cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דייוויד ג'ייקובס
קריירה
ג'ייקובס עבד בחברת ההפקות האמריקנית לורימר באמצע שנות ה-70 בתפקיד "עורך עלילה" (Story Editor). בשנת 1977 העלה את רעיון הסדרה "נוטס לנדינג" בפני אנשי חברת CBS. הרעיון היה לעקוב אחר חייהם של כמה זוגות החיים ברחוב קטן בפרבר של לוס אנג'לס. אנשי CBS לא אהבו את הרעיון, ודרשו כי תיכתב עבורם "סאגה נוצצת". בעקבות דרישה זו, העלה ג'ייקובס את רעיון הסדרה "דאלאס", המתמקדת בחייהם של אילי נפט בטקסס. CBS רכשה את הסדרה לשידור, בתחילה כמיני סדרה ולאחר מכן כסדרת טלוויזיה ששודרה במשך ארבע עשרה עונות, בין 1978 ל-1991 וזכתה להצלחה אדירה, כאשר ג'ייקובס מוגדר כיוצר הסדרה. בשנת 1986 שימש כתסריטאי סרט הטלוויזיה "דאלאס: השנים המוקדמות" שתיאר את עלילת הסדרה "דאלאס" בטרם החל קו העלילה שפתח את שידור התוכנית. לאחר ירידת הסדרה מהמסכים הופקו שני סרטי המשך, "דאלאס: שובו של ג'יי אר" (1996) ו"דאלאס: מלחמות היואינגים" (1998), בהם ניתן לג'ייקובס קרדיט כמפתח הדמויות, אך הוא לא נטל חלק ניכר בכתיבת התסריט.
בית הכנסת סקולנובה
בית הכנסת סקולנובה היה אחד מארבעה בתי כנסת שפעלו בעיר טראני בימי הביניים. בשנת 1541, עם גירוש יהודי האזור, הוסבו כל ארבעת בתי הכנסת לכנסיות ו-310 היהודים שנותרו בעיר נאנסו להמיר את דתם לנצרות. מתוך ארבעת מבני בתי הכנסת שרדו רק הסקולנובה והסקולגרנדה. מבנה בית הכנסת סקוֹלַגרַנדֶה (באיטלקית: Sinagoga Scolagrande; מילולית: "בית הכנסת הגדול") הפך לכנסיית סנט'אנה (באיטלקית: Chiesa di Sant’Anna), וב-2009, בדחיפתו של חוקר יהדות איטליה צ'זרה קולפמינה ואחרי עבודות שיקום ממושכות, נפתח בו מוזיאון למורשת יהודי טראני.
דייוויד ג'ייקובס
קריירה
כיוצר "דאלאס" אחראי ג'ייקובס לשתי תפניות עלילתיות טלוויזיוניות ידועות. התפנית העלילתית הראשונה היא סיום העונה השנייה ב"קליף האנגר" מותח - הגיבור הראשי, ג'יי אר, נורה בידי דמות מסתורית, והצופים צריכים היו להמתין עד תחילת שידורי העונה השלישית כדי לדעת מה עלה בגורלו ומיהו שירה בו. בתקופה זו ניהל לארי הגמן ששיחק את ג'יי אר, משא ומתן כספי עם מפיקי הסדרה על תנאי העסקתו. ג'ייקובס ואנשי ההפקה עמדו בפני הברירה "להרוג" את ג'יי אר ולא להענות לדרישותיו הכספיות של הגמן, או להשאירו בחיים, ולהענות לדרישותיו הכספיות. תסריט הפרק הראשון של העונה השלישית הותיר את שאלת מותו של ג'יי אר פתוחה, ורק לאחר שהצדדים הגיעו להסכמה על תנאי השכר של הגמן המשיכו צילומי הסדרה, כאשר במקביל צולמו פרקים על פי קו עלילה אלטרנטיבי שלא כלל את הדמות.
תפנית עלילתית נוספת, שזכתה לביקורת רבה, באה בעקבות פרישתו של השחקן פטריק דאפי, ששיחק את האח הצעיר והאהוב במשפחת יואינג, בובי. בעקבות פרישת השחקן נכתב פרק בו מת "בובי יואינג" והסדרה נמשכה כשנה, תוך שהעלילה מתפתחת בלעדיו. עד מהרה הסתבר כי הקריירה אותה ראה דאפי לעצמו מחוץ לסדרה אינה מתקדמת כפי שרצה, ומאידך, הסדרה מפסידה קהל צופים שחיבב את דמותו של בובי. מכיוון שכך, הוחלט להשיב את דמותו לסדרה. לאחר שהושגה הסכמתו של דאפי, כתב ג'ייקובס פרק, ובו אשתו של בובי, פאמלה (השחקנית ויקטוריה פרינסיפל), מתעוררת משינה, ומוצאת את בעלה המת מזה כשנה מתקלח בחדר המקלחת. עד מהרה הסתבר לצופים כי כל אירועי השנה האחרונה, מהיום בו מת "בובי" היו אך חלום של פאמלה, והסדרה המשיכה בעלילה מהנקודה בה נמצאה שנה לפני כן, כאילו לא אירע דבר.
בית הכנסת סקולנובה
על אף השבת המבנה לייעודו המקורי כבית הכנסת, בשל היותו מקום היסטורי אין אפשרות לשנות דבר במבנה. כך נוצר מבנה דת יהודי שמשלב אלמנטים נוצרים. בבית הכנסת נותר מגדל פעמונים בראש המבנה, אך אחד מבני הקהילה החליף באישון לילה את הצלב במגן דוד. את איור מרים אם ישו, שהוצב בגומחת ארון הקודש, כיסו באמצעות קיר זמני.
דייוויד ג'ייקובס
קריירה
כשנתיים לאחר התחלת הפקת "דאלאס" ניסה ג'ייקובס את כוחו ב-CBS במכירת סדרה נוספת העוסקת באנשים שמצאו עצמם באי בודד. אנשי CBS דחו את הרעיון, אך הביעו עניין להחיות את רעיונו המקורי של ג'ייקובס לסדרה "נוטס לנדינג". הסדרה נקשרה ל"דאלאס" שהייתה אז בשיא הצלחתה (הגיבור של נוטס לנדינג הוא גארי יואינג, אחיו האלכוהוליסט של ג'יי אר יואינג, גיבור "דאלאס"), ושודרה ב-CBS בין השנים 1979 ל-1993. בסדרה זו לקח ג'ייקובס חלק לעיתים גם כבמאי.
בית הכנסת סקולנובה
מאז 2006, היהודי האחרון שנותר בטראני, אברהם זכאי זקילו, מתפלל בבית הכנסת מדי יום. לתפילה במקום מצטרפים גם מבקרים מזדמנים בעיר.
דייוויד ג'ייקובס
קריירה
בשנת 1998 יצר והפיק את סדרת הדרמה "Four Corners" לרשת CBS, בכיכובם של אן-מרגרט, סוניה בראגה וג'סטין צ'יימברס. הסדרה ירדה מאוויר לאחר שלושה פרקים.
לג'ייקובס שתי מועמדויות לפרס אמי, בשנים 1992 ו-1993 על עבודתו כמפיק הסדרה "Homefront", שהופקה על ידי חברת האחים וורנר, מי שרכשה את חברת לורימר בה עבד ג'ייקובס.
AIM-9 סיידוויינדר
הסיידוויינדר נמצא בשימוש עד היום, בגרסאות שונות, בחילות אוויר רבים – כולל חיל האוויר הישראלי, שבו הוא כונה בגרסאות שונות "דקר", "לולב" ו"מחט" והשיג הפלות רבות, ושימש גם כבסיס למערכת טילי קרקע-אוויר MIM-72 צ'פרל.
מבנה והנדסה
הטיל עשוי גוף גלילי, בעל ראש הנחיה, ראש קרב, מקטע בקרה, ורקטת הנעה.
ההנחיה מבוצעת בעזרת שני זוגות כנפוני ניהוג קדמיים, וארבעה משטחי זנב המיועדים לייצוב, שבקצותיהם מורכבים גלגלי שיניים בעלי תנועה חופשית סביב ציר, שעוזרים בייצוב הטיל על פי עקרון אינרציית הגירוסקופ (סיבוב סביב ציר אחד יתנגד לתנועה סיבובית על ציר מנוגד; או – מה שזז קדימה או אחורה לא יזוז לצדדים). גלגלי השיניים (Rollerons) האלה היו מונעים למהירות סיבוב גבוהה מאוד על ידי זרימת האוויר ובכך מנעו מהטיל להסתובב סביב צירו. גלגלי השיניים הוכנסו בגרסה B (ראה להלן).
ראש ההנחיה הוא שואף חום תת-אדום, ומיועד להתביית באמצעות חיישנים מיוחדים על צינורות הפליטה החמים של המטרה (מטוס אויב) ולהתפוצץ בקרבתם או בתוכם.
אדולף אולמן
ביוגרפיה
אביו של אדולף אולמן, מוריץ ג'רג' אולמן היה סיטונאי וסגן נשיא בורסת הסחורות וניירות הערך של בודפשט, אמו הייתה יוליה ליאון. אדולף סיים את לימודיו באקדמיה למסחר בבודפשט ובשנת 1874 הצטרף ל"בנק האשראי הכללי ההונגרי", שם התמנה למנהל סניף בשנת 1881 למנהל העסקים בשנת 1885 ולנשיא הבנק ב- 1895. בשנת 1909 ירש את כיסאו של ז'יגמונד קורנפלד בלשכת המנכ"ל, ובשנת 1910 התמנה כחבר בבית העליון בפרלמנט ההונגרי. הבית העליון של הפרלמנט מנה אז כ-360 חברים ומושבים קבועים נקבעו הן לראשי הכנסיות השונות (לרבות היהודים) והן לאצולה הגבוהה (נסיכים רוזנים) ולחלק מן האצולה הנמוכה לאנשי עסקים חשובים ולנציגי הלאומים השונים בהונגריה. הבית העליון פעל במתכונת זו משנת 1867 עד 1918 ולאחר מכן משנת 1927 עד 1945. אולמן מילא תפקיד מוביל בהנהגת פעולות רבות בתחום המימון הציבורי ובהקמת חברות תעשיות. הוא היה סגן נשיא האיגוד הלאומי של התעשיינים ונשיא מחלקת התעשייה. בשנת 1916 קיבל את הצלב הגדול של מסדר פרנץ יוזף, בין יתר אותות ההוקרה, ומה 13 באפריל 1818 הוענק לו גם התואר "ברון".
רבים מכתביו בנושא פיננסי ובנושאי מדיניות המסחר הלאומית התפרסמו בעיקר בעיתון בשפה הגרמנית שהוםיע בבודפשט הפסטר לויד. בשנת 1905 כתב ספר על מחקריו בנושא פיננסים ואשראי בעקבות סיור מקיף שערך בארצות הברית.
משפחתו
הוא נשא לאישה את אלה ליכטנברג בשנת 1890 ונולדו הם שלושה ילדים:
הפתרון הסופי של שאלת הצ'כים
הפתרון הסופי של שאלת הצ'כים (בגרמנית: Endlösung der tschechischen Frage) הייתה תוכנית של גרמניה הנאצית לגרמניזציה מלאה של הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה. הסוציולוג והאנתרופולוג הגרמני קרל ולנטין מולר טען כי חלק גדול מהאומה הצ'כית היא מהגזע הארי וניתן היה להפכו לגרמני. עם זאת, מולר טען כי הגרמניזציה צריכה להתרחש ללא כפייה; במקום זאת הוא הציע מערכת של תמריצים חברתיים. לכן, הפתרון הסופי של שאלת הצ'כים היה ניגוד מוחלט לפתרון הסופי לשאלת היהודים.
מדיניותו של היידריך בצ'כיה
ב-27 בספטמבר 1941 ריינהרד היידריך מונה לסגנו של הפרוטקטור נויראט והשתלט על השלטון בפועל. הפרוטקטור קונסטנטין פון נויראט, נותר ראש הפרוטקטורט, אך נשלח ל"חופשה" מכיוון שהיטלר, הימלר והיידריך חשו ש"ידו הרכה" כלפי הצ'כים עודדה את הרגש האנטי-גרמני ואת ההתנגדות לכיבוש. עם מינויו אמר היידריך לעוזריו: "אנו נגרמן את השרצים הצ'כים."
היידריך הגיע לפראג כדי לאכוף את המדיניות הנאצית, להילחם בהתנגדות למשטר הנאצי ולהמשיך לעמוד במכסות הייצור של המנועים והנשק בצ'כיה, שהיו חשובים ביותר למאמץ המלחמתי של גרמניה הנאצית. הוא השקיף על אזור הביצור הגרמני וגינה את "דקירת הגב" של ההתנגדות הצ'כית.
יישום המדיניות הגזעית של הנאציזם בצ'כיה
כדי לקדם את מטרותיו, הורה היידריך על סיווג גזעי של מי שיכול או לא יכול להיות גרמני. הוא הסביר: "הפיכת הזבל הצ'כי הזה לגרמנים חייבת לעבור לשיטות המבוססות על מחשבה גזעית." סקרי גזע, שנערכו בתואנה של מניעת שחפת, מצאו כי הצ'כים הם יותר נורדיים מאשר גרמנים סודטים, ממזרח פרוסים, מאוסטרים ובווארים רבים. תוצאות אלו נשמרו בסוד. בשנת 1940 היטלר הסכים שכמחצית מהאוכלוסייה הצ'כית מתאימים לגרמניזציה, בעוד ש"הטיפוסים המונגולים" ושכבת המשכילים הצ'כית לא מתאימים לגרמניזציה ויש "לשלול מכוחם, לחסלם ולהעבירם אל מחוץ מדינה בכל מיני שיטות."
על פי התוכנית הכללית, הנאצים התכוונו לעקור את האוכלוסייה הלא-גרמנית לסיביר, אבל בשל הצורך בעבודה הצ'כית למאמץ המלחמתי תוכנית זאת מעולם לא יושמה.
ניסיון ההפיכה הצבאי הירדני לכאורה ב-1957
ניסיון ההפיכה הצבאי הירדני לכאורה ב-1957 מתייחס לעימותים אלימים ב-13 באפריל 1957 בבסיסי הצבא בזרקא, ירדן, בין יחידות בדואיות הנאמנות למלך חוסיין ליחידות לאומיות ערביות. שתי גרסאות התפתחו בנוגע לאירועי זרקא: הגרסה המלכותית קבעה כי האירוע הוא הפיכה של עלי אבו נוואר נגד חוסיין, והגרסה המתנגדת טוענת כי מדובר בהפיכה נגדית מבוימת של חוסיין בגיבוי אמריקני נגד התנועה הפאן-ערבית.
הרקע לעימות
התמרון הצבאי "מבצע האשם" התחיל ב-8 באפריל והקיף את הבירה עמאן. חוסיין שאל את עלי אבו נוואר (רמטכ"ל הכוחות המזוינים של ירדן) על פשר התמרון. הרמטכ"ל טען שמדובר בתרגיל צבאי רגיל. חוסיין, שחשד כי מדובר במפגן כוח של אבו נוואר להפיל אותו ולהיכנס לאיחוד עם הרפובליקה הערבית המאוחדת, הורה לאבו נוואר לסגת. הממשלה הערבית של סולימאן א-נאבולסי נאלצה להתפטר ב-10 באפריל לאחר שמדיניותה התנגשה לעיתים קרובות עם הארמון.
העימות
ב-13 באפריל פרצו מהומות בבסיסי זרקא. חוסיין (שהיה בן 21) הלך להפסיק את האלימות בין היחידות המלכותיות והערביות, לאחר שהערבים הפיצו שמועות כי חוסיין נהרג.
ניסיון תמיכה סורי
כוח סורי בן 3,000 לוחמים החל לנוע דרומה לתמיכה במה שנתפס בעיניהם כניסיון הפיכה, אך חזר לאחר שיחידות הצבא הראו את נאמנותן למלך.
תוצאות העימות
אבו נוואר וקצינים ערבים בכירים התפטרו, והתאפשר להם לעזוב לסוריה, שם הפכו לאופזיציה למלוכה הירדנית.
חוסיין הטיל ממשל צבאי על האוכלוסייה, ופירק את היחידות הפלסטיניות. בסופו של דבר צמצם כמה מהצעדים הללו, בעיקר על ידי עוצר וצנזורה עיתונאית. בכך מהלכיו של חוסיין צימצמו את הדמוקרטיה החוקתית בירדן. על הקושרים לכאורה נגזרו 15 שנות מאסר בהיעדר נוכחותם, אך מאוחר יותר חוננו על ידי חוסיין ב-1964 כחלק ממאמצי הפיוס שלו עם האופוזיציה הגולה, וקיבלו תפקידים בכירים בממשלה.
הקדמה
בבחירות הכלליות באוקטובר 1956 זכתה המפלגה הלאומית-סוציאליסטית (NSP) ל-12 מושבים. המלך חוסיין ביקש מסולימאן א-נאבולסי, מנהיג ה- NSP להקים ממשלה. נבלוסי הפך לראש ממשלה לאומית סוציאליסטית ערבית. נבלוסי הזדהה יותר עם נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר מחוסיין. נבולסי מיזג את הלגיון הערבי עם המשמר הלאומי הפלסטיני, ויצר צבא ירדני בן 35,000 איש. וכונן יחסים דיפלומטיים עם ברית המועצות. היחסים המתוחים בין הארמון לממשלה הגיעו לשיאם במרץ לאחר שנבולסי סיפק לחוסיין את רשימת הקצינים הבכירים בצבא שאותום רצה לפטר, חוסיין נעתר, לאחר מכן כשהציג רשימה חדשה - חוסיין התנגד.
האירועים בזרקא
בתוהו ובוהו המדיני בירדן ויומיים לפני התפטרותו הכפויה של נבולסי, עסקה יחידת צבא מחטיבת השריון הראשונה בפיקודו של סרן נדיר רשיד בתמרון בשם "מבצע האשם", לכבוד משפחת המלוכה ההאשמית, בצמתים הגדולים של עמאן. המהלך העלה את חשדו של חוסיין והניע אותו להורות לאבו נואר להסיג את היחידה, וכך עשה. חוסיין האמין שהמהלך הוא הקדמה להפיכה הממשמשת ובאה. אבו נואר ביקש להפיג את דאגותיו של חוסיין ואמר לו שזה תרגיל שגרתי שבוצע פעמים רבות בשנים הקודמות לפקח על התנועה אל העיר ומחוצה לה, מאוחר יותר טען ראשיד שהיא חלק מתוכנית מגירה רחבה יותר להעברת חיילים לגדה המערבית במקרה של פלישה ישראלית. לפי פירסון, התמרון נועד להפחיד את חוסיין, בעוד שההיסטוריונית בטי אנדרסון שיערה כי "הקצינים יכלו לבדוק את המים כדי לראות מה הם יכולים להשיג מבחינה צבאית". תהיה הסיבה האמיתית לתמרון אשר תהא, היא הגבירה את חשדותיו של חוסיין בהפיכה מצד אבו נואר והלאומנים הערבים, והיא עוררה אזהרות מצד גורמים מלכותיים ותיקים, בהג'ת א-תלהוני וחוסיין בן נאסר, כי ההפיכה קרובה.
ב־13 באפריל פרצו התפרעויות בצריפי הצבא בזרקא, שהכילו את ריכוז הכוחות הגדול ביותר במדינה, בעיקר ביחידות חדריות (לא בדואיות) הנאמנות לאבו נואר לבין יחידות הנשלטות על ידי בדווים הנאמנות לחוסיין. שתי התייחסויות עיקריות התגלו בנוגע לאירוע זה, הידוע בכינויו "מרד זרקא", כאשר התייחסות אחת הועברה על ידי חוסין והיסטוריוגרפים מערביים והשנייה על ידי מתנגדים פוליטיים ורבים בעיתונות הירדנית והערבית. פירסון אמר כי "האירוע שקוע במסתורין ובמחלוקת מתמשכת", וגם אנדרסון כתב כי "יש שאלות רבות בשאלה האם מקור ההפיכה הזה מקורו בצבא, בראשות אבו נואר והקצינים החופשיים, או המלך והאמריקאים, שרצו תירוץ לסלק את "התנועה הלאומנית הערבית" מהזירה הפוליטית של ירדן.
על פי תיאור האירועים של חוסיין, אבו נוואר והקצינים החופשיים תכננו כי גדוד החי"ר הראשון שנשלט על ידי הבדואים בזרקא ישתתף בתרגיל אימונים במדבר ללא תחמושת כדי להפוך אותו לבלתי זמין להפעלה של חוסיין נגד הפגנה נגד הממשלה שתוכננה להתקיים על ידי נבולסי ב-14 באפריל. חוסיין עדיין נזהר מנבולסי בשל יירוט לכאורה של הודעה מנאצר המפצירה בנבולסי להתנגד לפיטוריו מראשות הממשלה. חוסין התבשר על מזימתם לכאורה של הקצינים החופשיים על ידי שריף נזר וקצינים בדואים מזרקא בערב 13 באפריל. במקביל מסר אבו נואר אולטימטום לראש הממשלה סעיד אל-מופתי (יורשו של נבולסי) שהזהיר את חוסין למנות ממשלה המשקפת את רצון הפרלמנט הנבחר או להתמודד עם מרד צבאי. ככל הנראה אל-מופתי נשבר בנוכחותו של חוסיין, מה שגרם לחוסיין לברר אודות האולטימטום אצל אבו נואר, שעליו הודה אבו נואר בהפתעתו. לאחר מכן הביא חוסיין את אבו נואר יחד איתו לבדיקת המקום בזרקא, שם נאמר לחוסיין על ידי קצינים נאמנים מזרקא כי שמועות על מותו עוררו עימותים קשים בין נאמניו לבין אלו של אבו נואר וכי רק הנוכחות הפיזית. של חוסיין שמה קץ ללחימה. יתר על כן, נאמר לחוסיין כי ראשיד ומען אבו נואר (בן דודו הרחוק של אבו נואר) הורה לעמאן לצור על ארמון המלוכה ולעצור את חוסיין. כוח סורי בן 3,000 לוחמים החל לנוע דרומה לתמוך במה שנתפס בעיניהם כניסיון הפיכה, הם נעו חזרה לאחר שיחידות הצבא הראו נאמנות למלך.
שתי התפיסות מסכימות כי במהלך הלחימה באל-זרקא, נעצרו קצינים חופשיים רבים על ידי קצינים בדואים נאמנים למלך. שתי התפיסות מסכימות גם שכאשר חוסיין עשה את דרכו לזרקא, הוא זכה לעידוד על ידי חיילים נאמנים והוא התערב באמצע העימותים על אחריותו בלבד ואומץ על ידי תומכיו שקראו מוות לאבו נואר ולכל הבוגדים!" אבו נואר נשאר במכונית, חשש לחייו, ואז כנראה התחנן בפני חוסיין שיגן עליו ויאפשר לו לחזור לעמאן, חוסיין הסכים. עם רדת הלילה שכנע אבו נואר את חוסיין לאפשר לו לעזוב את ירדן ובבוקר ה-14 במרץ התפטר רשמית ויצא לדמשק עם משפחתו.
האלוף עלי אל-חיארי, יריבו הראשי של אבו נואר בצבא ירדן, מונה כמחליפו של אבו נואר, אך ב-20 באפריל ערק לסוריה. אלחיירי טען כי לפני האירוע בזרקא וזמן קצר לאחר התפטרותו הכפויה של קבינט אל-נבולסי, פקדו אנשי ארמון את המטה הכללי של הצבא כדי לברר את דעת הקצינים בנוגע לשינוי כיוון הממשלה החדשה. הרחק מהמדיניות הפאן-ערבית של מצרים וסוריה. לפיכך, כאשר אבו נואר והקצינים החופשיים הביעו את סירובם "להשתמש בצבא נגד הרצון העממי במדינה, הציבו אנשי ארמון תוכניות בפני קצינים מלכותיים, כולל אל-היירי, למבצע דגל כוזב בזרקא. התייחסות אל-היארי פורסמה ברחבי ירדן ובעולם הערבי, ולמרות התנגדות פקידי הארמון, הביא לספקנות ציבורית נוספת כלפי הגרסה הרשמית של האירועים בנוגע לעלילת ההפיכה לכאורה.
אבו נואר הכחיש בעקביות כל בגידה בחוסין וטען שהוא, קורבן לתככים הפוליטיים בממלכה ומתחריו ביקשו להכפישו. במסיבת עיתונאים בדמשק, הצהיר כי האירוע כולו הוא תגובת יתר של חוסין לדיווחים מרעישים ושקריים על מזימת הפיכה וכי ככל הנראה האירוע הוא הפיכה מקדימה של חוסין והמשמר הישן, שנתמך. או מהונדס על ידי המודיעין האמריקני, נגד התומכים העיקריים של האחדות הפאן-ערבית בירדן. ראשיד ומען אבו נוואר הכחישו בתוקף כל סוג של מזימת הפיכה. לפי פירסון, גרסת הקצינים החופשיים ואל-הייארי התאמתו עוד יותר בשל היעדר ראיות במשפטים הצבאיים נגד הקושרים לכאורה שנעצרו, העונשים הקלים שניתנו להם ושיקומם הסופי של הקושרים לכאורה, כולל אבו נואר, שהועברו אחר כך לתפקידים בכירים במדינה ובצבא.
אחרית דבר
ב-22 באפריל, פרסם אבו נואר הצהרה ברדיו קול ערב בקהיר, בגנות חוסיין. למחרת, בתיאום עם אבו נואר, נערך בשכם בגדה המערבית קונגרס פטריוטי המורכב מאופוזיציית חוסיין, בדרישה לפטר פקידי ארמון בכירים, גירוש השגריר האמריקני והנספח הצבאי, דחיית דוקטרינת אייזנהאואר, אחדות פדרלית עם מצרים וסוריה והשבתם של קציני הצבא המפוטרים, כולל אבו נואר. כתוצאה מהקונגרס העמיד חוסיין את שכם, ירושלים ועמאן בעוצר צבאי, פיזר מפלגות פוליטיות, הטיל צנזורה בעיתונות, פיטר מועצות עירוניות ביהודה ושומרון לטובת מושלים צבאיים, פירק את יחידות הצבא הנשלטות על ידי הפלסטינים, עצר את אל-נבולסי (שמונה מאז לשר חוץ) ופיטר את קבינטו של ראש הממשלה פח'רי אל-ח'אלידי. אף שבסופו של דבר הרגיע כמה מהצעדים הללו: עוצר צבאי וצנזורה עיתונאית קשה, מהלכיו של חוסין צמצמו את הדמוקרטיה החוקתית שהייתה בירדן באמצע שנות ה-50. האירוע הקשה על יחסי ירדן עם סוריה ומצרים.
מצרים וסוריה הכריזו על איחוד תחת הרפובליקה הערבית המאוחדת, בראשותו של גמאל עבד אל נאצר בפברואר 1958. ההודעה הובילה את ירדן ועיראק ההאשמית להקים את הפדרציה הערבית.
כמה שבועות לאחר מכן. ב-14 ביולי נהרג מלך פייסל השני מעיראק (בן דודו של חוסיין) בהפיכה עקובה מדם יחד עם שאר בני המשפחה ההאשמית בעיראק. ההפיכה הפכה את עיראק לרפובליקה, ובכך הסתיימה הפדרציה בין שתי המדינות. ראש ממשל ירדן לשעבר אבראהים האשם ופקידים ירדנים אחרים שהיו בביקור רשמי בעיראק נהרגו גם הם.
שר פלנינה
שר פלנינה (בעברית: הר שר; בסרבית: Шар Планина, Šar Planina, באלבנית: Malet e Sharrit) הוא רכס הרים בין הגבול הדרומי של סרביה (בחלקה של קוסובו) לחלק הצפוני של מקדוניה. אורך הרכס כ-80 קילומטר ורוחבו בין 10–20 ק"מ. ברכס מספר פסגות גבוהות:
שר מתרחב גם להר קורבּ בדרום המזרח ועובר דרך צפון מערב אלבניה.
הצמחייה ברכס כוללת יבולים עד לגובה 1,000 מטר מעל פני הים, יערות עד גובה 1,700 מטרים, וכן שדות מרעה המשתרעים על בערך 550 קילומטרים רבועים. שר פלנינה הוא הרכס היחיד באירופה שמשתרע על שטח גדול של שדות מרעה. שר פלנינה ידוע כמקור לידתו של כלב המרעה שר פלנינה, שגדל בשדות אלו.
הפארק הלאומי שר פלנינה שייך לאוטונומיה קוסובו ומשתרע על 380 ק"מ רבועים בחלק הצפוני של ההר שר. גאוות הפארק היא עץ האורן המקדוני שנמצא במקום, וכן אורן הלבן והוורד האלפי.
הפארק הלאומי שר פלנינה משופע בנחלים ובנחלים זורמים קטנים המשתרעים למספר רשויות מקומיות כמו אורושבץ, סובה רקה, קצ'ניק ו-פריזרן ו-יגונובצה, טרצה, טטובו וגוטיבר.
סמל הונגריה
סמל הונגריה הוצג לראשונה ביולי 1990, לאחר סיום המשטר הסוציאליסטי, על אף שנעשה בו שימוש עוד לפני כן, עם או בלי הכתר. מקורם של אלמנטים מסוימים בסמל הוא בימי הביניים.
הסמל מורכב ממגן מחולק בניצב. החלק השמאלי הוא שדה אדום ובו שלושה הרים ירוקים שעל האמצעי כתר זהב. מעל הכתר, צלב פטריארכי לבן. בחלק הימני שדה אדום ובו ארבעה פסים לבנים. מעל המגן, מותקן כתר הונגריה.
הדעה הרווחת היא כי שלושת ההרים הירוקים מייצגים את שלושת הרכסים העיקריים בהונגריה - טָטְרָה, מָטְרָה ופָטְרָה, ואילו ארבעת הפסים הלבנים מייצגים את הנהרות המרכזיים בהונגריה - הדנובה, הטיסה, הדרבה והסאבה. אין לדעה זו אישור רשמי. האלמנט העתיק ביותר בסמל הוא צלב הפטריארך, אשר מצביע על השפעה ביזנטית. בשלבים מאוחרים יותר הוצגו גם הכתר וההרים מתחת לצלב. מקור הפסים האדומים והלבנים הם בחותם המלך אימרה, משנת 1202.
Hall & Oates
Hall & Oates (הול ואוטס) הוא צמד מוזיקלי אמריקני פופולרי בו חברים המוזיקאים דריל הול וג'ון אוטס. הצמד זכה לשיא הצלחתו מסוף שנות השבעים ועד אמצע שנות השמונים. סגנונם שילב רוק אנד רול עם רית'ם אנד בלוז ופופ והצטיין במלודיות קליטות. שישה מלהיטיהם, מתוך 34 סינגלים שצעדו במצעד בילבורד הוט 100 בשנים 1970–1979 ו-1980–1989, הגיעו למקום הראשון "Rich Girl", "Kiss on My List", "Private Eyes", "I Can't Go for That (No Can Do)", "Maneater", ו-"Out of Touch". להיטים רבים אחרים הגיעו לצמרת ה-40. כמו כן הגיעו מכירות תקליטיהם לשבעה תקליטי פלטינה ושישה תקליטי זהב. בשנת 2003 כלל אותם המגזין בילבורד במקום ה-15 ברשימת האמנים הגדולים בכל הזמנים ובמקום הראשון בין הצמדים. למרות ההצלחה המסחרית הגדולה, לא זכו השניים בדרך כלל להכרה חיובית מצד מבקרי המוזיקה, אך בשנת 2014 צורפו להיכל התהילה של הרוק אנד רול.
תולדות הצמד
שני השותפים להרכב גדלו בפרברי פילדלפיה. דריל פרנקלין הול (Daryl Franklin Hohl; יליד 11 באוקטובר 1946) וג'ון ויליאמס אוטס (John William Oates; יליד 7 באפריל 1948) נפגשו ב-1967 כסטודנטים באוניברסיטת טמפל. לאחר שגילו עניין משותף באותו סוג מוזיקה היו לשותפים לדירה, אך המשיכו איש איש בקריירה משלו בתחום המוזיקה ויצרו בסוגות רבות בהן פולק ומוזיקת נשמה.
רק ב-1972 החלו להקליט ולהופיע כצמד כאשר הול שר כסולן העיקרי ומנגן על גיטרה וקלידים ואוטס מנגן גיטרה וגיטרה בס ושר לעיתים רחוקות כסולן. את החומר, מילים ולחנים כתבו לרוב יחדיו. עד 1975 לא זכו להצלחה אך אז הוחתמו בחברת RCA Records והוציאו את התקליט Daryl Hall & John Oates ("האלבום הכסוף הראשון") שהשיר "Sara Smile" מתוכו היה לראשון שלהם שהגיע לעשרת הגדולים במצעד בילבורד ביוני 1976. בשנת 1977 היה הסינגל "Rich Girl" מן התקליט "Bigger than Both of Us" ללהיט. אולם הצמד לא השתלב עם אווירת הדיסקו של התקופה ולא ראה עוד הצלחה עד שנת 1980. הם עברו לניו יורק והקליטו את התקליט " Voices", בהפקה עצמית. התקליט זכה להצלחה מסחרית וכלל ארבעה להיטים. שנה לאחר מכן הקליטו את האלבום "Private Eyes", שמתוכו השיר "Private Eyes" והשיר "I Can't Go for That (No Can Do)" הגיעו למקום הראשון במצעד בארצות הברית.
בשנת 1983 הגיעו חמישה להיטים משלהם למקום הראשון במצעד בארצות הברית. באותה שנה הוציאו את אוסף הלהיטים "Rock 'n Soul Part 1". תקליטם "Big Bam Boom" מ-1984 הציג צליל אלקטרוני ומנוכר ונעשה בו אף שימוש חלוצי בסינטיסייזר מתוכנת (Synclavier).
ב-1985, לאחר סיבוב הופעות מצליח, הופיעו על במת פילדלפיה של הלייב אייד ובהקלטת השיר We Are the World.
ב־1991 הקליטו את גרסתם ל־"Philadelphia Freedom" של אלטון ג'ון, לרגל הוצאת אלבום המחווה "Two Rooms: Celebrating the Songs of Elton John & Bernie Taupin".
קווין ברמייסטר
קווין ברמייסטר (באנגלית: Kevin Bermeister; נולד ב-1960) הוא איש עסקים יהודי-אוסטרלי.
קורות חיים
נולד בדרום אפריקה בשנת 1960. בשנת 1982 הקים את חברת Ozisoft אשר עסקה בפיתוח משחקי וידאו, ובשנת 1991 נמכרה החברה. בשנת 1992 הקים את Sega Ozisoft יחד עם חברת סגה. החברה נמכרה בשנת 1999 לחברת Infogrames. בשנת 1994 הוא הקים בסידני פארק שעשועים בשם סגה-וורלד, אשר נסגר עקב מחסור במבקרים בשנת 2000.
בשנת 2001 רכש את חברת קאזה אשר ייצרה תוכנת שיתוף קבצים פופולרית. החברה הפסידה במאבקיה המשפטיים בנושא זכויות יוצרים ונאלצה לשלם כ-150 מיליון דולרים. ברמייסטר היה מהמשקיעים המייסדים של סקייפ ומכר את חלקו בחברה ל-eBay.
בשנת 2011 חבר לאיש העסקים רמי לוי במטרה להציע הצעת רכישה לחלקים משכונת נוף ציון במזרח ירושלים כנגד הצעתו של איש העסקים הפלסטיני בשאר אל-מסרי. בשנת 2011 הוא הציג את תוכנית "Jerusalem 5800", שמטרתה להפוך את ירושלים למרכז תיירותי עולמי בטווח של 30 שנה.
סמל קוריאה הדרומית
סמל קוריאה הדרומית (בקוריאנית: 대한민국의 국장) הוא סמלה הרשמי של קוריאה הדרומית, הסמל מורכב מסמל היין-יאנג כפי שהוא מוצג בדגל קוריאה הדרומית, מוקף בחמישה עלי כותרת מעוצבים וסרט הנושא את הכיתוב "הרפובליקה של קוריאה" (בתעתיק מקוריאנית: דאיהן מינגוק). הסמל נכנס לשימוש ב-1963.
טריגליצריד
טריגליצריד (TRIG) הוא תרכובת אורגנית, סוג של גליצריד, המורכבת מ"ראש" גליצרול ושלושה זנבות חומצות שומן. מאגרי השומן בגוף האדם מכילים בעיקר גליצרידים מסוג זה.
הטריגליצרידים הם צורת אחסון האנרגיה העיקרית בגוף. עיקר שימושו של הגוף בטריגליצרידים הוא במצב של רעב. כאשר אוזלים מאגרי האנרגיה הזמינים האחרים של הגוף, מפרק הגוף תרכובות אלה לגליצרול ולחומצות שומן, משחרר אותם לדם, ואנזימים מסוימים בתאים מפרקים אותם ומפיקים מהם אנרגיה.
עם זאת, בצורת החיים המודרנית, שבה הגוף אינו נמצא במצב של מצוקת רעב ושל שריפת קלוריות אינטנסיבית, עלולה להיווצר רמה גבוהה מדי של טריגליצרידים. כך שלעיתים, הפיכת הסוכרים לשומנים אינה מיטיבה עם הגוף, ואף מסכנת אותו. רמת טריגליצרידים גבוהה מופיעה פעמים רבות, אך לא בהכרח, יחד עם השמנה. רמת טריגליצרידים גבוהה במיוחד עשויה לגרום למחלת לב, לאירועים מוחיים, לדלקת הלבלב, ונוספת לכל אלה הצטברות שומן במקומות לא-טיפוסיים.
מרכיבים
הטריגליצריד כולל חומרים שונים כמו:
מדינת אכזיב
מדינת אכזיב היא מדינה לכאורה שהוקמה על ידי אלי אביבי. בפועל הייתה מדינת אכזיב כפר נופש בוהמי שמשך אליו צעירים רבים, בעיקר בשנות ה-70 המאוחרות, וממשיך לפעול גם בעשור השני של המאה ה-21. נשיא "מדינת אכזיב", אלי אביבי, נפטר ב-16 במאי 2018.
המדינה לכאורה ממוקמת בסמוך לשרידי אכזיב, יישוב קדום לחופי הים התיכון בגליל המערבי, כ-5 ק"מ צפונית לנהריה. בסמוך ישנם גן לאומי אכזיב, 2 שמורות טבע (שמורת חוף אכזיב ושמורה ימית), בית ספר שדה אכזיב ושרידים של הכפר הערבי א-זיב, שהוחזר על ידי כוח של חטיבת כרמלי במלחמת העצמאות.
היסטוריה
במקום שבו קיימת כיום "מדינת אכזיב", הייתה קיימת עיר נמל עתיקה לפני אלפי שנים. על פי הממצאים ואתרי הקבורה הרבים שנמצאו באזור, ניתן להסיק שאכזיב הייתה עיר מסחר מרכזית כבר בתקופת הברזל. בתנ"ך מוזכרת אכזיב הקדומה בספר יהושע פרק י"ט כחלק משטחו של שבט אשר: "...והיו תצאתיו הימה מחבל אכזיבה...". גם בתקופת המשנה התקיימה באזור עיר משגשגת. בתקופה הצלבנית ניתנה העיר כמתנה לאחד האבירים, ובתקופה הממלוכית נכבש המקום על ידי המצביא הממלוכי ביברס, שהקים במקום כפר דייגים בשם א-זב, הדומה בצליל לאכזיב. במהלך מלחמת העצמאות, במבצע בן עמי, ננטש הכפר על ידי תושביו.
בשנת 1952 שכר אלי אביבי מהמדינה שני מבנים על החוף במטרה לשפץ אותם. הוא בנה שם את ביתו (בית שבסיסו בנוי אבן וקומותיו העליונות עשויות עץ) בטכניקות בנייה וגימור שונות מהמקובל, ופתח בו מוזיאון אקלקטי. הכפר של אביבי זכה להצלחה, והיה מוקד משיכה לבליינים ולצעירים. בעקבות ההצלחה, הוחלט להקים במקום את כפר הנופש הצרפתי ומאוחר יותר את הגן הלאומי. מדינת אכזיב הוקמה על ידי אביבי ואשתו רינה בשנת 1971, כצעד מחאה נגד בנייתו של הגן הלאומי במקום. למדינה לכאורה נבחרו נשיא (אביבי), דגל והמנון, ואף הונפקו דרכונים. מבקרים באתר יכולים לבקש שדרכוניהם יוחתמו בחותמת מיוחדת. בשנת 1988 חובר האתר לרשת החשמל הארצית.
דגל אכזיב
דגלה של "מדינת אכזיב" מעוצב בעיצוב פס ספרדי בסדר הצבעים תכלת, צהוב, כחול. הפס הצהוב כפול בעוביו משני הפסים האחרים. בצדו הימני של הפס הצהוב מוטען מבנה המסמל את מוזיאון אכזיב, ובצדו השמאלי של הדגל ישנה בתולת ים (מועתקת מדגל הפרובינציה ההולנדית לשעבר אמסמונד), המסמלת ככל הנראה את מוצאה של "המדינה" לים.
גביע המדינה בכדורסל נשים
גביע המדינה בכדורסל הוא המפעל המקביל בחשיבותו בכדורסל הנשים הישראלי, לאליפות המדינה בכדורסל. את הגביע מעניק נשיא המדינה או שר התרבות והספורט. משחקי הגביע נערכים בשיטת "נוק אאוט" - משחק אחד בכל שלב, שבו המנצחת ממשיכה לשלב הבא. בטורניר ארבעה שלבים, ושלושת האחרונים (רבע הגמר, חצי הגמר והגמר) נערכים בשבוע אחד.
הטורניר הראשון נערך בשנת 1959, והזוכה בגביע הייתה מכבי תל אביב, לאחר שגברה על הפועל גן שמואל בתוצאה 33-42. מכבי תל אביב הייתה גם הקבוצה הדומיננטית ביותר בשנות ה-60 וה-70, והיא זכתה ב-12 מתוך 16 הגביעים הראשונים שחולקו. בסוף שנות ה-70 עברה הדומיננטיות לאליצור תל אביב שזכתה ב-10 גביעים, לאחר מכן עברה לאליצור תל אביב/חולון שזכתה ב-8 גביעים. כל שש הזכיות האחרונות שלה הושגו לאחר ניצחון על אליצור רמלה.
הניצחון בהפרש הגבוה ביותר הושג בשנת 1986, כאשר אליצור תל אביב/קריית אונו הביסה את מכבי דרום/רמת חן בתוצאה 43-112. לעומתו, בשנת 2004 ניצחה אליצור רמלה את הפועל חיפה/מוצקין רק לאחר שתי הארכות. הייתה זו הזכייה הראשונה של קבוצת אליצור רמלה בגביע, לאחר שמונה משחקי גמר בהם הפסידה.
בעונת לא התקיים משחק גמר ולא הוכרזה זוכה, בשל מגפת הקורונה בישראל.
הוליווד
הוליווד (באנגלית: Hollywood) היא שכונה בעיר לוס אנג'לס במדינת קליפורניה שבארצות הברית. השכונה ידועה כמרכז תעשיית הקולנוע של ארצות הברית, ועל כן נהוג להשתמש במונח "הוליווד" לתיאור של כלל תעשיית הקולנוע האמריקאית.
הרובע משתרע בין שדרות סנסט לבין דרך מלהולנד, ובין גבעות הוליווד והרי סנטה מוניקה לפארק גריפית'.
היסטוריה
ב-1870 היה המחוז אזור חקלאי. באותה תקופה קנה חוואי יהודי בשם הארווי הנדרסון וילקוקס מקנזס חווה במחוז והחליט לבנות במקום עיר. אשתו, דיידה וילקוקס, פגשה במהלך נסיעה ברכבת אישה מאוהיו, שלחוותה קראו "הוליווד". דיידה התלהבה מהשם וקראה לחווה שלה באותו שם.
בשנת 1900 התגוררו ביישוב 500 איש, לעומת מעל 100,000 תושבים בכלל העיר לוס אנג'לס באותה עת.
ב-1910 הצביעו תושבי היישוב בעד הצטרפות לעיר לוס אנג'לס על מנת להתחבר לרשת המים והביוב העירונית.
הוליווד ותעשיית הסרטים
ב-1911 התמקם אולפן הסרטים הראשון בהוליווד - אולפן נסטור.
ב-1913 חכר ססיל ב. דה-מיל, יחד עם ג'סי לסקי, אסם ברחובות סלמה ווין והקים שם אולפן הפקות.
ב-1917 פתח צ'ארלי צ'פלין אולפנים בהוליווד.
טקס חלוקת פרסי האקדמיה האמריקאית לסרטים נערך לראשונה ב-16 במאי 1929 במלון הוליווד רוזוולט, ונכחו בו 250 איש.
פרד מונוסון
פְרֶד (אֶפְרָיִם) מוֹנוֹסוֹן (באנגלית: Fred Monosson; 1892 – 22 בדצמבר 1972) היה תעשיין, נדבן ופעיל ציוני יהודי-אמריקאי מבוסטון, ארצות הברית, שיזם והקים את היישוב נוה מונוסון.
קורות חייו
פרדריק אפרים מונוסון נולד במוסקבה שברוסיה לאדולף (אברהם) ולבסי (בת שבע) לבית רבינוביץ', שניהם במקור מן העיר נבהרדק שברוסיה הלבנה. אביו, שהיה מנכבדי הקהילה היהודית, חלפן כספים עשיר ובעל בנק פרטי קטן, נרצח ב-1892 על ידי שודדים. אמו, שהייתה בת למשפחת רבנים ידועה, הפכה בעקבות האסון להיות אנטי-דתית, ושבה זמן קצר לאחר הרצח לנבהרדק. בשנת 1904 החליטה האם להגר עם שלושת ילדיה הקטנים, פרד, איזידור ודוד, לארצות הברית והשתקעה בברוקליין שבמסצ'וסטס.
החיים בארץ החדשה לא היו קלים, ופרד התלמיד עזר לפרנסת המשפחה במכירת עיתונים ובניקוי שלג מהמדרכות. באותה תקופה החלו מחלקי העיתונים בשביתה גדולה, ומונוסון שימש כמתווך בין השובתים לבין המוציאים לאור. בדצמבר 1913 נשא לאשה את מיני לבית פולי (1894–1977), ולזוג נולדו שלושה ילדים: אליס, רות ואדולף. מונוסון החל לעבוד בבית חרושת למעילי רוח, תוך כדי לימודי משפטים באוניברסיטת בוסטון. מספר שנים לאחר מכן הקים בעצמו מפעל לייצור מעילי גשם – "Cosmopolitan Manufacturing Co" בקיימברידג'. מונוסון היה מעורב בפעילות ציבורית רחבה בקהילה היהודית והעסקית. בין היתר שימש כסגן נשיא האיגוד המקצועי של פועלי המחט בבוסטון, כנשיא איגוד יצרני מעילי הגשם וכסגן נשיא ארגון עובדי המתפרות בארצות הברית.
הוליווד
הוליווד כיום
בשנת 1958 הוקמה שדרת הכוכבים של הוליווד, והוקם בה הכוכב הראשון. כיום מוצגים בשדרה שמותיהם של אמנים שונים שהטביעו את חותמם בתחום הקולנוע, התיאטרון, הרדיו, הטלוויזיה והמוזיקה.
פרד מונוסון
קורות חייו
מונוסון עשה את עיקר הונו מייצור מעילי גשם וזכה לכינוי "מלך מעילי הגשם של בוסטון". הוא היה מהראשונים בתעשייה שהשמיעו מוזיקה לעובדים כדי להנעים את זמנם ולהגביר את פריון העבודה. במקביל לפעילותו העסקית נרתם מונוסון לפעילות ציונית. עם תום מלחמת העולם השנייה הוא ביקר במחנות העקורים באירופה וסייע רבות לניצולים. לפני קום המדינה הוא גייס תרומות ושלח לארץ בגדים חמים, תרופות ומצרכי מזון. בשנת 1951 נבחר פרד מונוסון כציר לקונגרס הציוני וכיהן כיו"ר המגבית היהודית. מונוסון שימש כיו"ר קרן קיימת לישראל בארצות הברית וכפעיל בוועד למען החייל. הוא תרם רבות לגופים אלו וכן לבתי חולים ולילדים חרשים-אילמים בישראל ובארצות הברית. הוא שימש גזבר הסתדרות ציוני אמריקה היה בין מקימיו של בית ציוני אמריקה וכיהן כיו"ר שלו. כמו כן הקים פקולטה לחקר ישראלי-אמריקאי של בעיות משפטיות בישראל ליד הפקולטה למשפט באוניברסיטת הרווארד.
הוליווד
הוליווד כיום
ביוני 1999 הוארך קו הרכבת התחתית האדום של לוס אנג'לס ונבנתה תחנה בשדרת הוליווד.
ב-2001 נפתח תיאטרון קודאק במיקום שבו עמד מלון הוליווד ההיסטורי, ובו נערכים טקסי חלוקת פרסי אוסקר.
פרד מונוסון
קורות חייו
בעקבות פעילותו הענפה כנדבן וציוני נלהב זכה מונוסון לכבוד ולהערכה מראשי המדינה, ראש הממשלה דוד בן-גוריון, שרת העבודה גולדה מאיר ושר החוץ משה שרת.
הקמת נווה מונוסון
גולת הכותרת של פעילותו למען מדינת ישראל החלה בשנת 1953, כשבאחד מביקוריו הרבים בארץ פגש בשדה התעופה לוד את עובד המכס אריק וולף, שבשיחה עִמו ספר לו שבכל יום הוא מגיע לעבודה מנתניה הרחוקה. תגובתו הראשונה של מונוסון הייתה: "אם כך, למה שלא נקים יישוב קרוב לשדה התעופה שייועד לעובדי השדה?". גרסה שונה של סיפור הקמת היישוב סיפר המשפטן חיים כהן: לפי גרסתו, בעת ביקור בארצות הברית בשנת 1951, העניק לו מונוסון כמתנה תריסר מעילי גשם, וכהן דחה אותו. מונוסון שאלו בנושא, וכהן השיב שלדעתו אין זה מכובד שעובדיה של מדינת ישראל יקבלו מתנות. הוא הציע להביא לו מתנה, במקום שיקבל מתנה מהנדבן. לאחר שראה כהן שאין בביתו של מונוסון תנ"ך, העניק לו תנ"ך במתנה. הדבר הרשים את מונוסון וגרם לו להחליט לתרום את הסכום הדרוש להקמת יישוב בישראל על שמו.
מכל מקום, עובד המכס וולף גייס חמישה אנשים: חבריו לעבודה במכס אברהם וינר ואברהם קרסין, נציג מהמשטרה אברהם ויינרב ונציג של עובדי אל על שלמה עפרוני. פרד מונוסון הבטיח שיפעיל את קשריו להקמת היישוב בתנאי שייקרא על שמו. מונוסון גייס את הקק"ל תוך זמן קצר יחסית, ולאחר בדיקת שלוש חלופות נקבע שהיישוב הכפרי "נווה אפרים מונוסון" יקום באזור שבין אור יהודה ליהוד. ב-12 בנובמבר 1953 הונחה אבן הפינה ליישוב בנוכחות מונוסון ואישים נכבדים. התושבים החדשים זכו להלוואות בתנאים נוחים מאוד מפרד מונוסון.
פרד מונוסון יחד עם מימי אשתו דאגו מאוד לטיפוח היישוב הצעיר; הוא הקפיד על ניקיון היישוב, דאג להביא שתילי ציפורן מארצות הברית כדי להפריח את היישוב, תרם כספים לנושאי חינוך ותרבות וגייס תורמים נוספים. בכל חורף שלח לילדי היישוב מעילי גשם, סוודרים ואימוניות (טרנינגים). מונוסון נהג גם לתרום מעילי גשם לחיילים, ולפעמים היה מצפין כרטיס טיסה באחד המעילים, כך שחייל יזכה באקראי בפרס יקר.
בעקבות הבטחתו של ראש הממשלה דוד בן-גוריון לבוא לקוקטייל בבית שיקים בישראל, נענה מונוסון לאתגר והקים ביישוב בית מפואר, ששימש אותו במהלך ביקוריו בארץ. לאחר מותו החליטה משפחתו של מונוסון לתרום את ביתו למועצה המקומית נווה מונוסון. מאז, משמש הבית כבית המועצה המקומית (כיום המִנהלת המקומית) של נווה מונוסון.
למונוסון היה חשוב מאוד ששם היישוב יהיה נווה מונוסון ולא נווה אפרים (כפי שהובטח לו על ידי דוד בן-גוריון). הדרישה של ועדת השמות הממשלתית לשם פרטי בלבד, שהוחלפה בשלב מאוחר יותר לדרישה לשם עברי ולא לועזי, קוממה אותו. בשנת 1962 הוסב שם המועצה המקומית לנווה אפרים מונוסון להבדיל משם היישוב שנשאר נווה אפרים. בשנת 2004 אחרי האיחוד עם יהוד במסגרת איחוד הרשויות, נקראה העיר המאוחדת בשלב הראשון בשם יהוד-נווה אפרים (מיזוג השם הרשמי של שני היישובים המתאחדים). למרות בקשת פרנסי היישוב לשמר את השם מונוסון, המליצה ועדת השמות הממשלתית לקרוא ליישוב המאוחד בשם יהוד. שר הפנים דאז אופיר פז-פינס קבע לבסוף שהעיר המאוחדת תקרא יהוד-מונוסון וועד הרובע העירוני (שעליו הוכרז במקביל), ייקרא המִנהלת המקומית נווה מונוסון.
ארכיון מונוסון
מונוסון נהג לצלם במצלמת הקולנוע הצבעונית שלו את מסעותיו ברחבי הארץ והעולם. לאחר שנים רבות נתגלה ארכיון הסרטים שלו בבית בנו, ומהסרטים שבו הוכן הסרט "אני הייתי שם בצבע" של הבמאי אבישי כפיר, שהוקרן בערוץ הראשון במסגרת סדרת התעודה "הסיפור האמיתי".
ארנה קזין
ביוגרפיה
ארנה קזין נולדה בסקוטלנד, עלתה לישראל עם הוריה וסיימה את בית ספר תיכון בליך ברמת גן ולאחר מכן שירתה בחיל המודיעין. הייתה שחקנית כדוריד בקבוצת מכבי רמת חן ובנבחרת ישראל בכדוריד.
בין השנים 1991 ו-1997 כתבה בעיתונים "חדשות", "כל העיר" ו"העיר". מ-1997 עד סוף 2006 כתבה במוסף "גלריה" של העיתון "הארץ" מאמרים וכתבות בהקשרים של תרבות, גלובליזציה, חברה, פמיניזם וזהות מינית. מ-2007 כתבה מאמרים ב"הארץ" ובשבועון "לאשה" וערכה את "כעת", סדרה לספרות עיתונאית, בהוצאת הקיבוץ המאוחד. מסות פרי עטה התפרסמו בכתבי העת "המעורר", "רסלינג", "תיאוריה וביקורת", "גרנטה", "מאזניים" ו"הו".
בשנת 2004 ראה אור ספרה "במרחק הליכה: חיבור על תרבות הצריכה", בהוצאת בבל. הספר דן במשמעויות התרבותיות והחברתיות של תרבות הצריכה בישראל. ארבע שנים לאחר מכן פרסמה את "על הנוחות", שממשיך את הדיון בתרבות הצריכה והשפעותיה על חיינו. הספר דן במחיר התרבותי, המוסרי, החברתי, שאנשים משלמים על מנת להשיג נוחות.
בשנת 2006 פורסם בהוצאת הקיבוץ המאוחד ספרה "פיקניק", אסופת סיפורים קצרים. בשנת 2011 פרסמה את הספר "אפס עד 12 - יומן השנה הראשונה", המתעד בצורת יומן את הפיכתה של קזין להורה, כבת זוג לאם שילדה את בתן. בשנת 2015 ראה אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד "גוזל", הראשון בסדרת נובלות בלשיות, שמובילה האורניתולוגית הלסבית ד"ר אליאנה דוידוב, הפועלת כבלשית חובבת. ב-2017 ראה אור "פולשת", השני בסדרה.
מאז שנת 2007 עוסקת קזין בכתיבת ספרות ובהנחיית כתיבה. היא פרסמה את מדריך הכתיבה "לטפס על ההר, או: איך לכתוב", בהוצאת אחוזת בית. היא מנחה כותבים - באופן אישי ובקבוצות - בכתיבה של מסות, יצירות ביוגרפיות, ביקורת. בין השאר היא מנחה סדנאות בכתיבת ביקורת בתוכנית ללימודי תואר שני במדיניות ותאוריה של האמנות באקדמיה לאמנות "בצלאל" שבירושלים ובמחלקה לתרבות, יצירה והפקה במכללת ספיר.
בשנת 2009 זכתה בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים.
חיים אישיים
קזין חיה עם בת זוגה ושתי בנותיהן בתל אביב.
ספריה
ספרים שתרגמה מאנגלית:
קישורים חיצוניים
מכּתביה:
על ספריה:
מנהל אכיפה וזרים
מנהל אכיפה וזרים פועל מתוקף החלטת ממשלה שנתקבלה בחודש פברואר 2009. עם ההחלטה הועברו 200 תקנים ממשטרת ההגירה למנהל שתקציבו עומד על כ-50 מיליון שקל. כיום היחידה פועלת באמצעות כ-300 פקחים בעלי סמכויות מעצר, חוקרים ואנשי מודיעין. מטה מנהל אכיפה וזרים נמצא ברמלה.
ה-Refugee Status Determination, או בקיצור R.S.D, הוא גוף הנמצא במנהל אכיפה וזרים, ומונה כ 50 איש, ותפקידו לראיין מבקשי מקלט ולהמליץ לשר האם לקבל או לדחות בקשות אלו. כמו כן מתקני השהייה חולות וסהרונים בדרום ומתקן גבעון בלוד מנוהלים במשותף על ידי מנהל אכיפה וזרים וגם על ידי השב"ס. גוף נוסף הנמצא במנהל אכיפה וזרים הוא עידוד יציאה מרצון המסייע בדרכים שונות לנתינים זרים לא חוקיים לעזוב את המדינה על חשבונו ואף בקבלת עידוד כספי נוסף ללא מעצר או כליאה.
יעדי הגירוש שנקבעו ליחידה על ידי הממשלה כוללים הרחקת 20,000 מהגרי עבודה לא חוקיים בשנת 2009 ו-100,000 עד סוף שנת 2013. כשלושה חודשים לאחר הקמתה פרסמה היחידה דו"ח פנימי. בדו"ח נכתב כי עד כה נעצרו וגורשו על ידה מישראל 699 עובדים זרים, בעוד 2,433 עובדים עזבו לבקשתם, תוך שיתוף פעולה עם אנשי היחידה. רשות האוכלוסין ההגירה הסבירה נתונים אלו בעובדה כי בחודשיה הראשונים ייעל מנהל אכיפה וזרים (בזמנו יחידת עוז) את שיטות פעולתה לעידוד עזיבה.
ארגוני זכויות אדם טענו כי נתוני הדו"ח הפנימי מוכיחים ששיתוף פעולה ופעילויות הסברה אינטנסיביות עם קהילות העובדים הזרים יעילים יותר מאשר פשיטות ומעצרים. עם זאת, לדברי הפעילים, לא רק ההסברה אחראית לנתונים, אלא גם ההרתעה והידיעה שיש יחידה שפועלת, עושה רעש, יוצרת תחושה של פחד ומייצרת העדפה לעזוב מרצון.
אלינור מאנגליה, מלכת קסטיליה
אלינור מאנגליה, מלכת קסטיליה (באנגלית: Eleanor of England, Queen of Castile; 13 באוקטובר 1162 - 31 באוקטובר 1214), הייתה בתם של הנרי השני, מלך אנגליה ואלינור מאקוויטניה, ואשתו של אלפונסו השמיני, מלך קסטיליה.
מנהל אכיפה וזרים
באוקטובר 2009 הודיע סלע לשר הפנים על רצונו לסיים את תפקידו. לאחר פרישתו ירש את מקומו כראש היחידה יהודה בן עזרא, אשר כיהן כסגן ראש היחידה מיום הקמתה וניהל את היחידה לצדו של סלע, תוך השתתפות בכלל פעילויותיה. לאחר רה-ארגון ברשות האוכלוסין וההגירה, במאי 2012, הוחלט על איחוד 3 יחידות שונות; יחידת עוז שהייתה קיימת ובה זרוע מודיעין, חקירות מעסיקים שהייתה שייכת למשרד התמ"ת שהועברה לרשות האוכלוסין וההגירה, ויחידת ממונה ביקורת גבולות ממשרד הפנים הקובעת את מעמדו של הנתין ומחליטה על ההרחקה. מאז הרפורמה שם יחידת עוז שונה למנהל אכיפה וזרים, ומנהלה מאז הוא יוסי אדלשטיין.
בחודש פברואר 2010 עתרו לבג"ץ שתי פעילות של תנועת הסולידריות הבינלאומית שנעצרו ברמאללה על ידי פקחי מנהל אכיפה וזרים. בדיון הודתה נציגת המדינה כי למנהל אכיפה וזרים אין סמכות ביהודה ושומרון וכי השימוש בה היה טעות. מצה"ל נמסר בתגובה כי "בשל טעות בהבנת הדין הנוגע למנהל אכיפה וזרים, הלקח באירוע ילמד ובעתיד יוודא צה"ל כי פקחי מנהל אכיפה וזרים יפעלו במסגרת סמכותם".
אלינור מאנגליה, מלכת קסטיליה
ביוגרפיה
בשנת 1170 אורסה אלינור לאלפונסו השמיני, מלך קסטיליה, אולם הנישואים התעכבו עד לשנת 1177, בשל גילה הצעיר ובשל המהומה שהתעוררה באירופה לאחר שאביה רצח את הארכיבישוף מקנטרברי, תומאס בקט. מטרת אביה בסידור הנישואין הייתה להגן על הגבול בפירנאים של דוכסות אקיטן, ואילו אלפונסו חיפש בן ברית כנגד יריבו סנצ'ו השישי, מלך נווארה.
בשנת 1200 פלש אלפונסו לגסקוניה בטענה כי הוא היה אמור לקבל אותה כחלק מהנדוניה שהובטחה לו. טענה כזו לא נראית הגיונית על פניה, שכן לא סביר שאביה של אלינור היה מוותר על חלק כה משמעותי מנחלותיו, מה גם שגסקוניה הייתה רכושה הפרטי של המלכה, אלינור מאקוויטניה. לכל היותר הוצעה הדוכסות כערבות עד לתשלום מלוא הנדוניה. בשנת 1208 ויתר אלפונסו על התביעה. עם זאת, נין של השניים, אלפונסו העשירי, מלך קסטיליה, טען לבעלותו על גסקוניה, בשל אותו עניין בדיוק.
אלינור גם המשיכה את המסורת מבית אימה, והייתה פטרונית לטרובדורים ולתרבות החצרונית. היא תמכה במוסדות דת, ועסקה רבות בפעולות צדקה וסעד לנזקקים. היא הקדישה קפלה בקתדרלת טולדו לארכיבישוף מקנטרברי תומאס בקט, שאותו רצח אביה.
בשנת 1214 מת בעלה אלפונסו השמיני, מלך קסטיליה, ומרוב צער חלתה אלינור ומתה בבורגוס 28 ימים לאחר מכן, ב-31 באוקטובר.
משפחתה
בשנת 1177 התחתנה אלינור עם אלפונסו השמיני, מלך קסטיליה, ממנו נולדו לה 11 ילדים:
רנא אבו פריחה
רנא אבו פריחה (בערבית: رنا أبو فريحة; נולדה ב-8 באוקטובר 1990 בתל שבע) היא במאית סרטי תעודה וצלמת וידאו ישראלית ממוצא ערבי, שהתפרסמה בעקבות סרטה הראשון באורך מלא, "אחרייך", המתעד את סיפור משפחתה.
ביוגרפיה
רנא אבו פריחה נולדה לרודיינה, מורה לאנגלית; ולעודה אבו פריחה, מהנדס תחבורה. בגיל חמש עברה המשפחה מתל שבע לעומר. למדה בבית ספר תיכון "מקיף עומר". בכיתה ה' השתתפה ב"קידומטיקה", תוכנית מצוינות מתמטית לתלמידים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב בתחום המתמטיקה, ובהיותה בכיתה ז' זכתה בציון לשבח בתחרות הערים.
בוגרת בצלאל במחלקת אמנויות המסך. עובדת כמדריכה בעמותת "רואים רחוק", שמטרתה לאתר בני נוער מצטיינים מפריפריות גאוגרפיות וחברתיות ולהכשיר אותם ללימודים גבוהים בתחום הקולנוע, הטלוויזיה והאמנות.
לאבו פריחה ארבעה אחים (שני אחים ושתי אחיות), ביניהם: יסמין אבו פריחה, פעילה ויזמת חברתית ורופאה פנימית במרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה; ואמיר אבו פריחה, איש היי-טק, שהיה ילד פלא במתמטיקה.
אבו פריחה רווקה ומתגוררת בתל אביב.
לה קיאקה
לה קיאקה (בספרדית: La Quiaca) היא עיר קטנה בצפון פרובינציית חוחוי בארגנטינה. העיר נמצאת על גבול ארגנטינה-בוליביה, מול העיר ויאסון, כשביניהן מפריד נהר לה קיאקה. לה קיאקה נמצאת במרחק של 289 קילומטרים מסן סלבדור דה חוחוי, בירת פרובינציית חוחוי.
העיר מוזכרת פעמים רבות בארגנטינה כיישוב הצפוני ביותר במדינה, למרות שבפועל יש מספר יישובים צפוניים ממנה.
לה קיאקה היא אנטיפודית בקירוב להונג קונג.
היסטוריה
לה קיאקה נוסדה ב-10 בספטמבר 1883, אולם הממשל הכיר בייסודה רק ב-28 בפברואר 1907, לאחר שנים של משא ומתן בין המתיישבים והממשל.
תחבורה
את העיר משרת נמל התעופה לה קיאקה, שנמצא במרחק של כ-7 קילומטרים דרום-מזרחית לעיר.
המל
המל (מערבית: راس الحمل - ראס אל המל, "ראש הכבש") או α בטלה הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים טלה והוא גם אחד מהכוכבים הבהירים בשמי הלילה. הכוכב מייצג את ראשו של הטלה כפי שמרמז שמו בערבית. הכוכב נקרא גם לעיתים אל-נאת' (בערבית, הנוגח) אך שם זה מזוהה כיום עם הכוכב β בשור.
לפני כ-2,000 שנים היה הכוכב סמוך לנקודת המפגש בין מישור המלקה ובין קו המשווה השמימי, כלומר במקום בו נמצאה השמש בנקודת השוויון של האביב (בחצי הכדור הצפוני), ומסיבה זו נחשב מזל טלה למזל הראשון בגלגל המזלות. נקיפת ציר כדור הארץ העבירה את נקודת השוויון לקבוצת דגים.
תכונות
המל הוא ענק כתום במרחק של כ-66 שנות אור ועם מסה של כ-2 מסות שמש, שעזב את הסדרה הראשית לאחר תום שלב היתוך המימן בליבתו. רדיוס הכוכב הוא 15 רדיוסי שמש ועוצמת הארתו היא פי 50 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה ופי 90 אם כוללים גם את התחום התת אדום.
טרידימיט
נוסחת המבנה הכימי של הטרידימיט היא SiO2. נוסחה זו זהה לכל המינרלים החברים בקבוצת הקוורץ, הכוללת גם את הקריסטובליט, הקואסיט והסטיסהוביט. ההבדל בין המינרלים נובע, בין השאר, מהתגבשותם בטמפרטורות שונות. במקור, הטרידימיט יציב בטווח הטמפרטורות שבין 870ºC ל-1470ºC, תצורה זו של הטרידמיט מכונה בטא טרידימיט והגבישים שלה הם הקסגונליים. כאשר הסלע מתקרר הופך הבטא טרידימיט לאלפא טרידימיט (או רק טרידימיט) השומר על הצורה החיצונית ההקסגונלית של הבטא טרידימיט, כלומר הטרידימיט הוא פסאודומורף של הבטא טרידימיט. לבטא טרידימיט יש מבנה שהוא סימטרי יותר מזה של הטרידימיט שלגביו יש ויכוח האם הוא אורתורומבי, טריקליני או מונוקליני. בסופו של דבר יכול גם האלפא טרידימיט להפוך לקוורץ בתהליך ארוך, כאשר גם הקוורץ שומר על המבנה ההקסגונלי, ולכן לעיתים ניתן למצוא בחנויות של מינרלים דוגמאות של "טרידימיט" שהן בעצם קוורץ.
קשיותו של הטרידימיט היא בין 6.5 ל-7 בסולם מוס ומשקלו הסגולי הוא בין 2.28 ל-2.33 גרם לסמ"ק. מבחינת תכונותיו האופטיות הטרידימיט הוא דו-צירי חיובי, בעל מקדם שבירה של 1.47 ושבירה כפולה <.004. גבישים תאומים נפוצים בצורת טריז או בצורת כוכב בעל שישה קצוות.
הטרידימיט תואר לראשונה ב-1868 מדגימות שנאספות ברכס סרו סן קריסטובל (Cerro San Cristóbal) במדינת אידלגו שבמקסיקו. מקור השם ביוונית - "טרידמוס", כלומר "שלישייה", שכן הטרידימיט מופיע במקרים רבים בתצורת גבישים תאומים הבנויים משלושה גבישים (באנגלית טרילינגים) החודרים האחד לתוך השני ויוצרים כוכב בעל שישה קצוות.
ניתן למצוא טרידימיט בעיקר בחללים בסלעים געשים פלסיים, וגם בבזלות, דוגמת בזלת תולאיטית, ובאבני חול שעברו התמרת מגע.
מקומות בהם ניתן למצוא טרידימיט כוללים את סרו סן קריסטובל (Cerro San Cristóbal) במדינת אידלגו שבמקסיקו (שם נתגלה המינרל לראשונה); ליטלטון הרבור (Lyttleton Harbor) בניו זילנד; בפוי קפושן (Puy Capuchin), שבמחוז פוי-דה-דום (Puy-de-Dôme) שבצרפת; בהרי סאן חואן (San Juan) בקולורדו, צוק אובסידיאן בפארק הלאומי ילוסטון בויומינג ועל הר לאסן (Lassen) בפארק הלאומי הגעשי לאסן בקליפורניה שבארצות הברית.
יוהאן החמישי, נסיך אנהלט-צרבסט
יוהאן החמישי, נסיך אנהלט-צרבסט (בגרמנית: Johann V. von Anhalt-Zerbst; 4 בספטמבר 1504 – 4 בפברואר 1551), היה נסיך גרמני מבית אסקניה, אשר שלט בנסיכות אנהלט-דסאו. ובשנת 1544 ייסד מחדש את נסיכות אנהלט-צרבסט.
ביוגרפיה
יוהאן נולד ב-4 בספטמבר 1504 בדסאו, לארנסט הראשון, נסיך אנהלט-דסאו ולמרגרטה ממינסטרברג-אלס, בתו של היינריך הראשון, דוכס מינסטרברג-אלס, ונכדתו של ייז'י מפודבראדי, מלך בוהמיה.עם מותו של אביו בשנת 1516, יוהאן ואחיו גאורג השלישי ויואכים הראשון ירשו את אנהלט-דסאו, ובמהלך השנים הראשונות שלהם, שימשה אמא שלהם כעוצרת.
האחים שלטו במשותף בנסיכות כמעט עשרים ושמונה שנה, ובשנת 1544 חולקה הנחלה בין האחים; יוהאן קיבל את אנהלט-צרבסט, גאורג קיבל את אנהלט-פלצקאו ויואכים קיבל את אנהלט-דסאו.
אל מרגרטה התלוותה בתה הקטנה - גאורגיה, אשר חיה עמה עד לשנת 1543, ולאחר מכן חזרה לפומרניה, שם גדלה אצל אחיה.
בשנת 1544 סבל יוהאן משבץ מוחי, ובעקבות כך יחסיו עם מרגרטה החמירו במהלך השנים הבאות; בשנת 1550 רצה להכניס את אשתו למעצר, אולם היא ברחה משטחי הנסיכות. ב-4 בפברואר 1551 מת יוהאן בצרבסט, ובניו קרל, יואכים ארנסט וברנהרד ירשו את נחלותיו.
משפחתו
ב-15 בפברואר 1534, התחתן יוהאן עם מרגרטה מברנדנבורג, דוכסית פומרניה, בתו של יואכים הראשון, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, ממנה היו לו שישה ילדים:
אמנדה מישלקה
'''אמנדה ג'וי "איי. ג'יי." מישלקה (באנגלית: Amanda Joy "AJ" Michalka'''; נולדה ב-10 באפריל 1991) היא שחקנית, מוזיקאית וזמרת אמריקאית. אחותה הקטנה של אלי מישלקה.
ביוגרפיה
מישלקה נולדה בקליפורניה שבארצות הברית למשפחה נוצרית אדוקה. ידועה גם בראשי התיבות של שמה איי.ג'י - AJ. מישלקה היא זמרת, כותבת/מלחינת שירים, פסנתרנית, גיטריסטית, ונודעת בעיקר שבתחילת דרכה כידוענית לדוגמנית ולאחר מכן נטשה את המקצוע כדי לפתח את קריירת המשחק שלה. היא נודעה בעיקר בזכות צמד הפופ שהקימה ביחד עם אחותה אלי מישלקה; אלי ואייג'יי.
מישלקה החלה לנגן בפסנתר בהיותה בת 4 ובגיל 5 החלה את קריירת המשחק שלה והתנסתה בהפקת אירועים בכנסייה. בהיותה בגיל ההתבגרות החלה לנגן בגיטרה. כילדה בוגרת השתתפה במספר הצגות מוזיקליות בבית ספרה במילווקי.
קריירה
בשנת 2004 היא ואחותה אליסון מישלקה הקימו הרכב שנקרא "אלי ואייג'יי" בנוסף לזה מישלקה מנגנת במגוון של כלי נגינה, מבניהם; גיטרה אקוסטית, גיטרה חשמלית, פסנתר ותופי בונגו. בנוסף לכך היא דיגמנה בקטלוגים שונים, קריירת המשחק שלה פרצה בהיותה בת 15 בשנת 2006, אז, הייתה לה הופעת בכורה בסרט שנקרא "Cow Belles" אשר שודר בערוץ דיסני. ב-2011 שיחקה בסרט "סופר 8" בתור ג'ן. ב-2015 היא שיחקה בסרט שכתב גיסה "Weepah Way for Now" לצד אחותה אליסון מישלקה.
מאז 2013 היא משחקת בתפקיד חוזר (ובעונות האחרונות בתפקיד קבוע) בסיטקום "הגולדברגים" בתור לייני לויס.
לאונרד כצמן
לאונרד כצמן (2 בספטמבר 1927 - 5 בספטמבר 1996) היה מפיק, במאי ותסריטאי טלוויזיה יהודי אמריקאי.
קורות חיים
כצמן שימש כמפיק וכבמאי ותסריטאי במגוון סדרות טלוויזיה, בין היתר סדרת המערבון, "גאן סמוק", מערבון המדע בדיוני פרוע על המערב" (The Wild Wild West"), וווקר", אך הוא ידוע ביותר בשל השתתפותו כמפיק, ולעיתים אף כתסריטאי וכבמאי בסדרה "דאלאס", ששודרה בארצות הברית בין 1978 ל-1991. כצמן היה מועמד פעמיים, ביחד עם שני מפיקי הסדרה האחרים, פיליפ קאפיס ולי ריץ', לזכייה בפרס אמי על הפקת הסדרה "דאלאס", אך לא זכה.
בשנת 1996 היה מעורב ביצירת סרט הטלוויזיה "דאלאס: שובו של ג'יי אר", שהמשיך את עלילת הסדרה במקום בו נפסקה, אך מת בביתו שבמליבו, קליפורניה מהתקף לב. כששודר הסרט, הוא הוקדש לזכרו.
אאוכייד בוייד
ככל הנראה, סיומת שמו "בוייד" משמעה "הבלונדיני" - והיא מתייחסת לצבע שערו.
אאוכייד היה בנו הצעיר של אידאן מק גאבראן, ועלה לשלטון כיורש הנבחר על ידי אביו לאחר מות אחיו הבוגרים. על פי ספרו של אדומנאן מאיונה "חייו של קולומבה הקדוש" חזה קולומבה את עלייתו לשלטון של אאוכייד על פני אחיו.
ככל הנראה בשתי שנות שלטונו האחרונות (627–629) מלך במקביל לקונאד קר. לאחר מותו של אאוכייד עלה לשלטון בנו דומנל ברק.
ה"סנכוס פר נ-אלבן" מציין שמות נוספים של בניו של אאוכייד: קונאל קראנדומנה; פאיילבי (Failbe) אשר נהרג במהלך קרב שנערך בפיד אאוין (Fid Eoin); קו-קן-מאת'ייר (Cú-cen-máthair) - שעל פי "דברי ימי אלסטר" מת בשנת 604; קונאל בק (Conall Bec), קונאל קר (Conall Cerr) או קונאד קר; פיילבי (Failbe); דומנגארט (Domangart); ודומנל דון (Domnall Donn).
מאיר
{{פירושונים|
ראו גם
}}
צ'אנס RT-52
צ'אנס RT-52 (באנגלית: Chance RT-52) הוא מיניבוס מתוצרת יצרנית הרכב Optima Bus Corporation (שם רשמי: "Chance Coach Inc") בשליטת יצרנית האוטובוסים הצפון אמריקאית North American Bus Industries  אשר יוצר בין השנים 1976–2003 ב-ארצות הברית