cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רומנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית
מדיניות חוץ
המלחמות עם בולגריה לא הסתיימו. גם הביזנטים וגם הבולגרים ידעו כי בכוחה של העיר קונסטנטינופול לעמוד בפני מצור בולגרי. סימאון, קיסר בולגריה, פעל להשיג ברית עם השושלת הפאטמית אשר השתתפה במצור ימי על העיר קונסטנטינופול. לאחר שגם זה נכשל להביא לנפילתה של קונסטנטינופול, רומנוס הראשון שיחד את סימאון להביא להסדר שיסיים את המאבק. תשלום שנתי נקבע שיינתן לאימפריה הבולגרית מידי הביזנטים והממשל הביזנטי הכיר בשליט הבולגרי בתור קיסר בולגריה. בתמורה הממשל הבולגרי הכיר בשליט הביזנטי בתור קיסר הרומאים, מה שהוביל לסיום הטענה הבולגרית לירושת האימפריה הרומית. בהמשך, במטרה לחזק את הקשרים עם בולגריה, רומנוס חיתן את נכדתו מריה עם יורשו של סימאון, פטר הראשון, קיסר בולגריה. לאחר הסדר המאבק עם הבולגרים הניע רומנוס את רוב כוחותיו של הצבא הביזנטי לעבר הגבול המזרחי עם האימפריה המוסלמית.
מורשת
רומנוס הראשון תכנן להפוך את שושלתו לזאת של שליטי האימפריה הביזנטית במקום השושלת המקדונית אך בנו הבכור, כריסטופרוס, נפטר בשנת 931 ושני הבנים שנותרו, שהיו ביריבות עם אביהם, שיתפו פעולה עם קונסטנטינוס השביעי והדיחו את רומנוס הראשון בשנת 944. רומנוס טען בהינתן מותו בטרם עת של כריסטופרוס כי אפשרי שהדבר היה לטובת האימפריה שכן הביא לקביעתו של קונסטנטינוס השביעי כשליט יחיד ביחד עם בת זוגו שהייתה בתו של רומנוס. לאחר ההפיכה של בניו נגדו, רומנוס הקדיש את זמנו לחיי דת ועבר להתגורר במנזר. עבר התמיכה של המוסד הדתי בשושלת המקדונית, קונסטנטינוס הצליח לשמר את מעמדו כאשר שני בניו הנותרים של רומנוס גורשו מחצר המלוכה ב-27 בינואר 945. קונסטנטינוס, בן ה-39, הפך לשליט עצמאי של האימפריה הביזנטית ושושלתו המשיכה לשלוט באימפריה. רומנוס המשיך חייו במנזר באיי הנסיכים מול חופי קונסטנטינופול, נפטר ב-15 ביוני 948.
שגעונות (סרט)
שגעונות (ברוסית: Выкрутасы) הוא סרט קומדיה רוסי משנת 2011, סרט הביכורים של הבמאי הגאורגי-רוסי לוואן גבריאדזה. בסרט מככבים מילה יובוביץ', קונסטנטין חבנסקי ואיוואן אורגנט. הסרט הוקרן בבכורה ב-17 בפברואר 2011 והכניס 12.86 מיליון דולר לעומת תקציב של 7.8 מיליון דולר.
עלילה
ויאצ'סלב "סלאבה" קולוטילוב הוא מורה למדעי הטבע מכפר לחוף הים הכספי בשם פלצ'יקי שעובר במוסקבה כדי לחפש את מזלו כסופר, אך ללא הצלחה מרובה. אבוד במחשבות הוא חוצה את הרחוב ומכונית פוגעת בו במהירות גבוהה.
נאדז'דה הייתה על ההגה עם ארוסה דניל. ויאצ'סלב יוצא מההתנגשות ברגל שבורה בלבד. בין סלאבה לנאדז'דה מתפתח ניצוץ. ויאצ'סלב משכנע אותה לנתק את אירוסיה והם מתחייבים להינשא זה לזה במקום זאת. על המורה, בנוסף לעזיבת עבודתו, לעבור למוסקבה שם תתקיים החתונה. עם זאת, באותו יום שעליו לנסוע ברכבת נערכות ההכנות לקראת גביע הנוער בכדורגל. המפקח על הטורניר, טועה לחשוב שהוא מאמן כדורגל, בהיותו חבר הדומה הממלכתית, הוא לוקח את הדרכון של סלאבה כדי שלא יוכל להימלט ומאלץ אותו לאמן את קבוצת הנוער של הכפר.
סלאבה רוצה לעזוב מהר ככל האפשר, הוא מקבל עצות מחלובוסטין, מאמן קבוצת מרכז מוסקבה, כדי לוודא שקבוצתו תפסיד. נואש להתאחד עם ארוסתו, הוא מגייס קבוצת עברייני רחוב לשחק בקבוצת הנוער (לאחר שהוא תופס אחד שמנסה לגנוב את הטלפון הנייד שלו). הוא בטוח שאין להם את המומחיות המספיקה אך הם מתחילים להפגין יכולת מולדת לשחק כדורגל ולנצח בצורה מבריקה, למורת רוחו ובייאושו של קולוטילוב.
הפקה
בתחילה נקרא הפרויקט "קולוטילוב". הסרט לא תוכנן בתחילה להיות קומדיה רומנטית, אך התסריט השתנה בשלב מאוחר של ההפקה כשמילה יובוביץ' הסכימה לגלם תפקיד בסרט. יובוביץ' אמרה בראיון שהסכימה לשחק בסרט בגלל ידידותה עם אורגנט. סצנות בהשתתפותה צולמו במשך 10 ימים.
רוב הסרט צולם בכפר ייסק שבמחוז קרסנודאר.
ז'אן סווה
ז'אן מתילדה סווה (באנגלית: Jeanne Mathilde Sauvé; 26 באפריל 1922 - 26 בינואר 1993) הייתה עיתונאית ופוליטיקאית קנדית שכיהנה כמושלת הכללית של קנדה, ה-23 במניין מאז איחוד קנדה, בשנים 1990–1984, האישה הראשונה בתפקיד זה.
סווה נולדה בססקצ'ואן והתחנכה באוטווה ובפריז לפני שעבדה כעיתונאית בחברת השידור הקנדית "Canadian Broadcasting Corporation " (CBC). היא נבחרה לבית הנבחרים הקנדי ב-1972 ולאחר מכן כיהנה כשרת הכתר עד שנת 1980 עד לבחירתה לראשות בית הנבחרים. היא כינה בתפקיד זה עד שמונתה לתפקיד המושל הכללי של קנדה על ידי אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת על פי המלצתו של ראש ממשלת קנדה פייר טרודו, להחליף אדוארד שרייר כמשנה למלכת קנדה, והיא מילאה תפקיד זה עד לבחירתו של ריי נטישין בשנת 1990. היא הייתה האישה הראשונה שכיהנה כמושלת הכללית של קנדה.
ראשית חייה
סווה נולדה בקהילת פרנסקואה של כפר פרודהום שבפרוביניציה ססקצ'ואן לצ'ארלס אלברט בנווייט ולאנה ויילאנט. כעבור שלוש שנים עברה לאוטווה, שם התגוררה משפחתה. כשהייתה נערה צעירה, אביה היה לוקח אותה לבקר בפרלמנט היל, מקום משכנו של הפרלמנט הקנדי. בעודם שמה, אביה היה מראה לסווה הצעירה לעיתים קרובות את פסל הברונזה של חברת הפרלמנט הקנדי הראשונה, אגנס מקפיל. אביה היה אומר לה: "את יכולה להיות חברת פרלמנט יום אחד, אם תרצי בכך". סווה למדה במנזר והייתה ראש כיתתה בשנה הראשונה ללימודיה. היא המשיכה את לימודיה באוניברסיטת אוטווה, ועבדה עבור ממשלת קנדה כמתרגמת על מנת לשלם את שכר לימודיה הגבוהים. במקביל, סווה הייתה מעורבת באופן פעיל בענייני סטודנטים ופוליטיקה; בגיל 20 (1942), היא הפכה לנשיאה הלאומית של איגוד הסטודנטים הצעירים הקתולים, דבר שחייב את מעברה למונטריאול.
במנוטריאול הכירה סווה את מוריס סווה, והשניים התחתנו ב-24 בספטמבר 1948, באותה שנה שהזוג עבר ללונדון; מוריס השיג מלגת לימודים בבית הספר לכלכלה של לונדון, וסווה עבדה כמורה וכחונכת. שנתיים לאחר מכן, הם עברו לפריז, שם היא הועסקה כעוזרתו של מזכ"ל מזכירות הנוער באונסק"ו. בשנת 1951 נרשמה לשנה באוניברסיטת פריז וסיימה את לימודי התואר האקדמי שלה ציוויליזציה הצרפתית. סווה ובעלה חזרו לקנדה לקראת סוף שנת 1952, שם התגוררו בני הזוג בעיר סנט היאסינט שבקוויבק, וב-1959 נולד להם ילד, ז'אן-פרנסואה. סווה הייתה אז חברה מייסדת של המכון למחקר פוליטי ונשכרה כעיתונאית וכשדרנית בחברת CBC.
לאחר הצלחתה בתוכנית הרדיו הראשונה שלה, "Fémina", סווה הועברה לטלוויזיה על ידי רשת הטלוויזיה CBC ומיקדה את מאמציה לכיסוי נושאים פוליטיים ברדיו ובטלוויזיה, באנגלית ובצרפתית.
קריירה פרלמנטרית
המפלגה הליברלית של קנדה הייתה זו שדחקה בסווה להיכנס לפוליטיקה, וביקשה ממנה להיות המועמדת הליברלית לבית הנבחרים הקנדי מטעם מחוז הבחירה "Ahuntsic" בבחירות הפדרליות 1972. אף על פי שעברה קמפיינים מפרכים, אמרה: "הרגשתי אי נוחות בפעם הראשונה בחיי כשהייתי בקמפיין, אני חייבת לומר שהיו לי בעיות בקשר לזה בעצמי", סווה זכתה, והפכה לאחת מחמשת הנשים שהיו חברות הפרלמנט. לאחר מכן, היא הושבעה למועצת המלוכה של קנדה ומונתה לתפקיד שרת המדינה לענייני מדע וטכנולוגיה בממשלתו של פייר אליוט טרודו, ובכך הפכה לאישה הראשונה מקוויבק להיות השרה היחידה בקבינט הקנדי. סווה התמודדה שנית לפרלמנט בבחירות שנערכו שנתיים לאחר מכן ב-1974 וזכתה לכהונה נוספת בפרלמנט ומונתה לתפקיד השרה לאיכות הסביבה ושינויי האקלים.
בבחירות של 1979 זכתה סווה במועמדות המפלגה הליברלית מטעם מחוז הבחירה Laval Centre, אך הליברלים איבדו את הרוב שלהם בפרלמנט לטובת המפלגה השמרנית של קנדה. עקב זאת היא איבדה את תפקידה בקבינט. היא נשארה חברת הפרלמנט לאחר הפסדם של הליברלים ב-1979 עד אשר ממשלתו של ג'ו קלארק איבדה את אמון הפרלמנט ובהתאם לזאת נערכו בחירות חדשות בפברואר 1980 בהן הפסידה המפלגה השמרנית-פרוגרסיבית בראשותו של קלארק. לאחר הפסדו של קלארק, מנהיג הליברלים פייר אליוט טרודו חזר לכהן כראש הממשלה. טרודו בחר שלא למנות את סווה לשרה בממשלתו אלא לתפקיד יושבת ראש בית הנבחרים של קנדה. מכיוון שהיא רצתה בכל מאודה לדחוף לקמפיין ממשלתי למען שקרא לתושבי קוויבק להצביע "לא" בשבועות שקדמו למשאל עם בקוויבק בו הבוחרים נתבקשו להחליט בשאלת העצמאות של הפרובינציה, סווה סירבה תחילה לכהן כיושבת ראש בית הנבחרים. אולם בסופו של דבר היא הסכימה לאחר שטרודו שכנע אותה כי היא האדם הנכון לתפקיד והיא קיבלה אישור ממנהיגי כל המפלגות בבית הנבחרים להשתתף בקמפיין הפדרליסטי בקוויבק.
בימיה הראשונים כיושבת ראש בית הנבחרים, עשתה סווה לעיתים קרובות טעויות בשמות חברי פרלמנט או במחוזות הבחירה אותם הם ייצגו. למשל, פעם היא קראה לראש הממשלה "מנהיג האופוזיציה" ומדי פעם נכשלה בניהול ישיבות, מה שהוביל חברי פרלמנט לפנות אליה בבקשה להרים את קולה. יתר על כן, כל 32 חברי המפלגה הדמוקרטית החדשה בבית הנבחרים יצאו במחאה על מה שהם ראו כהטיה לטובת מפלגת השלטון במסגרת תפקידה של סווה כיושבת ראש בית הנבחרים; הם הרגישו שהיא מאפשרת לחברי הפרלמנט הליברלים לשאול יותר שאלות מאלו של כל מפלגה אחרת. בריאיון ל- CBC הודתה סווה כי ייתכן שחברי המפלגה הדמוקרטית החדשה צדקו בכך שהליברלים הורשו לקבל יותר שאלות, אך באופן כללי, כל "מחנה" קיבל מספר שווה של הזדמנויות לשאול שאלות.
היא גם ניהלה דיונים רבים על חוקת קנדה, עסקה בפיליבסטר ובנקודות רבות של סדר, וכן בדיונים על הצעת "חוק אבטחת האנרגיה", שאליו התנגדה האופוזיציה השמרנית במסע-נגד שהגיע לשיאו לאחר פרק זמן של שבועיים כאשר מצליף השמרנים סירב להופיע בבית הנבחרים ולציין כי האופוזיציה מוכנה להצבעה. למרות הלחץ מצד הממשלה שטענה כי היא מתערבת בענייני הצעת החוק מדי במטרה לשבור את הקיפאון בנוגע להצעה, סווה טענה כי פתרון הקיפאון בנוגע להצעת החוק יגיע לקיצו באמצעות משא ומתן.
המושלת הכללית של קנדה
סווה היא האישה הראשונה שכיהנה כמושלת הכללית בתולדות קנדה והאישה השנייה מבין כל מדינות חבר העמים הבריטי להיות מושלת כללית של מדינה כלשהי. הראשונה שמונתה להיות מושלת כללית של מדינה בחבר העמים הבריטי הייתה אלמיירה מיניטה גורדון, שמונתה בשנת 1981 להיות המושלת הכללית של בליז.
מושלת כללית נבחרת
בדצמבר 1983 המליץ ראש ממשלת קנדה פייר אליוט טרודו למלכת קנדה אליזבת השנייה על סווה כמי שיכולה להחליף את המושל הכללי אדוארד שרייר כמושלת הכללית וכמייצגת את המלוכה הקנדית. בכלי התקשורת, "קבלת הפנים" שנעשתה לסווה הייתה חיובית לאור האלגנטיות שלה, טבעה המעודן ויכולתה לשלוט באופן שוטף באנגלית ובצרפתית, מה שהיה נכס למשרה זו. כל זאת למרות הספקולציות באשר ליכולתה להישאר בלתי מפלגתית, כלומר נייטרלית. ב-15 בינואר התפטרה סווה מהפרלמנט ומתפקידה כיושבת ראש בית הנבחרים כדי להיכנס לתפקיד המושלת הכללית אך כעבור יומיים היא אושפזה; שמועות שנפוצו טענו כי היא אושפזה בגלל מחלת הסרטן אבל הטענה הרשמית הייתה שהיא לקתה בווירוס נשימתי, אשר הסתבך בגלל הרגשת של סווה לאנטיביוטיקה.
המלכה אליזבת השנייה מינתה את סווה למושלת הכללית של קנדה ב-28 בינואר 1984 על פי המלצתו של ראש הממשלה טרודו. עם זאת, סווה נשארה בבית החולים ומחלתה רק החמירה, מה שהוביל את עמיתיה להאמין שהיא תמות בעוד שהעיתונות החלה לכתוב מודעות אבל לקראת מותה לכאורה. סווה התאוששה ושוחררה מהטיפול הנמרץ ומבית החולים ב-3 במרץ, אם כי המחלה עיכבה את טקס ההשבעה שלה, שאמור היה להתקיים באותו חודש. היא שמרה על חשאיות לגבי טיבה המדויק של מחלתה, ולא התייחסה לשמועות שטענו כי היא פיתחה לימפומת הודג'קין וציינה בראיונות כי זה עניינה הפרטי, וכי היא מספיק בריאה כדי לשמור על אחריותה.
לאחר השבעתה
כמושלת כללית, המשיכה סווה להתעדכן במסמכי והחלטות הקבינט ונפגשה באופן רציף עם ראשי ממשלות שונים במהלך כהונתה. היא לא דיברה בגלוי על יחסיה עם ראשי ממשלות אלו, אם כי דווח על חיכוך בינה לבין בריאן מלרוני, שאותו מינתה לתפקיד ראש הממשלה ב-1984. סווה הביעה את מורת רוחה על דרכו של מלרוני להגביר את מעמד משרדו, בין היתר לאחר התעקשותו של מלרוני לקבל לבדו (ללא סווה וללא נציג מהמלוכה הקנדית) את פניו של נשיא ארצות הברית רונלד רייגן ב"פסגת שמרוק".
עם זאת, היא קבילה את פניהם של כמה מבני משפחת המלוכה הקנדית, כולל המלכה אליזבת ובעלה הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו, אליזבת, המלכה האם והנסיך אנדרו, דוכס יורק ורעייתו, שרה פרגוסון. הנסיך אדוארד, דוכס אדינבורו נפגש עם סווה באחוזת רידו ב-4 ביוני 1988 כדי להציג למושלת הכללית מכתב הרשאה המאפשר למשנה למלכה לממש את כוחות המלכה בכל הנוגע להרלדיקה בקנדה, דבר שיוביל לכינונה של הרשות ההרלדיקאית הקנדית שסווה הייתה הראשונה לעמוד בראשה.
בין המבקרים הזרים שהתקבלו בברכה על ידי סווה היו מלך שוודיה קרל השישה עשר גוסטב, המלכה ביאטריקס, חוסיין מלך ירדן, האפיפיור יוחנן פאולוס השני, המזכיר הכללי של האו"ם חוויאר פרז דה קוויאר, נשיא צרפת פרנסואה מיטראן, נשיא הרפובליקה העממית של סין לי שייניין, נשיא רומניה ניקולאה צ'אושסקו, האם תרזה, ובסופו של דבר, הנשיא רונלד רייגן. גם סווה נסעה לייצג את המלכה באיטליה, בקריית הוותיקן, ברפובליקה העממית של סין, בתאילנד, בצרפת, באורוגוואי ובברזיל.
מאז שנת 1921 הותרו ביקורים לתיירים ומקומיים באחוזת רידו. במהלך כהונתה של סווה כמושלת הכללית הופסקו הביקורים של הציבור באחוזה. ההסבר שניתן היה דאגות לביטחונה של המושלת, אולם עיתוני התקופה תקפו את המושלת וטענו כי הסיבה האמיתית להפסקת מתן כניסה למבקרים הייתה רצונה של המושלת לפרטיות. עיתון "The Globe and Mail" אף תיאר קבוצות ציבוריות שקראו להחרמת אירועים של המושלת בשל החלטתה זו. במהלך כהונתה של יורשה של סווה, ריי נטישין נפתחה האחוזה מחדש לכניסת מבקרים.
במסגרת תפקידה כמשנה למלכה, ב-1986 קיבלה סווה בשם "אנשי קנדה" את "מדליית נאנסן", וכעבור שנתיים, פתחה את אולימפיאדת קלגרי. אבל, אחד האירועים החביבים עליה שהיא אירחה באחוזתה היה מסיבת חג המולד השנתית של מועדון הנערים והנערות של אוטווה ושל עמיתו בשפה הצרפתית, פאטרו ד'אוטאווה. באירוע זה הגיעו הילדים לאחוזת רידו כדי לבקר אצל סנטה קלאוס ולהשתתף בארוחת צהריים בחדר האוהלים שבאחוזה. סווה אירחה אישית את הנערים וחבשה כובע מסיבה כדי לחגוג את האירוע המיוחד.
בנאום סיום כהונתה, בחג המולד 1989, נתפסו כמה ממילותיה של סווה כאזהרה סמויה על כישלון הסכם מיץ' לייק והיא ספגה ביקורת על הפרת החשד לנייטרליות. ראש ממשלת ניופאונדלנד ולברדור, קלייד וולס, אמר כי "אין זה ראוי שהכתר יפריע לעניינים פוליטיים בדרך כזו או אחרת".
Kind of Blue
Kind of Blue הוא אלבום של מוזיקאי הג'אז, מיילס דייוויס. האלבום יצא ב-17 באוגוסט 1959 בחברת התקליטים קולומביה רקורדס.
הפקה
ההקלטות נערכו באולפני קולומביה בניו יורק, ב-2 במרץ ו-22 באפריל 1959. האלבום כלל את האנסמבל של דייוויס שכלל באותה תקופה את הפסנתרנים ביל אוונס ו-וינטון קלי, המתופף ג'ימי קוב, הבסיסט פול צ'יימברס, והסקסופוניסטים ג'ון קולטריין וקנונבול אדרלי. לאחר צירופו של אוונס להרכב, דייוויס המשיך בפיתוח סגנון הג'אז המודאלי שלו שהוצג באלבומו Milestones שיצא שנה לפני כן, בניגוד ליצירותיו הקודמות שהתאפיינו בסגנון ההארד בופ.
אף על פי שהנתונים שנויים במחלוקת, Kind of Blue נחשב לא רק כאלבומו הנמכר ביותר של דייוויס, אלא גם כאלבום הג'אז הנמכר ביותר. ב-7 באוקטובר 2008, האלבום קיבל תואר של אלבום פלטינה מאיגוד ה-RIAA. מאז האלבום קיבל שבחים ממבקרים רבים, ומוכר כאלבום הג'אז הגדול בכל הזמנים, וכשיא יצירתו של דייוויס. קטעים שונים מן האלבום (בעיקר All Blues) הפכו לסטנדרטים של ג'אז ובוצעו על ידי אמנים רבים.
השפעתו של האלבום על עולם המוזיקה ועל יוצרים שלא רק בתחום הג'אז, אלא גם בז'אנרים אחרים כגון רוק ומוזיקה קלאסית, הביאה לתודעה על השפעתו של האלבום, והכרתו באחד האלבומים הגדולים במוזיקה. ב-2003, דירג מגזין הרולינג סטון את האלבום במקום ה-12 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים. חלק מנגני ההרכב של דייוויס - כמו אוונס וקולטריין - הפכו לאמני ג'אז מצליחים ומוערכים בפני עצמם כאשר ההשתתפות באלבום היוותה סוג של צומת דרכים מוזיקלי.
משה אליקים בריעה הופשטיין
רבי מֹשֶׁה אֶלְיָקִים בְּרִיעָה הוֹפְּשְׁטֵיין (כונה גם "הבאר משה" על שם ספרו; נפטר י"ב באלול תקפ"ח, 1828). בנו של המגיד מקוז'ניץ, היה אדמו"ר חסידי, השני בשושלת קוז'ניץ.
ביוגרפיה
היה תלמידם של רבי אלימלך מליז'נסק ורבי זושא מאניפולי. נישא לביילא בתו של רבי יהודה לייב מאניפולי, בעל "אור הגנוז", ובזיווג שני לחיה שרה בתו של רבי אלעזר וייסבלום מליז'נסק, בנו של רבי אלימלך מליז'נסק. אחר פטירת אביו בי"ד בתשרי תקע"ה סירב למלא את מקומו, ורק לאחר ציוויו של החוזה מלובלין התמנה לתפקיד.
צאצאיו
מזיווג ראשון: מזיווג שני:
הנה האיש
הנה האיש (בלטינית: Ecce homo, אקה הומו), על פי הברית החדשה, הוא צמד המילים בו הציג פונטיוס פילאטוס את ישו בפני ראשי היהודים בירושלים.
על פי המסורת הנוצרית, בעקבות הסעודה האחרונה, נעצר ישו בגת שמנים. הוא נחקר בפני הסנהדרין ולאחר מכן נשפט על ידי פונטיוס פילאטוס, באשמת התחזות למלך היהודים. בתום משפטו הוציא אותו פונטיוס אל הקהל, כשהוא כבול וזר קוצים לראשו, והציגו במילים "Ecce homo" כפי שמתואר בבשורה על פי יוחנן י"ט, 4 - 5:
בירושלים, קשת אקה הומו החוצה את רחוב ויה דולורוזה בצמוד למנזר האחיות ציון, היא, על פי המסורת הנוצרית, המקום בו אמר פילאטוס את המילים.
באמנות
סצנת ההצגה של ישו הפכה למוטיב מרכזי באמנות נוצרית, כשהיצירות הקרויות "אקה הומו" מתארות את פונטיוס פילאטוס מציג את ישו המעונה והמצולק, כשהוא כבול בידיו וכתר קוצים על ראשו, בפני היהודים ומבקש מהם את ההחלטה האם לשחררו או להענישו. לרוב, הסצנה מציגה את ישו הכנוע לאחר עינויים, תיאור המודגש בהתלהמות הקהל היהודי.
תחזיקו
תחזיקו הוא האלבום השני של הזמרת רוני דלומי, אשר יצא בשנת 2013, כשנתיים לאחר אלבום הבכורה שלה, "קצת אחרת".
הפקה
האלבום, בהפקתם ועיבודם של איתמר מאירי ואיתן רז, כולל עשרה שירים שמחציתם נכתבו ושניים מהם הולחנו על ידי דלומי עצמה, בניגוד לאלבום הקודם, בו השתתפה דלומי בכתיבת שני שירים בלבד. כותבים ומלחינים נוספים באלבום הם דנה ברגר, רונית שחר, נעם חורב והצמד "גיא ויהל" (גיא מנטש ויהל דורון), גם אחיה הגדול של רוני, נדב דלומי, הלחין שיר אחד באלבום.
הסינגל הראשון שיצא מתוך האלבום הוא "תחזיקו" שייצא ביולי 2012 והוא השיר הראשון שכתבה דלומי שיצא כסינגל. הסינגל השני מתוכו הוא "פניי לרוח" שייצא בנובמבר 2012, והוא השיר הראשון אותו דלומי הלחינה וגם כתבה. הסינגל השלישי מתוכו הוא "סתם שני אנשים", הוא יצא בפברואר 2013 ואותו כתב נועם חורב והלחינה הזמרת דנה ברגר לו גם יצא קליפ מצליח. הסינגל הרביעי מתוך האלבום, "קצה היום" שליווה את צאת האלבום, יצא ביולי 2013 ואותו כתב נועם חורב והלחינו גיא מנטש ויהל דורון. את השיר הפיק המפיק המוזיקלי לואי להב בניגוד למרבית שירי האלבום, אותם הפיקו רז ומאירי, גם לסינגל זה ייצא קליפ מצליח. באוקטובר אותה השנה יצא הסינגל האחרון מתוך האלבום, "קרקעית נמוכה". באלבום נכלל גם השיר "שלחי אותו" שייצא לראשונה במסגרת פרויקט "עוד מעט נהפוך לשיר 2011".
הקורדילרה הארקטית
מדרום לצפון, רצף זה של רכסי הרים חופפים ומקבילים מתחיל בהרי טורנגת שבצפון חצי האי לברדור, ממשיך מעבר למצר הדסון בהרי באפין שבאי באפין. משם הוא ממשיך בארכיפלג הארקטי הקנדי באיים ביילוט, דבון, אקסל הייברג, באת'רסט וואנייר ונגמר באי אלסמיר, שם הפסגה הגבוהה בקורדילרה - פסגת ברבאו.
בוקר טוב (שיר)
"בוקר טוב" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית דיקלה. הוא יצא לאור באוגוסט 2000, על ידי חברת התקליטים הד ארצי, כסינגל המוביל מתוך אלבום הבכורה שלה, אהבה מוסיקה (2000) וכסינגל הבכורה שלה. את השיר כתבו והלחינו דיקלה ומשה לוי, להפקה של רן שם טוב.
השיר הגיע למקום העשירי במצעד העברי השבועי של רשת ג'.
רקע וכתיבה
השיר נכתב והולחן על ידי דיקלה ומשה לוי והופק על ידי רן שם טוב. השיר הפך לאחד מהשירים המזוהים ביותר עם הזמרת ולתקופה היה המצליח ביותר שלה. במצעד העברי השבועי של רשת ג' דורג בשיאו בעשירייה הפותחת והיה הראשון שלה שעשה זאת. בסך הכול, שהה במצעד במשך חמישה שבועות.
פרק זמן לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-145 אלף השמעות.
וידאו קליפ
האודיו של "בוקר טוב" הועלה לערוץ היוטיוב של מוזיקה ישראלית ב-2 בינואר 2012.
תאטרו דאל ורמה
תאטרו דאל ורמה (באיטלקית: Teatro Dal Verme) הוא תיאטרון במילאנו, איטליה, בוויה סן ג'ובאני סול מורו, במקום שם עמד לפנים התיאטרון הפרטי "פוליטיאמה צ'יניזלי". תכנן אותו ג'וזפה פסטגאלי בהזמנת הרוזן פרנצ'סקו דאל ורמה, והוא שימש בעיקר למחזות ולהצגות אופרה במהלך המאה ה-19 וראשית המאה ה-20. כיום, התיאטרון איננו משמש עוד לאופרה, אלא לקונצרטים, הצגות ומופעי מחול, כמו גם לתערוכות ולכנסים.
אולם התיאטרון המקורי, בן 3000 מושבים, מוקף כיפה גדולה, שנבנה בצורת הפרסה המסורתית, עם שני יציעי תאים ויציע גדול (או "loggione" שהוא לבדו הכיל למעלה מ-1000 מושבים. האולם נפתח ב-14 בספטמבר 1872 הפקה של "ההוגנוטים" של מאיירבר ותוך זמן קצר ביסס את עצמו כאחד מבתי האופרה החשובים באיטליה. ב"תור הזהב" שלו, עלו בתיאטרון בכורות של "לה וילי" של פוצ'יני (31 במאי 1884), ליצנים (21 במאי 1892), ו"אי מדיצ'י" (9 בנובמבר 1893) מאת ליאונקוואלו, ו"סיגנה" של פרדריק היימן קוון (12 בנובמבר 1893). כמו כן התקיימה בו גם הצגת הבכורה של האלמנה העליזה מאת פרנץ להאר 27 באפריל 1907).
בשנות ה-30' שימש התיאטרון בעיקר כאולם קולנוע. לאחר שנהרס בסדרת הפצצות אמריקאיות במהלך מלחמת העולם השנייה, פירק הצבא הגרמני את כל חלקי המתכת מהכיפה ששרדה את ההפצצות. הבניין נבנה בחלקו מחדש בשנת 1946, ולמשך פ-רק זמן בשנות ה-50' שימש להצגת מחזות זמר. לאחר מכן הוסב האולם לקולנוע ולוועידות פוליטיות.
בשנת 1991 עבר פנים התיאטרון תהליך שיפוץ וחידוש מקיף, שהסתיים בשנת 1998. עכשיו יש לו אודיטוריום מודרני רחב-ידיים, ה"סלה גראנדה", עם 1420 מושבים, אולם מופעים קטן יותר, הידוע בשם "סלה פיקולה", עם 200 מושבים, וחלל לתערוכות וכנסים, ה"סלה טראצו". מאז ספטמבר 2001, הוא מנוהל על ידי ה"Fondazione I Pomeriggi Musicali", שתזמורתו (אורקסטרה פומריג'י מוזיקלי) יושבת דרך קבע בתיאטרון.
נשים במלחמת העולם השנייה
בעולם
כמה מאות אלפי נשים שירתו בתפקידי לחימה, במיוחד ביחידות נ"מ. כ-2,000,000 נשים השתתפו במלחמת העולם השנייה בסך הכול.
ברית המועצות
ברית המועצות שילבה נשים ביחידות הצבא. בצבא הסובייטי נלחמו יותר מ-1,000,000 נשים, מחציתן בקו הראשון. כ-1,100 טייסות-קרב ומקלעניות-אוויר, כ-200,000 אחיות וחובשות, כ-100,000 בשריון, בעמדות נ"מ, בחיל החימוש וההנדסה, בצנחנים ובמודיעין.
כ-400,000 נשים נהרגו בצבא בסובייטי במהלך המלחמה.
ארצות הברית
ארצות הברית בחרה שלא להשתמש בנשים בלחימה משיקולי דעת קהל. במקום זאת, כמו במדינות אחרות, כ-350,000 נשים שירתו כסייעות במדים בתפקידים לא קרביים בכוחות המזוינים של ארצות הברית.
מדינות אחרות
נשים לקחו חלק גם בהתנגדויות של צרפת, איטליה ופולין, כמו גם במנהלת המבצעים המיוחדים הבריטית ובהמשרד לשירותים אסטרטגיים האמריקאי.
יפן
הצבא היפני הקיסרי אילץ מאות אלפים באסיה להפוך לנשות ניחומים, לכל אורך מלחמת העולם השנייה.
נשים יהודיות
כ-100,000 יהודיות שירתו בצבא הרוסי. ובסך הכל שירתו במלחמת העולם השנייה כ-150 אלף נשים יהודיות.
מגדלי התוף והפעמון (בייג'ינג)
מגדל התוף (בסינית מפושטת: 鼓楼, בסינית מסורתית: 鼓樓, בפיניין: GǔlóuO), ומגדל הפעמון (בסינית מפושטת: 钟楼, בסינית מסורתית: 鐘樓, בפיניין: Zhōnglóu) הם שני מגדלים סמוכים זה לזה בצפון העיר העתיקה של בייג'ינג. במגדלים נמצאים פעמון ענק ותופי ענק, בהתאמה.
היסטוריה
מגדל התוף נבנה בשנת 1272 בתקופת הקיסר קובלאי חאן. בשנת 1420, תחת שלטונו של הקיסר יונג-לה משושלת מינג, הבניין נבנה מחדש ממזרח לבנין המקורי. בשנת 1800, תחת שלטונו של הקיסר ג'יא-צ'ינג משושלת צ'ינג, נערך בו שיפוץ יסודי. בשנת 1924, עם סילוקו של הקיסר האחרון מהעיר האסורה, הבניינים הפסיקו לשמש כשעונהּ הרשמי של בייג'ינג. בשנת 1980 הבניינים נפתחו לביקור תיירים לאחר שיפוץ מקיף.
מגדל התוף
במבנה המקורי, שהתנשא לגובה של 47 מטרים, היו תוף אחד גדול ו-24 תופים קטנים, ששימשו לציון שעות היום. כיום נותר רק התוף הגדול.
מגדל הפעמון
מגדל הפעמון מתנשא בגובה 48 מטרים ובנוי מלבנים ואבן; בקומתו השנייה מצוי פעמון נחושת גדול בגובה 5.4 מטרים, התלוי על מסגרת עץ. בעבר, צלצול הפעמון היה מלווה את הלמות התוף שנשמעו ארבע פעמים ביממה.
קדמומיים
תיאור
הקדמומיים הם שבלולי יבשה הנושמים אוויר באמצעות ריאה הנמצאת בחלל הגלימה. הם בעלי קונכייה גירנית המספקת להם הגנה מפני התייבשות ובאופן חלקי גם מפני טורפים. הקונכייה של רובם היא בצורה כללית הדומה לכדור (כלומר: הקוטר וגובה הקונכייה בעלי אורך דומה) ואצל חלקם שטוחה. הקונכייה מאופיינת ב-4–5 פיתולים היוצרים לה צורת ספירלה או בורג שטוח, שהעניקה להם את השם "שבלול". הקונכיות לרוב מפוספסות במידה זו או אחרת אך יש גם בעלי קונכיות חלקות בצבעי חום עד לבן. כל הקדמומיים יכולים להתכנס באופן מלא לקונכייתם. הם עושים זאת כאשר אינם פעילים או כדי להגן על עצמם מטורפים. בתקופת העונה היבשה (בארץ ישראל: בקיץ) מבצעים הקדמומיים קיוט: מעין תרדמת קיץ והפסקת כמעט כל הפעילות המטבולית. הם פעילים בלילות החורף הלחים, בעיקר אחרי גשמים, אז הסביבה קרה ולחה מספיק ומונעת איבוד מים. הקדמומיים הם צמחוניים וניזונים בעיקר מחומר צמחי מת, צמחים ירודים, חזזית, רקב צמחי, פטריות קטנות, עובש וחומרים אורגניים הנמצאים בקרקע, ולעיתים גם מצמחים ירוקים. את המזון הם גורסים בעזרת "מגרדת" או "משננת" (radula), איבר שרירי שעליו עשרות שיניים, ונמצא מאחורי פיהם. לפי הזואולוג יוסף הלר מאפייני המשפחה הם בעיקר פנימיים: שריר העין הימני עובר בין מערכת המין הזכרית למערכת המין הנקבית, יש שני אגדים של בלוטות אצבע, וכמעט תמיד יש מסעפת.
תפוצה ואקולוגיה
הקדמומיים נפוצים באופן טבעי באירופה ואסיה ושייכים לאזור הפלארקטי המערבי. למרות זאת, מספר מינים של קדמומיים נהפכו למין פולש ברחבי העולם: חלקם הובאו במכוון על ידי האדם לשם מאכל (אסקרגו), הנפוצים שבאלה הם שבלול הגינה ושבלול רומי, ונפוצו כפליטי תרבות, ואחרים התפשטו באמצעות ביצים שהועברו ללא משים באדמה וצמחים. בארץ ישראל יש ארבעה סוגים של בני המשפחה: דרחול, ברחול, קדמום ושבלול (הכולל את המינים שבלול השדה ושבלול החרמון), בתוספת שני מינים פולשים: שבלול הגינה ואאובניה זרה, הנפוצים בעיקר בגינות ושטחים מושקים במשכנות האדם.
תפוצתם של קדמום השומרון וקדמום יהודה היא המשונה ביותר: קדמום השומרון נפוץ מאזור כביש 1 וצפונה, וקדמום יהודה, דרומית לכביש 1. כאשר משווים תפוצה זאת לקווים התוחמים שטחים אקולוגיים בעלי מאפיינים זהים, ניתן לזהות חוסר חפיפה מוחלט ביניהם. קו הקדמומים המפריד בין שני הזנים חוצה קווי אקלים עם כמויות משקעים ולחות משתנות, קווי מסלע שונים, ואף שטחי מחיה של טורפיהם העיקריים. גם שרידים פרהיסטוריים מ־14 אתרים שונים מצביעים על כך שקו הקדמומים היה לפני כ־50,000 שנים כשם שהוא היום.
הקדמומיים חיים בדרך כלל בסביבות לחות ועשירות בגיר (ממנו הם בונים את הקונכייה שלהם).
הקדמומיים מהווים טרף לבעלי חיים רבים, ביניהם ציפורים, מכרסמים ופרוקי-רגליים.
עמנואל בנדה
עמנואל ג'סטין רבי בנדה (באנגלית: Emmanuel Justine Rabby Banda; נולד ב-29 בספטמבר 1997 בצ'ילילבומבווה שבזמביה) הוא כדורגלן זמבי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת יורגודן מליגת העל השוודית ובנבחרת זמביה.
קריירת מועדונים
בנדה שיחק בקבוצות אנג'נגה ריינג'רס, SC אסמוריז, אוסטנדה ובזייה.
ב-22 בפברואר 2020 חתם ביורגודן מליגת העל השוודית.
קריירה בינלאומית
ב-5 בספטמבר 2017 ערך בנדה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת זמביה, בניצחון 1-0 על נבחרת אלג'יריה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018.
קרב איי סנטה קרוז
קרב איי סנטה קרוז (בהיסטוריוגרפיה היפנית: קרב דרום האוקיינוס השקט (南太平洋海戦)) היה קרב ימי במערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה, שהתרחש ב-25–27 באוקטובר 1942. קרב זה היה קרב נושאות המטוסים הרביעי במלחמת העולם השנייה, והקרב הימי הרביעי בין הצי הקיסרי היפני וצי ארצות הברית במהלך קרב גוודלקנל. בדומה לקרב ים האלמוגים, קרב מידוויי וקרב איי שלמה המזרחיים, לא היה קשר עין בין הצדדים לאורך כל הקרב, וכל הלחימה נעשתה על ידי מטוסים שהמריאו מנושאות מטוסים או מבסיסים יבשתיים.
לאחר חודשים של קיפאון במצב האסטרטגי בגוודלקנל, תכנן הצבא היפני הקיסרי לערוך התקפה יבשתית גדולה על שדה התעופה שדה הנדרסון בסוף אוקטובר 1942. הצי הקיסרי סייע למתקפה הקרקעית, אך גם קיווה שתנתן לו ההזדמנות להשמיד את כוחות הצי של בעלות הברית בקרב ימי, ולפיכך הפליג כוח נושאות מטוסים ואוניות מלחמה אחרות לאיי שלמה הדרומיים. משם, קיוו היפנים, יוכלו לפגוש ולהשמיד כל כוח ימי של בעלות הברית (ובעיקר של ארצות הברית) שעשה דרכו לגוודלקנל בעקבות ההתקפה הקרקעית. נושאות המטוסים של בעלות הברית באזור קיוו אף הן לפגוש ביפנים, ובכך ליטול את השליטה האסטרטגית במימי איי שלמה.
במקביל למתקפה הקרקעית של היפנים בקרב על שדה הנדרסון, התעמתו שני הכוחות הימיים זה עם זה בבוקר 26 באוקטובר, צפונית לאיי סנטה קרוז. לאחר חילופי המהלומות, נסוגו אוניות בעלות הברית לאחר שאיבדו נושאת מטוסים אחת, אך גם היפנים נסוגו לאחר שאיבדו מטוסים רבים ולאוניותיהם נגרם נזק רב. אף על פי שבמונחים של נזק שנגרם השיגו היפנים ניצחון טקטי, אובדן המטוסים וצוותיהם היה בלתי הפיך עבור היפנים, בעוד שמספר המטוסים וצוותי האוויר שאבדו לבעלות הברית היה נמוך בקרב, ונתן להם יתרון אסטרטגי ארוך-טווח.
רקע
ב-7 באוגוסט 1942 נחתו כוחות בעלות הברית, בעיקרם נחתים מחיל הנחתים האמריקני, בגוודלקנל, בטולאגי ובאיי פלורידה שבאיי שלמה המזרחיים. בעלות הברית רצו למנוע מהיפנים את השליטה באזור, ובייחוד בשדה התעופה שבגוודלקנל, שמיקומו הגאוגרפי איים על נתיבי השיט והתקשורת בין ארצות הברית ואוסטרליה. בעלות הברית אף תכננו להשתמש באיים אלה כנקודת פתיחה למערכה לכיבוש איי שלמה מידי היפנים, ובסופו של דבר לכבוש את בסיס הצי היפני ברבאול. מערכה זו תוכננה להגן על אגפה הימני של ההתקדמות כוחותיו של גנרל דאגלס מקארתור בגינאה החדשה. הנחיתה פתחה מערכה שנמשכה שישה חודשים.
אחרי קרב איי שלמה המזרחיים, במהלכו ספגה נושאת המטוסים אנטרפרייז נזק כה כבד שנאלצה להפליג לפרל הארבור לתיקונים, נותר צי נושאות המטוסים של הצי האמריקני בדרום האוקיינוס השקט. באזור פעלו שלושה כוחות משימה, שכל אחד מהם התרכז סביב אחת מנושאת מטוסים ואספ, סרטוגה והורנט, והכיל מגוון אוניות מלחמה כגון אוניות מערכה, סיירות ומשחתות, ובסיסם היה באיי ההיברידים החדשים. כוחות המשימה היו אחראים להגנת קווי התקשורת שבין בסיסי בעלות הברית בקלדוניה החדשה ובאספיריטו סאנטו, לסיוע לכוחות הקרקע בזמן התקפות הקרקע היפניות, ליווי שיירות בעלות הברית באזור, והשמדת כל כלי שיט יפני שיימצא באזור.
האזור בו פעלו כוחות המשימה של בעלות הברית נודע בפי המלחים בשם "צומת הטורפדו" ("Torpedo Junction"), משום שצוללות יפניות הרבו לפקוד את האזור. ב-31 באוגוסט פגעה הצוללת היפנית I-26 בסרטוגה באמצעות טורפדו, והשביתה אותה למשך שלושה חודשים. ב-14 בספטמבר נפגעה נושאת המטוסים ואספ משלושה טורפדו ששגרה לעברה הצוללת I-19, במהלך ליווי שיירת תגבורת לגוודלקנל. בשל פגיעת הטורפדו נותקה מערכת החשמל באוניה ואנשי צוות בקרת הנזקים לא הצליח להשתלט על השרפה הגדולה שהתפשטה, ובסופו של דבר ננטשה הוואספ.
בעלות הברית המשיכו להחזיק בעליונות האווירית בשמי גוודלקנל והסביבה, בזכות מטוסים שחנו בשדה התעופה שדה הנדרסון, וזאת על אף שנותרה להן רק נושאת מטוסים אחת בזירה. אולם במהלך הלילות, כשהמטוסים היו מקורקעים, שלטו היפנים במימי איי שלמה הדרומיים, ובשל עליונתם הברורה בקרבות לילה נמנעו בעלות הברית מלקרוא תיגר על השליטה היפנית. מצב זה התקבע במהלך המערכה על גוודלקנל והוביל למצב של קיפאון אסטרטגי. בעלות הברית שינעו אספקה ותגבורות לגוודלקנל במהלך היום, והיפנים עשו זאת במהלך הלילות תוך שימוש במשחתות מהירות, במה שזכה לכינוי טוקיו אקספרס בפי חיילי בעלות הברית, או "תחבורת עכברושים" בפי החיילים היפנים, ובאמצע חודש אוגוסט היו לשני הצדדים מספר דומה של חיילים על האי. הקפאון האסטרטגי בגוודלקנל הופר על ידי שני קרבות ימיים גדולים: בליל 11–12 באוקטובר ירט כוח אמריקני כוח יפני שהיה בדרכו למשימת הפגזה בגדוודלקנל בקרב כף אספרנס. יומיים לאחר מכן הפגיזו אוניות המערכה "קונגו" ו"הרונה" את שדה הנדרסון וגרמו נזק רב למתקני השדה ולמטוסים. האמריקנים, שרצו להטות את המצב האסטרטגי לטובתם, האיצו את תיקוני האנטרפרייז, וב-23 באוקטובר היא שבה לדרום האוקיינוס השקט, על סיפונה קבוצת מטוסי קרב חדשה, וחברה להורנט ולשאר כוחות המשימה 276 מילים ימיים (506 קילומטרים) צפון-מזרחית לאספיריטו סאנטו. במקביל, ב-18 באוקטובר הדיח מפקד כוחות בעלות הברית באוקיינוס השקט, אדמירל צ'סטר נימיץ, את מפקד זירת דרום האוקיינוס השקט, תת-אדמירל רוברט גורמלי, ובמקומו מינה את אדמירל ויליאם הלסי. נימיץ חש שגורמלי נוטה לפסימיות ולקוצר ראייה שהפריעו לו לפקד ביעילות על כוחות בעלות הברית. הלסי לעומתו, ברגע שקיבל את התפקיד החדש, החל לתכנן את תוכנית קרב שלפיה קיווה להשמיד את הצי הקיסרי.
גם הצי היפני המשולב שאף לאלץ את בעלות הברית להיכנס לקרב שטח, בו קיווה להכריע באופן סופי את צי בעלות הברית באוקיינוס השקט. נושאות המטוסים היו וג'וניו, ונושאת המטוסים הקלה "זואיהו", הגיעו לבסיס הצי היפני בלגונת טרוק בראשית אוקטובר, ושם הצטרפו לשוקאקו ולזואיקאקו. כוח המשימה היפני כלל חמש נושאות מטוסים חמושות במטוסי קרב, ובנוסף אוניות מערכה, סיירות ומשחתות. לאור זאת היה מפקד הצי המשולב, אדמירל איסורוקו יממוטו בטוח בסיכוי היפנים לנצח בקרב בצורה מוחצת, ובכך לכפר על התבוסה בקרב מידוויי. כדי לשמור על חשאיות, וכדי להימנע ממפגש מוקדם עם נושאות המטוסים האמריקניות, לא השתתף כוח המשימה היפני בלחימה בגוודלקנל, מלבד שיגור שתי התקפות אוויר במהלך אוקטובר. לקראת 20 באוקטובר, מועד פתיחת המתקפה הקרקעית הגדולה המתוכננת, נע כוח המשימה היפני לאיי שלמה הדרומיים, שם חיכה לדיווחים מהנעשה באי עצמו, והמתין להזדמנות להכות בצי בעלות הברית.
לפני הקרב
ב-20–25 באוקטובר ערכו חיילי הצבא היפני מתקפה גדולה בניסיון לכבוש את שדה הנדרסון מידי הנחתים האמריקנים בקרב על שדה הנדרסון, אך ההתקפה נהדפה וגבתה מהיפנים אבדות רבות מאוד. בשל דיווחים מוטעים משדה הקרב, בבוקר 25 באוקטובר טעה הפיקוד היפני לחשוב שחייליו כבשו את שדה התעופה, ובהתאם לתוכנית הפליג כוח ימי יפני לגוודלקנל כדי לסייע לכוחות הקרקע בהפגזה מן הים. מטוסים מכוח אוויר קקטוס תקפו את הכוח וטיבעו את הסיירת הקלה "יורה" והסבו נזק למשחתת "אקיזוקי".
למרות כישלון המתקפה הקרקעית וסיכול הסיוע הימי, הפליגו כוחות המשימה של הצי המשולב לדרום איי שלמה בתקווה לפגוש את צי בעלות הברית בקרב. כוח המשימה של הצי המשולב, בפיקודו הכללי של תת-אדמירל נובוטאקה קונדו, כלל:
ב-25 באוקטובר הפליג כוח משימה 16 בצפון איי סנטה קרוז, וחיפש את הכוח היפני. בשעה 11:20 דיווח מטוס סיור PBY קטלינה אמריקני על איתור הכוח הקדמי של קונדו, ובשעה 12:50 דיווח מטוס סיור נוסף על שתי נושאות מטוסים יפניות. בשל הטווח בין הצדדים, וחוסר הוודאות לגבי דיוק הדיווחים, שיגר קינקייד בשעה 15:30 29 מטוסים מהאנטרפרייז למשימת חיפוש והשמדה, את תוך זמן קצר התברר שהכוח היפני פנה צפונה, והמטוסים לא איתרו אותו ושבו לנושאת המטוסים.
התקפות ראשונות
בשעה 02:50 הפכו האוניות היפניות את כיוון הפלגתן והחלו להפליג לכיוון כוח המשימה האמריקני. בשעה 05:00 שיגרו שני הצדדים מטוסים למשימות סיור, בעודם מכינים את שאר המטוסים להמראה ברגע שיתקבל דיווח על איתור אוניות האויב. בשעה 06:50 איתרו מטוסי סיור אמריקנים את נושאות המטוסים היפניות, וכמעט באותו זמן איתרו מטוסי הסיור היפנים את כוח משימה 17 ואת נושאת המטוסים הורנט. מיד שיגרו היפנים גל התקפה שכלל 18 מפציצי טורפדו, 22 מפציצי צלילה ו-20 מטוסי קרב, שהחלו לעשות דרכם דרומה בשעה 07:40. באותה עת איתרו שני מפציצי דונטלס אמריקנים במשימת סיור את נושאת המטוסים הקלה זואיהו ותקפו אותה. מכיוון שקבוצת מטוסי הקרב שהגנה על זואיהו הייתה עסוקה במרדף אחר מטוסי הסיור האחרים, יכלו מפציצי הצלילה להתקרב לנושאת המטוסים, פגעו בה עם שתי פצצות, ובשל הנזק שנגרם לסיפון ההמראה, איבדה האונייה את היכולת לשגר מטוסים.
במקביל, הורה קונדו לאבה להגביר את מהירות כוח החלוץ, לסגור את הטווח עם אוניות בעלות הברית, ולהיכנס עמן לקרב שטח. קונדו גם הגביר את מהירות הכוח הקדמי שלו כדי לאפשר לג'וניו לשגר את מטוסיה להתקפה. בשעה 08:10 שיגרו שוקאקו וזואיקאקו את גל התקיפה השני, שכלל 12 מפציצי טורפדו, 20 מפציצי צלילה ו-16 מטוסי קרב, ועד השעה 09:10 עשו 108 מטוסים יפנים את דרכם לכוח המשימה האמריקני. גל התקיפה האמריקני הראשון המריא כמעט חצי שעה אחרי הגל היפני הראשון, ועד השעה 08:30 המריאו מהורנט ומאנטרפרייז 27 מפציצי צלילה, 21 מפציצי טורפדו ו-24 מטוסי קרב, אולם בשל אילוצי דלק וזמן יצאו המטוסים בשלוש קבוצות קטנות, תחת שיטוסו במבנה אחד גדול.
במהלך הטיסה חלפו גלי התקיפה הראשונים זה על זה, ובשעה 09:20 תקפו 12 מטוסי זירו את הקבוצה השנייה של מטוסים אמריקנים, ובקרב האוויר שהתפתח נפלו שלושה מטוסי זירו לעומת שלושה ויילדקט ושלושה מפציצי טורפדו אמריקנים.
בשעה 08:50 איתרה הקבוצה הראשונה של גל התקיפה האמריקני את כוח החלוץ של אבה, אך המשיכה בדרכה. זמן קצר לאחר מכן איתרו הטייסים את נושאות המטוסים והתכוננו לתקוף אותן. בשעה 09:27 תקפו מפציצי הצלילה האמריקנים את נושאת המטוסים שוקאקו תחת אש כבדה מצד מטוסי זירו שהגנו עליה. בעוד מטוסי הזירו מפילים ארבעה מפציצים, פגעו הנותרים בשוקאקו לפחות ארבע פעמים, ונזק כבד נגרם לסיפון ההמראה. קבוצה של שישה מפציצי טורפדו מהורנט איבדו קשר עין עם נושאות המטוסים ונאלצה לחזור. בדרך חזרה להורנט שיגרה הקבוצה מטח טורפדו כנגד הסיירת טונה, אך לא נגרם לה נזק כבד.
בשעה 10:45 קבוצת מפציצי טורפדו מאנטרפרייז תקפה את הסיירת סוזויה, אך כל הטורפדו החטיאו את מטרתם. במקביל, תקפה קבוצה של מפציצי צלילה מאנטרפרייז את הסיירת צ'יקומה, פגעו בה 2–4 פעמים, והסבו לה נזק כבד. בהתקפה נוספת עשר דקות לאחר מכן ספגה צ'יקומה נזק נוסף ונאלצה לשוב ללגונת טרוק בליווי שתי משחתות.
בשעה 08:52 איתר גל התקיפה היפני הראשון את כוח משימה 17 ואת נושאת המטוסים הורנט ונערך להתקפה. המטוסים היפנים נתגלו במכ"ם על סיפון נושאת המטוסים שלוש דקות לאחר מכן במרחק 80 קילומטרים, ומטוסי קרב המריאו כדי ליירט את האויב, אך בשל קשיי תקשורת ויכולות מכ"ם מוגבלות לא הספיקו להמריא בזמן.
בשעה 09:09 פתחו תותחי הנ"מ של הורנט ומלוותיה באש כנגד המפציצים המתקרבים. בשעה 09:12 פגעה פצצה בקצה סיפון ההמראה של ההורנט, ומספר רגעים לאחר מכן פגעו שתי פצצות נוספות בסמוך לגוף האונייה. מיד לאחר מכן התרסק אחד מהמפציצים היפנים לתוך הארובה ושתי פצצות שנשא במטוסו התפוצצו גם הן ופערו חור בסיפון ההמראה. פצצה נוספת חדרה מבעד לשלושה סיפונים והתפוצצה במטבח. במקביל תקפו את ההורנט מפציצי הטורפדו היפנים, ובשעה 09:15 פגעו בה שני טורפדו שהסבו נזק כבד לחדרי המכונות. בעוד הורנט מאטה במים התרסק לתוך חרטומה מפציץ יפני, אך לא הסב נזק רב. גל נוסף של מפציצי צלילה החטיא את מטרתו.
בסיוע המשחתות המלוות הצליחו אנשי צוות בקרת הנזקים על סיפון ההורנט להשתלט על השריפות עד השעה 10:00. לאחר פינוי הפצועים, החלה הסיירת הכבדה נורת'האמפטון לגרור את הורנט, אך כעת היו שתי האוניות חשופות לגל התקיפה היפני השני.
התקפות נוספות
בשעה 09:30 החלו לנחות על סיפון האנטרפרייז מטוסי הסיור ומטוסי הקרב שהגנו על האונייה. זמן קצר לאחר מכן הופיע גל התקיפה היפני על מסכי המכ"ם, וכל הנחיתות נעצרו, דבר שאילץ את הטייסים לנטוש את מטוסיהם בים ולהיאסף על ידי משחתת. במקרה אחד התרסק מפציץ טורפדו בסמוך למשחתת "פורטר". זמן קצר לאחר מכן, בזמן פעולת החילוץ, ספגה פורטר פגיעת טורפדו שהסבה נזק כבד לגוף האוניה. לפי הוראה מקינקייד, נטש צוות הפורטר את אונייתו, ומשחתת נוספת שהייתה באזור טיבעה אותה.
אחד ממטוסי גל התקיפה היפני הראשון, שעשה דרכו חזרה לנושאת המטוסים שלו, הבחין באנטרפרייז ודיווח את מיקומה למטוסי הגל השני. מכיוון שהסבו נזק כבד להורנט, התרכזו טייסים אלה באנטרפרייז, והחלו לתקוף אותה בשעה 10:08. כבפעם הקודמת, לא הוזנקו מטוסי הקרב בזמן, והמפציצים היפנים תקפו את נושאת המטוסים ללא הפרעה, לבד מאש נ"מ כבדה מאנטרפרייז וממלוותיה. שלוש פגיעות נרשמו: הפצצה הראשונה חדרה בסמוך לקצה סיפון ההמראה והתפוצצה בקו המים בחרטום, הפצצה השנייה פגעה במרכז סיפון ההמראה ובמעלית המטוסים, והפצצה השלישית פגעה במים בסמוך לגוף האונייה, וגרמה לסדק. הפצצות גרמו לשריפות וכן להרוגים ולפצועים רבים.
כעשרים דקות לאחר מכן תקפה את אנטרפרייז קבוצת מפציצי טורפדו. קבוצת מטוסי הקרב שהגנה על נושאת המטוסים יצאה לקראתה ובקרב האוויר התרסק אחד ממפציצי הטורפדו אל תוך המשחתת "סמית'". התרסקות המטוס הציתה שרפה וגרמה לאבדות, והטורפדו, ששרד את ההתרסקות והתפוצץ זמן לאחר מכן, גרם לנזק נוסף. מפקד המשחתת השיט אותה לעבר שובל אוניית המערכה דקוטה הדרומית, וסילוני המים כיבו את השריפות והמשחתת שבה לפעולה. שאר מפציצי הטורפדו שיגרו מטחים לעבר אנטרפרייז, דקוטה הדרומית ופורטלנד, אך כולם החטיאו את מטרתם או היו נפלים, ולא נגרם כל נזק. צוותי בקרת הנזקים על סיפון האנטרפרייז השתלטו על השריפות, ובשעה 11:15 היא החלה לקלוט את מטוסי גל התקיפה הראשון. תוך זמן קצר הופיע גל תקיפה יפני נוסף, ואילצו אותה לבטל את הנחיתות. היה זה גל התקיפה מנושאת המטוסים ג'וניו, שבשעה 09:14 שיגרה 17 מפציצי צלילה ו-12 מטוסי קרב. בשעה 11:21 פתחו מפציצי הצלילה בהתקפה ופגעו באנטרפרייז, בדקוטה הדרומית ובסיירת סן חואן.
בשעה 13:00 הפליגו הכוח הקדמי וכוח החלוץ לאזור בו נצפו כוחות המשימה של בעלות הברית, במטרה להיכנס עמם לקרב שטח. לעומתם, פנו נושאות המטוסים הפגועות זואיהו ושוקאקו צפונה ונסוגו משדה הקרב. בשעה 13:06 שיגרה ג'וניו את גל התקיפה השני שלה, שמנה שבעה מפציצי טורפדו ושמונה מטוסי קרב, ובשעה 13:11 שיגרה זואיקאקו את גל התקיפה השלישי שלה, שמנה שבעה מפציצי טורפדו, שני מפציצי צלילה וחמישה מטוסי קרב.
לאחר ההתקפה ביטל הלסי ניסיונות נוספים לגרירת הורנט, בשל איום המטוסים היפנים, והורה לשתי משחתות לטבע אותה ולשאר כוחותיו לסגת דרומה. המשחתות "מסטין" ו"אנדרסון" ניסו לטבע את נושאת המטוסים באמצעות טורפדו ותותחים אך היא המשיכה לצוף. בסביבות השעה 20:00 התקרבו אוניותיו של אבה להורנט הבוערת והמשחתות האמריקניות נסוגו במהירות. המשחתות "מקיגומו" ו"אקיגומו" שיגרו ארבעה טורפדו שלבסוף טיבעו את נושאת המטוסים בשעה 01:35. לאחר מכן פנו הכוחות היפנים ושבו לטרוק, לשם הגיעו ב-30 באוקטובר. במהלך נסיגה כוחות המשימה האמריקנים, התנגשה אוניית המערכה דקוטה הדרומית במשחתת מהן והסבה לה נזק כבד.
תוצאות הקרב
לאחר הקרב טענו היפנים כי טיבעו ארבע נושאות מטוסים ושלוש אוניות מערכה, למעשה איבדו בעלות הברית נושאת מטוסים אחת, הורנט, ומשחתת אחת, פורטר. נושאת המטוסים אנטרפרייז, אוניית המערכה דקוטה הדרומית, הסיירת הקלה סן חואן והמשחתות סמית' ומהן ניזוקו. מתוך 155 המטוסים שהיו ברשות בעלות הברית, 74 אבדו. נושאות המטוסים היפניות שוקאקו וזואיהו והסיירת צ'יקומה ספגו נזקים כבדים, ומתוך 157 מטוסים בתחילת הקרב אבדו ליפנים 100 מטוסים. אנטרפרייז הפליגה לקלדוניה החדשה לתיקונים, אך נאלצה לעזוב את המספנה ולשוב לאיי שלמה כדי לסייע לכוחות בעלות הברית בקרב הימי על גוודלקנל, בו מלאה תפקיד מרכזי בניצחון בעלות הברית.
היפנים אמנם השיגו ניצחון טקטי בקרב זה בבחינת מספר הכלים שאבדו, אך הניצחון גבה את חייהם של אנשי צוות רבים, אותם התקשו היפנים להחליף, בניגוד לאמריקנים. גם הנזק שנגרם לנושאות המטוסים היה כה גדול, עד שהן נאלצו לשוב ליפן לתיקונים יסודיים, ושבו לפעילות רק ב-1943.
בשל המחסור בטייסים חדשים נאלצו גם נושאות המטוסים זואיקאקו והיו לשוב ליפן, כדי לחדש את מצבת הטייסים שלהן. בצי היפני צוות האוויר היה חלק אינטגרלי ממצבת נושאת המטוסים והם לא נהגו להעביר טייסות מנושאת מטוסים אחת לאחרת. אף על פי שנושאות המטוסים היפניות שבו ללגונת טרוק בקיץ 1943, הן לא שבו למלא תפקיד במערכה באיי שלמה.
על אף הניצחון הטקטי לו זכו היפנים, למעשה הייתה זו ההזדמנות האחרונה של הצי הקיסרי היפני להכריע את צי בעלות הברית בקרב ימי, ומנקודה זו והלאה העניקה העוצמה התעשייתית של ארצות הברית יתרון ברור לצי בעלות הברית.
ג'ון גודפרי
ג'ון הנרי גודפרי (באנגלית - John Henry Godfrey; 10 ביולי 1888 - 29 באוגוסט 1970) היה אדמירל בצי המלכותי הבריטי אשר שימש כראש המודיעין הימי של הצי הבריטי ואישיותו היוותה השראה לדמותו של "M", ראש השירות החשאי הבריטי בספרי ג'יימס בונד.
קריירה מוקדמת
גודפרי הצטרף לצי המלכותי הבריטי כצוער במספר ספינות קרב והתמחה במערכות ניווט. במלחמת העולם הראשונה השתתף בקרב גליפולי. גודפרי שירת במספר תפקידי מטה ופיקוד בצי הבריטי ובמלחמת העולם השנייה שירת כראש המודיעין הימי של הצי הבריטי. במסגרת תפקידו היה מעורב במספר מבצעי ביון והונאה ובהם מבצע קציצה. לאחר מכן פיקד על הצי המלכותי ההודי.
אישיותו של גודפרי היוותה השראה לדמותו של "M", ראש השירות החשאי הבריטי בספרי ג'יימס בונד שכתב איאן פלמינג, אשר שירת כעוזרו של גודפרי במהלך המלחמה.
קטיה ליצ'ובה
יקטרינה (קטיה) אלכסנדרובנה לִיצ'וֹבָה (ברוסית: Екатерина (Катя) Александровна Лычёва; נולדה ב-10 ביוני 1974), בילדותה בשנת 1986, שימשה כשגרירה של רצון טוב סובייטית בארצות הברית, בהשראת ביקורה הידוע והמסוקר בהרחבה של הילדה האמריקאית סמנתה סמית' בת ה-11 בברית המועצות בשנת 1983.
במהלך ביקורה בארצות הברית ביקרה ליצ'ובה, יחד עם הילדה האמריקנית בת ה-11 סטאר רואו (Star Rowe), בכמה ערים ברחבי ארצות הברית, בהן בניו יורק, בלוס אנג'לס ובוושינגטון די. סי.. ליצ'ובה נפגשה עם ראשי הערים בערים בהן ביקרה ואף נפגשה עם נשיא ארצות הברית רונלד רייגן בוושינגטון. לאחר ביקור פורסם ספר המתאר את מסעה.
לליצ'ובה הייתה אף קריירה קולנועית מסוימת, במסגרתה הופיעה בחמישה סרטי ילדים שהופקו בברית המועצות.
בשנת 1988 עזבה את ברית המועצות עם משפחתה ועברה להתגורר בפריז. בשנת 2000 חזרה לרוסיה.
20 Y.O.
הוא אלבומה התשיעי של הזמרת-יוצרת האמריקאית, ג'נט ג'קסון, אשר יצא לאור על ידי חברת התקליטים וירג'ין רקורדס, ב-20 בספטמבר 2006. שם האלבום הוא בהתייחס לאלבומה השלישי Control, אשר יצא 20 שנה קודם לכן ובכך למעשה מגיע המספר "20" הנמצא בשם האלבום.
עם יציאתו נכנס האלבום אל המקום השני במצעד הבילבורד 200.
רקע וביקורת
על פי ג'קסון האלבום מתאר את "חגיגת השחרור המשמח והסגנון המוזיקלי העוסק בהיסטוריה של Control. האלבום הוא ברובו אלבום R&B ודאנס אך הוא גם משלב מוזיקת היפ-הופ. לצד המפיקים הוותיקים כמו ג'ימי ג'אם וטרי לואיס ג'קסון עבדה גם עם מספר מפיקים חדשים: בן זוגה באותה תקופה הראפר ג'רמיין דופרי, לרוק מנואל סיל, האחים אוילה ונו איי.די..
האלבום קיבל ביקורות מעורבות מהמסקרים, כאשר רבים מהם מתחו ביקורת על המעורבות של דופרי באלבום.
הצלחה וקידום
האלבום הגיע בשיאו למקום השני בארצות הברית מה שהפך אותה לאלבום השמיני של ג'קסון שנוחת באחד משלושת המקומות הראשונים בשבוע הבכורה. האלבום הגיע למעמד פלטינה בארצות הברית מה שהופך אותו לאלבום השמיני ברציפות של ג'קסון שמשיג מעמד פלטינה בארצות הברית. אם כי מחוץ לארצות הברית האלבום לא זכה להצלחה גדולה כאשר הגיע למקום ה-60 בלבד באוסטרליה ולמקום ה-43 במצעד האירופאי. בכל העולם מכירותיו עומדות על כמיליון וחצי עותקים בלבד.
ב-2007 האלבום זכה במועמדות לגראמי בקטגוריית "אלבום ה-R&B העכשווי הטוב ביותר". על מנת לקדם את האלבום התראיינה ג'קסון למספר מגזינים ואף הופיעה בתוכנית "Today Show" ובטקס פרסי הבילבורד. בנוסף לפני יציאת האלבום נתנה ג'קסון הזדמנות למעריצים לעצב את עטיפת האלבום שתשמש את הגרסה האמריקאית והזוכה העטיפה שלו נבחרה לשמש את עטיפת האלבום בגרסה האמריקאית.
סינגלים
מתוך האלבום יצאו שלושה סינגלים: הסינגל הראשון היה השיר "Call on Me" אך השי לא זכה להצלחה כאשר הגיע למקום ה-25 בלבד בארצות הברית. הסינגל השני מהאלבום היה שיר "So Excited" אשר גם הוא לא זכה להצלחה כאשר הגיע למקום ה-90 בלבד בארצות הברית אך כן הצליח להגיע למקום הראשון במצעד הדאנס האמריקאי ובכך הפך לשיר ה-17 של ג'קסון לעשות זאת והשיר ה-30 שלה במצעד שהגיע לעשירייה הפותחת.
הסינגל השלישי היה השיר "With U", אשר יצא לתחנות הרדיו בארצות הברית בלבד ובמקביל יצא השיר "Enjoy" כסינגל ביפן אך לא זכה שם להצלחה.
פסגת אורגנה
פסגת אורגנה (באנגלית: Organa Peak; בבולגרית: връх Органа) היא פסגה ברכס אימאון, באי סמית', באיי שטלנד הדרומיים, שבסמוך לאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 1,270 מטרים מעל פני הים.
הפסגה ממוקמת 6.8 קילומטרים צפונית-מזרחית לכף ג'יימס; ו-1.85 קילומטרים דרומית - דרום-מזרחית לפסגת ריגס.
הפסגה משקיפה מעל קרחון לטניצה שממזרח ומדרום-מזרח לפסגה; ומעל הדום הקרח קרמנה, שמדרום לפסגה.
גילוי ומיפוי הפסגה
הפסגה מופתה לראשונה על ידי סוקרים בולגריים בשנת 2009.
מקור השם
הפסגה נקראת על שם אורגנה, שהיה עוצר בולגריה במאה ה-7, ודודו של שליט בולגריה קובראט.
ליז סמית'
בטי גלידל, שנודעה בשם הבמה ליז סמית' (באנגלית: Liz Smith; 11 בדצמבר 1921 - 24 בדצמבר 2016) הייתה שחקנית אופי אנגלייה. היא הייתה ידועה מהופעתה בתפקיד אנני ברנדון בסדרה הקומית "I Didn't Know You Cared", בתפקיד בט והדודה בל בסיטקום "2.4 ילדים בממוצע", בתפקיד נורמה ספיקמן בקומדיה של ה-BBC "משפחת רויאל", לטישה קרופלי בסדרה הקומית "הכומר מדיבלי" וזילה בסדרת הדרמה התקופתית "הדרך לקנדלפורד".
ביוגרפיה
ליז סמית' נולדה בשם בטי גלידל באזור קרוסבי שבעיר סקאנתורפ במחוז לינקולנשייר. כשהייתה בת שנתיים מתה אמה במהלך לידה. עד מהרה עזב אותה גם אביה, כי אשתו השנייה לא רצתה קשר עם משפחתו הקודמת. סמית' גדלה אצל סבתה האלמנה. במהלך מלחמת העולם השנייה שירתה בחיל הנשים של הצי המלכותי הבריטי.
ב-1945 התחתנה סמית' עם ג'ק תומאס, שאותו פגשה בזמן ששירתה בהודו. לבני הזוג נולדו שני ילדים, אך הם התגרשו ב-1959. סמית' גידלה בכוחות עצמה את בנה ואת בתה. היא תיארה תקופה זו של חייה כקשה ביותר שבה היא נאבקה בקשיים כלכליים והתמודדה מול התנגדות חברתית בגלל מעמדה כגרושה.
קריירה
פריצת הדרך בקריירה שלה הייתה בשנת 1971 כשהייתה סמית' בת 49. היא הופיעה בתפקיד האם המדוכאת בסרטו הראשון של מייק לי "רגעי עצב" שהוקרן בטלוויזיה במסגרת סדרת "Play for Today".
סמית' שיחקה בסרט "It's A Lovely Day Tomorrow" מאת ברנרד קופס ובבימויו של ג'ון גולדסמית, המבוסס על מקרה אמיתי של אסון שהתרחש בתחנת הרכב בת'נל גרין בתקופת מלחמת העולם השנייה. בהמשך הופיעה בסרט "Hard Labour" של מייק לי. היא שיחקה בתפקיד הילדה סמפט באופרת הסבון "Emmerdale Farm", והשתתפה בסדרות הטלוויזיה "בערוב ימי היין", "Bootsie and Snudge", סדרת הדרמה "Crown Court", הקומדיה "I Didn't Know You Cared" ובסדרה הבלשית "The Sweeney". עוד שיחקה בתפקיד מאדאם בולס בסרט "הפנתר הוורוד מכה שנית" מ-1976, אבל הסצינות בהשתתפותה קוצצו בעריכה. ב-1983 הופיעה באותו תפקיד בסרט ההמשך "קללת הפנתר הורוד".
בשנות השבעים והשמונים של המאה העשרים הופיעה סמית' בתוכניות טלוויזיה פופולריות כמו "הדוכסית מרחוב דיוק", סדרת הדרמה "Within These Walls", הסיטקום "In Loving Memory", הסדרה המשטרתית "The Gentle Touch", הסדרה "Agatha Christie's Partners in Crime" המבוססת על ספריה של אגאתה כריסטי, עיבוד לספר "אישה שטן", ובתוכנית "המופע של לני הנרי". ב-1984 זכתה סמית' בפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה על הופעתה בדמות אמה של מגי סמית' בסרט הקולנוע "A Private Function".
בשנת 1980 שיחקה סמית' בתפקיד ליידי פיליפה מסטיינס בסרט הבריטי "Sir Henry at Rawlinson End". היא הופיעה במותחן "Apartment Zero" שהוצג ב-1988 בפסטיבל סאנדנס. בסרט גילמה דמות של אחת משתי נשים אקסצנטריות (השנייה היא דורה בריאן Dora Bryan) והן מתוארות בוושינגטון פוסט כשתי "רווקות זקנות דמויות גרגויל של תה ועוגיה המרחרחות במסדרונות".
בתחילת שנות התשעים הופיעה סמית' בקומדיית המצבים "2.4 ילדים בממוצע" בתפקיד כפול של הדודה בל ושל בט. עוד שיחקה בסדרה "אינדיאנה ג'ונס הצעיר" ובסדרה "לאבג'וי". ב-1994 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרת הילדים של ה-BBC בשם "פיראטים" ובתפקיד לטישה קרופלי בשבעה פרקים של הסדרה הקומית "הכומר מדיבלי". בתפקיד זה זכתה להכרה רחבה אבל הדמות שלה מתה בתוכנית הספיישל של חג הפסחא ב-1996.
בנובמבר 1995 הופיעה סמית' בתפקיד אורח בדרמה הרפואית של BBC1 "חדר מיון". ב-1998 כיכבה בסיטקום נוסף בשם "משפחת רויאל". התוכנית שודרה עד שנת 2000, וחזרה שוב בפרק בשנת 2006 כשהדמות שגילמה מתה. עוד השתתפה בסדרת הטלוויזיה "The Queen's Nose", בסדרה המשטרתית "The Bill" ובסרט הקולנוע "סודות ושקרים". ב-1999 הופיעה בתפקיד גברת דילבר בסרט "מזמור חג המולד". היא גילמה את אותה דמות גם בגרסה משנת 1984. בעיבוד ל"אליס בארץ הפלאות" משנת 1999 הופיעה בתפקיד מיס לורי.
ב-2009 נאלצה סמית' להפסיק לשחק בגלל בריאות לקויה. לפני כן הופיעה בסדרות טלוויזיה כמו "משפט ועונש" והסדרה הרפואית "רופאים". ב-2005 שיחקה בתפקיד הסבתא ג'ורג'ינה בסרט "צ'ארלי בממלכת השוקולד" ודיבבה ואת גברת מולץ' בסרט "וולאס וגרומיט והארנב הקטלני". עוד באותה שנה שיחקה בתפקידים קטנים בסרט "אוליבר טוויסט" ובסרט "איזו מאמי".
ב-2008 שיחקה סמית' בעונה הראשונה של סדרת הדרמה התקופתית "הדרך לקנדלפורד". באותה שנה השתתפה בתוכנית "Desert Island Discs" של רדיו 4 של ה-BBC, והשתתפה בסרט "עיר הגחלת" שיצא לאקרנים באוקטובר 2008. ביולי 2009 הופיעה בסרט דוקומנטרי בשם "Liz Smith's Summer Cruise" בו הצטרפה לקבוצה של אנשים בשיט מקרואטיה לוונציה. באותו חודש הודיעה על פרישתה ממשחק אחרי שסבלה פעמים אחדות משבץ.
ב-2010 השתתפה בתוכנית "הצעירים" של ה-BBC בה שישה ידוענים בגילאי ה-70 וה-80 מנסים להתגבר על בעיות ההזדקנות בהתרפקות על שנות השבעים של המאה העשרים.
חיים אישיים
סמית' הייתה נשואה לג'ק תומאס מ-1945 ועד 1959. לבני הזוג היו שני ילדים.
ב-2009 הוענק לסמית' תואר חבר מסדר האימפריה הבריטית (MBE).
היא נפטרה ב-24 בדצמבר 2016 בגיל 95.
רוני גולדפיין
רוני גולדפיין (נולדה ב-1989) היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה
סבה מצד אמה, אריאל וינשטיין, דור חמישי בירושלים, היה חבר הכנסת ועיתונאי וסבתה, צביה וינשטיין, הייתה חברת הנהלת ויצו העולמית. משפחת אביה עלתה לישראל מארצות הברית. סבה, גיל גולדפיין, היה מבקר אומנות בג'רוזלם פוסט, אביה, אדי גולדפיין, הוא מעצב ומרצה לעיצוב גרפי ואימה, נועה גולדפיין, היא קואצ'רית ומגשרת.