cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אשרף פואח'רי
קו 13
ב-2001 הציג תערוכה במוזיאון חיפה בשם "קו 13" שעוררה מהומות ודיון ציבורי ער. העבודות בתערוכה נוצרו מתגובה של פואח'רי ל-13 פלסטינים שנהרגו בהפגנת הזדהות עם פרוץ האינתיפאדה הראשונה. התערוכה הוצגה במסגרת הסדרה "מרשים" של מוזיאון חיפה. התערוכה עצמה הייתה מוצגת בחדר קטן ובו שולחן גדול ועליו 13 פנסים אדומים מאירים בצורת לב עם סיכות נעוצות בתוכם, הבוקעים מתוך בתי מנורה שחורים. מול השולחן צילום מוגדל המתאר רגע מתוך האינתיפאדה. בחלל תלויים עוד שלושה אובייקטים מוארים כמו אייקונים של זיכרון: שלושה לבבות פלסטיק שקופים, באחד מוטבע חייל בפוליאסטר, בשני מוטבע קופידון קטן והשלישי ממולא פלפלים חריפים. בפתיחה של התערוכה במוצאי שבת התפרצו פעילי ליכוד עם שלטים אל טקס הפתיחה, כמו כן נכנסו אל אולם התצוגה והפריעו למבקרים, ביניהם אימהות שכולות.
איחתילאל
ב-2003 הציג פואח'רי בגלריית הגר בתל אביב את התערוכה "איחתילאל". התערוכה מתפרשת על שלושה חדרים בגלריה. בתערוכה משתמש פואח'רי בדימויים מתרבות פופולרית ערבית ומסמלים מהמסורת ועל ידי כך מעלה דיון בנוגע למבנה הפטריארכלי ויחסי הכוחות המגדריים בחברה הערבית. שם התערוכה "איחתילאל" שמשמעותו "אי איזון" "פורשת לפני הצופה מגוון ייצוגים של יחסי כוח מגדריים". בחלל אחד מוצגת סדרה של תמונות שנלקחו מתוך סרט המתאר סצנת היאבקות בין שתי נשים. בחלל השני מוצגת עבודת רקמה ענקית מעשה ידיו של פואח'רי וכמה מחבריו (כולם גברים) המורכבת מלוח עץ עם המון מסמרים שביניהם מתוחים חוטים היוצרים צורות של צמחים ופרחים, באמצע העבודה מוצגות שתי ידיים גבריות בפוזיציה של 'הורדת ידיים', מצוירות בדיו שחור, דימוי הלקוח מתוך פרסומת לבושם של ז'אן פול גוטייה. ווידאו נוסף המוצג בתערוכה ומתקשר לתפקיד הגברי בחברה הפלסטינית הוא סרט קצר הלקוח מתוך חתונה ערבית ובו שורה של גברים רוקדים את ה"חדאי", ריקוד חתונה מסורתי, מעל מסך הטלוויזיה מסתובב פנס משטרה אדום. אובייקט נוסף המוצג בתערוכה הוא בובת כלה, חוט זהב מלופף סביב גרונה וגופה, הכלה מוקפת בארבעה סוסים לבנים. העבודה מציגה ביקורת על החלוקה המגדרית בחברה הערבית-פלסטינית, על תפקיד הגבר, שמשויכות לו תמיד תכונות של כוח, שליטה ועוצמה, ועל דיכוי האישה.
אני מנוי הארץ
ב-2014 הציג פואח'רי תערוכה בגלריית כברי בשם "אני מנוי הארץ". בתערוכה מציג פואח'רי את דימוי החמור המלווה אותו מראשית פעולתו האומנותית לצד דמויות שונות מהחברה הישראלית והערבית וביניהם דוד בן-גוריון, הרצל, אום כולתום ואדוארד סעיד. בנוסף מוצגים דימויים שונים בהם החמור מופיע בתוך אלמנטים חזותיים מקומיים, כמו הפוסטר "visit palestine" שבו שותל פואח'רי את החמור לצד סילואטת העץ, שלט אור צהוב עם הכיתוב "אני מנוי הארץ" המונח על גופו של החמור ועציץ היוצא ממנו דמות החמור מכוסה בטקסטורה של קקטוס. סביב התערוכה הייתה סערה ציבורית בגלל ציור עם דמותו של בן-גוריון המשוכפלת לארבע ויוצרת צורה של מה שכביכול נטען שהוא צלב קרס. בעקבות זאת פנה משרד התרבות ליועץ המשפטי בממשלה במטרה להסיר את התמיכה הממשלתית בגלריית כברי. ברגע האחרון לפתיחת התערוכה החליטה האוצרת, דרורה דקל, לא לתלות את העבודה.
צ'ארלס גוסט
צ'ארלס קלינטון גוסֵט (באנגלית: Charles Clinton Gossett; 2 בספטמבר 1888 – 20 בספטמבר 1974) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמושל איידהו וכחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת איידהו.
ביוגרפיה
גוסט נולד ביישוב פרינסטאון שבאיידהו ולמד בבתי ספר ציבוריים באוהיו. אחר כך עבר מערבה לקנינגהאם שבמדינת וושינגטון ב-1907, וב-1910 התיישב באונטריו שבאורגון. לבסוף הגיע לעיר נמפה שבאיידהו ב-1922. הוא החל לעסוק בחקלאות ובגידול בעלי חיים. ב-1932 נבחר גוסט לבית הנבחרים של איידהו, הבית התחתון בבית המחוקקים של המדינה. ב-1936 הוא נבחר לסגן מושל איידהו, וכיהן בתפקיד במשך שנתיים תחת המושל ברזילה קלארק. גוסט שב לתפקיד סגן המושל שנית ב-1940, הפעם תחת המושל צ'ייס קלארק, אחיו הצעיר של ברזילה.
ב-1944 נבחר למושל איידהו. ביוני גבר בבחירות המקדימות בתוך המפלגה הדמוקרטית על מבקר המדינה קלווין רייט ומזכיר המדינה ג'ורג' קרטיס, ובנובמבר נבחר בחירות הכלליות אחרי שניצח את ויליאם דטוויילר, מועמד המפלגה הרפובליקנית. אלה היו הבחירות האחרונות באיידהו בהן נבחר המושל לתקופת כהונה בת שנתיים, אך גוסט כיהן בתפקיד פחות משנה: הוא התפטר בנובמבר 1945 כדי לאפשר ליורשו, סגן המושל ארנולד ויליאמס, למנותו לסנאט של ארצות הברית לשם איוש מושבו של ג'ון וו. תומאס שנפטר בעודו מכהן.
בבחירות המיוחדות לסנאט ב-1946, הובס גוסט בבחירות המקדימות במפלגה הדמוקרטית לחבר הסנאט של איידהו, ג'ורג' דונארט, שבבחירות הכלליות הובס בידי חבר בית הנבחרים של ארצות הברית הנרי דוורשאק. לאחר ההפסד, חזר גוסט למגזר העסקי.
גוסט ניסה לשוב לפוליטיקה כאשר הכריז על התמודדותו לתפקיד המושל. ניסיונו לשוב לזירה הפוליטית לא קרם עור וגידים כאשר הובס בבחירות מקדימות במפלגה הדמוקרטית בידי חבר הסנאט של איידהו קלארק המילטון, שבבחירות הכלליות הפסיד לתובע הכללי רוברט סמילי מהמפלגה הרפובליקנית. גוסט מונה לוועדת המיסוי של מדינת איידהו על ידי סמילי ב-1956 וכיהן בתפקיד זה עד 1967. אחרי מאבק במחלה ממושכת, הלך גוסט לעולמו בגיל 86 בבויסי בספטמבר 1974, ונטמן בבית העלמין קולרלאון שבנמפה.
איבראהים סקאגיה
איבראהים סקאגיה (באנגלית: Ibrahim Sekagya; נולד ב-19 בדצמבר 1980) הוא כדורגלן עבר אוגנדי ששיחק בעמדת הבלם.
קריירה
סקאגיה התחיל את הקריירה שלו בקמפלה סיטי. בשנת חתם באתלטיקו דה רפאלה מליגת המשנה הארגנטינאית. עונה לאחר מכן חתם בפרו קאריל אואסטה מהליגה השלישית בארגנטינה. בסיום העונה עלה עם הקבוצה לליגה השנייה. בשנת חתם בארסנאל דה סרנדי מליגת העל הארגנטינאית בה שיחק שתי עונות.
ביוני סקאגיה חתם לשלוש עונות ברד בול זלצבורג מליגת העל האוסטרית. ב-11 ביולי 2007 סקאגיה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-4 נגד ריינדורף אלטאך. ב-22 ביולי סקאגיה הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 2-2 נגד אוסטריה וינה. סקאגיה שיחק בזלצבורג שש עונות במהלכן זכה עמה בשלוש אליפויות וגביע אחד.
קריירה בינלאומית
סקאגיה שיחק בנבחרת אוגנדה בין השנים 1999 עד 2011, במהלכן ערך 35 הופעות וכבש שלושה שערים.
דקר קרח
דקר קרח או דוקרן קרח הוא מכשיר חד המשמש לשבירת קרח או בחירת חלקים ממנו ותפיסתם. הוא דומה למרצע חד, המשמש בעבודה עם עצים, אך מעוצב כך שיתאים לאחיזת חתיכות קרח.
דקרי קרח היו בשימוש רב ויומיומי בתקופה שלפני המצאת המקרר המודרני, מכיוון ששימשו לעיצוב, הפרדה וסידור של בלוקי קרח במקררים, שנקראו בעבר "קופסאות קרח".
מחוץ לארצות הברית מוכר השם "דקר קרח" גם עבור מכשירים המשמשים מטפסי הרים ומקלים עליהם את הטיפוס במסלולים המעורבים בקרח ושלג (בארצות הברית ובמקומות נוספים נקרא מכשיר זה בשם "גרזן קרח").
שימוש מסוג אחר במכשירים דמויי דקר קרח היה מקובל עד שנות ה-40 בתחום הרפואה. מספר רופאים נהגו להשתמש במכשיר במטרה לבצע הליך ניתוחי בשם לובוטומיה, במטופלים שלקו בבעיה נוירולוגית או בהפרעה נפשית חמורה. הנוירולוג וולטר פרימן, למשל, פיתח שיטה לביצוע לובוטומיה בנקב בגולגולת באזור בלוטת הדמעות, ותוך שימוש בפטיש ובדקר היה מנקב את הגולגולת בפינת גלגל העין, שם היא דקה יותר, ובהמשך מחדיר אותו לתוך חלל הגולגולת כדי להרוס את האונות הקדמיות הפגועות של מטופליו. טיפול זה ספג ביקורת והתנגדות רבה בשל הברוטליות שלו ונזקים משמעותיים שנגרמו לעיתים במוחות המטופלים, ובשנות ה-50 הופסק כמעט כליל השימוש בהליך ניתוחי זה, לאחר שהוכחה יעילותן של תרופות פסיכיאטריות דוגמת תורזין במטופלים פסיכיאטריים.
Medicine (שיר של שאקירה)
Medicine (בעברית: תרופה) הוא שיר של הזמרת הקולומביאנית שאקירה, מאלבום האולפן העשירי שלה Shakira, בהשתתפות בלייק שלטון. השיר נערך בטקס של האקדמיה הארצית ה-49 של פרסי מוזיקת הקאנטרי ב-6 באפריל 2014, ובילה שבוע אחד במצעד שירי הקאנטרי, שם התברג במקום ה-57.
רקע ושחרור
לאחר ההצלחה של אלבום האולפן התשיעי שלה, Sale el Sol, בשנת 2010, שאקירה אמרה בנובמבר 2011, "התחלתי לחקור ולהשתמש באולפן ההקלטות בכל פעם שיש לי זמן בברצלונה וכאן במיאמי". אני עובדת עם מפיקים שונים ודי ג'יים שונים, ואני מנסה למצוא מקורות השראה חדשים ומוטיבציה מוזיקלית חדשה. אני רוצה לחזור לאולפן. הגוף שלי מבקש את זה".
בשנת 2012, דווח כי שאקירה תראה את הווידאו עבור שיר בשם - "Truth or Dare (אמת או חובה)" בליסבון, פורטוגל. עם זאת, בשל ההיריון של שאקירה, השיר לא יצא כמתוכנן. מאוחר יותר, במרץ 2014, הסבירה שאקירה לבילבורד כי "זה היה שנתיים וחצי של עשיית שירים, להביס אותם, לעשות אותם שוב, לעשות שמונה גרסאות של כל שיר, ללדת, ולחזור לאולפן, וזה מה שבעצם מתחבר מחדש לשירים שלי". לשיר הועלתה תמונה בערוצה של שאקירה ביוטיוב אשר צברה קרוב ל-4 מיליון צפיות. בספוטיפיי צבר למעלה מ-9 מיליון השמעות.
מונטנגרו במלחמת העולם הראשונה
מונטנגרו שנפגעה באורח קשה במהלך מלחמת העולם הראשונה לחמה לצד מדינות ההסכמה. בטרם המלחמה כמו גם במהלכה, ואף לאחריה, סרביה ומונטנגרו היו בעלות ברית קרובות מאוד. ולכן, עם הפלישה הראשונה של צבא האימפריה האוסטרו הונגרית לשטחי סרביה, מונטנגרו הכריזה מיד מלחמה נגד מעצמות המרכז. האימפריה האוסטרו הונגרית שלחה כוח נפרד למונטנגרו כדי שיפלשו לשטחה וימנעו מצבאותיהם של סרביה ומונטנגרו להיפגש ולשתף פעולה. כוח הצבא של מונטנגרו הדף את ההתקפה בהצלחה וממרומי הר לובצ'ן המבוצר צבא מונטנגרו הפגיז את העיר קוטור (היום חלק משטח מונטנגרו) שהייתה אז בשליטת האויב. ב-10 באוגוסט 1914 מונטנגרו תקפה בהצלחה את הביצורים האוסטריים אך לא ניצלה בהמשך את היתרון שהושג בזכות מתקפה זו.
צבא מונטנגרו השתתף במתקפות מנע נגד צבא האויב בשטח בוסניה שיזמה סרבייה אך מתקפות אלה נהדפו בקלות על ידי מעצמות המרכז. בפלישה השנייה של האימפריה האוסטרו הונגרית לשטחי סרביה מונטנגרו הדפה בהצלחה את המתקפות וצבאה השתתף בניסיון לשחרור סרייבו שלא הצליח לבסוף. במהלך הפלישה השלישית הצבא המונטנגרי נכנע כנגד כוח גדול מאוד והאימפריה האוסטרו הונגרית יחד עם האימפריה הגרמנית הצליחו בכיבוש סרביה. הפלישה למונטנגרו התרחשה בינואר 1916 והיא הסתיימה בניצחון של מעצמות המרכז. החל מה-15 בינואר ועד לאוקטובר 1918, בסמוך לסוף המלחמה, מונטנגרו נשארה תחת כיבוש אוסטרו-הונגרי. המלך, ניקולא, נמלט לאיטליה ומשם לצרפת. שם, בעיר בורדו, התיישבה ממשלת מונטנגרו הגולה. ממשלת סרביה הגולה עברה לאי קורפו שבשליטת יוון.
בתום המלחמה מדינות ההסכמה שחררו את סרביה ומונטנגרו. אספה לאומית בעיר פודגוריצה, לימים בירת מונטנגרו, תפסה את מקומה של הממשלה הגולה. עוד לפני קום האספה, עדיין תחת כיבוש אוסטרו-הונגרי, נחתמה הצהרת קורפו ב-20 ביולי 1917 באי היווני קורפו, שמטרתה הייתה איחוד סרביה ומונטנגרו והקמת ממלכת יוגוסלביה. ב-26 בנובמבר 1918 החל תהליך האיחוד בין המדינות. אף על פי שהמלך ניקולה פעל בשטחה של בעלת ברית של מונטנגרו במלחמה, ניקולס הואשם בניסיון כינון שלום נפרד עם האויב. האספה מצאה אותו אשם, הורידה אותו מתפקיד המלך ואסרה על חזרתו לשטחי המדינה. האספה הכריזה על איחוד עם ממלכת סרביה ב-1 בדצמבר 1918. רבים מתושבי המדינה לא הסכימו עם החלטות האספה ומאוחר יותר באותו חודש התרחשה התקוממות חג המולד. זמן קצר אחרי חתימת ההסכמים הממלכה שאוחדה הפכה לחלק מהמדינה החדשה, ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים.
הפיקוד העליון של הוורמאכט
הפיקוד העליון של הוורמאכט, בקיצור או.ק.וו. (בגרמנית: Oberkommando der Wehrmacht או בקיצור OKW ), היה יחידת המטה העליונה של הורמאכט בזמן מלחמת העולם השנייה, בעלת סמכות על כוחות היבשה של הוורמאכט ( Heer), קריגסמרינה (Kriegsmarine) והלופטוואפה. הפיקוד העליון חלק ממטות השליטה של הכוחות המזוינים של גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה היה אחראי על תיאום פעולותיו של הוורמאכט. המפקדה נוצרה בשנת 1938 והחליפה את משרד הרייכסווהר (גרמנית: Reichswehrministerium ). יריבות במטות השליטה של הכוחות המזוינים של גרמניה הנאצית בעיקר מול הOKH (מפקדה עליונה לכוחות היבשה של הוורמאכט) מנעו מהאו.ק.וו מלהפוך למטה כללי מאוחד בראש פירמידת פיקוד אפקטיבית. בעת המלחמה היה האו.ק.וו כפוף לאדולף היטלר בתפקידו כמפקד העליון של הוורמכט וצבר סמכויות והחל משנת 1942 היה האו.ק.וו אחראי על כל חזיתות המלחמה מלבד החזית המזרחית, זאת מאחר שהיטלר נקט במדיניות מכוונת של הפרד ומשול שמטרתה הייתה למנוע ממי מזרועות הצבא דומיננטיות בקבלת החלטות והותירה את ההחלטה הסופית והשליטה בידי היטלר.
בראשית
הפיקוד העליון של הוורמאכט הוקם בפקודה מיום ה 4 בפברואר 1938 לאחר סיום פרשת בלומברג-פריטש. במהלך פרשה זו פוטרו מפקדי הוורמאכט, ורנר פון בלומברג וורנר פון פריטש, על ידי היטלר, בשנים 1937 ו-1938, לאחר שהתגלו פרשיות מין מביכות הקשורות בהם והלכה למעשה שימשה את היטלר על מנת לסלק את מתנגדיו מפיקוד הצבא. בתום פרשת בלומברג-פריטש היטלר הכריז על עצמו כ"מפקד העליון של הכוחות המזוינים", והחל תהליך בסופו היה הצבא לעושה דברו של היטלר, ללא כל שיקול דעת עצמאי וללא השפעה פוליטית. לולא השתלטות זו ספק אם היה היטלר יכול לנקוט בצעדים המדיניים והצבאיים הקיצוניים שנקט בשנים שלאחר מכן, לרוב אל מול דעה מקצועית נוגדת של מפקדי הצבא.
על חורבות משרד הרייכסווהר הקים היטלר את הפיקוד העליון של הוורמאכט והעמיד בראשו את וילהלם קייטל. בראש מחלקת המבצעים של הגוף החדש הועמד הגנרל אלפרד יודל. ב-1 בנובמבר 1938 הועלה קייטל לדרגת גנרל-אוברסט. בסוף אוגוסט 1939, לקראת פתיחת מלחמת העולם השנייה, מונה קייטל ל"מועצת מיניסטרים להגנת המדינה", שהקים היטלר וב-19 ביולי 1940 לאחר כניעת צרפת קיבל קייטל דרגת גנרלפלדמרשל. הקמת המפקדה נעשתה, ככל הנראה מתוך אסטרטגיה של היטלר שמטרתה הייתה פירוק הצבא מכוח ההשפעה שלו ובנית מוקדי כוח חלופיים שיהיו כפופים לחלוטין להיטלר.כך, למצופה ממערכת בעל היררכיה ברורה, קציני צבא בכירים עקפו את סמכות המפקדה העליונה והיו בעלי גישה ישירה להיטלר כמו מפקד ה OKH ולטר פון בראוכיטש שהיה למעשה דמות חלשת אופי שהתרפס בפני היטלר אך לא נמנע מלפעול נגד קייטל ופקודותיו. לאור אסטרטגיה זו נמנע היטלר מלמנות מפקד למטה הכוחות המשולבים בין היתר מחשש שקצין ברמה כזו עלול להתחרות איתו על תהילת הניצחון. מפקדת האו.ק.וו. שכנה עד לשנת 1945 בוונסדורף (Wünsdorf) פרבר של זוסן שבתקופת מלחמת העולם השנייה שמש כמחנה מרכזי של הורמכט. באפריל 1945 כאשר הצבא הרוסי נלחם בברלין עבר האו.ק.וו לפרבר ואנזה בברלין ועם התקדמות הרוסים עברה המפקדה לערים אחרות עד להקמת ממשלת פלנסבורג בראשותו של קרל דניץ, ששלטה בגרמניה ממקום מושבה בעיר הנמל פלנסבורג שבצפון גרמניה, בסיום מלחמת העולם השנייה, מ-30 באפריל 1945 עד 8 במאי 1945, והמשיכה להתקיים עד שחבריה נעצרו ב-23 במאי 1945.
מבנה הפיקוד העליון של הוורמאכט
עד לחודש יוני 1938, כללה המפקדה ארבע מחלקות ועד לתום המלחמה כלל מבנה המפקדה שש מחלקות.
במהלך המלחמה
הפיקוד העליון היה שותף מלא בתכנון המלחמה התוקפנית כלפי ארצות אירופה, ובפשעי המלחמה שפשע שם הוורמאכט, לרבות היחס ליהודים, ולשבויי מלחמה ואוכלוסייה אזרחית במהלך מסע המלחמה ברוסיה. הורו קציני הצבא הגרמני לחייליהם, בפקודה הידועה כפקודת הקומיסרים, כי אנשים שיזוהו פעילים פוליטיים של המפלגה הקומוניסטית, יוצאו להורג ללא משפט. במשפטי נירנברג העיד הגנרל ארווין לאהוסן, אחד מארבעת ראשי המדורים באבווהר (שירות המודיעין הצבאי הגרמני), כי נכח בדיון שבו נתן הקולונל גנרל ריינקה, אחד מראשי המחלקות ב-OKW (הפיקוד העליון של הוורמאכט), את הפקודה כי יש להוציא להורג לא רק קומוניסטים, אלא גם אנשים שנראה כי עברו "בולשביזציה". המדובר בהגדרה גמישה הכוללת אנשים הנראים כיהודים, או כבעלי אינטליגנציה. אלו בודדו על ידי הוורמאכט מקרב אוכלוסיית השבויים, והועברו להוצאה להורג בידי האס-דה.
הקצינים שעמדו בראש האו.ק.וו. קייטל ויודל היו חותמת גומי למהלכיו של היטלר ולא הציגו בפניו עובדות לא נעימות או חדשות רעות משדות הקרב ולא הציעו אסטרטגיות על פי חוות דעת מקצועית. בכך הם היו שותפים מלא לטעויותיו הצבאיות של היטלר, ובראשן הפקרת הארמייה השישית למצור הסובייטי במהלך קרב סטלינגרד. אופיינית היא התמונה הבאה משנת 1942 עת רצה היטלר להורות לארמייה השישית שלא לפרוץ את המצור הסובייטי. הוא זימן אליו את ראש המטה הכללי, הגנרל קורט צייטצלר, את ראש הפיקוד העליון של האו.ק.וו. קייטל ואת יודל, ופנה אליהם ושאל האם עליו לנטוש את סטלינגרד או לא. צייטצלר, שהיה איש צבא עצמאי יחסית ומקצועי (ואכן לא החזיק זמן רב בתפקידו) צידד בעמדה שיש לסגת מסטלינגרד, אך קייטל פרץ בקריאה: "מיין פיהרר - עמוד על הוולגה!", ואילו יודל הציע להמתין ולראות מה יהיה המצב בעתיד (דבר השקול להוראה שלא לפרוץ את המצור). כך שימש האו.ק.וו. כעלה תאנה להחלטותיו של היטלר, ותהינה שגויות או נפשעות ככל שתהינה.
תום המלחמה
לאחר תבוסת גרמניה חתמו קייטל ויודל ב-8 במאי 1945 על מסמך הכניעה (השני, לפי דרישת הסובייטים) בברלין, בשם צבא גרמניה.
משפטי נירנברג
במהלך משפטי נירנברג העיקריים הוגשו כתבי אישום נגד 6 מגופי השליטה והפיקוד של גרמניה הנאצית ובהם המפקדה העליונה של הורמכט. על פי החלטת בית המשפט זוכה הפיקוד העליון מהאשמות נגדו, כתבי אישום נפרדים הוגשו נגד קציני המפקדה.
גנרל קייטל
ב-13 במאי נעצר קייטל והובא למשפט בפני הטריבונל הבינלאומי במשפטי נירנברג. הוא הואשם בקשירת קשר לביצוע פשעים נגד השלום, תכנון ייזום וביצוע מלחמה תוקפנית, פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות. להגנתו טען כי הוא "מילא את פקודות הממונים עליו". הגנה זו לא נתקבלה, והוא נמצא אשם בכל סעיפי האישום ונידון למוות בתלייה. בקשתו להיות מוצא להורג על ידי כיתת יורים נדחתה והוא נתלה ב-16 באוקטובר 1946, בנירנברג. מילותיו האחרונות היו "אני קורא לאלוהים האדיר לרחם על העם הגרמני. יותר משני מיליון חיילים גרמנים הלכו למותם בשביל ארץ האבות לפני, אני הולך עכשיו בעקבות בניי - הכול למען גרמניה".
משפט הפיקוד העליון
משפט הפיקוד העליון היה האחרון מבין שנים-עשר משפטי נירנברג הנוספים אשר נערכו בבית דין צבאי אמריקאי, בהיכל הצדק בנירנברג, גרמניה, עם תום מלחמת העולם השנייה. המשפט נמשך מ-30 בדצמבר 1947 ועד 28 באוקטובר 1948. הנאשמים במשפט זה היו כולם גנרלים רמי-דרג בוורמאכט (אחד מהם היה אדמירל לשעבר). חלק מן הנאשמים היו חברים בפיקוד העליון של הוורמאכט, בכוחות המזוינים של גרמניה הנאצית. הם הואשמו בכך שהשתתפו, או תכננו, או איפשרו ביצוע פשעי מלחמה רבים במדינות שנכבשו בידי הכוחות הגרמניים בתקופת מלחמת העולם השנייה. כתב האישום הכיל ארבעה סעיפי אישום על פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות: כל הנאשמים הואשמו בכל סעיפי כתב האישום, וכולם הכחישו את האישומים. מתוך 14 הנאשמים, שניים זוכו מכל אשמה; יוהנס בלסקוביץ התאבד במהלך המשפט; ויתרת הנאשמים נידונו לתקופות מאסר שבין שלוש שנים למאסר עולם.
קלאס יאן הונטלאר
קלאס-יאן הונטלאר (בהולנדית: Klaas-Jan Huntelaar; נולד ב-12 באוגוסט 1983) הוא כדורגלן עבר הולנדי ששיחק בעמדת החלוץ.
הונטלאר שיחק במספר קבוצות בקריירה שלו. תחילה שיחק בפ.ס.וו. איינדהובן, דה חראפסחאפ ואפלדורן, ובהמשך ביסס את עצמו כחלוץ מוביל בכדורגל האירופי בהירנביין, אייאקס אמסטרדם (במדי שתיהן הוכתר כמלך השערים של ליגת העל ההולנדית), מילאן, בריאל מדריד ולבסוף בשאלקה 04, בה שיחק שבע עונות, שבאחת מהן, 2011/12, הוכתר כמלך השערים של הבונדסליגה.
להונטלאר 76 הופעות ו-42 שערים במדי נבחרת הולנד, ממנה פרש בשנת 2015. הונטלאר השתתף עם נבחרת הולנד ביורו 2008, מונדיאל 2010 בו הגיע עם הנבחרת לגמר, יורו 2012 ומונדיאל 2014, בו סיים עם הנבחרת במקום השלישי.
הונטלאר נבחר לכישרון השנה בהולנד ולתואר "שחקן השנה של אייאקס" ב-2006. הוא היה חלק מנבחרת הולנד עד גיל 21 שזכתה בטורניר אליפות אירופה לנבחרות צעירות 2006, בו הוא היה למלך השערים ואף נכלל בקבוצת הטורניר מטעם אופ"א. הוא מלך השערים בכל הזמנים של נבחרת הולנד הצעירה, עם 18 שערים ב-23 משחקים.
פ.ס.וו. איינדהובן והשאלות לדה חראפשחאפ ואפלדורן
הונטלאר שיחק כנער בדה חראפשחאפ, ובשנת 2000, כאשר היה בן 17, הונטלאר החל לשחק בנוער של פ.ס.וו. איינדהובן שזיהתה את הכישרון שלו. בקבוצת הנוער הונטלאר הרבה להבקיע, וערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבכירה בנובמבר 2002 תחת המאמן חוס הידינק, כשהחליף את מתייה קז'מן בניצחון 0–3 על רוסנדאל. עם זאת, הייתה זו ההופעה היחידה של הונטלאר בקבוצה הבכירה של איינדהובן. בתחילת 2003 הושאל הונטלאר לקבוצתו הקודמת דה חראפשחאפ, ששיחקה בליגת העל ההולנדית. הונטלאר ערך תשע הופעות עד לסיום עונת 2002/03 בדה חראפשחאפ, מתוכן רק אחת בהרכב הפותח, ולא הצליח להושיע את המועדון מנשירה לליגת המשנה ההולנדית. בתום ההשאלה, חזר הונטלאר לאיינדהובן, והושאל שוב, הפעם לאפלדורן, העולה החדשה לליגת המשנה ההולנדית. הונטלאר רשם עונה מצוינת באפלדורן, וסיים את עונת 2003/04 עם 26 שערי ליגה ב-35 הופעות, מה שהכתיר אותו כמלך השערים וכשחקן העונה של ליגת המשנה ההולנדית.
ריאל מדריד ומילאן
בדצמבר 2008 שילמה ריאל מדריד 20 מיליון אירו לאייאקס אמסטרדם עבור מעבר מיידי של הונטלאר, עם אופציה לבונוסים שיכולים להגדיל את סכום המכירה עד 27 מיליון אירו. בינואר 2009 ערך הונטלאר את הבכורה שלו במדי ריאל מדריד במשחק מול ויאריאל. בפברואר 2009 הבקיע הונטלאר את שער הבכורה שלו בריאל מדריד, בניצחון 0–4 על ספורטינג חיחון. הונטלאר היה מנוע מלהשתתף בליגת האלופות בעונה זו. עד לתום עונת 2008/09 הבקיע הונטלאר שמונה שערי ליגה בעשרים הופעות עבור ריאל מדריד. עם זאת, הונטלאר לא נשאר בריאל מדריד, ולמעשה שיחק בה חצי עונה בלבד, שבסיומה ריאל מדריד סיימה במקום השני בליגה. בקיץ 2009 נמכר הונטלאר למילאן מהסרייה א' תמורת 17.75 מיליון אירו, וחתם על חוזה לארבע שנים. הופעת הבכורה של הונטלאר במדי מילאן התקיימה במשחק הדרבי של מילאנו מול אינטר מילאנו. מילאן נחלה במשחק זה תבוסה קשה, כשהפסידה 0–4. הונטלאר פתח חלש את עונת 2009/10, ורק בסוף נובמבר 2009 הבקיע את שני שעריו הראשונים במילאן, לאחר שנכנס כמחליף בדקה ה-84 של המשחק מול קטאניה, בו ניצחה מילאן 0–2. לאחר המשחק התבטא מאמן מילאן לאונרדו ואמר שיתן להונטלאר הזדמנויות רבות יותר בהרכב הראשון. עם זאת, הונטלאר המשיך לשחק בעיקר כמחליף, בעיקר בעקבות כושרו הטוב של חברו להתקפה מרקו בוריילו. כאשר בוריילו נפצע, חזר הונטלאר להרכב מילאן, והבקיע צמד נוסף, הפעם מול אודינזה. כאשר בוריילו חזר מהפציעה והציג כושר משחק לא טוב, הייתה ציפייה שהונטלאר יקבל את המושכות בהרכב, אך לאונרדו העדיף עליו את פיליפו אינזאגי הוותיק. עד לסיום עונת 2009/10 הבקיע הונטלאר שבעה שערי ליגה בלבד במדי מילאן, וסיים עם הקבוצה במקום השלישי בליגה. בליגת האלופות עברו הונטלאר ומילאן את שלב הבתים, אך הודחו בשמינית הגמר על ידי מנצ'סטר יונייטד. בקיץ 2010, עקבות אי הצלחתו של הונטלאר לתקוע יתד בהרכב, הוא נמכר לשאלקה 04 לאחר עונה אחת בלבד במילאן, תמורת סכום של 12 מיליון אירו.
שאלקה 04
שער הבכורה של הונטלאר בשאלקה 04 הובקע בהפסד 1–3 לבורוסיה דורטמונד בספטמבר 2010. עונת הבכורה של הונטלאר בשאלקה 04 בבונדסליגה, 2010/11, הייתה צולעת עבור המועדון, שסיים רק במקום ה-14, כשהונטלאר תורם שמונה שערי ליגה, ומשתף פעולה בהתקפה עם ראול וג'פרסון פרפאן. עם זאת, הקבוצה זכתה בתום העונה בגביע הגרמני, כשהונטלאר הבקיע צמד בגמר בו ניצחה שאלקה את דיסבורג בתוצאה 0–5. בנוסף, הונטלאר הגיע עם שאלקה עד לחצי גמר ליגת האלופות, לאחר שהקבוצה הדיחה את ולנסיה בשמינית הגמר ואת אלופת אירופה אינטר מילאנו ברבע הגמר. בחצי הגמר הודחו הונטלאר ושאלקה על ידי מנצ'סטר יונייטד. בקיץ 2011 זכה הונטלאר עם שאלקה בסופר קאפ הגרמני לאחר ניצחון על בורוסיה דורטמונד בפנדלים לאחר 0-0 בתום 120 דקות. הונטלאר הוחלף בדקה ה-69 של משחק זה על ידי יאן מוראבק. עונת 2011/12 הייתה טובה בהרבה מקודמתה עבור הונטלאר ושאלקה בבונדסליגה. שאלקה סיימה עונה זו במקום השלישי בליגה, והונטלאר הוכתר בסיום העונה כמלך השערים עם 29 הבקעות. בליגה האירופית שאלקה והונטלאר נעצרו ברבע הגמר על ידי אתלטיק בילבאו, כשבמפעל זה, הונטלאר הבקיע 14 שערים ב-12 הופעות. בסך הכל, הונטלאר סיים את העונה עם 48 שערים ב-48 משחקים בכל המפעלים. עונת 2012/13 הייתה סולידית יותר עבור הונטלאר. בעונה זו, סיים הונטלאר עם שאלקה במקום הרביעי בבונדסליגה, והבקיע עשרה שערי ליגה. בעונה זו, צלחו הונטלאר ושאלקה את שלב הבתים של ליגת האלופות, אך הודחו במפתיע בשמינית הגמר על ידי גלאטסראיי. בעונת 2013/14 הונטלאר הבקיע 12 שערי ליגה ב-18 הופעות בלבד, משום שסבל מפציעה. בעונה זו שאלקה והונטלאר סיימו במקום השלישי בבונדסליגה, וצלחו את שלב הבתים בליגת האלופות, אך הודחו כבר בשמינית הגמר לאחר צמד תבוסות לריאל מדריד בתוצאות 1–3 ו-1–6. בעונת 2014/15 שאלקה והונטלאר סיימו רק במקום השישי בבונדסליגה, כשהונטלאר תורם תשעה שערים. במהלך עונה זו, הורחק הונטלאר בכרטיס אדום ישיר לאחר עבירה חריפה על מנואל שמידבאך במשחק מול הנובר 96, וספג עונש השעיה לשישה משחקי ליגה. בעונה זו, הונטלאר ושאלקה שוב צלחו את שלב הבתים של ליגת האלופות ושוב קיבלו את ריאל מדריד בשמינית הגמר. המשחק הראשון בפלטינס ארנה הסתיים בניצחון 0–2 לריאל מדריד ונדמה היה שצמד המשחקים שוב יוכרע בקלות עבור הספרדים. עם זאת, במשחק הגומלין ניצחו הונטלאר ושאלקה 3–4 באצטדיון סנטיאגו ברנבאו, במשחק בו הונטלאר הבקיע צמד, והיו רחוקים שער אחד מלחולל סנסציה ולהדיח את ריאל מדריד בזכות חוק שערי החוץ. בעונת 2015/16 הונטלאר ושאלקה סיימו במקום החמישי בבונדסליגה, כשהונטלאר מבקיע 12 שערים. בליגה האירופית צלחו הונטלאר ושאלקה את שלב הבתים, אך הודחו בשלב הנוק אאוט הראשון על ידי שחטאר דונצק. עונת 2016/17 הייתה השביעית והאחרונה של הונטלאר בשאלקה. בעונה זו, סיימה הקבוצה רק במקום העשירי בבונדסליגה. הונטלאר מיעט מאוד לשחק בעונה זו, והבקיע רק שני שערי ליגה. בסיום העונה, עזב הונטלאר את שאלקה וחתם באייאקס אמסטרדם.
החזרה לאייאקס אמסטרדם
ביוני 2017 הודיעה אייאקס אמסטרדם שהונטלאר יחזור לשחק בשירותיה. בעונת הבכורה שלו במועדון, 2017/18, הונטלאר סיים עם אייאקס במקום השני בליגה, כשהוא מבקיע 13 שערים. הונטלאר שיתף פעולה בהתקפת הקבוצה עם קספר דולברג, חכים זיאש ופרנקי דה יונג. בתחילת אותה עונה, הודחו הונטלאר ואייאקס מפלייאוף ליגת האלופות מול ניס, בעקבות חוק שערי החוץ, והמשיכו אל הליגה האירופית. גם במפעל זה לא קצרו הונטלאר ואייאקס הצלחה, כשהודחו בשלב הפלייאוף מול רוזנבורג. בעונת 2018/19 זכה הונטלאר עם אייאקס בפעם השלישית בקריירה בגביע ההולנדי, לאחר ניצחון 0–4 בגמר על וילם II. הונטלאר הבקיע צמד במשחק זה. בהמשך, השלים הונטלאר דאבל עם אייאקס כשזכה גם באליפות ליגת העל ההולנדית לעונת 2018/19, כשהוא מבקיע 16 שערי ליגה. גם בליגת האלופות הגיעו הונטלאר ואייאקס להישג גדול, כשנעצרו רק בחצי הגמר על ידי טוטנהאם הוטספר. עם זאת, הונטלאר היה שחקן משני יחסית בליגת האלופות, כשאת המושכות בהתקפה קיבל בעיקר דויד נרס.
החזרה לשאלקה 04
ב-19 בינואר 2021, הונטלאר שב לשחק בשאלקה 04.
ב-16 בספטמבר 2021 הכריז על פרישה ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית
בשנת 2001 השתתף הונטלאר עם נבחרת הנוער של הולנד באליפות העולם לנוער שנערכה בארגנטינה. הונטלאר הבקיע שני שערים באליפות זו, ממנה הודחה הולנד על ידי הנבחרת המקבילה של מצרים ברבע הגמר. בשנת 2006, כשכבר היה שחקן בוגרים באייאקס אמסטרדם והוכתר כמלך השערים של ליגת העל ההולנדית, זומן הונטלאר לסגל המורחב של נבחרת הולנד הבוגרת למונדיאל 2006, אך נופה ממנו לבסוף, ונשלח לסגל נבחרת הולנד בכדורגל עד גיל 21, עמה השתתף באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2006. הונטלאר הצטיין בטורניר זה, בו הבקיע ארבעה שערים, מתוכם שניים במשחק הגמר, בו ניצחה הולנד 0–3 את אוקראינה, וזכתה בטורניר זה לראשונה בתולדותיה. הונטלאר נבחר בסיום הטורניר כשחקן המצטיין של הטורניר וכמלך השערים, ונכלל בנבחרת מצטייני הטורניר. הונטלאר ערך בסך הכל 23 הופעות במדי נבחרת הולנד עד גיל 21, בהן הבקיע 18 שערים.
לאחר פרישתו של ואן ניסטלרוי מכדורגל, הונטלאר הפך לחלוץ משמעותי יותר, תחת המאמן ברט ואן מרוויק. בטורניר מוקדמות מונדיאל 2010 הבקיע הונטלאר שלושה שערים, והולנד העפילה למונדיאל 2010 עצמו. במונדיאל, הונטלאר היה חלק מחוליה התקפית מגוונת שכללה גם את אריין רובן, רובין ואן פרסי, ווסלי סניידר, דירק קאוט ורפאל ואן דר וארט, ולכן לא ראה דקות רבות. הונטלאר הבקיע שער אחד במונדיאל זה, שהיה שער ניצחון ב-1–2 על קמרון בשלב הבתים, במשחק בו נכנס כמחליף. הונטלאר ערך ארבע הופעות במונדיאל זה, כולן כמחליף, ולא שיחק בגמר מונדיאל 2010, בו הולנד הפסידה 0–1 לספרד.
במוקדמות יורו 2012 הבקיע הונטלאר 12 שערים, והיה למלך השערים של כל טורניר המוקדמות. הולנד והונטלאר העפילו ליורו 2012 עצמו, אך חוו טורניר כושל, בו הודחו בשלב הבתים לאחר שלושה הפסדים ואפס נקודות. הונטלאר נכנס כמחליף בשני משחקים, ופתח בהרכב במשחק אחד בטורניר זה.
במוקדמות מונדיאל 2014 הונטלאר הבקיע שני שערים, וסייע להולנד להעפיל למונדיאל 2014 עצמו. גם בטורניר זה, הונטלאר מיעט מאוד לשחק ולא ערך אפילו הופעה אחת בשלב הבתים. עם זאת, בהופעת הבכורה שלו בטורניר, במשחק מול מקסיקו בשמינית הגמר, החליף הונטלאר את רובין ואן פרסי במצב בו מקסיקו הובילה 0–1 בדקה ה-76. לאחר שער שוויון של ווסלי סניידר בדקה ה-88, הבקיע הונטלאר את שער הניצחון בדקה ה-94 בפנדל מפוקפק שסחט אריין רובן, והעלה את הולנד לרבע הגמר. לאחר מכן, הונטלאר ערך בטורניר זה שתי הופעות נוספות, שתיהן כמחליף. הולנד הפסידה בחצי גמר המונדיאל לארגנטינה וזכתה במקום השלישי במונדיאל לאחר ניצחון 0–3 על ברזיל המארחת במשחק על המקום השלישי.
במוקדמות יורו 2016 הבקיע הונטלאר חמישה שערים, אך הולנד כשלה להעפיל ליורו 2016 עצמו. למעשה, משחקו האחרון של הונטלאר במדים הלאומיים היה באוקטובר 2015, בניצחון 1–3 על צ'כיה במסגרת מוקדמות יורו 2016, בו הבקיע שער, שכאמור לא הספיק לעלייה ליורו. הונטלאר סיים במשחק זה קריירה בינלאומית ענפה עם 76 הופעות במדי נבחרת הולנד הבכירה, בהן הבקיע 42 שערים.
חיים אישיים
הונטלאר בזוגיות עם מדי שולדרמן החל משנת 2000, ולזוג שלושה בנים ובת. להונטלאר אחיין, קון הונטלאר, שנולד בשנת 1998, וגם הוא כדורגלן מקצועני.
פאולו בנטו
פאולו בנטו (בפורטוגזית: Paulo Bento; נולד ב-20 ביוני 1969) הוא כדורגלן עבר פורטוגלי ומאמן כדורגל.
קריירת אימון
לאחר שפרש ממשחק פעיל בקבוצת ספורטינג ליסבון, מונה למאמן הקבוצה הצעירה של המועדון, וזכה עמה באליפות 2005. לאחר פיטורי מאמן הקבוצה הבוגרת, חוסה פסיירו, באמצע עונת, מונה למאמן במקומו, למרות היותו חסר ניסיון יחסית. הוא הוביל את הקבוצה למקום השני בליגה בעונה זו וגם בעונה שלאחריה, מקום שמבטיח השתתפות גם בליגת האלופות. ב-2006 זכה בפרס מאמן השנה של הליגה הפורטוגזית. הוא העלה מהקבוצה הצעירה את השחקנים נאני, מיגל ולוזו וז'ואאו מאוטיניו שבלטו מאוד גם בהמשך. ב-2007 חתם על הארכת חוזהו בשנתיים נוספות. הקבוצה זכתה בגביע הפורטוגזי ובסופר קאפ הפורטוגזי ב-2007 וב-2008 ולא הפסידה בכל משחקי הבית שלה בעונת.
בנובמבר 2008 עלתה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לשלבי הנוק-אאוט של ליגת האלופות, אך הפסידה בשמינית הגמר לבאיירן מינכן 12-1 בסיכום שני המשחקים. הפסד זה בשילוב סגנון משחק לא אטרקטיבי עורר עליו את זעם האוהדים, אך הנשיא החדש של המועדון החתים אותו לשנתיים נוספות. את עונת החל המועדון בצורה לא טובה, כאשר הודח ממוקדמות ליגת האלופות על ידי פיורנטינה ולאחר תשעה משחקי ליגה היה מדורג שביעי בטבלה. בנובמבר 2009, לאחר תיקו 1-1 במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית, התפטר בנטו מתפקידו.
בספטמבר 2010, לאחר התחלה לא טובה של משחקי מוקדמות יורו 2012, החליף את קרלוס קיירוש כמאמן נבחרת פורטוגל בחוזה עד לאחר הטורניר. הוא הוביל את הנבחרת עד לחצי גמר היורו, שם הפסידה לספרד בדו-קרב פנדלים. במוקדמות מונדיאל 2014 סיימה הנבחרת במקום השני בבית 6 וניצחה את שוודיה בפלייאוף כדי להעפיל למונדיאל בברזיל. באפריל 2014 הוארך חוזהו עד לאחר יורו 2016.בספטמבר 2014 התפטר בנטו מתפקידו בנבחרת פורטוגל לאחר הפסד 1:0 לאלבניה במסגרת מוקדמות יורו 2016.
ב-11 באוגוסט 2016 מונה למאמן אולימפיאקוס מהליגה היוונית. ב-6 במרץ 2017 פוטר בנטו מאולימפיאקוס.
ב-11 בדצמבר 2017 מונה בנטו למאמן צ'ונגצ'ינג ליפאן מליגת העל הסינית. ב-22 ביולי 2018 סיים את תפקידו לאחר תוצאות מאכזבות.
קרחון בייקר (אנטארקטיקה)
קרחון בייקר (באנגלית: Baker Glacier) הוא קרחון קטן המהווה יובל של קרחון וייטהול, ונשפך אליו צפונית לגבעת מרטין, בהרי ויקטורי, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
גובהו של הקרחון 699 מטרים מעל פני הים.
גילוי ומיפוי הקרחון
הקרחון מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, באמצעות משלחות סקר ותצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1962.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים, והוא נקרא על שם ג'ון ר. בייקר, ביולוג בתחנת כף האלט בין השנים 1967–1969.
היסטוריה של כותנה
היסטוריה של גידול כותנה
ביות צמח הכותנה התחיל בשני מוקדים עיקריים: האחד הוא דרום אסיה, ומשם התפתחה לטורקיה וצפון אפריקה, ובצד והשני של העולם, בדרום אמריקה, משם הגיעה למרכז אמריקה ולאיים הקריביים. השימוש האנושי הקדום בכותנה, החל בעיבוד, קליעה וקשירה, של הסיבים. יחד עם ההתפתחויות הטכנולוגיות של כישור, פלך ונול האריגה התאפשרו עיבודים מורכבים יותר כמו טוויה ואריגה.
העדות הקדומה ביותר, לשימוש של האדם בסיבי כותנה, ליצירת בד נמצאה באתר הארכאולוגי Huaca Prieta בפרו, שם נמצאו בדי כותנה ארוגים כשהקדומים ביותר מתוארכים לשנים 6000–6200 לפנה״ס. ממצא אחר התגלה במרגרה בפקיסטן, שם נמצאו סיבי כותנה ששימשו לחוט והשתמרו בתוך חרוזי נחושת, אלו מתוארכים לתקופה הנאוליתית סביב 5500 לפנה״ס.
ההיסטוריון היווני הרודוטוס, מזכיר את הכותנה ההודית במאה ה-5 לפני הספירה: ״ישנם עצי פרא שם, שפּריים הוא צמר העולה בטיבו וביופיו על זה של הכבש, ההודים מכינים את בגדיהם מצמר עצים זה״.מאוחר יותר, כאשר פלש אלכסנדר מוקדון להודו, החלו חייליו ללבוש בגדי כותנה, שהיו נעימים, חמים פחות ונוחים לחיילים, יותר מהצמר.
במאה ה-6 לספירה, לצורך הפרדת הגרעינים מהסיבים, החל בהודו ובסין שימוש במנפטות ידניות, שהשתכללו ובהמשך הופעלו מאנרגיית מים. כמאה שנה לאחר מכן הגיעו מוצרי הכותנה לאירופה, עם הכיבוש המוסלמי של ספרד.
סחר בכותנה
ישנן עדויות שהודו ייצאה כותנה למצרים וארצות הים האדום, כבר במאה הראשונה לספירה, אך הסחר הגדול והמשמעותי החל במאות ה-12 וה-13 לספירה, דרך היבשה ודרך הים, למזרח ומרכז אסיה, לארצות ערב וצפון אפריקה. הודו ייצרה וסחרה בבדי כותנה כגון קליקו (Calico)ומוסלין, בדים חלקים, בדים צבועים וגם מודפסים, ואף מוצרי טקסטיל ובגדים מכותנה.
בסוף המאה ה-15 החלו חברות אירופאיות מפורטוגל, הולנד, צרפת ואנגליה לסחור עם הודו תמורת בדי כותנה ומוצריה. הם שילמו על הכותנה בכסף וזהב, מאחר שלא הייתה להם סחורה טובה מספיק, להציע בתמורה. בתקופת הרנסנאס היה ביקוש גדול לבדי כותנה באירופה. החוקר הפורטוגלי ואסקו דה גאמה (נפטר ב-1524), פתח את האפשרות לסחר ימי עם אסיה, מה שאפשר העברת מטענים כבדים יותר והעברת סחורות טקסטיל רבות יותר.
עד אמצע המאה ה-18 הייתה הודו יצרנית הכותנה הגדולה בעולם, ותעשיית הכותנה בכללה, הייתה אחת החשובות בעולם. בשנים 1691–1779 לאחר שנים בהן ההודים שמרו בתחומם על הידע והמומחיות של עיבוד הכותנה וצביעתה, התנצרו חלק מיצרני הטקסטיל ודרך כומר צרפתי - האב קורדו, הועבר הידע לצרפת, מהלך שסייע בהתפתחות תעשיית הכותנה באירופה.
בחסות האימפריה הבריטית, הקימה חברת EIC (הודו המזרחית הבריטית) מפעלים בהודו, שייצרו בדים ומוצרים מכותנה, בכמויות גדולות, לשוק המסחר הבריטי, מהלך שהניע תחרות מול תעשיית הצמר והפשתן בבריטניה. בעקבות זאת אסר הפרלמנט הבריטי בשנת 1700 על יבוא בדים מכותנה ובהמשך נאסרה גם מכירת מוצרי טקסטיל מוגמרים מכותנה, אך לא נאסר יבוא כותנה גולמית. יבוא מאסיבי של כותנה מאסיה ואמריקה הביא להתפתחות טכנולוגיות טוויה ואריגה חדשות בבריטניה. המכונות החדשות רוכזו במפעלי כותנה, שהלכו והתרחבו עד שב-1770 ביקשו בעלי המפעלים מהפרלמנט להסיר את האיסורים במטרה להתחרות בשוק, מול חברות הטקסטיל, היצור והסחר בכותנה מהודו. תעשיית מוצרי הכותנה ההודית שמרה על יתרון תחרותי עד המאה ה-19. על מנת לעמוד בתחרות, השקיעה בריטניה בטכנולוגיות לצורך חיסכון בכוח עבודה, לצד יישום מדיניות פרוטקציוניסטית כגון הטלת מכסים ואיסור על ייבוא מהודו. שלטונה של EIC בהודו פתח שוק חדש לסחורה בריטית, וההון שצברה החברה, הושקע בתעשיות בריטיות, ביניהן ייצור טקסטיל. מדיניות הקולוניזציה הבריטית, אילצה לפתוח את השוק ההודי לסחורות בריטיות, שנמכרו ללא מכסים ומיסים, מהלך שיצר תחרות מול היצרנים ההודים המקומיים. כותנה גולמית מהודו יובאה למפעלים בריטיים ללא מכסים, וכך נוצר מונופול של בריטניה על תעשיית הכותנה ההודית. במאה ה-19 גברה האימפריה הבריטית על הודו והפכה ליצרנית טקסטיל הכותנה המובילה בעולם. בדי הכותנה הפכו למרכזים ומבוקשים באופנה, בעיקר בזכות מחירם הזול אל מול צמר ומשי.
בדי כותנה מודפסים בטכניקת חותמות עץ (block prints) וצביעה ודיגום בטבילה, ניתן לראות כבר מהאלף הראשון לספירה, בהודו ומצרים. הבדים המודפסים בטכניקה זו היו חלק משמעותי מבדי הכותנה שייוצרו בהודו ונסחרו באירופה, פרס ומצרים. במאה ה15 יחד עם מהפכת הדפוס, מתפתחים גם הדפסי הכותנה. התפתחות ההדפסה באירופה נובעת מפיתוח שיטות הדפסה על נייר, חותמות ותחריטים. צביעת הבדים נעשתה בצבענים טבעיים, במחציתה של המאה ה-19 החלו לייצר צבענים סינתטיים באירופה ובכך הוזילו את עלותם של הבדים המודפסים.
כותנה והמהפכה התעשייתית
בשנת 1793 המציא איליי וויטני, בארצות הברית, את מכונת הניפוט הראשונה, מהלך שהניע גידול מואץ של כותנה בדרום ארצות הברית, ושימר את העבדות.
עם המהפכה התעשייתית והתפתחות מנוע הקיטור, התפתחו גם המכונות ליצור אריגים וסריגים מכותנה. הניפוט, הנול, הכישור, ומכונות לטוויה ושזירת חוטים, עברו להפעלה תעשייתית יעילה, מהירה וזולה בעזרת מנוע קיטור. בעקבות פיתוח טכנולוגיות תעשייתיות של הדפסה על בדי כותנה, הורחב מגוון הבדים המודפסים, גדלו מאוד כמויות המוצרים, ועימם הורחבו מאמצי השיווק. בשנת 1830 בעקבות המהפכה התעשייתית, לא הצליחו גידולי הכותנה שיובאו מהודו לעמוד בקצב הייצור המהיר של בדי הכותנה בבריטניה. מחיר הכותנה היה זול, אך השינוע היה יקר, וארך זמן רב. בעקבות זאת, פנתה בריטניה לשוק הכותנה באמריקה, שם היה יתרון לכותנה כיוון שסיבי זני הכותנה השונים היו חזקים וארוכים יותר.
חקלאות הכותנה המשיכה כותנה להסתמך על העבדות, והייתה למנוע המרכזי לשימור העסקת עבדים.
סביב אמצע המאה ה-19, הפכו גידולי הכותנה למרכז הכלכלה של דרום אמריקה.
תחנת הרכבת בית יהושע
תחנת הרכבת בית יהושע היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל על מסילת החוף, בצדו המערבי של בית יהושע, בסמוך לכביש 553. התחנה משרתת את תושבי המועצה האזורית חוף השרון, אבן יהודה, קדימה צורן, תל מונד והשכונות הדרומיות של נתניה.
היסטוריה
תחנת הרכבת בית יהושע נפתחה במאי 1953.
בעבר יצאה מצפון מערב לתחנה שלוחה לעבר בית אריזה סמוך למפעל תנפורט הנמצא מדרום מערב לתחנה. לאחר סגירתו של בית האריזה נסלל מגרש החנייה באזורה והשלוחה קוצצה. כיום משמשת השלוחה לצרכים תפעוליים, למשל לחניית ציוד הנדסי, ואורכה הוא כ-25 מטרים.
בתחילת שנות ה-90 שופצה התחנה, ונוספו לה מעבר תת-קרקעי ורציף נוסף. בקיץ 2002, נערך שיפוץ נוסף בתחנה אשר כלל התקנת מעליות ושילוט מעודכן.
ב-2021 החלו להתבצע בתחנה עבודות להתקנת מערכת הזנה חשמלית עילית על ידי חברת SEMI הספרדית וב-3 בספטמבר 2022 התבצעה נסיעה ראשונה של רכבת חשמלית בתחנה. המערכת מספקת מתח חילופין של 25 אלף וולט בתדירות של 50 הרץ ומאפשרת לציוד נייד רכבתי בעל פנטוגרף לפעול בתחנה. כיום יש לרכבת ישראל קטרי בומברדייה טראקס הגוררים קרונות דאבל דק מאותו יצרן וקרונועים חשמליים מדגם Desiro HC תוצרת סימנס.
מבנה התחנה
בתחנה שני רציפים: רציף צד אשר ממוקם בכניסה לתחנה (בצד המזרחי) במבנה הראשי ורציף צד נוסף. לתחנה יש שתי כניסות: בצד המזרחי מבית יהושע ובצד המערבי מאזור התעשייה פולג של העיר נתניה.
משני צדי החניה קיימים חניונים לרכבים פרטיים, הגדול שבהם נמצא בצדו של פולג. ישנה תחנת מוניות.
קווי אוטובוס העוברים בתחנה
מרבית קווי האוטובוס היוצאים מהתחנה מופעלים על ידי חברת קווים, למעט קו 30 ו31 המופעלים על ידי חברת אקסטרה.
מקרא סימנים:
קרן מרסר
קרן מרסר או קרן משפחת מרסר (באנגלית: The Mercer Family Foundation) היא קרן פרטית למתן מענקים בארצות הברית. בשנת 2013 היו לקרן נכסים בשווי 37 מיליון דולר. הקרן מנוהלת על ידי, בתו של מדען המחשב ומנהל קרנות הגידור רוברט מרסר.
בהנהגתה של רבקה השקיעה הקרן כ-70 מיליון דולר במטרות שמרניות בין השנים 2009–2014. הקרן תרמה גם לקבוצות שקוראות תיגר על המוסכמה הציבורית בנושא שינויי אקלים.
פעילויות
האינטרסים העיקריים של הקרן הם בתחומי המדיניות הציבורית, ההשכלה הגבוהה והמדע. הקרן תרמה לארגונים ומוסדות כולל, , ואוניברסיטת סטוני ברוק. קרן מרסר מעניקה מימון לקרן של רשת הום דיפו, שמשימתה היא "לשפר את בתיהם וחייהם של יוצאי צבא ארצות הברית ומשפחותיהם."
אצטדיון עירוני טבריה (1958)
היסטוריה
האצטדיון העירוני בטבריה הוא האצטדיון השני שנבנה בעיר לאחר מגרשה של מכבי טבריה שנחנך ב-1927. האצטדיון של מכבי טבריה נסגר ונהרס בשנות ה-50 לאחר שההתאחדות לכדורגל קבע שכר הדשא במגרש אינו ראוי לקיום משחקיה של הפועל טבריה שהייתה בליגה ב' ונאלצה לארח את משחקייה בקיבוץ מעגן. האצטדיון העירוני החדש נחנך ב-28 במרץ במשחק שנערך בין הפועל טבריה להפועל חיפה.
האצטדיון אירח משחקים מהליגה הראשונה במהלך שתי הקדנציות של הפועל טבריה בליגה הלאומית, בין 1961–1965 ו-1988–1989.
בעקבות סגירתן של הפועל טבריה ומכבי טבריה, בית"ר טבריה נותרה הקבוצה היחידה שהשתמשה במגרש כששיחקה בליגה ג' ובליגה ב' בשנות ה-90'. בית"ר התמזגה עם הפועל מועצה אזורית גליל תחתון בשנת 2001 להפועל גליל תחתון/טבריה תחילה ובהמשך בשנת 2007 שונה השם לעירוני טבריה ששיחקה את משחקייה בליגה א' עד שנת 2014. לאחר שעלתה טבריה לליגה הלאומית נאלצה הקבוצה לארח באצטדיון עפולה בשל העובדה שהמגרש העירוני בטבריה לא עמד בקריטריונים של ההתאחדות לכדורגל. טבריה חזרה לארח במגרש עם ירידתה חזרה לליגה א'.
בניית אצטדיון חדש
בשנת 2014 הודיעה עיריית טבריה על תכנון להקמת אצטדיון עירוני חדש שימוקם בכניסה הדרומית לעיר, בסמוך לצומת פוריה. האצטדיון עשוי להיות מוקם בתוך מתחם ספורט שיכלול בין היתר אולם ספורט בן 2,500 מושבים, אצטדיון אתלטיקה ובריכת שחיה. האצטדיון מתוכנן להכיל 5,290 מושבים ביציעים התחתונים ועוד 2,264 מושבים ביציעים העליונים שייבנו בשלב מאוחר יותר ובסה"כ יכיל 7,554 מקומות ישיבה בארבעה יציעים מקורים שיכללו תאי vip, מזנונים ושירותי קהל, חדרי תקשורת וטלוויזיה, חדרי הלבשה לשחקנים, חדרי שופטים ומאמנים ואזורים טכניים בהתאם להנחיות העדכניות של מנהלת הליגות לכדורגל, וכן ישמש כאתר להופעות ואירועי תרבות אזוריים.
לאחר המעבר האצטדיון החדש, האצטדיון הנוכחי עשוי להרס ועל חורבותיו צפויה לקום שכונת מגורים חדשה.
שנת הפלאות (1905)
פרסומי שנת הפלאות (בלטינית annus mīrābilis) הם מאמריו של אלברט איינשטיין שפורסמו בשנת 1905 בכתב העת המדעי "Annalen der Physik", שהיה כתב עת מדעי חשוב באותה התקופה לענייני פיזיקה. ארבעת המאמרים האלה העלו תרומה ניכרת ליסודות הפיזיקה המודרנית ושינו את תמונת העולם אודות חלל, זמן וחומר. שנת הפלאות קרויה בשפה האנגלית "The Miracle Year" ובגרמנית "Wunderjahr".
ארבעת המאמרים דנים באפקט הפוטואלקטרי, תנועה בראונית, תורת היחסות הפרטית ובשקילות המסה והאנרגיה.
האיחוד הבינלאומי לפיזיקה תאורטית ויישומית (IUPAP) הגדיר את שנת 2005 כ"שנת הפיזיקה העולמית", לציון 100 שנים מאז פרסום מאמריו פורצי-הדרך של איינשטיין, שהשפיעו רבות על האנושות.
בארי בוסטוויק
בארי קנאפ בוסטוויק (באנגלית: Barry Knapp Bostwick; נולד ב-24 בפברואר 1945) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי זוכה פרס טוני ופרס גלובוס הזהב על תפקידו בסדרה "ספין סיטי" בתור ראש עיריית ניו יורק רנדל וינסטון. בוסטוויק הופיע בסרטים "מופע הקולנוע של רוקי" ו"המרגל מת מצחוק".
ביוגרפיה
בוסטוויק נולד בעיר סן מתאו שבקליפורניה, בנם של אליזבת והשחקן הנרי בוסטוויק. אחיו הגדול הנרי בוסטוויק נהרג בתאונת דרכים ב-1973.
בוסטוויק למד משחק ב"אוניברסיטת אליאנט" שבסן דייגו ואמנויות במה ב"בית הספר לאמנויות טיש" שבניו יורק. לפני שהפך לשחקן מקצועני הופיע בוסטויק כבדרן בקרקס.
קריירת משחק
בוסטוויק החל את דרכו כשחקן תיאטרון מוכשר במהלך שנות ה-70 לאחר הופעה מוצלחת במחזמר "גריז" בתפקיד הראשי של דני זוקו. כישוריו כשחקן תיאטרון הקנו לבוסטוויק את התפקיד הקולנועי הראשון שלו, בראד מייג'ורס בקומדיית האימה המוזיקלית "מופע הקולנוע של רוקי". הסרט זכה להצלחה מסחרית וביקורתית ובוסטוויק זכה להכרה הראשונית שלו. בוסטוויק זכה בשנת 1977 בפרס טוני לשחקן הטוב ביותר בתפקיד מוזיקלי על הופעתו בתפקיד ג'יימי לוקהארט במחזמר "The Robber Bridegroom".
השתתף במספר סרטים: "המרגל מת מצחוק" בתפקיד נורם קולמן אויבו של הסוכן דיק סטיל (לזלי נילסן), "סרט סרט" של סטנלי דונן, "לפנות ערב", "ננסי דרו", "צ'אסנט: גיבור סנטרל פארק", "האנה מונטנה: הסרט" ו"חוף מהסרטים".
בוסטוויק זכה להערכה רבה בשנות ה-90 בזכות משחקו בקומדיית המצבים "ספין סיטי" בתפקיד ראש עיריית ניו יורק רנדל וינסטון, בוסטוויק זכה על תפקיד זה בפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה. מאז השתתף בוסטוויק בסדרות "חוק וסדר: מדור מיוחד" בתפקיד הפרקליט אוליבר גייטס ו"קוגר טאון" בתפקיד איש העסקים רוג'ר פרנק.
שלמה זלמן שרגאי
שלמה זלמן שרגאי (פייבלוביץ) (כ"ד בכסלו תר"ס, 26 בנובמבר 1899– ו' באלול תשנ"ה, 1 בספטמבר 1995) היה אידאולוג ופוליטיקאי ציוני דתי, ראש עיריית מערב ירושלים בשנים 1950–1952, ממייסדיה ומנהיגיה הבולטים של תנועת "תורה ועבודה", "הפועל המזרחי" ומראשי מוסדות "המדינה שבדרך".
ביוגרפיה
מילא תפקידים רבים ומגוונים והטביע עליהם את חותמו:
היה מזקני חסידי ראדזין בארץ, והיה מקורב אצל שלושת האדמו"רים האחרונים, רבי מרדכי יוסף אלעזר ליינר, רבי שמואל שלמה ליינר, ורבי אברהם ישכר אנגלרד. היה שותף לשחזור התכלת הרדזינאית בארץ ישראל לאחר השואה, ואף הקדיש לנושא זה מאמרים וספרים.
שרגאי היה אב לשלושה בנים ובת. נדב שרגאי, סופר וחבר מערכת עיתון "ישראל היום", הוא נכדו.
בשנת 1982, הוענק לשרגאי תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן.
נפטר בשנת 1995, ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים. על שמו נקרא רחוב בירושלים - הרחוב שבו נמצא אתר גבעת התחמושת.
ראש עיריית ירושלים
לאחר הבחירות הראשונות למועצת העיר ירושלים לאחר קום המדינה, בנובמבר 1950, קמה קואליציה נרחבת (המפד"ל, הציונים הכלליים, חרות ואגו"י) והציגה כמועמדה את שרגאי, והוא נבחר ברוב קולות מול דניאל אוסטר, ראש העיר היוצא והמועמד של מפא"י ב-10 בינואר 1951.
משנבחר ראש העירייה התייצבה כנגדו בתוקף האופוזיציה של מפא"י, שמנתה תשעה חברי מועצה. אך גם הקואליציה על שלושה עשר חבריה המורכבת שמונה מפלגות ורסיסי מפלגות לא גרמה לו הרבה נחת. לאחר שנתיים וחצי של עבודה ועקב מצבו הבריאותי התפטר מתפקידו ב-17 באוגוסט 1952. ועדת חקירה ממשלתית לענייני עיריית ירושלים, בראשותו של השופט העליון ש"ז חשין, בדו"ח שלה קובעת:
פרסומיו
שרגאי כתב במשך שנות חייו כתשעים ספרים וקבצים ואלפי מאמרים; ולאורם חונכו וגדלו אלפי חניכי תנועות הנוער הדתיות בישראל ומחוצה לה. החל מ"השומר הדתי", "ברית חלוצים דתיים" וכלה ב"בני עקיבא" ו"הפועל המזרחי". הוא אשר טבע באחד ממאמריו את הסיסמה: "קדש חייך בתורה וטהרם בעבודה", סיסמה שהתוותה את דרכם של חניכי "בני עקיבא" ברחבי הארץ.
בין ספריו:
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
ביצה (סביבה טבעית)
ביצה (בניקוד: בִּצָּה) היא שטח של אדמה הנוטה להיות מכוסה מים רדודים במרבית ימות השנה, כאשר מצויים בו איים של אזורים יבשים יותר. כמו כן, שטח שקרקעיתו רוויה במים עומדים, יכול אף הוא להיקרא ביצה.
הביצה מתאפיינת במים עומדים או מים הנעים באיטיות רבה. המים עשירים בטאנין בשל ריקבונם של הצמחים בביצה, מה שמעניק להם, לעיתים, צבע חום (כמו זה של תה, שצבעו נגרם גם הוא מטאנין הנפלט מעלי התה).
הביצה נבדלת מאגם בכך שמימיה רדודים יחסית, ורק לעיתים רחוקות הם עמוקים מגובה אדם, ולרוב עומקם פחות ממטר. רוב סוגי הביצות הם בעלי מעבר הדרגתי מאוד בין יבשה למים (עם דרגות משתנות של בוציות בין השניים), להבדיל מהחוף הברור של ימים, אגמים ונהרות רבים.
סוגי ביצות
"ביצה" משמשת כמילה עברית יחידה העשויה לתאר ארבע עד שבע סביבות מחיה. להלן ארבע הסביבות העיקריות, אליהן יכול להתייחס המונח:
ביצה מיוערת (Swamp)
Swamp הוא המונח המדויק לביצה המיוערת, אך לעיתים משמש גם להגדרת ביצות באופן כללי. סוג כזה של סביבה מצוי באזורים ממוזגים וקרים של העולם (אלה המקיימים יער נשיר ויער מחטני) וכן ביערות גשם. מסיבות מובנות, ביצות מיוערות נדירות בחגורות היותר יבשות של העולם (כדוגמת ישראל). סוג זה מתאפיין בשטח ניכר (מאות מטר מרובע עד אלפי קילומטר מרובע), המוצף במים כל השנה ומוצל על ידי עצים הצומחים מתוך המים. המים בביצה כזאת הם בעלי קרקעית בלתי אחידה ומקיימים אזורים עמוקים למדי וביניהם איים. עקב אפלוליותם, סגנון הספרות הקרוי גותיקה דרומית משתמש לעיתים בביצות הנרחבות של דרום-מזרח ארצות הברית כברקע לעלילותיו. הביצות המיוערות הן דינמיות ויכולות לסגת עם השנים ולפנות את מקומן ליער, או להתפשט ולתפוס מקומות חדשים, לגלות איים ולהציף אחרים. ארצות הברית ורוסיה יכולות להיחשב "מעצמות" גם בתחום כמות הביצות המיוערות שבהן.
פולבר יולו
פולבר יולו (בצרפתית: Fulbert Youlou; 19 ביולי 1917 - 5 במאי 1972) היה נשיאה הראשון של הרפובליקה של קונגו. כיהן מעצמאותה באוגוסט 1960 ועד אוגוסט 1963.
תולדות חייו
בן שבט הלארי. נולד במדיבו שליד ברזוויל. ב-1929 החל ללמוד בסמינר לכמרים בברזוויל, לאחר מכן למד ביאונדה, שם פגש את עמיתו מהרפובליקה של מרכז אפריקה, ברתלמי בוגנדה. ב-1946 הוסמך ככומר והחל לצרף לשמו את הכינוי "אבה" (Abbé) כלומר "אב מנזר" ולהתהלך בגלימה בהירה. בשנת 1956 נשללה ממנו הכהונה, לאחר שהפר את נדריו על ידי רומן עם אישה, אך הוא המשיך לקרוא לעצמו כומר ולהתהלך בגלימה.
ביצה (סביבה טבעית)
ביצת עשב (Marsh)
אזורים אלה מהווים את מרבית שטחי הביצות בעולם. הם נוצרים כאשר שטח גדול ומישורי מוצף, לרוב, עקב יציאתו של נהר מאפיקו (נהר, הזורם באפיק עמוק, יכול להגיע לשטח בו הוא יתפרש ויתפצל לזרם מאוד רדוד, אטי ורחב). במקומות אלה, לרוב, יש זרימה, אך היא מאוד אטית ובלתי מורגשת. סביבת חיות כזו מאופיינת בצמחייה עשבונית צפופה וגבוהה, המכסה את רוב שטח הביצה, ולא רק את גדותיה. שפכי נהרות (במיוחד שפכי דלתה) הם מקומות ההמצאות העיקריים של אזור זה. ביצת עשב יכולה להתפרש כמה קילומטרים מכל צד של הדלתא ובתוך הדלתא עצמה. לפנים, בזמן קיומו של אגם החולה, עד ייבושו בשנות החמישים, היה בצדו הצפוני אזור ביצות כזה. ביצות כאלה, של קנים וסוף, מצויות באזורים רבים מאוד של העולם. האוורגליידס בצפון אמריקה, הקמארג באירופה, דלתת האוקוונגו באפריקה והפנטנל בדרום אמריקה הם מביצות העשב הגדולות והמפורסמות בעולם.
פולבר יולו
תולדות חייו
כבר ב-1956 התמודד בבחירות לפרלמנט אפריקה המשוונית הצרפתית כמנהיג שבט הלארי, אך לא נבחר. בהמשך אותה שנה ייסד את האיחוד הדמוקרטי להגנה על האינטרסים האפריקאים (Union Démocratique de la Defense des Intérêts Africains - UDDIA) ואת ביטאון הארגון - Cette Semaine ("השבוע") וייצב את עצמו לצד שארל דה גול וכנגד המפלגה הסוציאליסטית (הסניף המרכז-אפריקאי של המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית). החלוקה בין המפלגות לא הייתה פוליטית בעיקרה אלא סימנה את החלוקה לשתי קבוצות שבטיות - לארי ומבושי. בנובמבר 1956 נבחר יולו לראש עיריית ברזוויל. תוצאות הבחירות שנערכו ב-1957 סימנו שוויון בין UDDIA למפלגה הסוציאליסטית. הן זכו ב-21 מושבים כל אחת, מבין 45 המושבים בפרלמנט של קונגו. מנהיג הסוציאליסטים ז'אק אופאנגו (Jacques Opangault) נבחר לראש ממשלה ויולו כיהן כשר החקלאות בממשלתו. בנובמבר, לאחר שחבר סוציאליסטי החליף צד, היה יולו לראש הממשלה. ב-1959 פרצו מהומות בין תומכי שתי המפלגות (למעשה, בין שתי הקבוצות השבטיות היריבות בטריטוריה). יולו אסר את אופאנגו וראשי מפלגתו והביא לרגיעה. בבחירות שנערכו ביולי אותה שנה זכתה מפלגתו של יולו ל-51 מושבים מתוך 61. אופאנגו זכה בקולות, אך עדיין היה במאסר. לאחר שחרורו היה לשר בממשלה שקיבלה עת עצמאות המדינה ב-15 באוגוסט 1960.
יולו שאף ליצור איחוד מחודש של הטריטוריות שהרכיבו את אפריקה המשוונית הצרפתית (הרפובליקה המרכז-אפריקאית, צ'אד, גבון, הרפובליקה של קונגו וקמרון), אך נכשל עקב התנגדותו של לאון מ'בה מגבון. ביוני 1961 ביקר בוושינגטון די. סי. והתקבל על ידי נשיא ארצות הברית, ג'ון פיצג'רלד קנדי.