cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הדרים
היסטוריה
עם ההדרים נמנים התפוז, הלימון, האשכולית, המנדרינה, הקלמנטינה, האתרוג, הפומלה, הפומלית, התפוזינה ורבים אחרים. במקור היו ארבעה מיני הדרים בלבד: פומלה, אתרוג, מנדרינה ופאפדה. הם צמחו בדרום מזרח אסיה באזור סין והודו ומשם הועברו אל המזרח התיכון, אירופה ואמריקה. כל שאר מיני ההדרים נוצרו על ידי הכלאה טבעית או מלאכותית של מינים שונים מהסוג. כך למשל התפוז הוא הכלאה של פומלה ומנדרינה, האשכולית שנתגלתה לראשונה במאה ה18 באיי ברבדוס היא הכלאה בין פומלה ותפוז. הלימון, למרות ששיערו שהוא נוצר כתוצאה מהכלאה של אתרוג עם ליים, בניתוח גנטי התברר שהוא צאצא של אתרוג וחושחש. הקלמנטינה היא הכלאה של מנדרינה ותפוז, האגדה מספרת כי פותחה בידי מפיץ הנצרות באלג'יר האב קלמאן רודייה, אולם חוקרים והיסטוריוני מזון, מאידך, סבורים שחלקו של קלמנט רודייה היה רק בגילוי הפרי ובפרסומו בעולם ולמעשה ההכלאה בין הזנים נעשתה ללא התערבות אנושית.
מאפיינים
פרי ההדר מתאפיין בשתי קליפות צבעוניות (בדרך כלל בצבעי צהוב או כתום). בפרי 10–20 פלחים, המכילים בקבוקוני מיץ ועטופים בקליפה דקה. הגרעינים קרובים למרכז הפרי. טעמם של פירות ההדרים נע בדרך-כלל בין מתוק לחמוץ והם מכילים מיץ רב. כשפירות ההדר אינם בשלים, טעמם חמוץ ומר. שמו המדעי של טיפוס הפרי הוא הספרידיום (Hesperidium) שהוא מין ענבה והוא ייחודי לענף במשפחת הפיגמיים.
עצי ההדר נוחים להרכבה. ניתן להרכיב זנים שונים של הדרים באותו העץ, כך שענף אחד יניב פרי הדר אחד וענף אחר יניב פרי הדר אחר. גובהו של כל עץ נע בין 5 ל-15 מטרים.
המסחר בהדרים
מטעי הדרים נקראים גם פרדסים.
רוב היבול המסחרי של פירות הדר מגודל בדרומה של יבשת אמריקה הצפונית (פלורידה וקליפורניה), וכן בדרום אמריקה (ברזיל), יפן, ואגן הים התיכון (ספרד ואיטליה).
על-פי נתוני ענף ההדרים במועצת הצמחים, תושבי מדינת ישראל צורכים 200 אלף טון פרי הדר מדי שנה. נכון ל-2010, פועלים בארץ 2,800 מגדלי פרי הדר והם עושים זאת על-פני 177 אלף דונם.
הליגה הגרמנית בכדוריד
הליגה הגרמנית הראשונה בכדוריד (בגרמנית: Handball-Bundesliga) הוקמה ב-1966. בשנת 1991 התווספו אליה קבוצות מגרמניה המזרחית לאחר איחוד גרמניה. הליגה כוללת את 18 הקבוצות הטובות בגרמניה ובכל עונה שלוש קבוצות שסיימו במקומות האחרונים יורדות והקבוצות שסיימו בשלושת המקומות הראשונים בליגה השנייה עולות. האלופה ושתי הקבוצות שמסיימות את הליגה במקומות 2 ו-3 משחקות בליגת האלופות (שמקבילה לליגת האלופות בכדורגל וליורוליג בכדורסל) וכן זוכת הגביע ומקומות 4 ו-5 משחקות בגביע האיגוד האירופאי (שמקביל לליגה האירופית בכדורגל וליורוקאפ בכדורסל).
קיל היא הקבוצה שזכתה במספר האליפויות הרב ביותר, עם 22 זכיות.
קבוצות הליגה
18 הקבוצות שמשחקות כיום בליגה, עונת 2018/19:
ישראלים בליגה
בליגה הראשונה בגרמניה שיחקו בסך הכול שלושה ישראלים:
שמות ירושלים
בהיותה מרכזית בזהות היהודית והעברית, העיר ירושלים צברה במהלך השנים שמות וכינויים רבים. שמות אלה נובעים ממקורות שונים: רובם מהתנ"ך, חלקם מכתבי חז"ל, אחרים הם שמות בארמית. מקצת מהשמות הם בשפות לועזיות בנות זמננו.
ירושלים
השם הקדום ביותר הידוע לעיר הוא גם הנפוץ ביותר: "ירושלם", (אם כי בתקופות הקדומות הוא נכתב ונהגה בצורה שונה מעט).
ירושלים במקורות קדם עבריים
בניגוד לסברות שהוצעו בעבר, מקובל היום על רוב החוקרים כי שמה של ירושלים איננו מופיע בתעודות אֶבְּלָה שבסוריה מאמצעיתו של האלף הרביעי לפנה"ס. התעודות הראשונות בהן נזכר שמה של ירושלים, במידה רבה של ביטחון, הן כתבי המארות המצריים (בהם יש שתי קבוצות, הראשונה מן המאה ה־19 לפנה"ס והמאוחרת מן המאה ה־18 לפנה"ס). שמה של העיר מופיע בכתבי המארות כ"אשאמם", ויש לקרוא אותו, ככל הנראה, כ"רשלמם". בקבוצה המוקדמת של כתבי המארות נזכרים בעיר שני מלכים: ירקעם ושסען. בקבוצה המאוחרת יותר נזכר מלך אחד בלבד ששמו אינו קריא. זמנן של תעודות אלה מקביל לתקופה שבה על פי הממצא הארכאולוגי בוצרה לראשונה הגבעה עליה קמה העיר. מאוחר יותר מופיע שם העיר כאורוסלים (ú-ru-sa-lim) במכתבי אל־עמארנה מן המאה ה־14 לפנה"ס, במכתבי עבדיחבה מלך ירושלים.
חוקרים סבורים כי ירושלים נקראה מלכתחילה ירושלם על שם האל הכנעני שלם ששמו מופיע בכתבי אוגרית כבנו של אל ואחיו של שחר והוא היה אל השלמות וכי במקום היה קיים מקדש לפולחנו. על פי פירוש מקובל, "מלכיצדק מלך שלם", הנזכר בספר בראשית, היה למעשה מלך ירושלים, ובספר תהילים נמצאת תקבולת בין "שלם" לציון:. התחילית "ירו" לקוחה מן השורש השֶמִי י־ר־ה, שפירושו בעברית בת ימינו: "ייסד" (במקרא: ); לפיכך, על פי חוקרי מקרא, משמעות השם המקורית היא ייסד האל שלם, כלומר: זאת העיר שייסד האל שלם, או "העיר שהורתה (נולדה מזרעו של) שלם".
השם "ירושלים" מופיע לראשונה בכתב יתדות במכתבי אל־עמארנה, הכוללים שישה מכתבים מעבדי־ח'פה מלכה של ירושלים לאמנחותפ הרביעי, שליטה של מצרים, בכתב זה נהגה שם העיר, וכן שם חבל הארץ שהיא בירתו, כ־אֻרֻשָׂלִם.
ירושלים במקורות עבריים
הצורה העברית המקורית "ירושלם" מופיעה כך לאורך כל ספרי המקרא (למעט במקומות ספורים). כך גם בכתובות שעל גבי מטבעות מתקופת המרד הגדול (מהשנה הראשונה למרד, לאחר מכן נכתב על המטבעות "ירושלים", ראו תמונות 4–6) ומתקופת מרד בר כוכבא (ראו תמונות 1–2).
נחשפו גם ממצאים פלאוגרפיים הנושאים את השם "ירשלם". כתובת שנמצאה במערת קבורה ליד לכיש, המתוארכת ככל הנראה לסביבות שנת 700 לפנה"ס, נושאת את הכתובת הבאה: . כמו כן נמצא חותם מהתקופה הפרסית הנושא את הכתובת "ירשלם" (ראו תמונה 3).
הסיומת הלוקטיבית "־ים"
ירושלים במקורות העבריים הקדומים נכתבה כך: "ירושלם" (או "ירשלם") ונהגתה יְרוּשָלִם. הצורה הנוכחית "יְרוּשָלַיִם" היא הגייה עברית מאוחרת, לאחר העברית המקראית, שנוצרה מתופעה של הוספת "־יִם" לשמות גאוגרפיים. (במקרה שלפנינו המ' הסופית הייתה כבר בשם המקורי, ורק הי' שלפניה התווספה בתהליך זה). תוספת זאת המכונה "סיומת לוקטיבית" (סיומת המציינת שם שהוא מיקום גאוגרפי) דומה לסיומת הזוגי, והיא שכיחה בשמות אתרים רבים (שעריים, מצרים וכדומה).
באוקטובר 2018 נמצאה באתר ארכאולוגי ליד בנייני האומה אבן מתקופת בית שני בה נכתבה המילה "ירושלים" בכתיב מלא. הנוסח המלא של הכתובת:.
הכתיב וההגייה של "ירושלים" במקרא
במסורה קיבלה המילה "ירושלם" אפקט של קרי וכתיב, ובחלקים העבריים של המקרא, אף שהמילה נכתבת ללא יו"ד, ואף ללא סימון הקרי לצדה, הוגים אותה כאילו נכתבה האות יו"ד בפנים. מקובל לנקד צורת כתיבה זאת כשהחיריק של האות יו"ד מסומן בין הלמ"ד למ"ם: יְרוּשָׁלִַם. בדפוסים רבים, מחמת חוסר אפשרות טכנית לסמן כך, סומן החיריק מתחת המ"ם: יְרוּשָׁלַםִ.
אטימולוגיות עממיות
על פי המדרש, השם "ירושלים" הוא צירוף של שני שמות, השם שאברהם קרא לה, "הר ה' יראה", עם השם הראשון שקרא לה שם בן נח, "שלם", וכך נוצר השם המלא של העיר, המופיע בתנ"ך בדרך כלל כ"ירושלם".
אף ההצעה המודרנית המקובלת על החוקרים לפיה השם "ירושלים" מקורו בצירוף "ירה" ו"שלם" – איננה וודאית, משום שבכל הנוגע לשמות של מיקומים גאוגרפיים ישנה תופעה לפיה העם הכובש נותן צורה אטימולוגית לשם הקיים לפי שפתו שלו; כך הבבלים, למשל, ביטאו את שם עירם "בַּאבּ אִיל" שמשעותו "שער האל" באכדית, אולם השם "בַּבִּלַּא" היה מצוי כבר בקרב העמים הלא־שמיים שקדמו לכיבוש הבבלי, והייתה לו משמעות אחרת בשפתם.
שמות מקראיים נוספים
שמות נוספים לירושלים מצויים לרוב במקרא. חלקם בעלי משמעות אתנית, כגון השם "יבוס", המשמש בתנ"ך לקריאת שם העיר בתקופת השופטים ועד כיבושה בידי דוד. חלקם שמות גאוגרפיים, כגון "ציון", שבמשמעותו המקורית היה שם נרדף להר המוריה, אך התרחב במשמעותו כדי לכלול את כל ירושלים, ואף את כל ארץ ישראל (ומכאן השם הניתן לציונות), בעוד השם הר ציון נדד דרום־מערבה וכיום מונח על הר אחר בתחום ירושלים.
רבים משמותיה האחרים של ירושלים הם שמות תואר הבאים לתאר את אופייה של העיר ושל יושביה, לרוב בצורה אלגורית, ולעיתים לא כתיאור מציאות עכשווית, אלא כתיאור נבואי, המתאר את מצבה האידיאלי של העיר באחרית הימים. חלקם תיאורים מחמיאים, כגון "יְפֵה נוֹף, מְשׂוֹשׂ כָּל־הָאָרֶץ, הַר־צִיּוֹן, יַרְכְּתֵי צָפוֹן, קִרְיַת מֶלֶךְ רָב" ולעומתם, תיאורים עולבים כגון "הוֹי מֹרְאָה וְנִגְאָלָה הָעִיר הַיּוֹנָה".
בדומה לציון ארץ ישראל בשם "הארץ" ובית המקדש בשם "הבית", גם ירושלים נזכרת במקורות בשם "העיר" בה"א הידיעה, ללא ציון שמה: "חמשה דברים אירעו את אבותינו בשבעה עשר בתמוז, וחמשה בתשעה באב. בשבעה עשר בתמוז נשתברו הלוחות, ובטל התמיד, והובקעה העיר... בתשעה באב נגזר על אבותינו שלא יכנסו לארץ, וחרב הבית בראשונה ובשנייה, ונלכדה ביתר, ונחרשה העיר".
שבעים שמות לירושלים
המדרש מציין במספר מקומות כי "שבעים שמות לירושלים", אך אינו מפרטם, ואף במספר מקומות בהם המדרש אכן מפרט את השמות, הרשימה אינה מלאה, או שחלו בה שיבושי גרסאות מאוד גדולים.
למעשה, מספר השמות והכינויים לירושלים במקרא עולה על שבעים, ומעבר לכך, גם תלוי בפרשנותם של פסוקים שונים, העשויים להתייחס לעיר או לדבר אחר. מספר פרשנים וחוקרים נרתמו למשימת מניין השמות, אך בהיעדר כללים ברורים שהונחו על ידי המדרש לגבי אלה שמות נחשבים למניין השבעים ואלה לא, הופעתם של שמות מסוימים משתנה מרשימה לרשימה.
הרשימה בת שבעים ושניים השמות, כפי שהופיעה במאמרה של קצנלנבוגן:
בשפות אחרות
בתרגום השבעים ליוונית, מופיע שמה של ירושלים "היירוסלם" (Ἱερουσαλήμ). באופן מקרי, פירוש המילה "היירוס" (ιερός) ביוונית הוא "קדוש", וייתכן שכך פורש שמה של ירושלים בפי דוברי יוונית. בתרגומו הלטיני של הירונימוס לתנ"ך, המכונה וולגטה, מתורגם השם ירושלים ל"היירוסלם" (Hierusalem), שהוא תעתיק ללטינית של הגרסה היוונית של השם. שמה של ירושלים ברוב לשונות אירופה היום נגזר מהשם היווני או הלטיני, בשינויים פונטיים מסוימים: שם העיר באנגלית ובגרמנית הוא "Jerusalem" (כתיב זהה, הגייה שונה: "גֶ'רֿוּזַלֶם" באנגלית, "יֶרֿוּזַלֶם" בגרמנית); בצרפתית הוא "Jérusalem" ("זֶ'רֿוּזַלֶם"); בלטינית הוא "Hierosolyma"; ביוונית מודרנית הוא "Ιεροσόλυμα" ("הִייֶרוֹסֿוֹלִימָה"); בספרדית השם הוא "Jerusalén" ("חֶרוּסַלֶֿן"); באיטלקית "Gerusalemme" ("גֶ'רוּזַלֵֿמֶה") וברוסית שם העיר הוא "Иерусалим" ("יֶרוּסַלִֿים").
בשנת 131 הקים הקיסר הרומי אדריאנוס על חורבות ירושלים מושבה רומית, וכינה אותה "קולוניה איליה קפיטולינה" (Colonia Aelia Capitolina). "קולוניה" בלטינית פירושה "מושבה", Aelius היה שם משפחתו של אדריאנוס, ואילו הרכיב השלישי בשם הוקדש לאל הרומי יופיטר, ששמו המלא בלטינית הוא Iuppiter Capitolinus. בניית המושבה הרומית בעלת השם האלילי על חורבות ירושלים הייתה אחד הגורמים שהציתו את מרד בר כוכבא. השם הלטיני היה בשימוש כמה מאות שנים, כפי שמעידים כתבים מוסלמיים בערבית מהתקופה הסמוכה לכיבוש המוסלמי של ירושלים, אולם הוא נשכח זמן מה לאחר מכן.
בערבית, השם לירושלים הניתן על ידי המוסלמים הוא "אל־קודס" (القـُدْس) שפירושו המילולי הוא "הקודש". בעוד שיהודים ונוצרים דוברי ערבית קוראים לעיר "אורשלים" (أورشليم) וזאת לפי תרגום התנ"ך והברית החדשה לערבית. בכלי התקשורת הישראליים הממלכתיים בשפה הערבית, בשילוט דרכים, ובמסמכים רשמיים של מדינת ישראל בשפה הערבית, מקובל לצרף את שני השמות: "אורשלים אל־קודס" (أورشليم القدس), אולם נוהג זה אינו מקובל מחוץ לישראל, ואף לא בקרב הערבים אזרחי ישראל.
בהקשרים דתיים מכונה ירושלים בערבית: القدس الشريف ("אל־קודס א־שריף"), כלומר "ירושלים הנכבדת" או "ירושלים הנעלה". בכתבים מוסלמיים מהתקופה הסמוכה לכיבוש המוסלמי של ירושלים מופיע השם "איליא" (إيلياء) שהוא ככל הנראה קיצור של השם הלטיני "איליה קפיטולינה". בכתבים ערביים מימי הביניים רווח השם "בית אל־מקדס" (بيت المقدس) שהוא כנראה גלגול של "בית המקדש" בעברית. שם זה מצוי כיום בשימוש בשפה הפרסית, אם כי השם השכיח בפרסית לירושלים הוא "אורשלים". עד היום התואר "ירושלמי" בערבית ספרותית הוא "מקדיסי" (مـَقـْدِسيّ). רק במאה ה־12 הוסב שמה הערבי של העיר ל"אל־קודס". השם הערבי התקבל גם בטורקית: Kudüs.
יהודים ומוסלמים דוברי שפת הסימנים הישראלית משתמשים בסימנים שונים עבור ירושלים: הסימן היהודי מחקה את נשיקת הכותל, ואילו המוסלמי מדמה את צורתו של מסגד אל־אקצא.
בסינית מכנים את העיר 耶路撒冷 (Yēlùsālěng) וביפנית – エルサレム (Erusaremu). בקוריאנית כותבים 예루살렘 (yelusallem).
OLM
OLM (ביפנית: 株式会社オー・エル・エム) הוא אולפן אנימציה וקולנוע יפני. האולפן נוסד בשנת 1990 בתור Oriental, Light & Magic, Inc.
מטה החברה ממוקם כיום ברובע סטגאיה שבטוקיו.
קרואטיה איירליינס
קרואטיה איירליינס (באנגלית: Croatia Airlines) היא חברת התעופה הלאומית של קרואטיה ובסיסה הראשי נמצא בנמל התעופה הבינלאומי זאגרב.
תולדות החברה
למשך פרק זמן קצר, מ-1991 ועד שפרצו העימותים המזוינים ביוגוסלביה ב-1992, הפעילה החברה קו תעופה פנימי בין זגרב לספליט באמצעות מטוס חכור מדגם MD-82. המלחמה אילצה את החברה לחדול מטיסותיה, אולם עם סיומה, הצטרפה החברה ליאט"א, חידשה את שירותיה הפנימיים, ולראשונה הפעילה גם קווי תעופה בינלאומיים.
שנה לאחר מכן רכשה החברה את חברת הנסיעות אובזור (Obzor), וב-1996 הייתה לחברה הראשונה שהפעילה טיסות לסרייבו, בוסניה והרצגובינה. במחצית השנייה של שנות התשעים החלה החברה לקבל את מטוסי האיירבוס A319 ואיירבוס A320 שהזמינה, ובמקביל נפרדה ממטוסי בואינג ישנים שהיו ברשותה. בשנת 2003, 12 שנה בלבד לאחר שהחלה בהטסת נוסעים, הטיסה החברה כמעט מיליון וחצי נוסעים.
ב-18 בנובמבר 2004 הצטרפה החברה לברית חברות התעופה סטאר אלייאנס במעמד של חברה אזורית בחסות חברת לופטהאנזה הגרמנית, ובד בבד השתלבה במועדון הנוסע המתמיד של לופטהאנזה, Miles&More.
פעילות החברה בישראל
קרואטיה איירליינס מפעילה טיסות עונתיות מזאגרב ודוברובניק לנמל התעופה בן-גוריון, הטיסות מבוצעות במטוסי האיירבוס A320 ואיירבוס A319 של החברה.
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון לנובמבר 2018:
קישורים חיצוניים
מדיה וקבצים בנושא קרואטיה איירליינס באתר Airliners.net
התעופה הצבאית הבוליברית
התעופה הצבאית הבוליברית (בספרדית: Aviación Militar Bolivariana; בתעתיק: אוויאסיון מיליטר בוליבריאנה; בראשי תיבות: AMB) היא אחת מחמש הזרועות הצבאיות של הכוחות המזוינים הלאומיים הבוליבריים של ונצואלה, ואמונה על ההגנה על הריבונות בשטח האווירי של ונצואלה.
היסטוריה
ראשית התעופה בוונצואלה הייתה ב-29 בספטמבר 1912, כאשר הטייס האמריקאי פרנק בולנד הטיס לראשונה מטוס דו-כנפי חד-מנועי קל מעל מסלול המרוצים אל פראיסו (El Paraíso) בקראקס מול קהל גדול. כתוצאה מטיסה מתוקשרת זאת נרכש מטוס אחד בשנת 1913 בשביל הצבא. ב-10 בדצמבר 1920 נחנך בית הספר לתעופה צבאית. כחלק מניסיונות המודרניזציה של הכוחות הצבאיים, ונצואלה הסתמכה על צרפת לקבלת מדריכי טיסה, צוותים טכניים וחומרי לימוד וייצור אווירונאוטי.
בהמשך משלחות נוספות מגרמניה (בין השנים 1930–1933) ואיטליה (בין השנים 1938–1940) עזרו בהעברת ידע וניסיון בתחום התעופה הצבאית, כולל מטוסים ימיים, מטוסי קרב ומפציצים.
בשנת 1944 משלחת צבאית אמריקאית ביצעה סקר מקיף בכוחות האוויריים של ונצואלה ולאור ממצאיה החלו תהליכי מודרניזציה ורפורמה צבאית, כאשר הצעד הראשון היה הקמת השירות האווירונאוטי תחת מנהלת התעופה במשרד המלחמה.
לאחר ההפיכה הצבאית של שנת 1945, החונטה הצבאית המשיכה בניסיונות הרפורמה וב-22 ביוני 1946 נחתם צו 349 שהורה על הקמת חיל האוויר של ונצואלה כזרוע צבאית נפרדת מהצי והצבא.
בשנות ה-50 החל תהליך רכש נרחב של כלי טיס מכל הבא ליד, כולל מטוסי דה הבילנד ומפייר, דה הבילנד ונום, F-86F סייבר, אינגליש אלקטריק קנברה, וכן מסוקים מטוסי הדרכה וכדומה.
בשנות ה-60 החל גם תהליך של בניית בסיסי חיל אוויר חדשים שהמשיך עד שנת 1980. מרבית מתקני התעופה הצבאית הוקמו בתהליך זה. ב-2 ביוני 1962 החלה התקוממות בבסיס חיל הים בפוארטו קביו (Puerto Cabello) במדינת קרבובו. חיל האוויר החל בהפצצות על הבסיס בהכנות לכניסת הכוחות הקרקעיים. הקרב הגיע לשיא בהפצצות מסיביות על מבצר פורטין סולאנו (Fortín Solano) בו התבצרו אחרוני הכוחות המורדים על מנהיגיהם.
בשנות ה-70 חיל האוויר של ונצואלה החל במאמצי מודרניזציה גדולים בהם נרכשו מטוסי C-130H הרקולס, מיראז' 3E, מיראז' 5V ו-5DV, מטוסי CF-5 (מטוסי F-5 מייצור קנדי), OV-10 ברונקו, מטוסי אימון T-2 באקאיי, ומסוקי UH-1.
בשנות ה-80 ונצואלה רכשה מטוסי F-16 מבלוק 15 והייתה למדינה הראשונה באמריקה הלטינית להפעיל מטוסי קרב מהדור הרביעי. כמו כן בוצע שדרוג למטוסי מיראז' 5 לסטנדרט של מיראז' 50EV.
ב-27 בנובמבר 1992 החל ניסיון הפיכה צבאית נגד הנשיא קרלוס אנדרס פרס. בשיא ניסיון ההפיכה בוצעו הפצצות על ידי חיל האוויר בארמון הנשיאות – פלאסיו דה מירפלורס (Palacio de Miraflores) ומקומות נוספים. לאחר עלייתו לשלטון, הוגו צ'אווס, הפך את 27 בנובמבר ליום התעופה הצבאית הבוליברית.
בשנות ה-2000 החל תהליך של התקרבות של ונצואלה לרוסיה וסין. במהלך תהליך זה נרכשו מטוסי תובלה מדגם שאנשי Y-8, הונגדו JL-8, מסוקי מיל מי-17, ומטוסי קרב מדגם סוחוי Su-30MK2. היו מגעים עם ישראל לשדרוג מטוסי ה-F-16 המתיישנים, אבל לאחר שיושמו האמברגו והסנקציות אמריקאיות נגד ונצואלה ויחסי ונצואלה–ישראל הורעו עד לניתוק היחסים, הנושא ירד מסדר היום.
כחלק מהידוק היחסים עם רוסיה, מטוסי Tu-160 רוסים הגיעו לוונצואלה בדצמבר 2018 למשך 6 ימים בהם בוצעו תרגילים ואימונים שונים.
מבנה ארגוני וסדר כוחות
המטה של התעופה הצבאית הבוליברית מחולק למספר משרדים ומנהלות לאפשור הפעילות של החיל:
סדר כוחות
מבחינה מבצעית, התעופה הצבאית הבוליברית מחולקת לחמש גזרות אוויריות עם מפקדות אזוריות כדלקמן:
מרטין מוסקוביץ'
מרטין מוסקוביץ'  (15 ביוני 1938 – 31 באוקטובר 2008) היה מלחין, מעבד מוזיקלי, מנצח ומנהל מוזיקלי ישראלי.
עסק תקופה ממושכת כמנהל מוזיקלי ומעבד לשורת אמנים כיהורם גאון, אילנית, יוסי בנאי, בועז שרעבי, אריק לביא, יפה ירקוני, רבקה מיכאלי, אביהו מדינה, דודו דותן, האחים והאחיות, צמד רעים ואחרים. הופיע והושמע בתוכניות טלוויזיה ובתוכניות רדיו רבות, כמלחין, כמעבד וכמנהל מוזיקלי, ושיריו זכו במספר פרסים בפסטיבלים שונים. בהמשך דרכו פנה לעסוק עם הרכבים קוליים כמקהלות וכחבורות זמר במקומות שונים בישראל. עם הרכבים אלה "חרש" בישראל במועדוני זמר, בפסטיבלים ובערבי שירה (גם באירופה), ופיתח פעילות ענפה שעיקרה הבאת מוזיקה מעובדת ומגוונת, המבוצעת בידי חובבים להנאת קהלים רבים ושונים. המקהלות וחבורות הזמר בניצוחו זכו בפרסים בפסטיבל ערד ובפסטיבלים בגרמניה.
ביוגרפיה
מרטין מוסקוביץ' נולד בשנת 1938 ברומניה. כבר בגיל 5 הופיע על במה, ומאז עסק במוזיקה עד יום מותו - בליווי אמנים מהשורה הראשונה, עיבודים, הלחנה לרדיו ולטלוויזיה, וניצוח על מקהלות. בגיל 9 עלה לארץ ישראל. בסוף שנות החמישים היה האקורדיוניסט של להקת פיקוד מרכז.
הרבה להשתתף בפסטיבלים שונים, כמלחין וכמעבד. בפסטיבל שירי הילדים הראשון חיבר את הלחן לשיר "לצבי יש בעיה" למילותיו של יוסי בכר, בביצועה של רבקה מיכאלי (השיר זכה במקום השני). בפסטיבל השני חיבר את הלחן לשיר "דודה סמנטה" למילותיו של יורם טהר לב, בביצועה של ציפי שביט (זכה במקום השלישי). בפסטיבל השלישי חיבר את הלחן לשיר "למה לא יכול להיות" למילותיה של לאה לופנפלד, בביצועו של דודו דותן. בפסטיבל השישי עיבד את הלחן לשיר "שוקי התוכי" של גידי קורן, בביצוע האחים והאחיות (השיר זכה במקום השני). בפסטיבל השביעי עיבד את הלחן לשיר "שובי דובי" של גידי קורן, בביצוע האחים והאחיות (השיר זכה במקום הראשון). בלט במיוחד בעיבוד שירים לפסטיבל הזמר המזרחי, שחלקם זכו במקומות ראשונים. עיבד שירים לפסטיבל הזמר החסידי, שחלקם זכו בפרסים.
בפסטיבל הזמר 1975 היה אחראי על עיבוד השיר שזכה במקום הראשון "שיר פרטי" למילים של אילן גולדהירש ולביצוע וללחן של ניסים סרוסי.
מוסקוביץ' כתב עיבודים רבים לשירת הלאדינו והשמיע את הרומנסות עם המקהלות שלו בבמות רבות (לרבות אירוע פתיחה לכינוס ארצי של דוברי לאדינו בטבריה ב-2004 במעמד יצחק נבון, יו"ר הרשות הלאומית לתרבות הלאדינו). לפסטילאדינו הראשון, שהתקיים גם הוא בחסות הרשות הלאומית לתרבות הלאדינו, הלחין שיר למילותיו של יצחק רודיטי "פאיז דה ליצ'ה אי מיאל" ('ארץ חלב ודבש').
ב-20 השנים האחרונות לחייו עבד עם מקהלות וחבורות זמר, בהן "גלרון" ו"קולות הכפר" מכפר סבא, "צליל ירוק" מניר צבי, "רמים" רמלה, "תות" מרמת השרון וחבורת הזמר באורנית. הקים בהתנדבות בתל השומר את חבורת הזמר – "סדנת גל" שחבריה הלומי קרב. כל החבורות הופיעו על במות שונות בארץ, וחלקן בחו"ל.
ברפרטואר של המקהלות שבניצוחו הופיעו גם שירי יידיש.
חיים אישיים
מרטין מוסקוביץ' התגורר בדרך נמיר בתל אביב. הותיר את אשתו, שרי מוסקוביץ' ושלושה ילדים.
בתולה (פירושונים)
Virgen Neitsyt (täsmennyssivu) Vierge Djevica Virgine (disambiguation) Jongfra (Homonymie) Dziewica Fecioară
JPEG
JPEG (נהגה "ג'יי-פג", ), ראשי תיבות של Joint Photographic Experts Group, הוא פורמט דחיסה גרפי בקובצי מחשב לדחיסת תמונות שפותח בסוף שנות השמונים וקרוי על שם הקבוצה שתקננה את הפורמט. נחשב לאחד הפורמטים הנפוצים והיעילים לדחיסת תמונות טבעיות ביחס של נפח לשימור מידע. מכיל אלגוריתמים של דחיסה מאבדת נתונים, לצד דחיסה שאיננה מאבדת נתונים. סיומת הקובץ היא jpg או jpeg.
מבוא
אף שהתקן של JPEG כולל למעשה ארבעה אלגוריתמים שונים, נהוג להתייחס בעיקר לאלגוריתם המרכזי שלו שמתבסס על דחיסת התמרה. אף שדחיסה זו מאפשרת להגיע ליחס דחיסה של עד 1 ל־100, רק בדחיסה של עד 1 ל־30 ניתן להבחין בפרטים המקוריים באופן סביר (יחסי הדחיסה לעיל מתייחסים רק לחלק המאבד נתונים, יחס הדחיסה הסופי עשוי להיות שונה). בניגוד לדחיסת ZIP, זוהי דחיסה מאבדת נתונים, כלומר היא גורמת לעיוות מסוים של התמונה. לרוב, ככל שרמת הדחיסה גבוהה יותר כך יאבדו יותר פרטים מהתמונה המקורית (איבוד זה תלוי במאפיינים המדויקים של התמונה).
דחיסת ההתמרה יעילה במיוחד לתמונות טבעיות בעלות משטחים לא אחידים, כמו תמונות נוף ואנשים. לעומת זאת עבור תמונות בעלות משטחים אחידים המכילות מעברים חדים, כמו טקסטים ושרטוטים גאומטריים, דחיסה זו גורמת לעיוותים רבים יחסית, ויש לפורמטי דחיסה אחרים כמו GIF ו־PNG יתרון ברור עליה, הן בנפח הקובץ והן בנאמנות למקור.
ארבעת הקידודים של התקן
למעשה התקן של פורמט זה מכיל ארבעה קידודים שונים למטרות שונות ואלו הם:
קידוד דחיסת התמרה
קידוד זה הוא הנפוץ בארבעת הקידודים הקיימים בתקן זה. בניגוד לדחיסת פיקסל ודחיסה משערכת בהן הדחיסות נעשות על הפיקסלים עצמם, בדחיסת התמרה מתבצעת התמרה של התמונה באמצעות פעולות מתמטיות, ורק לאחר מכן מתבצעת פעולת הדחיסה על תוצאת ההתמרה. היתרון בשיטה זו הוא שלאחר ההתמרה, פילוג הערכים יעיל יותר לדחיסה. הדבר נובע מכך שלאחר ההתמרה מתרכז רובו של המידע החזותי בתחום התדרים הנמוך, ואפשר להתעלם מרובו של תחום התדרים הגבוה, כמו כן רגישות העין בתחום התדרים הגבוה נמוכה יחסית, ולכן אפשר לכמת את התחום הזה באופן גס או להתעלם ממנו לחלוטין.
שלבי הדחיסה של שיטה זו הן:
ובאופן כללי מטריצת המקדמים לאחר כימות, C_q מורכבת מהאיברים: יש לציין שערכי ה-DC של כל בלוק - האיבר השמאלי העליון בכל מטריצת DCT - מקודדים כהפרש בינם לבין ערך ה-DC בבלוק ייחוס, וזאת בגלל קורלציה גבוהה בין מקדמים אלה בין הבלוקים.
שימושים
ב־JPEG נעשה שימוש רב באינטרנט, במצלמות דיגיטליות, מכשירי DVD ובתוכנות רבות כולל תוכניות גרפיות שונות. בין הדברים שהפכו שיטה זו לפופולרית, היא התמיכה המובנת של חברת מיקרוסופט בפורמט זה במסגרת מערכת ההפעלה שלה. בסביבות פיתוח ושפות תכנות כמו סביבת הדוט נט ושפת התכנות PHP ישנן פונקציות מובנות התומכות בפורמט זה לצד כמה פורמטים נוספים.
לפורמט JPEG ישנה גרסה חדשה יותר ששמה JPEG 2000 (סיומת JP2), אך חלק מהתוכנות הגרפיות והדפדפנים אינם תומכים בה ובחלק מופצים תוספים לקידוד בתשלום נוסף על ידי חברות צד שלישי. במחצית שנת 2006 הכריזה חברת מיקרוסופט על פורמט מתחרה לפורמט JPEG בשם Windows Media Photo (סיומת WMP), שאמור להיות יעיל יותר מפורמטי ה-JPEG, בשימור המידע וביחס הדחיסה. זהו פורמט קנייני שאמור לקבל רישוי להרצה רק בסביבת חלונות.
ישנה שיטה לדחיסת וידאו בשם M-JPEG המסתמכת על האלגוריתם של דחיסה זו, ולמעשה שומרת תמונות רבות של פורמט זה בקובץ אחד, ללא חישוב ההפרשים בין פריים לפריים כמקובל בדחיסת וידאו.
מגבלות
בין המגבלות של פורמט זה ניתן לציין שאינו תומך לא בשקיפות ולא בהנפשה. בקובץ אחד ניתן לשמור רק תמונה אחת בלבד. מגבלה נוספת היא חוסר היעילות של דחיסת תמונות בעלות מעברים חדים, כמו טקסטים וקווים המצויות בתמונות מסך ומסמכים סרוקים. יחד עם זאת, קיימת גרסת M-JPEG המאפשרת דחיסה של סרטונים על ידי דחיסה של כל פריים בסרטון. הדחיסה המושגת בשיטה זו אינה גבוהה, בהשוואה לדחיסות כמו MPEG-2, המשתמשות באלגוריתמים לחיזוי התנועה בין פריימים, אך היא פשוטה למדי מבחינה חישובית.
טענות לפטנט
חברת Forgent Networks טענה כי פטנט ברשותה כולל שימוש בפורמט JPEG, והגישה תביעות משפטיות כנגד למעלה משלושים חברות שונות בשנת 2004, ואף הרוויחה תמלוגים של מיליוני דולרים על הרשאת שימוש בקידוד. אולם לאחר שעמותת PubPat הגישה למשרד הפטנטים האמריקני התנגדות לפטנט בסוף 2005 בטענה לפרסום קודם לרישום הפטנט בידי החברה, התבטל הפטנט לאחר בחינה מחודשת. מספר חברות נוספות טענו כי ברשותם פטנטים הכוללים את הפרמט אולם שום תביעה לא הסתיימה בפסיקה לטובתן.
בורגווארד P100
בורגווארד P100 (בגרמנית Borgward P 100) היא מכונית סלון, 4 דלתות, 6 צילינדרים, אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב הגרמנית "Goliath-Werk G.m.b.H" בין השנים 1959–1961.
דגם ה"בורגווארד P100" הוצג לראשונה בתערוכות המכוניות בפרנקפורט ב-1959.
סך הכול יוצרו 2,530 יחידות. מחיר דגם ה"בורגווארד P100 " בהשקה עמד על 12,350 מרק גרמני.
So Far Gone (מיקסטייפ)
So Far Gone הוא המיקסטייפ השלישי של הראפר הקנדי דרייק. המיקסטייפ יצא לאור ב-13 בפברואר 2009, תחת חברת התקליטים שלו October's Very Own. המיקסטייפ היווה כזרז מרכזי בהשקת הקריירה של דרייק בקנה מידה בינלאומי, והתקבל באופן חיובי על ידי מבקרים מקצועיים ומעריצי היפ הופ כאחד.
הרצועות "Best I Ever Had" ו-"Successful" יצאו כסינגלים מתוך המיקסטייפ, וזכו להצלחה רבה בבילבורד הוט 100 האמריקאי. המיקסטייפ קודם באמצעות מסיבת הוצאה בטורונטו עם דרייק ולברון ג'יימס. אמנים כגון אומריון, לויד, ליקה לי, ליל ויין ובאן בי סיפקו שירה אורחת במיקסטייפ. המיקסטייפ עזר להשקת הקריירה של המפיקים 40 ובוי-1דה, שתרומתם לניהול האמנותי של הפרויקט זכתה לשבחים מצד המבקרים.
ב-15 בפברואר 2019, לרגל חגיגות העשור לצאת המיקסטייפ, המיקסטייפ יצא לראשונה לשירותי הזרמת המוזיקה המסחריים.
כשירות
כְּשִׁירוּת (באנגלית: Fitness) היא סיכויו של פרט לשרוד ויכולתו להתרבות בסביבה נתונה ביחס לשאר הפרטים באוכלוסייה שלו. אחת ההגדרות למושג זה היא מספר הצאצאים השורדים שהפרט צפוי להעמיד ביחס לפרטים אחרים באותה אוכלוסייה. סיכוי זה מושפע ממידת התאמתו של הפרט לסביבה. כאשר לגנוטיפ מסוים כשירות גבוהה מהכשירות הממוצעת של שאר הגנוטיפים באוכלוסייה, שכיחותו צפויה לעלות במרוצת הדורות. תהליך זה מכונה אבולוציה באמצעות ברירה טבעית. תכונה התורמת לכשירות של הפרט היא תכונה שגורמת לו להיות מותאם יותר לסביבה, ולכן תכונה זאת צפויה להיות שכיחה יותר ויותר באוכלוסייה כל עוד תנאי הסביבה נותרים דומים.
Candy Can Do It
Candy Can Do It היא תוכנית ללימוד אנגלית שהופקה על ידי הטלוויזיה החינוכית הישראלית בסוף 1989 ושודרה ב-1990.
עלילה
הסדרה עקבה אחר קורותיהם של שני אחים, ילד דתי בשם רוני (ירדן צל) וילדה בשם שירלי (מיטל פישר), אשר פוגשים באולפן צילומים במאי וידאו קליפים בשם יונתן (איקה זהר), אשר לו מחשב-על שנקרא "קנדי" (גיליה שטרן). קנדי בעלת בינה מלאכותית ומסוגלת לדבר, לשיר, לנגן ולהקרין הולוגרמות תלת־ממדיות וסרטונים. קנדי אחראית על הפקת כל האלמנטים הוויזואלים בווידאו קליפים, וכן יצירת המנגינות. בתחילת התוכנית הילדים מתקבלים לעבוד כשחקנים בסטודיו, יחד עם קנדי והבמאי, לאחר שהם עוברים מבחן בד. במהלך התוכנית שולבו שירים שמטרתם הקניית השפה האנגלית.
בסדרה שולבו בכל פרק קטעי שירה מתוכנית הטלוויזיה האמריקאית ששודרה בין השנים 1985–1998.
הסדרה הייתה מיועדת לשנה הראשונה של לימוד השפה האנגלית (כיתות ג' או ד'). לסדרה הופקו תשעה פרקים והתלוו אליה שני ספרי עבודה ושתי קלטות אודיו וכן גם שווקו שלוש קלטות וידאו עם פרקי הסדרה.
HACCP
HACCP (ראשי תיבות באנגלית של Hazard Analysis Critical Control Point, בעברית: ניתוח סיכונים בנקודות בקרה קריטיות) היא גישה שיטתית המבוססת על שבעה עקרונות מרכזיים לבקרת בטיחות מזון.
גישה זו באה לנתח לזהות ולאפיין את כל הסיכונים אשר עלולים להתרחש בכל אחד משלבי ייצור המזון. השיטה מגדירה "נקודות סיכון" הנבדקות כדי למנוע אפשרות של זיהומים כימיים ביולוגים ופיזיים, החל משלב הגידול החקלאי, דרך עיבודו בקו הייצור ועד המוצר המוגמר המגיע לצרכנים.
השיטה פותחה בשנות השישים של המאה ה-20 על ידי החברות פילסברי (Pillsbury) ו-NASA ומעבדות צבא ארצות הברית, כדי לתת מענה לצורך באספקת "מזון בטוח ב-100%" לאסטרונאוטים של תוכנית החלל.
שבעת העקרונות של HACCP
שיטת HACCP מגובה גם על ידי תקן ISO 9000:2000 המהווה סידרה של תקני איכות בינלאומי הכוללים נהלים והנחיות לאבטחת מערכת ניהול איכות יעילה בארגון בכל תחום בתעשייה ובמתן שירותים. תקן ISO 22000 עוסק בבטיחות מזון ואינו מייתר את HACCP.
המגירה השלישית של סבא
המגירה השלישית של סבא הוא ספר ילדים על השואה מאת ג'ודי טל-קופלמן
על הסופרת
ג'ודי (יהודית) טל-קופלמן, סיימה בהצלחה חוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת חיפה, למדה לימודי עיצוב גרפי בבצלאל והוסמכה על ידי החוג לספרות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
אביה של ג'ודי הוא פרופ' אוריאל טל, וכאשר הייתה בת 19 הוא התאבד. אביה אוריאל היה יליד גרמניה שהוברח לארץ בתחילת מלחמת העולם השנייה, אולי מסיבות אלו בחרה לכתוב ספר דווקא על השואה. הספר נכתב מנקודת המבט של אורי, נכד לניצול שואה שמגלה על עברו של סבא, כמו ג'ודי, שבאותה שנה בה יצא הספר לאור, טסה לברלין לגלות את עברו של אביה. לאחר מכן היא הוציאה שני ספרים נוספים: "השד מברלין" (שעוסק מפורשות ומתעמק בעברו של אביה) ו"החלילן".
עלילת הספר
החדר האהוב על אורי בבית הוא חדר העבודה של סבא, אך באותו החדר יש גם את הדבר היחיד בבית שלאורי אסור לגעת בו- המגירה השלישית של סבא. יום אחד אורי מוצא את המפתח למגירה, ודרכה מגלה על העבר של סבא בשואה ובגטו ועל המשפחה של סבא שנספתה בשואה.
ביקורות ופרסים
הספר זכה לביקורות חיוביות רבות, פרס זאב לספרות ילדים ואף זכה פעמיים בתחרות "מצעד הספרים".
דפנה איכילוב
ביוגרפיה
בשנת 1992 הקימה איכילוב את גלריית "לימבוס מקום לצילום" בשיתוף עם יהודית גואטה, גליה גור זאב, יעל ביבר ואיל בן-דב. כל החמישה היו בוגרי המחלקה לצילום במחזור 1988 ב"בצלאל" ובסיום לימודיהם ביקשו להחיות מחדש את האווירה הדיאלוגית ואת שיתוף הפעולה הפורה ביניהם במהלך הלימודים. אופני הפעולה של גלריה לימבוס כרכו זה בזה את הדיון על שפת הצילום עם מבט ביקורתי על מרכזי כוח ודומיננטיות, תוך יצירת קשר בין שולי השיח האמנותי לבין שולי ההירארכיה החברתית.
פרסים
1994: פרס ז'רר לוי לצלם צעיר, מוזיאון ישראל, ירושלים (כחלק מקבוצת לימבוס)
הוראה
משנת 1990 מרצה לצילום בבתי ספר שונים. מרכזת ומנחת תוכנית לימודי ההמשך בצילום, וידאו ואמנות פלסטית במוסררה, מסלול לימודי המשך, ירושלים. שותפה בהנחיית התוכנית "אמנות לשינוי חברתי" ו"חממת אמנים לשינוי חברתי" בבי"ס מוסררה, ירושלים. בשנת 2022 החלה לכהן כראש המחלקה לצילום במוסררה בית הספר לאמנות ע"ש נגר. מרצה לצילום במכון האקדמי-טכנולוגי חולון. בעבר מרצה לצילום בקמרה אובסקורה, המכללה לצילום קריית אונו, מנחת סטודנטים במכללת הדסה ירושלים.
אוניברסיטת מקגיל
אוניברסיטת מקגיל (באנגלית McGill) היא אוניברסיטה קנדית ציבורית אשר הוקמה ב-1821 בעיר מונטריאול בפרובינציית קוויבק. היא נחשבת לאחת מאוניברסיטאות המחקר החשובות בקנדה ובעולם.
היסטוריה
אוניברסיטת מקגיל נקראת על שם מייסדה ג'יימס מקגיל שהיה סוחר אמיד ופוליטיקאי ממוצא סקוטי שהתגורר במונטריאול. הוא תרם את ההון הראשוני להקמתה של האוניברסיטה למרגלות הר מונט-רויאל אשר על שמו קרויה העיר.
אוניברסיטת מקגיל היא בין הוותיקות בקנדה. ייסודה בשנת 1821 היה כ-46 שנים לפני ייסוד הקונפדרציה הקנדית. כאוניברסיטה דוברת אנגלית בקוויבק משכה אליה סטודנטים מהפרובינציה ומקנדה כולה, וכיום לומדים בה גם סטודנטים בינלאומיים רבים.
במהלך שנות קיומה של האוניברסיטה זכו שני מרצים ועוד שישה מבין בוגריה בפרסי נובל. הפילוסוף החשוב צ'ארלס טיילור כיהן כמרצה באוניברסיטה שנים רבות. שלושה מבין ראשי הממשלה של קנדה הם בוגרי האוניברסיטה: ג'ון אבוט, וילפריד לורייה, וג'סטין טרודו וכן הפרמקולוגית פרנסיס קלסי.
לאוניברסיטת מקגיל חלק חשוב ביצירתו של הוקי הקרח המודרני, ענף הספורט הלאומי החורפי הרשמי של קנדה. באוניברסיטה הוקם המועדון הראשון של הענף, וסטודנטים שלה שיחקו את המשחק הראשון המתועד באולם והגו את חוקי היסוד הראשונים של המשחק.
ג'יימס נייסמית', ממציא ספורט הכדורסל, הוא בוגר של מוסד זה. לאונרד כהן בוגר מוסד זה בלימודי ספרות אנגלית. לאחר סיום התואר נרשם ללימודי משפטים במוסד אך נשר בגלל כישלון בלטינית.
כיום
באוניברסיטת מקגיל לומדים כ-31,000, סטודנטים מתוכם 9,000 לומדים לתארים מתקדמים, ב-40 מחלקות אקדמאיות, הנמצאות ב-11 הפקולטות של האוניברסיטה. כמעט שליש מכלל הסטודנטים שייכים לפקולטה לאמנויות, כאשר תלמידי הפקולטה למדעים, הפקולטה להנדסה ותלמידי הרפואה מהווים יחדיו 40% מהתלמידים. בשנת 1956 נוסד בית הספר למנהל עסקים של האוניברסיטה אשר מעניק היום קורסים מתקדמים ובסיסיים במנהל עסקים לכלל האוכלוסייה ובפרט לממשלה. הפקולטה לרפואה של האוניברסיטה מפעילה רשת בתי-חולים אוניברסיטאיים בעיר ונחשבת לאחד מפקולטות הרפואה היוקרתיות ביותר בצפון אמריקה. באוניברסיטה כ-75 מרכזי מחקר גדולים אשר עורכים כ-100 כנסים אקדמאים בשנה. כ-10% מהסטודנטים באוניברסיטה הם יהודים, פי 10 מאחוזם היחסי באוכלוסיית קנדה. האוניברסיטה חברה באיגוד של אוניברסיטאות חבר העמים הבריטי, חברה בקבוצת אוניברסיטאות המחקר הקנדי U15 וחברה בפורום מנהיגי האוניברסיטאות העולמי.
לאוניברסיטה קשרי מחקר עם עשרות מוסדות מחקר בעולם, ומעודדת פעילות חילופי סטודנטים ענפה. אוניברסיטת תל אביב, האוניברסיטה העברית ואוניברסיטת בן-גוריון מקיימות חילופי סטודנטים וקשרי מחקר קבועים עם אוניברסיטת מקגיל.
תחרות העל בשמקיר
תחרות העל בשמקיר היא תחרות על בשחמט שנערכת מדי שנה החל מ-2014 בשמקיר, שבאזרבייג'ן. התחרות נערכת לזכר רב האמן האזרי, ווגאר גשימוב, שנפטר בגיל צעיר.
התחרות מתקיימת בשיטת ליגה הכוללת מפגש כפול בין השחמטאים.
קייניזם
קייניזם או סינדרום הבל (באנגלית: Cainism) היא תופעה שכיחה בתהליך גידול הצאצאים אצל מספר משפחות עופות, בדגש על עופות דורסים גדולים כעיטים, אך גם אצל עופות אחרים ממשפחת החסידתיים, סולתיים, פרגטיים, שחפיים, אנפתיים, פזאיים, עורביים וכן אצל מיני צרעות. התופעה מתבטאת בכך שבעקבות הטלה א-סינכרונית (לא בו-זמנית) של שתי ביצים או יותר פוגע הגוזל הבוגר (על פי רוב) בגוזלים הצעירים ולעיתים אף מביא למותם ימים ספורים לאחר בקיעתם.
את המונח טבע ונדלנד (Wandlend) במאמרו משנת 1958 בשל הדמיון בין התופעה לסיפור התנכ"י שבו הורג קין את הבל, אחיו הצעיר. ונדלנד הבדיל אותו ממושג כללי יותר, Fratricide או Siblicide - רצח אחים, המאגד מקרים בעולם החי של גידול צאצאים רבים יותר משניים, או כאשר הגורם לתופעה הוא היעדר מזון בכמות מספקת.
ההבדל העיקרי בין קייניזם אובליגטורי לקייניזם פקולטטיבי, טמון במידת הקיים וההכרחי של ההתנהגות. קייניזם אובליגטורי מתייחס להתנהגות שבה אחים נוהגים תמיד בהתנהגויות תוקפניות ולעיתים קרובות קטלניות זה כלפי זה. התנהגות זו נקבעת גנטית והיא קיימת תמיד במין, ללא קשר לתנאים חיצוניים כגון זמינות משאבים או תחרות. קייניזם פקולטטיבי, לעומת זאת, היא התנהגות המתרחשת בתנאים מסוימים או בנסיבות מסוימות, כגון כאשר המשאבים מוגבלים והתחרות בין אחים נעשית עזה. ההתנהגות לא תמיד קיימת במין ותלויה בגורמים חיצוניים. הבדל נוסף בין קייניזים אובליגטורי לפקולטטיבי הוא תדירות ההתרחשות. התנהגות אובליגטורית נצפתה יותר במקרי קייניזם ואילו התנהגות פקוללטיבית נצפתה יותר במינים המטילים יותר מ-2 ביצים בתטולה אחת.
במחקר שנערך על התופעה בעיט חורש (Aquila pomarina) תוצפתו קנים בהם הייתה אספקת המזון לגוזלים סדירה ומספקת. ככלל נראה שאספקת מזון לא מהווה גורם לתופעה במרבית המקרים. ידוע כי מספר גורמים יוצרים את התופעה במין זה:
קיימות מספר סברות לסיבת הטלת הביצה השנייה. הסבר אחד מסתמך על קטנותה של הביצה ביחס לביצת הבוגר. משערים כי התופעה מעידה על תהליך אבולוציוני הדרגתי במעבר בין הטלת שתי ביצים להטלת ביצה יחידה, והמשך הישרדות המין גם במקרה של הישרדות פרט יחיד מכל תטולה. <BR> במחקר שדן בקייניזם המביא לקניבליות בקרב פרסים נבחנה ההיפותזה של הטלת הביצה השנייה כ"ביצת ביטחון" (insurance-egg). במקרים הנידונים במחקר זה, הגוזל הצעיר מצליח לפרוח מהקן כאשר הביצה הראשונה לא בוקעת או שהאח הבוגר מת. במין זה קיים פער גדול בין הטלה להטלה, תרחיש אחד מוביל לקייניזם אגרסיבי ותרחיש שני מוביל לשרידותו של הצעיר במקרים בהם מת האח הבוגר.
במחקר שבדק קייניזם פקולטטיבי בקרב דיות שחורות (Milvus migrans) נצפתה העדפה מצד האם להאכלת הגוזל הצעיר. במין זה הודגמה אסינכרוניות מתונה (פער קטן בין צאצאים בתטולה) המהווה מעין פשרה אבולוציונית המקטינה את אלימות התופעה. ניתן להסביר זאת בהרגלי שיחור מזון אופורטוניסטיים של הדיה המצויה ומוכנות למצב של מחסור במזון.
הסבר שכיח לתופעה מתבסס על כך שקייניזם אובליגטורי אובחן ב-23 מינים של דורסי יום, אשר כפריטים מתבגרים סובלים מתמותה מרובה ומתחרות על אתרי רבייה. ניתן לשער שקייניזם מתפקד כברירה כלפי איכותו של השורד ויכולותיו התחרותיות. מות "הבל" מבטיח עלייתו במשקל של "קין", דבר החיוני להישרדותו בתקופת ההתבגרות. מצב שבו תחרותיות מוגברת של פרט יחיד עדיפה מבחינה אבולוציונית על חייו של פרט נוסף, אפשרי רק במינים בעלי תוחלת חיים ארוכה יחסית.
נמצא מתאם בין תטולה רבה ותוחלת חיים קצרה יחסית לבין נטייה קייניסטית. בקייניזם פקולטטיבי המתרחש במינים רבי תטולה, מתאפשר גידול של יותר מצאצא יחיד ב-10% מהמקרים, למרות אגרסיביות בין אחים. קייניזם אובליגטורי בעופות מאריכי חיים מתרחש כאשר אוכלוסייה מגיעה למצב רוויה (קרי תחרותיות רבה על משאבים), והשליטה במצב זה נמצאת לעיתים בידי ההורים, אשר לא מדכאים את התופעה.
גם במינים אובליגטורים התופעה תלוית זמן. לפי אסטרטגיית השימור של עיט החורש מוציאים החוקרים את הביצה או הגוזל הצעיר מהקן, מגדלים אותה באמצעות עוף אומן ומחזירים אותה לאותו קן בסמוך למועד הפריחה, כאשר רמת התוקפנות בין האחים יורדת ואין סכנה להיווצרות קייניזם.
וינצ'נצו קורונלי
וינצ'נצו מריה קורונלי (באיטלקית: Vincenzo Coronelli; 16 באוגוסט 1650 – 9 בדצמבר 1718) היה פרנציסקני איטלקי, קוסמוגרף, קרטוגרף, מוציא לאור ואנציקלופדיסט שנודע בעיקר באטלס ובגלובוסים שלו. את רוב חייו בילה בוונציה.
קורות חיים
וינצ'נצו קורונלי נולד, ככל הנראה בוונציה, ב־16 באוגוסט 1650, ילדו החמישי של חייט ונציאני בשם מאפיו קורונלי. בגיל 10 נשלח וינצ'נצו הצעיר לעיר רוונה והיה חניך חריטת עץ. בשנת 1663 התקבל למסדר של הפרנציסקנים והפך לאחד מהם בשנת 1665. בגיל שש-עשרה פרסם את יצירתו הראשונה. בשנת 1671 נכנס למנזר סנט מריה גלוריוסה דיי פרארי בוונציה, ושנה לאחר מכן נשלח קורונלי להוראה במכללה של סנט בונוונטורה וסיינט אפוסטולי ברומא, ושם סיים בשנת 1674 את הדוקטורט שלו בתאולוגיה. הצטיין בלימוד אסטרונומיה. מעט לפני שנת 1678, החל קורונלי לעבוד כגאוגרף והוזמן להכין ערכה של גלובוסים יבשתיים ושמיים עבור רנוצ'יו פרנזה השני, דוכס פארמה. כל גלובוס היה מעוצב דק והיה בקוטר של כ־175 ס"מ. עבודותיו הרשימה את הדוכס, עד שהפך את קורונלי לתאולוג שלו.   שמו המפורסם של קורונלי כתאולוג גדל ובשנת 1699 התמנה לאב הכללי של המסדר הפרנציסקני.
גלובוס ללואי ה־14
הקרדינל סזר ד'אסטרס, חבר ויועצו של לואי ה־14 והשגריר ברומא, ראה את גלובוס הדוכס של פארמה והזמין את קורונלי לפריז בשנת 1681 לבנות זוג גלובוסים למלך שנחשב הנוצרי ביותר. קורונלי עבר לבירת צרפת שם התגורר שנתיים. כל גלובוס היה מורכב מסבבי עץ כפופים באורך של מטר וחצי רוחב בקו המשווה. עץ זה היה מצופה בשכבת טיח בעובי של סנטימטר, ועליה כיסוי שכבה של בד חזק ולא גמור. לאחר מכן הכל היה עטוף בשכבה של רבע סנטימטר של שני בדים עדינים מאוד שסיפקו השכבה לשרטוט המידע המצויר של הגלובוס. גלובוסים אלה, בגודל 384 ס"מ ובמשקלם כ -2 טון, מוצגים ב- Bibliothèque National François Mitterrand בפריס. הגלובוס תיאר את המידע העדכני ביותר של גילויי צרפת בצפון אמריקה, ובמיוחד משלחותיו של רנה-רוברט קאבלייה.
גלובוס ברגמו
הביקוש לגלובוסים החל כאופנה פרטית של המעמד הגבוה, שהתרכז בעיקר בחצרות האצולה בצפון אירופה ובמרכזה. אמנות הגלובוסים עם מפת כדור הארץ, או מפת השמיים, שמסומנים בה בכתב יד ולעיתים קרובות מעוטרות היטב, מקורה באיטליה. קורונלי היה בין יוזמי אמנות זו. הגלובוסים המפורסמים ביותר של קורונלי מחולקים לשתי קבוצות: הראשונה כוללת את הגלובוס שיצר לדוכס פארמה ולואי ה־14, שהם ייחודיים באיכות הגבוהה ביותר; השנייה כוללת את אלה שנעשו לאחר 1688. איכות הגלובוסים שייצר עבור לואי ה־14 יצרה את הביקוש לגלובוסים אחרים של קורונלי. המוניטין שלהם היה כה רחב שעורר את הביקוש של אנשי המעמד הגבוה שרצו לקשט את הספריות שלהם באלמנטים כאלה לא רק לשימוש מדעי אלא גם כאלמנטים אמנותיים. על ידי כוונה זו הגיעו שני הגלובוסים בסלונה פורטי מספריית אנג'לו מאי לברגמו. ההיסטוריה של שני הגלובוסים קשורה קשר הדוק לאירועי תרבות ומדיניות שהשפיעו על העיר ברגמו ב־500 השנים האחרונות. למעשה, שני הגלובוסים של קורונלי הגיעו לברגמו בשנת 1692, כשאנג'לו פינארדי, היה ספרן במנזר סנט אוגוסטין. הוא שכנע לקנות אותם בוונציה רק במטרה לצייד את ספריית המנזר בכלים חיוניים לתרבות. בשנת 1797 נפגע מנזר סנט אוגוסטין, ושני הגלובוסים הוחרמו בעזרת החוקים של נפוליאון ויועדו לפריז לצרפם לגלובוסים של ורסאי. עם זאת, בזכות האציל ג'ובאני בטיסטה ורטובה שהסתיר את שני הגלובוסים בביתו בשנת 1834, הם נתרמו על ידי בנו אנדראה לספריית ברגמו.
גלובוסים אחרים
גלובוסים אחרים נמצאים בספרייה הלאומית של אוסטריה (שני זוגות גלובוסים בקוטר 110 ס"מ מוצגים בפרונקסאל) וזוג במוזיאון הגלוב בווינה, בספרייה של סטיף מלק, כמו גם בטריר, פראג, פריז, הספרייה הבריטית, לונדון (גלובוס שמיימי בלבד), וושינגטון די. סי., פאלאצ'ו פוגי בבולוניה (כדור הארץ בלבד), מוזיאון דלה הספולה בבולוניה (כדור הארץ בלבד) וזוג בביבליוטקה פדריציאנה בפאנו. לאחר ששוחזר והושלם, גלובוס יבשתי נוסף משנת 1688 מוצג בספריית האוספים המיוחדים של אוניברסיטת טקסס באוניברסיטת לובוק, טקסס. במרכז אוניברסיטת טקסס באוסטין, קיים זוג גלובוסים של קורונלי, הן הארצי והן השמיים.
אגודת קורונלי הבינלאומית לחקר גלובסים, שנוסדה בשנת 1952 בווינה, נקראת לכבוד קורונלי.
חיים מאוחרים
קורונלי עבד במדינות אירופה השונות בשנים שלאחר מכן, לפני שחזר לצמיתות לוונציה בשנת 1705. כאן הוא התחיל פרויקט קוסמוגרפי משלו ופרסם את הכרכים של אטלנטה ונטו. בעיר הולדתו הקים את החברה הגאוגרפית הראשונה הראשונה, Accademia Cosmografica degli Argonauti. הוא גם מילא את תפקיד הקוסמוגרף של רפובליקת ונציה. בהמשך פורסמו שישה כרכים של ה- Biblioteca Universale Sacro-Profana על ידי קורונלי. זאת הייתה סוג של אנציקלופדיה, הערכים שהוכנסו סודרו בה לפי אלף-בית.
קורונלי נפטר בגיל 68 בוונציה, לאחר שיצר מאות מפות בחייו. גלובוסים מקוריים של קורונלי נמצאים בכמה אוספים. זוגות של גלובוסים גדולים (בקוטר 110 ס"מ) המפורסמים ביותר נמצאים בביבליוטקה מרסיאנה בוונציה ובספרייה אנג'לו מאי בברגמו.
קפיטול מדינת יוטה
קפיטול מדינת יוטה (באנגלית: Utah State Capitol) הוא מבנה השלטון (הקפיטול) של מדינת יוטה שבארצות הברית. המבנה ממוקם בגבעת הקפיטול שבמרכז סולט לייק סיטי. במבנה ממוקם בית המחוקקים של מדינת יוטה, משרד מושל המדינה, משרד סגן המושל, משרד התובע הכללי של יוטה, משרד גזבר המדינה, ומשרד מבקר המדינה.
הקמת המבנה ותיאור המבנה
הקמת בניין הקפיטול החלה ב-26 בדצמבר 1912, והושלמה בחנוכת המבנה ב-9 באוקטובר 1916. אורכו של המבנה 123 מטרים, רוחבו 73 מטרים, ובראשו כיפה שגובהה 87 מטרים.
המבנה בנוי מאבני גרניט שנכרו בקניון קוטונווד הקטן, והכיפה מצופה בנחושת שנכרתה במדינה.
עלות בניית המבנה הסתכמה ב-2,739,538 דולרים. בשנת 2004 שופץ המבנה ומוגן בפני רעידות אדמה. עבודות השיפוץ הסתיימו ב-4 בינואר 2008. במסגרת עבודות השיפוץ, שעלותן הסתכמה ב-200 מיליון דולרים, הוקמו שני מבני משרדים נוספים, בריכת השתקפות ומגרש חנייה תת-קרקעי.
בסמוך למבנה נמצאת האנדרטה המדינתית ללוחמי מלחמת וייטנאם ובייחוד ללוחמים בגדוד המורמוני.
במבנה שלוש קומות (וכן קומת מרתף המכילה כיום אמצעי ייצוב המבנה מפני רעידת אדמה).
המבנה מעוטר בפסלים רבים, בהם פסלי בריגהם יאנג, המושל הראשון של טריטוריית יוטה ופילו טיילור פארנסוורת', ממציא הטלוויזיה יליד יוטה.
קומות המבנה מעוטרות בשיש מג'ורג'יה, והאולם המרכזי מעוטר ב-24 עמודי שיש יוניים שמעליו מתנשאת הכיפה.
מבנה זה הוא המבנה השלישי המשמשת את בית המחוקקים. בית המחוקקים הטריטוריאלי של יוטה הוקם בפילמור. במבנה זה נעשה שימוש שנה אחת בלבד והחל משנת 1866 עברה מועצת הטריטוריה לאולם מועצת סולט לייק סיטי.
במבנה צולם הסרט "Legally Blonde 2: Red, White and Blonde" בשל דמיונו לקפיטול ארצות הברית.
צביון שחור-חזית
צביון שחור-חזית (שם מדעי: Cephalophus nigrifrons) הוא מין של אנטילופה קטנה יחסית בתת-משפחת הצביונים החי במרכז אפריקה. הוא תואר מדעית לראשונה כמין נפרד בשנת 1871 על ידי ג'ון אדוארד גריי. לצביון זה תת-מין אחד שמסווג כיום יותר ויותר כמין נפרד תחת השם צביון רובנזורי (Cephalophus rubidus). לצביון שחור-חזית יש דמיון רב עם מספר מיני צביונים - בייחוד לצביון אדום, צביון חום וצביון הארווי, והוא חופף עם חלק מהם. שמו המדעי נגזר מיוונית כדלהלן: kephale = ראש, "lophus" = פסגה; - מתייחס לציץ השערות שמזדקר במצח. "nigrifrons" = שחור-חזית, ומתייחס לחזית השחורה של פניו המאפשרת לזהותו בקלות יחסית מרוב הצביונים.
תיאור
הפרווה של צביון שחור-חזית קצרה, מבריקה ומחוספסת, והיא מורכבת משערות גסות וצפופות. צבע הפרווה הכללי משתנה בין חום אדמוני או חום קפה, לכתום זהוב בוהק ולעיתים אפילו אדום-בורדו. לרוב אזור הגב, הכתפיים, הצלעות, העורף ופלג הגוף האחורי נוטים לאדמדם כהה לעומת המותניים, הגחון והגרון שנוטים לכתמתם-צהבהב. הגפיים והירכיים הופכים בהדרגה מאדמדם לחום כהה, והרגליים בצבע שחור פחם לגמרי מלבד בית השחי והמפשעה שנשארים בצבע כתמתם-צהבהב. העורף עשוי להתכהות לאפרפר או שחרחר בדומה לצביון נאטאל. הזנב בצבע אדמדם-כתמתם כהה, והוא הופך לשחרחר ושעיר בהדרגה עד שמסתיים בציצת שיער עגלגלה ושחורה; בתחתית הזנב יש גוון לבנבן-אפרפר. הפרסות שחורות. למין זה אין פס שחור על הגב. תת-המין צביון רובנזורי נבדל ומוכר בכך שגחונו בצבע לבנבן ופרוותו עבה יותר.
צבע ראשו של צביון שחור-חזית אדמדם-כתמתם או צהבהב בהיר בהתאם לצבע הגרון, ואזור הלחיים עשוי להיות צהבהב קרמי או אפרפר דהוי. המאפיין הבולט העיקרי של מין זה הוא הכתם השחור שבחזית בפנים המקנה לו את שמו, המשתרע לאורך החרטום - ממרכז המצח עד לאף - ומאפשר לזהותו בקלות ממיני צביונים אדומים אחרים. בצידי המצח מעל העיניים, הפרווה הכתמתמה של הראש בוהקת יותר, ומובלטת על ידי עצמות המצח הבולטות. את העיניים מקיפה טבעת שחרחרה דהויה. שפתו העליונה של הצביון לבנבנה בניגוד לשפתו התחתונה השחרחרה. הסנטר בצבע לבנבן או צהבהב קרמי בהיר, ובין העיניים לאף יש בלוטות ריח גדולות עם חריץ שחור. ציצת השיער של צביון שחור-חזית קצרצרה מאוד ולעיתים אף נעדרת, והיא שחורה במרכזה וכתמתמה בצדדיה. סביב בסיס האוזניים השערות בצבע לבנבן קרמי או אפרפר, והאוזניים עצמן מתחלקות בין הצד החיצוני שצבעו הוא כתמתם בהיר בחלק התחתון ושחרחר בחלק העליון, לבין הצד הפנימי שצבעו וורדרד עם כתמים שחורים ולבנים.
מבנה גופו של צביון שחור-חזית ארוך ועגלגל, ויש לו צוואר דק וקצר עם ראש מוארך. חרטומו משולש וגבו מקושת. רגליו ארוכות ודקיקות יחסית, והאחוריות ארוכות מהקדמיות. יש לו פרסות ארוכות וצרות המאפשרות לו להיות מותאם היטב לבתי גידול ביצתיים. זנבו קצרצר ודקיק ואוזניו עגולות ורחבות. כיתר הצביונים יש לו בליטות בלחיים שעליהן נמצאים החריצים השחורים, עיניים ואף גדולים ושחורים, ועצמות מצח בולטות המתרחבות גם לכיוון החוטם ומשוות לו מראה של גבות. אזור העין בולט מעט ובצדדיו יש שקעים קטנים. הדו-צורתיות זוויגית נמוכה ביותר אצל מין זה, ומלבד אי אלו הבדלים קלים בממדי הגוף ובאורך הקרניים הזכרים והנקבות זהים לחלוטין. מידות הגוף של צביון שחור-חזית: גובה הכתפיים: 53-48 ס"מ. אורך הראש והגוף: 170-90 ס"מ. אורך הקרניים: 12-4 ס"מ. אורך האוזניים: 9-6 ס"מ. אורך הזנב: 15-7.5 ס"מ. משקל: 18-14 ק"ג.
מינים דומים
צביון הארווי דומה ביותר לצביון שחור-חזית ולמעשה הזיהוי ביניהם קשה ביותר וכמעט בלתי אפשרי. עם זאת, ישנם מספר הבדלים לא בולטים, המאפשרים לעיתים זיהוי וודאי בין השניים: לצביון הארווי לרוב צבע פרווה בהיר יותר ופחות מבריק ובוהק, הכתם השחור שבפניו בצבע דהוי יותר לעיתים קרובות, ופעמים שהמצח והחרטום השחורים מופרדים ביניהם על ידי רצועת שיער אדמונית. אמנם הרגליים שלו שחורות, אך ברוב הפרטים צבעם נוטה לחום דהוי, או שהן אדמדמות-צהבהבות לגמרי כשאר הגוף. הפרסות שלו אינן צרות וארוכות, והוא נוטה לחיות יותר בסוואנות. צביון אדום דומה למדי למין, אך יש לו פס שחור או כתם לא מוגדר על הגב שלעיתים מתפשט גם לגפיים. צביון חום דומה מאוד לצביון שחור-חזית, אך נבדל בכך שיש לו פס עבה ורחב מהחרטום עד לזנב, והוא גדול ורחב יותר. צביון לבן-גחון בעל פרווה בהירה יותר, יש לו פס שחור דק על הגב שמתרחב בעוקץ הזנב, והוא בעל גחון לבן ובולט; חסר כתם שחור בחרטום. צביון ווינס בעל פרווה צהבהבה קרמית, עם רגליים כהות בדומה לצביון שחור-חזית, אך אין לו כתם שחור במצח ובחרטום.
תפוצה ואקולוגיה
צביון שחור-חזית נפוץ במרכז אפריקה. הטווח העיקרי של תפוצתו משתרע על כ-3 רבעים משטחה של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, מרבית קונגו, גבון, גינאה המשוונית (החלק היבשתי), צפון אנגולה, דרום קמרון והרפובליקה המרכז אפריקאית, ויש לו אוכלוסיות מבודדות גם במערב קמרון, דרום ניגריה (דלתת הניז'ר), מרכז קניה (הר אלגון והר קניה), ומזרח ומערב אוגנדה. האוכלוסייה המבודדת במערב רואנדה ובורונדי שייכת לתת-המין צביון רובנזורי הנחשב כאמור כמין בפני עצמו.
בית הגידול של צביון שחור-חזית הוא מספר סוגי יערות טרופיים כ-יערות משווניים, יערות שפלה, יערות מוצפים עונתית עם קרקע בוצית ורווית מים, יערות הרריים בגבהים של 3,500-2,400 מטר מעל פני הים, יערות במבוק, אזורי ביצות, ולאורך נחלים ואגני ניקוז של נהרות הקונגו האובנגי, הניז'ר, הלולבה, הארובימי, האוגובה, והסנגהה. הטמפרטורות בתחומי מחייתו 20–30 מעלות לאורך השנה, וכמות המשקעים הממוצעת גבוהה מאוד ונעה בין 1,000 ל-10,000 מילימטר לשנה.
צביון שחור-חזית הוא בעל חיים ביישן וזהיר שפעיל הן בשעות היום והן בשעות הלילה. בשעות החמות של היום הוא מבלה באזורי שנה קבועים המרוחקים מאזורי האכלה ונמצאים בליבת האזור הסבוך. הוא חי בעיקר בבדידות או בזוגות מונגומים. המינים טריטוריאליים ויסמנו את שטחם על ידי הפרשות מבלוטות הריח שבלסת.
צביון זה כקרוביו מסתמך על ההסוואה שלו ברגע שמבחין בטורף, ויקפא על מקומו למשך זמן. במקרים שבהם זוהה למרות זאת או נרדף הוא "צולל" במהירות לתוך הסבך הצפוף תוך כדי השמעת שריקת אזהרה. טורפו העיקרי הוא הנמר, וכנראה גם מנדריל, שימפנזה, זבד אפריקאי, חתול זהוב אפריקני, פיתון סלעים אפריקני וטורפים בינוניים וקטנים נוספים.
במהלך החיפוש אחר מזון הצביון חולף על פני שבילים קבועים שאותם פילס לעצמו בצמחייה הסבוכה. תזונתו מבוססת על פירות, עלים, עשבי תיבול, זרעים וצמחייה ירוקה אחרת, וככל הנראה בדומה לקרוביו הוא גם ניזון מחולייתנים קטנים מדי פעם.
אין מידע על מערכת הרבייה ומחזור החיים של המין, אך היא כנראה דומה למינים אחרים: רבייה מתרחשת לאורך השנה ללא עונה קבועה, ולאחר תקופת הריון של כ-7 חודשים נולד עופר יחיד המוסתר בסבך בשבועיים הראשונים לחייו. הוא נגמל בסביבות 3–5 חודשים ומגיע לבגרות לאחר שנה לנקבה ושנה וחצי לזכר.
לא ידוע מה תוחלת החיים הממוצעת של מין זה בטבע, וייתכן שהיא בסביבות 9–13 שנים. בשבי תועד פרט שחי עד גיל 20.
איומים ושימור
צביון שחור-חזית מסווג על ידי IUCN במצב השימור "ללא חשש" (LC), בשל היותו נפוץ עדיין באופן סביר עם מספרי אוכלוסייה גדולים למדי. עם זאת, באזורים רבים ביער המשווני האוכלוסיות שלו ימשיכו לרדת בהדרגה בשל גידול באוכלוסייה האנושית ובציד לבשר. אם המגמות הנוכחיות ימשכו, צביון זה עשוי בסופו של דבר להיעלם מחלקים גדולים מהטווח הנוכחי שלו ויהיה מרותק רק לאזורים מבודדים של יער אשר מוגנים ביעילות מציד ופעילות אנושית. למרות זאת שיעורי הירידה עדיין אינם מתקרבים לקריטריונים של קטגורית השימור "קרוב לסיכון" (NT). תת-המין צביון רובנזורי מסווג במצב השימור "סכנת הכחדה" (EN).