cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יקב רחובות
מפעל יפאורה
ב-1904 שתל זלמן מינקוב את הפרדס הראשון במושבה ובמשך השנים הלכו בעקבותיו איכרים נוספים שזנחו בהדרגה את ענף היין. מכיוון שזמני הבציר וזמני קטיף התפוזים שונים שימש היקב הן לייצור יין והן לסחיטת התפוזים ועיבוד הקליפות.
ב-1932 נפתח במקום מפעל להפקת שמן מקליפות פירות הדר.
בסופו של דבר נעקרו רוב כרמי הגפנים וב-1933 הפסיק ייצור היין ביקב והוא נרכש על ידי חברת יפאורה רק עבור עיבוד פירות הדר. המפעל שימש את חברת יפאורה עד פינויו ב-1974 כשהחברה הקימה מפעל חדש לייד רחובות ומכרה את הישן ליזם בנייה פרטי.
אתר מורשת
ב-1987 החל היזם בהריסת היקב על מנת לבנות במקום בניני מגורים. הנהלת העירייה, בשיתוף החברה להגנת הטבע, הצליחו לעצור את ההריסה לאחר שרוב המבנה נהרס ורק מרתף המיכלים (אמפורות) שרד. המבנה נשאר מוזנח מספר שנים וסבל מוונדליזם. ב-2022 הושלם שיחזור ושימור מיכלי האחסון וקירות המבנה על ידי חברת "גזית שחם" והאתר פתוח למבקרים כל היום. המבנה מוגדר כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל והוא מוקדש לישראלה קומפטון ז"ל (יקירת רחובות ומתעדת תולדות רחובות). שלט בכניסה לאתר מנציח גם את שמם של מייסדי רחובות שהיו חברים ב"סינדיקט הגת".
החלום האפשרי
החלום האפשרי הוא אלבום האולפן השביעי של הזמרת-יוצרת הישראלית דנה אינטרנשיונל. האלבום יצא לאור ב-11 בנובמבר 2002, על ידי חברות התקליטים דנה מיוזיק ו-IMP רקורדס. מתוך האלבום יצאו שבעה סינגלים: "סיפור קצר", "תחלום", "תגיד לי, מי?", "מכת חום (איי לה דיר לה דה דה)", "החלום האפשרי", "בסוף יהיה טוב..." ו"עד היום". שיר הנושא של האלבום עורר עניין ציבורי מסוים, בשל העובדה שהולחן על ידי אריאל זילבר, ששנתיים קודם לכן התבטא בחריפות נגד הקהילה הגאה.
רקע
בתוכנית "פסקול העשור" אשר שודרה לכבוד סיום העשור הראשון של המאה ה-21, דיברה אינטרנשיונל על האלבום.
בן-ציון זטלר
בן-ציון זטלר (ח' באדר תרמ"ט 10 בפברואר 1889 - כ"ו באדר תשל"ב 12 במרץ 1972) היה מראשוני מתיישבי כפר סבא ומקימיה, מבוני הבתים הראשונים ושותלי הפרדסים הראשונים בעיר.
חייו המוקדמים
נולד בליטא בשנת תרמ"ט (10.2.1889) ליהושוע ולשרה בת אליהו. קיבל חינוך מסורתי.
בשנת 1904 בן-ציון קרא כרוז של יוסף ויתקין בעיתון "המליץ", שקרא לנוער באירופה ורוסיה לעלות ולהתיישב בארץ ישראל כחלוצים. הוא ואחותו הושפעו מאוד מהכרוז, פנו אל אביהם והפצירו בו לעזור להם לעלות לארץ (אמם נפטרה כמה שנים קודם). האב, שהיה דתי ציוני נלהב, הסכים לבקשה, וכבר באותה שנה (1904) עלה עם ילדיו לארץ.
את הלילה הראשון בארץ בילו בנווה שלום ביפו אצל משפחת רבי משה בצלאל טודרסוביץ. הוא נתן לבן ציון מכתב המלצה לידידו החקלאי, יוסף קרול, בפתח תקווה לקבל את בן ציון לעבודה ולהדריכו במקום. בן ציון למד לנטוע כרמים שונים (שקדים וענבים) ושמו יצא לתהילה בסביבה.הוא אף עזר לשכנים הערבים בשכלול כרמיהם.
מלחמת העולם הראשונה
לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, כשהצבא הבריטי החל להתקדם בכיבוש הארץ, החלו הטורקים לשדוד ולהרוס את הבתים בכפר סבא. הכרמים נעקרו ושימשו לטורקים להסקה. הפליטים מתושבי המקום, וביניהם בן-ציון ורעייתו חנה, מצאו מקלט ברפתות של איכרי חדרה וזכרון יעקב. עם כניסת האנגלים חזרו המשפחות לפתח תקווה, והגברים החלו לבנות ולהקים מחדש את הריסות הבתים ולנטוע את כרמיהם בכפר סבא.
במהלך המלחמה, כאשר בשנת 1917 גירשו הטורקים יהודים מיפו, פתחו בני הזוג זטלר בפני הפליטים את ביתם וסיפקו להם את כל צורכיהם.
מאורעות תרפ"א
ימים אחדים לפני פרוץ מאורעות 1921, כאשר סיים בן ציון זטלר שוב להקים את ביתו בכפר סבא, הביא את אשתו ובניו לראות את מעשה ידיו. אולם הם לא הספיקו להתגורר בבית, שכן כשחזרו לפתח תקווה, התברר להם, שפרצו מאורעות הדמים בין הערבים ליהודים (1.5.1921). המאורעות החלו ביפו ובתל אביב והתפשטו גם לפתח תקווה ולסביבה. שוב נחרבו הבתים בכפר סבא. לאחר כחצי שנה שבו מתיישבי כפר סבא לעירם, ובן-ציון ביניהם, והקימו את הבתים בפעם השלישית. בעמל רב, רחוקים מן המשפחות, שנשארו בפתח תקווה, המשיכו הגברים לעבוד ולבנות.
ילדיו
לבן-ציון ולחנה היו ארבעה ילדים: בתם רבקה- שהייתה בתם הבכורה והילדה הראשונה, שנולדה בעיר כפר סבא, בנם יהושע זטלר שהיה מפקד לח"י בירושלים, בנם - שנפל בעת מילוי תפקידו ובת הזקונים מרים- שהייתה ממקימי קיבוץ סער.
אחרית ימיו
בן-ציון זטלר נפטר בכ"ה באדר תשל"ב, והובא לקבורה בבית העלמין הצבאי בכפר סבא ביום כ"ו באדר תשל"ב, בקרבת בנו אפרים.
סלאוקוס השלישי
סלאוקוס השלישי סוֹטֶר ("המושיע"), הקרוי גם סלאוקוס קראונוס ("הרעם") (ביוונית: Σέλευκος Γ' Σωτὴρ ו-Σέλευκος Κεραυνός; 243 לפנה"ס – 223 לפנה"ס) היה שליטה של הממלכה הסלאוקית, בנו בכורו של סלאוקוס השני ולאודיקה השנייה. כאשר נולד, נקרא סלאוקוס השלישי על שם אח-סבו, המצביא הסלאוקי אלכסנדר. שמו האמיתי- אלכסנדרוס שונה לסלאוקוס לאחר שירש את כס השלטון מאביו. אמו של סלאוקוס השלישי, לאודיקה, אחות אנדרומאכוס, ילדה לסלאוקוס השני שני בנים, אלכסנדרוס היה הבכור ואנטיוכוס הצעיר. חינוכם תאם את יעודם. מן המעט הידוע אודות יורשי הכתר מתברר כי אמנם פותחו שאיפות מדיניות בבני סלאוקוס השני. סלאוקוס השלישי, כאביו בשעתו, היה בן עשרים בקירוב כשנטל את הממלכה על כתפיו. לאחר שמלך לתקופה קצרה של כשלוש שנים (225 - 223 לפנה"ס), נרצח סלאוקוס באנטוליה על ידי אנשי צבאו בזמן המערכה נגד אטלוס הראשון מפרגמון. מכיוון שלסלאוקוס השלישי לא היו ילדים, עלה אחריו לכס השלטון, אחיו אנטיוכוס השלישי.
ימי מלכותו הצבאיים
ניסיונותיו העיקריים בתור מלך כללו ניסיון לאשש את מממלכתו בזכות כיבוש של שטחים שאבדו בעקבות מעשיו של אביו, סלאוקוס השני ובן דודו, אנטיוכוס היראקס לטובת אטלוס הראשון "סוטר", מפרגמון. סלאוקוס השלישי לא עמד בציפיות כינויו - קראונוס ("הרועם", או "המרעים"), שכן הוא לא הצליח בניסיון הראשון לתבוע את מערב אסיה הקטנה מבן דודו, אטלוס מפרגמון ויותר מכך - הוא נרצח בניסיונו השני פחות משנתיים לאחר הכתרתו..
המלך הצעיר לא השלים עם הצטמצמות מלכות אבותיו וגבולות שלטונה. המעצמה התלמיית השכנה החזיקה באורח בולט בנמל הבירה, סלאוקיה; בנוסף הרחיבו התלמיים את שליטתם על חשבון הסלאוקים באסיה הקטנה; השאר - שהוא חלק הארי של תחום שלטון הסלאוקים באסיה הקטנה - נתפשׂ על ידי אטלוס בעקבות ניצחונותיו המוחצים על אנטיוכוס היראכס שנים אחדות לפני כן (230-229 לפני הספירה). במזרח הממלכה נמצאו בני סאטראפים לשעבר ותקיפים מרדנים מקיימים את שלטונם באורח עצמאי. עם כל זאת, היו כל החזיתות האלו שלוות. סלאוקוס הצעיר צריך היה אפוא להחליט אם לפתוח בחזית, ובאיזו חזית, סביר שנועץ עם מטהו ויועצי אביו ומאחר שאלה יעצו לפני אביו וחזיתות לא נפתחו, הכריע המלך הצעיר בקבלת ההחלטות החדשות. הפור נפל על החזית באסיה הקטנה: דהיינו, על פתיחת מערכה להחזרת נחלות הסלאוקים שנשלטו על ידי אטאלוס כבר שש שבע שנים ולהרחקת השפעתו מגבול שלטונם שם. הכנות המלחמה, שהוצאותיהן בצדן, לא התארכו במיוחד. ידועים שני ניצחונות לפחות, שאטאלוס הנציחם באבן, "על הסטראטגים של סלאוקוס". אין זאת אלא שהצבאות, אשר העמיד סלאוקוס למשימה היעודה, היו חלשים או מעטים מידי, הוא עצמו היסס לצאת בראש צבאותיו. אפשר שידע כי אופיו ודרך התנהגותו עם פקודיו גורמים להתקוממות ולאי לציות.
תבוסות צבאות סלאוקוס, אשר באחת מהן נפל בשבי אף דודו, אחי אמו אנדרומאכוס, דלדלו את שארית היוקרה המדינית שנותרה לכתר הסלאוקי. נראה הדבר שבלית ברירה, באמצעים שלא הבטיחו רבות, החליט סלאוקוס השלישי, בשנה השלישית למלכותו, לצאת בעצמו בראש צבאו אל אסיה הקטנה (אביב שנת 223 לפני הספירה). כמצופה מנושא כתר בית סלאוקוס נהג המלך הצעיר להכריז, בין השאר, כי הוא בא להחזיר לערים היווניות את חירותן ואת שלטונן העצמי, נדיבות שזיכתה אותו בתואר המושיע (Σωτήρ, Soter), כינוי זה הופיע על מטבעות סלאוקיות בימי יורשיו. שדרת הצבא בעקבות המלך הגיעה עד מהרה אל פריגיה, בלא שנתקלה בהתנגדות עזה. אף על פי כן, לא שקט המחנה. בעיצומו של הקיץ קשרו אליו קצין מקדוני בכיר וראש שכירים גאלים אשר נמנו עם המקורבים אליו במיוחד, נראה כי הסיבה הבלבדית הייתה אי יכולתו של המלך לשלם את שכר חייליו.
ימי מלכותו המדיניים
נמצאו כמה כתובות המעידות על שלטונו של סלאוקוס השלישי. כתובות אלה, הנמצאים במוזיאון הבריטי, מגיעות מאזור בבל. מתואר בהן כיצד תמך המלך בפסטיבל של השנה החדשה (Akitu) ואיך אחיו של המלך מבקר בבבל בשנת 224/223 לפני הספירה. כנראה שמטרת הביקור הייתה לבדוק האם הכסף שהושקע בפסטיבל לא התבזבז לחינם. כמו כן, באחד הכתבים יש תיאור של השושלת הסלאוקית.
סלאוקוס השלישי השתמש בכספיו של השאטאמו (Shatammu), שהוא יושב ראש מועצת המקדש. מועצת המקדש הייתה מעין גוף מנהל של המקדש. שימושו העיקרי בכספיו של השאטמומו היה למען קניית שוורים, כבשים וברווזים להפקת פסטיבל השנה החדשה (Akitu), שהתקיים באפריל- ביום השמיני של ניסן (7 באפריל, שנת 224 לפנה"ס). כמו כן שימשו כספיו של השאטאמו הועבר גם למען מטרת פולחן מלכותי. לאחר מכן בכתובת העתיקה יש תיאור כי השאטאמו ייעד חלקים מהשאריות לעצמו ולנגנים שהשתתפו בפסטיבל. השאטאמו, כדי להגן על עצמו, אף שלח חלקים מהשאריות לשופטים ולבית המשפט של האזרחים החופשיים (mâr banî) בסלאוקיה. ניתן לשער כי מטרת ביקורו של אחיו של סלאוקוס- אנטיוכוס השלישי במקום הפסטיבל הייתה בחינה אם כספו של אוצר הממלכה אינו מבזבז לרעה. פרטים על ימי חגיגות אלו אינם ידועים במלואם, אבל נראה כי המלך אמור למלא תפקיד בחגיגות אלה. ולכן נראה שסלאוקוס השלישי אכן ניסה למלא את תפקידו, בכך ששלח מנחות לפסטיבל, ממקום מושבו הרחוק. בנוסף לפי דעת החוקרים, המשמעות האמיתית שבגינה סלאוקוס השלישי נתן את אישורו למימון רכישת לבעלי החי, אמנם מאוצר המלוכה אך מעזבונו של השאטאמו (Shatammu) עצמו, היות שהמשפט המתייחס לכך מדבר דווקא על אחוזתו הפרטית של השאטאמו (Shatammu) ולא על אחוזתו הפרטית של סלאוקוס השלישי עצמו. וישנה לכך תמיכה, מעצם העבודה כי השאטאמו (Shatammu) היה איש עשיר, למשל נראה כי עזבונו הכיל פי עשרה מהדרוש לפסטיבל כמאה כבשים וכמאה שוורים.
נפילתו ומותו
מועד מותו המשוער של סלאוקוס השלישי הוא בין החודשים אפריל-יוני שנת 222 לפנה"ס. הוא נפטר באנטוליה. לגבי אופן מותו: על פי המקורות ההיסטוריים, סלאוקוס היה חולה מאוד. קיימת תאוריית קונספירציה שסלאוקוס הורעל על ידי בית המשפט כי לא היה מסוגל לשלוט על צבאו. פרשת ההרעלה זעזעה והביכה את צמרת השלטון הסלאוקי. אולם לא לאורך ימים, אנטיוכוס, אחיו הצעיר של המלך הנרצח - אחרי מאמצים עליונים ותהפוכות דמים - השכיל לאחות בזירה זו לא מעט מן הקרעים שבאדרת השלטון הסלאוקי.
סלאוקוס השלישי לא עמד בציפיות שעוררו כינויי: "המושיע" ו"הרועם". הוא נכשל בכבוש מערב אסיה הקטנה מבן דודו אטלאוס מפרגמון ואף נרצח בניסיון השני שלו כשנתיים לאחר מכן. לולי הצליח אחיו הצעיר, אנטיוכוס השלישי לבנות מחדש את כוחה של השושלת, היה יכול מותו של סלאוקוס השלישי לסמן את שקיעתה.
צבי גרא
צבי (ציצי) גרא (1 באפריל 1927 – 27 בינואר 2008) היה מצאצאי מייסדי ראשון לציון. לוחם הפלמ"ח בחטיבת הראל. בוגר בצלאל. מהפעילים נגד פינוי חבל ימית. אמן רב תחומי שעסק בציור, צילום, פיסול, עיצוב אמנותי, בימוי, הפקה והוראת האומנות.
ביוגרפיה
גרא נולד בשנת 1927 לגרו גרא (קרישבסקי) ויהודית (אלטשולר). אח צעיר לגרשון ויגאל. בצעירותו למד במוסד שומריה שבמשמר העמק.
ב-1948 התגייס לפלמ"ח ושירת בתקופת מלחמת העצמאות באזור ירושלים במסגרת הגדוד השישי. בהמשך שירת בפלוגת מטה של חטיבת הראל. עבר קורס קצינים ושירת כקצין מודיעין. שוחרר ב-1949. בתקופה זו הכיר והתיידד עם רחבעם זאבי והקשר הזה נמשך כל השנים שלאחר המלחמה, עזר למפלגתו בתקופת הבחירות ואף התמודד ברשימתה לכנסת השתים עשרה. במלאת 20 שנה למלחמה היה גרא בין השותפים להכנת כינוס חטיבת הראל
ב-1950 סיים את האקדמיה לאמנות "בצלאל" שבירושלים שם למד ציור, תפאורה ותאורת במה, אצל הבמאי פיסקטור ואצל צייר התפאורות גורליק.
ב-1952 עבר לעבוד בארצות הברית וקנדה שם נישא לבמאית הקולנוע והכוריאוגרפית אלידע גרא. בשנת 1964 עלו לישראל עם שלושת ילדיהם. בני הזוג התגרשו ב-1984. נשא לאישה שנייה את עכסה לפיד.
עבד כיועץ אמנותי של הטלוויזיה החינוכית ובהמשך כמנהל אמנותי.
בתקופת פינוי סיני (1982) הצטרף למחאה נגד הכוונה לפנות את חבל ימית ועבר לגור לתקופה מסוימת באזור. היה שותף לפינוי ובעקבות אירוע זה הקים את פסל "קיר ימית".
השתתף כמרואיין בסדרה "תקומה" של הערוץ הראשון.
נפטר בישראל ב-2008 ונקבר בבית העלמין בסביון. קברו עוצב בצורת הציור שצייר גרא לתקליט של להקת זינגלה.
אונוריס
אונוריס (אפשר גם: אונאריס; במצרית עתיקה: אן-חור, בקופטית: ⲁⲛϩⲟⲩⲣⲉ, ביוונית: Ὀνούρις, נקרא גם אן-חר, אינחורת, חן-חר ואינחרת) הוא אל המלחמה והצייד במיתולוגיה המצרית שנסגד באזור אבידוס, במיוחד בתיניס. חלק מפעילותו מתרחשת בים.
שמו ותיאורו
פירוש שמו של אנחור הוא "[זה אשר] מוביל את הרחוק" (או: הרחוקה). ישנם כמה טקסטים המזכירים את המיתוס לפיו הוא איתר את האלה מח'ית בעלת ראש הלביאה בנוביה, הביא אותה למצרים, והפך אותה לאשתו ועמיתתו לציד. וזהו כנראה מקורו של השם. שמו השני, "קוטל האויבים", מצביע על תפקידו כלוחם.
אונוריס מתואר כגבר מזוקן, לבוש בחצאית (אשר בחלק מהתיאורים דומה יותר לקילט), חבוש בכתר נוצות ומחזיק בחנית או רומח. בצורתו האנתרופומורפית, אונוריס הוא אל בעל ראש אריה שמסמל כוח ועוצמה.
תפקידיו
לפי מעמדו כאל המלחמה הוא היה פטרונם של הצבא המצרי והלוחמים המלכותיים. לבטח, בפסטיבלים לכבודו, נערכו קרבות לעג. במהלך התקופה הרומאית במצרים, הקיסר טיבריוס נחקק על קירות המקדשים המצריים אם המאפיין המיוחד של אונוריס - כתר ארבע הנוצות.
היוונים השוו את אונוריס לארס - אל המלחמה במיתולוגיה היוונית. לפי האגדה האולימפית בה בורחים האלים מטיפון ומתגלגלים לצורת חיות, ארס הופך לדג, כמו אונוריס (או בשמו היווני לפידוטוס).
משמעות שמו של אנח'ור היא גם "נושא השמיים", וביחד עם הכתר התואם, הוא היה מבובל לעיתים קרובות עם אל האוויר שו, עד שבתקופה מאוחרת יותר הם התחברו לאל אחד: "אנחור-שו". כאשר הם בצורתם המשותפת, אנוריס הוא בנם של האלים רע ובסתת.
בתרבות
אנחור הוא דמות משחק בזירת הקרב מרובת המשתתפים, SMITE. הוא נושא את התואר "קוטל האויבים" ומוצג בתור אריה השומר על מאפייניו האנושיים כמו זקנו, חצאיתו וכתרו בעל הנוצות.
אונוריס הוא גם אל כאוטי במשחק המחשב NetHack/Slash'EM.
יש לו גם תפקיד מזערי בספר הפנטזיה משנת 2012 שנכתב על ידי ריק ריירדן; "צל הנחש", בו הוא אל הנחשב מת וחוזר לחיים במטרה להשמיד את אל הכאוס, אפופיס.
מייפל מארינדו
מייפל מארינדו (בסינית: 海锋, באנגלית: Maple Marindo, קרוי גם: SMA Huapu Haifeng) היא מכונית משפחתית המוגדרת כמכונית קומפקטית, 4 דלתות סדאן מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Shanghai Maple (שם רשמי: Shanghai Maple Guorun Automobile Co., Ltd) אשר יוצרה בין השנים 2004 – 2010 בסין.
היצרן "שאנגחאי מייפל"
שאנגחאי מייפל (באנגלית: Shanghai Maple) הייתה חברת בת של יצרנית הרכב הבינלאומית ג'ילי (שם רשמי: Zhejiang Geely Holding Group Co., Ltd).
מטה ומפעל החברה מוקמו בעיר "Fengjing".
ג'ילי רכשה אחזקה אסטרטגית ב"שאנגחאי מייפל" בשנת 2002. בשנת 2008 "שאנגחאי מייפל" סופחה לחלוטין "לג'ילי" כמותג התקציבי שלהם.
"שאנגחאי מייפל" בוטלה לחלוטין בשנת 2010.
פיאט G.91Y
פיאט G.91Y (באיטלקית: Fiat G.91Y) הוא מטוס קרב הפצצה למשימות אמנעה אווירית ומודיעין אווירי מתוצרת יצרנית המטוסים האיטלקית Fiat Aviazione חברת בת של פיאט אשר יוצר בין השנים 1966 – 1972 באיטליה.
משנת 1969 יוצר "פיאט G.91Y" על ידי יצרנית המטוסים Aeritalia (חברת בת של "פיאט") שהוקמה מאיחוד חברה להנדסת אווירונאוטיקה "Aerfer"  עם יצרנית המטוסים "Fiat Aviazione".
היסטוריה
טיסת בכורה של גרסת "פיאט G.91Y" התקיימה ב־27 בדצמבר 1966. המטוס הפגין ביצועים טובים משמעותית מקודמו בזכות הגידול בהספק שהציעו שני מנועי ה"ג'נרל אלקטריק J85" שהורכבו בדגם.
המטוס הוסמך בשנת 1967 והוצג רשמית בתערוכת האוויר הבינלאומית בסלון האווירי בפריז בשדה התעופה לה בורז'ה באותה שנה.
בשווייץ נמסר כי היא מעוניינת מאוד במטוס זה והזמינה אב טיפוס "פיאט G.91Y", מטוס קרב קל, רב-תפקידים. עסקת רכישת המטוסים לא יצאה לפועל מכיוון שלחץ של ארצות הברית הביא את צבא שווייץ להזמין 42 יחידות של נורת'רופ F-5, מטוס קרב סילוני על קולי מתוצרת חברת נורת'רופ שתוכנן בשנות ה-50 המאוחרות.
אחוזת מקסימוס
אחוזת מקסימוס (ביוונית: Μέγαρο Μαξίμου) היא מעונו רשמי של ראש ממשלת יוון מאז 1982. האחוזה ממוקמת במרכז בירת יוון, אתונה, סמוך לכיכר סינטגמה. האחוזה משמשת כמקום מגוריו הרשמי של ראש הממשלה.
הארמון נמצא ברחוב הרודוטו אטיקוּ, שבו נמצא גם ארמון הנשיאות של נשיא יוון, סמוך למשכן הפרלמנט ההלני והגנים הלאומיים.
היסטוריה
הבניין נבנה במקור בשנת 1912 על ידי אלכסנדרוס מיכאלינוס. לפני בניית האחוזה היה האתר גן הארמון המלכותי.
דימיטריוס מקסימוס, לימים ראש ממשלת יוון (בשנת 1947), השלים את הבנייה והשתקע שם עם משפחתו בתחילת 1920. בין השנים 1944-1941, במהלך כיבושם של הנאצים ביוון, האחוזה שימשה כבית המגורים של האדמירל הגרמני המפקד על הצי הנאצי בים האגאי.
לאחר מלחמת העולם השנייה שימש המבנה לתקופה קצרה כבית המגורים של שגריר ארצות הברית באתונה.
ב-1982, ראש ממשלת יוון אנדראס פפנדראו החליט להעביר את משרד ראש הממשלה לאחוזה (לפני כן, משרד ראש הממשלה היה ממוקם בתוך בניין הפרלמנט ההלני).
הילרי סקוט
הילרי סקוט (באנגלית: Hillary Scott; נולדה ב-1 באפריל 1986) היא זמרת ופזמונאית קאנטרי אמריקאית החברה בהרכב המוזיקלי ליידי איי.
ביוגרפיה
סקוט נולדה בנאשוויל שבטנסי ללאנג סקוט ולינדה דייוויס - שניהם זמרי קאנטרי. סקוט הופיעה לראשונה יחד עם אימה בהיותה בתיכון. לאחר התיכון עבדה סקוט עם הזמרת ויקטוריה שאו וזכתה לפרסום בסביבה, אך לא הצליחה להשיג חוזה עם חברת תקליטים גדולה. סקוט נבחנה לתוכנית הטלוויזיה אמריקן איידול פעמיים, אך נדחתה בשתי הפעמים. לאחר מכן פגשה סקוט את צ'ארלס קלי אותו זיהתה מעמוד המייספייס שלו, ואת חברו דייוויד הייווד. השלישייה התכנסה כדי לכתוב כמה שירים ובסופו של דבר נולד ההרכב ליידי אנטבלום, כיום ליידי איי.
ליידי איי
חברי ליידי איי חתמו על חוזה בחברת התקליטים Capitol Records, והוציאו שני אלבומים בהם סקוט משתתפת בשירה ובקולות רקע.
ויקטור וייסקופף
ויקטור פרדריק וייסקופף (Victor Frederick "Viki" Weisskopf; 19 בספטמבר 1908 - 22 באפריל 2002) היה פיזיקאי תאורטי יהודי אמריקאי יליד אוסטריה. במהלך מלחמת העולם השנייה הוביל את קבוצת החטיבה התאורטית של פרויקט מנהטן בלוס אלמוס, ולאחר המלחמה פעל נגד הפצת נשק גרעיני.
ביוגרפיה
וייסקופף נולד בווינה למשפחה יהודית. בשנת 1931 קיבל את תואר דוקטור בפיזיקה באוניברסיטת גטינגן בגרמניה. ההצטיינות שלו בפיזיקה הובילה לעבודה עם הפיזיקאים הגדולים שחקרו את האטום, ורנר הייזנברג, ארווין שרדינגר ווולפגנג פאולי, ובמיוחד נילס בוהר, שהדריך את וייסקופף במכון שלו בקופנהגן. בסוף שנות ה-30 הוא הבין שכיהודי הוא צריך לצאת מאירופה ובוהר עזר לו למצוא משרה בארצות הברית.
בשנות ה-30 וה-40 תרם רבות לפיתוח תורת הקוונטים, במיוחד בתחום האלקטרודינמיקה הקוונטית. לדבריו, ביטחון עצמי נמוך באשר ליכולותיו המתמטיות עלה לו בפרס נובל כאשר לא פרסם תוצאות (שהתבררו כנכונות) לגבי מה שמכונה כיום הסחת לם. אף על פי כן, הוא היה מועמד לפרס נובל לפיזיקה מספר פעמים מאוחר יותר בקריירה שלו.
מ-1937 עד 1943 היה פרופסור לפיזיקה באוניברסיטת רוצ'סטר. שם פגש את אסתר קונוול, סטודנטית לתואר שני וביחד הם גיבשו את תאוריית קונוול-וייסקופף, המתארת את תנועת האלקטרונים דרך מוליכים למחצה ואשר הובילה להבנה טובה יותר של מעגלים משולבים, ידע שהפך חיוני למחשוב מודרני.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוביל את קבוצת החטיבה התאורטית של פרויקט מנהטן בלוס אלמוס, ולאחר המלחמה פעל נגד הפצת נשק גרעיני.
לאחר מלחמת העולם השנייה הצטרף לפקולטה לפיזיקה ב-MIT, ובהמשך מונה לראש המחלקה. בשנת 1956 הפך לאחד החברים המייסדים של הוועדה ללימודי מדעי הפיזיקה (PSSC) ב-MIT, ופיתח תוכנית לימודים להוראת פיזיקה בבית הספר התיכון.
וייסקופף היה מייסד שותף וחבר מועצת המנהלים של "איגוד המדענים המודאגים". הוא כיהן כמנכ"ל CERN מ-1961 עד 1966.
היה חבר באקדמיה הלאומית למדעים ובאגודה הפילוסופית האמריקאית. כיהן כנשיא האגודה האמריקנית לפיזיקה (1960–1961) וכנשיא האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (1976–1979).
מונה על ידי האפיפיור פאולוס השישי כאחד מבין 70 חברי האקדמיה האפיפיורית למדעים ב-1975, וב-1981 הוביל צוות של ארבעה מדענים שנשלחו על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני לשוחח עם הנשיא רונלד רייגן על הצורך לאסור את השימוש בנשק גרעיני.
הוקרה
1956: מדליית מקס פלאנק
1971: זוכה ראשון בפרס ההרצאות לזכר ג'ורג' גאמוב מאוניברסיטת קולורדו בולדר
1977: מדליית מריאן סמולוצ'ובסקי
1978: פור לה מריט
1980: המדליה הלאומית למדעים
1981: פרס וולף
1982: עיטור אוסטרי למדע ואמנות
1984: מדליית אלברט איינשטיין
1990: פרס לודוויג ויטגנשטיין של קרן המדע האוסטרית
1991: מדליית הרווחה הציבורית (האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית)
2000: מדליית זהב של הרפובליקה של אוסטריה
חיים אישיים
אשתו הראשונה, אלן טוודה, נפטרה בשנת 1989. ויסקופף נפטר ב-22 באפריל 2002, והותיר אחריו את אשתו השנייה דושה, שהייתה בתו של קורבן ליל הסכינים הארוכות וילי שמיד.
פרדריק ויליאם קייל
פרידריק ויליאם קייל (באנגלית: Frederick William Keyl; בגרמנית: Friedrich Wilhelm Keyl; 17 בספטמבר 1823 – 5 בדצמבר 1871) היה צייר בעלי חיים אנגלי, יליד גרמניה. הוא קיבל עבודות רבות לציורים מהמלכה ויקטוריה.
ביוגרפיה
משנת 1847 התגורר לצמיתות באנגליה והתאזרח בשנת 1858. הוא היה התלמיד היחיד של אדווין לנדסייר, שבאמצעותו הוצג קייל למלכה ויקטוריה ולנסיך אלברט. הוא קיבל עבודות רבות ממשפחת המלוכה, והפיק ציורי שמן, צבעי מים ורישומים וצייר תצלומים. האהדה בולטת הייתה לצייר אל לוטי, כלב הפקינז של המלכה. מלבד החסות המלכותית, העבודות כללו איורי ספרים וצלחות ל"ניוסטרד לונדון ניוז".
קייל הציג באקדמיה המלכותית לאמנויות ובמוסד הבריטי, אף על פי שהוא מטבעו נרתע מלהציג את תמונותיו.
קייל נפטר בביתו בסנט ג'ון ווד, לונדון, ב-5 בדצמבר 1871, ונקבר בבית העלמין קנסל גרין.
בית ארפאד
בית ארפאד (בהונגרית: Árpád-ház או Árpádok, נקרא בדיעבד גם "שושלת טוּרוּל" - בהונגרית Turul-dinasztia) היה שושלת השליטים הראשונה של הונגריה, שנציגיה שלטו בה כמלכים בשנים 1000–1301. מקור שמה של השושלת בנסיך הגדול ארפאד (מת בשנת 907). הוא איחד אחרי שנת 890 את שבטי המדיארים. תחת הנהגתו התחילה בסביבות שנת 896 ההתיישבות ההונגרית באגן הקרפטים.
עוד לפני ארפאד ופלישת ההונגרים לאגן הקרפטים חיזק אביו, אלמוש (820 בערך – 895) את שליטת משפחתו על שבטים פינו-אוגרים ושבטים טורקים הסמוכים להם. אז חיו שבטים אלה עדיין ב"ארץ הכוזרים". שם נבחר בנו של אלמוש, ארפאד, לנסיך הגדול של המדיארים. בסביבות שנת 892 התגייסו ההונגרים לצד המלך הפרנקי המזרחי ארנולף מקרינתיה במלחמתו נגד מלכות מוראביה הגדולה, אחר כך לצד הקיסר הביזנטי לאון השישי נגד הבולגרים.
המלך הראשון של בית ארפאד היה אישטוון הראשון, שכונה גם "קדוש". הוא ייסד את ממלכת הונגריה בשנת 1000 והנהיג בה את הדת הנוצרית. בנוסף אליו עוד שישה נציגים של שושלת ארפאד הוכרזו כקדושים או מבורכים של הכנסייה הרומית-קתולית. שני נציגים שלה הוכרו כקדושים גם על ידי הכנסייה האורתודוקסית. לכן בית ארפאד כונה בימי הביניים "משפחת המלכים הקדושים". (בהונגרית: szent királyok családja או szent királyok nemzetsége).
מוצא השושלת
במסורות המיתולוגיות של העמים הנוודים באסיה, אך גם אצל עמים אחרים, לרבות באירופה, שכיח היה שבעלי חיים מסוימים שיחקו תפקיד בלידת השושלות, כך למשל אצל המונגולים בנוגע לג'ינגיס חאן. לידת בית ארפאד תוארה בסיפור החלום של אמשה, הקיים בשתי גרסאות.
הסיפור בכתב על כך מופיע לראשונה בכרוניקה "גסטה הונגארורום" (Gesta Hungarorum), שנכתבה במאה ה-14 על ידי הנוטריון (P.dictus magister) האלמוני ("אנונימוס") של המלך בלה הרביעי. מדובר באגדה טוטמית. בגרסה ראשונה אמשה הרתה לעוף טורף ממשפחת הבזים. בגרסה אחרת בז מבקר את אמשה בחלום, כשהיא כבר בהריון. השם ההונגרי הקדום לבז היה "טורול", מילה ממוצא טורקי. ציפור הטורול הפכה לסמלו של בית ארפאד ומאוחר יותר של הונגריה כולה. כך נכתב על חלום אמשה במאה ה-14, בחצר של המלך בלה הרביעי:
מלכי בית ארפאד לא השתמשו בשם "בית ארפאד" ושושלתם. לפי הכרוניקה "גסטה הונורום אט הונגארורום" (מעשי ההונים וההונגרים) של שימון קזאי בית ארפאד נקראים המשפחה או הקלאן "טורול" (de genere Turul). בימי הביניים כינו את השושלת "משפחת המלכים הקדושים".
הם היו בסופו של דבר צאצאים של אלמוש, אך את שם שושלתם קוראים בימינו לפי בנו של אלמוש, ארפאד, הנסיך הגדול שהוביל את שבעת השבטים ההונגרים (ואת הקבארים, שעדיין לא נטמעו בחיק ההונגרים) אל אגן הקרפטים. אנונימוס מזכיר את שנת 819 כשנת לידתו של אלמוש, תאריך הנחשב סביר בהתאם להערכות החוקרים. השם "אמשה" בא ככל הנראה מ"אמה" - אם, ומשמעותו - אמא. גם הוא וגם השם בעל הצליל הלטיני של בעלה - אאונדובליאנוס נראים תוספות מאוחרות יותר של הסיפור. מי היו באמת אבותיו של אלמוש אין כל מידע על כך. קיימות תאוריות לפיהן אביה של אמשה נקרא איגייק (Ügyek) או אלד (Előd). אולם בהונגרית Előd משמעותו "אבות" ו-Ügyek בהונגרית קדומה מובנו הוא "קדוש", מה שמראה כי שמות אלו אינם אלא שמות פיקטיביים. הכרוניקנים מימי הביניים טיפחו עוד מסורת עממית הונגרית לפיה בני בית ארפאד הם צאצאים לאטילה ההוני. בכרוניקה של אנונימוס - "גסטה הונגארורום", ארפאד עצמו אומר:
הנציג הראשון של בית ארפאד המוזכר על ידי בן זמנו במקור כתוב היה הנסיך הגדול אלמוש. הקיסר קונסטנטינוס השביעי פורפירוגנטוס בספרו "De Administrando Imperio" ציין כי "אלמוש היה הנסיך הגדול של פדרציית שבעת השבטים ההונגרים ("המנהיג הגדול של טורקיה", כלומר של הונגריה - μέγας άρχον Toυρκίας). ייתכן שקיבל בתחילת שלטונו את חסות הח'אן (ה"קגן") של הכוזרים. אולם בסביבות 862 פדרציית השבטים המדיארים השתחררה מעול הח'אנות הכוזרית.
אזורי ההתיישבות
כרוניקות מלפני 830 כמעט לא הזכירו את ההונגרים. בעוד שאחר כך נוכחותם מוזכרת יותר ויותר. מכאן שבאותה תקופה עדיין שהו המדיארים בערבות דרום רוסיה ודרום אוקראינה של ימינו, עד שנדדו אל אגן הקרפטים. ייתכן אז כי אלמוש נולד בסביבות 820 אי-שם על גדות הוולגה. השמות של סקיתיה ודנטימוגייר המוזכרים אצל אנונימוס, אינם מבהירים את התמונה. השם סקיתיה שימש לכינוי כלל אזורי ההתיישבות של העמים הנודדים במזרח, בעוד מיקומה של דנטימוגייר לא נמצא עד ימינו. מכל מקום חי אלמוש אי-שם מצפון לים השחור.
בהמשך בין השנים 895–907 כבשו השבטים המדיארים את כל שטח אגן הקרפטים.
השבטים ההונגרים והנסיכות הגדולה
הקיסר הביזנטי קונסטנטינוס השביעי דיווח בפירוט על ההונגרים. הוא הזכיר שמות שבעת השבטים: נייק (Nyék), מגייר או מגיירי (Megyer(i), קירטגיארמאט (Kürtgyarmat), טאריאן (Tarján), ינה (Jenő), קר או קרי Kér)i), קסי (Keszi), אולם בכרוניקת הקיסרים הביזנטים אין מידע בראש איזה שבט עמד אלמוש. בהתחלה עמדו שבטים אלה תחת ראשותו של אדם שנקרא "לוודי" או "לוודיאס". פרץ קרע בין השבטים בעקבות תבוסה שנחלו בסביבות 840–850 תחת שלטון הכוזרים מצד הפצ'נגים. חלק מהמדיארים נהרו דרומה, בכיוון פרס, בעוד אחרים יצאו מערבה, אל מקום שנקרא בכתביו של קונסטנטינוס השביעי "אטלקיזי" (Etelküzü). שם לפי דרישת הכוזרים, העביר לוודי את מושכות השלטון לבנו של אלמוש, ארפאד, שהפך לנסיך ההונגרי.
כאן הכרוניקות אינן מדייקות. בעוד שיוצא כי דרישת הכוזרים אירעה בסביבות 850, באותה שנה ארפאד היה בן 10 בלבד, ואז לא יכול היה להיבחר לנסיך גדול. מכל מקום לפני אלמוש היו קיימים יותר נסיכים ומנהיגים מדיארים, בעוד שאחרי אלמוש מדברות הכרוניקות באופן עקבי על שליט יחיד בלבד. הכרוניקן אנונימוס מתאר בחירות למעמד נסיך הגדול שאמורים היו להתקיים ב"סקיתיה". בבחירות אלה אלמוש מוזכר כנסיך הגדול. מפני שלאלמוש היו יותר בנים, ייתכן כי התקיים מאבק אלים ביניהם על כיבוש השלטון. יש סבורים שמותו של אלמוש היה בטקס פאגאני העלאת קרבן אנוש על המזבח, כפי שנהגו עמי הערבות עם מנהיגיהם שאיבדו את הכריזמה. יורשו ארפאד שלח משלחת לקונסטנטינופול שהודיעה כי מכאן ואילך ייבחרו הנסיכים הגדולים של ההונגרים רק מקרב צאצאיו של ארפאד. זאת אולי הסיבה שהכרוניקות מזכירות פחות את הנסיך הגדול אלמוש.
השליטים הראשונים
הרביעי ביורשי הכתר של ארפאד, הנסיך הגדול ואיק (1038-975), הסכים בסוף המאה ה-10 להתנצר תחת השם סטפאן, בהונגרית אישטוון. בשנת 1001 שלח לו האפיפיור סילבסטר השני כתר והוא הוכתר למלך הראשון של הונגריה ונודע תחת השם אישטוון הקדוש כמייסד הממלכה ההונגרית. כגמול על מעשיו העניק לו האפיפיור את התואר "מלך אפוסטולי". משום כך נהגו לכנות את כל מלכי בית ארפד וגם את צאציהם כ"מלכים אפוסטוליים". שושלתו שלטה בהונגריה עד שקו הזכרים במשפחה דעך בשנת 1308 עם מותו של המלך אנדראש השלישי. אחרי שנים של מלחמות פנימיות עלה על כס המלכות קארוי רוברט מבית אנז'ו והקים שושלת חדשה.
ענף ואזול (1095-1046)
אחרי מותו של אישטוואן הראשון נותרה הממלכה ללא מלכים מבני בית ארפד. לתקופה קצרה שלט במדינה פטר אורסאולו האיטלקי. שלטונו נתפס על ידי בני זמנו כרודנות. הוא נהנה מתמיכת אבירים גרמנים, מה שהרחיק אותו מהאצולה ההונגרית. מלכותו (1041-1038 ושוב 1044–1046) הופסקה על ידי שלטונו הקצר של שמואל אבא (1044-1041).
בנסיבות אלה עלה בחיק האצולה הרעיון להעלות על כס המלכות את בני ואזול: אנדראש, בלה ולבנטה. במטרה זו ארגן הקפטן וישקה, ממקורבי המלך המנוח שמואל אבא, קנוניה נגד פטר אורסאולו. וישקה זכה בתמיכתם של בויה ובונהה, בניו של הנסיך גיולה, שהובס בשנת 1003. אצילים אלה לא נמנו עם אוהדי הסדר החדש הנוצרי בהונגריה. הקושרים שיגרו שליחים אל בני ואזול, אך תוכניותיהם נחשפו. הם נתפסו ונענשו קשות: חלקם עונו עד למותם, ואת חלקם עיוורו. בלי קשר לקנוניה זו קמה תנועה מרדנית מקבילה בעיר צ'אנאד, מקום מושבו של הבישוף גלרט, ייתכן תחת הנהגתו. גם קושרים אלה תלו תקוותיהם בשלושת בני ואזול ושלחו אליהם שליחים ברוס של קייב, שבה מצאו מקלט. אנדראש ולבנטה שבו להונגריה והעמידו עצמם בראש המרד בשלהי הקיץ 1046. המרד משך אליו המונים ולבש גוון פאגאני. המלך פטר הודח ונענש על ידי הוצאת עיניו. לפי מקורות מסוימים הוא נפטר רק בשנת 1059, אחרי שנשא בגלות לאשה את הנסיכה הבווארית יודית פון שוויינפורט.
רבים ציפו שהאחים אנדארש ולבנטה יחזירו את הסדר הפאגאני הישן. לבנטה מת בשנת 1046 ואנדארש עלה על כס המלכות במקומו. המלך החדש סלד ממעשיהם האכזרים של הפאגאנים שבין המורדים, בעיקר רציחת הבישוף גלרט והוצאת עיניו של המלך המודח, פטר אורסאולו. בנוסף הופעלו עליו לחצים מצד האימפריה הרומית הקדושה להחזיר על כנו את הסדר הנוצרי. אנדראש הראשון ייצב את שלטונו ועודד את נתיניו לחזק מחדש את נצרותם. הוא שאף בימי מלוכתו ללכת בעקבות אישטוואן הקדוש. שלטון בני ואזול בהונגריה, שהתחיל עם המלך אנדארש הראשון נמשך עד שנת 1095, שנת מותו של לאסלו הראשון הקדוש.
בני הענף ואזול של בני ארפאד:
ענף קלמן (1095–1131)
הענף קלמן של בית ארפאד כלל שני מלכים בלבד, אב ובן. קלמן, בנו הבכור של גזה הראשון, היה המלך היחיד מבין בני ארפאד שהתחנך ככומר. חינוכו השתקף בדרך שלטונו. הוא קידם מסורות ממורשתו של אישטוואן הקדוש, חוקק חוקים חדשים, השלים את התחזקות הממלכה וכבש את קרואטיה ודלמטיה. הוא היה המלך היחיד בקרב בני שושלת ארפאד שידע קרוא וכתוב ובחצרו טיפח חיי תרבות משגשגים.
בנו של קלמן, אישטוון השני, היה היפוך מוחלט של דמות אביו. כישוריו היו צנועים למדי. ימי שלטונו התאפיינו בבידוד הממלכה מהעולם החיצון. אישטוואן השני איבד מהר את המוניטין שלו והפך תלוי בחסדי הפצ'נגים אותם הזמין לממלכה. בשנותיו האחרונות בקושי יכול היה להפעיל את סמכויותיו בגלל מחלות. בסוף שלטונו השושלת עמדה על סף הכחדה. אחיו של קלמן, אלמוש, מת, ובנו בלה עדיין לא נולד. לקלמן לא היו בנים אחרים ולאישטוואן השני עצמו לא היו ילדים בכלל. לצד המלך חי רק נציג יחיד של המשפחה, בלה שהיה סומא אחרי שעיוורו אותו. בענפים הנקביים חיו אמנם כמה צאצאים, כגון שאול, אותו מינה אישטוואן ליורש. מינוי זה היה אמור להבטיח את המשכיות שלטונו של ענף קלמן, אולם המציאות הייתה שונה. אחרי מות אישטוואן השני, סוגיית הירושה הוכרעה בשדה הקרב. מי שירש את כס המלכות היה בסופו של דבר בלה השני העיוור.
המלכים מהענף קלמן:
ענף אלמוש (1131–1196)
במהלך המאה ה-12 שלטו בהונגריה צאצאיו של אלמוש, שעוור על ידי קלמן. בתקופתה זו הייתה הונגריה פעילה מאוד בזירה הפוליטית האירופית. כוחו של המלך אויים תכופות על ידי טוענים לכתר מבפנים ומבחוץ. בלה העיוור הטביע את יגונו במשקאות חריפים, בעוד בנו לא ניצל היטב את הכוח הצבאי שעמד לרשותו ולא חיזק את הממלכה. בלה השלישי ארגן קנצלריה ראשונה וניהל את הונגריה ביד חזקה. בימיו הפכה ממלכתו למעצמה.
ענף אימרה (1205-1196)
שני המלכים מהענף הזה של הארפאדים שלטו בסך הכל תשע שנים. בלה השלישי הוריש בצוואתו את הארץ לאימרה, אולם אחיו, אנדראש, שקיבל מהמלך המנוח אחוזות רבות ונשלח על ידו להילחם בארצות ניכר במסגרת מסעות הצלב, לא היה שלם עם החלטה זו ונאבק נגד אחיו. האפיפיור קרא לאנדראש לשים קץ לסכסוך, אולם אנדראש לא הפסיק את הלחימה והביס את אנדראש. אחרי כן הקים ממלכה משלו בדלמטיה, משם תקף פעמים חוזרות את הונגריה. במותו בשנת 1204 השאיר אימרה את כס המלכות לבנו הקטין, לסלו, שהיה בן ארבע או חמש. אנדראש דודו היה לעוצר ולשליט בפועל של הממלכה. נסיבות מותו של לסלו השלישי אינן ברורות, והיו חשדות כי ידו של אנדראש הייתה בדבר.
המלכים מענף אימרה:
הענף של אנדראש השני (1301-1205)
המלכים מהענף של אנדראש השני:
ללא חרטה (סרט)
ללא חרטה (באנגלית: Without Remorse) הוא סרט פעולה אמריקאי, שבוים על ידי סטפאנו סולימה ונכתב על ידי טיילור שרידן וויל סטייפלס. הסרט מבוסס על הרומן מאותו שם מאת טום קלנסי משנת 1993 והוא סרט ספין אוף לסדרת סרטי ג'ק ראיין. בסרט מככבים מייקל בי ג'ורדן, ג'יימי בל, ג'ודי טרנר-סמית', לוק מיטשל, ג'ייקוב סיפיו, ג'ק קסי, ברט גלמן וקולמן דומינגו.
במקור הסרט תוכנן לצאת לאקרנים בהפצת Paramount Pictures, אך בשל מגפת הקורונה, אולפני אמזון רכשו את הזכויות ויוציאו אותו לצפייה בשרתי Prime Video ב-30 באפריל 2021.
עלילה
הסרט מגולל את סיפור המקור של ג'ון קלי (המכונה ג'ון קלארק), לוחם אריות הים של חיל הים האמריקני, שחושף מזימה בינלאומית תוך שהוא מבקש צדק על רצח אשתו ההרה על ידי חיילים רוסים. כאשר קלי מאחד כוחות עם עמית SEAL קארן גריר וסוכן ה-CIA רוברט ריטר, המשימה חושפת שלא במתכוון עלילה סמויה המאיימת לבלוע את ארצות הברית ורוסיה אל תוך מלחמה כוללת.
הפקה
סאבוי הפקות רכשה לראשונה את זכויות הסרט ללא חרטה זמן קצר לאחר שהרומן יצא תמורת 2.5 מיליון דולר. בשלב מסוים, קיאנו ריבס הוצע לגלם את קלארק תמורת 7 מיליון דולר אך הוא סירב. אף על פי שהסרט לא הצליח לעמוד בתאריך היציאה הצפוי שלו בדצמבר 1995, הוא היה במעקב האולפנים לאחר שג'ון מיליוס הצטרף להפקה בכוונה לכתוב ולביים את הסרט, ועבד בהתייעצות צמודה עם טום קלנסי. המגזין Variety דיווח שלורנס פישבורן וגארי סיניז חברו יחד כדי לככב בעיבוד; עם זאת, ההפקה הופסקה בגלל בעיות עם התסריטאים וצרות כלכליות מול חברת ההפקה. הסרט היה תקוע במשך שנים עד שכריסטופר מק'קווארי חתם עם Paramount Pictures לביים את העיבוד בשנת 2012. טום הארדי היה אמור לגלם את קלארק וקווין קוסטנר אמור היה לחזור לגלם את תפקידו כוויליאם הארפר מסרט אחר המבוסס על ספרי קלנסי, "ג'ק ריאן: גיוס הצללים" (2014), אך גרסה זו נגנזה.
בשנת 2017 הוכרז כי עקיבא גולדסמן חתם על אותו אולפן להפקת עיבוד קולנועי נוסף בכיכובו של קלארק בשם Rainbow Six. ב-20 בספטמבר 2018 הוכרז כי מייקל בי ג'ורדן יגלם את הדמות בסדרת סרטים בת שתי חלקים, שתורכב מ"ללא חרטה" ו"Rainbow Six" ויפיקו גולדסמן, ג'ורדן, ג'וש אפלבאום ואנדרה נמק. בדצמבר 2018 נשכר סטפאנו סולימה לביים את הסרט. ב-9 בינואר 2019 הודיעה וראייטי כי טיילור שרידן ישכתב את התסריט.
בספטמבר 2019 לוהקו ג'יימי בל וג'ודי טרנר-סמית', כאשר לוק מיטשל, ג'ייקוב סיפיו, קאם ג'יגנדה, ג'ק קסי, טוד לסאנס וברט גלמן הצטרפו באוקטובר.
הצילומים החלו בברלין ב-25 באוקטובר 2019. חלק מהצילומים היו אמורים להתחיל ב-19 בדצמבר ליד מעגל דופונט בוושינגטון הבירה הצילומים הושלמו בלוס אנג'לס ב-19 באוקטובר 2020.
הפצה
במקור אמור היה הסרט לצאת ב-18 בספטמבר 2020 על ידי Paramount Pictures, אך עקב מגפת COVID-19, הקרנתו התעכבה ל-2 באוקטובר 2020 ולאחר מכן ל-26 בפברואר 2021. ביולי 2020 אולפני אמזון נכנסו לשיחות לרכישת זכויות ההפצה לסרט ושחרור לצפייה דיגיטלית בפריים וידאו. פרמאונט הורידה את הסרט באופן רשמי מלוח השנה שלה בנובמבר 2020. אמזון פרסמה טיזר לסרט שהופיע לראשונה במסגרת אירוע ה-Super Bowl LV. הסרט צפוי לצאת לצפייה בווידאו פריים ב-30 באפריל 2021.
בוני ווטסון קולמן
'''בוני מ. ווטסון קולמן (באנגלית: Bonnie M. Watson Coleman'''; נולדה ב-6 בפברואר 1945) היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-12 של מדינת ניו ג'רזי. טרם היבחרה לקונגרס בבחירות 2014, הייתה ווטסון קולמן חברת בית המחוקקים המדינתי בניו ג'רזי.
ביוגרפיה
ווטסון קולמן נולדה בקמדן שבניו ג'רזי, וסיימה את לימודיה התיכוניים בתיכון יואינג. בשנת 1974 הקימה ווטסון קולמן את המשרד הראשון לענייני זכויות אזרח, ציות לחוזה והעדפה מתקנת במחלקת התחבורה של מדינת ניו ג'רזי, ובמשך שש שנים ניהלה משרד זה. ב-1980 הצטרפה למחלקת העניינים הקהליתיים, שם איישה שורה של תפקידים בהם עוזרת נציב המחלקה. בשנת 1985 השלימה לימודי תואר ראשון באוניברסיטת המדינה ע"ש תומאס אדיסון בטרנטון, לאחר שלמדה זמן קצר באוניברסיטת ראטגרס. בשנים 1987–1998 הייתה ווטסון קולמן חברה באגודת המועצות המנהלות של המכללות המדינתיות, וב-1991 אף הייתה יושבת ראש האגודה, עד 1993. בין השנים 1996–1997 הייתה חברה במועצת התכנון העירונית של העיר יואינג.
ב-13 בינואר 1998 החלה לייצג את מחוז הבחירה ה-15 באספה הכללית של ניו ג'רזי. ב-12 במרץ 2001 הודו שני בניה של ווטסון קולמן כי שדדו חנות-בת של טויס אר אס באיומי רובה לקראת סגירת החנות. באפריל הם נידונו לשבע שנות מאסר, ולבסוף ריצו חמש וחצי שנים בבית הסוהר. ווטסון קולמן הייתה לאישה האפרו-אמריקאית הראשונה שעמדה בראש המפלגה הדמוקרטית בניו ג'רזי כאשר נבחרה ליו"ר הוועדה הדמוקרטית המדינתית של ניו ג'רזי ב-4 בפברואר 2002. בינואר 2006 הייתה מנהיגת הרוב באספה הכללית, עד 12 בינואר 2010.
לאחר שחבר הקונגרס ראש הולט הודיע על פרישתו מהחיים הפוליטיים לקראת בחירות 2014, הכריזה ווטסון קולמן על התמודדותה אל בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-12 של מדינת ניו ג'רזי. ב-3 ביוני 2014 זכתה במועמדות מפלגתה, וב-4 בנובמבר אותה שנה נבחרה אל הקונגרס האמריקאי עם כ-61% מקולות הבוחרים.
ווטסון קולמן החלה את כהונתה עם התכנסות הקונגרס ה-114 של ארצות הברית בינואר 2015. ב-3 במרץ 2015 נמנתה בין חברי המפלגה הדמוקרטית שהחרימו את נאום בנימין נתניהו בפני הקונגרס האמריקאי. במרץ 2016 ייסדה ווטסון קולמן, לצד עמיתותיה רובין קלי ואיבט קלארק, את השדולה בקונגרס לנשים ונערות שחורות". ביולי 2019 הצביעה נגד החלטה שיזם בראד שניידר מאילינוי הקוראת לבית הנבחרים לגנות את תנועת ה-BDS המחרימה את מדינת ישראל. באוקטובר 2020 חתמה ווטסון קולמן על מכתב למזכיר המדינה של ארצות הברית מייק פומפאו שגינה את התקיפות של אזרבייג'ן בנגורנו-קרבאך נגד ארמניה, ושהוקיע את חלקה של טורקיה במלחמת נגורנו קרבאך באותה השנה.
ריפוי בעיסוק בתחום בריאות הנפש
ריפּוי בעיסוק הוא מקצוע טיפולי-שיקומי-חינוכי, שמטרתו לספק לאדם כלים ומיומנויות אשר יאפשרו לו להתמודד עם דרישות החיים. המקצוע מתמקד במגוון עיסוקים המתבצעים על ידי אנשים בכל הגילאים ובקידום מעורבות בעיסוק על מנת לאפשר השתתפות במארג החיים. השתתפות זו כוללת: פעילויות יומיום בסיסיות (כגון לבוש, אכילה ורחצה), פעילויות יומיום אינסטרומנטליות (כגון ניהול תקציב ושימוש בתחבורה הציבורית) לימודים, עבודה, משחק, פנאי והשתתפות חברתית.
מקצוע הריפוי בעיסוק תופס את התפקוד וההשתתפות בעיסוקים כאינטראקציה בין מיומנויות האדם, מאפייני העיסוק ומאפייני הסביבה. מרפאים בעיסוק ממלאים כיום תפקידי מפתח בתהליכי האבחון, הטיפול, והשיקום בקרב אוכלוסיות מגוונות, ופעילים במגוון מסגרות במערכות הבריאות, החינוך והרווחה בהתאם לתחומי התמחותם.
אחד התחומים בהם פועלים מרפאים בעיסוק הוא תחום בריאות הנפש. את תחילת הטיפול בריפוי בעיסוק בתחום בריאות הנפש, נהוג לייחס לתקופה בה נוסד מקצוע הריפוי בעיסוק, בתחילת המאה ה-19. למעשה, מקצוע הריפוי בעיסוק צמח מתוך בריאות הנפש, מתוך מהפכת הטיפול ההומני בפסיכיאטריה. המקצוע התפתח מתוך ההבנה כי השתתפות בעיסוקים משמעותיים תורמת לבריאות האדם ולאיכות חייו.
מחלות נפש הן גורם מרכזי למוגבלות בעולם ויש ראיות לכך שהתערבות בריפוי בעיסוק משפרת את התפקוד בקהילה עבור המתמודדים עם מחלת נפש חמורה. מרפאים בעיסוק מטפלים במטופלים המתמודדים עם מגוון אבחנות פסיכיאטריות: סכיזופרניה והפרעות פסיכוטיות אחרות, הפרעות אפקטיביות, הפרעות חרדה (כולל הפרעה טורדנית כפייתית והפרעת דחק פוסט טראומטית), הפרעות אישיות והפרעות התפתחותיות כגון אוטיזם, הפרעות קשב וריכוז והפרעות למידה.
ריפוי בעיסוק באשפוז
תרומתו הייחודית של מקצוע הריפוי בעיסוק במהלך אשפוז היא מתן טיפול ממוקד עיסוק על פי גישות תפקודיות קוגניטיביות והתנהגותית במטרה לקדם השתתפות במגוון רחב של עיסוקים ובכך לקדם בריאות והחלמה.
שירותי ריפוי בעיסוק ניתנים בכל מסגרות האשפוז בארץ, לאורך כל מעגל החיים, ממחלקות ילדים ונוער פסיכיאטריות עד למחלקות פסיכו גריאטריות. במרכז לבריאות הנפש "באר יעקב" השירות ניתן גם במעון לניצולי שואה.
מבחינה טיפולית, תפקידו העיקרי של מקצוע הריפוי בעיסוק בבתי החולים הפסיכיאטריים הוא מתן סיוע לאנשים בזיהוי ובהגדרה של קשיים עיסוקיים – תפקודיים, באיתור הגורמים המפריעים בהשתתפות בעיסוקים משמעותיים, ובמציאת פתרונות מותאמים אישית. הטיפול כולל תמיכה סביבתית סמוך לשחרור במטרה לקדם את התפקוד היומיומי תוך מתן מידע על שירותים ומשאבים זמינים בקהילה. הדבר נעשה באמצעות הערכה וטיפול פרטני, באמצעות קבוצות טיפוליות ממוקדות ובאמצעות בניית תוכנית שחרור מותאמת אישית. כיוון שבאשפוז תקופת השהות של המטופל היא מוגבלת, ההערכה והטיפול מתרחשים במקביל ולרוב במסגרת קבוצתית, הקבוצה מאפשרת להעביר מידע ולנהל דיון מובנה בין המשתתפים ובכך לעזור להם ליישם מידע וללמוד זה מזה.
בנוסף, מרפאות בעיסוק מהוות חלק בלתי נפרד מהעבודה הרב-מקצועית של צוותים פסיכיאטריים ותורמות את הידע אודות תפקוד ועיסוקים, גורמים מעכבים או מאפשרים, דרכים לקידום ההשתתפות בעיסוקים והשלכות של צמצום בעיסוקים. כל זאת על מנת לקדם תהליכי טיפול ושיקום של אנשים עם הפרעות פסיכיאטריות.
ריפוי בעיסוק בקהילה
מאז ראשית שנות ה-80 חל שינוי משמעותי במדיניות הטיפול הניתן לאנשים המתמודדים עם הפרעה נפשית, ומוקד הטיפול החל לעבור בהדרגה מהאשפוז לקהילה. כיום, בנוסף לשירותים שמעניקים המרפאים בעיסוק למסגרות אשפוז, הם מספקים שירות גם למסגרות בקהילה, כגון מרכזים קהילתיים לבריאות הנפש, מקלטים לנשים מוכות ולחסרי בית ובתי אבות.
יסודותיו הפילוסופיים של מקצוע הריפוי בעיסוק שואפים לשיפור השתתפותו של האדם בעיסוקים על כל מרכיביהם באופן שיאפשר לו להיות מעורב במארג החיים. תפיסה זו עולה בקנה אחד עם עקרונות השיקום וההחלמה שהתפתחו בארבעים השנים האחרונות בעולם, העוסקים גם הם בחיפוש וביצירת תפקיד משמעותי לאדם.
כחלק מתפיסת השיקום והחלמה בבריאות הנפש, מרפאים בעיסוק מהווים כיום חלק בלתי נפרד גם ממערך השיקום בבריאות הנפש והם מוגדרים על פי תקנות ונוהלי חוק השיקום (התש"ס, 2000). בכל מגוון התחומים: דיור, תעסוקה, ליווי משפחות ופנאי. כמו כן במגוון תפקידים הכוללים גם ניהול, הדרכה ופיקוח.
כלי אבחון והערכה
נעשה שימוש באבחונים סטנדרטים מהמתקדמים בתחום לשם קבלת המידע הבא:
מטרות הטיפול
מטרות ההתערבות בריפוי בעיסוק בתחום בריאות הנפש כוללות סיוע למטופלים לרכוש ולשמר את המיומנויות הבאות הנדרשות כדי לטפל בעצמם ובאחרים:
מנדלוריאן
בסדרות הטלוויזיה "מלחמת המשובטים", "המורדים" ו"המנדלוריאן" התרחב הידע של מנדלוריאנים עם הצגת דמויות נוספות תוך ביסוס המנדלוריאנים לא כ"גזע או מין זר", אלא כמוצא אתני (באחד מפרקי "המנדלוריאן", מנדו מסרב להוריד את נשקו בקרבת הג'אוות בטענה שנשקים הם חלק מהדת שלו) מובהק של בני אדם מכוכב הלכת מנדלור ועולמות אחרים (מנדלוריאנים שמגיעים מעולמות אחרים הם לעיתים צאצאים של מנדלוריאנים או אסופים [foundlings], ילדים שאומצו על ידי מנדלוריאנים ואומנו בדרכיו של מנדלור הגדול); מאוחדים באמונה משותפת עם מסורת לוחמת חזקה. המאפיין התרבותי המובהק ביותר שלהם הוא שריונם, המצויד לעיתים קרובות בתרמילי ריחוף ובקסדות, ועשוי ממתכת הידועה בשם בסקר, בדומה לאלה המשמשים את בובה פט ואביו ג'נגו פט. דמות ראשית נוספת בגזע המנדלורי הוא המנדלוריאן (דין דג'ארין) מסדרת הטלוויזיה המפורסמת "המנדלוריאן".
אויבים
המנדלוריאנים הם לא אנשים של שלום ולכן הגיוני שהדת הזאת צברה אויבים רבים, ברשימה: מסדר הג'דיי (נלחמו במנדלור הגדול), האימפריה הגלקטית (כבשו את מנדלור וטבחו במנדלוריאנים רבים ב"טבח הגדול") ולעיתים אפילו מנדלוריאנים אחרים (כמו בדתות אחרות, גם בדת המנדלוריאן יש זרמים שונים שלעיתים מתנגשים אחד עם השני).
חוקי הדת
יש מספר זרמים בדת המנדלוריאן.
לפי הזרם שאליו משתייך המנדלוריאן (דין דג'ארין), למנדלוריאנים אסור להוריד את קסדתם מול יצורים חיים מכל סוג שהוא, אפילו בפני מנדלוריאנים אחרים. אם יסירו את הקסדה, לא יוכלו לחבוש אותה שוב ויגורשו מהשבט.
לפי הזרם של בו קטאן, למנדלוריאנים מותר להוריד את קסדתם ובדרך כלל הם צובעים את השריון שלהם בגוונים שונים של כחול, סגול, ו-ורוד.
שפה בדיונית
הצורה הכתובה של השפה המנדלורית, שיצר פיליפ מטשאן למסכי התצוגה של ספינתו של ג'אנגו פט, עבד 1, בסרט האנימציה מתקפת המשובטים, הופיעה מאוחר יותר מחדש בסדרות הטלוויזיה. המלחין ג'סי הרלין, שהיה זקוק למילים ליצירת הנעימה שרצה במשחק הווידאו קומנדו הרפובליקה מ-2005, המציא צורה מדוברת, כדי לייצג שפה עתיקה. שם השפה נקרא "מנדואה" והורחבה על ידי קארן טרוויס, מחברת סדרת הרומנים "קומנדו הרפובליקה".
קורמה (מאכל)
קורמה (באנגלית: Korma; בהינדי: क़ोरमा) הוא מאכל הודי שמבוסס על עוף ויוגורט ונפוץ במדינות תת-היבשת ההודית.
נהוג לאכול קורמה בארוחת צהריים ולהגיש אותה כשהיא חמה.
גרסאות
לקורמה גרסאות שונות ומלבד הגרסה הרגילה קיימות גם גרסאות מבוססות עם אורז, בשר טלה ועוד.
אבי בן אבו
אָבִי בֶּן אַבּוּ (נולד ב-27 ביולי 1987), הוא זמר ומוזיקאי ישראלי. בן אבו התפרסם בזכות הגעתו לשלבים מתקדמים של תוכנית הטלוויזיה "כוכב נולד 8".
ביוגרפיה
בן אבו נולד, גדל והתחנך באשדוד. החל את דרכו המוזיקלית בתזמורת האנדלוסית ואף הופיע עמה בתיאטרון צוותא.
עד האודישנים בכוכב נולד, מקצועו של בן אבו היה חשמלאי. במהלך התוכנית ביצע את השירים "הדרכים הידועות" של שלום חנוך, "מקיץ אל חלום" ו"עוד יום" של גלי עטרי, "לשם" של מירי מסיקה, "בדד" של זוהר ארגוב, "אהבנו" של אביב גפן, "עד שתעזוב" של ריטה ,"הצל ואני" של יהודה פוליקר, "ניצחת איתי הכל" של עמיר בניון, "מחר אני בבית" של אתניקס, "זה ששומר עלי" של שרית חדד, "גשם" של מאיר בנאי, "ביום ובלילה" של דני סנדרסון ו"היא יושבה לחלון".
מיד לאחר סיום התוכנית הוחתם בסוכנות של רונית ארבל, נעמי אלשך ושמוליק רוזנברג והחל לעבוד עמם על אלבום הבכורה שלו.
השיר הראשון שיצא מהאלבום ב-16 בדצמבר 2010 נקרא "ככה לא עוזבים". השיר זכה בלמעלה מ-700 השמעות בתחנות הרדיו השונות ודורג בצמרת מצעדי ההשמעות הארצי. כמו כן השיר זכה לגרסת קליפ מיוחדת. את מילות השיר והלחן כתב תומר ממיה לעיבוד מוזיקלי של ניצן קייקוב.
ב-2 בינואר 2011 הוציא בן אבו את הסינגל השני "בקרוב אצלך". השיר נכתב על ידי נועם חורב ללחן של יהל דורון וגיא מנטש ועבר עיבוד מוזיקלי על ידי תמיר צור.
בפברואר 2013 יצא אלבום הבכורה של בן אבו, שנקרא על שם להיטו "ככה לא עוזבים".
בן אבו נשוי ואב לשלושה ילדים.
גיטה באואר
לפני עליית הנאצים לשלטון בגרמניה
גיטה באואר גדלה בבית קתולי בעל השקפות ליברליות. היא הייתה פעילה בתנועת נוער קתולית וכך גם שלוש אחיותיה. בתקופת אולימפיאדת ברלין נטתה לנאציזם עקב הסובלנות היחסית שהפגינה המפלגה הנאצית בתקופה זו, אך התפכחה ועם גבור איומי המלחמה מצד הנהגת המפלגה הנאצית, אימצה גישה ביקורתית כלפי המשטר הנאצי. היא כתבה עלון שבו מתחה ביקורת על המלחמה ושלחה עלון זה לחברים בחזית. עקב כך נאסרה לתקופה קצרה.
בתקופת השלטון הנאצי בגרמניה
בשנים 1944 ו-1945 הסתירה גיטה באואר את היהודיה למחצה אילזה באומגרט (Baumgart) במשך תשעה חודשים. באומגרט עבדה במשרד התעופה תוך הסתרת זהותה היהודית-למחצה. עקב הערות אנטי נאציות שהשמיעה לאחר קשר העשרים ביולי, הייתה בסכנת מאסר ונאלצה להימלט. היא ברחה לבית משפחת דוברו (Dubro) ברובע שפנדאו בברלין. בני משפחת דוברו היו חברים של אמה היהודיה של באומגרט. שתי האחיות לבית דוברו, גיטה ומריה, הסתירו את אילזה בבית הוריהן. הן חלקו עמה את מנות המזון המצומצמות שקיבלו עקב הקיצוב של תקופת סוף המלחמה.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה התגוררה גיטה באואר במזרח ברלין. היא נישאה ללאו באואר, וב-1950 נולד בנם. היא ובעלה נאסרו על ידי המשטר הקומוניסטי בחשד שהם מרגלים אמריקאים. לאו נשלח לגולאג בסיביר. גיטה עצמה נכלאה על ידי השטאזי לתקופה של כשלוש שנים בבאוצן.
עם שחרורה נמלטה באואר למערב גרמניה, שם הפכה לאנטי-קומוניסטית. היא עבדה ברשת התקשורת של אקסל שפרינגר ובעלה לאו עבד בעיתון שטרן.
אביאסף בן קרח
אֲבִיאָסָף בֶּן קֹרַח (נקרא גם אֶבְיָסָף ואָסָף) היה משבט לוי ואחד מאבות אבותיו של שמואל. על פי חז"ל, היה מגדולי המשוררים – נביאים בתקופת התנ"ך, והיה בן תורה יותר משאר אחיו. אביאסף היה אחד מארבעים ושמונה הנביאים. יש דעה בחז"ל שהוא אחד משלושת האנשים שעליהם עומד העולם.
ביוגרפיה
נולד באחד היישובים היהודים בארץ גושן של מצרים העתיקה (היום בשטח מצרים) לקורח בן יצהר הקהתי. שמות בניו הם אסיר וקורא (ויש אומרים שקורא היה מבני הימן). כשחנו עם ישראל בקדש ברנע, התייתם מאביו ומאמו כשהארץ בלעה אותם במחלוקת קרח ועדתו.
על פי חז"ל
יש מחלוקת בחז"ל, לפי שיטת התלמוד הבבלי אביאסף נשאר מתחת האדמה לאחר פתיחת פי הארץ במחלוקת קורח ועדתו, ולפי שיטת התלמוד הירושלמי אביאסף לא נשאר מתחת האדמה.
שיטת התלמוד הבבלי
אביאסף ושאר אחיו נפלו (כאשר נפתח פי הארץ במחלוקת קרח ועדתו), הגיעו לבסיס אבן השתייהועד היום הם מזמרים מזמורים שם. בגיל 45 – 52, לאחר מות משה, בא מלאך המוות אל אביאסף ואחיו ושאל אותם אם ראו את משה, והם ענו לו שלא ראו אותו מהיום שהארץ בלעה אותם על ידו (זה היה חלק ממסע חיפוש נרחב של מלאך המוות את משה). כתוב במדרש שאביאסף ואחיו אמרו ליונה (שהיה באותו הזמן בבטן הדג שהיה במי התהום שהיו מסביב בסיס אבן השתיה) שיתפלל, כי אבן השתייה נמצאת תחת היכל ה', ואם יתפלל מיד יענה (יונה אכן התפלל ובזכות זה ניצל). כשנחרבה ירושלים אביאסף חיבר את מזמור פ"ג בהשראת החורבן.
שיטת התלמוד הירושלמי
את דברי הביטחון שבמזמור מ"ו חיבר בהשראת הצלתו מפתיחת פי הארץ. יש מחלוקת מה קרה לאביאסף ואחיו בשעת פתיחת פי הארץ, תנא קמא סובר שנשארו באוויר, ורבי נחמיה סובר שנבלע באדמה. על פי השיטה הראשונה, את מזמור מ"ד הוא חיבר בהשראת מלחמות סיחון ועוג שסיים בגיל 45 – 52, ועפ"י השיטה השנייה, הוא חיבר את המזמורים מ"ב – מ"ג, מ"ד ומ"ה ביחד עם אחיו בתור תפילה לצאת מבליעת הארץ (במחלוקת קרח ועדתו). בגיל 52 – 59 הגיע אביאסף עם שאר בני ישראל לארץ ישראל ולאחר חלוקת הארץ לשבטים התגורר באחת מערי הלויים של בני קהת.
על פי פרשנים אחרים
על פי האלשיך את מזמור מ"ט חיבר אביאסף כדי להזכיר את יום המוות, מכיוון שהוא בעצמו ניצל מנפילה ביחד עם משפחתו כי זכר את יום המוות וחזר בתשובה.
על פי התורה תמימה את מזמור פ"ח חיבר אביאסף בתור תפילה לצאת מבליעת הארץ.
יש פרשנים הסבורים שאביאסף לא חיבר את המזמורים של בני קרח אלא בני בניו.
Riseup
Riseup הוא קולקטיב ללא מטרת רווח, שנוסד בסיאטל בשנת 1999. הארגון מספק שירותי: דואר אלקטרוני, מסרים מיידיים, VPN, רשומות דיוור אלקטרוני, ושירותים נוספים. הארגון רשום כעמותה ללא מטרת רווח בקוד מס ההכנסה האמריקאי.
נכון לשנת 2016 ישנם כ-7.2 מיליון אנשים שרשומים ל-14,000 רשומות הדיוור האלקטרוני של Riseup, ו-150,000 אנשים בעלי חשבון דואר אלקטרוני ב-Riseup.
בינואר 2015 קרן החזית האלקטרונית מתחה ביקורת על מעצרם של שני אנרכיסטים בספרד שלפי הדיווחים נקטו: "אמצעי אבטחה קיצוניים", בשל השימוש בשירותים של Riseup.
שירותים
ארגון Riseup מספק שירותים שנועדו לאפשר דרכי תקשורת מאובטחים, זאת לדוגמה על ידי מתן גישה באמצעות רשת השירותים הנסתרים של Tor, הצפנה מקצה-לקצה (למשל OTR על גבי פרוטוקול XMPP), ונקיטת מדיניות של שמירת מידע מינימלית. שני השירותים הפופולרים ביותר של Riseup הם חשבונות הדואר האלקטרוני ורשומות הדיוור האלקטרוני.
שירות הדואר האלקטרוני זמין באמצעות: IMAP, POP3 או דרך הדפדפן על ידי תוכנות דואר מבוססות רשת כגון: Roundcube, ו-SquirrelMail.