cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
העיר העתיקה
תקופת בית שני
לאחר מותו של הורדוס נטלה רומא את השליטה בירושלים ובארץ ישראל באמצעות שלטון נציבים, שמקום מושבם בקיסריה, עד שנת 66. אחד מהם היה פונטיוס פילטוס אשר בחג הפסח 30 הוציא להורג את ישו בצליבה, כמו רבים אחרים באוכלוסייה הארצישראלית. תקופת שלטונו של אגריפס הראשון, הפסיקה לשנים אחדות את שלטון הנציבים הרומאים. הוא יזם את הקמת "החומה השלישית" בעיר, שהגיעה אז לשיא התפתחותה.
טרונדהיים
קתדרלת נידארוס
קתדרלת נידארוס, אשר הוקמה בשנים 1070–1300, מהווה את אחד הסמלים הבולטים של העיר. הכנסייה נבנתה במקורה בסגנון רומנסקי, אך לאחר שעברה כמה וכמה שריפות, שופצה בסגנון הגותי, וכיום רק חלקים אחדים ממנה נותרו מהבניין המקורי. החל מ-1400 שימשה הקתדרלה ככנסיית ההכתרה של מלכי נורווגיה. עד המאה ה-16 הייתה הכנסייה מוקד מרכזי של עלייה לרגל לנוצרים, היות שהוקמה על קבר "אולף הקדוש", הקדוש אולף הרלדסון אשר השליט את הנצרות בנורווגיה. במאה ה-16 התפשטה הרפורמציה הפרוטסטנטית, והעלייה לרגל פסקה. כיום מהווה הכנסייה אתר תיירות.
ארמון הארכיבישוף
ארמון הארכיבישוף הוא מן המבנים העתיקים הבולטים בטרונדהיים. הארמון הוקם במחצית השנייה של המאה ה-12, עת הפכה העיר למושבו של הארכיבישוף הכללי של נורווגיה, שקבע את משכנו בעיר. ארמון הארכיבישוף בטרונדהיים הוא אחד הארמונות השמורים ביותר מסוגו בכל אירופה. לאחר הרפורמציה בשנת 1537 הפך הארמון למקום מושבם של שליטי דנמרק, ובסביבות שנת 1700 הוא עבר לשימוש צבאי. כיום משמש הארמון לפעילויות רשמיות ולתיירות.
העיר העתיקה
תקופת בית שני
האוכלוסייה היהודית סלדה מהשלטון הרומאי, וראתה בו גורם נוכרי וללא סמכות בארץ ישראל. המתחים בין מגזרים שונים בקרב היהודים, כמו גם השנאה לרומאים הלכה וגברה. ובשנת 66 בעקבות ניסיונות של הנציב הרומי פלורוס להוציא אוצרות מהמקדש, התעורר מרד נרחב כנגד השלטונות. תגבורת צבאית רומאית שהגיעה מסוריה ספגה תבוסה, והעיר הייתה בשלטון יהודי עצמאי כשלוש שנים. אבל בהנהגת השלטון היהודי נוצרו שסעים והוקמו מחנות יריבים; המורדים פתחו במלחמת אחים שכללה שוד, הרס והרג. וכך, כילו המורדים את משאביהם ברוח ובחומר וניצבו מוחלשים מול הגייסות הרומאים, בראשותו של טיטוס בנו של הקיסר אספסיאנוס, אשר באו אל העיר לדכא את המרד. לאחר מצור כבד על חומות העיר פרצו הגייסות הרומאים מצד צפון. בתשעה באב העלו הרומאים את בית המקדש באש. העיר נחרבה, רוב תושביה נהרגו, השאר הוגלו ממנה, ונאסרה כניסתם של נימולים (קרי: יהודים) אל מתחם העיר.
התקופה הרומית
בשנת 130, שישים שנה אחרי חורבנה של העיר החליט הקיסר הרומאי אדריינוס להקים על חורבותיה עיר חדשה בשם: איליה קפיטולינה (בלטינית: ÆLIA CAPITOLINA). התוכנית עוררה זעם רב באוכלוסייה היהודית, והייתה אחת הסיבות להתעוררות מרד בהנהגתו של בר-כוכבא. בעקבות המרד הייתה העיר, כמו חלקים מארץ ישראל, בשנים 132–135, בשלטון יהודי עצמאי, אשר אף הנפיק מטבעות משלו, וחודשה עבודת הקורבנות בהר הבית במקום המקדש. אולם הרומאים דיכאו את המרד; התוכנית לעיר הרומאית החדשה התממשה בשנת 136, ובהר הבית הוקם מקדש לאל הרומי יופיטר.
טרונדהיים
בקלנדט (Bakklandet)
הבקלנדט היא שורה של בתי עץ ישנים צבעוניים על שפת הנידלבה, אשר שימשו במקורם כמקום מגוריהם של בני מעמד הפועלים. כיום מהווה הבקלנדט מרכז של חנויות ובתי קפה, וביקור בבתי העץ הישנים.
העיר העתיקה
התקופה הרומית
ירושלים הרומית תוכננה בסגנון אדריכלות הערים המקובלת ברומא העתיקה, הכולל תוואי מצולב: קארדו אנכי בציר צפון-דרום ודקומנוס אופקי בציר מערב-מזרח. התוואי השתמר בעיר העתיקה, אף שמפלס החיים, גבוהה כאמור ב-2–4 מטר מעל המפלס בתקופה הרומית, אשר הסתיימה בשנת 324, כאשר התפלגה האימפריה הרומית לחלק מערבי ולחלק מזרחי, בדמותה של האימפריה הביזנטית.
התקופה הביזנטית
בהתקופה הביזנטית בארץ ישראל התגברה השפעת הדת הנוצרית בהדרגה, וזאת ניכר גם בשלטונה בירושלים; הסמלים והמקדשים הפגניים בעיר הוסרו ונהרסו, ותחתם הוקמו בה מוסדות נוצריים רבים. לאחר התנצרותו של הקיסר קונסטנטינוס וביקורה של אמו בירושלים, הוא כינס וועידה כנסייתית בניקיאה, בשנת 325, ובה קרא בישוף ירושלים מקריוס, לטיפוח האתרים הקדושים לנצרות שבה. בעקבות זאת, נבנתה כנסיית הקבר (באתר שבו שכן מקדש לאלה הרומית ונוס). איסור הכניסה אל העיר ליהודים נשמר בקפידה באותה תקופה.
טרונדהיים
מבצר קריסטיאנסטן
מבצר קריסטיאנסטן (Kristiansten) הוא מבצר עתיק העומד במרכזה של טרונדהיים, ומציע תצפית מרהיבה על העיר וסביבתה. המבצר הוקם בשנת 1681 לאחר שרפה שהתחוללה בעיר. בעברו שימש המבצר מוקד להדיפת הפלישה השוודית ב-1718, ובו הוצאו להורג חברי המחתרת הנורווגית בימי הכיבוש הנאצי (1940-1945). כיום מהווה המבצר אתר תיירות מסודר.
העיר העתיקה
התקופה הביזנטית
כנסיית מרים הקדושה נבנתה בעיר על ידי הקיסר הביזנטי יוסטיניאנוס, ובתקופתו פותחה העיר, נבנו בה רחובות ומבני דת.
טרונדהיים
מונקהולמן (Munkholmen)
מונקהולמן הוא אי לנגד נמלה של טרונדהיים. המבנה באי הוקם ב-1681, לאחר אותה השרפה שבעקבותיה נבנה מבצר קריסטיאנסטן, ושימש כבית סוהר ומקום הוצאה להורג. כיום מהווה האי אתר בילוי וביקור.
העיר העתיקה
התקופה הביזנטית
הפרסים כבשו את העיר מידי הביזנטים בשנת 614. הם לקחו את "הצלב הקדוש" מכנסיית הקבר אל פרס; והוחזר בשנת 628 על ידי הקיסר הרקליוס.
טרונדהיים
זוקרהוסט (Sukkerhuset)
זוקרהוסט הוא מפעל אשר הוקם בעיר ב-1754, המפעל הישן ביותר בנורווגיה, אשר בזמנו היה הבניין הגדול ביותר בעיר. כיום משמש הבניין את אוניברסיטת NTNU ואת המכללה להנדסה.
העיר העתיקה
התקופה הערבית הקדומה
בשנת 638, נכבשה ירושלים, מבלי שפיכות דמים על ידי הצבא הערבי המוסלמי שיצא מחצי האי ערב, כחלק מהתפשטותו המהירה במזרח התיכון וצפון אפריקה. אל האוכלוסייה הנוצרית בעיר, נוספו בהדרגה תושבים מוסלמים, וכן קהילה יהודית, למרות התנגדות הנוצרים, שזכתה לתמיכתו של החליף עומר, ומאמצע המאה ה-9 התגוררה בעיר כת קראית קטנה.
טרונדהיים
מגדל טיהולט
מגדל טיהולט (Tyholt) הוא המגדל הגבוה ביותר בטרונדהיים, ומתנשא לגובה של 120 מטר מעל פני הקרקע. המגדל משמש לרדיו וטלוויזיה, ומהווה גם גורם משיכה לתיירים, היות שהוא מציע תצפית על כל טרונדהיים וסביבותיה.
העיר העתיקה
התקופה הערבית הקדומה
השליטים הערבים, השתמשו ברוב סדרי המנהל הקודמים של הרומאים והביזנטים, כגון חלוקה למחוזות-אף ששמותיהם שונו, וקבעו את לוד כבירתם. החליפים מבית אומאיה בדמשק, את השלטון בארץ ישראל, בשנת 660, אף כי קבעו את רמלה כבירת הארץ, פיתחו ביד רחבה את ירושלים.
בתקופתם התחברה ספרות שבחים ערבית מוסלמית על העיר, והוקמו בה מבנים גדולים בהר הבית ובסמוך לו: כיפת הסלע (בשנת 691), מסגד אל-אקצא (705) וארמונות פאר אופייניים לאדריכלות האסלאמית בתכנונם ההנדסי ובעיטוריהם המרהיבים חקוקים באבן ופסיפסים. השלטון עבר לבית עבאס בשנת 750, ובשנת 969 לידי החליפים פאטימים; אחד מהם, החליף אל-חאכם, ציווה בשנת 1009, להרוס את מבני הדת הנוצריים בעיר, ובהם כנסיית הקבר.
טרונדהיים
מוזיאונים
בין המוזיאונים החשובים שבעיר:
העיר העתיקה
התקופה הצלבנית הראשונה
הצלבנים כבשו את ארץ ישראל במהלך מסע הצלב הראשון. ב-15 ביולי 1099, פרצו לירושלים מצד צפון. הם הרגו את תושביה היהודים והמוסלמים, ואסרו על כניסתם אל העיר. למונרכיה החדשה שהקימו בארץ ישראל קראו על שם העיר: "ממלכת ירושלים", ובה רוכזו מוסדות השלטון הצלבני, הארגונים הכלכליים והדתיים והמסדרים הצבאיים: ההוספיטלרים והטמפלרים. האוכלוסייה הירושלמית כללה אז בעיקר ילידי אירופה, רובם דוברי צרפתית, ומעט מקומיים נוצרים, וכן תושבי ארעי רבים: צליינים ותיירים. ירושלים הפכה לבירתם לאחר כיבושה.
מבני הפאר הישנים: רומאים, ביזנטים או ערבים, ובהם מסגדי הר הבית, עברו הסבה לשימוש צורכי הצלבנים, ולצדם נבנו מבנים מפוארים לצרכים דתיים או לביצורים בסגנון רומנסקי. בשנת 1149 נחנך מחדש מבנה כנסיית הקבר, שחזיתו המפוארת עוצבה בסגנון התקופה; נבנתה כנסיית סנטה אנה ליד שער האריות; הורחבה המצודה בעיר העליונה ונקראה בשם: "מגדל דוד"; והוקמה מצבת קבר מרים בנחל קדרון. בתקופה הצלבנית נקבע מסלול ויה דולורוזה בעיר (אף כי נמצא במפלס גבוה ממפלס החיים בתקופת בית שני), אשר היה מוקד לתיירות רבה.
טרונדהיים
יהודים
הקהילה היהודית של טרונדהיים היא אחת הקהילות הצפוניות ביותר בעולם. לקהילה בית כנסת אחד ואף מוזיאון יהודי. מנהיגת הקהילה היא ריטה אברהמסן.
העיר העתיקה
התקופה האיובית
המנהיג המוסלמי צלאח א-דין מהשושלת האיובית, כבש את ירושלים מידי הצלבנים ביולי 1187, לאחר שהכריע את גיסותיהם בקרב קרני חיטין.
טרונדהיים
יהודים
היהודים הראשונים הגיעו לטרונדהיים בשנת 1880. בשנת 1899 הוקם בית הכנסת הראשון של הקהילה, אשר שימש במשך 26 שנים, עד שהוקם בית הכנסת החדש. במפקד אוכלוסין שנערך בשנת 1900 נספרו 119 יהודים, רובם התפרנסו ממסחר. בשנת 1925, לאחר שנספרו 326 חברים בקהילה, החליטו בני הקהילה להקים בית כנסת גדול יותר, וזה נחנך באותה שנה.
העיר העתיקה
התקופה האיובית
השלטונות האיובים גרשו מהעיר את הנוצרים האירופאים, אך הותירו את כנסיית הקבר בידי הכנסייה הנוצרית-המזרחית.
טרונדהיים
יהודים
בשנת 1940 פלשה גרמניה הנאצית לנורווגיה, ושנה לאחר מכן החרימו הנאצים את בית הכנסת, השחיתו אותו קשות ואף הפכו אותו לאורוות סוסים. יהודים רבים נמלטו לשוודיה, ובשנת 1942 נאסרו והוגלו כל 135 יהודי העיר הנותרים לאושוויץ. רק 5 מהם שרדו לבסוף.
העיר העתיקה
התקופה האיובית
תושבים יהודים הורשו להתגורר בעיר.
טרונדהיים
יהודים
בשנת 1945, לאחר סיום המלחמה, שבו מספר יהודים לטרונדהיים, ובמפקד שנערך באותה שנה נספרו 123 חברים בקהילה. לאחר שנתיים שוחזר בית הכנסת, ובשנת 1997 הוקם המוזיאון היהודי.
חלוקה מנהלית
באחד בינואר 2005 אורגנה העיר מחדש לארבעה רבעים מתוך חמישה (רובע ביאזן (Byåsen) הוכנס אל תוך מידטביין), עם משרדי שירותים חברתיים נפרדים לכל אחד מהם. סטטיסטיקות אוכלוסין ברובעי העיר נכון ל-1 בינואר 2005:
העיר העתיקה
התקופה הצלבנית השנייה
בשנים 1229–1244, הצלבנים חזרו לירושלים וקיימו ממלכה קטנה, עד הכיבוש הממלוכי.
טרונדהיים
תיירות
טרונדהיים מציעה אטרקציות תיירותיות שונות ומגוונות. אחת הבולטות בהן היא מבניה העתיקים, הפתוחים בזמנים שונים במשך השנה. בקיץ פתוחים ענפי החופים: דיג, שחייה, שיט וכדומה וכמו כן סיורים בגבעות הסובבות את העיר. בחורף משגשגים חיי הלילה, שכן הלילות ארוכים ומוארים, ובעיקר לקראת סוף החורף פורח ענף הסקי, בייחוד באזורי הסקי ביאמארקה (Bymarka) ואסטנסטדמרקה (Estenstadmarka). בעיר קיים גם שירות תיירותי של ספינות המשייטות לאורך חופי העיר וסביבתם. מוזיאונים ובתי מלון רבים ישנם בעיר גם כן.
העיר העתיקה
התקופה הממלוכית
הכובשים הממלוכים תפסו את השלטון בארץ ישראל לאחר שהדפו בקרב עין ג'אלות את הגייסות המונגולים שפשטו בארץ ישראל, ב-3 בספטמבר 1260. השליט הממלוכי הראשון ביברס המשיך לרדוף את הצלבנים ולגרשם מארץ ישראל. בשנת 1219 נהרסו חומות העיר העתיקה ונותרה עיר פרזות (עד הכיבוש העות'מאני), מלבד מגדל דוד שבו ישב המושל הכללי שהופקד על הסדר הציבורי ועל גביית מיסים ולצדו וחיל מצב ממלוכי; ואילו המושל הדתי, שלעזרתו גם כן עמד כוח חמוש, ישב במבנה סמוך להר הבית ואל עומריה ואחר כך ליד שער המשגיח, וחלש על מבני הציבור בשימוש דתי (ווקף). העיר השתייכה למחוז עזה ולעיתים למחוז דמשק, ואחר כך נעשתה לנפה עצמאית הכפופה לסולטאן.
טרונדהיים
חינוך
לטרונדהיים מסורת ארוכת שנים של חינוך, ובייחוד של מדעים. בשנת 1210 הוקם בעיר בית הספר הראשון בנורווגיה, ובשנת 1870, עם תנופת החינוך שהתחוללה בעיר, הוקם בעיר בית הספר הטכני הראשון. האחרון הוא כיום פקולטת הטכנולוגיה בקולג'-אוניברסיטת סר טרנדלג. בעיר קיימת גם האוניברסיטה הנורווגית למדעים וטכנולוגיה (NTNU) בה לומדים כ-20,000 סטודנטים. זוהי האוניברסיטה השנייה בגודלה בנורווגיה, לאחר אוניברסיטת אוסלו. מלבד זאת קיימים בעיר קיימים בסך הכול אחד-עשר בתי ספר גבוהים, אחד הידועים שבהם הוא טרונדהיים קתדרלסקול. ארגון הסטודנטים של טרונדהיים נקרא SIT.
העיר העתיקה
התקופה הממלוכית
בתמיכתם של השלטונות הממלוכים התקבצה בירושלים קהילה של מלומדי האסלאם אשר הפכו את העיר למרכז תאולוגי איסלאמי. הנוצרים האירופאים בירושלים סבלו לעיתים מיחס עוין של השלטונות; כך אירע עם בואם של הנזירים הפרנציסקנים אל העיר, בשנת 1334, ומינוים כ"שומרי המקומות הקדושים בארץ הקודש" מאת האפיפיור היושב ברומא. ליהודים הותרה הכניסה והמגורים בעיר; ובשנת 1267, הגיע אל העיר הרמב"ן שהנהיג את חידוש חיי הקהילה היהודית בירושלים.
טרונדהיים
חינוך
ארבעת מוסדות המדעים הגדולים בעיר, NTNU, קולג'-אוניברסיטת סר טרנדלג, בית החולים על שם אולף הקדוש וקרן המחקר SINTEF מהווים את גוש המדעים הגדול ביותר בסקנדינביה.
משה בילינסון
משה בֶּילינסון (ברוסית: Моше (Моисей) Бейлинсон; י' בתשרי תר"ן, 5 באוקטובר 1889, ליד ירוסלבל – ה' בכסלו תרצ"ז, 19 בנובמבר 1936, תל אביב), היה רופא, מחלוצי העיתונאים והפובליציסטים בארץ ישראל, ממנהיגי תנועת העבודה, חבר הוועד הפועל של ההסתדרות הכללית, חבר אספת הנבחרים והוועד הלאומי.
טרונדהיים
תחבורה
היות שטרונדהיים נמצאת במרכז המדינה, היא מהווה מרכז תחבורתי חשוב, וקיימים בה אמצעי תחבורה רבים. על מיקומה האסטרטגי במרכז המדינה מוסיף הכביש המהיר E6 העובר דרכה.
העיר העתיקה
התקופה העות'מאנית
הגייסות העות'מאניים בראשותו של סלים הראשון כבשו את ארץ ישראל וירושלים בשנת 1517.
משה בילינסון
קורות חיים
משה בילינסון נולד ליד העיר ירוסלבל שברוסיה ביום כיפור שנת תר"ן (1889) לאהרן הכהן בילינסון, שהיה רוקח, ולבלה בתו של מרדכי פלונגיאן, ממשכילי וילנה. למד באוניברסיטאות מוסקבה, פרייבורג, ובזל והוסמך כדוקטור לרפואה. הצטרף לתנועה הסוציאליסטית הרוסית, וממנהּ עבר לציונות.
בין השנים 1917–1923 חי באיטליה, והיה פעיל בתנועה הציונית שם. באופן מיוחד קיים קשרים עם אנצו סירני אשר התגורר בביתו לאחר עלייתו ארצה, ועם אלפונסו פצ'יפיצ'י  מנהיג ציוני, איש פירנצה.
בשנת 1924 עלה לארץ ישראל, התיישב במושבה פתח תקווה ועבד כפועל בחבורת "מעבר". בשנת 1925, עם ייסוד עיתון "דבר", נענה בילינסון להזמנת עורכו, ברל כצנלסון, הצטרף למערכת העיתון וכתב בו מאמרים. בילינסון, שהפך לדוברהּ הראשי של תנועת העבודה, ביטא בכתיבתו עמדות של איש מצפון, ובלט בביקורתו נגד ממשלת המנדט הבריטי.
בילינסון היה היוזם של הקמת "בית החולים למושבות יהודה והשרון", שלאחר מותו שונה שמו לבית חולים בילינסון (כיום קמפוס בילינסון בתוך מרכז רפואי רבין). בנוסף, היה יו"ר הוועד המפקח של קופת חולים.
בילינסון נפטר בה' בכסלו תרצ"ז, כתוצאה מהתקף לב, ונקבר בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב.
כתביו
מאמריו של בילינסון לוקטו והופיעו, שנים אחדות לאחר מותו, ב"כתבי משה בילינסון" בעריכתה של ברכה חבס, בהוצאת דבר:
טרונדהיים
תחבורה
כ-32 קילומטר מצפון-מזרח לעיר נמצא נמל התעופה ורנס (Værnes), בעיירה סטיירדל (Stjørdal). נמל התעופה מחובר ליעדים בכל רחבי נורווגיה ואירופה, וארבעת הקווים האוויריים שפועלים בעיר הם SAS, נורוויג'ן אייר שאטל, Widerøe ו-KLM. נמל התעופה מחובר לטרונדהיים בקווי אוטובוסים, היוצאים כל רבע שעה.
בעיר קיימת גם מסילת רכבת, המחברת אותה לצפון נורווגיה ולדרומה, וכמו כן לסטוקהולם שבשוודיה. טרונדהיים מחוברת בספינות לשני קצוות המדינה: משירקנס בצפון לברגן שבדרום, ובאוטובוסים לאוסלו ולברגן שבדרום.
תרבות
בעיר מתקיימים חיי תרבות שוקקים המתפרשים על תחומים שונים. בתחום המוזיקה פועלים הפילהרמונית של טרונדהיים ותזמורת "הסולואים של טרונדהיים", וכמו כן להקות וזמרים רבים, הידועים ברחבי נורווגיה. פסטיבלים רבים המתקיימים בעיר מהווים אבן שואבת לתיירים ומאפיין בולט של העיר. עם הפסטיבלים הנודעים שנערכים בעיר נמנים פסטיבל אולף הקדוש ופסטיבל הג'אז של טרונדהיים. תיאטרון טרנדלג שבעיר הוא התיאטרון הישן ביותר בצפון אירופה שעודו פעיל, ויחד עמו ישנם עוד שני תיאטראות בעיר. מלבד זאת פעילים בעיר גם מועדוני ריקודים, בית קולנוע וספריות. העיתון העירוני אדרסאויזן, הפועל מאז 1767, הוא העיתון הישן ביותר בנורווגיה.
פוליטיקה
מועצת העיר של טרונדהיים מורכבת מ-85 חברים נבחרים, ולכל אחד מהם סגן. הישיבות נערכות בראשות ראש העיר, וראש מזכירות המועצה משמש גם כמזכיר הראשי של העיר. מאז הבחירות האחרונות, שהתקיימו ב-2003, חברות במועצה אחת-עשרה מפלגות שונות. ראש העיר הנוכחית היא ריטה אוטרוויק (Rita Ottervik), ממפלגת העבודה הנורווגית (AP).
ספורט
בעיר פעילה קבוצת הכדורגל הוותיקה רוזנבורג (הוקמה ב-1917), החברה בליגת העל הנורווגית, וכמו כן מצליחה גם מחוץ למדינה. הקבוצה שברה שיא כשזכתה באליפות במשך 13 עונות רצוף (2004-1992), מספר הזכיות הרצוף השני באורכו באירופה. בישראל נודעה רוזנבורג בעיקר לאחר שמנעה בשנת 2004 מאלופת המדינה, מכבי חיפה, לעלות לליגת האלופות כאשר כבשה שער בדקה ה-89 באצטדיון רמת גן. מקורה של הקבוצה הוא ברובע המזרחי של העיר.
איוואן בגרמיאן
איוואן (הובאנס) כריסטופורוביץ' בגרמיאן (ברוסית: Ива́н Христофо́рович Баграмя́н , בארמנית: Հովհաննես Քրիստափորի Բաղրամյան ; (2 בדצמבר 1897 - 21 בספטמבר 1982), היה מפקד בכיר ממוצא ארמני בכוחות המזוינים של ברית המועצות בתקופת מלחמת העולם השנייה. מילא תפקיד חשוב במהלך הקרבות לשחרור המדינות הבלטיות ובכיבוש קניגסברג. הקריירה הצבאית שלו ידעה מעלות ומורדות. בארמניה הוא מוכר כגיבור לאומי.
טרונדהיים
ספורט
בעיר פעילה גם קבוצת כדורגל הנשים טרונדהיימס-ארן (Trondheims-Ørn), הנחשבת לידועה ביותר בנורווגיה. גם קבוצה זו הוקמה בשנת 1917. בעיר פעילים מועדוני ספורט רבים, שהידועים ביניהם ביאזן אידרטסלאג (Byåsen Idrettslag) ושטרינדהיים אידרטסלאג (Strindheim Idrettslag).
איוואן בגרמיאן
ילדותו
נולד בשם הובאנס בגרמיאן בכפר כפר צ'רדאחלי, עבר הקווקז, באימפריה הרוסית (כיום זהו כפר צ'אלניבל באזרבייג'ן). למד בבית הספר היסודי בגנג'ה ולאחר מכן בבית הספר הטכני בטביליסי. לאחר סיום הלימודים עבד כטכנאי בחברת הרכבות.
העיר העתיקה
התקופה העות'מאנית
האימפריה העות'מאנית ראתה חשיבות רבה בפיתוח העיר בגלל קדושתה לאסלאם. השלטונות העות'מאניים בנו את החומות המקיפות את העיר העתיקה עד היום, בשנת 1537, בתקופת שלטונו של סולימאן המפואר הוא הסולטאן סולימאן הראשון. החומה נבנתה בחלקה על גבי תוואי קודם, ולעיתים נעשה בה שימוש משני בפריטי אדריכלות מתקופות שקדמו להם. העות'מאנים גם העמידו בעיר מתקני אספקת מים: רחצה והשקייה, לרשות הציבור, כגון הסבילים ברחובות שונים.
האוכלוסייה הירושלמית התרחבה עקב ההשקעה העות'מאנית בתשתיות העיר; וגדלה מכ-5,000 נפש בעת הכיבוש העות'מאני, לכ-16,000 נפש בשנת 1550. אולם ירידת עוצמתה של האימפריה העות'מאנית בתקופה מאוחרת יותר, הייתה מהסיבות להזנחתה של ירושלים; ובשלהי המאה ה-18 התגוררו בעיר כ-10,000-9,000 תושבים. בראשית המאה, האוכלוסייה היהודית כללה ספרדים ובני קהילות צפון אפריקה והמזרח התיכון. בשנת 1700 הגיעו לירושלים שיירת רבי יהודה החסיד מאשכנז, אולם לא נקלטה בעיר.
מראשית המאה ה-19 התגברה השפעת המעצמות האירופאיות בארץ ישראל ובירושלים. ומלבד הצליינות הדתית, עלו אל העיר נוסעים ותיירים, חוקרים וארכאולוגים שחשפו את קשת רובינסון ושער וורן, ושליחי המעצמות שביקשו לתקוע בה יתד. רבים מהם פרסמו את רשמיהם על הנעשה בה בחיבורים מודפסים. ומאז מקובלת חלוקת העיר לארבעה רבעים: המוסלמי, היהודי, הנוצרי וארמני, ולעיתים מציינים את שכונת המוגרבים כרובע נוסף. כלכלת העיר במאה ה-19, התבססה על תעשייה ומלאכה מוגבלת, ובשוקי העיר העתיקה הוצגו מוצרים של תעשיות שמן וסבון מסורתית, עיבוד כותנה ואריגה וצורפות, שנמכרו למקומיים ולצליינים ותיירים.
בתקופת שלטונו של מוחמד עלי, קצין מצרי אשר שלט בארץ ישראל בשנים 1832-1840, הונהגו רפורמות חוקתיות וכלכליות מודרניזטוריות אחדות, בין השאר בהסכמתו לשדרוג הקפיטולציות, שבמסגרתן יכלו נתיני מדינות זרות לחסות בצל הקונסולים שלהם שהוצבו בארץ ישראל. התקנות החדשות הקלו על התיישבותם של יהודים בעיר; הם הורשו להקים בתי כנסת חדשים ולתקן את הישנים והחרובים. תנועת התיירות והצליינות הנוצרית אל העיר התגברה; נבנתה בעיר כנסייה פרוטסטנטית ראשונה, ונפתחה בה לראשונה קונסוליה של הממלכה המאוחדת (ב-1839). הרפורמות של מוחמד עלי תמכו, למעשה, בחדירתן של המעצמות האירופאיות לארץ ישראל ולירושלים במיוחד; ובשל הנסיבות הפוליטיות הותירו אותן העות'מאניים על כנן, לאחר שהביסו את שלטונו של מוחמד עלי, ואף הרחיבו אותן, בהקלות חוקתיות לרכישת קרקעות ומגורים בארץ ישראל לנתינים זרים שאינם מוסלמים; בהם יהודים שבאו לירושלים כיחידים בערוב ימיהם, ובשיירות, כגון עליית תלמידי הגר"א.
האוכלוסייה הירושלמית התרחבה והתגוונה בעקבות החדירה האירופית וההתפתחות הטכנולוגית. ולקראת שלהי המאה ה-19, הוקמו מבנים בכול השטחים הפנויים בין החומות לרוב בעשרות מבני ציבור יהודיים ונוצריים. לצדה של הבנייה הממסדית-השלטונית העות'מאנית, הוקמו מבני ציבור על ידי אירופאים נוצרים בני אומות אחדות: רוסים, איטלקים, גרמנים ואחרים שבנו על פי האופייני בארצותיהם, כדי להדגיש את נוכחותם בעיר, ובשלל סגנונות אדריכליים: נאו-קלאסי, נאו-ביזנטי, נאו-גותי, אשר לתכנונם העדכני לתקופתם הועסקו אדריכלים "ידועי שם בארצותיהם".
בשל הצפיפות הרבה החלה היציאה מהעיר העתיקה בקרב כול הקהילות בעיר העתיקה שבין החומות. שכונות חדשות נבנו מחוץ לגבולות העיר העתיקה, לצדיה: הצפוני, המערבי והדרומי. הנוצרים החלו לבנות מחוץ לחומה בשנת 1850; שכונתם הראשונה של היהודים משכנות שאננים, נבנתה בשנת 1860. השכונות החדשות נקראו "העיר החדשה" והן מהוות כיום את רוב שטחה המוניציפלי של העיר. עם התבססות ההתיישבות מחוץ לחומות, החלו לכנות את חלקה הישן של העיר שבין החומות "העיר העתיקה".
מסעו של הקיסר הגרמני וילהלם השני בארץ ישראל וביקורו בעיר, בשנת 1898, היה אירוע רב רושם, שלכבוד כניסתו אליה נהרס חלק מהחומה בסמוך לשער יפו; ובמקביל באותם ימים נערך ביקורו בירושלים של המנהיג הציוני בנימין זאב הרצל, שבעקבותיו הכין תוכנית לשיקומה המודרני של העיר העתיקה.
בקיץ 1914, פרצה מלחמת העולם הראשונה, שבה השתתפה האימפריה העות'מאנית לצד גרמניה והקיסרות האוסטרו-הונגרית. תושבי ירושלים סבלו בתקופת המלחמה מרעב, מחלות וגירושים; אוכלוסיית הקהילות הצטמצמה; וחלק ממנה עסק בזנות לפרנסתו. התאוששותה באה רק כשנה לאחר תום מלחמת העולם הראשונה, ובעקבות סיוע רב שהגיע מחוץ לארץ, בסביבות 1920.
תקופת המנדט הבריטי
בסתיו 1917, בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה, נכנס הצבא הבריטי לארץ ישראל. הצבא העות'מאני נסוג מירושלים, וב-11 בדצמבר 1917 נכנעה העיר באופן רשמי לפני חייליו של הגנרל אלנבי. הממשל הבריטי שאף לטפח את המבנים העתיקים בירושלים ולשמר אותם כנכס תרבותי ופוליטי. אוכלוסיית העיר העתיקה לא התפתחה מבחינה חברתית-כלכלית בתקופה הבריטית.
העיר העתיקה, הר הבית והכותל המערבי היו לזירות התנגשות בין היהודים לבין הערבים בתקופת המנדט; האתרים סימלו בעיני שני הצדדים את המסורות הדתיות ארוכות השנים, וההחזקה בהם את השליטה בארץ ישראל כולה. בראשית תקופת המנדט הבריטי התחוללו מהומות דמים בעיר העתיקה בפסח 1921; האוכלוסייה היהודית הותקפה בידי המון פורעים ערבים, וכוחות ההגנה המאולתרים בראשותו של זאב ז'בוטינסקי שסייעו לה, נעצרו על ידי הממשל הצבאי הבריטי בראשותו של רונלד סטורס, שאחר כך נעשה מושלה האזרחי. בקיץ 1929 פרצו מאורעות תרפ"ט בעקבות המאבק על תפילת יהודים למרגלות הכותל המערבי. מאורעות הדמים בשנים 1936–1939, גרמה ליציאתם של התושבים היהודים מרובעי העיר העתיקה, מלבד הרובע היהודי.
במלחמת העצמאות (1948) תפס הלגיון הערבי את העיר העתיקה והשכונות המזרחיות של ירושלים. ברובע היהודי נותרו יהודים תושביו, וכוחות הגנה מצומצמים: אנשי ההגנה ואצ"ל. ניסיון חטיבת הראל-פלמ"ח לפרוץ אל הרובע ב-19 במאי 1948 דרך שער ציון לא צלח. וב-28 במאי נפל הרובע היהודי בידי כוחות הלגיון הערבי, והלוחמים עם חלק מהתושבים נלקחו בשבי, ושוחררו לאחר חודשים אחדים אל מדינת ישראל.
התקופה הירדנית
הירדנים שלטו בעיר העתיקה במשך 19 שנה. הם היו האחראים לניהול המקומות הקדושים בעיר, בין היתר, על מתחם הר-הבית, ובו מסגד אל-אקצא וכיפת הסלע. באותה תקופה המשיכו להגיע תיירים מכל רחבי העולם לביקור בעיר.
התקופה הישראלית
במלחמת ששת הימים בשנת 1967 כבשו כוחות צה"ל: הצנחנים, חטיבת ירושלים וחטיבת הראל המשורינת את העיר העתיקה והשכונות המזרחיות של ירושלים ויהודה ושומרון. ממשלת ישראל החילה את החוק הישראלי על מזרח ירושלים והעיר העתיקה ב-28 ביוני 1967.
עם תום קרבות מלחמת ששת הימים החליטה ממשלת ישראל על הריסת שכונת המוגרבים הצמודה לכותל המערבי והקמת רחבת הכותל המורחבת. המשפחות הפלסטיניות שבתיהם נהרסו קיבלו פיצוי כספי. כמו כן החליטה הממשלה על שיקום הרובע היהודי וחידוש היישוב היהודי בו. ברובע היהודי הוקמו מוסדות חינוך אחדים בהם: בתי ספר וישיבת הכותל. מבנה בית הכנסת החורבה, שוחזר ונבנה מחדש ובשנת 2010 הוא נפתח לציבור.
משלהי שנות השבעים של המאה ה-20, החלו עמותות יהודיות, הגדולה שבהן: עטרת כהנים, להתיישב ברובע המוסלמי והנוצרי בבתים שהיו שייכים ליהודים, אשר גורשו מהם במהלך המאורעות, ולרכוש בתים נוספים. ברובע היהודי והמוסלמי מתגוררת הקהילה של תלמידי הרב זילברמן וקהילה של תלמידי הרב אליעזר ברלנד מברסלב אשר ישיבתם "שובו בנים" נמצאת ברובע המוסלמי. נכון ל-2017, כ־80 משפחות יהודיות חיות ברובע המוסלמי, שבמפות ישנות כונה הרובע המעורב. יחד עם תלמידי ישיבות ומוסדות דוגמת המכינה הקדם־צבאית עטרת, ישיבת שובו בנים או נאות דוד, מספרם מגיע לכ־1,200 נפש.
כיום
השלטונות הישראליים ועיריית ירושלים עורכים מעת לעת שיפוץ נרחב בתשתית אספקת המים והביוב ובריצוף ושילוט הרחובות בעיר העתיקה, בשימור החומה והשערים ובמנהרות הכותל, מאז שנות השמונים של המאה ה-20. לרחוב המוביל משער יפו אל הכותל המערבי בשם: רחוב הבירה (רחוב עיר הבירה) ובמהלך שנות כהונתו של טדי קולק שונה השם לרחוב דוד. ברחובות הראשיים מתנהל מסחר במזכרות, דברי טקסטיל וכלי נוי, המיועדים בעיקר לתיירים ועולי רגל מארצות העולם.
בשנת 2004 התגוררו בעיר העתיקה כ-35,000 תושבים, מתוכם כ-3,100 תושבים יהודים. בשנים האחרונות ניכרת מגמה של הדלדלות האוכלוסייה הנוצרית בעיר, אשר גורמת דאגה בחוגי הוותיקן. נכון ל-2016 על פי נתוני עיריית ירושלים מתגוררים בעיר העתיקה כ-39,000 תושבים: ברובע המוסלמי, המאוכלס והצפוף מבין הרבעים מתגוררים 27,407 תושבים ברובע הארמני 3,278 תושבים, ברובע היהודי 4,210 תושבים, והרובע הנוצרי מונה 4,722 תושבים.
טרונדהיים
ספורט
תחומי ספורט אחרים בעיר הם אתלטיקה, ניווט, אמנויות לחימה, סיף, איגרוף, רכיבה על אופניים, רכיבה על סוסים, כדור-יד, הוקי קרח, שחייה וסקי.
כלכלה
טרונדהיים מהווה גם מרכז כלכלי חשוב, וכלכלתה מחזיקה בנתח ניכר מהשוק הסקנדינבי, וכמו כן חלקה מיוצא לצפון-מערב רוסיה. עובדה זו נזקפת לזכותם של אמצעי התחבורה הרבים בעיר, כגון כבישים, רכבות ונמל הים, אשר מחברים אותה למדינות שונות. הייצוא מתבסס על ייצוא מוצרי מזון ו נייר. על בסיס יומי יוצאים שירותי תחבורה כלכליים שונים מן העיר לכל הערים הסקנדינביות הגדולות ולמספר ערים באירופה עצמה.
העיר היא מקום כנסים וקונגרסים ידוע, הודות לאולמות הכנסים ובתי המלון הרבים שבה. מרכז הכנסים "טרונדהיים ספקטרום" שבעיר הוא הגדול ביותר במרכז נורווגיה.
ערים תאומות
לטרונדהיים מסורת רבת שנים של ערים תאומות, המתמשכת מאז תום מלחמת העולם השנייה.
איוואן בגרמיאן
מלחמת העולם הראשונה ואחריה
ב-16 בספטמבר 1915 התנדב לצבא האימפריה הרוסית. הוא הועבר לאימונים באחלציחה וכשסיים את אימוניו בדצמבר 1915 הוצב בחיל המשלוח הרוסי שנשלח להדוף את הצבא העות'מאני מצפון פרס. הוא נלחם באסאדאבד, המדאן ובכרמאנשאה במערכה שבסופה נסוגו העות'מאנים לאנטוליה.
ב-1917 נרשם לאקדמיה הצבאית בגאורגיה ולאחר סיום לימודיו הוצב בגדוד חיל הרגלים הארמני ה-3 שחנה בסביבות ימת אורמיה. הגדוד פורק לאחר נפילת ממשלת המעבר הרוסית. ב-28 במאי 1918 הוקמה הרפובליקה הדמוקרטית הארמנית הראשונה ובגרמיאן הצטרף לצבא הארמני.
בגרמיאן שנואש מהמצב הפוליטי והחברתי השתתף בניסיון הפיכה נגד השלטון בארמניה. ההפיכה נכשלה והוא נשלח לכלא. ב-1920 פרצה מלחמת טורקיה–ארמניה ובגרמיאן גויס שוב לצבא הארמני. כמפקד פלוגת פרשים לחם בקרבות קארס וסרקמיש. זמן קצר לאחר מלחמה זו כבש הצבא הסובייטי את ארמניה ופירק את הצבא הארמני. בגרמיאן התגייס לצבא האדום וקבל פיקוד על גדוד פרשים בארמייה הסובייטית ה-11.
הוא סיים את המכללה הצבאית על שם פרונזה אבל לא קודם כחבריו משנודע שהיה שייך למפלגת הדשנקים בתקופת הרפובליקה הארמנית.
מלחמת העולם השנייה
ב-1940 מונה גאורגי ז'וקוב לפקד על אזור קייב באוקראינה. בגרמיאן כתב לו כי ברצונו לשרת תחת פיקודו ונענה בחיוב. הוא הציג לז'וקוב תוכנית למתקפת נגד שהרשימה את ז'וקוב אשר מינה אותו לראש אגף המבצעים של הארמייה ה-12 בדרגת קולונל. כעבר שלושה חדשים מונה בגרמיאן לסגן מפקד החזית הדרום-מערבית תחת פיקודו של מיכאיל קירפונוס.
ב-22 ביוני 1941 נשלח בגרמיאן עם שיירה צבאית לטרנופול ולחם בקרבות הקשים נגד הורמאכט באוקראינה. תוך ימים ספורים כתר הצבא הגרמני את הצבא האדום באוקראינה. החזית הדרום-מערבית קרסה וקירפונוס נהרג. בגרמיאן הצליח להימלט מהכיס הנצור. המרשל סמיון בודיוני המליץ להוציאו להורג על כישלון זה אבל ניקיטה חרושצ'וב הגן עליו. בגרמיאן מונה לסגנו של סמיון טימושנקו והשתתף בהגנת רוסטוב על הדון.
ב-מרץ 1942 נסע עם כרושצ'וב לסטלין והציג לו את תוכניות ההתקפה על חרקוב. סטלין התרשם מכך ומינה אותו לסגן מפקד החזית הדרום-מערבית.
המתקפה הידועה כקרב חרקוב השני החלה ב-12 במאי 1942 והסתיימה בתבוסה קשה של הצבא האדום. ביוני 1942 שוחרר בגרמיאן מהפיקוד על החזית והורד בתפקידו לקצין המבצעים של הארמייה ה-28.
למרות כישלון זה הצליח ז'וקוב לשכנע את הסטבקה בכישוריו של בגרמיאן ושכנע את הפיקוד לתת לו תפקיד פיקודי. ביולי 1942 מונה למפקד הארמייה ה-16 והחליף את קונסטנטין רוקוסובסקי שמונה למפקד חזית בריאנסק. תחת פיקודו תוגברה הארמייה ושמה שונה לארמיית המשמר ה-11.
בקרב קורסק שהחל ב-5 ביולי 1943 הכינו הסובייטים מתקפת נגד. ב-12 ביולי 1943 בעת שהתחולל קרב פרוחורובקה המכריע, החל בגרמיאן במתקפת נגד שכונתה מבצע קוטוזוב. עד 18 ביולי 1943 הצליח לתקוע טריז של 72 ק"מ בין כוחות הגרמנים. על כך הועלה לדרגת קולונל גנרל.
ב-19 בנובמבר 1943 קיבל בגרמיאן פיקוד על החזית הבלטית הראשונה שכללה את ארמיית המשמר ה-11 שלו וכוחות נוספים והועלה לדרגת גנרל. הוא המשיך להתקדם לעבר בלארוס וכבש את העיר ויטבסק. ב-24 בדצמבר 1943 כבש את העיירה גורודוק שהייתה מרכז חשוב של הצבא הגרמני. במוסקבה ירו 124 פגזים לכבודו ולכבוד החזית הבלטית הראשונה על ניצחון זה.
ב-יוני 1944 השתתף במבצע בגרטיון, השמיד את ארמיית הפאנצר השלישית וכבש את העיר פולוצק. על כך הוענק לו עיטור גיבור ברית המועצות.
בגרמיאן השתתף במבצע פרוסיה המזרחית. ב-10 באוקטובר 1944 הוא כבש את העיר ממל. ב-אפריל 1945 השתתף בכיבוש קניגסברג. לאחר מכן קיבל פיקוד על החזית הבלארוסית השלישית מידי אלכסנדר ואסילבסקי. ב-9 במאי 1945 קיבל את כניעת הכוחות הגרמניים בחצי האי קורלנד שבלטביה.
לאחר מלחמת העולם השנייה
לאחר המלחמה מונה בגרמיאן למפקד האזור הצבאי הבלטי ופעל נגד פרטיזנים לאומנים בליטא ולטביה.
ב-1954 מונה לסגן שר ההגנה וב-1955 לשר ההגנה והועלה לדרגת מרשל ברית המועצות. כן היה מפקד האקדמיה הצבאית של המטה הכללי ומפקד כוחות המילואים של הצבא הסובייטי.
הוא מת ב-21 בספטמבר 1982 ואפרו נטמן בחומת הקרמלין. בארמניה הוא נחשב כגיבור לאומי ופסל גדול שלו מוצב בירוואן. פסל שלו הוצב גם בכפר הולדתו באזרבייג'ן אבל הוא נהרס על ידי האזרים בתקופת משבר נגורנו קרבך.
ג'ון ברייס הדרכה
חברת ג'ון ברייס הדרכה, מקבוצת matrix הישראלית, היא חברת הדרכה בתחום המחשוב וטכנולוגיית המידע ובתחום הדרכת מיומנות הניהול, השירות והמכירות. לג'ון ברייס הדרכה 3 מרכזי הדרכה בישראל (תל אביב, ירושלים וחיפה) ומרכזים נוספים באירופה.
פעילות
לחברה שני קהלי יעד מרכזיים: אנשי מקצוע מנוסים מהתעשייה בכלל ומתעשיית ההיי-טק בפרט ואנשים העושים את צעדיהם הראשונים בעולם ההיי-טק במסגרת קורסי הסבה והכשרה. האנשים העוברים הדרכה בג'ון ברייס כל שנה  הוא כ-10000.
פעילות ג'ון ברייס הדרכה מחולקת ל-5 קווי פעילות עיקריים:
היסטוריה
בשנת 1990 חברו ערן לסר וזיו מנדל, שני מדריכים יוצאי ממר"ם להקמת גוף הדרכה וייעוץ. כך הוקמה חברת מ.ל מיני מחשבים (ראשי התיבות מנדל לסר). בשנת 1991 הוסמכה החברה להעביר קורסים וסדנאות של חברת אורקל. בשנת 1994 התמזגה החברה עם ג'ון ברייס מערכות, נציגת חברת אורקל (Oracle) בישראל באותה תקופה, ובעקבות המיזוג שונה שם החברה לג'ון ברייס הדרכה. במהלך המחצית השנייה של שנות ה-90 צברה ג'ון ברייס הדרכה תאוצה בפעילותה כאשר ניצלה את גל הפריחה בענף ההיי-טק. החברה הרחיבה את פעילותה בתחום הקורסים למקצוענים והחלה בהעברת קורסים לקהל הרחב וקורסי הסבת אקדמאים. בתחילת 1997 הודיע החברה שהיא עומדת להנפיק את מניותיה בבורסה לניירות ערך בלונדון ולגייס כ-10 מיליון דולר. באותה עת החזיקו בני הזוג מרקוס וג'ודית הולסייד ב-88% מהחברה. לבסוף רכשה חברת ICTS, שהייתה בשליטת איש העסקים עזרא הראל, את קבוצת ג'ון ברייס. באותה שנה גם נמכרה חלק מהפעילות של "ג'ון ברייס מערכות" לחברת אורקל שפתחה אז סניף בישראל.
בשנת 1999 רכשה, תמורת 20 מיליון דולר, חברת גילת תקשורת את ג'ון ברייס הדרכה. במסגרת עסקה שמטרתה לשלב בין תוכני ההדרכה של ג'ון ברייס לבין טכנולוגיית הלימוד מרחוק של גילת. וכן במטרה לספק גב פיננסי לג'ון ברייס הדרכה להתרחבות ברחבי העולם. באותה שנה רכשה חברת מלם מערכות את פעילות הפרויקטים של חברת ג'ון ברייס ואת חברת הבת שלה, "ג'ון ברייס מוצרים" תמורת 6.7 מיליון דולר. בעקבות הרכישה של ג'ון ברייס הדרכה, עברו מנדל ולסר, בינואר 2001, לשמש כמנכ"לים בגילת תקשורת, אשר בהמשך, במסגרת מאמץ להפוך לחברת e-Learning בינלאומית, שינתה את שמה למנטרג'י. מנדל ולסר המשיכו לפתח את שתי החברות, תוך מאמץ לייצב את שתי החברות בתקופה של ירידה בהכנסות, וחובות מצטברים כתוצאה מן המשבר בתעשיית הטכנולוגיה בשנת 2001.
בשנת 2002 רכשה חברת מטריקס הישראלית את ג'ון ברייס הדרכה בעסקה בשווי 905 אלף דולר, לאחר שנקלעה לקשיים עם התפוצצות בועת הדוט-קום. במקביל רכשה מטריקס את חברת ההדרכה "סיון" שיסד יצחק סיון. ג'ון ברייס הדרכה וסיון התמזגו ב-2003, כאשר שם המותג ג'ון ברייס הדרכה נשמר, תחת ניהולם של מנדל ולסר כמנכ"לים משותפים.
מאז רכישתה על ידי מטריקס משמשת ג'ון ברייס הדרכה כזרוע ההדרכה וההטמעה המרכזית של חברת מטריקס. במהלך השנים 2003 עד 2010 התחזקה ג'ון ברייס והפכה לגוף הדרכת המחשבים והטכנולוגיה הגדול בישראל. במהלך השנים הללו חיזקה ג'ון ברייס הדרכה את פעילותה בתחום ההטמעה של מערכות מחשוב בארגונים, בנוסף לפעילותה המסורתית בתחום ההדרכה.
בחודש מאי 2011 עברה ג'ון ברייס הדרכה למשכנה החדש ברחוב חומה ומגדל בתל אביב.
בחודש אוגוסט 2011 הודיעה מטריקס על איחוד שתי חברות ההדרכה שברשותה, במהלך זה אוחדו הפעילויות של ג'ון ברייס הדרכה ומכללת הייטק לחברה אחת בשם "ג'ון ברייס מכללת היי-טק".
ביוני 2014, עזב ערן לסר את תפקידו בג'ון ברייס, אחרי 24 שנים. זיו מנדל נשאר בתפקיד המנכ"ל.
גנאדי בוגולובוב
גנאדי בוריסוביץ' בוגוליובוב (באוקראינית: Боголюбов Геннадій Борисович; נולד ב-20 בינואר 1962 בדניפרודזרז'ינסק) הוא איש עסקים יהודי-אוקראיני, היה יו"ר תאגיד "פריבאט", ונשיא הקהילה היהודית בדנייפרופטרובסק. הוא מייסד מרכז מנורה, המרכז היהודי הגדול בעולם, חולש על אימפריית בנקאות, מכרות ונפט, תקשורת ומזון.
ביוגרפיה
בוגולובוב נולד ב-1962 למשפחה יהודית, רחוקה מהמסורת, הוא זוכר מילדותו אשר חג הפסח בשבילם היה ללכת לסבתא ולאכול מצות ודג מלוח, הייתה לו סבתא שצמה ביום כיפור והוא מתפלא איך היא ידעה מתי יום כיפור בזה הסתכמה יהדותם. רכש את השכלתו במכון ההנדסה והבנייה של דנייפרופטרובסק. בשנות ה-80, לאחר הפרסטרויקה, החל לעשות עסקים וזכה להצלחה רבה. ב-1990 הקים עם חברו איגור קולומויסקי עסק למכירת טכנולוגיות מחשב, שנה לאחר מכן רשמו את החברה שלהם "סנתוזה" במרשם החברות של משרד המשפטים האוקראיני.
יחד עם קולומויסקי הקים את קבוצת "פריבאט" אחת מחברות ההשקעות הגדולות במזרח אירופה, המתעסקת בכריית מתכות והקימה שלוחות בארצות הברית, רומניה, רוסיה ופולין. הוא שלח את ידיו גם לעסקי הנפט ולצורך כך הקים את חברת AZS. באמצעות חברת פריבאט, הוא הקים את פריבט-בנק, שהיה לאחד הבנקים הגדולים ביותר באוקראינה ולאחד הספונסרים של קבוצת הכדורגל דינמו קייב. הוא היה נשיא בנק פריבאט, חבר מועצת המנהלים של בנק מוסקומפריבאט, והבנק המוסקבאי למסחר. יחד עם איגור קולומויסקי, החזיק ב-44% ממניות בנק פריבאט ומפעלי הרכבים של סטאחאנוב וז'פורוז'יה.
בשנת 2010 דורג כאיש השלישי בעושרו באוקראינה, עם הון בסך 5.4 מיליארד דולר, אך ב-2020 דורג רק במקום 1730 ברשימת עשירי העולם של פורבס, עם הון מוערך של 1.2 מיליארד דולר.
בשנת 2016 ממשלת אוקראינה הלאימה את בנק פריבאט, לאחר חשד למעילת ענק בבנק. אחר כך נחשדו קולומויסקי ובוגולובוב בניסיון חיסול של הנגידה לשעבר של הבנק המרכזי של אוקראינה, שהייתה אחראית על ההלאמה, במהלך ניסיון החיסול נשרף ביתה עד היסוד.
בשנת 2019 הגישה ממשלת אוקראינה, תביעת עתק בסך 2.1 מיליארד דולר נגד קולומויסקי ובוגולובוב; וכן נגד בנק דיסקונט, בו נוהל חשבון אליו העבירו השניים כספים, שלפי התביעה מקורם במעילת ענק בבנק פריבאט. לפי כתב התביעה שהוגש לבית המשפט המחוזי בתל אביב, קולומויסקי ובוגולובוב ביצעו "פעולות חובקות-עולם וחוצות-גבולות, אותן הגו, זממו וביצעו במשך שנים רבות, תוך ביצוע שורת עוולות המהוות אף עבירות פליליות חמורות בקנה-מידה חסר תקדים, וביניהן גם עוולות של תרמית, גזל והפרת איסור הלבנת הון". בדצמבר 2020 משרד המשפטים האמריקאי ביקש לחלט נדל"ן בארצות הברית שנרכשו בכספי המעילה שביצע לפי החשד בבנק. בבקשה נטען שמקורבים לקולומויסקי ובוגוליובוב, יצרו רשת של חברות, כדי להלבין עוד יותר את כספי המעילה. הם רכשו במאות מיליוני דולרים נדל"ן ועסקים ברחבי ארצות הברית.
חיים אישיים
בוגולובוב נשוי, אב לשישה ילדים. הוא מתגורר בשכונת היוקרה בלגרביה, בלונדון. הוא ניהל חיים חילוניים עד אמצע שנות ה-40 לחייו, אז חזר בתשובה, לאחר שב-1995, הגיע לבית הכנסת הישן בעיר דנייפרופטרובסק, שנבנה עוד לפני המהפכה, שם פגש לראשונה את שליח חב"ד בדנייפרופטרובסק, הרב שמואל קמינצקי. בשנת 2010 דווח כי היה התורם הגדול ביותר של חסידות חב"ד באותה שנה. לאחר שהקים מספר מוסדות עבור חב"ד באוקראינה, כולל מרכז מנורה, והזרים עשרות מיליונים לסניפים ברחבי העולם. בוגולובוב גם הקים קרן מיוחדת הנקראת קרן שמחה למען משפחות השלוחים, שבה הוא נותן מתנות נדיבות לכל שמחה בכל מקום בעולם: 10,000 דולר מענק לכל חתונה, 5,000 דולר לכל בר מצווה ועוד.
בשנת 2016 דווח כי בוגולובוב רכש אזרחות קפריסאית באמצעות תוכנית "וויזת זהב", "כתוצאה מכך שביצע השקעות משמעותיות במדינה.
בנובמבר 2017 הכריז בוגולובוב רשמית כי הוא אזרח של אוקראינה, בריטניה, ישראל וקפריסין. הוא גם ציין כי הוא מתגורר בז'נבה, שווייץ.
תנועת השמאל הירוק
תנועת השמאל הירוק (באיסלנדית: Vinstrihreyfingin – grænt framboð), אות המפלגה: V היא מפלגה באלת'ינגי, בית הנבחרים של מדינת איסלנד, המתבססת על רעיונות של סוציאליזם דמוקרטי, פמיניזם, פציפיזם ושל שמירה על הסביבה. בעקבות הבחירות שנערכו בשנת 2017 היא קיבלה 11 מושבים ומובילה את הקואליציה הממשלתית. מנהיגת המפלגה, קתרין יקובסדוטיר מכהנת כראש הממשלה של איסלנד.
המפלגה הוקמה בשנת 1999 כאשר חלק מחברי הפרלמנט לא השלימו עם איחוד מפלגות השמאל. בבחירות של שנת 1999 המפלגה קיבלה 9.1% מקולות הבוחרים ו-6 מקומות באלת'ינג. בשנת 2009 ייצוגה גדל ל-9 מקומות והיא לראשונה נכנסה לממשלה בראשות יוהנה סיגורדרדוטיר. תוך זמן קצר, ליליה מוססדוטיר שהייתה בין ראשי התנועה התפצלה ממנה, הקימה מפלגה חדשה שאף נכנסה לפרלמנט בבחירות.
בעקבות בחירות של שנת 2016 ייצוגה גדל ל-10 מקומות.
המפלגה דוגלת ברעיונות של סוציאליזם דמוקרטי, פמיניזם, פציפיזם וסביבתנות. היא מתנגדת לשיתוף פעולה של המדינה עם ברית NATO, חברות בקהילה האירופאית ותומכת ברשות הפלסטינית. המפלגה כוללת כ-1800 חברים.
קריית אתא
היסטוריה
קריית אתא הוקמה בשנת 1925, על ידי חברת "עבודת ישראל", כמושבה בשם "כפר עטא" - על שמו של כפר האריסים הערבי "כופרתא", שאדמותיו נקנו מן האפנדי, בעל הקרקעות הערבי.
בשנת 1935 הוקם בית "קפה מרגוע" כצריף ולאחר מכן נבנה המבנה כפי שעומד עד היום. המקום שימש כאולם אירועים, מסעדה ובית "קפה מרגוע" בקריית-אתא (שם היישוב שונה בהמשך, ר' להלן).
בזמן מלחמת העצמאות שימשה המועצה המקומית כבסיס היציאה של הכוחות הלוחמים ב"מבצע דקל". בשנות ה-50 של המאה ה-20 הוקמו במקום שלוש מעברות בקרבת המועצה - מעברת כפר אתא, מעברת קריית נחום ומעברת שפרעם (נקראה גם מעברת גילעם). מעברת שפרעם סופחה ב-1958 לשטח היישוב כפר אתא.
בדצמבר 1949 נחנך במבואותיה הצפוניים של הקריה המרכז ללימודי משטרה שבו התקיימו קורסי הכשרה שונים של משטרת ישראל. באוקטובר 2014 הסתיים קורס הקצינים האחרון במתקן בקריית אתא והכשרת הקורסים הבאים עברה אל המכללה הלאומית לשוטרים בבית שמש. בינואר 2015 נסגר המרכז והועבר לבית שמש.
בשנת 1957, התרחשה שביתת מפעל אתא.
בשנת 1965 הוחלט על איחודה עם המועצה המקומית קריית בנימין הסמוכה והיישוב המאוחד נקרא "קריית אתא". בשנת 1969 הוכרזה קריית אתא כעיר.
בשנת 1985 נסגר בית החרושת אתא חברה לטקסטיל.
בשנת 1995 הוחל בבניית השכונות גבעת טל וגבעת רם. בשנת 2006 במהלך מלחמת לבנון השנייה נחתו בעיר מספר רקטות, שגרמו לשני הרוגים ופגיעה ברכוש.
חינוך
בעיר בית ספר תיכון ממלכתי אחד (תיכון רוגוזין), אולפנית שח"ם לבנות והישיבה תיכונית למדעים ואומנויות לבנים, עשרה בתי ספר יסודיים ממלכתיים וממלכתיים-דתיים (יבנה, נעם, גיבורי עציון, גבעת-טל, גבעת-רם, בית הספר ע"ש א"ד גורדון, הצבי ישראל, ירושלים, פינסקר ושפרינצק), שני בתי ספר יסודיים מזרם החינוך העצמאי (תלמוד תורה ובית יעקב), ובית ספר לחינוך מיוחד (תמיר).
אחוז הזכאים לבגרות בעיר בשנת הלימודים התשע"ט עמד על 83.1%.
ליד חטיבת רוגוזין א' נפתח היכל הספורט החדש של קריית אתא, המשמש למשחקי כדורעף, כדורסל, ושיעורי ספורט של בית הספר.
בית חולים
כמו כן קיימות תוכניות להקמת בית חולים על שם מנחם בגין בעיר, על פי התכנון יהיה במקום כ-2,200 מיטות אשפוז, בית החולים צפוי לשרת כ-650 אלף איש ושטחו צפוי להיות כ-150 דונם.
האישור הראשוני להקמת בית החולים ניתן על ידי משרד הבריאות כבר בשנת 2000. בדצמבר 2013 אושרה תוכנית המתאר המחוזית. באוקטובר 2014 הציג משרד הבריאות תוכנית להוספת מיטות אשפוז ברחבי הארץ, במסגרתה הוצג בית החולים שאמור להיבנות על בסיס בית החולים "בני ציון" שיועבר מחיפה.
באוקטובר 2019, אושרה התכנית בותמ"ל וב-20 בפברואר 2020, בטקס בנוכחות ראש הממשלה ושרי הממשלה, הונחה אבן הפינה ונחשף שם בית החולים.
אוכלוסייה
קריית אתא היא העיר הגדולה ביותר מבין הקריות.
כלכלה
בקריית אתא פועלים 241 מפעלים. ביניהם, דשנים, תמ"י, שלדות, מאפיית דוידוביץ, פרמט וליבר.
ב-6 בספטמבר 2011 נחנך בקריה קניון מקבוצת קניוני עזריאלי וממולו בניין משרדים של החברה. הקניון נבנה על השטח שבו עמד בעבר מפעל "צבע" (שנרכש בשנת 1970 על ידי חברת טמבור). בשנת 2021 נרכש הקניון על ידי קבוצת כפיר ושמו שונה לקניון כפיר.
במרץ 2014 נפתח הסניף השלישי של איקאה בישראל, ליד מתחם של ביג מרכזי קניות הפועל בצומת מאז 1988. סניף איקאה זה, בשונה מקודמיו, אינו עומד בפני עצמו אלא מהווה חלק מקניון "שער הצפון", השייך לקבוצת אריסון.
תחבורה
קריית אתא מחוברת בכביש 781 לקריית ביאליק, בכביש 780 לצומת זבולון וממנה לכביש 70. למחלף גלעם וממנו לכביש 79 וכן כביש לקיבוצי גוש זבולון. בספטמבר 2012 נחנך בסמוך לעיר כביש עוקף קריות שמקצר באופן משמעותי את הנסיעה מהעיר לחיפה ולכיוון הקריות האחרות, עכו ונהריה. ונעשו עבודות שיפוץ במחלף סומך. כמו כן, מבצעת החברה הלאומית לדרכים את בנייתו של מחלפון טל שיאפשר כניסה לשכונה גבעת טל בעיר מכביש 79.
מתחם גלעם
מתחם גלעם הוא אזור הנמצא בקצה הצפון-מזרחי של תחומי העיר. המתחם נמצא בסמוך ל-3 מחלפים מרכזיים: מחלף סומך, מחלף גלעם ומחלף אבליים. על פי התוכנית במתחם, שגודלו 2000 דונם, יבנו בעתיד בית חולים אזורי, אוניברסיטה, משרדי ממשלה, מתקני ספורט ותעשייה נקייה. התוכנית המקורית הוגשה לאישור בנובמבר 1998.
רבני העיר
הרב בנימין מנדלזון כיהן כרבו של כפר אתא משנת תרצ"ד (1934) עד לעזיבתו בשנת תשי"ב (1952) שבה עבר לכהן כרבה של קוממיות.
הרב לוי מילר כיהן כרבה של קריית בנימין.
הרב יהודה לייב גפן כיהן ברבנות כפר אתא משנת תשי"ב עד לפטירתו בשנת תשי"ז.
הרב שמואל שולזינגר, חתנו של הרב גפן, כיהן כרבה הראשי האשכנזי של קריית אתא, משנת תשי"ז (1957) עד למותו בשנת תשס"ד (2004). לאחר מותו לא מונה רב ראשי לעיר במשך מספר שנים. בשנת תשע"א נבחרו הרב חיים שלמה דיסקין כרבה הראשי האשכנזי של העיר והרב אליהו גד מימון, בנו של הרב הספרדי הקודם, הרב משה מימון, כרבה הראשי הספרדי של העיר.
כדורעף
בעיר פועלות 2 קבוצות כדורעף המשחקות בליגות השונות בשם "הפועל עירוני קריית אתא". קבוצת הנשים משחקת בליגת העל בכדורעף לנשים. הקבוצה זכתה ב-11 אליפויות ו-10 גביעי המדינה, כש-7 פעמים זכתה הקבוצה בשני התארים באותה שנה.
קבוצת הגברים זכתה בעבר ב-5 אליפויות ו-4 גביעי המדינה, פעמיים זכתה הקבוצה בדאבל. בסיום עונת 2014 פורקה קבוצת הגברים עקב בעיות כלכליות.
כדורסל
"עירוני קריית אתא" הפועלת בליגת העל. הקבוצה הוקמה בשנת 1974, בשנת 1989 עלתה לראשונה לליגה הארצית. בשנת 1999 עלתה לראשונה לליגה הלאומית ובסיום העונה עלתה לליגת העל, בה שיחקה 3 עונות. בסיום עונת 2007/2008 העפילה הקבוצה בשנית לליגת העל אך בתום עונה אחת חזרה הקבוצה לליגה השנייה. בסיום עונת 2009/2010 התדרדרה עד לליגה הארצית. לאחר עונה אחת (2021/2022) העפילה לליגה העל בה משחקת כיום.
כדורגל
"מכבי עירוני קריית אתא" - קבוצת כדורגל הפועלת בליגה א' צפון. קבוצה היא המשכה של קבוצת מכבי עכו שעברה לקריית אתא בשנת 2000. בשנה הראשונה לקיומה שיחקה קריית אתא בליגה הלאומית, אך בסופה נשרה לליגה הארצית. בעונת 2007/2008 שבה הקבוצה לליגה הלאומית, אך סיימה את העונה במקום האחרון. עקב ביטול הליגה הארצית נשרה הקבוצה היישר לליגה א', בה היא משחקת כיום.
יחסי ישראל–קירגיזסטן
יחסי ישראל–קירגיזסטן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שמתקיימים בין מדינת ישראל לבין הרפובליקה הקירגיזית.
היחסים בין שתי המדינות נכונו במרץ 1992, לאחר שקירגיזסטן קיבלה עצמאות מברית המועצות. ישראל מיוצגת במדינה על ידי שגריר לא-תושב, העובד מאסטנה, בירת קזחסטן. קירגיזיסטן מיוצגת בישראל על ידי שגריר לא-תושב, המשמש גם כשגריר קירגיזיסטן בטורקיה.
היסטוריה
בשנת 2002 שיגרה קירגיזסטן 29 משתלמים בקורסים בישראל. באותה השנה נרשמו שמונה שליחויות קצרות של מומחים ישראלים לקירגיזסטן.
בחודש נובמבר 2008, בסיוע המרכז לשיתוף פעולה בינלאומי (מש"ב), הוקם מפעל חליבה במחוז צ'וי בקירגיזסטן וכן ניתן מתן הספקה להפעלתו. הודות לכך, הוכשרו בישראל כ-380 חקלאים קירגיזים.
בחודש יולי 2010, שלחה ממשלת ישראל משלוח סיוע הומניטרי הכולל תרופות ומוצרי היגיינה לנזקקים בדרום קירגיזסטן. המשלוח כלל בין היתר 30 קופסאות של תרופות, שמפו, חיתולים, משחות שיניים, נייר טואלט, כביסה וסבון. בחודש אוגוסט של אותה שנה, בפגישה של שר החקלאות של קירגיזסטן עם שגריר ישראל בקזחסטן ישראל מי-עמי, דנו השניים באפשרות של הכשרת חקלאים קירגיזים בישראל, כמו גם אספקת זרעי חיטה ועגבניות, חיפוש משקיעים ופתיחת לשכת מסחר ישראלית-קירגיזית.
בספטמבר 2014 נפגש מנהל מחלקת "אירואסיה 2" (מרכז אסיה והקווקז) של משרד החוץ הישראלי עם גורמים ממשרד הכלכלה של קירגיזסטן. בפגישה הושגה הסכמה על סיועה של ישראל בתחום הבריאות, החקלאות וטכנולוגיית המידע לקירגיזסטן.
באוגוסט 2015, קבוצה של רופאי עיניים ישראלים ביקרה בקירגיזסטן עבור ביצוע מספר ניתוחים ללא תשלום. ראש משרד הבריאות של הרפובליקה נפגש עם מומחים ישראלים ודן בהכשרה לרופאים קירגיזים בישראל.
במרץ 2016, שגריר ישראל בקירגיזסטן מיכאל ברודסקי העניק את כתב האמנתו לנשיא אלמאזבק אטמבייב. הנשיא אטמבייב, בנאומו בתגובה, ציין כי היחסים בין שתי המדינות "מתפתחים בעקביות" והביע רצון ללמוד מהישראלים כיצד "להאיר את ארצו" וכן לשפר את מצבה האקולוגי. ביוני 2016 התקיימה פגישה בין ראש עיריית הבירה הקירגיזית בישקק לשגריר ישראל, בה נדון שיתוף פעולה דו-צדדי בין ישראל וקירגיזסטן. באותו חודש התנהל משא ומתן דו-צדדי בין משרדי החוץ של שתי המדינות, בהתמקדות על שיתוף פעולה בתחומי מסחר, כלכלה והשקעות.
ב-2 בנובמבר 2016 התקיימה בבישקק פתיחת פסטיבל הסרטים הישראלי, בהשתתפות השגריר הישראלי ונציגי גופים ממלכתיים ואנשי תרבות ואמנות קירגיזים. באותו חודש השתתף סגן יו"ר בית המשפט העליון של קירגיזסטן קצ'יקה אסנקנוב בסמינר בינלאומי בנושא תפקידי מערכת המשפט במאבק בסחר בבני אדם שנערך בעיר חיפה. אחת ממארגני הסמינר הייתה סוכנות מש"ב.
ביולי 2021 החליטה קירגיזסטן על ביטול הצורך בוויזה לתיירים ישראליים.
עידו אליאלי
עידו אליאלי (נולד ב-2 באפריל 2002) הוא שחקן ישראלי.
ביוגרפיה
אליאלי נולד בשנת 2002 וגדל בעיר רמת גן. כשהיה נער, שיחק בקבוצת הכדורגל הפועל רמת-גן עד שנת 2016. בנובמבר של אותה השנה עבר תאונה בה פגע לו כדור בעין, והוא נאלץ לעזוב את הקבוצה.
בין השנים 2020–2022 כיכב בסדרת הנוער "בת השוטר" בתפקיד דניאל צוקר, נער חרדי שעובד במאפיה.
בחודש אפריל 2022 הופיע בסרט "הסיפור שלנו" לצד אליאנה תדהר ולי בירן. בחודש יולי של אותה השנה עלתה לאוויר סדרת הנוער "אינפיניטי" בה מככב בתפקיד ארי לביא לצד עומר נודלמן.
אליאלי צפוי להשתתף בסדרה "מג"ב".
ריקרדו פרננדש
ריקרדו ריביירו פרננדש (בפורטוגזית: Ricardo Ribeiro Fernandes; נולד ב-21 באפריל 1978) הוא כדורגלן עבר פורטוגזי ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה
פרננדש התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של אווש אליה הצטרף בגיל 9. בגיל 18 הצטרף לקבוצת הנוער של מוריירנסה ואף רשם שתי הופעות בקבוצה הבוגרת. בקיץ, פרננדש חתם בפרימונדה במדיה שיחק שלוש שנים ורשם שתי עליות רצופות מהליגה הרביעית לליגה השנייה.
בקיץ, פרננדש חתם בספורטינג ליסבון מליגת העל הפורטוגזית, וכעבור זמן קצר הושאל לסנטה קלרה מהליגה השנייה. עונה לאחר מכן, הושאל לז'יל ויסנטה. לקראת עונת, פרננדש חזר לספורטינג, אך לא זכה בה לדקות משחק רבות ורשם 9 הופעות בקבוצת המילואים של המועדון. בקיץ, פרננדש חתם בפורטו, בה שיחק עונה אחת, העונה בה זכתה פורטו לראשונה בתולדותיה בליגת האלופות. בקיץ, פרננדש חתם באקדמיקה דה קויימברה.
בקיץ, פרננדש חתם באפואל ניקוסיה מליגת העל הקפריסאית, במדיה שיחק שלוש עונות. בקיץ, חתם במטאלורג דונצק מליגת העל האוקראינית, אך כעבור חצי שנה חזר לקפריסין וחתם באנורתוסיס פמגוסטה, ממנה עבר לא.א.ל. לימסול.
ב-4 ביוני 2010, פרננדש חתם בהפועל באר שבע מליגת העל, בה התאחד עם מאמנו בלימסול ניר קלינגר, בה שיחק חצי עונה וחזר למטאלורג דונצק.
בהמשך הקריירה שלו, פרננדש שיחק בפאנטוליקוס, דוקסה קאטוקופיה, אומוניה ניקוסיה, טרופנסה ופלגיירס 1932, עד לפרישתו בקיץ.
מבצר קיפרוס
קיפרוס (ביוונית: Κύπρον) הוא מבצר מימי הורדוס שנקרא על שם אימו. היה אחד משבעת מבצרי המדבר שבנו החשמונאים ושופצו על ידי הורדוס. המבצר חרב במרד הגדול של היהודים ברומאים (בין השנים 66 ל-70 לספירה), כנראה בידי הקנאים היהודים. שרידי המבנה נמצאו בתל אל-עקבה המתנשא מעל נחל פרת, כשלושה ק"מ דרום-מערבית ליריחו, בחפירה שנערכה ב-1974. כמו כן, נמצאה מערכת המים שלו.
ההיסטוריה של קיפרוס
קיפרוס נבנה על חורבות מבצר חשמונאי ששמו לא ידוע, אך משערים שמדובר באחד משני המבצרים החשמונאיים תרקס וטאורוס המתוארים על ידי סטראבו כמצויים במעברים המוליכים ליריחו ונהרסו בידי פומפיוס, בעת מסעו לירושלים בשנת 63 לפנה"ס. החשמונאים בנו כמה מבצרי מדבר, והורדוס עמד על מעלותיהם הרבות: הוא בנה אותם מחדש באופן מורחב ומפואר, ויצר רשת של שבעה ארמונות-מבצר מדבריים - כולם קשורים זה לזה בקשר עין. כך גם בנה את קיפרוס: "מעל יריחו בנה מבצר מוקף חומה המצטיין בחוסנו וביופיו, הקדישו לאמו וקרא לו קיפרוס". בימי הורדוס המבצר לא נצרך למלחמה, אך חזר לשמש כמבנה צבאי בימי המרד הגדול של היהודים ברומאים (70-66 לספירה). המורדים הכירו את שיטת הלחימה החשמונאית ומיהרו לכבוש את מבצרי המדבר מידי הרומאים. יוסף בן מתתיהו מתאר את נפילתו: "כבשו המורדים מבצר מעל יריחו הנקרא קיפרוס, טבחו את חיל המצב [שבו] והרסו עד היסוד את ביצוריו". באתר נמצאו שרידי שרפה בחדרים רבים, המעידים על חורבן זה.
בתקופה הביזנטית ישבו באתר נזירים נוצרים.
ייעודם של מבצרי המדבר
ייעודו של קיפרוס בפרט ושל מבצרי הורדוס בכלל, נתון במחלוקת - האם נועד למלחמה או לתפקיד מנהלי.
י' צפריר מתייחס למבנה כאל מבצר-מצודה. הוא מסכים על תפקידו המנהלי כמרכז שליטה על חבלים חקלאיים, אך מדגיש שתכליתו העיקרית צבאית - להבטיח מפלט לאחר שאבדה התקווה לגבור על האויב בשדה פתוח. הוא מנמק זאת באמצעות מיקומו הנישא והמבודד מסביבתו הקרובה. את הממצאים הלא-צבאיים שנמצאו, הוא מסביר בכך שתקופת הורדוס התאפיינה בימי שלום.
ע' גורי-רימון מתייחסת למבנה כאל ארמון-מבצר. היא לא מתעלמת מהפן הצבאי של המבנה, אך טוענת ששימש בראש ובראשונה בתפקיד מנהלי - כארמון, כמחסן, כבית אוצר, וכמרכז מנהל לאדמות המלך. היא נסמכת על הפאר הרב שאפיין את המבצר, וכן על ניתוח לשוני של המושגים השונים בהם משתמש יוסף בן מתתיהו לתיאור המבצרים.
החפירה הארכאולוגית באתר
החפירות באתר נערכו ב-1974, נוהלו בידי אהוד נצר ועמנואל דמתי וממצאיהן פורסמו לציבור באופן רשמי בשנת 1975. החפירות התמקדו בפסגת ההר וכן במשטח הנמוך ממנה בכ-30 מ', בכיוון דרום-מזרח. מהתקופה החשמונאית התגלו שרידים מעטים בפסגת ההר - כמה חדרים, מתקני מים וכן קטע מהחומה החיצונית. בנוסף, התגלה יסוד של מגדל עגול במשטח התחתון - כנראה מבנה הגנתי.