cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שפרה מישלוב
ביוגרפיה
מישלוב כיהנה כמרצה להיסטוריה ואזרחות באוניברסיטת בר-אילן ובמכללת 'אורות ישראל'. החל משנת תשע"ג היא מנהלת את הקליניקה למשפט עברי בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן. מעבר לפעילות השגרתית של הקליניקה שבה היא והסטודנטים בהנחייתה מעניקים ייעוץ וייצוג משפטי לאנשים שזקוקים לסיוע משפטי בבתי דין לממונות, כגון רשת בתי הדין של 'ארץ חמדה – גזית', הקליניקה פועלת כגוף משפיע ומרכזי בתחום היחס בין המשפט להלכה באמצעות: חוות דעת למחוקקים; כנסים; קשרים עם גופים מגוונים האמונים על קידום המשפט העברי; פרסום מאמרים בכתבי עת אקדמיים ותורניים ובתקשורת, עריכת תקצירי פסקי דין שנתנו בבתי דין לממונות בקובץ "ממון ודין", הנגשת פסקי דין של בתי המשפט הישראלי המשלבים משפט עברי בפסיקותיהם ועוד. בנוסף היא מרצה לסטודנטים בפקולטה בנושאי משפט עברי וחקר ההלכה.
מישלוב יזמה ביחד עם פרופ' יצחק ברנד וד"ר יעקב חבה את פרויקט "מעו"ף" – משפט עברי בוויקיפדיה, במסגרתו מעלים סטודנטים ומומחים ערכים מקצועיים בתחום המשפט העברי.
בנוסף לזאת, ד"ר מישלוב עוסקת גם בפעילות ובכתיבה ציבורית: היא חוקרת במכון "משפטי ארץ", מהנשים היחידות המפרסמות מאמרים בנושאי המשפט העברי וההלכה וטורי עמדה בסוגיות אקטואליות שונות בעיתונות ובאתרי אקטואליה. היא מעבירה הרצאות בנושאים ציבוריים ותרבותיים בקהילות ובאירועים ברחבי הארץ.
ספריה ומחקריה
בשנת תש"ף פרסמה את ספרה "יומן אורות – מחברת התבוננות ומודעות", בו מוזמנים הקוראים למסע אישי ונפשי באמצעות כתיבה אישית והתבוננות פנימה דרך פסקאות מהגותו של הראי"ה קוק.
בשנת תשפ"ג יצא לאור ספר הפרוזה הראשון שלה: "כמיהה וגעגוע – יומנה של ריבצ'ה, הנערה מגטו לודז'" שמבוסס על יומן אמיתי של רבקה ליפשיץ, נערה יהודייה שחיה בגטו לודז' במלחמת העולם השנייה. היומן, שנמצא בעיזבונה של רופאה רוסייה 60 שנה לאחר שנכתב, מתאר את החיים בגטו, את האמונה, האהבה, האובדן והתקווה של רבקה. מישלוב המירה את היומן לרומן עלילתי, שמשלב את העדויות והסיפורים של קרובותיה של רבקה, מינה בויאר והדסה חלמיש ומחקרים היסטוריים מקיפים על הגטו. הספר מעניק מבט אנושי ומרגש על הישרדות בגטו בזמן השואה, ועל חשיבות החברות והאמונה. הספר זכה לביקורות אוהדות בעיתונות הכתובה והאינטרנטית.
עבודת הדוקטורט שלה עסקה במשנתו ההלכתית ובפעילותו הציבורית של הרב שלמה גורן, הרב הראשי הראשון של צה"ל ורבה הראשי של מדינת ישראל.
מחקריה עוסקים ביישום דיני ממונות על פי ההלכה בימינו, בפעילותם של בתי הדין הפוסקים על פי ההלכה, התפתחותה והשפעתה של הרבנות הראשית ובסוגיות הלכתיות נוספות בממשק שבין ההלכה למודרנה.
פייטרו גאזרה
פייטרו גאזרה (באיטלקית: Pietro Gazzera; 11 בדצמבר 1879 - 30 ביוני 1956) היה פוליטיקאי איטלקי ששימש גם כקצין בכיר בצבא איטליה הפשיסטית בזמן מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה
גאזרה נולד באיטליה, התגייס לצבא האיטלקי ובמסגרתו לחם במלחמה האיטלקית עות'מאנית ובמלחמת העולם הראשונה.
ב-1928 מונה לתת שר המלחמה, ומ-1929 עד 1933 שימש כשר המלחמה, בדרגת גנרל. ביולי 1933 התפטר, ומסר את תפקידו למוסוליני ששימש במקומו כשר המלחמה.
לאחר כיבוש אתיופיה במסגרת המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה שימש גאזרה, החל מ-1 באוגוסט 1938 ועד 6 ביולי 1941 כמושל מחוז גאלה סידאמו באתיופיה שהייתה חלק מהמושבה מזרח אפריקה האיטלקית.
גאזרה פיקד על הכוחות האיטלקים בגזרה הדרומית במערכה במזרח אפריקה במלחמת העולם השנייה. לאחר פלישת הכוחות הבריטים למזרח אפריקה האיטלקית התבצר בראש אנשיו בעיר ג'ימה שבדרום מזרח אתיופיה. לאחר כניעת המשנה למלך האיטלקי במזרח אפריקה, הדוכס מאאוסטה, שנכנע לבריטים לאחר קרב אמבה אלגי במאי 1941, היה גזארה הקצין האיטלקי הבכיר במזרח אפריקה, והוכרז כמשנה למלך במקומו של הדוכס מאאוסטה.
בין 1941 ל-1943 היה שבוי מלחמה בתחילה בקניה ולאחר מכן בהודו ובארצות הברית. ב-1943 לאחר נפילת המשטר הפשיסטי באיטליה והסכם הכניעה האיטלקי לבעלות הברית, שימש כאחראי על שבויי המלחמה מטעם ממשלתו של פייטרו באדוליו עד לשנת 1945.
גאזרה מת ב-1956.
דמויי כחלאים
דמויי כחלאים (שם מדעי: Picocoraciae) היא קבוצה של עופות מתת-מחלקת עופות בתראים המכילים 5 סדרות. אלו עופות שונים בגודל קטן עד בינוני, החיים בין הענפים (למעט בני משפחת הקלאויים) וניזונים בעיקר מחרקים ומיצורים דומים, אף שיאכלו גם פירות וזרעים ואצל כמה מינים גם דגים וחולייתנים אחרים. לכולם מקור גדול וחזק - דבר הבולט בעיקר אצל הקלאוניים ואצל הטוקניים וגם אצל הנקריים, בו הם משתמשים בשביל לאחוז במזונם או לסלק מכשולים או לחורר חור בעצים.
ישנם חלוקות אחרות המחשיבות את חלק מהסדרות בקבוצה לקרובות לסדרות אחרות כמו ציפורי שיר, קוקיתאים, טרוגונאים, הואצינאים וטוראקיים.
אלפונס פינאר
אלפונס לואי פינאר (בצרפתית: Alphonse Louis Pinart; 1852 - 13 בפברואר 1911) היה מגלה ארצות, פילולוג, אתנוגרף ואספן צרפתי שהיה בין הראשונים להעלות את ההשערה כי יבשת אמריקה יושבה לראשונה באמצעות מהגרים מאסיה דרך מצר ברינג.
חייו
פינאר נולד בעיירה מרקיז (Marquise) באזור פה-דה-קאלה לבעל מפעל מתכת עשיר. למד בנעוריו אנגלית ורוסית, ומגיל 15 ועד מותו עסק בחקר מוצאם של האינואיטים והאינדיאנים ביבשת אמריקה. הוא בזבז את ההון המשפחתי ואת הונן של שתי נשותיו בחקר אמריקה וברכישת חפצים וספרים בנושאים בהם עסק. הוא תרם את אוספיו למוזיאונים רבים, החל במוזיאון לאתנוגרפיה של הטרוקדורו (Musée d'Ethnographie du Trocadéro), שפינאר היה התורם הראשון שלו וכלה במוזיאון המצודה של בולון-סיר-מר (château-musée de Boulogne-sur-Mer), באזור שבו נולד.
בגיל 19, בשנים 1871–1872 הוא סייר באלסקה שנרכשה לא מכבר על ידי ארצות הברית מרוסיה, באיים האלאוטיים ובאיי קודיאק ושב משם עם מסכות טקסיות. בשנים 1873–1874 הוא סייר ברוסיה כשהוא מחפש מסמכים על הילידים של מצר ברינג במוסקבה ובסנקט פטרבורג וכן בקופנהגן, בהלסינקי ובטרטו. זמן קצר לאחר שחזר לצרפת הוא שב לאמריקה ובשנים 1875–1876 סייר במזרח ארצות הברית וקנדה (מיין ונובה סקוטיה) ובמערב ארצות הברית וקנדה (אריזונה, וושינגטון וקולומביה הבריטית).
קודם לכן ב-1875 הוא רכש מסוחר העתיקות אז'ן בובאן (Eugène Boban), אוסף גדול של עתיקות ממסו-אמריקה, בהם גולגולת קריסטל, אחת מכמה שבובאן מכר לגורמים שונים, ונתגלו שנים אחר-כך כזיוף. בתקופה זו החלו צרותיו הכלכליות משום שבנוסף לעלויות של המסעות שהוזכרו, הוא רכש חלק גדול מהספרייה של האתנוגרף והארכאולוג שארל בראסר דה בורבור (Charles-Étienne Brasseur de Bourbourg; 1874-1814). לאחר שבובאן התלונן כי לא קיבל את התשלום המלא, פנה פינאר בבקשה לקבלת מימון למשרד החינוך הצרפתי ונאלץ בתמורה לתרום את האוסף שלו למוזיאון לאתנוגרפיה בפריז.
ב-1874 הוא זכה להכרה בדמות מדליית זהב בגין עבודת המחקר שלו על מצר ברינג מהחברה הגאוגרפית הצרפתית (Société de Géographie), ב-1875 הוא קיבל מדליה מהאיגוד הבינלאומי לגאוגרפיה, וב-1877 מדליה מהחברה הלאומית הצרפתית להגנת הטבע (Société nationale de protection de la nature).
ב-1877 הוא סייר באיים האנטילים (איי הבתולה, פוארטו ריקו, האיטי, קובה, ג'מייקה) ולאורך חוף האוקיינוס השקט דרומית לפנמה, דרך פרו ועד לצ'ילה ומשם הפליג לטהיטי ולאי הפסחא. ב-1878 הגיע לסן פרנסיסקו וסייר בקליפורניה שם תיעד את שפתם של האינדיאנים, ובמדינות מקסיקו: סונורה, גררו, וראקרוס ופואבלה. הוא גם סייר בטקסס, ושוב באיים הקריביים, שם תיעד אמנות סלע בארובה, ובפנמה (1882).
ב-1880 הוא נשא את זליה נאטול (Zelia Nuttall; 1933-1857), אמריקנית שהייתה בת רופא, שדיברה שפות רבות ועסקה כל חייה בארכאולוגיה של מקסיקו. בין המסעות הזוג התגורר בסן פרנסיסקו. ב-1882 נולדה בתם, נאדין (Nadine). הנישואים לא החזיקו מעמד ובני הזוג נפרדו ב-1884, והתגרשו ב-1888. נאדין נשארה עם אימה.
אלפונס פינאר המשיך את מחקרו באמריקה אחרי הפרידה מאשתו עד גיל 45, למרות הקשיים הכספיים שנפתרו חלקית על ידי מכירת ספרים מספרייתו, ומנישואיו השניים למארי סובאז'ה (Marie Sauvaget). למרות זאת, הוא פשט רגל ומת בחוסר כל כאנונימי ונקבר בבולון-ביאלנקור (Boulogne-Billancourt), רובע של פריז, ב-1911.
אוספים
פינאר אסף וקנה כמות גדולה מאוד של חפצים במהלך חייו. עצמות (39 שלדים ו-393 גולגולות), דוגמיות ביולוגיות (122 עופות, 1,508 בעלי חיים אחרים ומעל ל-1,000 צמחים), מסמכים, וכתבים עתיקים או מתקופתו. הוא אייר וצייר 404 תרשימים. מרבית האוספים נתרמו למוזיאונים או נמכרו על מנת לממן את מסעותיו.
מוזיאון המצודה של בולון-סיר-מאר מכיל שני שלישים מחפצים שמקורם באיי קודיאק בעולם, יותר מ-300 נתרמו למוזיאון לתולדות הטבע של פריז ב-1875, אם כי יש החולקים על האותנטיות של חלקם. למוזיאון האתנוגרפי הוא תרם למעלה מ-3,000 פריטים מארצות הברית ו-250 מאוקיאניה. חלקם הועבר למוזיאון הקרמיקה (musée national de Céramique) ולמוזיאון לתולדות הטבע של ליל.
אוסף הספרים שלו, שחלקו נרכש משארל בראסר דה בורבור נמכר ב-1884. חלק גדול הגיע לספרייה הלאומית של צרפת ברכישות ישירות או כתרומות, וחלק הגיעו לספריית ניוברי (Newberry Library) בשיקגו, כולל העותק היחיד ששרד של הפופול ווה (Popol Vuh), כתב היד מפרט את אגדות הילידים בגואטמלה.
One Hour of Girl Power
One Hour of Girl Power (בעברית: שעה אחת של עוצמה נשית) (ידוע גם כ-Spice—the Official Video—Vol. 1) הוא אלבום וידאו של להקת הבנות ספייס גירלז אשר יצא באפריל 1997. האלבום מכיל את הקליפים של הלקה שיצאו עד אותה עת בשילוב של קטעי ראיונות וקטעי מאחורי הקלעים.
מכון הזיכרון הלאומי
אשת מדע המדינה ילנה סובוטיץ' טענה כי לאחר מותו של לנגוש, "המטרה העיקרית של המכון הפכה לדה-לגיטימציה של המשטר הקומוניסטי של סלובקיה, שהושגה בכך שהמכון הזכיר משטר זה בכפיפה אחת עם הפשיזם, תוך שהוא טוען כי הדיקטטורה הקומוניסטית הייתה, למעשה, גרועה יותר."
ICity (מוסקבה)
iCity הוא מתחם של שני גורדי שחקים שנמצאים בבנייה במוסקבה, רוסיה. שני גורדי השחקים נקראים מגדל הזמן (34 קומות; גובה 141.2 מ') ומגדל החלל (61 קומות; גובה 256.7 מ'). הבנייה התחילה ביולי 2020 וצפויה להסתיים תוך מספר שנים. נכון לסוף 2022 העבודות מתבצעות בקומה 27. העלות המשוערת של הפרויקט הוא 23 מיליארד רובל (335 מיליון דולר).
ברילה
היסטוריה
החברה הוקמה בשנת 1877 בפונטה טרו, איטליה, בידי פיאטרו ברילה (Pietro Barilla). החברה היא בבעלות פרטית, וכיום היא בבעלות משפחת ברילה, מזה הדור הרביעי. שלושה אחים בני המשפחה מנהלים אותה: היו"ר גוידו ברילה (Guido Barilla) וסגני היו"ר לוקה ברילה (Luca Barilla) ופאולו ברילה (Paolo Barilla; לשעבר נהג מרוצי פורמולה 1).
החברה מחזיקה בשליטה במפעלי ברילה (יצרנית פסטה רב-לאומית), ובחברות מולינו ביאנקו (Mulino Bianco), פאווסי (Pavesi), וויילו (Voiello), אליקסיר (Alixir) ואקדמיה ברליה (Academia Barilla), וסברוד (Wasabröd) השוודית, מיסקו (Misko) היוונית, פיליז (Filiz) הטורקית, וכן מותגי ימינה (Yemina) ווסטה (Vesta) המקסיקניים.
החברה מייצרת סוגים שונים של פסטה והיא מהווה את יצרנית הפסטה המובילה בעולם, עם 40-45% מנתח השוק האיטלקי ו-25% מנתח השוק האמריקאי. היא מייצרת 4,000 טון של פסטה יבשה בשנה בלמעלה מ-120 צורות וגדלים. הפסטה של ברילה נמכרת במסעדות שונות ברחבי העולם, למשל במסעדות הרשת האסייתית "פסטה-מניה" (Pastamania). כמו כן, היא החברה המובילה באיטליה בממכר מוצרי מאפה. בעקבות רכישת החברה השוודית וסברוד (Wasabröd), ברילה מהווה גם את היצרנית המובילה בעולם של לחם שטוח (מאכל סקנדינבי), והיא מוכרת 60,000 טון של לחם זה בשנה.
בספטמבר 2013 החל חרם צרכנים על מוצרי החברה לאחר ריאיון של גוידו ברילה ברדיו האיטלקי, בו דיבר על "קדושת המשפחה" ואמר: "לעולם לא נציג זוגות חד-מיניים בפרסומת שלנו, כי אנחנו תומכים במשפחה המסורתית. אם מישהו לא אוהב את זה, הוא יכול לאכול פסטה של יצרנים אחרים."
לאחר הריאיון התנצל גוידו ברילה פעמיים, ונפגש מספר פעמים עם פעילים וארגוני להט"ב. דובר החברה הודיע על השקת מסעי פרסום פתוחים והוליסטיים יותר, ועל הקמת ועדה מייעצת שתבטיח גיוון ושוויון בתרבות הארגונית בכל הנוגע לנטייה מינית, מגדרית ורב-תרבותיות. בשנה שלאחר מכן החברה העניקה תנאים מיוחדים לעובדים טרנסג'נדרים ובני משפחותיהם, תרמה כסף לארגוני להט"ב והפיקה פרסומת עם זוג לסביות. פעולות אלה הקנו לה ציון לשבח מטעם ארגון "הקמפיין לזכויות אדם".
בישראל מוצרי ברילה משווקים על ידי קבוצת שסטוביץ, ומיובאים על ידי חברת אש-בר.
פרנסואה מובאנג'ה
פרנסואה מובאנג'ה (בצרפתית: François Moubandje; נולד ב-21 ביוני 1990) הוא כדורגלן שווייצרי המשחק בסיון בעמדת המגן השמאלי.
קריירת מועדונים
מובאנג'ה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של מרן אליה הגיע בגיל 16 ושנה לאחר מכן הצטרף לקבוצה הבוגרת. בקיץ חתם בסרבט ז'נבה והצטרף לקבוצת המילואים של המועדון.
ב-23 ביולי 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 2–3 נגד פ.צ. ציריך. ב-14 באוגוסט 2011 מובאנג'ה קיבל כרטיס אדום בתיקו 0-0 נגד נשטל גזמאקס. ב-26 באוקטובר 2011 מובאנג'ה הבקיע את שער הבכורה שלו בז'נבה בניצחון 1–4 נגד גראסהופרס ציריך. בעונת מובאנג'ה הפך לשחקן הרכב בקבוצה, אך נפצע במהלך העונה בברכו ונעדר כחצי שנה מהמגרשים.
ב-1 בספטמבר 2013 מובאנג'ה חתם בטולוז מליגת העל הצרפתית. את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, מובאנג'ה ערך בתיקו 1-1 נגד מרסיי. בעונת מובאנג'ה הפך לשחקן הרכב בטולוז כאשר שיחק 31 משחקי ליגה. ב-19 בינואר 2016 מובאנג'ה הבקיע את שער הבכורה שלו בטולוז בהפסד 1–2 נגד פריז סן-ז'רמן. בקיץ מובאנג'ה האריך את חוזהו בקבוצה עד 2019.
ב-15 ביולי 2019 מובאנג'ה חתם בדינמו זאגרב מליגת העל הקרואטית.
בפתיחת עונת 2020/2021 הושאל לאלניהספור מליגת העל הטורקית.
בקיץ הצטרף לסיון.
קריירה בינלאומית
מובאנג'ה הוא יליד קמרון, אך את רוב ילדותו בילה בשווייץ כך שהוא היה זכאי לייצג את שתי הנבחרות. מובאנג'ה שיחק עבור הנבחרת הצעירה של שווייץ.
ב-15 בנובמבר 2014 מובאנג'ה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת של שווייץ בניצחון 0–4 נגד. מובאנג'ה השתתף עם הנבחרת ביורו 2016.
יונתן דרסלר
יונתן דרסלר הוא ספורטאי פאראלימפי ברכיבת סוסים.
דרסלר אובחן לאחר לידתו עם שיתוק מוחין וסובל משיתוק בצד ימין של גופו. בגיל שמונה החל ברכיבה טיפולית וכעבור שנתיים עבר להתאמן ברכיבה תחרותית.
בשנת 2009 השתתף בנורווגיה באליפות אירופה ברכיבה פאראלימפית ודורג במקום השביעי.
דרסלר השתתף ב ודורג במקום התשיעי מבין 17 משתתפים.
באליפות אירופה שנערכה בשנת 2013 סיים במקום החמישי.
עמד בקריטריונים להתחרות ב אך לא עמד בעלויות המימון להשתתפות במשלחת.
דרסלר תושב נורדיה ובעל תואר במנהל עסקים מהמסלול האקדמי המכללה למינהל.
כחלים קרקעיים
כחלים קרקעיים (שם מדעי: Brachypteraciidae) היא משפחת של עופות מסדרת הכחלאים האנדמיים ליערות האי מדגסקר. הם מזכירים מאוד כחלים קטנים ואפורים החיים על קרקעית היער הטרופי, ומכאן שמם.
שריף (תפקיד)
שריף (באנגלית: Sheriff) הוא נציג רשמי של הדין עם אחריות לאזור או למחוז. בפועל, השילוב הספציפי של חובות משפטיים, פוליטיים וטקסיים שעל השריף למלא, שונים מאוד ממדינה למדינה. לדוגמה, בסקוטלנד השריף הוא שופט, בעוד שבאנגליה תפקיד השריף הוא טקסי. בארצות הברית בה ישנן רשויות אכיפה שונות ומקבילות בכל אזור נתון, השריף הוא פעמים רבות המפקד הבכיר ביותר של מנגנון אכיפת החוק המחוזי (county).
כחלים קרקעיים
כחלי הקרקע הם עופות בגודל עורב ובעלי מקור גדול וקהה, רגליים חזקות העוזרות לנוע מהר וכנפיים מעוגלות. הם ניזונים מחרקים ומזוחלים שהם מוצאים על קרקע היער. הם ביישנים ומעדיפים להסתתר בצמחייה כשהם נבהלים ולא לעוף. הם אפילו מקננים במחילות על קרקע היער, בניגוד לכחלים האמיתיים.
שריף (תפקיד)
משמעות השם
המילה האנגלית שֱריף היא התפתחות לשונית של התואר האנגלי העתיק shire-reeve שמשמעותו "אוכף חוק מחוזי".
כחלים קרקעיים
סוגים
במשפחה ארבעה סוגים:
שריף (תפקיד)
תפקיד השריף במדינות השונות
תפקיד השריף מתקיים במספר מדינות:
עז 77 (ספר)
עֹז 77 הוא ספר שנכתב בידי תא"ל במילואים אביגדור קהלני, אשר יצא לאור בשנת 1976 בהוצאת שוקן. בספר תיאר המחבר את לחימת גדוד 77, גדוד שריון סדיר בחטיבה 7, שעליו פיקד במלחמת יום הכיפורים.
קהלני פיקד על גדודו בקרבות הבלימה והתקפת הנגד הישראלית ברמת הגולן, ובהם קרבות קשים בתנאי נחיתות וביחסי כוחות בלתי אפשריים באזור שקיבל לאחר המלחמה את השם "עמק הבכא, וכן בקרב ההבקעה לסוריה. בהמשך לחם הגדוד בפיקוד קהלני בקרבות במזרעת בית ג'אן.
שלמה יהודה פרידלנדר
שלמה יהודה פרידלנדר (סביבת 1860–1924 ח' בשבט תרפ"ד), סופר וזייפן ספרותי.
עז 77 (ספר)
על מנהיגותו וגבורתו במלחמה עוטר קהלני בעיטור הגבורה. את הספר כתב קהלני כשנתיים לאחר סיום המלחמה, בעודו קצין בשירות פעיל בדרגת סא"ל. הספר היה לרב-מכר ובשנת 1977 זכה בפרס יצחק שדה לספרות צבאית.
שלמה יהודה פרידלנדר
ביוגרפיה
פרידלנדר מסר תיאורים ביוגרפיים סותרים על חייו, וטען בתקופות שונות שנולד בהונגריה, טורקיה ורומניה, אך ככל הנראה הוא נולד בבשנקוביץ' שליד ויטבסק, ביילורוסיה.
הוא למד כביכול בישיבת וולוז'ין ולאחר מכן נדד ברחבי אירופה. הוא היה בצ'רנוביץ (1880–1882), מיינץ (1884), פרנקפורט על המיין (1885), מולהאוס (בערך 1888–1895 לערך), ווייצן (1900–1902), נאסוד (1902–1906), ולבסוף. בסאטמר, משנת 1906 ואילך. נראה שהוא מת בווינה.
פרידלנדר פרסם כמה חיבורים בעלות ספק מקוריות או זיופים מובהקים. בין אלה:
זיוף ירושלמי על סדר קדשים
אולם הזיוף הנודע ביותר של פרידלנדר היה סדר קודשים של התלמוד הירושלמי. פרידלנדר הכריז על גילוי של כתב יד ספרדי עתיק, מתוארך לברצלונה שנת 1212, שהכיל את הטקסט התלמודי האבוד והחשוב ביותר הזה.
הוא פרסם את זבחים וערכין ב-1907, ואת חולין ובכורות ב-1909, עם פירושו "חשק שלמה".
הוא טען שהוא ממוצא ספרדי טהור ממשפחת אלגאזי הידועה, יליד איזמיר, ושברכישת כתב היד סייעו לו אחיו, אליהו אלגאזי.
כמה מבכירי החוקרים בתקופה זו, כמו שלמה בובר, שניאור זלמן שכטר ושלום מרדכי שוואדרון מברז'אן קיבלו את אמינותו.
עם זאת, רוב החוקרים לא נתנו אמון בסיפוריו, ורבה של רוטרדם, הרב ד"ר דב אריה ריטר, הוכיח את הבדיות בטענותיו של פרידלנדר, על בסיס ראיות פנימיות.
מסקנותיו של ריטר נתמכו על ידי מומחים רבים, ביניהם בנימין זאב בכר, אבגדור אפטוביצר, בער רטנר, ומאיר דן פלוצקי.
המחלוקת נמשכה, וב-1913 עדיין פרסם פרידלנדר חוברות בנושא זה.
עוד
הוא גם ערך כתב עת בשם "הגן" בשמו של "יהודה אריה פרידלנד". נראה כי רק גיליון אחד הופיע בפרנקפורט בשנת 1885.
לאחר מותו, פרסם בנו, מ' פרידלנדר, את "מבוא לתוספתא" שלו, בטירנובו, 1930.
פרידלנדר טען בזמנים שונים שפרסם, בין היתר, ספר ביקורתי ומהדורה מבוארת של התוספתא כולה, שאלתות דרב אחאי גאון, והספרא. לא ניתן למצוא ראיות ביבליוגרפיות התומכות בטענות אלו.
דוד אלבלה
ד"ר דוד אלבלה (בסרבו-קרואטית: David Albala, בסרבית קירילית: Давид Албала; 1 בספטמבר 1886, בלגרד, ממלכת סרביה - 4 באפריל 1942, וושינגטון די. סי., ארצות הברית) היה איש ציבור יהודי, רופא, קצין בצבא ממלכת סרביה, אחד מנציגי הממלכה לוועידת השלום בפריז, דיפלומט יוגוסלבי אשר כיהן כיושב ראש הקרן הקיימת ביוגוסלביה וכנשיא הקהילה הספרדית של יהודי בלגרד.
קורות חיים
נולד כדוד קוֹבוֹ לאברהם וללאה לבית מֶלָמֶד. ב-1892, לאחר מות אימו, קיבל את שם משפחתה של דודתו אשר אימצה אותו. הוא רכש השכלה תיכונית בבלגרד ונמנה עם מייסדי ארגון הנוער הציוני "גדעון". ב-1905 יצא ללימודי רפואה באוניברסיטת וינה, וב-1910 סיימם בהצלחה. התגייס לצבא ממלכת סרביה והשתתף במלחמת הבלקן הראשונה, השנייה ובמלחמת העולם הראשונה בדרגת קפטן. לאחר הכרעת המערכה על סרביה במלחמת העולם הראשונה נסוג עם כוחות הצבא הסרבי וראשי השלטון לקורפו. בקורפו רקם קשרים עם ההנהגה הסרבית ובמיוחד עם ראש הממשלה הגולה ניקולה פאשיץ' והציע להיעזר בארצות הברית וביהודיה למען שיקומה של הממלכה.
אלבלה מונה לנציג הממלכה ונשלח בספטמבר 1917 לארצות הברית. הוא נפגש עם מנהיגי הקהילה היהודית ופעילים ציוניים כגון לואי ברנדייס, סטיבן שמואל וייז, סיירוס אדלר וחיים ויצמן ופעל באמצעותם לסייע לסרביה וליהודיה. עם פרסום הצהרת בלפור נעזר אלבלה בקשריו האישיים עם ראשי השלטון והציע שהממשלה הסרבית תכיר בהצהרה. בעקבות פעילותו העביר אליו שר החוץ הסרבי מילנקו ראדומאר וסניץ' מכתב ובו הכרה של ממשלת סרביה בהצהרת בלפור. בכך הייתה סרביה למדינה הראשונה שהכירה בהצהרה.
ב-1939 מונה לנשיא הקהילה הספרדית של יהודי בלגרד. בדצמבר 1939 נשלח על ידי הנסיך פאבלה לשליחות חשאית בארצות הברית כדי לגייס כספים לרכישת נשק וציוד צבאי לצבא היוגוסלבי. באפריל 1941 נכבשה יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית. משפחתו הצטרפה אליו בארצות הברית. ב-1942 נפטר מהתקף לב, והוא בן 55. היה נשוי לפרופסור פאולינה לבל-אלבלה (1967-1891), ואב לבת – ילנה.
איוואן בולדיז'אר
איוואן בולדיז'אר (נולד בשם בתלן, מ-1934 שינה את שמו לבולדיזאר, שם אביו (בתלן) היה במקור בטלהיים; בהונגרית: Boldizsár Iván; בודפשט, 30 בנובמבר 1912 – בודפשט, 22 בדצמבר 1988) היה סופר ועיתונאי יהודי-הונגרי זוכה פרס קושוט (הפרס הממלכתי הגבוה בהונגריה, מקביל לפרס ישראל). בניו הם גאבור בולדיז'אר, מורה ועובד מדינה, ומיקלוש בולדיז'אר מחזאי. בתו אנה בולדיז'אר, כלתו ז'וז'ה קוֹנץ היא זמרת זוכת פרס של קושוט.
הוא ערך עיתונים ומגזינים היסטוריים ותרבותיים בעלי ערך. ספרו הסוציולוגיה של הכפר בדנמרק, שפורסם ב-1940, הפך לידוע ולבעל שם.
נעוריו ועבודתו לפני מלחמת העולם השנייה
איוואן בתלן (בטלהיים) נולד במשפחה יהודית (לפי תעודת הלידה רשום כיהודי וכך גם שני הוריו היו יהודים בעת לידתו), כבנם של אוסקר בתלן (בטלהיים)(1876–1943) עיתונאי, ועורך עיתון, ושל לאסלו ארנקה (1881–1959). הוריו התגרשו ב-1919, ואביו נישא בשנית באותה שנה. ככל הנראה בשל נישואיו השניים המיר את דתו לקתולית. כבר בגיל צעיר השתתף איוואן בניסויים של הדור השלישי של כתב העת הספרותי ואמנותי החשוב ניוגט. שיריו פורסמו תחת השם איוואן בתלן, אך הוא התעניין יותר ויותר בנושאים חברתיים, ולכן התרחק עד מהרה מהעקרונות האסתטיים של בני דורו.
פעילותו הציבורית לאחר 1945
משנת 1945, השליטה הפוליטית הממשית בהונגריה, הייתה בידי כוחות השחרור או הכיבוש (תלוי מאיזה צד מסתכלים, אבל מהצד היהודי זה היה ללא ספק שחרור) הסובייטיים, והקומוניסטים ההונגרים ששיתפו איתם פעולה והגיעו לשלטון בהדרגה, בנוסף לדיכוי המהיר של מפלגת האיכרים הקטנים העצמאית ומפלגת האיכרים הלאומית, אשר בתחילה הורשו לפעול כשותפות בקואליציה. איוואן בולדיז'אר, הודות לעבודתו ולקשריו כסופר ואיש ציבור שמאלני, איכרי ותומך עניים לפני המלחמה, מצא את דרכו במהירות לאליטה הכוחנית "השמאלנית" החדשה שנשלטה על ידי הסובייטים.
ב"שנות הקואליציה" של 1945–1948 החל כנציג מפלגת האיכרים הלאומית, אך בפועל הוכיח שהוא משתף פעולה טוב עם הקומוניסטים שידעו על הגנת הרוסים מאחוריהם. עד כדי כך שהיה ראש שירות התעמולה של משלחת ממשלת הונגריה כנציג מפלגת האיכרים הלאומית כ"עיתונאי שמאלני" במשא ומתן לשלום בפריז ב-1946, שסיים את מלחמת העולם השנייה. לפי כמה מקורות, הוא היה למעשה איש סודם מובנה של הקומוניסטים, שכמלשין של הסובייטים דיווחו מדי יום לשגרירות הסובייטית בפריז על המידע הפנימי של המשלחת ההונגרית. אף על פי שחברי המשלחת כללו נציגים ממפלגת האיכרים וממפלגת החקלאים הקטנים (בראשות ראש הממשלה פרנץ נאג'), ההנהגה המעשית הייתה כבר באותה תקופה קומוניסטים ואנשי אמונם.
במהלך הגירושים (יישוב מחדש), ב-1951, הורשה בולדיז'אר לעבור לווילה בבודה של הפילוסוף (כומר קתולי וחבר בכיר במפלגת השלטון האנטישמית בהונגריה לפני ובתקופת המלחמה, מפלגת האיחוד) העקור דיולה קורניש, מה שמעיד על שיתוף הפעולה והאמון בבולדיז'אר על ידי הממשלה הקומוניסטית. מ-1947 שימש כמזכיר מדיני (כמו סגן שר) לענייני חוץ, ומאז היה חבר באליטה שהובילה את הדיקטטורה של מתיאש ראקושי של שנות ה-50. בשנות ה-50 הוא השתתף בתעמולה של פולחן האישיות כעורך של Magyar Nemzet וכעיתונאי, כתב מאמרים התומכים בראקושי ובפולחן האישיות.
לאחר מותו של סטלין, הגל הרפורמיסטי שהתעצם מ-1953 שיבש גם את מאזן הכוחות בהנהגה ההונגרית, עם התחזקותו הזמנית של אימרה נאג' והחלשת מעמדו של ראקושי. אחד הפוליטיקאים ההונגרים כתב ביומנו על הקרבות האישיים הרגישים של 1953: "חבר הפרלמנט איוואן בולדיז'אר, מזכיר מדיני, עורך ראשי של עיתונים רבים מנסה לחזור לחיקו של ראקושי כי הוא חושש שחשף את עצמו יתר על המידה לקו של אימרה נאג'."
עבודתו כעיתונאי וסופר לאחר 1945
בין השנים 1951–1955 ערך את מדיאר נמזט. הוא ערך בנוסף עיתונים רבים אחרים, תרגם מאנגלית, גרמנית וצרפתית, וכן עבד על תרגום טכני ועריכת ספרים. הוא פרסם רומנים, ספרי טיולים ואוספים נושאיים של מאמריו. הוא ניסה את כוחו בכמה ז'אנרים וגם כתב תסריטים לקולנוע.
בתקופת פולחן האישיות עבד גם כעיתונאי. הוא פרסם מבחר ממאמריו שנכתבו ב-1951 וב-1952, המשקפים את הגישה, חוסר הסבלנות וצרות האופקים של התקופה. נימת כתביו מחלחלת בקלישאות התקופה ובראייתו הסכמטית את המציאות, אף שלעיתים הרגיש בין השורות שאינו מסכים עם השיפוטים האמנותיים המופרכים של מדיניות התרבות חסרת הסבלנות מכל הבחינות. אסופה זו הייתה נקודת השפל בקריירה של איוואן בולדיז'אר.
לדברי המבקרים החיוביים על עבודתו, "הוא העז להיות שמאלני בין שתי מלחמות העולם, ובעשורים שלאחר מלחמת העולם השנייה הוא העז להיות אזרח, ובכך ניתן לסכם את גישתו המיוחדת. היה צורך באומץ כדי לערוך למשל את כרך התמונות החברתיות של קאטה קלמן."
אילן גדל בברוקלין (סרט)
אילן גדל בברוקלין (באנגלית: A Tree Grows in Brooklyn) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1945 בבימויו של איליה קאזאן. זה היה הסרט הראשון באורך מלא אותו ביים.
התסריט מבוסס על חלק מהרומן "אילן גדל בברוקלין" של בטי סמית שפורסם ב-1943, והיה מבוסס על חוויות ילדותה ונעוריה בשכונת ויליאמסבורג בברוקלין. הרומן הוא דרמה תקופתית המתארת משפחת מהגרים מאירלנד בשכונת העוני ויליאמסבורג בברוקלין, ניו יורק בתחילת המאה ה-20.
הסרט קצר מהספר ומתאר תקופה של מספר חודשים בחיי משפחת נולן. הספר מכסה את השנים 1900–1917 בחיי המשפחה, ובעיקר בחיי הבת פראנסי, בעוד שהסרט מתאר אותה בשנת 1912 כשהייתה נערה כבת 13.
הספר עובד למחזמר שהועלה 250 פעם בברודוויי ב-1951, וכן עובד לסרט טלוויזיה בשנת 1974.
ג'יימס דאן זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר עבור תפקידו בסרט. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר. פגי אן גארנר זכתה עבור הופעתה בסרט ב"פרס האקדמיה לשחקנים צעירים" (פרס שחולק בשנים 1935–1960 לשחקנים שגילם פחות מ-18).
ב-2010 נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית של ספריית הקונגרס על "היותו בעל ערך תרבותי, היסטורי או אסתטי".
תקציר העלילה
קייטי נולן (דורותי מקגוויר) היא אישה קשת יום ומרת נפש המפרנסת בקושי את משפחתה. הם גרים בדירה שכורה ברובע ויליאמסבורג והיא מתפרנסת מניקוי חדר המדרגות בבנין בו הם גרים וממכירת גרוטאות תמורת פרוטות.
ג'ון נולן (ג'יימס דאן) הוא אבי המשפחה, מתפרנס בקושי מהיותו מלצר מזמר ואת רוב הכסף שהוא מרוויח הוא מוציא על שתיית אלכוהול. כשהוא מגיע הביתה הוא נחמד אליהם והם אוהבים אותו יותר מאימם המומרמרת והקפדנית.
פראנסי נולן (פגי אן גארנר) בת 13 היא הבת הבכורה. אוהבת לקרא ולחבר סיפורים פרי דמיונה הפורה. אביה מעריץ אותה וקורא לה "פרימדונה". כאשר היא רוצה לעבור לבית ספר טוב יותר שלא באזור מגוריה הוא מזייף למענה את כתובת מגוריה בבקשת הקבלה.
קורנליוס "נילי" נולן (טד דונלדסון) בן 12, אחיה של פראנסי
דודה סיסי (ג'ואן בלונדל) אחותה המבוגרת של קייטי. הייתה נשואה 3 פעמים לגברים בשם ביל ועתה מאוהבת בגבר בשם סטיב. היא מתחברת לילדים למורת רוחה של קייטי שרוצה להרחיק את ההשפעות הרעות שלה מהם. לבסוף היא מתחתנת עם סטיב ויולדת בן.
הקצין מקשיין (לויד נולן), שוטר המקוף באזור, מכיר את המשפחה ופעם אחת מחזיר את ג'ון נולן השיכור לדירה, הוא מחבב את המשפחה ובעיקר את קייטי.
המצב הכלכלי של המשפחה מידרדר והם נאלצים לעבור לדירה קטנה יותר באותו הבית. הם חוגגים בדירה חג מולד וקייטי מגלה לג'ון שהיא בהריון, ופראנסי תצטרף כנראה לעזוב את הלימודים כדי לעזור לכלכלת המשפחה. כששומע זאת ג'ון הוא יוצא החוצה בליל שלג למצוא עבודה ולא חוזר. כעבור שבוע מביא השוטר מקשיין את הבשורה הרעה שהוא מת לאחר שנפל ברחוב משתיית אלכוהול ולקה בדלקת ריאות.
הילדים מתבוננים בעץ האילנתה הבלוטית שצומח מול חלונם וממשיך לגדול לאחר שעבר גיזום רחב של ענפיו כמו שאביהם הבטיח להם.
מיכאיל בויארסקי
מיכאיל סרגייביץ' בויארסקי (ברוסית: Михаил Сергеевич Боярский; ב-26 בדצמבר 1949) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה וזמר רוסי וסובייטי. בשנת 1990 הוענק לו תואר אמן העם של רוסיה הסובייטית.
ביוגרפיה
מיכאיל בויארסקי נולד בלנינגרד (כיום סנקט פטרבורג) ב-26 בדצמבר 1949, למשפחה של שחקני תיאטרון, סרגיי בויארסקי ויקטרינה מלנטייבה. סבו אלכסנדר בויארסקי היה כומר.
בויארסקי למד במכון הממלכתי הלנינגרדי לתיאטרון, מוזיקה וקולנוע ובקונסרבטוריון העירוני. הוא השלים לימודיו ב-1972 והחל בקריירה כשחקן תיאטרון והתפרסם בזכות משחקו במחזמר של גנאדי גלדקוב, "טרובדור וחבריו". הוא התפרסם במיוחד לאחר 1978 כשגילם את דמותו של ד'ארטניאן בסרט "ד'ארטניאן ושלושת המוסקטרים" ושב וגילם אותו גם בשלושה סרטי המשך.
בשנת 1974 התגייס לצבא ברית המועצות ושירת כמתופף בלהקה המוזיקלית של גדוד הארטילריה והרובאים הנפרד ה-41, בכפר צ'ורנאיה שבמחוז המשנה וסוולוז'בק במחוז לנינגרד. מאז השתתף בהפקות קולנוע וטלוויזיה רבות והשתתף גם בתוכניות בידור שונות.
לצד אנסטסיה זבורוטניוק השתתף בתוכנית "שני כוכבים" והגיע לגמר. משנת 1986 נחשב לשחקן הבית של תיאטרון לנסובייט בסנקט פטרבורג.
משפחתו וחיים אישיים
הוא נשוי ללריסה לופיאן (ילידת 1953) ויש לו ממנה בן: סרגיי בויארסקי, חבר הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית ובת: יליזבטה בויארסקיה (ילידת 1985), שחקנית קולנוע וטלוויזיה ידועה, הנשואה לשחקן אחר, מקסים מאטבייב (יליד 1982), להם יש בן: אנדריי מאטבייב.
בויארסקי אוהד מושבע של מועדון הכדורגל זניט סנקט פטרבורג. הוא גם מעשן כבד וידוע כתומך נלהב בזכויות המעשנים והוא חבר באגודה להגנה על זכויות המעשנים.
מלך עליון
מלך עליון הוא דגם של פיוטים לראש השנה, המשווה בין רוממותה וגדלותה של מלכות ה' לאפסותה של מלכות בשר ודם. נכתבו מספר פיוטים בדגם זה, המחקים אחד את השני.
ניקולה ז'יז'יץ' (כדורגלן)
ניקולה ז'יז'יץ' (בקרואטית: Nikola Žižić; נולד ב-23 בינואר 1988) הוא כדורגלן קרואטי המשחק בעמדת הבלם.
קריירה
ז'יז'יץ' התחיל את קריירת המשחק שלו במועדון מהליגה הקרואטית השלישית, ממנו עבר למועדון מהליגה הסלובנית השנייה, ולקראת עונת 2011/2012 חתם לעונה אחת בלוצ'קו, העולה הטרייה לליגת העל הקרואטית.
הוא השתלב בהרכב הקבוצה והרשים, ולקראת עונת 2012/2013 חתם על חוזה לשלוש עונות באנטליהספור מליגת העל הטורקית. הוא לא הצליח להשתלב בקבוצה, ובינואר 2014 עבר לפטהייהספור מהליגה הטורקית השנייה עד לתום העונה.
באוגוסט 2014 חתם לעונה אחת בקרקה מליגת העל הסלובנית.
ביולי 2015 שב למולדתו, וחתם באיסטרה 1961 מליגת העל הקרואטית.
ביולי 2017 עבר ללאריסה מליגת העל היוונית. במאי 2021 הגיע עם המועדון להסכמה על התרת חוזהו.
מטרו בומין
לילנד טיילר ויין (באנגלית: Leland Tyler Wayne; נולד ב-16 בספטמבר 1993), הידוע בשם הבמה מטרו בומין (Metro Boomin), וגם בשם יאנג מטרו (Young Metro), או בקיצור מטרו (Metro), הוא מפיק מוזיקלי, מנהל אמנותי, תקליטן ופזמונאי אמריקאי. ויין החל את קריירת המוזיקה שלו כמפיק מוזיקלי במהלך לימודיו בתיכון, תוך שהפיק סינגלים עבור אמנים שונים מסצנת ההיפ הופ והטראפ באטלנטה, בהם פיוצ'ר, 21 סבאג', גוצ'י מיין ומיגוס.
ביוגרפיה
לילנד טיילר ויין נולד ב-16 בספטמבר 1993 בסנט לואיס, מיזורי, שם למד בבית ספר התיכון "Parkway North". יש לו ארבעה אחים. לאחר תקופה קצרה שניגן בגיטרה בס בלהקה שלו בחטיבת הביניים, אמו קנתה לו מחשב נייד והוא קיבל עותק של תוכנת הפקת המוזיקה Fruity Loops (לימים FL Studio), בגיל 13 הוא החל להפיק ביטים. בתחילה, בומין רצה לעשות ראפ, והחל לראפרפ על הביטים שהפיק. עם זאת, בסופו של דבר הוא הפנה את מלוא תשומת ליבו עבור הפקה מוזיקלית. כשהיה בתיכון, השתמש ברשתות החברתיות כדי ליצור קשר עם אמני היפ הופ מבוססים יותר ולעבוד ביחד איתם.
קריירה
במהלך התיכון, אמו של בומין נהגה להסיע אותו במשך למעלה משמונה שעות מסנט לואיס לאטלנטה כדי לשתף פעולה עם אמנים שפגש ברשת. אחד האמנים הראשונים איתם עבד היה הראפר טאי דון, שהוביל אותו לאחר מכן לשתף פעולה עם אמנים נוספים כדוגמת OJ דה ג'וסמן, גוצ'י מיין ופיוצ'ר. מטרו בומין החל לנסוע לאטלנטה בכיתה י"א, כדי להמשיך בקריירת המוזיקה. בראיון ל-XXL, בומין אמר כי הראפר OJ דה ג'וסמן היה האמן הפופולרי הראשון לו הפיק שירים. שורה של שיתופי פעולה ביניהם הובילה לפגישה שלו עם הראפר גוצ'י מיין, איתו עבד על שירים שונים. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, עבר מטרו בומין לאטלנטה כדי ללמוד במורהאוס קולג', ולמד ניהול עסקים. אולם בסופו של דבר הוא בחר לקחת הפסקה מהלימודים במכללה לאחר סמסטר, על מנת להתרכז בקריירה המוזיקלית שלו.
בשנת 2015, שימש מטרו כמפיק בפועל של המיקסטייפ המשותף של דרייק ופיוצ'ר, What a Time to Be Alive. בנוסף, הוא הפיק מוזיקלית שבע רצועות מתוך המיקסטייפ. בשנת 2016, שימש כמפיק בפועל גם עבור המיקסטייפ Purple Reign של פיוצ'ר. באותה השנה, זכה בומין בפרס "מפיק השנה" בטקס פרסי ההיפ הופ של ה-BET. בנוסף, הפיק בומין באותה השנה את הסינגלים "Jumpman" של פיוצ'ר ודרייק, "Bad and Boujee" של מיגוס, "Low Life" של פיוצ'ר ודה ויקנד ו-"X" של 21 סבאג', שזכו להצלחה רבה במצעדי המוזיקה השונים. באותה השנה, השתתף גם בהפקת האלבום The Life of Pablo של קניה וסט. ביולי של אותה השנה, הוציא יחד עם 21 סבאג' את המיני-אלבום Savage Mode.
בשנת 2017, הפיק את הסינגלים "Bounce Back" של ביג שון, "Mask Off" של פיוצ'ר ו-"Bank Account" של 21 סבאג', שזכו להצלחה רבה במצעדי המוזיקה השונים, ובהם הבילבורד הוט 100. באותה השנה, הוציא יחד עם הראפר הקנדי נאב את המיקסטייפ המשותף Perfect Timing, באמצעות חברות התקליטים בומינטי וורלדווייד, XO וריפבליק רקורדס, ואת האלבום Without Warning, ביחד עם אופסט ו-21 סבאג', שהגיע למקום הרביעי במצעד הבילבורד 200.
בשנת 2018 הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו, Not All Heroes Wear Capes, שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200 וזכה בתואר הפלטינה מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
בשנת 2019, הפיק בומין את השיר "Heartless" של דה ויקנד, שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100. ב-2020, הוציא יחד עם 21 סבאג' את אלבומם המשותף, Savage Mode II, שהגיע היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד 200. האלבום נתמך על ידי הסינגלים "Runnin" ו-"Mr. Right Now" (בשיתוף דרייק), שהגיעו לעשירייה הפותחת במצעד הבילבורד הוט 100.
מנחם שם טוב הכהן חסיד
קורות חיים
נולד בסלוניקי שביוון בשנת 1851 (תרי"א). אביו היה הרב הנודע שם טוב הכהן חסיד, מראשי ישיבת בית אל בירושלים ומחבר הספר "טוב שם". סבו, מנחם שם טוב, היה איש עסקים בסלוניקי, בעלים של מפעל טקסטיל. בשנת 1860 (תר"כ) עלתה המשפחה לירושלים.
בילדותו התחנך בחינוך תורני מפי מלמד פרטי, ולאחר מכן למד אצל הרב משה פראדו ואצל גדולי הרבנים בישיבת בית אל, בה כיהן אביו. מילדותו הצטיין בידיעות הרבות בתורה, ודרשת בר המצווה בהלכה ובאגדה שהכין לעצמו הייתה לפלא.
בגיל 16 שלח אותו אביו בחזרה לסלוניקי, שם נישא ללונה עראמה, בתו של הרופא הידוע דוד עראמה מסלוניקי. לאחר הנישואין חזרו השניים לירושלים והתגוררו ברובע היהודי שבעיר העתיקה. עם היציאה מהחומות, נמנה בין הראשונים להעתיק את מגוריו לשכונות החדשות. סמוך לשנת 1910 התגורר בבית מספר 19 בשכונת ישראליה, הסמוכה לאוהל משה ולמזכרת משה בירושלים.
אוניברסיטת צ'למרס לטכנולוגיה
אוניברסיטת צ'למרס לטכנולוגיה (בשוודית: Chalmers tekniska högskola) היא אוניברסיטה פרטית הממוקמת בגטבורג, שוודיה, אשר הוקמה בשנת 1829. באוניברסיטה לומדים למעלה מ-11,000 סטודנטים. המוסד מתמקד בתחומי הטכנולוגיה, מדעי הטבע, האדריכלות והמתמטיקה.
מנחם שם טוב הכהן חסיד
קורות חיים
נודע כלמדן וחוקר מופלג. תודות לסיוע הכלכלי מסבו האמיד, הוא הרחיב את הספרייה התורנית שבביתו, ומספר מקורות מציינים כי ניהל ישיבה בביתו והעמיק בלימודי התורה. "הוא קנה לו ספרים לרוב בכל ענפי התורה, וכך נצטברה אצלו ספריה עשירה מאד וחוקרים במדעי היהדות, ביניהם אליעזר בן-יהודה, היו באים לביתו לעיין בספריו לצורכי מחקריהם. הוא בבקיאותו הגדולה בספרים היה עוזר להם למצוא בקלות כל שם או עניין שביקשו".
אוניברסיטת צ'למרס לטכנולוגיה
מבין בוגריה הידועים של האוניברסיטה ניתן למנות את מאלין ברגרן, זוכה פרס נובל גוסטב דאלן, זיגפריד אדסטרם ופיודיפאי. כ-10% מהסטודנטים לתארים מתקדמים מגיעים מחוץ לשוודיה. האוניברסיטה מקיימת שיתופי פעולה עם חברות תעשייתיות רבות ובהן וולוו ואריקסון.
מנחם שם טוב הכהן חסיד
קורות חיים
לימים נקלע למצוקה כספית ונאלץ למכור את ספריו כדי לאפשר את מחייתה של משפתו. ישנה סברה כי ניתן לקשר את עובדת המכירה לרכישה של ספרייה תורנית שלמה שביצע הרב בן ציון אברהם קואינקה, אשר היה ידיד קרוב של מנחם ש"ט ועסק במסחר בספרים בשנותיו האחרונות.
אוניברסיטת צ'למרס לטכנולוגיה
אוניברסיטת צ'למרס חברה בועידת בתי הספר האירופיים לחינוך ומחקר הנדסי מתקדם, ברית N5T וליגת IDEA.
מנחם שם טוב הכהן חסיד
קורות חיים
מתעד היישוב הישן בירושלים, פנחס גרייבסקי, כתב עליו:  .
אוניברסיטת צ'למרס לטכנולוגיה
מחלקות
החל ממאי 2017 מחלקות האוניברסיטה הן:
מנחם שם טוב הכהן חסיד
קורות חיים
הרב מנחם שם טוב הכהן חסיד הלך לעולמו ב-14 באפריל 1911 (ט"ז ניסן תרע"א), ונקבר בהר הזיתים.
לאחר פטירתו, נכתב בעיתון מוריה:
עבודתו
הרב מנחם שם טוב הכהן חסיד עסק כל חייו בלימוד תורה וכתב אלפי מאמרים, דרשות ופרשנויות. חלק גדול מכתבי ידו שמור כיום בספריה הלאומית באוסף יעקב שאול אלישר, ואחדים מכתביו התגלגלו לידיים פרטיות. כך למשל נמכרו מספר תשובות הלכתיות "מנחם משיב", בכתב ידו, כחלק מ"אוסף כתבי יד תורניים" במכירה פומבית על ידי בית המכירות הפומביות קדם.
אמן קליגרפיה יהודית
הרב מנחם שם טוב הכהן חסיד היה אמן קליגרפיה יהודית. כתב ידו היה מסוגנן ומוקפד, והוא אף נהג לעמד חלק מכתביו כמו בפרסום מודפס, ולהוסיף מסגרות וקישוטים. הוא כתב בעברית, בארמית ובלאדינו, והשתמש בכתב עברי, כתב רש"י וכתב יד ספרדי רהוט ("חצי קולמוס"). חתימתו הייתה מסוגננת ומעוצבת, והיא מופיעה על רבים מכתביו.
אמן כתיבת הספדים
הרב מנחם שם טוב הכהן חסיד נודע כאמן כתיבת ברכות והספדים, איש המילה הכתובה, הפיוטית. מספר מחיבוריו הנוגעים ללב השתמרו עד היום. כך למשל בספריה הלאומית שמור כתב הספד שלו לרב שמואל שמחה:.
בכתב הספד אחר הוא כותב: "קול שוועת בת עמי מארץ מרחקים, שאלוניקי במר תבכה מי יתן ראשי מים: שאי סביב עיניך וראה האדם יראה לעיניים... ואתה בן אדם. קח לך גיליון גדול וכתוב עליו בחרט אנוש ובאותיות בולטות את דבר הקינה הזאת, וזה תוארה: "שאי על שפים קינה ספדי והילילי" מספד גדול וכבד מאוד" (הספד ליעקב, הספרייה הלאומית).
הספד כואב במיוחד כתב עם מותה של אמו אסתר בשנת 1897. ההספד, השמור באוסף האפמרה בספרייה הלאומית, משתרע על פני שלושה גליונות בני אלפי מילים, וכולל מכתב מליצה ודרוש (דרשה), אשר נפתחת במילים: "לעשות דבר אסתר, היא האשה רבת המעלות, שרתי בנשים, הכבודה והצנועה אדונתי מרת אסתר... מספד מר! אשר הרימותי קולי נגדה בקהל קדושים שהלכה למנוחות ואותי עזבני לאנחות. אוי לי כי באתי הלום ואין מעמד כאלה נובלת ונצר נתעב? נפשי עלי תאבל ועליה למשא להעלות נר תמיד וזכה לא ימוש. וחלקי אמרה נפשי מנת כוסי. אצלתי לה ברכה מאשר חנן אלקים לעבדו לעורר אהבת דודים למעלה ויה"ר דאמא מלתא דתתקבל והנשמה הלזו הטהורה תפריח באור הגנוז עין לא ראתה נסו"א".
כותב בקשות וברכות
שליטתו באמנות המילה הכתובה גרמה לרבים לפנות אליו על מנת שיכתוב מכתבים, דברי ברכה ובקשות לתרומת כספים, שהיו נפוצות באותן שנים. כך למשל, התפרסמה בעיתונים בקשתו ליהודים נדיבים יושבי ארצות המערב:
במלאת 70 שנה לברון וילהלם קרל רוטשילד, "הברון הצדיק", בן דודו של הברון אדמונד דה-רוטשילד ומי שתרם והקים בין השאר את שכונת בתי המחסה, חגגה ירושלים לכבודו. הרב מנחם ש"ט הכהן חסיד ערך תפילה חגיגית במשגב לדך ולאחריה פרסם מודעה בחוצות העיר: "תפלה וברכה לשלום והצלחת השר הצדיק פאר עדת ישורון כש"ת, שמעון וואלף ב"ר קלונימס המכונה באראן פאן ראטשילד בעי"ת פרנקפורט דמיין יע"א, שנערכה ביום מלאת לו שבעים שנה... ביום זה התאספו גבאיו מנהליו (וביחד עם כל החולים אשר יכלו לעמוד ממטתם) לבית הכנסת... ומעומק הלב שפכו שיח לאל שבשמים כי יאריך את ימי השר הצדיק הזה, אשר אין ספורות לחסדיו וצדקותיו עם כל בני עמנו ובייחוד עם אחינו המסתופפים בארצות ה'. ואנוכי הח"מ שוכן הבית הזה מיום היווסדו, הנני מוסיף על הברכה והתפלה הכללית הנ"ל את הברכה המשולשת האמורה מפי אהרן ובניו וחיים על ימי השר יוסיף".
הקמת משגב לדך וניהולו
ב-20 ביוני 1879 (כ"ט סיוון תרל"ט) הוקמה חברת "משגב לדך" על ידי הרב מנחם ש"ט הכהן חסיד, אביו הרב שם טוב הכהן חסיד ואחיו הרב שלמה שם טוב הכהן חסיד, והוקם ועד גבאים בן עשרה מנכבדי העדה כדי לפקח עליה. הרב מנחם ש"ט הכהן חסיד יזם את המפעל והיה הרוח החיה שמאחוריו במשך למעלה מעשרים שנייה. "עוד מילדותו ראה כיצד שוקד אבי-אמו לעזרת חולים, שהיה מחזיק בביתו כלי-רפואה שונים ומשאילם לנצרכים, וכך הלך גם הוא בדרכי סבא".
חברת משגב לדך הייתה מעין קופת חולים, שנוסדה כדי לסייע לחולים מקרב העדה הספרדית בירושלים. . חברי משגב לדך שילמו סכום חודשי נמוך ואם נזקקו לסיוע רפואי הייתה החברה שולחת לביתם רופא, הידוע שבהם היה המנהל הרפואי של משגב לדך, הרופא היווני ד"ר קלרמו מזארקי..
בשנת 1889 נרכש במאמץ רב בנין בית-החולים רוטשילד בעיר העתיקה ונוסד בית החולים משגב לדך. הקמת בית החולים נעשתה בין השאר גם כדי למנוע מהמיסיון הנוצרי לפתות יהודים לקבל טיפול רפואי בחינם במוסדותיהם. כותב הרב מנחם ש"ט:
תפקידו של הרב מנחם שם טוב הכהן חסיד היה "סוכן" בית החולים, תפקיד שמקביל למנכ"ל בימינו. בתפקידו זה דאג לכל צרכיו החומריים של בית החולים, גייס כספים לבניינו והרחבתו, וקידם את שמו בין תושבי העיר והארץ.
ביוני 1899, 20 שנה לאחר שהקים את משגב לדך, הודיע מנחם ש"ט על התפטרותו. על רקע ניסיונות להניאו מהחלטתו הוא פרסם מודעה בעניין:
הרבנים חברי ועד בית החולים נאלצו לקבל את ההתפטרות ופרסמו אף הם מודעה:
לאות הוקרה לפעלו נקבע לוח שיש בכניסה לבית החולים משגב לדך, ובו נאמר:.
חברות בבית הדין הספרדי
אף על פי שמעולם לא נשא בתפקיד רשמי כרב בקהילה, מונה הרב מנחם שם טוב הכהן חסיד להיות חבר בבית הדין של העדה הספרדית בירושלים. ההיסטוריון מ.ד. גאון מנה את שמו ברשימת חברי בית הדין, יחד עם הרב יעקב שמעון מטלון, אב בית הדין, והרבנים שמואל נסים, חיים דוד סורנאגה, שמואל מיוחס, וידאל חנוך אנג'יל ומרדכי ישראל.
חברות בוועד הספרדים
הקמת ועד הספרדים בירושלים ב-1897 הייתה ניסיון חוזר לארגן את העדה הספרדית בירושלים בצורה מודרנית, כך שלא הגבירים בעלי ההון יהיו אלה שמקבלים החלטות בשם הציבור, וגם כדי להוות משקל נגד לעדה האשכנזית המאורגנת ובעלת ההישגים, ותוך ניסיון ליצור עדת ישראל מאוחדת ביחד איתם. אשר על כן הוחלט על הקמת ועד בו יהיו חברים
הרב מנחם ש"ט הכהן חסיד נבחר לוועד הספרדים ב-27 באוגוסט 1897, לפי הודעה רשמית בדבר הבחירות לוועד הספרדים שהתפרסמה בעיתון השקפה. ב-1899, עם התפטרותו ממשרת סוכן בית החולים משגב לדך, ביקש גם שלא להיבחר מחדש לוועד העדה: . עם זאת, חזרו ובחרו בו לחבר ועד הספרדים בבחירות שנערכו בשנת 1906.
ניהול בית המדרש "דורש ציון"
אחרי שחזר לפעילות ציבורית נקרא שוב הרב מנחם ש"ט לדגל, הפעם לשם ניהולו של המוסד החינוכי המרכזי של הקהילה הספרדית - בית המדרש "דורש ציון". המוסד הוקם ונוהל על ידי הרב יצחק פראג (אופלטקה) וכאשר נפטר בשנת 1900 מונה תחתיו בנו, הרב יוסף חיים אופלטקה. ואולם הבן נפטר גם הוא בתוך זמן קצר לאחר מינוי, ובשנת 1907 הוחלט על מינויו של הנכד נסים אופלטקה למנהל הכללי ולצדו הרב מנחם ש"ט הכהן חסיד למנהל הכספים. המורה יצחק ישראל שיריזלי מונה לראש המורים. ההיסטוריון גרייבסקי כותב על הרב יוסף חיים אופלטקה שהיה ידוע בחכמתו ובכשרונותיו "...אך לצערנו לא האריך ימים בכהונתו זאת וע"פ בקשת רבני העיר לקחו משרת ההנהלה הרה"ג מנחם שם טוב כהן, והחכם הנעלה מר נסים אופלאטקה בנו של הנז', והחכם הנכבד מר יצחק ישראל שיריזלי הי"ו".
עריכת המאסף
המאסף היה כתב עת תורני, שיצא לאור בירושלים בין השנים 1896–1914 (תרנ"ו - תרע"ד) ונחשב לטוב בתחומו בעולם היהודי בתקופתו. המאסף יצא לאור מדי חודש ושימש כבמה תורנית מרכזית בעולם היהודי הספרדי וגם האשכנזי. עורכו ומייסדו היה הרב בן ציון אברהם קואינקה. הרב קואינקה נהג לצאת לנסיעות ממושכות לחו"ל ועל כן מינה מחליפים לתפקיד העורך. בעת נסיעתו הראשונה לבגדאד, מומבאי וצנעא בשנת 1899, מסר את עריכת כתב העת לידי ידידו, הרב מנחם שם טוב הכהן חסיד, וזאת מבלי ששמו הוזכר בעיתון. בשנים 1902 ו-1906 יצא לנסיעות נוספות לחו"ל והעיתון נערך לסירוגין על ידי הרבנים מנחם שם טוב הכהן חסיד, מרדכי ישראל ויצחק אשכנזי ולעיתים גם על ידי ישראל דב פרומקין, מבלי ששמותיהם הוזכרו.
משפחתו
לרב מנחם ש"ט הכהן חסיד ולרעייתו לונה נולדו בת בכורה וחמישה בנים. הבנים אימצו כשם משפחתם את כינויו של סבם, המקובל הרב שם טוב הכהן חסיד, שכונה "אל-חסיד", כלומר החסיד.
בכור שם טוב אלחסיד (1867–1916) – היה סוחר בירושלים. נשא לאשה את בוליסא אסתר, ביתו של הרב יצחק פראג (אופלטקה), מייסד בית המדרש דורש ציון. בניהם, אשר אלחסיד, משה מאוריציו אלחסיד, שבתאי אלחסיד ויצחק אלחסיד ירדו לארגנטינה, עסקו במסחר פרוות והיו ממייסדי ארגון הספרדים הציוניים (CSS) בבואנוס איירס. יצחק אלחסיד חזר לירושלים עם הקמת המדינה ונהרג בקרבות בירושלים ב-27 במאי 1948.
אליהו הכהן אלחסיד (1877–1962) – היה סוחר ומראשי ועד הספרדים בירושלים. היה חבר הנהלת בית החולים משגב לדך ומפרנסיו. היה תושב שכונת ימין משה ובעל חנות מנופקטורה (בדים ותפירה) בשוק החדש (מוריסטן) בעיר העתיקה, שהוקם לאחר המאורעות בשנת 1929 ביוזמת הסוחרים, בהם אלחסיד, מאיר חסידוף ואחיו, האחים טוסינה, דוד כהן שאקו, יוסף מארש, עזרא קבסו, מרדכי שלם ואחרים. היה מבעלי המניות הראשונים של חברת המזמין בירושלים בשנת 1920, וחבר בוועד ההורים של בית הספר עזרה בירושלים.
אחותו של מנחם שם טוב הכהן חסיד, רבקה, נישאה לרב יצחק רפאל יחזקיהו גאגין (1860–1925) מהרבנים הידועים בירושלים. הרב גאגין היה בנו של הרב שלום משה חי גאגין ראש ישיבת המקובלים בית אל בירושלים, ונכדו של הרב חיים אברהם גאגין המכונה אג"ן, שהיה גם הוא ראש ישיבת בית אל, הראשון לציון והחכם באשי הראשון בירושלים. הרב אג"ן היה נינו של הרב הנודע שלום מזרחי שרעבי, הרש״ש. בנם של רבקה הכהן אלחסיד והרב יצחק גאגין היה הרב שם טוב גאגין, ששימש בתפקיד הרב הראשי הספרדי בבריטניה.
אליפות ארצות הברית הפתוחה 2019
אליפות ארצות הברית הפתוחה 2019 הייתה תחרות טניס, שנערכה על מגרשי מרכז הטניס הלאומי בפארק פלאשינג מדוז. כל המשחקים נערכו על משטח קשה. התחרויות התחילו ב-26 באוגוסט והסתיימו ב-8 בספטמבר. זו הייתה האליפות ה-139 מאז ייסודה.
הפרסים
סך הפרסים היה 57,238,700 $.
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
מנצח תחרות 2018 נובאק ג'וקוביץ' הודח בסיבוב הרביעי. במשחק הגמר רפאל נדאל מספרד נפגש עם דנייל מדבדב מרוסיה וניצח ב-5 מערכות. לנדאל זה היה הניצחון הרביעי באליפות הארצות הברית בטניס.
תחרות הנשים
מנצחת תחרות 2018 נאומי אוסקה מיפן הודחה בסיבוב הרביעי. במשחק הגמר ביאנקה אנדרסקו מקנדה פגשה את סרינה ויליאמס מארצות הברית וניצחה ב-2 מערכות.
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות שקיבלו דירוג:
מנצחי תחרות 2018 מייק בריאן וג'ון סוקס מארצות הברית לא שיחקו כזוג. במשחק הגמר חואן סבסטיאן קבל ורוברט פרה מקולומביה נפגשו עם מרסל גרנולרס מספרד והרציו זבלוס מארגנטינה וניצחו בשתי מערכות.
תחרות זוגות נשים
מנצחות תחרות 2018 אשלי ברטי מאוסטרליה וקוקו ואנדוויי מארצות הברית לא שיחקו כזוג. במשחק הגמר אליסה מרטנס מבלגיה וארינה סבלנקה מבלארוס נפגשה עם אשלי ברטי ויקטוריה אזרנקה מבלארוס וניצחו אותם ב-2 מערכות.
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 32 זוגות. להלן זוגות שזכו בדירוג:
מנצחי תחרות 2018 בת'אני מאטק-סנדס מארצות הברית וג'יימי מארי מבריטניה לא דורגו, נפגשו במשחק הגמר עם צ'אן חאו צין מטאיוואן ומייקל ונוס מאוסטרליה, וניצחו אותם ב-2 מערכות.
מומוטיים
מומוטיים (שם מדעי: Momotidae) היא משפחה של עופות יער מסדרת הכחלאים החיים ביערות הגשם של אמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית.
המומוטיים הם קרוביהם הרחוקים של הכחלים והשלדגים והם בינוניים בגודלם - עד 50 ס"מ אורך, בעלי נוצות מקושטות וזנב גדול המסתיים בשתי נוצות גדולות דמויות טיפה. מקורם חזק, גדול ומעוקל מעט ומסיכה שחורה צובעת את פניהם. המוטמוטיים מעופפים בין הענפים וצדים חרקים וזוחלים קטנים וכן מלקטים פירות. ביערות קוסטה ריקה הם אף נצפו צדות צפרדעים ארסיות.
מיון
במשפחה שישה סוגים וארבעה עשר מינים:
עונת 1927/1928 בפוטבול ליג
עונת 1927/1928 הייתה העונה ה-36 של הפוטבול ליג שהיא הייתה הליגה האנגלית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-27 באוגוסט 1927 והסתיימה ב-5 במאי 1928. בעונה זו התחרויות התקיימו בליגה הבכירה, בליגת משנה ובדיוויזיון השלישי שחולק ל-2 מחלקות.
עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. במידה וכמה קבוצות זכו באותו מספר נקודות, הקבוצה עם יתרון ביחס שערים דורגה במקום גבוה יותר. שיטה זו הייתה בתוקף עד לעונת 1976/1977.
אברטון זכתה באליפות בפעם השלישית בתולדות המועדון.
בסוף העונה לליגת משנה ירדו טוטנהאם הוטספר ומידלסברו. במקומן לליגה הבכירה עלו מנצ'סטר סיטי ולידס יונייטד.
She Is Coming
She Is Coming (בעברית: היא מגיעה) הוא המיני-אלבום השני של הזמרת האמריקאית מיילי סיירוס. האלבום יצא לאור ב-31 במאי 2019, על ידי חברת התקליטים תקליטי RCA. אפריל 2019. סיירוס הכריזה על תאריך צאת האלבום ב-27 במאי, יומיים לאחר הופעתה בפסטיבל "BBC Radio 1's Big Weekend", בו חשפה מספר שירים מתוכו.
הרכב האלבום
האלבום הוא פרויקט פופ עם השפעות היפ-הופ, רוק וטראפ ואלמנטים של מוזיקת R&B. סיירוס תיארה את שלושת המיני אלבומים כאלבומים בעלי מוטיב "עונתי" ותיארה את "She Is Coming" כאלבום ה"קייצי" מבין השלושה:, לעומת האלבומים "She Is Here" ו-"She Is Everything" שהם בעלי מוטיב "קר וקצת אפל", וציינה כי צאתם תוכננה לעונות הסתיו והחורף באופן מכוון.
קידום
סם קיוואנפאר, מייסד חברת רכישת המדיה MilkMoney, הודה כי סיירוס המציאה חלק גדול מהקמפיין השיווקי של She Is Coming. סיירוס השיקה קו טלפון אדום 1-833-SHE-IS-MC, שמנגן באקראי הודעות שהוקלטו מראש על ידי סיירוס ומבקש מהמתקשרים להשאיר הודעה, בד בבד עם ההוצאה לאור של She Is Coming. גרסאות בינלאומיות למספר הטלפון הושקו באוסטרליה, קנדה, פרו, פולין, סינגפור, ספרד ובריטניה. המוקד האמריקאי הופיע בפרסומות בלאס וגאס, לוס אנג'לס, מיאמי, נאשוויל, ניו יורק, ולונדון במשך ארבעה שבועות לאחר ההוצאה לאור של המיני אלבום.
סיירוס ביצעה לראשונה את "Cattitude", "D.R.E.A.M.", ואת "Mother's Daughter", הסינגל הראשי, באירוע של BBC Radio 1 בצפון יורקשייר ב-25 במאי 2019. סיירוס הופיע בפרימוורה סאונד בברצלונה ב-31 במאי, פסטיבל אורנג' ורשה בוורשה ב-1 ביוני. טינדרבוקס באודנסה ב-28 ביוני, פסטיבל גלסטונברי בסאמרסט ב-30 ביוני ופסטיבל סאני היל בפרישטינה ב-2 באוגוסט. בארצות הברית הופיעה בפסטיבל המוזיקה iHeartRadio בלאס וגאס ב-21 בספטמבר 2019. טום פולמן, נשיא התכנות הלאומי של iHeartMedia, הצהיר כי השתתפותה של סיירוס הייתה גורם משמעותי ב"הנעת מכירת הכרטיסים לאירוע ". סיירוס אמורה הייתה להופיע בוודסטוק 50 בווטקינס גלן, ניו יורק ב-16 באוגוסט. השתתפותה אושרה כאשר הוכרז על משתתפי האירוע ב-19 במרץ; היא פרשה מהאירוע ב-30 ביולי, והאירוע בוטל לחלוטין למחרת.
סינגלים
ב-11 ביוני 2019, הכריזה סירוס על צאת הסינגל הראשון "Mother's Daughter", מתוך האלבום. עם צאת האלבום נכנס השיר אל המקום ה-54 בבילבורד הוט 100.
יחסי אפגניסטן–צרפת
יחסי אפגניסטן–צרפת הם היחסים הדיפלומטיים בין אפגניסטן לצרפת.
היסטוריה
אפגניסטן וצרפת כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1922. בשנת 1923 פתחה צרפת צירות דיפלומטית בקאבול וכן משרד למשלחת הארכאולוגית הצרפתית באפגניסטן (DAFA). בתחילה, היחסים בין שתי המדינות לא היו מפותחים. בשנת 1928 ביקר מלך אפגניסטן אמנאללה חאן ביקור רשמי בצרפת.