cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ריצת מרתון
רִיצַת מָרָתוֹן היא ריצה למרחק של 42.195 קילומטרים. מקור שמה של הריצה הוא באגדה עממית אודות פידיפידס, שליח אתונאי אשר רץ מהעיר מרתון ועד אתונה בשנת 490 לפנה"ס, על מנת להביא את בשורת הניצחון היווני נגד פרס בקרב מרתון, ומת מיד לאחר שמסר את הידיעה. כיום, הוועד האולימפי הבינלאומי מעריך את הדרך הקצרה ביותר משדה הקרב במרתון לאתונה ב-34.5 קילומטרים בלבד. דרך ארוכה יותר בין שתי הערים, שאורכה 40 קילומטרים, נבחרה באולימפיאדת אתונה (1896) בתור מסלולו של המרתון האולימפי הראשון.
בעדות ההיסטורית של הרודוטוס מופיע סיפור שונה, ולפיו פידיפידס נשלח מאתונה לספרטה על מנת להזעיק תגבורת בטרם החל הקרב, אך חזר משם בידיים ריקות. חישוב מרחק הריצה לפי הסיפור של הרודוטוס מראה שפידיפידס עבר כ-450 קילומטרים תוך מספר ימים.
בשנת 1908, מרחק ריצת המרתון נקבע באולימפיאדת לונדון ל-42.195 ק"מ זאת משום שהוחלט שרצי המרתון יתחילו את הריצה בטירת וינדזור על מנת שבני משפחת המלוכה יוכלו לצפות בפתיחת המירוץ. משום שהיה על הרצים לסיים את המרתון באצטדיון המשחקים, מרחק ריצת המרתון הסתכם ב-42.195 ק"מ, ושימש מאוחר יותר כתקן לריצות המרתון העתידיות.
היסטוריה
הרעיון של מרוץ המרתון הועלה לראשונה על ידי מישל בריאל שהציע להכליל אותו במשחקים האולימפיים הראשונים בעת החדשה שהתקיימו בשנת 1896 באתונה. יוזם המשחקים, פייר דה קוברטן, והמארגנים היוונים של האירוע קיבלו בהתלהבות את הרעיון.
אורכה של ריצת המרתון לא נקבע מלכתחילה, היות שהדגש הושם בעיקר על כך שכל הרצים יעברו את אותו המסלול. בשנים הראשונות של המשחקים האולימפיים השתנה המרחק בכל ארבע שנים - בכל אולימפיאדה על-פי המסלול שנקבע אד הוק. המוקדמות שנערכו ב-22 במרץ 1896 לקראת המשחקים האולימפיים באתונה היו למעשה מרוץ המרתון הרשמי הראשון שהתקיים, ובו ניצח כאלירוס ואסילאקוס בזמן של 3 שעות ו-18 דקות. ספירידון לואיס, שהגיע חמישי במרוץ זה, ניצח במרוץ שהתקיים במסגרת המשחקים ב-10 באפריל בזמן של 2:58:50 שעות, כולל עצירת ביניים בפונדק מקומי לשתיית כוס יין. מרוץ ראשון זה היה למרחק של 40 קילומטרים. בשש האולימפיאדות הבאות, מאולימפיאדת פריז (1900) ועד אולימפיאדת אנטוורפן (1920), התקיים המרוץ בשישה מרחקים שונים.
באולימפיאדת לונדון (1908) הוארך המרחק ונקבע שהמרוץ יחל בטירת וינדזור על מנת לאפשר לנכדי המלך לחזות בזינוק מחלונות הארמון. המסלול הסתיים באצטדיון האולימפי ואורכו הכולל היה 42.195 קילומטרים. בשנת 1921 אומץ מרחק זה על ידי התאחדות האתלטיקה הבינלאומית (IAAF) כמרחק הרשמי לריצות מרתון.
מאז תחילתם של המשחקים האולימפיים המודרניים, נוצרה מסורת לפיה מרוץ הגברים הוא האירוע הנועל את המשחקים, כאשר המרוץ מסתיים באצטדיון האולימפי זמן קצר לפני תחילת טקס הנעילה.
ביטול האיסור על השתתפות נשים
נשים לא הורשו להשתתף כלל במשחקים האולימפיים המודרניים. נשים שבקשו להירשם לריצות המרתון נדחו על הסף או באמתלות טכניות שונות. המתנגדים לריצת נשים טענו בין היתר שנשים לא מסוגלות לרוץ למרחקים ארוכים, ושריצה כזו עלולה לפגוע בפוריותן ולכן אין לאפשר אותה. בכל זאת, לאורך השנים בצעו את ריצת המרתון מספר נשים, אך הן נאלצו למצוא דרכים יצירתיות שיאפשרו להן לרוץ: חלקן רצו עצמאית במסלול מקביל לזה של הגברים, אחרות "הזניקו את עצמן" כשעה לאחר ההזנקה הרשמית; בשנת 1963 Merry Lepper ו– Lyn Carman הסתננו למרוץ והתנגדו לניסיונות להפסיק את ריצתן כשטענו שמותר להן לרוץ בשטח ציבורי. בובי גיב רצה במרתון בוסטון (הנחשב לאחד מהחשובים והפופולריים בעולם) שלוש שנים ברציפות אך לעולם לא בצורה רשמית. קיים תיעוד על נשים נוספות שרצו במרתונים אך בהיעדר רישום או מספר, תוצאותיהן לא תועדו ולא נחשבו רשמיות.
בשנת 1967, קתרין סווייצר (Kathrine Switzer) הצליחה להירשם למרתון בוסטון תחת השם K.V. Switzer, שלא הסגיר את מינה. היא קבלה את המספר 261, והחלה בריצה. זמן קצר לאחר מכן מנהל המרוץ זיהה אותה וניסה לחסום את דרכה ולקרוע מבגדיה את המספר, ודרש שתפסיק את הריצה, אלא שהאירוע כולו תועד במצלמות העיתונות וסווייצר השלימה את הריצה. אף על פי כן תוצאתה לא הוכרה בזמן אמת, והיא קבלה את ההכרה רק שנים מאוחר יותר. רק בשנות ה-70 נפתחו אט אט בפני נשים המרתונים באופן רשמי, וגם זאת רק לאחר עתירה שהגישה אחת מהרצות, נינה קוסצ'יק.
תחרויות
ברחבי העולם נערכות מאות תחרויות מרתון בכל שנה. תחרויות המרתון הנחשבות ביותר הן תחרויות סבב המרתונים המרכזיים העולמי הכוללות את מרתון טוקיו, ניו יורק, ברלין, לונדון, בוסטון, שיקגו, המרתון באליפות העולם באתלטיקה והמרתון במשחקים האולימפיים. המנצח והמנצחת בסבב המרתונים המרכזיים העולמי זוכים בפרס כספי של 500,000 דולר. בנוסף, התאחדות האתלטיקה הבינלאומית מעניקה תוויות למרתונים הבכירים בעולם לפי מספר קריטריונים, שהעיקרי בהם הוא איכות המשתתפים במרתון. ישנן שלוש תוויות: תווית זהב (Gold label), תווית כסף (Silver label) ותווית ארד (Bronze label). תווית הזהב היא הטובה ביותר, וכל המרתונים מסבב המרתונים המרכזיים העולמי הם בעליה. נוסף להם קיימים עוד מרתונים בעלי תווית הזהב, מהבולטים שבהם: עוד תחרויות מרתון נחשבות הן האליפויות היבשתיות במרתון, כחלק מהאליפויות היבשתיות באתלטיקה; אליפות אירופה, אליפות אסיה ואליפות אוקיאניה.
זמנים מיטביים ושיאי עולם
שיאי עולם לא הוכרו באופן רשמי על ידי IAAF עד ל-1 בינואר 2004. עד אז נחשבו התוצאות הטובות ביותר כ"זמנים מיטביים". כיום, על מנת שתוצאה תיחשב רשמית לשיא עולם, עליה להיות מושגת על מסלול המתאים לדרישות IAAF. עם זאת עדיין קיימים הבדלים משמעותיים בין מסלולי המרתון ה"רשמיים" - בגובהם יחסית לפני הים, במידת ההרריות, בסוג המשטח - כך שעדיין לא ניתן לבצע השוואה מדויקת בין תוצאות שהושגו במרוצים שונים. מקובל שהתוצאות הטובות ביותר מושגות במסלולים שטוחים, בגובה פני הים, בתנאי מזג אוויר נוחים ובסיוע מכתיבי קצב - רצים שתפקידם "למשוך" בתחילת הריצה את המועמדים לניצחון על מנת לשפר את התוצאות.
ב-6 במאי 2017 קבע אליוד קיפצ'וגה במסלול פורמולה 1 במונצה איטליה, בריצה למרחק של 42.195 ק"מ (המרחק הרשמי של ריצת מרתון), תוצאה של 2:00:25 שעות במסגרת פרויקט Breaking 2  של חברת נייקי, אך תוצאה זו לא אושרה כשיא עולם, מאחר שהיא נערכה בהקפות המסלול תוך שימוש במכתיבי קצב מתחלפים.
ב-12 באוקטובר 2019 הצליח קיפצ'וגה להפוך לאדם הראשון שרץ מרתון תוך פחות משעתיים (1:59:40) בווינה, אוסטריה, במסגרת פרויקט של חברת אינאוס, אשר גם במהלכו נעשה שימוש במכתיבי קצב מתחלפים, ולכן גם תוצאה זו לא היוותה שיא עולם.
שיא ישראל
===עשרת הרצים הטובים ביותר בריצת המרתון===
===עשר הרצות הטובות ביותר בריצת המרתון===
ייחודו של המרוץ
במשך שנים רבות, עד שאורגן מרוץ חוצה ארצות הברית, היה המרתון המרוץ הארוך ביותר שהועלה על הדעת. כיום, נחשב ענף זה כאחד השיאים של המשחקים האולימפיים. למרוץ נקשרו כתרים רבים וקלישאות כגון "הניצחון האמיתי הוא עצם סיומו של המרוץ" ו"מאמץ על אנושי". למעשה, כבר מתחילתו היה מרוץ זה מוקד משיכה לספורטאים חובבים, ונחשב כספורט מאתגר שאינו דורש השקעה כספית גבוהה או יכולות מיוחדות. כיום מקובל בקרב מאמנים רבים כי הצלחה במרוץ מרתון היא בהישג יד של כל אדם המוכן להשקיע זמן ומאמץ באימונים לקראתו. עם זאת, קיימים במרוץ המרתון מספר מאפיינים המייחדים אותו מריצות למרחקים קצרים יותר, אפילו עד חצי מרחק הריצה (21.1 קילומטרים).
גליקוגן ו"הקיר"
הגליקוגן המצוי בין סיבי השרירים הוא עתודת "הדלק" העיקרית שבעזרתה הם פועלים בעת ריצה. בשעת מאמץ מתפרק הגליקוגן על ידי השרירים לגלוקוז באופן מהיר וקל. הגליקוגן מופק על ידי הגוף מבעוד מועד בעיקר מהסוכרים אותם הוא צורך. בגופם של רצים מאומנים "מאוחסן" גליקוגן בכמות שוות ערך לכ-2,000 קילו-קלוריות, כמות שמספקת את צריכת השרירים למרחק ריצה של כ-32 קילומטרים. בעת הריצה, משתמש הגוף בגליקוגן וגם בשומן שמפורק בכבד ומזין את השרירים. היחס בין צריכת השומן והגליקוגן במהלך הריצה תלוי בקצב הדופק של הרץ ובכושר הגופני שלו. כשאוזל מאגר הגליקוגן, עוברים השרירים לעבוד בקטוזיס. כתוצאה מכך חשים רצים רבים תשישות רבה בהגיעם לשלב שריפת השומן, תופעה המכונה "הקיר".
ניתן להקטין תופעה זאת בעיקר באמצעות מספר סוגי אימונים:
דרך נוספת שמקובלת להגדלת כמות הגליקוגן בגוף היא מעבר למשטר אכילה מיוחד מספר ימים לפני המרוץ, משטר הקרוי "העמסת פחמימות", אם כי שיטה זו אינה יכולה להגדיל את מאגרי הגליקוגן ולכל היותר מגדילה את כמות הגלוקוז בדם.
אימונים
עבור מרבית הרצים, המרתון הוא המרוץ הארוך ביותר שבו ישתתפו. האימונים מכילים לפיכך מרכיבים מיוחדים על מנת לאפשר התמודדות עם האתגר שמציב המרוץ:
האימונים המיוחדים לקראת המרתון מתחילים בדרך כלל 5–6 חודשים לפני המרוץ.
מרוץ המרתון כאירוע
מלבד ריצות מרתון המתקיימות במשחקים האולימפיים ובאליפויות עולם, ואשר בהן משתתפים רק ספורטאים "מקצועיים", מתקיימים מדי שנה ברחבי העולם מאות מרוצים הפתוחים להשתתפות הכל. עבור רוב החובבים מהווה כל מרוץ כזה שיאה של תקופת אימונים ארוכה, ולכן הפכו מרוצי המרתון לאירועים חגיגיים עם "מסורות" של אירועים נלווים: סעודה חגיגית בערב שלפני המרוץ (סעודת פסטה - שיאו של תהליך העמסת הפחמימות), מופעים, קישוט הרחובות שבהם עובר המרוץ, ועוד.
במרוצי מרתון המוניים מציעים המארגנים גם שורת "פייסרים" ("pacers", "מכתיבי קצב") - רצים שמכוונים את קצב ריצתם לתוצאה מסוימת, ידועה מראש, וכתובה באופן בולט על חולצתם ולעיתים על בלון המתנפנף מעליהם או בכל דרך אחרת. רצים לא מנוסים יכולים להיצמד לקבוצת קצב הרצה אחרי "פייסר" וכך לכוון לתוצאה הרצויה להם מראש.
אחרי המרוץ
מיד עם סיומה של ריצת המרתון סובלים השרירים מחולשה קיצונית. ישנן מספר תופעות נוספות הנלוות לכך: המערכת החיסונית נחלשת, והאיזון הכימי של הדם משתנה. התאוששות מלאה מריצת מרתון עשויה להימשך כשלושה שבועות.
המרתון בישראל
ריצות ארוכות הדורשות סיבולת יוצאת דופן מוזכרות כמה פעמים בתנ"ך, אבל בחלקן, הרצים הביאו בשורות על הפסדים:
ריצת המרתון הראשונה נערכה בישראל ב-31 בינואר 1934, מתל אביב לנס ציונה וחזרה. המנצח היה ולטר פרנקל בתוצאה של 3:15 שעות, לפני יצחק גלסברג מבית"ר (3:23 שעות) וכהן. השתתפו בריצה שבעה אתלטים וסיימו אותה שלושה.
המרתון הרשמי השני בישראל נערך ב-2 באפריל 1956 בהשתתפות 7 רצים, 5 מהם סיימו את הריצה. את הריצה ניצח שלום קהלני מהפועל חדרה בשיא ישראל חדש של 2:39.55.8 שעות.
בשנת 1965 נערך בחיפה מרתון מעתלית דרך חוף הכרמל וכפר גלים ובחזרה.
יוסף יקותיאלי, מיוזמי משחקי המכביה, יזם את "מרוץ איש בנימין" ב-1968, ותכנן אותו על פי המסלול המקראי של הסיפור הראשון, מאבן העזר (ראש העין) לשילה. אורך המסלול היה בדיוק 42 ק"מ. המרוץ לא זכה להצלחה (במרוץ הגדול מכולם, השלישי, רצו רק 14 רצים) והוא בוטל אחרי המרוץ החמישי. כעבור 40 שנה בשנת 2015 חודש המירוץ בשם מרתון התנ"ך והוא מתקיים מאז, במהלך חג הסוכות, בהשתתפות אלפי משתתפים מכל רחבי הארץ.
בעבר התקיימו בישראל מרוצי מרתון נוספים: תל אביב-וינגייט (1956), עינת-רמת הכובש (1965) ותל חי (1967).
מרתון תל אביב, אשר נערך בשנים 1981–1994, חודש ונערך במסלולים חדשים ב-24 באפריל 2009 (כש-938 רצים סיימו אותו), ב-14 במאי 2010 (כש-404 רצים הגיעו לקו הגמר) וב-8 באפריל 2011 (כש-1,171 רצים הגיעו לקו הגמר).
לאור העלייה החדה במספר המשתתפים בריצת המרתון בישראל, בשנת 2011 נערכו לראשונה שלושה מרתונים באותה שנה: בטבריה, בתל אביב ובירושלים.
בשנת 2014 החל להיערך גם מרתון באילת. שנה לאחר נוסד מרתון התנ"ך, הנערך באזור בנימין.
מרתון בתוך אצטדיון התקיים לראשונה בחודש אפריל 2015 באצטדיון האתלטיקה בראשון לציון, ואורגן על ידי ארגון האתלטיקה.
הר קורי
הר קורי (באנגלית: Mount Cory) הוא הר הממוקם בעמק בואו בדרום-מזרח הפרק הלאומי באנף, צפונית לעיירה באנף בפרובינציית אלברטה שבקנדה. ההר מתנשא לגובה של 2,802 מטרים.
החור שבקיר
"החור שבקיר" (באנגלית:  "Hole in the Wall") היא מערה הממוקמת בחלקו העליון של הצלע המערבית של הר קורי. את המערה ניתן לראות מהכביש המהיר הטרנס קנדי הסמוך. לפתח המערה צורת מחומש הנראית למרחוק. גובה המערה כ-60 מטר ועומקה כ-30 מטר. המערה היא יעד טיפוס פופולרי.
מקור שם
שמו של ההר ניתן לו בשנת 1923, והוא נקרא על שם ויליאם וולאס קורי, סגן שר הפנים הקנדי בין השנים 1905 עד 1930.
בשל מערת "החור שבקיר" נקרא ההר בשם "הר החור שבקיר" ("Hole in the Wall Mountain"), והוא מופיע בשם זה במפה שערך ג'ורג' דוסון משנת 1886.
נואה פאדיגה
נואה פאדיגה (בצרפתית: Noah Fadiga; נולד ב-3 בדצמבר 1999 בברוז' שבבלגיה) הוא כדורגלן סנגלי-בלגי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת ברסט מליגת העל הצרפתית.
קריירת מועדונים
פאדיגה גדל במחלקות הנוער של גנט, אנדרלכט וקלאב ברוז'. ב-31 ביולי 2019 הושאל פאדיגה למשך עונה אחת לוולנדם מליגת המשנה ההולנדית. הוא ערך 24 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-19 ביולי 2020 חתם פאדיגה בהראקלס אלמלו מליגת העל ההולנדית. ב-17 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1-0 לואלבייק במסגרת המחזור החמישי בליגה לעונת 2020/2021. הוא שיחק במועדון במשך שתי עונות, בהן ערך 48 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
ב-1 ביולי 2022 חתם פאדיגה בברסט מליגת העל הצרפתית. ב-7 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 3-2 ללאנס במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2022/2023. ב-16 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בהפסד 4-1 לנאנט במסגרת המחזור ה-11.
חיים אישיים
פאדיגה הוא בנו של כדורגלן נבחרת סנגל בעבר ח'לילו פאדיגה.
פלוריסיינטה
פלוריסיינטה היא טלנובלה ארגנטינאית, שנוצרה על ידי כריס מורנה ושודרה בשנים 2004–2005. שודרה בישראל בין השנים 2005 -2006 על ידי הערוץ פוקס קידס (2005) וג'טיקס (2006). בעקבות הצלחתה של הסדרה בארץ כוכבי הסדרה הגיעו לישראל לסיבובי הופעות. כיום הסדרה זמינה לצפייה ב-yesVOD kids ומשודרת בשידורים חוזרים בערוץ Kidz למנויי yes.
הסדרה, מבית היוצר של כריס מורנה ויאיר דורי, מופקת על ידי אותו צוות הפקה של הסדרה "קטנטנות". הטלנובלה מופקת על ידי שותפים ישראלים וארגנטינאים. צילומי הסדרה החלו ב-15 במרץ 2004 בארגנטינה.
עונה ראשונה
פלורנסיה פזארינו (סנטיז'ן), בחורה בת 20 מלאת חיים ושמחה שמאמינה בפיות שלה ששומרות עליה, וחולמת למצוא יום אחד את האביר על הסוס הלבן שלה. פלור התייתמה מאימה בגיל צעיר, גדלה עם דודתה טיטינה והאמינה כי אביה ברח אל הים ביום שאימה נפטרה ומאז עקבותיו נעלמו, אך בהמשך הסדרה מתגלה שמי שחשבה שהוא אביה הוא לא והיא בעצם ביתו של אלברטו סנטיז'ן, אביהן של דלפינה וסופיה ובעלה של מללה. פלור וחבריה: קלרה, נטה, פצ'ה ובטה הקימו להקת רחוב, ויחד הם יוצרים מוזיקה כשפלור היא סולנית הלהקה. בצד השני של הסיפור, פדריקו פריצנוולדן, איש ממורמר וקשה רוח, מחליט לחזור למשפחתו ולאחיו לאחר שנסע עם חברתו המרשעת דלפינה. אחיו של פדריקו; פרנקו, ניקולס, מיה, מרטין ותומאס הם ילדים מופרעים וקשי התנהגות, לכן פדריקו מחליט להיעזר במטפלת, אך לא מצליח לבחור את המתאימה. הוא מכיר את פלור במסיבה שהאחים שלו מארגנים בבית (מבלי ידיעתו והסכמתו) שבה פלור היא הזמרת. פלור שרה במסיבה נוספת שאחיו של פדריקו מארגנים ופדריקו מגיע ושוכח שם את הארנק שלו. באותו לילה מגיעה פלור כדי להחזיר לפדריקו את הארנק שלו ששכח במסיבה, ומכיוון שפדריקו אמר לגרטה האומנת, שמי שתתדפוק ראשונה בדלת היא תהיה העוזרת, פלור דופקת בדלת והוא מציע לה בית ועבודה והיא מסכימה. האחים של פדריקו מאשימים את הזמרת בכל המעשים שקרו בבית, לכן פלור מסתירה ממנו שהיא הזמרת. העלילה מסתבכת כאשר פדריקו ופלורנסיה מתאהבים, אך דלפינה, חברתו של פדריקו, לא רוצה להיפרד ממנו בגלל עושרו ולכן היא משקרת ואומרת לו שהיא בהריון, שהיא מאבדת את התינוק, ולבסוף כדי שיתחתנו מעמידה פנים שבעקבות איבוד התינוק היא חולה ועומדת למות. בפרקי הסיום של הסדרה, הוא מגלה את השקר, ומתחתן עם פלורנסיה בסתר. לפני שתהליך הגירושין מסתיים פדריקו נדרס על ידי רכב, בניסיון להציל את הרוזן מקסימו אוגוסטו קלדרון דה-לה הוז'ה וכשפלור שבורה בעונה השנייה משחק מקסימו את תפקידו של פדריקו ופלור מתאהבת בו.
עונה שנייה
פלורנסיה איבדה את אהבת חייה, בני משפחת פריצנוולדן האהובים עליה נמצאים תחת חסותן של דלפינה ומללה המרשעות אשר מנצלות את החוק שלצידן כדי להתעלל במתגוררי הבית ובמיוחד להשפיל את פלור. הכול שחור בחייה של פלורנסיה, אך הכול עומד להשתנות. מקסימו אוגוסטו קלדרון דה לה הוז'ה, רוזן של קריקורגן, לא זוכר דבר ממעשיו בשעתיים האחרונות שבהן פדריקו השתלט על גופו. הוא נופל, כאשר הוא מתעורר הוא רואה את פלור כששניהם לכודים בערמת קצף בסמטה. אף אחד מהשניים לא יודע מיהו השני, הרושם הראשוני הופך לקונפליקט ובין השניים נוצרת משיכה. מקסימו רק רוצה להמשיך את חייו הרגועים של רווק רודף נשים, אך הודעה בלתי צפויה משנה את תוכניתו : לא ידוע איך, מתי ולמה קיבל את סמכות על אפוטרופוס ילדי פריצנוולדן. החל מאותו הרגע, מקסימו מרגיש שעליו לקחת את האחריות שהוטלה עליו. אך הדו-קיום באחוזת פריצנוולדן לא יהיה קל לבן אדם כמו מקסימו. היחסים בין דלפינה לפלורנסיה מתוחים מיום ליום והמריבות בבית מתרבות. מקסימו מתחיל להרגיש משיכה לפלור, אך פעמים רבות הוא לא מסוגל להתעלם מנוכחותה של דלפינה האלגנטית והיפה. פלורנסיה בדרך להפוך לאשת עסקים, מיליונרית, והיא חשה כי סוף סוף תוכל לחיות לצד אהבתה הגדולה והאמיתית (אך היא מרגישה שהיא בוגדת באהבתה הגדולה לפדריקו שמת בעונה הראשונה). פלורנסיה מתלבטת בין מקסימו ללורנסו- בעלה של דלפינה ומזכירו של מקסימו שהתאהב בפלורנסיה. היא מאוהבת במקסימו, אך לורנסו עושה הכול כדי שהיא תאהב אותו : הוא משקר לה ולכולם ועושה את עצמו נכה (ש"נרפא" בשלב מאוחר יותר). הודות לתוכניתה הזדונית של דלפינה, פלור חוששת כי מקסימו הוא השותף שלה (של דלפינה), עד שהיא רואה את קלטת וידאו שהשאיר פדריקו. היא מראה אותה לפרנקו, שלא מסכים להראות אותה למקס. דלפינה מגיעה לחדר בזמן שפלור ופרנקו רואים את הקלטת אך היא לא מצליחה לצפות בה. פלור נוסעת לקריקורגן לאחר שמקס נוסע גם הוא כדי לחפש את פלור, אך בקריקורגן פורצת מלחמה. משום כך, לא מתאפשרות טיסות, שניהם מתגנבים למטוס שנוסע לארץ שכנה, נפגשים על המטוס ועוצרים אותו. כשמקס ופלור חוזרים הביתה אהבתם פורחת. כשלורנסו, דלפינה, מללה ובוניז'ה מבחינים כי המצב הוא לרעתם, הם מתכננים תוכנית המורכבת מסדרה של תאונות אשר יגרמו למקס לחזור לדלפינה. התוכנית מצליחה, מקס ודלפינה מתחתנים, לצערה הרב של פלור. דלפינה ומקס נוסעים לירח דבש וכשהם חוזרים מקס חולה מאוד. מקס רואה את פלור וסגונדו מתנשקים ומתמוטט, הוא מועבר לטיפול נמרץ במצב קריטי אך פלור מרפאת אותו. מקס מנסה לגרום לפלור לשכוח אותו ולהתאהב בסגונדו אך הוא לא מרוצה מהתוצאות. במקביל פרנקו מגלה שהוא המאומץ האמיתי וגם את השקר של מללה ושבור אך מרוצה מכך שיכול עכשיו להיות עם בת דודתו אוליביה (שהתגלה שהיא לא בת דודתו). מאוחר יותר מקס רוצה לבקש גירושין מדלפינה שחושפת את פרצופה האמיתי והשקרי ככה שמקס מגרש אותה מן הבית. בהמשך דלפינה עושה כביכולתה להיכנס לבית, לנקום בילדים ובמקס, ולהרוג את פלור. לאחר ניסיון הרצח של דלפינה בפלור היא ומללה ובעלה של מללה בוניז'ה נעצרים. לאחר שנודע לה שפלור בהריון ממקסימו ושהיא הולידה שלושה ילדים היא מתכננת לפגוע בהם אך לבסוף פוגעת בלורנסו. לבסוף בטקס ההטבלה של שלישיית ילדיהם של פלור ומקס, דלפינה מביעה חרטה על מעשיה הרעים כלפי פלור, מקס והילדים. פלור ודלפינה מגלות שלורנסו ודלפינה נשואים ולאחר מכן מתכננים להתחתן אך התואר של מקסימו קובע כי הוא יוכל להתחתן עם פלור רק בעוד שנתיים, בעקבות זה מקסימו מוותר על המלכות ועל התואר רוזן כדי להתחתן עם פלור ושניהם מתחתנים מול אלפי אנשים ברוב פאר והדר.
בעקבות הסדרה
לסדרה הופקו כמה מופעי תיאטרון שהצליחו בארגנטינה ויצאו לסיבוב הופעות עולמי שכלל גם את ישראל. מופע העונה השנייה הצליח גם בארגנטינה ויצא לסיבוב הופעות, אך לא הופיע בישראל. ב-2006 הועלה מופע שהכיל בתוכו את שירי שתי העונות של פלוריסיינטה והיה מוצלח כמו קודמיו. סיבוב ההופעות כלל את מדינות דרום אמריקה ומרכז אמריקה.
בישראל
סיבוב הופעות של מופע העונה הראשונה בארץ נערך באפריל 2005 בהיכל הספורט יד אליהו בתל אביב. המופע נחל הצלחה רבה ולכל מופע הגיעו בין 8500–10000 צופים. המופע עלה בארץ לאחר סיום העונה הראשונה של הסדרה וסמוך לשידור העונה השנייה בארגנטינה. טרם עלייתו בארץ עלו תהיות רבות לגבי השתתפותו של חואן מנואל חיל נבארו שגילם את פדריקו בעונה הראשונה ועזב את הסדרה לאחר סכסוך עם יוצרת הסדרה. הועלו שמועות שבנחמין רוחאס ימלא את תפקידו במופע על אף שהוא כבר משתתף בתפקיד אחר במופע. לבסוף לאחר לחצים רבים, הצליחה ההפקה לצרף את נבארו לסיבוב ההופעות הישראלי על אף שהוא כבר לא חלק מצוות השחקנים הנוכחי לגלם את אותו התפקיד שמילא בהפקה הארגנטינאית של המופע. בשנת 2006 יצא אלבום מדבקות של העונה הראשונה של הסדרה בהוצאת PMI.
עיבודים מקומיים
בברזיל, פורטוגל וצ'ילה שודרה תוכנית בשם "פלוריבלה" המבוססת על הסדרה, וכן גם יצאו גרסאות לסדרה בקולומביה ומקסיקו.
קאסים-ג'ומארט טוקאייב
קאסים-ג'ומארט קמלביץ' טוקאייב (בקזחית: Qasym-Jomart Kemeluly Toqaev; נולד ב-17 במאי 1953) הוא מדינאי ודיפלומט קזחי. מכהן כנשיא קזחסטן מאז 20 במרץ 2019, כשמונה במקומו של נורסולטן נזרבייב שהתפטר ב-19 במרץ 2019 לאחר 29 שנים בתפקיד. קודם לכן הוא היה יו"ר הסנאט של קזחסטן מ-16 באוקטובר 2013 עד 19 במרץ 2019 וכן מ-11 בינואר 2007 עד 15 באפריל 2011. טוקאייב כיהן כראש ממשלת קזחסטן בין 1 באוקטובר 1999 ל-28 בינואר 2002 וכמנהל כללי של משרד האו"ם בז'נבה מ-12 במרץ 2011 עד 16 באוקטובר 2013.
ראשית חייו
קאסים-ג'ומרט טוקאייב נולד ב-17 במאי 1953 באלמא-אטא. אביו, קמל טוקאייב (1923–1986), היה ותיק מלחמת העולם השנייה וסופר קזחי ידוע. אמו, טוראר שבארבאייבה (1931–2001), עבדה במכון אלמטי לשפות זרות.
קריירה
בשנת 1992 מונה טוקאייב לסגן שר החוץ של קזחסטן. ב-1993 מונה לסגן ראשון לשר החוץ וב-1994 מונה לתפקיד שר החוץ של קזחסטן. במרץ 1999 הוא הועלה לתפקיד סגן ראש הממשלה. באוקטובר 1999, באישור הפרלמנט, הוא מונה לראש הממשלה במקום נורלן באלגימבייב. בינואר 2002 הוא התפטר, ולאחר מכן מונה לשר החוץ. טוקאייב המשיך לכהן כשר החוץ עד ינואר 2007, כאשר נבחר ליו"ר הסנאט של הפרלמנט של הרפובליקה של קזחסטן.
משרד החוץ
טוקייב כיהן בתפקיד שר החוץ במשך עשר שנים (1994–1999, 2002-2007).
כשר החוץ, טוקאייב מילא תפקיד פעיל בתחום אי הפצת נשק גרעיני. ב-1995 וב-2005 השתתף בכינוס בוחן של האמנה בדבר אי-הפצת נשק גרעיני בניו-יורק. בשנת 1996, הוא חתם על האמנה למניעת ניסויים גרעיניים (CTBT) בניו יורק וב-2005 על האמנה המרכז אסייתית לאזור חופשי מנשק גרעיני (CANWFZ) בסמיפלאטינסק (ששימש בעבר כאתר לניסויים גרעיניים עבור ממשלת ברית המועצות). הוא נבחר ליו"ר מועצת שרי החוץ של חבר המדינות ושל ארגון שנגחאי לשיתוף פעולה. טוקאייב השתתף בעשרה מפגשים של העצרת הכללית של האומות המאוחדות.
כיו"ר הסנאט של הפרלמנט של קזחסטן, טוקאייב נבחר בשנת 2008 לתפקיד סגן נשיא האספה הפרלמנטרית של הארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה (OSCE).
בכנס פרלמנטרי שהתקיים בבאסטנה, בנובמבר 2014, הביע טוקאייב דעתו על המערכת הפוליטית של קזחסטן: "נשיא חזק, פרלמנט סמכותי, ממשלה אחראית [בפני שתי הרשויות הנותרות]".
מנכ"ל משרד האו"ם בז'נבה
בחודש מרץ 2011 הודיע המזכיר הכללי של האומות המאוחדות על מינויו של טוקאייב לתפקיד המזכיר הכללי, מנכ"ל משרד האו"ם בז'נבה ונציג אישי של מזכ"ל האו"ם לכנס בנושא פירוז מנשק. הוא כיהן כמזכיר כללי של הוועידה בנושא פירוק נשק והיה גם הבכיר הרשמי הייעודי לבטיחות וביטחון של צוות האו"ם עבור שווייץ.
טוקאייב הוא בעל דוקטורט במדעי המדינה. הוא מחברם של תשעה ספרים ומאמרים רבים על נושאים בינלאומיים. הוא עמית באקדמיה העולמית לאמנות ומדעים, חבר בועדת הביטחון של מינכן, פרופסור כבוד של אוניברסיטת שנזן, פרופסור לשם כבוד ודוקטור באקדמיה הדיפלומטית של משרד החוץ של הפדרציה הרוסית וכן חבר בחבר הנאמנים שלה. הוא גם דיקן כבוד של בית הספר לדיפלומטיה ויחסים בינלאומיים בז'נבה. כמנהל כללי של משרד האו"ם בשווייץ, הוא קיבל את פרס "אקדמיס" מאוניברסיטת ז'נבה. על פי המכון הביוגרפי הרוסי, טוקאייב הוכר כ"איש השנה - 2018".
נשיאותו
ב-19 במרץ 2019, נשיא קזחסטן נזרבאייב הודיע על התפטרותו. על פי חוקת קזחסטן, במקרה של סיום מוקדם של כהונת הנשיא, יו"ר הסנאט הופך לנשיא עד הבחירות הבאות לנשיאות. ב-20 במרץ 2019, קאסים-ג'ומארט טוקאייב הושבע לתפקידו כנשיא המדינה ובמקומו מונתה בתו של נזרבאייב כיו"ר הסנאט.
מיד לאחר השבעתו, הציע טוקאייב לבצע שינוי שם עיר הבירה של קזחסטן על שם קודמו ובאותו יום אישר הפרלמנט של קזחסטן את שינוי שמה של אסטאנה לנורסולטן.
נשיא רוסיה ולדימיר פוטין היה אחד המנהיגים הזרים הראשונים לברך את טוקאייב והזמין אותו לבקר במוסקבה בשיחת טלפון משותפת איתו ועם נזרבאייב. הממשלה הסינית תיארה גם את טוקאייב כ"חבר ותיק" ו"חבר טוב".
בינואר 2022 פרצו הפגנות המוניות בקזחסטן, שמקורן בעלייה חדה במחירי הגז. עם הזמן גדלו הדרישות החברתיות והכלכליות של המפגינים לפוליטיות. מצב חירום הוכרז באלמטי ומנגיסטאו והממשלה והעומד בראשה, אסקר ממין, פוטרו.
לאחר ההפגנות, קידם שינויים בחוקת המדינה ועשויים לצמצם את ריכוז הכח במדינה ולרפורמות דמוקרטיות, בהן שינוי שיטת הבחירות והקמת מוסד מבקר מדינה בלתי-תלוי.
מתחם בוש
מתחם בוש (באנגלית: Bush compound), המכונה גם ווקרז פוינט (באנגלית: Walker’s Point), הוא בית הקיץ של משפחת בוש. הנכס נמצא בבעלות המשפחה כבר למעלה ממאה שנה, והוא ממוקם לחופי דרום מדינת מיין על לשון יבשה סלעית הפורץ אל האוקיינוס האטלנטי.
היות שהמקום משמש כמקום מגורים של נשיא לשעבר, ג'ורג' בוש (הבן) (במקום התגורר גם הנשיא לשעבר ג'ורג' בוש (האב) עד לפטירתו ב-2018), המתחם מאובטח דרך קבע על ידי אנשי השירות החשאי של ארצות הברית.
היסטוריה
מתחם בוש נרכש כבר במהלך המאה ה-19 על ידי דייוויד דייוויס ווקר, סבא רבא של דורותי ווקר רעייתו של פרסקוט בוש, אבי השושלת הפוליטית של משפחת בוש. במהלך שנת 1902, נבנו במתחם שתי אחוזות גדולות, האחת שימשה את דייוויס דייוויד ווקר והשנייה את בנו הבכור ג'ורג' הרברט ווקר, סבו של פרסקוט בוש. עם השנים המקום ניזוק, המבנים נהרסו, ובמקומם נבנתה אחוזה גדולה חדשה. בשנת 1921, פרסקוט בוש נישא לדורותי ווקר בחתונה שנערכה במתחם בוש. בשנים הבאות נולדו לזוג חמישה ילדים, לרבות ג'ורג' הרברט ווקר בוש (לימים נשיא ארצות הברית ה-41), אשר העביר במקום את מרבית שנות ילדותו.
במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20 הנכס העביר בעלות בין כמה מבני המשפחה, ולבסוף בשנת 1977, המתחם הועבר לרשותו של ג'ורג' הרברט ווקר בוש, אשר קבע במקום את בית הקיץ שלו. באותן השנים חיה המשפחה (לרבות הבנים ג'ורג' וג'ב) בטקסס, ומדי קיץ היו בני המשפחה עוזבים את הדרום האמריקני החם לטובת מתחם בוש. המקום שימש את המשפחה גם לצורך ארוחות חג, חתונות ואירועים משפחתיים אחרים. בתקופת נשיאותיהם של ג'ורג' הרברט ווקר בוש ובנו ג'ורג' ווקר בוש, הם היו נוהגים לעיתים קרובות לצאת מוושינגטון הבירה העמוסה לטובת שהייה במתחם בוש השקט והמרוחק. מאחר שהם היו נהגים לעשות זאת בעיקר בעת הקיץ, המקום כונה לא פעם "הבית הלבן הקייצי" (Summer White House).
בעקבות סופה חזקה שפקדה באוקטובר 1991 את חופי צפון מזרח ארצות הברית, המתחם ניזוק באופן משמעותי. עקב כך המקום עבר שיפוץ מקיף אשר עלותו נאמדה בכ-300,000 עד 400,000 דולר.
מבקרים זרים בולטים
לאורך השנים שימש לא פעם מתחם בוש כמקום בו אירחו הנשיאים בוש האב ובוש הבן מנהיגים זרים. בין השאר אפשר לציין את:
סקפוליט
סקפּוליט - קבוצה של מינרלים סיליקטיים יוצרי סלעים המכילה סיליקטים של אלומיניום, סידן, ונתרן יחד עם כלור, פחמה וסולפט.
שמות המינרל
מאז נתגלה הסקפוליט בתחילת המאה ה-19 ניתנו למינרלים בקבוצה שמות שונים. השם סקפוליט עצמו מקורו מהיוונית - "סקפּוס" – גבעול, "ליתוס" – אבן. שם זה מתאר את השורה האיזומורפית המתחילה במינרל מיוניט (Me) - (Ca4(Si, Al12)O24(CO3,S4O, והמסתיימת במינרל מריאליט (Ma) - Na4(Al, Si)12O24Cl. מיוניט ומריאליט טהורים יוצרו באופן מלאכותי, אבל בטבע הם קיימים אך ורק בתערובת ביניהם שבה לא עולה חלקו של אחד המינרלים על 80 אחוזים. לסקפוליט היה בעבר שם נוסף, ורנריט, על שמו של הגאולוג הגרמני מפתח התאוריה על השיכוב של קרום כדור הארץ, אברהם גוטלוב ורנר, אם כי יש מקורות הטוענים ששם זה התייחס רק למינרל המכיל את התערובת באמצע הדרך בין מיוניט ומריאליט. על פי הכללים שנקבעו בוועדת השמות של האגודה הבינלאומית למינרלוגיה אין נותנים שמות לתערובת ולכן האגודה מכירה רק במינרלים מיוניט ומריאליט ודחתה את השמות ורנריט וסקפוליט, אך השם סקפוליט עדיין נפוץ בספרות המקצועית. שמות נוספים מקובלים הם "דיפיּיר" (dipyre) לסקפוליט עשיר במריאליט ו"מיזוניט" (mizzonite) לסקפוליט עשיר במיוניט.
תכונות
המבנה של הסקפוליט דומה לזה של מינרלים השייכים לקבוצת הפלדשפטואידים (מינרלים השייכים לקבוצת המינרלים הטקטוסיליקטים - סיליקטים במבנה מרחבי, דמויי פצלת השדה, אך בעלי מבנה שונה והמכילים פחות סיליקה) בכך שיש חללים גדולים בסריג בין הארבעונים של הסיליקה והאלומיניום. חללים אלו גדולים מספיק על מנת לאפשר ליונים גדולים כדוגמת Na4Cl או Ca4CO3 להתיישב בתוכם.
הגבישים הטטרגונליים של הסקפוליט הם המיהדרליים (מכילים רק מחצית מכמות המישורים המתחייבים מהסימטריה שלהם) בעלי פאות מקבילות (דוגמת שיליט) ולעיתים הם בגודל משמעותי. צורתם ייחודית ובדרך כלל במבנה דמוי עמודים מרובעים, הגבישים מתפצלים לעיתים במקביל לפאות המנסרה. צבע הגבישים הוא בדרך כלל לבן או לבן-אפרפר והם אטומים, אם כי בגושי אבן הגיר שנפלטו מהר מונטה סומה (אביו הקדום של הווזוב) נמצאו גבישים זגוגיים חסר צבע של מיוניט. קשיות המינרל היא 5–6 בסולם מוס, והמשקל הסגולי משתנה בהתאם להרכב הכימי בין 2.5 (מריאליט) ל-2.7 (מיוניט). למעט הבדל זה והבדל קטן במקדם השבירה לא ניתן להבחין בין השניים.
המינרלים בקבוצת הסקפוליט נוטים במיוחד להתפרק עקב תהליך בליה לנציצים, קאולין וכו', וזו הסיבה לכך שהגבישים הם בדרך כלל אטומים. בשל תהליך שינוי זה ובשל השינויים בהרכב קיבלו מספר מינרלים שמות ייחודיים. סקפוליט הוא בדרך כלל תוצר של התמרה, הוא מופיע בעיקר בשיש גבישי, אבל גם יחד עם פירוקסן בשיסטים וגנייסים. המנסרות הארוכות והדקות הנפוצות בשיש הגבישי ובשיסטים שבהרי הפירנאים ידועים כ"דיפיּיר" (dipyre) ו"קורזוניט" (couzeranite). גבישים גדולים של סקפוליט נפוץ (ורנריט) נמצאו במרבצי האפטיט באזור במלה (Bamle) סמוך לברוויק (Brevik) בנורווגיה, והם תוצאת התמרה של פצלת השדה מסוג פלגיוקלז בסלעי הגברו.
סלעי סקפוליט
סלעים הכוללים סקפוליט מתחלקים לארבע קבוצות בהתאם לדרך יצירתם:
סלעים מותמרים וסלעי גיר סקפוליטיים
כסיליקטים עשירים בסידן, צפוי שמינרלים אלו יימצאו במצבים בהם סלעי גיר שאינם טהורים יתגבשו במגע עם מגמה. אפילו המריאליט (הסוג העשיר בנתרן) ימצא בסביבה זו, כשהוא מצפה את דופנותיהם של חללים בגושים של סלעי גיר גבישיים שנפלטו מהווזוב ובמכתשים של אזור הרי אייפל בגרמניה. ורנריט וסקפוליט נפוצים הרבה יותר באזורי התמרה של מגע שבין סלעי הגיר לגופי מחדר. המינרלים הנלווים אליהם כוללים קלציט, אפידוט, וזוביאניט, גארנט, וולאסטוניט, דיופסיד ואמפיבול. גבישי הסקפוליט הם חסרי צבע, בצבע בשר, אפורים או ירקרקים. לעיתים, צבעם קרוב לשחור עקב נוכחות של טבעות קטנות מאוד של חומר גרפיטי. הגבישים אינם גבישים מושלמים, אף על פי שלעיתים ניתן לראות מקטעים אוקטוגונליים (בעלי שמונה צלעות). הפצילות הטטרגונלית, השבירה הכפולה החזקה וההתאבכות החד-צירית מבדילים בנקל בינם לבין מינרלים אחרים. הם בדרך כלל מתבלים לתלכידים נציציים, אך לעיתים נצפו מקרים בהם החליף אותם חומר איזוטרופי שטבעו אינו ידוע. בסלעי גיר גבישיים ובסלעים סידנו-סיליקטיים הם מופיעים בגרעינים קטנים ובדרך כלל בלתי בולטים כשהם מעורבים יחד עם מרכיבים אחרים של הסלע. גבישים גדולים שצורתם כמעט מושלמת נמצאים לעיתים בסלעי חרסית שעברו התמרה בחום. בהרי הפירנאים יש מחשופים נרחבים של סלעי גיר שאליהם חדרו סלעי יסוד המכונים אופיטים (ophite - סוג של סלע היסוד דיאבז) ואיהרצוליטים (iherzolite – סוג של סלע היסוד פרידוטיט). בנקודות המגע התהווה סקפוליט במספר רב של מקומות, הן בסלעי הגיר ובסלעי החרסית הגיריים הנלווים אליהם. בחלק מסלעים אלו התהוו גבישים גדולים של אחד מהמינרלים של הסקפוליט (באורך של עד 5 ס"מ), בדרך כלל כמנסרות משומנות (בנות 8 פאות) כשקצותיהן אינן מושלמות. באחרים המינרל מצוי בגרגרים קטנים שצורתם בלתי סימטרית. לעיתים הגבישים ברורים, אבל לרוב הם מוקפים בטבעות זעירות של אוגיט, טורמלין, ביוטיט ומינרלים אחרים, הבונים את מסת האם של הסלע שסביבם. ממחוזות אלו ידוע היטב גם סוג שחור, מוקף בטבעות זעירות של גרפיט, לעיתים קטנות באופן מיוחד הגורמות למינרל להיות אטום כמעט לחלוטין. לסקופליט זה ניתנים לעיתים הכינויים "דיפיּיר" (dipyre) ו"קורזוניט" (couzeranite). ככל הנראה נוכחות של כלור שניתנת להבחנה בסלעי גיר בכמויות קטנות, קובעת את היווצרות המינרל.
סלעי יסוד מאפיים
הסקפוליט מופיע בסלעי יסוד מאפיים רבים, כדוגמת גברו ודיאבז. הסקפוליט מחליף את פצלת השדה בתהליך שניוני או מטאסומטי. דוגמאות לכל שלב בתהליך נמצאו בבחינה מיקרוסקופית של מספר סלעי גברו (או דיוריט) מנורווגיה. השינויים הכימיים המתרחשים הם קטנים מאוד, כשהחשוב בהם הוא הטמעה של כמות קטנה של אטומי כלור במולקולה החדשה. לעיתים קרובות רואים כיצד הסקפוליט מתפשט לרוחב פצלת השדה, כשחלקים מוחלפים בשלמות וחלקים אחרים נותרים ללא שינוי. פצלת השדה אינה מתבלה, והתהליך דומה יותר להתמרה מאשר לבליה. אין מדובר בתהליך מלאכותי, וככל הנראה הוא מתרחש בעומק מסוים תחת לחץ, וכנראה דרך פעולת התמיסות או גזים המכילים כלורידים. המינרלים העוברים תהליך שינוי זה הם סוגי הפלגיוקלז הסידני (החל מלברדוריט וכלה באנורתיט). קיימים תיאורים של מופעים רבים של סקפוליטיזציה באופיטים (סוג של דיאבז) של הרי הפירנאים. בלא תהליך השינוי סלעים אלו בנויים מפירוקסן המקיף פלגיוקלז בצורת פסים, לעיתים הפירוקסן עובר שינוי לאורליט. כאשר הפלגיוקלז מוחלף על ידי סקפוליט המינרל החדש נראה חדש וברור, כהוא עוטף לעיתים קרובות גרגירים של הורנבלנדה. הגיבוש מחדש ממשיך והתוצר הסופי הוא סלע מנומר בכתמים לבנים עגולים של סקפוליט המוקפים בתלכידים גרגיריים של הורנבלנדה ירוקה ברורה. למעשה המבנה המקורי נעלם כליל.
סלעי סקפוליט-הורנבלנדה
סלעי סקפוליט-הורנבלנדה מוכרים מזה זמן רב באדגרדן (Oedegrden) ובמקומות נוספים בנורווגיה. הם היו מכונים גברו מנומר, אבל הם אינם מכיל פצלת השדה, הכתמים הלבנים הם סקפוליט בלבד בעוד מסת האם הכהה העוטפת אותם היא תלכידים של הורנבלנדה ירוקה או חומה בהירה. הם דומים במאפיינים רבים לאופיטים הסקפוליטיים של הפירינאים. קיימת השערה שהתמרתם מפצלת השדה המקורית (שכן אין כל ספק כי במקור היו סלעים אלו פעם גברו, הבנוי מפלגיוקלז ופירוקסן) לסקפוליט הוא בשל פעפוע של תמיסות כלורידיות לאורך קווי חולשה או מישורי המסה, שמילאו את החללים שנצרבו בחומר של המינרל. לאחר מכן נספגו הכלורידים ותוך כדי כך עברו שינוי צורה לסקפוליט. אך נמצא כי בסלעי גברו אלו יש עורקים של אפטיט המכיל כלור, שכנראה הושקע על ידי גזים או נוזלים שעלו מלמטה. עובדה זו מחזקת את ההשערה שהיה כאן תהליך פנאומטי, דומה לזה שבו נוצרו עורקים עשירים בטורמלין סביב מחדרים של גרניט, ובאותו הזמן התפשט המינרל לסלעים שסביב. בהרכב הגזים הפעילים עם זאת יש הבדל בולט. הגזים המפעפעים מסלעי הגרניט מכילים בעיקר פלואור ובור, בעוד שאלו המפעפעים מגברו מכילים כלור וזרחן. במקרה אחד פצלת השדה מוחלפת בקוורץ ונציץ לבן (ב-גרייזן) או קוורץ וטורמלין (בסלעי שורל); במקרה אחר התוצר החדש העיקרי הוא סקפוליט. האנלוגיה קרובה למדי, והשערה זו מקבלת תימוכין מהעובדה שבקנדה (במקומות שונים באוטווה ואונטריו) יש עורקים של מרבצי אפטיט יקרי ערך. הם שוכנים בסלעים בסיסיים כדוגמת גברו ופירוקסניט, והסלעים בסביבת העורקים עברו תהליך סקפוליטיזציה, כמו של הגברו המנומר של נורווגיה.
סלעי גנייס
בחלקים שונים בעולם יש סלעים מותמרים של גנייס המכילים סקפוליט כמרכיב הכרחי. מקורם הוא לרוב מעורפל, אך ייתכן שהם משני סוגים. האחד הוא במקורו סלעי יסוד (אורתו גנייס). הם מכילים בדרך כלל פירוקסן ירוק חיוור, כמות משתנה של פצלת השדה, טיטניט, ותחמוצות ברזל. קוורץ, רוטיל, הורנבלנדה ירוקה וביוטיט נוכחים לעיתים קרובות בסלע, בעוד שגארנט מופיע לעיתים והיפרסתן נדיר. הם מופיעים לצד סוגים אחרים של גנייס פירוקסני, גנייס המכיל הורנבלנדה, אמפיבוליט, וכו'. ברבים מהם אין סיבה לפקפק שסקפוליט הוא המינרל העיקרי. נראה כי מקורם של גנייס סקפוליטיים אחרים, גם הם סלעים מותמרים באופיים ובמבנם, הוא סלעי יסוד. רבים מהם מכילים קלציט או שהם עשירים מאוד בסיליקטים סידניים (וולאסטוניט, דיופסיד וכו'), דבר המעלה השערה כי במקורם הם היו סלעי גיר בלתי טהורים. ההימצאות התכופה של סוג זה יחד עם שיסטים גרפיטיים ושיסטים של אנדלוזיט מגדילים מאוד את הסיכוי שההשערה נכונה. ביוטיט הוא מינרל נפוץ בסלעים אלו, המכילים גם קוורץ רב ופצלת שדה אלקלית.
שימושים ותפוצה
בסקפוליט נעשה שימוש לעיתים נדירות כאבן חן. הסוגים בהם מופיעים הגוונים צהוב, כתום, ורוד או סגול הם הסוגים בהם נעשה שימוש זה. כאשר את הסוגים השקופים פחות נוהגים לחתוך בצורת קבושון משום שאז מציג המינרל את תופעת עין החתול. מקומות מהם כורים סקפוליט עבור אבן חן כוללים את מדינת מינאס ז'ראיס בברזיל ;טרמורג'ו (Tremorgio) שבשווייץ; ובורמה.
מקומות בהם ניתן למצוא סקפוליט כוללים את הר מונטה סומה (אביו הקדום של הווזוב) באיטליה; בארנדל שבנורווגיה; בקירונה שבשוודיה; במדינת קווינסלנד באוסטרליה ;בפרנקלין שבמדינת ניו ג'רזי, במסצ'וסטס ובמחוז סנט לורנס במדינת ניו יורק שבארצות הברית; בפרובינציות קוויבק ואונטריו שבקנדה; במקסיקו ובמדגסקר.
פרדריק רונו
פרדריק ריס רונו (בדנית: Frederik Riis Rønnow, נולד ב-4 באוגוסט 1992 בהורסנס שבדנמרק) הוא כדורגלן דני המשחק באוניון ברלין ובנבחרת דנמרק בעמדת השוער.
קריירת מועדונים
רונו החל את קריירת הבוגרים שלו במועדון הורסנס, בו שיחק גם כנער. בעונת 2010/11, בה החלה הקבוצה לשחק בליגת העל הדנית, רונו היה שחקן ספסל ולא ערך הופעות ליגה. בעונת 2011/12 רונו ערך 11 הופעות, וקבוצתו סיימה במקום הרביעי בליגה. בעונת 2012/13, בה הפך רונו לשוער הראשי בקבוצה, הודחו רונו והורסנס בשלב פלייאוף העלייה לליגה האירופית לאחר תיקו 1-1 ותבוסה 0–5 לספורטינג ליסבון, בסיום עונה זו, נשרו רונו והורסנס לליגת המשנה הדנית. בעונת 2013/14 הושאל רונו לאסביירג, וסיים עמה במקום השישי בליגת העל הדנית, ואף רשם עמה קמפיין מוצלח בליגה האירופית, שם צלחו רונו ואסביירג את שלב הבתים והודחו בשלב הנוק אאוט הראשון על ידי פיורנטינה. בעונת 2014/15 סיים רונו את ההשאלה באסביירג וחזר להורסנס, ששיחקה בליגת המשנה הדנית. את העונה הזו סיימו רונו והורסנס במקום השישי, ולא הצליחו להעפיל בחזרה לליגת העל הדנית.
בקיץ 2015 עזב רונו את הורסנס, וחתם בברונדבי מליגת העל הדנית. בתחילת עונת 2015/16 הודחו ברונדבי ורונו ממוקדמות הליגה האירופית לאומוניה ניקוסיה. את העונה הזו סיימו רונו וברונדבי במקום הרביעי בליגת העל הדנית. בעונת 2016/17 הודחו רונו וברונדבי במוקדמות הליגה האירופית לפנתינאיקוס. בליגה הדנית סיימו רונו וברונדבי במקום השני. בעונת 2017/18 שוב הודחו ברונדבי ורונו במוקדמות הליגה האירופית, והפעם להיידוק ספליט. בליגה הדנית שוב סיימו רונו וברונדבי במקום השני. בסיום עונה זו, זכו ברונדבי ורונו בגביע הדני לאחר ניצחון 1–3 בגמר על סילקבורג.
בקיץ 2018 עזב רונו את ברונדבי, וחתם באיינטרכט פרנקפורט מהבונדסליגה, במקום השוער לוקאס הרדצקי שעזב. בהופעת הבכורה שלו בקבוצה, רונו ופרנקפורט הפסידו בתוצאה 0–5 לבאיירן מינכן בסופר קאפ הגרמני באוגוסט 2018. בספטמבר 2020 הושאל רונו לשאלקה 04 לעונה אחת.
קריירה בינלאומית
רונו שיחק בכל הנבחרות הצעירות של דנמרק. בשנת 2016 ערך את הבכורה בנבחרת דנמרק הבכירה, בצמד משחקי ידידות מול נבחרות איסלנד וסקוטלנד. רונו זומן לסגל דנמרק למונדיאל 2018, בו הגיעה דנמרק לשמינית הגמר והודחה על ידי קרואטיה. רונו היה השוער השלישי בהייררכיה של הנבחרת אחרי קספר שמייכל ויונאס לוסל ולא שיחק דקה.
נכלל בסגל נבחרת דנמרק לטורניר מונדיאל 2022.
עושות כותרות
עושות כותרות (באנגלית: The Bold Type) היא דרמה קומית טלוויזיונית, ששודרה בין השנים 2017 ל-2021 ברשת הטלוויזיה האמריקאית Freeform. בישראל, משודרת הסדרה על ידי חברת Yes הטלוויזיה בלוויין. החל מחודש מרץ 2021 ארבע העונות הראשונות של הסדרה משודרות גם בתאגיד הסטרימינג הבינלאומי נטפליקס.
ביקורות
ביוני 2020 פרסמה כוכבת הסדרה, איישה די, פוסט ארוך ברשתות החברתיות בו כתבה "הגיוון שאנו רואים מול המצלמה צריך לבוא לידי ביטוי במגוון הצוות היצירתי שמאחורי המצלמה". Freeform הגיבו לדבריה של די בהצהרה "אנו מברכים את איישה שהרימה את ידה והתחילה שיחות סביב נושאים חשובים אלה. אנו מצפים להמשיך באותו דיאלוג ולהוביל שינוי חיובי. המטרה שלנו ב"עושות כותרות" היא ותמיד הייתה לספר סיפורים משעשעים ואותנטיים המייצגים את העולם שקאט, ג'יין וסאטון חיות בו - אנחנו יכולים לעשות זאת רק אם נקשיב."
חסידות זידיטשוב
תולדות החסידות
אביו של הרב צבי הירש היה רבי יצחק אייזיק אייכנשטיין (בערך ת"ק -א' באדר תק"ס), נכד התוספות יום טוב ותלמיד החוזה מלובלין. התגורר בכפר ספרין. היו לו חמישה בנים שהתפרסמו כצדיקים: רבי צבי הירש מזידיטשוב, רבי משה מסמבור, רבי ישכר בעריש מזידיטשוב, רבי אלכסנדר סנדר מקומרנה ורבי ליפא מסאמבור. יש המציינים את החמישה בראשי תיבות "במסל"ה נעלה", (בעריש, משה, סנדר, ליפא והירש).
רבי צבי הירש מזידיטשוב
רבי צבי הירש (תקכ"ג-י"א בתמוז תקצ"א) היה תלמידם של רבי אלימלך מליז'נסק ושל החוזה מלובלין. חיבר ספרים רבים, בהם: עטרת צבי על הזוהר (שעל שמו הוא מפורסם) ו"סור מרע ועשה טוב".
ממשיכיו של רבי צבי הירש
אחר פטירתו של רבי צבי הירש מינו חלק מחסידיו לאדמו"ר את אחיו, רבי ישכר בעריש, גם כן בזידיטשוב. היה תלמידם של החוזה מלובלין ושל אחיו. הוא נפטר כעבור פחות משנה לאחר התמנותו, בז' בסיוון תקצ"ב, כשהיה בעיירה סקאלה.
אח נוסף של רבי צבי הירש, רבי משה מסמבור, החל לשמש גם הוא כאדמו"ר מזידיטשוב בעיר סמבור הסמוכה בשנת תקצ"ב. היה תלמידם של החוזה מלובלין, המגיד מקוז'ניץ, רבי מנדל מרימנוב ורבי משה מפשעווארסק. חיבר את הספר "תפילה למשה". נפטר בו' באייר ת"ר ונטמן באוהל אחיו רבי צבי הירש. את מקומו מילא בנו רבי יחיאל מיכל, מחבר ספר "עטרת זקנים". נפטר בשנת תר"ד בערך.
בן נוסף של רבי משה, רבי יהודה צבי מראזלה היה אדמו"ר של חסידי זידיטשוב, עוד בחיי אביו, לאחר שנפטרו שני דודיו. היה חתנו של דודו רבי צבי הירש מזידיטשוב. נולד בשנת תקנ"א. חיבר את הספרים "דעת קדושים" ו"עמוד התורה". נפטר בז' בחשוון תר"ח.
חתנו של רבי צבי הירש (בעלה של בתו חוה חיה), הרב יעקב נפתלי הירץ לאבין, ירש את בית המדרש של חותנו. לא היו לו חסידים רבים. כאשר נקלע לחובות רכשו ממנו את בית המדרש חסידיו של רבי יצחק אייזיק מזידיטשוב (ראו להלן), שהיה בן דודו ומחותנו.
רבי יצחק אייזיק מזידיטשוב
רבי יצחק אייזיק, בנו של רבי בעריש, היה תלמידם של דודיו הרב צבי הירש והרב משה מסמבור. התנהג באדמו"רות אך סירב לשבת באופן רשמי על כיסא האדמו"רות עד כ"ז באלול תרט"ו, יום פטירתו של האדמו"ר רבי שלום רוקח מבעלזא. נחשב לממשיכו הבולט של דודו רבי צבי הירש. רבים באו לחצרו, בהם רבי בחיים הלברשטאם מצאנז ורבי יהושע רוקח מבלז. חיבר את הספר "ליקוטי מהרי"א". נפטר בט' בסיוון תרל"ב.
הדור השלישי
חמשת בניו של הרב יצחק אייזיק היו לאדמו"רים:
בני רבי אלכסנדר סנדר
ארבעה מבניו של רבי אלכסנדר שימשו באדמו"רות: בנוסף כיהנו מנכדיו של רבי אלכסנדר:
בני רבי בעריש
בנו של רבי בעריש מדולינא היה רבי יהודה צבי (תרי"ח - י"ב באייר תרס"ט) מדולינה. חסידיו נאמדו באלפים. במקביל אליו כיהן גיסו רבי פנחס רוקח. רבי פנחס עבר למונקאץ' בזמן מלחמת העולם הראשונה ושם גם הוכר כאדמו"ר מדולינא. את מקומו של רבי יהודה צבי ברבנות ואדמו"רות מילא חתנו רבי יהושע הלברשטאם (משושלת ברדיוב). נולד בשנת תרנ"ו. היה ידוע כבעל תפילה מלהיב. נשרף בשואה עם משפחתו בבית הכנסת שלו.
בני רבי מנחם מנדל
בזידיטשוב נותר רק בנו של רבי מנדל, רבי חיים אברהם (השאר כיהנו כאמור בוורצקי, בחודורוב, באלעסק, בסטרי, ביאריטשוב, בפודהייץ ובדולינה). נולד בערך בשנת תר"כ. מילא את מקום אביו משנת תרס"א. היה ידוע בבקיאותו בזוהר. חתנו היה רבי משה מבוסטון. נפטר בלבוב בשנת תרס"ט והובא לקבורה לזידיטשוב. את מקומו מילא בנו רבי מנחם מנדל חתן רבי אפרים מרוזבדוב. היה חסידם של אדמו"רי קומרנה.
מנהגי והשפעת זידיטשוב
המסורת החסידית מספרת כי מנהגו של האדמו"ר הראשון היה שבשעת הטיש ישבו עשרות חסידים לבושים בבגדי לבן, בניגוד למנהג בחסידויות אחרות, כמו חסידות קוסוב, שם התייחד האדמו"ר בלבוש הלבן ושאר החסידים לבשו שחורים. את מנהגו הסביר כך: "קאסוב בבחינת מלכות, ואצל מלכות כתוב 'ובלעדיך לא ירים איש את ידו ואת רגלו', אצלנו בזידיטשוב שולט בחינת נבואה, ואצל נבואה כתוב 'ומי יתן כל עם ה' נביאים'".
חסידות זידיטשוב השפיעה על חצרות רבות בגליציה והונגריה, אשר אדמו"ריהן היו תלמידי או צאצאי אדמו"רי זידיטשוב. בהן: חסידות ספינקא, חסידות טאש, חסידות קוסון, חסידות קומרנה, חסידות קאליב, חסידות בורשטין, חסידות רוזלה, חסידות דולנה, חסידות דרוהביטש ועוד.
חסידות זידיטשוב אחרי השואה
כאמור, הרבה חצרות אימצו ממנהגי ונוסח זידיטשוב, וחצרות רבות השתלשלו מחצר זו. להלן האדמו"רים שכיהנו תחת השם זידיטשוב.
בנו השני של רבי יצחק אייזיק שנייבלג הוא הרב יהושע פרץ שניבלג רב בית המדרש זידיטשוב בלינדין. בנו של רבי ישראל מבולחוב, הרב יוסף יעקב, ממלא את מקום אביו.
חסידות בורשטין
האדמו"ר הראשון בשושלת זו היה רבי יצחק אייזיק מנחם, בן רבי שלמה יעקב, שהוזכר לעיל. בנו של רבי יצחק אייזיק מנחם היה רבי שלמה יעקב זיידא. נולד בבורשטין, מקום מגורי סבו וממנו קיבל את שם המשפחה ברנדוויין. כיהן כאדמו"ר מפודהייץ-בורשטין. היגר לאמריקה על מנת לכהן ברבנות הוואנה אך יהודי המקום לא היו חרדים ועל כן היגר לניו יורק שם פתח בית מדרש בשם בורשטין. משפחתו נרצחה בשואה. לאחר המלחמה התחתן בשנית ונולדו לו שני בנים. תולדותיו יצאו בספר "צדיק מה פעל", ניו יורק תש"ס.
בניו של רבי זיידא:
פרידריך, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג
ביוגרפיה
פרידריך נולד ב-23 באוקטובר 1814 בשלזוויג שבדוכסות שלזוויג, לפרידריך וילהלם, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זודרבורג-בק וללואיזה קרולינה, נסיכת הסן-קאסל, בתם של קרל, נסיך הסן-קאסל ולואיזה, נסיכת דנמרק. בשנת 1816 מת סבו פרידריך קרל לודוויג, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק, ואביו ירש את תאריו ונחלותיו. בשנת 1825 שינה אביו את תוארו לדוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, שלא היה בשימוש משנת 1779, שבה מת פרידריך היינריך וילהלם, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג. בשנת 1831 מת אביו בטירת גוטורפ, ואחיו קרל, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג ירש את תאריו ונחלותיו. באותה שנה הצטרף פרידריך לצבא המלכותי הדני, ובמהלך מלחמת שלזוויג הראשונה הוא פיקד על רגימנט הדרגונים ה-2. בשנת 1863 עלה אחיו כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק לשלטון בדנמרק, ובשנת 1878 מת אחיו קרל, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג ללא ילדים, ופרידריך ירש את נחלותיו ותאריו. ב-27 בנובמבר 1885 מת פרידריך באחוזת לואיזלונד, ובנו פרידריך פרדיננד, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג ירש את נחלותיו ותאריו.
משפחתו
ב-16 באוקטובר 1841 התחתן פרידריך עם אדלהייד, נסיכת שאומבורג-ליפה, בתם של גאורג וילהלם, נסיך שאומבורג-ליפה ואידה, נסיכת ולדק ופירמונט, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
בזיל ברוק
תולדות חייו
נולד באחוזת משפחתו בברוקבורו, שבמחוז פרמנה. משפחתו הייתה משפחת אצולה אנגלו-אירית פרוטסטנטית בעלת מסורת צבאית ארוכה. בן-דודו היה אלן ברוק, ראש המטה הכללי בעת מלחמת העולם השנייה. ברוק התחנך בצרפת ובקולג' בעיר וינצ'סטר. ב-1907 נפטר אביו והוריש לו תואר ברונט. ב-1908 סיים את הכשרתו הצבאית במכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט כסגן משנה. את מלחמת העולם הראשונה עשה כקצין בחיל ההוסארים וזכה על תפקודו בעיטורי הצלב הצבאי וצלב המלחמה הצרפתי (Croix de guerre). בשנת 1920 פרש מן הצבא בדרגת קפטן ושנה לאחר מכן קיבל אות מפקד במסדר האימפריה הבריטית.
בראשות הממשלה
ב-1 במאי 1943 נבחר ברוק למשרת ראש ממשלת צפון אירלנד השלישי (לאחר כהונתו קצרת-הימים של ג'ון מילר אדוארדס שהחליף את ג'יימס קרייג לאחר מותו). ברוק היה בראש ובראשונה מנהיג פוליטי-מפלגתי, הצטיין בשליטה במפלגתו ושמר על אחדותה תחת הנהגתו. הוא גם שמר על יחסים תקינים עם ממשלת בריטניה בלונדון ובשנת 1952 הועלה לדרגת ויקונט ולחבר בית הלורדים, אך לא הפך לדמות מובילה בקנה מידה כלל-בריטי. עד סוף שנות ה-50 של המאה ה-20 צמחה הכלכלה ורמת חיים במדינה באופן דרמטי והיא הצליחה במאבקה נגד התקפות ה-IRA. ברוק מיצב עצמו כמי ששומר על צפון אירלנד הן מפני הקתולים מדרום הנערכים להפלתה בכל עת והן מפני מפלגת הלייבור. עם זאת, בסוף שנות ה-50 וראשית שנות ה-60 נעצרה מגמת התיעוש והצמיחה המהירה בצפון אירלנד, דבר שהוביל לאבטלה גדלה והולכת ולמרמור גדל והולך בקרב חלק מהציבור ובהם חלק מחברי מפלגתו. חוסר השקט הכלכלי הוביל לבסוף להתפטרותו של ברוק ולהיבחרו של שר האוצר שלו, טרנס או'ניל למשרת ראש הממשלה. ברוק נותר חבר הפרלמנט עד 1969 ובכך נעל 40 שנות חברות רצופה בפרלמנט (מתוכן היה חבר ממשלה 33 שנים).
לאחר פרישתו היה מתנגד חריף למגמות של ליברליזם ופיוס עם הרפובליקה של אירלנד. בשנת 1965 קיבל תואר אביר עמית של מסדר הבירית.
משפחתו
ב-1919 נשא לאשה את סינתיה ברוק, והיה נשוי לה עד מותה ב-1970. סינתיה שירתה במלחמת העולם השנייה במסגרת חיל העזר לנשים וקיבלה עיטור דיים-מפקדת (DBE) במסדר האימפריה הבריטית ב-1959. לזוג היו שלושה בנים, שניים מהם, בזיל ג'וליאן (1920-1943) והנרי אלן (1923-1945) נהרגו בקרבות מלחמת העולם השנייה. בנם האמצעי, ג'ון וורדן ברוק (1922-1987), הוויקונט השני מברוקבורו, היה אף הוא מדינאי צפון-אירי וחבר הפרלמנט של צפון אירלנד.
סדר התכנסות
באנליזה נומרית, סדר ההתכנסות וקצב ההתכנסות של סדרה מתכנסת הם מדדים המציינים עד כמה מהר הסדרה מתקרבת אל הגבול שלה. עבור סדרה המתכנסת ל x^* נאמר כי סדר ההתכנסות שלה הוא q \geq 1 וקצב ההתכנסות שלה הוא \mu אם:
קצב ההתכנסות \mu נקרא גם קבוע השגיאה האסימפטוטית. שימו לב שהטרמינולוגיה הזו אינה סטנדרטית וחלק מהכותבים ישתמשו בקצב כאשר מאמר זה משתמש בסדר (למשל, ).
בפועל, קצב וסדר ההתכנסות מספקים תובנות שימושיות בעת שימוש בשיטות איטרטיביות לחישוב קירובים נומריים. כאשר סדר ההתכנסות גבוה, בדרך כלל ניתן להגיע לקירוב הרצוי בפחות איטרציות. עם זאת, ההתנהגות האסימפטוטית של סדרה אינה נותנת מידע סופי לגבי חלק סופי כלשהו שלה.
מושגים דומים משמשים לשיטות דיסקרטיזציה. הפתרון של הבעיה הדיסקרטית מתכנס לפתרון הבעיה הרציפה כאשר גודל הרשת הולך לאפס, ומהירות ההתכנסות היא אחד הגורמים ליעילות השיטה. עם זאת, הטרמינולוגיה, במקרה זה, שונה מהטרמינולוגיה של שיטות איטרטיביות.
האצת התכנסות סדרה היא אוסף של טכניקות לשיפור קצב ההתכנסות של של סדרה כלשהי. האצה כזו מושגת בדרך כלל עם טרנספורמציות רצף.
הגדרות
בהינתן שהסדרה מתכנסת למספר L, נאמר כי היא מתכנסת ל L מסדר q, ועם קצב התכנסות  \mu, אםעבור קבוע חיובי  אם q > 1, ו  אם q = 1. עם זאת, אין דרישה כי q יהיה מספר שלם. לדוגמה, לשיטת המיתר, כאשר מתכנסים לשורש פולינומי, יש סדר של φ ≈ 1.618.
הגדרות Q-התכנסות
בנוסף להתכנסות Q-ליניארית שהוגדרה קודם לכן, קיימות עוד כמה הגדרות ל-Q-התכנסות. נאמר כי הסדרה מתכנסת Q-על-ליניארית ל-L (כלומר מהיר יותר מליניארי) בכל המקרים שבהם q > 1 וגם המקרה. בהינתן הגדרה 1, נאמר שהרצף מתכנס Q-תת-ליניארי אל L (כלומר איטי יותר מליניארי) אם. הרצף מתכנס לוגריתמית ל L אם הרצף מתכנס באופן Q-תת-ליניארי ובנוסף אם
שימו לב שבניגוד להגדרות קודמות, התכנסות לוגריתמית אינה נקראת "Q-לוגריתמית".
בהגדרות לעיל, הקידומת "Q-" מייצגת את המילה "quotient" מכיוון שהמונחים מוגדרים באמצעות המנה בין שני מונחים עוקבים. עם זאת, לעיתים קרובות, הקידומת "Q" נשמטת ונאמר בפשטות שלרצף יש התכנסות ליניארית, התכנסות ריבועית וכו'.
הגדרת R-התכנסות
להגדרות Q-התכנסות יש חסרון בכך שהן אינן כוללות רצפים מסוימים (דוגמה לכך למטה) שמתכנסים מהר למדי, אך שיעורם משתנה. לכן, ההגדרה של שיעור ההתכנסות מורחבת כדלקמן.
נניח ש מתכנס ל L. אומרים שהרצף מתכנס R-ליניארית אל L אם קיים רצף  כך ש
ו מתכנס Q-ליניארית לאפס. הקידומת "R-" מייצגת "שורש",,.
דוגמאות
ניתן להראות שסדרה זו מתכנסת ל L = 0. כדי לקבוע את סוג ההתכנסות, נציב את הסדרה בהגדרה של התכנסות Q-ליניארית,
לפיכך, אנו מוצאים כי (a_k) מתכנס Q-ליניארית ויש לו קצב התכנסות של \mu = 1/2. באופן כללי יותר, לכל, הרצף (c\mu^k) מתכנס באופן ליניארי עם הקצב |\mu|.
הסדרה
מתכנסת גם היא באופן ליניארי ל-0 עם קצב 1/2 בהגדרת התכנסות R, אך לא בהגדרת התכנסות Q. (שימו לב כי היא פונקציית הרצפה)
מתכנסת בצורה על-ליניארית. למעשה, היא מתכנס באופן ריבועי.
מתכנס באופן תת-ליניארי ולוגריתמי.
מהירות התכנסות לשיטות דיסקרטיזציה
מצב דומה קיים עבור שיטות דיסקרטיזציה המיועדות לקירוב פונקציה y = f(x), שעשויה להיות אינטגרל המקורב על ידי ריבוע מספרי, או פתרון של משוואה דיפרנציאלית רגילה (ראו דוגמה למטה). שיטת הדיסקרטיזציה יוצרת רצף, כאשר כל איבר y_j הוא פונקציה של יחד עם מרווח הרשת h בין ערכים עוקבים של המשתנה הבלתי תלוי x. הפרמטר החשוב כאן למהירות ההתכנסות ל y = f(x) הוא מרווח הרשת h, ביחס הפוך למספר נקודות הרשת, כלומר מספר הנקודות בסדרה הנדרש כדי להגיע לערך נתון של x.
במקרה זה, נאמר כי הסדרה מתכנסת לסדרה f(x_n) עם סדר q אם קיים קבוע C כזה ש
זוהי ההגדרה הרלוונטית כאשר דנים בשיטות לריבוע מספרי או לפתרון של משוואות דיפרנציאליות רגילות.
שיטה מעשית להערכת סדר ההתכנסות עבור שיטת דיסקרטיזציה היא בחירת גודלי צעדים ו  וחישוב השגיאות המתקבלות  ו. סדר ההתכנסות מוערך לאחר מכן על ידי הנוסחה הבאה: