cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רדובאן קאראג'יץ'
משפטו בבית הדין הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר
ב-27 ביוני 2012 הוא זוכה מאשמת רצח עם נגד הערים של בוסניה והרצגובינה (סעיף 1) לאחר שטען טענת אין להשיב לאשמה על פי חוק 98bis של חוקי סדר הדין והראיות של בית הדין. נותרו שאר 10 סעיפי האישום נגדו, אחד בנוגע לרצח עם על ידי אחריותו לטבח בסרברבניצה ועוד 9 סעיפים על פשעים נגד האנושות ופשעי מלחמה בימי מלחמת בוסניה. ב-11 ביולי 2013 לשכת הערעורים ביטלה את הזיכוי מ-2012 והחזירה לכתבי האישום את הסעיף על רצח עם נגד ערי בוסניה והרצגובינה. בינואר 2014 הופגש לצורך עימות עם הנאשם ראטקו מלאדיץ'.
ב-24 במרץ 2016 הורשע קאראג'יץ' באחריות לטבח סרברניצה, אך זוכה מסעיף אישום אחר שבו יוחסה לו אחריות לטבח בכפרים שונים בבוסניה (אותו סעיף ממנו זוכה ב-2012). כן הורשע בתשעה סעיפי אישום אחרים. בית הדין גזר עליו 40 שנות מאסר.
ב-20 במרץ 2019 נדחה ערעורו על ידי המנגנון השיורי הבינלאומי לבתי דין פליליים (International Residual Mechanism for Criminal Tribunals ) ועונשו הוחמר למאסר עולם.
ב-12 במאי 2021 מזכיר המדינה לענייני חוץ וחבר העמים דומיניק ראב הודיע שקאראג'יץ' ירצה את שארית מאסר העולם שלו בבריטניה.
רביב לימונד
רביב גיא לימונד (נולד ב-26 באוגוסט 1984 בנתניה) הוא כדורסלן עבר ישראלי, המשמש כיום כעוזר מאמן אליצור "איתו" אשקלון.
קריירת נוער
לימונד החל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של אליצור מכבי נתניה. ב-2001 הוביל את בית הספר "אורט יד ליבוביץ'" לזכייה באליפות ליגת העל לתיכונים.
עירוני רמת גן (2003)
לימונד החל לשחק בקבוצת הבוגרים של עירוני רמת גן מליגת העל בעונת עונת 2003/2004 אך בעקבות מיקומה של רמת גן בתחתית הליגה עבר באמצע העונה להפועל ירושלים.
הפועל ירושלים (2006-2004)
לימונד חווה עונה אישית טובה ובסיום העונה נבחר לימונד ל"תגלית השנה" מטעם העיתון מעריב, כאשר הוא מסיים את עונת 2003-2004 עם חמישה משחקים במדי הפועל ירושלים עם ממוצעים למשחק של 5.8 נקודות ואסיסט אחד. בנוסף לעונתו האישית הטובה, גם קבוצתו זכתה להצלחה רבה והוא היה שותף לזכייתה של ירושלים בגביע יול"ב, לאחר ניצחון בגמר        בשרלרואה על ריאל מדריד והגיעה עד לגמר הפלייאוף במסגרת המקומית.
לימונד היה אחד מהשחקנים הבולטים בנבחרת העתודה של ישראל, וביחד עם יותם הלפרין הוביל אותה לסגנות אליפות אירופה לנבחרות עתודה שהתקיימה בברנו שבצ'כיה בקיץ 2004. בהמשך, היה לימונד חלק קבוע מסגל נבחרת ישראל והשתתף בשלוש אליפויות אירופה.
לה מאן (2008-2007)
בעקבות עונתו המצוינת בהפועל נהריה עורר לימונד עניין גדול גם מקבוצות אחרות באירופה, אך ביוני 2007 חתם לימונד בקבוצה הצרפתית לה מאן ששיחקה גם במפעל היורוליג. לימונד שיחק היטב במדי לה-מאן ובאותה עונה קלע 9.4 נקודות וחילק 3.6 אסיסטים בממוצע למשחק, אך כעבור עונה אחת לא חזר לימונד לעוד עונה בקבוצה.
מכבי תל אביב (2010-2009)
במרץ 2009 חתם לימונד במכבי תל אביב לשלוש עונות וחצי. בעונתו הראשונה בקבוצה ירדו מספריו של לימונד ממספריו בנהריה באופן טבעי בשל הדקות הפחותות שקיבל ובעקבות מעמדו בקבוצה, וקלע 7.3 נקודות ביחד עם 4.2 אסיסטים, ועזר לקבוצה לזכות באליפות המדינה. למרות יכולתו הטובה, לא שיחק לימונד במפעל היורוליג. בעונתו הבאה של לימונד בקבוצה המשיך לספק מספרים דומים לעונתו הקודמת במכבי, אך הקבוצה עדיין לא נתנה לו קרדיט במשחקי היורוליג של הקבוצה. ב-30 ביוני 2010 הודיעה הנהלת הקבוצה על שחרורו של לימונד מהקבוצה.
מנורקה באסקט ס.א.ד (2011-2010)
ביולי 2010 חתם לימונד על חוזה לשנה בקבוצה הספרדית מנורקה באסקט ס.א.ד. בפן האישי סיפק לימונד עונה טובה עם 10.3 נקודות ו2 אסיסטים, אך הקבוצה סיימה במאזן רע של 7-27.
עירוני אשקלון (2012-2011)
באוגוסט 2011 חתם בעירוני אשקלון על חוזה לשנה. לימונד העמיד ממוצעים של 12.8 ו4.3 אסיסטים בממוצע למשחק והוביל את אשקלון למקום השישי בסיום העונה הסדירה. אשקלון ולימונד הודחו בפלייאוף בשלב רבע הגמר למכבי ראשון לציון בסדרה צמודה שנגמרה ב3-2 לטובת ראשון לציון.
הפועל ירושלים (2013-2012)
באוגוסט 2012 חתם בהפועל ירושלים.
הפועל תל אביב (2019-2013)
ב-30 ביולי 2013, חתם לימונד לשלוש שנים בהפועל תל אביב. ביוני 2014 נבחר לחמישיית העונה בליגת העל בכדורסל והוביל את הפועל לחצי גמר גביע המדינה ולמקום הרביעי, הטוב ביותר בו סיימה מאז הקמתה מחדש.
עירוני נס ציונה (2021-2019)
ביולי 2019 חתם בעירוני נס ציונה.
בעונת 2020/21 זכה עם קבוצת נס ציונה בגביע היורופקאפ, לאחר שניצחו את טלאס מפולין 74:82.
מכבי עירוני רעננה (2022)
ב-16 ביולי 2021 חתם במכבי עירוני רעננה.
ב-25 באוגוסט 2022 מונה לעוזר מאמן באליצור "איתו" אשקלון.
יחסי טורקיה–סמואה
יחסי טורקיה–סמואה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הטורקית לבין מדינת סמואה העצמאית.
סקירה כללית
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הטורקית לבין מדינת סמואה העצמאית כוננו ב-12 באפריל 1979.
רודולף ורץ
רודולף ורץ (בגרמנית: Rudolf Wertz; 1909 – 1966) הוא רופא אוסטרי, שהציל יהודים ממוות בידי הנאצים במלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה המשיך ורץ לעבוד כרופא בווינה. פריץ גם חיה בווינה והתחתנה. היא ביקרה את ד"ר ורץ על מנת להודות לו והביאה לו שעון זהב במתנה. ורץ סירב לקחת את המתנה והצהיר שהוא עושה את מה שהוא עשה כגבר, כנוצרי וכרופא, ולא על מנת לקבל פרס.
הכרה והנצחה
על הצלת יהודים במהלך מלחמת העולם השנייה הכיר יד ושם ברודולף ורץ כחסיד אומות העולם ב־31 במאי 1966.
אברהם אבן דאוד
רבי אברהם אבן דאוד הלוי (בספרדית: Abraham ibn Daud; ד'תת"ע, 1110 – ד'תתק"מ, 1180) היה היסטוריון, סופר, פילוסוף ואסטרונום יהודי שחי ופעל בספרד במאה ה-12. נודע גם בשם ראב"ד הראשון.
קורות חייו
נולד בקורדובה לדאוד, ולבתו של רבי יצחק אלבאליה, וזכה לחינוך דתי וכללי כאחד. רבו היה אחי אמו, רבי ברוך בן יצחק אבן אלבאליה. כאשר האלמוואחידון פלשו לספרד ברח אבן-דאוד לממלכת קסטיליה הנוצרית, והתיישב בטולדו בה חי עד למותו על קידוש השם ב-1180. יש הסבורים כי הוא המתרגם שעסק בתרגום מקורות ערביים ללטינית, המכונה בלטינית Avendauth.
חיבוריו
את ספר הקבלה חיבר רבי אברהם אבן-דאוד בשנת ד'תתק"כ (1160). זהו ספר העוסק באפולוגטיקה יהודית מסורתית. הספר אינו מהווה תיעוד היסטורי מדויק של המאורעות. מטרתו לשרת את היהודים בוויכוח המתנהל אל מול הקראים שביקשו לערער על עקרונותיה של היהדות המסורתית. הספר מציג את התגבשותה של היהדות מתקופתו של משה ועד לתקופת הגאונים.
סיפורם של ארבעת השבויים המופיע בספר, לפיו ארבעה רבנים מבארי שבאיטליה שיצאו בשליחות לאסוף כספים למען הכנסת כלה נשבו, ואחד מהם הובא לספרד וכונן את המרכז ההלכתי בקורדובה, נחקר על ידי חוקרים רבים לאורך השנים והעלה שאלות בדבר אמינותו של הספר מבחינה היסטורית. ישנם חוקרים הסבורים כי מדובר בסיפור בעל מוטיבים בדיוניים רבים ומסר דתי. לעומת זאת ישנם המביאים הוכחות היסטוריות לסיפור זה. כך או כך, מהווה "ספר הקבלה" מקור חשוב בחקר חיי היהודים בספרד של ימי-הביניים. הספר מעיד על תפיסת הדת ומקומה של קהילת ספרד בתפיסתם של בני התקופה. ספר הקבלה הוא רק חלק אחד מכלל יצירתו ההיסטוריוגרפית של אבן דאוד, הקרויה 'דורות עולם'. שלושת החלקים האחרים בספר דורות עולם מוקדשים ל'תולדות מלכי ישראל', תולדות מלכות רומי, ו'מדרש זכריה'. חלקים עבריים נשכחים אלה תורגמו אף הם לאחרונה (2013) לאנגלית והופיעו במהדורה מחקרית. אבן דאוד היה בין המחברים היהודיים הראשונים שהתייחסו וקראו בהרחבה ספרות נוצרית, למשל כתביהם של איזידור מסביליה (מאה 7) ואורוזיוס מבראגה (מאה 5).
ספרו "האמונה הרמה" מצוי כיום בשני תרגומים שונים. האחד, של לביא, מחוגו של רב חסדאי קרשקש, ממנו השתמרו 16 כתבי יד; והשני, של מוטוט, ממנו השתמר רק כתב יד אחד. עמירה ערן הראתה במחקריה, שנוסחו של מוטוט אינו תרגום נוסף של הספר משפת המקור בערבית, אלא הוא פרי פיתוח של נוסחו של לביא, הכולל גם שיפורי לשון שכבר היו לפניו, שחוברו בחלקם על ידי לומדים אחרים, והוא צירפם והוסיף עליהם. לרוב אין הבדלים תאולוגיים בין שני התרגומים.
פרופסור יהודה איזנברג ההדיר את השליש האחרון של הספר במהדורה בה מושווים זה לצד זה תרגומם של לביא ושל מוטוט. משך שנים רבות הייתה המהדורה השלמה היחידה של הספר, מבוססת על נוסח משובש של תרגומו של לביא, שיצאה לאור בברלין בשנת תרי"ג (1853). בשנת ה'תשע"ט - 2019 ראו אור שתי מהדורות חדשות של הספר, המבוססות שתיהן על כתבי היד. מהדורה אחת היא של עמירה ערן, בהוצאת מכון בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח, והיא כוללת את תרגומי מוטוט ואבן לביא, בתוספת מבואות והערות. המהדורה השנייה היא של מכון הגות ודעת בישראל, והיא כוללת מבוא, פרפרזה לעברית בת ימינו והערות השוואה לחלקים השני והשלישי, וליקוט לפי סדר פרשיות השבוע.
על משנתו הפילוסופית
לדעת אברהם אבן דאוד הלוי, קיימת התאמה מוחלטת בין האמת הפילוסופית האריסטוטלית לבין האמת הדתית. במקרים רבים הוא נטה אחר פרשנותו הפילוסופית של אבן סינא לכתבי אריסטו. רבי אברהם אבן דאוד הרחיק את התורה הניאופלטונית של האצלת העולם מן הבורא, שאומצה על ידי רבי שלמה אבן גבירול, והוא תוקפו במספר פעמים בספרו מתוך ביטויי זלזול. עם זאת, כאריסטוטלים נוספים בזמנו, קיבל את ההנחה שפרטי ההתרחשות בעולם מגיעים ומונהגים באמצעות ה"שכלים הנבדלים", שהם שכלי הגלגלים שבהם נמצאים הכוכבים, והם ממוצעים בין ה"סיבה הראשונה" - האל - לבין הנבראים; מתוך הנחה מוטעית שתפיסה זו מקורה בכתביו של אריסטו. רק מאוחר יותר התברר שכתבים אלו, המיוחסים לאריסטו, לא יצאו מתחת ידו.
אבן דאוד מוכיח את מציאות האל בהוכחות אריסטוטליות איסלאמיות, שיסודן בכתביו של אבן סינא, כמניע ראשון וכמחויב המציאות. זהו אחד הניסוחים של הטיעון הקוסמולוגי, המזהה את כל הנמצאים בעולם כאפשרי המציאות, דהיינו שהם יכולים להימצא ויכולים שלא להימצא, ולכן הימצאותם בפועל היא בהכרח תוצאה של פעולתה של ישות אחרת, שהוציאה מן הכח אל הפועל את המסובב. וכיון שגם סיבה זו דורשת סיבה אחרת שתוציא אותה מן הכוח אל הפועל, ומציאותם של סיבות לאין סוף מובילה לרגרסיה אינסופית שאינה אפשרית לדעתו, לכן בהכרח עומדת בראש היררכיית הסיבות ישות אחת, השונה לחלוטין מכל שאר הנמצאות, בכך שהיא אינה אפשרית המציאות הצריכה לצאת מן הכוח אל הפועל, אלא היא מחויבת המציאות, והייתה תמיד בפועל.
הנבואה היא הארתם של ה'נבדלים' ובפרט השכל הפועל, באדם; ומעלתה, מעבר לידיעת הנמצאות בהווה, היא ידיעת העתיד. השכל הוא ה'צינור' שדרכו עוברת הנבואה, והדמיון רק מעכירו, אך הנבדלים מסתגלים לכוח תפיסת הנביא ומתגלים לפניו במראה מוחשי. אף שתהליך הנבואה הוא טבעי (כשיטת אריסטו), מכל מקום אין הוא מתקיים אלא בבני אדם נבחרים (ישראל) שהועיד הבורא להדריך בני אדם.
בנושא ידיעה ובחירה, הראב"ד החזיק בתוקף בחירות הרצון האנושי, ושלל כל הכרחיות של גזירה קדומה. אלוהים צמצם את ידיעת הכול, ויכולת הכול שלו, לגבי מעשיו החופשיים של האדם ובחירתו, כדי לאפשר בחירה חופשית. מדבריו משתמע גם שאלוהים אינו יודע את האירועים הפרטיים בדרך פרטית, אלא רק כפי שהם אמורים לנבוע מתוך חוקי הטבע, מבלי להתייחס לבחירתו של האדם, ורק השכלים הנבדלים הם ה"משקיפים" על האדם.
המוסר הוא דרך האמצע והיחס הנכון בין חלקי הנפש והוא מוסר התורה. האירציונליות של מעשה חלק מן המצוות (ה"חוקים", כדוגמת פרה אדומה) נועדה להוכחת צייתנותו של האדם. כל המדעים האמפיריים הם הכנות למטאפיזיקה שתכליתה הכרת אלוהים ואהבת אלוהים המוטבעת בה, וזהו ייעוד האדם ואושרו.
השפעתו
חיבוריו של אבן דאוד לא זכו להשפעה רבה. העובדה העיקרית שתרמה לכך, היא צאתו לאור של הספר מורה נבוכים של הרמב"ם 30 שנה אחרי צאתו לאור של "האמונה הרמה", והדיונים שב"מורה נבוכים" מקיפים יותר, ברורים יותר וקוהרנטיים יותר, וגם סמכותו הרוחנית של הרמב"ם כמנהיג וכאיש הלכה הייתה גדולה בהרבה, וכך הועמדה שיטתו הפילוסופית של אבן-דאוד בצל.
ככל הנראה, לא תורגם הספר לעברית משך כמאתיים שנה, עד המאה ה-14, בתקופת רב חסדאי קרשקש וחוג תלמידיו. באותה עת, כחלק מעבודת ליבונה של הפילוסופיה היהודית-אריסטוטלית, התעוררה ההתעניינות בספר, והוא תורגם על ידי שני מתרגמיו לעברית. המתרגם שמואל אבן מוטוט, מספר בתרגומו שהריב"ש ביקש ממנו לתרגם את הספר, ועמירה ערן מפקפקת בדיווח זה, בין היתר משום שהמתרגם השני, שלמה אבן לביא, היה מקורב יותר לחוגו של הריב"ש שהפנה אליו שתיים מתשובותיו.
במהלך השנים שחלפו מאז תרגומו, הוא נלמד בחוגים שונים. על כתבי היד מופיעות הערות בשפות שונות: עברית, איטלקית, לטינית ואף ערבית. באיטליה אף נכתב פירוש מקיף על הספר, המצוי בכתב יד מאוסף משה מונטיפיורי. עם הדפסת הספר בברלין בשנת 1853 חלה התעוררות נוספת ללימודו, והפירוש על הספר חזר ונעתק על ידי מעתיק נוסף. ר' ישראל משה חזן כתב הערות וביאורים על הספר, שנדפסו ב"כרך של רומי", ליוורנו ה'תרל"ו, סימן כו.
בעשרות השנים האחרונות נחקרה שיטתו על ידי חוקרי ימי הביניים, וסדרה של מאמרים פורסמה בתחום, בעיקר באנגלית. עמירה ערן פרסמה על משנתו את הספר "מאמונה תמה לאמונה רמה". כמו כן פורסם ספרו במהדורות חדשות ומוערות.
רחוב שלומציון המלכה
רחוב שלומציון המלכה הוא רחוב מרכזי שהפך למרכז בילויים, במרכז ירושלים.
הרחוב נסלל בתקופת המנדט הבריטי, אז ניתן לו השם "רחוב הנסיכה מרי", כמנהג השלטונות הבריטים באותה תקופה להעניק לרחובות ראשיים שמות של בני משפחת המלוכה הבריטית. הרחוב נסלל במורד מדרון המשתפל מרחוב יפו לחלקה המערבי של שכונת ממילא, בסמוך לבית הקברות ממילא ובריכת ממילא. המשכו של הרחוב, מממילא דרומה, הוא רחוב המלך דוד.
בסוף תקופת המנדט הבריטי היה הרחוב חלק ממתחם מבוצר בו שכנה מפקדת הכוחות הבריטים, שכונה בלעג בווינגרד.
לאחר מלחמת העצמאות וחלוקת העיר בין ישראל לירדן, ירד מעמדו של הרחוב וזאת בשל קרבתו לקו הגבול דאז ולשטח ההפקר בין שתי המדינות - הקו העירוני. שמו של הרחוב שונה לשם 'מלוכני' יהודי - על שמה של המלכה בת שושלת החשמונאים, שלומציון המלכה.
לקראת סוף שנות ה-90 החל אזור הבילויים של ירושלים להתרחב לכיוון רחוב שלומציון המלכה, והחלו צצים בו פאבים ומסעדות. בשנים 2005–2007 נעשו ברחובות הסמוכים לו עבודות תשתית אשר הפכו אותם למדרחוב - עובדה שסייעה להתפתחות האזור כמתחם בילוי.
צפרדע גוליית
את צפרדע גוליית, הקרויה לעיתים גם צפרדע אתיופית, ניתן למצוא לרוב בקרבת נהרות שזרימתם מהירה ושקרקעיתם חולית בקמרון ובגינאה המשוונית. נהרות אלו יחסית נקיים, וריכוז החמצן בהם יחסית גבוה. האזורים בהם היא חיה הם לרוב לחים במיוחד והטמפרטורה בהם גבוהה יחסית.
עונת הייחום של צפרדעי גוליית מתרחשת בתקופה של החודשים יולי ואוגוסט. בכל גוש של ביצים ניתן למצוא כמספר מאות של ביצים. גוש הביצים מוצמד לצמחים הגדלים על קרקעית הנהר. מהרגע בו הביצים בוקעות, הראשנים יסיימו את התפתחותם בתוך 85 עד 95 ימים. במהלך התפתחותם, הם אוכלים בעיקר צמח מיוחד, הוא תת-המין Dicraea warmingii warmingii. באופן מוזר, הצפרדעים והראשנים של צפרדעי גוליית אינם גדולים מהביצים והראשנים של מיני חסרי זנב הקטנים ממנה בהרבה. צפרדע גוליית מטילה כ-25,000 ביצים.
ברזילי הגלעדי
בַרְזִלַּי הַגִּלְעָדִי מרוגלים הוא דמות מקראית, אזכורו העיקרי הוא בימי מרד אבשלום, כאשר ברזילי הוא אחד האנשים שכלכלו את דוד ואנשיו בעת גלותם במחניים.
קורות חייו
לאחר פרוץ מרד אבשלום, נמלטו דוד ותומכיו מירושלים בטרם יבואו אבשלום ואנשיו אל העיר. מתוך חשש ממתקפת פתע של אבשלום, הם ברחו אל עבר הירדן המזרחי, והתיישבו בעיר מחניים. בימי גלותם בעיר, אחד מאלה שספקו את צורכיהם היה ברזילי הגלעדי, לצד מכיר בן עמיאל ושובי בן נחש מרבת בני עמון. השלושה סיפקו לדוד ולאנשיו מזון, כלים ומיטות.
יש הקושרים את גרות כמהם, המקום שבו התאספה שארית הפליטה אחרי רצח גדליהו בן אחיקם, עם כמהם בן ברזילי, ומבארים כי כמהם קיבל מדוד חלקת אדמה ליד בית לחם שנקראה על שמו גם דורות לאחר מכן.
דמותו בראי חז"ל
בספרות חז"ל, מזוהה ברזילי הגלעדי עם תאווה, ובפרט עם גילוי עריות. התלמוד אומר על ברזילי כי היה "שטוף בזימה". יתרה מזאת, "ברזילי הגלעדי" הפך בחז"ל כסמל לאדם שטוף בתאוות ומשמש ככינוי לאנשים תאוותנים באופן כללי.
מאידך גיסא, חז"ל משבחים את דאגתו לצורכי דוד בזמן מרד אבשלום ורואים בכך קיום של הכנסת אורחים. בהתבסס על כך ש"בני ברזילי" מוזכרים חמש פעמים במקרא, דרשו חז"ל כי "כל מי שהוא מאכיל פרוסה לצדיק כאילו הוא מקיים חמשה ספרי תורה".
נושא נוסף עליו יש מחלוקת בחז"ל היא האם ברזילי הגלעדי יהודי מלידה או גר שהתגייר. על-פי בית הבחירה למאירי, ברזילי התגייר ולכן הכהנים המתייחסים אליו נושלו מהכהונה. אולם, בעל מרגליות הים סובר כי ברזילי הגלעדי היה יהודי מלידה.
סביום
סביום (ידוע גם בשם סבום) היה מלך אמורי, המלך השלישי בשושלת הראשונה של מלכי בבל. הוא מלך בין השנים 1844-1831 לפנה"ס על פי הכרונולוגיה התיכונה, או בין השנים 1767-1781 לפנה"ס על פי הכרונולוגיה הנמוכה. בתקופתו בבל הייתה עיר-מדינה קטנה ששלטה רק על העיר בבל. סביום לא טען למלכות, ומכאן הסיקו החוקרים שבתקופתו העיר בבל הייתה עדיין עיר קטנה. אחרין מלך בנו אפיל-סין. העיר התחילה לגדול בתקופת נכדו סין-מובליט והפכה לאימפריה בתקופת נינו חמורבי.
בשנה ה-7 למלכותו, ניהל מלחמה עם לרסה. בשנה ה-12 נלחם ב עיר כאזאלו. בשנה ה-13 למלכותו, העמיק את מערכת תעלות ההשקיה בעיר בבל. בתקופת מלכותו בנה בבבל את מקדש אסגילה לאל מרדוך ואת מקדש אבאבר  בסיפר.
מורפולוגיה
מוֹרְפוֹלוֹגְיָה (מיוונית: μορφή: מורפ – צורה; λογία: לוגיה – תורה/חקר) היא תורה העוסקת בצורותיהם של דברים.
קראטיפוס איש אתונה
קראטיפוס (ביוונית: Κράτιππος; פעל סביב שנת 375 לפנה"ס) היה היסטוריון יווני.
מתוך קטע בחיבור של פלוטרכוס, ניתן להחשיב זאת כמסקנה די בטוחה שקראטיפוס היה סופר אתונאי, שזמן כתיבתו בין ההיסטוריונים תוקידידס וקסנופון, וכי חיבורו המשיך את התיאור של תוקידידס מהנקודה בה הוא נעצר (410 לפנה"ס) ועד לקרב קנידוס (394 לפנה"ס).
בספרות העתיקה יש רק שלוש או ארבע התייחסויות אליו, וחשיבותו נובעת מכך שהוא זוהה על ידי כמה חוקרים עם מחבר הפרגמנט ההיסטורי שפורסם מתוך הפפירוסים מאוקסירינכוס (שנמצאו באוקסירינכוס  במצרים) וידוע בשם הלניקה מאוקסירינכוס.
דוד שלוש (מרקש)
הרב דוד שלוש (ה'תקס"ג 1803 בערך, ריסאני – י"ג בכסלו ה'תרנ"ג, 2 בדצמבר 1892, מרקש) היה ראש ישיבה גדולה וממנהיגי הקהילה היהודית במרקש במאה התשע עשרה. היה אחד מהרבנים המרכזיים בדרום מרוקו, אשר העמיד אלפי תלמידים שרבים מהם כיהנו כרבנים באזור. כונה בהערכה "המלך דוד".
חייו
לא ידוע הרבה אודותיו. נולד בריסאני שבמחוז תאפילאלת, כנראה בסביבות שנת ה'תקס"ג לאביו ר' יחיא בן-שלוש. משם עבר למרקש. במרקש ייסד, בסיוע ראשי הקהילות היהודיות באזור, ישיבה גדולה, אשר חולקה לכיתות לימוד לפי גילאים. הוא עמד בראשות הישיבה ולימד בה. לישיבתו הגיעו תלמידים ממרקש עצמה ומכל הכפרים והעיירות הסמוכים ומהרי האטלס, והיא הפכה להיות המרכז התורני האזורי. הרב יוסף בן נאים מתאר כי בישיבתו למדו מאות תלמידים בבת אחת. הוא גם דאג לצרכיהם החומריים, ובעצמו כיתת רגליו בין אנשי הקהילה על מנת למצוא לתלמידיו מקום לאכול וללון. תלמידיו מספרים שזכה לגילוי אליהו, ומופתים רבים מסופרים אודותיו. כמו כן, נודע בחריפותו הלמדנית, ומסופר עליו שכאשר בא שד"ר אשכנזי והקשה לו קושיה חריפה בגמרא, תרץ אותה בחצי שעה. ר' דוד לא קיבל משכורת מסודרת, ובמקום זאת התלמידים היו מניחים לו מטבעות כסף מתחת לשטיח שבביתו, ורעייתו הייתה אוספת אותם ומשתמשת בהם לצורכי המשפחה.
נפטר בי"ג בכסלו ה'תרנ"ג בגיל 90 בערך, ונקבר בבית הקברות היהודי במרקש.
נינו הרב יוסף יצחק שלוש קיבץ מעט דברי תורה שנכתבו בשמו בספרי תלמידיו, והדפיסם בתחילת הספר "אמת לדוד", ה'תשע"ז. מעט דברי תורה משמו הודפסו גם בקובץ "אעלה בתמר".
משפחתו
כל בניו מאשתו הראשונה מתו בעודם תינוקות, ובהיותו כבן שמונים נשא את סולטנה, ממנה נולדו שני בנים נוספים שנפטרו בינקותם, ושני ילדים ששרדו: הרב יוסף שלוש שכיהן כראב"ד העדה המערבית בירושלים, שנולד שנתיים וחצי לפני פטירת אביו ובת בשם דדא, שנולדה לאחר פטירתו (אשת הרב יעיש נגר). רעייתו עלתה לארץ ישראל יחד עם בנם, ונפטרה בירושלים בשנת ה'תרצ"ו. נכדיו הם הרבנים דוד שלוש (הקרוי על שמו), שכיהן כרבה של נתניה, ואברהם שלוש, שכיהן כרבה של כפר סבא. נכדתו אביגיל (בת הרב יוסף שלוש) נישאה לרב נסים דוד עזראן, ובתם היא הרבנית צביה אליהו, אשת הרב מרדכי אליהו.
מתלמידיו
נכדו הרב דוד שלוש העיד: "הוא הרביץ תורה באלפי תלמידים, וכל השו"בים, המשרתים בקודש והחכמים שבמראקש ואגפיה, כולם היו תלמידיו". מבין תלמידיו הידועים לנו:
גד סמוק
גד סמוק (4 באפריל 1942 – 17 באוקטובר 1973) היה טייס בדרגת רב-סרן בחיל האוויר, אשר נפל במלחמת יום הכיפורים ומקום קבורתו לא נודע. על לחימתו הוענק לו צל"ש הרמטכ"ל.
ביוגרפיה
סמוק נולד לפרידה והיינריך בלייטמריץ שבצ'כוסלובקיה. בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 אותר על ידי שליח הסוכנות היהודית ובשנת 1956 עלה לישראל לבדו, כניצול שואה.
סמוק למד בבית הספר החקלאי בן שמן ובהמשך בבית הספר החקלאי ב. בהמשך למד ב והוכשר כמורה לחינוך גופני. סמוק היה חבר באגודת הפועל תל אביב והוכתר כאלוף ישראל בקרב עשר ב-1965. בשנת 1964 נישא סמוק לאורה ונולדו להם שתי בנות.
ב-1962 התגייס לצה"ל, התנדב לשרת כטייס, וסיים בהצלחה קורס טיס בשנת 1964. בתחילה שירת בטייסת מטוסי קרב וב-1966 שירת כמדריך טיס בבית הספר לטיסה של חיל האוויר ובבית הספר הטכני. סמוק לחם במלחמת ששת הימים ומילא מגוון תפקידים בטייסת מטוסי קרב. בשנת 1972 הועלה לדרגת רב-סרן ומונה לסגן מפקד טייסת פנטומים. ב-1973 נשלח לארצות הברית לקורס טיסי ניסוי ובזכות יכולותיו בקורס הוענק לו פרס החניך המצטיין.
מלחמת יום הכיפורים
שלושה שבועות לפני פרוץ המלחמה חזר סמוק עם משפחתו מארצות הברית. עם חזרתו הוצב בבסיס חיל האוויר בחצור בטייסת 201. ביום השני למלחמה, 7 באוקטובר 1973, השתתף עם הנווט סרן אביקם ליף במבצע דוגמן 5 לתקיפת סוללות הנ"מ הסוריות. במהלך התקיפה נפגע המטוס מטילי SA-6. בשל הפגיעה נפלט הנווט ליף מהמטוס, צנח ונפל בשבי הסורי. סמוק לא הבחין בכך, ככל הנראה בגלל הרעש הרב, והצליח להנחית את המטוס שנפגע קשות בנחיתת חירום בבסיס רמת דוד (ולא בבסיס האם בחצור) תוך התחמקות ממטוס אחר שנעצר באמצע המסלול.
ב-17 באוקטובר השתתף סמוק, עם הנווט סרן במבצעי מפצח לתקיפת סוללות טילי נ"מ מצריות באזור תעלת סואץ. מטוסם של סמוק וגולן נפגע מטילי SA-3 והתרסק. ושרידי המטוס אותרו על ידי כוחות צה"ל לא רחוק מאגם תמסח. במטוס נמצאה קסדתו של הנווט סרן גולן. לאור הממצאים שהתגלו בזירה, ההערכה באית"ן היא שהצוות הצליח לנטוש את המטוס. ככל הידוע לא נמצאו פרטים נוספים לגבי היעלמותם.
לאחר המלחמה
לאחר הסכם השלום עם מצרים נערכו מספר מבצעי חיפוש בניסיון לאתר את גופתו של סמוק, אך ללא הצלחה והוא הוכרז כחלל שמקום קבורתו לא נודע.
ביוני 1977 הוענק לו צל"ש על ידי הרמטכ"ל מרדכי גור:
מצבת זיכרון הוקמה לזכרו בבית הקברות הצבאי בהר הרצל בירושלים.
זאב אלון
זאב אלון (3 בספטמבר 1920 – 19 בדצמבר 2004) היה מורה ומחנך, שימש כמנהל בית הספר התיכון בכפר הילדים והנוער הדסים (1965–1989). ציר בקונגרס הציוני ה-22 (בזל 1946) מטעם תנועת הנוער הציוני ומטעם הסוכנות היהודית לארץ ישראל וזוכה בפרס ע"ש משה קול (1986).
ילדוּת ונעורים
זאב אלכסנדר האופט (Haupt, לימים אלון) נולד וגדל במונקאץ' (מוקצ'בו), אז צ’כוסלובקיה. אביו, מנחם, נפטר בשנת 1925 מדלקת ריאות, ובבית נשאר עם אמו דבורה, ועוד אח ואחות. שני אחים נוספים מנישואים קודמים של הזוג היו כבר בוגרים, וחיו מחוץ לבית. האם ניהלה בבית בו גרו מסעדה כשרה בשם ״האופט״. הוא למד בגימנסיה העברית במונקאץ', אותה ניהל ד"ר חיים קוגל. הוא ואחיו היו חברים בתנועות הנוער בית"ר והשומר הצעיר ועם סיום לימודיו בשנת 1939, ניסה להתקבל לאוניברסיטה, אך בגלל הנומרוס קלאוזוס הוא סורב, למרות ציוניו הגבוהים.
תחת שלטון הנאצים
חודשיים לאחר כניסת הגרמנים להונגריה ב-19 במרץ 1944 הוא נעצר ונלקח ביחד עם כל קהילת מונקאץ למחנה ההשמדה אושוויץ. אמו נספתה מיד עם הגעתה למחנה. למרות נכות בולטת ברגלו שנגרמה בילדותו, הוא לא נשלח אל מותו כמו אימו. באושוויץ שהה שבועיים ואז הועבר למחנה ליד קטוביץ. בינואר 1945 הועבר למחנה מטהאוזן ושרד גם את הזוועות בקור העז ששרר שם במרומי ההר. עם התקרבות הכוחות הסובייטים למחנה הם צעדו 200 ק"מ ובדרך הצליח לברוח יחד עם עוד חבר. יחד צעדו עד לווינה והסתתרו במרתף כנסיית סטפן הקדוש עד להגעת הסובייטים ולסיום המלחמה. הוא נסע לבודפשט, שם נפגש עם אחיו, משה אלון, ששרד את עבודות הכפייה בהן הועסק ועם אחותו שרה אבני ששרדה את אושוויץ. יחד עם אחותו הצטרף לתנועת הנוער הציוני, כשאחיו משה עבר לפעילות בתנועת הבריחה.
פעילות ציונית
עוד לפני מלחמת העולם השנייה, היה אלון פעיל בתנועת הנוער בית"ר, אך לאחר השואה, בחר להצטרף לפעילות בתנועת הנוער הציוני. הוא פעל במחנה עקורים ליד מינכן, שם היה פעיל בארגון עלייה ב', ובאיתור מוסדות חינוך לילדים. בדצמבר 1946 הוא נבחר מטעם תנועת הנוער הציוני, ומטעם הסוכנות היהודית לארץ ישראל להיות ציר בקונגרס הציוני ה-22 שהתקיים בבזל שבשווייץ.
באחת ההכשרות בבודפשט שקדמו לפעילותו במינכן, הכיר את זהבה (פִילִי) וייס, מורה לאומנות בוגרת סמינר למורות במישקולץ שליד בודפשט. היא עלתה בשנת 1946 באופן חוקי לקיבוץ כפר גליקסון, והוא עלה שנה אחריה, במאי 1947, באניית המעפילים ולנה, והצטרף אליה בקיבוץ, שם עבד בפרדס ובעבודה חקלאית. לאחר מכן התמנה למורה בבית הספר היסודי בקיבוץ.
פעילות חינוכית
ב־1948 עבר להדסים, שם עבד כמורה ללשון ולספרות עברית, ואשתו עבדה כמורה לאמנות. במהלך עבודתו בהדסים השלים לימודי תואר ראשון ותואר שני באוניברסיטה העברית בספרות, לשון, אנגלית ופילוסופיה.
בכפר הילדים והנוער "הדסים", תחילה כמורה, ולאחר מכן כמורה ומנהל בית הספר התיכון, עסק אלון רבות בקליטת הנוער שהגיע לכפר, יהודים וערבים כאחד, ותיקים ועולים, על כל הבעיות והקשיים הכרוכים בכך. ב-1970 יזם והקים כיתות תיכוניות לעולים מברית המועצות איראן, וטורקיה. תוכנית הלימודים שבנה עבורם כללה לימודים אינטנסיביים של השפה העברית בשילוב לימודי שאר המקצועות הנלמדים, תוך הכשרת צוות המורים לשינויי זה. תוכנית זו הכינה אותם להשתלבות מהירה בכיתות הרגילות, ולעמידה בבחינות הבגרות בציונים גבוהים והשתלבות בתפקידים בצבא ובאזרחות. שילובם של עולים אלה במסגרת הלימודית והפנימייה, תרמה רבות לקהילת הכפר והמשיכה את חזון קליטת העלייה והאינטגרציה שלו.
לאחר מותו, רבים מתלמידיו ליוו אותו למנוחת עולמים בבית הקברות באבן יהודה הסמוכה לכפר. ד"ר אסעד עראידא, בן העדה הדרוזית ממע'אר ויו"ר המפעל להכשרת ילדי ישראל:
אריך מוספלדט
אריך מוספלדט (בגרמנית: Erich Muhsfeldt; 18 בפברואר 1913 – 28 בינואר 1948) היה חייל אס אס בדרגת אובר-שארפיהרר, פושע מלחמה נאצי ומש"ק באס אס בזונדרקומנדו במחנות ההשמדה אושוויץ ומיידנק במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא נעצר, נשפט על ידי בית דין גבוה לצדק במשפט אושוויץ הראשון בשנת 1947 בקרקוב ונידון למוות בגין פשעים כנגד האנושות.
זוועות מלחמת העולם השנייה
בשנת 1933 הצטרף מוספלדט לאס אה, וב-1939 למפלגה הנאצית. הוא שירת במחנה אושוויץ עוד משנת 1940, תחילה כראש קבוצת אסירים ולאחר מכן כראש בלוק. הוא נשלח למחנה מיידנק ב-15 בנובמבר 1941. היה מעורב בהוצאה ההמונית להורג בירי באסירים שנותרו במחנה בפעולה שנודעה כ"אקציית חג הקציר". באקציה זו נורו למוות ביום אחד קרוב ל-43,000 אסירים בשלושה אתרים שונים של המחנה. לאחר שמחנה מיידנק חוסל, מוספלדט חזר למחנה אושוויץ ופיקד בו על יחידות הזונדרקומנדו בקרמטוריום 2 ו-3 שבאושוויץ-בירקנאו.
מוספלדט היה בעל קשר יוצא דופן עם הפתלוג הרומני-הונגרי ד"ר מיקלוש ניסלי, שנכפה עליו לבצע נתיחות בגופות הקורבנות על ידי ד"ר יוזף מנגלה. ניסלי שרד את המלחמה ובהמשך העיד על שהתרחש באושוויץ. ניסלי תיאר מקרה אחד שבו מוספלדט הגיע אליו לבדיקה שגרתית לאחר שירה באחורי ראשם של שמונים אסירים קודם לשריפתם בכבשן. ניסלי ציין שלחץ הדם של מוספלדט היה גבוה, והוא שאל אותו אם הדבר קשור לעלייה "בתנועת" האסירים, כלומר אם העלייה בכמות המשלוחים החדשים למחנה הובילה לכך. מוספלדט ענה בכעס שהדבר לא שינה לו אם ירה באסיר אחד או בשמונים. הוא הוסיף ואמר שאם לחץ הדם שלו גבוה מדי זה מפני שהוא שתה יתר על המידה.
עם סוף המלחמה נעצר מוספלדט והועמד למשפט בפני בית דין גבוה לצדק בקרקוב בשנת 1947. הוא הורשע ברצח המונים, נידון למוות והוצא להורג בתלייה ב-28 בינואר 1948 בכלא מונטלופיך. גופתו הועברה למכון האנטומיה של אוניברסיטת קרקוב, בה שימשה עזר חזותי לסטודנטים.
בעת שירותו ב"יחידות גולגולת המת" של האס האס היה מוספלדט נשוי ואב לילד. גורלם של אשתו ובנו אינו ידוע בוודאות, אם כי לדבריו של ניצול השואה ד"ר מיקלוש ניסלי, האישה נהרגה במהלך הפצצה אווירית, ובנו נשלח לחזית הרוסית.
צימעס
צִימֶעס הוא תבשיל מתוק מהמטבח האשכנזי, העשוי מגזר קצוץ (כיום בדרך כלל מגזר גמדי), מבושל עם סוכר וצימוקים. ישנן גרסאות בהן מוסיפים סוגים נוספים של פירות יבשים, כגון שזיף ומשמש. השימוש הידוע הראשון במילה, הוא משנת 1892.
למרות מתיקותו הצימעס אינו נאכל כקינוח, אלא כתבשיל הנלווה למנה העיקרית הבשרית בארוחה. הוא מקובל כמאכל חגיגי, בין השאר בשבת ובראש השנה.
מקור המילה צימעס הוא ככל הנראה מהמילים בגרמנית "zu" (נוסף על) והמילה "mus" (בגרמנית עתיקה: דייסה או ירקות). או "צים-עס" שמשמעותו ביידיש: נוסף אל (צים) האוכל (עס).
המילה צימעס שימשה בעבר בסלנג במשמעות של לעשות בלגן או מהומה בגלל היותו של התבשיל תערובת של מרכיביו. ביידיש משמשת המילה כסלנג במשמעות של הבעת זלזול כלפי מישהו: "איך וועל מאכן פון עם צימעס" (בתרגום חופשי לעברית: אני אעשה ממנו קציצות עם ירקות).
יחסי איי שלמה–טורקיה
יחסי איי שלמה–טורקיה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין איי שלמה לבין הרפובליקה הטורקית.
סקירה כללית
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הטורקית לבין איי שלמה כוננו ב-8 במרץ 1979.
עיקר שיתופי הפעולה שבין שתי המדינות נעשים בפורומים בינלאומיים כגון האומות המאוחדות ופורום "טיקה" בו תורמת טורקיה מכספה למען התפתחות אזור האוקיינוס השקט, בו נמצאת איי שלמה.
בשנת 2008 אירחה טורקיה פגישה של השרים לענייני חוץ באיי האוקיינוס השקט באיסטנבול שהפגישה לראשונה את גורמי איי טורקיה ואיי האוקיינוס השקט במסגרת בינלאומית.
בשנת 2014, טורקיה העניקה סיוע ישיר לאיי שלמה במהלך השיטפונות באפריל. טורקיה סייעה גם לאחד מבתי החולים המחוזיים בהסעים.
מצד משא
מצד משא הוא שרידי חאן נבטי על דרך הבשמים במסלול מחורבת קצרה ומצד סהרונים בנחל נקרות.
במקום תלי אבנים רבים וכן פזורת רבה של אבני החאן על פני שטח גדולי.
רכבת אוקטובר
רכבת אוקטובר הוא שמה של מפעילת תחבורת הרכבות בצפון-מערב רוסיה, המהווה חלק מחברת הרכבות הלאומית ברוסיה, והיא הרכבת הוותיקה ביותר ברוסיה ופועלת ברציפות מאז 2 באוגוסט 1837. המסילה משתרעת מתחנת לנינגרד במוסקבה בדרום למורמנסק שמעבר לחוג הארקטי בצפון. מטה החברה בסנקט פטרבורג.
קו הרכבת הראשון ברוסיה המחבר את סנקט פטרבורג לצארסקויה סלו, 27.9 קילומטרים אורכו הוזמן בשנת 1837 והיה חלק ממסילת הרכבת אוקטיאברסקאיה. כך גם הרכבת מוסקבה - סנקט פטרבורג, היא השנייה הוותיקה ביותר ואחד הקווים העמוסים ביותר ברוסיה, מאז נפתח הקו בשנת 1851. מסילת הברזל כוללת גם את הקו הראשי לטאלין (עד גבול אסטוניה) ומספקת את קו הרכבות מאסטוניה לסנקט פטרבורג, בשיתוף פעולה עם חברת GoRail האסטונית.
הרכבת נקראה בשנת הקמתה רכבת צארסקויה סלו ולאחר מכן נקראה בשם רכבת ניקולאי. לאחר פרוץ מהפכת אוקטובר נקראה בשם רכבת לנינגרד ולאחר מכן רכבת אוקטובר, על שם המהפכה שפרצה באוקטובר, ישנם דיונים לשינוי שמה שוב אך אלה טרם התגבשו לכדי מימוש.
תיאור
אורך מסילת הברזל של רכבת אוקטובר מגיע ל-13,323.762 קילומטרים.
כל קטעי הרכבת של רכבת אוקטובר, למעט קטע סביר-מורמנסק וקטע בבאייבו-קוסטה, הם קווי חשמל עם זרם ישר ישיר של 3 קילוואט. קטעי סביר-מורמנסק ובבאייבו-קוסטה הם קווי חשמל עם זרם חלופי של 25 קילוואט.
המסלול העיקרי של מסילת אוקטובר עוקב אחר מסילת הרכבת ההיסטורית ניקולאייבסקאיה. קטע קטן יותר מתחבר בקו וישרה - בורגס.
קו הרכבת המודרני פועל מצפון לדרום ממורמנסק למוסקבה (באורך של למעלה מאלפיים ק"מ), עם יותר מ-900 ק"מ שנמצאים מעבר לחוג הארקטי. במערכת התובלה של אזור צפון-מערב ברוסיה, הרכבת היוותה 75% מתעבורת המטען ו-40% מתנועת הנוסעים.
בשנת 2009 מספרם של עובדי רכבת אוקטובר הגיע ל-69,781 איש. בשנת 2010, היו 655 תחנות רכבת לאורך המסלול, 31 מחסני קטרים וקרונות (כולל מחסני תיקון, תפעול ומחזור רכבות), 24 מחסני קרונות (כולל תחנות תיקון ותחזוקה), 39 תחנות תיקון מסילה, 23 תחנות איתות, ריכוז, שילוב ותקשורת, 13 עמדות חשמל, 11 מבנים אזרחיים לאספקת מים ותברואה, 3 תקני טיפול במטען. בעקבות הרפורמות המתמשכות בחברת הרכבות הרוסית, מספר מחלקות משנה עשויות לשנות את שמן, אך שינוי שכזה טרם בוצע.
הובלת סחורות משולבת של סחורה ומים (כולל ייבוא ייצוא) מתבצעת דרך נמלי סנקט פטרבורג ומורמנסק, נמלי הים הלבן (קנדאלאשה, ויטינו, קם, בלומורסק) ותעלת הים הלבן-בלטי (על קו מדוויז'יגורסק-בלומורסק).
הובלות נוסעים בפרברים בטווח הכבישים מבוצעות על ידי חברות הנוסעים הפרבריות צפון-מערב ומוסקבה-טבר. הקו העיקרי של הרכבות "סנקט פטרבורג - מוסקבה" מרגע הבנייה ועד ימינו הוא אחד הקווים העמוסים ביותר ברוסיה. בשנות השמונים החליטה הנהגת ברית המועצות לארגן תחבורה במהירות גבוהה. כתוצאה מכך הפך המסלול מסנקט פטרבורג למוסקבה למסילת הרכבת המהירה הראשונה והיחידה בברית המועצות.
חטיבות החברה
רכבת אוקטובר הקטנה היא מסילת ברזל צרה בסנקט פטרבורג הפועלת מאז 1948 וכוללת את התחנות אוזיורנאיה, יוני ופיונרסקאיה ומהווה רכבת ילדים.
מגמות עסקיות
בשנת 2009 הובילה רכבת אוקטובר 218.3 מיליון טון מטען, 181.6 מיליון איש (למרחקים ארוכים - 22.1 מיליון, בתחבורת הפרברים - 159.5 מיליון איש). בשנת 2011 מספר הנוסעים שהועברו דרך תשתית רכבת אוקטובר היה למעלה מ-134 מיליון ו-183 אלף, שהם 1.4 מיליון יותר מאשר בשנת 2010. מתוכם 118.6 מיליון נוסעים הועברו בתחבורה פרברית, בנסיעה למרחקים ארוכים - בערך 17 מיליון.
מוחמד אבן מוסא אל-ח'ואריזמי
אבו עבדאללה מוחמד אבן מוסא אל-ח'ווארזמי (בערבית: ابوعبدالله محمد بن موسی خوارزمی, תעתיק מדויק: אבו עבדאללה מחמד בן מוסא ח'וארזמי; 780 בערך – 845 בערך), היה מתמטיקאי, אסטרונום וגאוגרף מוסלמי.
חייו
אל-ח'ווארזמי נולד בעיר חיווה שבמדינת ח'אנות חיווה באזור ח'ווארזם, הנמצאת כעת באוזבקיסטן. זמן מה לאחר מכן עברה משפחתו לאזור בגדאד, שם יצר אל-ח'ווארזמי את עיקר כתביו, בשנים 813–833. עיקר עבודתו המדעית נכתבה בערבית, שפת המדע בסביבתו של אל-ח'ווארזמי, אך שפת האם שלו הייתה פרסית.
בנוסף, פיתח ח'ואריזמי את מחקריו של תלמי בגאוגרפיה (כתב היד של ספרו בנושא זה התגלה בשנת 1878), וגם פיקח על עבודתם של 70 גאוגרפים שיצרו את המפה הראשונה של העולם (כפי שהיה ידוע באותה עת). במחקריו האסטרונומיים עסק באצטרולב ובשעון השמש.
התרגום ללטינית של עבודתו הגיע לאירופה והשפיע במידה מכרעת על התפתחות המדע שם. ספר האלגברה שלו שימש עד המאה ה-16 כספר העיקרי לנושא זה באוניברסיטאות אירופה.
הוא נפטר בבגדאד. על שמו נקרא מכתש אל ח'ואריזמי על הירח.
הר נוקס (אנטארקטיקה)
גובהו של ההר 800 מטרים מעל פני הים.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי המועצה הגאוגרפית של ניו זילנד בשנת 1998.
ההר נקרא על שם פרופסור אמריטוס ג'ורג' א. נוקס (George A. Knox), אשר לימד במחלקה לזואולוגיה של אוניברסיטת קנטרבורי שבניו זילנד.
נוקס ביקר מספר פעמים באנטארקטיקה, והקים את מחלקת המחקר האנטארקטי של האוניברסיטה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1961 ל -1981; וכן היה נשיא הוועדה המדעית לחקר אנטארקטיקה (SCAR) בין השנים 1982–1978.
Ritmo Perfeito
Ritmo Perfeito (באנגלית: Perfect Rhythm, ובעברית: קצב מושלם) הוא אלבום האולפן השני של הזמרת-יוצרת הברזילאית אניטה. האלבום יצא לאור ב-3 ביוני 2014 על ידי חברת התקליטים האחים וורנר ברזיל.
האלבום הגיע למקום השני במצעד האלבומים של ברזיל.
רקע והפקה
האלבום הופק על ידי אומברטו טווארס ומפיקים מוזיקליים נוספים. איגוד תעשיית ההקלטות הברזילאי העניק לאלבום את תואר הזהב על מכירות של למעלה מ-150,000 עותקים במדינה, מה שהופך אותו לאחד מאלבומיה הנמכרים ביותר של אניטה.
בסמוך לצאתו, עלה האלבום לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
הספרייה המרכזית ע"ש סוראסקי
הספרייה המרכזית ע"ש אליאס סוראסקי היא הספרייה הגדולה מבין הספריות באוניברסיטת תל אביב, ואחת הספריות הגדולות בישראל.
הספרייה נוסדה בשנת 1954 ועברה לקמפוס האוניברסיטה ברמת אביב ולבניין החדש שנבנה בשנת 1968. רוב האוסף עוסק בתחומי מדעי הרוח והאומנות, והוא שוכן בבנין ע"ש אליאס סוראסקי שנבנה לפי תוכניות של האדריכלים שולמית ומיכאל נדלר ושמואל ביקסון. בבנין זה שמורים גם "הארכיון לחינוך יהודי בישראל ובגולה", "הארכיון הישראלי לתיעוד אמנויות הבמה" ("ארכיון התיאטרון") ו"הארכיון למוזיקה ישראלית". בשנת 1984 נבנה מצפון למבנה הראשי מבנה דומה וקטן יותר הקרוי על שם גרוס, ובו שמור אוסף וינר וכן אוספים נוספים. ברחבי הקמפוס מפוזרים אוספים נוספים וספריות בנות הכפופים לספרייה המרכזית, מנהלת הספרייה היא ד"ר נעמה שפטלאוויץ. ב 2 במאי 2018 ציינה הספרייה בטקס חגיגי 50 שנה לייסוד המבנה בקמפוס ברמת אביב. בטקס נכחו סגן נשיא האוניברסיטה, פרופ' רענן ריין, מנהלת הספרייה, ד"ר נעמה שפטלאוויץ, ד"ר ארתורו קונסטנטינר, נכדו של אליאס סוראסקי והאדריכלים משה גיל (אדריכל) ומיכאל יעקובסון. בנוסף נערכה תערוכת צילומים ומוצגים וכן יצא לאור ספר-קטלוג לתערוכה זו.
האוסף
נוסף על החומר בתחומי מדעי הרוח והאומנויות, כולל האוסף נושאים נבחרים בתחום מדעי החברה ובנושאים בינתחומיים דוגמת "תולדות המדעים", "לימודי נשים ומיגדר" ו"לימודים קוגניטיביים". סך הכל מקיף האוסף כמיליון כרכים ספריים ולא ספריים. למעלה מ-30% מהחומר כתוב באנגלית, כ-15% בשפה העברית והיתר בשפות אחרות. רוב האוסף מסודר באולמות הקריאה המשתרעים על פני שלוש קומות המבנה, ורובו נגיש למבקרי הספרייה ("שיטת המדף הפתוח"). שיטת המיון העיקרית בספרייה היא שיטת דיואי העשרונית, ורוב האוסף מקוטלג וממוחשב בתוכנת אלף המקוונת. לצד הקטלוג הממוחשב נמצא עדיין קטלוג הכרטיסים הידני, הכולל את החומר הלא ממוחשב.
שירותי קוראים ושירותים טכניים
בספרייה למעלה מ-80 עמדות מחשב לחיפוש קטלוגי ולעיון במאגרי מידע מקומיים ומקוונים, ובמקום ניתנים גם שירותי צילום מסמכים, סריקה והדפסה וכן צריבת תקליטורים. בבנין מופעל שירות גלישה אלחוטית באינטרנט. בקומת הכניסה לספרייה מתקיימות תערוכות שונות, וכן מתקיימות בה מכירות עודפים של ספרי הספרייה.
הספרייה מבצעת בעצמה את תהליכי הרכש, המיון והקיטלוג של האוסף, ואת הכנתו לקראת הכנסתו לספרייה (מדבקות ברקוד, אמצעים למניעת גנבה וכו'). הספרייה מעניקה את השירותים הטכניים האלה גם לספריות הבנות שלה, ולמספר מכוני מחקר ויחידות נוספות ברחבי האוניברסיטה.
ספריית וינר
בניין ספריית וינר ע"ש גרוס נבנה בשנת 1984 במטרה לאחסן את "אוסף וינר" העוסק בגרמניה הנאצית, תולדות אירופה במהלך מלחמות העולם וביניהן, קהילות יהודיות באירופה, השואה, וכן באנטישמיות ובפשיזם ברחבי העולם.
אדריכלות
לתכנון בניין הספרייה הוזמנו האדריכלים שולמית ומיכאל נדלר יחד עם שותפם האדריכל שמואל ביקסון. שני הראשונים היו בין מתכנני הספרייה הלאומית בירושלים, ובמסגרת עבודה זו צברו את ניסיונם בהתמודדות עם ספרייה מרכזית גדולה ומורכבת. תוכנית בניין ספריית סוראסקי דומה באופן עקרוני לבניין הספרייה הלאומית: קומת כניסה למבואה מרווחת, משרדים ואולמות בעלי ממד ציבורי, בקומת המרתף מחסן ובשתי הקומות העליונות אולמות עיון והשאלת ספרים. כך גם התוכנית הריבועית והחזיתות היחסית אטומות חוזרות ומופיעות בשני המבנים. אלא שבשונה מבניין הספרייה הלאומית הנראה כמו קופסה לבנה כחלק מהאדריכלות המודרניסטית, עוצבה ספריית סוראסקי באופן פיסולי יותר, כשחזיתות הבניין מורכבות מבטון חשוף והן משופעות מעט בהתאם לסגנון הברוטליסטי. בנוסף, קומת המבואה מפוצלת לחצאי מפלסים המקושרים ביניהם במדרגות רחבות. האדריכלים המשיכו וליוו את הקמת הספריות בקמפוס ותכננו עוד חמש ספריות (בתכנונן השתתף גם האדריכל משה גיל), ובהן את בניין ספריית וינר שנבנה בשנות ה-80 בהשראת עיצוב ספריית סוראסקי ובסמוך לו.
ב-2018, שנת היובל להקמת בניין הספרייה, נערכה התערוכה "אסם הידע" שהוצגה במבואת הכניסה לבניין הספרייה והוקדשה לתולדותיו ואיכויותיו האדריכליות של הבניין. את התערוכה אצר האדריכל מיכאל יעקובסון שגם חיבר את הספר "אסם הידע" שליווה את התערוכה.
שקרניות קטנות
שקרניות קטנות (באנגלית: Pretty Little Liars; בתרגום ישיר: "שקרניות קטנות ויפות") היא סדרת נעורים אמריקאית המבוססת על סדרת ספרים פופולרית בשם זהה מאת שרה שפרד. הסדרה עלתה לשידור ב-8 ביוני 2010 בערוץ Freeform (לשעבר ABC Family). בישראל משודרת הסדרה בערוץ HOT3. לסדרה נוצרה סדרת ספין אוף בשם "רייבנסווד" אשר עלתה לשידור ב-22 באוקטובר 2013, והסתיימה לאחר עשרה פרקים. ב-10 ביוני 2015, חודשה הסדרה לעונה שישית ושביעית.
במרץ 2019 עלתה לסדרה סדרת ספין אוף בשם ״שקרניות קטנות: הפרפקציוניסטיות״. בשנת 2021 החלו צילומים של "שקרניות קטנות: החטא הקדמון" שהוא אתחול של הסדרה.
רקע כללי
הסדרה עוקבת אחר חייהן של ספנסר הייסטינגס (טרויאן בליסאריו), האנה מרין (אשלי בנסון), אריאה מונטגומרי (לוסי הייל) ואמילי פילדס (שי מיטשל), ארבע חברות המאבדות קשר אחת עם השנייה לאחר היעלמותה של חברתן, מנהיגת החבורה, אליסון דילורנטיס (סשה פיטרס). שנה לאחר ההיעלמות, הן מתחילות לקבל הודעות מדמות מסתורית המשתמשת בשם "A" ומאיימת לחשוף את הסודות שלהן.
"A" נוהגת לאיים על הבנות בדרכים יצירתיות שרובן מועברות על ידי הודעות בסלולרי, סרטוני וידאו, פתקים ומתנות. בהתחלה הן חושבות שזאת אליסון עצמה, אבל אחרי שהיא נמצאה מתה, מבינות הבנות שמישהו אחר יודע את הסודות שלהן, כולל סודות שהן חשבו שרק אליסון ידעה. בהמשך מתגלה כי אליסון עצמה הייתה קורבן להטרדותיו של "A" טרם היעלמותה. הבנות חוקרות יותר ויותר לעומק את התעלומה אודות הזהות של "A" ואת ההיעלמות המסתורית של אליסון.
ליהוק
ערוץ ABC Family (היום Freeform) החלו בליהוק לפרק הפיילוט של הסדרה באוקטובר 2009. לוסי הייל לוהקה כאריאה מונטגומרי לסדרה, ובעקבותיה טרויאן בליסאריו ואיאן הרדינג כספנסר הייסטינגס ועזרא פיץ בנובמבר 2009. בדצמבר 2009, נבחרו אשלי בנסון כהאנה מרין ושי מיטשל כאמילי פילדס, וכן לורה לייטון כאשלי מרין, אלקסיס דניסוף כטום מרין, וביאנקה לוסון כמאיה. The Hollywood Reporter גם ציין כי טורי דה ויטו וסשה פיטרס קיבלו תפקידים חוזרים בפיילוט. אתר האינטרנט The Alloy אישר מאוחר יותר כי פיטרס תשחק את אליסון דילורנטיס ודה ויטו תהיה מליסה הייסטינגס, וכן הזכיר את ליהוקה של ג'אנל פריש כמונה. באפריל 2010, התפקיד של אביה של אריאה, ביירון, לוהק מחדש עם צ'אד לאו, והולי מארי קומבס לוהקה כאלה, אמא של אריאה.
המועצה הלאומית ללשון המלטית
המועצה הלאומית ללשון המלטית (במלטית: Il Kunsill Nazzjonali ta l'Ilsien Malti) היא מועצה שנוסדה באפריל 2005 מכוח חוק של בית הנבחרים של מלטה, ותפקידה לקדם ולתקנן את השפה המלטית בתחום החינוך ובתחומים אחרים, וכן להגן עליה ולפקח על מילים המושאלות אליה משפות אחרות.
המועצה ללשון המלטית החליפה את האקדמיה למלטית (Akkademja tal-Malti) שהופקדה על הכוונת השפה המלטית מתחילת המאה ה-20 ועד סופה.
המועצה מורכבת מחמש מחלקות העוסקות בתחומי התקשורת, הספרות, חקר השפה, תרגום ומינוח וכן פיתוח השפה המלטית בתחומי המידע והטכנולוגיה. המועצה הלאומית ללשון מלטית חברה בפדרציה האירופית למוסדות לאומיים ללשון (ENFIL).
ממלכת דיירה
דיירה (באנגלית: Deira) הייתה ממלכה בצפון אנגליה במאה השישית.
הממלכה השתרעה בין נהר ההאמבר לנהר הטיז ומחוף הים הצפוני ועד עמק יורק. לימים אוחדה הממלכה עם ממלכת ברניקיה על מנת ליצור את ממלכת נורת'מבריה.
מקור השם
מקור שמה של הממלכה בשם קלטי. ישנה סברה כי מקור השם במילה "דייפר" (Deifr) שמשמעה מים, וישנה סברה שמקור השם במילה "דארו" (Daru) שמשמעה עץ אלון, כאשר הכוונה לאזור סביב הנהר דארוונט שביורקשייר הקרוי בקלטית על שם עצי האלון שסביבו.
היסטוריה
המלך הראשון של ממלכת דיירה אשר שלטונו מתועד בכתובים הוא המלך אלה אשר מלך בשלהי המאה השישית, לאחר שכבש את שטחי הממלכה מהשבטים הברטונים שחיו בהם.
האיחוד עם ממלכת דיירה
נכדו של אידה, אתלפירת', מלך נורת'מבריה איחד את ממלכת ברניקיה עם ממלכת דיירה, בשנת 604 ושלט בשתי הממלכות כממלכה מאוחדת ששמה נורת'מבריה. אתלפירת' הובס ונהרג על ידי ראדוולד, מלך ממלכת מזרח אנגליה (אשר נתן מחסה לאדווין, בנו של אלה, מלך דיירה שהובס על ידי אתלפירת') בשנת 616. לאחר נפילתו של אתלפירת' בקרב עלה אדווין לשלטון ושלט על ממלכת נורת'מבריה המאוחדת. אדווין יצא כנגד השבטים הברטונים שסביב ממלכתו, ניצח אותם בקרבות רבים, והגדיל את שטחי ממלכתו לכיוון צפון ומערב (ובכך התקרב לשטחי ויילס). אדווין הובס ונהרג בקרב אטפילד צ'ייס ב-12 באוקטובר 633 על ידי קאדוואלון אפ קאדאפן, מלך גווינד ועל ידי בן בריתו פנדה מלך ממלכת מרסיה, ונורת'מבריה התחלקה שוב לשתי ממלכות נפרדות.
ממלכה עצמאית בשנית
אוסריק, אחיינו של אדווין, עלה לשלטון לאחר אדווין, אולם בנו, אסוויין הוצא להורג על ידי אוסוויו, מלך נורת'מבריה בשנת 615. במשך מספר השנים שלאחר מכן נשלטה ממלכת דיירה על ידי אתלוולד, בנו של אוסוולד, מלך ברניקיה.
ראטקובו
היסטוריה
האזכור הראשון לכפר הוא מ-1543 עת נשלט האזור על ידי האימפריה העות'מאנית. במהלך מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) נכבש הכפר על ידי צבא ממלכת הבסבורג ולאחר חתימת הסכם קרלוביץ נותר בשטח הספר של הממלכה. לכפר היגרו משפחות מהמרחב הגרמני והתיישבו בו.
הקהילה היהודית
יהודים התיישבו בכפר בראשית המאה ה-19 וקהילה ממוסדת נוסדה במחצית השנייה של המאה. ב-1870 הוקם בית הכנסת וב-1886 הוקם בית עלמין יהודי. ב-1900 התגוררו בכפר 92 יהודים וב-1931 מנתה הקהילה 44 נפשות. בשלהי שנות ה-30 כיהן כרב הקהילה ד"ר ארנסט אליהו הלוי שפיצר שעבר בהמשך לכהן בקהילת סומבור.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה 73 נפשות. לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית ומסירת האזור לחזקת הונגריה, הוחל ברדיפות יהודים. בני הקהילה נרצחו במחנות ההשמדה כחלק משואת יהודי הונגריה. ב-1948 הרסו השלטונות היוגוסלביים את מבנה בית הכנסת והשטח הופקע. נכון ל-2014 היו שרידי בית העלמין היהודי קיימים בכפר. בית העלמין לא היה מגודר ולא מתוחזק ובמקום נגרמו נזקים כבדים למצבות.
טום אביב
טום דובי אביב (נולד ב־2 בדצמבר 1987) הוא ידוען, מסעדן ושף ישראלי. התפרסם כאשר זכה בעונתה השישית של תוכנית הריאליטי "מאסטר שף". הקים עם שותפיו את קבוצת המסעדנות "Coco group" בבעלותם המסעדות "קוקו במבינו", "פאט קאו", "טריגר אנד טום" ו"ג'אנגו". ב-2021 פתח את מסעדת "Milk+Honey" בקזבלנקה, מרוקו, יחד עם שותפים מקומיים. בעבר היה הבעלים של הקייטרינג "Mad Kitchen".
ביוגרפיה
אביב נולד בתל אביב לעשי ולמיכל אביב, מסעדנים והבעלים של מסעדת "פיקאסו" לשעבר; כיום אנשי נדל"ן המתגוררים בחו"ל. שמו המקורי היה תום, אך נטען שהכתיב שונה בגלל היפוך האותיות היוצר את המילה "מות". שמו האמצעי ניתן על שם סבו. אחותו קים היא סטארטאפיסטית שירדה לאנגליה ומתגוררת בלונדון. למד בבית הספר "תל נורדאו" שבתל אביב.
שירת בצה"ל שירת במשטרה הצבאית, ולאחר מכן כמפקד טירונים.
לאביב תואר ראשון במנהל עסקים ממכללת המרכז הבינתחומי הרצליה.
קריירה
אביב לא למד בישול וקולינריה בצורה מסודרת.
בשנת 2018 פתח יחד עם המסעדנים אורי רז ואיתי ביטון, את המסעדה "קוקו במבינו", המבוססת על המטבח האיטלקי עם תוספות ים תיכוניות. חצי שנה לאחר מכן פתח עם שותפיו, את מסעדת ההמבורגרים ה"Fat cow". בהמשך השנה אביב התמנה ליועץ הקולינרי של חברת הנדל"ן "BVM Development" בפלורידה, שמנהלת אמו, ופתח מתחם קולינרי במיאמי.
בשנת 2019 מונה לפרזנטור של מותג "ריינהולד'ס" בחברת "זוגלובק", ובהמשך השנה השיק בשיתוף החברה "Arcosteel" סדרת סכיני שף. באותה שנה השיקה חברת USR סדרת תכשירי טיפוח לגברים בשיתוף אביב.
בשנת 2020 פתח אביב עם קבוצת "Coco group" את הדיינר "Jango" בראשון לציון ואת האטליז "Triger & Tom" בשרונה מרקט, בתל אביב.
בשנת 2021 פתח את המסעדה הראשונה שלו מחוץ לישראל, "Milk+Honey" בקזבלנקה שבמרוקו, יחד עם 2 שותפים מקומיים ממרוקו.
בנוסף, באוקטובר 2021, אביב שפט בתחרות מלכת היופי של ישראל שהועברה באתר ynet.
בשנת 2021 אביב יצר והנחה פודקאסט בשם "רק לא אוכל", בשיתוף עם חברות "אודיותר" ו"ארומה מיוזיק".
בטלוויזיה
בשנת 2016 זכה בעונה השישית של תוכנית המציאות "מאסטר שף" בערוץ 2 של קשת.
בשנת 2017 הגיש את התוכנית "דרכון למתכון" ברשת 13, התחרה בתוכנית "היכון, הכן שף" וכן שימש ככתב קולינרי של חדשות האוכל בקשת 12.
בשנת 2018 השתתף בעונה הראשונה של "נינג'ה ישראל VIP" בקשת 12.
בשנת 2019 הנחה תוכנית בשם "סודות הבישול עם טום אביב" ברשת 13. בנוסף, עלה פרק עם ראיון חושף על אודות אביב לתוכנית "אנשים" בקשת 12.
בשנת 2020 שיחק בסדרת הדרמה "הטבח" בהפקת yes לצד גל תורן, רותם סלע וגורי אלפי; סדרה שעוסקת בעולם המסעדנות בה אביב הופיע בתפקיד יונתן (פלדי) פלדמן, סו-שף שעוזב את מסעדת טיפוחיו ופותח מסעדה מתחרה.
החל מ-2022 מנחה את תוכנית האירוח הלילית "ארוחת שחיתות" ברשת 13, לצד עפר שכטר.
חיים אישיים
מתגורר בתל אביב.
לראות את נאפולי ולמות
לראות את נאפולי ולמות (איטלקית: Vedi Napoli e poi muori) היא אמרה איטלקית שאין יודעים מה מקורה ומי מחברה. ישנה סברה שהשחקן הנפוליטני הידוע אנטוניו דה קורטיס, שנודע בשם הבמה "טוטו", טבע את הביטוי בהתייחסו לעיר. לפי סברה נוספת נטבעה אמרה זו על ידי מלך בורבוני.
אמרה זו מבקשת לומר כי אדם שראה את נאפולי שוב לא יראה מקום יפה יותר, וכי לאחר שראה אותה, יוכל האדם למות בשקט תוך ידיעה שראה את המקום היפה ביותר בעולם. ואכן, מלבד יופייה של העיר עצמה, ממוקמת נאפולי באחד המקומות הנאים באיטליה כולה. היא מצטיינת בשפע של שמש, במים הכחולים של מפרץ נאפולי, באי קאפרי ובהר הגעש וזוב הנראה מרחוק, כשהעשן עולה מתוכו ביום ונוגה אש מרחף מעליו בלילה.
רוברט קראפט
רוברט קראפט  (באנגלית: Robert Kraft; נולד ב-5 ביוני 1941) הוא איש עסקים ונדבן יהודי-אמריקאי, בעלי קבוצת הפוטבול הניו אינגלנד פטריוטס מליגת ה-NFL, וקבוצת ניו אינגלנד רבולושן מליגת ה-MLS, אחד האנשים העשירים ביותר בעולם, הונו מוערך בכ-10.6 מיליארד דולר (2023).
לראות את נאפולי ולמות
יש הטוענים כי מדובר בשיבוש האמרה המקורית. לפי טענה זו נאמר במקור: "אתה רואה את נאפולי ולאחר מכן את מואורי" (ישוב שאכן קיים). והמשבשים קראו: "אתה רואה את נאפולי ולאחר מכן את מורטו" ("מת" באיטלקית).
רוברט קראפט
השכלה
קראפט נולד בברוקליין שבמסצ'וסטס, בנו של חייט יהודי שומר מצוות, שייעד אותו ללימודי רבנות. הוא בוגר תואר ראשון באוניברסיטת קולומביה (1963) ומוסמך במנהל עסקים מטעם אוניברסיטת הרווארד (1965).
קריירה עסקית
קראפט החל את הקריירה העסקית שלו בחברת האריזות רנדי-ויטני שהייתה בבעלות חמו, בשנת 1972 רכש את האחזקה בחברה, ובמקביל הקים את חברת פורסט, חברות אלו היוו את הבסיס לאימפריית מוצרי הנייר והאריזה שלו, שכיום משתרעת על פני למעלה מ-80 מדינות.
במהלך השנים היה מעורב ברכישות רבות בתחומי התקשורת והבידור, וכיום בבעלותו אחזקות במספר תחנות רדיו וטלוויזיה בעיקר באזור בוסטון. קראפט הוא חבר במועצת המנהלים של ענקית התקשורת ויאקום.
ניו אינגלנד פטריוטס
קראפט התעניין ברכישת קבוצת ספורט באזור בוסטון במשך שנים, ב-1985 החל ליישם את תוכניתו כשרכש אופציות ל-300 אקר של מגרשי חניה בסמוך לאצטדיון קבוצת הפוטבול הניו אינגלנד פטריוטס, מתוך תקווה שבעתיד יוכל למנף השקעה זו לרכישת האצטדיון עצמו ובשלב הבא לרכישת הקבוצה. קראפט ושותפו שילמו מיליון דולר מדי שנה על זכויות השימוש במגרשים עד לרכישתם תמורת 18 מיליון דולר. לאחר שמפעיל האצטדיון נקלע לקשיים ופשט את הרגל, רכש קראפט את האצטדיון תמורת 25 מיליון דולר ובשנת 1994 רכש את קבוצת הפוטבול עצמה, בסכום שיא באותה תקופה של 172 מיליון דולר. בזכות התפתחות מהירה של ליגת הפוטבול, ומספר צעדים ניהוליים נבונים כגון בניית אצטדיון חדש לקבוצה, תפח שווי אחזקתו, ונכון ל-2018 מוערך שווי הקבוצה על ידי מגזין פורבס, בכ-3.8 מיליארד דולר.
תחת ניהולו של קראפט, הפכה ניו אינגלנד פטריוטס מקבוצה כושלת, לקבוצה המצליחה ביותר ב-NFL ואחת המצליחות ביותר בספורט האמריקאי. מאז רכישת הקבוצה על ידי קראפט, היא בעלת מאזן הניצחונות הטוב ביותר, ומספר התארים הגבוה ביותר בליגת ה-NFL, כולל זכייה ב-6 סופרבולים (XXXVIII, XXXIX, XXXVI, XLIX, LI, LIII) והעפלה ל-3 נוספים (סופרבול XXXI, סופרבול XLII, סופרבול XLVI).
פעילות נדבנית
קראפט ומשפחתו מעורבים בפעילויות רבות בעלות אופי נדבני, רובן בארצות הברית ובישראל. בין השאר תרמו לאוניברסיטאות קולומביה, הרווארד וברנדייס בהן למדו קראפט ואשתו מיירה, למוסדות השכלה נוספים באזור בוסטון, ולפעילויות צדקה מגוונות אחרות. על תרומתו לספורט המכללות האמריקאי זכה קראפט ב-2006 בפרס תאודור רוזוולט (המכונה פרס ה"תדי"), של ארגון ה-NCAA. ב-2011 נבחר לחבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
קשר לישראל
ב-2016 תרם קראפט 6 מיליון דולר למימון הקמת הספורטק החדש בירושלים בעמק הארזים ליד שכונת רמות, כולל מגרש פוטבול בגודל תקני.
ב-2018 הוכרז כזוכה פרס בראשית בשל מחויבותו למאבק באנטישמיות, הקשר ההדוק שלו לשורשיו היהודיים ולמדינת ישראל, ותרומותיו הרבות בתחומי הבריאות, ההשכלה והספורט.
חיים אישים
קראפט היה נשוי למיירה מ-1963 עד מותה ב-2011. לזוג ארבעה בנים. בנו הבכור ג'ונתן מכהן כנשיא קבוצת קראפט ונשיא ניו אינגלנד פטריוטס. באוקטובר 2022 נישא לרופאת העיניים דנה בלומברג.