cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הקונסוליה הבריטית בירושלים
ויליאם טאנר יאנג
ויליאם טאנר יאנג, הקונסול הראשון של הקונסוליה, שירת בתפקיד בין החל משנת 1839 עד אוקטובר 1842. יאנג, שאינו היה דיפלומט מקצועי, מונה לתפקיד עקב היכרות אישית עם ניבן מור, הקונסול הראשי של בירות, ומפני שהיו קשיים רבים למציאת מועמד אחר. כחלק מתפקידו התבקש יאנג לפקח על מצב היהודים ולהעניק הגנה לנתינים ובני החסות של הקונסוליה.
בראשית דרכו, יאנג היה בעד להקים כנסייה פרוטסטנטית בארץ ישראל, אך לאחר שנודע לו שהחלטה זו עלולה לסבך אותו עם השלטונות, הפסיק את התמיכה בנושא. כשנפתחה הבישופות האנגליקנית בירושלים, נוצר מתח בין יאנג לבין הבישוף המומר אלכסנדר.
לאחר פרישתו של יאנג מהתפקיד, יאנג עזב את ירושלים ובמקומו נתמנה הנרי ניובולט כקונסול בפועל. הנרי ניובולט שהה בירושלים עד אפריל 1846, ואחריו יתמנה ג'יימס פין, המחליף הרשמי של יאנג.
ג'יימס פין
ג'יימס פין, שהחליף את יאנג באופן רשמי לאחר שפרש מתפקידו, שירת בתפקיד החל משנת 1846 עד שנת 1863. כמו יאנג, גם פין לא היה דיפלומט מקצועי וזכה בתפקיד הקונסול בזכות קשרים אישיים שנוצרו מהשכלה המונית אותה רכש בעצמו. כמו כן, יאנג שימש כמורה פרטי לאחד מהילדים ממעמד האצולה, ועבד בביתו של ג'ורג' המילטון-גורדון. בתור קונסול הוא היה אמור לדאוג גם לטובות היהודים שהיו בני חסות של הקונסוליה, אך הוא הרחיב את פעילותו לטובות כל היהודים. הוא הגן על היהודים מפני השלטונות הטורקיים, ופעל לטובת היישוב היהודי. פין הקים מספר חוות חקלאיות, בעיקר בסביבות ירושלים, כדי לקדם את האזור והאוכלוסייה מבחינה כלכלית, ביניהם החווה החקלאית בכרם אברהם שהתפתחה מאוחר יותר לשכונה ונבלעה בעיר. על פין נכתב:
פין הלוואה הלוואות רבות על מנת לרכוש קרקע בשביל הקמת מפעלים חקלאיים שישמשו כעבודה ליהודים עניים. הלוואות אילו הובילו את פין ומשפחתו לקבלת האשמות קשות, הסתבכות כלכלית והסתבכות מקצועית. כמו כן, זה גרם להידרדרות במצבו הבריאותי של פין. בסופו של דבר, זה גרם לסיום הקריירה של פין בירושלים.
לאחר שסיים את הקריירה שלו כקונסול, רבנים ויהודים נתיני בריטניה פנו לפין כדי להודות על הפעילות הרבה לטובתם, כמו כן הם פנו למלכה ויקטוריה. פין מוזכר בספרים רבים מאותה תקופה, בהם מתארים את תרומתו הרבה ליהודים בארץ ישראל.
נואל טמפל מור
נואל טמפל מור, שהחליף את ג'יימס פין לאחר שפוטר מתפקידו, שירת בתפקיד בין החל מ-31 באוקטובר 1862 עד שנת 1890. מור, בניגוד לקונסולים הקודמים, היה דיפלומט בעל ניסיון, כמו כן הוא התרחק מעיניים דתיים. מור היה מאופק, דבר שעזר לו להימנע מהסתבכויות ועזר לו להיות הרבה זמן בתפקיד.
כעבור שמונה שנים בתפקידו, מור התמנה כקונסול כללי בטריפולי, ובשנת 1882 זכה לאות אבירות על שירותו המסור.
אנשי סגל בקונסוליה
בסגל של הקונסולים עבדו מתורגמנים, שבנוסף לתרגום עסקו בשליחויות שונות. בסגל הקונסוליה נכללו גם הקואסים, משמר אישי וז'נדרמים של הקונסול. מספרם של הקואסים היה שניים, ארבעה או חמישה, ולדבריו פין הקואסים היו נאמנים מאוד.
נקמה (סדרת טלוויזיה)
מדלין סטו הועמדה לפרס גלובוס הזהב לשחקנית ראשית מצטיינת בסדרת דרמה, בעוד הסדרה הועמדה לפרס סדרת דרמה חדשה מועדפות בטקס פרסי בחירת הקהל 2012. "נקמה" הפכה לסדרה בעלת הרייטינג הגבוה ביותר של רשת ABC בימי רביעי ב-22:00 מאז העונה השלישית של "אבודים".
"נקמה" הסתיימה אחרי ארבע עונות ב-10 במאי 2015. מאוחר יותר נודעה האפשרות לסדרת ספין אוף.
עלילה
אמילי ת'ורן (אמילי ואן קאמפ) מגיעה להמפטונס ושוכרת בית חוף ליד אחוזת משפחת גרייסון לקיץ. אמילי היא בעצם אמנדה קלארק, שאביה, דייוויד קלארק, הופלל בעוון בגידה כשהיא הייתה קטנה. לאחר משפט ארוך, הוא נשפט למאסר עולם, ונרצח בכלא על ידי סוכנים של האנשים שהפלילו אותו. אמנדה הופרדה ממנו לאחר משפטו ולא ראתה אותו מאז. עכשיו, היא חזרה להמפטונס כאישה צעירה בשנות ה-20 המאוחרות לחייה בשביל לנקום במי שעשה עוול לה ולאביה. המטרה העיקרית שלה היא ויקטוריה גרייסון (מדלין סטו), האם המהוללת של משפחת גרייסון, שניהלה רומן עם דייוויד ולאחר מכן גם הסגירה אותו למשטרה. הסדרה מתמקדת בתוכניתה של אמנדה להרוס כל אדם שלקח חלק בהפללת אביה. לאורך הדרך, היא מגלה עובדות שונות על עברו של אביה המשנות את תוכניותיה פעמים רבות. ככל שהסדרה נמשכת, קושרת אמנדה בריתות עם אנשים שונים שעוזרים לה בתוכניתה.
דינמומטר
הדינמומטר (dynamometer) הוא מכשיר אינדיקטור של כוח (פיזיקה), ששימושו במכניקה קינטית, למדידת כוח כגון: משקל, לחץ ואלסטיות.
יש מספר סוגים של דינמומטר, הנפוץ מביניהם הוא המכשיר המודד את כוח המשקל, הבנוי מקפיץ וחוגה כך שכל שינוי באורכו של הקפיץ הוא למעשה כוח. כאשר כוח הקפיץ ידוע מראש וידוע מהו השינוי באורך של הקפיץ בהתאם ליחידת מידה מוסכמת, ניתן למדוד בעזרתו כוח. לדוגמה: "שמו על הקפיץ 1 ק"ג והקפיץ זז כ-1 סנטימטר". משמע כול 1 ק"ג או 9.8 ניוטון שיופעל על הקפיץ יגדיל את אורכו של הקפיץ ב-1 ס"מ. אין להתבלבל בין מסה לכוח: הדינמומטר הוא מכשיר המודד כוח ולא מסה.
נאר מיט אמונה
נאר מיט אמונה הוא אלבום סולו של הזמר והמלחין החסידי-ישראלי יעקב יהודה דסקל. האלבום כולל כולו לחנים של דסקל, ובו 14 רצועות, על העיבוד וההפקה המוזיקלית יהושע פריד.
האלבום הופק על ידי חברת לחיים הפקות והוא מופץ על ידם ועל ידי חברת 'שנקיס'.
השתתפו בהקלטות
חברי מקהלה: יוסי ויינברגר, סיני ברמץ, אברהם יהודה עקשטיין, מוטי רוטלר, יוסי לייפר, גיל ישראלוב, ישראל גולפריינד, מיכאל ויינברגר
מקהלת הילדים שבח: מענדי שאנפעלד, פנחס קויפמן, אברימי קויפמן, מאיר חיים רוזנבלום, יצחק רוזנבלום, שמואלי גאלדקלאנג, חיים בייער, דוד פעדער, אברומי שווארץ, משה ברוין, שלוימי ברוין, חנינא פאל, שמואלי רוזנבלום, יששכר אייזנברג, נח שוורץ, שלומי שוורץ, אנטשי זילברמן, יוסי ברייער, יוחנן בינהרק, יחיאל אהרון איינהורן, משה מרדכי זאנבנער, שמואלי סיגל, חזקי פריזעל, יצחק שוורץ, יודי רוזנבלום, יענקי ברוין, יענקי לפקוביץ, מענדי איזראעל, שלמה עמרם אונגר, רפאל ויינברגר, מנחם דוד הכהייזר, מענדי סוקריק, מוטי קעניג, יוסי גולדמינצער, חיים איזרעאל, יחזקאל רוזנבלום.
יון מגנוססון
יון מגנוססון (באיסלנדית: Jón Magnússon; 16 בינואר 1859 – 23 ביוני 1926) היה פוליטיקאי איסלנדי שכיהן כראש ממשלת איסלנד בשתי תקופות כהונה. תקופת כהונתו הראשונה הייתה במסגרת חברותו ב"מפלגת שלטון הבית" (Heimastjórnarflokkurinn) מינואר 1917 ועד מרץ 1922 ותקופת כהונתו השנייה הייתה מטעם המפלגה השמרנית, קודמתה של מפלגת העצמאות, ממרץ 1924 ועד יוני 1926.
חייו
יון מגנוססון נולד באחוזת מולי (Múli) שבדרום איסלנד למגנוס יונסון, שהיה כומר ולווילבורג זירגורדרדוטיר. ב-1881 הוא סיים את לימודיו, וב-1891 קיבל תואר במשפטים מאוניברסיטת קופנהגן.
בין השנים 1891 – 1896 כיהן כשופט שלום. בין השנים 1896 – 1904 שימש כמזכיר לענייני קרקעות, בין השנים 1904 – 1908 כשר המשפטים ובין השנים 1909 –1917 כפקיד העיר של רייקיאוויק. ב-4 בינואר 1917 נבחר לתפקיד ראש ממשלת איסלנד ובמקביל שימש גם כשר המשפטים, החינוך וענייני הכנסייה. ב-7 במרץ 1922 עלתה לשלטון ממשלתו של זיגרדור אגרז ממפלגת העצמאות וב-22 במרץ 1924 שב מגנוססון לתפקיד ראש הממשלה, תפקיד אותו מילא עד מותו ב-1926.
TZ בקסיופאה
TZ בקסיופאה (TZ Cassiopeiae, נקרא גם: HIP 117763 או SAO 20912) הוא כוכב על-ענק אדום משתנה לא סדיר איטי הנמצא במרחק של 8,000 שנות אור (2,400 פארסק) מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים קסיופאה והוא חבר ב-OB5 ביחד עם העל-ענק האדום PZ בקסיופאה. בהירותו הממוצעת של הכוכב היא מדרגה 9.18 וייתכן שהוא משתנה סדיר למחצה עם מחזור של 3,100 ימים. הכוכב דווח לראשונה ככוכב משתנה על ידי וילמינה פלמינג בשנת 1911.
מרכז הבמה
מרכז הבמה הוא פסטיבל תיאטרון שנוסד בירושלים בשנת 2009 כדי לעודד יוצרים עצמאיים ליזום יצירה מאתגרת ומסקרנת, ולתת במה לתיאטרון ניסיוני ופורץ דרך. הפסטיבל מתקיים מדי שנה בירושלים ובמרכזו 13 מונודרמות ייחודיות המוצגות בהצגת בכורה בבית העם בעיר.
המנהלת האמנותית של הפסטיבל היא הכותבת והבמאית אורי אגוז, ובכל שנה נבחרת ועדה אמנותית שמלווה את הפסטיבל. בין היתר לקחו חלק בוועדה במאי התיאטרון והטלוויזיה רוני ניניו, מנכ"ל תיאטרון החאן דני וייס, הסופר חגי ליניק, מנכ"לית תיאטרון הפרינג' מיקרו, אנה זימן ואחרים. הוועדה בוחרת בקפידה בכל שנה 13 יוצרים חדשים שיזכו להשתתף בפסטיבל, ומלווה אותם בכל התהליך. היצירות מגיעות משפות נרחבות של עולם התיאטרון – החל מתיאטרון קלאסי דרך תיאטרון חזותי, שילוב של תיאטרון ומחול, וידאו ארט ועוד.
בארבע עונותיה עד כה הציגה מרכז הבמה כחמישים יצירות תיאטרון חדשות.
החל מהעונה הרביעית של הפסטיבל מתקיים שיתוף פעולה בין פסטיבל מרכז הבמה לפסטיבל ישראל. פסטיבל ישראל, הרואה במרכז הבמה פסטיבל משמעותי פורץ דרך עבור אומנים ויוצרים ומעלה בכורות תיאטרוניות מסקרנות ומאתגרות, מארח את כלל הצגות הפסטיבל, ופסטיבל מרכז הבמה מארח גם הוא את הצגות המונודרמה של פסטיבל ישראל.
במשך כשבועיים מוצגות בכל ערב הצגות הפסטיבל במרכז ז'ראר בכר בירושלים, ביתו של הפסטיבל. מהעונה החמישית, התקיימו ההצגות במהלך מספר ימים ושולבו בהן גם סדנאות ומפגשים עם אמנים. בין היתר התארחה בפסטיבל הסופרת זוכת פרס ספיר נעה ידלין, הסופר והמסאי ניר ברגמן, יוצרת הקולנוע רמה בורשטיין, יוצר הטלוויזיה יהונתן אינדורסקי (שטיסל) ואחרים.
מירב ההצגות שהועלו במרכז הבמה מצאו בית בתיאטראות הרפרטואר והפרינג', וממשיכות להופיע בפני קהל.
מיצירות הפסטיבל
בין המחזות המועלים יצירות ספרותיות שזכו לעיבוד בימתי, מחזאות מקור ישראלית ואף מחזות מתורגמים. לעיתים נקודת המוצא היא אירוע היסטורי ייחודי, לעיתים דמות שבעקבותיה נבנה עולם שלם. מגוון אקלקטי של חומרים שמייצגים חוויה ישראלית מורכבת מרובדים שונים של היסטוריה, תרבות וחברה.
בין המחזות שהועלו עד כה נמנים "חוות החיות" לפי ג'ורג' אורוול בבימויו של רן שחף וביצוע ניר מנקי; "כעפעפי שחר" לפי חיים סבתו בבימויו של אבי א-שרף וביצוע ישראל מחלב; "משפט דויד" ע"פ ספרו של ג'וזף הלר בביצועו של אברהם סלקטר; "בת יפתח" מאת ובביצוע דנה דבורין ובבימוי קרן כהן; "בוקר של שוטים" לפי ספרו של יצחק בן נר, בבימוי רינה ברוך ובביצועו של קובי אדרת; "ציפור האש" לפי ספרו של יגאל סרנה בעקבות יונה וולך, בבימוי בילהה מס ובביצועה של חן אשרוב; "אולי מחר אני אהיה" בעקבות לאה גולדברג מאת ובביצוע שירה פרבר ובבימוי איה קפלן; "ז'אן ז'נה בן זונה" מאת ובביצוע ציון אשכנזי; "הזקן והים" לפי המינגווי בעיבוד ובימוי גדי צדקה ובביצוע אולג רודובילסקי; "המוקיון" לפי היינריך בל בבימוי ירון שילדקרוט ובביצוע אריאל קריז'ופולסקי; "מבוקש צעיר משכיל ומיואש" בעקבות היומנים של הרצל מאת ובביצוע יפים ריננברג; "כתב היד" לפי בשביס זינגר של תיאטרון מיקרו בבימוי אירינה גורליק ובביצוע מריה גורליק; "הכניסיני תחת כנפך" בעקבות אלמנתו של חיים נחמן ביאליק מאת ד"ר דליה כהן קנוהל בבימוי ליאת פישמן לני ובביצוע ענת פדרשניידר; "האישה מהאבטיח" מונודרמה בעקבות שיריה של חוה אלברשטיין מאת יובל גייער ושרון בר לב ובביצוע אדווה שרון אילן; "ריאקציה" מאת ארז מירנץ. על טראומות דור שלישי לשואה, "ותכתוב" מאת שהרה בלאו, "המפתח בחלון" מאת אלן גינסברג, "על החיים ועדה מוות" יצירה סאטירית של נטע ורז וינר; "יומן של ברזילאי" מאת ובביצוע אבנר פיינגלרנט ובבימוי רינה ברוך; "גולדה - הדיירת אחרונה" בביצוע אברהם שלום לוי, "כנה" מאת די.סי מור בבימוי פרם-שי חרמון ושלמה פלסנר ובביצוע לביא זיטנר ועוד רבות אחרות.
"המרקיד" לפי יואב ברתל ואביגיל רובין שעלה בעונתו הראשונה של הפסטיבל זכה בפרס קיפוד הזהב לשנת 2010 כיצירת הפרינג' המובילה בארץ.
"ציפור האש" בעיבודה של בלהה מס ובביצועה של חן אשרוב זכתה בפרס קיפוד הזהב לשנת 2013 על העיבוד למחזה הטוב ביותר ובפרס השחקנית הטובה ביותר.
ניסיון רצח
ניסיון לרצח הוא ניסיון לא מוצלח לרציחתו של אדם בכוונה תחילה. גם למרות חוסר ההצלחה של הניסיון, המעשה נחשב לעבירה פלילית הגוררת איתה עונש.
ניסיון רצח במדינות העולם
בישראל, ניסיון לרצח מוגדר בחוק העונשין כמי עושה אחת מאלה:
העונש בישראל על ניסיון שכזה הוא 20 שנות מאסר.
לפי סעיף 239 לחוק הפלילי בקנדה העונש לניסיון רצח הוא מאסר עולם לכל היותר. אם משתמשים באקדח, העונש המינימלי הוא ארבע, חמש או שבע שנים, תלוי בהרשעות קודמות וביחס לפשע מאורגן.
באנגליה ובוויילס, ניסיון לרצח הוא עבירה על פי סעיף 1 (1) לחוק הניסיונות הפליליים משנת 1981, והיא גוררת עונש מרבי של מאסר עולם (זהה לעונש המנדטורי על רצח). החקיקה המקבילה לצפון אירלנד היא סעיף 3 (1) לצו ניסיונות פליליים וקשירת קשר (צפון אירלנד) 1983 (No.1120 (NI13)).
בארצות הברית, הרשעה בניסיון רצח מחייבת הפגנת כוונה לרצח, כלומר העבריין ניסה לרצוח ונכשל (למשל, ניסה לירות בקורבן והחמיץ או ירה בקורבן והקורבן שרד) או נקט צעד משמעותי לקראת ביצוע רצח (למשל רכישת אקדח או נשק קטלני אחר וכתיבה על כוונתו להרוג).
580-589 לפנה"ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 589 - 580 לפנה"ס
עונת 1976/1977 בליגה הלאומית בכדורסל
עונת 1976/1977 בליגה הלאומית בכדורסל  הייתה העונה ה-23 של הליגה. התוכניות היו לצמצם את הליגה ל-12 קבוצות. בעקבות כך שהפועל פתח תקווה שזכתה בעונה הקודמת במקום השביעי ביטלה את השתתפותה, הליגה צומצמה ל-11 קבוצות.
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על ההפסד במשחק. לליגה העליונה עלו מכבי דרום תל אביב, והפועל עפולה. העונה הסדירה החלה ב-11 באוקטובר 1976 הסתיימה ב-4 באפריל 1977 בניצחון של מכבי תל אביב בפעם השמינית ברציפות.
בהתאם לתוצאות העונה הפועל ירושלים ירדה ליגה. הפועל פתח תקווה פרשה מהליגה לאחר מחזור אחד, תוצאותיה התבטלו ולא צורפה קבוצה אחרת במקומה.
וילהלם מונקה
וילהלם מונקה (בגרמנית: Wilhelm Mohnke; 15 במרץ 1911 – 6 באוגוסט 2001) היה קצין בוואפן אס אס במהלך מלחמת העולם השנייה ופושע מלחמה נאצי.
מונקה התפרסם עקב פיקודו על הכוחות שהגנו על הבונקר של היטלר בימיה האחרונים של מלחמת העולם השנייה.
הכוחות תחת פיקודו של מונקה ביצעו פשעי מלחמה החל מימיה הראשונים של מלחמת העולם השנייה בחזית צרפת (שעליהם לא נתן את הדין), בהמשכה בחזית המזרחית (שבהם הורשע אך שוחרר שחרור מוקדם) ולקראת סיומה שוב בצרפת כנגד שבויים מצבא ארצות הברית (שעליהם שוב לא נתן את הדין).
ביוגרפיה
מונקה נולד בליבק ב-15 במרץ 1911, ובשנת 1931 הצטרף למפלגה הנאצית, והיה מבין 120 החברים ב-"משמר המטה" (Stabswache) של האס אס שהוקם בשנת 1933. בהמשך הוא פיקד בין היתר על דיוויזיית האס אס לייבשטנדרטה ועל כוחות ההגנה של "המבצר" בברלין (לשכת קנצלר הרייך והפיהררבונקר) בימי המלחמה האחרונים.
אישורו של מונקה להיטלר כי "המבצר" עומד ליפול בידי הכוחות הסובייטים היה הדבר הסופי שדחף את היטלר להתאבדותו.
כנגד מונקה היו מספר האשמות בגין פשעי מלחמה במיוחד מצד בריטניה, אך לאחר המלחמה ולאחר שריצה מספר שנים בכלא בברית המועצות, הוא מעולם לא הועמד לדין. הוא נפטר בשנת 2001 בגיל 90 בביתו בהמבורג.
חלוקת עבודה
חלוקת עבודה היא הפרדה של מערכת כלכלית למספר משימות, שיבוצעו על ידי אנשים נפרדים, כך שכל אדם במערכת הכלכלית יתמחה בביצוע משימתו. המניע העיקרי לסידור עבודה שכזה הוא הגדלת פריון העבודה של אותה המערכת.
חלוקת העבודה בחברה
שורשיה של חלוקת העבודה בחברה מצויים במיומנותם הייחודית של בני אדם לתקשר ולנהל משא ומתן אחד עם השני. נטייה זו לסחר וליצירת הסכמים בין בני אדם, היא שהובילה לידי חלוקת העבודה בחברה בראשיתה. חלוקת העבודה בחברה היא למעשה החלוקה של פעילויות יצרניות שונות בין יחידים בחברה, ולאחר מכן סחר בתוצרי הפעילויות. מרקס היטיב לתאר זאת כ-"ייחודם-צמצומם של היחידים [בחברה] לתחומים מקצועיים מיוחדים".
דוגמה שעשויה להמחיש היטב עיקרון זה: בשבט ציידים מסוים ישנו צייד שמיומן יותר מיתר הציידים בהכנת קשתות הציד. הציידים מעוניינים בקשתותיו כדי לשפר את יכולות הציד שלהם. בעבור הקשתות שהוא מייצר עבורם, הוא מבקש תמורה, ואלו מספקים לו בשר (שני הצדדים מרגישים שהרוויחו כתוצאה מעסקה זו). כך, בתהליך איטי, הפך הצייד את יצירת הקשתות לעיסוקו העיקרי, ולאחר מכן - גם הבלעדי.
חלוקת העבודה בתעשייה
אחד המפתחים החשובים של עקרון חלוקת העבודה בעידן המודרני היה אבי הכלכלה המודרנית, הכלכלן הסקוטי אדם סמית'.
סמית', שעיקר פועלו חפף לתחילת המהפכה התעשייתית, טען בספרו עושר העמים, שיישום עקרון חלוקת העבודה בענפי התעשייה והמלאכה יובילו להגדלת פריון העבודה. כלומר, תהליך עבודה בו ישנה התמחות של העובדים בשלבים שונים של הייצור הוא יעיל יותר.
בספרו, סמית' מביא דוגמה של תהליך ייצור סיכות, שעשויה להקל את ההבנה של העיקרון. סמית' משווה בין ייצור סיכה על ידי פועל פשוט שעובד לבדו לבין ייצור סיכה בבית חרושת שבו מתממש עקרון חלוקת העבודה. בבית החרושת תהליך הייצור של סיכה נחלק למספר פעולות נפרדות, שמבוצעות כל אחת בידיים אחרות - פועל אחד מותח את התיל, פועל שני מיישרו, פועל שלישי חותכו, פועל רביעי מחדדו, פועל חמישי משחיז את קצהו וכן הלאה. בעוד שכושר הייצור של פועל שעובד לבדו הוא בקושי סיכה אחת ביום, בשרשרת ייצור של כעשרה עובדים שכל אחד מהם מתמחה בפעולה מסוימת, יכולות להיווצר עשרות אלפי סיכות ביום. תפוקת הסיכות לאדם בשרשרת ייצור בה יושם עקרון חלוקת העבודה גדולה משמעותית ביחס לתפוקת הסיכות של אדם שלבדו ינסה לעשות את כל הפעולות הללו. גם במקרה זה, חלוקת העבודה מגדילה את פריון העבודה.
סמית' מציין מספר גורמים לגידול הרב בתפוקת הייצור במימוש עקרון חלוקת העבודה. ראשית, חלוקת העבודה מצמצמת את תפקידו של הפועל לכדי פעולה פשוטה אחת שרק אותה הוא מבצע, דבר שמשפר מאוד את מיומנותו בביצוע הפעולה, וכך גם את תפוקתו. שנית, זמן רב מתבזבז לפועל שעובר בין פעולה לפעולה אחרת - זמן זה נחסך עם יישום עקרון חלוקת העבודה, כאשר הפועל מבצע פעולה אחת במקום אחד. סיבה שלישית היא, לטענת סמית', שפועל שכל תשומת לבו נתונה למטרה אחת ויחידה, עשוי למצוא שיטות קלות, נוחות ומהירות יותר להשגת מטרתו ואף ליצור מכונות שיקלו ויקצרו את עבודתו.
מימוש העיקרון בימינו
כך, ריד ממשיך לתאר את שלבי ייצורו הרבים של העיפרון ונגזרותיהם, על אינספור האנשים המעורבים בתהליך, תוך הדגשת עקרון חלוקת העבודה ורעיון היד הנעלמה. דוגמה זו נהייתה לאחת הדוגמאות המפורסמות להמחשת עקרון חלוקת העבודה, ואף הוזכרה רבות על ידי חתן פרס נובל, הכלכלן מילטון פרידמן.
ביקורת
בניגוד לדעה הרווחת, אדם סמית' אכן היה ער למגרעתה המשמעותית של חלוקת העבודה - ניוון הפועל, מבחינות רבות, עקב צמצום פעולתיו למספר פעולות פשוטות. באחד הפרקים האחרונים של עושר העמים, סמית' טוען - סמית' מדגיש את ההשלכות החמורות של מצב זה, כשלטענתו העובד "נהיה בור ונבער, עד כמה שיצור אנושי מסוגל להיות".
אחד המבקרים המרכזיים של יישום העיקרון היה קרל מרקס. מרקס הפריד את המושג "חלוקת עבודה" לשני המושגים "חלוקת עבודה בחברה" ו-"חלוקת עבודה בתעשייה", כשלטענתו ההבדל המרכזי הוא שבחלוקת העבודה בחברה הפועל הוא עצמאי ותוצרו הוא מוצר מוגמר, בעוד שבחלוקת העבודה בתעשייה הפועל כפוף למרותו של בעל הון, ותוצרו הוא מוצר בלתי מוגמר, חלק משלב ייצור ארוך יותר. קרל מרקס טען שהתמחות יתר תצנן את להט העובדים לבצע עבודתם. הוא תיאר זאת כתהליך של ניכור: צמצום עבודת הפועל לכדי פעולה ממוקדת וחוזרת תנכר אותו מתהליך הייצור הכולל. הפועל, אפוא, נעשה "מדוכא נפשית וגופנית". בנוסף, מרקס טען שככל שהעבודה נעשית ממוקדת ומצומצמת יותר, כך ההכשרה הנדרשת לכל עובד פוחתת, דבר שמוביל לכח עבודה מיומן פחות (אל מול מצב בו עובד אחד נדרש לעשות עבודה מקיפה יותר).
קמרון בריטון
קמרון בריטון (באנגלית: Cameron Britton; נולד ב-6 ביוני 1986) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי הידוע בתפקידו כ"אדמונד קמפר" בסדרת הטלוויזיה של נטפליקס "מיינד האנטר", עליה הוא קיבל מועמדות לפרס אמי לבידור בפריים טיים בקטגוריית שחקן אורח מצטיין בסדרת דרמה, והייזל בסדרת הטלוויזיה של נטפליקס "אקדמיית המטרייה".
הוא שיחק את החשוד המרכזי בפיצוץ במשחקים האולימפיים בשנת 1996, ריצ'רד ג'וול בעונה השנייה של הסדרה "מצוד".
קריירה
בריטון עבד בעבר כמורה לגיל הרך במשך שמונה שנים, שם לימד ילדים עם צרכים מיוחדים, בגילאים 18 חודשים ועד 3 שנים.
תפקיד הפריצה שלו היה כששיחק את דמותו של אדמונד קמפר בדרמת הפשע של נטפליקס משנת 2017, מיינד האנטר. הוא שיחק בדרמת הפשע "הילדה ברשת העכביש" בשנת 2018. בסדרת הטלוויזיה של נטפליקס, אקדמיית המטרייה, הוא שיחק בתפקיד הייזל מתנקש הנוסע בזמן.
אודימוניה
אֶוּדימוניה (יוונית: εὐδαιμονία, אנגלית: eudaemonia או eudemonia) היא מילה יוונית שמשמעותה לרוב אושר או רווחה; "שגשוג אנושי" הוצע בתור תרגום מדויק יותר.
מבחינה אטימולוגית היא מכילה את המילים "eu" (טוב) ו "daimōn" (רוח). זהו מושג מרכזי באתיקה של אריסטו ובפילוסופיה פוליטית, יחד עם המונחים: ארטה (aretē, מובן בעיקר כ"הצטיינות מוסרית" או "מצוינות") ופרונסיס (מובן בעיקר כ"חכמה מעשית או מוסרית"). בכתבי אריסטו, אודימוניה משמשת כמונח המציין את הטוב האנושי העליון (מבוסס על מסורת יוונית קדומה יותר), ואכן זו המטרה של הפילוסופיה המעשית, כולל אתיקה ופילוסופיה פוליטית, לשקול (וגם לחוות) מהו באמת, ואיך ניתן להשיגו.
הדיון על הקשר בין תכונת המידה הטובה (ethikē aretē) ואושר (אודימוניה) הוא אחד הנושאים המרכזיים באתיקה של העת העתיקה, והוא נתון למחלוקות רבות. כתוצאה מכך, ישנן מספר תפיסות לגבי אודימוניה. שתי התפיסות המשפיעות ביותר הן של אריסטו ושל הסטואיקנים. אריסטו תופס את תכונת המידה הטובה ואת הפרקטיקה שלה כדבר המכונן החשוב ביותר להשגת אודימוניה, אבל מכיר גם בחשיבותם של דברים חיצוניים, כגון: בריאות, עושר ויופי. לעומת זאת, הסטואיקנים תופסים את תכונת המידה הטובה כהכרחית ומספיקה להשגת אודימוניה ולמעשה אינם מכירים בצורך בדברים חיצוניים.
בית הנשים
בֵּית הַנָּשִׁים במגילת אסתר, היה הבית, ההרמון, או המתחם, שבו התגוררו נשים אשר עמדו לרשותו של המלך אחשוורוש. ישנן מספר דעות בדבר זהותו של מלך זה, שעמד בראש האימפריה האחמנית. בית הנשים היה בשושן, עיר הבירה של האימפריה, וכנראה נמצא באזור מלכותי בקרבת בית המלך, או ארמונו. הנשים השונות, שנאספו מרחבי האימפריה עבור שעשועי המלך, דורגו, בהתאם להעדפות המלך, לנשים (במובן מעמדי, אשת המלך) ולפילגשים; החלוקה לשני מדורים שתוארה בכתובים אושרה בחפירות ארכאולוגיות בפרספוליס. על פי המסופר במגילת אסתר, איסוף הנשים אל הבית נעשה בעצת עוזרי המלך, המכונים "נערים":
המתחם היה סגור לכניסת זרים שאינם מדריו הקבועים.
כרם ישראל
כרם ישראל היא שכונה בלב תל אביב, בין נווה צדק מדרום לבין מדרחוב נחלת בנימין מצפון, ובין שוק הכרמל וכרם התימנים ממערב לבין רחוב אלנבי ושכונת לב העיר ממזרח.
היסטוריה
ב-1911 רכש ועד תל אביב שטח של כשלושים דונם באזור הרחובות שפ"ר, גרוזנברג ומוהליבר. השטח חולק למגרשים בני אלף אמה (כגודל המגרשים באחוזת בית), אך צורת המגרש וכיוונו גרמו לתכנון הרחובות בזווית שונה מאלה של אחוזת בית ושל נחלת בנימין הסמוכות. ב-1913 רכש הוועד שטח נוסף בן כשלושים דונם מאברהם מויאל. בצילום אוויר בריטי משנת 1917 כבר נראים מספר בתים בנויים בשטח זה.
למעשה, אזור זה לא תפקד כשכונה במובן הרגיל של המושג. לא פעל בו ועד כמו בשכונות אחרות שנבנו אז (נחלת בנימין, חברה חדשה, מחניים ועוד), ולא היה אופי אחיד לאוכלוסייה ולסגנון הבנייה. האזור הכיל מספר שכונות:
סמיכות האזור לקו התפר עם מנשייה גרמה לחיכוכים רבים ולהגירת תושבים לאזורים בטוחים יותר בעיר. כך היה גם בשלבים הראשונים של מלחמת העצמאות. בשנות השישים והשבעים התרוקן אזור כרם ישראל מרוב תושביו לטובת עסקים שונים (בעיקר מתפרות ועסקי אופנה). בתי הספר באזור (קלישר, זרובבל והשחר) נסגרו וילדי הסביבה עברו ללמוד בבית הספר בלפור בלב העיר (המשרת עד היום את תושבי הסביבה) או בבית הספר הכובשים (שנהרס ולימים הפך למלון דייוויד אינטרקונטיננטל).
באמצע שנות השמונים חלו שינויים מפליגים בכל הסביבה, בעיקר בעקבות מדיניות העירייה ובעזרת מענקים מטעם החברה העירונית עזרה וביצרון: אזור רחוב שינקין שופץ, שכונות שבזי מותגו בשם נווה צדק, המרכז התיאטרוני ולהקת המחול ענבל החלו לפעול במתחם בתי הספר הראשונים, ונבנה מדרחוב נחלת בנימין. כל השינויים מסביב חלחלו גם לאזור כרם ישראל, שבשל מיקומו האטרקטיבי חזר להיות אופציה למגורים. בשנות התשעים החלה לפעול במקום קבוצת פעילים במספר נושאים, וביניהם המאבק בחברת דן להעברת קווי האוטובוס העוברים ברחוב גרוזנברג המיושב לרחוב אחד העם. נראה שבתקופה זאת גם החל השימוש בשם כרם ישראל, ככל הנראה בהשראת שכונות מחנה ישראל וכרם התימנים הסמוכות.
אדריכלות
בשכונה כ-30 בניינים לשימור, ביניהם:
בשכונה קיימים מספר מבני ציבור, ביניהם:
השכונה כיום
בשנים האחרונות מואצת מגמת השיפוץ והבניה מחדש של בנייני מגורים בשכונה. מבני מגורים ששימשו שנים עסקים כגון מתפרות או חנויות אופנה סיטונאיות חוזרים לשמש למגורים או נהרסים ומבנים חדשים נבנים במקומם. ניכר כי שיאה של מגמה זו היא בניית מגדל מגורים במגרש ששימש שנים כחניון בחלקה הדרומי של השכונה, במקום שבו שכנה שכונת ברנר.
עיריית תל אביב-יפו מקדמת שתי תוכניות בינוי עיר (תב"ע) בגבולות השכונה, שעתידות להשפיע עליה בשנים הקרובות:
על פי תמ"א 70 (תוכנית המתאר הארצית לקווי המטרו במטרופולין גוש דן) מתוכננת תחנה של מערכת להסעת המונים במטרופולין תל אביב - קו המטרו M2 בגן הכובשים וכמו כן תחנה בכיכר מגן-דוד.
אלכסנדר זיסל בלסקי
אלכסנדר זיסל בלסקי, המכונה "זוס", (19 באוקטובר 1912 – 18 באוגוסט 1995) היה מנהיג יחידת הפרטיזנים של בלסקי שהצילו כ-1,200 יהודים מהצבא הגרמני הנאצי בבלארוס במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה
נולד ב-19 באוקטובר 1912 לדוד ובילה בלסקי, משפחה פולנית יהודית יחידה בכפר סטאנקיביץ' (כפר קטן הממוקם בין העיירות נובוגרודק ולידא באזור הקרסי בפולין הכבושה, כיום אזור מערב בלארוס). עם בני המשפחה נמנים אחיו של אלכסנדר: טוביה, עשהאל ואהרון.
בזמן מלחמת העולם השנייה
לאחר כיבוש הכפר על ידי הגרמנים, זוס ואחיו טוביה ועשהאל התבקשו להצטרף לצבא הסובייטי ולהילחם לצידו במבצע ברברוסה (תוכנית המבצעים, שהוכנה על ידי המטה הכללי של צבא גרמניה למלחמה נגד ברית-המועצות וכיבושה על ידי הנאצים ובעלות בריתה) אך לאחר תום המבצע זוס ואחיו ברחו לכפר הולדתם סטאנקיביץ׳, היכן שהוריהם התגוררו. לאחר הגעת הצבא הגרמני לכפר ולקיחתם של בני משפחתם, הצליחו זוס, עשהאל, טוביה ואהרון לברוח ליער. בני משפחתם נרצחו בגטו נובוגרודק באוגוסט 1941.
לאחים בלסקי הצטרפו פליטים יהודים מהכפרים הקרובים שהצליחו לברוח, וזוס ואחיו הקימו את יחידת בלסקי, יחידת פרטיזנים אשר התחבאה ביערות בלארוס במהלך המלחמה. זוס ואחיו הצליחו להציל 1,236 יהודים על ידי כך שהבריחו אותם מהגטאות זמן קצר לפני שפינו אותם ליערות וכך הצילו אותם מהצבא הגרמני ושליחתם למחנות העבודה.
זוס עזב את יחידת הפרטיזנים ועבר להילחם לצד הצבא האדום למשך כמה חודשים ולאחר מכן חזר ליחידה. במהלך המלחמה איבד את אשתו הראשונה, קיריל ברובסקי, ואת בתו הפעוטה, שתיהן נרצחו על ידי הצבא הגרמני. במהלך המלחמה התחתן זוס בפעם השנייה עם אחת הפליטות, סוניה בולדו בת ה-18.
לאחר מלחמת העולם השנייה
זוס ואחיו טוביה ואהרון לאחר שהייה בפולין עלו לארץ ישראל ונלחמו במלחמת העצמאות, אך ב-1956 היגר זוס לניו יורק, שם קנה צי מוניות והקים חברת הובלות עם אחיו טוביה. אלכסנדר זיסל בלסקי נפטר בגיל 82 ב-18 באוגוסט 1995. לזוס ואשתו סוניה נולדו שלושה בנים: דוד, ג׳י וצבי. ג׳י שירת בהתנדבות בצה"ל ב-1973 ובמהלך מלחמת לבנון הראשונה. בניו של ג׳יי, מתתיהו ואלן, שירתו בכוחות המיוחדים בצה״ל.
רמת אלמוגי (חיפה)
רמת אלמוגי היא שכונה בדרום חיפה, בחלקה ההררי של העיר, שהוקמה החל מ-1994. רמת אלמוגי גובלת בשכונות רמות רמז, סביוני דניה, אחוזה ורמת גולדה. השכונה מוכרת בעיקר בזכות המאבק בן 20 השנים של התושבים נגד אתר האנטנות בשכונה. השכונה מערבת בניינים רבי קומות ובניינים נמוכים. תושבי השכונה הם בני מעמד הביניים והמעמד העליון. נכון לשנת 2019, מספר התושבים בשכונה עומד על 1,956 שהם כ-0.68% מכלל תושבי העיר.
מאבק התושבים באנטנות
בין 1995 לתחילת המאה ה-21, החלו להופיע תלונות מצד התושבים בשכונה כלפי אתר האנטנות הסמוך לבית הספר בשכונה. לאחר בדיקות מקיפות, התגלה כי גם אתר האנטנות משדר קרינה גבוהה כלפי התושבים בשכונה, ולאחר מכן, התלונות החריפו. בשנת 2010 דווח כי אתר האנטנות פורק. אך התברר כי אנטנה אחת נשארה בשכונה, ולאחר שפרצו גם תלונות נגד האנטנה, האנטנה האחרונה פורקה האנטנה האחרונה בשנת 2015. לאחר פירוק כל האנטנות בשכונה, הקרינה בשכונה ירדה משמעותית והערך הממוצע של בתים בשכונה עלה. כיום, ובגלל הצלחת התכנית להקמת מתחם המדרגים ברחוב יקינטון, רמת אלמוגי היא אחת מהשכונות היקרות ביותר בחיפה.
אוכלוסייה
נכון לשנת 2019, אוכלוסיית השכונה מונה כ-2,000 נפשות.
אנדרה גאשפאר
אנדרה גאשפאר (במקור עד 1935 גוטליב-Gottlieb, בהונגרית: Gáspár Endre; דברצן, 22 בינואר 1897 – בודפשט, 15 באפריל 1955) היה סופר, עיתונאי, מתרגם יהודי-הונגרי, אסתטיקן, זוכה פרס אטילה יוז'ף שהוא הפרס הממלכתי הגבוה ביותר לספרות בהונגריה.
ביוגרפיה
אנדרה גוטליב נולד במשפחה יהודית כבנם של אמיל גוטליב (1867–1927), מנהל חשבונות, ושל גיזלה פישר. הוא למד באוניברסיטה בעיר הולדתו (אוניברסיטת דברצן) ולמד במקביל הן בפקולטה למשפטים והן בפקולטה למדעי הרוח. בסיום לימודיו באוניברסיטה, עבד כעיתונאי עבור היומון "ידיעון" (Hírlap) בדברצן, ובמהלך הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, היה העורך של היומון "רצון העם" (Népakarat). לאחר נפילת הרפובליקה, היגר תחילה לברטיסלאבה ולאחר מכן לווינה, שם עבד כמתרגם בתיאטרון אן דר וין.
לאחר המלחמה עבד גאשפאר כמתרגם במספר עיתונים יומיים. עד 1945 תרגם כחמש מאות ספרים של סופרים הונגרים לגרמנית, לאנגלית ולספרדית (פרנץ מורה, יוז'ף נירה, פרידייש קארינתי וכו'). הוא תרגם להונגרית גם את יצירותיהם של קרל מרקס, פרידריך אנגלס, וולט ויטמן, אובידיוס, היינריך היינה, ג'יימס ג'ויס, תומאס מאן, לופה דה וגה, ניקולס גווילן, פדרו קלדרון דה לה ברקה, פרידריך שילר וויליאם שייקספיר מארבע עשרה שפות בסך הכל.
קצל
קצל (בהונגרית: Kecel, בקרואטית: Kecelj) היא עיר במחוז באץ'-קישקון בדרום מרכז הונגריה.
תולדות העיר
העדות הראשונה לקיום העיר נמצאת במסמך משנת 1198. כמו רבות מערי הונגריה, גם קצל איבדה אחוז ניכר מאוכלוסייתה בכיבוש העות'מאני במאה ה-16. ב-22 באפריל 1734, גאבור פטאצ'יץ' הבישוף של קאלוצ'ה אשרר מסמכים להקמה מחודשת של העיר. באותו הזמן רוב תושביה התפרנסו מרעיית צאן. עקב הגידול באוכלוסייה היה צורך לפנות לתחומי תעסוקה אחרים והחלה להתפתח תעשייה חקלאית באזור, תעשייה שעדיין מהווה הענף העיקרי של העיר. בשנת 1802 החלו להבנות מספר בניינים בעיר: כנסייה, עירייה, בית ספר, תחנת משטרה ויחידת דואר. גם מסילת ברזל הגיעה לעיר.
יהודי העיר
במפקד של שנת 1784 נזכרו 3 יהודים בעיר, אך נודע על המשך להם עד אמצע המאה ה-19 בה החלו יהודים לחכור שטחי מסחר מהכנסייה הקהילה הגיעה לשיאה בסוף המאה ה-19 ונחנכו בה בית כנסת, בית עלמין, בתי ספר יהודיים, בית תמחוי, וכן הקהילה העסיקה שוחט וחזן. הקהילה הייתה שייכת לזרם האורתודוקסי. בתקופת הטרור הלבן נרצח אחד מיהודי העיר ושמונה נוספים נעצרו ונשלחו למחנות ריכוז. בשנת 1938 נחקקו חוקי אפליה נגד היהודים, בית הכנסת נסגר, בית העלמין חולל, וראשי הקהילה הוכרחו לעזוב. בשנת 1941 היו בעיר 110 יהודים (כ-1% מכלל האוכלוסייה) והצעירים נלקחו לעבודות כפייה במסגרת צבא הונגריה, 15 מהם נספו בשדות המוקשים באוקראינה.
לאחר כיבוש הונגריה על ידי גרמניה הנאצית רוכזו 80 יהודי העיר לגטו ובחודש יוני הועברו למחנה ריכוז בסגד. חלק מיהודי העיר גורשו להשמדה במחנה המוות אושוויץ וחלקם במחנות ריכוז אחרים. לאחר המלחמה חזרו לעיר 46 ניצולים שניסו לארגן מחדש את הקהילה אך נתקלו ביחס עוין מהמקומיים ונטשו בהדרגה את המקום.
ברט סטיבנס
ברט סטיבנס (באנגלית: Bret Stephens; נולד ב-21 בנובמבר 1973) הוא עיתונאי, בעל טור ועורך עיתון יהודי-אמריקאי. זוכה פרס פוליצר לעיתונות בתחום הפרשנות.
ביוגרפיה
סטיבנס נולד בניו יורק בן להורים יהודים חילונים, גדל במקסיקו סיטי שבה ניהל אביו מפעל ובמסצ'וסטס. הוא בעל תואר ראשון בפילוסופיה פוליטית מאוניברסיטת שיקגו ותואר שני בפוליטיקה השוואתית מבית הספר לכלכלה של לונדון.
במהלך קריירת הכתיבה שלו הביע דעות נאו-קונסרבטיביות. הוא ביקר בחריפות את הסכם הגרעין עם איראן. סטיבנס הוא אחד מהמבקרים הבולטים בקרב תומכי המפלגה הרפובליקנית לנשיא דונלד טראמפ.
נשוי לקורינה ואב לשלושה.
ליגת הנשים היהודיות (גרמניה)
ליגת הנשים היהודיות בגרמניה (בגרמנית: Jüdischer Frauenbund או בראשי תיבות: JFB) נוסדה בשנת 1904 על ידי ברטה פפנהיים. פפנהיים הובילה את ה-JFB לאורך עשרים השנים הראשונות לקיומה, ונשארה פעילה בה עד מותה בשנת 1936.
צמיחה מתנועת הנשים
ה-JFB הוקמה לאחר הקמתן של אגודת הנשים האוונגליסטיות הגרמניות בשנת 1899 ואגודת הנשים הקתוליות הגרמניות בשנת 1903 כחלק מתקופת הגל הראשון של הפמיניזם. יסוד ה-JFB עיצב תנועה מובהקת שנמצאת בצומת החברה הגרמנית והמסורת היהודית. משנת 1907 היה ה-JFB חבר באיגוד הארגונים הפמיניסטיים, שהיווה ארגון גג לאגודות הנשים השונות.
מטרות ועבודה
בניגוד לאגודות גברים יהודיות רבות, ה-JFB הוקם פחות מתוך התנגדות לאנטישמיות חברתית או במטרה לעודד התבוללות, אלא כקהילה המתמקדת בתרבות היהודית ועידוד נשים לקשר עם המסורת היהודית. רבים מחברות הארגון הגיעו ממשפחות יהודיות מתבוללות יחסית שהיו מרוחקות מהמסורת, וחלקן עודדו על ידי בעליהן להסתיר עוד יותר את זהותן היהודית. חלק מהנשים הגיבו בפיתוח מנהג פמיניסטי של צדקה, או מתן הצדקה על פי ההלכה היהודית. עבודה זו הובילה להקמת המשרד המרכזי לרווחת יהודים בגרמניה (ZWSt) בשנת 1917.
ארצ'יבלד יל
ארצ'יבלד יל (באנגלית: Archibald Yell; ) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מארקנסו, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל ארקנסו השני בשנים 1840 - 1844. הוא גם כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם ארקנסו בשנים 1836 - 1839 ובשנים 1845 - 1846. יל נהרג ב במלחמת ארצות הברית-מקסיקו ב-23 בפברואר 1847.
ראשית חייו
ארצ'יבלד יל נולד ככל הנראה בקנטקי או בטנסי, אם כי על מצבתו מצוין מקום לידתו כקרוליינה הצפונית. משפחתו התיישבה לראשונה במחוז ג'פרסון שבמזרח טנסי, לאחר מכן עברה לרתרפורד שבמרכז טנסי, ולאחר מכן למחוז בדפורד שבדרום המדינה. כנער, השתתף יל במלחמת הקריק, ושירת ב-1813 ובראשית 1814 תחת הגנרל אנדרו ג'קסון. ב-1814 וב-1815, במהלך מלחמת 1812, הוא לחם עם ג'קסון בלואיזיאנה, כולל ב. הוא שב לטנסי כדי ללמוד משפטים בקריאה עצמית, ולאחר מכן התקבל ללשכת עורכי הדין בפאייטוויל, טנסי. ב-1818 הצטרף יל לצבאו של ג'קסון ב בפלורידה.
יל היה פעיל בבונים החופשיים, וב-1830 היה הנשיא הגדול של לשכת טנסי. ב-1840 היו בבעלותו 800 אקרים של אדמה ו-8 עבדים.
קריירה פוליטית
יל היה פעיל במפלגה הדמוקרטית. ב-1831 הוא עבר לטריטוריית ארקנסו כדי לעמוד בראש משרד הקרקעות הפדרלי בליטל רוק. בשנה שלאחר מכן הציעה לו הממשלה הפדרלית להתמנות כמושל טריטוריית פלורידה, אך הוא סירב. ב-21 במרץ 1832 מונה יל כמפקד המשמר הלאומי של טריטוריית ארקנסו בדרגת קולונל במקומו של קולונל וורטון רקטור שהתפטר, אך תקופת כהונתו בתפקיד הייתה קצרה עקב מחלת המלריה שבה הוא לקה. הוא עזב את ארקנסו לזמן מה כדי להחלים בביתו בטנסי, וב-1835 שב לארקנסו, אז הוא מונה כשופט בבית המשפט של הטריטוריה. הוא היה תומך נלהב וידיד אישי של הנשיא ג'יימס פולק. זמן קצר לפני השבעתו לנשיאות, שלח פולק את יל לטקסס כדי לסייע בקידום סיפוחה לארצות הברית. דווח שהוא הוציא במו ידיו פושע מבר מקומי והביאו לבית המשפט שבו הוא כיהן.
ב-1836 לאחר שארקנסו התקבלה כמדינה בארצות הברית, נבחר יל כנציגה בבית הנבחרים של ארצות הברית. הוא כיהן בתפקידו מדצמבר 1836 ועד מרץ 1839. בעת ששהה לצורך כהונתו בוושינגטון, הוא היה תומך חזק בקבלתה של טקסס כמדינה והעדיף את קיומו של כוח צבאי חזק. בערך באותה תקופה הוא הקים בפאייטוויל את הלשכה הראשונה של הבונים החופשיים בארקנסו.
ב-1840 נבחר יל כמושל ארקנסו השני. הוא התמקד בביצוע עבודות ציבוריות, שכן היה צורך בשיפור התשתיות לטובת המגזר החקלאי. הא גם פעל למען שליטה טובה יותר בבנקים ותמך בחינוך הציבורי. ב-1844 התפטר יל מכהונתו כמושל כדי להתמודד שוב על מושב בבית הנבחרים של ארצות הברית, וניצח בבחירות. דווח שהוא ניהל מסע בחירות יעיל, ובהזדמנות אחת במהלכו הוא ניצח בתחרו, ירי, תרם את הבשר שצד לעניים, וקנה קנקן ויסקי לקהל.
מותו
ארצ'יבלד יל נהרג ב ב-23 בפברואר 1847, בגיל 49. בתחילה הוא נטמן בשדה הקרב במקסיקו. לאחר מכן הועברה גופתו לארקנסו והוא נטמן בבית הקברות ווקסהאוס שבפאייטוויל. כאשר נפתח בעיר בית הקברות אברגרין, ארגנו חברי הבונים החופשיים את העברתו לחלקה שלהם בבית הקברות החדש.
חיים אישיים
יל הכיר במחוז בדפורד שבטנסי את מרי סקוט, שהייתה שכנתו. השניים נישאו ב-1821 לאחר שיל פתח את משרד עורכי הדין שלו. ב-1823 נולדה להם בת בשם מרי, שאמה נפטרה מסיבוכי לידה. ב-1828 נישא יל בשנית לננסי מור מדאנוויל, קנטקי. לשניים נולדו ארבע ילדים עד מותה. מאוחר יותר הוא נשא לאישה את האלמנה מריה (לבית מקלאווין) פיקלין. לשניים לא נולדו ילדים, ומריה נפטרה ב-1838, כאשר יל כיהן בקונגרס. אחיינו של יל, גיימס יל, היה מייג'ור גנרל במיליציה של ארקנסו במלחמת האזרחים האמריקאית.
הנצחתו
מחוז ייל והעיר ילוויל שבארקנסו קרויים על שמו. פלוגת מיליציה מהעיר הלנה שבארקנסו, שפעלה אחרי מלחמת האזרחים, נודעה כ"רובאים של יל".
קטע קצר של כביש 71B, שעובר בפאייטוויל, נקרא עד 2002 שדרות ארצ'יבלד יל. מורשתו של יל נבחנה מחדש במהלך מיזם לשיפוץ הכביש. מועצת העיר שינתה את שם השדרה ל"שדרת נלסון האקט". האקט היה עבד שנמלט מארקנסו לקנדה ב-1841, שם הוא נשאר עד שהוסגר לארקנסו לבקשתו של יל, שכיהן אז כמושל, בשמו של בעליו.
הרשות להשקעות ולפיתוח התעשייה והכלכלה
הרשות להשקעות ולפיתוח התעשייה והכלכלה פועלת מכוח ה. ב-1 בינואר 2017 שונה מעמדה של היחידה מ"מרכז ההשקעות" ל"רשות להשקעות ולפיתוח התעשייה והכלכלה". הרשות להשקעות ולפיתוח התעשייה והכלכלה מציעה מגוון מסלולי סיוע:
חזון הרשות
חזון הרשות להשקעות ולפיתוח התעשייה והכלכלה הוא לקדם את הצמיחה בכלכלת ישראל באמצעות חלוקת תמריצים מושכלת להעלאת פריון העבודה בקרב חברות עסקיות בענפי התעשייה, השירותים והמסחר בישראל, סיוע ליצירת מקומות עבודה איכותיים, קידום חדשנות בתעשייה ובעסקים תוך מתן דגש לפיתוח הפריפריה. כל זאת במטרה להעלות את הפריון בישראל לרמה הקיימת במדינות המפותחות בעולם.
לשם מימוש החזון, הרשות עובדת בשותפות עם החברות העסקיות במטרה לסייע להן להטמיע טכנולוגיות ייצור וניהול מתקדמות, כמו גם להתאים את כישורי העובדים לטכנולוגיות אלו, כך שיעלו את הפריון של החברה.
ערכי הרשות
רשות להשקעות רואה בקידום הפריון והצמיחה בכלכלת ישראל כמשימתה העיקרית. באמצעות עידוד השקעות וחלוקת תמריצים להעלאת פריון העבודה, הרשות מסייעת ביצירת מקומות עבודה איכותיים, קידום חדשנות בתעשייה ובעסקים תוך מתן דגש לפיתוח הפריפריה.
הרשות מתחייבת לפעות למען מטרות אלה תוך הקפדה על ערכים הבאים:
פעילות הרשות
הרשות להשקעות מאשרת מדי שנה מאות תוכניות ומפעילה מנגנון רחב אשר עוסק בהליכי הטיפול הנגזרים מן החוק וההוראות המנהליות, כדוגמת הבודקים המקצועיים אשר מספקים לרשות חוות דעת עבור הבקשות השונות, החברה הממשלתית ענבל המספקת לרשות שירותי חשבות ומיכון, והגופים המלווים הנוטלים חלק במסלול המענקים, רואי חשבון ושמאים.
בשנים האחרונות פעלה הרשות להשקעות לחידוש ועדכון של עשרות נהלים וביטולם של נהלים ישנים. כמו כן, נערכו ימי עיון והסברה, כנסים, סדנאות, פרסום דיגיטלי באינטרנט, הפקת אמנת השירות וקשר ישיר עם התעשייה והתעשיינים. כל זאת במטרה להנגיש את הרשות ללקוחותיה. בנוסף, בוצעו תשעה תיקוני חקיקה שיזמה הרשות, על מנת להתאים את החוק ולהנגישו לתעשייה.
ההטבות לעידוד התעשייה ניתנות בהקמה ובהרחבה של מפעל תעשייתי, בשני מסלולים מרכזיים: מסלול מענקים ומסלול הטבות במס. כל מסלול פועל בנפרד מהמסלול האחר וללא תלות באחר. מפעל ששוכן באזור פיתוח א' יכול לקבל גם הטבות מס וגם מענקים. •	מסלול מענקים הוא מסלול הסיוע העיקרי ברשות להשקעות. מסלול זה פועל מכוח החוק לעידוד השקעות הון, תשי"ט–1959 ומהווה אמצעי מרכזי במדיניות עידוד והגברת הצמיחה הכלכלית בישראל בכלל ובפריפריה בפרט. חוק זה נועד לעודד השקעות הון ויוזמה כלכלית, באופן שבו תינתן עדיפות לחדשנות ולפעילות באזורי פיתוח, לשם השגת המטרות הבאות: במסלול זה ניתן מעמד של "מפעל מאושר" לתאגיד העומד בתנאי הסף כלהלן:
בחוק ובתקנות שהותקנו לפיו נקבעו שני סוגי תמריצים והם הטבות מס ומענקי הון (ללא צורך לבחור באחד מבין השניים בלבד): 1.	מענקים בשיעור של 20% בגין השקעות מוכרות ברכוש קבוע (ציוד יצרני, מבנים) במסגרת תוכנית מאושרת. בנוסף ניתן לקבל, בתנאים מסוימים, עד 10% מענק נוסף בנגב, בפריפריה בצפון וביישובי עוטף עזה. שיעור מס מופחת - מסלול ההטבות במס מופעל ברשות המיסים.
מתווים משותפים עם רשות החדשנות: מסלול זה נועד לסייע ולתמרץ, במסגרת מסלול מענקים מכח החוק לעידוד השקעות הון, חברות סטארט-אפ לעבור ממו"פ לייצור מתקדם בישראל. לצורך כך גובשו שני מתווים:
מסלול בניה להשכרה למגורים: מסלול זה פועל מכוח הפרק השביעי לחוק לעידוד השקעות הון. זכאי להטבה מי שבונה בניין אשר לפחות מחציתו מיועד להשכרה למגורים, כאשר הדירות להשכרה מושכרות במשך 5 שנים מתוך 7 השנים הראשונות. ההטבה הניתנת במסגרת מסלול זה היא פחת מואץ בשיעור 20% לשנה ומס מופחת על הכנסה חייבת מהשכרה או מכירה של דירה בבניין חדש להשכרה בשיעור של 20% ליחיד ו-11% לחברה.
הוראות מנכ"ל
הוראת מנכ"ל 4.44 - תוכנית להגדלת הפריון בתעשייה: תוכנית זו מעודדת מפעלים להעלאת פריון העבודה ומיועדת עבור מפעלים תעשייתיים או קווי ייצור במפעלים תעשייתיים זעירים, קטנים או בינוניים שאינם עומדים בתנאי החוק לעידוד השקעות הון (כלומר אינם עומדים בתנאי הסף לאישור תוכנית במסלול מענקים). התוכנית להעלאת פריון העבודה נותנת הזדמנות למפעלים להגביר את קצב צמיחת הפריון בעבודה ומאפשרת למשק הישראלי להקטין חסמים ולשפר את התחרות מול יתר מדינות ה-OECD. במסגרת הוראה זו, על מבקש הסיוע לגבש "תוכנית להעלאת פריון בעבודה".
הוראת מנכ"ל 4.54 - מסלול להטמעת טכנולוגיות ייצור מתקדם: מסלול זה נועד לעודד מפעלים תעשייתיים להטמיע טכנולוגיות ייצור מתקדם במפעלים או בקווי ייצור במפעלים (בכל רחבי הארץ), לצורך שיפור התוצאות העסקיות של המפעל, זאת באמצעות השתתפות בסיכון הכרוך בהטמעה של טכנולוגיות חדשניות. פעולות ההטמעה המוכרות במסגרת הוראה זו:
הוראת מנכ"ל 4.49 - מסלול למשיכת מפעלים תעשייתיים ליישובי הבדואים בנגב: מסלול זה נועד להביא לחיזוק חוסנה הכלכלי והחברתי של האוכלוסייה הבדואית בנגב ומעודד הקמת מפעלים תעשייתיים באזור תעשייה צמוד דופן או באזור תעשייה משותף באחד מיישובי הבדואים בנגב.
הוראת מנכ"ל 4.46 - מסלול למשיכת מפעלים תעשייתיים לדימונה, ערד וירוחם: במסגרת מסלול זה ניתן סיוע לרשויות המקומיות ערד, דימונה וירוחם בשל היותן, בין היתר, רשויות גדולות ומרכזיות בדרום, אשר פיתוחן הכלכלי יעניק להן ולסביבתן חוסן כלכלי-חברתי ויהפוך אותן למוקדי משיכה עבור משקיעים ומעסיקים.
הוראת מנכ"ל 4.3 - מסלול סיוע להקמת מפעלים מחוללי שינוי בפריפריה בישראל: נוכח המשבר הכלכלי העולמי והשלכותיו על הכלכלה במדינת ישראל בכלל, ועל הפריפריה הגאוגרפית בפרט, גובש בשנת 2009 מסלול זה שמטרתו לעודד הקמת מפעלים מחוללי שינוי בפריפריה. מאחר שההיצע והמגוון של מקומות העבודה בפריפריה נמוכים באופן ניכר מאלו שבמרכז הארץ, עובדים המפוטרים מעסקים בפריפריה מתקשים למצוא מקום עבודה אחר וחלקם אף נפלטים לצמיתות משוק העבודה. מטרת מסלול זה היא ליצור היקף ומגוון רחב של מקומות עבודה יציבים באזור הפריפריה באמצעות הקמה של מפעלים באזור זה (עכו, אשקלון, כנרת, הגולן, הנגב) או העתקה של פעילות תעשייתית לאזור זה.
החלטת ממשלה מס' 604 וסעיף 70(ב) לחוק יישום תוכנית ההתנתקות - מסלול מפונים: מסלול זה נועד לסייע למפעלי תעשייה שפונו במסגרת תוכנית ההתנתקות והקימו את מפעלם מחדש באזור פיתוח א'.
מסלולי הון אנושי
במסגרת מסלולי ההשקעה בהון האנושי ניתנות הטבות למעסיקים ע"פ מתווה של השתתפות בעלות העסקת עובדים חדשים באזורי הפריפריה, וכן השתתפות בעלות העסקת עובדים חדשים של אוכלוסיות ששיעור השתתפותן בשוק התעסוקה נמוך בכל רחבי הארץ. להלן המסלולים המרכזיים: שינוי עיקרי משנת 2017- החלת תנאי סף לגובה שכר העובדים אשר יעמוד על לא פחות מ-70% מהשכר הממוצע במשק. שינוי נוסף למקצה 2019 - בנוסף לענפי התעשייה המסורתית נוספו גם ענפים מתגמלים ורווחיים יותר כגון: עיבוד יהלומים, ביטוח ושירותים פיננסיים, התואמים לדרישות הסף החדשות. קהל היעד הם תאגידים העוסקים בטכנולוגיות עלית או בטכנולוגיה המעורבת עלית או שירותי מחשב.
מסלולים ירוקים
מסלול לחיסכון אנרגטי והקטנת פליטות (הוראת מנכ"ל 4.41): בהמשך להחלטת ממשלה מס' 1403 מתאריך 10/04/2016 בדבר תוכנית לאומית ליישום היעדים להפחתת פליטות גזי חממה ולהתייעלות אנרגטית, הוחלט על פרסום מסלול סיוע להשקעות בפרויקטים להפחתת פליטות גזי חממה והתייעלות אנרגטית, תוך מתן תעדוף לרשויות מקומיות חלשות ועסקים קטנים ובינוניים, עידוד הפחתת זיהום אוויר מהתעשייה ועידוד השקעות אשר ישלבו התקנות של טכנולוגיות חדשניות ישראליות.
מסלול סיוע במימון חיבור למערכת חלוקת גז טבעי (הוראת מנכ"ל 4.5): המסלול מיועד לעודד ולתמרץ צרכני גז גדולים להתחבר לרשת הגז הטבעי. התמרוץ יהיה באמצעות השתתפות בעלויות חיבור למערכת החלוקה של הגז הטבעי ובעלויות הסבת מערכות פנימיות של מתקני הלקוח לשימוש בגז טבעי. המסלול בוצע בשיתוף הרשות לגז טבעי במשרד האנרגיה. מסלול זה אינו פעיל בשנת 2019 בשל החלטת אגף התקציבים שלא לתקצבו בטרם תיבחן יעילותו ומידת השפעתו על קידום חיבורי המפעלים לגז טבעי.
מסלולים מיוחדים
מסלול לעידוד תחרות והורדת יוקר המחיה: במסגרת מסלול זה הופעלו מסלולים לעידוד תחרות בענף החלב, בשוק בשר בקר טרי כשר מפורק ובשוק המזון ללא גלוטן.
מסלול לעידוד תיעוש הבנייה: תיעוש הבניה הוא שם כולל לבנייה שבה נעשה שימוש בטכנולוגיות מתקדמות, בשיטות עבודה, בציוד בניה משוכלל ובמוצרי חרושת המיוצרים מחוץ לאתר, בהשוואה לבניה הקונבנציונלית, שבה נעשה שימוש בטכנולוגיות עתירות עבודה המבוצעות ברובן באופן ידני באתר הבניה עצמו. המסלול משותף לרשות להשקעות ולמשרד השיכון והבינוי.
מסלול סייבר: לאור הגידול בהיקפים ובעוצמות של התקפות סייבר על ארגונים במשק הישראלי, נדרש להגן על מרחב הסייבר ולהעלות את רמת המוכנות לאיומים, תוך שמירה על חיוניותו כמנוע צמיחה וכמאפשר זרימה חופשית של מידע, שירותים ומסחר. לאור האמור יצא מסלול בשיתוף עם המטה הקיברנטי במשרד ראש הממשלה, להעלאת רמת ההגנה של מפעלים תעשייתיים חיוניים.
אגף המודיעין של חיל האוויר המלכותי
אגף המודיעין של חיל האוויר המלכותי (באנגלית: RAF Intelligence Branch) הוא אגף במודיעין הצבאי הבריטי שעוסק באיסוף מודיעין עבור הכוחות המיוחדים של חיל האוויר המלכותי והטייסות שלו. משרתים בו כ-1200 עובדים מכל הדרגות המוצבים בבסיסי אוויר מבצעיים, במפקדות ובאגפים אחרים של הכוחות המזוינים הבריטיים, הן בבריטניה והן מעבר לים. מגופי המודיעין החשובים בכוחות המזוינים של הממלכה המאוחדת.
היסטוריה
הצורך בכוח אדם שעוסק בתפקידי מודיעין עלה מאז הקמתו של חיל האוויר המלכותי בשנת 1918. אולם ענף המודיעין הייעודי הראשון של חיל האוויר המלכותי הוקם בסוף 1939 לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, ב-3 בספטמבר. מודל זה אומץ גם על ידי מדינות אחרות של חבר העמים הבריטי.
ענף המודיעין החדש נקרא בתחילה ענף חובות כלליות אך מאוחר יותר שונה שמו לזרוע המינהלית והחובות המיוחדות (עבור חובות מודיעין). ציני ענף המודיעין מילאו אז את תפקיד קצין מודיעין/מגן או צוות אוויר בטייסת בסיורים קרקעיים באגף המודיעין במשרד האווירייה. קצינים אלו היו בעיקר טייסים מאומנים בסיור קרקע או שמסיבות רפואיות לא יכלו עוד לטוס.
בשנת 1939 הקים שירות הביון החשאי (MI6) גם מדור מודיעין אווירי ייעודי בפיקודו של קפטן פ. וו. וינטרבותהם (ראש המודיעין האווירי של MI-6). במהלך מלחמת העולם השנייה, ענף המודיעין הפך גדול יותר והקיף את צוות מודיעין האותות בבלצ'לי פארק ואת צוות המודיעין האווירי של הצבא.
לאחר מלחמת העולם השנייה, הענף פוצל לענף ניהולי ותפקידים מיוחדים (צילום) וענף ניהולי מיוחד (למודיעין אותות), ללא התמחות ייעודית למודיעין אווירי.
בשנת 1965 אוחדו שלוש מחלקות המודיעין של השירות במטה המודיעין החדש במשרד ההגנה ליצירת אגף מודיעין מאוחד בחיל האוויר ומאז הפך אגף המודיעין האווירי לסוכנות הביון המרכזית של חיל האוויר המלכותי.
אדוריאן שטלה
אדוריאן שטלה (במקור שטיין, בהונגרית: Stella Adorján; קזפלק, 30 בינואר 1897 – בודפשט, 26 באוגוסט 1967) היה עיתונאי, סופר, הומוריסטן, מתרגם ספרות, יהודי-הונגרי כותב משותף של יצירות עם אישטוואן בקפי.
ביוגרפיה
הוא נולד במשפחה יהודית. אביו היה ז'יגמונד שטיין ואמו יוזפה גרוס. את לימודיו בבית הספר סיים באוראדיה ובקולוז'וואר. כעיתונאי, עבד תחילה בעיתונים כפריים, משנת 1921 בעיתון אשט, אחר-כך במגזין דליבאב ומשנת 1939 במערכת העורכים של העיתון "הונגריה". אין פרטים מדויקים כיצד עבר את תקופת השואה. לאחר מלחמת העולם השנייה הוא עבד עבור כתבי העת ה"עולם", ה"פה החופשי", "הונגריה העצמאית", ומשנת 1952 היה עמית מערכת הלודאש מתי. כתביו הופיעו גם ביומון אומה ההונגרית (Magyar Nemzet). הוא היה גם מחבר קברטים מצליח.
עבודותיו העיקריות
שטלה כתב כמה תסריטים משנות ה-30 של המאה ה-20, בעיקר עם אישטוואן בקפי. בין הקומדיות השיגה את ההצלחה הגדולה ביותר הקומדיה "כבוד הגברת" משנת 1935 שנכתבה יחד עם אישטוואן בקפי. האופרטות שלו שכתב עם אימרה הרמט ועם לאסלו לקאטוש היו גם פופולריות. מיצירתו "יאניקה" הוכן סרט בשנת 1949. הוא תרגם יותר ממאה מחזות להונגרית. בשנת 1962 יצא לאור מבחר ההומורסקות שלו בשם "בואו לא נתבדח!".
הנצחה
קברו נמצא ברובע העשירי בבודפשט בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה (5B-8-12).
יצחק קט
יצחק קט (10 בינואר 1931 – 3 בפברואר 2021) היה קצין בחיל הים בדרגת אלוף-משנה, מפקדה של המשחתת אח"י יפו (ק-42) במלחמת ששת הימים וראש מספן כוח האדם במלחמת יום הכיפורים.
ביוגרפיה
קט נולד בחיפה, ליהודית וירמיהו שעלו לישראל מרוסיה בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20. הם עסקו בעבודות כפיים. גדל ברחוב הנביאים. מילדות אהב את הים, השיט סירות עם חברים באופן קבוע. בגיל 17 התגייס לפלי"ם.
קצונה ימית
בקיץ 1949 הצטרף קט לקורס חובלים במחזור ב'. בשנת 1950 סיים את הקורס והוסמך כקצין ים.
לשם העלאת הרמה המקצועית בכלי השיט של חיל הים נשלחו שישה קצינים צעירים לאקדמיה של הצי הצרפתי Ecole Navale בברסט. לקראת ההכשרה נדרש קט לחתום לשירות קבע של 9 שנים. יחד אתו היו גם רמי לונץ ויצחק שושן.
כאשר חזר מהלימודים בחו"ל ב-1955 שימש כקצין מבצעים בפריגטה אח"י משגב (ק-30). עם רכישת המשחתות נעשה קצין גנ"ק של המשחתת אח"י יפו (ק-42). בתפקיד זה השתתף במלחמת סיני.
בשנת 1960 מונה למפקד פלגת טרפדות 914 בחיפה.
בשנת 1966 חזר למשחתת אח"י יפו (ק-42) כמפקדה. בתפקיד זה השתתף במלחמת ששת הימים. בפעולת פורט סעיד הובילה המשחתת שבפיקודו את לוחמי שייטת 13 שחדרו לנמל פורט סעיד במצרים על גבי "חזירים" במטרה לפגוע בכוחות ימיים מצריים שבו. לפי הוראת מפקד הכוח, אל"ם בנימין תלם, אח"י יפו הסתלקה מאזור הפעולה בלי שאספה את לוחמי שייטת 13 בסיום פעולתם, ורק בהוראת ראש מחלקת ים, אל"ם יצחק רהב, אספה את הלוחמים לאחר שאלה הגיעו בכוחות עצמם לאזור אל עריש. קט תיאר את אכזבתו מאירועי אותו לילה:
בעקבות טיבוע המשחתת אילת השתתפה אח"י יפו בפיקודו של קט בסריקות אחר חללי "אילת".
מיולי 1972 שימש קט כראש מספן כוח האדם כולל במלחמת יום הכיפורים בשנת 1975 מסר את תפקידו לתא"ל אורי פז ופרש לגמלאות.
תפקידים אזרחיים
לאחר יציאתו לגמלאות עבד קט בחברת תדיראן כחמש עשרה שנים ועסק בעיקר בניהול פרויקטים עבור חיל הים הסינגפורי.
משפחה
ב-6 בספטמבר 1955 נישא לרינה לבית מינצר. לזוג נולדו שלוש בנות.
ב-3 בפברואר 2021 נפטר קט בביתו בראש העין.
ויליאם טראוטמן
ויליאם ארנסט טראוטמן (אנגלית: William Ernst Trautmann; 1 ביולי 1869 – 18 בנובמבר 1940) היה ממייסדי פועלי התעשייה של העולם, ארגון שפעל בארצות הברית של תחילת המאה ה-20 במטרה לאגד את כלל הפועלים יחדיו במאבק כנגד בעלי ההון.
חייו
מותו של דה ליאון ב-1914 פגע רבות ב-IWW הצהוב, יחד עם משפטי הראווה כנגד הנהגת ה-IWW כחלק מההפחדה האדומה (מדיניות אנטי-קומוניסטית שהתבטאה בחקיקה פדרלית נגד איגודים מקצועיים והתארגנויות על רקע אידאולוגי) של 1917–1924, ה-IWW הצהוב התפרק סופית ב-1925. טראוטמן המשיך לעסוק מעט בכתיבה אידאולוגית וכתיבת רומנים. ב-1922 פרסם רומן בשם "מהומה", אשר מתאר את מאורעות שביתת עובדי הפלדה למכוניות במקי רוקס מ-1912.
אחות (פירושונים)
{{פירושונים|
אלה גרטנר
אלה גרטנר (פולנית: Ala Gertner 12 במרץ 1912 - 5 בינואר 1945) הייתה אחת מארבע הנשים שסייעו למרד הזונדרקומנדו ונתלו באשמת גנבת אבק שרפה ממפעל "אוניון" שבאושוויץ-II (בירקנאו) והעברתו לזונדרקומנדו.
ילדותה
גרטנר נולדה בבנדין, פולין למשפחה יהודית משגשגת. הייתה אחת משלושה אחים. בנעוריה למדה בגימנסיה של בנדין.