cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mona Lisa (שיר של נט קינג קול)
הגרסה של נט קינג קול
הגרסה של נט קינג קול מתוך פסקול הסרט שהתה במשך חמישה שבועות במקום הראשון במצעד הסינגלים של בילבורד בשנת 1950. ב-1992 נכלל השיר בביצוע קול בהיכל התהילה של גראמי. קול תיאר את השיר כאחד האהובים עליו מבין ההקלטות שלו.
גרסאות כיסוי
מצעד המכירות של הבילבורד לשנת 1950 הראה מכירות רבות לגרסאותיהם של דניס דיי, ויקטור יאנג (בביצוע דון צ'רי), ארט לונד, ראלף פלנגן (ביצוע של הארי פריים), צ'ארלי ספיבק והארי ג'יימס (ביצוע של דיק ויליאמס). הגרסאות שהיו ללהיטים היו של מון מוליקן (מקום 4 במצעד הקאנטרי), וג'ימי וייקלי (מקום 10 במצעד הקאנטרי).
חוק המאבק בתופעת השכרות
הוראות החוק
השר לביטחון הפנים ממונה על ביצוע הוראות חוק זה.
בתיקון עקיף ל לחוק העונשין, נוספו לסעיף זה שתי עבירות:
Mona Lisa (שיר של נט קינג קול)
גרסאות כיסוי
אמנים שונים ביצעו גרסאות כיסוי של השיר בהם ג'ים ריבס, אלביס פרסלי (1959), וילי נלסון (1981), שייקין סטיבנס (1981), Me First and the Gimme Gimmes, האחים נוויל (1981), ובתו של נט קינג קול נטלי קול (1992). הזמר ישראל קמקוויוואולה הקליט גרסת כיסוי של השיר עבור אלבומו "Alone in IZ World". בינג קרוסבי הקליט את השיר לאלבומו "Songs I Wish I Had Sung the First Time Around" משנת 1956. הארי קוניק ג'וניור כלל את השיר באלבום "Your Songs" משנת 2009.
חוק המאבק בתופעת השכרות
מטרת החוק
דברי ההסבר להצעת החוק מציגים את מטרתו:
היסטוריה חקיקתית
הצעת החוק הוגשה מטעם הממשלה לכנסת השמונה עשרה. החוק אושר בכנסת ב-17 במרץ 2010 ונכנס לתוקף ב-7 באפריל 2010. החוק (למעט התיקון לחוק העונשין) נחקק כהוראת שעה שתוקפה שלוש שנים מיום תחילתו.
Mona Lisa (שיר של נט קינג קול)
גרסאות כיסוי
ב-1964 הוציא אנדי ויליאמס גרסה משלו לשיר עבור אלבומו "The Academy Award-Winning "Call Me Irresponsible" and Other Hit Songs from the Movies". ב-1994 הקליטה את השיר אלכסיה ואסיליו לאלבום הופעה חיה.
פיל אוקס, הידוע משירי המחאה שלו בשנות השישים של המאה העשרים, ביצע את השיר ב-1970 בהופעה בקרנגי הול. ב-1974 יצא השיר באלבום ההופעה "Gunfight at Carnegie Hall".
חוק המאבק בתופעת השכרות
היסטוריה חקיקתית
בתיקון שאושר בכנסת ב-29 באפריל 2013 הפך החוק מהוראת שעה לחקיקה קבועה.
קרויצר
קרויצר (בגרמנית: Kreutzer) הוא שם משפחה. {{פירושונים|
אישים:
ראו גם
}}
יפתח קרזנר
יפתח קרזנר (נולד ב-6 באוגוסט 1985), הידוע בשם הבמה יפתי, הוא זמר-יוצר, פזמונאי, מלחין, מנחה טלוויזיה, סופר ואיש עסקים ישראלי.
השנים המוקדמות
קרזנר השתתף מספר פעמים בתור מותח בתוכנית "פיספוסים", וכן כמרואיין בתוכנית "המעגל" של דן שילון בהזדמנויות שונות (1995), שם הקריא משיריו ושטח את משנתו הפוליטית. הנחה מגזין לנוער בערוץ הראשון בשם "חדש בעיניים", וכן פינת תרבות בתוכנית הבוקר של גבי גזית. הוא כיכב בסרט הישראלי "ב-72 לא הייתה מלחמה" ובסרטו של אריק איינשטיין "כמו גדולים 2", ובין השאר הוביל קמפיין התרמה לאגודת ניצן.
הקריירה הבוגרת
בשנת 2006 פרצה מלחמת לבנון השנייה, ובה נהרג חברו הטייס. לזכרו כתב והלחין קרזנר את הבלדה "מיליון כוכבים", שאותה שרה אחותו של תם, עמית פרקש. השיר זכה להשמעות רבות בתחנות הרדיו השונות ובשנים שלאחר מכן הושר מעל במות רשמיות רבות, בהן פתיחת טקס יום העצמאות בהר הרצל בשנת 2012.
קרזנר הוציא אלבום בכורה בשם "הנה זה מתחיל" ב-2007. מתוך האלבום יצאו הסינגלים "הלילה יעבור", "נגמר בחזרה" ו - "בוא לים". השיר "הלילה יעבור" דורג במצעד השנתי של גלגלצ וזכה להצלחה מסחרית גדולה. באלבום התארחו אולג גזמנוב בשיר "חלומות צבעוניים", אניה בוקשטיין בשיר "אני לא יודעת" ושרונה פיק בשיר "רק אני".
בשנת 2008, בהיותו מנחה בערוץ הילדים, כתב שיר לדון לני גבאי בשם "אין לי אותה". במרץ 2008 הצטרף לתוכנית "ערב טוב עם גיא פינס" בתור כתב לענייני מוזיקה.
החל משנת 2010 התמקד ביצירת אלבומו השני, שממנו יצאו הסינגלים "לא קל לאהוב אותך" ו-"הלב נשבר". באותה השנה יצר גרסת כיסוי ללהיט "Alors on danse" של הזמר הבלגי סטרומאה בשם "על אורנה דץ", תחת שם הבמה "שליפתי" (הלחם של המילה "של" עם שם הבמה שלו). הקליפ עלה ברשת האינטרנט ונרשמו בו מאות אלפי צפיות תוך זמן קצר. השיר אף זכה לתגובה אוהדת מאורנה דץ עצמה.
בינואר 2012, הוציא שיר בשם "לומד לוותר", אותו הקדיש לחברתו לשעבר דון לני גבאי, ובמרץ כתב והלחין לאביהו שבת את השיר "עכשיו את יודעת".
ביולי 2014, במהלך מבצע "צוק איתן", הוציא לאור את השיר "אצלנו בגן" שכתב והלחין לזמרת שי לי עטרי.
באפריל 2019, כתב והלחין ללהקת אתניX את השיר "הלב שלנו כאן".
בנומבר 2022, הוציא לאור את ספרו הראשון. ספר ילדים בשם "כלבה בשם קים". הספר מלמד על אימוץ כלבים והחשיבות שבטיפול בחיית מחמד. הספר יצא בשיתוף פעולה עם עמותת "אס או אס חיות" כאשר מכל קניה מועברת תרומה לאגודה.
באפריל 2023 השתתף יחד עם אישתו כרמל בשעשועון "אל תפיל את המיליון" בערוץ רשת 13. קרזנר ואישתו הגיעו יחד אל השאלה השמינית ולמרות שטעו בה והפסידו את הכסף החליטו לתרום מכיסם 18,000 ש"ח לעמותת "אס או אס חיות" איתה הם משתפים פעולה.
לימודים ואקדמיה
בפברואר 2014, סיים לימודי משפטים במכללת שערי משפט בהצטיינות.
בשנת 2015 הוענק לו תואר מוסמך בממשל עם התמחות בשיווק פוליטי. בוגר תוכנית המצטיינים להכשרת מנהיגות מטעם בית הספר על שם לינדון ביינס ג'ונסון שבאוניברסיטת טקסס באוסטין.
יזמות
במאי 2015 ייסד ביחד עם שותפו שגב שילטון את חברת "Kissterra", העוסקת בפיתוח טכנולוגיות ואלגוריתמים לשיווק והפצה עבור חברות ביטוח בארצות הברית.
בשנת 2021 השלימה החברה סבב גיוס ראשוני על סך 76 מיליון דולר בהובלת מנורה מבטחים ובהשתתפות בנק הפועלים.
באוקטובר 2021 הציג קרזנר בכנס של חברת ארנסט אנד יאנג שם דיבר בפאנל על החברות הישראליות שהופכות ליוניקורן.
בפברואר 2023 ירד קרזנר מניהול פעיל של חברת "קיסתרה" כאשר החברה מינתה כמנכ"ל את אודי זיו . יפתי ממשיך לכהן כדירקטור בחברה.
חיים אישיים
בינואר 2013, לאחר שנבצר ממנו לשרת בצעירותו בשל סיבות רפואיות, התגייס לצה"ל.
בשנת 2019 התחתן עם כרמל קרזנר (מזון). בשנת 2021 נולד בנם הבכור.
יפתי הוא בנו של איש העסקים עופר קרזנר, המשמש כקונסול הכבוד של אוקראינה בישראל.
פסגת מוריל
פסגת מוריל (באנגלית: Morrill Peak) היא פסגה בהרי דסקו בקצה הדרום מזרחי של האי רוטשילד, שבאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 550 מטרים מעל פני הים, והיא ההר ה-5,023 בגובהו באנטארקטיקה.
הפסגה ממוקמת 4 קילומטרים מערבית - צפונית-מערבית מפסגת תומה.
מקור השם
שמה של הפסגה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הפסגה נקראת על שמו של קפטן פיטר א. מוריל (Peter A. Morrill), שהיה קצין המבצעים באונייה שוברת הקרח של משמר החופים של ארצות הברית USCGC Westwind, במהלך מבצע דיפ פריז, בשנים 1967 ו-1968.
זר פרחים
זר פרחים הוא מקבץ פרחים המאוגדים בצורה דקורטיבית תוך התחשבות בסוג הפרחים ובצבעם. קיימים עיצובים רבים ושונים לזרי פרחים הנשזרים בטכניקות שונות ובהתאמה לסוג האירוע. כמו כן, בכל סוג של עיצוב ישולבו סוגי פרחים שונים.
סגדה
סגדה (געז: ሰገዴ, גם: צגדה, צגדי, תגדה, תגדי וכו') הוא שמו של מחוז היסטורי בצפון אתיופיה, ממערב לסימן.
במסורת האתיופית סגדה נזכר כאזור שהוא חלק משטחי גדעון. במאה ה-14 נזכר האזור כמקום שבו פרץ מרד יהודי כנגד הקיסר עמדה ציון הראשון. במאה ה-15 נזכר כמקום שיהודים היגרו אליו לאחר שהקיסר יסחק הביס את יהודי וגרה. במרוצת המאה ה-16 החלו צבאות האימפריה האתיופית לספח את האזור ובמאה ה-17 היה לאזור שהעלה מס בזהב.
ביתא ישראל שחיו באזור לצד אלו שבוולקאית כונו "פוגרה", ככל הנראה על שמו של מחוז פוגרה. משערים שחלק מהיהודים היגרו לאזור ממחוז פוגרה ולכן כונו כך. במאה ה-19 ביקר יוסף הלוי את היהודים בסגדה.
כיום שטח המחוז מחולק בין שתי נפות כאשר חלקו הדרומי נכלל בנפת סגדה שבמחוז צפון גונדר שבמדינת אמהרה וחלקו הצפוני בנפת סגדה שבמחוז צפון מערב תיגראי שבמדינת תיגראי.
קארוי קרפטי
קארוי קרפטי (במקור קלנר, בהונגרית: Kárpáti Károly;  2 ביולי 1906 – 23 בספטמבר 1996) היה ספורטאי יהודי-הונגרי. אלוף אולימפי (ברלין 1936, פעמיים אלוף אירופה (1930 ו-1935) ו-7 פעמים אלוף הונגריה בהיאבקות, מאמן ומחנך. בגלל היותו יהודי ניצחונו אז את המועמד הגרמני, וולפגנג ארל, במשחקים שאורגנו על ידי המשטר הנאציונל-סוציאליסטי הגזעני בגרמניה קיבל משמעות מיוחדת.
פעילותו בספורט התחרותי
קארוי קרפטי הצטיין בנעוריו בהיאבקות - במשקל קל ונוצה - בשני מקצועות - רומית-יוונית וחופשית גם יחד והיה למעשה המתאבק שביסס את תחום ההיאבקות החופשית בהונגריה. בין השנים 1927–1936 היה 19 פעמים חבר בנבחרת ההונגרית להיאבקות לאחר שכבר בשנת 1925, בגיל 19, היה לאלוף הונגריה בתחרות הלאומית לנוער. בשנים 1925–1926 היה חבר במועדון הספורט DTE מדברצן ואחר כך, בשנים 1926–1936, במועדון UTE (Ujpesti Torna Egylet) באויפשט.
אליפויות אירופה
בשנים 1930 ו-1935 זכה במדליית זהב באליפויות אירופה, בשנת 1927 זכה במדליית כסף ובשנים 1930 ו-1934 זכה במדליות ארד באליפויות אירופה.
המשחקים האולימפיים
באולימפיאדת אמסטרדם (1928) סיים במקום רביעי את התחרות בהיאבקות יוונית-רומית במשקל נוצה. באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) זכה במדליית זהב בהיאבקות חופשי במשקל קל (עד 66 ק"ג) ובאולימפיאדת ברלין (1936) זכה במדליית זהב בהיאבקות חופשית, במשקל קל לאחר שניצח את האלוף הגרמני וולפגנג ארל. לאחר המשחקים עזב את הספורט התחרותי ונמנה עם סגל המורים של הגימנסיה הריאלית היהודית בעיר דברצן.
בשנת 1937 עבר את הבחינות לתעודת הוראה בבית הספר הגבוה לחנוך גופני FT בבודפשט (כיום האוניברסיטה ע"ש איגנץ זמלווייס לחינוך גופני).
אחרי המלחמה
במשך שנים רבות היה מאמן של מתאבקים הונגרים, לרבות מאמן אולימפי. בין תלמידיו היו האלופים האולימפיים בהיאבקות יוונית-רומית אימרה הודוש ומיקלוש סילוואשי. משנת 1945 ועד מותו היה חבר בוועד האולימפי ההונגרי.
ב-1953 הקים מחלקת היאבקות במסגרת המועדון "הונווד בודפשט" וכמאמן ליווה את המשלחת ההונגרית לאולימפיאדת הלסינקי. אימן במסגרת מועדון הונבד עד 1967.
משנת 1954 קיבל מינוי כשופט בינלאומי בתחרויות היאבקות. כתב שישה ספרים על ספורט ההיאבקות.
נפטר בבודפשט ב-23 בספטמבר 1996, בגיל 90, חמש שנים אחרי מות אשתו, ונקבר לידה בבית העלמין היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
צורבים
צורבים או צורבנים (שם מדעי: Cnidaria) היא מערכה של בעלי חיים. במערכה זו כלולים כ-10,000 מינים של בעלי חיים פשוטים יחסית (בעלות שתי שכבות נבט בלבד) המצויים בסביבות מימיות בלבד, בעיקר בים. שמם המדעי של הצורבניים, Cnidaria, מקורו במילה קנידוציט (cnidocyte) – תאים מיוחדים שנושאים אברוני עקיצה. במערכה זו נכללים בין היתר אלמוגים, שושנות ים, מדוזות סוכך, נוצתאים וצרעות ים. בעבר זכתה הקבוצה לשמות "Coelenterata" ו-"Coelentera", אך מכיוון ששמות אלו כללו את המסרקניות, הם נזנחו. כל העיכול של הצורבניים עשוי חלל עיכול אחד.
המיון המדעי של הצורבים
הערה
תומאס דה חנט
תומאס דה חנט (בצרפתית: Thomas De Gendt, נולד ב-6 בנובמבר 1986, סנט ניקלאס, פלנדריה) הוא רוכב אופניים בלגי הרוכב בקבוצת Lotto-Dstny. דה חנט סיים שלישי בג'ירו ד'איטליה 2012 והוא מלך ההרים מוואלטה אספניה 2018. הוא ניצח שני קטעים בטור דה פראנס (2016, 2019) קטע בוואלטה אספנייה (2018), וקטע בג'ירו ד'איטליה (2012).
2011-2013 (ואקנסוליל)
ב-2011 חתם דה חנט על חוזה בקבוצת וורלד טור עם קבוצת ואקאנסוליל די.סי.אמ ההולנדית. בתחילת מרץ, השיג את הישגו הגדול הראשון בקריירה שלו, כאשר ניצח בשלב הראשון של מרוץ הפריז-ניס. מאוחר יותר בעונה הוא גם נבחר לסגל קבוצתו לטור דה פראנס, מה שהפך לגראנד טור הראשון בקריירה שלו. התוצאה הטובה ביותר שלו הייתה המקום ה-3 שלו בקטע ה-20. (במקור, אלברטו קונטאדור סיים שלישי אך תוצאה זו הייתה חלק מתוצאותיו שנשללו ממנו).
ב-2012 סיים שני בתחילת העונה בטור דאון אנדר בדירוג המטפסים. הוא ניצח את הקטע ה7 של פריז-ניס בפער של יותר מ6 דקות מריין טראמיי האסטוני שהגיע במקום השני. במאי, רכב את הגרנד טור השני בקריירה שלו כאשר נבחר לסגל קבוצתו בג'ירו ד'איטליה, הוא ניצח את קטע 19 ובקטע ה-20 שהיה נגד שעון והיה גם הקטע האחרון במרוץ, סיים חמישי ועלה על חשבונו של מיקלה סקרפוני למקום השלישי הכללי. ב-2013 דה חנט לא הצליח להתבלט, כאשר מלבד הניצחון שלו בקטע ה-7 של וולטה אה קטלוניה והמקום ה-3 שלו בקטע ה-11 של טור דה פראנס לא רשם הישגים בולטים.
2014 (אומגה פארמה קוויק סטפ)
בשנת 2014 חתם דה חנט בקבוצת אומגה פארמה קוויק סטפ הבלגית, הוא נבחר לסגל הקבוצה לג'ירו ד'איטליה 2014. וסיים שישי בקטע ה-18 ורביעי בקטע ה-17, מלבד זה, לא רשם עוד תוצאות בולטות.
2015
בשנת 2015 עבר דה חנט מקבוצה בלגית אחת לאחרת, ללוטו סודאל. הוא ניצח את דירוג המטפסים בטור דה סוויס, פריז - ניס, וסיים שני באותו הדירוג בטור של טורקיה. הוא השתתף בפעם השלישית בטור דה פראנס, והתוצאה הטובה ביותר שלו הייתה המקום ה-8 שלו בקטע ה-16.
2016
בשנת 2016 דה חנט ניצח שוב את דירוג המטפסים של פריז - ניס, וגם את דירוג המטפסים של וולטה אה קטלוניה, ואף ניצח את הקטע הרביעי. הוא נבחר שוב לטור דה פראנס ואף ניצח את הקטע ה-12, בעקבות ההישג עלה למקום הראשון בדירוג המטפסים ושמר עליו עד לקטע ה-15, בו הפסיד אותו לרפא מייקה הפולני. דה חנט נבחר גם לוואלטה אספנייה, באותה שנה.
2017
את 2017 פתח דה חנט עם ניצחון בדירוג המטפסים בטור דאון אנדר, והוסיף ניצחון בקטע הראשון של דופינה ליברה. בטור דה פראנס סיים שלישי את דירוג המטפסים ובוואלטה אספנייה ניצח את הקטע ה-19, ובכך הצטרף לרשימה של רוכבים שניצחו קטע בכל גראנד טור.
2018
ב-2018 ניצח את דירוג המטפסים בפריז - ניס, בטור דה רומאנדי (בנוסף לכך, ברומאנדי זכה גם בדירוג המאיצים). אך גם בוואלטה אספנייה. בנוסף לכך ניצח את הקטע ה2 בטור דה רומאנדי ואת הקטע ה-3 בוולטה אה קטלוניה. בטור דה פראנס, לא הגיע להישגים בולטים.
2019
ב-2019 ניצח דה חנט את דירוג המטפסים בפריז - ניס ובוולטה אה קטלוניה, וגם ניצח את הקטע הראשון במרוץ האחרון. בג'ירו ד'איטליה, הישגו הבולט היה המקום ה-3 בקטע האחרון. בטור דה פראנס, ניצח את הקטע ה-8 לאחר שהקדים את טיבו פינו ואת ז'וליאן אלאפיליפ ב-6 שניות. ואף סיים שלישי בקטע ה-13 שהיה נגד השעון. באוגוסט הפך דה חנט לרוכב היחידי שרכב בעונה הזו גם את הג'ירו ד'איטליה, גם את הטור דה פראנס, וגם את הוואלטה אספנייה.
2020
דה חנט סיים רביעי באליפות בלגיה בנגד השעון, 1:47 דקות מווט ואן ארט המנצח. הוא השתתף בטור דה פראנס בו סיים במקום ה-52 ונבחר גם לג'ירו ד'איטליה. דה חנט סיים רביעי בקטע ה-14 שהיה נגד השעו, 1:11 מפיליפו גאנה המנצח. הוא גם סיים שלישי בקטע ה-17, 1:10 מבן או'קונור המנצח. דה חנט סיים את הג'ירו במקום ה-41 ושלישי בקטגוריית ההרים.
סגנון
דה חנט נחשב לאחד הרוכבים ההתקפיים והאגרסיביים בעולם, עקב הישגיו השונים שמו נקשר והפך למזוהה עם קבוצת הבריחה במרוץ, כשהוא נוהג להצטרף אליה באופן שכיח ולנצח ממנה. הפודיום שלו בג'ירו ד'איטליה 2012 מחשיב אותו גם למטפס לא רע, אך במהלך הקריירה הראה יכולות טובות גם בנגד השעון, ספרינט, ומרוצים חד יומיים, מה שהופך אותו לרוכב "אול–אראונדר" שמסוגל להתבטא בתוואי מרוץ שונים.
ישיבת גבעת אולגה
ישיבת גבעת אולגה היא ישיבת הסדר/גבוהה הנמצאת בשכונת גבעת אולגה בחדרה.
מיקום
הישיבה ממוקמת בשכונת גבעת אולגה שבחדרה. התלמידים מתנדבים במספר פרויקטים, כגון חונכות אישית, קידושים בבית חולים, ריקודים בשבתות ומועדים ועוד. מציאות זו יוצרת חיבור טבעי עם תושבי השכונה בכל הגילאים.
בית המדרש מארח גני ילדים וכיתות מבתי הספר בשכונה למפגש עם תלמידי הישיבה. במפגשים אלו מתקיימות פעילויות שונות כגון לימוד משותף, ליווי חינוכי ופעילויות משותפות סביב מעגל השנה.
מסלולי לימוד
בישיבה קיימים מסלולי לימוד גמרא בעיון, הלכה בעיון וכולל אברכים.
צוות
כמו כן מעבירים שיעורים קבועים בישיבה:
בעבר העבירו שיעורים בישיבה הרב אלישע וישליצקי והרב מרדכי אלון.
ציניקנים
הציניקנים או הקיניים (יוונית: κυνικοί, קיניקוי; שם הזרם: κυνισμός, קיניסמוס) היוו זרם פילוסופי ואורח חיים בעת העתיקה ביוון. אנטיסתנס יסד את הזרם הפילוסופי הזה במחצית השנייה של המאה ה-4 לפנה"ס. זרם זה המשיך להתקיים עד לקיצו של העולם הרומי במאה ה-6 לספירה, בשינויים שונים.
הרציונל המרכזי של הפילוסופיה הציניקנית הוא, כי בני אנוש יכולים להשיג אושר על ידי אימון יסודי ועל ידי חיים קרובים לטבע, דרך דחיית תאוות שונות כגון ממון, כוח, יחסי מין ותהילה. כתחליף לתאוות, על האדם לחיות חיים נטולי חומריות.
מקור השם
שמם של הקינים מגיע כנראה ממקום בשם קינוסרגס (Κυνόσαργες), שהיה גימנסיון באתונה, ואשר הוקדש להראקלס ושבו הורה אנטיסתנס (455–360 לפנה"ס), ראשון הפילוסופים הקיניים. מקור השם מהמילה היוונית לכלב – קיאון (κύων), שהיה כינויו של דיוגנס מסינופה (400–325 לפנה"ס). יש סברה נוספת  שמקור השם הוא אלגורי, ציניקן הוא אדם בעל אמירות נשכניות, כמו כלב שנושך.
הציניקנים העיקריים
הציניקנים החשובים המוקדמים היו אנטיסתנס, דיוגנס איש סינופ, קראטס מתבאי, זנון מכיטיון וביון מבוריסתנס. בתקופה הרומית המאוחרת, השמות העיקריים הם דמטריוס הציניקני (חברו של סנקה הצעיר), אואנומאוס ודמונקס. כל האישים האלה דבקו בעקרונות שהעמיד אנטיסתנס.
רעיונות הציניקנים
אנטיסתנס היה תלמיד של סוקרטס, ממנו למד את העיקרון האתי הבסיסי שהטוב, ולא ההנאה, הוא המטרה של הקיום. לפיכך הוא החל מהפכה אינטלקטואלית במהלכה המחשבה הפסיקה לעסוק בתחום הפיזי ועברה להתמקד ביישום של ההיגיון בהתנהגות המעשית היום-יומית של האדם. "הטוב", אומר סוקרטס, "הוא הידע": בהרמוניה של המוסר עם ההיגיון נמצאת המציאות האמיתית ביותר של האדם. אנתיסתנס אימץ את העיקרון הזה במשמעותו המילולית ביותר ופירש "ידע" באופן הצר ביותר כפעולה והחלטה מעשית; הוא הוציא מכלל זה כל דבר חוץ מהרצון האנושי כשהוא מגשים עצמו בקיום הרגיל. כפי שבלוגיקה התוצאה של מהלך זה היה נומינליזם טהור, כך גם באתיקה הוא נדרש לאינדיבידואליזם, להכחשה של משמעותם של יחסים חברתיים ולאומיים ולפסילה של הלימודים המדעיים וכמעט כל דבר אחר שהיוונים החשיבו כחינוך. הוא וחסידיו הוליכו את האינדיבידואליזם הזה לקיצוניות. ההנאות הרגילות של החיים היו עבורם חסרות חשיבות ומזיקות מכיוון שהפריעו לפעולתו של הרצון. עושר, פופולריות וכוח ככלל מפריעים להגיון ומסיטים את הנשמה מהטבעי למלאכותי. האדם קיים רק עבור עצמו, ובעצמו בלבד; מטרתו הנעלה ביותר היא ידע-עצמי והגשמה עצמית, בלי כל קשר למצב החברה והמדינה. עבור מטרה זו, עוני ושם רע הם יתרונות, מכיוון שהם גורמים לאדם להתעסק יותר בעצמו, מגבירים את השליטה העצמית שלו ומטהרים את האינטלקט שלו מהחיצוניות. האדם הטוב (כלומר, החכם), אינו רוצה דבר: כמו האלים, הוא מספיק-לעצמו; "על האדם להגיע לחכמה – או שיקנה חבל"; הוא אזרח של העולם, ולא של מדינה מסוימת.
לוגיקה
בלוגיקה, אנטיסתנס הוטרד בבעיית האחד והרבים. כנומינליסט מובהק, הוא טען כי הגדרה ומשפט תמיד יהיו או סותרים או טאטולוגים. רעיונות קיימים רק בהכרה החושבת אותם. "סוס", אומר אנתיסתנס, "אני יכול לראות, אבל את הסוסיות אני לא יכול לראות". הגדרה היא רק אופן מעגלי של טענת זהות: "עץ הוא גדילה צמחית", מבחינה לוגית, זהה לאמירה "עץ הוא עץ".
ציניקנים מאוחרים
ככל הנראה זכה הציניקניזם לעדנה ברומא במאות ה-1 וה-2. דמטריוס ודמונקס זכו לשבחים רבים מסנקה ומרקוס אנאוס לוקאנוס בהתאמה. כנראה כי ציניקנים מאוחרים אלה התאימו עצמם לזמנים שבו הם חיו ונמנעו מההגזמות של דיוגנס ואחרים. אך הם עדיין היו נאמנים לרוחו של אנתיסתנס, וזכו למקום מכובד במחשבה הרומאית. פופולריות זו הביאה לכך ששרלטנים נמשכו לשורותיהם גם כן. לפיכך, ברומא ציניקניזם היה בחלקו מטרה לניגוח של הסאטיריקן ובחלקו אידיאל של ההוגה.
חשיבות הציניקיזם
חשיבותם של עקרונות האסכולה אינה רק בערך הפנימי של האתיקה שלהם, אלא גם בעובדה שהם מהווים את הקשר בין סוקרטס לבין הסטואים, בין הפילוסופיה היוונית בעיקרה של המאה ה-4 לפנה"ס לבין מערכת מחשבה שהשפיעה עמוקות על האתיקה בימי הביניים ובעת החדשה. מאז תקופתו של סוקרטס ובאופן רציף עד לתקופתו של אדריאנוס, האסכולה יוצגה על ידי אנשים בעלי אינדיבידואליות חזקה.
ביקורת
טוענים לאסכולה זו ספגו לעיתים ביקורת  בקרב עמיתיהם. מסופר כי דיוגנס וקראטס ניסו להכריח את חבריהם להתנהג על פי עקרונותיהם באופן חסר טאקט ופולשני. עצם מהותה של הפילוסופיה שלהם חייבה התנגדות לנימוסים חברתיים. היה בלתי אפשרי "לשוב לטבע" בתוך החברה המורגלת במלאכותיות של נימוסים ומנהגים ללא זעזוע התחושות העדינות של חברה זו. כמו כן, הגיוני כי תחושת האופוזיציה הביאה חלק מהציניקנים לתחושה והצגה של עליונות. עם זאת, המוזרויות של כמה יחידים אינה מעידה בהכרח על תכונות של האסכולה כולה או של הדעות שלה.
ניתן להצביע על שני טענות כנגד הפילוסופיה הציניקנית. ראשית, הם אינם מפתחים את המסומל במילה "ידע". "הטוב הוא הידע"; ידע של מה? ומה הקשר בין הידע הזה לבין הרצון? שאלות אלה מעולם לא נענו על ידם באופן משביע רצון. שנית, הם נכשלו בטעות הטבעית של הדגשת הצד החייתי של "הטבע" שהיה הקריטריון האתי שלהם. כשהם מתנגדים לריסונים המלאכותיים של התרבות, הם היו עשויים להתדרדר לחייתיות ממש. רבים מהם תמכו בעקרון של נשים משותפות. הסטואה פיתחו את הדוקטרינות האלה בצורה פחות קיצונית, ונתנו למלים "טבע" ו"ידע" פירושים שלמים יותר ופחות קיצוניים.
לאון קופר
'''לאון נ. קופר (באנגלית: Leon N Cooper'''; ) הוא פיזיקאי וחוקר מוח יהודי-אמריקאי, זוכה פרס נובל לפיזיקה.
קורות חייו
קופר נולד בניו יורק. הוא השתלם באוניברסיטת קולומביה והשלים בה את תוארו הראשון, השני וכן הדוקטורט, ולאחר מכן לימד באוניברסיטת אילינוי וכן עבד כשנה במכון למחקר מתקדם. בהמשך עבר לאוניברסיטת בראון בשנת 1958.
בזמן עבודתו באוניברסיטה הוא עבד על תורת מוליכות על ביחד עם רוברט שריפר וג'ון ברדין. על הפיתוח המשותף של התאוריה של מוליכות על, הקרויה תאוריית ה-BCS, זכו השלושה בפרס נובל בשנת 1972. תורה זו הציגה את תופעת העל-מוליכות כתוצאה של אינטראקציה מיקרוסקופית בין האלקטרונים בחומר לבין הפונונים שבגביש.
ביחד עם אילי ביננסטוק ופול מונרו פיתח את תאוריית ה-BCM העוסקת בלמידה בקליפת הראייה במוח.
קופר ערך מספר מחקרים במכון למחקר מתקדם וב-CERN שבז'נבה שווייץ.
אוליבר בלום
אוליבר בלום (בגרמנית: Oliver Blum; נולד ב-6 ביוני 1968) הוא מנהל גרמני המשמש כמנכ"ל קבוצת פולקסווגן ומנכ"ל פורשה.
קריירה
בשנת 2004 מונה לראש תחום התכנון בחברת סיאט ולאחר חמש שנים עבר לבצע תפקיד דומה בחברת פולקסווגן. ב-2013 מונה לאחראי על הייצור והלוגיסטיקה בדירקטוריון פורשה. ב-1 באוקטובר 2015 מונה למנכ"ל פורשה במקומו של מתיאס מילר שמונה למנכ"ל קבוצת פולקסווגן. בספטמבר 2022 מונה לתפקיד מנכ"ל קבוצת פולקסווגן, במקומו של הרברט דיס, במקביל לתפקידו בפורשה.
מיכאל לב-טוב
מיכאל לב-טוב (נולד ב- 1945) הוא אמן רב תחומי – במאי קולנוע ותסריטאי סרטי תעודה, סופר, משורר, צייר ומורה.
ביוגרפיה
לב-טוב, יליד ותושב ירושלים (1945), למד בשנים 1967–1968 בבצלאל במחלקה לאמנות חופשית. לאחר מכן פנה ללימודי קולנוע בבית הספר לקולנוע בלונדון (1969-1971) ומאוחר יותר השתלם בתחנת הטלוויזיה החינוכית של בוסטון, ארצות הברית - W.J.B.H.
עשייתו הפורה בתחום הקולנוע של לב-טוב החלה בראשית שנות ה-70, כאשר החל לעבוד כבמאי תעודה בערוץ 1. עד אמצע שנות ה-90 ביים לב-טוב סרטי תעודה רבים, והפך לאחד מבכירי במאי התעודה בישראל. רבים מסרטיו עוסקים בהיסטוריה הארצישראלית ואמנותה, ומשלבים בין אהבתו ובקיאותו בתחומי הקולנוע מחד והאמנות מאידך.
לב-טוב היה מורה מוערך לקולנוע בבית הספר סם שפיגל למן הקמתו ועד לפרישתו בשנת 2012, ובבית הספר "מעלה" לתקשורת בירושלים.
לאורך השנים פרסם לב-טוב סיפורים קצרים, שירה וכתבות בעיתונים ובכתבי עת, ובהם: "קשת" - רבעון לספרות עיון וביקורת, "מוניטין", "כל העיר - ירושלים", "משקפיים" - בהוצאת אגף הנוער של מוזיאון ישראל ו"סטודיו" - כתב עת לאמנות.
בשנת 2004 צמצם את פעילותו הקולנועית והתמסר לתחום האמנות הפלסטית. לב-טוב יזם עם קבוצת חברים אמנים ב-2004 את הקמת "אגריפס 12 – גלריה שיתופית" (גלריה אגריפס 12) בירושלים.
בשנת 2008 הוציא לב-טוב ספר סיפורים קצרים וקטעי יומן בשם "מלח, מתי מפליגים" בהוצאת "אבן חושן הוצאה לאור".
תורת רמזי
תורת רמזי היא תחום בקומבינטוריקה העוסק בשאלה כמה גדול צריך להיות מבנה מתמטי כדי להבטיח שתת-מבנה שלו מקיים תכונה מסוימת. הרעיון המרכזי הוא להראות ששום דבר גדול לא יכול להיות "אקראי מדי", ובכל מערכת כאוטית גדולה יש איים של סדר.
התורה פותחה בעיקר במאה ה-20. היא נקראת על שמו של פרנק רמזי שהוכיח את משפט רמזי, אחד המשפטים הראשונים במסגרת התורה. רמזי עצמו הוכיח את המשפט רק כלמה בדרך להוכחת תוצאה בלוגיקה מתמטית.
תוצאה טיפוסית בתורת רמזי תראה כי תכונה מסוימת חייבת להתקיים בתת-מבנה (למשל תת-גרף, מקצוע של היפרקובייה, קבוצה של מספרים טבעיים וכו') שהוא גדול מספיק. על פי רוב זו תהיה הוכחה לא קונסטרוקטיבית, ולא תבהיר כיצד למצוא תת-מבנה שכזה. בנוסף המבנים המעורבים נוטים להיות גדולים מאוד, והתורה מספקת את הדוגמאות הגדולות ביותר למספרים גדולים שיש להם שימוש (למשל מספר גרהאם).
קרסנויארסק
קרסנויארסק (ברוסית: Красноярск), היא עיר ברוסיה, השלישית בגודלה בסיביר, בירת חבל מנהלי קרסנויארסק, בירת המחוז הכלכלי של מזרח סיביר ומרכז מינהלי חשוב. העיר ממוקמת בדרום סיביר, משתרעת על שתי גדותיו של הנהר יניסיי ומהווה תחנה במסלול מסילת הברזל הטרנס-סיבירית. אוכלוסיית העיר מונה 1,082,933 תושבים (נכון ל-1 בינואר 2017).
היסטוריה
העיר נוסדה בשנת 1628 כאוסטרוג על ידי הקוזאקים של אנדריי דובנסקי כמבצר הגנה נגד פלישות הטטרים והקירגיזים הסיביריים. המבצר קיבל את השם קרסני יאר על שם שמו הטטרי קיזיל ג'אר-הגבעה האדומה. ב-1631 נחשב גודלו של המקום כאוסטרוג בינוני, ב-1659 כאוסטרוג גדול וב-1690 כעיר קרסנוירסק. מ-1630 עד 1679 המקום הותקף מספר פעמים על ידי הקירגיזים של יניסיי. ב-1773 נשרף האוסטרוג הישן ולעיר נשלח האדריכל פטר מואיסייב שבנה תוכנית חדשה לפיתוח העיר לפי דגם סנקט פטרבורג ומאז החלה התקופה המודרנית של העיר.
ב-1807 מת בעיר מייסד החברה הרוסית-אמריקאית הנסיך ניקולאי רזאנוב. בשנת 1822 הוקמה גוברניית יניסיי וקרסונירסק נהפכת לבירתה. ב-1826 נשלחו לעיר ראשי מרד הדקבריסטים נגד הצאר. ב-1835 כל תושבי העיר חויבו לגדל תפוחי אדמה, מי שסירב לצו נשלח לבנות את מבצר בוברויסק בבלארוס. ב-1895 החל להתפתח באזור ענף הזהב, ודרך העיר נבנתה מסילת רכבת ממוסקבה לסיביר.
ב-1896 הגיעה לעיר הרכבת הראשונה וב-1899 נבנה גשר הרכבת מעל יניסיי. בתערוכה העולמית של פריז (1900) קיבל פרויקט הגשר מדליית זהב כאשר בראש ועדת הפרס ניצב גוסטב אייפל. באוגוסט 1905 הופיעו בעיר המכוניות הראשונות. בנובמבר 1941 הועבר לעיר בית חרושת לבניית קטרים. בספטמבר 1942 נבנה בו הקטר הראשון. ב-1995 החלה בניית רכבת תחתית בעיר שהוקפאה בשנת 2011. קיימות תוכניות לחידוש הבנייה תוך סיומה לקראת שנת 2019, אך הן טרם אושרו.
בשנת 2006 על בסיס מוסדות להשכלה גבוהה קיימות בעיר הוקמה האוניברסיטה הפדרלית הסיבירית. בעיר פועלת חברת החלל הלאומית שמווה חברה פרטית ראשונה ברוסיה בתוחם החלל.
פוליטיקה וממשל
הרשות המחוקקת היא מועצת נבחרי העם של קרסנויארסק ובה 36 חברים.
הרשות המבצעת היא העירייה, בראשה ראש עיר הנבחר בהצבעת חברי מועצת נבחרי העם.
תחבורה
את העיר משרתים שני נמלי תעופה ששוכנים זה לצד זה במרחק של כ-25 קילומטרים צפון-מערבית לעיר: נמל התעופה ימליאנובו המשמש בעיקר לטיסות ארוכות טווח ונמל התעופה קרסנויארסק צ'רמשנקה המשמש לטיסות קצרות טווח.
ספורט
חברת ההתעמלות הראשונה בעיר הוקמה בשנת 1911 בשם "סוקול". באוגוסט 1912 נערכו לראשונה תחרויות כדורגל.
בקרסנויארסק ישנם שלושה היכלי ספורט, 15 אצטדיונים, 11 בריכות שחייה, 208 אולמות ספורט ו-46 מתקני החלקה על הקרח.
בשנים 1985 ו-1986 נערכו בעיר משחקי החורף של הספרטקיאדה הסובייטית. בשנת 1996 נערכה אליפות העולם בספידוויי ואליפות העולם בשחמט בשנים 2003 ו-2007.
העיר מארחת את שלב המוקדמות לטורניר תחרויות הריקודים הסלוניים "מדורות העיר הגדולה", שנחשב לאירוע היחיד מסוגו באורל.
בנובמבר 2013 העיר אירחה את אליפות העולם בבאולינג.
בשנת 2019 אירחה את משחקי אוניברסיאדת החורף. בינואר 2012 הוכרזה על כך רשמית
העיר נחשבת באופן לא רשמי לבירה הרוסית של הרוגבי. בעיר ישנם שני מועדוני רוגבי מקצועניים המתמודדים בליגת העל הרוסית ברוגבי: קרסני יאר ויניסיי-STM, כשכל אחת מהן זכתה מספר פעמים באליפות הלאומית. הנבחרת הרוסית עורכת לא פעם את משחקי הבית שלה בעיר. בעונת 2013 האלופה וסגנית ליגת הרוגבי הפדרלית היו קבוצות רוגבי מקרסנויארסק.
קבוצת הבנדי המקומית "יניסיי" זכתה באליפות רוסיה בבנדי ובאליפות הסובייטית גם יחד 14 פעמים (1980 - 1989, 1991, 2001, 2014, 2015, 2016), ושלוש פעמים זכתה בגביע העולמי בבנדי (1982, 1984, 2011). בתחום ההוקי קרח ישנה קבוצה חובבנית.
מתקני הספורט המרכזיים והגדולים בעיר הם: האצטדיון המרכזי (בעיצוב האדריכל ו. אורחוב) — האצטדיון הגדול ביותר בהרי אורל ואצטדיונים כדוגמת:, אצטדיון ייניסיי, אצטדיון אוונגרד, אצטדיון קרסני יאר היכל הספורט איוואן יאריגין, היכל הקרח ארנה סבר, אקדמיה לביאתלון מתקני החלקה על הקרח וכביש למרוצים ואחרים.]
מועדוני ספורט מקצועניים בעיר:
אוכלוסייה
מספר התושבים לפי מפקדי האוכלוסין:
יהודים
הקהילה היהודית בעיר נוסדה בשנת 1822. ב-5 בפברואר 1891 נוסדה בעיר קהילת גמילות חסדים של אלכסנדרובסק. ב-7 במאי 1916 התרחש בעיר פוגרום נגד היהודים. במקום פועל שליח חב"ד בית כנסת גן ילדים מקווה טהרה ועוד.
נבוביים
כיום הקבוצה נחשבת כשגויה ורוב המיונים לא משתמשים בה.
אנטומיה של הנבוביים
הם מתאפיינים בארגון רקמות פשוט, הכולל שתי שכבות של תאים בלבד, חיצונית ופנימית. בין שתי שכבות התאים שכבת מזוגליאה שהיא שכבת מקפא שאין בה תאים. אצל חלק מהנבוביים השכבה דקה ואצל אחרים היא עבה מאד. השכבה החיצונית קרויה אקטודרמה או אפידרמיס תפקידה בידוד הגוף, הגנה, השגת מזון, אוסמורגולציה, חילופי גזים וכדומה. לעומת זאת, השכבה הפנימית קרויה אנדודרמה או מעי וכוללת בעיקר תאים המתמחים באספקטים שונים של העיכול: בלוטות העיכול, ספיגת מזון וכו'.
הנבוביים הם בעלי סימטריה רדיאלית או כמעט רדיאלית. ישנו רק פתח אחד לכניסת מזון ולפליטת שאריות.
בנדיקטוס השנים עשר
בנדיקטוס השנים עשר (בלטינית: Benedictus XII; בערך 1285 - 25 באפריל 1342), היה אפיפיור מ-30 בדצמבר 1334 עד מותו.
ז'אק פורנייה היה בנו של אופה. נולד בסברדון שבחבל הפירנאים הצרפתיים. הפך לנזיר ואחר כך למד באוניברסיטה של פריז, וקיבל תואר דוקטור לתאולוגיה. ב-1311 נתמנה לאב מנזר, והתפרסם בשל תבונתו וכושרו הארגוני. ב-1317 נתמנה לבישוף העיר פמייה, שבחבל מולדתו, שם לחם עד חורמה במינים האלביגנזים, זכה על כך למחמאות מצד הכנסייה הקתולית, אך עורר את זעמה של האוכלוסייה המקומית. ב-1327 נתמנה לקרדינל על ידי האפיפיור יוחנן העשרים ושניים, וזכה בכינוי "הקרדינל הלבן" משום שהשתייך למסדר הנזירים הסיסטרציאנים ולבש גלימה לבנה כמנהגם. ב-1334, אחרי מות האפיפיור יוחנן העשרים ושניים, נבחר לאפיפיור בשם בנדיקטוס השנים עשר. מספרים כי אחרי שנבחר אמר: "בחרתם לאפיפיור חמור גרם."
לחם בשחיתות במושב האפיפיורים בעיר אביניון, כגון: מינוי קרובי משפחה למשרות בחצר האפיפיור ומכירת משרות שהיו כרוכות בזכויות להכנסות מנחלות הכנסייה (סימוניה). הוקיע את השחיתות ואת מתן השוחד בכל מוסדות הכנסייה הקתולית. פרסם תקנות שהחזירו ליושנו את אופיו הרוחני והצנוע של מסדר הסיסטרציאנים. ערך רפורמה במסדרי הקבצנים הקתוליים ובהם מסדר הפרנציסקנים. שלח בחזרה למחוזותיהם אנשי דת שנוכחותם באביניון לא הייתה הכרחית. ב-1339 החל בבניית ארמון האפיפיורים באביניון, שסביבו התגוררו שליחים, פרקליטים, כמרים, סוחרים, אמנים, חיילים, קבצנים ופרוצות. הזמין לאביניון את סימונה מארטיני שצייר ציורי קיר בארמון האפיפיורים.
הגיע לפשרה עם לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה וניסה לפשר בין צרפת ואנגליה במלחמת מאה השנים, על מנת לאפשר את חידוש מסעי הצלב. הקדיש את זמנו ללימוד בעיות התאולוגיה הנוצרית, התנגד לעמדותיו של קודמו, וערך ויכוחים עם אנשי דת נודעים של תקופתו ובהם ויליאם איש אוקאם.
בנדיקטוס השנים עשר נפטר ברומא ב-1342, ובמקומו נבחר לאפיפיור קלמנס השישי.
אנטון שמיד (מדפיס)
אנטון שמיד (בגרמנית: Anton von Schmid; 23 בינואר 1765, צווטל (Zwettl), אוסטריה - 27 ביוני 1855, וינה) היה מדפיס אוסטרי נוצרי שהוציא לאור ספרים עבריים.
ביוגרפיה
אביו שלח אותו ללמוד במנזר וייעד אותו לכמורה, אך הוא ויתר על עתיד זה ועזב את לימודיו. ב-1785 נעשה שוליה של המדפיס הרשמי של קיסר אוסטריה, יוזף קורצברק. הוא למד מדעי המזרח ולכן הופקד על הדפסת הספרים העבריים. בהמשך, פתח בית דפוס עצמאי להדפסת ספרים עבריים, ולאחר מאמצים קיבל רישיון להדפסה מהקיסר פרנץ השני, בתנאי שיפקיד עותק מכל ספר בספרייה הקיסרית. שמיד הצליח מאוד בבית הדפוס שלו, והאיסור שהטילו השלטונות על יבוא ספרים עבריים מחוץ לאימפריה האוסטרית סייע לו מאוד בכך. בסופו של דבר, רכש את בית הדפוס של קורצברק. לאחר מותו ירש את בית הדפוס בנו, פרנץ שמיד.
שמיד העסיק בבית הדפוס שלו כמה מאנשי תנועת ההשכלה כמגיהים וכעורכים. לכל אחד מן המשכילים שהועסקו אצל שמיד הייתה השפעה רבה על בחירת הספרים שיודפסו בבית הדפוס ואף על תוכנם, וכמה מהם אף הדפיסו את ספריהם שלהם בבית הדפוס. עובדי בית הדפוס של שמיד זכו לרווחה כלכלית וגם להקלות כגון זכות ישיבה בווינה (שרוב היהודים לא קיבלו אותה). בין המועסקים אצל שמיד היו יהודה ליב בן-זאב, שמואל רומאנלי, שמשון בלוך הלוי, שלמה לויזון, שלום הכהן, מאיר הלוי לטריס, ומנדל שטרן. בין הספרים שהדפיס היו המקרא עם הביאור של מנדלסון, משנה, תלמוד, כתבי הרמב"ם, סידורים, מחזורים, קינות וסליחות, וכן ספרי השכלה, לרבות כתבי העת "ביכורי העתים" ו"כרם חמד".
רכס סטרוברי
רכס סטרוברי, הידוע גם בתור הרי סטרוברי (באנגלית: Strawberry Range) הוא רכס הרים במדינת אורגון בארצות הברית. הרכס ממוקם ממזרח לעיר ג'ון דיי, בתוך היער הלאומי מאלהוור. הפסגה הגבוהה ביותר היא הר סטרוברי.
רכס סטרוברי הוא חלק מרכס ההרים "בלו" הגדול יותר, ומכיל את מדבר הרי סטרוברי. חלוצים קראו להר תות סטרוברי לאחר שצפו בתותי בר פוריים הגדלים בעמק סמוך.
לאזור יש הרכב אקולוגי מגוון ביותר, הכולל חמישה מתוך שבעה אזורי חיים עיקריים בצפון אמריקה. קיימות אוכלוסיות ילידיות של איילים בהר הרוקי, כמו גם איילים פרדיים, אנטילופות, דובים שחורים, פומה, כבשי קליפורניה, כבשי קרן קליפורניה, כבשים, נקר ערום, נץ, עיט קירח, מרטן אורן, חורפן, ובונה. ישנם 378 בעלי חיים ו-22 מיני דגים.
עיזי הרים נצפו בגבהים הגבוהים יותר של רכס פליסאדס החל מ-7 באוגוסט 2016. רישיון ציד לעזי הרים בהר סטרוברי הונפק לראשונה בשנת 2014 על ידי מחלקת הדגה וחיות הבר של אורגון.
טיולים באזור
עונת הטיולים הרגילה היא מיולי עד נובמבר, אם כי ניתן להיתקל בשלג בכל השנה בגבהים גבוהים יותר. מחנה סטרוברי, במורד הזרם מאגם סטרוברי לאורך נחל סטרוברי, מחובר לאגם במסלול הליכה. השביל ממשיך במעלה הזרם מהאגם עד  מפלי סטרוברי ולאחר מכן עוד  לאגם סטרוברי הקטן. שביל נוסף מוביל ממפלי סטרוברי לפסגת הר סטרוברי.
אלוויר ראחימיץ'
אלוויר ראחימיץ (Elvir Rahimić, נולד ב-4 באפריל 1976) הוא כדורגלן עבר בוסני.
קריירה
ראחימיץ' החל את הקריירה שלו בסלבן ז'יבינצה. בשנת עבר לבוסנו ויסוקו. בשנת עבר לאינטרבלוק לובליאנה מליגת העל הסלובנית, ולאחר מכן בצד אוסטרי וורוואץ שטייר. בשנת הצטרף לצסק"א מוסקבה, בשנת  זכה עם הקבוצה בגביע אופ"א אחרי ניצחון נגד ספורטינג ליסבון במשחק הגמר. ברוסיה הוא מכונה לעיתים קרובות "איש ברזל", בגלל היציבות המדהימה שלו, ובכל שנותיו במדי צסק"א היה שותף ללמעלה מ-50 משחקים בכל עונה. ראחימיץ' נחשב לאחד השחקנים המעוטרים ביותר בבוסניה, לאחר שזכה 17 גביעים עם צסק"א מוסקבה.
ב-2 ביוני 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת בוסניה והרצגובינה בניצחון נגד. ראחימיץ' היה שותף בהעפלה של נבחרת בוסניה למונדיאל 2014 לראשונה בתולדותיה.
בלגרייב אדוארד סאטון ניניס
אנטארקטיקה 1913-1911
נישא על גלי התהילה שקצר במשלחת נמרוד של ארנסט שקלטון לאנטארקטיקה, בשנת 1907, נסע דגלאס מוסון לאנגליה בראשית 1910 לעורר עניין ולהשיג תמיכה במשלחת אוסטרלית, שתתמקד במחקר מדעי. במסע זה רכש את הלווייתנית "אורורה" ובלונדון הטעין אותה בכל הפריטים של ציוד מומחים שיכול היה להשיג, לרבות 49 כלבי מזחלות גרנלנדיים. ניניס הצטרף למשלחת בלונדון כממונה על הטיפול בכלבי ההאסקי הגרנלנדי והפליג עם ה"אורורה" במסעה מלונדון לסידני, בפיקודו של רב החובל ג'ון קינג דייוויס. במהלך ההפלגה קשר ניניס ידידות אמיצה עם ד"ר זאוויר מרץ, מטפס הרים שווייצרי, שהצטרף למשלחת בלונדון ומונה גם הוא לטפל בכלבים.
ניניס היה בקבוצת 36 האנשים שהפליגו מהובארט ב-2 בדצמבר 1911. בסיס נבנה באי מאקוארי וקבוצה קטנה של חמישה אנשים הוצבה בו לאיוש תחנת ממסר רדיו ולניהול מחקר. ניניס נחת באנטארקטיקה עם הקבוצה העיקרית במפרץ קומונוולת' ב-8 בינואר 1912 והקים שם את הבסיס העיקרי. הקיץ עבר עליהם בבניית צריף בכף דניסון, שנועד לשמש משכן חורף ל-18 האנשים של קבוצת ארץ אדלי.
ניניס היה אחד משלושה אנשים בצוות מזחלות, קבוצת המזרח הרחוק. שותפיו לקבוצה היו מוסון ומרץ, ויחד יצאו מזרחה ב-10 בנובמבר 1912, לסקור את ארץ המלך ג'ורג' החמישי. בראשית דצמבר נתקלו בסופת שלגים עזה, שאילצה אותם להישאר בשקי השינה שלהם למשך חמישה ימים. ניניס סבל אותו זמן מפצע מודלק בבסיס אחת מציפורניו. בסופו של דבר לא יכול היה לשאת עוד את הכאב המתמשך, שמנע ממנו שינה, ולבקשתו, פתח מוסון את הפצע באזמל מנתחים. ניתוח הזוטא עבר בשלום. הקבוצה המשיכה בדרכה ואז, לאחר התחלה מוצלחת ב-14 בדצמבר, כשהקבוצה חצתה את קרחון ניניס, נפל בלגרייב ניניס אל תוך בתרון מכוסה שלג. מרץ גלש מעל תכסית הבתרון, מוסון היה על מזחלתו בפיזור משקל, אך ניניס רץ לצד המזחלת השנייה, ומשקל גופו כנראה ניפץ את תכסית השלג מעל הבתרון. שישה כלבים, רוב מנות המזון של הקבוצה, האוהל ועוד ציוד חיוני נעלמו בתוך הבתרון העמוק והרחב, במרחק 480 ק"מ מזרחית לבסיס הראשי. מרץ ומוסון ראו כלב אחד מת ואחד פצוע על מדף קרח בעומק 46 מטרים, אך ניניס נעלם ללא עקבות, ולאחר שעות של קריאות אל מעמקי הבתרון, נאלצו מרץ ומוסון להכיר באמת - ניניס לא היה עוד בין החיים.
משפחה של חוקרי קטבים
ניניס היה בנו של חוקר האזור הארקטי ד"ר בלגרייב ניניס (1922-1837), רופא ראשי בדרגת מפקח של הצי המלכותי וחבר במשלחת הארקטית הבריטית של קפטן ג'ורג' נרס בשנים 1876-1875. דודנו של ניניס, לייטננט אוברי הווארד ניניס היה מהנדס במשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית של ארנסט שקלטון בשנים 1917-1914, בקבוצת ים רוס.
יוסף גולדשטיין (כדורגלן)
ביוגרפיה
גולדשטיין הצטרף למכבי תל אביב לאחר שהלך בדרכו של אחיו, חיים גולדשטיין, אשר שיחק בקבוצה לפני קום המדינה ונהרג במלחמת העצמאות. שיחק בקבוצת הנוער מכבי "אברהם" תל אביב בשנים 1947–1948. הקבוצה החלה להתאמן ב-1946. היה ראש הקבוצה, חלוץ מרכזי ומלך השערים של הקבוצה. כבר בגיל 15 התאמן ושיחק עם הקבוצה הבוגרת במשחקי אימון, ואת הופעתו הראשונה במשחק רשמי ערך בגיל 17, ב-16 ביולי 1949, בניצחון הקבוצה 2–3 על הפועל רמת-גן.
החל מהמכביה השלישית ב-1950 נמנה עם סגל נבחרת צה"ל, ובשנים 1951 ו-1953 נמנה עם נבחרת תל אביב, שהורכבה מקבוצות מכבי, הפועל ובית"ר תל אביב.
ב-1954 עבר גולדשטיין לקבוצה היהודית וינגייט מלונדון, שם שיחק עשרה חודשים. לאחר מכן שיחק שנתיים בין השנים 1955–1957 בקבוצת ריינג'רס יוהנסבורג הדרום אפריקאית. ב-1957 חזר למכבי תל אביב בה שיחק עד 1962, ולשורות נבחרת ישראל בה שיחק עד 1961. את הקריירה שלו סיים בבית"ר תל אביב.
לזכותו 25 הופעות בנבחרת ישראל, הראשונה שבהן במשחק במוקדמות מונדיאל 1954 נגד נבחרת יוון ב-1 בנובמבר 1953 באתונה. את שערו היחידי במדי הנבחרת כבש במשחק ידידות נגד נבחרת פולין ב-21 ביוני 1959 בורוצלב.
ב-4 בינואר 1969 עת אימן בקאונטרי קלאב תל אביב, נערך משחק בין נבחרת מערב גרמניה הצעירה עד גיל 21 לבין קבוצת הנוער של הקאונטרי קלאב. יוסף השתתף במשחק זה כשחקן חיזוק ומאמן יחד עם עוד שני שחקנים ממכבי נתניה. היה זה משחק ראשון והיסטורי בין קבוצה גרמנית לקבוצה ישראלית. אימן קבוצות ילדים ונוער בקאונטרי קלאב תל אביב, הפועל רעננה, הפועל פתח תקווה.
בשנים 1987–1990 אימן קבוצות ילדים ונערים של מכבי תל אביב, הבולטת שבהן קבוצת הילדים מכבי "משה".
ב-1 בנובמבר 2020 הלך לעולמו בגיל 88.
בדצמבר 2020 פרסמה אורלי גולדשטיין, ביתו של יוסף, ספר ביוגרפי בשם "יוסף גולדשטיין האיש והאגדה".
תארים
אליפויות: 4
גביעי מדינה: 3
סטיב קפלן
סטיב קפלן (נולד ב-6 בפברואר 1950) הוא כדורסלן עבר ישראלי, אשר שיחק בשנות השבעים והשמונים בנבחרת ישראל בכדורסל ובקבוצת הכדורסל של הפועל רמת גן. גובהו 1.98 מטר.
ארצות הברית
קפלן נולד ב-1950 בברוקלין שבניו יורק, להורים יהודים ילידי ברוקלין, ויליאם ורוזלין קפלן. הייתה לו אחות אחת. סיים תואר ראשון בספרות אנגלית באוניברסיטת ראטגרס שבניו ג'רזי. בתקופת לימודיו שיחק בנבחרת האוניברסיטה בליגת המכללות האמריקאית ובעונת המשחקים 1969/1970 סיים במקום הראשון בליגה זו ובכלל ארצות הברית באחוזי הדיוק של קליעותיו בזריקות עונשין - 92.8%. הישג זה היה גם ההישג השני במכללות בכל הזמנים.
ב-1972 עלה לישראל.
ישראל
עם עלייתו הצטרף קפלן לקבוצת הפועל רמת גן, ששיחקה אז בליגה השנייה - הליגה הארצית, וכבר בעונה הראשונה בשורותיה העלה אותה לליגה הראשונה - הליגה הלאומית בכדורסל.
קפלן, הידוע בכינויו "ראש העיר", שיחק בדרך כלל בעמדת הסמול פורוורד. הוא שיחק בשורות הפועל רמת גן במשך 12 עונות, אולם מעולם לא זכה עם קבוצתו בתואר כלשהו. היה אחד מהקלעים הבולטים (מקום 8) בתולדות הליגה. זכה חמש פעמים בתואר מלך הסלים והיה גם מלך הסלים של הליגה הארצית (עונות 72/3) ואחר כך 5 פעמים ברציפות בליגה הראשונה. ממוצע הקריירה שלו היה כמעט 22 נקודות למשחק. בעונה אחת קלע מעל 31 נקודות למשחק בממוצע. שיאו האישי היה 46 נקודות במשחק אחד. סך הכול קלע 5,913 נקודות במדי הפועל רמת גן.
קפלן שיחק גם במדי הנבחרת הלאומית והיה שותף בזכייתה במדליית הכסף באליפות אירופה בכדורסל 1979. בהופעת הבכורה שלו בנבחרת, ניצחון 94–96 על נבחרת ארגנטינה, קלע 28 נקודות. במשחקי גביע אירופה קלע 603 נקודות וסך הכול קלע 886 נקודות ב-91 הופעות במדי נבחרת ישראל.
בשנים 2004–2009 שימש כמאמן במחלקת הנוער של מכבי תל אביב.
נשוי מאז 1977 לאירית ואב לשני ילדים. בנו הוא הכדורסלן תום קפלן.
צ'ארלס מייסון רמי
צ'ארלס מייסון רמי (מאנגלית: Charles Mason Remey; 4 בפברואר 1974 - 15 במאי 1874), שנמנה עם "ידי האמונה"(hands of the cause of god), קבוצה מצומצמת של בהאים שנבחרו על ידי מנהיגי הדת להפיץ ולהגן על הקהילה הבהאית, נולד ב-15 במאי 1874 בברלינגטון איווה שבארצות הברית. הוא נודע בניסיונו לייחס לעצמו את תפקיד יורשו של עבדול בהאא (Abdu'l Baha) כשומר הברית של הדת הבהאית ובעקבות ניסיון זה הוגדר כמפר הברית הבהאית ונודה מהדת על ידי העולם הבהאי ושאר "ידי האמונה"
תולדות חייו
צ'ארלס רמי הגיע ממשפחה מכובדת של מושלים, שופטים ואנשי צבא. הוא האח הבכור מבין 6 ילדים, גדל בוושינגטון ולמד באוניברסיטת קורנוול בשנים 1893–1896, אך לא סיים את התואר ונסע לפריז ללימודי אדריכלות באוניברסיטת סורבון. בקורס על בודהיזם באוניברסיטה נחשף רמי לחומרי קריאה שהרחיבו את השקפתו הדתית מעבר למה שהכיר עד אז ופיתחו אצלו סובלנות דתית רחבה. אחד מחבריו ללימודים היה רנדולף בולס(Randolph Bolles). אחותו של רנדולף, מאי(May Bolles), שהייתה מאמינה בהאית התחברה לרמי ולימדה אותו את האמונה הבהאית במאי 1899. נאמר שכאשר סיפרה לו על בהאא אללה (Baha u'llah) ועבדול בהאא, מייסדי הדת הבהאית, הוא קיבל את שליחותם באופן מידי ונהפך למאמין בהאי באותו הרגע. פריז שנהפכה לתחנת מעבר של מורים בהאים שנעו בין איראן לארצות הברית, הייתה לכר פורה להעמקת ידיעותיו של רמי על ידי מורים אלו, ורמי עלה לראשונה לארץ ישראל על מנת לפגוש את עבדול בהאא בעקבות לימודיו ואמונתו החדשה ב-1907.
בגיל 57 התחתן רמי עם גרטרוד היים קלם(Gertrude Heim Klemm) והשניים חיו יחדיו על להתאבדותה ב-1932. רמי, שגדל למשפחה אמידה וירש את כל ההון המשפחתי, לא נאלץ לעבוד למחייתו ואת מרצו הקדיש לכתיבה ותכנון אדריכלי למבנים בהאים. את כספו הוא הוציא במרביתו על שני פרויקטים: אחוזתו בוושינגטון שאותה תכנן בעצמו, ועל ה"Remeum", מאוזוליאום משפחתי ענק שאותו בנה על שטח הגדול מ20 דונם בווירג'יניה. המאוזוליאום המרשים הכיל דמויות עשויות שיש בגודל אדם של בני משפחתו ושל אירועים חשובים בהיסטוריה של ארצות הברית בהם השתתפו בני משפחתו. ערכו של מבנה זה שהחל להיבנות ב-1939 ונבנה על אדמה של הכנסייה האפיסקופלית, נאמד בכמיליון דולר ולאחר שהושחת שוב ושוב, נהרס כליל ב-1973 בהוראת הכנסייה.
רמי נפטר ב-4 בפברואר 1974 באיטליה ונקבר ללא טקס או סממנים דתיים אחרים על קברו, כאשר נותרו לו מספר תומכים מועט ביותר. בהכשרתו היה אדריכל בעל תואר מאוניברסיטת סורבון היוקרתית בפריז והשקיע מאמצים רבים באדריכלות בהאית כגון בתי התפילה הבהאים בקמפלה, סידני וחיפה.
תחילת הדרך הבהאית
ב-1963 חזר רמי לוושינגטון ששימשה כביתו העיקרי עד 1950. בוושינגטון הוא החל בפיתוח כתביו הדתיים כגון:
בנוסף, פרסם רמי שני ספרים אודות מסעותיו ב 1909 ו 1914 וכתביו היו מהראשונים והטובים לבהאים דוברי האנגלית. רמי היה חבר בוועדה הבהאית-אמריקנית שהייתה אחראית על החיים הבהאים בארצות הברית, כמו כן הוא היה פעיל בארגון החיים הבהאים ברמה המקומית והיה מעורב באיגוד החינוך הפרסי-אמריקאי שסייע לבהאים איראנים בבניית בתי ספר וקליניקות רפואיות וב-1918 מונה על ידי בהאים אמריקאים לחבר בוועדה החוקרת מפרי ברית בהאים בשל נאמנותו המוחלטת לעבדול בהאא. רמי היה ידוע בתור מורה בהאי שטייל בכל העולם כדי להעביר את שיעוריו. במסעותיו ביקר באירופה, דרום אמריקה, המזרח התיכון, מזרח אסיה ועוד. דאגתו המתמדת של רמי שיזכרו אותו לאחר מותו, הביאה אותו לפרסם מעל מאה מסמכים המלאים בזיכרונותיו, הבחנותיו ושרטוטיו בנוגע לחיים ולארכיטקטורה הבהאית. הוא החל להפקיד באוניברסיטאות שונות וספריות עותקים של זיכרונותיו על מנת להבטיח שיזכרו אותו.
המאבק על הירושה
צ'ארלס מייסון רמי נודע בניסיונו לייחס לעצמו את תפקיד יורשו של עבדול בהאא (Abdu'l Baha) כשומר הברית של הדת הבהאית בטענה שעבדול בהאא אימץ אותו כבנו ולכן השושלת של עבדול בהאא ממשיכה דרכו וששוגי אפנדי (Shoghi Effendi Rabbani), היורש החוקי שנפטר ללא הורשת יורש ברור, מינה אותו עוד בחייו לנשיא המועצה הבהאית הבין לאומית. בעקבות ניסיון זה הוגדר רמי כמפר הברית הבהאית ונודה מהדת על ידי העולם הבהאי ושאר "ידי האמונה".
רמי היה קרוב מאוד לעבדול בהאא וטענתו לירושה סבבה סביב שאלת הירושה. מצד אחד, רמי טען שעבדול בהאא אימץ אותו באופן רשמי ולכן הוא בנו החוקי וזכאי לרשת את תפקידו כמנהיג העולם הבהאי. רמי ביסס זאת על פרשנותו למנהגי אימוץ מהתקופה העות'מאנית בהם הכרזה בציבור על מישהו כבנך והשארת ירושה מסוימת לאותו אדם הופכים אותו לבנך המאומץ באופן רשמי. עבדול בהאא נהג לקרוא לרמי בכינוי אע'צאן(Agshan)- כלומר כינוי לצאצאי בהאא אולה בפרסית. בנוסף, טרם מותו של עבדול בהאא, הוא העביר לשוגי אפנדי שרידים משיערו ודם קרוש שאפנדי צריך היה להעביר לרמי עם מותו של עבדול בהאא. אפנדי אכן עשה זאת וכך ההכרזה של עבדול בהאא על רמי כבנו, יחד עם השארת ירושה הן מטענותיו החזקות של רמי לזכאותו להמשיך את עבדול בהאא בתפקידו. בנוסף, העברת השרידים על ידי אפנדי לרמי, הוגדרו על ידי רמי כהכרה של אפנדי בזכאות של רמי להמשיך את עבדול בהאא. מצד שני, הזרם העיקרי בדת הבהאית שולל לחלוטין את טיעוניו של רמי. הבהאים טוענים שהכינוי אע'צאן הוא כינוי חיבה בעל משמעות רוחנית אך לא חוקית או בעלת השלכות כלשהן ושאין קשר משפחתי כלשהו בין השניים ולכן אין לרמי זכאות כלשהי לירושת עבדול בהאא או שוגי אפנדי.
ב-1951 מינה שוגי אפנדי את רמי לחבר ב"ידי האמונה" ואף הקים את המועצה הבהאית הבין לאומית ומינה לנשיאה הראשון את רמי, מה שגרם למעברו של רמי לחיפה. לאחר מותו של אפנדי ב-1957 היה רמי מהאנשים שאטמו את דירתו של אפנדי וביצעו בה חיפוש מעמיק אחר פיסת מידע כלשהי שתוביל למציאת יורש לאפנדי. חיפושים אלו העלו חרס ובמשך 6 שנים ניהלו 27 חברי "ידי האמונה" את ענייני האמונה הבהאית ומתוכם הם בחרו מועצה של 9 "ידי האמונה" שיתגוררו בחיפה על מנת לכוון ולהדריך את דתם. רמי היה אחד מתשעת אלו. הרעיון של רמי שהוא היורש החוקי לאחר אפנדי התבשל במוחו זמן רב. הוא מעיד על עצמו שהחל לחשוב על כך כבר בוועידה הראשונה של "ידי האמונה" ב 1957 ובוועידה השנייה של המועצה הוא אף נזף בשאר "ידי האמונה" על כך שהם מפרים את רצון העדות של עבדול בהאא בכך שהם לא ממנים יורש לאפנדי ובכך שאין מנהיג לעולם הבהאי(Guardian). רמי טען שבהאא אולה ידע שילדו של עבדול בהאא מת בינקותו ושאחיו, מחמד עלי(Muhammad Ali), הוגדר כמפר ברית ולמרות זאת מינה את עבדול בהאא ליורשו כי הוא ידע שעבדול בהאא יאמץ יורש אמריקאי שימשיך את דרכו. גם טענה זו לא התקבלה על ידי הזרם המרכזי של הבהאים ותרמה להרחקתו של רמי מהקהילה.
עם מותו של עבדול בהאא, רצה רמי להיות המנהיג של הקהילה הבהאית בארצות הברית ובחלקים של המערב לצידו של שוגי אפנדי. לאחר שזה נמנע ממנו ועם מותו של אפנדי הוא ניסה שוב להראות את זכאותו להנהיג את התנועה כולה, אך גם ניסיון זה לא צלח. ב-1959 עזב רמי, עקב חילוקי דעות עם שאר "ידי האמונה", את חיפה וחזר לוושינגטון. שנה לאחר מכן הוא הכריז על עצמו כשומר הברית החדש של הדת הבהאית וכיורשו של שוגי אפנדי ועבדול בהאא, פעולה שלוותה בגינוי מידי של "ידי האמונה" ובהכרזה על רמי כמפר ברית, כלומר, אדם שקיבל על עצמו את בשורתו של בהאא אולה ולאחר מכן תוקף את אמונתו של בהאא אולה או את הזרם המרכזי של הדת. אם מראים לאדם זה את טעותו והוא עדיין לא משתכנע, הוא מוגדר כמפר ברית ומנודה ממוסדות ומחברת הדת. רמי לא הצליח לסחוף אחריו את העולם הבהאי וצבר מעט מאוד תומכים, והמועצה הבהאית בצרפת הייתה היחידה שקיבלה באופן חלקי את טענותיו. מצבו הרפואי וגילו המתקדם הקשו עליו לשלוט ולארגן את תומכיו וב-1966 התפרקו קהילותיו בארצות הברית ובפקיסטן, שם הוקמו קהילות רוחניות לאומיות בהוראתו של רמי ב-1963. רמי אף הפסיד בתביעה משפטית כנגד המועצה הבהאית האמריקאית בניסיון לקבל בעלות על הרכוש הבהאי בארצות הברית.
ממשיכיו של רמי
ב-1961 שלח רמי מכתב לג'ואל מרנגלה(Joel Marangella), מחסידיו הבולטים, ובו המינוי של מרנגלה ליורשו. על גבי המכתב נכתב שעל מרנגלה לפתוח אותו כאשר ירגיש שזוהי השעה הנכונה. ב 1967 ולאחר מינוי מרנגלה לנשיא המועצה הבהאית השנייה, מינה רמי את דונלד הרווי(Donald Harvey) כיורשו במקום מרנגלה וב-1968 מינה מועצת זקנים לדת הבהאית שבראשה העמיד את הרווי. ב-1969 החל מאבק ירושה בין מרנגלה להרווי שבעקבותיו התפצל הזרם של רמי ל 6 קבוצות שונות של מאמינים שעם תומכיהן כיום נמנים בודדים בלבד. רמי מת לבסוף ב 4 בפברואר 1974, חודשים ספורים לפני יום הולדתו ה 100.
ביבליוגרפיה
Brient Mathieu, Boise, Biography of Charles Mason Remey(https://web.archive.org/web/20060329143552/http://www.charlesmasonremey.net/), Internet Archive, 2005. Robert Stockman, Remey, Charles Mason(https://bahai-library.com/stockman_remey), Bahai Library Online, 1995. Passing the Test of God(http://bupc.org/test-of-god.html), Baha'is Under The Provisions of the Covenant. Universal House of Justice, Mason Remey and Those Who Followed Him(http://bahai-library.com/uhj_mason_remey_followers), Bahai Library Online, 1997.
חרקים
חֲרָקִים (שם מדעי: Insecta; ביחיד: חֶרֶק), הם מחלקה של בעלי חיים במערכת פרוקי-רגליים. קל לזהות אותם לפי צורת הגוף שמחולקת לשלושה חלקים, ראש, חזה, בטן ושלושת זוגות הרגליים (סך הכל 6 רגליים). התחום המדעי שעוסק בחקר החרקים נקרא אנטומולוגיה.
במחלקת החרקים מספר המינים הרב ביותר בעולם הטבע. למעלה ממיליון מינים שונים מתוארים בספרות המדעית ולפי הערכות שונות סביר להניח שמיני חרקים רבים טרם התגלו והמספר הכולל כנראה נע בין שישה לעשרה מיליון. סדרת החיפושיות כוללת כ-400,000 מינים שונים, ובכך היא הסדרה הגדולה ביותר בעולם הטבע. סדרת הדבוראים, שכוללת את הדבורים, הצרעות והנמלים, מונה בסך הכול כ-110,000 מינים. סדרות ידועות נוספות של חרקים הן הפרפראים (170,000 מינים), הזבובאים (120,000 מינים, כולל היתושים), הפשפשאים (40,000 מינים), הפרעושים (2,200 מינים) והתיקנאים (3,500 מינים). רבים סבורים בטעות שגם העכבישים הם חרקים; למעשה מדובר במחלקה המשתייכת, לצד החרקים, למערכת פרוקי-הרגליים. החרקים מתמיינים לחסרי כנפיים (קרויים גם חשוכי כנף) ולבעלי כנפיים. עם בעלי הכנפיים נמנים בעלי גלגול מלא ובעלי גלגול חסר.
מחלקת החרקים כוללת כמה מינים עמידים במיוחד; ניסויים הראו עמידות של נמלים ותיקנים לרמות של חום, קרינה ופגיעות אחרות אשר בעלי חיים אחרים לא מסוגלים לעמוד בהן. כושר ההישרדות הגבוה של החרקים הוא שאפשר את תפוצתם העצומה בכל חלקי כדור הארץ ואת התמיינותם למספר כה גדול של מינים.
החרקים הם נדבך חשוב במארג המזון בטבע. בעלי חיים רבים – עופות, דו-חיים ויונקים – ניזונים מחרקים. האדם ניזון אף הוא מחרקים, כבר מימי קדם (עוד לפני שהחל בציד של חיות גדולות יותר, כמו יונקים) ועד היום, בחברות מסוימות. חרקים רבים ניזונים מצוף ואבקת פרחים; בעוברם מפרח לפרח בחיפוש אחר צוף ואבקה הם משמשים כאחד האמצעים החשובים ביותר של האבקה, ולכן מינים רבים של צמחים תלויים בהם. נוסף על תפקידם החשוב במארג המזון, החרקים חשובים לטבע בכלל ולאדם בפרט בתור קוטלים טבעיים של מינים מזיקים לאדם, מאביקים בטבע ובחקלאות, מְפרקי פסולת אורגנית (למשל, גופות בעלי חיים), ומטייבי קרקע (למשל, טרמיטים, נמלים, זבליות).