cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יעקב מלכין
יהדות
הגדה של פסח בעריכת מלכין המציעה מודל ומבנה חדש לסדר פסח כאלטרנטיבה להגדה המסורתית שבה אין זכר למשה ואהרון וסיפורם. בהגדה הצעות לרכיבי הטקס וסיפור משה, העומד במרכזה של ההגדה החדשה המוקדשת לחג החירות. הסיפור מדגיש את הזיקה של חופש לחוקה שביסוד העם היהודי על יסוד כללי צדק אוניברסליים כפי שהם מוצגים בעשרת הדיברות. הסיפור מדגיש כי העם היהודי הורכב ביסודו משבטי ישראל מ“ערב רב“ של בני עמים אחרים. ההגדה כוללת דוגמאות של יצירות יהודיות עתיקות וחדשות, נושאי דיון, ומחזה - שיר השירים - לקריאה בקולות משתתפי הסדר (לפי מסורת קריאת יצירה חילונית זו בקהילות דתיות ספרדיות ואשכנזיות בליל הסדר). אנתולוגיה בעריכת יעקב מלכין. נושאי המאמרים: החיים בצל רצח יצחק רבין / מבחן הערכים של החינוך החילוני והדת / הדת היהודית והדמוקרטיה הישראלית / ההלכות המסוכנות והמקודשות / התתכן מדינה יהודית ודמוקרטית / התמורה ביהודיות של ישראל / משיחיות דתית וחילונית / מקורות כוחן של המפלגות הדתיות בישראל / זהות יהודית בעתות שלום / התרבות העברית של תל אביב - בסיס לזהות יהודית חילונית / אלוהים כפיקציה משפטית / התמורה במושג האלוהים בהגות היהדות / גישה רציונלית למושג האלוהות / האמונה האתאיסטית באנושות - יוצרת האלוהים בכל התרבויות / שלושת המעגלים של הזהות הישראלית: הומניסטית, יהודית, ציונית / הצורך בישיבה חילונית / הניגוד בין מחויבות לכל מיצוות הדת לבין הומניזם / הוגים דתיים הומניסטיים / האופציה היהודית החילונית - צורך חיוני ליהדות אמריקה / המכללה ליהדות כתרבות (אשר כונתה אחר כך בשם ”מית"ר“). אנתולוגיה בעריכת מלכין, בהשתתפות 22 הוגים וסופרים ישראלים. הספר דן בהתפתחות ההגות ביהדות החילונית והאמונות הרווחות בה מאז שפינוזה ובנושאים: מי הוא יהודי / ייחוד היהדות הישראלית / מקורות ההומניזם ביהדות / תנ"ך והאלוהים בהגות ובתרבות היהדות החילונית. דיוקנאות מצוירים של מחברי המאמרים בספר מאת הציירת פליס פזנר מלכין. 1995-2004: כתב עת בדפוס הוצאת ”תחיל"ה - התנועה הישראלית ליהדות חילונית הומניסטית“ (ארבעה כרכים וחוברת קטלוג). 2008: כתב עת אינטרנטי בהוצאת תמורה - המכון הבינלאומי להשכלת רבנים חילונים, ירושלים. מאות המאמרים בכתב העת דנים ביהדותם של יהודים חילוניים - חופשיים ממחויבות למיצוות הדת, שהיו קרויים בעבר "יהודים חופשיים". המשותף לרוב מגוון האמונות המבוטאות בכתבים שב“יהדות חופשית“ היא האמונה ההומניסטית באדם כריבון לחייו ובמחויבותו לכלל צדק.
אמנות, תיאטרון וקולנוע
עריכה ושכתוב של הרצאות דב בר מלכין בטכניון העברי על הריאליזם של שלום עליכם, לעומת הנטורליזם והרומנטיות בספרות היהודית על העיירה. גדולתו של האדם הקטן במרכז היצירה - הומור כתנאי לריאליזם כביצירת מארק טויין, צ‘כוב וצ‘פלין. בהרצאותיו בוחן ד.ב. מלכין את טוביה החלבן - רומן אהבה המייצג וחוזה התפוררותה של היהדות המזרח אירופאית. הוצאת מסדה 1973/1974/1975/1978 (עורך יחד עם אורי קליין, איתן גרין, אירמה קליין, גידי אורשר)
לקסיקון ראשון בעברית על היוצרים באמנויות הפיסול, הציור, התיאטרון, הקולנוע, המוזיקה.
רטוריקה, חינוך, לימודי קהילה
השיטה ודוגמאות של קורסים לפי חוזה לימודים אישי הנהוגים ב"אמפייר סטייט קולג'" של אוניברסיטת מדינת ניו יורק (SUNY) אשר אומצו והותאמו לצורכי סטודנטים בישראל. הוצאת המכון לתרבות הדיבור בישראל, ירושלים 1990 מאמרים בנושאי הרטוריקה היהודית, העברית והישראלית.
החלטה 12 של מועצת הביטחון של האו"ם
החלטה 12 של מועצת הביטחון של האו"ם, שהתקבלה ב-10 בדצמבר 1946, החליטה כי יוון ויוגוסלביה יוזמנו להשתתף בדיונים בעצרת הכללית לגבי "השאלה היוונית" ללא זכות הצבעה, אלבניה ובולגריה יוזמנו להצהרה בפני המועצה וכי בשלב מאוחר יותר אלבניה ובולגריה עשויה להיות מוזמנת להשתתף ללא זכות הצבעה.
סעיפים 1 ו-2 התקבלו פה אחד, בעוד שסעיף 3 התקבל "ברוב קולות". לא נערכה הצבעה על ההחלטה כולה.
הספרייה הלאומית של נורווגיה
הספרייה הלאומית של נורווגיה (בנורווגית: Nasjonalbiblioteket) הוקמה בשנת 1989 במטרה "לארגן ולשמר את חומרי העבר עבור העתיד". עם זאת רק ב-2005 הוכרזה כספרייה הלאומית באופן רשמי וגם עברה לבניין משודרג. עד להקמתה, שימשה ספריית אוניברסיטת אוסלו גם כספרייה הלאומית של המדינה מ-1813.
ב-2006, עם מינויה של ויגדיס מואי סקארסטיין למנהלת, החלה הספרייה בתהליך של דיגיטציה של חומרים מסוימים.
דרכון ננסן
הצורך בדרכון מיוחד זה התעורר לראשונה כתוצאה ממהפכת אוקטובר ברוסיה. לנין הורה לשלול את אזרחותם של כ-1.4 מיליון רוסים שברחו מארצם מפחד הקומוניסטים. במצב שנוצר לא יכלו אנשים אלה לחצות גבולות בינלאומיים, בהיעדר דרכון כלשהו. חבר הלאומים הנפיק כ-450,000 דרכוני ננסן לבני-בלא-ארץ שנזקקו להם. משרד ננסן הבינלאומי לפליטים קיבל ב-1938 את פרס נובל לשלום על פעילותו זו, שהייתה אחת מההצלחות המעטות של ארגון חבר הלאומים.
בין הפליטים הרוסים הידועים שהשתמשו במסמכים מיוחדים אלה כדי להגר למערב, ניתן למנות את: איגור סטרווינסקי, סרגיי רחמנינוב, הרב מנחם מנדל שניאורסון (הרבי מלובביץ'), זאב ז'בוטינסקי, מארק שאגאל ואנה פבלובה.
מצעית (מפה)
מַצָּעִית (מכונה גם פלייסמנט, שיבוש של הביטוי האנגלי "placemat") היא מפת שולחן אישית.
מצעיות חד-פעמיות או כאלו העשויות מחומרים עמידים נועדו להגנה על שולחן האוכל מפני שריטות, נזקי נוזלים, כתמי מזון וחומם של כלי בישול או הגשה. אחרות, מעודנות יותר, מחומרים כגון משי או תחרה נועדו לשמש כפריט עיצובי בלבד. ישנן גם מצעיות המשמשות את שתי המטרות.
על מצעיות נייר במסעדות מדפיסים לעיתים את תפריט המסעדה או פרסומות או שהן מעוצבות כדפי צביעה או משחקי עט ונייר כדי להעסיק ילדים בעת ההמתנה לארוחה.
קיימות גם מצעיות לשימוש משרדי בעת ישיבות. הן עשויות עור או פלסטיק קשיח כגון ויניל, ונועדו להקל על הכתיבה ולאפשר הזזת חפצי הנוכחים על גבי השולחן בחרישיות.
מודול הגזירה
מודול הגזירה כמו מודול האלסטיות, הוא ביטוי לקפיציות של החומר בתופעות כמו גזירה ופיתול.
הגוף הנגזר עובר מעוות זוויתי, כאשר זווית המעוות קטנה אזי הזווית שווה לטנגנס הזווית. המעוות היחסי מוצג על ידי הביטוי:
מודול הגזירה נקרא גם מודול הקשיחות ומוגדר כיחס בין מאמץ הגזירה לבין מעוות הגזירה. נסמן לפי התרשים: כאשר:
הקשר בין מודול האלסטיות הנבדק במשיכה לבין מודול הגזירה נתון על ידי הביטוי: הביטוי הזה נקרא גם הקבוע השני של לאמה (אחד משני קבועי לאמה).
בפלדות מתקיים היחס בין מודול האלסטיות לבין מודול הגזירה: \ G = 0.4 E
מקדם פואסון הוא ערך התלוי בחומר, ערכו נע ביו 0.25 לבין 0.5 לרוב החומרים והוא ערך חסר ממדים. לפלדות הערך של מקדם פואסון הוא בסביבות 0.3. בעוד מודול האלסטיות הוא ביטוי לקפיציות של החומר, מקדם פואסון מציג את המעוות הרוחבי כתוצאה מהמעוות האורכי.
ספינגומיילין
ספינגומיילין הוא פוספוליפיד שהוא גם ספינגוליפיד, כלומר הוא בעל שלד ספינגוזין, כוהל אמיני שבקצה אחד מכיל שרשרת פחמימנית ארוכה (בדומה לחומצת שומן), ובקצה השני שייר הידרוקסיל. על אחד מהפחמנים של שלד הספינגוזין מצויה קבוצת אמינו (קבוצה המכילה אטום חנקן). אל קבוצת האמינו קשורה בקשר אמידי חומצת שומן ולשייר ההידרוקסיל קשור שייר פוספוריל כולין בקשר אסטרי. הפוספוריל כולין ממלא את תפקיד קבוצת הזרחה והכוהל הנוסף: הוא מורכב מהכוהל כולין, אליו קשורה בקשר אסטרי קבוצת זרחה. קבוצת הזרחה היא זו הנקשרת לספינגוזין.
מחקר
הספינגומיילין תואר לראשונה בספרו של ג‘ורג טודיקום על המוח שהתפרסם בשנת 1884. בספר זה תואר הספינגומיילין כתרכובת שמרכיביו הם ספינגוזין, חומצת שומן וכולין. מבנה הספינגומיילין תואר לראשונה על ידי לודביג פיק ומקס ביאלכובסקי בשנת 1927. בשנת 1930 הוכח שהספינגומיילין הוא בעצם תערובת של מולקולות בעלות חומצות שומן שונות.
בתחילת שנות ה-60 היה ידוע שמחלת נימן פיק קשורה להצטברות ספינגומיילין בגוף ונעשה מחקר מקיף על המבנה המדויק של הספינגומיילין. בשנת 1964 הצליח דוד שפירא לסנתז ספינגומיילין ובעקבות זאת בשנת 1966 ייצרו שפירא ד"ר קנפר ורוסקו בראדי ספינגומיילין מסומן בפחמן 14. בעזרתו הצליח לקדם את המחקר במחלת נימן פיק.
איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה
ביוגרפיה
איזבלה נולדה ב-22 באפריל 1451 לחואן השני, מלך קסטיליה ואיזבלה מפורטוגל, מלכת קסטיליה, בתם של ז'ואאו, מושל פורטוגל ואיזבל מבארסלוש. לאחר מות אביה, חואן השני, בשנת 1454, ירש אחיה הגדול אנריקה הרביעי את המלוכה הקסטיליאנית וגירש את איזבלה ושאר קרוביו מהממלכה. בהיותה בסביבות גיל עשר, הוחזרה איזבלה לקסטיליה תחת פיקוחו ההדוק של אנריקה הרביעי. בהיותה בת שבע-עשרה ביקשו אצילים למרוד במלך אנריקה ולמנות אותה למלכה במקומו, אך היא סרבה והכירה במלכותו של אחיה. בתמורה, הוכרה איזבלה על ידיו כיורשתו.
עם מות אנריקה הרביעי מלך קסטיליה בדצמבר 1474, הוכתרה איזבלה ליורשתו. בתו של אנריקה הרביעי, חואנה שהייתה נשואה למלך פורטוגל טענה גם היא לכתר, בתמיכת אצילי אקסטרמדורה ומלך פורטוגל. איזבלה הצליחה לגבור על חואנה והוכתרה למלכת קסטיליה. עם נישואיה לפרננדו השני, מלך אראגון, הפכה איזבלה למלכת הממלכה המאוחדת של קסטיליה ואראגון.
איזבלה ובעלה הרחיבו את סמכויות המלוכה בקסטיליה על חשבון אצולת קסטיליה ועריה, תוך חיזוק הכנסייה על ידי הקמת האינקוויזיציה ב-1478. ב-1492, לאחר הכנעת ממלכת גרנדה המוסלמית, השלימו איזבלה ופרננדו את תהליך הרקונקיסטה בספרד. בתקופת מלכותם נתקבלו שתי החלטות היסטוריות; האחת, גירוש ספרד, הוא גירוש היהודים אשר לא המירו דתם ב-1492, והשנייה, ההחלטה על התפשטות ספרד באמצעות מסעות קולומבוס לשם ביסוס האימפריה הספרדית כמעצמה פוליטית ולשם הפצת הקתוליות.
משפחתה
לפרננדו ואיזבלה נולדו שבעה ילדים, מתוכם הגיעו חמישה לבגרות:
בזכות כוחם הרב כשליטים בממלכה משותפת, נישאו בנותיהם למספר שושלות אירופיות ובכך הניחו את הבסיס לירושה העצומה של נכדם, קרלוס הראשון.
בתרבות הפופולרית
דמותה של איזבלה מוצגת בסרט "המעיין" משנת 2006, בבימויו של דארן ארונופסקי. היא מגולמת על ידי רייצ'ל וייס, והעלילה מתארת את המלכה שולחת קונקיסטאדור למסע חיפוש של עץ החיים באזור השייך לבני המאיה.
דמותה היא הדמות הראשית בסדרה "איזבל" (Isabel) בהפקת הטלוויזיה הספרדית (TVE), הסדרה שודרה במשך שלוש עונות, במהלך השנים 2012–2014. הסדרה מתמקדת בחייה של איזבל, מהמאבק על הכתר דרך המלחמה בממלכת גרנדה ועד למסעותיו של קולומבוס לעולם החדש.
בשר בקר
בשר בקר הוא בשר שמקורו בשרירי הפרה. בלשון הדיבור משמשת המילה "בשר" בדרך כלל לתיאור בשר בקר, ואילו בשר דג או תרנגול מכונים "דג" ו"עוף" בהתאמה. איברים פנימיים של בקר המשמשים למאכל מכונים לפי שם האיבר (למשל כבד).
הבשר עשיר בחלבון (כ-15%–25%), שומן (5%–40%) וויטמינים שונים, דוגמת B12. צבעו האדום של בשר בקר נובע מצבען של תרכובות הברזל (ההמוגלובין) המצויות בו. בטמפרטורות גבוהות מאבדות תרכובות אלו את צבען וצבע הבשר המבושל הופך לחום או לאפור.
סוגי הנתחים
בשר הבקר מתחלק לנתחים שונים לפי החלק בגוף הפרה ממנו נלקחו. מכיוון שהשרירים שבדרך כלל מתאמצים יותר הם שרירי הצוואר והרגליים, יהיו הנתחים באזורים אלה שריריים וקשים יותר לעומת נתחים מאזור הצלעות והמותניים. בארצות שונות נהוג לקצב את הבקר בצורה שונה לנתחים שונים, ולכן יש חלקים להם שמות רבים. בישראל רווח השימוש גם במספרי חלקים. בנוסף לשימוש במספרי חלקים, ניתן לפרק מספר נתחים לתתי נתחים על מנת ליצור נתחים נוספים רבים לצלייה מהירה.
נתחים לצלי קדרה וצלי ברוטב
החלקים הקדמיים והתחתונים של הפרה, והחלקים הקרובים לזנב קשים יותר ודורשים בישול ארוך. לרוב הם משמשים להכנת צלי קדירה או צלי ברוטב, שמתאפיינים בבישול ארוך עם הרבה נוזלים, כדי לרכך את הבשר.
מזיק וניזק
בהלכה, דיני מזיק וניזק, תופסים חלק נכבד מספרות המשפט העברי. במשנה הוקדש מקום להלכות אלו בסדר נזיקין, שמספר מהמסכתות שלו עוסקות בדיני נזיקין. בפרט ידועה מסכת בבא קמא - המסכת המרכזית המרכזת הלכות אלו, ומסכת בבא בתרא - שבה הוקדש פרק נרחב להלכות הרחקת נזיקין.
בשר בקר
יישון בשר בקר
כבר בתקופות קדומות למד האדם כי נתחים של בשר בקר שבושלו או ניצלו זמן קצר קשים מאוד לאכילה. בתרבויות מסוימות היו נהוג להניח נתחי בשר על גבי סוס, מתחת לאוכף, כדי לרככם תוך כדי רכיבה.
מזיק וניזק
מקורות לאיסור ולתשלומים
נחלקו הראשונים והאחרונים מנין הוא האיסור על אדם להזיק לאדם אחר. דעת הרבינו יונה באבות שהוא משום לאו ד"לא תגזול", ומאידך דעת המנ"ח מצווה י"א שהוא נלמד מהשבת אבדה וכן כתב הרש"ש בכתובות והקהלות יעקב בבבא קמא, ודעת היד רמה בבבא בתרא אות ק"ז שהאיסור הוא או משום "ואהבת לרעך כמוך", או משום "לפני עור לא תתן מכשול".
בשר בקר
יישון בשר בקר
להכנת אומצות, למשל, משתמשים בנתחי בשר שהם שריריים במקורם. שריר מתכווץ ונרפה לפי הצורך. לאחר השחיטה, כשאין עוד אספקת חמצן ומזון לתאים, מתכווצים השרירים. כדי להרפותם ולרככם יש צורך בפירוק החלבונים אקטין ומיוזין, שהם הגורמים לכיווץ השריר.
יישון הבשר הוא למעשה תהליך מבוקר של ריקבון בטמפרטורה נמוכה, שנמשך מספר ימים עד שלושה שבועות, לפי סוג הבשר. לנתח פילה נדרשים מספר ימים כדי להתיישן, לנתח סינטה - כשבועיים, ולאנטרקוט - עד שלושה שבועות. תוצר הפירוק הוא נתח רך ומוכן לצלייה. תוצרי הפעילות של האנזימים המפרקים הם שנותנים לבשר בקר את הארומה והטעם האופייניים.
מזיק וניזק
סוגי הנזיקין
סוגי הנזיקין, נחלקים למספר חלקים: בעוד שהתורה חייבה ללא ספק אדם המזיק אדם אחר לשלם, ולא רק אם הזיק בגופו אלא אפילו אם ממונו הזיק חייב הוא לשלם, חז"ל (במסכת בבא קמא) מציינים כי קיים חיוב גם על נזקים שאינם נגרמים באופן ישיר, אלא באופן עקיף. נזקים אלו נקראים "גרמי":
בשר בקר
יישון בשר בקר
סטייקים בסגנון הקלאסי מיושנים בחדרי קירור, בטמפרטורה קרובה לקיפאון ובלחות יחסית גבוהה. במשך זמן היישון הבשר מאבד נוזלים. שיטה זו קרויה יישון יבש (Dry aging). בשל איבוד המשקל, הזמן הארוך הנדרש ושטח האחסנה הגדול בטמפרטורה נמוכה (השטח הגדול דרוש כדי להבטיח תנועת אוויר מסביב לנתחי הבשר, ולכן חייב להיות מרווח ביניהם), הבשר הזה יקר יותר.
מזיק וניזק
סוגי הנזיקין
בדין, דינא דגרמי, נחלקו החכמים. רוב החכמים סבורים שאין חייבים לשלם על דיני דגרמי, אך למרות זאת נפסקה ההלכה כרבי מאיר שדן דיני דגרמי וסבור שהמזיק באופן של "גרמי" חייב לשלם.
בשר בקר
יישון בשר בקר
רוב הבשר כיום מיושן באריזות ואקום אטומות, השומרות על הלחות, בשיטה זו, המכונה יישון רטוב (Wet aging) הטעם עדין יותר. בשיטת יישון זו האנזימים מפרקים ביתר יעילות את רקמות החיבור ולכן הבשר רך יותר.
מזיק וניזק
סוגי הנזיקין
ויש מזיק שאינו משלם ממון מדיני התשלומין של מזיק אלא מדין קנס ודוגמה לדבר תשלומי ד' וה'. וכל מקום שסכום הממון קצוב בתורה או שמשלם יותר ממה שהזיק הוא קנס. ויש כמה חלוקים בין תשלומים אלו. בבבל לא דנים דיני קנסות, המודה בקנס פטור ועוד תמצא כמה חילוקים.
מין אחר של נזקים הם "היזק שאינו ניכר". כדוגמה לנזקים אלו הובאו במשנה שלוש דוגמאות: המנסך - אדם ההופך את יין חבירו ליין נסך, המדמע - אדם המערב את פירות חבירו עם תבואה אחרת שהיא דמאי ובכך הוא אוסר אותם באכילה, המטמא - אדם הנוגע בפירות בידיים טמאות ובכך מטמא אותן בטומאת אוכלין. נחלקו רבי יוחנן ורבו חזקיה בגדר חיוב היזק שאינו ניכר, שעליו נפסק במשנה שבמשוגג פטור ובמזיד חייב. לפי חזקיה היזק שאינו ניכר נחשב להיזק מהתורה ופטרו את המנסך במקרה של שוגג די שיודיע לניזק ולא יכשל בשוגג בחטא, ואילו רבי יוחנן מסביר שהיזק שאינו ניכר אינו נחשב להיזק מהתורה, אלא שחכמים קנסו אותו אם עשה את הנזק במזיד, כעונש וכדי שלא יחזור על המעשה. ההלכה נפסקת כרבי יוחנן.
בשר בקר
בישול ארוך
כאשר מכינים ציר מבקר או מעוף, נהוג להשתמש גם בעצמות. ציר אותו מכינים רק מעצמות נקרא ציר עצמות.
מזיק וניזק
סוגי הנזיקין
במחייב של דיני דגרמי נחלקו הראשונים. יש שסבורים שכל "דיני דגרמי" הם בעצם כמו "היזק שאינו ניכר", וכמו ש"היזק שאינו ניכר" נחשב להלכה כקנס, כך גם דיני דגרמי. אך הרמב"ן, רבי משה בן נחמן מחלק בין הנידונים, ומסביר שלפי רבי מאיר שדן דיני דגרמי, נזק שנעשה בעקיפין מיוחס למי שעשה אותו בצורה עקיפה זו, ועל ידי כך הוא נחשב כ"מזיק". לעומת זאת, "היזק שאינו ניכר" אינו נחשב להיזק כלל, ולכן גם אם נייחס אותו בצורה זו או אחרת למי שגרם אותו לא נוכל לחייב אותו מדין תורה אלא מדין קנס.
בשר בקר
בישול ארוך
צלי קדירה (Pot roast או Braising) הוא תבשיל של נתחי בשר שלמים בסיר למשך זמן ארוך, כשמיצי הבשר מתערבבים עם המרכיבים האחרים. הבישול נעשה בתוספת מעט נוזלים (מים, יין, ציר), כך שעיקרו מתבצע בנוזלי הבשר עצמו. מקובל לצלות את הנתח למשך זמן קצר לפני הבישול, מכל צידיו, כדי לתת לתבשיל טעם של בשר צרוב. הבישול מתבצע ברובו על להבה נמוכה, ועשוי לארוך שעות.
מזיק וניזק
סוגי הנזיקין
בגדר דיני דגרמי נחלקו הראשונים: הרמב"ן מגדיר את דיני דגרמי בנזק שברור בשעת המעשה שהוא יבוא ואינו תלוי בדעת אחרת. באופן דומה מגדיר זאת גם התוספות במסכת בבא בתרא. דוגמאות לכך: אדם המראה על קרקע חבירו למוכס העיר שמחפש אותה, המראה דינר למומחה כדי שיאמר לו אם כדאי לו לקחת אותו או לא ונתברר שהעצה הייתה מוטעית מיסודה וגרמה נזק, אדם שזרע זרעים ליד גפן חבירו ובכך הפך אותם לכלאיים, השורף שטרותיו של חבירו. לפי פרשנות אחרת, דיני דגרמי הם רק כאלו שהפעולה, שנעשית אמנם בעקיפין, נעשית על ידי האדם עצמו, אך פרשנות זו נדחית על ידי התוספות.
לעומת זאת "דינא דגרמא", שהעושה אותם פטור, הם נזקים שגם העושה אותם בעקיפין, לא עשה אותם בשלימות וחסר עדיין פעולה מסוימת שתשלים את ההיזק. דוגמאות לכך הם הזורק כלי מראש הגג כשמתחת לכלי הזכוכית יש כרים וכסתות שפטור (למרתו שלאחר כך, נלקחו משם הכסתות), המכניס פירות לחצר בעל הבית שלא ברשות ובא הבהמה של בעל הבית אכלה אותם וניזוקה, הנותן סם המוות לפני בהמה חבירו, הכופף את תבואת חבירו לפני הדליקה, העושה מלאכה במי חטאת, שיסוי כלב ונחש באדם אחר.
בשר בקר
בישול ארוך
נזיד הוא תבשיל המבושל בישול ארוך ועשוי קוביות בשר המתבשלות עם ירקות ומרכיבים נוספים כשהוא מכוסה ברוטב או בציר. גולאש הוא דוגמה לנזיד בשר.
מזיק וניזק
סוגי הנזיקין
הרמב"ן בקונטרס דינא דגרמי מסביר כי ישנם סוגים שונים בנזקין:
לפי כללי דיני הנזיקין, מחייבת התורה בתשלומין את האדם לא רק אם הוא עצמו הזיק, אלא גם אם ממונו המוטל באחריותו הזיק אדם אחר או את חפציו. דינים אלו מסודרים במסכת בבא קמא תחת סדר ארבעה אבות נזיקין.
חמישה דברים
על פי המשפט העברי אין להתחשב רק בנזק ממוני, ועל המזיק לשלם חמישה תשלומים שונים, המתחשבים בכל נזק אפשרי שרק נגרם:
בשר בקר
בישול ארוך
מעושן- אף כי ניתן לעשן כל נתח בשר, נהוג לעשן בעיקר את הנתחים הקשים ועתירי השומן, לדוגמה חזה בקר וקשתית, מכיוון שטמפרטורת העישון הנמוכה יחסית מועילה הן לפירוק רקמת החיבור והן להספגות טעמי העשן, וכמות השומן הגבוהה מונעת מהבשר להתייבש בעישון. העישון מתבצע על פי רוב בטמפרטורות בטווח שבין 90 ל-140 מעלות צלזיוס. העישון מונע מהמיוגלובין מלהתפרק, דבר המייצר טבעת אדומה חיצונית אותה ניתן לראות לאחר חיתוך הנתח המעושן.
אומצות (סינטה, פילה, שייטל ואנטריקוט)
בעת טיגון אומצות נהוג להשתמש במחבת ברזל או נירוסטה כבדה, כדי שתוכל לאגור חום ולא להתקרר משמעותית עם הנחת נתח הבשר עליה. המחבת הכבדה מחוממת לרמת חום גבוהה, ואז האומצה נצלית ב"מכת חום" שמשחימה את האומצה. טיגון באש נמוכה יביא להגרת נוזלים מהנתח ולהפיכת התהליך מטיגון לבישול, כשהתוצאה - בשר צמיגי ויבש. הטיגון מתבצע עם כמות מעטה של שמן.
לאחר הצלייה הראשונית, משך הצלייה בטמפרטורה נמוכה יותר נקבע לפי רמת הצלייה המבוקשת.
הנתחים המתאימים לטיגון אומצות הם סינטה, פילה, ושייטל שהם החלקים האחוריים בגב הפרה. אנטרקוט מתאים פחות, כיוון שהוא נתח שומני, והשומן, שהוא מרכיב רצוי מאוד בצלייה, אינו תורם לטיגון.
צלייה
צלייה היא שיטת בישול המבשלת את המזון באמצעות חשיפתו לחום יבש (בין אם אש גלויה, ובין אם בתנור). הצלייה גורמת לייבוש המזון באמצעות אידוי הנוזלים שבו, וכן להשחמה שמשנה את טעמו של המזון הנצלה. מבחינים בין צלייה בתנור לצלי-אש (צלייה בגריל או במדורה).
בצלייה בתנור נצלה נתח שלם, ולכן משך הזמן הנדרש ארוך יותר מאשר בצלייה בגריל. נתח בשר בקר הניצלה בתנור נקרא רוסטביף (Roastbeef), והוא אחת מהמנות הפופולריות ביותר של בשר צלוי. לאחר הצלייה נפרס הנתח לפרוסות. הנתח המקובל ביותר להכנת צלי-בקר בתנור הוא סינטה. לחלופין ניתן להשתמש באנטריקוט, פילה או בשייטל. הנתח נצלה בשלמותו, מושחם מבחוץ אך נשאר עסיסי בתוכו ונפרס לפני ההגשה. מקובל לצלות בתחילה בחום גבוה ("מכת חום") לזמן קצר כדי להשחים את הנתח ואז להמשיך ולצלותו בטמפרטורה נמוכה יותר. המהדרין משתמשים במדחום כדי להעריך את הטמפרטורה של הבשר ולקבוע לפיה את משך הצלייה הנדרש. בצליית אומצות בגריל נפרס תחילה הנתח לפרוסות, ואז נצלית כל אומצה משני צדדיה, עד להשגת רמת הצלייה הנדרשת.
רמות צלייה לבשר
איכותה וטעמה של אומצת-הבקר הנצלית נגזרים הן מאיכות הבשר, הן מצורת הצלייה (גריל פחמים, גריל גז, תנור) והן מזמן הצלייה.
מאכלי בשר מועטים נאכלים ללא צלייה (Raw). המפורסם בהם הוא סטייק טרטר, אך אין זו אומצה כי אם בשר בקר שנטחן עד דק, ומוגש קר.
דרגות הצלייה של אומצות מתבססות על שלוש דרגות עיקריות: נא (Rare), עשוי למחצה (Medium), ועשוי היטב (Well done). בין דרגות אלו יש גם דרגות ביניים (ייתכנו שינויים קלים בדרגות הצלייה בין אזורים גאוגרפיים שונים):
בישראל
בישראל רוב בשר הבקר מיובא מדרום אמריקה. על הבשר המיובא מפקחים השירותים הווטרינריים שהם אגף במשרד החקלאות, בהתאם לתקנות מחלות בעלי-חיים (יבוא בשר), (התשל"ד-1974) ותקנות מחלות בעלי-חיים (יבוא ויצוא של מוצרים מבעלי-חיים), (התשמ"ח-1988). הפיקוח נעשה על ידי היחידה ליבוא ויצוא של בעלי חיים, ומתבטא בעיקר במתן רישיונות ליבוא ובנוכחות של וטרינרים-מפקחים בנמלי הים והאוויר. רישיון ליבוא בשר כרוך במתן אישור לבית המטבחיים בארץ המוצא.
גידול הבקר והשחיטה המקומית בישראל מפוקחים על ידי המחלקה לפיקוח על החי במסגרת השירותים הווטרינריים. הפיקוח על בתי מטבחיים מבוסס על תקנות מחלות בעלי חיים (שחיטת בהמות), התשכ"ד 1964. בסמכות הווטרינר האחראי לפיקוח על בתי מטבחיים: אישור הקמתם, אישור הפעלתם, ופיקוח על הפעלתם השוטפת של בתי מטבחיים בישראל, וכן פיקוח על היגיינה ואיכות הבשר. בישראל קיימים כעשרה בתי מטבחיים לבקר.
בארצות הברית
בארצות הברית מפקח משרד החקלאות האמריקני (USDA) על גידול בשר, ומקיים דירוג המתייחס לטיב הנתחים. הדירוג כולל שמונה דרגות (הנתחים המובחרים ביותר נקראים USDA prime, והם מוגשים בדרך כלל במסעדות עלית. הדרגות הבאות הן Choice ו-Select).
הכשרת בשר ביהדות
הכשרת בשר היא פעולה שעל פי ההלכה יש לבצע בבשר שנשחט כדי להכשירו לאכילה, וכדי להימנע מאכילת דם האסורה על פי היהדות. הכשרת הבשר ראשיתה בניקור הבשר והמשכה יכול להתבצע באחד משני האופנים: מליחה וצלייה.
אכילת בשר בקר בדתות השונות
בתרבויות מסוימות סוגי בשר מסוימים נחשבים כלא ראויים למאכל מסיבות דתיות ואחרות.
בהודו ממעיטים באכילת בשר בקר היות שפרה היא חיה קדושה על פי ההינדואיזם.
ביהדות נהוג לסווג את הבשר לכשר ו"טרף", כאשר הבקר הכשר הוא מעלי גירה, מפריס פרסה ושוסע שסע, אשר נשחט בשחיטה כשרה ועבר הכשרה כהלכה. באסלאם בשר הבקר חלאל - מותר למאכל.
סחר חופשי
סחר חופשי הוא מדיניות כלכלית ממשלתית הדוגלת באי התערבות ביצוא סחורות או בהצבת מגבלות על יבוא סחורות, בעזרת הטלת מכסים (על סחורות יבוא) או סובסידיות (על סחורות יצוא) או קביעת מכסות. על פי עקרון היתרון היחסי מדיניות זו מאפשרת לצדדים למסחר להפיק יתרונות משותפים מסחורות ומשירותים.
על פי מדיניות סחר חופשי, מחירים נקבעים על פי ביקוש והיצע, והם לבדם קובעים הקצאת משאבים. סחר "חופשי" שונה מצורות מדיניות סחר אחרות שבהן הקצאת הסחורות והשירותים בין המדינות הסוחרות נקבעים על ידי אסטרטגיות קביעת מחירים השונים מאלה שהיו נקבעים בהיעדר פיקוח. מחירים הנקבעים על פי מדיניות הם תוצאה של התערבות ממשלתית בכוחות השוק בדרך של קביעת מחירים או הגבלת ההיצע, כולל פרוטקציוניזם. התערבות ממשלתית כזו עשויה להעלות או להפחית את מחיר הסחורות והשירותים לצרכנים וליצרנים גם יחד. מאז מחצית המאה ה-20 קיימת מגמה של הפחתת מכסים ומגבלות מטבע על סחר בינלאומי בין ממשלות בעולם. עם זאת הגבלות אחרות העשויות להיות יעילות באותה מידה במניעת סחר חופשי, הן כוללות מכסות יבוא, מסים, ודרכים שונות למתן סובסידיות לתעשייה מקומית.
מאפייני סחר חופשי
סחר חופשי כולל את המאפיינים הבאים:
לרוב סחר חופשי נעשה באופן הדדי בין מדינות החותמות על הסכמי סחר, אך מדינה יכולה להחליט באופן חד-צדדי על פתיחת תחום לסחר חופשי. בשנת 2011 ביטלה מדינת ישראל באופן חד-צדדי את המכס על כ-400 מוצרי צריכה, במטרה לצמצם את יוקר המחיה.
היסטוריה
בטרם הופיעה דוקטרינת השוק החופשי, וההתנגדות הקיימת לה עד עצם היום הזה, התפתחה מדיניות המרקנטיליזם באירופה של המאה ה-16. שניים מן הכלכלנים הבריטים הראשונים שהתנגדו למרקנטיליזם היו אדם סמית ודייוויד ריקארדו.
כלכלנים אשר תמכו בסחר חופשי האמינו כי סחר היה הגורם לפריחתן הכלכלית של ציוויליזציות מסוימות. אדם סמית לדוגמה טען כי הגברת הסחר לא רק שגרמה לפריחתן של תרבויות מזרח תיכוניות דוגמת מצרים, יוון ורומא, אלא אף בנגל (במזרח הודו) וסין. עושרה האדיר של הולנד, לאחר שהשתחררה משלטון ספרד ודגלה בסחר חופשי, הפכה את הוויכוח בין גישת המרקנטליזם לבין סחר חופשי לשאלה החשובה ביותר בכלכלה במשך מאות שנים. מדיניות של סחר חופשי עמדה בניגוד למדיניות כלכלית של מרקנטליזם, בדלנות, קומוניזם, פופוליזם, וקווי מדיניות כלכלית אחרים, לאורך מאות שנים.
מסחר במושבות הבריטיות באמריקה נשלט על ידי המערכת המרקנטילית הבריטית באמצעות פקודות הסחר והניווט. עד לשנות ה-60 של המאה ה-18 רק מתיישבים מעטים תמכו באופן גלוי בסחר חופשי, בין השאר כיוון שחוקי הסחר לא נאכפו באופן קפדני, אולם גם מכיוון שהסוחרים במושבות לא רצו להתחרות עם סחורות זרות ומשלוחי סחורות. כך, טוען ההיסטוריון אוליבר דיקרסון כי הרצון לסחר חופשי לא היה מגורמי המהפיכה האמריקאית. רק לאחר מלחמת העצמאות האמריקאית, כאשר הפרלמנט הבריטי חוקק, בשנת 1775, חוק המטיל סגר ימי על נמלי המושבות האמריקאיות המורדות (Prohibitory Act 1775), הגיב הקונגרס הקונטיננטלי, ב-6 באפריל 1776, בהכרזת עצמאות כלכלית, תוך פתיחת נמלי אמריקה ליבוא סחורות. משכך, לדעת ההיסטוריון ג'ון וו. טיילור, סחר חופשי נכפה על ארצות הברית.
הכלכלה המודרנית במאה ה-21 מתאפיינת בסחר חופשי חלקי, בהתאם להסכמים בין המדינות השונות.
אות דיגיטלי
אות דיגיטלי (ספרתי) הוא אות המשמש לייצוג נתונים על ידי סט סופי של ערכים. אות דיגיטלי יכול, בכל אזור בו מוגדר האות, להיות בעל ערך הנבחר מתוך אותו סט סופי, זאת בניגוד לאות אנלוגי, המייצג ערכים רציפים ובכל זמן נתון הוא מייצג מספר ממשי או מרוכב בתוך טווח ערכים רציף. בחלק מן ההגדרות, נדרש האות גם להיות בדיד.
ברוב המעגלים הספרתיים, האות יכול לקבל ערך של אחד משתי אפשרויות,. במעגלים אלו כל אפשרות מיוצגת על ידי שתי רמות מתח המיוחדות לה: רמת מתח אחת קרובה לערך ייחוס (וקרויה בדרך כלל קרקע או אפס וולט), ורמת מתח שנייה הקרובה למתח האספקה. ערכים אלו תואמים לשני הערכים הלוגיים "אפס" ו "אחד" (לאו דווקא בהתאמה), וכך בכל זמן נתון אות בינארי מייצג ספרה בינארית (סיבית) יחידה. בגלל דיסקרטיזציה זו, שינויים הקטנים יחסית לפער בין שתי הרמות אינם משפיעים על הערך הלוגי. כתוצאה מכך, לאותות דיגיטליים יש רמה מסוימת של חסינות לרעש, בניגוד לאותות אנלוגיים הנפגעים מרעש, ברמה מסוימת, תמיד.
אותות דיגיטליים עשויים לקבל יותר משני ערכים אפשריים. לדוגמה, אותות העשויים לקבל 3 רמות מתח נקראים לוגיקה טרנרית. בסכימות תקשורת מסוימות, האות נבחר מתוך סט של מאות ערכים.
באות דיגיטלי, הייצוג הפיזיקלי של המידע עשוי להיות העוצמה, המופע (פאזה) או הקיטוב של שדה אלקטרומגנטי, אופטי או אחר, לחץ אקוסטי, מגנטיזציה של אמצעי אחסון מגנטיים ועוד. אותות דיגיטליים הם הבסיס הלוגי לכל האלקטרוניקה הדיגיטלית, ובפרט ציוד מחשוב ותקשורת נתונים.
הגדרות
למונח "אות דיגיטלי" מספר הגדרות בהקשרים שונים:
באלקטרוניקה דיגיטלית
בתחום האלקטרוניקה הספרתית, האות הדיגיטלי הוא "רכבת" של דפקים (פולסים), כלומר רצף של פעימות מתח או אור (או גודל פיזיקלי אחר) ברוחב קבוע, באחת מרמות המשרעת המותרות. מקרה מיוחד הוא אות לוגי או אות בינארי, המשתנה בין שתי רמות מותרות בלבד.
בתקשורת
בתקשורת ספרתית, אות ספרתי הוא אות פיזי רציף בזמן, המשתנה לסירוגין בין מספר סופי של צורות גל, המייצג רצף ביטים (סיביות). צורת הגל תלויה בסכמת השידור. אות כזה נחשב לאות דיגיטלי בספרות תקשורת נתונים אך בספרות רשתות מחשבים ואלקטרוניקה ייחשב לרצף ביטים שהומר לאות אנלוגי.
בתקשורת, רעש הוא בעיה משמעותית. השפעות הרעש ממוזערות בדרך כלל על ידי סינון אותות מפריעים ככל האפשר ובאמצעות יתירות נתונים. היתרונות העיקריים של אותות דיגיטליים לצורך תקשורת הם העמידות לרעש, והיכולת, במקרים רבים (למשל נתוני אודיו ווידאו), להשתמש בדחיסת נתונים כדי להפחית באופן משמעותי את רוחב הפס הנדרש.
רמות מתח לוגי
ייצוג ערך בוליאני (0 ו -1, או נמוך וגבוה, או שקר ואמת) קרוי אות לוגי או אות בינארי.
שתי הרמות מיוצגות בדרך כלל על ידי מדידה כלשהי של תכונה חשמלית: המתח הוא הנפוץ ביותר, אך גם זרם משמש לעיתים למטרה זו. מתחת לסף מסוים, האות נחשב לנמוך, ומעליו לגבוה.
אות השעון הוא אות ספרתי מיוחד המשמש לסנכרון מעגלים ספרתיים רבים. שינויים לוגיים מופעלים על ידי "הקצה העולה" או "הקצה הנופל". הקצה העולה הוא המעבר ממתח נמוך (רמה 1 בתרשים) למתח גבוה (רמה 2). הנפילה היא המעבר ממתח גבוה למתח נמוך.
למרות שבמודל אידיאלי של מעגל ספרתי, מעברים אלו יתרחשו באופן מיידי, מעגלים ממשיים אינם משנים באופן מיידי את רמות המתח, עקב קיבול והשראות במעגל. המשמעות היא כי במהלך זמני המעבר בין רמות האות לא מתאים לוגית בצורה אמינה לאף אחת מהרמות.
אפנון
כדי ליצור אות דיגיטלי בעולם הממשי, למשל לצורך שידור, על האות להיות מאופנן. אפנון פשוט ביותר הוא כיבוי והדלקת אות DC, כך שמתח גבוה מייצג '1' ומתח נמוך מייצג '0'.
בסכימות אחרות אפנון משרעת, תדר או מופע מאופננות על ידי אות הבקרה לייצר אות דיגיטלי המתאים לשידור.
אות שעון
אותות דיגיטליים ניתנים לדגימה על ידי אות השעון במרווחים קבועים על ידי העברת האות דרך flip-flop. הקלט נמדד בעליית אות השעון, והאות הנדגם מוחזק באופן קבוע עד עליית השעון הבאה. תהליך זה הוא הבסיס של הלוגיקה הסינכרונית.
לוגיקה א-סינכרונית גם היא נמצאת בשימוש. היא מהירה יותר וחסכונית בהספק, אך קשה יותר לתכנון.
אליפות צרפת הפתוחה 1999
אליפות צרפת הפתוחה 1999 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי חימר באצטדיון רולאן גארוס בפריז. התחרויות התחילו ב-24 במאי והסתיימו ב-6 ביוני. זו הייתה האליפות ה-98 מאז ייסודה.
הפרסים
סך הפרסים היה 4,407 אלף $.
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 128 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. כמו בתחרות הגברים, הטניסאיות החזקות זכו לדירוג:
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות שקיבלו דירוג:
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות החזקות שזכו בדירוג:
זוג מנצחות תחרות 1998 מרטינה הינגיס ויאנה נובוטנה  השתתפו בתחרות אך עם פרטנרים חדשים. במשחק הגמר סרינה ויליאמס וונוס ויליאמס נפגשו עם מרטינה הינגיס  ואנה קורניקובה  וניצחו ב-3 מערכות. באותה שנה הן ניצחו גם באליפות ארצות הברית הפתוחה.
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 48 זוגות. להלן הזוגות שזכו בדירוג:
מנצחי תחרות 1998 ונוס ויליאמס וג'סטין גימלסטוב לא השתתפו בתחרות. במשחק הגמר הזוג הלא מדורג קטרינה סרבוטניק ופייט נורבל  נפגשו עם לריסה ניילנד  וריק ליץ'  וניצחו ב-3 מערכות.
ישראל ברולאן גארוס
אנה סמשנובה השתתפה בתחרות הנשים. בסיבוב הראשון והשני היא נפגשה עם טניסאיות מקנדה ובלגיה בהתאמה וניצחה אותן. בסיבוב השלישי היא הפסידה לקונצ'יטה מרטינס מספרד בשתי מערכות.
אייל רן שיחק בתחרות זוגות הגברים לצד דבין בואן (ארצות הברית). הם ניצחו בסיבוב הראשון, אך הפסידו בסיבוב השני לזוג שהיה מדורג במקום מס' 9.
הגמרים האזוריים ב-NBA
הגמריים האזוריים של ה-NBA (באנגלית: NBA Conference Finals) הם סדרות האליפות של שני אזורי ה-NBA, המזרחי והמערבי. בסדרת הטוב מ-7 משחקות שתי הקבוצות שעברו את שני הסיבובים הקודמים של פלייאוף ה-NBA. שתי האלופות האזוריות משחקות בסדרת שבעה משחקים בגמר ה-NBA.
לקבוצות הזוכות באליפות האזור הוענקו גביעים החל משנת 2001. בשנת 2022 ניתנו להם שמות על שם שחקני NBA בעבר: גביע בוב קוזי לאלופת המזרח וגביע אוסקר רוברטסון לאלופת המערב. כמו כן, באותה שנה החלה הליגה להעניק את פרסי ה-MVP של סדרות הגמרים האזוריים ב-NBA למצטיינים בסדרות בכל אזור. גם פרסים אלה נקראים על שם כדורסלני עבר: פרס לארי בירד לשחקן המצטיין במזרח ופרס ארווין "מג'יק" ג'ונסון לשחקן המצטיין במערב.
סקירה כללית
בתחילה היו קבוצות ליגת ה-BAA (הליגה שקדמה ל-NBA) מחולקות לשני בתים, המזרחי והמערבי. גמר הבית שוחק לראשונה ב-1949, העונה השלישית של הליגה. בשתי העונות הראשונות הונהגה שיטת פלייאוף שבה קבוצות מהבית המזרחי והמערבי מתמודדות זו מול זו לפני גמר ה-BAA, ולכן לא היו גמרים אזוריים. בעונת עברה הליגה למתכונת של שלושה בתים, עם הוספת הבית המרכזי. עם זאת, השיטה הונהגה רק עונה אחת והליגה חזרה לפורמט של שני בתים ב-1951. מתכונת שני הבתים נשארה עד שנת 1970, אז ה-NBA הנהיגה שני אזורים עם שני בתים כל אחת, מה שהוביל לשינוי השם לגמר האזור.
הגמרים התנהלו בפורמט סדרת הטוב מ-3 מ-1949 עד 1950, סדרת הטוב מ-5 מ-1951 עד 1956, וסדרת הטוב מ-7 מאז 1957. נכון לעונת 2022/2023 ב-NBA, הגמרים האזוריים משוחקים בפורמט סדרת הטוב מ-7 כמו הפלייאוף וגמר ה-NBA. הסדרות משוחקות בסוף מאי בכל שנה אחרי הסיבוב הראשון והשני של הפלייאוף ולפני הגמר. בסיום הגמר, הזוכים מקבלים גביע כסף, כובעים וחולצות טריקו, והם עולים לגמר ה-NBA. לגביעים היה בסיס מעט שונה עבור כל כנס כדי לעזור להבחין אחד מהשני; כדור הכסף בגביע המזרח יושב על שלושה עמודי זהב, ואילו בגביע המערב הוא יושב על טבעות עגולות מצטלבות.
ה-NBA החלה להעניק גביעי אליפות אזורית לראשונה בשנת 2001. בשנת 2022 עוצבו הגביעים מחדש, וגביעי האזור המזרחי והמערבי נקראו על שמם של בוב קוזי ואוסקר רוברטסון (בהתאמה), שהיו מרכזיים בפיתוח וקידום ארגון שחקני ה-NBA. באותה שנה החלה ה-NBA להעניק פרסי MVP לגמר האזורי, בדומה ל-MVP של סדרת הגמר ב-NBA, לשחקן הטוב ביותר בכל גמר אזורי: ה-MVP של סדרת גמר המזרח ב-NBA על שם לארי בירד וה-MVP של סדרת גמר המערב ב-NBA על שם מג'יק ג'ונסון, על שם שני השחקנים שעזרו לפתח את הפופולריות של הליגה בשנות ה-80.
לוס אנג'לס לייקרס זכתה במספר הגדול ביותר של אליפויות אזוריות, עם 19. הם עשו זאת ב-23 הופעות בגמרים האזוריים, יותר מכל קבוצה אחרת. בוסטון סלטיקס זכתה ב-10 תארים אזוריים, ההישג השני בטיבו. 22 מתוך 30 המועדונים הפעילים זכו לפחות באליפות אזורית אחת. דנוור נאגטס, מינסוטה טימברוולבס, אטלנטה הוקס, סקרמנטו קינגס, ממפיס גריזליס ולוס אנג'לס קליפרס שיחקו כל אחת לפחות בגמר אזורי אחד (דנוור שיחקה בארבעה, אטלנטה וסקרמנטו בשניים), אבל לא זכו באלפות אזורית. שני מועדונים אחרים, שארלוט הורנטס וניו אורלינס פליקנס, מעולם לא הופיעו בגמר אזורי.
החלטה 13 של מועצת הביטחון של האו"ם
החלטה 13 של מועצת הביטחון של האו"ם, שהתקבלה ב-12 בדצמבר 1946, המליצה לעצרת הכללית של האו"ם לקבל לשורותיו את סיאם (בהמשך תאילנד מאז 1949).
רקע
על פי מגילת האומות המאוחדות, פרק 2, סעיף 4, קבלת כל מדינה כחברה באו"ם "תוכרע מהחלטה של העצרת הכללית על פי המלצת מועצת הביטחון". בהתאם לכך, בהחלטה 6 של מועצת הביטחון שניתנה ב-17 במאי 1946, הודיעה המועצה על זמני בחינת בקשות מועמדות של מדינות חדשות לאו"ם, דבר שנתבצע בישיבתה ב-29 באוגוסט, בה נתקבלה החלטה 8, כשהיא בחנה את בקשות החברות של מדינות אחדות, בהם סיאם (תאילנד), אך לא החליטה בעניינה עד לישיבתה ב-13 בדצמבר.
נוסח ההחלטה
מועצת הביטחון,
מתוך שימת לב לתמיכתם המאוחדת של חבריה בבקשת סיאם לחברות באו"ם,
ממליצה לעצרת הכללית לאשר את סיאם לחברות באו"ם.
הצבעה
ההחלטה התקבלה פה אחד.
בעקבות ההחלטה
סיאם (תאילנד) הצטרפה לאו"ם ב-16 בדצמבר 1946 כחברה ה-55, והייתה המדינה הרביעית להצטרף לאו"ם לאחר המדינות המייסדות.
קישורים חיצוניים
מסמך ההחלטה (באנגלית)
אימאג'סאט אינטרנשיונל
אימאג'סט אינטרנשיונל (אי.אס.איי) בע"מ (ISI) היא חברה ישראלית המספקת תצלומי לוויין ושירותי לוויין, באמצעות סדרת לווייני EROS שבבעלותה. החברה הוקמה במקור על ידי התעשייה האווירית לישראל, חברת אל-אופ ומשקיעים זרים, ונמצאת בשליטת קרן פימי מאז נובמבר 2017.
החל מפברואר 2022 אימאג'סאט היא חברה ציבורית שמניותיה בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
הקמת המיזם
פרויקט לווייני "ארוס" החל במחצית השנייה של שנות ה-90 של המאה ה-20 ביוזמת מפעל מב"ת של התעשייה האווירית, במטרה למסחר את הטכנולוגיה של לווייני הצילום הצבאיים מסדרת "אופק" לשיווק בשוק האזרחי. לשם כך הוקם בשנת 1997 מיזם משותף בשם "ווסט אינדיס ספייס", בו היו שותפים שווים התעשייה האווירית והחברה האמריקאית "קור סופטוור טכנולוג'י" (Core Software Technology), חברה שעסקה בפיתוח פתרונות מיפוי וצילום אוויר וסיפקה חלק מהתוכנה למיזם. החברה נרשמה באנטילים ההולנדיים, מדינה המשמשת כמקלט מס, ופתחה משדר בלימסול, שבקפריסין, כדי לאפשר לה לפעול גם מול לקוחות שלא היו מעוניינים לקיים קשרים מסחריים גלויים עם ישראל.
בשנת 1998 הצטרפה למיזם חברת אל-אופ, יצרנית המצלמה של לווייני "אופק" והחזיקה 12% מהמניות, והתעשייה האווירית ו"קור סופטוור טכנולוג'י" החזיקו 44% כל אחת. משה בר-לב מונה למנכ"ל "ווסט אינדיס ספייס" ודוד ברודט שימש כיושב ראש. המיזם התחרה בשווקים הבינלאומיים עם הקונצרן האמריקני לוקהיד מרטין, שפיתח ושיווק באותה עת לוויינים בעלי יכולת דומה של זיהוי עצמים בקוטר מטר בלבד, ואף התקיימו איתו מגעים ראשונים לאפשרות של השתתפות בפרויקט. התוכנית כללה בתחילה שיגור של 6–8 לוויינים שיבצעו צילום לשימושים אזרחיים, מסחריים ומדעיים עבור מדינות וחברות מסחריות, למטרות שונות, בהן: מיפוי של שטחים קרקעיים וימיים לצרכים שונים, ובהם איכות הסביבה, ניצול קרקעות ותכנון תשתיות. הרקע לפיתוח התוכנית היה הערכות שלשוק לווייני הצילום האזרחיים פוטנציאל מסחרי גדול. התוכנית התכוונה במקור לשגר לוויין ראשון באמצע שנת 1998, לאחר שיוצאו מהלוויין הצבאי "אופק" כל המרכיבים שפותחו לתוכנית הצבאית.
במקביל לקידום פרויקט לווייני "ארוס", בעקבות הכנות לשיגורים של לווייני צילום אזרחיים בארצות הברית, הפעילה מדינת ישראל לחץ על הממשל האמריקני לפרסם מגבלות בנוגע לפירוט הצילומים מהלוויינים. מטרת המגבלות שביקשה ישראל להטיל היא למנוע צילום של אתרים ביטחוניים אסטרטגיים בישראל. עקב כך נאסר על חברות המשווקות צילומי לוויין למכור צילומים ברזולוציה של פחות מ-2 מטר. הדבר פגע במתחרה של פרויקט "ארוס", חברת "ספייס אימאג'ינג", מיזם משותף של קונצרן לוקהיד-מרטין וחברת ריית'און האמריקנית ששיגר בספטמבר 1999 את הלוויין "איקונוס". בדצמבר 2000, אישר הממשל האמריקני לחברת "ספייס אימאג'ינג" למכור צילומי לוויין של כדור הארץ ברזולוציה של 50 ס"מ.
שיגור EROS A
ביולי 1999 השלים המיזם גיוס הון של 93 מיליון דולר בארצות הברית, והוחלף שמה של החברה המשותפת מ"ווסט אינדיה ספייס" ל"אימאג'סאט אינטרנשיונל אן. וי." (ImageSat International N.V). עם כניסת קבוצת משקיעים מאירופה ומארצות הברית למיזם דולל חלקה של התעשייה האווירית ל-31% ואל-אופ ל-9%. הלוויין הראשון שוגר לבסוף ב-5 בדצמבר 2000. השיגור התבצע על גבי המשגר הרוסי "סטארט 1" באתר השיגור קוסמודרום סבובודני שבסיביר. המשגר הרוסי נבחר בגלל העלות הזולה שלו, והוא היה הסבה של טיל בליסטי סובייטי. שבועיים לאחר השיגור הודיעה "אימאג'סאט אינטרנשיונל" שהלוויין החל לצלם מהחלל.
לאחר שיגור "EROS A" הוסכם כי קבוצת המשקיעים הזרים, שהחזיקה אז ב-60% ממניות החברה, תרכז את כל הדוברות ויחסי הציבור של הפרויקט, בכוונה להצניע את מעורבות התעשייה הביטחונית הישראלית בפרויקט – מעורבות שעלולה להבריח לקוחות פוטנציאליים, ושהמנהלים הזרים באימאג'סאט ישווקו את היכולות שלו ללקוחות ברחבי העולם. אולם הלקוח הראשון עליו הוכרז היה משרד הביטחון, ששילם כ-15 מיליון דולר עבור הזכויות הבלעדיות לקבלת כל הצילומים של שטח ישראל שבוצעו. זכויות הקליטה הבלעדיות כוללו לא רק את שטח ישראל, אלא גם אזור ברדיוס של כ-2,000 ק"מ, הכולל: במערב – לוב; בדרום – סודאן; במזרח – מפרץ עומאן; ובצפון – חבר המדינות. טווח הכיסוי כלל את כל שטחן של עיראק, איראן וסוריה, כמעט את כל שטח לוב ונתח עיקרי מסודאן ומרפובליקות מוסלמיות במדינות ברית המועצות לשעבר. כך שבפועל שימש הלוויין את מערכת הביטחון בישראל כלוויין צבאי. הצורך ביכולות הלוויין היה בעקבות כישלון שיגורו של הלוויין "אופק-4", שנתיים קודם שהיה אמור לשמש את מערכת הביטחון. לקוחות אחרים של הלוויין היו משרד ההגנה של טאיוואן, וארגוני חדשות שרכשו צילומים מזירת הקרבות עם תחילת מלחמת אפגניסטן, צילומים שנאסר על המתחרה "ספייס אימאג'ינג" למכור. בהמשך הוקם מאגר מידע עם צילומים של הלוויין שנמכרו לחברות ברחבי העולם על פי דרישה. בסוף שנת 2002, מכרה "אימאג'סאט" צילומי לוויין של בסיס אמריקני סודי שצילם "EROS A", אף על פי שלמדינת ישראל היו הסכמות לאסור מכירה של צילומי לוויין דומים של ישראל.
שיגור EROS B
חברת "אימאג'סאט אינטרנשיונל" הכריזה כי החלה בבנית הלוויין השני בסדרה, יום לפני שיגור הלוויין הראשון "EROS A". על פי התכנון שיגור ה-"EROS B" היה אמור להתבצע בשנת 2001, ואחריו תוכננו עוד 6 לוויינים בסדרה. ביולי 2000 הודיעה החברה על השלמת גיוס הון בהיקף של יותר מ-90 מיליון דולר. שנה אחר כך חתמה על הסכם אשראי בסך 70 מיליון דולר עם בנק לאומי למימון המשך פיתוח סדרת הלוויינים והודיעה ששיגורו של הלוויין השני נדחה לשנת 2003. ב-28 ביולי 2001 חתם רשמית מפעל מב"ת של התעשייה האווירית על הסכם עם חברת "אימאג'סאט אינטרנשיונל" לבניית הלוויין "EROS B" בעלות של 110 מיליון דולר. בדצמבר 2001 הודיעה החברה כי שיגור הלוויין ידחה עקב קשיים בגיוס לקוחות מסחריים. בשלב זה רק ממשלות ישראל, טייוואן והודו נרשמו כלקוחות. הלוויין השני בסדרה שוגר לבסוף ב-25 באפריל 2006.
סכסוכים משפטיים
במסגרת סדרת התביעות טען סטיב וילסון, מייסד חברת "קור סופטוור" שהיה מיוזמי הקמת "אימג'סאט", כי התעשייה האווירית הונתה את המשקיעים האחרים במיזם והשתלטה עליו. בינואר 1998 הלוויין שהיה אמור להיות EROS A שוגר כאופק 4 ונכשל. הלוויין ששוגר לבסוף היה בפעול תחליף שלו. בנוסף טען ש-EROS B לא נבנה לפי המפרט שסיפקה "אימג'סט", הוא סופק באיחור של כשלוש שנים, והיה למעשה שכפול של "אופק 5".
תביעה נוספת הגיש שמעון אקהויז, מנכ"ל החברה, בטענה כי הוא זכאי לבונוס של מיליוני דולרים כמתחייב מחוזה העסקתו, בשל עסקה שעשתה החברה באנגולה ב-2001. החברה סירבה לשלם לו את הבונוס מאחר שהעסקה נעשתה לפני שמונה לתפקיד. בית המשפט קבע שהוא יקבל מחצית מהבונוס שהובטח. במסגרת המשפט נחשף כי בוצעה עסקת ענק עם ממשלת אנגולה במהלך מלחמת האזרחים באנגולה, בתיווך ארקדי גאידמק ושותפו פייר פלקון. ממשלת אנגולה ביקשה לקבל מודיעין בזמן אמת על כוחות המורדים של ז'ונאס סאווימבי, ואימאג'סאט אינטרנשיונל מכרה לה את שירותי הלוויין EROS A לעשר שנים, כולל תחנת קרקע לקליטה. מלחמת האזרחים הסתיימה שנה אחר כך שסאווימבי נהרג, ממשלת אנגולה ביקשה לבטל את העסקה, אך נאלצה לשלם את הסכום עליו התחייבה - 150 מיליון דולר.
באפריל 2010, הוגשה תביעה נוספת נגד החברה ובעלי המניות העיקריים התעשייה האווירית ואלביט מערכות (שרכשה בינתיים את חברת אל-אופ). הפעם תביעה זו הוגשה בישראל, אך נדחתה מאחר שאימאג'סאט לא רשומה בישראל.
מכירה לקרן פימי והנפקה
במשך כעשר שנים פעלה חברת "אימג'סט" עם שני הלוויינים הראשונים ששגרה, באופן מצומצם, ולא לפי התוכנית המקורית. בנובמבר 2017 רכשה קרן פימי את השליטה בחברה, לאחר שרכשה כ-53.6% ממניות החברה תמורת 40 מיליון דולר. לאחר הרכישה הציגה החברה תוכנית פיתוח חדשה הכוללת שיגור סדרה של 4 לוויינים אלקטרואופטים בעלי רזולוציה גבוהה מאוד מאוד (EROS C1 עד C4), ושני לווייני מכ"ם (SAR) בעלי רזולוציה גבוהה מאוד מאוד ("1 EROSAR" ו"2 EROSAR"). הלוויין EROS C3 מיוצר על בסיס אופטסאט 3000 של התעשייה האווירית, וצפוי להיות משוגר על ידי משגר פאלקון 9 של חברת SpaceX ב-2022.
ביולי 2020, רכשה "דיסקונט קפיטל", זרוע ההשקעות של בנק דיסקונט, 17% ממניות החברה תמורת 32 מיליון דולר.
במאי 2021, בחרה סוכנות החלל של צ'ילה באימאג'סאט כקבלן הראשי לבניית תוכנית חלל לאומית, הכוללת בניה ושיגור של תשעה לוויינים, מתן שירותים והדרכה, בתמורה לכ-110 מיליון דולר.
בפברואר 2022, ביצעה החברה הנפקה ראשונה לציבור של מניותיה ב. כחלק מהמהלך להנפקת החברה וכניסת משקיעים ישראלים, שונה המבנה המשפטי שלה, פעילות החברה עברה מהחברה הזרה "אימאג'סאט אינטרנשיונל אן. וי.", לחברה הרשומה בישראל "אימאג'סט אינטרנשיונל (אי.אס.איי) בע"מ", והיא שהונפקה בבורסה.
פעילות
אימאג'סאט מעסיקה כ-90 עובדים, בהם מפעילי תחנת הבקרה של הלוויין הממוקמת במשרדיה באור יהודה ומפעילים בתחנות הקולטות את התצלומים בעולם.
מודל עסקי
חברת אימאג'סאט מספקת שירותי תצפית לוויינית בשני מודלים:
לווייני ארוס
החברה מפעילה לווייני תצפית מסדרת EROS, שחלקם יוצרו על ידי התעשייה האווירית:
קונסטלציית GLOBAL EYE
שתי סדרות הלוויינים RUNNER ו-KNIGHT ישמשו בסיס לקונסטלציית ה-GLOBAL EYE, קונסטלציית דור העתיד של החברה המתוכננת למבצוע ומסחור לאחר השלמת קונסטלציית EROS-NG.
דו"ח מבקר המדינה על המיזם
בתקופה שבין יולי 2003 למאי 2004 בדק משרד מבקר המדינה את תוכניות התעשייה האווירית לכניסה לשוק לווייני התצפית האזרחיים, את תוכניותיה למימון ושיווק המיזם כפי שהוצגו לדירקטוריון התעשייה האווירית במהלך השנים 1997–2004, ואת העדכונים והשינויים כפי שהוצגו ביחס לתוכניות התעשייה האווירית המקוריות. כמו כן, בחן משרד מבקר המדינה את יחסי הגומלין, שהתהוו במשך שנות קיום המיזם, בינו לבין תוכניות החלל של משרד הביטחון. הוועדה לענייני ביקורת המדינה של הכנסת, בהתייעצות עם מבקר המדינה, החליטה שלא להניח פרק זה במלואו על שולחן הכנסת, ולפרסם רק את עיקרי התקציר ואת עיקרי הסיכום שלו, לשם שמירה על ביטחון המדינה וכדי למנוע פגיעה בקשרי מסחר בינלאומיים שלה.
חופית לבנת-שת
חופית לבנת-שת (שם מדעי: Calidris fuscicollis) היא מין עוף ימי מהסוג חופית ממשפחת החרטומניים. היא מתרבה בטונדרה הצפונית בקנדה ואלסקה. מין זה לעיתים קשה לזיהוי בתוך מינים דומים אחרים של חופיות קטנות.
ציפורים אלה אינן נצפות לעיתים קרובות. בקיץ נדיר לראותן כי זו עונת הרבייה והן מסתתרות. באופן דומה, בחורף הן נצפות רק לעיתים רחוקות כי הן עפות דרומה מדי עבור צפרים רבים. לכן, הרוב המכריע של התצפיות מתרחשות באביב או בסתיו, באזורים הממוזגים, ומדווח בהן בדרך כלל על מספר קטן של חופיות סביב מקורות מים.
מקור השם המדעי של הסוג מגיע מיוונית עתיקה, kalidris או skalidris, הוא מונח שאריסטו השתמש בו לתיאור מספר עופות מים אפורים. שם המין, fuscicollis, נגזר מלטינית, fuscus פירושו "כהה" ופירוש המילה collis בלטינית חדשה הוא "גרון" (חופית כהת-גרון).
בישראל חופית לבנת-שת היא מזדמנת נדירה ביותר ונצפתה רק פעם אחת במעגן מיכאל בסוף ספטמבר 1998.
תיאור
חופית לבנת-שת קטנה ואורכה 15–18 ס"מ. החלק העליון של גופה הוא בצבע אפור-חום כהה ויש לה פס לבן מעל העין. מקורה באורך בינוני, רזה וכהה, ורגליה כהות מאוד. היא דומה למיני חרטומניים אחרים, החיים בתחום התפוצה שלה או עושים את אותו מסלול נדידה כמוה.
תפוצה ומרחב מחיה
חופית לבנת-שת שוכנת במקומות בהם גדלה, יחסית, הרבה צמחייה בטונדרה. במהלך עונת הרבייה שלה בטונדרה הארקטית של אלסקה וקנדה היא מעדיפה ביצות מרובות צמחייה במהלך הנדידה ניתן למצוא אותה בסוגים שונים של מקווי מים. בחודשי החורף היא מאכלסת מגוון רחב של מקורות מים מתוקים ומליחים, כגון לגונות, שפכי נהרות וביצות. באופן כללי, היא נוטה להימנע מחופים חוליים וזרמי מים מהירים.
נדידה
חופית זו היא נודדת נארקטית. לאחר שהיא מסיימת את הקינון בצפון קנדה ובאלסקה, היא עפה מעל האוקיינוס האטלנטי ומבלה את מרבית התקופה שמחוץ לעונת הרבייה באמריקה הדרומית, במיוחד לאורך החוף הפטגוני בצ'ילה ובארגנטינה. מבקרת גם לעיתים קרובות בארגנטינה, בחוף פראקאסו שבחצי האי ואלדס. עופות מים רבים מתרכזים באזור זה בשל שפע חסרי החוליות החיים על שפת החוף, בעיקר צדפות. חופית לבנת-השת נצפתה גם בוונצואלה, סורינאם, ברזיל ובפרגוואי במהלך נדידתה. היא נדירה במערב אירופה אך תועה לשם לעיתים, ונחשבת מזדמנת נדירה באוסטרליה.
החופיות נודדות גם בתעופה ללא עצירה וגם בתעופה למרחק קצר עם עצירות מרובות. במהלך נדידתן מצפון לדרום הן עפות מעל האוקיינוס האטלנטי, ונעות בהדרגה לאורך החוף הצפוני-מזרחי של אמריקה הדרומית לפני שהן מתקדמות לתוך היבשה לכיוון האיים. המסע הזה לוקח בדרך כלל כחודש. במהלך הנדידה שלהן מדרום לצפון, חופית לבנת-השת עושה את אותו המסלול, אבל עוברת אותו מהר יותר. נדידה זו מתבצעת בסדרה מהירה של נדידות ארוכות ללא הפסקה. מעוף רצוף אחד יכול להגיע עד מרחק של 4,200 ק"מ.
מזג האוויר ממלא תפקיד מכריע בקביעת מסלול הנדידה. החופיות מעדיפות לנדוד כך, שהטמפרטורה, לחץ האוויר והלחות יהיו עם כיוון הרוח. רוחות חזקות יכולות להוציא חופיות ממסלול הנדידה הרגיל שלהן. לדוגמה, השפעותיה של סופה גדולה הובילו לנוכחות גדולה יותר של חופיות לבנות שת באיי קינג ג'ורג (שהם חלק מארכיפלג טואמוטו שבפולינזיה הצרפתית).
השפעות של התחממות האקלים
התחממות האקלים הובילה לשינויים במספר הפריטים ואת משך השהייה שלהם באיי שטלנד הדרומיים. חופיות לבנות-שת נצפו בתדירות גבוהה יותר באזור זה כתוצאה משינויי אקלים לטווח הקצר וגם לטווח הארוך. טמפרטורות האוויר הגבוהות יותר, אשר קורות כתוצאה מרוחות הצפון, מביאות חום ואוויר לח אשר יוצרים יותר בתי גידול פתוחים ומקורות מזון טובים יותר, ומושכים יותר חופיות לאזור. מסלולי הנדידה, בחורף וגם בקיץ, יכולים גם להשתנות בהתאם.
קול
אחד מהקולות שמשמיעה חופית לבנת-השת היא צליל חוזר של "פיפ, פיפ, פיפ...". לקריאתה צליל "ציפ" מתכתי וייחודי שבעזרתו ניתן לזהות אותה בקלות בלהקות של עופות חוף. הצליל מזכיר את הצליל של שני חלוקי נחל המשתפשפים אחד בשני. בנוסף, יש לה קריאת "טזיט" גבוהה וצייצנית, המזכירה עכבר או עטלף.
תזונה
התזונה שלהן מורכבת בעיקר מחסרי חוליות קטנים כגון: רכיכות, סרטנים, תולעים טבעתיות וחרקים (גם חרקים בוגרים וגם פגיות). דווח בעיקר כי הן ניזונות מחסרי חוליות ימיים. אף על פי שבעבר חשבו כי היא ניזונה רק מחסרי חוליות, הוכח כי גם זרעים מהווים חלק מתזונתן. נמצאו בקיבתן גם אבנים ואצות אך הסברה היא שאלו נבלעו בטעות: לאבנים היו אותם גודל וצורה כשל הזרעים שנאכלו, כך שייתכן שהיו אלה מקרים של טעות בזיהוי. האצות יכולות גם הן להיבלע בטעות עם צריכה של מזון מהים.
כאשר חופית לבנת שת נמצאת באדמות בוציות הנוצרות כתוצאה משפל, היא מחפשת מזון על ידי גישוש בעזרת מקורה בתוך המים הרדודים בבוץ, אבל גם יכולה לאסוף פרטי מזון מהקרקע. כאשר היא נמצאת בטונדרה, היא מגששת לעומק בטחב ובצמחיות אחרת.
קינון
הקן הוא שקע בצורת כוס באדמה והוא נבנה על ידי הנקבה. הוא מרופד בחתיכות של חזזיות, עלים וטחב אשר יכולים להיות בקן באופן טבעי או להתווסף אליו על ידי הנקבה. הקינים בדרך כלל מוסתרים היטב בתוך גוש של טחב או דשא. הזכר מגן על שטח הקינון על ידי דאייה ונפנוף כנפיים מעל השטח תוך כדי השמעת קולות נחירה ונקישה. כאשר הוא על הקרקע, הזכר פורש את כנפיו ומרים את זנבו באוויר כדי להציג את הכתם הלבן שעל אחוריו. לאחר מכן, הוא הולך ורץ תוך חזרה על קריאתו.
רבייה
כמו אצל רוב החופיות, בהתנהגות בעת הרבייה של חופית לבנת שת כרוך רכיב אווירי: במהלך ההזדווגות הזכר והנקבה עפים כלפי מעלה זה לצד זה. בגובה של כ-10 מטרים מעל פני הקרקע הם עוצרים, כאשר ביניהם מרחק של 0.5 מטר, הם עפים במקומם, עם תנועות רוטטות ומהירות של נפנוף כנפיים. הזכר נשאר מעל הנקבה ומשמיע קולות חוזרים של "פוינג-זי". הם מרפרפים במקום בין 5 ל-10 שניות לפני שהם יורדים לקרקע לאט ובשקט ונוחתים במרחק של כ-2 מטרים אחד מהשני. במהלך הדאייה שלהם כלפי כנפיהם מוחזקות בצורת "V" מאחורי גבם. כעבור כמה דקות הם יוזמים התעופפות נוספת הזהה לקודמת. עם זאת, ברגע שהם נוחתים על הקרקע הזכר מתחיל לרדוף אחרי הנקבה. המרדף מסתיים כאשר הזכר מרים את כנפו באוויר לתצוגה, מנהג אשר נפוץ בקרב מינים רבים של חופיות. הנקבות הן קטנות ומקננות באזורים הארקטיים, מה שאומר שסביר יותר שהן יהיו תחת לחץ קור גבוה יותר מציפור המקננות באזורי אקלים ממוזג. כתוצאה מכך, הנקבות מבלות בממוצע כ-82.5% מזמנן בדגירה על הביצים. בסך הכל, הנקבה דוגרת על הביצים במשך 22 ימים. היא בדרך כלל מטילה 4 ביצים בצבע ירוק זית; הטלה של 3 ביצים היא נדירה. הביצים יכולות לפעמים להיות עם כתמים חומים, חומים-ירוקים, או אפורים.
רק הנקבות דוגרות על הביצים. לאחר שהנקבה הטילה את הביצים, הזכר מפסיק בתצוגת החיזור ועוזב שאת שטח הקינון. זאת, בניגוד למינים אחרים מהסוג חופית שבהם הזכר והנקבה דוגרים ביחד על הביצים. ישנם רק שלושה מינים שתועדו מקיימים התנהגות זו.
חופית לבנת-השת היא פוליגינית; הזכרים מתרבים עם מספר נקבות אבל הנקבה מתרבה רק עם זכר אחד.
הכלאות בין מין זה לבין חופית אלפינית נמצאות לעיתים בצפון-מזרח אמריקה הצפונית. חופית לבנת שת "חשודה" גם בהזדווגות ויצירת הכלאות עם חופית זהובת-גחון, אך עד היום (2021) לא נמצאו עדויות מהימנות.