cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מבחן פיז"ה
פיתוח המבחן ויישומו
במחזור המחקר השני, בשנת 2003 נבחנו למעלה מ-275,000 תלמידים מ-41 מדינות שונות, ובכלל זה 30 המדינות החברות בארגון ה-OECD (עם זאת, הנתונים של תלמידי בריטניה לא נכללו בתוצאות הסופיות, לאחר שנקבע כי ניהול הבחינה בבריטניה לא עמד בתקני האיכות הנדרשים לצורך השוואה). במוקד מחקר זה בשנת 2003 היה תחום אוריינות מתמטיקה. כמו כן נבדקו עמדות התלמידים כלפי מתמטיקה, הסביבה החינוכית והאקלים הבית ספרי. במחזור המחקר ב-2003 נבחן "תחום אורח" נוסף על שלושת התחומים העיקריים: פתרון בעיות.
במחזור המחקר השלישי, בשנת 2006 היה תחום אוריינות המדעים במוקד המחקר. במבחן השתתפו 58 מדינות (ובכלל זה מדינות ה-OECD). במבחן נבדק ידע על מדע ושל מדע ותחומים כגון מדעי החיים ומדעי כדור הארץ; בשאלונים לתלמיד נבדקו העמדות של תלמידים כלפי מדע, ועמדות תלמידים בנושאים הקשורים למדע והנוגעים לאחריותם כלפי סוגיות המעסיקות מדינות מפותחות, כגון איכות הסביבה וקיימות.
במחזור המחקר שנערך בשנת 2009, היה שוב תחום אוריינות הקריאה במוקד המחקר. כך התאפשרה לראשונה מדידה חוזרת של מיומנויות אוריינות הקריאה של תלמידים ברחבי העולם באורח מעמיק, לאחר תשע שנים. לראשונה נבדק בחלק מן המדינות תחום אורייני חדש : "קריאה דיגיטלית" ERA - Electronic Reading Assessment. תחום זה עוסק בקריאת טקסטים על ובאמצעות מחשב ובאמצעות מחשב האופייני לסביבה מתוקשבת ולרשת האינטרנט (תוך התמודדות עם מספר טקסטים המופיעים בדפי מידע בו זמניים שהתנועה בהן אינה טורית וסדרתית אלא מקבילית, הייפר טקטסט, דוא"ל, רשתות חברתיות וכיוצא בזה (ישראל לא השתתפה בחלק זה בשל אי התאמת מערכת המבחן לכיווני ימין-שמאל). במחזור מחקר זה השתתפו כ-470,000 תלמידים מ-64 מדינות ומעיר אחת (שאנגחאי שבסין, שהשתתפה במחקר כישות חינוכית עצמאית). 34 מן המדינות המשתתפות היו המדינות החברות ב-OECD (מספר זה כולל את ישראל שהצטרפה לארגון במאי 2010) והשאר מדינות שאינן חברות בו.
במחזור המחקר החמישי שנערך בשנת 2012 נבחנו כחצי מיליון תלמידים מכ-70 מדינות (ובכלל זה 34 המדינות החברות בארגון ה-OECD). במוקד המחקר הזה היה שוב תחום אוריינות המתמטיקה. כמו כן נבדקו עמדות התלמידים כלפי מתמטיקה, הסביבה החינוכית והאקלים הבית ספרי. לראשונה הועבר גם חלק מן המבחן באוריינות מתמטיקה באורח ממוחשב. במחזור המחקר ב-2012 נבחנו "תחומים אורחים" אחדים בנוסף על שלושת התחומים העיקריים: פתרון בעיות - חלק זה של המבחן היה ממוחשב ודימה בעיות מחיי היומיום בחברה מודרנית ומפותחת, הבעיות לא היו בתחום דעת ספציפי. בנוסף נבדקו במחקר גם קריאה דיגיטלית, ואוריינות כלכלית. תחום אוריינות כלכלית עוסק ביכולת להתמודד עם בעיות ודילמות מחיי היומיום בתחום הפיננסי (תכנון תקציב, סדר עדיפויות, תשלומים, מחירים, חיסכון, לקיחת סיכונים כלכליים, ביטוח וכיוצא בזה).
במחזור המחקר השישי שנערך בשנת 2015 נבחנו מעל לחצי מיליון תלמידים מלמעלה מ-70 מדינות (ובכלל זה 35 המדינות החברות בארגון ה-OECD). לראשונה הועבר כל המחקר באמצעים ממוחשבים. במוקד המחקר הזה היה שוב תחום אוריינות המדעים. כמו כן נבדקו עמדות התלמידים כלפי מדעים, הסביבה החינוכית והאקלים הבית ספרי. במחזור המחקר ב-2015 נבחן תחום "אורח" : פתרון בעיות שיתופי (collaborative problem solving) - חלק זה של המבחן דימה בעיות ומשימות מחיי היומיום שאותן יש לפתור במשותף עם בני כיתה וחברים דמיוניות, כאשר לנבחן משתתף בפתרון הבעיה באמצעות "יצגן" (AVATAR). הבעיות לא היו בתחום דעת ספציפי. באמצעות המטלות נבדקו גם מיומנויותיו החברתיות של הנבחן אשר נדרש לשתף פעולה ולהציג לעמיתיו באופן שיקדם את פתרון הבעיה העומדת על הפרק.
מחזור המחקר השביעי ייערך בשנת 2018. ייבחנו בו מעל חצי מיליון תלמידים מלמעלה מ-70 מדינות (ובכלל זה 35 המדינות החברות בארגון ה-OECD). במוקד המחקר הזה היה שוב תחום אוריינות הקריאה. כמו כן ייבדקו עמדות התלמידים כלפי קריאה, הסביבה החינוכית והאקלים הבית ספרי. במחזור המחקר הזה ייבחן תחום "אורח": יכולות גלובליות (Global competences) - חלק זה של המבחן יבדוק האם ובאיזה אופן צעירים בני 15 (משתתפי המחקר), יודעים, מכירים, מבינים פתוחים ורגישים למה שקורה בעולם (בגלובוס). עד כמה הם מודעים ומבינים את הבעיות העיקריות והמגמות העיקריות בעולם (למשל פיצוץ אוכלוסין, מעבר וזרימה של אנשים בין ארצות ומדינות, התחממות כדור הארץ, שיתוף פעולה בין ארצות והתלות בין מדינות וכו') ועד כמה הם "קוסמופוליטיים", מתעניינים בתרבויות אחרות, מסוגלים לקבל ולתקשר עם בני תרבויות אחרות וכו', מסוגלים ומיומנים להשתלב בעתיד בחיים ובכלכלה במדינה אחרת ובכלכלה הגלובלית בעתיד וכו'. בהערכת תחום זה יהיו שני כלים עיקריים: מבחנים ושאלונים. במבחנים יבדקו את הידע של הנבחנים בנושא (הגירה, עוני, שווקים משותפים, תקשורת מחשבית וכיוצא בזה) וההשלכות שלהם על החיים במדינות מגוונות. בשאלונים יבדקו באיזו מידה תלמידים גמישים ומקבלים מצבים משתנים, תרבויות אחרות, מבינים את החשיבות של פרספקטיבות שונות, בעלי יכולת להיות ביקורתיים (במיוחד כלפי עצמם) ולראות עצמם לא במרכז אלא כעוד חלק מהעולם. יבדקו גם את המכניזם הפסיכולוגי רגשי שמאפשר להם להתמודד עם שונות, עם הסתגלות למצבים אחרים שונים מהפרספקטיבה וממה שהם רגילים, ואת כישוריהם והנכונות שלהם להתגמש, במיוחד להתאים עצמם לצורך יכולת לתקשר עם אחרים שבאים מתרבות ורקע אחרים.
חלק מהדברים יהיו הרחבות בשאלונים קיימים, למשל, ישאלו את התלמידים עד כמה הם סקרנים, מתעניינים במה שקורה במקומות אחרים בעולם, מקיימים קשרים עם אנשים מארצות אחרות, יודעים שפות אחרות, מבינים את החשיבות שבקבלת אנשים מתרבויות אחרות וקליטתם. הדבר ישתקף גם בשאלון למנהל, שם ישאלו באיזה מידה מעודדים את ההיבטים האלו בבית הספר, האם תומכים בתלמידים שהם שונים (למשל דוברי שפות אחרות, מהגרים ועולים מארצות שונות) ועוד.
השתתפות ישראל ויישום המחקר בישראל
מדינת ישראל השתתפה במחקר פיז"ה לראשונה בשנת 2002 (בגל השני של מחקר פיז"ה 2000). ישראל לא השתתפה במחזור המחקר של שנת 2003 שבדק במוקד את תחום אוריינות מתמטיקה, בשל הקרבה הרבה מדי של מועד המחקר למועד המחקר ב-2002. ישראל השתתפה בפעם השנייה במחקר פיז"ה בשנת 2006, בפעם השלישית בשנת 2009 ובפעם הרביעית בשנת 2012. ישראל השתתפה במחקר פיז"ה 2015 בפעם החמישית, שבו מוקד המחקר הוא תחום האוריינות מדעים.
החל ממחקר פיז"ה 2009, מנוהל המחקר בישראל ומיושם על ידי ראמ"ה - הרשות הארצית למדידה והערכה בחינוך. בעבר נוהלו המחקרים על ידי צוותים מן האוניברסיטאות שנבחרו לשם כך על ידי לשכת המדען הראשי של משרד החינוך. במחקר פיז"ה 2009 השתתפו בישראל 5761 תלמידים, במדגם מייצג של שכבת בני ה-15 בישראל. השאלות בישראל מתורגמות ומותאמות לעברית (עבור התלמידים דוברי עברית) ולערבית (עבור תלמידים דוברי ערבית) על ידי מרכז מחקר פיז"ה בישראל (ראמ"ה). בשנת 2012 השתתפו במחקר בישראל כ-6000 תלמידים בני 15 (ילידי 1996) מכ-170 בתי ספר ומוסדות חינוך, המייצגים את כלל שכבת בני ה-15 בישראל.
ישראל השתתפה במחזור מחקר פיז"ה 2015, שהשתתפו בו כ-6000 תלמידים מכ-170 מוסדות חינוך.
ישראל השתתפה בפעם השישית במחזור מחקר פיז"ה 2018. השתתפו בו כ-6000 תלמידים מכ-170 מוסדות חינוך שייצגו את כלל אוכלוסיית בני ה-15 בישראל. התלמידים נבחנו במחשבי בית הספר ובמחשבים ניידים שהובאו אליהם במיוחד לצורך כך. תוצאות מחקר התפרסמו בדצמבר 2019 (וחלק ממנו יתפרסם במהלך 2020).
שיטת המחקר
המחקר מתבצע במקביל בכל המדינות החברות בארגון ה-OECD ובעוד כ-35 מדינות משתתפות שאינן חברות בו. בכל מדינה נבחנים לפחות 5000 תלמידים המייצגים את כלל בני ה-15 באותה מדינה (למעשה הגיל המדויק של משתתפי המחקר הוא מ-15 ושלושה חודשים ועד 16 ושלושה חודשים). במחקר משתתפים כל התלמידים הלומדים במסגרת חינוכית כלשהי, ובכלל זה מוסדות חונכות בתעשייה, בתי ספר עיוניים ומקצועיים, בתי ספר פרטיים או ציבוריים, בתי ספר השייכים לזרמים דתיים שונים וכיוצא בזה. השתתפות במחקר היא תלוית גיל ולא תלויה בשנת לימודיהם של התלמידים. בישראל, רוב התלמידים בני ה-15 לומדים בכיתות י' וחלקם בכיתות ט' ומיעוט קטן לומד בשכבות כיתה אחרות. במחקרי פיז"ה קיימת אופציה למדינות להרחיב את המדגם שלהם ולדגום שכבות כיתה שלמות של תלמידים (למשל כל תלמידי כיתה י') או להוסיף מדגם מייצג של תלמידים משכבות כיתה שונות (למשל, הן כיתה ט' והן כיתה י'), מדגם כזה מאפשר לבחון את ההשפעה של מספר שנות הלימוד על ההישגים במבחני פיז"ה.
בכל מדינה נדגמים לפחות 150 בתי ספר ומוסדות חינוך באורח מקרי. בכל בית ספר או מוסד שנדגם למחקר, נדגמים באורח מקרי כ-40 תלמידים להשתתף במחקר. כל תלמיד המשתתף במחקר, מקבל מבחן שאורכו שעתיים ולאחר מכן הוא מתבקש למלא שאלון לתלמיד (שאלון רקע הכולל שאלות על הרגלי הלמידה, הסביבה הלימודית, הרקע המשפחתי, המוטיבציה ללמידה והשאיפות בעתיד, ואקלים בית הספר). אורך שאלון זה עד שעה. במחזור מחקר פיז"ה 2012, חלק מן התלמידים המשתתפים קיבלו, בנוסף למבחן ולשאלון גם מבחן ממוחשב, שהועבר באמצעות מחשב, שאורך כשעה. החל ממחזור מחקר 2015, כל מבחני ושאלוני פיז"ה עברו להיות ממוחשבים ומועברים באמצעות מחשבים, ללא חוברות נייר.
מנהלי בתי הספר המשתתפים במחקר נדרשים אף הם למלא שאלון ובו פרטים על אופיו הדמוגרפי של בית הספר, מקורות מימון, מדיניות בית הספר בנושאים פדגוגיים שונים (כגון קבלה, הקבצות, גישות כלפי הערכה) וכדומה.
השאלות במבחן הפיז"ה הן ממספר סוגים. חלק מן השאלות סגורות (למשל, שאלות רב ברירה) וחלקו שאלות פתוחות. השאלות הסגורות במבחן הממוחשב, נבדקות אוטומטית על ידי תוכנה ייעודית והשאלות הפתוחות נבדקות על ידי בודקים אנושיים.
סך השאלות במבחן פיז"ה במחזור נתון כולל שאלות שמשך פתרונן כשבע שעות, אולם כל תלמיד נבחן רק על חלק מהשאלות - עד 2012, כאשר המבחנים נעשו בחוברות נייר, היו קיימים כ-17 נוסחי בחינה ואילו מאז המעבר למבחנים ממוחשבים, ב-2015, לכל נבחן נוסח שנקבע על ידי דגימת שאלות מבנק שאלות, ובפועל קיימים כ-70 נוסחי בחינה שונים. בכל נוסח מצבור אחר של שאלות של המבחן הכולל. לכן, התלמידים אינם מקבלים ציון אישי במבחן זה ואף לא בית הספר. עם זאת, בשל חשיבותו של המבחן ואפשרות ללמוד ממנו על מערכות החינוך, וכדי שהציונים של כל המדינות יהיו בני השוואה, מתבקשים התלמידים המשתתפים במבחן להשיב עליו ברצינות ראויה ולעשות מאמץ להשיב על שאלות המבחן כמיטב יכולתם. מאידך, בתי הספר והתלמידים המשתתפים במבחן, מייצגים בכל מדינה את בני גילם בכלל מערכת החינוך, על מנת שהייצוג יהיה תקף, אין לערוך כל הכנה מיוחדת או ייחודית וייעודית לבתי ספר שמשתתפים במחקר ולתלמידים הספציפיים שעלו במדגם. כל הכנה כזו פוגעת בתוקף התוצאות מפני שאם מכינים אותם - אי אפשר להניח שהם מייצגים את רמת כלל האוכלוסייה, אלא רק את עצמם ואת ההכנה שהם עברו.
המבחן בנוי כך שאפשר יהיה להשוות את התוצאות בין מחזור מבחן אחד לאחר, באופן שמאפשר לכל מדינה לעקוב אחר התקדמות או נסיגה באחד או יותר מתחומי האוריינות הנבדקים. סולם הציונים של המחקר נקבע בשנת מחזור המחקר הראשון, שנת 2000, כך שממוצע הציונים של מדינות ה-OECD היה 500 וסטיית התקן הייתה 100. הציונים נעים בדרך כלל בין 200 ל-800. הציונים מחושבים בכל תחום אוריינות בנפרד. כאשר תחום אוריינות נמצא במוקד המחקר, נמדדים גם נושאי משנה בתוך התחום. בנוסף לכך, ההישגים במבחנים מדווחים גם לפי רמות בקיאות שהוגדרו על ידי מארגני פיז"ה. באוריינות קריאה קיימות 7 רמות בקיאות ובאוריינות מתמטיקה ומדעים קיימות 6 רמות בקיאות. תלמידים שענו בהצלחה על שאלות בעלות דרגת קושי גבוהה נחשבים מצטיינים (רמות בקיאות 5–6), ואילו תלמידים שהצליחו לענות רק על שאלות בעלות רמת קושי נמוכה נחשבים כמתקשים (מתחת לרמת בקיאות 2). תלמידים שרמת הישגיהם נמוכה מהרמה המוגדרת הנמוכה ביותר, נמצאים, על פי פיז"ה, בנחיתות חמורה מבחינת יכולתם להשתלב באופן יעיל ותורם בחברה ובכלכלה מודרנית בבגרותם.
תוצאות
עיבוד תוצאות מחקר פיז"ה נערך על ידי ה-OECD ונמשך כשנה. פרסום התוצאות מלווה בדיווחים נושאיים המנתחים היבטים שונים של נתוני המחקר, כולל השוואה של ההישגים בין מדינות, ופרסום של נתוני הרקע והסביבה הלימודית. כמו כן נעשה ניסיון לקשור את רמת ההישגים במדינות השונות באמצעות משתני הרקע. את דוחות תוצאות מבחני פיז"ה הבינלאומיים ניתן למצוא באתר האינטרנט של OECD. את התוצאות בישראל, כולל ניתוח פנים-ישראלי של התוצאות, והשוואה בין מגזרים שונים בתוך ישראל, ניתן למצוא באתר ראמ"ה (הרשות הארצית למדידה והערכה בחינוך). להלן תקציר של תוצאות מחקרי פיז"ה השונים:
פיז"ה 2000
בשנת 2002 (השנה שבה השתתפה ישראל במחקר פיז"ה 2000), ממוצע ישראל באוריינות קריאה היה 452, באוריינות מתמטיקה 433 ובאוריינות מדעים 434. בשלושת תחומי האוריינות, ישראל נמצאה בכ-50–70 נקודות מתחת לממוצע מדינות ה-OECD (כחצי סטיית תקן עד שני שלישים סטיות תקן). התוצאות הנמוכות יחסית האלו, הכו בתדהמה את הציבור בישראל, והביאו את שרת החינוך דאז, לימור לבנת, להקים בשנת 2003 את ועדת דוברת שבחנה דרכים לשיפור מערכת החינוך בישראל.
פיז"ה 2003
ישראל לא השתתפה במחזור מחקר זה.
פרופסור יוני ואליארבי היה הממונה על מבחן פיז"ה בפינלנד. לדעתו, לתוצאות המצוינות שהשיגו תלמידי ארצו במבחנים אחראים המורים המצוינים בפינלנד וכן תוכנית החינוך הפינית, LUMA, אשר פותחה ויושמה בשנות ה-90 כדי לפתח את מיומנויות התלמידים במתמטיקה ובמדעי החיים. הוא אף הצביע על כך כי בפינלנד קיימת תוכנית לימוד אחידה בכל בתי הספר. מהשוואת התוצאות בין תלמידי פינלנד התברר כי כמעט ולא קיימת שונות בין תוצאותיהם של תלמידים מבתי ספר שונים.
פיז"ה 2006
התוצאות של מבחני פיז"ה לשנת 2006 (הדירוג שלהלן הוא באשר לנושא שבמוקד המחקר, אוריינות מדעים).
ממוצע ישראל באוריינות מדעים ב-2006 היה 454. ממוצע ישראל באוריינות קריאה היה 439 ובאוריינות מתמטיקה 442. ישראל דורגה במקום ה-39 באוריינות מדעים מבין 58 המדינות שנטלו חלק במחקר. ישראל נמצאה בשלושת תחומי המחקר מתחת לממוצע מדינות ה-OECD בכ-50 נקודות ומעלה (כחצי סטיית תקן).
פיז"ה 2009
התוצאות שלהלן הן תוצאות המדינות המובילות בהישגיהן במבחני הפיזה בשלושת תחומי האוריינות שנבדקו ב-2009. בשנת 2009 חלק מן המדינות (לא כולל ישראל) נבחנו לראשונה גם במבחן ממוחשב שבדק "קריאה דיגיטלית". תוצאות מבחן זה דווחו בנפרד, וניתן למצוא אותן באתר האינטרנט של ה-OECD. ישראל לא השתתפה במבחן הממוחשב בשנה זו בשל אי התאמתה של התוכנה לקריאה ולכתיבה בכיוון ימין-שמאל.
פיז"ה 2012
התוצאות שלהלן הן תוצאות המדינות/הכלכלות המובילות בהישגיהן במבחני הפיזה בשלושת תחומי האוריינות שנבדקו ב-2012.
בשנת 2012, ממוצע ישראל באוריינות מתמטיקה היה 466 וישראל דורגה במקום ה-41, הממוצע באוריינות מדעים היה 470 וגם כאן ישראל דורגה במקום ה-41, וממוצע ישראל באוריינות קריאה היה 486 וישראל דורגה במקום ה-34.
פיזה 2015
התוצאות שלהלן הן תוצאות המדינות/הכלכלות המובילות בהישגיהן במבחני הפיזה בשלושת תחומי האוריינות שנבדקו ב-2015.
בשנת 2015, הממוצע של ישראל באוריינות מדעים היה 467 והיא דורגה במקום ה-40, ממוצע ישראל באוריינות קריאה היה 479 וישראל דורגה במקום ה-37, באוריינות מתמטיקה הממוצע היה 470 וישראל דורגה במקום ה-39.
פיזה 2018
המחזור האחרון של מחקר פיז"ה התקיים בפברואר 2018. במחקר זה, כמו ב-2015, כל המחקר הועבר באמצעות מחשבים, הן המבחנים והן השאלונים. במחקר זה הייתה אוריינות קריאה במוקד המדידה, ואילו אוריינות מתמטיקה ומדעים היו תחומי משנה. במחזור זה היה תחום "אורח": יכולות גלובליות (Global Competences) (ראו מעלה להרחבה).
על פי התוצאות שפורסמו בישראל ב-3 בדצמבר 2019, ממוצע הציונים בישראל נמוך מממוצע הציונים במדינות ה OECD והפערים בין המגזרים בישראל התרחבו, ואף חלה צניחה בהישגי התלמידים בחברה הערבית.
וילהלמינה, נסיכת הסן-דרמשטאדט
וילהלמינה, נסיכת הסן-דרמשטאדט (Wilhelmine von Hessen-Darmstadt; 25 ביוני 1755 - 15 באפריל 1776), ידועה גם בשם נטליה אלכסייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, הייתה אשתו הראשונה של פאבל פטרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, הצאר פאבל הראשון לעתיד.
שנותיה המוקדמות
הנסיכה וילהלמינה נולדה בעיר ברנדנבורג שבפרוסיה ללודוויג התשיעי, רוזן הסן-דרמשטאדט מבית הסן. אחת מאחיותיה, פרדריקה לואיזה, הייתה נשואה לפרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה. כשקיסרית רוסיה יקתרינה השנייה חיפשה בשנת 1773 כלה מתאימה לבנה פאבל, יורש העצר בן ה-19, היא התייעצה עם ידידה פרידריך השני, מלך פרוסיה, שהציע את אחת משלוש בנותיו הלא נשואות של לודוויג התשיעי. הקיסרית, שלא ידעה איזו מבין שלוש הנסיכות לבחור לבנה, הזמינה את וילהלמינה יחד עם אחיותיה אמליה ולואיזה יחד עם אימן, קרולינה, לביקור בחצר המלוכה הרוסית.
הנסיכות נסעו דרך ברלין לנמל, בו ארבע ספינות רוסיות שנשלחו על ידי הקיסרית לקחו אותן לרוסיה. מפקד הצי הקטן היה חברו הטוב ביותר של הנסיך פאבל, הרוזן אנדריי רזומובסקי, שנשבה בקסמיה של הנסיכה וילהלמינה מיד.
יומיים לאחר הגעתן לסנקט פטרבורג בחר הנסיך הגדול פאבל בווילהלמינה ככלתו. הנסיכה הצעירה הייתה יפה ומלאת שמחת חיים והנסיך חיבב אותה מיד. לפני חגיגות החתונה הראוותניות, שנערכו ב-29 בספטמבר 1773, וילהלמינה המירה את דתה לנצרות אורתודוקסית וקיבלה את שמה הרוסי - נטליה אלכסייבנה.
הנסיכה הגדולה נטליה
בזמן הקצר שבילתה הנסיכה ברוסיה עליזותה וקלילותה החיו את חצר המלוכה. בהתחלה הייתה הקיסרית יקטרינה מרוצה ביותר מהשידוך, אולם לאחר זמן קצר החלו לצוץ בעיות. הנסיכה הספונטנית סירבה ללמוד רוסית ופעלה לפי רצונה ולא לפי העצות שקיבלה מאנשי החצר. נישואיה עם פאבל היו כושלים כמעט מן ההתחלה והיא פתחה ברומן עם חברו הטוב, אנדריי רזומובסקי, שהתאהב בה כבר במהלך הנסיעה לרוסיה. חצר המלוכה כולה ידעה על הרומן, ובאותו הזמן נטליה נכנסה להריון.
מותה
נטליה עברה לידה קשה ב-15 באפריל 1776 ותינוקה נולד מת. למרות גודלו הרב של התינוק סירבו רופאי החצר לבצע ניתוח קיסרי והנסיכה נפטרה זמן קצר לאחר הלידה, בגיל 21.
ז'רום בונפרטה
ז'רום בונפרטה (בצרפתית: Jérôme Bonaparte, בקורסיקנית: Girolamo Buonaparte); 15 בנובמבר 1784 - 24 ביוני 1860) הוא הצעיר מבין אחיו של נפוליאון בונפרטה, ומי שהיה מלך וסטפאליה, הנסיך הראשון של בית מונפור ומרשל של צרפת.
ביוגרפיה
ז'רום נולד באז'אקסיו שבקורסיקה והיה ילד בן 9 כשמשפחתו מצאה מקלט בצרפת. הוא התגייס לצי הצרפתי וב-1800 קיבל דרגת סגן. הוא לקח חלק במשלחת העונשין להאיטי ולאחר מכן הגיע לארצות הברית ונשא לאישה אמריקאית קתולית שילדה לו בן, ז'רום נפוליאון בונפרטה. עוד לפני הלידה תבע ממנו אחיו לעזוב את אשתו ולשוב לצרפת ובסופו של דבר עשה כמצוותו ולאחר שחזר נישא, ב-1807, לקתרינה, נסיכת וירטמברג (נישואיו הקודמים לא בוטלו, למרות מאמצי נפוליאון), בתו של פרידריך הראשון, מלך וירטמברג. ז'רום קבע את קאסל כבירתו והתיישב בה עם רעייתו החדשה. לזוג נולדו שני בנים, ז'רום נפוליאון שארל בונפרטה ונפוליאון ז'רום ז'וזף שארל בונפרטה (שכונה פלון פלון) שזכה לתואר נסיך נפוליאון ולאחר מהפכת 1848 היה נציג קורסיקה בפרלמנט הצרפתי ובת, הנסיכה מתילדה בונפרטה.
ב-7 ביולי 1807, מיד לאחר חתימת חוזה טילזיט, מינה נפוליאון את ז'רום, למלך על ממלכת וסטפאליה, מדינה מלאכותית, שהורכבה מטריטוריות גרמניות שונות שהיו בשליטה צרפתית.
ז'רום בונפרטה נפטר ביוני 1860 נקבר בארמון האינווליד בפריז.
ז'רום בונפרטה והיהודים
ז'רום בונפרטה היה סובלני בנושאי דת ועל פי החוקה שפרסם ב-15 בנובמבר 1807 כל נתיני ממלכתו היו שווים בפני החוק כשהדתות השונות קיבלו חופש פולחן על פי חוקיהן. שלושה חודשים מאוחר יותר הוציא צו מיוחד ומפורש המשחרר את 15,000 יהודי ממלכתו מכל מגבלה שנבעה מעצם היותם יהודים.
כריסטינה מילאן
כריסטין מארי פלורס (באנגלית: Christine Marie Flores, נולדה ב-26 בספטמבר 1981), הידועה בשם הבמה כריסטינה מיליאן (Christina Milian), היא זמרת-יוצרת, מנחת טלוויזיה ושחקנית אמריקאית.
ביוגרפיה
מיליאן נולדה כריסטין פלורס בג'רזי סיטי, ניו ג'רזי להורים אפרו-קובנים. זמן קצר לאחר מכן עברה עם משפחתה לוולדורף, מרילנד. היא הבת הבכורה בין שלוש אחיות.
אמה של מיליאן, שהרגישה בכישרונה של בתה, החליטה לעבור איתה ועם שאר אחיותיה ללוס אנג'לס, קליפורניה כאשר לכריסטינה מלאו 13. אביהן נשאר במרילנד והוריה התגרשו זמן קצר לאחר המעבר.
כשעברה ללוס אנג'לס, במטרה להפוך לשחקנית, היא החליפה את שם משפחתה לשם משפחתה של אמה לפני הנישואין. כבר מגיל קטן מיליאן חלמה לעבוד בתעשיית הבידור. בגיל 9 החלה את קריירת הדוגמנות שלה כאשר הצטלמה לפרסומות של מספר חנויות אופנה מקומיות ובמקביל החלה את קריירת המשחק שלה כאשר קיבלה את התפקיד הראשי בהצגה בשם "אנני".
מיליאן החליטה שהיא רוצה להיכנס לתעשיית המוזיקה והכירה מפיק מוזיקלי שהתרשם מאוד מכישרונה, והכיר לה מספר אנשים בתעשיית הבידור.
מוזיקה
פריצתה המוזיקאית הראשונה של מיליאן הייתה בשיר "Between Me And You" עם הראפר ג'ה רול, באלבום "Rule 3:36" שיצא לאור בשנת 2000. השיר יצא כסינגל וזכה להצלחה גדולה. זמן קצר לאחר מכן הקליטה מיליאן קולות רקע לג'ניפר לופז, הילרי דאף, TYP ועוד.
שנה לאחר מכן היא הקליטה את השיר "It All Gravy" עם הראפר הבריטי רומיאו שהפך ללהיט גדול.
שיתוף הפעולה בין מיליאן לג'ה רול גרם לחברת דאף ג'אם, בבעלותו של הראפר ג'יי זי, להחתים אותה על חוזה אצלם. מילאן נשלחה לשוודיה להקליט את אלבום הבכורה שלה. האלבום יצא לאור ב-9 באוקטובר 2001.
שני הסינגלים מהאלבום "AM To PM" ו"When You Look At Me", הפכו ללהיטים גדולים.
בשנת 2004 היא הפיצה את האלבום השני שלה "It's About Time". הסגנון של האלבום היה בוגר מקודמו. האלבום כולל שני סינגלים: הסינגל הראשון, "Dip It Law", שנחשב ללהיט הגדול ביותר של מילאן. הסינגל השני מהאלבום הוא דואט עם הראפר ג'ו באדן, "Whatever You Want".
האלבום השלישי של מיליאן, "So Amazing" הופץ במאי 2006. את האלבום הפיקו ג'יי זי ואל. איי ריד, יו"ר חברת דאף ג'אם. באחד מהראיונות שלה לקידום האלבום, הצירה מיליאן אמרה ש"האלבום הרבה יותר בוגר ואישי".
אולם, שבוע לאחר צאת האלבום, מיליאן וחברת התקליטים דאף ג'אם יצאו בהודעה לעיתונות שהם מפסיקים את העבודה ביניהם עקב "חילוקי דעות מקצועיים". הסיבה האמיתית, ע"פ דיווחים תקשורתיים, היא ש"דאף ג'אם" התאכזבו מכמות המכירות הנמוכה יחסית של האלבום החדש, לעומת קודמיו והחליטו להשקיע את מירב המאמץ בתגלית החדשה שלהם, ריהאנה.
בחברת התקליטים החדשה, מיליאן לקחה חלק גם כמפיקה והחלה להפיק אלבומים לאומנים אחרים. מיליאן נטלה חלק בהפקת האלבום של הרכב הבנות הדרים. שיתוף הפעולה עם ההרכב גרם למילאן לחתום באותה חברת התקליטים בהן חתומות חברות הלהקה, רדיו קילה.
אלבומה הרביעי, "Elope" היה אמור לצאת בסוף שנת 2009, היא החליטה לקחת הפסקה מהמוזיקה ולהתמקד בתחום המשחק.
משחק
למרות שכריסטינה מיליאן ידועה בעיקר כזמרת, חלומה היה להיות שחקנית קולנוע. היא החלה לשחק תפקידים קטנים בסיטקומים. בשנת 1999 קיבלה תפקיד מזערי בסרט "אמריקן פאי", ותפקיד בסרט "Durango Kids".
בשנת 2002 היא החלה להנחות את התוכנית "Wannabe" בערוץ MTV. את התפקיד הראשי הראשון בסרט היא קיבלה בשנת 2003, כאשר קיבלה לשחק את פריז מורגן בקומדיה "אהבה בתשלומים" לצדו של ניק קאנון. הסרט סלל לה את הדרך אל הפיסגה והיא החלה לקבל יותר הצעות לתפקידים מרכזיים.
במהלך השנים, המשיכה מיליאן לשחק בסרטים והופיעה ב: "בי קול", "פעימה", "אקסיות לכל הרוחות", "מעודדות צמודות 5: מלחמה עד הסוף" ושיחקה לצדה של אשלי בנסון בסרט הטלוויזיה "קופידון חג המולד" משנת 2010 ששודר בערוץ ABC Family.
בשנת 2013, היא השתתפה בעונה ה-17 של תוכנית הציאות "רוקדים עם כוכבים". בנוסף היא הופיעה באותה שנה בסרט "לטוס אל האהבה", ובסרט הטלוויזיה "A Snow Globe Christmas" ששודר בערוץ לייפטיים.
ב-18 בינואר 2015, שודר פרק הבכורה בתוכנית הריאלטי של מיליאן, "Christina Milian Turned Up" ב אשר עוקבת אחרי חייה וחיי משפחתה.
בשנת 2019 שיחקה בקומדיה הרומנטית "אהבה היא השטח שלה" בנטפליקס. שיחקה גם בעונה השנייה של סדרת הפשע "The Oath" בכיכובו של ראיין קוואנטן, והתארחה בסדרת הטלוויזיה המוזיקלית של נטפליקס "פסקול" בתור דיאנדרה.
בשנת 2021 שיחקה בקומדה הרומנטית "זמרת החתונות" בנטפליקס. בשנת 2022 עתידה להחליף את נאיה ריברה בעונה השלישית של הסדרה "סטפ אפ: הסדרה" בתפקיד קולט ג'ונס, שבשתי עונותיה הראשונות שודרה הסדרה בשירות הזרמת מדיה בתשלום של אתר יוטיוב, יוטיוב פרימיום ובעונה השלישית עתידה לעלות לשידור ברשת הטלוויזיה Starz.
חיים אישיים
בשנת 2003 מיליאן החלה לצאת עם השחקן ניק קאנון לאחר שהכירו על הסט של הסרט "אהבה בתשלומים". לאחר זוגיות של שנתיים וחצי, מיליאן סיימה את מערכת היחסים שלה עם קאנון בשנת 2005 עקב הבגידה שלו. קאנון גילה שהוא סירב להישאר נאמן למיליאן כי מערכת היחסים שלהם הפכה להיות יותר מדי כמו "רומן נוצרי". לאחר שקאנון התחתן עם מריה קארי ב-30 באפריל 2008, מיליאן אמרה, "בלי קשר למה שהרגשתי באותו זמן, אני למעשה סולחת לו ואני התגברתי על זה."
בפברואר 2009, החלה מיליאן לצאת עם הראפר דה דרים. בסוף מאי 2009, השניים התארסו, והם חגגו את מסיבת האירוסין שלהם בלאס וגאס חודש לאחר מכן ביוני. ב-26 בפברואר 2010 ילדה מיליאן את בתה, ויולט מדיסון נאש. זהו הילד הראשון של מיליאן, והרביעי של דה-דרים. מיליאן ודה-דרים נפרדו בסוף 2009, שלושה חודשים בלבד לאחר חתונתם בספטמבר של אותה שנה. גירושיהם הסתיימו ב-23 באוקטובר 2011.
מאז אוגוסט 2017 מיליאן נמצאת במערכת יחסים עם הזמר הצרפתי מאט פוקורה. ביולי 2019, בני הזוג הודיעו שהם מצפים לתינוק יחד. בנם ישעיהו נולד ב-20 בינואר 2020. בדצמבר 2020, בני הזוג הודיעו שהם מצפים לילדם השני המשותף. על פי הדיווחים הם גם נישאו באותו חודש, לפי מגזין צרפתי. ב-23 באפריל 2021, הם קיבלו בברכה את ילדם השני, בן בשם קנה.
לנצמן
לנצמן הוא שם משפחה. {{פירושונים|
ראו גם
}}
לו"ז אונס
מקור הרעיון
המונח הופיע לראשונה בשנת 1998 במאמר של דיאן הרמן, "תרבות אונס". הוא זכה מאוחר יותר לפופולריות מוגברת דרך ספרה של ג'סיקה ולנטי, ''Full Frontal
מאז הוזכר הקונספט ונדון על ידי חוקרות פמיניסטיות בכל התחומים והדיסציפלינות, כולל על ידי הקרימינולוגית ג'ודי מילר, עורכת הדין קתרין מקינון, והפילוסופית סוזן גריפין. חוקרות אלו העלו השערות על ההשפעה של לו"ז האונס על חופש האישה, גישה לזכויות, יחסים עם אחרים, וערך עצמי.
הקשר סטטיסטי
ניתוח סטטיסטי המבוסס על דיווח קורבנות יכול לשמש כדי להדגים את השכיחות של תקיפה מינית בארצות הברית. על פי סקר הפשיעה הלאומית לשנת 2015, בממוצע, 321,500 אנשים בגילאי 12 ומעלה נאנסים או מותקפים מדי שנה. בקרב אוכלוסייה זו, נשים נאנסות יותר מאשר גברים: 1 מתוך 6 נשים יחוו אונס או ניסיון לאונס בחייהן, לעומת 1 מתוך 33 גברים. 91% מקורבנות אונס ותקיפה מינית הן נשים.
פריווילגיות
אפשר להבחין בפריווילגיה חברתית דרך עדשות של זהות מגדרית, מעמד, מיניות, גזע, גיל, בריאות (לעומת חולי או נכות), דת, עיסוק, סטטוס אזרחי, היסטוריה קולוניאלית, ועוד. ניתן להשתמש בעדשות אלו כדי לבחון את לו"ז האונס. למשל, ג'ודי מילר מציינת שעובדות מין לא יכול לדבוק בלו"ז אונס כי זה ישאיר אותן במצב של חוסר יכולת לעבוד. לפיכך, החשיפה המוגברת של זונות לאונס הוא היעדר פריבילגיה, והיכולת של נשים בעיסוקים אחרים לשלוט יותר בהלך היום שלהן, היא פריווילגיה. בדומה, אחת הסיבות הנמנות ביותר לאונס היא תחושת זכאות גברית, בעיקר לעומת נשים, ובמיוחד הכעס שעולה בקרבם של גברים שמרגישים שהזכאות הזו לא נענתה על ידי נשים. במובן הזה, הקרבה הכמעט-אוניברסלית בין נשים וגברים מהווה חוסר-פריווילגיה לנשים, שאינן יכולות לדעת מי מבין הגברים עלול לנסות לאנוס אותה, ופריווילגיה לגברים שאינם חיים מתוך אותו החשש. על פי החוקרות לאניוס והאסל, סמן לפריווילגיה היא "היעדר הצורך לחיות את החיים סביב לו"ז אונס".
פחד
הפחד מפני תקיפה מינית קיים בקרב אנשים רבים בחברה, בייחוד בקרב נשים. לו"ז האונס משמעו כי פחד זה לעיתים קרובות גורם לנשים לבצע שינויים בחיי היומיום שלהן, כמו שינויים של שגרות כדי שלא יוכלו לארוב להן או לעקוב אחריהן, הגבלת הפעילות כדי לא לבלוט בשטח ולהפוך לקורבן, הימנעות מהסתובבות לבד, או בשעות מסוימות (בעיקר בחושך), או באזורים מבודדים. במקרים מסוימים, נשים מוותרות על מסלול קריירה שלם בתחומים שונים כמו רפואה וסיעוד, חינוך והדרכה, ספורט, ענפים בטחוניים, דוגמנות אופנה וכו'. לפעמים זה משפיע על המסלול שהאישה לוקחת הביתה, על נשיאת אמצעי הגנה (לדוגמה, ספריי פלפל, סכין, אקדח הלם), הלבשה תחתונה מבד גס שקשה לקרוע ולגזור, נשיאת פד או טמפון מלוכלך כדי לזייף וסת, זיוף התקף אפילפטי או פסיכוטי להרתעה, חיוג בנייד ושימוש ברמקול או החזקת מפתחות האוטו בין האצבעות כדי שיוכלו לשמש ככלי נשק במקרה של תקיפה. לפעמים מדובר במתח מוגבר כאשר גבר פוסע אחרי האישה ברחוב, מדבר בלחש על דמות נסתרת, נועץ מבטים או נמנע מקשר עין בצורה בולטת. דוגמה נוספת היא חזרה הבייתה בשעות מסוימות, נקיטת אמצעי בטיחות מוגברים בבית, אי פתיחת הדלת בפני זרים, השלמת תוכנית בטיחות עם חברות בבליינד דייט, ועוד מגוון התנהגויות שהן תוצאה מפחד או מניסיון ונועדו להגנה מפני אלימות. נשים לעיתים משתמשות באמצעי הגנה ותוכניות גיבוי אלה גם כשעליהן להיעזר באיש מקצוע שהוא גבר, למשל טכנאי, מאמן, או רופא. כמובן שככל שלאישה ישנה שגרה נוקשה יותר (סידורים ויציאות מהבית שאפשריים רק בשעות החשכה) ונמצאת בסביבה בעלת סיכון כמו מגורים בשכונת מצוקה, אלימות מינית במשפחה או ממכר אחר, כך הלו"ז נעשה נוקשה יותר. בכל מקרה, לו"ז האונס הוא תוצאה מהפחד להיאנס, אך גם יכול להיות גורם לפחד מוגבר בשל העיסוק המתמיד בנושא.
השפעה נפשית ורגשית
בשנת 1974, הוטבע המונח תסמונת טראומה בעקבות אונס בשנת 1974 על ידי האחות אן וולברט ברג'ס (Ann Wolbert Burgess, ) והסוציולוגית לינדה ליטלה הולמסטרום (Lynda Lytle Holmstrom), בעקבות עבודתן עם נפגעות ונפגעי תקיפה מינית במרכז ייעוץ שהקימו בבית החולים העירוני של בוסטון.
הן הראו את החיבור בין אונס לתסמינים נפשיים, אך האבחנה שהציעו לא התקבלה על ידי הממסד הפסיכיאטרי ולא נכנסה למדריכים הפסיכיאטריים המרכזיים, דוגמת ה-DSM וה-ICD. בהמשך שנות השבעים, הוצעה והתעצבה האבחנה הפרעת דחק פוסט-טראומטית (PTSD), שבסופו של דבר נכנסה ב-1980 למדריך ה-DSM השלישי, וכיום נעשה בה שימוש כדי לתאר את מי שחווה תסמיני חרדה, עוררות יתר וניתוק בעקבות טראומות מסוגים שונים - ובין היתר בעקבות מקרי אונס ופגיעות מיניות אחרות. לדברי דין ג' קילפטריק מהמרכז הלאומי לחקר מניעת אלימות כלפי נשים, 31% מכלל קורבנות אונס מפתחות צורה כלשהי של PTSD בשלב כלשהו בחיים, וקורבנות אונס הן בסיכון גבוה לחוות אפיזודה דיכאונית משמעותית, וכן בסיכוי מוגבר בהרבה להתמודדות עם בעיות אלכוהול וסמים.
בגלל השלכות חמורות אלה, נשים דבקות ללו"ז אונס לא רק כדי להימנע מהאלימות הפיזית, אלא כדי להגן על עצמן מפני השלכות נפשיות שיכולות להיות לכל החיים. התוצאה הרגשית והנפשית של לו"ז האונס יכולה להיות תחושה של חוסר אונים, שבתורה עלולה להשפיע לרעה על הערך העצמי של נשים.
פגיעות
כל סוג, צורה ומידה של לו"ז אונס ודבקות בו, לא מבטיחים בטיחות מפני תקיפה מינית. למרות אמצעי הזהירות, תחושת הפגיעות היא כמעט אוניברסלית אצל נשים.
פעילות נגד לו"ז האונס
אוניברסיטאות בארצות הברית זוהו כמקום בעל סיכון מיוחד עבור נשים (סטודנטיות בין הגילאים 18–24 נאנסות בשיעור של פי שלושה משיעור האונס עבור כל הגילאים). בתגובה לסכנה זו, קיימות פעילויות למען בטיחותן של נשים, בעיקר על ידי קבוצות פמיניסטיות בקמפוסים, שמיועדות להתמודדות ספציפית עם לו"ז האונס. מגזין הסטודנטיות הפמיניסטי Feminist Campus מצביע על כך שהנהלות הקמפוסים אכן מתייחסות לנושא הסיכון לתקיפה מינית, אך בדרך כלל מצביעים על האופנים שנשים יכולות להגן על עצמן (קרי, לו"ז האונס), ולא מתמקדות במבצעים.
תנועת צעדת השרמוטות, שהפכה לתנועה בינלאומית רחבה, נולדה מתוך מצב דומה, כאשר שוטר הגיע לקמפוס אוניברסיטת יורק בטורונטו, קנדה, כדי לדבר עם קבוצת נשים על אונס לאחר סדרת תקיפות ברחבי הקמפוס, ואמר להן, "אם לא תתלבשו כמו שרמוטות, לא תיאנסו". סוניה ברנט והת'ר ג'ארוויס, שהיו באירוע זה, הכריזו על מחאה, ובחרו להשתמש במילה slut ("שרמוטה"), דווקא בגלל הקונוטציה השלילית שהיא מעוררת, כדי להמחיש את האשמת הקורבן הרווחת בכל ההתייחסות לאונס. בניגוד למחאות אחרות שהן בעיקר "נגד אלימות מינית", צעדת השרמוטות מבקשת להאיר זרקור על תרבות אונס ובמיוחד על חוויית האשמת הקורבן, כולל לו"ז האונס הכופה הגבלות על נשים - שלא הן עשו מעשה אלים, ואילו אינו מגביל את מבצעי הפשעים.
מאז צאת הספר של ולנטי ב-2007, השיח בקמפוסים, וכן מחוץ להם, הפך לשיח נשים, בהיעדר התייחסות רשמית לנושא. נשים צעירות רבות הזדהו עם מה שוולנטי כתבה:
לאניוס והאסל מציעות מודל אחר, המעביר את האחריות לקבוצה הדומיננטית להתנהל באופן שייצור קהילות, מקומות עבודה ובתים בטוחים יותר, ושחברי קבוצה זו יקראו תיגר בעצמם על פרקטיקות ומסרים שמנציחים את האשמת הקורבן, ונשיאת האחריות על ידי קורבנות האלימות המינית למניעתה.
לנדסמן
לנדסמן הוא שם משפחה ממקור גרמני. {{פירושונים|
ראו גם
}}
שנגן
שֶׁנְגֶן (בלוקסמבורגית: Schengen) הוא יישוב בדרום-מזרח לוקסמבורג השוכן בקנטון גרבנמכר (בלוקסמבורגית: Gréiwemaacher; בגרמנית וצרפתית: Grevenmacher) לגדותיו של נהר מוזל. שנגן שוכן בסמיכות למשולש הגבולות של לוקסמבורג, צרפת וגרמניה, ומשתרע על-פני שטח של 10.63 קמ"ר. היישוב כולל שלושה כפרים נפרדים – רמרשן (Remerschen) שהוא האמצעי והגדול בין השלושה, שנגן מדרום לו, ווינטרינגן (Wintringen) מצפון לו. אוכלוסיית היישוב מנתה 1,527 תושבים בשנת 2011, שליש מהם זרים.
היסטוריה
מממצאים ארכאולוגיים הראו כי אזור שנגן היה מיושב בתקופת הברונזה. היישוב עצמו נוסד ככל הנראה בשנת 887.
ב-14 ביוני 1985 נחתמה אמנת שנגן על אונייה בנהר מוזל סמוך לכפר שנגן. האמנה מסדירה מדיניות הגירה וביקורת גבולות מתואמת באירופה. שנגן נבחרה לארח את המעמד על ידי לוקסמבורג אשר כיהנה אותה עת כנשיאת האיחוד האירופי, בשל הסמליות שבמיקומה במשולש הגבולות. במרבית ההקשרים המונח "אזור שנגן" לא מתייחס כלל לסביבתה הקרובה של העיירה שנגן, אלא לאזור שעליו חלה אמנת שנגן (הכולל את רוב שטח יבשת אירופה).
בעבר כונה היישוב כולו בשם רמרשן, אך בעקבות פרסומו בזכות אמנת שנגן, הוסב שמו של היישוב כולו מרמרשן לשנגן ב-3 בספטמבר 2006. ליד גדת הנהר ניצבת אנדרטה המנציחה את חתימת האמנה במקום. שנגן ידוע גם בזכות הגפנים ותעשיית היין שלו, ודרך היין של לוקסמבורג מתחילה ביישוב ומובילה צפונה לאורך המוזל.
טירת שנגן ובית קוך
בשנגן טירה שנזכרה לראשונה במסמך מ-5 במאי 1350, אך היא נהרסה על ידי בעליה ב-1812, למעט מגדל בקוטר של תשעה מטרים הנושא גג בצורת חרוט, ואשר שימש ככל הנראה כבית מאסר. הטירה הנוכחית נבנתה לאחר מכן תוך שימוש בחומרי הבניין של הטירה המקורית, ובה שלוש קומות. בחזית המבנה שלוש שורות שבכל אחת מהן תשעה חלונות, למעט בחזית הקומה הראשונה, שבמרכזה קבועה דלת תחת חלון. במרכזה של חזית הגג גמלון ובו שעון, ומעליו מגדל קטן בצורת משושה. ב-1871 שהה ויקטור הוגו בטירה ואף הכין תרשים של המגדל שלצידה. ב-1939 עברה הטירה לבעלותו של מסדר הנזירות של אליזבת הקדושה, ושימשה את חברותיו כבית מרגוע. פנים המבנה שופץ בשנים האחרונות. סביב הטירה גן משוחזר בסגנון הבארוק. בגן פסל של ניקולס הקדוש.
בית קוך (לוקסמבורגית D'Kochhaus) נבנה ליד הטירה בשנת 1779 לערך, ושימש כבית הארחה של בעליה. המבנה החליף ידיים, ובמשך כשמונים שנה היה בבעלותה של משפחת קוך, אשר העניקה לו את שמו. ב-1966 נמכר הבניין למועצה המקומית. זו שיפצה אותו בשנות ה-90, ובמקום נפתח "מוזיאון אירופה לאמנות מודרנית" (Europa Museum of Modern Art).
כנסיית שנגן
שנגן השתייכה לרובע הכנסייתי של הכפר הגרמני השכן פרל עד 1802, מועד בו הוכפפה לזו של רמרשן, וחמש שנים לאחר מכן, ב-1807 הייתה לפרוקיה עצמאית. הכנסייה ביישוב נזכרה לראשונה ב-1618 ובית המקהלה תוארך ככל הנראה למאה ה-15. בשנים 1870–1871 הכנסייה הוגדלה, אך חרבה לחלוטין בשרפה שאירעה ב-29 בינואר 1949. ב-8 במאי 1949 הונחה אבן הפינה לכנסייה החדשה, והיא הוקדשה ככנסיית גואל העולם (l’église Salvator-Mundi) ב-9 בנובמבר 1950.
גשר שנגן
גשר שנגן (גרמנית Viadukt von Schengen; לוקסמבורגית Viaduc vu Schengen) מגשר בין שתי גדותיו של נהר מוזל בין הכפרים רמרשן ושנגן, ונושא עליו את הכביש המהיר A13 בלוקסמבורג בצידו המערבי ואת הכביש המהיר הגרמני A8 בצידו המזרחי. הגשר נבנה בין השנים 1998–2002 ונחנך ביולי 2003. אורכו הכולל הוא 607 מטרים, רוחבו 28.5 מטרים וגובהו 23.7 מטרים.
לנדמן
ראו גם
}}
חצי האי ברונסוויק
חצי האי ברונסוויק (בספרדית: Península de Brunswick) הוא חצי אי במחוז מגאיאנס ואנטארקטיקה צ'ילנה שבדרום צ'ילה. הוא מחובר בצפונו ליבשת אמריקה הדרומית דרך מצר יבשה שרוחבו כ-16 ק"מ. אורכו של חצי האי הוא כ-115 ק"מ ושטחו כ-6,300 קמ"ר. מצר מגלן מקיף אותו ממזרח ומדרום, ומפריד בינו לבין איי ארכיפלג ארץ האש: האי הגדול של ארץ האש, האי דוסון, האי ארסנה והאי קלרנסה; ממערב לו נמצא האי רייסקו. קצהו הדרומי, כף פרוורד (Cabo Froward), הוא הנקודה הדרומית ביותר באמריקה היבשתית (כלומר, היבשת ללא אייה).
העיר היחידה בחצי האי ברונסוויק היא פונטה ארנס, בירת מחוז מגאיאנס ואנטארקטיקה צ'ילנה, והיא שוכנת בחופו הצפון מזרחי. עם זאת, מבחינה אדמיניסטרטיבית, כל שטחו של חצי האי כלול בשטחה המוניציפלי של הקומונה פונטה ארנס, כמו גם שטחם של חלק מהאיים בארכיפלג ארץ האש המקיפים את חצי האי מדרום וממערב, שרובם לא מיושבים כלל.
צביעת קשתות
צביעת קשתות של גרף היא השמה של צבעים לקשתות הגרף כך שלשום קודקוד אין זוג קשתות הנוגעות בו וצבועות באותו הצבע. בעיית הצביעה ב-K צבעים היא השאלה האם ניתן לעשות זאת עם קבוצה של K צבעים. דרך אחרת לנסח זאת היא לשאול האם ניתן לחלק את קשתות הגרף ל-K קבוצות כך שכל קבוצה מהווה שידוך. האינדקס הכרומטי של גרף הוא המספר הקטן ביותר של צבעים בו ניתן לצבוע את קשתות הגרף. בגרף שדרגתו המקסימלית היא d חייבים להשתמש בלפחות d צבעים (על פי עקרון שובך היונים). גרפים מסוימים ניתנים לצביעה ב-d צבעים: מעגל זוגי ניתן לצביעה בשני צבעים, הגרף השלם על 2n קודקודים ניתן לצביעה ב d=2n-1 צבעים (ראו דוגמה בציור) וכל גרף דו-צדדי ניתן לצביעה ב- d צבעים (הדבר נובע ממשפט קניג (König)). לעומת זאת מעגל אי-זוגי ניתן לצביעה רק בשלושה צבעים.
משפט ויזינג (נקרא על שמו של ואדים ויזינג שפרסם אותו ב-1964) קובע כי כל גרף פשוט (ללא קשתות מקבילות) ניתן לצביעה ב d+1 צבעים. כלומר האינדקס הכרומטי שלו הוא d או d+1. לגבי גרפים שאינם פשוטים (מולטיגרפים), קלוד שנון הראה כי האינדקס הכרומטי חסום על ידי וביטוי זה הדוק במובן שיש גרפים לגביהם זה האינדקס הכרומטי. למרות האפיון ההדוק יחסית של משפט ויזינג, ההכרעה האם האינדקס הכרומטי של גרף נתון הוא d או d+1 היא בעיה NP-שלמה והדבר נכון גם לגרפים שדרגתם 3, כפי שהראה הולייר.
גרפים d רגולריים (כאלה שהדרגה של כל הקודקודים היא d) ניתנים לצביעה ב-d או d+1 צבעים. גרף פיטרסן (ראו תמונה) הוא דוגמה לגרף שלוש רגולרי שהאינדקס הכרומטי שלו הוא ארבע.
אנדרטת מנליק השני
אנדרטה מנליק השני היא אנדרטה הניצבת בכיכר מנליק השני (ምኒልክ አደባባይ - "מנליק השני אדבבאי"), סמוך לקתדרלת גאורגיוס הקדוש ולבית העירייה, בחלקו הצפוני של מרכז העיר אדיס אבבה, בירת אתיופיה. האנדרטה היא קילומטר האפס של אתיופיה, וממנה נמדדים כל המרחקים במדינה.
הקיסר מנליק השני (שלט בין השנים 1889-1913) נראה כשהוא רכוב על סוסו. האנדרטה הוקמה על ידי הקיסר היילה סלאסי ונחנכה ב-1 בנובמבר 1930, יום לפני הכתרתו של האחרון לקיסר. מדי שנה ב-1 במרץ, יום ניצחונו של הצבא האתיופי בהנהגת מנליק השני בקרב עדווה בשנת 1896, נהג הקיסר היילה סלאסי להשתתף במיסה בקתדרלה הסמוכה, ולאחר מכן להניח זר למרגלות האנדרטה. מנגיסטו היילה מריאם המשיך בנוהג הנחת הזר, לאחר שעלה לשלטון ב-1991.
וסטי
וסטי (ברוסית, Вести) היה שבועון ישראלי בשפה הרוסית, מקבוצת "ידיעות אחרונות", אשר נסגר בסוף דצמבר 2018. שם העיתון הוא תרגום המילה "בשורות" לשפה הרוסית.
היסטוריה
בסתיו 1990 יצא רוברט מקסוול, הבעלים של "מעריב", ביוזמה להפיק עיתון בשפה הרוסית. פרי מאמציו היה העיתון "ורמיה". לאחר מותו של מקסוול עברו בעקבות סכסוך מתוקשר היטב מיטב העיתונאים, כולל העורך אדוארד קוזניצוב, לקבוצת "ידיעות אחרונות" והקימו, בשנת 1992, עיתון רוסי בשם "וסטי", כשהם מחליפים עיתון קודם של הקבוצה ברוסית בשם "ידיעות ישראל". השם החדש נקבע כמשחק מילים: שיחת היום ברחוב הרוסי באותו זמן הייתה על מלחמה תקשורתית בין "ורמיה", המהדורה המרכזית של חדשות הערב בערוצי הטלוויזיה הסובייטית, שגם נתנה את השם לעיתון הקודם, לבין "וסטי", חדשות השעה של הטלוויזיה הרוסית החופשית. העיתון צבר מוניטין בקרב עולי חבר העמים ונחשב כעיתון העיקרי של קהילת דוברי רוסית בישראל.
כחלק מקבוצת "ידיעות אחרונות", העיתון היה מקבל מאמרים מעיתוני הקבוצה. "וסטי" הוא בין העיתונים הבודדים הניזונים מדיווחי עיתונאים בשטח ולא מהאינטרנט או מסוכנות ידיעות. מאמרים מגיעים מכל העולם לרבות ארצות הברית, רוסיה, אוקראינה, ליטא, מולדובה ועוד. העיתון מציג מגוון דעות מכל מחנה פוליטי, אם כי הוא נודע בנטייה הברורה שלו לימין המפה הפוליטית, במתן במה לפוליטיקאים ימניים, כמו אביגדור ליברמן ויורי שטרן ממפלגת "ישראל ביתנו". העיתון ידוע גם בקו ההטרונורמטיבי והשמרני שהוא מציג ובביטויים גזעניים גלויים יותר או פחות.
בדומה לעיתונים אחרים בשפה הרוסית בישראל, "וסטי" נמצא במגע רצוף עם עיתונים חשובים ברוסיה, כגון העיתון "ניזביסימיה גזטה".
מבנה העיתון השתנה בינואר 2017. העיתון היומי נסגר והפך לשבועון וחלק גדול מהמערכת עבר לאתר חדש בשפה הרוסית, וסטי, שמהווה חלק מ-ynet. בסוף דצמבר 2018 נסגר השבועון ונותר אתר האינטרנט בלבד.
כוכבים ופסים לנצח
כוכבים ופסים לנצח (באנגלית: The Stars and Stripes Forever; רמז לדגל ארצות הברית) הוא מארש מאת המלחין ג'ון פיליפ סוזה. המארש, שחובר בשנת 1896, נקבע על ידי בית הנבחרים של ארצות הברית למארש הלאומי הרשמי של ארצות הברית.
היסטוריה
סוזה כתב כי חיבר את המארש בחג המולד של 1896, כאשר שהה על אונייה בדרכו חזרה לארצות הברית לאחר חופשה באירופה. השמעת הבכורה של המארש התקיימה ב-14 במאי 1897 בפילדלפיה והוא התקבל מיד באהדה. בעסקי השעשועים נודע המארש כ"קוד אסון", התזמורת הונחתה לנגן את המארש כאיתות אזעקה בעת אירוע מסכן חיים כגון שרפה באולם ונגינתו היוותה איתות לסדרנים לפנות את הקהל במהירות. שימוש מפורסם בנגינת המארש היה בעת השרפה באוהל הקרקס בהרטפורד ב-1944.
למארש נכתבו גם מילים, אף שאלו אינן מושרות בדרך כלל והביצוע המקובל הוא ביצוע כלי בלבד. במרש זה ניתן למצוא את אחד מתפקידי הסולו הבודדים לפיקולו.
החלק השלישי של המארש (Trio) קיבל את התמליל "Here We Go" ומשמש כהמנון אוהדי כדורגל ובפרט כהמנון מועדון הכדורגל אברטון.
מאיר שחר
מאיר שחר (נולד ב-1959) הוא פרופסור מן המניין בחוג ללימודי מזרח אסיה באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה
מאיר שחר נולד בירושלים, הוא בנם של ההיסטוריונית וכלת פרס ישראל שולמית שחר ושל הסופר דוד שחר. הוא סיים תואר ראשון בלימודי מזרח אסיה באוניברסיטה העברית, למד סינית בטאיפיי שבטאיוואן, ובשנת 1992 קיבל דוקטורט מאוניברסיטת הרווארד (Harvard University) בשפות ובתרבויות של מזרח אסיה. בלימודי הדוקטורט שלו התמקד שחר בשני תחומים עיקריים: האחד היסטוריה של הספרות הסינית בהדרכת הסינולוג הדגול פטריק האנאן (Patrick Hanan) והשני היסטוריה של דתות סין. עבודת הדוקטורט שלו עסקה בהשפעת רומנים מהמאות ה-16–17 על עיצוב עולם האלים הסיני.
שחר לימד כמרצה באוניברסיטה העברית, ומלמד משנת 1995 באוניברסיטת תל אביב. הוא כיהן כפרופסור אורח באוניברסיטת סטנפורד, וכחוקר אורח באוניברסיטת אוקספורד, באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, באוניברסיטת בייג'ינג, ובאקדמיה סיניקה (Academia Sinica) בטאיוון. שחר שימש כראש החוג למזרח אסיה (בשנים 2004–2006), ועמד בראש מכון קונפוציוס באוניברסיטת תל אביב בין השנים 2007–2012. בשנים 2013–2014 משמש שחר כעמית מחקר במכון ללימודים מתקדמים באוניברסיטה העברית. הוא ארגן ביחד עם ד"ר יעל בן-תור מהאוניברסיטה העברית קבוצת חוקרים בינלאומית העוסקת בחקר הבודהיזם הטנטרי.
בשנת 2002 זכה בפרס מיכאל ברונו מטעם יד הנדיב.
מאיר שחר נשוי לציירת נגה ג'אנג-חואי שחר, בעלת חברה המייצגת אמנים ותכשיטנים ישראלים בסין. הם מתגוררים בתל אביב והורים ללוטאו ולדוד סואה-טאי.
מחקריו
מחקריו של שחר עוסקים בשלושה תחומים עיקריים: האחד הוא קשרי הגומלין שבין הספרות הסינית לדת הסינית, השני הוא ההיסטוריה (וההקשרים הדתיים) של אמנויות הלחימה הסיניות, והשלישי הוא השפעת התרבות ההודית על התרבות הסינית.
Crazy Ji: Chinese Religion and Popular Literature
זהו ספרו הראשון של מאיר שחר והוא ראה אור בהוצאת אוניברסיטת הרווארד בשנת 1998. בספר זה חוקר שחר את תפקידם של רומנים מהמאות 17-16 בעיצוב עולם האלים הסיני. הרומנים האלה השפיעו על כל השכבות החברתיות בסין המסורתית באשר הם שימשו בסיס לסיפורת שבעל פה ולהצגות תיאטרון, בו צפו גם השכבות החברתיות הנמוכות שלא ידעו קרוא וכתוב. הספר עוסק בדמויות האלים הסיניים, במיוחד אלים שחורגים מהמוסכמות החברתיות. שחר מתווה את ההיסטוריה של אחד האלים הסינים האהובים ביותר הלא הוא ג'י-דיין ("ג'י המשוגע"). העבודה שולבה במחקר שדה אנתרופולוגי בטיוואן.
בעבר נהגו החוקרים לטעון כי עולם האלים הסיני שיקף את הסדר החברתי של סין המסורתית, ואולם שחר הראה במחקריו כי אלים סינים רבים סטו ממוסכמותיה של החברה הסינית המסורתית וכך סיפקו למאמינים פיצוי על הסדר החברתי הקיים (ולעיתים אף שימשו כסמל, וסיפקו השראה בפועל למורדים שונים). בהקשר זה ערך שחר ביחד עם פרופסור רוברט וולר (Robert Weller) מאוניברסיטת בוסטון את הספר: Unruly Gods: Divinity and Society in China ("אלים פרועים: אלוהות וחברה בסין"), שראה אור ב-1996 בהוצאת אוניברסיטת הוואי.
הדת הסינית
ספרו העברי של שחר "הדת הסינית" (האוניברסיטה המשודרת, 1998) מציג לקורא העברי את ההיסטוריה של דתות סין, והוא יונק מספריו שראו אור בשפה האנגלית.
The Shaolin Monastery: History, Religion, and the Chinese Martial Arts
ספרו זה של מאיר שחר ראה אור בשנת 2008 בהוצאת אוניברסיטת הוואי. זהו הספר המדעי הראשון בשפה מערבית הדן בהיסטוריה של מנזר שאו-לין (Shaolin) בפרט ובהתפתחות אמנויות הלחימה הסיניות בכלל. הספר זכה לתהודה בינלאומית רחבה והוא ראה אור גם בשפות סינית, פורטוגזית, פולנית ואיטלקית.
בספרו טווה שחר את ההיסטוריה של המנזר הבודהיסטי המפורסם שאו-לין, סוקר את התפתחות אמנויות הלחימה שלו (כמו גם את התפתחותן של טכניקות לחימה סיניות אחרות דוגמת טאי ג'י-צואן) ודן בקשרים שבין אמנויות הלחימה הסיניות לבין המסורות הדתיות הסיניות השונות, ובכללן הבודהיזם, הדאואיזם, והדת העממית הסינית. הספר מכסה תקופה של לא פחות מאלף-וחמש מאות שנה (מהמאה החמישית ועד ראשית המאה העשרים).
שחר הגיע למסקנה, מתוך בדיקה של המקורות, כי ההתפתחות של אמנויות הלחימה במנזר קשורה הייתה בקשר הדוק לפולחנם של אלים לוחמים בודהיסטים. אף על פי שהדת הבודהיסטית דוגלת בשלום ובאי-אלימות אנו מוצאים בה מגוון רחב של אלים לוחמים, אשר סיפקו הצדקה והרשאה אלוהית לאלימות. החשוב שבין האלים האלה היה האל ההודי ואג'רה-פאני (Vajrapāņi), שהפך לאל הפטרון של מנזר שאולין.
שחר מראה כי בשלבים המוקדמים של התפתחות אמנויות הלחימה שלהם (ובפרט במהלך שושלת מינג (1644-1368) התמחו נזירי שאון-לין בלחימה במוט (Staff). הוא דן בתפקידיו הפולחניים של המטה במסורת הבודהיסטית, ובתרומתו להתפתחות המוט ככלי נשקם של הנזירים. בהקשר זה דן שחר גם בדמויותיהם של נזירים לוחמים בספרות היפה הסינית, ובהם הקוף-הלוחם סון וו-קונג (Sun Wukong), שכמוהו כנזירי שאו-לין התמחה בלחימה במוט.
שחר דן בספרו בהתפתחותן של אמנויות הלחימה הסיניות ביד ריקה (ללא נשק). אומנויות אלה ידועות בסינית בשם הכללי צואן (Quan) (מילולית "אגרוף"), והן כוללות למשל את ה-טאי-ג'י-צואן, שינג-אי-צואן, ושאו-לין צואן. לפי מחקרו של שחר אמנויות הלחימה ללא נשק (הן אלו שפותחו במנזר שאולין והן אלו שפותחו מחוצה לו) נוצרו במאות השש-עשרה והשבע עשרה. המיתוס המקובל הוא שאומנויות אלה עתיקות הרבה יותר, אך שחר מנפץ מיתוס זה.
מתוך מחקרו של שחר עולה כי אמנויות הלחימה ביד ריקה יונקות מטכניקות התעמלות קדומות שפותחו בעיקר במסגרת הדת הדאואיסטית (וזאת אף על פי ששאו-לין הוא מנזר בודהיסטי). במקור שמשו טכניקות אלה למטרות בריאות ושלמות רוחנית בלבד, ואולם במאות השש-עשרה והשבע עשרה הן שולבו עם טכניקות לחימה וכך נוצר השילוב אותו אנו מכירים כיום של טכניקות המשמשות בו-זמנית ללחימה, לבריאות, ולמטרות של טיפוח שלמות רוחנית.
שחר מראה בספרו כי המיתולוגיה המייחסת את אמנויות הלחימה הסיניות לקדושים בודהיסטים ודאואיסטים קדומים דוגמת בודהידהרמה (Bodhidharma) וג'אנג סאן-פנג (Zhang Sanfeng) נוצרה אף היא במאות השש עשרה והשבע עשרה, דהיינו באותה התקופה שבה אומנויות אלה נולדו. הוא טוען כי אחת הסיבות להתפתחותן של אמנויות הלחימה דווקא בשלהי מינג הייתה פריחתו של הסינקרטיזם הדתי, אשר אפשר למאמינים בודהיסטים דוגמת נזירי שאו-לין לעסוק בטכניקות התעמלות דאואיסטיות.
הספר עוסק גם ביחסים המשתנים של המנזר עם השלטון הסיני. שושלות מסוימות דוגמת שושלת טאנג (907-618) ושושלת מינג (1644-1368) היו ידידותיות למנזר, שנזיריו לחמו בשורותיהן, בעוד ששושלת צינג (1911-1644) חשדה במנזר וחששה שנזיריו יצטרפו למרידות עממיות כנגדה.
השפעת התרבות ההודית על סין
שחר חוקר את ההשפעה של התרבות ההודית על סין המסורתית מחד והאופן שבו תפשו הסינים את הודו מאידך. הוא עוסק בעיקר בהשפעה של הבודהיזם הטנטרי (הבודהיזם האזוטרי) על סין, השפעה שהמחקר מיעט לעסוק בה. אחד מביטויה הם אלים הודיים שאומצו על ידי הבודהיזם הטנטרי, הועברו על ידו לסין, וזכו בה להצלחה רבה. שחר הראה שרבים הם האלים ההודים מהווים – בזכות הבודהיזם הטנטרי – מושא לפולחן בסין.
ביחד עם ג'ון קישניק מאוניברסיטת סטנפורד, ערך שחר ספר העוסק בהשפעת התרבות ההודית על סין, כמו גם האופנים השונים בהם דמיינו הסינים את הודו. הספר ראה אור בהוצאת אוניברסיטת פנסילבניה.
האל האדיפלי נֶה-גַ'ה ומקורותיו ההודיים
שחר חזר בשנים האחרונות לחקר ההיסטוריה של האלים הסינים, והוא עוסק כעת בעיקר בחקר ההיסטוריה של האל האדיפלי הסיני נֶה-גַ'ה (Nezha), ספרו בנושא (Oedipal God: The Chinese Nezha and his Indian Origins) עתיד לראות אור בהוצאת אוניברסיטת הוואי. לפי המיתוס ניסה האל נה-ג'ה לרצוח את אביו. ההיסטוריה של נה-ג'ה חושפת אם כן מתחים בתוך המשפחה הסינית אשר ערכי כיבוד האבות הקונפוציאני ניסו לטשטש. האל נה-ג'ה עשוי להוכיח כי התאוריה הפרוידיאנית של תסביך אדיפוס ישימה לתרבות הסינית. ספרו של שחר בוחן גם את מקורותיו ההודיים של אל סיני זה. האל נה-ג'ה היה בתחילה דמות במיתולוגיה ההודית ששמה נַלַקוּבַּרַה.
מחקרו העכשווי
שחר חוקר כיום את החשיבות שהייתה לסוסים, לפרדות, ולחמורים בתחבורה, בחקלאות, ובצבא הסיני (בפרט בצפון סין). חשיבות זו היא הרקע האקולוגי לפולחן שהיה נפוץ בסין הקיסרית של האל הפטרון של בעלי החיים הסוסיים – אל שקרוי היה "מלך הסוסים". העבודה משולבת במחקר שדה אנתרופולוגי בצפון סין.
אנגלית
- Portuguese translation: O Mosteiro de Shaolin: Historia, Religiao e as Artes Marciais Chinesas. Translated by Rodrigo Wolff Apolloni and Rodrigo Borges de Faveri. Sao Paulo: Editora Perspectiva, 2011. - Polish translation: Klasztor Shaolin: Historia, religia i chinskie sztuki walki. Translated by Justyn Hunia. Krakow: Wydawnictwo Uniwersytetu Jagiellonskiego, 2011. - Italian translation: Il Monastero di Shaolin: Storia, religione e arti marziali cinesi. Translated by B. Mottura. Roma: Astrolabio Ubaldini, 2011. - Chinese translation: Shaolin si: Lishi, zongjiao, yu wushu. Translated by Zhao Dianhong. Beijing: Zongjiao wenhua chubanshe, 2016.
התולעים של פטרסון
התולעים של פטרסון הן משפחה של אוטומטים תאיים אשר הומצאו בשנת 1971 על ידי מייק פטרסון וג'ון הורטון קונוויי כדי לספק מודל לדפוסי התנהגות והאכלה של תולעים פרהיסטוריות מסוימות. במודל, תולעת נעה בין נקודות על רשת משולשת לאורך מקטעי קווים, המייצגים את המזון. פניותיה נקבעות על ידי התצורה של מקטעי קווים שנאכלו ושלא נאכלו בסמוך לנקודה שבה התולעת נמצאת כרגע. למרות שהתולעת נשלטת על ידי כללים פשוטים, ההתנהגות של התולעים יכולה להיות מאוד מורכבת, וגורלה הסופי של גרסה אחת לא ניתן לצפייה מראש.
התולעים נחקרו בשנות ה-70 המוקדמות על ידי פטרסון, קונווי ומייקל בילר, תוארו על ידי בילר ביוני 1973, והוצגו בנובמבר 1973 בטור של מרטין גרדנר "משחקים מתמטיים" בסיינטיפיק אמריקן.
היסטוריה
התולעים של פטרסון הן ניסיון לחקות את ההתנהגות של תולעים פרהיסטוריות. יצורים אלה אכלו על שקעים בתחתית בריכות ונמנעו מלשחזר את הנתיבים בהם כבר עברו כי מזון היה נדיר שם. אבל, בגלל שהמזון הופיע במקבצים, היה לתולעת סיבה להישאר ליד המסלולים הקודמים. למינים שונים של תולעים היו כללים מולדים שונים בנוגע לאופן שבו הם חיפשו מזון, כמו מתי לפנות, ובאיזו זווית. בשנת 1969 רופ וזיילאכר יצרו סימולציות מחשב של שבילי תולעת המאובנים, וסימולציות אלה היוו השראה לפטרסון וקונווי לפיתוח מערכת פשוטה של כללים ללמידת תולעים ברשתות פשוטות.