cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נציבות הרייך טורקסטן
היסטוריה
בתוכניתו של רוזנברג הוקמה שולבו חמישה רפובליקות סובייטיות (הרפובליקה הקזחית, הרפובליקה האוזבקית, הרפובליקה הטג'יקית, הרפובליקה הטורקמנית, הרפובליקה הקירגיזית). למעשה, האוכלוסייה של הרפובליקות הללו לא הייתה הומוגנית ואפילו לא היה בכולם אזרחים ממוצא אתני טורקי (במיוחד טג'יקיסטן, שתושביה למעשה ברובם ממוצא איראני ותושביה דוברים את השפה הפרסית) והדבר היחיד שאיחד את כולן הייתה שבכולם, מרבית האזרחים הם מוסלמים ושחלק מתומכיה, במיוחד בהמזרח התיכון חלקו כבוד רב למפלגה הנאצית וחלקו איתם יחסים מורכבים שנעו בין זלזול, שיתוף פעולה וכבוד. התוכניות של הנאצים כללו גם את המחוזות האוטונומיים אלטאי, טטרסטן, בשקורטוסטן לחלק מנציבות הרייך שתוכננה אך מעולם לא יצא לפועל. היו מקורות שכללו אפשרות שגם מארי אל, אודמורטיה.
הגבול המזרחי של השטח כולו מעולם לא הוסדר סופית במהלך מלחמת העולם השנייה. במקרה שכוחות הציר היו כובשים את שארית ברית המועצות (שרובה לא נכבשה, אלא בעיקר מערב) הציעה האימפריה היפנית בסוף 1941 הצעת לחלוקת אסיה, לפי ההצעה, הגבול בין גרמניה הנאצית לבין האימפריה היפנית יהיה בקו אורך 70 המזרחי, שיהווה את הגבול המערבי של מרחב השגשוג המשותף של מזרח אסיה רבתי והמזרחי של הרייך השלישי. גרסה חלופית של הנאצים העבירו את הגבול מזרחה יותר, לאזור נהר יניסיי שבמערב סיביר.
טירת טומפאה
טירת טומפאה (באסטונית: Toompea loss) היא טירה ימי-ביניימית הממוקמת על גבעת טומפאה, במרכזה של העיר טאלין, בירת אסטוניה. מהמאה ה-20 היא משמשת כמקום מושבו של הריגיקוגו, הפרלמנט האסטוני.
הטירה
במקום בו ניצבת הטירה ניצבה לפני כן עמדה צבאית אסטונית החל מהמאה ה-9 לכל הפחות. ב-1219 נכבשה הטירה על ידי כוח צלבני בהנהגת ולדמר השני, מלך דנמרק, במהלך קרב לינדניס. שמונה שנים לאחר מכן כבשו את הטירה אנשי מסדר האחים הליבוניים של החרב והחלו לשפצה ולהגדילה. ב-1237 כבשה שוב דנמרק את הטירה, וב-1346 היא נמכרה ל, שהחזיק בה ביתרת ימי הביניים. בהשפעתו היא קיבלה צורה חלקית של מנזר, לרבות בית תפילה, בית מועצה, מעונות לאבירים, ומגדלים, שהגבוה שבהם מתנשא לגובה של 48 מטר. מדי בוקר מונף מעליו דגל אסטוניה לצלילי ההמנון הלאומי.
בעקבות מלחמת ליבוניה ב עבר חלקה הצפוני של אסטוניה דהיום לשליטה שוודית. השלטון החדש הסב את הטירה ממבצר צלבני למשכן מנהלי טקסי. ב-1710 עבר השלטון במקום לידי האימפריה הרוסית, אשר הפכה את הטירה לארמון. אז נבנה בה אגף חדש בסגנון הבארוק והאדריכלות הנאו-קלאסית. השתכנו בו ממשל אסטוניה והמושל האימפריאלי הרוסי שלה. במאה ה-19 נוספו לטירה פארק ובניין ארכיון.
בניין הפרלמנט
לאחר הכרזת העצמאות של אסטוניה החליטה ממשלתה לבנות בטירה מבנה חדש שיאכסן את הפרלמנט של המדינה. בנייתו הסתיימה ב-1922. תוכו מתוכנן בסגנון האדריכלות האקספרסיוניסטית, והוא בית הפרלמנט היחיד בעולם המתוכנן באופן זה. במהלך הכיבוש הגרמני של אסטוניה במלחמת העולם השנייה ננטש המבנה. בשנות השלטון הסובייטי באסטוניה (1944–1990) הוא אוכלס על ידי הסובייט העליון של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האסטונית. לאחר שאסטוניה זכתה מחדש בעצמאותה, שב הפרלמנט האסטוני, הריגיקוגו, לאכלס את המבנה.
דמוקרטיה גזעית
דמוקרטיה גזעית היא מונח המתייחס ליחסים הבין-גזעיים בברזיל. החל משנות ה-50 של המאה ה-20 נמצא המונח תחת מתקפה חריפה ויש הטוענים כי הרעיונות המגולמים במושג הם מיתוס אשר מהווה את מקור הגזענות בברזיל.
שלא כמו במקומות רבים אחרים, כבארצות הברית למשל, תהליך ביטול העבדות בברזיל היה ממושך והדרגתי, ולא היה מלווה בשפיכות דמים. מכיוון שכך לא נוצרה בברזיל מערכת חוקית של אפליה על בסיס גזעי מיד עם סיום העבדות. לחלופין נוצרה בברזיל מערכת חברתית בה בין בני הגזעים השונים קיימים יחסים ייחודיים המתבססים על שני עקרונות מרכזיים:
רעיון ה"הלבנה" טמן בחובו את ההנחה כי הגזע הלבן עליון על פני גזעים אחרים וכי באמצעות נישואי תערובת יועברו תכונותיו החיוביות, התרבותיות והפיזיות כאחת, לשאר האוכלוסייה. המטרה בהלבנה לא הייתה לשיפור המעמד החברתי של צאצאי העבדים האפריקאים, אלא להפך, הומוגניזציה של האוכלוסייה ליצירת גזע דומיננטי.
רעיונות אלו קיבלו חיזוק משמעותי עם פרסומו בשנת 1933 של ספרו רב ההשפעה של הסוציולוג ז'ילברטו פריירה הבית הגדול ומגורי העבדים. בספר תואר התהליך ההיסטורי אשר אמור להביא את החברה הברזילאית להגשמת האידיאל של דמוקרטיה גזעית. פריירה תיאר את משטר העבדות בברזיל כמורכב מאדונים טובים ומעבדים כנועים, תיאור המאפשר לפריירה לתאר את יחסי הניצול והשיעבוד שבעבדות כיחסי הרמוניה. תיאור מעוות זה של המציאות ההיסטורית הוא הבסיס לאחת הביקורות על המושג "דמוקרטיה גזעית", המתמקדת באופן הוולונטרי בו אמורים היו להתקיים נישואי התערובת. לטענת המבקרים לא כך היו הדברים בברזיל מעולם, וכי העירוב הגזעי בברזיל נוצר כתוצאה של ניצול מיני של השפחות האפריקאיות ובניגוד לרצונן. כיצד, אם כך, יכולה אלימות מינית וגזעית שכזו ליצור דמוקרטיה גזעית?
לאחר מלחמת העולם השנייה שיגרו האומות המאוחדות משלחת מיוחדת לברזיל על מנת ללמוד על היחסים הבין-גזעיים במדינה זו, לאור האמונה בנכונותו של המיתוס. החוקרים שבאו זיהו את הפער בין המעמדות של השחורים והלבנים אבל הם הגיעו ממדינות שבהן התופעה כלפי חוץ הייתה אלימה ולעומת זאת בברזיל השחורים קיבלו את העובדה שהם היו במעמד חברתי ירוד ורצו לדמות ללבנים. לכן, הם הסבירו את הבדלי המעמדות הללו לא כגזענות אלא כתולדה של הבדלים כלכליים גדולים במשך דורות רבים. בשנות ה-60 האנתרופולוג מרווין הריס טען שבהיעדר הסכמות לגבי הגזעים בברזיל, אי אפשר היה לקטלג לפי הגזע. קביעה זו שמשה כסיבה רשמית לכך שמרשמי אוכלוסין בברזיל היו נערכים ללא קטגוריה של גזע. הסכמה על הגדרות ברורות לגזעים בברזיל נמנעה בעיקר על ידי שלטון הגנרלים שרצה לדכא כל מושג או הגדרה שמהווים תפיסה מנוגדת לזו של"הדמוקרטיה הגזעית". לטענת המצדדים בדמוקרטיה הגזעית כל ההבדלים בין בני גזעים שונים, כלומר הגזענות לכאורה, היו תלויים במצבם הכלכלי הירוד של הלא לבנים וגזענות לא הייתה סיבה בפני עצמה להבדלים אלה. נראה שחוסר העניין של השלטונות בהגדרות כאלה נבע מכך שאפילו הדיון היה לתועלת האפרו-ברזיליים באופן ישיר.
בשנות ה-80 במרשם אוכלוסין שנערך בברזיל משתתפי המרשם נדרשו לראשונה לציין את צבעם. נראה שתושבים לא לבנים רבים התחמקו מהתשובות שחורים ומעורבים, ובמרשם התקבלו בסעיף הצבע 136 תשובות שונות. ניתוח המרשם הצביע על דפוס גזעני ברור נגד האפרו-ברזילאים. פרסומים אלה ושל מחקרים רבים שהפריכו את אמיתותו של מיתוס הדמוקרטיה הגזעית הצביעו על האופנים השונים בהם קיימת גזענות בברזיל. אף על פי כן המיתוס אודות קיומה של דמוקרטיה גזעית בברזיל עדיין נפוץ למדי בשיח העממי.
The Bakery
The Bakery (בעברית: המאפייה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית מלאני מרטינז, מתוך המיני-אלבום הרביעי שלה, After School. השיר יצא לאור ב-25 בספטמבר 2020, על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס, כסינגל הראשון מתוך המיני-אלבום.
השיר הגיע למקום ה-25 במצעד שירי הרוק.
רקע וכתיבה
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-12 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
האודיו הרשמי של השיר, אשר מציג את עטיפת אלבומה השני K-12, הועלה לערוץ היוטיוב הרשמי של מלאני מרטינז ב-24 בספטמבר 2020. הוא זכה להצלחה וצבר למעלה מ-1.6 מיליון צפיות. למחרת, הועלה הווידאו קליפ הרשמי של השיר בשידור חי לערוץ היוטיוב הרשמי של מרטינז גם כן.
נכון לאוקטובר 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-20 מיליון צפיות.
רכז
רכז או פוינט גארד (באנגלית: Point Guard) היא אחת מחמש עמדות הכדורסל, המוכרת גם כ"עמדה מספר 1". כמנהל המשחק העיקרי של קבוצתו, הרכז מחזיק בכדור בתחילת כל התקפה בניסיון להוציא לפועל את הוראות מאמן הקבוצה. לרוב, ניחן הרכז בראיית משחק טובה ויכולות כדרור, קליעה ומסירה גבוהות.
תכונות הרכז
לרכז, כמו לשאר שחקני המשחק, יש יכולות מיוחדות המתאימות לתפקידו ובעזרתן הוא מניע את הקבוצה. "המדריך לכדורסל" (The Basketball Handbook) מאת לי רוז מגדיר את תפקידו כ"מאמן על המגרש היכול לטפל בכדור ולחלק אותו לחבריו במגרש". ככל שהרכז ניחן במהירות רבה יותר כך יוכל ליצור הפרדה טובה יותר, תוך כדי כדרור, מהשומר עליו, ולאפשר לו יותר מרחב תמרון ומסירה. הרכז הוא ממנהיגי הקבוצה והוא נותן הוראות תנועה לשחקנים האחרים תוך כדי ההתקפה, ולעיתים גם בזמן ההגנה. הרכז חייב תמיד לדעת את מצב השעון וכמה זמן נותר לסיום ההתקפה או המשחק. נדרש ממנו גם לדעת את התוצאה העכשווית, מצב פסקי הזמן של שתי הקבוצות ועל מי מהקבוצה הנגדית יש לבצע עבירה בסיום צמוד של המשחק, כדי להשיג מכך תועלת מקסימלית. פרמטרים אלה נדונים כבר לפני המשחק.
הרכזים הטובים הם אלה היוצרים מצבי קליעה עבור חבריהם לקבוצה. זאת על ידי משחק ריצה ומסירות בהתקפה, העמדת השחקנים בעמדה הנכונה במגרש, מסירת הכדור לאיש במגרש שלדעת הרכז הוא הפנוי ביותר לקלוע לסל, או להמשיך בהתמסרות. לפי הוראות המאמן, ובהתאם לאופי הקבוצה, הרכז מגביר או מאט את קצב המשחק. לעיתים יבחר הרכז בהתקפה מתפרצת מהירה ולעיתים יעדיף משחק מבוקר ואיטי יותר, תוך ניצול מלא של מירב הזמן המותר בהתקפה.
לאחר שהקבוצה היריבה קלעה סל, יוציא אחד השחקנים את הכדור לרכז לארגון התקפה. גם השחקן שקלט כדור חוזר, בדרך כלל ימסור אותו מיד לרכז כדי שיארגן התקפה, אלא אם אחד השחקנים כבר רץ לעבר השני והוא רואה שיש אפשרות למסירה ארוכה לסל מהיר. בעת תחילת ההתקפה, על הרכז לאמוד במהירות את מצב השחקנים על המגרש, לקבל בסימן או בצעקה הנחיה מהמאמן איזה תרגיל לבצע, או להחליט על כך בעצמו, תוך שהוא מכדרר לכיוון סל היריב. ריבוי פעולות בו זמני זה של הרכז מחייב ממנו חלוקת קשב ואינטליגנציה גבוהה.
לרכזים שונים, שיטות ניהול משחק שונות. ג'ון סטוקטון, מגדולי הרכזים בכל הזמנים, העדיף את המסירה לסל על הקליעה ואכן הוא מוביל בראש רשימת מחלקי האסיסטים, הרחק לפני הבא אחריו. יש רכזים הניחנים ביכולת קליעה טובה מרחוק, והם מאיימים איום כפול. גם צריך לשמור עליהם כל הזמן שלא יקלעו, וגם צריך לחסום את נתיבי המסירה שלהם. ישנם רכזים הידועים ביכולת ההתפרצות שלהם לסל תוך קליעה וירטואוזית. אלה, גם אם לא קלעו, יסחטו עבירה בדרך לסל.
רוב הרכזים נמוכים, יחסית לכדורסל, וזריזים. אך יש גם רכזים גבוהים וחסונים. מג'יק ג'ונסון למשל, שגובהו היה 2.06 מטרים, יכול היה לשחק בכל העמדות, אך תפקידו הקבוע היה רכז. מבחינה זו היה לו יתרון על השומר עליו, משום שהיה גבוה ממנו, והיה לו קל למסור מעליו. הוא גם היה חזק ממנו פיזית.
הגנה
בהגנה הרכז הוא בדרך כלל מי שייקח שמירה אישית על הרכז של הקבוצה השנייה. לא מצפים מהרכז שיחסום אבל מצפים ממנו שיחטוף לפחות פעם-פעמיים במשחק כי חטיפה מהווה אחד המדדים החשובים לרכז. מי שחטף הכי הרבה בתולדות ה-NBA הוא ג'ון סטוקטון. כריס פול קבע שיא של ה-NBA של חטיפה אחת לפחות במשך 108 משחקים רצופים.
התקפה
תפקידו המרכזי של הרכז הוא לנהל את ההתקפה, הוא יפתח את ההתקפה כשהכדור בידו, ומשם ירוץ איתו לחצי של היריבה. משם צריך הרכז לפעול בהגיון, או לחפש שחקן פנוי שיקלע או לחדור אל הסל. אין מאפיין התקפי קבוע לכל הרכזים, אך לרובם יש יכולות קליעה גבוהות מחצי מרחק, אך דבר זה לא קבוע, ויש רכזים שמצליחים טוב מאוד רק בעזרת ראיית משחק טובה ואתלטיות.
קישורים חיצוניים
Guardia (pallacanestro)
מרכזי זכויות חברתיות
מרכזי זכויות חברתיות (בראשי תיבות: מז"ח) הוא מיזם משותף לתושבים בנגב ולמכללה האקדמית ספיר.
מרכזי מז"ח, אשר הוקמו עד כה בשדרות, באופקים ובבאר שבע, עוסקים בהנגשת זכויות חברתיות לתושבי העיר והסביבה, על ידי העברת ידע והכשרת התושבים במיומנויות בתחום הזכויות וההתארגנות הקהילתית. המרכז בשדרות נפתח לציבור ב-2011, המרכז באופקים נפתח ב-2015 ובבאר שבע נפתח מרכז בשנת 2016. מתוכננים להפתח עוד שני מרכזים בנגב.
המודל
"יחידים וקהילות שלא היו מודעים לזכויותיהם, הופכים לדורשי זכויות, מדורשי זכויות הופכים למסנגרים עבור הקהילה, וממסנגרים הופכים למנהיגים אשר מובילים שינויים נרחבים בעירם ובאזור" - מתוך מסמכי היסוד של מז"ח. מרכזי הזכויות מבוססים על מודל שיובא על ידי מירב משה גרדופסקי מקנדה, ויושם לראשונה בישראל בעמותת: "סינגור קהילתי" שפעלה עד לשנת 2012. המודל מבוסס על התגברות על חסמים של אוכלוסיות מודרות, לשם השגת זכויותיהם. התפיסה במודל היא שהעצמת אוכלוסיות חלשות וקידום זכויותיהן קשור גם בקידום שלום. מודל זה הביא להקמת מרכזי זכויות גם בירדן וברשות הפלסטינית.
תחומי הפעילות
סיוע פרטני- התחום המשפטי - מז"ח הוא מרכז מיצוי זכויות, העוסק בהדרכה וליווי של תושבים בבעיות בהן הם נתקלים ובהיעדר מיצוי זכויות מול רשויות, כמו המוסד לביטוח הלאומי, רשות האכיפה והגבייה והמערכת המשפטית. כמו כן פועלים במרכז להנגשת זכויות בתחומים כגון רווחה, בריאות, צרכנות ועוד. המיזם מבוסס על מתנדבים תושבי המקום וסטודנטים, שיחד עם צוות הכולל עורכת דין ואנשי מקצוע נוספים, מסייעים לפונים בהנגשת מידע, כתיבת מכתבים, ייעוץ משפטי ובירור זכויות. המרכז נותן לקהל מענה פרטני ללא תשלום, פעמיים בשבוע בכל מרכז. בשנת 2016 ניתנו מענים לכאלף פניות.
התארגנות קהילתיות ושינוי מדיניות - מסלול זה ננקט כשבעיה חברתית רחבה אינה יכולה להיפתר ברמת הפרט. עם איתור הסוגיה מתארגנות קבוצות תושבים בליווי מקצועי, כדי לקדם שינוי מדיניות, הן ברמת המוסדות הציבוריים והן בפן החוקתי. השלב הראשון בעבודה קהילתית הוא יישוג כדי לאסוף מידע, לאתר מצוקות שעלו מקרב תושבי המקום, ולאתר מנהיגים פעילים מהקהילה שיחברו למען יצירת השינוי הדרוש. בתחום הקהילתי מז"ח פועל בתחומים של בריאות ציבורית, דיור ציבורי, תחבורה ציבורית וזכויות נפגעי פעולות איבה.
בשנת 2016 הביאה מז"ח להגשת הצעת לתיקון חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה, איוש המרכז לבריאות הנפש בשדרות בפסיכיאטר מנהל והבאת פסיכיאטר ילדים לשדרות, שיפוץ דיור מוגן של קשישים ניצולי שואה באופקים ועוד.
השתתפות והכשרה - למידה במיזם האקדמיה קהילה מז"ח היא דו סטרית: למידה הן של מתנדבים והן של סטודנטים מתנדבים. המשתתפים מקבלים הכשרה מקיפה בקורס שמתקיים במכללה האקדמית ספיר, וזוכים בהמשך גם במפגשי הכשרה והעשרה ומפגשים חברתיים קבועים על בסיס שבועי. ההכשרה מקנה למתנדבים כלים לעשייה חברתית וסיוע במיצוי זכויות. בד בבד הסטודנטים במכללה לומדים במסגרת קורסים אקדמיים הן ממרצים והן מ"צרכני שירותים" השותפים לקורס כמקורות למידע.
אותות ופרסים
אות מגן הדמוקרטיה מדרור ישראל. פרויקט הדגל -מהמועצה להשכלה גבוהה. אות למתנדבת אוקסנה חריזמן -מאת קרן יפה לונדון יערי. אות הנשיא למתנד"ב שהוענק במעמדו של הנשיא ראובן ריבלין לשנת תשע"ז 2017
קלודיה מוציו
קלודיה מוציו (באיטלקית: Claudia Muzio; 7 בפברואר 1889 - 24 במאי 1936) הייתה זמרת סופרן אופראית איטלקייה, שהקריירה הבינלאומית שלה הייתה בין המצליחות ביותר בראשית המאה ה-20.
קריירה
מוציו הופיעה לראשונה באופרה בארצו (15 בינואר 1910) בתפקיד הראשי ב"מאנון" של מאסנה, ועל אף גילה הצעיר התקדמה במהירות בבתי האופרה של איטליה, ששיאה בהופעת בכורה בלה סקאלה במילאנו ב-1913 (בתפקיד דסדמונה באותלו של ורדי. משם יצאה לפריז (כדסדמונה) וללונדון בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן (כ"מאנון לסקו" של פוצ'יני) ב-1914. היא נשארה בלונדון לשיר תפקידים שונים, בהם מימי בלה בוהם ו"טוסקה" (שתיהן עם קארוזו). היא הוזמנה למטרופוליטן אופרה בניו יורק בדצמבר 1916 (ל"טוסקה") והצלחתה שם הייתה גדולה כל כך, שהמשיכה להופיע שם שש עונות רצופות. במטרופוליטן הופיעה מוציו בפעם הראשונה בתפקיד ג'ורג'טה ב"איל טאבארו", בהצגת בכורה עולמית של שילוש האופרות של פוצ'יני, איל טריטיקו, ב-14 בדצמבר 1918.
קלודיה מוציו יצרה קשר מיוחד עם קהל המאזינים בתיאטרו קולון בבואנוס איירס, ארגנטינה, שם הופיעה לראשונה ביוני 1919 (ב"לורליי" של קאטאלאני). מאז ועד 1934 שרה שם ב-23 אופרות שונות ונודעה בכינוי "קלודיה האלוהית".
בין 1922 ל-1932 גם הופיעה בקביעות בשיקגו (אחרי סכסוך עם הנהלת נצטרופוליטן בניו יורק). ב-15 באוקטובר 1932 הופיעה בתפקיד הראשי של "טוסקה" לחנוך את בית האופרה - יד לנופלים החדש בסן פרנסיסקו. תפקידים אחרים ראויים לציון בקריירה שלה הם אאידה של ורדי, סנטוצה באבירות כפרית של מסקאני, מאדאלנה ב"אנדראה שנייה" של ג'ורדאנו ולאונורה בטרובדור. (כולם בניו יורק) וכן ויולטה בלה טרוויאטה ולאונורה בכוחו של גורל (בשיקגו ובואנוס איירס). תפקידה האחרון, ולדעת חלק מן החמבקרים הגדול ביותר, היה ברומא בשנת 1934, כצ'צ'יליה באופרה באותו שם, שכתב בשבילה ליצ'יניו רפיצ'ה. תפקידה הפופולרי ביותר, מכל מקום, היה ויולטה, שבו לא היו לה מתחרות ברחבי עולם האופרה הלטיני (איטליה, ספרד, דרום אמריקה).
קלודיה מוציו נודעה ביופי ובחמימות של קולה, שגם אם לא היה גדול במיוחד, רכש עושר בלתי מבוטל של גוני-צליל ככל שהוסיפה שנים. היו שביקרו לעיתים את הופעותיה בשל נטייה להקצין בדינמיקה עד הפרזה, כולל שירת הפיאניסימו שלה, המפליאה בעושר ביטוי ורגש. הייתה לה נוכחות בימתית מרשימה, בהיותה גבוהה, אלגנטית ומלאת-גזרה. משחקה שידר תמיד הזדהות עמוקה עם הדמויות שהציגה. היא הייתה מבצעת מסורה ושקדנית, שנשארה צנועה ואפילו פרושה מן הציבור על אף תהילתה ועושרה הגדלים והולכים. היא שירה בקביעות לצד כמה מגדולי הטנורים של תקופתה - קארוזו, ג'לי, מארטינלי - ורבים מעמיתי הזמרים ביטאו את הערכתם הגבוהה לכשרונה (בהם אבה סטיניאני, אווה טרנר ואלפרד פיקאבר.
שנים אחרונות
בשנותיה המאוחרות הייתה מוציו שרויה במצוקה כלכלית, בגלל הפסדי כספים ניכרים עקב בזבזנותו של מנהל העסקים (ועל פי השמועה, מאהבה) ואחר נפילת הבורסה בשפל הגדול. היא נישאה בשנת 1929 לרנאטו ליבראטי, שהיה צעיר ממנה בשבע-עשרה שנים. ב-1930 החלה לסבול בעיות בריאות מסוימות, אבל המשיכה לשיר ולהקליט. ב-24 במאי 1936, אחרי מחלה קצרה, מתה בבית מלון ברומא, כנראה כהתקף לב. בת 47 הייתה במותה. כתב הטיימס הלונדוני דיווח: "מותה התקבל כאן בצער רב, מחמת ההערכה הגבוהה שזכתה לה, הן כזמרת והן כשחקנית."
קלודיה מוציו נקברה ב"צ'ימיטארו דל וראנו" ברומא.
יחסי אירלנד–קרואטיה
יחסי אירלנד–קרואטיה הם היחסים הדיפלומטיים והדו-צדדיים בין הרפובליקה של אירלנד לרפובליקת קרואטיה.
היסטוריה
ב-15 בינואר 1992 הכירה אירלנד בקרואטיה כמדינה עצמאית מהרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. היחסים הדיפלומטיים בין אירלנד וקרואטיה כוננו ב-27 בינואר 1995. בין המדינות התפתחו יחסי ידידות, ללא משברים רציניים. אירלנד הביעה תמיכה חזקה בבקשתה של קרואטיה להצטרף לאיחוד האירופי. במחצית הראשונה של 2004, אירלנד כיהנה כנשיאת מועצת האיחוד האירופי ובקשתה של קרואטיה להתקבל לאיחוד זכתה לתגובה חיובית. ביוני 2003 ערך ראש ממשלת קרואטיה, איביצה ראצ'אן, ביקור ממלכתי באירלנד, במהלכו נפגש עם ראש ממשלת אירלנד ברטי אהרן, יושב ראש הדאל אירן (בית הנבחרים האירי) רורי או'הנלון ויו"ר הסנאט האירי רורי קילי.
בנובמבר 2005, ברטי אהרן ביקר בקרואטיה, במהלך ביקורו הרשמי הוא נפגש עם נשיא קרואטיה סטייפן מסיץ', ראש הממשלה איבו סאנאדר, דובר הסבור הקרואטי ולדימיר שקס ובכירים נוספים. ברטי אהרן הביע תמיכה בהצטרפות קרואטיה לאיחוד האירופי ותיאר את היחסים בין המדינות כלבביים וידידותיים מאוד. ראשי הממשלה של שתי המדינות הדגישו את החשיבות של שיתוף פעולה כלכלי, תרבותי ומדעי עמוק יותר בין המדינות. ראש הממשלה איבו סאנדאר אמר כי קרואטיה אימצה את הניסיון האירי בהליך רישום חברות ופתיחת מפעלים מסחריים.
ביוני 2013 ערך נשיא אירלנד מייקל היגינס ביקור ממלכתי רשמי בקרואטיה, והפך לנשיא אירלנד הראשון שביקר במדינה. במהלך ביקורו, נפגש מייקל היגינס עם נשיא קרואטיה איוו יוסיפוביץ' ועם עובדי מדינה נוספים, ונתן הרצאה באוניברסיטת זאגרב על החוויה האירית כחברה באיחוד האירופי ועל עתידו של איחוד זה. שתי המדינות הן כעת חברות מלאות באיחוד האירופי. בין השנים 2013–2017, 14,552 אזרחים קרואטים היגרו לאירלנד.
ב-5 באפריל 2017, נשיאת קרואטיה קולינדה גרבר-קיטרוביץ' ביקרה באירלנד, שם נפגשה עם הנשיא מייקל היגינס, ראש הממשלה אנדה קני, ראש עיריית דבלין ברנדן קאר ופוליטיקאים נוספים. הנשיאה קולינדה גרבר-קיטרוביץ' השתתפה בטקס נטיעת העצים המסורתי במשכן הנשיא האירי, הניחה זר בגני הזיכרון וביקרה במוזיאון ההגירה האירית .
יחסי סחר
משנת 1993 עד 2011, אנשי עסקים איריים השקיעו 139.3 מיליון אירו בכלכלה הקרואטית ודורגו במקום ה-18 בין המשקיעים המובילים במדינה זו. ב-2010 ביקרו בקרואטיה 28,933 תיירים אירים, וההשקעה של אירלנד בכלכלה הקרואטית הסתכמה ב-70.4 מיליון אירו. קרואטיה ייצאה לאירלנד סחורות בשווי 14.4 מיליון יורו (בעיקר תרופות ודשנים) וייבאה מאירלנד סחורות בשווי 73.1 מיליון יורו (בעיקר שמנים ובשמים אתריים, תרופות, מכונות וכימיקלים שונים). בשנת 2012 ייצאה קרואטיה סחורות לאירלנד בשווי 13.3 מיליון דולר ויבוא סחורות בשווי 94.5 מיליון דולר.
בשנת 2013 הצטרפה קרואטיה לאיחוד האירופי ואירלנד הפכה לאחת המדינות הפופולריות ביותר עבור מהגרים קרואטים. ב-16 ביוני 2015 הרדיו והטלוויזיה הקרואטית שידרו סרט תיעודי על מהגרים קרואטים באירלנד בשם "אירלנד היפה שלנו - הארץ המובטחת לעם הקרואטי" (Lijepa naša Irska - obećana za hrvatske građane). בשנים 2015–2016, 5,500 קרואטים עברו להתגורר באירלנד, בעיקר בדבלין, קורק, לימריק וגולווי.
אלי ביהם
עבודותיו של ביהם כוללות תכנון מערכות קריפטוגרפיות כגון סרפנט, שהוגש כמועמד בתחרות בחירת תקן ההצפנה החדש AES והגיע לשלב הסופי, פונקציית הגיבוב טייגר, צופן הזרם רוּ (נכתב: Py) וניתוח חולשות של צופן MMB. תחום אחר שבו ביהם פעיל הוא שבירת מערכות קריפטוגרפיות. ביהם שבר יחד עם אחרים את הצפנת Keeloq, את מוד הפעולה CBCM ואת הצפנים ממשפחת A5 ששימשו להצפנת התקשורת הסלולרית בתקן ה-GSM.
פרסומים חשובים
ביהם מתמחה בתחום הסייבר במדעי המחשב. מחקריו הרבים מתמקדים ביישום הרעיונות של קריפטואנליזה דיפרנציאלית ושל קריפטוגרפיה. ביתר פירוט, מחקריו משמשים בעיקר לאבטחת מידע ותקשורת נתונים תוך כדי חיזוי שעושה שימוש בקלט בפונקציות קריפטוגרפיות כדי לנתח את השפעתו על הפלט.
פרופסור ביהם מציג מסגרת כללית ליישום הרעיונות של קריפטאנליזה דיפרנציאלית. במסגרת זו מתוארים הבדלים מסוימים במפתח העשויים לגרום לחיזויים בהזרמת המפתח או במצב פנימי. ניתן להשתמש בהבדלי זרם אלו כדי לנתח את המצב הפנימי של הצופן ולשלוף ממנו מידע ביעילות. רעיונות אלו מיושמים כדי להזרים צופן של עיצובים שונים, למשל, LFSRs שגודלו רגיל, LFSRs שגודלו לא רגיל כמו A5 / 1, וצופני זרם המבוססים על תמורה, כגון RC4.
בנוסף, פיתח פרופסור ביהם אלגוריתם יעיל לאחזור המפתח הסודי של RC4. מפיתוח אלגוריתם זה עולה כי במקרה של מפתח 40 סיביות, משך זמן אחזור המפתח זעיר ביותר ועומד על 0.02 שניות בלבד, עם הסתברות גבוהה של הצלחה (86.4%). גם במקרה שהאלגוריתם אינו יכול לאחזר את כל המפתח, הוא יכול לאחזר מידע חלקי על המפתח.
זאת ועוד, פרופסור ביהם פיתח אפשרות למידה של השפעת אלגוריתם key scheduling על כוחו של צופן בלוקים. כלומר, באמצעות אלגוריתם זה ניתן להפחית 50% ממורכבות החיפוש של DES על ידי התקפת הטקסט הנבחר. זו למעשה בעיה פתוחה, כלומר שעדיין אין לה פתרון אם ניתן להמיר את התקפת הטקסט הנבחרת בהתקפה בטקסט ידוע. להרחבה ראו "New types of cryptanalytic attacks using related keys".
דעתו בנוגע למאגר הביומטרי
אלי ביהם נלחם קשות כדי למנוע את יישומו של חוק המאגר הביומטרי, מכיוון שלטענתו חוק זה יפגע בזכויות האזרח הבסיסיות בכך שייתן לכל שוטר ועובד במשרד הפנים את הרשות לקחת את טביעת האצבע של כל אזרח ישראלי ולראות את פרטיו האישיים. משרד הפנים טוען כי המאגר הביומטרי יהיה מוגן הרבה יותר ממאגרי מידע שונים בארץ, כגון: קופת חולים, צה"ל, מס הכנסה וכו', אך ביהם משוכנע כי כל מאגר מידע הוא "נדיף" וכי אין מאגר המוגן לחלוטין. לכן, משוכנע כי פרטינו האישיים בסכנה וממליץ על ביטול חוק זה והחלפת תעודות הזהות הקיימות בכרטיס חכם, בלתי ניתן לחיקוי (כפי שעשו מספר מדינות אחרות).
ב-2012 קרא ביהם לציבור להחרים את פיילוט המאגר הביומטרי של משרד הפנים.
Soy Luna
Soy Luna, הוא הפסקול הראשון של הטלנובלה סוי לונה אשר הושק ב-26 בפברואר 2016. הפסקול מכיל את השירים מהחלק הראשון של העונה הראשונה (פרקים 1–40), לדוגמה: שיר הנושא, Alas.
תשבץ לבן
תשבץ לבן הוא תשבץ שבו לא מסומנות ההפרדות (משבצות שחורות בתשבץ רגיל או קווים מעובים בתשבץ קו) בין המילים בשורות ובטורים השונים. הפותר אמור למצוא, בנוסף למילים המבוקשות בהגדרות, גם את מיקום ההפרדות ולסמן אותן.
בגלל הקושי הנוסף, קשה יותר לפתור תשבץ לבן, אולם פותרי התשבצים המנוסים, המחפשים לעצמם אתגרים, אוהבים אותם במיוחד, לכן יש הוצאות לאור המפיקות חוברות תשבצים על טהרת התשבצים הלבנים.
קל יותר לפתור תשבצים לבנים איטלקיים (ראו דוגמה בצד שמאל), משום שלגבי מיקום המילה, המבוקשת על פי ההגדרה, ידועה השורה או הטור, לעומת תשבץ לבן רגיל, שבו הטור או השורה אינם ידועים.
תשבצים לבנים עם סיוע
לעיתים מוגש לפותר סיוע בתוך מסגרת התשבץ הלבן, כדי שתהיה לו נקודת התחלה לפתרון. הסיוע יכול להיות מילה או שתיים, המופיעות במקום המיועד להן, או הצבה של חלק מהנקודות השחורות או הקווים המפרידים. רישום מילה בתוך מסגרת התשבץ הלבן גורר מידע על מיקום הנקודות השחורות/הקווים המפרידים, בתחילתה ובסופה.
זאלה קראל וגשפר שנטל
זאלה קראל וגשפר שנטל (בסלובנית: Zala Kralj & Gašper Šantl) הם צמד מוזיקלי אשר חברו יחד בקיץ 2017 בעקבות חבר משותף אשר הכיר ביניהם. השיר הראשון אותו הקליט הצמד יחד הוא השיר "Valovi".
הצמד נבחר לייצג את סלובניה באירוויזיון 2019 עם השיר "Sebi" לאחר שגבר על 10 מועמדים אחרים בתחרות ה-EMA. לקראת התחרות החליט הצמד שלא יבצעו לשיר קידום הופעות ברחבי אירופה, כפי שנוהגים רוב המתמודדים לבצע. בנוסף, דיווחו השניים כי הופעתם באירוויזיון תישאר זהה להופעתם ב- EMA.
אור (שיר של שרית חדד)
אור הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית שרית חדד. השיר יצא לאור בספטמבר 2004, כסינגל הרביעי מתוך אלבומה ה-12 חגיגה, על ידי חברת התקליטים אבי גואטה הפקות בע"מ.
השיר הגיע למקום השביעי במצעד של רשת ג'.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי הנרי, הולחן על ידי הנרי והופק על ידי יעקב למאי, שהפיק גם את הסינגל הקודם, "רק אתה". השיר הוא מעין בלדה ים-תיכונית, בו חדד מסבירה לבן אדם מסוים על משהו שעתיד לקרות.
וידאו קליפ
הוידאו קליפ המלא שצולם עבור השיר, פורסם לראשונה ביוטיוב ב-24 בספטמבר 2009. הקליפ הוא בעצם הופעה שהתקיימה בקיסריה. את ההופעה העלתה חדד בספטמבר 2009 ליוטיוב, והיא תפקדה כקליפ הרשמי של השיר.
ההופעה נכללה בדי וי די חגיגה - ההופעה בקיסריה, שיצא בשנת 2005.
יוג'ין סמית'
ויליאם יוג'ין סמית' (30 בדצמבר 1918 – 15 באוקטובר 1978) היה צלם עיתונות אמריקאי, ידוע בעיקר בשל צילומיו המתעדים את מלחמת העולם השנייה.
ראשית חייו ועבודתו
סמית' נולד בויצ'יטה שבקנזס ב-30 בדצמבר 1918. הוא התחיל את קריירת הצילום שלו כצלם עיתונות כשהחל לצלם עבור שני עיתונים מקומיים. סמית' עבר לניו יורק והחל לעבוד בעיתון ניוזוויק, שם הוא נודע בשל הפרפקציוניזם חסר ההתפשרות שלו ואופיו הקשוח. בסופו של דבר הוא פוטר מהעיתון בעקבות סירובו להשתמש במצלמת פורמט בינוני וב-1939 החל לעבוד במגזין לייף שם הוא צילם במצלמת 35 מ"מ.
צילום מלחמה
בתור כתב בזיף-דייוויס ומאוחר יותר במגזין לייף בשנית, סמית' נמצא לעיתים קרובות בחזית האוקיינוס השקט במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא התלווה לכוחות האמריקאיים במהלך התקפותיהם מול יפן וצילם את חיל הנחתים של ארצות הברית ושבויים יפניים בסאיפאן, גואם, איוו ג'ימה ואוקינאווה. ב-1945, בזמן שצילם את אחד הקרבות באוקינאווה, נפצע סמית' ממרגמה. לאחר שהחלים המשיך לצלם עבור לייף עד 1954.
שנות ה-50
ב-1950 נשלח סמית' לממלכה המאוחדת לסקר הבחירות הכלליות שבהן זכתה מפלגת הלייבור תחת הנהגתו של קלמנט אטלי. באותה העת, מגזין לייף נקט עמדה נגד מפלגת הלייבור, ובסופו של דבר התפרסמו מספר מצומצם מצילומו של סמית' שבהם מתועד מעמד הפועלים הבריטיים.
סמית' ניתק את קשריו עם מגזין לייף בגלל הצורה שבה השתמש המגזין בתמונות של אלברט שווייצר שצולמו על ידיו. לאחר שעזב, הצטרף ב-1955 לסוכנות מגנום, שם החל את פרויקט תיעוד העיר פיטסבורג. הפרויקט אמור היה להימשך שלושה שבועות, אך נמשך בסופו של דבר שלוש שנים ובמהלכו הצטברו עשרות אלפי נגטיבים. בשל גודלו הפרויקט לא הוצג במלואו מעולם, אבל פורסם במספר ספרים שבהם שולבו התמונות עם מאמרים.
יפן ומינמטה
סמית' ואשתו איילין, שהייתה יפנית במקור, גרו במינמטה שביפן מ-1971 עד 1973, ותיעדו את ההשפעות של זיהום שפגע באנשים ונקרא מחלת מינמטה, אשר נגרם בעקבות השלכת פסולת של מתכות כבדות, ביניהן כספית, למקורות מים בעיר מינמטה על ידי מפעלים של חברת צ'יסו. בינואר 1972 סמית' הותקף ליד טוקיו על ידי עובדים של חברת צ'יסו בניסיון למנוע ממנו להמשיך לתעד ולפרסם את ההשפעות של מחלת מינמטה. אף על פי שסמית' שרד את ההתקפה, הוא נפגע באחת מעיניו וראייתו התדרדרה. במהלך התקופה שבה סמית' לא יכל לצלם בשל פציעתו המשיכה אשתו את עבודתו.
מותו ומורשתו
הוא הותיר אחריו אישה, 2 בנות ובן.
סטפן ריסטובסקי
ביוגרפיה
ריסטובסקי, שנולד בסקופיה, החל את הקריירה שלו במועדון עיר הולדתו וארדאר סקופיה לפני שחתם על חוזה לחמש שנים עם המועדון האיטלקי פארמה בינואר 2010. הוא היה אז בן 17, כך שהעסקה לא יכלה להפוך לרשמית עד שמלאו לו 18.
ריסטובסקי הצטרף למועדון האיטלקי השכן קרוטונה בהשאלה ב-6 ביולי 2011. לאחר שלא קיבל זמן משחק כמעט בכלל, ההשאלה בוטלה בינואר 2012, ואז הושאל לפרוזינונה לשארית העונה. ב-5 ביולי 2012, הוא נשלח שוב בהשאלה לבארי מהסרייה ב'. לאחר מכן הושאל שוב, הפעם ללטינה קאלציו, מאותה הליגה, לעונת 2013/14. לפני פשיטת הרגל של פארמה, ריסטובסקי היה בחוזה איתה עד ה-30 ביוני 2019.
ריסטובסקי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מקדוניה ב-10 באוגוסט 2011 במשחק ידידות בחוץ מול אזרבייג'ן, ונכון לאפריל 2020, שיחק בסך הכל 52 משחקים במדיה, וכבש שער אחד. הוא ייצג את מקדוניה ביורו 2020 של אופ"א, הטורניר הגדול הראשון שלהם.
חיים אישיים
לסטפן יש דרכון פורטוגלי, והוא אב לבן שנולד בפורטוגל.
חלזונות גבוהים
חלזונות גבוהים (שם מדעי: Hypsogastropoda) הוא ענף של חלזונות הכולל חלזונות ימיים רבים שמאופיינים בזימים ומכסה קונכייה (אופרקולום). הענף הוגדר ב-1997. פירוש השם הוא "חלזונות גבוהים", והכוונה היא מבחינת התפתחות ולאו דווקא מבחינת גובה פיזי.
ענף זה כולל:
ריינג'ר 1
ריינג'ר 1 (באנגלית: Ranger 1) הייתה המשימה הראשונה בתוכנית ריינג'ר של נאס"א. מטרת המשימה הייתה לבחון את הטכנולוגיות והכלים על הלוויין לפני שיגור משימות אל הירח. מטרה משנית הייתה לבצע מחקר חלקיקים ושדות במרחב הבין־פלנטרי. המשימה הצליחה חלקית עקב כשל בשלב האחרון של המשגר בשלב מאוחר במשימה.
מבנה הגשושית
הגשושית הייתה ריינג'ר בלוק 1 בעלת בסיס משושה ברוחב 1.5 מטרים עליו הורכבו מוטות אלומיניום בצורה חרוטית לגובה 4 מטרים. שני לוחות סולאריים באורך 5.2 מטרים הורכבו על הבסיס ונפרשו לאחר השיגור. אנטנה מתכוונת הורכבה בתחתית הבסיס. הכלים המדעיים ושאר הרכיבים הורכבו על הבסיס ומוטות האלומיניום. הכלים כללו: טלסקופ ליימן־אלפא, מגנטומטר אדי־רובידיום, מנתח אלקטרוסטטי, גלאי חלקיקי אנרגיה לטווח בינוני, שני טלסקופים, תא מיינן לקרינה קוסמית, גלאי אבק קוסמי וסופרי סיניטילציית קרניÎX קוסמיות.
מערכת התקשורת כללה אנטנה לטווח רחוק, אנטנה לטווח בינוי ושני משדרים. האנרגיה החשמלית סופקה באמצעות שני לוחות סולאריים, סוללה במשקל 57 ק"ג ומספר סוללות קטנות על חלק מהכלים. השליטה על הגשושית הושגה באמצעות בקר זמן, חיישני ארץ ושמש ומנועים קטנים. הטמפרטורה נשמרה בצורה פאסיבית באמצעות לוחות זהב, צבע לבן ומשטחי אלומיניום מלוטשים.
משימה
ריינג'ר 1 תוכננה להיכנס למסלול חנייה ארצי ואז להמשיך למסלול של 60,000 עד 1,100,000 ק"מ סביב כדור הארץ. מטרת המשימה הייתה לבחון מערכות וטכניקות שנדרשו למשימות עתידיות אל הירח.
ב־23 באוגוסט 1961 בשעה 06:02:00 UTC שוגרה ריינג'ר 1 בהצלחה למסלול החנייה המתוכנן אך מנועי השלב אג'ינה B לא פעלו והגשושית לא נכנסה למסלול המתוכנן. כאשר נפרדה הגשושית מהמשגר היא נכנסה למסלול לווייני נמוך וגובה מסלולה החל דועך. הגשושית חדרה לאטמוספירת ב־30 באוגוסט 1961. המשימה הוגדרה כהצלחה חלקית מפני שרבות ממטרות המשימה הושלמו למרות כישלונה המסלולי. חרף ההגדרה לא הושג מידע מדעי רב.
רוי גומס דה סילבה
דום רוּי גוֹמֶס דָה סִילְבָה (בפורטוגזית: Rui Gomes da Silva; בספרדית: Ruy Gómez de Silva), הנסיך הראשון של אבולי (27 באוקטובר 1516 ב – 29 ביולי 1573 במדריד), היה אציל פורטוגזי ואחד מיועציו הבכירים של מלך ספרד פליפה השני.
ראשית חייו
רוי גומס דה סילבה נולד ב שבפורטוגל, בנו השני של דום פרנסיסקו דה סילבה, אדון אולמה ושמוסקה (senhores de Ulme e da Chamusca). במרץ 1526 ליווה את האינפנטה איזבלה, נסיכת פורטוגל, לסביליה, שם נישאה לקרלוס הראשון, מלך ספרד.
הוא נשאר בספרד כחלק מפמלייתה של איזבלה. בשנת 1527, כאשר נולד פליפה השני, לעתיד מלך ספרד, הפך רוי למשרת אישי שלו. ידידות עמוקה קשרה בין שני הנערים במהלך כל חייהם. בשנת 1554 כאשר אחיו הבכור ז'ואאו מת, ירש רוי את הנחלה של אולמה ושמוסקה.
עלייה לשלטון
כשפיליפה ירש את כס המלכות הספרדי ב-1556, קיבל רוי, שהיה מקורב לאחד השרים המשפיעים יותר, כמה תוארי אצולה, בהם, נסיך ו למלך. כשר של פיליפה השני, הייתה לרוי גומס דה סילבה חשיבות יוצאת דופן בתוך הפוליטיקה הספרדית, ופיליפה השני העניק לו את תואר האצולה הגבוה ביותר,. באפריל 1559 היה אחד החותמים על שלום קאטו-קמברזי שסיים את המלחמות האיטלקיות עם ממלכת צרפת.
נישואים וצאצאים
בשנת 1552 התארס רוי לאנה דה מנדוסה בת ה-12, בתו של דייגו אורטאדו דה מנדוסה, הדוכס הראשון מפרנקווייה, לפי הצעה ובקשה של פיליפה השני. החתונה הרשמית התקיימה ב-18 באפריל 1553.
נולדו להם עשרה ילדים:
קטנטנות: הסרט
קטנטנות: הסרט (בספרדית: Chiquititas: Rincón de luz - קטנטנות: פינת אור) הוא סרט ארגנטינאי המבוסס על הסדרה המצליחה "קטנטנות", משנת 2001. הסרט הופק על ידי מפיקת הסדרה כריס מורנה והבמאי חוסה לואיס מאסה. הסרט יצא בישראל ב-6 בדצמבר 2001. הסרט זכה לביקורות טובות ברחבי ארגנטינה ובישראל, במיוחד בקרב מעריצי הסדרה. הפסקול של הסרט הוא הפסקול המקורי של הסדרה בו כללו רוב השירים מכל 6 העונות הראשונות. הסרט יצא במקביל לשידור העונה השביעית של קטנטנות. הסרט בהמשך שודר גם בערוץ הילדים.
הסרט צולם בעיירה הארגנטינאית ויז'ה לה אנגוסטורה במקביל להפקת העונה השישית של "קטנטנות", ויצא לאקרנים שנה מאוחר יותר, עם קידום העונה השביעית והאחרונה של הסדרה.
במהלך שנת 2001, עם יציאת הסרט לאקרנים, הסופרת הישראלית סמדר שיר כתבה את הספר המבוסס על עלילת הסרט, ושנה לאחר מכן יצא בישראל "קטנטנות: המחזמר" אשר מבוסס בחלקו על עלילת הסרט.
עלילה
במהלך ימיה בבית היתומים, מגלה בלן שהקולונל ומרגה, מעבידים את הילדים קשה מאוד.
עטאף עביד
עטאף מוחמד עביד (בערבית: عاطف محمد عبيد 14 באפריל 1932 - 12 בספטמבר 2014) היה פוליטיקאי מצרי, אשר כיהן כראש ממשלת מצרים בין השנים 1999 - 2004 תחת הנשיא חוסני מובארכ.
ביוגרפיה
עביד נולד בטנטא בירת מחוז אל-ע'רביה. סיים את לימודיו באוניברסיטת קהיר בשנת 1955 וקיבל תואר דוקטור למנהל עסקים מאוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין בשנת 1962.
לאחר סיום לימודיו עבר עביד לשמש כפרופסור למנהל עסקים באוניברסיטת קהיר עד שהצטרף לפוליטיקה. בשנות השמונים של המאה העשרים מונה לשר כיהן כשר לפיתוח מקומי תחת ראש הממשלה עאטף צדקי במסגרת הממשלה, ולאחר מכן כשר התכנון והרפורמה בממשלתו של כמאל גנזורי וסגן ראש הסנאט המצרי. לאחר פיטורי גנזורי מונה על ידי מוברכ לשמש כראש הממשלה ה-47 של מצרים, עביד החל לכהן ב-5 באוקטובר 1999 וכיהן בו עד 9 ביולי 2004.
בין 20 ביוני 2004 ל-6 ביולי 2004 שימש כנשיא המדינה בפועל וכמחליפו של מוברכ, תקופה בה קיבל הנשיא טיפול רפואי בגרמניה. בזמן כהונתו שימש בין היתר כיועץ כלכלי של מובארכ. ב-9 ביולי 2004 הגיש את התפטרותו מתפקיד ראש הממשלה בעקבות אי הסכמות עם הנשיא מוברכ על תוכניות כלכליות לאחר לחץ מצד חלק מהקהילה העסקית אשר דרשה הובלת תהילכי הפרטה מהירה ופחות רגולציה מטעם המדינה. לאחר סיום תפקידו החולף על ידי אחמד נזיף.
האשמות בשחיתות
לאחר פרישתו ועזיבת הפוליטקה עבר עביד לעמוד בראש הבנק הבינלאומי הערבי. באפריל 2011 הוא הודח מתפקידו על ידי ראש הממשלה עיסאם שרף בעקבות טענות לשחיתות בזמן כהונתו כראש הממשלה. במהלך אותה השנה הוגש נגד עביד כתב אישום בעברות שחיתות ציבורית בין היתר על דו"ח של ועדת הפיקוח שם נטען כי בתקופתו של עביד כראש הממשלה שיעור השחיתות במצרים עלה באופן משמעותי וכמות ההפסדים בגין שחיתות בתקופת כהונתו הגיעה לכ-100 מיליארד לירות מצריות בעיקר בעקבות ניסוח חוקים לקוי והתנהלות שלטונית לקויה על פי הסטטיסטיקה שסיפקה סוכנות הביקורת המרכזית של מצרים באותה תקופה. במרץ 2012 הורשע עביד בעברות שחיתות והונאה במכירת קרקעות ממנה הפסידה המדינה על פי האישומים כ-700 מיליון לירות, ונידון ל-10 שנות מאסר בפועל ובנוסף הוקפאו כלל נכסיו, בתחילת חודש ינואר 2013 פסק בית המשפט לערעורים במצרים כי יערך משפט חוזר ובסופו של המשפט החוזר זוכה עביד מאשמה.
טוריקו
טוריקו (ביפנית: トリコ) היא סדרת מנגה יפנית, שנכתבה ואיירה על ידי מיצוטושי שימאבוקורו. המנגה עוקבת אחר הרפתקאותיו של טוריקו, צייד גורמה, כשהוא מחפש מאכלים נדירים ומגוונים להשלמת ארוחה מלאה. במסע שלו הוא מלווה בשף ביישן שרוצה לשפר את כישוריו. טוריקו זכה למקום במגזין שונן ג'אמפ השבועי, ממאי 2008 ועד נובמבר 2016, עם פרקיו שנאספו לכדי 43 כרכים של טנקון.
המנגה עובדה גם לסדרת טלוויזיה אנימה שהופקה על ידי טואי אנימציה, ששודרה ביפן מאפריל 2011 עד מרץ 2014. בנוסף, פיתח טואי סרט אנימציה תלת־ממדי בשנת 2011 ועוד סרט בשנת 2013.
סדרת המנגה תורגמה לאנגלית על ידי ויז מדיה בצפון אמריקה.
נכון לנובמבר 2020, המנגה של טוריקו מכרה מעל 25 מיליון עותקים.
עלילה
העלילה מספרת על עולם שבו טעם ומזון נמצאים בראש סדר החשיבות, ואנשים אוהבים לטעום טעמים חדשים. לכן, קיימים אנשים המוכרים בתור ה"בישוקויה" - ציידי טעמים אשר צדים בעיקר מפלצות וטועמים את טעמן - בעיקר עבור מסעדות או מוסדות מחקר. העלילה עוקבת אחר טוריקו- אחד ממלכי השמיים- תואר שניתן ל-4 ציידי טעמים חזקים ומפורסמים במיוחד.
יחסי אנגולה–הממלכה המאוחדת
יחסי אנגולה–הממלכה המאוחדת הם היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת אנגולה לבין הממלכה המאוחדת.
סקירה כללית
בריטניה הייתה אחת המדינות הראשונות שהכירו בעצמאותה של אנגולה בשנת 1974 ותמכה מאז בהתפתחותה. מבחינה היסטורית, ביחסים הדו צדדיים בין בריטניה לאנגולה התבססו בעיקר על נפט וגז. הרבה נבע מהמעורבות של BP, שהשקיעה יותר מ-25 מיליארד דולר בנכסיה האנגוליים ומתכננת להשקיע לפחות 20 מיליארד דולר נוספים בחיפושים ופיתוח עד לשנת 2025. בשנת 2012, הייצוא העיקרי מבריטניה לאנגולה היה: מכונות וציוד תעשייתי כללי, ברזל ופלדה, מכונות תעשייתיות מיוחדות, מכשירים מדעיים ובקרתיים מקצועיים, וייצרו מוצרי מתכת שהסתכמו בכ-438 מיליון ליש"ט.
בריטניה היא המשקיעה השנייה בגודלה באנגולה אחרי סין, ומשקיעה יותר מ-3 מיליארד דולר בשנה. ה-HLPP היא יוזמה בין-ממשלתית בבריטניה, שהושקה בסוף שנת 2013. בהובלת משרד החוץ, היא תומכת בזרוע המסחרית UKTI שלה ובמחלקה לפיתוח בינלאומי (DFID). המטרה לפתח שווקים חדשים באפריקה כבר הוכיחה הצלחה באנגולה. על ידי חיזוק שיתוף הפעולה הכלכלי, ניצול יתרונות ושיתוף סדרי עדיפויות במגזרים ספציפיים. הדגש היה על קידום השקעות ומומחיות איכותיים בנפט וגז, חקלאות, שירותים פיננסיים וחינוך. תחום מרכזי נוסף הוא המרכז לאתיקה עסקית, התומך במאמצי אנגולה להגביר את השקיפות.
יוטו נגטומו
יוּטוֹ נָגָטוֹמוֹ (ביפנית: 長友 佑都, נולד ב-12 בספטמבר 1986) הוא כדורגלן יפני המשחק בעמדת המגן בקבוצת טוקיו מליגת העל היפנית ובנבחרת יפן.
תחילת הקריירה
נגטומו נולד בסייג'ו שבמחוז אהימה שבדרום יפן. סבו ואח סבו היו רוכבי אופני מסלול (במרוץ קיירין) מפורסמים ביפן. הוא החל לשחק כדורגל בילדותו אך לא בלט ברמה האזורית. לאחר סיום לימודיו בתיכון הצליח הודות לציוניו הטובים, להירשם לאוניברסיטת מייג'י שבטוקיו כסטודנט מן המניין. הוא החל לשחק בקבוצת הכדורגל של האוניברסיטה אך סבל מבקע ורק ב-2006 החל לשחק ולבלוט בקבוצתו כבלם קדמי. במהרה נבחר לנבחרת האוניברסיטאות של יפן וייצג את יפן באוניברסיאדת בנגקוק ב-2007. הוא אף ייצג את נבחרת יפן הצעירה (עד גיל 22) במשחקים הקדם-אולימפיים ב-2007–2008. הוא נבחר לרשימת השחקנים המיועדים להתקדמות, דבר שאפשר לו לשחק במדי טוקיו בעת שהיה עדיין סטודנט. ב-2008 חתם באופן רשמי עם המועדון.
קריירה בקבוצות
נגטומו שיחק במשך קרוב ל-4 שנים בטוקיו. ביולי 2010 הוא הושאל לקבוצה האיטלקית צ'זנה, ששיחקה בסרייה א' והחל לשחק בה. כושרו הטוב בצ'זנה והצטיינותו במשחקי גביע אסיה בינואר 2011 הביאו להחתמתו בקבוצת הפאר האיטלקית, אינטר מילאנו בסוף ינואר 2011. בכך הפך לכדורגלן האסייתי הראשון במדי אינטר. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו כמספר 55 באינטר ב-6 בפברואר 2011 כשהחליף את וסלי סניידר בניצחון 3:5 על רומא. במהרה תפס נגטומו מקום בהרכב הראשון של הקבוצה, בין היתר, הודות לרב-גוניותו בתפקוד במערך האחורי של הקבוצה. בסיום העונה השלימה אינטר את רכישתו מצ'זנה לפי ערך של קרוב ל-11 מיליון אירו.
ב-31 בינואר 2018 נגטומו הושאל לגלאטסראיי הטורקית.
ב-31 באוגוסט 2020 חתם במרסיי הצרפתית.
קריירה בנבחרת יפן
נגטומו שיחק בנבחרתה הצעירה של יפן במשחקי טורניר הכדורגל של אולימפיאדת בייג'ינג ב-2008. האוהדים היפנים תלו תקוות רבות בנבחרתם שכללה גם את קייסוקה הונדה ושינג'י קגאווה הצעירים, אך זו נכשלה כליל והפסידה בשלושת משחקי הבית המוקדם.
הוא ערך את הופעת הבכורה הבינלאומית שלו בנבחרת הלאומית של יפן ב-24 במאי 2008 במשחק ידידות נגד חוף השנהב. את שער הבכורה שלו במדי הנבחרת הלאומית הוא הבקיע במשחק ידידות נגד סוריה ב-13 בנובמבר 2008.
במונדיאל 2010 שנערך בדרום אפריקה שיחק נגטומו בשורות הנבחרת שהעפילה לשמינית הגמר שם נוצחה בדו-קרב בעיטות 11 לאחר 0:0 מול פרגוואי. נגטומו הצטיין במשחקו כמגן ונבחר על ידי מאמן ארסנל באותה עת, ארסן ונגר, כאחד ממצטייני הטורניר.
נכלל בסגל נבחרת יפן לטורניר מונדיאל 2022.
פרס המוזיקה של בילבורד לשיר הנמכר ביותר
פרס המוזיקה של בילבורד לשיר הנמכר ביותר הוענק לראשונה בטקס פרסי המוזיקה של בילבורד לשנת 2016. "Hello" של אדל היה השיר הראשון שזכה בפרס זה. נכון לשנת 2018, אף אמן לא זכה בפרס מספר פעמים. קארדי בי ו-BTS הם בעלי מספר המועמדויות הגבוה ביותר, כשלוש, ואחריהם הצ'יינסמוקרס, דרייק, הלסי, Imagine Dragons, מייגן די סטליון, צ'ארלי פות' ודה ויקנד, עם שתי מועמדויות כל אחד.
זכיות
2 זכיות
מועמדויות
3 מועמדויות
2 מועמדויות
פרנק באדג'ן
פרנק באדג'ן (באנגלית: Frank Budgen; 1882–1971) היה צייר אנגלי שפרסומו נבע מהיכרותו המעמיקה עם הסופר האירי ג'יימס ג'ויס.
ביוגרפיה
באדג'ן ליווה את ג'ויס בעת כתיבתו של הרומן "יוליסס" בציריך, והיה מעורב באינספור שיחות על הספר. חלק מכתב היד נכתב על ידו, מאחר שג'ויס, שלקה בדלקת עיניים חריפה, לא היה מסוגל לכתוב בעצמו, והכתיב לבאדג'ן את הטקסט. באדג'ן פרסם את זכרונותיו מהידידות המשותפת בספר "James Joyce and the making of Ulysses" שיצא לאור ב-1934. הספר הוא מאבני היסוד להבנת יוליסס.
בספרו הוא מתאר את כתיבת הספר באופן מפורט. לדוגמה, בתיאור כתיבת הפרק הסלעים הנודדים, בו מסופר על דמויות שונות המשוטטות ברחבי דבלין, הביא באדג'ן את שימושו של ג'ויס במפת העיר לצורך כתיבת הפרק, כדוגמה לאובססיה של ג'ויס לדיוק בפרטים.
הוא תיעד פרשיית אהבים שהייתה לג'ויס עם נערה בשם מרתה פליישמן, ואף צייר אותה עבורו.
בסוף 1919 החליט ג'ויס לחזור לטריאסטה, והציע לבאדג'ן תעסוקה כמורה לאנגלית ומגורים, אולם האחרון העדיף לחזור לאנגליה, ומאז 1920 ועד יום מותו התגורר בלונדון. הוא המשיך בקשרי מכתבים עם ג'ויס, ולאחר שג'ויס התחרט על אחד ממכתביו, בו חשף את עצמו יתר על המידה, ביקש מבאדג'ן לבוא לפריס עם המכתב. הם יצאו לבילוי, באדג'ן שתה לשוכרה, ולמחרת בבוקר גילה כי מארנקו נעלם המכתב הבעייתי. קשרי החברות בין השניים לא חזרו לקדמותם בעקבות האירוע.
יששכר רוזן-צבי
יששכר (איסי) רוזן-צבי (נולד ב-27 במאי 1968) הוא פרופסור מן המניין בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב, חוקר בתחום סדר הדין האזרחי, המשפט הסביבתי, ודיני השלטון המקומי. היה המנהל האקדמי של הקליניקות המשפטיות באוניברסיטת תל אביב, בשנים 2014 - 2019, ובשנים 2018 עד 2022 שימש כסגן הדקאן לעניינים אקדמיים. משנת 2023 הוא מנהל את מרכז אדמונד י' ספרא לאתיקה.
ביוגרפיה
איסי רוזן-צבי נולד בתל אביב, בן לפרופ' אריאל רוזן-צבי, שהיה דיקן הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב. התגייס לצה"ל בשנת 1986 ושירת כקצין מודיעין ביחידה 8200 של חיל המודיעין.
סיים לימודי תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת בר-אילן, ותואר שני במשפטים ובסוציולוגיה באוניברסיטת תל אביב. התמחה אצל נשיא בית המשפט העליון אהרן ברק. את הדוקטורט כתב באוניברסיטת סטנפורד שבקליפורניה. עבד שנתיים במשרד עורכי הדין Kirkland & Ellis LLP בניו יורק. כמו כן לימד קורס במשפט סביבתי בינלאומי כמרצה אורח באוניברסיטת קורנל במדינת ניו יורק. היה חבר בסגל הפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה, לאחר מכן הצטרף לסגל הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב.
בעבודתו האקדמית פרופ' רוזן-צבי חוקר את סדר הדין האזרחי, התאוריה של הפרוצדורה, משפט סביבתי ומשפט השלטון המקומי. מחקריו התפרסמו בביטאונים המשפטיים הטובים והחשובים ביותר בארץ ובעולם וביניהם: University of Pennsylvania Law Review, UCLA Law Review, Cornell Law Review, Journal of Empirical Legal Studies ועוד. בתחום סדר הדין האזרחי מצביעים מחקריו של פרופ' רוזן-צבי על היחסים המורכבים בין הפרוצדורה לבין הדין המהותי ומראים כיצד כללים טכניים וחסרי חשיבות לכאורה משפיעים באופן עמוק על הזכויות המהותיות של בעלי הדין.
בתחום המשפט הסביבתי, מעבר לדיון בסוגיות תאורטיות, עוסק רוזן-צבי גם בסוגיות סביבתיות ספציפיות העומדות על סדר היום בישראל כגון סילוק פסולת, מים, זיהום אוויר, ותכנון ובנייה, תוך ניתוח ביקורתי של החקיקה והפסיקה.
בשנת 2004 יצא לאור ספרו Taking Space Seriously: Law, Space, and Society in Contemporary Israel. בשנת 2015 ראה אור ספרו "ההליך האזרחי". ובשנת 2021 יצא ספרו "הרפורמה בסדר הדין האזרחי: מורה נבוכים", ובשנת 2023 יצאה מהדורה מעודכנת של הספר. הוא זוכה פרס פתאל לחקר המשפט לשנת תשע"ז, ופרס צלטנר לחוקר בכיר לשנת תשפ"ג.
רוזן-צבי חבר בפורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה, הפועל נגד שינויי המשטר שהוצעו במערכת המשפט בשנת 2023.
איסי רוזן-צבי מתגורר בתל אביב עם בת-זוגו עו״ד שרון המר. אחד מאחיו הוא פרופ' ישי רוזן-צבי.
סימן השאקה
סימן השאקה, הידוע גם בשם "היה רגוע" (אנגלית: "Hang Loose"), הוא מחווה גופנית המתבצעת באמצעות יד אחת. היא נפוצה בעיקר באיי הוואי בארצות הברית, אך ניתן לראותה לרוב כברכה אילמת, המקובלת בין גולשי גלים וגולשי רוח ובעיקר בקרב הצוללים בכל העולם.
סימן השאקה נוצר על ידי כף היד, כשהאגודל והזרת נמתחים לצדדים בכיוונים הפוכים, ושלוש האצבעות האחרות מכופפות כלפי פנים כף היד. לעיתים, מסובבים את היד סביב צירה הלוך וחזור, לצורך הדגשה.
מקור המחווה
אין ודאות באשר למקורו של הסימן. הסבר אחד גורס, שתנוחת האצבעות נוצרה כאשר תושבים מקומיים ענדו "לאי", שהיא שרשרת של פרחים, על כתפי אורחיהם, כסימן לאווירת האלוהה המקומית; כדי להשחיל את השרשרת מעבר לראש האורח ביד אחת, שימשו שלוש האצבעות המרכזיות לאחיזת השרשרת, ואילו האגודל והזרת נפסקו לצדדים כדי להרחיב את טבעת הזר.
על פי גרסה אחרת, דייג מקומי בשם האמאנא קאלילי, שאיבד את שלוש אצבעות כף ידו בתאונת עבודה, נהג לנפנף בידו ובה אגודל וזרת בלבד; ילדים שחיקו את תנועתו יצרו את ה"שאקה". גרסאות אחרות טוענות שמתיישבים ספרדים יצרו את התנועה כהזמנה למשקה; וגרסה אכזרית במיוחד טוענת, שאחד מראשוני גולשי הגלים נופף בידו לעזרה בתנועה דומה לסימן השאקה, אחרי שכריש נגס באצבעותיו האמצעיות.
הסימן החל להיות נפוץ לראשונה בהוואי בשנות השישים בקרב גולשים בים, ובמסגרת תרבות הגלישה, ולאחר מכן חדר לתרבות הכללית ונעשה לסימן נפוץ של ידידות באיי הוואי.
משמעות הסימן
תושבי מדינת הוואי בארצות הברית נוהגים להשתמש בסימן השאקה כהמחשה לרוח האלוהה, כלומר כאות לידידות ולאחווה בין הגזעים השונים (לבנים, פולינזים, סינים ועוד) המתגוררים באיים. על כן אין לסימן תרגום מילולי מדויק. בהתאם להקשר, הסימן יכול לבטא הבעת תודה, קריאת "שלום", או סתם נפנוף לברכה.
מחוץ להוואי, הסימן נפוץ גם בקרב ספורטאי גלישה אווירית בארצות הברית, וכן בחופי ברזיל; אך הוא מוכר בקרב חובבי ספורט אתגרי בכל העולם.
משמעויות אחרות ברחבי העולם
רצוי לדעת, שבהקשרים אחרים, או בתרבויות אחרות מאשר במערב, ביצוע סימן זהה בידיים עשוי להתפרש באופן שונה לחלוטין:
רואים 6/6
רואים 6/6 (רואים שש שש) הייתה רצועה יומית אינטראקטיבית לילדים ונוער, במתכונת של תוכנית בקשות, ששודרה בישראל בטלוויזיה החינוכית (הערוץ הראשון) משעות הבוקר עד אחר הצהריים בכל קיץ החל משנת 1987 ועד שנת 1992. בין מנחי התוכנית היו: קובי מידן, ארז טל, מרב מיכאלי (לימים שרת התחבורה והבטיחות בדרכים), אורלי יניב, גיל קומר, עודד מנשה, רונית כפיר, ננסי ברנדס, מירי נבו, רון לוינטל ויאיר ניצני.
במסגרת הרצועה התארחו אמנים ישראלים מובילים, שודרו אירועי ספורט, וידאו קליפים וסדרות רכש טלוויזיוניות שונות שנבחרו באמצעות משאלים טלפוניים או דרך משלוח גלויות על ידי הצופים (לוח השידורים נבנה למעשה על ידי הצופים בבית). בחירות אלו לוו בפרשנות של סטטיסטיקה מפי חנוך סמית ומינה צמח.
רבות מהסדרות ברצועה זכו עם השנים למעמד של סדרות פולחן, בין השאר משום שבמשך שנים רבות הן הוקרנו בשידורים חוזרים במהלך חופשות הקיץ.
בין תוכניות הילדים ברצועה שודרו "הלב", "נילס הולגרסון", "פינוקיו", "רכבת ההפתעות" ועוד.
בין סדרות המקור ברצועה שודרו: "קרובים קרובים" ו"רגע עם דודלי".
הרצועה הכילה גם פינה שנקראה "כבלים על הגל", שבה נהגו לשדר פרקים בודדים מתוכניות רכש נבחרות ששודרו באותה העת רק בערוצי הכבלים (בערוץ 3 ובערוץ 6), כגון: "מרפי בראון", "פרקר לואיס" ו"בוורלי הילס 90210".
במסגרת התוכנית הופקו גם חולצות של התוכנית, אשר חולקו לצופים, וחוברות של התוכנית, אשר נמכרו בחנויות הספרים. הן בחולצות והן בחוברות הופיעה דמות בשם "חופשוש" בעלת מראה חייזרי – ראש צר בצבע ירוק, אף אדום גדול ועגיל.
גבריאל צינר
הרב גבריאל צִינֶר (בכתיב יידי: ציננער) הוא פוסק, רב בית מדרש בבורו פארק שבניו יורק ומחבר סדרת הספרים "נטעי גבריאל" הכוללת עשרות כרכים.
ביוגרפיה
נולד בארצות הברית לרב אברהם יוסף. הוא תלמידו המובהק של רבי יוסף גרינוולד מחסידות פאפא. נישא לבתו של הרב יהושע פריעדמאן.
איוואן ראבוזין
איוואן ראבוזין (בקרואטית: Ivan Rabuzin; 27 במרץ 1921, נובי מארופ, ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים – 18 בדצמבר 2008, ואראז'דין, קרואטיה) היה צייר בזרם האמנות הנאיבית, החל לצייר רק בגיל 35 וזכה לפרסום עולמי. יצירותיו הוצגו בגלריות ובמוזיאונים בעולם.
תולדות חייו
איוואן ראבוזין נולד בנובי מארופ באזור קרואטיה של ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים, למשפחה קשת יום. אביו היה כורה פחם ואיוואן היה השישי מבין אחד עשר ילדים. ב-1947 עבר לזאגרב ועבד כשוליה בנגריה. ב-1950 חזר לעיירת הולדתו והפך למנהל עבודה במפעל לייצור רהיטים. במסגרת עבודתו בנגרות התבקש להכין בין השאר מערכי לימוד לשיעורי אמנות עבור האמן קוסטה אנגלי רדובני, שם גילה את אהבתו לאמנות. ראבוזין החל לצייר ב-1956 כאשר היה בן 35. ב-1958 זכה ראבוזין בפרס ראשון בתערוכה הפדרלית של ציירים חובבים יוגוסלביים בזאגרב. תערוכת היחיד הראשונה שלו נערכה בגלריה לאמנות נאיבית בזאגרב והייתה לנקודת מפנה בחייו. בזכות הצלחת התערוכה, עזב ראבוזין את עבודתו במפעל הרהיטים והחל מ-1963 הקדיש את כל זמנו לציור.
קריירה כאמן
ב-1969 הוענק לראבוזין פרס אנרי רוסו לאמנות נאיבית בברטיסלאבה. מאז הוצגו יצירותיו בתערוכות חשובות רבות בארצו וברחבי העולם. ב-1981 הוצגה תערוכת ענק שלו בגלריה ג'ארו ארט בניו יורק. מאז הוצגו עבודותיו בתערוכות בעולם: בפריז, ניו יורק, טוקיו, סאו פאולו, מילאנו, אמסטרדם, ציריך, אוסלו, מינכן, פירנצה, ז'נבה, ברן, המבורג וקלן,
ב-1976 הוזמן ראבוזין להשתתף בפרויקט 'אמנות על השולחן' לעיצוב תעשייתי של מערכת כלי שולחן יוקרתית בת 500 חלקים עבור חברת רוזנטל. הפרויקט בראשותו של המעצב הפיני הנודע טימו ספרפנווה זכה לעיטור מאת ממשלת גרמניה המערבית.
ציוריו של ראבוזין הגיעו לאוספים פרטיים רבים ולמוזיאונים בעלי שם עולמי, והוא זכה להיות בין האמנים המעטים שעבודה שלו הוצגה במוזיאוני הוותיקן.
ראבוזין הטביע את חותמו על עולם האמנות הנאיבית העכשווית בסגנון שנקרא על שמו "peindre a la Rabuzin". סגנון אופייני המתאר טבע שמימי ואור בצבעי פסטל עדינים עם קומפוזיציות פואטיות של עננים נפוחים ובתי כפר קטנים המבטאות סוג של גן עדן עלי אדמות.
פעיל פוליטי
ראבוזין היה פעיל פוליטי וחבר במפלגת האיחוד הדמוקרטי של קרואטיה, ובשנים 1993 עד 1999 היה חבר הפרלמנט הקרואטי.
ראבוזין זכה להערכה רבה במולדתו יוגוסלביה, ובקרואטיה. בתקופת מלחמת העצמאות של קרואטיה, נעשו מאמצים רבים להסתרת ציוריו כדי שלא יינזקו.
ניל אולשיי
ניל אולשיי (באנגלית: Neil Olshey; נולד ב-10 בינואר 1965) הוא מנהל קבוצות כדורסל אמריקאי, ששימש עד לאחרונה כג'נרל מנג'ר של קבוצת פורטלנד טרייל בלייזרס מליגת ה-NBA.
השנים הראשונות
אולשיי גדל ברובע קווינס שבניו יורק, ובשנת 1983 החל ללמוד במכללת לה מוין אשר בסירקיוז. בסיום לימודיו עבר ללוס אנג'לס, בשאיפה לפתוח בקריירת משחק.
לוס אנג'לס קליפרס
בשנת 2003 הצטרף לצוות המקצועי של קבוצת לוס אנג'לס קליפרס בתור "Director of player personnel", ובשנת 2008 קוּדם לתפקיד עוזר הג'נרל מנג'ר, תחת מייק דאנליבי. לקראת סיום עונת מונה לג'נרל מנג'ר של הקליפרס, במקומו של דאנליבי אשר פוטר.