cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סרט בורקס
מוטיבים מרכזיים
הסרט הראשון הנחשב לסרט בורקס הוא "סאלח שבתי", שביים אפרים קישון. הסרט כלל את הנרטיב הקלאסי ודפוסי הייצוג ששימשו אחר–כך ברוב סרטי הבורקס: התנגשות בין מזרחי עני לאשכנזים עשירים, הצגתם של המזרחים כיהודים פרה-מודרניים תוך שימוש בדפוסי הייצוג ששימשו את סופרי היידיש הקלאסיים להצגת יהודי השטעטל, הצגתם של האשכנזים כמודרניים ולרוב עשירים, יהירים, מתנשאים, אטומי לב ומנוכרים, קשר רומנטי בין אשכנזים למזרחים והצלחתו של המזרחי הפיקח והערמומי להערים על האשכנזים-השליטים. סרטי בורקס התאפיינו גם בחיקויי מבטאים וסוציולקטים (אופן דיבור של שיכבה חברתית), במיוחד מבטאי יוצאי מרוקו, פרס, תימן ופולין.
בסרטי הבורקס שבאו אחרי "סאלח שבתי" חזרו מאפיינים אלה שוב ושוב בווריאציות כאלו ואחרות. סרטי הבורקס זכו בשנות השישים ועד סוף שנות השבעים להצלחה רבה בישראל, לצד ביקורת נוקבת, שהתמקדה בעיקר ברדידותם התמטית וערכי ההפקה הירודים שלהם.
שחקנים ובמאים בולטים
שחקני קולנוע נוספים המזוהים עם ז'אנר הבורקס, הם: יוסף שילוח, גבי עמרני, אריה אליאס, משה איש כסית, יעקב בנאי, ז'אק כהן, אילן דר ושלישיית הגשש החיוור.
דעיכתם
בשיא פריחתם של סרטי הבורקס המשיכו הבמאים לספוג ביקורות שליליות מהמבקרים, שטענו שרמת הסרטים ירודה והיא בגדר "תיאטרון מול מצלמה". הקהל לעומת זאת הצביע ברגליים ושנים אלו היו חסרות תקדים בכל הנוגע לכמות הצופים הבאים לבית הקולנוע כדי לראות קולנוע ישראלי.
בסוף שנות השבעים החלה הפופולריות של סרטי הבורקס לדעוך במידה רבה. הסיבות שהובילו לשקיעת סרטים אלו היו מגוונות, אך הגורמים המשמעותיים ביותר היו עלייתם של הטלוויזיה והוידאו, שגרמו לשקיעה ניכרת של קולנוע "עממי" והשינוי במדיניות התמיכה הממשלתית בקולנוע, שכבר לא התבססה רק על מספר הכרטיסים שנמכרו אלא גם על קריטריונים של איכות (לדעת הממונים על חלוקת התמיכה).
יחד עם זאת, חוקר הקולנוע, רמי קמחי, מצביע על כך כי בשתי קבוצות של סרטים המופקים כיום בקולנוע הישראלי, ניתן לזהות השפעה ברורה של המאפיינים המקוריים של סרטי הבורקס:
ארנסט טולר
ארנְסט טוֹלֶר (בגרמנית: Ernst Toller; 1 בדצמבר 1893 – 22 במאי 1939) היה מחזאי וסופר יהודי-גרמני אשר נודע בעיקר בזכות מחזותיו האקספרסיוניסטיים ובזכות כהונתו כנשיא הרפובליקה הסובייטית הבווארית, במשך שישה ימים באפריל 1919.
קורות חיים
טולר נולד בזָאמוֹטשין (Samotschin) שבפרובינציית פוזנן במזרח הקיסרות הגרמנית (כיום שאמוצ'ין (Szamocin) שבפולין) למשפחה יהודית. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התנדב לצבא ושירת בחזית המערבית משך שלושה עשר חודשים. לאחר תקופה זו הוא סבל מהתמוטטות פיזית ונפשית, אשר היוותה מאוחר יותר את ההשראה למחזהו הראשון טרנספורמציה.
טולר היה מעורב בהקמת הרפובליקה הסובייטית הבווארית בשנת 1919, יחד עם אנרכיסטים מובילים, בהם ב. טראוון וגוסטב לנדאואר ועם קומוניסטים. הוא כיהן כנשיא הרפובליקה בין 6 ל-12 באפריל. הרפובליקה הופלה על ידי כוחות הימין, וטולר נאסר בשל חלקו ברפובליקה. בזמן שישב בכלא השלים את כתיבתן של יצירות רבות, בהן המחזות "איש ההמונים" (Masse Mensch), "שוברי המכונות", "הינקמאן הגרמני" (Der deutsche Hinkemann) וכן שירים רבים.
ממשלת אוסטרליה
ממשלת אוסטרליה (באנגלית: The Australian Government) היא הממשלה הפדרלית של אוסטרליה, מונרכיה חוקתית פרלמנטרית. נקראת גם הממשלה הפדרלית וממשלת חבר העמים. כמו מערכות ממשלה רבות אחרות בשיטת וסטמינסטר, הממשלה האוסטרלית מהווה חלק משלוש זרועות הממשל והיא הרשות מבצעת (ראש הממשלה, השרים ומחלקות הממשלה) ולצדה פועלות רשות מחוקקת (הפרלמנט של אוסטרליה) ורשות שופטת (בית המשפט העליון של אוסטרליה). הממשלה האוסטרלית נוצרת על ידי המפלגה או הקואליציה עם רוב בבית הנבחרים, כאשר ראש הממשלה הוא המנהיג הפרלמנטרי שלו תמיכה של רוב החברים בבית הנבחרים. ראש הממשלה ממונה רשמית על ידי המושל הכללי.
מטה הממשלה הוא בעיר הבירה, קנברה, בטריטוריית הבירה האוסטרלית. המשרדים הראשיים של כל ארבע עשרה המחלקות הפדרליות שוכנות בקנברה, יחד עם בית הפרלמנט ובית המשפט העליון. הרשות השלטונית השיפוטית, בראשות בית המשפט הגבוה באוסטרליה, אינה תלויה ברשות המחוקקת והמבצעת ומבטיחה שהממשלה תפעל על פי החוקה והחוק ותפקידה לנטר את פעולותיה. כחברה מייסדת של חבר העמים והמושבה בריטית לשעבר לפני הפדרציה בשנת 1901, החוקה האוסטרלית מושפעת מאוד משיטת הממשל הבריטית ווסטמינסטר, כמו גם החוקה האמריקאית.
מחלקות
החל מ־31 במאי 2023, הממשלה (ממשלת אלבניזי) מורכבת מהמחלקות הבאות:
מנחם זטורסקי
מנחם זטורסקי (1946 – 24 בפברואר 2001) היה קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף. מפקד חטיבת הצנחנים, בה שירת מאז גיוסו, ואחר כך מפקד אוגדה משוריינת 370, ומפקד פיקוד הנח"ל. בעל עיטור העוז על חלקו במבצע אביב נעורים.
ממשלת אוסטרליה
מחלקות
בנוסף, ישנן ארבע מחלקות התומכות בפרלמנט של אוסטרליה:
מנחם זטורסקי
קורות חייו
מנחם זטורסקי נולד בתל אביב וגדל בחולון. התגורר בקיבוץ ניר אליהו אליו הגיע במסגרת גרעין נח"ל. עם גיוסו לצה"ל התנדב לצנחנים ושירת בגדוד הנח"ל המוצנח (גדוד 50). בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב זטורסקי לצנחנים כמפקד מחלקה בגדוד הנח"ל המוצנח. זטורסקי לחם במלחמת ששת הימים ובמלחמת ההתשה והיה למפקד פלוגה בצנחנים. ב-1971 מונה למפקד פלחה"ן צנחנים.
במלחמת יום הכיפורים לחם כסגנו של יורם יאיר מפקד גדוד הנח"ל המוצנח. ב-1976 מונה למפקד גדוד הנח"ל המוצנח. לאחר מכן שימש כסגנו של מפקד חטיבת הצנחנים, אמנון ליפקין שחק, בין היתר במבצע ליטני. לאחר מכן הועלה זטורסקי לדרגת אל"ם ובשנים 1983–1984 פיקד על חטיבת הנח"ל. בשנים 1984–1985 פיקד זטורסקי על חטיבת הצנחנים. בהמשך בשנים 1988 עד 1989 שימש כמפקד אוגדה 370 בדרגת תא"ל. בשנת 1990 מונה למפקד פיקוד הנח"ל.
כמפקד פיקוד הנח"ל היה מעורב מקרוב בשינויים הארגוניים והאנושיים בחטיבת הנח"ל, שכללו את הקמת גדוד הנח"ל המוצנח בחטיבה לאחר העברתו מחטיבת הצנחנים, הקמת הפלנ"ט והחה"ן וכן את הקמת בסיס האימונים החטיבתי. בשנת 1992, בעקבות ליל הקילשונים, המליץ הקצין הבודק, נחמיה תמרי, כי בתיקו של זטורסקי תירשם הערה פיקודית. באוגוסט 1995 סיים את תפקידו ופרש מצה"ל. בשנת 2001 נפטר במפתיע בקיבוצו.
אופנבך (צמד)
אופנבך (בצרפתית: Ofenbach) הוא צמד מוזיקלי צרפתי שנוסד ב-2014, על ידי דוריאן לאודוויק וסזאר דה רומל.
היסטוריה
דוריאן לאודוויק וסזאר דה רומל הכירו אחד את השני כשלמדו יחדיו בבית ספר. כשהיו בני 13, הם הקימו יחדיו להקת רוק עצמאית. הם טוענים כי השפעותיהם המוזיקליים הם סופרטרמפ, הרולינג סטונז, ולד זפלין.
הלהקה נקראת על שם המלחין הצרפתי, ז'אק אופנבך, לאחר שמצאו פרטיטורה שלו בביתם.
ב-25 בנובמבר 2016, הצמד הוציא את הסינגל "Be Mine".
ב-25 באוגוסט 2017, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם ניק ווטרהאוס, את הסינגל "Katchi".
ב-12 באפריל 2019, הצמד הוציא את המיני-אלבום הראשון שלהם, Ofenbach.
ב-8 במאי 2020, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם קווטרהאד ונורמה ז'אן מרטין, את הסינגל "Head Shoulders Knees & Toes".
ב-8 בינואר 2021, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם לקיו, את הסינגל "Wasted Love".
ב-17 בספטמבר 2021, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם אלה הנדרסון, את הסינגל "Hurricane".
תעלת בלאומילך
תעלת בלאומילך הוא סרט קולנוע ישראלי קומי-סאטירי בבימויו של אפרים קישון שיצא לאקרנים ב-1969. הסרט מבוסס על הומורסקה בשם "אגדה על תעלה בתל אביב" של קישון, שפורסמה לראשונה בשנת 1952 ונכללה בספר "אלף גדיא וגדיא".
הסרט זכה להצלחה קופתית ולביקורות אוהדות, זכה בפרס הסרט הזר בפסטיבל הסרטים של ברצלונה ובפרס חבר השופטים בפסטיבל הסרטים של מונטה קרלו, והיה מועמד לפרס גלובוס הזהב.
עלילה
בסרט מופיע חולה רוח בשם קאזימיר בלאומילך (מגרמנית: Blaumilch, "חלב כחול"), אשר נמלט מבית המשוגעים. הוא גונב פטיש אוויר מעיריית תל אביב ומתחיל לקדוח, לפנות בוקר, בלב כיכר מוגרבי. שוטר מקוף (שבסרטיו הבאים של קישון הפך לדמות השוטר אזולאי) אינו מעלה על דעתו לשאול את בלאומילך לפשר מעשיו, אלא להפך: השוטר מנסה לסייע לבלאומילך ולהשליט במקום סדר שיאפשר לו להמשיך לחפור.
לילי אברט
לילי אברט (באנגלית: Lily Ebert; נולדה ב-29 בדצמבר 1923) היא סופרת יהודייה-בריטית ילידת הונגריה, ניצולת שואה, הידועה בשל סרטוני ה-טיקטוק שהיא מפרסמת ובהם היא עונה ומספרת על קורותיה בתקופת השואה.
תעלת בלאומילך
עלילה
סביב החופר מתפתחת מהומה שלמה, בגלל הרעש וההפרעה לתעבורה, אך איש אינו מנסה לעצור בעדו. דבורה, ארוסתו של עוזר מנהל מחלקת דרכים בעירייה, יחזקאל ציגלר (מגרמנית: Ziegler, יצרן לבנים), מתגוררת סמוך למקום ומספרת לציגלר על המהומה. אולם אף אחד מהאחראים אינו רוצה להצטייר כמי שאינו יודע מה מתרחש בתחום אחריותו. כל אנשי עיריית תל אביב והמשטרה מעמידים פנים כאילו כל המבצע היה מתוכנן על ידיהם או שמוצאים מישהו שהם בטוחים כי הוא המתכנן. הכול מעדיפים להעמיד פנים כאילו מדובר בפרויקט עירוני מתוכנן היטב, והתעלה במורד אלנבי ממשיכה להיחפר בדרך אל הים.
לילי אברט
ביוגרפיה
אברט נולדה בבונהאד, ממלכת הונגריה (כיום הונגריה). היא הייתה הבת הבכורה במשפחה בת שישה ילדים.
תעלת בלאומילך
עלילה
היחיד שמגלה את האמת הוא ציגלר, המציץ לתוך בקתתו של החופר ומגלה שם את פטיש האוויר מונח על המיטה ומכוסה בשמיכה. ציגלר מבין שבלאומילך מטורף ושאיש לא נתן את ההוראה לחפור בכיכר, אולם הוא אינו מוצא אוזן קשבת. ציגלר, המוחה נואשות, מפוטר מתפקידו. דווקא הוא, היחיד שמבין את המציאות, מוכרז כמטורף.
בסיום הסרט נפתחת "תעלת אלנבי" בטקס רב משתתפים, בליווי תזמורת ונציגי הממשלה, והכול מודים לראש העיר בעל החזון שהפך את תל אביב ל"ונציה של המזרח הקרוב". בלאומילך, שנעלב מכך שלא קיבל הכרה לתרומתו בנושא, לוקח את פטיש האוויר ועובר לחפור בכיכר מלכי ישראל (לימים כיכר רבין) אשר מול בניין העירייה. באותה העת מובל ציגלר אל בית המשוגעים.
לילי אברט
בתקופת השואה
ארבעה חודשים לאחר שהגיעו למחנה, הועברו אברט ושתי אחיותיה למפעל תחמושת ליד לייפציג, שם עבדו עד לשחרורן על ידי כוחות בעלות הברית ב-1945.
לאחר השואה
לאחר ששוחררה, נסעה אברט עם אחיותיה שנותרו בחיים לשווייץ על מנת להתחיל לשקם את חייהן. בשנת 1953 התאחדה אברט עם אחיה הגדול, ששרד את השואה, ולאחר מכן עברה המשפחה לארץ שם נישאה ונולדו לה שלושה ילדים, לפני שהתיישבה בלונדון ב-1967. אברט הרצתה על קורותיה בשואה בבתי ספר ומקומות עבודה ברחבי בריטניה. היא הייתה חברה מייסדת של המרכז לניצולי השואה בבריטניה.
תעלת בלאומילך
הפקה
הסרט נחשב עד היום לאחד היקרים והמורכבים שנעשו בישראל. התעלה המוצגת בסרט נחפרה באדמות אולפני הרצליה רופדה בניילון ומולאה במים. התפאורה, שהוקמה גם היא באולפני הרצליה, שיחזרה את כיכר מוגרבי ורחוב אלנבי. רודיקה אלקלעי, אשתו של השחקן מוסקו אלקלעי, ששיחק בסרט, עבדה כמלבישה על סט הצילומים של הסרט. היא הביאה איתה מצלמת 8 מ"מ וצילמה את המתרחש מאחורי הקלעים של הסרט - ההווי על הסט, עבודת הצוות והכנת התפאורה של הסרט. קטעים מן הצילומים שולבו בסרט התיעודי "כך ראינו" של המפיק אריק ברנשטיין והבמאי אליאב לילטי.
לילי אברט
לאחר השואה
בשנת 2021, אברט הפכה לכוכבת טיקטוק, וצברה יותר ממיליון עוקבים לקליפים, בהם היא עונה לשאלות של אנשים לגבי הישרדותה השואה, כשהייתה אסירה במחנה הריכוז וההשמדה אושוויץ.
בשנת 2021, במהלך מגפת הקורונה, יחד עם הנין שלה, דב פורמן, אברט כתבה את הספר "לילי: איך שרדתי את אושוויץ ומצאתי את הכוח לחיות", הכוללת הקדמה מאת הנסיך צ'ארלס.
בנובמבר 2021 נפגשה אברט עם שחקן הקריקט לשעבר, עזים ראפיק, שמסר עדות בפרלמנט על דעות קדומות אנטי-מוסלמיות במועדון הספורט בו שיחק והתגלה כי התבטא בשפה מלאת ביטויי שנאה כלפי יהודים ברשתות החברתיות בשנת 2011. עזים פרסם התנצלות ואמר שהוא "מתבייש בעצמו". ראפיק התחייב ללמוד על הדת היהודית ו"להבין את האנטישמיות". וכחלק מהתהליך, נפגש עם מספר ניצולי שואה ובהם לילי אברט, שנפגשה איתו בביתה. היא הראתה לו את המספר שחרטו הנאצים על ידה באושוויץ. לאחר פגישתם הוא טען שלא שמע על אושוויץ לפני כן, ואמר ללילי בסוף פגישתם כי חשוב לספר את סיפורה "כדי לזכור, כדי שהאירועים לא יחזרו על עצמם". לאחר פגישתם אמרה לילי "כשמישהו שונה, זה לא אומר שהוא טוב יותר או גרוע יותר. אנחנו צריכים להיות סובלניים אחד עם השני". בסוף הפגישה העניקה לראפיק עותק מספרה.
תעלת בלאומילך
אלמנטים דומים ביצירות אחרות של קישון
בין הסרט להומורסקה "תעלה בתל אביב" הרבה פרטים דומים, אך גם מספר הבדלים בולטים. בהומורסקה של קישון מתואר חולה נפש בשם נפתלי ברמן, הנמלט מבית החולים לחולי נפש בבת ים, ומתחיל לחפור ברחובות תל אביב, החל בצומת הרחובות אלנבי ורוטשילד, ואז במורד אלנבי עד לים, כשלאורך כל הדרך אין מי שמנסה להתנגד לו. בסרט, הוסיף קישון לעלילה את דמותו של יחזקאל ציגלר, האיש המנסה לצעוק את האמת ואיש אינו מקשיב לו. דמות זו נלקחה מן המערכון "יצחק הסוף איננו" בספר "מערכונים" משנת 1959, המבוסס על ההומורסקה "זכר צדיק לברכה", שפורסמה לראשונה ב-1957 ומופיעה בספר "הכול תלוי" משנת 1961. במערכון, סיפור המעשה הוא חלום ובהומורסקה - סיוט. בשני החיבורים, איש אינו מקשיב לדובר האמת והוא מוכרז כ"משוגע" המביא "בשורות לא רצויות".
לילי אברט
לאחר השואה
צילום דיוקן שלה היה אחד משבעה שהוזמנו על ידי הנסיך צ'ארלס עבור האוסף המלכותי כדי לזכור ולהזכיר את ניצולי השואה וכמחווה לניצולי השואה החיים בבריטניה. כשהדיוקנאות פורסמו מחדש בגלריה קווינס בארמון בקינגהאם אמרה אברט לנסיך צ'ארלס "לפגוש אותך, זה למען כל מי שאיבד את חייו". הנסיך צ'ארלס נגע בכתפה וענה: "אבל זו זכות גדולה יותר עבורי".
תעלת בלאומילך
אלמנטים דומים ביצירות אחרות של קישון
לעסקני עיריית תל אביב, שמסכימים עם כל מי שמפגין קורטוב של ביטחון עצמי, קישון לועג גם בסרטו "ארבינקא". ארבינקא (חיים טופול) הפרחח מגיע לעיריית תל אביב בלוויית שכנו (יוסי בנאי), כדי שהאחרון יוכל להגיש נגדו תלונה על גנבת חשמל. אולם ארבינקא מתחיל לחלק הוראות לעובדים, ואלו מיד מתייחסים אליו כאילו הוא המנהל שלהם. כשהוא מתבדח איתם ואומר "היום אני התחלתי לעבוד פה?!", הם מיד מגחכים יחד איתו ומתייחסים אליו כאל וותיק החולק איתם מניסיונו.
לילי אברט
הוקרה
בשנת 2016, היא זכתה במדליית האימפריה הבריטית (BEM) עבור פעילותה לחינוך ומודעות לשואה.
בשנת 2023 קיבלה אברט את אות מסדר האימפריה הבריטית מידי המלך צ'ארלס השלישי.
תעלת בלאומילך
אלמנטים דומים ביצירות אחרות של קישון
שוטר המקוף, המגולם על ידי שייקה אופיר, הפך לדמות ראשית בסרטו הבא של קישון - "השוטר אזולאי".
היבטים סאטיריים
תעלת בלאומילך הוא סיפור המתרחש בישראל ובמקום מסוים מאוד בה, אך הביקורת הסאטירית שביסודו מופשטת ואוניברסלית, כמעט ללא התייחסות מפורשת לאישים ציבוריים אמתיים בתקופה. הפעם היחידה בה נראה בן-התקופה היא בסצנה בתחנת המשטרה, בה השכנים שנעצרו בגין הפרת סדר הציבור משמיעים למפקח המשטרתי "קונצרט" המציג את הרעשים להם הם חשופים בשל עבודות-הבנייה. בשיא ה"קונצרט", כאשר במקביל נראות תמונות של העבודות המתבצעות בסדר המרמז על תוהו ובוהו, מופיעה לפתע תמונה של ראש הממשלה לוי אשכול (הסרט יצא לאקרנים כשבועיים לאחר פטירתו של אשכול). התמונה מופיעה לשנייה אחת ללא-הסבר ואינה חוזרת.
כבמקומות אחרים ביצירתו, מכוונת הסאטירה של קישון לפער שבין היומרה לשליטה מוחלטת של הבירוקרטיה השלטונית (המשטרה, עובדי העירייה ועוד) לבין יכולת השליטה שלה בפועל.
"החופר המשוגע" הוא גורם כאוטי, הפועל בלי מטרה נראית לעין, בדומה לאסון טבע או למזג האוויר. אנשי הבירוקרטיה, החרדים פן תיחשף ערוותם כמי שאינם מסוגלים לשלוט במצב, מנסים להעמיד פנים לכל אורך הדרך כי הכול נמצא תחת שליטתם, הכול תוכנן על ידם והכול נחזה על ידם.
כבר בשלב הראשוני, ממוקד עניינם של אנשי הבירוקרטיה, לא בשאלה הבסיסית והטבעית "מה קרה?" אלא בשאלות המשנה הנובעות הקשורות אליהם: מי אחראי לזה? כיצד אראה אם אתנגד לזה? כיצד אראה אם אודה שתחת אחריותי התנהלו דברים ללא שליטתי? היוהרה והצביעות האנושית גורמים לאחראים להתעלם כליל מהתוצאות הממשיות של פעולת המשוגע, לטובת ניסיון להביא לכך שהם לא ייראו כמי ששגו. ככל שהזמן חולף, וחפירות המשוגע נמשכות כסדרן, גדלה ה"השקעה" של כל אחד מהם בהמשך הפעולה כפי שהתרחשה קודם, גם אם התוצאה עלולה להיות אסון רבתי, שכן הפסקתה היא הודאה באשמה.
היבטים קולנועיים
בסרטו השלישי כבר החזיק קישון במיומנויות לא מעטות של מלאכת "עשיית סרט", לרבות הבימוי והעריכה. אלמנטים אלה השתכללו בשני הסרטים הבאים שלו ("השוטר אזולאי" ו"השועל בלול התרנגולות"), אך בסרט זה הם עדיין בשלב התפתחות. שכלול חדש שהכניס קישון בעבודתו הקולנועית בסרט זה הוא השימוש המצוין בתפאורה, המדמה מצב בדיוני. במונחים של 1969, הצגת רחוב אלנבי כמוצף במים הייתה בעיני הצופים פלא ברמה הוליוודית. קישון הצליח להקים באולפני הרצליה העתק בגודל טבעי של כיכר מוגרבי – היבטים אחרים כגון הזרמת מים לסט הפכו אותו מההיבט הטכני לייחודי מסוגו שהוקם בישראל עד אז. במובן זה כשלעצמו, קישון היה פורץ דרך בהיסטוריה של הקולנוע הישראלי.
אך השימוש בשפה הקולנועית השתכלל אצל קישון בסרט זה הרבה מעבר להיבט הטכני. קישון נסע בעולם, ראה סרטים וכבמאי ניתח אותם והעתיק מהם רעיונות לסרטיו. ביטוי ליכולת זו אפשר למצוא בסצנה שבה שותים תה בצוותא שני פקידי העירייה בני פלוגתא. הסצנה ערוכה כמחזה ביניים פנטסטי, המציג תמונה בלתי אפשרית של פיוס-לכאורה במרכזה של מלחמה בין השניים.
בסרט זה נעשה גם שימוש נחשוני למדי במונחי תעשיית הקולנוע הישראלית בעבודת מצלמה. מכיוון שרוב הסרט צולם באולפן, ניתן היה להעמיד מערכות גדולות למדי של מסועי ומנופי מצלמה. ניתן לראות בסרט צילומי "דולי" ו"מנוף" רבים (כלומר תנועות מצלמה ימינה ושמאלה, קדימה ואחורה, מעלה ומטה).
גומבר טורף
גּוּמְבָּר טוֹרֵף (שם מדעי: Pomatomus saltatrix) הוא מין של דג גרם מסדרת הדקראים ומתת-סדרת דמויי-דקר והוא המין היחיד במשפחת הגּוּמְבָּרִיִּים (Pomatomidae). הגומבר הוא דג הנפוץ לאורך כל האוקיינוסים הממוזגים והסובטרופיים, למעט בצפון האוקיינוס השקט. הגומבר מגיע גם לחופי ישראל.
מאפיינים
הדג מגיע לאורך של 20–60 סנטימטר בבגרותו ולמשקל של 9 קילוגרם. הפרטים הגדולים ביותר שנתפסו שלו הגיע לאורך 120 סנטימטר ושקלו מעל 18 קילוגרם. במראהו הוא מזכיר דג בס והוא בעל זנב רחב מאוד, סנפיר גב קוצני נמוך וסנפירי חזה קצרים אך סנפירי שת חדים וגדולים המתעקלים אחורה ודומים לסנפירי הטונה. הראש גדול עם עיניים צהובות ולסתות גדולות. צבע הדג אפור-כחלחל עם קשקשים כסופים ובטן לבנה. משך חייו של הגומבר הוא תשע שנים.
הגומבר הוא טורף הניזון בקבוצה מלהקות דגים שונים כמו סרדיניים, קולייסיים, מסריים וגממיתיים. הוא יטרוף גם חסילונים, דיונונים ואפילו פרטי גומברים קטנים יותר. להקת דגים רעבה יכולה להוביל את טרפה לאזורי מים רדודים ואז להסתער על הטרף ביחד.
הם עצמם נטרפים בידי כרישים, בטאים, דולפינים, פוקניים, דגי טונה, מפרשניים, טורפים ימיים ובצעירותם גם מדגי לברק, מסריים גדולים ואף גומברים אחרים. גם דייגים חובבים נוהגים לצוד אותם אך הם יכולים לגרום לפציעות חמורות ותקפו אנשים שהאכילו אותם.
נונאטאק הבל
הנונאטאק ממוקם בקצה הדרומי של עמק ברוד.
גילוי ומיפוי הנונאטאק
הנונאטאק התגלה ומופה על ידי משלחת סקר גאולוגי מטעם סקר שטחי חסות איי פוקלנד, אשר נערכה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1960–1961.
מקור השם
שמו של הנונאטאק ניתן לו על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
השם ניתן לצד שמו של הנונאטאק הסמוך - נונאטאק קיין, ובשל קרבתו לנונאטאק זה.
שני הנונאטאקים נקראים על שם האחים התנ"כיים קין והבל.
גאולוגיה
הנונאטאק נוצר על ידי פעילות וולקנית, כחלק מהפעילות של הקבוצה הגעשית האי ג'יימס רוס.
לקריאה נוספת
• Defense Mapping Agency 1992, Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, P 280
מומיג'י נישיאה
מומיג'י נישיאה (ביפנית: 西矢 椛; באנגלית: Momiji Nishiya; נולדה ב-30 באוגוסט 2007 באוסקה שביפן) היא סקייטבורדרית יפנית, האלופה האולימפית באולימפיאדת טוקיו (2020) בקטגוריית סקייטבורדינג רחוב לנשים. כשהיא זוכה במדליית הזהב בגיל 13, היא הפכה לאדם היפני הצעיר ביותר שזוכה במדליית זהב.
ביוגרפיה
נישיאה התחתרה במשחקי X בקיץ 2019 בקטגוריית סקייטבורדינג רחוב לנשים, בה קיבלה את הציון 90.00 וזכתה במדליית הכסף. כמו-כן, נישיאה התחרתה גם באליפות העולם בסקייטבורדינג 2021, בה קיבלה את הציון 14.17 וזכתה גם כן במדליית הכסף.
ביוני 2021 דורגה נישיאה במקום החמישי בדירוג האולימפי העולמי בסקייטבודינג, מה שהביא להעפלתה לאולימפיאדת טוקיו (2020). באולימפיאדה היא התחרתה בקטגוריית סקייטבורדינג רחוב לנשים, בה היא קיבלה את הציון 15.26 וזכתה במדליית הזהב. כשהיא עושה זאת בגיל 13 שנים ו-330 ימים בלבד, היא הפכה לאדם היפני הצעיר ביותר שזוכה במדליית זהב, ולאדם השלישי הצעיר ביותר שזוכה במדליית הזהב בהיסטוריה של המשחקים האולימפיים.
כבד שומני בהריון
כבד שומני של הריון הוא סיבוך מסכן חיים נדיר של ההריון המתרחש בשליש השלישי או בתקופה המיידית לאחר הלידה. משערים שזה נגרם על ידי מטבוליזם מופרע של חומצות שומן על ידי מיטוכונדריה אצל האם, הנגרם על ידי מחסור ארוך שרשרת של 3-hydroxyacyl-coenzyme A דהידרוגנאז. בעבר חשבו שהמצב הוא קטלני באופן אוניברסלי, אך טיפול אגרסיבי על ידי ייצוב האם עם נוזלים תוך ורידי ומוצרי דם בציפייה ללידה מוקדמת שיפר מאוד את הפרוגנוזה.
סימנים וסימפטומים
כבד שומני בהריון מתבטא לרוב כלל בשליש השלישי של ההריון, אך עלול להתרחש בכל עת במחצית השנייה של ההריון, או במהלך הלידה, התקופה מיד לאחר הלידה. בממוצע, המחלה מופיעה במהלך השבוע ה-35 או ה-36 להריון. התסמינים הרגילים אצל האם אינם ספציפיים וכוללים בחילות, הקאות, אנורקסיה (או חוסר חשק לאכול) וכאבי בטן; צמא מוגזם עשוי להיות התסמין המוקדם ביותר ללא חפיפה עם תסמיני הריון רגילים הנחשבים אחרת; עם זאת, צהבת וחום עלולים להופיע ב-70% מהחולים.
בחולות עם מחלה חמורה יותר, עלולה להופיע רעלת הריון, הכרוכה בעלייה בלחץ הדם והצטברות נוזלים (המכונה בצקת ). זה עשוי להתקדם למעורבות של מערכות נוספות, הכוללות אי ספיקת כליות חריפה, אנצפלופתיה כבדית, ודלקת לבלב. היו גם דיווחים על סוכרת אינסיפידוס המסבכת מצב זה.
חריגות מעבדה רבות עשויות להראות במצב של כבד שומני של ההריון. אנזימי הכבד מוגברים, כאשר האנזימים AST ו-ALT נעים בין עלייה מינימלית ל-1000 IU/L, אך בדרך כלל נשארים בטווח של 300-500.בילירובין מוגבר כמעט באופן אוניברסלי. פוספטאז אלקליין מוגבר לעיתים קרובות בהריון עקב ייצור מהשליה, אך עשוי להיות מוגבר בנוסף. חריגות אחרות עשויות לכלול ספירת תאי דם לבנים מוגברת, היפוגליקמיה, פרמטרים גבוהים של קרישה, כולל היחס המנורמל הבינלאומי, וירידה בפיברינוגן. קרישה תוך-וסקולרית מפוזרת של פרנק, או DIC, עשויה להופיע אצל עד 70% מהאנשים.
אולטרסאונד בטן עשוי להראות שקיעת של שומן בכבד, אך מכיוון שסימן ההיכר של מצב זה הוא סטאטוזיס מיקרו-וסיקולרי (ראה פתולוגיה להלן), זה לא נראה באולטרסאונד. לעיתים רחוקות, המצב יכול להסתבך על ידי קרע או נמק של הכבד, אשר עשוי להיות מזוהה על ידי אולטרסאונד.
פתופיזיולוגיה
ההבנה של הגורמים לכבד שומני חריף בהריון השתפרה באמצעות התקדמות בביוכימיה של המיטוכונדריה. מחסור של LCHAD (3-hydroxyacyl-CoA dehydrogenase) מוביל להצטברות של חומצות שומן בינוניות וארוכות שרשרת. כאשר זה מתרחש בעובר, חומצות השומן הבלתי מחולקות ייכנסו מחדש למחזור הדם של האם דרך השליה, ויציפו את אנזימי החמצון בטא של האם. הגן שאחראי ל-LCHAD בודד, והמוטציה הנפוצה ביותר שנמצאה בכבד שומני חריף בהריון היא מוטציית E474Q missense. מחסור ב-LCHAD הוא אוטוזומלי רצסיבי בתורשה ולעיתים קרובות נמצא כי אמהות הן הטרוזיגוטיות למוטציה הנגועה.
אבחון
אבחנה של כבד שומני חריף בהריון נעשית בדרך כלל על בסיס קליני על ידי הרופא המטפל, אך הבחנה ממצבים אחרים המשפיעים על הכבד עשויה להיות קשה.האבחנה של כבד שומני חריף בהריון מוצעת על ידי צהבת עם עלייה נמוכה יותר של אנזימי כבד, ספירת תאי דם לבנים מוגברת, קרישה תוך-וסקולרית מפושטת וחולה חולה קלינית.
ביופסיית כבד עשויה לספק אבחנה סופית, אך לא תמיד נעשית, בשל הסיכוי המוגבר לדימום בכבד שומני חריף של ההריון. לעיתים קרובות יבוצעו בדיקות כדי למנוע מצבים שכיחים יותר שמופיעים בצורה דומה, כולל דלקת כבד נגיפית, רעלת הריון, תסמונת HELLP, כולסטזיס תוך-כבדי של הריון, ודלקת כבד אוטואימונית.
פתולוגיה
אם יש צורך בביופסיית כבד לאבחון המצב, יש לייצב את האם כראוי ולטפל בה כדי להפחית סיבוכים הקשורים לדימום. האבחנה יכולה להתבצע על ידי חתך קפוא (בניגוד לדגימה בפורמלין) המוכתם בכתם Oil red O, שמראה סטאטוזיס מיקרו-וסיקולרית (או אוספים קטנים של שומן בתאי הכבד). הסטאטוזיס המיקרו-וסיקולרית חוסכת בדרך כלל את אזור 1 של הכבד, שהוא האזור הקרוב ביותר לעורק הכבד. על כתם הטריכרום הרגיל, הציטופלזמה של תאי הכבד מראה מראה מוקצף עקב בולטת השומן. נמק נראה לעיתים רחוקות. ניתן לשפר את האבחנה על ידי מיקרוסקופ אלקטרוני אשר ניתן להשתמש בה כדי לאשר את נוכחות של סטאטוזיס מיקרו-וסיקולרית, ובמיוחד את נוכחותם של מגמיטוכונדריה ותכלילים פארא-גבישיים. מחלות כבד בעלות מראה דומה כוללות תסמונת ריי, דלקת כבד הנגרמת על ידי תרופות מגורמים בעלי רעילות מיטוכונדריאלית, כולל מעכבי נוקלאוזיד הפוכים המשמשים לטיפול ב-HIV, ומצב נדיר המכונה מחלת הקאות ג'מייקנית אשר נגרמת מאכילת הלא בשל. פרי אקי.
טיפול
כבד שומני של הריון מטופל בצורה הטובה ביותר במרכז עם מומחיות בהפטולוגיה, מיילדות בסיכון גבוה, רפואת האם-עובר ויילוד. הרופאים המטפלים במצב זה יתייעצו לעיתים קרובות עם מומחים להשתלת כבד במקרים חמורים. מומלץ להגיע ליחידה לטיפול נמרץ.
הטיפול הראשוני כולל טיפול תומך של נוזלים תוך ורידי, גלוקוז תוך ורידי ומוצרי דם, כולל פלזמה טרייה קפואה ומשקע קריופי לתיקון DIC. יש לעקוב אחר העובר באמצעות קרדיוטוקוגרפיה. לאחר התייצבות היולדת, מתבצעים בדרך כלל סידורי לידה. זה עשוי להתרחש בנרתיק, אך במקרים של דימום חמור או פגיעה במצבה של האם, ייתכן שיהיה צורך בניתוח קיסרי. לעיתים קרובות AFLP אינו מאובחן עד שהאם והתינוק נמצאים בצרות, כך שסביר להניח שיש צורך בניתוח קיסרי חירום.
הסיבוכים של כבד שומני בהריון עשויים לדרוש טיפול לאחר הלידה, במיוחד אם מתרחשת דלקת לבלב. השתלת כבד נדרשת לעיתים רחוקות לטיפול במצב, אך עשויה להידרש עבור אמהות עם DIC חמור, אלה עם קרע בכבד, או אלה עם אנצפלופתיה חמורה.
אפידמיולוגיה
כבד שומני בהריון הוא מצב נדיר ומופיע בערך באחד מכל 7,000 עד אחד מכל 15,000 הריונות. התמותה מכבד שומני חריף בהריון ירדה משמעותית ל-18%, וכעת היא קשורה בעיקר לסיבוכים, במיוחד DIC (Disseminated Intravascular Coagulation) וזיהומים. לאחר הלידה, רוב האמהות מסתדרות היטב, שכן הגירוי לעומס יתר של חומצות שומן מוסר. המחלה יכולה לחזור בהריונות עתידיים, עם סיכוי גנטי מחושב של 25%; עם זאת, השיעור בפועל נמוך יותר. גם התמותה של העובר פחתה משמעותית, אך עדיין נותרה 23%, וייתכן שהיא קשורה לצורך בלידה מוקדמת.
היסטוריה
המחלה תוארה לראשונה בשנת 1940 על ידי HL Sheehan כ"ניוון צהוב חריף" של הכבד, אז היא נחשבה כקשורה להרעלת כלורופורם מאוחרת.
רוי קושטה (אופניים)
רוי אלברטו פאריה דה קושטה (בפורטוגזית: Rui Alberto Faria da Costa; נולד ב-5 באוקטובר 1986) הוא רוכב אופני כביש פורטוגלי בקבוצת אינטרמארשה-סירקוס-וונטי. אלוף העולם (פירנצה 2013) ומנצח הטור דה סוויס בשנת 2012, 2013 ו-2014. הוא ניצח בשלושה קטעים בטור דה פראנס במהדורות של 2011 ו-2013 והוא אלוף פורטוגל בשנת 2015 ובמקצה נגד השעון בשנת 2010 ו-2013.
תחילת הדרך המקצוענית
קושטה החל להיות מקצוען בשנת 2007, כאשר הצטרף לקבוצת בנפיקה. הוא ניצח את מרוץ הג'ירו דל רגיוני, סיים במקום ה-22 במרוץ הטור דה ל'אווניר, וסיים במקום ה-15 באליפות העולם עד גיל 23. ב-2008, קושטה סיים שני בטור דה ל'אווניר. הוא סיים שמיני באליפות העולם עד גיל 23 בנגד שעון, וחמישי במרוץ הכביש.
2009: ניצחון במרוץ ארבעת הימים בדנקרק והשתתפות ראשונה בטור דה פראנס
קושטה הצטרף לקבוצה הספרדית קאס ד'פארן (כיום נקראת מוביסטאר), וניצח את מרוץ ארבעת הימים של דנקרק בנוסף לכך, הוא סיים שני בקטע החמישי והרביעי במרוץ. הוא סיים במקום ה-13 בטור דה סוויס, ונבחר לטור דה פראנס, אך פרש לפני הקטע ה-12. בוואלטה של צ'יוואווה, הוא ניצח את הקטע הרביעי וסיים במקום השלישי הכללי.
2010: אלוף פורטוגל בנגד השעון
קושטה ניצח את המרוץ החד יומי הספרדי, דאייה טרופי. הוא סיים שישי בוואלטה או אלגראב, וסיים שני במרוץ ארבעת הימים של דנקרק. הוא ניצח את הקטע השביעי בטור דה סוויס, וסיים במקום ה-33 הכללי. הוא ניצח את אליפות פורטוגל בנגד השעון, ונבחר שוב לטור דה פראנס, התוצאה הטובה ביותר שלו בקטע הייתה מקום 24 בקטע ה-16. במהלך אחד הקטעים בטור, היה מעורב בתקרית אלימה עם קרלוס ברדו, שבה השניים התעמתו פיזית ומספר אנשים שנכחו במקום נאלצו להפריד ביניהם.
2011: ניצחון בגרנד פרי מונטריאול ובקטע בטור דה פראנס
קושטה ניצח את הוואלטה של מדריד, וסיים שני בשני הקטעים במרוץ. בטור דה פראנס, הוא ניצח את הקטע השמיני, לאחר שהקדים את פיליפ ז'ילבר ואת קאדל אוונס. הוא ניצח את המרוץ החד יומי הקנדי, גרנד פרי מונטריאול, לאחר שהקדים את פייריק פדריגו ואת פיליפ ז'ילבר. הוא סיים במקום ה-15 באליפות העולם.
2012: ניצחון בטור דה סוויס
קושטה סיים שני במרוץ הטרופאו דאייה, וסיים במקום החמישי הכללי במרוץ הוואלטה או אלגראב. הוא סיים רביעי במרוץ גראן פרמיו מיגל אינדוראין, וסיים שלישי כללי בטור דה רומאנדי. בחודש יוני, קושטה ניצח את מרוץ הטור דה סוויס לאחר שהקדים את פרנק שלק ב-14 שניות ואת לוי ליפהיימר ב-21 שניות. בנוסף לכך, ניצח את הקטע הראשון. בטור דה פראנס, הוא סיים במקום ה-18, 37:03 דקות מהמנצח, בראדלי ויגינס. הוא סיים שני במרוץ גרנד פרי דה פלואה, וסיים שלישי במרוץ גרנד פרי קוויבק ושמיני בגרנד פרי מונטריאול. הוא סיים במקום ה-11 באליפות העולם, וסיים את העונה עם מקום תשיעי בטור של בייג'ינג'.
2013: אלוף העולם
עונת 2013 נחשבת לאחת המוצלחות בקריירה של קושטה. זה התחיל עם מקום רביעי במרוץ טרופאו טראמונטאנה, ועם מקום חמישי בוואלטה או אלגארבה. הוא ניצח את מרוץ הקלאסיקה פרימוורה, וסיים תשיעי בלייז'–בסטון–לייז'. הוא סיים שלישי בטור דה רומאנדי, וניצח את הקטע השביעי והתשיעי בטור דה סוויס, ואת המרוץ כולו לאחר שהקדים את באוקה מולמה ב-1:02 דקות, ואת רומן קרויזגר ב-1:10 דקות. הוא ניצח את אליפות פורטוגל בנגד שעון. בחודש יולי, המשיך קושטה להיות בכושר מעולה לאחר שניצח שני קטעים (16, 19) בטור דה פראנס, וסיים במקום ה-27 הכללי. הוא סיים חמישי בגרנד פרי קוויבק, ושישי בגרנד פרי מונטריאול. ב-29 בספטמבר, הפך קושטה לאלוף העולם לאחר שהקדים את ז'ואקים רודריגז ואת אלחנדרו ולוורדה. הוא סיים את העונה בטור של בייג'ינג', שם סיים במקום הרביעי.
2014: ניצחון שלישי ברצף בטור דה סוויס
קושטה הצטרף לקבוצה האיטלקית למפרה (כיום היא מאיחוד האמירויות, ונקראת "יו. איי.אי אמיירטס"). הוא סיים שלישי בוואלטה או אלגראב, וסיים שני בפריז - ניס. הוא סיים שלישי בטור דה רומאנדי, וניצח את הטור דה סוויס בפעם השלישית ברצף לאחר שהקדים את מתיאס פרנק ואת באוקה מולמה, ואף ניצח את הקטע התשיעי. הוא סיים שני באליפות פורטוגל בנגד השעון, לאחר שבן קבוצתו, נלסון אוליביירה, הקדים אותו ב-38 שניות. בטור דה פראנס, הוא פרש לפני הקטע ה-16. הוא סיים שני בגרנד פרי מונטריאול, ושלישי במרוץ ג'ירו די לומברדיה.
2015: אלוף פורטוגל וניצחון בקטע בדופינה ליברה
קושטה סיים רביעי במרוץ פריז - ניס, ושביעי בטור של חבל הבסקים. הוא סיים רביעי במרוץ אמסטל גולד, ורביעי בלייז'–בסטון–לייז'. הוא ניצח את הקטע השישי בדופינה ליברה, לאחר שעקף את וינצ'נצו ניבאלי מטרים לפני הסיום. הוא ניצח את אליפות פורטוגל, לאחר שניצח את ג'וני בראנדאו בספרינט. קושטה סיים שלישי בגרנד פרי מונטריאול, ותשיעי באליפות העולם.
2016: שלישי בלייז'–בסטון–לייז'
קושטה סיים חמישי בטור של עומאן, וסיים עשירי במרוץ פריז - ניס. הוא סיים עשירי בלה פלש ואלון, ושלישי בלייז'–בסטון–לייז'. קושטה הגיע עשירי במרוץ אמסטל גולד. הוא סיים שישי בטור דה רומאנדי, ולאחר שלושה ניצחונות רצופים, הסתפק במקום השביעי הכללי בטור דה סוויס. בטור דה פראנס, הוא הגיע שני בקטע התשיעי, אחרי טום דימולן. הוא סיים במקום העשירי במקצה אופני הכביש באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), 2:29 דקות אחרי גרג ואן אוורמאט המנצח.
2017: ניצחון בטור של אבו דאבי
קושטה ניצח את הקטע החמישי בוואלטה סאן חואן, וסיים במקום החמישי הכללי. הוא סיים במקום השני הכללי בטור של עומאן, וניצח את הטור של אבו דאבי לאחר שניצח את הקטע השלישי במרוץ. בג'ירו ד'איטליה, התוצאה הבכירה של קושטה במרוץ הייתה מקום שני בקטע ה-19. בטור דה סוויס הוא סיים במקום החמישי הכללי, ובוואלטה אספנייה סיים רביעי בקטע ה-19.
2018
קושטה סיים עשירי בטור של עומאן, ושמיני בטור של אבו דאבי. הוא סיים במקום החמישי בטור דה רומאנדי. קושטה סיים שישי בגרנד פרי מונטריאול ועשירי באליפות העולם.
2019
קושטה פתח את העונה עם מקום עשירי בוואלטה של ולנסיה. הוא סיים רביעי בטור של עומאן, וסיים עשירי בטירנו - אדריאטיקו. הוא סיים שני בטור דה רומאנדי (49 שניות אחרי פרימוז' רוגליץ' המנצח), ואף סיים שני בקטע השלישי והרביעי.
2020
את 2020 קושטה פתח עם ניצחון בקטע הראשון בטור של סעודיה וסיים שלישי כללי את המרוץ, 13 שניות מפיל באוהאוס המנצח. לאחר מכן התחרה במדינתו, פורטוגל, בוואלטה או אלגארבה, וסיים רביעי כללי את המרוץ, 56 שניות מרמקו אוונפול המנצח. המרוץ הבא בו התחרה קושטה היה קרוב לחצי שנה אחרי, בשל פגרת הקורונה שנכפתה על הרוכבים. מרוץ זה היה הטור של פולין, וגם בו ניצח רמקו אוונפול, כשקושטה סיים במקום ה-10 ובפער של 3:19 דקות מאוונפול המנצח. לאחר מכן התחרה באליפות פורטוגל וסיים שני במקצה נגד השעון, 9 שניות מאיבו אוליביירה המנצח, כשבמקצה הכביש ניצח לאחר שגבר על דניאל מסטרה בספרינט הסיום. קושטה התחרה לאחר מכן בטור דו לימוסיין בצרפת וסיים שלישי, 4 שניות מלוקה ואקרמן המנצח. גם אליפות אירופה בנגד השעון נערכה בצרפת (פלואיי), ובה קושטה סיים במקום ה-11. קושטה התחרה לקראת סוף העונה בוואלטה אספניה וכיוון לניצחונות בקטעים. הוא היה קרוב לעשות את זה בקטע ה-6 לאחר שהיה חלק מקבוצת הבריחה ששרדה עד הסיום, אך לבסוף סיים במקום השלישי ובפער של 25 שניות מיון איסאגירה המנצח. גם בקטע ה-7 היה חלק מקבוצת הבריחה אבל הפעם הגיע רק שביעי, כשהוא מוביל את הדבוקה השנייה על המסלול, בפער של 13 שניות ממייקל וודס המנצח. קושטה לא רשם תוצאות בולטות נוספות במרוץ וסיים אותו במקום ה-44, ותשיעי בקטגוריית ההרים.
.tc
היא סיומת האינטרנט (ccTLD) באיי טרקס וקייקוס. מכיוון ש- TC מייצג גם את Türkiye Cumhuriyeti (הרפובליקה של טורקיה), הדומיין משמש גם אתרים טורקיים מסוימים. ה- .tc TLD נרשם בינואר 1997.
תחומים מדרגה שנייה
בנוסף לתחומי ה- .tc הישירים שמציע הרישום, יש גם מגוון קטן של תחומים מדרגה שנייה:
הערות שוליים
Toppdomän
רצועת קפריבי
רצועת קפריבי (בגרמנית: Caprivizipfel) או רצועת אוקבנגו, היא רצועת אדמה צרה בנמיביה, הנמצאת 450 ק"מ מזרחית למחוז אוקבנגו, בין בוטסואנה בדרום לבין אנגולה וזמביה בצפון. רצועת קפריבי נתחמת בגבולות טבעיים של ארבעה נהרות: אוקבנגו, קוונדו, צ'ובה וזמבזי. העיר הגדולה ביותר בקפריבי היא העיר קאטימה מולילו, ונכון לשנת 2001 יש בה 22,134 תושבים.
היסטוריה
רצועת קפריבי נקראת על שמו של לאו פון קפריבי, שהיה קנצלר גרמניה בין השנים 1890–1894 אחרי ביסמרק. ב-1 ביולי 1890 נחתם הסכם בין גרמניה לבריטניה, הסכם הידוע בשם הסכם הליגולנד-זנזיבר שבו הוחלפו טריטוריות באפריקה בין גרמניה ובריטניה, ובמהלכו קיבלה גרמניה את השליטה ברצועת קפריבי. האינטרס של גרמניה בקפריבי היה נהר הזמבזי שעובר בה, משום שעל ידו הם ביקשו לפרוץ להם נתיב בתוך היבשת בין מזרח אפריקה הגרמנית לבין דרום-מערב אפריקה הגרמנית. לרוע מזלם של הגרמנים, כ-64 ק"מ מזרחית משם נמצאים מפלי ויקטוריה שלא איפשרו זאת.
רצועת קפריבי היא בעלת חשיבות צבאית פוליטית-אסטרטגית, כיוון שהיא כעין פרוזדור מעבר בין הטריטוריות באזור. במהלך הפעולות של הקונגרס הלאומי האפריקני כנגד ממשלת דרום אפריקה (1965-1994), מלחמת העצמאות של זימבבואה (1970-1979) וכן במהלך מלחמת האזרחים באנגולה (1975-2002) ראו תושבי קפריבי פעילות צבאית ממושכת וחוו פלישות רבות של צבאות שונים שהשתמשו ברצועה על מנת לעבור מטריטוריה לטריטוריה.
המנהל הדרום אפריקאי בדרום-מערב אפריקה (בתקופה שנמיביה הייתה טריטוריה של דרום אפריקה) החליט לתת לקפריבי בשנת 1976 ריבונות. הדבר נתקיים בחלקו, כאשר "ממשלת קפריבי" הוקמה, ניתן לה דגל משלה, המנון משלה וכן מעטה של צבא.
הסכסוך על האי קסיליקי
הסכסוך בין בוטסואנה לנמיביה היה לגבי חלקה הדרומי של רצועת קפריבי שם נמצא נהר הצ'ובה. בנהר, בדיוק בגבול בין נמיביה לבוטסואנה ישנו האי קסיליקי/סדודו ("קסיליקי" - השם הנמיבי לאי; "סדודו" - השם הבוטסואני לאי) שגודלו 5 קמ"ר, אשר שתי המדינות רצו שיהיה טריטוריה שלהם.
הרקע לסכסוך הוא אי בהירות בנוגע להסכם הליגולנד-זנזיבר בו הועברה רצועת קפריבי מבריטניה לגרמניה. המדינה הנקראת כיום "נמיביה" הייתה ב-1890 "דרום-מערב אפריקה הגרמנית"; "בוטסואנה" הייתה מדינת חסות בריטית.
בהסכם מוזכר גבול ההשפעה בין שתי המעצמות בדרום רצועת קפריבי ב"ערוץ המרכזי של נהר הצ'ובה. טענת בוטסואנה הייתה שהמילים "הערוץ המרכזי" מתייחסים לערוץ שזורם צפונית לאי קסיליקית, ולכן האי שייך לה. לעומתה, טענה נמיביה ש"הערוץ המרכזי" מתייחס לערוץ הנע מדרום לאי ולכן האי שייך לה.
ע"פ החלטה מיוחדת של נמיביה ובוטסואנה, הגישו הנ"ל את תביעותיהם לבית הדין הבינלאומי לצדק בהאג על מנת ש"יגדיר, על בסיס הברית האנגלית-גרמנית מ-1890 ועל בסיס החוקים והעקרונות של החוק הבינ"ל, את הגבול בין נמיביה לבוטסואנה מסביב לאי קסיליקי/סדודו וכן את מעמדו החוקי של האי".
בית הדין בדק בין היתר את גובה הערוצים, רוחבם, עוצמת הזרם (נפח המים שהנהר נושא) וכן נעשו סקרים שונים בקרקעיות הערוצים בעונות שונות ועוד. בית הדין הצהיר כי לא יוכל להסיק מסקנות מהחומר הקרטוגרפי שהוגש לו "לנוכח היעדר כל מפה רשמית שתוכל לשקף את כוונת הצדדים בברית מ-1890" ו"לאור חוסר הוודאות וחוסר העקביות" של המפות שהוגשו לו על ידי נמיביה ובוטסואנה.
לבסוף הכריע בית הדין הבינ"ל כי "הערוץ הצפוני של נהר הצ'ובה שסביב האי קסיליקי/סדודו מוכרח להיחשב כערוץ המרכזי שלו". ולכן, ע"פ החלטה זו, האי קסיליקי/סדודו הוא טריטוריה של בוטסואנה.
ניסיון הבדלנות בקפריבי
בשנת 1994 הקימו קבוצת מורדים את צבא שחרור קפריבי (CLA), בהנהגת מישאקה מויונגו במטרה להפריד את קפריבי מנמיביה. הפעולה העיקרית שלהם הייתה ב-2 באוגוסט 1999, כאשר הם התקיפו את העיר קאטימה מולילו והשתלטו על תחנת רדיו, תחנת משטרה, מעבר גבול ובסיס צבאי. כוחות צבא נמיביה הצליחו לדכא את ניסיון הבדלנות בתוך ימים ספורים.
מודה בקנס
מודה בקנס פטור הוא כלל הלכתי הפוטר מתשלום אדם שהודה במעשה שיש בו כדי לחייבו קנס אילו היו מעידים עליו עדים בבית דין. הפטור חל רק כאשר אין עדים על המעשה, ולפי דעת רב שנפסקה להלכה, גם כאשר יש עדים, בתנאי שהנאשם הקדים והודה לפני שבאו העדים.
מקור ההלכה
מקור ההלכה ש"מודה בקנס" נפטר מתשלומי הקנס מבוסס על דרשת הפסוק האמור לגבי הקנס ההלכתי של תשלומי כפל המושת על גנב:. ודרשו חז"ל: אשר ירשיעון אלוהים (=הדיינים), פרט למרשיע את עצמו. שהמרשיע את עצמו אינו חייב בתשלומי הקנס.
בהתאם לדין זה מורה המשנה במסכת כתובות: . בתלמוד נידון מקרה שבו לאחר שהודה בקנס באו עדים לחייבו בקנס. בנושא זה הובאה מחלוקת אמוראים: רב ושמואל נחלקו אם ההנחיה של מודה בקנס פטור מחריגה את המודה בקנס בשל עצם ההודאה או שרק נאמר שאי אפשר לבסס הרשעה בקנס על הודאה, בשונה מחיובי ממון שבהם מתקבלת הודאת בעל דין להטלת חיוב גמור.
טעם ההלכה
הראשונים פירשו שהסיבה לכך שהודאה אינה קבילה במשפטי קנסות היא ההלכה שאין אדם משים עצמו רשע, ולכן רק בחיובים ממוניים שביד האדם לתת ביוזמתו את כספו לתובע מקובלת הודאת בעל דין.
ואולם יש מן האחרונים שהוכיחו שבעלי התוספות נקטו שהחסרון אינו בקבילות ההודאה בתחום הקנסות, והפטור מקנס במקרה של הודאה נובע מכך שלאדם אין בנוגע לעצמו נאמנות לגבי העובדות אלא לגבי עצם החיוב, ולכן הודאת בעל דין תקפה רק במקרה שההודאה מבססת ידיעה על חיובו של המודה. שונה הדבר בדיני קנסות מאחר שקנס אינו חיוב ממשי אלא סנקציה שאותה מטיל בית הדין על החייב, עד לפסיקת בית הדין אין חיוב כלשהו על הנתבע ומאחר והודאתו אינה קבילה בהתייחס לעובדות ואינו יכול להודות בחיוב שעתיד להיווצר בפסיקת בית הדין, לא ניתן לבסס חיוב קנס על הודאה.
ויש מן האחרונים שכתבו שהודאה בקנס אינה פועלת שלא לאפשר את ההרשעה והטלת הקנס, אלא שהתורה הורתה לקבל את ההודאה במקום תשלום, וכמי ששילם את הקנס.
תנאים והגבלות
להלכה זו ישנם תנאים והגבלות, בחלקם נחלקו הפוסקים, ראשונים ואחרונים. השאלות נוגעות בעיקר למקרה שבו באו עדים לאחר שהודה, לפי השיטה שגם במקרה כזה פטור. בין הנידונים:
Big Fun
Big Fun (בעברית: כיף גדול) הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמרת-יוצרת ההולנדית סי. סי. קאץ'. האלבום יצא לאור בשנת 1988, על ידי חברת התקליטים הנסה רקורדס. מתוך האלבום יצאו ארבעה סינגלים: "Backseat of Your Cadillac", "Summer Kisses",  "Nothing but a Heartache", ו-"Baby I Need Your Love".
עם יציאתו נכנס האלבום אל המקום ה-22 במצעד האלבומים שבספרד.
רקע וקידום
בשנת 1988, הוציאה סי. סי. קאץ' את הסינגל הראשון מתוך האלבום "Backseat of Your Cadillac", אשר תיפקד גם כסינגל העשירי במהלך הקריירה שלה. השיר הפך ללהיט בינלאומי, שנכנס למקום השישי במצעד השירים שבספרד וזאת, בנוסף לכך שהגיע למקום העשירי במצעד השירים שבגרמניה. בהמשך, הוציאה את השיר "Summer Kisses", כסינגל השני מתוך האלבום. השיר לא זכה להצלחה, לה זכו שאר שיריה.
הסינגל השלישי מתוך האלבום "Nothing but a Heartache", זכה להצלחה גם כן, כאשר הגיע למקום הארבע עשרה במצעד השירים שבספרד. הסינגל הרביעי והאחרון מתוך האלבום "Baby I Need Your Love", לא זכה להצלחה רבה, אך יצאה לו גרסה ארוכה מזו המקורית.
לוי יצחק שניאורסון (ניל"י)
לוי יצחק (ליובה) שניאורסון (26 בנובמבר 1888 – 1975) היה בן המושבה חדרה, איש מחתרת ניל"י, אשר טבע את שמה. עמד בראש משרד שהעניק שירותי מודיעין לראשי היישוב היהודי בארץ ישראל. היה מצאצאי רבי שניאור זלמן מלאדי מייסד חסידות חב"ד.
ביוגרפיה
נולד בטורופץ, פלך פסקוב, רוסיה. בנו של שניאור צבי, מצאצאי רבי שניאור זלמן מלאדי (היה בנו של לוי יצחק, בנו של ברוך שמואל, בנו של חיים אברהם, בנו של רבי שניאור זלמן מלאדי). אמו, אסתר, הייתה בת יעקב הינדין, שהיה עשיר בעל אחוזות ועסקן, מראשוני חובבי ציון ברוסיה. סבתו, רוזה רבקה, אשת יעקב הינדין, הייתה אחותו של הרב שמואל מוהליבר.
שניאורסון למד תורה בטורופץ ולאחר מכן בדווינסק, לשם עברה משפחתו. אביו רכש על שם חותנו נחלה גדולה בקרקעות חדרה. עם ייסוד המושבה, בשנת 1891, עלה לארץ ישראל והשתקע עם ראשוני המתיישבים ב"חאן" שבמרכז המושבה. לאחר מכן חזר לרוסיה כדי להביא את משפחתו.
בשנת 1904 עלה לארץ ישראל ראש המשפחה שניאור צבי יחד עם שני בניו, ליובה ומנחם מנדל. בני המשפחה התיישבו בנחלתם בחדרה ועבדו במשק המשפחתי. בשנת 1906 יצא ליובה לרוסיה להתכונן לבחינת הבגרות. הוא למד באקדמיה לחכמת ישראל מיסודו של הברון גינצבורג, עסק גם בספרות וכתב שירים ברוסית. עקב קשריו עם פעילים אנרכיסטים נחשד בהשתתפות בפעולת טרור ונאלץ להימלט אל דודתו בקניגסברג (אז בגרמניה). משם שב ארצה ב-1910 ועבד כפועל בחדרה. שנה לאחר מכן עלו לארץ יתר בני המשפחה.
באחת התגרות שאירעו בין יהודים וצ'רקסים על גבולות חדרה, נפצע בידו ונזקק לנסוע להתרפא בביירות. בשל השתתפותו בתגרה נרדף יחד עם חבריו על ידי השלטון הטורקי, והם נאלצו לשהות למשך תקופה מחוץ לחדרה.
במלחמת העולם הראשונה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נשלח מטעם המושבה לשירות באזור החזית בבאר שבע. כששב לביתו נאסר באשמת בגידה, לאחר שהעלילו על קבוצת צעירים, והוא ביניהם, כי הם מסייעים לאניות מלחמה בריטיות ליד חוף חדרה. כעבור זמן קצר שוחררו ממאסרם.
לאחר שחרורו נענה לקריאת לידידו הקרוב ובן-מושבתו אבשלום פיינברג והצטרף לקבוצת המחתרת העברית ניל"י. שניאורסון נמנה עם קבוצת המייסדים של ניל"י והיה פעיל מרכזי בפעילות הרשת. גם אחיו מנחם היה פעיל בארגון.
בשנת 1916 שהה ליובה שניאורסון באיסטנבול במסגרת פעילותו המחתרתית. במהלך שהותו בעיר נפגש עם בוגרי גימנסיה הרצליה שלמדו בבית הספר הטורקי לקצינים, ובהם משה שרתוק ודוד הכהן.
בסיוע ארתור רופין, שגורש מהארץ לאיסטנבול ומשם ניהל את ענייני היישוב, התקבל שניאורסון, תחת השם הבדוי "חיים כהן", כעוזרה של אישיות גרמנית שנשלחה לארץ ישראל מטעם השלטון העות'מאני. באמצע הדרך הוא הצליח להימלט מאדונו הגרמני והגיע לחיפה ב-21 בינואר 1917, יום נפילת חברו הטוב אבשלום פיינברג.
שניאורסון הוא זה שטבע את השם ניל"י. באחת ההפלגות, ב-19 בפברואר 1917, ישב שניאורסון על הסיפון ועלעל בתנ"ך כשאהרן אהרנסון שוחח עם קצין בריטי, שהציע שבמפגש אנשי הרשת עם היורדים מהאונייה יזדהו הדדית, כדי למנוע טעויות. אהרנסון ביקש משניאורסון להציע סיסמה, ושניאורסון הציע את ראשי התיבות של הפסוק שהיה לנגד עיניו: "נצח ישראל לא ישקר" (שמואל א' טו כט). הסיסמה מצאה חן בעיני אהרנסון, והיא נקבעה להיות 'ניל"י'. מאוחר יותר הפך שם זה למזהה את הרשת כולה, אך באותו רגע לא היה לפרט זה משמעות רבה בעיני אהרן אהרנסון - הוא לא רשם זאת ביומנו, על אף שרשם תיאור של ההפלגה.
שניאורסון ריכז מידע מודיעיני שהתקבל מסוכנים שפעלו ברחבי הארץ ובארצות השכנות. המידע עסק בתנועות הצבא העות'מאני, במצבם הכלכלי והמוראלי של החיילים, וכן בתנועות של הצבאות האחרים באזור, בעיקר הצבא הגרמני. שניאורסון עסק גם בהכשרת סוכני שטח.
שניאורסון התגייס לצבא הבריטי ופעל יחד עם אלכסנדר אהרנסון ב"וועד היהודי" שפעל מטעם השלטון הצבאי, והם התגוררו יחד בתל אביב. במסדר צבאי חגיגי שנערך בחיפה הוענק לו אות כבוד של קצין מסדר האימפריה הבריטית (O.B.E).
לאחר מלחמת העולם הראשונה
שניאורסון החל לפעול בשירות המודיעין של "ועד הצירים" של ההנהלה הציונית. לשם כך פתח משרד בתל אביב ואחר כך בירושלים. שירות הידיעות של משרדו המציא לוועד הצירים ידיעות מודיעיניות בעלות ערך רב, בעיקר מידע שעסק בתכנוני התנקשויות מצד גורמים ערביים עוינים ואיתור מצבורי נשק. בזמן פרעות 1920 היה אחראי על שמירתו האישית של ד"ר חיים ויצמן. לפי דרישת ויצמן, היה אחראי על שמירתו האישית של הרברט סמואל בראשית תקופת התמנותו כנציב העליון.
במאי 1932 נפטר אביו, שניאור צבי שניאורסון, ונקבר בבית הקברות הישן בחדרה.
בשנת 1967 הוציא לאור את ספרו "מיומנו של איש ניל"י", המתבסס על יומניו.
עמד בקשר מכתבים עם הרבי מליובאויטש שהיה קרוב משפחתו.
היה נשוי לזינה, בת יעקב שטיינמן. בנותיו: אראלה ועכסה.
ארכיונו של שניאורסון
שניאורסון תיעד ביומניו, בזמן אמיתי, את האירועים שהיו שותף להם. יש בהם מידע מודיעיני שריכז מסוכנים שפעלו ברחבי הארץ ובארצות השכנות, רישום הוצאות כספיות, מיקום של סוכנים תצפיתנים ועוד.
הוא תיעד את תחושותיו ורגשותיו, לרוב בלשון פיוטית. הוא מתאר את יחסיו עם האישים שפעלו עימו בניל"י. הוא מתאר את אהבתו העזה לשרה אהרנסון. הוא כותב עליה: "יש עולם גדול בתוך נפשך, יש יופי כזה, יש שבלול שאין את יודעת בעצמך – אנוכי אבוא ואגלה לך את זה. כבר גיליתיך, כבר יצרתיך, את סמל האמונה שלי, את האלילה של בית-המקדש שלי".
הוא נושא קינה מרה על חברו אבשלום פיינברג, לאחר שנודע לו על מותו. הוא כותב: "למה חרג הרוח המזרחי וניתק את הקשרים בינינו?"; "הידיד הטוב והאהוב, בחיר האנשים, איננו, איננו".
גבעות עדן
היסטוריה
ב-23 במאי 2000 אישרה להפקדה המועצה הארצית לתכנון ולבנייה את התוכנית להקמת היישוב (שהייתה שינוי של תוכנית מתאר מחוזית ירושלים). באותה עת גם אושרה תוכנית לכביש מהיר חדש באזור, כביש 39, בין צומת האלה לירושלים. המועצה אישרה הקמת יישוב קהילתי בו 500 יחידות דיור על שטח של כ-1,000 דונם, עם אפשרות להרחבה ל-1,400 יחידות דיור, והקמת קריה למחקר ולפיתוח בתחומי המדע והתעשייה בצמוד לו, על שטח של 50 דונם. בשלב זה הצטרפו להתנגדויות החברה להגנת הטבע ורשות הטבע והגנים, בטענה שיש להעדיף הרחבת יישובים קיימים על פני הקמת חדשים ושהקמת יישוב באזור המיועד תפגע במערכת האקולוגית של הרי יהודה, תפגע קשות בנוף הפתוח, במושבים הסמוכים ובפיתוחה של העיר בית שמש, על ידי משיכת אוכלוסייה חזקה מהעיר. ב-3 ביוני 2001, החליט הקבינט החברתי-כלכלי של הממשלה להנחות את משרדי הממשלה הנוגעים בדבר, ואת מוסדות התכנון, לזרז את אישור התוכניות להקמת היישוב.
בדצמבר 2000, אישרה גם הוועדה לשמירה על קרקע חקלאית ושטחים פתוחים (שמטרותיה הם לשמור על עתודות הקרקע שישמשו לחקלאות ולשטחים פתוחים במדינת ישראל) את התוכנית להקמת היישוב (חלק משטח היישוב הוקם על קרקע חקלאית, ששימשה לגידולי פלחה).
ב-12 ביולי 2001, הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה מחוז ירושלים דחתה על חודו של קול את התנגדותה של החברה להגנת הטבע להקמת היישוב. והחליטה להמליץ בפני המועצה הארצית לתכנון ולבנייה לאשר את התוכנית להקמת היישוב. ב-1 באוגוסט 2001, ועדת המשנה לעניינים תכנוניים עקרוניים (ולנת"ע) של המועצה הארצית, דחתה את התנגדות החברה להגנת הטבע להקמת היישוב רוגלית, והתוכנית נכנסה להליך של מתן תוקף.
במרץ 2002 פרסם מינהל מקרקעי ישראל מכרז לתכנון ולבנייה של היישוב. היזם ג'ייק ליבוביץ' מניו-יורק ניגש לבדו למכרז וזכה בו. ליבוביץ' החל לשווק את היישוב בשם "הרי עדן", בינואר 2005 ערך טקס הנחת אבן פינה, לאחר שעשרות לקוחות הפקידו דמי רצינות של 25 אלף דולר, לטובת רכישת בית ביישוב. ליבוביץ' שיווק את היישוב החדש, ליהודים אמידים בעלי אמצעים מארצות הברית, אירופה, אוסטרליה ודרום-אפריקה, המעוניינים להשתקע בארץ, כ"יישוב אקולוגי". יישוב המבוסס על בנייה אקולוגית ו"ירוקה" שבמסגרתה המים שבהם ישתמשו התושבים ימוחזרו, האשפה תיאסף באמצעות מערכת תת-קרקעית ומתקני אנרגיה סולארית יספקו חשמל לכל הבתים. ליבוביץ' החל לקדם תוכנית מפורטת של היישוב במוסדות התכנון, ושוב עלו התנגדויות להקמתו.
במאי 2005, פרסם מבקר המדינה דו"ח בו ביקורת על אופן אישור, תכנון והקמת היישוב, בין היתר כתב בדו"ח:
בעקבות דו"ח הביקורת, פנתה החברה להגנת הטבע ל, מני מזוז, בבקשה לפתוח בחקירה פלילית בעניין הפרויקט. בנוסף ביקשה ממזוז להורות על הקפאת ההליך התכנוני עד לקבלת עמדתו בנדון. במקביל שכר היזם ג'ייק ליבוביץ' חוקר פרטי, שהקליט את התבטאויות של פעיל סביבתי המתנגד להקמת היישוב, ודרש על סמך התבטאויות לפסול את השתתפות הפעיל בדיון על היישוב בוועדת תכנון. למרות התנגדויות ודו"ח הביקורת, אישרה הוועדה לשמירה על קרקע חקלאית ושטחים פתוחים את התוכנית המפורטת, ואחר כך גם הוועדה המחוזית, עם זאת התקבלו חלק מהתנגדויות הארגונים הירוקים, שעיקרם צמצום שטח היישוב והשראת מסדרון אקולוגי בן 200 מטר בין היישוב לגדר ההפרדה.
הקמת היישוב התעכבה שנים רבות, ובאוגוסט 2014 חברת "צ.פ. ייזום ובנייה בע"מ", רכשה מחצית מזכויות הבנייה תמורת כ־40 מיליון שקל. היא הודיעה כי הבנייה צפויה להתחיל באפריל 2015, ליישוב בו 363 יחידות דיור, מבני ציבור, מלונאות ונופש. בספטמבר 2016, הגישו היזמים תביעה הכספית על סך 39 מיליון שקל, נגד המועצה האזורית מטה יהודה ונגד העומד בראשה, משה דדון ואחיו, אבי דדון, ניסו לסחוט מהם כספים כדי שיזרזו את המהלכים לאישור הפרויקט. באוקטובר 2017 נמחקה התביעה, לבקשת היזמים.
הקמת היישוב בפועל החלה לבסוף בשנת 2019, לאחר שהיזמים ביקשו הקלות על תנאי התכנון של היישוב, כולל הקמת גשר בן 400 מטר שהיה אמור לקום בכניסה ליישוב, להבטיח שהמסדרון אקולוגי בנחל שמתחתיו לא יחסם. במאי 2020 החלו היזמים בשיווק 270 מגרשים, לבתים דו משפחתיים בשטח 170 מ"ר וווילות בשטח של 300 מ"ר. במקביל גם רשות מקרקעי ישראל החלה לשווק 40 מגרשים עם זכויות בנייה בסך 600 מ"ר.
בדצמבר 2021, אושרה הקמתו של ועד מקומי ביישוב.
אכלוס היישוב צפוי בסוף 2023.
ארכאולוגיה
הסקרים והחפירות הצביעו על שתי תקופות של יישוב אינטנסיבי באזור: התקופה הכלקוליתית בארץ ישראל והתקופה הביזנטית בארץ ישראל. הרוגם תוארך לתקופת הברזל 2א' (המאה ה-11 לפנה"ס בקירוב). בנוסף נחפר בסמוך שרידי מבנה גדול, בו ממצצאים החל מהתקופה ההלניסטית בארץ ישראל (המאה ה-2 לפנה"ס) ועד לתקופה הביזנטית (המאה ה-6 לספירה).
אמה וילארד
אמה וילארד (באנגלית: Emma Willard, נולדה ב-23 בפברואר 1787 ונפטרה ב-15 באפריל 1870) הייתה מחנכת ופעילת זכויות נשים אמריקאית. היא עבדה בכמה בתי ספר והקימה את בית הספר הראשון להשכלה גבוהה לנשים במדינת ניו יורק.
ביוגרפיה.
וילארד נולדה ב-23 בפברואר 1787 בקונטיקט. היא הייתה השישה עשר מתוך שבעה עשר ילדים לאביה אשר היה חקלאי שחינך את ילדיו לעצמאות ולמחשבה ביקורתית. בגיל צעיר בלטה וילארד בדיונים משפחתיים בנושאים שנחשבו כ"גבריים" כמו פוליטיקה, פילוסופיה ומתמטיקה. בגיל 17 סיימה את לימודיה בבית הספר המקומי.
בשנת 1807, וילארד עזבה את קונטיקט. לתקופה קצרה היא עבדה במסצ'וסטס עד שקיבלה משרה במידלברי קולג' בורמונט. היא לא התרשמה מהחומר שנלמד שם ופתחה פנימייה לנשים בשנת 1814, בביתה שלה. הצלחתה בפנימיה עוררה בהרצון לחלוק את רעיונותיה בנושאי חינוך ולכתוב תוכנית חינוכיות לנשים. בשנת 1819 הציגה וילארד את רעיונותיה בפני בית המחוקקים של ניו יורק על מנת לחזק את החינוך לנשים במדינה. בית המחוקקים לא שעה לבקשותיה של וילארד, כאשר חלק מחברי הבית האמין כי חינוך לנשים מנוגד לרצון האל. אחד המתנגדים הבולטים לחינוך נשים בתקופה זו היה תומאס ג'פרסון. בסופו של דבר, וילארד קיבלה תמיכה חלקית מהמושל דוויט קלינטון.