cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יוהאן נפומוק הומל
בגרות והמשך הקריירה
פרוץ המהפכה הצרפתית והטרור שבא בעקבותיה גרמו להומל לבטל סיור מתוכנן בספרד ובצרפת. תחת זאת עשה את דרכו מקונצרט אל קונצרט חזרה לווינה. בשובו לשם, השתלם בלימודים אצל יוהאן גיאורג אלברכטסברגר, היידן ואנטוניו סאליירי. בערך בתקופה זו הגיע בטהובן הצעיר לווינה והתחיל ללמוד אצל היידן ואלברכטסברגר, ושני החברים ללימודים היו גם לידידים. היו שאמרו, כי הופעתו של בטהובן בזירה ערערה לא מעט את ביטחונו העצמי של הומל, אך הוא התאושש ללא נזק רב. אף על פי שידידותו של הומל עם בטהובן התאפיינה במספר ניכר של עליות ומורדות, הקשר בין השניים התפתח להתאמה ולכבוד הדדי. לפני מותו של בטהובן, בא הומל לבקרו בווינה בכמה הזדמנויות, עם אשתו אליזבת ועם תלמידו פרדיננד הילר. נאמן למשאלות בטהובן, הופיע הומל באלתורים בקונצרט הזיכרון למוזיקאי הדגול. באירוע זה התוודע הומל לפרנץ שוברט והיה לידידו הטוב. שוברט הקדיש את שלוש הסונאטות האחרונות שלו לפסנתר להומל, אך כיוון ששני המלחינים לא היו עוד בחיים כשהסונאטות יצאו לראשונה בדפוס, שינו המוציאים לאור את ההקדשה לרוברט שומאן, שהיה עדיין פעיל אותו זמן.
בשנת 1804 תפס הומל את מקומו של היידן בחצר הנסיך אסטרהאזי באייזנשטט. הוא כיהן במשרה זו במשך שבע שנים ואז פוטר משום שהתרשל במילוי חובותיו. לאחר זאת יצא למסע ברוסיה ואירופה ונשא לאישה את זמרת האופרה אליזבת רקל. לשניים נולדו שני בנים.
בהמשך היה הומל קאפלמייסטר בשטוטגרט ובויימאר, שם קשר ידידות קרובה עם גתה ועם שילר, עמיתים מתיאטרון ויימאר. בתקופת שהותו של הומל בוויימאר, הייתה העיר למרכז מוזיקה אירופאי, שהזמין אליו את טובי המוזיקאים של התקופה, לבקר וליצור מוזיקה. הוא יזם את אחת מתוכניות הפרישה הראשונות למוזיקאים ויצא לסיורי קונצרטים, שתמורתם הוקדשה לקרן הפרישה של הנגנים כשמשאביה התדלדלו. נוסף לכך, הומל היה אחד מראשוני הלוחמים לזכויות יוצרים במוזיקה כנגד גזילת קניין רוחני.
השפעה
בתקופת שהותו בגרמניה פרסם הומל "קורס הדרכה שלם הלכה למעשה באמנות הנגינה בפיאנו-פורטה" (1828), שנמכר באלפי עותקים תוך ימים מהופעתו בדפוס והוליד סגנון חדש של אצבוע ועיטורי נגינה. טכניקת פסנתרנות בהמשך המאה ה-19 הושפעה מהומל באמצעות הדרכתו את קרל צ'רני, שלימד בתורו את פרנץ ליסט. צ'רני למד תחילה אצל בטהובן, אבל לאחר ששמע את הומל באחד הערבים, החליט לעבור מבטהובן אל הומל.
את השפעתו של הומל אפשר לראות גם ביצירות המוקדמות של פרדריק שופן ורוברט שומאן, וצילם של הקונצ'רטי לפסנתר בסי מינור וב-לה מינור של הומל ניכר בייחוד בקונצ'רטי לפסנתר של שופן. זה אינו מפתיע בהתחשב בכך, ששופן שמע את הומל באחד ממסעות הקונצרטים שלו בפולין וברוסיה, והקונצ'רטי של הומל כיכבו דרך קבע ברפרטואר הפעיל של שופן.
גם רוברט שומאן ביצע את הומל (בייחוד את הסונאטה בפה דיאז מינור, אופוס 81). בהמשך פנה בבקשה להתקבל כתלמיד אצל הומל, אבל נדחה בגין חוסר היציבות הנוירוטי שלו. גם ליסט היה מעוניין ללמוד אצל הומל, אך אביו, אדם, סירב לשלם את שכר הלימוד הגבוה, שהומל נהג לדרוש (וליסט למד בסופו של דבר אצל צ'רני). צ'רני, פרידריך זילכר, פרדיננד הילר, זיגיסמונד תאלברג, פליקס מנדלסון ואדולף פון הנזלט היו בין הבולטים בתלמידיו של הומל.
מוזיקה
המוזיקה של הומל פנתה בכיוון שונה מזה של המוזיקה של בטהובן. מתוך מבט לעתיד, התקדם הומל אל הזמן המודרני ביצירות כמו הסונאטה בפה דיאז מינור, אופוס 81 והפנטזיה לפסנתר, אופוס 18. יצירות אלה הן דוגמאות הן לקריאת תגר על המבנים ההרמוניים הקלאסיים והן למתיחתה של צורת הסונאטה. בשתי היצירות הללו התגלה הומל כמלחין חדשן ונועז, בייחוד אם נותנים את הדעת על כך, שאופוס 81 חוברה חמש שנים לפני סונאטת האמרקלאוויר של בטהובן. עם זאת, לא היה משום ניתוץ פסילים בחזונו המוזיקלי של הומל. הפילוסופיה שעליה ביסס הומל את מעשיו הייתה "להפיק הנאה מן העולם בהענקת שמחה לעולם"
עיקר יצירתו נכתב לפסנתר, כלי שבנגינה בו היה אחד מגדולי הווירטואוזים בזמנו. הוא כתב שמונה קונצ'רטי לפסנתר, עשר סונאטות לפסנתר (ארבע מהן ללא מספרי אופוס ואחת לא התפרסמה עד היום), שמונה שלישיות פסנתר, רביעיית פסנתר אחת, חמישיית פסנתר, שמיניית כלי נשיפה מעץ, סונאטה לצ'לו, שתי שביעיות פסנתר, קונצ'רטו למנדולינה, סונאטה למנדולינה, קונצ'רטו לחצוצרה במי מז'ור (המבוצע בדרך כלל במי במול מז'ור, הנוח יותר), מוזיקה לפסנתר בארבע ידיים, 22 אופרות וזינגשפיל, מיסות ועוד. את העדרה הבולט של סימפוניה בין יצירותיו של הומל אפשר אולי להסביר במבוכה, שחש לנוכח חידושיו של בטהובן בתחום זה.
שנותיו האחרונות ומורשתו
אף כי הומל הלך לעולמו כמוזיקאי מפורסם, כשהמוניטין שלו לאחר מותו מובטחים לכאורה, המוזיקה שלו השתכחה במהירות בהסתערות הגוברת והולכת של התקופה הרומנטית, אולי משום שרעיונותיו הקלאסיים נתפסו כמיושנים. לאחר זמן, בתקופת השיבה לקלאסיקה בראשית המאה ה-20, התעלם העולם המוזיקלי מהומל. כמו היידן (ששיבתו לתודעה נדחתה עד למחצית השנייה של המאה ה-20), נחבא הומל בצילו של מוצרט. הודות למספר גדל והולך של הקלטות זמינות ושל קונצרטים חיים ברחבי העולם, נראה שמספר אוהדי המוזיקה שלו נמצא שוב בעלייה.
פול נלן
פול נֶלֶן (באנגלית: Paul Nehlen; נולד ב-9 במאי 1969) הוא פוליטיקאי ואיש עסקים אמריקאי המאמין בעליונות לבנה. נלן התמודד בבחירות המוקדמות של המפלגה הרפובליקנית במחוז הראשון של מדינת ויסקונסין, אך הובס.
חייו המוקדמים
נלן נולד במדינת אוהיו, והוא גר בדֶלוַן, ויסקונסין מאז 2014.
דעותיו
נלן מחזיק באמונות של הימין האלטרנטיבי, עליונות לבנה, ואנטישמיות. נלן תמך ברוי מור בבחירות המיוחדות של הסנאט של ארצות הברית בדצמבר 2017. לעיתים קרובות, נלן משתמש בביטוי: ”זה בסדר להיות לבן.“
אודות היהודים
בטוויטר, נלן טען כי ארי כהן, עורך דין לזכויות האזרח, חייב להמיר את דתו לנצרות כדי ”למלא חור בגודל של ישו” בלִבו. נלן אמר שהוא קרא ספר אנטישמי בשם ”תרבות של ביקורת” ושיבח אותו. הוא צייץ אימרת כנף ”הגוים יודעים” הביטוי הזה מתייחס לתאוריית קשר אנטישמית. בהודעה שהוא כתב לוושינגטון פוסט, נלן אמר: “אני דוחה שקוראים לי ׳תומך של עליונות לבנה׳ כי תמיכת באנשים לבנים היא לא תמיכת בעליונות לבנה אלא אם כן תמיכת ביהודים היא תמיכת בעליונות יהודים.”
אודות הריגת יריבים פוליטיים
נלן צייץ תמונה שבה ראיין ורנדי ברייס, שהוא מועמד אחר לאותו המושב, מופלות ממסוק; התמונה הזאת מתייחסת לטיסות מוות, מצב של הוצאה להורג יריבים פוליטיים.
יצחק ארד
ילדות ונעורים - פרטיזן במלחמת העולם השנייה
הוא נולד בעיירה שווינציאן בפולין (כיום נמצאת העיירה בליטא) ושם גדל. אביו היה חזן ושר בילדותו בבית הכנסת. לשיר בבית הכנסת. הוא למד בבתי ספר תרבות ויבנה בפולין ובצעירותו היה שייך לתנועת "הנוער הציוני". וורשה בה למד בבית ספר תיכון תחכמוני. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה וכיבוש ורשה בידי הנאצים החליטו הוריו שעדיף לשלוח את ילדיהם חזרה לליטא. בדצמבר 1939 גנבו רחל ויצחק את הגבול ושבו למשפחה בשוויינציאן שבליטא. ביוני 1941, בעקבות מבצע ברברוסה, מצא את עצמו שוב תחת הכיבוש הגרמני. הוא נמלט מאקציה ראשונה ואחר כך עבר, כמו שאר היהודים, לתחומי הגטו בעיר. בהמשך הוא הועסק על ידי הגרמנים במיון נשק שלל סובייטי וארגן קבוצה מחתרתית שגנבה נשק ממחסני הצבא הגרמני. בפברואר 1943 ברחו חברי הקבוצה אל יער נארוץ' והצטרפו ליחידת פרטיזנים סובייטית על שם צ'פאייב באזור וילנה, ובהמשך עבר ליחידה של פרטיזנים ליטאים בגדוד של בריגדת מרקוב. היחידה אליה הצטרף הייתה לא יהודית, וארד התמודד עם האנטישמיות של חבריו לנשק. פרט לחדירה לגטו וילנה באפריל 1943 על מנת להיפגש עם מנהיג המחתרת, אבא קובנר, שהה ארד עם הפרטיזנים עד שחרור האזור על ידי הצבא האדום, כשהוא לוחם כנגד הנאצים ומשתפי הפעולה עמם בבלארוס, תוך שהוא נושא את הכינוי המחתרתי "טולקה", שליווה אותו גם בשנים שלאחר מכן. בעקבות פעילותו ארד עוטר באות הפרטיזן דרגה א'. בהמשך התגייס ארד לצבא האדום ונלחם בשורותיו עד תום המלחמה, עת עזב את ליטא ועבר עם הבריחה לאיטליה.
הפלמ"ח וצה"ל
בדצמבר 1945 עלה ארד לארץ ישראל במסגרת תנועת ההעפלה, באוניית המעפילים "חנה סנש", והתגורר כדייר משנה אצל המלחין יהודה שרת בקיבוץ יגור. בתחילת שנת 1946 התגייס לקורס טיס של הפלמ"ח וקיבל רישיון טיס בריטי. במקביל הוא הדריך מניסיונו כפרטיזן בקורס קציני חבלה של הפלמ"ח באשדות ובאפיקים. הוא שירת כטייס בתחילת מלחמת העצמאות ובין השאר טס לגוש עציון לאחר ששיירת נבי דניאל הותקפה. הוא היה אמור לצאת לקורס טיס על מטוסי מסרשמיט בצ'כוסלובקיה, אולם לאחר שהתברר כי הוא עיוור צבעים הוא עבר להיות קצין החבלה של חיים לסקוב במבצע נחשון. עם הגדוד החמישי של הפלמ"ח לחם בקרבות בירושלים ולקראת סוף המלחמה השתתף במבצע חורב. בהפוגה בין הקרבות, ביוני 1948, נשא לאישה את חברתו מיכל לבית פינקלשטיין, בת מושב ירקונה, שהכיר במהלך המלחמה.
לאחר המלחמה הוצב תחילה כמפקד פלוגה בחטיבה 7 ולאחר מכן כמפקד גדוד 9. התקדם בסולם הדרגות והתפקידים בחיל השריון והשתלם בבית ספר לפיקוד ומטה. לאחר מבצע סיני נקרא לקבל את הפיקוד על גדוד טנקים 227 M4 שרמן שמפקדו, סא"ל, נפל בקרב רפיח. שימש מ"מ קצין שריון ראשי, קצין אג"ם של גייסות השריון, סגן מפקד חטיבה, מדריך במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, ראש מה"ד אימונים. בזמן מלחמת ששת הימים שהה בלימודים והיה ללא תפקיד צבאי מוגדר, אך סייע ליצחק חופי בעבודתו כמפקד מחלקת המבצעים במטכ"ל. אחרי המלחמה שימש ראש מטה אוגדת מילואים. הוא עשה תואר ראשון בהיסטוריה ומדע המדינה באוניברסיטת תל אביב ותואר שני בנושא השואה אותו קיבל ביוני 1968.
ביולי 1968 נתמנה לקצין חינוך ראשי, ובכך היה הראשון שהגיע לתפקיד זה מפיקוד ביחידות שדה. בתפקידו התמודד עם המציאות החדשה של המצאות חיילים הרחק ממקומות מגוריהם בעקבות מלחמת ששת הימים והוא נתן עדיפות לדאגה לחינוך ובידור לחיילים קרביים ולהסברת עמדת ישראל לחיילים העומדים בחזית, תוך הדגשה שהסכסוך הישראלי-ערבי אינו תוצאה של מלחמת ששת הימים אלא מקורו 50 שנה קודם לכן. בעקבות פנייתו של יגאל אלון אליו לקחת את ניהול יד ושם לידיו, פרש ארד מצה"ל ב-1972 בדרגת תת-אלוף, אך שב לשירות בן שלושה חודשים במהלך מלחמת יום הכיפורים והיה אחראי לאימון לוחמי שריון לפני צאתם לחזית.
קריירה אקדמית, הנצחת השואה
ארד שימש כיושב ראש הנהלת יד ושם בין השנים 1972 ל-1993. גם לאחר פרישתו המשיך לעסוק בענייני המוסד, תוך שהוא נותן ייעוץ ותמיכה אקדמית. מקביל לתפקידו ביד ושם עשה בבית הספר למדעי היהדות על שם חיים רוזנברג שבאוניברסיטת תל אביב את הדוקטורט שלו בנושא "שואת יהודי וילנה ומאבקם נוכח הכליון". את הדוקטורט, אותו קיבל בשנת תשל"ד 1974 עשה תחת הנחייתו של פרופסור דניאל קארפי. שימש גם כמרצה על היסטוריה יהודית שם.
הוא חקר את מלחמת העולם השנייה ואת השואה, ופרסם ספרים רבים בנושאי השואה, הן כסופר והן כעורך. בין המפעלים החשובים שבהם השתתף, הוצאת האנציקלופדיה של השואה, מחקר מקיף בחמישה כרכים, שיצא לאור בשנת 1990.
בשנת 2004 העניק מוסד יד ושם לארד את "פרס הזיכרון על שם יעקב בוכמן" המוענק מדי שנה לסופרים, אמנים וחוקרים העוסקים בהנצחת השואה. ארד זכה בפרס על ספרו "תולדות השואה - ברית המועצות והשטחים המסופחים".
ב-6 במאי 2021 ארד נפטר בגיל 94, ונקבר בבית הקברות בקיבוץ עינת, לצד אשתו מיכל.
משפחתו
היה נשוי למיכל (1927 - 2015) ולשניים נולדו שני בנים ובת. לבני הזוג 11 נכדים והתגוררו ברמת השרון. נכדתו, עדי, התנדבה לשירות בצה"ל ומשמשת כאישה הראשונה בתפקיד ראש מדור ניווטים ביחידת מגלן.
רדיפה על רקע פעילות בתקופת השואה
בשנת 2008 ביוזמת ארווידאס אנושאוסקאס החלו משטרת ליטא והתובע הכללי של ליטא בחקירה נגד ארד"בחשד למעורבותו ברצח אזרחים ליטאים במסגרת פעילותו כפרטיזן בתקופת השואה... על פי דרישתם של גורמים מהימין הקיצוני". יד ושם הציג זאת כחלק מ"סימפטום מדאיג של שכתוב ההיסטוריה". לאחר כחצי שנה נסגר התיק.
לקריאה נוספת
כמה מן המאמרים שפרסם בכתבי עת שונים:
קישורים חיצוניים
מכּתביו:
מחוזות מצרים
מבחינה אדמיניסטרטיבית מצרים מחולקת ל-27 מחוזות (محافظة). כל מחוז מחולק לנפות. מחוזות מצרים הם הרמה הגבוהה ביותר בהיררכיית השיפוט של המדינה. מחוז מנוהל על ידי מושל, הממונה על ידי נשיא מצרים.
אברהם נוימן
ביוגרפיה
נוימן קיבל תואר ראשון במתמטיקה ב-1970 ותואר שני במתמטיקה ב-1972 מהאוניברסיטה העברית. עבודת המאסטר שלו הייתה בנושא "הטווח של מידה וקטורית" והונחתה על ידי יורם לינדנשטראוס. עבודת הדוקטורט שלו, "ערכים של משחקים עם רצף של שחקנים", הושלמה בהדרכת ישראל אומן ב-1977.
נוימן הוא פרופסור למתמטיקה באוניברסיטה העברית משנת 1982, ואף כיהן כיו"ר המכון למתמטיקה 1992–1994, וכן בעל פרופסורה בכלכלה, 1982–1990. הוא חבר במרכז לחקר הרציונליות באוניברסיטה העברית מאז הקמתו ב-1991. הוא מילא תפקידים שונים באוניברסיטת סטוני ברוק בניו יורק, 1985–2001. הוא גם מילא תפקידים והיה מרצה אורח באוניברסיטת קורנל, אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, אוניברסיטת סטנפורד, בית הספר לתואר שני למנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד, ואוניברסיטת אוהיו סטייט.
לנוימן היו 12 סטודנטים שהשלימו את הדוקטורט שלהם בהנחייתו, חמשה באוניברסיטת סטוני ברוק ושבעה באוניברסיטה העברית. נוימן שימש גם כעורך תחום תורת המשחקים בכתב העת Mathematics of Operations Research בין השנים (1987–1993) ובמערכות של העיתונים: משחקים והתנהגות כלכלית (1993–2001) ו-International Journal of Game Theory בשנים (2001–2007).
פרסים והוקרה
נוימן הוא עמית של האגודה האקונומטרית מאז 1989.
עבודת הדוקטורט שלו זכתה בשני פרסים מטעם האוניברסיטה העברית: פרס אברהם אורבך לתזה מצטיינת במתמטיקה לשנת 1977 ופרס אהרון קציר לשנת 1979 (על עבודת הדוקטורט הטובה ביותר בפקולטות למדעים מדויקים, מתמטיקה, חקלאות ורפואה). בנוסף, נוימן זכה באליפות ישראל עד גיל 20 בשחמט ב-1966.
האגודה לתורת המשחקים פרסמה, במרץ 2016, גיליון מיוחד של כתב העת International Journal of Game Theory לכבודו של נוימן, "כאות הוקרה על תרומתו החשובה לתורת המשחקים". כנס Festschrift לכבודו של נוימן התקיים באוניברסיטה העברית ביוני 2015, לרגל יום הולדתו ה-66 של נוימן. הוא נתן את הרצאת הפתיחה של פון-נוימן בקונגרס של האגודה לתורת המשחקים בשנת 2008 וכן נשא אותה בקונגרס העולמי של 2012 בשמו ז'אן פרנסואה מרטנס שנפטר לאחרונה.
תרומות מחקר
נוימן תרם תרומות רבות לתורת המשחקים, ובמיוחד בתחומים: למשחקים סטוכסטיים, משחקים חוזרים וערך Shapley.
משחקים סטוכסטיים
יחד עם ז'אן פרנסואה מרטנס, הוא הוכיח את קיומו של הערך האחיד של משחקים סטוכסטיים בסכום אפס ללא הנחה. עבודה זו נחשבת לאחת העבודות החשובות ביותר בתורת המשחקים הסטוכסטיים, ופותרת בעיה שהייתה פתוחה למעלה מ-20 שנה. יחד עם אילון קולברג, הוא יישם טכניקות אופרטור כדי לחקור את מאפייני ההתכנסות של ערכי השלב המוזלים והסופיים. לאחרונה, הוא היה חלוץ במודל של משחקים סטוכסטיים בזמן רציף והביא לתוצאות של קיום שיווי משקל אחיד הוא גם ערך יחד עם סילבן סורין אוסף מקיף של יצירות בתחום המשחקים הסטוכסטיים.
משחקים חוזרים
נוימן תרם רבות לתיאוריה של משחקים חוזרים. רעיון אחד המופיע, בהקשרים שונים, בחלק ממאמריו, הוא שהמודל של משחק שחוזר על עצמו אינסוף פעמים משמש גם כפרדיגמה רבת עוצמה למשחק ארוך שחוזר על עצמו מספר סופי של פעמים. תובנה קשורה, מופיעה במאמר משנת 1999, שם הוא הראה שבמשחק ארוך שחוזר על עצמו באופן סופי, די בסטייה קטנה באופן אקספוננציאלי מהידע המקובל על מספר החזרות כדי לשנות באופן דרמטי את ניתוח שיווי המשקל, וליצור תוצאה דמוית משפט עממי.
נוימן הוא אחד החלוצים והמנהיג הבולט ביותר של חקר משחקים חוזרים תחת אילוצי מורכבות. במאמרו המכונן הוא הראה שזיכרון מוגבל יכול להצדיק שיתוף פעולה במשחק דילמת האסיר שחוזר על עצמו מספר סופי של פעמים. בעקבות המאמר שלו הגיעו רבים אחרים שהחלו לעבוד על משחקי זיכרון מוגבל. הבולט ביותר היה סטודנט לתואר M.Sc של נוימן, אלחנן בן-פורת, שהיה הראשון ששפך אור על הערך האסטרטגי של מורכבות מוגבלת.
שני המודלים העיקריים של מורכבות מוגבלת, גודל אוטומט ויכולת זכירה, המשיכו להציב בעיות פתוחות ומסקרנות בעשורים הבאים. פריצת דרך גדולה הושגה כאשר נוימן והסטודנט לדוקטורט שלו, Daijiro Okada הציעו גישה חדשה לבעיות אלה, המבוססת על טכניקות מתאוריית מידע, והציגה את הרעיון של אנטרופיה אסטרטגית. תלמידיו המשיכו להשתמש בטכניקת האנטרופיה של נוימן כדי להשיג הבנה טובה יותר של משחקים חוזרים תחת אילוצי מורכבות. הגישה התאורטית של נוימן פתחה תחומי מחקר חדשים מעבר למורכבות מוגבלת. דוגמה קלאסית היא משחק התקשורת שהציג במשותף עם אוליבייה גוסנר ופנלופה הרננדז.
ערך שפלי
נוימן תרם תרומות בסיסיות רבות לתאוריית הערך של שפלי. ב"טור-דה-כוח מדהים של חשיבה קומבינטורית", הוא הוכיח את קיומו של ערך אסימפטוטי למשחקי רוב משוקלל. ההוכחה התאפשרה על ידי תרומתו הבסיסית לתורת ההתחדשות. בעבודה שלאחר מכן נוימן הוכיח שניתן להוריד רבות מהנחות היסוד בעבודות אלו, תוך שהראה שאחרות חיוניות.
נוימן הוכיח את תכונת האלכסון של ערכים רציפים של משחקים עם רצף של שחקנים בהם לשחקן בודד אין השפעה, אשר היו לה השלכות רבות על פיתוחים נוספים של התיאוריה. יחד עם פראדיפ דובי ורוברט ג'יימס ובר הוא הגדיר וחקר את תורת הערכים למחצה, והוכיח בנפרד את חשיבותה בכלכלה פוליטית. יחד עם פראדיפ דובי הוא אפיין את התופעה הידועה של התלכדות מושגי הפתרון השונים בכלכלות בהן כל שחקן בודד הוא חסר השפעה, רעיון יסודי בכלכלה, שמקורו כבר ביצירתו של אדג'וורת ' ובאדם סמית' לפניו. במילים רופפות, זה בעצם קובע שבכלכלה גדולה המורכבת מהרבה סוכנים חסרי חשיבות כלכלית, ליבת הכלכלה עולה בקנה אחד עם התוצאות התחרותיות המושלמות, שבמקרה של העדפות ניתנות להפרדה היא מרכיב ייחודי שהוא ערך אומן-שאפלי. תרומה מרכזית נוספת של נוימן הייתה הכנסת ערך נוימן, הכללה מרחיקת לכת של ערך אומן-שאפלי למקרה של משחקי מידה וקטורית עם רצף של שחקנים.
תחומים נוספים
נוימן תרם תרומות לתחומים אחרים של מתמטיקה, המונעים בדרך כלל על ידי בעיות בתורת המשחקים. בין התרומות הללו ניתן למנות משפט חידוש לדגימה ללא החלפה (המוזכר לעיל כפי שיושם על תורת הערך), תרומות להטמעות של מרחבי L p, תרומות לתורת המידות הווקטוריות ולתיאוריה של מיפויים לא מרחיבים.
מעורבות עסקית
נוימן כיהן בעבר (2005–2008) כדירקטור ב-Tradus (שנקרא בעבר QXL ). הוא גם כיהן בתפקיד דירקטור (2004–2005) בחברת גילת רשתות לווין. ב-1999, ניימן ייסד את Bidorbuy, חברת המכירות הפומביות המקוונות הראשונה שפעלה בהודו ובדרום אפריקה, וכיהן כיו"ר הדירקטוריון. נוימן כיהן בשנים 2013 עד 2020 כדירקטור בבנק הישראלי מזרחי-טפחות.
יצחק ענפי
יצחק ענפי (בירנצוויג) (1899 - 19 ביולי 1959) היה סופר, פובליציסט ומורה ישראלי.
גוטליב הרינג
גוטליב הרינג (בגרמנית: Gottlieb Hering; 2 ביוני 1887 – 9 באוקטובר 1945) היה קצין אס אס בדרגת האופט-שטורמפיהרר שהשתתף בתוכנית T4 - אותנסיה, והיה מפקדו השני והאחרון של מחנה ההשמדה בלז'ץ במהלך מבצע ריינהרד. הרינג לקח חלק פעיל ברצח העם היהודי וברצח קבוצות מיעוטים נוספות בשואה.
יצחק ענפי
תולדות חייו
במלחמת העולם הראשונה עזב את פולין והתיישב בבלגיה בעיר אנטוורפן, שם נישא לפנינה זילברברג (ילידת פולין) ובנה את ביתו. נולדו להם שלושה ילדים.
גוטליב הרינג
ביוגרפיה
הרינג נולד וגדל בוורמברון, מחוז בעיר לאונברג. לאחר שסיים את חוק לימודיו, עבד בחווה ליד ביתו. בשנים 1907 עד 1909 שירת בחטיבת הפרשים "המלך וילהלם הראשון", ובהמשך שירת בחטיבה בהתנדבות שלוש שנים נוספות. הצטרף לכוח משטרת היילברון בשנת 1912, ובשנת 1914 התחתן והביא לעולם בן אחד.
יצחק ענפי
תולדות חייו
בשנים אלו עסק בהוראה בבית הספר "תחכמוני" מיסודו של הרב משה אביגדור עמיאל.
פיזיולוגיה של הכליה
פיזיולוגיה של הכליה היא המדע העוסק בחקר התפקוד המכני, הפיזי והביוכימי של מערכת הכליות באדם ובבעלי חיים. תפקיד הכליה הוא בקרה על המים והיונים האי-אורגניים בגוף. מערכת הכליות מורכבת מסוגים שונים של תאים: אנדותל, רקמת עצב, רקמת חיבור וכו'. תאים אלו ירכיבו רקמות, הרקמות מרכיבות יחידות פונקציונליות - נפרונים. יחידות אלו מרכיבות את האיבר כולו. מערכת הכליות פשוטה יחסית -מכילה שתי כליות, צינור מוביל לשתן, ושלפוחית שתן.
יצחק ענפי
תולדות חייו
בשנת 1933 עלה לישראל עם משפחתו ועסק בהוראה בהרצליה ורמת גן.
פיזיולוגיה של הכליה
הכליה מחולקת לשני חלקים: חלק קורטיקלי- הקורטקס, ולחלק הפנימי - המדולה. המסננים אשר מקבלים את הדם נמצאים בחלק הקורטיקלי. הדם עובר למערכת צינורות אשר מסתעפת לכיוונים רבים - הטובול. חלק מהצינורות מגיעים עמוק אל תוך המדולה. הצינורות יורדים אל המדולה, עולים בחזרה ומתאספים לצינור מרכזי, ה-collecting duct. צינור זה מוביל את הנוזלים שנשארו אל צינורית השתן ומשם לשלפוחית השתן. המדולה מאפשרת יצירת שתן היפראוסמוטי כאשר אנו רוצים לחסוך במים. הנפרון היא היחידה הפונקציונלית המסננת. היא כוללת את הצנרת האישית שלה ואת כלי הדם. יש מעל מיליון נפרונים בכל כליה.
יצחק ענפי
תולדות חייו
נפטר בשנת 1959 ונטמן בבית העלמין קריית שאול.
פיזיולוגיה של הכליה
גופיף הכליה
גופיף הכליה הוא מערכת של נימים. ישנו עורק ראשי, אשר נכנס לתוך כל יחידה והוא נקרא afferent arteriole. זהו למעשה עורקיק, אשר הופך לנים, ויוצר רשת קפילרות צפופות בתוך האיבר (glomerulus). רשת נימים זו "מטפטפת", ומאפשרת מעבר של חלק מהחומרים אל הטובול. החומרים שלא מצליחים לעבור יוצאים החוצה בעורק היציאה (efferent arteriole). בעורק הכניסה הנוזל מורכב 100% מהפלזמה.
יצחק ענפי
יצירתו
בגיל צעיר התחיל יצחק בפולין בכתיבת פרוזה ושירה. לאחר מעברו לבלגיה החל לפרסם שירים וסיפורים בעיתונות היידיש המקומית. כמה משיריו ומאמריו תורגמו לפלמית והולנדית והופיעו בכתבי יד מקומיים.
פיזיולוגיה של הכליה
גופיף הכליה
פילטרט - זהו החומר אשר עובר סינון, ויצא מהגלומרולוס אל תוך הטובול. הוא מהווה כ-20% מהפלזמה ולכן 80% מהפלזמה יוצא מהכליה חזרה אל מערכת הדם, ויכול לעבור סינון נוסף מאוחר יותר. כיוון שקצב הסינון הוא מהיר כל כך, כל הפלסמה תעבור סינון בסופו של דבר. רשת הנימים עטופה מכל הצדדים במעין קפסולה, אשר מדומה לבלון מלא מים - Bowman's capsule. כך נוצרות שתי ממברנות אשר עוטפות את הקפסולה.
יצחק ענפי
יצירתו
יצחק ענפי כתב רשימות וטורים לעיתוני "הארץ", "היסוד", "הצופה" ו"הצופה לילדים".
גוטליב הרינג
ביוגרפיה
במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא נקרא לתפעל מכונת ירייה בחטיבת הגרנדירים 123 בשנת 1915, בה לחם בחזית המערבית בצפון צרפת עד להפסקת האש בשנת 1918. על שירותו המבצעי עוטר בצלב הברזל מדרגה ראשונה.
יצחק ענפי
יצירתו
בשנת 1956 פורסם סיפורו "ניסל הסבל" אודות חיי עיירה יהודית בפולין במסגרת הספר "חמישים סיפורים", בהוצאת "מוסד הרב קוק".
פיזיולוגיה של הכליה
גופיף הכליה
Afferent artery נכנס אל תוך היחידה, שם הוא מתפצל לנימים אשר מטפטפים ל-bowman's capsule. מי שטפטף החוצה - ממשיך למדולה ואחר כך יוצא לשתן. מי שלא טפטף החוצה - יוצא חזרה דרך ה-efferent arteriole, אשר מתפצל לנימים, ומתנקז חזרה לוורידים. אנטומיה זו, שבה יש שתי מערכות נימים, היא ייחודית לכליות.
גוטליב הרינג
ביוגרפיה
הרינג החל את הקריירה המשטרתית שלו בשנת 1919 כחוקר במחלק הפלילים בגפינגן (Göppingen), עיירה ליד שטוטגרט, והגיע לדרגת קצונה בשנת 1929. בשנת 1920 הצטרף לשורות המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה. במהלך תקופת רפובליקת ויימאר הוא יזם פעולות נמרצות נגד המפלגה הנאצית, האס אס והאס אה, ועקב כך כונה "טורף נאצים". בשנת 1933, עם עליית הנאצים לשלטון, חברי המפלגה הנאצית דרשו בתוקף את התפטרותו מהמשטרה. אלא שהרינג היה מיודד עם כריסטיאן וירט, עקב קשרי עבודה קודמים בין השניים משנת 1912, וכך יכול היה להמשיך בעבודתו על אף המחאות האלימות של אנשי האס אס והאס אה המקומיים. במאי 1933 הצטרף הרינג למפלגה הנאצית. בשנת 1934 היה לראש משטרת גפינגן והמשיך בתפקידו בשנת 1939 בשטוטגרט. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה נשלח הרינג יחד עם קציני משטרה אחרים לגוטנהאפן (גדיניה) בדצמבר 1939. ניתן לו תפקיד ליישב מחדש את ה"פולק-דויטשן" (גרמנים בתפוצות) בגנרלגוברנמן.
יצחק ענפי
יצירתו
בשנת 1958 יצא ספרו "בשבילי המקרא" ב"הוצאת יבנה", בו כתב והרחיב על סיפורי המקרא.
בשנת 2009, כ-40 שנה לאחר מותו, פורסם אוסף מכתביו הכולל משלים, אגדות וסיפורים בשירה ובפרוזה, במסגרת הספר "בשבילי הגן". כלל היצירות בספר זה מתייחסות לאדם וליחסיו עם החי והצומח שבסביבתו.
פיזיולוגיה של הכליה
גופיף הכליה
ה-Filtration barrier מורכב משלוש שכבות, אותן הדם עובר עד ליציאתו ממערכת הנימים. השכבה הראשונה היא שכבת תאי האנדותל אשר נקראים fenesta וביניהם רווחים שעוביים כ-700 אנגסטרם. על כן, כל מה שעוביו גדול מ-700 אנגסטרם לא יצליח לעבור את האנדותל (תאי דם, טסיות וכו'). בהמשך יש רקמה חוץ תאית אשר מורכבת מחלבונים גדולים עם מטען שלילי עליהם (basement membrane). על גבי רקמה זו יש תאי ענק הנקראים פדוציטים, שביניהם מרווחים צרים יותר (40-140 אנגסטרום) המכונים filtration silits.
הפילטר מסנן על בסיס גודל ומטען. מי שמעל 40 אנגסטרום לא יעבור. מי שבין 20 ל-40 אנגסטרום יעבור במידה והמטען שלו חיובי. מי שמתחת ל-20 אנגסטרום עובר בקלות, ללא תלות במטען (למשל מולקולות מים).
לאחר סינון ראשוני זה נקבל רק חלבונים קטנים ויונים שונים (שאינם קשורים לחלבונים גדולים). אלו ייכנסו לחלק הקרוב של הטובול ומשם לחלק המרוחק שלו, ול-collecting duct. התכונות הפיזיולוגיות של ממברנת הטובול, משתנות לאורכו. לכל אזור בטובול תאים אפיטיילים בעלי תכונות שונות וזהו הבסיס הפיזיולוגי לסינון שנעשה בכליה.
בכליה שני סטים של קפילרות:
גוטליב הרינג
תוכנית T4
הרינג החל לעבוד בתוכנית T4 - אותנסיה לקראת סוף שנת 1940, והיו לו שם מספר תפקידים. לאחר שסיים את פעילותו בגדיניה, נשלח למרכז ההמתה בטירת זוננשטיין, שם שימש כמפקח-מסייע לקצין משטרה בשם שאמל. לאחר פעילותו בזוננשטיין, עמד בראש מרכז ההמתה בהרטהיים. הוא גם עבד במתקני ההמתה הנוספים של תוכנית האותנסיה בברנדנבורג ובהדמר.
מבצע ריינהרד
לאחר תוכנית האותנסיה, הרינג סופח לאס דה בפראג ביוני 1942, ושובץ במבצע ריינהרד במחוז לובלין בפולין. הוא החליף את מקומו של כריסטיאן וירט כמפקד מחנה בלז'ץ מסוף אוגוסט 1942 עד לסגירת המחנה ביוני 1943. לאחר שהימלר ביקר במחנות המבצע במרץ 1943 והתרשם מעבודתו של הרינג, הוא קידם אותו לדרגת האופט-שטורמפיהרר.
אס-אס שארפיהרר היינריך אונבראו, ששירת בבלז'ץ, העיד על הרינג:
רודולף רדר, אחד הניצולים הספורים ממחנה בלז'ץ, כתב על הרינג:
תדאוזס מיזייוויץ', פולני שחי בכפר בלז'ץ ועבד בתחנת הרכבת, העיד על הרינג:
לאחר מבצע ריינהרד
לאחר סיומו של מבצע ריינהרד וסגירתו של מחנה בלז'ץ ביוני 1943, היה הרינג למפקד מחנה הריכוז פוניאטובה, שבזמן זה הפך לתת-מחנה של מיידנק. עובדי הכפייה בפוניאטובה אולצו לסייע למאמץ המלחמתי של הגרמנים. בימים 3–4 בנובמבר כוח משטרה גרמני הרג את היהודים שנותרו בפוניאטובה במהלך אקציית ארנטפסט (בגרמנית: "מבצע חג הקציר"). הרינג שובץ לאחר מכן עם אנשי אס אס נוספים ממבצע ריינהרד במחנה השמדה בטריאסטה שבאיטליה.
ב-9 באוקטובר 1945 מת הרינג מסיבוכים מסתוריים בחדר ההמתנה בבית החולים ע"ש קתרינה בגרמניה.
Beautiful (שיר של באזי)
Beautiful הוא שיר של הזמר האמריקאי באזי, שבתחילה הופץ באמצעות הוצאה עצמית באופן דיגיטלי ב-2 ביולי 2017. השיר נכלל מאוחר יותר כרצועה ה-13 באלבום, Cosmic, אשר יצא לאור ב-12 באפריל 2018. גרסה מחודשת לשיר, ובה נכללה הזמרת-יוצרת הקובנית-אמריקאית קמילה קביו הופצה ב-2 באוגוסט 2018.
גרסה מחודשת עם קמילה קביו
גרסת הדואט בהשתתפות הזמרת האמריקאית-קובנית קמילה קביו יצא לאור ב-2 באוגוסט 2018.
הצלחה מסחרית
גרסת הדואט הגיעה למקום ה-26 בבילבורד הוט 100, למקום ה-33 בבריטניה וה-35 בקנדה. בעולם, השיר הגיע למקום השני במלזיה ובניו זילנד, למקום השלישי בלבנון ובסינגפור, למקום הרביעי בבלגיה וברומניה, ובמקומות שונים הגיע השיר למצעדי הטופ 40.
וידאו קליפ
הקליפ ל-"Beautiful" בהשתתפות קביו יצא ב-15 באוקטובר 2018, בבימויו של ג'ייסון קניג.
מרוץ שליחים
מרוץ שליחים הוא מקצוע ספורט בענף האתלטיקה.
במרוץ שליחים משתתפים ארבעה רצים, כשכל אחד מהם רץ רבע מהמסלול. הרץ מחזיק מקל, אותו עליו להעביר לרץ הבא בסיום הקטע אותו הוא צריך לעבור. בתחרויות בינלאומיות כל ארבעת הרצים הם מאותה המדינה. העברת המקל נעשית בתחום מסוים. העברה מחוץ לתחום פוסלת את הקבוצה. במקרה שהמקל נופל מידי אחד הרצים הוא רשאי להרימו ולהמשיך במרוץ, אך הקבוצה מאבדת זמן רב.
מקורם של מרוצי השליחים בדרך העברת המסרים בין מדינות בעת העתיקה, שנעשתה על ידי שליח.
במשחקים האולימפיים שהתקיימו ביוון בעת העתיקה, מ-776 לפני הספירה עד 393 לספירה, לא נהגו להתחרות במרוץ השליחים, אולם מרוץ השליחים היווה חלק בלתי נפרד מההכנה למשחקים. המשחקים האולימפיים נערכו בחודש אוגוסט, ושלושה חודשים לפני עריכת המשחקים עברו שליחים-מודיעים בכל רחבי יוון ובישרו על האירוע, כדי שיבואו אנשים רבים לצפות ולהשתתף.
בתחרויות אתלטיקה מקובלים שני מרוצי שליחים:
מרוצי שליחים בישראל
בישראל מתקיימים מספר מרוצי שליחים שנתיים:
רשות הטבע והגנים
רשות הטבע והגנים (בראשי תיבות: רט"ג, נקראה תחילה "הרשות לשמירת הטבע והגנים הלאומיים", ולאחר מכן קוצר השם) היא הרשות הממשלתית האמונה מטעם החוק הישראלי על שמירת ערכי הטבע והמורשת במדינה.
הרשות, הכפופה למשרד להגנת הסביבה, אחראית על ניהול שמורות הטבע והגנים הלאומיים בישראל (גם בחלק משטחי הרשות הפלסטינית), וכן על אכיפת חוקי שמירת הטבע בשטחים הפתוחים. לצד זה היא מפעילה מרכזי חינוך והסברה וחטיבת מדע. הרשות היא איחוד בין שתי רשויות קודמות - "רשות שמורות הטבע" ו"רשות הגנים הלאומיים", שהוקמו בשנת 1964. שתי הרשויות אוחדו בשנת 1998.
היסטוריה
ערכי הטבע בארץ ישראל החלו להיפגע בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. יערות נכרתו באופן מסיבי, וציד בלתי מבוקר של בעלי חיים הביא לכך שבעלי חיים גדולים כיענים, איילים, דובים סוריים, פראים, ברדלסים ותנינים, נכחדו.
בעקבות כך חוקקה ממשלת המנדט חוקים לשמירת החי והצומח. ב-1924 פורסם חוק הציד, וב-1926 - פקודת היערות. אתרים רבים, כמו חורש הכרמל והר מירון, הוכרזו כשמורות יער; עצים מסוימים הוכרזו כמוגנים. בתחום הציד היה המצב גרוע יותר, והציד הבלתי חוקי נמשך באין מפריע.
מקום המדינה ועד הקמת רשות שמורות הטבע ורשות הגנים הלאומיים
עם קום מדינת ישראל לא השתנה המצב בהרבה. המדינה הצעירה התמקדה בפיתוח כלכלי וקליטת עלייה. עשרות אלפי דונם של ביצות, שהיו אבן שואבת למינים רבים של צמחים ובעלי חיים, יובשו. נחלים זוהמו בעקבות ההתפתחות החקלאית והתעשייתית. שטחי קרקע רבים שהיו פראיים ואכלסו ערכי טבע רבים, נדונו לכליה בעקבות בנייה מואצת והקמת מאות יישובים חדשים.
במצב שנוצר היה הכרח להקים רשות שתהיה אחראית על בקרה, פיקוח ואכיפה של חוקי הגנת הטבע. ב־1955 חוקקה הכנסת את חוק להגנת חיית הבר ועל ביצועו הופקד שר החקלאות. בעקבות החקיקה הוקם ב־1956 "המדור לשמירת הטבע" במשרד החקלאות שתפקידו היה אכיפת חוקי הציד וחוקי שמירת טבע אחרים.
ב-1955 הוקמה במשרד ראש הממשלה "המחלקה לשיפור נוף הארץ" בראשות יעקב ינאי, שעליה הוטלה הקמת תשתית תיירותית ושימור אתרים היסטוריים ולאומיים. המחלקה הקימה מספר גנים לאומיים ידועים, כמו גן השלושה (הסחנה), קיסריה, שבטה ועבדת.
מהקמת שתי הרשויות ועד איחודן
באוגוסט 1963 אושר בכנסת חוק הגנים הלאומיים ושמורות הטבע, שעבודת החקיקה עליו החלה עוד ב-1956.
במסגרת החוק, ב-1964, הוקמו שתי רשויות: רשות הגנים הלאומיים, שהתבססה על המחלקה לשיפור נוף הארץ, ורשות שמורות הטבע, שהתבססה על המדור במשרד החקלאות. ההבחנה בין שני הגופים נבעה מההבדל בתפקודם - הגנים הלאומיים הם בעיקר אתרים בעלי ערך היסטורי או לאומי, כמו מצדה, או בעלי ערך תיירותי, כמו גן השלושה; הדגש מושם על שיפור האתר ותפעולו השוטף. בשמורות טבע הערך העליון הוא שמירה על החי והצומח ומניעת פגיעה בערכי טבע מוגנים.
ב-1964, בעקבות ייבוש ביצת החולה ולחץ ציבורי הוקמה שמורת החולה, שהייתה לשמורת הטבע הראשונה שהוכרזה בישראל. כמו כן, בשנה זו הוכרזו גם שתי שמורות הטבע הימיות הראשונות בישראל - שמורת חוף האלמוגים ושמורת איי חוף דור-מעגן מיכאל.
מאז האיחוד ועד היום
בשנת 1998, נחקק בכנסת הארבע עשרה חוק גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה, המחליף את החוק הקודם, חוק הגנים הלאומיים ושמורות הטבע, משנת 1963. מתוקף חוק זה, אוחדו רשות שמורות הטבע והגנים ורשות הגנים הלאומיים לגוף אחד - רשות הטבע והגנים, וכן, הוקמה המועצה לגנים לאומיים, שמורות טבע ואתרים לאומיים.
היום רשות הטבע והגנים היא תאגיד הכפוף לשר להגנת הסביבה. כ-30 אחוז מתקציבה ממומן מהכנסותיה העצמיות, בעיקר מדמי כניסה לשמורות הטבע ולגנים הלאומיים ומאגרות שונות. נכון לסוף שנת 2021, הרשות מנהלת 434 גנים לאומיים ושמורות טבע מוכרזים המשתרעים על שטח של כ–5.55 מיליון דונם.
חזון רשות הטבע והגנים הוא לשמור על ערכי הטבע, הנוף והמורשת, ולחבר בין האדם למקום תוך זיקה ושייכות לארץ ישראל ברוח ערכי מגילת העצמאות.
בשנת 2015, רשות הטבע והגנים הקימה בשיתוף פעולה עם המשרד להגנת הסביבה ובסיוע משרד החקלאות, את "היחידה הארצית לטיפול במינים פולשים".
בשנת 2016, הוקמה היחידה הימית לאכיפת חוקי הציד הימי (דיג) מכוח פקודת הדיג.
ב-4 באפריל 2017 הודיעה עובדי הרשות על שביתה כללית בימי חג הפסח בכל אתריהם, דבר הנובע לטענתם עקב פגיעה מתמשכת בזכויותהם. אך בית הדין האזורי לעבודה בירושלים קבע כי העובדים לא יוכלו לשבות, מפני שהשביתה עלולה להסב נזק לרשות ולצדדים שלישיים.
בשנת 2019, נרשם של שיא של כ-50 שנה במספר ההכרזות השנתי על שמורות טבע וגנים לאומיים חדשים כ-20 שמורות טבע וגנים לאומיים חדשים הוכרזו על פני שטח של כ-241,822 דונם.
בשנת 2020, לא הוכרז אף גן לאומי או שמורת טבע חדשים עקב המשבר הפוליטי בישראל שבעקבותיו לא הייתה אף ממשלה.
ראשי הרשות לאורך השנים
רשות הגנים הלאומיים
1964-1978 יאן (יעקב) ינאי
1978-1984 צבי ברז"ל
1984-1994 מוטק'ה (מרדכי) בן פורת
1994-1997 ישראל גלעד
רשות שמורות הטבע
1964-1965 עוזי פז
1965-1973 אברהם יפה
1973-1981 אדיר שפירא
1982-1990 אורי ביידץ
1990-1995 דן פרי
1995-1997 ישעיהו (שייקה) ארז
רשות הטבע והגנים
1997-2002 אהרון ורדי
2002-2011 אלי אמיתי
2011-2021 שאול גולדשטיין
-2022 רעיה שורקי
פעולות הרשות
על פי חוק, רשות הטבע והגנים היא תאגיד הכפוף לשר להגנת הסביבה. כ-30 אחוז מתקציבה ממומן מהכנסותיה העצמיות, בעיקר מדמי כניסה לשמורות הטבע ולגנים הלאומיים ואגרות שונות. הרשות מארחת מדי שנה כ-8 מיליון מבקרים באתרים אלו ועוד מספר דומה בשטחים הפתוחים.
לרשות הטבע והגנים שלושה תחומי פעילות עיקריים: ברשות פועלים 11 מרכזי חינוך והסברה אזוריים: גולן, גליל עליון, גליל תחתון ועמקים, כרמל, שרון, שפלה וחוף, הרי יהודה וירושלים, מרכז חינוך והסברה הר ובקעה, שומרון, נגב צפוני, רמון ואילת.
הכרזות על שמורות טבע וגנים לאומיים
נכון ל-2016, הרשות מנהלת כ-530 גנים לאומיים ושמורות טבע (מוכרזים, מאושרים ומוצעים), המשתרעים על שטח של כ–6 מיליון דונם שהם כ-25 אחוז משטחה של המדינה, מתוכם 65 אתרים מוסדרים בתשלום.
תהליך ההכרזה על שמורת טבע וגן לאומי
הכרזת שמורת טבע או גן לאומי היא תהליך ארוך ומורכב, הנמשך לרוב שנים רבות.
התהליך כולל את השלבים העיקריים הבאים:
טיפול רפואי בחיות בר
רשות הטבע אחראית בין היתר על טיפול רפואי בחיות בר בישראל. היא עושה זאת על ידי ניהול בית החולים לחיות בר, שיתוף פעולה עם עמותות שונות כמו עמותת "למען חיות הבר" ופרויקטים שונים כמו "התוכנית לניטור מחלות בחיות בר בישראל".
בית החולים לחיות בר
בית החולים לחיות בר הוא בית חולים וטרינרי המעניק טיפול, במידת הצורך, לחיות הבר של ארץ ישראל. בית החולים שייך לספארי ולרשות הטבע והגנים בשיתוף עם עמותת המרכז הישראלי לשיקום חיות בר.
זהו בית החולים היחיד לחיות בר הפועל בישראל, ומטרתו לתת טיפול וטרינרי הולם עבור חיות בר פגועות ולהשיבן חזרה לטבע במידת האפשר. בנוסף לטיפול בבעלי החיים, בית החולים הוא גם גוף חינוכי ומחקרי ששואף להעמיק את הידע הרפואי והשיקומי בטיפול בבעלי החיים ולהעלות למודעות הציבור נושאים סביבתיים שונים.
החיבולנס
ה"חיבולנס" (הלחם מילים של חי ואמבולנס) הוא מערך מתנדבים של רשות הטבע והגנים שנוצר על מנת להעביר חיות בר מוגנות פגועות מכל רחבי הארץ, אל בית החולים לחיות בר.
המרכז הארצי להצלת צבי ים
המרכז הארצי להצלת צבי ים הוא מרכז שהוקם על ידי רשות הטבע והגנים במטרה להציל את אוכלוסיית צבי הים בחופי ישראל.
שימור והשבת בעלי חיים לטבע
רשות הטבע והגנים האחראית הראשית בישראל על שימור והשבת בעלי חיים לטבע.
לשם כך, הוקמו על ידי רשות הטבע והגנים, במהלך השנים, שני מרכזי חי בר - חי בר יטבתה וחי בר כרמל. מטרתם של מרכזי החי בר היא ליצור סביבה טבעית מוגנת ומבוקרת, שתאפשר להגדיל את אוכלוסיותיהם של בעלי החיים שנבחרו ולהחזיקם עד להשבתם לטבע. בחי בר יטבתה, נמצאים בעלי חיים מדבריים, והושבו ממנו לטבע בהצלחה ראמים לבנים, פראים, וצבי יבשה מדבריים. בחי בר כרמל, נמצאים בעלי חיים החיים בצפון ישראל, והושבו ממנו בהצלחה לטבע יחמורים פרסיים, עיטם לבן-זנב, אייל הכרמל ועוד.
בין היתר משתפת פעולה רשות הטבע והגנים עם מספר גני חיות ועמותות בישראל בפרוקיטי שימור. למשל, שותפות עם הספארי ברמת גן בפרויקטי שימור של הראם הלבן, הנשר המקראי, הצבוע המפוספס ועוד; שותפות עם גן החיות התנכ"י בפרויקטי שימור של הראם הלבן, היחמור הפרסי ועוד; שותפות עם חוות בולוטין בפרויקט שימור והשבה של צבי הנגב; וכדומה.
פיקוח ומתן רישיונות לציד
נושא הציד בישראל מעוגן באמצעות חוק להגנת חיית הבר, תשט"ו-1955, וכן באמצעות תקנות להגנת חיית הבר, תשל"ו-1976. חוק זה מגדיר את התנאים הנדרשים לקבלת רישיון ציד, וכן אוסר על שיטות ציד הנחשבות אכזריות (לדוגמה אסור לצוד באמצעות הרעלה, חומרי נפץ, מלכודות ועוד) עונות הציד המותרות ועוד.
הגוף המפקח על נושא הציד הוא רשות הטבע והגנים אשר מנפיקה גם את רישיונות הציד.
טיפול במינים פולשים ומזיקים
על מנת להעלות את המודעות לתופעת המינים הפולשים והמתפרצים בקרב הציבור, מפעילה רשות הטבע והגנים קמפייני הסברה שונים.
ב-1 ביולי 2015, רשות הטבע והגנים הקימה בשיתוף פעולה עם המשרד להגנת הסביבה ובסיוע משרד החקלאות, את "היחידה הארצית לטיפול במינים פולשים". היחידה מתרכזת במין אמברוסיה מכונסת ופועלת לריסון התפשטותו בשטחים טבעיים ופתוחים.
הסברה וחינוך
רשות הטבע והגנים ממלאת גם אחר תפקיד ההסברה והחינוך. הרשות ממנת ומפעילה: סיורים מודרכים, שילוט והכוונה, סדרות וסרטוני רשת, קמפיינים להעלאת המודעות, תחנות הסברה ועוד, הכל בכדי להעלות מודעות לשמירת הטבע, הסביבה והמורשת אצל תושבי ואזרחי ישראל.
בשנת 2020, פרסמה רשות הטבע והגנים את סדרת הרשת "רבע לטבע", אותה יצרו עידן ברקאי ויפתח חוצב, שגם שיחקו בה. הסדרה עוסקת במאמצי השמירה על הטבע ועל המורשת בישראל, מכירה את אנשי הרשות ועוד.
שימור ושיחזור אתרי מורשת
רשות הטבע והגנים אחראית בין היתר על שימור ושחזור אתרי מורשת, וכן על טיפול תחזוקתי שוטף בהם.
בשנת 2016 החלו עבודות שיפוץ ושחזור גן לאומי מגדל אפק, והוא נפתח למבקרים בסיום העבודות במרץ 2021, כחלק מפארק גדול שפותח מסביבו על ידי רשות הטבע והגנים.
פעולות ופרויקטים נוספים
רשות הטבע והגנים משתתפת במספר פרויקטים נוספים בניהם:
מבנה
הרשות מאורגנת בארבעה מחוזות כשלכל אחד מהם אחריות על שמורות הטבע, הגנים הלאומיים וערכי הטבע באזור. המחוזות הם: מחוז צפון, מחוז מרכז, מחוז דרום ומחוז אילת. מחוז יהודה ושומרון הוא באחריות המנהל האזרחי דרך קצין מטה (קמ"ט) שמורות טבע וגנים.
היחידה הימית
ב-2016, משרד החקלאות העביר בכנסת תקנות דיג חדשות בתחום ולשם ביצוען בפועל נדרשה יחידה מקצועית ייעודית לשמירה ואכיפה. עקב כך, הוקמה היחידה הימית לאכיפת חוקי הציד הימי (דיג) מכוח פקודת הדיג.
בין היתר תפקידיה של היחידה הימית היא פיקוח ואכיפה בשמורות הטבע הימיות ובגנים הלאומיים הימיים בישראל ושמירה על דיג בר-קיימא.
יחידה זו כוללת כ-18 אנשי מערך האכיפה וכ-7 כלי שיט לפיקוח ואכיפה.
היחידה הסביבתית
היחידה הסביבתית מהווה זרוע לביצוע משימות תוכניות עבודה בשטחים פתוחים עבור המשרד להגנת הסביבה, משרד הבריאות ורשות המים. פקחי היחידה מבצעים משימות ניטור, פיקוח והסדרה בתחומים שונים כמו: מים עיליים וניטור אגנים, שימוש בחומרי הדברה בחקלאות ועוד. היחידה עוסקת גם בביצוע סקרים הידרולוגיים עבור גופים מוסדיים וממשלתיים. צוות נוסף ביחידה, פועל בביעור מינים פולשים.
יחידת ינשו"ף
יחידת ארצית של פקחים אשר מתמקדים במניעת השלכות ושריפות פסולת בשטחים הפתוחים במדינה. היחידה הוקמה בשנת 2019 בעקבות תופעה נרחבת של שריפות פסולת ברחבי הארץ ובכך גרימת נזק עצום לאיכות האוויר ולטבע במדינת ישראל.
סמליל הרשות
סמליל "רשות שמורות הטבע" המקורי, שעוצב על ידי אליעזר ויסהוף, הורכב מיעל ושם הרשות כהמשך הקרן שלו, ולרוב הופיע בצבע שחור. סמל "רשות הגנים הלאומיים" היה עץ אלון מוריק והופיע בצבע ירוק בהיר. עם איחוד שתי הרשויות בשנת 1998 אוחדו גם סמלי שתי הרשויות לסמליל המורכב משני הסמלים, עץ אלון ובתוכו היעל, כדי לא ליצור מאבק בין העובדים על סמל הרשות המאוחדת.
בשנת 2014, לרגל יובל ה-50 לרשות, הציגה הרשות סמליל חדש בו הוסר האלון. כתחליף לייצוג הגנים הלאומיים הופך קרן היעל בהמשכו לקו מקווקו המסמל קשת עתיקה. הסמליל החדש מופיע בצבע ירוק כהה בלבד. לדברי הרשות הסמל המחודש מסמל את שלושת העולמות בהן פועלת הרשות: עולם הטבע (אותו מסמל היעל), עולם המורשת (אותו מסמלת קשת, המציגה גם פתח מזמין) והעולם המקצועי (ירוק כהה המסמל את ארגוני הטבע והסביבה ומשדר חיבור וסמכותיות).
ביקורת
החברה להגנת הטבע מתחה לא פעם ביקורת על החלטות של הרשות שלטענתה פגעו בשמורות הטבע בדרכים שונות. גם ארגון "תנו לחיות לחיות" טען שהרשות פוגעת בבעלי חיים, מדען אף טען שהרשות פגעה במחקר בחיית בר נדירה.
ב-2007 התנגדו ארגונים ירוקים ומדענים רבים למתן קדנציה נוספת למנכ"ל הרשות אלי אמיתי, בטענות ביחס למדיניות שמירת הטבע של הרשות במהלך כהונתו הראשונה, אך הממשלה אישרה את המינוי למרות הביקורת. ב-2011 ביקש השר להגנת הסביבה גלעד ארדן להדיח את אמיתי, בטענה שתפקודו לקוי ושהוא אינו פועל לטובת האינטרס הציבורי. בעקבות כך הודיע אמיתי על פרישתו שנה לפני המועד המתוכנן. לאחר מינוי ועדת איתור על ידי המשרד להגנת הסביבה, הודיעה הוועדה כי היא ממליצה פה אחד על מינויו של ראש המועצה האזורית גוש עציון, שאול גולדשטיין לעמוד בתפקיד. בדצמבר של אותה שנה, נכנס גולדשטיין לתפקיד.
בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 החלו נצפים תנים זהובים באזור חוות תלמי אביב, לאחר שהושמדו בידי משרד החקלאות בשנות ה-60 של המאה ה-20. מספר התנים הוערך במספר עשרות והם חיו בשטחי פארק הירקון, בין נחל איילון במערב לאזור קניון איילון במזרח. התנים ניזונים מאשפה ומבני אדם המאכילים אותם, ועל כן אוכלוסייתם גדלה. פרטים נצפו בכל רחבי הערים רמת גן וגבעתיים, אולם אלה נעלמו בחודשים מאי ויוני 2013, ואוכלוסיית התנים בפארק הירקון התדלדלה אף היא. הסתבר כי רשות הטבע והגנים פעלה ללכידת התנים ולהשמדתם, בין היתר בעקבות פניית החווה אל הרשויות. ב-10 ביולי 2013 איתרו אזרחים תנה פצועה שרגליה נלכדו בשתי מלכודות רגל, האסורות לשימוש במדינות האיחוד האירופי ובמספר מדינות בארצות הברית. התמונות פורסמו ברשת האינטרנט, והביאו לגל של מחאה ספונטנית כנגד החווה ורשות הטבע והגנים.
באוקטובר 2017 עמדה הרשות במרכז דיון ציבורי סוער לאחר שליאור טל ביקר במערת הנטיפים (שורק) והבחין שבכל אמצעי ההדרכה במערה לא מציינים את גילה המוערך וטען בפוסט שפרסם שמדריך במקום אישר באוזניו שהדבר מכוון ונובע מלחץ של אוכלוסייה חרדית. הדיון הסוער ברשת הגיע לכתבה בחדשות 2 ולאחר מכן לרוב אמצעי התקשורת בארץ והסתבר שאכן ישנו מידע מדעי שמצונזר באתר מסיבות של לחץ דתי. הפרשה הסתיימה בכך שרשות הטבע והגנים הודיעה שהדבר יתוקן ושמנכ"ל הרשות "הנחה לבחון את כלל אמצעי ההסברה כך שיתאימו לאמת המדעית".
ב-26 במרץ 2021 התפרסם תחקיר שחשף חשש לניגוד עניינים בין האינטרסים של הציבור שעליהן מופקדת רשות הטבע ובין גופים מסחריים אשר החליטו לתרום לרשות מיליוני שקלים. בין הגופים אשר העבירו כספים לרשות הטבע ניתן למצוא חברות אשר, על פי המשרד להגנת הסביבה, הן מהמזהמות הגדולות בישראל, כולל כיל ונובל אנרג'י. לאחר החשיפה עלו תהיות גם לגבי החלטות שהתקבלו לטובת הגופים התורמים בכובעה של רשות הטבע כחברה במועצה הארצית לתכנון ובנייה. רשות הטבע הכחישה כל קשר בין הכסף שהתקבל מגופים מסחריים לבין פעילותה ואופן קבלת ההחלטות.
יוהנס היילה סלאסי
יוהנס היילה-סלאסי אמבייה (באנגלית: Yohannes Haile-Selassie Ambaye); נולד ב-23 בפברואר 1961 הוא פלאואנתרופולוג אתיופי, חוקר הומינינים נכחדים מן האבולוציה של האדם, בעיקר במשולש עפר באתיופיה. הוא לקח חלק חשוב בגילויים ובמחקרם של רבים מהמאובנים העתיקים והחשובים ביותר שהתגלו באזור זה החל משנות ה-90, ובכללם מאובני ארדיפיתקוס רמידוס, ארדיפיתקוס קדבה, אוסטרלופיתקוס גרהי, אוסטרלופיתקוס אפרנסיס, אוסטרלופיתקוס אנמנסיס, הומו ארקטוס והומו ספיינס.
קריירה מדעית
היילה-סלאסי בוגר אוניברסיטת אדיס אבבה בהיסטוריה משנת 1982. בשנת 1993 התחיל את לימודי המוסמך  באנתרופולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי בהנחייתו של הפלאואנתרופולג האמריקאי טים וייט, מחשובי החוקרים של האבולוציה של האדם. בשנת 1994 השתתף במשלחת החפירות של וייט לאזור ארמיס במשולש עפר, באתיופיה. במשלחת זו, היילה-סלאסי היה הראשון להבחין ולחשוף מאובן משבר עצם כף-יד הומינינית. המשלחת התרכזה בחפירות באותו המקום, וחשפה חלקים רבים משאר השלד, שהפך לאחד הממצאים החשובים ביותר מן האבולוציה של האדם, והשתייך לנקבת ארדיפיתקוס רמידוס המוכרת בכינוייה הפופולרי "ארדי".
במשלחות נוספות של צוותו של וייט בשנים 1997 עד 2000, בעמק האוואש התיכון במשולש העפר, גילה היילה-סלאסי 11 מאובנים הומינינים מחמישה פרטים שונים לפחות. מאובנים אלו, בנוסף למאובנים אחרים, פורסמו על ידי הצוות בשנת 2004 כמין הומינין חדש למדע ארדיפיתקוס קדבה, שחי לפני 5.2 עד 5.8 מיליון שנה.
היילה-סלאסי קיבל את תואר המוסמך באנתרופולוגיה מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי בשנת 1995, ואת תואר הדוקטור בביולוגיה אינטגרטיבית מאותו מוסד בשנת 2001. בשנת 2002 היה לאוצר וראש המחלקה לאנתרופולוגיה פיזית במוזיאון לתולדות החי בקליבלנד. הוא גם משמש כפרופסור אורח (Adjunct Professor) לאנתרופולוגיה ואנטומיה באוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב בקליבלנד, אוהיו.
החל משנת 2004, היילה-סלאסי מנהל את החפירות באתר הפלאונטולוגי וורסנו-מילה (Woranso-Mille) שבמשולש עפר. אתר זה שהתגלה לאחרונה עשיר במיוחד במאובנים של בעלי-חיים והומינינים מתקופת הפליוקן. בשנת 2010 פרסם צוותו מאובן של אוסטרלופיתקוס אפרנסיס שגילו באתר, המסומן KSD-VP-1/1 וידוע בכינוי "קדנומו" ("איש גדול" בשפה העפרית). שלד הגוף של קדנומו מפורט כמעט כמו זה של לוסי המפורסמת. אך בעוד שלוסי הייתה נקבה קטנת קומה, קדנומו היה זכר גדל-גוף במיוחד. לפיכך המחקר שלו שיפר והרחיב את הידע על אפרנסיס. במיוחד, ההתאמה של אפרנסיס להליכה על שתיים התבררה כטובה ממה שסברו בעבר. קדנומו, המתוארך באמצעות תארוך רדיומטרי לתקופה של 3.58 מיליון שנה לפני זמננו, קדום מלוסי.
בשנת 2015, במאמר בכתב העת היוקרתי Nature, היילה-סילאסי וצוות החופרים באתר וורסנו-מילה הגדירו מין חדש למדע של אוסטרלופיתקוס, אותו כינה בשם אוסטרלופיתקוס דיירמדה, לפי שלד מאובן של כף רגל הומינינית שחשפו באתר.
באוגוסט 2019 פרסם צוות החופרים באתר בראשות היילה-סילאסי גולגולת כמעט שלמה של אוסטרלופיתקוס אנמנסיס, אותה גילו באתר בשנת 2016, ותוארכה על-ידם לתקופה של 3.78 עד 3.80 מיליון שנה לפני זמננו. הגולגולת מסומנת בסימון הקטלוגי MRD-VP-1/1 ובפי מגליה כונתה בקיצור MRD. זוהי הגולגולת ההומינינית השלמה השלישית בעתיקותה שהתגלתה (אחרי גולגולת טומיי, בת כ-6.5 מיליון שנה וגולגולת ארדי בת 4.4 מיליון שנה). הצוות מצא שאנמנסיס נבדל מן המין אפרנסיס יותר מכפי ששוער לפני-כן. בהתבסס על צורת הגולגולת שהתגלתה, הצוות סיווג שבר מעצם מצח הומינינית שהתגלה באתיופיה עוד בשנת 1980 למין אפרנסיס. מכיוון שתיארכו את שבר המצח לתקופה של 3.9 מיליון לפני זמננו, החוקרים הסיקו שהמינים אנמנסיס ואפרנסיס חיו יחד באותם אזורים באתיופיה במשך כ-100 אלף שנה לפחות. לכן הם סבורים שאפרנסיס התפתח מאנמנסיס לא באבולוציה הדרגתית מאוד, אלא במאורע התמיינות מקומי, כאשר במקומות אחרים אוכלוסיות אנמנסיס המשיכו להתקיים במקביל.
פרסי פילמפייר
פרסי פילמפייר הם פרסים שנתיים המכבדים מצוינות אמנותית וטכנית בתעשיית הקולנוע ההינדית של הודו. טקס הפילמפייר הוא אחד מאירועי הקולנוע המפורסמים ביותר בהודו, ונחשב לטקס האוסקר של הודו. הפרסים הוצגו לראשונה על ידי מגזין פילמפייר של קבוצת טיימס בשנת 1954, באותה שנה עם פרסי הקולנוע הלאומיים. הם כונו בתחילה כ"פרסי קלייר" או "הקלייר" על שם קלייר מנדונקה, העורכת של טיימס אוף אינדיה.
מערכת הצבעה כפולה פותחה ב-1956. על פי שיטה זו, בניגוד לפרסי הקולנוע הלאומיים, המוכרעים על ידי פאנל שממונה על ידי ממשלת הודו, פרסי פילמפייר עוברים הצבעה כפולה, הן על ידי הציבור והן על ידי ועדת מומחים. הטקס נערך בחסות ארגונים פרטיים שונים בעבר וכן כיום. במהלך מספר שנים בשנות ה-90, שודר הטקס בשידור חי לקהל הטלוויזיה, אך לאחר מכן הופסק מסיבות לא ידועות.
מאז 2001, שודרה גרסה מוקלטת וערוכה של טקס הענקת הפרסים ברשת הטלוויזה סוני-הודו שבוע או שבועיים לאחר קיום הטקס. מאז 2018 משודר הטקס בטלוויזיה בערוץ קולורס. אירוע פרסי פילמפייר ה-65 נערך ב-16 בפברואר 2020 באצטדיון סרוסאג'י בגוואהטי. עד אמצע שנות ה-90, פרסי פילמפייר היו הפרסים הבולטים והמוכרים ביותר בבוליווד עד שכמה פרסים אחרים צצו במומבאי. זה הביא לירידה באחוזי הצפייה מאז שנות ה-2000.
הרקע
פרסי פילמפייר הוצגו לראשונה בשנת 1954. הקליירס היה השם המקורי של טקס הענקת הפרס, על שם מבקרת הטיימס של הודו, קלייר מנדונקה. נערך סקר בקרב קוראי מגזין פילמפייר על מנת לקבוע את הזוכים, ולמעלה מ-20,000 קוראים הפרוסים ברחבי הודו השתתפו בסקרים; גביעים הוענקו לזוכים בהצבעה העממית. סטקס הפרסים הראשון, שהתקיים ב-21 במרץ 1954 בתיאטרון המטרו של מומבאי, הוענקו רק חמישה פרסים: הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, השחקן הטוב ביותר, השחקנית הטובה ביותר והבמאי המוזיקלי הטוב ביותר. Do Bigha Zameen היה הסרט הראשון שזכה בפרס הסרט הטוב ביותר. הזוכים הראשונים עבור ארבע הקטגוריות האחרות היו: בימאל רוי על הבימוי שלו של דו ביגה זמיין, דיליפ קומאר על הופעתו ב-Dag, מינה קומארי על הופעתה ב-Baiju Bawra, ו - נאודש עלי על המוזיקה שלו ב-Baiju Bawra. פרסי פילמפייר הציגו גם את קטגוריית הסרטים הקצרים החל משנת 2017, עם וידיה באלאן וגאורי שינדה בחבר השופטים.
הכוכב ההוליוודי גרגורי פק הוזמן להיות אורח הכבוד בטקס הראשון ב-21 במרץ 1954 בתיאטרון המטרו, מומבאי, אך לא יכול היה להגיע לאירוע מאחר שהטיסה שלו מקולומבו התעכבה. עם זאת, פק כן השתתף בסעודה שאחרי ערב הפרס במועדון וולינגטון (ג'ימקאנה), מומבאי.
פסלון פילמפייר
הפסלון, המתאר אישה שזרועותיה מורמות בתנוחת ריקוד כשאצבעותיה נוגעות זו בזו. היא מכונה בדרך כלל "הגברת השחורה" (או "הגברת בשחור"). הפסלון עוצב במקור על ידי נ"ד פנסרה תחת פיקוחו של המנהל האמנותי של טיימס אוף אינדיה, וולטר לנגהאמר. הוא עשוי בדרך כלל מברונזה, גובהו הוא 46.5 ס"מ והוא שוקל בסביבות 5 ק"ג. לרגל חגיגות שנת ה-25 לפרסים, הפסלים נעשו מכסף ולחגיגות ה-50 הפסלים נעשו מזהב. גביע פילמפייר מיוצר על ידי גלריית הפרס מאז שנת 2000. עד 2012, בוצעו רק שינויים מעטים בגביע. אבל בשנת 2013, נעשה שינוי משמעותי על מנת להעניק מראה תלת־ממדי לגביע.
בסאם א-ראווי
קריירת מועדונים
א-ראווי גדל באקדמיית אספייר ובמחלקת הנוער של א-ריאן. הוא הושאל לקבוצות המילואים של סלטה ויגו ושל אויפן.
קריירה בינלאומית
ב-11 בנובמבר 2017 ערך א-ראווי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קטר, בהפסד 0–1 לנבחרת צ'כיה במשחק ידידות.
הוא היה חלק מסגל נבחרת קטר בטורניר גביע אסיה 2019, בו זכתה נבחרתו. ב-9 בינואר 2019 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 0–2 על נבחרת לבנון במסגרת שלב הבתים של הטורניר. הוא הבקיע שער נוסף בטורניר, בניצחון 0–1 על נבחרת עיראק במסגרת שלב שמינית הגמר של הטורניר.
א-ראווי היה גם חלק מסגל הנבחרת בטורנירים קופה אמריקה 2019 וגביע הזהב 2021.
נכלל בסגל נבחרת קטר לטורניר מונדיאל 2022.
משתה לעורבים
משתה לעורבים (באנגלית: A Feast for Crows) הוא הספר הרביעי בסדרת שיר של אש ושל קרח של ג'ורג' ר. ר. מרטין. הוא יצא לאור באוקטובר 2005.