cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
איאן פייס
חיים אישיים
פייס נשוי עם שלושה ילדים, והוא חי עם משפחתו בבריטניה. הוא תמיד נראה עם משקפי-שמש כחולים. חברת ProMark מייצרת מקלות תיפוף הנקראים על שמו.
כלכלת חוף השנהב
כלכלתה של חוף השנהב מבוססת על חקלאות. כ-70% מהאוכלוסייה עוסקים בחקלאות ובשירותים הנלווים למגזר זה. חוף השנהב היא מהמגדלות והמייצאות הגדולות בעולם של פולי קפה, קקאו (40% מהתוצרת העולמית), בננות ומוצרי דקל, כולל שמן דקלים.
בשל המרכיב הגבוה של החקלאות בהכנסות ממט"ח ובתוצר, קיימת רגישות רבה לתנודות במחירי הקפה והקקאו בעולם. מאמצי הממשלה לגוון את הכלכלה ולחזק מגזרים אחרים לא זכו להצלחה רבה.
חוף השנהב מייצאת בעיקר מוצרי חקלאות, קורות עץ לפני עיבוד, ואת מחצב המנגן שמצוי בה. כמו כן היא מייצאת דגים, בעיקר טונה. היא מייבאת נפט, גז טבעי, כימיקלים חקלאיים, מוצרי פלסטיק, מוצרי טלקומוניקציה ומיחשוב, וכן אורז.
מגמות כלכליות
במשך תקופה ארוכה כמעט שלא צמח התוצר הממוצע לנפש, בעיקר בגלל הגידול המהיר באוכלוסייה. עם זאת התוצר היום במונחי כוח קניה הוא כפול מאשר בשנות השבעים.
מבחינה כלכלית חוף השנהב היא עדיין מדינת עולם שלישי ואיננה מוגדרת כמדינה מתפתחת. אחד מיעדי הממשלה הוא להביא לצמיחה שנתית דו-ספרתית, אך תרחיש כזה צפוי רק אם יתקיימו תנאים אופטימליים, מחירי יצוא יציבים, וגידול בהשקעות חוץ ובסיוע חוץ. חוף השנהב עדיין אינה צפויה להצטרף למגמת הצמיחה המהירה של חלק ממדינות העולם השלישי בשנים הקרובות, אך צפויה להגיע לקצב של כ-7% - 8%.
בסך הכול עומדת חוף השנהב בקריטריונים שקבעה לה קרן המטבע הבינלאומית, לשם קבלת סיוע חוץ. האינפלציה נמוכה, כ-2.5% לשנה, התקציב הממשלתי מאוזן, והמטבע יציב יחסית. כמו כן, ניכרת התפתחות רבה בענפים לא-מסורתיים, במגזר הפיננסי ובמגזר השירותים, כמו גם שיפור בתהליכי עיבוד מוצרי תעשייה.
בשנת 1996 הייתה האינפלציה עדיין 32%, וירדה תוך מספר שנים לאינפלציה חד ספרתית, וזאת בזכות פיקוח הדוק על העלאות שכר וצמצום הדרגתי של הסקטור הציבורי.
הבורסה של חוף השנהב
בשנת 1974 הוקמה בורסה בעיר אביג'אן, וזו החלה לפעול בשנת 1976. היא נסגרה בשנת 1997 ובמקומה הוקמה הבורסה האזורית של מערב אפריקה (בצרפתית: bourse regional de valeures), שמושבה אף הוא באביג'אן.
הבורסה משמשת את המדינות החברות ב-WAMU) West African Monetary Union), האיחוד המונטארי של מערב אפריקה). האיחוד הוקם ב-14 בנובמבר 1973 ומאגד בתוכו את בנין, חוף השנהב, בורקינה פאסו, מאלי, ניז'ר, סנגל וטוגו, ומשנת 1991 גם גינאה ביסאו. מרבית המניות בבורסה זו הן של חברות מחוף השנהב.
אליפות צרפת הפתוחה
אליפות צרפת הפתוחה היא אחד מ-4 טורנירי הגראנד סלאם, שהן התחרויות החשובות ביותר בענף הטניס. האליפות מתקיימת אחת לשנה בסוף חודש מאי ותחילת חודש יוני במרכז הטניס הנקרא על-שמו של רולאן גארוס (טייס צרפתי שהצטיין במלחמת העולם הראשונה), סמוך ליער בולון במערב פריז, בירת צרפת.
זהו טורניר הגרנד-סלאם היחיד המתקיים על משטחי חימר, משחקים על משטח חימר מתאפיינים בנקודות ארוכות, מכיוון שהחימר מאט את מהירות הכדור, ומשום כך המשחקים באליפות צרפת בדרך כלל ארוכים יותר מטורנירי גרנד-סלאם האחרים. התחרות נחשבת לתחרות החשובה ביותר עבור שחקנים המצטיינים על סוג משטח זה. לעומת זאת, היא נחשבת קשה בעיני שחקנים המעדיפים סגנון משחק מהיר יותר, המתאים למשטחים מסוגים אחרים. מסיבה זו לא מעט מהטניסאים הגדולים בהיסטוריה לא הצליחו לזכות בטורניר זה, וחלקם אף לא הגיע לשלביו הגבוהים ביותר.
האליפות
המגרש המרכזי נקרא על שמו של פיליפ שאטרייה שהיה מראשי איגוד הטניס הצרפתי. הוא נבנה ב-1928 ומכיל 15,166 מקומות ישיבה. המגרש השני בחשיבותו נקרא על-שמה של סוזן לנגלן, טניסאית צרפתית מצטיינת בשנות ה-20 של המאה ה-20.
באליפות צרפת, בדומה לטורניר וימבלדון ובניגוד לאליפות אוסטרליה הפתוחה ואליפות ארצות הברית הפתוחה, משחקים רק בשעות האור ואין משחקי לילה עם תאורה מלאכותית (זולת האצטדיון המרכזי).
אליפות צרפת החלה כאליפות לאומית ב-1891. בשנת 1925 היא "נפתחה" לטניסאים מחוץ לצרפת. בתחילה נערכה האליפות על מגרשי דשא עד 1928, כאשר האליפות נערכה לראשונה על חימר במקומה הנוכחי.
בשנת 1968 השתתפו לראשונה מקצוענים ברולאן גארוס והיא הייתה הראשונה מבין 4 טורנירי גראנד-סלאם שנפתחה למקצוענים.
תרפיה פרימאלית
תרפיה פרימאלית היא פסיכותרפיה מבוססת-טראומה שיצר הפסיכולוג היהודי-אמריקאי ארתור ג'אנוב. לפי ג'אנוב, נוירוזה נגרמת כתוצאה מהכאב המודחק של טראומות ילדות. ג'אנוב גורס שניתן להביא כאב מודחק לתודעה לשם התרתו במהלך הטיפול. תרפיה פרימאלית פותחה כשיטה לשחרור הכאב המודחק באמצעות חווייתו מחדש – דהיינו זיכרונות רגשיים, להבדיל מזיכרונות תפיסתיים – מתוך ניסיון לשחרר את הכאב באמצעות עיבוד מלא ואינטגרציה. כך האדם נעשה יותר אמתי (כאשר עד כה היה בניתוק מחלקים מאישיותו עקב הדחקה). מטרת היעד של התרפיה היא צמצום או ביטול ההשפעה המכרעת שיש לטראומה מוקדמת על התנהגותו של האדם הבוגר.
התרפיה תפסה מקום חשוב במהלך תקופה קצרה בשנות ה-70 המוקדמות של המאה העשרים, לאחר פרסום ספרו הראשון של ג'אנוב, "הצעקה הראשונית". היא שימשה השראה למאות קליניקות בכל העולם, ששאלו ממנה רעיונות. כמו כן, היא העניקה השראה לדמויות מפורסמות מהתרבות הפופולרית, כמו למשל הזמר ומחבר השירים ג'ון לנון, השחקן ג'יימס ארל ג'ונס והפסנתרן רוג'ר ויליאמס, שהיו תומכים בולטים של תרפיה פרימאלית. מאז ירדה הפופולריות שלה, משום שג'אנוב לא הצליח להגיע אל התוצאות המחקריות הנדרשות לשם שכנוע פסיכולוגים ביעילותה. עם זאת, תומכי השיטה ממשיכים לצדד ולעסוק בתרפיה הפרימאלית או בווריאציות שלה.
מושגים
לפי ג'אנוב, הדרך היחידה לבטל נוירוזה היא לאפשר למטופל הנוירוטי להיזכר בטראומה בסביבה טיפולית. הוא מסביר שהאדם הנוירוטי יכול במצב זה לחוות מחדש את רגשותיו בתגובה לתקריות הטראומטיות המקוריות, אך לבטא כעת את התחושות שהודחקו בשעתן, ובכך להתיר את הטראומה. ג'אנוב האמין שישנו רק מקור אחד לחולי נפשי (מלבד פגמים גנטיים): כאב מוטבע (imprinted pain). הוא טען שמקור יחיד זה של נוירוזה מצביע על כך שייתכן רק מרפא אחד יעיל: חוויה מחדש (re-experiencing).
כאב, צרכים, תודעה והדחקה
בתאוריה הפרימאלית, כאב פרימאלי הוא חסך או פגיעה המהווים איום על התפתחות הילד. הזהרתו של ההורה אינה מהווה בהכרח כאב פרימאלי עבור הילד, לעומת השפלה מוחלטת לדוגמה. תינוק שהוריו השאירו אותו להתייפח בעריסה חש כאב למשל, אך לא הפגיעה כשלעצמה היא שמגדירה כאב פרימאלי אלא ההקשר של הכאב, או משמעותו עבור התודעה המתפתחת של הילד. בתיאוריה הפרימאלית, תודעה אינה רק ערות-מודעת, אלא מתייחסת גם למצב האורגניזם כולו, כולל המוח, בו יש גישה שוטפת בין חלקים.
ג'אנוב מתאר "כאב" ככזה שאינו מכאיב, משום שברגע שהאדם מתחיל לחוש אותו הוא נהפך לרגש, כך שמרבית הסבל נמצא בחסימה או בהדחקה ולא בכאב עצמו. לטענתו, הרבה מכאבי הילדות הם תוצר של צרכים שלא סופקו. בספרו הוא מסביר את השקפתו על צרכים בסיסיים, תוך הסתמכות על פסיכולוגים מוקדמים יותר. צרכינו הראשוניים הנם גופניים בלבד: הזנה, ביטחון ונוחות. בשלב מאוחר יותר מתפתחים צרכים רגשיים דוגמת חיבה, הבנה וכבוד לרגשותינו. לבסוף, מתפתחים צרכים אינטלקטואליים כמו לדעת ולהבין. כשצרכים אינם מסופקים לאורך זמן רב מדי, מסביר ג'אנוב, התוצאה היא כאב.
מקורות הנוירוזה
לפי התיאוריה הפרימאלית, אנשים רבים סובלים ממידה כלשהי של נוירוזה. נוירוזה זו מתחילה משלב מוקדם מאוד בחיים (במיוחד ב"תקופה הקריטית" - מלידה עד גיל שלוש) כתוצאה מחוסר סיפוק של צרכים. תיתכן טראומה בודדת או מספר טראומות, אך לרוב מדובר בהזנחה או התעללות על בסיס יום-יומי.
נוירוזה, לפיכך, עשויה להתפתח החל בלידה, או אף לפניה. הסברה היא שכאב מאוחר "מתיישב" על כאב זה בתהליך הקרוי "הרכבה" (compounding).
במהלך הילדות, מתפתחות "הגנות" מתוחכמות יותר, כשהצרכים המוקדמים שלא מולאו ממשיכים ללחוץ להשגת מימוש בדרכים סמליות, ולפיכך בלתי מספקות.
פריימאל (Primal)
המילה פריימאל, כשם עצם או כפועל, מתייחסת לתהליך שבו "חיים מחדש" הרגשה כואבת מהילדות. ג'אנוב מצא, יחד עם חוקר בשם הולדן, שפריימאל מושלם (מהלך שלם של החוויה) ניתן לזיהוי לפי עלייה "קדם-פרימאלית" בסימנים חיוניים כגון דופק, טמפרטורת הליבה של הגוף, ולחץ דם המובילים לחוויית הרגש ואז צניחה של הסימנים הללו לרמה תקינה יותר מזו שהחלו בה. ג'אנוב טען שלאחר הפריימאל ("פוסט-פריימאל") יוצף המטופל בתובנות משל עצמו.
בהתבסס על מחקרים פנימיים שביצע ג'אנוב, הסיקו הוא והולדן שהעלייה הקדם-פרימאלית בסימנים החיוניים מצביעה על כך שההגנות הנירוטיות של האדם נמתחות בידי הכאב המתגבר לנקודה שבה נוצר "התקף חרדה חמור" (התיאור המקובל), והנפילה לרמות תקינות יותר מהקדם-פרימאליות מעידה על פיתרון, או שיחרור, הכאב במידה כלשהי.
ג'אנוב הבדיל בין הפריימאל לבין קתרזיס רגשי, או תגובת פורקן, כשתגובת פורקן היא "פסאודו-פריימאל". לפריימאל מתייחסים גם כ"רגש שהתחבר", אך לרוב תהליך החיבור המוחלט של רגש לתודעה (תהליך הפוך מהדחקה) ייקח חודשים או אפילו שנים, ויידרשו לכך פריימאלים רבים.
מערך, תהליך ומשך הטיפול
אסטרטגיית העל של תרפיה פרימאלית כמעט לא השתנתה מראשית ימיה. התרפיה מתחילה בשלושה שבועות אינטנסיביים הכוללים חמישה-עשר מפגשים באורך בלתי מוגבל עם מטפל יחיד. בהמשך, המטופל מצטרף למפגשים קבוצתיים עם מטופלים ומטפלים אחרים פעם או פעמיים בשבוע למשך פרק הזמן הנחוץ. מפגשים פרטניים יכולים עדיין להתקיים, אך לא בכל יום.
בספר "הצעקה הראשונית" (יצא לאור באנגלית בינואר 1970, ותורגם לעברית ב-1983 בהוצאת זמורה-ביתן) כתב ג'אנוב "לאחר כשמונה חודשים המטופל לרוב במצב טוב... מטופלים רבים מסיימים לפני פרק הזמן הזה. חלקם נשארים בטיפול עשרה או אחד-עשר חודשים. הכול תלוי במידת החולי שלהם בהתחלה."
ניבן נמרי
ניבן נמרי (שם מדעי: Enchelycore pardalis) הוא מין של צלופח גדול ממשפחת המורניים אשר חי במי האזור האינדו פסיפי שבין האי ראוניון עד הוואי, איי החברה ואיי ליין וצפונה עד לדרום יפן, דרומה של קוריאה ודרומה עד לקלדוניה החדשה. מקום משכן הניבן הוא בשוניות אלמוגים בעומק 8–60 מטרים. עקב מראהו המפחיד הוא מכונה "מורנת הדרקון".
הניבן מגיע לאורך של עד 92 ס"מ והוא בעל כתמים לבנים על גופו המפותל שצבעו כתום עד אדמדם ומעליו ישנה רעמת סנפיר גבית נמוכה. המאפיין הבולט שלו הוא לסתותיו הצרות, הכפופות והמוארכות המלאות בניבים גדולים ועוזרים לו לתפוס טרף ובזוג הגדילים דמויי ה"משושים" שעל ראשו. זוג נחיריים בקצה הראש עוזר לניבן להריח כל טרף קרוב ולארוב לו במסתור.
הצלופח אינו בולט במים. הוא אורב לטרף מזדמן כמו דג או סרטן ימי, פוער את לסתותיו הגדולות וחוטף את הטרף ובולע אותו במהירות.
טירת זוננשטיין
טירת זוננשטיין (גרמנית: Schloss Sonnenstein) היא טירה הממוקמת בעיר פירנה, ליד הנהר אלבה מדרום מזרח לדרזדן, גרמניה. משנת 1811 היה בטירה בית חולים פסיכיאטרי, שפעל עד תום מלחמת העולם השנייה, ב-1945. במהלך המלחמה היה בית החולים מרכז של תוכנית T4 - אותנסיה. בית החולים נפתח מחדש ב-1970.
היסטוריה
הטירה נבנתה אחרי שנת 1460, על חורבותיו של מבצר מתקופת ימי הביניים. החל משנת 1811 פעל בטירה בית חולים לחולי נפש. המוסד הנהיג שיטות טיפול מתקדמות והיה בעל שם עולמי ודגם למוסדות אחרים.
מלחמת העולם השנייה
מתחילת 1940 ועד סוף יוני 1942 הוסב חלק מן הטירה לשמש כמרכז הרג כחלק מתוכנית T4. במרתף של סנטוריום הגברים הותקנו תא גזים ומשרפה (קרמטוריום). לצורך הסוואה, הוקמה חומת לבנים, ועליה לוחות מודעות. בתוך החומה היו ארבעה מבנים, ששימשו למשרדים ולמגורי הצוות, אם כי הצוות שעסק בשריפת הגופות התגורר בחלק אחר של המבנים. ייתכן שחדרים נוספים שימשו גם הם למטרות אחרות של התוכנית.
ההשמדה עצמה החלה בסוף יוני 1940. הקורבנות הוכנסו למתקן דרך שער ומתקן שמירה. לאחר שצוות האתר הפריד בין הגברים לנשים, הוכנס כל קרבן לחדר שבו היו שני רופאים. אלה אימתו את זהותו והחליטו איזו סיבה מפוברקת תינתן למותו. לאחר מכן הובלו הקרבנות בקבוצות של 20 עד 30 איש לתוך המרתף, בתואנה שהם מובלים למקלחות. תא הגזים עצמו הוסווה כתא מקלחות.
לאחר המתת הקרבנות הוצאו הגופות מן התא ונשרפו בזוגות בתנורים. לפני השריפה הוצאו מפיות הקרבנות שיני זהב. האפר משריפת הגופות הושלך במזבלה של הסנטוריום או שנשפך ישירות לנהר האלבה. המשרד בזוננשטיין שלח לקרובי המשפחה של הנרצחים הודעת פטירה רשמית, ובה סיבת הפטירה המפוברקת עליה הוחלט מראש, וכן מכתב תנחומים סטנדרטי.
בזוננשטיין נרצחו אנשים מכל הגילאים, ביניהם כ-700 ילדים ובני נוער. הקרבנות שנשלחו לטירה באו מסקסוניה, תורינגיה, פרנקוניה, חבל הסודטים, שלזיה, ופרוסיה. בסך הכל נרצחו בטירה 13,720 איש ואשה, שסבלו מהפרעות נפשיות, פיגור שכלי, ונכויות שונות. בין הנרצחים היו גם אמנים שהוגדרו כנציגים של "אמנות מנוונת" כמו אלפרידה לוזה-וכטלר צוות ההשמדה מנה כ-100 איש; שליש מתוכם הועברו לאחר מכן למחנות השמדה בפולין הכבושה, כדי לנצל את ניסיונם בהסוואה, רצח והשמדה.
בקיץ 1941 נרצחו בזוננשטיין גם כאלף אסירים ממחנות ריכוז, בעיקר מבוכנוואלד, זקסנהאוזן ואושוויץ. במחנות אלה טרם נבנו תאי גזים, לפיכך נשלחו האסירים לזוננשטיין. מספרם המדויק של האסירים שנשלחו להשמדה אינו ידוע; רובם היו אסירים חולים, בעיקר אסירים פוליטיים ויהודים.
ב-24 באוגוסט 1941 הורה אדולף היטלר על הפסקה מיידית של תוכנית T4, בעיקר בשל חששותיו מדעת הקהל הגרמנית. מרכז ההשמדה בטירת זוננשטיין פורק. הבניינים שבהם היה מרכז ההשמדה הפכו לבית חולים צבאי.
אחרי המלחמה
בקיץ 1947 נשפטו כמה מאנשי סגל תוכנית T4 בזוננשטיין בדרזדן, במה שנקרא "משפט הרופאים בגרמניה" (Ärzteprozess). פרופסור פול ניטשה ושני אחים נידונו למוות. למרות זאת, עברו כ-40 שנה עד להכרה הציבורית בתפקיד שמילאה הטירה בתוכנית T4, ורק בשנת 1989 נערך בטירה טקס זיכרון לנרצחים. ב-9 ביוני 2000 הוקם בטירה אתר זיכרון.
הטירה נסגרה עד 1970, ואז נפתחה מחדש כמעון לאנשים בעלי מוגבלויות. במקום הוקם מרכז שיקום, וסדנה לאנשים מוגבלים. הטירה נמצאה בתהליך שיפוץ, שהסתיים ב-2011.
ראו גם
תוכנית T4
סופרייר (סנט לוסיה)
סופרייר (Soufrière) היא בירת מחוז הנושא את אותו שם בסנט לוסיה. העיירה שוכנת על החוף הדרום-מערבי של האי. היא הייתה בירת סנט לוסיה בתקופת השלטון הצרפתי וכיום היא עיירת דייגים מנומנמת עם תעשיית תיירות מתפתחת. העיירה מתגאה בכמה אטרקציות תיירותיות כמו גישה קרובה להר געש, גן בוטני עם מפל (שבו צולמה סצנה מהסרט סופרמן 2), מעיינות חמים וחופי רחצה.
מדרום לעיר ניצבים הפיטונס, שני פקקים געשיים, שרידיהם של הרים געשיים, שבשנת 2004 הוכרזו כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. האזור מהווה אתר פופולרי לצלילה.
סופרייר הייתה אתר העיר הדמיונית פורט אגנס, בירתו של האי הדמיוני קסקרה בסרט הקומי משנת 1985 "מים מים" (Water). הסרט ים של חברים צולם כאן ב-1996.
אין מצב (סרט)
אין מצב (באנגלית: Nope) הוא סרט אימה-מתח פסיכולוגי אמריקאי, שנכתב ומבוים על ידי ג'ורדן פיל, ומככבים בו דניאל קלויה, קיקי פאלמר וסטיבן יאון.
הסרט עלה לאקרנים בהפצתה של סרטי יוניברסל ב-22 ביולי 2022. בישראל, הסרט עלה לאקרנים ב-18 באוגוסט 2022.
עלילה
הסרט מחולק לחמישה פרקים: "Ghost", "Clover", "Gordy", "Lucky", ו"Jean Jacket".
בשנת 1998, מול קהל גדול באולפן של הסיטקום "בית גורדי", השימפנזה תוקף כמה מהעמיתים האנושיים שלו לאחר שנבהל מבלון שהתפוצץ. השחקן הילד ריקי "ג'ופ" פארק מתחבא מתחת לשולחן ולא נפגע, אם כי בטראומה מהחוויה. השימפנזה מוצא את ג'ופ ומושיט את ידו לכיף בצורת איגרוף, לפני שנורה למוות על ידי הרשויות.
באגואה דולסה של ימינו, בעל החווה אוטיס הייווד האב מאמן ומטפל בסוסים להפקות קולנוע וטלוויזיה. כאשר הוא נהרג על ידי ניקל דרך העין שנופל באופן בלתי מוסבר מהשמים, [4] ילדיו אוטיס "OJ" הייווד ג'וניור ואמרלד "אם" הייווד יורשים את החווה. OJ מנסה לשמור על העסק ולשמור על מורשת אביו, בעוד אם מחפש תהילה ועושר בהוליווד. בני הזוג הייווד טוענים שהג'וקי ללא שם ב"צלחת 626" מסדרת התצלומים Animal Locomotion של אדוורד מיברידג' היה האב הקדמון שלהם.
שישה חודשים לאחר מכן, בזמן צילום פרסומת עם צלם הקולנוע הבולט Antlers Holst, אחד הסוסים, לאקי, מגיב באגרסיביות כשהצוות מבהיל אותו, וההייוודים מפוטרים מהפרויקט. הצרות הכלכליות של החווה אילצו את OJ למכור סוסים לג'ופה, שמפעיל את Jupiter's Claim הסמוך, פארק שעשועים מערבי קטן שבו הוא מנצל את סיפורו על הטבח בבית גורדי למטרות רווח. Jupe מציעה לקנות את החווה מהאיוודס, הצעה שאם מעודדת את OJ לקבל.
פיתוח וליהוק
בפברואר 2021, נמסר כי קיקי פאלמר ודניאל קלויה לוהקו לצוות השחקנים הראשי, בעוד דווח כי ג'סי פלמונס דחה את האפשרות לקבל תפקיד בסרט בעקבות השתתפותו בסרט "רוצחי פרח הירח". במרץ 2021, נמסר כי סטיבן יאון לוהק לצוות השחקנים של הסרט.
ב-22 ביולי 2021, יחד עם חשיפת שם הסרט וכרזת הטיזר הראשונה, פיל הכריז על ליהוקם של ברבי פריירה, ברנדון פריאה ומייקל וינקוט לצוות השחקנים.
צילומים
צילומי הסרט החלו ב-7 ביוני 2021 בלוס אנג'לס, והסתיימו ב-1 בדצמבר באותה שנה.
ורוניקה מחליטה למות
ורוניקה מחליטה למות (בפורטוגזית: Verônica Decide Morrer; תורגם לעברית על ידי יורם מלצר) הוא רומן מאת פאולו קואלו.
הרומן מגולל את סיפורה של ורוניקה בת ה-24, אשר על אף חייה חסרי-הדאגות והשגרתיים לכאורה, מחליטה להתאבד, מכיוון שהגיעה למסקנה שחייה יהפכו לשגרה מעיקה ואינה רוצה לחיות חיים שכאלו. בהקשר זה נבחנים נושאים כמו שיגעון, חיפוש עצמי ותחושות הבדידות והניכור שחווה הגיבורה. הספר מבוסס במידה חלקית על חוויותיו של קואלו עצמו במספר מוסדות לחולי נפש.
המסר העיקרי של הסיפור הוא כי שפיות היא מושג יחסי. החברה היא שמגדירה מושגים של "מטורף" לעומת "שפוי"; אין נורמליות אובייקטיבית. (ניתנת בספר דוגמת ה"עניבה", אשר אנשים שפויים לובשים אותה למרות שאין היא מועילה, אלא מוסכמה חברתית.)
הספר עובד להצגות תיאטרון מספר פעמים ובשנת 2009 עובד לסרט קולנוע בעל אותו השם.
עלילה
למראית עין יש לוורוניקה חיים מושלמים. היא חיה בליובליאנה שבסלובניה. לאחר שהיא קוראת מאמר הנוגע לסלובניה, מתכננת ורוניקה להתאבד בעזרת מנת יתר של כדורי שינה. תוכניתה נכשלת והיא מתעוררת ב"וילט", בית חולים לחולי נפש, שם היא שומעת כי נותר לה שבוע לחיות.
נוכחותה של ורוניקה בבית החולים משפיעה על כל השוהים בו, במיוחד על זדקה החולָה בדיכאון, על מרי (הסובלת מהתקפי חרדה) ועל אדוארד הסכיזופרן, בו היא מתאהבת.
במהלך שהותה של ורוניקה ב"וילט", היא מבינה שאין לה מה להפסיד, ולכן ביכולתה לעשות או להגיד כל דבר, מבלי לדאוג לגבי מה שאחרים יגידו. מי ימתח ביקורת על מעשיה? הלא היא משוגעת. כתוצאה מהתובנה החדשה והמשחררת הזו, ורוניקה חוֹוה את כל התחושות שמעולם לא הרשתה לעצמה לחוות, כמו אהבה, שנאה ועוררות מינית.
דמות נוספת שלה תפקיד בעלילה היא דמותו של ד"ר איגור – אחד מהרופאים הבכירים ב"וילט". איגור פיתח תאוריה הנוגעת לרעל מנטלי, המכונה "ויטריול". הקורא מתוודע בסוף הסיפור אל הפואנטה, שהיא תפיסתו של ד"ר איגור: הוא מאמין כי חולה הסבור שנותר לו זמן קצוב על פני האדמה, ימצא בתוכו רצון לחיות והערכה כלפי החיים, ולא ינסה להתאבד פעם נוספת.
ארכיבישוף מטרופוליטני
תוארם של חלק מהמטרופוליטים הוא תואר כבוד או תואר טקסי בלבד, אם הם מייצגים קהילות שנעלמו, עם התאסלמות תושבי העיר אותה הם מייצגים.
בכנסייה הקתולית המערבית הארכיבישופים העומדים בראש בישופות מטרופוליטנית הם בעלי סמכות על פני בישופים במסגרת השטח עליו הם שולטים. אותם בישופים מכונים "בישופים סופרגנים", והם כפופים ישירות לבישוף המטרופוליטני. בישופים מטרופוליטנים מקבלים גם סמכות על פני דיוקסיה בה לא מונה עדיין בישוף בעקבות מותו או התפטרותו של הבישוף הסופרגני.
מיטרופוליטים
בכנסיות הקתוליות המזרחיות (הכנסיות המזרחיות המאוחדות עם רומא), תפקיד המיטרופוליטים דומה לזה של המיטרופוליטיים של הכנסיות האורתודוקסיות.
לה סקאלה
תיאטרון לה סקאלה (באיטלקית: Teatro alla Scala) במילאנו, איטליה, הוא אחד מבתי האופרה המפורסמים ביותר בעולם.
היסטוריה
התיאטרון החדש נבנה במיקום הקודם של כנסיית סנטה מריה אלה סקאלה, ממנה קיבל התיאטרון את שמו. הכנסייה שוחררה מקדושתה ונהרסה, ובמשך שנתיים נבנה התיאטרון עד להשלמתו על ידי פייטרו מרליאני, פייטרו מוזטי ואנטוניו וג'וזפה פה. התיאטרון נחנך ב-3 באוגוסט 1778, בשם Nuovo Regio Ducal Teatro alla Scala בהצגת L'Europa riconosciuta של אנטוניו סליירי.
הוצאות הבניה כוסו על ידי מכירת תאים פרטיים, שעוצבו וקושטו בפאר ביד בעליהם והרשימו משקיפים כמו סטנדל. לה סקאלה נודע תוך זמן קצר כמקום המפגש הראשון במעלה לאצילי מילאנו ועשיריה. במסורת אותם ימים, ב"פלטיאה" (הקומה הראשית) לא היו מושבים והקהל צפה בהצגות בעמידה. התזמורת הייתה גלויה לעין, כיוון שה"גולפו מיסטיקו" (הדות, מרתף התזמורת) עוד לא נבנה.
מעל התאים, יש בלה סקאלה יציע, שממנו יכולים צופים, שאינם עשירים כל כך, לצפות במופעים. יציע זה נקרא "לוג'ונה" והוא מלא וגדוש תמיד בחסידי האופרה הביקורתיים ביותר, אלה שמגיבים בהתלהבות עילאית או בקטילה ללא רחם על הצלחות הזמרים או כישלונותיהם, כראות עיניהם. היציע של לה סקאלה נחשב לטבילת אש בעולם האופרה, וכישלונות צורבים נטבעים בזיכרון לזמן רב. (הטנור המהולל קרלו ברגונצי, שחזר לבמה אחרי שנים רבות, נתקל בשריקות בוז ללא רחם על פתיחה גרועה של האריה שלו באאידה. על אותה אריה התחוללה שערורייה בשנת 2007, כאשר הקהל בלוג'ונה שאג קריאות בוז לטנור רוברטו אלאניה והוא נטש את האולם, דבר שהוביל לפיטוריו).
במקור הואר לה סקאלה בשמונים וארבע מנורות שמן על ה"פאלקושניקו" ועוד אלף בשאר התיאטרון. כדי למנוע סכנת שרפה, מולאו כמה חדרים במאות דליי מים. עם הזמן, הוחלפו מנורות השמן במנורות גז, ואת אלה החליפו בשנת 1883 אורות חשמל. המבנה המקורי שופץ בשנת 1907 לדמותו הנוכחית. בשנת 1943, בזמן מלחמת העולם השנייה, ניזוק לה סקאלה באופן חמור בהפצצות. הוא נבנה מחדש ונפתח שוב ב-11 במאי 1946, בקונצרט נודע, בניצוחו של ארטורו טוסקניני.
לה סקאלה אירח את ה"פרימה" (הצגת בכורה) של הרבה אופרות מפורסמות וקיים קשר מיוחד עם ג'וזפה ורדי. ואולם, במשך שנים אחדות לא הרשה ורדי להציג בתיאטרון את יצירותיו, כיוון שהתזמורת תיקנה ("השחיתה", במילותיו הוא) חלק מן המוזיקה שלו.
בימינו, לה סקאלה מארח מוזיאון (שהגישה אליו היא דרך הפואייה) ובו אוסף יוצא דופן של ציורים, רישומים, פסלים, תלבושות ושאר מיני תיעוד הנוגעים לאופרה.
העונה בלה סקאלה נפתחת באופן מסורתי ב-7 בדצמבר, יומו של סנט אמברוג'יו, הקדוש הפטרון של מילאנו. כל המופעים חייבים להסתיים לפני חצות הלילה; אופרות ארוכות מתחילות בשעת ערב מוקדמת יותר, במקרה הצורך. מחזיקי כרטיסים אינם רשאים להיכנס לאחר תחילת ההצגות. אין יוצאים מן הכלל, כפי שהתברר פעם לריצ'רד ברטון.
התפתחויות עדכניות
התיאטרון נסגר לשיפוצים מ-19 בינואר 2002 עד נובמבר 2004 במיזם של האדריכל מטיצ'ינו, מריו בוטה. בתקופת הסגירה, הועברה חברת האופרה אל התיאטרו דֶלְיִי ארצ'ימבולדי החדש, הרחק ממרכז העיר. התברר, שהשיפוצים שנויים במחלוקת, כיוון שהדוגלים בשימור הקיים חששו, שפרטים היסטוריים ילכו לאיבוד; מכל מקום, נאמר שלהקת האופרה התרשמה לטובה מן השיפורים במבנה ומאיכות הצליל, שהתעצם עם הרחקת השטיחים האדומים הכבדים מן האולם. הבימה עוצבה כולה מחדש, והרחבת החלל מאחורי הקלעים תאפשר אחסון מספר גדול יותר של תפאורות, ומכאן הפקות רבות יותר. המושבים כוללים עכשיו משגוחים, המאפשרים לקהל לעקוב אחר ליברית האופרה באנגלית, צרפתית ואיטלקית. מחירי הכרטיסים לפתיחה המחודשת הגיעו עד ל-2,000 אירו. השיפוצים עלו, לפי הדיווחים, 61 מיליון אירו, והגרעון התקציבי של בית האופרה כוסה בשנת 2006.
קרלו פונטנה, מנכ"ל לה סקאלה מאז 1990, פוטר מתפקידו בפברואר 2005 על ידי מועצת המנהלים עקב חילוקי דעות עם המנהל המוזיקלי, ריקרדו מוטי. תגובת סגל העובדים לפיטורים גרמה להפרות סדר חמורות ולשביתות עובדים. בהצהרה הודיעה מועצת המנהלים של התיאטרון, כי "דחוף לאחד את הנהלת התיאטרון". ב-16 במרץ 2005 נערכה הצבעת אי-אמון גורפת של תזמורת לה סקאלה וחברי סגל אחרים נגד מוטי ובתביעה לפטר את מחליפו של פונטנה, מאורו מלי. מוטי אולץ כבר לבטל קונצרט אחד כמה ימים קודם לכן בגלל הסכסוך. שר התרבות של איטליה, ג'וליאנו אורבני, התייצב לימין המנצח, אבל קרא לפעולה מיידית מצד ההנהלה להבטיח את פעולתו הסדירה ויוקרתו של לה סקאלה. ב-2 באפריל 2005, התפטר מוטי מלה סקאלה, בטענת "עוינות" מצד חבר העובדים.
מראי מקום
Beauvert, Thierry, Opera Houses of the World, New York: The Vendome Press, 1995
אורטל בן שושן
אורטל בן-שושן (נולדה בשנת 1987) היא שחקנית תיאטרון וטלוויזיה ישראלית.
ביוגרפיה
בשנת 2015 החלה לשחק בקומדיית המצבים "השוטר הטוב". בפברואר 2016 לוהקה לאחד התפקידים הראשיים בקומדיית המצבים לילדים "מיסטר צ'יפס".
בשנים 2017–2018 שיחקה בתפקיד הראשי בדרמה היומית של הוט בידור ישראלי "פולמון", בה היא גילמה את דמותה של בר. ב-2017 יצא לאקרנים הסרט "אנתרקס" בכיכובה.
בשנת 2019 שיחקה בסדרת הדרמה "ביום שהאדמה רעדה".
בשנת 2021 גילמה את אביגיל בעונה השנייה בסדרה שבאבניקים, המשודרת ב-HOT.
החל מ-2012 נמצאת בזוגיות עם השחקן תומר קאפון.
אז-זערורה
אַז-זַעַרוּרָה הוא כפר בדואי בלתי מוכר, שנמצא מזרחית לעיירה כְּסִיפִה, לצד כביש 80, ואוכלוסייתו מונה כ-2,600 נפש. הכפר נקרא על שם השיח אַז-זַעַרוּרָה, המשמש להכנת תרופות. בכפר בארות מים וסכרים עתיקים.
היסטוריה
ההתיישבות הבדואית באזור תועדה עוד בשלהי התקופה העות'מאנית בארץ ישראל. בתקופת המנדט הבריטי הוקמה במקום תחנת משטרה בשם Ras ez-Zuweira או Ez-Zweira, כדי לשמור על הדרך המובילה מבאר שבע לעין חוצוב. במפקד האוכלוסין של 1931 נמנו באזור תחנת המשטרה 11 בתים מיושבים ב־46 נפשות.
בכפר אין שירותי בריאות, ועל כן נאלצים תושבים לנסוע לעיירה כְּסִיפִה על מנת לקבל שירותים בסיסיים. בכפר אין מוסדות חינוך וילדי הכפר מתחנכים בעיירה כְּסִיפִה או בכפר הסמוך אַל-פֻרְעָה. בשנת 2005 הגיש ארגון עדאלה עתירה לבג"ץ נגד משרד החינוך שיספק הסעות לילדים המתגוררים בכפר אל הגנים ביישובים הסמוכים או לחלופין להקים בכפר מבנים שישמשו כגנים לילדים.
בכפר אין כלל כבישים סלולים. מעל הוואדי הסמוך לכפר אין גשר, כך שבימים גשומים כשהנחל עולה על גדותיו, נחסמת כליל הכניסה והיציאה מן הכפר. מים וחשמל אינם מסופקים לתושבי הכפר על ידי הרשויות. את המים מקבלים התושבים דרך כ־10 נקודות חיבור של חברת 'מקורות' על הכביש הראשי, מהן מושכים התושבים צינורות לכפר. גם אספקת החשמל תלויה בתושבי הכפר, כאשר חלקם משתמשים בפאנלים סולריים; ישנם תושבים שמשתמשים בחשמל מהעיירה הסמוכה כְּסִיפִה ויש גם מי שמחזיקים בגנרטורים.
החל משנת 2004 מבקשת חברת רותם אמפרט (חברת בת של כימיקלים לישראל) להקים במקום מכרה פוספטים פתוח. עתירה שהוגשה על ידי עיריית ערד, ארגון עדאלה, תושבי הכפר אַל-פֻרְעָה וארגונים אחרים דרשה מהמועצה הארצית לתכנון ולבנייה להורות על ביטול החלטות המועצה הארצית לפיה תותר במקום כריית פוספטים בטענה שפעילות זו תסכן את בריאותם של תושבי האזור, יהודים ובדואים יחד. בדיון שנערך בבג"ץ ב-27 בפברואר 2019, הוציא ביהמ"ש צו על תנאי למדינה שמטיל עליה את האחריות לשכנע את ביהמ"ש מדוע אל לא להתערב באישור תמ"א 14/ב (הכוללת גם את מכרה הפוספטים בשדה בריר) והורה על החזרת התוכנית אל המועצה הארצית לתכנון ולבנייה. ביהמ"ש נימק את החלטתו בכך שהתוכנית לא בחנה מהן ההשפעות הבריאותיות הפוטנציאליות על תושבי האזור.
קוסקוס דובי
קוסקוס דובי (שם מדעי: Ailurops) הוא סוג של יונקי כיס ממשפחת הקוסקוסיים החיים בטבע בכמה איים באינדונזיה ומצויים מעט צפונה מרוב הכיסאים.. סוג זה משויך לתת-משפחה משלו נפרדת משאר הקוסקוסיים.
קוסקוסים אלה הם הגדולים שבבני הקבוצה דמויי-קוסקוס, כשהגדול שביניהם קוסקוס דובי סולאווסי מהאי סולאווסי יכול להגיע לאורך 120 ס"מ ולמשקל 7–10 ק"ג. כפי שהשם מרמז הראש שלהם מזכיר מעט דוב והוא בעל חוטם גדול ועיניים הפונות קדימה. הקוסקוס מותאם לחיים בצמרות העצים שביערות הגשם בזכות כפות רגליו החזקות, טפריו הגדולות וזנבו השרירי.
הקוסקוסים נמצאים בסכנת הכחדה בטבע עקב נדירותם ועקב הפגיעה ביערות בהם הם חיים. המין קוסקוס דובי טלאוד כמעט נכחד בטבע.
מינים
בסוג זה ישנם 2 מינים:
מושל מינסוטה
מושל מינסוטה (באנגלית: Governor of Minnesota) הוא המושל וראש הרשות המבצעת של מדינת מינסוטה שבארצות הברית. 40 אישים, כולם גברים, כיהנו כמושלי מינסוטה מאז כינונה כמדינה בארצות הברית ב-1858 ב-41 תקופות כהונה (מושל אחד כיהן בשתי תקופות כהונה בלתי רצופות). בנוסף אליהם כיהנו שלושה מושלים של טריטוריית מינסוטה, כשהראשון מביניהם, אלכסנדר ראמזי, כיהן לימים גם כמושל המדינה השני. מושל מינסוטה נבחר למשרתו בבחירות ישירות, לעומת מושלי הטריטוריה שמונו על ידי נשיא ארצות הברית.
סמכויות ותפקידים
מושל מינסוטה אחראי על ביצוע חוקי המדינה. בדומה לנשיא ארצות הברית, מוקנית למושל מינסוטה סמכות וטו על הצעות החוק שעוברות בבית המחוקקים של מינסוטה. כמו ברוב מדינות ארצות הברית, אך לא כמו נשיא ארצות הברית, המושל יכול גם להטיל וטו על סעיפים ספציפיים בהצעות החוק ולאשר את החוק בכללותו. המושל משמש גם כמפקד העליון של המשמר הלאומי של מינסוטה.
המושל עומד בראש קבינט שבו חברים ראשי מחלקות ממשל שונות. ראשי מחלקות אלו ממונים על ידי המושל.
הבחירות לתפקיד
על מושל מינסוטה להיות בן 25 כל הפחות בעת השבעתו לתפקידו, ועליו להיות תושב מינסוטה במשך שנה אחת לכל הפחות טרם היבחרו.
מאז כינונה של מינסוטה כמדינה ועד 1886 נערכו הבחירות למשרת המושל אחת לשנתיים בשנים אי-זוגיות. באותה שנה הועברו הבחירות לשנים זוגיות. מאז תיקון לחוקת מינסוטה שהתקבל ב-1958, נבחרים מושלי מינסוטה לתקופת כהונה של ארבע שנים, ללא הגבלה על מספר תקופות הכהונה.
סגן המושל
במקרה של התפנות משרת מושל מינסוטה, מכהן במקומו סגן המושל. אחריו בסדר הירושה נמצאים, נשיא הסנאט, יושב ראש בית הנבחרים, מזכיר המדינה, מבקר המדינה והתובע הכללי. המושל וסגנו נבחרים באותן בחירות. עד 1974 הם היו נבחרים בפתקי הצבעה נפרדים, והיו לא מעט מקרים בהם המושל וסגנו היו ממפלגות שונות. מאז 1974 מתמודדים השניים באותו פתק הצבעה והם מאותה מפלגה, למעט במקרה אחד בו סגנית המושל התפטרה כדי לכהן בסנאט של ארצות הברית, ואת מקומה תפסה נשיאת הסנאט, שהייתה ממפלגה אחרת.
חדירה לאטמוספירה
חדירה לאטמוספירה היא מעבר של עצם כלשהו, מעשה אדם או לא, מהריק של החלל לאטמוספירת כוכב לכת או גרם שמימי כלשהו (להבדיל מחדירה לגופים ללא אטמוספירה, כמו הירח). באשר לכדור הארץ, מדובר בחדירה מעבר לקו קרמן, קרי גבול האטמוספירה, בגובה 100 ק"מ מעל פני כדור הארץ.
חדירה מבוקרת לאטמוספירה משמעה הליך יזום ומבוקר של כניסת העצם לתוך האטמוספירה. ההליך מחייב תכנון מראש של מבנה העצם וביצוע סדרת פעולות במהלך החדירה לאטמוספירה, שמטרתם להבטיח שהעצם יבצע את החדירה מבלי שהוא או תכולתו ינזקו.
תהליך הכניסה
חדירה לאטמוספירה היא פעולה המבוצעת ברגע שעצם שמימי כלשהו פוגע באטמוספירה של כדור הארץ בזווית ובמהירות הנכונה. על הגוף להיכנס לאטמוספירה בזווית של כ-45 מעלות. בזווית קטנה מדי העצם פשוט יקפץ מעל האטמוספירה כמו אבן שנזרקת על פני מים, ובזווית גדולה מדי החום יהיה גדול מחום שמגן החום עומד בו והוא ישרף כליל.
עצם שמימי, כדוגמת אסטרואיד, החודר לאטמוספירת כדור הארץ, חודר ועובר את האטמוספירה במהירות עצומה, דבר הגורם לחיכוך עצום המחמם אותו לטמפרטורות גבוהות מאוד, לעיתים עד 3000 מעלות צלזיוס. טמפרטורה זו גורמת לעצם השמימי להתלהט עד שהוא זורח, וכאשר תופעה זו נראית אצל אסטרואידים, הם מכונים כוכבים נופלים.
יותר ממאה טונות של עצמים ידי-אדם חודרים לאטמוספירה בכל שנה. רובם המכריע נשרף לפני שהוא מגיע לקרקע. בממוצע, בכל יום עצם ידוע חודר לאטמוספירה. בערך רבע מכל העצמים הם של ארצות הברית.
חדירה מבוקרת - המכשולים
חדירה מבוקרת נוגעת לחפצים מעשי ידי אדם, קרי רכבי חלל. האתגר העיקרי בחדירה מבוקרת הוא האטה ממהירות מסלולית גבוהה. הדבר נכון בעיקר באשר לחדירה אטמוספירית של טיסה מסלולית, אף על פי ששיקולים דומים מתקיימים גם בחדירה מטיסה תת-מסלולית, אך ברמה נמוכה יותר.
כאמור, על מנת שחללית תימנע מ"נחיתה מטאורית", היא חייבת להאט. משום שעסקינן במהירות גבוהה של החפץ, יש להתמקד בהיעלמותה של האנרגיה הקינטית של החפץ. אנרגיה זו יכולה להיעלם על ידי ההמרה לחום. עם זאת, המרה מהירה לחום משמעותה טמפרטורות גבוהות. טמפרטורות שכאלו אינן רצויות, שכן החום עלול להשמיד את כלי החלל. לפיכך, נדרש מעבר איטי ככל האפשר דרך האטמוספירה.
שיטה פשוטה לכאורה להביא להאטת החפץ היא בלימה אטמוספירית, על ידי חיכוך אטמוספירי או גרר. אולם, חיכוך אטמוספירי שכזה עלול ליצור כמות עצומה של חום מהר מאוד, ובכך להשמיד את החפץ. אסטרואידים קטנים רבים נשרפים על ידי חיכוך שכזה ולעולם אינם מגיעים לפני כדור-הארץ.
שיטה נוספת היא מעבר מהיר ככל האפשר דרך האטמוספירה, אשר יקטין את "זמן החשיפה" של החללית לחיכוך. אולם, מהירות גבוהה מדי תביא לחיכוך גדול יותר, במיוחד בעת הגעת החפץ לשכבות עבות ודחוסות יותר של האטמוספירה, מה שיביא לטמפרטורה גבוהה בהרבה, שעשויה אף היא לגרום להשמדת החפץ.
המפתח לחדירה מבוקרת מוצלחת הוא לבלום ככל האפשר כאשר נמצאים עוד בשכבות הגבוהות של האטמוספירה ולהימנע מליפול למטה מהר מדי. בלימה אקטיבית מינימלית נדרשת כדי לחדור לאטמוספירה מלכתחילה. עד אז גרר אטמוספירי לא קיים. בתאוריה, את כל ההאטה ניתן לייצר על ידי הבערה של מנוע רקטי בכיוון הנגדי לנפילה. דבר זה ידרוש כמות עצומה של דלק. דלק זה צריך להילקח לחלל מלכתחילה ולכן יגדיל בצורה משמעותית את החללית אלא אם היא תתודלק במסלול.
לפיכך, הדרך האפשרית והיחידה שקיימת להאטה ממהירות מסלולית היא על ידי בלימה אטמוספירית.
הסתמכות על מגיני חום
בשנות השישים, עם תחילת משימות מרקורי, ג'מיני ואפולו, מדעני נאס"א היו מודעים לבעיית החדירה לאטמוספירה וחיפשו דרך להגן על תא הנחיתה של החללית מפני הישרפות בכניסה לאטמוספירה. ג'וליאן אלן פיתח לראשונה את תיאורית הגופים הקהים שהביאה להצלחה של תכנוני מגיני החום של חלליות אלו ואיפשרו לאסטרונאוטים לשרוד את החדירה האלימה לאטמוספירת כדור-הארץ. הם מצאו את הפתרון בדמות אריחים קרמיים העמידים בטמפ' גבוהה דיה אך ניתנים לשימוש פעם אחת בלבד. לאחר סוף תוכנית אפולו, העלו מדעני נאס"א את רעיון מעבורת החלל. רכב זה מיועד לשימוש חוזר, לכן גם מגיני החום שלו ניתנים לשימוש חוזר. אריחי החום במעבורת החלל מורכבים מצורן ופחמן, עמידים בטמפ' גבוהות, מ-1300 עד 3000 מעלות צלזיוס (בחלקים שונים של המעבורת).
בלימה אווירית בשיטה זו מבוצעת על ידי הטיה של החללית החוזרת בהכוון של גרר גבוה כדי להמיר את האנרגיה הקינטית הגבוהה של החללית לאנרגיה תרמית (חום) על ידי חיכוך אטמוספירי. גוף קהה כזה יוצר גל הלם בחזית החללית שבעצם מגן על החללית מהחום הרב. כתוצאה מכך, גופים קהים יכולים להישאר קרים יותר מאשר כלים בעלי גרר קטן יותר. המרת החום הבלתי-נמנעת הזו של אנרגיה קינטית לחום יוצרת טמפרטורות גבוהות מאוד, ולכן מגן החום צריך להיות עמיד בטמפרטורות גבוהות ולהיות אמין מאוד.
חזרה מכונפת
לאחרונה יצא המתכנן האווירונאוטי ברט רוטן עם תכנון של כלי חללי בעל יכולת לשנות את התצורה שלו לתצורה בעלת גרר גבוה כדי להאט את עצמו בחדירה לאטמוספירה ולחזור חזרה לתצורת מטוס כאשר הכלי מגיע למהירויות נמוכות מספיק. אם כי, רוב המהנדסים, כולל הוא עצמו, לא חושבים ששיטה זו תאפשר חדירה לאטמוספירה במהירות הגבוהה בה חודרת חללית ממסלול. רוטאן השתמש בשיטה זו כדי להאט את מהירותה של SpaceShipOne, החללית הנסיונית שלו ששוגרה לגובה 100 ק"מ וחזרה לנקודת המוצא שלה.
מידע נוסף
המהירות הגבוהה ביותר בחדירה לאטמוספירה נוצרה על ידי הגשושית גלילאו בצדק שהגיעה למהירות של 170,700 ק"מ בשעה ולטמפרטורה של 14,000 °C.
כישלונות בחדירה לאטמוספירה קרו במשימות הבאות:
פיפ"א 100
פיפ"א 100 היא רשימה של "שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם" אשר הוצגה בטקס חגיגי שנערך בלונדון, ב-4 במרץ 2004, לציון 100 שנה להקמת פיפ"א, הגוף המנהל של הכדורגל העולמי. השחקנים שברשימה נבחרו על ידי הכדורגלן הברזילאי הנודע פלה.
המספר 100 מתייחס ליום השנה ה-100 להקמת פיפ"א ולא למספר השחקנים ברשימה, שמכילה 125 שחקנים. הרשימה מכילה 123 שחקני כדורגל מקצועיים ו-2 שחקניות (מישל אקרס ומיה האם, שתיהן מארצות הברית). בזמן שרשימת השחקנים נבחרה, 50 שחקנים מתוך הרשימה היו פעילים, ו-75 הנותרים היו אחרי פרישה.
ביקורת
אחד מעמיתיו של פלה בנבחרת ברזיל, ז'רסון, הגיב לכך שהוא לא נכלל ברשימת הפיפ"א 100 בקריעת עותק של הרשימה בשידור חי בתוכנית טלוויזיה ברזילאית. כמו כן, סירבו השחקנים מרקו ואן באסטן ואובה זלר להשתתף בפרויקט מבחינה עקרונית.
סבוטז' (סרט)
סבוטז' (באנגלית: Sabotage נקרא גם The Woman Alone) הוא סרט מתח בריטי משנת 1936 בבימויו של אלפרד היצ'קוק.
עלילה
קארל ורלוק הוא בעלים של קולנוע והוא חלק מכנופיית טרוריסטים ממדינה אירופית ללא שם שמתכננים פיגועים בלונדון. הסקוטלנד יארד מנחה את הבלש טד ספנסר לחקור את הנושא תחת כיסוי. הוא מתחפש לשוליה של ירקן ועובד בסמוך לקולנוע של ורלוק. אשתו של ורלוק ואחיה חיים יחד איתו והיא מתחילה לחשוד בו, כשאחיה נעדר לאחר שנשלח על ידי ורלוק להעביר סלילי פילם, שלמעשה היו פצצה, שהייתה אמורה להתפוצץ במטרו מתחת לכיכר פיקדילי. ורלוק מתוודה בפני אשתו, אבל מאשים את הסקוטלנד יארד ואת ספנסר במות אחיה, כי מנעו ממנו להעביר את הפצצה בעצמו. במהלך ארוחת הערב האישה רוצחת אותו בסכין. ספנסר מגיע לעצור את ורלוק, אבל מבין מה קרה, מפציר באישה לא להתוודות, אבל היא מתחילה לספר לשוטר אחר שהיא אשמה. באותו הזמן אחד משותפיו של ורלוק נכנס לחדרו, כדי לקחת משם את כלוב הציפורים, ששימש להעברת הפצצה, כדי שלא ימצא ויפליל אותו. כשהוא רואה שהבית מוקף שוטרים הוא מתפוצץ עם מעיל הנפץ שלו וכך ההודאה של האישה נפסקת והראיות לרצח שביצעה נעלמות.
טריוויה
בסצנה המתרחשת בבית קולנוע נראה סרט מצויר מוקרן על המסך. זה הוא סרט קצר של חברת וולט דיסני בשם Who Killed Cock Robin, שיצא לאקרנים שנה אחת לפני סרטו של היצ'קוק.
בסרט ממזרים חסרי כבוד מופיעה סצנה מהסרט שבה נאסר להעלות על הרכבת החשמלית סרטי נייטרית 35 להמחשת אופיו של סרט הצילום כחומר בעירה.
ז'אן-בטיסט קאמי קורו
ז'אן-בטיסט קאמי קוֹרוֹ (בצרפתית: Jean-Baptiste Camille Corot; 26 ביולי 1796 – 22 בפברואר 1875) היה צייר צרפתי.
ביוגרפיה
קורו נולד בפריז למשפחת סוחרים ממוצא שווייצרי. אביו היה סוחר בדים ולאמו הייתה חנות בגדים אופנתית בפריז. אחרי שסיים את חוק לימודיו בעיר רואן שבנורמנדיה הפך לשוליה של סוחר בדים בפריז, אך שנא את המסחר ושאף להיות צייר. ב-1822 השלימו הוריו עם רצונו להיות צייר (ומאז תמכו בו מבחינה כספית במשך שנים רבות). באביב של אותה שנה החל קורו ללמוד בסטודיו של הצייר אשיל אטנה מישלון, שחזר מרומא אחרי שקיבל שם את הפרס הגדול לציורי נוף היסטורי (1817). מישלון לימד את קורו לצייר ברוח העקרונות הנאו-קלאסיים (השאיפה לשוב אל האמנות הקלאסית של יוון ורומא), ועודד אותו לצייר בחיק הטבע. אך מישלון נפטר כעבור חודשים מספר, וקורו המשיך את לימודיו אצל ז'אן ויקטור ברטאן, שהיה מורהו של מישלון והמשיך ללמד את קורו לצייר ציורי נוף היסטוריים ברוח האסכולה הנאו-קלאסית. ברטאן שלח את קורו לצייר ביער פונטנבלו בקרבת פריז. קורו היה אחד הציירים הראשונים ששהו בכפר ברביזון, בפאתי יער פונטנבלו (שעל שמו נקראת אסכולת הציור של ברביזון). הקשר בין הרעיונות הקלאסיים לבין מראות הטבע הפך לגורם עיקרי בקריירה של קורו.
בנדר עבאס
היסטוריה
בשנת 1507 הקימו הפורטוגזים נמל בעיר, והם קראו לה "גמרון". בשנת 1514 כבש עבאס שאה הראשון את העיר, הוא שיקם את הנמל בסיוע חברת הודו המזרחית הבריטית, ובנדר עבאס הפכה למרכז חשוב ליצוא המשי האיראני.
ב-1740 הייתה העיר בשליטת הערבים, וב-1780 בשליטת מנהיגי מאסקט (עומאן), אולם בשנת 1868 ירד מעמדה של עומאן והעיר שבה לשלטון פרסי.
כיום משמשת העיר כמרכז יבוא ויצוא, בעיקר לסוראט (הודו). אלפי תיירים מבקרים מדי שנה בעיר ובאי הסמוך לה קשם.
נמל בנדר עבאס
נמל בנדר עבאס מהווה מרכיב חשוב בכלכלה המקומית, דרכו מייצאים בין היתר: טבק, תמרים, פירות הדר, שימורי טונה, וכלי חרס.
ליד הנמל נמצאים הבסיסים הראשיים של חיל הים האיראני ושל חיל הים של משמרות המהפכה האסלאמית. בשנת 2010 פורסם כי חברה גרמנית חתמה על חוזה לשיפוץ הנמל, אולם החוזה בוטל בעקבות לחץ ישראלי על ממשלת גרמניה. ישראל טענה כי משלוחי נשק רבים לחמאס וחזבאללה, יוצאים מבנדר עבאס.
הנמל הוא חלק של המסדרון הצפוני דרומי.
ב-19 במאי 2020 פורסם בתקשורת כי ישראל ביצעה מתקפת סייבר ששיתקה את הנמל לשלושה ימים, כתגובה על מתקפת סיבר על מתקני התפלת מים ומערכת הביוב של ישראל קודם לכן.
תחבורה
העיר מקושרת באמצעות מערכת כבישים לשיראז, כרמאן זאהדאן, ושירג'אן. כמו כן לעיר נמל תעופה בינלאומי המשמש יעדים באיראן ובאיחוד האמירויות הערביות.
אליפות ישראל בהיאבקות יוונית-רומית 2012
אליפות ישראל בהיאבקות יוונית-רומית נערכה ברחובות ב-10 בפברואר 2012
ראו גם
אליפות ישראל בהיאבקות חופשית
ירחמיאל אליהו בוצ'קו
הרב ירחמיאל אליהו בּוֹצ'קוֹ (ט"ו בשבט ה'תרמ"ח, 28 בינואר 1888 - כ"ח בטבת ה'תשט"ז, 12 בינואר 1956) מייסד ישיבת עץ חיים במונטרה שבשווייץ.
משפחתו
בנו הרב משה בוצ'קו, מילא את מקומו בראשות ישיבת עץ חיים, והוא העביר את הישיבה לישראל וקרא לה היכל אליהו על שם אביו. כיום מכהנים כראשי הישיבה נכדו הרב שאול דוד בוצ'קו ונינו הרב יחזקאל בוצ'קו.
בתו נישאה לרב שאול וינגורט (תלמידו של ר' יחיאל יעקב וינברג, מחבר 'שרידי אש'). בנם הוא הרב אברהם אבא וינגורט, המלמד בישיבת 'היכל אליהו' שבראשות בן-דודו (הרב שאול דוד בוצ'קו).
בנו האחד של הרב אברהם אבא, הרב שאול יונתן וינגורט, שימש כראש ישיבת שבות ישראל, וכיום מלמד בישיבת 'תום ודעת' בירושלים. הוא מלמד בשיטה חדשנית, המזהה במרבית הסוגיות מבנה דמוי מנורה (כפי שהדגים בספרו 'פני המנורה' ). בנו האחר של הרב אברהם אבא, הרב ירחמיאל אליהו וינגורט, משמש כראש כולל בגבעת זאב.
ספריו
בעברית ביידיש בגרמנית
יצחק אריה (כדורגלן)
יצחק אריה (נולד ב-3 באוקטובר 1940 סופיה, ממלכת בולגריה), הוא כדורגלן עבר ישראלי, אשר שיחק בעמדת הקשר הימני והקיצוני הימני בקבוצת מכבי יפו.
קורות חייו
יצחק אריה נולד בסופיה בירת בולגריה לוויזה ונסים אריה. אביו שנולד בסמוקוב הוא נצר למשפחת אריה שהיגרה מווינה לסמוקוב, ובניה היו בנקאים ותעשיינים אשר בין השאר בנו את בית הכנסת בסמוקוב. ב-1948, במסגרת העלייה ההמונית עלתה המשפחה לישראל והתיישבה ביפו, סמוך לפרדס דג'אני אשר בתחומו הוקם "מגרש הפחים" של מכבי יפו. בית המשפחה היה צמוד לגדר המגרש.
ב-1951 הצטרף לקבוצת הילדים של מכבי יפו תחת המאמן מישו אלבס (1935–2019). אריה הוא בן מחזורם של צ'וצ'קו לוי, בובי קלמי ואיינשטיין קליש. בעונת 1956/1957 בליגה הלאומית עלה לקבוצה הבוגרת, ומשחקו הראשון היה ב-26 בינואר 1957 מול בית"ר תל אביב. במקביל, המשיך לשחק גם בקבוצת הנוער. על פי רוב שיחק אריה בעמדת הקשר הימני והקיצוני הימני. ב-6 ביולי 1957 שיחק אריה במשחק גמר גביע המדינה 1956/1957 בו הפסידה יפו להפועל פתח תקווה 1–2.
בעונת 1957/1958 זכה עם קבוצת הנוער בגביע קרנר לאחר שמכבי יפו גברה על גדנ"ע יהודה בתוצאה 3–2, כאשר אריה כבש את אחד השערים ושניים נוספים נכבשו על ידי ישראל אשכנזי. אריה שיחק בשורות יפו עד לסיום עונת 1960/1961 ומשחק הליגה האחרון שלו היה ב-30 במאי 1961 מול הפועל חיפה. בסך הכל הופיע אריה ב-53 משחקים בליגה הראשונה ובהם כבש 13 שערים.
בשל מחלת אביו, נאלץ אריה לעזוב את מכבי יפו ואת ענף הכדורגל ולסייע בפרנסת המשפחה. אביו היה בעל בית מלאכה לייצור אביזירי וילונות, ויצחק תפס את מקומו. יצחק אריה מתגורר בחולון, הוא אלמן, אב לבן ובת וסב לנכדים.
טפיר כיס
טפיר כיס (שם מדעי: Palorchestes) הוא סוג של יונק כיס נכחד מסדרת הקנגוראים אשר חי באוסטרליה בסוף תקופת המיוקן ובפליסטוקן וכנראה שנכחד לפני 10–11 אלף שנה. במראהו הוא הזכיר מעט טפיר מודרני אך לא היה קרוב והדמיון ביניהם נובע מאבולוציה מתכנסת.
טפיר הכיס התגלה במספר תצורות כמו בתוך הפארק הלאומי מערות נרקורט שבאוסטרליה הדרומית. מאובנים אלה הובאו ב-1873 לחוקר המפורסם ריצ'רד אוון שנתן לסוג את שמו. בהמשך התגלו שלושה מינים של טפיר כיס.
מאפיינים
טפיר הכיס הגיע לאורך של 2.5 מטר ולמשקל 200 ק"ג. הוא היה בעל ראש קטן אך בעל חוטם מפותח עם חדק קצר. הוא נע על ארבע רגליים שהיו מכוסות טפרים גדולות, איתם הוא הוריד עלים מענפי העצים. בצורתו הוא דמה מעט לדוב אך היה צמחוני איטי, כמו קרובתו החיה - הקואלה.
יחסי בחריין–ספרד
יחסי בחריין–ספרד (בערבית: العلاقات البحرينية الإسبانية, בספרדית: Relaciones Baréin-España) הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין ממלכת בחריין ובין ממלכת ספרד.
סקירה כללית
היחסים בין שתי המדינות הם יחסים ידידותיים וטובים המבוססים בעיקר על הקשרים הטובים שבין בית בורבון לבית ח'ליפה. בהקשר זה, התקיימו מספר ביקורים פרטיים וחסויים על רקע חברי ככל הנראה של בכירים בחריינים בספרד ושל בכירים ספרדיים בבחריין. היחסים הכלכליים בין שתי המדינות פורחים ומתבססים על הפעילות המוגברת של בחריין במגזר הנפט.
בתחילת העשור השני של המאה העשרים ואחת חתמו בחריין וספרד על מספר אמנות והסכמים בנושאים שונים כגון תרבות, אנרגיה, ביטחון לאומי וכלכלה.
אליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס
אליפות ארצות הברית הפתוחה היא אחת מארבעת טורנירי הגראנד סלאם, אשר נחשבים כטורנירים החשובים ביותר בענף הטניס. האליפות מתקיימת מאז 1881. מאז 1978 היא מתקיימת במרכז הטניס הלאומי בילי ג'ין קינג בפארק פלאשינג מדוז, הנמצא ברובע קווינס בעיר ניו יורק בארצות הברית, והיא נערכת בכל שנה בסוף חודש אוגוסט ותחילת ספטמבר. בסדר הקלנדרי, זהו טורניר הגראנד סלאם האחרון, ובעיני טניסאים וחובבי טניס רבים הוא החשוב והיוקרתי ביותר. האליפות נערכת על מגרשים קשים מסוג משטח DecoTurf, הנחשב לבינוני מבחינת מהירותו ואינו מחייב התמחות מיוחדת כמו משטחי דשא עליהם משחקים באליפות וימבלדון, או חימר עליו משחקים באליפות צרפת הפתוחה, ולכן, רוב הטניסאים רואים באליפות ארצות הברית את הטורניר החשוב ביותר, וכמעט כל השחקנים הגדולים בהיסטוריה הצליחו לזכות בה.
כנהוג בטורנירי גראנד סלאם, האליפות נמשכת שבועיים (החל מיום שני האחרון בחודש אוגוסט). בתחרויות הראשיות ליחידים/ות משתתפים/ות 128 שחקנים/ות וכדי לזכות בטורניר יש צורך לנצח בשבעה משחקים. בנוסף להן, יש תחרויות לזוגות (גברים, נשים ומעורבים), נוער, ותיקים ונכים. מאפיין ייחודי של אליפות ארצות הברית, המבדיל אותה משלושת טורנירי הגראנד-סלאם האחרים, הוא בכך שנהוג בה שובר שוויון בכל המערכות, כולל האחרונה (שלישית אצל נשים וחמישית אצל גברים).
באליפות ארצות הברית (כמו באליפות אוסטרליה ובניגוד לאליפות צרפת ווימבלדון) מתקיימים משחקים בלילה לאור זרקורים, ולרוב המשחקים האטרקטיביים בכל יום נערכים בתוכנית הלילה באצטדיון המרכזי הנושא את שמו של ארתור אש, טניסאי העבר המצטיין. אצטדיון זה, שנבנה ב-1997, מכיל 22,547 מקומות ישיבה והוא אצטדיון הטניס הגדול בעולם. האצטדיון השני בחשיבותו נושא את שמו של לואי ארמסטרונג ובו 10,000 מקומות (לפני שנבנה אצטדיון ארתור אש, היה הוא האצטדיון המרכזי והכיל 18,000 מקומות).
היסטוריה
בתחילה נערכו אליפויות נפרדות לגברים ולנשים. האליפות הראשונה לגברים (יחידים בלבד) נערכה בשנת 1881 בניופורט, מדינת רוד איילנד. היא נקראה אז "האליפות הלאומית של ארצות הברית ליחידים" ורק טניסאים ממועדונים שהשתייכו להתאחדות הטניס הלאומית של ארצות הברית היו רשאים להשתתף בה. האליפות לזוגות גברים נערכה לראשונה ב-1900 והתקיימה בנפרד מתחרות היחידים.
האליפות הלאומית של ארצות הברית לנשים (יחידות) נערכה לראשונה בשנת 1887 בפילדלפיה, בה זכתה אלן הנזל. שנתיים אחר כך, החלו האליפויות לזוגות נשים ולזוגות מעורבים, שנערכו ביחד עם אליפות הנשים.
רק בשנת 1968 אוחדו חמש האליפויות והתקיימו לראשונה במשותף תחת השם "אליפות ארצות הברית הפתוחה". באותה שנה גם השתתפו שחקנים מקצועניים באליפות בפעם הראשונה. סכום הפרסים עמד אז על כ-100,000 דולר, בהשוואה ל-17 מיליון דולר כיום.
האליפויות מ-1968 עד 1978 נערכו על מגרשי דשא במועדון "ווסט סייד" בשכונת פורסט הילס, קווינס, העיר ניו יורק. מאז 1978 האליפות נערכת בשכונת "פלשינג מדוס".
אנרג'יאן
אנרג'יאן פי אל סי  (באנגלית: Energean PLC) היא חברה ציבורית בריטית, העוסקת, באמצעות שותפויות וחברות בנות, בחיפושי נפט וגז טבעי והפקתם בישראל, ביוון, בים התיכון ובים הצפוני. ניירות הערך של החברה נסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב ובבורסה לניירות ערך בלונדון. לחברה מטות באתונה ובלונדון, והיא רשומה כחברה בריטית בלונדון.
היסטוריה
לאחר שחתמה על חוזים לאספקת גז בהיקף של 4.2 BCM לשנה (מלוא ההפקה המתוכננת מכריש ותנין) עם יצרני האנרגיה והתעשייה המובילים בישראל, בהם תחנות הכוח דליה ודוראד וקבוצת החברה לישראל הכוללת את החברות הבנות בתי זיקוק לנפט, כימיקלים לישראל ואו.פי.סי אנרגיה. חתמה על הסכם מימון לפיתוח תנין וכריש בכ-1.3 מיליארד דולר, עם קבוצת מלווים בינלאומית בהובלת בנק הפועלים, מורגן סטנלי, סוסייטה ג'נרל ומטיקסיס. במרץ 2018 יצאה אנרג'יאן להנפקה ראשונה לציבור בבורסה לניירות ערך בלונדון, מוקד תעשיית הגז והנפט העולמית, את ההנפקה השלימה לפי שווי שוק של כחצי מיליארד דולר, וגייסה 460 מיליון דולר. באוקטובר 2018 החלו מניות החברה להיסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב, באמצעות רישום כפול. החל מינואר 2019 מניות החברה כלולות במדד תל אביב 35.
ביוני 2018, החלה במשא ומתן עם הרשות הפלסטינית לפיתוח מאגר הגז הימי מרין שמול חופי עזה.
בינואר 2019 חתמה על הסכם לאספקת גז לחברת IPM, הבונה תחנת כוח חדשה בבאר טוביה.
במרץ 2019, הכריזה החברה על תגלית גז חדשה בפרוספקט כריש צפון, הצמוד למאגר כריש, בהיקף של כ-28-42 מיליארד מ"ק (BCM) . בנובמבר 2019, עדכנה החברה בדבר כמות של BCM 36 של גז "In Place" לפי האומדן הטוב ביותר, ובטווח שבין BCM 30-51, וכן 34 מיליון חביות נוזלים.
ביוני 2019, דווח שאנרג'יאן מקיימת מגעים עם גופים פיננסים לקראת גיוס אפשרי של עד 1.5 מיליארד דולר.
ביולי 2019 רכשה אנרג'יאן את נכסי הגז והנפט של חברת האנרגיה האיטלקית אדיסון (Edison E&P) בתמורה לסכום של כ-750 מיליון דולר. אנרג'יאן גייסה כ-265 מיליון דולר באמצעות הנפקת מניות, ונטלה הלוואת גישור בהיקף של כ-600 מיליון דולר לצורך מימון העסקה. החברה התחייבה לשלם 100 מיליון דולר נוספים בכפוף להזרמת גז ראשון ממאגר קסיופיאה, המצוי במים הכלכליים של איטליה. באוקטובר 2019, מכרה אנרג'יאן 'על הנייר' את נכסי הנפט בסקנדינביה ובים הצפוני לחברת האנרגיה הבריטית נפטון, בתמורה ל־250 מיליון דולר. במאי 2020, אנרג'יאן דיווחה על ביטול הסכם המכירה לנפטון, אשר נסוגה מהעסקה בעקבות המצב בשוק. ביטול העסקה זיכה את אנרג'יאן בפיצוי של 5 מיליון דולר.
בנובמבר 2019, הוגשה בבית המשפט המחוזי בתל אביב תביעה על ידי איש העסקים בני שטיינמץ וקבוצת צבר גז ונפט בהיקף 603 מיליון שקל כנגד אנרג'יאן ישראל ונגד מייסדה מת'יוס ריגאס, זאת בטענה כי אנרג'יאן עשתה 'תרגיל עוקץ', פעלה בניגוד להסכמות ומנעה ממנה את חלקה. חברת אנרג'יאן דחתה את הטענות ומסרה בתגובה כי היא בעלת הזכויות במאגרים כריש ותנין שאותן רכשה כדין באישור ממשלת ישראל ושהיא מתנהלת בשקיפות מלאה ובהתאם לכל הוראות החוק. ב-25 בנובמבר 2019, חברות צבר ונאמאקס שלחו מכתב לממונה על הנפט שבמשרד האנרגיה יוסי וירצבורגר, שבו הם התלוננו על התנהלות שאינה תקינה לכאורה מצד חברת אנרג'יאן.
בינואר 2020, החברה חתמה על מזכר הבנות עם תאגיד הגז של יוון (DEPA) למכירת גז טבעי בהיקף של עד BCM 2 (שנתי) מן המאגרים הישראליים של החברה ליוון, באמצעות פרויקט ה-EASTMED, צינור הגז הימי בין ישראל לאירופה, אשר ההשקעה בהקמתו נאמדה בכתשעה מיליארד דולר.
בספטמבר 2020, דווח כי אנרג'יאן חתמה עם שותפות רמת חובב על הסכמים למכירת גז טבעי בהיקף שנתי של עד 1.4 מיליארד מטר מעוקב (BCM) במחיר מוערך של כ-4 דולר ליחידת חום.
בספטמבר 2020, דווח כי אנרג'יאן תתחרה עם חברת שברון על קבלת רישיון ימי חדש לחיפושי גז ונפט בבלוק 72, המוכר גם כ-ALON D, וממוקם במים הכלכליים של ישראל - חלקו הדרומי במרחק כמה עשרות קילומטרים מערבית לראש הנקרה, וחלקו הצפוני מרוחק כ-70 ק"מ מהעיר צור שבלבנון . בחודש ינואר 2021 פורסמה חוות דעת של ועדת הריכוזיות, בראשות הממונה על התחרות עוה"ד מיכל הלפרין, בה המליצה הוועדה לפסול את השתתפותן של החברות דלק ונובל אנרג'י בהליך התחרותי מחשש להגברת כח המיקוח של אלה, ולאפשר את זכייתה של חברת אנרג'יאן.
מאגרי הגז של אנרג'יאן יפותחו באמצעות מתקן טיפול צף (FPSO), אשר ימוקם על פי הבאר לאורך כל חיי הפרויקט, במרחק של כ-90 ק"מ מנקודת הקיבול בחוף.
במאי 2022, הודיעה אנרג'יאן על גילוי מאגר גז סמוך לחופי ישראל במסגרת הקידוח שנערך בבלוק 12, שנמצא בין קידוח כריש לקידוח תנין. במאי 2022, הודיעה אנרג'יאן על גילוי מאגר גז נוסף סמוך לחופי ישראל במסגרת הקידוח שנערך בבלוק 31, בבאר הרמס הדרומית למאגר הגז תמר.
לנגנאו
לנגנאו (בגרמנית: Lengnau) היא עיירה בת כ-2,500 תושבים כיום (ינואר 2012), בקנטון ארגאו בצפון שווייץ.
לנגנאו ואנדינגן היו שתי העיירות היחידות שבהן הותר ליהודי שווייץ להתגורר עד האמנסיפציה של 1866.