cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בעל אידיאלי (סרט, 2000)
הסרט נשאר נאמן לדיאלוגים המקוריים במחזהו של ויילד, אך זמן ההתרחשות שונה להווה. צילומי החוץ נערכו באתרים שונים במחוזות שמסביב ללונדון (home counties), בעיקר בבקינגהאמשייר.
תקציר העלילה
סר רוברט צ'ילטרן הוא בעל אדמות עשיר והוא חבר ברשות ממשלתית הממוקמת בצפון לונדון. מצבו הכלכלי והחברתי הוא טוב ויש לו אשה אוהבת שמאמינה בו. כבודו ועצם קיומו מאוימים כשמופיעה גברת לורה צ'יברלי עם ראיות למעשים בלתי תקינים שסר רוברט עשה בעבר. מתברר שרוברט התעשר כתוצאה ממסחר במידע פנים בנוגע לפרויקט תעלה כלשהו.
גברת צ'יבלי מנסה לסחוט את סר רוברט, ולגרום לו לתמוך בפרויקט חדש שבו היא מושקעת. סר רוברט פונה לעזרת חברו הטוב לורד גורינג, שכלפי חוץ נראה כרודף שמלות ובטלן. גורינג הכיר כבר בעבר את הגברת.
אחרי תחבולות אחדות מסתיים הסיפור בסוף טוב. לורד גורינג מתחתן עם אחותו של רוברט, מייבל. הוא מצליח להערים על גברת ציבלי, וליידי צ'ילטרן נשארת נאמנה לבעלה וממשיכה להאמין בכבוד וב"אידיאליזם" שלו.
משה חסקין
הרב משה חסקין (תרל"ד 1872 - תש"י, 15 ביוני 1950) היה רב בליטא ובאוקראינה ולאחר מכן בירושלים.
תולדותיו
הרב משה חסקין החל ללמוד בבית־המדרש "קברנים" בקובנה שבליטא בשנת תר"ן (1890). שם הוא פגש את החפץ חיים אשר הפגיש אותו עם הרב יצחק אלחנן ספקטור שאותו שימש במשך שלוש שנים ובין השאר שוחרר בהשתדלותו מגיוס לצבא. בשנת תרנ"ו (1896) נישא לחנה בת יהודה רבינוביץ' מהעיר יורבורג. לכבוד אירוסיו וחתונותו תרם כסף למען מיישבי ארץ ישראל. חסקין המשיך ללמוד עוד שלוש שנים בקובנה. בשנת תרנ"ט (1899) עבר לווילנה ושם למד עוד שנה עד שהתמנה לרב בעיירה קרקינובה (מחוז קובנה, ליטא) שם כיהן במשך חמש עשרה שנה עד שמלחמת העולם הראשונה הביאה לגירוש היהודים מהעיירה. בשנת תרע"ב (1912) ייסד ישיבה בקרקינובה, שבה למדו כ-60 תלמידים. על פי עדותו הישיבה זכתה לשם טוב ונחשבה למכינה לישיבת סלבודקה.
לפני חג השבועות תרע"ה (1915) גורש חסקין מקרקינובה ועבר לעיר פרילוקי (מחוז פולטבה, אוקראינה), שם התמנה בשנת תרע"ט (1919) לרב העיירה. בימי מלחמת האזרחים ברוסיה, עברה העיירה מיד ליד, ויהודיה עמדו בסכנת מוות ושוד, במיוחד תחת שלטונות פטליורה והצבא הלבן של אנטון דניקין. הרב חסקין סיפר שבמספר מקרים רק כפסע היה בינו לבין המוות. בלילה בו נסוג צבא דניקין מפני הצבא האדום הם רצחו 27 יהודים והרב חסקין עצמו ניצל בזכות מכר נוצרי שהחביא אותו.
תחת השלטון הקומוניסטי האנטי־דתי, סבל הרב חסקין מהצקות והשפלות, כמו כוהני הדת האחרים. הוא מספר שנאלץ לטאטא את רחובות העיר עם הרב ציפרינוביץ' במטאטאיהם הפרטיים, תחת עינם הפקוחה של השוטרים. ביתו הוחרם, והוא גר עם אשתו בעזרת הנשים של בית מדרש קטן.
בראשית שנת תרצ"ג נפטרה רעייתו. בערב פסח באותה שנה (1933) עלה לארץ ישראל, שבה כבר היו בנו ובתו. את הרישיון לעזוב את ברית המועצות קיבל בקושי רב, לאחר השתדלות בת שלוש שנים של קרובים וידידים ברוסיה, אמריקה וארץ ישראל. בירושלים הוא היה הגזבר של התאחדות הרבנים פליטי רוסיא ושאר ארצות.
בשנת תרצ"ח (1937/8) הוציא לאור בירושלים את ספרו "כלכלת שביעית", בו קיבץ את הלכות שנת השמיטה - מן המשנה, תלמוד בבלי, תלמוד ירושלמי, הרמב"ם, ראשונים וגדולי האחרונים, וביאר אותן. כן חיבר את "אהל משה" על סדר זרעים שבתלמוד הירושלמי.
נפטר ב-15 ביוני 1950 בירושלים, ונקבר בבית הקברות סנהדריה. לבנו הבכור קרא יצחק אלחנן, על שם רבו, הרב יצחק אלחנן ספקטור. נכדתו היא חנה הירש שהייתה הניצבת הראשונה במשטרה. נינו הוא מורה הדרך גלעד חסקין.
גורדיאנוס השני
מרקוס אנטוניוס גורדיאנוס סמפרוניאנוס רומנוס אפריקנוס אוגוסטוס או גורדיאנוס השני (בלטינית: marcus antonius gordianus sempronianus romanus africanus augustus. בין השנים 192 - 238) היה קיסר רומא בשנת 238, שנה רוויית מהפכות הידועה בהיסטוריה כשנת ששת הקיסרים. הוא היה קיסר רומא יחד עם אביו גורדיאנוס הראשון למשך חודש בלבד עד שנפל בקרב מול הצבא הנאמן למקסימיאנוס התראקי (שמשל לפניו).
עד לקיסרות
מאוד מעט ידוע על קורות חייהם של שלושת הקיסרים לבית גורדיאנוס לפני שהפכו לקיסרים, מוצא משפחתם לוט בערפל.
ילדות
ידוע כי משפחתו היא ממעמד הפרשים שהיה אחד משני המעמדות העליונים ברומא. הפתיח של שמו "מרקוס אנטוניוס" מורה כי משפחתו קיבלה אזרחות רומית על ידי הקיסר מרקוס אנטוניוס או מי מהמקורבים לו ושמו מעיד כי מוצאו מאנטוליה או קפודקיה. גורדיאנוס נולד באזור שנת 192 לספירה לאביו גורדיאנוס הראשון ששמו זהה לשמו. על פי ההיסטוריה אוגוסטה אמו הייתה אזרחית רומא ונקראה פביה אורסטילה (fabia orestilla). ההיסטוריונים הרומאים מתארים אותה כצאצאית של הקיסרים אנטונינוס פיוס ומרקוס אורליוס, היסטוריונים מאוחרים קבעו כי פרט זה אינו נכון. היא מתה לפני שנת 238. חוץ מגורדיאנוס עצמו היא ילדה, ככל הנראה בשנת 201, בת שנקראה אנטוניה גורדיאנה (אמו של הקיסר גורדיאנוס השלישי).
ההכתרה
מקסימיאנוס, שרצח את אלכסנדר סוורוס ועלה לשלטון, לא היה שליט פופולרי וכף רגלו לא דרכה ברומא. בשנת 238 פרץ מרד בפרובינקיה אפריקה, שתחילה כוון נגד המושל מטעמו של מקסימיאנוס. עם מותו של המושל פנו בני האצולה המקומית אל גורדיאנוס האב ודרשו ממנו כי יטול על עצמו את משרת הקיסר. גורדיאנוס סירב תחילה בטענה שהוא זקן מדי, אך ביום 22 במרץ הוא נטל על עצמו את המשרה המסוכנת ביותר של אותם ימים, קיסר רומא, בתנאי שבנו גורדיאנוס יוכתר עמו גם כן. ימים מספר לאחר מכן נכנס גורדיאנוס עם אביו לעיר קרתגו והם זכו מיידית לתמיכה גורפת של האוכלוסייה וההנהגה המקומית.
הם שלחו משלחת בראשות פובליוס ליסיניוס ולריאנוס (לימים הקיסר ולריאנוס) לסנאט שברומא וביום השני באפריל הוא ואביו הוכרזו כקיסרים וזכו לתואר אוגוסטוס ("augustus" בלטינית: "הנשגב" או "הנעלה"). מקסימיאנוס ששהה באותה עת עם הלגיונות הנאמנים לו בסירמיום, אסף את צבאו והחל לעלות על רומא במטרה להחזיר לעצמו את השלטון.
קרב קרתגו
שני הגורדיאנוסים שהחזיקו תואר היו חסרי צבא שיעמוד לצידם והם נשענו על כוחם של מיליציות מקומיות. הלגיון היחיד שהיה באפריקה, הלגיון השלישי אוגוסטה היה תחת פיקודו של מושל נומידיה, קפליאנוס, שתמך במקסימיאנוס בעיקר בגלל יריבות אישית ארוכת שנים עם גורדיאנוס הראשון ובחר לנצל את ההזדמנות להתעמת עם אויבו. צבאות השניים נפגשו ליד קרתגו והלגיון הרומי הביס בקלות את צבא המיליציות הלא מאורגנות ודלות הציוד שעליהן פיקד גורדיאנוס השני. בתום יום הקרבות נהרג גורדיאנוס השני ואביו התאבד בתליה לאחר שקיבל את החדשות המרות.
הסנאט הרומי, שנטה באופן חד צדדי עם הקיסרים לבית גורדיאנוס ונגד מקסימיאנוס, מינה את פופיאנוס ובלבינוס כקיסרים בתקווה שהם יצליחו להכריע את מקסימיאנוס. בסופה של שנת 238 כבר נרצחו מקסימיאנוס, פופיאנוס ובלבינוס והקיסר הנבחר היה גורדיאנוס השלישי, בן אחותו של גורדיאנוס השני.
וילה גורדיאני
אחוזת המשפחה שהייתה ידועה בעושרה שימשה כביתם של שלושת קיסרי המשפחה, על השטח הגדול נבנו מספר מבנים על ידי בעליו השונים. שרידיו של בית המידות שח משפחת גורדיאנוס נמצא עד היום בפארק אך הוא ברובו מכוסה ולא נחפר. האחוזה הידועה כוילה גורדיאני (villa gordiani) שוכנת ברומא לצד הדרך הרומאית ויה פרנסטינה (via praenestina) באתר נמצאים שרידים מתקופות שונות ובהם פורטיקו, מבנה שער הנישא על ידי 200 עמודים, בזיליקות ומרחצאות. בשנות השישים של המאה הקודמת שוקם האתר והוא משמש כגן ארכאולוגי.
תמ"א 22
תמ"א 22 היא תוכנית מתאר ארצית ליער ולייעור בישראל. היא התקבלה בשנת 1995, ומאז עברה מספר שינויים. התוכנית כוללת נספח המפרט את רשימת היערות, וסדרה של 52 מפות בקנה מידה 1:50,000 עליהן הם מסומנים. בסך הכל מגינה התוכנית על יערות בשטח כולל של 1,606 קמ"ר.
התוכנית מבחינה בין מספר סוגי יערות, הזוכים לדרגות שונות של הגנה:
פורד LCF
פורד LCF (באנגלית: Ford LCF) היא משאית, בגודל בינוני, מתוצרת קונצרן הרכב פורד (שם מלא: Ford Motor Company), אשר יוצרה בין השנים 2004–2009 במקסיקו, בשותפות עם יצרנית האוטובוסים והמשאיות Navistar International.
==מאפיינים==
פונקציית תמסורת
בעיבוד אותות, פונקציית תמסורת (גם פונקציית מעבר או פונקציית רשת) היא היחס בין הפלט לקלט, כפונקציה של התדר המרחבי או הזמני, של מערכת ליניארית קבועה בזמן (LTI). פונקציית התמסורת היא אחד המאפיינים החשובים של מערכות להעברת אותות מכל הסוגים, כאשר בתחומים שונים הפונקציה מוגדרת באופן המתאים לאותו סוג אות.
אם ידועה פונקציית התמסורת במדויק או בקירוב, ניתן לחשב בעזרתה את אות המקור של הפלט על ידי ביצוע דה קונבולוציה בין האות הנקלט ופונקציית התמסורת.
עבור תדר f, קלט (אות בכניסת המערכת) (X(f ופלט (אות ביציאה מהמערכת) (Y(f, פונקציית התמסורת היא
במערכת ליניארית בלתי תלויה בזמן יחס זה אינו תלוי באות הכניסה או באות היציאה אלא במערכת בלבד, ולכן פונקציית התמסורת נותנת את יציאת המערכת לכל כניסה. פונקציית התמסורת שימושית בעיבוד אותות ובתקשורת כמאפיינת של מסננים, ובתורת הבקרה - שם היא מתארת את היחס בין הערך המצוי לערך הרצוי של מערכות עקיבה.
התגובה להלם
אל מישור התדר עוברים ממישור הזמן באמצעות התמרת לפלס עבור אותות בזמן רציף ובאמצעות התמרת Z עבור אותות בזמן בדיד. היות שבמישור התדר פונקציית הלם היא 1, פונקציית התמסורת שווה ליציאת המערכת עבור כניסת הלם. ההתמרה ההפוכה של פונקציית התמסורת, (h(t, היא תגובת המערכת לכניסת הלם במישור הזמן והיא נקראת תגובת ההלם של המערכת. כך ניתן למצוא את פונקציית התמסורת באופן ניסויי על ידי הפעלת פונקציית הלם בכניסה וביצוע התמרת לפלס ליציאה. ההתמרה ההפוכה של (H(s)X(s היא קונבולוציה בין (h(t לבין (x(t והיא נותנת את היציאה במישור הזמן (y(t לכל כניסה.
תגובת התדר
תגובת המערכת במישור הזמן לכניסה סינוסיאודלית (או אקספוננט מרוכב) לאחר התייצבות היא פונקציה סינוסיאודלית בעלת משרעת שונה והפרש מופע אך באותו התדר. למצב זה קוראים מצב סינוסי מתמיד. הערך המוחלט של פונקציית התמסורת,, הוא היחס בין משרעת היציאה למשרעת הכניסה כתלות בתדר (כאשר j^2 = -1 הוא היחידה המדומה ו-\, \omega התדירות הזוויתית). ערך זה מאפיין את פעולתם של מסננים, שהם אבני הבניין של תחומים רבים באלקטרוניקה. הארגומנט של פונקציית התמסורת,, הוא הפרש המופע כתלות בתדר. פונקציית התמסורת, בהצגה קוטבית, היא. הצגה זו נקראת תגובת התדר של המערכת. ניתן למצוא את פונקציית התמסורת ישירות במישור התדר בעזרת מחולל אותות: המחולל נותן מתח סינוסי בעל משרעת קבועה שתדירותו משתנה בזמן באופן מחזורי, כך שהוא עובר על פני תחום גדול של תדרים. משרעות היציאה לכל התדרים מוצגות באוסצילוסקופ כגודל פונקציית התמסורת.
רמי לוי
רחמים עבוד-לוי (נולד ב-16 בדצמבר 1955), הידוע בשם רמי לוי, הוא איש עסקים ישראלי, בעל השליטה ברשת המרכולים "רמי לוי שיווק השקמה", ברשת הסלולרית הווירטואלית רמי לוי תקשורת וברשת המרכולים ובתי הקפה "קופיקס". כמו כן, לוי מחזיק בכ-76% מחברת התעופה ישראייר. לוי כיהן בשנים 2003–2018 כחבר במועצת עיריית ירושלים מטעם סיעת "ירושלים תצליח" בראשות ראש העיר לשעבר ניר ברקת.
ביוגרפיה
רמי לוי נולד למשפחה ממוצא כורדי מאורפה שבטורקיה שעלתה לירושלים. אבי סבו נמנה עם מייסדי שכונת נחלת ציון. אביו, מרדכי, היה לוחם בלח"י. אמו, יפה, הייתה עקרת בית וגידלה את ששת ילדי המשפחה. עקב הדיסלקסיה שממנה סבל, הושאר לוי בכיתה ד' שנה נוספת ומשכשל במבחן הסקר בסוף כיתה ח' ובמבחני הקבלה לפנימיית מכמורת, עבר לבית ספר מקצועי שבמסגרתו החל לעבוד בגיל 14 בתפעול מריצות בעיר העתיקה של ירושלים עבור העירייה. את דרכו העסקית החל לאחר שהשתחרר מצה"ל ב-1976, בחנות קטנה ברחוב השקמה שבשוק מחנה יהודה, מחסן בגודל 40 מטר רבוע, שבעבר הפעיל סבו. מתוך התבוננות בקהל הלקוחות המקומי, זיהה לקוחות פרטיים רבים שחיפשו לרכוש מוצרים אצל סיטונאי המזון, אך נדחו כיוון שלעסקים לא הייתה יכולת להתמודד עם מכירה קמעונאית. לוי בחר לנקוט באסטרטגיה של מכירה ברמת מחירים נמוכה במיוחד ללקוחות אלו, ללא רווחיות. עם הזמן יצר קשרים ישירות עם הספקים, מה שאיפשר לו להרוויח את פערי התיווך, הוא הגדיל את שטח החנות מ-40 מ"ר למעל 100 מ"ר ולאחר שנתיים החל לשווק גם למסעדות, בתי מלון ולקוחות עסקיים אחרים.
ב-1981 פתח חנות נוספת בשכונת רמות אלון בשטח של כ-200 מ"ר, את חנות הענק הראשונה שלו פתח לוי ב-1992 בשכונת תלפיות ובהמשך הרחיב את הפעילות במתכונת זו של חנויות דיסקאונט גדולות. ב-2016 כללה הרשת 30 מרכולים בישראל שהיוו כ-9% מנתח השוק. הרשת הייתה השלישית בגודלה במדינה. בירושלים תפסה הרשת כ-20% מנתח השוק.
בשנת 2007 הנפיק לוי את "רשת חנויות רמי לוי שיווק השקמה 2006 בע"מ" בבורסה לניירות ערך בתל אביב. הכנסות החברה באותה שנה הסתכמו במעל ל-689 מיליון ש"ח, ב-2008 צמחו לכ-945 מיליון ש"ח עם רווח נקי של כ-50 מיליון ש"ח. וב-2009 הסתכמו בכ-1.35 מיליארד ש"ח עם רווח נקי של כ-73 מיליון ש"ח. באותה שנה נמכרו 10 אחוזים מהחברה לבית ההשקעות "פסגות". ב-2010 נרשם גידול נוסף בהכנסות לכ-1.7 מיליארד ש"ח. באוגוסט 2020 החזיק לוי ב-39.46% מהחברה.
אסטרטגיית הפעילות של הרשת הדוגלת בסל מוצרים זול במיוחד, הביאה את לוי לעימותים מול ספקים כמו זכיינית קוקה-קולה בישראל, החברה המרכזית לייצור משקאות קלים, שסירבה למכור לרשת את מוצריה, עד שנאלצה לחזור בה עם התערבותו של הממונה על ההגבלים העסקיים. עימותים מתוקשרים היו מול רשתות המזון הגדולות, תחרות שהתבטאה במלחמת מחירים אגרסיבית ובמבצעים כמו קילוגרם בשר עוף בפחות משקל אחד (אסטרטגיית לוס לידר).
באוגוסט 2009 רכש לוי את מפעל עוף העמק, שעמד לפני סגירה. בספטמבר 2010 הקימה החברה שבשליטתו את חברת רמי לוי תקשורת, לאחר שקיבלה רישיון ממשרד התקשורת להיות מפעיל רשת סלולרית וירטואלית (MVNO).
ללוי פעילויות עסקיות נוספות בתחום הנדל"ן בישראל ובבולגריה ובתחום הביטוח, תחום אליו נכנס בסוף 2011. בין השאר רכש את פרויקט הולילנד בירושלים ב-2010, וקיבל אישור לבניית שלושה מגדלים נוספים במתחם, ביולי 2021.
בין שנת 2003 לשנת 2018 כיהן לוי כחבר מועצת עיריית ירושלים מטעם רשימת ירושלים תצליח בראשות ניר ברקת. ב-2015 הדליק משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות. ביולי 2018 פורסם כי הוא שיאן החיסורים מישיבות המועצה (עשר מתוך שמונה עשרה).
במרץ 2017 פסק בית הדין האזורי לעבודה בבאר שבע כי לוי וחברת "שיווק השקמה" שבבעלותו פעלו במכוון לפגיעה בהתארגנות עובדים בחברת הבת "ביכורי השיקמה". עקב זאת הוטל על לוי והחברות שבשליטתו לשלם להסתדרות החדשה פיצוי בסך מיליון וחצי ש"ח - הסכום הגדול ביותר שנפסק בישראל בגין פגיעה בהתארגנות עובדים.
בחודש ספטמבר 2017 נעצר לוי ונחקר ביחידת להב 433 בחשד לעבירות מרמה והפרת אמונים. על פי פרסומים, החקירה התמקדה בחשד שלוי התחמק מתשלום מיליוני שקלים כהיטל השבחה בנוגע לבניית קניון מבשרת שבבעלותו, בזכות קשריו עם ראש מועצת מבשרת ציון, יורם שמעון. בדצמבר 2017 הודיעה המשטרה על סגירת התיק, משום שלא נמצאה תשתית ראייתית לביסוס החשדות.
בשנת 2018 הפך לבעל השליטה ברשת קופיקס וברשת גוד פארם. בשנת 2020, רכש את רשת הממתקים "שווייצריה הקטנה".
בכל סניפיו הקים בתי כנסת לרווחת הקונים והעובדים, לוי תולה בזה את הברכה בעסקיו. בשנת 2022 זכה לוי בפרס ירושלים לחיזוק ההתיישבות מטעם ערוץ 7, בשל פעילותו העסקית ביהודה ושומרון.
בינואר 2021, רכש את הבעלות בחברת ישראייר והפך לבעל השליטה בחברה לאחר שרכש 76% ממניות החברה תמורת 162 מיליון שקל. לאחר הרכישה הודיע לוי כי בכוונתו להפסיק את טיסות החברה בימי שבת.
לוי מתגורר בירושלים, נשוי לעדינה, המשמשת כגזברית קבוצת "שיווק השקמה", ואב לארבעה. ילדיו חזרו בתשובה. בתו הגדולה היא יפית לוי-אטיאס, אשת עסקים והבעלים של רשת "יפיז אופנה", חברת בת של "שיווק השקמה".
המסגד הלבן (רמלה)
המסגד הלבן (ערבית: الجامع الأبيض, "אלג'אמע אלאביד") ברמלה הוא מבנה אסלאמי קדום, ששורשיו נעוצים בראשית המאה ה-8, בתקופת שלטונם של ח'ליפי בית אומיה. המסגד עבר מספר שינויים במהלך השנים, והבולט שבהם הוא הקמת המינרט הידוע בשם "המגדל הלבן" שנוסף לו בתקופה הממלוכית. שמו המדויק של המסגד הוא "ג'אמע ארבעין אל מוע'זי", כלומר "מסגד ארבעים הלוחמים" (של מוחמד) שעל פי מסורת מימי הביניים המאוחרים, נקברו בתחומי המסגד הלבן. המסורת הנוצרית ייחסה למסגד את מקום קבורתם של ארבעים המרטירים מסיוואס שבטורקיה.
היסטוריה
על-פי המקורות ההיסטוריים, סלימאן אבן עבד אל מלכ, בונה רמלה, החל להקים בה מסגד שבנייתו נשלמה לאחר מותו, על ידי אחיו השאם. המסגד מוזכר בספרות בפשטות כמסגד של רמלה, ללא כל שם תואר. אף על פי שהראשון שקרא למסגד הלבן בשם זה היה ההיסטוריון מוקדסי בסוף המאה ה-10, מקובל להניח כי המדובר באותו מסגד, ונראה כי את ראשית המסגד יש לייחס לשנות העשרים והשלושים של המאה ה-8. שמו של המסגד ניתן לו בשל העובדה שהוא היה מכוסה בשיש לבן. מוקדסי, שזכה לראות את הבניין בתפארתו כתב:
המסגד חרב כמעט לחלוטין ברעידות האדמה של 1033 ו-1068, ושוב במהלך התקופה הצלבנית. המסגד והצריח שוקמו מחדש בתקופה הממלוכית, ואז גם נבנה המגדל הלבן. עם ירידת קרנה של העיר רמלה נעזב המסגד וחרב, ורק המגדל הלבן ומספר חורבות נותרו במקום.
עד לשנות ה-80 של המאה ה-20 התקיימו חגיגות "נבי סלאח" שנמשכו 4 ימים בסמוך למגדל הלבן ברמלה. המועד המדויק היה נקבע בהתאם למועד של "שבת האור" של הנוצרים (6 ימים לאחריה). במהלך ארבעת ימי החגיגה התקבצו אלפי מוסלמים מרחבי הארץ (לרבות יהודה, שומרון ועזה - באותה תקופה היה מעבר חופשי), אשר נהנו מיריד צבעוני, קולני וריחני. ילדי רמלה והסביבה, מכל הדתות, נהגו להגיע ליריד וליהנות מדברי המתיקה הייחודיים שנמכרו במקום.
ארכאולוגיה
החפירות הארכאולוגיות במקום התעכבו עד שנת 1984, ויעקב קפלן היה הארכאולוג הראשון שחפר במקום. קפלן זיהה שלושה שלבי בנייה במסגד: הראשון, שנבנה ישירות על גבי החולות שנתנו לרמלה את שמה, השני, שניכר היטב בסטייה בת 6 המעלות באולם התפילה, שבו נוסף האגף המערבי, והשלישי, שבו התווסף המגדל הלבן: שלב אפשרי נוסף, שתיארוכו קשה במיוחד שלב הקמת מאגרי המים. בריכת הקשתות ברמלה, בה נעשה לראשונה בעולם שימוש שיטתי בקשת המחודדת, היא המבנה הבודד בארץ ישראל שניתן לשייכו בוודאות לתקופה העבאסית. אם כי בתוך המאגרים שבמסגד לא התגלו ממצאים המסייעים בתיארוכו, הדמיון הרב לברכת הקשתות מצביע על כך שהמדובר בתוספת עבאסית למבנה, דבר המצביע על כך שהשלב השני של המסגד אכן נבנה במחציתו השנייה של המאה ה-8. בהזדמנות זו, הורחבה חצר המסגד צפונה.
המבנה
המסגד, בעל תוכנית הקרקע המלבנית, השתרע על שטח 93x84 מטר. מרבית השטח נתפס על ידי חצר. בצידה הדרומי של החצר שכן אולם מקורה, ובו קיר הקיבלה שבאמצעיתו המחראב. בצמוד למרכזו של הקיר הצפוני של המסגד ניצב המגדל, ובמרכזה של החצר שלושה מאגרי מים תת-קרקעיים בעלי קיבולת של כאלפיים ממ"ק כל אחד, הקשורים לאמת המים שהקים סלימאן עם ייסוד העיר. עוד נמצא בחצר מבנה נוסף שעל מהותו נחלקים החוקרים. המבנה המסיבי, שרק יסודותיו נחשפו, היה בצורת ריבוע שאורך צלעותיו שמונה מטרים, וסביב לו הייתה מעין מדרכה מוגבהת. קפלן שיער כי המדובר בסביל, אך הוא לא היה בטוח בכך. מספר הצעות הועלו לגבי שימושו של המבנה, ובהן בית אוצר, ואף שריד למינרט בן המאה ה-13
חשבון השלשה
ב"הסכם השלשות", מעבר לצדדים הרגילים לעסקה (שניים או יותר), משתתף צד נוסף, המשמש כנאמן. הנאמן יכול להיות עורך דין, רואה חשבון או חברה לנאמנות. תפקידו של הנאמן הוא לפתוח את החשבון בבנק ולפקח על ניהולו. כמו כן אחראי הנאמן על ביצוע האמור בהסכם, מילוי חלקם של הצדדים והעברת הכסף בסופו של התהליך, לידי הזכאי לו על פי ההסכם, או החזרתו לידי הצד הראשון במידה שתנאי ההסכם לא התקיימו.
המסגד הלבן (רמלה)
המגדל הלבן
המגדל הלבן, שהוקם בשנת 1318 על ידי הסולטאן אל מלכ אל נאצר מוחמד בן קלאון, הוא מהאלמנטים הבולטים ביותר בנופה של רמלה. מאז ימי הביניים נודע המגדל גם בשם "מגדל הארבעים", וההיסטוריון והשופט מוג'יר א-דין כתב אודותיו כדלקמן:
המגדל הרשים את הבריטים עד כדי כך ששלטונות המנדט הבריטי בחרו בתמונתו כדי לעטר שטרות כסף בערכים שונים. כמו כן לא נבנו במשטרת רמלה הסמוכה מגדלים, כדי שלא יאפילו עליו.
המגדל מתנשא לגובה של 30 מטרים, ובנוי מאבני גזית בגווני לבן-צהבהב, בשילוב של שיש לבן במקומות שונים, לרוב בשימוש משני. אורך כל אחת מצלעות המגדל הוא כשבעה מטרים, ובשלוש קומותיו הראשונות, הוא מחוזק על ידי זוג אומנות אחוזות בכל צלע, המעבות את בסיסו לכדי שמונה מטרים. פתח הכניסה פונה דרומה. מבחוץ, המגדל נראה כמחולק לשישה מפלסים, אולם מבפנים הוא מחולק אף לתתי-קומות, המחוברות ביניהן ב-119 מדרגות (כיום ניתן לטפס 111 מתוכן).
בדרך כלל נטען שהמגדל נועד להיות מינרט, אך דעה זו מעוררת קשיים בשל גובהו העצום העולה על זה של צריחי מסגדים המוכרים לנו. למגדל קירות עבים במיוחד, חלונותיו עוצבו כחרכי ירי ולכל אחת מקומותיו נקבעו עיטורים שונים. לפני דלתו נבנתה קשת מקדימה האופיינית לשערים מבוצרים. תפקידה היה ליצור פתח עילי כדי לירות במנסה לפרוץ את השער או לשפוך על ראשו נוזלים רותחים. המבנה בוצר במכוון. מעל הכניסה הותקן חדר קטן המאפשר גישה אל אשנב ההגנה והמעקה שלידו. מסדרונות שתי וערב, החוצים את מבנהו של המגדל, מאפשרים קשר מהיר, ראייה לכל הצדדים וגישה אל חרכי הירי. מראש המגדל תצפית מצוינת לכל הכיוונים. מאפיינים אלה מתאימים לביצור צבאי יותר מאשר לתפקוד דתי. התצפית מראש המגדל אפשרה גילוי אויב מתקרב כבר ממרחק רב. סביר על כן שסיבת הקמת המגדל הייתה קודם כל צבאית, גם אם שימש לתכלית דתית בחיי היומיום.
ליד פתח הכניסה אל המגדל קבועה כתובת הקדשה שתרגומה כדלהלן:
בסמוך למגדל ניצב מבנה קטן בו מראים המוסלמים את קברו של נבי סאלח. נבי סאלח נזכר בקוראן שבע פעמים כאדם שקרא לתושבי מדאאן סאלח לחזור בהם מעבודת האלילים ולהאמין באללה לבדו. כאשר סירבו נהפכה עליהם הארץ והם מתו כולם. עד 1948 היה הקבר יעד לעלייה שנתית לרגל של אלפים, אך כיום מבקרים אותו עולי רגל מוסלמים במספר קטן בימי שישי.
פלייבור פלייב
לאחר שיא פעילותה של להקת "פאבליק אנמי" שקע פלייבור פלייב באלמוניות יחסית למשך מספר שנים, אך בהמשך הפך לכוכב טלוויזיה. הופעתו בסדרת ריאליטי של ערוץ VH1 בשם "החיים הסוריאליסטים" (The Surreal Life), ששודרה בשנת 2004, הביאה לעניין מחודש בדמותו הצבעונית, וגררה אחריה מספר סדרות ריאליטי בהן הוא כיכב כ"אהבה מוזרה", ו"טעם האהבה", שתיעדו את מערכות היחסים האישיות שלו, ואת חיפושו אחר האהבה. סדרות אלו הביאו לסדרות בת כ"בחורות טובות", "אני אוהב את ניו יורק", ו"אני אוהב כסף". פריחת הקריירה הטלוויזיונית שלו הביאה להקלטת אלבום סולו ראשון על ידי פלייבור פלייב, בשנת 2006.
הקריירה המוזיקלית
פלייבור פלייב נולד כוויליאם ג'ונתן דרייטון, ואת הקריירה המוזיקלית שלו החל כסטודנט באוניברסיטת אדלפי השואף להיות פסנתרן קלאסי. בזמן לימודיו תיקלט לפרנסתו בכינוי "די. ג'יי. אם. סי. פלייבור פלייב". הוא הצטרף לחבורת ראפרים שהתקבצה סביב הראפר קרלטון ריידנהאור המכונה צ'אק די. הקבוצה, שהוציאה סינגל ראשון כבר ב-1984 משכה את תשומת לבו של המפיק ריק רובין שעבד אז בלייבל התקליטים המתפתח דף ג'אם.
ב־1987 הוציאה להקת פאבליק אנמי, כפי שנקראה הקבוצה, את אלבומם הראשון "Yo! Bum Rush the Show", שזכה להצלחה. היה זה אלבומה השני של הלהקה "It Takes A Nation of Millions To Hold Us Back" שהביא את הלהקה לשורה הראשונה של אמני הראפ, וזכה לאלבום פלטינה כפול. על אף שהטקסטים ששרה הלהקה היו קשים, ועסקו בנושאים רגישים פוליטית, שימש פלייב לרוב כאתנחתא הקומית. לעיתים ניתן לו להיות הזמר המוביל (על אף שבתפקיד זה שימש לרוב צ'אק די) וכן ניגן במגוון כלים, לרוב בתופים. ב-1989 הוציאה הלהקה את הסינגל הפוליטי "Fight the Power" וכבר הייתה אז במעמד של כוכבי על. צ'אק די היה קולה של הלהקה, ודאג ליחסי הציבור, ופלייב היה חלק מהופעתה הססגונית של הלהקה. פלייב פיתח לעצמו סגנון אקסטרווגנטי, שכלל בגדים בצבעים צעקניים, שעון ענקי הנתלה מצווארו (דבר שהחל כבדיחה על חשבון טכנאי שהיה לובש שעון עצר זעיר בשרשרת על צווארו), משקפיים ענקיות, פה מלא בשיני זהב, ולעיתים קסדה עם קרניים.
יחסי האנוש בלהקה היו מתוחים, ופלייב פיתח סכסוך עם פרופסור גריף שהתנגד לסגנונו הצעקני, ודרש כי הלהקה תדבק בקו פוליטי רציני ומאתגר. ב-1990 לאחר שהואשם בהערות אנטישמיות, עזב גריף את הלהקה.
פאבליק אנמי היו להקה חלוצית בעולם ההיפ הופ באמירה הפוליטית, החברתית והתרבותית שלהם. הם היו להקת ההיפ הופ הראשונה שביססה את תדמיתה על העמדה הפוליטית שלה, ובעקבותיה באו רבים אחרים.
הלהקה שילבה בין להקות מטאל והיפ הופ, והייתה בין היוצרות המוקדמות בז'אנר הראפ מטאל כששיתפה פעולה עם להקת הת'ראש מטאל אנתרקס בתחילת שנות ה-90 והביאה את ההיפ הופ, ואת הפוליטיקה השחורה המיליטנטית לקהל המטאליסטים שלא הכיר אותם עד אז.
הלהקה ממשיכה להקליט ולהופיע, אם כי הפופולריות שלהם דעכה לקראת אמצע שנות ה-90. בתקופה זו נעצר פלייבור פלייב מספר רב של פעמים באישומים הנוגעים לסמים. פלייב נכנס לטיפול גמילה לאחר שלקח מנת יתר ב-1997 וטען כי מאז אינו משתמש בסמים.
לאחר עליית הפופולריות האישית של פלייב, בעקבות הופעותיו הטלוויזיוניות, הקליט פלייב אלבום סולו בשם "פלייבור פלייב", בשנת 2006. האלבום כלל חומר שהקליט מזה שנים, כאשר הרצועה הישנה ביותר באלבום הוקלטה בשנת 1999. האלבום זכה להצלחה בינונית ולביקורות מעורבות.
קריירה טלוויזיונית
בתחילת שנות ה-2000 נראה היה כי פלייבור פלייב נשכח, וכי העניין בו ובמעשיו פסק. על אף שהמשיך לשיר ולהקליט במסגרת פאבליק אנמי והמשיך לעבוד על אלבום הסולו שלו, לא עורר עוד כל עניין בקהל הרחב. בשנת 2004 הצטרף לעונה השלישית של התוכנית "החיים הסוריאליסטים" בערוץ המוזיקה VH1. התוכנית היא תוכנית ריאליטי בפורמט מוכר מתוכניות כ"העולם האמיתי", בו מוכנסת קבוצה של אנשים לבית בודד, והתוכנית מתעדת הן את עמידתם במיני משימות הניתנות להם, והן את יחסיהם הבין אישיים. תוכנית זו התמקדה בסלבריטאים שחלף זמנם. הופעתו בתוכנית זו גררה אחריה הופעות טלוויזיוניות רבות בסדרות בת, וסדרות בת של סדרות בת, המתמקדות בדמותו של פלייבור פלייב וביחסיו עם הסובבים אותו, במיוחד עם נשים.
טעם האהבה
הפורמט של הסדרה היה פשוט, והושפע מסדרות כ"הרווק" (או קחי אותי שרון) פלייבור פלייב ומספר רב של מתחרות חיו באחוזה מפוארת באנסינו שבקליפורניה, ומדי שבוע הודחה אחת המתחרות, עד שנותרה אחת שהוכרזה כבת זוגו של פלייבור פלייב. המתחרות התחרו במספר משימות שבחנו כביכול את התאמתן להיות בת זוגו של פלייב, יצאו עמו לפגישות, ואף התנשקו והתחבקו עמו בצורה אינטימית. בבחירה ביניהן נעזר פלייבור פלייב בעוזר אישי בשם ריק, וכן בבת זוגו לשעבר נילסן, באמו, אנה דרייטון, ובמתחרות מהעונות הקודמות של אותה הסדרה. בסוף כל פרק נערך טקס, בו קיבלו המתמודדות שלא הודחו שעון ענקי, והצהירו על נאמנותן ואהבתן חסרת הגבולות לפלייבור פלייב. כאשר נותרות שלוש מתמודדות נוסע עמן פלייבור פלייב ליעד נחשק מחוץ לארצות הברית במקסיקו, בליז או בריביירה הצרפתית ושם הוא בוחר ביניהן.
המתחרות קיבלו כינויים (בטענה, כביכול, שלפלייבור פלייב זיכרון גרוע לשמות) שדבקו בהן במהלך כל הסדרה. כך, למשל, כונתה הזוכה בעונה הראשונה בשם "הופז" (Hoopz) בשל חיבתה למשחק הכדורסל, הזוכה בעונה השנייה כונתה "דלישיז" (Deelishis) בשל היותה, כביכול, עסיסית, ואילו הזוכה בעונה השלישית כונתה "דבר 2" (Thing 2) בשל היותה חלק מצמד תאומות. חלק ניכר מהתוכנית הוקדש לתככים בין הבנות, שהפגינו נימוסים גרועים במופגן, רבו, קיללו והכו זו בזו, והרבו בשתיית אלכוהול כאשר נרמז כי המדובר בנשים ממעמד חברתי נמוך, שזו הזדמנותן להגיע לתהילה. לאחר סיום הקלטת הפרקים מוקלט פרק "איחוד" בו מועלים קטעים נבחרים מהסדרה והצופים יכולים לבדוק האם מערכת היחסים החזיקה מעמד. פלייבור פלייב לא הצליח לקיים מערכת יחסים ארוכת טווח עם אף אחת מהזוכות, על אף שהצהיר בתחילת העונה השלישית של הסדרה כי זו העונה האחרונה, וכי הפעם ימצא את בחירת לבו. בתוכנית האיחוד של העונה השלישית הציג את אהובתו, אישה בשם ליז, שלא הייתה בין המתחרות באף אחת מהעונות, ואת בתם המשותפת קארמה, וטען כי במהלך צילומי העונה השלישית הבין כי האהבה חיכתה מתחת לאפו, עם אם בתו החדשה, וכי על אף חיבתו העזה לזוכה, "דבר 2", עליו ללכת אחר לבו, והציע נישואים לליז.
הסדרה הולידה מספר רב של סדרות בת. אחת המתחרות, טיפאני פולארד, המכונה "ניו יורק" שהגיעה פעמיים לגמר, אך סולקה על ידי פלייבור פלייב בטענה כי היא דומה מדי לאמה, קיבלה תוכנית משלה בשם "אני אוהב את ניו יורק" בה בחרה במשך שתי עונות בגבר חלומותיה. תוכנית נוספת בכיכובה היא "ניו יורק הולכת להוליווד" המתעדת את נסיונותיה לקדם קריירת משחק. נימוסיהן הגרועים של הבנות הביאו לתוכנית בשם "בחורות טובות", ובאנגלית "Charm School", או "בית ספר לנימוסים", בה נבחרה מבין המתמודדות שהודחו זו שהפגינה את השיפור הרב ביותר באישיותה ובנימוסיה וקיבלה פרס כספי. תוכנית נוספת מסוג זה "אני אוהב כסף" הפגישה מתמודדים משני המינים, שהתחרו בתוכניות "טעם האהבה","אני אוהב את ניו יורק" ו"רוק ואהבה" שהתמודדו על פרס כספי בפורמט של תוכנית ריאליטי רגילה.
תחת גג אחד
בשנת 2008 השתתף פלייב בצוות הסדרה "תחת גג אחד", לצידו של הקומיקאי קלי פריין. פריין משחק סוכן נדל"ן מצליח ומרובע, שאחיו הגדול, כלווסטר, אותו משחק פלייבור פלייב, משתחרר מהכלא ועובר לגור עמו בביתו. עונה אחת של הסדרה, ובה 13 פרקים, שודרה בערוץ "My Network TV", שהוא הערוץ הקטן מבין ששת הערוצים המסחריים הכל-ארציים בארצות הברית, בין אפריל 2008 לינואר 2009.
הונדה (אורקני)
הונדה (באנגלית: Hunda) הוא אי בלתי מיושב באיי אורקני בצפון סקוטלנד שבממלכה המאוחדת. שטח האי כ-1 קמ"ר וגובהו המקסימלי 42 מטרים.
מקור שמו של האי בנורדית, במילה Hunðey שמשמעה "אי הכלבים", וזאת מאחר שהויקינגים השתמשו באי כבסיס לפשיטותיהם על הממלכות הפיקטיות של סקוטלנד. האי היה בשליטה ויקינגית עד שנת 1231
האי משמש כאתר קינון לציפורי ים רבות, וכיום שטחיו משמשים כשטחי מרעה לצאן (כבשים ועיזים).
יאסר אספרייה
קריירת מועדונים
אספרייה גדל במחלקת הנוער של אנביגאדו מליגת העל הקולומביאנית, והחל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון.
ב-17 בינואר 2022 חתם אספרייה בווטפורד מהפרמייר ליג. ב-1 בפברואר הושאל בחזרה לאנביגאדו. בסך הכל ערך 40 הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של אנביגאדו, בהן הבקיע שישה שערים.
לקראת עונת חזר אספרייה לווטפורד, שירדה לפוטבול ליג צ'מפיונשיפ. ב-12 באוגוסט 2022 ערך אספרייה את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1-0 על ברנלי במסגרת המחזור השלישי בליגה.
קריירה בינלאומית
ב-16 בינואר 2022 ערך אספרייה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קולומביה, בניצחון 2-1 על נבחרת הונדורס במשחק ידידות. ב-24 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 4-1 על נבחרת גואטמלה במשחק ידידות.
אייסאפ רוקי
ראקים נקש מאיירס (באנגלית: Rakim Nakache Mayers; נולד ב-3 באוקטובר 1988), המוכר בשם הבמה אייסאפ רוקי (מעוצב כ-A$AP Rocky), הוא ראפר אמריקאי מהארלם, ניו יורק. מאיירס חבר בהרכב ההיפ הופ אייסאפ מוב, ממנה אימץ את שם הבמה שלו.
בשנת 2011 הוציא רוקי לאור את מיקסטייפ הבכורה שלו, ''Live. Love. ASAP''. הצלחת המיקסטייפ הובילה לחוזה הקלטות עם חברות התקליטים RCA רקורדס וסוני מיוזיק אנטרטיינמנט. ב-2013 הוציא את אלבום האולפן הראשון שלו, Long. Live. ASAP, שזכה לשבחים רבים ממבקרי המוזיקה והגיע למקום הראשון במצעד האלבומים האמריקאי בילבורד 200.
ביוגרפיה
ראקים מאיירס נולד ב-3 באוקטובר 1988 בשכונת הארלם שבניו יורק, לאב מהגר מברבדוס. הוא נקרא על שם הראפר ראקים. בגיל שמונה החל רוקי לעסוק בראפ ולמד לעשות זאת מאחיו הגדול. כשהיה בן 12, אביו נכנס לכלא על סחר בסמים. כשמאיירס היה בן 13, נהרג אחיו בהארלם, מה שגרם לו לקחת את עיסוק הראפ ברצינות רבה יותר. מאיירס הושפע בילדותו מהלהקות בון ת'אגס אנד הארמוני, וו טאנג קלאן, ראן די אם סי ומוב דיפ.
בגיל 15 חי יחד עם אמו במקלטים לחסרי בית, ומכר קוקאין בברונקס. לאחר זמן מה עבר לניו ג'רזי.
קריירה
בשנת 2007 הצטרף רוקי להרכב אייסאפ מוב מהארלם המורכב מראפרים, מפיקים, במאי קליפים ומעצבי אופנה, שחולקים תחומי עניין דומים במוזיקה, באופנה ובאמנות. ASAP הם ראשי תיבות של "Always Strive and Prosper" ("תמיד תשאף ותצליח"). בשנת 2011 יצא מיקסטייפ הבכורה שלו, ''Live. Love. ASAP'', שזכה לתשומת לב חיובית.
בתחילת פברואר 2012 הופיע אייסאפ רוקי יחד עם הראפר קנדריק לאמאר במופע חימום של סיבוב ההופעות של דרייק, The Club Paradise Tour. ביולי, הופיע רוקי בפסטיבל המוזיקה של פיצ'פורק. בהמשך השנה, הופעת הבכורה שלו בטלוויזיה בתוכנית האירוח "לייט נייט עם ג'ימי פאלון" תוכננה ל-20 ביולי, אך הוא נעצר בלילה שלפני, עקב מעורבותו בקטטה עם האמן iRome במנהטן. לבסוף, הוא הופיע בתוכנית ב-21 באוגוסט, וביצע את השיר "Goldie". ב-6 בספטמבר 2012 ביצע בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV את גרסת הרמיקס של השיר "(Cockiness (Love It" יחד עם ריהאנה.
את אלבומו הראשון של רוקי, Long. Live. ASAP, הפיקו, בין היתר, קלאמס קסינו, היט-בוי וג'ואי ביץ. הסינגל הראשון מתוך האלבום, "Goldie", יצא ב-27 באפריל 2012. ב-27 באוגוסט, הוציא ההרכב אייסאפ מוב מיקסטייפ בשם Lords Never Worry. באוקטובר, יצא הסינגל השני מתוך אלבום הבכורה שלו, "Fuckin' Problems" בהשתתפותם של דרייק, 2 צ'יינז וקנדריק לאמאר, שהיה לשירו הראשון של רוקי שהגיע לעשירייה הפותחת במצעד הבילבורד הוט 100. האלבום יצא ב-15 בינואר 2013, וזכה לרוב לביקורות חיוביות ממבקרים. האלבום הגיע לצמרת מצעד בילבורד הוט 100, עם 139,000 עותקים בשבוע הראשון לצאתו בארצות הברית. עד לאפריל 2013, מכר האלבום 312,000 עותקים.
ב-16 במרץ 2014, הודיע רוקי כי הוא עובד על אלבומו השני, אלבום המשך לאלבום הבכורה. האלבום, ''At. Long. Last. ASAP'', יצא לאור במאי 2015. הוא כולל הופעות אורח של ג'ו פוקס, פיוצ'ר, קניה וסט, ליל ויין ואמנים נוספים. האלבום הגיע היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד 200. ב-22 ביוני 2015 יצא השיר "Good for You" של הזמרת סלינה גומז בו התארח. ב-2015 שיחק בסרט הנעורים "דופ", בתפקיד דום, ובשנת 2016 התארח בסדרת הטלוויזיה "אנימלס" ובסרט "זולנדר 2".
בשנת 2018 יצא אלבומו השלישי, Testing. האלבום זכה לביקורות חיוביות והגיע למקום הרביעי במצעד הבילבורד 200. מתוך האלבום הצליח הסינגל "Praise the Lord (Da Shine)" בהשתתפות הראפר הבריטי סקפטה, שהגיע למקום ה-45 במצעד הבילבורד הוט 100, מכר למעלה משני מיליון עותקים וזכה בתואר הפלטינה הכפולה מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
חיים אישיים
בסוף 2011 החל רוקי לצאת עם הראפרית האוסטרלית איגי אזליה. אזליה אישרה כי הם נמצאים במערכת יחסים בריאיון עם מגזין Vibe בינואר 2012. ביולי 2012 הודיע רוקי שהם נפרדו.
ב-2012 רוקי עבר לסגנון חיים טבעוני. הוא הצהיר על כך בסינגל שלו "Babushka Boy" שיצא בשנת 2019.
בוריסוב (מחוז משנה)
מחוז משנה בוריסוב (בבלארוסית: Бары́саўскі раён) הוא אחד מ-22 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז מינסק שבמרכז בלארוס. מרכזו המנהלי היא העיר בוריסוב.
דמוגרפיה
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009), מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה בוריסוב 188,142 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 84.79% בלארוסים, 11.12% רוסים, ו-1.76% אוקראינים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (51.57%) ורוסית (45.49%).
סולאריס (סרט, 1972)
סולאריס (ברוסית: Соля́рис) הוא סרט קולנוע מסוגת המדע הבדיוני המבוסס על ספר באתו שם מאת הסופר הפולני סטניסלב לם. הסרט, שהופק ב-1972, הוא הסרט השלישי מבין שבעה שביים הבמאי אנדריי טרקובסקי. בשנת 1972 הסרט זכה בפרס בפסטיבל הקולנוע בקאן.
תקציר העלילה
גיבור הסרט, כריס, משוגר בספינת חלל החוקרת את כוכב הלכת "סולאריס", כדי להחליט האם להפסיק את חקר כוכב הלכת (או ליתר דיוק ישות חייזרית עליו) או להמשיך במחקר. כריס, המגיע אל הספינה כמדען המונע על ידי שיקולים קרים, נתקל בתופעות שונות שמחזקות אותו בדעה שכוכב הלכת מהווה ישות בעלת תודעה, שגורמות לו להתעמת עם מעמקי נפשו.
עלילת הסרט
הסרט נפתח בבית ילדותו של כריס, פסיכולוג הצפוי לטוס אל חללית מחקר בכוכב הלכת סולאריס. זאת, לאחר שאנשי הצוות שעל חללית המחקר אינם מתקדמים ושולחים הודעות מבולבלות ולא ברורות אל כדור הארץ. אל בית משפחתו של כריס מגיע ברטון, טייס ותיק אשר ביקר בכוכב הלכת בעבר. ברטון מציג למשפחה קלטת של עדותו מלפני מספר שנים אודות החוויות שאירעו לו במהלך טיסתו בכוכב הלכת - במהלך גיחה סביב אוקיינוס סולאריס חווה התמוטטות עצבים לאור מה שראה, ולטענת המדענים השומעים את העדות בקלטת, חווה תסביך הזיות עקב אטמוספירת הכוכב. אחד הפרופסורים באותה ישיבה משאיר פתח לדברים שחזה ברטון ומציע להמשיך ולחקור את כוכב הלכת, שכן ייתכן ומדובר בישות תבונית.
כריס שורף את מרבית מזכרותיו ומכין עצמו לטיסה. בהגיעו אל חללית המחקר, הוא מגלה את הבלאגן הגדול על ספינת המחקר ואת מצבם הנפשי הרע של אנשי הצוות. כמו כן, הוא מגלה כי אחד משלושת חברי הצוות, גיבריאן, אותו הכיר לפני כן, התאבד. כאשר ניגש כריס אל חדרו של גיבריאן, הוא מגלה קלטת שהושארה עבורו. החלק הראשון מסתיים עם הופעת אשתו של כריס, הארי, בספינת המחקר. דבר שאינו הגיוני שכן היא מתה לפני 10 שנים.
החלק השני נפתח בהתמודדותו של כריס עם המשחק הפסיכולוגי הראשון שמציב כוכב הלכת - המפגש עם אשתו. כריס מבין כי הופעתה של אשתו אינה הגיונית וכדי למנוע את התדרדרותו לשיגעון, הוא משגר את הארי בטיל אל החלל במטרה להיפטר ממנה. סנאוט, אחד המדענים, מספר לכריס כי היא תשוב. כמו כן, הוא מציין כי התופעות המוזרות החלו לאחר שצוות המדענים שיגר קרן רנטגן אל האוקיינוס של סולאריס. כצפוי, הארי חוזרת אל חדרו של כריס באותו הערב.
שני המדענים האחרים (סנאוט וסרטוריוס), המנסים מזה זמן מה להבין מהן אותן דמויות מוכרות אשר מופיעות בספינת המחקר, מספרים לכריס כי כוכב הלכת הוא זה שיצר את הדמויות מהזיכרון של אנשי הצוות. כמו כן, סרטוריוס מציין כי על אף שבדיקת דם של הישויות האלו מגלה שהן בנות אלמוות, אפשר להשמידן באמצעות מכשיר מסוים. כריס אינו מאמין שאשתו היא ישות דמיונית ומתנגד נחרצות לרעיון. בהמשך, הארי מספרת לכריס שהיא לא זוכרת כלום מחייה הקודמים ושכעת היא מישהי אחרת והיא לא יודעת כיצד הגיעה לספינה. כריס מספר לה על עברה – איך עזב אותה למספר ימים לאחר ריב, וכשחזר גילה שהיא התאבדה באמצעות הזרקת כימיקלים שהשאיר בבית. הסימן של הזריקה קיים גם אצל הארי הנוכחית.
עם הזמן, נראה כי גם כריס נכנע לשיגעון בעקבות מערכת היחסים עם הארי. בין היתר, הוא חולם על מפגש עם אמו בגיל צעיר. כאשר שואלת אותו אמו מהן הפציעות שעל גופו, הוא מבחין שפציעותיו נעלמות, בדומה לאלו של הארי על החללית. כאשר כריס מתעורר מהחלום, הוא מגלה שהארי ביקשה משני המדענים להשמידה, לטובתו של כריס. סנאוט מספר לכריס שמאז ששיגרו את גלי המוח של כריס לעבר האוקיינוס של סולאריס, הפסיקו להופיע דמויות מעברם. כמו כן, החלו להופיע איים על גבי האוקיינוס.
הסצנה האחרונה מציגה את פגישתו של כריס עם אביו בבית ילדותו שהופיע בתחילת הסרט, כאשר לא ידוע האם כריס חזר אל כדור הארץ. עם זאת, המצלמה מתרחקת מביתם וניתן לראות שהסצנה היא אי הנמצא על האוקיינוס של סולאריס.
משולש (כלי נגינה)
משולש או שָׁלִישׁ הוא כלי נגינה אידיופוני, ממשפחת כלי ההקשה. המשולש הוא פיסת מתכת, לרוב פלדה, המעוצבת בצורת משולש עליה מקישים בפיסת מתכת נוספת. יש הקוראים לכלי זה גם בשם "שליש" על שם כלי נגינה קדום, אך אין לדעת אם היה זה כלי זה, או כלי בעל שלושה מיתרים. בצורתו הנוכחית הכלי מוכר מאנגליה מסביבת המאה ה-16.
היסטוריה
איקונוגרפיה היא המקור העיקרי למידע על ההיסטוריה של המשולש, ומספקת תובנה לגבי ההקשר המוזיקלי והחברתי שבו הכלי התפתח. חוקרים רבים מאמינים שהמשולש הוא צאצא ישיר של הסיסטרום, כלי נגינה מצרי קדום. חוקרים אחרים מתייחסים למשולש כ"בעל ברית" עם הסיסטרום לאורך ההיסטוריה, אך לא צאצא ישיר. נהוג לחשוב שאם המשולש היה צאצא ישיר, אי שם בהיסטוריה אפשר היה לצפות למצוא קשר ישיר בין הסיסטרום למשולש המודרני - "חוליה חסרה" המראה את התפתחות הסיסטרום למשולש. עם זאת, קשר ישיר אינו ידוע. כמו הסיסטרום, המשולש, כפי שניתן לראות באיקונוגרפיה, מקורו בהקשרים דתיים. עד היום משמש המשולש ככלי ליטורגי בטקסים של הכנסייה הקופטית שבסיסה במצרים ושל הכנסייה הסורית-מלברית שבסיסה בקרלה, הודו. במאה ה-14, תיאורים מוקדמים של המשולש צצים מתוך האיקונוגרפיה הנוצרית המערבית. מאותו זמן ואילך, המשולש נראה באיקונוגרפיה לאורך מאות שנים, במגוון גדלים, ולעיתים עם טבעות מצלצלות תלויות מצדו. משולשים מתוארים כבעלי פינה פתוחה כשהקצוות אינם נוגעים, וגם כבעלי פינות סגורות לחלוטין; הצדדים לפעמים מעוקלים מעט. משולשים מסוימים נראים גם בצורות שאינן ממש משולשות, כמו טרפזים וצורות אחרות. השימוש הראשון הידוע במונח הכתוב "משולש" מתרחש ברשימת מלאי של כלי הנגינה שבבעלות הקאפלה בוירטמברג, גרמניה.הרשימה נערכה על ידי בלדווין הויול בשנת 1589, למעלה ממאתיים שנה לאחר הופעתו האיקונוגרפית של המשולש במאה הארבע-עשרה. בסביבות המאה השמונה עשרה החל השימוש במשולש להתרחב. צלילו החל להביא לקונוטציות ואסוציאציות מוזיקליות חדשות. בהשפעת שגרירות, דיפלומטיה, אופנה טורקית באירופה, והצלילים החדשים של הלהקות הצבאיות שלהם, החלו מלחיני אופרה ותזמורת אירופאים לשלב את המשולש כאמצעי לחקות את צלילי המהטרן (התזמורת הצבאית העות'מאנית) - הצלילים המתכתיים של הזיל והסבגן, כלי נגינה טורקיים מסורתיים, בשילוב עם הדופק הקצבי של כלי ההקשה העות'מאניים. לעיתים קרובות לא נכתבו תווים למשולש כלל, וביצוע הנגינה בוצע לפי שמיעה בלבד. כאשר חלק מוזיקלי נכתב בתווים, הוא היה כמעט תמיד בצליל שמיניות ושש-עשריות רפפטטיבי. בתחילת המאה התשע-עשרה, מלחינים מהתקופה הרומנטית החלו לחקור את התכונות של המשולש. ניתנה העדפה לצליל ארוך ומתמשך שרק משולשים ללא טבעות יכולים לספק. לפיכך, הטבעות המצלצלות הקשורות למשולש במשך חמש מאות שנים לפני כן, יצאו מכלל שימוש.
סיבורגיום
סִיבּוֹרְגְּיוּם (Seaborgium) הוא יסוד מלאכותי ממתכות המעבר שסמלו הכימי Sg ומספרו האטומי 106. זהו היסוד ה-3 בקבוצת היסודות העל-כבדים וה-14 בסדרת היסודות הטרנס אורניים.
היסטוריה
למשך תקופה מסוימת לפני, וקצת לאחר שנתגלה בשנת 1974, נקרא היסוד Unnilhexium וסמלו היה Unh כשם הספרות 1, 0, 6, בלטינית. שמו נגזר משמו של המדען גלן תיאודור סיבורג, והוא אחד משני היסודות היחידים ששמם ניתן להם על שם אדם בעודו בחיים.
הסיבורגיום נוצר לראשונה ביוני 1974 על ידי קבוצת מדענים במעבדה הלאומית לורנס ברקלי, באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ביניהם אלברט גיורסו, על ידי הפצצת אטומי 249Cf ביוני 18O ב"מאיץ יונים על-כבדים". מההפצצה נוצרו כמה אטומי 263Sg ו-4 נייטרונים חופשיים.
שלושה חודשים לפני שקבוצת המדענים מברקלי הודיעה על תגליתם, קבוצת מדענים בראשות גאורגי פליורוב מהמכון המאוחד למחקר גרעיני בדובנה שברוסיה, טענו שיצרו כבר 259Sg על ידי הפצצת 207Pb ו-208Pb ביוני 54Cr במאיץ חלקיקים.
בשנת 1993 אושרה התגלית של קבוצת המדענים מברקלי והקרדיט לגילוי ניתן להם.
לסיבורגיום אין שימושים מיוחדים מלבד שימושי מחקר בשל זמן מחצית החיים הקצר שלו. בשנת 2014 דווח על הצלחה ראשונה ליצור תרכובת של יסוד על-כבד ופחמן כאשר שמונה עשר אטומים של סיבורגיום הומרו לתרכובת של הקסא-קרבוניל סיבורגיום, הכוללת שש מולקולות של פחמן חד-חמצני המחוברות לאטום משותף של סיבורגיום.
איזוטופים של סיבורגיום
לסיבורגיום יש עד כה כ-11 איזוטופים שונים 10 הידועים שבהם:
Ooooooohhh... On the TLC Tip
Ooooooohhh... On the TLC Tip הוא אלבום הבכורה של להקת הבנות האמריקאית TLC. האלבום יצא לאור ב-25 בפברואר 1992, על ידי חברת התקליטים לה-פייס רקורדס. שם האלבום לקוח מתוך משפט שנאמר בסינגל הראשון של האלבום "Ain't 2 Proud 2 Beg".
האלבום הגיע למקום ה-14 במצעד הבילבורד 200.
רקע
ב-28 בפברואר 1991, חתמה הלהקה על החוזה שלה עם חברת התקליטים לה-פייס רקורדס ולאחר מכן החלו בהפקת האלבום. לצורך הפקת האלבום שיתפה הלהקה פעולה עם מפיקים מהשורה הראשונה, ביניהם הזמר בייביפייס, אל. איי ריד, דאלס אוסטין, הראפר ג'רמיין דופרי וכולי.
המפיקים עזרו לליסה לופז עם כתיבת השירים באלבום. הפקת האלבום הסתיימה בדצמבר 1991.
ביקורות והצלחה
האלבום הגיע בשיאו למקום ה-14 בארצות הברית, אם כי לימים זכה להצלחה רבה במדינה כאשר מכר 4 מיליון עותקים במדינה, ובכך קיבל את תואר הפלטינה המרובעת. סך כל מכירות האלבום בכל העולם עומדות על 6 מיליון עותקים נכון לדצמבר 2011.
אלבום וידאו
עם יציאתו נכנס אלבום הווידאו אל המקום השביעי במצעד אלבומי הווידאו.
יסמין קדר
יסמין קדר (נולדה ב-1 ביוני 1969) היא קומיקאית, זמרת ושחקנית ישראלית.
ביוגרפיה
קדר היא בתם של הצייר דן קדר והאוצרת ציונה קדר. שירתה בלהקת חיל האוויר יחד עם ירדן בר כוכבא וקרן הכט. למדה בסטודיו למשחק ניסן נתיב.
קדר שרה קולות רקע באלבום "אלפנט" של המוזיקאי יוסי אלפנט שראה אור בשנת 1991, והייתה חברה בלהקה "לולה" יחד עם אבי גרייניק, ירדן בר-כוכבא ועידן אלתרמן. אלבומה היחיד של הלהקה, "ימים של שקט", יצא בשנת 2000.
ב-1993 שיחקה בסדרת הטלוויזיה לילדים "קופיקו", שם גילמה את לילי העוזרת בפרק "הלו לילי".
ב-1997 השתתפה בתוכנית הסאטירה "שערורייה".
ב-1998 השתתפה בתפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "20 פלוס".
היא הופיעה בדמויות שונות לצד אלי יצפאן בתוכניות הבידור "הערב עם אלי יצפאן" ו"יצפאן עובר כל גבול", וכיכבה בהצגת הבידור "מכבס תולה" לצד אבי קושניר.
ב-2004 השתתפה בסרט "היה נהדר" ששודר גם בתוכנית "שיעור מולדת".
בשנים 2006–2007 גילמה את דמותה של נטע אביבי בסדרת הטלוויזיה "בשורות טובות", בה כיכבה לצד שי אביבי.
מאז 2008 מתגוררת בהולנד עם בעלה.
משפט הסרבנים (ישראל, 2003)
משפט הסרבנים (ישראל 2003) הוא משפטם המאוחד של שמרי צמרת, נעם בהט, חגי מטר, אדם מאור ומתן קמינר, פעילי שמאל רדיקלי בישראל שסירבו להתגייס לצה"ל, בשל רצונם להביא לשינוי בדעת הקהל ובמדיניות הממשלה באשר לשאלת השליטה על העם הפלסטיני. לטענתם, הם מתנגדים מצפונית לשירות בצה"ל ולכיבוש. הסרבנים הועמדו לדין, הורשעו, נידונו למאסר, וישבו בכלא בין 21 ל-23 חודשים - יותר מכל סרבן מצפון בהיסטוריה של ישראל. המשפט היה מושאם של מספר סרטים דוקומנטריים, ביניהם הסרט ״נערי הסיפון״ של אורי ברבש ששודר בערוץ 1. כליאת החמישה הייתה גם מושאו של הסרט הקצר "Prières pour Refusniks" של הבמאי הצרפתי הנודע ז'אן-לוק גודאר שנוצר ב-2004 בסולדריות עם הסרבנים בזמן שהיו בכלא.
סרבנות בישראל
הרקע לסרבנות בישראל הוא מגוון, מן הצד השמאלי של המפה הפוליטית, הסיבות נעות מסירוב למלא פקודות צבאיות כאלה או אחרות, כולל פקודת החיול עצמה, בשל התנגדות לשליטה הישראלית באיו"ש או מתוך פציפיזם. עם פריצת האינתיפאדה השנייה נשלח מכתב השמיניסטים לראש הממשלה, שחותמיו הצהירו כי "יסרבו לשרת את הכיבוש".
איחוד תיקים
במרץ 2003 הוחלט על שינוי גישה בצה"ל. תיקיהם של שניים מהכלואים הוותיקים ביותר, יוני בן-ארצי וחגי מטר, הועברו לבית דין צבאי. הסיבה לכך היא ההבדל ביכולת הענישה של שתי הערכאות: דין משמעתי יכול לדון למחבוש של עד 35 יום. לעומת זאת, בית-דין צבאי רשאי לגזור עד שלוש שנות מאסר על עבירה של סירוב פקודה. מאוחר יותר הסביר התובע הצבאי שמדיניות הצבא היא העברה לבית דין לאחר חמישה סירובים וחמש תקופות מחבוש.
בעקבות ההחלטה להעביר את הטיפול בבן-ארצי ובמטר לבית הדין, הסרבן מתן קמינר הגיש בקשה לעמוד בפני בית דין גם הוא, והסרבנים אדם מאור, שמרי צמרת ונעם בהט עשו כמוהו עד מהרה. בקשותיהם התקבלו, וכך גם בקשתם לאחד את תיקם עם זה של מטר. החמישה סיכמו עם בן-ארצי שלא לבקש את איחוד תיקיהם עקב הבדלים משמעותיים בין עמדתם של החמישה וזו של בן-ארצי, אשר סירב להתחייל מתוך פציפיזם.
המשפט
משפטם של החמישה החל ב-15 באפריל 2003, בדיון מקדמי שבו ערערה ההגנה על עצם קיום המשפט. את הנאשמים ייצג עו"ד דב חנין, פעיל פוליטי בחד"ש ולימים חבר הכנסת מטעמה, ואת הפרקליטות הצבאית סרן ירון קוסטליץ. השופטים היו אלוף-משנה אבי לוי (אב בית הדין) ושני קצינים, בדרגות סרן ורב-סרן. במהלך המשפט שהו החמישה במעצר פתוח בבסיסי צבא שונים.
קו הטיעון של התביעה היה שהחמישה סירבו לפקודה שהיה עליהם לבצעה, ולפיכך יש להענישם. מלבד חומרת העבירה, התובעים ראו לנגד עיניהם את נסיבותיה האידאולוגיות של העבירה (לדידו של התובע, עבריינות אידאולוגית מסוכנת יותר מעבריינות פלילית), העובדה שהנאשמים אינם מתחרטים על מעשיהם, ושאיפתם לראות אחרים עושים כמותם.
קו הטיעון של ההגנה היה שהפקודה שניתנה להם היא פקודה בלתי חוקית, כיוון שהיא פוגעת בכבוד האדם שלהם. המצפון, טען עו"ד חנין, הוא חלק בלתי-נפרד מכבוד האדם. מרב זמן הדיונים הוקדש לעדויותיהם של הנאשמים, שבהן פירטו מדוע מצפונם אינו מאפשר להם להתגייס לצבא, ולחקירות הנגד שלהם.
העדויות
במהלך הדיונים, שהתפרסו לאורך קיץ וסתיו 2003, כל אחד מהחמישה ניצל את במת בית הדין כדי להסביר בהרחבה מדוע לטענתו, מצפונו אינו מאפשר לו לשרת בצבא. המכנה המשותף הבסיסי של החמישה הוא ההתנגדות לשליטה הישראלית ביהודה, שומרון ועזה ולשליטה בחייהם של הפלסטינים תושבי השטחים - מכלול המהווה את הכיבוש לדידם. ההתנגדות לכיבוש הובילה את החמישה, לפי עדותם, למסקנה שאסור להם לשרת בצה"ל.
על אף המכנה המשותף הרחב, לכל אחד מהחמישה היו דגשים שונים בעדותם, שנעו מווידוי אישי עד לפירוט תפיסת העולם המניעה אותם. תוכנן המצפוני של העדויות הקיף את סבלם של הפלסטינים ואת הנזק שהחזקת השטחים מסבה, לדעתם, לחברה הישראלית.
עדותו של חגי מטר התרכזה במפגשיו האישיים עם פלסטינים, בהם אוסמה ברהם, ותיק העצורים המנהליים, ובתגובתו האישית להיתקלות במה שכונה על ידו "זוועות הכיבוש". הוא סיפר, בין השאר, על מכתב שקיבל מצעיר פלסטיני:
מתן קמינר ניסה בעדותו לקבוע מה לא-מוסרי בכיבוש. הוא הזכיר זכויות כמו חופש תנועה וחופש הביטוי, השכלה ופרנסה, הנמנעות לטענתו מהפלסטינים, והגדיר את הדמוקרטיה כזכות חשובה מכל, שמניעתה היא העוול הגדול ביותר הנעשה לפלסטינים.
שמרי צמרת הדגיש בעדותו את הסבל הנגרם לישראלים בעקבות החזקת השטחים. לטענתו, טרור, כלכלה צולעת ודרדור מוסרי הם כולם תוצאות ישירות של הכיבוש בישראל.
אדם מאור אמר שההחלטה לכבוש עם "היא הגורם העיקרי לכל מעשיו הבלתי-מוסריים של צה"ל, שהוא הכלי המשמש אותה, והגורם העיקרי לפעולות הטרור, שנועדו לבטל אותה, ומעוררות חלחלה בפני עצמן".
נעם בהט סיפר בעדותו על עבודתו החינוכית, על עניינו באיכות הסביבה ועל אמונתו בערכים אוניברסליים כגון חירות וסוציאליזם.
הכרעת הדין והמאסר
ב-4 בינואר 2004, אחרי למעלה משנה של מחבוש ומעצר לכל אחד מהנאשמים, הסתיים המשפט.
פסק הדין
בפסק דינם בחנו השופטים את עמדתם "בדבר חוקיות פעולות הרשות כלפי הנאשמים לנוכח הצהרותיהם וכנגזרת מכך, בדבר חוקיות פעולותיהם של הנאשמים, כאשר התנגדו לבצע את שנדרש מהם על ידי מפקדם". בדרך להכרעה עסקו השופטים בשאלות אחדות:
בהערכת עדויותיהם של הנאשמים קבעו השופטים:
השופטים הוסיפו כי
עם זאת קבע בית הדין, בניגוד לעמדת התביעה: "מוכנים אנו להימנע מלקבוע חד-משמעית, כי המניע שעניינו מרי אזרחי הוא היחיד המניע את הנאשמים". השופטים השמיעו דברים קשים נגד תופעת הסרבנות כמעשה לא דמוקרטי וכתבו שהחמישה "מפירים את עקרון השוויון, שוויון בנשיאת הנטל הביטחוני ושוויון בעמידה בסיכונים הכרוכים בשירות הצבאי". השופטים קיבלו את טענת התביעה לפיה סירובם של החמישה הוא "סלקטיבי", כלומר, סרבנות עקב התנגדות ספציפית למדיניות של ממשלת ישראל, ולא התנגדות כוללת לצבאות באשר הם.
על כן הרשיע בית הדין את החמישה בסירוב פקודה.
גזר הדין
לגבי העונש הייתה מחלוקת בין שלושת השופטים: אחד ביקש לדון את הנאשמים לשישה חודשי מאסר; אחד ביקש לאוסרם לשנה; והשלישי ביקש "להשלים" תקופה מקבילה לתקופת השירות הצבאי ולדון אותם ל-22 חודשי מאסר. עמדתו של השופט האמצעי הכריעה והחמישה נידונו לשנת מאסר נוספת על הזמן שכבר ישבו במחבוש ובמעצר. בית הדין המליץ לשחרר את החמישה משירות צבאי לאחר השלמת עונשם.
לכל אורך המשפט ליוו פעילי תנועות הסירוב, ובמיוחד "מכתב השמיניסטים", את החמישה והופיעו כדי לתמוך בהם בדיונים השונים. משפחות החמישה הקימו יחד עם הוריו של בן-ארצי את "פורום הורי הסרבנים" שגייס תמיכה כספית, מורלית ופוליטית בחמישה בארץ ובעולם.
המאסר
ב-7 בינואר 2004 נכנסו החמישה לכלא שש לשם ריצוי עונשם. עד מהרה ביקשה הנהלת הכלא להעבירם לכלא אזרחי, בנימוק שנוכחותם בכלא הצבאי מפרה את הסדר ושהם מסיתים חיילים לסירוב. אחרי היסוס ממושך החליטו החמישה שלא להתנגד להעברה, וב-22 בינואר 2004 הם הועברו לבתי הכלא מעשיהו (בהט, מטר וקמינר) וחרמון (מאור וצמרת).
בכלא האזרחי עסקו החמישה בהוראה, בלימודים באוניברסיטה הפתוחה ובסיוע לאסירים לוקים בנפשם (מטר). ועדת קיצור העונשים הצבאית (שנותרה אחראית על קיצור עונשם) החליטה שלא לקצץ מחצית מעונשם ביולי 2004. באוגוסט החליטה הוועדה לקצץ רבע מעונשם, והחמישה השתחררו ב-15 בספטמבר 2004, ערב ראש השנה התשס"ה.
השפעות על תנועת הסירוב
בטווח הקצר השפעתו של מכתב החמישה, יחד עם משפטו של יוני בן-ארצי והחלטות בג"ץ שונות (בין היתר בתיקה של לאורה מילוא), הייתה ירידה תלולה במספר הסרבנים הנכלאים. סרבנים רבים החליטו בתקופה זו שלא להצהיר על סירובם והשתחררו מהצבא בדרכים שונות. עם זאת, גם לאחר מכן היו שסירבו לשרת בצה"ל מטעמי מצפון ונשלחו לבתי הכלא הצבאיים. בשנת 2005 התגבש דפוס שלפיו סרבנים יושבים מספר חודשים ואז משתחררים שלא על סעיף מצפון. מדיניות "חמישה מחבושים ואז בית דין" שעליה העיד התובע קוסטליץ במשפט החמישה כבר איננה בתוקף, ככל הנראה: אלכס קון ישב ב-2005 שמונה תקופות במחבוש ולא זומן לבית דין.