cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי הונגריה–ליטא
היסטוריה
בשנת 1924 כוננו יחסים דיפלומטיים בין הרפובליקה של ליטא לממלכת הונגריה. בתקופה שבין מלחמות העולם יוצגה ליטא בהונגריה באמצעות שגרירותה בברלין, גרמניה, ובנוסף החזיקה קונסוליה כללית בבודפשט. מאידך, הונגריה יוצגה בליטא באמצעות שגרירותה בהלסינקי, פינלנד, ובנוסף החזיקה הייתה קונסוליית כבוד בקובנה, הבירה הזמנית של ליטא. הונגריה הכירה בליטא דה יורה ב-24 באוגוסט 1991, וב-2 בספטמבר 1991 כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים.
ג'סי סמולט
ג'סי סמולט (באנגלית: Jussie Smollett; נולד ב-21 ביוני 1982) הוא שחקן וזמר אמריקאי ממוצא יהודי. שיחק בסרטים "אלופים על הקרח" משנת 1992 ו"הורים בהזמנה" משנת 1994. ב־2015 זכה סמולט לביקורות נלהבות על גילום דמותו של ג'מאל ליון בסדרה הדרמה-מוזיקלית המצליחה "אימפריה" ברשת Fox.
ביוגרפיה
סמולט נולד בסנטה רוזה, קליפורניה, בנם של ג'ואל סמולט וג'נט (לבית האריס). יש לו שלושה אחים ושתי אחיות: ג'ייק, ג'וקוי, ג'וג'ו, ג'רני סמולט, וג'אז; אחיו הקטן ואחותו הקטנה, ג'ייק וג'רני, גם הם שחקנים. מוצאו של סמולט הוא דו-גזעי. אמו אפרו-אמריקאית ואביו יהודי. אביו נעדר מחייו במשך רוב ילדותו. המשפחה עברה להתגורר בקווינס בניו יורק כשהיה בן שנתיים, ואז ללוס אנג'לס כשהיה בערך בן שבע. סמולט סיים את לימודיו בבית הספר התיכון הקתולי פאראמוס בפרמוס, ניו ג'רזי.
קריירה
סמולט החל את קריירת המשחק שלו כילד, כשכיכב בפרסומות של רשת ארצית בניו יורק. בהמשך שיחק בסרטים "אלופים על הקרח" משנת 1992 ו"הורים בהזמנה" משנת 1994. בטלוויזיה, הוא כיכב לצד חמשת אחיו בקומדיית המצבים הקצרה "On Our Own" בשנים 1994–1995.
ב-2012, חזר סמולט למשחק עם התפקיד הראשי בסרט הלהט"ב "הרזה". הוא בהמשך התארח בסדרות "מינדי" ו"נקמה". ב-2014, לוהק סמולט לאופרת הסבון של רשת פוקס, "אימפריה" בתור ג'מאל ליון – מוזיקאי הומו שנאבק לזכות באישורו של אביו.
סמולט הוא גם זמר-יוצר; ב-2012 הוא הוציא מיני-אלבום בשם "The Poisoned Hearts Club". בפברואר 2015, הוא אישר כי חתם על חוזה הקלטות עם קולומביה רקורדס ויוציא אלבום בעתיד. סמולט היה שותף לכתיבה של השירים "I Wanna Love You" ו-"You're So Beautiful" בפסקול הרשמי של העונה הראשונה של "אימפריה", שיצא במרץ 2015.
ביוני 2015, נודע כי סמולט יתארח לצד אחותו הקטנה ג'ורני סמולט בסדרה שלה "Underground" שעלתה לשידור ב-2016.
בשנת 2017 שיחק בסרט המדע הבדיוני "הנוסע השמיני: קובננט" שביים רידלי סקוט, הסרט השישי בזיכיון של סדרת הסרטים "הנוסע השמיני". וכן, גילם את הפעיל החברתי לנגסטון יוז בסרט הדרמה המשפטית "מרשל"; סרט אודות ת'ורגוד מרשל, שופט בית המשפט העליון השחור הראשון.
תקרית התקיפה המבוימת
בינואר 2019, התלונן סמולט כי הותקף על ידי שני אנשים חובשי מסכות שהכו אותו וניסו לחנוק אותו על רקע הומופבי וגזעני. הוא טען שהתוקפים היו תומכי טראמפ, וקיללו אותו תוך כדי קריאת קריאות תמיכה בנשיא דאז. לאחר חקירה משטרתית התגלה כי השחקן שילם לתוקפיו והיה צפוי לעמוד למאסר על כך, אך התובע המחוזי הגיע עמו לעסקת טיעון ובוטלו כל ההאשמות נגדו.. בחודש דצמבר הוא הועמד למשפט על חמש עבירות בהן שקר לשוטר והגשת תלונה כוזבת על פשע שנאה לתחנת המשטרה. במרץ 2022 נידון ל-30 חודשי מאסר, מהם 5 חודשי מאסר בפועל.
חיים אישיים
כשהיה בן 19, סמולט יצא מהארון בפני הוריו ומשפחתו. סמולט אישר שהוא הומו בריאיון עם אלן דג'נרס במרץ 2015.
בית הכנסת הגדול (רעננה)
בית הכנסת הגדול ברעננה נמצא במרכז העיר, ברחוב אחוזה 101, לצד בית העירייה.
היסטוריה
בימי חג ומועד, כאשר החדר היה צר מלהכיל את מספר המתפללים, נהגו לקיים את התפילה באולם המרכזי של בית העם. לימים הוקם צריף בסמוך לבית העם ולשם הועתק בית הכנסת.
בשנות ה-30 הוחל בבנייתו של בית הכנסת הגדול אשר תוכנן על ידי האדריכל יהודה מגידוביץ'. בנייתו נמשכה שנים רבות והוא נחנך ברוב עם בשנת 1939. במשך השנים הוכנסו בבניין שינויים וחזיתו צופתה באבני שיש שעליהם מנורה גדולה. הבניין משמש עד היום כבית הכנסת המרכזי של העיר.
בתחילה שימש הרב אפרים סוקולובר כרב בית הכנסת ואחריו שימש בתפקיד הרב שלמה מלץ. שניהם היו גם הרבנים הראשיים של העיר. כיום נוהג רבה הראשי הנוכחי של העיר, הרב יצחק חיים פרץ, לפקוד את בית הכנסת לעיתים קרובות.
בית הכנסת מורכב מאולם מרכזי גדול ומעליו עזרת נשים. משני צידי הכניסה הראשית ישנם שני אולמות תפילה קטנים המשמשים למניינים שונים ועריכת קידושים. בשנת 1961 צוירה תקרת בית הכנסת בציוריו של אדריכל מאיר בן אורי. המטיבים בציורים הפיוט "לחי עולמים" ופירות הדר ענפים ופרחים.
המפלגה העממית הצרפתית
המפלגה העממית הצרפתית ( בצרפתית: Le Parti Populaire Français או P.P.F) הייתה מפלגה צרפתית ימנית קיצונית בסגנון פאשיסטי שנוסדה ב-28 ביוני 1936 בפרבר של פריז, "סן דני", על ידי ז'אק דוריו.
הגרעין המייסד של המפלגה כלל קומוניסטים לשעבר שהתנגדו לחזית העממית והתרחקו מהמרקסיזם, פעילים של איגודים מקצועיים, ויוצאי קבוצות ימניות לאומניות כמו "סולידריות צרפתית" (Solidarité Française) ו"הפעולה הצרפתית" (Action Française) הוותיקה.
בימי מלחמת העולם השנייה נמנו חברי מפלגה זו עם התומכים העיקריים בשיתוף הפעולה עם הכובש הנאצי ועם אושיות המשטר בווישי. מנהיגי המפלגה העממית הצרפתית ופעיליה השתתפו בהתלהבות ברדיפות נגד היהודים בצרפת וביישום התוכניות להשמדתם, וחלקם התגייסו כמתנדבים למאמץ המלחמתי הגרמני בחזית נגד ברית המועצות.
כסמל המפלגה נבחר "הצלב הקלטי".
המפלגה התחזקה בין השנים 1936–1937 הודות להגברת האנטי קומוניזם. בשנת 1937 דוריו ניסה להקים את עצמו כמנהיג לאומני מוביל בהקמת חזית של חירות כדי להתנגד לחזית העממית, עם המפלגה הרפובליקנית הלאומית והחברתית, בראשותו של פייר טטנז'ה (גלגול של הארגון "הנוער הצרפתי", שהתפרק גם כן ביוני 1936) מפלגת האיכרים החקלאית של פלראן אגריקולה והפדרציה הרפובליקנית, אחת משתי מפלגות הימין הגדולות באותה תקופה.
ב-1938 נמנעה מנהיגות ה-PPF מלהכניס את נושא היהודים והאנטישמיות למצעה ולהשקפת עולמה, והסבירה שלמפלגה יש דברים חשובים יותר לעשות מאשר לתקוף את היהודים, ובוודאי שלא להגן עליהם. בשנת 1938, פוסטר של PPF קורא לאזרחים אשר תומכים בו, כדי להמשיך את "פירוק המפלגה הקומוניסטית".
ינעם ליף
ינעם (נמי) לִיף (נולד ב-21 בדצמבר 1953) הוא מלחין ומרצה למוזיקה ישראלי, שכיהן עד 2021 כנשיא האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
קורות חייו
ינעם ליף נולד ב-21 בדצמבר 1953 בירושלים לנמרוד ליף (1924 - 2001), מנהל המכון לפוטוגרמטריה בירושלים ובנו של המהנדס זלמן ליפשיץ. בנערותו התגורר בשכונת רחביה, ולמד בגימנסיה העברית רחביה (סיים בשנת 1971). לאחר שירותו הצבאי, למד באקדמיה למוסיקה על שם רובין בירושלים, כתלמיד של מרק קופיטמן להלחנה. אחרי קבלת תואר ראשון ותעודת אמן, זכה במלגה מקרן התרבות אמריקה-ישראל לשנת 1977–1978. בטלוויזיה הוא הנחה את התוכנית "מועדון כיסאות מוזיקליים". בשנת 1979 יצא לארצות הברית, שם המשיך בלימודי ההלחנה באוניברסיטת פנסילבניה, אצל ריצ'רד ורניק, ג'ורג' רוכברג וג'ורג' קראמב.
ינעם ליף זכה במלגות שונות, בין השאר לטנגלווד, שם למד בקיץ 1982 אצל לוצ'אנו בריו ושם גם סיים את מחזור השירים "הכרמל האי-נראה" למילים של המשוררת זלדה. הוא לימד באוניברסיטת פנסילבניה ובמכללות שונות בארצות הברית. בשנת 1985 חזר לישראל ותפס את מקומו בסגל ההוראה של האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, ומאז הוא מלמד שם קומפוזיציה ותאוריה מוזיקלית. בין שאר תפקידיו הוא מרכז גם את פעולות הסדנה למוזיקה בת זמננו. באקדמיה כיהן בתפקיד מנהל הסדנה למוזיקה בת זמננו, דקאן הסטודנטים של האקדמיה, ראש החוג לקומפוזיציה, ניצוח ותורת המוזיקה ודקאן הפקולטה לקומפוזיציה, ניצוח וחינוך מוזיקלי. עד אוקטובר 2021 כיהן כנשיא האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
בתו, דפני ליף, היא מיוזמי מחאת האוהלים של שנת 2011.
אפאנטריאס
אפאנטריאס (שם מדעי: Epanterias) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת האלוזאוריים שחי בסוף היורה 148.6 מיליון שנה לפני זמננו. מאובניו נמצאו בתצורת מוריסון בקולורדו. בסוג זה נמצא מין אחד - Epanterias amplexus.
היצור התגלה ב-1878 על ידי החוקר אדוארד דרינקר קופ מכמה חוליות. החוקרים חושבים שהמאובנים שנמצאו שייכים למעשה לאלוזאורוס גדול ולא בטוח שישנו סוג עצמאי של אפאנטריאס.
בהנחה שהיה סוג אחר מהאלוזאורוס, הוא היה גדול ממנו בהרבה ודמה לטירנוזאורוס. אורכו של השלד הגיע ל-. היו לו גפיים קצרות, טפרים חזקים בקצוות הרגליים ולסתות חזקות מלאות שיניים חדות. הוא חי במערב אמריקה הצפונית של היורה וטרף זאורופודים גדולים ויצורים חלשים יותר. ייתכן שצד בחבורות.
עדיאל שרמר
עדיאל שרמר (נולד ב- 7 במרץ 1965) הוא פרופסור מן המניין במחלקה להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת בר-אילן, עומד בראשות מרכז הלפרן למחקרי תודעה עצמית במסורת היהודית באוניברסיטת בר-אילן, ועמית מחקר במכון הרטמן. תחומי מחקריו העיקריים הם היסטוריה חברתית של עם ישראל בתקופת הבית השני, המשנה והתלמוד, כתות וזרמים ביהדות, מחשבת חז"ל, מחקר היסטורי של ההלכה, ובתאוריות של המשפט.
ביוגרפיה
עדיאל שרמר נולד בירושלים, לעודד, פרופ' לחינוך באוניברסיטה העברית, ושולמית. הוא למד את שלושת תאריו האקדמיים באוניברסיטה העברית. בשנת 1989 סיים את לימודי התואר הראשון בחוגים להיסטוריה של עם ישראל ולתלמוד. לאחר התואר הראשון למד לתואר שני במסלול ישיר לדוקטורט והגיש את עבודת הדוקטור בשנת 1996, בהנחייתו של פרופ' משה דוד הר בנושא: "נישואים והקמת משפחה ביהדות בבל בתקופת התלמוד". בשלהי שנת 1992 החל ללמד במחלקה לתולדות ישראל באוניברסיטת בר-אילן, שבה הוא מלמד עד היום. בשנת 2002 לימד באוניברסיטת ייל, ובשנת 2010 היה עמית מחקר בתוכנית תקווה לתרבות יהודית של בית הספר למשפטים של אוניברסיטת ניו-יורק.
בשנת 2003 פרסם את ספרו "זכר ונקבה בראם: הנישואים בשלהי ימי הבית השני ובתקופת המשנה והתלמוד", המבוסס על עבודת הדוקטור שלו. בספר בוחן שרמר את אופיו של מוסד הנישואים כפי שנתקיים במציאות החברתית של יהודי ארץ ישראל ובבל בשלהי ימי הבית השני ובתקופת המשנה והתלמוד, וכפי שנתפס בתודעתם. הוא עומד על חשיבותם של הנישואים בעיני בני התקופה, על הערכים שלדעתם באו בהם לידי מימוש, ועל נורמות הנישואים כפי שהתקיימו במציאות. "זכר ונקבה בראם" דן גם בהיבטים הרעיוניים של הנישואים, כפי שהם באים לידי ביטוי בספרות התלמודית, ומבקש לברר את תהליכי ההיזון החוזר המתקיימים בין חיי המעשה מזה לדעות ול'השקפות' מזה. הספר חושף שינוי שעבר מוסד הנישואים בקרב יהודי ארץ ישראל במהלך תקופת המשנה והתלמוד, שבו הפך הקשר הזוגי למוקד הנישואים ולעיקרם. התפתחות זו באה לידי ביטוי הן בהתבטאויותיהם המפורשות של חכמים, הן בהלכותיהם, הן באחדות מנורמות ההתנהגות של הציבור בפועל.
בשנת 2010 פרסם את ספרו: "Brothers Estranged: Heresy ,Christianity, and Jewish Identity in Late Antiquity". בספר טוען שרמר כי חורבן ירושלים ובית המקדש השני בשנת 70 לספירה וכישלון מרד בר כוכבא יצרו משבר זהות אינטנסיבי בחברה היהודית וכתוצאה מכך נוצרה זהות "יהודית" חדשה. בעקבות חורבן בית המקדש, קיבלה סוגיית הכפירה דחיפות חדשה כאשר החברה הרבנית ביקשה לאשש ולשמור ערכים, זהות יהודית נפרדת, והרבנים הקימו מחדש את הגבולות בין הדתות על ידי סימון כמה יהודים כמינים, ובכך העמידו אותם מחוץ לתחום. שיח רבני זה הדגיש מושגים של סולידריות והשתייכות חברתית וקהילתית, ובשל כך היו יהודים שהופרדו משאר הקהילה היהודית. המקום שהנצרות תפסה בשיח בקרב החכמים היה קטן יחסית, והנוצרים הראשונים, שרק בהדרגה נדחקו לקטגוריית המינים, לא היו מטרתם העיקרית: בהסתמך על הקונצנזוס המדעי העדכני ביותר לגבי הצמיחה האיטית והמדודה של הנצרות עד להתנצרותו של קונסטנטינוס סבור שרמר שרק אז הקדישו חכמים תשומת לב של ממש לנוכחות הנוצרית, אך הוא ממשיך ומציין את ההפרדה בין יהדות לנצרות בשליש הראשון של השני. .
נוסף לספריו, פרסם שרמר מאמרים בכתבי עת ובקבצים מדעיים, בספרות חז"ל, בהיסטוריה חברתית, בתולדות ההלכה ובתאוריות של המשפט. במהלך הקריירה האקדמית שלו השתתף שרמר בארגון כנסים מדעיים וזכה במלגות ובפרסים, ובהם: מלגת הוקרה א"א אורבך מקרן הזיכרון לתרבות יהודית, פרס אפשטיין מהחוג לתלמוד באוניברסיטה העברית, פרס ורבורג, פרס רוזן-צבי מהפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב, פרס איש-שלום, ו"פרס ברונו" למדענים מצטיינים. בשנת תשע"ט זכה בפרס הרקטור לחדשנות באוניברסיטת בר-אילן.
שרמר הוא מעורכי כתב העת "ראשית" היוצא מטעם המרכז ללימודים מתקדמים במכון הרטמן. בשנים האחרונות עוסק במחקר ביקורתי של ההלכה (לאחרונה ראה אור ספרו "מעשה רב: שיקול הדעת ההלכתי ועיצוב הזהות היהודית" (הוצאת בר-אילן, תשע"ט). כמו כן, שוקד יחד עם ד"ר בנימין קצוף מן המחלקה לתלמוד באוניברסיטת בר-אילן, על הוצאת מהדורה מדעית של התוספתא סדר נזיקין, שתשלים את מהדורתו של שאול ליברמן לסדר זה.
מנחם מרימוביץ'
מנחם (מנדל'ה) מרימוביץ' (1916 – 12 במאי 1945) היה כדורגלן יהודי, יליד קפריסין, ששיחק בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי.
קורות חיים
מרימוביץ' יליד מרגו, קפריסין עלה עם משפחתו ב-1927. שיחק במכבי תל אביב כרץ שמאלי, והיה אחד משחקני ההרכב בשנות ה-30. ב-1936 היה שותף לנסיעה של הקבוצה לארצות הברית ונחשב ממצטייני המסע. בעקבות הצטיינותו במשחקים בארצות הברית, קיבל מרימוביץ' הצעה לחתום בקבוצה משיקגו, אך סרב. ב-1938 עבר מרימוביץ' לקבוצת הכדורגל של עובדי הרכבת בקהיר שבמצרים. ב-1939 חזר למכבי תל אביב, והיה שותף לנסיעה לאוסטרליה. במהלך השהייה באוסטרליה קיבל הצעה לחתום בקבוצת הכדורגל של פרת' המקומית, ונשאר שם. בתחילת שנות ה-40 מרימוביץ' היה שחקן בקבוצת המכבים שהייתה בעיר פרת' באוסטרליה המערבית והיה כחלק משמעותי מאוד בקבוצה. במהלך מלחמת העולם השנייה גויס לצבא אוסטרליה יחד עם אברהם בית הלוי ונשלח לגינאה החדשה לקרבות נגד היפנים. ב-12 במאי 1945 הוא נהרג במהלך הקרבות, ונקבר שם. במהלך השנים ניסו להעלות את עצמותיו לקבורה בישראל, אך ללא הצלחה.
לזכותו 2 הופעות בנבחרת ארץ ישראל בצמד המשחקים נגד נבחרת יוון ב-1938 במסגרת מוקדמות גביע העולם 1938.
אחיו היה השחקן והמאמן יוסף (יוסל'ה) מרימוביץ'.
תארים
אליפויות: 2 גביעי מדינה: 1
נחש מים קטן
נחש מים קטן היא קבוצת כוכבים קטנה בשמי הדרום, שהוגדרה סביב 1595 על ידי שני הנווטים ההולנדים פיטר קייזר ופרדריק דה-הוטמן, והופיעה לראשונה באטלס הכוכבים "אורנומטריה" של יוהאן באייר ב-1603. הקבוצה מפרידה בין הקבוצות טוקאן (המכילה את הענן המגלני הקטן שקצהו הדרומי בולט אל תוך הקבוצה) ודג זהב (המכילה את הענן המגלני הגדול) כך שהיא נמצאת בין שני העננים המגלנים וכך קל לאתרה.
מייק פאוול
מייקל אנתוני פאוול (באנגלית: Michael Anthony Powell; נולד ב-10 בנובמבר 1963) הוא אתלט עבר אמריקאי. פעמיים ברציפות אלוף עולם (טוקיו 1991 ושטוטגרט 1993), פעמיים ברציפות סגן אלוף אולימפי (סיאול 1988 וברצלונה 1992), ושיאן העולם הנוכחי (יולי 2021) בקפיצה לרוחק מאז אוגוסט 1991.
ביוגרפיה
פאוול נולד בפילדלפיה שבפנסילבניה. הוא למד באוניברסיטת קליפורניה באירוויין, ובהמשך עבר לאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, בה היה חבר באחוות אלפא פי אלפא.
נחש מים קטן
כוכבי הקבוצה
β בנחש מים קטן הוא כוכב צהוב, דומה לשמש אך מעט יותר כבד (כ-1.1 מסות שמש), במרחק של כ-25 שנות אור ועם בהירות מדרגה 2.8. זהו הכוכב הבהיר ביותר בקבוצה והכוכב הבהיר (דרגת בהירות מתחת ל-3) הקרוב ביותר לקוטב השמימי הדרומי. כוכב זה הוא מושא למחקר אסטרונומי בשל מרחקו הקטן ודמיונו לשמש, אך לא ידוע אם קיימים כוכבי לכת המקיפים אותו.
מייק פאוול
ביוגרפיה
באולימפיאדת סיאול (1988) זכה פאוול במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.49 מטר, אחרי קרל לואיס (8.72 מטר) ולפני 	לארי מיריקס (8.27 מטר), שניהם מארצות הברית.
אלוף עולם ושיאן עולם
באליפות העולם שנערכה בטוקיו שביפן בשנת 1991 זכה פאוול במדליית זהב בשיא עולם חדש של 8.95 מטר ושבר את שיא העולם בקפיצה לרוחק שנקבע על ידי בן ארצו בוב בימון 23 שנים קודם לכן. בתחרות זו גבר על בן ארצו המפורסם קרל לואיס שקפץ למרחק 8.91 מטר עם רוח ו-8.87 מטר ללא רוח גבית ובמדליית הארד זכה לארי מיריקס (8.42 מטר). בשנה זו זכה בפרס ג'יימס א' סאליבן המוענק לספורטאים אמריקנים, וכן נבחר לאישיות השנה בספורט (שאינה בריטית) של BBC.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכה פאוול פעם נוספת במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.64 מטר, אחרי קרל לואיס (8.67 מטר) ולפני בן ארצו ג'ו גרין (8.34 מטר).
באליפות העולם שנערכה בשטוטגרט שבגרמניה ב-1993 הוא זכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.59 מטר, לפני סטניסלב טרסנקו מרוסיה (8.16 מטר) וויטלי קירילנקו מאוקראינה (8.15 מטר) ובכך הגן על תוארו.
באליפות העולם שנערכה בגטבורג שבשוודיה ב-1995 האו זכה במדליית ארד בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.29 מטר, אחרי איוון פדרוסו מקובה (8.70 מטר) וג'יימס בקפורד מג'מייקה (8.30 מטר).
באולימפיאדת אטלנטה (1996) הוא סיים במקום חמישי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.17 מטר ושלישי מבין האתלטים האמריקאים והודיע על פרישתו.
ב-2001 הוא שב להתאמן כדי להתחרות באולימפיאדת אתונה (2004), אך לא צלח את מבחני הכניסה לנבחרת האולימפית של ארצות הברית.
פאוול שימש כפרשן ספורט של אולימפיאדת בייג'ינג (2008).
וילהלם, נסיך באדן (1829–1897)
וילהלם, נסיך באדן (בגרמנית: Wilhelm von Baden; 18 בדצמבר 1829 - 27 באפריל 1897), היה נסיך גרמני ואביו של מקס פון באדן, שהיה הקנצלר האחרון של הקיסרות הגרמנית.
ראשית חייו
וילהלם נולד בקרלסרוהה ב-18 בדצמבר 1829, ללאופולד, הדוכס הגדול של באדן ולסופיה, נסיכת שוודיה, בתם של גוסטב הרביעי אדולף, מלך שוודיה ופרדריקה מבאדן. וילהלם היה אחיהם של אלכסנדרינה, דוכסית סקסוניה-קובורג-גותה, לודוויג השני, הדוכס הגדול של באדן, פרידריך הראשון, הדוכס הגדול של באדן, קרל, נסיך באדן, מריה, נסיכת ליינינגן והנסיכה הגדולה אולגה פיודורובנה מרוסיה.
קריירה צבאית
במהלך שירותו הקצר ביחידה הפדרלית של באדן (גרמנית: Baden Bundescontingente), הועלה וילהלם לדרגת לויטננט בשנת 1847, ולדרגת אובר-לויטננט בשנת 1849. באותה שנה הוא הצטרף לצבא הפרוסי ברגימנט המשמר ה-18, ובשנת 1856 הועלה לדרגת מיור ברגימנט הארטילריה של המשמר. בהמשך הוא הועלה לדרגת גנרל מיור ומונה למפקד חטיבת הארטילריה של המשמר, ובשנת 1863 פרש מהצבא בדרגת גנרל לוטננט, זמן קצר לפני נישואיו.
בשנת 1866 עם פרוץ מלחמת אוסטריה–פרוסיה, מונה וילהלם למפקד הדיוויזיה של באדן, שהייתה חלק מהקורפוס הפדרלי השמיני, אולם ב-30 ביולי הושגה הפסקת אש בין הדוכסות הגדולה של באדן לממלכת פרוסיה, והכוחות שוחררו לבתיהם. ב-22 בספטמבר 1868 הודיע וילהלם על התפטרותו מן הפיקוד על הכוחות של הדוכסות הגדולה של באדן, והוא הוחלף על ידי גנרל בזה.
במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה פיקד וילהלם פיקד על חטיבת באדן ה-1, וב-30 באוקטובר 1870 תקפו כוחותיו את דיז'ון. הצרפתים העבירו 10,000 גברים ברכבת, ואזרחי דיז'ון, כולל נשים, הצטרפו להגנת העיר נגד הגרמנים. ההתנגדות הייתה כבדה, והגרמנים ספגו אבדות כבדות, אולם לדברי ההיסטוריון גוסטב לואיס מוריס שטראוס, "[וילהלם] העפיל לפסגות של סנט אפולינרי בסגנון אבירי, וכבש את הפרברים שמהם הותקפו הגרמנים, אולם בסופו של דבר נאלצו הכוחות להגיע אל העיר שבה נלחמו קרבות קשים מבית לבית עד חצות". דיז'ון נכבשה על ידי 24,000 פרוסים ב-18 בינואר 1870, אך שוב נכבשה על ידי הצרפתים לאחר קרב קשה, ולאחר מכן חזרה לידי הפרוסים ב-19 בינואר, ובמהלך הקרבות נורה וילהלם בלחיו מכיוון נוי-סן-ז'ורז'.
בשנת 1895 הקיסר וילהלם השני נתן לו את פיקוד הכבוד על רגימנט משמר החיים ה-1, לכבוד יום השנה ה-25 של הקרב על נוי-סן-ז'ורז', ובמקבילנתן לו את עיטור הפור לה מריט. דרגתו הצבאית האחרונה של וילהלם הייתה גנרל חיל הרגלים.
קריירה פוליטית
מגיל צעיר, וילהלם ישב במושב הראשון של הדיאט של הדוכסות הגדולה של באדן, ובין השנים 1871–1873 היה וילהלם נציג של באדן ברייכסטאג של האימפריה הגרמנית, שבה היה חבר המפלגה הקיסרית הגרמנית, המכונה גם המפלגה השמרנית החופשית.
אחרית חייו
וילהלם נכח בטקס חנוכת האנדרטה לזכר מרטין לותר בוורמס ב-27 ביוני 1868.
לאחר מותו של גיסו ארנסט השני, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה, נסע וילהלם לארמון ריינהרדסברון ב-23 באוגוסט 1893 לבקר את אחותו האלמנה אלכסנדרינה, ולברך את יורשו של הדוכס, הנסיך אלפרד, דוכס אדינבורו. ב-27 באפריל 1897 מת וילהלם בגיל 67 בקרלסרוהה, והוא נקבר בקפלה הגדולה בקרלסרוהה.
משפחתו
ב-11 בפברואר 1863 התחתן וילהלם עם מריה מקסימיליאנובה, נסיכת לויכטנברג, בתם של מקסימיליאן, דוכס לויכטנברג ומריה ניקולאייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, ממנה נולדו לו 2 ילדים:
אבי לרמן
אבי לרמן (נולד בתל אביב ב-12 באוקטובר 1966) הוא מנהל ישראלי וספורטאי-עבר פאראלימפי. בתפקידו האחרון כיהן (בין השנים 2019-2022) כמנכ"ל ארגון נכי צה"ל.
ביוגרפיה
לרמן שירת במסגרת גדוד 932 של חטיבת הנח"ל. בשנת 1987, במהלך שירותו הצבאי, נפצע וכתוצאה מכך, איבד את שמיעתו.
היה שותף ומנהל ברשת המסעדות "ספגטים". בהמשך, כיהן כמנכ"ל פירמת עורכי הדין "אהרנסון, שר, אבולעפיה, אמודאי ושות'".
בשנת 1999 עבר תאונת עבודה בעקבותיה הוא משותק בפלג גופו התחתון.
עסק בספורט הפראלימפי בענף הכדורסל בכיסאות גלגלים. הוא נמנה עם שחקני נבחרת ישראל לכדורסל בכיסאות גלגלים משנת 2003 ועד שנת 2012, ובין היתר, השתתף באולימפיאדת בייג'ינג בשנת 2008.
בין השנים 2019-2009 כיהן לרמן בהתנדבות כיו"ר הנהלת בית הלוחם תל אביב וכיהן גם כחבר הוועידה הארצית של ארגון נכי צה"ל מטעם מחוז תל אביב-יפו והמרכז.
בין השנים 2013–2016 שימש כמנהל הכללי של הוועד הפראלימפי הישראלי וההתאחדות הישראלית לספורט נכים.
משנת 2015 הוא חבר הנהלה והגזבר של IWBF אירופה, הנהלת איגוד הכדורסל האירופאי בכיסאות גלגלים.
מאז יוני 2019 ועד יוני 2022 כיהן כמנכ"ל ארגון נכי צה"ל.
לרמן הוא בוגר המרכז הבינתחומי הרצליה במנהל עסקים ומוסמך במדיניות ציבורית מאוניברסיטת תל אביב. הוא גם בוגר קורס דירקטורים.
נשוי ואב לארבעה. מתגורר ברעננה.
נווה שאנן
נָוֶה שַׁאֲנָן.
נווה שאנן (ירושלים)
נָוה שאנן היא שכונה בירושלים, הממוקמת בין מוזיאון ישראל לקמפוס גבעת רם (אדמונד ספרא) של האוניברסיטה העברית. שמה של השכונה נלקח מפסוק בחזון של הנביא ישעיהו:
היסטוריה
השכונה נוסדה בשנת תרפ"ה (1925). יהודים מקהילה חרדית רכשו אדמה במקום שבו נמצא היום מוזיאון ישראל, אז הייתה זו גבעת טרשים מחוץ לתחום הפיתוח העירוני של ירושלים, עליה בנו בתים צנועים. בהמשך נבנו בתים בעמק, היכן שכיום נמצאת השכונה. במשך שנים הייתה השכונה נידחת שרק שביל עפר כבוש הוביל אליה. במהלך שנות ה-30 היו דמי השכירות בה מהנמוכים ביותר בירושלים.
במהלך מלחמת העצמאות שימשה השכונה בסיס ליציאת לוחמי חטיבת הראל בדרכם לקרב סן סימון ולכיבוש שכונת קטמון במסגרת מבצע יבוסי. ההתקפה הראשונה על קטמון נערכה ב-28 באפריל 1948. הכוח התוקף יצא מנווה שאנן רגלית ונע לעבר מנזר סן סימון, אך תעה בדרך והגיע באיחור. כשהגיע הכוח לאזור המנזר נפתחה עליו אש חזקה והכוחות נסוגו. התקפה שנייה על קטמון יצאה בלילה של יום ה 29 באפריל 1948. הכוחות הוסעו לאזור נווה שאנן ומשם צעדו ברגל. קצת לפני ההסתערות התגלה הכוח ונורו עליו מספר יריות. היה זה האות לתחילת ההסתערות. לאחר קרבות ברחובות השכונה פרצו חיילי הפלמ"ח אל תוך המנזר וניהלו קרב שהוביל לכיבוש קטמון.
בשנת תש"ך (1960) הוחלט להקים במקום בתי השכונה במרומי הגבעה את מוזיאון ישראל, ועם בניית המוזיאון נהרסו בתים ששכנו באתר המיועד ונבנו בתים נוספים בעמק. החרדים שגרו בבתים הישנים פונו וקיבלו פיצויים. את הבתים החדשים בעמק אכלסו יהודים יוצאים בולגריה. באותה שנה החלה להיבנות בצמוד לנוה שאנן גם שכונת ניות.
האוניברסיטה העברית, הסמוכה לשכונה, בנתה בסוף שנות השישים שני בתי דירות בשכונה (בנווה שאנן 18 ו-29), ששימשו תקופה קצרה כמעונות סטודנטים, ומאמצע שנות השבעים שמשו כדיור לאנשי סגל בעלי משפחות שהצטרפו לאוניברסיטה. עם השנים נרכשו מרבית הדירות בידי המרצים הגרים בהן. בתחילת שנות השבעים החלה בנייה של קמפוס חדש לבצלאל בשכונה, אבל עם תחילת מלחמת יום הכיפורים נפסקה הבנייה ולא חודשה עוד. בשנות ה-90 הוקמה אכסניית יצחק רבין בכניסה הצפונית לשכונה.
לירן נדל
לירן נדל (נולד ב-6 בספטמבר 1972) הוא זמר, פזמונאי, מלחין ומעבד רוק ישראלי.
ביוגרפיה
נדל גדל בפתח תקווה והיום גר ביישוב אורנית. בגיל 17 הצטרף לבית הספר למוזיקה "רימון" לאחר פעילות בלהקת הנוער "פיקוד מלאבס". במהלך שירותו הצבאי, תפקד נדל כמפיק המוזיקלי של להקת פיקוד צפון.
ב-2001, לצד העבודה על אלבום הבכורה שלו, הופיע נדל במועדוני הרוק בתל אביב. חברת התקליטים "הד ארצי" התרשמה מהחומרים של נדל והחתימה אותו על חוזה הקלטות.
"ועכשיו", אלבום הבכורה של נדל, יצא לחנויות ב-2003. שיר הנושא הפך ללהיט גדול והצליח מהאלבום.
פאול
{{פירושונים|
ראו גם
}}
שמחה בונם סופר
רבי שמחה בונם סופר (שרייבר) (ברטיסלאבה, 28 בנובמבר 1842,כ"ה בכסלו ה'תר"ג - 2 בדצמבר 1906, ט"ו בכסלו ה'תרס"ז פרנקפורט) - היה רבה של ברטיסלאבה (במקורות היהודים - "פרשבורג") וראש הישיבה. הוא היה הדור השלישי לשושלת רבני פרשבורג ומכונה גם ה"שבט סופר" כשם ספרו על ארבעת חלקי שולחן ערוך ועל מסכתות מן התלמוד הבבלי. בתקופת כהונתו, התפלגה קהילת יהודי פרסבורג והוקמה הקהילה הניאולוגית.
קורות חיים
נולד בנר ראשון של חנוכה, כבן שלישי, לרבי אברהם שמואל בנימין סופר, (בנו של החתם סופר). גדל בבית אביו וספג שם חינוך לאהבת תורה, מידות תרומיות ויראת שמים. למד בישיבתו של אביו, והצטיין בהתמדתו, בכושר קליטתו וצניעותו. למד בחברותא עם רבי עקיבא יוסף שלזינגר. רבי שמואל רוזנברג (רבה של אונסדורף), שלמד בישיבה, אמר עליו, שהוא לומד שישה דפים בשעה אחת, והם כ"מונחים אצלו בקופסה". בהגיעו לגיל חופה, נישא לרחל בתו של אחד מעשירי יהודי וינה, הגביר "פרץ ניימאן". חותנו תמך בו ביד רחבה, כדי שיוכל להמשיך ללמוד תורה, ואכן הוא המשיך ללמוד בישיבה, ועזר לאביו בניהולה. לאחר שלוש שנים עבר בהשפעת חותנו, לגור בווינה ולנהל את בית העסק שלו למשי. גם בשעה שעסק במסחר לא פסק מלימודו, ונהג להתכתב בחילופי שו"ת עם גדולי הדור. קהילות רבות בקשו למנות אותו כרבן, אך הוא סירב. למרות שהיה בנו השלישי של ה"כתב סופר", ולא הבכור, ייעד אותו אביו לשבת על כסאו אחריו.
לאחר פטירתו התמנה בנו הרב עקיבא סופר, בעל ה"דעת סופר" לממלא מקומו עד לפטירתו בתש"כ, ולאחריו התמנה בן בנו הרב אברהם שמואל בנימין סופר, בעל ה"חשב סופר" לממלא מקומו עד לפטירתו בתשכ"ב, ולאחריו עמד בראשות הישיבה נכדו הרב שמחה בונם סופר עד לפטירתו בשנת תשע"ז, כיום עומד בראשה נכדו הרב אברהם שמואל בנימין סופר.
דרכי הלימוד בישיבה
דרך הלימוד של רבי שמחה בונים הייתה זהה לדרכם של ה"חתם סופר" וה"כתב סופר". בתחילת השיעור עסק בדברי הראשונים, ותוך כדי כך, נפלו מאליהן רוב קושיות האחרונים. הספרים אמנם היו מונחים לפניו, אך הוא מסר את שיעוריו בעל פה. דבריו היו מנוסחים בקצרה, ורק מי שהתכונן לשיעור הבין אותם. רבי שמחה בונים מינה מגידי שיעור, שילמדו את התלמידים את החומר הפשוט, ואילו הוא לימד את שיעור העיון בלבד. הישיבה אמנם הוכרה על ידי השלטונות כבית ספר גבוה לרבנות, אך המטרה העיקרית הייתה לימוד תורה לשמה. בשנת 1884 יצאה הוראה מטעם הממשלה, שכל בחור ישיבה המבקש להציג מועמדות לרב קהילה, חייב שיהיה לו בנוסף לאישור על לימודים בישיבה, גם אישור על לימודים תיכוניים. משלא עלה בידה של משלחת רבנים לבטל את ההוראה, התיר רבי שמחה בונם לבחורים המועמדים לרבנות, ללמוד את הלימודים הכלליים בזמנם הפנוי, ולהיבחן באופן אקסטרני מחוץ לכותלי ישיבה.
חשיבותו
כבר אביו ה"כתב סופר" הבחין בגדלותו ואמר עליו: "בו בחרתי מבניי, שכולם טובים וישרים, שימלא ברצות השם כסאי אחרי". רבי חיים הלברשטאם מצאנז, אמר עליו בהיותו בחור צעיר, "תלמיד חכם רך בשנים כזה, לא נמצא אצלנו בגליציה. המהר"ם שיק, פנה אליו בתואר "הדרת גאונותו". רבי אליעזר זוסמן סופר מגדולי תלמידי החתם סופר, ורבה של פאקש, שהיה קשיש בהרבה מרבי שמחה בונם, בפוגשו פעם את רבי שמחה, התכופף לנשק את ידו (סימן לכבוד גדול).
אחרית ימיו
בשנת ה'תר"ס נחלש רבי שמחה בונם, ולא היה בכוחו למסור את שעוריו באופן סדיר. אז מינה לסגן תחתיו את בנו יחידו רבי עקיבא סופר, כשהוא עדיין אברך צעיר. אך גם אז, כשרק הוטב לו מעט מיד שלח להודיע בישיבה שהוא ימסור היום את השיעור. בשנת ה'תרס"ו נסע לפרנקפורט כדי לבקש מזור למחלתו, ושהה שם זמן ממושך. בט"ו בכסלו ה'תרס"ז נפטר בגל 64. קהילת פרנקפורט רצתה שרבי שמחה בונם ייטמן באדמתה, אך קהילת פרשבורג לא וויתרה והוא נטמן בבית הקברות בעיר.
ספריו
רבי שמחה בונם, השאיר אחריו שלושים וחמישה כרכים, כתבי יד בהלכה ואגדה, אך רובם אבדו במלחמת העולם השנייה. להלן ספריו ששרדו: ה'תרפ"ג
המלון הקליפורני הגדול של דיסני
המלון נבנה במהלך הרחבת אתר הנופש שנערכה בשנת 2001 וכיום הוא מהווה את המפואר והגדול במלונות אתר הנופש. במלון כעת כ-745 חדרים, ומתוכננת הרחבה נוספת בשנת 2009. המלון נבנה על ידי חברת וולט דיסני כמלון מקביל למלון הפלורידיאני הגדול של דיסני אשר מהווה מלון הדגל של אתר הנופש דיסניוורלד שבפלורידה.
המלון נבנה בסמוך לפארק השעשועים ההרפתקה הקליפורנית של דיסני, ולו כניסה ישירה אל הפארק.
תיאור המלון
המלון תוכנן על ידי האדריכל פיטר דומיניק ונבנה בסגנון תנועת האמנויות והאומנויות (תנועת עבודת היד באמנות) אשר נפוצה בראשית המאה ה-20. סוויטות המלון נבנו בסגנון המזכיר את עיצובו של פרנק לויד רייט, וחלונות מסעדת המלון נבנו בעיצוב המזכיר את עבודותיו של צ'ארלס רני מקינטוש מתנועה זו. על אף גודלו של המלון הקפידו מתכנניו לשמור על אופייני התנועה - קורות תמיכה עשויים עץ בתקרות המבנה, שימוש בצבעים המשתלבים עם הטבע, שמירה על שטחים פתוחים במלון (בסמוך למלון נשתל יער האופייני לאזור). אולם הקבלה של המלון משחזר למעשה את תוכה שלכנסיית סוודנבורגיאן שבסן פרנסיסקו (האולם גדול יותר ממבנה הכנסייה, אולם שומר על הפרופורציות שלה). לאחר אולם הכניסה נבנה חדר מגורים המשמש כלובי המלון ובו אח רב ממדים ורהיטים בסגנון הארטס אנד קרפטס.
איירין ליבליך
איירין ליבליך (באנגלית: Irene Lieblich; 20 באפריל 1923 – 28 בדצמבר 2008) הייתה אמנית יהודייה-פולנייה וניצולת שואה. היא ידועה באיור ספריו של זוכה פרס נובל יצחק בשביס-זינגר ובציוריה המדגישים את החיים והתרבות היהודית. היא בת דודה רחוקה של הסופר היידישאי והמחזאי י"ל פרץ.
ביוגרפיה
אירן וכטר נולדה ב-20 באפריל, בערב השני של חג פסח, בשנת 1923 בזמושץ', פולין. היא הייתה בתם של ליאון וחנה (לבית ברונדוויין) וכטר. אביה היה רופא. אחיה היחיד, אח צעיר בשם נתן, נרצח בגיל 13 במהלך השואה. איירין הייתה ניצולת השואה.
כשנשאלה על חוויותיה כניצולת שואה, אמרה ליבליך:"אני לא מדברת על החוויות שלי בתקופת השואה. אני לא מתעכבת על הרגעים האלה. מה שעלינו לזכור זה את הנשמות היהודיות שלא שרדו וזה מה שאני מנסה לעשות - ללכוד אותן כדי להחזיר את רוחן. יש להן הרבה מה לספר לנו ולהראות לנו על חייהם. אולי לצד היותי אמנית, אני עכשיו גם היסטוריונית."
חיים אישיים
היא ויעקב ליבליך נישאו ב-1946 והיגרו ממערב גרמניה לשיקגו, עם בנם נתן ב-1952. הבת מלי נולדה בשיקגו, ב-1953.
יצירתה
בין השנים 1955–1980 התגוררה המשפחה בברוקלין, ניו יורק, שם כתבה איירין שירה שפורסמה בכתבי עת יהודיים, בעיקר בעיתון בשפת היידיש הפורוורד, מאמצע שנות ה-60 עד סוף שנות ה-70. ב-1971, בגיל 48, החלה איירין לצייר. היא נרשמה לשיעורי אמנות שהתקיימו במוזיאון ברוקלין לאמנות, שם המדריכים התרשמו מהיכולות הטבעיות שלה. בעידוד הפרופסורים שלה, איירין החלה להציג את עבודותיה באזור ניו יורק. היא זכתה בפרס הראשון על ציור בפסטיבל האמנות של הפרבנד בניו יורק ב-1972, שנה בלבד לאחר שהחלה לצייר.
במהלך השנים 1973–1974, יצירתה נותרה בתערוכה בגלריית Artists Equity בניו יורק, שם ראה אותה הסופר הידוע וחתן פרס נובל לעתיד, יצחק בשביס זינגר. זינגר התעקש שהמו"לים שלו ישכרו את ליבליך כדי לאייר את ספריו לילדים, ביניהם "סיפור על שלוש משאלות ", ו-"גבורת האור". בשנת 1980 היא עברה למיאמי ביץ', פלורידה, שם המשיכה לאייר ולצייר. בשנת 1995, עבודותיה הוצגו בתערוכה שכותרתה זכרונות חיים במלון הילטון פונטנבלו, מיאמי ביץ', שהתקיימה במקביל לכינוס העולמי הרשמי האחרון של ניצולי השואה.
יצירותיה של ליבליך הוצגו בגלריה של המרכז לספרי יידיש באמהרסט, מסצ'וסטס כחלק מתערוכה משנת 2004 לציון מאה שנה להולדתו של בשביס זינגר. המוזיאון בראשון לציון שיחזר את ציורה של ליבליך "עולמו של יצחק בשביס זינגר" על הכרזה, שהוציא לרגל טקס שנערך ב-1 ביוני 2003. תערוכה משנת 2010 שהתקיימה בהיברו יוניון קולג', ניו יורק, הציגה את עבודתה על הכריכה הקדמית של הקטלוג.
ריצ'רד מקבי כתב על אחד האיורים של ליבליך המתאר פרטיזנים יהודים במלחמת העולם השנייה החוגגים את חג החנוכה ביער מלא שלג בעוד חלקם שומרים, "החיבור הפשוט מגלה אט אט קודם אדיקות אמיצה, אחר כך שובבות ילדותית ולבסוף את הרצינות הקטלנית של השומרים. אמונה יהודית בשיא כוחה."
קשריה עם יצחק בשביס זינגר
על זינגר, ליבליך אמרה פעם: "אוצר המילים שלי מוגבל מכדי לתאר את הגאונות של מר זינגר". ליבליך וזינגר נהנו מיחסים מועילים הדדיים, שכן אמנותה של ליבליך האירה את רוח זיכרונותיו של זינגר בחיי השטעטל ובערכים יהודיים מסורתיים. זינגר וליבליך נפגשו לראשונה בגלריה Artists Equity בברודוויי ב-1973, שם הוצגו יצירותיה.
ליבליך נזכרה שראתה גבר כפוף שהציץ בציוריה והעיר שהוא מזהה את הבתים בהם, בטוח שהם מתארים את השטעטל שלו. ואכן, הציור המדובר שיחזר שורת בתים בבילגוריי, הכפר בפולין שבו גדל זינגר. המפגש הזה גרם לזינגר לבקש מליבליך לאייר את אחד מספרי הילדים שלו, "סיפור על שלוש משאלות".
אליזה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
בות' גרדנר
ויליאם בות' גרדנר (באנגלית: William Booth Gardner; 21 באוגוסט 1936 – 15 במרץ 2013) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמושל ה-19 של וושינגטון בשנים 1985–1993 מטעם המפלגה הדמוקרטית. גרדנר שימש כחבר הסנאט של מדינת וושינגטון מטעם המחוז ה-26 מ-1971 ועד 1973.
ביוגרפיה
גרדנר נולד בטקומה, וושינגטון ב-21 באוגוסט 1936. הוא למד בתיכון קלובר פארק בלייקווד וסיים את לימודיו בבית הספר לייקסייד בסיאטל. הוריו התגרשו כשהיה צעיר מאוד. אביו החורג היה נורטון קלאפ, אחד הבעלים המקוריים של מחט החלל בסיאטל. אמו, אחותו ואחיו נהרגו בהתרסקות מטוס כשהיה בן 14.
גרדנר הוא בוגר בית הספר לעסקים של אוניברסיטת וושינגטון ואוניברסיטת הרווארד. במהלך שנות ה-70 היה מעורב בעסקי הכדורסל במדינה.
ב-1984 נבחר גרדנר לתפקיד המושל, וב-1988 נבחר לכהונה שנייה. ב-1992 בחר שלא להתמודד לכהונה שלישית. כמושל, גרדנר חתם על תוכנית לביטוח רפואי ציבורי לעניים עובדים. בנוסף על כך, גרדנר ביצע רפורמות באיכות הסביבה, באקדמיה, בחינוך הציבורי ובזכויות להט"ב.
בשנת 1994 וכשנה לאחר פרישתו, גרדנר אובחן כחולה במחלת הפרקינסון. בשנת 2006, הוא הודיע על תמיכתו בסיוע רפואי להתאבדות. בשנים שלאחר מכן גרדנר היה פעיל מאוד בנושא זה. ב-2009 חברת HBO הפיקה את הסרט התיעודי הקצר "הקמפיין האחרון של המושל בות' גרדנר" על גרדנר. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט התיעודי הקצר הטוב ביותר.
גרדנר מת בביתו בטקומה ב-15 במרץ 2013 ממחלת הפרקינסון. הוא היה בן 76 במותו.
דמונוזאורוס
דֶמונוזאורוס (שם מדעי: Daemonosaurus) הוא סוג דינוזאור מקבוצת התרופודה שחי בתור הטריאס, כ-200 מיליון שנה לפני זמננו. פירוש שמו הוא "לטאה שֵׁד", והוא ניתן לו עקב ניביו הגדולים.
מאפיינים
זה היה דינוזאור קטן באורך של 1.5 מטר ואולי עד 2.2 מטר ושקל 22 ק"ג בממוצע. הוא נע בזריזות בעזרת רגליו והיה בעל לסתות קצרות ובהם שיניים גדולות בלסתו העליונה שהזכירו שיני ערפד. הוא היה מקרוביו של הצלופיזיס שחי באותה תקופה, אך היה חסון יותר. כמו כן הוא דמה לאאורפטור.
יצור זה חי בסוף הטריאס באקלים חמים וניזון מיצורים קטנים יותר. הוא היה הדינוזאור היחיד בבית הגידול שלו, לצד הצלופיזיס, והוא חי לצד ארכוזאורים גדולים ודמויי-תנינאים כמו ההֶספֶּרוסוכוס (Hesperosuchus) והרֶדונדָזאורוס (Redondasaurus).
ירחיב
יַרְחִיב הוא מושב באזור השרון השייך למועצה אזורית דרום השרון. ליד מושב זה, שוכנים היישובים נירית ומתן שנוסדו אחריו וליד הכפר ג'לג'וליה.
שאווה הצפונית (אמהרה)
שאווה הצפונית הוא מחוז במדינת אמהרה שבאתיופיה נקרא על שם המחוז והממלכה לשעבר שאווה.
ירחיב
היסטוריה
המושב הוקם בנובמבר 1949 על ידי מתנדבי מח"ל דוברי צרפתית מצרפת, בלגיה וצפון אפריקה, שהשתחררו מצה"ל. הם הקימו את המושב שנקרא בתחילת דרכו "ארגון שמחה". את ההכשרה, להקמת המושב, קיבלו בכפר ויתקין. המושב הוקם על אדמות הכפר הערבי חבלה, שבעקבות הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות מוקם מצידו השני של הקו הירוק, ושאדמותיו הוכרזו נכסי נפקדים ועברו לבעלות רשות הפיתוח. המתיישבים היו ממגוון עדות, רובם בוגרי גימנסיה ממשפחות אמידות מחוץ לישראל. המקום סבל מפגעי המסתננים, ועל כן חלק מהמתיישבים עברו לכפר סבא באופן זמני, בעוד הנותרים שומרים על המקום ומעבדים את שטחה החקלאי, 3000 דונם, בגידול אבטיחים ועגבניות. בסוף 1951 התנחל בסמיכות למושב קבוצה גדולה של בוגרי עליית הנוער מתימן מכפר הנוער מאיר שפיה, כדי לחזק את המושב. בינתיים "ארגון שמחה" התפרק ותושביו שניהלו במקום מושב שיתופי עזבו את המקום, וגם רוב יוצאי שפיה, עזבו. אז הוחלט על ידי הנותרים להסב את המקום למושב עובדים לא שיתופי. בספטמבר 1954 עברו למקום 42 משפחות תימניות מספסופה.
שם המושב שהיה "ארגון שמחה" עד לשנת 1953 שונה על פי הצעתו של זאב וילנאי והוסב ל"ירחיב" וזאת, בעקבות הפסוק ב:.
שאווה הצפונית (אמהרה)
גובל בצפון מזרח במחוז אורומיה שבאמהרה, בצפון במחוז דרום וולו, במערב ובדרום במדינת אורומיה ובמזרח במדינת עפר. עד שנת 1991 נכלל במחוז שאווה אחד מהמחוזות ההיסטוריים של אתיופיה.
עיירות וערים במחוז כוללות את אנקובר בירת ממלכת שאווה לשעבר, דברה ברהן המרכז המנהלי של הנפה ושאווה רובית. הנקודה גבוהה באזור היא הר אבאי מאדה (4012 מטרים), פסגות בולטות אחרות כוללות הר מגזז.
ירחיב
היסטוריה
בשנת 1983 נידון רב המושב למאסר, לאחר שנחשף שבמשך מספר שנים גבה מהתושבים דמי קבורה ללא סמכות, שבמקביל שילשל לכיסו תשלומים של הביטוח הלאומי בעבור שירותי קבורה.
בדצמבר 1990, אושרה הקמת היישוב מתן ממזרח למושב במסגרת תוכנית "יישובי הכוכבים", שהציג משרד הבינוי והשיכון, לפיתוח רצף של יישובים קהילתיים וכפריים לאורך כביש 6 (שהיה אז בתכנון וסלילותו לא החלה עדיין). היישוב אוכלס החל משנת 1995. בתחילת שנות ה-2000 החלה הרחבת המושב לכיוון מתן, על ידי חברת שיכון ופיתוח שזכתה במכרז לבניית ההרחבה. בעקבות הרחבת המושב, אוחד השטח הבנוי שלו עם מתן. והיישובים חולקים רחובות משותפים. באותה עת גם פרץ סכסוך בין תושבי מתן לחבר מושב ירחיב שביקש להקים רפת חדשה, שלה התנגדו.
שאווה הצפונית (אמהרה)
נפות
המחוז מחולק ל-22 נפות ולעיר דברה בהרן שהיא במעמד נפה.
גבישים תאומים
גבישים תאומים הוא מונח המתאר מצב בו כמה גבישים נפרדים משתפים חלק מהנקודות בסריג הגבישי שלהם בצורה סימטרית. התוצאה היא צמיחה משולבת של גבישים נפרדים במגוון תצורות ייחודיות. קו גבול, או משטח מורכב משותף, מפריד בין הגבישים. יצירת גבישים תאומים אינה אקראית וכפופה לכללים המכונים על ידי הקריסטלוגרפים "כללי תאומים" (twin laws). כללי תאומים אלו ייחודיים לכל מערכת גבישית. השמות של כללים אלו נלקחים בדרך כלל מסוג המינרל הנפוץ בו מופיעים גבישים תאומים על פי הכלל כדוגמת "כלל ספינל" או "כלל אלביט". סוג הגבישים התאומים עשויים להיות כלי בזיהוי סוג המינרל.
גבישים תאומים פשוטים עשויים להיות "תאומי מגע" או "תאומי חדירה".
גבישים תאומים המסודרים על פי אותו חוק תאומים מכונים "תאומים מרובים" או "תאומים חוזרים". אם תאומים מרובים אלו מסודרים במקביל הם מכונים "תאומים פוליסינתטיים". כשתאומים מרובים אינם מסודרים במקביל הם "תאומים מעגליים". ניתן להבחין בתאומים פוליסינתטיים הארוזים בצפיפות כשרטוטים של קווקווים עדינים מקבילים על פאות הגביש. בתאומים מעגליים מופיעים הקווקווים בתבנית של כוכב קורן, כפי שניתן לראות במינרלים כדוגמת רוטיל, ארגוניט, צרוסיט וכריזובריל. הצורה הנפוצה ביותר של תאומים מעגליים היא של שלושה גבישים תאומים היוצרים מעגל והם מכונים טרילינגים, אבל קיימים גם מעגלים המורכבים מארבעה, שישה ואפילו שמונה גבישים.
יש שלושה מצבים של היווצרות גבישים תאומים. "תאומים צומחים" הם תוצאה של הפרעה או שינוי בסריג במהלך היווצרותו או צמיחתו בשל עיוות אפשרי בשל יון מחליף גדול יותר. "תאומים מחושלים" או "תאומי התמרה" הם תוצאה של שינוי במערכת הגבישית במהלך התקררות הסביבה כשצורה אחת הופכת בלתי יציבה, ומבנה הגביש חייב להסתדר מחדש או לעבור "התמרה" לצורה אחרת יציבה יותר. "תאומים מעוותים" או "תאומים מחליקים" הם תוצאה של לחץ על הגביש לאחר שהגביש נוצר. תאומים מעוותים הם תוצאה נפוצה של התמרה אזורית.
מבין שלושת מבני הגביש הנפוצים ביותר קובייתי ממורכז גוף (BCC), קובייתי ממורכז פאה (FCC), והקסגונלי ארוז בצפיפות (HCP), יש לאחרון את הנטייה הגדולה ביותר ליצור תאומים.
גבישים הגדלים האחד בסמוך לשני יכולים להיות מסודרים כך שהם דומים לתאומים. "צמיחה במקביל" זו איננה גבישים תאומים.
טור חזקות
טוּר חֲזָקוֹת הוא טור הבנוי כסכום של חזקות מ-0 עד אינסוף של נעלם. טורי חזקות יכולים לתאר כל פונקציה אנליטית ומשמשים באנליזה מתמטית, לחישוב ערכן של פונקציות אנליטיות, בגלל הפשטות שבחישוב כל אחד מאברי הטור הדורשת אך ורק שימוש בפעולות אריתמטיות רגילות.
רדיוס התכנסות
אם הוא טור חזקות, אז קיים  כך שלכל \ |x-c|<r הטור מתכנס בהחלט, ולכל תת-קבוצה קומפקטית של  הטור מתכנס במידה שווה. כאשר \ r=\infty הטור מתכנס נקודתית עבור כל מספר, והוא מתכנס במידה שווה על כל המרחב אם ורק אם הטור הוא פולינום. אחרת, הטור מתכנס במידה שווה רק על קבוצות חסומות בו.
על המעגל, או שתי הנקודות במקרה הממשי, \ |x-c|=r לא ניתן בוודאות לומר האם הטור מתכנס או מתבדר (קיימות דוגמאות לכאן ולכאן).
רדיוס ההתכנסות של טור חזקות נתון על ידי נוסחת קושי־אדמר: (אם הגבול הוא אינסוף, הטור מתכנס תמיד). נוסחה זו תמיד מניבה את הרדיוס המבוקש, אך לעיתים קשה לחשב אותה. הנוסחה (דאלמבר) נכונה כאשר הגבול קיים (סופי או אינסופי; לשם כך הכרחי שכמעט תמיד ), ולעיתים היא קלה יותר לחישוב.
חיבור וחיסור
סכום שני טורי חזקות הוא טור החזקות שמקדמיו הם סכום המקדמים של הטורים המחוברים, בדומה לטורי פונקציות רגילים:
מכפלה
מכפלת טור חזקות בקבוע היא טור החזקות שמקדמיו הם מכפלת הקבוע בטור החזקות המוכפל: מכפלת שני טורים:
גזירה ואינטגרציה
בתוך תחום ההתכנסות ניתן לגזור את טורי החזקות איבר-איבר, וכן גם לבצע עליהם אינטגרציה איבר-איבר:
שימושים
השימוש הנפוץ של טורי חזקות הוא לתיאור של פונקציות אנליטיות. אם פונקציה \ f(x) היא אנליטית בנקודה \ c, אז מקדמי טור החזקות סביב \ c שמתאר את הפונקציה בסביבת \ c הם. כלומר, טור החזקות המתאר את הפונקציה הוא טור טיילור שלה באותה נקודה. ניתן להראות שכל תיאור של פונקציה באמצעות טור חזקות יהיה טור טיילור.
במישור המרוכב, רדיוס ההתכנסות של טור חזקות שמתאר פונקציה הולומורפית סביב נקודה מסוימת, הוא רדיוס המעגל המקסימלי סביב אותה נקודה, שלא מכיל אף נקודה סינגולרית.
ניתן להכליל את מושג טורי החזקות כדי לתאר פונקציות שאינן אנליטיות בנקודה, אך אנליטיות בסביבתה, על ידי טורי לורן.
טורי חזקות פורמליים
באלגברה מופשטת ובקומבינטוריקה, משתמשים בטורי חזקות פורמליים ככלי חישובי, כאשר בתחומים אלו אין עניין של התכנסות טורי החזקות, והם מוגדרים רק בשביל האריתמטיקה המיוחדת שלהם. בקומבינטוריקה הטורים מכונים פונקציות יוצרות. הפונקציות היוצרות משמשות כמעט רק לספירת עצמים, על ידי מקדמי החזקות המתאימות, ולכן בדרך כלל אין חשיבות להתכנסות הטורים. כך לדוגמה, טור החזקות שמתבדר עבור כל מספר ששונה מאפס הוא פונקציה יוצרת לגיטימית.
עורבני שחור-כיפה
עוֹרְבָנִי שְחוֹר-כיפה (שם מדעי: Garrulus glandarius) הוא מין עוף בסוג עורבני שבמשפחת העורביים ובסדרת ציפורי השיר הנפוץ באירופה ואסיה, לרבות ארץ ישראל.
טור חזקות
טורי חזקות מוכללים
לכל שדה F ולכל חבורה אבלית סדורה \ \Gamma, השדה של טורי החזקות המוכללים כולל את כל הסכומים הפורמליים  שיש להם תומך סדור היטב.
עורבני שחור-כיפה
מאפיינים
גודלו של העורבני שחור-הכיפה הוא כגודלה של יונת התור. הוא ניזון מבעלי חוליות קטנים, מחרקים, פירות וזרעים. העורבני שוכן בחורשות ומקנן על עצים. הנקבה מטילה 4–6 ביצים, והדגירה, הנמשכת 16–17 ימים, מבוצעת על ידי שני ההורים.
טור חזקות
הפונקציה האקספוננציאלית
הפונקציה האקספוננציאלית ניתנת להצגה כטור חזקות:.
עורבני שחור-כיפה
מאפיינים
צבעו של העורבני שחור-הכיפה הוא אפור חום. על ראשו כתם שחור גדול ומכאן בא לו שמו "שחור-כיפה". על כנפיו, כתם לבן על רקע שחור ומשבצות בצבע כחול לבן. צבע הזנב שחור. הגוף מוצק. אורך הבוגר 32.5–35.4 ס"מ, משקל 160–191 גרם, ומוטת כנפיים 52–58 ס"מ (אורך הכנף 16.5 – 17.5 ס"מ). המקור חזק ומאונקל בקצהו. האצבעות ארוכות וחזקות. מבנה הרגל מותאם ללפיתה ולתנועות ניתור זריזות בין הענפים. הכנף קצרה, רחבה, והקצה שלה מעוגל. הזנב ארוך (כ-13.5 ס"מ) וקצהו רבוע. לרוב נוצות הגוף - הן בחלקי הגוף העליונים והן בגחון, גוון בז'-ורדרד. כיפת הראש שחורה ומפוספסת מעט. הנוצות של הכיפה עשויות להזדקר בכעין ציצה קטנה במצבים שונים של התנהגות. בפנים בולט פס שפם שחור. אברות היד שחורות והזנב שחור. (ר' לעיל: סימני זיהוי בולטים). אין הבדלים בצבעי הניצוי בין הזכר לנקבה ובין עונות השנה.
טור חזקות
הפונקציה האקספוננציאלית
ניתן להראות שהתכונה הבסיסית של הפונקציה – העברת חיבור לכפל – נובעת ישירות מאופן הפעולה של הכפל על טורים ומהבינום של ניוטון. גם את הנוסחה אפשר לקבל ישירות מאופן הפעולה של הנגזרת על טורי החזקות. תכונות אלו ניתן להרחיב גם לחוגים ולאלגבראות בנך באופן כללי, אם כי התכונה הראשונה תלויה בקומוטטיביות של המכפלה, ולא מתקיימת באופן כללי.
פונקציית סינוס
פונקציית הסינוס ניתנת להצגה כטור חזקות:
פונקציה רציונלית
טור החזקות שמקדמיו שווים ל-1 מתכנס לפונקציה:
ובמקרה זה טור החזקות מתכנס עם רדיוס התכנסות 1=r כפי שניתן להוכיח בקלות בעזרת משפט דאלמבר שלעיל.
טורים נוספים
לעיתים ניתן למצוא את הפונקציה שאליה מתכנס טור חזקות נתון על ידי ביצוע מניפולציות על הטור הנתון כדי להגיע לטור שידוע לאיזו פונקציה הוא מתכנס, ולאחר מכן ביצוע מניפולציות הפוכות על הפונקציה שהתקבלה, לקבלת הפונקציה שאליה מתכנס הטור המקורי.
דני גריינג'ר
דני גריינג'ר ג'וניור (באנגלית: Danny Granger Jr.; נולד ב-20 באפריל 1983 בניו אורלינס, לואיזיאנה) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בעמדת הסמול פורוורד. גריינג'ר נחשב בשיאו לאחד משחקני ההתקפה הטובים ב-NBA, בעיקר בזכות יכולת קליעה מצוינת מכל הטווחים, והופיע במדי נבחרת ארצות הברית באליפות העולם בכדורסל 2010.
קריירת מכללות
בשנת 2001 החל גריינג'ר לשחק באוניברסיטת ברדלי ובשתי עונות במדיה קבע ממוצעים טובים במיוחד של 11.1 נקודות, 7.1 ריבאונדים, 1.3 חטיפות ו-2.4 חסימות למשחק בעונה הראשונה ו-19.2 נקודות, 7.9 ריבאונדים, 1.4 חטיפות ו-1.4 חסימות למשחק בעונה השנייה. בשנת 2003 עבר לאוניברסיטת ניו מקסיקו וכבר בעונתו הראשונה בקבוצה, עשה רושם כאחד מהשחקנים הגדולים בתולדותיה. הוא הפגין יכולת מגוונת במיוחד שהתבטאה בממוצעים גבוהים כמעט בכל הפרמטרים - 19.5 נקודות, 9 ריבאונדים, 2.1 אסיסטים, 1.3 חטיפות ו-1.4 חסימות למשחק, אך עם זאת ניו מקסיקו לא הצליחה להעפיל לטורניר אליפות המכללות לאחר שסיימה חמישית בליגה המחוזית. בעונה הבאה הגיע גריינג'ר לשיאו ועם ממוצעים של 18.8 נקודות, 8.9 ריבאונדים, 2.4 אסיסטים, 2.1 חטיפות ו-2 חסימות למשחק הוביל את קבוצתו למקום השני בליגה המחוזית עם מאזן 7–26 ולהופעה בטורניר אליפות המכללות לראשונה מזה שש שנים, אך שם הודחה ניו מקסיקו כבר בסיבוב הראשון לאחר הפסד 47–55 לאוניברסיטת וילאנובה.
קריירה ב-NBA
גריינג'ר נבחר על ידי אינדיאנה פייסרס במקום ה-17 בדראפט ה-NBA 2005. בעונתו הראשונה כמקצוען שותף ב-78 משחקים במהלך העונה הסדירה והעמיד ממוצעים טובים יחסית של 7.5 נקודות ו-4.9 ריבאונדים למשחק, בזכותם נבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה. בפלייאוף השתפר במעט ועלה ל-8.2 נקודות ו-5.2 ריבאונדים למשחק, אך קבוצתו הודחה כבר בסיבוב הראשון על ידי ניו ג'רזי נטס.
לאחר החלפתו של פג'ה סטויאקוביץ' באל הרינגטון בעונת הפך גריינג'ר לסמול פורוורד הפותח של אינדיאנה, אך כבר כחודש מתחילת העונה איבד את מקומו בחמישייה ושב להוות שחקן מחליף. עסקה שביצעה אינדיאנה באמצע העונה, במהלכה בין היתר הועברו הרינגטון וסטיבן ג'קסון לגולדן סטייט ווריורס ולקבוצה הגיעו מייק דאנליבי וטרוי מרפי, החזירה את גריינג'ר לחמישייה ועד סיום העונה הוא קלע 13.9 נקודות והוריד 4.6 ריבאונדים בממוצע למשחק.
גריינג'ר החל מצוין את עונת ועם 22.7 נקודות ו-8.7 ריבאונדים בממוצע בשלושת המשחקים הראשונים של העונה הוביל את אינדיאנה לשלושה ניצחונות רצופים ונבחר לשחקן השבוע במזרח. גם בהמשך שמר על רמת משחק גבוהה, אך אינדיאנה לא הצליחה להעפיל לפלייאוף לאחר שסיימה במקום התשיעי במזרח עם מאזן 36–46. בסך הכל סיים את העונה 19.6 נקודות, 2.1 אסיסטים ושיא קריירה של 6.1 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בעונה הבאה,, הגיע גריינג'ר לשיאו ועם ממוצעים מרשימים של 25.8 נקודות (חמישי בליגה), 5.1 ריבאונדים, 2.7 אסיסטים, 1.5 חסימות וחטיפה אחת למשחק, נבחר לשחקן המשתפר של העונה ב-NBA. כמו כן, נבחר להשתתף במשחק האולסטאר ובכ-11 דקות בהן שותף קלע 2 נקודות, חטף פעמיים והוריד ריבאונדים אחד. מבחינה קבוצתית, אינדיאנה שוב הייתה קרובה להעפלה לפלייאוף, אך שוב החמיצה זאת לאחר שסיימה תשיעית במזרח עם מאזן זהה לעונה הקודמת, 46-36.
Open Handset Alliance
Open Handset Alliance היא ברית עסקית של 65 חברות שמפתחות סטנדרטים פתוחים לתקשורת סלולרית. הברית הוקמה ב-5 בנובמבר 2007 והונהגה על ידי גוגל עם 34 חברים, שכוללות יצרניות מכשירים, מפתחי יישומים, וגם כמה משווקות סלולר ויצרניות רכיבים. תוכנת הדגל של הברית, אנדרואיד, מתחרה נגד פלטפורמות של אפל, מיקרוסופט, נוקיה, פאלם, RIM וסימביאן.
במקביל להקמת הברית ב-5 בנובמבר 2007, חשפה הברית את אנדרואיד, פלטפורמה קניינית עם רכיבי קוד פתוח, המבוססת על ליבת מערכת ההפעלה לינוקס. מהדורה מוקדמת של ה-SDK לאנדרואיד יצאה לאור ב-12 בנובמבר 2007. מכשיר האנדרואיד הראשון ששווק באופן מסחרי היה T-Mobile G1 (נקרא גם HTC Dream). הוא אושר לשימוש על ידי FCC ב-18 באוגוסט 2008, והפך לזמין ב-22 באוקטובר.
בפועל, עיקר הפיתוח של אנדרואיד נעשה בידי חברת גוגל.
מרדכי אהרן גינצבורג
מרדכי אהרן גִינְצְבּוּרְג רמא"ג; (ברוסית: Мордехай Аарон Гинцбург; בלטבית: Mordechajus Aronas Gincburgas; כ"א בכסלו תקנ"ו, 3 בדצמבר 1795 – ט"ז בחשוון תר"ז, 5 בנובמבר 1846), היה מראשי המשכילים בווילנה, תרגם לעברית וחיבר ספרי השכלה. רמא"ג היה ממעצבי העברית הספרותית החדשה, ואף חיבר את האוטוביוגרפיה הראשונה בעברית, "אביעזר".
קורות חייו
רמא"ג נולד בסוף 1795 בעיירה סלנט שבפלך קובנה של האימפריה הרוסית (באזור ליטא). אביו של רמא"ג, יהודה אשר, היה משכיל בעצמו, מראשוני המשכילים בליטא, וצירף לחינוך המסורתי של בנו בחדר גם לימוד תנ"ך ודקדוק עברי. בילדותו החל לקרוא חיבורים היסטוריים יהודיים עממיים כמו "יוסיפון" ו"צמח דוד" לדוד גנז, ונמשך לקריאת ספרי מדע והשכלה שהיו זמינים לו, כגון "ספר הברית" לר' פנחס אליהו מווילנה. בגיל 14 השיאו לו נערה בת 13 בנישואים שלא עלו יפה, כפי שהוא מתאר בגילוי לב באוטוביוגרפיה שלו. הוא עבר להתגורר אצל חותנו בעיירה שאוול, ושם הרחיב את ידיעותיו, קרא ספרי השכלה, בין השאר את חיבוריו של משה מנדלסון, ואף עסק בקבלה. בהמשך למד גרמנית וקרא ספרות יפה אירופית בת התקופה.
ב-1817 החל לנדוד בין עיירות בליטא ובקוּרְלַנד, והתפרנס בדוחק כמלמד תינוקות ומעיסוקים נוספים. ב-1823 הוציא בווילנה את החיבור הראשון שלו – החלק הראשון של התרגום של "גלות הארץ החדשה". ב-1832 סיים להכין את החלק הראשון של "תולדות בני האדם", אך הצליח להדפיס אותו רק ב-1835. באותה שנה כנראה כבר היו מוכנים אצלו חיבורים נוספים, שנדפסו בשנים הבאות. בשנות השלושים גם בא בדברים עם משכילים נוספים להוציא כתב עת משכילי בעברית, אולי כשהוא שותף בעריכה לריב"ל, אך הדברים לא יצאו אל הפועל.
ב-1835 התיישב בווילנה, כשהוא כבר סופר עברי מפורסם. רמא"ג תפס במהרה מקום של כבוד בקרב משכילי וילנה, עד שהפך להיות האישיות המרכזית בקבוצה שכללה את אד"ם הכהן ובנו מיכ"ל, מתתיהו שטראשון, יצחק אייזיק בן-יעקב, אייזיק מאיר דיק, קלמן שולמן, רש"י פין ואחרים. הוא התפרנס מהוראה ומניהול חשבונות, ומתמיכה של המשכיל העשיר ניסן רוזנטל.
בשנותיו בווילנה המשיך לפרסם את ספריו, והיה מעורב ביוזמות ובפעולות רבות של המשכילים. ב-1841 ייסד ביחד עם שלמה זאלקינד בית ספר "מתוקן", עמד בראשו ולימד בו תנ"ך. היה שותף לפנייה אל השלטונות הרוסיים בבקשה שיאסרו על היהודים ללבוש את בגדיהם המסורתיים, ומנגד פעל להקלה על ייבוא ספרים עבריים מחוץ לארץ. בשעת ביקורו של משה מונטיפיורי בווילנה ב-1846 היה רמא"ג מראשי המדברים מצד המשכילים.
כשהחל מקס ליליינטל בסדרת הפעולות שלו לקראת רפורמה בחינוך היהודי, בעידוד השלטונות הרוסיים, הסתייג רמא"ג מן הכיוון שנקט. הוא פרסם בפסאודונים "יונה בן אמיתי" חוברת בשם "מגיד אמת", כנגד החוברת "מגיד ישועה" של ליליינטל, ובה הסביר כי ליליינטל מנסה לייבא לתחום המושב את ההשכלה בנוסחה הגרמני, שאיננה מתאימה להשכלה המסורתית והמתונה יותר שבליטא. כדי להגן על עצמו מהצנזורה פרסם רמא"ג גם חוברת המתקיפה את "מגיד אמת", בשם "קיקיון דיונה".
במהלך השנים החמיר מצב בריאותו, ובסוף 1846 הלך לעולמו. הדרשן של וילנה, שנאלץ על כורחו להספיד את רמא"ג חסיד ההשכלה, הבליע את ההספד בהספד על שני רבנים שנפטרו באותה תקופה. העלבון של המשכילים מהספד זה הביא בסופו של דבר להקמת מסגרות עצמאיות של המשכילים בווילנה, בנפרד מהמוסדות של האדוקים, ובפרט להקמת בית הכנסת של המשכילים "טהרת הקודש". בשנים הבאות המשיכו יורשיו ותלמידיו של רמא"ג, ובפרט אחיו הצעיר, משה ליב גינצבורג, להוציא לאור את ספריו.