cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אירוע מס
רקע
אירוע מס נקבע על פי חוק מס בלבד. אפשר שאירוע מסוים ייחשב לאירוע מס על פי חוק מס אחד ולא ייחשב כאירוע מס על פי חוק מס אחר. למשל, שינוי ייעוד של מלאי לרכוש קבוע ייחשב לאירוע מס על פי פקודת מס הכנסה ויחויב במס לפי שווי שוק בעת השינוי. לעומת זאת, בחוק מס ערך מוסף, אירוע מסוג זה לא ייחשב לאירוע מס ואינו כרוך בתשלום מס ערך מוסף. עם זאת, אפשר שאירוע מסוים ייחשב לאירוע מס על פי יותר מחוק מס אחד.
נאפה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
K-1 (ליגה)
K-1 היא ליגה מקצוענית לקיקבוקס מאז שנות ה-90 של המאה ה-20.
האות K נבחרה לייצג את שם הליגה היות שרבות מאמנויות הלחימה מתחילות באות K (קראטה, קיקבוקס, קונג פו ועוד). בליגה ישנם קרבות בקטגוריה של 70 קילוגרם ומשקל כבד. אחת לשנה נערכת התחרות העולמית ביפן בשתי הקטגוריות.
בישראל
אלכס טרופימוב הוא אלוף ישראל בקיקבוקס לשנת 2013. טרופימוב מתחרה תחת הנחייתו של מאמנו האישי, כלפו מסיקה.
רובוטיקה
רובוטיקה היא תחום עיסוק ומחקר מולטידיסיפלינארי המתמקד בתכנון, עיצוב ובנייה של רובוטים - מכונות היכולות לנוע ולהגיב בהתאם למידע מהסביבה הנרכש באמצעות חיישנים. התחומים העיקריים עליהם הרובוטיקה נשענת הם הנדסת חשמל ואלקטרוניקה, מדעי המחשב, הנדסת תוכנה, הנדסת מכונות והנדסת ייצור.
רובוטיקה רפואית
בבסיס הרובוטיקה הרפואית נמצאת יכולת הדיוק והנגישות הגבוהה של הרובוט יחד עם הצורך בתכונות בפרוצדורות רפואיות מגוונות. הרובוטים נמצאים בשימוש ובשלבי פיתוח מתקדמים במספר תחומים ברפואה ובהם: ניתוחים בפולשנות מזערית, ניתוחי גב, ניתוחי מוח (ביופסיות), ניתוחים אורולוגיים וניתוחי לב. תחום הרובוטיקה הרפואית כמו תחום הרובוטיקה בכלל הוא רב תחומי ומשלב בתוכו בקרה, הנדסת מכונות, הנדסת תוכנה, אלקטרוניקה, חיישנים ואינטליגנציה מלאכותית.
רובוטיקה בישראל
מעבדות רובוטיקה קיימות ברוב האוניברסיטאות בישראל. בישראל שתי מעבדות העוסקות בפיתוח רובוטים רפואיים ומתוכה צמחו פרויקטים מסחריים ורובוטים המנתחים בפועל בבתי-חולים בעולם: המעבדה לרובוטיקה רפואית ע"ש קאן הממוקמת בפקולטה להנדסת מכונות בטכניון והמעבדה לחקר רובוטיקה וקינמטיקה באוניברסיטת אריאל . מעבדת מחקר המוקדשת לרובוטיקה ימית פועלת בהמרכז האקדמי רופין.
תוכנה גרפית להדמיית רובוטים פותחה על ידי חברה ישראלית, ROBCAD.
האיגוד הישראלי לרובוטיקה נרשם כעמותה ב-2011 והוא פועל לקידום ופיתוח תשתיות, מו"פ, תעשייה, והדרכה בתחום, כמו גם ארגון כנסים ואתרי אינטרנט בנושא הרובוטיקה.
שמיץ
שמיץ (Schmitz) הוא שם משפחה שמקורו בגרמנית ומשמעותו נפח.
{{פירושונים|
ראו גם
}}
דוד אבוחצירא
הרב דוד אבוחצירא (ה'תרכ"ו, 1866 - י"ד בכסלו ה'תר"פ, 6 בדצמבר 1919) היה ממנהיגי הקהילה היהודית בתאפילאלת שבמרוקו ומחבר ספרים. הוצא להורג במרוקו, בידי מנהיג מקומי.
תולדות חייו
נולד בשנת ה'תרכ"ו (1866) כבנו הבכור של הרב מסעוד אבוחצירא בעיר תאפילאלת, בעת הנהגתו של סבו הרב יעקב אבוחצירא. למד תורה מפי סבו ומדודו רבי יצחק וכן מפי רבי משה תורג'מן בישיבת תפילאלת, ונודע כעילוי. לאחר פטירת הסב קיבל אביו את הנהגת הקהילה והישיבה. באותן שנים עסק רבי דוד לבדו בתורה, התנהג בקדושה ובפרישות, ולא התערב בהנהגת הקהילה.
לאחר פטירת אביו בשנת ה'תרס"ח (1908), בגיל 42 קיבל על עצמו רבי דוד את הנהגת הקהילה, אולם פחות משנה לאחר מכן חילק את סמכויותיו לקרובי משפחתו: דודו, הרב יצחק אבוחצירא נטל על עצמו את הניהול הכספי של הישיבה. בן דודו הרב אליהו אבוחצירא היה אחראי על הקשר בין הקהילה היהודית לממשל המרוקאי. אחיו הבאבא סאלי, שהיה באותו זמן בן שמונה עשרה, מונה לראש הישיבה.
משנת ה'תרס"ט (1909) ועד סוף שנת ה'תרע"ד (1914), הסתגר רבי דוד עם חמיו הרב אליהו ועם הרב משה תורג'מן בעליית הגג של ביתו, שם עשו תעניות וסיגופים ולמדו את תורת הנגלה וקבלה.
רבי דוד התחתן והתאלמן פעמיים, ונולדו לו שמונה בנים ובת אחת. כל בניו, למעט הצעיר שבהם נפטרו בחייו. אחת מבנותיו, אסתר, התחתנה עם אחיו הקטן הרב יצחק אבוחצירא, ולאחר מותה הוא נישא בשנית.
על אף שסבל ממחלות רבות, היה ידוע כאדם שמח.
מותו
בשנת ה'תרע"ז (1917) כבש צבא צרפת את מרוקו. הערבים התארגנו בראשות מולאי מוחמד בן קאסם ונלחמו בצרפתים, ולאחר תקופה ארוכה נסוגו הצרפתים. מולאי מוחמד נלחם אז מול משפחת המלוכה המרוקנית, הרגם ותפס את כס השלטון. בשנת ה'תר"פ (1919) הוציא גזירה להרוג את כל היהודים הדרים במחוז תאפיללת, בטענה שהם קושרים קשר חשאי עם הכובש הצרפתי על מנת לגרש את שלטון המורדים בראשותו.
על מנת להגביר את החרדה לא פרסם תאריך לביצוע הגזירה. בשבת י"ד כסלו ה'תר"פ (דצמבר 1919) לבש רבי דוד בגדי חול שחורים במקום בגדי השבת הלבנים שאותם נהג ללבוש. בשבת בצהרים החל מולאי מוחמד לרכז את יהודי האזור, על מנת להוציאם להורג. החיילים של מולאי מוחמד הקיפו את המלאח וגרמו לפחד רב. אז החל רבי דוד לעודד את הקהילה, באומרו כי התפלל לריבונו של עולם שבמקום שיהרגו כל אנשי הקהילה, ימות רק הוא עצמו. לאחר שהתקבצו כל היהודים אל הכיכר המרכזית, שכנעו יועציו של מולאי מוחמד אותו שכדאי לו להרוג רק את רבם של היהודים, מאחר שאם ימותו כולם לא יוכלו לגבות מהם מיסים ותשלומים אחרים.
מספר ימים אחרי הירצחו של הרב אבוחצירא הועברה גופתו אל ראשי הקהילה, והוא נקבר בלוויה צנועה שאף בה בלשו חילי המורדים לבל יעיז איש להתאבל ולבכות על רבי דוד.
בראשית שנות החמישים הקימו יוצאי מרוקו בית כנסת על שמו, בוואדי סאליב בחיפה. מבנה בית הכנסת הוא אחד המבנים היחידים בשכונה ששרד לאחר שהשכונה פונתה מתושביה.
חיבוריו
רבי דוד חיבר ספרים רבים, והם:
בשנת ה'תשע"ד יצאו לאור כל הספרים במהדורה חדשה בתוספת ביאורים והערות, ביוזמת הרב דוד חי אבוחצירא, על ידי מכון אור לישרים בשיתוף עם מכון עוז והדר.
שיריו
בנוסף, חיבר וכתב שירים ופיוטים, אשר קובצו יחד בספר יגל יעקב.
The Diary of Alicia Keys
The Diary of Alicia Keys הוא אלבום אולפן השני של הזמרת-יוצרת האמריקאית אלישה קיז. האלבום יצא לאור ב-2 בדצמבר 2003, על ידי חברת תקליטים ג'יי רקורדס. מתוך האלבום יצא הסינגל "You Don't Know My Name", אשר היה ללהיט בארצות הברית.
עם יציאתו נכנס האלבום אל המקום הראשון במצעד הבילבורד 200.
מגזין הרולינג סטון דירגו את האלבום במקום ה-277 ברשימת "500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים" אשר הרכיבו בשנת 2020, לאחר שני גרסאות שנוצרו בעבר.
רקע
האלבום הופק על ידי מפיקים כדוגמת אלישה קיז, קניה וסט וטימבלנד. ב-28 במרץ 2005, העניק איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי את תואר הפלטינה המרובעת לאלבום, על מכירות של למעלה מארבעה מיליון עותקים במדינה.
איגוד תעשיית ההקלטות הקנדי העניק לאלבום את תואר הפלטינה הכפולה על מכירות של למעלה מ-200,000 עותקים במדינה.
אורי טפליץ
אוּרי (אריך) טֶפְּלִיץ (בגרמנית:  Uri (Erich) Toeplitz) (6 באפריל 1913 - אוקטובר 2006) היה חלילן ישראלי, ממייסדי התזמורת הארץ ישראלית והחלילן הראשון בתזמורת, מוזיקולוג ומורה למוזיקה.
חייו
אריך טפליץ (Erich Toeplitz) נולד בגטינגן שבגרמניה, בן למתמטיקאי אוטו טפליץ. משם עברה משפחתו לקיל, בעקבות מינויו של אביו לפרופסור באוניברסיטת קיל, וב-1928 לבון, כאשר התמנה אביו לפרופסור באוניברסיטה שם. טפליץ למד נגינה בחליל ובהמשך למד מוזיקולוגיה באוניברסיטאות ברלין, בון וקלן. עם עליית הנאצים לשלטון הפסיק את לימודיו והצטרף לתזמורת "האגודה היהודית לתרבות" (Jüdischer Kulturbund; יידישער קולטורבונד) בפרנקפורט. ברוניסלב הוברמן, שגייס באותו זמן נגנים לתזמורת הארץ-ישראלית שהחל בהקמתה, קיבל את המלצתו של ויליאם שטיינברג, המנהל המוזיקלי של תזמורת הקולטורבונד, וצירף לשורות התזמורת הארץ ישראלית את טפליץ ועוד כמה נגנים. ב-1936 עלה בגפו לארץ ישראל.
טפליץ כיהן תקופה ארוכה בהנהלת התזמורת והיה מן הגורמים המכריעים בהבאת זובין מהטה לניהולה. כאשר החליטה התזמורת, ביוזמת מהטה, להשמיע בקונצרטים יצירות משל וגנר וריכרד שטראוס, כתב טפליץ בתוכניה מאמר על "חשיבותו של וגנר", שעורר עליו את זעם הקהל והעיתונות.
טפליץ היה מורה לחליל באקדמיה למוזיקה בתל אביב והקים תלמידים שהיו לחלילנים נודעים בארץ ובעולם. לאחר השתלמות בצרפת אצל מרסל מואיז אימץ את שיטותיו לנגינה בחליל. בין תלמידיו אורי שוהם, אבנר בירון, משה אהרן אפשטיין, בצלאל אבירם ויוסי ארנהיים.
לאחר פרישתו ב-1970, כתב עבודת דוקטור בהצטיינות יתרה על כלי הנשיפה מעץ במוזיקה של מוצרט, וכעבור כמה שנים פרסם בגרמנית ספר המבוסס עליה (Die Holzbläser in der Musik Mozarts und ihr Verhältnis zur Tonartwahl). ב-1992 פרסם בעברית את ה"ביוגרפיה" של התזמורת הפילהרמונית הישראלית. ב-1999 פרסם בגרמנית את האוטוביוגרפיה שלו וסיפור משפחתו.
טפליץ היה חבר בחמישיית כלי הנשיפה הישראלית. כן היה המנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית חיפה, פעל בהנהלת נוער מוזיקלי בישראל ובמועצה לתרבות ואמנות. עיריית תל אביב-יפו הכתירה אותו בתואר יקיר העיר.
מאשתו הראשונה אלן הייתה לו בת אחת, ומאשתו השנייה רות היו לו שני בנים.
כשנה לפני מותו של טפליץ התקיים לראשונה בתל אביב "יום החליל" ביוזמת התזמורת הפילהרמונית הישראלית הישראלית ותוכנית מפתח, שהוקדש כאות הוקרה לו.
אוסף התווים הפרטי של אורי טפליץ שמור ומקוטלג במרכז פליציה בלומנטל למוזיקה.
גייטה
גייטה (בסוואהילי: Mkoa wa Geita) היא אחת מ-31 המחוזות המנהליים של טנזניה. המחוז נמצא בצפון מזרח המדינה. בירת המחוז היא גייטה.
האזור שוכן בין קו הרוחב 2 ° 8´ ו- 3 ° 28 ’מדרום לקו המשווה ובין קו האורך 31 ° 15’ -32 ° 40 ’מזרחית לגריניץ’. האזור נמצא בגובה 1,100 עד 1,300 מטר מעל פני הים וחולק גבולות עם קאגרה במערב ובצפון, ואילו בחלקים הדרומיים והדרום -מזרחיים גובלים אזור שיניאנגה ואזור מוואנסה מצפון.
במחוז מתגוררים כ-1,739,530 איש ב-5 נפות, שהגדולה בהן היא בוקומבה.
נציב האזור הוא מאגאלולה סאידי מאגאלולה.
מכרה הזהב של גייטה מצוי כ-4 ק"מ ממערב לעיר גייטה.
שיגור רקטות פלסטיניות לעבר ישראל
שיגורי רקטות פלסטיניות מרצועת עזה לעבר ישראל הן התקפות טרור פלסטיני באמצעות ארטילריה רקטית (ירי תלול מסלול). ההתקפות מתרחשות מאז שנת 2001 ומופנות בדרך כלל למחוז הדרום ולישובי עוטף עזה, ומאז 2023 קיימים ניסיונות להעתקת אמצעי טרור זה לצפון השומרון. כתוצאה מההתקפות נהרגו עשרות אזרחים ונפצעו עוד כאלפיים ישראלים.
אחת ההשפעות המרכזיות של ההתקפות היא יצירת טראומה פסיכולוגית נרחבת של התושבים ושיבוש שגרת חיי היום-יום בקרב האוכלוסייה הישראלית. מחקרים רפואיים שנערכו בשדרות, העיר הקרובה ביותר לרצועת עזה, ובכך המותקפת ביותר על ידי רקטות, תיעדו שכיחות הפרעות פוסט-טראומטית בקרב 50% מילדי שדרות, כמו כן תועד גם שיעור גבוה של דיכאון ואף הפלות. ירי הרקטות מרצועת עזה נמשך עד היום.
חיים יערי
חיים יערי (13 בינואר 1915 – 18 ביולי 1986) היה מצנחני היישוב במלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה היה פעיל במוסד לעלייה ב' ובש"י. עם הקמת מדינת ישראל היה למפקד יחידה של מחלקת המודיעין (ממ"נ) של צה"ל אשר יועדה למבצעים מיוחדים בארצות האויב ובהמשך היה אחראי על תיאום גופי המודיעין והביון של ישראל. עם הקמת המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים היה לאחד מראשיו.
קורות חייו
חיים יערי (לשעבר ולדנר) נולד בשנת 1915 ברומניה. מזכיר תנועת הנוער הציוני בטרנסילבניה. עלה לארץ ישראל בשנת 1936 והצטרף לקיבוץ כפר גליקסון. היה חבר ארגון "ההגנה" ובוגר קורס מ"מים. שירת במשטרת היישובים העבריים. בשנת 1943, בזמן מלחמת העולם השנייה, היה אחד מצנחני היישוב. בימים האחרונים של המלחמה, באביב 1945, נשלח לאוסטריה במטרה לחפש סוכנים בריטים נעדרים וליצור קשר עם שבויים בריטיים במחנות שבויים. היה מיועד לצנוח בטרנסילבניה ובינתיים, עד לצניחה המיועדת, הועסק על ידי שירות המודיעין הצבאי הבריטי בהכנת תעודות מתאימות לצנחנים אחרים. בתפקידו זה התמחה בזיוף תעודות. בשל מומחיותו זאת גייס אותו ישראל עמיר, מפקד מחוז ירושלים של הש"י, לארגונו. במקביל סייע יערי בהכשרת אוניית מעפילים באיטליה, כפעיל במוסד לעלייה ב'. ביוני 1945 עזב יערי את איטליה והוצב בראש המחלקה הטכנית של הש"י. בניהולו הרחיבה המחלקה את פעולתה, ייצרה תעודות זהות, אישורי תנועה בדרכים, אישורי כניסה למחנות צבא, רישיונות נהיגה ורישיונות לנשיאת נשק. לעזרתו של יערי עמדו מנהלי בתי-דפוס שהיו חברי "ההגנה", כולל בית-הדפוס הממשלתי, בעלי צינקוגרפיות ומומחים לחותמות. חברי ההגנה שעבדו במוסדות ממשלתיים או צבאיים סיפקו לו טפסים משרדיים ודגמים של חותמות. כל אלה הועתקו ויצרו מגוון רחב של תעודות ואישורים לצורכי הש"י, לפעילי "ההגנה" ולפעילי העלייה ותנועת הבריחה באירופה. בתקופת תנועת המרי העברי הכינה המחלקה תעודות כיסוי לפעילי "ההגנה" ולמנהיגי היישוב, שנרדפו על ידי שלטונות המנדט הבריטי.
במחלקת המודיעין של צה"ל
לאחר הקמת מדינת ישראל נתמנה יערי למפקד ענף 13 של מחלקת המודיעין (ממ"נ) של צה"ל (לימים – אגף המודיעין). הייתה זו יחידה שיועדה למבצעים מיוחדים בארצות האויב. בעוד מלחמת העצמאות בעיצומה ראה דוד בן-גוריון לנכון כי הש"י יעבור מפעילות מחתרתית למסגרת ממלכתית. ב-30 ביוני 1948 פורק הש"י ובמקומו הוקמו הארגונים הבאים:
במרץ 1949 מונה למפקד ש"מ 8 במחלקת המודיעין, מעבדת המודיעין המרכזית ובית דפוס, ויחידה שעסקה בפיתוח טכנולוגי.
פרשת האשמות הכזב נגד אבא חושי
איסר בארי, שהיה ראש הש"י בעת הקמת המדינה ומונה לראש מחלקת המודיעין הראשון בצה"ל בדרגת סגן-אלוף (דרגה שהייתה בכירה באותה עת בטרם נוצרו דרגות אלוף-משנה ותת-אלוף), כשל במילוי תפקידו והשתמש לרעה בסמכויותיו. ב-30 ביוני 1948 הוצא להורג ביוזמתו קצין צה"ל מאיר טוביאנסקי שנחשד על ידו בריגול. ב-18 בנובמבר נרצח בהוראתו עלי קאסם, ערבי בעל נכסים ששיתף פעולה עם הקק"ל והש"י ברכישת קרקעות. קאסם נחשד על ידי בארי באיסוף מידע כדי להעבירו לכוחות הערביים במטרה לטהר את שמו בעיניהם והא הורה להורגו.
ביוני 1949 פנה בארי לדוד בן-גוריון בשתי האשמות נגד ראש העיר חיפה אבא חושי – האחת, שהסתיר מטען נשק שהיה מיועד להגיע לידי "ההגנה", והשנייה, שבשבת השחורה הוזהר חושי מראש על ידי הבריטים ועל כן לא נמצא בחיפה. שתי טענות אלה נבדקו בהוראת בן-גוריון ושתיהן נמצאו שקריות. בארי התעקש שיש להמשיך לחקור את מעשיו של חושי, וטען כי יש בידיו מברקים שבהם מסר מידע לצבא הבריטי. מברקים אלה היו מזויפים ונוצרו על ידי חיים יערי, שהיה כפוף לאיסר בארי, בהוראתו של בארי. מצפונו של חיים יערי הציק לו בשל הזיוף והוא סיפר על כך לאיסר הראל. לימים סיפר על כך הראל:
בסופו של דבר הודח איסר בארי מתפקידו ודרגתו נשללה ממנו; בינואר 1949 הועמד איסר בארי לדין צבאי והורשע בחריגה מסמכות על הריגת עלי קאסם ונגזרה עליו פרישה מהצבא ללא הורדה בדרגה. בנובמבר 1949 הורשע בארי בבית המשפט המחוזי בתל אביב בהריגת מאיר טוביאנסקי ונדון למאסר של יום אחד. בהמלצת בן-גוריון חנן הנשיא חיים ויצמן את בארי "מתוך ידיעה והערכה של השירות הארוך והמסור אשר איסר בארי הקדיש להגנת הארץ".
במוסד
ב-13 בדצמבר 1949 הטיל דוד בן-גוריון על ראובן שילוח, שהיה יועץ לתפקידים מיוחדים במשרד החוץ, להקים את "המוסד לריכוז ותיאום פעולות המודיעין" ולעמוד בראשו, אולם בשנה הראשונה לקיומו שימש המוסד כגוף לתיאום בין שירותי המודיעין והביטחון בישראל והיה חסר סמכויות ביצועיות לאיסוף מודיעין בחוץ לארץ. ב-8 בפברואר 1951 החליט בן-גוריון על הפיכת המוסד לרשות עצמאית לביון בעלת סמכויות לאיסוף מודיעין מחוץ לישראל, חיים יערי הועמד בראש הרשות. ב־2 במרץ 1951 הנחה בן-גוריון את ראובן שילוח להקים במסגרת המוסד גוף מרכזי שיאחד את כל פעילות המודיעין בחו"ל. הנחיה זו הביאה להקמתו של "המוסד המרכזי למודיעין וביטחון", שבהמשך הוחלף שמו ל"המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים". הוחלט כי המחלקה המדינית תמשיך לפעול רק בעניינים שמשרד החוץ מופקד עליהם, עניינים מדיניים ודיפלומטיים. חיים יערי הפך לאחד מראשי המוסד והיה ראש אגף האיסוף בו.
חיים יערי נפטר בשנת 1986 והוא בן 71 שנים.
שיגור רקטות פלסטיניות לעבר ישראל
ירי הרקטות נחשב ואף הוכרז על ידי האומות המאוחדות והאיחוד האירופי כפעולות טרור. ארגוני זכויות האדם אמנסטי אינטרנשיונל ומשמר זכויות האדם מגדירים את ירי הרקטות כפשעי מלחמה.
על מנת להתגונן מפני הרקטות הותקנה מערכת צבע אדום, תחילה ברחבי כל ערי מחוז הדרום ובהמשך בכל הישובים בארץ. ב-2006 החל פיתוחה של מערכת כיפת ברזל. זמן קצר לאחר שנפרסה המערכת בבאר שבע ואשקלון באביב 2011 היא יירטה את הרקטה הראשונה שלה בהצלחה. מאז יירטה כיפת ברזל בהצלחה אלפי רקטות.
במרבית הפעמים, כאשר מתקפות הרקטות מתחזקות, מגיבה ישראל להתקפות בסיכולים ממוקדים ומבצעים צבאיים: מבצע קשת בענן (מאי 2004), מבצע ימי תשובה (2004), מבצע גשם ראשון (2005), מבצע גשמי קיץ (2006), מבצע חורף חם (2008), מבצע עופרת יצוקה (2009), מבצע עמוד ענן (2012), מבצע צוק איתן (2014), מבצע חגורה שחורה (2019), מבצע שומר החומות (2021) מבצע עלות השחר (2022) ומבצע מגן וחץ (2023).
סקירה
התקפות של רקטות מתוצרת פלסטינית על ישראל החלו ב-2001, בעת שהאינתיפאדה השנייה הייתה בעיצומה. מאז תחילת ההתקפות פגעו בדרום ישראל כ-4,800 רקטות, יותר מ-4,000 מהן שוגרו אחרי תוכנית ההתנתקות באוגוסט 2005. טווח הרקטות משתנה וגדל עם הזמן, רקטת קסאם מסוגלת להגיע למרחק של כ-10 קילומטר מרצועת עזה בעוד שרקטת גראד 122 מ"מ משופרת מסוגלת להגיע למרחק של כ-40 קילומטר מרצועת עזה. לארגוני הטרור ישנן גם רקטות בעלות טווח של למעלה מ-70 ק"מ המכסה גם את ערי גוש דן. בנוסף לרקטות יורים הפלסטינים פצצות מרגמה על יישובי עוטף עזה הסמוכים לגבול ועל כוחות הביטחון המאבטחים את ציר הוברס. הרקטות ברובן נכנסות לרצועה בהברחה דרך סיני ל-רשת המנהרות שבגבול מצרים בדרום רצועת עזה.
יש אנליסטים הרואים בהתקפות הרקטות כהתרחקות הפלסטינים מפיגועי התאבדות, שהייתה בעבר השיטה העיקרית של הפלסטינים לתקוף את ישראל, ואימוץ טקטיקות מלחמה מתקדמות.
ארגונים תוקפים
הקבוצות העיקריות האחראיות לתקיפות הן החמאס, הג'יהאד האסלאמי, החזית העממית לשחרור פלסטין, ועדות ההתנגדות העממית, הפת"ח והחזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין.
על פי הערכה של מרכז המידע למודיעין ולטרור בישראל ב-2007, ההתפלגות של הרקטות ששוגרו מרצועת עזה לפי יורה היו: 34% הג'יהאד האסלאמי, 22% חמאס, 8% פת"ח, 6% ההתנגדות העממית והשאר לא ידוע.
היסטוריה
כבר בשנת 2000 החל ירי של פצצות מרגמה אל עבר יישובי גוש קטיף ומאוחר יותר אל יישובי עוטף עזה.
2001–2006
בתקופה זו נורו מרבית הרקטות, שהיו מדגמי קסאם, לכיוון שדרות, העיר הישראלית הקרובה ביותר לרצועת עזה. נגרם נזק רב לאזרחי העיר, לבתים ולרכוש וכן נגרמו טראומות נפשיות של התושבים והגירה מן העיר לכיוון המרכז והצפון. כ-90% מאזרחי העיר חוו רקטות שנפלו ברחוב שלהם או אף בביתם.
באוגוסט 2005 ביצעה את ישראל את תוכנית ההתנתקות וצה"ל פינה את כל רצועת עזה, לרבות ציר פילדלפי. בעקבות כך התגברו באופן ניכר הברחות אמצעי הלחימה במנהרות ההברחה של רצועת עזה, לרבות ברקטות ארטילריות תקניות קטלניות יותר מהקסאם.
2007
ב-5 בינואר נורתה רקטה מסוג גראד לעבר אשקלון משכונת אל-עטטרה שבצפון רצועת עזה, בהתקפה לא נפגע איש אך נגרם נזק רב לאזור בו פגעה הרקטה. ב-7 באוקטובר נטלו ועדות ההתנגדות העממית אחריות על ירי רקטה מסוג גראד שפגעה בבית בנתיבות. עם זאת, במהלך 2007 ירי רקטות מרצועת עזה היה נדיר.
2008–2009
בינואר 2008 נפרץ הגבול בין עזה למצרים (ציר פילדלפי) על ידי החמאס, הפריצה אפשרה לחמאס להבריח רקטות לטווח ארוך יותר ובכך לפגוע ביותר בתים ואזרחים.
במחצית השנה הראשונה של 2008 ירי הרקטות עלה להיקף של כ-100 רקטות בכל חודש, מרבית הרקטות נורו לעבר אשקלון. בין 19 ביוני ל-19 בדצמבר ב-2008 נכנסה לתוקף הפסקת אש בתיווכה של מצרים, במהלך תקופת הפסקת האש נורו לעבר ישראל רק כמה עשרות רקטות קטנות, ירידה ניכרת ממחצית השנה הראשונה של 2008.
ב-2009 החלו לדווח על פצצות זרחן לבן ששולבו ברקטות שנורו לעבר ישראל ומד"א נערך לטפל בנפגעים מפצצת הזרחן.
בסוף 2008, בעקבות ירי כבד של רקטות אל עבר ישראל, פתחה ישראל במבצע עופרת יצוקה. המבצע נפתח בהפצצה מסיבית על מטרות טרור ובה נהרגו כ-300 מחבלים. המשך המבצע כלל גם כניסה קרקעית ותקיפות מהים. במהלך המבצע נהרגו כ-1,160 פלסטינים, ונגרם נזק כבד לתשתיות ברצועה. ישראל סבלה מירי מאות רקטות, כולל מטחים על באר שבע ואשדוד. ב-18 בינואר 2009 הודיעה ישראל על הפסקת אש חד-צדדית ומעט זמן לאחר מכן הודיעו החמאס והג'יהאד האסלאמי כי הם יחדלו מלשגר רקטות למשך שבוע, בתום השבוע שבו חדלו החמאס והג'יהאד האסלאמי משיגור רקטות הם המשיכו לשגר פצצות מרגמה ורקטות מדי יום עד פברואר של אותה שנה. ב-21 בינואר 2009 השלימו כוחות צה"ל את נסיגתם מרצועת עזה ובכך תם המבצע על פי הרשויות בישראל, במהלך מבצע עופרת יצוקה נורו 571 רקטות ופצצות מרגמה לעבר ישראל ומתוכן רק 205 הגיעו אל יעדן.
2010
על פי הדו"ח השנתי של השב"כ שגרו הפלסטינים 150 רקטות ו-215 פצצות מרגמה לעבר ישראל במהלך 2010, זוהי ירידה ניכרת מ-2009 שבה שוגרו לעבר ישראל 569 רקטות ו-289 פצצות מרגמה. בדו"ח פורסם גם כי איראן הצליחה להבריח 1,000 פצצות מרגמה ו-100 רקטות קצרות טווח לעזה דרך ישראל במהלך 2010. השב"כ גם הזהיר בדו"ח כי מדבר סיני הפך ל"חצר האחורית של החמאס" מכיוון שבמהלך 2010 אוחסנו בסיני מאות רקטות וכלי נשק.
ב-30 ביולי פגע גראד בלב העיר אשקלון, איש לא נפגע פיזית אך שניים סבלו מחרדה ומכוניות ומבנים נפגעו מהפיצוץ.
2011
במהלך 2011 נורו 680 רקטות ופצצות מרגמה מרצועת עזה לעבר דרום ישראל. בסוף 2010 הצהיר הג'יהאד האסלאמי כי בכוונתו להפסיק באופן זמני את ירי הרקטות לעבר ישראל החל מ-2011, עם זאת ב-7 בינואר 2011 נטל הג'יהאד האסלאמי אחריות לשיגור פצצת מרגמה אשר פצעה שלושה עובדים חקלאיים. ב-12 בינואר הצהיר הג'יהאד האסלאמי בשנית כי הוא יפסיק את ירי הרקטות באופן זמני.
ב-2 בינואר נחשף כי שני ערבים ממזרח ירושלים, שהיו עובדי הקונסוליה הכללית של בריטניה בישראל, נעצרו בחשד לתכנון ירי טיל לעבר אצטדיון טדי במהלך משחק כדורגל ובכך לפגוע בשחקנים ובאלפי הצופים, יום למחרת הואשמו השניים בסחר בנשק. ב-15 במרץ עצר חיל הים הישראלי ספינה בשם "ויקטוריה" אשר הכילה טילים איראניים שנועדו להברחה לרצועת עזה.
ב-27 במרץ נפרסה סוללת מערכת כיפת ברזל לראשונה, תחילה בין הערים באר שבע ואופקים ושבוע לאחר מכן גם בעיר אשקלון. ב-7 באפריל יירטה הסוללה שבאשקלון רקטה לראשונה, הרקטה הייתה מסוג גראד ושוגרה מרצועת עזה לעבר אשקלון.
2012
בינואר 2012 נורו שתי פצצות מרגמה מרצועת עזה לכיוון המועצה האזורית אשכול. הפצצות נחתו בשטח פתוח ובכך לא גרמו לנפגעים או לנזק אך הכילו בתוכן זרחן לבן ששימש כחומר לחימה כימי, ראש המועצה האזורית הגיש תלונה רשמית לאו"ם וציין כי אמנת ז'נבה אוסרת על שימוש בזרחן לבן נגד אזרחים.
ב-24 באוקטובר נורו לעבר ישראל מרצועת עזה כ-65 רקטות אשר פגעו באישה, שלושה עובדים זרים ושוטר וגרמו לכמה אנשים התקף חרדה.
בעקבות ירי הרקטות הכבד בנובמבר פתחה ישראל במבצע עמוד ענן להקטנת ירי הרקטות. המבצע החל ב-14 בנובמבר 2012 והסתיים ב-21 בנובמבר 2012. המבצע החל עם הריגתו של אחמד ג'עברי, מפקדה בפועל של הזרוע הצבאית של החמאס. במהלך המבצע נערכו אלפי תקיפות על יעדים ברצועת עזה, ובמקביל נורו מרצועת עזה אלפי רקטות לעבר יישובי הדרום ולראשונה בוצע ירי גם לעבר ערי המרכז בהן ראשון לציון, תל אביב וירושלים. לפי דובר צה"ל, במהלך המבצע פגע צה"ל בלמעלה מ-1,500 מטרות והרג כ-30 פעילי טרור בכירים, ומנגד נורו על ישראל 1,506 רקטות, כאשר 421 מתוכן יורטו על ידי מערכת כיפת ברזל. במהלך המבצע נהרגו ארבעה אזרחים ישראלים ושני חיילים, כתוצאה מפגיעת רקטות. אזרח נוסף שנדרס בעת שרץ למרחב מוגן בקריית מלאכי ונפצע קשה, נפטר מפצעיו כשנה וחצי לאחר המבצע.
2013
מבצע עמוד ענן אשר התרחש בשנה הקודמת לזו השפיע עליה והביא בה לשקט יחסי, ירי הרקטות בשנה זו היה מועט מאוד. בחודש ינואר, למשל, לא נורתה אף רקטה אחת לעבר מדינת ישראל ובחודש פברואר נורתה רק רקטה אחת.
ב-21 במרץ, במהלך ביקור נשיא ארצות הברית ברק אובמה, נורו לעבר ישראל ארבע רקטות: רקטה אחת פגעה בחצר בית בשדרות וגרמה לנזק רב, רקטה שנייה נחתה באדמה בשטח פתוח במועצה האזורית שער הנגב והשתיים הנותרות נחתו ברצועת עזה. מועצת השורא של לוחמי הג'יהאד נטלו אחריות לשיגור ארבע הרקטות.
ב-2 באפריל בוצע ניסיון לשגר לעבר ישראל שתי פצצות מרגמה אך אלו נפלו בתוך רצועת עזה, בערב אותו היום שוגרה רקטה אשר נחתה במועצה האזורית אשכול. מועצת השורא של לוחמי הג'יהאד נטלה את האחריות על שיגור הרקטות. ישראל הגיבה על שיגור הרקטות גם בליל 2 באפריל בתקיפה אווירית על שתי מטרות בעזה.
ב-3 באפריל נורו מרצועת עזה שתי רקטות לעבר שדרות בשעות הבוקר במכוון לפגוע בילדים אשר יוצאים לבית ספרם. רוברט סרי, נציג האו"ם במזרח התיכון, גינה את הירי וקרא לישראל לנהוג באיפוק.
ב-4 באפריל נורו רקטה ושלוש פצצות מרגמה לעבר ישראל, הרקטה נחתה בשטח פתוח במועצה האזורית אשכול ופצצות המרגמה נחתו ברצועת עזה.
2014
ככלל, בשנה זו נורה מספר הרקטות הגדול ביותר לעבר ישראל בהיסטוריה, כ-4,500 רקטות (כ-4,000 מהן נורו במהלך מבצע צוק איתן).
חודש ינואר היה שקט יחסית ובמהלכו נורה רק מספר מצומצם של רקטות, בסך הכל בחודש זה נורו לעבר מדינת ישראל 22 רקטות ו-4 פצצות ב-12 התקפות. התקפות רקטות נוספות בחודש זה התרחשו ב-13, ב-16, ב-30 וב-31 בינואר.
חודש פברואר היה אף שקט יותר מהחודש הקודם לו וירי הרקטות בו היה מצומצם, בסך הכל בחודש זה נורו לעבר מדינת ישראל תשע רקטות ב-7 התקפות. ב-6 וב-8 בפברואר התרחשו שלוש התקפות רקטות לעבר הדרום, ולא דווח על נפגעים או נזק. ב-10 בפברואר נורו שתי רקטות לעבר מדינת ישראל, בתגובה לכך הגיב צה"ל בתקיפה אווירית על משגר רקטות תת-קרקעי במרכז רצועת עזה. בערב 14 בפברואר שוגרו שתי רקטות מרצועת עזה לעבר מדינת ישראל, רקטה אחת נפלה במועצה האזורית אשקלון ורקטה שנייה במועצה האזורית אשכול, לא נגרם נזק.
בחודש אפריל ירי הרקטות לעבר מדינת ישראל נחלש במיוחד לעומת החודש הקודם, בסך הכל נורו לעבר מדינת ישראל 19 רקטות ו-4 פצצות מרגמה ב-14 התקפות. ב-1 באפריל נורו לעבר ישראל שלוש רקטות, וכולן יורטו על ידי כיפת ברזל. במהלך 3 באפריל נורו לעבר ישראל כ-5 רקטות אך כולן נחתו ברצועת עזה. התקפות נוספות אירעו במהלך שאר החודש, כאשר מרבית הרקטות יורטו על ידי כיפת ברזל בעוד השאר נפלו בשטחים פתוחים.
בחודש מאי ירי הרקטות היה נדיר במיוחד, בסך הכל נורו לעבר מדינת ישראל 4 רקטות ו-3 פצצות מרגמה ב-5 התקפות. ב-21 במאי נורו לעבר כוחות צה"ל בגבול רצועת עזה עשרות פצצות מרגמה אם כי לא נגרם נזק. שאר ההתקפות אשר התבצעו בחודש זה לא גרמו לנזק.
בחודש יוני גבר ירי הרקטות, בסך הכל נורו לעבר מדינת ישראל כ-53 רקטות ופצצות מרגמה ב-17 התקפות. ההתקפות בחודש זה גרמו לנזקים ענקיים, לנפגעים פיזיים מועטים אך לנפגעי חרדה רבים. חודש זה, יחד עם תחילת חודש יולי, הוביל למבצע צוק איתן. ב-28 ביוני נורו 2 רקטות מרצועת עזה אשר פגעו במפעל בשדרות וגרמו לשרפה גדולה, איש לא נפגע אך המפעל ומפעלים סמוכים לו נשרפו עד היסוד. במהלך 30 ביוני נשמעו לאורך כל הלילה אזעקות צבע אדום, רק כמה מן הרקטות יורטו על ידי כיפת ברזל בעוד השאר גרמו לנזק בינוני אך לא לנפגעים. גם שאר ההתקפות בחודש זה גרמו בעיקר לנזק אך לא לנפגעים.
מבצע צוק איתן
בתחילת חודש יולי גבר ירי הרקטות לעבר בישראל בצורה משמעותית. ב-1 ביולי נורו לעבר יישובי עוטף עזה 22 רקטות, ב-2 ביולי נחטף ונרצח נער ערבי במזרח ירושלים על ידי טרוריסטים יהודיים ומכך רק החמיר ירי הרקטות. ב-3 ביולי נורו לעבר ישראל כ-55 רקטות ופצצות מרגמה, ב-4 ביולי וב-5 ביולי ירי הרקטות התעצם והטווחו החל לגדול. ירי הרקטות לעבר ישראל נמשך גם ב-6 ביולי ובתגובה תקף צה"ל 15 מטרות טרור בדרום רצועת עזה, בתקיפות אלו הרגו מחבלי חמאס, דבר אשר הוביל להתעצמות הירי. ירי הרקטות המשיך והתעצם, בעקבות כך פתח צה"ל ב-8 ביולי במבצע צוק איתן.
הירי היווה כנשק היחיד של החמאס למול ישראל ובתחילת המבצע היו בבעלותו כ-10,000 רקטות, התקפות חיל האוויר ברצועת עזה והתעצמות הירי גרמו לחמאס לאבד את מרבית הרקטות שלו ולהישאר עם כ-2,700 בלבד. המבצע היה הקטלני ביותר שבירי הרקטות, והירי התרחב עד לגוש דן, השפלה, ירושלים, הנגב (למעט אילת) ואזור חיפה. בשל התגברות מתמדת של הירי ואיום מנהרות הטרור שברצועה נכנסו כוחות רגלים, שריון והנדסה של צה"ל לתוך רצועת עזה, ביום הראשון של הכניסה הקרקעית התגבר ירי הרקטות אם כי לאחר הגברת הפעילות הקרקעית נחלש הירי באופן משמעותי. לאחר צאת הכוחות הקרקעיים מהרצועה גבר ירי הרקטות בשנית אם כי בקירוב לתום המבצע נחלש ירי הרקטות. עד סוף המבצע נורו לעבר ישראל 4,258 רקטות – 661 מתוכן יורטו על ידי כיפת ברזל ו-3,306 נפלו בשטחים פתוחים או בנויים – ולמעלה מ-2,500 פצצות מרגמה.
2015–2018
אירועי ירי בולטים ב-2015: ב-23 באפריל, במוצאי יום העצמאות, נורו שתי רקטות מעזה לעבר שטח ישראל. רקטה אחת נחתה במועצה אזורית שדות נגב, לא היו נפגעים ולא נגרם נזק, היו אלו שתי רקטות ראשונות מתחילת 2015 ב-26 במאי נורו 4 רקטות מעזה לעבר שטח ישראל, שלוש מתוכן נפלו בשטח הרצועה ואחת בשטח ישראל בסמוך ליישוב גן יבנה. לא היו נפגעים ולא נגרם נזק. ב-18 בספטמבר 2015, לראשונה מאז מבצע "צוק איתן", נורתה רקטה אל לב העיר שדרות. הרקטה לא גרמה לנפגעים, אך גרמה לנזק קל לאוטובוס. ב-29 בספטמבר נורו רקטות לאזור אשדוד וחוף אשקלון.
בדצמבר 2017 חלה הסלמה בירי הרקטות מרצועת עזה.
2018
סך הכל שוגרו כ-1,193 רקטות ופצצות מרגמה לשטח ישראל בשנת 2018.
2019
ב-2019 בוצעו 1,295 שיגורים בוצעו מרצועת עזה לעבר שטח מדינת ישראל – 729 מתוכם נורו לעבר שטח פתוח. כ-566 רקטות נורו לעבר שטח מערכת כיפת ברזל, שרשמה 478 יירוטים, המהווים כ-85 אחוזים מסך השיגורים לעבר שטח בנוי, וכ-88 רקטות פגעו בשטחים בנויים. כ-93% מהשיגורים בוצעו במסגרת ימי קרב, ובתגובה להם תקף צה"ל בשנת 2019 כ-900 מטרות.
2021
ב-24 באפריל, שיגר חמאס 36 רקטות מרצועת עזה לעבר יישובי עוטף עזה.
ב-10 במאי, במהלך יום ירושלים כ"ח באייר התשפ"א שיגר ארגון הטרור חמאס למעלה מ-150 רקטות לעבר ישראל, וביניהן 7 רקטות שנורו לירושלים. בעקבות שיגור הרקטות, החל מבצע שומר החומות. במהלך המבצע, שנמשך שנים-עשר ימים, נורו לישראל כ-4,360 רקטות מרצועת עזה. רוב הרקטות נורו לעבר עוטף עזה והערים הקרובות אליה, אך נורו גם מטחים לעבר גוש דן, השרון והשפלה. אף על פי שרוב הרקטות יורטו על ידי מערכת כיפת ברזל, חלק מהרקטות גרמו נזק כבד לאזורים ציבוריים, מבנים ורכוש פרטי. מאות אזרחים נפצעו ונרשמו 11 הרוגים כתוצאה מפיגועות ישירות ורסס. מדובר בירי הרקטות הכבד ביותר בלחימה בעזה.
ב-16 באוגוסט בשעה 13:32, נרשם השיגור הראשון מרצועת עזה לאחר מבצע שומר החומות. הרקטה, שנורתה על ידי הג'יהאד האסלמי, יורטה מעל אזור העיר שדרות.
2022
ב־18 באפריל בסביבות 20:22 שוגרה רקטה לעבר עוטף עזה, אזעקת צבע אדום הופעלה בקיבוצים כיסופים ועין השלושה וכיפת ברזל יירטה את הרקטה ששוגרה. בתגובה צה"ל תקף יעדי טרור ברצועת עזה באותו הלילה.
ב־20 באפריל התרעת צבע אדום הופעלה בעיר שדרות וביישובים איבים וניר עם שבמועצה האזורית שער הנגב. הרקטה נחתה בחצר בית בשדרות ולא התפוצצה. צה"ל הגיב בתקיפה אווירית בעזה באותו הלילה.
בין 5 ל־7 באוגוסט בתגובה למבצע עלות השחר שיגר ארגון הטרור הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני כ־1,100 רקטות לעבר ישראל. כ־200 רקטות כשלו והתפוצצו בשטח רצועת עזה, ואף הרגו פלסטינים בפגיעתן. כיפת ברזל יירטה כ־380 שיגורים ב־96% הצלחה.
ב־3 בנובמבר, בשעה 21:10, יורטה רקטה שנורתה לעבר כיסופים, נירים ועין השלושה.
2023
ב־27 בינואר, בתגובה לחיסול שני בכירי חמאס בג'נין, שוגרו שתי רקטות לעבר ישראל. צה"ל תקף בתגובה אתר צבאי תת-קרקעי לייצור רקטות של חמאס הממוקם במע'אזי, במרכז רצועת עזה ומחנה צבאי של חמאס בצפון רצועת עזה. במהלך התקיפה ברצועה זוהו שלושה שיגורים משטח רצועת עזה. שיגור אחד יורט על ידי לוחמי ההגנה האווירית, שיגור נוסף נפל בשטח פתוח ושיגור שלישי נפל בשטח רצועת עזה.
ב־2 בפברואר יורטה רקטה אחת ששוגרה לעבר ישראל. באותו הלילה צה"ל תקף בתגובה אתר ייצור ואחסנת חומרי גלם כימיים המשמש את מערך הייצור הרקטי של חמאס ואתר לייצור אמצעי לחימה, הממוקמים שניהם במרכז רצועת עזה. במהלך התקיפה, בסביבות השעה 02:30, נשמעו אזעקות צבע אדום בשדרות, איבים וניר עם, כשעה לאחר מכן נשמעו אזעקות גם באזור כפר עזה. הרקטות נפלו בשטחים פתוחים ללא נפגעים או על נזק.
ב־11 בפברואר יורטה רקטה שנורתה לעבר המועצה האזורית שער הנגב. יומיים לאחר מכן תקף צה"ל בתגובה אתר תת-קרקעי לייצור חומרי גלם רקטיים של חמאס במרכז רצועת עזה, לאחר התקופה שוגרו ארבע רקטות לעבר שדרות, מתוכן שלוש התפוצצו באוויר ואחת נפלה בשטח פתוח. לאחר מכן תקפו טנקים של צה"ל עמדות צבאיות של ארגון הטרור חמאס בגבול רצועת עזה.
ב־7 באפריל נורו לפנות בוקר מרצועת עזה עשרות רקטות לעבר עוטף עזה.
ב-8 באפריל נורו בשעה 22:15, 3 רקטות מסוריה לעבר דרום רמת הגולן. אחת נפלה בשטח סוריה, אחת בשטח ירדן ואחת בשטח פתוח.
ב-9 באפריל בשעה 2:40 לפנות בוקר נורה מטח של 3 רקטות מסוריה לעבר היישובים נטור ואבני איתן בדרום רמת הגולן. 2 רקטות נפלו בשטח פתוח ואחת יורטה על ידי לוחמי כיפת ברזל. חטיבת אל-קודס לקחה אחריות על מטח הרקטות.
ב-9 במאי נפתח מבצע מגן וחץ, יום לאחר מכן ב-10 במאי שוגרו מטחי רקטות לעבר ישראל מהדרום ועד לגוש דן. עד להפסקת האש שהושגה לאחר שבועיים, נורו כאלפיים רקטות לעבר ישראל. ב-11 במאי נהרגה אישה כבת שמונים ו-10 נוספים נפצעו ברחובות כתוצאה מרקטה שנפלה בבניין, ב-13 במאי שלושה פועלים עזתים שעבדו בישראל נפגעו מרקטה סמוך לשוקדה, פועל אחד נהרג, והשניים האחרים נפצעו קשה ובינוני.
ג'רי היידנרייך
ג'רום אלן "ג'רי" היידנרייך (באנגלית: Jerôme Alan "Jerry" Heidenreich; 4 בפברואר 1950 - 18 באפריל 2002) היה שחיין אמריקאי. היה אלוף אולימפי בעל 4 מדליות אולימפיות מהן 2 זהב ושיאן עולם.
שיגור רקטות פלסטיניות לעבר ישראל
מאפייני ירי הרקטות
חאלד ג'עברי, מפקד גדודי חללי אל-אקצא, אמר כי קבוצת גדודי אל-אקצא עושה שימוש ב-Google Earth על מנת לקבוע מטרות. ירי הרקטות מעת לעת מתרחש בשעות הבוקר המוקדמות, בזמנים שבהם הולכים ילדים לבית ספרם, על מנת לפגוע בכמה שיותר אזרחים.
ג'רי היידנרייך
ביוגרפיה
היידנרייך נולד בטלסה, אוקלהומה. הוא החל לשחות בגיל 6. התאמן בהדרכתו של דון איסטרלינג בארלינגטון, טקסס. בהמשך למד ושחה באוניברסיטת סאות'רן מתודיסט שבדאלאס (SMU).
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בסנטיאגו דה קאלי קולומביה בשנת 1971 זכה היידנרייך ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב בשלושת משחי השליחים ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.30 שניות.
באליפות המכללות בשחייה של ארצות הברית (NCAA) שנערכה בשנת 1972 זכה היידנרייך במדליית זהב במשחה ל-220 יארד חופשי.
שיגור רקטות פלסטיניות לעבר ישראל
מאפייני ירי הרקטות
ירי הרקטות נעשה מאזורים מאוכלסים תוך שימוש באזרחים כמגן אנושי. ב-2011 נכתב באתר ynet כי "ארגוני הטרור בעזה בוחרים לירות מהאזורים העירוניים בידיעה שצבא ההגנה לישראל יימנע מלתקוף מחשש לפגוע באזרחים. הרג האזרחים בעזה גם משרת את מטרותיהם של המחבלים שטוענים שישראל מבצעת פשעי מלחמה בעזה".
ג'רי היידנרייך
ביוגרפיה
באולימפיאדת מינכן (1972) זכה היידנרייך ב-4 מדליות, 2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם דייב אדגר, ג'ון מרפי ומארק ספיץ בשיא עולם חדש של 3:26.42 דקות, לפני ברית המועצות (3:29.72 דקות) ומזרח גרמניה (3:32.42 דקות) כשחיין שלישי הוא שחה את המשחה ב"זינוק שליחים" בתוצאה המהירה באולימפיאדה - 50.78 שניות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא עולם חדש נוסף של 3:48.16 דקות, לפני מזרח גרמניה (3:52.12 דקות) וקנדה (3:52.26 דקות) כשחיין אחרון הוא שחה את סגנון החופשי ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 51.67 שניות. מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 51.65 שניות, אחרי ספיץ שקבע שיא עולם חדש של 51.22 שניות ולפני ולדימיר בור מברית המועצות (51.77 שניות) ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.74 שניות, אחרי ספיץ שקבע שיא עולם חדש של 54.27 שניות וברוס רוברטסון מקנדה (55.56 שניות).
ב-18 באפריל 2002 שם קץ לחייו היידנרייך בפריז, טקסס.
שיגור רקטות פלסטיניות לעבר ישראל
מאפייני ירי הרקטות
בתחילת העשור השני של המאה ה-21 בנו ארגוני הטרור הפלסטיניים בראשות חמאס משגרים מוטמנים רבים המופעלים בשלט רחוק או על ידי שעון עצר ("טיימר"). המשגר המוטמן הוא בור מסווה באדמה המכוסה בכיסוי כלשהו שבתוכו משגר רב-קני המכיל מספר רקטות. השימוש במשגר מוטמן מקשה על איתור המשגר טרם הפעלתו והיותו מופעל מרחוק מונע פגיעה במפעיל מירי התגובה על המשגר.
רקטות בשימוש
השימוש של הפלסטינים בירי תלול מסלול נועד לעקוף את גדר המערכת סביב רצועת עזה שהקשתה באופן ניכר על הוצאת פיגועי התאבדות מרצועת עזה לישראל. הירי תלול מסלול החל בירי מרגמות על יישובי גוש קטיף והמשיך לירי מעבר לגדר המערכת. מאחר שטווח המרגמות הנפוצות מוגבל לכמה קילומטרים, הן כמעט שלא היוו איום על יישובים מחוץ לרצועת עזה ועוטף עזה. לכן הצטיידו הפלסטינים ברקטות, שלהן טווח גדול יותר.
הרקטה הארטילרית הפלסטינית הראשונה פותחה על ידי החמאס ב-2001 ונקראת קסאם. הדגמים הראשונים של הקסאם היו פרימיטיביים, לא-תקניים ומועדים לתקלות. הקסאמים יוצרו במחרטות מעמודי תמרורים וכללו חומר נפץ לא-תקני. משקלן היה 5 ק"ג וטווח הירי מספר ק"מ. בהמשך השתכללה הרקטה ורקטת קסאם מדור שלישי הייתה כבדה יותר (9 ק"ג) וטווח של 10 ק"מ. גם הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני פיתח רקטה משלו, ולה קרא אל-קודס. רקטה זו פותחה על סמך הניסיון מהקסאם והייתה כבדה ובעלת טווח של 13–16 ק"מ. ארגוני טרור אחרים פיתחו אף הם רקטות דומות. רקטות אלה היו בשימוש בעיקר בשנים 2001–2005. התקשורת הישראלית כינתה את כל הרקטות האלה בשם הגנרי "קסאם".
אחרי ביצוע תוכנית ההתנתקות ונסיגת צה"ל מציר פילדלפי ב-2005 החלו ארגוני הטרור הפלסטינים, ובעיקר חמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני בהברחת רקטות 122 מ"מ מדגמי גראד ו"גראד משופר" (בתקשורת בדרך כלל לא מבחינים ביניהן). רקטות הגראד הרגילות היו בעלות טווח של כ-18 ק"מ, משקל 66 ק"ג וראש קרבי של 23 ק"ג חומר נפץ. לרקטות הגראד המשופרות היה טווח של כ-40 ק"מ. רקטות אלו הן ארוכות טווח, קטלניות, אמינות ויעילות יותר מהרקטות הפלסטיניות. מאחר שבשנים 2006–2009 הוברחו רקטות גראד רבות לתוך רצועת עזה, ייצור הקסאמים הנחותים פסק כמעט לחלוטין, ועיקר הירי היה של גראדים. הגראדים כוונו בעיקר אל שדרות ואשקלון. במבצע עופרת יצוקה שיגרו הפלסטינים רקטות גראד משופרות גם לעבר אשדוד ובאר שבע.
אחרי מבצע עופרת יצוקה החל חמאס להבריח לרצועת עזה רקטות סוריות ואיראניות תקניות כבדות וארוכות טווח, שיכולות לפגוע גם בגוש דן. רקטות אלה כוללות את הפג'ר 5 ו-M302. במקביל פיתחו הפלסטינים רקטות ארוכות טווח מדגם M-75 שהיא גרסה מקומית לפג'ר, אך בעלת רש"ק קל יותר ואמינות פחותה. שימוש ברקטות אלה נעשה לראשונה במבצע עמוד ענן ב-2012. במהלך מבצע צוק איתן נעשה שימוש ברקטות שהצליחו להגיע למקומות רחוקים במיוחד מרצועת עזה, כדוגמת חדרה, וככל הנראה רקטות אלו היו מסוגי פג'ר 5, M-75, J-80, R-160 ו-M-302.
ביצורים ומקלטים
אמצעי ההגנה המרכזי מהתקפות רקטות הוא מקלט. על פי הוראות פיקוד העורף יש להיכנס למרחב מוגן מהר ככל האפשר מרגע הישמע האזעקה ושם לשהות במשך כעשר דקות אחרי תום האזעקה. כיום מרבית המקלטים הם ממ"דים (מרחב מוגן דירתי) או מקלטים רגילים. במוסדות חינוכיים המקלטים הם בדרך כלל תת-קרקעיים ובמרבית בתי הספר כיום משמשת כיתת הלימוד עצמה גם כמרחב מוגן. בנוסף, קיימים מקלטים ציבוריים אשר נמצאים בדרך כלל בסמוך לגני שעשועים ומרכזי בילוי שאליהם ניתן להתפנות במקרה כאשר רחוקים מהבית, מרבית המקלטים הללו הם תת-קרקעיים.
כדי להתגבר על המחסור במקלטים ועל כך שבשדרות מרווח הביטחון הוא 15 שניות מאז שמתחילה האזעקה, פוזרו ברחבי שדרות ועוטף עזה מבני בטון מזוין קטנים הנקראים "מיגוניות". המיגונית היא מעין מקלט נייד וקטן. מיגוניות פוזרו ליד תחנות אוטובוס ובמקומות ציבוריים אחרים.
במרץ 2008 הובאו לישראל כ-120 אוטובוסים ממוגנים לעיר שדרות ולערים הסמוכות בעקבות הערכת משרד הביטחון כי רוב הפציעות ומקרי המוות הנגרמים מרקטות הן רסיסים המתפוצצים מחלונות אוטובוסים. בינואר 2009 מוגנו כל בתי הספר בשדרות. במרץ 2009 חנכה הקרן הקיימת לישראל מרכז בילוי ממוגן לילדים בשווי $1,500,000 במטרה לספק מרכז בילוי בטוח לילדים בעת התקפת רקטות.
צבע אדום
מערכת כריזה בשם "שחר אדום" הותקנה בשנים 2003–2004 בשדרות ולאחר מכן בערים נוספות בדרום ולאחר מכן הוחלפה במערכת "צבע אדום" בעקבות תלונה של תושבת העיר שדרות. מאז שהותקנה המערכת עלתה האפקטיביות שלה לדיון ציבורי כמה וכמה פעמים. המערכת מופעלת כאשר המכ"ם קולט שיגור רקטה, ואז מושמע פעמיים המשפט "צבע אדום!" בקול גברי וחזק ולאחר מכן בקול נשי ונמוך עד נפילת הרקטה. בכל אזור הדרום ההוראה היא להיכנס למרחב מוגן או מקלט כ-30 שניות מאז הפעלת צבע אדום, פרט לעיר שדרות שבה ההוראה היא לאחר כ-15 שניות מאז הפעלת צבע אדום.
כיפת ברזל
פיתוח המערכת החל ב-2006 בעקבות מלחמת לבנון השנייה ביוזמתו של שר הביטחון עמיר פרץ. המערכת הפכה למבצעית ב-2011 ורשמה יירוט בכורה ב-7 באפריל באותה שנה. המערכת נפרשה ב-3 סוללות ליד אשקלון, אשדוד ובאר שבע ורשמה יירוטים מוצלחים רבים במהלך הלחימה ברצועת עזה לאחר מבצע עופרת יצוקה והצליחה ליירט גם מטחי רקטות (כלומר, מספר רב של רקטות ששוגרו בבת-אחת) שירו הפלסטינים.
נפגעים, הרוגים ורקטות שנורו
כמה מהרקטות שנורו מרוצעת עזה החטיאו את מטרתן ונחתו בתוך רצועת עזה וגרמו למוות ופציעות של אזרחים פלסטינים. בשל הגבלות חמורות בפוליטיקה והיעדר מוחלט של עיתונות חופשית ברצועת עזה מספר הנפגעים וההרוגים מהרקטות המחטיאות אינו ידוע.
מגורי האזרחים
במאי 2007 חל גידול משמעותי בירי הרקטות מרצועת עזה על שדרות ועל כן פונו אלפי תושבים מהעיר מתוך חשש לחייהם, לדברי האו"ם עזבו את שדרות 40% מתושביה במהלך סוף חודש מאי של 2007. במהלך מבצע עופרת יצוקה ב-2008/9 עזב חלק גדול של תושבי אשקלון את העיר ועבר לאזורי המרכז והצפון. בפברואר 2009 דיווח BBC כי 3,000 מתוך 24,000 תושבי שדרות "קמו והלכו" בשל ריבוי התקפות הרקטות כלפי העיר.
מירי הרקטות נפגעו מבנים וכלי רכב רבים. מספר בתים נהרסו קשות, בעיקר מפגיעת רקטות הגראד התקניות הכבדות יותר.
פגיעה בחינוך
התקפות הרקטות על ישראל גורמות לפגיעה ניכרת בחינוך. ב-28 במאי 2007 דווח כי רק 800 תלמידים מתוך 3,000 הגיעו למוסדות החינוך בשדרות. במהלך מבצע עופרת יצוקה הושבתו בתי הספר והאוניברסיטאות בדרום בשל איומי התקפות רקטות. מוסדות חינוך רבים נפגעו מהתקפות רקטות במהלך מבצע עופרת יצוקה, ב-11 בינואר 2009 חודשו הלימודים בדרום לאחר שיפוצים ומיגון בתי הספר. במספר מקרים פגעו הרקטות במוסדות חינוך כגון גני ילדים ובתי ספר, אלה לרוב היו ריקים בעת פגיעת הרקטות.
אוניברסיטת קורדובה הפרטית
אוניברסיטת קורדובה הפרטית (בערבית: جامعة قرطبة الخاصة, באנגלית: Cordoba Private University – CPU; בעבר אוניברסיטת אל-מאמון למדע ולטכנולוגיה על שמו של הח'ליפה העבאסי השביעי, אל-מאמון) היא אוניברסיטה פרטית בסוריה. בשנת 2014 אושר לשנות את שמה לשם הנוכחי. הקמפוס הראשי של האוניברסיטה, וכן משרדי ההנהלה שלה, ממוקמים בעיר חלב שבסוריה. נוסף על כך, לאוניברסיטה יש קמפוס נוסף בעיר קמישלי, סמוך לגבול הסורי עם טורקיה.
שיגור רקטות פלסטיניות לעבר ישראל
הפרעות דחק פוסט-טראומטיות
מחקר שערכה האגודה האמריקנית לפסיכיאטריה ב-2010, מצא כי ההיארעות של סימפטומים פוסט טראומטיים בקרב אזרחים ישראליים היה בקורלציה עם קרבה לרצועה עזה וגם כי אזרחים אשר גרים בקירוב לאזורים המותקפים בתדירות גבוהה יציגו סימפטומים של ההפרעה בעוד אלו אשר אינם מתגוררים בקירוב לאזורים המותקפים לא יציגו כלל סימפטומים של ההפרעה.
אוניברסיטת קורדובה הפרטית
האוניברסיטה הוקמה במהלך שנת 2003, והיא מקיימת שיתוף פעולה אקדמי עם אוניברסיטת סנדרלנד באנגליה. האוניברסיטה מדורגת במקום ה-17 מבין כלל האוניברסיטאות בסוריה.
פקולטות האוניברסיטה
לאוניברסיטה 5 פקולטות:
שיגור רקטות פלסטיניות לעבר ישראל
מניעים
ארגוני הטרור האסלאמיסטים דוגמת חמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני מנמקים את ירי הרקטות גם בחובת ג'יהאד כנגד "האויב הציוני". בהודעות לתקשורת מצדיקים הפלסטינים את ירי הרקטות כהגנה עצמית נגד התוקפנות של ישראל ונגד המצור על רצועת עזה.
לעיתים מבוצע ירי הרקטות בתור תגובה לאירועים מדיניים או ביטחוניים בסכסוך הישראלי-פלסטיני, בעיקר אירועים בהם נפגעים פלסטינים ביהודה ושומרון, אך פעמים רבות הירי מבוצע ללא כל עילה שהיא אלא באופן קבוע ושיטתי.
חמאס
מייסד החמאס, מחמוד א-זהאר, אמר כי מטרת תקיפות הרקטות שמבצע ארגונו היא גרימה להגירה המונית מישראל ושיבוש חיי אזרחי ישראל. א-זהאר אמר על ירי הרקטות שמבצע הארגון כי על פי BBC, חמאס רואה בירי הרקטות כדבר לגיטימי מכיוון שהוא רואה בכל פלסטין שטח ערבי היסטורי ואסלאמי ובכך לדעתו ישראל כבשה את שטחיה ו"גנבה" אותם מהחמאס. דובר חמאס בפרלמנט הפלסטיני סלאח ברדוויל, אמר על ירי הרקטות כי. בנוסף, ישנם פעמים שבהן ירי הרקטות מתבצע כנקמה על מוות אזרחים פלסטינים או מחבלים פלסטינים על ידי ישראל.
ארגונים אחרים
ב-19 בינואר 2009 פרסמו גדודי חללי אל-אקצא, שהם הזרוע הצבאית של הפת"ח, הצהרה שבה הם אמרו כי ירי הרקטות לעבר מדינת ישראל ו מנגד ועדת ההתנגדות העממית הצהירו כי כל ירי רקטות המבצע על ידיהם הוא נקמה על מוות של אזרח או מחבל פלסטיני או על תקיפות אוויריות של צה"ל ברצועת עזה.
הפלסטינים
לאורך השנים התקפות הרקטות הפלסטיניות על ישראל זכו לתמיכה עקבית מהפלסטינים, למרות זאת, בסקר אחר שנערך ב-2013 נמצא כי מרבית הפלסטינים אינם תומכים בירי הרקטות. בין המתנגדים המוצהרים לירי הרקטות ניתן למנות את יו"ר הרשות הפלסטינית אבו מאזן, אשר מגדיר את הירי כפשע מלחמה ולא ככיוון אפשרי של שלום.
ישראל
בישראל, הנפגעת העיקרית מירי הרקטות, שורר קונצנזוס שרואה בהתקפות הרקטות טרור פסול ולא-לגיטימי, ומגנה אותו בחריפות רבה. הדעות לגבי הפתרון לירי הרקטות מגוונות וכוללות משא ומתן מדיני (לרבות עם החמאס), הצבת כוחות בינלאומיים, סיכולים ממוקדים נגד בכירי הטרור וחוליות שיגור, פעולה צבאית נרחבת ואף כיבוש מחדש של כל רצועת עזה.
ב-27 בדצמבר 2008, עם פתיחת מבצע עופרת יצוקה, אמר אהוד אולמרט, ראש ממשלת ישראל, בנאום לאומה כי.
באוקטובר 2012 אמר יוסף קופרווסר, מנכ"ל המשרד לעניינים אסטרטגיים, כי מאז ינואר 2012 נורו לעבר ישראל למעלה מ-800 רקטות והאשים את הג'יהאד והחמאס כתוקפים העיקריים, קופרווסר התנגד ליציאה למבצע צבאי נגד ירי הרקטות ואמר כי שום מבצע צבאי שבעולם לא ימנע מהחמאס להפסיק לירות.
מצרים
במצרים הממשל מגנה באופן כללי את ירי הרקטות מרצועת עזה, בין השאר מכיוון שהטרור האסלאמי מרצועת עזה זולג גם לחצי האי סיני ופוגע במצרים עצמם. ב-2 באוגוסט 2010 שוגרו רקטות מסיני במצרים לעבר ישראל על ידי החמאס ואיראן, העיתונות המצרית הצהירה כי ירי רקטות משטחי המצרים על ידי החמאס והארגונים אשר משתפים עמו פעולה הוא חציית קו אדום. העמדה המצרית על ירי זה היא שאיראן והחמאס נוקטים בכוח על מנת לגרום להסלמה ברחבי המזרח התיכון כולו במטרה לחבל במאמצי הפיוס הפלסטיני. ב-17 ביולי, עם התחלת הפעולה הקרקעית ברצועת עזה כחלק ממבצע צוק איתן ולאחר ניסיונות הפסקת אש רבים בתיווך מצרים, האשימה מצרים את החמאס בדם אשר עתיד להישפך בשל המשך ירי הרקטות מצידם במקום להיענות להפסקת אש.
האו"ם
ב-2007 גינה באן קי-מון, מזכ"ל האו"ם, ירי רקטות לעבר ישראל אשר התבצע מבית ספר של אונר"א. ב-18 בינואר 2009 אמר באן קי-מון כי . ב-20 בינואר 2009, במהלך ביקורו בישראל, אמר באן קי-מון על הירי הרקטות כי הוא.
ארצות הברית
ארצות הברית מגנה בחריפות את ירי הרקטות ורואה בו טרור לא-לגיטימי. בהודעות הגינוי שלה לירי הרקטות מדגישה ארצות הברית כי ל"ישראל יש זכות להגן על עצמה" אך לעיתים דורשת איפוק בתגובה הצבאית ולהימנע מלפגוע באזרחים בתגובה.
ביולי 2008 אמר ברק אובמה, אשר היה אז המועמד הדמוקרטי לנשיאות, כי ב-28 בדצמבר 2008 אמרה קונדוליזה רייס, מזכירת המדינה של ארצות הברית, כי  ב-2 במרץ 2009 גינתה גם הילרי קלינטון, מזכירת המדינה של ארצות הברית, את ירי הרקטות לעבר ישראל.
יהודה ושומרון (הגדה המערבית)
התקפות מהגדה, אם יצליחו, יכולות לפגוע בקלות באזורים צפופים בישראל ולגרום לנפגעים ולנזק. זה גם אחד הטיעונים לדרישת פירוז שטחי הרשות הפלסטינית מנשק-אריאל שרון נהג להמחיש למנהיגים זרים בתצפית המכונה המרפסת של המדינה את הסיכון הביטחוני הנשקף.
לאורך השנים נעשו כמה ניסיונות של קבוצות פלסטיניות לשגר רקטות על ישראל מאזור יהודה ושומרון, מרבית הניסיונות לא צלחו. בשנת 1970 נורו קטיושות אל ירושלים מאזור כפר בתיר. בשנת 1971 התרחשה התקפת הקטיושות על פתח תקווה, מתקפת רקטות קטיושה ששוגרו מאזור דיר בלוט אל פתח תקווה. מתקפה זו גרמה למותן של שלוש נשים וילדה. כן נמנע ירי שלוש קטיושות אל ירושלים בשנת 1974.
במהלך 2002 אותרה רקטה במבצע צבאי בשכם. במהלך 2005 אותרה מעבדת נפץ בה יוצרו רקטות לצד מטעני חבלה.
בדצמבר 2005 התבצע ניסיון הירי הראשון באינתיפאדה מהגדה המערבית כאשר הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני וגדודי חללי אל-אקצא של הפת"ח שגרו רקטת קסאם לעבר ישראל מהעיר ג'נין אך היא נפלה בשטחי הרשות. ביולי 2006 אמר בכיר בגדודי חללי אל-אקצא של הפת"ח כי לארגון יש יכולות לייצר רקטות בצפון הגדה ולהפוך את הערים המרכזיות בישראל ואת נמל התעופה בן-גוריון למטרות ירי רקטות פלסטיניות. בפברואר 2010 עצרו כוחות הרשות הפלסטינית בגדה המערבית חוליית חמאס אשר תכננה לבצע שיגורי ניסיון של רקטות בגדה לעבר ישראל, הרשות העבירה את הרקטות והתחמושת אשר נתפסה לישראל. ב-22 באוקטובר 2010 נמצאה אספקת נשק עצומה של פצצות מרגמה ורקטות אשר יועדו לשיגור מיהודה ושומרון לעבר ישראל.
ב-8 במאי 2023 הועלה לרשתות החברתיות סרטון המציג לכאורה רקטה במשגר דמה רקטי שהוצב בכפר נזלת זייד שבצפון השומרון, הרקטה שוגרה לעבר היישוב שקד אך התפוצצה במקום, "גדוד אבו עיאש" של הג'יהאד האסלאמי לקח אחריות על הירי. יום לאחר מכן, בתחילת מבצע מגן וחץ אמר ראש שירות הביטחון הכללי רונן בר, כי בימי המבצע חיסל מחבלים נוספים בג'נין שהחלו לייצר מעבדות נפץ רקטיות, גם הם השתייכו לארגון הג'יהאד.
ביום ירושלים 2023 איתר השב"כ רקטה בבית חנינא שבמזרח ירושלים ועצר מחבל פלסטיני מהכפר עג'ול שבנה אותה ותכנן לשגר אותה על מצעד הדגלים.
ב-10 ביולי 2023 מחבלים טענו ששיגרו 2 רקטות מקומיות מג'נין לעבר היישוב שקד שבצפון השומרון ופרסמו סרטון של שיגור רקטה כביכול; גדודי אל-קסאם לקחו אחריות. צה"ל גילה שני משגרים ושרידי שני טילים שנורו מג'נין.
ב-11 ביולי 2023 שוגרה רקטה מאולתרת שהתפוצצה באוויר ולא גרמה לנזק בכפר פקועה שליד מעלה גלבוע והתפוצצה רקטה מאולתרת ליד המושב רם און.
מצרים
לאורך השנים נורו גם ממצרים רקטות לעבר ישראל. ירי הרקטות בוצע הן על ידי ארגונים פלסטינים (חלקם יצאו מרצועת עזה דרך ציר ה-ח') והן על ידי ארגוני הג'יהאד העולמי שהתבססו בחצי האי סיני. הירי מבוצע מחצי האי סיני והמטרה היא עיר התיירות אילת. לעיתים רקטות שנורות על אילת פוגעת גם בעיר עקבה הירדנית. ככלל, מצרים וישראל מנהלים קשרים דיפלומטיים וביטחוניים במטרה לעצור את ירי הרקטות לעבר ישראל.
ב-28 בספטמבר 2019 שוגר פגז כזליגה מהמלחמה בטרור בסיני ונפל ביישוב בני נצרים, חודשיים לאחר מכן ב-26 בנובמבר שוגר פגז נוסף כזליגה מטנק מצרי שנפל גם הוא בבני נצרים.
לבנון
התקפות רקטות על ישראל הגיעו מלבנון כחלק מהתבססות ארגוני טרור פלסטיניים בדרום לבנון – ירי הרקטות הלבנוני לעבר ישראל מתבצע משלהי שנות ה-60 של המאה ה-20. עד מלחמת לבנון הראשונה ביצעו את הירי בעיקר ארגונים של אש"ף והרקטות שנורו זכו לשם הגנרי "קטיושות".