cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ויקטור קמפנרטס
2018
קמפנרטס התחרה בג'ירו ד'איטליה, הוא ניצח את אליפות בלגיה במרוץ נגד השעון בפעם השנייה, וגם את אליפות אירופה במרוץ נגד השעון, לאחר שהקדים את ג'ונתן קאסטרוייחו בשנייה אחת בלבד. ב-וואלטה אספנייה בה התחרה, סיים שלישי בקטע הראשון, וחמישי בקטע ה-12. בסופו של דבר, סיים במקום ה-102 הכללי. הוא זכה במדליית הארד באליפות העולם במרוץ נגד השעון, לאחר שסיים כ1:21 אחרי רוהאן דניס המנצח. את מדליית הכסף הוא פספס לאחר שסיים במרחק של מאיות בודדות מטום דימולן, שזכה בה.
2019
את עונת 2019 פתח קמפנרטס עם ניצחון בקטע מרוץ נגד השעון השני (קטע 7) בטירנו - אדריאטיקו. ב-16 באפריל, קמפנרטס שבר את שיא השעה של בראדלי ויגינס (54.526 ק"מ) שהחזיק שלוש שנים, עשרה חודשים ותשעה ימים, וקבע שיא השעה החדש, 55.089 ק"מ ובכך הפך קמפנרטס לבלגי השלישי שמחזיק בשיא השעה, אחרי אדי מרקס ופרדיננד ברק. ב-ג'ירו ד'איטליה, הוא סיים שני גם בקטע מרוץ נגד השעון השני (קטע 9, לאחר פרימוז' רוגליץ'), וגם בקטע מרוץ נגד השעון השלישי (קטע 21, לאחר צ'אד האגה) וסיים במקום ה-111 הכללי. בטור של בלגיה, השיג קמפנרטס ניצחון מקצועני ראשון במרוץ כביש ולא במרוץ נגד השעון, לאחר שניצח את הקטע הרביעי וסיים במקום השני הכללי, 52 שניות אחרי רמקו אוונפול המנצח. הוא סיים רביעי באליפות בלגיה בנגד השעון, 1:05 אחרי ווט ואן ארט. באליפות העולם בנגד השעון, קמפנרטס התרסק אך הספיק לסיים במקום ה-11.
קבוצת דיימנשן דאטה (2020–2021)
באוגוסט 2019, הודיעה קבוצת דיימנשן דאטה שקמפנרטס חתם בשורותיה.
הוא סיים שני לווט ואן ארט באליפות בלגיה בנגד השעון, 30 שניות פער ממנו. לאחר מכן התחרה גם באליפות אירופה בנגד השעון וזכה במדליית ארד, 21 שניות ממדליסט הזהב, שטפן קינג. קמפנרטס גם סיים חמישי עם נבחרת בלגיה במקצה המעורב. באליפות העולם בנגד השעון סיים קמפנרטס שמיני, 52 שניות ממדליסט הזהב פיליפו גאנה. האליפות התקיימה באימולה שבאיטליה, בה שהה קמפנרטס בכל מקרה על מנת להתחרות בג'ירו ד'איטליה, קמפנרטס כיוון לניצחונות בקטעים ביחד עם עזרה בדירוג הכללי לדומניקו פוצוביבו. בקטע ה-19 נכנס לקבוצת בריחה ששרדה עד הסיום, אך המנצח היה יוזף צ'רני (CCC), לאחר בריחת סולו שהתחילה יותר מ-22 קילומטרים לסיום. קמפנרטס הגיע במקום השני, 18 שניות מצ'רני. גם בקטע ה-21 והאחרון במרוץ, שהיה נגד השעון, סיים קמפנרטס שני, 32 שניות מגאנה המנצח. קמפנרטס סיים במקום ה-95, כשהוא מסייע לפוצוביבו לסיים במקום ה-12.
קמפנרטס היה אחד מהרוכבים הבודדים ב-NTT Pro Cycling, שהייתה בסכנת סגירה ממשית בשל איבוד הספונסר הראשי שלה בשנים האחרונות, NTT, שהמשיך בקבוצה גם לאחר מיתוגה החדש תחת קבוצת קובקה–אסוס. הקבוצה שמרה על מעמד הוורלד טור שלה וקמפנרטס שימש כאחד מהרוכבים הבכירים בה. ב-2021, זינק קמפנרטס בפעם הרביעית ברציפות לג'ירו. גם הפעם החל את המרוץ כפועל, אך קיבל בהמשך חופש לנסות ולהיכנס לקבוצות הבריחה. בקטע ה-15 של המרוץ קמפנרטס הצליח להיכנס לקבוצת הבריחה ששרדה עד הסיום הקטע, וגבר בספרינט אחד על אחד על אוסקר ריסביק (אלפסין–פניקס) בסיום, משיג את ניצחון הוורלד טור הראשון בקריירה שלו. קמפנרטס לא זינק לקטע 17 של המרוץ ובכך פרש. בהמשך העונה ערך הופעת בכורה בטור דה פראנס, אך גם אותו לא סיים כשעזב לפני תחילת קטע 11. לקראת סוף העונה, סיים קמפנרטס במקום ה-13 בקלאסיקת בריסל ובמקום השלישי בטור בנלוקס, 1:14 דקות מסוני קולברלי. שבוע לאחר מכן רכב קמפנרטס במדי נבחרת בלגיה באליפות אירופה, וסיים עשירי במרוץ הכביש, כשהוא מסייע לרמקו אוונפול לזכות במדליית הכסף.
שיקום מיני
שיקום מיני הוא טיפול שמטרתו להחזיר את המטופל לתפקוד מיני פעיל ולמיצוי הפוטנציאל המיני שלו. לתפקוד מיני תפקיד חשוב בחיי המשתקם. זאת בשל הקשר ההדוק שלו למכלול מרכיבים כגון- הערכה עצמית, תדמית גוף, קשר בינאישי ומוטיבציה.
האנשים אשר עבורם יש צורך בשיקום מיני הם אנשים שלא קיימו זמן רב יחסי מין ורוצים לחזור לתפקוד תקין, לדוגמה- אלמנים, אנשים לאחר מחלות פיזיות, נפגעי נפש ונפגעי גוף, זונות לשעבר, אסירים ומתמכרים למין.
היסטוריה
בשנת 1938 הוקם המכון הראשון לחקר מיניות בארצות הברית. עד הקמתו של המכון המודעות לנושא הבריאות המינית הייתה אפסית. ב-1947 הקים פרופ' אלפרד קינסי את "מכון קינסי לחקר מין, מגדר ופריון". ב-1948 חיבר את הדוח המפורסם "התנהגות מינית בזכר האדם" (Sexual Behavior in the Human Male). דוח זה התבסס על מחקר שכלל ראיונות ושאלונים שנערכו עם סטודנטים במכללות אמריקניות. בעקבות הצלחתו המשיך קינסי במחקר על מיניות האישה האמריקאית וב-1953 פרסם דוח משלים: "התנהגות מינית בנקבת האדם" (Sexual Behavior in the Human Female), שהתבסס על מחקר דומה שנערך עם סטודנטיות, אך נתקל בבעיה משום שבארצות הברית של אותן שנים הייתה שמרנות גדולה, שהולידה קושי ממשי לקבל את הנשים כבעלות יצר מיני ותשוקה.
עידן השמרנות תם בשנות ה-60. בשנות ה-70 פורסמו מחקריהם הבולטים של מאסטר וג'ונסון על היבטים פיזיולוגים של מיניות. הקונדום נחשב לאחד מאמצעי המניעה הנפוצים בעולם. השימוש בו מצמצם במידה רבה מאוד את האפשרות להידבקות במחלות מין דוגמת: איידס, זיבה, עגבת, ושלבקת (הרפס). בנוסף כניסתה של הויאגרה לשוק ב-1998 הייתה מהפכה בתחום הטיפול בעיקר בגלל שהגבירה את המודעות לבריאות מינית. בשנים האחרונות התרחב מגוון השירותים הכלולים בתחום השיקום המיני- הפיזי והפסיכולוגי. התפיסה הרווחת היא שגם לאנשים בעלי נכויות מטרות הכוללות ניהול מערכות אינטימיות וכי העיסוק במין הוא חלק לגיטימי וחשוב בחייהם.
סיבות להפרעות מיניות
סיבות אפשריות להפרעות בתפקוד המיני הן מתח נפשי, בעיות במערכת היחסים, דימוי עצמי נמוך, תפיסות מעוותות לגבי מין ומיניות והשפעות סביבתיות- תרבותיות. ייתכן גם שילוב של מספר עכבות הקשורות לתפקוד המיני. ההפרעה בתפקוד עלולה להופיע באופן פתאומי, לאחר תקופה של תפקוד מיני רגיל, ויכולה גם להיות חלקית ולהופיע רק עם פרטנר מסוים או בסיטואציות מסוימות. הסובלים מהפרעות בתפקוד המיני סובלים לעיתים קרובות גם מתסמיני חרדה או דיכאון, המתעוררים בעקבות התסכול וחוסר הסיפוק המלווים את ההפרעה.
סוגי הפרעות מיניות
הפרעות תפקוד יכולות להתבטא בירידה בחשק המיני- בעקבות הגיל, אישיות א-מינית, שינויים הורמונליים ואירועי חיים מלחיצים. ברגע שהאדם או בן זוגו מרגישים שישנה בעיה ניתן להתייחס לכך כהפרעה מינית.
הפרעות זקפה- הפרעה שמתבטאת בחוסר יכולת לבצע חדירה בשל חוסר תפקוד זקפתי. ההפרעה מתקיימת מתחילת חיי המין של הגבר, או נרכשת במהלך החיים.
עכבה באורגזמה הנשית- עכבה באורגזמה נשית היא קושי חוזר ונשנה, עיכוב או חוסר יכולת להגיע לאורגזמה לאחר ריגוש מיני וגירוי מתמשך.
עכבה באורגזמה הגברית- עכבה באורגזמה הגברית היא קושי רב, איחור או חוסר יכולת להגיע לשפיכה, לאחר שלב תקין של גירוי וריגוש.
שפיכה מוקדמת- חוסר שליטה על הפליטה, שפיכה המופיעה אצל הגבר לפני שהוא רוצה בכך, ומובילה לחוסר סיפוק עבור הגבר ובת/בן זוגו.
דיספראוניה- הפרעות מיניות של כאב בזמן המשגל העשויות לנבוע מגורמים פסיכולוגיים או אורגניים, כאשר בדרך כלל מדובר בשילוב של גורמים משני הסוגים. כאבים אלה נפוצים יותר אצל נשים.
וגיניסמוס- עווית הנרתיק- הפרעה זו היא הסיבה השכיחה ביותר לכאבי משגל אצל נשים. עבור אישה הסובלת מווגיניסמוס המשגל מכאיב ולעיתים בלתי אפשרי, בגלל כיווץ בלתי רצוני של השרירים המקיפים את הנרתיק כאשר נעשה ניסיון חדירה.
סוגי טיפול
סוג הטיפול הוא החלטה מקצועית. לעיתים דרוש טיפול זוגי ולעיתים ההתמקדות היא במשתקם בלבד- שיקום אינדיבידואלי.
שיקום מיני בישראל
מרכז רפואי שיקומי "רעות", נמצא בתל אביב, הוא המרפאה לשיקום וטיפול מיני הציבורית הגדולה בישראל. היא משרתת את כלל האוכלוסייה בטיפול מיני ומוכרת להתמחות מטעם האיגוד הישראלי לטיפול מיני. מרפאת ד"ר רונית אלוני המתמקדת בטיפול "סרוגייט" לנשים וגברים. מרכז רפואי תל אביב על שם סורסקי במחלקה לטיפול מיני, שם ניתן לקבל טיפול להפרעות בטיפול מיני על רקע גופני או פסיכולוגי ושילוב ביניהם לנשים וגברים.
דהול סרדינאי
דהול סרדינאי (שם מדעי: Cynotherium sardous) הוא מין של כלב נכחד אשר חי בתקופת הפליסטוקן, בערך לפני 11,300 שנים מהיום, באיים סרדיניה וקורסיקה (בתחומי איטליה וצרפת של ימינו, בהתאמה) שבים התיכון. הוא קרוב מאוד לדול המודרני אך היה קטן ממנו, ככל הנראה כתוצאה של גמדות איים. המשמעות של שמו: "כלב הבהמה של סרדיניה".
הדהול נכחד לאחר הגעת בני האדם הראשונים לאיים, לפני כ-11,000 מזמננו, ככל הנראה כתוצאה מציד או מהבאת מינים פולשים מתחרים.
ברברה (אי, אנטארקטיקה)
האי ברברה (באנגלית: Barbara Island) הוא הגדול והצפוני מבין איי דבנהאם, שבחוף המערבי של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
גילוי האי
האי התגלה על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1937–1934 בפיקודו של ג'ון ריימיל.
מקור השם
ריימיל קרא לאי על שמה של ברברה, בתו של פרנק דבנהאם, חבר הוועדה המייעצת של משלחת החקר הבריטית אל ארץ גרהאם.
ניקולאי בונר
ניקולאי בונר (ברוסית: Николай Боннер; נולד ב-1972) הוא רוצח סדרתי ישראלי שרצח ארבעה בני אדם בעיר חיפה בשנת 2005. מוכר בכינוי "רוצח ההומלסים", בשל הויקטימולגיה של הקורבנות. נכון ל-2022, הוא הישראלי היחיד שהורשע העונה להגדרה של רוצח סדרתי.
ביוגרפיה
בונר היגר לישראל בשנת 2000, לאחר שנישא ליהודייה בת 18 שהכיר במולדובה, השניים עלו יחד עם אימה של הבחורה והשתקעו בחיפה ושכרו שם דירה. מלבד זאת, אחותו עלתה אף היא אך הייתה הומלסית ששהתה בתחנה המרכזית בתל אביב. בישראל עבד בעבודות מזדמנות, ולאחר מכן במפעל לצינורות בעכו. לדברי מעסיקו, יוסי בן דוד, בונר נחשב לעובד חרוץ ומכבד שביצע את משימותיו ללא תלונות.
בינואר 2003, נפטרה רעייתו משחפת. בעקבות מותה בונר התמכר לאלכוהול עוד יותר, הפך לחסר בית והחל להסתובב ברחבי המדינה. במהלך החודשים הבאים, הוא התיידד עם הומלס בשם סיימון ואף מצא בת זוג חדשה (שנפרדה ממנה תוך מספר חודשים). בספטמבר 2004 בונר עבר לגור עם אחותו, בתל אביב אך לאחר שזו גורשה בעקבות היותה שוהה בלתי חוקית הוא עובר לעבוד ולהתגורר במושב אמונים עד פיטוריו בדצמבר של אותה שנה. לאחר שפוטר, החליט לחזור לחיפה ולאזור סביב שוק תלפיות בשכונת הדר שבחיפה. שם הוא היה מבלה בחברת חסרי בית אחרים בסביבת מגוריו, וישן במבנים נטושים הסמוכים לשוק
רציחות
חודש לאחר מכן (שאירע ב-11 במרץ) ביצע בונר את הרצח השני. הוא נפגש עם ההומלס אלכסנדר לבנט בן ה-36 מקום בו הוא לן באופן קבוע, בשכונת הדר. לבנט, שכינויו היה "צ'צין" בעקבות שירותו הצבאי בצ'צ'ניה, שתה עמו אלכוהול. בין השניים פרץ ויכוח לאחר שבונר ביקש לקחת איתו מנעול צילינדר של דלת שהיה מונח במקום. לבנט סירב, ובונר הכה אותו למוות ושרף את המבנה.
רק לאחר הרצח השלישי זיהתה המשטרה כי קיים דפוס פעולה דומה לרציחות, והחלה לחשוד כי הרציחות בוצעו על ידי רוצח סדרתי.
הרצח הרביעי התרחש ב-1 במאי 2005. בונר פגש את אלכסנדר קרס בן ה-39, ישב איתו ושתה עמו בדירה נטושה. על פי בונר, קרס קילל את אמו, ובתגובה הוא הכה אותו, חנק אותו, ושרף את הדירה.
12 ימים לאחר מכן, בונר הסתובב ברחובות בחיפה, כשנתקל בסרגיי בלושטיין בן ה-42, בחור הומלס שהכיר במשך שנתיים. כדי לחגוג את יום הולדתו של בלושטיין, שני הגברים הלכו לגן ילדים נטוש כדי לשתות וודקה, במהלך שיחתם בלושטיין שאל את בונר אם אי פעם גנב משהו מהשוק. לפתע, בונר התעצבן והתחיל לצעוק שכולם שונאים אותו, לפני שהספיק להרגיע אותו, בונר הכה את בלושטיין קשות, חנק ורקע עליו שוב ושוב. לאחר שסיים, מתוך אמונה שחברו מת, בונר עזב. עם זאת, בלושטיין שרד ולמחרת בבוקר הצליח לגרור את עצמו לרחוב מרכזי בשוק, שם נמצא על ידי עוברי אורח והועבר לבית החולים.
תפיסתו ומעצרו
בלושטיין הפצוע בילה שלושה ימים בחדר המיון בהחלמה מפציעותיו. לאחר ששוחרר, הוא נעצר כחשוד פוטנציאלי ברצח ולרי סוזנוב וזאת מאחר שפקד את הגן שבו נמצא מת. בחקירה סיפר בלושטיין למשטרה על חברו לשתייה האלכוהולית האלים, שאותו הכיר רק בשם 'ניקולאי'. השוטרים החליטו לבדוק את טענותיו, התחפשו לנוודים והתערבבו בקרב האוכלוסייה כדי לאסוף מידע נוסף על האיש המסתורי. בהתאם לדבריו של בלושטיין- רבים מחסרי הבית טענו שוב ושוב שאדם אלים בשם ניקולאי הצית לעיתים קרובות מבנים שבהם שתו לעיתים קרובות לאחר ששתו יחד אלכוהול. בסופו של דבר, זהותו של בונר נחשפה לאחר שהרשויות בדקו מאושפזים בבתי חולים מקומיים באזור חיפה והתברר כי יום לאחר הירצחה של ריטה וולמן, אדם בשם ניקולאי בונר הגיע לבית החולים רמב"ם עם חבלת ראש קשה.
ב-29 במאי 2005 נעצר בונר. למעצרו הגיעה המשטרה בעקבות עדותו של אדם חסר בית, שהוכה על ידי בונר, אשר חשב אותו למת. במקרה זה בונר לא הצית את המבנה בו שהו. האדם שהוכה נזקק לאשפוז בבית החולים. בונר הודה במעשיו בתוך שעות ספורות מרגע מעצרו. במהלך המשפט הוא חזר בו מן ההודאה בטענה שהודה תחת לחץ ובעת שהיה שיכור ושהשוטרים איימו לפגוע בבתו ובחברתו. השופטים דחו את הטענות האלה.
בנובמבר 2006 הורשע בארבעה מעשי רצח ובמעשה אונס. הוא זוכה מביצוע מעשה סדום בנרצחת. במאי 2007 נידון בונר לארבעה מאסרי עולם מצטברים ועוד 17 שנות מאסר בגין אונס, חבלה, הצתה, השמדת ראיות ובשל שיבוש הליכי משפט. במהלך המשפט דחה בונר הסדר טיעון שהוצע לו לפיו יודה וירצה שני מאסרי עולם מצטברים ועוד שניים חופפים.
בונר הוא הישראלי היחיד שעונה על ההגדרה של רוצח סדרתי והורשע.
בית הכנסת הגדול (רמת גן)
בית הכנסת הגדול של העיר רמת גן נמצא בכיכר אורדע שבעיר, ברחוב הרצל מספר 47 (בקרבת רחוב ביאליק). זהו בית כנסת אשכנזי אורתודוקסי בנוסח ספרד. חזן בית הכנסת הנוכחי הוא ישראל רנד.
בשבתות, חגים ומועדים מצטרפת לעיתים מקהלת הילדים "קולות מן השמים" (ע"ש שושנה זילברשטיין) בניצוחו של רפי ביטון.
בבית הכנסת נמצאים גם משרדי הרבנות והמועצה הדתית של העיר, וכן ספרייה תורנית.
תיאור
העדות הראשונה על נוכחות צריף בית הכנסת העומד על תילו ב"עמק" (רחוב ביאליק היום) מצויה בפרוטוקול המועצה המקומית משנת 1926. היו צריפים נוספים ששימשו כבתי כנסת אולם הצריף ב"עמק" קיבל מראשית ימיו את התואר "בית הכנסת המרכזי הגדול".
אבן הפינה לבית הכנסת הונחה ביום ג' טבת תרצ"ה (9 בדצמבר 1934) בסיסמה: "כי ביתי בית תפילה יקרא לכל העמים" (ספר ישעיהו). כתובת זו, המצויה על הקיר המזרחי הפונה לרחוב הרצל, באה ללמדנו שבית הכנסת המרכזי של רמת-גן פתוח לכל.
אברהם קריניצי, ראש המועצה ולאחר מכן ראש העירייה של רמת-גן ייחס חשיבות רבה לבית כנסת זה ונהג להתפלל בו. עיריית רמת-גן נטלה על עצמה את מרבית מימון הבנייה ובשנת 1952 הונחה אבן הפינה למבנה החדש והמשוכלל בנוכחות הרב הראשי לישראל הרב הרצוג והתפילה בו התנהלה בנוסח ספרד.
בשנות ה-60 של המאה הקודמת בוצעו עבודות שיפוץ לחזיתו של בית הכנסת כגון ציפוי אבן בחזית, מדרגות חדשות בכניסה הראשית, ציפוי קירות המבנה בלוחות שיש, שבכות מתכת דקורטיביות לחלונות ואריחי קרמיקה בחזית בית הכנסת. במבנה גם ממוקמים משרד המועצה הדתית וספרייה תורנית.
בית הכנסת עבר בשנת 2007 שיפוץ נרחב. פרויקט השיפוץ כלל בין היתר ריצוף מחדש של האולם הגדול, התקנת מושבים חדשים, בניית במה וארון קודש חדשים, וציור ויטראז'ים עם רקע נופי העיר. בנוסף, התקבלה תרומה עבור ציורי 12 השבטים אשר נתלו על תקרת בית הכנסת.
מוניקה ליו
מוניקה ליובינאיטה (נולדה ב-9 בפברואר 1988), ידועה בשם הבמה שלה, מוניקה ליו, היא זמרת-יוצרת ליטאית.
ביוגרפיה
ליו נולדה בקלייפדה, עיר הנמל היחידה בליטא. היא למדה ג'אז באוניברסיטה המקומית, והמשיכה להתמקצע בתחום במכללת ברקלי למוזיקה. היא התגוררה במשך תקופה בלונדון, בירת הממלכה המאוחדת, ולאחר מכן עברה לווילנה.
ב-23 במאי 2019 היא הוכרזה כאחת מחבר השופטים של העונה השביעית של הגרסה הליטאית ל-"The Voice". באותה השנה שני מתמודדים מהנבחרת שלה, סימונה יקובנייט ויוקבס מצייקה הגיעו למקום השני והשלישי בגמר בהתאמה. היא המשיכה לשפוט גם בעונה השמינית של התחרות. בשנת 2021 שפטה בתחרות "הזמר במסכה ליטא".
ב-7 בדצמבר 2021 פרסמה רשות השידור הליטאית כי ליו עברה את שלבי הסינון להשתתפות בקדם הארצי לאירוויזיון 2022. למחרת פורסמה גם רשימת השירים אותם יבצעו האמנים המתחרים בקדם. שירה של ליו לתחרות היה "Sentimentai". ב-22 בינואר 2022 ביצעה את השיר במקצה השלישי של האירוע והעפילה לשלב חצי הגמר. בחצי הגמר היא הגיעה למקום הראשון עם 24 נקודות, ועלתה לשלב הגמר. היא ניצחה בקדם עם 24 נקודות, ונבחרה לשאת את הדגל הליטאי בראש המשלחת לאירוויזיון. ב-10 במאי 2022 ביצעה ליו את "Sentimentai" על בימת חצי הגמר הראשון של אירוויזיון 2022. עם הקראת התוצאות של שלב זה היא נמנתה בין האמנים שהעפילו לגמר. ליטא הופיעה בגמר כמדינה ה-14, לפני אזרבייג'ן ואחרי גרמניה. ב-14 במאי ליו ביצעה את "Sentimentai" בגמר התחרות. היא הגיעה למקום ה-14 עם 128 נקודות (35 מהשופטים ו-93 מהקהל).
גדרות (סרט)
גדרות (באנגלית: Fences) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 2016, מסוגת דרמה בבימויו של דנזל וושינגטון. התסריט לסרט נכתב על ידי אוגוסט וילסון ומבוסס על המחזה "גדרות" פרי עטו.
הסרט צולם בפיטסבורג, פנסילבניה החל מ - 25 באפריל 2016 ועד אמצע יוני 2016. הסרט הוקרן לראשונה בארצות הברית ב-16 בדצמבר 2016 והופץ על ידי חברת "פראמאונט". הסרט נבחר על ידי המכון האמריקני לקולנוע כאחד עשר הסרטים המובילים של 2016, והוא מועמד לפרסים נוספים, בהם ארבע מועמדויות לטקס פרסי אוסקר ה-89 ושתי מועמדויות לפרס גלובוס הזהב, השחקן הטוב ביותר בסרט דרמה על משחקו של דנזל וושינגטון ושחקנית המשנה הטובה ביותר בסרט על משחקה של ויולה דייוויס.
בוריהאינה
בוריהאינה (שם מדעי: Borhyaena; מילולית: "צבוע מחוזק") הוא סוג נכחדשל יונק ממשפחת הבוריהאיניים שבסדרת הספרסודונטה, אשר חי בתחילת תקופת המיוקן לפני 17.5-15.5 מיליון שנה באמריקה הדרומית. מאובניו התגלו במספר תצורות בפטגוניה שבארגנטינה וצ'ילה ותוארו לראשונה ב-1887.
הבוריהאינה היה טורף-ראשי באמריקה הדרומית הקדומה, עקב מבנה לסתותיו החזקות ושרירי הראש והצוואר הגדולים שדמו לאלה של צבוע נקוד. הוא הגיע לגובה 50 ס"מ ולמשקל משוער של 23-65 ק"ג וכנראה יכל לנוע במהירות במישורים, אך קצת פחות טוב מזאבים והיה בעל טפרים חצי-נשלפים וזנב ארוך מאחוריו. ייתכן שהוא הסתמך על ציד ממארב או שניזון בעיקר מנבלות.
יצור זה כנראה צד לבד או בקבוצות קטנות טרף אשר חי במישורים הקדומים כמו דלשינאים שונים, דמויי קביה ומינים קטנים של מרידיונגולטיים. כל אלה נכחדו לאחר ההחלפה האמריקאית הגדולה.
האי ברברה
{{פירושונים|
ראו גם
איי סנטה ברברה (ברברה הקדושה):
}}
דייגו ולאסקס (שחקן)
דייגו ג'ק ולאסקס (באנגלית: Diego Jack Velazquez; נולד ב-5 בדצמבר 2001 בסן סלוודור) הוא שחקן טלוויזיה וקולנוע סלוודורי-אמריקאי. ידוע בעיקר בזכות תפקידו בסדרה "משפחת רעם".
ביוגרפיה
בילדותו גילה עניין רב באיפור ותחפושות, ורצה להפוך למאפר אפקטים מיוחדים. בגיל שש בערך, כשהתלווה לאימו לעבודתה כסטייליסטית פרסומות, הוא ראה מה השחקנים עושים והוקסם מכך, והחליט שירצה לעסוק במשחק בחייו.
קריירה
הוא הופיע לראשונה על המסך בשנת 2009, בתפקיד מינורי, בסרט "The City of Your Final Destination", ומאז השתתף במספר רב של סרטים וסדרות, בהם גילם בעיקר דמויות של ילדים, בחלקם כניצב. בשנה שלאחר מכן גילם את פטריק קרולי בסרט "Extraordinary Measures". מאוחר יותר באותה שנה הופיע בשני פרקים של סדרת הטלוויזיה "העוקץ". הוא הופיע גם במספר פרסומות וסרטוני תדמית.
בשנת 2013 הוא החל להשתתף בקומדיית המצבים "משפחת רעם" המשודרת בערוץ ניקלודיאון, בתפקיד בילי תנדרמן. בשנת 2014 הוציאו ניקלודיאון דיסק שכותרתו "The Fakest Song Ever" עם ולאסקס, ג'ק גריפו, קמרון אוקסיו, קרטיס האריס ובנג'מין פלורס ג'וניור.
לילי ווסט
שרלוט אליזבת ווסט (בגרמנית: Elisabeth "Lilly" Wust; 1 בנובמבר 1913 – 31 במרץ 2006) הייתה עקרת בית גרמנייה. אשתו של רואה חשבון וחייל בנקאי גרמני במהלך מלחמת העולם השנייה. היא ידועה בסיפור האהבה הטרגי שלה ובמערכת היחסים שניהלה עם פליס שרגנהיים. סיפור מערכת היחסים ביניהן מתואר בסרט 1999 'אמה ויגואר', ובספר באותו השם על ידי אריקה פישר.
היא הוכרזה כחסידת אומות העולם ב־31 באוגוסט 1995 על ידי יד ושם על מאמציה להציל נשים יהודיות ולהגן עליהן מפני רדיפות הנאצים במהלך מלחמת העולם השנייה.
מלחמת העולם השנייה והצלת נשים יהודיות מרדיפות הנאצים
כשהיא מתגוררת בברלין-שמרגנדורף עם ארבעת ילדיה ועוזרת הבית בתחילת שנות הארבעים בזמן שבעלה נע במלחמה, אליזבת ווסט הוצגה על ידי עוזרת הבית שלה לאישה בשם פליס שרגניים בשם פליס שרודר. לאחר שבילתה איתה זמן מה והתאהבה בה, נודע לווסט כי שרגנהיים זקוקה להגנה מפני השלטונות הנאציים בשל חברותה בתנועת ההתנגדות הגרמנית וכאישה יהודייה.
החיזור שלהם היה מסורתי, על פי קייט קונולי, כתבת הגרדיאן ארצות הברית בברלין בזמן הראיון שלה עם לילי ווסט בשנת 2001. לאחר היכרותן, הייתה שרגנהיים "מגיעה לתה אצל לילי כמעט מדי יום, ומביאה פרחים ושירים שכתבה. בין לבין השתיים היו כותבות זו לזו." כאשר ווסט אושפזה עם אלח דם דנטלי במרץ 1943, שרגנהיים "הביאה ורדים אדומים מדי יום. . . . ב־25 במרץ השתיים התארסו, וחתמו על הצהרות בכתב על אהבתן, אותן חתמו בחוזה נישואין כעבור שלושה חודשים."
בנות הזוג החלו לחיות יחד לאחר שווסט נפרדה מבעלה באופן חוקי בשנת 1942; הם נשארו זוג עד יולי 1944, כאשר דיווחו שרגנהיים והיא נתפסה על ידי הגסטפו. היא נעצרה בבית שחלקה עם ווסט, נלקחה למחנה המעבר שולשטראסה בברלין. הוחזק שם עד 4 בספטמבר 1944, אז גורשה למחנה הריכוז טרזינשטט בצ'כוסלובקיה. למרות הסכנה, ווסט ביקרה שוב ושוב את שרגנהיים בשולשטראסה, וגם ניסתה לארגן ביקור בטרזינשטט, אך סורבה על ידי מפקד המחנה.
קצת יותר מחודש לאחר מכן, ב־9 באוקטובר 1944, הועברה שרגנהיים למחנה ההשמדה אושוויץ לאחר שנידונה למוות. ההערכה היא כי היא מתה בערב ראש השנה (31 בדצמבר 1944), על פי היסטוריונים של יד ושם, שהצהירו כי "ווסט הצליחה להימלט מעונש בלבד [על שהסתירה את שרגנהיים בביתה] מכיוון שהייתה אם לארבעה ילדים. ילדים צעירים שאביהם נעדר בפעולה." היסטוריונים אחרים ציינו כי מתישהו בדצמבר 1944 נשלחו שרגנהיים ואסירים אחרים על ידי בצעדת מוות למחנה הריכוז גרוס-רוזן, ואולי גם בצעדת מוות שנייה למחנה הריכוז ברגן-בלזן. אף על פי שלא ניתן היה לקבוע את גורלה המדויק, בית משפט בברלין הוציא פסק דין בשנת 1948 שקבע את תאריך מותה של שרגנהיים ל־31 בדצמבר 1944.
כתוצאה ממערכת היחסים שלה ממעורבותה בניסיון הצלתה שרגנהיים, אליזבת ווסט התמודדה עם ביקורת והטרדות מוגברות מצד גורמים נאצים, ונדרשה לחתום במשטרה המקומית כל יומיים לאחר מעצרה של שרגנהיים, אך סכנה מוגברת זו רק חיזקה את החלטתה של ווסט להגן על נשים אחרות בסיכון. של גורל דומה לזה שחווה שרגניים. לאחר שפגשה את לוסי פרידלנדר, קטיה לזרשטיין ודוקטור רוזה אולנדורף שלושה שבועות לפני חג המולד בשנת 1944, ווסט החלה אז להסתיר את שלוש הנשים במפלס העליון של ביתה בברלין. כל שלוש הנשים שרדו את המלחמה אולם פרידלנדר, שחוותה טראומה קשה מחוויותיה במלחמה, שמה קץ לחייה.
מוות והנצחה
יותר משישים שנה לאחר מותה של אהובתה, פליס שרגנהיים, אליזבת ווסט נפטרה. לאחר פטירתה בגיל 92 ב־31 במרץ 2006, היא הובאה למנוחות בדורפקירשה גיסנסדורף (בית הקברות של כנסיית הכפר גיזנסדורף), בליכטרפלדה (ברלין), גרמניה. מצבתה משמשת גם כאבן זיכרון לשרגנהיים.
מורשת וכבוד
בראשית אמצע שנות התשעים מכרה אליזבת ווסט את הזכויות לסיפור רומן האהבה שלה עם פליס שרגנהיים לעיתונאית האוסטרית אריקה פישר, שחקרה את שירתה של שרגנהיים ומכתבי הזוג ואת חיי הזוגיות ואז כתבה את הספר משנת 1994., Aimée & Jaguar: A Love Story, ברלין 1943, שעובד אז לתסריט והפך לסרט "Aimée & Jaguar" משנת 1999. את דמותה גילמה השחקנית אינגבורג קלר. נכון לשנת 2018, ספרה של פישר תורגם ל־20 שפות.
ב־31 באוגוסט 1995 הוכרה אליזבת ווסט על ידי יד ושם כחסידת אומות העולם על מאמציה להגן על נשים יהודיות מפני רדיפות הנאצים.
בראיון בשנת 2001, ווסט בת ה־89 נזכרה בזמנה עם שרגנהיים: "זו הייתה האהבה הרכה ביותר שניתן לדמיין. . . . הייתי מנוסה למדי עם גברים, אבל עם פליס הגעתי להבנה עמוקה הרבה יותר של יחסי מין מבעבר. . . . הייתה אטרקציה מיידית, ופלירטטנו בצורה שערורייתית . . . התחלתי להרגיש חיים כמו שמעולם לא היו לי. . . . היא הייתה החצי השני שלי, ממש ההשתקפות שלי, תמונת המראה שלי, ולראשונה מצאתי את האהבה יפה מבחינה אסתטית, וכל כך עדינה. . . . פעמיים מאז שעזבה, הרגשתי את נשימתה ונוכחות חמה לידי. אני חולמת שניפגש שוב - אני חיה בתקווה."
אלן ברג
אלן האריסון ברג (באנגלית: Alan Harrison Berg; 18 בינואר 1934 – 18 ביוני 1984) היה שדרן רדיו אמריקאי-יהודי שנרצח על ידי הארגון הגזעני הניאו נאצי המסדר.
רקע
ברג נולד בשנת 1934 באילינוי, שיקגו למשפחה יהודית. הוא למד באוניברסיטת קולורדו דנבר ולאחר מכן באוניברסיטת דנבר. בגיל 22 עבר את בחינת עורכי הדין של אילנוי, והתחיל לעבוד כעורך דין בשיקגו. הוא סבל מהתקפים עצביים-שריריים ודיכאון והתמכר לאלכוהול. אשתו שכנעה אותו לעבור גמילה והם עברו לדנוור. אך למרות השיקום אובחן אצלו גידול במוח שהוסר בניתוח שהשאיר צלקות שגרמו לברג ללכת עם פוני ארוך כדי להסתירן.
קריירה כשדרן רדיו
ברג פגש במקרה את מנחה תחנת הרדיו KNRV לורנס גרוס שהתרשם מברג והזמינו להתארח בתוכנית מספר פעמים. כשגרוס עזב את התוכנית ברג החליפו כמנחה. משם הוא עבר לשדר במספר תחנות רדיו, ומ-1981 עד מותו שידר בתחנת הרדיו KOA. תחנת הרדיו שלו הצליחה ונקלטה ביותר מ-30 מדינות. ברג שהחזיק בדעות ליברליות נודע בשיחות הטלפון הפרובוקטיביות שהיה עורך בתוכניתו עם אנשי ימין קיצוני שהחזיקו בדעות שמרניות נגד קבוצות מיעוט,(כמו חברי קבוצת הקו קלוקס קלאן) הוא היה מתווכח איתם ומשתלח בהם במילים קשות.
הרצח
בערב 18 ביוני 1984 כאשר ברג יצא ממכונית הפולקסווגן חיפושית שלו ליד ביתו הוא נורה 12 יריות מתת מקלע MAC-10 (שמאוחר יותר הנחה את הFBI לבית של אחד מחברי המסדר).
במשפט בגין הרצח ב-1987 טענה התביעה שברג נרצח בשל היותו יהודי ומשום שעורר את כעסם של ארגונים גזעניים. ארבעה מחברי המסדר, ג'ין קרייג, דייוויד ליין, ברוס פירס וריצ'רד סקוטארי, הואשמו באשמות פדרליות. ליין הכחיש בתוקף את מעורבותו ברצח אך שיבח את המעשה בראיון. התובע בדנוור טען שהראיות לא יספיקו להרשעה ברצח ולכן אף אחד מהנאשמים לא הורשע ברצח ברג. ליין ופירס הורשעו במשפט בהפרת זכויות האזרח של ברג ובאישומים נוספים. ליין נשפט ל-190 שנה בכלא ופירס ל-252 שנים. קרייג וסקוטארי הורשעו באשמות שלא קשורות לרצח ונשלחו גם הם למאסר. מנהיג המסדר רוברט ג'יי מתיוס שנחשד על ידי ה-FBI שלקח גם הוא חלק ברצח נשרף למוות במהלך עימות בדצמבר 1984 עם ה-FBI בביתו בוושינגטון.
בתרבות
חייו ומותו תוארו בספר "Talked to Death: The Life and Murder of Alan Berg" מאת סטיבן סינגולר.
חיים אישיים
ברג היה נשוי לג'ודית לי הלפרן בין השנים 1958 ל-1978.
הוא נקבר בבית הקברות היהודי בפורסט פארק, אילינוי.
פאם דואן צ'אן
פאם דואן צ'אן (בווייטנאמית: Phạm Đoan Trang; נולדה ב-1978 בהאנוי) היא סופרת, בלוגרית, עיתונאית ופעילה דמוקרטית וייטנאמית. היא כלת פרס הומו הומיני לשנת 2017 מטעם ארגון People In Need שכינה אותה "אחת הדמויות המובילות של ההתנגדות הווייטנאמית בת זמננו". באותה שנה פרסמה את ספרה התשיעי "פוליטיקה לכולם" ("Chính Trị Bình Dân").
ב-2019 הוענק לה פרס חופש העיתונות מטעם ארגון עיתונאים ללא גבולות.
באוקטובר 2020 היא נעצרה והואשמה בהפצת מידע כוזב על פעילות המשטר. בדצמבר 2021 נגזרו עליה 9 שנות מאסר, יותר ממה שדרשה התביעה. ארגון אמנסטי אינטרנשיונל הגדיר את ההרשעה "שערורייתית".
נורית דאבוש
נורית דאבוש (נולדה ב-23 באוגוסט 1966) היא מרצה בקריה האקדמית אונו לאסטרטגיה תקשורתית. לשעבר יושבת ראש הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו ודירקטורית בבנק יהב.
ביוגרפיה
נולדה באשקלון לאברהם וניצה (טוני), שעלו מלוב בשנת 1949. בתחילה הגיעו לירושלים ואחר כך עברו לאשקלון. הצעירה במשפחה של שמונה אחים ואחיות. גדלה באשקלון.
למדה בתיכון דתי רוגזין. כנערה השתתפה בתוכנית הטלוויזיה 'זהו זה', בפינה שבה הגשימו חלומות. את השירות לאומי עשתה כמדריכה במד"צים.
היא סיימה לימודי תואר ראשון במדעי המדינה וחינוך בלתי פורמלי באוניברסיטה בר-אילן, נבחרה לאגודת הסטודנטים ושלוש שנים הייתה פעילה. התמודדה ליושבת ראש האגודה אך הפסידה. במקביל עבדה במחלקת המחקר של המוסד לביטוח לאומי. והייתה בין המגבשים את הצעת חוק הסיעוד הממלכתי.
לאחר מכן עבדה כעוזרת דובר משרד השיכון תחת שר הבינוי והשיכון אריאל שרון. בהמשך נבחרה לשמש כדוברת האגודה למען החייל. שימשה יועצת אסטרטגית לפרויקטים לאומיים. ב-1995 החלה להרצות בתחומי תקשורת, דוברות, יחסי ציבור והסברה. בחוג לתקשורת בבר-אילן ובמכללת עמק יזרעאל. בבחירות 1996 עבדה עם זבולון המר כחלק מהמערך האסטרטגי.
שימשה סגנית יו"ר תיאטרון הבימה במשך שנתיים וחצי ויו"ר דירקטוריון תיאטרון הבימה במשך כשלוש שנים וחצי. כמו כן שימשה דירקטורית בחברת ממ"ן (מסוף מטענים) ובחברות רבות, בהן חוצה ישראל, המשקם, וקרן קיסריה.
שימשה חברה בוועדה לבחירת מדליקי המשואה וכשנתיים נציגת ציבור בוועדה לסל התרופות, בוועדת האיתור לדירקטוריון תאגיד השידור הציבורי כאן ובוועדה לבחירת הרבנים הראשיים לישראל.
בשנת 2004 מונתה לחברת מועצת הרשות השנייה. ב-20 בנובמבר 2005 מונתה על ידי שרת התקשורת דליה איציק לתפקיד יו"ר מועצת הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו. במהלך כהונתה פתחה במכרזים לרדיו הציבורי ובהם הקמת שתי תחנות רדיו: קול ברמה וגלי ישראל. בשנת 2020 מונתה כחברה במועצה של המוסד לביטוח לאומי.
שימשה כיו"ר חברת גני יהושע.
כיום היא מרצה לאסטרטגיה תקשורתית בקריית־אונו ודירקטורית בבנק יהב. ונשיאת איגוד דוברי רשויות המקומיות לשעבר. אם לבת ומתגוררת ברמת גן.
ארתור גרוטגר
ארתור גרוטגר (בפולנית: Artur Grottger; 11 בנובמבר 1837 – 13 בדצמבר 1867) היה צייר ואמן גרפי רומנטי, אחד האמנים הבולטים באמצע המאה ה-19 בזמן חלוקת פולין. נפטר ממחלה השחפת.
קורות חיים
ארתור גרוטגר נולד ב-11 בנובמבר 1837 באוטיניוביץ' בפודוליה. שיעורי הרישום הביתיים הראשונים של האמן הועברו לאמן על ידי אביו, צייר נלהב. כילד בן אחת עשרה נרשם ארטור לסטודיו של הצייר לבוב יאן מסקובסקי, שם התיידד עם בניו שנים רבות: רפאל, קרול וגם הצייר מרסלי. בלבוב בשנת 1850 הוא פגש גם את יוליוש קוסאק, שנתן לו עצות אמנותיות.
במחצית הראשונה של אוקטובר 1852 הגיע ארטור גרוטגר לקרקוב. בעיר למד ציור בבית הספר לאמנויות יפות בקרקוב. שם למד אצל וויצ'יך שטאטלר, יוזף קרמר וולאדיסלב שושקביץ'. במהלך הלימודים התיידד עם אנדז'יי גרבובסקי ואלכסנדר ראצ'ינסקי.
בסוף 1854 עזב האמן לווינה, שם למד בשנים 1855–1858 באקדמיה לאמנויות יפות בווינה, בהדרכתו של קרל בלאס, קרל מאייר, קרל וירזינגר ופיטר גייגר. הוא העריך במיוחד את האחרון, ובהשפעתו העדיף מאוחר יותר גרפיקה בשחור לבן על פני ציורי שמן צבעוניים או צבעי מים. בווינה בילה האמן חלק גדול מחייו והתגורר שם בין השנים 1854–1865.
בתקופה זו הצליח האמן כמאייר. הוא שיתף פעולה עם כתבי עת וינאיים רבים. בסך הכל, בשנת 1864 הוא עשה למעלה מ-200 איורים לכמה כתבי עת וינאיים. בזכות עבודה זו הוא הצליח להשיג יציבות חומרית, לשכור דירה והביא את אמו ואחותו לווינה מלבוב. בשנת 1858 שהה האמן מספר שבועות בעיירות בבוואריה עם פטרונו פפנהיים. בתקופה זו ביקר גם בתערוכה האוניברסלית של אמנות גרמנית במינכן.
עקב קשיים כלכליים מתמידים הוא הסתובב בגליציה, והתפרנס מציור תמונות על נושאים אקראיים, לפעמים בנאלים. בתקופה זו הוא יצר גם סדרת רישומים שעשויים עפרונות שחור לבן על קרטון. אף שמעולם לא ראה את מרד ינואר, הוא חיבר ציורים המתארים סצנות מאירוע זה: "פולוניה" (1863) ו"ליטא" (1864–1866); וסדרה נוספת - ורשה.
בשנת 1866 בלבוב, הוא פגש את ונדה מונה בת ה-16. לא ניתן היה לו להגשים את אהבתו ההעזה של פטריוט וצייר פולני, כשמשפחת וונדה הייתה נגדו.
ארתור, בתקווה להשיג הצלחה, עזב לפריז, שם סבל משחפת אך הצליח לסיים את סדרת המלחמה אותה מכר לקיסר האוסטרי. בדצמבר 1867, חולה בשחפת הוא נשלח על ידי רופאים לסנטוריום בהרי הפירנאים הצרפתיים, שם נפטר ב-13 בדצמבר 1867.
גופת האמן הובאה ללבוב ב-4 ביולי 1868 על ידי ארוסתו ונקברה בבית העלמין לִיצָ'קוֹבְסְקִי במקום שגרוטגר בחר במהלך טיול משותף שלהם.
קריירה אמנותית
ארתור גרוטגר היה אמן שעבודתו תוארה כרומנטית ובו זמנית אקדמית, וסגנונו כחדשני ושמרני בעת ובעונה אחת. הוא נחשב נציג של הרומנטיקה, אף שנולד בשנת 1837, כאשר גל הרומנטיקה בציור עבר, והוא נפטר בשנת 1867, כאשר הנאו-רומנטיקה טרם הופיעה. במקביל, ניתן להקצות לו תפקיד של מבשר בציור הפולני. בשל הנושאים הרבים ביצירותיו בהשראת אירועים בתולדות פולין, הוא נחשב - לצד יאן מטייקו, הנריק סימיראדצקי וויצ'יץ גרסון - לאחד הנציגים המשמעותיים של בית הספר הלאומי בפולין לציור היסטורי. במקביל, במהלך שהותו בווינה, הוא גם יצר איורים רבים המתייחסים להיסטוריה של גרמניה ואוסטריה, בסגנון בית הספר הגרמני ההיסטורי.
הוא הפיק כמה מציוריו המפורסמים ביותר בווינה. במהלך שהותו בפולין הכבושה, הוא הביעה את כל כישרונו ומרצו לתאר את התקוות והזוועות של המרד הפולני הכושל בכמה סדרות של לוחות שחור-לבן, כולל ורשה, פולוניה, ליטא ווינה (1863–1867), אשר לא הביאו לו הכנסה. הסדרה שכותרתה "פולוניה" כללה שמונה ציורים המתארים את המציאות העגומה של חיי היומיום והמאבק תחת הכיבוש הרוסי. "פולוניה" הייתה תגובה להתקוממות הכושלת של 1863–1865 הציור האחרון שלו היה הדיוקן העצמי שלו.
גרוטגר היה אמן פורה, ולמרות מותו בטרם עת, הוא הותיר אחריו תפוקה אמנותית גדולה. בתערוכה הרטרוספקטיבית של עבודותיו בשנת 1988, שהתקיימה לרגל 150 שנה להולדת האמן במוזיאון הלאומי בקרקוב, נאספו כמעט 500 מיצירותיו. הוא עסק גם בסוגים שונים של ציור. בתערוכת קרקוב הוצגו רישומים, איורי ספרים, צבעי מים, ציורי שמן מעשה ידי האמן.
בשנת 1908 השלים איגנסי יאן פדרבסקי, שאביו נקלע למרד ונעצר, השלים את המגנום אופוס שלו, הסימפוניה "פולוניה", בהשראת סדרת הציורים של גרוטגר.
ליאל דניר
ליאל דניר (נולדה ב-25 בינואר 1985) היא דוגמנית ושחקנית ישראלית.
קורות חייה
בשנת 2006 הייתה מנחה של תוכנית הטלוויזיה "אקזיט", לצד איתי תורג'מן. ב-2008 גילמה את גאיה בסדרה "לאהוב את אנה". בשנת 2009 דניר דיגמנה לקולקציית בגדי החורף של חברת "קאלה".
בשנים 2007 - 2010 למדה דניר בסטודיו למשחק ניסן נתיב בתל אביב. בכיתתה למדו בין השאר יעל איתן, ג'ייסון דנינו הולט, אריאל וולף, גל לב, מגי אזרזר, יערה פלציג ואיתי זבולון.
בשנת 2010 שיחקה בסרט הקולנוע "לך יום אף לך לילה" של הבמאי אייל ציון וב"התגנבות יחידים" של הבמאי דובר קוסאשווילי. ב-2011 שיחקה בקומדיה "בובי ואני", והתארחה בסדרה הקומית "החברים של נאור".
בשנת 2012 גילמה דניר את דמותה של נחמה בסרט החרדי "מלאכיות בלבן". דניר הופיעה בסרט, שבויים על ידי טלי אברהמי, לצידן של ליאת אזר ואליענה שכטר.
בשנת 2013 כיכבה בקליפ לשיר "להציל אותי" של גיא ויהל. באותה שנה התארחה בסדרה "בית המשאלות" של הבמאי חיים בוזגלו לערוץ הראשון, ושיחקה בכמה פרקים בסדרת הנוער "יומני החופש הגדול" בתפקיד אביגיל.
בעבר דניר ניהלה מערכת יחסים מתוקשרת עם השחקן רן דנקר. אחיה רעואל הוא זמר ובעבר התפרסם כחבר בלהקת הפאנק "דפקט החממה". דניר נשואה לגילי בראל ואם לבן.
GTK
GTK (לשעבר GTK+; קיצור של GIMP Toolkit) היא תוכנת ערכת כלים חוצה פלטפורמות ליצירת ממשק משתמש גרפי.
התוכנה היא מהכלים הפופולריים יותר לשימוש על מנהל החלונות X (יחד עם Qt). היא מופצת תחת הרישיון הציבורי הכללי המוקטן של גנו (GNU LGPL), המאפשר הן לתוכנות חופשיות והן לקנייניות להשתמש בה. השם GTK+ מקורו ב־GTK, ותו הפלוס שנוסף משמעותו הוספת תכונות מונחות־עצמים.
ערכת הכלים GTK+ פותחה בבסיסה לתוכנת עריכת התמונה החופשית GIMP, על ידי פטר מאטיס וספנסר קימבל, חברים באגודת המחשוב XCF. נכון ל־2014 התוכנה מתוחזקת על ידי חברי קרן GNOME.
עיצוב
GTK+ היא תוכנת ערכת כלים מונחית־עצמים הכתובה בשפת התכנות C. היא עושה שימוש במערכת GObject למכוונות העצמים שלה. בשרת התצוגה X11, נעשה שימוש ב־Xlib לציור יישומונים. השימוש ב־Xlib מספק גמישות ומאפשר ל־GTK+ לפעול בפלטפורמות בהן מערכת X Windows אינה זמינה. בעוד GTK+ מיועדת בעיקר למערכת X Windows, היא עובדת על פלטפורמות אחרות, לרבות Microsoft Windows ו־Mac OS X. קיימת תמיכה ב־HTML5 ובמערכת Wayland בגרסה נסיונית, הנמצאת בפיתוח מואץ.
ניתן להגדיר ולשנות את מראה יישומוני GTK+. הדבר נעשה באמצעות מנועי תצוגה שונים. קיימים מספר מנועי תצוגה המנסים לחקות את מראה היישומונים על פלטפורמות שונות.
שפות תכנות נתמכות
ניתן להשתמש בספרייה הכתובה בשפה אחת לשפות נוספות באמצעות הסבת הספרייה. GTK+ הוסבה לשפות תכנות רבות, אותן ניתן לראות בטבלה הבאה:
מעצבים גרפיים
היו מספר ניסיונות ליצור מעצבי ממשק משתמש גרפי. המיזמים הבאים פעילים, נכון ליוני 2013:
היסטוריה
GTK+ תוכננה במקור לשמש את תוכנת העיצוב של גנו, GIMP, כתחליף לערכת הכלים Motif. תחילת דרכה הייתה כאשר פטר מאטיס, אז מפתח Motif, לא היה מרוצה ממנה והחל לכתוב ערכת כלים משלו בשם GIMP Toolkit, אשר החליפה בהצלחה את Motif. לבסוף GTK (קיצור של GIMP Toolkit) נכתבה מחדש בצורה מונחית עצמים והייתה ל־GTK+, אשר שוחררה לראשונה במקביל לגרסה 0.99 של GIMP.
גרסה 2.0.0 של GTK+ הציגה מספר רב של תכונות חדשות, ביניהן עיבוד טקסט משופר באמצעות Pango, מנוע ערכת נושא חדש, שיפור הנגישות באמצעות כלים מתאימים, תמיכה מלאה ביוניקוד UTF-8 וגמישות יתרה. החל מגרסה 2.8, GTK+ תלויה בָּספרייה לעיבוד גרפיקה וקטורית Cairo.
לאחר כמעט עשור של פיתוח ענף גרסה 2 של GTK+, שוחררה גרסה 3.0.0 של GTK+, בה נתונים פנימיים רבים הפכו לפרטיים, קוד רב שוכתב, נוספו יישומונים חדשים רבים ושופרו הביצועים. כמו כן נוספה תמיכה בערכת נושא הכתובה בתחביר דמוי CSS וערכת נושא כהה, ונוסף לזה הטיפול בציור הועבר מ־GDK לספרייה Cairo. בהמשך, נוספה תמיכה ב־Wayland, מנהל התצוגה הבא של לינוקס, וב־HTML5 (כלומר - נוספה אפשרות להציג יישומי GTK+3 בתוך דפדפנים התומכים ב־HTML5). גרסה זו ניתנת להתקנה במקביל לגרסה 2 של GTK+.
על אף שעברו למעלה משנתיים משחרור GTK+ 3.0, לא כל יישומי GTK+ 2 הוסבו לגרסה החדשה, כך שיישומים פופולריים רבים עודם עושים שימוש ב־GTK+ 2. כך, הדפדפן מוזילה פיירפוקס עודנו עושה שימוש ב־GTK+ 2 המיושן מעט, והסבתו ל־GTK+ 3 עודנה בפיתוח. כך גם חבילת היישומים המשרדיים LibreOffice.
ישנם יישומים להם קיים ענף פיתוח להסבתם ל־GTK+ 3, כמו תוכנת הגרפיקה הממוחשבת GIMP, ותוכנה עיבוד הגרפיקה הווקטורית אינקסקייפ, אשר לכל אחת מהן קיימת גרסה עובדת תחת GTK+ 3. יש לציין כי מרב יישומי GNOME כבר הוסבו ל־GTK+ 3.
התפתחויות עתידיות
מפתחים חושבים על כיוונים חדשים לספרייה, כולל הסרה של רכיבי ה־API המוקטנים והוספת מערכת משולבת תרשים הסצנה, בדומה לספריית הגרפיקה Clutter, שזה למעשה שילוב של GTK+ עם OpenGL.
דוגמה לתוכנית GTK+ בשפת התכנות Vala
הקוד הבא מציג תוכנית "שלום עולם" עם GTK+ בשפת התכנות Vala. תוכנית זו יוצרת חלון עם הכותרת "שלום עולם!" ותווית עם טקסט דומה:
הידור הקוד, באמצעות המסוף, מצריך כמובן הכללת הספרייה GTK+, מתבצע כך (בהנחה שקוד המקור נמצא בקובץ "helloworld.vala"):
שימוש
GTK+ נמצא בשימוש נרחב, בעיקר בסביבות דמויות יוניקס. החל מעורכי טקסט פשוטים, המשך בסביבות פיתוח משולבות, בדפדפנים ובתוכנות לעיבוד גרפיקה וקטורית, וכלה במנהלי חלונות ובסביבות שלמות. להלן חלק מהעושים שימוש ב־GTK+.
סביבות המשתמשות ב־GTK+
תוכניות GTK+ אינן דורשות סביבת שולחן עבודה מלאה העושה שימוש ב־GTK+. אם הספריות הדרושות מותקנות, תוכניות GTK+ תוכלנה לרוץ על סביבות או מנהלי חלונות מבוססי X11, כולל Mac OS X אם X11.app מותקן. דוגמה טובה לכך היא סביבת הפיתוח המשולבת הקלה Geany, הפועלת על כל הסביבות, ללא תלות בשימוש של הסביבה ב־GTK+. GTK+ אף יכולה לפעול תחת Microsoft Windows, שמה היא משמשת מספר יישומים פופולריים כגון Pidgin ו־GIMP.
מנהלי חלונות
מנהלי החלונות הבאים משתמשים ב־GTK+:
יישומים
יישומים פופולריים רבים משתמשים ב־GTK+, ביניהם:
קארל שפילר
קארל שפילר (בצ'כית: Karel Špillar; 21 בנובמבר 1871 - 7 באפריל 1939) היה צייר וגרפיקאי צ'כי.
ביוגרפיה
אביו, אנטונין, היה איש כספים בעיר פלזן. גם אחיו, ירוסלב שפילר ורודולף שפילר, הפכו לציירים.
לאחר שסיים את לימודיו היסודיים, הוא הפך לתלמיד בבית הספר לאמנויות שימושיות. מ-1885 עד 1893 למד ציור דקורטיבי אצל פרנטישק ז'נישק, וכך גם ירוסלב. זמן קצר לאחר שסיים את לימודיו, הוא קיבל את העבודה הראשונה שלו; מבנה מזבח לקפלה באוסטרבה.
השנים הבאות הוקדשו בעיקר להזמנות קטנות, אך הוא חזר לציורים דקורטיביים גדולים בשנת 1899, כאשר שיתף פעולה עם יאן פרייזלר על לוחות עבור הביתן של לשכת המסחר הצ'כית בתערוכה העולמית בפריז. הוא עבד שוב עם פרייזלר, במלון סנטרל בפראג, ואחר כך עם אחיו ירוסלב באולם הישיבות בארמון האיטלקי בקוטנה הורה (1901). במהלך תקופה זו, הוא הפך לחבר פעיל באיגוד מאנס לאמנויות יפות. ב-1902 ארגן עבורם תערוכה בפריז ועיצב את הכרזות.
הוא השתקע בפריז לזמן מה, וערך מספר נסיעות לנורמנדי. הוא השתתף בתחרות לעיצוב מסך חדש לתיאטרון Vinohrady בשנת 1905. עיצובו הגיע למקום השני. הוא חזר הביתה ב-1908, בעקבות מות אביו ומחלתו המחמירה של ירוסלב.
ב-1909 יצר את אחת מיצירותיו הבולטות, "מחווה לפראג", על חזית בית העירייה. לאחר 1913, הוא עבד בבית הספר לאמנויות שימושיות כמורה לציור בעירום. ב-1925 מונה לפרופסור.
לאחר מותו של ירוסלב ב-1917, הוא בילה את חופשותיו בווילה של אחיו כשהוא מצייר נופים.
הוא נפטר לאחר מחלה ממושכת ונקבר בבית הקברות וינוהרדי.
עבודותיו נשכחו במידה רבה עד 1980, אז נערכה רטרוספקטיבה והתחדש בו העניין.
הגביע הרוסי בכדורעף גברים
הגביע הרוסי בכדורעף לגברים (ברוסית: Кубок России по волейболу среди мужчин) הוא טורניר פלייאוף רוסי בכדורעף, הנחשב לשני בחשיבותו במדינה, אחרי האליפות. הטורניר נערך החל מ-1993.
שיאנית הזכיות היא זניט קאזאן, עם 10 במספר.
מבנה
הטורניר נערך בשלושה שלבים:
שלב המוקדמות נערך עוד לפני פתיחת העונה בליגה הבכירה והוא מחולק לתחרויות אזוריות שמנפות מכל אזור ואזור במדינה, את קבוצות הכדורעף הטובות ביותר, בשיטת משחקי פלייאוף.
שחקני הנבחרת הרוסית אינם משתתפים בטורניר וקבוצות כדורעף ששלושה שחקנים ויותר מקבוצתה משחקים בנבחרת, מעפילה ישירות לשלב חצי הגמר באופן עצמאי וללא קשר לתוצאות משחקיה. שלבי ההכרעה של חצי הגמר והגמר נערכים במתכונת מלאה בהשתתפות כל שחקני הנבחרת מקבוצותיהם השונות.
החל משנת 2005 מחזיקת הגביע, מעפילה אוטומטית לליגת האלופות.
לוח הלוגריתמים של נאפייר
Mirifici Logarithmorum Canonis Descriptio ("תיאור לוח הלוגריתמים המופלא", 1614) ו-Mirifici Logarithmorum Canonis Constructio ("בניית לוח הלוגריתמים המופלא", 1619) הם שני ספרים בלטינית מאת ג'ון נאפייר המסבירים את השימוש בלוגריתמים ואת הבנייה שלהם. מתמטיקאים אחרים דוגמת עסקו ברעיון הלוגריתם לפני נאפייר, אך הוא היה הראשון לפרסמו ולספק תיאור מפורט של טבלאות מחושבות מראש הניתנות לשימוש פשוט.
טרם השימוש בלוגריתמים, חישובים מספריים הכוללים כפל, חילוק והוצאת שורש דרשו עמל רב והיו מועדים לשגיאות. לוגריתמים מפשטים מאוד חישובים כאלה, כפי שציין נאפייר: "'...אין דבר מייגע יותר, עמיתיי המתמטיקאים, בעיסוק באומנות המתמטיקה, מאשר החדגוניות והעיכובים הכרוכים בהכפלות ובחילוקים ממושכים, במציאת יחסים ובחילוץ שורש ריבועי וקובי... [עם] השגיאות הערמומיות הרבות שעשויות לצוץ...מצאתי דרך מדהימה לקצר את הפעולות [בה]...כל המכפלות והמנות של מספרים, יחד עם המשימות הארוכות והמפרכות של חילוץ שורש ריבוע וקובי...מוחלפים במספרים אחרים, הממלאים את משימותיהם של הקודמים באמצעות חיבור, חיסור וחילוק בשתיים או בשלוש בלבד'."
הספר מכיל 57 עמודים של הסברים ו-90 עמודים של טבלאות של פונקציות טריגונומטריות והלוגריתמים שלהן. הטבלאות פישטו מאוד חישובים בטריגונומטריה ספירית המשחקים תפקיד מרכזי באסטרונומיה ובניווט שמימי וכוללים בדרך כלל תוצרים של סינוסים, קוסינוסים ופונקציות אחרות.
ג'ון נאפייר עבד 20 שנה על חישוב הטבלאות הלוגריתמיות. יצוין כי עבודתו המוקדמת של תרמה רבות לחישוב הערכים בטבלאות. בחיבורו, סטבין כונן את השיטה העשרונית כפי שנהוגה כיום ואפשר את הייצוג של החלק השלם והשברי של ערך כמספר יחיד. רעיון זה, יחד עם הסברים שסיפק סטבין כיצד לבצע ולפשט אריתמטיקה הכוללת שברים, היו הצוהר לחישובים כמו אלה של נאפייר.
בשנת 1619 פרסם בנו של נאפייר את ספרו Mirifici Logarithmorum Canonis Constructio לאחר פטירת אביו, עם תוספות מאת. הספר מפרט כיצד נאפייר יצר והשתמש בשלוש טבלאות של סדרות הנדסיות בשביל להקל על חישוב הלוגריתמים של פונקציית הסינוס.
הטבלאות הלוגריתמיות
בתקופתו של נאפייר, השיטה העשרונית כפי שהייתה נהוגה באירופה שימשה לייצוג מספרים שלמים בלבד. היה הראשון שהציע לייצג גם את החלקים השבריים של מספר באמצעות השיטה העשרונית. אולם שיטתו של סטבין הייתה מעט מסורבלת מהנהוג כיום. לדוגמה, המספר 941.504 היה מיוצג על ידי רצף המספרים. הרעיון להשתמש בנקודה כדי להפריד את החלק השלם של מספר עשרוני מהחלק השברי תפס תאוצה (אך כנראה הומצא שנים בודדות קודם לכן) הודות לנאפייר ומוצג ב-Constructio, פרק 5: "במספרים המובחנים כך על ידי נקודה בתוכם, כל מה שנכתב לאחר הנקודה הוא שבר, שהמכנה שלו הוא היחידה, עם אפסים אחריה כמספר הפריטים אחרי הנקודה." הוא השתמש ברעיון כדי להקל על חישוב מדויק יותר של הטבלאות, אבל לא בטבלאות המודפסות עצמן. לפיכך ערך הסינוס של זווית בטבלה של נאפייר הוא מספר שלם המייצג את אורך הצלע שממול לאותה זווית במשולש ישר-זווית עם יתר באורך 10,000,000 יחידות. הלוגריתם בטבלה, לעומת זאת, הוא של ערך הסינוס הזה חלקי 10,000,000. הלוגריתם מוצג בתורו אף הוא כמספר שלם עם מכנה מרומז של 10,000,000.
ניתן להיעזר בטבלאות גם לחישוב לוגריתמים עבור מספרים חיוביים קטנים מאחד, תוך שימוש בערכי הסינוס כארגומנט ובערכי הלוגרתימים של הסינוס כלוגריתם המתקבל.
שלוש השורות הראשונות בטבלה להלן מדגימות את הסידור של נאפייר ואת חישוביו עבור הערך 19 מעלות (ראו תמונה). שורת הכותרות הראשונה כבמקור. בשלוש השורות אחריהן מוצגים סימונים מודרניים וערכים המחושבים באמצעות אלגוריתמים מודרניים עבור אותן זוויות. הערכים מעוגלים לדיוק של שמונה ספרות אחרי הנקודה העשרונית, כאשר נאפייר הגיע לדיוק של שבע ספרות בטבלה שלו. מספרי עמודות מוצגים לצורך הבהירות.
התיאור (Mirifici Logarithmorum Canonis Descriptio)
התיאור של נאפייר מחולק לשני כרכים. הראשון מתאר את המצאתו, דן ביישומים מסוימים וכולל את הטבלאות הלוגריתמיות. השני דן ביישומים טריגונומטריים.
הכרך הראשון
הפרק הראשון בכרך מכיל סדרה של הגדרות וטענות המסבירות את תפיסתו של נאפייר בנוגע ללוגריתמים. הוא תיאר לוגריתמים במונחים של שני מודלים של תנועה. בראשון, חלקיק מתחיל בנקודה ונע לאורך קו ישר במהירות קבועה. בשני, חלקיק נע לאורך קו ישר, באותה מהירות התחלתית, אך מהירותו יורדת ביחס ישר למרחקו מנקודת ההתחלה. הלוגריתם של מספר a מוגדר להיות המרחק שעבר החלקיק שנע במהירות הקבועה, במהלך הזמן שלקח לחלקיק השני להגיע ל-a. הוא מגדיר את הלוגריתם של 10,000,000 להיות אפס. הלוגריתם של ערכים קטנים יותר הוא חיובי, בעוד שלמספרים גדולים יותר יש לוגריתם שלילי, מה שמבטא היפוך סימן ביחס ללוגריתמים המודרניים (שינוי סימן זה מתבטא לפעמים באמירה שנאפייר השתמש בלוגריתמים עם בסיס 1/e). בספר מצוין כי ניתן לבחור כל ערך שיהיה בעל לוגריתם אפס (במונחים מודרניים, חופש לבחור בסיס ללוגריתם). נאפייר בוחר את הערך 10,000,000 כדי להקל על החישוב שכן הוא תואם את "הסינוס הכולל" (היתר) בטבלאות הסינוס שלו. במונחים מודרניים, הלוגריתם של נאפייר הוגדר להיות:.
הפרק השני פורט תכונות של לוגריתמים ומציג מספר נוסחאות (בצורת טקסט) לעבודה עם יחסים. הפרק מסתיים בהערה לפיה הוא מעכב את פרסום עבודתו על בניית לוגריתמים (ה-Constructio) עד שיראה כיצד מתקבלת המצאתו. בפרק השלישי מתוארות טבלאות הלוגריתמים ככתוב לעיל. בפרק הרביעי מוסבר השימוש בהן וניתנות דוגמות מעובדות עבור חישובים של סינוסים, טנגנסים וסקנטים (אחד חלקי קוסינוס). נאפייר אף מדגים כיצד לקבל לוגריתמים של מספרים ישירות על ידי שימוש בערכי הסינוס כארגומנט ובערכי הלוג-סינוס כתוצאה, ולהפך.
בפרק החמישי מוצגות בעיות נוספות העוסקות ביחסים ופתרונן. הוא מסיים ושואל "כמה תועלת גדולה מוענקת מלוגריתמים אלה: שכן על ידי חיבורם של אלה עבור כפל, חיסורם עבור חילוק, בחילוקם בשניים עבור הוצאת שורשים מרובעים, ובשלוש לשורשים קוביים...נמנעת כל עבודת החישוב הכבדה יותר."
הבנייה (Mirifici Logarithmorum Canonis Constructio)
נאפייר לא שש לפרסם את התיאוריה ואת הפרטים של האופן שבו יצר את טבלאות הלוגריתמים שלו. הוא בחר להמתין למשוב מהקהילה המתמטית על רעיונותיו, אך נפטר זמן קצר לאחר פרסום התיאור. בנו רוברט פרסם את הבנייה ב-1619. לכרך יש הקדמה מאת רוברט וכמה נספחים, כולל קטע על שיטותיו של ג'ון נאפייר לפתרון בעיות עם משולשים על הספירה וקטע מאת ביגס על "סוג אחר וטוב יותר של לוגריתמים", כמו לוגריתמים בבסיס 10. תרגום לאנגלית מאת ויליאם ריי מקדונלד פורסם עם ביאורים בשנת 1889.
גישת החישוב
נאפייר מסתמך על כמה תובנות כדי לחשב את טבלת הלוגריתמים שלו. כדי להשיג דיוק גבוה הוא מתחיל עם בסיס גדול של 10,000,000. הוא משיג דיוק נוסף על ידי שימוש בשברים עשרוניים בסימון שהוא המציא, כלומר שימוש בנקודה עשרונית. הוא ממשיך ומסביר כיצד הסימון שלו עובד עם כמה דוגמאות. הוא גם מציג צורה של אריתמטיקה (Interval arithmetic) כדי לחסום ולתחום את השגיאות בחישוביו.
עוד הוא מבחין כי שברים בעלי מכנים שהם חזקות של 10 ניתנים לחישוב בקלות בסימון עשרוני על ידי הזזת המספר ביחס לנקודה העשרונית. לדבריו: "...כל החלקים שהמכנים שלהם מורכבים מהיחידה וממספר אפסים, חלקים כאלה מתקבלים על ידי דחיקת פריטים בסוף המספר הראשי כמספר האפסים במכנה."
לשיטתו של נאפייר, קל לחשב סדרות חשבוניות מכיוון שהן כוללות רק חיבור וחיסור, אך בדרך כלל קשה יותר לחשב סדרות הנדסיות מכיוון שהן כרוכות בכפל, בחילוק ואולי בהוצאת שורשים. עם זאת, הוא מבחין כי סדרות הנדסיות בעלות מנה מהצורה 1-(1/10)^m (כלומר 0.99...9 עם m טבעי של תשיעיות) ניתנות לחישוב מדויק ככל שנרצה תוך שימוש רק בהזזה אחת ובחיסור אחד בכל שלב. באופן דומה, מנות מהצורה (כלומר מספרים מהצורה 0.99...95) דורשים רק הזזה אחת, חלוקה אחת בשתיים וחיסור אחד בכל שלב כדי להגיע לדיוק מלא. לדבריו, "קל באופן נסבל".
זאת ועוד, נאפייר מבחין שהלוגריתמים של סדרה הנדסית נבדלים בערך קבוע בכל שלב - הלוגריתם של המנה. בסימונים מודרניים, אם a ו-b איברים עוקבים בסדרה הנדסית עם מנה q, אזי:. לכן, בהינתן הלוגריתם של הערך ההתחלתי של סדרה הנדסית ושל המנה, אפשר לחשב את הלוגריתם של כל איבר בסדרה על ידי חיבור חוזר ונשנה של הלוגריתם של המנה.
חישוב הלוגריתם הראשון
באמצעות מודל שתי התנועות שלו, נאפייר מוצא חסמים תחתונים ועליונים ללוגריתם של 0.9999999. עבור החסם החסם התחתון הוא מניח שהנקודה P לא מאטה, ובמקרה זה L ינוע לאורך מרחק של 1-0.9999999. הגבול העליון מתקבל מהנחה ש-P התחילה במהירות הסופית שלה, 0.9999999. במקרה זה L גמעה מרחק של. בהגדלה לסקאלה של נאפייר, 10,000,000 יחידות, החסם התחתון הוא 1 והחסם העליון הוא 1.0000001. הוא מציין שמשום שההבדל בין הערכים הללו הוא זעיר, בחירה של כל ערך ביניים תגרור "טעות חסרת חשיבות" של פחות מאחד ל-10 מיליון. אולם הערך שנבחר ללוגריתם ההתחלתי ללא הסבר מספק את הדעת הוא בנקודת האמצע, כלומר 1.00000005. בחירה זו מאפשרת דיוק רב, כפי שציין המתרגם ויליאם ריי מקדונלד בנספח לתרגומו. הערך המוגדל של נאפייר עבור הלוגריתם של 0.9999999 קרוב מאוד לערך הנכון, שהוא בקירוב. כל חישובי הלוגריתמים הבאים מסתמכים על הערך 1.00000005, ומקדונלד מציע שלנאפייר כנראה הייתה סיבה טובה יותר לבחור את נקודת האמצע.
טבלאות העזר
נאפייר משתמש במסקנותיו כדי לבנות שלוש טבלאות. הטבלה הראשונה (בסימון מודרני) מכילה את המספרים עבור n שלמים בין 0 ל-100. בדומה לכך, הטבלה השנייה מורכבת מהמספרים עבור n שלמים בין 0 ל-50. לאחר מכן הוא מציב את הערך שקיבל עבור הלוגריתם של 0.9999999 כדי לחשב לוגריתמים עבור כל הערכים בטבלה הראשונה. הוא יכול להשתמש בערך האחרון כדי לחשב את הלוגריתם של 0.99999, מכיוון ש- קרוב מאוד ל-0.99999. אז הוא משתמש בטבלה השנייה, שהיא בעצם 50 חזקות של 0.99999, כדי לחשב את הלוגריתם של 0.9995. מקדונלד בתרגומו מציין שגיאה שהתגנבה לחישוב של נאפייר בטבלה השנייה - הערך החמישים של נאפייר הוא, בעוד שהערך הנכון הוא. מקדונלד דן בהשלכות של טעות זו בנספח שלו.
"הטבלה הרדיקלית"
בהמשך, נאפייר בונה טבלה שלישית של יחסים עם 69 עמודות ו-21 שורות, אותה הוא מכנה "הטבלה הרדיקלית". היחס בין הערכים לאורך שורה נתונה הוא 0.99, ולאורך עמודה נתונה הוא 0.9995 (יצוין ש-, מה שמאפשר הכפלה "קלה באופן נסבל" על ידי חצייה, הזזה והפחתה כפי שתואר). נאפייר משתמש בעמודה הראשונה כדי לחשב את הלוגריתם של 0.99, תוך שימוש בלוגריתם של 0.9995, שכבר יש לו. כעת הוא יכול למלא את הלוגריתם של כל ערך בטבלה השלישית, כי ההבדל בלוגריתמים בין הערכים הוא קבוע. הטבלה השלישית מספקת כעת לוגריתמים לקבוצה של 1,449 ערכים המכסים את הטווח שבין 5,000,000 ל-10,000,000 בערך, התואם לערכים של פונקציית הסינוס מ-30 עד 90 מעלות (בהנחה של רדיוס 10,000,000). לאחר מכן, נאפייר מסביר כיצד להשתמש בטבלאות כדי לחשב מרווחי שגיאה עבור לוגריתמים בטווח זה.