cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גילוי תנועה בווידאו
תכונות מתקדמות
עוד ניתן לאבחן את כיוון התנועה, ולקבוע שתהיה התראה רק במקרה שיש תנועה בכיוון מסוים. (למשל בשדות תעופה כאשר הליכת נוסעים מותרת בכניסה למטוס רק בכיוון אחד). או שהתנועה תדווח לפי סוג האובייקט, למשל על כלי רכב ובני אדם ולא בעלי חיים, חרקים ועופות. בתכנות רבות משורטט וקטור של תנועת האובייקט על פני המסך, כדי להתמצא בתנועת האובייקט, וכדי לאפשר בדיקת התנועה בשלב מאוחר יותר. לעיתים משולבות במערכות כאלו תכונות נוספות כמו למשל תכונה של גילוי שינויי בסיס בווידאו, כמו למשל גילוי חפץ חשוד, שמאתרת חפץ נייח, שהושם במקום מעבר לזמן שנקבע, או זיהוי אובייקט שנע, גם במצב נייח.
בתחום הגבוה של גילוי תנועה, ישנן מערכות סורקות שמכסות תא שטח גדול, ומנסות לגלות תנועה תוך כדי תנועתה של המצלמה, וכן מערכות "מכ"ם אופטי", שסורקות רצועה שטח גדול במהירות ומשוות את תאי השטח מסריקה לסריקה. במקרים אלו מדובר באתגרים שיש לפתור, שכן תנועתה של המצלמה עצמה יוצרת כעין גילוי תנועה בשל השתנות הרקע.
טכניקה
בדרך כלל משולבים בתוכנות מעין אלו, פילטרים שונים להגברת יעילות המערכת, כמו פילטר ליצוב שינויי תאורה (הסרת תדרים נמוכים) ומניעת הבהובים, כדי לקבל תמונה יציבה. פילטרים להסרת רעשים, ופילטרים לייצוב תמונה, כדי שיהיה אפשר לבצע גילוי תנועה גם במצב שבו המצלמה רועדת, וזרם הווידאו איננו יציב, למשל במקרה מצלמות על עמודים גבוהים שזזים ברוח חזקה, או במקרה של מצלמה סורקת, הנמצאת בתנועה וסורקת תאי שטח משתנים.
כדי שגילוי התנועה יהיה יעיל, נהוג להוריד את עומק הצבע לגווני אפור, כך שכל פיקסל ייצג רק 256 גוונים שבין שחור ללבן, במקום עשרות אלפי ומיליוני אפשרויות של גוני צבע. לעיתים נהוג גם להוריד את הרזולוציה של התמונה לפני בדיקתה, מכיוון שבדיקת גילוי תנועה ברזולוציה גבוהה, זוללת את משאבי המחשב. שיטה נוספת לייעל את גילוי התנועה, הוא להקטין את מספר הפריימים בשנייה למספר נמוך יותר ("דילול פריימים"). נהוג לנקוט בשיטה זו במיוחד כאשר מחשב אחד מבצע גילוי תנועה במקביל במספר ערוצים או כאשר קיים מחשב עם יכולת עיבוד נמוכה.
סוגים שונים של מערכות גילוי תנועה
במערכות מקצועיות קיימים כמה סוגים של גילוי תנועה: קיימות אף מערכות מקצועיות שמשלבות מעקב של המצלמה אחרי העצם הנע. ניתן לבצע גילוי תנועה לא רק במערכות אופטיות רגילות אלא גם במצלמות תרמיות, ובכך להרחיב את הטכנולוגיה הזו גם לתנאי חשיכה מוחלטים.
יישומים
ראשיתם של יישומי גילוי תנועה החל בתחומי האבטחה המקצועיים. יישומיים אלו מיועדים לאבטחה של בסיסים ומתקנים רגישים, גבולות, מתקני חברות, קמפוסים ושדות תעופה. עלותם של יישומים זו מוערכת בין אלפי לעשרות אלפי שקלים לכל נקודת ניטור, ותפעולן מורכב ומתוחכם (לרוב מצריך חדר בקרה ייעודי) ואיננו מתאים בדרך כלל למשתמש ביתי.
בתחילת המאה ה-21 עקב פריחתן של מצלמות האינטרנט, החלו להופיע מוצרים ביתיים פשוטים וזולים המיועדים לשימוש ביתי, בשילוב עם מצלמות אינטרנט פשוטות. ככל שתחום המצלמות יתפתח, תחום זה עשוי להחליף את מערכות האזעקה המסורתיות או להשתלב לצידן, בשל יתרונותיו. בעשור הראשון של המאה ה-21 גילוי תנועה מתחיל להיות משולב במצלמות וידאו זולות לרכבים, ואף בהתקנים ניידים כמו מצלמת IP ומקליט DVR לרכב (אם כי ראוי לציין שברוב המקרים לא מדובר במקרים אלו בגילוי תנועה איכותי, וקשה לסמוך עליהם שיתנו אינדיקציות טובות).
בעוד שבתחום החובבני והביתי קיימות בעולם מספר רב של חברות העוסקות בו, בתחום המקצועי קיימות בעולם מספר קטן של חברות, ובהן בולטות במיוחד מספר חברות ישראליות.
שיטות לגילוי תנועה
ישנן מספר גישות לזהות גילוי תנועה ולכל גישה יתרונות וחסרונות:
גילוי התנועה יכול להיות מיושם בתוכנה אך גם בחומרה, בכרטיס או שבב ייעודי. ישנן מצלמות שמשלבות גילוי תנועה בחומרה בתוך המצלמה ללא צורך בשימוש במחשב אישי ובתוכנה נילוות וישנן מערכות הקלטה DVR שמיישמות גילוי תנועה בחומרה. וכמובן, שלכל גישה יש יתרונות וחסרונות. יישום בחומרה מאפשר למערכת להיות ממוזערת, יעילה מבחינה אנרגטית, ומהירה, מבטל תלות במחשב ומערכת הפעלה, ומאפשר להרכיבה כמערכת משובצת מחשב בהתקני ווידאו, ואילו יישום בתוכנה מאפשר למערכת להיות גמישה, פתוחה ומורכבת יותר, ניתנת לשדרוגים בקלות, לא מצריכה מערכת ייעודית, וביצועיה מתקדמים ביחס ישר להתקדמות הטכנולוגית של המחשוב הבסיסי.
עונת 1983/1984 בגביע אירופה למחזיקות גביע בכדורסל
המשחק הראשון התקיים ב-27 בספטמבר 1983 והתחרות הסתיימה ב-14 במרץ 1984. בתחרות השתתפו 24 קבוצות.
בתחילת התחרות התקיימו שני סיבובים של שלב הקדם בשיטת משחק בית/משחק חוץ בהם נקבעו 6 עולות לשלב הבתים. לקבוצות אלו התווספה סקאבוליני פזארו (מחזיקת הגביע) וריאל מדריד. המשחקים בבתים נערכו בשיטת משחק בית/משחק חוץ. בהמשך התקיימו משחקי חצי הגמר בשיטת משחק בית/משחק חוץ והגמר במגרש שנקבע בתחילת התחרות.
במשחק הגמר של התחרות גברה ריאל מדריד על סימאק מילאנו בתוצאה 81:82, וזכתה בתואר בפעם הראשונה בתולדות המועדון.
שלב הבתים
בית א'
ישראל בתחרות
הפועל תל אביב הייתה הנציגה הישראלית בתחרות. היא התחילה את השלב המוקדם מהסיבוב הראשון בו היא הפסידה למכבי בריסל הבלגית 86-72, 77-63.
עקב חורף
תפוצה
עקב חורף נפוץ בכל אירופה, מרכז אסיה עד למזרח סיביר ויפן. מספר פריטים נודדים אף לאפריקה, צפון הודו, בורמה, מלזיה וסין. למין זה יש מגבלת סיבולת לקור, ועם ירידת הטמפרטורה הוא יורד בגובה באזור המחיה שלו או נוטש אותו לגמרי עד העונה הבאה. הוא שוכן באזורים הרריים ומישוריים כאחת, וזקוק לסביבה מיוערת כדי לבנות את קינו. באירופה הוא נפוץ מאוד - המין השני בתפוצתו אחרי בז מצוי. משערים כי באירופה ורוסיה קיימים לפחות מיליון זוגות פוריים. בישראל עקב חורף הוא חולף וחורף מצוי.
מראה
העקב הוא עוף דורס ממוצע בגודלו, כאשר אורכו של בוגר: 57-45 ס"מ ומוטת הכנף: 130-110 ס"מ. בתעופה יזוהה על יד כנפיו הרחבות וזנבו הקצר והפרוס, כנפיו חומות באזור הכתף ולבנות מפוספסות באזור החזה, קצות כנפיו כהות עד שחור. ממבט עילי גבו וראשו חומים. <BR> לעקב חורף מספר מופעי ניצוי, באירופה ניתן לזהותו בטעות כאית צרעים או כעקב מכנסיים.
התנהגות
העקב אינו חי בלהקות, אך סביר שמספר פריטים, 15 לכל היותר, יחברו יחד בנחלה שופעת מזון או לצורך נדידה. העקב בהיותו עוף איטי, מפסיד במאבקי טריטוריה לעופות קטנים אך מהירים ותוקפניים ממנו, כבזיים, ועורביים שונים, המתקיפים אותו בזוגות או בשלישיות כדי להתיש את העוף הגדול מהם, ומסוגלים אף להורגו בטופריהם ובמקורם.
העקב מרבה לדאות, ומשתמש בתרמיקות (מערבולות אוויר המסתובבות על צירן) כדי לחסוך באנרגיה ולהתקדם במרחב השמיים. <BR>
קולו של העקב מזכיר יללת חתול ונשמעת: "פי-איי" מתמשך, שנשמע בעיקר בשעת דאייה. בקן נשמעים לעיתים שריקות וצפצופים.
בגלל גודלו הבינוני ואופיו, עקב החורף הוא לעיתים הבחירה הראשונה באימוני בזיארות (ציד באמצעות עופות דורסים). הוא עצלן ודורש אימון ממושך ולכן מתאים למתחילים בענף, שאחר כך עוברים לאמן עופות מהירים ופעילים יותר.
תזונה
המזון נצרך בהתאם לפאונה המקומית, מתבסס בעיקר על ארנבאים, שפנאים, עכבריים ומכרסמים שונים, חדפיים, ואף טורפים קטנים כסמוריים.
העקב מעופף איטי, על כן מאתר את טרפו בשעת מנוחה על עצים בשטח פתוח, ואז שועט עליו ולוכדו. הוא ידוע כדורס סובלני המסוגל לחכות שעות עד להופעת טרפו, צבע נוצותיו מסווה אותו בין העצים. <BR>
לעיתים יאתר מזון בתעופה או בחיפוש על הקרקע. לעקב שיטה ייחודית ללכוד רמשים ותולעים, הוא מגיע לשדות חרושים ומעובדים, ואז "רוקד" מעלה ומטה קרוב לקרקע, ומדמה בקול משק הכנפיים וברוח הנוצרת ירידת גשם. מבחר השדה שיוצא מהקרקע לכבוד הגשם, נטרף חיש על ידו. <BR>
בעיתות רעב יצוד גם עופות חלשים וינבור בפגרים. <BR> כמות המזון הממוצעת ליום היא 140 גרם בקירוב, היא משתנה בהתאם לעונה, לטמפרטורה ולגודל העוף.
בעבר היה ניצוד המין על ידי ציידי פסיוניים, שחשבו שהמין מזיק להצלחת שללם. אך רק לעיתים רחוקות ניזון המין מעופות אלו, ומספריו מעטים מידי כדי להזיק. <BR> אותו הדין גם לגבי שומרי עדרים, מאחר שלעיתים רחוקות מאוד תוקף המין טלאים וגדיים צעירים, לרוב הוא "מחכה" לתמותתם הטבעית. כיום עקב חורף הוא עוף מוגן ברוב ארצות אירופה ואסורה הפגיעה בו לפי חוק.
האוכלוסייה היציבה של המין באירופה, סבלה במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20 מירידה דרסטית במספריה, זאת בעקבות התפרצות המיקסומטוזיס (מחלה שהוצגה לאירופה על ידי האדם ופוגעת רק בארנבאים) בצרפת ובאנגליה, שחיסלה תוך פחות מעשור כ-95% מהארנבאים במדינות אלו. העקבים לא נפגעו ישירות מהמחלה, אלא מהמעבר לאכילת פגרי הארנבים שרוססו בחומרי הדברה. <BR> האוכלוסייה במערב אירופה שוקמה וחזרה למספריה הראשוניים רק בשנות ה-80 של המאה ה-20, עם חזרתם של הארנבים.
רבייה
העקב הוא מונוגמי. סבורים כי זוגות עקבים נפרדים לעיתים נדירות, וכי הזיווג הוא לכל חייו. כמרבית העופות הדורסים, הצלחת הרבייה תלויה בעיקר באספקת המזון, ופחות תלויה במזג האוויר ובהפרעות סביבתיות נוספות כרעש, זיהום, חשמל וכולה.
בעונת הרבייה נחזה בעקב מבצע תצוגות תעופה ייחודיות: מעוף יחידי אקרובטי הכולל נסיקה כמעט אנכית, או מעוף זוגי המשלב נגיעות כנף וצווחות רמות.
חיים אשר
חיים (דוּמּה) אשר (1924–2001) היה איש ציבור ישראלי, אלוף ישראל בסגנון יוני-רומי בהיאבקות. כיהן כסגן ראש העיר רמלה.
הקים מפלגה עצמאית בשם "התנועה לאחווה" שסימנה ע.נ. (ראשי תיבות של עיראקים נאמנים), שמטרתה לדאוג לשוויון חברתי בעיקר לעולים החדשים שהגיעו לעיר רמלה.
ילדות ועלייה לארץ ישראל
את קריירת ההיאבקות שלו, הוא החל בזמן שירותו הצבאי, כאשר התאמן בזוארחנצ'י, שיטת אימונים פרסית עתיקה. בשנת 1943, בהיותו בגיל 19, התמודד לראשונה על התואר 'אלוף עיראק' והיה ליהודי היחיד שזכה בתואר זה. מאוחר יותר, בהיותו בגיל 25, התחרה שוב כנגד אלוף עיראק ממוצא מוסלמי שהתמודד מולו, הכניעו ונטל ממנו את תוארו. עקב איומים על חייו, הוא ברח לאיראן, שם שהה חצי שנה. בשנת 1949, הוא עלה לישראל.
פעילות ספורטיבית
בבגדאד, שם החל את קריירת ההיאבקות שלו, הוא כונה "השור הבבלי". עם עלייתו ארצה פעל בעיר רמלה. לכבוד זכייתו באליפות ישראל, הוקם מועדון ספורט שהיה ממוקם ברחוב הגדוד העברי, אשר אותו ניהל. במקום התאמנו בעיקר צעירים ונזקקים. שימש כמתאבק גם כאשר כיהן כסגן ראש העיר.
פעילות פוליטית
זמן קצר לאחר עלייתו ארצה, הקים אשר מפלגה עצמאית בשם "התנועה לאחווה" (ע.נ). המפלגה, שהוקמה ב-1959 בעיר רמלה, הייתה גוף שהורכב מבני עדות המזרח ומטרתו הייתה דאגה לשוויון חברתי בישראל עבור עולים חדשים שהגיעו לעיר רמלה. אשר היה ראש המפלגה והוא התמודד בבחירות באמצעותה ונבחר מספר פעמים למועצת העיר. פעילותו העיקרית הייתה בחתירה להקלה במסי עירייה, במציאת פתרון דיור למעוטי יכולת, באיתור תעסוקה למובטלים וחסרי פרנסה. כסגן ראש העיר היה אחראי על וועדת השמות והרחובות ופעל לראשונה להעניק שמות לרחובות העיר רמלה
הנצחה
אשר נפטר בשנת 2001 ובשנת 2010 התכנסה וועדת שמות והנצחה בעירייה אשר החליטה להסב את רחוב "הפועל" על שם חיים אשר. למרות תרומתו הרבה, טוענים בעיריית רמלה כי להצעה לקרוא לרחוב בעיר על שמו היו כמה מתנגדים מכיוון התושבים המתגוררים במקום. לאחר פרסום ההצעה, הביעו המתנגדים את עמדתם בכתב בפני ועדת שמות והנצחה, אך לאחר שיקולי המתנגדים מול התומכים, קיבלו חברי הוועדה את בקשת המשפחה והמליצו על שינוי שם הרחוב. החלטת הוועדה בעירייה הועברה לאישור משרד הפנים ובאוקטובר 2010 הרחוב שונה באופן רשמי.
אמה (יחידת מידה)
אַמָּה היא יחידת מידה קדומה לאורך. היא שאולה מאורכה של היד מהמרפק ועד קצה האצבע הארוכה (האמה). על פי רוב שיעור האמה הוא שישה טפחים.
בעולם העתיק
האמה שימשה כיחידת מידה בסיסית לאורך בעולם העתיק, בהיותה אמצעי מדידה נגיש ויחסית אחיד.
בעת העתיקה שימשו שתי מידות של אמה. האחת קצרה והאחת ארוכה. האמה הקצרה הייתה בעלת אורך של 24 אצבעות, או שישה טפחים. מאחר שאצבע של גבר בוגר עובייה כשני סנטימטר, וטפח לפיכך הוא באורך של שמונה סנטימטרים, נגזר כי אורכה של אמה קצרה הוא כ-48 סנטימטר. האמה הארוכה, שבמצרים העתיקה כונתה "מלכותית", הייתה בעלת 28 אצבעות, או שבעה טפחים.
במצרים שימשה אמה נוספת שכונתה "רמן", היא הייתה בעלת 20 אצבעות, או חמישה טפחים, והייתה מבוססת על אורך זרוע היד מהכתף ועד המרפק.
במקדש שימשה אמה של חמישה טפחים, ישנה מחלוקת בגמרא האם הייתה זו אמה רגילה שחולקה לחמישה טפחים יותר גדולים או שהייתה זו אמה יותר קטנה שאורכה כ-40 ס"מ שהם חמישה טפחים רגילים.
מהמחקר ההיסטורי והארכאולוגי עולה כי מידת האמה בת ששת הטפחים בעולם העתיק לא הייתה קבועה לחלוטין, אך שיעורה נע תמיד בין 43-57.6 ס"מ.
נקבת השילוח עשויה לתת פתרון לאורכה של אמה, שכן כתובת השילוח מעידה כי המרחק מן מוצא הנקבה אל הבריכה שבסופה הוא אלף ומאתים אמה, ומכיוון שאורך הנקבה הוא כ-533 מטרים, הרי שאורך אמה הוא כ-44.4 ס"מ. מצד שני, המספר "אלף ומאתים" הוא מספר עגול, שניתן להחשיבו מספר טיפולוגי, והוא רק מעיד על אורך מקורב של הנקבה.
בהלכה
האמה היא אחת מהמידות המופיעה יותר משאר המידות, במקרא ובדברי חז"ל. בתורה האמה מופיעה בהלכות בניית המשכן ובמדידת אלפיים אמה למגרשי ערי הלוויים, וכן בספרות חז"ל היא מופיעה בהלכות רבות.
בספרות חז"ל מוזכר קיומם של כמה אמות שונות: "אמה יתירה על של משה חצי אצבע" ו"אמה היתירה על של משה אצבע"; "אמה בת חמישה טפחים" ו"אמה בת שישה טפחים"; "אמה שוחקת" ו"אמה עצבה". באופן כללי, ההלכה קובעת שיש ללכת לחומרה ולהשתמש באמה קטנה או גדולה יותר לפי החומרה בהקשר המדובר. אך קיימות בעניין מחלוקת בין התנאים, בין האמוראים ובין הראשונים, במיוחד בנוגע להיקף השימוש באמה בת חמישה טפחים. למעשה נפסק בכל ההלכות המעשיות שהאמה היא תמיד בת שישה טפחים.
במידות זמננו
בשיעור אורך האמה לפי מידת זמנינו, נפלה מחלוקת במאות השנים האחרונות, לשיטת הרמב"ם אורכה הוא 45.6 ס"מ. אמנם פוסקים שונים, ובהם רבי יחזקאל לנדא מפראג בעל נודע ביהודה, הגר"א, החת"ם סופר, והחזון איש, הטילו ספק במהימנות המסורת המקובלת כי אורך האמה נע בין 45–48 ס"מ, וסברו כי אורכה נע בין 56–58 ס"מ. לעומתם טרחו פוסקים אחרים, ובראשם רבי אברהם חיים נאה, להוכיח כי שיעורה של האמה הוא אכן 45–48 ס"מ.
בזמנים מודרניים
מידת האמה שימשה בארץ ישראל עוד בימי המנדט הבריטי לציון מידות של קרקעות ואריגים. פקודת המשקולות והמידות משנת 1947, הכלולה בחוק הישראלי, קובעת תקנים עבור שני סוגי "אמה": אמה באריג שאורכה 67.76 סנטימטרים, ואמה בקרקע שאורכה 75.80 סנטימטרים אמת הקרקע נקראה גם "צעד".
יצחק מוולוז'ין
הרב יצחק איצקוביץ מוולוז'ין, הנודע בכינוי רבי איצלה וולוז'ינער; (ה'תק"ם (1780) - כ"ו באייר ה'תר"ט (1849)) היה רב העיירה וראש ישיבת וולוז'ין, ממנהיגי יהדות רוסיה במחצית הראשונה של המאה ה-19.
תולדות חייו
נולד לר' חיים מוולוז'ין, תלמידו של הגר"א ומייסד ישיבת וולוז'ין, ולשרה, בתו של ר' אריה ליב גינצבורג, המכונה 'ר' לייב כתבן'. בצעירותו למד אצל אביו שהביאו לפחות פעם אחת אל חדרו של הגר"א. באותו מעמד, פנה הגר"א לר' חיים אביו ושאלו למקור דברי חז"ל אודות קריעת ים סוף, ר' איצל'ה שהיה אז כבן עשר ידע מהו המקור מתוך המקראות, והגר"א נענה ואמר: "מובטחני שיהיה לדרשן גדול בישראל".
אביו הועיד אותו להמשיך בהנהגת הישיבה שבה ראה חזות הכול. בשעת הנחת היסודות לישיבת וולוז'ין געה אביו ר' חיים בבכיה ואמר:, כלומר, הנני מטביע ביסודות אלו את בני איצל. בהקדמתו לספרו של אביו נפש החיים, מעיד ר' יצחק על צוואת אביו אליו:.
לאחר פטירת אביו ר' חיים, בשנת תקפ"א (1821), נפלה הנהגת הישיבה על כתפיו, ובמכתבים שנשלחו אליו כהסכמה לספר נפש החיים, מעתירים עליו גדולי הדור שבחים כמי שראוי לתפקידו. ר' יצחק המשיך את מסורת אביו בישיבה וראה בה תמיד את כפי שהדגיש במכתב לנדיבי הישיבה. נראה שכמה מסדרי הישיבה שהפכו חלק מרוחה של וולוז'ין, התקבלו בתקופת הנהגתו, כמו: החלוקה בין תפקיד ראש הישיבה (אב"ד ור"מ) ותפקיד משנה ראש הישיבה; סדר לימוד פרשת השבוע מדי יום, וכן עריכת סדר פסח שהפכו שם דבר בייחוד בתקופת חתנו הנצי"ב.
לצד פעילותו הרוחנית והגדת השיעורים בישיבה היה עליו לדאוג גם לכלכלתה, ולשם כך נשלחו שד"רים למדינות רבות שאותם צייד באגרות אישיות לנדיבים. בדומה לכל ראשי ישיבת וולוז'ין, טבע ר' יצחק סיומת מיוחדת לצד חתימתו: 'נפש נענה'.
ר' יצחק נפטר בעיר איווניץ הסמוכה לוולוז'ין, בערב שבת כ"ו באייר ה'תר"ט. בגלל כבוד השבת הוא נטמן במקום ולא בקברי אבותיו.
הנהגתו הציבורית
ר' יצחק היה 'ראש המדברים' של יהדות רוסיה בכל העניינים הציבורים הרי הגורל שנחתכו במחצית הראשונה של המאה ה-19. כונה בפי בני דורו בתארים: 'נשיא ישראל' ו'חכימא דיהודאי'. היה נחשב מאוד בעיני השלטון הצאריסטי והוחזק בעיניהם כעין הרב הכולל של יהודי ליטא ורוסיה הלבנה. ר' יצחק הרבה לנסוע לפטרבורג בענייני שתדלנות למען הכלל ולצורך זה אף היה קורא שפות זרות. הגדרה ממצה על פעילותו הכלל-ישראלית, כתב אודותיו בן דורו, ר' יעקב הלוי ליפשיץ:
בייחוד נקשר שמו בפרשת ההשכלה מטעם שזעזעה את היהדות הרבנית. שנות הארבעים של המאה הי"ט מאופיינות בתמורה שחלה במעמד ההשכלה, כאשר הממשלה הרוסית נקטה בצעדים שתכליתם כפיית רפורמה על מערכת החינוך היהודית האורתודוקסית, ובד בבד החלו המשכילים ובראשם ד"ר מקס לילינטל, לסייע לממשלה בפעולותיה. מכאן ואילך החל העימות בין המחנה המסורתי והמחנה המשכילי. מתוך תקווה כי שיתוף פעולה עם הממשלה ימזער את הנזק, קיבל ר' יצחק את ההחלטה הגורלית להגיע לידי פשרה עם השלטון, פשרה שתאזן את השפעת המשכילים.
עיזבונו התורני
ר' איצל'ה הותיר אחריו שני ספרי דרשות שנדפסו זמן רב לאחר פטירתו, על התורה ועל מסכת אבות. שני הספרים אינם מכתב ידו אלא מעריכת תלמידים מאוחרת. בהסכמה לספרו על התורה, כותב תלמידו ר' אליהו חיים מייזל:. כמה רעיונות ממנו מצטט בשמו חתנו הנצי"ב בספרו העמק דבר, כפי שהוא מציין בהקדמה לפירוש:.
סגנון דרשותיו על התורה מתאפיין בדרך 'משל ונמשל' הלקוח מהווי החיים. ספרו על מסכת אבות, למרות היותו קטן הכמות, כולל בתוכו כמה עיקרים מחשבתיים בהגדרת תורה, תפילה, תשובה, קדושה, עולם הזה, ועוד, מכבשונה של וולוז'ין.
יחסו לחסידות
האדמו"ר רבי יוסף יצחק שניאורסון כתב:
צאצאיו
על רעיתו של ר' איצל'ה שהייתה ממשפחת הוטנר המיוחסת לא ידוע הרבה.
ר' איצל'ה הותיר אחריו בן יחיד, ר' אליהו שלמה זלמן, חמיו של ר' יהושע השיל לווין, רב ומחבר פורה שנדחה מהנהגת הישיבה, וכן חמש בנות: רבקה אשת ר' אליעזר יצחק פריד; ריינה בתיה אשת ר' נפתלי צבי יהודה ברלין הנצי"ב; רעכיל אשת ר' שמואל לנדא מווילנא שהיה למדן גדול וממלא מקום חמיו בישיבה בעת נסיעותיו; חוה שנישאה לר' זלמן משה יפה מרוגובה; בת שנישאה לר' צבי הירש (ב"ר נחום חיים) רבינוביץ מאיווניץ. שני בנים נוספים, חיים ושמחה נפתלי הערץ, מתו בצעירותם. שני חתניו הראשונים מילאו משרות בהנהגת ישיבת וולוז'ין.
עקומים (סרט)
עקומים (באנגלית: Bent) הוא סרט דרמה בריטי-יפני משנת 1997, בבימויו של שון מתיאס, המבוסס על מחזה באותו השם משנת 1979 מאת מרטין שרמן, אשר כתב גם את התסריט לסרט. עלילת הסרט מתארת את סיפור אהבתם של שני גברים המוחזקים במחנה ריכוז, על רקע רדיפת הומוסקסואלים בגרמניה הנאצית לאחר רצח מנהיג אס אה ארנסט רהם, בליל הסכינים הארוכות.
תקציר העלילה
מקס (קלייב אוון) הוא גבר החי חיי הוללות והפקרות בברלין בשנת 1930. הוא מסוכסך עם משפחתו העשירה בגין היותו הומוסקסואל.
יצחק מוולוז'ין
מתלמידיו
בין תלמידיו בישיבת וולוז'ין נמנו:
עקומים (סרט)
תקציר העלילה
ערב אחד, למורת רוחו של בן-זוגו רודי, רקדן קברט נשי ועדין, הוא מביא לביתו קצין אס אה נאה מראה. מאחר שהיה ידוע כי קיימים הומוסקסואלים רבים בקרב שורות האס אה, היטלר החליט להיפטר מהם. הקצין מתגלה על ידי קציני אס אס, אשר הורגים אותו בדירתם של מקס ורודי, והשניים נמלטים מהמקום.
פרדי (איאן מקלן), דודו של מקס, מארגן עבורו מסמכים חדשים, אך מקס מסרב לעזוב את רודי מאחור. כתוצאה מכך, השניים נתפסים על ידי הגסטפו, ומועלים על רכבת שבדרכה למחנה הריכוז דכאו. במהלך הנסיעה על הרכבת, רודי מוכה למוות באכזריות על ידי השומרים. רודי קורא למקס לעזרה, אולם מקס משקר לשומרים, מכחיש שהוא מכיר את רודי ואת היותו הומו, ומאולץ לקיים יחסי מין עם נערה מתה על מנת להוכיח את היותו הטרוסקסואל. הוא מאמין שסיכויו לשרוד במחנה הריכוז יהיו טובים יותר, אם הוא לא יהיה מזוהה כהומוסקסואל באמצעות משולש ורוד, אלא כיהודי, ועל כן הוא מקבל במקום זאת טלאי צהוב.
במחנה הריכוז מקס פוגש בהורסט, הומוסקסואל העונד בגאווה משולש ורוד על בגדיו. על השניים מוטלת עבודת פרך חסרת טעם: להעביר סלעים מערימה אחת לשנייה, וחוזר חלילה. מקס והורסט מתאהבים זה בזה, ואף מצליחים לנהל מערכת יחסים רומנטית ואינטימית מתחת לאפם של השומרים - וזאת ללא כל מגע פיזי ביניהם, אלא רק באמצעות דיבור, דמיון ופנטזיה. לאחר שהורסט נהרג על ידי שומר נאצי, מקס מקבל הוראה לקבור אותו. כאשר השומרים עוזבים, מקס - אשר עד כה התכחש לזהותו המינית - פושט מעליו את חולצתו, אשר עליה טלאי צהוב, לובש את המעיל של הורסט, עליו מופיע משולש ורוד, ומתאבד באמצעות נגיעה בגדר חשמלית.
לסצה
לסצה (בסלובנית: Lesce) היא עיירה בסלובניה הנכללת בתחומי הרשות המקומית רדובליצה, באזור קרניולה עילית, בחלקה הצפוני-מערבי של המדינה. העיירה היא מרכז תעשייתי ותיירותי.
לסצה היא אחד היישובים הקדומים ביותר באזור, והיא נזכרת לראשונה בכתובים במסמך משנת 1004 יחד עם בלד ובוהין. במרכז העיירה העתיקה כנסייה המוקדשת לחג עליית מרים. במקור הייתה כנסייה גותית עם שרידים של ציורי קיר מהמאה ה -14 על צידה החיצוני, אך היא שונתה במידה ניכרת במאה ה-17 לעבר סגנון הבארוק.
אדם פרגוסון
אדם פרגוסון (אנגלית: Adam Ferguson; 20 ביוני 1723 - 22 בפברואר 1816) היה פילוסוף והיסטוריון סקוטי, אחד מאבות הסוציולוגיה. נמנה עם גדולי ההוגים של הנאורות הסקוטית. בן דורם של דייוויד יום, אדם סמית, ויליאם רוברטסון ולורד קיימס.
חייו
פרגוסון נולד על הגבול שבין סקוטלנד השפלתית וההררית (ה"היילנדס"), והתחנך באוניברסיטאות סנט אנדרוז ואדינבורו. שירת ביחידה הסקוטית "המשמר השחור" ככוהן דת צבאי, והשתתף במלחמת הירושה האוסטרית. בשנת 1759 התמנה לפרופסור לפילוסופיה של הטבע באוניברסיטת אדינבורו, וכעבור כמה שנים קיבל את הקתדרה לפילוסופיה של המוסר.
השתתף במשלחת בריטית אשר נשלחה בניסיון לפייס את המורדים האמריקאים בעת מלחמת העצמאות האמריקאית ב-1776.
ספריו עוררו עניין רב בבריטניה ותורגמו למספר לשונות אירופיות, ורעיונותיו קנו להם אחיזה בקרב הוגים ובציבור הרחב בארצות הברית, צרפת, איטליה, ובעיקר בגרמניה במאות השמונה-עשרה והתשע-עשרה. בין השאר ניכרת השפעתו על הפילוסופים גוטהולד אפרים לסינג וגאורג וילהלם פרידריך הגל. גם וולטר ופרידריך שילר רחשו לו הערכה רבה.
רעיונותיו
פרגוסון התעניין בתולדותיה של החברה האנושית למן ראשיותיה המוקדמות. ניתוחיו ההשוואתיים בין "פראים" בני זמנו, למשל בין ילידי צפון אמריקה לבין "ברברים" ו"אומות מודרניות", נחשבים למניחי יסודות של מדעי החברה, בעיקר הסוציולוגיה והאנתרופולוגיה. בין השאר ניתח את עלייתן של האמנות והספרות. מקוריותו ניכרת בסירובו לקבל את התפיסה הליניארית של הקידמה האנושית, כפי שרווחה בעידן הנאורות (אצל וולטר, למשל). אך חרף הכבוד שרחש ל"פראים" הקדמונים ולמקביליהם בעולם החדש בעידן המודרני, ולמרות שסבר שלאדם המודרני יש מה ללמוד מהם, לא שעה אל הרומנטיזציה של "הפרא האציל" נוסח ז'אן-ז'אק רוסו.
חשיבתו הפוליטית של פרגוסון מעוררת כיום עניין, בשל היותו הרפובליקאי ביותר מקרב הוגי הנאורות הסקוטית. פירוש הדבר הוא שפרגוסון אמנם השתתף בפריצת-הדרך של מחשבת הכלכלה המדינית המודרנית, לצד דייוויד יום ואדם סמית, וסייע בניסוח הרעיונות היסודיים של אסכולה זו; אך מאידך עמד על חשיבותה של אזרחות פעילה, נוסח הרפובליקה הרומית, וטען בלהט שהאדם נועד להגן על קהילתו ולהשתתף בחיים הפוליטיים. אין די בהתמקצעות ובהשתתפות בחיי הכלכלה והשוק, לטענת פרגוסון; השוק מעודד "הפרדת מקצועות", התמחות צרה, ואילו החיים הפוליטיים הם שמפעילים את אישיות האדם במלואה, ומקיימים את האדם במעגל הציבורי כיצור מוסרי, בעל תושייה וכוח יצירה.
אמן האשליות
אמן האשליות (באנגלית: The Illusionist) הוא סרט קולנוע אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 2006. הסרט, בכיכובם של אדוארד נורטון, ג'סיקה ביל ופול ג'יאמטי הוא דרמה תקופתית שבויימה על ידי ניל ברגר, בהתבסס על סיפור קצר מאת סטיבן מילהאוזר - "אייזנהיים אמן האשליות" (Eisenheim the Illusionist). הסרט הוקרן בפסטיבל סאנדנס בשנת 2006 ובאירוע הפתיחה של פסטיבל הסרטים הבינלאומי סיאטל באותה שנה. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר.
עלילה
סצנת הפתיחה של הסרט היא למעשה סצנה שתופיע לקראת סופו של הסרט (טכניקת אין מדיאס רס). בפתיחת הסרט המפקח הראשי של משטרת וינה אול (Uhl) (המגולם על ידי פול ג'יאמטי) מדווח לרודולף, נסיך הכתר האוסטרי הנקרא בסרט "נסיך הכתר ליאופולד" (Leopold), על ניסיונו לאסור את אייזנהיים. אול מספר לנסיך את הידוע לו על אייזנהיים, אך למעשה מספר גם לצופים את סיפור חייו של אייזנהיים: אייזנהיים הוא בנו של נגר פשוט. הילד פוגש יום אחד קוסם נודד המראה לו מספר קסמים ונעלם. אייזנהיים הצעיר (המגולם על ידי ארון ג'ונסון) מחליט ללמוד לעשות קסמים, ובשל קסמיו מתאהבת בו סופי, הדוכסית פון טשן (דוכסית שצצין). אייזנהיים הצעיר מכין עבור סופי שרשרת עם תא סתרים שבו הניח את תמונתו. עד מהרה אוסרים הוריה של הדוכסית על בני הזוג להיפגש, בשל הבדלי המעמדות. אייזנהיים עוזב את כפרו ושב לווינה 15 שנה מאוחר יותר כאמן אשליות. בהופעה בה נוכח נסיך הכתר וארוסתו - סופי, מתרשם הנסיך מאשליה בה צומח עץ תפוזים לעיני הקהל מתוך עציץ ריק. בהמשך ההופעה מנדב הנסיך את סופי להשתתף באחד הקסמים. אייזנהיים וסופי מזהים זה את זה, ומתחילים להיפגש בחשאי, אך בלשי המשטרה עוקבים אחריהם ומדווחים על המפגשים למפקח המשטרה. סופי מגלה לו שהיא עדיין מאוהבת בו, אולם היא חייבת להינשא לנסיך הכתר, מסיבות פוליטיות ומשפחתיות.
אייזנהיים מוזמן להופיע בפני נסיך הכתר בארמונו וידידיו מן המעמד העליון, והנסיך מתאמץ לגלות את התכסיסים המאפשרים את האשליות. אייזנהיים מדהים אותו בתכסיס שהוא אינו מסוגל להסביר (מעמיד את חרבו של הנסיך על קצה חודה, ואנשי החצר מנסים ללא הצלחה להרים את החרב מהרצפה, אולם, בדומה לסיפור אקסקליבר, אייזנהיים מאפשר רק לנסיך להרימה). הנסיך נעלב מהצגה זו ומורה לאול לסגור את המופע, כפי שהורה לו כבר בסצנת הפתיחה.
סופי מגיעה לביתו של אייזנהיים להזהירו, והשניים מגלים אחד לשני את אהבתם ומקיימים יחסי מין. סופי מספרת כי הנסיך מתכוון להדיח את אביו, הקיסר פרנץ יוזף, לאחר שינשא לה וינצל את ההשפעה הפוליטית של משפחתה. אייזנהיים מציע שהם יברחו יחד, כפי שהבטיחו זה לזה בילדותם, אולם סופי אומרת שכל עוד הנסיך חי הוא ירדוף אחריהם ויהרוג אותם.
בלשיו של אול מגלים כי סופי הייתה עם אייזנהיים. ליאופולד מגיע לביתו, משתכר, מקשיב להחלטתה של סופי לא להינשא לו, כועס ומכה אותה. סופי רצה לאורווה, וליאופולד רץ אחריה עם חרבו בידו. לאחר מכן רואים את גופתה של סופי מונחת על גבי סוסה הנמלטת מהאורווה. מאוחר יותר חוזרת הסוסה לבדה עם כתם דם גדול ליד האוכף. קבוצה גדולה של גברים מחפשים את סופי ביערות ומוצאים את גופתה מוטלת בנהר. אייזנהיים רץ ראשון אל הגופה ומחבק אותה. רופא המשפחה מעדכן את אול כי סופי נפטרה מאבדן דם בשל פגיעת חרב בצווארה, ובנוסף מעדכן כי בשמלתה התגלתה אבן חן אדומה. אול לוקח את האבן הזו, המעוררת בו מחשבות רבות.
לאול אין סמכות לחקור אירוע שהתרחש בבית נסיך הכתר, ואדם אחר (שברור לכולם שאינו אשם) נאסר בגין הרצח. אייזנהיים, המתאבל על מותה, מכין מופע חדש בתיאטרון חדש שבו הוא מעלה מן האוב רוחות רפאים של מתים.
הנסיך מחליט לצפות בהופעה בתחפושת. בהופעה זו מעלה אייזנהיים מן האוב את סופי הטוענת שרוצחה נמצא בקהל. אול מבקש מאייזנהיים להפסיק מייד הופעותיו אלה המאיימות על המשטר, אחרת יאסר בעוון מרמה. כמו כן אול מבקש מאייזנהיים כי יפסיק להעלות את רוחה של סופי, אך אייזנהיים אומר שימשיך לעשות זאת על מנת להיות על הבמה ביחד עם אהובתו. כאשר הוא מעלה את סופי בשנית, אול עוצר את אייזנהיים, למרות התנגדות הקהל. מחוץ לבניין המשטרה ממתינה קבוצה גדולה של מאמיניו. אייזנהיים יוצא למרפסת ומודיע לקהל אוהדיו כי כל הופעתו היא אשליה, ומטרתו היחידה היא לבדר את קהליו. הוא מבקש מהם לשוב לבתיהם, משום שהוא אינו מעלה רוחות מן האוב. בכך הוא שומט את הקרקע תחת אשמת המרמה.
ליאופולד מורה על מאסרו של אייזנהיים. אול מכין שוטרים רבים לקראת המאסר ובאמצע המופע, כאשר מופיעה רוחה של סופי ומספרת כי בעת שנרצחה ענדה את השרשרת שלה, עולים השוטרים לבמה לאוסרו, אך הוא נעלם מעיניהם ומעיני הקהל באולם.
אול מחפש בביתו של אייזנהיים, ומוצא מחברת ועליה כתוב "עץ התפוז". בתוך המחברת ישנו תרשים של השרשרת של סופי והסבר איך לפתוח אותה. אול נזכר שראה את המדליון וחוזר בשלב מסוים לחפש אחריו. בשלב זה חוזרים הצופים לסצנה הראשונה של הסרט, בה מספר אול ללאופולד כי מצא מידע המקשר אותו לרצח (הוא גילה את השרשרת באורוות הנסיך, וכן יהלום נוסף מתוך חרבו של הנסיך באורווה) וכי שלח את החרב ומכתב שבו פירט גם על ניסיון ההפיכה, לאביו של הנסיך.
חייליו של הקיסר מגיעים לארמון לאסרו, והנסיך בוחר להתאבד בירייה. כאשר אול עוזב את הארמון המלכותי נותן לו ילד מחברת ועליה כתוב "עץ התפוז" - בתוכה תרשימים מפורטים והסברים כיצד מבוצעת האשליה. אול שואל את הילד מהיכן קיבל את המחברת, והילד אומר שאייזנהיים נתן לו אותה. אול מגלה שכייסו אותו ולקחו את השרשרת של סופי, ורואה במרחק את אייזנהיים מחופש. אול רודף אחריו ללא הועיל. במהלך המרדף מופיעה בראשו סדרה של תמונות וזכרונות, והוא מבין כי הכל היה אשליה - סופי מעולם לא נרצחה, אבני החן הוצאו מהחרב במהלך המופע, ורופא המשפחה היה בעצם שותף של אייזנהיים.
Rated R: Remixed
Rated R: Remixed הוא אלבום הרמיקס השני של זמרת הפופ ריהאנה, אשר יצא לאור ב-24 במאי 2010 על ידי חברת התקליטים דאף ג'אם. אלבום הרמיקסים יצא לאור בסמוך לצאת אלבום הרמיקסים Good Girl Gone Bad: The Remixes.
אמן האשליות
עלילה
בסוף הסרט מתאחדים אייזנהיים וסופי.
Rated R: Remixed
עם יציאתו נכנס אלבום הרמיקסים אל המקום ה-158 במצעד הבילבורד 200.
אמן האשליות
צילומי הסרט
האירועים בבסיס עלילת הסרט מזכירים את פרשת מאיירלינג משנת 1889 - התאבדותו של נסיך הכתר של אוסטריה, הנסיך רודולף לאחר מותה של אהובתו הבארונית מרי וטסרה.
אף שעלילת הסרט מתרחשת כולה באוסטריה, הסרט צולם בצ'כיה. סצנות העיר וינה צולמו בערים טאבור ופראג. כפר ילדותו של אייזנהיים צולם בצ'סקי קרומלוב. טירת נסיך הכתר צולמה בטירתו של פרנץ פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה בקונופישטייה. סצנות הפנים צולמו באולפני באראנדוב שבפראג.
פרסים
צלם הסרט הראשי, דיק פופ, היה מועמד לפרס אוסקר בגין צילומי הסרט.
הסבר לפעלולים שהופיעו בסרט
מרבית האשליות המופיעות בסרט אינן מוסברות, בעיקר לא הקטע שבו אייזנהיים נעלם, או הופעות של נשמות כמו בהולוגרמה על הבמה, אולם בחלקן המזערי, כן נותן אייזנהיים הסבר לאול. כך למשל מסביר אייזנהיים כיצד הוא יכול לנחש באיזה יד מוחבא כדור אדום (קודם לכן הוא מבקש ממחזיק הכדור להצמיד את היד למצחו למשך כדקה, וכך זורם ממנה הדם וצבעה בהיר יותר מהיד השנייה), וכן תרשימים מראים כיצד עץ התפוז צומח לעיני הקהל. במהלך הסרט, אנשי המשטרה מציעים הסבר לרוחות המוצגות על ידי אייזנהיים - באמצעות הקרנת סרט על גבי עשן.
אשליות אלה מזכירות את האשליות שבוצעו באותה עת בתיאטראות אירופה על ידי אמני אשליות כגון ז'אן רובר-אודן (אשר המציא את אשליית עץ התפוזים) ועל ידי ג'ון פפר שהמציא את רוח הרפאים של פפר.
יצחק דרוקר
יצחק (איצ'ה) דרוקר (נולד ב-3 ביוני 1947) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם.
קריירה
דרוקר נולד בגרמניה בשנת 1947 ועלה לישראל עם הוריו בזמן הכרזת העצמאות של מדינת ישראל. הוא החל לשחק בקבוצת הילדים של הפועל פתח תקווה כבר בגיל שמונה, וערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בשנת 1964, כשהיה בן 17, במחזור הסיום של העונה מול בני יהודה (2:6). בשנת 1966 הוזמן לנבחרת הנוער של ישראל והיה ממצטייני הנבחרת שזכתה בשני גביעים באליפות אסיה שהתקיימה בתאילנד ובפיליפינים, כשלצידו שיחקו יצחק ויסוקר, דוד פרימו, גיורא שפיגל, מרדכי שפיגלר, יצחק אנגלנדר, משה רומנו ושמואל רוזנטל, באימונם של עמנואל שפר ומילובן צ'יריץ'.
הצטיינותו בנבחרת הנוער הביאה להחלטת מאמן הנבחרת היוגוסלבי צ'יריץ לצרף אותו לסגל הנבחרת הבוגרת של ישראל. לשיאו הגיע באולימפיאדת מקסיקו. החל משנת 1966 ערך 18 הופעות במדי נבחרת ישראל. בשנת 1970 נופה מהנבחרת על ידי המאמן עמנואל שפר בגלל עבירת משמעת: הוא הגיע מחובק עם שתי נשים לחדר האוכל בשפיים. לאחר מכן הסתבך עם מאמן קבוצתו, הפועל פתח תקווה, היוגוסלבי מילובאן באלין, שסילק אותו ממשחק אימון נגד קבוצת הנוער בגלל משחק נוקשה.
בעקבות המקרה עזב דרוקר את קבוצת נעוריו לאחר חמש עונות בשורותיה, ועבר לקבוצת שמשון תל אביב, אותה אימן חברו נחום סטלמך. דרוקר שיחק שלוש שנים בקבוצת שמשון תל אביב, אשר סידרה לו גם מקום עבודה מסודר בעיתון "ידיעות אחרונות". בשנת 1973 החלו אוהדי הפועל פתח תקווה לאסוף כספים כדי להחזיר את דרוקר בחזרה לקבוצה, אך דירת ארבעה חדרים שקיבל ממכבי פתח תקווה ופציעתו במלחמת יום הכיפורים הביאו אותו להחלטה לחתום במכבי פתח תקווה, דבר אשר לא נסלח לו במשך שנים רבות על ידי אוהדי היריבה העירונית, הפועל.
לאחר חמש שנים במכבי פתח תקווה עבר דרוקר לקבוצת הפועל כפר סבא, שם שיחק תחת המאמן שלמה שרף, ולאחר מכן שיחק בהפועל חדרה ופרש ממשחק פעיל.
ב-1984 הואשם דרוקר ביחד עם אברהם המאירי, בני נבנהויז ונחום סטלמך בפרשת שוחד והטיית תוצאת משחק כדורגל, שבע שנים קודם לכן, שלושה מחזורים לסיום, בשבת 14/05/1977 בין מכבי פתח תקווה בה שיחק להפועל חיפה, שהייתה בסכנת ירידה מהליגה הלאומית. חיפה ניצחה את פ"ת בחוץ 0:4 והבטיחה את הישארותה בליגה הלאומית. דרוקר הורשע בקשירת קשר לביצוע עוון וזוכה מאשמת לקיחת שוחד. דרוקר ערער לבית המשפט המחוזי, ובדצמבר 1986 ביטל בית המשפט את ההרשעה וזיכה את דרוקר מכל אשמה.
יאן ברויגל הבן
יאן ברויגל הבן (בהולנדית: Jan Bruegel; מבוטא בְּרֶחֶל; 13 בספטמבר 1601 – 1 בספטמבר 1678) היה צייר פלמי, בנו של יאן ברויגל האב.
ביוגרפיה
ברויגל הבן למד אצל אביו ובמהלך הקריירה שלו יצר ציורים בסגנון של אביו. יאן, אחיו אמבריאוסיוס ברויגל, וfijnschilders אחרים מהרנסאנס הצפוני יצרו תמונות נוף, סצנות אלגוריות ויצירות אחרות תוך הקפדה על פרטים קטנים. ברויגל גם העתיק יצירות של אביו ומכר אותן עם חתימתו של האב. ניתן להבדיל בין היצירות המקוריות וההעתקים על ידי שימת לב לביצוע הקפדני-פחות ולצבע הבהיר יותר.
באקטהד
באקטהד (Buckethead, בתרגום מאנגלית: "ראש דלי"; נולד בשם בריאן פאטריק קרול (Brian Patrick Carroll) ב-13 במאי 1969) הוא מוזיקאי אמריקני שמנגן בעיקר על גיטרה חשמלית. הוא החל לפעול בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 ובמהלך הקריירה שלו שיתף פעולה עם מספר נכבד של מוזיקאים בסגנונות כגון מטאל מתקדם, ת'ראש מטאל, פאנק (Funk), ג'אז, מוזיקה אלקטרונית ועוד. במסגרת 22 שנות פעילותו, הספיק באקטהד להקליט 27 אלבומי סולו וניגן בכ-50 אלבומים נוספים.
תחילת דרכו
באקטהד החל לנגן כשהיה בן 12 אך אמר שהוא לא עסק בנגינה ברצינות עד שנה לאחר מכן, כשעבר עם משפחתו לקלרמונט, קליפורניה. נגינתו החלה להשתפר כשלקח שיעורים ממורים שונים כמו פֶבר בראון, ג'וני פורצ'ן ומקס מקגוויר. מאוחר יותר, הוא הודרך על ידי פול גילברט והתחיל להקליט קלטות דמו הן של נגינתו והן של סגנון הכתיבה שלו.
1988-1994: קריירת סולו מוקדמת וPraxis
בשנת 1988, השתתף באקטהד בתחרות של המגזין Guitar Player עם שיר שזכה במקום השני. באותה השנה, נודע לעורך המגזין, ג'אס אוברכט, על באקטהד, כאשר באקטהד והוריו השאירו קלטת דמו שיועדה לו, בדלפק הקבלה של המגזין. משהתרשם אוברכט, הוא מיהר להציע לבאקטהד שיעבדו יחדיו כדי שיוכל לממש את מלוא הכישרון שלו. במהרה הם נהיו חברים ובשנת 1991, עבר באקטהד להתגורר במרתפו של אוברכט. באקטהד הוציא עם להקתו Deli Creeps קלטת דמו ראשונה, בה הוכלל גם השיר הזוכה במקום השני, בנוסף לשיר אחר.
בשנת 1992, באקטהד, יחד עם ביל לאזוול, ברני וורל, בוטסי קולינס ובריאן מנטייה, הקים את הסופרגרופ Praxis. אלבומם הראשון, Transmutation, שוחרר כבר באותה השנה וקיבל ביקורות טובות. הפרויקט היה רעיונו של לאזוול, בו השתתף סרג' טנקיאן כמו רבים אחרים. באקטהד השתתף בכל אלבומי הלהקה מלבד האלבום הראשון 1984 והאלבום Mold.
בשנת 1994, הוציא באקטהד את האלבום Dreamatorium, תחת השם Death Cube K, אנגרמה של המילה "Buckethead".
בנוסף בשנת 1994, הוציא באקטהד את אלבום הסטודיו השני שלו, Giant Robot, אשר מציג הופעות אורח רבות על ידי אמנים כגון איגי פופ וביל מוסלי. שם האלבום הגיע מהסדרה היפנית Johnny Sokko and his Flying Robot, אותה באקטהד אהב. בנוסף, הוא הוציא עוד שני אלבומים עם Praxis, אלבומי הסטודיו השני והשלישי שלהם: Sacrifist ו- Metatron.
על פי האוטוביוגרפיה של אנתוני קידיס, Scar Tissue, באקטהד נבחן לתפקיד הגיטריסט של הלהקה רד הוט צ'ילי פפרז (בלי לשמוע שיר אחד שלהם), זמן קצר לאחר שג'ון פרושיאנטה עזב אותה לראשונה ב-1992. בסיסט הלהקה פלי, ציטט:
1995-1998: שיתוף פעולה, פסקולי סרטים ו-Praxis
בשנת 1995, באקטהד לא הוציא אף אלבום סולו אך שיתף פעולה עם מספר אמנים כמו יונאס הלבורג ומייקל שריב. בנוסף הוא תרם להקלטת מספר פסקולי סרטים כגון Johnny Mnemonic ומורטל קומבט.
שנה לאחר מכן, בשנת 1996, הוציא באקטהד את אלבום הסטודיו השלישי שלו הנקרא The Day of The Robot, בעזרת המפיק האנגלי DJ Ninj ובעזרת לאזוול. בנוסף הוא הוציא אלבום עם בריאן מנטייה והקלידן פיט סקטורו, בחברת תקליטים יפנית קטנה בשם NTT Records. האלבום נקרא Giant Robot (להבדיל מאלבום הסטודיו משנת 1994 הנושא את אותו השם). שני האלבומים שוכפלו לכדי כמות מצומצמת של עותקים וכיום הם בידי אספנים. כמו כן, שוחררה קלטת דמו נוספת על ידי ה-Deli Creeps.
בשנת 1997, באקטהד המשיך לתרום לעשיית פסקולי הסרטים לסרטים Beverly Hills Ninja ומורטל קומבט 2. בשנה זו הוציא תחת השם הבדוי Death Cube K אלבום נוסף בשם Disembodied.
בשנת 1998, באקטהד הוציא את אלבום הסטודיו הרביעי שלו, Colma, אשר הוקדש לאימו אשר הייתה חולה בסרטן המעי הגס באותו הזמן. אלבום נוסף ששוחרר באותה השנה - אלבום אוספים של Praxis הנקרא Collection.
1999-2004: פרויקטים חדשים, Guns N' Roses והכרה ציבורית
בנוסף בשנה זו, החל באקטהד שלושה פרויקטים חדשים: הראשון נקרא Cornbugs עם השחקן ביל מוסלי, המתופף פינצ'פייס ומאוחר יותר גם הקלידן טרוויס דיקרסון. השני היה Cobra Strike עם אלבום בשם The 13th Scroll, בו מופיעים פינצ'פייס, בריאן מנטייה, DJ Disk וביל לאזוול. הפרויקט השלישי היה עם השחקן ויגו מורטנסן אותו הכיר בשנת 1996. ביחד הם הוציאו שלושה אלבומים שנחשבים לנדירים, כך שאלבום אוספים שהם הוציאו בשנת 2004 פיצה על כך. גרסה מעובדת של האלבום החי Live in Poland של Praxis, הנקראת Warszawa יצאה גם כן באותה השנה. יתרה מזאת, באקטהד הציע למעריציו הצעה מיוחדת: הוא יקליט להם אלבום של כחצי שעה על נושא לפי בחירתם (מתוך 5 נושאים שניתנו לבחירה), בתמורה ל-50 דולר ליחידה.
באקטהד צבר תודעה ציבורית בעזרת מינויו לתפקיד הגיטריסט המוביל של הלהקה Guns N' Roses, בשנים 2000 - 2004. יחד עם הלהקה, הוא הקליט חלקים מן האלבום Chinese Democracy והופיע איתה בשנים 2001 - 2002.
באקטהד קיבל שיחת טלפון מאקסל רוז בה הוא ביקש ממנו להצטרף ללהקתו. באקטהד סירב ולמרות זאת, רוז המשיך במסעי שכנועים עד שהצליח לשכנע את באקטהד בעזרת מתנה - בובה של פני עור. באקטהד רואה זאת כמחווה, (כמי שעוקב אחרי דמויות כמו פני עור ואוהב סרטי אימה) והוא מסכים לבקשתו של רוז. למרות היותו חבר בלהקה Guns N' Roses, המשיך באקטהד בקריירת הסולו שלו והוציא את אלבום הסטודיו השישי שלו, בשנת 2001, הנקרא Somewhere Over the Slaughterhouse, ומיני האלבום היחיד שלו, בשם KFC Skin Piles. יחד עם הלהקה Cornbugs הוא הוציא שני אלבומים נוספים. הוא חבר לשני פרויקטים נוספים, האחד עם הקלידן והמפיק טרוויס דיקרסון והשני עם הבסיסט והמפיק ביל לאזוול.
בשנת 2002 באקטהד הוציא שלושה אלבומי סטודיו נוספים: Funnel Weaver, Bermuda Triangle ו-Electric Tears.
מאוחר יותר, בשנת 2003, מוציא באקטהד את אלבום הסטודיו העשירי שלו, Bucketheadland 2, אלבום ההמשך לאלבומו הראשון - Bucketheadland. יחד עם ויגו מורטנסן מוציא באקטהד אלבום נוסף בשם Pandemoniumfromamerica.
בשנת 2004 פורש באקטהד מGuns N' Roses עקב חילוקי דעות עם רוז. על פי טענתו של רוז, התנהגותו ועקביותו של באקטהד אינן צפויות ביחס ללהקה, על אף שהיה מוחתם על חוזה. מנהלו של באקטהד מספר כי הלה פרש מאחר שהם לא יכולים להקליט ולו אלבום אחד או לדבוק בסיבוב הופעות.
בנוסף לשנה זו, הוציא באקטהד שלושה אלבומי סטודיו נוספים: Island of Lost Minds, Population Override ו-The Cuckoo Clocks of Hell אשר נחשב לאלבום הכי כבד עד לנקודה הזאת. באקטהד הוציא שני אלבומים נוספים במסגרת פעילותו בלהקה Cornbugs ואלבום נוסף יחד עם ויגו מורטנסן.
2005-2006: באקטהד וחברים
בשנת 2005, באקטהד הוציא אלבום נוסף במסגרת הפרויקט Buckethead & Friends, אשר בו שיתף פעולה עם סולנים שונים. שמו של האלבום הוא Enter the Chicken והוא הוקלט על ידי סרג' טנקיאן אצל חברת ההקלטות הפרטית שלו, Serjical Strike. השיר We Are One בו טנקיאן שר, זכה לקליפ משלו. בנוסף, השיר נהיה לחלק מן הפסקול של הסרט Masters of Horror. בנוסף בשנה זו, הוציא באקטהד שני אלבומי סטודיו נוספים בשם Kaleidoscalp ו-Inbred Mountain.
בשנה זו, הציג באקטהד את ה-DVD הראשון שלו, Secret Recipe. ה-DVD הזה מציג קטעים מהופעות וקליפים. בנוסף גם אפשר לשמוע שם את שני הדמואים שבאקטהד הקליט בתחילת דרכו.
יחד עם Cornbugs, הוא מוציא עוד שני אלבומי אוספים. ה-Deli Creeps, מוציאים את אלבום הסטודיו הראשון שלהם. השירים הם אותם השירים שנמצאים בקלטות הדמו שלהם משנות ה-90 אבל עם סאונד הרבה יותר כבד. Praxis מוציאים אלבום הופעה חיה נוסף. יחד עם ויגו מורטנסן, באקטהד מוציא את האלבום Intelligence Failure אשר כולל קטעי נאומים (מלווים בנגינת גיטרה ופסנתר) של אנשי פוליטיקה אמריקאיים ידועים, בין היתר ג'ורג' בוש וסגנו, דיק צ'ייני.
בשנת 2006, אור הזרקורים נחת על הקלטתו של באקטהד עבור המשחק "גיטר הירו 2". באקטהד מקליט את השיר Jordan לראשונה אחרי שבמשך זמן-מה, היה מנגן קטעים מן השיר Post Office Buddy במקום מה שכיום ידוע בתור הסולו של השיר. את הסולו באקטהד הקליט במיוחד בשביל המשחק והשיר היה שיר בונוס. שם השיר נגזר משמו של שחקן הכדורסל, מייקל ג'ורדן, אותו באקטהד מעריץ. השתתפותו בהקלטות למשחק "הקפיצו" את פרסומו בכמה רמות. בינתיים זו הנקודה הכי משפיעה בפרסומו בה מיליוני שחקנים נחשפו אליו וכך צבר עוד פרסום ומעריצים.
באקטהד מוציא זוג סרטי DVD (בשם 2 & Young Buckethead Vol. 1) המציגים קטעי וידאו מתקופת צעירותו הכוללים ראיון והופעות מוקדמות של הלהקה Deli Creeps. בנוסף, הוא מוציא שני אלבומי סטודיו נוספים בשם The Elephant Man's Alarm Clock ו-Crime Slunk Scene.
מאוחר יותר באותה השנה, מוציא באקטהד יחד עם Cornbugs אלבום אוספים נוסף, וזהו האלבום האחרון של הלהקה. בנוסף, הוא הוציא אלבום עם טרוויס דיקרסון הנקרא Chicken Noodles.
2007-2008: המשכת קריירת הסולו
בשנת 2007 באקטהד מוציא אלבום עם כמות חומר חסרת תקדים: האלבום ששמו In Search of The, כולל 13 אלבומים שנעשו במלואם על ידי באקטהד. בכל 13 האלבומים הללו, ישנם 92 שירים שאורכם יחדיו הוא כ9 וחצי שעות. אלבום אחר שבאקטהד מוציא הוא אלבום סטודיו נוסף בשם Pepper's Ghost. בנוסף, באקטהד מוציא אלבום של חומרים מתחילת שנות ה-90 בהם הוא מנגן על גיטרה אקוסטית, אלבום בשם Acoustic Shards. מספר חודשים לאחר מכן, הוא מוציא קלטת דמו בשם Bucketheadland Blueprints. לקראת סוף שנת 2007, באקטהד מוציא שני אלבומי סטודיו נוספים ואחרונים לאותה השנה: Decoding the Tomb of Bansheebot ו-Cyborg Slunks.
בשנת 2008, באקטהד מוציא את האלבום From the Coop אשר מכיל קטעי דמו ישנים ואת הדמואים אשר נתן לאוברכט בשנת 1988. באקטהד מוציא אלבום סטודיו נוסף בשם Albino Slug אשר היה לאלבום הראשון אשר הראה מין שינוי בסגנון אלבומי הסטודיו של באקטהד.
2009-הווה
לאורך שנת 2009 באקטהד מוציא ארבעה אלבומי סולו: Slaughterhouse on the Prairie בו מקדיש באקטהד שני שירים לכבוד יום הולדתו של שחקן הכדורסל לברון ג'יימס. אלבום נוסף הוא  A Real Diamond in the Rough. לאחר מכן, יוצאים שני אלבומים מעט שנויים במחלוקת בשם Forensic Follies והאלבום הפחות-או-יותר עוקב שלו, Needle in a Slunk Stack. באלבומים אלה משתמש באקטהד בטכניקה הידועה בשם זנוכרוניה שלפיה נלקח קטע משיר עבר (של אותו האמן) ומנוגן בשיר נוכחי וחדש, דבר היוצר בלבול אך גם תחושה נעימה בגלל ההיכרות עם הקטע.
ביולי של שנת 2009, מפרסם באקטהד באתרו שיר לזכרו של מייקל ג'קסון, בשם The Homing Beacon.
באקטהד בנה יחד עם יצרנית כלי הנגינה גיבסון גיטרת קוסטום הזהה ברובה לגיטרה לנוכחית שלו. גיטרה זו נועדה להיות משוכפלת והחל מה 26 בפברואר היא שווקה בחנויות.
השפעות
בין השפעותיו ניתן למנות את מייקל ג'קסון, ג'ו סטריאני, שון ליין, פול גילברט, רנדי רודס, The Residents וכמו כן, נגנים איתם ניגן במשך השנים. באקטהד מציין גם השפעות שאינן מוזיקליות, מדמויות כמו הכדורסלנים מייקל ג'ורדן ולברון ג'יימס, מספר סדרות וסרטי מדע בדיוני כולל הסדרה האהובה עליו, Giant Robot.
כס הטווס (נאדרי)
הכס כונה כך בשל שני טווסים המוצגים עליו, נוצותיהם מעוטרות באבני חן שונות, למשל אבני אודם, אמרלד, פנינים, ספיר. גודל הכס היה כ-2.5 מ' והוא התמשא לגובה של ארבעה מטרים. דפנותיו היו מקושטים ומשובצים גם הם באבני חן יקרות, ואל המושב המוגבה הובילו שלוש מדרגות. בניית הכס ארכה כשבע שנים, מתחילת שלטונו של ג'האן. בין אבני החן שעיטרו את כס הטווס מונים את הקוהינור, יהלום אכבר שאה, יהלום השאה, ספינל סאמרי ואחרים, שנכללו מאוחר יותר בתכשיטי הכתר האיראניים. הכס נחנך ברוב פאר ב-22 במרץ 1635 לציון שבע שנות מלוכה של שאה ג'האן. במועד זה נחוגו וצוינו גם עיד אל-פיטר וגם הנורוז, ראש השנה האיראני.
המלך האחרון של האימפריה המוגולית הגדולה היה מוחמד שאה, שהובס על ידי נאדיר שאה אפשאר. נאדר שאה כבש את האימפריה המוגולית ב-1738 וחזר לאיראן ב-1739 עם שלל רב, בכללו כס הטווס. במהלך המהומות שבאו בעקבות ההתנקשות בנאדר שאה אפשאר ב-1747, כס הטווס נעלם, וכנראה שפורק לרכיביו. מאוחר יותר, בתקופת שלטונו של פתח עלי שאה קג'אר, נבנה כס מלכות חדש בשם כס הטווס, אך אין קשר מבני או צורני בין השניים.
הנסיך ארתור, דוכס קונוט וסטראת'רן
ילדותו
הנסיך ארתור ויליאם פטריק אלברט נולד ב-1 במאי 1850 בארמון בקינגהאם שבלונדון, ילדם השביעי ובנם השלישי של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת המכהנת ובעלה אלברט, נסיך סקסה-קובורג-גותה. הוא הוטבל ב-22 ביוני על ידי הארכיבישוף מקנטרברי כאשר בין סנדקיו היו וילהלם, נסיך הכתר של פרוסיה (לעתיד קיסר גרמניה) וארתור ולסלי, הדוכס וולינגטון, שעל שמו היה קרוי.
שירות צבאי
הנסיך ארתור חונך כמו אחיו הבוגרים על ידי מורים פרטיים וכבר מגיל צעיר התעניין בקריירה צבאית. בגיל 16 הוא הצטרף לאקדמיה הצבאית המלכותית בוולוויץ' ושנתיים לאחר מכן הוסמך כסגן בחיל ההנדסה הבריטי. הקריירה הצבאית של ארתור הייתה ארוכה ומוצלחת וכללה שירות בדרום אפריקה, קנדה, אירלנד, מצרים והודו. תקוותו להפוך למפקד הצבא הבריטי לא התגשמה אך הוא מונה למפקד הצבא האירי בשנת 1900 ובשנת 1902 הפך לפילדמרשל. בשנת 1874 קיבל מאמו את התואר דוכס קונוט וסטראת'רן ורוזן ססקס.
נישואים וילדים
ב-13 במרץ 1879 נישא הדוכס ארתור ללואיזה מרגרטה, נסיכת פרוסיה, נינתו של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה ואחייניתו הגדולה של וילהלם הראשון, קיסר גרמניה. לזוג נולדו שלושה ילדים:
המשפחה התגוררה בפארק באגשוט שבמחוז סארי, והשתמשה בבית קלארנס כמעונה בלונדון.
המושל הכללי של קנדה
ב-6 במרץ 1911 מינתה הממשלה הבריטית את ארתור לתפקיד המושל הכללי של קנדה. ארתור היה חבר בית המלוכה הראשון לכהן בתפקיד זה ובתקופת כהונתו התקדמה קנדה לעבר עצמאותה מבריטניה. הדוכס, רעייתו ובתם הצעירה פטרישיה התגוררו בבית רידו, משכן המושל באוטווה ושתי הנסיכות הפכו לדמויות פופולריות מאוד בחברה הקנדית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה שימש ארתור כמקשר בין הממשלה הבריטית לקנדית ועודד אימון נכון של הכוחות הקנדים שיצאו לאירופה להילחם. הוא השקיע רבות בארגוני צדקה וביקר בבתי חולים צבאיים בעוד שרעייתו התנדבה בצלב האדום ובארגונים אחרים.
חייו המאוחרים
בשנת 1916 שבה המשפחה לבריטניה והדוכס חזר לשירות צבאי פעיל. רעייתו לואיזה מרגרטה, שהייתה חולה לעיתים תכופות בקנדה, מתה במרץ 1917. בשנת 1928 פרש ארתור מהחיים הציבוריים ובשנת 1942 מת בפארק באגשוט בגיל 91, לאחר שהיה בנה האחרון של המלכה ויקטוריה שנותר בחיים. נכדו אלסטייר ירש את תאריו. על שמו קרוי אי הנסיך פטריק.
Sputnikmusic
Sputnikmusic (ידוע גם כ"Sputnik") הוא אתר אינטרנט המציע טורי ביקורת על אלבומי מוזיקה, חדשות מוזיקה, מאמרים, נתונים, ועוד. האתר, המבוסס על שיטת ויקי, נבדל מאתרים דומים כדוגמת פיצ'פורק, בכך שהוא מאפשר הן למבקרי מוזיקה מקצועיים והן לחובבנים לנהל את תוכן האתר, להוסיף בו טורי ביקורת ולדרג את התכנים בו, בדומה לאתר IMDb.
האתר נחשב למוביל בתחומו וכמקור אמין למידע, וזוכה לחשיפה בעיתונות המרכזית ובאתרי אינטרנט שונים המביאים סימוכין מהאתר.
ככלל, צוות האתר נוטה לעסוק באלבומים והוצאות לאור חדשות, אך רשאים לעסוק ולכתוב אודות כל מוצר מוזיקה אשר יצא לאור באופן רשמי. למרות שהאתר מכסה את כל סגנונות המוזיקה, שמים העורכים דגש על אמנים שאינם נמנים עם המיינסטרים כגון סיניק.
היסטוריה
"Sputnikmusic" הושק במקור על ידי ג'רמי פרוארדה (Jeremy Ferwerda) כשלוחה של האתר "Mxtabs", שעסק בטבלטורה לכלים שונים, ו-"Sputnikmusic", שנקרא אז "MusicianForums" היווה עבורו כתובת לביקורת מוזיקה. בימיו הראשונים, התכנים שרווחו באתר היו בעיקר סגנונות כרוק והבי מטאל. ביוני 2006, בעקבות תביעת זכויות יוצרים שהגיש ארגון "Music Publishers' Association" (MPA), בטענה לשימוש לא חוקי בטבלטורות, נסגר האתר. "MusicianForums" השתנה ל-"SputnikMusic Forums". מנקודה זו, קיבל האתר שיפור משמעותי בהכנסת תוכן מקצועי והוספת דפים.
צוות האתר
על מנת לקבוע את זהותם המקצועית של המשתמשים, מחולקות דרגות החשיבות של הצוות לארבעה דרגים שונים:
ויליאם אורוויל דאגלס
ויליאם אורוויל דאגלס (באנגלית: William Orville Douglas; ) היה משפטן ופוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית. הוא מונה על ידי הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט כאשר היה בן 40, אחד משופטי בית המשפט העליון הצעירים ביותר בעת מינויים. תקופת כהונתו על כס השיפוט, 36 שנים ו-211 ימים, בין השנים 1939–1975, היא הארוכה ביותר מכל תקופות הכהונה של כל שופטי בית המשפט העליון לדורותיהם. ב-1975 כינה המגזין טיים את דאגלס "לוחם זכויות האזרח הדוגמטי והמחויב ביותר שאי פעם ישב על כס השיפוט".
לאחר ילדות בה משפחתו נדדה מספר פעמים ממקום למקום, למד דאגלס בקולג' וייטמן על בסיס מלגה. ב-1925 הוא סיים את לימודיו בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קולומביה, והצטרף לסגל בית הספר למשפטים של אוניברסיטת ייל. לאחר ששימש כיושב הראש השלישי של הוועדה לניירות ערך ולבורסות, מונה דאגלס ב-1939 כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית במקומו של לואי ברנדייס. הוא היה בין אלו ששקלו ברצינות להתמודד על מועמדות המפלגה הדמוקרטית למשרת סגן נשיא ארצות הברית בבחירות לנשיאות של 1944. בבחירות לנשיאות של 1948 הוא היה נתון למסע שכנועים להתמודד שוב על משרת סגן הנשיא, אך סירב. דאגלס כיהן על כס השיפוט עד לפרישתו ב-1975, ולאחר מכן מונה במקומו ג'ון פול סטיבנס. הוא מחזיק במספר שיאים כשופט בית המשפט העליון, כולל המספר הרב ביותר של פסקי דין שכתב.
דאגלס כתב את חוות דעת הרוב בפסקי דין מרכזיים כמו "ארצות הברית נגד חברת סרטי פראמונט" מ-1948, "טרמיניילו נגד עיריית שיקגו"  מ-1949, "בריידי נגד מרילנד"  מ-1963 ו"גריזוולד נגד קונטיקט"  מ-1965. הוא כתב חוות דעת משלימות או חוות דעת מיעוט בפסקי דין כמו "דניס נגד ארצות הברית" מ-1951, "טרי נגד אוהיו"  מ-1968, ו"ברנדנבורג נגד אוהיו"  מ-1969. הוא גם נודע כמתנגד תקיף של מלחמת וייטנאם וכתומך נלהב של הסביבתנות.
קורות חייו
ב-1904, כשהיה דאגלס בן שש, נפטר אביו בפורטלנד שבאורגון. בהמשך טען דאגלס שאמו נותרה חסרת כל. לאחר שהמשפחה עבר מעיירה לעיירה במערב, התיישבה אמו עם שלושת ילדיה הקטנים ביאקימה שבמדינת וושינגטון. ויליאם, כמו שאר בני משפחת דאגלס, עבד בעבודות מזדמנות כדי לסייע בפרנסת המשפחה, ולימודים בקולג' היו מעבר להישג ידו. בטקס הסיום של לימודיו בבית הספר התיכון של יאקימה הוא נשא את נאום הסיום ובזכות הצלחתו בלימודים הוא קיבל מלגה אקדמית מלאה ללימודים בקולג' וייטמן שבוואלה וואלה, וושינגטון.
בעת לימודיו בווייטמן, היה דאגלס חבר באחוות בטא-תטא-פאי. הוא עבד במגוון משרות במקביל ללימודיו, כולל כמלצר וכחצרן במהלך שנת הלימודים ובמטע דובדבנים בחופשת הקיץ. העבודה בקטיף דובדבנים, אמר דאגלס לימים, השפיעה על הקריירה המשפטית שלו. לימים הוא סיפר על העניין הראשון שגילה בתחום המשפטים: