cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אדולף האמן
שירו של אלתרמן
כשנתפרסם בעיתונות העברית ב-2 ביולי 1944 כי בכיבוש בוברויסק נפל בשבי הסובייטים גנרל נאצי המבוקש כפושע מלחמה בשם "האמן", נקשר שמו של הגנרל בלבו של המשורר נתן אלתרמן עם שמו של המן האגגי. אלתרמן פרסם ב-7 ביולי 1944 שיר ב"טור השביעי" בעיתון דבר, בו העניק לגנרל את שמו של הצורר ממגילת אסתר. השיר נקרא "גנרל המן" ובו מפגיש אלתרמן את הגנרל עם דמות דמיונית של קצין יהודי צעיר, שגם שמו מקושר למגילת אסתר – מרדכי אסתרזון, צירוף שמותיהם של מרדכי היהודי ושל אסתר המלכה. בשיר מרדכי הוא עוזרו של חוקר שבויים רוסי בשם פיוטר שויסקי, אליו הובא הגנרל לחקירה. אלתרמן מתאר את המפגש של מרדכי עם הגנרל, כמפגש של שני אנשים שכבר נפגשו זה עם זה בנבכי העבר; ובלשונו הפיוטית של אלתרמן:
ולסיום המפגש עובר אלתרמן למישור המיסטי:
אלתרמן, שהיה חילוני ורחוק ממיסטיקה יהודית ומאמונה בגלגול נשמות, בחר בשיר זה לתת ביטוי מיסטי לדיאלוג של הגנרל הנאצי המן עם הקצין היהודי מרדכי. הוא נקט בסגנון זה גם בשירו "גנרל חסיד" על הגנרל ויקטור בוריסוביץ' חסיד המנהל דיאלוג עם אבותיו החסידים.
Apple III
Apple III (נכתב גם כ-/// Apple) הוא מחשב אישי לעסקים שיוצר ושוחרר על ידי Apple Computer הידועה, לאחר הצלחת ה-Apple II. לעומתו, ה-Apple III נחשב ככישלון בשוק.
עבודת הפיתוח על ה-Apple III החלה בסוף 1978 תחת הדרכתו של ד"ר וונדל סנדר. הקוד הפנימי של המחשב נקרא "שרה", ע"ש בתו של סנדר. המחשב הוצג לראשונה ושוחרר במאי 1980, אך בעקבות בעיות יציבות ובעיות בעיצוב וקריאה לאנשים להחזיר את המוצר, הוא שוחרר רשמית רק בסתיו לאחר מכן. הפיתוח הפסיק וה-Apple III ירד מפס הייצור באפריל 1984. ה-Apple III Plus ירד מפסי הייצור בספטמבר 1985.
עיצוב
ה-Apple III היה המוצר הראשון של אפל שאפשר למשתמש לבחור גם פונט תצוגה, וגם סוג מקלדת: QWERTY או Dvorak. אולם הבחירות האלה לא יכלו להשתנות בזמן שתוכניות רצות, בניגוד למוצרי אפל אחרים.
תחנת מחקר הירח הבין-לאומית
תחנת מחקר הירח הבין-לאומית (באנגלית: International Lunar Research Station, בראשי תיבות: ILRS) היא בסיס ירח מתוכנן המפותח על ידי רוסקוסמוס ומינהל החלל הלאומי של סין (CNSA). התחנה תשמש כבסיס לניסויים מדעיים מקיפים הבנוי על פני הירח או על מסלול הירח שיכול לבצע פעולות מחקר מדעיות רב-תחומיות כגון תצפית מבוססת ירח, ניסוי מדעי בסיסי ובדיקות טכניות, כמו גם מבצע אוטונומי לטווח ארוך. הצהרות מרוסקוסמוס ו-CNSA מדגישות כי הפרויקט יהיה "פתוח לכל המדינות המעוניינות ולשותפים בינלאומיים".
היסטוריה
ב-16 ביוני 2021 רוסקוסמוס ומינהל החלל הלאומי בסין (CNSA) קיימו מפגש משותף בסנקט פטרבורג בחסות ועידת חקר החלל העולמית (GLEX 2021), המוקדש להצגת מפת הדרכים ליצירת תחנת מחקר הירח הבינלאומית (ILRS). בפגישה השתתפו סרגיי סאבלייב, המשנה למנכ"ל רוסקוסמוס לשיתוף פעולה בינלאומי ו-וו יאנהואה, סגן מנהל CNSA.
נציגי רוסקוסמוס ו-CNSA קיימו התייעצויות בנושא בספטמבר 2021, יחד עם מומחים מגרמניה, צרפת, איטליה, הולנד, מלזיה, תאילנד ומשרד האו"ם לענייני החלל החיצון. השיחות התקיימו בדלתיים סגורות.
הגדרה ומבנה
התחנה היא מתקן מחקר ניסיוני שייבנה על פני השטח או במסלול הירח. התבוננות מבוססת, ניסויי מחקר בסיסיים ובדיקות טכנולוגיות עם יכולת פעולה בלתי מאוישת לטווח ארוך. ייתכן ויהיה נוכחות אנושית בשלב מאוחר יותר.
שלב 1: סיור (2021–2025)
מטרות:
שלב 2: בנייה (2026–2035)
שלב 1 (2026–2030):
שלב 2 (2031–2035):
מועצה אזורית הגליל העליון
מועצה אזורית הגליל העליון היא מועצה אזורית במחוז הצפון, הממוקמת בגליל העליון ובעמק החולה, בקצה הצפון מזרחי של מדינת ישראל. בתחומי המועצה 29 קיבוצים. בשטח השיפוט של המועצה ממוקמים בית ספר שדה חרמון וחוות ורד הגליל. 22 מהקיבוצים הם יישובי קו עימות מתוכם 7 יישובי גדר. ממוצע המרחקים בין כל יישובי המועצה הוא 20 ק"מ. במועצה 30 חברי מליאה ובראשם עומד גיורא זלץ, אשר מכהן בתפקיד זה משנת 2012. מועצה אזורית הגליל העליון משתרעת על שטח של כ־300,000 דונם ובגבול שיפוטה מצויות או גובלות 13 רשויות מקומיות.
גאוגרפיה
גבולות שטח השיפוט של המועצה הם:
בשל שטחה הגדול של המועצה והטופוגרפיה באזור, נהוג לחלק את יישובי המועצה לשלושה: יישובי ההר, יישובי צפון עמק החולה ויישובי דרום העמק.
היסטוריה
היישובים הראשונים במועצה האזורית הגליל העליון: איילת השחר וכפר גלעדי הוקמו בסביבות שנת 1916 (עד היום ניטש ויכוח מר בין ותיקי איילת השחר לוותיקי כפר גלעדי בשאלה מי הוקם ראשון), אולם ניתן לציין את תחילת ההתיישבות היהודית במקום ברכישת אדמות אזור תל חי, בשנת 1893, על ידי הברון רוטשילד.
התגבשות ראשונה לפעילות משותפת הייתה בשנת 1929, כאשר נציגי ארבע המושבות (מטולה, ראש פינה, משמר הירדן, יסוד המעלה) ושני הקיבוצים (כפר גלעדי, איילת השחר) באזור פנו יחדיו אל פיק"א בדרישה לסייע בפיתוח האזור. בעקבות פרוץ המרד הערבי הגדול בשנת 1936 הוקם ועד גוש שדאג לסלילת כבישים, הקמת מוסד אספקה משותף, הקמת שרות אוטובוסים, ייצוג היישובים בפני שלטונות המנדט הבריטי ופעילויות אחרות לביסוס האזור. בקשה של ועד הגוש להפוך למועצה אזורית סורבה על ידי שלטונות המנדט בגלל אי הרציפות בין היישובים. המועצה האזורית הוקמה לאחר הקמת המדינה, בתחילת 1950 במסגרת הקמת מועצות אזוריות בכל רחבי הארץ. המועצה כללה בעת הקמתה את היישובים: איילת השחר, בית הלל, הגושרים, הגוברים, החושלים, חולתה, יפתח, כפר גלעדי, כפר בלום, כפר סאלד, כפר הנשיא, להבות הבשן, מחניים, מלכיה, מנרה, מעין ברוך, משגב עם, נאות מרדכי, עמיר, רמות נפתלי, שדה נחמיה, שאר ישוב, שמיר ושורץ - משק דגים. לא נכללו במועצה האזורית המושבות אשר הוכרזו כמועצות מקומיות נפרדות.
עד שנת 1975 המועצה הייתה מורכבת מקיבוצים ומושבים. בעקבות תהליך של התגבשות מועצות אזוריות על בסיס זיהוי התיישבותי, פרשו המושבים והקימו מועצה אזורית עצמאית - מבואות החרמון. לאחר תהליך זה נותרו במועצה האזורית הגליל העליון קיבוצים בלבד.
רקע חברתי
מבחינה כלכלית חברתית סובל הגליל העליון מבעיות שמאפיינות אזורי פריפריה מרוחקים מהמרכז: מיעוט תעסוקה לעובדים בעלי השכלה אקדמית, הגירה שלילית של צעירים, תשתיות לא מספקות בתחום התעסוקתי והפיזי. קיים מחסור בצירי תנועה מרכזיים, בהם רכבת ושדה תעופה פעיל, שמאפשרים נגישות גבוהה למרכז הארץ. כיום קיימים באזור שני שדות תעופה (בקיבוץ מחניים ובקריית שמונה), אשר לא פועלים באופן סדיר.
מועצה אזורית הגליל העליון ידועה כרשות מתקדמת מאוד בתחום החינוך, התרבות והתקשורת ונחשבת לרשות שמשקיעה הכי הרבה בישראל בתחום החינוך. בסקר שפרסמה הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה נקבע כי היא הרשות שמשקיעה 12,500 שקלים בתלמיד לשנה. בעוד שהרשות שנמצאת במקום השני משקיעה 10,000 בתלמיד והממוצע הארצי עומד על כארבעת אלפים שקלים לתלמיד.
בתחום הבריאות: באזור הגליל העליון פועל בית החולים רבקה זיו בצפת.
במשך שנים, ולמעשה עד היום, סובל האזור גם מבעיות ביטחוניות של אזור קו העימות ובעיות הנובעות מאופיו הפריפריאלי של האזור. במהלך חמישים השנים האחרונות אירועו מספר תקריות ביטחוניות קשות ביישובי האזור. בהם חדירות מחבלים לקיבוצים, תקריות ירי וירי רקטות קטיושה ופצצות מרגמה לעבר היישובים. במהלך מלחמת לבנון השנייה, שהתרחשה בשנת 2006, נורו 496 רקטות קטיושה על קיבוצי הגליל העליון.
תהליכי התחדשות בקיבוצים
כל יישובי המועצה עסקו ועוסקים בתהליכי התחדשות והרחבה, מתוך רציונל להתאים את חיי הקיבוץ המשתנה למציאות של היום. הקיבוצים עברו למודל ניהול חדש, שמאפשר התמודדות עם מגוון סטטוסים ביישוב הנובעים מחזרתם של בנים ומכניסת תושבים חדשים להרחבות קהילתיות. מועצה אזורית הגליל העליון מלווה את יישוביה בתהליכים השונים מתוך רצון להמשיך לשמור על ערכי המסורת של הגליל העליון, לצד פיתוח וחדשנות שימשכו אוכלוסיות חדשות.
כיום כל הקיבוצים נמצאים בשלבי סיום של תהליכים סטטוטוריים להרחבת היישוב, 20 הרחבות כבר הוקמו וביתר הקיבוצים פועלים מסלולי קליטה אחרים. כ-800 משפחות הצטרפו בשנים האחרונות ליישובי המועצה שגדלה בשנים האחרונות בכמה אלפים ועומדת כיום על 18,300 תושבים לפי מרשם התושבים (דצמבר 2013).
תרבות וספורט
על פי המסורת הקיבוצית, לתרבות חלק מרכזי בחיי הקהילה. ולכן גם התרבות היא נדבך חשוב בפעילות האזור. המועצה תומכת בכמה גופים שמטפחים את תרבות הספורט והפנאי באזור וכן מפיקה אירועי תרבות בקיבוצים ובאזור. כמו כן למועצה קבוצת כדור-סל מצליחה המשחקת בליגת העל "הפועל גליל עליון" אשר אולמה ממוקם בכפר בלום. הגופים הפועלים בתחום זה הם: הקיבוצים, העמותה לקידום הספורט ותרבות הפנאי, מחלקת תרבות, מחלקת החינוך הבלתי פורמלי ומרכז קלור למוזיקה ולמחול. הפעילות כוללת את התחומים הבאים: פעילות ספורט ענפה, חוגים, מופעים שונים (מחול, תיאטרון, קונצרטים, אומנים ועוד), מוזיאונים, סרטים, ערבי שירה וריקודים, גופים ייצוגיים - "מקהלת הגליל העליון", להקת "מציצים מהאצבע", נבחרת שחיה "הפועל גליל עליון" וקבוצת כדורסל "הפועל גליל עליון" ועוד. מפעלי תרבות וספורט, שהפכו לשם דבר בכל הארץ הם: "קול המוזיקה בגליל העליון", "אירועים בטיילת הירדן", "פסטיבל לא בשמים - חגיגת לימוד ישראלית יהודית", "סובב גליל" - אירוע ספורט שבו משתתפים אלפי רוכבי אופניים.
מרכז קלור למוזיקה ולמחול - המרכז המפואר והחדיש, נמצא בפאתי כפר-בלום והוא הוקם בסיוע תרומתה הנדיבה של "קרן קלור". במרכז קלור לומדים כ-600 תלמידים מהאזור כולו, והוא משמש מרכז פעילות תרבותית ברמה אזורית, ארצית ובינלאומית. הפעילות מתחילה כבר בגיל הרך וממשיכה בגילאי הנוער והמבוגרים.
חינוך
מערכות החינוך שפועלות באזור הן מערכות עצמאיות בבעלות הקיבוצים. המועצה מגבה את מערכות החינוך בקיבוצים, מול משרדי הממשלה ומעבה את פעילותם בדרכים מגוונות, בתמיכה כספית ואנושית. למועצה עשרה בתי־ספר. מערך החינוך מאפשר לכל תלמיד/ה למצות את מירב יכולותיו ולבחור את המסגרת החינוכית המתאימה לו מתוך המגוון הקיים.
חינוך בלתי פורמלי
המועצה והיישובים מקיימים מערכת חינוך בלתי פורמלי לילדים ולנוער, הנותנת מענה חינוכי מקומי לילדים ולהוריהם בשעות אחרי הצהריים, הערב, ימי שישי וחופשות. כ־2,000 ילדים ונוער שותפים למסגרת חינוכית זו ביישובי המועצה והם נפגשים לפעילות חברתית-קהילתית מגוונת ומלאת תוכן, במועדוני הנוער ובחברות הילדים, במסגרת הפעלות אזוריות ובקייטנות שמארגנת המועצה. באמצעות מרכז ההדרכה השוכן בבית ספר "הר וגיא" בדפנה וצוות מקצועי, מלווה המועצה ומנחה את צוותי החינוך הבלתי פורמלי בקיבוצים: רכזי חינוך, מדריכי כיתות יסוד ומדריכי נוער.
סמל המועצה
סמל המועצה המקורי ליווה את המועצה האזורית מיום הקמתה ועד לסוף העשור הראשון של המאה ה-21, עת החל תהליך מיתוג למועצה והסמל הוחלף בסמליל חדש.
הסמל המקורי עוצב כפעמון הפוך, בסגנון גרפי שהוכתב על ידי בצלאל בשנות החמישים. במרכז הסמל עומד את פסל האריה השואג, כשמאחוריו הר חרמון, תחתיו עץ ושתי שיבולים גדולות מידות, הצומחים מתוך אדמה חרושה שבשוליה מים.
בסמליל החדש מופיעים עגורים המסמלים את נדידת הציפורים הידועה באגמון חולה ואת הצבע הירוק של מרחבי המועצה. בנוסף לסמליל, עוצב מאוחר יותר על ידי סטודיו מיכל וגלה מקיבוץ איילת השחר גם "סמליל קו רקיע" (בדומה לערים גדולות כמו תל אביב או חיפה וירושלים, שהלכו בעקבותיה) הכולל את האריה השואג, התלמים והשבילים לצד עצים, נופי העמק וההרים המקיפים אותו, כמו גם איורי משפחה ובתים.
השטן הגדול
המונח שימש את האייתוללה רוחאללה ח'ומייני, לאחר המהפכה האיראנית בנאומו ב-5 בנובמבר 1979, כדי לתאר את ארצות הברית, שאותה האשים באימפריאליזם ובמתן חסות לשחיתות ברחבי העולם. הנאום התרחש יום אחד לאחר פרוץ משבר בני הערובה באיראן.
רקע כללי
הממשלה שלאחר המהפכה האיראנית ראתה בארצות הברית ובבריטניה מדינות אימפריאליסטיות, שיש להן היסטוריה ארוכה של התערבות בענייניה הפנימיים של איראן. בשנת 1907, ההסכם האנגלו-רוסי בין רוסיה לבריטניה חילק את איראן לתחומי השפעה, תוך התעלמות, מריבונותה של איראן אך ללא סיומה המוחלט. ב-1953, במהלך המלחמה הקרה, תכננו גורמי מודיעין בריטיים והממשל של נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר מבצע אנגלו-אמריקאי משותף להפלת ראש ממשלת איראן הנבחר, מוחמד מוסדק. ממשל אייזנהאואר היה מודאג מכך שהשאיפות הלאומיות של מוסדק עלולות להוביל בסופו של דבר להשתלטות קומוניסטית על איראן. המבצע קיבל את שם הקוד מבצע Ajax מטרת המבצע הייתה להפיל את ממשלתו הסמי-הדמוקרטית של מוחמד מוסאדק על ידי הפיכה צבאית ולאפשר לשאה מוחמד רזא פהלווי, לשוב למדינה ולשלוט בה ביד רמה. בתחילה נראה היה שההפיכה הצבאית נכשלה, והשאה מוחמד רזא פהלווי ברח מהמדינה. לאחר התפרעויות נרחבות ובעזרת ה-CIA ושירותי הביון הבריטיים, מוסדק הובס והשאה חזר לשלטון, מה שהבטיח תמיכה איראנית באינטרסים של המערב (בעיקר אלו של בריטניה) ושם קץ לאיום של התפשטות קומוניסטית. הגנרל פזל-אללה זאהדי, שהוביל את ההפיכה הצבאית, הפך לראש ממשלה בסיום המהפכה.
הגדרה
ב-5 בנובמבר 1979 במהלך נאום שנשא חומייני אמר "השטן הגדול, הנחש הפצוע". כאשר התייחס לארצות הברית. המונח היה בשימוש נרחב במהלך ואחרי המהפכה האסלאמית, והוא ממשיך לשמש בחוגים פוליטיים איראנים מסוימים ככינוי לארצות הברית. השימוש במונח בעצרות מלווה לרוב בצעקות "מארג בר אמריקה!" ("מוות לאמריקה"). הוא משמש גם בכתבי עת אקדמיים איראנים ככינוי לארצות הברית.
צעדה (מחוז)
מחוז צעדה (בערבית: محافظة صعدة) הוא מחוז בצפון-מערבה של תימן.
סימאון סימאונוב
סימאון איוואנוב סימאונוב (בבולגרית: Симеон Иванов Симеонов; 26 במרץ 1946 - 2 בנובמבר 2000) היה כדורגלן בולגרי ששיחק בתפקיד שוער.
קריירה
סימאונוב שיחק ברוב שנותיו ככדורגלן פעיל בסלביה סופיה ונמנה עם סגל הקבוצה בשנים 1973-1964. ב-1974 עבר סימאונוב לשחק בשורות צסק"א סופיה אך זמן קצר לאחר העברתו סיים את הקריירה שלו ככדורגלן. בסך הכל שיחק 184 משחקים בליגה הבולגרית העליונה. בשנת 1968 זכה סימאונוב בתואר כדורגלן השנה בבולגריה.
סימאונוב צורף לסגל נבחרת בולגריה ב-1964 (בן 18) ושיחק בשורותיה, לסירוגין, עד 1974. בשנים אלו צבר 34 הופעות במדי הנבחרת הלאומית. הוא שיחק בשורות הנבחרת בשני טורנירי הגביע העולמי; בגביע העולם באנגליה ב-1966 ובגביע העולם במקסיקו ב-1970. בגביע העולם בגרמניה ב-1974 השתייך סימאונוב לסגל הנבחרת אך לא שותף במשחקים.
Swordfishtrombones
Swordfishtrombones הוא אלבום האולפן השמיני של טום וייטס והראשון שהפיק בעצמו. האלבום יצא לאור בספטמבר 1983 דרך חברת התקליטים איילנד רקורדס. האלבום התאפיין בתפנית מהפקה מבוססת פסנתר ותזמורת מיתרים לתזמור עשיר העושה שימוש בכלי נגינה מגוונים, חלקם בלתי-שגרתיים במוזיקה פופולרית (כגון הרמוניקת זכוכית או תוף מדבר). גם כתיבת השירים של וייטס הפכה החל מאלבום זה ליותר מופשטת.
ביקורות
אתר AllMusic העניק לאלבום ציון של חמישה כוכבים, מדריך האלבומים של הרולינג סטון העניק לו ארבעה וחצי כוכבים. האלבום הגיע עם צאתו למקום 164 במצעד בילבורד 200. NME ציין אותו בסיכום שנת 1983 במוזיקה במקום השני בדירוג האלבונים הטובים ביותר של השנה. המגזין SPIN ציין אותו בשנת 1989 במקום השני בין 25 האלבומים הטובים ביותר בכל הזמנים. Slant Magazine דירג אותו במקום ה-26 הין 100 האלבומים הטובים ביותר של שנות השמונים.
סינגלים
השיר In the Neighborhood ראה אור כסינגל באוקטובר 1983 עם השיר Frank's Wild Years בצד ב'. השיר In the Neighborhood הגיע למקום ה-57 בדירוג The All-Time Top 100 Singles של קולין לרקין.
השיר 16 Shells From a Thirty-Ought-Six ראה אור כסינגל ב-1988.
רשימת שירים
כל השירים הולחנו ונכתבו על ידי טום וייטס.
מטבע מקומי
מערכת מטבע מקומי מורכבת מחברים המצטרפים באופן וולונטרי ומאמצעים המאפשרים סחר חליפין ביניהם. מערכות סחר החליפין יכולות ללבוש צורה פשוטה ביותר של לוח החלפות פומבי המוצב במקום ציבורי, או צורה מורכבת של מערכות אשראי ממוחשבות מתקדמות לרישום החליפין. קיימות לא מעט קהילות מטבע מקומי המנפיקות מטבע של ממש, לרוב בשטרות נייר, ועם המוכרות בהן נמנות קהילת "השעות של איתקה" במדינת ניו יורק, ארצות הברית, ויוזמות סיוע כלכלי הפועלות, למשל, במזרח טימור ובמדינות נוספות בעולם השלישי.
מערכת המטבע המקומי מאפשרת סחר חליפין גם במצב של חוסר באמצעי תשלום מקובלים, וכן מאפשרת החלפה של טובין ושירותים שקשה לקבוע להם ערך בכלכלה הרשמית, כגון: לימוד לא פורמלי, השגחה על ילדים, סיוע במטלות קטנות בבית וסביבתו וייצור ביתי של מוצרים ומזון בכמויות קטנות.
כללים כלכליים אלטרנטיביים
מערכות מטבע מקומי מוקמות כדי להשלים מערכות כלכליות רשמיות או אפילו כדי להציב אלטרנטיבה לכשלים שלהן. לכן הן מושתתות בדרך כלל על כללים כלכליים אלטרנטיביים, שלעיתים קרובות אף עומדים בניגוד לכללי המערכת המוניטרית הרשמית.
בלי ריבית/ ריבית שלילית: מערכות מטבע מקומי נועדו לעודד סחר, והיות והן לרוב קטנות ומועטות משתתפים יחסית לשוק הלאומי או הגלובלי, האיום המרכזי על פעילותן הוא סטגנציה, כלומר קפאון של המסחר כתוצאה מחוסר פעילות. מסיבה זו ובשל העדפות ערכיות של מרבית העוסקים בתחום, מערכות אלו פועלות ללא ריבית או אפילו במנגנון של ריבית שלילית, כך שלמטבע אין תפקיד של אגירת ערך, והוא נועד ומכוון למסחר הקהילתי בלבד.
שוויון ערך העבודה מתוך תפיסה ערכית אלטרנטיבית, מבוססות מערכות מטבע מקומי רבות על שוויון בערך העבודה. מכאן השימוש הנפוץ ב"שעות", דוגמה מובהקת לכך היא בנק זמן - מודל קהילתי במיוחד בו הערך של תרומתו של כל משתתף נמדד אך ורק בזמן שהוא משקיע. השימוש בזמן העבודה כאמת מידה הוא שונה מאוד מהמערכת הכלכלית הלאומית והגלובלית בכך שהוא מיישם שוויון בערך העבודה, להבדיל מהמצב בכלכלה הקלאסית, שבה ערכה של שעת עבודה של בנקאי השקעות, למשל, יכול להיות גבוה פי מאות מערך שעת עבודתו של פועל ייצור.
כלכלה מקומית בעולם גלובלי רעיון מרכזי במערכת מטבע מקומי הוא ההעדפה של מסחר בטובין ושירותים ברמה המקומית ובתוך קהילה. כשהמשתתפים משתמשים במטבע המקומי, הם משאירים את הערך שקהילתם מייצרת בתוך הקהילה. העדפה זו מנוגדת למגמות של שוק "חופשי" גלובלי השולטות במדיניות הכלכלית במערב, ובאה לשרת ערכים אלטרנטיביים של הון חברתי, כלכלה אקולוגית ומרקם קהילתי.
מטבע מקומי בישראל - קהילת מחרוזת ובנק זמן
ב-1999 הוקמה בישראל קהילת מחרוזת כמערכת מטבע מקומי. קהילת מחרוזת שהוקמה על ידי קבוצת פרמקלצ'ר ישראל משתמשת במטבע מקומי הנקרא "חרוזים" ופועלת בשיטה פשוטה יחסית של ניהול המסחר על ידי רכזי קהילה, המוציאים לאור מדריך של השירותים והמוצרים שמציעים החברים בעד "חרוזים" או בתעריף משולב של "חרוזים" ושקלים. ניסיון חשוב זה הקיף בשיאו כשלוש מאות חברים אך נראה שכעת הוא נמצא בסטגנציה.
בשנים האחרונות הקימו מספר מתנ"סים ומרכזים קהילתיים בנקי זמן - מודל קהילתי של מטבע מקומי הנשען על עבודה קהילתית מאורגנת ונועד לסייע לאוכלוסיות המודרות מהכלכלה הרשמית, כמו אוכלוסיות קשישים ועולים.
ALD
ALD (ראשי תיבות: Adrenoleukodistrophy; בכתיב עברי: אדרנולויקודיסטרופיה) היא מחלה תורשתית של מערכת העצבים המועברת בין אם לבנה (האם אינה חולה במחלה, אלא היא נשאית שלה) וסופה מוות.
המחלה פוגעת בעיקר בגברים בגיל הנעורים, ורק לעיתים נדירות מתגלה אצל נשים. היא מאכלת את שכבת המיאלין העוטפת את סיבי העצב (בדומה לטרשת נפוצה) על ידי מספר חומרים שומניים רוויים - חומצה קרוטית (C-26) ו Lignoceric acid) C-24) הנמצאים אצל חולי ALD בכמות הגדולה פי ארבעה מאשר אצל אדם בריא. אצל חולה ALD שמתחילה לפעול אצלו המחלה, יהיו בתחילה הפרעות קשב ושמיעה, עד לאובדן השמיעה, הראייה, הדיבור. אם לא מטפלים מידית במחלה, הסכנה להידרדרות הולכת וגדלה. ניתן להאט את התפשטות המחלה על ידי צריכה מוגברת של חומר שומני C-18 לא רווי, בצורת טריגליצריד (כי בצורתו הטבעית הוא רעיל ביותר לאדם). הוא יכול להימצא בשמן זית.
"השמן של לורנצו" הוא סרט קולנוע המבוסס על מקרה אמיתי, של ילד חולה ALD שהוריו, ללא השכלה רפואית, הצליחו למצוא את הטיפול שמשמש כיום להאטת המחלה.
דיאגנוזה
הדיאגנוזה מבוססת על ממצאים קליניים ועל זיהוי של שרשראות ארוכות מאוד של חומצות שומן (very long-chain free fatty acid; VLCFA) בסרום. בדיקת MRI תראה חריגות בחומר הלבן. במרכזים רפואיים מסוימים ניתן גם לבדוק הימצאות של הגן הפגום.
כ-1 מכל 42,000 בנים מאובחן כנושא ALD בתאחיזה ל-X.
גורמים
הצורה הנפוצה ביותר של ALD היא בתאחיזה ל-X, כלומר הגן הפגום מועבר על כרומוזום X. גן זה נמצא ב-Xq28 והמחלה מתאפיינת בהצטברות יתר של שרשראות ארוכות מאוד של חומצות שומן, שאלו חומצות שומן המורכבות משרשראות של 24-30 פחמנים. הגן האחראי ל-ALD התגלה ב-1993, והחלבון שאותו הוא מקודד שייך למשפחת חלבוני העברה, והוא לא אנזים. לא ברור כיצד רמה גבוהה של שרשראות ארוכות מאוד של חומצות שומן גורמת לאיבוד מיאלין.
הגן (ABCD1) מקודד לחלבון המעביר חומצות שומן לפראוקסיזום, אברון שבו עוברות חומצות השומן חמצון בטא. גן פגום גורם להצטברות של שרשראות ארוכות מאוד של חומצות שומן.
פרוגנוזה
הטיפול הוא סימפטומטי. התנוונות נירולוגיות הולכת ומחמירה הופכת את סיכויי ההישרדות לנמוכים. מתים מן המחלה שנה עד עשר שנים לאחר הופעת הסימפטומים. כיום נחקרות מספר שיטות לטיפול במחלה בהן שמן לורנצו, השתלת מח עצם וריפוי גני.
הרפתקה קטנה גדולה 2
הרפתקה קטנה גדולה 2 (באנגלית: Little Big Adventure 2, או בקיצור: LBA 2) הוא משחק מחשב משנת 1997 של חברת Adeline Software International. המשחק שייך לסוגת משחקי ההרפתקה. זהו משחק ההמשך של המשחק הרפתקה קטנה גדולה.
עלילת המשחק
עלילת המשחק מתרחשת זמן קצר לאחר עלילת המשחק הראשון. לאחר שהרג טווינסן את השליט הרודן פאן-פרוק בתום המשחק הראשון, נהיה כוכב הלכת טווינסאן רגוע ושליו. בתחילת המשחק פורצת במקום סערה, אשר לאחריה נוחתים על הכוכב חייזרים מכוכב הלכת "זיליש", המכונים "אזמרים". תוך זמן קצר חוטפים האזמרים את המכשפים ואת ילדי הכוכב, וטווינסן מגלה כי תוכניתם היא להשמיד את הכוכב כולו, על ידי שיגור "ירח הברקת" לעברו של טווינסאן. יחד עם חברו ג'רום בלדינו, טס טווינסן לזיליש, שם הוא מנסה להגיע לאי CX על מנת לעצור את הכורים הנמצאים על הירח ומתוכנתים לשגר אותו לעבר טווינסאן. בסוף המשחק מגיע טווינסן לאי החגיגה בזיליש, שם הוא מגלה כי האיש מאחורי כל התוכנית של האזמרים הוא למעשה פאן-פרוק, אשר הספיק לשכפל את עצמו טרם טווינסן הרג אותו במשחק הראשון. לאחר שטווינסן הורג גם את השכפול של פאן-פרוק, הוא טס חזרה לטווינסאן, שם, בעזרת האזמרים, הוא מצליח לעצור את הירח ולמנוע ממנו לפגוע בטווינסאן.
מבנה המשחק
הדמות בה שולט השחקן נקראת טווינסן. לטווינסן ארבעה מצבי התנהגות עיקריים, הדומים למצבי ההתנהגות שלו במשחק הראשון. במהלך המשחק נוספים מספר מצבי התנהגות, חלקם זמניים בלבד, התלויים במה שטווינסן לובש או נושא עמו.
המשחק נצפה משני מצבי ראיה שונים; באזורים מחוץ לבניינים, נצפה המשחק בפרספקטיבה תלת-ממדית, בעוד בתוך בניינים, הוא נצפה מזווית ראייה אזומטרית, כלומר שדה המשחק הוא בזווית של 45 מעלות. שדה המשחק מחולק לאזורים, וכאשר נמצא השחקן באזור אחד, דבר לא מתרחש באזורים אחרים. מעבר מאזור אחד לאחר מביא לשמירה אוטומטית של המשחק. לעומת זאת, בניגוד למשחק הראשון, ניתן לשמור את המשחק בכל עת.
בדומה למשחק הראשון, לטווינסן שתי רמות כוח שונות- חיים וקסם. רמת החיים יורדת עם כל פגיעה של אויב, ועולה על ידי קניית לבבות, הנקראים גם "סוכריות חיים", או מציאתם בפחי אשפה, בעציצים או בארונות. בנוסף, הפסילות במשחק מתבטאות בקופסאות ובעלי תלתן, הנמצאים במקומות שונים בכוכב. ככל שברשותו יותר קופסאות תלתן, כך הוא יכול לשמור יותר עלי תלתן, המבטאים את מספר הפסילות אשר נותרו לו. כאשר רמת החיים מתרוקנת, יורד עלה תלתן אחד. כאשר נגמרים עלי התלתן, מסתיים המשחק.
מד רמת הקסם מתווסף בשלב מוקדם במשחק, לאחר שטווינסן לוקח את הטוניקה של אבותיו. במסעותיו מוצא טווינסן ארבעה חפצים, אשר כל אחד מאפשר לו להגביר את רמת הקסם האפשרית. רמת הקסם יורדת בעת זריקת כדור הקסם, ועולה עם קניית או מציאת בקבוקי קסם. כאשר רמת הקסם מתרוקנת, כדור הקסם אינו קופץ, וחוזר אל טווינסן לאחר שפוגע ברצפה. בנוסף, רמת הקסם קובעת את סוג האויבים אותם ניתן להרוג; רמת קסם נמוכה אינה מאפשרת להרוג אויבים חזקים יותר.
המשחק מאפשר אינטראקציה עם כמעט כל דמות במשחק, בין אם מדובר בדיבור עם דמויות או בקרבות עם האויבים. עם זאת, שיחות של ממש נדירות במשחק; רוב הדיאלוגים מורכבים משאלה של טווינסן ומתשובה בלבד. הפעמים היחידות בהן ניתנת אפשרות לבחירת המילים להגיד, הן בבחירת המקום אליו מעוניינים להגיע.
הפצה וגרסאות
המשחק יצא לראשונה בסוף שנת 1996, כגרסת טרום-שחרור. בגרסה זו היו קיימים מספר הבדלים מבגרסה הסופית; למשל, המעבורת נראתה דומה לזו שבמשחק הראשון, אך בגרסה הסופית עוצבה מעבורת מודרנית יותר. גשר אשר נע באוויר במשחק היה נייח ושלם בגרסה המקדימה, ולירח הברקת היו שמיים כחולים כמו של טווינסאן.
המשחק יצא על גבי CD-ROM בלבד, ושתי גרסאותיו היו כמעט זהות. שתיהן כללו דיבורים, מוזיקה באיכות גבוהה וסרטים בתנועה מלאה. גרסת "הרפתקה קטנה גדולה 2" כללה את האפשרות לשחק בשפות שונות, לרבות אנגלית, צרפתית, גרמנית, ספרדית ואיטלקית. ב"האודיסאה של טווינסן" ניתן לשחק באנגלית בלבד. בנוסף, ככל הנראה בעקבות באג, חסרה ב"האודיסאה של טווינסן" סצנה אחת לקראת סוף המשחק.
פולכריה
פּוּלְכֶרִיָה (לטינית: Pulcheria; 19 בינואר 399–453) הייתה בתם של קיסר ביזנטיון ארקדיוס ושל אליה אודוקסיה.
חייה
פולכריה הייתה אחותו הגדולה של תאודוסיוס השני והחזיקה בעוצמה רבה כאשר הוכתר לקיסר בעודו ילד בשנת 408, אחרי מות ארקדיוס. היא נטלה את שבועת הבתולים, כדי להימנע ממצב בו ייכפו עליה נישואים, ונטתה להסתמך על תמיכת הקצינים הגרמאנים השונים שמינתה, כמו אספר האלאני. בשנת 416 היה תאודוסיוס מסוגל לשלוט בעצמו, אך פולכריה שימרה עמדת השפעה חזקה, בין השאר משום שהוכתרה בעצמה לקיסרית בשנת 414.
באותה שנה גרמה לתאודוסיוס לסלק את כל הפגנים מהשירות הציבורי באימפריה. היא הייתה נוצרית אדוקה ותחת השפעתה הפכו גם תאודוסיוס ואשתו אליה אודוקיה (שהייתה פגנית) לנוצרים אדוקים.
בשנת 421 הכריז תאודוסיוס מלחמה על פרס בהשפעת פולכריה, ככל הנראה משום שהפרסים רדפו נוצרים. פולכריה לא התנגדה לאריאניזם, שהייתה אמונתם של השבטים הגרמאנים. תאודוסיוס תמך בתחילה בפטריארך נסטוריוס, אך פולכריה, בעזרת הארכיבישוף קיריליוס מאלכסנדריה שכנעה אותו לשוב לאמונה האורתודוקסית ונסטוריוס הוגלה בשנת 435. פולכריה גם שכנעה את אחיה להגלות את היהודים ולהחריב את בתי הכנסת שלהם בקונסטנטינופול.
בשנת 441 הצליח הסריס כריספיוס זסטומס, שקודם לכן הצליח לסלק את הפרפקט האהוד סירוס מפנופוליס ואת אליה אודוקיה, אשת הקיסר, לשכנע את תאודוסיוס לסלק את פולכריה והשתלט במידה רבה על הקיסר. נטען, ויש מן הסתם ממש בטענה, שתאודוסיוס נהג בשנים אלו לחתום על צווים קיסריים בלי לקרוא אותם.
פולכריה עברה לחיות בשולי העיר קונסטנטינופול כנזירה. מספר חודשים לפני מותו של תאודוסיוס סר חינו של כריספיוס ופולכריה שבה והפכה גורם מרכזי בחצר הקיסרית. לפני מותו של תאודוסיוס בשנת 450 אורגן על ערש דווי הסדר להמשך שלטון שושלת תאודוסיוס באמצעות נישואים בין פולכריה לבין הגנרל הגרמאני פלביוס מרקיאנוס. הנישואים אורגנו בהסכמה שהגנרל יכבד את שבועת הבתולים של פולכריה בת ה-51. פעולתם הראשונה של הקיסר החדש ופולכריה הייתה להורות על הוצאתו להורג של כריספיוס באופן מבזה לפני שערי העיר.
בשנת 451 סייעה פולכריה לארגן את ועידת כלקדון לגינוי הנסטוריאניזם. הוועידה גם גינתה את החלטות סינוד רובר משנת 449 שתמכו במינות המונופיזיטית ובנזיר המונופיזיטי אוטיכס, שהודח והוגלה בהחלטת הוועידה. בכלקדון הכריזה פולכריה על פלביאנוס מקונסטנטינופול כמרטיר, אחרי שהודח בסינוד רובר והומת בידי תומכי אוטיכס.
פולכריה מתה ביולי 453, כשהיא מותירה את כל רכושה לכנסייה.
אנדרה סרבנסקי
אנדרה סֶרבאנסקי (בהונגרית: Szervánszky Endre; 1911, בודפשט – 1977, בודפשט) היה מלחין, מבקר מוזיקה וחסיד אומות העולם מהונגריה, זוכה פרס קושוט פעמיים, זוכה פרס פרנץ ארקל פעמיים.
ביוגרפיה
בשנת 1922 החל סרבאנסקי ללמוד נגינה בקלרינט באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט. הוא ניגן במספר תזמורות ולאחר מכן שב ללמוד באקדמיה. הוא עבד ברדיו ההונגרי, היה אחראי על ניהול תזמורות ברדיו, ולאחר מכן לימד תאוריה באקדמיה למוזיקה. יצירותיו הראשונות שזכו לתשומת לב ציבורית נוצרו בסוף שנות השלושים - יצירות לרביעיית מיתרים. יצירותיו הושפעו מיצירותיהם של בני זמנו, זולטאן קודאי ובלה בארטוק.
בתקופת מלחמת העולם השנייה
בעת לימודיו האקדמיים הכיר סרבאנסקי יהודייה בשם אווה בירו, לימים סלוט. לאחר פלישת הגרמנים להונגריה במרס 1944 נחלץ סרבנסקי לעזרתה של בירו, אף על פי שלא היו חברים קרובים. באוקטובר 1944 נכלאה בירו במחנה לעבודת כפייה בעיבורי בודפשט. בירו הצליחה להעביר לסרבאנסקי מידע על מקום הימצאה ועל מצבה. סרבאנסקי הצליח לכתוב לה, ולהעביר לה מכתב שסיפק לה הגנה חלקית. מכתב זה הציל אותה מהשילוח של יחידתה לרייך הגרמני והיא נותרה במחנה כשיחידתה יצאה לצעדת מוות לכיוון הגבול האוסטרי.
בירו עברה לבודפשט ונקלטה בבית שהשתייך לשגרירות השווייצרית ועל כן זכה להגנה לפי החוק הבינלאומי. למרות זאת יום אחד פרצו אנשי צלב החץ לבית ותקפו את יושביו היהודים. בירו נמלטה ופנתה לסרבאנסקי בבקשת עזרה. הוא לקח אותה לביתו בבודה ובני משפחתו קיבלוה ללא היסוס. אחד מבני המשפחה נתן לה תעודות זהות מזויפות. כמו כן סיפק סרבאנסקי מזון ותרופות לארז'בט פראגר (בהונגרית: Práger Erzsébet), אשת חברו היהודי, שילדה תינוק באוקטובר 1944. הוא זייף תעודות זהות לפיהן פראגר הייתה אשתו וכך הציל אותה מגירוש. כשהוברר שבעלה של פראגר נספה, נשא סרבאנסקי את פראגר לאישה ואימץ את בנה גֱ'רג' (György).
לאחר המלחמה
בשנת 1948 מונה סרבאנסקי למשרת פרופסור לקומפוזיציה באקדמיה למוזיקה. משנות ה-50 החל לחבר יצירות גדולות, אחת מהן - קונצ'רטו לתזמורת לזכר אטילה יוז'ף, בהשראת יצירתו של יוז'ף ותוך ציטוט ממנה. יצירתו מתקופה זו ועד שנות השישים מעידה על עניין הולך וגובר בסריאליזם. ביצירה שחיבר בשנת 1963 מופיע מחנה אושוויץ בתור נושא מרכזי. שני אחיו, פטר וינו, הם כנרים, ואחייניתו ולריה היא פסנתרנית.
הכרה והנצחה
בשנת 1998 הוכר סרבאנסקי בתור חסיד אומות העולם על ידי יד ושם.
תחותמס השני
תחותמס השני (בתעתיק קלאסי לאנגלית: Thutmose ולעיתים Thutmosis או Tuthmosis) היה הרביעי בפרעוני השושלת השמונה-עשרה של מצרים העתיקה. הוא בנה מונומנטים קטנים אחדים וערך שני מסעות מלחמה קטנים, אך מלבד אלה לא עשה דבר בעל חשיבות של ממש בימי מלכותו, והיה נתון ככל הנראה להשפעתה החזקה של אשתו חתשפסות. תקופת שלטונו מתוארכת בדרך כלל מ-1493 עד 1479 לפנה"ס. גופתו החנוטה נתגלתה לצד מומיות נוספות של מלכי מצרים בקבר חבוי בדיר אל-בחרי, מעל מקדש הקבורה של חתשפסות, והיא מוצגת כיום במוזיאון המצרי בקהיר.
משפחתו
תחותמס השני היה בנם של תחותמס הראשון ומוטנופרט, אשתו השנייה במעלה. מאחר שמעמדו היה נחות מזה של אמנמס, בנו בכורו של תחותמס הראשון, נשא לאישה את אחותו החורגת חתשפסות כדי להבטיח לעצמו בבוא היום את המלוכה. הוא דיכא בהצלחה התקוממויות שפרצו בנוביה ובלבנט וניצח קבוצה של שבטי נוודים, אך בראש מסעות מלחמה אלה עמדו מצביאיו ולא הוא עצמו. הדבר מלמד, לדעת החוקרים, כי עלה לכס המלוכה בעודו קטין. חתשפסות ילדה לו בת, נפרורע, אך הוא העמיד גם יורש זכר מאשה שנייה בשם איסט, הלא הוא תחותמס השלישי.
ארכאולוגים אחדים סבורים, כי העוצמה האמיתית מאחורי הכתר בתקופת שלטונו של תחותמס השני הייתה בידי אשתו חתשפסות, וזאת בשל הדמיון למדיניות הפנים והחוץ בהם נקטה לימים בתקופת שלטונה היא, וגם בשל טענתה כי אביה הועיד אותה כיורשתו. היא מונצחת בתבליטים אחדים על שער הכניסה בכרנך המתוארכים לתקופת מלכותו של תחותמס השני, בהם היא מוצגת הן עם בעלה הן לבדה. עם מות תחותמס השני שימשה כעוצרת הממלכה של יורשו תחותמס השלישי, שהיה עדיין ילד, אך לימים הכתירה עצמה לפרעה. הדבר מתברר מן העובדה כי "אנשי המלכה החליפו למעשה את שמו של המלך הילד בכמה מקומות עם הכרטושים שלה" על גבי השער.
מנתון, ההיסטוריון המצרי-הלני בן המאה ה-3 לפנה"ס, מספר כי תחותמס השני שלט 13 שנים, אך החוקרים מטילים ספק רב בנכונותה של קביעה זו, ואחדים מהם אף מרחיקים וסבורים כי שלט במצרים שלוש שנים בלבד. משך תקופת מלכותו עדיין שנוי במחלוקת.
תקופת מלכותו
חוקרי מצרים העתיקה חלוקים ביניהם בדבר נכונות רשימת השושלות של פרעוני מצרים שמביא מנתון בחיבורו "אפיטומה", והסכמה מעטה קיימת ביניהם גם ביחס לעדויות הספורות לתקופת מלכותו ששרדו לימינו. ראשוני החוקרים נוטים לחשוב כי מלכותו נמשכה 13 שנים, בעוד המאוחרים שביניהם סבורים כי הייתה קצרה יותר ונמשכה 3-4 שנים, וזאת בשל מיעוט החרפושיות והמונומנטים הנושאים את שמו. אפשר לשער מתי החלה מלכותו של תחותמס השני על פי הזריחה השמשית של הכוכב סותיס (תחילת "השנה הגדולה" במצרים) בתקופת מלכותו של אמנחותפ הראשון (הפרעה השני בשושלת ה-18); חישובים אלה מראים כי תקופת מלכותו של תחותמס השני נמשכה מ-1493 עד 1479 לפנה"ס, אך בשל חוסר הוודאות בדבר מועדה של הזריחה השמשית אפשר שימי שלטונו נמשכו מ-1513 עד 1499 לפנה"ס. ברם, מכיוון שאיננו יודעים בוודאות כמה שנים נמשכה מלכותו, לא מן הנמנע כי החלה שנים אחדות קודם לכן. מכל מקום, רוב החוקרים מתארכים את תקופת שלטונו מ-1493 או 1492 לפנה"ס עד 1479 לפנה"ס.
הנימוקים בעד תקופת מלכות קצרה
אינני (Ineni), הארכיטקט ופקיד המלכות בתקופת פרעוני השושלת ה-18, שהיה כבר זקן כשעלה תחותמס השני לכס המלוכה, האריך שנים כל תקופת שלטונו ומת בימי מלכותה של חתשפסות. זאת ועוד, שמו של תחותמס השני מוזכר פעמים בודדות בכתובות הקבורה האוטוביוגרפיות של פקידי הממלכה החדשה ובמונומנטים מאותה תקופה. לא ניתן למנות במדויק את מספר המונומנטים מתקופת מלכותו ולהשתמש בנתון זה כדי לשער כמה שנים נמשכה, משום שחתשפסות מחקה את שמו ממרביתם, ואילו תחותמס השלישי חקק אותו מחדש ללא אבחנה על גבי מונומנטים אחרים. ברם, מלבד כמה לבני בניינים שהוקמו על ידו בסמנה, קומה ואלפנטינה ושרדו לימינו, המונומנט העיקרי היחיד שהותיר אחריו תחותמס השני הוא שער כניסה מאבן גיר, שניצב פעם בחזית החצר הקדמית של הפילון הרביעי בכרנך. אפילו מונומנט זה לא הושלם בימי חייו אלא רק בימי בנו תחותמס השלישי, "רמז למלכותו קצרת-ימים." לימים פורק שער הכניסה ואבניו נוצלו להקמת בסיס הפילון השלישי שבנה אמנחותפ השלישי. ב-1987 פרסם לוק גבולד (Luc Gabolde) מחקר חשוב, המשווה מבחינה סטטיסטית בין מספר החרפושיות ששרדו מימיהם של תחותמס הראשון, תחותמס השני וחתשפסות. בניגוד להשחתת מונומנטים, מחיקת שמות החקוקים על חרפושיות היא בלתי מעשית וחסרת תועלת בשל גודלן הזעיר וחשיבותן הפחותה, ולכן ערכן להכרת תקופה זו רב הרבה יותר. תקופת מלכותה של חתשפסות נמשכה, לדעת החוקרים, 21 שנים ו-9 חודשים. גבולד מבליט במחקרו את מיעוט החרפושיות שבידינו הנושאת את שמו של תחותמס השני בהשוואה לאלו של תחותמס הראשון וחתשפסות; לדוגמה, פלינדרס פטרי מונה במחקרו הישן על חותמות חרפושיות 86 חותמות של תחותמס הראשון, 19 של תחותמס השני ו-149 של חתשפסות, בעוד ג'ייגר במחקריו המאוחרים יותר מונה סך של 241 חותמות הנושאות את שמו של תחותמס הראשון, 463 של חתשפסות ו-65 בלבד של תחותמס השני. על כן, אלא אם יוצר מספר נמוך בצורה בלתי רגילה של חרפושיות תחת תחותמס השני, הדבר מצביע כי תקופת שלטונו הייתה קצרה. על בסיס זה משער גבולד כי תחותמס הראשון מלך 11 שנים, ואילו תחותמס השני – 3 שנים מלאות.
הנימוקים בעד תקופת מלכות ארוכה
תקופת שלטונו של תחותמס נחשבת עדיין באורח מסורתי כבת 13 או 14 שנים. אומנם ניתן לפרש את הנאמר בכתובת האוטוביוגרפית של אינני כסימן לתקופת מלכות קצרה, אך אינני מכנה את תחותמס גם בשם "נץ בקן", רמז אפשרי להיותו עדיין ילד בעת הכתרתו לפרעה. מאחר שהספיק להביא לעולם שני ילדים – נפרורע ותחותמס השלישי – סימן הוא כי צריך היה לשלוט תקופה ארוכה של 13 שנים כדי שיוכל להגיע לבגרות ולהקים משפחה. האגיפטולוג הגרמני יורגן פון בקראט משתמש בנימוק זה כדי לבסס את הטענה בעד מלוכה בת שלוש-עשרה שנים. אלן גרדינר מציין בספרו, כי ז'ורז' דארסי זיהה ב-1900 מונומנט המתוארך לשנה ה-18 למלכותו של תחותמס, אף שמקומו המדויק אינו ידוע. כתובת זו מיוחסת כיום על ידי רוב החוקרים לחתשפסות, אשר אין ספק כי שלטה לפחות 18 שנים. פון בקראט מציין כי תאריך שנת שמונה-עשרה למלכות מופיע בשרידי כתובת של פקיד מצרי, ומוסיף כי הוא מתייחס כנראה לשם המלכות (praenomen) של חתשפסות, Maatkare, ששונה מ-Aakheperenre Thutmosis II, רמז למחיקת שמו של תחותמס השני המת. עובדה מעניינת היא, כי חתשפסות חגגה את יובל השלושים (Sed festival) להכתרתה בשנה השש-עשרה למלכותה; פון בקראט סבור כי האירוע נחגג 30 שנים אחרי מות אביה, תחותמס הראשון, שלדבריה הוא שהועיד אותה ליורשתו. הדבר יוצר חלל של 13 עד 14 שנים, שאותו יכולה למלא תקופת מלכותו של תחותמס השני, בין זו של תחותמס הראשון לזו של חתשפסות.
מערכותיו הצבאיות
זמן קצר לאחר הכתרת תחותמס פרץ מרד בממלכת כוש, כפי שאירע לעיתים קרובות בעת חילופי השלטון במצרים הפרעונית. הממלכה הנובית שועבדה כולה עוד בימיו של תחותמס הראשון, אך מורדים אחדים מ-Khenthennofer התקוממו, והמתיישבים המצרים נסוגו אל מבצר שנבנה על ידו. בשל גילו הצעיר של תחותמס השני, הוא לא יצא בראש הצבא אל נוביה, אלא שלח את קציני הצבא של אביו שדיכאו את המרידה ללא קושי.
תחותמס נלחם גם נגד שבטי השסו הנוודים במדבר סיני, מערכה הנזכרת בכתובת האוטוביוגרפית של פקיד המלכות Ahmose Pen-Nekhbet ששירת תחתיו. האגיפטולוג קורט היינריך זתה מזכיר מסע צבאי גדול יותר אל רתנו העילית, היא סוריה בפי המצרים, במהלכו הגיעו החיילים המצריים עד מקום הנקרא ניי, בו צד תחותמס הראשון פילים לאחר שחצה בדרכו חזרה את נהר הפרת. הלחימה נגד שבטי השסו התנהלה ככל הנראה תוך כדי המסע אל סוריה.
המומיה
גופתו החנוטה של תחותמס השני התגלתה ב-1881 בקבר חבוי בדיר אל בחרי. היא נטמנה שם יחד עם מומיות של פרעונים אחרים מן השושלות השמונה-עשרה והתשע-עשרה, וביניהם יעחמס הראשון, אמנחותפ הראשון, תחותמס הראשון, תחותמס השלישי, רעמסס הראשון, סתי הראשון, רעמסס השני ורעמסס התשיעי.
תכריכי המומיה הוסרו על ידי האגיפטולוג הצרפתי גסטון מספרו ב-1 ביולי 1886. קיים דמיון רב בין צורת הראש ותווי הפנים של המומיה לאלו של מומיית תחותמס הראשון, שהיה ככל הנראה אביו. גופתו החנוטה של תחותמס השני ניזוקה קשות על ידי שודדי קברים עוד בעת העתיקה, ידו השמאלית נשברה בפרק הכתף, זרועו נתפרדה מן המרפק וידו הימנית נגדעה מתחת למרפק. בטנו וחלק גדול מחזהו רוטשו, כפי הנראה בגרזן. בנוסף לזאת נעקרה רגלו הימנית מן הגוף. כל החבלות הללו נגרמו לאחר המוות, אך בבדיקת הגופה נתגלו גם סימנים לכך שחייו של תחותמס השני לא היו קלים. גסטון מספרו כותב, כי תחותמס מת קודם שהגיע לגיל שלושים ממחלה שאת סימני הלוואי שלה לא ניתן היה לסלק בתהליך החניטה. עורו היה מצולק ומכוסה כתמים מחוספסים, והחלק העליון של גולגולתו קרח; גופו היה רזה ומצומק, ודומה כי תש כוחו ונחלשו שריריו.
יום ההיגיון העולמי
יום ההיגיון העולמי הוא יום בינלאומי שהוכרז על ידי אונסק"ו, שבו מציינים את משמעות המושג היגיון (לוגיקה) וההשלכותיו המעמיקות על קהילת המדע והיצירה המדעית. אונסק"ו, יחד עם המועצה הבינלאומית לפילוסופיה ומדעי האדם (CIPSH) החליטו להכריז על יום זה בנובמבר 2019, והוא מצוין ב-14 בינואר מדי שנה. הוא נחגג לראשונה ב-14 בינואר 2019, עוד לפני ההכרזה. התאריך שנבחר לציון יום ההיגיון העולמי הוא יום מותו של קורט גדל ותאריך לידתו של אלפרד טרסקי, שניים מהלוגיקאים הבולטים במאה העשרים.
הכרזה
ההכרזה על יום ההיגיון העולמי הוצעה לוועד המנהל של אונסק"ו באמצע 2019. הוא נדון ואומץ במושב ה-207 של מועצת המנהלים של אונסק"ו באוקטובר 2019 והוצע לוועידה הכללית ה-40 של אונסק"ו. ב-26 בנובמבר 2019, הוועידה הכללית ה-40 הכריזה על ה-14 בינואר כיום ההיגיון העולמי, בתיאום ה- CIPSH.
חגיגות
אגודת Logica Universalis, אגודה לא רשמית לקידום היגיון הקשורה באופן הדוק לז'אן-איב בז'יאו, קידמה את חגיגת יום ההיגיון העולמי 2019 על ידי עידוד אקטיביסטים ברחבי העולם לארגן אירועים עצמאיים ב-14 בינואר 2019. כשישים אירועים כאלה אורגנו ב-33 מדינות. הצלחתו של יום ההיגיון העולמי הראשון והבלתי פורמלי הזה היוותה חלק מהדיונים של הוועידה הכללית ה-40 של אונסק"ו בנובמבר 2019, שהובילה להכרזה הרשמית של אונסק"ו. יום ההיגיון העולמי 2020 נחגג בכשישים אירועים ב-35 מדינות.
קייט או'פלין
קייט או'פלין (באנגלית: Kate O'Flynn; נולדה ב-1986) היא שחקנית אנגלייה. היא הופיעה בתיאטרון המלכותי הלאומי בהפקות של "Port" ו"קורטוב של דבש", וכן בסרטים "Up There" ו"מר טרנר".
ביוגרפיה
או'פלין נולדה בבורי שבמנצ'סטר רבתי. כנערה למדה בתיאטרון לנוער רויאל אקסצ'נג' שבמנצ'סטר. אחר כך נרשמה לאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA). התפקיד המקצועי הראשון שלה היה ב-2008 בסרטו של מייק לי "חופשייה ומאושרת". בהמשך אותה שנה זכתה בפרס התיאטרון של TMA לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה במחזה "שעת הילדים" עם להקת התיאטרון רויאל אקסצ'נג'.
ב-2009 הופיעה או'פלין יחד עם ראסל טובי במחזה "A Miracle" מאת מולי דייוויס בתיאטרון רויאל קורט בלונדון. מייקל בילינגטון העניק למחזה שלושה כוכבים מתוך חמישה בביקורת בעיתון הגרדיאן, ושיבח את הופעתה של או'פלין. היא זכתה לשבחים גם באיבנינג סטנדרד ובדיילי טלגרף.
ב-2011 שיחקה או'פלין בתפקיד אליזבת גוף בסרט הטלוויזיה "החשדות של מר ויצ'ר". ב-2012 גילמה את בריל בעיבוד של BBC Four, זוכה פרס הבאפט"א, לרומן "מקום בצמרת". עוד באותה שנה הופיעה בתפקיד ליז בסרט הקומדיה הבריטי "Up There", שזכה בפרס באפט"א הסקוטי לסרט הטוב ביותר. הסרט שודר בערוץ BBC Two בשנת 2015.
ב-2013 שיחקה או'פלין בהפקה של התיאטרון המלכותי הלאומי של המחזה "Port" מאת סיימון סטיבנס. על הופעתה זו זכתה בפרס על שם ג'ק טינקר של חוג המבקרים בקטגוריית אישיות התיאטרון החדשה המבטיחה ביותר. ב-2014 חזרה ושיחקה בתיאטרון הלאומי במחזה "קורטוב של דבש" מאת שילה דילייני.
ב-2014 הופיעה או'פלין בסרט "מר טרנר". ב-2015 שיחקה בתפקיד ד"ר דיפ בדרמה הקומית המשטרתית "No Offence". היא חזרה להופיע באותה דמות גם בעונה השנייה של הסדרה.
ב-2016 שיחקה או'פלין בסיטקום רדיופוני בשם "Dot" של רדיו 4 של ה-BBC. באותה שנה גילמה את ליידי אלכסנדרינה דה קורסי בדרמה התקופתית של ITV "דוקטור ת'ורן", המבוסס על רומן באותו שם מאת אנתוני טרולופ.
עוד ב-2016 הופיעה או'פלין בפרק "The Eagle and the Daw" בסדרה "האב בראון" של ה-BBC בתפקיד קתרין קורוון. ב-2017 חזרה שוב לסדרה וגילמה את קתרין בפרק "The Jackdaw's Revenge".
ב-2019 גילמה או'פלין את ויקטוריה וודקוק בדרמה הטלוויזיונית "Brexit: The Uncivil War" מאת ג'יימס גרהם.
עמוס לוין
עמוס לוין (נודע גם בכינויו הספרותי אריה דקר) (7 ביולי 1921 – 6 ביולי 1991) היה משורר, מחזאי וסופר ישראלי.
תולדות חייו
עמוס לוין נולד בליטא בשנת 1921 את ילדותו ונעוריו עשה בממל, עם שני אחיו וללא אב. אמו פרנסה את המשפחה בעבודה בבתי עשירים. הוא סיים את בית הספר הגרמני בממל ויצא לעבוד בגיל 14. לוין שאף כל חייו להשכלה, ללימוד, לקריאה ולאומנות. בגיל 19 עלה לארץ ישראל עם אחיו הצעיר בעליית הנוער ולמד בבן שמן.
בתום מלחמת העולם השנייה נודע לו, כי אמו שנותרה בודדה ללא ילדיה נרצחה על ידי הנאצים, וכי אחיו הבכור נהרג בשורות הצבא האדום כחייל בקיץ 1941.
לוין עבד כרתך וגויס במלחמת העצמאות כמתקן טנקים.
בהיותו אוטודידקט כפייתי, החל לעבוד בעיתון "קול העם" ככתב-צלם לענייני עובדים. מאז המשיך בעבודה זו עשרות שנים ועבד גם ב"זו הדרך". את שני ספריו הראשונים פרסם ב-1963 (ביחד עם רעייתו, רות לוין): "סימטה יורדת אל הים", שני מחזות ו"הרפתקאותיו של מצפון". את שיריו החל לפרסם ב"קול העם" ובשנת 1969 יצא לאור קובץ שיריו הראשון: "עצים מתחדשים במותם", עליו חתם בשם אריה דקר. הקובץ השני בשם "שירים" יצא בשנת 1978. הקובץ האחרון בשם "והתשובות שותקות" יצא לאור בשנת 1988.
הנקוק (סרט)
הנקוק (באנגלית: Hancock) הוא סרט גיבורי על מז'אנר הפעולה, הקומדיה והדרמה שבוים על ידי, בכיכובם של ויל סמית' ושרליז ת'רון. העלילה המקורית לסרט נכתבה ב־1996, אך במשך שנים הוא לא הופק. "הנקוק" צולם בלוס אנג'לס ויצא לאקרנים ב־2 ביולי 2008. הסרט זכה בפרס סאטורן וזכה להצלחה מסחררת כאשר הכניס בקופות 629 מיליון דולר.
עלילה
הנקוק אוכל ארוחת ערב עם ריי ומרי, ומגלה כי הוא בעל מחלת אמנזיה ובן אלמוות, לאחר שהתעורר בבית חולים לפני 80 שנה ללא זיכרון לגבי זהותו. הוא התעורר בבית חולים כשהרופאים אמרו לו שהוא נתקף ונדבק בראשו. ריי מספר להנקוק שמרי היא אמו החורגת של אהרון וכי אמו האמיתית מתה בלידה. כשהוא נושא את ריי שיכור הביתה, הנקוק מנשק את מרי, אך היא משליכה אותו דרך הקיר, ומתגלה שיש לה גם כוחות על. למחרת, הנקוק ומרי מדברים בפרטיות. מרי טוענת שהם חיים שלושת אלפים שנה, הם האחרונים מסוגם והם אחים. הנקוק לא מאמין לה לגבי הטענה האחרונה, וטס משם כדי להודיע לריי, אך מרי רודפת אחריו ומפתח קרב אלים ברחבי העיר. ריי עד לקרב, בהמשך התעמת עם השניים. מרי מודה שהנקוק הוא בעצם בעלה מהעבר, אך בחרה לעזוב אותו בשקט לאחר שאיבד את הזיכרון.
באותו לילה, הנקוק עוצר שוד בחנות משקאות, אך הוא נורה ומאושפז. מרי מופיעה ומסבירה שכאשר בני האלמוות יתאחדו, לאט לאט הם יאבדו את כוחותיהם ויהפכו לבני תמותה. הפעם האחרונה שהנקוק ומרי היו יחד הייתה שמונים שנה לפני כן, כשהנקוק הותקף; האמנזיה שלו היא תוצאה של ההתקפה. פארקר, שנמלט מהכלא יחד עם עוד כמה פושעים, תוקף את בית החולים כדי לנקום. מרי נתפסה באש הצולבת ונפצעת. הנקוק מתאושש, הורג את הפושעים, אך נפצע בעצמו שוב. הוא ניצל על ידי ריי, שחותך את ידו השנייה של פארקר באמצעות גרזן אש לפני שהרג גם אותו. הנקוק זורק את עצמו מבית החולים, מנסה להגדיל את המרחק שלו ממרי כדי שתוכל להתאושש, לפני שהוא עף לכיוון הירח.
חודש לאחר מכן, ריי ומשפחתו מקבלים שיחת טלפון מהנקוק (שנמצא כעת בניו יורק) ומגלה כי הטביע את פני הירח בלוגו השיווק של ריי, AllHeart. בסצנת אמצע כתוביות, הנקוק מתעמת עם עבריין שמחזיק אישה באקדח ודורש ממנו לסייע לו להימלט מהמשטרה, תוך שהוא מכנה אותו בכינוי גנאי, מה שמעורר זעם אצל הנקוק.
הכנסות וביקורות
הסרט קיבל ביקורות די טובות, והיה לשובר קופות כאשר הכניס 624 מיליון דולר ברחבי העולם.
אפרים ישראל בליכר
אפרים ישראל בליכר (בהונגרית: Blücher Ephraim Izráel גלוקסדורף, 2 באוקטובר 1813 – בודפשט, 6 באפריל 1882) היה רב הונגרי יליד אוסטריה. חוקר יהדות והבראיסט.
ביוגרפיה
הרב אפרים ישראל בליכר היה במשך תקופה מסוימת הלקטור (גם בעל מקצוע הנותן חוות דעת על כתב יד לפני פרסומו וגם מרצה) לתחום השפה העברית של אוניברסיטת לבוב (אז חלק מגליציה). אחר פעל במספר מקומות כרב. בהמשך נסע לווינה והקים גימנסיה ריאלית שלאחר זמן הפסיק לפעול. לאחר מכן התיישב קבע בממלכת הונגריה בבודפשט (כבר כחלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית). הוא היה חוקר עברי מצוין.
צפרדע העצים
צפרדע העצים (שם מדעי: Frankixalus jerdonii) היא מין נדיר של צפרדע ממשפחת הרקופוריים (סדרת חסרי זנב) שנתגלתה לראשונה בשנת 1870 על ידי הזואולוג הבריטי תומאס ג'רדוני. הצפרדע אנדמית לאזורים מיוערים בעלי אקלים טרופי בצפון מזרח הודו ושוכנת על גבי צמרות העצים. הצפרדע שוכנת בנקרות עצים מלאים במים בגובה של 6 מטרים מעל פני הקרקע שם היא מטילה את ביציה. הצפרדעים הבוגרות חוזרות ומטילות ביצים בלתי מופרות באזורי ההטלה מהם ניזונים הראשנים שבקעו. שלא כמו מרבית מיני הצפרדעים הצפרדעים הבוגרות צמחוניות.
אלבטרוס נודד
אלבטרוס נודד (שם מדעי: Diomedea exulans) הוא עוף ימי גדול ממדים ממשפחת האלבטרוסיים. הוא נפוץ באוקיינוס הדרומי מסביב לקוטב הדרומי. הוא היה האלבטרוס הראשון שתואר, ועד תחילת המאה ה-21 הסברה הייתה כי האלבטרוס האנטיפודי והאלבטרוס הטריסטני הם תת-מינים שלו. הוא דומה מאוד לאלבטרוס אמסטרדם, וקשה מאוד להבחין ביניהם על סמך הבדלים מורפולוגיים בלבד.
מוטת כנפיו של האלבטרוס הנודד היא מהגדולות בעולם העופות, אם לא הגדולה שבהן, בעומדה על כ- בממוצע כאשר נצפו גם פרטים עם מוטת כנפיים של. כאשר הוא דואה, יחס הגלישה שלו עומד על 1:22, כלומר הוא מתקדם 22 מטרים אופקית בזמן שהוא מנמיך את גובהו במטר. נתונים אלו מאפשרים לו להישאר באוויר במשך שעות רבות ללא מנוחה, תוך נפנוף מועט בכנפיו. אורך גופו 1.35 מטרים, ומשקלו נע בין שישה לתריסר קילוגרמים. הנקבות קטנות במעט מן הזכרים. ניצוי העוף משתנה עם גילו. נוצות גוף הבוגרים לבנות, והכנפיים - שחורות ולבנות. מקורם גדול, וצבעו ורוד, כצבע כפות רגליהם.
האלבטרוסים הנודדים ניזונים בעיקר מדיונונים, מדגים קטנים ומשאריות בעלי חיים אחרים שצפות על הים. הם נוהגים למלא את קיבתם לשובע בכל ארוחה, עד הגעה למצב שהם אינם מסוגלים לעוף, ואז הם משייטים על פני המים. הנקבה מטילה ביצה אחת. זו האחרונה לבנה ומנוקדת, ואורכה כעשרה סנטימטרים. הם מתרבים במושבות על איים מבודדים באוקיינוס הדרומי, כמו איי קרוזה, איי ג'ורג'יה הדרומית, איי קמפבל, איי אוקלנד, איי הנסיך אדוארד, איי קרגלן, האי מקווארי וכן בניו זילנד. קניהם בנויים בצורת חרוט גדול, לרוב מחומרים צמחיים.
עבדות חוב בדרום מזרח אסיה
עבדות חוב היא תופעה נפוצה באזור דרום-מזרח אסיה. עבדי חוב מגויסים על ידי מעבידים בדרכים שונות כגון הלוואות בריבית לא אפשרית, תשלומי ענק על שירותי הגירה לא חוקיים ואף הבטחות (שלרוב לא מתקיימות) לאישורי עבודה וביטחון תעסוקתי. ישנם אף מקרים בהם חוב עובר בירושה דורות רבים ושושלת המשפחה משועבדת עד לתשלום החוב. עבדי ועבדות חוב מועסקים בענפי חקלאות, דיג, ייצור לבנים, זנות, תעשיית הבדים ותעשיית התכשיטים. קיים מאבק בינלאומי בתופעה זו שמובל על ידי ארגון העבודה הבינלאומי.
הגדרת עבדות חוב
עבדות חוב היא סוג של עבדות מודרנית. במסגרת התופעה, אדם עובד על מנת לכסות חוב שנלקח על ידו או על ידי בני משפחתו. כדי להבין את המשמעות של המונח עבדות חוב צריך להבין את משמעות המונח עבודה חופשית. עובד חופשי הוא אדם שאין לו מכשירי ייצור משלו, הוא למעשה סוחר בכוח העבודה שלו, אך אינו שייך למי שקונה את כוח העבודה. הוא יכול להיכנס ולצאת מעולם העבודה כרצונו ואין כלל קשר של חובות בין העובד למעסיק. לעומת זאת, עבדי חוב הם אנשים המשועבדים לאדם ספציפי שיכול למכור אותם לאחר מכן לאדם אחר. העבדים כשלעצמם הם המצרך ותוצר העבודה שלהם שייך למעסיק. כמו כן, עבדי החוב מוגבלים בתנועה. ישנן צורות נוספות של עבודה שאינה חופשית והיא מוגדרת כמניעה מאדם להיכנס או לצאת משוק העבודה לפי בחירתו.
רקע היסטורי לעבדות באזור
המלחמות באזור דרום מזרח אסיה היוו גורם מרכזי להתפתחות עבדות החוב. לאורך ההיסטוריה מלחמות אלו היו שונות מהמלחמות באירופה ובאמריקה. הן לא היו מלחמות על שטח גדול, אלא מלחמות על אנשים. ניצחון במלחמות באזור זה היה ללכוד ולשעבד אוכלוסיות שכנות ובכך לשנות את עמדתן הפוליטית לעמדתו של הכובש. שבויי מלחמה היו מגיעים למרכז המדינה ושם היו מחולקים לעבדות על פי כישוריהם. חלקם עברו לארמון המלכותי של אותה המדינה ואחרים הופנו לחפור תעלות, להניח כבישים ולבנות מבנים. כך למשל בבורמה, בעלי מלאכה רבים שועבדו על ידי המלך הבורמזי ועבדו בשבילו כ-35% מעובדיו היו מאוכלוסיות זרות שנתפסו במהלך מלחמות שונות.
בנוסף לעבדות שנוצרה כתוצאה מלכידה אלימה במהלך מלחמה, ישנה בדרום מזרח אסיה גם סוג אחר של עבדות שאינה אלימה. מדובר על עבדות כתוצאה ממכירה על ידי המשפחה או כתוצאה מעונש על עבירות לא חוקיות. ישנם גם עבדים אשר "התנדבו" לשעבוד. עבדים אלו נכנסו לקשר העבדות מתוך בחירה כדי לשלם את חובם או למטרות עסקיות והיו יכולים לצאת מקשר זה כאשר השלימו את חובם. לעיתים, עבדי חוב היו רבים יותר במספרם מעבדים שהיו שבויי מלחמה. כך למשל, בתאילנד במאה ה-18 וה-19, עבדי החוב היוו כ-50% מהאוכלוסייה. עבדים של מלכים או של אוכלוסיית האליטה באותה מדינה קיבלו את המעמד של בעליהם. כך שלעיתים להיות עבד של מלך היה מעמד גבוה יותר מאשר להיות אדם חופשי פשוט. כתוצאה מכך, מונחים מוכרים של עבדות מקבלים פחות משמעות בעולם העבדות בדרום מזרח אסיה וההבדל במשמעות בין המונחים "עבד" ו"אדם חופשי" אינו ברור ונראה כי לעיתים אינו קיים באזור זה.
עבדות חוב מודרנית
ניתן למצוא עדויות בולטות לעבדות חוב גם בימינו במדינות מרכזיות, ביניהן הודו, נפאל, סין, תאילנד, פקיסטן ומיאנמר. בתוך מדינות אלה ניתן לראות הבדלים שונים בסוגי עבדות החוב התואמים את אופייה של כל מדינה. על פי מדד העבדות העולמי (Global slavery index) כמות העבדים הגדולה ביותר נמצאת בהודו, סין ופקיסטן.
סין
עבדות מודרנית בסין כוללת קבצנות בכפייה, עבדות ביתית ונישואין בכפייה. האזור הנפוץ ביותר בסין לעבדות חוב הוא בהונג קונג, שם נקלעים מהגרים לעבדות חוב בעקבות דמי השמה בלתי חוקיים. עם זאת, אין ראיות אשר מצביעות על ניסיונות של ממשלת סין לטפל בבעיה.
הגורם המרכזי לעבדות חוב בסין הוא חוב בגין אישור עבודה או שהייה בלתי חוקית. בהסכמים אלו נקבעים תנאי חוב שלא מתירים ברירה לעבדים או שאינם קיימים תנאים כלל. העדר תנאים מגנים פוגע בזכויות החלשים. דוגמה לכך ניתן לראות באזורים הכפריים, אשר שם מחסור רב בעבודה והשכלה. בסין קיימת מערכת רישום אזורית הנקראת הוקואו, המגבילה כל אזרח בסין לקבל אזרחות באזור קבוע בלבד ולכן לא ניתן לחיות כאזרח בעיר אחת לעבוד באזור אחר. שיטה זו מגבילה את נגישות המגורים והעבודה לכל אדם בסין. באזורים הכפריים נמצאים אנשים ללא השכלה אשר מתקשים למצוא עבודה ולכן עוברים לערים, אך בגלל שיטת הרישום, אזרחים שמגיעים מהכפר לעיר נוטים ללכת לעבודות לא חוקיות משום שאלו לא כוללות חוזה כתוב.
דוגמה נוספת לגורם לעבדות מודרנית היא עבדות חוב בקרב פליטים שבורחים מצפון קוריאה לסין בעזרת תושבי סין. הגורמים שפונים לאנשים אלו בצפון קוריאה, מבטיחים להם חיים טובים יותר בסין אך במציאות כאשר הם חוצים את הגבול הם נוכחים שההבטחות היו לשווא ותמורת המעבר מחייבים אותם לשלם בגין העזרה בבריחה. משום שהם מגיעים ללא אזרחות או כסף, אין באפשרותם להחזיר את החוב והם משועבדים לאדם ש"עזר" להם לברוח. הנשים נמכרות על ידי המבריחים שלהן לנישואין בכפייה, כשפחות או לבתי בושת כדי להחזיר את החוב ואין באפשרותן לפנות לעזרה היות שמעמדן אינו חוקי ולכן השלטונות יגרשו אותן לארצן.