cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Man Down
הקליפ לשיר יצא ב-1 ביוני של אותה שנה ובוים על ידי אנתוני מנדלר אשר ביים את מרבית הקליפים של הזמרת. הקליפ עורר סערה רבה בעקבות כך שבקליפ ריהאנה יורה למוות בגבר שאנס אותה. הקליפ עורר את זעמם של וועדות הורים בטלוויזיה, ארגונים נגד אלימות ואימהות ברחבי העולם מכיוון שהקליפ לטענתם מציג אלימות כפתרון לבעיות והתמודדויות עם סיטואציות קשות. אך השחקנית גבריאל יוניון שהייתה קורבן לאונס דווקא שיבחה את הקליפ. ריהאנה ביצעה את השיר בשלושת סיבובי ההופעות האחרונים שלה (לבינתיים סיבוב ההופעות Anti World Tour). השיר לא זכה להצלחה רבה בעולם והגיע בין היתר למקום ה-59 בלבד בארצות הברית אך הגיע למקום ה-9 במצעד שירי ה-R&B והיפ-הופ אם כי השיר הגיע למעמד פלטינה כפולה במדינה. גם בצרפת השיר זכה להצלחה כאשר שהה 5 שבועות במקום הראשון וגם בבלגיה ובהולנד הצליח כאשר הגיע שם ל-3 המוקמות הראשונים.
רקע
במרץ 2010 חברת התקליטים של ריהאנה דאף ג'אם הקימו מחנה כתיבה על מנת ליצור שירים חדשים לאלבום. הם שכרו כל אולפן הקלטות אפשרי בלוס אנג'לס בשביל מטרה זו. ריי דניאלס המנהל של הצמד רוק סיטי נכח במהלך המפגשים וקבע כי חברת התקליטים תזכור 10 אולפני הקלטות למשך שבועיים במחיר של 25 אלף דולר ליום. לטענתו הוא גילה שיש "הרבה שירים ללא מוזיקה" וגם "הרבה מוזיקה ללא מילים".
שאם ג'וזף שהייתה ידועה בזכות עבודתה המקצועית הועסקה כאחת מהכתובות במחנה. מנהלה של שאם עבד באותה תקופה בדאף ג'אם מה שהוביל לשיבוצה כחלק מהצוות שעבד על שירי האלבום. הוא הסביר כי מצא טיסה ללוס אנג'לס והחל לעבוד על מוזיקה ברגע שהגיע וכי "אין לו מה להפסיד אלא רק להרוויח". ההשראה שלו הייתה החזון של ריהאנה בביצוע שירים בעלי אופן קריבי בהופעות שלה מכיוון שהרגישה שלא חקרה את מוזיקת האיים הקריביים מאז אלבום הבכורה שלה.
הקלטה והפקה
על פי ריי דניאלס מנהלם האישי של הצד רוק סיטי הם לא הכירו את המוזיקה ההודו מערבית והקאריבית שנוצרה במהלך המחנה. שאם ג'וזף ניגנה להם מוזיקה בסגנון הזה משם בא הרעיון שלהם לכתוב את Man Down. ובכך שאם ורוק סיטי כתבו את מילות השיר בתוך 12 דקות. בריאיון ל-MTV רוק סיטי אמרו שהם כתבו שיר בהשארת השיר "I Shot the Sheriff" שלמעשה השיר בעצם הוא השיר של מארלי מנקודת מבט נשית "ושמתקשרת למקורות הקריביים של ריהאנה באופן שנשמע אותנטי". הזמרת שונטל אשר הייתה חלק מכתיבת השיר סיפרה כי ריהאנה פנתה אליה במהלך סיבוב ההופעות האחרון שלה וביקשה ממנה להיות מעורבת בשיר וסיפרה כי היא הייתה נוכחת באולפן שהיא כתבה את חלקה בשיר. שונטל סיפרה כי אחד מההופעות של ריהאנה בסיבוב ההופעות שלה גרמו לה ללכת מיד לאולפן ולעבוד. בסופו של דבר במחנה נכתבו 200 שירים שמתוכן נבחרו 11 בלבד ביניהם Man Down. בספטמבר 2010 שאם סיפרה שריהאנה התקשרה אליה ואמרה שהיא מעוניינת לכלול את השיר באלבום שלה.
ריהאנה תיארה מאוחר יותר את הרגש שהיא רצתה להביע כ"גנגסטרית" וסיפרה כיצד תרבות הרגאיי השפיעה עליה מבחינה מוזיקלית. "אני סופר מושפעת מהרגאיי וזה חלק ממני מאז שנולדתי, אני גדלתי בלהקשיב לזה וזה מאוד היה מרגש עבורי לקחת את השיר הזה עם המילים האלו." העבודה על שהיר הייתה עוד בזמן סיבוב ההופעות של ריהאנה Last Girl on Earth Tour. דמו של השיר הוקלט על ידי קארי קלארק בכפר בלוס אנג'לס. קוק הארל היה המפיק הווקאלי של ריהאנה ביחד עם ג'וש גודווין ומרקוס טובאר באולפני ווסטלייק, גם בלוס אנג'לס. בובי קמפבל סייע בהפקה והקלטות קוליות. המיקסינג לשיר נעשה על ידי מני מרוקין באולפני Larrabee Sound Studios בלוס אנג'לס בסיוע של אריק מדריד וכריסטיאן פלטה.
הסכום שהושקע במחנה הכתיבה היה כ-200 אלף דולר, ממוצע של כ-18 אלף דולר עבור על שיר באלבום. מחנה הכתיבה כלל סך הכל 40 כותבים ומפיקים. ריי דניאלס ציין כי רוק סיטי קיבלו 15 אלף דולר עבור השתתפותם בייצור השיר ושאם ג'וזף קיבלה 20 אלף דולר. הוא ציין כי "לקבל 12 דקות של השראה זה דבר יקר גם לפני שאתה לוקח בחשבון את השכר עבור כותבי השירים." בסך הכל עלות ייצור השיר היה 53 אלף דולר עוד לפני שריהאנה נכנסה לאולפן עם מפיק ווקאלי (שתפקידו להסביר לזמרים איך לשיר על מנת להפיק את הצליל הנכון). אף על פי שמקבה רידיק לא שימש כמפיק ווקאלי בשיר ריי דניאלס ציין אותו כהשראה לתהליך. ריי דניאלס סיפר כי עלות של מפיק ווקאלי לשיר נעה בין 10,000 דולר ל-15,000 דולר והחלק האחרון של השיר הוא ערבול הצלילים שגם התשלום עבורו הוא דומה. בסך הכל ייצור השיר הגיע לעלות של 78 אלף דולר ובתוספת של שיווק וקידום מכירות העלויות הגיעו ל-1,078,000 דולר.
הרכב מוזיקלי ואינטרפרטציה לירית
מבחינה מוזיקלית השיר הוא בלדת רגאיי העוסקת ברצח אשר מכיל השראה מהאיים הקריביים ושילוב של מוזיקת ראגה ומוזיקה אלקטרונית. השיר נכתב בסולם של C מינור עם קצב של 77 ביטים לדקה. קולה של ריהאנה בשיר משתרע על פני יותר מחצי אוקטבה, מ-F3 ועד E♭5. מבחינה לירית השיר מתאר את ריהאנה כחבורה הנמלטת מהמשטרה לאחר שרצחה אדם ומתחרטת על מעשיה ומתוודה בפני אימה. המבטא הקאריבי של ריהאנה בשיר הולך ומתחזק כאשר היא שרה את הגשר.
הצלחה מסחרית
השיר הגיע לראשונה למקום ה-94 בארצות הברית, ובשיאו הגיע למקום ה-59. לאחר 14 שבועות השיר יצא מהמצעד. במצעד שירי ה-R&B וההיפ-הופ השיר הגיע למקום ה-9 ונשאר שבועיים במקום זה ו-19 שבועות במצעד עצמו. במצעד סוף השנה של מצעד ה-R&B וההיפ-הופ השיר דורג במקום ה-47. במצעד השמעות הרדיו של שירי ה-R&B וההיפ-הופ השיר הגיע למקום ה-56 ולמרום ה-20 במצעד ההורדות הדיגיטליות של שירי ה-R&B וההיפ-הופ. במצעד הרשמי של הרדיו השיר הגיע למקום ה-40. למרות ההצלחה הפושרת שלו בארצות הברית הוא הגיע למעמד פלטינה כפולה עם מכירות של 2 מיליון עותקים. בקנדה גם לא זכה להצלחה כאשר הגיע למקום ה-92.
בצרפת השיר כן זכה להצלחה, הוא פתח במקום ה-65 ולאחר 5 שבועות הגיע למקום הראשון, שם שהה 5 שבועות ולאחר מכן שהה במקום השני 3 שבועות נוספים (שבוע לפני שעלה למקום הראשון גם שהה במקום השני). הוא שהה במצעד מיוני 2011 עד מאי 2012 ונכנס מחדש 3 שבועות לאחר מכן והופיע במצעד באופן סדיר גם בשנת 2013. סך הכל בילה במצעד 73 שבועות. בבריטניה השיר נכנס לראשונה למצעד הבריטי רק ב-2015, שם הגיע בשיאו למקום ה-54 ושהה 11 שבועות במצעד הבריטי. במצעד ה-R&B הבריטי השיר הגיע למקום ה-15 בשיאו ושהה 18 שבועות במצעד ה-40 הפותחים. בבלגיה, פלנדריה השיר הגיע למקום ה-3 ולמקום השני בולוניה והגיע למעמד זהב במדינה. באיטליה השיר הגיע למקום ה-8 אך לאחר שבוע בלבד נשאר מהמצעד, אם כי ב-2014 הוא הגיע באופן רשמי למעמד פלטינה במדינה.
רקע והרכב
אנתוני מנדלר אשר ביים את מרבית הקליפים של ריהאנה ביים את הקליפ הזה. הקליפ צולם באפריל 2011 בחוף הצפוני של ג'מייקה. ריהאנה סיפרה כי לקליפ יש "מסר חזק עבור בנות כמוני". ב-1 במאי ריהאנה חשפה תמונות מתוך סט הצילומים של הקליפ וכחודש לאחר מכן ב-31 במאי הקליפ הוקרן לראשונה בתוכנית 106 & Park. בריאיון לחדשות MTV אמר במאי הקליפ כי "בקליפ יש נרטיב חזק ויזואלית" וכי "המעריצים יכולים לצפות למשהו דרמטי, מזעזע, אינטנסיבי, רגשי, מרומם ומאיר."
הקליפ נפתח בסצנה בו נראית ריהאנה יורה בחשאי באדם והורגת אותו. לאחר מכן הקליפ חוזר אחורה בזמן ובו מראים את האירועים אשר קדמו לירי. במהלך אירועים אלה נראית ריהאנה שהיא נכנסת למועדון שם היא פוגשת גבר, רוקדת ומפלרטטת איתו אך באיזה שהוא שלב היא מחליטה לדחות אותו והיא יוצאת מהמועדון. לאחר מכן שהיא יוצאת הוא עוקב אחריה ולאחר מכן תוקף אותה ומותיר אותה ברחוב שהיא על הרצפה בוכה. הקליפ נגמר בכך שהיא נראית רצה לעבר דירתה ומוציאה אקדח מהמגירה שלה, אותו אקדח ששימש לאחר מכן לביצוע הרצח.
ניתוח וביקורת
הסופרת ג'נל הובסון ניתחה את הקליפ בספרה "Body as Evidence: Mediating Race, Globalizing Gender" וכינתה אותו כ"מאתגר את הפוסטמודרניזם של הרחקת זהות פוליטית ואת האמונה ההזויה של השתקפות הפוסט-גזעיות והפוסט-פמיניזם בעידן המודרני." בפרק שכותרתו "גילויי ההתנגדות של נשים שחורות לאלימות מינית". בפרק זה המשיכה להתייחס גם לתקרית עם כריס בראון ועל כך שריהאנה החליטה לדבר על זה בפעם הראשונה רק 9 חודשים לאחר המקרה. בנוסף גם השוותה את הקליפ לקליפים אחרים של ריהאנה כמו "S&M", "We Found Love", "Hard" ו-"Russian Roulette" שגם הם עסקו בנושאים של אלימות וגם השוותה אותו לקליפ לשיר "Love the Way You Lie" של אמינם בו ריהאנה מתארחת.
היא נתנה כדוגמה את הסצנה מהקליפ של S&M בו נראית ריהאנה קשורה בחבלים והציגה אותה "כקורבן" בדומה לקליפ של Man Down. אך בניגוד לקליפ של S&M לטענתה של הסופרת בקליפ ל-Man Down ריהאנה "דוחה את עמדת הקורבן" בכך שהיא יורה בו. היא התייחסה גם לעובדה שהקליפ צולם בג'מייקה המקום בו אקדח היה סממן בסצנת הדאנס הול של שנות ה-90 כהבעת זעם מצד אישה. הובסון הגיעה למסקנה שריהאנה מגינה על הפגיעות שלה ומתנגדת לדימוי של האישה השחורה שעברה התעללות, שנראית באדישות בחברה. לטענת הובסון הפרולוג מייצג את ריהאנה כ"פאם פאטל" כהת עור, שהנרטיב מסביר את מניעיה לרצח ומעורר את הצופה להזדהות איתה, משום שהיא רקדה באופן פרובוקטיבי עם גבר במועדון שכתוצאה מכך נאנסה. היא המשיכה להסביר כי ריהאנה מזמינה את הקהל לשקול מה פירושו של צדק על ידי "הצבעה של אקדח מילולי ולירי בנושא". בק ביין מהבלוג "Idolator" תיאר את הקליפ "כמדהים וויזואלית" ואילו הסופרת מטרו לי אן כינתה אותו כ"מזעזע". ת'רון תומאס אחד מכותביי השיר חשב ש"הקליפ היה תיאטרלי מאוד וריהאנה שיחקה את התפקיד שלה מצוין". הוא המשיך לומר כי אילו היה הווידאו היה ייצוג לירי מדויק, הנרטיב היה יותר "גרפי".
מחלוקות
מועצת הטלוויזיה להורים (PTC) מתחה ביקורת על ריהאנה, על הצגתה של "רצח מחושב" בקליפ, וטענה שרצח אינו דבר צודק גם אם מדובר ברצח אנס. הם טענו כי לסרטון יש השפעה מאוד חזקה על בנות ונשים ושהשפעה זו עלולה להיות שלילית ובנוסף טענו כי אם כריס בראון היה מוציא קליפ בו הוא היה רוצח אישה העולם היה מזועזע אך לריהאנה כביכול מותר להוציא קליפ שכזה. ג'וליאן אסקובדו שפרד ממגזין "AlterNet" לא הסכימה עם דבריי המועצה מכיוון שלטענתה המועצה לא גינתה את הקליפ לשיר "Monster" של קניה ווסט בו נראות נשים מתות תקועות בתקרה ואת ווסט מחזיק ראש כרות. בנוסף היא הוסיפה כי גם הקליפ לשיר "Love the Way You Lie" של אמינם וריהאנה עצמם לא זכה לביקורות אף על פי שכולל אלימות במשפחה. דוברת של אמהות נגד אלימות ביקרה את ריהאנה על כך שלא הציגה פתרון, במקום לעודד את הנוער הפגיע, שאונס הוא מציאות עבור אנשים רבים. הבמאי אנתוני מנדלר התייחס למחלוקת בריאיון ל"הוליווד ריפורטר", באומרו כי הראייה עוררה את התגובה שהתכוון לה, וכי היא מדגישה נושא שעדיין טאבו בחברה המודרנית. הוא נזכר בגדול בתקופה שבה אמנים כמו מדונה הוציאו קטעי וידאו שנויים במחלוקת, וציינו כי קטעי וידאו עכשוויים כבר לא מתמודדים עם נושאים טאבו לעיתים תכופות.
ריהאנה הגיבה לביקורת של PTC בטוויטר, ואמרה כי ההורים לא צריכים לצפות ממנה לחנך את ילדיהם וכי "נושאים רגישים" לא צריכים להיות מוסתרים מילדים אחרת הם לא ילמדו איך להסתגל בחברה, וכי היא מעצימה מתעללים אפילו יותר מכך שילדים מתביישים לדבר על אונס. היא הצהירה כי היא לא "הורה" של אף אחד ושלזמרים יש את חופש הביטוי והחופש ליצור אומנות. בריאיון ל-BET, ריהאנה הסבירה מדוע אונס שימש כנושא לדחוף את הסיפור קדימה בסרטון למרות המילים שלא הזכירו אונס: "בשביל להפוך את השיר לקליפ, היינו צריכים לחזור אחורה ולראות לה זה קרה, ברור שהיא לא רוצחת בדם קר, זה היה צריך להיות משהו כל כך פוגע, והחלטנו לחזור חזרה לעניין הרציני מאוד הזה שאנשים מפחדים להתייחס אליו, בייחוד אם אתה קורבן בתרחיש הזה".
השחקנית גבריאל יוניון שהיא הייתה קורבן לאונס גם הביעה תמיכה בקליפ בחשבון הטוויטר שלה. היא כינתה את הבחירה של ריהאנה בקליפ כ"אמיצה" אף על פי שהיא לא הסכימה לגישה של "עין תחת עין" וכי הדמות בשיר בכל זאת יכלה לבחור אחרת. היא המשיכה ואמרה כי כל קורבן אונס או מצב של ניצולים הוא מצב ייחודי, ולכולם יש מושג כיצד יש לשרת את הצדק. היא הודתה כי היא בעצמה ניסתה לירות באנס שלה, אבל החמיצה, וכי היא הבינה מאז כי ביצוע רצח כצורה של צדק לעצמה לא היה עושה את המצב טוב יותר. היא המשיכה לומר כי בעוד "זה מובן" לרצות להרוג אנס, אלא אם כן הוא בהגנה עצמית אז זה לא מומלץ.
אנדרואיד 10
היסטוריה
גוגל פרסמה את גרסת הבטא הראשונה של אנדרואיד Q ב-13 במרץ 2019, בבלעדיות למכשירי הפיקסל שלה. ב-7 באוגוסט 2019 יצאה גרסת הבטא השישית והאחרונה של מערכת ההפעלה.
ב-22 באוגוסט 2019 הכריזה גוגל כי שם מערכת ההפעלה החדשה הוא אנדרואיד 10, ובכך סיימה את מסורת הענקת שמות קינוחים לגרסאות המערכת, בין היתר, משום שלא כל המאכלים היו מוכרים בכל רחבי העולם, וכן היה קושי לבטא חלק מהשמות בשפות מסוימות.
חוויית המשתמש
אנדרואיד 10 הציגה מערכת מחוות מלאה, כמו מחוות להחלקה משני צידי התצוגה על מנת לחזור אחורה, החלקה מעלה כדי לחזור למסך הבית, החלקה מעלה והחזקה כדי להגיע לכל האפליקציות הפעילות, החלקה אלכסונית מהפינה התחתונה של המסך כדי להגיע ל-Google Assistant, והחלקה על הסרגל שבתחתית המסך כדי לעבור בין אפליקציות. התמיכה במחוות אלה היא חובה על כל היצרנים, שמצידם יכולים להוסיף מחוות נוספות לשליטה מלאה.
ניתן להשתמש בתכונה המכונה "בועות" להצגת תוכן מאפליקציות נתמכות שמאפשרת לענות להודעות מבלי לצאת מהאפליקציה בה נמצא המשתמש, בדומה לפייסבוק מסנג'ר. אפשרות זאת נועדה להחליף את הרשאת "שכבת על" הקיימת, אשר היו בה תקלות אבטחה וכן חששות להאטה בביצועים.
עוד כוללת אנדרואיד 10 "מצב כהה", בדומה ל-iOS 13.
פלטפורמה
בוצעה אופטימיזציה של מערכת ההפעלה לטלפונים חכמים מתקפלים, כולל המשכיות בעת שינוי בין שני המצבים, שינויים במצב ריבוי חלונות ועוד.
פרטיות ואבטחה
אנדרואיד 10 הוסיפה מספר שינויים באבטחה ובפרטיות: אפליקציות יכולות להיות מוגבלות על ידי המשתמשים לגישה לנתוני מיקום רק בעת השימוש. נוספו עוד מגבלות על אפליקציות אחרות שפועלות ברקע.
שינוי נוסף נתמך באנדרואיד 10 ויהפוך לתקן באנדרואיד 11, כשלאפליקציות ניתן יהיה לגשת רק לקבצים שהן יצרו. גישה לקבצים אחרים תתאפשר רק על ידי אישור המשתמש.
עלייה חדשה
"עלייה חדשה" הייתה מפלגה ליברלית בתקופת היישוב.
היסטוריה
המפלגה זכתה ב-18 נציגים מתוך 171 נציגים בבחירות שנערכו לאספת הנבחרים הרביעית שנערכו בשנת 1944. נציגה, גאורג לנדואר, הצטרף להנהלת הוועד הלאומי, אך פרש ממנה לאור חוסר המעש של ההנהלה.
עם החלטת החלוקה ב-29 בנובמבר 1947 התעורר מחלוקת במפלגה בשאלת קבלת התוכנית. הרוב במפלגה, בראשות פנחס רוזן תמך בעמדת הנהגת היישוב שקיבלה את תוכנית החלוקה, ורוזן היה חבר מטעם המפלגה במינהלת העם ועם הכרזת העצמאות הפך להיות שר המשפטים בממשלה הזמנית. המיעוט, בהנהגת גאורג לנדואר ראתה בתוכנית החלוקה, תוכנית שאינה בת קיימא. המיעוט גם דרש שהמפלגה תזדהה בצורה ברורה עם המערב והתנגד להקמת המפלגה הפרוגרסיבית.
באוקטובר 1948 התאחדה המפלגה עם תנועת העובדים הליברלית העובד הציוני ועם סיעה א' של הציונים הכלליים ליצירת המפלגה הפרוגרסיבית.
אופי המפלגה
המפלגה נסמכה על עולים מגרמניה ומאוסטריה שהגיעו לארץ ישראל בימי העלייה החמישית. כן שיתפה פעולה עם עולי צ'כוסלובקיה והונגריה. חלק מתעמולתה נגעה לשמירה על כבודם וזכויותיהם של עולי העלייה החמישית ובמיוחד על תרבותם בה הם היו גאים.
המפלגה הייתה בעלת אופי מדיני מתון. היא תמכה בשיתוף פעולה עם שלטונות המנדט הבריטי בתוכניות בהתאם לספר הלבן כרע הכרחי, דבר שהוצג על ידי יריביה כשמאלנות ואף אנטי-ציונות. המפלגה לא הביעה עמדה לגבי תוכנית בילטמור, דבר שפורש על ידי מתנגדיה כתמיכה בהמשך החיים היהודיים בארץ ישראל תחת חסות המנדט הבריטי. דוברי המפלגה טענו שהם אינם מתנגדים לעצמאות, אך שוללים את קשירת גורלה של הציונות בתוכנית אחת.
המפלגה הייתה ציונית, ליברלית ומתונה. כן הייתה המפלגה חילונית, כרובם של עולי מרכז אירופה.
ביטאון
המפלגה הוציאה לאור בעברית את ביטאונה "עמודים" החל מאמצע 1944 ובגרמנית את ביטאונה מיטיילונגסבלט.
להב הקיץ
להב הקיץ (באנגלית: The Sword of Summer) הוא ספר פנטזיה מאת הסופר ריק ריירדן שנכתב בהשראת המיתולוגיה הנורדית. שם הספר מבוסס על מתכת קסומה שיצר ריירדן, שמשמשת גיבורים בשם "פלדת עצם" שהיא סגסוגת של ברזל, כסף, עופרת ועצמות.
הנבואה
חלק חשוב בספר הוא הנבואה, שנאמרה על ידי הנורן בערב הראשון של מגנס בוולהאלה. בסוף הספר, אודין מסביר את הנבואה ואיך היא התגשמה.
הנבחר בטעות, שבטעות נקטל,
גיבור שלהכילו ולהאלה לא יוכל.
בטרם להב הקיץ יתיר את החיה.
הסבר הנבואה:
גיבור שלהכילו ולהאלה לא יוכל - לוקי בחר במגנס בטעות, כשחשב שהוא יעזור לו לזרז את ריינרק. מגנס היה חייב לברוח מוולהאלה
למזרח תצא השמש בעוד ימים תשעה,
בטרם להב הקיץ יתיר את החיה - מגנס גרם לאור שמש קייצי לצאת מזרחה ומנע מלהב הקיץ להתיר את פנריר ואף לחזק את כבליו.
דמויות ראשיות
מגנס צ'ייס - גיבור הסיפור. נער בן שש עשרה שמת וקם לתחייה בתור איינהריאר. בן פריי והבעלים של להב הקיץ. מנסה לדחות את ריינרק.
בליצן - סווארטאלף, בן פרייה. בעל שיגעון לאופנה. חולם להקים חנות בגדים ועל מנת להגשים חלומו שותה מהבאר של מימיר ומתחיל לשרת אותו. לא טוב במיוחד בעבודה תחת לחץ.
הארת'סטון - אלף חירש אילם. הקוסם בן-התמותה היחידי מזה מאות שנים, בדרגת "מומחה". בגלל חרשותו הוריו שונאים אותו. על מנת להגשים את חלומו, הוא שותה מהבאר של מימיר ושירת אותו שנתיים. פגש את בליצן בעקבות תקלה כשניסה להשתמש לראשונה בקסמי רונות.
טי ג'יי - תומאס ג'פרסון ג'וניור, איינהריי מקומה 19. בן טיר. שירת בגדוד החמישים וארבעה של בוסטון במלחמת האזרחים. מת בהתקפה על פורט ואגנר בקרוליינה הדרומית.
חצי-נולד גונדרסון - איינהריי מקומה 19. לוחם ויקינג עתיק. ברסרקר. מת במהלך מתקפה על מזרח אנגליה תחת הנהגתו של איוואר חסר-העצמות במסגרת הצבא הוויקינגי הגדול, כאשר חטף עשרים חיצים בחזה בניסיון להגן על הברון שלו.
מלורי קין - איינהאריי מקומה 19. מתה כשנטרלה מטען חבלה עם פניה.
גונילה - מפקדת הוולקיריות חמש מאות שנה עד מותה ב-22 בינואר. בת ת'ור. מתעבת את סאם בגלל היותה בת לוקי, כיוון שבן לוקי אחר שבר את ליבה ובגד בוולהלה.
ג'ק - להב הקיץ. הלהב החד ביותר בתשעת העולמות והלהב לשעבר של פריי. נועד להתיר את פנריר ולהרוג את פריי, אדונו לשעבר. אדונו הנוכחי הוא מגנס. נקרא בעבר סומרברנדר אך בחר לשנות את שמו.
דמויות משניות
הלגי - איינהאריי. מנהל מלון ולהאלה. האויב המושבע של הונדינג בעקבות סכסוכי משפחות.
הונדינג - איינהאריי. משרת את מנהל המלון. האויב המושבע של הלגי בעקבות סכסוכי משפחות. אוהב חטיפי שוקולד
מימיר - ענק. נחשב לאל אסיר. לאחר מלחמת האסיר והואניר הועבר לואנהיים, שם ערפו לו את הראש כמחאה על עצותיו ועל שותפו להחלפה, שנראו גרועים לעומת פריי שהלך לאסגרד. אודין הניח אותו בבאר ממנה יונקים שורשי הייגדראסיל והוא קם לתחייה בעל יותר ידע מכל אחד. מנהל רשת קזינו בתשעת העולמות ומציע לעוברי אורח לשתות מהבאר שלו בתמורה למחיר של 4 שנות עבדות.
סורט - שליט מוספלהיים ומלך ענקי האש. עתיד להרוג את פריי בלהב הקיץ ולשרוף את העולם.
אודין - שליט האזיר. התחפש לחצי טרול איינהאריי מקומה 19 שלכאורה נקרא בקיצור איקס. סיפור הכיסוי שלו כאיקס היה שהוא מת בשיקגו כאשר שחרר כלבים ממלחמות כלבים ונבחר על ידי סאם לוולהאלה.
אנבת' צ'ייס - בת דודו של מגנס, בת אתנה אלת החוכמה היוונית, מחפשת אחר מגנס ומוצאת את גופתו. מדברת עם מגנס כמה פעמים במהלך הספר.
אלכסיי סאבראשנקו
אלכסיי סאבראשנקו (ברוסית: Алексей Саврасенко; נולד ב-28 בפברואר 1979 בקרסנודאר) הוא כדורסלן עבר רוסי בעל אזרחות יוונית, ששיחק בעמדת הסנטר.
קריירת המועדונים
זמן קצר לאחר תחילת עונת, עבר סאבראשנקו לצסק"א מוסקבה מהליגה הרוסית. בעונתו הראשונה בצסק"א הוא שותף במספר מועט של משחקים, אך בעונות הבאות השתפר והפך לאחד משחקני הקבוצה הבולטים. עונת השיא שלו הייתה עונת, שבה הוא קלע 9.8 נקודות בממוצע למשחק בליגה וזכה בתואר ה-MVP של הגביע הרוסי.
סאבראשנקו היה שותף לזכייה בתארים רבים של צסק"א: שני גביעי היורוליג בשנים 2006 ו-2008, שש אליפויות רוסיה רצופות בשנים 2003-2008, ושלושה גביעים רוסיים בשנים 2005-2007.
בראשית 2009 עבר סאבראשנקו בהשאלה לקבוצת ספרטק סנקט פטרבורג, ולבסוף, חתם בהמשך אותה שנה בדינמו מוסקבה. ב-2010 עבר לחימקי מוסקבה ושיחק בה במשך שתי עונות.
הבנק המרכזי של בוליביה
הבנק המרכזי של בוליביה (בספרדית: Banco Central de Bolivia) הוא הסמכות המוניטרית העליונה והבנק המרכזי של בבוליביה.
אלכסיי סאבראשנקו
קריירת המועדונים
ב-2011 חתם באוניקס קאזאן.
הבנק המרכזי של בוליביה
הבנק הוקם על פי חוק ב-20 ביולי 1928 בשם "הבנק הלאומי המרכזי של בוליביה". שמו הנוכחי נקבע באפריל 1929 וב-1 ביולי החל הבנק לפעול.
אלכסיי סאבראשנקו
קריירת המועדונים
ב-2012 חתם בלוקומוטיב קובאן לעונה, ובסיומה פרש מכדורסל.
הבנק המרכזי של בוליביה
נגיד הבנק מכהן לתקופה של חמש שנים. בשנת 1985 כיהנה בתפקיד זה בפעם הראשונה אישה, תמרה סנצ'ס.
אלכסיי סאבראשנקו
נבחרת לאומית
סאבראשנקו שיחק לראשונה עבור נבחרת רוסיה באליפות אירופה בשנת 2001 וכעבור שנה השתתף באליפות העולם 2002, ומאז הוא שחקן קבוע בנבחרת הלאומית ואחד משחקניה המובילים. הישג השיא שלו עם הנבחרת היה זכייה במדליית הזהב באליפות אירופה 2007. הוא השתתף עם הנבחרת גם באליפויות אירופה של 2003 ו-2005, וכן בטורניר הכדורסל של אולימפיאדת בייג'ינג 2008.
דרך שכם
דרך שכם הוא שמו של רחוב בירושלים, על תוואי הדרך ההיסטורית שיצאה מירושלים צפונה לעבר העיר שכם. תחילתו של הרחוב בשער שכם בעיר העתיקה, משם הוא חוצה את העיר לעבר שכונותיה הצפוניות. יחד עם דרך יריחו, דרך יפו, דרך עזה, דרך בית לחם ודרך חברון הוא מהווה חלק מרשת הדרכים שבעבר קישרו את ירושלים עם ערים אחרות, וכיום מהוות חלק ממארג רחובות העיר.
התקופה העות'מאנית והבריטית
הדרך היוצאת מירושלים צפונה על גב ההר לעבר רמאללה ושכם היא חלק מדרך ההר ההיסטורית. תחילת ההתיישבות לאורכה של הדרך הייתה בסוף המאה ה-19, בשלהי התקופה העות'מאנית, כחלק מתהליך היציאה מן החומות. מעצמות אירופה שחפצו להגדיל את השפעתם בירושלים הקימו מוסדות דת מחוץ לעיר העתיקה אך בסמוך לשעריה, וכך עשו גם לאורך תחילתה של דרך שכם. שכונת מוסררה הערבית נוסדה בצידה המערבי של דרך שכם בצמוד לעיר העתיקה, וערבים אמידים מתושבי העיר העתיקה רכשו אדמות גם צפונה יותר במעלה דרך שכם והקימו עליהם בתי מידות, בתחילה כבתי קיץ ובהמשך כמגורי קבע. בלטו בפעילות זו בני משפחת חוסייני, שהתיישבו באזור שנודע כ"שכונת החוסיינים" ולימים כונתה המושבה האמריקאית, על שמה של הקהילה האמריקאית שהתפתחה באחת האחוזות של החוסיינים. יהודים לא נטו להתיישב בדרך שכם וסביבותיה והעדיפו את השכונות החדשות ממערב לעיר העתיקה, אך יוצאת דופן הייתה שכונת נחלת שמעון שנוסדה בצד דרך שכם בסמוך למערת שמעון הצדיק (שכונה זו ננטשה במלחמת העצמאות עקב היותה מבודדת בין שכונות ערביות).
בתקופת המנדט הבריטי נמשכה מגמת האורבניזציה לאורכה של דרך שכם, והשכונה הערבית האמידה שייח' ג'ראח התפתחה בצפון העיר, באזור הצטלבות דרך שכם עם הדרך העולה להר הצופים והר הזיתים (שם התרחש בשנת 1948 טבח שיירת הדסה).
תקופת השלטון הירדני
לאחר מלחמת העצמאות נותרה דרך שכם ממזרח לקו העירוני ומקבילה אליו, בתחומי מזרח ירושלים הירדנית. הדרך שימשה ציר תנועה עיקרי בין מזרח ירושלים לעיר רמאללה, ויחד עם שכונת שייח' ג'ראח חצצה בין ירושלים המערבית הישראלית למובלעת הר הצופים. הירדנים הקימו ממערב לדרך שכם את מוצבי גבעת התחמושת וגבעת המבתר, להגן עליה מפני חבירה ישראלית להר הצופים תוך ניתוק דרך ירושלים-רמאללה. במלחמת ששת הימים, לאחר קרב קשה בגבעת התחמושת, השתלט צה"ל על דרך שכם והמשיך את דרכו להר הצופים ולעיר העתיקה.
לאחר מלחמת ששת הימים
לאחר איחוד העיר, המשיכה דרך שכם ההיסטורית לשמש ציר תנועה ראשי בין ירושלים לרמאללה. התפתחות אורבנית מואצת הייתה לאורך המשכו הצפוני של הציר, עם התפתחות מרשימה של השכונות הערביות שועפאט ובית חנינא, ובמקביל פיתוח יזום של נוכחות והתיישבות יהודית על תוואי הדרך. מדינת ישראל הקימה את בניין המטה הארצי של משטרת ישראל על דרך שכם בשנת 1973 מצפון לשכונת שייח' ג'ראח, ובהמשך את קריית הממשלה ע"ש מנחם בגין הסמוכה לו. שכונות הגבעה הצרפתית וגבעת המבתר הוקמו משני צידי הדרך, בין שייח ג'ראח לבין שועפאט. מפקדת פיקוד המרכז של צה"ל הוקמה על גבעה רמה בצפון הציר בואכה רמאללה, יחד עם ייסוד שכונת נווה יעקב, פיתוח אזור התעשייה בעטרות והפעלת שדה התעופה ירושלים בסמוך לו. ציר זה היה לאורך שנים הקשר היחיד של שכונות ומתקנים אלה עם מרכז ירושלים, ולאורכה הייתה תנועה סואנת, יהודית וערבית. עסקים וחנויות נפתחו ופרחו לאורך חלקו הצפוני של הציר, בתחומי השכונות שועפאט ובית חנינא (בקטעים אלה נקרא "דרך שועפאט" ו"דרך בית חנינא", בהתאמה). רצף עירוני לאורך הדרך חיבר כמעט לחלוטין את ירושלים עם רמאללה.
דרך שכם כיום
החל מסוף שנות ה-90, עם סלילת כבישים חדשים בין מרכז ירושלים וצפונה, פחתה חשיבותו של הרחוב כציר תנועה עיקרי. תחילה נפתחה שדרות בר-לב ("כביש מס' 1") שעקפה ממערב את חלק הדרומי של דרך שכם בכביש רחב ונוח, עד הגבעה הצרפתית, ובהמשך נפתחה דרך עוזי נרקיס, שהמשיכה מהגבעה הצרפתית דרך פסגת זאב אל נווה יעקב. פתיחת צירים אלה הפחיתה משמעותית את התנועה בדרך גב ההר ההיסטורית, בעיקר התנועה היהודית, ובד בבד הפחיתה את החיכוך בין האוכלוסיות.
כיום מורכבת דרך שכם ממספר קטעים לא רציפים, שמשתנים באופיים, ברוחבם ובתפקודם, ונקטעים בידי כבישים ראשיים יותר החוצים אותם. מרבית קטעי דרך שכם מהווים היום יותר רחובות פנימיים שכונתיים או אזוריים מאשר דרך ראשית וסואנת בין ערים.
מרדכי יעקב ברייש
הרב מרדכי יעקב ברייש (תרנ"ו, 1896 – י"ד בכסלו תשל"ז, 6 בדצמבר 1976) היה רב ואב"ד הקהילה החרדית ״אגודת אחים״ בציריך, שבשווייץ למעלה מארבעים שנה, פוסק הלכה נודע, מחבר סדרת הספרים שו"ת חלקת יעקב (3 חלקים).
תולדותיו
נולד בסקוהל שבגליציה (כיום אוקראינה), בן הרב חיים ברייש, מחסידי בעלז. למד אצל הרב שבתי הרציג שכיהן כראש הדיינים בסקוהל, ואף הוסמך אצלו לרבנות. כמו כן הוסמך על ידי הרב אברהם יעקב הלוי הורוויץ מפרובוזנה, מחבר שו"ת צור יעקב ועל ידי הרב מאיר אריק מקרקוב. נישא לפעשא בת ר' שאול ציגמן מלבוב.
בשנת תרפ"ח מונה לרב העיר אלעסק, בה כיהן חדשים ספורים, לאחר מכן מונה לרבנות הקהילה הפולנית שבדיסבורג שבגרמניה. בכ"ג אדר תרצ"ג (1933) עבר טקס השפלה ברחוב העיר על ידי הנאצים, ולכן עזב את גרמניה לאנטוורפן שבבלגיה. במשך כמה חודשים כיהן כרב בלנס הסמוכה לפריז עד שנאלץ לעזוב את צרפת היות שהשלטונות לא הסכימו להנפיק לו אשרות שהייה. בשנת תרצ"ה מונה לרב ואב"ד של הקהילה החרדית "אגודת אחים" בציריך, שאיגדה את כל בתי הכנסת החסידיים בעיר. ברבנות זו שימש במשך ארבעים ושתיים שנה.
ביוזמתו הוקם בבני ברק כולל האברכים הנושא את שמו "חלקת יעקב" ("ברייש") על ידי בנו הרב שאול ברייש, המנוהל היום על ידי אחיו משה דן.
הוריו ורבים מבני משפחתו נספו בשואה. היה בעל קשרי חיתון עם בני משפחת סולובייצ'יק וכן מחותן של הרב יצחק יעקב וייס.
נפטר בשווייץ בי"ד בכסלו תשל"ז, 6 בדצמבר 1976, ונקבר בהר המנוחות בירושלים, סמוך לקבריהם של האדמו"ר מבעלז והרב מטשיבין. את מקומו ברבנות בציריך מילא בנו הרב שאול ברייש.
דיאנה גבלדון
ביוגרפיה
גבלדון נולדה באריזונה. אביה היה סנטור במדינת אריזונה למשך 16 שנים, והחזיק לאחר מכן בתפקידים ממשלתיים אחרים.
גבלדון גדלה בעיר פלגסטף, שם סיימה תואר ראשון בזואולוגיה באוניברסיטת צפון אריזונה. היא המשיכה לתואר שני בביולוגיה ימית באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו, ולאחר מכן לדוקטורט באקולוגיה התנהגותית, באוניברסיטת צפון אריזונה ב-1978.
קריירה
גבלדון הייתה העורכת המייסדת של כתב העת Science Software Quarterly ב-1984, בזמן שעבדה במרכז ללימודי הסביבה באוניברסיטת אריזונה סטייט. במשך שנות השמונים כתבה גבלדון ביקורות תוכנה ומאמרים טכניים עבור מגזיני מחשבים, וכן מאמרים במדע פופולרי וספרי קומיקסי עבור חברת וולט דיסני. היא לימדה לימודי הסביבה באריזונה סטייט 12 שנה, עד שעזבה כדי לכתוב במשרה מלאה.
כתיבה
ב-1988, גבלדון החליטה לכתוב רומן "כדי להתנסות, ללמוד איך", ובלי שום כוונה להראות אותו לאף אחד. בתור חוקרת, היא החליטה שרומן היסטורי יהיה הקל ביותר לחקור ולכתוב, אך לא היה לה רקע בתחום ההיסטוריה, והיא אפילו לא ידעה על איזו תקופה היא רוצה לכתוב. גבלדון ראתה, במקרה, פרק של "דוקטור הו", בו אחת הדמויות היה צעיר סקוטי מהמאה ה-18, בשם ג'יימי מקרימון, והוא היה ההשראה לדמות הגברית המרכזית שלה, ג'יימי פרייזר, ולמיקום הרומן בסקוטלנד של אותה תקופה.
בהתחלה, הגיבורה של הרומן הייתה אישה אנגליה שנועדה לייצר קונטרה ל"סקוטים בקילטים", אך בכתיבה, היא רקמה חיים משל עצמה, "והשתלטה על הסיפור, כשהיא מספרת אותו בעצמה, יחד עם הערות עוקצניות מודרניות לגבי כל דבר". כדי להסביר את הראיה המודרנית של הדמות, גבלדון החליטה להפוך אותה למישהי שהגיעה מן המאה ה-20 לסקוטלנד של 1745. בימים של ניצני האינטרנט, גבלדון שיתפה פרק מהספר בפורום ספרותי, והסופר ג'ון א. סטיץ' התלהב, והכיר אותה לסוכן פרי נולטון, שהשיג לה חוזה לטרילוגיה - הספר שכתבה ועוד שניים עתידיים.
לספר היא קראה בתחילה "Cross Stitch", ובשם זה גם יצא בבריטניה, אך המו"ל האמריקאי שינה את השם ל-Outlander (נוכרייה). כשיצא ספרה השני, עזבה גבלדון את האקדמיה כדי לפתח את הקריירה החדשה שלה כסופרת.
בסדרת הנוכרייה יש נכון ל-2022 תשעה ספרים, כאשר האחרון מהם, "אמור לדבורים שהלכתי" יצא ב-2021. בנוסף, יצאה סדרת ספינאוף לנוכרייה בשם "לורד ג'ון", שהגיבור שלהם הוא דמות משנית בסדרת האם.
חיים אישיים
גבלדון מתגוררת בסקוטסדייל, אריזונה, עם בעלה, דאג וטקינס, ולהם שלושה ילדים בוגרים, לורה, ג'ני וסופר הפנטזיה סם סייקס.
חנן יובל
ביוגרפיה
יובל נולד בקיבוץ משמרות כחנן בוליבסקי לבלה ויצחק, ממייסדי הקיבוץ, שעלו לארץ ישראל מלטביה ומאוקראינה, כבן זקונים ולו שתי אחיות גדולות. הוא בן דורם של בני הקיבוץ, שלום חנוך (אביו של חנוך ואמו של יובל קרובי משפחה) ומאיר אריאל. בעודו תינוק, באוגוסט 1947, נהרגה אחותו הבכורה יעל בהיותה בת 11, מכדור תועה שירה באוויר חייל אנגלי שיכור.
דיאנה גבלדון
סדרת לורד ג'ון
לורד ג'ון גריי הוא דמות משנית בסדרת הנוכרייה, לו גבלדון הקדישה מספר ספרים ונובלות, המתרחשים בין השנים 1756–1761, השנים של הספר "הנוסעת" בסדרת האם. הספרים הם ספרי מסתורין היסטוריים.
חנן יובל
ביוגרפיה
יובל התחיל ללמוד לנגן בגיטרה באזור מגוריו לאחר בר המצווה שלו, ומאוחר יותר המשיך בלימודי גיטרה קלאסית אצל חיים אסולין בתל אביב.
דיאנה גבלדון
עיבודים
"נוכרייה" עובד כסדרת טלוויזיה, ששודרה לראשונה ברשת Starz בארצות הברית ב-9 באוגוסט 2014. הסדרה שודרה בישראל ב-2015 בשם "זרה".
חנן יובל
ביוגרפיה
יובל למד בבית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה והופיע עם שלום חנוך, מאיר אריאל ואחרים, במסגרת להקת הנוער של הקיבוץ, שנקראה "המשמרון". הוא השתתף בחוג הדרמטי בבית ספרו וכישוריו אלו הובילו אותו ב-1965 לשירות הצבאי בלהקת הנח"ל. לאחר סיום שירותו הצבאי, למד פילוסופיה כללית ויהודית באוניברסיטת תל אביב.
קריירה
ב-1967 הצטרף להרכב "יואל דן ושלישייתו", עמו נסע למסע הופעות לארצות הברית למשך שנה. עם חזרתו לישראל, הצטרף לבני אמדורסקי ושלום חנוך בהקמת "השלושרים", שלישיית זמר מצליחה שפעלה בשנים 1969–1970. הוא שימש כחבר בהרכב ולעיתים היה סולן בחלק מהשירים. השיר המפורסם ביותר אותו ביצע יובל במסגרת השלישייה כסולן ראשי הוא "צרות טובות". לאחר תקופת "השלושרים", הקים את להקת "כיף התקווה הטובה", שכללה את ג'וזי כץ, שלמה מזרחי, אלי מגן וזהר לוי. הלהקה הקליטה מספר שירים, כ"בלדה לעוזב קיבוץ", "שני צבים" ו"ד"ר יארינג", אך לא סיימה את הקלטת אלבומה והתפרקה. חלק משיריה ("בלדה לעוזב קיבוץ", "דוקטור יארינג" ו"שני צבים") הופיעו באלבום האוסף של שמוליק קראוס "שבעים שמונים". לאחר הפירוק, יובל הצטרף להרכב "שובבי ציון", שכלל גם את קובי רכט ואת קובי אשרת. עם הרכב זה הופיע יובל עד 1971. השלישייה הוציאה אלבום אחד בלבד שממנו בלטו שירים כמו "נגה" (אחותו של חנן יובל; את המילים חיבר מאיר אריאל, בן קיבוץ משמרות ואת הלחן חיבר שלום חנוך) ו"איש גדול", והשתתפה בתחרויות הזמר של תחילת שנות השבעים שם ביצעה שירים בהם "ישראל ישראל בטח בשם" ו"בגללי או בגללו".
דיאנה גבלדון
ביקורת ופרסים
"נוכרייה" זכה בפרס הספר הרומנטי הטוב של 1991 של אגודת סופרי הרומנטיקה האמריקאים. הספר בסדרה "A Breath of Snow and Ashes (2005)" יצא מיד למקום ראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס, וזכה בפרס Quill למד"ב/פנטזיה/אימה. ספריה תורגמו ללפחות 24 שפות, ונמכרים בעשרות מדינות.
חנן יובל
קריירה
במשך מספר שנים בתחילת שנות ה-70, במקביל לתחילת קריירת הסולו שלו, שיתף יובל פעולה עם אמנים רבים, בהם שלמה ארצי, איתו הופיע וגם הקליט את "ציונות בלי מירכאות" ועם ג'וזי כץ, איתה הקליט את השיר "אֵרְאֶלֳה". בפסטיבל הזמר והפזמון תשל"ג (1973) ביצע ביחד עם ירדנה ארזי ואפרים שמיר בליווי שלישיית אף אוזן גרון את השיר "ליל חניה", מהשירים המזוהים ביותר עם התחרות.
דיאנה גבלדון
ביקורת ופרסים
גם ספרים מסדרת לורד ג'ון מצאו עצמם ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס, וזכו למועמדויות לפרסי ספרי מסתורין.
חנן יובל
קריירה
ב-1991 חזר יובל לשיתוף פעולה עם בני אמדורסקי וישראל גוריון, שהיו צמד הדודאים, והפיק את מופע הטלוויזיה "שלושרים על גשר הירקון". אלבום המופע שיצא באותה שנה ונקרא גם הוא "שלושרים על גשר הירקון" זכה להצלחה. ב-1993 השתתף בתוכנית טלוויזיה שהוקדשה לאמדורסקי חודשים ספורים לפני מותו, ובה התאחדו "השלושרים" לשירים אחדים. אחרי מותו של אמדורסקי, הצטרף יובל אל גוריון וצמד "הפרברים" (יוסי חורי ואורי הרפז), להרכב שנקרא "החברים של בני". הרכב זה העלה מופע לזכרו של אמדורסקי בפסטיבל ערד 1994, וב-1997 הוציא אלבום שכלל שירים של הרכבים שבהם השתתף אמדורסקי ("הדודאים", "שלישיית גשר הירקון" ו"השלושרים"). הרכב זה המשיך להופיע במשך 21 שנה ברציפות.
במאי 2022 יצא יובל במסע הופעות בליווית נגנים ואורחים, בשם "יובל וחצי".
קריירת הסולו
ב-1972 החל יובל את ניסיונותיו הראשונים כזמר סולן בהופעות במועדון "עומר כ'יאם" ביפו. בתקופה זו, החלו גם ניסיונות ההלחנה שלו ושני שיריו הראשונים "בטרם" ו"שנינו ביחד וכל אחד לחוד" שניהם למילים של יהודה עמיחי יצאו לרדיו וזכו לחשיפה רבתי ולהצלחה גדולה. ב-1974 הוציא יובל את אלבומו הראשון כסולן, "חנן יובל", בו הלחין ועיבד את רוב השירים. המוכר מבין שירי האלבום הוא "אתם זוכרים את השירים", שאותו כתב יהונתן גפן בטורו האישי ב"מעריב" במהלך מלחמת יום הכיפורים, שהפך לאחר מכן לשיר הנוסטלגיה המזוהה עם יובל. שירים נוספים מהאלבום שהצליחו היו "בטרם", "שנינו ביחד וכל אחד לחוד", "טוב שלא הלכת" (שנכתב לסרט "הזמנה לרצח" של אסי דיין), "אני רואה אותנו כבר זקנים" (בו נכללה ציטטה משיר של להקת האבנים המתגלגלות: "I Can Get No Satisfaction") ו"שיר אל על" (שהולחן למילותיו של זאב ז'בוטינסקי). באלבום ניכר סגנונו של יובל המשלב מוזיקת פולק בשילוב רוק ישראלי רך מאוד, עם השפעות ג'אזיות ואקוסטיות.
בסוף 1974 העלה יובל עם דורית ראובני ודני כץ את המופע "ערב שירי המשוררת רחל", שהורכב כולו משירים שהלחין יובל למילים של רחל המשוררת. הלהיט הגדול של המופע היה "פגישה, חצי פגישה". שיריו תועדו על גבי אלבום בשם המופע.
ב-1976 הוציא יובל אלבום שני, "עוצם עיניים ושר", שסגנונו היה דומה לסגנון האלבום הראשון. השיר היחיד המוכר של האלבום היה "סלואו תחילת שנות השישים". האלבום הבא, "אתם זוכרים את השירים", יצא ב-1977 וכלל ביצועים מחודשים לשירים קודמים שביצע יובל במסגרת ההרכבים שבהם השתתף בעבר כגון "צרות טובות", "פגישה חצי פגישה", ו"נוגה", לצד שירים חדשים כמו "שיר אהבה פוליטי" (אותו הלחין למילותיו של יהונתן גפן).
במסגרת המופע "ימי בנימינה" בשנת 1983, החל שיתוף הפעולה הפורה שנמשך שנים בין יובל לבין אהוד מנור. ב-1985 הוציא יובל את האלבום "דור" שנקרא על שם בנו הבכור וכלל שירים שנכתבו על ידי מנור והולחנו על ידי יובל. האלבום הניב את הלהיטים "ואם השיר הזה נשמע לכם מוכר" ו"ים תיכוני". בעקבות האלבום, יצא יובל במופע בעל אותו השם "דור", אותו חנך לראשונה בפסטיבל ערד באותה שנה. האלבום "אמצע החיים" שיצא ב-1987, תוך ציון שנתו ה-40 של יובל, הניב את הלהיטים "אחרת לא הייתי שר" ו"אני אהיה הליצן שלך".
שירים שהלחין יובל לזמרים אחרים יצאו בהקלטה מחודשת כדואטים עם המבצעים המקוריים במסגרת אלבומו "כשהיונים חוזרות" מ-1989. בין השירים באלבום נמנים "הלילה הוא שירים" עם חוה אלברשטיין, "אני וסימון ומואיז הקטן" עם יוסי בנאי, "בחופשתו" עם דורית ראובני, "שהשמש תעבור עלי" עם ירדנה ארזי, "הימים שעוד נכונו לנו" עם הדודאים ו"כשצלצלת רעד קולך" עם נורית גלרון.
ב-1991 הקליט יובל בדואט עם מרגלית צנעני את השיר "ימי הרדיו", אותו הלחין יובל למילים של יואב גינאי שנכתבו בעקבות מלחמת המפרץ שפרצה בשנה זו. שנה מאוחר יותר, ב-1992, יצא האלבום "באורות גבוהים", שבו הלחין יובל את כל השירים פרט לשיר "קו אדום", שכתב והלחין דני רובס. האלבום, שהיה רוקיסטי (סגנון שיובל ממעט להשתמש בו), היה הצלחה, אם כי כלל רק מעט להיטים כמו "שיר ישראלי חדש", "לפנות בוקר" ו"מחר אל עוד מחר" בעל המילים הדיכאוניות מעט. באותה שנה הוציא יובל גם דיסק אוסף שבו סיכם עשרים שנות פעילות, "עשרים", עם 20 מלהיטיו הבולטים. בשנה שאחרי הוציא גם ספר שירים ראשון, "ואם השיר הזה נשמע לכם מֻכָּר".
ב-1996 הלחין לזהבה בן את השיר "הפיג'מה", למילים של יואב גינאי. השיר הופיע באלבומה של בן "זהבה בן שרה שירי ילדים", שיצא באותה שנה. ב-1998 יצא האלבום "זה אתה", שאת כל שיריו כתב אהוד מנור ואת רובם עיבדה קורין אלאל, שהפיקה את האלבום. שיר הנושא של האלבום הוא שיר געגועים לאביו של יובל, שממנו התייתם בגיל תשע. בעקבות האלבום, יצא יובל במופע באותו שם, בליווי לימור עובד, יאיר סתווי וגדי בן אלישע. בהמשך החליפה שירה יובל, בתו של חנן, את עובד ומאז מופיעה לצדו לסירוגין.
ב-2000 הפיק יובל מופע מיוחד לכפר בלום ללימודי יהדות בשם "מסע אישי יהודי". ב-2005 הוזמן יובל לסמינר "קרן עדי", גוף העוסק בקשר בין אמנות ליהדות, שבעקבותיו החל בהקלטת אלבומו "סידור אישי" לאורך כמה שנים. ב-2007 הפיק יובל מפגש עם האמן ג'קי לוי, שוב במסגרת פסטיבל כפר בלום, במטרה לחבר בין דתיים לחילונים. מפגש זה צמח למופע "גשר ההלכה" שבו שולבו מוזיקה חילונית ודתית. ב-2009 יצא לאור הפרויקט "סידור אישי" בהוצאת "עם עובד". הפרויקט כולל ספר ודיסק, שעניינם הוא הקו המשיק בין התרבות היהודית ובין הישראליות העכשווית שצמחה מתוכה. גם פרויקט זה הוליד מופע בימתי באותו שם, "סידור אישי", שעלה ב-2010. ב-2009, בעקבות ביצועו של הזמר החסידי אברהם פריד לשירו של יובל "שהשמש תעבור עלי", נוצר קשר בין שני הזמרים ונפתחה סדרת הופעות משותפת שתחילתה בשתי הופעות בבריכת הסולטן והמשכה ברחבי הארץ.
באותה שנה שבה עלה המופע "סידור אישי", ב-2010, עלה גם המופע "דורות" יחד עם בתו שירה ועם אורי הרפז ובתו שני. במופע ביצעו הרביעייה שירים ממהלך הקריירה של יובל ושל הרפז בעיבודים מקוריים. ההרכב הקליט גרסת כיסוי לשיר של "השלושרים" "לו הייתי פיראט" ושיר חדש בשם "על המים", שהלחין יובל למילים של עדית פאנק.
הקשר עם המוזיקה של קרליבך
כבר בתחילת דרכו האמנותית, ביצע יובל יחד עם שותפיו ללהקת השלושרים במסגרת פסטיבל הזמר החסידי הראשון ב-1969, את שירו של שלמה קרליבך "והאר עינינו" שהגיע למקום השלישי. ב-1971 ביצע באותו פסטיבל, יחד עם שותפיו לשובבי ציון את "חמדת ימים" ובהמשך הקליטה השלישייה את "ישראל ישראל בטח בשם". שלושת השירים זכו להצלחה ותהודה רבה ותרמו רבות להחדרת המוזיקה של קרליבך לתודעה התרבותית הישראלית.
ב-1995, כשהיה מנהל אמנותי בפסטיבל ערד ולאחר פטירתו של קרליבך בשלהי 1994, יזם והפיק יובל ערב משיריו בשם "עוד אבינו חי". בערב זה אף השתתף לצדם של עוזי חיטמן, שלמה בר, אלעזר שטורם, צמד רעים, חבורת "הרעננים" ובתו של קרליבך נשמה, שהובאה על ידי הפסטיבל במיוחד מצפון אמריקה. בהמשך להפקה זו הוליך יובל הופעה של שירי קרליבך עם עוזי חיטמן, שלמה בר ואלעזר שטורם. הופעה זו רצה ברחבי ישראל עד 2004. ההופעה האחרונה התקיימה בפסטיבל הכליזמרים בצפת, ופחות מחודשיים לאחריה נפטר חיטמן.
ב-2010 הוזמן יובל להיות אורחם של חברי תנועת המקויה ביפן לסדרת הופעות אשר היו מבוססות, רובן ככולן, על המוזיקה של קרליבך שאותה אימצה התנועה לצד אהבתה למדינת ישראל ולתנ"ך.
השפעות מזרחיות
במהלך הקריירה המוזיקלית שלו, נטה יובל מספר פעמים לכיוון המוזיקה המזרחית-ישראלית. בתחילת שנות השמונים היה שותף כמפיק ומלחין באלבומו של האסיר שושי מאגף 7 בכלא באר שבע, "האסיר המזמר", הידוע בעיקר בלהיט "פסוליה". באותה תקופה יצא גם האלבום "הקוסקוס והסרפן" עם דודו אלהרר ובעקבותיו מופע בשם זה, שהיה בעל גוון מחאתי נגד קיפוח תרבות עדות המזרח. באלבום נכללו גם שירים ישנים ובעיקר חדשים שהלחין יובל, בהם "הימים שעוד נכונו לנו".
ניהול והפקה מוזיקלית
במשך השנים שימש יובל כמפיק באלבומים שלו, של הרכבים שבהם השתתף, ושל אמנים אחרים, בהם שושי מאגף 7 ("האסיר המזמר"), ושייקה לוי. יובל גם שימש כמנהל האמנותי של פסטיבל ערד בשנים 1995–1996. ב-1996 ייסד יובל את פסטיבל "ימי זמר בחולון" והיה מנהלו האמנותי עד 1999. יובל הפיק מופע לזכרו של מאיר אריאל במסגרת פסטיבל זה, לאחר שהשתתף במופע לזכרו בשם "פתאום בלעדיו" (בשיר "אגדת דשא", שסוגר מעגל סביב שלושת יוצאי קיבוץ משמרות). בשנת 2000 היה יובל בין מפיקי המופע לזכרו של אריאל "עם הגב לים", ואף שר בו את השיר "שלל שרב".
פעילות ציבורית
בספטמבר 2001 לאחר מותו הפתאומי של דודו דותן נבחר יובל לעמוד בראש אמ"י (איגוד אמני ישראל). ולאחר זמן קצר ב-2002 פרש מתפקיד זה. כמו כן, שימש כחבר מליאת רשות השידור בשנים 2005–2002 וחבר הנהלת פסטיבל ישראל בשנים 2004–2002, בין השנים 2009–2018 שמש חנן יובל יו"ר העמותה לחינוך המוזיקלי בקריית אונו.
מינואר 2021 משמש יובל דירקטור בחברת "אשכולות" הדואגת לזכויות המבצעים.
חיים אישיים
יובל, המתגורר בקריית אונו, נשוי ליאירה, ולהם שני ילדים: דור (עורך וידאו; עליו נכתב שירו של יובל, "דור") ושירה, אשר הפכה לזמרת בזכות עצמה והתפרסמה בזכות המופע המשותף לה ולאביה שזכה להצלחה, שנקרא בפשטות "שירה וחנן יובל". השניים הוציאו לרדיו סינגל שנקרא "אמא מחכה בבית", אותו הלחין יובל למילים של אהוד מנור, והשתתפו בפסטיבל הזמר והפזמון ב-2001 עם השיר "לא הכל לא תמיד", שהגיע למקום השני וזכה בהמשך להצלחה. הוא סב לנכדים.
יובל, שיש לו רישיון נשק מזה שנים, חשף בראיון בגלי צה"ל שבמהלך אימון שגרתי לחידוש הרישיון הוא שכח להרכיב אוזניות מגן ושמיעתו נפגעה.
יובל ידוע באהדתו לקבוצות הכדורגל והכדורסל הפועל תל אביב, ובשנת 1981 אף ביצע יחד עם יצחק קלפטר ויגאל בשן את שיר האליפות של קבוצת הכדורגל.
אורי זייפרט
אורי זייפרט (נולד ב-1969) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, כיהן כמפקד בסיס תל נוף.
שירותו הצבאי
זייפרט התגייס לחיל האוויר וסיים קורס טיס במגמת קרב. הוא מילא מספר תפקידי פיקוד בחיל, ב-2005 מונה למפקד טייסת 106, ב-2007 מונה למפקד טייסת 69, ב-2012 מונה למפקד בסיס רמון ובשנים 2014–2017 פיקד על בסיס תל נוף.
זייפרט בוגר תואר ראשון במדעי ההתנהגות ותואר שני במנהל עסקים ובמשפטים.
באפריל 2020, בעת התפרצות מגפת הקורונה מונה לרכז את מערך הבדיקות. הוא סיים את תפקידו במאי, לאחר שהציג תוכנית להקמת מכלול לקטיעת שרשראות ההדבקה.
מחוברים אבל לבד
מחוברים אבל לבד (באנגלית: Alone Together) הוא ספרה השמיני של שרי טרקל. הספר יצא לאור בארצות הברית בשנת 2011 בהוצאת Basic Books. ספר זה, יחד עם "העצמי השני" ("The Second Self") ו"החיים על המסך" ("Life on the Screen"), יוצרים טרילוגיה על יחסי אנוש מחשב ועל הגדרות חדשות של האדם בעידן המחשב.
בספר זה, בוחנת טרקל כיצד הטכנולוגיה משפיעה עלינו ובאיזה אופן מסתגלת ומצליחה החברה לענות על שאלות חדשות שעולות בעקבות העלייה בשימוש בטכנולוגיות ניידות, רובוטים, מחשבים ואמצעים אלקטרוניים אחרים. היא מתארת סיפורים על אנשים אמתיים (לעיתים קרובות ילדים) באינטראקציה עם רובוטים אשר מתוכנתים להיראות אנושיים. במהלך אינטראקציות אלו מפתיעה המידה שבה אנשים רוצים שהרובוטים יאהבו אותם.
החששות העיקריות שמעלה טרקל הן חששות לגבי האופן שבו אינטראקציות חברתיות אמתיות, בסיסיות ויסודיות מושפעות מהחשיפה המתמדת לאינטראקציות עם אינטליגנציה מלאכותית, אינטראקציות שהן לכאורה משמעותיות. ביסוד הטענה המרכזית של טרקל עומדת העובדה שההתפתחויות הטכנולוגיות שתרמו רבות לעלייה ברמת החיברוריות גם הביאו במקביל לתחושת ניכור בין בני אדם. הניכור מתבטא בקישורים בין רשתות חברתיות המעדיפות את אלו שהשיח שלהם מתקיים בצורה "נאותה".
הטענה העיקרית של טרקל בחלקו הראשון של הספר היא שהאינטראקציות שלנו עם רובוטים שמדמות רגש מציבות איומים חמורים על יכולתנו להתייחס זה לזה בצורה נכונה. טרקל דנה ברובוטים שתוכננו לקיים אינטראקציה עם בני אדם ברמה הרגשית; היא חוששת שהם עשויים להחליף בני אדם אחרים ובעלי חיים בתפקידים הרגשיים האלה. טרקל חוששת כי לעיתים קרובות אנו מייחסים תכונות מסוימות לרובוטים שאינם באמת נחלתם של הרובוטים, וכי האינטראקציות הרגשיות שלנו עם בני אדם אחרים נשחקות כתוצאה ישירה. דאגתה של טרקל היא שהערכתנו לאינטראקציה האנושית עלולה להישחק.
החלק השני של הספר בוחן את אופי האינטראקציות החברתיות המקוונות ואת האופן שבו התקשורת החברתית שינתה את האופן שבו אנשים, במיוחד צעירים, מתקשרים זה עם זה. טרקל טועת כי במצבים חברתיים בין אישיים, אנשים, בעיקר צעירים, מוסחים לעיתים קרובות על ידי הטלפונים החכמים שלהם,. בעקבות זאת, תשומת הלב שלהם זה לזה נפגעת, דבר המוביל ליצירת קשרים רדודים יותר ויותר. טרקל גם כותבת שהסתמכותם של בני נוער על עצת חברים מונעת רפלקציה אישית, המביאה להצטמצמות העצמאות האישית.
טרקל מתייחסת למושג הפרטיות בתקופה שלאחר פיגועי 11 בספטמבר, וטוענת כי הפרטיות הוקרבה תמורת בטיחות. לטענת טרקל מפני שילדים שגדלו בעולם שבו הפרטיות נחשבת יותר ויותר חלשה, לא תמיד מבינים את הערך המלא של הפרטיות, עובדה אשר גורמת להם לחלוק עוד יותר פרטים אישיים באינטרנט. הדבר מערער עוד יותר את ערך הפרטיות במחזור המנציח את עצמו.
בחודש פברואר 2012 העבירה טרקל הרצאת TED בנושא מחוברים אבל לבד תחת הכותרת Conneted but alone.
ביקורת על הספר
טרקל מתארת בספר אישה אשר באופן קבוע מקיימת שיחות באמצעות סקייפ עם סבתה. במהלך שיחות אלה היא מוצאת את עצמה מבצעת משימות שונות אשר גורמות לה תחושות אשמה, לרבות גלישה באינטרנט ובדיקת תיבת הדואר האלקטרוני שלה. השאלה היא האם זהו באמת מצב שונה מאשר פעולות שהייתה מבצעת בו זמנית אם הייתה מקיימת עם הסבתא שיחת טלפון טרם עידן הסקייפ. זאת ועוד, טרקל קובעת שהטכנולוגיה עשויה להשפיע באופן רדיקלי על תהליכים חברתיים בסיסיים אך אין זה תמיד ברור מהדוגמאות הקיצוניות שהיא מציגה. ביקורת נוספת מושמעת לגבי טענתה שפעילות בפלטפורמות דיגיטליות ויצירת פרופילים מקוונים גורמים לבני נוער לדאוג לגבי האופן שבו הם נתפסים על ידי עמיתהם, בעוד ידוע כי הדאגה לגבי "איך אני נתפס על ידי חבריי" נפוצה ואינה קשורה בהכרח לעולם הדיגיטלי.
הרעיונות של "מחוברים אבל לבד" בתיאטרון ישראלי
"לבדנו, ביחד" הצגה מאת ליאור זלמנסון הוא מחזה ישראלי מקורי על מערכות יחסים בעידן בו לא ברור איפה מתחיל האדם ונגמר המכשיר. המחזה, שבוים על ידי מיה אופיר מגנט והועלה לראשונה בצוותא בשנת 2014, מורכב מ"14 אפיזודות על הרצון שלנו לאהבה, מגע או כתף לבכות עליה ואיך למדנו לסמוך על אפליקציות ומכשירים שיתנו לנו תחושה שאנחנו לא לבד אפילו לרגע."
וולק
וולק הוא שם משפחה. משמעות המילה וולק בשפה הרוסית ובשפות סלאביות נוספות היא זאב. {{פירושונים|
ראו גם
}}
גבריאל מיליטו
גבריאל אלחנדרו מיליטו (בספרדית: Gabriel Alejandro Milito; נולד ב-7 בספטמבר 1980) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בקבוצות אינדפנדיינטה, ריאל סרגוסה, ברצלונה ובנבחרת ארגנטינה. כיום הוא מאמן את ארחנטינוס ג'וניורס. גבריאל הוא אחיו של דייגו מיליטו, כדורגלן אף הוא.
קריירת מועדונים
מיליטו, יליד ברנל שבמחוז בואנוס איירס, החל את הקריירה בקבוצת אינדפנדיינטה בעוד שאחיו שיחק ביריבתה הגדולה של אינדפנדיינטה, ראסינג קלוב. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בגיל 17. כבר מהשנה הראשונה שלו בקבוצה סומן מיליטו כאחד מבלמי העתיד של ארגנטינה, בנוסף ליכולתו הגבוהה הוא ניחן בכושר מנהיגות ובמהרה הפך גם לקפטן הקבוצה. במרץ 2001 נפצע בברכו הימנית, ומשום כך הושבת לתשעה חודשים. זמן קצר לאחר חזרתו למשחק, נפצע בשנית. הוא זכה בתואר כדורגלן השנה בארגנטינה ב-2002 וזכה יחד עם קבוצתו באליפות ארגנטינה.
בקיץ 2003 הוא היה על סף חתימה בקבוצת הפאר ריאל מדריד שהחליטה לבסוף לא להחתימו בטענה שהשחקן אינו כשיר גופנית עקב שתי הפציעות. על המציאה עטה סראגוסה שהחתימה את השחקן. במדיה הפך מיליטו לאחד הבלמים הטובים בליגה הספרדית. הוא זכה עם סראגוסה בגביע המלך הספרדי, כאשר בגמר ניצחה סראגוסה את ריאל מדריד, ובסופר קאפ הספרדי ב-2004. שמו נקשר בעבר למעבר אפשרי לקבוצות הפאר של אירופה ביניהן ברצלונה וליברפול. בשתיים מתוך ארבע עונותיו בסראגוסה שיחק לצד אחיו הגדול, החלוץ דייגו מיליטו.
בשנת 2007 עבר גבי מילטו לקבוצת הכדורגל ברצלונה תמורת סכום של 20 מיליון אירו. מיליטו חתם על חוזה לארבע שנים. מיליטו התאקלם מצוין בקבוצה ונחשב לאחד ממצטייניה. בחצי גמר ליגת האלופות, בתום משחק הגומלין מול מנצ'סטר יונייטד חש מיליטו בבעיה בברכו הימנית. לאחר כשבוע, אובחנה חומרת הבעיה: פציעה ברצועה הצולבת הקדמית. מיליטו נאלץ להיעדר מהמגרשים למשך כ-600 ימים - שנה ושבעה חודשים. השתקמותו של מיליטו מן הפציעה הייתה ארוכה מן הרגיל, שכן מיליטו חש כאבים בכל פעם שהחל להתאמן. הוא חזר להתאמן עם הקבוצה רק בנובמבר 2009, ובדצמבר השתתף במשחק ידידות של ברצלונה בכווית.
בשנת 2011 עבר מיליטו לאינדפנדיינטה, קבוצת נעוריו.
ב- 13 ביוני 2012 הודיע מיליטו על פרישה מכדורגל בשל פציעות טורדניות שתקפו אותו בתקופה האחרונה.
נבחרת ארגנטינה
מיליטו ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ארגנטינה בדצמבר 2000 במשחק הידידות מול מקסיקו. למרות ההערכה המקצועית הרבה לה הוא זוכה בארגנטינה, מיליטו התקשה לתפוס מקום בהרכב הנבחרת, בעיקר בשל התחרות מצידם של בלמים בכירים ומנוסים יותר כדוגמת וולטר סמואל.
מיליטו היה בסגל ארגנטינה לגביע הקונפדרציות ולמונדיאל 2006. עם מינויו של אלפיו באסילה לתפקיד המאמן הפך מיליטו לשחקן הרכב ונחשב ליורשו של רוברטו אז'אלה כמנהיג הנבחרת.
Sierra Entertainment
סיירה (בשמה המלא Sierra Entertainment או סיירה און ליין Sierra On-Line), הייתה חברה אמריקאית שפיתחה והפיצה משחקי מחשב החל משנת 1979 ועד לשנת 2008.
שנים ראשונות
רוברטה העלתה רעיון, שהיה חדשני באותה התקופה, לפיו המשחק יציג לשחקן תמונה בנוסף לתיאור מילולי. היא יצרה עלילה למשחק וקן תרגם את הרעיון והעלילה מכתב יד לשפת מחשב במשך חודש. כך נוצר המשחק הגרפי/טקסטואלי "הבית המסתורי" ("Mystery House") ששילב תמונה ב-4 צבעים ופיסקת טקסט. היה זה אירוע חדשני ולראשונה על מסך המחשב נראתה תמונה בז'אנר ההרפתקאה. המשחק השני של הזוג ויליאמס נקרא "המכשף והנסיכה" ("The Wizard and the Princess"); משחק זה נבדל מקודמו בכך שהיה בצבע ורק המסכים המתקדמים ביותר של אותה תקופה יכלו להריץ את המשחק. ההפצה של המשחק "המכשף והנסיכה" נעשתה על ידי הזוג ויליאמס בלבד. ייצור המחשב האישי באותה תקופה היה בחיתוליו ולכן ההפצה הייתה ללקוחות יחידים ולחנויות קטנות של חובבי מחשבים. הביקוש למשחק החל לעלות בעיקר בזכות הפופולריות של המחשב "Apple II". בתוך שנה פתחו הזוג ויליאמס את העסק מחוץ לבית ושינו את שם החברה ל-"סיירה און-ליין" ("Sierra On-Line"). בסוף שנת 1981 מכר המשחק "המכשף והנסיכה" כ-60,000 עותקים.
מסע המלך
בשנת 1983 פנתה חברה י.ב.מ ("IBM") לקן ורוברטה כדי שיפתחו משחק (במימונה של י.ב.מ) שיציג את יכולותיו החדשות של המחשב שי.ב.מ פיתחה באותה השנה ("IBM PCjr"). השותפות הסודית הזו בין הזוג לחברה יצרה את המשחק "מסע המלך 1: המסע אל הכתר" ("King's Quest I: Quest for the Crown").
במשחק זה לראשונה שלט השחקן בשלושה ממדים שהדמות יכולה לנוע בהם (על הקרקע ובנוסף לגובה על ידי טיפוס על קירות) והכל בצבע. מסע המלך 1 הוא משחק בו השחקן משחק את גראהם במסע להשבת שלושת האוצרות הקסומים של ממלכת דבנטרי (Daventry). ההצלחה של המשחק (לאחר מכן הושק גם לפלטפורמות אחרות) דרבנה את הזוג לפתח סדרות נוספות תחת ביסוס על השם קווסט (Quest). בשנים אלו שלטה סיירה בשוק עיצוב משחקי המחשב ופיתחה משחקים רבים שחלקם נחשבו להצלחה אדירה ואילו אחרים לניסיונות כושלים. סיירה יצאה בהצהרה כי היריב העיקרי שלה היא הטלוויזיה ומטרתה היא להציל את בני הנוער מלהיות "בטטות כורסא".
שנות ה-90
בתחילת שנות ה-90 החלה סיירה לרכוש חברות אחרות ובהן "דינמיקס" (Dynamix) ב-1990, "ברייטסטאר טכנולוגיות" (BrightStar Technology) ב-1992, "קוקטייל ויז'ן" (Coktel Vision) ב-1993 ו"אימפרשן גיימס" (Impressions Games) בשנת 1995. בהמשך קנתה עוד חברות נוספות.
בשנת 1991 החלה סיירה לספק שירות בשם The Sierra Network. שירות זה היה שירות אינטרנטי עוד לפני המצאת ה-WWW (האינטרנט בתצורתו הנוכחית). השירות נתן מענה לגיימרים אשר חוו בעיות במהלך משחקים או כאלו אשר נתקלו בעיות טכניות בהפעלתם. בנוסף לכך, אנשים יכלו לשלוח אימיילים ביניהם ולשחק עם שחקנים מארצות שונות. שירות זה נמכר לחברת AT&T בשנת 1994, ובשנת 1996 מכרה החברה את השירות ל-AOL. בשנת 1994 עברה סיירה לוושינגטון כדי לפנות ללקוחות פוטנציאליים נוספים. ביולי 1996 נמכרה סיירה ל-CUC International שמאוחר יותר התאחדה עם חברת HFS Incorporated. באפריל 1998 הורשע נשיא חברת CUC ונשלח ל-10 שנים בכלא. בעקבות האירוע נמכרה שוב סיירה והפעם למשקיע צרפתי.
שנות ה-2000
בשנת 2002 השתנה שמה של סיירה ל-Sierra Entertainment אך היא הפסיקה לייצר משחקים ובמקום זאת הפיצה את כותריה או כותרי חברות הבת שלה דרך חברת בת להפצה בשם ויואנדי אוניברסל (Vivandi Universal). בשנת 2008, חברת ויונדי יוניברסל, שבשנת 2006 התאחדה עם החברה אקטיוויז'ן (Activision) כדי ליצור את החברה אקטיוויז'ן בליזרד (Activision Blizzard), נסגרה והבעלות של חברת סיירה עברה לאקטיוויז'ן.
פרויקטי מעריצים
כיום קיימת קבוצה של חובבי משחקי סיירה הידועה בשם AGD Interactive והיא משחזרת את משחקיה של סיירה משנות ה-80 עד שנות ה-90, בעיקר מבחינה גרפית.
קבוצה נוספת היא Hero6 שהוקמה בגלל ההודעה על ביטול הרצון לעוצמה (סדרת משחקים) והיא ידועה כקבוצת המעריצים הראשונה של סיירה.