cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אנתוני פארקר
מעברו לאירופה
בעונת 2003/2004 חזר לשחק במכבי תל אביב. פארקר הוביל את הקבוצה לזכייה בגביע היורוליג מול קהל ביתי בפיינל פור שנערך בהיכל הספורט יד אליהו, לאחר ניצחון בגמר על סקיפר בולוניה האיטלקית בתוצאה 118-74, במשחק ששבר שיאים בינלאומיים רבים. פארקר נבחר ל-MVP של פיינל פור היורוליג, ובנוסף סייע למכבי לזכות פעם נוספת באליפות ישראל ובגביע המדינה, ונבחר כשחקן המצטיין של הליגה הישראלית לאותה עונה.
גם בעונת 2004/2005 הוביל פארקר את מכבי תל אביב לצדו של שארונאס יאסיקביצ'יוס לשלושה תארים (גביע המדינה, אליפות וגביע היורוליג). כמו כן זכה בתואר ה-MVP של היורוליג ונבחר לחמישיית העונה ביורוליג יחד עם ניקולה וויצ'יץ' ושאראס. הממוצעים שלו ביורוליג היו 17.9 נקודות, 5.3 ריבאונדים ו-3.5 אסיסטים למשחק. אחוזי הקליעה: 56.6% ל-2 נק', 48.7% ל-3 נק' ו-86% לעונשין. דירוג היורוליג הכללי שלו היה 25.3 נקודות.
בעונת 2005/2006, פארקר המשיך להוביל את הקבוצה וזכה שוב בתואר ה-MVP של היורוליג למרות שמכבי תל אביב עצמה לא הצליחה לזכות שוב בתואר, אחרי הפסד בגמר היורוליג 73:69 לצסק"א מוסקבה.
בסך הכל קלע פארקר 1804 נקודות במדי מכבי תל אביב במשחקיה באירופה והוא נמצא במקום ה-6 בטבלת קלעי הקבוצה המובילים בגביעי אירופה בכל הזמנים.
החזרה לליגת ה-NBA
ב-13 ביולי 2006 חתם פארקר בקבוצת טורונטו ראפטורס המשחקת בליגת ה-NBA. פארקר עבר לטורונטו זמן מה לאחר סל ניצחון במשחקה של מכבי מול טורונטו שהותיר רושם על הקבוצה וגרם לה להתעניין בו ובסופו של דבר להביאו לקבוצה. הסכום אותו הרוויח פארקר בראפטורס מוערך בכ-12.5 מיליון דולרים למשך 3 עונות, אשר מתוכם נאלץ לשלם כמיליון דולר פיצויים למכבי תל אביב בנוסף לחצי מיליון הדולרים ששילמו הראפטורס למכבי בשל שחרור שחקן תחת חוזה.
בעונת, שותף פארקר ב-73 משחקים בעונה הסדירה ופתח בכולם בחמישייה. את העונה הסדירה סיים עם ממוצעים נאים של 12.4 נקודות, 3.9 ריבאונדים, 2.1 אסיסטים למשחק. בפלייאוף שיחק את כל 6 המשחקים של הראפטורס, פתח בחמישייה בכולם וסיים עם ממוצעים של 15.2 נקודות, 5.3 ריבאונדים, 1.0 אסיסטים למשחק. קבוצתו של פארקר, טורונטו ראפטורס, סיימה את העונה הסדירה במקום השלישי במזרח (אם כי לפי יחס הפסדים ניצחונות היא הייתה חמישית בלבד אך עקב סיומה במקום הראשון בבית שלה היא הוגדרה כ"ראש בית"), באופן מפתיע, ופארקר נחשב לאחד מארבעת השחקנים הבולטים בקבוצה, יחד עם כריס בוש, חוסה קלדרון וטי.ג'יי פורד.
ב-13 ביולי 2009 חתם פארקר על חוזה בן כ-6 מיליון דולרים לשנתיים בקבוצת קליבלנד קאבלירס, ושיתף פעולה עם לברון ג'יימס ושאקיל אוניל.
בעונתו האחרונה ככדורסלן, עונת, שיתף פעולה עם הישראלי הראשון ב-NBA, עומרי כספי, שעבר בתחילת עונה זו בטרייד מהסקרמנטו קינגס לקליבלנד. בשתי הקבוצות שבהן שיחק, בטורונטו ובקליבלנד, בחר להופיע עם גופייה מספר 18 משום שמספר זה מסמל בגימטריה את המילה "חי".
הפרישה ממשחק פעיל ואחריה
ב-28 ביוני 2012 הודיע פארקר על פרישה מהכדורסל. ב-19 באוגוסט 2012 פורסם כי מונה לתפקיד סקאוט (מגלה כישרונות) של קבוצת אורלנדו מג'יק.
ב-4 באוקטובר 2016 קיימה מכבי תל אביב טקס הוקרה לכבודו לפני משחק הכנה מול דרושפאקה. באותו ערב נכנס פארקר להיכל התהילה של המועדון.
ב-2017 מונה פארקר לג'נרל מנג'ר של קבוצת הפיתוח של אורלנדו מג'יק, לייקלנד מג'יק. ב-2021 שב לאורלנדו מג'יק ומונה לעוזר הג'נרל מנג'ר שלה, וביולי 2023 קודם לתפקיד הג'נרל מנג'ר.
חיים אישיים
פארקר הוא נוצרי, בנם של לארי ושרה פארקר. יש לו אח גדול, מרקוס ששיחק כדורסל בבית הספר התיכון, ואחות קטנה ממנו, קנדיס, שמשחקת כיום בליגת ה-WNBA. היא זכתה פעמיים בתואר MVP של העונה הסדירה ב-WNBA ואף הייתה לאישה השנייה בהיסטוריה שהטביעה בליגה זו.
פארקר למד באוניברסיטת בראדלי כימיה בתחילה, ולאחר מכן החליף למדעי הרוח.
בצעירותו נישא לתמי, וב-2002 נולד להם ילדם הראשון.
אפסומיט
אֶפְּסוֹמִיט הוא אחת מצורות המינרל של מגנזיום גופרתי (סולפט המגנזיום) שנוסחת המבנה שלו היא MgSO4•7H2O או בקצרה MgSO4. לעיתים מחליף ברזל חלק מיוני המגנזיום. התיאור השיטתי הראשון של המינרל הוא משנת 1806 מהמרבצים בסמוך לעיירה אפסום (Epsom) במחוז סארי באנגליה. ב-1824 כונה המינרל בשם אפסומיט על שם העיירה. שמות נוספים למינרל: "הפטאהידריד", "מלח אנגלי", "מלח מר" ו"מלח אפסום".
הופעתו הנפוצה היא כקרום חסר צורה המצפה קירות מערות ומכרות.
תכונות
האפסומיט מתגבש במערכת האורתורומבית ולעיתים רחוקות מופיע בטבע כגבישים מפותחים שצורתם מחטית או סיבית שאורכם עד 8 ס"מ.
המינרל חסר צבע עד לבן עם גוונים של צהוב, ירוק וורוד. קשיותו נעה בין 2 ל-2.5 על פי סולם מוס ומשקלו הסגולי 1.67 גרם לסמ"ק. אופטית האפסומיט הוא דו-צירי שלילי.
אפסומיט הוא מינרל היגרוסקופי המתמוסס בקלות במים. בתנאי יובש מאבד האפסומיט מולקולה אחת של מים ומשנה את מבנהו למינרל הקסאהידריט (MgSO4•6H2O) שהמבנה שלו הוא מונוקליני. האפסומיט יוצר שורה איזומורפית עם המינרל מורנוסיט (NiSO4•7H2O) ועם המינרל גוסלריט (ZnSO4•7H2O).
היווצרות ותפוצה
האפסומיט נוצר כתפרחות או כקרומים על קירות במנהרות ובמערות או על קירות ועמודי תווך במכרות. היווצרות זו מתרחשת בסלעי מגנזיום המכילים סולפידים, דוגמת דולומיט או אבן גיר המכיל מגנזיום או במקומות מוגנים על קירות גושי סלעים כאלו. אפסומיט נוצר גם בפומרלות בהרי געש דוגמת וזוב. דרך נוספת של היווצרות אפסומיט נובעת ממיום של המינרלים קיזריט (MgSO4•H2O) או לנגבייניט (K2Mg2SO4). אפסומיט נוצר גם כשכבות של משקעי התאדות ממעיינות של מים המכילים מגנזיום או מאגמים מלוחים (כמו למשל בשכבות משקע ממוצא ימי שנתגלו בדרום אפריקה).
אלייזה דושקו
אלייזה פטרישה דושקו (באנגלית: Eliza Patricia Dushku; נולדה ב-30 בדצמבר 1980) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה ודוגמנית אמריקאית. ידועה בעיקר בזכות תפקידיה בסרטים "מעודדות צמודות", "בזהות אחרת" ו"טעות בכיוון", ובסדרה "באפי ציידת הערפדים". היא כיכבה בתפקיד ראשי בסדרות המדע הבדיוני "מרוץ לאתמול" ו"בית הבובות".
ביוגרפיה
דושקו נולדה בבוסטון, מסצ'וסטס שבארצות הברית, לאב ממוצא אלבני, ולאם ממוצא דני, בריטי, וגרמני, שגידלה אותה על ברכי הכנסייה המורמונית. אביה פיליפ דושקו, גם כן יליד העיר בוסטון, ואמה ג'ודי, פרופסורית למדע המדינה. לה שלושה אחים גדולים. הוריה של דושקו התגרשו כאשר הייתה תינוקת.
בשנת 2006 ביקרה דושקו את משפחתו של אביה באלבניה, זאת לאחר שקיבלה הזמנה מיוחדת מנשיא המדינה, סאלי ברישה. היא ביקרה גם בקוסובו, שם עשתה לה קעקוע של הנשר האלבני בין השכמות. ב-2011 הגישה בקשה לאזרחות אלבנית כשביקרה שם בשנית, שהוענקה לה ביחד עם תוארי כבוד מקומיים בכמה ערים באלבניה. בנוסף, היא ואחיה נייט אף הפיקו סרט דוקו-טיולים אודות הביקור שלהם באלבניה.
לפני שקיבלה את התפקיד בסדרה "באפי ציידת הערפדים" היא תכננה ללמוד בקולג' אך תוכניות אלו נקטעו בשל הצלחת הסדרה. במרץ 2014 הודיעה שהיא תחזור ללמוד בהמשך השנה. ביוני 2014 דווח בעיתון "הבוסטון גלוב" כי דושקו עזבה את ביתה בלוס אנג'לס, וחזרה לעיר הולדתה ווטרטאון שליד בוסטון ומתכננת ללמוד בקולג'. בשנת 2016 החלה ללמוד לתואר ראשון בסוציולוגיה באוניברסיטת סאפוק שבבוסטון, מסצ'וסטס. בשנת 2019 דווח ב"מגזין בוסטון" כי היא לומדת פסיכולוגיה הוליסטית באוניברסיטת לסלי הממוקמת בקיימברידג', מסצ'וסטס.
קריירה
דושקו החלה את קריירת המשחק שלה בגיל 11 בסרט הדרמה "הלילה הזה" משנת 1992, לצידה של ג'ולייט לואיס. שנה לאחר מכן הופיעה דושקו בסרט הדרמה הביוגרפית "כך הייתי" בכיכובו של לאונרדו דיקפריו, שמבוסס על הספר "חיי הילד הזה" מאת טוביאס וולף.
בשנת 1994 השתתפה בסרט הפעולה של ג'יימס קמרון "שקרים אמיתיים" וגילמה את דיינה טסקר, בתו של הארי (ארנולד שוורצנגר). לאחר מכן פרשה זמנית מהקולנוע כדי להשלים את לימודיה. היא התקבלה לאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון ולאוניברסיטת סופוק, שבה הייתה אימה פרופסורית.
ב-2002 שיחקה דושקו בקומדיה "בזהות אחרת", וגילמה בה את דניאל, מעודדת שמתאהבת בבחור חדש שמגיע לבית ספרה. כמו כן הופיעה דושקו בדרמת הפשע "עיר ליד הים". ב-2003 גילמה דושקו את ג'סי, צעירה שנרדפת עם חבריה על ידי רוצחים קניבלים בסרט האימה טעות בכיוון. באותה שנה עלתה הסדרה "מרוץ לאתמול", שבה גילמה את הדמות הראשית, טרו דייוויס, במשך שתי עונותיה של הסדרה.
ב-2008 הופיעה דושקו בתפקיד ראשי בסרט האימה "רוצח האלף-בית" ואף השתתפה בהפקתו. הסרט מבוסס על סדרת רציחות ברוצ'סטר, ניו יורק.
סנגריה
סנגריה (בספרדית - Sangría שמשמעו "מדמם") היא פונץ' קוקטייל יין, שמוגש קר או חם, ומוצאו מספרד ופורטוגל. העיר המזוהה ביותר עם המשקה היא ברצלונה. הסנגריה מורכבת מכוס יין אדום וחצי ליטר מיץ תפוזים טרי, בתוספת מעט סוכר או דבש מקלות קינמון, מסמרי ציפורן וכוכבי אניס. אל המשקה נוהגים להוסיף פירות חתוכים לקוביות דקות: בדרך כלל תפוזים ולימונים (עם הקליפה), ולעיתים גם תפוחים ואגסים. במקומות מסוימים נוהגים להוסיף מעט ברנדי כדי לחזק את התחושה האלכוהולית.
אלייזה דושקו
קריירה
בשנים 2009–2010 שיחקה בתפקיד הראשי בסדרת המדע הבדיוני "בית הבובות", שיצר ג'וס וידון. דושקו השתתפה בהפקת הסדרה, וגילמה את דמותה של קרוליין פארל/אקו.
סנגריה
היסטוריה
השם סנגריה מקורו במילה הספרדית Sangría ("מדמם") ומתייחס לצבעו האדום של המשקה. מקור המשקה מגיע עד ימי הביניים של אירופה התיכונית. באותה התקופה, המים לא היו ראויים לשתייה, לכן משקאות אלכוהוליים היו פתרון הולם כיוון שהם הורידו את הסיכוי לחולי. באותם זמנים, אנשים היו מערבבים יין, שהיה קליל ופחות חזק ממה שאנו רגילים אליו כיום יחד עם תבלינים כמו קינמון. יוונים ורומאים היו מכינים משקה אלכוהולי באמצאות סוכר, תבלינים ופירות בשם 'היפוקראס' - יין מתובל מימי הביניים, אשר ממנו נגזר מאוחר יותר המשקה הספרדי הידוע כיום כ'סנגריה'.
אלייזה דושקו
קריירה
בשנת 2017 שיחקה בתפקיד ראשי במותחן "אלואיז" לצידו של צ'ייס קרופורד.
סנגריה
היסטוריה
בראשיתה הייתה מיוצרת הסנגריה בספרד מגפנים שנשתלו על ידי הפניקים בסביבות שנת 1100 לפנה"ס.
אלייזה דושקו
פרשת ההטרדה המינית
בינואר 2019 הגיעה CBS להסדר של 9.5 מיליון דולר עם דושקו לאחר שפוטרה מהסדרה בול, לאחר שהודיעה למפיקים על התנהגות בלתי הולמת של השחקן הראשי מייקל וות'רלי על הסט. וות'רלי הוקלט בווידאו כשהוא מעיר הערות פוגעניות, שידול לקיום יחסים בשלישייה, רומז לתקיפה מינית והערות לא הולמות אחרות.
בדצמבר 2019, כאשר דווח על ההסדר, התנצל וות'רלי בפומבי על ההערות. דושקו הגיבה כי וות'רלי עבר על תנאי ההסדר בכך שדיבר עם התקשורת ותיארה את התנצלותו כ"הכחשה וספין תקשורתי".
סנגריה
היסטוריה
כיבוש ספרד על ידי שושלות איסלאמיות הביאו לסיומו של עסק ייצור הסנגריה הספרדי, אשר נמשך עד לשנת 1492. המשקה היה מיוצר גם בבריטניה ובצרפת באמצעות אשכולות ענבים שמקורם בצרפת.
בשנת 1964 הציגה ספרד את הסנגריה בתערוכה העולמית שהתקיימה בניו-יורק וכך הפכה את הסנגריה למשקה בעל תהילה עולמית. מאז, מדינות אירופאיות רבות ומאות מסעדות יצרו גרסאות משלהן של הסנגריה. ספרד לבדה מציעה מספר רב של גרסאות מסורתיות לפי אזורים שונים במדינה, כמו למשל גרסה תוססת באזורים בספרד שבהם מייצרים קאווה לדוגמה.
הסנגריה נזכרת בשיר של נעמי שמר 'אני גיטרה' - "על משבצות אדום לבן, אשכול בשל על השולחן, ואגסים דמויי סזאן, וגם סנגריה".
אלייזה דושקו
חיים אישיים
ביוני 2017 התארסה לאיש העסקים פיטר פלנדג'יאן, והם התחתנו באוגוסט 2018. בשנת 2019 ילדה דושקו את בנם הבכור.
לדושקו יש הפרעת קשב ריכוז והיפראקטיביות (ADHD). ב-2017, בכנס בנושא מודעות לאופיואידים וסמים נרקוטיים, היא חשפה שהיא אלכוהוליסטית ומכורה לסמים בגמילה, שני דברים שהחלה לעשות עוד בגיל 14, אך גם הודיעה שהיא כעת נקייה כבר כעשור.
ב-2011 הודיעה שהיא החליטה להיות טבעונית. ב-2014 הודיעה שהיא כבר לא צמחונית.
נבחרת צ'כיה בכדורגל
נבחרת צ'כיה בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של צ'כיה.
לפני מלחמת העולם הראשונה, בוהמיה (חלק מצ'כיה של היום), שהייתה חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית, שיחקה שבעה משחקים בין 1903 ל-1908, ושישה מתוכם נגד הונגריה. כמו כן, שיחקה בוהמיה משחק נוסף נגד גרמניה.
כשצ'כיה הייתה חלק מצ'כוסלובקיה, נבחרתה הלאומית סיימה פעמיים במקום השני במונדיאל (ב-1934 ו-1962), וזכתה באליפות אירופה בכדורגל ב-1976. בתחילת שנות ה-90 פוצלה מדינת צ'כוסלובקיה, לשתי מדינות שונות, צ'כיה וסלובקיה, שהכריזו על עצמאותן, והקימו נבחרות כדורגל מקומיות. נבחרת צ'כיה עשתה את הופעת הבכורה המחודשת שלה ב-23 בפברואר 1994 נגד טורקיה, וניצחה בתוצאה 4:1.
ביורו 1996 סיימה הנבחרת במקום השני, לאחר שהפסידה במשחק הגמר לגרמניה בתוצאה 2:1 לאחר שער זהב שספגה בהארכת המשחק. ביורו 2004 הגיעה עד לשלב חצי הגמר.
לאחר שנכשלה במוקדמות מונדיאל ב-1998 ו-2002, הצליחה נבחרת צ'כיה להעפיל לראשונה כמדינה נפרדת למונדיאל 2006. הציפיות מהנבחרת היו גבוהות, אך היא איכזבה והודחה בשלב הבתים, לאחר ניצחון על 3:0 והפסדים ל ו בתוצאה זהה 0:2.
הקמת הנבחרת
כאשר הרפובליקה הצ'כית הייתה חלק מצ'כוסלובקיה, הנבחרת הלאומית סיימה פעמיים במקום השני בגביע העולם בכדורגל במונדיאל 1934 ובמונדיאל 1962. צ'כוסלובקיה זכתה גם באליפות אירופה בכדורגל בשנת 1976. לאחר התפצלותה של צ'כוסלובקיה למדינות צ'כיה וסלובקיה, נוסדה נבחרת הכדורגל של צ'כיה והיא שיחקה את משחק הידידות הראשון של בטורקיה ב-23 בפברואר 1994. המשחק הסתיים בניצחון 1–4 של צ'כיה. משחקה הביתי הראשון של הנבחרת היה משחק ידידות מול ליטא ובו ניצחה 3–5.
יורו 1996
הטורניר הרשמי הראשון בו השתתפה צ'כיה היה מוקדמות יורו 1996. צ'כיה סיימה במקום הראשון בבית המוקדם לפני נבחרות הולנד, נורווגיה, בלארוס, לוקסמבורג ומלטה והעפילה לטורניר הגמר שנערך באנגליה. צ'כיה שובצה בשלב הבתים של יורו 1996 ב"בית המוות" יחד עם גרמניה, איטליה ורוסיה. במשחק הפתיחה הפסידה צ'כיה לגרמניה 0–2. במשחקה השני ניצחה צ'כיה את איטליה 1–2 משערים של פאבל נדבד וראדק בחבל וסיימה את משחקיה בבית בתיקו 3-3 עם רוסיה. צ'כיה העפילה לרבע הגמר מהמקום השני בבית בזכות ניצחונה על איטליה שסיימה עם אותו מספר נקודות. ברבע הגמר ניצחה צ'כיה את פורטוגל 0–1 משער של קארל פובורסקי ובחצי הגמר הדיחה את צרפת לאחר 0-0 וניצחון 5–6 בבעיטות הכרעה מ11 מטרים. במשחק הגמר שוב התמודדה צ'כיה מול גרמניה. צ'כיה הובילה משער של פטריק ברגר בבעיטת עונשין מ11 מטרים, אולם גרמניה השוותה משער של אוליבר בירהוף שכפה הארכה. חמש דקות בתוך ההארכה הבקיע אוליבר בירהוף שער זהב עבור גרמניה שהכריע את המשחק בתוצאה 1–2 לגרמניה. בעקבות ההפסד, סיימה צ'כיה במקום השני ובשורותיה הצטיינו במהלך הטורניר רדוסלאב לאטאל, קארל פובורסקי ופאבל קוקה. יורו 1996 היה ההישג הטוב ביותר של נבחרת צ'כיה מאז התפרקותה של צ'כוסלובקיה ועד היום.
גביע הקונפדרציות 1997
בעקבות הגעתה של צ'כיה לגמר אליפות אירופה, וויתורה של גרמניה על השתתפותה בגביע הקונפדרציות, הוזמנה צ'כיה לטורניר שנערך בערב הסעודית. בשלב הבתים סיימה צ'כיה בתיקו 2-2 עם דרום אפריקה, הפסידה 1–2 לאורוגוואי וניצחה 1–6 את איחוד האמירויות הערביות. צ'כיה העפילה לחצי הגמר מהמקום השני בבית והפסידה לברזיל 0–2. צ'כיה סיימה במקום השלישי לאחר שניצחה 0–1 את אורוגוואי. ולדימיר שמיצר הצטיין בשורות הצ'כים וכבש חמישה שערים בטורניר.
סוף שנות התשעים ותחילת שנות האלפיים
צ'כיה המשיכה להעפיל בקביעות לאליפויות אירופה, אך התקשתה להעפיל לטורנירי גביע העולם. צ'כיה לא הצליחה להעפיל למונדיאל 1998. שנתיים לאחר מכן העפילה ליורו 2000 בו הודחה בשלב הבתים לאחר הפסדים להולנד וצרפת וניצחון על דנמרק במשחק חסר חשיבות. שנתיים לאחר מכן שוב לא הצליחה צ'כיה להעפיל למונדיאל 2002.
מונדיאל 2006
לאחר שני כישלונות רצופים בהעפלה למשחקי הגביע העולמי, הצליחה צ'כיה להעפיל למונדיאל 2006. בשלב המוקדמות סיימה צ'כיה במקום השני בבית אחרי הולנד ולפני רומניה, פינלנד, מקדוניה, ארמניה ואנדורה. צ'כיה העפילה למשחקי פלייאוף על העלייה למונדיאל מול נורווגיה וניצחה פעמיים בתוצאה 0–1. את טורניר הגמר פתחה צ'כיה עם ניצחון 0–3 על ארצות הברית שעורר תקוות להמשך, אולם הצ'כים הפסידו 0–2 לגאנה ו0–2 לאיטליה והודחו לאחר שסיימו במקום השלישי בשלב הבתים.
2008 עד היום
צ'כיה העפילה ליורו 2008 אך לא הצליחה לעבור את שלב הבתים. צ'כיה פתחה בניצחון 0–1 על שווייץ, אך בהמשך הפסידה לפורטוגל וטורקיה וסיימה במקום השלישי בבית. שנתיים מאוחר יותר לא הצליחה צ'כיה להעפיל למונדיאל 2010. צ'כיה העפילה ליורו 2012. היא פתחה את משחקיה בשלב הבתים בתבוסה 1–4 לרוסיה, אך בהמשך התאוששה וניצחה את יוון ופולין. בעקבות ניצחונותיה סיימה צ'כיה ראשונה בבית, וזאת למרות מאזן שערים שלילי (ארבעה שערי זכות לעומת חמישה שערי חובה). הנבחרת העפילה לרבע הגמר, שבו הפסידה 0–1 לפורטוגל. צ'כיה העפילה ליורו 2016. היא הפסידה לספרד, סיימה בתיקו עם קרואטיה והפסידה לטורקיה. צ'כיה סיימה אחרונה בבית והודחה בשלב הבתים.
סגל הנבחרת
סגל הנבחרת לקראת משחקי יורו 2020
הנתונים מעודכנים ל-4 ביוני 2021
שיאי שחקנים
נכון ל-17 ביוני 2023.
חיל האוויר הרומני
חיל האוויר הרומני הוא הזרוע האווירית של צבא רומניה. בשנת 2019, שירתו בחיל זה 15,000 חיילים.
הקמת החיל
רומניה הייתה אחת מבין המדינות הראשונות בעולם שהשתמשו במטוסים לצורך צבאי.
ב-20 בנובמבר 1909 נוסד בית הספר הראשון לטיס ברומניה. בסיס זה נוהל על ידי טייסים צרפתיים, כלל חמישה האנגרים והיו בו אף ספסלים לצפייה במסלולי ההמראה. ההמראה הראשונה של מטוס מבסיס זה נערכה ב-9 ביולי 1910. ביום זה, מאמן הטיס הבכיר רנה גויילמין שהטיס מטוס מדגם "פרמן" התרסק מגובה של 40 מטרים ושבר את רגלו.
הטיסה הראשונה מעל בוקרשט בוצעה ביום 7 בספטמבר 1910 על ידי מיכאיל מולה. שני טייסים רומנים נוספים חגו מעל רומניה לאחר מולה, בטרם בית הספר לטיס נסגר בסוף שנת 1912 בשל בעיות תקציב, לאחר שהוכשרו בו שישה טייסים בלבד.
בנובמבר 1909, שר הצבא של הרומניה מינה את אאורל ולאיקו לתכנן מטוס עבור הצבא הרומני. המטוס קיבל את השם "ולאיקו 1" וטיסה הבכורה שלו נערכה ביום 17 ביוני 1910. ב-28 בספטמבר, במהלך התרגיל הצבאי של הסתיו, ולאיקו הטיס את מטוסו מסלטינה לפיאטרה-אולט ומסר הודעה צבאית. כך הייתה רומניה למדינה השנייה שעשתה שימוש צבאי במטוס לאחר הצרפתים. יחד עם טייסים רומנים נוספים, ולאיקו השתתף בטיסות סיור במהלך מלחמת הבלקן השנייה.
מלחמת העולם הראשונה
במהלך מלחמת העולם הראשונה, רומניה השיגה 322 מטוסים מצרפת ומבריטניה, ביניהם מטוסי "ניאופורט 11" ו-"ניאופורט 17" חד-מושביים, ומטוסי "ניאופורט 12" דו-מושביים. ב-16 בספטמבר 1916, מטוס "פרמן" רומני הצליח להפיל מטוס של חיל האוויר הגרמני בקרבת סולובוציה. הייתה זו ההפלה הראשונה של חיל האוויר הרומני. עד לסוף המלחמה, הטייסים הרומנים צברו מעל 11,000 שעות טיסה בכ-750 גיחות. עם זאת, החיל לא הצליח למנוע את תבוסתה של רומניה לאחר קרב ארג'ש, קרב שהסתיים בשביתת נשק ב-6 בדצמבר 1917.
עידן הזהב
החיל עבר ארגון מחדש במהלך תקופה של 18 שנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה. מעל 2,000 מטוסים אזרחיים וצבאיים יוצרו ברומניה, בהתבסס על דגמי מטוסים אחרים או על דגמים שתוכננו במדינה. כמו כן נרכשו מגוון של מטוסים שונים מגרמניה, ביניהם מסרשמיט Bf 109, היינקל 112, היינקל He 111, מפציצי יונקרס Ju 88, יונקרס Ju 87, מטוסי תובלה דוגמת יונקרס Ju 52 ומטוסים ימיים דוגמת היינקל 114.
מלחמת העולם השנייה
כאשר רומניה יצאה למלחמה נגד ברית המועצות ולצד גרמניה הנאצית ב-22 ביוני 1941, חיל האוויר הרומני מנה 621 מטוסים, ביניהם מטוסי IAR-80/81 של התעשייה האווירית הלאומית. החיל נחל הצלחה במאות גיחות וסייע לרומניה לכבוש את צפון בוקובינה ואת בסרביה, שטחים שנפלו בחזרה לידי ברית המועצות שנה לאחר מכן. עד למערכה על אודסה, מטוסי הקרב של החיל השיגו ביחד 661 הפלות. החיל לחם לצד הנאצים בחזית המזרחית עד ל-22 באוגוסט 1944, ותרם תרומה מכרעת למערכות בסטלינגרד, חצי האי קרים והחזית האוקראינית. בין השנים 1941–1944 חיל האוויר הרומני זקף לזכותו 2,000 הפלות של מטוסי אויב. בין אלופי ההפלות הבולטים ביותר של החיל ניתן למנות את קפיטן קונסטנטין קנטקוזינו שהפיל 68 מטוסים, קפיטן הוריה אגריצ'י וקפיטן אלכסנדרו שרבנסקו שצבר 60 הפלות.
בעקבות הפיכת 23 באוגוסט 1944 תחת הנהגתו של מיכאי הראשון, רומניה פנתה נגד גרמניה ומעצמות הציר והצטרפה לבעלות הברית.
המלחמה הקרה
החל משנת 1948, רומניה ארגנה מחדש את צבאה כך שיתאים למודל ולדוקטרינה הסובייטית. שינוי זה לא פסח גם על חיל האוויר וב-15 בפברואר 1949 הפיקוד האווירי שונה והועתק לפי מקבילו הסובייטי. מטוסי קרב סובייטים נכנסו לשורות החיל, דוגמת יאקובלב יאק-18, פוליקרפוב Po-2, לבוצ'קין La-9, טופולב Tu-2, ואילושין Il-10. בשנה שלאחר מכן 77 מטוסים התווספו למלאי: יאקובלב Yak-17 ויאקובלב Yak-23. בשנת 1952 החיל גדל בעוד 88 מטוסים, הפעם במטוסי מיג-15 ומיג-17. בשנת 1958 החיל הצטייד במטוסי מיג-19, המטוס הסובייטי הראשון שטס במהירות על-קולית. שלוש שנים לאחר מכן, מטוס קרב חדש נוסף למלאי החיל, מיג-21, שהיה בזמנו ממטוסי הקרב המודרניים והחזקים ביותר.
החל משנת 1974, רומניה החלה לייצר מטוסים בעצמה לטובת החיל. המטוס התת-קולי IAR-93 טס את טיסת הבכורה שלו ב-31 באוקטובר 1974. יצור המטוס היווה נקודת ציון חשובה, שכן היה זה מטוס הקרב הסילוני הראשון שלא יוצר על ידי הרוסים, והמטוס היחידי שיוצר ותופעל על ידי מדינה ממדינות ברית ורשה.
בשנת 1962, הוקמו בחיל להקי מסוקים, ובשנת 1965 הוכנסו אליהם מסוקי מיל Mi-2 ו-מיל Mi-4. החיל השתדרג פעם נוספת כאשר נקלטו בו 12 מטוסי מיג-23 בין יולי לספטמבר 1979.
ב-14 במאי 1981, החללית הסובייטית סויוז 40 שוגרה מבייקונור ובה שהו הקוסמונאוט הרוסי ליאוניד פופוב והקוסמונאוט הרומני דומיטרו פרונאריו. הייתה זו הפעם הראשונה בהיסטוריה שקוסמונאוט רומני טס בחלל. בתחילת שנות השמונים, הטייסת ה-67 והטייסת ה-49 החלו להטיס מטוסי IAR-93 במקום מטוסי מיג-15 ומיג-17. בדצמבר 1989, ימים ספורים לפני שהחלה המהפכה ברומניה והדחתו והוצאתו להורג של השליט ניקולאה צ'אושסקו ושל אשתו, אלנה צ'אושסקו, נמסרו מטוסי מיג-29 לחיל האוויר הרומני.
בשנות התשעים
במאי 1993 זכתה חברת אלביט מישראל בחוזה לשדרוג 90 מטוסי מיג-21 של החיל, בהיקף 300 מיליון דולר. על פי ההסכם נטלה אלביט את האחריות המלאה לאספקה והתקנה של מערכות מוטסות חדישות, ולשיפור מערך התחזוקה והמחשוב של המטוסים. משך ביצוע הפרויקט היה כשש שנים. בנובמבר 2000, חתמה על חוזה להשבחת עוד 4 מטוסי מיג-21. במאי 2001 נחתם הסכם להוספת מרכיבים נוספים לפרויקט ההשבחה. בין השאר, ציוד תחזוקה, חלפים וסימולטור טיסה.
בסוף 1996 הודיעה חברת אלביט מערכות כי חתמה על הסכם עם החברה הרומנית ארוסטאר להקמת מפעל משותף בעיר בקאו ברומניה. במפעל ביצעו שירותי השבחה למטוסי הקרב ומסוקים של חיל האוויר הרומני ומיוצר בו גם ציוד ביטחוני. זאת לאחר שאלביט גם חתמה על חוזה עם התעשייה האווירית הרומנית, לביצוע פרויקט להשבחת מסוקי IAR-330 "פומה" שבשירות חיל האוויר הרומני, בהיקף כולל 100 מיליון דולר.
בשנת 1997 קיבל חיל האוויר הרומני 4 מטוסי תובלה מדגם לוקהיד C-130 הרקולס, מעודפי חיל האוויר של ארצות הברית
בספטמבר 1998, חתמו אלביט מערכות ויצרנית המטוסים הרומנית "אוויונה קראיובה" (Avioane Craiova S.A), על חוזה לשדרוג מטוסי האימון מסוג 99-IAR. בנובמבר 2004, נתחם חוזה לשדרוג שמונה מטוסי אימון נוספים מסוג 99-IAR.
בתחילת במאה ה-21
ביולי 2001 מטוס מדגם מיג-21 של חיל האוויר הרומני התרסק בעת שהיה בטיסת מבחן במסגרת פרויקט השבחה של אלביט. טיסת המבחן נערכה בטרם מסירת המטוס לחיל האוויר הרומני.
בשנת 2003 הוצאו משירות מטוסי המיג-29 של החיל.
במרץ 2004, הצטרפה רומניה, יחד עם שש מדינות נוספות ממזרח אירופה לברית נאט"ו. ארבעה מטוסי מיג-21 "LanceR C" של החיל הוצבו בין אוגוסט 2007 לנובמבר 2007 בשאולאי, ליטא, כחלק מחברות רומניה בברית נאט"ו. הלהק הרומני החליף את מטוסי המיראז' 2000 של חיל האוויר הצרפתי שהוצבו בליטא מאז מאי 2007. לאחר שהחיל סיים את חובתו בת השלושה חודשים, חיל האוויר הפורטוגלי תפס את מקומו. ארבעת המטוסים ורוב אנשי הצוות הגיעו מבסיס חיל האוויר ה-71. לצורך ביצוע המשימה נשלחו לליטא 67 חיילים, ביניהם 9 טייסים. 63 איש מהם הוצבו בשאולאי והיתר הוצבו במגדל פיקוח בעיר קובנה. הכוח הרומני ששירת בליטא משך את תשומת לבם של כלי התקשורת, בעיקר הודות לעובדה שהייתה זו הפעם השנייה שמטוסים מהעידן הסובייטי טסו מעל שאולאי, הפעם הקודמת הייתה כאשר מטוסי מיג-29 של חיל האוויר הפולני הוצבו שם.
בשל "גילם" המתקדם של מטוסי הקרב של חיל, מטוסי המיג-21, החיל שקל לרכוש מטוסי קרב חדשים או מטוסי קרב משומשים. רומניה הצהירה שבכוותנה לרכוש מספר מטוסי F-16 מפורטוגל. בעבר, היו ניסיונות לרכוש מטוסי F-16 מהולנד, אך אלו כשלו. במרץ 2010, טראיאן בססקו, נשיא ממשלת רומניה, אמר לתקשורת המקומית שרומניה מתכוונת לרכוש 24 מטוסי F-16 "יד-שנייה" מארצות הברית בסכום כולל של 1.3 מיליארד דולר. באוקטובר 2013, נחתמה עסקה בה רומניה תרכוש 12 מטוסי F-16 מפורטוגל.
באביב 2009, ממשלת רומניה החליטה לרכוש מערכות הגנה אוויריות קצרות-טווח מצרפת. בין ההחלטות נקבעו רכישה של טילי קרקע אוויר מדגם "מיסטרל" ומדגם "מיקה". אולם, לאחר סבב שיחות עם תאגיד MBDA, העסקה הוקפאה ולאחר מכן בוטלה בשל קיצוצים בתקציב.
בפברואר 2010, המועצה הגבוהה לביטחון לאומי ברומניה חתמה על הסכם עם ארצות הברית ובו נקבע שטילי SM-3 יוצבו בשטחה. ב-3 במאי 2011, נשיא ממשלת רומניה, טראיאן בססקו, הכריז על מקום הצבתן של סוללות טילים אלו. הסוללות יהיו בשליטה של צבא רומניה ויהיו מאוישות ב-200 חיילים אמריקאים לפחות בכל אחת.
ב-18 ביולי 2010 נפתח אימון משותף של חיל האוויר הישראלי עם חיל האוויר הרומני, תרגיל "שמיים כחולים 2010", במסגרתו השתתפו מסוקי "יסעור" מטייסת דורסי הלילה. ב-26 ביולי 2010, אחד ממסוקי ה"יסעור" של חיל האוויר הישראלי התנגש במהלך טיסת אימון בגובה רב ברכס בוצ'ג' שבהרי הקרפטים בצלע הר, סמוך לעיר בראשוב ברומניה. בהתרסקות נספה כל צוות המסוק – ארבעה טייסים ושני מכונאים מוטסים ישראלים, וקצין משקיף רומני.
במאי 2011 חתמה אלביט על חוזה להשבחת מטוסי הלוקהיד C-130 הרקולס של חיל האוויר הרומני.
בדצמבר 2020, אלביט מערכות זכתה בחוזה בסכום של 27 מיליון דולר מהחברה הרומנית "אוויונה קראיובה", עבור שדרוג נוסף של דגם הבסיס של מטוסי האימון מסוג IAR-99 של חיל האוויר הרומני. במסגרת החוזה, תספק אלביט מערכות אוויוניקה מתקדמות, מערכות אימון חי מסוג Embedded Virtual Avionics וכן יכולות אימון של סיוע אווירי ויכולות אוויר-אוויר.
בזמן הפלישה הרוסית לאוקראינה
בדצמבר 2021, זמן קצר לפני הפלישה הרוסית לאוקראינה, הודיע משרד ההגנה של רומניה כי הוא מבקש לאשר רכש של 32 מטוסי קרב מדגם F-16, שטסו לפני כן בחיל האוויר המלכותי הנורווגי וייצאו משירות. על פי התכנון מטוסים אלו יחליפו את מטוסי המיג-21 שנותרו בשירות.
ב-2 במרץ 2022, התרסק מטוס קרב מיג-21 בעת אימון מעל הים השחור. מסוק שהוזנק לנסות ולחלץ את הטייס התרסק גם הוא ושבעת אנשי צוותו נהרגו. לאחר מכן, עלתה האפשרות שמדובר ביירוט שביצעו כוחות צבא רוסיה בים השחור, מאחר שברומניה מוצבים חיילי נאט"ו ומועבר ממנה נשק לאוקראינה. צבא רומניה דחה זאת והסביר שמזג אוויר קיצוני בזירה גרם לתאונה הכפולה.
באפריל 2022, על רקע הפלישה הרוסית לאוקראינה והעובדה שרומניה החליטה להוציא משירות את מטוסי המיג-21, נתבקשה רומניה על ידי מדינות המערב להעביר אותם לאוקראינה. לאחר שבועות ארוכים של מלחמה, חיל האוויר האוקראיני ביקש לקבל לידיו מטוסי קרב חדשים, במקום אלו שאבדו בלחימה מול הרוסים. העדיפות שלו היא למטוסי מיג וסוחוי מהסוג שמוכר לטייסים האוקראינים, בכדי לאפשר כניסה מידית ללחימה ובלי שיהיה צורך בהכשרה ארוכה של הצוותים האוויריים והקרקעיים. עם זאת נמסר כי למדינת ישראל זכות וטו בכל עסקה עתידית עליהם. מאחר שהמטוסים הושבחו בעבר על ידי חברות מישראל.
רונדל החיל
רונדל חיל האוויר הרומני מכיל את צבעי הדגל הרומני: אדום, צהוב וכחול. הרונדל הופיע על הן מטוסי החיל והן על כלי רכב משוריינים.
יוהו קוסטי פאסיקיבי
יוהו קוסטי פאסיקיבי (בפינית: Juho Kusti Paasikivi, 27 בנובמבר 1870 – 14 בדצמבר 1956) היה פוליטיקאי ומדינאי פיני, הנשיא השביעי של פינלנד בשנים 1956-1946. כנציג של המפלגה הפינית ומפלגת הקואליציה הלאומית, שימש גם כראש ממשלת פינלנד בשנים 1918 ו-1946-1944. אישיותו השפיעה על הכלכלה והפוליטיקה הפינית לאורך מעל חמישים שנה. פאסיקיבי נחשב לאדריכלה של מדיניות החוץ של פינלנד אחרי מלחמת העולם השנייה. היה משפטן בהכשרתו.
רקע משפחתי, ילדות ושנות לימודיו
נולד בשם יוהאן גוסטף הלסטן (בשוודית: Johan Gustaf Hellsten) בשנת 1870 בעיירה המנקוסקי (Hämeenkoski או Koski Hl), באזור פייט-המה (Päijät-Häme) (או בשוודית, פייאנה טאבסטיה) בדרום פינלנד, שהייתה אז חלק מהדוכסות הגדולה של פינלנד במסגרת האימפריה הרוסית. אביו היה יוהאן אוגוסט הלסטן, סוחר מטמפרה, ואמו - קרולינה וילהלמינה לבית סלין. בני הזוג נזדמנו במקום בעקבות עיסוקי המסחר של האב. טמפרה, העיר שבה התגוררו, נרשמה כמקום הלידה. לאב הייתה גם בת יותר גדולה, קרולינה, שנולדה מקשר מחוץ לנישואים.
בגיל 4 בעקבות מות האם במאי 1875, עבר הילד יחד עם אביו, עם אחותו למחצה קרולינה ועם דודתו, האחות הגדולה של האם, קטרינה "קייסה" האגמן, לעיר הולולה על יד להטי. במקום החדש פתח האב חנות לבגדים והילד התקבל לבית ספר יסודי.
עקב האטה כלכלית, בשנת 1882 העסק של האב הידרדר, ובכל זאת החליט לשלוח את הבן לגימנסיה בשפה הפינית בהמנלינה Hämeenlinna Normaalilyseo, בית ספר ברמה גבוהה, שהוקם על ידי התנועה הפנומאנית. הילד שהיה מיומן באתלטיקה והתעמלות, נודע גם כקורא בלתי נלאה של ספרים. במהרה הצטיין בלימודים והיה לכוכב של המחזור.
בגיל 14 התייתם הנער גם מאביו, שהשאיר חובות בשווי 4000 מארקים של זהב. דודתו הקשישה הייתה לאפוטרופסית עליו. להערכת אחד הביוגרפים שלו, טואומו פולבינן, נסיבות אלה של חייו תרמו להתפתחות אופיו כצעיר עצמאי ואפילו עיקש. מאוחר יותר בחייו בלטו באישיותו הריאליזם הפרגמטי, הזהירות ומידה של פסימיזם.
בסתיו 1887 בגיל 17 שינה את שמו לפי כללי השפה הפינית - ליוהו קוסטי פאסיקיבי, כששם המשפחה "פאסיקיבי" הוא תרגום של שם המשפחה השוודי "הלסטן" ("אבן גדולה").
בשנת 1890 התקבל עם ציונים מצוינים בבחינות הכניסה לאוניברסיטה על שם הקיסר אלכסנדר הראשון בהלסינקי. בהתחלה למד היסטוריה והשפה הרוסית. מתוך עניין בחברה ובתרבות הרוסית ערך בשנת 1891 טיול לימודים בעיר נובגורוד. בסופו של דבר בשנת 1892 עבר ללימודי משפטים שנראו מבטיחים יותר מבחינה כלכלית, אותם סיים עם תואר שני בשנת 1897. באותה שנה התחתן עם סטודנטית ממוצא פינית-שוודית בשם אנה פורסמן. לזוג נולדו בהמשך ארבעה ילדים.
מהאקדמיה אל המינהל, הפוליטיקה והבנקאות
במקביל לעבודות שונות המשיך להשתלם בתחום המשפטים בסטוקהולם ובלייפציג. בשנת 1901 סיים את הדוקטורט במשפטים והתקבל כמרצה למשפט מנהלי באוניברסיטת הלסינקי, שבה למד. אולם בשנת 1903 התמנה למנהל האוצר הממלכתי של פינלנד וכיהן במשרה זו עד 1914.
פאסיקיבי היה פעיל פוליטית במפלגה הפינית, בעלת צביון לאומי שמרני, שהתארגנה סביב העיתון "אוסי סואמטאר" (Uusi Suometar). עוד מימי לימודיו באוניברסיטה אימץ פאסיקיבי את ההשקפה ברוחו של הגל וסנלמן על תפקיד השפה והלאום בהיסטוריה. מאוחר יותר הושפע מאוד מהגותו של ההיסטוריון בן ארצו, דניאלסון-קלמרי, פרופסור להיסטוריה כללית, שדגל במדיניות של פייסנות עם השלטון האימפריאלי הרוסי לטובת שמירת האוטונומיה וקידום רפורמות חברתיות בזירה הפינית. מדיניות זו אפיינה את קו המפלגה הפינית "הישנה" (vanhasuomalaiset), גם בתקופות של הגברת הדיכוי שבשנים 1905-1899 ושוב ב-1913-1908. פאסיקיבי תמך בהגברת האוטונומיה של פינלנד ובהקמת ממשלה אוטונומית והתנגד למגמה להפוך את השפה הרוסית לשפה רשמית יחידה בכל מקום באימפריה הרוסית. אולם התנגד לצעדים רדיקליים, העלולים להתפרש כמתגרים בהגמוניה הרוסית. הוא ראה כמשימה חשובה ביותר את גיוס כל הקבוצות בתוך החברה, בלי הבדל של לשון או מעמד חברתי, לשם הגנת האוטונומיה של פינלנד. תמך בין השאר ברפורמה אלקטורלית ברמה לאומית ומקומית.
היה פעיל במסגרת חברת הקואופרטיבים של פינלנד "פלרבו" (Pellervo-seura) שנוסדה בשנת 1899 וכתב מאמרים בעיתון "אוסי סואומטאר". בשנים 1907–1914 ישב פאסיקיבי שתי קדנציות בפרלמנט המקומי בהלסינגפורס. בפעילותו הפרלמנטרית כנציג המפלגה הפינית הגן על האריסים ועל האיכרים חסרי האדמה. בשנת 1907 היה יושב ראש הוועדה האגררית של הפרלמנט והיה אחראי על ניסוח העקרונות של חוק החכרת האדמה משנת 1909. ניהל יחסים טובים עם האגף השמאלי של מפלגת הפינים הצעירים (Nuorsuomalaiset) הליברלית ובשנת 1908 בממשלת הקואליציה של אדווארד היילט (Hjelt) כיהן כראש תת-המחלקה הפיננסית של הסנאט, תפקיד שהיה שקול כנגד שר האוצר.
העצמאות ומלחמת האזרחים
אחרי מהפכת פברואר 1917 ברוסיה, נבחר פאסיקיבי לוועדה שהייתה אמורה לנסח חקיקה חדשה לדוכסות הגדולה של פינלנד בגרסה מודרנית יותר. בהתחלה הוא תמך בחיזוק האוטונומיה במסגרת האימפריה הרוסית, בניגוד לסוציאל-דמוקרטים שבקואליציה-סנאט, שדגלו לשווא באוטונומיה הרבה יותר רחבה. אולם אחרי מהפכת אוקטובר תמך כבר בעצמאות מלאה, אפילו בצורת מונרכיה חוקתית.
בימי מלחמת האזרחים בארצו, עמד פאסיקיבי איתן לצד הממשלה ה"לבנה". כראש ממשלה במאי-נובמבר 1918 שאף להשכנת מונרכיה חוקתית ולהכתרתו של פרידריך קארל פון הסן, תוך הבטחת גיבוי גרמני במאבק נגד רוסיה הסובייטית. אך כשגרמניה איבדה את המלחמה תוכנית המונרכיה נפלה לטובת רפובליקה שהלמה יותר את טעמי מעצמות ההסכמה המנצחות. פאסיקיבי התפטר מן הסנאט וחזר לניהול הבנק KOP.
בשנת 1934 הוא נבחר ליושב ראש מפלגת קוקומוס(Kokoomus) השמרנית, עם מצע דמוקרטי מובהק, והשלים את טיהור תדמית המפלגה מכתמי ההתקרבות לתנועת לאפואה וההפיכה הכושלת שידועה כמרד מנטסלה.(Mäntsälä)
שגריר בסטוקהולם
אחרי מות אשתו הראשונה בשנת 1931 נשא פאסיקיבי לאשה את אלינה (אלי) ואלבה (1960-1879) והחליט לפרוש מן החיים הפוליטיים. אך לבסוף, אחרי שכנועים, הסכים לקבל את תפקיד השגריר בשוודיה, בשגרירות הפינית שנחשבה הראשונה בחשיבותה. באותה תקופה פינלנד ראתה עצמה מבודדת על ידי עליית משטרים טוטליטריים בגרמניה, פולין ואסטוניה ומאוימת על ידי ברית המועצות. אחרי התפוררותה ההדרגתית של חבר הלאומים ומשהסתבר כי צרפת ובריטניה הן אדישות, שוודיה הייתה המדינה היחידה שנראתה מסוגלת להעניק לפינלנד תמיכה כלשהי. מאז כישלון ההפיכה של חברי לאפואה, פאסיקיבי ומנרהיים השתייכו לאותם חוגים שמרניים שדנו באפשרות הזאת.
כשגריר שאף פאסיקיבי להשיג משוודיה ערבויות לביטחונה, או ברית הגנה או איחוד לצורכי הגנה. מאז מלחמת האזרחים היחסים בין שני העמים היו קרירים. הרוח המהפכנית שבתום מלחמת העולם הראשונה הביאה לשוודיה את חיזוק הדמוקרטיה הפרלמנטרית ואת ההגמוניה של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית. פינלנד, לעומת זאת, עברה מלחמת אזרחים הרסנית ותבוסה מוחלטת של המחנה הסוציאליסטי. בדיוק בשעה שפאסיקיבי הגיע לסטוקהולם, נודע כי נשיא פינלנד סבינהופבוד גילה רתיעה מהפלמנטריזם ואחרי לחצים מצד המפלגה השמרנית של פאסיקיבי, סירב למנות ממשלה שתכלול שרים סוציאל-דמוקרטיים. גישה זו לא שיפרה את תדמיתו של השגריר החדש בעיני הסוציאל-דמוקרטים השוודים ששלטו בממשלה בסטוקהולם. חשדנותם ניזונה, בין השאר, מהשאיפה המונרכיסטית משנת 1918 ומההפיכה הכושלת של תנועות לאפואה משנת 1932
הודות למאמציו של פאסיקיבי, אך גם לבחירת נשיא פינלנד חדש - קיוסטי קאליו, מצב הדברים השתפר. כנשיא תמך קאליו בפרלמנטריזם ומינה שרים סוציאל-דמוקרטים בממשלה. עם זאת החשדנות ביחסים בין שתי המדינות נותר חזקה למדי:במהלך מלחמת החורף, תמיכת שוודיה בפינלנד הייתה אמנם משמעותית, אך חסר בה היבט קריטי אחד: שוודיה לא הכריזה מלחמה על רוסיה ואף לא שיגרה כוחות צבאיים להגנת פינלנד. משום כך בעיני פינים רבים, כולל פאסיקיבי עצמו, שליחותו בסטוקהולם נכשלה.
שגריר במוסקבה
בתקופה שקדמה למלחמת החורף, התמנה פאסיקיבי לנציג פינלנד במשא ומתן, עם ברית המועצות במוסקבה. בראותו שסטלין לא התכוון לשנות את מדיניותו, תמך פאסיקיבי בכמה ויתורים לסובייטים. כשפרצה המלחמה נתבקש פאסיקיבי להיכנס לממשלה של ריסטו ריטי כשר בלי תיק כשתפקידו המעשי היה לשמש ליועץ מדיני. הוא הפך לצלע שלישית בשלישייה המובילה של הממשלה, לצד ראש הממשלה ריטי ושר החוץ ויינו טאנר, מנהיג הסוציאל-דמוקרטים. הוא ניהל את המו"ם להשגת שביתת נשק והסכם שלום וחזר להיות שגריר במוסקבה. בעת שהותו בבירה הסובייטית הורחק מהסודות הכי כמוסים של ראשי המדינה וכשגילה כי אלו מתכוונים ליזום תגובת נקם בסיועה של גרמניה הנאצית, התפטר מתפקידו. זאת הייתה פרישתו השנייה.
ראש ממשלה 1944–1946
בקיץ 1941 כשפרצה מלחמת ההמשך, התמסר פאסיקיבי לכתיבת זכרונותיו. ב-1943 נכח לדעת כי גרמניה הלכה לאבד את המלחמה ושפינלנד עמדה בפני סכנה גדולה. אולם התנגדותו מלכתחילה לברית עם גרמניה בשנים 1941-1940 הייתה כל כך ידועה שהפלדמרשל מנרהיים וריסטו ריטי, שהפך בינתיים לנשיא, לא ששו לתמוך ביוזמותיו הראשונות למו"ם להשגת שלום.
את והב בסופה (ספר)
את והב בסופה הוא ספרו של עמוס קינן, שיצא לאור בהוצאת כתר בשנת 1988. הספר הוא מעין משל בעל אלמנטים אוטוביוגרפיים, שבו הגיבור, עיתונאי בעל שם, מגיע יום אחד לביתו ומוצא כי זהותו הוחלפה בזהות של אדם בשם "יוחנן לוין", שהוא נדון לחיות את חייו.
יוהו קוסטי פאסיקיבי
ראש ממשלה 1944–1946
מיד עם סיום המלחמה, בשנת 1944 מינה אותו מנרהיים לראש ממשלה. לראשונה נכנס לקבינט גם שר קומוניסטי, איריו ליינו. מדיניותו של פאסיקיבי הייתה ריאליסטית אך לגמרי שונה מזו שבעשרים וחמש השנים האחרונות. הפעם מאמצו העיקרי היה להוכיח שפינלנד אינה מהווה איום לברית המועצות וכי שתי המדינות עשויות להרוויח מיחסי אמון ושלום. הוא נאלץ לבוא לקראת הסובייטים בכמה מישורים, כולל דרישתם לשפיטת פושעי המלחמה. עם התפטרותו של מנרהיים, הפרלמנט בחר בפאסיקיבי ליורשו בתפקיד של נשיא הרפובליקה. הוא היה אז בן שבעים וחמש.
את והב בסופה (ספר)
הספר משיק לנקודות רבות בחייו של קינן, ששם משפחתו המקורי הוא "לוין", ומכיל תובנות רבות של קינן על חייו ועל עברו.
יוהו קוסטי פאסיקיבי
נשיא פינלנד 1946–1956
עד להגיעו למעמד רם הזה הלך פאסיקיבי דרך ארוכה מאז כשבצעירותו תמך בשמרנות הקלאסית. הפעם היה מוכן לשתף פעולה באופן שוטף עם הסוציאל-דמוקרטים, ואם צריך, אפילו עם הקומוניסטים, כל עוד פועלים באופן דמוקרטי. רק בהזדמנות אחת הסכים עם השתתפות מפלגתו, השמרנים, לממשלה, וזאת לאורך שישה חדשים בלבד, ונחשב יותר ל"ראש ממשלה עובד ציבור" מאשר למנהיג של ממשלה פרלמנטרית רגילה. בשנת 1946 מינה לראש ממשלה את מאונו פקאלה, מנהיג הליגה הדמוקרטית עממית שכללה קומוניסטים. עם זאת סובלנותו וגמישותו הפוליטית פגו כשבאביב 1948 נודע לו שהקומוניסטים מכינים הפיכה. פאסיקיבי קרא ליחידות אחדות של צבא היבשה ושל חיל הים לבוא להגן על עיר הבירה מפני מתקפה קומוניסטית אפשרית. למעשה כל ניסיון של הקומוניסטים להשתלט על השלטון נכשל עוד בחיתוליו והם נחלו כישלון בבחירות הבאות לפרלמנט.
רוב ההיסטוריונים הפינים המודרניים שוללים קיומו של קשר קומוניסטי אלים, במיוחד בהיעדר תמיכה סובייטית. מאוחר יותר באביב, הצביע שהפרלמנט אי אמון בשר הפנים הקומוניסטי ליינו, בגלל המחלוקת סביב השבויים, רובם מהגרים רוסים לבנים, שמסר לידי ברית המועצות. ישליינו סירב להתפטר מרצון, פאסיקיבי פיטר אותו. אחרי שבבחירות לפרלמנט ב-1948 ירדה המפלגה הקומוניסטית מהמקום הראשון ולמקום השלישי בין מפלגות המדינה, סירב פאסיקיבי להכניסם לממשלה והקומוניסטים נותרו על ספסלי האופוזיציה עד לשנת 1966.
כנשיא, העניק פאסיקיבי ליחסי החוץ של פינלנד מעמד בכורה, תוך נדיון להבטיח שלום יציב וחופש פעולה רחב ככל האפשר. הוא הסיק כי, מעבר לכל הסיסמאות היפות, על פינלנד להתאים עצמה למדיניות המעצמה השכנה וחתום איתה על הסכמים על מנת למנוע תסריט גרוע יותר. מדיניותו זו כונתה במשך עשורים "קו פאסיקיבי-קקונן" (גם לפי שמו של אורהו קקונן שהמשיך בו) ובשנות השבעים "פינלנדיזציה".
ידיעתו את השפה והתרבות הרוסית סייעה לו בקשריו עם המנהיגים הסובייטים והוא לעיתים הוא לא נעזר במתורגמנים בשיחות איתם.
בשנת 1950 נבחר פאסיקיבי לקדנציה שנייה כנשיאה של פינלנד עם 171 מתוך 300 קולות של קולגיומים אלקטורליים. בניגוד לעבר, בכהונתו השנייה הוא שם דגש על מדיניות הפנים. עזר לכך גם מותו של סטלין בשנת 1953. כשוחר ספורט מנעוריו, אתלט ומתעמל לשעבר, נהנה מאוד לפתוח בקיץ 1952 את המשחקים האולימפיים שהתקיימו בהלסינקי.
עד לסוף הקדנציה השנייה בת שש השנים של נשיאותו, הצליחה פינלנד לפתור את הבעיות הדחופות ביותר שנותרו כירושה מהמלחמה האבודה. הפליטים מקרליה יושבו מחדש, פיצויי המלחמה שולמו, הסתיימה הקצבת המזון, ובינואר 1956 הסיגה ברית המועצות את כוחותיה מהנמל פורקאלה שליד הלסינקי. בגיל 85 בתום כהונתו השנייה ב-1 במרץ 1956 לא חיפש פאסיקיבי בכל מחיר להיבחר מחדש. היה מוכן לכהן כנשיא לעוד שנתיים אם רוב גדול של פוליטיקאים היו מבקשים זאת ממנו. ב-15 בפברואר 1956 הועלתה אחרי שקיבל מסר שלא הובן נכון מכמה פוליטיקאים שמרנים, כי יש לו כביכול תמיכה מהמפלגה האגררית והסוציאל-דמוקרטים, הועלתה מועמדותו בטעות. משראה עצמו נכשל, הרגיש עצמו נבגד על ידי אותם הפוליטיקאים שביקשו ממנו להציג את מועמדותו. הוא אף שלל כי נתן את הסכמה בהצהרה פומבית למהלך הזה.
פאסיקיבי נפטר בדצמבר 1956, לפני שסיים לכתוב את זיכרונותיו.
קישורים חיצוניים
Tuomo Polvinen - Paasikivi Kansallisbiografia 2002
אוגל SX1000
אוגל SX1000 (באנגלית: Ogle SX1000) היא מכונית קופה מתוצרת David Ogle Ltd באמצעות Ogle Design בראשותו של התעשיין ומעצב כלי הרכב דייוויד אוגלי אשר יוצרה בין השנים 1962–1964 בבריטניה.
פואד טוואל
פואד טוואל (בערבית: فؤاد طوال; נולד ב-23 באוקטובר 1940 במידבא, אמירות עבר הירדן) היה הפטריארך הלטיני של ירושלים.
ביוגרפיה
מוצאו של טוואל משבט בדואי שהתנצר במאה ה-19. הוא למד בסמינר התאולוגי של הפטריארכיה הלטינית בבית ג'אלא, והוסמך לכמורה בשנת 1966. טוואל שירת שנים אחדות ככומר ברמאללה, ואז נסע לוותיקן, שם השלים תואר דוקטור בתחום המשפט הקנוני. לפני שהתמנה לפטריארך, היה בשליחות הוותיקן במדינות שונות, ביניהן הונדורס, גרמניה, פרו, מצרים ותוניסיה. ב-22 ביוני 2008 החליף את מישל סבאח בתפקיד הפטריארך הלטיני של ירושלים. ב-22 ביוני 2016 אישר האפיפיור פרנציסקוס את בקשתו לפרוש מתפקידו.
כביש 41
כביש 41 הוא דרך ראשית המתחילה מהכניסה הצפונית לאשדוד עד לצומת בני דרום. בעבר הובילה הדרך עד לגדרה, אך חלק ממנה הוחלף בכביש 7. לכביש זה שני נתיבים לכל כיוון והפרדה בין המסלולים. כולל צמתים מרומזרים לכל אורכו (פרט למחלף אשדוד).
כביש 41 יחד עם כביש 7 יוצרים קשר רוחבי מאשדוד ליישובי גדרה ומזרחה. חשיבות תחבורתית נוספת של הכביש בקשר שהוא מאפשר בין הדרום לבין גוש דן. הכביש הוא עורק התחבורה של נמל אשדוד ולכן כל פיתוח הנמל מותנה בשדרוג הכביש והצמתים לאורכו.
ביולי 2011 פרסמה חברת נתיבי ישראל את המכרז להסבת חלקו המזרחי של כביש 41 לכביש 7 ובשנת 2014 הסתיימה ההסבה, תוך ביטול צמתים והפיכתם למחלפים במחלף גדרה ובמחלף בית רבן.
על פי תוכנית נתיבי ישראל, כביש 41 שנותר בין צומת נמל אשדוד ועד מחלף אשדוד, מתוכנן לעבור שדרוג ומיחלוף כהמשכו של כביש 7 הקיים כיום. בצומת עם שדרות בני ברית מתוכנן לקום מחלף בני ברית, וכן עתיד לעבור מיחלוף צומת ניר גלים. בכביש צפויים להיסלל שלושה נתיבים לכל כיוון.
ספיידרוומן (סדרת טלוויזיה)
ספיידרוומן (באנגלית: Spider-Woman) היא סדרת גיבורי על מונפשת אמריקאית, המבוססת על דמות בעלת אותו שם שנוצרה על ידי ארצ'י גודווין ומארי סברין, בבעלות מארוול קומיקס. הסדרה הופקה על ידי DePatie–Freleng Enterprises ו-Marvel Comics Animation, כאשר שתי החברות בבעלות Marvel Entertainment.
הסדרה שודרה לראשונה בארצות הברית בערוץ ABC, החל מ-22 בספטמבר 1979 עד 5 בינואר 1980. בישראל הסדרה שודרה לראשונה בדיבוב לעברית בערוץ הילדים בשנת 1992, שתים עשרה שנים לאחר סיום הסדרה המקורית. לסדרה הופקה עונה אחת הכוללת 16 פרקים באורך 30 דקות.
זוהי הסדרה האחרונה שהפיקה חברת DePatie–Freleng Enterprises, לפני התאגדותה מחדש כ-Marvel Productions.
תקציר העלילה
הסדרה עוקבת אחר ג'סיקה דרו, עורכת-דין שבילדותה נעקצה והורעלה על ידי עכביש כאשר ביקרה במעבדה של אביה. אביה, דוקטור דרו, הציל את חייה בעזרת שיקוי חדשני, שגם העניק לה כוחות עכביש מופלאים אשר הופכים אותה לספיידרוומן. במהלך הסדרה, ג'סיקה בתור ספיידרוומן נלחמת נגד כוחות הרשע ומצילה את העולם.
מדבבים
הדיבוב העברי בוים והופק על ידי יעקב שם טוב. בנוסף דיבבו בדיבוב המקורי ויק פרין, טוני יאנג, ג'ון מילפורד, איילין לאטר, קרן מאשון ופול וינצ'ל, ואילו בדיבוב העברי דיבבו גם אסף כחולי, מיקי קם, חני נחמיאס ואבי פניני.
Arena Football League
משחק הפוטבול באולמות סגורים הומצא בשנות ה-80 של המאה ה-20, והליגה נוסדה על ידי רושם הפטנט על המשחק, ג'ים פוסטר, חבר הנהלה לשעבר של ליגת ה-NFL ושל ליגת ה-USFL. הרעיון הראשוני היה לקיים משחק ראווה בשנת 1983 ברשת NBC, אך לבסוף פוסטר זנח את הרעיון בגלל מעורבותו הרבה ב-USFL. רק בשנת 1986 הוצג ספר החוקים הראשון של המשחק החדש והליגה יצאה לדרך.
בשנים 2000–2009 הייתה ליגה משנית (Minor league) בשם AF2. ה-AFL שיחק במשך 22 עונות בשנים 1987–2008, ובעיות פנימיות גרמו לליגה לבטל את עונת 2009 שלו, אף על פי שליגת המשנה המשיכה במשחקיה. בסוף אותה שנה פורקו שתי הליגות וחוברו לאיגוד דש שהכיל קבוצות משתי הליגות, והליגה החדשה החלה במשחקה בשנת 2010. לאחר עונת 2016, שהמשיכה את הדפוס שהחל בשנים הקודמות של עזיבת קבוצות מדי שנה, עזבו חמש משמונה הקבוצות שנותרו בליגה. שלוש הקבוצות שנותרו מתכוונות להמשיך לעונת 2017, אז מתוכננות להצטרף שתי קבוצות חדשות.
הליגה נפתחת כל שנה ב-28 בינואר, לקראת סוף עונת המשחקים של ליגת ה-NFL, ונמשכת עד משחק הארינה-בול (ArenaBowl), המקביל לסופרבול של ה-NFL. משנת 2003 החלה הליגה לשדר את משחקיה באולפן של רשת שידור ארצית בערוץ NBC.
לינטופי
לינטופי (בבלארוסית: Лынтупы; בפולנית: Łyntupy) היא עיירה במחוז ויטבסק שבבלארוס, בסמוך לגבול ליטא, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב
במהלך מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1915, הייתה העיירה בקו החזית של הקרבות. לאחר הסכם ריגה נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי לינטופי
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-350 יהודים, והתקיימו בה פעילות ציונית ופעילות של הבונד, וכן בית ספר עברי. עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939 נאסרה פעילות זו.
בסוף שנת 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם באזור מוזנח בה, בו הועסקו בעבודות כפייה. בשל העברת השליטה באזור באפריל 1942 לידי הליטאים, נמלטו מהגטו שבעיירה מספר מיהודיו, וחלקם נתפסו ונרצחו.
בספטמבר 1942 הועברו יהודי הגטו שבעיירה לגטו שווינציאן, וגורלם שם היה כגורל יתר יהודי המקום. כ-100 יהודים שהושארו במחנה עבודה בעיירה נרצחו ב-22 בדצמבר 1942 יחד עם יהודים נוספים מהסביבה.
דמיטרי קרוגלוב
דמיטרי אלכסנדרוביץ' קרוגלוב (ברוסית: Дмитрий Александрович Круглов; נולד ב-24 במאי 1984 בטאפה שבאסטוניה) הוא כדורגלן עבר אסטוני ממוצא רוסי, אשר שיחק בעמדת המגן
קריירת מועדונים
שיחק במועדונים האסטונים חיויק אמאסטה, טאלינה JK ולבדיה טאלין, אחת הקבוצות החזקות ביותר באסטוניה. ב-2005 עבר ללוקומוטיב מוסקבה, אך ערך רק 10 משחקי ליגה. ב-2006 הושאל לקובאן קרסנודאר, שם שיחק רק פעם אחת: במשחק 1/16 גמר ההגביע הלאומי. בעונת 2007 שיחק בהשאלה בטורפדו מוסקבה וב-2008 הושאל לנפטצ'י האזרית. בתום העונה חתם בקבוצה ושיחק בה עד 2010. עד 2011 הופיע בקבוצה אינטר מאותה עיר. באוגוסט 2011 חתם ברוסטוב חוזה ל-3 שנים. את שערו הראשון בקבוצה הבקיע ב-18 בספטמבר 2011 מול צסק"א מוסקבה. בשנת 2015 עבר לאינפונט.
נבחרת לאומית
12 באוקטובר 2004 ערך קרוגלוב את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת אסטוניה במוקדמות מוקדמות מונדיאל 2006 במשחק מול נבחרת לטביה. את שערו הראשון בנבחרת כבש ב-12 בנובמבר 2005 במשחק ידידות מול פינלנד בפנדל.
קולומבוס דסטרוירס
קולומבוס דסטרוירס (Columbus Destroyers) היא קבוצת פוטבול אולמות המשחקת בליגת Arena Football League. הקבוצה נוסדה בשנת 1999 בעיר באפלו שבמדינת ניו יורק, ועברה בשנת 2003 לשחק בעיר קולומבוס שבמדינת אוהיו.
ג'יישון טייט
ג'יישון טייט (באנגלית: Jae'Sean Tate; נולד ב-28 באוקטובר 1995) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בקבוצת יוסטון רוקטס בליגת ה-NBA, בעמדת הסמול פורוורד.
ראשית חייו
טייט הוא בנו הבכור של ג'רמיין טייט, ששיחק כדורסל באוניברסיטת המדינה של אוהיו בעונת, בטרם עבר לאוניברסיטת סינסינטי, ובהמשך עבר לשחק כדורסל מקצועני מחוץ לארצות הברית. אימו, קורי קיי, נדקרה למוות ב-31 ביולי 2004, בידי בן זוגה דמיאן בולס, שהורשע ברצח שלוש שנים לאחר מכן. לאחר מות אימו, עבר טייט למשמורת אביו ואימו החורגת ג'ניס שגידלו אותו לצד שלושת ילדיהם. בצעירותו עבר טייט סדנת שליטה בכעסים בשל התפרצויות זעם.
קריירת משחק בתיכון
טייט למד בתיכון פיקרינגטון, שבו הצטיין בכדורסל ובפוטבול. הוא שיחק פוטבול בעמדות הדפנסיב אנד והטייט אנד לפני שנפצע בכתפו, ומאז התמקד בכדורסל. בתיכון, היה חברו לקבוצה של קאריס לוורט, שהגיע גם הוא ל-NBA. בעונתו הראשונה, טייט רשם על שמו את סל הניצחון במשחק הפלייאוף של הקבוצה מול מריון-פרנקלין מקולומבוס. בעונתו השנייה, קבוצתו השיגה מאזן של 26 ניצחונות ו-2 הפסדים, וזכתה באליפות הדרג הראשון לשנת 2012, כשגברה בגמר על קבוצת טולדו ויטמר. בעונתו השלישית והרביעית נכלל בחמישייה הראשונה של האזור (קונפרנס). בשנתו השלישית נפצע שוב בכתף, פציעה שקיצרה עבורו את העונה, אך עדיין סיים את העונה עם ממוצעים של 22.3 נקודות, 12 ריבאונדים ו-3 אסיסטים למשחק. בסיום קריירת התיכונים שלו, דורג על ידי ESPN בתור השחקן הטוב ביותר באוהיו והפורוורד ה-15 הטוב במדינה.
קריירת משחק במכללות
בליגת המכללות שיחק טייט באוניברסיטת המדינה של אוהיו. בשנתו הראשונה קלע 8.8 נקודות והוריד 5 ריבאונדים למשחק. הממוצעים שלו טיפסו ל-12.1 נקודות ו-5.5 ריבאונדים החל מהשלב שבו תפס מקום קבוע בחמישייה, לראשונה ב-22 בינואר 2015, במשחק מול אוניברסיטת נורת'ווסטרן. טייט נבחר בשנתו הראשונה לחמישיית האול-פרשמן של הביג טן (המקבילה לחמישיית הרוקיז ב-NBA). למרות גובהו 1.93 מ' שלרוב מהווה את גובהם של גארדים, שיחק טייט לעיתים בעמדת הסנטר בקבותו אוהיו סטייט, שבה הכוכב והרכז היה דיאנג'לו ראסל, באותו הגובה. בשנתו השנייה רשם ממוצעים של 11.7 נקודות, 6.4 ריבאונדים ו-1.5 אסיסטים. את שבעת המשחקים האחרונים בעונה החמיץ בשל פציעה בכתף. בשנתו השנייה והשלישית זכה ב"אזכור כבוד" בהקשר לחמישיות העונה. בשנתו השלישית, הוביל את אוהיו סטייט בנקודות עם 14.3 נקודות למשחק, כשהוא לוקח על עצמו את האחריות ההתקפית לאחר פציעתו של קייטה בייטס-דיופ. לקראת סוף עונתו השלישית, שקל טייט לפרוש מכדורסל ולעבור לקבוצת הפוטבול של אוהיו סטייט. הוא תיאר סיטואציה שבה השחקנים בחדר ההלבשה רצו לוותר על העונה ולא להשתתף בטורניר ה-NIT. בעקבות שיחת שכנוע עם מאמנו ועוזר המאמן של הקבוצה, החליט טייט להמשיך בקבוצת הכדורסל לעונתו הרביעית. בשנתו הרביעית, טייט היה קפטן-משותף של הקבוצה לצד בייטס-דיופ שחזר מהפציעה. בעונה זו קבע שיא-מכללה עם 10 נקודות מתוך 10 ניסיונות בניצחון על נורת'ווסטרן בנובמבר 2017. בעונה זו רשם ממוצעים של 12.3 נקודות ו-6.2 ריבאונדים. הוא נבחר לחמישיית האול-ביג טן השנייה בידי המאמנים ובבחירת התקשורת זכה לאזכור כבוד. טייט סיים את הקריירה באוהיו סטייט במקום ה-19 ברשימת קלעי כל הזמנים של הקבוצה, עם 1,512 נקודות.
קריירה מקצוענית
טייט נרשם לדראפט ה-NBA 2018 אך לא נבחר, והצטרף לאחר מכן לקבוצת ליגת הקיץ של מילווקי באקס, אולם לא שיחק בליגת הקיץ בשל שבר באצבע בידו הימנית. ב-10 באוגוסט חתם בליגה הבלגית בקבוצת אנטוורפ ג'יינטס. ב-42 משחקים בליגה, רשם ממוצעים של 10.2 נקודות, 3.9 ריבאונדים ו-1.7 אסיסטים. בנוסף, רשם ממוצעים של 13 נקודות, 5.6 ריבאונדים ו-1.6 אסיסטים ב-24 בליגת האלופות של פיב"א. ב-22 ביולי 2019 חתם טייט בקבוצת סידני קינגס באוסטרליה. הוא רשם ממוצעים של 16.4 נקודות, 2 אסיסטים ו-5.8 ריבאונדים, ונבחר לחמישייה הראשונה של ה-NBL.
ב-26 בנובמבר 2020 חתם טייט ביוסטון רוקטס מליגת ה-NBA.
אפיון כשחקן
על אף גובהו - 1.93 מ' - טייט משחק בעמדות הסמול פורוורד והפאוור פורוורד. במהלך עונת הרוקי ביוסטון רוקטס, זכה למוניטין של שחקן הגנה מוצלח, והושווה לפי ג'יי טאקר ששיחק גם הוא בקבוצה בעמדות גבוהות יותר מהעמדות המקובלות לגובהו. ידו החזקה היא יד שמאל. הוא בעל יכולת חדירה טובה לסל ויכולת סיום טובה קרוב לסל, עם 69% דיוק סביב הטבעת.
צ'פלין (מחזמר)
צ'פלין: המחזמר (באנגלית: Chaplin: The Musical) הוא מחזמר עם מוזיקה ושירים מאת כריסטופר קרטיס ומחזה מאת קרטיס ותומאס מיהן. העלילה מבוססת על חייו של צ'ארלי צ'פלין. המחזמר, שהחל בפסטיבל למחזות זמר בניו יורק בשנת 2006, הוצג לראשונה בסן דייגו בשנת 2010, ולאחר מכן עלה לראשונה בברודוויי בשנת 2012.
בישראל, המחזמר הועלה לראשונה בסטודיו למשחק מיסודו של יורם לוינשטיין בכיכובו של עופרי ביטרמן, בימויו של שוקי וגנר ונוסח עברי מאת דני לשמן. בעקבות ההצלחה, תיאטרון תל אביב רכש את ההצגה וביולי 2019 בתיאטרון תל אביב, בהפקה משותפת עם תיאטרון חיפה, עלה בשנית בבימויו של שוקי וגנר על פי נוסח עברי מאת דני לשמן, עם עופרי ביטרמן בתפקיד צ'ארלי צ'פלין.