cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המפלגה הדמוקרטית החוקתית
תחילת דרכה ושורשים רדיקליים (1905 - 1906)
שורשיה של המפלגה בתנועות הליברליות שהתגברו והלכו במהירות ברוסיה בסוף המאה ה-19 ובראשית המאה העשרים. בקרב תנועות אלו בלטו במיוחד אנשי ה"זמסטוו", שבהם היו מקצת השמות הגבוהים ביותר באריסטוקרטיה הרוסית, כמו גם הסטודנטים שנמשכו אחר הרעיונות הדמוקרטיים והליברליים תחת הצטרפות למפלגות המחתרת הסוציאליסטיות. עקב מדיניות היד-הקשה וחוסר הפשרנות של האוטוקרטיה הצארית באותה תקופה קבוצות אלו הלכו והקצינו עם השנים את תביעותיהן, שהתגבשו עד לכדי תנועה רחבה שהפגינה למען כינון סדר קונסטיטוציוני מלא במדינה. הכנות להקמת מפלגה ליברלית וגיבוש מצע אידאולוגי התבצעו כבר בשנים 1903–1904, ובמהלך מהפכת 1905 לקחו הליברלים חלק מרכזי בלחץ הכבד שהופעל על האוטוקרטיה, ושיתפו פעולה עם תנועות הפועלים במאבק למען שינוי הסדר הפוליטי.
כנס הייסוד של המפלגה התקיים במוסקבה בין 12 ל-18 באוקטובר 1905, בשיאם של אירועי המהפכה כאשר הוכרח הצאר ניקולאי השני לחתום על מניפסט אוקטובר, שבו הבטיח להעניק רפורמות פוליטיות וחירויות אזרח נרחבות. הקדטים ניצבו משמאל למפלגת האוקטובריסטים, שחרתה על דגלה הקמת מונרכיה חוקתית תוך ביצוע רפורמות פוליטיות מתונות; הם אימצו מצע רדיקלי יותר מזה של האוקטובריסטים, ובו דרישה לזכות הצבעה שווה לכל ולכינוס שתקבע את אופי הממשל. הקדטים הוזמנו על ידי ראש הממשלה הרפורמיסטי, סרגיי ויטה, לקחת חלק בממשל הקבינט הראשון שהורכב בין אוקטובר לנובמבר 1905, אך סירבו לקבל משרות בקבינט ובכך הותירו אותו בשליטת פוליטיקאים שמרנים. הרקע המיידי לכישלון המגעים היה סירובם של הליברלים לשתף פעולה בקבינט עם שר הפנים הריאקציונר פיוטר דורנובו; אולם למעשה, הקדטים חשו נוח יותר להיוותר באופוזיציה לממשל, לאור ספקותיהם האם הצאר יממש את הבטחותיו לרפורמות או שישוב למדיניותו האוטוקרטית.
על אף שהורכבו בעיקר מאנשים משכילים ומבני השכבות הגבוהות בחברה, ראו הקדטים את עצמם כמי שמנהיגים את המוני העם ובאים בשירותם - לא רק כהמשך למסורת של "אנשי הציבור" שפיתחה האינטליגנציה הליברלית מסוף המאה ה-19, אלא גם מכיוון שרק על המעמדות הנמוכים יכולה הייתה המפלגה לבסס את משענתה מבחינה פוליטית. אולם יחסם של הליברלים כלפי ההמונים היה דו-משמעי והתאפיין גם בחשש ובחוסר-אמון; עוצמת ההתקוממות של הפועלים והאיכרים במהלך מהפכת 1905 הבהילה את הקדטים והביאה אותם להסתייג בחוזקה ממהפכה עממית אלימה, שהם עצמם עלולים להפוך לבסוף לקורבנותיה.
בבחירות לדומה הראשונה בפברואר 1906, שאותן החרימו חלק מהמפלגות הסוציאליסטיות והמהפכניות (המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית ושני פלגי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית), זכו הקדטים ל-179 מושבים והיו לסיעה הגדולה ביותר בדומה. עם כינוסה של הדומה ב-27 באפריל יצרו הקדטים ברית עם הטרודוביקים, מפלגת האיכרים השמאלית, שהקנתה להם רוב בפרלמנט, ואימצו קו של התנגדות מיליטנטית ונוקשה לממשלה. במסגרת פעילותם בדומה הוקיעו הקדטים בכל הזדמנות את מדיניות הדיכוי של השלטון הצארי; דרשו שינויים חקיקתיים-פוליטיים מרחיקי-לכת שיביאו למינוי ממשלה האחראית בפני הדומה ולביטול המועצה המדינית (הבית העליון של הפרלמנט); ואף קראו, במרביתם, לרפורמת קרקעות רדיקלית במסגרתה יופקעו כל שטחי האדמה העודפים של בני האצולה.
עקב התגברות הלחץ הפוליטי והרדיקלי מהדומה החליט הצאר על סגירתה ב-8 ביולי. בתגובה נסעו 120 מהצירים הקדטים בדומה, יחד עם מספר צירים ממפלגות אחרות, לעיירה ויבורג (שהייתה באותו זמן חלק מפינלנד האוטונומית) וחתמו שם על "מניפסט ויבורג", שנוסח על ידי מיליוקוב, ובו קריאה לעם להתנגד באופן פסיבי לשלטון על ידי הימנעות מתשלום מיסים וסרבנות גיוס. האוכלוסייה ככלל לא שעתה לקריאותיהם של הליברלים במניפסט, שהביא אך לתוצאות מזיקות מבחינתם של הקדטים, שרבים ממנהיגיהם נעצרו לאחר מכן ונאסר עליהם לקחת עוד חלק בדומה.
אופוזיציה פרלמנטרית (1906 - 1917)
כישלונם בדומה הראשונה והחלפת מרבית מנהיגיהם הביאו לכך שהקדטים נסוגו בשנים הבאות ממדיניותם הרדיקלית ומהרטוריקה שצידדה בהמוני העם הפשוט, ופנו לעבר קו שמרני וצנוע בהרבה של ליברליזם - המפלגה הפגינה למען דמוקרטיזציה והרחבת זכויות האזרח מבלי לחתור ישירות תחת המערכת הצארית, ותוך כיבוד חוקיה. עמדתם התמנתה והלכה ככל שחלפו השנים.
בדומה השנייה שהתכנסה בפברואר 1907, לאחר שמרבית מנהיגי המפלגה הוחלפו ומעמדה בעיני הציבור הלך וירד, ירד משמעותית שיעורם של הצירים הקדטים ל-98 מושבים. על אף שעדיין היו לסיעה הגדולה ביותר בדומה, הקדטים לא הוסיפו לשלוט בדיוני הפרלמנט ואיבדו את הדומיננטיות בו לטובת הגוש הסוציאליסטי הרדיקלי. על אף שהקדטים מיתנו את עמדותיהם בתקופת הדומה השנייה, והתרכזו בעיקר בהגנה על זכויות הדומה ובקידום חקיקה ליברלית, הם התנגדו להצעת החוק שביקשה להוקיע את האלימות המהפכנית. "הפיכת יוני 1907", שבה סגר ראש הממשלה פיוטר סטוליפין את הדומה ושינה את החוק האלקטורלי באופן שצמצם דרסטית את ייצוגם של בני המעמדות הנמוכים ושל המיעוטים הלאומיים, עוררה את זעמם של הליברלים.
בעקבות שינוי החוק האלקטורלי צומצמו הקדטים בדומה השלישית (1907 - 1912) לסיעת אופוזיציה קטנה יחסית, שמנתה 54 מושבים. עם דעיכתה הכוללת של רוח המהפכה ברחבי המדינה מיתנה המפלגה את עמדתה אף יותר כך שלא התנגשה עוד ישירות עם הממשלה, ותחת זאת התרכזה בהשפעה ליברלית על החקיקה תוך שיתוף פעולה עם האוקטובריסטים ועם המפלגה הפרוגרסיסטית. מרבית הקדטים, יחד עם האגף השמאלי של האוקטובריסטים, פעלו ללא הצלחה לבלימת מדיניות ה"רוסיפיקציה" המחודשת של לאומי האימפריה הלא-רוסיים (שבשיאו נלקחו מפינלנד מרבית הזכויות האוטונומיות שלה ב-1910). אולם, פלג מיעוט בהנהגת פיוטר סטרובה תמך בגרסה מתונה של מדיניות ה"רוסיפיקציה", דבר שאיים על קרע במפלגה.
מרבית הצעות החוק הליברליות שהצליחו הקדטים להעביר בדומה (שעסקו בין היתר בחופש העיתונות, חירויות דתיות וזכויותיהם של האיגודים המקצועיים) נחסמו באותן שנים על ידי המועצה המדינית, שהורכבה בעיקר מבני אצולה מלוכניים וריאקציוניים, או על ידי וטו של הצאר עצמו שהוקנה לו בחוק. הדבר סימל את דעיכתו של אידיאל זכויות האזרח שעליו שמה המפלגה את יהבה, ואת כישלונם של הקדטים להביא למודרניזציה של המערכת השלטונית והחברה ברוסיה באמצעות רפורמות פרלמנטריות. החל מ-1912 התחדשו ביתר שאת שביתותיהם ומאבקם במשטר של הפועלים, שכעת, משתביעותיהם לרפורמות חברתיות לא סופקו ועם כישלונה של תקופת הדומה, התרחקו מהנהגתם הפוליטית של הליברלים ופנו לקו רדיקלי בהנהגתן של המפלגות המהפכניות, ובייחוד הבולשביקים. נסיבות אלה, וההידרדרות המתמשכת בפופולריות ובמספר חבריה של המפלגה שבאה בעקבותיהן, גררו קרע בשורות הקדטים בין הפלג השמאלי, שטען כי אבד הטעם לנסות להגיע לרפורמה במסגרת הסדר האוטוקרטי הקיים, לבין פלג שביקש להטות ימינה את מדיניות המפלגה.
חילוקי הדעות הושמו בצד עם פריצת מלחמת העולם הראשונה ביולי 1914, עת הכריזו הקדטים על סולידריות ללא תנאי עם הממשלה הצארית - יחד עם הדומה כולה שהחליטה לסגור את עצמה עד לסיום המלחמה - ובשלבי המלחמה המוקדמים התרכזו בניסיונות לסייע למאמצי המלחמה על ידי פעילות בארגונים הציבוריים, ובהם "איחוד הזמסטוו" בראשותו של בכיר הקדטים הנסיך גאורגי לבוב.
רגשי האחדות הלאומית ששררו בקרב מעמדות הביניים הלכו ודעכו עד אמצע 1915, והקדטים הפכו ביקורתיים בצורה נוקשה כלפי השלטונות, כחלק מהמשבר הפוליטי שהתעורר בעקבות הנסיגה הגדולה מגליציה ופולין וניהולה הרשלני של המלחמה בידי הממשלה הצארית. לאחר כינוסה המחודש של הדומה ביולי 1915 חברו מרבית הקדטים יחד עם מפלגות מתונות נוספות ל"גוש הפרוגרסיבי", שבניסיון אחרון למנוע את התפרצותה של מהפכה אלימה מלמטה, ניסה לשכנע את הצאר למנות מיניסטריון שייהנה מאמון הציבור. הפלג השמאלי של הקדטים, לעומת זאת, הצטרף למפלגות הרדיקליות והסוציאליסטיות בדרישה למינוי ממשלה האחראית כליל בפני הדומה - דבר שנתקל בהתנגדות חריפה של המתונים במפלגה, בראשות מיליוקוב. הצאר לא נענה אף לדרישות המתונות לרפורמה פוליטית, ובחודשים שלאחר מכן נקט בצעדים לחיזוק מחודש של כוחו האוטוקרטי ולדיכוי האופוזיציה.
עם התגברות שחיתותם של השלטונות הצאריים, החמרת המצב הצבאי והתעצמותם של המשבר הכלכלי ואי-הסדרים החברתיים בעקבות המלחמה, מצאו הקדטים את עצמם בפני חשש של אובדן כל אמון בינם לבין ההמונים, כשהסכנה של מהפכה עממית אלימה נראתה קרובה מתמיד. אף המתונים ביותר מבין הקדטים, שבאופן סדרתי הסתפקו בכל ויתור פוליטי שהוא בניסיון להרגיע את רוח המהפכה, החלו להגיע למסקנה כי אבד הטעם לשיתוף פעולה עם הממשל במתכונתו הנוכחית. ברוח זו נשא מיליוקוב במושב הפתיחה המחודש של הדומה, ב-1 בנובמבר 1916, את נאומו המפורסם "טיפשות או בגידה?" שבו הוקיע את הממשלה הצארית. רבים מהפוליטיקאים הקדטים לקחו חלק או תמכו במזימות השונות להפיכת חצר שנרקמו בחודשים האחרונים לקיומו של המשטר הצארי, אך לא הספיקו לצאת אל הפועל.
המהפכה הרוסית (1917) ואחריה
הקדטים לקחו חלק חשוב ב"וועד הזמני" שהוקם על ידי הדומה ב-28 בפברואר 1917, בשיאם של ימי מהפכת פברואר, במטרה ליטול משימות שלטוניות בבירה פטרוגרד. מנהיג הקדטים, מיליוקוב, הוביל את נציגי ועד הדומה במשא ומתן מול נציגי הסובייט של פטרוגרד, מרכז הכוח האלטרנטיבי שהוקם באותם ימים, שבסופו הוסכם על הקמת ממשלה זמנית מטעם הדומה עד לכינוסה של אספה מכוננת שתכונן חוקה חדשה למדינה. בממשלה הזמנית הראשונה, שהורכבה ב-2 במרץ, נכללו חמישה קדטים יחד עם יסודות ליברליים נוספים, עת שלבוב נבחר למלא את תפקיד ראש הממשלה. באותו יום הודיע הצאר ניקולאי השני על התפטרותו מכס המלוכה ועל העברת השלטון לאחיו מיכאיל, שלמחרת, בשכנועם של נציגי הממשלה הזמנית, הודיע על סירובו ליטול לידיו את השלטון - דבר שהוביל לנפילת המונרכיה ברוסיה ולסיום השלטון בן שלוש־מאות-השנה של שושלת רומנוב.
הקדטים, שב-1906 אימצו מדיניות רדיקלית ועד למהפכה נחשבו כמפלגה שמאלית יחסית, מצאו עצמם לאחר פברואר 1917 בצד הימני של המפה הפוליטית, עם איבוד כוחן של המפלגות המונרכיסטיות השמרניות והתגברות הדומיננטיות של הסוציאליסטים בחיים הפוליטיים. בחודשים שלאחר פברואר, לאחר אווירת החרות והדמוקרטיה שאפפה את ימי המהפכה הראשונים, החלו לבוא במהירות לידי ביטוי הניגודים בתפיסת משמעות המהפכה בין הליברלים שישבו בשורות הממשלה הזמנית, שראו את מטרות המהפכה בהנחלת מערכת חוקתית עם חירויות אזרח ברוסיה ברוח המערב, ובאחדות לאומית שתוביל לניצחון במלחמה; לבין המוני האיכרים, הפועלים והחיילים, שתלו את ציפיותיהם העיקריות בשינויים חברתיים שורשיים שיהפכו על פניו את הסדר המעמדי הקיים, וציפו לסיום מהיר ככל האפשר של המלחמה.
כוחה של הממשלה הזמנית היה מלכתחילה מוגבל על ידי הסובייט הפטרוגרדי ונמצא תחת פיקוחו ("השלטון הכפול"), והיא במהרה מצאה עצמה מתקשה להתמודד עם החלשתו הדרסטית של כוחו של השלטון המרכזי, התמוטטותם של החוק והסדר בכפרים, התפרקות המשמעת והמורל של הצבא הרוסי והמאבקים החברתיים והלאומניים הגוברים ברחבי האימפריה. ביחס לדרישה העממית ליציאה מהמלחמה, נקטו מרבית הקדטים בשורות הממשלה הזמנית, יחד עם הנהגת הסובייט, במדיניות של "התגוננות מהפכנית": המשך ההשתתפות בלחימה על מנת להגן על המדינה הרוסית ועל הישגי המהפכה, במקביל לפתיחת הסדר שלום בינלאומי "ללא סיפוחים ופיצויים". עם זאת, שר החוץ משורות הקדטים, מיליוקוב, תמך בעמדה המנוגדת על פיה יש לשמר את האינטרסים האימפריאליים של רוסיה הצארית, וב-18 באפריל שלח איגרת דיפלומטית לבעלות הברית של רוסיה עם הבטחה להמשך השתתפותה של המדינה במלחמה עד ל"ניצחון החלטי". פרסום האיגרת הוביל להפגנות המוניות כנגד הממשלה הזמנית וכנגד המלחמה בין 20 ל-21 באפריל, שבעקבותיהן נאלץ מיליוקוב להתפטר מתפקידו. כוחם של הקדטים בממשלה הזמנית נחלש עם הצטרפותם ב-5 במאי של שישה שרים סוציאליסטים לקואליציה, בהם מנשביקים וסוציאל-רבולוציונרים.
לאחר הצטרפות הסוציאליסטים לקואליציה חלה נטייה ימינה אצל רבים מחברי הקדטים, שהפכו, בהנהגתו של מיליוקוב, לאופוזיציה ימנית למדיניות הממשלה הזמנית - אם קודם הציגו עצמם אותם קדטים כמי שבאים בשמה של האומה כולה ועומדים מעל לאינטרסים מעמדיים, כעת החלו אלו להפגין למען הגנה על זכויותיו של מעמד הבורגנות, שמירת החוק והסדר ושלמותה של האימפריה הרוסית. בין הקדטים והסוציאליסטים חלו קרעים רבים בקואליציה, שהביאו לבסוף להתפרקותה, סביב השאלות החברתיות והלאומיות הבוערות, והמשבר הפוליטי הגיע לשיאו בעקבות כישלונה של מתקפת יוני והמהומות שפרצו בפטרוגרד כנגד הממשלה הזמנית בראשית החודש הבא. ב-4 ביולי התפטרו שלושה בני האגף הימני של הקדטים מהממשלה במחאה על הזכויות האוטונומיות שהוענקו לאוקראינה. כעבור שלושה ימים התפטר לבוב רשמית מתפקידו כראש הממשלה והוחלף על ידי הסוציאליסט אלכסנדר קרנסקי, שנחשב כאדם היחיד שהיה ביכולתו לגשר בין השמאל והימין ברוסיה, בימים בהם הקיטוב הפוליטי והחברתי במדינה הלך והחריף והסכנה של מלחמת אזרחים עמדה בפתח.
בעקבות אירועי יולי התחדדה אף יותר סטייתם של הקדטים לצד הימני של המפה הפוליטית, והם חברו לגורמי הימין הקונטר-רבולוציוני בדרישה לשלטון כוחני וסמכותני שיציל את המדינה מאנרכיה, כמו גם לדיכוי הבולשביקים, שלאורך הקיץ היוו את האיום העיקרי על הממשלה הזמנית. על אף שהיוו מיעוט בקואליציה החדשה שהורכבה על ידי קרנסקי ב-25 באוגוסט, הייתה לקדטים השפעה מכרעת על מתכונתה, היות שקרנסקי נאלץ לבצע מספר רפורמות על מנת לשכנע את הקדטים להצטרף לממשלתו. הקדטים עודדו נמרצות את מינויו של הגנרל הריאקציונר לבר קורנילוב למפקד העליון של הצבא, ורבים מהם אף סברו שנדרש כינונה של דיקטטורה צבאית מסוג כלשהו על מנת להשיב על כנו את הסדר במדינה.
לאחר תפיסת השלטון באוקטובר 1917 על ידי הבולשביקים והקמת הרפובליקה הסובייטית, דוכאה מפלגת הקדטים על ידי המשטר החדש יחד עם מפלגות אחרות שהתנגדו לבולשביקים, עיתוניה נסגרו ורבים מחבריה נעצרו. רבים ממנהיגי הקדטים הצטרפו לגופי ההנהגה של הצבאות הלבנים הריאקציוניים, שלחמו כנגד המשטר הסובייטי במלחמת האזרחים ברוסיה. בעקבות ניצחונם של הבולשביקים במלחמת האזרחים נאלצו מרבית חברי ההנהגה של הקדטים לגלות מהמדינה, ועד למלחמת העולם השנייה המשיכו לפרסם את עיתוניהם בחוץ לארץ, בעיקר בפריז.
המפלגה החדשה
ב-1990 הוקמה ברוסיה, שהונהגו בה באותה עת חירויות ליברליות תחת המשטר הקומוניסטי, מפלגה בשם "המפלגה הדמוקרטית החוקתית - מפלגת החרות העממית", שביססה את מצעה על מפלגת הקדטים ההיסטורית.
2011 ברוסיה
2011 ברוסיה הייתה השנה ה-20 להקמת המדינה לאחר פירוק ברית המועצות.
נפטרו
(קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2011)
יקום תרבות
יקום תרבות או יקוםתרבות הוא מגזין מקוון לתרבות עברית המופעל על ידי עמותת "יקום תרבות עברית", שמטרתה "ליצור מגזין תרבות עברית ברשת, לפרסם מגזין אינטרנטי באופן קבוע, תוך שמירה קפדנית על האיכות. לדאוג לתרגום המגזין לשפות שונות. עידוד יצירה צעירה וקידום יצירה עברית באמצעות רשת האינטרנט". העמותה והמגזין קיימים משנת 2010.
באתר המגזין מופיעות כתבות על יוצרים ויצירות, על כתבי עת ספרותיים, נושאי לשון בעברית וביידיש, מחזאות וסרטים ועוד.
היסטוריה
המייסדים הציגו את מטרתם להפוך את האתר לבמה מרכזית לתרבות העברית והישראלית, ולהפיץ את התרבות הישראלית, גם באמצעות תרגומים. מפגשים ראשונים להקמת העמותה כונסו בתחילת 2010 על ידי אלי אשד, יו"ר העמותה, והעמותה אושרה על ידי רשם העמותות בסוף יוני 2010.
אירועים
בנוסף לפעילות הווירטואלית באתר, קיים האתר עשרות אירועים ספרותיים ותרבותיים, רובם מונצחים באינטרנט. להלן מבחר מהאירועים שקיים:
יוסף פלש
יוסף פלֶש (פלעש; בגרמנית: Joseph Flesch; 1781 – 17 בדצמבר 1839) היה סוחר ומתרגם יהודי גרמני. מראשי פעילי תנועת ההשכלה היהודית במוראביה.
ביוגרפיה
נולד בראוסניץ (רואוסינוב ) שבמוראביה, לרב המקומי ר' אברהם פלש (22 בינואר 1755 – 24 בינואר 1828). הוא התחנך בחינוך מסורתי וכתב עברית מצוינת. בבחרותו למד בפראג בישיבתו של רבי ברוך ייטלס, מחבר "טעם המלך".
הוא השתתף ב"בכורי העתים" ותרגם לעברית כמה מכתבי פילון האלכסנדרוני.
משחקי 26
משחקי 26 הוא האלבום השביעי של הזמר היוצר, המלחין והמוזיקאי שלמה ארצי, שיצא בנובמבר 1975.
ההפקה והכישלון המסחרי
האלבום יצא בעקבות מופע שהעלה ארצי באותה העת שנשא את אותו השם והוקלט בשיתוף להקת "גברת תפוח" ואלדד שרים. שירי המופע והאלבום תיארו את חייו של ארצי, כוכב הפופ בן ה-26, וכללו שירי געגוע לילדות כ"שיר התנועה" ו"החברים הישנים", לצד שירים הומוריסטיים כ"המציל", "הבלדה על אפרים" ו"יוסי בן 26", שנכתב כשיר המשך לשירו של ע. הלל "יוסי, ילד שלי מוצלח". את המופע הפיק מוזיקלית אלדד שרים, שגם הלחין עבורו את השירים "בואו ונשחק משחק", "המזדנבות" (הנקרא בשם נרדף "המעריצות") ו"משחקי 26", שכתב ארצי, ואת "שיר אהבה" ("כשלא היה לך בית...") שכתב יהונתן גפן.
אלבום זה יצא בתקופת שפל בקריירה של ארצי. המופע ירד מהבמות אחרי שלוש הופעות, וארצי סיפר שביקש להפסיק אחרי שבהופעה השנייה עזב חצי מהקהל. האלבום נשכח עם השנים, עד להוצאת המארז המיוחד שכלל את אלבומיו הראשונים של ארצי בשנות ה-70.
משתתפים באלבום
שירה: שלמה ארצי
תופים, כלי הקשה, קולות: שלמה חממי
גיטרה בס, קולות: הרצל "ציקי" בן-דרור
גיטרה מובילה, קולות: שוני בר-אילן
קולות: זזי שביט, רחל אביב, אורלי גופר
הוקלט באולפני "קולינור" ספטמבר-אוקטובר 1975
טכנאי הקלטה: יעקב מורנו, דודי רוזנטל, דני ווב
ארון רוג'רס
ארון צ'ארלס רוג'רס (Aaron Charles Rodgers; נולד ב-2 בדצמבר 1983) הוא שחקן פוטבול אמריקני המשחק בתפקיד קוורטרבק בקבוצת ניו יורק ג'טס מליגת ה-NFL.
רוג'רס נבחר בסיבוב הראשון (בחירה 24) בדראפט ה-NFL לשנת 2005 מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי על ידי הגרין ביי פאקרס. במשך שלוש שנותיו הראשונות בקבוצה היה המחליף של ברט פארב, עד שקיבל את תפקיד הקוורטרבק הפותח בעונת 2008. הוא הוביל את קבוצתו לזכייה בסופרבול 2010 ונבחר ל-MVP של משחק. ארבע פעמים נבחר ל-MVP של העונה הסדירה (2011, 2014, 2020, 2021).
ביוגרפיה
רוג'רס נולד בצ'יקו באט קאונטי שבקליפורניה. הוריו הם דרלה ואדווארד רוג'רס. אביו היה שחקן פוטבול באוניברסיטת המדינה של קליפורניה בשנים 1973–1976. משפחתו של רוג'רס עברה לעיר אוקיה, קליפורניה, ובהמשך עברה לאורגון, שם שיחק רוג'רס בייסבול. בשנת 1997 חזרה משפחתו של רוג'רס לצ'יקו, בה למד רוג'רס בתיכון פלסנט ואלי סקול; בתיכון זכה להצלחה במשחקי הפוטבול, מסר במשך שנתיים ל-4421 יארדים, ורשם משחק שיא בו מסר ל-6 טאצ'דאונים ו-440 יארדים.
קריירה במכללות
לאחר לימודיו בתיכון, ולמרות סטטיסטיקת המשחקים המוצלחת שלו, הוא לא זכה להתעניינות רבה של קולג'ים בסביבה. הוא התקבל למכללה הקהילתית "באט" הסמוכה לעיר הולדתו, ובשנה בה שיחק זרק 26 טאצ'דאונים והוביל את המכללה לדירוג במקום השני בליגה הארצית של המכללות. בעקבות זאת עורר את התעניינותה של אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, זכה למלגה, ושיחק בה בשנים 2002–2004.
ב-2003, במשחק החמישי של האוניברסיטה, נבחר רוג'רס לקוורטרבק הפותח, והוביל את הקבוצה לניצחון על אוניברסיטת אילינוי. במשחקו השני כפותח הוביל את קבוצתו ל-7–21 במחצית המשחק לפני שנפצע והוחלף; מכללתו ניצחה בהארכה ורוג'רס נבחר כשחקן המצטיין של המשחק. בסיום אותה שנה השווה רוג'רס את שיא מכללתו שמסר ב-5 משחקים רצופים ל-300 יארד, וכן הגיע לאחוזי חטיפות הכדור הכי נמוכים לקבוצתו, 1.43%. את העונה סיים עם מאזן ניצחונות של 7–3.
ב-2004 הוביל את מכללתו למאזן 10–1; ההפסד היחיד היה מול אוניברסיטת דרום קליפורניה שדורגה ראשונה במדינה, במשחק בו רשם רוג'רס 26 מסירות רצופות וקבע שיא חדש של מכללתו. לאחר סיום העונה, החליט רוג'רס להשתתף בדראפט 2005.
קריירה מקצועית
בדראפט 2005 נבחר רוג'רס במקום ה-24 על ידי קבוצת גרין ביי פאקרס. באוגוסט 2005 חתם על חוזה בשווי 7.7 מיליון דולר לחמש שנים. בעונה הראשונה שלו בקבוצה שימש כמחליף של ברט פארב. את משחקו הראשון שיחק בטרום העונה, נגד סן דייגו צ'רג'רס. במשחקו הראשון ב-NFL השלים שתי מסירות מתוך 7 והופל פעמיים. כן השלים טאצ'דאון ראשון בטרום העונה, נגד קבוצת טנסי טייטאנס. אך לאחר תחילת העונה, שיחק מעט מאוד דקות: הוא נכנס כמחליף ברבע הרביעי נגד ניו אורלינס סיינטס בניצחון 3–52 והשלים את מסירתו הראשונה ב-NFL לוונטה ליץ'; ב-19 בדצמבר 2005 נכנס בסוף הרבע השלישי בהפסד 3–48 והשלים 15 מסירות ל-65 יארד ואיבוד כדור אחד; כן נכנס כמחליף במשחק נגד סיאטל סיהוקס בסוף הרבע הרביעי.
אחרי העונה פוטר המאמן הראשי מייק שרמן פוטר והוחלף בידי המאמן הראשי מייק מקארת'י. רוג'רס נלקח כפרויקט אישי של מקארת'י שלימד אותו 6 שעות בשבוע מחוץ לאימונים שעזר לו בטכניקת אחיזת הכדור, ראיית המשחק ומשחק הריצה שלו.
רוג'רס ראה מעט מאוד זמן בעונת 2006 אבל נכנס כמחליף ב-2 באוקטובר מכיוון שפארב נפצע. רוג'רס השלים 2 מ-3 המסירות שלו ל-13 יארד. ב-19 בנובמבר 2006 רוג'רס שבר את רגלו השמאלית בהפסד 0–35 נגד הניו אינגלנד פטריוטס כמחליפו של פארב רוג'רס החמיץ את כל עונת 2006. רוג'רס החלים באופן מהיר והיה מוכן לעונת 2007. עם מאמן הקוורטרבקים טום קלמנס, רוג'רס ראה כל מהלך של העונה הקודמת ולמד כיצד לקרוא חיפויים הגנתיים ולמסור לתופסים פנויים. רוג'רס גם השתתף באימוני קיץ עם הקבוצה הראשונה של הפאקרס. פארב החליט להישאר לעונה נוספת בפאקרס מה שמנע מרוג'רס להיות הקוורטרבק הפותח בעונת 2007.
רוג'רס נכנס במקום פארב הפצוע ברבע השני מול הדאלאס קאובויס ב-29 בנובמבר 2007 רוג'רס השלים 18 מסירות ל-201 יארד ובלי חטיפות כדור. והוא גם זרק את הטאצ'דאון הראשון שלו והופל שלוש פעמיים הוא החזיר את קבוצתו מפיגור של 17 לפיגור של 3 אך הקאובויס ניצחו בסוף 27–37.
2008
ברט פארב הודיע על פרישתו ב-4 במרץ 2008 שפתח את הקוורטרבק הפותח לרוג'רס אך פארב התחרט על פרישתו ורצה לחזור לפאקרס אך הועבר בטרייד לניו יורק ג'טס.
רוג'רס הוכיח שהוא אחד הקוורטרבקים הטובים בליגה, מסר ליותר מ-4,000 יארד, 28 טאצ'דאונים ו-13 חטיפות כדור. כבר במשחקו השני כקוורטרבק פותח הוא נבחר לשחקן השבוע אחרי שזרק ל-328 יארד ושלושה טאצ'דאונים בניצחון נגד הדטרויט ליונס.
במשך השבוע הרביעי של רוג'רס של 157 מסירות שהושלמו בלי חטיפת כדור הסתיימה כאשר הוא איבד את הכדור לדרייק ברוקס מהטמפה ביי באקנירס. השיא היה השלישי הכי ארוך בכל הזמנים מאחורי בארט סטאר (294) וברט פארב (163). רוג'רס ספג פציעה בכתף אבל המשיך לשחק בניצחון על הסיאטל סיהוקס שבועיים אחרי, זה התברר כפציעה ממאמץ. למרות הצלחתו רוג'רס לא הצליח לנצח ב-7 משחקים צמודים. ב-31 באוקטובר 2008, רוג'רס חתם על הארכת חוזה בשווי 65 מיליון דולר לשש שנים דרך עונת 2014.
2009
במשחק הראשון של הפאקרס בעונת 2009 רוג'רס רשם את ניצחונו הראשון מקאמבק. כאשר קבוצתו הייתה בפיגור הוא זרק ל-50 יארד טאצ'דאון של גרג ג'נינגס שנשאר על השעון דקה לשחק בניצחון על השיקגו ברס 21-15. רוג'רס קיבל את תואר שחקן ההתקפה הטוב ביותר של חודש אוקטובר 2009 כשהוא מסר ל-988 יארד והשלים כ-74.5% ממסירותיו. אחרי התחלה בינונית של העונה 4-4 בא הפסד מביך לטמפה ביי באקנירס שעדיין לא ניצחו משחק אחד בליגה ואז העניינים התחילו להתחמם כאשר הפאקרס ניצחו בחמישה משחקים ברציפות שבהם הוא זרק ל-1324 יארד 9 טאצ'דאונים ו-2 חטיפות כדור. רוג'רס והפאקרס ניצחו בשניים משלושה המשחקים הנותרים וסיימו את העונה עם מאזן 5–11, טוב מספיק כדי להבטיח מקום בפלייאוף כמדורגת חמישית. רוג'רס גם נרשם בספר השיאים כשהוא הקוורטרבק היחיד שזרק ליותר מ-4,000 יארד בשתי עונותיו הראשונות כפותח.
גריין ביי הלכה למשחק בפלייאוף נגד האריזונה קרדינלס שאותם הם הביסו שבוע לפני 33-7. רוג'רס והקוורטרבק של הקרדינלס הביאו הצגה שאחר כך דורגה במקום ה-2 בקרבות של קוורטרבקים. מסירתו הראשונה של רוג'רס נלקחה בידי דומיניק רוג'רס קרומארטי. רוג'רס נרגע אחרי הטעות הזאת אך בכל זאת הוא השלים 28 מ-42 מסירותיו ל-423 יארד ו-4 טאצ'דאונים בקאמבק במחצית השנייה. הוא גם הקוורטרבק שזרק ל-423 יארד הכי גבוה בידי קוורטרבק במשחק פלייאוף. אך קורט וורנר הקוורטרבק של הקרדינלס התעלל בהגנה של הפאקרס שהשלים 29 מ-33 מסירותיו ל-379 יארד ו-5 טאצ'דאונים. למרות ניסיונותיו של רוג'רס הפאקרס הפסידו במשחק הזה כשהוא הפיל את הכדור בהארכה ואיבד אותו הכדור הוחזר בידי קרלוס דאנסבי לטאצ'דאון וסיום המשחק בתוצאה 45–51 שזו התוצאה הכי גבוה של משחק פלייאוף ב-NFL.
מרדכי הלוי
הרב מרדכי הלוי (נפטר תקס"ז - 1807), הידוע בכינוי הרב המלי"ץ, היה שד"ר, דיין ופוסק בירושלים. תקופה קצרה שימש במשרת הראשון לציון.
ארון רוג'רס
2009
לאור יכולתו בעונה הסדירה רוג'רס נבחר לפרו בול כקוורטרבק שלישי אחרי ברט פארב ודרו בריס. למרות זאת אחרי שפארב נפצע ובריס לא היה יכול להשתתף מכיוון שהוא משתתף בסופרבול רוג'רס הפך לקוורטרבק הפותח הוא סיים את המשחק שהוא זורק ל-19 מסירות ומשלים 15 מהם לשני טאצ'דאונים אך קבוצתו הפסידה.
מרדכי הלוי
ביוגרפיה
נולד בירושלים. יש המייחסים אותו כבנו של הרב אהרן הלוי, מחכמי ישיבת בית אל בירושלים וידידו של החיד"א. לפי השערה זאת עליו מספר החיד"א בספרו מעגל טוב שנפגש עמו בתוניס בשנת תקל"ג,
ארון רוג'רס
2010
אחרי שרוג'רס הוביל את קבוצתו ל-0–2 ב-2010, הפאקרס הפסידו בשלושת מארבעת המשחקים שלהם כולל שני משחקים, זה אחרי זה, עם הפסד בהארכה. שני ההפסדים בהארכה הביאו את רוג'רס למאזן 0–5 בהארכות. בשבוע 14 של העונה רוג'רס סבל מחבטת ראש השנייה שלו בעונה. מאט פלין נכנס כמחליפו והפאקרס הפסידו 3–7 לדטרויט ליונס. רוג'רס החמיץ את המשחק של השבוע הבא וקט את שיאו שעמד על 45 משחקים רצופים בהם פתח והשווה את השיא הארוך של הפאקרס בכל הזמנים. דרך שבוע 7 רוג'רס זרק 9 חטיפות כדור שבכל העונה הקודמת היו לו 7 חטיפות כדור. רוג'רס התחמם וב-8 השחקים הבאים שלו הוא זרק 16 טאצ'דאונים ורק 2 חטיפות כדור. לפאקרס נשארו עוד שני משחקים בעונה הסדירה והמאזן שלהם עמד על 6–8 והם היו חייבים לנצח בשני המשחקים הנותרים כדי להעפיל לפלייאוף. רוג'רס הוביל את קבוצתו לשני הניצחונות נגד הניו יורק ג'איינטס הוא זרק ל-404 יארד השלים 25 מ-37 מסירותיו וזרק ל-4 טאצ'דאונים זה היה משחקו הראשון שזרק ליותר מ-400 יארד ואז ניצחו את השיקגו ברס 10-3. אף על פי שהפאקרס סיימו עם מאזן 6–10 בכל המשחקים שלהם הם לא הובסו יותר מ-4 נקודות ולא פיגרו יותר מ-7 נקודות כל העונה.
מרדכי הלוי
ביוגרפיה
היה בשליחות ירושלים באיטליה בשנים תקנ"ג-תקנ"ה, לא ידוע להיכן הגיע בתקנ"ו. אברהם יערי משער שבדרכו חזרה לארץ ישראל עבר דרך ארצות שבשליטת האימפריה העות'מאנית.
ארון רוג'רס
2010
עם מאזן 6–10 הפאקרס נכנסו לפלייאוף מדורגים 6. רוג'רס הוביל את קבוצתו לאחד מריצות הפלייאוף הגדולות ב-NFL. בסיבוב הראשון הפאקרס פגשו את המדורגת שלישית הפילדלפיה איגלס אותם ניצחו 21-16. בסיבוב השני הפאקרס פגשו את האטלנטה פלקונס המדורגת 1 במשחק הזה רוג'רס זרק ל-366 יארד 31 מ-36 זריקות שהושלמו ושלושה טאצ'דאונים בניצחון 48-21. זהו היה שיא הנקודות שהפאקרס הגיעו בפלייאוף רוג'רס גם השווה את שיא ה-NFL כשזרק במשחקים רצופים שלושה טאצ'דאונים (3 משחקים). ב-23 בינואר 2011, התקשה רוג'רס במפגש מול המדורגת 2 בפלייאוף השיקגו ברס אך בסוף הוביל את קבוצתו לניצחון 14–21 כדי לזכות באליפות המערב. הפאקרס הגיעו לסופרבול שמה פגשו את הפיטסבורג סטילרס שאותם הם ניצחו 25–31 רוג'רס השלים 24 מסירות מ-39 שזרק ל-304 יארד ושלושה טאצ'דאונים בניצחון ונבחר ל-MVP של משחק הסופרבול ולשחקן השנה ב-NFL. רוג'רס הפך לשחקן השלישי בהיסטוריה שמוסר ליותר מ-1,000 יארד בפלייאוף. הוא סיים את הפלייאוף עם 1094 יארד 9 טאצ'דאונים 2 חטיפות כדור ו-68.2% מסירות שהושלמו.
2011
רוג'רס הוביל את קבוצתו ב-2011 למאזן 0–13 בהתחלת העונה והשווה את השיא של הניו אורלינס סיינטס מ-2009 של הכי הרבה ניצחונות במשחקים רצופים. הרבה האמינו שיש לפאקרס הזדמנות להיות הקבוצה ה-5 אי פעם שתסיים את העונה בלי הפסד אך קבוצתם הפסידו לקנזס סיטי צ'יפס 19-14 בשבוע 15 זה סיים את שיאם שעמד על 18 ניצחונות רצופים הכי גבוה בהיסטוריה של ה-NFL. רוג'רס מסר ל-4,643 יארד 45 טאצ'דאונים ורק 6 חטיפות כדור. רוג'רס הוביל את הליגה באחוזי מסירות ו-5 במסירות ליארדים. המספרים זיכו אותו בתואר שחקן ההתקפה הטוב ביותר ב-NFL בחודשים ספטמבר, אוקטובר ונובמבר כמו גם כן כשחקן השבוע ב-NFL (שבוע 4, 5, 6, 7, 9, 13). בשבוע ה-4 נגד הדנבר ברונקוס רוג'רס הפך לקוורטרבק היחידי שזורק ליותר מ-400 יארד 4 טאצ'דאונים ורץ ל-2 טאצ'דאונים באותו משחק. הפאקרס סיימו את העונה הסדירה עם מאזן 1–15 רוג'רס שיחק ב-15 מ-16 המשחקים בשבוע ה-17 הפאקרס נתנו לו מנוחה אחרי שהפאקרס כבר העפילו לפלייאוף. ההתקפה של הפאקרס היו מצוינים כאשר שברו את שיא הנקודות לעונה (560), השיא הנקודות השני הכי גבוה בעונה אחרי קבוצת ניו אינגלנד פטריוטס ב-2007.
מרדכי הלוי
ביוגרפיה
זמן קצר לאחר מכן ברח לקושטא מסיבה לא ברורה, ושם נפטר בשנת תקס"ז. הספידו חברו הרב רפאל יוסף חזן ונדפס בספרו מערכי לב. אחריו מונה לתפקיד הראב"ד והראשון לציון הרב יעקב משה עייאש.
ארון רוג'רס
2011
למרות מועמדים ברורים לקחת את הסופרבול ומועמדים מספר 1 בפלייאוף, הפאקרס הפסידו לניו יורק ג'איינטס 37-20. תלונות רבות נשמעו על המנוחה שהקבוצה נתנה לרוג'רס ולעוד כמה שחקנים חשובים. הפאקרס באו חלודים למשחק הזה, הפילו 6 כדורים שהיו אמורים להיתפס ורוג'רס זרק ל-264 יארד 2 טאצ'דאונים וחטיפת כדור אחת. הפאקרס היו היחידים בהיסטוריה של ה-NFL שסיימו עם מאזן 1–15 ולא ניצחו משחק אחד בפלייאוף.
מרדכי הלוי
יצירתו
בספר תולדות גדולי איטליה מספר עליו הרב חננאל ניפי:
ארון רוג'רס
2012
בתחילת עונת 2012 הפאקרס הפסידו 22–30 לסן פרנסיסקו 49'. בהפסד הזה רוג'רס הפסיד בהתערבות לקוורטרבק של קבוצת ה-49, אלכס סמית', והיה חייב ללבוש לכל השבוע הבא של האימונים חולצה שלו. הפאקרס נכנסו לתקופה קשה שבהם הפסידו 2 מתוך ארבעת המשחקים שלהם אחד לסיאטל סיהוקס בשנייה האחרונה והמשחק השני לאינדיאנפוליס קולטס 30-27 אף על פי שהובילו 3–21 במחצית. בשבוע 6 נגד היוסטון טקסאנס הבלתי מנוצחים רוג'רס השווה שיא NFL כשזרק ל-6 טאצ'דאונים שלושה מהם לג'ורדי נלסון בניצחון 42-24. המשחק הזה הוביל ל-5 משחקים רצופים בהם רוג'רס זרק ל-1,320 יארד 17 טאצ'דאונים ורק 2 חטיפות כדור. אבל אז הפאקרס הפסידו 10–38 לג'איינטס בהפסד הכי גדול של הקבוצה בשנתיים האחרונות ואז הפאקרס ניצחו בשלושת משחקיהם הבאים כולם נגד קבוצות במחוז שלהם בשבוע 15 רוג'רס זרק ל-291 יארד ו-3 טאצ'דאונים כדי לנצח את השיקגו ברס 21-13 הניצחון הכתיר אותם בפעם השנייה ברציפות כאלופי המחוז שלהם. במחזור האחרון של העונה הסדירה הפאקרס הפסידו למינסוטה ויקינגס 37-34 אף על פי שרוג'רס השלים 28 מ-40 זריקותיו ל-365 יארד 4 טאצ'דאונים ובלי חטיפות כדור. זה סיים את רצף הניצחונות שלהם שעמד על 12 מול קבוצות מהמחוז שלהם. הפאקרס סיימו את העונה במאזן 5–11 הראשונה במחוז שלהם ומדורגת 3 בפלייאוף. רוג'רס סיים בעונה הזאת 2 במסירות לטאצ'דאונים עם 39 שלישי בהשלמת מסירות 67.2% ושמיני במסירות ליארדים 4,295.
2013
ב-26 באפריל 2013 הסכים רוג'רס להארכת החוזה לחמש שנים בהם ירוויח כ-110 מיליון דולר הכי גבוה בהיסטוריה של ה-NFL. הפאקרס התחילו את עונת 2013 נגד הסן פרנסיסקו 49' הקבוצה שניצחה את הפאקרס בפלייאוף של השנה שעברה רוג'רס השלים 21 מ-37 מסירותיו ל-333 יארד שלושה טאצ'דאונים וחטיפת כדור אחד בהפסד 28–34. בשבוע אחרי רוג'רס קבע שיא קריירה שמסר ל-480 יארד והשווה את השיא של ה-NFL בניצחון 38-20. ה-335 יארד שלו במחצית קבע שיא של המועדון. בנוסף הוא הפך לקוורטרבק הראשון מאז 1962 שזורק ל-480 יארד 4 טאצ'דאונים ללא חטיפות כדור. בשל ההופעה הזו הוא נקבע כשחקן השבוע של ה-NFL רוג'רס גם ראה את ה-41 המשחקים הרצופים שלו ללא 2 חטיפות כדור נגמרו בהפסד 30–34 לסינסינטי בנגלס אף על פי שהפאקרס הובילו במחצית 14–30. אחרי ההפסד הזה הפאקרס ניצחו ב-4 משחקיהם הבאים מתוכם 2 זוכות סופרבול בשנים האחרונות רוג'רס גם איבד את שני התופסים הטובים ביותר של הקבוצה את רנדל קוב וג'יימס ג'ונס שקוב ייעדר כ-8 שבועות וגם הטייט אנד שלו נפצע ג'רמיקל פינלי רוג'רס איבד 3 מ-4 התופסים העיקרים שלו.
חיים אישיים
רוג'רס גר נכון לשנת 2013 בדל מר, קליפורניה 20 ק"מ מסן דייגו. יש לו שני אחים, אחיו הקטן ג'ורדן שיחק כקוורטרבק באוניברסיטת ואנדרבילט ובג'קסונוויל ג'אגוארס.
סוזאן מובארכ
סוּזאן מֻבּארכּ (בערבית: سوزان مبارك; נולדה ב-28 בפברואר 1941) היא אלמנתו של נשיא מצרים לשעבר חוסני מובארכ. היא הייתה הגברת הראשונה של מצרים בתקופת כהונתו הנשיאותית, מ-14 באוקטובר 1981 ועד 11 בפברואר 2011. היא שימשה כשגרירה של רצון טוב של ארגון המזון והחקלאות של האו"ם, והקימה את מוזיאון הילד בקהיר בשיתוף המוזיאון הבריטי. סוציולוגית בהשכלתה.
ראשית חייה
סוזאן לבית ת'אבת נולדה ב-28 בפברואר 1941 במחוז אל מיניה, הממוקם על נהר הנילוס, כ-250 ק"מ דרומית לקהיר. אביה, סאלח ת'אבת, היה רופא ילדים מצרי ואמה הייתה לילי מאי פאלמר (נפטרה בשנת 1978), אחות מפונטיפריד שבוויילס. היא למדה בבית הספר סנט קלייר בהליופוליס, קהיר. כשהייתה בת 16 היא הכירה את בעלה לעתיד, קצין חיל האוויר המצרי חוסני מובארכ. בני הזוג התחתנו כשהייתה בת 17 ונולדו להם שני בנים; עלא מובארכ וגמאל מובארכ.
מובארכ חזרה ללימודים עשר שנים לאחר נישואיה. היא סיימה את לימודיה באוניברסיטה האמריקאית בקהיר בשנת 1977 עם תואר ראשון במדע המדינה ולאחר מכן תואר שני בסוציולוגיה בשנת 1982. את התזה שלה כתבה בנושא "מחקר פעולה חברתית במצרים העירונית: מקרה מחקר על שדרוג בתי ספר יסודיים בבולאק".
הגברת הראשונה של מצרים
מובארכ הפכה לגברת הראשונה של מצרים עם מינוי בעלה לנשיאות ב־14 באוקטובר 1981. היא שימשה כגברת הראשונה עד להתפטרות בעלה ב־11 בפברואר 2011.
פעילותו של מובארכ בפרויקטים הנוגעים לסחר בבני אדם ולענייני משפחה התבלטה במצרים. היא הובילה את משלחות המצריות לאו"ם בכנסים הקשורים לנשים וילדים. בשנת 1985 הקימה את מוזיאון הילד בקהיר בשיתוף המוזיאון הבריטי. בשנת 2005 היא פתחה את סניף ע'רדקה של הספרייה הציבורית של מובארכ. באוקטובר 2008 היא מונתה לשגרירה של רצון טוב בארגון המזון והחקלאות של האו"ם. היא הייתה פטרונית של סדרת הטלוויזיה לילדים עאלם סימסים (בערבית "עולם של סומסום"), הגרסה המצרית של הסדרה האמריקאית, רחוב סומסום.
במרץ 2008 נעצר העיתונאי המצרי איברהים אייסה על כך שדיווח על בעיות הבריאות של חוסני מובארכ באוגוסט 2007. סוזאן מובארכ נתנה אז ראיון טלוויזיה נדיר בו טענה שבריאות של בעלה איתנה ועיתונאים שמדווחים אחרת ראויים להיענש.
משפחה
מובארכ הייתה נשואה לנשיא מצרים לשעבר, חוסני מובארכ. היא בתם של רופא ילדים מצרי, סאלח ת'אבת, והאחות הוולשית לילי פאלמר. סאלח ת'אבת, אז סטודנט לרפואה בן 29 באוניברסיטת קארדיף, התחתן עם לילי מאי פאלמר בת ה-29 באיזלינגטון, לונדון ב-16 במרץ 1934. פאלמר הייתה אחות מיומנת שעבדה בבית הספר לרפואה ברחוב קמדן באיזלינגטון. היא הייתה בתו של מנהל סוכנות לתעשיית הפחם בשם צ'ארלס הנרי פאלמר, וגדלה בפונטיפריד, גלמורגן, ויילס. אחיה הבכור של מובארכ, מוניר ת'אבת, הוא הנשיא לשעבר של הוועד האולימפי המצרי.
יש לה שני בנים, עלאא וגמאל, נכדה ושני נכדים. אחד מנכדיה, מוחמד מובארכ בן ה-12, נפטר ב-18 במאי 2009 בפריז לאחר משבר בריאותי.
אנגוס קינג
אנגוס סטנלי קינג (באנגלית: Angus Stanley King; נולד ב-31 במרץ 1944) הוא פוליטיקאי אמריקאי עצמאי, המכהן כסנאטור מטעם מדינת מיין מאז שנת 2013. קודם לכן שירת כמושל מיין בשנים 1995–2003. קינג היה חבר המפלגה הדמוקרטית עד שנת 1993. הוא מחזיק בעמדות מרכז-שמאל וחובר לדמוקרטים בסנאט.
ביוגרפיה
קינג נולד באלכסנדריה שבווירג'יניה, כבנם של אלן (לבית טייסר) ואנגוס סטנלי קינג האב. הוא סיים את לימודיו בדרטמות' קולג' ב-1966 ומבית הספר למשפטים באוניברסיטת וירג'יניה ב-1969. עם סיום לימודיו, החל לעבוד כעורך דין וכפרקליט בשוק הפרטי במיין ובפירת עורכי דין שבעיר ברנסוויק. לאורך שנות השבעים שימש גם כעוזר משפטי לסנאטור הדמוקרטי ויליאם הייתווי. הוא גם נודע ברחבי מדינתו בשל היותו מנחה הטלוויזיה הציבורית של מיין. ב-1973, כמעט ומת קינג ממחלת הסרטן, כשאובחן כחולה במלנומה, אך הוא נרפא לדבריו בשל ביטוח הבריאות שהחזיק. קינג המשיך לאורך שנות השמונים לעבוד בשוק הפרטי ואף שימש בתפקיד ניהול בכיר בחברה שפיתחה אנרגיה חלופית באזור ניו אינגלנד. ב-1989 הוא הקים חברת ניהול אנרגיה.
במאי 1993 הסיר את השתייכותו למפלגה הדמוקרטית, בנימוק שאינו מרוצה מהכיוון אליו הגיעה. בנובמבר 1994 התמודד כעצמאי במרוץ משותף של ארבעה מתחרים למושל מיין, ונבחר ברוב של 35.37%, לעומת 33.83% של יריבו הדמוקרטי, 23.08% של יריבתו הרפובליקנית, סוזן קולינס, ו-6.39% של מועמד המפלגה הירוקה. ב-1998 נבחר לכהונה שנייה, כשבעת זו גרף 59% מן הקולות. קינג היה למושל פופולרי, ואחוזי בחירתו היו הגבוהים ביותר מאז בחירתו של הדמוקרט ג'וזף ברנן ב-1982, עם 62% מקולות הבוחרים.
במרץ 2012 הכריז קינג על כוונתו להתמודד לסנאט, על מנת לרשת את מושבה של הסנאטורית הרפובליקנית הפורשת אולימפיה סנואו. עקב השתייכותו למחנה הדמוקרטי בדעותיו, על שאינו חבר מבחינה רשמית במפלגה, הועלו טענות כי סגר עסקה עם חברת בית הנבחרים הדמוקרטית שלי פינגרי, שבה סוכם כי היא לא תתמודד במרוץ על מנת לאפשר לו לזכות. טענות אלה הוכחשו על ידי קינג והקמפיין שלו. בסופו של דבר ניצח קינג בבחירות בנובמבר ונבחר לסנאט, לאחר שגבר על יריביו הרפובליקנים והדמוקרטים, וגרף 53% ממניין הקולות. בנובמבר 2018 נבחר לכהונה שנייה.
קינג נשוי למרי הרמן, ואב לחמישה ילדים. הוא חבר הכנסייה האפיסקופלית.
קרל בילוויוס
גנרל קרל בילוויוס (בגרמנית: Karl Bülowius; 2 במרץ 1890 – 27 במרץ 1945) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
בילוויוס נולד ב-2 במרץ 1890 בקניגסברג, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1907 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לגדוד ההנדסה ה-1 (פרוסיה המזרחית - הנסיך ראדזיוויל), עמו לחם במלחמת העולם הראשונה במסגרת הארמייה הראשונה. בתחילת 1915 מונה לעוזר מפקד ההנדסה בקורפוס ה-1, וב-18 ביוני 1915 הועלה לדרגת אובר לוטננט. בשנת 1916 מונה בילוויוס למפקד פלוגת ההנדסה ה-213, ובאוגוסט 1917 מונה למפקד פלוגת ההנדסה ה-205, שפעלה בזירה הארץ ישראלית. ב-18 במאי 1918 הועלה לדרגת האופטמן, ובקיץ 1918 הועבר לגדוד ההנדסה ה-14. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף בילוויוס לרייכסווהר, אולם בשנת 1920 פרש מהצבא. בשנת 1924 הצטרף בילוויוס לרייכסווהר, וב-1 באפריל 1934 הועלה לדרגת מיור. ב-1 באוקטובר 1934 מונה למפקד גדוד ההנדסה ה-11, וב-1 באוגוסט 1936 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-6 באוקטובר 1936 מונה בילוויוס למפקד אגד הנדסת הביצורים ה-6, ובינואר 1939 הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 בפברואר 1939 מונה בילוויוס למפקד אגד ההנדסה ה-10.
מלחמת העולם השנייה
בפרוץ המלחמה היה בילוויוס מפקד אגד ההנדסה ה-10, ובסוף אוקטובר 1939 מונה לקצין ההנדסה הראשי של הארמייה השמינית, ולאחר מכן קצין ההנדסה הראשי של הכוחות בפולין. בסוף אוקטובר 1939 מונה לקצין ההנדסה הראשי של הארמייה התשיעית, והשתתף עימה במבצע ברברוסה. ב-1 באפריל 1942 הועלה בילוויוס לדרגת גנרל מיור, ובאוקטובר 1942 מונה לקצין ההנדסה הראשי של ארמיית הפאנצר אפריקה. ב-30 בנובמבר 1942 קיבל בילוויוס על פעולותיו את עיטור הצלב הגרמני בכסף, וב-17 בפברואר 1943 מונה למפקד זמני של ארמיית הפאנצר הגרמנית-איטלקית. ב-22 בפברואר מונה בילוויוס לקצין ההנדסה הראשי של קבוצת ארמיות אפריקה, ב-31 במרץ 1943 מונה בילוויוס למפקד דיוויזיית פון מנטויפל, וב-1 באפריל 1943 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט.
איירסט אינגרם
ויליאם איירסט אינגרם (באנגלית: William Ayerst Ingram; 27 באפריל 1855 – 20 במרץ 1913) היה צייר וחבר באסכולת ניולין. הוא הנציח נופים ואמנות ימית.
ביוגרפיה
ויליאם איירסט אינגרם נולד ב־27 באפריל 1855 בטוויקנהאם, סארי, אנגליה. אביו היה כומר שנולד בגלאזגו, סקוטלנד בשם הכומר ג.ס. אינגרם שהיה בעיירה סטיינס בשנת 1862 ובקפלה החדשה שנפתחה בווינווד בריצ'מונד בשנת 1871.
קרל בילוויוס
מלחמת העולם השנייה
ב-9 במאי 1943 נכנע בילוויוס לצבא האמריקני, ונשלח למחנה שבויים בארצות הברית. ב-27 במרץ 1945 התאבד בילוויוס במחנה פורסט שבטנסי, ארצות הברית, בגיל 55.
איירסט אינגרם
ביוגרפיה
אינגרם היה הבן השלישי שנולד. בהתחלה קיוו שהוא יהפוך לאיש עסקים, ולכן רק מאוחר יותר בחייו החל ללמוד אמנות עם ו.ג. סטייפל.
בשנת 1882 עבר אינגרם לעיר פלימות' בקורנוול. הוא התחתן עם מאי מרתה פיי, אמריקאית, בשנת 1896. בני הזוג התגוררו בטרגוריאן בפלימות' משנת 1911.
אינגרם נפטר ב -20 במרץ 1913 בפלימות'.
קריירה
הוא הקים אולפן בצ'לסי, לונדון. באותה שנה הוא גם הקים את החברה האנגלו-אוסטרלית ונבחר כנשיא שלה. בשלב זה אינגרם נסע הרבה, כולל נסיעות לאוסטרליה, על פי האומן וחברו, ג'ורג' פרסי ג'אקומב-הוד. הוא הפך לחבר האגודה קולוניאלית הבריטית לאמנות משנת 1888.
לאחר שעבר לקורנוול בשנת 1882, יצר אינגרם קשרי חברות עם אנשים מאסכולת ניולין, כולל לורה נייט והרולד נייט.
בשנת 1894 הקימו אינגרם ושני חבריו הטובים ג'ק דאונינג והנרי סקוט טיוק את הגלריה לאמנות פלימות'. בין 1902 ל -1904 היה אינגרם סגן נשיא האגודה הפוליטכנית של קורנוול בפלימות'.
עבודותיו בשנת 1893 של ציורים ימיים, שיקפו את חוויות המסע שלו ברחבי העולם.
צל מעל בבל
צל מעל בבל (באנגלית: Shadow Over Babylon) הוא ספר מאת הסופר הבריטי דייוויד מייסון, יוצא המשמר הוולשי.
עלילה
עלילת הספר נפתחת לאחר מלחמת המפרץ כאשר שר בממשלה פנה לאיש עסקים בריטי, על מנת שיוציא לפועל תוכנית להתנקש בחיי סדאם חוסיין. איש העסקים מגייס למשימה את חברו פיטר דרטינגטון, שלו חברת הבנייה הבינלאומית. זה האחרון מטיל את הכנת המשימה והוצאתה לפועל על אד הווארד, יוצא יוצא חיל הנחתים המלכותי ויחידת ה-SBS. הווארד מגייס למשימה את אנשיו בחברת האבטחה "אקס.אף סקיוריטיס", יוצאי כוחות מיוחדים, ובהם חברו הטוב מייק זיגלר, קצין יחידת ה-SEALS לשעבר. בנוסף מגייס הווארד מדריך ציד סקוטי שישמש כצלף של הכוח. פעולת ההתנקשות מחייבת את הצוות להתמודד עם כוחות הצבא העיראקי מחד ולהתחמק בהצלחה מארגוני הביון של ארצות הברית ובריטניה מאידך.
מירה נאיר
מירה נאיר (באודיה: ମୀରା ନାୟାର; באנגלית: Mira Nair; נולדה ב-15 באוקטובר 1957) היא במאית הודית-אמריקאית. חברת ההפקה שלה, מירבאי סרטים, מתמחה בסרטים המיועדים לקהל בינלאומי על החברה ההודית. בין סרטיה הידועים הם "סלאם בומביי" (1988), שהיה מועמד לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר, "מיסיסיפי מסאלה" (1991), וזוכה פרס אריה הזהב "חתונת מונסון" (2001).
ביוגרפיה
מירה נאיר נולדה ברורקלה, שבאודישה, הודו. היא גדלה עם שני אחיה הגדולים והוריה בבובנשוואר. אביה, אמריט איברהים, הוא פקיד ממשלתי, ואמה, פראווין איברהים, היא עובדת סוציאלית, שעובדת עם ילדים מחוסרי השכלה. כשהייתה בת עשר, נאיר ומשפחתה עברו לדלהי בעקבות עבודתו של אביה. בגיל 13 היא עזבה את הבית כדי ללמוד במנזר לורטו, בית ספר מיסיונרי אירי-קתולי בסימלה, שם היא התאהבה בספרות אנגלית. משם היא המשיכה ללמוד באוניברסיטת דלהי, בחוג לסוציולוגיה. כשהייתה בת 19, הוצעו לה מלגות ללימודים באוניברסיטת קיימברידג' ובאוניברסיטת הרווארד והיא בחרה בשנייה.
סרטים דוקומנטריים
לפני שהתחילה לעשות סרטים, נאיר התעניינה במשחק, והייתה מופיעה במחזותיו של בדאל סרקא, מחזאי בנגלי, וכן זכתה בפרס עבור ביצועה במחזה אדיפוס של סנקה.
בתחילת קריירת הקולנוע שלה, נאיר בעיקר עשתה סרטים דוקומנטריים בהם חקרה את המסורת התרבותית ההודית. סרט הסיום שלה בהרווארד, עליו עבדה בשנים 1978 - 1979, היה סרט שחור-לבן, שכותרתו Jama Masjid Street Journal. בסרט, נאיר בוחנת את הרחובות של דלהי העתיקה ומנהלת שיחות אקראיות עם תושבים מקומיים.
ב-1982, היא יצרה את סרטה השני, סרט תעודה נוסף בשם So Far from India, שעקב אחר סוחר עיתונים הודי החי ברכבת התחתית של ניו יורק, בעוד אשתו ההרה מחכה לו שישוב הביתה. הסרט זכה כסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע האמריקאי, ובפסטיבל הכפר הגלובלי של ניו-יורק.
הסרט התיעודי השלישי שלה, "India Cabaret", יצא ב-1984. הסרט השנוי במחלוקת ביותר שלה, בו היא הראתה את הניצול של אוכלוסיית הנשים שעובדות בחשפנות בבומביי, ועוקב אחר אחד הלקוחות, גבר שמבקר תכופות במועדוני החשפנות בעוד אשתו נשארת בבית.
סרטה הדוקומנטרי הרביעי נוצר עבור הטלוויזיה הקנדית, וגם הוא היה בנושא שנוי במחלוקת בהודו. "Children of a Desired Sex" יצא ב-1987, ובו היא בחנה את נושא בדיקת מי שפיר, וכיצד הוא משמש בהודו לגלות את מין העובר, כאשר הריונות עם עוברים ממין נקבה מסתיימות בהפלות, לטובת הבאת ילדים זכרים לעולם.
סרטים עלילתיים
הסרט העלילתי הראשון שלה היה "סאלאם בומביי!", אותו כתבה עם חברתה, סוני טרפורוואלה. לקח להן חמש שנים עד שהסרט יצא ב-1988. נאיר השתמשה בניסיון שלה מסרטי התעודה כדי למצוא "ילדי רחוב" אמיתיים, כדי לתאר בסרט נאמנה את המציאות של ילדים ששורדים ברחובות. אף על פי שהסרט לא הצליח בקופות, הוא זכה ב-23 פרסים בינלאומיים, הבולטים שבהם פרסי קמרה ד'אור ופרי דה פובליק בפסטיבל קאן ב-1988. "סאלאם בומביי!" גם היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר ב-1989.
בעקבות ההצלחה של "סלאם בומביי!", נאיר וטרפורוואלה המשיכו לאתגר קהלים פעם נוספת עם סיפורם של בני הקהילה ההודית ילידי-אוגנדה שמצאו עצמם עקורים במיסיסיפי, בארצות הברית. הסרט יצא ב-1991 בשם "מיסיסיפי מסאלה", בהשתתפותם של דנזל וושינגטון, רושאן סת, וסריתה צ'ודהורי. הסרט חושף את הדעות הקדומות בקהילות השחורות וההודיות. כמו "סאלאם בומביי!", הסרט זכה לתשבחות על ידי המבקרים, והקהל עמד על רגליו במחיאות כפיים סוערות בפסטיבל סאנדנס ב-1992. הסרט זכה גם בשלושה פרסים בפסטיבל הסרטים של ונציה.
נאיר ביימה עוד ארבעה סרטים, לפני שיצאה עם הסרט שנחל את ההצלחה הגדולה ביותר מסרטיה עד כה, "חתונת מונסון". הסרט יצא ב-2001, וסיפר את סיפורה של משפחה פנג'אבית שעורכת חתונה הודית גדולה, עם הרבה דרמות משפחתיות. הסרט נכתב על ידי סברינה דהוואן, וכלל קו עלילה על התעללות מינית בילדים. הסרט - שהופק בתקציב מוגבל וצוות קטן, כאשר נאיר משתמשת במכרים ובני משפחה בחלק מהתפקידים - הכניס מעל 30 מיליון דולר ברחבי העולם, הסכום הגדול ביותר שהכניס סרט הודי אי פעם. הסרט זכה בפרס אריה הזהב בפסטיבל הסרטים של ונציה; נאיר היא האישה הראשונה שזכתה בפרס זה.
הפרויקט הבא של נאיר היה הסרט זוכה פרס גלובוס הזהב, "עיוורון היסטרי" (2002). לאחר מכן ביימה את הסרט האפי על פי ספרו של ויליאם מייקפיס תאקרי, "יריד ההבלים" (2004). ב-2006, ביימה סרט המבוסס על ספרו של ג'ומפה להירי, הרומן רב המכר "עניין של שם" (2006). נאיר התבקשה לביים את "הארי פוטר ומסדר עוף החול", אך דחתה את ההצעה כדי לעבוד על הסרט הזה. הסרט סיפר את סיפורו של בן למהגרים הודים בניו יורק, שרוצה להשתלב ומתקשה להתרחק מדרכם המסורתית של משפחתו. "עניין של שם" זכה בפרס "גאוות הודו" בטקס פרסי בוליווד.
ב-2009 יצאה בסרט הביוגרפי על חייה של אמיליה ארהארט, "אמיליה", בכיכובם של הילרי סוונק וריצ'רד גיר. ב-2012 יצאה עם "The Reluctant Fundamentalist", מותחן המבוסס על הרומן רב המכר של מוחסין חאמיד, “פונדמנטליסט בעל כורחו”. הוא פתח את פסטיבל ונציה של אותה שנה, וזכה לביקורות נלהבות.
ב-2016, ביימה נאיר את סרט הדיסני "מלכת קטווה", בכיכובם של לופיטה ניונגו ודייוויד אוילאו, המבוסס על סיפורו האמיתי של עילוי השחמט מאוגנדה פיונה מוטסי. היא גם עבדה על העיבוד כמחזמר לבמה של הסרט "חתונת מונסון".
פעילות חברתית
נאיר היא פעילה חברתית מסורה. היא הקימה בקמפלה, אוגנדה את "מאישה מעבדת סרטים", מרכז ללא מטרות רווח, שם במאים צעירים מרחבי מזרח אפריקה יוצרים סרטים תחת העיקרון  ש"אם אנחנו לא נספר את הסיפורים שלנו, אף אחד אחר לא יספר אותם".
היא השתמשה ברווחים מ"סאלאם בומביי!" להקים קרן שפועלת עבור ילדי רחוב הודים. במסגרת עבודתה באוניברסיטת קולומביה, היא תומכת בסטודנטים בינלאומיים שבאים ליצור במעבדת הקולנוע שלה.
החיים האישיים
ב-1977, פגשה נאיר את בעלה הראשון, מיץ' אפשטיין, בקורס צילום באוניברסיטת הרווארד. הם התגרשו ב-1987, וב-1988 היא פגשה את בעלה השני מחמוד ממדני, כשהייתה באוגנדה בשביל מחקר לסרט מיסיסיפי מסאלה. בנם, זוהרן, נולד ב-1991. כמו אשתו, גם ממדני מלמד באוניברסיטת קולומביה.
דעות פוליטיות
ביולי 2013, נאיר דחתה הזמנה מפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה כאורחת הכבוד, כדי למחות נגד המדיניות של ישראל לגבי פלסטין. בהודעות שלה בטוויטר, נאיר הצהירה "אני אסע לישראל כאשר ייפלו החומות. אני אסע לישראל כאשר הכיבוש לא יהיה עוד... אני אסע לישראל כאשר המדינה לא תיתן זכויות יתר לדת אחת על פני אחרת. אני אסע לישראל כאשר האפרטהייד יסתיים. אני אסע לישראל, בקרוב. אני עומדת לצד הקמפיין הפלסטיני לחרם אקדמי ותרבותי על ישראל (PACBI) והתנועה הרחבה יותר, חרם, מניעת השקעות, ועיצומים (BDS)."
פרסים ומועמדויות
היא זכתה בפרס הודו בחו"ל - אשת השנה לשנת 2007. ב-2012 הוענק לה על ידי נשיאת הודו, Pratibha פרוואטי, הפרס האזרחי השלישי בחשיבותו של ממשלת הודו, פרס פראטיבה פאטיל.
רחב (עיר מקראית)
ברשימת ערי שבט אָשֵׁר המובאת בספר יהושע פרק י"ט נזכרת פעמיים עיר בשם רְחֹב. בפסוק כ"ח רְחֹב נזכרת יחד עם עֶבְרֹן־עַבְדּוֹן וקָנָה שבצפון הנחלה ואחר כך היא נזכרת שוב יחד עם עֻמָה (המזוהה עם עַכּוֹ) ועם אֲפֵק שבעמק עַכּוֹ בדרום הנחלה.
.
על פי הנאמר בספר שופטים בני אָשֵׁר לא הצליחו לכבוש את רְחֹב מהכנענים שחיו בה, אך היא נזכרת ברשימת ערי הלווים שנמסרו לבני גֵרְשׁוֹן מנחלת אָשֵׁר.
זיהוי האתר
לא ברור אם רְחֹב הנזכרת בצפון נחלת אָשֵׁר ורְחֹב שבדרום הנחלה היא אותה העיר שנזכרה בטעות פעמיים, או שמדובר בערים שונות. בכל מקרה האתר של העיר או הערים לא זוהה בוודאות וקיימות מספר הצעות זיהוי עם תלים שבהם נמצאו ממצאים מתקופת המקרא והנמצאים בסמוך לערים שהוזכרו יחד עם רְחֹב ברשימת ערי אָשֵׁר.
רְחֹב הצפונית היא אולי "רחב" הנזכרת ברשימת מסעות פרעה תחותמס השלישי לפני "אקר" המזוהה עם האתר בחורבת אִקְרית. מכאן יש המציעים לזהות את רְחֹב הצפונית עם חורבת תֶל אֶל-בַּלַט הסמוכה והוצעו עוד תלים נוספים באזור עֶבְרֹן\עַבְדּוֹן הנזכרת גם היא כאמור לפני רְחֹב ברשימת ערי אָשֵׁר.
בכתבי המארות נזכרת העיר "ארחבום" אחרי אַכְשָׁף ומִשְׁאָל - גם הן ערים בנחלת אָשֵׁר המזוהות עם אתרים בדרום עמק עַכּוֹ. בתיאור מסע בארץ מימי פרעה רעמסס ה-2 (מאה 13 לפנה"ס) נזכרת "רחבו" אחרי דּוֹר־דֹּאר וההשערה המקובלת היא שמדובר ברְחֹב הדרומית שבעמק עַכּוֹ, אשר ישבה כנראה על סעיף מערבי של דרך המלך - דרך מסחר קדומה שהובילה ממצרים צפונה לאזור סוריה.
אחד הזיהויים שהוצעו לרְחֹב הדרומית הוא בתל בירה שבמזרח עמק עַכּוֹ, ממערב לכפר הערבי הנטוש אל-בירווה וליד קיבוץ יסעור של היום. יש לעומת זאת המזהים את תל בירה עם אַכְשָׁף או עם בֶּטֶן המקראיות (שתיהן גם כן ערים בנחלת אָשֵׁר).
בתל ביר אלע'רבי בכל אופן שכן אחד היישובים הגדולים באזור (כ-69 דונם) בתקופת הברונזה הקדומה והתיכונה (הכנענית) ובתקופת הברזל (הישראלית). היישוב כלל עיר "עליונה" על התל ועיר "תחתונה" למרגלותיו, וכלל גם מערכות ביצורים עם חומה וחפיר. היישוב המשיך להתקיים גם בתקופות הפרסית וההלניסטית. ממזרח לתל נמצאו קברים חצובים החל מתקופות הברונזה והברזל, ובעיקר מהתקופה הפרסית וההלניסטית.
אוולין גלני
דיים אוולין אליזבט אן גְלֶני (באנגלית: Dame Evelyn Elizabeth Ann Glennie; נולדה ב-19 ביולי 1965) היא נגנית סקוטית וירטואוזית בכלי הקשה. היא הוכרזה כאחת משני חתני פרס פולאר למוזיקה לשנת 2015.
ילדות ונעורים
גלני נולדה וגדלה באברדינשייר. אביה היה הרברט ארתור גלני, אקורדיוניסט בלהקת מחולות כפר סקוטיים, ומסורת המוזיקה המקומית, רבת העוצמה, של צפון-מזרח סקוטלנד מילאה תפקיד חשוב בהתפתחות המוזיקאית הצעירה, שכלי הנגינה הראשונים שלה היו מפוחית פה וקלרינט. השפעה חשובה על התפתחותה המוזיקלית הייתה גם לגלן גולד, ז'קלין די פרה וטרילוק גורטו. היא למדה באקדמיית אלון ומשנת 1982 באקדמיה המלכותית למוזיקה והייתה גם חברה בתזמורת הנוער הלאומית של סקוטלנד. היא הייתה חברה בהרכב כלי הקשה (CULTS PERCUSSION ENSEMBLE), שהקים בשנת 1976 מחנך מוזיקה מקומי בשם רון פורבס. ההרכב יצא לסיורי קונצרטים והקליט אלבום אחד, שחברת טראנק רקורדס הוציאה מחדש בשנת 2012.
קריירה
גלני מרבה לצאת למסעות קונצרטים בחצי הכדור הצפוני. היא עושה עד ארבעה חודשים בשנה בארצות הברית, ומופיעה עם מגוון רחב של תזמורות ומוזיקאים, ביותר מ-100 קונצרטים בשנה בנוסף לכיתות אמן והופעות "מוזיקה בבתי ספר"; לעיתים קרובות היא מזמינה יצירות לכלי הקשה אצל מלחינים ומבצעת אותן כחלק מרפרטואר הקונצרטים שלה.
גלני הלכה שבי אחר מוזיקה של תרבויות חוץ-מערביות והופיעה ברסיטלים וסדנאות מוזיקה ביפן ובהודו. בשנת 1994 הופיעה עם תזמורת גמלאן באינדונזיה.
גלני מנגנת גם בחמת חלילים סקוטית ויש לה טארטן רשום על שמה, הידוע בשם "מקצבי אוולין גלני". היא הופיעה גם בטקס הפתיחה של אולימפיאדת לונדון בשנת 2012, שם צעדה בראש אלף מתופפים בקטע המוזיקה הפותח, ואחר ניגנה במהלך טקס הדלקת הלפיד האולימפי.
חירשות
גלני חירשת לחלוטין מאז גיל 12, לאחר תהליך של איבוד שמיעה הדרגתי מגיל 8, אולם עובדה זו אינה פוגעת ביכולתה לבצע ברמה בינלאומית. היא מנגנת בקביעות ברגליים יחפות, הן בהופעות חיות והן בהקלטות אולפן, כדי להיטיב לחוש את המוזיקה.
גלני טוענת, שהציבור טועה במידה רבה בהבנת החירשות. לדבריה, לימדה את עצמה לשמוע בחלקים אחרים של גופה פרט לאוזניים. בתגובה למה שתיארה כדיווח שגוי ברובו מצד התקשורת, פרסמה גלני "מסה על שמיעה", שבה היא דנה במצבה.
מיזמים משותפים
גלני הופיעה באלבום של הזמרת האיסלנדית ביורק "טלגרם", בביצוע הדואט "My Spine". היא שיתפה פעולה עם עוד מוזיקאים רבים, בהם הגיטריסט סטיב האקט, בלה פלק, בובי מקפרין, פרד פרית' ו"זמרי המלך".
חיים אישיים
בשנת 1994 נישאה גלני למלחין, מהנדס הקול ונגן הטובה גרג מלקנגי, עמו שיתפה פעולה בכמה מיזמים מוזיקליים. הם התגרשו ב-2003, עקב הרומן שלה עם המנצח ליאונרד סלטקין, שזכה לפרסומת רבה.
פרסים ואותות הוקרה
גלני זכתה בפרסים רבים: