cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פסטיבל מאי בסינסינטי
בשנות ה-70' של המאה ה-18, היו "חגיגות השירה" לפסטיבל החשוב ביותר במערב התיכון. מנצח התזמורת הפופולרי ביותר באותה תקופה היה תיאודור תומאס, שייסד מאוחר יותר את התזמורת הסימפונית של שיקגו. תומאס כיהן כמנהל המוזיקלי הראשון במשרה מלאה של פסטיבל מאי למוזיקה, האולם הישן שנבנה לחגיגות השירה נהרס ואולם חדש נבנה בשנת 1878, בדיוק במועד לפסטיבל מאי של אותה שנה. אולם הקונצרטים של סינסינטי עוד עומד כיום והוא אחד מאולם הקונצרטים הגדולים והוותיקים ביותר בארצות הברית.
תומאס חזר לסינסינטי לכבוד הפסטיבל בין השנים 1873 ל-1904. בין 1905 ל-1946 כיהנו המנהלים המוזיקליים של התזמורת הסימפונית של סינסינטי (נוסדה בשנת 1895) באותו תפקיד גם בפסטיבל המקהלות הדו-שנתי (פרנק ואן דר סטוקן, ארנסט קונוואלד. אז'ן איזאיי, פריץ ריינר ויוג'ין גוסנס אחזו במושכות בשנים אלה). פריץ בוש ויוזף קריפס ניהלו את הפסטיבלים בין 1948 ל-1960.
בשנת 1963 התמנה מקס רודולף למנהל הפסטיבל ומשנת 1967 היה הפסטיבל לאירוע חד-שנתי, כפי שהוא כיום. חגיגות המאה בשנות ה-70', הן לפסטיבל (1973) והן לאולם הקונצרטים (1978), נחוגו בתקופת כהונותיהם של יוליוס רודל (מנהל מ-1971 עד 1973) וג'יימס לוויין (1974 עד 1978). ג'יימס קונלון התמנה למנהל בשנת 1979. הפסטיבל אחראי להמשכיותה של המסורת המקהלתית העשירה של המערב הן באירופה והן בצפון אמריקה. ביצועי הבכורה של כמה מן היצירות הכוראליות הגדולות בשלהי המאה ה-19 ובמאה ה-20 היו בפסטיבל. גם כמה מגדולי הזמרים של מאות אלה הופיעו שם.
נוסף לתזמורת הסימפונית של סינסינטי, הקבוצה העיקרית המופיעה בפסטיבל מאי היא מקהלת פסטיבל מאי. על המקהלה, המורכבת כולה ממתנדבים, מנצח מאז 1989 רוברט פורקו. מקהלת הפסטיבל מופיעה בקביעות עם התזמורות של סינסינטי, הסימפונית והקלה, הן באולם הקונצרטים והן במרכז המוזיקה ריברבנד. רמת הביצוע של המקהלה זיכתה אותה בשבחי הביקורת.
בשנת 1986 הוקמה מקהלת הנוער של פסטיבל מאי, שחבריה לומדים בבתי ספר תיכוניים באזור סינסינטי. מנצחה הוא ד"ר ג'יימס באגוול ומשתתפיה (הנדרשים לעמוד במבחן קבלה תחרותי) נהנים מן האפשרות לבצע מוזיקה מאתגרת, הרבה מעל לרמה המקובלת בבתי ספר תיכוניים. מקהלת הנוער מופיעה גם עם מקהלת הבוגרים של הפסטיבל במשך השנה ובעיקר בתקופת הפסטיבל.
נעלי שלג
נעלי שלג הן נעליים מיוחדות שנועדו להליכה על שלג.
יש המשתמשים בנעלי שלג מיוחדות גם עבור בעלי חיים, במיוחד עבור כלבים וסוסים מושכי מזחלות.
Keep Ya Head Up
Keep Ya Head Up הוא סינגל של הראפר האמריקאי טופאק שאקור, והוא אחד השירים המצליחים והידועים ביותר שלו. השיר יצא בסוף שנת 1993 ואתר About דירג אותו במקום ה-11 במצעד "100 שירי הראפ הגדולים ביותר בכל הזמנים", כשהשיר היחידי של שאקור שהקדים אותו במצעד זה הוא Dear Mama שהגיע למקום ה-4 במצעד. השיר יצא לאור לראשונה בשנת 1993 בתור הסינגל השלישי מתוך אלבום הסטודיו השני של שאקור, Strictly 4 My N.I.G.G.A.Z.. לאחר מכן הופיע השיר באלבום הלהיטים הגדולים של שאקור, Greatest Hits בשנת 1998, ושוחרר לו שיר "המשך" מתוך האלבום Still I Rise שיצא לאחר מותו, בשם Baby Don't Cry (Keep Ya Head Up II).
בשיר, שהגיע בשיאו למקום ה-2 במצעד שירי הראפ של הבילבורד ולמקום ה-12 במצעד הבילבורד הוט 100, משתתף דייב הוליסטר. בתחילת הקליפ לשיר מופיע רקע שחור עם המילים "Dedicated to the memory of Latasha Harlins, it's still on". ההפניה היא אל לטאשה הארלינס, נערה שחורה שנהרגה על ידי מוכר בחנות קוריאני בן 51, כשמספר מקורות העידו כי רציחתה תרמה למהומות לוס אנג'לס (1992). בקליפ מופיע שאקור במרכז מעגל מוקף אנשים בזמן שהוא שר, ובמספר סצנות גם מחזיק ילד קטן.
הטרור האדום (אתיופיה)
הטרור האדום (באמהרית: ቀይ ሽብር, קאי שיביר) היה קמפיין פוליטי אלים באתיופיה שהתרחש בין השנים 1977–1978 תחת שלטון החונטה הצבאית האתיופית ("דרג") ומנגיסטו היילה מריאם נשיא אתיופיה לשעבר בראשה.
היסטוריה
המרד שהתחולל בשנים 1977-1978 כנגד הממשלה החדשה גרם להרוגים רבים ופצועים. בתגובה להתקפות של יחאפה כנגד הממשל, נשיא אתיופיה מנגיסטו היילה מריאם הכריז שהמורדים מנהלים טרור לבן. אך הכוחות שפעלו כנגד משטרו של מנגיסטו טענו שהוא זה שמנהל באמצעות מפלגתו מפלגת הפועלים האתיופית טרור אדום.
הקמפיין של מנגיסטו כנגד המתקוממים החל רשמית בנאום שנשא בכיכר המהפכה בלב הבירה אדיס אבבה בו צעק בקול "מוות למהפכנים! מוות ליחאפה!" הוא החזיק בידו שני בקבוקים שבהם היה נוזל אדום הדומה לדם וניתץ אותם כמשל למה שייעשה למי שמתנגד לשלטון. תחת קמפיין זה הוא כלל את הארגונים האריתראים שעביה, ג'אבחה, טארנפית המלוכני, הארגון הטיגראיני וויאנה והארגון הסומלי החזית לשחרור מערב סומליה לצד היחאפה. אלפי גברים ונשים שהואשמו בחברות בארגונים האלו הוצאו להורג ארגון אמנסטי מעריך שבפעולות אלו נרצחו כחצי מיליון אזרחים אתיופים. ארגון הצלת הילדים דווח שקורבנות הטרור האדום כללו לא רק מבוגרים אלא גם כ-1,000 ילדים או יותר, בעיקר בני 11 עד 13 שגופותיהם נראו ברחובות אדיס אבבה.
גורם נוסף לקורבנות הטרור האדום היה הרעב שנשמר בסוד מהקהילה הבינלאומית. מיליוני אנשים מתו, במיוחד במחוזות הלחימה העיקריים וואלו ותיגראי. בתגובה לרעב, איכרים רבים התמרדו כנגד הממשלה אך לא היו חלק מארגוני ההתנגדות ולכן בתגובה, מנגיסטו יצר את מיזם המיקום מחדש שגרם לאחד מהמשברים ההומניטרים הגדולים של העשור. מ-1975 ועד 1978 מנגיסטו היה אחראי לרצח העם השביעי בגודלו בהיסטוריה העולמית כ-1,500,000 אתיופים נרצחו תחת שלטון הדרג.
בתגובה למתקפות הגרילה של היחאפה בצפון, מנגיסטו נתן פקודה לעצור ולעכב כל מי שנחשד בהשתייכות לארגון. מ-1977 ועד ל-1987 המשטרה האתיופית, הצבא האתיופי ומפלגת הפועלים האתיופית רדפו אלפי אנשים. למרות פעולות אלו, ארגון הגרילה המלוכני טארנפית הצליח להביס את כוחות הממשלה בבאגמדיר אך בגלל מריבות פנימיות שהובילו לפילוג הארגון הם נכשלו בכיבוש הבירה הקיסרית לשעבר גונדר. במזרח לעומת זאת פעל ארגון החזית לשחרור מערב סומליה כשהוא נתמך על ידי ממשלת סומליה. צבא סומלי פלש לאתיופיה על מנת לעזור לארגון זה, סומליה הצליחה לכבוש את הערים הרר ודירה דאווה במלחמה זו בעלי בריתה של סומליה ברית המועצות וקובה שינו את עמדותיהם ותמכו באופן פעיל באתיופיה, השלטון האתיופי פינה את עצמו לטיפול בפלישה הסומלית אך גם השקיע בניסיון למחוץ את הארגונים האריתראים ג'אבחה, שעביה והוויאנה הטיגראיני. בסוף שנות השבעים מנגיסטו ניהל את המערכה הצבאית השנייה בגודלה באפריקה עם כוחות צי ואוויר רבים.
אחרי שניקה את מתנגדיו בתוך הדרג ואויביו ביחאפה, מנגיסטו פנה אל עבר קבוצה מרקסיסטית שתמכה בו בעבר אך כעת הפנתה לו עורף המאיסון מפחד שתנועה זו תנסה להשתלט על הדרג ב-1978 הוא ניהל שלוש מערכות עקובות מדם כנגד המאסיון וכנגד הקבוצה הסוציאליסטית השנייה היחאפה, המתקפה הראשונה הייתה נגד היחאפה השנייה כנגד המאסיון והשלישית כנגד השרידים של הארגונים האלו. במקביל נמשכה הלחימה כנגד ארגוני ההתנגדות האחרים בכל אתיופיה, בניסיון להרוס את ההתנגדויות הצפוניות, מנגיסטו ניהל מערכה ובה שלח את חיל האוויר להפציץ את העיירה חאווזאן שבדרום תיגראי התקפה שעלתה בחייהם של אלפי הרוגים. בינואר 2007 מנגיסטו נמצא אשם ברצח עם ונידון למאסר עולם אך זימבבואה מסרבת להסגירו לאתיופיה. בפינה המזרחית של כיכר מסקל הוקמה אנדרטה לזכר קורבנות הטרור האדום, ובמקום הוטמנו שרידיהם של קורבנות.
פוסטינג
פוסטינג (באנגלית: Posting) או פוסטאד' (בגאלית סקוטית: Postadh) הוא מונח ששימש בעבר בסקוטלנד לתהליך כיבוס בגדים ייחודי, שמשמעו רמיסה ודריכה על הבגדים עם הרגליים, בדומה לתהליך דריכת ענבים.
מטרתו הייתה לבצע תהליך כיבוס יעיל יותר, בבגדים שהיה קשה יותר לכבס בעזרת כוח זרועות הידיים. בבגדי צמר, שמיכות או פשתן עבה, כאשר כוח הזרועות והחיכוך הידני לא הספיקו לכיבוס מיטבי ויעיל, נשות היילנדס נהגו להכניס אותם לאמבט או לגיגית עם מים, ולאחר מכן הניחו עליהן תחתוניות מקופלות, והחלו לדרוך עליהן בחוזקה עם רגליהן בתהליך ה"פוסטינג", אשר נמשך עד שכל חלקי הבגדים התנקו וכובסו בצורה אפקטיבית. בדרך כלל שלוש נשים ביצעו את הפוסטינג, כאשר אחת מהן הייתה דורכת בחוזקה באמצע הגיגית, ואילו השתיים האחרות התהלכו סביבה.
תהליך זה של דריכת בגדים עם הרגליים הצריך זמן ועמל רב, ובשל כך נזנח והוחלף בשיטות מכניות הצורכות פחות מאמץ וזמן, עת החלה המהפכה התעשייתית.
ספזי
ספזי (בגרמנית: Spezi) הוא שם המותג של משקה קל בבעלות בראהוס ריגל באוגסבורג, גרמניה. ספזי הוא סימן מסחרי גנרי והשם משמש כמונח כללי לתערובת של קולה וסודה תפוזים ברוב המדינות דוברות הגרמנית.
כאשר המותג נרשם ב-1956, ריגל מכר תחילה בירה תחת הסימן המסחרי. מאז שנות ה-70, ספזי מיוצר ומבוקבק על ידי מבשלות מקומיות שונות במסגרת הסכם זכיינות. פרסומת הטלוויזיה המקורית הראשונה של ספזי תפוזים שודרה ב-1989.
רוב יצרני המשקאות הגדולים מוכרים מוצרים דומים, אם כי בעיקר בגרמניה, אוסטריה ושווייץ. דוגמאות לכך הן שוויפ שוואפ של חברת פפסיקו או מזו מיקס של חברת קוקה קולה, אם כי רוב הרשתות מוכרות גם גרסאות של מותגים לא מוכרים של המשקה, הנקראות בדרך כלל "קולה-מיקס".
ספזי מכיל מים, סירופ גלוקוז-פרוקטוז, סוכר, תרכיז מיץ תפוזים (2.3%), תרכיז מיץ לימון (0.8%), פחמן דו-חמצני, צבע קרמל, חומצה זרחתית וחומצת לימון, חומרי טעם וריח טבעי, קפאין ותמצית הדרים. יש גם גרסאות שונות, כולל אחת ללא סוכר.
ויילקיה אוצ'י
ויילקיה אוצ'י (בפולנית: Wielkie Oczy) הוא כפר במחוז לובאצ'וב שבפרובינציית פּוֹדְקַרְפָּאטִי בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב
לוויילקיה אוצ'י (מילולית: "עיניים גדולות") הוענקו זכויות עיר בשנת 1671, ונקבעו בה ירידים שנתיים וימי שוק. לצדה, הוקם מבצר. במהלך המאה ה-19 הוקמו ביישוב מספר מפעלים, ובשנת 1935 ניטלו ממנו זכויות העיר.
יהודי ויילקיה אוצ'י
יהודים ישבו בוויילקיה אוצ'י מראשיתו, ובמחצית השנייה של המאה ה-18 התקיימה במקום קהילה עצמאית ומרכזית. בסוף המאה ה-19 היגרו יהודים רבים מהיישוב לארצות הברית, ובשנת 1927 נבנה מכספם של יוצאי היישוב בארצות הברית בית כנסת חדש ביישוב. ביולי 1910 נערך ביהודי היישוב פוגרום בהסתת הכומר המקומי.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיעו לכפר כמה עשרות פליטים יהודים ממערב פולין, ומספר יהודיו הגיע לכ-700 איש. בתחילת יולי 1941, לאחר פרוץ מבצע ברברוסה וכיבוש היישוב בידי הגרמנים, פרעו האוקראינים המקומיים ביהודי הכפר, וביצעו בהם מעשי רצח. לאחר מכן, הוטלו על יהודי הכפר עבודות כפייה, ורכושם נגזל מהם. בד בבד, הועברו לכפר יהודים שגורשו מכפרי הסביבה.
בסוף מאי 1942 רוכזו יהודי הכפר בכיכר המרכזית בו, ושם ערכו בהם גרמנים ואוקראינים סלקציה. רוב יהודי היישוב גורשו לגטו יבורוב, והיתר למחנה ינובסקה, וגורלם היה זהה לגורל יתר היהודים במקומות אלו. בנובמבר 1942 הוכרזה ויילקיה אוצ'י כ"נקייה מיהודים".
גולדמן זקס
קבוצת גולדמן זקס בע"מ (באנגלית: The Goldman Sachs Group, Inc) היא חברה רב לאומית המתמחה בבנקאות השקעות ושירותים פיננסיים
משרדיה המרכזיים של החברה שוכנים בדרום מנהטן, והיא משמשת כיועצת פיננסית ומנהלת כספים עבור ממשלות ותאגידי-ענק ברחבי תבל.
היסטוריה
לתחום בנקאות ההשקעות נכנסה החברה בעקבות נפילת הבורסה בעת המשבר הכלכלי העולמי של 1929, בהתאם למדיניותו של השותף הבכיר סידני ויינברג. על האיזון שבין בנקאות ההשקעות ובין הסחר בניירות ערך היה אמון השותף גאס לוי, שהצטרף לחברה בשנות החמישים.
בעקבות משבר הסאבפריים מניית הבנק צנחה הבנק לשפל כל הזמנים, והבנק הפדרלי לגולדמן זקס להפוך לחברת החזקות של מוסדות בנקאיים, באופן שיאפשר לה נגישות להון מהבנק המרכזי, ויחייב אותה במגבלות פיקוח רגולציה בדומה לבנקים מסחריים.
באוקטובר 2021 מניית החברה הגיעה לשיא כל הזמנים והחברה נסחרה בשווי שוק של 135 מיליארד דולר.
במאי 2023 לאחר יישוב תביעה יצוגית נקבע כי החברה תשלם 215 מיליון דולר לאור הטענות שעובדות בחברה קיבלו שכר נמוך מזה של עובדים גברים. סכום זה יחולק בין 2,800 נשים שתפקדו בתפקידים בכירים.
ניהול
מנכ"ל החברה הנוכחי החל מ-1 באוקטובר 2018 הוא דייוויד סולומון, ואסטרטגית ההשקעות הבכירה בה היא הכלכלנית אבי ג'וזף כהן.
נתרן גופרתי
נתרן גופרתי הוא מלח המתקבל כשנתרן הידרוקסידי מגיב עם חומצה גופרתית. נוסחתו: Na2SO4.
חסן נסראללה
חסן נסראללה (בערבית: حسن نصر الله عبد الكريم نصر الله, תעתיק מדויק: חסן נצראללה עבד אלכרים נצראללה; משמעות שם המשפחה "נצראללה" – "ניצחון האל"; נולד ב-31 באוגוסט 1960) הוא איש דת מוסלמי-שיעי ופוליטיקאי לבנוני העומד בראש ארגון הטרור והמיליציה הלבנונית חזבאללה. בעולם הערבי, ובלבנון בפרט, הוא ידוע בכינויו סייד חסן (בערבית: السيّد حسن).
ברוב מדינות המערב ובהן ישראל וארצות הברית, נחשב נסראללה כטרוריסט בכיר ומסוכן, הפועל בעיקר נגד ישראל בסיוע שלטונות איראן וסוריה. לאחר שישראל החליטה ויישמה במשותף עם מוסדות האומות המאוחדות את נסיגת צה"ל מלבנון וסימון הגבול הבינלאומי שבין המדינות, הורה נסראללה על תקיפת סיור של צה"ל וחטיפת מספר חיילים, ובכך הוביל לפתיחת מלחמת לבנון השנייה. במהלך המלחמה שיגרו פעילי חזבאללה לפי הוראותיו אלפי רקטות ליישובים אזרחיים בישראל, ובתגובה הושמד בהפצצות מהאוויר הרובע השיעי שבו שכנו משרדיו ומפקדותיו של ארגון חזבאללה, ואף ביתו, בביירות בירת לבנון.
תחת הנהגתו של נסראללה, מדינות וארגונים רבים החשיבו את חזבאללה לארגון טרור, כולו או מקצתו, בהם ארצות הברית, האיחוד האירופי ומדינות אחרות. רוסיה מכחישה את הטענה שחזבאללה הוא ארגון טרור, ורואה בחזבאללה ארגון חברתי-פוליטי לגיטימי. הרפובליקה העממית של סין נותרה נייטרלית בעניין זה ומנהלת קשרים עם חזבאללה.
ילדות ונעורים
נסראללה נולד ב-1960 בשכונת בורג' חמוד במזרח ביירות שבלבנון, למשפחה מתואלית שמקורה בכפר באזוריה שבדרום לבנון. אף שהמשפחה לא נחשבה דתית על פי הסטנדרטים הלבנוניים, חסן נסראללה, הבכור מבין 9 ילדים, נעשה אובססיבי לאסלאם וכבר בגיל צעיר החל בקריאת ספרות פונדמנטליסטית.
בזמן הלימודים בבית ספר ציבורי בעיר צור הוא ביקר לעיתים תכופות במסגד המרכזי בעיר ומשך את תשומת לבו של מטיף ידוע בשם מוחמד אל-ע'ראווי. אל-ע'ראווי התרשם מתבונתו של הילד ומהתעניינותו בלימודים תאולוגיים, ועל כן בחר להמליץ עליו בפני האייתוללה מוחמד באקר א-סאדר, אחד המטיפים המובילים בסמינרי השיעה שבנג'ף, עיראק. כעבור כשנה, לאחר שסיים את החינוך התיכוני שלו, עבר נסראללה לנג'ף כדי להתחיל את לימודיו. לאחר שהגיע לנג'ף נפגש עם באקר א-סאדר, וזה הפקידו תחת השגחתו של עבאס אל-מוסאווי, תלמיד לבנוני מבקעת הלבנון שמאוחר יותר הפך למטיף ומנהיג חזבאללה. נסראללה בן ה־16 יצר עמו קשר אישי חזק ביותר, ומרבית השקפת העולם שלו נגזרה ממשנתו של אל-מוסאווי.
צמיחת חזבאללה
לאחר כניסת ישראל ללבנון ביוני 1982, שלחה איראן כמה מאות קצינים ממשמרות המהפכה לאזור הבקאע שבמזרח לבנון כדי לארגן תנועות מהפכה שמטרתן לבצע ג'יהאד נגד הכוחות הישראליים ולהקים רפובליקה אסלאמית בלבנון. כוחות אלה שכנעו את מוחמד חוסיין פדלאללה, איש דת שיעי ידוע בלבנון, לעמוד בראש ההתארגנות החדשה. במהלך כל שנות קיומו קיבל הארגון סיוע חומרי, ארגוני ודתי-אידאולוגי מאיראן.
תחת הנהגתו של מוסאווי עזב נסראללה את אמל יחד עם עשרות מחבריו לטובת הארגון החדש, שהיווה מטרייה לקבוצה המורכבת מקצינים מיליטנטים פרו־איראניים וחייליהם. מרבית ההתקפות נגד חיילי צה"ל בלבנון בין השנים 1982–1984 בוצעו על ידי ארגון בשם "הארגון המהפכני לצדק". בשנת 1985 הודיעה חזבאללה ("מפלגת האל") באופן רשמי על קיומה במכתב לעיתונות הלבנונית. הארגון קם במטרה מוצהרת להילחם נגד הנוכחות הישראלית בלבנון.
לאחר נסיגת ישראל בשנת 1985 ממרבית השטח הכבוש בלבנון והקמת אזור הביטחון בדרום המדינה, הפך חזבאללה לאויב מספר אחת של צה"ל וצד"ל. הארגון החל להפעיל את נשק הרקטות (בדרך כלל מסוג גראד 122 מ"מ, שכונו בטעות "קטיושות"), נגד יישובי צפון ישראל. ממשלת לבנון, בהנחיה מדמשק, נמנעה מלפעול נגד הארגון.
מנהיג צבאי ודתי
נסראללה צמח והפך למנהיג צבאי ודתי. בשנת 1987 הצליחו כוחות חזבאללה בפיקודו להרחיק כוחות של אמל ממספר אזורים בפרברי ביירות. לאחר שסוריה התערבה והכריחה את המיליציות להפסיק להילחם, נסראללה טס לאיראן והשלים את לימודיו התאולוגיים בקום.
בשנת 1989 התחדשה הלחימה בין חזבאללה לאמל. נסראללה הפסיק שוב את לימודיו הדתיים וחזר למולדתו, בה הנהיג את כוחות חזבאללה למהלכים מוצלחים נגד אמל. באביב 1990 הקים חזבאללה צבא סדיר שבראשו עמד נסראללה.
בתקופה זו הייתה מנהיגות חזבאללה חצויה. קבוצה אחת, שהונהגה על ידי מוסאווי, קיבלה על עצמה תוכנית פוליטית לגבי הקמת רפובליקה לבנונית שנייה, דבר שהיווה, הלכה למעשה, נטישה מוגמרת של מטרתו המוצהרת של חזבאללה - הקמת רפובליקה אסלאמית בלבנון תחת מנדט סורי. חלקה האחר של חזבאללה הונהג על ידי נסראללה ואיברהים אל-אמין, שהיה בקשר טוב יותר עם משמרות המהפכה האיראניים.
למרות הדעות החלוקות, החצי הראשון של הנהגת חזבאללה הוא זה שנתמך על ידי נשיא איראן האשמי רפסנג'אני, ששאף להקרין תמונה של איראן חזקה ולקשור קשר טוב יותר עם סוריה, לאחר מותו של האייתוללה רוחאללה ח'ומייני ב-1989. בעקבות הצלחתו של רפסנג'אני בהחלשת הכוחות הקיצוניים בחזבאללה, חציו הראשון של הארגון נחל הצלחה בספטמבר 1989 בפגישת מנהיגי חזבאללה בטהראן.
נסראללה נקרא לשוב לאיראן ללימודי דת כאחד מנציגי חזבאללה. נראה כי המהלך נועד לרככו.
באוקטובר 1990 פלשו כוחות סוריים למזרח ביירות ומחקו את שאריות הרפובליקה הראשונה של לבנון. כתוצאה מהתחזקות השלטון הסורי בלבנון, בשנה זו פורקו מנשקן כל המיליציות הפועלות בלבנון. חזבאללה היה הארגון היחיד שהורשה להמשיך להחזיק בנשקו ואף להרחיב את נוכחותו בדרום לבנון, תחת התנאי שכל החלטה חשובה בנוגע למלחמה בישראל תתואם עם דמשק.
בשנה שלאחר מכן הסכימה טהראן להחליף את המזכ"ל הראשון של חזבאללה, סובחי אל-טופיילי, בשייח' מוסאווי, שהיה בקשר טוב יותר עם דמשק. מוסאווי קיבל את אישור האיראנים להחזרת נסראללה, והלה החל בהפצת משנתו הפוליטית.
מזכ"ל חזבאללה
בפברואר 1992 חוסל מוסאווי בידי ישראל, והשייח' נסראללה הועמד בראש ארגון חזבאללה. מאותה שנה החל הארגון להרחיב את פעולתו גם למוקדי עשייה אחרים, וביניהם התחומים החברתיים, הכלכליים והפוליטיים. ב־1992 השתתף חזבאללה לראשונה בבחירות לפרלמנט הלבנוני וזכה ב-12 מושבים. ארבע שנים מאוחר יותר הוא זכה ב-9 מושבים.
קרנו של נסראללה הרקיעה שחקים בקרב חסידיו בעקבות השלמת עסקת חילופי השבויים עם ישראל ב-2004. בעסקה זו שוחררו אלפי אסירים לבנונים ופלסטינים תמורת האזרח אלחנן טננבוים וגופות שלושת חיילי צה"ל שנחטפו בהר דב, והיא נחשבת כניצחון מזהיר לנסראללה שהצליח, בכישרון מבצעי ודיפלומטי ותמורת מחיר כמעט אפסי, להוציא לחופש אלפים ואף להשפיל את ישראל. הצלחה זו העניקה השראה לניסיונות נוספים, בזירה הלבנונית והפלסטינית, לחטוף חיילי צה"ל כקלפי מיקוח.
ניסיונו של נסראללה לקצור הישג נוסף מסוג זה עם חטיפת שני חיילי צה"ל בגבול הצפון ביולי 2006, הצית התלקחות כוללת, והביא את ישראל לצאת למלחמת לבנון השנייה, שמטרתה השלטת סדר חדש בלבנון, החלשת כוחו של חזבאללה וסילוקו מדרום לבנון. נסראללה איים להפעיל את מערך הרקטות שלו נגד אוכלוסייה אזרחית בישראל ואף מימש את איומו. בהמשך המלחמה ירד נסראללה למחתרת עם צמרת חזבאללה והמשיך לנהל משם את המתקפה הרקטית כנגד ישראל, בעוד צה"ל תוקף את תשתית חזבאללה בלבנון. ממקום מסתורו הצליח נסראללה, חרף מתקפה מסיבית על תשתיותיו, לשלוט על פעולות הארגון באמצעות מערך הפיקוד והשליטה של הארגון ולהעביר לפעיליו הנחיות לשיגור רקטות, ללחימה ולהפסקת אש. כמו כן הצליח לשגר ראיונות ונאומים לאמצעי התקשורת באמצעות קלטות וידאו, בהן הוא טען להבסת האויב הציוני ולניצחון.
לנסראללה יצאו מוניטין של אדם כריזמטי מאוד, מנהיג קשוח, ונואם מוכשר. למרות גילו הצעיר, הוא מצטייר כבעל כוח פוליטי רב, ומתאפיין בהיותו ריכוזי מאוד. הוא מייחס חשיבות רבה לקשרים טובים עם פטרוניו בטהראן ובדמשק, ונהנה ממנהיגות בלתי־מעורערת בתוך הארגון. בשנים האחרונות, האינתיפאדה השנייה והפלישה האמריקנית לעיראק החדירו בו מוטיבציה למנהיגות רחבה יותר, מעבר לזירה המקומית בלבנון.
מאז מלחמת לבנון השנייה הוא ממעט בהופעות פומביות ביודעו שהוא יעד מספר אחת של ישראל, והחל מ-2012, גם של ארגוני הג'יהאד שנלחמים בסוריה נגד משטרו של בשאר אל-אסד, איתו הוא משתף פעולה. בין הארגונים הללו נמנים ג'בהת א-נוסרה (בהמשך תחריר א-שאם) והמדינה האסלאמית. בין פעולותיהם נמנים פיגועי התאבדות במרכז בירות ובדאחיה, ואף בשגרירות האיראנית, שהרגו מאות אנשים, כולל מספר בכירים בארגון, אך נסראללה ניצל מכל הניסיונות.
חיים אישיים
נסראללה נשוי לפאטמה יאסין. בנם הבכור האדי, שהיה לוחם בחזבאללה, נהרג ב-12 בספטמבר 1997 במבצע נוף פראי שנערך ברצועת הביטחון, וגופתו הוחלפה ביוני 1998 תמורת גופתו של לוחם השייטת איתמר איליה, שנפל באסון השייטת. יש להם ארבעה ילדים נוספים: מוחמד ג'וואד, זיינב, מוחמד עלי ומוחמד מהדי.
רואליה טובורוזה
רואליה טובורוזה (שם מדעי: Ruellia tuberosa) היא מין צמח בעל פרחים במשפחה הקוציציים. תחום התפוצה ההיסטורי שלו הוא במרכז אמריקה, אבל כיום הוא נפוץ גם באזורים הטרופיים של דרום ודרום-מזרח אסיה.
כמה מיני פרפרים, כדוגמת Junonia lemonias (באנגלית Lemon pansy) ו-Junonia genoveva (באנגלית Mangrove buckeye) ניזונים מעלי הרואליה טובורוזה.
תיאור ותכונות
רואליה טוברוזה היא צמח דו-שנתי בעל פקעת כישורית עבה ופרחים סגולים מרשימים בצורת משפך, כשבאיים הקריביים הצמח פורח כל השנה. גובה הצמח בין 30 ל-60 סנטימטרים, העלים מוארכים וסגלגלים באורך 6–8 סנטימטרים וברוחב 2–4 סנטימטרים בקצה פטוטרת באורך 2 סנטימטרים. הפרי הוא הלקט באורך 2 סנטימטרים חסר גבעול המכיל כ-20 זרעים. מקורם של חלק מהכינויים של הצמח באנגלית כדוגמת "popping pod" (תרמיל מתפצפץ), "duppy gun" (אקדח דביק) ו"cracker plant" (צמח מתפוצץ) הוא בעובדה שילדים נהגים לשחק עם התרמילים היבשים שמתפוצצים כאשר משפשפים אותם עם רוק או מים.
רואליה טובורוזה יכולה לגדול בסביבה לחה ומוצלת. היא מעדיפה לגדול בערבות דשא ובצדי דרכים – לרוב כעשב שוטה בשדות מעובדים, וכן בבתי גידול צחיחים וכצמח מעזבות.
ברפואה מסורתית וברפואה המבוססת על איור ודה משתמשים בצמח כמשתן, לטפל בסוכרת, להוריד חום, לשכך כאבים, כנוגד יתר לחץ דם, כטיפול מגן על הקיבה ולטפל בזיבה. בצמח נעשה שימוש גם כמקור של צבע טבעי לצביעת בדים.
טל זילברשטיין
טל זילברשטיין (נולד ב-1969) הוא יועץ פוליטי ואיש עסקים ישראלי. שימש יועץ למנהיגים בולטים בישראל ובעולם, בהם ראשי הממשלה אהוד ברק, אהוד אולמרט ובנימין נתניהו. זילברשטיין הוא המייסד והמנכ"ל של חברת הייעוץ התקשורתי GCS, שימש עד שנת 2006 כמנכ"ל פורום החברות הסלולריות ומכהן כיועץ תקשורת של מגוון חברות מסחריות.
תחילת דרכו
זילברשטיין, בוגר תואר בהנדסת תעשייה וניהול מאוניברסיטת תל אביב, היה אחד ממייסדי עמותת "דור שלם דורש שלום", אשר קראה למימוש הסכמי אוסלו ופעלה בסיוע כספי של איש העסקים דב לאוטמן. בתקופת כהונתו של זילברשטיין כיו"ר התמודדה התנועה בבחירות המוניצפאליות ב-1998 וזכתה במספר מושבים במועצות מקומיות, בהם שלושה בעיריית תל אביב. זילברשטיין עצמו לא כיהן בתפקידים אלו.
בעקבות פעילותו בדור שלם נוצר קשר בין זילברשטיין לאהוד ברק והוא מונה להיות מנהל קמפיין הבחירות לראשות הממשלה של ברק ב-1999, שבו גבר ברק על בנימין נתניהו. בעקבות קמפיין זה נחשד זילברשטיין כי ביצע עבירות על חוק מימון מפלגות כחלק מ"פרשת עמותות ברק". זילברשטיין נחשד כי השתמש בעמותות שונות, בהן בעמותת דור שלום, לצורך איסוף תרומות בלתי חוקיות למימון קמפיין הבחירות של ברק. המשטרה המליצה להעמיד את זילברשטיין לדין, והיועץ המשפטי, ד"ר אליקים רובינשטיין, אימץ את עמדת המשטרה, אך ב-2006 החליטה פרקליטות המדינה לסגור את כל תיקי החשודים בפרשה, ההחלטה לסגור את התיק התקבלה על ידי עו"ד רות דוד.
הקמת GCS ועבודתו כיועץ
בעקבות מעורבותו בקמפיין הבחירות של אהוד ברק, התוודע זילברשטיין ליועצי התקשורת האמריקנים סטנלי גרינברג, ג'יימס קרוול ובוב שרום. זילברשטיין הקים עם השלושה ועם משה גאון בשנת 1999 חברת ייעוץ ישראלית בשם "Greenberg/Gaon-Carville-Shrum/Silverstien או GCS, אשר התבססה על שיטות העבודה והמוניטין של השלושה. זילברשטיין הוא הבעלים העיקרי בחברה, שימש כמנכ"ל החברה בשנותיה הראשונות וכיום משמש כיו"ר החברה.
כמנכ"ל החברה היה זילברשטיין מעורב בקמפיין הבחירות השני של ברק ב-2001; קמפיין הנשיאות בבוליביה ב-2002 עבור גונסלו סאנצ’ס דה לוסדה - קמפיין שעליו נעשה הסרט התעודי "העסק שלנו הוא משברים", המסקר את פעילות GCS; קמפיינים לבחירות לפרלמנט באוסטריה ב-2002 וב-2006 עבור המפלגה הסוציאל-דמוקרטית בראשות אלפרד גוזנבאואר; קמפיין הפריימריס במפלגת העבודה ב-2002 של בנימין בן אליעזר; קמפיין לנשיאות רומניה ב-2004 עבור אדריאן נסטאסה; קמפיין הפריימריס במפלגת העבודה ב-2005 של עמיר פרץ וקמפיין מפלגת קדימה בבחירות לכנסת ה-17 ב-2006.
במסגרת עבודת GCS, שימש זילברשטיין כמנכ"ל פורום החברות הסלולריות, גוף העוסק בפעילות הסברה ולובי בנושא ההשפעות בריאותיות של קרינת טלפון סלולרי ובקידום האינטרסים המשותפים לחברות הסלולריות החברות בו. הוא ניהל את ההסברה על פריסת האנטנות הסלולריות בישראל ושימש כשדלן בממשלה ובוועדות הכנסת. על פורום החברות הסלולריות בניהולו נמתחה ביקורת מכיוון שהסתיר התקנת אנטנות בלתי חוקית בקרבת אזורי מגורים. זילברשטיין התבטא בחריפות נגד ראש עיריית הרצליה, יעל גרמן, על רקע מאבקה בפריסת אנטנות בהרצליה, ואף הצהיר כי המשך פעילות זו מצדה עלול לגרור ניתוק של העיר מהרשת הסלולרית. חברת GCS סיפקה שירותי ייעוץ לחברות נוספות, בהן הוט, החברה לישראל, כימיקלים לישראל, צים, טאואר סמיקונדקטור, בתי זיקוק לנפט, בנק המזרחי, הזרע, בזק, כלל ביטוח ועוד.
זילברשטיין נחשב לאחד מיועציו הקרובים של אהוד אולמרט. לאחר בחירתו של אולמרט לראש ממשלה מונה זילברשטיין לתפקיד יועץ אסטרטגי מיוחד. הוא היה חבר בצוות מאה הימים, קבוצה קטנה של אסטרטגים פוליטיים, אשר תפקידה היה לתכנן את השינויים בלשכת ראש הממשלה. במהלך "פרשת מעטפות הכסף" שימש כדוברו של אולמרט בתקשורת, ובמהלך עבודתו יצא נגד פטרונו הקודם, אהוד ברק, והכריז כי "ברק הוא האחרון לדבר בנושאים ערכיים".
בשנת 2009 שימש כיועץ לגדעון סער, ובמהלך הבחירות לכנסת השמונה עשרה החל לשמש כיועץ לבנימין נתניהו, אשר עמד בראש רשימת הליכוד לכנסת. לאחר מינויו של נתניהו לראשות הממשלה המשיך זילברשטיין לכהן כיועצו של נתניהו.
בחודש אוגוסט 2017 נעצר על ידי משטרת ישראל בחשד למעורבות בהונאת ענק בה נחשד גם איש העסקים בני שטיינמץ.
בבחירות 2017 באוסטריה עלה שמו של זילברשטיין לכותרות. כלי תקשורת באוסטריה דיווחו כי זילברשטיין, שייעץ למפלגה הסוציאל-דמוקרטית, הפעיל דפי פייסבוק מכפישים ובעלי סממנים אנטישמיים נגד מועמד מפלגת העם האוסטרית, סבסטיאן קורץ, התנהלות שאינה אופיינית לפוליטיקה האוסטרית. גיאורג נידרמיהלביכלר, יו"ר המפלגה הסוציאל-דמוקרטית שניהל את הקמפיין לנשיאות מטעמה, נאלץ להתפטר מתפקידו בעקבות הדיווחים, והמפלגה פיטרה את זילברשטיין. בנאום בחירות תקף קורץ את התנהלותם של ה"זילברשטיינים".
בדצמבר 2015 דווח שבני שטיינמץ ביחד עם טל זילברשטיין, שמעון שבס, יורש העצר הרומני הנסיך פול ועוד, נחשדים על ידי "הרשות הרומנית למלחמה בשחיתות" בניסיון להשתלט על קרקעות מדינה באמצעות הונאה ושוחד ובכך שגרמו לנזק של 136 מיליון אירו לרומניה. ביוני 2019 זוכו שטיינמץ, זילברשטיין ושני ישראלים נוספים. ב-17 בדצמבר 2020 הפך את בית המשפט העליון של רומניה את ההחלטה וגזר על שטיינמץ וזילברשטיין, בהיעדרם, חמש שנות מאסר בגין מתן שוחד בעסקת קרקעות.
חייו האישיים
בשנת 2006 התחתן זילברשטיין עם נטלי קריב, מנהלת לשכתו של שר הפנים דאז, רוני בר-און. לשניים שלושה ילדים: רון, אריאל ואורי.
מדעי המחשב
מדְעי המחשב הם ענף מדעי העוסק בלימוד הבסיס התאורטי והמעשי של השימוש במערכות מחשב, ובמידה מסוימת, גם בשאלה של תכנון ובנייה של מערכות מחשב. ענפי המִשנה שלו רבים; חלקם מדגישים שימוש במחשב בתחום מסוים (כגון גרפיקה ממוחשבת או בניית מהדרים), אחרים עוסקים בחקר התכונות של בעיות חישוביות כלליות (לדוגמה, סיבוכיות), וענפי משנה אחרים מתמקדים בפתרון הבעיות הכרוכות ביישום מעשי של חישובים ואלגוריתמים. ענף בולט במדְעי המחשב הוא חקר ויישום כלים לפתרון בעיות חישוביות (לדוגמה, שפות תכנות).
מדעי מחשב כוללים מספר בעיות פתוחות (כגון שאלת P=NP) שמתנהל מחקר רב לפותרן, והן בעלות השלכות משמעותיות להתפתחות המדע בכלל ומדעי מחשב בפרט.
חוג מדעי המחשב הראשון הוקם ב-1962 באוניברסיטת פרדו שבארצות הברית.
הנושאים העיקריים
אלה הנושאים העיקריים הנחקרים ונלמדים במסגרת מדְעי המחשב:
אבני הדרך והתפתחות המדע
מדעי המחשב התהוו לענף מדע עצמאי רק באמצע המאה ה-20, אם כי התחילו להתפתח זמן רב קודם לכן. מכונות החישוב הראשונות הופיעו כבר בעת העתיקה.
בתקופות קרובות יותר לזמננו, תחום מדעי המחשב התחיל לתפוס תאוצה כשמדענים כמו קפלר, לייבניץ, פסקל (על שמו שפת התכנות פסקל) ואחרים היו צריכים לחשב חישובים מורכבים, והמציאו לשם כך מכונות חישוב מכניות מבוססות גלגלי שיניים.
באמצע המאה ה-19 תכנן צ'ארלס בבג' מחשב מכָני ראשון מסוגו (אולם הוא מעולם לא קרם עור וגידים). המכונה של בבג' היא למעשה המכונה הראשונה שנבנתה מבלי שתכנונה יקבע מראש את יכולותיה, והיה אפשר לתכנתה למלא פקודות שונות. זוהי המכונה הראשונה מסוגה, ובשל כך, נחשב בבג' לממציא רעיון המחשב.
עדה לאבלייס, בתו של המשורר לורד ביירון, הייתה שותפה לבבג', וכתבה תוכנה למכונתו. בעקבות זאת היא נחשבת למתכנתת הראשונה. על שמה נקראת שפת התכנות Ada.
מאז אותם ימים התפתח תחום המחשבים בצעדי ענק. התרומה העיקרית נזקפת לזכותם של צִבאות העולם. הגרמנים והאמריקאים השתמשו במלחמת העולם הראשונה במכונות חישוב לירי ארטילרי ולהצפנה.
התפתחות התאוריה של מדְעי המחשב
בשנות השלושים של המאה העשרים התפתח תחום התאוריה של מדעי המחשב, ניתוח האלגוריתמים והחישוביות. פריצת הדרך הייתה יצירת מודל מתמטי של רעיון ה"מחשב". מודל זה נקרא מכונת טיורינג. מודלים רבים אחרים לביצוע חישובים הועלו, והוכחו כשקולים זה לזה מבחינת יכולת החישוב. מכאן הגיעה תזת צ'רץ'-טיורינג שהציעו אלן טיורינג ואלונזו צ'רץ', הטוענת כי כל מודל חישובי "סביר" וחזק מספיק שקול למכונת טיורינג. התזה הזאת מקובלת כיום, על פי רוב, כהנחת עבודה במחקר.
המחשב הראשון
בשנות ה-50 נפרסה בארצות הברית רשת מחשבים צבאיים שקישרה אמצעי שיגור גרעיניים ומהותה הייתה ביזור על ידי מניעת נקודת כשל יחידה. בשנות ה-60 החלו מכוני מחקר אוניברסיטאיים לשתף מידע מדעי ביניהם באמצעות מחשבים מחוברים לרשת אינטרנט.
התפתחות השפות הפורמליות והאוטומט הסופי
במהלך 1950 עד 1960 החל להתפתח תחום האוטומטים הסופיים, מודל מעט מוגבל יותר מאשר מכונת הטיורינג הכללית, אך מדמה בצורה טובה תוכנות מחשב פשוטות ותוכנות שמנתחות קלט בפורמט קבוע כגון מהדרים למיניהם. בד בבד זינק תחום השפות הפורמליות בשנים אלו, בעיקר לאור עבודתו של נעם חומסקי אשר הגדיר מושגים רבים במבנה השפות. מבנים אלו תורגמו לשפות שאפשר לזהותן במודל האוטומט הסופי, והם עזרו להבחנה בין יכולות מודלים אלו.
חישוביות, סיבוכיות ואלגוריתמים
בשנות ה-60 החל להיבחן נושא הסיבוכיות: עד כמה מהר אפשר לחשב חישובים. בשנים אלו הוגדרו מחלקות סיבוכיות שונות ונבנתה היררכיה של קושי החישוב של הבעיות השונות (כלומר, אילו בעיות "קלות" יותר, ואילו "קשות" יותר). בשנים אלו נתגלו בעיות NP קשות על ידי סטפן קוק ובד בבד על ידי לאוניד לוין. לאחר מכן נתגלו מספר רב של בעיות NP שלמות, בעיקר על ידי ריצ'רד קארפ, שחקר בעיה זו לעומקה. בתקופה זו הוגדרה השאלה P=NP, וזו נותרה בעיה פתוחה מרכזית עד היום.
בשנת 1968 דונלד קנות' החל לפרסם את סדרת הספרים "The Art of Computer Programming", וזו הייתה אוסף כתוב ומסודר של הידע על אלגוריתמים בתחומים שונים.
במהלך שנות ה-70 ניסו לפתור את בעיית P=NP מזוויות שונות, כגון ניתוח גודלם של מעגלי מחשוב לוגיים אשר פותרים בעיות שונות. בשנים אלו נוסח הקשר בין זמן הריצה של תוכנית לבין גודל המעגל הלוגי המממש אותה. מעגלי המחשוב הלוגיים הם, למעשה, עוד מודל השקול למכונת טיורינג, ומאפשר לנתח את בעיית החישוביות מזוויות נוספות. בשנים אלו חלה פריחה בתחום מבני הנתונים והאלגוריתמים. בנוסף פותחו ושוכללו אלגוריתמים עבור מיון, אחסון ואיחזור נתונים, אלגוריתמים בתורת הגרפים, פתרון מערכת משוואות ליניארית וכן בעיות בחישוב מקבילי.
רשימת הבעיות הפתוחות מתעדכנת באופן דינמי, ומדעי המחשב ממשיכים לצבור ידע ואסטרטגיות חישוב באופנים יעילים יותר. עבור סוגי נתונים מסוימים (כגון big data, ועיבוד ביואינפורמטי) יש לכך השלכות מרחיקות לכת, שהופכות יכולת תאורטית לחשב לאפשרות מעשית שבעזרת ייעול חישוב לוקחות זמן ריצה סביר (שעות/שנות אדם) ולא כזה שמצריך אלפי או מיליוני שנים כדי להסתיים.
1980 ואילך
בשנים אלה חל גידול ניכר בכמות המחשבים ובשימושיהם השונים. המחשב הפך מכלי חישוב אוניברסיטאי ונדיר, לכלי יום-יומי ורחב־תפוצה. משנים אלו התפתחו תתי תחומים, כגון חישוב מקבילי ומבוזר, קריפטוגרפיה וחישוב קוונטי. תחומים חדשים כמו מחשוב ענן, מחשוב נייד ומחשבי לוח, וטלפונים חכמים נתנו דחיפה נוספת לשכיחות שימוש, הן בהיבט כמות משתמשים, והן מבחינת מספר אפליקציות שפותחו לתת מענה לצורך חברתי ותעשייתי-כלכלי במגוון רב של תחומים. לצורך ייעול תהליך פיתוח נוצרו שפות תכנות נוחות יותר לכתיבה וקריאה.
מדעי המחשב בישראל
מדעי המחשב נלמדים ונחקרים בכל האוניברסיטאות בישראל. הפעילות בתחום זה החלה באמצע שנות השישים, תחילה במסגרת החוגים למתמטיקה או הנדסת חשמל, ולאחר מכן כחוגים עצמאיים, הזוכים לביקוש רב בקרב הסטודנטים. מסלול הלימודים הראשון לתואר במדעי המחשב בישראל נוסד במכון ויצמן למדע ב-1969, ביוזמתו של פרופ' שמעון אבן.
ארבעה מדעני מחשב ישראליים קיבלו את פרס טיורינג:
ישראלים רבים קיבלו פרסים אחרים בתחום, כגון פרס גדל (מ-44 הזוכים בפרס עד ל-2011, תריסר ישראלים) ופרס דייקסטרה.
מתוך כ-20,000 מחלקות למדעי מחשב אקדמיות בעולם, מוסדות ישראליים מדורגים סביב מקומות 50–150 בדירוג שנחאי שמתעדכן מדי שנה וכולל קריטריונים כגון עומק מחקרי, תרומה למדע, לתעשייה ולחברה, שכיחות ציטוטי פרסומים, מספר פטנטים חדשים, איכות הוראה ועוד.
ג'וד (סרט)
ג'וד (באנגלית: Jude) הוא סרט קולנוע בריטי משנת 1996 על פי הרומן "ג'וד האלמוני" מאת תומאס הארדי. במאי הסרט מייקל וינטרבוטום ביים ב-2000 את הסרט "התמורה" (The Claim), המבוסס אף הוא על רומן מאת הארדי. "ג'וד" הוא סיפורו של חרש אבן המתאהב בדודניתו למרות ששניהם נשואים לאחרים. חוסיין אמיני כתב את התסריט ואדריאן ג'ונסטון הלחין את הפסקול המקורי.
תקציר עלילה
ג'וד פולי הוא צעיר כפרי באנגליה הוויקטוריאנית החולם להיות מלומד באוניברסיטה, אבל נסיבות חייו הקשות לא מאפשרות להגשים את שאיפותיו. הוא נאלץ לעבוד כחרש אבן ולהתחתן עם ארבלה, נערה כפרית בנישואים לא מוצלחים. כמה חודשים אחרי שאשתו נוטשת אותו, ג'וד מנסה להגשים את חלומו. הוא עובר לעיר בה הוא מאמין שכל אחד המוכן להשקיע בלימודיו יצליח לזכות בהשכלה נאותה. בעיר הוא פוגש בדודניתו היפה סו בריידהד, השותפה לדעותיו והבזה למוסכמות. השניים מתאהבים ומתפתח ביניהם קשר רומנטי. בני הזוג מנסים להסתיר את הקשר האסור ביניהם מהחברה השמרנית הסובבת אותם כדי להימנע מסקנדל ומהטרגדיה הבלתי נמנעת.
מסייע אין בו ממש
מסייע אין בו ממש הוא כלל הלכתי המובא בתלמוד, לפיו אדם המסייע לאחר לבצע פעולה מסוימת, שיכולה הייתה להיעשות גם בלי עזרה זו, המסייע אינו נחשב אחד מעושי המלאכה, וגם אם מדובר בפעולה אסורה, אין איסור לעשות זאת. לדעת הרב צבי הירש אשכנזי הכלל אינו פוטר מאיסור, רק מעונש.
מקור
מקור דין זה הובא בתלמוד לגבי הלכות שבת בסוגיית 'שניים שעשאוה', שאמרו שם ש"זה יכול, וזה אינו יכול - חייב", כלומר אף שבהלכות שבת ישנו כלל בסיסי 'שנים שעשאוה פטורים', יוצא מן הכלל מקרה שאחד יכול לעשות לבדו את הפעולה, וחברו רק עזר לו באופן שאין חברו יכול לעשות את הפעולה לבדו, הדין הוא שרק העושה חייב והמסייע פטור, שכן מסייע אין בו ממש.
בתלמוד הובאו ראיות מהמשנה לכלל זה: כמו כן בתלמוד במסכת ביצה על פי כלל זה התיר האמורא אמימר לגוי לרפא את עינו (רפואת הכחול) בשבת, על אף שברפואה זו החולה מסייע למרפאו על ידי שפותח וסוגר את עינו, סיבת ההיתר משום "שמסייע אין בו ממש".
מקור נגדי (הקפת הראש)
מקור נגדי לכלל זה מופיע בדברי רב אשי בתלמוד הסבור שיש להטיל איסור הקפת הראש והשחתת הזקן גם על האיש המסתפר (הניקף), בנוסף לאיסור זה המוטל על הספר, אף שהמסתפר לא עשה כלל איסור. נימוקו של רב אשי משום שהמסתפר סייע לספר בתספורת. דבריו הובאו להלכה בספרי הפסיקה.
בספרות הראשונים והאחרונים קיימים הסברים שונים ליישב את שני המקורות:
בספרות הפוסקים
הפוסקים חולקים האם כלל זה תקף גם באיסורים מהתורה או רק באיסורים מדברי חכמים; דעת הרדב"ז היא שרק בדברי תורה מסייע יש בו ממש, אך השדי חמד טוען שהכלל תקף גם בדברי חכמים."
מקרים בהם התחשבו הפוסקים בכלל זה:
אישטוון שאלוי
אישטוון "סטפן" שאלוי (בהונגרית: István Salloi; נולד ב-26 בספטמבר 1966 באורוסלאן) הוא כדורגלן עבר הונגרי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי, וכיום המנהל הספורטיבי בקבוצת קצ'קמטי מהונגריה.
קריירה
אישטוון שאלוי גדל בקבוצת הנוער של MOL וידי, במדיה עלה לקבוצה הבוגרת. הוא השלים את שירותו הצבאי בהונגריה תוך כדי השאלתו לקבוצת גיור. הוא חזר לקבוצת נעוריו, הפעם כקפטן הקבוצה, ובעונת חווה את עונת השיא שלו במדיה, כשזומן לראשונה לשורות נבחרת הונגריה ונבחר לתואר שחקן העונה בליגת העל ההונגרית, אותה סיים כסגן מלך השערים. לקראת עונת עבר שאלוי לקבוצת בודפשט הונבד, איתה סיים במקום השני בליגה ההונגרית, תוך שהוא כובש במדיה תשעה שערים.
לאחר המחזור הרביעי של עונת, חתם שאלוי בקבוצת בית"ר ירושלים. הקבוצה מוקמה אז במקום האחרון בטבלת ליגת העל, כשהיא ללא ניצחון. את צמד שעריו הראשונים בקבוצה כבש שאלוי במשחקו השלישי במדיה, בניצחונה הביתי על מכבי הרצליה 1:8, הניצחון הגבוה בתולדות המועדון. שאלוי שיחק לצד שחקני התקפה ישראלים בכירים כמו אלי אוחנה ורונן חרזי, וכבר בעונת הבכורה שלו בקבוצה סיים כמלך שערי הקבוצה, כשכבש 11 שערים ב-22 משחקי ליגה. בית"ר סיימה את העונה במקום השישי בטבלה. כמו כן, זכה שאלוי בעונה זו לכינוי "סטפן", שהוא צורתו הגרמנית של שמו, וזאת לאחר ששחקני קבוצתו התקשו לבטא את שמו ההונגרי "אישטוון".
בעונת הצטרף לבית"ר ירושלים קשר הונגרי נוסף, אישטוון פישונט, ושאלוי סיים בפעם השנייה ברציפות כמלך שערי הקבוצה, כשכבש 14 שערי ליגה, והוביל אותה למקום השלישי. בעונה שלאחר מכן, עשרה שערים של שאלוי סייעו למועדון לזכות באליפות המדינה לעונת.
עונת השיא של שאלוי במדי בית"ר ירושלים הייתה עונת . בצוותא עם פישונט וקשר הונגרי נוסף, אישטוון האמר, הוביל שאלוי את הקבוצה לזכייה באליפות שנייה ברציפות. שאלוי סיים בפעם השלישית כמלך שערי הקבוצה, כשכבש 16 שערים. עונה אחת אחר כך חלה נסיגה בכושרו של שאלוי, כמו של הקבוצה כולה. בית"ר ירושלים סיימה את העונה במקום הרביעי, ושאלוי כבש שבעה שערים בלבד.
עם סיום העונה עבר שאלוי לקבוצת מכבי הרצליה. שאלוי אמנם כבש עשרה שערים וסיים כמלך שערי הקבוצה, אך הרצליה ירדה בסיום העונה לליגת המשנה, ושאלוי הוסיף לשחק במדיה עוד כחצי שנה עד שחזר להונגריה ופרש ממשחק פעיל.
לאחר הפרישה
בשנת 2005 עבר שאלוי לתפקיד המנכ"ל בקבוצת דיושגיור, קבוצה נוספת הנמצאת במשבר כלכלי. הצלחתו להוביל את הקבוצה למיקום במרכז הטבלה, הקנה לו את הכינוי "מנהל המשברים הכלכליים". עם סיום שנת 2007, קיבל שאלוי הצעה מהבעלים החדש של אויפשט לחזור לקבוצה לתפקיד המנהל הספורטיבי. שאלוי הסכים להצעה, הוביל את הקבוצה למקום השני בטבלה תוך שהוא רושם מעל למיליון אירו של רווחים מהעברות שחקנים. הוא נותר בתפקיד עד 2009, אז מונה לסקאוט של מזרח אירופה בקבוצת וולברהמפטון וונדררס האנגלית.
חיים אישיים
אביו של שאלוי שיחק בליגה ההונגרית הראשונה. שאלוי נשוי לשילה, ואחד מילדיהם, דניאל שאלוי, הוא כדורגלן מקצוען בליגה האמריקאית ושיחק גם בנבחרת הנערים של הונגריה.
ליא קניג
לִיַא (לאה) קֶנִיג-שְׁטוֹלְפֶּר (נולדה ב-30 בנובמבר 1929, כ"ז בחשוון ה'תר"ץ, לודז', פולין) היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ישראלית. כלת פרס ישראל לתיאטרון לשנת 1987 וכלת פרס התיאטרון הישראלי לשנת 1998. מכונה בפי רבים "הגברת הראשונה של התיאטרון הישראלי".
ביוגרפיה
נולדה בשם לאה קניג בעיר לודז' שבפולין, להורים שחקנים. אמה, דינה קניג, הייתה שחקנית מוערכת בפולין וברומניה; אביה, אוסקר יוסף קאמיין, ודודה היו חברי הלהקה הווילנאית ("די ווילנער טרופע"). במהלך תקופת השואה במלחמת העולם השנייה, חיו ליא ואמה בצ'רנוביץ שבאוקראינה ובבסרביה שבמולדובה, ולאחר מכן נמלטו לתוככי ברית המועצות, לאזור אוזבקיסטן הסובייטית. אביה אוסקר יוסף קמיין נשאר עם להקתו בפולין במהלך תקופת השואה, ונפטר ממחלה בשנת 1942. לאחר מכן, אמה התחתנה בשנית עם השחקן יצחק חוויס, יליד סרביה.
לאחר מלחמת העולם השנייה, בדרכם מערבה, השתקעה המשפחה ברומניה. בניגוד לרצון אמהּ, קניג החלה ללמוד משחק באקדמיה לאמנות שבבוקרשט, והחלה להופיע עוד מגיל צעיר בתיאטרון היהודי בעיר. היא הופיעה במגוון רחב של הצגות ונודעה ביותר בעת שגילמה את דמותה של אנה פרנק (במחזה שנכתב על ידי פרנסס גודריץ', שזכתה בפרס פוליצר על כתיבתה, ובבימויו של ג'ינל תאודורסקו). לרגל יום השואה הבינלאומי, שחל ב-27 בינואר 2022, פורסם תיעוד מההצגה, על ידי הארכיון המרכזי לתולדות העם היהודי של הספרייה הלאומית.
פעילותה האומנותית בישראל
בשנת 1961, קניג עלתה לישראל, יחד עם בעלה צבי שטולפר, שחקן ובמאי שורד שואה מטרנסניסטריה. בהשפעת אימה המנוחה שלא זכתה לעלות ארצה, ויתרה קניג על השתלבות ככוכבת בתיאטרון היידי והחלה ללמוד עברית. לאחר שסיימה לימודי עברית באולפן, התקבלה כשחקנית בתיאטרון הלאומי "הבימה". בשנת 1962 הופיעה לראשונה על הבמה העברית במחזה "אדון פונטילה ומאטי משרתו" בבימוי שמואל בונים. במהרה החלה לבלוט בשלל תפקידים ראשיים ב"הבימה", במחזות קלאסיים ובמחזות ישראלים מודרניים.
בין תפקידיה הרבים בתיאטרון, לרוב תפקידים ראשיים, ניתן למנות את: תפקידה ב"הכתובה", מירל'ה ב"מירל'ה אפרת", קוראז' ב"אמא קוראז'", האם ב"חתונת הדמים", פילומנה ב"פילומנה", קלייר זכאנסיאן ב"ביקור הגברת הזקנה", שרציה ב"הלוויה חורפית", הקשישה ב"הכיסאות", האם ב"מדריך למטייל בוורשה", אופל ב"אוהבים את אופל", אבי ברוסטר ב"רעל ותחרה", לביבה ב"מלאכת החיים", דייזי ב"הנהג של מיס דייזי", "סונטת סתיו", לוסיל ב"מועדון האלמנות העליזות", רוזה ב"כל החיים לפניו", תולבריינה ב"מוריס שימל", קיי ב"משהו טוב", ג'ני ב"מה עושים עם ג'ני?", אולגה ב"שלוש אחיות", שושנה ב"מקווה", גולדי ב"זאקופנה שלי", ואנדה ב"פולין ארץ ירוקה" ופרומה ב"מניין נשים". כמו כן, שיחקה ב"פתאום הגיע סתיו" עם תומר שרון. בנוסף, כיכבה גם בהצגות היחיד "כוכבים ללא שמיים" ו"אוסקר ודודה רוזה". קניג גם כיכבה לצד בעלה צבי שטולפר בסדרת המערכונים ביידיש "זוג מהשמיים", אותם כתב, והעלתה מספר ערבי יחיד ביידיש. היא גם שיחקה בסדרת הדרמה "אהבה בשלכת" בערוץ 1.
חיים אישיים
היא מתגוררת בגבעתיים. בבחירות למועצת העיר גבעתיים בשנת 2018 שובצה במקום ה-17 ברשימתו של רן קוניק.
קניג דוברת 7 שפות: יידיש, פולנית, רומנית, עברית, גרמנית, רוסית ואנגלית.
אוריאל
אוריאל הוא דמות יהודית מיתולוגית של מלאך, המופיעה בעיקר בקבלה היהודית וכן בתפילות שונות.
אוריאל הוא אחד מחמשת המלאכים הנכבדים ביותר לפני כיסא הכבוד, שהנוטריקון שלהם הוא ארגמ"ן: אוריאל, רפאל, גבריאל, מיכאל, נוריאל.
אזכורים ומהותו
אוריאל הוא אחד מארבעת המלאכים המוזכרים בקריאת שמע על המיטה, כמגנים ושומרים על האדם:
על פי המסורת אוריאל הוא אחד מארבעת המלאכים: מיכאל, גבריאל, אוריאל ורפאל, העומדים לפני כיסא הכבוד ותפקידם להשגיח ולשמור על ארבע כנפות הארץ.
מתוך שבעת המלאכים העיקריים במיתולוגיה היהודית, רק שניים מוזכרים בתנ"ך בשמם: מיכאל וגבריאל. חמשת המלאכים הנוספים: רפאל, אוריאל, רגואל, שריאל, ירחמיאל מוזכרים בשמם רק החל מהמאה השנייה לספירה, בספר חנוך ב', וכן במדרשים.
שם המלאך
במדרש מובא הטעם שנקרא שמו אוריאל:.
יש שכתבו שלאותן הדעות שמקורן של שמות המלאכים הוא בתפקידם, הרי שאוריאל הוא מלאך האחראי על אור האל שבעולם.
אוריאל בתרבות
בסדרה "המלאך השומר שלי" אוריאל מוצג כמלאך מחונן, המשמש כמלאך השומר של יניב (בן אדם), ומגולם על ידי אורי בלופרב.
בסדרה לוציפר השחקן מייקל אימפריולי מגלם את דמותו של המלאך אוריאל, אחיו של לוציפר עצמו.
בסדרה על טבעי, אוריאל מוצג כמלאך שעוזר לאחיו, קסטיאל, בשליחות להכין את הכלי של מייקל לקרב. הוא בוגד בקסטיאל, וקסטיאל הורג אותו.
זביגנייב בונייק
זביגנייב קאזימירז' בונייק (בפולנית: Zbigniew Kazimierz Boniek ) (נולד ב-3 במרץ 1956) הוא כדורגלן עבר פולני.
זביגנייב בונייק התחיל את הקריירה במחלקת הנוער של קבוצת זבישה בידגושץ' לאחר מכן עבר לשחק בקבוצת וידזב לודג'. ב-1982 בונייק עבר ליובנטוס והיה לשחקן הפולני הראשון שפנה לקריירה בינלאומית. הוא הגיע למקום השלישי במונדיאל 1982 וזכה בגביע אירופה ב-1985.
בונייק כבש 24 שערים ב-80 משחקים בנבחרת פולין. לאחר שסיים את הקריירה שלו ככדורגלן באיי אס רומא בשנת 1988, פתח בקריירת עסקים מצליחה.
בונייק מונה לסגן נשיא התאחדות הכדורגל הפולנית, וביולי 2002 מונה למאמן נבחרת פולין. פרש מאימון בדצמבר 2002, לאחר 5 משחקים בלבד (2 ניצחנות, תיקו אחד ו-2 הפסדים).
נבחר לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם במרץ 2004 והיה הנציג היחיד של פולין ברשימה זו.
סאו מיגל
סאו מיגל (בפורטוגזית: São Miguel; על שם המלאך מיכאל) הוא האי הגדול ביותר והמיושב ביותר באיים האזוריים, כינויו "האי הירוק". שטח האי 759 קמ"ר ובו כ-140,000 תושבים. העיר הגדולה בסאו מיגל היא פונטה דלגדה ובה כ-68,000 תושבים. האי הוא מקום נופש ידוע ומושך תיירים רבים.
גאוגרפיה
מיקומו של האי הוא 25º 30 מערב, 37º 50 צפון. אורכו של האי ממזרח למערב הוא 90 ק"מ ורוחבו נע בין 8 ל-16 ק"מ. כיאה לכינויו, עיקר תכסיתו של "האי הירוק" היא שטחי מרעה ושדות בעמקים ויער סובטרופי על הגבעות. על האי גייזרים ומעיינות חמים. על האי שלושה הרי געש לא פעילים: סטה סידדס, פוגו, ופורנאש. הלועות של הרי הגעש, סטה סידדס ופוגו, הפכו לאגמים. התפרצות הר הגעש האחרונה על האי אירעה בשנת 1652. בחלקו המזרחי של האי שוכנת פסגה בגובה של כ-1,100 מטר – פיקו דה וארה – שהיא הגבוהה באי.
היסטוריה
סאו מיגל היה הראשון מבין האיים האזורים שיושב על ידי הפורטוגזים בשנת 1444. באותה שנה ציווה הנסיך הנרי הנווט להביא בקר לשבעה מן האיים האזוריים. המתיישבים הראשונים במקום היו מן הפרובינציה הפורטוגזית של Estremadura, Alentejo and Algarve, מאוחר יותר הצטרפו אליהם מתיישבים ממדיירה, יהודים, מורים וייתכן שאף צרפתים. באותה תקופה היו במקום שני איים אשר חוברו זה לזה בשנת 1563 בהתפרצות געשית.
מיקומו של האי על נתיבן של ספינות המפרש בדרכן מאירופה ליבשת אמריקה ואפריקה ובדרכן חזרה לאירופה, זירזו את התפתחות הכלכלה באי. התושבים גידלו באי חיטה, קנה סוכר, צמחים להפקת צבעים, כרמי גפנים ובקר. בשנת 1582 כבש צבא ספרד את האי. בשנת 1640 שב האי לשלטון פורטוגל ושימש כתחנת מסחר חשובה בדרך הים לברזיל. מסוף המאה השמונה-עשרה החל האי לגדל ולייצא תפוזים לאנגליה, עובדה שתרמה לשיגשוגו הכלכלי. ענף התפוזים באי התמוטט בשנת 1860 בעקבות מחלה שפגעה בעצי הפרי והתושבים נאלצו לעבור לגידולים אחרים, כגון: טבק, תה ועוד. ברבות השנים אף גדל ענף הדיג באי.
Looking
לוקינג (באנגלית: Looking) היא דרמה קומית אמריקאית, ששודרה לראשונה ברשת HBO ב-19 בינואר 2014, אשר עוסקת בקבוצת חברים הומוסקסואלים אשר חיים בסן פרנסיסקו.
בישראל משודרת הסדרה ביס החל מה-29 בינואר, בערוץ yes Oh HD וב-VOD.
במרץ 2015, HBO החליטה שלא להפיק עונה שלישית לסדרה, וסרט ספיישל חד-פעמי יופק כסיום רשמי לסדרה. בעקבות זאת, מעריצי הסדרה החלו לאסוף חתימות לעצומה אינטרנטית במטרה להמשיך את הסדרה. סרט הטלוויזיה "Looking: הסרט" שודר בהקרנת בכורה בערוץ HBO בתאריך 23 ביולי 2016.
דמויות
{|
הפקה
פרק הפיילוט לסדרה נכתב בידי מייקל לאנן, בהתבסס על סרטו הקצר מ-2010 Lorimer, ובוים בידי אנדרו האיי. במאי 2013 הזמינה רשת HBO עונה ראשונה בת שמונה פרקים. העונה צולמה באזור מפרץ סן פרנסיסקו בין ה-16 בספטמבר ל-7 בנובמבר 2013. על פי לאנן, שבעה מתוך תשעת כותבי הסדרה הם גברים הומוסקסואלים ואחת היא אישה.
מפיקי הסדרה הם דייוויד מרשל גרנט, שרה קונדון ואנדרו האיי.
ביקורות
Looking זכתה לביקורות חיוביות מהמבקרים. אתר Rotten Tomatoes מצביע על 89% ביקורות חיוביות, בקרב 36 מבקרים, עם ציון ממוצע של 7.6/10. האתר מתמצת את הביקורות ״מצחיקה בלי להיות מגיעה, Looking מספק סיטואציות אותנטיות שמרגישות אוניברסליות עם דיוק בפרטים ומשחק מצוין״. באתר הביקורות Metacritic, לסדרה ציון ממוצע של 74/100, בהתבסס על 25 ביקורות, מה שמעיד על ״ביקורות חיוביות באופן כללי״.
פרס המוזיקה האמריקאית לשיר הנשמה/R&B האהוב ביותר
פרס המוזיקה האמריקאית לשיר הנשמה/R&B האהוב ביותר הוא פרס המוענק מאז שנת 1974.
שיאני זכיות
3 זכיות
שיאני מועמדויות
4 מועמדויות
3 מועמדויות
2 מועמדויות
פלפל ממולא
פלפל ממולא הוא מאכל הנפוץ במטבחי עמים שונים, שבסיסו פלפל הממולא במרכיבים שונים כגון בשר, אורז, ירקות או גבינה. לרוב מבשלים או אופים את הפלפלים עם המילוי.
אמילי עמרוסי
אמילי עמרוסי (נולדה ב-8 באפריל 1979, י"א בניסן ה'תשל"ט) היא סופרת ילדים, מגישת רדיו ועיתונאית ישראלית. לשעבר דוברת מועצת יש"ע.
ביוגרפיה
עמרוסי היא בתם של רפאל וענת דילהרוזה, נולדה וגדלה בשכונת גבעת המבתר שבירושלים, למשפחה חילונית. בעת עריכת שיפוצים בחצר בית המשפחה, נתגלתה שם מערת אבה הכהן - מערת קבורה מימי בית שני בעלת חשיבות ארכאולוגית רבה. בילדותה חזרו הוריה בתשובה והיא התחנכה במוסדות הזרם הדתי-לאומי ובתנועת הנוער "בני עקיבא". עמרוסי השלימה את לימודיה התיכוניים באולפנה לבנות בעפרה, במגמת לימודי ארץ ישראל. לאחר מכן, שירתה בשירות לאומי, תחילה בטבריה, במסגרת בני עקיבא ולאחר מכן בעיר אריאל, בשירות המשרד להגנת הסביבה.
קריירה
עמרוסי סיימה בהצטיינות את המסלול התלת-שנתי בבית הספר לעיתונות ותקשורת כותרת בתל אביב, וכן תואר ראשון בהצטיינות במדעי המדינה מאוניברסיטת בר-אילן. החל מינואר 2003 שימשה ככתבת לענייני יהודה ושומרון בחדשות ערוץ 10. עמרוסי ערכה ושידרה עשרות כתבות חדשות ואקטואליה, כתבות דוקומנטאריות בנושאי מגזין שונים, העבירה שידורים חיים והגישה פינה קבועה בתוכנית הבוקר של הערוץ. היא אף נשלחה לערוך את ראיון ראש השנה עם ראש ממשלת ישראל דאז, אריאל שרון, יחד עם עמיתיה עמנואל רוזן ורינו צרור.
בשנת 2009 החלה לכתוב טור אישי בעיתון "ישראל היום": במשך 9 שנים (2009 עד 2018) פורסם הטור שלה במוסף הפוליטי-אקטואלי "ישראל השבוע", בעמוד האחרון של המוסף, ועסק בענייני אקטואליה; החל מאמצע 2018 היא מפרסמת את טורה האישי במוסף המגזיני של העיתון, "שישבת". בטור, ששמו "חיים שלי", היא מספרת אודות חוויותיה כאמא וכאישה. כמו כן מפרסמת בשני מוספי השבת של העיתון כתבות מגזיניות וראיונות. מאמרי דעה שלה הופיעו גם במהדורה היומית של "ישראל היום". עמרוסי פוטרה מעבודתה בעיתון בינואר 2021.
רומן הביכורים שלה "תריס" יצא לאור בחודש מאי 2009 בהוצאת "זמורה-ביתן" ובעריכת נועה מנהיים. עלילת הרומן מתרחשת בהתנחלות קטנה ומבודדת, הנושקת לכפר פלסטיני, ואגב כך נחשפים חייה של הקהילה הדתית בהתנחלות, וגם גורלו של ניסיון ליצור גשר אל תושבי הכפר הפלסטיני. הוא נמכר ביותר מ-25,000 עותקים וזכה לתגובות מגוונות מהמבקרים.
בעקבות המלצת שרת התרבות והספורט, לימור לבנת, החליטה ממשלת ישראל ב-29 באוקטובר 2009 למנות את עמרוסי לחברת המועצה הישראלית לתרבות ואמנות. תחת השרה לבנת כיהנה עמרוסי גם כחברת הוועדה לבחירת מדליקי המשואה בטקס המרכזי בהר הרצל.
מאז 2010 עמרוסי אחראית על פיתוח, שיווק והעברה של סדנאות כתיבה תחת המותג "יוצאים לאור", והעבירה מאות סדנאות כתיבה למקומות עבודה, קהילות, ארגונים, "בית אורי צבי" בירושלים, משרדי ממשלה, סדנאות סלון ועוד.
באפריל 2011 יצא לאור ספר הילדים הראשון פרי עטה, "נרי מסתפרי" (הוצאת ידיעות ספרים), העוסק בחוויית התספורת הראשונה.
בספטמבר 2014 החלה עמרוסי להגיש בימי שישי את תוכנית הבוקר של ערוץ 10. עד לעזיבתה ב-2015.
החל מ-2015 עמרוסי מפרסמת טור אישי קבוע בירחון לאישה הדתית "פנימה".
בשנת 2017 ראה אור הכרך הראשון (חומש בראשית) בסדרת הספרים לילדים פרי עטה, "הפרשה - פרשת השבוע לילדים" בהוצאת ידיעות ספרים, ונמכר ב-10,000 עותקים בתוך חודשים ספורים. ארבעת הכרכים הבאים בסדרה (שמות, ויקרא, במדבר, דברים) יצאו לאור במהלך 2018. ב-2019 זכתה הסדרה ב"ספר הזהב" מטעם התאחדות המו"לים על מכירת למעלה מ-20 אלף עותקים. הסדרה נמצאת בהליך תרגום והפצה לחו"ל. נחתם גם חוזה הוצאה לאור להוצאת סדרת ההמשך, עיבוד של נביאים וכתובים לילדי גן.
ב-5 בפברואר 2017 הצטרפה לתאגיד השידור - הגוף שהחליף את רשות השידור - ומגישה תוכנית שבועית ברשת ב' החדשה: "אמילי והפרופסור", תוכנית סיכום השבוע של רשת ב', המשודרת בימי שישי בשמונה בבוקר, וזוכה להאזנת שיא בהשוואה למתחרים על פי סקר TGI.
החל מיולי 2017 הוציאה מסעות כתיבה בשיתוף עם חברת "מאגמה": מסע שטח לנשים באזורים שונים בעולם המשולב בסדנאות כתיבה.
באפריל 2018 הצטרפה לצוות המגישים של "כאן הערב", יומן הערב של רשת ב', והגישה את יומן הערב לצדו של רן בנימיני (לסירוגין הגיש את יומן הערב עם בנימיני גם ח"כ לשעבר יגאל גואטה), עד סוף שנת 2019.
החל מ-2018 היא משתתפת קבועה כמרצה בפרויקט "הרצאה נודדת" של משרד הפריפריה, הנגב והגליל.