cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בובת מבחן ריסוק
היסטוריה
לצורך בחינת ריסוק צד פותחה הבובה SID (Side Impact Dummy) שמאופיינת בעמוד שדרה, צלעות ואיברים פנימיים מורכבים יותר. לבובה פותחה מקבילה דומה בשם EuroSID (בשנת 2008 הייתה בשימוש ה-EuroSID 2). בובה אחרת, לשימוש במבחני ריסוק חזיתיים, מכונה THOR. היא מבוססת על ההייבריד 3 ומכילה מבנה משופר של עמוד שדרה, אגן ופנים וכמות חיישנים גדולה יותר. בובות נוספות, מנסות לדמות מאפיינים אחרים של משתמשי כלי הרכב כדוגמת נשים בהיריון. במסגרת תביעה משפטית בבריטניה בשנת 2010, הודה יצרן המכוניות פיג'ו שאביזרי הבטיחות במכוניותיו תוכננו להיות יעילים במיוחד עבור בני אדם בעלי נתונים פיזיים ממוצעים, שבובות המבחן הנפוצות דומות להם, בעוד שיעילותם עבור בני אדם בעלי משקל גבוה מהממוצע אינה ודאית. בדצמבר 2010 יצאה קבוצת רופאים שערכה מחקר באוניברסיטת באפלו בקריאה לעשות שימוש נרחב בבובות מבחן בעלות משקל גבוה יותר, במיוחד עקב העלייה המתמדת במשקל הממוצע של תושבי ארצות הברית.
ההשקעה במציאת שיפורים נוספים בביצוע מבחני ריסוק מכוונת בין השאר גם למודלים ממוחשבים של בובות ריסוק. נכון לשנת 2008 השימוש במודלים אינו מסוגל להחליף ביצוע מבחנים עם בובות אמיתיות, אך היתרונות בעבודה עם מודלים ממוחשבים משמעותיים בהיבט הכלכלי והמחקרי. ההיבט הכלכלי מושפע מהאפשרות למנוע הרס בלתי הפיך של מוצרים (כדוגמת הבובות וכלי הרכב) וההיבט המחקרי יוצא נשכר מהיכולת להפעיל את המבחנים במגוון בלתי מוגבל של צורות. למשל, עקב העלויות הגבוהות נוהגים מבצעי המבחנים לרסק את הרכב במהירות אחת או שתיים לכל היותר. במודל ממוחשב ניתן להריץ מבחנים במגוון מהירויות ותנאים אחרים תוך עלויות מינימליות.
הכנות למבחן
בובת מבחן ריסוק עוברת לקראת ביצוע המבחן סדרה של הכנות המוודאות שהיא עומדת בדיוק בתקן מסוים כדי שתוצאות המבחנים שיתקבלו יהיו בנות השוואה למבחנים קודמים. לדוגמה, בובות מסוג הייבריד 3 עוברות תהליך הכולל את השלבים הבאים:
בהייבריד 3 קיימים 44 ערוצי מידע שאוספים כ-35,000 פיסות נתונים בפרק זמן של כ-150 מילישניות שהוא זמן ריסוק אופייני. בדגם זה נאגרים הנתונים ביחידה מקומית הממוקמת בין צלעות הבובה ואחר כך הם מועברים למחשב חיצוני. בובות מדגם הייבריד 3 והלאה בנויות באופן מודולרי וכך לאחר הריסוק ניתן להשתמש בבובה שוב, תוך החלפת החלקים שנפגעו. מחירה של בובה המצוידת במלואה עשוי להגיע ל-150,000 אירו.
פאלאס (פירושונים)
פאלאס היא המילה הלועזית לארמון.
{{פירושונים| מיתולוגיה: אסטרונומיה: היסטוריה:
ראו גם
}}
מערכת קירור (רכב)
מערכת הקירור ברכב היא מערכת שנועדה להבטיח שטמפרטורת העבודה של מנוע הרכב לא תעלה יתר על המידה. ללא מערכת קירור עלולים חלקי המנוע להתפשט עקב חום (במידה שונה) ולהתעוות עד כדי גרימת נזק בלתי הפיך למנוע. לדוגמה, עקב התחממות עלולות בוכנות מנוע להפסיק לנוע בצילינדרים שלהן ולהשבית את המנוע.
ישנם כלי רכב העושים שימוש במערכת קירור אוויר בה החום מועבר אל צלעות קירור בבלוק המנוע עצמו. בעבר השתמשו רוב מנועי המכוניות והאופנועים בשיטה זו. שאר כלי הרכב עברו למערכת קירור סגורה מבוססת נוזל (המכונה "קירור מים"), בה הקירור מתבצע באמצעות רשת של צינורות ומעברים המובילים את חום המנוע באמצעות נוזל אל רדיאטור (מקרן חום).
קירור באמצעות נוזל
מערכת הקירור היא מערכת אטומה, על מנת למנוע אידוי של נוזל הקירור.
מבנה טיפוסי של מערכת קירור בנוזל במכונית כולל את החלקים הבאים:
אסטריסק
אסטריסק (באנגלית: Asterisk) היא תוכנה חופשית למרכזיית טלפוניה. היא משמשת הן לטלפוניית IP והן לחיבור ל־PSTN.
מקור השם הוא במילה האנגלית לתו כוכבית (*). שהוא אחד המקשים על לוח הטלפונים ומשמש לכל מיני פעולות מיוחדות. כמו כן בסביבת יוניקס התו משמש כתו "ג'וקר" שיכול להחליף כל תו אחר. אסטריסק נועדה להיות תוכנה גמישה שתוכל לעשות "כל דבר".
המתחזקת העיקרית של אסטריסק היא חברת דיג'יום, אשר נוסדה על ידי מרק ספנסר, הכותב המקורי של אסטריסק שהוא גם מחברה המקורי של Pidgin. אסטריסק מפותחת בעיקר על לינוקס אך גם מערכות דמויות־יוניקס אחרות: FreeBSD, OpenBSD, Solaris, Mac OS X ו־NetBSD.
יכולות
אסטריסק היא מרכזייה. ככזו היא יודעת לנתב שיחות, לשמור ולנתב דואר קולי, ליצור שיחות ועידה, לנהל תורים ("אנא המתן ותענה בהקדם"), ופעולות מרכזיה נוספות. ליתר דיוק, אסטריסק אינה מרכזיה אלא ערכה ליצירת מרכזיות. כלומר קל מאוד ליצור בעזרתה את המרכזיה הרצויה.
הדרך הפשוטה ביותר לתכנת את אסטריסק היא על ידי שינוי ה־dialplan שלה, כלומר - מה צריך לעשות עם כל שיחה בכל מצב נתון. יש לאסטריסק כמה דרכים לכתוב את התוכניות הזו: תוכניות פשוטות שמתארות אותה שורה אחרי שורה, תחביר דמוי C בשם AEL, וכן תוכניות קטנות בשפת לואה. לחלופין אפשר להשתמש בממשק AGI, שבו תוכנית חיצונית מדברת עם אסטריסק דרך הקלט הסטנדרטי והפלט הסטנדרטי (דומה ל־CGI, אולם יותר אינטראקטיבי). אפשר לשלוט על אסטריסק גם דרך ממשק המנהל (Manager Interface) - תוכנית מתחברת לפורט 5038, יכולה לקבל הודעות על מה שקורה במרכזיה ויכולה לשלוח פקודות לביצוע.
אסטריסק כוללת תמיכה במגוון פרוטוקולי VoIP - בראש ובראשונה SIP וכן פרוטוקול IAX (שנועד לשמש לתקשורת בין מרכזיות אסטריסק). היא תומכת בצורה סבירה גם ב־H.323,‏ Jingle,‏ MGCP ו־SCCP. להבדיל מתוכנות כגון SER, אסטריסק אינה פרוקסי של פרוטוקול SIP. כלומר אין מדובר ב"צינור" שמעביר את הבקשה עם מינימום שינויים. אסטריסק בנויה על מנת להתערב.
אסטריסק כוללת תמיכה בעברית. קובצי שפה בעברית אינם חלק מההפצה הרשמית אמנם ניתן להשיגם באתר קהילת המשתמשים הישראלים של המיזם.
רישיון
אסטריסק מפותחת לפי תנאי רישיון GPL (גרסה 2), אולם בתוספת מספר החרגות:
הכנסותיה של דיג'יום נובעות בין היתר ממכירת תוספים קנייניים לאסטריסק. לדיג'ום ישנה גם גרסה קניינית של הקוד של אסטריסק. לשם כך היא דורשת מכל מי שתורם קוד לפרויקט הרשאה לשנות את רישיונו.
אייגרס קלביטיס
אייגרס קלביטיס (Aigars Kalvītis; נולד ב־27 ביוני 1966) היה ראש ממשלת לטביה בשנים 2004 - 2007.
קלביטיס סיים את לימודיו באוניברסיטה החקלאית של לטביה בשנת 1992 עם תואר בכלכלה. משנה זו עד שנת 1998 עבד במשרת מנהל בעסקי החקלאות. קלביטיס היה אחד המממנים של מפלגת העם של לטביה. ב־1997 נבחר לחבר הפרלמנט הלטבי. לאחר מכן, ב־1999, נבחר לתפקיד שר החקלאות ושירת בתפקיד עד שנת 2000. ב־2000 מונה לתפקיד שר הכלכלה וכיהן בו עד שנת 2002. במהלך שנים אלו גם הפך ליו"ר מפלגתו ובשנת 2004 נבחר לתפקיד ראש ממשלת לטביה. הוא כיהן בתפקיד זה עד לשנת 2007 כאשר הוחלף על ידי איברס גודמניס.
בשנת 2009 הודיע על כך שהוא עוזב את הפוליטיקה.
פאלאס (מיתולוגיה)
פאלאס (יוונית עתיקה: Παλλάς), במיתולוגיה יוונית, היא דמות שנויה במחלוקת, שלא יודעים בבירור את מקורה, ואף את מינה. להלן שתי גרסאות נפוצות:
על פי התאוגוניה של הסיודוס פאלאס הוא טיטאן, שהיה בנם של קריוס ואוריביה. אחיו הם אסטראוס ופרסס והוא היה בעלה של סטיקס. הוא היה אביו של זלוס, ניקה, קראטוס וביה (ייתכן גם של אאוס או סלנה). פאלאס היה אל החוכמה.
פאלאס היה גם כינוי לאתנה, אשר לפעמים נחשבה לבתו. באגדה אחת, פאלאס ניסה לאנוס את אתנה; היא הרגה אותו והפכה את עורו לאאגיס.
אאסון היה שמו של סוסו.
בגרסה אחרת, פאלאס הייתה חברה למשחקים של אתנה, בתו של האל טריטון. יום אחד, כאשר פאלאס ואתנה התאבקו ביניהם, זאוס הופיע ביניהם עם אאגיס. פאלאס, מרוב פחד, שכחה להתחמק ממכה של אתנה ונהרגה. אתנה התאבלה על מות חברתה ובנתה לכבודה פסל בדמותה, הפלדיום. היא גם אימצה את שמה, ומכאן פאלאס אתנה.
המפטי דמפטי
הַמְפְּטִי דַּמְפְּטִי (באנגלית: Humpty Dumpty) הוא דמות המופיעה בשיר ערש אנגלי פופולרי.
בשיר
המפטי-דמפטי המופיע בשיר זה הוא ביצה שעברה האנשה, כך שעובדת היותה ביצה אינה נאמרת במפורש בשיר. במסגרת ההאנשה, לביצה יש שם, והיא ישבה על החומה. בכל זאת נשמרה בהמפטי דמפטי תכונה של הביצה: לאחר שנפלה ונשברה, איש לא יכול להחזירה לקדמותה.
בגרסתו המודפסת הראשונה, שפורסמה בשנת 1810, הופיע השיר כחידה, שהמונח "המפטי-דמפטי" מופיעה בה כהטעייה, משום שבסלנג האנגלי של המאה ה-18 היה זה כינוי לאדם גוץ - נמוך וכרסתן.
מלחמת האזרחים
יש הטוענים ש"המפטי-דמפטי" היה כינויו של תותח כבד שהיה בשימוש המלוכנים בזמן מלחמת האזרחים האנגלית בשנים 1642 - 1649 והוצב על החומה ליד כנסיית מרי הקדושה בקולצ'סטר. תותח של כוחות הפרלמנט ירה לעבר המפטי-דמפטי ופער חור בחומה אשר מתחתיו. כתוצאה מכך נפל התותח המגן. לשם הרמתו התגייסו כלל אנשי וחיילי המלך ולא הצליחו להרימו.
מבעד למראה ומה אליס מצאה שם
השם צבר פרסום רב בעקבות הספר "מבעד למראה ומה אליס מצאה שם", שבו מקיימת אליס דו-שיח עם יצור בשם המפטי-דמפטי הדומה לביצה. זהו יצור יהיר במיוחד, המתייחס לשיחה כאל משחק. המפטי-דמפטי היה מיומן מאוד לשונית, וייחס למילים מובן שונה מהמקובל. המפטי-דמפטי ישב על חומה ואסור היה לו ליפול שכן אם יפול מהחומה עליה הוא יושב, המלך ישלח את כל חילו וכל פרשיו כדי להחזירו לשם.
החתול של שרק
בסרט החתול של שרק, המפטי דמפטי מוצג כיריב של החתול במגפיים כבר שנים, מאז שהמפטי בגד בו ונתן לחיילים לתפוס אותו, אך בכל זאת החתול במגפיים משתף אותו איתו. בסוף הסרט אווזת ענק לוקחת אותו. הוא מאבד את אישיותו המואנשת והופך לביצה רגילה, ונראה כי ליבו הוא זהב.
הופעות נוספות
משמעות הסלנג של "המפטי-דמפטי", הוא כינוי למשקה חריף מבוסס על ברנדי. יש פירושים נוספים למשמעות השם, אך מרביתם הם בגדר אטימולוגיה כוזבת.
בסרט הקוסם מארץ עוץ יש אזכור להמפטי דמפטי.
בסדרה "נקודות בצבעים" ובסדרת המקור שלה "Polka Dot Door" ישנם זוג אחים שקוראים להם "המפטי" ו"דמפטי", שמראם דמוי ביצה. באחד הפרקים נראים ששניהם יושבים על חומה שהם עשו מקוביות.
UTF-8
UTF-8 (ראשי תיבות של 8-bit Unicode Transformation Format או 8-bit UCS Transformation Format) הוא קידוד תווים באורך משתנה ליוניקוד, שנוצר על ידי רוב פייק וקן תומפסון. ניתן לקודד בו כל תו המצוי בתקן יוניקוד על ידי שימוש באחד עד ארבעה בתים, תלוי בתו. הקידוד ב-UTF-8 מעניק את כל יתרונות השימוש בקידוד ליוניקוד ומוסיף עליהם, בין היתר, גם חיסכון בזיכרון, עמידות בפני איבוד או השחתת בתים ותאימות לאחור ל-ASCII. ה-IETF מעדיף בבירור את UTF-8 ומחייב כל פרוטוקול אינטרנט לתמוך בו, וכן קונסורציום הדואר האלקטרוני, ה-IMC, ממליץ שכל תוכנת דואר אלקטרוני תוכל להציג וליצור דואר באמצעות UTF-8.
רקע
שיטת הקידוד המוכרת כ-UTF-8 הומצאה על ידי קן תומפסון בערב 2 בספטמבר 1992. תומפסון כתב את רעיונו על מצעית בעת ששהה במזנון מהיר בניו ג'רזי עם רוב פייק. ביום שלאחר מכן, פייק ותומפסון מימשו את רעיונם והפכו את מערכת ההפעלה Plan9 של מעבדות בל למערכת ההפעלה הראשונה בעולם המשתמשת בקידוד. UTF-8 הוצג רשמית לראשונה בכנס USENIX בסן דייגו שנערך ב-25 - 29 בינואר 1993.
מאז פורסמו מספר הגדרות ל-UTF-8, בהן:
שלוש ההגדרות מסכימות על מנגנון הקידוד, וההבדלים ביניהן נסובים בעיקר סביב נושאים כגון טווח המספרים המייצגים המותרים לשימוש ביוניקוד וכיצד יש לטפל בקלט שגוי.
ההבדל בין יוניקוד ל-UTF-8
פרויקט יוניקוד החל כחלק ממאמץ ליצור מערכת תווים אחידה בינלאומית (באנגלית: UCS - Unified Character Set). בפשטנות גדולה ניתן לומר שיוניקוד הוא טבלה גדולה של תווים הממפה כל תו למספר המייצג אותו. יוניקוד אינו מפרט כיצד יש לייצג מספר זה במחשב. דרושה שיטה שבאמצעותה ניקח את המספר המייצג את התו ונשמור אותו במחשב בתור בית (או רצף של בתים). לשיטה זו אנו קוראים "קידוד תווים".
UTF-8 הוא קידוד תווים, הוא מורה לנו כיצד יש לקחת את המספר הייצוגי ולשמור אותו במחשב (וכיצד יש לקרוא מספרים השמורים במחשב ולהמירם למספרים ייצוגיים שלאחר מכן נוכל להמיר לתווים). אם ברשותנו טקסט ואנו מעוניינים להכניסו למחשב באמצעות קידוד יוניקוד, תחילה נחליף כל תו בטקסט למספרו הייצוגי לפי טבלת יוניקוד. כעת ברשותנו רצף של מספרים, באמצעות UTF-8 נשמור את המספרים הללו במחשב. UTF-8 מבוסס על יוניקוד בכך ששיטת השמירה שלו מבוססת על המספרים הייצוגיים שנקבעו ביוניקוד.
בעוד שקיים מיפוי אחד של תווים למספרים ייצוגיים בשם יוניקוד, קיימות דרכים רבות לשמור מספרים אלה במחשב, קרי, קיימים קידודי תווים רבים ליוניקוד. בהם UCS-2 ו-UCS-4 הפשוטים המורים לשמור את המספר באמצעות 2 או 4 בתים בהתאמה (קידודים אלה אינם בשימוש, שני בתים אינם מספיקים יותר לכל תווי יוניקוד ו-UCS-4 הפך ל-UTF-32) וכן גם קידודים מתוחכמים יותר כמו UTF-8 ו-UTF-16.
תיאור הקידוד
הקידוד ב-UTF-8 פועל לפי מספר עקרונות פשוטים:
הטבלה הבאה מסכמת את עקרונות הקידוד:
לשם המחשה נקודד את האות העברית אל"ף (א'), סימנה ביוניקוד U+05D0, באמצעות UTF-8:
במקור, UTF-8 תמך גם בקידודו של תו באמצעות חמישה ואף שישה בתים. קידוד באמצעות שישה בתים מעניק מרחב של 31 סיביות חופשיות וכך ניתן לכסות את כל האזור 0x7FFFFFFF-0x00000000. בפועל, הוחלט שכל המספרים הייצוגיים של יוניקוד יישארו בטווח 0x10FFFF-0x000000, הדורש רק 21 סיביות, ולכן UTF-8 הוגבל על ידי לייצוג באמצעות עד ארבעה בתים (המעניקים 21 סיביות פנויות).
רציונל הקידוד ונגזרותיו
הקידוד באמצעות מספר משתנה של בתים ורצפי הסיביות בתחילת כל בית, אם הוא חלק ממספר בתים המייצגים תו בודד, הופך את UTF-8 לאמין, עמיד בפני תקלות שונות וחסכוני.
חוקי הקידוד דורשים שיתקיימו התנאים הבאים:
כתוצאה מכך, לא ניתן להתבלבל בין בית המייצג תו ASCII (בית בודד המייצג תו בודד) לבין בית שהוא חלק ממספר בתים המייצגים יחדיו תו אחד (זאת משום שבמקרה הראשון הסיבית המשמעותית ביותר היא 0 ובמקרה השני תהיה הסיבית המשמעותית ביותר 1). באופן כללי יותר, החוקים הנ"ל מבטיחים שלא יכול להתקיים מצב בו רצף בתים המייצג תו מסוים יוכל בתוך רצף בתים גדול יותר המייצג תו אחר. המשמעות של העניין היא שגם אם נסתכל על חלקים מהקידוד, לעולם לא נוכל לפרש אותם כתווים אחרים פרט לתווים שהם יועדו להיות מלכתחילה. לא ייתכן שמתוך ארבעה בתים המייצגים תו, אם נסתכל רק על שניים נוכל לחשוב בטעות שמדובר בתו אחר. כעת ניתן להשתמש באלגוריתמי חיפוש המסתמכים על הבתים מהם מורכב הטקסט, כדי לחפש מילים או ביטויים בטקסט בצורה יעילה. נוסף על כך, אם בית אחד הושחת או אבד בנסיבות כלשהן (למשל, במהלך העברה ברשת), רק תו אחד ייפגם, שכן ברגע שנגיע לתו הבא נבחין שמתחיל רצף חדש של בתים ולכן תו חדש. בשיטות אחרות, איבוד בית אחד יכול להוביל להשחתה של הטקסט כולו.
מבחינה סטטיסטית, אם רצף של בתים עבר את בדיקות ה-UTF-8 והתברר כרצף שעלול לייצג תו או מספר תווים ב-UTF-8, נראה שאכן מדובר בקידוד UTF-8. תכונה זו עוזרת בכך שהיא מונעת מצב בו תוכנה תטעה לחשוב שטקסט מסוים קודד ב-UTF-8, תנסה להציגו כך ויתקבל טקסט לא קריא. תופעה זו שכיחה מאוד בקרב קידודי ISO 8859, שכן לא ניתן להבדיל בין קידוד אחד במשפחה לשני. גולשי אינטרנט ישראלים רבים נתקלו בתופעה של דף המציג אותיות מערב-אירופאיות במקום האותיות העבריות משום שהדפדפן טעה לחשוב שהדף מקודד ב-ISO-8859-1 במקום ISO-8859-8 (שהוא הקידוד המכיל את האותיות העבריות במשפחה).
תוספת הסיביות בתחילת כל רצף בתים המייצגים מותירה פחות סיביות לשם ייצוג המספר ולכן דורשת לעיתים בית נוסף. 128 התווים הראשונים צורכים רק בית אחד, תווים אלו הם תווי ASCII ואלו הם התווים בהם נעשה השימוש הנרחב ביותר בכל הטקסטים בעולם (כל שיטות הקידוד האחרות ליוניקוד יקודדו תווים אלה ביותר מבית אחד). 1920 התווים הבאים צורכים שני בתים לקידוד, אלה כוללים את תווי האלפבית לטיני עם הסימנים הדיאקריטיים, האלפבית היווני, האלפבית הקירילי, הקופטית, הארמנית, האלפבית העברי והאלפבית הערבי. שאר התווים במשטח הרב-לשוני הבסיסי (65,536 התווים הראשונים) משתמשים בשלושה בתים, ושאר התווים הנתמכים ביוניקוד משתמשים בארבעה בתים לקידוד. ככל ש-UTF-8 צורך יותר בתים לקידוד התו, אנו שמים לב שמדובר בתו ששכיחותו בטקסטים באופן כללי נמוכה יותר. התווים שאינם במשטח הרב-לשוני הבסיסי הם תווים שכמעט ולא, או כלל לא, היו קידודים שתמכו בהם קודם לכן והשימוש בהם הוא מזערי (מדובר בתווים מוזיקליים, סימנים מתמטיים ואותיות בשפות היסטוריות). טקסט שנכתב כולו באנגלית יתפוס את אותה כמות המקום בזיכרון כפי שהיה תופס לו קודד בשיטות הקידוד הישנות, וטקסט שנכתב בשפה שכיחה, שאינה אנגלית, יתפוס עד פי שניים מהמקום שהיה תופס לו קודד בשיטות הישנות. טקסט המשלב בתוכו מספר שפות שכיחות יתפוס כמות מקום זהה לטקסט הכתוב רק בשפה אחת שכיחה, אך לא ניתן להשוות לכמות הזיכרון שהיה תופס לו היה נכתב בשיטות הקידוד הישנות, משום שאותן שיטות כלל לא אפשרו הצגה של מספר שפות (שאחת מהן אינה אנגלית) באותו הטקסט.
בעיית הצורות הארוכות
בשעת קידוד, מקודד ה-UTF-8 ממיר את התו המבוקש למספר לפי טבלת יוניקוד ואז, תלוי בערכו של אותו מספר, ממיר אותו למספר הבתים הנדרש. מפענח UTF-8 הקורא קטע שקודד קודם לכן קורא את הבתים, על-פי הסימונים מחליט כמה בתים עליו לקרוא לשם קבלת תו בודד, מוציא מבתים אלה את המספר ואז הולך לטבלת יוניקוד ורושם את התו המתאים.
אם ברצוננו לקודד את התו U+000A שהוא תו הזנת השורה, עלינו רק ללכת לפי אלגוריתם הקידוד ומיד נגלה שכל שעלינו לעשות הוא לכתוב בבית אחד את המספר 0x000A. אם מפענח UTF-8 יתקל בבית 0x000A, מיד ידע שמדובר בבית בודד המייצג תו בודד (הסיבית המשמעותית ביותר היא 0) ואז יבדוק מהו התו U+000A. נשאלת השאלה מה יקרה אם מפענח ה-UTF-8 יתקל באחד מרצפי הבתים הבאים:
נבחן את האפשרות הראשונה, 0xC0 0x8A, ההמרה הבינארית היא 10001010 11000000. הסיביות המודגשות הן הסיביות המכילות את המספר בהצגתו הבינארית, המספר הוא 0x000A ומייצג את התו U+000A ביוניקוד. הליך פיענוח דומה של שתי האפשרויות האחרות יביא לתוצאה זהה. נראה אם כן שניתן להציג תווים מסוימים ביותר מדרך אחת. לכאורה ניתן להציג תווים בדרך המומלצת (והחסכונית) או להציג אותם על ידי שימוש ביותר בתים.
הצגתו של תו על ידי יותר בתים ממה שצריך מכונה הצגתו ב"צורה הארוכה" (Overlong Form). בעבר נעשה שימוש זדוני באפשרות של הצגת תווים בצורתם הארוכה לשם עקיפת מנגנוני אבטחה שונים. תוכנות האבטחה לא פענחו את הקוד לפני הבדיקה אלא ביצעו את הבדיקה ישירות על הבתים המקודדים תוך כדי הסתמכות על אלגוריתם הקידוד המוכר ועל העובדה שכל תו מקודד בצורה הקצרה ביותר. בשיטה זו נעקפו מנגנוני הביטחון של שרתי IIS של מיקרוסופט. השימוש בצורה הארוכה של תווים מנע מתוכנת האבטחה למצוא אותם. עקב כך השימוש בצורות ארוכות נאסר על ידי סטנדרט.
טיפול בקלט לא תקין
הסטנדרטים המגדירים את UTF-8 אינם מגדירים תגובה אחידה לאופן בו צריך מפענח UTF-8 לנהוג אם הוא נתקל בקלט לא תקין (למשל בית המצהיר על התחלה של רצף של ארבעה בתים ולאחריו בית אחד בלבד, או למשל צורה ארוכה עליה נכתב קודם לכן). קיימות מספר אפשרויות לפיהן יכול המפענח לנהוג:
קיימת אפשרות גם שהמפענח ינהג בצורה שונה כאשר הוא נתקל בסוגי קלטים לא תקינים שונים.
סטנדרט דורש רק שמפענחי UTF-8 לא יפענחו "צורות ארוכות". סטנדרט היוניקוד דורש ש"כל מפענח יוניקוד יתייחס לכל קטע קוד שגוי כשגיאה. זה יבטיח שהוא לא יפרש או יפלוט רצף קוד שגוי".
הטיפול בקלטים לא תקינים חשוב מטעמי אבטחת מידע, כפי שראינו לגבי צורות ארוכות. ישנן שתי אפשרויות לטפל בקלט לא תקין ולשמור על ביטחון המידע: האפשרות הראשונה היא לפענח את קידוד UTF-8 לפני שעושים בדיקות כלשהן (ואז לבצע את הבדיקות על הטקסט המפוענח). האפשרות השנייה היא להשתמש במפענח שבמקרה של קלט לא תקין מוציא הודעת שגיאה או טקסט שהאפליקציה מחשיבה כבלתי מזיק. אפשרות נוספת היא כלל לא לפענח את קידוד UTF-8, אך זה מחייב את התוכנה אליה מעבירים את הטקסט המקודד לטפל בעצמה בקלט לא תקין.
חשיבות נוספת לזיהוי קלטים לא תקינים ודרך הטיפול בהם היא לשם טיפול במקרים של איבוד או השחתה של בתים. אם בית הושחת או אבד והמערכת מזהה מספר לא נכון של בתים המייצגים תו, ביכולתה למזער את הנזק לפגיעה בתו זה בלבד. התעלמות מהבעיה והנחה שכל הבתים מופיעים ללא בדיקה שאכן כל אחד מהבתים העוקבים תואם את הדגם, עלולה במקרה של בית אחד חסר להביא לקריסת הפענוח כולו והשחתה של הטקסט (בניגוד להשחתה של תו אחד).
שימושים במערכות קיימות
UTF-8 הוא קידוד ברירת המחדל במערכות יוניקס ולינוקס.
מערכת ההפעלה, Mac OS X, המיועדת למחשבי מקינטוש, מקודדת את שמות הקבצים במערכת הקבצים שלה על ידי שימוש ב-UTF-8 המותאם ליוניקוד מופרד קנונית. לעיתים מתייחסים לגרסה זו של UTF-8 כאל UTF-8-MAC. ביוניקוד, אם ברצוננו לייצג למשל את האות Ä (האות האנגלית הגדולה A עם שתי נקודות מעליה), נוכל להשתמש בתו היוניקוד U+00C4, שהוא בדיוק האות Ä. לחלופין, נוכל גם להשתמש בתו U+0041 שהוא התו A (האות האנגלית הגדולה A) ומיד לאחריו לשים את התו U+0308 שהוא הסימן הדיאקריטי שתי נקודות מעל לאות. בעיקרון תקן היוניקוד קובע חוקים לשילוב סימנים דיאקריטיים. קיימים בתקן תווים מיוחדים הנקראים תווים משלבים (combining characters). כתיבת אות ולאחריה תווים משלבים אמורים להוביל להצגת האות עם הניקוד. מטעמי תאימות לאחור ומסיבות אחרות, חלק מהאותיות עם הניקוד קיימות כתו נפרד ביוניקוד. תווים אלה נקראים תווים מורכבים מראש (precomposed characters) והתקן קובע גם לאילו תווים הם שקולים. יוניקוד מופרד, או מפורק, קנונית הוא יוניקוד שבו נאסר השימוש בתווים מורכבים מראש ולכן חייבים להשתמש בשילוב של אותיות וסימנים דיאקריטיים בכל מקום שבו נחוץ תו עם סימן דיאקריטי. השימוש ביוניקוד מופרד מקל רבות על הליכי מיון אך יוצר בלבול בקרב תוכנות המניחות שתווים מורכבים הם הצורה השכיחה ושילוב של תווים משלבים נעשה רק עבור צירופים מיוחדים. (זוהי דוגמה להגוון ה-NFD לנירמול טקסט). קיים דיון נרחב בנושא במסמך Apple Computer's Q&A 1173.
מרכז רכטר
מרכז רכטר הוא המרכז המסחרי העירוני הראשון שהוקם באילת, בתכנונם של האדריכלים זאב רכטר, משה זרחי ויעקב רכטר.
היסטוריה
לאחר מבצע קדש זכתה אילת לתנופה משמעותית שהגדילה את העיר ושכללה את רמת השירותים לתושבים ולתיירים. בתכנון המרכז האזרחי של העיר הוחל ב-1957 ובמסגרת זו נערכה תחרות תכנון פומבית שבעקבותיה תוכננה פריסת המבנים והכיכרות באזור. אחריה נערכה תוכנית מפורטת שאותה תכננו האדריכלים זאב רכטר, משה זרחי ויעקב רכטר. האדריכל זאב רכטר שהוביל את התכנית, נפטר זמן קצר לאחר השלמת שלב הבנייה הראשון והמרכז נקרא על שמו "מרכז רכטר". אגפו הראשון של המרכז נחנך בתחילת שנת 1960 ובמהלך העשור הושלמו אגפיו האחרים.
המרכז כולל סדרה של מבני חצר שמשמשים למסחר ובחלק מהם גם למלונאות. העסק הראשון שנפתח במרכז היה "בית מרקחת מיכלין" הפועל ברציפות באותה החנות מאז 1959 ונחשב לוותיק העסקים באילת. לבד ממנו פעל במרכז גם מסוף הנוסעים של נמל התעופה אילת, שאותו הפעילה חברת התעופה ארקיע, קודם להקמת מסוף הנוסעים בנמל עצמו. כיכר אזרחית להתכנסויות נקבעה בצפון המרכז המסחרי, ובצמוד לה הוקמו כחלק מהמרכז בניין עיריית אילת, קולנוע "אילת" ו"בית סולל בונה" שבלט בנוף הודות לגובהו שהתנשא לשבע קומות והיה הבניין הגבוה באילת במשך שנים רבות. לצד המרכז הוקמו מוקדים נוספים כמו תחנה מרכזית אילת, אולם ספורט ובית התרבות "בית פיליפ מוריי".
לאורך השנים נערכו במרכז ובסביבתו שינויים ותוספות שפגעו בחזותו. הקולנוע נסגר והוסב לחנות בגדים והכיכר האזרחית נהרסה והוסבה לחניון ציבורי. עם פתיחת קניון מול הים ב-1997 איבד "מרכז רכטר" את מעמדו, אך הוא נותר כמוקד מסחרי מרכזי בעיר. המרכז נכלל ברשימה המופיעה בהוראות תוכנית המתאר לאילת כמומלץ להיכלל ברשימת השימור העירונית.
מיפוי (מתמטיקה)
Map (mathematics) Изображение (алгебра) Zobrazení (matematika) Afbildning (matematik) 写像 Afbeelding (wiskunde) Preslikava Ánh xạ 映射
ויקי ואני
ויקי ואני היא קומדיית מצבים סאטירית ישראלית, שעלתה לשידור ב-21 באוקטובר 2017 בערוץ עשר. הסדרה מתמקדת בוויקי זערור (מגי אזרזר), שרת החינוך החדשה, ודדי (איתי זבולון) כותב הנאומים שלה. הסדרה עוסקת ביחסים שלהם אחד עם השנייה ועם משפחתם. את הסדרה יצר וכתב טל מילר שהיה בעברו כותב נאומים. הסדרה פותחה והופקה בשיתוף עם קרן גשר לקולנוע רב תרבותי וקרן רודרמן. הסדרה הייתה מועמדת לחמישה פרסים בטקס פרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2017, ביניהם הסדרה הקומית הטובה ביותר והתסריט הטוב ביותר לסדרה קומית. על תפקידה הראשי בסדרה זכתה מגי אזרזר בפרס השחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית.
עלילה
העלילה מתארת את היחסים של ויקי ודדי, את היחסים של ויקי עם אמה ועם אחיה, ואת היחסים שבין דדי לבין אביו ואמו.
אחת הדמויות בסדרה, היועצת הפוליטית ונדי, מגולמת על ידי נורית שלום, השחקנית החירשת הראשונה בתפקיד מרכזי בטלוויזיה הישראלית.
ביקורות
הסדרה זכתה לביקורות חיוביות מצד אתרי האינטרנט והגולשים.
באתר וואלה! נכתב כי הסדרה ״מבדרת, חמודה ורגישה, וממזגת בתבונה בין אופיין של שתי הדמויות הראשיות שלה לטובת האופי שלה עצמה.״
באתר ynet נכתב כי מצד אחד ״ויקי ואני״ היא: ״לא מבריקה והטוויסטים שלה די צפויים״, ומצד שני: ״היא חמודה להפליא, כייפית ויורדת בקלות בגרון.״
עושים היסטוריה
עושים היסטוריה הוא פודקאסט ישראלי, העוסק בעיקרו בהתרחשויות היסטוריות, בין אם מההיסטוריה הרחוקה ובין אם מהעשורים האחרונים.
הפודקאסט החל לשדר משנת 2007, בעריכה והגשה של רן לוי, והפך לאחד הפודקאסטים הפופולריים ביותר בישראל. בשנת 2015 נוסדה סביבו חברת רשת עושים היסטוריה, והמיזם הפך עם הקמתו לרשת הפודקאסטים הגדולה בישראל.
היסטוריה
הפודקאסט "עושים היסטוריה" החל את פעילותו בשנת 2007 בעריכה והגשה של רן לוי.
במשך מספר שנים פעל הפודקאסט בפני עצמו, וללא הכנסות משמעותיות. כל אחד מפרקי הפודקאסט עוסק בנושא מין העבר מבין מגוון רחב של תחומים, ובהם פיזיקה, אסטרונומיה, פסיכולוגיה, רפואה, מדע בדיוני ועוד. בחלק מהפרקים שזורים לעיתים סיפורים ואנקדוטות משעשעות והומור. במאה התוכניות הראשונות נערך מדי עשרה פרקים פרק מיוחד שהוקדש למדע בדיוני. באות הפתיחה והסיום של התוכנית נשמעים ציטוטים קבועים - בפתיחה מושמע מרטי מקפליי מהסרט בחזרה לעתיד, כשהוא נדהם מבניית מכונת מסע בזמן כמו גם הקלטתו של ניל ארמסטרונג כאשר נחת על הירח במשימה אפולו 11 "כאן עמק השלווה (מקום הנחיתה), העיט (כלי הנחיתה) נחת" (במקור באנגלית), ובסיום נשמעת הדמות המצוירת הומר סימפסון כשהוא אומר ש"בבית הזה מצייתים לחוקי התרמודינמיקה" (נלקח מ"משפחת סימפסון", עונה 6 פרק 21), בתגובה לכך שליסה בנתה בעצמה מכונת תנועה מתמדת).
מדי פעם יש בסוף התוכנית פינה שנקראה "שאלת עושים היסטוריה", שבה שואל לוי את המאזינים שאלה על סיפורים מחייהם או על תחומי עניין, ובפרק שלאחר מכן מקריא חלק מהתשובות שמאזינים ענו בדף הפייסבוק של הפודקסאט.
על פי נתוני החברה, בשנת 2018 חצתה התוכנית את הרף של 10 מיליון האזנות, לתוכנית יש כ-90,000 מאזינים קבועים.
מאז התרחבות הרשת סביב הפודקאסט המקורי, מעלה לוי פרק חדש של ההסכת מדי שבוע, ומדי פעם מעלה פרקים ישנים מהארכיון, שלא היה אפשר לשמעם. לכבוד פרק 300 של הפודקאסט, רן לוי כתב והקליט מחדש את הפרק השני של עושים היסטוריה, על זרם חילופין וזרם ישר, שהיה הפרק המואזן ביותר בתולדות התוכנית, אך במשך מספר שנים הוא היה בארכיון ולא היה אפשר לשמעו. לוי אמר בפרק שהוא עשה זאת מפני איכות ההקלטה והכתיבה, ושזה היה מעשה חד פעמי.
רשת פודקאסטים
בעקבות קמפיין מימון ההמונים עבר לוי לעבוד על הפקת הפודקאסט במשרה מלאה. בשנת 2015 הקימו לוי ושותפו העסקי דני טימור חברה בשם פודקאסט ישראל מדיה בע״מ".
החל משלב זה, החלה החברה להפיק פודקאסטים בנושאים נוספים, ביניהם: עושים עסקים, עושים תנ"ך, עושים טיול, עושים שיווק, עושים רפואה ועושים פוליטיקה. לפי סקר המאזינים שנערך בשנת 2018, הפודקאסט הפופולרי ביותר ברשת היה "עושים היסטוריה" בהגשת רן לוי, לאחריו "עושים פוליטיקה" בהגשת דפנה ליאל, ולאחר מכן "עושים רפואה" בהגשת ד"ר יובל בלוך ועידן כהן. לפי סקר המאזינים שנערך בשנת 2019, הפודקאסט הפופולרי ביותר הוא "עושים היסטוריה", ולאחריו "התשובה" בהגשת דורון פישלר. התוצאה הזו חזרה על עצמה גם בסקרי המאזינים של 2020 ושל 2021.
לרשת עושים היסטוריה ישנה אפליקציה ייעודית שמתאימה למכשירים שנתמכים על ידי אנדרואיד, וניתנת להורדה מחנות ה-Google Play. בשנת 2018 התפרסמה אפליקציה חדשה ומעודכנת, והאפליקציה הישנה ירדה מהחנות. בשלהי 2020 החלה סלקום באופן בלעדי לשדר את הפודקאסטים של הרשת לכלל מנוייה בסלקום tv.
במאי 2020 החליטה הרשת בצעד חריג להוציא את מרבית התוכן שלה מהאזנה בספוטיפיי, אפליקציית השמע המובילה בישראל, מתוך חשש שהישענות יתר על מאזינים מספוטיפיי תפגע במודל העסקי של הרשת. במרץ 2022 הרשת החזירה את הפרקים שהוסרו אל ספוטיפיי.
ג'וזף אדוארד שיגלי
יוסף אדוארד שיגלי (באנגלית: Joseph Edward Shigley; 10 באפריל 1909 - 19 במאי 1994) היה מהנדס אמריקאי אשר ידוע כאחד התורמים הגדולים ביותר לאקדמיה בתחום התכן המכני.
ביוגרפיה
שיגלי סיים את לימודי תואר בהנדסת מכונות וחשמל באוניברסיטת פרדו ולימודי תואר שני באוניברסיטה של מישיגן, ובהמשך עבד באוניברסיטת קלמסון בשנים 1936-1954. בשנת 1956 הוא התמנה לפרופסור בהנדסת מכונות מאוניברסיטת מישיגן, שם הוא נשאר עד פרישתו ב-1978. במהלך הקריירה שלו היה חבר של באגודת מהנדסי המכונות בארצות הברית בשנת 1968. שיגלי היה בין מחברי הספר רב המכר אשר מקיף את מרבית תחום התכון המכני בהנדסת מכונות וניכר בתחומו.
במהלך חייו שיגלי חיבר או חיבר במשותף שמונה ספרים, ובהם התאוריה של מכונות ומנגנונים, ומכניקה יישומית של חומרים. הוא היה משנה למחבר הראשי של מדריך התקן הידוע של תכן מכני. הוא החל בכתיבת תכן מכני ככותב בודד, ספרו היווה דוגמה ושלד לספרים דומים בתחום. הוא תרם לכתיבת חמש המהדורות הראשונות של ספר זה, יחד עם המחברים לארי מיטשל וצ'ארלס מישקה.
אפרים זלמן מרגליות
הרב אפרים זלמן מרגליות (י"ט בכסלו ה'תקכ"א, 27 בנובמבר 1760 – כ"ד באב ה'תקפ"ח, 4 באוגוסט 1828) היה רב מחכמי ה"קלויז" בברודי, מחבר ספרות תורנית פורה ומחשובי הפוסקים בדורו.
נודע גם בעשירותו המופלגת ממסחר ביהלומים. בעקבות ספרו הגנאלוגי "למעלות היוחסין" מוכר ייחוסה של משפחת מרגליות לרש"י ובעקבותיו לדוד המלך.
קולו
קולו (בפולנית: Koło, ביידיש: קויל) היא עיירה במרכז פולין, בפרובינציית פולין גדול, בסמוך לנהר הוורטה. נכון לשנת 2021, התגוררו בקולו כ-20,000 בני אדם. עד תקופת השואה, כמחצית מתושביה היו יהודים.
היסטוריה
קולו נבנתה במאה ה-13 על מעבר-הנהר ורטה, וזכתה במעמד של עיר ב-1362. המקורות המהימנים הראשונים מראים כי יהודים התיישבו בעיר במאה ה-16. ב-1564 נתן המלך ליהודי קולו זכות-ישיבה בעיר, וב-1571 זכויותיהם עוגנו בחוזה, לפיו התחייבו התושבים הנוצרים, תמורת מס-שנתי לקופת-העיר, להגן על היהודים מפני תקיפה. במפקד ב-1764/65 נמנו בקולו 65 בתי-אב יהודיים.
אפרים זלמן מרגליות
קורות חייו
מבין חיבוריו נפוצו בייחוד ספרו על דיני קריאת התורה "שערי אפרים" ויצירתו "מטה אפרים" העוסקת בהלכות הימים הנוראים. ספרים אלה הפכו לספרי יסוד בתחומם ויצאו במהדורות רבות, שלכמה מהן צורפו הערות ונספחים מאת חכמים שונים.
קולו
היסטוריה
מקורות הפרנסה העיקריים של יהודי קולו החל מהמאה ה-16 היו מלאכה ומסחר, אך במאה ה-19 החלו רבים לעסוק בתעשייה, בפרט בתעשיית הטקסטיל. הם הסתייעו בשלושה בנקים ובשתי קופות גמ"ח של האיגודים המקצועיים. כמו כן פעלו בעיר חברות צדקה וסעד מסורתיות. ילדי הקהילה למדו בשני בתי ספר עבריים, אחד מהם של רשת "יבנה", ובגני ילדים עבריים. בתחום החינוך והתרבות פעלו בעיקר המפלגות הציוניות.
אפרים זלמן מרגליות
קורות חייו
היה אחד מאלה שהסמיכו להוראה את הרב חיים הלברשטאם.
אחיו היה הרב חיים מרדכי מרגליות מחבר הספר שערי תשובה על השולחן ערוך. הסכים על הספר ליקוטי מוהר"ן. אחד מחתניו היה רבי יעקב יהושע הורוביץ, נכדו של רבי פנחס הורוביץ בעל ה"הפלאה".
קולו
היסטוריה
בין רבני קולו במאה ה-19 בלט רבי מאיר אוירבך (1813- 1878), שנתמנה כרבה של קולו ב-1846. עלה לירושלים ב-1859 ושימש בה רב ראשי לעדה האשכנזית.
בין שתי מלחמות העולם חיו בקולו כ-6,000 יהודים – כמעט מחצית אוכלוסייתה. לפני מלחמת העולם עזבו את קולו כמה מאות יהודים, חלקם עלו לארץ ישראל.
אפרים זלמן מרגליות
עוגן בעצי משפחה רבניים
בספרו מעלות היוחסין, חקר ומצא קשרי משפחה לשושלות רבנים חשובים שחיו כעשרה דורות לפניו כמו הרב משה איסרליש (הרמ"א), וכן לבעלי התוספות מתחילת ימי הביניים, ובראשם רבנו תם נכדו של רש"י. לפי מסורת שהייתה למשפחתו של רבנו תם, הם מיוחסים עד דוד המלך, והספר מביא את השושלת המשוערת לפי מסורת זו של בית דוד. בספרו גם מצא קשרים עם שושלות רבניות שחיו קרוב לימיו, כמו קשרים עם צאצאי הרב נפתלי כ"ץ מחבר הספר 'סמיכת חכמים' (חי כמאה שנה קודם לרב מרגליות), שאף הוא היה בעל מסורת על היותו משושלת בית דוד.
קולו
יהודי קולו בתקופת השואה
הנאצים כבשו את קולו ב-18 בספטמבר 1939 וכבר למחרת הם רצחו כמה יהודים והחלו לגייס יהודים לעבודת כפייה ב-20 בספטמבר 1939 שרפו הגרמנים את בית הכנסת והטילו כופר על היהודים. באוקטובר 1939 הצטוו כל הגברים היהודים בני 14 ומעלה לעבוד בעבודת כפייה במפעלים של הגרמנים ואצל המשטרה הגרמנית. היהודים נצטוו בתחילה לשאת סרט צהוב על זרוע שמאל, ולאחר מכן – טלאי צהוב בצורת מגן דוד על החזה ועל הגב. נאסר עליהם לבוא במגע עם הנוצרים ולקנות בחנויותיהם ורוב כספם הוחרם.
אפרים זלמן מרגליות
עוגן בעצי משפחה רבניים
משפחת מרגליות הייתה משפחת רבנים ידועה, ומשפחות רבניות נטו לחפש קשרי נישואין ביניהן לבין עצמן, בייחוד אם נודע שיש להן "יחוס" לבית דוד. כך נוצרה קבוצה של "שושלות רבניות" המיוחסות לבית דוד, רבים מהם דרך קשרי נישואין עם צאצאי הרב מרגליות או קרובי משפחתו. משפחות אדמורים ורבנים מדפיסים ומציגים גם כיום ספרי יוחסין, ובהם רשימות עד הקשר למשפחת מרגליות, ומשם לפי העץ שבספר מעלות היוחסין, עד דוד המלך. בין משפחות אלו נמנים משפחת רוקח (שושלת אדמורי בלז), משפחת קוק בעקבות משפחת יפה, משפחת ברנדוויין (שושלות אדמורי סטרטין ופֶלשטין), בידרמן (שושלת אדמורי ללוב) ועוד.
חיבוריו
חיבוריו ההלכתיים מפורסמים ומצוטטים על ידי הפוסקים שבאו אחריו.
קולו
יהודי קולו בתקופת השואה
בנובמבר 1939 נרצחו בעיר יהודים אחדים, מאנשי האינטליגנציה ומהעשירים. הוקם יודנרט של 11 חברים, ובראשו עמד פנחס ברנר.
ב-10 בדצמבר 1939 רוכזו 1,139 יהודים, ולאחר שהוחזקו בבידוד יותר משבוע גורשו מהעיר לאיזביצה קויאווסקה שבגנרלגוברנמן. רכושם נמסר לגרמנים. רבים מהמגורשים לאיזביצה מתו מרעב וממחלות.
ב-2 באוקטובר 1940 גורשו 150 משפחות יהודיות מהעיר לגטאות כפריים שהוקמו בכפרים בוגאי ונוביני ברדובסקיה. מקצת המגורשים שולחו בנובמבר 1941 למחנה העבודה באינוברוצלב (Inowroclaw), והיתר שולחו בינואר 1942 למחנה ההשמדה חלמנו. בראשית דצמבר 1940 הוקם הגטו בקולו, והיציאה ממנו נאסרה. רבים מתו כתוצאה מכך ממחלות. בין 19 ל-21 ביוני 1941 שולחו כ-500 גברים מהגטו למחנות עבודה בסביבת פוזנן. באוגוסט 1941 שולחו כ-100 נשים יהודיות מהגטו למחנה עבודה בברסלאו.
בין 8 ל-11 בדצמבר 1941 ריכזו כוחות המשטרה הגרמניים, בפיקודם של גריין (Grein) ושטרק (Stark), את יהודי גטו קולו וגירשו אותם למחנה ההשמדה חלמנו, והיו הראשונים להגיע אליו. לאחר המלחמה שבו לקולו כמה עשרות יהודים, שניצלו ממחנות-הריכוז ומרוסיה. שהייתם במקום הייתה קצרה בגלל האווירה האנטישמית, והם יצאו עד מהרה לערים הגדולות בפולין.
לנטנה ססגונית
לַנְטָנָה סַסְגּוֹנִית (שם מדעי: Lantana camara) היא שיח ירוק עד ממשפחת הוורבניים שמוצאו במרכז ודרום אמריקה הטרופית. לארץ הובא כצמח נוי, כנראה באמצע המאה ה-20, אך הוא התפשט כפליט תרבות ונמצא כיום ברשימות צמחים פולשניים של המשרד להגנת הסביבה.
מאפיינים
לצמח עלים פשוטים מסורגים, בעלי שפה משוננת. הפריחה בתפרחת ססגונית, כשם המין, בגווני אדום-כתום-צהוב; פורח בארץ בחדשים אפריל עד אוקטובר. הפירות באשכול הדומה בצורתו לפירות הפטל, ירוקים בתחילה ושחורים בהבשלתם. הפירות הירוקים מכילים רעל בשם לנטנין אשר מתפרק בעת הבשלת הפרי.
הצמח מוכרז פולשני, בנוסף לארץ, גם באיים באוקיינוס השקט, אוסטרליה, ניו זילנד, סין, דרום-מזרח אסיה, מערב אפריקה, קניה, מדגסקר, איים באוקיינוס ההודי, הודו, דרום אפריקה, זמביה, זימבבווה וטורקיה.
חלקיק
בפיזיקה תאורטית חלקיק הוא מודל של גוף חומרי שמורכב מאטום, בעל מיקום ותנע מוגדרים, שלא ניתן לעוות את צורתו. מבחינה אינטואיטיבית, נוח לחשוב על החלקיק ככדור שיש או כדור ביליארד (בתיאום עם מודל הכדורים הקשיחים) זערורי בעל מקום ומהירות היכול להתנגש עם חלקיקים אחרים ולקיים אינטראקציות פיזיקליות.
חלקיק קלאסי
הכוונה ב"חלקיק" היא בעצם למודל תאורטי או קירוב אידיאלי שמבצעת המכניקה הניוטונית, שאמור לאפיין את התכונות הדינמיות של גוף חומרי קלאסי (כגון כדור ביליארד, כיסא או מכונית). החלקיק מתאר גוף קשיח שאי-אפשר לעוות את צורתו (למעוך אותו, למתוח אותו, לשבור אותו, ועוד). בדרך כלל נהוג גם לומר שלחלקיק אין דרגות חופש פנימיות (הוא לא מסתובב סביב עצמו) ואז קוראים לו "חלקיק נקודתי". במקרים רבים, דנים בגופים קשיחים שאינם נקודתיים, אך מאפיינים אותם באמצעות מרכז המסה שלהם, שאליו מתייחסים כאל "חלקיק נקודתי".
כאשר קוראים לגוף מסוים "חלקיק נקודתי" מניחים עליו בעצם את התכונות הבאות:
השבר בתמונת החלקיק הקלאסי
לקראת סוף המאה ה-19 החלה להתפשט בקרב הקהילה הפיזיקלית התורה האטומית - מודל הטוען שכל העולם מורכב מאטומים מסוגים שונים ובאמצעות הנחה זו מצליח להסביר תופעות פיזיקליות רבות. כל סוג של אטום מהווה אבן בניין של חומר שונה. בהתחלה, סברו הפיזיקאים שהאטומים האלה הם אכן חלקיקים נקודתיים. ברם, תגליות וניסויים שנערכו בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 הראו שהאטום הוא לא חלקיק יסודי נקודתי, קשיח ובלתי ניתן לחלוקה אלא יש לו מבנה פנימי וגודל סופי. תכונות של חלקיק נקודתי הושלכו כעת על חלקיקים יסודיים יותר דוגמת האלקטרון בעוד שלצרכים מעשיים, הפיזיקאים המשיכו להשתמש במודל של כדורים קטנים וצפידים עבור מולקולות חומר.
פיתוחה של מכניקת הקוונטים שם קץ לתפישה הקלאסית של החלקיק והפך אותה לגמרי על פיה. ניסויים כגון ניסוי שני הסדקים הראו שלחלקיק יש גם תכונות גליות ולכן מיקומו איננו מוגדר היטב במרחב. מעקרון אי-הוודאות נבע גם שהתנע שלו איננו מוגדר היטב. למעשה, לפי הפרשנות המקובלת, התנע והמיקום של חלקיק אינם מוגדרים כל עוד הם לא נמדדו ויכולים לקבל כל ערך שהוא לפני המדידה (כמובן, שיש ערכים סבירים ביותר וערכים שהסיכוי שיתקבלו זניחים). ברגע שחלקיק נמדד, הוא מקבל ערך מוגדר (עד כדי גודל שגיאה שנובעת ממגבלות המדידה ועקרון אי הוודאות). במכניקת הקוונטים, לכל חלקיק הוצמדה פונקציית גל המתארת אותו (פונקציה זו משתרעת על כל המרחב ולא נמצאת רק במקום אחד ויחיד כמו עבור חלקיק קלאסי) והאינטראקציה של החלקיקים נקבעת על ידי משוואת הגלים של שרדינגר.
במקביל, מקס פלאנק ואלברט איינשטיין הראו שניתן להתייחס אל קרינה, שנחשבה עד אז כגלית כאל אוסף של חלקיקים נקודתיים חסרי מסה הנושאים עימם מנות קצובות של אנרגיה (שתלויה בתדירות הגל שלהם). החלקיקים המפורסמים ביותר מסוג זה הם הפוטונים - חלקיקי האור.
המודל החלקיקי החדש
בעקבות תובנות אלה, החלו הפיזיקאים במחקר מתקדם לגבי התנהגויות של חלקיקים ותכונותיהם הקוונטיות. באמצעות מכשור מתקדם הם בחנו את מבנה האטום ואת ההתנהגות הקוונטית של חלקיקים כדוגמת הפרוטון והאלקטרון תחת אינטראקציות של אנרגיות גבוהות. חקירת תופעת הרדיואקטיביות והתפרקות של חלקיקים וגילוי של חלקיקי יסוד חדשים, הגביר את הצורך בתורה חדשה שתסביר את תכונותיהם של "החלקיקים היסודיים".
ההתפתחויות התאורטיות החשובות בתחום זה היו שכלול מכניקת הקוונטים ופיתוח משוואת שרדינגר היחסותית על ידי פול דיראק, היא משוואת דיראק. יחד עם עבודה חלוצית בתחום שנעשתה על ידי ריצ'רד פיינמן שפיתח את תורת השדות הקוונטית המבוססת על ההנחה שהכוחות בעצם נישאים על ידי חלקיקי כוח, פותח מודל המנסה להסביר את כל האינטראקציות היסודיות בטבע (למעט כבידה) ולסווג את כל חלקיקי היסוד. פיינמן פיתח את ה-QED (אלקטרודינמיקה קוונטית) שבה הוא ביצע קוונטיזציה לשדה החשמלי ותיאר את הכוח האלקטרומגנטי באמצעות חלקיקי כוח הנושאים אותו (חלקיקים אלה היו הפוטונים של האור). בעקבות הצלחה זו, פותחה גם ה-QCD(כרומודינמיקה קוונטית) המציגה טיפול דומה בכוח הגרעיני החזק. בהמשך פותח גם תיאור של הכוח הגרעיני החלש כחלק מהכוח האלקטרו-חלש.
גילויי מאות חלקיקים בניסויים, במדידות קרינת הרקע הקוסמית ובמאיצי חלקיקים חייב את הפיזיקאים להכניס סדר ב"גן החיות" ולנסות להסיק על מספר מצומצם של חלקיקי יסוד שמרכיבים את כל השאר. עבודה זו בוצעה על ידי הפיזיקאים יובל נאמן ומארי גל-מאן (האחרון קיבל עליה פרס נובל) והתבססה על שיקולים של סימטריה. מעבודה זו הם הסיקו על קיומם של הקווארקים - חלקיקי יסוד המרכיבים חלקיקים כבדים יותר דוגמת פרוטונים ונייטרונים. אך כאן לא נגמר החיפוש. התברר שישנם מספר סוגי קוורקים, ושהקוורקים לא יכולים להסביר את קיומם של חלקיקים הנקראים לפטונים כגון אלקטרונים, נייטרינו או מיואון. היום הפיזיקאים מאמינים שהקוורקים הם חלקיקים נקודתיים חסרי מבנה פנימי ולכן מהווים חלקיקי יסוד אמיתיים.
החלקיקים המהווים את אבני הבניין היסודיות של החומר (וכן החלקיקים המהווים את נושאי הכוח "בוזונים") נקראים חלקיקים אלמנטריים והם מתוארים ומסווגים במסגרת תאוריה הידועה בשם המודל הסטנדרטי. התחום העוסק בחקר חלקיקים אלו ותכונותיהם נקרא פיזיקת חלקיקים.
תורת המיתרים מבטלת לגמרי את ההנחה של חלקיקים נקודתיים בגלל כל הבעיות שהיא גורמת ומעדיפה להתייחס אליהן כאל מיתרים חד-ממדיים. קיימת תאוריה נוספת בפיתוח הקרויה תורת הממברנות, אשר גורסת שהמיתרים האמורים הם ממברנות (מעין קרומיות או "שמיכות" חומר) המצויות במגוון צורות ואופן רטיטתן קובע את מניפסטצית החומר. תאוריה זו התפתחה מתוך תורת העל-מיתר, אך חלוקה עימה במספר הממדים הקיימים ומאששת את קיומם של אינסוף יקומים. לתורה זו הייתה הצלחה מסוימת בתיאור מצב הסינגולריות (תמונת היקום לפני קיום חוקי הפיזיקה) שלתורות אחרות לא הייתה. תאוריה זו עדיין נמצאת בפיתוח ומחקר, וכרגע אין דרך לאשש אותה ניסיונית עקב מגבלות ותקלות טכניות באמצעי הניסוי שיש למדענים.
חינה (פירושונים)
{{פירושונים|* חינה – שיח נשיר
אריק שיבק
אריק שיבק (נולד ב-10 בספטמבר 1956) הוא מאמן כדורסל ישראלי המאמן את נבחרת הולנד בכדורסל.
שיבק אימן קבוצות רבות, בהן את נבחרת ישראל בכדורסל למשך 4 שנים, על פני יותר מ-30 שנות קריירה. הוא הוביל את קבוצת מכבי ראשון לציון לזכייה ראשונה בתולדותיה באליפות ליגת העל בכדורסל, זכה שלוש פעמים באליפות הליגה ההולנדית עם דימון אסטרונאוטס אמסטרדם ופעמיים בגביע הבלגי עם אנטוורפ ג'יינטס ובלפיוס מונס-אנו.
ביוגרפיה
שיבק עבד כמורה למיקרו-מחשבים ואלקטרוניקה בבית הספר עמל חדרה. את קריירת האימון החל ב-1983 במכבי נתניה מהליגה השנייה, אותה אימן במשך שתי עונות. בשנים הבאות אימן את מכבי חדרה, ב-1987 שימש כעוזרו של פיני גרשון במכבי חיפה, עבד כמאמן בהפועל גן שמואל ואליצור רמלה. ב-1990 עבר לאמן את הפועל אילת מהליגה השנייה, העפיל עמה לליגה הראשונה בה אימן אותה שנתיים נוספות. ב-1994 אימן את הפועל גליל עליון אך לאחר 11 משחקים הוחלף על ידי דייוויד בלאט. עונה לאחר מכן שימש כמאמן משנה של רלף קליין בהפועל חולון. בעונת 1996/1997 החל לאמן את מכבי רעננה מהליגה השנייה, העפיל עמה בסיום העונה לליגה הראשונה ובשתי העונות הבאות הצעיד אותה למקום השני. בשתי עונות אלו נבחר על ידי העיתון מעריב למאמן העונה. לאחר שאימן את בני הרצליה ועירוני רמת גן, עימה הגיע לרבע גמר גביע קוראץ', חזר ב-2001 לליגה השנייה והוביל את הפועל תל אביב לליגת העל. במהלך העונה שלאחר מכן הוחלף במחזור ה-16 על ידי ארז אדלשטיין.
שיבק עבר לאמן קבוצות מחוץ לישראל: בעונת 2003/2004 הוביל את קבוצת דימון אסטרונאוטס אמסטרדם מליגת העל ההולנדית למקום הראשון בעונה הסדירה, לזכייה בגביע ונבחר למאמן השנה בהולנד. בעונה הבאה זכה עם אמסטרדם באליפות. בשנים 2005 עד 2007 אימן את אנטוורפ ג'יינטס מליגת העל הבלגית וזכה עמה פעם אחת בגביע. לקראת עונת 2007/2008 חזר לאמסטרדם וזכה עמה פעמיים נוספות באליפות, בעונת 2008/2009 העפיל עם אמסטרדם עד לרבע גמר היורוצ'לנג'. באוקטובר 2009 מונה למאמן קבוצת מונס הבלגית. באפריל 2011 הוביל את הקבוצה לזכייה בגביע הבלגי. לאחר שלוש עונות סיים את תפקידו בקבוצה. הוא שימש מנהל מקצועי במכבי בת-ים מהליגה הארצית בכדורסל. בפברואר 2015 מונה למאמן הפועל אילת במקומו של דן שמיר. הוא הוליך את אילת לגמר הפלייאוף לאחר ניצחון על מכבי תל אביב בסדרת חצי הגמר. בנובמבר 2015 התפטר מתפקידו. ב-17 באפריל 2016 מונה שיבק למאמן הראשי של מכבי ראשון לציון והוביל אותה לזכייה ראשונה בתולדותיה באליפות ליגת העל. ב-26 בפברואר 2017 פוטר מתפקידו כמאמן מכבי ראשון לציון. ב-16 במאי 2017 מונה שיבק לתפקיד מאמן מכבי תל אביב עד לסיום העונה במקומו של איינארס בגאצקיס, שפוטר לקראת סיום העונה בליגת העל. שיבק אימן את הקבוצה במשך ארבעה משחקים בלבד שבמהלכם הודחה מכבי תל אביב בחצי הגמר והפסידה את תואר האליפות. בראיון שנערך עם בעלי הקבוצה, חשף דייוויד פדרמן כי שיבק אימן את הקבוצה בהתנדבות וללא שכר, דבר שגרר גל ביקורות על המאמן ועל הנהלת המועדון.
ב-20 בדצמבר 2017 חתם שיבק בבני הרצליה עד לסיום העונה. בהדרכתו סיימה הקבוצה את עונת 2017/18 במקום העשירי. בקיץ 2018 הוחלף שיבק על ידי המאמן הסלובני גספר פוטוצ'ניק.פוטוצ'ניק הוחלף במהלך העונה על ידי עופר ברקוביץ שסיים את תפקידו בקבוצה לאחר שני משחקים בלבד. בסוף ינואר 2019 מונה שיבק שוב למאמנה הראשי של בני הרצליה. בתום העונה לא הצליח למנוע את ירידתה לליגה השנייה ועזב את הקבוצה.
ב-14 בינואר 2020 חתם באלבה פהרוואר מליגת העל ההונגרית עד לתום העונה. הוא עזב לאחר מספר שבועות עקב ביטול הליגה בעקבות התפרצות מגפת הקורונה. בספטמבר 2020 מונה למנהל המקצועי של נבחרות הולנד הצעירות. במאי 2023 מונה שיבק למאמן נבחרת הולנד בכדורסל.
באיגוד הכדורסל ונבחרות ישראל
שיבק מילא מספר תפקידים בכירים באיגוד הכדורסל: הוא שימש מאמן נבחרת ישראל בכדורסל נשים, מאמן נבחרת העתודה עמה זכה במדליית הכסף באליפות אירופה ב-2004 והגיע למקום העשירי באליפות העולם ב-2005, בשנים 2006–2008 כיהן כעוזר מאמן נבחרת הגברים של ישראל וב-21 בדצמבר 2009 אושר מינויו למאמן הנבחרת. הוא העפיל עם הנבחרת לאליפות אירופה בכדורסל 2011 בה סיימה במקומות 13–16. ב-2012 חודש חוזהו לאימון נבחרת ישראל ונוסף על כך, מונה למנהל האגף המקצועי באיגוד הכדורסל. הוא שימש בתפקיד עד אחרי אליפות אירופה בכדורסל 2013 בה סיימה ישראל במקומות 21–24.
ארצות השפלה הדרומיות
ארצות השפלה הדרומיות (בהולנדית: Zuidelijke Nederlanden; בספרדית: Países Bajos del Sur; בצרפתית: Pays-Bas du sud) היו החלק הדרומי של אזור ארצות השפלה, שהיה תחילה בשלטון ספרד ("ארצות השפלה הספרדיות", 1579–1713), אחר כך בשלטון אוסטריה ("ארצות השפלה האוסטריות", בגרמנית Österreichische Niederlande, בשנים 1713–1794) ולבסוף בשלטון צרפת (1794–1815). ארצות השפלה הדרומיות כללו את רוב שטחן של בלגיה המודרנית (למעט בישופות לייז', שהייתה אזור אוטונומי בקיסרות הרומית הקדושה) ושל לוקסמבורג (כולל מחוז לוקסמבורג בבלגיה המודרנית); כמו כן, לתקופה קצרה כללו ארצות השפלה הספרדיות גם את הולנד של ימינו, ועד 1678 נכלל בהן רוב שטחו של חבל נור-פה דה קאלה, הנמצא כיום בצפון צרפת.
ארצות השפלה הספרדיות
בשטח זה נכללו השטחים הבאים:
עיר הבירה הייתה בריסל שבדוכסות בראבנט.
בתחילת המאה ה-17 התקיימה חצר משגשגת בבריסל, שם שלטו אחותו של המלך פליפה השלישי, הארכידוכסית איזבלה, ובעלה הארכידוכס אלברט מאוסטריה, שנודעו פשוט בשם "הארכידוכסים". בין האמנים שפעלו בחצר הארכידוכסים היה גם פטר פאול רובנס, שמילא גם תפקידים דיפלומטיים חשובים. בשלטון הארכידוכסים נהנו ארצות השפלה הספרדיות מעצמאות-בפועל מספרד, אף כי תמיד נשארו בתחום ההשפעה שלה; עם מותו של אלברט ב-1621 הם חזרו לשליטתה הרשמית של ספרד, אם כי איזבלה - שלא היו לה ילדים - נשארה בתפקיד המושלת עד מותה ב-1633.
המלחמות הכושלות שנועדו להשיב את המחוזות הצפוניים ה"כופרים" לשלטון ספרד גרמו לכך ששטחים נרחבים (שעדיין היו אז קתוליים) אבדו ונכבשו על ידי הרפובליקה ההולנדית, שם ניתן להם מעמד נחות והן נקראו "ארצות הגנרליוּת" (משום שנשלטו ישירות על ידי המועצה הכללית - Statengeneraal - מבלי שהיה להן ייצוג בה): "פלנדריה של זלנד" (Zeeuws-Vlaanderen, החלק של זלנד מדרום לסכלדה), חלקה הצפוני של בראבנט (כיום מחוז צפון בראבנט בהולנד) ומאסטריכט (כיום במחוז לימבורג של הולנד), שעד אז נשלטה במשותף על ידי בישופות לייז' ודוכסי בראבנט. סיפוחים אלה קיבלו מעמד חוקי בחוזה שלום וסטפליה.
במלחמות בין צרפת לספרד במאה ה-17 איבדו הספרדים שוב ושוב שטחים מארצות השפלה הדרומיות. הצרפתים סיפחו את ארטואה ואת קמברה באמצעות הסכם הפירנאים ב-1659, והאנגלים כבשו את דנקרק. בהסכם אאכן והסכמי ניימכן זכו הצרפתים בטריטוריה נוספת: רובה של "פלנדריה הוולונית" (באזור העיר ליל) וחלק גדול של דוכסות אינו, כולל העיר ואלנסיין. בשנים הבאות, ובעקבות כמה מלחמות מקומיות נוספות, סיפחה צרפת כמה שטחים קטנים נוספים, והגבול בינה לבין ארצות השפלה (ואחרי כן בלגיה) נשאר ללא שינוי עד ימינו.
ארצות השפלה האוסטריות
במסגרת חוזה אוטרכט (1713), שסיים את מלחמת הירושה הספרדית, עברו ארצות השפלה הספרדיות לידי אוסטריה, ונקראו בשם ארצות השפלה האוסטריות. אך האוסטרים עצמם גילו עניין מועט בלבד באזור, למעט ניסיון קצר-ימים מצד קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה להתחרות בסחר הבריטי וההולנדי (באמצעות חברת אוסטנדה), והמבצרים שנבנו לאורך הגבול אוישו בחיילים הולנדים, כפי שנקבע בהסכם. הסיבה העיקרית שהאזור ניתן לאוסטריה מלכתחילה הייתה כדי למנוע שליטה צרפתית בו, בעקבות התעקשותם של הבריטים וההולנדים.
לקראת סוף המאה ה-18 הייתה מדיניותה המוצהרת של אוסטריה להחליף את ארצות השפלה האוסטריות בבוואריה, הגובלת בנחלות בית האבסבורג בגרמניה. ב-1788 מרדו ארצות השפלה כתוצאה מהמדיניות הריכוזית של יוזף השני, שניסה לערוך רפורמה מקיפה במשטר ברוח האבסולוטיזם הנאור. המרידה הביאה להקמתה קצרת-המועד של המדינות הבלגיות המאוחדות (ינואר 1790); בסוף אותה שנה חזר אחיו ויורשו של יוזף, לאופולד השני, והחזיר את ארצות השפלה המורדות לשלטון אוסטרי.
סיפוח לצרפת
אחרי המהפכה הצרפתית פלשו הצרפתים לאזור כולו (כולל שטחים שמעולם לא היו תחת שלטון האבסבורג, כמו בישופות לייז'), ובכך בא קיצן של ארצות השפלה ההאבסבורגיות, בין אם אוסטריות או ספרדיות. הכיבוש הצרפתי היה הזרז להתבססות התנועה הלאומית הפלמית, שהתנגדה לשלטון צרפת. ארצות השפלה לשעבר הפכו לחלק אינטגרלי מצרפת, שחילקה אותן מחדש לתשעה חבלים. אוסטריה אישרה את אובדן ארצות השפלה בהסכם קאמפו פורמיו, ב-1797.
אחרי תבוסת נפוליון ב-1815, האזור ניתן לממלכה המאוחדת של ארצות השפלה, אבל כעבור 15 שנה בלבד התחוללה המהפכה הבלגית - החלק הדרומי של הממלכה המאוחדת (שהיה בעבר "ארצות השפלה הדרומיות") התקומם כנגד השלטון ההולנדי והכריז על עצמאותו כבלגיה.
יאליצה אפאריסיו
יאליצה אפאריסיו מרטינס (בספרדית: [ɟaˈlitsa apaˈɾisjo maɾˈtines] (נולדה ב-11 בדצמבר 1993) היא שחקנית מקסיקנית שעשתה את הופעת הבכורה שלה בסרט הדרמה משנת 2018 רומא של אלפונסו קוארון, שבו שיחקה בתפקיד ראשי את הדמות "קליאו", ובזכות תפקידה זה, הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
ביוגרפיה וקריירה
אפאריסיו היא השחקנית הראשונה ממוצא העמים הילידים ביבשת אמריקה והמקסיקנית השנייה שמקבלת מועמדות לפרס האוסקר בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר. סלמה האייק הייתה האישה הראשונה ממוצא מקסיקני שהייתה מועמדת בקטגוריה זו על תפקידה בשנת 2002 בסרט פרידה. שלוש נשים אחרות ממוצא מקסיקני היו מועמדות בעבר לפרס האוסקר בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר: קייטי ג'וראדו הייתה מועמדת בשנת 1954 על משחקה בסרט Broken Lance ; אדריאנה בראסה הייתה מועמדת לפרס בשנת 2006 על משחקה בסרט הדרמה בבל ומרינה דה טאווירה בשנת 2018 עבור רומא. כמו כן, היא זכתה למועמדות באותה קטגוריה מטעם איגוד מבקרי הקולנוע של שיקגו פרסי הבחירה של המבקרים פרסי הקולנוע ההוליוודי פרסי גותאם, מעגל מבקרי הסרטים של סן פרנסיסקו, פרס סטלייט וחוג מבקרי הקולנוע וכן הכרה מהמגזינים טיים והניו יורק טיימס.
פילמוגרפיה
אפאריסיו משחקת את קליאו, שדמותה מבוססת על אישיותה של מנהלת משק הבית של המשפחה אשר גידלה את יוצר הסרט, אלפונסו קוארון.
שישיית ברמינגהאם
שישיית ברמינגהאם הוא הכינוי שניתן לשישה אירים – יו קלהאן, פטריק היל, גררד הנטר, ריצ'רד מקילקני, ויליאם פוור וג'ון ווקר – שהורשעו בשנת 1975 בפיצוץ בפאבים בברמינגהאם שבבריטניה ב-1974, שבו נהרגו 21 איש מפצצות שהטמין ה-IRA. השישה נידונו למאסר עולם, בעקבות הודאות שווא שלהם. ההרשעה בוטלה ב-14 במרץ 1991, ולכל אחד מהשישה נפסקו פיצויים בסכום של 840 אלף עד 1.2 מיליון לירות שטרלינג.
התרחש ב-21 בנובמבר 1974 בשעות הערב: בשני פאבים בברמינגהאם הוטמנו מטעני חבלה, שהתפוצצותם גרמה ל-21 הרוגים ו-182 פצועים.
מעצר חשודים
בעקבות הפיגוע נאסרו שישה אירים - יו קלהאן, פטריק היל, ג'ררד הנטר, ריצ'רד מקילקני, ויליאם פאוור וג'ון ווקר. חמישה מהם נולדו בבלפסט ואחד (ווקר) נולד בדרי. כל השישה התגוררו בברמינגהאם מאז שנות ה-60 של המאה ה-20. השישה (פרט לקלהאן) יצאו מברמינגהאם לבלפסט זמן קצר לפני הפיצוץ, כדי להשתתף בהלוויות של ג'יימס מקדייד, חבר ה-IRA שהכירו. מקדייד נהרג בתאונה, כאשר ניסה להטמין מטען חבלה בתא טלפון בקובנטרי.
בעת שהייתם במעצר נמנעו מהם מזון ושינה, הם נחקרו במשך 12 שעות ברציפות ועברו עינויים.
פאוור, קלהאן, ווקר ומקילקני הודו בחקירתם באשמות שיוחסו להם.
המשפט
חבר המושבעים מצא את ששת הנאשמים אשמים ברצח. ב-15 באוגוסט 1975 נגזר דינו של כל אחד מהם ל-21 מאסרי עולם.
תביעות פליליות נגד סוהרים ותביעה אזרחית נגד המשטרה
ב-28 בנובמבר 1974 הופיעו השישה בבית המשפט, לאחר שנעצרו עד תום ההליכים. כולם היו חבולים וניכר שסבלו מיחס גרוע. בעקבות זאת 14 סוהרים הואשמו בתקיפה ביוני 1975, אך כולם זוכו במשפטם.
ב-1977 הגישו השישה תביעה לפיצויים נגד, אך תביעתם נדחתה בנימוק של השתק.