cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1948
מסע הבחירות בסתיו
טרומן העדיף מסע בחירות יותר משוחרר, שימשוך את הפועלים, החקלאים, השחורים והצרכנים. לא היה לו מה להפסיד בגלל מעמדו בסקרים. הוא צחק על דיואי, ביקר את העובדה כי דיואי לא התייחס לנושאים שונים, ותקף את הקונגרס הנשלט בידי הרפובליקנים כי אינו עושה דבר. טרומן טען שהקומוניסטים רוצים ניצחון רפובליקני שיוביל להתחדשות השפל הגדול. הוא קישר בין הרפובליקנים לבין העשירים בוול סטריט וכפוגעים באזרח הפשוט. דיואי לא הגיב לביקורת של טרומן. למעשה, דיואי בקושי הזכיר את שמו של טרומן במסע הבחירות כדי להיתפס כמעל עניינים מפלגתיים.
הרפובליקנים של דיואי קידמו מצע שכלל הרחבת הביטוח הלאומי, מימון דיור ציבורי, תמיכה בזכויות האזרח וקידום הבריאות והחינוך הציבוריים. מצע זה לא היה אהוד בקרב השמרנים שהנהיגו את הקונגרס. טרומן ניצל זאת וכינס את הקונגרס ב"יום הלפת" (יום בו אנשי מיזורי שותלים לפת) כשהוא מבקש מהרפובליקנים לקדם את המצע שלהם. כיוון שהקונגרס לא עשה דבר, טרומן המשיך בהתקפותיו על הקונגרס. טרומן התעלם מהעובדה שהמצע של דיואי היה ליברלי ותקף את השמרנים בקונגרס.
טרומן נאם בפני קהל רב בכל המדינה, כשתומכיו צועקים עליו "Give'em hell Harry" ("כסח אותם, הארי"). אך כל הסקרים עדיין הראו שדיואי מוביל, ושטרומן יפסיד, ולא משנה מה יעשה. יש הסוברים אף כי טרומן היה היחיד שהאמין שינצח, בזמן שמטה הבחירות שלו ואפילו אשתו, בס, לא האמינו בכך. טרומן טען בפני כולם שהוא מתכוון לנצח. הוא נתן לעוזרו פתק בו טען שיזכה ביותר מ-300 אלקטורים במערכת הבחירות.
לקראת סוף מסע הבחירות, היה ברור שטרומן מצליח להשיג מומנטום, כשלאט לאט הוא מצמצם את הפער מדיואי מ-17% ל-5%, בתחום הטעות הסטטיסטית. למרות זאת, אף אחד לא חשב שטרומן ינצח באמת. רבים הפסיקו לערוך סקרים בשל כך. גם סקר שבוע לפני הבחירות הראה שאמנם טרומן מצמצם פערים, אולם שדיואי מוביל עליו בקלות.
דיואי ביקש לאמץ מסע בחירות תקיף יותר לאחר שהבין שפחות אנשים באים לראות אותו, אולם כל הרפובליקנים ביקשו ממנו להמשיך ולהתעלם מטרומן. זאת למרות דיווחים שהחקלאים היו במצב רוח רע. הסקרים אשררו את ההובלה של דיואי ודיואי המשיך במסע הבחירות שלו.
בימים האחרונים של מסע הבחירות, העיתונים היו כל כך בטוחים בתבוסתו של טרומן עד שהכינו מראש כותרות ליום שאחרי הבחירות. חלקם התייחסו אל דיואי בתור הנשיא הבא. כל המומחים היו בטוחים בניצחונו של דיואי ודיברו על המינויים האפשריים שלו. כולם הסכימו על דבר אחד: ניצחונו של טרומן היה בלתי אפשרי. רוב העיתונים תמכו בדיואי, וטרומן הגיע למקום שלישי לאחר ת'ורמונד שזכה לתמיכת העיתונים הדרומיים. בעיתון הגארדיאן הבריטי פרסמו את תמונתו של טרומן ביום הבחירות והתייחסו אליו ככישלון. תחנת NBC הכינה לסיקור הבחירות מודל של הבית הלבן עם שני פילים שיצוצו עם ניצחונו של דיואי. הם לא הכינו חמורים כיוון שלא האמינו שטרומן ינצח.
טרומן הגיע אל ביתו במיזורי כדי לחכות לתוצאות, וחלק ממקורביו כבר הסכימו לקבל עבודות אחרות. אף כתב לא חשב שינצח. כמה רפובליקנים בולטים שציפו לשרת את דיואי כנשיא כבר קנו בתים בוושינגטון.
תוצאות
בליל הבחירות, 2 בנובמבר, הגיע דיואי למלון רוזוולט עם משפחתו וחיכה לתוצאות. טרומן הגיע למלון אימס, מלווה באנשי השירות החשאי. משהגיעו התוצאות הראשוניות, התברר שטרומן מוביל ולא איבד את ההובלה גם בהמשך. דעת הפרשנים המובילים הייתה שכשהקולות האחרים יגיעו, יתברר שדיואי ניצח. בחצות שמע טרומן ברדיו שהוא אמנם עדיין מוביל אולם לא יצליח. ב-4 לפנות בוקר, דווח שהוא מוביל בכמעט שני מיליון קולות והוביל מבחינת האלקטורים. הוא דרש מאנשי השירות החשאי להחזיר אותו לקנזס סיטי בשל ניצחונו ולעג לכתבים. גם התוצאות מניו אינגלנד ואף מניו יורק לא היו טובות לדיואי. ב-10:30, דיואי היה משוכנע שהפסיד ובירך את טרומן.
השיקגו טריביון, עיתון שהיה מזוהה באותה תקופה עם המפלגה הרפובליקנית, היה כל כך בטוח בניצחונו של דיואי עד שהוציא עיתון עם הכותרת "Dewey Defeats Truman" ("דיואי מביס את טרומן"). למחרת היום, טרומן צולם כשהוא מחזיק בעיתון. הסקרים היו שגויים מכיוון שהעיתונים הפסיקו לערוך סקרים שבועות לפני הבחירות והחמיצו את העלייה בכוחם של הדמוקרטים. יועצו של פרנקלין רוזוולט טען בעבר שהבחירות הוכרעו כבר בוועידות, ושמסעות הבחירות לא השפיעו. העיתונים הסכימו עם כך ולכן לא התייחסו למסע הבחירות של טרומן, ולשינוי במצב הרוח הלאומי. התברר ש-14% מתומכי טרומן החליטו לתמוך בו ממש בשנייה האחרונה. בנוסף, שביעית מהבוחרים החליטו שבועיים לפני הבחירות במי יתמכו, ורובם תמכו בטרומן. במערכות הבחירות הבאות, הסקרים נערכו עד ליום לפני הבחירות.
מדינות המפתח היו אוהיו, קליפורניה ואילינוי. טרומן ניצח בכולן בהפרש של אחוז אחד. ביחד, למדינות הללו היו 78 אלקטורים. אם דיואי היה זוכה בהן, הוא אמנם היה מקבל פחות קולות מטרומן, אך יותר אלקטורים והיה זוכה בבחירות. אם דיואי היה זוכה רק בשתיים מהמדינות הללו, אמנם לטרומן היו יותר אלקטורים, אולם הדיקסיקרטים היו מצליחים במטרתם להביא את הבחירות לבית הנבחרים. ההפרש הצמוד היה הסיבה בגללה דיואי היה בטוח בהפסד שלו רק בבוקר 3 בנובמבר. טרומן גם ניצח בהפרש זעום באיידהו ונבאדה, ואילו דיואי ניצח בהפרש זעום בניו יורק ופנסילבניה, המדינות עם הכי הרבה אלקטורים באותו הזמן, וגם במישיגן, אולם זה לא הספיק כדי לזכות במערכת הבחירות. דיואי האמין שהוא הפסיד בגלל שלא זכה בקולות החקלאים במערב התיכון, בניגוד ל-1944.
סקר שנערך לאחר מערכת הבחירות הוכיח שטרומן נחשב למועמד הבטוח יותר למעמד הבינוני החדש שנוצר מאז השפל הגדול. הדמוקרטים נחשבו למפלגת השגשוג, ודרישתו של דיואי לניקוי אורוות בוושינגטון הדאיגה רבים שדאגו שיבטל את הסובסידיות שלהם. טרומן השיג תמיכת שיא מצד הקתולים, והשיג אף יותר תמיכה מאל סמית' במהלך הבחירות של 1928, בעיקר כיוון שוולאס הרחיק את האגף השמאלי מהדמוקרטים.
עוד סיבה לתבוסתו של דיואי הייתה ריחוקו ממסע הבחירות וחוסר התגובה שלו לטרומן. אסטרטגיית ההרדמה של דיואי הייתה מחושבת והוא לא סטה ממנה. בנוסף לכך, סיבות אחרות לניצחונו של טרומן היו סגנון מסע הבחירות שלו, תמיכה במדיניות החוץ שלו, בעיקר ברכבת האווירית לברלין, וחוסר תמיכה בקונגרס הרפובליקני. בנוסף, לאחר מיתון בין 1946 ל-1947 (במהלכו ירד התוצר ב-12% והאינפלציה עלתה למעל 15%), החלה הכלכלה להתאושש ב-1948, וההתאוששות התקשרה לטרומן.
התברר ש-14% מתומכי דיואי האמינו לטענתו של טרומן שהשפל הכלכלי יחזור בהנהגת הרפובליקנים, ולכן תמכו בו. במערכות הבחירות הבאות, הסקרים נערכו עד ליום לפני הבחירות.
המפלגה הדמוקרטית לא רק שמרה על הנשיאות, אלא גם הצליחה להשיג מחדש את הרוב בשני בתי הקונגרס. היה זה הניצחון הדמוקרטי החמישי ברציפות. מאז 1948, לא הצליחו הדמוקרטים לנצח ביותר משתי מערכות בחירות רצופות, ואילו הרפובליקנים זכו בשלוש מערכות בחירות רצופות רק פעם אחת.
שתי המפלגות החדשות לא לקחו יותר מדי קולות מטרומן. הדיקסיקרטים ות'ורמונד ניצחו רק בארבע מדינות דרומיות. טרומן הצליח להשיג תמיכה מצד השחורים בצפון ובמערב התיכון בשל תמיכתו בזכויות האזרח, ואולי בשל כך זכה באילינוי ובאוהיו. הפרוגרסיבים השיגו רק 2.4% מהקולות, ולא פגעו בתמיכת הליברלים בטרומן. אחרים טענו שהמועמדויות הללו דווקא עזרו לטרומן- הם נחשבו למייצגי הקומוניזם והגזענות במפלגה הדמוקרטית, ובלעדיהם היה לרבים קל יותר להצביע בעבורה. ת'ורמונד הוא המועמד שזכה בהכי מעט קולות לעומת האלקטורים שזכה בהם.
הבחירות ב-1948 היו חריגות יחסית, כיוון שטרומן היה בין המנהיגים היחידים של בעלות הברית שהצליח להיבחר מחדש (וינסטון צ'רצ'יל ושארל דה גול עזבו את תפקידם מעט לאחר המלחמה).
מודק (שבט)
מודק (באנגלית: Modoc) היא קבוצה אתנית של ילידים בארצות הברית שבניה חיו במקור באזור שהוא כיום צפון-מזרח קליפורניה ומרכז-דרום אורגון. כיום הם מחולקים בין אורגון ואוקלהומה והם רשומים באחד משני שבטים מוכרים פדרלית, שבטי קלאמת באורגון ושבט מודק של אוקלהומה, הידוע כיום בשם.
אוכלוסייה נוכחית וגאוגרפיה
כ-600 בני מודק חיים במחוז קלאמת, באורגון, באדמות המולדת של אבותיהם ובסביבתן. קבוצה זו כוללת את אלו שנשארו בשמורה במהלך, וכן את צאצאיהם של אלו שבחרו לחזור ב-1909 לאורגון מהטריטוריה האינדיאנית באוקלהומה או קנזס. מאז אותה תקופה, רבים הצטרפו לקלאמת. הממשל השבטי המשותף של הקלאמת, המודק והיאהוסקין באורגון ידועה בשם שבטי קלאמת.
מאתיים מבני המודק מתגוררים באוקלהומה בשמורה קטנה ב באוקלהומה, שהממשלה הפדרלית רכשה עבורם. במקור הם יושבו בשמורת האינדיאנים קופאו (Quapaw Indian Reservation) בפינה הצפון-מזרחית הרחוקה של אוקלהומה. הם צאצאים של הקבוצה בהנהגתו של קפטן ג'ק במהלך מלחמת מודק. הממשלה הפדרלית הכירה רשמית ב ב-1978, וחוקתו אושרה ב-1991.
לפני המגע עם האירופאים
עד המאה ה-19, כאשר מגלי ארצות אירופאים נתקלו לראשונה במודק, כמו כל שבטי, הם דגו אלתית במהלך נדידת האלתית ונדדו עונתיות כדי לצוד ולאסוף מזון אחר. בחורף, הם בנו בקתות חפורות בצורת כוורות דבורים, מכוסות במקלות ומטויחות בבוץ, ליד חופי האגם עם מקורות אמינים של זרעים של ה, צמח מים שהוא מין של נופר, ודיג.
שבטי ילידים שכנים
בנוסף לקלאמת, שאיתם הם חלקו שפה ואת, הקבוצות השכנות לשטח של המודק היו: הפאיוט הצפוניים, המודק והאצ'ומאווי חלקו את.
יישובים
אתרי הכפרים הידועים של המודק הם אגאווש (Agawesh), בשפך של וילו קריק (Willow Creek) לאגם קלאמת התחתון, של קבוצת "גומבטווה" (Gombatwa) או "קבוצת אגם קלאמת התחתון" (Lower Klamath Lake People Band); קומבט (Kumbat) ופשחה (Pashha) על חופי אגם טולי של קבוצת "פאסגנווה ס" (Pasganwa·s) או "קבוצת אגם טולי" (Tule Lake People Band); ואצאמשואש (Wachamshwash) ו"נושלט-הגק-ני" (Nushalt-Hagak-ni) על הנהר לוסט של קבוצת "גוגווה ס" (Goġewa·s) או "קבוצת הנהר לוסט התחתון"(Lower Lost River People Band).
מגע ראשון
בשנות ה-20 של המאה ה-19, החל פיטר אוגדן, חוקר ארצות מטעם חברת מפרץ הדסון, לסחור עם בני הקלאמת מצפון למודק.
שביל אפלגייט
האחים ו, מלווים ב-13 מתיישבים לבנים נוספים, גילו את הנתיב הקרוי, או שביל המהגרים הדרומי, בשנת 1846. הוא חיבר נקודה על שביל אורגון ליד באיידהו, ל במערב אורגון. המסלול החדש נוצר כדי לעודד אירופאים-אמריקאים להגיע למערב אורגון, וכדי לחסוך את הסכנות בהן נתקלו המתיישבים בנתיב קולומביה (Columbia Route). מאחר שחברת מפרץ הדסון שלטה בנתיב קולומביה, פיתוח נתיב חלופי אפשר הגירה גם אם היו בעיות בין ארצות הברית לבריטניה. האחים אפלגייט הפכו לאנשים הלבנים הידועים הראשונים שביקרו במונומנט הלאומי שכבות הלבה של ימינו.
נראה כי פתיחת שביל אפלגייט החלה את המגע הקבוע הראשון בין המודק לבין המתיישבים האירופאים-אמריקאים, שהתעלמו במידה רבה מהשטח שלהם קודם לכן. רבים מאירועי התרחשו לאורך השביל.
פלישת מהגרים
מ-1846 עד 1873 נכנסו אלפי מהגרים לשטח המודק. החל משנת 1847, פשטו אנשי המודק על המהגרים הפולשים על שביל אפלגייט בהנהגתו של הצ'יף שונצ'ין הזקן.
בספטמבר 1852, השמידה חבורה של מודק שיירת מהגרים בבלאדי פוינט (Bloody Point, "הנקודה העקובה מדם") על החוף המזרחי של אגם טולי, והרגה את כולם מלבד שלושה מתוך 65 האנשים בשיירה. המודק לקחו שתי בנות צעירות כשבויות. ייתכן שאחת מהן או שתיהן נרצחו מספר שנים מאוחר יותר על ידי נשות מודק קנאיות. האדם היחיד ששרד את המתקפה עשה את דרכו ליישוב ואיריקה בקליפורניה. לאחר ששמעו ממנו על האירוע, ארגנו תושבי ואיריקה מיליציה תחת השריף צ'ארלס מקדרמיט, ג'ים קרוסבי ובן רייט. הם דהרו לזירת הטבח כדי לקבור את המתים ולנקום את מותם. המשלחת של קרוסבי התכתשה עם קבוצה של בני המודק וחזרה לוואיריקה.
רייט וקבוצה קטנה נשארו כדי לנקום. הוא היה שונא אינדיאנים ידוע לשמצה. הדיווחים שונים לגבי מה שהתרחש כאשר הקבוצה של רייט פגשה את המודק על הנהר לוסט, אך רובם מסכימים שרייט תכנן לארוב להם, מה שעשה בנובמבר 1852. רייט וכוחותיו תקפו והרגו כ-40 מבני המודק, במה שנודע בתור "טבח בן רייט."
הסכם עם ארצות הברית
ארצות הברית, הקלאמת, המודק וקבוצת יאהוסקין חתמו ב-1864 על הסכם להקמת שמורת האינדיאנים קלאמת. זה חייב את השבטים לוותר על השטחים התחומים בצפון בקו הרוחב ה-44, במערב ובדרום על ידי הרי רכס קסקייד, ובמזרח בקווים הנוגעים ב ובאגם הנלי (Henley Lake) בחזרה עד לקו הרוחב ה-44.
בתמורה, ארצות הברית הייתה אמורה לשלם סכום חד פעמי של $35,000, ותשלומים שנתיים בסך של $80,000 במשך 15 שנים, וכן לספק תשתית וצוות לשמורה. ההסכם קבע שאם האינדיאנים ישתו או יאחסנו משקאות משכרים בשמורה, ניתן יהיה למנוע את התשלומים וכי ארצות הברית תוכל להוסיף שבטים נוספים בשמורה בעתיד. השבטים ביקשו שלינדזי אפלגייט ישמש כסוכן מטעם הלשכה לענייני אינדיאנים.
ההסכם חייב שהמודק יוותרו על אדמותיהם ליד נהר לוסט, אגם טולי ואגם קלאמת התחתון בתמורה לאדמות בעמק קלאמת העליון. הם עשו זאת, בהנהגתו של צ'יף שונצ'ין. הסוכן מטעם הלשכה לענייני אינדיאנים העריך את סך אוכלוסיית שלושת השבטים בכ-2,000 בעת חתימת ההסכם.
בשמורה לא היה מספיק מזון הן לבני הקלאמת והן לבני המודק. התחלואה והמתח בין השבטים גברו. המודק ביקשו שמורה נפרדת קרוב יותר לשטחם ההיסטורי, אך לא הממשלה הפדרלית של ארצות הברית ולא ממשלת קליפורניה אישרו זאת.
מלחמת מודק
בנובמבר 1872 נשלח צבא ארצות הברית לנהר לוסט כדי לנסות לאלץ את הקבוצה של קינטפואש לחזור לשמורה. פרץ קרב, והמודק נמלטו למה שנקרא המעוז של קפטן ג'ק במה שהוא כיום המונומנט הלאומי שכבות הלבה בקליפורניה. הקבוצה שמנתה 53 לוחמים הצליחה לעכב 3,000 מחיילי צבא ארצות הברית למשך מספר חודשים, והביסה אותם בלחימה מספר פעמים. באפריל 1873 עזבו המודק את המעוז והחל להתפצל. קינטפואש וקבוצתו היו האחרונים שנתפסו, ב-4 ביוני 1873, כאשר הם נכנעו מרצונם. אנשי ממשלת ארצות הברית הבטיחו להם שאנשיהם יזכו ליחס הוגן והלוחמים יורשו לחיות על אדמתם.
צבא ארצות הברית שפט, הרשיע והוציא להורג את קינטפואש ושלושה מלוחמיו באוקטובר 1873 בגין רצח הגנרל מוקדם יותר באותה שנה בזמן שהתנהלו שיחות שלום. הצבא שלח את שאר חברי הקבוצה לאוקלהומה כשבויי מלחמה עם "צ'רלי פני צלקת" כצ'יף. המנהיג הרוחני של השבט, "הרופא בעל הראש המתולתל" (Curley Headed Doctor), נאלץ גם הוא לעבור לטריטוריה האינדיאנית.
בשנות ה-70 של המאה ה-19, הביא התעשיין והפילנתרופ האמריקני אינדיאנים לדבר עם ארגוני זכויות אינדיאנים בערים במזרח ארצות הברית. אחת המשלחות הייתה משבטי המודק והקלאמת. בשנת 1909, הקבוצה באוקלהומה קיבלה אישור לחזור לאורגון. כמה אנשים עשו זאת, אבל רובם נשארו בביתם החדש.
דת
הדת של המודק אינה ידועה בפירוט. המספר חמש שיחק תפקיד חשוב בפולחן, כמו ב"שויוהלש" (Shuyuhals), טקס מעבר של חמישה לילות לריקודים לנערות מתבגרות. שימשה לטקסי טהרה ואבל.
פסגת גלוק
פסגת גלוק (באנגלית: Gluck Peak) היא פסגה סלעית בחצי האי בטהובן, בדרום מערב האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
הפסגה ממוקמת בין בסיסם של כיפת בנט, וראשיתו של חצי האי שוסטקוביץ', בסמוך מצפון לקרחון אליאבייב.
גילוי ומיפוי הפסגה
הפסגה מופתה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון בשנת 1947, המיפוי בוצע על ידי דרק סירל (Derek J.H. Searle) מסקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1960.
מקור השם
שמה של הפסגה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הפסגה נקראת על שמו של המלחין האוסטרי כריסטוף ויליבלד גלוק; וזאת בדומה לאתרים סמוכים רבים באזור אשר נקראו על ידי הוועדה המייעצת על שמם של מלחינים ויצירות מוזיקליות.
לקריאה נוספת
• J.L. SMELLIE, Lithostratigraphy of Miocene-Recent, alkaline volcanic fields in the Antarctic Peninsula and eastern Ellsworth Land, Antarctic Science 71 (3): 362-378 (1999)
כפיר רכבת קלה
כפיר רכבת קלה בע"מ, המוכרת במותג כפיר, היא חברה פרטית המפעילה את הרכבת הקלה בירושלים החל מאפריל 2021. כפיר היא חברה בבעלות משותפת של CAF ושפיר הנדסה.
היסטוריה
חברת TransJerusalem J-Net LTD (הממותגת בשם "כפיר" ולימים שינתה את שמה לכפיר רכבת קלה בע"מ) הוקמה על ידי החברות שפיר הנדסה ו-CAF הספרדית לצורך הפעלת הקו האדום והירוק של הרכבת הקלה בירושלים, לאחר שבשנת 2019 זכו במכרז שכולל את הפעלת הקו האדום, הרחבתו והקמת הקו הירוק של הרכבת הקלה.
החל מ-16 באפריל 2021 היא מפעילה את השירות במקומה של חברת סיטיפס שפעלה בשיטת בנה-הפעל-העבר ובכך סיימה את הפעלת הקו האדום של הרכבת הקלה בירושלים.
מרכז שירות הלקוחות של החברה ממוקם במרכז כלל.
אליעזר קלונסקי
ביוגרפיה
נולד בשצדרין שבפלך מינסק, כאשר הייתה חלק מהאימפריה הרוסית. אביו נפטר בהיותו ילד, וקולונסקי גדל בבית סבו. בשנת 1870 עלה לארץ ישראל, יתום וחסר כל.
מסחר
לאחר נישואיו עבר קלונסקי להתגורר בחברון והקים שם תעשייה של גבינה, שהתבססה על חלב שרכש מערביי הסביבה. בהמשך הקים ביחד עם אלתר ריבלין את הפירמה "ריבלין את קלונסקי" שעסקה בשיווק אקספורט אימפורט לצמר, וצמוקים ושעורה לתעשיית בירה.
באותן שנים היה קלונסקי הראשון שקיבל זיכיון מהפחה הטורקי להפקת אשלג מחוף ים המלח. קלונסקי העסיק פועלים הערבים שלקטו את האשלג והעבירו אותו לחברון, וקלונסקי שיווק אותו לארצות חוץ. במקביל ניהל קולונסקי עסק של צביעת בדים.
בהמשך הקים קלונסקי עם ריבלין את הבנק הראשון (והיחיד בתקופתו) בחברון. לאחר שקולונסקי רכש את חלקו של ריבלין בבנק, כונה הבנק בפי ערביי חברון "אליעזר אל-בנק".
פעילות ציבורית
בשנת 1895 תרם קלונסקי משמעותית לביסוס המושבה מוצא שהוקמה שנה קודם לכן. קלונסקי נטל חלק בכל ענייני הציבור בחברון והיה העסקן הבכיר בעדה החבדי"ת.
במרץ 1910 נבחר קלונסקי לראשון משלושת חברי ועד היישוב היהודי האשכנזי בחברון והוגדר "נשיא הוועד". בפברואר 1914 נפגש קלונסקי בירושלים עם הברון רוטשילד כנציג הקהילה היהודית בחברון, והברון קבלו "בכבוד ובידידות".
בין היתר נטל קלונסקי חלק מרכזי בייסוד בית החולים "חסד לאברהם" בחברון, ובייסוד ישיבת "מגן אבות" בחברון.
תקופת מלחמת העולם הראשונה
בתקופת מלחמת העולם הראשונה סייע קלונסקי רבות ליהודים במצוקה וניהל את "ועד הסיוע של חברון". בשבט ה'תרע"ו (1916) חתם על מכתב מטעם היישוב בחברון ל"ועד הכללי" בירושלים, לצד רבני חברון; החכם באשי סלימאן מנחם מני, הרב חנוך חסון, הרב מאיר שמואל קסטל ורבי יעקב יוסף סלונים.
בשעה שהמלחמה הביאה לעיר רעב ומוסדות הקהילה החברונית התמוטטו, קלונסקי האכיל את הרעבים ופרנס את העניים מרכושו. דו"ח מאותה עת תיאר את קלונסקי "כלבא שבוע השני".
בתקופת המלחמה התגורר קולונסקי בדירת פאר בפרברי חברון, ואירח בה חיילים יהודים רבים שגויסו בכפייה לצבא הטורקי. פעילות זו זכתה להערכה רבה מהאוכלוסייה הערבית המקומית.
ישראל הורוביץ (תר"מ-תקע"ח) מתאר בספרו "ארץ ישראל ושכנותיה - אנציקלופדיה גאוגרפית-היסטורית":.
כאשר ג'מאל פחה גזר עונש מוות בתליה על 12 חיילים יהודים, גייס קלונסקי 1,200 לירות (הון עתק באותם ימים) ויחד עם החכם בשי הרב סלימן מני הצליחו בעזרת השלמונים לפדות את היהודים.
לאחר פטירתו
קלונסקי נטמן בבית העלמין העתיק בחברון. על מצבתו כתוב:.
לאחר טבח חברון (תרפ"ט) המצבה חוללה עם שאר מצבות בית העלמין בחברון, ובמקום ניטע כרם ענבים. בשנת 1968 החל חתנו של קלונסקי, ר' יוסף חיים אורנשטיין, את השיקום הראשוני של בית העלמין ואף חידש את מצבתו של קלונסקי.
בירחון הפרוזדור שפורסם בירושלים לאחר פטירתו הופיע הספד ארוך:.
בתאריך 24 בפברואר 2017, במלאת 100 שנה לפטירתו של קלונסקי, נערך בחברון כנס של צאצאיו.
העקומה הסקוטופית
העקומה הסקוטופית (מיוונית: סקוטוס - חשכה; אופיה - ראייה) מתארת את היחס בין שטף האור לשטף אנרגיה נתון בעין האנושית בתנאים סקוטופיים, כלומר ראייה בחשכה.
רגישותם של התאים הנמצאים ברשתית (הקנים והמדוכים) לאחר הסתגלות לחשיכה היא מרבית באורך גל של 507 ננומטר, בקירוב, המתאים לצבע כחול-ירוק, בעוד שלאחר הסתגלות לתנאי אור, שיא הרגישות הוא לאורך-גל של כ-555 ננומטר, המתאים לירוק-צהבהב.
SQL
SQL (קיצור של Structured Query Language) היא שפת מחשב הצהרתית לטיפול ועיבוד מידע במסדי נתונים יחסיים, שפותחה על ידי IBM, והתבססה במקור על אלגברה רלציונית. השפה מאפשרת שליפת נתונים ועדכונם ויצירת טבלה ושינויה.
SQL הייתה אחת השפות הראשונות המיועדת למסד נתונים יחסי שתיאר אדגר קוד במאמרו החלוצי "A Relational Model of Data for Large Shared Data Banks" והיא השפה הנפוצה ביותר לתשאול מסדי נתונים יחסיים.
היסטוריה
בתחילת שנות השבעים פותחה ב-IBM בהובלתם של דונלד צ'מברלין וריימונד בויס שפת SEQUEL. שפה זו יועדה לתשאול ולמניפולציה על נתונים במסד הנתונים היחסי המקורי של IBM, System R. מאוחר יותר הוחלף שמה של השפה ל-SQL מאחר ש-SEQUEL היה רשום כבר כשם מסחרי על ידי הוקר סידלי, חברת ייצור מטוסים בריטית.
מסד הנתונים היחסי הראשון פותח ב-MIT בתחילת שנות השבעים, וב-1974 פותח Ingres באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. Ingres מימש שפת QUEL, אשר הוחלפה בהמשך על ידי SQL.
בסוף שנות השבעים חברת Relational Software (כיום אורקל) ראתה את הפוטנציאל הגלום ברעיונות שתיארו אדגר קוד, דונלד צ'מברלין וריימונד בויס ופיתחה מערכת מסד נתונים יחסי מבוססת SQL, בשאיפה למכור אותה לסוכנויות ממשלתיות כדוגמת הצי האמריקאי וה-CIA. בקיץ 1979 השיקה Relational Software את המימוש המסחרי הראשון ל-SQL, אורקל V2 למחשבי VAX. זמן קצר אחרי כן הוציאה IBM לשוק את מסד הנתונים היחסי שלה, במחשבי System/38.
ב-1986 אומץ SQL כסטנדרט על ידי מכון התקנים האמריקני (ANSI) וב-1987 על ידי ארגון התקינה הבין-לאומי (ISO). ומאז גופי תקינה נוספים אימצו את ה-SQL ביניהם FIPS, OSF, X/Open ו-SQL Access Group.
השפה
שמה של שפת SQL מתפרש, מילולית, כ"שפת שאילתות מובנית" (Structured Query Language), משום שתפקידה הראשוני של השפה היה לאחזר נתונים בתשובה לשאילתות. עם הזמן הורחב תפקידה להרבה יותר מכך, ולכן מקובל כיום לכנות את הוראות השפה כ"משפטים" (SQL Statements) ולא "שאילתות" (SQL Queries) כבעבר.
SQL היא שפת מחשב הצהרתית, כלומר, היא מתארת רק מה לבצע ולא כיצד לבצע, ומתמקדת במהות ולא בטכניקה. מכיוון שכך, ניתן להשתמש באותו משפט SQL במסדי נתונים שונים, הפועלים בדרכים שונות לחלוטין. אי תלותה של SQL במבנה הנתונים, בנוסף על עוצמתה של השפה, המאפשרת לאחזר חתכים מורכבים בפשטות רבה, דבר המביא להגדלת הפריון של מתכנתי השפה, והתפשטותה למשתמשים שאינם מתכנתים, הפכו אותה לשפה המקובלת ביותר כיום בניהול מסדי נתונים.
שפת SQL פותחה במקורה על ידי IBM, אך מאז הועתקה על ידי חברות רבות, ואף אומצה על ידי מכון התקנים האמריקאי (ANSI) ב-1986 ועל ידי ארגון התקינה הבין-לאומי (ISO) ב-1987. מערכות עיקריות לניהול מסדי נתונים בשפה הן DB2, Firebird, HSQL, Informix, Interbase, MariaDB, Microsoft SQL Server, MySQL, Oracle, PostgreSQL, PervasiveSQL, SQLite, Sybase ASE.
השפה מתאימה לעבודה בעיקר עם מסדי נתונים יחסיים, אף על פי שגם חלק מיצרני מסדי נתונים מסוגים אחרים התאימו את השפה לשימוש עם מסדי הנתונים שלהם. ניתן להשתמש במשפטי SQL בתוך קוד הכתוב בשפות תכנות אחרות. אופן עבודה נפוץ זה נקרא Embedded SQL ונתמך במרבית שפות התכנות הנפוצות. באופן עבודה זה משפטי ה-SQL מבצעים פעולות מול מסד הנתונים, והפקודות בשפה האחרת מבצעות פעולות של לוגיקה עסקית וממשק משתמש.
השפה פופולרית מאוד כיום בכל מסדי הנתונים הקיימים, דבר המאפשר ניידות ממסד נתונים אחד לשני, שימור השקעה של ידע בנושא, קישוריות בין מסדי נתונים שונים והתמדה בשיפורה של השפה.
חברות שפיתחו מסדי נתונים וכלי תוכנה אחרים המשתמשים בשפת SQL הוסיפו תוספות קנייניות לתקן העשויות לשנות את תחביר השפה, כך שהסבת משפטי SQL ממסד נתונים אחד לאחר מצריכה בדרך כלל עריכת שינויים משמעותיים.
אפיוני השפה
השפה היא שפה הצהרתית מבוססת אלגברה טבלאית, שעיקרה עבודה עם נתונים במודל טבלאי רלציוני. על אף שמה, השפה איננה רק שפת שאילתות, אלא למעשה שפת הנתונים המקיפה ביותר, המאפשרת קשת רחבה של עבודה מול מסד נתונים. החל מיצירת טבלאות סטטיות, אינדקסים, ויצירת טבלאות דינמיות מדומות (View). הגדרת אילוצים עסקיים (Assertions), ויצירת טריגרים (הדקים). דרך קריאת נתונים בדרכים מגוונות, הכוללות פעולות בין טבלאות (כמו צירוף נתוני טבלאות ופעילות של איחוד וחיתוך בין נתוני טבלאות). וכלה במניפולציה על נתונים כמו הוספת רשומות, עדכונן ומחיקתן, ואף אבטחת נתונים וניהול תנועות.
השפה איננה שפת תכנות מלאה, כיוון שחסרים בה פקודות לוגיות ומשפטי בקרה, ולכן יש בה קשיחות שלרוב צריכה להיפתר על ידי אירוחה בשפת תכנות עילית. בשפה קיימות מילים שמורות (שאין להשתמש בהן בשמות טבלאות / שדות / אינדקסים), טיפוסי קבועים, משתנים, אופרטורים ופונקציות מובנות. צורת הכתיבה גמישה מאוד. השפה איננה רגישה לגודל אות (Case Insensitivity). אף שמקובל לרשום את הפקודות באותיות גדולות, ונהוג לפצל פסוקיות באותה פקודה לשורות נפרדות, הדבר איננו הכרחי ומדובר בנורמה שנעשית לשם הקריאות. ניתן לכתוב פקודה בכל גודל אות, וניתן לכתוב פקודה בשורה אחת, או במספר שורות לפי רצון המשתמש, כל עוד נשמר הסדר של פסוקיות הפקודה. צורתן של פסוקיות השפה הן אחידות, דבר המקל על השימוש בה (למשל גם פקודת הקריאה וגם פקודת המחיקה של רשומות דומה מאוד).
כל משפט SQL מתחלק למספר פסוקיות וצריך להסתיים בנקודה פסיק ";". כל פסוקית מתחילה במילת מפתח, ולכל סוג של פסוקית מבנה מוגדר. לייצוג של טבלה ושדה וקבועים אלפא-נומריים בפסוקיות המתאימות קיימים כללים בשפה. כך למשל קבוע אלפא-נומרי צריך להופיע בין גרש (') משני צדדיו.
בניגוד לשפות תכנות עיליות, סדר הביצוע של משפט SQL איננו מתבצע לפי סדר הכתיבה. בדרך כלל פסוקית SELECT תתבצע לקראת הסוף, כאשר הפסוקית הראשונה שתתבצע תהיה פסוקית FROM. כל שלב בעיבוד מייצר טבלה וירטואלית זמנית אשר מהווה את הקלט לשלב הבא. בשאילתת SELECT מורכבת במיוחד (שיש בה צירוף בין טבלאות, תנאי סינון, הקבצה, מניעת כפילויות וצמצום מספר הרשומות למספר מסוים) מספר הטבלאות הווירטואליות עשוי להגיע אף לעשר.
שימושים
מסדי נתונים יחסיים הם כיום הדרך המקובלת לאגירת מידע רב. שפת SQL היא הדרך המקובלת לגשת למסדי נתונים יחסיים. וגופים שונים כמו גופי ממשל, חברות מסחריות, וארגונים ללא כוונות רווח עושים בו שימוש רב, אם במסדי נתונים גדולים ואם במסדי נתונים מקומיים.
עם התפתחותה של רשת האינטרנט, אתרי אינטרנט דינמיים ומערכות ניהול תוכן, משתמשים במסדי נתונים בשביל לשמור את תוכן האתר עצמו, ומחוללים את הדפים באמצעות שליפה של תוכן ממסד הנתונים. כך יוצא ששפות שעושות שימוש בטכנולוגיית צד שרת כמו PHP, ASP ו-JSP משתמשות שימוש רב בשאילתות, כדי ליצור דפי אינטרנט, כאשר התוכנה המפעילה אותן היא בעצם דפדפן אינטרנט כלשהו.
תחביר
הוראות שפת SQL מתחלקות למספר תחומים עיקריים:
טיפוסים
טיפוסי נתונים אשר מגדירים את סוג העמודות של מסד הנתונים (אם כי לעיתים במסדי נתונים בסוגי טיפוסים מסוימים ישנן הגדרות קצת אחרות מהתקן)
שאילתה בחירה - שליפת נתונים
שאילתות מאפשרות למשתמש לתאר את הנתונים הרצויים, כאשר מערכת ניהול מסדי נתונים (DBMS) אחראית על תכנון, ביצוע מיטוב וביצוע הפעולות הפיזיות הדרושות כדי לייצר את התוצאה הרצויה.
מכל משפטי השאילתה הפקודות SELECT ו-FROM הן הכרחיות. כל שאר המשפטים הן רשות, אבל אם הן מופיעות הן חייבות להופיע בסדר שהוצג. אף שנהוג לפצל משפטים באותה פקודה לשורות נפרדות מדובר בנורמה שנעשית לשם הקריאות, וניתן לכתוב פקודה בשורה אחת.
דוגמאות
הדוגמה הבאה ממחישה את הפקודה החוקית הקצרה ביותר במשפט SELECT. פקודה זו תאחזר את כל טבלת Book. הכוכבית (*) ברשימה הנבחרת מצביעה על כך שכל העמודות של טבלת הספר צריכים להיות כלולות בנתוני התוצאות.
בית העירייה באובר
בית העירייה באובר (באנגלית: The Town Hall at Auvers) הוא ציור של וינסנט ואן גוך שנוצר באמצע יולי, 1890. הוא מבוסס על הנוף שנשקף לאמן כשיצא לרחוב מהאוברז' ראבו, אכסניה שם שהה.
SQL
דוגמאות
להלן דוגמה של שאילתת בחירה שמחזירה רשימה של ספרים יקרים. השאילתה מאחזרת את כל השורות מטבלת הספר (Book) שעמודת המחיר שלהן (שדה price) מכיל ערך הגדול מ-250.00. התוצאה מסודרת בסדר עולה לפי כותרת (שדה title).
בית העירייה באובר
לצד ציורים אחרים מתקופת הזמן הקצרה באובר-סור-אואיז, כגון "הכנסייה באובר" וציורים של בתים עם גגי סכך, נראה כי ציור זה מזכיר סצנות מהנופים הצפוניים של ילדותו ונעוריו של ואן גוך.
SQL
דוגמאות
המשפט הבא מדגים כיצד אפשר לבצע שאילתא על טבלאות מרובות וקיבוץ נתונים, באמצעות החזרת רשימת ספרים ומספר המחברים שלהם משתי טבלאות Book ו-Authors כאשר שדה הקשר הוא isbn:
התוצאה של השאילתא תהיה שדה של כותרים ושדה של מספר המחברים לכותר: Title Authors -- --- SQL Examples and Guide 4 The Joy of SQL 1 An Introduction to SQL 2 Pitfalls of SQL 1
תת-שאילתות
בדוגמה הבאה, פונקציית צבירת AVG מקבלת כקלט את התוצאה של שאילתת משנה, כלומר יוצגו רק רשומות של ספרים שמחירם (שדה price) נמוך מהממוצע בטבלה:
תקינה
היסטוריה של התפתחות התקינה בשפה:
כלי כתיבה חזותיים
לרוב התוכנות ומסדי הנתונים המשתמשים ב-SQL, ישנם גם כלי עריכה חזותיים המאפשרים ליצור משפטי SQL שלמים שלא בכתיבה רגילה, אלא במה שקרוי תכנות חזותי באמצעות גרירת והשלכת סמלים גרפיים ומילוי תיבות טקסט ותיבות משולבות. קיימים כלים ליצירת טבלאות ואינדקסים, הענקת הרשאות, יצירת אימותי ייחוסים בין טבלאות, ויצירת שאילתות אחזור ופעולה.
כך למשל לשם יצירת שאילתות אחזור, קיים ברוב מסד הנתונים כלי נפוץ מאוד הנקרא QBE - Query By Example (=שאילתות לפי דוגמה). כלי זה מכיל טופס שבו אפשר לבחור טבלאות ועמודות מתיבות רשימות קיימות, וכן מאפשר גרירת סמלי אובייקטים והשלכתם על סמלי אובייקטים אחרים, כדי ליצור קשרים בין טבלאות (JOIN) או לבחור עמודות. מילוי של קריטריוני שליפה (WHERE) וסדר מיון של שאילתא (ORDER BY) ברשת טבלאית באמצעות תיבות טקסט ותיבות משולבות, וקביעת מאפייני שאילתה כלליים באמצעות טופס שמכיל תיבות טקסט. בכלי זה יש משוכללים יותר ופחות. המשוכללים יותר מראים ייצוג גרפי של פעולות ליד שם העמודה ברשימה, ואף מאפשרים לראות במקביל את שלושת המבטים של המחולל: המבט הגרפי, הטקסט של הפסוקית והתוצאה של השורות המאוחזרות.
בכלי זה התכנות החזותי והטקסטואלי מקיימים קשר הדדי, וכל שינוי בכלי אחד משתקף מיד בכלי האחר.
ים יבשה
ים יבשה הוא משחק ילדים, המיועד למנחה ולמשתתפים נוספים. שטח המשחק מחולק לשניים: צד אחד מוגדר כ"ים" והשני כ"יבשה". נהוג לסמן זאת באמצעות מסקנטייפ או חבל. בגרסה אחרת, משחקים זאת באמצעות חישוק. שטח פנים החישוק מוגדר כ"יבשה" וחוצו כ"ים". כך לכל משתתף יש ים ויבשה פרטיים.
המנחה נותן הוראות, לפיהן צריכה הקבוצה לפעול. לדוגמה, באומרו "ים" על המשתתפים לקפוץ מה"יבשה" ולעבור למתחם ה"ים". המנחה יכול לקרוא "ים" כאשר המשתתפים נמצאים כבר ב"ים", ואז אסור למשתתפים לעבור צד. משתתפים שלא נמצאו בצד הנכון בסיום מילוי הוראות יוצאים מן המשחק. בשלבים מתקדמים יותר, המנחה יכול לנסות לבלבל את המשתתפים. למשל לתת הנחיות המורכבות מסדרת הוראות, למשל: "ים-יבשה-יבשה-ים". המנצח הוא המשתתף שנותר אחרון.
בחלק מהגרסאות נוסף גם הביטוי "יַמְבָּשָׁה", "יַבָּשׁוּשָׁה" או "יַבָּשׁוּשָׁ", שאומר שצריך לדרוך ברגל אחת על היבשה ובשנייה על הים.
ישנן חברות המייצרות לוחות משחק גדולים עליהם יכולים לעמוד מספר ילדים. ועליהם מאוירים ים ויבשה.
ינשוף צווחן מזרחי
ינשוף צווחן מזרחי (שם מדעי: Megascops asio) הוא מין של דורס לילה קטן מהסוג ינשוף צווחן. תפוצתו היא רק באמריקה הצפונית מדרום קנדה, דרך ארצות הברית ועד לצפון מקסיקו בצד המזרחי. הוא אחד מהידועים בין ינשופי אמריקה, אף שלא תמיד הוא חי בקרבת האדם.
מאפיינים
ינשוף זה קטן בגודלו ומגיע לאורך 16–25 ס"מ, למוטת כנפיים של 46–61 ס"מ ולמשקל 121–244 גרם בממוצע. ישנם הבדלי גדלים בין ינשופים החיים במדינות שונות. צבע הינשוף אפור בהיר עם נוצות חלודיות, אדמדמות וחומות ולעיתים אף שחורות לגמרי. החזה והכנפיים משורטטים לאורכם באופן המעניק לינשוף זה הסוואה טובה. במראהו הוא דומה לשעיר החי בישראל וכמותו הוא בעל "ציצות אוזניים" בולטות ומחודדות. העיניים גדולות וצהובות והמקור אפור ומעוקל.
כמו מרבית הינשופים גם מין זה יוצא לצוד בשעות הלילה וביום הוא נח בקינו שבחלל עצים או של נקריים שנטשו. הוא שוכן ביערות רחבים, יערות גשם ממוזגים ובמדרונות הרי הרוקי והרי האפלצ'ים עד לגובה 1,500 מטר. כמו כן הוא מצוי בערבות הפרריה, בקרבת נחלים ואף ליד הערים הגדולות. הינשוף יתרחק ממקומות בהם מקננים דורסי לילה גדולים יותר ותוקפניים ממנו, ובעיקר מאוח וירג'יניה היכול לטרוף את מין זה. גם תנשמת מצויה ולילית אמריקנית ידחקו את רגליו אם ימצאו אותו.
הינשוף הוא צייד המחפש טרף של מכרסמים כמו עכבר הבית, דרוריים וציפורי שיר, מספר זוחלים ודו-חיים קטנים ולעיתים גם דגים כמו סרדיניים, שמפנונים צעירים וחמנוניים. ינשוף קטן זה גם משלים את תזונתו באכילת חסרי חוליות כמו חרקים גדולים, עכבישים, עקרבים, תולעים ורכיכות.
הינשוף עצמו עלול להיטרף בידי עופות דורסים גדולים ממנו, סמוריים, בואשיים, דביבונים, מספר נחשים גדולים ואף בידי אופוסום וירג'יניה וכמה סנאים המחפשים את הביצים והגוזלים.
חד גבה
יופי ותרבות
מבחינה היסטורית, ובתרבויות מסוימות, נתפסת תכונה זו כאטרקטיבית בעיני גברים ונשים כאחד. בתרבויות אחרות, היא נתפסת לעיתים כתכונה גברית, בעוד שרוב התרבויות המערביות מתייחסות לתכונה זו כתכונה בלתי מושכת. לעיתים קרובות הן מקשרות את חד הגבה עם חוסר תחכום, והוא משמש לעיתים קרובות כמקור השראה ליצירת קריקטורות. אנשים בתרבויות המערביות נוהגים למרוט את השיער באמצעים שונים כדי לפטור את עצמם מתכונה זו. עם זאת, בתרבויות שאינן מערביות, שיער פנים זה מהווה סימן ליופי נשי, לבתולים ולנישואים.
דמויות מוכרות בתרבות בעלות חד גבה:
רפואה
התחברות של גבות היא תופעה נורמלית אך יכולה לנבוע מהפרעות התפתחותיות. לדוגמה: הפרעה גנטית ותסמונות מסוימות.
שפות שמיות מזרחיות
השפות השמיות המזרחיות הן אחד הענפים במשפחת השפות השמיות. כל השפות בענף השמי המזרחי נכחדו, וידועות לנו מממצאים ארכאולוגיים בלבד.
השפות האכדיות
עד לאחרונה הענף השמי המזרחי כלל רק תת-ענף אחד, אכדית, השפה השמית הבולטת ביותר בתרבויות העולם העתיק באזור מסופוטמיה. מסמכים וספרות באכדית מתחילים להופיע במאה ה-26 לפנה"ס, במהלך שושלת סרגון האכדי, ולשונם מוגדרת אכדית עתיקה. לאחר מכן מתחילים להופיע מסמכי מסחר, דת ושלטון באשורית בצפון מסופוטמיה (בטורקיה של היום); ואילו מסמכים וספרות בבבלית בדרום האזור, וכתובים מאוחרים יותר מעידים על התפצלויות נוספות באשורית ובבלית. בשיאה הייתה אכדית, ובמיוחד בבלית עתיקה ובבלית תיכונה, הלינגואה פרנקה של המזרח הקדום, ועל כן כתבים בשפה זו נמצאו גם באזורים נרחבים יותר - כיום טורקיה, מצרים וישראל.
הממצאים הכתובים האחרונים באכדית הם תעודות מהמאה ה-1, בניב שכּוּנה בבלית מאוחרת, ואילו במקביל, היצירות הספרותיות לאורך כל האלף ה-1 לפנה"ס נכתבו בניב תקני (סטנדרטי), ארכאי של בבלית, שככל הנראה כבר לא דוּבּר (בדומה לערבית ספרותית וערבית מדוברת, אולי).
גילוי אבלאית
בשנות ה-70 של המאה ה-20 התבצעו חפירות בתל מרדיך בצפון סוריה, שבו שכנה בעבר עיר המדינה אֶבְּלֶה הקדומה. בחפירות נחשפה כמות גדולה של מסמכים בכתב יתדות, רובם בשומרית אך חלק נכבד מהם בשפה שמית שלא נודעה קודם לכן, אבלאית. בין הממצאים היו מסמכים רשמיים, תעודות, ספרות ושירה דתית. בתחילה התרשמו החוקרים מאוצר המילים השונה מזה האכדי, הניחו כי אבלאית רחוקה מהאכדית מאוד והסיקו שהיא שפה שמית מערבית קדומה. אך מאוחר יותר השתכנעו שאבלאית קרובה יותר לאכדית מאשר לשמיות המערביות, והסיקו כי היא תת-ענף נפרד של השמיות המזרחיות, "אחות" של אכדית. יש חוקרים הסבורים אפילו שאבלאית היא ניב קדום של אכדית, אך דעה זו אינה בקונצנזוס.
מקורות
John Huehnergard, 1995, Semitic Languages. In: Jack M. Sasson (ed.). Civilizations of the Ancient Near East. IV. New York: Scribners. 2117-2134.
האוניברסיטאות שלי
האוניברסיטאות שלי (ברוסית: Мои университеты), הוא רומן זכרונות אוטוביוגרפי מאת הסופר הרוסי מקסים גורקי, אשר נכתב בשנת 1920.
ברומן מתאר הסופר את קורותיו, משלחי היד בהם עבד, ובעיקר את הדמויות אשר פגש בחייו, מאז עזב את בית סבתו בהיותו נער במטרה ללמוד באוניברסיטה. השאיפה להיכנס למוסד לימודים מתבדה עד מהרה בשל העדר אמצעי תשלום והגיבור נודד ממקום למקום, עובד בעבודות מזדמנות ורוכש השכלה בעצמו מספרים ומהחיים - שהם-הם מהווים את "האוניברסיטאות שלו". בלשונו של גורקי "לעיתים נדירות מאד מצאתי בספרים רעיונות שלא שמעתים לפני כן בחיים".
תוך כדי עבודותיו המזדמנות הרבות - שוליית אופה, סבל ועוד - מתוודע הגיבור לטיפוסים שונים ומגוונים, איכרים, שוטרים, מהפכנים, זונות ועוד, היוצרים נגד עינו של הקורא פסיפס צבעוני ועשיר, לעיתים אלים, גס ואווילי, לעיתים נאצל ומלא טוב-לב ועדנה. על עצמו הוא ממעט לספר ועל הקורא להשלים את דמותו בעיקר דרך היחסים בין הגיבור לשאר הדמויות. גם על אירועים טראגים כמו ניסיונו להתאבד, מות סבתו האהובה ורצח חברו הוא מדווח בלקוניות ואגב אורחא. אולם דווקא אובייקטיביות רטורית לקונית זו מטלטלת את הקורא ומותירה בו רושם כביר.
הספר מאופיין בסגנון ייחודי, בהומור השזור בו, בכנות, ביכולת תיאור מופלאה ומדויקת ובתובנות על טבע האדם. כך למשל: "פעמים רבות נתקלתי בפחד זה מפני הצדיק, בעובדה זו של רדיפת האדם הטוב עד מוות. שני מיני יחסים קיימים לגבי אנשים מעין אלה: או שרודפים אותם...או שמתרפסים לפניהם...לעיתים רחוקות יותר. ואולם ללמוד מהם כיצד לחיות, לחקות אותם, את זה אין יודעים...ואולי גם אינם רוצים?"
הספר תורגם לעברית על ידי פסח בן-עמרם בשנת 1936 ויצא לאור בהוצאת קריית ספר ובהוצאות מחודשות ב-1956 וב-1989 בהוצאת עם עובד.
ב-1941 יצא לאור סרט קולנוע סובייטי שהתבסס על הספר ונשא את שמו, כחלק השלישי בטרילוגיה אודות כתביו האוטוביוגרפיים של גורקי, שביים הבמאי מרק דונסקוי.
שירות האוויר של הצי המלכותי
שירות האוויר של הצי המלכותי (באנגלית: RNAS - Royal Naval Air Service) היה זרוע האוויר של הצי המלכותי הבריטי. הזרוע הייתה כפופה לאדמירליות והתקיימה בין ה-1 ביולי 1914 ל-1 באפריל 1918, אז אוחדה עם גיס התעופה המלכותי של צבא בריטניה ליצירת חיל האוויר המלכותי.
היסטוריה
גיס התעופה המלכותי נוסד ב-1912 עם שני אגפים: צבאי-יבשתי וימי. באותה שנה נוסדה גם מחלקה אווירית באדמירליות. ב-1913 נחנך בסיס מטוסים ימיים באי גריין (Isle of Grain) במחוז קנט ונפתח בית ספר לאימונים ולתרגילים צבאיים ב-Eastchurch הסמוכה. באותה שנה נעשה גם שימוש ראשון בספינה (HMS Hermes) כנושאת מטוסים. בנוסף נערכו ניסויים בספינות אוויר דמוית צפלין, הן ניידות והן נייחות, שנקשרו לעמדות חוף למטרות הגנה ותצפית. ב-1 ביולי 1914 נערך ארגון מחדש, במסגרתו הוכפף האגף הימי של גיס התעופה המלכותי לאדמירליות. ב-1 באוגוסט 1915 הפך לחלק בלתי נפרד מהצי.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היו לשירותי האוויר של הצי 93 מטוסים, שש ספינות אוויר, שני בלוני תצפית וסגל שמנה 727 קצינים וחוגרים. בעת המיזוג עם גיס התעופה המלכותי עמדה מצבת הזרוע על 55,066 איש, 2,949 מטוסים, 103 ספינות אוויר ו-126 תחנות חוף. בנוסף, שויכו לשירותי האוויר כ-12 כלי שיט באופן חלקי או מלא, בהם הארק רויאל (HMS Ark Royal), הספינה הראשונה בעולם שתוכננה ונבנתה כנושאת מטוסים.
בחג המולד 1914 התקיימה התקיפה האווירית הראשונה בהיסטוריה שהתבססה על המראה מנושאת מטוסים. בהתקפה זו שוגרו המטוסים הבריטיים להשמדת בסיסי הצפלינים הגרמניים באזור וילהלמסהאפן.
בהוראתו של הלורד הראשון של האדמירליות, וינסטון צ'רצ'יל, הוקמה גם מסגרת קרקעית של שיריוניות (RNAS Armoured Car Section) שפעלה בצרפת מנובמבר 1914 ועד קיץ 1915 למטרת חילוץ טייסים מופלים וסיור. הכלי העיקרי של המסגרת היה שריונית רולס-רויס מצוידת במקלע ויקרס. לאחר מכן פורקה המסגרת, תוך משלוח חלק מיחידותיה לסיוע בחזיתות אחרות. לאחר הפירוק סייעה יחידה 20 של מסגרת למחקר, פיתוח ובדיקה מבצעית של הטנק הראשון וצוותה היה הראשון לקלוט את הטנק סימן 1.
בשנת 1924 הוקם הזרוע הימי בחיל האוויר המלכותי וב-1937 הוקם זרוע האוויר של הצי המלכותי שהיה ממשיך דרכו של שירות האוויר.
מטרות מבצעיות
סיור וזיהוי כלי שיט של האויב, בפרט סיור אינטנסיבי מעל תעלת למאנש והים הצפוני לאיתור צוללות גרמניות; תקיפת כלי שיט, נמלים ומתקני חוף של האויב; תקיפת נמלי-עגינה של ספינות אוויר גרמניות (אפילו בעומק השטח היבשתי של גרמניה, הרחק מהחוף, עד פרידריכסהאפן); הגנה אווירית על לונדון.
מבנה ארגוני
לשירותי האוויר של הצי לא היה מבנה ריכוזי, והזרוע הייתה מורכבת ממספר כנפות (שלוש עם פרוץ המלחמה ושש בסיומה) בעלות מידה רבה יחסית של עצמאות מבצעית. כל מפקדי הכנפות ("מספרי 1") היו כפופים ישירות למחלקת התעופה של האדמירליות בראשות אדמירל צ'ארלס ווהן-לי (Charles Vaughan-Lee). טייסות שפעלו בחזית המערבית סומנו במספרים 1-17. לאחר המיזוג עם גיס התעופה המלכותי, קיבלו הטייסות את המספרים 201-217 בחיל האוויר המלכותי.
טייסות שפעלו בחזית המזרחית סומנו באותיות A-G ו-Z. לאחר המיזוג עם גיס התעופה המלכותי, קיבלה טייסת A את המספר 222; B קיבלה את המספר 223; C את המספר 220; D את המספר 221; טייסת Z הועברה לצי היווני.
כווית (עיר)
כווית (בערבית: مدينة الكويت, "מדינת אל-כוית") או כווית סיטי היא עיר הבירה של כווית והעיר הגדולה בה. העיר שוכנת במזרח המדינה על שפת המפרץ הפרסי ומונה 584,313 בני אדם על פי הערכה רשמית משנת 2018. היא מכונה "העיר" בקרב המקומיים. בכווית ממוקמים הפרלמנט של כווית ("מג'לס אל-אומה"), רוב המשרדים הממשלתיים במדינה, רוב המשרדים הראשיים של החברות המקומיות, מספר שגרירויות, ומגדלי כווית.
צורכי המסחר והתחבורה של המקומיים מסופקים על ידי נמל התעופה הבינלאומי של כווית (המכונה "אל-שואלק"), בנוסף לנמל הימי, נמל אל-אחמדי ("מינאא' אל-אחמדי") הממוקם על חופי המפרץ הפרסי 50 ק"מ דרומית לעיר הבירה כווית. העיר שימשה כבירת התרבות הערבית לשנת 2001.
שכונות בעיר
רשימת שכונות בעיר: ביאן (بيان), באניד אל-קאר (بنيد القار), חולה (حولي), אל-ג'אבריה (الجابرية), מישרף (مشرف), א-סאלמיה (السالمية), סבאח א-סאלם (صباح السالم), סלוא (سلوى), שארק (شرق), א-שויח' (الشويخ), א-רמית'יה (الرميثية), עבדאללה סאלם (عبدالله السالم), א-נוזהה (النزهه), כיפאן (كيفان), א-שאמיה (الشامية), א-דיעיה (الدعية), אל-פיחא (الفيحا), אל-קאדסיה (القادسية), א-דאסמה (الدسمه), קורדובה (قرطبة), א-סוראא (السره), אל-יארמוכ (اليرموك), אל-מנסוריה (المنصورية), אל-אנדאלוס (الاندل).
היסטוריה
העיר נכבשה בשנת 1991 במלחמת המפרץ על ידי צבא עיראק. שם העיר שונה לאל-קדימה (בערבית: القديمه). כנראה, שם זה היה השם הראשון של העיר לפני ששינו אותו לכווית. השם הוחלף על מנת למחוק או להעלים את ההיסטוריה של כווית. בזמן המלחמה העיר הופצצה ונגרם לה נזק גדול: בניינים נשרפו ונהרסו, כבישים ומנהרות שימשו מטרות לתקיפות; המוזיאון של כווית, שכלל עבודות אמנות וסמלים וערכים יקרים מאוד, נשדד ונשרף; מגדליה של כווית, שהיו סמל לאומי, שימשו מטרה לסדאם חוסיין, מנהיג עיראק דאז, אך לא נגרם נזק משמעותי למגדלים.
אחרי הפלישה ולאחר גירוש הצבא העיראקי, משקיעים זרים וממשלת כווית עשו מאמצים רבים לשקם את העיר ולתקן את הנזק. כיום כל סימני המלחמה נמחקו. מאז נבנו בתי מלון חדשים, נבנו שכונות חדשות, והעיר מושכת יותר ויותר תיירים.
כלכלת העיר
כלכלת כווית מאפשרת כניסת משקיעים חדשים. לפי אגודת בתי המלון בכווית, ישנם 25 בתי מלון חדשים המתוכננים או נמצאים בבנייה, ביניהם בתי המלון הבאים:
ערים תאומות
רשימת הערים התאומות של כווית:
באר אברהם
באר אברהם הוא אתר תיירותי השוכן על גדת נחל באר שבע, בשערי העיר העתיקה של באר שבע. האתר עוסק בדמותו של אברהם אבינו, האב הרוחני של הדתות האברהמיות, ובו באר מים עתיקה המזוהה עמו.
היסטוריה
עוד מתקופות קדומות, מיוחסת באר אברהם לתקופת האבות, ולפי המסורת הבאר משויכת לאברהם.
במאה ה-19 מצאו הארכאולוגים, אדוארד רובינסון והנרי טריסטראם, כי הבאר היא בת יותר מאלף שנים, והייתה קיימת כבר בראשית התקופה הצלבנית. אחד הממצאים המוכחים בעניינה הוא כתובת חרוטה באבן, הכתובה בשפה הערבית, משנת 1112.
בשנת 1948, עם כיבושה של באר שבע במסגרת מבצע יואב, הושארה באר אברהם כשטח ציבורי ארכאולוגי. עיריית באר שבע פיתחה את סביבת הבאר, הוסיפה ריצוף לרחבה המובילה אליה והקיפה אותה בחומה.
בחודש אוקטובר 2013 נחנך באתר מרכז מבקרים, המגולל את סיפורו של אברהם אבינו באמצעים טכנולוגיים.
מבנה
עומקה של הבאר הוא 13.5 מטרים, מהם כ-5 מטרים חצובים בסלע, וקוטרה 3.75 מטרים. הבאר מדופנת עד לקרקעיתה באבנים מסותתות. היא ניזונה ממי-התהום המחלחלים באדמת הלֵס ונקווים בעומק מועט בסמוך לנחל באר שבע. סמוכה אליה באר נוספת, שנחפרה כפי הנראה מאוחר יותר.
מרכז המבקרים
מרכז המבקרים במקום עושה שימוש בטכנולוגיה התומכת בתכנים חווייתיים ובמיצג תלת־ממד. במקום נערך סיור שאורכו כשעה, על ידי צוות מדריכים.
המבנה הארכיטקטוני, שנבנה על יסודות חצר הבאר העתיקה, מדמה בצורתו את אוהלו של אברהם אבינו. המתחם משלב את צבעי המדבר יחד עם צבע הנחושת, שבא להצביע על התקופה ההיסטורית בה המקום עוסק, תקופת הברונזה התיכונה.
מהכניסה ללובי ועד היציאה לחצר הבאר, עוברים המבקרים במסלול המציג את מסעותיו של אברהם, תוך שימת דגש על התחנות והצמתים המשמעותיים בחייו. המבנה כולל גם אולם הרצאות לכ-150 איש.
פסקל אברהמי
פסקל יום טוב אברהמי (28 במאי 1962, כ"ד באייר ה'תשכ"ב – 18 באוגוסט 2011, י"ח באב ה'תשע"א) היה לוחם ימ"מ ישראלי מעוטר. אברהמי היה מוותיקי לוחמי הימ"מ ושירת בה 26 שנה כלוחם חוד וכצלף. הוא זכה למוניטין גבוה מאוד ביחידה ועל אומץ ליבו זכה בשני עיטורי המופת ועיטור האומץ של משטרת ישראל. אברהמי נהרג במתקפת הטרור בדרום ישראל ב-2011. אחרי מותו הוענק לו פרס בגין ונכתב ספר להנצחת מורשתו.
ביוגרפיה
פסקל יום טוב אברהמי נולד בצרפת ב-28 במאי 1962 לאליהו וניקול אברהמי, משפחה יהודית שנמלטה מאלג'יריה בעקבות המלחמה שהתחוללה שם בשנות ה-50 של המאה ה-20 וכללה גם פוגרומים נגד יהודים. בשנת 1977, בגיל 15, עלה לישראל ולמד בתיכון רנה קסין שבירושלים.
עם גיוסו לצה"ל התנדב לחטיבת הצנחנים ושובץ בגדוד 202. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. אברהמי לחם במלחמת לבנון הראשונה ונפצע בקרבות בביירות.
מאז פציעתו בלבנון החל פסקל תהליך של חזרה בתשובה. הוא היה נשוי ואב לשלושה בנים, וגר בפסגת זאב בירושלים.
שירותו בימ"מ
ב-1985 התגייס לימ"מ, שם שירת כלוחם במשך כ-15 שנה. אברהמי השתייך לצוות החוד ול"קופים", יחידה המתמחה בפריצה באמצעות גלישת חבלים, טיפוס וסנפלינג. אברהמי היה ידוע בכושרו הגופני הגבוה, במשמעת העצמית הנוקשה ובנחישות שלו. הוא ראה בשירות בימ"מ שליחות והתעקש לצאת לכל משימה, פעולה ומבצע. בעשור האחרון לחייו ביחידה עבר הסבה לתפקיד צלף, המתמחה בירי מדויק במטרות קרובות ורחוקות כאחד, באמצעות מערכת נשק צלפים. אברהמי נחשב לאחד מבכירי הלוחמים והצלפים ביחידה, ובנוסף לפעולות המבצעיות הרבות בהן השתתף, חנך גם לוחמי וצלפי ימ"מ צעירים ממנו.
במהלך שירותו בימ"מ, זכה לשני עיטורים מטעם משטרת ישראל: ב-1990 קיבל אברהמי את עיטור האומץ על חיסול חוליית מחבלים וב-1995 קיבל את עיטור המופת, כשהסתער על שלושה מחבלים שהיו בדרכם לפיגוע.
אברהמי נהרג בערב 18 באוגוסט 2011 מירי מחבלים מגבול ישראל–מצרים כחלק מאירועי מתקפת הטרור בדרום ישראל ב-2011 בזמן שאבטח כוחות סילוק פצצות שעבדו בזירה. כאשר אברהמי נהרג, בגיל 49, הוא היה מוותיקי הלוחמים ביחידה, עם שירות רציף של 26 שנה בימ"מ בתפקידי לוחם וצלף.
הנצחה
בחנוכה ה'תשע"ב (2011) זכה (לאחר מותו) בפרס בגין "עבור תרומתו לביטחון המדינה והיותו סמל למצוינות, אומץ לב והקרבה עבור המולדת". בחנוכה ה'תשע"ה (2014), לאחר מותו, עוטר על פועלו בעיטור המופת של משטרת ישראל.
בשנת 2016 התקיימה במרכז מורשת מנחם בגין בירושלים הקרנת בכורה של הסרט החדש "פסקל אברהמי האיש והאגדה" (מאת הבמאי דוד שרמן). באותו ערב הושק הספר לזכרו "עד קצה הגבול".
בנוסף לכך נקראה כיכר האירועים שברחוב יצחק טוניק שבפסגת זאב מזרח על שמו של אברהמי.
בתאריך 6 בספטמבר 2018 נחנך בית כנסת לזכרו בשכונת נווה גן בפתח תקווה. בית הכנסת נקרא "תפארת פסקל".
בעקבות מותו, אשתו של פסקל, סימה אברהמי, התגייסה למשטרת ישראל. גם בניו הבכורים, טל ומתן, התגייסו בעקבות אביהם למשמר הגבול.
משנת 2018 מתקיים במיני ישראל מירוץ ריצה שנתי לזכרו הנקרא "לרוץ עם פסקל".
דני פארן
דני (דניאל) פארן (2 בינואר 1947 – 15 בדצמבר 2018) היה מפיק קולנוע וטלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה
דני פארן נולד בירושלים. הוא סיים לימודי תואר ראשון בכלכלה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית ותואר ראשון בלימודי טלוויזיה וקולנוע באוניברסיטת סן דייגו שבארצות הברית.
בשנת 1975 החל לעבוד כמפיק בערוץ הראשון של רשות השידור. בין התוכניות שהפיק בערוץ: "שלום לבוא שבת" בהגשת צמד רעים, "שמיניות באוויר", בהנחייתו של דליק ווליניץ, וכן תוכניות דרמה ותעודה. בשנות ה-80 היה סגן מנהל התוכניות של הטלוויזיה הישראלית במסגרת זו הפיק סדרות ותוכניות רבות, בניהם סדרת הדרמה הצבאית "אנשים במיל'" משנת 1984, החל משנת 1987 כיהן כסמנכ"ל בחברת אולפני טלעד. במסגרת זו הפיק תוכניות ילדים רבות. בהן, "ציפי בלי הפסקה" ו"חיות וחיוכים". בהמשך, שימש בתפקידו כאשר החלה טלעד לשמש כאחת משלוש זכייניות ערוץ 2.
פארן הקים את חברת "דרסט הפקות" ובה הפיק ויצר תוכניות כגון "עבודה ערבית" ו"שבאבניקים", אותה יצר עם אלירן מלכה. כמו כן הפיק שעשועונים רבים כגון "עשינו עסק" ו"טוטו משפחתי", בהגשת דודו טופז, וטלנובלות כגון "לגעת באושר", "אסתי המכוערת", "משחק החיים", "האלופה" וטלנובלה בע"מ". על החדרת ז'אנר הטלנובלות לישראל כונה "אבי הטלנובלות".
בין הפקותיו של פארן היו סדרות דרמה ותעודה. הוא הפיק מספר סרטים תיעודיים בנושא השואה. בשנת 1994 זכה הסרט "אל תגעו לי בשואה" בבימויו של אשר טללים, שפארן היה אחד ממפיקיו, בפרס אופיר לסרט התעודה הטוב ביותר.
בשנת 1996 הפיק את הסרט "נקמה". בשנת 2000 זכה סרטו "קאפו" בפרס אמי הבינלאומי בקטגוריית סרטי תעודה.
בשנת 2007 הודיעה חברת "דורי מדיה גרופ" כי הגיעה להסכמה עם דניאל פארן, המנכ"ל ובעל המניות היחיד של פארן הפקות בע"מ, על רכישת 75% ממניות החברה בסכום כולל של 1.6 מיליון דולר.
ב-15 בדצמבר 2018 נפטר לאחר מחלה. לפני מותו יצר את הסדרות שטרם שודרו, "מלכת ירושלים" העוסקת בראש עיר ערבייה ראשונה בעיר ומיועדת לשידור בערוץ כאן 11, ואת הדרמה הקומית "דור 3" על מנחת קבוצות במוזיאון יד ושם. הותיר אחריו אשה ושבעה ילדים.
פיליפ ז'ילבר
פיליפ ז'ילבר (בצרפתית: Philippe Gilbert; נולד ב-5 ביולי 1982, בוורוויה (Verviers) בבלגיה) הוא רוכב אופני כביש בלגי-ואלוני לשעבר. ז'ילבר הצטיין במרוצי אופניים חד-יומיים והישגיו הבולטים הם ניצחונות במרוצים: לייז'–בסטון–לייז' (2011), ג'ירו די לומברדיה (2009 ו-2010), רונדה ון פלנדרן (2017), פריז - רובה (2019), אמסטל גולד (2010, 2011, 2014 ו-2017), פריז–טור (2008 ו-2009), לה פלש ואלון (2011) ובאליפות העולם באופני כביש (2012). ז'ילבר זכה בתואר "ספורטאי השנה בבלגיה" בשנים 2009 ו-2010 ובפרס אופני הזהב ב-2011.
הקריירה בקבוצת FDJ
ז'ילבר החל את הקריירה שלו ב-2002 כשהצטרף כ"מתמחה" לקבוצה הצרפתית "פרנסז דה ז'ה" (מכונה בקיצור FDJ). ב-2003 הפך לרוכב מקצועני בקבוצה וכבר באותה שנה זכה בניצחונו הראשון, בקטע בטור דה ל'אווניר (Tour de l'Avenir). ב-2004 ניצח בקטע במרוץ האוסטרלי, טור דאון אנדר (Tour Down Under) ובמרוץ החד-יומי הצרפתי, "פריז-קורז" (Paris–Corrèze). הוא היה שותף לנבחרת הבלגית במרוץ הכביש באולימפיאדת אתונה (2004) אך סיים רק במקום ה-49. ב-2005 ניצח ז'ילבר מספר מרוצים בצרפת, כולל: "טרופי דה גרימפר" (Trophée des Grimpeur), "טור די או-ואר" (Tour du Haut-Var) ו"פולינורמנד" (Polynormande) וכתוצאה מכך זכה ב"גביע צרפת לאופני כביש" (תואר השמור לרוכבים בקבוצות צרפתיות הצוברים נקודות במרוצים המתקיימים בצרפת). הוא אף ניצח באותה שנה בקטעים במרוצי הקטעים "ארבעת הימים של דנקירק" (Quatre Jours de Dunkerque) ו"טור הים התיכון" (Tour Méditerranéen).
בתחילת 2007 הוסרה מירכו נקודת חן סרטנית ובשל כך, התעכבה מעט חזרתו למרוצים. פציעה זו לא מנעה ממנו לנסות את כוחו בבריחה במרוץ מילאנו - סן רמו; יחד עם ריקרדו ריקו, הוא הצליח לברוח בעליה לפוג'ו ונתפס רק 1,200 מטר לפני קו הסיום. ניצחונו הראשון בעונה זו הושג בעת שניצח קטע ב"טור דה לימוזן" (Tour de Limousin). במרוץ "פריז-טור" (Paris–Tours) באותה שנה, שוב היה מעורב ז'ילבר בבריחה מסוכנת (יחד עם קרסטן קרון ופיליפו פוצאטו) שנתפסה 500 מטר לפני קו הסיום.
ז'ילבר החל את עונת 2008 ברגל ימין כשזכה בקטגוריית ההרים ב"טור דאון אנדר" ובדירוג הכללי ובשני קטעים ב"וואלטה מיורקה" (Vuelta a Mallorca). עדיין בתחילת העונה, הוא ניצח בפעם השנייה באומלופ הט פולק לאחר שיצא לבריחה אישית מוצלחת כמעט 50 קילומטר לסיום. במרוץ "מילאנו - סן רמו הוא סיים במקום השלישי אחרי פביאן קנצ'לארה ופיליפו פוצאטו. סיום העונה היה אף הוא מוצלח עבור ז'ילבר בעת שניצח במרוץ הקלאסי הוותיק "פריז-טור", כשניצח את שלושת חבריו לבריחה במאוץ אל קו הסיום כשהם מקדימים את הדבוקה ב-4 שניות.