cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גאוגרפיה של ברזיל
דרום המדינה
מרבית היער האטלנטי ויערות עצי האורן שצמחו באזור זה נכרתו במהלך השנים, בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה.
מרבית האזור מכוסה אדמות חקלאיות של חוות חקלאיות קטנות, אולם תפוקתן של חוות אלה גדולה. הגידול האזורי העיקרי הוא האורז.
מרכז ומערב המדינה
שטח אזור זה 1,612,077 קמ"ר והוא מהווה 18.9% משטחי המדינה. מרבית השטח הוא סוואנה מסוג קראדו המכוסה בעיקר בעשבים עם מעט עצים נמוכים. מרבית השטח שימש בעבר למרעה, אולם כיום החלה באזור חקלאות גידול סויה.
לאורך הנהרות היו בעבר מספר יערות, אולם אלה בוראו לצורכי מרעה וחקלאות. בצפון האזור מצויים ראשיתם של יערות הגשם הטרופיים, ובמערב האזור - ביצות הפנטנל.
נכון לשנת 1996 התגוררו באזור זה 10.2 מיליון תושבים (6% מאוכלוסיית המדינה). צפיפות האוכלוסין באזור זה נמוכה ביותר, והאוכלוסייה מרוכזת בעיקר בערים ברזיליה, גויאניה, קמפו גרנדה וקויאבה.
איכות החיים נמוכה מהמוצע הלאומי וההכנסה הממוצעת לנפש נעה בין 7,089 דולרים אמריקאיים לשנה בברזיליה (ההכנסה הגבוהה ביותר במדינה), להכנסה ממוצעת לנפש של 2,268 דולרים אמריקאיים במאטו גרוסו (נתונים נכונים לשנת 1994).
אקולוגיה ואיכות הסביבה
הבעיות האקולוגיות ובעיות איכות הסביבה של ברזיל זכו לתהודה כלל עולמית החל משנות ה-80 של המאה ה-20 בשל הבירוא הרב של יערות הגשם באזור האמזונס. שיטת בירוא היערות על ידי שריפתם לצורכי שימוש חקלאים קצרי טווח הביאו לביקורת עולמית רבה בשל חשיבותם של היערות.
הביקורת הביאה להפחתה בבירוא היערות מ-22,000 קמ"ר לשנה בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20, לכ-11,000 קמ"ר בין השנים 1988 - 1991, אולם הסיבה העיקרית של ההפחתה הייתה המשבר הכלכלי של שנת 1987, ולא הביקורת הכלל עולמית.
תקנות חדשות שהותקנו על ידי ממשלת ברזיל ואכיפתם המוגברת בשנות ה-90 הביאה להפחתה נוספת של בירוא היערות.
משמעות בירוא היערות היא הפיכת האזור המבורא מיער גשם המכיל זנים רבים של בעלי חיים וצמחים, חלקם נדירים, לאזור מדברי יבש (לאחר מספר שנים מועט של שימוש חקלאי בשטח). בעיתיות הבירוא הוצפה אל פני השטח במהלך פסגת כדור הארץ שנערכה בריו דה ז'ניירו בשנת 1992.
בעיות אקולוגיות נוספות הפוקדות את ברזיל הן זיהום האוויר החמור שבערים ברחבי המדינה, ותנאי הסניטציה הירודים בערים אלה.
מבחינת התקנות והחוקים בברזיל, היחס לאיכות הסביבה הוא מתקדם ביותר - אולם האכיפה של חוקים אלה והענישה בגין הפרתם לוקים בחסר. במדינה הוקמו רשויות לדאגה לאיכות הסיבה ולשימור הטבע הן במישור הפדרלי והן במישור המדינתי, ומספר רב של פארקים לאומיים הוכרזו לאחר ועידת סטוקהולם משנת 1972. כיום בברזיל 34 פארקים לאומיים ו-56 שמורות טבע.
חוקת המדינה משנת 1988 דנה גם בהיבטים של איכות הסביבה ושמירת הטבע, ובשנת 1989 נוסד המכון הברזילאי לסביבה וחידוש המקורות הטבעיים (Instituto Brasileiro do Meio Ambiente e dos Recursos Naturais Renováveis)
משאבים טבעיים
משאביה הטבעיים של ברזיל כוללים: בוקסיט, זהב, עפרות ברזל, מנגן, ניקל, פוספטים, פלטינה, אורניום, נפט ועצים.
גבולות המדינה
אורך חופיה של ברזיל 4,578 ק"מ. אורכם הכולל של גבולותיה היבשתיים - 15,735 ק"מ הכוללים את הגבולות הבאים:
אורוגוואי: 1,003 ק"מ, ארגנטינה: 1,263 ק"מ, בוליביה: 3,126 ק"מ, גיאנה: 1,298 ק"מ, גיאנה הצרפתית: 655 ק"מ, ונצואלה: 1,819 ק"מ, סורינם: 593 ק"מ, פרגוואי: 1,399 ק"מ, פרו: 2,995 ק"מ, קולומביה 1,644 ק"מ
ברזיל הכריזה על מים טריטוריאליים בעומק של 12 מילים ימיים (22 ק"מ), ועל מים כלכליים של 200 מילים ימיים (370 ק"מ) - בהתאם לעומקו של מדף היבשת.
שימושי הקרקע
שימושי הקרקע בברזיל הם (1993):
שטחי האדמות המושקות (גידולי שלחין) הם 28,000 קמ"ר (1993).
הגנה מודרנית
ההגנה המודרנית (ידועה גם כהגנת רובטס) היא פתיחת שחמט שבה השחור מאפשר ללבן לכבוש את המרכז עם הרגלים: ה4 ו-ד4 ואז מתחיל לתקוף ולערער את המרכז מבלי לנסות לכבוש אותו בעצמו. אנציקלופדיית פתיחות שחמט (ECO) מסמנת פתיחה זו בקודים A40 ו-B06. במהלך השנים השתמשו בפתיחה זו בעיקר רבי אמן בריטים כמו נייג'ל דייוויס וקולין מקנאב. אחד המשחקים המפורסמים ביותר שבו נעשה שימוש בהגנה המודרנית הוא לובומיר קבלק נגד דאנקן סאטלס במסגרת אולימפיאדת השחמט 1974 אשר נערכה בעיר ניס שבצרפת.
וריאציות עיקריות
המהלך האופייני להגנה מודרנית הוא: כאשר 2 האפשרויות המרכזיות של מהלך זה הן:
עבור אפשרות 2 - אם הלבן ממשיך עם 7. ז4, השחור יכול להגיב עם:
וריאציות משניות
וריאציות אלו עוסקות במקרים בהם המהלך השני של הלבן איננו 2. ד4:
2. פ-ו3
תגובות השחור הן:
3. .. ר-ז7
2. ג4
תגובת השחור היא:
2. .. ר-ז7
2. פ-ג3
תגובות השחור הן:
2. .. ג5 (מעבר להגנה סיציליאנית)
3. .. ר-ז7
הצעת פישר: 3. ח4!?
בובי פישר הציע את המהלך 3. ח4!? כניסיון לא שגרתי נגד 1. .. ז6 2. ד4 ר-ז7, כחלק מניתוח משחקו נגד פאל בנקו (בפועל במשחק עצמו, פישר שיחק 3. פ-ג3). הרעיון הוא לפתוח את צד המלך השחור על ידי ח4 או ח5 מלווה ב-ח:ז6 (...ז:ח5 יחליש מאוד את הכיסוי על המלך השחור).
תגובות לבן לא שגרתיות
הגמישות והקשיחות של ההגנה המודרנית יכולה לעורר כמה תגובות אגרסיביות מאוד על ידי הלבן, אחת מהן היא ההתקפה בעלת השם הגס, ישבן הקוף. הרצף האופייני להתקפה זו הוא:
(גרסה מעודנת יותר היא ישבן הקוף הנדחה, שבו הלבן משחק את המהלכים ר-ג4 ו- מה-ו3 רק לאחר פיתוח פרש המלכה).
תגובות לא שגרתיות נוספות יכולות להגיע לאחר 1. ה4 ז6. אחת מהן היא הגנת ההיפופוטם אשר מאופיינת במהלכים הבאים:
הגנה נוספת היא ההגנה הנורווגית (הידועה גם כהגנת הים הצפוני), אשר מתחילה במהלכים: אם הלבן ממשיך ב-4. ז4, השחור מסיג את הפרש עם 4. .. פ-ז7. לחלופין, אם הלבן מגיב ב-4. ר-ה2, אזי השחור יכול להסיג את הפרש או להקריב חייל (גמביט) עם 4. .. ד6!?. אם הלבן משחק 3. פ-ג3 במקום 3. ה5, השחור יכול לעבור להגנת פירץ עם 3. .. ד6 או להמשיך בצורה לא אופנתית עם 3. ..ד5!?.
שיטת אברבקה
שיטת אברבקה עבור הגנה מודרנית מאופיינת באחת מ-2 האפשרויות הבאות (המסתיימות בתוצאה זהה):
מהלכים אפשריים עבור השחור בנקודה זו הם: 4. ..פ-ו6, 4. ..פ-ג6, 4. ..ה5 ו- 4. ..פ-ד7. המהלך 4. ..פ-ו6 מוביל להגנה הודית של המלך, כאשר הלבן יכול לשחק 5. פ-ו3, 5. ו3, 5. ר-ה2, 5. ו4 וכדומה.
לקריאה נוספת
נייג'ל דייוויס, Starting Out: The Modern, Everyman Chess, 2008, ISBN 9781857445664
ליה דלריה
ליה דלריה (באנגלית: Lea DeLaria; נולדה ב-23 במאי 1958) היא קומיקאית, שחקנית וזמרת ג'אז אמריקאית. היא ידועה בעיקר בשל תפקידה בסדרה המקורית של נטפליקס, "כתום זה השחור החדש", שם גילמה את האסירה קארי "ביג בו" בלאק. דלריה, לסבית מוצהרת, פעילה למען זכויות להט"ב ולמען זכויות נשים ופמיניזם. דלריה הייתה הקומיקאית הלסבית המוצהרת הראשונה שהופיעה בטלוויזיה האמריקאית, כשהופיעה בתוכנית האירוח "המופע של אולם ארסניו" ב-1993.
קריירה
דלריה הוציאה גם שני ספרים הומוריסטים ומספר תקליטורים בהן היא שרה ומנגנת מוזיקת ג'אז.
דלריה מופיעה לעיתים קרובות בשיתוף פעולה עם הקומיקאית מגי קסלה. מאז 2013 היא הופיעה בסדרה המקורית של נטפליקס, "כתום זה השחור החדש", שם היא מגלמת אסירה. "ביג בו", לסבית מוצהרת ובעלת התנהגות ומראה חיצוני גברי.
חיים אישיים
בינואר 2015 התארסה דלריה למעצבת האופנה צ'לסי פיירלס לאחר שנתיים וחצי של היכרות. השתיים הכירו באמצעות חברתה של פיירלס, השחקנית אמה מיילס, אשר שיחקה יחד עם דלריה בכתום זה השחור החדש. בינואר 2017, אישרה דלריה שהיא ופיירלס נפרדו.
ב-14 בפברואר 2015, קיבלה דלריה את פרס חופש השוויון באילינוי על עבודתה אמר ברנרד צ'רקסוב, מנכ"ל שוויון אילינוי: "כפרפורמרית מהשורה הראשונה שהשתמשה בכישרונה כדי לבדר ולהאיר מיליוני אמריקאים". עם קבלת הפרס ב"גאלה השוויונית של אילינוי" בשיקגו, אמרה דה לריה: "כפרפורמרית שמחוץ לארון במשך למעלה מ-33 שנה שהפכה את חייה למען שינוי תפיסת העם של קווירים ולהט"בים, זה כבוד עבורי לקבל הכרה כזאת מהמדינה בה נולדתי, אני מרגישה שאני מתגאה בבלוויל, צאו מהארונות!".
זמן קצר לאחר בחירתו של דונלד טראמפ לנשיאות ארצות הברית, ספגה דלריה ביקורת על פוסט שהעלתה באינסטגרם בו נראה כי היא קוראת לאלימות נגד מי שתמך בדונלד טראמפ. לאחר מכן היא מחקה את הפוסט.
אולימפיאדת אנטוורפן (1920)
אולימפיאדת אנטוורפן (1920) היא האולימפיאדה השביעית בעת החדשה. היא ארכה כמעט חצי שנה, מ-20 באפריל עד ה-12 בספטמבר 1920. השתתפו בה 2,626 ספורטאים מ-29 מדינות.
רקע
ביוון העתיקה היה נהוג כי מלחמות הופסקו על מנת שהמשחקים יוכלו להתקיים, לא כך היה בעת המודרנית והמשחקים שתוכננו להיערך בשנת 1916 בברלין, בוטלו עקב מלחמת העולם הראשונה. המשחקים באנטוורפן נערכו לאחר סיום המלחמה והשפעותיה הורגשו: המדינות שהפסידו במלחמה (הונגריה, גרמניה, אוסטריה, בולגריה וטורקיה) לא הוזמנו להשתתף במשחקים. גם רוסיה הסובייטית לא השתתפה במשחקים.
בלגיה, המדינה המארחת לא התאוששה מהמלחמה כראוי: האצטדיון האולימפי לא היה מלא, למעט באירועים בהם חילקה הממשלה כרטיסים חינם לתלמידי בתי הספר. המשחקים גם יצרו גירעון תקציבי ענק.
היו אלו המשחקים הראשונים בהם הונף הדגל האולימפי והופיעה הסיסמה האולימפית, "יותר מהר, יותר גבוה, יותר חזק". בנוסף לענפי הספורט הקיציים, התקיימו בפעם הראשונה גם תחרויות בהחלקה על הקרח והוקי קרח. הייתה זו האולימפיאדה הראשונה בה המדינה המארחת לא זכתה במירב המדליות.
טבלת מדליות
עשר המדינות שגרפו את מירב המדליות:
חרטראודה וייסמילר-מאייר
חרטראודה וייסמילר-מאייר (בהולנדית: Geertruida Wijsmuller-Meyer; אשר התפרסמה בכינוי הדודה טרוס Tante Truus; 1896 בבָּארְן, במחוז אוטרכט, הולנד – 1978, אמסטרדם) הייתה חסידת אומות העולם אשר הצילה בתקופת הרייך השלישי אלפי ילדים יהודים ו"לא-אריים" באמצעות הקינדר-טרנספורטים שארגנה.
ביוגרפיה
על חייה הפרטיים של חרטראודה וייסמילר ידוע רק מעט. מקורה במשפחת סוחרי הים וייסמילר (Wijsmuller), צאצאיו של יורד הים יוהנס פרנסיסקוס וייסמילר. היא נולדה בבָּארְן (Baarn) ליד אוטרכט וגדלה כבת יחידה עם חמשת אחיה באחוזת המשפחה במחוז צפון הולנד. אביה יאן המשיך במסורת המשפחתית של עסקי המסחר בדרכי הים.
חרטראודה, אשר כונתה בקיצור טרוס, נישאה לפי הידוע לבנקאי בשם מאייר, והזוג נותר חשוך ילדים. מנישואיה אלה קיבלה את שם משפחתה הכפול.
על פי המסופר, הייתה וייסמילר אישה נחרצת והחלטית, צנועה וחסרת יומרות. באופייה העז השתלבה גישה סבלנית ולבבית לילדים.
בשנות השלושים התחילה וייסמילר לפעול ב"וועד לעניינים יהודיים מיוחדים" (בהולנדית, Comité voor Bijzondere Joodse Belangen), ובמסגרת פעילותה שם הייתה מעורבת במשלוח מוצרי מזון ותרופות לאזורים שונים באירופה שידעו מחסור.
עם הידרדרות מצבם של היהודים והקבוצות הלא-אריות האחרות בגרמניה הנאצית, נסעה בנובמבר 1938 מספר פעמים לווינה, ולא הרימה ידיים עד שהותר לה להיפגש עם אדולף אייכמן, אשר ניהל באותה עת את "המשרד המרכזי להגירה יהודית" ושממנו הצליחה להשיג לבסוף בתחילת חודש דצמבר את הסכמתו להגירתם של 600 ילדים לבריטניה בתוך חמישה ימים, אם ניתן יהיה לארגן את הקינדר-טרנספורט בזמן. לאחר הישגה המפתיע הזה, יצא הטרנספורט הראשון לבריטניה ב-11 בחודש, ובתקופה שעד לפרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1 בספטמבר 1939 ניצלו כך כ-10,000 ילדים מגרמניה, אוסטריה וצ'כוסלובקיה.
גם במהלך המלחמה המשיכה וייסמילר בפעולות עזרה ליהודים ולנרדפים אחרים. היא נסעה לסקנדינביה, בלגיה וצרפת והייתה מעורבת במגוון גדול של מבצעי עזרה והצלה.
עם תום המלחמה הצטרפה ל"מפלגת החירות והדמוקרטיה" ההולנדית והייתה חברת מועצת העיר אמסטרדם בשנים 1945 עד 1966. בעבודתה זו התמקדה בטיפול במוגבלים, ובמיוחד בתעסוקה למוגבלים.
בשנת 1950 ראה אור ספרה "Geen tijd voor tranen" (אין זמן לדמעות), שתיאר את סיפור הקינדר-טרנספורט ואת פעולות העזרה שלה במלחמה.
על פעילות ההצלה הנועזת שלה במהלך המלחמה וגם לאחריה ניתנו לה אותות הוקרה שונים. היא הוכרזה "קצינה" במסדר של אורנג'-נסאו ויקירת העיר אמסטרדם. כן ניתן לה פרס מטעם ממשלת צרפת. בשנת 1980 הוקמה אגודה על שמה, הפועלת לטובת ילדים ובני נוער הלוקים בשכלם.
בשנת 1965 הוצב באמסטרדם פסל ארד לזכרה, וביישובים הולנדיים רבים קרויים על שמה רחובות, כיכרות ודרכים.
בשנת 1966 הכיר יד ושם בחרטראודה וייסמילר-מאייר בתור חסידת אומות העולם.
מרד 1698
מרד 1698 (ברוסית: Стрелецкий бунт 1698 года) היה מרד יחידות צבאיות במוסקבה שהתרחש במהלך שלטונו של פיוטר הגדול.
רקע
במרץ 1698 הופיעו במוסקבה 175 חיילים שערקו מהיחידות שהשתתפו במערכות אזוב. בהתאם לטענותיהם הם הושארו תקופה מסוימת באזוב אך הובטח להם שבשנת 1697 הם יוחזרו לבירה. במקום זאת, הם נשלחו לעיר שדה. ניסיון שלטונות העיר לעצור אותם לא הצליח. הם יצרו קשר עם נסיכת סופיה שהייתה עצורה במנזר נובודוויצ'י. באפריל 1698 הצליחו חיילי היחידות נאמנות לשלטון לגרום לחיילים המורדים לעזוב את העיר והם חזרו ליחידותיהם. התסיסה נמשכה וב-6 ביוני מרדו החיילים במפקדיהם, בחרו בנציגות והחלו להתקדם למוסקבה. המורדים, שכוחם הגיע לכ-4,000 איש, רצו להכריז על נסיכת סופיה כצארינה, ואם תסרב, התכוונו להציע את השלטון לוסילי גוליצין שהיה בגלות במחוז ארכנגלסק. השלטונות שלחו יחידות צבא נאמנות ובקרב שהתרחש ב-18 ביוני הובסו המורדים.
הוצאות להורג
במהלך חודש יוני 1698 הוציא להורג אלכסיי שאין, שהיה המפקד הצבאי העליון, כ-130 מורדים. כ-2,000 מורדים פוזרו לערי שדה שונות ולמנזרים.
ב-25 באוגוסט 1698 חזר פיוטר הגדול למוסקבה מאירופה. הוא החליט על ביצוע חקירה מחודשת. במהלך התקופה עד לפברואר 1699 הוצאו להורג כ-1,200 חיילים מהיחידות המורדות. בהתאם להוראת הצאר, היו בויארים ופקידי שלטון בכירים צריכים להשתתף בהוצאות להורג באופן אישי. לפי עדויות, נהרגו חלק מהנידונים על ידי פיוטר הגדול בעצמו.
בסופו של דבר פוזרו כל היחידות הצבאיות המורדות. משפחות החיילים המורדים הוצאו ממוסקבה ורכושם נלקח לטובת המדינה. החקירות וההוצאות להורג נמשכו עד לשנת 1707.
Adorable
Adorable הייתה להקת שוגייז ורוק אלטרנטיבי אנגלית, שהוקמה ב-קובנטרי בשנת 1990. הלהקה כללה את סולן והגיטריסט פיט פיאלקובסקי, את הגיטריסט רוברט דילם, את הבסיסט סטיבן וויל ויליאמס ואת המתופף קווין גרינטון.
היסטוריה
Adorable הוקמה בספטמבר 1990. לפני כן הלהקה הייתה ידועה בשם The Candy Thieves, והתקליט היחיד שלהם כלל גרסה מוקדמת של "Homeboy" ושיר נוסף בשם "Underwater" שהתאים לטרנד הבאגי שהיה אופנתי אז. הסינגל יצא בלייבל טרולי רקורדס בשנת 1990. עם זאת, הגיטריסט וויין פיטרס עזב את הלהקה מתוך תסכול מחוסר הצלחתם והוחלף על ידי רוברט דילם, מה שגרם לשינוי השם ל-Adorable.
ההופעה הראשונה של Adorable הייתה בקובנטרי במועדון Tic Toc בלילה שבו החלה מלחמת המפרץ הראשונה.
"Sunshine Smile" היה סינגל השבוע של מגזין NME, והגיע לראש מצעד האינדי בבריטניה. אחריו הלהקה הוציאה את "I'll Be Your Saint", את "Homeboy" ואת-"Sistine Chapel Ceiling" (שגם הוא נבחר לסינגל השבוע של NME), שכולם נכנסו ל־5 המובילים בטבלת האינדי. מערכת היחסים של הלהקה עם חלק גדול משאר העיתונות המוזיקלית אמנם הייתה מתוחה ונחרכה במהירות. אלבום, Against Perfection שלהם יצא במרץ 1993, והגיע לשיא במקום ה-70 ב-מצעד האלבומים בבריטניה. השם המקורי של האלבום Against Creation הוסר 24 שעות לפני שהם שלחו את האלבום לחברת התקליטים שלהם, ושיקף את מערכת היחסים הקשה שלהם עם התווית. הלהקה טיילה בארצות הברית, אירופה, אוסטרליה ו-יפן.
האלבום השני, Fake, סיפק שני סינגלים "Kangaroo Court" ו-"Vendetta", שנכנסו שוב למצעד האינדי בבריטניה, אך האלבום לא הצליח להגיע למיינסטרים בבריטניה. עם יחסים מתוחים בתוך הלהקה, נאמר להם ש-Creation (כיום בבעלות סוני), עזבו אותם לפני הופעה ב-Colchester ב-1994, הלהקה יצאה לסיבוב הופעות באירופה לפני שהכריזה על התפרקותה בהופעה האחרונה של סיבוב ההופעות בבריסל בסוף 1994.
רטרוספקטיבה של עבודתם בשם 'הערות שוליים' שוחררה על ידי Cherry Red ב-2008, הכוללת תרומות נרחבות מכל ארבעת חברי הלהקה, שם דיברו בגילוי לב על החוויות שלהם בזמן שהייתה ב-Adorable. לאחר פטירתה של הלהקה, רוברט דילם עבר לסקוטלנד שם הצטרף להזפירים ומלמד רשתות מחשבים. סטיבן ויליאמס נשאר בקובנטרי ועבד במשרד הבינלאומי באוניברסיטת וורוויק לפני שעבר לאוניברסיטת נוטינגהאם טרנט שם הוא כיום מנהל NTU Global, בעוד שפיג'לקובסקי המשיך והקים את להקת Polak, שהוציאה שני אלבומים ב-One Little Indian. מקצר את שמו לפיט פיג' הוא הצטרף לגיטריסט טרי ביקרס של חברו לשעבר ללייבל Creation בית האהבה ו-ריחוף תחת הכותרת 'פיט פיג' / Terry Bickers'; קווין גרינטון הוא כיום מנהל של בית ספר בדרבי. ב-7 במאי 2019, הלהקה הכריזה על שתי מופעי איחוד שיתקיימו בבריטניה, האחת ב-Hedden Bridge Trades Club ב-31 באוקטובר 2019 והשנייה ב-Bush Hall, London ב-2 בנובמבר 2019.
סיבוב ההופעות הורחב כך שיכלול ערב נוסף ב-Hedden Bridge Trades Club ב-30 באוקטובר וערב נוסף באולם Bush ב-1 בנובמבר.
מופע אחרון נוסף בסקאלה בלונדון ב-3 בנובמבר.
סיטרואן DS5
סיטרואן DS5 היא מכונית מנהלים קומפקטית המיוצרת על ידי יצרנית הרכב הצרפתית סיטרואן. ה-DS5 היא המכונית השלישית בסדרת ה-DS - מותג רכבי הפרימיום של סיטרואן. המכונית הוצגה לראשונה באפריל 2011, בתערוכת הרכב בשאנגחאי והושקה לשוק האירופי בנובמבר 2011. בדו"ח המסכם את נתונים ההפקה והמכירות לשנת 2012 דיווחה סיטרואן על כ-34,500 יחידות שהופקו, מתוכן נמכרו כ-27,800. נשיא צרפת, פרנסואה הולנד, בחר בסיטרואן DS5 אשר הומרה לגרסה היברידית כרכב למצעד הסמכתו כנשיא צרפת.
שיווק בישראל
סיטרואן DS5 משווקת בישראל עם מנוע 1.6 ליטר המספק כ-156 כ"ס ב-6,000 סל"ד ומשודך לתיבת שישה הילוכים אוטומטית. התאוצה מעמידה למהירות של כ-100 קמ"ש אורכת 9.7 שניות. המהירות המרבית של המכונית היא כ-202 קמ"ש. על פי היצרנית, תצרוכת הדלק במצב נסיעה משולב עירוני-בינעירוני היא 7.1 ליטר ל-100 ק"מ. פליטת החמצן היא 165 גרם לק"מ.
עיצוב
בהיבט העיצובי, סיטרואן DS5 מנסה להיות נקודת האמצע בין האצ'בק לסטיישן. מעצבי המכונית אמרו כי היא מושפעת מדגם הקונספט סיטרואן C-SportLounge אשר הוצג בתערוכת הרכב בפרנקפורט בשנת 2005.
פרסים
סיטרואן DS5 Hybrid4 זכתה בתחרות "המכונית הירוקה ביותר" לשנת 2012 בתחרות שנערכה בגלאזגו באוקטובר 2012. כמו כן, מגזין הרכב טופ גיר בחר ב-DS5 כמכונית המשפחתית הטובה ביותר לשנת 2011.
נו סרנדר (2007)
נו סרנדר (2007) היה אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות האמריקאי, Total Nonstop Action Wrestling. האירוע נערך ב-9 בספטמבר 2007 באולם האימפקט זון שבאורלנדו, פלורידה. האירוע היה האירוע השלישי בסדרת אירועי נו סרנדר. באוקטובר 2017, עם השקת רשת ה-Global Wrestling Network, האירוע התווסף לספריית תוכני ה-VOD של הארגון.
שמונה קרבות התנהלו באירוע. בקרב המרכזי, קורט אנגל ניצח את אביס בהכנעה ושמר על אליפות העולם במשקל כבד של TNA. עוד ברשימת הקרבות, אנגל, שהתאבק בשני קרבות נוספים באותו הערב, הפסיד את אליפות ה-X דיוויז'ן של TNA ואת אליפות הזוגות העולמית של TNA לג'יי לית'ל, וטים פקמן (אדם "פקמן" ג'ונס ורון קילינגס), בהתאמה; שותפו של אנגל בקרב הזוגות היה סטינג.
קרבות מקדימים
האירוע עצמו נפתח בקרב שבו קורט אנגל וסטינג הגנו על אליפות הזוגות העולמית של TNA נגד טים פקמן (אדם "פקמן" ג'ונס ורון קילינגס). טים פקמן ניצחו בקרב וזכו באליפות הזוגות לאחר שאנגל ביצע על שותפו, סטינג, את מהלך האולימפיק סלאם, שהספיק לג'ונס לנצל את המצב ולהצמיד את האחרון לספירת שלוש.
בקרב שבא לאחר מכן, ריינו התמודד מול ג'יימס סטורם (שלווה לקרב על ידי ג'קי מור). ריינו השיג את הניצחון בקרב לאחר שביצע על סטורם את מהלך ה"גור", כשהוא נהדף על שולחן שהונח בפינת הזירה. לאחר הקרב, ג'קי מור, שהגיעה לבדוק את מצבו של סטורם, ספגה גם היא את מהלך ה"גור".
לאחר מכן, רוברט רוד (שלווה לקרב על ידי מיס ברוקס) התמודד מול קאז. בסיום, רוד ביצע על קאז את מהלך ה-Payoff ולאחר מכן הצמיד אותו לניצחון.
בקרב הרביעי, קורט אנגל השתתף בקרב שני שלו באותו הערב, כשהגן על אליפות ה-X דיוויז'ן של TNA נגד ג'יי לית'ל. לית'ל הצליח להפוך את מהלך ההכנעה של אנגל, האנקל לוק, להצמדה שהספיקה לו כדי לנצח בקרב ולזכות בתואר.
אז, כריס האריס התמודד מול בלאק ריין בקרב ללא פסילות. בזמן שהשופט מנע מריין להכות את האריס בעזרת חפץ זר, האחרון ניצח בקרב לאחר מהלך הצמדה.
לאחר מכן, התקיים קרב גונטלט זוגות אשר קבע את הטוענים לכתר לאליפות הזוגות העולמית של TNA באירוע באונד פור גלורי. ברגעי הסיום של הקרב, סטיילס הפך ניסיון הצמדה של כריס סייבן למהלך הצמדה משלו, שהסתיים בניצחון שלו ושל טומקו. כתוצאה מכך, השניים הפכו לטוענים לכתר.
הקרב המרכזי
בקרב המרכזי, קורט אנגל השתתף בקרב השלישי שלו בערב, כשהגן על אליפות העולם במשקל כבד של TNA נגד אביס. בסיום, אנגל הכריח את אביס להיכנע למהלך האנקל לוק, מה שהקנה לו את הניצחון בקרב ושמירה על התואר. לאחר הקרב, ג'ודאס מסיאס יצר חור במזרן הזירה ומשך את אביס עימו למטה.
מג שוומב
מייגן "מג" שוומב (באנגלית: Megan "Meg" E. Schwamb; נולדה ב-1984) היא אסטרונומית אמריקאית ומדענית פלנטרית. שוומב גילתה והייתה מעורבת בגילוי של מספר גופים טרנס-נפטוניים. שוומב היא אחד ממייסדי פרויקטים של מדע אזרחי כמו Planet Four ו-Planet Hunters. נכון ל-2018, היא חוקרת במצפה הכוכבים ג'מיני בהוואי.
ביוגרפיה
מייגן שוומב נולדה ב-1984.
בשנת 2006 סיימה בהצטיינות יתרה תואר ראשון בפיזיקה מאוניברסיטת פנסילבניה. היא המשיכה לתואר שני באסטרופיזיקה במכון הטכנולוגי של קליפורניה, אותו סיימה ב-2008.
בשנת 2011 סיימה דוקטורט במדעים פלנטריים מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה. נושא המחקר שלה היה:"מעבר לסדנה: מחקר באזורים המרוחקים של מערכת השמש", היועץ שלה היה האסטרונום מייקל. א. בראון.
בין השנים 2010 - 2013 שוומב ביצעה מחקר כבתר דוקטורנטית באוניברסיטת ייל.
שוומבר עבדה במכון לאסטרונומיה ואסטרופיזיקה של האקדמיה הסינית של טאיפיי בטאיוואן מ-2013 עד 2016.
החל משנת 2016, שוומבר היא חוקרת במצפה הכוכבים ג'מיני בהוואי.
שוומבר היא המייסדת של חשבון הטוויטר Astrotweeps, חשבון אסטרונומיה המארח מדענים וחוקרים בנושאי אסטרונומיה בכל שבוע. בנוסף התחילה בפרויקט שנקרא Astronomy on Tap שבו אסטרונומים וחוקרים מרצים בפאבים ומסעדות אודות המחקר שלהם. שוומב מעורבת בפרויקטי מדע אזרחי. היא אחד מהמדענים המייסדים בפרויקט Planet Four (חלק מZooniverse ), פרויקט הממפה את השינויים העונתיים בקוטב הדרומי של מאדים. כמו כן היא חלק מהצוות המדעי של Planet Hunters, אשר מנתח את תוצאות המידע מטלסקופ החלל קפלר בחיפוש אחר כוכבי לכת חוץ שמשיים.
הוקרה
האסטרואיד 11814 Schwamb קרוי על שמה.
מחקר ותגליות
שוומב התמחתה בחקר סדנואידים, שהם גופים טרנס-נפטונים (עם מסלולים כמו סדנה) עם פריהליון שגדול מ-50 יחידות אסטרונומיות, וחצי ציר גדול שגדול מ-150 יחידות אסטרונומיות.
היא גילתה והייתה מעורבת בגילוי של מספר גופים טרנס נפטונים:
בנוסף, הייתה מעורבת בתצפיות ראשוניות של הגופים הבאים, שטרם קיבלו זיהוי מספרי רשמי:
ג'יימס בוון
ג'יימס בוון (באנגלית: James Bowen; נולד ב-5 במרץ 1979) הוא סופר ונגן רחוב בריטי שהתפרסם בזכות סיפרו האוטוביוגרפי "חתול רחוב ושמו בוב" שהפך במהירות לרב-מכר עולמי.
ביוגרפיה
בוון נולד בסארי בבריטניה. הוריו התגרשו כשהיה בן שלוש והוא עבר להתגורר עם אמו ואביו החורג באוסטרליה.
הוא לא הסתדר בבית עם אביו החורג וגם לא בבית הספר. בגיל חמש עשרה נשר מבית הספר והחל להשתמש בסמים. בגיל שמונה עשרה שלחה אותו אמו לגור בלונדון עם אחותו למחצה בתקווה שזה ישנה אותו. הוא התקשה להשיג עבודה, הידרדר לסמים קשים ונזרק מבית אחותו. גם אביו סירב לקבלו והוא הפך לחסר בית והתגורר ברחובות לונדון. לבסוף התקבל לתוכנית שיקום עירונית, קיבל דירת מגורים ממחלקת הרווחה בטוטנהאם וכן החל בטיפול במתדון המשמש תחליף להרואין לצורך גמילה מסמים. לפרנסתו עבד כנגן גיטרה ברחובות באזור קובנט גרדן.
ערב אחד, בתחילת אביב 2007, חזר לביתו וגילה חתול ג'ינג'י שוכב בחדר המדרגות. בתחילה התעלם ממנו כי לא רצה לקבל אחריות על יצור נוסף בשעה שהיה לו מספיק קשה לקחת אחריות על עצמו. החתול המשיך לשכב באותו מקום ולמחרת ראה בוון שהוא פצוע במצב תזונתי גרוע וקרחות בפרווה. רחמיו נכמרו על החתול ובשארית כספו סידר לו טיפול וטרינרי שכלל טיפול בפצעים וסירוס והכניסו לדירתו. הוא קרא לחתול בוב על שם הדמות של "קילר בוב" מהסדרה טווין פיקס. בוון טיפל בבוב עד שהבריא ושילח אותו לדרכו בתקווה שלא ייפגשו יותר.
ספרים
ב-2016 הופק סרט לפי "חתול רחוב ושמו בוב".
ניר קברטי
ניר קַבָּרֵטִי (נולד ב-5 בפברואר 1968 בחולון) הוא מנצח ישראלי.
קריירה
קברטי שימש בעבר כמנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של דרום מערב פלורידה, וממשיך את כהונתו כמנהל מוזיקלי ומנהל אמנותי של התזמורת הסימפונית של סנטה ברברה, קליפורניה. הוא נמנה כיום על השורה הראשונה של המנצחים הצעירים הישראלים הפועלים בישראל ומחוצה לה, וזוכה למוניטין בינלאומי רב הן בתחום הסימפוני והן בתחום האופרה.
לצד לימודי פסנתר באקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בתל אביב למד ניצוח באופן פרטי אצל המלחין והמנצח נעם שריף, ולאחר מכן השלים תואר שני בניצוח באוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה.
באוסטריה קיבל את משרתו הראשונה כפסנתרן ומנצח מקהלת בית האופרה של וינה. בשנת 2000 התמנה לתפקיד עוזר המנהל המוזיקלי בתיאטרון המלכותי של ספרד במדריד, והחל בשיתוף פעולה הדוק עם בית האופרה של פירנצה, מאג'ו מוזיקלה פיורנטינו, שם כיהן בתפקיד מנצח הבית ועוזרו האישי של המנהל המוזיקלי, זובין מהטה.
ניר קברטי ניצח על התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הסימפונית חיפה, התזמורת הקאמרית הישראלית, תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית, התזמורת הפילהרמונית של טוקיו, התזמורת הפילהרמונית של תיאטרו קולון (בואנוס איירס), התזמורת הפילהרמונית של זאגרב,  תזמורת הקפיטול הלאומית של טולוז, התזמורת הפילהרמונית של האיים הקנרים, התזמורת הסימפונית של מדריד, התזמורת הקאמרית של וינה, התזמורת הקאמרית של לוזאן, התזמורת הסימפונית של אוסטריה התחתונה, התזמורת הסימפונית של בוכום ועוד.
בין השנים 2002–2008 היה המנהל המוזיקלי של תזמורת סימפונט רעננה, שם הוא נענה להחליף בתפקיד את אלוורו קסוטו, שפוטר על ידי הנהלת התזמורת.
בתחום האופראי ניצח על הפקות בבית האופרה של פירנצה ("החטיפה מן ההרמון" מאת מוצרט, "מקבת" ו"הטרובדור" מאת ורדי, "ג`אני סקיקי" מאת פוצ`יני, "המסע לריימס" מאת רוסיני), בית האופרה של מדריד ("סינדרלה" מאת רוסיני, "הוולקיריות" מאת וגנר), האופרה הישראלית החדשה ("פידליו" מאת בטהובן, "מנון לסקו" מאת פוצ'יני), התיאטרון הלאומי החדש של טוקיו ("הספר מסביליה" מאת רוסיני), ובית האופרה של לוזאן ("כובע הקש מפירנצה" מאת נינו רוטה).
כמו כן ניצח על האופרה "יומנה של אנה פרנק" מאת ג. פריד, עם הסולנית הישראלית ענת אפרתי בפסטיבל ברגנץ שבאוסטריה, וכן באקספו 2000 בהנובר שבגרמניה (הפקה של בית האופרה הממלכתי של וינה), והוביל את בית האופרה סן קרלו שבנאפולי עם היצירה "הטרובדור" לסיורו הראשון ביפן.
הופעתו הראשונה בתיאטרון לה סקאלה במילאנו בהפקת הבלט "מפצח האגוזים" מאת צ'ייקובסקי, בעונת 2005-2004, זכתה לשבחים רבים, ולאחרונה ניצח שם, בשנית, על "חלום ליל קיץ" מאת מנדלסון (הופעה שהוקלטה עבור הטלוויזיה האיטלקית).
בשנת 2018 נבחר להיות המנהל המוזיקלי של הסינפונייטה הישראלית באר שבע, שם ניצח על שיחזור הקונצרט ההיסטורי שהתקיים בניצוחו של ליאונרד ברנשטיין באוקטובר 1948 לאחר כיבוש באר שבע. קברטי סיים את תפקידו בסינפונייטה בשנת 2023.
ג'ניפר קרפנטר
ג'ניפר ליאן קרפנטר (באנגלית: Jennifer Leann Carpenter; נולדה ב-7 בדצמבר 1979) היא שחקנית אמריקאית. ידועה בעיקר בשל גילום דמותה של דברה מורגן בסדרות דרמת הפשע "דקסטר" ו"דקסטר: דם חדש". בנוסף, שיחקה בסרטי האימה "גירוש השדים של אמילי רוז", "שטח ההסגר" ובסדרת הטלוויזיה מבית CBS "ללא גבולות" בתפקיד הראשי.
ביוגרפיה
קרפנטר נולדה בלואיוויל, קנטקי שבארצות הברית, למשפחה מרקע נוצרי. הוריה הם רוברט קרפנטר וקת'רין (לבית מיטצ'ל). היא למדה באקדמיית "הלב הקדוש" בלואיוויל והוכשרה ב"וולדן תיאטרון" בקונסרבטוריון, ומאוחר יותר בבית הספר "ג'וליארד" בניו יורק. בשנת 2002, עוד לפני סיום לימודיה היא שיחקה בברודוויי בהפקה חוזרת של מחזהו של ארתור מילר "ציד המכשפות".
קריירה
הופיעה בסרט "גירוש השדים של אמילי רוז". היא זכתה בפרס "הביצועים המפחידים הטובים ביותר" של MTV לשנת 2006, וקיבלה בנוסף את פרס "השחקנית פורצת הדרך של השנה בהוליווד".
מ-2006 עד 2013, שחקה קרפנטר בתפקיד דברה מורגן בסדרת דרמת הפשע "דקסטר" ברשת שואוטיים, למשך כל שמונה עונות הסדרה. על משחקה בסדרה היא זכתה לשבחי המבקרים, בהם העיתונאי האוסטרלי ג'ק מרקס, שתיאר אותה כשחקנית "מגניבה ומגושמת" ואמר כי היא "כל כך מושלמת, עד שצופים רבים מייחסים את הפגמים בדמות שמגלמת, לה".
בשנת 2015 שחקה בתפקיד סוכנת ה-FBI רבקה האריס בסדרת הדרמת-פשע "ללא גבולות" ברשת CBS, לצד ג'ייק מקדורמן בתפקיד בריאן פינץ'.
בשנת 2017 שיחקה בסרט הפשע "מהומה באגף 99" לצידו של וינס ווהן. בשנת 2018 הצטלמה לסרט "עם הגב לקיר", שוב פעם לצד ווהן ומל גיבסון.
בשנת 2019 כיכבה בתפקיד הראשי בסדרת הדרמה המשטרתית "The Enemy Within" ברשת NBC בתפקיד סוכנת המבצעים של CIA אריקה ג'יי שפרד.
חיים אישיים
בדצמבר 2008 נישאה לשחקן מייקל סי הול, שמשחק את אחיה המאומץ בסדרה "דקסטר", ובדצמבר 2010 הודיעו השניים שהגישו מסמכי גירושים, לאחר שהיו פרודים במשך זמן מה. לאחר כשנה הסתיימו הגירושים בטענה שקיימות ביניהם מחלוקות שאינן ניתנות לגישור, אך השניים נשארו חברים קרובים.
ב-2013, החלה בזוגיות עם מוזיקאי הפולק סת' אבט. בפברואר 2015, נודע שהשניים מאורסים ושקרפנטר בהריון. באוגוסט באותה שנה יצאה הידיעה שבמאי 2015 נולד לשניים בן. קרפנטר סיפרה שהייתה בחודש התשיעי להריונה כשצילמה את הפיילוט לסדרה "ללא גבולות".
ג'יימס דונובן
ג'יימס בריט דונובן (באנגלית: James Britt Donovan; 29 בפברואר 1916 - 19 בינואר 1970) היה עו"ד אמריקאי ומתווך פוליטי. ידוע בעיקר בזכות ניהול המשא ומתן בשנת 1962, במסגרתו הוחזר לארצות הברית טייס מטוס הריגול פרנסיס גארי פאוורס בתמורה למרגל הרוסי רודולף אבל.
בשנת 2015 יצא לאקרנים סרט הדרמה גשר המרגלים המבוסס על ספר שכתב דונובן, המתאר את פרשת המרגל הרוסי, משבר מטוס הריגול U-2 (במסגרתו נשבה פאוורס) ואת תהליך התיווך בין ארצות הברית לברית המועצות, על רקע המלחמה הקרה. את דמותו של דונובן בסרט מגלם השחקן טום הנקס.
קורות חייו
דונובן נולד ב-29 בפברואר 1916 ברובע הברונקס בניו יורק למשפחה ממוצא אירי. בנם של הרייט אוקונור, מורה לפסנתר וג'ון דונובן אשר עסק כמנתח. אחיו, ג'ון דונובן הבן היה סנאטור במדינת ניו יורק.
בצעירותו למד בבית ספר התיכון הקתולי "All hallows" בניו יורק.
בשנת 1937, החל את לימודי המשפטים לתואר ראשון באוניברסיטת הרווארד. בשנת 1940 השלים את לימודיו וקיבל את התואר. לאחר סיום לימודיו החל לעבוד כעו"ד במשרד פרטי.
בשנת 1942 הוא שירת כקצין בחיל הים האמריקאי במשרד למחקר ופיתוח מדעי (OSRD), אשר תפקידו היה לתאם פיתוח מחקרים מדעיים לשימושים צבאיים, במהלך מלחמת העולם השנייה.
בין השנים 1945-1943 הוא כיהן כעורך הדין הראשי של המשרד לשירותים אסטרטגיים, ארגון הביון, המודיעין הצבאי והמבצעים המיוחדים של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה שממנו הוקם ה-CIA לאחר המלחמה.
בשנת 1945 הפך לעוזרו של השופט רוברט ה. ג'קסון, אשר כיהן כתובע ראשי במשפטי נירנברג שנערכו בגרמניה. כחלק מתפקידו כאחראי על הראיות הוויזואליות במשפט, סייע בהפקת הסרט הדוקומנטרי "התוכנית הנאצית" (The Nazi Plan), אשר כלל קטעי תעמולה נאצים שהוחרמו לאחר המלחמה שהוצגו כראיות במהלך המשפט (כחלק מהסרט).
בשנת 1950, הפך דונובן לשותף במשרד עורכי דין בניו יורק בשם ווטרס-דונובן.
פרשת המרגל הרוסי
לאחר מספר ניסיונות כושלים של לשכת עורכי הדין ברובע ברוקלין למצוא לאבל עורך דין אשר יסכים לייצגו במהלך המשפט, הוחלט לפנות לדונובן, בין היתר בשל ניסיונו הרב בבתי משפט כמו גם תקופתו במשרד לעניינים אסטרטגיים וכעוזר במהלך משפטי נירנברג.
על אף העובדה כי בית המשפט הרשיע את אבל, זכה דונובן להצלחה כאשר הצליח לשכנע את השופטים לגזור עליו עונש מאסר (ולא עונש מוות). דונובן הגיש ערעור על פסק הדין לבית המשפט העליון, במסגרתו טען כי ראיות שהושגו על ידי ה-FBI ואשר הובילו להרשעתו של אבל, הושגו באמצעים פסולים ובניגוד לתיקון הרביעי לחוקה, לפיו לכל אדם יש זכות לפרטיות בגופו וברכושו ועל כן חיפוש בהם חייב להיעשות רק על סמך מידע מבוסס.
בית המשפט העליון דחה את ערעורו של דונובן בהצבעה דחוקה (5 מול 4), אך נשיא בית המשפט השופט ארל וורן שיבח את דונובן על בחירתו לקחת את התיק ולייצג את אבל.
בין השנים 1963-1961, כיהן דונובן כסגן נשיא משרד החינוך בעיר ניו יורק. בשנת 1963 התמנה לנשיא המשרד, תפקיד אותו מילא במשך שנתיים.
ההחלפה על גשר גליניקה
ב-1962 מונה דונובן להיות המתווך הראשי במשא ומתן שניהל, יחד עם סוכן ה-CIA מילן מיסקובסקי לשחרור פאוורס. ב-10 בפברואר, התבצעה החלפתם של פאוורס ואבל בגשר גליניקה, אשר היווה באותה עת נקודת גבול בין האזור האמריקאי (המערבי) לבין האזור הסובייטי (המזרחי) בעיר ברלין. באותו זמן, שוחרר בצ'ק פוינט צ'ארלי סטודנט לכלכלה בשם פרדריק פריור מהאוניברסיטה החופשית של ברלין, שנעצר באוגוסט 1961 על ידי משטרת גרמניה המזרחית. שחרורו של פריור הושג הרבה בזכות התעקשותו של דונובן, שדרש זאת כתנאי להוצאה לפועל של ההחלפה כולה.
שחרור הגולים ממפרץ החזירים
ביוני 1962, התבקש דונובן לסייע במגעים לשחרורם של 1163 גולים קובניים אשר נטלו חלק בפלישה הכושלת למפרץ החזירים. מספר חודשים לאחר מכן הגיע דונובן לקובה (בפעם הראשונה בחייו), על מנת להיפגש עם מנהיג קובה פידל קסטרו כחלק ממשא ומתן לשחרור הגולים, כמו גם לפעול לשחרורם של 31 אזרחים אמריקאים אשר היו כלואים בקובה.
ב-12 בדצמבר 1962, חתמו דונובן וקסטרו על העסקה, במסגרת תשחרר קובה את כל הגולים ובתמורה תקבל ציוד, אוכל ותרופות בשווי 53 מיליון דולר, אשר מומנו על ידי תורמים פרטיים ועל ידי חברות מסחריות שתמורת תרומתן קיבלו הטבות במס.
בשנת 1962, היה דונובן מועמד המפלגה הדמוקרטית לתפקיד סנאטור בניו יורק, אך הפסיד למועמד הרפובליקני ג'ייקוב יעבץ.
בין השנים 1970-1968, כיהן כנשיא מכון פראט שבניו יורק.
ב-19 בינואר 1970, נפטר דונובן כתוצאה מהתקף לב. הוא השאיר אחריו את אשתו מארי (לה היה נשוי מ-1941), שלוש בנות ובן.
כאות הערכה על תרומתו, הוענקה לדונובן מדליית הוקרה (Distinguished Intelligence Medal) על ידי ה-CIA.
בתרבות
סיפור משפטו של אבל כמו גם המשא ומתן הממושך שהוביל להחלפה שהתבצעה על גשר גלינקה, היוו את הבסיס לספר "Strangers on a Bridge", אותו כתב דונובן בסיועו של סופר הצללים בארד לינדמן. הספר, אשר יצא לאור בשנת 1964 (ובמהדורה מחודשת באוגוסט 2015) זכה להצלחה רבה והיווה את ההשראה לסרטו של סטיבן ספילברג "גשר המרגלים" אשר יצא לאקרנים באוקטובר 2015.
בשנת 1967, פרסם את ספרו השני "Challenges: Reflections of a Lawyer-at-Large".
בשנת 1976, גילם השחקן ג'יימס גרגורי את דמותו של דונובן בסרט הטלוויזיה Francis Gary Powers, אשר התבסס על הביוגרפיה של פרנסיס (נכתבה על ידי קורט גנטרי).
פיצה האט
פיצה האט (באנגלית: Pizza Hut) היא רשת מסעדות אמריקאית וזכיינית בינלאומית, שבסיסה באדיסון שבטקסס, ארצות הברית, המתמחה בהכנת פיצה בסגנון אמריקאי. נכון לדצמבר 2019, הרשת כוללת 18,703 מסעדות ברחבי העולם, והיא רשת הפיצה הגדולה בעולם מבחינת מספר המיקומים. הרשת היא חברת בת של תאגיד Yum! Brands, המתפעל בין היתר גם את רשתות המזון KFC וטאקו בל.
היסטוריה
פיצה האט הוקמה ב-1958 בוויצ'יטה שבקנזס, על ידי האחים דן ופרנק קרני. כעבור חצי שנה הם פתחו סניף שני ותוך שנה היו להם שש מסעדות פיצה האט. האחים החלו במתן זכיינות בשנת 1959. המבנה האייקוני של סניפי פיצה האט עם הגג האדום תוכנן בשנת 1963 על ידי אדריכל ג'ורג 'לינדסטרום ויושם החל משנת 1969. ב-1971 הרשת נהפכה לרשת הפיצה הגדולה בעולם עם אלף סניפים ברחבי תבל. ב-1972, החברה הונפקה בבורסת ניו יורק וב-1977 המכירות הגיעו ל-436 מיליון דולר ב-3,400 סניפים.
בשנת 1977 נרכשה החברה על ידי ענקית-המזון "פפסיקו" תמורת 300 מיליון דולר. כחלק מ"פפסיקו", שיתפה פיצה האט פעולה עם חברת המשקאות הקלים "פפסי קולה" ועם חברת החטיפים "פריטו ליי", שתיהן בבעלות "פפסיקו".
באוקטובר 1997 פיצה האט (לצד KFC וטאקו בל) הופרדה מקבוצת פפסיקו, וכל שלוש רשתות המסעדות הפכו לחלק מחברה חדשה בשם "טרייקון גלובאל רסטורנטס" (Tricon Global Restaurants). באותה עת הפעילה רשת פיצה האט 12,800 מסעדות ברחבי העולם, אך חוותה האטה בעסקיה וסגרה מאות סניפים. בנוסף הרחיבה את התפריט וכללה בו פסטות.
בשנת 1998 תבעה פיצה האט את המתחרה שלה פאפא ג'ונס פיצה על פרסום אגרסבי ומטעה, בו השמיצה את איכות הפיצה שלה. באותה עת החזיק פרנק קרני, מייסד פיצה האט, במספר זיכיונות לסניפי פאפא ג'ונס.
ב-16 במאי 2002 שינתה חברת האם "טרייקון גלובאל רסטורנטס" את שמה ל-Yum! Brands.
בשנת 2005 החלה הרשת למכור את מוצרי הפסטה שלה תחת המותג "פסטה האט". באוקטובר 2008 הודיעה הרשת על שינוי שמה ל"פסטה האט", אך ההכרזה הייתה רק תרגיל שיווקי וניסיון לקדם את מוצרי הפסטה שלה.
ביולי 2020, בעקבות מגפת הקורונה, הזכיינית הגדולה ביותר של הרשת, חברת NCF המפעליה 1,227 סניפים בארצות הברית, הגישה בקשה לצ'פטר 11 בבית המשפט בטקסס.
סניפים ברחבי העולם
ב-1958 הוקם הסניף הראשון של פיצה האט מחוץ לארצות הברית, בקנדה. תוך זמן קצר יחסית, נפתחו סניפים רבים נוספים של פיצה האט מחוץ לארצות הברית: במקסיקו, בדרום אמריקה, באוסטרליה, באירופה, במזרח הרחוק ובאפריקה. ב-1986 החלה לפעול גם בברית המועצות. נכון לשנת 2019 פיצה האט מתפעלת סניפים ביותר ממאה מדינות וטריטוריות ברחבי העולם.
סניפי פיצה האט השונים מגישים מנות משתנות בהתאם למיקומם, לתרבות ולהעדפות של התושבים המקומיים. כך למשל, במדינות המאוכלסות בעיקר על ידי מוסלמים (כגון בנגלדש או מלזיה) מוגשות המנות בהתאם לחוקי החלאל. בסניפים שבאוסטרליה וניו זילנד, בניגוד לרוב הסניפים בעולם, ההזמנות נעשות ברובן הגדול במשלוחים או כ"טייק אוויי" (Take-Away) בשלושה סניפים מרכזיים, בבריזביין ובסידני באוסטרליה, ובאוקלנד בניו זילנד. סניף הרשת שהוקם בתאילנד עם הזמן התפצל לחברה עצמאית פיצה קומפני.
בשנת 1996 תקפו לאומנים הודים סניפים של הרשת, במחאה על כניסת "תרבות המערב" להודו.
פעילות בישראל
באפריל 1990 קיבלה חברת "כלל ליסינג", מקבוצת כלל (ישראל), זיכיון להקמת הרשת בישראל. הסניף הראשון בישראל נפתח ב-11 באוקטובר 1990 בדיזנגוף סנטר בתל אביב. במקביל ניהלה כלל גם משא ומתן עם חברת האם פפסיקו לייצור ושיווק פפסי בישראל, אך בזיכיון זכתה לבסוף חברת טמפו משקאות.
בשנת 1996 הפעילה הרשת כבר 16 סניפים בישראל, ו-5 סניפי רשת קנטאקי פרייד צ'יקן, שגם נכללה בהסכם הזיכיון. באותה שנה רכש איש העסקים שלמה דהוקי את הזיכיון מקבוצת כלל תמורת 12 מיליון דולר. בסוף שנת 1997 החליטה הרשת בישראל למכור במסעדות את משקאות חברת קוקה קולה, אף על פי שחברת האם של הרשת היא פפסיקו.
בשנת 2000 רכשה חברת דור אלון אנרגיה 20% ממניות חברת פיצה האט ישראל, תמורת 3.2 מיליון דולר. באותה עת הפעילה הרשת 45 סניפי פיצה האט ו-8 סניפי KFC בישראל. אולם שנה אחר כך נכנסה הרשת לקשיי נזילות, וקבוצת דור אלון החלה במשא ומתן לרכישת מלוא הבעלות ברשת.
במרץ 2002 עברה הבעלות לדור אלון תמורת 350 אלף דולר ונטילת ערבויות לחובות בסך 36 מיליון שקל. תוך שנה נסגרו כמחצית מסניפי הרשת, ונעשה ניסיון להקים סניפים בתוך המרכולים של רשת " קו אופ הריבוע הכחול" שהייתה בבעלות משותפת כחלק מקבוצת אלון רבוע כחול ישראל.
באוגוסט 2003 רכשו אנשי העסקים אבי ורטהיים, גיל ורגון ומנכ"ל הרשת אודי שמאי 80% ממניות פיצה האט ישראל. החברה החלה להתמקד בעיקר במשלוחים והפעילה רק 25 סניפים. באותה עת הפעילה הרשת גם 8 סניפים של רשת KFC, אך הם נסגרו לאחר מספר שנים.
בתחילת 2014 עובדי פיצה האט (ודומינו'ס פיצה) התאגדו והקימו ועד עובדים, לאחר שהצטרפו למעלה משליש מהעובדים ליוזמת ההתאגדות.
במאי 2017, נקלעה החברה בישראל למשבר, והחברה העולמית איימה לבטל לה את הזיכיון, בעקבות פוסט שפרסמה בפייסבוק שבו לעגה לאסיר העולם, מרואן ברגותי שהיה אז בשביתת רעב. הפוסט הוסר תוך זמן קצר אחר כך. אחר כך פיטרה הרשת את הפרסומאי שהעלה את הפוסט.
נכון לספטמבר 2020 לרשת 92 סניפים בישראל, מקרית שמונה ועד אילת.
מוצרים
פיצה האט מייצרת מגוון של מוצרי מזון, מלבד פיצות. המנה המוכרת ביותר של החברה היא "פיצה פאן", שבדרך כלל זמינה בארבעה גדלים שונים: פיצה אישית, קטנה (זמינה בחלק קטן יותר של הסניפים), בינונית או גדולה. "פיצה פאן" נחשבת לייחודית היות שהבצק שלה עבה יותר מרוב הפיצות המסחריות.
ארגוני נהגים
בסוף 2004 החלו נהגי המשלוחים של פיצה האט בארצות הברית להתארגן כנגד החברה. נהגים אלו טענו כי תנאי העבודה שלהם גרועים, מכיוון שנהג ממוצע בפיצה האט מקבל 50 סנט למשלוח, בעוד פיצה האט מחייבים את הלקוח לשלם דולר ו-50 סנט דמי משלוח לכל משלוח. שכר העבודה של נהגים אלו נמוך בהשוואה לממוצע הלאומי בארצות הברית לנהג משלוחים, שהוא כדולר ו-25 סנט למשלוח. ארגונים כאלה כוללים את "הארגון הלאומי לשירות העובדים" (SEIU - Service Employees International Union) ו"ארגון נהגי משלוחי הפיצות" (APDD - Association of Pizza Delivery Drivers). בנוסף לטענותיהם על המשכורת הנמוכה, הנהגים מתלוננים גם על סכנות בטיחות בעבודתם.
יחסי הודו–מלאווי
יחסי הודו–מלאווי הם היחסים הבילטרליים שבין הרפובליקה של הודו לבין רפובליקת מלאווי.
היסטוריה
ראשית היחסים והמסחר בין המדינות נמצאת במאה ה-18, כשאנשי עסקים הודים (בעיקר מגוג'ראט) ביקרו באפריקה. הודו כוננה יחסים דיפלומטיים עם מלאווי ב-1964, זמן לא רב אחרי שהאחרונה קיבלה עצמאות. עוד באותה שנה ביקרה במלאווי ראש ממשלת הודו אינדירה גנדי והשתתפה בחגיגות העצמאות של המדינה הצעירה. הנציגות הדיפלומטית של הודו במלאווי נסגרה ב-1993 וייצוגה של הודו במדינה עבר לשגרירות ההודית בזמביה.
מלאווי פתחה נציבות עליונה בניו דלהי בפברואר 2007. מספר מנהיגים במלאווי רכשו השכלה באוניברסיטאות הודיות, ביניהם הנשיא בינגו וה מותריקה. נשיא מלאווי מותריקה למד תואר ראשון במסחר ותואר שני בכלכלה מאוניברסיטת דלהי בין השנים 1961 ו-1963. במהלך ביקורו בהודו כנשיא ב-2010, הוענק לו תואר דוקטור של כבוד.
נשיאה הראשון של מלאווי הייסטינגס באנדה ביקר בהודו ב-1983 כחלק מפגישת ראשי ממשלות חבר העמים הבריטי. כ-30 שנה אחר כך, ב-2010 ביקר בהודו נשיא מלאווי מותריקה בביקורו זה חתמו שתי המדינות על הסכם לשיתוף פעולה וכן על הסכם הנוגע לשיתוף הפעולה במשאבים טבעיים לצד הסכם לשיתוף פעולה רפואי ובריאותי. במהלך הביקור ראש ממשלת הודו מאנמוהאן סינג הכריז שמדינתו תפתח מחדש את הנציגות במלאווי בתחילת 2012, בהבטחה שהתקיימה בפברואר 2012 עם פתיחת הנציגות העליונה בלינגווה.
סגן נשיא הודו מוחמד חמיד אנסארי ביקר במלאווי בינואר 2010. במהלך ביקור זה שני הצדדים חתמו על כמה הסכמים בנושאי חקלאות וקידום העסקים הקטנים במלאווי. עוד סוכם על אופן הייצוג הקונסולרי בין המדינות.
מלאווי תומכת בהודו בסכסוך הבעלות על קשמיר וציינה זאת בוועידת האומות המאוחדות שנערכה אחרי הניסויים הגרעיניים ב-1998. מלאווי תומכת גם בדרישתה של הודו להיכלל כחברה קבועה במועצת הביטחון של האו"ם. כמו כן, המדינה הצביעה בעד מועמדותה של הודו למועצת האומות המאוחדות לזכויות אדם ב-2006.
יחסים כלכליים
בשנת 2015 הייתה הודו שותפת הסחר השלישית בגודלה של מלאווי, אחרי דרום אפריקה וסין. הודו היא המקור הרביעי בגודלו לייבוא והשביעי בגודלו לייצוא.
ב-2019 עמד היקף הסחר בין המדינות על כ-290 מיליון דולר. באותה שנה ייצאה הודו למלאווי סחורות בשווי של 255 מיליון דולר, העיקריות שבהן היו מוצרים רפואיים ומכונות, ואילו מלאווי ייצאה להודו סחורות בשווי של 35 מיליון דולר, רובן הגדול היו ירקות ופירות.
ביוני 2020 הודיעה הודו על אספקת סיוע כלכלי למלאווי בסך של 215 מיליון דולר באשראי למימון מיזמי תשתיות מים.
אוכלוסייה הודית במלאווי
ההגירה ההודית למלאווי התחילה ב-1891, אחרי שהאחרונה הפכה למושבה בריטית. הבריטים הביאו עמם עובדים הודים כדי לפתח את מסילת הברזל בין מלאווי ומוזמביק.
נכון לדצמבר 2016 מתגוררים במלאווי 8,000 איש ממוצא הודי, רובם מאזור גוג'ראט. הם מרוכזים בעיקר בערים כמו לינגווה, זומבה, מזוזו ואחרות. רובם מחזיקים באזרחות בריטית וחיים במלאווי למשך יותר מדור אחד. הם עוסקים בעיקר במסחר, חקלאות וחקלאות עסקית ורפואה.
אלברטו בוטיה
אלברטו תומאס בוטיה רבסקו (בספרדית: Alberto Tomás Botía Rabasco, נולד ב-27 בינואר 1989 באלקריאס שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק כבלם בקבוצת אל-ווחדה (מכה). בוטיה גדל במערכת הנוער של ברצלונה ושיחק בקבוצת המילואים של המועדון במשך מספר שנים. לאחר מכן עבר בקבוצות הספרדיות ספורטינג חיחון, סביליה ואלצ'ה לפני שהגיע לאולימפיאקוס.
קריירת מועדונים
בוטיה נולד וגדל באלקריאס שבמורסיה. בילדותו שיחק במחלקת הנוער של הקבוצה הקטנה בניאל, לפני שעבר לזו של מורסיה בגיל 11. ב-2003 הצטרף למחלקת הנוער של ברצלונה, מהבכירות בכדורגל בספרד. ב-2006, כשהיה בן 17, קודם לקבוצת המילואים של המועדון, ברצלונה אתלטיק, ששיחקה אז בליגה השלישית. ברצלונה ב' ירדה בסוף עונת 2006/2007 לליגה הרביעית, ובעונה הבאה, עם ז'וזפ גוארדיולה כמאמן, עזר בוטיה לקבוצתו לשוב לליגה השלישית. בקיץ 2008 הפך גוארדיולה למאמן הקבוצה הבוגרת של המועדון, והחליפו בברצלונה ב' לואיס אנריקה. עמו נהיה בוטיה שחקן קבוע בהרכב הקבוצה ובמהלך עונת 2008/2009 ערך 27 הופעות בהן הבקיע פעמיים. הוא זומן לסגל הקבוצה הבוגרת במספר משחקים בליגה וכן למשחק אחד של ליגת האלופות, ובסוף העונה, לאחר שהבטיחה את זכייתה באליפות ספרד, ערך בוטיה את הופעת הבכורה בה, כשנכנס כמחליף בתיקו 1-1 עם דפורטיבו לה קורוניה ב-30 במאי 2009. הוא נסע עם הקבוצה לרומא גמר ליגת האלופות נגד מנצ'סטר יונייטד, אך הוא לא נכלל בסגל המשחק.
ב-14 ביולי 2009 הושאל בוטיה לספורטינג חיחון, קבוצה נוספת מהליגה הספרדית למשך עונה, אותה אימן מנואל פרסיאדו. במהלך עונת 2009/2010 שיחק בעקביות בהרכבה, הוא שותף ב-26 משחקי ליגה ועזר לקבוצתו להישאר בליגה הראשונה. בקיץ 2010 עבר באופן מוחלט לחיחון והוא חתם במדיה על חוזה לארבע שנים, כשלברצלונה יש זכות ראשונים על החתמתו מחדש במדיה. בעונת 2010/2011 המשיך לשחק בתדירות גבוהה בחיחון. ב-12 בספטמבר הבקיע את שערו הראשון בליגה הראשונה, בניצחון 2-0 על מיורקה. בסך הכול השתתף ב-28 משחקי ליגה לאותה עונה והוא סייע לקבוצתו להגיע למקום ה-10. בעונת 2011/2012 סבלה חיחון מחוסר יציבות, היא החליפה את פרסיאדו בחבייר קלמנטה באמצע העונה, ולבסוף היא ירדה לליגה השנייה. בוטיה, שהופיע ב-34 משחקי ליגה במהלך העונה, כבש שער אחד לזכות קבוצתו, אך גם שני שערים עצמיים לחובת קבוצתו, בתיקו עם ריאל סרגוסה ב-6 בנובמבר 2011 ובהפסד 4-0 לוולנסיה ב-12 בפברואר 2012.
בקיץ 2012 עזב בוטיה את חיחון ועבר לסביליה, שם הופיע כשחקן הרכב ומחליף לסירוגין. את שערו הראשון במדיה כבש בשמינית גמר גביע הספרדי ב-12 בדצמבר, אז ניצחה סביליה את מיורקה ועלתה לרבע הגמר. הוא עזר לקבוצתו להגיע לחצי הגמר, שם הודחה על ידי אתלטיקו מדריד. את שערו הראשון והיחיד במדי סביליה בליגה כבש במשחק נגד קבוצת נעוריו, ברצלונה, שניצחה 2-1 ב-23 בפברואר 2013. בעונה זו, בה סיימה סביליה במקום ה-9 בליגה, פתח בוטיה בהרכב 14 פעמים ונכנס כמחליף ב-4 משחקים נוספים. בעונת 2013/2014 הוא ושני חבריו לקבוצה מנו דל מורל ומירוסלב סטבנוביץ' הושאלו מסביליה לאלצ'ה, שעלתה מהליגה השנייה עונה לפני כן. בוטיה פתח ב-33 משחקי ליגה באותה עונה ועזר לה להישאר בליגה הראשונה בכך שהיא סיימה במקום ה-16, נקודה מעל אוסאסונה שבמקום ה-18.
לאחר ששב מהשאלתו, ב-1 באוגוסט 2014, הצטרף בוטיה לאולימפיאקוס וחתם על חוזה ל-4 שנים. בעונתו הראשונה בקבוצתו החדשה היה חלק מזכייה בדאבל - זכייה באליפות יוון ובגביע היווני באותה עונה. הוא השתתף ב-17 משחקי ליגה, בהם כבש פעם אחת. הוא הופיע במדי הקבוצה בליגת האלופות ואף כבש שער בהפסד 3-2 ליובנטוס ב-4 בנובמבר, אך אולימפיאקוס סיימה במקום ה-3 בשלב הבתים, משם עברה לליגה האירופית והודחה על ידי דניפרו דניפרופטרובסק כבר בשלב 32 הגדולות. בעונת 2015/2016 ביסס את מעמדו בקבוצה. ב-29 בספטמבר 2015 עזר לקבוצתו לנצח 3-2 את ארסנל בליגת האלופות, אם כי פעם נוספת היא סיימה את שלב הבתים במקום ה-3. ב-25 באוקטובר הבקיע צמד ראשון בקריירה שלו, בניצחון 2-1 על אטרומיטוס.
קריירת נבחרות
ב-10 בפברואר 2009 ערך בוטיה את הופעת הבכורה במדי נבחרת ספרד עד גיל 21, במשחק ידידות מול. במאי אותה שנה השתתף עם נבחרת ספרד עד גיל 20 באליפות העולם לנוער. הוא פתח בשני המשחקים הראשונים בשלב הבתים, בהם ניצחה ספרד והבטיחה את עלייתה לשמינית הגמר. לאחר שנח במשחק השלישי של שלב הבתים, פתח גם בשמינית הגמר נגד, משחק בו הורחק בכרטיס אדום במחצית הראשונה ונבחרתו הודחה מהטורניר עם הפסד 3-1. בהמשך הפך לשחקן קבוע בנבחרת עד גיל 21 והוא עזר לה לזכות באליפות אירופה לנוער 2011, כשהוא פותח בכל משחקי הטורניר, שנערך ביוני 2011 בדנמרק.
באוגוסט 2011 זומן על ידי ויסנטה דל בוסקה לסגל נבחרת ספרד הבוגרת, לקראת המשחקים מול ו, אך הוא לא לקח חלק במשחקים. בקיץ 2012 ייצג את מדינתו באולימפיאדת לונדון והוא פתח בשני משחקים בשלב הבתים, נגד נבחרות ו, אך נבחרתו הודחה כבר בשלב זה לאחר שהפסידה להונדורס ול וסיימה בתיקו עם מרוקו.
גלגול אסקימואי
גלגול אסקימואי או גלגול קיאק הוא פעולה של יישור קיאק הפוך, על ידי שימוש בתנועת הגוף או משוט. בדרך כלל הדבר נעשה על ידי הרמת פלג גוף עליון כלפי פני השטח, ותנועת מותניים חזקה, ושימוש בכוח קטן באמצעות המשוט כדי לסייע לפלג הגוף העליון לחזור מעל הסירה.
"גלגול" הוא פעולה חיונית עבור חותרי whitewater (נהרות גועשים) מאתגרים (Class IV או יותר), כיוון שהיציאה מהסירה ושחייה מותירים לחותר אפשרות פחותה לתמרון ושליטה, ולכן מותירה אותו חשוף יותר מאשר בסירה.
המיומנות של יישור קיאק הפוך נוצרה על ידי חברות צייד-מלקט שגם פיתחו את הקיאק כסירת ציד; האלואיטים והאינואיטים.
היסטוריה
האינואיטים בגרינלנד השתמשו בכמה טכניקות שאיפשרו את תיקון הקיאק לאחר התהפכות, עם או בלי משוט, וגם באמצעות יד אחת בלבד, או בלי ידיים בכלל. בסקר שנערך בשנת 1911 בגרינלנד נמצא כי מתוך 2,228 ציידים עם קיאק משלהם, 867 הצליחו "להתגלגל" (בלשון הקיאקיסטים בעברית הפעולה קרויה "גלגול" והפועל מכונה "להתגלגל").
בשנת 1605, מספר גברים אינואיטים יחד עם הקיאקים שלהם הובאו לאירופה על ידי משלחת דנית; הם נתנו הדגמה של גלגול ומרוצים נגד סירות חתירה בנמל קופנהגן, ולעיני המלך כריסטיאן הרביעי. תערוכה דומה התקיימה בהאג בשנת 1625. פול אגדה, בנו הצעיר של מיסיונר שחי עם האינואיטים, היה כנראה הלא-יליד הראשון שלמד לגלגל קיאק, בשנות השלושים של המאה ה-18. גלגול קיאק הודגם בשנת 1889 ב-Sandviken, נורווגיה על ידי Oluf Dietrichson, חבר משלחת 1888 של ננסן לגרינלנד. עם הצמיחה המהירה של ספורט קיאקים באירופה ובארצות הברית במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20, היכולת "להתגלגל" הופצה על ידי הקיאקיסט האוסטרי, אדי הנס פאולטה (1900–1966). אף על פי שלא היה, כפי שטען, האירופאי הראשון לרכוש את המיומנות, הוא פיתח טכניקה שבה היד אוחזת בקצה המשוט, דבר שמקל על השליטה בו. סגנון ה "Pawlata רול" שפיתח עדיין משמש לעיתים ללימוד חותרים מתחילים. גרינלנדי משבט ה Kalaaeq בשם מאנאסה מתוסן (1915–1989), התפרנס מהדגמת גלגולי קיאק ותעלולי קיאקים עבור תעשיית הסרטים. בשנת 1949, הוא קבע שיא של ביצוע 10 גלגולים רצופים ב 18 שניות.
סוגים של גלגול קיאק
ישנם סוגים רבים של גלגול, אשר משלבים וריאציות שונות על הטכניקה הנפוצה של שילוב הנעת המשוט על פני השטח, עם "מכת מותן" (hip-flick). טכניקות שונות של גלגול עשויות להיות יותר או פחות שימושיות במצבים שונים. כלל מפתח אחד לכל סגנונות הגלגול, הוא שעל הראש להיות האיבר האחרון שיוצא מן המים, עוקב אחרי פלג הגוף העליון - ולא הראשון, דבר שגורם לפרופיל לא-הידרודינמי ונוטה להתנגד לתנע הזוויתי שהוא סימן ההיכר של גלגול מוצלח. שלושים וחמישה סוגים שונים של גלגול ותמרונים הקשורים אליו מבוצעים באליפויות חתירת קיאק בגרינלנד. לגלגולים שונים ישנן מטרות שונות, כגון תיקון כיוון הקיאק אם הזרועות מסתבכות או נפצעות, אם המשוט אובד לחותר, אם חצאית החתירה ירדה או לא שכלל לא נלבשה, או אם הקיאקיסט צריך לאחוז ולשמור על חפץ כלשהו (בתחרות - באחיזת שק מנופח או משקלות של שמונה ק"ג).