cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נשות המזנון
נשות המזנון (באנגלית: dinnerladies) היא קומדיית מצבים בריטית שיצרה, כתבה והפיקה ויקטוריה ווד. שתי העונות של הסדרה בהן 16 פרקים שודרו בערוץ BBC One ב-1998 עד 2000. הסיטקום שודר גם בערוץ הקומדיות הקלאסיות. בנובמבר 2004 יצאה הסדרה על גבי DVD.
מקום ההתרחשות הוא במזנון של מפעל בדיוני במנצ'סטר בשם "HWD Components". הדמויות העיקריות הן של עובדי המזנון וכמה מהלקוחות הקבועים שלהם. הסדרה מתארת את חייהם של עובדי המפעל, והקשרים החברתיים והרומנטיים שביניהם. במרכז הסדרה עומדת דמותה של ברנדה פורלונג (ויקטוריה ווד).
פרסים
ב-1999 זכתה העונה הראשונה של הסדרה בפרס "ורד הזהב", ובפרס "הקומדיה הטלוויזיונית החדשה הטובה ביותר" של פרסי הקומדיה הבריטית. בשנת 2000 זכתה העונה השנייה בפרס "הקומדיה הטלוויזיונית הטובה ביותר". התוכנית הייתה מועמדת לפרס באפט"א לטלוויזיה בקטגוריית "הקומדיה הטובה ביותר", ול"פרס קומדיית המצבים" ב-1998 וב-1999 בהתאמה. בסקר "הסיטקום הבריטי הטוב ביותר" שנערך על ידי ה-BBC בשנת 2004 הגיעה הסדרה למקום 28.
תקציר עלילה
בתחילת הסדרה מוצגות בפני הצופים הדמויות הראשיות, קבוצה של עובדים, שרובם נשים, במזנון הנמצא בצפון אנגליה. הדמות המרכזית ברנדה 'ברן' פורלונג (בגילומה של ויקטוריה ווד) היא אישה טובת לב שאפשר לסמוך עליה. במהלך הסדרה מתוארת התפתחות מערכת היחסים בינה לבית מנהל המזנון טוני מרטין (אנדרו דאן).
לצדה של ברנדה עובדות במזנון דולי בלפילד (ת'למה ברלו) הצנועה והחסודה וחברתה ג'ין העוקצנית (אן ריד). כמו כן עובדות במזנון שתי נשים צעירות, טווינקל (מקסין פיק) שתמיד מגיעה באיחור, ואניטה המפוזרת ונעימת ההליכות (שובנה גולטי).
סטן מדוקרופט (דאנקן פרסטון) הוא איש אחזקה האחראי על הניקיון ותיקון הציוד במפעל. סטן הוא בעל דעות מוצקות הנוטה להתרגז בקלות אבל שוחר טוב. דמות קבועה נוספת היא פיליפה מורקרופט (סיליה אימרי) מנהלת משאבי אנוש. פיליפה היא חדשה במפעל שהגיעה מהדרום, ואינה מצליחה להשתלב בין שאר העובדים. היא עברה לגור במנצ'סטר כי יש לה רומן עם אחד המנהלים הבכירים, מר מייקל (כריסטופר גריט).
ג'ולי וולטרס מופיעה בסדרה בתשעה פרקים בתפקיד אמה ההזויה והמניפולטיבית של ברנדה, שמתגוררת בקרוון מאחור תחנת דלק. היא זנחה את ברן בבית יתומים, וכעת מופיעה לעיתים קרובות ומבקשת ממנה טובות.
מערכת היחסים בין טוני לברנדה מתחילה להתפתח בעונה הראשונה. ברנדה תומכת בטוני שחולה בסרטן ועובר טיפולי כימותרפיה. במשך העונה פיליפה מנסה לארגן פעילויות גיבוש לעובדים, במפעל מבקרת אישיות מלכותית, אמה של ברנדה גורמת לשערורייה, העובדים מביאים את אמותיהם למפעל, החברה "HWD Components" מתמזגת לתוך חברה יפנית, ומגיעה מחליפה לטוני כשהוא חולה מדי מכדי לעבוד.
בהמשך העונה, פיליפה לא מצליחה להגיע לארוחה שארגנה לרגל חגיגות המילניום, אניטה יולדת תינוק, ומשאירה אותו במפעל לטיפולה של ברן. אחר כך היא לוקחת אותו בחזרה ויוצאת לחופשת לידה. את אניטה מחליפה כריסטין (קיי אדשד) שאינה אהודה על שאר הנשים במזנון.
הפקה
את הסדרה בשלמותה כתבה ויקטוריה ווד, ללא עריכה נוספת. הגישה שלה הייתה לתת לקווי העלילה להתפתח מתוך האינטראקציה בין הדמויות, במקום להתאים את הדמויות לעלילה מוגדרת מראש.
היא כתבה את כל ששת הפרקים של העונה הראשונה בחודש אחד. אבל כתיבת העונה השנייה הייתה קשה לה יותר, ולקח לה חצי שנה לכתוב את ארבעת הפרקים האחרונים. ווד ייחסה זאת ללחץ שהיה עליה משום שעשתה הכל בעצמה, ולבדידות שחשה. עוד אמרה ששקלה לוותר על הסדרה כי חשבה שהתסריטים שלה היו באיכות ירודה.
ווד סיימה בכוונה את הסדרה אחרי שתי עונות, והפרק האחרון תוכנן להיות פרק סיכום. היא אמרה שהיא לא נוהגת לעשות דבר כלשהו פעמיים, אבל חשה שעונה שנייה לסדרה הייתה הכרחית.
הצילומים של כל הסדרה (פרט לסצנה של שעשועון הטריוויה והסצנה בבית החולים, ששניהם מוקרנים על מסך טלוויזיה במזנון) נערכו באולפן אחד ב-"BBC Television Centre" בנוכחות קהל בשימוש של מערך מרובה מצלמות. מקומות אחרים כמו בתיהם של המשתתפים או חלקים אחרים בבית החרושת אינם נראים כלל אלא רק מוזכרים בשיחות.
התפאורה הייתה אמורה להיות מציאותית ככל האפשר, ואפילו הוצב באולפן טוסטר המשמש לקייטרינג, שהכינו בו טוסטים בזמן הצילומים.
כל פרק צולם פעמיים לפני קהל שונה, פעם אחת ביום שישי ופעם שנייה בשבת. זה אפשר לשחקנים לתקן טעויות במקרה הצורך ולשפר את הסצנה, מבלי לחזור על אותן בדיחות בפני אותו קהל.
את נעימת הנושא של התוכנית הלחינה ויקטוריה ווד. לרוב היא הושמעה ללא מילים, פרט לפרקים "מילניום" ו"הרמת כוסית" בהם היא כתבה מילים ומבצעת את השיר.
את השיר במלואו ביצעה ווד בתוכנית הראיונות "פרקינסון" כשהיא מלווה את עצמה בפסנתר.
תיאטרון
באפריל 2009 הועלה בלונדון מחזה המבוסס על הסדרה. המחזה כלל את שלושת הפרקים הראשונים של העונה השנייה ומתמקד במערכת היחסים בין ברן לטוני. הבמאי היה דייוויד גרהאם שגם עיבד לתיאטרון את התסריט של ויקטוריה ווד. גולטי ודאן הופיעו בתפקידים שלהם גם על הבמה. המחזה הוצג בסיבוב הופעות ברחבי הממלכה המאוחדת במהלך 2009.
מחזה נוסף בשם "Dinnerladies: Second Helpings" ("נשות המזנון: מנה נוספת") הוצגה בסיבוב הופעות בשנת 2011. גם במחזה זה השתתף דאן, ואליו הצטרפה מהסדרה המקורית סו דוואני.
בית העלמין של גוש קטיף
בית העלמין של גוש קטיף היה בית עלמין ששכן בסמוך לנווה דקלים ושימש את המתים של גוש קטיף. בבית העלמין היו כ-48 קברים.
היסטוריה
בית העלמין הוקם ב-1992, והנקבר הראשון בו היה ילד מהישוב נצר חזני שנפטר. לאחריו נקבר בו הרב שמעון בירן ב-27 במאי 1992. מאז הוא שימש לקבורה של מתיישבים מגוש קטיף.
במאי 2005, לאחר פרסום תוכנית ההתנתקות, הועלה לראשונה העניין של העתקת הקברים שנמצאו בגוש קטיף שברצועת עזה. חברת קדישא תמכה בהעברתם מחשש כי הפלסטינים שיגרו באזור יחללו את הקברים ותהיה סכנה לכבוד המת.
תוכנית ההתנתקות
בעת ביצועה של תוכנית ההתנתקות החליט ראש אכ"א אלעזר שטרן על סגירתו של אזור בית העלמין בזמן שתבוצע פתיחת הקברים, והבטיח שלחללי צה"ל שקבורים במקום תערך הלוויה צבאית והאזרחים הקבורים יועברו בארון קבורה עטוף בדגל ישראל כנהוג. אישי צבא נוספים שעסקו במלאכת העברת הקברים והפיקוח על הפינוי של בית העלמין היו גם קצינת חיל משאבי האנוש אורנה ברביבאי וכן אריה מועלם, ראש היחידה להנצחת החייל במשרד הביטחון.
בסוף אוגוסט 2005, לאחר מבצע הכנה שנמשך מספר ימים על ידי חברה קדישא והרבנות הצבאית, פונו בית הקברות והקברים שבשטחו. מלבד פעולת העתקת המצבות והקברים נעשו דברים נוספים כדי להקל על התהליך: בין היתר הוחלט כי ברגע שגופה תוצא מקברה יצמידו אליה איש מטעם הרבנות הצבאית או מטעם חברת קדישא והוא ילווה אותה עד מקום הקבורה החדש וזאת כדי למנות טעות בזיהוי הנפטר; מלבד זאת החליט צה"ל שלא לאפשר לצלמים ועיתונאים להיכנס לאזור בית העלמין לאור הרגישות הרבה של הנושא (בהמשך התגלה כי ההבטחה על תיעוד של פינוי בית הקברות הופרה).
בדצמבר 2005, כמה חודשים לאחר תום ביצועה של תוכנית ההתנתקות, פורסם כי דלפו לתקשורת מספר תמונות של תהליך פינוי הקברים. משפחות הקבורים טענו כי הדבר מפר את פרטיותם של קרוביהם וכן את הבטחת הצבא בנוגע לתיעוד האירוע, וזאת בנוסף לשורה של הבטחות שהופרו, בהן ההבטחה לגבי עזרה במימון הוצאות ההלוויה ושריון מקום קבורה ליד בני משפחה אחרים. גורמים רבים בצמרת הביטחונית גינו את המעשה והתנצלו על עוגמת הנפש שנגרמה למשפחות. לאחר הפרסומים החליט ראש אכ"א להדיח שני כתבים וצלם של "במחנה" שהיו חתומים על הכתבה שבה פורסמו התמונות של פינוי הקברים. בתגובה להדחה חיילי "במחנה" טענו כי מדובר במקרה שמדגים את תסמונת הש"ג ואף טענו כי בניגוד לכתבים והצלם, עורך העיתון לא הודח או נענש על אף חלקו באירוע. בהמשך נודע כי גם הקברנים בפינוי היה מעורבים באירוע הפצת התמונות ובשל כך הועמדו לדין.
חלק ניכר מהקברים הועברו לבית העלמין בהר הזיתים ובית עלמין בסמוך לניצן.
Not a Damn Thing Changed
Not a Damn Thing Changed (בעברית: שום דבר לא השתנה) הוא שיר של הלהקה הדנית לוקאס גרהאם. השיר יצא לאור ב-12 באוקטובר 2018, והוא הסינגל השני של אלבום האולפן השלישי של הלהקה,. את השיר כתבו לוקאס פורקאמר, מורטן ריסטורפ, דייוויד לרבל, הנריק בריילד וולסינג ורסמוס הדגור. השיר הגיע למקום השני במצעד הסינגלים הדני.
רקע
פורצ'אמר סיפר על השיר "אני עדיין גר במרחק שני רחובות מהמקום בו גדלתי. אני עדיין מבלה עם אותם בחורים. השיר הוא מחווה לאחד מהבחורים שגדלתי איתם שתלה את עצמו בינואר. הוא היה גדול ממני בשלושה חודשים ועברנו את החיים יחד".
קליפ
הווידאו קליפ לשיר יצא ב-11 באוקטובר 2018 ואורכו 3 דקות ו-49 שניות. הקליפ בוים על ידי רן סאשה ג'והנסן. חברי הילדות של פורצ'אמר מופיעים בקליפ, שצולם בקופנהגן ובמקום הולדתם, כריסטיאנה. נכון לנובמבר 2020, הקליפ צבר למעלה מ-9 מיליון צפיות ביוטיוב.
הנרי ליווינגסטון
הנרי ברוקהולסט ליווינגסטון (באנגלית: Henry Brockholst Livingston; ) היה איש צבא אמריקאי, שלחם במלחמת העצמאות של ארצות הברית, שופט בבית המשפט לעתירות של מדינת ניו יורק, ובסופו של דבר, שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית.
ראשית חייו
הנרי ליווינגסטון נולד בניו יורק לסוזאנה פרנץ' ולויליאם ליווינגסטון, לימים מושל ניו ג'רזי הראשון. ב-1774 הוא סיים את לימודיו בתואר ראשון בקולג' ניו ג'רזי, כיום אוניברסיטת פרינסטון.
ליווינגסטון ירש את אחוזת המשפחה בניו ג'רזי, ליברטי הול, כיום חלק מקמפוס אוניברסיטת קין, בה הוא החזיק עד 1798. במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית הוא שירת כקצין בדרגת לוטננט קולונל בכוחות הצבאיים של ניו יורק, שם הוא שירת במטהו של הגנרל פיליפ סקיילר בשנים 1775–1777 וכשלישו האישי של מייג'ור גנרל בנדיקט ארנולד בקרב סרטוגה. בשנים 1779–1782 הוא היה מזכירו האישי של ג'ון ג'יי, אז שגריר ארצות הברית בספרד. ב-1782 נאסר ליווינגסטון לזמן קצר על ידי הבריטים.
לאחר המלחמה למד ליווינגסטון משפטים בקריאה עצמית וב-1783 התקבל ללשכת עורכי הדין. לאחר מכן ועד 1802 הוא עסק בעריכת דין במגזר הפרטי בניו יורק. הוא היה אחד החברים המקוריים של אגודת סינסינטי.
ליווינגסטון שימש כאחד משלושת פרקליטי ההגנה, לצד אלכסנדר המילטון וארון בר, במשפטו של לוי ויקס על רצח אלמה סנדס.
פעילות פוליטית
ליווינגסטון היה חבר באספה המדינתית של מדינת ניו יורק ופעיל פוליטי בולט. בשל קשריו המשפחתיים, הזדהותו הפוליטית עם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית נמוגה עד מהרה והוא עבר לתמוך בפדרליסטים. יחד עם ארון בר ועם דודניו רוברט ר. ליווינגסטון ואדוארד ליווינגסטון, הוא היה לאחד מחברי הגרעין המוצק בניו יורק שחברו לתומכיו של תומאס ג'פרסון בווירג'יניה. גוף זה נקרא "ברית וירג'יניה-ניו יורק" (Virginia-New York alliance) והיה חיוני במסע הבחירות של ג'פרסון בבחירות לנשיאות של 1800.
קריירה שיפוטית
בשנים 1802–1807 כיהן ליווינגסטון כשופט בבית המשפט העליון של מדינת ניו יורק, שם הוא פרסם ב-1805 את פסק דין דעת המיעוט המפורסם בתיק "פירסון נגד פוסט".
ב-10 בנובמבר 1806 קיבל ליווינגסטון מינוי פגרה כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית מהנשיא תומאס ג'פרסון במקומו של ויליאם פטרסון שנפטר. המינוי הוגש באופן רשמי ב-15 בדצמבר, והיה מינויו השני של ג'פרסון לבית המשפט העליון. המינוי אושר על ידי הסנאט של ארצות הברית ב-17 בדצמבר וב-20 בינואר 1807 הושבע ליווינגסטון לכהונתו. במהלך כהונתו על כס השיפוט הצביע ליוונגסטון ברוב המקרים על פי דעתו של נשיא בית המשפט ג'ון מרשל. בתקופה זו נדרשו שופטי בית המשפט לשמש גם כשופטים פדרליים במדינות השונות בסבבי רכיבה, וליווינגסטון כיהן בתפקיד זה במדינת ניו יורק. הוא כיהן על כס השיפוט עד למותו.
ג'סי סטריט
ג'סי סטריט (אנגלית: Jessie Street; 18 באפריל 1889 – 2 ביולי 1970) הייתה סופרג'יסטית אוסטרלית שפעלה רבות למען השלום וזכויות האדם. היא כונתה על ידי מבקריה מהימין באוסטרליה ג'סי האדומה בעקבות מאמציה לקדם יחסים דיפלומטיים עם ברית המועצות. סטריט, נצר למשפחת אצולה אנגלית, נישאה לבן משפחת סטריט, שהייתה חלק מהמעמד הגבוה השמרני באוסטרליה.
הנרי ליווינגסטון
משפחתו
סבו של ליווינגסטון מצד אביו, פיליפ ליווינגסטון, היה בעליה של אחוזת ליווינגסטון שבניו יורק, סוחר, וסוחר עבדים. סבתו, קתרין ואן ברו, הייתה ילדתו היחידה של ראש עיריית אולבני, פיטר ואן ברו.
ג'סי סטריט
סטריט הייתה דמות מפתח בפוליטיקה האוסטרלית ובינלאומית במשך 50 שנה ולקחה חלק במאבק למען זכות בחירה לנשים באנגליה אוסטרליה ובמאבק באפליה החוקתית באוסטרליה כנגד האבוריג'ינים ב-1967. היא הייתה האישה היחידה במשלחת האוסטרלית לכנס הקמת האו"ם ב-1945, שם היה לה תפקיד מפתח לצד אלינור רוזוולט לשילוב סעיף על איסור אפליה על רקע מין לצד סעיפים דומים (גזע ודת) במגילת האומות המאוחדות.
עמותת בית חם
עמותת בית חם היא עמותה ישראלית הפועלת למען רווחתם וזכויותיהם של אוכלוסיית נפגעי הנפש.
ג'סי סטריט
ראשית חייה והשכלתה
ג'סי מרי גריי סטריט נולדה ב-18 באפריל 1889 בראנצ'י, ביהר, שבהודו. היא הייתה הבכורה מתוך שלושת ילדיהם של צ'ארלס אלפרד גורדון לילינגסטון, עובד מדינה, ומייבל הארי. כשאימה ירשה אחוזה בניו סאות' ויילס באוסטרליה, המשפחה עברה לשם.
הנרי ליווינגסטון
משפחתו
אחותו, שרה ואן ברו ליווינגסטון, נישאה לג'ון ג'יי, דיפלומט, אחד האבות המייסדים של ארצות הברית, מחותמי חוזה פריז, מושל ניו יורק השני והנשיא הראשון של בית המשפט העליון של ארצות הברית.
אחותו השנייה, סוזנה ליווינגסטון, נישאה לג'ון קליווס סימס, שהיה נציג ניו ג'רזי בקונגרס הקוטיננטלי ובהמשך חלוץ בטריטוריה הצפון-מערבית. בתה החורגת, אנה סימס, בתו של סימס מנישואים קודמים, הייתה רעייתו של מי שלימים כיהן כנשיא ארצות הברית, ויליאם הנרי הריסון וסבתו של הנשיא בנג'מין הריסון.
ג'סי סטריט
ראשית חייה והשכלתה
סטריט חונכה בתחילה בבית על ידי אומנת וכשהייתה בת 15 עברה ללמוד בפנימיה פרטית לבנות באנגליה. ב-1908 היא התחילה לימודי אמנות באוניברסיטת סידני. בזמן לימודיה באוניברסיטה היא הקימה את איגוד הספורט האוניברסיטאי לנשים, לאחר שגילתה שאין מגרשי אימון לשימושן של נשים, מלבד מגרשי טניס, ואילו היא שיחקה הוקי. סטריט וחברותייה החליטו לדרוש מהאוניברסיטה מתקני ספורט לנשים וכשקבלו תשובה שלילית הן החליטו להקים איגוד שיקדם את דרישתן מהאוניברסיטה למתקני ספורט לנשים. בהדרגה נבנו מגרשי טניס נוספים ומגרש הוקי לנשים. סטריט הייתה הקפטן של נבחרת הוקי נשים של האוניברסיטה ובהמשך המאמנת.
עמותת בית חם
פעילות העמותה
העמותה מפעילה כיום 7 מרפאות פסיכיאטריות בקהילה המספקות שרותי מרפאה בהם ניתנים טיפול פסיכיאטרי, טיפול פסיכולוגי, טיפולים פסיכו תרפויטיים וכן טיפולים בהבעה ויצירה. המרפאות פעילות בערים: ירושלים, בית שמש, מודיעין עילית, בני ברק, אלעד, אשדוד, וזכרון יעקב.
בתחום השיקום, צוות העמותה מלווה כ-1200 מתמודדים עם מחלה נפשית מדי יום וזאת במסלולי תעסוקה מגוונים כמו מועדון תעסוקתי, תעסוקה מעברית ותעסוקה נתמכת. העמותה מפעילה מגוון תוכניות המסייעות למניעה, לטיפול ולשיקום ונותנות מענה לצרכים השונים של האוכלוסייה: "לב למשפחה" – הפעלת סדנאות ומתן הדרכה בנושא בריאות הנפש לקהל הרחב, בכללם: אנשי הוראה צוותי חינוך, הורים ובני משפחה של מתמודדים. ישנן מגוון תוכניות שיקומיות תעסוקתיות ברמות תפקוד משתנות לכלל המגזרים. עמותת בית חם מפעילים מרכזי הכשרה תעסוקתיים מוגנים, תעסוקה מעברית ותעסוקה נתמכת. תוכניות אלו מדורגות מבחינת רמת התפקוד לה נדרש האדם, מאפשרות לאנשים המתמודדים עם בעיה נפשית לחזור למעגל העבודה ולמעגל החיים בקהילה בכלל.
ג'סי סטריט
ראשית חייה והשכלתה
ב־1926 היא נישאה לקנת סטריט, עורך דין, שהתמנה שנים מאוחר יותר לנשיא בית המשפט העליון של ניו סאות' ויילס. לזוג היו ארבעה ילדים.
הנרי ליווינגסטון
משפחתו
הנרי ליוונגסטון נפטר בוושינגטון הבירה ב-18 במרץ 1823. הוא נטמן בבית הקברות גרין-ווד שבברוקלין, ניו יורק.
ג'סי סטריט
זכויות נשים
ב-1914 סטריט ומשפחתה נסעו לאנגליה ומשם היא המשיכה לרומא להשתתף בכינוס של המועצה הבינלאומית של הנשים. בלימודיה באוניברסיטה היא הכירה נשים שהיו חברות בסניף המקומי של הארגון. סטריט הייתה חלק מהמשלחת האוסטרלית לכנס ושם פגשה, לראשונה, סופרג'יסטיות מכל העולם. לכנס היה עליה השפעה רבה והיא מספרת שחזרה מהכנס "הרבה יותר פמיניסטית משהייתי". ב-1915 סטריט הגיעה לניו יורק באמצעות קשרים שיצרה בכנס ברומא, החלה להתנדב במוסד לנערות שיצאו ממעגל הזנות. היא מצאה סיפוק רב בסיוע לנערות, אך עד מהרה הבינה שהטיפול בנערות לא יפסיק את ניצול הנשים בזנות וכי רק כשהחברה תבין את הפגיעה בנשים וניצולן, יתרחש שינוי.
פעילות פוליטית
ב-1939 הצטרפה למפלגת הלייבור האוסטרלית וב-1943 הייתה המועמדת של המפלגה ב-Wentworth, אחד הפרברים המזרחיים של מלברון, לבית הנבחרים. על אף שזכתה ברוב מכריע של הקולות, סטריט הפסידה בבחירות בגלל חלוקת הקולות הנהוגה בבית הנבחרים האוסטרליה.
ב-1945 ראש ממשלת אוסטרליה, ג'ון קורטין, בחר בסטריט כאחת מנציגות המשלחת האוסטרלית לכנס הקמת האומות המאוחדות. היא הייתה האישה היחידה במשלחת. המינוי עורר ביקורת הן מתוך מפלגת הלייבור והן מחוצה לה. סטריט הייתה מעורבת במשא ומתן לניסוח אמנת האו"ם ובהכרה רשמית, מלכתחילה, בזכויות הנשים. היא ומספר נשים בודדות ממשלחות נוספות דאגו לכך שתהייה התייחסות מפורשת לשוויון בין גברים לנשים במבוא לאמנת האו"ם ובמסמכים נוספים, וכן הכללת סעיף הקובע שגברים ונשים כאחד יוכלו לעבוד באו"ם. סטריט הייתה מהמייסדות של ועדת האו"ם למעמד האישה והייתה נציגת אוסטרליה בוועדה החל מ-1945, וסגנית יושב ראש משנת 1947. ב-1950 סטריט מונתה להנהלת מועצת השלום העולמית (World Peace Council) ועברה להתגורר בלונדון. מתוקף תפקידה, היא הרבתה בנסיעות לפגישות וכנסים, והמשיכה להיות נציגת אוסטרליה בנושאים שונים באו"ם.
זכויות האבוריג'ינים
האגודה הבריטית לביטול העבדות מינתה את סטריט להיות נציגת הארגון באוסטרליה ולבקשתם היא חזרה לסידני ב-1956 כדי לדווח על מצבם של האובריג'ינים. היא ביקרה בשמורות בטריטוריה הצפונית ומערב אוסטרליה ונדהמה מהאפליה ממנה סבלו. האחווה האבוריג'ינית-אוסטרלית ניהלה קמפיין מחאה להעלאת מודעות לתנאי החיים של האבוריג'ינים שהושק בכנס באולם העירייה בסידני ב-29 באפריל 1957. במסגרת הקמפיין הופצה עצומה שקראה לשינוי החוקה. בהמשך, ביחד עם עורכת הדין, כריסטיאן ג'ולי סמית', נוסחה הצעה לתיקון החוקה האוסטרלית המתקנת את האפליה החוקית כנגד האובריג'ינים. ב-1958, הוקמה המועצה הפדרלית לקידום האבוריג'ים ותושבי איי מצר טורס (The Federal Council for the Advancement of Aborigines and Torres Strait Islanders) שניסחה הצעה נוספת לתיקון החוקה שעל בסיסה נערך משאל עם ב-1967.
מורשת
ג'סי סטריט נפטרה ב-2 ביולי 1970 בפדינגטון, ניו סאות' ויילס, אוסטרליה.
ב-1989 הוקמה ספריית הנשים הלאומית ע"ש ג'סי סטרייט (The Jessie Street National Women's Library) באולטימו אוסטרליה. הספרייה אוספת, משמרת ומקדמת את המודעות למורשת נשים אוסטרליות. קרן הנושאת את שמה תומכת בפעילות למען נשים ואבוריג'ינים.
F-16 נץ 107
F-16 נץ 107 הוא מטוס קרב F-16 פייטינג פלקון מדגם F-16A בלוק 10 בעל מספר זנב 107 אשר שירת בחיל האוויר הישראלי בשנים 1980–2014. למטוס זה רקורד קרבי עשיר במיוחד: המטוס השתתף במבצע אופרה, הפצצת הכור העיראקי "אוסיראק", ולזכות טייסיו נרשמו 6.5 הפלות מטוסי אויב. זהו מטוס ה-F-16 בעל מספר ההפלות הגבוה ביותר לסוג זה של מטוסים בעולם.
שירות מבצעי
את הפלת הבכורה שלו רשם המטוס ב-21 באפריל 1982 כשהטייס זאב רז הפיל מטוס מיג-23 של חיל האוויר הסורי. את שאר ההפלות רשם המטוס במבצע שלום הגליל. ב-9 ביוני 1982 הפיל אליעזר שקדי שני מטוסי מיג-23 בעת שהטיס את המטוס. מאחר שאחת ההפלות נעשתה ביחד עם מטוס קרב אחר, היא נספרה רק כחצי הפלה. בצהרי יום שישי 11 ביוני 1982 רשם המטוס 4 הפלות, כולן בוצעו על ידי הטייס איתן סטיבה.
מאוחר יותר הועבר F-16 נץ 107, יחד עם שאר מטוסי ה-F-16A וה-F-16B, לטייסת 253 (טייסת הנגב).
בסוף שנת 2014 הוחלט על הוצאתו של נץ 107 משירות, ובפברואר 2015 הועבר המטוס לתצוגה במוזיאון חיל האוויר בבסיס חצרים.
המיליארדרים העולמיים
המיליארדרים העולמיים הוא דירוג שנתי לפי השווי הנקי המתועד של המיליארדרים העשירים בעולם, שנערך ומתפרסם במרץ מדי שנה על ידי מגזין העסקים האמריקאי פורבס. הרשימה פורסמה לראשונה במרץ 1987. השווי הנקי הכולל של כל אדם ברשימה מוערך בדולר ארצות הברית, בהתבססות על הנכסים המתועדים שלו, חובות וגורמים אחרים כמו מניות ודומיהם,
מלכים ושליטי מדינות, כמו המלכה אליזבת או ולדימיר פוטין, שהעושר שלהם מגיע מהסטטוס שלהם אינם נכללים ברשימות אלה. דירוג זה הוא מדד של האנשים המתועדים העשירים ביותר, כך שבעלי עושר שאינם ניתנים לבירור מוחלט, לא נמצאים ברשימה.
מתדולוגיה
מדי שנה, פורבס מעסיקה צוות של למעלה מ-50 כתבים ממגוון מדינות על מנת לעקוב אחר הפעילות של האנשים הכי עשירים בעולם ולפעמים קבוצות או משפחות - החולקות עושר. בנוסף לכך, סקרים ראשוניים נשלחים למי שעשוי להתאים לרשימה. לפי פורבס, הם מקבלים שלושה סוגים של תגובות – יש אנשים שמנסים להגדיל את עושרם. אחרים משתפים פעולה אך משאירים פרטים, ויש שמסרבים לענות על כל שאלה בקשר להונם. לאחר מכן נבדקות העסקאות של האנשים והערכות של הנכסים יקרי הערך שיש להם, כמו: קרקע, בתים, כלי רכב, יצירות אמנות וכו'. ראיונות גם נערכים כדי לבדוק את הנתונים ולשפר את אומדן ההחזקות של האדם. לבסוף, פוזיציות במניות הנסחרות בציבור מתומחרות לשוק בתאריך בערך חודש לפני הפרסום. חברות בבעלות פרטית מתומחרות לפי יחסי מחיר למכירה או המכפיל רווח. חוב ידוע מופחת מהנכסים כדי לקבל אומדן סופי של שוויו המשוער של אדם בדולר ארצות הברית. מאחר שמחירי המניות משתנים במהירות, עושרו ודירוגו האמיתיים של אדם בזמן הפרסום עשויים להשתנות ממצבו בעת עריכת הרשימה.
2023
ברשימת פורבס המיליארדרים העולמיים השנתית מספר 37, היו 2,640 מיליארדרים עם הון כולל של 12.2 טריליון דולר, ירידה של 28 חברים מ-2022.
2022
ברשימת פורבס המיליארדרים העולמיים השנתית מספר 36, היו 2,668 מיליארדרים עם הון כולל של 12.7 טריליון דולר, ירידה של 97 חברים מ-2021
2021
ברשימת פורבס, המיליארדרים העולמיים השנתית מספר 35, היו 2,755 מיליארדרים עם הון כולל של 13.1 טריליון דולר. עלייה של 660 חברים מ-2020.
2020
ברשימת פורבס, המיליארדרים העולמיים השנתית מספר 34, היו 2,095 מיליארדרים עם הון כולל של 8 טריליון דולר. ירידה של 58 חברים מ-2019.
ירידת כמות המיליארדים
בועת הדוט-קום יצרה המון עושר עבור כמה מיליארדרים. עם זאת, ברגע שבועת הדוטקום התפוצצה, העשירים החדשים ראו את הונם נעלם. הונם של המיליארדרים נפגע יותר מאשר המשבר הפיננסי העולמי. 2009 הייתה הפעם הראשונה מזה חמש שנים שהעולם רשם הפסד במספר המיליארדרים. למרות זאת, הביצועים החזקים של השווקים הפיננסיים וההתאוששות הכלכלית העולמית מחקו את הפסדי הנכסים הפיננסיים. רוב האנשים העשירים בעולם ראו את הונם מזנק בתחילת שנות ה-2010.
יורבה לינדה
יורבה לינדה (באנגלית: Yorba Linda) היא עיר פרוורית במחוז אורנג' שבמדינת קליפורניה, הממוקמת כ-37 קילומטרים מדרום-מזרח למרכז העיר לוס אנג'לס. הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם נשיאה ה-37 של ארצות הברית, ריצ'רד ניקסון ממוקמים בעיר, מאחר שניקסון נולד וגדל בבית שנמצא במתחם בצעירותו.
היסטוריה
ראשית ההיסטוריה של יורבה לינדה מתוארכת לסביבות 1769. העיר נקראת על שמו של ברנארדו יורבה (Bernardo Yorba), שהיה בנו המוצלח ביותר של חוסה אנטוניו יורבה (José Antonio Yorba), חייל ספרדי שהתיישב בקליפורניה הספרדית. חוסה אנטוניו יורבה היה חלק ממשלחת ספרדית שהגיעה לחקור את האזור הידוע כיום כמחוז אורנג'. בשנת 1809, חוסה אנטוניו יורבה הגיש עתירה למלך ספרד לקבלת מענק קרקע והלה העניק לו 62,000 דונם של קרקעות אשר נודעו בשם "רנצ'ו סנטיאגו דה סנטה אנה", כיום מחוז אורנג'.
כמעט מאה שנה מאוחר יותר, ב-1907, ג'ייקוב סטרן, תושב העיר פולרטון ובעל חלקים מאדמות יורבה, מכר שטח גדול מהאדמות לתאגיד "ג'נס" (Janss Corporation). מאוחר יותר התאגיד חילק את האדמות לחלוקות משנה וכינה את הנכס בשם העיר החדשה "יורבה לינדה". התושבים הראשונים הגיעו ליורבה לינדה מתוך כוונה לתחזק חוות קטנות. משפחות אלה הגיעו בין 1910 ל-1920.
בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה, יורבה לינדה שמרה על צביונה כעיירה קטנה. עם גידול האוכלוסייה במחוז אורנג' בשנות השישים, אוכלוסיית העיירה הקטנה גדלה במידה ניכרת, עם למעלה מ-1,000 תושבים במפקד האוכלוסין של ארצות הברית מ-1960. ב-2 בנובמבר 1967, יורבה לינדה הפכה לעיר.
דמוגרפיה
במפקד האוכלוסין של ארצות הברית מ-2010 דווח כי ליורבה לינדה אוכלוסייה בת 65,237 נפש. צפיפות האוכלוסין עמדה על 1,238.9 נפש לקילומטר מרובע.
כלכלה
במהלך שנות העשרים המשיכה יורבה לינדה לגדול כעיירה ולשגשג כלכלית, בעוד החקלאות נותרה עמוד התווך של הכלכלה המקומית. כמה מבנים מסחריים חדשים נבנו ברחוב הראשי של העיירה, אך אופייה הכללי נותר בעיקרו חקלאי. השפל הגדול בשנות השלושים הביא להאטה כלכלית ביורבה לינדה, אך האוכלוסייה נותרה יציבה.
בעיר למעלה מ-1,000 עסקים, לא כולל 1,500 נוספים הפועלים מתוך בתי מגורים. ליורבה לינדה קהילה עסקית חזקה; היא דורגה כמקום השני הטוב ביותר בקליפורניה לעסקים קטנים, אחרי פאלו אלטו.
יחס קיבולי החום
בפיזיקה תרמית ותרמודינמיקה, יחס קיבולי החום הוא היחס בין קיבול החום בלחץ קבוע (C_P) לקיבול החום בנפח קבוע (C_V) ומסומן באות היוונית \gamma (גמא).
יחס קיבולי החום חשוב עבור יישומים בתהליכים תרמודינמיים הפיכים, במיוחד כאלו המערבים גזים אידיאליים ובין היתר הוא משפיע גם על מהירות הקול.
לגודל פיזיקלי זה כינויים נוספים ובהם: אינדקס אדיאבטי, יחס החומים הסגוליים, קבוע פואסון או מקדם ההתפשטות האיזנטרופית (עבור גז אידיאלי או \kappa (קאפה), המעריך האיזנטרופי לגז אידיאלי).
הגדרה פיזיקלית
כאשר C הוא קיבול החום, ו- c הוא קיבול החום הסגולי (קיבול חום ליחידת מסה) של גז. הסיומות P ו - V מתייחסות לתנאי לחץ מתמיד ונפח קבוע בהתאמה.
על מנת להבין קשר זה, נבצע ניסוי מחשבתי. בוכנה פניאומטית סגורה מכילה אוויר. הבוכנה נעולה והלחץ הפנימי הוא לחץ אטמוספירי. הבוכנה מחוממת עד להגעה לטמפרטורת יעד. הבוכנה מקובעת ולכן הנפח קבוע. הטמפרטורה והלחץ עולים. כאשר מתבצעת הגעה לטמפרטורת היעד, החימום נעצר. כמות האנרגיה המושקעת בתהליך היא, כאשר \Delta T מייצג את השינוי בטמפרטורה. כעת הבוכנה משוחררת ונעה כלפי חוץ, עוצרת רק כאשר הלחץ בתוך התא מגיע ללחץ אטמוספירי. אנו מניחים כי ההתפשטות מתרחשת ללא חילוף חום עם הסביבה מחוצה לבוכנה, כלומר התפשטות אדיאבטית. בעת ביצוע העבודה, אוויר בתוך הבוכנה יתקרר מתחת לטמפרטורת היעד. חזרה לטמפרטורת היעד (כאשר הבוכנה עדיין משוחררת לנוע בחופשיות) דורשת חימום של האוויר, אשר אינו נמצא עוד בנפח קבוע, משום שהבוכנה נעה בחופשיות כאשר הגז מחומם. בדוגמה לעיל, התהליך מתרחש בלחץ חיצוני קבוע ולכן כמות החום המתווספת למערכת בלחץ קבוע היא פרופורציונלית ל -C_P. התהליך הנ"ל מתרחש באוויר (גז דו אטומי) ולכן יחסי קיבולי החום הוא.
דרך נוספת להבין את ההבדל בין C_P ו - C_V היא כאשר  C_P חל אם העבודה נעשית על המערכת, אשר גורם לשינוי בנפח (כגון על ידי הזזת הבוכנה כדי לדחוס את התוכן שבתוך התא הסגור), או אם העבודה נעשית על ידי המערכת, אשר משנה את הטמפרטורה שלה (כגון חימום גז הנמצא בבוכנה על מנת לגרום לבוכנה לנוע). C_V חל רק אם PdV – כלומר, העבודה המתבצעת, היא אפס. נבחין בהבדל בין הוספת חום לגז כאשר הבוכנה מקובעת להוספת חום כאשר הבוכנה חופשית לנוע, כך שהלחץ החיצוני נשאר קבוע. במקרה השני, הגז יתחמם, יתפשט ויגרום לבוכנה לבצע עבודה מכנית על הסביבה. החום המתווסף לגז עובר רק בחלקו לחימומו ואילו השאר מומר לביצוע עבודה מכנית על ידי הבוכנה. בתהליך הראשון, בנפח קבוע ובוכנה מקובעת אין תזוזה חיצונית ולכן אין עבודה מכנית המבוצעת על הסביבה, יתבצע שימוש ב- C_V. במקרה השני, עבודה נוספת מתבצעת על ידי שינוי הנפח ולכן כמות החום הנדרשת כדי להעלות את טמפרטורת הגז (קיבול החום הסגולי) גבוהה יותר עבור מקרה של לחץ קבוע.
קשרי גז אידיאלי
עבור גז אידיאלי, קיבול החום קבוע עם הטמפרטורה. בהתאם לכך, אנו יכולים לבטא את האנתלפיה כ- ואת האנרגיה הפנימית כ-. לכן, ניתן להתייחס ליחס קיבולי החום כיחס בין האנתלפיה לאנרגיה הפנימית:
יתר על כן, את קיבולי החום ניתן לבטא במונחים של יחס קיבולי החום (\gamma)  וקבוע הגזים (R):
כאשר n הוא כמות החומר במולים.
נוסחת מאייר מאפשרת להסיק את הערך של C_V מטבלאות מוכרות המאגדות את ערכי  C_P:
קשרים עם דרגות חופש
כאשר עבור גז דו - אטומי, עם 5 דרגות חופש (בטמפרטורת החדר: 3 translational ו-2 מחזורי דרגות חופש;  דרגת החופש של רטט אינה מעורבת, חוץ מבטמפרטורות גבוהות):
לדוגמה, אוויר אשר בעיקר מורכב מגזים דו-אטומיים (כ-78% חנקן (N_2) ו-21% חמצן (O_2), בתנאים סטנדרטיים הנ"ל יכול להיחשב כגז אידיאלי. הערך מאוד עקבי עם מדידות אדיאבטיות עבור אוויר יבש בטווח טמפרטורות של  ומציג סטייה של רק 0.2\% (ראה טבלה לעיל).
קשרי גז אמיתי
ככל שהטמפרטורה עולה, מצבים עתירי אנרגיה סיבובית ורטט נהפכים לנגישים לגזים מולקולריים. לכן חלה עלייה במספר דרגות החופש וירידת ערכו של \gamma.
עבור גז אמיתי,  C_P ו -C_V מתגברים עם עליית הטמפרטורה. הם נבדלים זה מזה על ידי קבוע (כאמור לעיל, ), אשר משקף את הקבוע היחסי PdV, אשר מייצג את ההבדל בעבודה הנעשית במהלך התפשטות בלחץ קבוע לעומת תנאי נפח קבוע. לפיכך, היחס בין שני הערכים, \gamma, יורד עם עליית הטמפרטורה.
ביטויים תרמודינמיים
ערכים מבוססי קירובים (במיוחד ) הם במקרים רבים לא מספיק מדויקים לטובת חישובים הנדסיים מעשיים, כגון זרימה דרך צינורות ושסתומים. ערך ניסיוני אמור לשמש במקום הקירוב הנ"ל, כאשר הדבר אפשרי . ערך מחמיר  ליחס  יכול להיות מחושב על ידי חילוץ C_V לפי נוסחת מאייר:
ערכי C_P זמינים לקריאה ומתועדים, אבל ערכי C_V מחושבים באמצעות קשרים אלו. ניתן לראות את היחסים בין קיבולי החום מגזירה של היחסים התרמודינמים בין קיבולי החום.
ההגדרה לעיל היא הגישה אשר שומשה לפיתוח ביטויים מחמירים מן משוואות המצב (כגון פנג–רובינסון), אשר תואמות ערכים ניסויים בקירוב טוב אשר מייתרים את הצורך לפתח מאגר נתונים של ערכי C_V. הערכים יכולים להיקבע על ידי שימוש בשיטת קירוב אלמנטים סופיים.
תהליך אדיאבטי
יחס זה נותן את הקשר החשוב עבור תהליך איזנטרופי (קוואזיסטטי, הפיך, תהליך אדיאבטי) של תהליך דחיסה פשוט עבור גז אידיאלי קלורית.
כאשר p הוא הלחץ, ו-v הוא נפח הגז הסגולי.
סימיון ברנוציו
סימיון ברנוציו (ברומנית:Simion Bărnuțiu, {21 ביוני 1808 – 28 במאי 1864) היה פוליטיקאי, משפטן, פילוסוף, והיסטוריון רומני מטרנסילבניה בימי השלטון ההבסבורגי, אחד ממובילי מהפכת 1848 - 1849 בטרנסילבניה. דגל בהגדרה העצמית ובריבונות הלאומית של הרומנים ושל כל האומות. השקפתו זו מצאה ביטוי בנאומו בקתדרלת השילוש הקדוש בבלאז' ב-14 במאי 1848 (לפי הלוח השנה הגרגוריאני,. בו זמנית בלט בדעות אנטישמיות קיצוניות. כיהן כפרופסור לפילוסופיה באקדמיה מיכאיליאנה ואחר כך באוניברסיטת יאש.
ילדות וצעירות
ברנוציו נולד בשנת 1808 בכפר בוקשה (בהונגרית - אולאהבקשה - "בוקשה הרומנית") ברוזנות סילאג', כיום מחוז סלאז' שבטרנסילבניה, אז חלק מהאימפריה האוסרטית. גדל בנצרות היוונית-קתולית הרומנית במשפחה רומנית דלת אמצעים. האב, יון ברנוציו, היה מורה וקנטור בכנסייה והאם הייתה אנה לבית אורוס, בת של כומר במשפחה היו 8 ילדים - שש בנות ושני בנים. אחת האחיות של ברנוציו הייתה סבתו של יוליו מאניו, לימים מנהיג חשוב של הרומנים בטרנסילבניה וראש ממשלת רומניה. מגיל 6 למד ברנוציו בבית ספר עממי בשימלאו סילבאניי ואחר כך בגימנסיית הפיאריסטים בעיר קאריי (נאג' קארוי) בצפון טרנסילבניה. המשיך לימודי פילוסופיה (1826-1825) ותאולוגיה (1829-1827) באקדמיה התאולוגית בעיר בלאז' ואחרי סיום לימודי הוסמך ככומר יווני-קתולי.
תחילת פעילותו האקדמית והפוליטית
בשנים 1834-1829 לימד תחביר בגימנסיה העליונה (Obergymnasium) של בלאז'. בו זמנית עבד בארכיון הקונסיסטוריה היוונית-קתולית הרומנית וכמדריך בסמינר התאולוגי. בשנים 1834–1839 קודם בתקפיד של נוטריון קונסיסטורי ועבד בשירותו של הבישוף היווני-קתולי יואן למני ואחר כך חזר ללמד פילוסופיה בגימנסיה. הושפע מהגותו של עמנואל קאנט ושל הפילוסוף הקאנטיאני וילהלם טראוגוט קרוג. ראה במשנת קנט כלי לשינוי החברה לעומת האידאולוגיה הדתית השלטת, ותמך בהגברת תפקידו של הציבור בניהול הכנסייה היוונית-קתולית הרומנית במולדתו. בדפי ה - Foaie pentru minte, inimă și literatură (עיתון לשכל, לנפש ולספרות) שהיה המוסף לספרות בעריכת ג'ורג'ה באריץ של העיתון הרומני "Gazeta de Transilvania" (גזטה דה טרנסילבניה) ובפרסומי הקונסיסטוריה הרומנית נודע בשנת 1842 בהתנגדותו החריפה להחלטת הדיאטה הטרנסילבנית שנשלטה על ידי הונגרים, להעניק לשפה ההונגרית מעמד חצי-רשמי במנהל המקומי בטרנסילבניה. משמעות החוק היה הנהגת השפה ההונגרית בכל בתי הספר בטרנסילבניה כולל בבתי הספר הרומנים. בגימנסיה ברנוציו לימד ברומנית ולבסוף היה מעורב במשפט בין מספר מורים רומנים נגד הבישוף למני שהתנגד לשימוש בשפה הרומנית. בגלל עמדתו הפוליטית, בשנת 1845 יחד עם המורים שהשתתפו במשפט פוטר ברנוציו סופית ממערכת החינוך ונודה על ידי הבישוף למני שמחק אותו מרשימת הכמורה היוונית-קתולית עבר לגור בסיביו ונאלץ. לפנות לקריירה אחרת:משפטים. למד שם למשך 3 שנים באקדמיה הסקסונית-טרנסילבנית למשפטים. ב-24 במרץ 1848 הפיץ בסיביו מנשרים שקראו להגדרה העצמית של הרומנים הטרנסילבנים ולשוויון בין הלאומים. הוא ראה בכך צעד שיכול לקדם את דרישת ההונגרים להשגת זכויות לעמם מידי הקיסר פרדיננד הראשון. הוא דחה את האיחוד המתוכנן בין טרנסילבניה לממלכת הונגריה כל עוד אין ייצוג יחסי לכל הלאומים של טרנסילבניה ואין גינוי רשמי לשיטת הצמיתות. להבדיל מקודמיו במאה ה-18 הוא לביסס את הדרישות לזכויות לאומיות על תקדימים היסטוריים או דיפלומות קיסריות. הוא נתן יותר משקל לחוק הטבע ורעיון זכויות האדם הבלתי מעורערות. היה האמין בקדמה וביכולת האנשים המשכילים לשנות לטובה את החברה.
ברנוציו הפך לאחד ממנהיגי התנועה הלאומית הרומנית לאמנציפציה. ב-14 במאי 1848 נאם נאום מפורסם בנושא זה בקתדרלה היוונית-קתולית הרומנית של בלאז'.
מאבקו לאמנציפציה של הרומנים בטרנסילבניה. השנים 1849-1848
ממש לפני האספה השנייה במאי 1848 הסכים למתן את גישתו ואימץ כמה הערות של באריץ לגבי שבירות מצבם /של הרומנים באזור וניסח חלקית מחדש את מצע ההגדרה העצמית שחיבר. ב-17 במאי 1848 הוא נבחר, לצד היושב ראש שאגונה, כסגן יושב ראש הוועד הקבוע שהוקם על ידי הנציגים הרומנים בבלאז' כגוף מפקח על המאבק הפוליטי, לימים "הוועד הלאומי הרומני."
בעקבות ההשתלשלות המהירה של אירועי המהפכה ההונגרית עם הכרזת האיחוד מחדש של טרנסילבניה עם הממלכה ההונגרית (11 ביולי 1848) והכרזת עצמאות הונגריה (27 בספטמבר 1848) וכשלונות הצבא האוסטרי באזור, חלה התקרבות בין מושל טרנסילבניה באותה תקופה, אנטון פון פוכנר, והוועד הקבוע של הרומנים בראשות שאגונה וברנוציו. מנקודת מבטו של הוועד, הייתה צפייה שהקיסר החדש פרנץ יוזף יכיר בטרנסילבניה כאזור אוטונומי רומני ולא הונגרי.
פעילותו בווינה, באיטליה ובמולדובה
אחרי תבוסת מהפכת 1848–1849 עקב התערבות צבא רוסיה, ברנוציו גלה בווינה, ונרשם שם ללימודים באוניברסיטה. בשנת 1853 סולק מהאוניברסיטה בעקבות פעילותו הפוליטית. עבר לפאביה באיטליה, בה סיים את עבודות הדוקטור למשפטים. בהמשך הוא שב לווינה, שם פגש את אאוגוסט טרבוניו לאוריאן שהציע לו לבוא ללמד ביאש, בירת נסיכות מולדובה. בין דצמבר 1854 - 1860 לימד ברנוציו באקדמיה מיכאיליאנה ובשנים 1860–1864 במוסד ההמשך שלה, אוניברסיטת יאש. בעת שהותו ביאש כתב ברנוציו כמה ספרי לימוד למשפטים ולפילוסופיה (כולל דברי סנגוריה מלאי להט על המשפט הרומי) הטביע בתלמידיו גם פתיחות לרפורמות דמוקרטיות כמו התמיכה בבחירות עם הצבעה אוניברסלית, בעד הפקעתן של אדמות הבויארים הגדולים ושל אחוזות המנזרים. לפני ואחרי איחוד הנסיכויות הרומניות תחת השליט אלכסנדרו יואן קוזה תמך ברנוציו ברפורמות רדיקליות שהושפעו על ידי רעיונות שנפוצו בכמה חוגים ליברלים במולדובה. הוא הקים בשם עקרונות אלה את ה"סיעה החופשית והעצמאית" (Fracțiunea liberă și independentă) שלימים חבריה הצטרפו למפלגות הלאומית ליברלית והשמרנית. חברו לסיעה זו של ברנוציו ניקולאיה יונסקו, תאודור לאטש (בולדור-לצסקו), דומיטרו טאקו, יון נגורה, ניקולאיה ימנדי ויואן לקה.
בשנות ה-1850 כתב ברנוציו נגד התוכנית להבאת נסיך זר שישמש כשליט בנסיכויות הרומניות. התנגדות זו בוטאה בפרלמנט הרומני על ידי ה"סיעה" גם ב-1866, שנתיים אחרי מות ברנוציו, בעקבות הפלת הנסיך קוזה מהשלטון.
מטיף לשנאה נגד היהודים
בשנים שהתגורר ביאשי בלט ברנוציו כדובר מובהק של האנטישמיות. ברנוציו ראה ביהודים את האשמים בקשיי הכלכלה הרומנית ודרש את גירושם מהמדינה. טיטו מאיורסקו, בכיר החוג ז'ונימיה, דחה טענות אלה. ("נגד אסכולת ברנוציו")אמנם ברנוציו הטיף גם נגד הגרמנים אבל עוינות זאת באה לידי ביטוי בעיקר בסוגיית הבאת שליט גרמני. ברנוציו, לצד וסילה קונטה, אלכסנדרו ק. קוזה וניקולאיה יונסקו, הפכו את אוניברסיטת יאש למוקד של אנטישמיות.
גישה לטיניסטית בתחום הלשון
על ברנוציו ועל מלומדים רומנים אחרים מטרנסילבניה - "האסכולה הטרנסילבנית", טרבוניו לאוריאן, טימוטיי צ'יפאריו, נמתחה בקורת רבה מצד החוג ז'ונימיה השמרני בגלל הקידום על ידם של דקדוק וכתיב רומניים המבוססים בצורה מוגזמת על האטימולוגיה הלטינית, בלי לשקף את השפה הרומנית המדוברת. נטייה "לטיניסטית" זאת מצאה באותה תקופה הדים בהחלטות האקדמיה הרומנית.
מותו
סימיון ברנוציו הלך לעולמו ב-28 במאי 1864 ביישוב גורגאנה, המשתייך לכפר סנמיכאיו אלמאשולוי (אלמאשסנטמיהאי) במחוז סלאז' (אז ברוזנות קולוז') בטרנסילבניה בדרכו כאדם חולה מאוד ממולדובה אל כפר הולדתו, בוקשה. ליווה אותו בדרך, אחיינו, יואן מאניו, אביו של יוליו מאניו. ב-3 ביוני 1864 נקבר ברנוציו בחצר כנסיית העץ של בוקשה, בהשתתפות פמליית 30 כמרים ובראשם ממלא המקום של בישופות סילבניה, דמטריו קורויאנו. בשנת 1948 הועברו שאריות גופתו למאוזולאום שבתוך הכנסייה היוונית קתולית החדשה של בוקשה.
לקריאה נוספת
pregãtirea și executarea Pogromului de la Iași și stabilirea numãrului victimelor în George Voicu (red) Pogromul de la Iasi'' Polirom, Iași 2006
ג'ון סמית' (פוליטיקאי)
ג'ון סמית' (אנגלית: John Smith; 13 בספטמבר 1938 - 12 במאי 1994) היה פוליטיקאי בריטי, שכיהן כמנהיג מפלגת הלייבור משנת 1992 ועד למותו.
ביוגרפיה
ב-1956 הצטרף סמית' למפלגת הלייבור. בשנת 1970 נבחר לפרלמנט הבריטי מטעם מחוז בחירה בסקוטלנד, וכיהן בו עד סוף חייו. ב-1971 הצביע בפרלמנט בעד הצטרפות בריטניה לאיחוד האירופי, תוך הפרת המשמעת הסיעתית בעניין זה. הוא כיהן כסגן שר בשנים 1974 עד 1978, ואז מונה כשר המסחר בממשלתו של ג'יימס קלהאן - השר הצעיר ביותר בה. הוא כיהן בתפקיד עד בחירות 1979, שבהן הפסיד הלייבור למפלגה השמרנית.
מראשית שנות השמונים ועד 1987 שימש סמית' בממשלות הצללים של הלייבור כשר האנרגיה, שר התעסוקה ושר המסחר והתעשייה. לאחר הפסדו של הלייבור בבחירות 1987 היה לשר האוצר בממשלת הצללים של ניל קינוק. בשנים שלאחר מכן נבחר פעמיים לאיש השנה בפרלמנטריזם הבריטי.
מנהיג הלייבור והאופוזיציה
ב-1992 התפטר ניל קינוק מראשות מפלגת הלייבור, בעקבות ההפסד לשמרנים בבחירות הכלליות באותה שנה. סמית' נבחר תחתיו למנהיג המפלגה והאופוזיציה. הוא הספיק לכהן בתפקיד 21 חדשים בלבד. במהלך כהונתו הקצרה הביא למתן זכות הצבעה לכל חברי המפלגה בבחירת מנהיגה והתחייב שממשלת לייבור עתידית תביא להקמת פרלמנט לסקוטלנד (דבר שהוגשם על ידי ממשיכיו). מפלגתו צברה בימי מנהיגותו תמיכה ציבורית ולסמית' היה סיכוי של ממש להפוך לראש הממשלה לאחר הבחירות הבאות - דבר שיורשו טוני בלייר זכה לו.
סמית' היה נשוי ואב לשלוש בנות.
Smack a Bitch
Smack a Bitch (בעברית: לַחֲבוֹט בכלבה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפרית האמריקאית ריקו נאסטי. השיר יצא לאור ב-9 בינואר 2018, על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס, כסינגל הפריצה של נאסטי וכסינגל שלא מתוך אלבום.
רקע וכתיבה
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-60 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-9 בינואר 2018, בסמוך לצאתו של השיר כסינגל. בתחילת הקליפ, ניתן לראות את נסטי כשהיא מתחילה לשיר את תחילתו של השיר, תוך שהיא שמה על ראש קשת עם אוזני חתול. הצבעים שמאפיינים את הקליפ הם תכלת, כחול ורוד ועוד.
נכון לאוקטובר 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-35 מיליון צפיות.
Fruit (סלנג הומופובי)
Fruit (פרי) או Fruitcake (עוגת פירות) הן מילות סלנג באנגלית המתייחסות בעיקר לגברים הומוסקסואלים, ולעיתים ללהט"בים אחרים, בדרך כלל נחשבים ככינויי גנאי, למרות ניסיונות לשנות את משמעות המילים לתוארי חיבה בתוך קהילת הלהט"ב, בדומה לאופן שנעשה למילים קוויר ודייק.
מקור
מקור השימוש במילה ככינוי גנאי הוא ככל הנראה בארצות הברית מהביטוי "משוגע כמו עוגת פירות", שמתבסס על המילה הנרדפת באנגלית "Nut" שמשמעותה גם אגוז וגם משוגע (באנגלית: "Nutty as a Fruitcake"). עוגות פירות, שהן עוגות המכילות פירות ואגוזים, קיימות מאז ימי הביניים, אך לא ברור מתי התחיל השימוש במונח ככינוי גנאי. לפי מילון הסלנג של קסל המקור הוא בשנות העשרים של המאה העשרים. הביטוי "משוגע כמו עוגת פירות", שהיווה המקור לכינוי ככל הנראה, תועד לראשונה רק בשנת 1935.
משמעות המונח בראשית שימוש הייתה ככל הנראה "משוגע". בשנות השלושים של המאה העשרים אנשי להט"ב אובחנו באופן נרחב כ"חולים עם פוטנציאל לריפוי", ולכן "טופלו" באופן בסירוס, כריתות אונה, וטיפול בחשמל. בשל כך, העברת המשמעות של Fruitcake כ"משוגע" למי שנחשב למטורף, הייתה סבירה. בארצות הברית, מוסדות פסיכיאטריים שבהם בוצעו רבים מההליכים הללו נקראו Fruitcake Factories ואילו באוסטרליה של שנות השישים הם נקראו Fruit Factories.
כסלנג להט"בי
ההשווואה בין גבר הומוסקסואלי שלכאורה נחשב רך ונשי זכתה ככל הנראה אוניברסלי כמעט מכיוון שגם להט"בים וגם פירות נמצאים כמעט בכל מקום.
המלחמה לאחר המלחמה
המלחמה לאחר המלחמה הוא סרט תיעודי ישראלי משנת 1969 בבימויו של מיכה שגריר.
בסרט יש שילוב של צילומים בזמן אמת יחד עם קטעי ארכיון ויומני חדשות והוא מתאר את התקופה מיד לאחר מלחמת ששת הימים כאשר מצד אחד מלחמת ההתשה בבקעת הירדן ומנגד דיסקוטקים ותחרויות יופי בתל אביב.
את המוזיקה חיבר נחום היימן שחיבר את הלחן לשיר "מרדף" למילותיו של ירון לונדון ומושר בפי חוה אלברשטיין. בסוף הסרט מופיעה להקת חיל הים עם הסולנית רבקה זהר בשיר "מה אברך" של רחל שפירא ויאיר רוזנבלום.
איורי הכותרות של הסרט הם של דוש.
התסריט נכתב על ידי משה הדר והקריינים הם ירון לונדון ואלימלך רם. לונדון מקריא את שירו "גשר אלנבי" ("גשר ביילי"). כמו כן יש בסרט קטעים של תוכניות קול ישראל מאז בקולותיהם של דניאל פאר ורבקה מיכאלי.
תקציר העלילה
המלחמה הסתיימה, הגנרלים שמחים ומתחבקים אחד עם השני. אלבומי ניצחון נמכרים בכמויות, העם זורם לעיר העתיקה ולכותל המערבי. המיתון נגמר, יש שגשוג. אלימלך רם מראיין צעירים על דעתם על הגלולה למניעת היריון.
קבוצת שבויים מצריים מוחזרת למצרים, נאצר נואם כי "מה שנלקח בכוח יוחזר בכוח". הגנרלים המצריים האשמים בתבוסה נידונים למאסר ודרגותיהם מוסרות. מטוסי טופולב מביאים ציוד צבאי מברית המועצות לצבא המצרי המתחמש.
מלחמת התשה בחזית המצרים והירדנית. כפר רופין ומעוז חיים מופגזים קשות. לווית הרוגי המשחתת אילת והפגזת בתי הזיקוק בסואץ כתגמול. ובתל אביב עסקים כרגיל. אנשים מבלים בדיזנגוף והגרלת מפעל הפיס נמשכת. אורי אבנרי מכתיר את "מלכת המים".
צוותי חוץ מראיינים לוחמים פלסטינים בירדן בעת אימונים והם אומרים כי מטרתם להשמיד את ישראל. הם מראיינים גם נערים פלסטינים בשיעורים בהם הם מתחייבים להשמיד את ישראל.
פיגועי תופת, גונאר יארינג מנסה לתווך ללא הצלחה. משה דיין מדבר על "המלחמה לאחר המלחמה". התזמורת הפילהרמונית הישראלית מנגנת בסיני. טקס השבעת צנחנים בכותל. נכי מלחמה בבית הלוחם.
לאחר מרדף בבקעה מובאים למיון צנחן פצוע ראש (אורי גולדשטיין) ומחבל פצוע חזה. הם עוברים ניתוח ושוכבים זה ליד זה.
ישכר תמר
ביוגרפיה
נולד בזדונסקה וולה שבפולין למייטא ור' צבי הירש, מצאצאי רבי נתן נטע שפירא בעל "מגלה עמוקות" ומצאצאי רבי אברהם אבלי הלוי גומבינר בעל "מגן אברהם". למד בישיבות בפולין ובגליציה. בין רבותיו נמנים הרב שאול משה זילברמן מויירושוב (סב אשתו), הרב מאיר יחיאל הולשטוק האדמו"ר מאוסטרובצה, הרב מאיר דן פלוצקי, ובייחוד הרב פנחס יהושע בומבך מאושפיצין. לאורך חיבוריו שיבץ הרב תמר מדברי רבותיו.
לאחר תקופת לימודיו, וכן הרבצת תורה בעיר מולדתו צ'חאנוב, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היגר לברסלוי שבגרמניה. לאחר מכן, כנראה בשנת תר"פ, הפליג לאנגליה לבקשת הרב ד"ר לאו יונג ועבר בה בין כמה קהילות כתשעה חודשים. בסיום תקופה זו, החל משנת תרפ"ב, שב לברסלוי והחל לכהן בה כרב "קהילת שלום" של יהודי פולין בעיר. לצד עבודתו הרבנית, סייר בספריות אירופאיות רבות, במטרה להרחיב את השכלתו המחקרית. כן שימש מרצה לתלמוד ב"בית המדרש לתלמוד" של הרב ד"ר יונה כהן בברסלוי.
בתרצ"ג (1933), עם עליית השלטון הנאצי בגרמניה, עלה לארץ ישראל בסיועו של הראי"ה קוק, התיישב בתל אביב ושימש שם כרב בית הכנסת "עונג חיים" בשכונת פלורנטין, במשך כחמישים שנה, עד לפטירתו. אשתו וילדיו קיבלו את אישור העלייה רק כשנה אחרי שעלה ארצה. באותה תקופה התגורר בבית אבי חותנו, הרב שאול זלמן זילברמן מויירושוב, והושפע ממנו רבות.
הרב תמר עסק רבות בתלמוד הירושלמי, עליו חיבר את הפירוש 'עלי תמר'. פירושו הוא לקט נרחב של הערות מסוגים שונים: הערות למדניות, הערות הלכתיות, הערות היסטוריות ומדעיות, הערות בלשון חז"ל ואחרות, כסדר התלמוד הירושלמי. עם זאת, ספרו הגדול לא נערך במטרה להוצאה לאור, והכרך הראשון נדפס לראשונה בידי בני משפחתו בשנה ה-83 לחייו. את הספר ערך חתנו הרב אברהם צבי רבינוביץ, ומהדורתו החדשה פורסמה על ידי נכדו, הרב משה אליעזר רבינוביץ', רבו של היישוב בית חגי. על פירוש זה זכה הרב תמר בפרס הרב טולידאנו לספרות תורנית לשנת תש"מ. פירושו הוכנס לפרויקט השו"ת.
הרב תמר נפטר בתל אביב ביום ה' באדר ה'תשמ"ב (1982).
ספרייתו של הרב תמר נתרמה לישיבת הר עציון.
משפחתו
הרב תמר נשא את שרה פריידל (נפטרה בשנת ה'תשמ"ט), בת מינדל והרב אברהם צבי זילברמן, רבה של פראשקה (נספה בשואה), בנם של חנה והרב שאול משה זילברמן. מנישואים אלה, נולדו לו כמה צאצאים:
תפוחים ותמרים (אלבום)
תפוחים ותמרים הוא אלבום של הזמר רמי קלינשטיין, שיצא בשנת 1995.
הפקה
זהו האלבום המצליח ביותר של קלינשטיין ושיר הנושא של האלבום, תפוחים ותמרים, למילותיו של איתן נחמיאס-גלס, היה ללהיט, וזכה בתואר "שיר השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תשנ"ה. פרט לשיר הנושא, בלטו באלבום גם השירים "הבוקר את הולכת", "קרוב אל לבך" ו"שמש". האלבום הפך בתוך חצי שנה לאלבום פלטינה, הגיע עד למכירות של 200,000 אלבומים ונחשב עד היום לנמכר ביותר של קלינשטיין. באותה השנה, זכה גם בתואר "זמר השנה".
את שירי האלבום חיבר קלינשטיין לצד מספר פזמונאים והלחין את מרביתם. קלינשטיין ביצע את השירים עם להקתו "המועצה".
בשנת 2020, לאור חגיגות 25 שנים לצאת האלבום, העלה קלינשטיין סיבוב הופעות עם ישי ריבו וירמי קפלן.
פרידריך-וילהלם פון שאפי
קריירה מוקדמת
לאחר המלחמה הצטרף פון שאפי לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1928 הועלה פון שאפי לדרגת מיור, וב-1 בפברואר 1933 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. באמצע ספטמבר 1934 מונה פון שאפי למפקד רגימנט הרגלים ה-5 (הפרוסי), וב-1 באוקטובר 1934 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 באפריל 1938 הועלה פון שאפי לדרגת גנרל מיור, ומונה לראש מטה הקורפוס הממונע ה-14.
מרטינה מילר
קריירה
מילר התחילה את הקריירה שלה בפ.סו.ו פרנקפורט ב-1998,שם שיחקה שנתיים, והבקיעה 15 שערים ב-22 משחקים. לאחר מכן עברה לבאד-נוינהאר sc 07 שם שיחקה 5 עונות וכבשה 65 שערים ב-79 משחקים. ב-2005 היא עברה לוולפסבורג כאשר הקבוצה ירדה לליגה השנייה. בגמר ליגת האלופות לנשים ב-2013 היא הבקיעה את שער הניצחון מול קבוצת אולימפיק ליון.
פרידריך-וילהלם פון שאפי
מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ המלחמה היה פון שאפי ראש מטה הקורפוס הממונע ה-14, ולחם עמו במהלך הפלישה לפולין כחלק מהארמייה העשירית במסגרת קבוצת ארמיות דרום, וב-6 באוקטובר 1939 מונה למפקד הדיוויזיה ה-15. ב-1 בינואר 1940 הועלה פון שאפי לדרגת גנרל לוטננט, ובמהלך המערכה על צרפת לחם עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-13 במסגרת הארמייה ה-16. ב-12 באוגוסט 1940 מונה פון שאפי למפקד הדיוויזיה ה-16, וב-15 באוגוסט 1940 קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-15 במרץ 1941 מונה פון שאפי למפקד הקורפוס ה-38, וב-1 באפריל 1941 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. במהלך מבצע ברברוסה לחם פון שאפי עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה ה-18 במסגרת קבוצת ארמיות צפון, וב-23 באפריל 1942 פרש מתפקידו.
מרטינה מילר
קריירה
את הופעת הבכורה שלה בנבחרת גרמניה עשתה מילר במשחק נגד נבחרת ארצות הברית ב-29 ביוני 2000. היא זכתה עם הנבחרת בשלוש תוארי יורו ובשני גביעי מונדיאל.
פרידריך-וילהלם פון שאפי
מלחמת העולם השנייה
ב-27 באוגוסט 1942 התאבד פון שאפי במגדבורג, והוא בן 55 שנים.
ארנסט פון לייזר
ארנסט פון לייזר (בגרמנית: Ernst von Leyser; 18 בנובמבר 1889 – 23 בספטמבר 1962), היה מפקד בכיר בורמאכט במלחמת העולם השנייה. היה בין המורשעים במשפט בני הערובה על פשעי מלחמה שביצע במהלך המלחמה נגד הפרטיזנים ביוגוסלביה.
קריירה מוקדמת
פון לייזר נולד ב-18 בנובמבר 1889 בשטגליץ, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית (כיום חלק מברלין). בשנת 1909 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי והצטרף לרגימנט המשמר ה-5, ולאחר מכן הועבר לרגימנט המילואים של המשמר ה-1, עמו לחם בתחילת מלחמת העולם הראשונה. בהמשך מילא פון לייזר תפקידים שונים בחטיבת המילואים של המשמר ה-1, וב-15 ביולי 1918 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף פון לייזר לרייכסווהר, ובשנת 1921 פרש מהצבא, התגייס למשטרה, ומילא בה תפקידים שונים, ובשנת 1922 הועלה לדרגת מיור. באביב 1935 הצטרף פון לייזר לורמאכט, והועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 באפריל 1936 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-77. ב-6 באוקטובר 1936 מונה פון לייזר למפקד גדוד הנ"ט ה-2, וב-1 במרץ 1937 הועלה לדרגת אוברסט.
מלחמת העולם השנייה
בפרוץ המלחמה מונה פון לייזר למפקד רגימנט התחלופה ה-6, שהיה חלק מהדיוויזיה ה-6 בעתודת הארמייה הראשונה, וב-25 באוקטובר 1939 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-169. במהלך המערכה על צרפת לחם פון לייזר עם הרגימנט שבפיקודו, כחלק מהדיוויזיה ה-68 במסגרת הקורפוס ה-7, וב-1 בפברואר 1941 הועלה לדרגת גנרל מיור.
ב-1 באפריל 1941 מונה פון לייזר למפקד הדיוויזיה ה-269, ופיקד עליה במהלך מבצע ברברוסה כחלק מהקורפוס הממונע ה-41 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית. ב-18 בספטמבר 1941 קיבל פון לייזר את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-1 באוקטובר 1942 הועלה לדרגת גנרל לוטננט, ומונה למפקד הקורפוס ה-26, שהיה חלק מהארמייה ה-11, ולאחר מכן חלק מהארמייה ה-18 במסגרת קבוצת ארמיות צפון. ב-1 בדצמבר 1942 הועלה פון לייזר לדרגת גנרל חיל הרגלים, וב-14 באפריל 1943 קיבל את עיטור הצלב הגרמני בזהב.
ב-1 בנובמבר 1943 מונה פון לייזר למפקד הקורפוס ההררי ה-15, שהיה חלק מארמיית הפאנצר השנייה במסגרת קבוצת ארמיות F, ונלחם נגד הפרטיזנים ביוגוסלביה. ב-20 ביולי 1944 מונה למפקד הקורפוס ההררי ה-21. ב-29 באפריל 1945 פרש פון לייזר מתפקידו, ובסוף המלחמה נפל בשבי האמריקני.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה נשפט פון לייזר במשפט בני הערובה על פשעי מלחמה ביוגוסלביה: רצח שבויי מלחמה ואזרחים. ב-1947 נדון ל-10 שנות מאסר, אך לבסוף שוחרר בשנת 1951. לאחר שחרורו התגורר פון לייזר בגארשטדט עד למותו ב-23 בספטמבר 1962.
טואולומי (נהר)
הנהר טואולומי (באנגלית: Tuolumne River, ביפא:, בשפת שבט היוקוט: Tawalimnu) זורם לאורך 239 קילומטרים במרכז קליפורניה, החל במקורותיו בפסגות הגבוהות של רכס סיירה נבדה ועד לשפך בנהר סן חואקין בעמק המרכזי של קליפורניה. אגן הניקוז של הנהר מבותר מאוד ושטחו 5,071 קילומטרים רבועים. הנהר מתחיל בגובה שמעל 2,600 מטרים מעל פני הים בפארק הלאומי יוסמיטי ויוצר סדרה של קניונים במדרון המערבי של רכס סיירה נבדה. בעוד שבחלקו העליון הטואולומי הוא נחל הררי הזורם בעוצמה, חלקו התחתון של הנהר זורם באיטיות כשהוא חוצה מישור סחף נרחב, פורה המעובד באינטנסיביות. כמו מרבית הנהרות האחרים במרכז קליפורניה יש סדרה של סכרים לאורכו, למטרות השקיה וייצור חשמל.
בני אדם שוכנים באזור הנהר טואולומי במשך לפחות 10,000 שנים. לפני בואם של האירופים שימש קניון הנהר שדה ציד חשוב בתקופת הקיץ ונתיב מסחר בין הילידים בין העמק המרכזי ממערב והאגן הגדול ממזרח. הנהר קיבל את שמו לראשונה על ידי מגלה ארצות ספרדי ב-1806, על שם כפר של ילידים סמוך לנהר. בתקופת הבהלה לזהב בקליפורניה בשנות ה-50 של המאה ה-19 נערכו בנהר חיפושים אינטנסיביים אחרי זהב, וחלקו התחתון של הנהר עובד על ידי מתיישבים ממוצא אירופי במהלך העשורים לאחר מכן. העיר מודסטו התפתחה כמרכז של מסילות ברזל שהוקם על נהר הטואולומי, ומרבית התושבים של עמק טואולומי התרכזו בעיר סביב מפנה המאה. כשהתפוקה החקלאית גדלה, הקימו חוואים לאורך הטואולומי את שתי חברות חלוקת המים הציבוריות (irrigation districts) הראשונות במטרה לפתח את הנהר ולפקח טוב יותר על חלוקת מימיו.