cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דרוויניזם חברתי
האם דרווין היה דרוויניסט חברתי?
הזרם הנגדי של ההיסטוריונים, בעקבות ג'ון גרין (John C. Greene), מדגיש כי דרווין ראה בברירה הטבעית, כלומר בהישרדותם של הכשירים ביותר, אמצעי המסביר את האבולוציה החברתית האנושית. בספרו "מוצא המינים" ציין דרווין כי המלחמות בטבע, הרעב והמוות גורמים להיווצרותן של חיות עליונות יותר. בספר "מוצא האדם" אימץ דרווין את השקפתו של מאלתוס שמלחמת הקיום בטבע מבורכת, בבחינת הכרח בל יגונה. כמו כן אימץ שם את גישתו של גאלטון, שבחברה האנושית התרבותית קיים כשל: פרטים חלשים בגופם או בנפשם שהיו נכחדים בחברה הפראית, מוחזקים בחיים בחברה התרבותית. טיפול רפואי ל"בלתי ראויים לחיות", עזרה לעניים, בתי מחסה, חיסונים – כל אלה מחלישים את הגזע האנושי. בספרו כתב:
ההיסטוריון רוברט יאנג טוען כי מאחר שבספרו "מוצא האדם" דן דרווין במפורש בשאלות חברתיות כגון מעמדם של מפגרים, עניים, נשים ובני גזעים לא לבנים לאור התאוריה שלו, ההפרדה בין הפן הביולוגי וכביכול מדעי בתאוריה שלו לבין הפן החברתי וכביכול בלתי-מדעי בתאוריה היא הבחנה מלאכותית ואנכרוניסטית, שאינה בת קיימא.
עמנואל אלבז-פלפס
עמנואל אלבז-פֵלְפְּס (נולדה ב-1982) היא עיתונאית ישראלית, מגישה בתוכנית מהצד השני עם גיא זהר המשודרת בכאן 11. קודם לכן, שימשה כתבת חדשות החוץ בחדשות 10 ולאחר מכן, ב, במשך 11 שנים, עד יוני 2020.
ביוגרפיה
אלבז-פלפס נולדה בפרבר של פריז למשפחה של יהודים יוצאי מרוקו ואלג'יריה. היא עלתה לבדה לישראל בשנת 2000. בעלת תואר ראשון בהיסטוריה של המזרח התיכון בעת החדשה ובתולדות עם ישראל, ותואר שני במזרח תיכון בן-זמננו – שניהם מאוניברסיטת תל אביב. כמו כן, למדה בבית הספר לאמנויות התקשורת חשיפה.
החלה את דרכה בתקשורת כמתרגמת ועורכת באתר "ג'רוזלם פוסט". בהמשך, כתבה וערכה שם את המהדורה בצרפתית. ב-2007 עברה ל"ישראל פוסט", בתפקיד עורכת חדשות החוץ.
בשנים 2014–2016 עבדה כנספחת תקשורת בשגרירות ישראל בצרפת.
ב-2017 חזרה לעשייה עיתונאית והצטרפה לתוכנית התחקירים החדשה "זמן אמת", המשודרת בכאן 11, ובמסגרת התוכנית יצרה את הסרט "העוקץ של המאה" עם הבמאי ארי פינס.
בנובמבר 2017 שבה אלבז-פלפס לחדשות עשר ככתבת לענייני חדשות חוץ. היא המשיכה בתפקידה גם לאחר מיזוג רשת וערוץ עשר, ושימשה בתפקיד זה עד יוני 2020. מאז יולי 2019 היא מגישה את התוכנית "משחק חוץ" בערוץ הכנסת, שמשודרת גם בשידור חוזר בערוץ כאן 11. ביוני 2020 היא בקשה לעזוב את "חדשות 13" כדי להצטרף ככותבת לתוכנית מהצד השני עם גיא זהר המשודרת בערוץ כאן 11, שם היא גם מגישה טור קבוע.
אלבז-פלפס נשואה ואם לשניים.
המסעדה של טום
המסעדה של טום היא דיינר השוכן בשדרות ברודוויי פינת רחוב 112, בשכונת מורנינגסייד הייטס במנהטן, ניו יורק. המסעדה נפתחה בשנות ה-40 של המאה ה-20 ומופעלת על ידי משפחת זוליס שמוצאה יווני.
הדיינר נמצא במסגרת הסיורים שהוביל קני קריימר בניו יורק ("Kramer's Reality Tour"). רבים מן המבקרים במסעדה הם סטודנטים ואנשי סגל באוניברסיטת קולומביה הסמוכה ותיירים בעיר. הסנאטור ג'ון מקיין אכל לעיתים קרובות במסעדה של טום כשביקר את בתו מייגן כשהייתה סטודנטית באוניברסיטת קולומביה.
בתרבות
המסעדה של טום היוותה השראה לשירה של סוזן וגה "Tom's Diner" שיצא ב-1987.
באותה שנה הופיע צדה החיצוני של המסעדה בפרק של הסדרה האישה הביונית.
בפרקים הראשונים של הסדרה סיינפלד נראה השלט שעל המסעדה עם הכיתוב המלא, אך בהמשך נגלה רק השם "מסעדה".
אריאל בריקמן
ביוגרפיה
בריקמן גדל בקיבוץ ברור חיל, הוא בנם של שרה, ניצולת שואה ויחזקאל בריקמן שעלו מפולין. התגייס לצה"ל וסיים קורס טיס במגמת קרב. לאחר האימון המתקדם שירת כטייס F-4 פנטום בטייסת העקרב. בהמשך שירותו בחיל האוויר שימש סגן מפקד טייסת, פיקד על טייסת 102 בשנים 1999 עד 2001 ועל טייסת 101 בשנים 2001 עד 2003. ביולי 2006 מונה למפקד בסיס חצור ופיקד עליו במהלך מלחמת לבנון השנייה. ב-2009 השתחרר משירות הקבע.
כיהן כמנכ"ל קרן רמון ע"ש אילן ואסף רמון וחבר בצוות הטייסת - מתחם סימולטורי טיסה שנמצאת במבנה סינמה סיטי גלילות.
חיים אישיים
בריקמן נשוי ואב לשלושה.
שיבלבה
שיבלבה (Xibalba) היא שמו של העולם התחתון של המוות והריקבון במיתולוגיה של המאיה. היא מתוארת כאולם מתחת לפני האדמה אשר נשלט על ידי 12 אלי המאיה.
הכוכב האדום בלגרד (כדורגל)
מועדון הכדורגל הכוכב האדום בלגרד (בסרבית-קירילית: Фудбалски клуб Црвена звезда Београд) היא קבוצת כדורגל סרבית מעיר הבירה בלגרד, המשחקת בליגת העל הסרבית. הכוכב האדום הוא אחד משני מועדוני הכדורגל הבכירים של העיר, והוא ממועדוני הכדורגל המעוטרים ביותר בדרום מזרח אירופה.
היריבה הגדולה ביותר של המועדון היא פרטיזן בלגרד, והמשחקים ביניהם מכונים הדרבי של בלגרד או "הדרבי הנצחי". המתיחות בין שני המועדונים כל כך גדולה, שאין כמעט משחק דרבי בין שני המועדונים שלא נגמר ללא התנהגות אלימה מצד האוהדים או השחקנים. לפי סקרים שנערכו ברחבי סרביה התגלה שהכוכב האדום בלגרד הוא מועדון הכדורגל הנערץ ביותר במדינה ולו יש את כמות האוהדים הגדולה ביותר. כינויו של המועדון בפי האוהדים הוא "delije" ("הגיבורים").
שיבלבה
שיבלבה ידועה כמקום מלא מבחנים ומלכודות, כשכבר בשביל המוביל אליה קיימים מכשולים.
הכוכב האדום בלגרד (כדורגל)
המועדון משחק באצטדיון ראיקו מיטיץ', המכונה גם "המראקנה" (או "המראקנה הקטן") על שמו של אצטדיון הכדורגל המפורסם שבברזיל. מאז 2010 חברת הגז הרוסית גזפרום היא הספונסר הראשי של הקבוצה.
תקופת יוגוסלביה
בתקופת מלחמת העולם השנייה, בפברואר 1945, קבוצה של שחקני כדורגל צעירים וחברי ליגת הנוער האנטי-פשיסטית המאוחדת של סרביה החליטו להקים אגודת ספורט לנוער, שהפכה לתנועת "הכוכב האדום בלגרד". קודם לכן, בדצמבר 1944, פורקו כל מועדוני הספורט הסרביים וב-5 במאי 1945 המזכיר הקומוניסטי לענייני ספורט, מיטרה מיטרוביץ'-דיילאס חתם על צו שפירק רשמית את כל המועדונים שהתקיימו בשטחי הרפובליקה הסוציאליסטית של סרביה. המועדונים פורקו בעקבות הכיבוש הגרמני. נעשה ניסיון של יוסיף ברוז טיטו, לארגן ליגה כדי שכל המועדונים ישתתפו בה. שני מועדוני הכדורגל הפופולריים ביותר בבלגרד היו מועדון "יוגוסלביה" ומועדון "OFK בלגרד". קבוצת הכוכב האדום הוקמה על משאבי קבוצת "יוגוסלביה", כולל האצטדיון, המשרדים וצבעי המדים האדומים-לבנים, יחד עם הלוגו, אליו נוסף כוכב.
שיבלבה
בשיבלבה מצויים לפחות שישה בתים מלאי מלכודות כמו הבית האפל, הבית הקפוא, בית שמלא יגוארים, בית שמלא סכינים ועוד.
הכוכב האדום בלגרד (כדורגל)
תקופת יוגוסלביה
השם "הכוכב האדום" התקבל אחרי דיונים ממושכים שרצו לקרוא לקבוצה בשם "כוכב העם", "הכוכב הכחול", "הפרולטריון", מועדון "סטלין" וכן הלאה. עד מהרה, הקבוצה אומצה כסמל ללאומנות הסרבית, בתקופת יוגוסלביה ומחלקות הספורט של המועדון הזה נותרו לפופולריות ביותר בסרביה עד ימינו. ב-4 במרץ 1945 הקבוצה שיחקה את משחק הבכורה שלה נגד הגדוד הראשון של הבריגדה השנייה של ארגון KNOJ (חילות ההגנה העממית של יוגוסלביה) וניצחה בתוצאה 3–0.
ההצלחה הראשונה של הקבוצה וצעדיה הראשונים לקראת הכרה אמיתית באו בעונת 1951, כשהקבוצה זכתה באליפות הלאומית הראשונה שלה עם הזכייה באליפות ליגת העל היוגוסלבית באותה שנה. בהרכב הקבוצה שיחקו כדורגלנים כברנקו סטנקוביץ', ולדיצה פופוביץ', ראיקו מיטיץ', בורה קוסטיץ' ודרוגסלאב שקולראק. שחקנים אלה היו שותפים גם לזכייה בארבע אליפויות, שני גביעים וזכייה בתואר כלשהו במשך 5 עונות רצופות. כאלופה, הכוכב האדום קיבלה את הזכות להשתתף בגביע האירופי בעונת 1956/1957 בה העפילה עד לשלב חצי הגמר. בעונת 1957/1958, הקבוצה העפילה עד לשלב רבע הגמר, בו הובסה בתוצאה 4–5 בסיכום הכולל על ידי מנצ'סטר יונייטד האנגלית. מנצ'סטר, עם מאט באזבי על הקווים, הצליחה להביס את הסרבים 2:1 באנגליה, לפני שהתקשו מולם בבלגרד, במשחק שהסתיים בשוויון 3–3 באצטדיון פרטיזן. המשחק השני נודע בתור משחקם האחרון של תינוקות באזבי: בטיסתם חזרה לאנגליה ביום המחרת, המטוס התרסק במינכן, בהתרסקות שהביאו למות 23 איש, כולל שמונה משחקני מנצ'סטר יונייטד.
לאחר תקופת המאמן מיליאן מיליאניץ', הגיע זמנו של ברנקו סטנקוביץ' שכיהן כמאמן במשך ארבע שנים שבהן זכה בשלושה תארים כולל העפלה ראשונה לגמר מפעל אירופי. אחרי שהכוכב האדום בלגרד הדיחה קבוצות כמו ארסנל, וסט ברומיץ' אלביון והרטה ברלין. הכוכב האדום העפילה לראשונה לגמר גביע אופ"א בשנת 1979, כשהתמודדה נגד בורוסיה מנשנגלדבך והפסידה 1–2 בסיכום שני המשחקים.
בשנות ה-80 מונה גויקו זק לאמן את הקבוצה שוב, לאחר שאימן אותה בעונת 1976/1977, והוא כה עם המועדון באליפות יוגוסלביה בעונת 1983/1984 אך נאלץ לעזוב בעונת 1985/1986 בעקבות שערוריית מכירת משחק בה היה מעורב ראש התאחדות הכדורגל דאז, סלבקו שייבר.
לאחר עזיבתו של זק, בוצעו שינויים גדולים במועדון. למאמן מונה וליבור ואסוביץ' והוא חוזק בשחקני הרכב צעירים רבים. הקבוצה התמקדה במשחקי המפעלים האירופיים והחל מעונת 1986/1987 הגיע תור הזהב של הקבוצה במפעלים האירופיים, שהתחיל בניצחון על ריאל מדריד והושלם בזכייה בגביע אירופה לאלופות בעונת 1990/1991, שלווה בזכייה רצופה בארבע אליפויות לאומיות. הקבוצה זכתה בגביע אירופה ב-29 במאי 1991, לאחר שניצחה 5–3 את אולימפיק מרסיי בדו-קרב פנדלים במשחק הגמר שנערך לעיני 60,000 צופים באצטדיון סן ניקולה בבארי שבאיטליה. הכוכב האדום נותרה בלתי מנוצחת בעונה זו ובגביע הביניבשתי שנערך ב-1991 בטוקיו.
לאחר נפילת מסך הברזל
ב-1992 הקבוצה נחלשה בעקבות עזיבת מספר רב של שחקנים. בעקבות מלחמות יוגוסלביה, הכוכב האדום נאלצה לארח את משחקיה בבודפשט ובסופיה. בעונת 1991/1992 שונה פורמט טורניר ליגת האלופות ונוספו לו שלבי בתים הכוללים ארבע קבוצות כל אחד. חרף אובדן הבייתיות, הכוכב האדום סיימה במקום השני בביתה. בזירה הלאומית, הכוכב האדום איבדה את היריבות שהייתה לה עם היידוק ספליט ודינמו זאגרב שעזבו את הליגה, כמו הקבוצות האחרות מקרואטיה, סלובניה ומקדוניה והליגה היוגוסלבית הצטמצמה מאוד בשל מלחמת בוסניה. בסוף מאי האו"ם הטיל סנקציות על יוגוסלביה ונאסר על נבחרת הכדורגל שלה לשחק. כל אלה השפיעו קשה גם על הקבוצה עצמה. בתקופה זו, ממאי 1992 עד מאי 2000 הקבוצה זכתה באליפות אחת בלבד (1994/1995), אך הצליחה לזכות בגביעים לאומיים והגיעה להישג נאה בגביע מחזיקות הגביע בעונת 1996/1997.
מיד לאחר שהסתיימה הפצצת יוגוסלביה על ידי נאט"ו, הכוכב האדום זכתה בגביע ה-17 בתולדותיה (עונת 1998/1999) כשגברה בתוצאה 4:2 על יריבתה המושבעת פרטיזן בלגרד. שתי עונות לאחר מכן המועדון חזר לאור הזרקורים האירופי כשהתמודדה במוקדמות ליגת האלופות בעונת 2001/2002 אך הודחה על ידי באייר לברקוזן (0–0 ו-0–3), שהעפילה באותה עונה עד לגמר. סלאבוליוב מוסלין, שאימן את הקבוצה עזב בספטמבר 2001.
הכוכב האדום הצליחה לזכות באליפות ליגת העל של סרביה ומונטנגרו בעונות 1999/2000, 2000/2001, 2003/2004 ובעונת 2005/2006. היא התמודדה במוקדמות ליגת האלופות בעונת 2006/2007 ושוב הודחה מוקדם, הפעם על ידי מילאן (1–3 בסיכום הכולל), שזכתה באותה עונה בליגת האלופות. יתר על כן, הכוכב האדום התמודדה בשלב הבתים של גביע אופ"א בעונת 2007/2008 כשהפסידה בדקה האחרונה לבאיירן מינכן בתוצאה 23.
הכוכב האדום שבה וזכתה באליפות ליגת העל הסרבית בשנת 2018 ובעונת 2018/2019 העפילה לשלב הבתים של ליגת האלופות. אחרי שהדיחה את רד בול זלצבורג בשלב הפלייאוף הכוכב האדום התמודדה לראשונה בשלב זה של ליגת האלופות בפורמט המודרני שלה, לא כולל את גרסתה הקודמת כגביע אירופה לאלופות.
בעונת 2022/23 הוגרלה לשחק בסיבוב המוקדמות השלישי של ליגת האלופות מול פיוניק ירבאן, אותה עברה עם ניצחונות 0-2 ו-5-0. בפלייאוף ליגת האלופות הוגרלה הכוכב האדום מול מכבי חיפה. במשחק הראשון נחלה הכוכב הפסד 2-3 למכבי חיפה בישראל ובגומלין בבלגרד שבוע לאחר מכן, לאחר שהובילה 1–2 במחצית, ספגה הכוכב שער שוויון בדקה ה-90 משער עצמי של מילאן פאבקוב, ונשרה לשלב הבתים של הליגה האירופית.
ב-19 במאי 2023 מונה ברק בכר הישראלי למאמן הקבוצה.
אצטדיון הקבוצה
מגרש הבית של הקבוצה הוא אצטדיון ראיקו מיטיץ', שהיה ידוע בעבר כאצטדיון הכוכב האדום, ומאז ה-21 בדצמבר 2014 נקרא על שם ראיקו מיטיץ', שכבש 262 שערי ליגה במדי המועדון והיה כוכב נבחרת יוגוסלביה ולאחר מכן גם מאמן הנבחרת.
האצטדיון מכיל 55,539 מושבים שהופכים אותו לאצטדיון הגדול ביותר בסרביה. האצטדיון נחנך ב-1963 ונודע בשם "מראקנה", בשל תכולת השיא שלן שהייתה 110,000. באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20, על מנת לעמוד בתקני הבטיחות של אופ"א, האצטדיון שופץ ותכולת המושבים ירדה.
בשנת 2008 בוצע שיפוץ נוסף שכלל התקנת תאורה חדשה, דשא סינתטי ומשטח אימונים מחודש. בשנת 2011 נוספו תאי אח"ם, תא לעיתונאים, מרכז תקשורת, מסעדה ובית קפה. בצדו המערבי של האצטדיון ישנה חנות רשמית של המועדון. האצטדיון הוכתר בתור אחד האצטדיונים הטובים באירופה.
תארים
אליפויות לאומיות (31): גביעים לאומיים (24): ליגת האלופות (1): הגביע הביניבשתי (1): גביע מיטרופה (2):
בזיליקת נוטרדאם (מונטריאול)
בזיליקת נוטרדאם (בצרפתית: Basilique Notre-Dame de Montréal) היא בזיליקה ברובע ההיסטורי של מונטריאול העתיקה במונטריאול, קוויבק, קנדה. הכנסייה נמצאת ברחוב 110 Notre-Dame, בפינת רחוב סן סולפיס. הוא ממוקם ליד סמינר סן סולפיס ולפני כיכר Place d'Armes. הבזיליקה בנויה בסגנון התחייה הגותית.
מאנגסונג מאנגטסן, קיסר טיבט
מאנגסונג מאנגטסן (בטיבטית: མང་སྲོང་མང་བཙན) היה הקיסר השני, או השלישי, של האימפריה הטיבטית. הוא היה בנו של ונכדו של סונגסן גמפו, מייסד האימפריה הטיבטית. ישנה מחלוקת לגבי מספרו של מאנגסונג כקיסר טיבט, אין זה וודאי אם ירש את אביו או את סבו כקיסר. כאשר ירש את כס האימפריה, מאנגסונג היה צעיר מכדי לתפקד כקיסר ולכן הוקם ממשל עוצרות למספר שנים עד שגדל.
ביוגרפיה
מאנגסונג מאנגטסן היה נכדו של סונגסן גמפו ונינו של, שני האבות המייסדים של האימפריה הטיבטית. תאריך לידתו אינו ידוע אך הוא כנראה נולד בטווח השנים 645-650. מאנגסונג מאנגטסן נישא לאישה בשם (Khri ma lod) שהעניקה לו את בנו,, אשר בסופו של דבר ירש אותו אחרי מותו כקיסר. קרי-מה-לוד הייתה יורשת העצר של מאנגסונג מאנגטסן והחזיקה בתואר "טסמפו" (צורת הנקבה של התואר של "טסנפו", קיסר טיבט). מאנגסונג מאנגטסן השתייך, השושלת ששלטה בממלכת טיבט לפני עלייתה של האימפריה הטיבטית העוצמתית. מלכי טיבט של שושלת יארלונג לפני עליית האימפריה הטיבטית נשארים בגדר מיתולוגיים, ואין הוכחה חותכת לקיומם.
מחלוקת ירושה
בשנת 618, סונגסן גמפו ירש את אביו כשליט ממלכת טיבט וייסד את האימפריה הטיבטית. סונגסן החל במדיניות לוחמנית של התרחבות כנגד המדינות הגובלות בטיבט. במהלך שלטונו סונגסן כבש את ממלכות ו, ואף את נפאל. בנקודה כלשהי שאינה ידועה בשנות ה-40 של המאה ה-7 (640-650) סונגסן גמפו פרש מתפקידו כקיסר האימפריה לטובת בנו ויורש העצר שלו,. תוך 5 שנים מאז שירש את אביו, גונגסונג גונגטסן נפטר וסונגסן גמפו נאלץ לחזור לתפקד כקיסר. לא ברור אם גונגסונג גונגטסן באמת הוכתר כקיסר במהלך חמש השנים שבהן אומרים שהוא שלט, ואין שום אזכור לשלטונו במקורות הסיניים או הטיבטים. לכן הוא לפעמים לא נכלל ברשימת השליטים הטיבטים. כך נוצר מצב בו לא מובן אם מאנגסונג מאנגטסן ירש את סונגסן גמפו או את אביו גונגסונג גונגטסן בסוף 5 השנים בהן שלט (שייתכן שלא התרחשו כלל).
פעולות תחת גאר טונגטסן
בשנת 650, סונגסן גמפו נפטר. מאנגסונג מאנגטסן ירש אותו (או את אביו) באותה שנה כקיסר טיבט וכמלך טיבט ה-34. אולם, כאשר ירש את הכס, מאנגסונג מאנגטסן היה פעוט בן 3 בלבד ולא היה ביוכלתו לנהל את האימפריה. על כן, השר העליון של האימפריה שימש כעוצר של מאנגסונג מאנגטסן והשליט דה פקטו של האימפריה. גאר טונגטסן נולד והשתייך לשבט הגאר, משפחה טיבטית עוצמתית שהתרכזה במזרח להסה. משפחת הגאר, למעשה, הייתה המשפחה החזקה ביותר בטיבט במהלך המאה ה-7. גאר טונגטסן היה לשליט מוצלח, כתבים סיניים היסטוריים תיארו את גאר טונגטסן כשליט חכם, נחוש וקפדן, לוחם אמיץ וגנרל מיומן. שאיפותיו תאמו לשאיפות של סונגסן גמפו וניתן לו התואר "הכובש".
בשנת 663, שממזרח לאימפריה הטיבטית (שנכבשה מספר שנים מוקדם יותר על ידי סונגסן גמפו), לא הייתה כפופה לחלוטין לטיבט והחלה לתפקד שוב כממלכה עצמאית. זה פתח מלחמה בין אז'ה לטיבט. שני הצדדים, אז'ה וטיבט, שלחו שליחים לסין כדי לבקש את התערבותה במלחמה לטובת הצד שלהם. התגובה הסינית הייתה לשלוח צבא כחלק ממשלחת צבאית לטובת אז'ה, כדי להגן על הממלכה. אולם, הודות לעריקתו של אחד מהשרים של אז'ה לטובת הטיבטים, הגנות ממלכת אז'ה נחשפו. כשהטיבטים תקפו הם בהצלחה מחצו את כוחות ממלכת אז'ה וכבשו שנית את הממלכה. היא הפכה ליותר ויותר טיבטית, היא אימצה את השפה הטיבטית והתרבות, מיסים מטעם טיבט הוטלו עליה וצבאות גויסו מכוחותיה לטובת טיבט. כעת, לאחר הקמפיין הצבאי המוצלח של גאר טונגטסן, אז'ה נכבשה ונקלטה סופית לאימפריה הטיבטית.
במהלך תקופת מלכותו של מאנגסונג מאנגטסן, היחסים של טיבט עם סין, שהייתה אז תחת שושלת טאנג, נחלשו ואף נשברו. זה קרה הודות להתרחבות הטיבטית לתוך השטחים של שושלת טאנג. בשנת 658, מאנגסונג מאנגטסן ביקש מהקיסר הסיני נסיכה סינית להינשא לה, ממש כמו שסונגסן גמפו עשה כ-20 שנה לפני כן. אולם, בקשתו סורבה. מאוחר יותר מספר התנגשויות צבאיות התרחשו בין סין לטיבט.
בשנת 665 החל הכיבוש הטיבטי של דרך המשי ו. בשנת 658 סין השתלטה על ממלכות חוטאן ו ודרך המשי, והקימה באזור מדינות חסות. בסביבות שנת 662, מאנגסונג מאנגטסן כרת ברית עם, שהיא בעצמה הייתה ווסאלית של סין. יחד, הטיבטים והטורקים המערביים החלו לפשוט על מדינות החסות של שושלת טאנג בדרך המשי. צבאות טיבטים נשלחו דרך ההרים ממזרח לאגן טארים לעבר שטחיה של שושלת טאנג. באמצע הדרך הטורקים הצטרפו לטיבטים וביחד כבשו את אזור קאשגאר, יחד עם ערי מפתח על דרך המשי כמו, מה שקטע את גבולה של סין עם הודו ופרס. משם, הטיבטים כבשו את כל אגן טארים מידי סין עד שנת 670. רק בשנת 692 הסינים כבשו את אותן טריטוריות חזרה, ואז בשנת 792 הטיבטים כבשו אותם שוב.
שליט דה פקטו
בשנת 667, גאר טונגטסן נפטר. לאחר פטירתו מאנגסונג מאנגטסן קיבל את השליטה על האימפריה דה פקטו, הוא היה גדול מספיק, בן 20 בערך. אולם שבט הגאר עוד היה חזק ובעל השפעה רבה על מאנגסונג. כאשר גאר טונגטסן נפטר, האימפריה הטיבטית שלטה בכל ה והמשיכה להתרחב במהירות במרכז אסיה. בשנת 668, כחלק מהכנה לקראת מתקפה סינית צפויה, הטיבטים בנו ביצורי הגנה ב-Jima Gol, נהר שזרם דרומית לימת צ'ינגהאי בשטח של הכבושה. כשנה לאחר מכן, בשנת 669, ייתכן שבגלל הפגנת הכוח הטיבטי שנה מוקדם יותר, אנשים רבים מממלכת אז'ה הגיעו לחצר המלוכה של הקיסר הטיבטי (מאנגסונג מאנגטסן) והפגינו בפניו כניעה וכבוד, ונשבעו שבועת נאמנות כנתינים למלך הטיבטי.
בפתאומיות באביב של שנת 670, הטיבטים פתחו במתקפה גדולה נגד הטריטוריות בחלק המערבי של אגן טארים שעוד נותרו תחת שליטה סינית. עם סיוע צבאי של, שהייתה כבושה כבר משנת 665, הטיבטים כבשו את העיר המבוצרת של (מדינת חסות של סין), העיר. רק שתי הערים ו שממוקמות מזרחית יותר החזיקו מעמד נגד הטיבטים. בנקודה הזו הסינים נסוגו מ"", שהיו ארבעה חילות מצב ששושלת טאנג הציבה באגן טארים על מנת לשלוט בו. אלו היו חלק שנכבש בקושי רב מבין הקולוניות שלה במרכז אסיה.
באמצע שנת 670 התרחש. הקרב התרחש ליד אגם צ'ינגהאי בין כוחות טיבטים לכוחות של שושלת טאנג על שליטה באגן טארים. כ-50,000 חיילים תחת הגנרל הסיני נלחמו נגד 400,000 חיילים טיבטים. תחילה שו רנגויי השאיר מאחור את רכבת הכבודה שלו יחד עם 20,000 חיילים והתקדם לעבר אגם צ'ינגהאי עם 50,000, שם חיכה לו צבא טיבטי גדול בהרבה תחת הגנרל הטיבטי (בנו של גאר טונגטסן). הטיבטים תקפו וכבשו את רכבת הכבודה ששו רנגויי השאיר מאחורה, ונלחמו בשו רנגויי בנהר דאפיי (נהר מדרום לימת צ'ינגהאי). בסופו של דבר שו רנגויי נסג מחוץ לממלכת אז'ה. אולם, הקרב הסתיים בניצחון אסטרטגי לסינים. אבדות הסינים עמדו על 20,000 חיילים מתים או פצועים, בעוד אבדות הטיבטים עמדו על כ-100,000. כתוצאה מהקרב, שושלת טאנג איבדה כל שליטה באגן טארים.
מותו וירושה
לאחר שהרחיב את שטחה של האימפריה שלו, הכפיף את ממלכות אז'ה וחוטאן ואף כבש חלקים נרחבים מסין, מאנגסונג מאנגטסן נפטר בשנת 676. אולם, העובדה על המוות של מאנגסונג מאנגטסן הוסתרה במשך שלוש שנים לאחר מותו, עד שנת 679. זאת מאחר שהטיבטים חששו כי הסינים ידעו שהם נותרו בלי מנהיג, וינצלו את החולשה הזו לתקוף. על פי מקורות סיניים, מותו לא הוסתר והוא נפטר בשנת 679.
באותה שנה בה מאנגסונג מאנגטסן נפטר, אשתו, קרי-מה-לוד, הולידה את בנו. טרידו סונגטסן נולד ככל הנראה כשבעה ימים או חודש לאחר מותו של מאנגסונג מאנגטסן. אין זה וודאי מתי נולד בדיוק אך זה כן מוכח שהוא נולד זמן קצר לאחר מות אביו. כשהגיע לגיל 3, טרידו סונגטסן שמע על מותו של אביו.
טרידו סונגטסן ירש את אביו, מאנגסונג מאנגטסן, כקיסר טיבט. כאמור, הוא היה קטן במות אביו ולכן הוא הוכתר כקיסר בעוד בנו השני של גאר טונגטסן, של שבט הגאר שימש כעוצר. , אימו של טרידו סונגטסן, חלקה כוח עם שבט הגאר בנוגע לשליטה באימפריה, מה שהפך אותה, למעשה, לאישה היחידה שאי פעם שלטה בטיבט בפועל.
מאנגסונג מאנגטסן נקבר במחוז בטיבט שבסין. קברו נמצא סמוך לקבר של סונגסן גמפו בעיר קונגיאי (בירת מחוז קונגיאי) וליד קבר בנו, טרידו סונגטסן.
איונים
האיונים (ביוונית: Ἴωνες) היו אחת משלוש הקבוצות האתניות שהרכיבו את העם ההלני.
לפי האגדה, האיונים היו צאצאיו של יון, בנו של קסותוס, ונכדו של הלנוס (האב הקדמון האגדתי של כל ההלנים, ששני בניו האחרים היו איולוס ודורוס).
למושג "איוני" היו שני מובנים ביוון העתיקה. במובן הצר, איוני היה מי שדובר את הניב האיוני, בעיקר ביישובים הממוקמים על איים בים האגאי, אך גם ביישובים בחוף המערבי של אנטוליה, באזור שקיבל את השם איוניה (לשם היגרו איונים דרך אתונה לאחר שגורשו מאדמתם, בחצי האי פלופונסוס, בעת הפלישה הדורית). במובן הרחב יותר, האיונים היו כל מי שדיבר בניב האיוני, בניב האטי או כל דיאלקט השייך למה שקרוי יוונית מזרחית.
שתי הקבוצות האתניות האחרות ביוון העתיקה היו הדורים והאיולים. האיונים חיו לחופי הים האגאי ועל רוב האיים בו. האיולים שכנו בבויאוטיה, לסבוס ובכמה איים לחוף אנטוליה. לעומתם, את הדורים, שהיוו את הקבוצה האתנית הגדולה מבין ההלנים, ניתן היה למצוא במקדוניה, פלופונסוס, כרתים, רודוס ובשישייה הדורית.
אוכלוסייה איונית גדולה נמצאה בתראקיה, והעיר הצרפתית מרסיי הוקמה על ידי מהגרים מהעיר פוקאיה שבאיוניה.
נור א-דין מחמוד
נור א-דין מחמוד (בערבית: نورالدين محمود; 1899–1981) היה קצין עיראקי ממוצא כורדי ששימש כמפקד חיל המשלוח העיראקי במלחמת העצמאות, מפקדם מטעם הליגה הערבית של כלל הצבאות הפולשים למדינת ישראל במלחמת העצמאות, וכן כראש ממשלת עיראק למספר שבועות ב-1952 ו-1953.
ביוגרפיה
מחמוד נולד במוסול. התגייס לצבא עיראק. בשנת 1948 היה בדרגת לואא' המקבילה לדרגת אלוף בצה"ל, ושימש כמפקד דיוויזיה 1 של הצבא העיראקי. הנהגתה של עיראק הובילה קו קיצוני כנגד הקמת מדינת ישראל ושליטי עיראק תיאמו את פלישת מדינות ערב לשטח המדינה החדשה. את ההכנות הוביל קצין אחר בדרגת לואא' בשם איסמעיל ספואת, אך משפרצה המלחמה מונה מחמוד למפקד הכוחות הפולשים. מחמוד נשא בתואר "מפקד הצבאות הפולשים בפועל", כאשר בתואר "מפקד הצבאות הפולשים" נשא עבדאללה הראשון, מלך ירדן. ב-8 במאי נפגש מחמוד עם עבדאללה, על מנת להכין את הכוחות ללחימה, ולאחר ההכרזה על הקמת מדינת ישראל פלשו מדינות ערב לשטח המדינה החדשה.
למעשה, לא היה לכוחות הפולשים פיקוד אחיד, ופיקודו של מחמוד היה פורמלי בלבד, והוא לא שלט בפועל בניהול הקרבות. על חיל המשלוח העיראקי פיקד בפועל זעים טאהר אל-זביידי ועל הכוח העיראקי הממוכן פיקד עקיד מוחמד רפיק עארף.
חיל המשלוח העיראקי כשל במשימותיו, ולא הצליח להשתלט על האזורים אותם יועד לכבוש, באזור בית שאן ועפולה בעקבות כישלונו במהלך הקרב על קיבוץ גשר במאי 1948. עם זאת, הצליח לבלום את הסתערות כוחות צה"ל על ג'נין במהלך הקרב על ג'נין. ב-1949, לאחר סיום המלחמה, הוחזר חיל המשלוח לעיראק.
בשנת 1952 שימש מחמוד כרמטכ"ל הצבא העיראקי. בנובמבר 1952 התפטרה ממשלת עיראק, בעקבות מהומות סטודנטים, והעוצר עבד אל-אילה הטיל על הפוליטיקאי הוותיק ג'מיל אל-מדפעי להקים ממשלה, אך הוא כשל בנסיונותיו. ב-23 בנובמבר 1952 מינה עבד אל-אילה את מחמוד לראש ממשלה. מחמוד דיכא את המהומות ביד קשה. ממשלתו של נור א-דין נועדה מלכתחילה להיות ממשלת מעבר קצרת ימים, והוא עצמו לא היה בעל שאיפות פוליטיות, פרט לשאיפה לשמר את שלטון בית המלוכה ההאשמי, לו היה נאמן. בעקבות המהומות נערכו בחירות חדשות, והשלטון נערך להעברת השלטון מהעוצר עבד אל-אילה למלך פייסל השני שהגיע לבגרות. במסגרת זו הוטלה הרכבת הממשלה על אל-מדפעי, ששב והחליף את מחמוד כראש ממשלה ב-29 בינואר 1953.
הוא מת בשנת 1981.
מאיה קסיר
מאיה קסיר (נולדה ב-1981) היא עורכת דין וזמרת סופרן ישראלית.
ביוגרפיה
קסיר סיימה לימודי תואר ראשון ושני בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה באנגליה, שם למדה אצל סוזן מקלוק וג'ון אוונס. כיום (2007) היא לומדת אצל אבי פורמנסקי במלגה של קרן התרבות אמריקה ישראל.
מאיה קסיר הרבתה להופיע באנגליה, בין השאר בוויגמור הול ובמרכז ברביקן בלונדון, בפסטיבל לידר באוקספורד ובפסטיבל צ'לטנהאם. כן הופיעה ברסיטלים באגם קומו באיטליה. בישראל שרה בתפקיד "קוריפין" באופרה ארמיד של גלוק בשנת 2006, עם התזמורת הקאמרית הישראלית ביצירה "יתום" של עודד זהבי ועם סימפונט רעננה ב"אלי שמע תחינתי", גם היא של עודד זהבי. היא הייתה חברה בתיאטרון הבימה, והייתה חברה בסדנת האופרה הבינלאומית בתל אביב בשנת 2006 הופיעה בתפקיד "בטי בות'" בציד המכשפות של וורד.
ברפרטואר האופראי של קסיר "קלאופטרה" ביוליוס קיסר של הנדל, "צרלינה" בדון ג'ובאני ו"סוזאנה" בנישואי פיגארו של מוצרט, האומנת בטבעת החנק של בריטן ו"מריה" בסיפור הפרברים של ברנשטיין.
בשנת 2007 פנתה מאיה לדרך חדשה, והחלה בלימודי משפטים במסלול האקדמי במכללה למנהל. היא סיימה את לימודיה בשנת 2010, התמחתה במשרד גלוזמן ושות’ (2012-2011) והתקבלה כחברה בלשכת עורכי הדין בישראל בשנת 2012. כיום, מאיה קסיר עובדת כעורכת דין עצמאית.
אלאנדו טאקר
ביוגרפיה
טאקר נולד בג'ולייט שבמדינת אילינוי, ארצות הברית. הוא שיחק בליגת המכללות במדי אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון בעונת 2002/03. בעונתו הראשונה השיג 12 נקודות למשחק, וקטף 5.9 ריבאונדים למשחק. בעונתו השנייה נעדר מרוב המשחקים עקב פציעה חמורה. בעונת 2004/05 הגיע לממוצע של 15.2 נקודות, ו-6.1 ריבאונדים למשחק, ובעונתו הרביעית כשחקן ליגת המכללות הגיע לממוצעים של 19.9 נקודות, 5.4 ריבאונדים ושני אסיסטים למשחק. בעונה זו 2007 שבר טאקר את שיא הנקודות לשחקן בקבוצתו, לאחר שחלף על פני מייקל פינלי. בתום העונה נבחר כאחד מעשרת השחקנים של העונה.
טאקר נבחר במקום ה-29 בסיבוב הראשון של דראפט ה-NBA על ידי פיניקס סאנס. בעונת 2007/08 לאחר שני משחקים בשורות הסאנס, הושאל טאקר לקבוצת אלבקרקי תאנד'ר בירדס מליגת הפיתוח של ה-NBA. באחדי ממשחקי הקבוצה קלע 40 נקודות נגד בייקרספילד. כעבור 5 משחקים ולאחר שהגיע לממוצע נקודות של 28.2 ול-7 ריבאונדים למשחק, הוחזר טאקר לשחק בשורות הסאנס, ב-18 בדצמבר, אך שב אל ליגת הפיתוח כעבור זמן קצר. בחודש ינואר 2008 הועבר בשנית לתאנד'ר בירדס, שב לזמן קצר לפיניקס וחזר לסיים את העונה באלבקרקי.
לאחר שחזר לפיניקס, הועבר לשחק בדצמבר 2009 באיווה אנרג'י שהייתה קבוצת החסות של פיניקס מליגת הפיתוח. לאחר שני משחקים הוחזר לפיניקס סאנס. בשלוש עונות בפיניקס סאנס השתתף ב-47 משחקים בלבד
בדצמבר 2009 עבר למינסוטה טימברוולבס מה-NBA. הוא שותף בארבעה משחקים בלבד, ועזב את הקבוצה במרץ 2010. באפריל 2010 חתם בגליטוס דה איזבלה מפוארטו ריקו.
באוגוסט 2010 חתם בלוקומוטיב קובאן הרוסית, ובנובמבר 2011 בגראן קנריה מן הליגה הספרדית.
באוקטובר 2012 עבר למילווקי באקס, אך בסוף החודש נפרד מהקבוצה. בפברואר 2013 חתם באינטר בראטיסלבה מסלובקיה וזכה איתה באליפות המדינה.
בעונת 2013/14 שיחק באקדמיק סופיה מבולגריה והגיע לממוצע נקודות של 16.6 למשחק ו-6.6 ריבאונדים, וב-2014/15 שיחק בבולון מצרפת.
את עונת 2015/16 פתח טאקר בנאנסי הצרפתית. הוא שוחרר ממנה, ובחודש נובמבר חתם במכבי קריית גת מליגת העל בכדורסל בישראל. בעקבות קרע במיניסקוס גמר טאקר את העונה' והחמיץ את ארבעת המשחקים האחרונים. במהלך עונה זו רשם 18.7 נקודות למשחק 5.7 ריבאונדים בממוצע. ב-2016 חתם בהפועל תל אביב. במהלך העונה נפגע קשה בפניו ונאלץ לשחק עם מסיכת מגן. באוקטובר 2017 חתם בהפועל אילת לעונת 2017/18. לאחר שלא הצליח להפגין את יכולתו המרשימה מהעונות הקודמות אף במדי אילת, ביום 14.11.2017, כחודש בלבד לאחר תחילת העונה, שוחרר מהקבוצה מטעמים בריאותיים.
שורה צ'רקאסקי
שורה צ'רקאסקי (באנגלית: Shura Cherkassky; 7 באוקטובר 1909 – 27 בדצמבר 1995) היה פסנתרן אמריקאי יליד האימפריה הרוסית, שנודע בביצועיו המבריקים, אם גם בולטים לעיתים בצביונם המיוחד, לרפרטואר הרומנטי.
ביוגרפיה
צ'רקאסקי נולד באודסה. משפחתו נמלטה לארצות הברית מפני המהפכה הרוסית והוא המשיך את לימודי הפסנתר שלו במכון קרטיס למוזיקה, אצל יוזף הופמן.
שורה צ'רקאסקי נקבר בבית הקברות הייגייט בלונדון, אנגליה.
יוהל איקנאל
יוהל איקנאל הייתה שליטת עיר המאיה פלנקה מ-23 בדצמבר 583 עד מותה ב-4 בנובמבר 604.
צ'ובשיה
רפובליקת צ׳וּבָשְׁיָה (ברוסית: Чувашская Республика, בתעתיק: צ'ובשסקיה רספובליקה, בצ'ובשית: Чӑваш Республики, בתעתיק: צ'בש רספובליקי) היא רפובליקה בפדרציה הרוסית. היא נמצאת בחלקו המזרחי של המישור המזרח אירופאי ברוסיה, בגדה המזרחית של הוולגה. הרפובליקה היא ביתו של העם הצ'ובשי.
הרפובליקה הוקמה ב-24 ביוני 1920 כאזור אוטונומי וקיבלה סטטוס של רפובליקה אוטונומית באפריל 1925. מבחינה מנהלית מחולקת הרפובליקה ל-21 אזורים.
יוהל איקנאל
היא עלתה לשלטון בנסיבות לא ידועות כשנה לאחר מותו של קאן באהלם הראשון. ייתכן שהייתה בתו או אחותו, אם כי אין כל עדות לכך. היא הייתה השליטה הראשונה הידועה בתולדות המאיה, ואחת משתי הנשים היחידות שאי פעם שלטו בפלנקה. ידוע רק על שני אירועים מתקופת שלטונה: ב-20 באוגוסט 593 התקיימו חגיגות גדולות לרגל סיום תקופה בלוח השנה. ב-23 באפריל 599 ספג צבאה מכה קשה מידי צבא העיר היריבה קלקמול, אשר חדר עד מרכז פלנקה וגרם נזק רב. המקורות מציינים ששלושת האלים של פלנקה "הושלכו לארץ". בעקבות התבוסה פלנקה שמרה על עצמאותה, אך נראה כי יוהל איקנאל ויורשיה היו מחויבים לחלוק כבוד לשליט קלקמול.
צ'ובשיה
היסטוריה
בין 1650 ו-1850 קיבלה רוב האוכלוסייה את הדת הנוצרית לאחר שהכנסייה הרוסית הפרבוסלבית שלחה מיסיונרים לאזור. בין 1860 ו-1914 עזבה כמחצית מהאוכלוסייה המקומית את האזור לאחר שהצאר אלכסנדר השני ביטל את הצמיתות ולאחר מכן במסגרת הרפורמות האגרריות של פיוטר סטוליפין.
יוהל איקנאל
לאחר מותה עלה לשלטון יוהל מאט. ייתכן שהוא היה בנה. בתקופת שלטונו, היה ג'נהב פאקאל דמות משפיעה מאוד בפלנקה, כך שכנראה הוא היה בעלה של יוהל איקנאל, או בן נוסף שלה.
צ'ובשיה
היסטוריה
ב-1940 הועברו על ידי השלטון הסובייטי 20,000 משפחות איכרים תושבי צ'ובשיה לחבל קרליה הסמוך לגבול הפיני, לאחר ששטחים אלו נכבשו על ידי ברית המועצות במלחמת החורף. ב-1941 הועברו 20,000 משפחות נוספות לאותו אזור. במהלך מלחמת העולם השנייה ובשנות התיעוש שאחרי המלחמה היגרו רוסים ואוקראינים רבים לערי צ'ובשיה שהתפתחו במהירות. האזור הכפרי נותר מיושב ברובו על ידי האוכלוסייה הוותיקה.
כלכלה
כלכלת הרפובליקה מתאפיינת בחקלאות ובתעשייה מפותחים. ענפים תעשייתיים בולטים הם הנדסת אלקטרוניקה (במיוחד תחום העברת אנרגיה) ומערכות פיקוח ושליטה.
דמוגרפיה
כ-64% מאוכלוסיית הרפובליקה מתגוררת בערים (נכון ל-2020). בעיר הגדולה - צ'בוקסרי מתגוררים כ-440 אלף תושבים.
בהתאם לתוצאות מפקד אוכלוסין משנת 2010 הצ'ובשים מהווים כ-67.8% מאוכלוסיית הרפובליקה, הרוסים - 26.5% והטטרים - 2.8%.
אלבר
{{פירושונים|
וילהלם השביעי, רוזן הסן-קאסל
וילהלם השביעי (21 ביוני 1651 קאסל - 21 בנובמבר 1670 פריז) היה הרוזן של הסן-קאסל בין 1663 ל-1670.
חייו
וילהלם השביעי נולד ב-21 ביוני 1651 בקאסל. אביו היה וילהלם השישי, רוזן הסן-קאסל (1629–1663) ואמו הייתה הדוויג סופיה מברנדנבורג (1623–1683). לאחר מותו של אביו עלה וילהלם לשלטון, אך מכיוון שהיה קטין, הייתה אמו עוצרת הרוזנות ומשלה בשמו.
וילהלם התארס עם בת דודו מריה אמליה מקורלנד (בתו של יאקוב מקורלנד), ולאחר האירוסין יצא לטיול הגדול, וביקר בהולנד, אנגליה, וצרפת. בפריז חלה וילהלם וקדח מחום. הרופאים ניסו לרפאותו על ידי חומרים משלשלים והקזות דם, אך כתוצאה מהטיפול מת וילהלם ב-21 בנובמבר 1670, והוא בן 19 בלבד. לאחר מותו של וילהלם, עלה לשלטון אחיו קרל, רוזן הסן-קאסל.
שלוחת גילברט
שלוחת גילברט או כתף גילברט (באנגלית: Gilbert Spur;בבולגרית: рид Гилбърт) הוא שלוחה הררית המכוסה קרח, בחלק הדרומי של רכס סנטינל, בהרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
אורכה של השלוחה 3.9 קילומטרים (בכיוון צפון-דרום) ורוחבה 2.3 קילומטרים (מזרח- מערב).
השלוחה ממוקמת צפונית למפגש בין קרחון בנדר (שנמצא ממזרח לה) וקרחון נימיץ (שנמצא ממערב לשלוחהׂ); השלוחה נמצאת 2.1 קילומטרים דרומית לפסגת צ'פלין, 8.5 קילומטרים דרומית מערבית להר סטרייבינג, 10.5 קילומטרים מערבית להר ליפטאק, ו-11.7 קילומטרים צפונית מזרחית להר פיסק שברכס בסטיאן.
גילוי השלוחה
השלוחה מופתה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בשנת 1961, ומופתה בשנית בשנת 1988.
מקור השם
הפסגה נקראת על שמו של ג'וזף גילברט (Joseph Gilbert) שהשתתף במסע המחקר השני של ג 'יימס קוק בין השנים 1772-1775, אשר, יחד עם ויליאם הודג'ס, צייר את הציורים הראשונים מאנטארקטיקה.
ביאנקה בלאייר
ביאנקה ניקול קרופורד (באנגלית: Bianca Nicole Crawford; שמה לפני הנישואים בלייר; נולדה ב-9 באפריל 1989), הידועה יותר בשם הבמה שלה, ביאנקה בלאייר היא מתאבקת אמריקאית, המופיעה בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית הדגל Raw. בנוסף לכך, בלאייר ניצחה בקרב הרויאל ראמבל של שנת 2021.
החיים שלפני
בלייר נכחה באוניברסיטאות של דרום קרוליינה, טקסס וטנסי. כמו כן, היא הייתה משתתפת קרוספיט ומרימת כוח, אך נאלצה לעזוב את התחומים האלו עקב תסמונת שהתרחשה בצלעותיה.
ההתחלה ב-NXT (2016–2017)
ב-3 במאי 2017 בתוכנית NXT בלייר ערכה את הקרב הטלוויזיוני הראשון שלה בקרב באטל רויאל שקבע את המועמדת לתואר אליפות הנשים, אך הודחה על ידי בילי קיי ופייטון רויס. ב-23 ביוני התאבקה ביאנקה תחת השם החדש ביאנקה בלאייר וניצחה את אלייה במסגרת קרב ההעפלה לטורניר הנשים לזכר מאי יאנג. בסיבוב הראשון של הטורניר שנערך ב-13 ביולי ניצחה בלאייר את סייג' באקט, אך הודחה בסיבוב השני על ידי הזוכה בטורניר, קיירי סיין.
רצף הניצחונות (2018–2019)
לאחר טורניר הנשים לזכר מאי יאנג, החל מ-24 בינואר 2018 בתוכנית NXT, בלאייר יצאה לרצף ניצחונות נגד מתאבקות כמו לייסי אוואנס, קנדיס לאריי, אלייה, דקוטה קאי ודיאונה פוראזו. בלאייר נטלה חלק במופע המקדים לאירוע רסלמניה 34 במסגרת קרב באטל רויאל נשים לצד כמה מתאבקות נוספות מ-NXT, לעומת זאת, בלאייר הודחה מהקרב על ידי בקי לינץ'. במשך שארית השנה, היא ניהלה פיוד קצר נגד ניקי קרוס, שהוביל לקיומם של שני קרבות - האחד, שהתקיים ב-12 בספטמבר, שימש כקרב המרכזי של התוכנית, אך הסתיים בספירת כפולה, והאחר, שהסתיים ללא הכרעה לאחר שאליסטר בלאק הגיע וקטע את הקרב בשל התערבות קרוס בעלילה שבה הוא היה מעורב. ב-9 בינואר 2019, בלאייר ניצחה את קרוס, במה שסימל גם את הקרב האחרון של קרוס ב-NXT וגם את סוף הפיוד ביניהן.
ב-26 בדצמבר, בלאייר ניצחה את איאו שיראי, לייסי אוואנס ומיה יים בקרב מרובע אשר קבע את זהות המועמדת לתואר אליפות הנשים של NXT של שיינה בייזלר באירוע NXT TakeOver: Phoenix. באירוע זה, שנערך ב-26 בינואר 2019, בלאייר כשלה בניסיונה לזכות בחגורת האליפות לאחר סדרת הפרעות מצידן של ג'זמין דיוק ומרינה שפיר. כתוצאה מכך, רצף ניצחונותיה נגמר לאחר 367 ימים, שבהן הייתה בלתי מנוצחת.
המרדף אחר אליפות הנשים (2019–2020)
במשך כמה חודשים, בלאייר שימשה כמעין דמות ביניים (בין טובה לרעה). בחודש פברואר, היא הצטוותה לשורות ה-Sky Pirates (קיירי סיין ואיאו שיראי) בניצחונן על ג'זמין דיוק, מרינה שפיר ושיינה בייזלר במסגרת קרב שלושה נגד שלושה. ב-13 במרץ, בלאייר התחרתה נגד איאו שיראי בקרב אשר קבע את זהות המועמדת לאליפות הנשים של NXT. מנגד, קרב זה הסתיים ללא הכרעה לאחר שבייזלר הגיעה ותקפה אותן ואף את סיין, שהגיעה כדי לבלום את בייזלר. ב-3 באפריל, בלאייר התחרתה נגד קיירי סיין בקרב שהסתיים ללא הכרעה בשל התערבות מצד שיינה בייזלר, ג'זמין דיוק ומרינה שפיר. באירוע NXT TakeOver: New York, שנערך ב-5 באפריל, בלאייר התחרתה בקרב מרובע על אליפות הנשים של NXT נגד שיינה בייזלר, איאו שיראי וקיירי סיין, קרב שבסופו בייזלר ניצחה לאחר שהכניעה את בלאייר ובעקבות זאת היא שמרה על התואר בהצלחה.
ב-24 באפריל במסגרת הפרק Women Collide של האירוע Worlds Collide, בלאייר כשלה בניסיונה לזכות באליפות הנשים של NXT UK לאחר שהפסידה לטוני סטורם בקרב משולש, שכלל בנוסף את ניקי קרוס. ב-1 במאי במסגרת הפרק Brands Collide של האירוע Worlds Collide, בלאייר ניצחה בקרב הבאטל רויאל של הנשים. ב-8 במאי, בלאייר ניצחה את מיה יים, אך ב-29 במאי היא הפסידה בקרב החוזר ביניהן. בקרב השלישי בין השתיים אשר נערך ב-5 ביוני, בלאייר הפסידה פעם נוספת לאים. בלאייר חזרה להופיע בחודש יולי, כשהיא הגיעה בגישה "חסרת רחמים ואגרסיבית" וניצחה בתצוגות משכנעות את פריסילה זוניגה, זאיה לי וטיינרה קונטי. ב-18 בספטמבר בתוכנית הבכורה של NXT בשידור ישיר ברשת USA, בלאייר כשלה בניסיונה להפוך לטוענת לכתר לאליפות הנשים של NXT לאחר שהפסידה בקרב מרובע נגד קנדיס לאריי, איאו שיראי ומיה יים, שבסופו לאריי ניצחה; הפסד זה סימל את ההפסד הראשון של בלאייר כתוצאה מהצמדה. לאחר ניצחונה על דקוטה קאי ב-9 באוקטובר, בלאייר הייתה נחושה להפוך לטוענת לכתר על חשבון הטוענת לכתר, ריאה ריפלי. לעומת זאת, היא נוצחה על ידי ריפלי שבועיים לאחר מכן.
קרב ה-WarGames וסדרת ההישרדות (2019)
ב-1 בנובמבר בתוכנית סמאקדאון, בלאייר הייתה אחת ממתאבקות NXT שפלשו לתוכנית, כשתקפה מאחורי הקלעים את כרמלה ודנה ברוק לפני קרב הזוגות המתוכנן שלהן נגד מנדי רוז וסוניה דוויל. מאוחר יותר באותו הערב, בלאייר הצטרפה לטריפל H וליתר הרוסטר של NXT, כשהם הכריזו מלחמה על Raw וסמאקדאון, ואף הבטיחו לנצח במלחמת המותגים של אירוע סדרת ההישרדות. באירוע NXT TakeOver: WarGames, שנערך ב-23 בנובמבר, בלאייר לקחה חלק בקבוצתה של בייזלר לצד שיינה בייזלר, איאו שיראי וקיי לי ריי, כשביחד הן הפסידו לקבוצה של ריאה ריפלי, קנדיס לאריי, טיגן נוקס ודקוטה קאי במסגרת קרב ה-WarGames. לילה לאחר מכן באירוע סדרת ההישרדות, שנערך ב-24 בנובמבר, קבוצת NXT בהנהגתה של ריאה ריפלי ביחד עם בלאייר, קנדיס לאריי, איאו שיראי וטוני סטורם ניצחה את קבוצת Raw (שארלוט פלייר, אסקה, קיירי סיין, נטליה ושרה לוגאן) וקבוצת סמאקדאון (סשה בנקס, כרמלה, דנה ברוק, לייסי אוואנס וניקי קרוס) בקרב הדחות נשים משולש.
הפיוד נגד ריפלי ופלייר (2020)
ב-15 בינואר 2020, בלאייר ניצחה בקרב הבאטל רויאל אשר קבע את הטוענת לכתר לאליפות הנשים של NXT של ריאה ריפלי באירוע NXT TakeOver: Portland. באירוע הרויאל ראמבל, שנערך ב-26 בינואר, בלאייר התחרתה בקרב הרויאל ראמבל המסורתי הראשון שלה, כשנכנסה לקרב כמספר השני, הספיקה להדיח שמונה משתתפות, אך הודחה על ידי המנצחת בקרב, שארלוט פלייר, לאחר ששהתה בקרב כ-33 דקות. ב-5 בפברואר, פלייר הגיעה לתוכנית NXT כדי לפרסם את התשובה שלה לאתגר שריפלי הציבה בפניה לגבי קרב על אליפות הנשים של NXT ברסלמניה 36. בלאייר, ששימשה עדיין כטוענת לאליפות נגד ריפלי, התעמתה עם פלייר עד שריפלי הגיעה וקטעה אותה. לבסוף, השתיים שילבו כוחות ותקפו את פלייר. באירוע NXT TakeOver: Portland, שנערך ב-16 בפברואר, בלאייר כשלה בניסיונה לזכות בתואר לאחר שהפסידה לריפלי; כשלאחר הקרב פלייר הגיעה ותקפה את ריפלי ובלאייר.
ב-19 בפברואר, בלאייר הפריעה בקרב של צ'לסי גרין וקיידן קרטר, כשלאחר מכן היא אתגרה את פלייר לקרב נגדה ב-NXT. הקרב ביניהן התקיים שבוע לאחר מכן ובו היא נוצחה על ידי פלייר. לאחר הקרב, פלייר פצעה את הקרסול של בלאייר בעזרת כיסא עד שריפלי הגיעה כדי להבריח את פלייר מהזירה.
חיים אישיים
ביאנקה נולדה לאבא לאונרד ואמא טרבונדה. יש לה שלושה אחים ואחות אחת, כאשר אחד מאחיה, ג'פרי, היה שחקן פוטבול.
פילמוגרפיה
ב-24 בינואר 2021, ה-WWE שחררו סרט תיעודי על בלאייר אשר עקב אחר חייה בתוך הזירה ומחוצה לה בין התאריכים 18 בדצמבר 2020 ל-16 בינואר 2021 כחלק מהסדרה Chronicle ששודרה בערוץ ה-WWE Network.
יובל (נהר)
יוּבַל הוא ערוץ טבעי המוביל מים שאינו זורם ישירות אל אגם, ים או אוקיינוס, אלא נשפך אל נחל או נהר. יובל, יחד עם יובלים אחרים והנחל או הנהר המרכזי, מהווים את אגן הניקוז של הנהר.
היובל הארוך ביותר בעולם הוא מדיירה. אורכו 3,380 ק"מ וספיקתו 15 אלף קוב לשנייה. הוא מתחיל בגבול ברזיל–בוליביה, בנקודת המפגש בין נהר בני לבין נהר ממורה, ונשפך לאמזונאס 160 ק"מ מזרחית למנאוס.
וילה אמין ג'מל
וילה אמין ג'מל, הוא מבנה המצוי בשכונת טלביה בירושלים, ברחוב מאנה 4, ונחשב לאחד המבנים המפוארים ביותר שנבנו בשכונת טלביה בתקופה שקדמה לסיום המנדט הבריטי.
היסטוריה
וילת ג'מל נבנתה בשנות ה-30 של המאה ה-20 עבור משפחתו של אמין ג'מל, ערבי נוצרי פרוטסטנטי, אחיו של אמין התגוררו אף הם בשכונה: שיבלי ג'מל התגורר ברחוב מאנה 6 ואניס ג'מל התגורר בבית אניס ג'מל רחוב אלקלעי.
משפחת ג'מל נמלטה מהשכונה בשנת 1948 בעקבות הלחימה בירושלים במלחמת העצמאות והמבנה הועבר לחזקתו של האפוטרופוס על נכסי נפקדים. האפוטרופוס הכללי השכיר את הקומה העליונה של המבנה למשפחתו של בנימין הלוי, לימים שופט בית המשפט העליון. הקומה התחתונה של המבנה הושכרה לאדריכל רפאל בן-דור שהתגורר בה עד מותו בשנת 2000.
בשנת 1997 נרכש המבנה על ידי קבלנים במטרה להקים בחצר המבנה בנייני מגורים גבוהים על פי תוכניות האדריכל אמציה אהרונסון.
תיאור המבנה
בית ג'מאל הוא מבנה דו קומתי, שנבנה בפאר רב, בסגנון בנייה מזרחי (ליוואן). הקומה העיקרית של המבנה (קומת הכניסה) היא דווקא הקומה השנייה, וגרם מדרגות מפואר מוביל אליה. בחזית המבנה ניצבה גינה גדולה בה ארחו בני משפחת ג'מל את נכבדי ירושלים בשלהי תקופת המנדט הבריטי.
סטיב קליפורד
סטיבן ג'רלד "סטיב" קליפורד (באנגלית: Steven Gerald "Steve" Clifford; נולד ב-17 בספטמבר 1961) הוא מאמן כדורסל אמריקאי המאמן את קבוצת שארלוט הורנטס מליגת ה-NBA.
נעורים ומכללות
קליפורד נולד בעיר איילנד פולס שבמיין, וגדל במטוונקיג שבמחוז פנובסקוט הסמוך עד גיל 8, אז עבר עם משפחתו לניו פורט, ורמונט. בהמשך למד ב"תיכון נורת' קאונטי יוניון", אשר בקבוצת הכדורסל שלה שיחק תחת אביו ג'רלד, מאמן הקבוצה. בין השנים 1979–1983 למד באוניברסיטת מיין בפרמינגטון, ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה.
קריירת אימון
בסיום לימודיו האקדמיים היה קליפורד מורה ומאמן כדורסל ב"תיכון וודלנד" שבמחוז וושינגטון במיין. בין השנים 1985–1995 שימש כעוזר מאמן במכללת סיינט אנסלם (ניו המפשייר), אוניברסיטת פיירפילד (קונטיקט), אוניברסיטת בוסטון ומכללת סיינה (ניו יורק), ובין השנים 1995–1999 היה המאמן הראשי של קבוצת אוניברסיטת אדלפי אשר בלונג איילנד, ניו יורק. בארבע עונותיו כמאמן אדלפי רשמה קבוצתו מאזן כולל של 86 ניצחונות ו-36 הפסדים (70.5%). בעונת 1999/2000 שימש כעוזר מאמן בקבוצת אוניברסיטת מזרח קרוליינה.
בשנת 2000 קיבל את תפקידו הראשון בליגת ה-NBA, כעוזרו של מאמן ניו יורק ניקס ג'ף ואן גנדי. לאחר 3 שנים בניו יורק עבר למלא תפקיד דומה ביוסטון רוקטס, שוב תחת ואן גנדי אשר מונה למאמנה הראשי. באותה תקופה הובלו הרוקטס על ידי שחקני האולסטאר יאו מינג וטרייסי מקגריידי, והייתה אחת הקבוצות המובילות בליגה, אך ב-4 העונות של ואן גנדי וקליפורד בקבוצה לא צלחה יוסטון את סיבוב הפלייאוף הראשון.
ב-5 העונות הבאות שימש כעוזר מאמן תחת סטן ואן גנדי, אחיו של ג'ף, באורלנדו מג'יק. בכל אחת מחמש העונות השתתפה אורלנדו בפלייאוף ה-NBA, ובעונת אף העפילה לשלב הגמר, בו הפסידה ללוס אנג'לס לייקרס בתוצאה 1–4. בעונת היה עוזרם של המאמנים מייק בראון, ברני ביקרסטאף ומייק ד'אנטוני בלוס אנג'לס לייקרס, אשר סיימו את העונה עם מאזן חיובי 45–37 והודחו בסיבוב הפלייאוף הראשון.
שארלוט בובקאטס/הורנטס
לקראת עונת מונה קליפורד למאמנה הראשי של שארלוט בובקאטס, במקומו של מייק דנלאפ. קליפורד שם דגש על ההגנה של הקבוצה, והפך את שארלוט לאחת מקבוצות ההגנה היעילות בליגה, על אף שסגל הקבוצה לא כלל שחקני הגנה מובהקים רבים. בעונתו הראשונה בקבוצה רשמה שארלוט שיפור של 22 ניצחונות לעומת העונה הקודמת, כשסיימה עם המאזן השביעי בטיבו במזרח, 43–39. בסיבוב הפלייאוף הראשון הפסידו הבובקאטס למיאמי היט בתוצאה 0–4, על אף יכולת טובה של כוכבי הקבוצה אל ג'פרסון וקמבה ווקר.
בעונת רשמו ההורנטס מאזן ניצחונות 48–34 (58.5%), שהיה מאזנה הטוב ביותר מאז עונת. בסיבוב הפלייאוף הראשון שוב הודחה שארלוט מול מיאמי, הפעם בתוצאה 3–4. בשתי עונותיו האחרונות בשארלוט נחלשה הקבוצה, וניצחה בכל אחת מהן 36 משחקים בלבד.
בסיום עונת פוטר מאימון ההורנטס, לאחר שבחמש עונותיו בשארלוט רשמה הקבוצה מאזן כולל של 196 ניצחונות ו-214 הפסדים (47.8%).
אורלנדו מג'יק
ב-30 במאי 2018 מונה קליפורד למאמנה הראשי של קבוצת אורלנדו מג'יק, בה שימש בעבר כעוזר מאמן.
החזרה לשארלוט
ב-25 במאי 2022 מונה קליפורד בשנית למאמנה של קבוצת שארלוט הורנטס.
מרחב עורפי
מֶרְחָב עָרְפִּי (גם: עורף כלכלי; בגרמנית: Hinterland - מילולית "ארץ עורפית") הוא מונח המשמש בגאוגרפיה ובכלכלה לתיאור תחום ההשפעה המסחרי והתעשייתי ויחסי הגומלין איתם – בעיקר עיר או: נמל ימי, נמל תעופה – עם השטח הגאוגרפי שסביבו, המוגדר כפריפריה. דוגמאות בולטות הם בדרך כלל: נמלי ים או נמלי אוויר שלצידם מוקמים אזורי תעשייה ביחד עם "אזור תעשייה נלווה" של מספנות או תעשייה אווירית.
היחסים בין המרכז הכלכלי והעורף השתנו לאורך ההיסטוריה האנושית, מהתקופה הפיאודלית שהתבססה על חקלאות כמנוע כלכלי, דרך המהפכה התעשייתית, שהגדילה את חשיבות הערים כמרכז כלכלי. בין המרכז הכלכלי, הקרוי גם "אזור ליבה", והפריפריה מתקיימים יחסי גומלין כלכליים הבאים לידי ביטוי בתחומי התעסוקה, שירותים ותחבורה. העורף הכלכלי מקושר אל אזור הליבה ברכבות, בכבישים או בנתיבי שיט פנימיים.
המושג "הינטרלנד" (פירוש בגרמנית: "הארץ האחורית") מתייחס גם לאזור היבשתי בעורף נמל ימי או נמל אוויר (שדה תעופה), שמייצר ומספק את הסחורות המשמשות לייצוא ומקבל מהנמל את המטענים המיובאים.
שתי דוגמאות ליחסים בין הינטרלנד ונמל:
היסטוריה
מקורו של מונח זה בתחום: "גאוגרפיה פוליטית" בהקשר של הקולוניאליזם האירופאי בעיקר בתקופות של המאה ה-15 והמאה ה-16 על כיבוש של נקודה אחת בחוף אשר הוביל לכיבוש של כל היבשת או האי כולו. מונח זה התפרסם לראשונה על ידי הגאוגרף הסקוטי "ג'ורג' צ'יסהולם" : "ספר הלימוד של הגאוגרפיה המסחרית" שיצא לאור בשנת 1888 (Handbook of Commercial Geography), מונח היה קשור לאזור של נמל בו מאוחסנים ונשלחים חומרים לייצוא וייבוא, ובהמשך התרחבה השימוש במילה וכלל כל אזור בהשפעת יישוב אנושי מסוים.
לאחר המאה ה-21
לאחר התרחבות השימוש במונח זה והרחבתו החלו להתפתח רעיונות חדשים כגון: "ערי נמל" ו-"ערי תעופה" שרוב כלכלתן מבוססת על כלכלה זו של נמלי-ים או נמלי-אוויר.
קישורים חיצוניים
קישורים למאמרים העוסקים ביחסים בין הינטרלנד למרכז ליבה
נונאטאקי טתיס
נונאטאקי טתיס (באנגלית: Tethys Nunataks) הם קבוצה של חמישה נונאטאקים, חשופים משלג, הממוקמים בקצה הדרום-מזרחי של האי אלכסנדר, מול חצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
הנונאטאקים ממוקמים 3.7 קילומטרים צפונית-מזרחית מנונאטאק סטיבנסון.
שיא גובהם של הנונאטאקים 450 מטרים מעל פני הים.
גילוי ומיפוי הנונאטאקים
הנונאטאקטים התגלו על ידי פין רון וקרל רוברט אקלונד מהשירות האנטארקטי של ארצות הברית, אשר ערכו מסע מזחלות דרך מפרץ ג'ורג' השישי בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1940–1941.
הנונאטאקטים נסקרו לראשונה בדצמבר 1949 על ידי משלחת סקר מטעם סקר שטחי חסות איי פוקלנד, אשר יצאה מתחנת האי סטונינגטון.
מקור השם
שמו של הנונאטאק ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
השם ניתן בהתייחס לקרחון סאטורן הסמוך ("סאטורן" הוא שמו האנגלי של כוכב הלכת שבתאי), הנונאטק הסמוך לקרחון נקרא על שמו של הירח טתיס - אחד הלוויינים של כוכב הלכת שבתאי.
מלנתיוס
מֶלַנְתיוּס (מיוונית: Μελάνθιος) הוא דמות מיתולוגית המופיעה באודיסאה להומרוס. מלנתיוס היה רועה צאן שעבד בביתו של אודיסאוס לצד רועה החזירים אומאיוס ורועה הבקר פילוטיוס. מלנתיוס היה היפוכו של אומאיוס.
אודיסאוס ואומאיוס היו בדרכם למעיין, כאשר פגשו את מלנתיוס, שהוביל עזים לביתו של אודיסאוס, להכנת סעודה למחזרי פנלופי. מלנתיוס התייחס בבוז לאודיסאוס המחופש כקבצן, ואף בעט בו, וגער באומאיוס על כי הוא מביא קבצן עלוב אל הבית. יחסו הלעגני נמשך גם בבית אודיסאוס.
מלנתיוס נתפס כאשר ניסה לגנוב נשק ושריון ממחסני הבית ולהעבירם למחזרים. בפקודת אודיסאוס נקשר מלנתיוס לקורה על ידי טלמאכוס, אומאיוס ופילוטיוס. סופו של מלנתיוס היה אכזרי במיוחד. לאחר שתלו את המשרתות הבוגדניות, נפנו השלושה לטפל בו. בחצר פנימית של הבית קצצו את אפו ואוזניו, השליכו את איבר מינו למאכל לכלבים וכרתו את ארבע גפיו.
ג'ון קיטס
ג'ון קיטס (באנגלית: John Keats; 31 באוקטובר 1795 - 23 בפברואר 1821), היה מחשובי המשוררים הרומנטיים האנגלים.
חייו
קיטס נולד בכפר ליד לונדון. אביו, שהיה בעל אורוות, נהרג בשנת 1803 בתאונה. אמו נישאה זמן קצר אחרי כן, אך עזבה את בעלה ועברה לגור עם סבתו של קיטס. האם נפטרה ממחלת השחפת ב-1810. קיטס ואחיו נשלחו על ידי סבתם לאפוטרופוסים שדאגו להמשך חינוכם. קיטס נשלח ללמוד רפואה, הוא התמיד בכך עד 1814 ואחר כך החליט להתמסר לעולם הספרות אליו נמשך מילדות.
קיטס התוודע ליוצרים מובילים של תקופתו, בהם לי האנט והמשורר פרסי ביש שלי. בשנת 1816 לי האנט עזר לו לפרסם את שירו הראשון בכתב-עת שערך. שנה מאוחר יותר, פרסם קיטס כשלושים שירים בקובץ שנקרא "שירים", הקובץ קיבל ביקורות פושרות. קיטס התחיל לטפל באחיו הצעיר טום, שהיה חולה בשחפת. באותה תקופה כתב את שירו "אנדימיון" (Endymion). אחיו מת ב-1818, וסימני מחלת השחפת התגלו גם בג'ון. הוא עבר לגור בלונדון עם חברו, ושם התאהב בבחורה בשם פאני ברון שהתגוררה עם אמה בבית חברו. בתקופה זו בקיץ 1819 כתב כמה מהטובים בשיריו: "אודה לפסיכה" (Ode to Psyche), "אודה לכד יווני" (Ode on a Grecian Urn) ו"אודה לזמיר" (Ode to a Nightingale). שקוע באהבה ובשירה, הוא התיש את עצמו. ב-1820 פרסם את קובץ שיריו השני, הפעם זכה לביקורות משבחות. עקב מחלתו נצטווה על ידי רופאיו להתרחק מהחורף האנגלי, והוא עבר להתגורר באיטליה. בתחילה חי בנאפולי ואחר כך ברומא. בריאותו השתפרה מעט אך אחרי זמן קצר חלה הידרדרות במצבו. הוא מת ברומא בגיל 25 ממחלת השחפת, ונקבר בבית העלמין הפרוטסטנטי של רומא. בחודשים האחרונים לחייו טיפל בו ידידו, הצייר ג'וזף סוורן, שנקבר לצידו של קיטס. לאחר מותו, נחשב קיטס כאחד מגדולי המשוררים של התקופה הרומנטית, למרות שבחייו זכה לביקורות מעורבות. הוא היווה מקור השראה לרבים מהאומנים שבאו אחריו, ביניהם המשורר אלפרד טניסון והאומנים הקדם רפאלים.
רלף בוסטון
רלף הרולד בוסטון (באנגלית: Ralph Harold Boston; 9 במאי 1939 – 30 באפריל 2023) היה אתלט אמריקאי, אלוף אולימפי (רומא 1960), שיאן עולם, פעמיים ברציפות אלוף פאן אמריקה (סאו פאולו 1963 וויניפג 1967) ושש פעמים ברציפות אלוף ארצות הברית (1961–1966) בקפיצה לרוחק.
במהלך הקריירה שלו הוא שיפר את שיא העולם בקפיצה לרוחק שש פעמים, יותר מכל אתלט אחר בהיסטוריה. הוא שיפר את השיא העולמי ב-22 ס"מ.
ביוגרפיה
בוסטון נולד וגדל בלורל, מיסיסיפי.
שיאן עולם
בתחרות שנערכה בוולנאט שבקליפורניה ב-12 באוגוסט 1960 קבע בוסטון שיא עולם חדש של 8.21 מטר בקפיצה לרוחק, שיפור של שיא העולם הוותיק בן 24 השנים של בן ארצו ג'סי אוונס.
אלוף אולימפי
שלושה שבועות לאחר מכן, באולימפיאדת רומא (1960), זכה בוסטון במדליית זהב בקפיצה לרוחק בשיא אולימפי חדש של 8.12 מטר, לפני בן ארצו בו רוברסון (8.11 מטר) ואיגור טר-אובניסיאן מברית המועצות (8.04 מטר).
בתחרות שנערכה במודסטו, קליפורניה ב-27 במאי 1961 קבע בוסטון בקפיצה לרוחק שיא עולם חדש של 8.24 מטר. חודשיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה במוסקבה ב-16 ביולי אותה שנה, הוא שיפר את שיאו העולמי והעמידו על 8.28 מטר. שנה לאחר מכן שיפר איגור טר-הובניסיאן את שיאו העולמי והעמידו על 8.31 מטר.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בסאו פאולו שבברזיל ביוני 1963 זכה בוסטון במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.11 מטר. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.04 מטר. באליפות ארצות הברית שנערכה באותה שנה סיים במקום שישי בקפיצה משולשת בתוצאה של 15.13 מטר.
בתחרות שנערכה בקינגסטון שבג'מייקה ב-15 באוגוסט 1964 הוא השווה את שיא עולם (8.31 מטר). חודש לאחר מכן, ב-12 בספטמבר, הוא שיפר את שיא העולם בתחרות שנערכה בלוס אנג'לס שבקליפורניה והעמידו על 8.34 מטר. חודש לאחר מכן באולימפיאדת טוקיו (1964) הוא זכה במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.03 מטר, אחרי לין דייוויס מבריטניה (8.07 מטר) ולפני איגור טר-אובניסיאן (7.99 מטר).
בתחרות שנערכה במודסטו ב-29 במאי 1965 קבע בוסטון את שיא העולם האחרון שלו בתוצאה של 8.35 מטר. במשחקים הפאן אמריקאים שנערכו בוויניפג שבקנדה באוגוסט 1967 הוא זכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.29 מטר. חודשיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה במקסיקו סיטי, השווה איגור טר-אובניסיאן את שיאו העולמי.