cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מלונות פתאל
פעילות הרשת
בשנת 2013 חתמה רשת פתאל יחד עם קבוצת משקיעים על עסקת ענק במסגרתה רכשה 20 בתי מלון בגרמניה המערבית מרשת QMH. היקף העסקה נאמד ב-1.5 מיליארד שקל וכללה רכישה של מלונות שהשתייכו לרשתות הולידיי אין ו-Best Western.
בדצמבר 2015 מכרה רשת פתאל 18 ממלונות אלה לרשת פנדוקס השוודית, ושכרה אותם ל-25 שנה. בנוסף, בסוף 2015 יצאה רשת פתאל לגיוס אג"ח ראשוני בתל אביב בשווי 275 מיליון שקלים. בשנת 2016 רכשה החברה בספרד 2 בתי מלון בסכום של כ-31 מיליון אירו. במסגרת העסקה, הושקעו במלונות 3 מיליון אירו לטובת שיפוצים והתאמה לרשת לאונרדו. ב-2016 נבחרה רשת פתאל במקום הראשון על פי דירוג Dun's 100 כרשת המלונות הרווחית ביותר עם הכנסה שנתית של כ-2.95 מיליארד שקל. הדירוג נקבע על פי מספר פרמטרים, ביניהם מספר חדרים כולל, הכנסות מבתי מלון והכנסה לחדר. כיום מונה הרשת למעלה מ-17 אלף חדרים ביותר מ-100 בתי מלון: 36 מלונות בישראל – 15 בבעלות מלאה או חלקית, 7 בניהול ו-13 בשכירות; 67 מלונות באירופה – 40 בבעלות מלאה או חלקית, 25 בשכירות ו-2 בניהול. כמו כן, מעסיקה הרשת כ-7,500 עובדים ב-36 בתי מלון בישראל. משרדיה הראשיים של החברה שוכנים במגדלי אלון בתל אביב, ומשרדי החטיבה האירופית (מלונות "לאונרדו") ממוקמים בברלין.
בהתאם למקובל ברשתות אחרות מפעילה רשת פתאל מועדון לקוחות קבועים בשם 'מועדון פתאל וחברים', שמאפשר הטבות והנחות ללקוחות. תנאי המועדון מאפשרים לצבור נקודות בזמן שהות במלון, אותן ניתן לממש בשהות עתידית.
בסוף יוני 2018, רכשה החברה 13 בתי מלון בהולנד של רשת המלונות הבינלאומית, אפולו.
בתחילת שנת 2019, הקימה פתאל בשותפות עם חברת ספרינג ונצ'רס בבעלות יזם ההיי-טק אביב רפואה את קרן ההשקעות Journey Ventures הממוקדת בהשקעות בחברות טכנולוגיה בתחום ה Travel-Tech.
תורמים לקהילה באהבה
מיום היווסדה חרטה פתאל על דגלה את חשיבות התרומה לקהילה. לאור זאת היא מקפידה להעסיק בבתי המלון השונים עובדים בעלי צרכים מיוחדים בתפקידים מגוונים, ומקיימת פעילויות שונות למען קשישים, נכים, נשים ועוד.
כמו כן הרשת מקימה כתרומה 2 בתי מלון בבתי חולים לאירוח משפחות של ילדים חולי סרטן.
בעלות
עד 2018, 81% מהבעלות על הרשת היו מוחזקים בידי דוד פתאל, ו-19% נוספים בידי מגדל חברה לביטוח. בפברואר 2018 הנפקו כ-11% ממניות החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב לפי שווי שוק של 3.85 מיליארד שקל.
מלונות פתאל בישראל
מלונות החברה בישראל פרוסים ברחבי ישראל:
מלונות NYX מרשת פתאל
מלונות NYX הם מותג מלונות לייפסטייל בבעלות רשת מלונות פתאל. תחת מותג זה מפעילה הרשת מספר בתי מלון בישראל ובעולם:
קיר (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
התנגדות למילה
התנגדות למילה היא התנגדות לביצוע ניתוח מילה שגרתי בקטינים, כפי שנהוג למשל בישראל, שבה רובם הגדול של הזכרים נימולים לצורך קיום מצוות ברית מילה או בשל נורמה חברתית. התנגדות לביצוע שגרתי של מילה בקטינים קיימת בעיקר במדינות המערב. המתנגדים מנמקים את עמדתם בטיעונים מוסריים ורפואיים.
בעת העתיקה
בתקופה ההלניסטית נפוצה התפישה היוונית המעריצה את הגוף הטבעי, והמילה נתפשה כפגיעה בשלמותו. בשנת 167 לפנה"ס, אנטיוכוס הרביעי הטיל שורה של גזירות על הדת היהודית, הידועות גם כגזירות אנטיוכוס וביניהן איסור על מילה. האיסור נאכף באמצעות הוצאתם להורג של המוהלים ושל התינוקות הנימולים. גזירות אלו היו המניע המיידי לפרוץ מרד החשמונאים.
באימפריה הרומית, קורנליה דה סיקאריס, אחד מחוקי סולה (lex cornelia de sicariis et veneficis) המכוון לאסור על מעשי התנקשות וכישוף, נאכף ביתר קפידה בתקופת הקיסר אדריאנוס, החל משנת 117 לספירה, גם כאיסור על סירוס, שנחשב אחד ממאפייניהם של המתנקשים (sicarii). השערה רווחת היא כי איסור הסירוס הורחב עד מהרה לכל חיתוך באבר המין, ובכך גם לאיסור המילה. לפי החיבור "היסטוריה אוגוסטה", אחד משני המקורות העתיקים הנוקבים במפורש בסיבות למרד בר כוכבא, חל האיסור גם על ברית המילה והיה הסיבה לפרוץ המרד. מהימנותו של החיבור בנושא זה, כבנושאים אחרים, קלושה, אך יש המקבלים את גרסתו ביחס לפרוץ המרד. חוקרים אחרים סבורים כי האיסור על המילה בא כתגובה למרד בר כוכבא. לפי דברי חכמים מאותו הדור, כפי שהובאו בתלמוד, גם כאן נאכף האיסור באמצעות הטלת עונש מוות, בו הסתכנו רבים. עם עלותו לשלטון של אנטונינוס פיוס, קיסר רומא משנת 138 לספירה, הותר ליהודים למול את בניהם, אך האיסור נותר בתוקפו ביחס לשאר האוכלוסייה, ובכך מנע אפשרות של גיור גברים.
היוונים והרומאים בעת העתיקה הסתייגו מן המילה. בספרות היוונית-רומית ישנן התייחסויות למנהג המילה של היהודים - שתיים מהן באופן ברור לשלילה: במחצית הראשונה של המאה ה-1 לספירה, הסופר המצרי-יווני אפיון לעג ליהודים על כך שהם מלים את עורלתם. בתחילת המאה ה-5 לספירה, המשורר והפקיד הרומאי-פגאני הבכיר רוטיליוס נמטיאנוס, גינה את העם היהודי "החותך באופן מחפיר את עטרת איבר המין".
בימי הביניים
גם בקרב הנוצרים המוקדמים הייתה התנגדות למילה בנימוק שמדובר בחצי סירוס, ובכך שהוא פוגע בכח הגברא ובאטרקטיביות של הגבר הנימול, בעיני הנשים. הילדגרד מבינגן, שחיה במאה ה-12, הציגה את הטבילה לנצרות כעדיפה על המילה, כיוון שהיא מאפשרת לנשים וגברים כאחד למול את כל איברי גופם.
מוטיב בחלק מעלילות הדם על היהודים, שנזכר גם בכתבי כומר אנגלי מהמאה ה-17, היה שהם נוהגים למול את קרבנותיהם הנוצרים. בקומפליציה של כתבים היסטוריים שנערכה באנגליה במאה ה-18, מתועד משפט שנערך בנוריץ' לקבוצת יהודים שהואשמו בחטיפת ילד נוצרי בן חמש ובמילתו, שלאחריה השתעשעו בעורלה, וקראו לילד יהודי. בנוסף לעדותו של הילד, כמרים רבים העידו בשבועה שראו את איבר מינו של הילד כשהוא נפוח וזב דם, ואישה העידה שלאחר החזרתו הביתה, כמה יהודים הזהירו אותה שלא תאכיל את הילד חזיר. עם זאת, המשפט נערך לאחר ארבע שנים, ובינתיים, לפי כתב האישום, עורלת הילד צמחה מחדש. לבית המשפט העניין נראה מוטל בספק, אולם נציגי הכנסייה טענו שמאחר שברית מילה היא עניין דתי, הסמכות לדון לגביו צריכה להיות בידיהם. ההכרעה הועברה לבישוף של נוריץ', שדן ארבע מהנאשמים להוצאה להורג בגרירה אחרי סוס ולתליית גופתם. מהצלבה עם מסמכים אחרים, הוסק שכנראה בהמשך לגזר הדין, תושבי נוריץ' הציתו את בתי היהודים באש. בשנת 2000 כתב דייוויד גולאהר, היסטוריון המתנגד למילה, ספר על ההיסטוריה של הניתוח, שבו הוא תוהה האם יש אמת בעלילת הדם, ומציג את תיעוד המשפט שנערך בנוריץ' כראיה לכך ש"בהחלט יש אינדיקציות למנהגים ביזאריים".
בעת החדשה
באמצע המאה ה-19 עלו בגרמניה טענות שהמילה מסכנת את בריאות הציבור, בגלל מנהגי הפריעה והמציצה והפעילות של מוהלים שאינם אנשי רפואה.
בשנות ה-30 של המאה ה-20, ניהלה היבסקציה בברית המועצות תעמולה נגד ברית המילה שתוארה כמנהג ברברי שאינו מתאים לחברה קומוניסטית מתקדמת. בימי הטיהורים הגדולים הוגלו לסיביר חברי מפלגה שמלו את בניהם. החוק בברית המועצות אסר על אנשים שאינם מוכשרים כרופאים לבצע ניתוחים ובכך אסר על מוהלים למול.
התעמולה הנאצית של גבלס הציגה את המילה כהוכחה לאכזריות ולהתבדלות של היהודים, והדר שטירמר אף האשים אותם בשימוש בדם ילדים נוצרים בברית המילה. עם זאת, לא הטילו הנאצים הגבלות על המילה כפי שהטילו על השחיטה הכשרה, אלא נעזרו בה לזיהוי ולבידוד יהודים.
התנגדות למילה כיום
הקמת תנועות בנות זמננו להתנגדות למילה מיוחסת לשנות ה-80 של המאה העשרים. בשנת 1985 הוקם ארגון (national organization of circumcision information resource centers NOCIRC), ארגון ראשון של מתנגדים, שנועד לספק מידע על המילה. בשנת 1989 הוקם ארגון (national organization of restoring men NORM), ארגון של אנשים המצטערים שהם נימולו, ושני ארגונים נוספים הוקמו בשנים 1991-1992. מאז הוקמו ארגונים רבים בעולם. ארגון "רופאים מתנגדים למילה" (Doctors Opposing Circumcision) הוקם ב-1995 על ידי רופא משפחה אמריקאי בשם ג'ון דניסטון משום שהיה מוטרד מהמילה השגרתית של בנים בארצות הברית. הארגון מהווה רשת בינלאומית של רופאים שמטרתה להגן על שלמות איברי המין ועל האוטונומיה של כל הילדים. בישראל התארגנה קבוצה הנקראת "עמותה נגד חיתוכים באיברי המין בתינוקות". עמותה זו הפיצה חומר נגד קיום ברית המילה ובשנת 1998 אף עתרה לבג"ץ נגד שר הבריאות והדתות להורות לבטל את המילה. עתירתם נדחתה.
בשנת 2000 הוקם בישראל ארגון קה"ל – קבוצת הורים לילדים שלמים.
ב-7 במאי 2012 פסק בית המשפט המחוזי בקלן, גרמניה שמילה לא רפואית לילדים היא "התערבות חמורה ובלתי הפיכה בשלמות הגוף האנושי". פסק הדין ניתן בעקבות הבהלת ילד בן 4 לבית חולים עקב דימום, יומיים לאחר שנימול בידי רופא מוסלמי. בעקבות פסק הדין נחקק חוק המאפשר את המילה. עם זאת, בעקבות הפסיקה הוכרז על ציון יום המודעות הבינלאומי לאוטונומיה גניטלית ב-7 במאי.
באוקטובר 2013 הצהירה האספה הפרלמנטרית של מועצת אירופה, כי היא מודאגת במיוחד מ"הפרות מסוימות של שלמותם הפיזית של ילדים", שהתומכים בהם מציגים אותם כמועילות לילדים חרף "עדויות ברורות להפך מכך" ומנתה ביניהם "מילת זכרים צעירים מסיבות דתיות". המועצה קראה למדינות החברות "להגדיר בבירור את התנאים הרפואיים, הסניטריים והאחרים אותם יש לוודא עבור מנהגים הרווחים בקהילות דתיות מסוימות, כגון מילתם הבלתי מוצדקת מבחינה רפואית של זכרים צעירים". במכתב לנשיא מדינת ישראל, הדגיש מזכ"ל המועצה "שהמועצה הפרלמנטרית של אירופה היא גוף מייעץ אשר לא מייצג את עמדתה הכללית של מועצת אירופה כולה." בעקבות מאמצי שכנוע מצד ארגונים יהודיים, בספטמבר 2015 קיבלה האספה החלטה מתוקנת, שאינה מגדירה את המילה כהפרה של שלמות הילד או כבלתי מוצדקת מבחינה רפואית.
נכון לפברואר 2018 אין איסור על מילת בנים באף מדינה בעולם ובמדינות מסוימות אף מעוגנת בחוק הזכות לקיים מילת בנים, אולם ישנן קבוצות הקוראות לאיסור בחוק על ביצוע מילה בקטינים. כך באיסלנד מקודמת הצעת חוק שלפיה מילה בבנים תיאסר עד גיל ההסכמה בדומה לחוק התקף שם לגבי מילת נשים, וארגון "דנמרק השלמה" מנסה לקדם הצעת חוק דומה בדנמרק.
נימוקים להתנגדות
נימוקי ההתנגדות למילה כוללים נימוקים כנגד המילה בכלל, נימוקים כנגד ביצוע מילה בקטינים, בהיעדר הסכמה מצד הקטינים, ונימוקים כנגד ביצוע המילה על ידי אנשים שאינם רופאים.
טיעונים מוסריים
העורלה היא רקמה בריאה, רגישה, רבת עצבים ונורמלית הקשורה בהנאה מינית ובהסרתה תיתכן פגיעה בהנאה המינית של הגבר, וכן של האישה המקיימת עמו יחסים. מצוטטים דברי ישו מהבשורה על פי תומאס, לפיהם אם המילה הייתה מועילה, הבנים היו נולדים נימולים, ותחת זאת המילה האמיתית של הרוח מועילה בכל המובנים. הקוראן אינו מזכיר מילה כלל, ולעומת זאת מציין שהאל יצר את האדם בצורה ההרמונית והרצויה. נטען שמוחמד ומשה לא נימולו, ומצוטט הרמב"ם שכתב: "אין ספק שהמילה מחלישה את כוח הקישוי ולעיתים קרובות ממעיטה את ההנאה, מפני שכאשר מטיפים דם מן האיבר ומסירים את המגן שלו בראשית גדילתו, הוא נחלש בלי ספק". מקרב מתנגדי המילה, יש גברים שפונים לניתוח שחזור עורלה, בין היתר במטרה לשחזר את תחושת השלמות, להשיב את השליטה על גופם ולשפר את ההנאה המינית.
קיים ויכוח בספרות המקצועית על טיעון ההנאה המינית, ומחקרים שונים העלו מסקנות סותרות.
נטען שמילת קטינים מפירה את עקרונות האתיקה הרפואית, שהיא מפירה את זכויות האדם ופוגעת בזכות היילוד לאוטונומיה על גופו, ושמילה מפירה את חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו לפיו אין פוגעים בחייו, בגופו, או בכבודו של אדם באשר הוא אדם.
השוואה למילת נשים
נטען שמילת נשים אסורה על פי חוק במרבית המדינות המערביות, ונתפסת כהשחתת איבר המין הנשי. יש הטוענים כי גם ניתוח מילה הוא בבחינת השחתת איבר מין פסולה, ומנגד רבים מזדעזעים נוכח ההשוואה בין שני הניתוחים. ישנם סוגים שונים של מילת נשים והדבר משפיע על מידת הדמיון למילת גברים. ההשוואה מסתמכת בעיקר על הגרסה של מילת נשים בה מוסרת רק עורלת הדגדגן, רקמה שקטנה יותר מעורלת הפין אך ייתכן שממלאת תפקיד מקביל.
מבחינה אתית, יש הטוענים לאפליה מגדרית ולאפליה תרבותית בהתייחסות השונה לחיתוך איברי המין הנשיים או הזכריים במסגרת מילה. מקור האפליה התרבותית בכך שהתרת מילת בנים מטיבה עם תרבויות מערביות על פני תרבויות אחרות שכן היא מתייחסת בסובלנות לניתוח מילה בבנים משום שזה נהוג בתרבויות מערביות ואינה מקבלת מילת נשים (גם כאשר ההתערבות הכירורגית מינימלית) שאינה מקובלת בתרבויות אלה. מקור האפליה המגדרית בכך שהיא מטיבה עם הנשים ומספקת להן הגנה מוחלטת בהשוואה לבנים.
טיעונים רפואיים
יש הטוענים שהניתוח אינו אתי ונמצא בקונפליקט עם שבועת הרופאים לפיה מתחייב הרופא לא לגרום נזק לחולה. כמו כן, הביצוע של מילה למטרת רפואה מונעת נוגד את עקרונות הרפואה המונעת שלפיהן יש צורך לספק עדויות ישירות וברורות לכך שביצוע הפעולה הרפואית יימנע את התולדה ומצדיקות אותה. לניתוח מילה עדויות רפואיות ברורות במחקר, אולם לטענת המתנגדים על פי רוב לא ניתן להצדיק את הפעולה הכירורגית הפולשנית כדי למנוע בעיות רפואיות קלות שניתן לטפל בהן לרוב בהתערבות רפואית שמרנית יותר. מחקר בדנמרק הראה ששכיחות ניתוחי העורלה שכוללים כריתה מלאה שלה לצורך טיפול בבעיה רפואית ומתבצעים עד גיל 18 הוא כ-1 למאתיים קטינים, ולפיכך טוענים המתנגדים שהטיעון שלמילה יתרון רפואי מניעתי חסר שחר.
סיכונים רפואיים
נטען שמילה היא פעולה העלולה לסכן פעוטות בריאים, המתבצעת שלא לצורך רפואי. הביואתיקנית, מרגרט סאמרוויל טוענת שטכנית, המילה מהווה עבירה פלילית של תקיפה.
פעולת המילה גורמת לכאב אצל התינוק, ונטען שבעת ההחלמה ממנו חווה הפעוט חוויה טראומטית. מטופלים מבוגרים יותר לא היו מסכימים לסבול כאב זה. מחקר הראה שבמרבית חלקי המוח בהם דימות תהודה מגנטית מציג תגובה מוחית של מבוגרים לכאב, ניכרת תגובה משמעותית גם אצל תינוקות, ולפיכך נטען שתינוקות מרגישים כאב כמו מבוגרים. אף שישנם אמצעים להפחתת כאבים כדוגמת הרדמה מקומית, אף אחד מהאמצעים שנבדקו במחקר סקר קוקרן שנערך בשנת 2004 לא ביטל לחלוטין את תגובת התינוק (כדוגמת בכי או העוויות פנים) לכאבים בזמן הניתוח. מתנגדים למילה גם טענו שהשפעת ההרדמה דועכת לפני שפג הכאב שלאחר הניתוח. נוסף על כך, קיים קושי בהערכת כאב בפעוטות: הם אינם מפותחים עצבית באופן מלא ונטען שייתכן שהם חשים כאב גם אם הם אינם מראים זאת. גם פרופ' אברהם שטיינברג כתב כי "אין ספק שהמילה כואבת, גם ביילוד הרך", אולם הוסיף שקיום ניתוח המילה עד גיל שלושה שבועות הוא הזמן הטוב ביותר מבחינת הכאב, שכן עד גיל זה הוא מצטמצם לדקות אחדות אחרי המילה בלבד, לעומת מילה בגילאים מתקדמים יותר שבה נמשך הכאב בין 4–10 ימים. אחרים ציינו שעד גיל שנה ניתן לשכך את כאב המילה באמצעים חריפים פחות. מחקרים העלו שמילה בגיל ינקות איננה מותירה השפעה פסיכולוגית שלילית ארוכת טווח.
לעיתים ייתכנו השלכות ארוכות טווח ותינוקות שחוו מילה ללא שיכוך כאבים הראו תגובה מוגברת לכאב לחיסונים במהלך חצי השנה הראשונה לחייהם ונטען שהדחק שניתוח מילה גורם ביילוד עשוי להגדיל את הסיכון לתסמונת מוות בעריסה.
מילה רפואית כרוכה לרוב באחוז סיבוכים נמוך כאשר היא מבוצעת בתנאים של היגיינה ועל ידי מנתח או מוהל מנוסה. עם זאת, טוענים המתנגדים למילה שאפילו סיבוך יחיד אינו מוצדק כאשר מדובר בניתוח שאין בו יתרון רפואי ברור. ניתוח מילה עלול לגרום לעיתים רחוקות לסיכונים של דימום מסכן חיים או זיהום, ובמקרים נדירים יכולה מילה לגרום לסיבוכים קשים הכוללים אלח דם, דימום מסכן חיים, כריתה חלקית או מלאה של העטרה או הפין, נמק של הפין, פיסטולה של השופכה, זיהום מנגיף ההרפס ולהוביל לאשפוז ואף מוות. סיבוכים נפוצים יותר כוללים היווצרות של הידבקויות עור או גשרי עור של הפין, השארת עורלה עודפת, פין כלוא, עקמת הפין או היצרות פתח השופכה, סיבוכים אלה גורמים לעיתים לאי שביעות רצון קוסמטית או לכאב ועלולים להוביל לניתוחים נוספים. בספר הדרכה למוהלים נכתב שאחוז הסיבוכים שבניתוח המילה נע בין 0.06% ל-0.25%, ושתמותה בעקבות ברית מילה היא אפסית לחלוטין. לפי מאמר שפורסם ב-"Israeli Journal of Pediatrics" נכתב ששיעור הסיבוכים בעקבות ניתוח מילה הוא 0.2-3%. כן נכתב שהידבקויות עור מתגלות כ-3 שבועות לאחר הניתוח וששכיחותן היא 70% בתינוקות, 30% בגיל 1–5 שנים ו-2% אחר גיל 9 שנים. צוין גם שפין כלוא שהוא מצב קשה של פין חבוי קורה ב-3% מניתוח מילה והיצרות פתח השופכה מופיעה בכחמישה אחוזים מהנימולים כסיבוך שכיח של הניתוח.
השפעה פסיכולוגית
נטען לקיום השפעות פסיכולוגיות שליליות של המילה על הנימולים, לרבות התנהגות אלימה, תחרותיות גברית מוגזמת, נטיות סאדו-מזוכיסטיות, התנהגות מינית מופקרת ותקיפות מיניות, ייאוש, אובדנות, התמכרות לסמים ואלכוהול, גירושין והימנעות מנישואין, ביצוע ניתוחים מיותרים והתנהגות אנטי-חברתית. נטען שרמת האלימות התקיפות המיניות הגבוהה בארצות הברית היא תוצאה של שיעורי המילה הגבוהים. המילה מוצגת על ידי מתנגדים למילה כפגיעה בגבריות, וכיצירת חיץ בין גברים לגוף שלהם. לפי אתר "רופאים נגד מילה", מחקר גדול שנערך בדנמרק מצא שילדים נימולים עשויים להיות בסיכון גדול יותר לפתח ליקויים על הספקטרום האוטיסטי והיפראקטיביות. הקשר למילה עשוי לשמש הסבר חלקי לכך שאוטיזם נפוץ כמעט פי חמישה בארצות הברית, והיפרקאקטיביות נפוצה בערך פי שלושה בקרב בנים. נכתב שדרושים מחקרים נוספים לשחזור התוצאות של המחקר וכדי לשפר את הבנת ממצאיו. כן נטען על סמך מחקרים בבעלי חיים שהמילה גורמת להיפראקטיביות, חרדות, הפרעת קשב וריכוז ושינויים ברגישות לכאב.
התייחסות ליתרונות הרפואיים של מילה
בארצות הברית נהוג במאה השנים האחרונות למול בשל יתרונות רפואיים העולים לכאורה מן המילה. בשנת 2012 פרסם ארגון רופאי הילדים האמריקאי (AAP) נייר עמדה שלפיו היתרונות הרפואיים בביצוע מילה עולים על הסיכונים (תוקף ניירות העמדה של הארגון הוא חמש שנים). נייר עמדה זה נתמך על ידי ארגון הבריאות העולמי והמרכזים לבקרת מחלות ומניעתן. לרבים, בייחוד באמצעי התקשורת הפופולריים, מסקנה זו פורשה כמעבר מעמדה נייטרלית של נייר העמדה הקודם שפורסם בשנת 1999, לעמדה התומכת במילה. עמדה זו בוקרה על ידי מתנגדי מילה וארגונים רפואיים, במיוחד באירופה. לדוגמה, מאמר בכתב העת Pediatrics, שבו פורסם נייר העמדה, וחתומים עליו כשלושים רופאים, שמרביתם חוקרים, ממדינות שונות, טען לכך שנייר העמדה האמריקאי היה נתון להטיה תרבותית, ומסקנותיו מנוגדות למסקנות ולמגמות לגבי מילה במדינות מערביות אחרות. בשנת 2016 אנדרו פרידמן, ממחברי נייר העמדה של ה-AAP, פרסם מאמר ובו הדגיש חלק במסקנה שאבד לעיתים קרובות בדיווח, והוא שהיתרונות הבריאותיים מצדיקים גישה להליך למשפחות שבוחרות בו, אך אינם גדולים דיים כדי להצדיק מילה שגרתית. המתנגדים טוענים שהיתרונות הרפואיים של מילה זניחים, כפי שיפורט להלן, ואינם מצדיקים את החסרונות שלה.
טיעונים חברתיים
בישראל רבים חוששים מההשלכות החברתיות של אי ביצוע מילה ומכך שייגרמו לבנם להיות שונה מאביו או מחבריו, ובכך יחשפו אותו ללעג חברתי. בסקר שנערך בשנת 2007 על האוכלוסייה היהודית הבוגרת דוברת העברית, השיבו 97% שימולו את בנם, ומתוכם 9% השיבו שהסיבה העיקרית לכך היא כדי שלא ירגיש חריג ויתבייש, או כי "כולם עושים". לפי קבוצות המתנגדות למילה הטיעון החברתי הוא בדות. אף שלא ניתן להבטיח שילד לא ייחשף ללעג בהקשר לעורלתו, נכון הדבר גם לגבי תכונות אחרות המייחדות ילדים, כמו צבע שיער או הרכבת משקפיים. מתנגדים טוענים שאין די בשוני להצדיק ניתוח מיותר ומכאיב שאינו מוסרי בפעוט צעיר. כמו כן נטען שביצוע משהו שאינו מוסרי רק כדי ללכת בתלם הוא דוגמה פסולה בחינוך ילדים. נוסף על כך, איבר המין אמור לרוב להיות מוצנע במהלך הילדות וההתבגרות ואינו אמור להיות מוקד לתשומת לב. עוד נטען שככל שהורים ירבו לקבל החלטות מושכלות ומודעות לגבי ילדיהם כך תפחת שכיחות המילה בארץ, כשם שהיא פוחתת ביתר מדינות העולם המערבי ושהשונה יהפוך לנחלת הכלל. כבר היום יש ביהדות ישראל הורים שבוחרים להשאיר את בניהם בלתי נימולים, וקבוצות התומכות בכך.
טעמי דת ומסורת
ברית מילה היא ציווי דתי יהודי אשר עומד בבסיס הזהות היהודית. גם תנועות חילוניות קיצוניות שזנחו רבות מן המצוות (דוגמת השומר הצעיר), לא הפסיקו למול את הבנים. מתנגדי המילה טוענים שניתן לקיים זהות יהודית גם ללא ניתוח זה. תינוק שנולד לאם יהודיה הוא יהודי מלידה ואי קיום ברית מילה אינה משנה את דתו. כמו כן, לדעת המתנגדים, תליית יהדותו של תינוק בעורלתו מגמדת את המסורת והעומק של הדת היהודית. מנגד, חלק מהמתנגדים נמנעים מעיסוק בהיבטים ומניעים דתיים. בקרב המתנגדים ישנם יהודים שאינם שומרי מסורת אשר טוענים שכמות שהם אינם מקיימים מצוות אחרות, אין היגיון בכך שיקיימו דווקא את מצווה זו. כחיזוק לטענה שברית המילה היא פעולה קיצונית המוצדקת רק על ידי אמונה אמיתית, מצוטט הרמב"ם שכתב: "לא יעשה האדם מעשה זה בעצמו או בילדו אלא מתוך אמונה אמיתית, מפני שאין זאת שׂריטה בשוֹק או כוויה בזרוע, אלא דבר שנחשב קשה מאוד מאוד". כיום ולאחר התפתחות הרפואה המודרנית ניתוח המילה איננו מוגדר כניתוח מסוכן.
כיום, יש יהודים הבוחרים לוותר על ניתוח המילה המתבצע בברית המילה, ובוחרים בטקס חלופי הנקרא ברית שלום או "ברית מילים". ארגון ברית שלום מציע רשימה של אנשי רוח ורבנים, שרובם רפורמיים או רקונסטרוקטיביסטיים המקיימים טקסים כאלה ברחבי העולם, לרבות בישראל, על מנת להציע להורים טקס חליפי שאינו כולל חיתוך של הפין.
ביקורת כלפי המתנגדים למילה
יש הטוענים להתעלמות של מתנגדי מילה מראיות חזקות ליתרונות המילה. כלפי ספר התנגדות למילה נטען שהוא מטיל ספק וטוען להטיה כלפי כל המחקרים הרפואיים התומכים ביתרונות המילה, אך מצטט ללא כל בדיקה או הסתייגות, כל טענה אפילו דחוקה כנגד המילה. כמו כן, נטען כי ההתנגדות למילה מבוססת על הפחדות בעלות ביסוס מדעי מוטה, חלקי או חסר, בפרט לאור העובדה כי בסקירות ובמחקרי מטא-אנליזה מקיפים לא נמצא כי מילה גורמת לנזק משמעותי. בנוסף, עלתה טענה שמהטענות נגד המילה נגועות באנטישמיות.
כחול (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
12 בפברואר
12 בפברואר הוא היום ה-43 בשנה, בשבוע ה-6 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 322 ימים (323 בשנה מעוברת).
מעלה עקרבים
אזכורים מקראיים והיסטוריים
ישנה סברה שהאזור כונה "עקארב", "פיתולים" בערבית, עקב פיתוליו הרבים של המעלה - 18 עיקולים (סרפנטינות) תלולים מגובה 80 מטרים מעל פני הים עד לגובה של 402 מטרים.
המקום נקרא בעברית "מעלה עקרבים", שם הנזכר במקרא, על אף שאין ודאות שההתייחסות המקראית היא לאותו האתר.
בספר יהושע נזכר מעלה עקרבים כחלק מגבולה הדרומי של נחלת שבט יהודה:
לאחר הכיבוש הישראלי בימי יהושע בן נון נשארו באזור מעלה עקרבים בני העם האמורי, ככתוב בספר שופטים:
בספר חשמונאים א' נכתב:
פסוק זה מתייחס לקרב שאירע בשנת 165 לפנה"ס במסגרתו השתלטו החשמונאים על המעבר האסטרטגי בין יהודה לבין אדום.
במקום שרידי מעלה שנחצב בידי הרומאים במאה השנייה לספירה. אורכו של המעלה הרומי 1900 מ` אך כדי להקטין את השיפועים בנו פיתולים והאריכו את הדרך ל–2500 מ`. הרומאים הקימו קירות תמך ובמקומות שבהם היה שיפוע גדול של כ–30%, בנו מדרגות רחבות. הדבר מחזק את טענת החוקרים ששיירות המסחר בתקופה הרומית התבססו על בהמות נושאות שקים, ולא על כרכרות, שאינן מתאימות לעלייה במדרגות.
בשנת 1927, בתקופת המנדט הבריטי, נפרצה במקום דרך לכלי רכב בין שתיים מתחנות משטרת רוכבי הגמלים: משטרת כורנוב (ממשית) ומשטרת עין חוצוב (עין חצבה). מטרת הדרך הייתה לחזק את שליטת המשטרה באזור הפקר זה.
מבצע לוט
בנובמבר 1948 נתפסה הדרך על ידי צה"ל במסגרת מבצע לוט, וחיל ההנדסה הישראלי פיתח אותה. ב-6 במרץ 1949 השתמשו בדרך כוחות חטיבת גולני, בראשות נחום גולן, בדרכם למבצע עובדה (כיבוש אילת). יום לאחר מכן, עברה חטיבת אלכסנדרוני בדרך זו לקראת כיבוש עין גדי וים המלח, במסגרת מבצע ייצוב. בראש המעלה ניצבת אנדרטה בצורת צריח (סמל חיל ההנדסה הישראלי) שהוקמה לזכר מבצע סלילת הדרך ב-1950 (מבצע ערבה).
טבח מעלה עקרבים
ב-17 במרץ 1954 התרחש טבח מעלה עקרבים במהלכו נרצחו ביריות על ידי טרוריסטים ערבים שהסתננו לארץ - שנים עשר מהנוסעים באוטובוס "אגד" שהיו בדרכם חזרה מחגיגות לציון חמש שנים לשחרור אילת. טבח זה עורר זעזוע עמוק בארץ באותה עת והיו לו גם השלכות מדיניות. מעל לאנדרטה, בראש המעלה, נמצא לוח זיכרון לזכר הנרצחים.
תחזוקת הכביש
מאז 1967, דרך מעלה העקרבים אינה באחריות החברה הלאומית לדרכים. היא גם אינה באחריות ברורה ישירה של כל גוף אחר, ולפיכך מצבה הפיזי גרוע וממשיך להידרדר מזה שנים רבות. הדרך כיום חסומה באופן פיזי לכניסת כלי רכב באמצעות שתי בטונדות וב-2007 הוצבו משני צדי הדרך תמרורי "כביש סגור לכלי רכב בשני הכיוונים". זאת, כיוון שהדרך הצרה והמפותלת, שמתחתיה תהום ואין בה מעקה בטיחות מוסדר, נמצאת במצב רעוע ונסיעת כלי רכב בה מסוכנת. קודם לכן, בתחילת שנות ה-90, המינהלה לפיתוח התיירות בנגב שיחזרה ושימרה אתרים ארכאולוגיים לאורך המעלה.
ב-2009 פנתה החברה להגנת הטבע לשר התחבורה בבקשה לתקן את הכביש ולפתוח אותו מחדש לתנועת כלי רכב.
ב-2014 הייתה הדרך מתוחזקת וסלולה באספלט לכל ארכה. הירידה בסרפנטינות ברכב גדול (אוטובוס או משאית), אינה מומלצת על אף השיפוצים, בגלל בטיחות.
בחורף 2018 הדרך ניזוקה בצורה קשה, והיא סגורה למטיילים עד שיתקנו את הנזקים.
מצד צפיר
בקצהו העליון של "מעלה עקרבים", על גבעה שלטת, נמצא מצד עתיק "מצד צפיר" או קצ'ר צפ'אר. זוהי מצודה מהמאה השלישית או הרביעית, הבנויה מאבנים גדולות. צורתה ריבוע באורך וברוחב 7.5 מטר, ונותר בה גרם מדרגות שהוביל לקומה שנייה. המקום שימש כתחנת משמר דרכים מימי התקופה הביזנטית. מצפון נמצאו בסיסים של שני מבנים מתקופת המקרא. מצפון-מערב למצודה נבנה סכר לאגירת מי שיטפונות שמתרחשים לעיתים בערוץ הנחל (וואדי) הסמוך.
בקצה התחתון של המעלה מצויה מצודה קטנה בשם "רוגם צפיר" ולידה שרידי חאן קטן.
בהשאלה
המונח "מעלה עקרבים" משמש לעיתים בספרות העברית כביטוי מיוחד לתיאור עת צרות ותלאות רבות בחיי העם היהודי. ביטוי זה נזכר לפרקים במכתבים שנשלחו מהארץ בבקשה לעזרה כספית מהגולה (החלוקה). במכתב שנשלח מירושלים מתאוננים הכותבים על מצבם הקשה: "תקף הצער הגדול... עול החובות במעלה העקרבים".
למעלה עקרבים מספר אזכורים תרבותיים, למשל בשיר ציון של אליעזר בוצר.
מחשבים וכיף
מחשבים וכיף היה ירחון מחשבים וגיימינג לילדים ונוער. הירחון ראה אור לראשונה בנובמבר 1990. העיתון כלל כתבות, טורים, קומיקס, ביקורות משחקי מחשב, חידות ואתגרים בנושא מחשבים.
עורך הירחון היה פרופ' בנימין פיינשטיין. גיליון 101, האחרון שפורסם, יצא לאור במאי 2000.
עם כותבי הירחון נמנו: דוד גורדון, שרית יעקב, דורון ניר, איציק אהרונוב, כפיר אלפנדרי, קובי שחר וחגית נבון.
ג'וזף קיטינג'ר
ג'וזף ויליאם קיטינג'ר השני (באנגלית: Joseph William Kittinger II; 27 ביולי 1928 – 9 בדצמבר 2022) היה טייס בחיל האוויר האמריקני, האדם הראשון שהגיע לגבול החלל, והאדם הראשון שעבר לטענתו את מהירות הקול בגופו (ולא בתוך כלי תעבורה). ג'ו קיטינג'ר התפרסם בעיקר בעקבות פרויקטי "Manhigh" ו-"Excelsior" לבדיקת השפעות הריק על תחושת הנפילה, בהם הוא קבע שיא עולם בצניחה חופשית הארוכה ביותר, כשקפץ מגובה של מעל 31 ק"מ. כמו כן הוא היה האדם הראשון שחצה את האוקיינוס האטלנטי לבדו בכדור פורח.
כטייס ששירת במלחמת וייטנאם, הוא השיג הפלה של מטוס קרב צפון וייטנאמי ולאחר מכן מטוסו הופל, והוא בילה 11 חודשים כשבוי מלחמה בכלא בצפון וייטנאם. בשנת 2012, בגיל 84, הוא השתתף במיזם רד בול סטראטוס כאיש קשר עם הקפסולה, בו הוא הדריך את פליקס באומגרטנר בנפילה החופשית שוברת השיאים שלו מגובה 39 ק"מ מהסטרטוספירה של כדור הארץ.
תחילת חייו ושירותו הצבאי
קיטינג'ר נולד בטמפה, פלורידה ולמד באוניברסיטת פלורידה. לאחר שהתחרה בסירות מרוץ כנער הוא התגייס לחיל האוויר האמריקאי במרץ 1949. לאחר שסיים את קורס הטיס בהצלחה במרץ 1950, הוא קיבל את כנפי הטייס שלו יחד עם דרגות סגן משנה. הוא שירת בכנף הקרב-הפצצה ה-86 בבסיס רמשטיין, מערב גרמניה, שם טס על מטוסי F-84 ו-F-86.
ב-1954 קיטינג'ר הועבר לבסיס חיל האוויר הולומן, ניו מקסיקו ולמרכז פיתוח טילים של חיל האוויר האמריקאי. הוא טס במטוס שצפה ועקב אחרי מזחלת הטיל שהריץ קולונל ג'ון סטאפ במהירות של 1,017 קמ"ש בשנת 1955. קיטינג'ר התרשם מאוד מהמחויבות של סטאפ וממנהיגותו כחלוץ בתחום רפואת חלל. סטאפ, בתמורה, התרשם מכישרון הטיסה של קיטינג'ר, ומאוחר יותר המליץ עליו לעבודת מחקר בתחום החלל. היה על סטאפ לנטר את ניסויי הבלון בגובה רב שלאחר מכן הובילו את קיטינג'ר לקפיצה שוברת השיאים שלו מגובה 31,300 מטר. ב-1957, כחלק מפרויקט מנהיי (Manhigh), קיטינג'ר העלה בלון לגובה שיא של 29,490 מטר במנהיי 1, עליו קיבל את צלב התעופה המצוינת.
פרויקט אקסלסיור
קיטינג'ר, בדרגת קפטן, מונה לאחר מכן למעבדות מחקר לרפואת חלל בבסיס חיל האוויר רייט-פטרסון שבדייטון, אוהיו. עבור פרויקט אקסלסיור, שם שניתן על ידי קולונל סטאפ כחלק ממחקר לנטישה בגובה רב, הוא ערך 3 קפיצות מצנח קיצוניות מגונדולה פתוחה שנישאה על ידי בלוני הליום. קפיצות אלה נעשו בתנוחת "כיסא נדנדה", בנפילה על הגב, במקום בתנוחת קפיצת עם הפנים קדימה המוכרת לצונחים חופשיים. הדבר נבע מכך שהוא לבש ערכה במשקל 27 ק"ג, וחליפת הלחץ שלו יצרה צורת ישיבה כשהיא נופחה.
הקפיצה הראשונה שלו מגובה רב, מגובה של 23,300 מטר, שנעשתה ב-16 בנובמבר 1959, הייתה כמעט אסון כאשר תקלה בציוד שלו גרמה לו לאבד את ההכרה. המצנח האוטומטי והציוד שלו הצילו את חייו. הוא נכנס למצב של סחרור (ספין) שטו במהירות סיבובית של 120 סל"ד. כוחות ה-G שפעלו עליו בקטעים הקיצוניים ביותר חושבו להיות כ-22 פעמים כוח הכובד, דבר שיצר שיא נוסף.
אקסלסיור II: ב-11 בדצמבר 1959, הוא קפץ שוב מגובה של 22,800 מטר. עבור קפיצה זו הוא זכה במדליית הצניחה על שם אלברט לאו סטיבנס.
ב-16 באוגוסט 1960, הוא עשה את קפיצתו השלישית והאחרונה, מ"אקסלסיור III", מגובה 31,300 מטר. כשהוא גורר מצנח בלימה קטן לייצוב ראשוני, הוא צנח 4 דקות ו-36 שניות תוך שהוא מגיע למהירות של 988 קמ"ש לפני שפתח את המצנח שלו בגובה 5,500 מטר. ייצוב הלחץ בכפפה הימנית שלו כשל, וידו הימנית התנפחה לפי 2 מממדיה הטבעיים. בהתעלמו מהכאב, הוא נסק לגובה 33,300 מטר עם הבלון ואמר תפילה קצרה – "אדוני, תדאג לי" – לפני שקפץ החוצה.
על הקפיצות מאקסלסיור, קיטינג'ר אמר: "אין שום דרך שאפשר לראות את המהירות. אין שום דבר שאפשר לראות כדי לראות כמה מהר אתה נופל. אין תחושת עומק. אם אתה במכונית נוהג בכביש ועוצם את העיניים, אין לך מושג מה מהירותך. אותו הדבר בנפילה מהחלל. אין שלטי תנועה. אתה יודע שאתה נופל מהר, אבל לא חש את זה. אין לך רוח במהירות 988 קמ"ש נושפת עליך. יכולתי לשמוע את נשימתי בתוך הקסדה."
קיטינג'ר קבע מספרים היסטוריים לגובה עליית בלון, לגובה צניחה חופשית, לנפילה החופשית הארוכה ביותר (4 דקות) ולמהירות הגבוהה ביותר אליה הגיע אדם ללא עזר במנוע חיצוני. שיאים אלו היו של חיל האוויר האמריקאי, אך לא הוגשו כשיאים ל-FAI. שיאיו של קיטינג'ר של העלייה הגבוהה ביותר של בלון, הצניחה חופשית הגבוהה ביותר והמהירות הגבוהה ביותר ללא עזרת מנוע עמדו במשך 52 שנים, עד שנשברו ב-2012 על ידי פליקס באומגרטנר.
על סדרת הקפיצות הללו, קיטינג'ר עוטר בצלב התעופה המצוינת השני שלו, והוענק לו "גביע הארמון" (Harmon Trophy) על ידי נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר.
פרויקט סטאר-גייזר
בחזרה בבסיס חיל האוויר הולומן, קיטינג'ר לקח חלק בפרויקט סטאר-גייזר ב-13 ו-14 בדצמבר 1960. יחד עם האסטרונום ויליאם סי ווייט, הם לקחו בלון גונדולה פתוח מהליום עמוס במכשירים מדעיים לגובה של 25,100 מטר, שם שהו במשך 18 שעות וערכו תצפיות אסטרונומיות.
המשך שירותו בחיל האוויר
קיטינג'ר שירת לאחר מכן בשלושה סבבי קרב של במהלך מלחמת וייטנאם, וטס סה"כ 483 משימות. במהלך שני הסבבים הראשונים שלו שימש כמפקד A-26 כחלק מפרויקטי פארם-גייט (Farm Gate) וביג איגל (Big Eagle). לאחר שני הסבבים שלו הוא שב לארצות הברית והועבר למטוסי F-4 פנטום. במהלך הסבב השלישי שלו בווייטנאם בשנים 1971–1972 הוא פיקד על טייסת הקרב הטקטית ה-555. לאחר מכן הוא מונה לסגן מפקד טייסת הסיור הטקטית ה-432. במהלך תקופה זו הוא רשם לעצמו הפלה של מיג 21.
קיטינג'ר הופל ב-11 במאי 1972, קצת לפני תום הסבב שלו השלישי שלו. בזמן טיסה על מטוס ה-F4D שלו, יחד עם קצין הנשק שלו, כאשר הוא בתפקיד מוביל טיסה של פנטומים, הם נתקלו במטוסי מיג 21. קיטינג'ר והטייס שלצידו רדפו אחרי מיג 21 כאשר מטוסו נפגע על ידי טיל אוויר-אוויר שפגע בכנף וגרם למטוס להתלקח. קיטינג'ר וקצין הנשק שלו פלטו את עצמם, נתפסו זמן קצר לאחר מכן, ונלקחו לשבי בעיר האנוי. באותה גיחה המיג 21 אותו רדף, הופל.
קיטינג'ר וקצין הנשק שלו שהו 11 חודשים כשבויי מלחמה בכלא הנודע "מלון האנוי". ב-28 במרץ 1973, הוא הוחזר לארצות הברית, והמשיך את הקריירה שלו בחיל האוויר, כאשר הוא קיבל העלאה לדרגת קולונל זמן קצר לאחר שובו מן השבי.
עיטורים ומדליות
קיטינג'ר קיבל במהלך שנותיו את העיטורים והמדליות הבאות: ועוד עיטורים ומדליות מלחימה במלחמת וייטנאם ומשירותו.
הקריירה האזרחית
קיטינג'ר פרש מחיל האוויר האמריקאי בדרגת קולונל בשנת 1978, ובתחילה החל לעבוד בתאגיד מרטין מריאטה באורלנדו שבפלורידה.
בעודו מתעניין עדיין בבלונים, הוא קבע שיא עולם למרחק עם בלון גז בגודל AA06, למרחק של 3,221 ק"מ בשנת 1983. לאחר מכן השלים את חציית האוקיינוס האטלנטי בטיסת הסולו הראשונה אי פעם בכדור פורח מ-14 עד ל-18 בספטמבר 1984.
גבריאל פון ספלני
הברון גבריאל פון ספלני (בגרמנית: Gabriel Baron von Speliny; 2 באוקטובר 1734 - 1 באפריל 1818) היה גנרל מיור  בצבא האימפריה הרומית הקדושה ומושל בוקובינה מ- 31 באוגוסט 1774 ועד אפריל 1778.
ג'וזף קיטינג'ר
הקריירה האזרחית
קיטינג'ר יעץ לפליקס באומגרטנר בצניחה חופשית של באומגרטנר ב-14 באוקטובר 2012 מגובה של 38,969.3 מטר. הפרויקט נקרא רד בול סטראטוס והוא קיבץ סביבו מומחים מובילים בתחומי אווירודינמיקה, רפואה והנדסה כדי להבטיח את הצלחת הפרויקט. בסופו של דבר קיטינג'ר שימש כאיש קשר של פליקס באומגרטנר.
גבריאל פון ספלני
במהלך מלחמת רוסיה-טורקיה, 1774-1768 פלש גבריאל ספלני ל"מולדובה האוסטרית" כפי שנקראה אז בוקובינה, בראש שלושה גדודי פרשים וחמש חטיבות רגלים. הצבא האוסטרי בפיקודו חצה את הגבול מכיוון גליציה אך לא נתקל בכל התנגדות.
ג'וזף קיטינג'ר
הקריירה האזרחית
קיטינג'ר חי באזור אורלנדו ושימש כסגן נשיא של טיסות מבצעיות לקרקס המעופף של "רוזי או'גריידי". הוא היה פעיל בתחום התעופה ושימש כיועץ וכטייס מטוס ברנסטורמר (Barnstormer).
גבריאל פון ספלני
ספלני תיפקד כמושל הצבאי של מולדובה האוסטרית למשך למעלה משלוש שנים ושוחרר מתפקידו באפריל 1778, כאשר הוחלף על ידי הברון קרל פון אנצנברג.
גבריאל ספלני והיהודים
כחלק מניסיון האוסטרים לצמצם את מספרם של היהודים בבוקובינה, הציע גבריאל ספלני לוועדה הצבאית הממונה עליו באוסטריה, להכפיל את המיסים המוטלים על היהודים. הוועדה הצבאית דחתה את הצעתו של ספלני, אך הציעה הצעות משלה לצמצום היהודים. בתקופתו כמושל נגזרו גזרות רבות על היהודים, ובעיקר מס החיתון. מס החיתון הוטל על כל אב שרצה לחתן את בנו, מס זה גדל כאשר הוגשה בקשה בגין הבן השני, השלישי וכך הלאה.
פלופיה
פלופיה (יוונית עתיקה: Πελόπεια) היא דמות במיתולוגיה היוונית, בתו של תיאסטס ואם אייגיסתוס.
דמותה
תיאסטס, אבי פלופיה, שאף להיות מלך מיקנה. כדי להגשים שאיפה זו, הוא התחרה באחיו התאום, אטראוס. אשת אטראוס, איירופה, התאהבה בתיאסטס ונתנה לו את גיזת הזהב אשר הופקדה בידיה על ידי בעלה. תיאסטס ניצל זאת כדי להשיג את המלוכה, אך אטראוס הצליח בעזרת הרמס וזאוס להשיב את המלוכה לידיו. כדי לנקום באחיו, הזמין אטראוס את תיאסטס לסעודה והגיש לו את בשר בניו של תיאסטס, שהומתו ובושלו.
תיאסטס הנזעם חיפש דרך לנקום באחיו ואורקל אמר לו שאם ייוולד לו בן מבתו, פלופיה, הבן הזה יהרוג את אטראוס. תיאסטס עיבר את בתו ומזיווג זה נולד אייגיסתוס. פלופיה, הנכלמת מכך שהרתה לאביה, זנחה את התינוק, אך רועה צאן שמצא אותו מסר אותו לאטראוס מבלי שהם ידעו את זהות התינוק. אטראוס גידל את התינוק כאילו היה בנו, אך לאחר התבגרותו של אייגיסתוס, הגיע תיאסטס שגילה לו את מוצאו והסית אותו להרוג את אטראוס. אייגיסתוס רצח את אטראוס ויחד עם אביו תפס את המלכות.
תומאש קושצ'אק
תומאש מירוסלאב קושצ'אק (פולנית: Tomasz Mirosław Kuszczak; נולד ב-20 במרץ 1982 בקרוסנו אורדז'נסקי, פולין) הוא כדורגלן פולני במשחק בעמדת השוער בקבוצת ברמינגהאם סיטי.
קריירת מועדונים
קושצ'אק הצטרף להרטה ברלין בשנת 2000, ובילה את שנתו הראשונה בקבוצת המילואים של המועדון. לאחר שלוש עונות נוספות כשוער השלישי, עם תום חוזהו חתם בקבוצת וסט ברומיץ' אלביון.
בווסט ברומיץ' ערך קושצ'אק את הופעת הבכורה ב-18 בספטמבר 2004 מול פולהאם. לקראת עונת, קיבל קושצ'אק את אפודת השוער הראשון של המועדון עקב פציעתו של כריס קירקלנד. בזכות היכולת הגבוהה אותה הציג במדי הקבוצה, שמר על קושצ'אק על מעמדו גם לאחר החלמתו של קירקלנד וחזרתו לסגל.
לקראת עונת, הושאל קושצ'אק לעונה אחת לקבוצת מנצ'סטר יונייטד, וערך את הופעת הבכורה שלו מול ארסנל ב-17 בספטמבר 2006. בסיום העונה הכריזה יונייטד כי השלימה את רכישת השחקן תמורה 2.125 מיליון ליש"ט.
קושצ'אק שיחק במנצ'סטר עד לפברואר 2012 עת הושאל לווטפורד מליגת המשנה האנגלית לחצי עונה. ביוני 2012 חתם בברייטון אנד הוב אלביון. ב-3 בנובמבר 2014 חתם בוולברהמפטון וונדררס.
נבחרת
קושצ'אק ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פולין ב-11 בספטמבר 2003 בניצחון 4-0 מול מלטה. עקב יכולתו הטובה במדי וסט ברומיץ' אלביון הוא זומן לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2006, אך לא שותף בטורניר עצמו. במאי 2008 הוא זומן שנית לסגל הנבחרת לקראת יורו 2008 אך נאלץ לפרוש בשל פציעה.
פורד קוגר
פורד קוגר (באנגלית: Ford Cougar) היא מכונית ספורטיבית, בתצורת קופה, שתי דלתות, אשר יוצרה על ידי "פורד אירופה", (באנגלית: Ford of Europe, שם מלא: "Ford of Europe AG"), חברת בת של קונצרן הרכב פורד, בבריטניה בין השנים 1998–2002, ובאוסטרליה בין השנים 1999–2004.
בין השנים 1999–2002 נמכר דגם "פורד קוגר" בארצות הברית ובקנדה תחת השם "Mercury Cougar". בשנת 1998 יוצר דגם "פורד קוגר" בארצות הברית.
סך הכול יוצרו 230,000 יחידות.
דה ריבר קפה
דה ריבר קפה (באנגלית: The River Café) היא מסעדה ברובעי לונדון בהאמרסמית' ופולהאם, לונדון, אנגליה, המתמחה במטבח האיטלקי. היא בבעלותה ובניהולה של רות רוג'רס ועד ל-2010, שותפתה הייתה רוז גריי.
פעילות
המסעדה ממוקמת על הגדה הצפונית של התמזה בהאמרסמית' (ליד תחנת הרכבת האמרסמית'), בדאקהמז, במחסן לשעבר של חברת הנפט של דאקהמז, שהותאם בידי הארכיטקט לורד ריצ'רד רוג'רס, בעלה של רות רוג'רס (ליידי רוג'רס). הוא נפתח ב-1987 כבית קפה לפועלים בבעלות משותפת האדריכלים, עם גן שמשקיף על נהר התמזה.
"דה ריבר קפה" הביאה ללונדון את טעמי הבישול האיטלקי הביתי עם דגש על המרכיבים המובחרים ביותר, ותפריט יין על טהרת יינות איטליה. המסעדה גם הביאה ללונדון את המטבח המודרני והפתוח וחדר אוכל עם אווירה תוססת. "מקורות, מקורות, מקורות" היא המנטרה של רוג'רס וגריי. התפריטים משתנים בהתמדה (לפעמים פעמיים ביום) על-מנת לתת מענה לשינויי העונות ולמוצרים הטובים ביותר בשוק, כשהמפתח הוא פשטות. תבשילים מוכרים הם כוללים: ריזוטו פטריות בר, סול דובר ודג ג'ון דורי מעושן בתנור העץ של המסעדה, וקינוחים איטלקיים עשירים הכוללים עוגת שקדים ולימון או עוגות שוקולד "נמסיס".
המסעדה זכתה בכוכב במדריך מישלן האדום וזוכה לתשבחות רבות, אם כי לפעמים נמתחת עליה מביקורת בשל מחיריה הגבוהים.
גריי ורוג'רס כתבו שישה ספרים מצליחים מאוד, בכללם Italian Easy ו- The London River Café Cook Book. הספר הראשון שלהן, Italian Country Cookbook, זכה גם בפרס גלנפידיך עבור ספר האוכל הטוב ביותר של השנה וגם בפרס BCA לספר המאויר הטוב של השנה. רוג'רס וגריי הגישו תוכנית טלוויזיה בת תריסר פרקים בערוץ 4 בשם The Italian Kitchen.
"דה ריבר קפה" גם ידועה בזכות מספר שפים מוצלחים שהתלמדו במטבחיה. אלו כוללים את סם קלארק מ"מורו", אד ביינס מ"רנדאל אנד אובין", אפריל בלומפלד ב"ספוטד פיג" (בניו יורק) והשפים הידוענים ג'יימי אוליבר, יו פירנלי-וויטינגסטול וטובי פוטוק.
ב-2008 נסגרה המסעדה זמנית בעקבות שרפה שפרצה ביום שבת ה-5 באפריל. לפי אתר האינטרנט של הסנדיי מירור, השרפה החלה בסביבות שעה 19:30 ולקח שעתיים להשתלט עליה. במאמר נכתב כי בסביבות עשרה אחוזים מקומת הקרקע נאכלה באש. המסעדה נפתחה בסתיו 2008 אחרי שיפוץ נרחב שכלל מטבח פתוח לחלוטין ובו מותקן תנור עץ וחדר פרטי חדש.
רוג'רס וגריי נבחרו כחברות מסדר האימפריה הבריטית ב-2010.
ב-28 בפברואר 2010, גריי (ששמה המלא קלמנסי רוז גריי) הלכה לעולמה כתוצאה ממחלת הסרטן בגיל 71.
הזר המסתורי
הזר המסתורי היא יצירה בלתי גמורה מאת הסופר האמריקאי מארק טוויין, יצירה זו נכתבה ועובדה במחזוריות משנת 1890 לערך ועד מותו ב-1910.
מרכז היצירה הוא פרשנות חברתית רצינית הנוגעת לרעיונותיו של טווין על החוש המוסרי ו"הגזע האנושי הארור". גרסה "מלאה" פורסמה לאחר מותו, ב-1916 על ידי הביוגרף שלו, אלברט ביגלו פיין תחת השם "הזר המסתורי, רומן". גרסה זו פורסמה כפרוזה אך היא כוללת עריכה נרחבת של פיין שאיננה נאמנת לחלוטין למקור.
שלוש הגרסאות של טוויין
הגרסה השנייה שטוויין ניסה להשלים ידועה כ-"Schoolhouse Hill" אשר מערבת את הדמות המוכרת של הקלברי פין ותום סוייר והרפתקאותיהם עם השטן, אשר בגרסה זו נקרא כ"מספר 44". עלילת גרסה זו, הקצרה משלוש הגרסאות, מתרחשת באמריקה.
הגרסה השלישית נקראה "מספר 44, הזר המסתורי", והיא חוזרת אל אוסטריה של ימי הביניים ומספרת על הופעתו המסתורית של מספר 44 בחנות דפוס ושימושו בכוחות שמימיים כדי לחשוף את ההבלים של המין האנושי. גרסה זו מציגה רעיון שבו השתעשע טוויין בערוב ימיו, על הדואליות של "העצמי", על אדם כ"עצמי הער" והשני כ"עצמי כחלום". טוויין חוקר את הרעיון הזה דרך השימוש ב"שכפולים", העתקים של עובדי חנות דפוס הנעשים על ידי מספר 44. בגרסה זו של היצירה יש סוף ממשי, אך גם היא נחשבת כגרסה אשר לא הושלמה כפי שטוויין התכוון.
גרסת 1916
בשנת 1916, לאחר מותו של טוויין, הוציא לאור הביוגרף של טוויין, אלברט ביגלו פיין גרסה "מלאה" של היצירה. הגרסה שיצאה לאור ב-1916 מורכבת בעיקר מגרסאות ערוכות מאוד של "כרוניקות של שטן צעיר", בתוספת סיום השונה מזה שבגרסה של מספר 44. לאחר מותו של טוויין, לפיין הייתה חזקה בלעדית על עבודותיו הבלתי גמורות, ולאחר שחיפש בין כתבי היד שלו, מצא את הסוף הראוי אשר לו התכוון טוויין לסיפור הזר המסתורי.
לאחר מותו של פיין ב-1937 הפך ברנרד דה וטו למחזיק הבלעדי של כתבי טוויין והוציא אותם לפומבי. בתחילת שנות ה-60, למדו מבקרים את הגרסאות המקוריות של הסיפור וגילו שהסוף שבחר פיין לזר המסתורי התייחס לדמויות מגרסה אחרת של הסיפור (מספר 44 במקום שטן) והשמות המקוריים נמחקו ונרשמו מחדש בכתב ידו של פיין.
הגרסה שפורסמה לבסוף כללה למרות הכול את ביקורתו החריפה של טוויין על הצביעות של הדת המאורגנת, אשר מהווה נושא חוזר ברוב כתביו האחרונים. הוא ראה בדת "מוסר" הנועד להגן על העושר, הכוח והדיכוי.
ב-1982, פרסמה אוניברסיטת קליפורניה, כחלק מסדרת ספרי מארק טוויין, גרסה מלומדת של "מספר 44, הזר המסתורי". לטענת עורכי הסדרה, חברי "פרויקט מארק טוויין", זוהי הגרסה הקרובה ביותר למה שהיה מפרסם טוויין אם היה חי כדי לעשות כך.
סיכום גרסתו של פיין
בגרסה זו, עלילת הסיפור מתקיימת ב-1590. 3 ילדים המקיימים חיים מוגנים ומבודדים בכפר נידח באוסטריה הנקרא אסלדורף (בגרמנית: עיירת טיפשים) פוגשים בנער נאה העונה לשם שטן (לא השטן בכבודו ובעצמו, אלא סוג של מלאך כפי שמציג עצמו לפניהם). שטן מבצע בפני הילדים מעשי קסמים ומשתף אותם ביכולתו לראות את העתיד כדי להזהירם על אירועים מצערים הצפויים בחיי קרוביהם. הסיפור מסופר בגוף ראשון על ידי אחד מהילדים.
בתחילה אין הילדים מאמינים לחזיונות העתיד, אך לאחר התגשמותו של אחד האירועים, מאמינים הילדים לדברי שטן. הילדים מבקשים בתחנונים בפני השטן לשנות את עול הגורל, והוא אכן מציע עזרה בסופו של דבר. לאחר שהכפר נקלע לרצף משפטים, שריפות, תליות, מיתות והיסטריה המונית, שטן נעלם בהסבר קצר:
פסקה זו ופסקאות נוספות ביצירה זו זהות בצורה חדה לנקודת המבט הפילוסופית האקזיסטנציאלית, אשר תופיע עשורים אחר מותו של טוויין.
ולדימיר יוגוביץ'
ולדימיר יוגוביץ' (בסרבית: Владимир Југовић; נולד ב-30 באוגוסט 1969) הוא כדורגלן עבר סרבי ששיחק בעמדת הקשר. במהלך הקריירה המפוארת שלו הוא שיחק במספר מועדוני צמרת באירופה, זכה בליגת האלופות פעמיים: במדי הכוכב האדום בלגרד ובמדי יובנטוס. הוא נחשב לאחד מגדולי שחקני סרביה בכל הזמנים ואחד הקשרים הטובים ביותר בדורו.
בן ציון ישראל
בן ציון ישראל (1897 – 28 בינואר 1953) היה ראש המועצה המקומית השני של בת ים.
ביוגרפיה
בן ציון ישראל נולד בשנת 1897 בשכונת מונטיפיורי בירושלים. בן לרבי משה ישראל, שהיה איש ציבור מוכר ועסקן בכיר בקהילת הגורג'ים בירושלים, ובן למשפחת רבנים וסוחרים מפורסמת מגיאורגיה.
רעייתו, מלכה בת מזל ומנחם פפסימודורף, ילידת שכונת נחלת שבעה בירושלים.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה (1914) הוכרח לנדוד עם משפחתו לאלכסנדריה שבמצרים בגזירת השלטון הטורקי. בגמר המלחמה חזר עם משפחתו ובחר להתיישב בתל אביב, שם עסק במסחר והפך לאחד הסוחרים הגדולים בעיר.
הצטרף לאגודת "בית וגן" ונבחר לסגן יושב ראש האגודה. האגודה רכשה חלקת אדמה בדרומה של יפו כדי לתקוע יתד ליישוב של שומרי דת ומסורת.
ב-1926 יחד עם חברי האגודה ו-33 משפחות, הקים את היישוב בית וגן, שלימים שינה את שמו לבת ים. ב-1934 הקים את ועד העדה הספרדית ונבחר לנשיאה. ב-1935 יזם את הקמת בית הכנסת "מרום ישראל", כשהוא תורם את חלקת האדמה ומממן את בניית בית הכנסת.
ב-1936, עם פרוץ המרד הערבי הגדול, הקים את תחנת הנוטרים.
פעל מול השלטון הבריטי לקבל הכרה למועצה מקומית, וב-24 בדצמבר 1936 קיבל אישור להפוך את האגודה למועצה מקומית, ובכך פתח את הדרך להשגת תקציבים מהשלטון.
ב-1937 התמנה לראש המועצה השני של בת ים, עד הבחירות בקיץ 1939.
ב־11 באוגוסט 1938 יצא בנו בכורו, יוסף, לגבות כספים מבעלי חוב ערביים ביפו. ליד מגדל השעון ירו בו ערביים ופצעו אותו קשה מאוד. לאחר יומיים נפטר. הצער הרב הביא לפרישתו של בן ציון מהחיים הפוליטיים.
בן ציון ישראל נפטר ב-28 בינואר 1953, בגיל 55, ונקבר בהר המנוחות בירושלים.
הפנסים האדומים
אף על פי שהסרט עבר את בדיקת הצנזורה הסינית, הוא נאסר להקרנה בסין במשך תקופה.
עלילה
הסרט מתרחש בשנות ה-20 בסין, בתקופת שרי המלחמה, כמה שנים לפני מלחמת האזרחים הסינית. סונגליאן (גונג לי) בת ה-19 נישאת לגבר ממשפחת צ'ן העשירה, לאחר שאביה מת והשאיר את משפחתה חסרת כל. היא אשתו הרביעית, או ביתר דיוק - פלגשו השלישית - ומכונה הגברת הרביעית של הבית. כשהיא מגיעה לאחוזתו המפוארת, היא זוכה לקבלת פנים מלכותית, כולל מסאז' ברגליים ותאורה מרהיבה מפנסים אדומים, וכן ביקור מבעלה הטרי, האדון צ'ן (מא ג'ינוו), אשר פניו לעולם אינם גלויים לחלוטין.
סונגליאן מגלה במהרה כי לא כל הפלגשים מקבלות את אותו היחס המפנק. למעשה, האדון מחליט כל יום מחדש עם מי הוא יבלה את הלילה, והיא זו שתקבל את הפנסים האדומים, טיפולי הרגליים, וכבוד מהמשרתים. נוהג זה גורם לתחרות מתמדת וקשה בין נשות הבית.
סונגליאן מעמידה פנים שהיא בהריון כדי לקבל את מירב תשומת לבו של האדון, ולהגדיל את סיכוייה להרות באמת. אך ז'ויון רוקמת מזימה לחבול במאמציה יחד עם משרתתה של סונגליאן, ינר (קונג לין), אשר מוצאת תחתונים מוכתמי דם של ומגלה שההריון הוא שקרי.
בתואנת דאגה לשלומה של סונגליאן, ז'ויון מזמינה את רופא המשפחה, אשר מקיים רומן אסור עם הגברת השלישית מיישן. הוא מאשר שההריון לא אמיתי, והאדון הזועם מצווה שפנסיה של סונגליאן יכוסו בשקים שחורים לזמן בלתי מוגבל. כדי לנקום בינר, סונגליאן מספרת שחדרה מלא בפנסים אדומים דלוקים, המראים שהיא מייחלת להיות פלגש, ולא משרתת. מתגלה גם שהיא מאוהבת באדון, ואף שכבה איתו במיטתה של סונגליאן.
עונשה של ינר היא שפנסיה נשרפים לפניה, בזמן שהיא כורעת בשלג. באקט של התנגדות, ינר מסרבת להתנצל או להפגין כניעות, אז האדון מצווה שתישאר כך, על ברכיה, כל הלילה. היא נשארת כך, עד שהיא נופלת, מעולפת. היא נלקחת לבית החולים, שם היא נפטרת. סונגליאן, בינתיים, מחליטה שטוב לה יותר ללא תשומת לבו של האדון. היא מתחילה לראות את ההרסנות שהתחרות בין הנשים גורמת, וכיצד אף אישה לא באמת זוכה בתחרות, כל אחת היא רק "חלוק" שהאדון יכול ללבוש ולפשוט כאוות נפשו.
אליפות האמריקות בכדורסל
אליפות אמריקה בכדורסל לגברים (באנגלית: FIBA Americas Championship for Men) הוא טורניר כדורסל הנערך אחת לשנתיים בין נבחרות הכדורסל מאמריקה. הוא משמש גם כטורניר המוקדמות באמריקה לאליפות העולם ולמשחקים האולימפיים. הטורניר נערך בבעלותה של פיב"א אמריקה, התאחדות כדורסל פנימית בפיב"א.
משפיב"א מארגנת את התחרות מתחרות באופן קבוע נבחרות מדרום אמריקה, צפון אמריקה, מרכז אמריקה ומהאיים הקריביים. לפני כן, אורגנו מספר תחרויות אזוריות לכל אזור ביבשת. טורנירי ההעפלה לאליפות המאוחדת ניתנים באליפויות האזוריות של כל אזור.
טיפוס מצוקים
טיפוס מצוקים או גם טיפוס סלעים היא פעילות שבה המשתתפים מטפסים למעלה או יורדים למטה על פני תצורות סלע טבעיות. המטרה היא להגיע לפסגה של תוואי נוף או נקודת קצה של מסלול מוגדר מראש, מבלי ליפול. בשל אורך המסלול והסיבולת הממושכת הנדרשת, ומכיוון שתאונות נוטות יותר לקרות בירידה מאשר בעלייה, מטפסים על סלעים אינם יורדים בדרך כלל במורד המסלול שבו עלו. נדיר מאוד שמטפס ירד מצוק, בייחוד אם הירידה מורכבת ממספר קטעים (pitch) רב. המטרות בתחרויות טיפוס מקצועניות הן השלמת המסלול בזמן המהיר ביותר או השגת הנקודה הרחוקה ביותר על מסלול ההולך ונעשה קשה יותר ויותר. סקרמבלינג, היא פעילות נוספת הדומה לזו לטיפוס מצוקים, הכוללת טיפוס על גבעות ותצורות דומות. עם זאת, טיפוס מצוקים בדרך כלל נבדל מפעילות זו בשל השימוש המתמשך בידיים כדי לתמוך במשקל המטפס, כמו גם כדי לספק איזון.
היסטוריה
ציורים המתוארכים לשנת 200 לפנה"ס מתארים סינים המטפסים על מצוקים. בתקופה הקדומה באמריקה נחשבו בני האנסאזי למטפסים מעולים. מטפסים ראשונים באירופה השתמשו בטכניקת טיפוס מצוקים ככישורים הנדרשים להגיע לפסגה בעת טיפוס הרים. בשנות ה-80 של המאה ה-19 החל באירופה ענף טיפוס מצוקים הנפרד מטיפוס הרים.
אף שטיפוס מצוקים היה מרכיב משמעותי בטיפוס הרים בהרי האלפים בתקופה הוויקטוריאנית משערים שספורט טיפוס המצוקים החל ברבע האחרון של המאה ה-19 בחלקים שונים באירופה. טיפוס מצוקים התפתח בהדרגה מיכולת נדרשת לטיפוס אלפיני לפעילות אתלטית נפרדת.
טיפוס עזרים (Aid climbing), טיפוס תוך שימוש בציוד הפועל כמאחז יד או רגל מלאכותיים הפך פופולרי בתקופה בין 1920 ל-1960, ואפשרו טיפוסים בהרי האלפים ובעמק יוסמיטי שנחשבו בלתי אפשריים בלא עזרים אלו. עם זאת, התפתחו טכניקות הטיפוס, הציוד ושיקולים אתיים בהתמדה. מאז הפך טיפוס חופשי (free climbing), טיפוס תוך שימוש במאחזים המורכבים לגמרי מסלע טבעי תוך שימוש בציוד אך ורק לשם הגנה ולא לשם עזרה בעליה, לצורה הפופולרית ביותר של הספורט. טיפוס חופשי התפתח מאז לכמה תת-סגנונות טיפוס כתלות בצורת האבטחה.
במהלך השנים הלכו ונוצרו שיטות דירוג במטרה להשוות באופן מדויק יותר את הקושי היחסי של טיפוס המצוקים.
סגנון
בספרו "כיצד לטפס על מצוקים" (How to Rock Climb) מציין המחבר ג'ון לונג (John Long) שעבור מטפסים בעלי כישורי טיפוס בינוניים לא די בלהגיע לקצה המסלול, חשוב כיצד מגיעים לפסגה. בטיפוס חופשי מבחינים בין שלושה סגנונות של טיפוס:
סוגי הטיפוס
מרבית הטיפוסים בתקופה המודרנית הם מהסוג המכונה טיפוס חופשי – טיפוס תוך הסתמכות על הכוח הפיזי של המטפס בלבד, כשהציוד נועד להגנה בלבד ולא לתמיכה – בניגוד לטיפוס עזרים, צורת הטיפוס התלויה בציוד עזר שהייתה דומיננטית בתקופה הראשונה של טיפוס מצוקים. טיפוס חופשי נחלק לכמה סגנונות השונים זה מזה כתלות בבחירת הציוד שבו משתמשים והתצורות של העגינה והחיבל.
ככל שהמסלול מתרחק יותר ויותר מהקרקע מחייב הסיכון ההולך וגובר של פציעות מסכנות חיים אמצעי אבטחה נוספים. קיים מגוון של טכניקות טיפוס וציוד טיפוס שנועדו לספק אבטחה זו. מטפסים פועלים בדרך כלל בזוגות ומשתמשים במערכת של חבלים ועוגנים שנועדו לעצור נפילות. את החבלים והעוגנים אפשר לנצל בדרכים שונות על מנת להתאים לסוגים רבים של טיפוס, והטיפוס בעזרת חבל מחולק לסוגי משנה המבוססים על שיטת האבטחה שבה משתמש המטפס. כללית, טירונים יתחילו טיפוס TopRope או טיפוס בולדרינג פשוט וימשיכו הלאה לטיפוס הובלה ומעבר לכך.
טיפוס עזרים
עדיין השיטה הפופולרית ביותר לטפס על קירות גבוהים, מטפסים בעזרת עזרים מתקדמים במעלה המצוק תוך הצמדת ציוד עגינה שנועד לסייע בטיפוס ולקדם אבטחה.
טיפוס חופשי
שיטה המתבססת על הכוח הפיזי והכישורים של המטפס על מנת להשלים את הטיפוס. טיפוס חופשי יכול להסתמך על שיטות אבטחה של TopRop או טיפוס הובלה על מנת לקבוע את ההגנה ותחנות האבטחה. עוגנים, חבלים ואבטחה נועדו לגיבוי והם פסיביים בניגוד לעזרי טיפוס אקטיביים. תת-סוגים של טיפוס חופשי הם טיפוס מסורתי וטיפוס ספורטיבי. טיפוס ספורטיבי. טיפוס חופשי נעשה בדרך כלל כ-"clean lead", שפירושו שלא נעשה שימוש ביתדות להגנה.
בולי מדינת ישראל - שנת 1954
בשנת 1954 הנפיק השירות הבולאי של מדינת ישראל 17 בולי דואר חדשים בערך נקוב כולל של 2735 פרוטות.
שיטת הדפוס
בשנת 1954 המשיכה המגמה של הדפסת בולים איכותיים בשיטת "שקע" במכונת הדפוס החדישה שהוכנסה לשימוש שנה קודם לכן במדפיס הממשלתי. שתיים מסדרות הבולים הודפסו בשיטה זו (בול רוטשילד ובולי מועדים לשמחה), בעוד יתר בולי מדינת ישראל שהונפקו בשנת 1954, הודפסו בשיטת פוטוליטו.
המעצבים
מרבית הבולים של שנת 1954 הוכנו בידי בכירי המעצבים בישראל, אשר עיצבו בולים גם בשנים קודמות. המעצב '''ר. אראל (שמו המסחרי של ריכרד לוי''') הצטרף לראשונה לקבוצת מעצבי הבולים.