cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סימה סלונים
ביוגרפיה
ב-1937 יצאה לבריטניה והוכשרה בהוראת אמנות. לאחר חזרתה לארץ ב-1938, התיישבה בחיפה וחיה בה עד 1953 כשהיא מעורה בחוג אמני חיפה והצפון. בשנים 1939-1938 לימדה בבית הספר האזורי של קבוצת דגניה א'. לאחר מכן, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה גויסה לשירות פעיל בארגון ההגנה ושירתה במחלקה לעברית של הצנזורה.
ב-1953 נמנתה בין מייסדי כפר האמנים עין הוד וביתה היה באופן בלתי רשמי לתחנת קליטה עבור תושבים חדשים שהגיעו אל הכפר. שלא כמרבית חברי הכפר, בית המשפחה בכפר היה למושב הקבע בכל ימות השבוע ולא שימש רק כבית לסופי שבוע, בהם נהגה דווקא לעזוב את עין הוד ולנסוע אל בני משפחה על הר הכרמל. בראיון שנתנה ב-1964 אמרה על עין הוד: "השקט המופלא הזה... אני מצליחה להגיע שם לריכוז רב". סלונים גם המשיכה להתלמד במקום וב-1955 לערך השתתפה בקורס ליטוגרפיה שנלמד בכפר.
סלונים לימדה והעמידה תלמידים רבים, בהם דרורה אילון, יפה וייס-רוזנפלד, עובדיה שזר, אילנה צמחוני, יוסף דבורקין ואדיב כמאל. שנים רבות העבירה סדנאות בעין הוד והחל ב-1962 לימדה במסגרת הטכניון. בין השנים 1977-1964 לימדה בסמינר אורנים והדריכה קורסים לאנשי הוראה – מורות וגננות. ב-1972, זכתה למלגת שהייה בקריית האמנים הבינלאומית "הסיטה" שבצרפת.
סלונים נישאה בחיפה בי"ט באדר תש"א (מרס 1941) לראובן ורטנברג. היו הורים לבת יחידה, אריאלה.
יצירתה
יצירתה של סלונים התאפיינה בראש ובראשונה בקווי רישום נמרצים ובניגודי צבעים בולטים. "היא נמנית עם האמנים, שיצירתם מצליחה בידם במחי יד, כביכול, בסיאנס אחד. לפיכך טובים במיוחד רישומיה. תנועת הקווים מהירה ודינמית, והמבנה רחב המידות קם לעינינו", כך נכתב אודות סלונים ב-1954. מרבית יצירותיה היו ציורי נוף וציורי דמויות ובהן ניכרו מתחים שבין צבעוניות והשימוש התדיר בקווים ובין שימוש בצורות פתוחות וסגורות, כמו גם ניגודיות חזקה בין מרכז הציור לבין השוליים. עם זאת, לאחר עשורים של יצירה נכתב ב-1962 על כך שסלונים "לא נתפסה מעולם למאניירה סגנונית, אם כי מזגה האישי ניכר במעשי ידיה. בתערוכה הנפתחת השבוע מציגה ציור פיגורטיבי בצד קומפוזיציות מופשטות".
מאפיין חוזר שנשמר ביצירותיה של סלונים על אף השינוי בסגנון הציור נותר בשימושה בפרטים מועטים ורבים, אך גם בכך ניכרו שינויים ושיפורים. ב-1947 התייחסה לכך מבקרת האמנות ד"ר קלר לכמן וכתבה כי "הבעיה החוזרת בכל עבודותיה היא: לצמצם את המרחב הגדול במסגרת הבד, אולי מתוך עיבוד מדויק יותר של הפרטים". ב-1954 כתבה בעניין זה כי "הטובות ביצירותיה הן אלו שיש בהן מיעוט של פרטים ... לעומת אלו יש יצירות המשופעות פרטים רבים והן חוזרות לעולם התוהו או קמלות בדרכן לניסוח הבהיר". תהליך זה, על פי סיקוריה של לכמן את יצירותיה של סלונים הושלם כעבור עשור, אז ביקרה וכתבה כי "הדבר הבולט בתמונותיה רבות הרושם הוא כשרונה במיצוי הנושא באמצעים מועטים. לפנינו הרבה תמונות מופשטות השואבות השראתן מן הטבע אולם משוחררות מעומס הפרטים שבמציאות. רב כוחה של הציירת במיזוג הצבע והצורה מתוך איזון הרמוני של כתמים וקווים. יכולתה זו נתגלתה בה עוד לפני עשרים שנה, אולם עתה הגיעה לריכוז ולשלמות".
לכמן שסיקרה את יצירותיה של סלונים במשך עשורים, העידה במהלך שנות החמישים על חלק מאותו תהליך. ב-1958 התייחסה לכך שציוריה קרובים לסגנון הקוביסטי. שנה מאוחר יותר כתבה: "סימה סלונים נוטה כעת לצורה האבסטרקטית, אמנם עדיין אפשר להכיר את הנושא הריאליסטי. היא מציגה תמונות יפות בהרמוניה של צבעים חמים ובקומפוזיציה ברורה."
"שינוי גדול חל בעבודותיה מאז תערוכתה האחרונה ב-1962", העידה ב-1964 העיתונאית תמר אבידר וקשרה זאת בכך שסלונים "גילתה את עצמה ואת דרכה בציור". "מורגש כי בכל תמונה יש אצלה חיפוש מחדש של דרך הביטוי האמנותי, דרך הנקבעת לפי מצב הרוח וההשראה". על כך העידה סלונים עצמה בתשובה לשאלותיה של אבידר:
יצירותיה המאוחרות הציגו מבנה רישומי מהודק מבעבר וניכרה בהם התחזקות השימוש בצבעים, על כך נכתב ב-1970: "לכאורה בולטת לעין האינטנסיפיקציה של מערך צבעיה. גוונים חיים של צהוב וכתום, אשר קודם לכן היוו ניגוד בלבד לבסיס צבעוני שקט, עולים כעת אף לתפקיד דומיננטי ביצירות אחדות כגון "ירושלים של זהב". לעומת זאת דומה, כי מבנה תמונותיה הוא כעת סטטי יותר בהשוואה עם עבודותיה הקודמות".
רוחות רפאים (סדרת טלוויזיה, 2021)
רוחות רפאים (באנגלית: Ghosts) היא קומדיית מצבים אמריקאית המבוססת על סדרה בריטית באותו שם שנוצרה על ידי מתיו ביינטון, סיימון פרנבי, מרתה האו-דאגלס, ג'ים האויק, לורנס ריקארד ובן וילבונדו, ועובדה מחדש על ידי ג'ו פורט וג'ו וייסמן עבור רשת "CBS".
הסדרה עלתה לשידור ב-7 באוקטובר 2021. בישראל, הסדרה עלתה לשידור בשירות סלקום TV החל מ-14 במרץ 2021.
רקע עלילתי
בדומה לסדרה הבריטית, עלילת הסדרה עוסקת בסמנתה וג'יי, זוג ניו-יורקי המאמין שחלומותיו התגשמו כשהם יורשים אחוזה כפרית יפהפה, אך מגלים למורת רוחם שהאחוזה מתפוררת ורדופה על ידי רוחות רפאים שמתו בשטחה וכעת כבולים אליה עד שיוכלו להגיע אל החיים שלאחר המוות. בעוד שג'יי אינו מסוגל לראות או לשמוע את רוחות הרפאים, סמנתה מגלה שביכולתה לראות אותם ולתקשר איתם לאחר שעברה חוויית סף מוות.
פיתוח
ב-29 בנובמבר 2019, נמסר כי רשת "CBS" שוקדת על הפקת עיבוד אמריקאי עבור סדרת קומדיית המצבים הבריטית של "BBC One", "רוחות רפאים". ב-4 בפברואר 2020, נמסר כי הוזמן לעיבוד הפוטנציאלי פיילוט על ידי אולפני CBS, שיופק בשיתוף פעולה עם "אולפני BBC" ו-"Lionsgate Television". ב-31 במרץ 2021, אושר כי "CBS" הזמינה את העיבוד כסדרה באורך מלא. ביולי 2021, הוכרז שהסדרה תעלה לשידור ב-7 באוקטובר 2021. ב-17 בדצמבר 2021, דווח כי צילומי הסדרה הושבתו זמנית בעקבות מקרה חיובי לקורונה על הסט. ב-24 בינואר 2022, נמסר כי CBS חידשה את הסדרה לעונה שנייה.
ליהוק
ב-4 במרץ 2020, נמסר על ליהוקה של רוז מקייבר לתפקיד הראשי עבור פרק הפיילוט. ב-1 ביולי 2020, נמסר על ליהוקו של אוטקרש אמבודקר לצדה של מקייבר. ב-9 בדצמבר 2020, נמסר על ליהוקם של ברנדון סקוט ג'ונס, ריצ'י מוריארטי, אשר גרודמן, רבקה ויסוקי, שילה קרסקו, דניאל פינוק ורומן סרגוסה לצוות השחקנים הראשי עבור הפיילוט. ב-12 במאי 2021, נמסר על ליהוקו של דוואן צ'נדלר לונג לצוות השחקנים הראשי.
ביקורות
באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", הסדרה זכתה לציון 94% עם דירוג ממוצע של 7.4/10, בהתבסס על 18 ביקורות. קונצנזוס המבקרים של האתר כתב כי באתר הביקורות המשוקללות "Metacritic", הסדרה זכתה ציון 72/100 בהתבסס על 10 ביקורות, דבר המצביע על "ביקורות חיוביות לרוב".
מיני
{{פירושונים|
חומצה טיטנית
בכימיה, המושג חומצה טיטנית מתייחס לרוב לחומצה טיטינית על-חמצנית, או חומצת טיטניום, אשר נוסחתה הכימית היא H4TiO4. חומצה טיטנית בצורתה הנפוצה היא אבקת מלח לבנה. החומצה איננה מסיסה במים. כאשר החומצה מגיבה עם בסיס של מתכות אלקליות ואלקליות עפרוריות היא יוצרת יון
מיני
ראו גם
}}
חדשות עסקים יהודיים
Jewish Business News הוא עיתון מקוון המתפרסם באנגלית, ומביא חדשות כלכליות הנוגעות לעסקים בבעלות או בניהול של אנשי עסקים יהודים ברחבי העולם. העיתון הושק בפברואר 2013. מייסדתו, המנכ"לית והעורכת הראשית שלו היא סימה אלה, ששימשה בעבר כעיתונאית בעיתון הישראלי ידיעות אחרונות.
מידע מהאתר מצוטט לעיתים קרובות על ידי אתרי חדשות אחרים.
קאטה קלמן
קאטה קלמן (בהונגרית: Kálmán Kata; קורפונה, 25 באפריל 1909 – בודפשט, 31 במרץ 1978) הייתה צלמת יהודייה-הונגרייה זוכת פרס בלה באלאז' (פרס הכבוד המקצועי הממלכתי ההונגרי הגבוה ביותר שניתן להעניק ליוצרי סרטי קולנוע ולמפיקי טלוויזיה) ופרסים נוספים, דמות בולטת של הצילום החברתי ההונגרי.
ביוגרפיה
קאטה קלמן נולדה במשפחה יהודית ליד באנסקה שטיאווניצה. אביה היה ד"ר דיולה קלמן, עורך דין, התובע העירוני הראשי, ואמה מרגיט גולדברג (1889–1932). סבה וסבתה מצד אמה היו איגנץ גולדברג (1854–1943) ורגינה באוטום (1867–1946). בשנת 1919 עברה המשפחה מהשטחים שהונגריה הפסידה במלחמה לשטח הונגריה של היום. קאטה החלה את לימודיה התיכוניים בקומארום, אך למעשה סיימה את לימודיה בגימנסיה לבנות אר'בט סילאדי בבודפשט. משנת 1927, למדה קאטה עם אחותה קלרה בסטודיו להתעמלות ותנועה לאמנות של אליס מאדג'אר. שם פגשה את איוואן הבשי, היסטוריון קולנוע ואמנות, לו נישאה ב-1929. הבשי לימד אותה איך לצלם.
משנת 1931 החלה לצלם איכרים, פועלים וקבצנים ברוח תפיסת הדיוקן האובייקטיבית החדשה. כבר ב-1931 צילמה את התמונה הידועה והסמלית ביותר שלה בשם "הילד אוכל הלחם". התמונה הופיעה גם על כרזת הבחירות של המפלגה הקומוניסטית של הגרמניה משנת 1932, והיא עדיין בשימוש על ידי קרנות שונות למען הילד. ב-1935 זכתה במדליית הזהב של טריאנלת הצילום במילאנו. הדיוקנאות הידועים של המלחין בלה בארטוק ושל הסופר ז'יגמונד מוריץ מגיעים מתקופה זו.
ליונס מייד
ליונס מייד (באנגלית: Lyons Maid) הוא מותג גלידות ושלגונים בריטי של חברת J. Lyons and Co. שנוסד בשנת 1925.
קאטה קלמן
ביוגרפיה
לבסוף, בעצתו של הבשי, היא ארגנה את התמונות לאלבום, שהקדמתו נכתבה על ידי ז'יגמונד מוריץ. ההוצאה לאור Cserépfalvi Könyvkiadó לא העזה לפרסם כרך המורכב רק מתמונות, לכן הם ביקשו מהעיתונאי וסופראיוואן בולדיז'אר לכתוב ניתוחים עבור התמונות. "אלבום טיבורץ", שהמכיל את ההקדמה של מוריץ, 24 דיוקנאות-חברתיים של קאטה קלמן וניתוחו של בולדיז'אר לכל תמונה בשם 'תמונות כתובות', פורסם לבסוף לקראת חג המולד 1937. הספר זכה כמעט אך ורק לסיקור חיובי בעיתונות והפך לאחת מאבני הדרך החשובות של התנועה הסוציוגרפית הפופולרית בהונגריה.
ליונס מייד
מוצרי גלידות ידועים של ליונס מייד היו הגלידות "Zoom", "Strawberry Mivvie", "Orange Maid", "Lolly Gobble Choc Bomb", "Fab" ו-"Haunted House".
קאטה קלמן
ביוגרפיה
ב-1940 פרסמה "ספר צילום" נוסף בשם "עין בעין" בהוצאת Kelet Népe. הכרך כלל תמונות שנשארו מחוץ לאלבום הקודם "טיבורץ", בתוספת כמה צילומים חדשים. עם זאת, התנועה של "הסופרים העממיים" כבר עברה את שיאה, כך שהוצאת האלבום גרמה להרבה פחות סיקור עיתונאי. היא תכננה לפרסם שני כרכים נוספים: את האלבום "העם של פשט" (Pesti nép) ואת האלבום "הצוענים", אך הדבר מעולם לא יצא לפועל בשל הצנזורה האידאולוגית בתקופת מלחמת העולם השנייה ולאחר מכן תחת המשטר הקומוניסטי.
ליונס מייד
שיא הצלחת המותג היה ככל הנראה בשנות ה-70, אז נמכרו גלידות ליונס מייד במגוון רחב של סוגים. מוצרי הגלידה התקשרו פעמים רבות לדמויות מהטלוויזיה או מהקולנוע וכללו הפתעות. לעיתים קרובות כללו המוצרים עטיפות ייחודיות, ואף הופצו בהם רצועות קומיקס.
קאטה קלמן
ביוגרפיה
האלבום "פניו החדשות של טיבורץ" פורסם ב-1955, שבו, ביוזמתו של ארנוה מיהייפי, היא הציגה את הדמויות ואת הצאצאים שעדיין חייו מתוך אלבום טיבורץ המקורי. קאטה קלמן עבדה בחברת הצילום ההונגרית, מאוחר יותר הפכה לצלמת של "החברה להפצת מידע מדעי" (TIT) (באנגלית: Society for Dissemination of Scientific Knowledge). מ-1960 ועד תחילת 1965, הייתה עורכת ספרי הצילום של "הוצאת אמנויות יפות" (Képzőművészeti Kiadó), ולאחר מכן של הוצאת קורווינה (Corvina Kiadó). ב-1958 השתתפה בהקמת "פדרציית הצלמים ההונגריים" והפכה לחברת נשיאות. שמה קשור לסדרת "ספריית הצילום הקטנה" שהושקה בהוצאת קורווינה. הכרך האחרון של הסדרה שהוקדש לה וליצירתה יצא לאור לאחר מותה ב-1978. רוב תמונותיה ששרדו ונשמרות על ידי המוזיאון ההונגרי לצילום.
ליונס מייד
למשל, הופצו גלידות שבהן נכללו תחת העטיפה קלפים של פרקי סדרת הטלוויזיה "חלל: 1999" (Space: 1999), או מסכות של דמויות ראשיות ב"מלחמת הכוכבים" ועובדות מעניינות על אודות סרטי הסדרה, או אלמנטים הקשורים ל"סטיב אוסטין, האיש השווה מיליונים", "סופרמן" ואף ארטיקים מסוג "גול" על מקלות המגולפים בדמויותיהם של כדורגלני התקופה.
הלוגו של ליונס מייד, שנודע רשמית כ"סמל השעות היפות" (Good Time Sign), המציג שלושה ילדים רוקדים, הופיע תחילה על רכבי אוטו גלידה בלבד, אך עם הזמן שולב במכלול המוצרים של המותג. הוא נמצא בשימוש עד 1992, אז עבר המותג לשליטת נסטלה. נסטלה שילבה תחילה את הלוגו הבינלאומי הסטנדרטי שלה למוצרי גלידה, שעשוי בצבעי כחול-לבן, עם "סמל השעות היפות" של ליונס מייד. מיתוג זה התקיים עד 1998, אז בוטל המותג ליונס מייד ומוצרי הגלידה שלו החלו לנשוא את לוגו הגלידה הסטנדרטי של נסטלה.
המתחרה העיקרי של גלידות ליונס מייד היה גלידות Wall's, מותג שנמצא כיום בבעלות יוניליבר. עם מוצרי Wall's ניתן למנות את Mini Milk או טילון קורנטו (Cornetto) שעדיין נמכרים כיום.
ב-2008 החליטה יצרנית הגלידה הבריטית R&R Ice Cream לחדש את מותג ליונס מייד. שרלוט המבלינג (Charlotte Hambling), מנהלת שיווק בכירה בחברה, אמרה אז כי: "על ידי החזרת ליונס מייד לשולחן ארוחת הערב במקומות שונים ברחבי המדינה, נגרה את המטען הנוסטלגי העז שנקשר עם המותג, כמו גם את המסורת הצרכנית החזקה ואת מידות המודעות הצרכנית והאמון הגבוהות שהמותג נהנה מהן. באמצעות מוצרי ליונס מייד החדשים שלנו, אנו מסתייעים בגורמים אלו ומציגים שלל מנות אהובות על החוג המשפחתי, וכמו כן מייסדים את המותג מחדש."
בית החולים מאונט סיני
בית החולים מאונט סיני (הר סיני; באנגלית: Mount Sinai Hospital) במנהטן, הוא בית חולים אוניברסיטאי מהגדולים והוותיקים ביותר בארצות הברית.
בית החולים נוסד בשנת 1852, בשם "בית החולים היהודי". הוא ממוקם על גבולו המזרחי של הסנטרל פארק, על השדרה החמישית ברובע מנהטן שבעיר ניו יורק. בפועל כולל בית החולים קמפוסים במספר מקומות במטרופולין ניו יורק.
זאב ערבי
זאב ערבי (שם מדעי: Canis lupus arabs) הוא תת-מין של זאב מצוי מהסוג כלב. זאב זה הוא אחד משניי התת-מינים החיים בישראל ומצוי ברחבי חצי האי ערב ומערבה עד לסיני וצפון מצרים.
הזאב הערבי הוא תת-המין הקטן ביותר הידוע של הזאב האפור, והוא בעל התאמה גדולה למדבר בכך שהוא חי בקבוצות קטנות והוא אוכל כל, כמו גם פגרים ופסולת וכן טרף קטן עד בינוני.
טקסונומיה
בעבר חשבו שהזאב הערבי שייך לתת-המין של הזאב ההודי, אך בשנת 1934 הזואולוג הבריטי רג'ינלד אינס פוקוק, ציין את הגולגולת הקטנה יותר וכך גם את גופו הקטן יותר של הזאב הערבי ביחס לזאב ההודי. במהדורה השלישית של "מיני יונקים בעולם" שפורסם בשנת 2005, הממלוג כריסטופר ווזנקראפט (Christopher Wozencraft) פירט וציין את הזאב הערבי כתת-מין ייחודי של הזאב האפור בשם המדעי Canis lupus arabs.
מחקר שנערך בשנת 2014 מראה כי מבחינה גנטית הזאב הערבי קרוב יותר לזאב אירואסייתי מאשר לזאב הודי. בנוסף, ישנם בני כלאיים של זאבים ערביים עם כלבי בית, אך לא ברור אם זו הסיבה שהזאב הערבי קרוב גנטית לזאב האירואסייתי. ההכלאות בין הזאבים לכלבים מעלות חשש ל"הכחדה שקטה" של תכונות המייחדות את הזאב.
בישראל מעצם היות הזאב מין שחוצה את המדבריות הגדולים ומעצם העובדה שזאב בודד נע כ40-50 קילומטר בלילה וזאת בנוסף להיותה גבול תפוצה של שני תת-המינים, (ההודי והערבי), קיים גרדיאנט גנטי ולא ניתן להצביע על אף קבוצה כמשתייכת לתת מין ספציפי. לראיה ניתן להבחין כי תכונות גנוטיפיות אשר מתקיימות בבירור במרכזי אזורי התפוצה של כל תת-מין אינן מתקימות באופן קבוע בזאבי ארץ ישראל, לדוגמה איחוי אצבעות 2ו3 אשר אינו קיים בזאב ההודי אך מתקיים (בצורה לא עקבית) לכל אורכה ורוחבה של ישראל.
ככלל, החלוקה לתת-מינים בישראל נעשתה בטרם עידן המחקר הגנטי והתבססה ברובה על רשמיו של היינריך מנדלסון שהתאפיינו בחלוקה לפי מאפיינים פיזיולוגים וללא הבחנה בין גנוטיפ ל פנוטיפ. עקב כך לא ניתן להתייחס אליהם מעבר לחלוקה שרירותית.
תיאור
הזאב הערבי קטן בגודלו ביחס לשאר תת-המינים של הזאב האפור, ועומד על גובה ממוצע עד הכתף של 64–66 ס"מ, ובוגרים שוקלים בממוצע כ-20 ק"ג. אורך גולגולת ממוצע של זאב ערבי בוגר הוא כ-200 מ"מ, שהוא קטן יותר משל רוב הזאבים. יחד עם הזאב ההודי, תת-מינים אלה קטנים יותר מזאבים אחרים, כדי להסתגל טוב יותר לאקלים חם ויבש.
גודלו של הזאב הערבי הוא דוגמה לכלל ברגמן, שבו גודל היונקים משתנה על ידי אקלים הסביבה שלהם. האוזניים של הזאב הערבי גדולות יחסית ביחס לגודל הגוף שלהם בהשוואה לתת-מינים אחרים של הזאב האפור, הסתגלות שפותחה ככל הנראה כדי לסייע בפיזור חום הגוף (כלל אלן). זאבים אלה אינם חיים בדרך כלל בלהקות גדולות, ובמקום זאת צדים בזוגות או בקבוצות של שלושה או ארבעה פרטים.
הזאבים הערביים בעלי פרווה דקה וקצרה שהיא בדרך כלל בצבע אפור בז', ולדברי הזואולוג רג'ינלד אינס פוקוק: "תערובת של שחור עם מעט אפור". בדומה לכלבים אחרים, אין לזאב הערבי בלוטות זיעה, ולכן הוא חייב לשלוט בטמפרטורת הגוף על ידי התנשמות מהירה, מה שגורם לאידוי מהריאות. מדי פעם מחליפים הזאבים את כפות רגליהם כדי להפחית את המגע, ותכונה זו מבדילה את עקבותיו של הזאב הערבי משאר הכלבים.
תזונה
הזאבים הערביים הם בעיקר טורפים אך גם אוכלי כל, ותזונתם תלויה במידה רבה בפסולת אדם. תזונתם מורכבת בין השאר מארנבות, מכרסמים, פרסתנים, חתולים, פירות מתוקים ונבלות. בנוסף במצבים קשים הם יכולים לאכול גם בבונים, חיות קטנות, דגים וחלזונות. הזאבים הערביים תוקפים גם חיות משק כמו עגלים, כבשים ועזים, ובגלל זה בדואים וחקלאים שונים נוקטים בפעולות שונות נגדם כמו: יריות, הרעלות ומלכודות.
תפוצה ושימור
בעבר תפוצתו של הזאב הערבי כללה את חצי האי ערב, אך כיום הוא חי באזורים קטנים בדרום ישראל, דרום ומערב עיראק, עומאן, תימן, ירדן, סעודיה וחלקים מסיני במצרים. לכל אורך תפוצתו נדיר לראותו עקב הרדיפה האנושית, אך אוכלוסיות הזאבים בעומאן עשויות להגדיל את עצמן במקומות מסוימים בתוך טווח תפוצה קרוב יחסית לתפוצה המקורית עקב האיסור על ציד הזאבים שם.
בישראל
בישראל, הזאב הערבי הוא אחד משני תת-המינים של הזאב האפור שחיים בארץ (השני הוא הזאב ההודי שחי בצפון הארץ). בישראל, נמצאים כ-150 זאבים בנגב ובערבה. ונוסף לכך, לאיחוד האמירויות הערביות ומצרים יש גם תוכנית ריבוי בשבי, וזאבים אלה מוגנים בעומאן ובישראל אבל במקומות אחרים עתיד האוכלוסיות אינו ברור. לעומת זאת, בסעודיה הזאבים מוגנים באזורים מסוימים שבהן האוכלוסיות דלילות.
ג'ון סטוקס
ג'ון סטוקס (באנגלית: John Stokes, 17 ביולי 1825 – 17 בנובמבר 1902) היה קצין הנדסה בצבא הבריטי שהגיע לדרגת לוטננט גנרל. סטוקס היה נציג בריטניה ויושב ראש הוועדה האירופאית לדנובה במשך חמש עשרה שנה. בהמשך, יעץ לממשלות בריטניה ומילא עבורן שליחויות דיפלומטיות בעניינים שונים הנוגעים לשליטה הבריטית בתעלת סואץ.
חייו
סטוקס היה אחד מששת ילדיהם של הכומר ג'ון סטוקס ואשתו, אליזבת' ארבלה לבית פרנקס. הוא הוכשר לקצונה באקדמיה הצבאית המלכותית בווליץ' בשנים 1841 עד 1843, והתגייס לחיל ההנדסה. אחרי הכשרה מקצועית בבית הספר להנדסה צבאית בצ'טהם, הוצב סטוקס בפברואר 1845 לפלוגת ההנדסה המלכותית התשיעית, שנשלחה ביוני לדרום אפריקה. הוא השתתף שם במלחמות הקוסה השביעית והשמינית, בעיקר בתפקידי מטה, סבל במהלכן כמה פציעות קלות, ואוזכר בשדרים כמה פעמים. ב-1849 נשא לאישה את הנרייטה מיינרד.
סטוקס חזר לאנגליה ב-1851, אחרי מלחמת הקוסה השמינית. הוא שרת באקדמיה הצבאית המלכותית כמדריך מסייע בגאודזיה, ובפברואר 1854 הועלה לדרגת קפטן.
במהלך מלחמת קרים התנדב סטוקס לפקד על יחידת ההנדסה בכוח משלוח בן 20,000 איש, בפיקודו של גנרל רוברט האסי ויוויאן, שנועד להילחם במסגרת הצבא העות'מאני (The Turkish Contingent). הוא הפליג לטורקיה ביולי 1855. הכוח נשלח לקרץ', ויחידת ההנדסה עסקה בהקמת ביצורים ומחנות. עם סיום המלחמה וחתימת חוזה פריז הוטל על סטוקס לפרק את כוח המשלוח ולמכור את הציוד הצבאי שלו. ממשלת טורקיה העניקה לסטוקס את אות מסדר המג'ידיה, רמה רביעית.
הוועדה האירופאית לדנובה
בהמלצת השגריר הבריטי בקונסטנטינופול, לורד סטרטפורד דה רדקליף, שהתרשם מיכולותיו, מונה סטוקס לתפקיד הנציג הבריטי בוועדה האירופאית לדנובה. הוועדה הוקמה בעקבות חוזה פריז, ותפקידה היה להכשיר את נתיבי השיט של הדנובה התחתונה (מבראילה עד הים השחור) למעבר אוניות ים.
סטוקס כתב מאוחר יותר כי המינוי שינה את חייו. תחילה נועדה הוועדה לפעול במשך שנתיים בלבד, אך היא התקיימה 84 שנים, עד מלחמת העולם השנייה, וסמכויותיה הורחבו בהדרגה. סטוקס הפך ליו"ר הוועדה, וכיהן בתפקיד עד 1871. מעמדו התחזק עקב החילופים התכופים של נציגי מדינות אחרות.
בתקופתו של סטוקס הכשירה הוועדה לשיט את תעלת סולינה. צ'ארלס הרטליי, מכר מן הצבא הבריטי, מונה בהמלצתו למהנדס הוועדה. פעולות הוועדה מומנו מגביית דמי מעבר, מהלוואות ומאיגרות חוב. הסכם בינלאומי נוסף, בנובמבר 1865, האריך את המנדט שלה בחמש שנים, ואישר את הכללים שהציע סטוקס לחישוב דמי המעבר לפי גודל האוניות והמטענים. ועידה בינלאומית בלונדון, ב-1871, האריכה את המנדט ב-12 שנים נוספות. זמן קצר אחרי הוועידה העביר סטוקס את תפקידו בוועדה לקולונל צ'ארלס גורדון, אך המשיך לייעץ לממשלות בריטניה בנושאים הנוגעים לדנובה. על פעולותיו בוועדה הוענק לסטוקס אות עמית מסדר האמבט.
קריירה מאוחרת
בתחילת 1872 חזר סטוקס לשירות רגיל בחיל ההנדסה. הוא היה מפקד המהנדסים המלכותיים בדרום ויילס, מפקד בית הספר המלכותי להנדסה צבאית בצ'טהם, ובתפקידו הצבאי האחרון, בשנים 1881 עד 1886, קצין כח אדם של חיל ההנדסה, בדרגת מייג'ור גנרל.
לצד תפקידים שגרתיים אלה, סטוקס מונה, בזכות ניסיונו בוועדה האירופאית לדנובה, גם לתפקידים דיפלומטיים בעניינים הנוגעים לנמלים, תעלות ומיצרים, כיועץ לממשלות בריטניה וכנציג שלהן. ב-1879 היה חבר בוועדה בינלאומית להפעלת נמל אלכסנדריה. ב-1880 היה חבר בוועדה המלכותית למדידת תפוסה של אוניות (Royal Commission on Ships' Tonnage Measurement). ב-1882 היה חבר בוועדת חקר לבדיקת תוכנית לכריית מנהרה בין בריטניה ובין צרפת. הוועדה קבעה כי המנהרה עלולה לשמש כוח פולש, ולפיכך יש להימנע מהקמתה.
תעלת סואץ
ב-1873 נשלח סטוקס לקונסטנטינופול כחבר בוועידה הבינלאומית לתפוסה ותשלומים של תעלת סואץ. על הישגיו בוועידה זו הוענק לו אות מסדר המג'ידיה, רמה שנייה. ב-1875, לקראת רכישת מניותיה של ממשלת מצרים בתעלה, ביקר במצרים במשך ארבעה חודשים כדי לבחון את מצבה. לאחר רכישת המניות, היה סטוקס אחד מנציגי בריטניה במועצת המנהלים של חברת תעלת סואץ, וב-1876 הגיע להסכם עם פרדיננד דה לספס שאפשר את יישום החלטות הוועידה מ-1873. ב-1877 קיבל את אות אביר מפקד במסדר האמבט. ב-1887 מונה, כנציג הבריטי הבכיר, לסגן יושב ראש חברת תעלת סואץ. בסוף 1894 נשלח סטוקס למצרים כדי לייצג את ממשלת בריטניה במהלך ביקורו הראשון של הח'דיו עבאס חלמי השני באזור התעלה.
Beautiful (שיר של מריה קארי)
#Beautiful (בעברית: #יפה) הוא סינגל של הזמרת-יוצרת האמריקאית מריה קארי, בשיתוף הזמר מיגל, מתוך אלבומה ה-12 Me. I Am Mariah... The Elusive Chanteuse. השיר יצא כסינגל הראשון מהאלבום ב-6 במאי 2013.
השיר הגיע למקום ה-15 במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי קארי ומיגל עצמם, ניית'ן פרז, ברוק דייוויס, מאק רובינסון ובריין קית'. קארי, מיגל ודייוויס גם הפיקו את השיר ביחד עם האפי פרז. אף אחד לא ידע שקארי ומיגל הולכים לשתף פעולה בשיר עד שקארי חשפה קטע מתוך הקליפ במהלך העונה ה-12 של התוכנית "אמריקן איידול".
שלושה ימים לאחר יציאת השיר, יצא הקליפ שלו אשר נחשף לראשונה גם כן בתוכנית של "אמריקן איידול" ורק לאחר מכן הועלה ליוטיוב.
ניתוח מוזיקלי והצלחה
מבחינה מוזיקלית השיר הוא שיר מיד-טמפו עם מוזיקת R&B ומוזיקת נשמה. הוא קיבל ברובו ביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה, הרבה בזכות שיתוף הפעולה שלה עם מיגל. ברדיו האמריקאי השיר זכה להצלחה רבה כאשר גרף 31 מיליון מאזינים תוך יומיים בלבד.
על מנת לקדם את השיר הופיעה איתו קארי כחלק ממחרוזת שירים אותם ביצעה בגמר של "אמירקן איידול" ובנוסף גם ביצעה את השיר עם מיגל בתוכנית "בוקר טוב אמריקה".
השיר הגיע בשיאו למקום ה-15 בארצות הברית, ולמקום ה-3 במצעד שירי ה-R&B וההיפ-הופ האמריקאי. בהמשך הוא גם הגיע למעמד פלטינה כפולה במדינה על מכירות של 2 מיליון עותקים. באוסטרליה השיר הגיע למקום ה-6 ולמעמד פלטינה ובניו זילנד הגיע למעמד זהב.
אקוניטון
אקוניטון (שם מדעי: Aconitum. נקרא גם "חונק הזאב" או "ברדס הנזיר") הוא סוג של צמח נוי רב-שנתי במשפחת הנוריתיים. מוצאו מאזורים לחים כמרכז אירופה, דרום אירופה וסין. יש לו פקעת שמוצאה משורש מעובה, סביב פקעת האם מתפתחות פקעות משנה המשמשות לריבוי, וכן פקעת חדשה. אפשר גם להרבות את הצמח מזרעים. הגבעול יציב, אורכו 1.5 מטר. העלים גזורים בצורת כף יד. הפרחים בלתי נכונים וערוכים באשכולות דמויי שיבולת. צבע הפרחים, בדרך כלל, כחול או סגול,אך יש גם פרחים לבנים וצהובים לפרח 5 עלי גביע כותרתיים; העליון גדול, דמוי קסדה. האבקנים מרובים.
הנס אדוארד פון ברפלש-ולנדס
הנס אדוארד פון ברפלש-ולנדס (בגרמנית: Hans Eduard von Berlepsch-Valendas 31 בדצמבר 1849, סנט גאלן – 17 באוגוסט 1921, מינכן) היה אדריכל, סופר וצייר גרמני ממוצא שוויצרי.
ביוגרפיה
אביו היה סופר ומוכר ספרים גרמני שהגיע לשווייץ בשנת 1848. הנס אדוארד פון ברפלש-ולנדס למד אדריכלות ולאחר סיום הלימודים עבד בעסקים שבבעלות במשפחה. הוא נסעה לגרמניה בה למד ציור בפרנקפורט ובמינכן.
במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) הנס אדוארד פון ברפלש היה בבולגריה וצייר תמונות עבוד הרוסים. לאחר הנסיעה הקצרה הוא חזר למינכן ועבר בסגנון אר נובו. הוא בנה מספר בניינים ועיצב מספר ספינות ששטו בימת קונסטנץ.
בשנת 1902 הוא הוסיף לשם משפחתו תוספת "ולנדס" לזכר עיר הולדותו של אביו.
ז'יבויין מישיץ'
ז'יבויין מישיץ' (בסרבית Živojin Mišić; 19 בינואר 1855, סטרוגאניק, נסיכות סרביה, האימפריה העות'מאנית – 20 בינואר 1921, בלגרד, ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים), היה פילדמרשל סרבי, אשר לחם בכל מלחמות נסיכות וממלכת סרביה מהמלחמה העות'מאנית-סרבית (1876) ועד הניצחון על ממלכת בולגריה במלחמת העולם הראשונה.
ילדותו ותחילת הקריירה
מישיץ' נולד כבן הזקונים מתוך 13 ילדיהם של אנדליה ורדובן, איכרים קשי יום שאבותיהם היגרו ממונטנגרו לסרביה בראשית המאה ה-18. מישיץ' היה לרועה צאן בגיל 6 ואת השכלתו היסודית והתיכונית סיים בהצטיינות בעיר קרגוייבץ. בספטמבר 1874 נשלח מישיץ' לאקדמיה הצבאית בבלגרד ובאפריל 1876 הוצב בגדוד רגלים. מישיץ' שירת בהצטיינות במלחמה העות'מאנית-סרבית, המלחמה העות'מאנית-רוסית (1878-1877) ובמלחמת בולגריה–סרביה (1885). בין 1893 -1897 כיהן כשלישו של המלך אלכסנדר הראשון. ב-1897 נשלח מישיץ' להשתלמות צבאית בבית הספר לרובאות "בְּרוּק" אשר באוסטרו-הונגריה. בין השנים 1898–1901 לימד מישיץ' אסטרטגיה צבאית באקדמיה הצבאית הסרבית. ב-1901 הועלה לדרגת קולונל ומונה לפקד על חילות מצב בגזרות שונות בממלכה וב-1902 מונה לפקד על אוגדת "דרינה" של חיל הרגלים הסרבי.
ב-1904, לאחר רצח המלך אלכסנדר הראשון אולץ לפרוש מהשירות הצבאי מאחר שנחשב מקורב לבית אובראנוביץ'. ב-1908 נקרא לשוב לשירות והוצב במטה הכללי הסרבי תחת המרשל ראדומיר פוטניק בעת משבר סיפוח בוסניה על ידי האימפריה האוסטרו הונגרית.
במלחמת הבלקן הראשונה והשנייה כיהן מישיץ' כמפקד אוגדה ובהמשך כעוזרו של ראש המטה הכללי הסרבי פוטניק. מישיץ' זכה להערכה רבה בשל הערכות המצב האסטרטגיות שלו שהובילו להשגים צבאיים רבים. יש הזוקפים לזכותו את הניצחון המכריע בקרב ברגאלניצה במלחמת הבלקן השנייה. בסיום מלחמות הבלקן, אולץ שוב מישיץ' לפרוש מהשירות הצבאי.
מלחמת העולם הראשונה
במהלך משבר יולי, לאחר רצח יורש העצר פרנץ פרדיננד ולפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה, נקרא לשוב לשירות ומונה לסגן הרמכ"ל הסרבי פוטניק ובשל היעדרותו הזמנית של פוטניק בשל חופשה, ניהל מישיץ' את גיוס הצבא הסרבי וניתובו להגנה מפני הפלישה האוסטרו-הונגרית. בהמשך, מונה מישיץ' כמפקד הארמייה הראשונה הסרבית. עם פרוץ המלחמה, החלה המערכה על סרביה ומישיץ' וכוחותיו נשלחו להדוף את הפלישה האוסטרו-הונגרית. ב-9 בדצמבר 1914 הביסו הסרבים את האוסטרו-הונגרים בקרב קולובארה, הסבו להם כ-150,000 נפגעים והדפו אותם אל מחוץ לשטח סרביה. מישיץ' נלחם בראש כוחותיו בקווים הקדמיים ומנהיגותו במהלך הקרב, נחשבת לסיבה המרכזית לתבוסה הגדולה של הכוחות האוסטרו-הונגרים. מיד לאחריו הועלה מישיץ' לדרגת פילדמרשל וזכה לתואר וויווד.
לאחר כניסת הקיסרות הגרמנית לקרבות ומאוחר יותר ממלכת בולגריה, גורל המערכה על סרביה הוכרע לטובת מעצמות המרכז. מישיץ' התנגד לתוכנית הנסיגה ותבע לעבור למתקפת נגד, אך ההנהגה הסרבית הכריעה בעדה. מישיץ' ארגן את הכוחות הסרבים הנסוגים וביחד עם המלך פטר הראשון, הובילם לחופי אלבניה, משם לקורפו ובהמשך למפקדת כוחות מדינות ההסכמה בסלוניקי. מישיץ' עצמו סבל מכוויות קור קשות ועם הגעת הכוחות בבטחה לסלוניקי, נשלח לסנטוריום בפריז ואחר כך ברומא להחלמה.
ב-ספטמבר 1916 חזר לפקד על הארמייה הראשונה הסרבית בחזית המקדונית ובהמשך מונה כמפקד החזית של הצבא הסרבי. בספטמבר 1918 פיקד מישיץ' על כוחותיו במסגרת המתקפה לאורך עמק הווארדאר תחת פיקודו של מפקד הזירה לואי פראנשה ד'אספרה. לאחר קרב דוברו פולה ביקשה בולגריה הפסקת אש לצורכי כניעה והעניין הוליד תגובת שרשרת שהובילה לסיום כל המערכה בבלקן. מישיץ' הוביל את כוחותיו לתוך שטחי האימפריה האוסטרו-הונגרית במטרה לקבוע עובדות בשטח, לקראת הקמת ממלכת יוגוסלביה.
שלהי הקריירה ואחריתו
לאחר סיום המלחמה מונה מישיץ' לראש המטה הכללי של הממלכה, אך מצב בריאותו הלקוי אילץ אותו לפרוש מהתפקיד בקיץ 1919. מישיץ' אושפז בסנטוריום ליד פריז ולאחר שנה חזר לבלגרד, שם נפטר בינואר 1921. מישיץ' נקבר בבית העלמין החדש בבלגרד, שם הוקמה אנדרטה לזכרו.
משפחתו
ב-1884 נישא מישיץ' ללואיזה קרינקר ולזוג נולדו 6 ילדים. בנו הבכור ראדובן (Радован Мишић) שהיה פקיד בנק, שירת כקצין מילואים במלחמת העולם השנייה, נפל בשבי הגרמנים באביב 1941, הועבר למחנה שבויים בגרמניה, ונפטר ב-1945, בעודו בשבי. בנו השני אלכסנדר, שהיה קצין צבא וחבר מחתרת הצ'טניקים, נורה למוות בידי הגסטפו בדצמבר 1941. בנו השלישי ווֹיסלאב הצטרף לצבא השחרור העממי של יוגוסלביה בפיקודו של יוסיף ברוז טיטו ובהמשך היה אגרונום נודע ביוגוסלביה. שמות שלוש בנותיו של מישיץ': אליאונורה, אולגה ואנדליה.
תמ"א 23
תוכנית מתאר ארצית 23 או תמ"א 23 למסילות הברזל, עוסקת בהתווית רשת המסילות הארצית ושריון עתודות קרקע לבניית מסילות נוספות בעתיד.
התכנית אושרה בהחלטת ממשלה 1675 ב-15 ביוני 1986.
מטרות התכנית
התכנית נועדה להתוות את רשת מסילות הברזל הארצית, וכן לקבוע כללים הנוגעים לעריכת תוכניות למסילות ברזל, בנוסף עוסקת התכנית במניעת מפגעים ושמירת הנוף, הגדרת ותחימת סטיות מותרות, וניצול יעיל של קרקע על-ידי איחוד של מערכות תשתיות.
עדכון ושינויים
מיום אישור התכנית, נערכו שינויים רבים שנבעו מהצורך בעדכון והוספת תוואים חדשים לרשת מסילות הברזל הארצית.
בין השינויים שנעשו לטובת מערכת מסילות הברזל במחוז מרכז, דרום וצפון שונו המסילות הבאות:
לחלק מתוואי המסילה שאושרו במסגרת תמ"א 23, נערך תכנון מפורט במסגרת תוכניות לתשתית לאומית ותוכניות מחוזיות חלקיות.
השינוי המהותי בהוראות התכנית חל בתמ"א 23 'שינוי מס' 9', והוא מתייחס להמרת הגדרות מסילות הברזל.
רוז קנדי
רוז אליזבט פיצג'רלד קנדי (באנגלית: Rose Elizabeth Fitzgerald Kennedy; 22 ביולי 1890 – 22 בינואר 1995) הייתה נדבנית אמריקאית, בתו של ראש העיר בוסטון, אשתו של ג'וזף קנדי, ואימם של נשיא ארצות הברית ג'ון פ. קנדי ושל הסנאטורים רוברט וטד קנדי. לצד בעלה, הייתה אחד הכוחות המניעים החשובים בעליית כוחה של שושלת קנדי.
ביוגרפיה
קנדי נולדה בבוסטון, בתם הבכורה של ג'ון פ. פיצג'רלד ואשתו (שהייתה גם בת דודתו מדרגה שנייה) מרי ג'וזפין האנון. אביה היה איש בולט בפוליטיקה בעיר וכיהן כחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית במשך שמונה חודשים, וכיהן שתי קדנציות כראש עיריית בוסטון. ב-1914 נישאה רוז לאיש העסקים ולאחר מכן שגריר ארצות הברית בבריטניה ג'וזף קנדי, ולזוג נולדו תשעה ילדים:
ב-1984, כשהייתה בת 94, עברה קנדי שבץ מוחי שהשאיר אותה נכה. מתה בגיל 104 מסיבוכים של דלקת ריאות ב-1995, בביתה שבמסצ'וסטס.
גוסטינג (קשרים בין-אישיים)
גוֹסטִינג (מאנגלית: Ghosting) הוא מושג בתחום הדייטינג המתאר ניתוק חד-צדדי של הקשר ללא הודעה מוקדמת, הצדקה או הסבר, תוך התעלמות מניסיונות התקשרות של הצד השני.
רקע
המילה גוסטינג היא שם פעולה הנגזר מהמילה Ghost (בעברית: רוח רפאים), והמשמעות היא שמנתקי הקשר "נעלמים" כאילו הפכו לרוח רפאים עבור הצד השני בקשר, שלא תמיד מבין את סיבת ההיעלמות ולעיתים ממשיכים בניסיונות ההידברות למרות חוסר ההיענות. מי שנוקט מהלך כזה נקרא גוסטר (Ghoster) והמילה האנגלית המגדירה את הצד הנפגע היא Ghostee. לעיתים קרובות, הגוסטר מצפה מהצד השני "להבין את הרמז" ולחדול מניסיונות התקשורת.
התנהגות הגוסטינג מוכרת גם בכינוי "תרגיל הודיני" או "לעשות הודיני", על שם הארי הודיני שנחשב לאחד מגדולי אמני ההיחלצות. עוד קודם שנפוצה ההגדרה גוסטינג, המושג "הודיני" היה כינוי לגברים שמנתקים קשר ו"נעלמים" אחרי דייט ראשון.
מושגים נוספים באנגלית המתארים התנהגות זו הם Slow Fade (מילולית: התעמעמות איטית) ו Fadeaway (התפוגגות), שתי משמעויות הדומות למילה "התנדפות".
בעשור השני של המאה ה-21, קבוצות האוכלוסייה העיקריות שחוות התנהגות של גוסטינג הן בעיקר בני־נוער וצעירים בשנות ה-30 לחייהם בשל הילדותיות ואי היציבות הזוגית שלעיתים מאפיינת גיל זה, אך התופעה יכולה להתרחש בכל תקופות החיים.
היסטוריה
את המושג טבעה התקשורת בארצות הברית כתיאור תופעה של "היעלמות" צד אחד מכל ערוצי התקשורת המקובלים בין בני-זוג: טלפון, פייסבוק, וואטסאפ וסנאפצ'ט. המושג היה מוכר לכל המאוחר בשלהי שנת 2013, עת הועלה למילון הסלנג Urban Dictionary, אך הפך פופולרי בעקבות פרסומי רכילות על האופן שבו נפרדה השחקנית שרליז ת'רון מבן-זוגה אז, שון פן. באותה נקודת זמן עלה המושג לדיון ציבורי בהתנהגות זו כתופעה תרבותית. בנובמבר 2015 הוכנסה המילה למילון קולינס המקוון.
בינואר 2016 כללה המטפלת והסופרת אסתר פרל את המושג בטיפולוגיה שהציעה למחויבות ליחסים, והגדירה ארבע צורות התנהגות הקשורות לפרידה ולניתוק קשר הממוקמות על רצף בין פסיביות לאקטיביות כשההתנהגות הפסיבית ביותר היא גוסטינג והאקטיבית ביותר היא פרידה בכוח.
ביחסים בין-אישיים
מעשה גוסטינג נחשב לצורה מפותחת של טיפול בשתיקה, התנהגות אשר יש המכנים אותה בעברית "סדרת חינוך בשתיקה" ומתבטאת בסירוב לדבר עם מי שמעוניין בכך.
מומחים לבריאות הנפש רואים בצעד של גוסטינג התנהגות פסיבית-אגרסיבית, לעיתים עד כדי התעללות נפשית כמנגנון שליטה. באופן כללי, גוסטרים נחשבים לאנשים שמשתדלים להימנע מאי-נוחות רגשית ונחשבים חסרי ביטחון, לא בוגרים בנפשם, אנוכיים ובעלי מיומנויות תקשורת בין-אישית נמוכות. במקרים מסוימים, ייתכן שהם סובלים מטראומה רגשית המקשה עליהם לתקשר, או מהפרעת אישיות נרקיסיסטית או אנטיסוציאלית.
מטפלים משפחתיים סבורים שהמניע לגוסטינג נמצא תמיד אצל הגוסטרים עצמם וההסבר לא קשור למעשים, התבטאויות או תכונות של הצד הנפגע. אבל המעשה עלול לערער את ההערכה העצמית של הצד הנפגע שלא מבין את הסיבה לניתוק הקשר, ואת הנטייה לחפש תשובות שלא קיימות. ייתכן שנפגע יחפש את הדופי בעצמו ובהתנהגותו, בנוסח "מה לא בסדר בי?", "מה עשיתי?", והמומחים מסבירים זאת בכך שהאשמה עצמית היא דרך למצוא הסבר ולהחזיר תחושת שליטה. לעיתים הצד הנפגע מפתח התנהגות של סטוקינג (הטרדה מאיימת), ויעקוב אחר הגוסטר או יטריד אותו ברשתות החברתיות ואף בבית ובמקום העבודה, בניסיון להשיג מידע על הסיבות להפסקת הקשר.
נפגעי גוסטינג עלולים להתקשות להמשיך בשגרת חייהם, במיוחד אם חשו קרבה רגשית לצד השני. מצוקתם מושפעת מתחושת הדחייה והעובדה שבהיעדר מידע, אין להם רמזים איך להגיב ואיך לווסת את התנהגותם. אם הערכתם העצמית הייתה נמוכה מלכתחילה, או שחוו גוסטינג בעבר, הפגיעה הרגשית עלולה להיות קשה יותר.
המעשה עלול להשפיע לשלילה גם על הגוסטר. גוסטינג יכול לשקף חוסר יכולת להתמודד עם קונפליקטים, ואנשים שעושים זאת אינם מאושרים במערכות יחסים משום שהם לא מסוגלים לבטא באופן מילולי את צורכיהם ורצונותיהם. הגוסטר שיודע שנהג כלפי זולתו באופן לא ראוי, עלול בעקבות רגשות האשם אצלו, לפתח הרגלים שליליים במערכות יחסים בעתיד.
אסטרטגיות פירוק של מערכות יחסים
במחקר בקרב זוגות שנפרדו, נמצא כי לרוב הקשר מסתיים ביוזמת אחד מהצדדים, ולא בפרידה הדדית. את האסטרטגיות בהן אנשים משתמשים כדי ליזום את פירוק מערכת היחסים ניתן לסווג לפי ציר של ישיר (direct) לעומת לא-ישיר (indirect). ציר זה מתייחס למידה שבה הצד יוזם הפרידה מתקשר את הרצון שלו לסיים את הקשר באופן גלוי וברור (ישיר) לעומת סמוי ומעורפל (לא-ישיר). לפי סיווג זה, גוסטינג כפרקטיקה שאינה כוללת תקשורת גלויה על הרצון לסיים את הקשר מסווגת כאסטרטגיה לא-ישירה. בעוד אסטרטגיית הגוסטינג נשענת על אי-שימוש באמצעי התקשורת, קיימות אסטרטגיות מוקדמות בעלות סיווג דומה. למשל, אסטרטגיה של נסיגה או הימנעות הכוללת הפחתה של המפגש ושל האינטימיות מבלי לתקשר סיבות להפסקת הקשר.
גוסטינג יכול להתבצע במגוון דרכים, באופן קבוע או זמני, בפתאומיות או בהדרגה. לרוב הוא מתרחש במערכות יחסים קצרות ובעלות אינטימיות נמוכה אם כי לא בהכרח. גוסטינג כאסטרטגיית היפרדות נחשב באופן רחב כלא-ראוי, כולל הצגה מועטה של דאגה כלפי הצד השני, ולעיתים קרובות משאיר אחריו תחושות של חוסר ודאות אצל מי שחווה גוסטינג.
מאחר שטכנולוגיות מודרניות של תקשורת בין-אישית מאפשרות תקשורת ללא נוכחות פיזית, נטען כי הן מייצגות היעדר נוכחות ובכך מקלות על ביצוע הגוסטינג. עם זאת, גוסטינג מתבטא בהימנעות דיגיטלית ופיזית כאחד. נטען כי גוסטינג כאסטרטגיית היפרדות אינו מחייב הקשר של מערכת יחסים משמעותית, אלא יכול להתרחש גם כאשר התקיימה תקשורת בין-אישית מינימלית בין הצדדים. כמו כן, ייתכן הבדל בין הצדדים השונים, באופן שבו תופסים את הקשר כתקשורת בין-אישית או כמערכת יחסים רומנטית.
בתרבות הפופולרית
תופעת הגוסטינג התקיימה בעבר אך נמצאת במגמת עלייה, כאשר הסבר למגמה זו הוא ריבוי ערוצי תקשורת מקוונים המאפשרים קיום מערכות יחסים עם רמת מחויבות נמוכה, והתפתחות תרבות דייטינג של היכרויות זמינות באמצעות אתרים ואפליקציות ייעודיים. הטענה היא שהטכנולוגיה המודרנית מחלישה את האמפתיה בין יחידים, ויוצרת חברה מנוכרת ואנוכית.
לפי סקר שפרסם המגזין Elle ביולי 2014 ובו נבדקו 185 צעירים, כמחצית הנבדקים חוו גוסטינג בדרך כלשהי: 13.64% מהגברים ו-26.67% מהנשים דווחו שהם נפגעו מגוסטינג, ואילו 16.67% מהגברים ו-24.17% מהנשים דווחו שהם עשו גוסטינג לאחרים. 33.33% מהגברים, ו-25.83% מהנשים דיווחו שהם חוו גוסטינג משני הצדדים - גם עשו וגם נפגעו. בסקר משותף של Huffington Post והאתר האמריקאי YouGov, שנערך באוקטובר 2014 בקרב קבוצה של 1,000 מבוגרים, נמצא ש-13% מהם נפגעו מגוסטינג, בעוד 11% בלבד עשו גוסטינג לאחרים.
נתונים שנאספו במהלך שנת 2016 בקרב קבוצות מובחנות, מצביעים על כך שתופעת הגוסטינג התרחבה והפכה לדפוס התנהגות רוֹוֵחַ בקרב בני דור ה-Y ילידי שנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20. בסקר שנעשה בקרב רווקות ורווקים משתמשי אתר ההיכרויות PlentyOfFish, נמצא ש-78% מהמשתמשים גילאי 18–33 נפגעו מגוסטינג לפחות פעם אחת. בסקר שנעשה בקרב משתמשי האפליקציה מבוססת מיקום Yik Yak בקמפוסים של מכללות ברחבי ארצות הברית, 61% מהנבדקים דיווחו שהם עשו גוסטינג לאחרים.
התפתחויות תרבותיות מאוחרות
המדיה החברתית והאפליקציות הסלולריות מאפשרות קיום מערכות יחסים ברמת מחויבות נמוכה או למראית עין, ולא לנתק את הקשרים כליל כמו בגוסטינג. התנהגות כזו יכולה להתרחש כאשר צד אחד לא בטוח ברגשותיו וכוונותיו, ולחלופין - מקיים מערכות יחסים מקבילות או בודק היכרויות אחרות, מבלי שהצד השני מודע למתרחש. כך, היוזם משאיר בידיו את הבחירה לחדש את הקשר ולהעלות את רמת המחויבות לכדי קשר אינטימי, כאילו דבר לא השתנה. על הרקע הזה, נטבעו מבעים לשוניים נוספים:
אוֹרְבִּיטִינְג
(מאנגלית: Orbiting) התנהגות שבה מי שהיה או הייתה בן-זוג או בת-זוג לדייטים ספורים, עושה גוסטינג, אך מופיע/ה כעוקב/ת ברשתות החברתיות, ולמשל: עושה Like לתמונות בפייסבוק, או הופכ/ת לצופה בינג' בסטוריז באינסטגרם, כדי להבהיר לצד השני שהוא/היא ממשיכ/ה להיות מעודכנ/ת לגביו תוך הפגנת נוכחות, כאילו חג/ה מעל כמו לוויין.
ההגדרה נגזרת מהמילה Orbit, שפירושה: מסלול כבידתי, שבו נע גוף מסוים סביב גוף אחר שהוא נמצא באינטראקציה כבידתית איתו.
בֶּנְצִ'ינְג
(מאנגלית: Benching) בהתנהגות כזו, היוזם ממשיך לשלוח מעת לעת מסרונים סתמיים כגון דרישות שלום, קישורים, תמונות או אמוג'ים, ומדי פעם יגיב באיחור ובהתנצלות על מסרונים מהצד השני. תיתכן גם הצעה להיפגש ללא כוונה לממש אותה. צעד כזה מאפשר גם למנוע מבוכה כאשר השניים נפגשים במקרה ובנסיבות שאינן קשורות ליחסים ביניהם.
המושג נגזר מהמילה האנגלית Bench, בעברית: ספסל, והוא שאול מתחום משחקי הכדור הקבוצתיים (כגון: כדורגל, כדורסל), שבהם המאמן מוציא שחקן מההרכב הראשון ומושיב אותו על ספסל השחקנים המחליפים לפרק זמן ממושך, עד שייראה לנכון להחזירו להרכב. בסלנג עברי נפוץ התרגום סִפְסוּל, ולחלופין - המילה "ייבוש".
המילה הועלתה למילון Urban Dictionary במרץ 2017. התנהגות זו הייתה מוכרת עוד קודם לכן, אך נתפסה כחלק ממעשה הגוסטינג. נראה שהיא התפתחה לכדי תופעה בפני עצמה, שאף מאפילה על גוסטינג (ראו לעיל את ההגדרה "אש קטנה" לפי המודל של אסתר פרל).
Mooning
(הגייה: מוּנִינְג) המושג נגזר מהמילה Moon (בעברית: ירח) ומתאר פעולה בטלפון חכם, שבה המשתמש חוסם אפשרות לקבל התראות על מסרונים ממשתמש אחר או קבוצת משתמשים, כאשר הנחסם לא יודע שהוא חסום. מקור משמעות זו הוא צלמית של חרמש ירח המסמנת את הכפתור "Do not disturb" ("לא להפריע") במכשירי אייפון.
ביולי 2017, המילה במשמעות הזו עדיין לא הופיעה במילונים המקוונים (היא מוכרת במשמעויות אחרות, והשוו: מונינג).
המלאך
{{פירושונים|
ראו גם
}}
המשטרה הפדרלית
משטרה פדרלית הוא גוף אכיפת חוק במדינות פדרליות ולו סמכויות שיטור מורחבות בכל המחוזות הפדרליים של המדינה.
פידלר
פידלר (Fiedler) הוא שם משפחה שמקורו בגרמנית ופירושו נגן פידל (כינור של ימי הביניים). {{פירושונים|
ראו גם
}}
לאסלו סירטש
לאסלו סירטש (במקור יוז'ף נייזר, בהונגרית: Szirtes László; לאפאפה, 26 באוקטובר 1904 – פראג, 27 במרץ 1959) היה שחקן, מנהל הפקה (Executive producer) (במשטר הקומוניסטי זה למעשה תפקיד המפיק) וכן היה מנהל אתרים (Location manager). הוא אביו של טמאש סירטש, במאי תיאטרון.
ביוגרפיה
יוז'ף נייזר נולד במשפחה יהודית כבנם של לאסלו נייזר, סוחר, ושל ארנקה וייס. בגיל חמש עשרה, בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, הצטרף לצבא האדום ההונגרי והשתתף במערכה בצפון הונגריה. הוא עבד כשחקן משנות ה-20 של המאה ה-20 ולאחר מכן הועסק ב"תיאטרון העיר" (Városi Színház). תקופה ארוכה היה קומיקאי רקדן ומנהל מחול בתיאטרון הילדים של הדוד לאקנר. הוא לא הורשה לעבוד בגלל מוצאו היהודי בתקופת מלחמת העולם השנייה. מהמחצית השנייה של שנות הארבעים ועד מותו היה מנהל הפקה (מפיק סרטים).
עשן ומראות (סרט, 2016)
עשן ומראות (בספרדית: El hombre de las mil caras, מילולית: "האיש בעל אלף הפרצופים") הוא סרט מותחן ספרדי משנת 2016 בבימויו של אלברטו רודריגז, מבוסס על ספר תיעודי משנת 2006 מאת מנואל קרדן. בסרט מככב את אדוארד פרננדז בתפקיד פרנסיסקו פאאסה, סוכן לשעבר של השירות החשאי הספרדי שזייף את מותו שלו לאחר שערוריית שחיתות ידועה לשמצה. הקרנת הבכורה של הסרט נערכה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי סן סבסטיאן, שם הוענק לאדוארד פרננדס פרס צדף הכסף לשחקן הטוב ביותר על תפקידו בגילום פרנסיסקו פאאסה. הוא הוקרן גם בפסטיבל הסרטים בלונדון 2016.
עלילה
פרנסיסקו פאאסה, סוכן חשאי לשעבר בממשלת ספרד שהשתתף במבצע החשוב ביותר נגד קבוצת הטרור הבסקית ETA, הופך למטרה של ממשלתו שלו ונאלץ לעזוב את המדינה. כאשר הוא מצליח סוף סוף לחזור לספרד, הוא שבור וחייו האישיים מתפרקים. הוא זוכה לביקור של לואיס רולדאן, נציב המשטרה לשעבר העוצמתי שמציע לו מיליון דולר כדי לעזור לו לשמור על שנים עשר מיליון דולר שהוצאו מהתקציב. מוחו האקוטי של פאאסה מתכנן נקמה כדי להשיג את כספו של רולדאן.
ויסנס מרטינס אי אלמה
ויסנס מרטינס אי אלמה (בספרדית-קטלאנית: Vicenç Martínez i Alama; נודע גם בשם הספרדי ויסנטה (Vicente); 12 בינואר 1925 - 2 באוקטובר 2018) היה כדורגלן ספרדי-קטלאני ששיחק כמגן שמאלי בשנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20. מרטינס החל את הקריירה שלו בברצלונה, והוא אף ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הספרדית בגיל 16, אך פציעה חמורה שעבר פגעה באופן משמעותי בקריירה שלו.
קריירה
מרטינס נולד בברצלונה להורים דייגים. בילדותו הלך בעקבות אחיו הגדולים לתחום האגרוף, אך במהרה עבר לכדורגל, והוא שיחק כמגן שמאלי. תחילה שיחק בקטוליקה קוליבלנק, קבוצה קטנה בשכונת מגוריו, בהמשך עבר לראסינג סנטס, קבוצה קטנה נוספת מברצלונה. לבסוף הגיע למחלקת הנוער של ברצלונה, הקבוצה הבכירה בעיר ואחת הבכירות בכדורגל בספרד. מרטינס נודע כשחקן מהיר בעל קריאת משחק טובה. היכולת הטובה שהציג משכה את תשומת לבו של מאמן הקבוצה הבוגרת של המועדון, רמון גוסמאן, שזימן אותו לסגל הקבוצה לקראת הקלאסיקו נגד ריאל מדריד בצ'מרטין. כך, ב-19 באוקטובר 1941, בהיותו בן 16 ו-280 ימים, ערך את הופעת הבכורה שלו במדי ברצלונה, ובזכות כך הוא השחקן הצעיר ביותר ששיחק בהיסטוריית הקבוצה בליגה הספרדית. ברצלונה הפסידה במשחק זה 4-3.
עונת 1941/1942 הייתה קשה במיוחד עבור ברצלונה, והיא הייתה מועמדת לירידה לליגה השנייה. מרטינס ערך 5 הופעות נוספות תחת גוסמאן, שפוטר באמצע העונה והוחלף על ידי חואן חוסה נוגס. תחתיו שיחק במשחק אחד נוסף לקראת סוף העונה, בניצחון 6-2 על סביליה. ברצלונה הצליחה להישאר בליגה הראשונה, כשהיא סיימה את העונה במרחק 2 נקודות בלבד מהמקום המוליך לליגה השנייה. למרות הקשיים בליגה, זכתה ברצלונה בגביע הספרדי הודות לניצחון על אתלטיק בילבאו בגמר, אם כי מרטינס לא שותף בו. בשל גילו הצעיר, הושאל מרטינס בקיץ 1942 לסבדל, שהייתה אז בליגה השנייה, למשך שנתיים. בעונתו הראשונה שם סייע לה להעפיל לליגה הראשונה, עם שער אחד ב-13 הופעות, ובעונה השנייה המשיך לצבור ניסיון בליגה הבכירה. בקיץ 1944, עם תום ההשאלה בסבדל, קיבל מספר הצעות מקבוצות שונות בליגה הספרדית, אך מאמן ברצלונה ז'וזפ סמיטייר התעקש שיישאר בקבוצה, ולכן כך עשה. למרות זאת, פציעה חמורה במניסקוס השביתה אותו למשך כל עונת 1944/1945, והוא לא לקח חלק בזכייתה של ברצלונה באליפות השנייה בתולדותיה.
לאחר שהחלים מהפציעה ב-1945, עזב מרטינס את ברצלונה ועבר לז'ימנסטיק טרגונה, והוא חבר למאמנו הקודם, חואן חוסה נוגס. תחילה עזר לקבוצה לעלות מהליגה השלישית לליגה השנייה. לאחר שבעונת 1945/1946 סיימה במקום השלישי בליגה השנייה, סיימה ז'ימנסטיק טרגונה במקום השני בעונת 1946/1947 והצליחה לראשונה בתולדותיה להעפיל לליגה הראשונה. כך חזרו השניים לקדמת הכדורגל הספרדי. בעונה הראשונה של ז'ימנסטיק בליגה הבכירה, עונת 1947/1948, לקח מרטינס חלק קטן, והוא שותף ב-3 משחקי ליגה בלבד. בעונה הבאה גדל חלקו במשחקי הקבוצה, והוא השתתף ב-13 משחקים, עוזר לקבוצה לסיים את העונה במקום ה-9. ב-1949 החליט לנסות את מזלו מחוץ לקטלוניה לראשונה בחייו, והוא הצטרף לבלומפדיקה ליננסה, קבוצה מדרום אנדלוסיה, שעלתה לפני כן לראשונה בתולדותיה לליגה השנייה. על אף שחתם לשתי עונות, הוא שיחק שם במשך עונה אחת, בה הופיע ב-26 משחקים, והוא שב לברצלונה בשל בעיות רפואיות עמן התמודדה אשתו.
לאחר שיבתו לברצלונה, הצטרף מרטינס ב-1951 לקבוצה המקומית סנט אנדראו, ששיחקה אז בליגה השנייה. בסנט אנדראו שיחק במשך עונה אחת. הוא השתתף ב-27 משחקי ליגה, וקבוצתו הגיעה למקום ה-12 מתוך 16 קבוצות. בסוף העונה הצטרף לז'ימנסטיק טרגונה לקדנציה שנייה, אך הפעם ללא המאמן חואן חוסה נוגס. גם שם שיחק במשך עונה אחת, בה מיעט לשחק, ובתום העונה ירדה ז'ימנסטיק מהליגה השנייה לליגה השלישית. בסוף העונה, בהיותו בן 28 בלבד, פרש מכדורגל מקצועני. בהמשך חייו עבד כנהג, לפרקים כנהג בחברות תעופה ולפרקים כנהג מונית. מרטינס המשיך לשחק כדורגל ברמה החובבנית, בליגות למקומות עבודה.
הסכם עבודה אישי
ביחסי עובד-מעביד, הסכם עבודה אישי (נקרא גם חוזה עבודה אישי או הסכם תעסוקה) הוא חוזה המסדיר את הזכויות והחובות בין העובד לבין המעסיק. מקור ההסכם במשפט הרומי (שם ההסכם בלטינית היה locatio conductio operarum) ובמערכות יחסים שהיו נהוגות בין אדונים למשרתים במאה ה-19.
בדרך כלל הסכם העבודה מתאר מערכת יחסים של תלות כלכלית וכפיפות חברתית. סר אוטו קאהן-פרוינד, שהיה מומחה לדיני עבודה, כתב: "היחס בין מעסיק לבין עובד הוא בדרך כלל יחס של בעל ממון כלפי אדם חסר כוח. במהותו הוא אקט של כניעה וכפיפות, המוסתרים במילים יפות הקרויות "הסכם עבודה", יציר כפיו של המוח המשפטי. המטרה העיקרית של דיני העבודה הייתה ותמיד תהיה צמצום כוח המיקוח."
תכולת הסכם העבודה
הסכם העבודה האישי מיועד לשכירים, המועסקים על ידי מעסיק, בניגוד לעצמאים, המועסקים על ידי עצמם. הסכם זה קובע את תקופת העבודה (תאריך תחילתה, ולעיתים גם תאריך סיומה) ואת תנאי העבודה, כגון שעות העבודה, השכר וכו'. בנוסף לתנאים הנקבעים במפורש בהסכם האישי, מושפעות זכויות עובדים ממקורות חיצוניים להסכם זה, ובהם דיני העבודה, צווי הרחבה, הסכמים קיבוציים ועוד. בנושאים שונים, כדוגמת שכר מינימום, חופשה, דמי מחלה, חופשת לידה, פיטורים ופיצויי פיטורים קובעים מקורות חיצוניים אלה תנאי מינימום, שבדרך כלל העובד אינו יכול לוותר עליהם.
במקרים מסוימים נחתם הסכם עבודה בין עובד למעסיק, אולם העבודה מתבצעת עבור מזמין שירות, שאינו זה שחתם על ההסכם. במקרה זה, המעסיק הוא קבלן כוח אדם או קבלן שירות, והעובד נקרא "עובד קבלן". מזמין השירות קרוי גם "מעסיק בפועל", וחלות עליו חובות מסוימות לשמירה על זכויותיו של עובד הקבלן.
ביקורת
פילוסופים בעלי השקפה אנרכו-סינדיקליסטית רואים בהסכמי עבודה סוג של עבדות, המונע מהעובד השכיר את זכותו להגדרה עצמית. קרול פייטמן, למשל, כתבה: "הסכמי עבודה מאפשרים "לקנות" בני אדם, ולהתייחס אליהם כאל רכוש. כפועל יוצא מכך, ההסכם בין הצדדים דומה לרכישת נכס. אולם נשאלת השאלה כיצד ניתן לחלץ את הנכס מהאדם, משימה שאיננה אפשרית. עבודה פיזית, יכולת שכלית או שירותים שמוענקים על ידי אדם, כל אלה אינם נכס הניתן לחלוקה. בניגוד לנכס, לא ניתן להפריד ביניהם לבין האדם המבצע אותם."
בישראל
בישראל לא קיים חוק מיוחד להסדרת חוזה עבודה אישי (הצעות חוק בעניין זה לא אושרו). חוזה עבודה בכתב נדרש רק במקרים מיוחדים:
חוק הודעה לעובד ולמועמד לעבודה (תנאי עבודה והליכי מיון וקבלה לעבודה) מחייב את המעסיק למסור לעובד חדש, תוך 30 יום מתחילת עבודתו, הודעה בכתב המפרטת את תנאי העבודה: תיאור התפקיד, המשכורת הכוללת, תנאים סוציאליים, אורך יום העבודה או אורך שבוע העבודה, ועוד. הודעה זו אינה חוזה עבודה, אבל יש בה להשלים את החסר בפרט במצב שבו אין חוזה בכתב.
במקום עבודה שבו מרבית תנאי העבודה נקבעים בהסכם קיבוצי, חוזה העבודה האישי מצומצם, ועוסק בעיקר בשיבוצו של העובד במסגרת שיצר ההסכם הקיבוצי - קביעת תפקידו של העובד ודרגתו, תוספות אישיות שניתנות לעובד וכו'.
לעיתים קובע ההסכם הקיבוצי איסור על קביעת תנאי עבודה בחוזים אישיים או להגביל את מספר בעלי חוזים כאלה. כאשר ההסכם הקיבוצי מתיר קביעת תנאי עבודה בחוזים אישיים, הוא יכול להוציא את בעלי החוזים האישיים מתחולת ההסכם הקיבוצי לגמרי, ואז החוזים האישיים יכתיבו את תנאי העבודה של החותמים עליהם. לחלופין, ההסכם הקיבוצי יכול להשאיר את בעלי החוזים האישיים כפופים גם אל הזכויות הקבועות בהסכם הקיבוצי.
חוף נודיסטים
חוף נודיסטים הוא חוף שבו המשתמשים, על פי החוק, רשאים להיות עירומים. הרחצה בחופי נודיסטים היא לרוב מעורבת. כמו חופים רגילים, הם בדרך כלל על קרקע ציבורית, ולפיכך כל אדם רשאי להתרחץ בחוף ללא חברות בתנועה כלשהי או השתייכות לזרם מסוים. הרחצה בחופים אלו פתוחה לרוב לכלל, ואינה דורשת הרשמה מראש. חופי נודיסטים עשויים להיות רשמיים (מותרים מבחינה חוקית), לא רשמיים (אסורים רשמית אך האיסור על קיומם לא נאכף), או בלתי חוקיים לחלוטין.
חופי נודיסטים מצויים לרוב בנפרד ובריחוק מחופים רגילים, בהם נדרש ביגוד. במקרים אחרים החוף נמצא בין חופים רגילים, כאשר ישנו רווח בין חוף הנודיסטים לבין החופים הרגילים. לרוב קיימים בקרבת החוף שלטים המודיעים על ייחודיות החוף, ועל העובדה כי המתרחצים בו עירומים, על מנת להתריע בפני מתרחצים שאינם נודיסטים, וכן כדי להרחיק מציצנים מן החוף. בחופים אלו נפוצים השחייה בעירום, וכן השיזוף בעירום. בשונה מחופים בהם מותרת הרחצה טופלס, אך קיימת חובה לכיסוי איברי המין, בחוף נודיסטים חשיפת איברים אלו מותרת. למעט מספר יוצאים מן הכלל, המתקנים בחופים אלו הם בסיסיים ביותר.
סוגים של חופי נודיסטים
רוב חופי נודיסטים מוכרים ככאלה לאחר שנים רבות של שימוש באופן לא רשמי. חופים רבים הם שטחי חוף לא מנוצלים אשר אומצו על ידי משתמשים מקומיים כחופי נודיסטים. אחרים הוכרו כחופי נודיסטים על ידי הרשות המקומית.
ישנן מספר קטגוריות של חופי נודיסטים:
קורן איזוטרופי
קורן איזוטרופי או אנטנה איזוטרופית (באנגלית: Isotropic radiator או Isotropic antenna) הוא מקור קרינה אלקטרומגנטית (או גלים אחרים כמו גלי קול) נקודתי תאורטי הקורן באופן אחיד בעצמה קבועה לכל כוון. לקורן איזוטרופי אין כוון מועדף של קרינה שבו יהיה שבח אנטנה ביחס לכוונים אחרים אלא הקרינה אחידה בכל נקודה על ספירה שמרכזה נקודת הקורן.
קורנים איזוטרופיים משמשים באופן נרחב כמקור השוואה עבור קורנים מעשיים לצורך ביטוי מתמטי של אותם קורנים.
קורן אינו חייב להיות למברטי (היינו המציית לחוק למברט) כדי להיות איזוטרופי. כקורן, גוף שחור כדורי מקיים את שניהם, לעומת גוף שחור שטוח שהוא למברטי ולא איזוטרופי. לעומת זאת השמש היא בקירוב איזוטרופית אך לא למברטית (מכיוון שיש לה תכונות של האפלת שפה).
פיזיקה
בפיזיקה, קורן איזוטרופי הוא מקור נקודתי של קרינה או קול. במרחק, השמש היא קורן איזוטרופי של קרינה אלקטרומגנטית. בתאוריות מודרניות, המפץ הגדול הוא דוגמה נוספת של קרינה איזוטרופית - קרינת הרקע הקוסמית.
אנטנות
בתורת האנטנות, אנטנה איזוטרופית היא אנטנה היפותטית הקורנת גלי רדיו בכל הכוונים בעצמה זהה. לכן, נאמר שהיא בעלת כווניות של 0dBi (כלומר dB ביחס לאיזוטרופית) בכל כוון.