cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ממלכת הדמיון
חלק ראשון
בינתיים, קרטמן כועס על קייל כי לא מצץ לו את אשכיו למרות שמצא שדון ולכן הוא מביא אותו לבית המשפט, שם הוא מחויב למלא את ההסכם בתוך 24 שעות או שייעצר. במקביל מקבלת מחלקת ההגנה של ארצות הברית סרטון וידאו בו מודיעים טרוריסטים כי יש בידם מספר שבויים, וביניהם באטרס; מחלקת ההגנה פעורת פה ולא יודעת מה לעשות, כדי למצוא רעיונות יצירתיים הם פונים לאנשי המקצוע של הוליווד כדי שיעזרו להם, הם מתאכזבים ממ. נייט שאמלאן שאומר להם כי חייב להיות סוף עם טוויסט ומייקל ביי שאומר להם כי חייבים להיות אפקטים מיוחדים בעלות גבוהה הם מבקשים עצה ממל גיבסון שאומר להם כי יש משהוא לא אמיתי בווידאו שהם קיבלו. לאחר בדיקה מעמיקה מגלה מחלקת ההגנה כי הווידאו נשלח מארץ הדמיון, והם מחליטים לחפש את קייל וסטן.
בינתיים בארץ הדמיון, הטרוריסטים מעבירים כמה שבויים (בניהם באטרס) לצד הרע של ארץ הדמיון; במקביל מכין קרטמן מסיבה גדולה שבה כולם ייראו את קייל מוצץ את אשכיו, קייל נכנע בניסיונותיו לעזור לבאטרס ומגיע עם סטן למסיבה. כאשר קרטמן מכריז כי קייל ימצוץ את אשכיו, נכנסים אנשי ביטחון ולוקחים את קייל וסטן איתם. לאחר שקייל וסטן נלקחים קרטמן צועק על כך שאנשי הביטחון הרסו את ההתערבות, לאחר מכן הוא טופס טרמפ עם נהג משאית לוושינגטון כדי להשלים את ההתערבות. הפרק נגמר כאשר קרטמן אומר "אל תטעה קייל, עוד לפני שהעניין ייגמר תוכל למצוץ את אשכיי".
חלק שני
הפרק מתחיל כאשר באטרס מתעורר ומוצא עצמו במיטתו שבביתו, אך לאחר מכן הוא מגלה כי זה היה חלום והוא עדיין בארץ הדמיון. מספר רב של מפלצות, רוצחים ונבלי על פורצים את גדר החלק הרע של ארץ הדמיון ומתחילים להשתלט על החלק הטוב וגם להרוג את הטרוריסטים; ראש העיר של החלק הטוב בארץ אומרת לכל היצורים הטובים לברוח לטירה שביער סוכריות הגומי, עוד לפני שראש העיר עצמה בורחת לטירה, אלן ריפלי מהנוסע השמיני משפד אותה וממש לפני שהוא אוכל אותה היא אומרת לבאטרס ללכת לטירת סאנשיין ולהיזהר בדרך מהיצורים הרעים. במקביל, קרטמן נוסע לוושינגטון ובדרך חולם על הרגע שבו קייל ימצוץ את אשכיו.
כבקשת ראש העיר נס באטרס לטירת סאנשיין, אט אט נהרגים היצורים שרדפו אחריו והוא חובר לסנארף מחתולי הרעם ומלך הסוכריות על המקל. לפתע רואים השלושה מינוטאורוס ואת ג'ייסון וורהיס אונסים את תותית ובכך מדביקים אותה באיידס ולבסוף הורגים אותה, לאחר מכן היצורים המשיכו בדרכם לאנוס ולהדביק עוד אנשים במחלה. לאחר שבאטרס, מלך הסוכריות על מקל וסנארף צפו במעשה המזעזע הם ממשיכים בדרכם. במקביל נחקרים קייל וסטן בפנטגון, שם הילדים לומדים כי הפורטל לארץ הדמיון נבנה בתקופת המלחמה הקרה והוא נשלט על ידי הממשלה (סטארגייט).
קרטמן מצליח לפרוץ למשרדי הפנטגון ומספר להם כי התערב עם קייל וכי הוא לא קיים את ההתערבות, קרטמן מביט בתשוקה זמן רב בקייל אך לפתע נשמעת אזעקה (אם כי קרטמן מאמין שקייל אחראי עליה כדי לצאת מההתערבות). הסיבה לאזעקה היא יצורי חג מולד שנמצאו ביער, הממשל האמריקאי שולח חיילים למקום על מנת לבדוק את הדבר. כאשר מגיעים החיילים ליער הם מתחילים להילחם בהם אך היצורים אונסים אותם. מעט לאחר מכן, אדם דוב חזיר פורץ את הפורטל לפנטגון, הורג שני עובדים ותופס את קייל בצווארו; אחד העובדים מצליח לסגור את הפורטל והאדם דב חזיר חוזר לתוכו.
קייל נפצע בצורה חמורה ומותו נקבע במקום. קרטמן צועק ומתעצבן על כך שקייל מת, במיוחד בשל כך שהוא לא ימצוץ את אשכיו. קרטמן מבצע לקייל החייאה וסוטר לו שוב ושוב עד שקייל מתחיל לבכות, קרטמן הצליח וקייל חזר להכרה ומפונה לבית חולים. קרטמן שמח על כך שקייל חי אך קייל לא שמח מכיוון שהוא מודע לכך שחייב נצלו על ידי קרטמן פעם נוספת.
בינתיים בארץ הדמיון באטרס, מלך הסוכריות על מקל וסנארף מגיעים אל הטירה (הדומה בארכיטקטורה שלה לריוונדל). השומרים של הטירה חושדים שלבאטרס יש קשר למתקפת הטרור ומביאים אותו כבול לפני מועצת התשעה, אשר בה נמצאים הדמויות הידועות בכל ממלכת הדמיון: אסלן, גנדלף, גינדה המכשפה הטובה, ישו, לוק סקייווקר, מורפיאוס, פופאי, וונדר וומן וזאוס. המועצה מחליטה כי באטרס הוא "המפתח", גיבור אגדי שיציל את כולם; באטרס מתנגד לקביעה שהוא הגיבור אך המועצה מסבירה לו כי אין לו ברירה אחרת לא יוכל לחזור לביתו. הדמויות הטובות מתחילות להתכונן לקרב מול הדמויות הרעות ולהפך, למרות שחלקם לא כשירות לקרב.
בינתיים בפנטגון הגנרל רואה כי הדמיון מתחיל להשתולל. במקביל בבית החולים מתעורר קייל והוא רואה לצידו את קרטמן, קרטמן מחזיק בידו את החוזה וקייל מבין כי קרטמן הציל אותו למטרת ביצוע ההתערבות בלבד.
חלק שלישי ואחרון
לקראת המלחמה צועדים היצורים הדמיוניים הטובים לכיוון באטרס, גנדלף ולוק סקייווקר מספרים לו כי בתור בן אדם רגיל הוא יכול ליצור דברים באמצעות הדמיון שלו בארץ הדמיון. באטרס מנסה לדמיין את סנטה קלאוס מביא לו מתנות אך במקום זה הוא מדמיין את אביו בתור מפלצת נוראית.במקביל בעולם האמיתי מתעורר קייל, הוא רואה כי קרטמן מתכונן לכך שהוא ימצוץ את אשכיו: מכין גלידה ומתלבש כאפיפיור. באותו הזמן קייל יוצר קשר טלפתי עם סטן שנכלא בממלכת הדמיון בחלק הקודם, הוא שומע קול חצוצרה ואומר כי "משהוא גדול הולך לקרות...". החצוצרה, מתברר, מבשרת את הגעת צבא היצורים הדמיוניים הרעים.
לאחר שנשמעת החצוצרה צבא היצורים הדמיוניים הרעים מגיע, צבא היצורים הדמיוניים הטובים (בראשותו של ישו) מתפעלים מגודל היצורים מכיוון שהם מעטים. שני הצדדים מתחילים להילחם ונראה שהצד הטוב בדרך לתבוסה. אך באטרס מצליח להשתלט על הדמיון שלו ולדמיין גיבוי ואמצעי לחימה העוזרים לחבריו הטובים.בינתיים הפנטגון מודים כי כל האירועים שקרו אכן אמיתיים, זאת בעקבות הדלפת הווידאו על ידי אל גור. במקביל בית המשפט קובע כי יצורים דמיוניים אינם אמיתיים וקייל לא צריך למצוץ את אשכיו של קרטמן. קייל עוזב את בית המשפט כאשר קרטמן משתולל מאחוריו עצבני בעקבות ההחלטה, בשל כך קרטמן פורץ שוב לפנטגון ומנסה לצותת למדענים שאומרים כי ממלכת הדמיון אכן אמיתית. קרטמן וקייל מצליחים לשכנע את הפנטגון שלא לפוצץ את ממלכת הדמיון מכיוון שהיצורים הם כמו אנשים - בעלי חיים ובעלי מודעות. קייל מודה שייצורים דמיוניים קיימים, ולכן הוא נדרש למצוץ את אשכיו של קרטמן. לאחר שקייל מודה שייצורים דמיוניים קיימים הוא נוזף וצועק על קרטמן בשל כך שלא אכפת לו מבאטרס וסטן הכלואים בממלכת הדמיון, קייל מוסיף כי הכל קרה בגלל ההתערבות הטיפשית שהוא הציע והוא מעדיף ללכת לכלא מאשר להשפיל את עצמו במציצת אשכיו של קרטמן. אל גור פורץ לחדר ושואל מדוע הפצצה עוד לא שוגרה ומגלה כי רצף השיגור בוטל, הוא אומר "אדם דב חזיר חייב למות!" ולאחר מכן מרסק את לוח הבקרה בניסיון להפעיל את הפצצה אך במקום לפעיל את הפצצה הוא פותח את הפורטל וכולם נשאבים לתוך ממלכת הדמיון.
קרב היצורים הדמיוניים נמשך ונוטה לניצחון הצד הטוב כאשר הכל נקטע בפיצוץ גדול שהורס את הכל ומשאיר ריקנות לבנה גדולה. באטרס שורד איכשהו את הפיצוץ ומשחזר בדמיונו את כל ממלכת הדמיון ואנשיה כפי שהיו לפני הפיצוץ. לאחר השחזור היצורים הרעים כלואים, כולם מריעים לבאטרס. במקביל קרטמן מבין כי הוא יוכל לדמיין כל דבר, והוא מדמיין את קייל מוצץ את אשכיו, מנגד אומר קייל שזה דמיוני בלבד ומצדו זה לא קרה מעולם. ראש העיר של ממלכת הדמיון מצליחה לחזור לחייה ומברכת את באטרס, במקביל סנטה אומר לילדים כי הגיע הזמן שיחזרו הביתה.
באטרס במיטתו והוריו לידו, באטרס מספר להם את כל מה שחלם והם מראים לו כותרת עיתון שמוכיחה כי הכל היה אמיתי, הוריו מודיעים לו כי הוא מקורקע מכיוון שלא חזר לעולם האמיתי בזמן לסדר את המרתף.
הפקה
הפקת הטרילוגיה החלה ביולי 2007 ונמשכה כשלושה חודשים עד השידור המקורי, למרות שבדרך כלל הפקת פרק לוקחת כשבוע בלבד. הרעיון המקורי היה ליצור סרט באורך מלא, מאט סטון ציין כי "זה לא הרגיש לנו נכון" ולכן הופקו שלושה פרקים בהמשכים.
ביקורת
החלק הראשון לא רק שזכה לביקורות חיוביות, אלא גם למדרוג גבוה - 3.4 מיליון צופים והתוכנית הנצפית ביותר ביום השידור המקורי בקרב גברים בגילאי 18 - 49.
הטרילוגיה זכתה בפרס אנני לפרק הטלוויזיה הטוב ביותר ולפרס אמי לסדרת הטלוויזיה הטובה ביותר.
ולדימיר ז'ירינובסקי
קורות חיים
אביו, וולף אידלשטיין, היה יהודי פולני, שנולד בקוסטופיל, עיירה ליד רובנו, כיום בשטח אוקראינה. סבו, יצחק אדלשטיין, היה אדם עשיר, שהעסיק מאות עובדים במפעל ללבידים שהיה בבעלותו. עם הפלישה לפולין נמלטו וולף ואחיו אהרון לשטח ברית המועצות. סבו וסבתו של ז'ירינובסקי נספו בשואה. על אף זאת, ז'ירינובסקי לא ראה עצמו כיהודי כלל. בריאיון לעיתונאי הישראלי יוסי מלמן ב-1996 אמר "אני? מה פתאום. זו סתם השמצה. אמי הייתה רוסייה וכך גם אבי. אתם לא יכולים להתמודד עם השקפת העולם שלי ולכן אתם מחטטים ומחפשים בעברי ובחיי הפרטיים. אני מציב לכולם אתגר: תמצאו בארכיונים שלכם מסמכים ותראו לי". לדבריו, "למה לי לנטוש את הדם הרוסי, התרבות הרוסית והאדמה הרוסית ולהתאהב בעם היהודי, בגלל אותה טיפת זרע קטנה שאבי השאיר באמי".
ז'ירינובסקי התכחש לאביו היהודי, ובחוברת ביוגרפית אותה פרסם ב-1999 נכתב: "אביו היה עורך הדין וולף אנדרייביץ' ז'ירינובסקי, הבעל השני של אמו. הוא מת בתאונת דרכים בשנה שבה נולד ולדימיר". ז'ירינובסקי נולד באלמטי בקזחסטן, בנם של אלכסנדרה פבלובה מקרובה ושל וולף איסקוביץ' אידלשטיין, שהיה יהודי. כאשר היה בן חודשיים נפרדו אביו ואימו, והאב חזר לפולין, ממנה ברח בשנות המלחמה. מספר שנים לאחר מכן עלה האב לישראל, ונישא מחדש.
בגיל 16 שינה את שמו מאדלשטיין לז'ירינובסקי, ובגיל 18 עבר עם משפחתו למוסקבה בשנת 1964, ושם למד לימודי טורקיה במכון ללימודי אסיה ואפריקה, ומאוחר יותר משפטים באוניברסיטת מוסקבה. ב-1991 הקים את המפלגה הליברל-דמוקרטית של רוסיה וזכה ב-7.81% מהקולות באותה שנה. במהלך ריצתו הבטיח ז'ירינובסקי הורדה של מחירי הוודקה ומכירתה בכל ימות השנה, ולא רק פעם בחודש, כפי שהיה נהוג אז.
ז'ירינובסקי דגל במדיניות קיצונית ותומך באחדות הרפובליקות של ברית המועצות מחדש, ואף טען שרצה לקחת את אלסקה מארצות הברית בכוח "ולזרוק" לשם את האוקראינים. הוא תמך גם בשימוש בפצצות גרעיניות לדיכוי אויבים. ז'ירינובסקי היה ידוע גם בהערותיו המוזרות או הקיצוניות. למשל, לפני המלחמה בעיראק אמר שהאמריקאים צריכים לתקוף במקום את גאורגיה. הוא הציע גם פרויקט, שבמסגרתו היו נבנים מאווררים ענקיים שהיו מעיפים את הפסולת הגרעינית הרוסית לעבר אירופה. הוא גם איים להסיר את ההגבלות על מכירת נשק לאיראן והציע למכור את האיים הקוריליים השנויים במחלוקת ליפן תמורת 50 מיליארד דולר. בעקבות המטאור שנפל על צ'ליאבינסק בפברואר 2013, צוטט ז'ירינובסקי על ידי סוכנות הידיעות הבינלאומית הרוסית כטוען "זה לא מטאורים נופלים, זה ניסוי של נשק חדש על ידי האמריקאים".
בעקבות מספר אמירות שנויות במחלוקת הוא נחשב לאישיות בלתי רצויה (persona non grata) בקזחסטן מולדתו, ובאוקראינה. על קונדוליזה רייס אמר שאמירותיה מראות את מעמדה כאישה רווקה וללא ילדים, הוא אף אמר עליה כי היא "זונה שחורה שצריכה זין טוב. שלח אותה לכאן, אחת החטיבות שלנו תשמח לארח אותה בצריף ללילה אחד. היא תיחנק מזרע רוסי כיוון שהוא ינזל לה מהאוזניים... עד שהיא תזחול לשגרירות ארצות הברית במוסקבה על ברכיה". הוא כינה את ארצות הברית "חנות יד שנייה המלאה במוצצים, עובדי כפיים וסמוגים".
בעקבות מותו של הסוכן הרוסי הנמלט אלכסנדר ליטוויננקו באנגליה בנובמבר 2006 הוא אמר: "כל בוגד חייב להיות מחוסל, יש להשתמש בכל האמצעים".
ב-25 במרץ 2022 דיווחו מספר כלי תקשורת על מותו של ז'ירינובסקי לאחר אשפוז ממושך, מקורות רשמיים מטעמו הכחישו.
יחס ליהודים
הוא התבטא לא פעם בגנות היהודים, וכך למשל, לאחר שפט ביוקנן, שהיה מועמד לנשיאות ארצות הברית ב-1996, הגדיר את מדינתו כ"שטח כיבוש ציוני", אמר ז'ירינובסקי כי "לנו ברוסיה יש את אותה בעיה".
למרות זאת, לאחר שנודע לו כי אביו קבור בבית העלמין בחולון, וכי יש לו קרובי משפחה בישראל, הגיע ז'ירינובסקי ביוני 2006 לביקור, עלה לקבר אביו ונפגש עם בני משפחתו. במהלך הביקור אמר ז'ירינובסקי כי אינו אנטישמי כלל, וכי בשנים האחרונות הוא מרבה לדבר בשבחם של היהודים. הוא הוסיף שאם יבחר לנשיאות רוסיה ישראל לא תצטרך לדאוג לביטחונה יותר.
לקראת הבחירות לכנסת ה-16 בישראל ב-2003 הוזמן ז'ירינובסקי להשתתף בתשדירי הבחירות של מפלגת העולים "לידר" ותמך באלכסנדר רדקו, יו"ר המפלגה שהוא גם מקורבו של ז'ירינובסקי.
פטירתו
ב-2 בפברואר 2022, אושפז ז'ירינובסקי בבית החולים הקליני המרכזי עם דלקת ריאות דו-צדדית, שהתפתחה על רקע זן האומיקרון של נגיף הקורונה; הנזק לריאות הוא 75-50%. בערב 9 בפברואר חובר ז'ירינובסקי למכונת הנשמה. ב-6 באפריל מת מהנגיף.
הפרידה מוולדימיר ז'ירינובסקי התקיימה ב-8 באפריל 2022. בטקס הפרידה השתתף נשיא רוסיה ולדימיר פוטין.
בבוקר בקתדרלת ישו המושיע, נערך טקס על ידי פטריארך מוסקבה ורוס כולה קיריל, לאחר מכן נערך טקס פרידה בבית האיגודים. ולדימיר ז'ירינובסקי נקבר בהצטיינות צבאית בבית העלמין נובודוויצ'יה.
ב-6 באפריל 2023, ביום השנה למותו של ולדימיר ז'ירינובסקי, נחשפה אנדרטה לפוליטיקאי בבית העלמין נובודוויצ'יה. האנדרטה היא דמות באורך מלא של ז'ירינובסקי על כן, גובהה הכולל של האנדרטה הוא 2.75 מ'. ציטוטים מפורסמים של הפוליטיקאי רשומים על האנדרטה באותיות זהב - "אני אגן על רוסים!" ו"כשתעמוד לפני ה', מה תאמר לו? אני לא רוצה לשכב כאן בגן העדן. אני מעדיף ללכת איפשהו בטייגה מורעב למחצה, אבל לעזור לאנשים".
ארלנגר
ארלנגר, הוא שם משפחה ממוצא גרמני, על שם העיר ארלנגן
יום שישי העקוב מדם
יום שישי העקוב מדם (באנגלית: Bloody Friday) הוא השם שניתן ליום שישי ה-21 ביולי 1972, עקב סדרת התקפות טרור שבוצעו על ידי הצבא האירי הרפובליקני הזמני (PIRA) באזור בלפסט. 22 פצצות שהוטמנו הרגו תשעה בני אדם ופצעו קשות יותר מ-130. לאחר 30 שנה, פרסם ה-IRA הודעת התנצלות על התרחשויות אותו היום.
רקע היסטורי
הרפובליקה של אירלנד קיבלה את עצמאותה לאחר מלחמה בבריטניה ולאחריה מלחמת אזרחים עוד בשנת 1922, אך שישה מחוזות בצפונה של אירלנד, בחבל אלסטר, נותרו מחוץ לגבולות המדינה החדשה. במלחמת האזרחים האירית ניצחו תומכי ההסכם עם בריטניה אשר נתן עצמאות לאירלנד, אך קרע מעליה את חבליה הצפוניים, את מתנגדי ההסכם, בראשם עמד איימון דה ואלירה. דבר זה הביא לדעיכת מפלגת שין פיין, ולדעיכתו של ארגון ה-IRA, אשר הובס במלחמה. במשך למעלה מארבעה עשורים היה המאבק לאיחודן של צפון אירלנד ודרום אירלנד, מאבק הצהרתי בעיקרו. אנשי הדרום מעולם לא קיבלו את החלוקה, אך לא עשו כל צעד מעשי על מנת להביא לאיחוד עם הצפון. בצפון, שהיה תחת שליטה בריטית, ואשר ההרכב האתני שלו לא היה הומוגני, וכלל רוב פרוטסטנטי אל מול מיעוט קתולי (על אף שרוב זה הלך והצטמצם), דעך המאבק המזוין, וההתנגדות לשלטון הבריטי לא הביאה לרוב לאלימות. המיעוט הקתולי היה מדוכא, והממשל המקומי היה מורכב, רובו ככולו, מ"יוניוניסטים" (פרוטסטנטים תומכי האיחוד עם בריטניה), תוך אפליה מוצהרת כמעט של האוכלוסייה הקתולית.
הקתולים הרגישו מקופחים כיוון שכוחם הפוליטי היה זעום על אף שהיוו אחוז ניכר מקרב האוכלוסייה, ותנאי חייהם היו קשים מאוד. הם חשו כי הממשל הפרוטסטנטי היוניוניסטי מתייחס אליהם כאל גיס חמישי. כתוצאה מכך, הם פנו למאבק לא-אלים בהשפעת התנועות האמריקאיות. כישלונו של ניסיון זה ופעולות הפלגים הרדיקליים בתנועה הכשירו את הקרקע לתנועה מיליטנטית יותר. בנוסף, הפכה מדיניות ממשלתו השמרנית של אדוארד הית' בבריטניה למקדם גיוס יעיל לשורות הארגון.
נקודת המפנה המהותית שהובילה את ה-IRA ותומכיהם לאלימות, היו אירועי יום ראשון העקוב מדם שהתרחש ב-30 בינואר 1972, ובו הרג הצבא הבריטי 14 קתולים (ברובם צעירים) לא חמושים, בעת מצעד זכויות אדם. נקודת מפנה זו נתפסת כאחראית לשלושה עשורים של אלימות באירלנד, שהובילה בין היתר ל"יום שישי העקוב מדם".
אין זה מדויק לומר כי "יום שישי העקוב מדם הוא תוצאה ישירה של "יום ראשון העקוב מדם", כיוון שמדובר בכחצי שנה הפרש מבחינת טווח הזמנים. יתרה מכך, למרות חשיבותו הרבה של יום ראשון העקוב מדם כאירוע מכונן שהוביל גל אלימות של עשורים, הרקע של יום שישי העקוב מדם, הוא בהיותו של ה-IRA מחויב אידאולוגית ל"מאבק מזוין" (אלימות) כדי להשיג את מטרתו, שהיא אירלנד מאוחדת.
כך, שבתקופה זו מנהיגי ה-IRA ביניהם גארי אדמס ומרטין מקגינס כבר הכינו מבצע הפצצות נרחב עבור קיץ 1972. שמטרתו הייתה להזיק לכלכלה בצפון אירלנד ולהכריח את הבריטים לסגת. יום שישי העקוב מדם, הוא חלק מאותה מערכה של ה-IRA להביא לנסיגת הבריטים.
מנהיגי ה-IRA ניהלו שיחות ומגעים עם הממשלה הבריטית במהלך מרץ 1972, והבריטים הציעו הפסקת אש המבוססת על פשרה של התיישבויות בצפון אירלנד. ה-IRA בתגובה השיב כי המלחמה תימשך עד שכל הכוחות הבריטיים ייסוגו מאירלנד, ודרשו שחרור אסירים מהכלא ואף סיפקו תאריך משוער לנסיגת הבריטים מאירלנד. יום שישי העקוב מדם התרחש בסיום השיחות הללו. כאשר, ה-IRA למעשה ניסה באירועי יום זה להראות כי אנשיו נחושים להמשיך במלחמה עד לניצחונם. גרי אדמס היה מפקד ה-IRA בבלפסט בזמן זה, והוא אחד החשודים העיקריים במעורבות בתכנון הפיצוצים.
אירועי היום
22 פצצות הוטמנו ברחבי מרכז בלפסט, לגבי רובן ניתנה התרעה של בין שעה עד חצי שעה לפני הפיצוץ. מפקד ה-IRA בזמן הנידון, שון מקסטיאופין (Sean MacStiofain) טען כי הבריטים התעלמו מן האזהרות שניתנו כדי שתיגרם פגיעה באזרחים שתוביל להכתמת ה-IRA, אם כי אירים רבים מפקפקים בנכונות טענה זו. בין היתר, מכיוון ש-22 הפצצות התפוצצו במרכז בלפסט, שהוא יחסית קטן, ותוך שעה ורבע. כך, שרבים מהאזרחים אשר התפנו מהאזור למעשה נקלעו בדרכם לפצצות נוספות שהושתלו בשטח. טענה שנייה המועלת נגד ה-IRA היא כי הגם שהאזהרות שנתן היו נכונות, הן נוספות לאזהרות כוזבות שניתנו במטרה לשטות בצבא הבריטי, כדי שלא יוכל לנטרל את הפצצות.
התרחשויות אותו היום, כפי שבאו לידי ביטוי בעיתונות היו מעורפלות באשר לפרטים המדויקים. הנתונים שלהלן נלקחו ממספר מקורות משניים, והזמנים הם לפי שעון הקיץ בבריטניה ואירלנד.
החלון הסגלגל
הַחַלּוֹן הַסְּגַלְגַּל או חַלּוֹן הַפְּרוֹזְדּוֹר (באנגלית: The oval window או fenestra vestibuli) החלון הסגלגל הוא קרום המכסה את הפתח של האוזן הפנימית מכיוון האוזן התיכונה, אשר מהווה את מקום המפגש בין האוזן התיכונה לאוזן הפנימית.
תנודות גלי הקול, אשר הן בעצם שינויים מחזוריים בזמן בלחץ האוויר, פוגעות בעור התוף ומועברות דרך שלוש עצמות האוזן התיכונה אל האוזן הפנימית. העצם האחרונה בשלשה, עצם הארכובה, מעבירה לוחצת במחזוריות של גלי הקול על החלון הסגלגל ומזיזה באמצעות כך את הנוזל בתוך שבלול האוזן. לחיצות עצם הסדן מפעילות לחץ הגבוה פי עשרה מלחץ האוויר אשר פגע בעור התוף.
גיא דוידוב
גיא דוידוב (נולד ב-11 בינואר 1970) הוא פרופסור מן המנין בפקולטה למשפטים שבאוניברסיטה העברית, אליה עבר בשנת 2007, לאחר שהיה מרצה בכיר בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת חיפה, ומתמחה בדיני עבודה.
ביוגרפיה
דוידוב סיים תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת תל אביב. הוא חבר לשכת עורכי הדין מ-1997 השלים לימודי תואר שני ודוקטורט מהפקולטה למשפטים של אוניברסיטת טורונטו ב-2002. נושא עבודת הדוקטורט היה: "שלושת הצירים של יחסי עבודה: אפיונם של עובדים בצורך בהגנה", מנחהו בעבודה היה פרופסור פטריק מקלם.
מחקרו של דוידוב מתמקד בדיני עבודה (ובפרט: תכלית הרגולציה בתחום זה), תוך שילוב סוגיות מן המשפט החוקתי (ובפרט: ההצדקות לביקורת חוקתית) ובמידה מסוימת גם בתפקידו של המשפט בעיצוב מדינת רווחה.
באוניברסיטת חיפה, שימש כעורך הראשי של כתב העת "משפט וממשל", ובאוניברסיטה העברית מילא את תפקיד סגן הדקאן בפקולטה למשפטים. הוא חבר בהנהלת האגודה הישראלית למשפט העבודה ולביטחון סוציאלי.
דוידוב הוא חבר בפורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה, הפועל נגד שינויי המשטר שהוצעו במערכת המשפט בשנת 2023.
דוידוב נשוי ואב לשניים. אחותו היא שופטת בית הדין הארצי לעבודה, ד"ר סיגל דוידוב-מוטולה.
מאמרים פרי עטו
באנגלית
תור (קומיקס)
תור (באנגלית: Thor ,לעיתים מבוטא כת'ור) הוא דמות בדיונית של גיבור-על המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Journey into Mystery #83 מאוגוסט 1962, פרי עטם של סטן לי ולארי ליבר ובאיורו של ג'ק קירבי. דמותו התבססה על תור מהמיתולוגיה הנורדית.
דמותו של תור מדורגת במקום ה-14 ברשימת מאה גיבורי העל הגדולים, לפי אתר IGN. את דמותו של תור בסרטי היקום הקולנועי של מארוול "תור", "הנוקמים", "תור: העולם האפל", "הנוקמים: עידן אולטרון", "תור: ראגנארוק" "הנוקמים: מלחמת האינסוף", "הנוקמים: סוף המשחק" ו"תור: אהבה ורעם" מגלם השחקן כריס המסוורת'.
היסטוריה פרסומית
רעיונו של הכותב סטן לי לדמותו של תור הגיע מתוך הרצון ליצור דמות שתהיה חזקה יותר מכל בן אנוש אחר. לבסוף הוא בחר ליצור דמות אל, ומכיוון שהקוראים הכירו בזמנו את האלים הרומיים והיוונים, הוא התמקד במיתולוגיה הנורדית. בנוסף, הוא דמיין את האלים הנורדים כויקינגים מתקופה קדומה, בעלי זקן עבות, קסדות מקורננות ואלות קרב. בתחילת שנות השישים, הכותר Journey into Mystery היה זקוק לזריקת התעוררות ולכן הוא בחר באל הנורדי תור לעמוד בראש סדרת הכותרים. הוא ביקש מאחיו, לארי ליבר, לכתוב את התסריט, וכבדרך הרגל, הוא ציוות לכותר את המאייר ג'ק קירבי, עמו היה שותף ליצירת גיבורי על נוספים מאותה תקופה (קפטן אמריקה, איירון מן, ספיידרמן, אקס-מן, ארבעת המופלאים והענק הירוק). מחוברת #101 החלה הרצה ממושכת עד לחוברת #179 (אוגוסט 1970), כאשר עוד בחוברת #79 (אוקטובר 1963) נוספה עלילה בשם Tales of Asgard בת חמישה עמודים שהורחבה בגיליון הבא ל-18 עמודים.
בחוברת #126 (מרץ 1966) שונה שם הכותר ל-The Mighty Thor ועלילת Tales of Asgard הוחלפה במעללי "הבלתי אנושיים" (The Inhumans, גליונות #146-152, נובמבר 1967-מאי 1968). ג'ק קירבי עזב את הכותר לקראת סוף 1970, והחליפו המאייר ג'ון בוסימה החל מחוברת #182 (נובמבר 1970). סטן לי עזב מיד לאחר מכן, ואותו החליפו כותבים כג'רי קונוויי, לן ויין ורוי תומאס, כשזה האחרון שילב רבות מהמיתולוגיה הנורדית ועיבד אותן לתוך הקומיקס.
לאור ההתפתחויות במיני סדרה "גיבורים נולדים מחדש" בשנות ה-90, תור ודמויות רבות של גיבורי על הוסרו מהמשכיות יקום מארוול למשך שנה אחת והועברו ליקום מקביל. הכותר שינה את שמו מחדש ל-Journey into Mystery החל מחוברת #503 (נובמבר 1996) ועד לחוברת #521 (יוני 1998).
לאחר חזרתו ליקום מארוול, תור החל בכרך שני בחוברת Thor vol. 2 #1 (יולי 1998). חוברת #36 (יוני 2001) החלה להשתמש במיספור כפול, כמחווה להרצה המקורית משנות השישים. כרך זה נכתב עד לחוברת #85/#587 (דצמבר 2004), כאשר דן ג'ורגנס כתב את 79 החוברות הראשונות, ודניאל ברמן ומייקל אבון איימינג השלימו את הסדרה עד לסופה.
הכרך השלישי של הכותר החל בספטמבר 2007 בכתיבתו של ג'יי מייקל סטרזינסקי ובאיורו של אוליביה קויפה. בינואר 2009, הכותר שינה את מספורו חזרה להרצה משנות השישים (חוברת #600). קיירון גילן החליף את סטרזינסקי בחוברת #604 עם האמנים בילי טאן, ריצ'רד אלסון ודאגי ברייטוויית' עד לחוברת #614, ונכון להיום ממונה על הכותר הכותב מאט פרקשן.
שנות השישים
לאחר שהביס את החוצנים, תור חולק בחיים כפולים עם האלטר אגו שלו - מטפל בחולים יחד עם האחות ג'יין פוסטר, אהובתו בהמשך, ומגן על האנושות מפני רוע. מיקומו של תור על פני כדור הארץ מושך עד מהרה את תשומת לבו של אחיו החורג ואויבו לוקי, אשר שב לכדור הארץ פעמים רבות כדי להרוס את אחיו. לוקי גם אחראי לשלושה מנבליו העיקריים של תור - האיש הסופג, צוות הריסה ומלקית' הארור. במהלך אחת ההתרחשויות, לוקי אחראי בעקיפין ליצירת חבורת האוונג'רס, כאשר הוא משתמש בחיזיון כדי למשוך את תור לקרב עם הענק הירוק. מבין האויבים המוקדמים של תור ניתן למנות את האיש הרדיואקטיבי, מכשפת ומוציא להורג, הצבא האדום, זארקו איש המחר, איש הלבה, הקוברה, מיסטר הייד וכן הגרגויל האפור.
תור מתאהב בג'יין פוסטר ומסרב להוראותיו של אביו לחזור לאסגרד, דבר אשר מוביל לענישתו מספר פעמים. כמו כן, חיבתו של תור לכדור הארץ ניכרת היות שהוא בנה של האלה הבכירה גאיה. תחבולותיו הערמומיות של לוקי מאלצות את תור לשתף פעולה עם אביו ועם בן בריתו בלדר כדי לעצור את ענק האש סירטיר, להביס את האיש הסופג הכוחני, ולהוכיח את חפותו במבחן האלים, מה שמצריך ממנו פרישה זמנית מהאוונג'רס.
תור פוגש גם באל היווני הרקולס, שהופך לחבר נאמן כאשר תור מצילו מהאל האולימפי פלוטו. בנוסף, הוא בולם את התקדמותו של אגו הכוכב החי ומציל את ג'יין פוסטר מידיו של הוד התפתחותו. אודין לבסוף מסכים למערכת היחסים בין תור לג'יין פוסטר, בתנאי שהיא תעבור את המבחן. אולם, פוסטר נכנסת לפאניקה ונכשלת. למרות כישלונה, אודין שולח אותה חזרה לכדור הארץ בניסיון למצוא אהבה חדשה, ותור שבור הלב מכיר את הלוחמת האסגרדית סיף. תור נאבק בטרול האסגרדי אוליק לראשונה בניסיון לגנוב חזרה את מיולניר, מביס את קאנג הכובש ואת סופר-סקרול החוצני, ויחד עם אודין ובני בריתו נכנס לקרב עד מוות עם "שלושת המכשפים".
שנות השבעים
תור נלחם שוב בסירטיר כאשר ענק האש פורץ לתוך אסגרד. הדבר קורה בזמן שלוקי תופס את השלטון באופן זמני באמצעות הטבעת של אודין. הוא חוזר לכדור הארץ מעט מאוד, וזאת לאחר שהוא נתקל באיומים חוזרים ונשנים מכוחות אסגרדיים (מנגוג ואוליק, לדוגמה), אלוהיים (פלוטו) וקוסמיים (אינפיניטי, קְסור).
תור עוזר לחברי האוונג'רס לנטרל מספר אויבים (כדוגמת אולטרון, גרביטון, הרוזן נפאריה וקורבאק), הנתונים להשפעתם של "זקני היקום" המרושעים. הוא גם מונע ממנגוג ניסיון שני להשתלט על חרבו של אודין, לאחר שזה התחזה למלך אסגרד. בנוסף, הוא ניצל על ידי בן בריתו ולסטאג כאשר "כוח אודין" הופך לכוח הרסני ובעל תודעה משלו, וכן ניצל ממוות כאשר אביו, אודין, מתכנן אירוע קרב מבוים (בסיפור "שחר האלים").
שנות השמונים
תור מתעמת בסופו של דבר מול המארח הרביעי של קבוצת נבלי-על "השמימיים" ולומד אודות מקור עולם ביתו, אסגרד, ואודות תוכניתו של אודין להגן על כדור הארץ מפני השופטים החוצניים. אודין מנסה לעצרם באמצעות שריונו של "המשמיד" וחרבו, אך "השמימיים" עוזבים לבסוף רק כאשר ניתנת להם מתנת מנחה של תריסר בני אנוש בידי גאיה בשם "אמהות השמיים" (ביניהן פריגה והרה). תור לומד גם כי אמו הביולוגית היא גאיה.
לאחר שהשיב את האלים האסגרדים למקומם הראוי מעל פנתאון האלים (באמצעות איסוף האנרגיות מאימהות השמיים של שאר הפנתאונים), תור חווה מספר הרפתקאות בכדור הארץ - בין היתר נלחם בכוחותיו של גלקטוס, מונע ממפיסטו מלקחת נשמות אנוש, מטהר את שמו לאחר שהואשם על ידי האל האסגרדי טיר, עוזר לדראקס המשמיד, מתעמת מול מלך נסטרונד לשעבר פפניר כאשר שוחרר בידי לוקי, ונלחם נגד דרקולה. תור לומד גם אודות קיומו של "אוכל האלים", יצור שזומן כשאלי המוות מכמה פנתאונים איחדו את ממלכותיהם באופן זמני. היצור מתגלה כבנה של גאיה, ולפיכך כאחיו למחצה, ולאחר הבסתו תור משיב את הסדר הקוסמי על כנו.
תור נשלח על ידי מנהל סוכנות S.H.I.E.L.D ניק פיורי לחקור חללית המתקרבת לכדור הארץ ונתקל בבטא ריי ביל החוצני, שלאחר קרב קצר עמו מצליח להניף את מקבתו של תור, מיולניר. לאחר ישוב ההדורים עם האלים האסגרדים, בטא ריי ביל כורת ברית עמם ובאישורו של אודין זוכה לעזור לתור ולבני בריתו בהבסת צבא שדים בהנהגת שד האש סירטיר, האוחז בחרב "שחר", חרב האבדון האימתנית. לאחר מספר קרבות ממושכים, כולל קרב עד מוות עם פפניר, האלים נוחלים ניצחון, אם כי סירטיר נעלם דרך קרע בזמן ונחשב למת.
תור נשאר באסגרד כדי למלא את הריק שנותר לאחר מותו לכאורה של אודין. הוא מניס את הלה, פוגש באבי-סבו טיוואז, מאלץ את לוקי לרפא אותו משיקוי אהבה, מציל נשמות אבודות מתוך ממלכתה של הלה, ובעזרתו של בטא ריי ביל מביס את האלף האפל קורס. תור מקולל בידי הלה לאחר שהציל את אנג'ל מידי חבורת "המשוטטים" הרצחנית. עצמותיו הופכות לשבירות כזכוכית והוא אינו מסוגל להתרפא אם נפגע. הקללה הופכת אותו לאלמותי, והוא אינו יכול למות חרף פציעותיו הרבות. תור נפצע בקרב עם האיש הסופג (שנשלח על ידי לוקי) ובסופו של דבר ניצל על ידי לוקי במהלך קרב עם האלפים האפלים.
תור נאלץ לעטות שריון על מנת להגן על גופו השברירי. הוא ולוקי מביסים קבוצה של ענקי כפור המחפשים נקם על ידי מציאת הנחש של מידגרד, בתקווה שזה יהרוג את אל הרעם. לפי הנבואה, תור והנחש של מידגרד עתידים להרוג אחד את השני במהלך הראגנארוק. הענקים מוצאים את הנחש לבסוף, אשר נלחם נגד תור בקרב עד מוות. תור הורג את הנחש, אם כי גופו מתאדה לחלוטין. לוקי הורג את ענקי הכפור ומוצא את צורתו הנוזלית של תור. המשמיד מנסה לפרק את אל הרעם לגורמים אך אינו יכול לעשות זאת עקב קללתה של הלה. תור לבסוף מצליח להשתלט על מוחו של המשמיד ומאלץ את הלה באיומי מוות להשיב את צורתו המקורית. לאחר מכן, הוא שובר את זרועו של לוקי כעונש על מעשיו.
שנות התשעים
לאחר מפגש נוסף עם השמימיים בעולם חוצני, תור מוצא את אודין – אסירו של סת – ומשתמש בכוחו כדי להדוף את סירטיר, להביס את אניהילוס בשעה שאסגרד מצויה באזור השלילי ונלחם בג'אגרנוט, אויבם של האקס-מן בכדור הארץ. כאשר תור הורג את לוקי בקרב יחידים, הוא מגורש על ידי היימדל האסגרדי, שמתפקד כשליט זמני בעת שאודין מתחיל את תקופת שנתו. הוא מוחלף על ידי בן האנוש אריק מסטרסון, שהופך לגיבור העל ת'נדרסטרייק. כאשר אודין מתעורר, תור נסלח על מעשיו וחוזר. במהלך קרב, תור נתקף שגעון לוחמים בידי ולקיריה. לאחר שהוא גובר על כל מי שמנסה לעצרו, הוא מובל על ידי תאנוס הנצחי בפני אודין, שמרפא את בנו מהשגעון.
תור נלכד ביקום מקביל יחד עם קבוצות גיבורי על אחרות כהאוונג'רס וארבעת המופלאים לאחר שהביסו את אונסלוט. למשך שנה, הגיבורים חיים במציאות מקבילה המתגלה כתוצר מלאכותי, עד אשר הם חוזרים ליקום שלהם. תור מצטרף חזרה לאוונג'רס ונלחם במשמיד יחד עמם. הוא ניצל על ידי ישות בשם מרנוט, המתגלה כאחד מעורביו של אודין. בנוסף, תור נכנס למלחמה עם האלים האפלים, נלחם בשלושת המכשפים ונאבק מאבק מתמשך עם תאנוס, המחפש לעצב מחדש את היקום.
שנות האלפיים
כאשר אודין מת בקרב נגד סירטיר, תור הופך לשליט אסגרד. הוא מרחיב את תחום שלטונו, הכולל כעת את כדור הארץ. הוא ובני בריתו האסגרדים שוחטים וכולאים את כל אלה המתנגדים להם, אשר ביניהם חבורת האוונג'רס. הוא מתחתן עם אמורה ולהם נולד ילד אשר עם גדילתו מתחיל לפקפק ביכולת שיפוטו של אביו. כשהוא נעשה מודע למעשיו, תור מוכה אשמה ועובר מסע בזמן לתיקון טעויותיו.
כשקו הזמן חוזר לתיקונו, לוקי משיב לחיים את סירטיר, אשר מחשל מקבות למאמיניו של לוקי ומחל את הראגנארוק. מתברר כי הראגנארוק הוא תוצר עקיף של אלה אשר יושבים במרום ואשר הם "האלים של האלים". לפיכך, תור מתעמת מול הנורנים (הגורלות) ומנתץ את המרקם הקיומי של אסגרד. לאחר ששובר את מעגל הראגנארוק ומתגלה לו כי זו הייתה תוכניתו של אודין מלכתחילה, תור נכנס לתרדמת.
מקבתו של תור מתגלה בכדור הארץ ונמצאת תחת חסות צבא ארצות הברית. כאשר דוקטור דום נמלט מגיהנום הוא מנסה להניף את המקבת ללא הצלחה. המקבת מגיעה לרשותו של אדם בשם דונלד בלייק, אשר בנוגעו בה מועבר למישור אי-קיום בו שוכן תור. הוא מסביר לתור שכשאודין הסיר את אישיותו של בלייק מבנו, בלייק עצמו שוגר למישור שבו שכן תור. בלייק משכנע את תור להניף את המיולניר פעם נוספת ולחלוק שוב את אישיותו עמו. בלייק גם מגלה שחבריו האסגרדים של תור אינם מתים אלא חבויים בכדור הארץ.
תור בונה מחדש את אסגרד באוקלהומה ולומד אודות מלחמת האזרחים בין גיבורי העל. הוא זועם על כי טוני סטארק יצר שיבוט בדמותו באמצעות DNA במלחמה על רישום המוטאנטים - ראגנארוק הקיבורג. הוא נלחם בסטארק ומביס אותו. אסגרד מקבלת מעמד של שגרירות זרה, עם חסינות דיפלומטית לנתיניה. תור מחפש אחר האסגרדים ומשיב את כולם מלבד סיף, הלכודה בגופה של אשה זקנה. הוא מחפש אחר אביו ומוצא אותו בולהאלה, נלחם בקרב מתמשך נגד סירטיר. אודין מייעץ לבנו כי עליו להנהיג את האסגרדים.
במהלך אירועי פלישה סודית, תור מציל ומרפא את בטא ריי ביל, בן בריתו, אשר עוזר לו בפלישת גזע הסקרול החוצני. במהלך הפלישה תור נאלץ להקריב את חייה של שותפתו לאוונג'רס, הצרעה. תרמית של לוקי גורמת לתור להרוג את סבו, והוא מגורש מאסגרד. הוא מחפש אחר דוקטור סטריינג' בתקווה לתקן את מקבתו, שניזוקה בקרב. סטריינג' מצליח לתקן את המקבת אולם כוח החיים שנמצא בתור מועבר למקבת, מה שקושר בין השניים ביחס סימביוטי. בהמשך, תור מצליח לשחרר את סיף הכלואה, כעת שמקבתו תוקנה.
במהלך סיפור המצור, תור נחלץ לעזרת אסגרד עם פלישת האוונג'רס האפלים בהנהגתו של נורמן אוסבורן. אף על פי שכוחות הפלישה מובסים, אסגרד נופלת ולוקי נהרג כשהסנטרי משחרר מתוכו את ישות "הריק". חוק רישום העל-אנושיים מבוטל ותור מצטרף שוב לקבוצת האוונג'רס, שהוקמה מחדש. לאחר אירועי מצור, תור מתאבל על מותו של לוקי, ולאחר שנלחם בדיזיר הוא נפגש עם הלה - שמגלה לו כי לוקי עודנו בחיים. כשאסגרד נבנית מחדש, תור נעשה דיכאוני ומלנכולי ונזכר בילדותו עם לוקי. הוא מגלה אותו ברחובות פריז, לאחר שנולד מחדש כילד בלי זיכרונות על עברו או על זהותו. תור חשף כי לוקי הוא אל ואף הוא אחיו, ומבקש ממנו לחזור איתו לאסגרד. בתחילה, לוקי מסרב להאמין לו, אך הודה כי הוא אינו זוכר דבר על עברו. בוכה, לוקי הצהיר כי חלם על מעשים איומים שעשה, ותהה האם עשה דברים אלו בעברו. תור הרגיע את לוקי, ואמר לו להתייחס לאמנזיה שלו כמתנה.
לאחר מכן, תור החזיר את אודין לחיים, כדי שיוכל להתפייס עם לוקי. עם זאת, אודין זעם על לוקי, כינה אותו בוגד ושקרן, ואף טען כי הוא הסיבה למותו ולנפילת אסגרד. אולם בהמשך, אודין סלח ללוקי על מעשיו לאחר שתור הגן עליו. בינתיים, מתגלה כי לוקי ברח מאסגרד. הוא נתפס בידי איירון מן, ועל אף שלוקי התנצל, סטארק החל לתקוף אותו. תור הגיע במהרה למקום, הדף את סטארק וציין כי "אל השובבות" חזר. לוקי, ללא זיכרונותיו, נהיה קורבן להפחדות ורדיפות מצד תושבי אסגרד, המאיימים להורגו. עם זאת, תור הגן עליו, ולוקי עשה ככל שביכולתו להפוך לאדם טוב יותר.
בתחילת אירוע הפחד עצמו, סין מצאה את "מקבתה של סקאדי" באנטארקטיקה, והפכה לסקאדי עצמה. סין שחררה את "הנחש", ששכנע את האלים כי הוא אודין, ומכריח את אודין עצמו לברוח מאסגרד. כש"אודין" מכריז מלחמה על מידגארד, תור מפקפק בזהותו, ומגורש בחזרה למידגארד, אך עם מיולניר בידו. אחרי מפגש קצר עם האוונג'רס, תור נוסע לאנטארקטיקה, שם "הנחש" שיחזר את מצודת האימה שלו. תור התעמת בקרב קצר עם הנחש, אך הובס, הושלך לניו-יורק והתעמת עם נול ואנגריר, שניים מחברי קבוצת הראויים של "הנחש". תור הזועם הביס את אנגריר, ופוצץ את גופו לשכבת האטמוספירה העליונה. אחרי קרב זה, תור התמוטט, חולץ על ידי האוונג'רס, נרפא וקיבל את חרב אודין. באמצעותה, תור הרג את "הנחש" - שהתגלה כאחיו של אודין, קול בן בור - בקרב הסופי נגד קבוצת הראויים, אך מת מפצעיו בסוף הקרב.
כשגופתו של תור נשרפת באסגרד, צורה נראית לפתע בתוך האש, ומן הלהבות מתפרץ הטרול אוליק, שלבש את צורתו של תור ונטע בכולם את הזיכרון כי תור לא מת. באותו הזמן, רוחו של תור התעוררה, ומגלה כי דונלד בלייק הופרד מאישיותו של תור. לאחר מכן, תור האמיתי נאבק בדמוגורג, בעוד לוקי מבקש עזרה מהגולש הכסוף ומדונלד בלייק. תור התאחד שנית עם דונלד, הגן על אסגרד מפלישת טרולי סלע והרג את אוליק. לאחר שתור עובר על פני כל תשעת העולמות, תור מצטרף לצד האוונג'רס במלחמתם נגד האקס-מן. תור הוביל את קבוצת האוונג'רס הסודיים להרוס את כוח הפניקס בחלל, אך דעתו של תור הייתה מוסחת והוא התרסק על האזור הכחול של הירח, פצוע.
תור, מתאושש מפצעיו, נענה לתפילתה של ילדה קטנה בכוכב לכת זר. כשתור מברר אצל זקני היקום מדוע לא פנתה אל אלי כוכבה, הם סיפרו לו כי הם מתו, מה שהפתיע את תור. תור גילה כי ישנם סיפורים על אלים שמתו בסיבות פתאומיות, וכשהוא מגיע לביתם של האלים הוא מוצא אותו ריק, פרט לחדר אחד המלא בגופות. תור זיהה את הרוצח כגור שוחט האלים. אחרי מחקר מעמיק, הוא גילה כי הוא צדק בהשערתו, וכשהוא מגיע למקום מחבואו המוכר של גור, הוא מגלה כי גור מחפש אחריו.
במהלך אירוע "החטא הקדמון", תור גילה כי יש לו אחות בשם אנג'לה. הוא השתתף בקרב נגד ניק פיורי וצבא מודלי החיקוי האנושי שלו, כאשר פיורי לוחש משהו באוזנו. הוא נעשה לא-ראוי לשאת את המיולניר, אשר נותר על הירח. בהמשך, גרסה נשית של תור מגיעה למקום. תור משתמש בגרזן יארנביוורן במקומו, וכאשר התעמת עם מלקית' הארור, צבאו וענקי כפור, אחת מידיו הוחלפה ביד קיברנטית. הוא השתתף באירועי "אוונג'רס ואקס-מן: הציר" בהם לוקי נעשה ראוי למיולניר זמנית, ועזב את האוונג'רס לטובת קבוצת האוונג'רס של סאן-ספוט. הוא קיבל מיולניר ממקבילו מארץ-TRN380, שרק תור לא ראוי יכול לשאת אותה.
כוחות ויכולות
כמו כל האסגרדים, תור אינו אלמותי אלא נאלץ לסמוך על אספקה תקופתית של התפוחים הזהובים של אידון כדי לשמר את תוחלת חייו, שהחזיקה למשך אלף שנה. בהיותו בנם של אודין ושל גאיה, תור הוא החזק מבין האלים הנורדים ומסוגל להישגים כבירים במחי יד בלבד.
לתור עמידות גבוהה בפני פגיעות, ברמה הקרובה לחסינות. הסיבולת שלו איפשרה לו להילחם נגד צבא ענקי הכפור במשך תשעה חודשים ללא כל פגיעה או עייפות. יש לו מהירות על המאפשרת לו להדוף כדורים עם מקבתו ואף להשיג את מהירותו של המוטאנט קוויקסילבר. כמו כל האסגרדים, תור חסין בפני מחלות אנושיות ובעל עמידות מסוימת לקסם.
כאל הנורדי של הרעם, תור יכול לזמן את האלמנטים של הסערה – רעם, גשם, רוח ושלג – ומשתמש במיולניר כדי לתעל את יכולתו. הוא מתמחה בקרב פנים אל פנים, בעיקר בשימוש בפטיש קרב, בחרב ובאלה. ברשותו שני חפצים המעניקים לו כוח – חגורת כוח קסומה המגבירה את כוחו ואת סיבולתו, ומקבתו המיסטית אשר מעניקה לו יכולת לשלוט במזגי האוויר וכן מעניקה לו יכולת תעופה, הקרנת אנרגיה וספיגתה, מסע בין ממדי וכן תמרון חומרי. באמצעות מיולניר, תור מסוגל לנוע במהירות על-קולית באטמוספירת הארץ ובמהירות הגוברת ממהירות האור בחלל.
לאחר מותו של אודין, תור ירש את כוחו של אביו. הודות לכך, הוא היה מסוגל לעצב מחדש את הירח ולצוות על המפלצת האסגרדית מנגוג. בנוסף, ריכוז כל כוחו בעת הטלת מיולניר איפשר לערוף את ראשו של המשמיד, בעת שנשלט על ידי דסאק קוטל האלים. תור התמחה גם בשליטה על ההריסות, רמת התעלות רוחנית המאפשרת לו לשחרר את אסגרד ממעגל הראגנארוק.
כאשר המיולניר נפגמת, דוקטור סטריינג' מעביר את כוחו של אודין מתור למקבת ובכך מאפשר את תיקונה. אולם, בכך קשר את גורלה בגורלו – אם תישבר בעת קרב, הרי שהוא ימות.
אחרי אירוע "החטא הקדמון", תור נעשה לא-ראוי למיולניר. כתחליף, הוא משתמש בגרזן קרב בשם יארנביורן, אותו קיבל לפני שקיבל את המיולניר. כמו כן, אחרי שאמר כי אין לו צורך בה, אחת מידיו הוחלפה ביד קיברנטית.
אגם קולד (אלברטה)
אגם קולד (באנגלית: Cold Lake; מילולית: אגם קור; נהגה "קולד לייק"; בצרפתית: lac Cold) הוא אגם גדול על הגבול בין פרובינציית אלברטה לפרובינציית ססקצ'ואן, שבקנדה.
גאוגרפיה
האגם הוא מהעמוקים באגמי אלברטה - עומקו המרבי - 99.1 מטרים; עומקו הממוצע של האגם - 49.9 מטרים.
האגם מנקז שטח של 6,140 קילומטרים רבועים.
באגם 24 מיני דגים שונים, והוא אתר דייג קרח.
העיר קולד לייק (הקרויה על שם האגם) ממוקמת לגדת האגם. למעט גדתו הימנית של האגם (מיקומה של העיר), יתר גדות האגם מוגנות בשמורות טבע - הפארק הפרובינציאלי קולד לייק (באלברטה), והפארק הפרובינציאלי מדואו לייק (בססקצ'ואן).
כמו כן לגדות האגם שתי שמורות של האומות הראשונות (שמורת קולד לייק 149 A - בגדה המערבית של האגם; ושמורת קולד לייק 149 B - לגדה הדרומית של האגם); נכון לשנת 1984 בשמורה מתגוררים 1,045 מבני האומות הראשונות.
נהר מארטינו זורם מאגם פרימרוז ונשפך אל אגם קולד; האגם נשפך אל נהר קולד ונהר ווטרהן (שהוא יובל מרכזי של נהר ביבר).
היסטוריה
אומת הצ'יפוויאן אשר צדה סביב האגם קראה לאגם "אגם הדגים הגדולים". אומת הקרי (אומות ראשונות) וסוחרי פרוות אירופאים אשר צדו באזור קראו לאגם "אגם קולדווטר" ("אגם מים קרים") - ובשם זה האגם מופיע במפה משנת 1790.
סביב האגם התגוררו שבטי בלקפוט והסלאווי. בראשית המאה ה-18, שבט הקרי גרש שבטים אלה, במטרה לתפוס שטחי ציד, על מנת לסחור עם סוחרי הפרוות.
בשנת 1876 הוקמה שמורת האומות הראשונות באזור האגם (שמורה 149). בשנת 1909 הוקמה שמורה נוספת (149A) ובשנת 1911 הוקמה שמורה שלישית (149B).
הסקר הראשון הרשמי של אזור האגם בוצע בשנת 1900. סקר נוסף נערך בשנת 1909 וכן בשנת 1914. בעקבות סקרים אלה הוקם היישוב קולד לייק. ישוב זה הפך לכפר בשנת 1953 והוכר כעיר בשנת 1955.
תיירות
האגם משמש כאתר תיירות: סביב האגם, בשטחי הפארקים הפרובינציאליים, אתרי מחנאות, דיג, חופי רחצה, פעילות ספורט ימי (שיט בסירות ובקאנו), מסלולי הליכה, ומסלולי סקי.
מועצת החלב
מועצת החלב היא "חברה לתועלת הציבור" ששמה המלא "המועצה לענף החלב בישראל (ייצור ושיווק)" אשר נרשמה כחברה בע"מ בנובמבר 1965. חברה זאת הוקמה על פי החלטת הממשלה, בתור גוף שבמסגרתו יתקבלו ההסכמות החיוניות לתפקודו התקין של ענף החלב בישראל. לפיכך, משמשת המועצה מיום היווסדה ארגון גג, המשותף לכל הגורמים המעורבים בייצור חלב ומוצריו בישראל: ממשלת ישראל (העוסקת ברגולציה בתחום), ארגוני החקלאים ומגדלי הבקר והמחלבות. בפועל, עוסקת המועצה באופן שוטף בתכנון ובתיאום הניהול של משק החלב בישראל לצד הסברה על חשיבות מוצרי החלב.
חוק תכנון משק החלב, התשע"א-2011 שנחקק ב-6 באוקטובר 2011 נועד לעגן את הפעולות הנדרשות להסדרת ענף החלב, במסגרת מועצת החלב, תוך הבטחת איכות ובטיחות ייצור החלב ושיווקו. מתוך כך מוסדרת אספקתו הסדירה של החלב ומוצריו בכל עת ולרווחת ציבור והיצרנים ובתנאים הולמים.
מוסדות מועצת החלב הם האספה הכללית ומועצת המנהלים.
המועצה עובדת בשיתוף פעולה עם התאחדות יצרני החלב בישראל.
הנהלה
מנכ"ל המועצה או סגנו מונה בעבר על ידי שר החקלאות להיות 'המנהל' לעניין הצו, המוסמך לקבוע מכסות חלב ליצרנים. במשך שנים רבות היה שמור תפקיד מנכ"ל המועצה לנציג הקיבוץ הדתי. אבשלום דולב, חבר קיבוץ טירת צבי שימש מנכ"ל המועצה בשנים 1986–2003 והיה מעורב בשינויים שעבר משק החלב באותן שנים. ב-2003, לאחר פרישתו, החליף אותו בתפקיד שייקה דרורי מהמושב השיתופי נורדיה. בכך תמה שליטת הקיבוץ הדתי בתפקיד. דרורי, נוקד לשעבר, שימש לפני כן מנכ"ל אגודת הנוקדים. במרץ 2014 נבחרה מיכל קראוס מקבוצת שילר כמנכ"לית של מועצת החלב, ומיולי 2020 מנכ"ל מועצת החלב הוא איציק שניידר ממושב בית אלעזרי.
הסמכות העליונה של המועצה היא האספה הכללית, המתכנסת כפעמיים בשנה. מועצת המנהלים רשאית לקרוא לאספה כללית שלא מן המניין או על פי דרישת החברים. נציג המדינה יושב בראש האספה הכללית, וחברים בה מחצית מחברי המועצה - בהם נציגי המדינה. הנושאים המובאים לפני האספה הכללית, נוסף על שאלות הנוגעות לייצור ושיווק חלב גולמי, הם: קבלת חברים חדשים, אישור המאזן וכן מינויים לתפקידים.
מועצת החלב מנוהלת בפועל על יד מועצת מנהלים המונה 18 חברים. מועצת המנהלים מתכנסת פעם בחודש, ולישיבותיה מוזמנים גם מספר משקיפים חיצוניים. מתוך חברי המועצה, מנהל אחד מייצג את הסוכנות היהודית; שלושה מנהלים מייצגים את המחלבות; חמישה מייצגים את המדינה; ותשעה מייצגים את היצרנים, המרכז החקלאי, התאחדות מגדלי הבקר, האיחוד החקלאי והתאחדות האיכרים.
בראש החברה עמדו במהלך השנים:
תולדות המועצה
בשנת 1956 מינתה הממשלה "מועצה לייצור ושיווק חלב ותוצרת חלב (מעצה מייעצת)" שתפקידיה היו:
בנובמבר 1965 הוחלפה המועצה במועצת החלב שפעלה כחברה בע"מ.
בשנת 2011 נחקק חוק תכנון משק החלב המסדיר את ענף החלב במסגרת "מועצת החלב".
מטרות מועצת החלב
על פי תזכיר ההתאחדות החקלאית (1965), מטרות המועצה הן:
חגיגות שמחת החלב
"חגיגות שמחת החלב" הן הפנינג שיוזמת המועצה מדי שנה סביב ייצור החלב ברפתות ובדירים, העיבוד שלו במחלבות וצריכתו בידי האדם. מטרות קיום האירוע הן הצגת אנשי המקצוע והמומחים בענף החלב; המחשת ניסיונות ההקפדה על רווחת בעלי החיים, שמירת איכות הסביבה והבטחת איכות החלב; תיאור הערכים הלאומיים שעומדים לטענת המועצה מאחורי פעילות החקלאים; והדגמת שרשרת הייצור בתעשייה - מהמלטת העגלה ועד להגעת החלב לחנויות.
ריץ' כהן
ביוגרפיה
ריץ' כהן נולד בלייק פורסט, אילינוי, למשפחה יהודית אמידה של משפטנים עורכי דין וממציאים. אביו, הֶרבּ כהן, הוא מגשר ומומחה בניהול משא ומתן, ובביתם התארחו מפורסמים רבים מתחום המשפט והתקשורת. הוא גדל בשיקגו, בפרבר גלנקו שבחוף הצפוני של האגם.
כהן למד לתואר ראשון בספרות אנגלית, באוניברסיטת טוליין בשנת 1990. את דרכו בעריכה החל ב"ניו יורק אובזרוור" וב"רולינג סטון".
קריירה
ספרו הראשון, "יהודים קשוחים", 1998, עוסק בגנגסטרים היהודים הידועים של המאפיה, בברוקלין של תקופת היובש. הספר תורגם ללשונות רבות, בהן עברית.
ספרו השני "The Avengers", 2000, הוא סיפורה המיתולוגי והמסתורי של חבורת הנוקמים היהודים. בספר הוא עוקב אחר קבוצה של פרטיזנים שלחמו נגד הנאצים ביערות שסביב לווילנה, ליטא, ובסיומה של המלחמה, חשבה לבצע פעולות נקם ענקיות נגד הגרמנים. הספר זכה לשבחים רבים ולמחמאות וקיבל כמה פרסי ספרות. בתמונת העטיפה של הספר האנגלי מופיע הצילום הידוע של שלושת מנהיגי הפרטיזנים והנוקמים אבא קובנר, ויטקה קובנר ורוז'קה קורצ'אק, בכניסתם לגטו ווילנה החרב לאחר השחרור.
חיים אישיים
ריץ' כהן מתגורר ברידג'פילד, קונטיקט. הוא ביקר בישראל כמה פעמים ומקיים קשר רצוף עם קרובי משפחתו.
ג'ון קורנפורת'
סר ג'ון וורקפ קורנפורת' (באנגלית: Sir John Warcup Cornforth; 7 בספטמבר 1917 – 14 בדצמבר 2013) היה כימאי בריטי ממוצא אוסטרלי, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1975 (לצד ולדימיר פרלוג) על מחקריו בתחום הסטריאוכימיה של ביוסינתזה של כולסטרול.
ילדות, נעורים ומשפחה
ג'ון וורקפ קורנפורת' נולד וגדל בסידני שבאוסטרליה שני מבין ארבעה אחים. בגיל 10 החל לחוש בבעיות שמיעה מחמת טרשת האוזן, ועד גיל 20 הפך לחירש לחלוטין.
קורנפורת' למד בבית הספר התיכון לנערים של סידני, שם הצטיין באנגלית, במתמטיקה, במדעים, בצרפתית, ביוונית ובלטינית. בהשראת המורה לכימיה שלו, לאונרד ("לן") בסר, החליט לשנות את מגמת הקריירה שלו ממשפטים לכימיה. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת סידני בהצטיינות יתרה.
ב-1941 נישא לריטה הארדנס, כימאית שזכתה יחד איתו במלגה כשנתיים לפני כן. נולדו להם שלושה ילדים. ריטה נפטרה ב-2012.
קריירה מחקרית
ב-1939 קיבל מלגת מחקר לאוניברסיטת אוקספורד, שם עבד על הדוקטורט שלו בנושא סינתזה של תרכובות מקבוצת הסטרואידים יחד עם רוברט רובינסון. כאשר פרצה מלחמת העולם השנייה עבר קורנפורת' לעבוד במחקר אשר עסק בפניצילין.
לאחר המלחמה, ב-1946, הצטרף יחד עם אשתו למכון הלאומי למחקר רפואי בצפון לונדון, שם המשיך את שיתוף הפעולה עם רובינסון ויחד השלימו את הביוסינתזה המלאה הראשונה של סטרואידים שאינם בנויים מטבעות ארומטיות. לאחר מכן, חקר ביוסינתזות של כולסטרול יחד עם הביוכימאי הרפואי ג'ורג' פופג'אק.
ב-1962 גויס קורנפורת' להיות ראש המעבדה לחקר אנזימולוגיה כימית הממוקמת בקנט, אנגליה, יחד עם ג'ורג' פופג'אק על ידי הלורד ויקטור רוטשילד. העבודה במעבדה זו הבטיחה לקורנפורת' ופופג'אק ש-50% מהזמן יעבדו על פרויקטיהם האישיים. לכן ב-1967 חקר יחד עם הרמן אגרר ויחד פתרו את בעיית קבוצות המתיל האסימטריות. ב-1968 עזב פופג'אק את המעבדה, ושנתיים אחריו עזב רוטשילד.ב-1975 זכה בפרס נובל לכימיה יחד עם ולדימיר פרלוג על מחקרו בנושא הסטריאוכימיה של ביוסינתזה של כולסטרול (באמצעות קטליזה אנזימטית).
מחקריו על הביוסינתזה של הכולסטרול
את המחקר שזיכה אותו בפרס נובל הוא ביצע במעבדה לחקר אנזימולוגיה כימית בקנט, אנגליה. במחקר זה הוא חקר את הסטריוכימיה של סינתוז כולסטרול. הוא החל את המחקר על ידי שימוש בדוגמיות כבד עכבר להן הזריק אצטט שהפחמן בו מסומן על ידי שימוש באיזוטופ הרדיואקטיבי פחמן 14. לכן, בסיום תהליך הסינתוז הוא יכול היה למפות בדיוק לאן כל פחמן הגיע. לאחר שזיהה ומיקם את 30 הפחמנים בתגובה, עבר למפות את המימנים, אותם סימן על ידי שימוש באיזוטופים כבדים יותר (דאוטריום וטריטיום). בעזרת הסימונים הצליח לזהות ולמקם גם את 50 המימנים בתגובה. לבסוף היה לו מיפוי סטריוכימי שלם של תהליך סינתזה של כולסטרול.
שרלוט פורטן גרימקה
שרלוט לואיז ברידג'ס פורטן גרימקה (באנגלית: Charlotte Louise Bridges Forten Grimké; 17 באוגוסט 1837 – 23 ביולי 1914) הייתה  פעילה נגד העבדות, משוררת ומחנכת. היא גדלה במשפחה אמידה שהייתה חלק מהתנועה לביטול העבדות בפילדלפיה. היא עבדה כמורה במשך שנים רבות, כולל בהוראת עבדים משוחררים במהלך מלחמת האזרחים, בדרום קרוליינה. מאוחר יותר בחייה, היא נישאה לפרנסיס ג'יימס גרימקה, איש דת פרסביטריאני שעמד בראש כנסייה גדולה בוושינגטון די סי. הוא היה אחיין של האחיות גרימקה הידועות מהתנועה לביטול העבדות, והיה בעצמו פעיל זכויות האזרח.
תחילת דרכה
שרלוט "לוטי" פורטן נולדה בפילדלפיה, פנסילבניה, למרי וירג'יניה ווד (1815–1840) ורוברט ברידג' פורטן (1813–1864). רוברט פורטן וגיסו רוברט פרוויס היו מתנגדי עבדות וחברים בארגון בשם "Philadelphia Vigilance Committee", חלק מרשת סיוע לעבדים בורחים. אמה, דודותיה, וסבתה היו חברות מייסדות של איגוד הנשים נגד עבדות של פילדלפיה. גם סבה, ג'יימס פורטן, היה פעיל זכויות אזרח מוביל בזמנו, והוא היה מקור העושר של המשפחה; הוא המציא מכשיר שתרם לביצועי מפרשי ספינות, והרוויח הון של $100,000, שנחשב אז הון גדול.
בעוד שבני משפחת פורטן היו שחורים חופשיים מהצפון, מצד אמה לא היה זה המצב: אמה וסבתה יצאו מהעבדות, ואמה, מרי, הייתה בתו של בעל המטע העשיר ג'יימס קתקרט ג'ונסטון מצפון קרולינה, ונכדתו של מושל המדינה סמואל ג'ונסטון. מרי ואמה אדית ווד (1795–1846) נחשבו לרכושו של קפטן ג'יימס ווד מצפון קרוליינה.
לאדי ווד היו ארבע בנות מג'יימס קתקרט: מרי וירג'יניה, קרוליין (1827–1836), לואיזה (1828–1836), ואנני א. (1831-1879). ג'ונסטון הביא לשחרורן של אדי ובנותיה בשנת 1832, וסייע להן להתיישב בפילדלפיה בשנת 1833.
אחרי שמרי וירג'יניה ווד נישאה לרוברט פורטן ב-1836, אדי חייתה בביתם ושילמה שכירות לחתנה. כשמרי נפטרה משחפת ב-1840, אדי טיפלה בנכדתה שרלוט יחד עם דודתה הצעירה של שרלוט, בתה אנני ווד, שהייתה רק שש שנים מבוגרת ממנה. כשאדי נפטרה בשנת 1846, שרלוט גודלה על ידי קרובי משפחה שונים, ואנני אומצה על ידי חברה של המשפחה, איימי מתילדה קאסי.
מגיל צעיר, גילתה שרלוט סלידה וכעס על קיום העבדות. היא עצמה נולדה חופשייה ועשירה בצפון, אך הייתה לעיתים רואה מחלונה שיירות עבדים כבולים שברחו ונלכדו, או נחשפת באופנים אחרים לתופעה. כשהחלה לכתוב, זה היה אחד הנושאים המרכזיים בכתיבתה.
בשנת 1854, מאחר שאביה דאג שהיא בודדה מידי בפילדלפיה, שרלוט עברה למסצ'וסטס כדי לגור עם משפחת קאסי, ולמדה שם בבית ספר פרטי לנערות, שם רכשה השכלה מקיפה. היא הייתה התלמידה הלא-לבנה היחידה מבין 200 תלמידות בבית הספר. כשסיימה אל לימודיה שם, המשיכה לימודיה בספרות בבית ספר למורות. עבודתה הראשונה כמורה הייתה בבית ספר ציבורי בסיילם, מסצ'וסטס, והיא הייתה המורה השחורה הראשונה שלימדה תלמידות לבנות במערכת החינוך של סיילם.
אקטיביזם
בסיילם, שארלוט פורטן התחילה להיות פעילה בארגון למיגור העבדות, והייתה לדמות משפיעה במעגלים אקטיבסטיים, בעיקר בגיוס כספים, בניית קואליציות, ודוברות. היא ארגנה הרצאות על ידי מרצים וסופרים בולטים, כולל ראלף וולדו אמרסון וסנטור צ'ארלס סאמנר. פורטן יצרה קשרים עם פעילים אחרים, כמו ויליאם לויד גאריסון, העורך של כתב העת The Liberator, והנואמים הפעילים וונדל פיליפס, מריה ווסטון צ'פמן וויליאם וולס בראון.
בעת לימודיה, שרלוט מאסה במה שראתה בגזענות הממוסדת, הקיימת גם במרחבים לבנים-ליברליים, והחלה לכפור בכל המוסדות הלבנים-אירופאים, כולל הדת הנוצרית וחגיגות 4 ביולי (יום העצמאות האמריקאי) כ"חג צבוע".
לאחר נישואיה, פעלה רבות למען נשים ובארגוני נשים בקהילתה בפילדלפיה.
הוראה
בשנת 1856, פורטן התחילה ללמד בבית הספר היסודי על שם אפס בסיילם, המורה השחורה הראשונה במערכת החינוך שם שלימדה תלמידים לבנים. אף על פי שהתקבלה שם יפה, היא החליטה לחזור לפילדלפיה עקב מחלת השחפת. בשלב זה, היא החלה לכתוב שירה, ורבות מיצירותיה עסקו בנושאים אקטיביסטיים, ופורסמו בעיתונים שחורים וכתבי עת מתנגדי עבדות.
במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, פורטן הייתה המורה השחורה הראשונה להצטרף למשלחת לאיי דרום קרוליינה, שם הצבא הצפוני איפשר הקמת בתי ספר למען עבדים משוחררים. אדמות האיים, שהיו בעיקרם מטעי כותנה ואורז, חולקו על ידי כוחות הצפון לשחורים המשוחררים. היא התקבלה לעבודה זו אחרי ניסיונות רבים בהם נדחתה בשל גזעה. בסופו של דבר היא נסעה על דעת עצמה לדרום קרוליינה, מצאה משרת הוראה באופן עצמאי, וכך הגיעה לעשייה זו. פורטן התעקשה ללמד את תלמידיה השחורים היסטוריה שחורה ולא רק את ההיסטוריה הלבנה שבתוכנית הלימודים, והייתה מספרת להם על פעילים שסייעו לעבדים להימלט, כגון דודה, רוברט פורוויס, שהיה חלק מן ה-underground railroad, טוסן לוברטיר, המכונה "משחרר האיטי", שם הנהיג מרד עבדים, והפעיל הלבן ג'ון בראון, שהיה ידוע כ"ידיד השחורים".
פורטן כתבה מאסות במשך תקופה זו, תחת הכותרת "החיים באיי הים", אשר פורסמו במגזין Atlantic Monthly. בהם סיפרה בין היתר על סיפוקה מעבודתה, ועל תחושתה שהשחורים מהדרום אותם לימדה יותר נלהבים ללמוד מתלמידיה בצפון. במהלך שהותה, נרקמה חברות קרובה בינה לבין רוברט גולד שו, מפקד גדוד 54 השחור של מסצ'וסטס שנלחם באיים במלחמה. היא הייתה נוכחת כאשר ה-54 הסתער על פורט ואגנר בלילה של ה-18 ביולי 1863. שו נהרג בקרב, ופורטן התנדבה כאחות כדי לטפל בחיילים השורדים מהגדוד.
לאחר המלחמה פורטן עבדה במחלקת האוצר של ארצות הברית בוושינגטון די סי כגייסת מורים. בשנת 1873 היא הפכה לפקידה במחלקה.
חיי משפחה
בדצמבר 1878, פורטן נישאה לכומר פרנסיס ג'. גרימקה, שכיהן בכנסייה הפרסביטריאנית ברחוב 15 בוושינגטון די. סי., השייכת לקהילה שחורה גדולה ומובילה בעיר. גרימקה היה האחיין המעורב גזעית של האחיות מתנגדות העבדות שרה ואנג'לינה גרימקה מדרום קרוליינה. פרנסיס ואחיו ארצ'יבלד גרימקה היו בניהם של הנרי גרימקה וננסי ווסטון (אישה של צבע). כשנישאו, פורטן הייתה בת 41 וגרימקה היה בן 28.