזיאון תל אביב לאמנות עד 2017.
ביוגרפיה
דורון לוריא נולד בתל אביב והוא בוגר בית הספר "תיכון חדש" בעיר. בשנת 1975, קיבל תואר בוגר מטעם המחלקה לעיצוב גרפי באקדמיה לאמנות ולעיצוב "בצלאל" בירושלים. לוריא למד רסטורציה באמסטרדם (1975–1977) והתמחה בחקר האותנטיות של יצירות רמברנדט, אצל פרופ' ארנסט ון דה ווטרינג (Ernst van de Wetering), גדול המומחים בעולם בתחום וברומא (1977–1978), עם התמחות בציור איטלקי מן המאות 16-17 וברסטורציה של פרסקאות. בשנים 1978–1979, התמחה ברסטורציה של תמונות בלונדון. לוריא למד לתואר שני (.M.A, 1992) ושלישי (2000) בפקולטה לאמנויות של אוניברסיטת תל אביב והגיש עבודת דוקטור שנושאה "התופעה של זיוף תמונה על תמונה אחרת".
מאז 1979 עבד במוזיאון תל אביב לאמנות, תחילה כרסטורטור, לאחר מכן כרסטורטור ראשי (משנת 1984) ומשנת 1988 גם כאוצר לאמנות המאה ה-16 עד המאה ה-19. בשנים 2007-2017 כיהן לוריא כאוצר בכיר לאמנות וכרסטורטור הראשי של מוזיאון תל אביב. במסגרת עבודתו זו, אצר לוריא 36 תערוכות וכן ערך את שנתוני המוזיאון בשנים 1997 ו-2002.
לצד עבודתו ארוכת השנים במוזיאון תל אביב לאמנות, משמש דורון לוריא כיועץ, אוצר ורסטורטור עצמאי בארץ ובעולם ופעיל במגוון תחומים נוספים. במשך שלוש שנים (2005-2008) ערך והגיש את התכנית "ציפורי לילה משחזרות" בגלי צה"ל, לימד ומלמד במוסדות שונים בהם: החוג לתולדות האמנות והפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב, בה לימד את המקצוע "חוק ומשפט באמנות", בהזמנתו של פרופ' שלמה גיורא שוהם (חתן פרס ישראל לקרימינולוגיה), במוזיאון תל אביב ובאוניברסיטה הפתוחה, בנושאי: מוזאולוגיה, אוצרות, התפתחות המוזאונים, רסטורציה, טכניקות באמנות, האותנטיות של יצירות אמנות ועוד. עד שנת 2019, היה לוריא חבר ב"קודארט" (CODART – Dutch And Flemish art From The Low Countries) - הארגון הבינלאומי למומחים לאמנות הולנדית של המאה ה-17 ומשנת 2005, הוא מכהן כיו"ר הוועדה להכרה ברסטורטורים, מטעם משרד התרבות.
לוריא פרסם עשרות מאמרים בתחומי התמחותו, 25 קטלוגים של תערוכות אותן אצר ושלושה ספרים: "חשיפה כפולה", "רמברנדט – מיתוס מול מציאות" (שניהם בהוצאת מפה) ו"בת אבודה" (בהוצאת מודן). כמו כן ערך מדעית את הספר "הבלש הצעיר והשוד הגדול במוזיאון" (מאת: אנה נילסן. הוצאת כנרת-זמורה ביתן).
רשימת פרסומים
1. "משמר הלילה חוזר" (הרסטורציה לתמונה "משמר הלילה" באמסטרדם), מוסף הארץ, 2.4.1976.
2. "רמברנדט והסריס הכושי", מוסף הארץ, 25.6.1976
3. "נקמתו של הזייפן" (האן ון מייחרן), מוסף הארץ, 18.3.1977
4. "התאווה למוות" (וינסנט ון גוך), מוסף הארץ, 13.6.1978
5. "יהודי בשירות בגסטאפו" (פרשת ויינרב), מוניטין, אפריל 1983
6. "סדין אדום" (התכריך הקדוש מטורינו), מוניטין, ספטמבר 1983
7. "רסטורציה - קריאת תיגר על 'אב הזמן'?", שנתון מוזיאון תל אביב לאמנות, 1984.
8. "תעלומת הפאנלים האבודים" (של נחום גוטמן), פרוזה, 1987.
9. "חברים מספרים על וינסנט", סטודיו מס' 13, יולי-אוגוסט 1990
10. "ורמר אמיתי או מזויף, ולמה, בעצם, זה משנה?", סטודיו מס' 72, מאי-יוני 1996
11. "פייטרו דלה וקיה - שאול ודויד עם ראש גוליית", שנתון מוזיאון תל אביב לאמנות, 1997
12. "שני ויטראז'ים של טיפאני: הקדושים מרטינוס וטביתא", שנתון מוזיאון תל אביב לאמנות, 1997
13. "ונדאליזם בתמונות רפי לביא", מאמר בספר "בקשר לרפי - מבטים על רפי לביא", המדרשה, כתב העת של בית הספר לאמנות, מכללת בית ברל, 1999.
14. "רסטורציה או זיוף?", שנתון מוזיאון תל אביב לאמנות, 2000.
15. "זיהוי תמונות גנובות באמצעות השוואת ממצאים", נכתב יחד עם ירון שור וחוקרים אחרים של מז"פ - המעבדות לזיהוי פלילי של משטרת ישראל. Journal of Forensic Science, USA, Vol.III, May 2002.
16. "מיהו רמברנדט?", מטרופוליס - אמסטרדם (עורכת: ד"ר ד. ריינס), תל אביב, דצמבר 2001
17. "מודל ואנטי מודל" בחמש תמונות דיוקן. מותר - כתב העת של הפקולטה לאמנויות, אוניברסיטת תל אביב (עורכות: פרופ' נ. כנען וד"ר ש. לוטן), 2002
18. "השיעור באנטומיה של רמברנדט: ההיה או חלמנו חלום?", הרפואה - עיתון ההסתדרות הרפואית בישראל (עורך: פרופ' י. שיינפלד), כרך 144, חוברת 10, אוקטובר 2005
19. "ניתוח פסיכולוגי לתמונות - תחום בעייתי?", פסיכואקטואליה - רבעון הסתדרות הפסיכולוגים בישראל (עורכים: ד"ר בן-נון, טנא, רפאלי ו-שרוף), גיליון יולי 2006.
20. "Rembrandt – Aging and Sickness", A Combined Look by Plastic Surgeons, an Art Researcher and an Internal Specialist", in IMAJ, Vol. 9, Feb. 2007, pp.67-71 (together with Tal Friedman, MD, Melvyn Westreich, MD and Ahuva Golik, MD).
21. "A Newly Discovered Portrait by Girolamo Forabosco, Found underneath a faked 'Portrait of Violante', Supposedly by Paris Bordone", The American Institute for Conservation of Historic & Artistic Works (Editor: H.M. Parkin), Vol. 20, 2008, pp. 56-61
23. "אריחי 'דלפט' מצוירים - אמנות תקנית ואמנות עממית" (נכתב יחד עם שרה לוין). מותר, כתב העת של הפקולטה לאמנויות, אוניברסיטת תל אביב (עורכים: פרופ' נ. כנען-קדר וג. פישהוף), גיליון מס' 14, 2006-2008, עמ' 77-88
24. "עקידת יצחק באמנות", סיפורי המקרא ועקבותיהם בתרבות המערב (עורכים: פרופ' מ. צוקרמן וי. ביאלר), סמינר הקיבוצים, תל אביב, 2008, עמ' 169-185
25. "תיארוך וקביעת האותנטיות של הדיוקנאות העצמיים של רמברנדט, על פי סימון וזיהוי תהליכי ההזדקנות של האמן" (יחד עם ד"ר טל פרידמן מבי"ח אסף הרופא), 2011.
26. "מיומנו של צרכן-קולנוע של פעם - מסע נוסטלגי אל בתי הקולנוע המיתולוגיים שהיו בתל אביב ונעלמו", בספר חוני המעגל מציג: The End 2016.
27. ראיון עם וינסנט ון-גוך, אחיינו של הצייר ון-גוך, אמסטרדם,1977.
רשימת קטלוגים בעריכתו
1. "נחום גוטמן: ימים ראשונים" (קטלוג תערוכה), מרכז הירידים לישראל, 1987
2. איזאק לויטן (קטלוג תערוכה), מוזיאון תל אביב לאמנות, 1991
3. "דיוקנאות משפחה הולנדיים במאה ה-17" (קטלוג תערוכה), מוזיאון ת"א לאמנות, 1994.
4. "ון דייק ותקופתו" (קטלוג תערוכה, יחד עם נילי לב), מוזיאון תל אביב לאמנות, 1995
5. "יאן ליוונס - עקידת יצחק" (קטלוג תערוכה), מוזיאון תל אביב לאמנות, 1997
6. "מפלאי המזרח - ציור הודי-מוגולי מאוסף ד"ר חלילי" (קטלוג תערוכה, יחד עם ד"ר נ. הגר), מוזיאון תל אביב לאמנות, 2000
7. "מלכים בשר ודם: התנ"ך בציורי המאות 16-19" (קטלוג תערוכה), מוזיאון תל אביב לאמנות, 2005.
9. פורצלן "מייסן" מאוסף גרטנר (קטלוג תערוכה), מוזיאון תל אביב לאמנות, 2007.
10. אמנון דוד ער – ציורים (קטלוג תערוכה), מוזיאון תל אביב לאמנות, 2009.
12. "אלברט רובין". המשכן לאמנות עין-חרוד (יחד עם ד"ר גליה בר אור), 2010.
13. אנסלם קיפר: "שבירת הכלים" (קטלוג תערוכה), מוזיאון תל אביב לאמנות, 2011
14. "שושלת ברויגל" (קטלוג תערוכה), מוזיאון תל אביב לאמנות, 2012
15. סיגל צברי: "ניגון של עשב" (קטלוג תערוכה), מוזיאון תל אביב לאמנות, 2014
16. "דלפט כחול-לבן" (קטלוג תערוכה), מוזיאון תל אביב לאמנות, 2014
17. אורי גרשט: "רסיסים" (קטלוג תערוכה), מוזיאון תל אביב לאמנות, 2014-2015
18. ליאוניד בלקלב: "חוקר דיוקנאות אובססיבי" (קטלוג תערוכה), מוזיאון תל אביב לאמנות, 2015
19: עופר רותם (פרס שיף) (קטלוג תערוכה), מוזיאון תל אביב לאמנות, 2016
20. זיוף? (קטלוג תערוכה), מוזיאון תל אביב לאמנות, 2016
21: פאטמה שאנאן (פרס שיף). (קטלוג תערוכה), מוזיאון תל אביב לאמנות, 2017
22. "עשור לפרס שיף" (קטלוג תערוכה), מוזיאון תל אביב לאמנות, 2019
ג'ייסון מאיילה
ג'ייסון נונו מאיילה (בצרפתית: Jason Nono Mayélé; 4 בינואר 1976 – 2 במרץ 2002) היה כדורגלן מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירה בינלאומית
ב-23 באפריל 2000 ערך מאיילה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, בניצחון 9-1 על נבחרת ג'יבוטי במסגרת מוקדמות מונדיאל 2002. במשחק זה הבקיע את צמד שערי הבכורה שלו בנבחרת.
הוא היה חלק מסגל הנבחרת בטורניר גביע אפריקה לאומות 2002, וערך שלוש הופעות במדי הנבחרת בשלב הבתים של הטורניר. הופעתו האחרונה בנבחרת הייתה בניצחון 3-1 על נבחרת חוף השנהב במסגרת שלב הבתים. בסך הכל ערך 11 הופעות במדי הנבחרת, בהן הבקיע חמישה שערים.
מותו
ב-2 במרץ 2002 נהרג מאיילה בתאונת דרכים. הוא התנגש עם רכבו ברכב אחר כאשר ניסה להשיג את האוטובוס של קבוצתו קייבו ורונה למשחק נגד פארמה. הוא הובהל לבית חולים במסוק, אך מת מפצעיו.
לאחר מותו, הפסיקה קייבו ורונה את השימוש במספר חולצתו, 30.
יחסי נורווגיה–שוודיה
יחסי נורווגיה–שוודיה הם יחסי החוץ בין נורווגיה לבין שוודיה.
היסטוריה
לשתי המדינות יש היסטוריה ארוכה ביחד. שתיהן היו חלק מאיחוד קאלמאר בין 1397 ו-1523. איחוד בין שוודיה לנורווגיה התקיים בין השנים 1814 ל-1905, ובשנת 1905 קיבלה נורווגיה עצמאות משוודיה, והמדינות כוננו יחסים דיפלומטיים באותה שנה.
בקונגרס השלום הנורדי, שהתקיים בשנת 1910 הוחלט על הקמת מונומנט, כדי לציין 100 שנות שלום בין שתי המדינות. בניית המונומנט הסתיימה בשנת 1914, והמקום נקרא כיום מורוקוליין.
יחסים דיפלומטיים
לשוודיה יש שגרירות באוסלו ו-14 קונסוליות, בארנדל, אלסאנד, ברגן, בודו, המר, המרפסט, קירקנס, מאנדאל, מוס, נרוויק, פורסגרון, סטוונגר, טרומסה וטרונדהיים. לנורווגיה יש שגרירות בסטוקהולם ושלוש קונסוליות, בגטבורג, מאלמו וסונדסוואל.
שתי המדינות הן חברות מלאות במועצת אירופה ובמועצה הנורדית. ישנם כ-44,773 נורווגים החיים בשוודיה וכ-18,000 שוודים החיים בנורווגיה.
הגבול הבינלאומי
חציית הגבול בין שוודיה לנורווגיה היא פשוטה יחסית. לא נדרש דרכון בשל איחוד הדרכון הנורדי ואין חסימת גבול פיזית. עם זאת, מאז שנורווגיה היא לא חלק של האיחוד האירופי בדיקות מכס יכולות להתבצע בנסיעות ברכב כדי למנוע הברחות. אזרחים זרים שצריכים ויזה או לאחת המדינות אינם יכולים לחצות את הגבול באופן חוקי מבלי להחיל שוב את הוויזה. אין הגבלות על נורווגים ושוודים ללא עבר פלילי לחיות במדינה השכנה.
הקלר וקוך
הֶקְלֶר וְקוֹךְ (בגרמנית: Heckler & Koch) היא חברה גרמנית ליצור נשק קל. החברה מייצרת בעיקר תת-מקלעים ורובי סער, וכן אקדחים ורובי צלפים. החברה ידועה בעיקר בזכות תת-המקלע MP5 על נגזרותיו השונות, בנוסף לכלי נשק שפותחו לאורך השנים בהם ה-G36, ה-HK416, ה-MP7.
היסטוריה
החברה נוסדה בשנת 1949, הנשק הראשון שהחברה פיתחה היה תת-המקלע MP5. כלי נשק מוכרים נוספים שפיתחה החברה הם אקדח הקלר וקוך VP70 שפותח בשנות ה-70 של המאה ה-20, אקדח ה-USP שפותח בשנת 1993 ורובה הסער הקלר וקוך G36 שפותח בשנת 1997. הקלר וקוך G36 משמש את צבאות גרמניה, ה-MP5 משמש הרבה משטרות בעולם וגם יחידות SWAT ברחבי העולם. ה-MP7 משמש יחידות מובחרות כמו אריות הים של חיל הים של ארצות הברית וכן ה-HK416 משמש יחידות רבות בחיל הנחתים של ארצות הברית ובצבאות בכל העולם.
ארין סנדרס
ארין זריאה סנדרס (באנגלית: Erin Zariah Sanders, נולדה ב-19 בינואר 1991) היא שחקנית אמריקאית. היא ידועה בשל השתתפותה בסדרות טלוויזיה כמו "זואי 101", "ביג טיים ראש", "צעירים חסרי מנוח" ו"מליסה וג'ואי".
ביוגרפיה
היא קיבלה תפקידי אורח במספר סדרות טלוויזיה, אך את תפקידה הגדול קיבלה בשנת 2005 כאשר נבחרה לגלם את הדמות קווין פנסקי בסדרת הטלוויזיה "זואי 101" של ניקלודיאון. היא חזרה לגלם את תפקיד זה בסרט "זואי 102".
הפרעת קשב (תוכנית טלוויזיה)
כל תוכנית נפתחת במונולוג פתיחה קומי. לאחריו נערכת פינה שולחנית אותה מוביל המנחה (שחר חסון) ושני ראיונות עם אורחים. לאורח הראשון (הסלב) ניתנת משימה קומית המתרחשת במרכז האולפן. בסוף כל תוכנית משודרת הפינה "לאיזה גובה זה יקפוץ" בה זורק המנחה חפצים מחיי היום יום על טרמפולינה ובודק עד לאיזה גובה הם קופצים. ברקע כתוביות הסיום מופיעים שחר והאורח בשיר קריוקי יחד עם הקהל באולפן.
הפקה
העונה הראשונה של התוכנית צולמה באולפני הרצליה החל מיוני 2013 עד ל-2016. קטעיו של עודד פז צולמו במיני אולפן באולפן התוכנית. התוכנית צולמה באולפן רב-ממדי, ובצידו הימני מוצגות הפינות השונות.
ארסניו איגלסיאס
ארסניו איגלסיאס פארדו (בספרדית: Arsenio Iglesias Pardo; 24 בדצמבר 1930 – 5 במאי 2023) היה שחקן ומאמן כדורגל ספרדי.
במהלך הקריירה המקצועית שלו, שנפרשה על פני יותר מארבעה עשורים, זכה לכינוי O Bruxo de Arteixo ("הקוסם מארטייחו") והיה מזוהה במיוחד עם דפורטיבו לה קורוניה, הן כשחקן והן כמאמן.
קריירת משחק
איגלסיאס, שנולד בארטייחו, החל את הקריירה בדפורטיבו לה קורוניה המקומית. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה ב-28 באוקטובר 1951 בהפסד 1–6 לברצלונה, וכבש במחזור הבא, בניצחון 3–1 על אספניול.
קריירת אימון
איגלסיאס החל לאמן שנה אחת לאחר פרישתו, ומונה למאמן קבוצת המילואים של דפורטיבו ולעוזר מאמן הקבוצה הראשונה. באמצע עונת 1970/1971 הוא מונה למאמן הקבוצה הבכירה, והוביל אותה לעלייה לליגה הבכירה אך גם לירידה ב-.
ב-1973/1974 העלה איגלסיאס קבוצה אחרת מהסגונדה דיויסיון, הרקולס, ונשאר כמאמן המועדון לשלוש שנים נוספות, בהן סיים במקומות החמישי והשישי ב- ו-, בהתאמה. בעונת 1977/1978 העלה קבוצה נוספת לליגה הראשונה, הפעם את ריאל סרגוסה.
איגלסיאס אימן בליגה העליונה בשתיים מתוך שלוש העונות הבאות, והוביל את בורגוס למקום ה-13 ב- ופוטר על ידי אלמריה באמצע עונת על רקע חילוקי דעות פנימיים. ב-1982 חזר לדפורטיבו בליגה השנייה.
בשנים 1987/1988 היה איגלסיאס היה אחד משלושה מאמני לה קורוניה, כאשר דפורטיבו כמעט ירדה ליגה וניצלה על ידי שער בדקה האחרונה נגד ראסינג סנטנדר. הוא החזיר את הקבוצה לבסוף לליגה הראשונה ב-1991, לאחר שסיימה במקום השני.
איגלסיאס החליף את מרקו אנטוניו בורונאט בתפקיד המאמן בסוף עונת, לאחר שדפורטיבו נאלצה לשחק משחקי מבחן נגד ריאל בטיס וניצחה 2–1 בסיכום. בעונות הבאות נכנסה הקבוצה לתקופה שכונתה "סופר דפור", בה זומנה כמה משחקני הקבוצה לנבחרת ספרד והקבוצה סיימה שלוש עונות רצופות בשלושת המקומות הראשונים. במהלך פרק הזמן הזה הוא נבחר למאמן העונה שלוש פעמים, פעמיים על ידי דון בלון ופעם אחת על ידי אל פאיס.
איגלסיאס פרש מאימון לאחר עונת, אך באמצע העונה הבאה הוא קיבל הצעה מריאל מדריד להחליף את חורחה ולדאנו המפוטר, והקבוצה סיימה את העונה במקום השישי בליגה והודחה ברבע גמר עונת בליגת האלופות על ידי האלופה בסופו של דבר יובנטוס.
בשנת 2005 מונה איגלסיאס למאמן מנהל נבחרת הקהילה האוטונומית גליסיה, ושימש גם כשדרן ספורט.
בשנת 2016 זכה איגלסיאס לתואר "סמל מיוחד" של דפורטיבו לה קורוניה, והוכרז "אגדה כחול לבן". האירוע התרחש במחצית המשחק האחרון של עונת באצטדיון ריאסור.
איגלסיאס מת ב-5 במאי 2023 בלה קורוניה, בגיל 92.
פול פרונטל עם סמנתה בי
פול פרונטל עם סמנתה בי (באנגלית: Full Frontal with Samantha Bee) היא תוכנית לייט-נייט וסאטירה חדשותית אמריקאית, המשודרת בימי רביעי ברשת TBS ומונחת על ידי הקומיקאית ילידת קנדה סמנתה בי. בי, לשעבר כתבת בדיילי שואו, היא האישה הראשונה שמנחה תוכנית לייט-נייט בארצות הברית.
התוכנית מצולמת מול קהל חי בניו יורק, שודרה לראשונה ב-8 בפברואר 2016. בנובמבר 2016 חידשה TBS את התוכנית לעונה שנייה, ובינואר 2018 לעונות שלישית ורביעית. ב-2022 משודרת העונה השביעית.
הפקה
התוכנית מצולמת במרכז השידור של רשת CBS, וחולקת את אותו סטודיו צילום עם השבוע שעבר עם ג'ון אוליבר.
מבנה הסדרה
כל פרק בתוכנית מורכב מחמש מערכות ואורכו הכולל 21 דקות. לכל מערכה נושא מכווין, לרוב מורכבות ממונולוג קומי הכולל קטעי סרטונים, תמונות וסלפסטיק. לעיתים מערכה כוללת סרטון "כתבת שטח" שהוכנה על ידי בי או כתב משנה.
התוכנית מארחת מספר כתבי משנה, ביניהם ארבעה ראשיים - איימי הוגארט, אלאנה הארקין, אשלי ניקול בלאק ומייקל רובנס.
שידור
בארצות הברית התוכנית משודרת ברשת TBS. העונה הראשונה שודרה בימי שני בשעה 22:30 (שעון ניו יורק). לאחר חידוש התוכנית לעונה שנייה הועברה לשדר בימי רביעי בשעה 22:30 (שעון ניו יורק) החל מה-11 בינואר 2017.
בנוסף התוכנית משודרת גם באוסטרליה, גרמניה, ניו זילנד וקנדה. התוכנית לא משודרת בישראל.
דירוג ורייטינג
התוכנית קיבלה ביקורות חיוביות מאוד. ייחודיות התוכנית גם כהיותה קול נשי פמניסיטי בז'אנר שנשלט על ידי גברים וגם בבוטות הביקורת שמעבירה הגדילה את הערכתה בקרב המבקרים. באתר Rotten Tomatoes העונה הראשונה זכתה לדירוג ממוצע של 8.5/10 בהתבססות על 25 ביקורות, כאשר כל הביקורות חיוביות , העונה השלישית זכתה לדירוג ממוצע של 8/10 בהתבססות על 6 ביקורות בלבד. באתר Metacritic העונה הראשונה קיבלה ציון של 84/100 בהתבססות על 16 ביקורות, כולן חיוביות.
מחלוקות וביקורת
בפרק ששודר ב-8 במרץ 2017 שודרה כתבת שטח בכנס CPAC של המפלגה הרפובליקנית בו הקריין, כתב המשנה מייקל רובנס, מתייחס לכתב מגזין OUTSET ואומר שיש לו "שיער נאצי". אותו כתב היה בתהליך כימותרפיה כטיפול לסרטן המוח שהוביל למראה שערו. התוכנית התנצלה יום למחרת השידור בטענה כי לא הכירו את מצבו הרפואי של הכתב ואף תרמו להוצאותיו הרפואיות באתר GoFundMe. הכתב סירב לקבל את התנצלות התוכנית.
בפרק ששודר ב-30 במאי 2018, בי הגיבה לציוץ של איוונקה טראמפ בו היא מופיעה יחד עם הילד שלה: "את יודעת, איוונקה, זו תמונה יפה שלך ושל הילד שלך, אבל תני לי רק לומר, כאמא אחת לחברתה: תעשי משהו לגבי מדיניות ההגירה של אבא שלך, יא כוסית חסרת תועלת (באנגלית: feckless cunt)! הוא מקשיב לך! תלבשי משהו צמוד עם מחשוף, ותגידי לאבא שלך פאקינג להפסיק עם זה". למחרת, בי התנצלה: "אני רוצה בכנות להתנצל בפני איוונקה טראמפ והצופים שלי על שימוש במילת גנאי כדי לתאר אותה בתוכנית שלי אמש. זה היה לא ראוי ולא נסלח. אני חציתי קו האדום, ואני מאוד מתחרטת על זה." בתגובה, צייץ הנשיא טראמפ בטוויטר: "למה הם לא מפטרים את סמנתה בי נטולת הכישרון על השפה הנוראית בתוכנית חסרת-הרייטינג שלה? סטנדרט כפול, אבל זה בסדר, אנחנו מנצחים, ונמשיך לעשות כן עוד הרבה זמן!". קתי גריפין, מישל וולף, שרה סילברמן, וג'ון סטיוארט הגנו על בי, וסטיוארט טען שהרבה מהזעם על הבדיחה הוא בעצם אסטרטגי ולא אמיתי. למופע היו פחות פרסומות לאומיות בשבוע שאחרי התקרית. בי החלה את התוכנית הבאה עם התנצלות לכל הנשים שהיא אולי העליבה, וביכתה שהשימוש במילה אחת האפילה על נושא מדיניות המעצר של ילדי מהגרים, אשר הייתה לב הביקורת. מספר מנחי תוכניות לייט נייט השתמשו בביטוי או וריאציות שלו כדי להביע סולידריות, תמיכה והסכמה בבי, ביניהם ביל מאהר, ג'ון אוליבר וסטיבן קולבר ששבועיים אחרי השידור המקורי בה התנסחה בי באופן הזה, סיים קטע בתוכניתו "לייט שואו עם סטיבן קולבר" על הפרדת משפחות בגבול עם המילים "אם אנחנו נותנים לזה לקרות בשמנו, אנחנו מדינה שהיא feckless... (אתנחתה)".
תרומות ופעולות צדקה
התוכנית תורמת חלק מהכנסותיה ישירות למספר צדקות וארגונים שונים כגון הורות מתוכננת, הצופות האמריקאיות, עיתון "ניו ברונסוויק טודיי" והמועצה האמריקאית להגנה על עיתונאים.
ביולי 2017 קמפיין חולצות עליהן כתוב "Nasty Woman", כינוי הגנאי בו קרא דונלד טראמפ להילרי קלינטון בעימותים בזמן הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016, הצליח לגייס למעלה ממיליון דולרים שנתרמו להורות מתוכננת.
התוכנית תרמה 10,000 ספרי קריאה וצביעה למחנה פליטים כורדים בעיראק בה ביקרה בי במסגרת אחת הכתבות בתוכנית.
"לא ארוחת הערב של תא כתבי הבית הלבן"
בינואר 2017, לאחר שנשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ, סירב להשתתף בארוחת הערב השנתית של תא כתבי הבית הלבן, הודיעה בי שפול פרונטל תארח מופע ספיישל בשם "לא ארוחת הערב של תא כתבי הבית הלבן" (באנגלית: Not the White House Correspondents’ Dinner), המופע היה מופע צדקה שנועד לגייס כספים למועצה האמריקאית להגנה על עיתונאים, כאמירה נגד תרבות השתקת והאשמת התקשורת של ממשל טראמפ.
בל שפיר
בל שפיר (בלה ברגר; נולדה ב-22 בנובמבר 1953 באמברג, גרמניה) היא אמנית רב-תחומית, היוצרת בציור, פיסול, מיצב ומיצג. היא מתגוררת בישראל ומציגה בישראל וברחבי העולם.
ביוגרפיה
שפיר נולדה להורים ניצולי שואה, שברחו מפולין והתיישבו בעיר אמברג, שבדרום גרמניה. אביה היה בן למשפחה של סוחרי סוסים בפולין שלפני מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה חזר האב לפולין בחיפוש אחר שרידי בני המשפחה; כאשר לא מצא שרידים בפולין יצא לכיוון גרמניה, שם נודע לו שאחד מאחיו ואחותו נמצאים במחנה פליטים. הוא הצטרף לבני המשפחה ושם גם פגש את אמה של בל, שאף היא ברחה מפולין.
לאחר המלחמה הקים האב חוות סוסים קטנה, שהייתה בסיס לחוות גידול ועסק מכירת סוסים משגשג שפיתח. אמה של בל הייתה עקרת בית וגידלה את שלושת הילדים, אח ואחות לבל.
עם סיום הלימודים בתיכון באמברג, פנתה שפיר ללימודי כימיה באוניברסיטה במינכן. אף שבשל מהלך החיים לא סיימה את הלימודים במלואם, היה לכימיה השפעה ניכרת על יצירתה בהמשך הדרך. היא החליטה לעזוב את הלימודים ולעלות לישראל ולהתחיל בה בחיים חדשים. בשנת 1972, כשהיא בת 19, הגיעה בל לישראל בחיפוש אחר חיים חדשים.
בשנת 1975 נישאה ובהמשך נולדו לה בת ובן. בשנת 1990 התגרשה, ולאחר מכן פגשה את בן זוגה הנוכחי, אדמונד משעל.
אל לימודי האמנות הגיעה בשלב מאוחר יותר, כאשר החלה ללמוד במכון אבני שבתל אביב, שבו למדה לימודי אמנות חזותית: דו מימד ותלת מימד, בין השנים 1984–1988. בין מוריה ניתן למנות את משה פרופס, יעקב וכסלר, ישראל הירשברג, מרים גמבורד לצד צבי לחמן.
עם סיום לימודיה החלה שפיר לעסוק באמנות ומאז ועד היום היא מפתחת את תחומי האמנות שלה, תוך בחינה מתמדת של אמצעי ביטוי חדשים. עיקר יצירתה היא בפיסול תוך שימוש בחומרים מיוחדים החל בעץ, דרך פלסטיק ושילובים מיוחדים שלהם. בשנים האחרונות הרחיבה את טווח הביטוי האמנותי לכיוונים של מיצגים, תנועה, צילום, קולאז' ועבודות וידאו.
יצירתה
האוצרת הצרפתייה גאיה גולדציימר כתבה על יצירתה של בל שפיר לרגל תערוכה בגלריה .A.I.R בניו יורק: "בל שפיר היא אמנית נדירה, ייחודית ורבת-פנים, העוברת תדיר בין עולמות. היא חוצה גבולות של שפה ושיח, גבולות של גורלות והיסטוריות, לצד אלה של צורות, מודלים ומציאויות של חומרים. היא יוצרת עולמות שבהם מתקיים מסתורין של העדר חומריות או של דברים שמימיים."
בראשית הקריירה האמנותית של בל שפיר, בשנות התשעים של המאה העשרים, יצרה פסלים גדולי מידות מעץ. היא נמשכה לעוצמה ולכוח שמשדרים פסלים מסיביים, שהמסר שלהם היה חקר החומר האורגאני מן הטבע. פסלים אלה הוצבו לרוב בסביבה הפתוחה, במסגרת תערוכות בטבע. הפסלים עובדו באמצעות מסורים חשמליים, איזמלים וכלי עבודה כבדים נוספים. העץ סימל עבורה חיפוש אחר השורשים האישיים, עוגנים באדמת הארץ החדשה. שורשי העץ שימשו עבורה השראה שלוותה בחיפוש אחר חומר חם, צומח ומשתנה, כמו עצי האקליפטוס שאותם מצאה סמוך לסטודיו שלה, ששכן בהרצליה. אחדים מהפסלים האלה הוצבו בגני פסלים כמו ב- The Grizedale Forest, אנגליה (1994), בלידו של ונציה, איטליה, וב-Akerby Sculpturpark, שוודיה (1999).
החיפוש אחר השורשים והאלמנטים הטבעיים הוביל את שפיר לשינוי מחשבתי ואמנותי בראשית ואמצע שנות האלפיים. היא החלה להתעניין בשינויים שנעשים בסדרי הטבע בעקבות התערבות האדם והנזקים שנגרמים בעתיים. בשנים הבאות, בעקבות פטירתם של הוריה, החלה לחקור את עברה וזהותה כבת דור שני של ניצולי השואה. שפיר מצאה בבית הוריה בגרמניה אלבומי תצלומים משפחתיים ישנים בשחור-לבן, ואלה שולבו ביצירותיה בהמשך. לראשונה, היא החלה להתמודד עם סיפורי המשפחה, שמהם נרתעה עד אותה עת. העיסוק בזיכרון המשפחתי הפך למרכזי ביצירתה ובחקר השפעת הזיכרון על היצירה האמנותית. באותן שנים התגלה אצל שפיר מחלת הסרטן. שילוב האירועים הללו גרם לשינוי משמעותי בכיוון יצירתה. היא פנתה ליצירה אישיות יותר, שנגעה בהיבטים האינטימיים ביותר עבורה: הגוף האישי והזיכרון האישי. תערוכה שהוצגה בבית האמנים בתל אביב, תחת הכותרת In-Situ (אוצרת שירלי משולם) בחנה את השתנות הגוף של בעלי חיים דמיוניים. הפסלים היו מורכבים מגופי גבס שצופו בחרוזים ובפייטים. עבודות נוספות מהסדרה הוצגו בגלריה העירונית של רעננה (אוצרת אורנה פיכמן).
בסדרה של עבודות פיסול זעירות-ממדים, שנוצרה ב-2005, שפיר בחנה את התערבות האדם בטבע. הפסלים הקטנים הוכנסו לתוך צלחות פטרי שקופות, הכוללות דימויים של גלמים עשויים חוטים, או פסלים זעירים (גודלם סנטימטרים בודדים), המתארים מעין מוטציות של בעלי חיים דמיוניים. מקור ההשראה לפסלים אלה היה החשיפה של הניסויים המדעיים בשיבוט, דוגמת אלה של הכבשה דולי, שזכו לתהודה עצומה בתקשורת של אותה תקופה. תערוכה של עבודות אלה הוצגה בגלריה העירונית כפר סבא ובמשכן האמנות הרצליה ותועדה בקטלוג.
2009 התארחה בתוכנית שהות אמן ב-Cite des Arts, פריס שם התפתחה סדרה המכונה Knitting Bodies העשויה בקרושה (סרוג במסרגה אחת) של חוטי שעווה צבעוניים, שלעיתים עוטפים גופי פרספקס שקופים. עבודות אלו הוצגו בתערוכת יחיד במשכן לאמנות בעין חרוד (אוצרת גליה בר אור), 2011. שפיר משנה מדי פעם כיוון יצירה. כחלק מהחזרה לעיסוק בהיסטוריה המשפחתית, לקחה את התצלומים הישנים שגילתה באלבומי המשפחה ועל בסיס תצלומים אלה יצרה רישומים, שמשרטטים את קווי המתאר של הדמויות וההתרחשויות שמתועדים בהם. סדרה גדולה של רישומים על גבי נייר שרטוט של אדריכלים, שקוף למחצה, היווה חלק מסדרה מקיפה, שתיארה את חיי הילדות של שפיר ומשפחתה. התיאורים כללו סצנות משפחתיות של הוריה ואחיה, סצנות בשוק העיירה ומסחר בסוסים. בהמשך השתמשה שפיר ברישומים אלה לצור סדרה של עבודות וידאו בשיטת ה-Stop Motion. צילום הרישומים והפיכתם לסרטים קצרים, שבהם הדמויות נעות וזוכות לחיים חדשים. עבודות אלו הוצגו בתערוכה SUBORTUS בגלריה הקיבוץ בתל אביב (2015), אוצרת יעל קיני, ובישרו שלב חדש במכלול היצירה שלה. הפניה לאנימציה ושילוב תנועה בעבודות האמנות היה תוצאה של הרצון של שפיר להחזיר חיים לדימוי הסטטי. הייתה זו דרך לבחון מחדש את סיפורי המשפחה, מתוך רצון להבין את חוויות הילדות האישיות בעיניים חדשות.
חלק מתהליך ההתבוננות על ההיסטוריה האישית, כמו גם השלמה עם הסיפור המשפחתי, מתואר ביצירה של סדרת עבודות ייחודית בשערות סוסים. כאמור, לאביה של שפיר הייתה חוות סוסים, שהייתה למפעל חייו ומקור הפרנסה של המשפחה. שפיר החליטה להשתמש בחומר הייחודי ביצירותיה ולבחון באמצעותו את זכרונות הילדות ואת חווית הטיפול שלה בסוסים, כחלק מתהליך ההתבגרות האישית. בעבודת קיר גדולת מידות (באורך 10 מ') שהציגה במוזיאון הרצליה, במסגרת התערוכה "חדרי פלאות באמנות עכשווית" (2012), סרגה אלפי שערות סוס שיצרו מעין מארג של קורי עכביש עצומים, לצד שפע של צורות מופשטות. האמן אבישי אייל, מצא בכיוון יצירה זה של שפיר, קשר הדוק לאמנות הנשים שהתפתחה בשנות השבעים של המאה העשרים, בעיקר בקרב אמניות בארצות הברית.
בשנת 2019 יצרה שפיר מיצב שערות סוס, שמילא חלל שלם בתערוכה במוזיאון מונטנלי שבפראג. אחד החדרים במוזיאון הפך ליער גדוש בשערות סוס, שנתלו מן התקרה וגלשו עד לריצפת החלל. חווית השיטוט בין שערות הסוס או התבוננות מבעד לשערות הנופלות, יצרה תחושה של חוסר שלווה, תוך אזכור היערות שבהן התרחשו הסיפורים האפלים המתוארים באגדות העם, דוגמת אלה של האחים גרים, של ילדותה.
העניין בתנועה שהתעורר ביצירתה של שפיר בעבודות הווידאו הראשונות, הפך למרכזי החל בשנת 2016, ובעקבות שהות אמן ביפן (2018), נחשפה לאמנות הבוטו. בעקבות זאת השתתפה במספר סדנאות אמן ולמדה תנועה ובוטו אצל מאסטרים מיפן הזוג Yuri & Seisaku ותמר בורר בתל אביב. שפיר מופיעה עם יצירות תנועה אלו באירועי אמנות שונים.
תערוכות
תערוכות יחיד נבחרות
תערוכות קבוצתיות נבחרות
מיכאליס קונסטנטינו
מיכאליס קונסטנטינו (ביוונית: Μιχάλης Κωνσταντίνου; נולד ב-19 בפברואר 1978 בפארלימני שבקפריסין) הוא כדורגלן עבר קפריסאי ששיחק בעמדת החלוץ, מלך השערים של נבחרת קפריסין בכל הזמנים.
קריירת מועדונים
קונסטנטינו התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אנוסיס נאון פראלימני ובשנת 1993 עלה לקבוצה הבוגרת. את עונת סיים כמלך השערים של הליגה עם 17 שערים ב-25 הופעות כאשר הוא רק בן 19.
אדוארד טאפה, הוויקונט ה-11 מטאפה
הרוזן אֵדוּאַרְד טָאפֶה, הוויקונט ה-11 מטָאפֶה (בגרמנית: Eduard Taaffe; 24 בפברואר 1833 – 29 בנובמבר 1895) היה מדינאי אוסטרי וראש ממשלת האימפריה האוסטרו-הונגרית בין 1868 ל-1870 ובין 1879 ל-1890.
ביוגרפיה
טאפה, שהיה בן למוצא אצולה פרוטסטנטית אירי והיה חבר ילדות של פרנץ יוזף הראשון, מאוחר יותר קיסר אוסטריה, נכנס לשירות המדינה האוסטרי בשנת 1852 ועלה בדרג המדיני במהירות. לאחר שכיהן כמושל על אוסטריה עילית, שר הפנים ושר הביטחון והביטחון הציבורי.
מיכאליס קונסטנטינו
קריירת מועדונים
בקיץ 2009 חזר לקפריסין אחרי 8 עונות ביוון וחתם באומוניה ניקוסיה. בעונתו הראשונה זכה עם המועדון באליפות קפריסין הראשונה בקריירה שלו תחת מאמנו טאקיס לאמוניס שאימן אותו גם באולימפיאקוס. שנה לאחר מכן זכה עם המועדון בגביע הקפריסאי.
בקיץ 2011 עבר לאנורתוסיס פמגוסטה, ושנה לאחר מכן חתם על חוזה לשנה אחת בא.א.ל. לימסול, איתה הצליח להעפיל לשלב הבתים של הליגה האירופית בעונת.
אדוארד טאפה, הוויקונט ה-11 מטאפה
ביוגרפיה
הוא הפך לראש ממשלה (תפקיד אשר נודע נכון לאותה העת בתור השר-הנשיא של אוסטרו-הונגריה) של האימפריה בשנת 1868 אך התפטר בשנת 1870 מכיוון שתמיכתו בוויתורים מדיניים מהממשל הריכוזי למען אוטונומיה לצ'כים גרמה למשבר ממשלתי ממושך.
מיכאליס קונסטנטינו
קריירת מועדונים
בינואר 2014 הודיע קונסטנטינו על פרישה ממשחק פעיל.
אדוארד טאפה, הוויקונט ה-11 מטאפה
ביוגרפיה
שוב שירת כשר הפנים (1870–1871 ו-1879) ומושל טירול משנת 1871, שב להיות ראש ממשלה באוגוסט 1879, ומשל במשך 14 השנים הבאות בתמיכת אנשי דת שמרנים ובעלי אדמות פולנים וצ'כים, קואליציה שהפכה להיות המכונה טבעת הברזל של טאפה הודות להצלחתה הממושכת שאופיינה בכמות הזמן אשר התמשכה.
מיכאליס קונסטנטינו
קריירה בינלאומית
את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קפריסין ערך קונסטנטינו באוגוסט 1998 נגד. כחצי שנה לאחר מכן הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת. לזכותו של קונסטנטינו 32 שערים ב-85 הופעות, והוא מלך השערים של הנבחרת בכל הזמנים. כמו כן מדורג קונסטנטינו במקום השני בטבלת שיאני ההופעות של הנבחרת אחרי יואניס אוקאס.
אדוארד טאפה, הוויקונט ה-11 מטאפה
ביוגרפיה
הצלחתו הגדולה ביותר הייתה השבת שיטת סדר על ידי מתן ויתורים לשאיפות הלאומיות של הפולנים והצ'כים והבאתם לשירות המדינה תחת שלטון בית הבסבורג. אולם דרישותיהם של הלאומנים הצ'כיים נעשו רדיקליות יותר ויותר, וטאפה איבד לבסוף את השליטה בקואליציה שלו, והתפטר בשל דחייתו של הרייכסראט (הבית התחתון של הפרלמנט) להצביע בנובמבר 1893 על הצעת חוק להאריך את שלטונו.
ארתור קרונקויסט
ארתור ג'ון קרונקויסט (באנגלית: Arthur John Cronquist; 1919–1992) בוטנאי אמריקאי שהתמחה בחקר משפחת המורכבים. נחשב לאחד מהבוטנאים המשפיעים במאה ה-20, במידה רבה הודות ליצירת מערכת המיון של קרונקויסט.
חייו
באידהו החל ללמוד לתואר ראשון, ושם החל ללמוד בוטניקת שדה מפי ריי דייוויס, שבאותה עת השלים את חיבורו אודות הפלורה של איידהו. לאחר שהשלים את התואר השני בשנת 1938, קרונקויסט החל את לימודי המאסטר שלו ביוטה, שם נישא למייבל אלרד שאיתה נשאר עד מותו. לבני הזוג שני ילדים.
כתוצאה מתאונה שעבר בילדותו, הייתה ידו הימנית של ארתור משותקת בחלקה. בשל כך, הוא לא התאים לשירות צבאי במהלך מלחמת העולם השנייה. במהלך הזמן הזה החל לעבוד על הדוקטורט שלו באוניברסיטת מינסוטה, וסיים את הפוסט-דוקטורט בשנת 1944. עבודתו עסקה בסוג אריגרון, ממשפחת המורכבים. ארתור הועסק שנים רבות בגנים הבוטניים של ניו יורק. הוא נפטר כתוצאה מהתקף לב ב-22 במרץ 1992, בשעה שהוא בחן פרטים של הסוג מנצליה (Mentzelia) מן המורכבים, בעשבייה של אוניברסיטת בריגהאם יאנג.
פיתוח מערכת המיון של קרונקויסט
החל מאמצע שנות ה-30 של חייו, החל קרונקויסט לבקר את מערכת המיון שנוצרה על ידי אדולף אנגלר וקארל פלנטר, ששלטה בכיפה מסוף המאה ה-19. על אף שלפני כן הוא עסק בעיקר במשפחת המורכבים, החל קרונקויסט לעסוק בסיסטמטיקה כללית של עולם הצומח. הוא החל לכתוב פרסומים בנושא החל מ-1957, לאחר דיונים עם עמיתיו שהזהירו אותו מפני האתגר הכרוך ביצירת מערכת מיון חדשה.
במקביל עבדו על נושא זה בוטנאים אחרים ברחבי העולם כדוגמת רוברט ת'רון האמריקאי, רולף דהלגרן הדני וארמן טכטג'ן הרוסי. כל אחד מהם עמד בפני פרסום מערכת סיסטמטית, אך זאת של ארתור קרונקויסט זכתה לאימוץ הנרחב ביותר. בשנות ה-60 נוצר קשר ידידות קרוב בין טכטג'ן לבין קרונקויסט, והם העמידו אחד לרשות השני את המידע שאספו. בשלב זה החל קרונקויסט ללמוד את השפה הרוסית, כשהמטרה הייתה להבין טוב יותר את הספרות המדעית שהצטברה ברוסיה הסובייטית, שברובה הגדול לא הייתה נגישה עבור שאר העולם. הוא ערך מספר ביקורים בברית המועצות, על מנת להיפגש עם טכטג'ן ומדענים נוספים, וכן תרגם מאמרים רבים מרוסית לאנגלית.
את עבודתו הנרחבת אודות השקפתו הסיסטמטית פרסם קרונקויסט ב-1968 תחת הכותרת האבולוציה והמיון של צמחי הפרחים, את המהדורה השנייה הוציא ב-1988. ב-1981 פרסם את עבודתו המשפיעה ביותר, מערכת משולבת של מיון צמחי הפרחים. בעבודה זו הוא חילק את צמחי הפרחים לשתי מחלקות (חד פסיגיים ודו-פסיגיים), לכל אחת מהן בת-מחלקות רבות עד לרמת המשפחה, וכל טקסון תואר והוגדר. מערכת מיון זו אומצה במידה רחבה ברחבי העולם, ללא תחרות כמעט, עד פרסומי קבוצת ה-APG בשנים 1998, 2003 (APG II) ו-2009 (APG III).
הנצחה
שני סוגים נקראים על שמו, כהוקרה על פועלו. האחד הוא Cronquistia, והשני הוא Cronquistianthus. שניהם ממשפחת המורכבים. בנומנקלטורה הבוטנית, הקיצור Cronquist נכתב ליד שם מין שפרסם.
Logz.io
לוגסהירו בע"מ, המוכרת במותג Logz.io, היא חברה ישראלית המספקת שירותי ניהול ארכיון נתונים (Log) וניתוח ארכיון הפלטפורמה משלבת את ELK כשירות ענן ולמידת מכונה כדי להפיק תובנות חדשות מנתוני מכונה.
לחברה משרדים בבוסטון ובתל אביב.
היסטוריה
החברה הוקמה בשנת 2014 על ידי יוצאי צ'ק פוינט, תומר לוי ואסף יגאל, וקיבלה מימון ממשקיעים, כולל חברת ההון סיכון גיזה, דייוויד צ'אנג, לשעבר סמנכ"ל PayPal, 83North (לשעבר סניף Greylock IL הישראלי של Greylock Partners ) ו- OpenView Venture Partners. לאחר מימון "Seed" וסדרה א' בסוף 2015, וסדרה ב' בסוף 2016, סך כל המימון שגייסה Logz.io עמד על מעל 23 מיליון דולר.
בנובמבר 2015 הוציאה החברה את ELK Apps שמבוססת בין היתר על אלסטיקסרץ' והמתוארת כאחד האוספים הגדולים ביותר של יישומי ELK חינמיים שנוצרו על ידי מכונה ו\או משתמשים, בעולם.
באוגוסט 2016 השיקה Logz.io את "Cognitive Insights", טכנולוגיית בינה מלאכותית המבוססת על למידת מכונה, על מנת לחשוף נתונים קריטיים בנתוני היומן שאחרת היו נעלמים מן העין.
בנובמבר 2016 קיבל Logz.io מימון סדרת B מ-OpenView Venture Partners, בסכום כולל של כ-16 מיליון דולר.
כוליות ואינסוף
כוליות ואינסוף: מסה על החיצוניות (בצרפתית: Totalité et Infini: essai sur l'extériorité) הוא חיבור פילוסופי מאת עמנואל לוינס שיצא לאור ב-1961. "כוליות ואינסוף" מכיל את עיקרי שיטתו של לוינס מתקופת הגותו האמצעית, האנציקלופדיה לפילוסופיה של סטנפורד ואנציקלופדיה בריטניקה מחשיבות אותו, לצד "אחרת מהיות", לאחד משני חיבוריו החשובים ביותר. החיבור נכתב בתור התזה המרכזית בדוקטורט ד'אטה של לוינס.
הספר תורגם לעברית על ידי רמה איילון, ומצורפת לו הקדמה מאת ד"ר ז'ואל הנסל, העורכת המדעית.
פתח דבר
{{עמודות
חלק ראשון: הזהה והאחר
א. מטפיזיקה וטרנסצנדנטיות ב. הפרדה ושיח ג. אמת וצדק ד. הפרדה ומוחלטות
חלק שני: פנימיות וכלכלה
א. ההפרדה כחיים ב. הנאה וייצוג ג. האני והתלות ד. המגורים ה. עולם התופעות והמבע
חלק שלישי: פנים וחיצוניות
א. פנים ורגישות ב. פנים ואתיקה ב. היחסים האתיים והזמן
השפעה
"כוליות ואינסוף" נחשב לחיבור מקורי ובעל השפעה על עולם הפילוסופיה ובפרט על הפילוסופיה הקונטיננטלית והדקונסטרוקציה של דרידה. את הספר ניתן לקרוא בין היתר כתגובה של לוינס להגותם הפנומנולוגית של מוריו, אדמונד הוסרל ומרטין היידגר.
ז'אק דרידה, חיבר בעקבות ספר זה את מאמרו "אלימות ומטפיזיקה". שם הוא מעריך את המפנה האתי שלוינס מציע ביחס לאחר, ורואה בחיים עבור האחר ערך עליון. יחד עם זאת, הוא מאתגר את הנחת היסוד של לוינס בדבר קדימות המפגש פנים-אל-פנים, בטענה שכתיבה עשויה להיות קדושה לפחות כמו דיבור.
מנחם מנדל גלוכובסקי
הרב מנחם מנדל גלוכובסקי (נולד בכ"ט באייר ה'תשט"ז, 10 במאי 1956) הוא סגן מזכיר בית דין רבני חב"ד ורב שכונת דניה וקהילת חב"ד ברחובות.
ביוגרפיה
נולד בדטרויט, לרב אברהם יעקב ולפרידה גלוכובסקי, בגיל שלוש עבר עם משפחתו לטורונטו, למד בישיבת תומכי תמימים בברינוא שבצרפת, בישיבת אהלי תורה ובישיבת תומכי תמימים המרכזית - 770.
התחתן עם רחל ביילא, בתו של הרב חיים אליהו מישולובין, ולמד כשנה בכולל אברכים בכפר חב"ד ועשה "שימוש" לרבנות אצל הרב מאיר ברנדסדורפר.
הוסמך לרבנות על ידי הראשון לציון הרב מרדכי אליהו. בשלהי שנת תשמ"א מונה לרב קהילת חב"ד ברחובות. בסוף שנות ה-90 מונה לסגן מזכיר בית דין רבני חב"ד ולחבר בהנהלת בית הדין.
חבר בהנהלת רשת אהלי יוסף יצחק - גוף החינוך החבד"י ובמספר ארגונים נוספים בחסידות. מתמחה בחינוך ובזוגיות ומשמש כמרצה בתחומים אלו.
במקביל משמש כרב שכונת דניה ברחובות, ועומד בראש מוסדות שבהם למעלה מ-1,200 תלמידים ותלמידות, מוסדות צדקה וחסד, גני חינוך מיוחד, רווחה ועוד.
טירת הרטהיים
טירת הרטהיים - היא מבנה מתקופת הרנסאנס במחוז אלקובן שבאוסטריה עילית כ-14 קילומטרים מהעיר לינץ שבאוסטריה. היא נבנתה על ידי יאקוב פון אספן בשנת 1600, והיא אחת מטירות הרנסאנס החשובות במדינה.
מאז שנת 1997 החלה עבודה על שחזור הטירה ההיסטורית ויצירת תערוכה בנושא "ערך החיים". טקס הנחת היסוד התקיים בשנת 1999. בשנת 2002 נקברו שרידי קורבנות, שנמצאו בחפירות שם, בארכיון הממלכתי של אוסטריה עילית בקבר שתוכנן על ידי האמן הפרגרטנר הרברט פרידל. ב-7 במאי 2003 נחנך בטירת הרטהיים, אתר למידה והנצחה, יחד עם התערוכה "ערך חיים". המקום משמש כיום כמקום מפגש וכמקום למידה והנצחה בפיקוח והנחיה של אגודת טירת הרטהיים.
עד פרוץ מלחמת העולם השנייה
הרטהיים ממוקמת באגן האפרדינג, המשתרע לאורך הדנובה. הטירה שוכנת על הגדה הימנית של הנהר, כ-3 ק"מ דרומית לפסגה הדרומית של המסלול המעוקל של הנהר.
משפחה בשם "הרטהיים" הוזכרה במסמכים כבר ב-1130 וכנראה היו וסאלים של הבישוף של פסאו. בשנת 1287 מוזכר כי הטירה היא בבעלות שלושת האחים, קונרד, פיטר והיינריך פון הרטהיים לאחר עסקה שביצעו מול מנזר וילהרינג. עם זאת, בשנת 1323 תועדה משפחה נוספת כבעלים. עד אמצע המאה ה-14 כלל המתחם בעיקרו מגדל אחד בלבד, עם בית צמוד, מוקף חומה קטנה עם סוללה וחפיר.
לאחר שהחליפה ידיים מספר פעמים הגיעה הטירה לידיה של משפחת אספן, שככל הנראה גם בנתה את הטירה בצורתה הנוכחית. בשנת 1690 החלה מבנה חדש במקום, בסגנון הרנסאנס בצורת מבנה רגיל עם ארבע כנפיים ולו ארבעה מגדלים פינתיים מצולעים ומגדל מרכזי גבוה יותר.
בשנת 1799 רכש גיאורג אדם הנסיך מסטארהמברג את הטירה. בשנת 1862 המקום היה במצב גרוע למדי, כפי שמראה דיווח מאותה תקופה.
בשנת 1898 תרם קמילו היינריך הנסיך מסטארהמברג את בניין הטירה, המבנים החיצוניים וחלק מהאדמה לאגודת הצדקה של מדינת אוסטריה עילית. באמצעות תרומות נוספות, הוא הצליח להקים שם את "מוסד השוטים" לטיפול בתשושי נפש. בין השנים 1900-1910 בוצעו שיפוצים והתאמות נרחבות על מנת שניתן יהיה להשתמש במבנה כבית אבות לנפגעי נפש. בשנת 1926 נהרס גרם מדרגות והוחלף במעלית.
במהלך השואה
החל משנת 1939, הנאצים השתמשו בהרטהיים ובחמישה אתרים נוספים כמתקני השמדה עבור תוכנית T4, שביצעה עיקור ורצח המוני של חברים "בלתי רצויים" בחברה הגרמנית, במיוחד כאלו עם מוגבלויות פיזיות ונפשיות. על פי ההערכות 200,000 בני אדם נרצחו במתקנים הללו, כולל אלפי ילדים. פעולות אלה תאמו את הרעיונות הנאצים לגבי אאוגניקה.
באביב 1939 פורקה אגודת הצדקה הממלכתית. במרס 1940 הוסב המקום למתקן "המתת חסד". בקומת הקרקע של החלק המזרחי נבנו תא גזים ומשרפה. מאוחר יותר, בצד המערבי של הטירה, נוסף מוסך אוטובוסים, אליו הגיעו משלוחי הקורבנות לקראת רציחתם.
במהלך השלב הראשון של תוכנית T4 בטירת הרטהיים, כ-18,000 אנשים עם מוגבלות פיזית ונפשית נרצחו בהרעלת גז פחמן חד-חמצני. המתקן שימש גם לרציחת כ-12,000 אסירות ממחנות הריכוז דכאו ומאוטהאוזן שנשלחו לכאן להמתה בגז, ועוד מאות נשים שנשלחו ממחנה הריכוז רוונסברוק ב-1944, שהיו בעיקר חולות שחפת וכאלו שנחשבו כחולי נפש. בטירה נערכו ביקורים קבועים של הפסיכיאטרים קארל ברנדט, פרופסור לפסיכיאטריה באוניברסיטת וירצבורג, ועמיתו ורנר היידה.
בדצמבר 1944 נסגר שלוס הרטיים כמרכז השמדה' נוקה מראיות לפשעים שבוצעו בו ושוחזר כסנטוריום.
על פי הערכות, כ-30,000 בני אדם נרצחו בהרטהיים בין מאי 1940 לדצמבר 1944. בין הנרצחים היו פגועי נפש וכן אסירי מחנות ריכוז שונים ועובדי כפייה זרים. ביוני 1945, קצין החקירה האמריקני צ'ארלס דמרון איתר בטירה את מה שנקרא "סטטיסטיקת הארטהיים". הייתה זו חוברת עם מידע סטטיסטי חודשי על הרג באמצעות פחמן חד-חמצני בששת מרכזי ההרג של T4 ברייך באותה תקופה. מכאן חושבו גם החיסכון במזון, עלויות שכירות, עלויות כוח אדם וכו'. דוגמה מהחוברת: "חיטוי של 70,273 אנשים בעלי תוחלת חיים של 10 שנים יחסוך מזון בשווי של 141,775,573.80 רייכסמרק".
מבצע 14f13
השלב האחרון בדרך להרג המוני במחנות ההשמדה כדוגמת אושוויץ היה תוכנית שכונתה 14f13 על פי מספרו של התיק המשרדי שבו תויקה. התכנית החלה בראשית 1941 כאשר פיליפ בוהלר שהיה ראש תוכנית ה-T4 אישר לראש הס"ס היינריך הימלר להפעיל את הצוותים והמתקנים של T4 כדי להיפטר מ"עודפי אסירים" במחנות הריכוז, בייחוד אלו שלקו במחלות נפשיות או היו מוגבלים גופנית. התכנית הזאת נודעה גם כ"אותנזיה של אסירים" או "מבצע נכה".
אתר זיכרון
בשנת 1948 הוחזרה הטירה לאגודת הרווחה הממלכתית. בשנת 1950 הוקמה בצד הצפוני מחוץ לארמון אנדרטה ראשונה על ידי אגודת השבויים הצרפתית Amicale de Mauthausen.
בשנת 1954 הושכרו בטירה דירות לאכלוס נפגעי שיטפון.
אנדרטה קטנה ראשונה בתוך הבניין הוצבה בשנת 1969 על ידי אגודת הצדקה של מדינת אוסטריה עילית (היום: החברה ליוזמות חברתיות). אנדרטת זיכרון זו הייתה לא נגישה ובמידה רבה ללא השגחה וכך הוזנחה. באותה שנה נפתחו גם חדרי הזיכרון הראשונים בתא הגזים ובאולם הכניסה לשעבר.
בשנת 1997 נבנו בטירה דירות חלופיות להשכרה לדיירים. שיפוץ החלק הפנוי של הארמון אפשר לשפץ את האנדרטה.
תערוכת "ערך חיים"
במרכז התערוכה "ערך חיים" עומד היחס לבעלי מוגבלויות בחברה לאורך התקופות השונות, מתקופת הנאורות דרך המהפכה התעשייתית והתקופה הנאצית ועד היום. מוצגים שם נושאים שונים החל מחלוקת בני האדם ל"שימושי" ו"בלתי שימושי" מבחינה כלכלית ועד לדרישה הנוכחית לשוויון חברתי לאנשים מוגבלים.
כמו כן מושם דגש על רצח נכים כדוגמה ל"הרס החיים שאינם ראויים לחיים" תחת הנציונל-סוציאליזם כדוגמה לקיצוניות השלילית של הנושא.
ביקור נשיא מדינת ישראל הרצוג בטורקיה
ביקור נשיא מדינת ישראל יצחק הרצוג בטורקיה נערך ב-9 במרץ 2022 והסתיים יממה לאחר מכן, ב-10 במרץ. האירוע זכה להתייחסות רבה בתקשורת הישראלית והטורקית, מכיוון שנשיא מדינת ישראל יצחק הרצוג היה למנהיג הישראלי הראשון שבא לביקור בטורקיה מאז שנת 2008, ומכיוון שאירוע זה הוא חלק מההתחממות ביחסי טורקיה–ישראל מאז תחילת כהונתו של הרצוג ביולי 2021 (מאז עלייתו לשלטון של נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן ועד אז היו היחסים בשפל). במהלך הביקור נפגש הרצוג עם ארדואן והתארח בארמון דולמאבהצ'ה באיסטנבול, ונפגש עם נציגי יהדות טורקיה.
רקע
החל מ-1986 ועד ראשית העשור הראשון של המאה ה-21 נחשבו ישראל וטורקיה בעלות קרבה מיוחדת. עם התחזקות הגורמים האסלאמיים בטורקיה ועליית רג'פ טאיפ ארדואן לשלטון בבחירות בשנת 2002 היא הלכה והתקרבה לאסלאמיסטיים, ויחסיה עם ישראל הצטננו. שיא השפל ביחסים חל בעקבות אירועי המשט לעזה ב-2010, אותו הוביל ארגון IHH הטורקי בתמיכת ממשלת טורקיה, שלאחריהם הורידה טורקיה את דרג היחסים. בשנים שלאחר מכן הגבירה טורקיה את תמיכתה בחמאס ובארגונים פלסטינים נוספים, והובילה החלטות אנטי-ישראליות בפורומים הבינלאומיים.
באוגוסט 2020 טורקיה התנגדה לחתימת הסכם נרמול היחסים בין ישראל לאיחוד האמירויות הערביות. משרד החוץ הטורקי הוציא מסר בו נאמר כי "ההיסטוריה לא תסלח לאיחוד האמירויות על ההסכם" וכי לפלסטינים יש זכות להגיב להסכם בעוצמה בה יחפצו. בהמשך אף הודיע המשרד כי תישקל האפשרות לסגור את השגרירות באיחוד האמירויות. בתגובה, ישראל הודיעה על תמיכתה ביוון על רקע הפלישות הטורקיות למים הטריטוריאליים שלה.
ב-9 בנובמבר 2021 נעצר זוג תיירים ישראלים, לאחר שצילמו את מעונו של נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן. בעקבות זאת המטה לביטחון לאומי הוציא אזהרת מסע לטורקיה. ב-18 בנובמבר 2021 הזוג שוחרר ושב לישראל. באותו יום שוחח ראש ממשלת ישראל, נפתלי בנט, עם נשיא טורקיה. זו הייתה השיחה הראשונה בין מנהיגי ישראל וטורקיה, מאז שנת 2013.