cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הפנימייה הצבאית לפיקוד
הפנימייה הצבאית לפיקוד חיפה
הפנימייה הצבאית לפיקוד שליד בית הספר הריאלי העברי בחיפה היא מוסד חינוכי המכשיר ומכין בני נוער להיות מפקדים ביחידות השדה בצה"ל. בוגרי הפנימייה מיועדים לתפקידי מפקדי פלוגות ביחידות השדה של צה"ל ומתחייבים לביצוע שירות קבע של שנה ו 4 חודשים לפחות, עוד בטרם גיוסם הרשמי לצבא.
תהליך ההתחנכות בפנימייה מתחיל בכיתה י', כאשר המועמדים נדרשים לעבור סדרה של מיונים במהלך כיתה ט', על מנת להתקבל לפנימייה. החניכים, שוחרים, לומדים את כל לימודיהם התיכוניים בבית הספר הריאלי, ומסיימים את לימודיהם עם תעודת בגרות מלאה.
המוטו של הפנימייה הצבאית "בהשקט ובבטחה", המופיע על סמלה, מקורו בפסוק 15 מפרק ל' בספר ישעיהו:.
מפקדי הפנימייה בחיפה
להלן שמותיהם של מפקדי הפנימייה הצבאית לפיקוד בחיפה ושנות כהונתם בתפקיד:
הפנימייה הצבאית לפיקוד תל אביב
בשנת 1965 הוקמה פנימייה צבאית ליד הגימנסיה העברית "הרצליה" בתל אביב שפעלה עד 1984. בראשה עמד סא"ל ברוך לוי. גם פנימייה זו הייתה מוסד חינוכי המכשיר ומכין בני נוער להיות מפקדים ביחידות השדה בצה"ל. בוגרי הפנימייה היו מיועדים לתפקידי מפקדי פלוגות ביחידות השדה של צה"ל והתחייבו לביצוע שירות קבע של 3 שנים לפחות, עוד בטרם גיוסם הרשמי לצבא. למחזור הראשון שנקלט בשנת 1965 נרשמו כ־800 מועמדים והתקבלו 80. את המחזור סיימו 29 בוגרים בלבד. הרוב המכריע של הנושרים היה בעקבות אי הצלחה מספקת בלימודים העל יסודיים בגימנסיה וכישלון בעלייה לכתה הגבוהה יותר. במחזורים הבאים אחריו השתפרה תמונת המצב. למסדר הסיום של המחזור הראשון בחודש יולי 1969 הגיעה ראש הממשלה גולדה מאיר. עיתונאים רבים הגיעו למעמד זה מתוך מחשבה שרוה"מ תמסור הצהרה מדינית בעיצומה של מלחמת ההתשה עם מצרים בסיני. לבסוף היא לא עשתה זאת, ורק בירכה את הבוגרים "שיהיו בריאים". במלחמת יום הכיפורים נהרגו 6 מבוגרי המחזור (21% מהבוגרים), כולם, כמו רוב בוגרי המחזור, היו חלק משדרת המ"פים בחיל השריון ובחיל הרגלים והצנחנים. כאמור, הפנימייה צבאית שליד הגימנסיה העברית "הרצליה" בתל אביב נסגרה בשנת 1984 עקב ירידה בפוטנציאל הנרשמים לפנימיות הצבאיות לפיקוד. עם בוגריה נמנים גבי אשכנזי, יואב קוטנר, רון ארד, גל הירש ואייל זמיר.
הפנימייה הצבאית התורנית לפיקוד אור עציון
כבר בשלהי שנות ה-60 הועלה על ידי המפד"ל הנושא של הקמת פנימייה צבאית דתית. בתחילת שנות ה-80 נענה הרב חיים דרוקמן לבקשת צה"ל ומשרד הביטחון לייסד את הפנימייה הצבאית התורנית לפיקוד בישיבת "אור עציון", בה שימש כראש ישיבה. הפנימייה הוקמה על ידי סא"ל פנחס נעמן כפנימייה צבאית דתית במרכז שפירא. בנוסף שימש פנחס כמפקדה הראשון של הפנימייה. אחריו פיקדו עליה סא"ל נתי שכטר, סא"ל אדי דגן, סא"ל אילון היימן וסא"ל ליאור פרי. בשנת 2019 עברה הפנימייה לפעול תחת משרד הביטחון, ומפקדה הוא סא"ל (מיל') דורון הלל, בוגר הפנימייה.
הלימודים בפנימייה
החניכים, הקרויים "שוחרים", מתחילים את הלימודים בפנימיות הצבאיות בכיתה י'. החניכים בפנימייה לומדים לימודים עיוניים ככל תלמיד. מעבר ללימודים הרגילים, לומדים חניכי הפנימייה במגמה ללימודי צבא וביטחון כמקצוע מורחב לבגרות. במסגרת לימודי המקצוע כוללים תיאוריות ותורות צבאיות, היסטוריה צבאית וכן עבודת חקר רחבת היקף.
במהלך שנות הלימודים בפנימייה מושם דגש על פיתוח מנהיגות ומשמעת בחניכים, וזאת בשיעורים ועל ידי התנסות בפועל. בזמן רוב החופשות מבית הספר, למשך מחצית החופשה, יוצאים חניכי הפנימייה לאימונים צבאיים.
החניכים נדרשים להתחייב ל-שנה וארבעה חודשים שירות קבע לקראת גיוסם לצבא, כדי למלא בסופו של דבר את תפקידי המ"פ בחילות השדה.
הטבות, משמעת ותנאים
התלמידים בפנימיות הצבאיות מקבלים תעודת חוגר וזכאים להטבות הדומות לאלו של חיילים (כגון נסיעה חינם באוטובוסים), ואף נהנים מדמי כיס חודשיים בשיעור רבע ממשכורתו של טירון. השוחרים נדרשים למשמעת נוקשה, וצפויים לעמוד למשפט בפני מפקדם במקרה ועברו על הכללים (למשל, אם הם נתפסים בידי המשטרה הצבאית כשהם משתמשים בטרמפים). משמעת זו היא אחת ממוקדי העניין שמגלים תלמידים והוריהם בפנימייה. כמו כן נהנים השוחרים מהטבות כגון: קורסים (צלילה, צניחה, סנפלינג) ויוצאים עם רישיונות לכלי יריה. לאחר הפיגוע בקו 37, בו נהרג השוחר עלתה שאלת זכאות השוחרים להלוויה צבאית, ונקבע כי גם שוחר זכאי לה.
בוגרי הפנימייה
נכון לשנת 2019, אחוז המיצוי לקצונה בקרב בוגרי הפנימיות הצבאיות עומד על 78%. בין בוגרי הפנימיות שני רמטכ"לים, 13 אלופים, 33 תתי-אלופים ו-114 אלופי משנה, ראש "המוסד", שני ניצבים במשטרת ישראל ושישה חברי הכנסת. 52 מבוגרי הפנימיות בחיפה ובתל אביב זכו ל-56 עיטורים ולציונים לשבח על פועלם בשירותם הצבאי. ארבעה צויינו פעמיים. בין מקבלי העיטורים והצל"שים, סגן משה טל בלומנטל, שקיבל את עיטור הגבורה על לחימתו בעזה במלחמת ששת הימים. תשעה בוגרים קיבלו את עיטור העוז, עשרה בוגרים קיבלו את עיטור המופת, ו-32 בוגרים קיבלו צל"שים מרמת המח"ט עד רמת הרמטכ"ל. בוגר אחד קיבל את עיטור המופת האזרחי. בנוסף, זכו שלושה מבוגרי הפנימיות בפרס ישראל, וארבעה נוספים בפרס ביטחון ישראל. 134 מבוגרי הפנימיות הצבאיות הם חללי צה"ל, מתוכם מספר שמקום קבורתם לא נודע ובוגר נוסף נעדר בקרב.
עמותת "בהשקט ובבטחה"
"בהשקט ובבטחה" היא עמותה שהוקמה בשנת 2002 על ידי בוגרי הפנימיות הצבאיות בחיפה ותל אביב. מטרותיה הן לשמר את הפנימיות הצבאיות, לספק להן מעטפת תומכת, להנציח את בוגריהן שנפלו במלחמות ישראל, ולסייע לחניכי הפנימייה ולבוגריה במהלך שרותם הצבאי ובחייהם האזרחיים במישורים שונים. שמה של העמותה נשאל מהמוטו של הפנימייה הצבאית המופיע על סמלה. חברי העמותה הם בוגרי הפנימיות הצבאיות בחיפה ובתל אביב, ומספר לא מבוטל של ידידי העמותה.
את העמותה מנהל מנכ"ל העמותה, יניב רזניק, הכפוף לוועד העמותה שבראשו עומד האלוף במיל. אבי מזרחי. לצדו פועלת מועצה מייעצת שבין חבריה, נכון ל-2014, גבי אשכנזי, דורון אלמוג, הרצל בודינגר, יוסי בן-חנן, מתן וילנאי, גיורא רום, ועמרם מצנע.
מאגילוס
מאגילוס (בלטינית: Magilus) היה ראש שבט גאלי ששיתף פעולה עם קרתגו במהלך המלחמה הפונית השנייה.
מאגילוס היה מנהיגו של אחד מהשבטים הרבים שהרומאים שיעבדו באזור עמק הפו. עוד לפני המלחמה הוא דאג להעביר ידיעות מודיעיניות יקרות ערך עבור מרגלים בני קרתגו שפעלו בחצי האי האפניני, והבטיח להם תמיכה במקרה שתפרוץ מלחמה בין קרתגו לרומא. מאגילוס עבד בתיאום עם המצביא הקרתגי חניבעל ברקה, ובשנת 218 לפנה"ס, לאחר קרב נהר הרון, יצא עם עוד מספר ראשי שבטים (לא ברור כיצד) אל גאליה, שם חנו כוחות צבא קרתגו.
חניבעל הציג את מאגילוס מול אנשיו, והשניים נאמו בפניהם על עושרה של איטליה ועל כך שהגאלים צפויים להעניק להם תמיכה. לאחר מכן לא ידוע עליו דבר.
בטון מזוין
בטון מזוין הוא חומר מרוכב, המתקבל משילוב רשתות או מוטות של פלדה או חומר אלסטי אחר, עם בטון. החומר המתקבל חזק במיוחד, וכושר התנגדותו לסוגים שונים של מאמצים מעניק לו תפקיד מרכזי בבנייה של מבנים גבוהים. בין הגורמים לשילוב המוצלח של שני החומרים, בטון ופלדה, נמצאת העובדה שמקדמי ההתפשטות שלהם בחום כמעט זהים. לכן כאשר רכיב מבטון מזוין מתחמם או מתקרר, הוא אינו מתעוות ואינו נסדק. בנוסף, הבטון מגן על הפלדה מפני קורוזיה.
היסטוריה
הבטון הופץ בעולם על ידי הרומאים לפני כ-2,000 שנה. חסרונו של הבטון הוא חוזק מתיחה נמוך בהרבה מחוזק הלחיצה. תרבויות שונות במהלך ההיסטוריה השתמשו בסיבים שונים בתוך היציקה על-מנת לקבל את מאמצי המתיחה, בעיקר כדי לשמור על הבטון מסדיקה והתבקעות.
בטון מזוין במוטות ברזל נמצא בווילה רומית מהמאה השלישית לספירה בצרפת. יש המתייחסים לצרפתי ז'אן-לואי למבו (Jean-Louis Lambot) כמי שהמציא מחדש את הבטון המזוין בשנות ה-50 של המאה ה-19. הבטון המזוין, בגרסה הדומה לזו המוכרת כיום, הומצא ב-1868 על ידי גנן צרפתי בשם ז'וזף מונייה שהשתמש בו לטובת בנייה של אדניות המסוגלות להתמודד עם הלחצים של האדמה והשורשים. מאוחר יותר הוא אף רשם את המצאתו כפטנט. רוב השכלולים הטכנולוגיים של הבטון המזוין פותחו לא לפני תחילת המאה ה-20. מהנדסים בחנו את התכונות המכניות של הבטון המזוין ואף הגדירו תקנים בסיסיים של שימוש בו לפי העומסים שהוא מתוכנן לשאת.
מסוף המאה ה-19 החלו לבנות בניינים בעיקר מבטון מזוין במקום שיטות בנייה מסורתיות יותר. בשנות ה-20 של המאה ה-20 כבר החלו אדריכלים לעשות שימוש נרחב בבטון מזוין על מנת להגיע לצורות בניין חדשות. הבטון המזוין גם תרם להתפתחותה של האדריכלות המודרנית. בשנת 1928 המציא אז'ן פריסינה (Eugène Freyssinet) את הבטון הדרוך שהוא שכלול של הבטון המזוין.
עקרון מבני
בטון הוא חומר פריך בעל חוזק לחיצה גבוה, וחוזק מתיחה נמוך (כ-10% מחוזק הלחיצה). רכיב בטון מקבל מאמצי מתיחה בעיקר כתוצאה של מאמץ כפיפה הגורם לאחד מצדדיו להימתח. מוטות הפלדה המוכנסים לתוך הבטון מקבלים את מאמצי המתיחה, במקום הבטון (שנסדק במאמצים אלו). השילוב של הבטון והפלדה יוצר חומר מרוכב בעל חוזק לחיצה וחוזק מתיחה גבוהים, במחיר נמוך ממחיר הפלדה. בכך יכולה לדוגמה קורה העשויה מבטון מזוין לעמוד במומנט כפיפה הפועל בתוכה. הזיון בבטון מקבל את מאמצי הגזירה ובכך משפר את חוזק הבטון המזוין בגזירה.
תכנון בטון מזוין
הפלדה היא חומר כבד ויקר יותר מבטון. מסיבה זו שואפים להשתמש בכמות המינימלית ביותר של פלדה הנחוצה כדי לשמור על חוזק ויציבות המבנה. כדי שבטון ייחשב לבטון מזוין ויאושר מבחינה בטיחותית, התקנים בכל העולם, ובכלל זה גם בישראל, מחייבים להכניס כמות מינימלית של מוטות פלדה לפי חישובים סטטיים על מנת להבטיח כשל משיך במקרה של קריסת המבנה.
ניתן לחשב באופן מדויק את כמות הפלדה המינימלית הדרושה לזיון הבטון בהתאם לסוג הבטון, אופי המאמצים הנתונים במבנה ומידות המבנה על מנת שהמבנה יישאר יציב ובטיחותי. אף על פי כן, התקנים מחייבים להשתמש ביותר פלדה מהנחוץ באמת על מנת להבטיח שהרכיב הקונסטרוקטיבי יישאר יציב גם במצבים קיצוניים של אסונות, כגון רעידת אדמה או שרפה, ואף לאפשר סבילות מסוימת לטעויות אנוש אפשריות מצד הבנאים במהלך הבנייה.
קורה על שני סמכים
כאשר בונים קורה אופקית הנתמכת על ידי שני עמודים או סמכים בקצותיה ומועמסת בעומס אנכי, הקורה נוטה להתעוות ולקבל "בטן" בחלקה התחתון. מצב זה נוצר בגלל מומנט כפיפה הפועל עליה, כלומר, בחלקה התחתון יש מאמצי מתיחה ובחלקה העליון מאמצי לחיצה. לכן, בקורה מסוג זה מניחים את מוטות הזיון בחלק התחתון על מנת שהפלדה תקבל את מאמץ המתיחה ואילו הבטון בחלק העליון של הקורה יקבל את מאמץ הלחיצה בלי להיסדק. בניצב למוטות הזיון האורכיים קיים זיון נוסף, בצורת חישוקי פלדה אשר מחזיקים את המוטות הזיון ביחד ומקבלים את מאמץ הגזירה.
קורה זיזית
קורה זיזית היא קורה המחוברת בצד אחד למבנה ובצדה השני תלויה חופשית- כמו למשל בבנייה של מרפסת או אלמנטים אחרים הבולטים מהמבנה ללא תמיכת עמודים. במצב כזה עיוות הקורה נראה הפוך ממצב של קורה של שני סמכים: חלקה העליון מתוח וחלקה התחתון לחוץ. במקרה כזה זיון הבטון יופיע בעיקר בחלק העליון של הקורה כדי להתנגד למתיחות. גם בקורה כזו יש להוסיף חישוקי זיון הנחוצים לקבלת מאמצי הגזירה.
עמודים
כאשר מייצרים עמודים מבטון מזוין מניחים את רשת הזיון מפלדה קרוב להיקף העמוד, בין אם מדובר בעמוד עגול או עמוד מלבני. בצורה זו, מונעת הפלדה ההיקפית את הימתחות צד אחד של העמוד בשל מאמצי קריסה. ככל שהעמוד תמיר יותר, כלומר גובהו ביחס לעוביו גדול יותר, כך הוא נתון יותר לקריסה ולכן כמות זיון הפלדה בו תהיה גדולה יותר, באופן יחסי. כמו כן בעמודים תומכים ושאר עמודים הנושאים עומס כבד חובה להתקין חישוקי פלדה (מסיביים יותר מאשר בקורה) אשר תפקידם למנוע תזוזות אופקיות כמו למשל במקרה של רעידת אדמה או עומס בלתי צפוי אחר. חישוקים אלה עוזרים לשמור על ליבת הבטון של העמוד שלא תתפזר במקרה של עומס אופקי כזה או אחר ובכך תמנע קריסתו. בניתוח של מבנה הפנטגון לאחר אירועי ה-11 בספטמבר 2001 עלה כי חישוקים אלו הם האחראים הישירים לכך שהמטוס לא חדר את המבנה כולו מצד לצד וכן שהתקרות במבנה לא קרסו כיוון שגם העמודים שניזוקו קשות המשיכו לתפקד חלקית ובכך נמנעה קריסת שרשרת של אגפים נוספים במבנה.
תקרת צלעות
תקרת צלעות מתפקדת כרצף של קורות הנשענות על שני סמכים הצולבות רצף קורות נוסף. התקרה המתקבלת היא בצורה של רשת המתנגדת לכפיפה בשני הכיוונים הישרים שלה. בארבע דופנותיה היא נשענת על קירות נושאים או על קורות בטון חזקות יותר. צורתה של תקרת הצלעות היא כמו רצף של פרופילי "T" (הנראים כ-TTTTTTTT) ובחלקו התחתון של כל "T" מונחים מוטות הזיון העיקריים בשני הכיוונים. תקרת צלעות היא למעשה יישום של רעיון הקורה הפשוטה העובדת באופן חד-ממדי למשטח תקרה הפועל בשני ממדים. גם במשטח העליון שנוצר בתקרת הצלעות מונחת רשת פלדה השומרת על כל התקרה כיחידה מקשית אחת, עליה גם ניתן להניח חול וריצוף עבור הקומה הבאה.
אלמנטים נוספים
בעזרת בטון מזוין ניתן לבנות שלל צורות תלת־ממדיות מהפשוטות ועד המורכבות ביותר ולהבטיח את קשיחותן ויציבותן. הקושי בבנייה של מבנים בעלי צורות בלתי שגרתיות הוא בעיקר ביצירה של טפסות מתאימות ולא בתכנון הסטטי שלהן. בעזרת בטון מזוין ניתן לצקת בקלות צורות כגון כיפה, קמרונות, עמודי פטרייה ועוד אינסוף צורות מורכבות אחרות, דבר שהיה מסובך מאוד לבנייה מעץ, לבנים ומלט או שיטות בנייה מסורתיות אחרות. תכנון הפלדה במבנים כאלו הוא לרוב מורכב יותר מתכנון של אלמנטים חד ודו-ממדיים משום שחישובי המאמצים הסטטיים במבנה הם מסובכים יותר. תפקידו של המהנדס הוא לתכנן בכל סוג של מבנה את כמות הפלדה הנדרשת באזורים בהם פועלים בבטון מאמצי מתיחה ומאמצי גזירה.
זיון פלדה
כאמור, כמעט תמיד מדובר בפלדה כאלמנט הזיון. הפלדה בה משתמשים לזיון בטון היא בדרך כלל מוטות מצולעים של פלדה מסוג פ-400. מוטות הפלדה, המכונים בפשטות "פלדת זיון", הם בדרך כלל מצולעים. צלעות אלו מגדילות את שטח הפנים של המוט ומאפשרות לבטון להידבק אליהם בצורה טובה יותר, כלומר כושר ההידבקות שלהם גדול יותר ובכך מאפשר העברת המאמצים יעילה יותר בין הפלדה לבטון. המוטות עצמם עגולים ומיוצרים במפעל לפי מידות קוטר סטנדרטיות החל מ-6 מ"מ. יש להבדיל בין שני סוגי פלדה ושני סוגי מוטות. פלדת זיון רגילה פ-400, ופלדת זיון רתיכה פ-400w. הפלדה הרגילה (פ-400) היא פלדה פחמנית רגילה. הפלדה הרתיכה מכילה אחוז נמוך יותר של פחמן. במקום הפחמן מוסיפים לפלדה הרתיכה ונדיום כדי לשמור על חוזקה. עקב כך מחיר הפלדה הרתיכה גבוה יותר. יש לכך חשיבות טכנולוגית ביצור הבטון המזוין, שכן כאשר מדובר בפלדה שאינה רתיכה, יש לקשור את מוטות הפלדה, ולהבטיח חפיפה מספקת, על-מנת שהבטון יעביר את המאמצים בין המוטות. מוטות הפלדה יכולים להיות משוכים בקר או בחם. מוטות משוכים בקר הם חזקים יותר, אך תכונה זו באה על חשבון המשיכות. לכן, על-מנת להבטיח כשל משיך, ברכיבים מבניים ובמבנים מוגנים מותר השימוש בפלדה משוכה בחם בלבד. רשתות וכלובי זיון הם לרוב שילוב של מוטות פלדה פשוטים בקטרים שונים המכופפים ומחוברים יחד. במקרים רבים עדיין משתמשים בברזל רגיל במקום בפלדה, בשל מחירו הנמוך יותר.
ניתן להשתמש גם בסיבי פלדה כזיון. סיבי פלדה מהווים זיון שהוא חלק מתערובת הבטון. הסיבים מתערבבים באופן הומוגני בתוך הבטון ויוצרים חומר קשיח בעל משיכות רבה בכל הכיוונים. יתרונותיה של שיטה זו הם: החומר המתקבל עמיד יותר בסדיקה ובקורוזיה, וחיסכון בכח אדם לעבודות ברזלנות. החסרונות הם פיזור לא יעיל של הפלדה ברכיבים המתוכננים לשאת מאמצים בכיוון ידוע מראש, קשיים טכנולוגיים בהשגת אחידות של תערובת הבטון, ומגבלה טכנולוגית על נפח הסיבים בבטון, שמגבילה את חוזק המשיכה המרבי.
סוגי הזיון
באלמנטי בטון נוהגים לחלק את הזיון העיקרי בתוך כל אלמנט לשניים - ברזל עליון המשמש להתמודדות עם מאמצי הלחיצה אשר נוצרים בחלקו העליון של האלמנט המרוכב - מסומן בתוכניות באופן מקוצר (ב.ע.). וברזל תחתון המשמש להתמודדות עם מאמצי המתיחה אשר נוצרים בחלקו התחתון של האלמנט המרוכב, מסומן בתוכניות באופן מקוצר (ב.ת.). ישנם מקרים בהם דרוש גם ברזל אמצע, אשר יסומן בתוכניות (ב.א.).
זיון הבטון בצורות ובחומרים שונים
הפלדה היא חומר הפועל בשיתוף פעולה עם הבטון באופן יעיל מאוד. עם זאת, ניתן להשתמש בחומרים אחרים ובעלי תכונות אחרות במקום מוטות הפלדה הרגילים. במקרים מיוחדים משתמשים לזיון בטון בפלדות שונות (כגון פלדת אל-חלד) וכן בחומרים אל-מתכתיים שונים כגון סיבי זכוכית, פחמן ופולימרים.
זיון שלא על ידי מוטות או סיבים הוא שימוש בפח גלי כזיון. לפח גלי גמישות בציר אחד וקשיחות בציר האחר. תכונה זו מנוצלת רבות בבנייה של תקרות וכן גם לזיון יעיל של הבטון. יתרונו של הפח הוא גם בכך שהוא לוח אטום המסוגל לשמש גם כטפסות לבטון ובכך חוסך את זמן בנייתן. לתקרות מסוג זה אין תקן בישראל ולכן מתכננים תקרות ועמודים אלו לפי התקן האירופי לאלמנטים קומפוזיים (Eurocode 4). שיטת הפל קל התבססה ברובה על סוג בנייה זה אך נאסרה לשימוש בישראל.
שימוש אחר בפלדה היא גם זיון הבטון בפרופילי פלדה סטנדרטיים ולא במוטות זיון רגילים. הכוונה היא יציקה של הבטון סביב קורת פלדה (שיכולה גם כמובן לתפקד כעמוד) בעלת פרופיל בצורת <tt> I </tt> או בצורת מלבן או פרופילים אחרים המשמשים בדרך כלל לבנייה של שלד פלדה (ללא בטון). שימוש בזיון מסוג כזה מבוצע במצבים שונים על מנת לתת מענה לבעיות הנדסיות שונות, כגון עמודים בעלי תמירות גבוהה ובעלי מגבלת עובי, אשר צריכים לשאת מאמץ לחיצה רב וכן לעמוד במאמץ קריסה.
בחומרים אל מתכתיים משתמשים לרוב כאשר יש סכנה לקיים הפלדה, ולעיתים רחוקות כדי להימנע מהפרעות מגנטיות שונות ושיבוש של קרינות מסוימות. קיימים שימושים בסיבי פלסטיק שונים וכן בסיבי זכוכית במקום פלדה. יישום נרחב של חומרים אלו מתעכב עקב מסורת בנייה ובעיות טכנולוגיות שונות.
ייצור
את הבטון המזוין מייצרים על ידי הנחת מוטות הפלדה בחלל הטפסות אשר לתוכן יוצקים את הבטון הטרי. כאשר הבטון מתקשה הוא הופך למקשה אחת עם הפלדה. הבטון מגיע לחוזקו הסופי רק לאחר 28 יום.
לפני יציקת הבטון יש לבנות טפסות, מעץ, פלדה או כל חומר אחר, שלתוכן נוצק הבטון. הבטון מקבל את הצורה של החלל אליו נכנס. מוטות הזיון חייבים להיכלל בתוך חלל זה ולהתחבר בצורה כלשהי אל הטפסות על מנת שלא יזוזו במהלך היציקה. יש להניח את המוטות במיקום המדויק לפי תכנון הקונסטרוקציה, ולעגן אותם על ידי "מרווחונים" (התקנים המבטיחים מרווח קבוע בין הפלדה לטפסות) ולחבר את מוטות הפלדה זה לזה. החיבור בין מוטות הפלדה נעשה על ידי מוטות פלדה קטנים הנקראים "מוטות קונסטרוקטיביים" לכדי יצירת קשת ולבסוף קשירה בין המוטות בעזרת "חוט שזור" - כבל פלדה קצר המורכב מסיבי פלדה דקים ושזורים.
התרשלות בקשירת המוטות ובהנחתם בחלל הטפסות יכול לפגוע בחוזק רכיב הבטון המזוין שאותו יוצקים. לדוגמה, אם ביציקה של קורה מתוכננים מוטות פלדה במרחק של 2 ס"מ מהתחתית ובהנחת המוטות לא הקפידו על שמירת המרווח המתוכנן, הפלדה עלולה להיצמד אל דופן הטפסות. במצב כזה עלולה להיווצר בעיה של היפרדות בין הפלדה לבטון בשל היותה של הפלדה לא לכודה בתוך הבטון היצוק. כמו כן יש לוודא לפני היציקה כי המוטות נקיים מחלודה ומלכלוכים אחרים העלולים לפגוע בהידבקותם אל הבטון. מעבר לכך, לכיסוי הבטון יש חשיבות לשמירת הפלדה מפני קורוזיה.
מכיוון שלא ניתן לצקת בניין שלם בבת אחת, יש צורך לבצע הפסקות יציקה. בהפסקת יציקה משאירים חלק ממוטות הפלדה בולטים כלפי חוץ. מוטות אלו מכונים "קוצים". את הקוצים מחברים אחר כך בעזרת ריתוך או בקשירה עם חוטי פלדה למוטות הזיון של היציקה הבאה. המשך היציקה מתבצע רק לאחר התקשות (לאו דווקא מלאה) של הבטון שנוצק ראשון ומריחה של חומרים המסייעים בהדבקת הבטון הישן לבטון החדש. עיכובים ממושכים בהמשך היציקה או התרשלות בחיבור בין היציקות עלולים לגרום לחיבור להפוך לנקודת תורפה בעייתית בשלד הבניין.
בישראל, בטון מזוין הוא חומר הבנייה העיקרי למבני מגורים, מסחר, ותעשייה.
שימושים צבאיים ומיגוניים בבטון מזוין
ההנדסה הצבאית עסקה מאז ומתמיד, כחלק מתפקידה, בבנייה של ביצורים ומיגונים לצרכים צבאיים. חומות אבן נבנו סביב ערים ומבצרים והמיגון נעשה בעיקר בעזרת מסה גדולה של אבן ושל אדמה. המצאת הבטון המזוין השפיעה רבות גם על תחום זה בכך שאיפשרה לצמצם משמעותית את עובי ההגנה או לשפרה, בזכות שימוש בבטון מזוין.
לבטון מזוין יש יכולת עמידה טובה כנגד הדף של פיצוץ או פגיעה של קליעים במהירות גבוהה. מאז סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 נבנו בונקרים וביצורים שונים מבטון מזוין בזכות הקלות היחסית בבנייתו ויכולת המיגון הגבוהה שלו. הפילבוקס העשוי בטון מזוין הפך לאלמנט ביצורי מאוד נפוץ ממלחמת העולם השנייה ועד ימינו.
בישראל, בגלל ריבוי המלחמות באזורים שונים של הארץ במאה השנים האחרונות, קיימים אלפי בונקרים, מוצבים, פילבוקסים וכדומה הבנויים מבטון מזוין. בימי האינתיפאדה עשה צה"ל שימוש נרחב בקוביות בטון מזוין (בטונדות) ובחלקים של קירות בטון על מנת ליצור ביצורים וחומות בטון ברחבי יהודה ושומרון, רמת הגולן ולאורך גבולות המדינה.
גם בבנייה של מקלטים וממ"דים לצורכי הגנה עורפית משתמשים אך ורק בבטון מזוין ולפי תקנים מחמירים יותר מבנייה אחרת. קירות של ממ"דים נבנים תמיד כיציקה שלמה של בטון מזוין עם כמות יחסית גדולה יותר של פלדה (בנוסף לכמות בטון כללית גדולה יותר) ולא נבנים מלבנים או מחומרים אחרים.
כשלים בבטון מזוין
אחד התפקידים העקיפים של הבטון הוא שמירה על הפלדה. על הפלדה להיות מבודדת לחלוטין מפני אוויר ומים העלולים לגרום לה להחליד או לפתח קורוזיה. כשל נפוץ יחסית בבטון מזוין הוא חשיפה קלה של הפלדה לאוויר הגורמת להידרדרות מואצת של הפלדה. פלדה החשופה לאוויר ומים יכולה לפתח קורוזיה המתפשטת גם לתוך הבטון ומאבדת מחוזקה. כמו כן, הקורוזיה גורמת לפלדה להתנפח ולגרום לבטון להתפורר עם הזמן. יציקה לא איכותית של בטון עלולה להשאיר אפילו קצה אחד קטן של פלדה חשופה שיכול לגרום לתופעה כזו להתפתח ולגרום למצב המכונה "מצב גבולי של הרס". במצב כזה, בו הפלדה חשופה לחלוטין והבטון העוטף אותה התפורר, הקורה או כל רכיב אחר יכולים להישאר יציבים אך עלולים לקרוס במהרה אם המצב ממשיך להחמיר או במקרה של אסון כגון רעידת אדמה או שרפה.
שריפות יכולות אף הן לגרום לכשל בבטון המזוין. מקדמי התפשטות בחום של בטון ופלדה הם קרובים מאוד כאמור אך בטמפרטורות הגבוהות מ-200 מעלות צלזיוס הפלדה מאבדת מחוזקה והיא עוברת למצב פלסטי בו היא מתרחבת אך לא חוזרת למצבה הטבעי. מסיבה זו שריפות המתרחשות בבניינים הבנויים מבטון מזוין גורמות לקריסה של קורות בטון מזוין, למרות שהחומרים עצמם אינם דליקים.
בטון דרוך
בטון דרוך היא טכנולוגיה מתקדמת יותר של בטון המיועדת לשאת מאמצים גדולים במיוחד ברכיבים בהם נפח הבטון אינו מהווה בעיה. הרעיון הבסיסי של בטון דרוך הוא שבמקום פלדה המתנגדת למתיחה בקורה באופן פסיבי עוברים כבלי מתיחה הלוחצים את הבטון באופן אקטיבי יותר משהעומסים הפועלים על הקורה גורמים לו להילחץ. השימוש בבטון דרוך הוא בדרך כלל בגשרים, מחלפים ומבנים מסיביים אחרים בעלי מפתחים גדולים, המתוכננים לשאת עומסים כבדים במיוחד.
השפעת הבטון המזוין על אדריכלות המאה ה-20
האדריכלות מאז ומתמיד התפתחה יחד עם טכנולוגיית הבנייה. שכלולים טכנולוגיים יצרו אפשרויות בנייה אחרות, קירויים אחרים ובסופו של דבר השפיעו על העיצוב האדריכלי. עד המצאת הבטון המזוין עיקר הבנייה בעולם נעשתה על ידי לבנים ועץ. השימוש בחומרי גלם אלו הגביל את הבנייה בכמה אופנים:
כבר בסוף המאה ה-19 החלו לבנות בניינים מבטון מזוין. הבנייה סביב תחילת המאה ה-20 החלה להשתמש בבטון מזוין אך השימוש בו היה כתחליף ישיר של קירות לבנים ורצפות עץ. אדריכלי התקופה לא ניצלו את יכולותיו של הבטון המזוין על מנת ליצור אדריכלות חדשה השוברת את המוסכמות המסורתיות. גם הבנייה של אסכולת שיקגו שהאיצה את בנייתם של גורדי שחקים לא מיצתה את השימוש בחומר גלם זה.
אחד האדריכלים החשובים שהחלו להשתמש בבטון מזוין כדי לשנות את האדריכלות היה האדריכל הצרפתי אוגוסט פרה (Auguste Perret) שפעל במחצית הראשונה של המאה ה-20. המבנים של פרה היו הראשונים שהשתמשו בבטון חשוף שהדגיש את סטרוקטורת הבניין אך הצורות אותן ייצר לא פרצו דרך חדשה באדריכלות. בשנת 1907 העסיק במשרדו את האדריכל הצעיר לה קורבוזיה והשפיע עליו רבות בתחום השימוש בבטון המזוין כמו גם איכויותיו של הבטון החשוף (שהתפתח לסגנון שנודע כברוטליזם).
לה קורבוזיה היה החלוץ האמיתי של השימוש בבטון מזוין שאיפשר את התפתחות האדריכלות המודרנית. הוא הבין כי טכנולוגיה זו משחררת את תוכנית הבניין ואת חזיתו ומאפשרת גם יצירה של צורות בניין חדשות שלא נראו כמותן עד לתקופתו. לה קורבוזיה הגדיר כמה עקרונות שלפיהם צריכה האדריכלות לנהוג ואף תכנן מבנים רבים וחדשניים לפי עקרונות אלו. אחד הפרויקטים (דווקא מהמאוחרים שלו) שבו עשה שימוש נרחב בבטון מזוין היא בכנסיית נוטרדאם די או, בה הצליח ליצור מבנה בעל צורה שלא נראתה כמותה בעבר.
במקביל לפועלו של לה קורבוזיה באירופה, פעל האדריכל פרנק לויד רייט בארצות הברית ובנה מבנים חדשניים רבים תוך שימוש בבטון מזוין על מנת למתוח את גבולות הבניין וליצור חללים וצורות שלא היו מתאפשרים ללא המצאה זו. אדריכלים מודרניסטים רבים השתמשו בבטון מזוין ובעקרונות דומים של שימוש בטכנולוגיה זו ביניהם אוסקר נימאייר, מיס ון דר רוהה, אירו סארינן, לואי קאהן ועוד.
סגנון הברוטליזם, סגנון שצמח מתוך המודרניזם, היה נפוץ מאוד משנות ה-50 ועד שנות ה-70 (בישראל הוא המשיך אף מאוחר יותר) עשה שימוש רב בבטון מזוין ואף השאיר אותו חשוף. המבנים הברוטליסטים הדגישו את הבטון בהיבט המבני שלו וניסו להפוך אותו לדבר אסתטי.
גם לאחר דעיכת הסגנון המודרניסטי בשנות ה-60 וה-70, לא חדלו האדריכלים מלבחון שימושים אדריכליים חדשים בבטון המזוין. הדבר ניכר גם בסגנונות האדריכלות הפוסט מודרנית והדה-קונסטרוקטיביזם שהופיע אחריו.
מערת תלפיות
מערת תלפיות היא מערת קבורה שהתגלתה ב-1980 בשכונת תלפיות מזרח בירושלים. במערה נמצאו עשר גלוסקמאות, שעל שש מתוכן כתובות. על אחת הגלוסקמאות מופיעות המילים "ישוע בר יוסף" (מאוית: יסוע בר יהוסף) אשר חוקרים וארכאולוגים מסוימים ייחסו לישו הנוצרי. וכן ארונות עם שמות משפחתו וקרוביו של ישו, "מריה" (אמו של ישו), ״יעקוב בר יוסף [אחוי דישוע]״ (אחיו של ישו), ״יוסה״ (אחיו, או אביו של ישו), "מתי" (תלמידו הראשון של ישו), "יהודה בר ישוע" וגם מריאמנה מרה (זיהוי אפשרי למרים המגדלית). על אף שזיהוי זה עורר מחלוקת רבה, הוא עורר עניין במערה כ"מערת הקבורה של ישו".
מחקר בנושא המערה פורסם בכתב העת הארכאולוגי "עתיקות", ביטאון רשות העתיקות. המאמר שכתב עמוס קלונר שלל אפשרות כי מדובר בקברו של ישו. בשנת 2007 הפיקו ג'יימס קמרון ושמחה יעקובוביץ' סרט, "מערת הקבורה של ישו", אשר טוען כי אכן מדובר בקברו של ישו ובני משפחתו: אביו, אמו, אחיו, בנו ורעייתו ואישים אחרים המוזכרים בברית החדשה. הטענה נדחתה על ידי ארכאולוגים ומומחים להיסטוריה נוצרית. עם זאת, בינואר 2008 טענה אלמנתו של הארכאולוג יוסף גת שהיה בצוות חופרי המערה, כי הוא האמין כי המערה היא אכן מערת הקבורה של ישו, אך חשש לפרסם ממצאים אלה מחשש לגל אנטישמיות.
חקיקה
חקיקה היא תהליך יצירתם של חוקים, בדרך כלל על ידי הפרלמנט, אך גם בדרכים נוספות, כגון קביעת חוק על ידי מלך או מושל צבאי.
תהליך חקיקה שגרתי מתחיל עם הגשתה של הצעת חוק, וממשיך בשלבים אחדים של אישורה ברשות המחוקקת. במדינות רבות רק מעטות מהצעות החוק עוברות בהצלחה את כל שלבי החקיקה והופכות לחוקים. את פעולת הרשות המחוקקת משלימות הרשות המבצעת, העוסקת בביצוע החוקים ובפיקוח על הציות להם, והרשות השופטת העוסקת בשפיטה - מתן פרשנות לחקיקה, לשם יישומה על המקרים המובאים בפני בית המשפט, כלומר הכרעה במקרה של חשד לעבירה על החוק, הכרעה בסכסוכים בין התושבים לבין רשויות השלטון והכרעה בסכסוכים בין התושבים לבין עצמם. לעיתים נדרש בית המשפט ליותר מאשר לשמש פה למחוקק בפרשנות דבריו, ולהשלים את החסר בחוק, בסוגיות שבהן המחוקק טרם אמר דברו. פעולת פרשנות זו קרויה חקיקה שיפוטית, ובמסגרתה מקבל בית המשפט תפקיד גדול יותר בקביעת הנורמות שישררו במדינה.
חקיקה באמצעות הפרלמנט
הדרך המקובלת בימינו לחקיקה היא חקיקה באמצעות הפרלמנט, שהוא מוסד פוליטי המורכב מנציגיהם של אזרחי המדינה, ומשמש כרשות המחוקקת במדינות שהן דמוקרטיות יצוגיות. קיימים גופים דומים גם במדינות שאינן דמוקרטיות, כמו המג'לס באיראן או האספה העממית הלאומית ברפובליקה העממית של סין.
וטו
בשיטת וסטמינסטר וברוב המלוכות החוקתיות, נתונה זכות וטו, כלומר זכות לביטול חקיקה שאושרה בפרלמנט, למונרך, שלוחו, או לנשיא דמוי מונרך. באוסטרליה, למשל, המלך יכול להטיל וטו, בעזרת המושל הכללי, על חקיקה תוך שנה מיום קבלתה. למלך יש זכות דומה גם בקנדה. זו זכות שכמעט לא משתמשים בה.
הסעיף הראשון בחוקת ארצות הברית קובע שכל חקיקה שהתקבלה על ידי שני בתי הקונגרס תועבר לנשיא ארצות הברית לשם אישורו. אם הנשיא מחזיר את הצעת החוק לקונגרס בתוך עשרה ימים (לא כולל ימי ראשון) הצעת החוק לא הופכת לחוק. רוב של שני שלישים של שני בתי הקונגרס יכול לקבל חוק גם בלי אישורו של הנשיא.
בישראל
על פי שיטת המשפט בישראל מאז הקמת המדינה מחוקקת הכנסת את חוקיה, אך מערכת החוקים בישראל כוללת גם חוקים שמקורם בשלטון המנדט הבריטי בארץ ישראל, ובמידה מצומצמת גם חקיקה שמקורה עוד בשלטון העות'מאני. כיום יש בישראל קרוב ל-1,000 חוקים.
סדרי החקיקה של הכנסת אינם מעוגנים בחוק ופועלים בעיקר מכוח תקנון הכנסת ותקנון הממשלה. מאז שנת 1975 הוגשו מספר הצעות לחוק יסוד: החקיקה, אך אף אחת מהן לא עברה את שלב הקריאה הראשונה.
הצעות חוק מוגשות לאישור הכנסת על ידי חברי הכנסת ועל ידי הממשלה. הצעת חוק שהוגשה על ידי חבר הכנסת מצריכה קריאה טרומית כשלב ראשון בחקיקתה. המשך התהליך (להצעה שהוגשה על ידי חבר הכנסת או על ידי הממשלה) כולל אישור בקריאה ראשונה, דיון בוועדה מוועדות הכנסת ואישור בקריאה שנייה ושלישית. בכל אחד מהשלבים ייתכן שההצעה לא תאושר והדיון בה ייפסק בלי שתהפוך לחוק. לאחר אישורה של הצעת חוק בקריאה שלישית היא מתפרסמת בספר החוקים. גם שלבים קודמים של החקיקה מתפרסמים ב"רשומות" ובאתר האינטרנט של הכנסת.
חקיקה על ידי מושל
אף שבממלכה המאוחדת החקיקה נעשית באמצעות הפרלמנט, הרי במדינות שהיו נתונות לשליטתה, ובהן ארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי, נעשתה החקיקה על ידי המושל המקומי. עם כינון המנדט הבריטי בארץ ישראל, פורסם בלונדון, ב-10 באוגוסט 1922, "דבר המלך במועצה על פלשתינה (א"י)" (באנגלית: The Palestine Order-in-Council). קובץ חוקים זה נוסח באנגלית, אך תורגם והתפרסם גם בעברית ובערבית. החוקים שפורסמו ב"דבר המלך במועצה" משנת 1922 הסדירו עניינים עקרוניים באופי שלטון המנדט ואופן ניהולו, ולפיכך הוא שימש מעין חוקה למנדט הבריטי. קבצים נוספים של "דבר המלך במועצה" פורסמו מדי פעם על-פי דוחות הממשלה הבריטית שכונו "ספר לבן". שלטון המנדט לא כלל גוף מחוקק מקומי, ולפיכך עיקר החקיקה המנדטורית נעשה בשיטה זו. חלק מחוקי "דבר המלך במועצה" הסמיכו את הנציב העליון הבריטי לנקוט צעדים שונים או לקבוע תקנות מסוימות שיחולו בשטח המנדט.
במדינות מוסלמיות
השריעה היא הדין האסלאמי, המסדיר את כל תחומי החיים והחברה. במהלך ההיסטוריה של האסלאם, היה נהוג כי העניינים הנ"ל נמסרים בידי מנהיג חילוני (אמיר או מלך), אולם הוא היה מחויב לפעול במסגרת שהתוו לו חכמי-הדת, העולמא, שהם המוסמכים לקבוע את דיני השריעה. הפרדה מוחלטת בין דת למדינה הוא רעיון בהשראת התרבות האירופית, שהחל להופיע בעולם המוסלמי רק בסוף המאה ה-19. כיום הוא מיושם במלואו רק בטורקיה. בשאר המדינות המוסלמיות יש השפעה מסוימת של השריעה גם על חוקי המדינה החילוניים לכאורה. בערב הסעודית, באיראן ובכמה אזורים מוסלמיים נוספים ברחבי העולם, ממשיכה המסורת שעל-פיה השריעה הנקבעת בידי העולמא, מגבילה ותוחמת את סמכויות ההנהגה החילונית. בעקבות המהפכה האסלאמית באיראן הוכרזה השריעה כחוקת המדינה ואילו בערב הסעודית הביא הלחץ של גורמי הדת ליתר הקפדה על יישומה.
כניסה לתוקף של החקיקה
כברירת מחדל, חקיקה נכנסת לתוקף עם פרסומה. במקרים מעטים ניתן לחקיקה תוקף למפרע, כלומר תחילת תוקפה נקבעת למועד שקדם להשלמתה. ייתכנו שני סוגים של חקיקה למפרע: חקיקה רטרואקטיבית, שמשנה את המצב החוקי למפרע, וחקיקה רטרוספקטיבית, שאינה משנה את המצב החוקי למפרע, אך היא משנה את תוצאותיהן של פעולות שנעשו בעבר. חוק רטרוספקטיבי, שבא לתת תוקף חוקי למעשים חסרי תוקף כזה שנעשו בעבר, נקרא חוק תשריר.
חקיקה רטרואקטיבית נחשבת קיצונית יותר מחקיקה רטרוספקטיבית, שכן משמעותה היא שאדם נהג בהתאם למצב חוקי מסוים, ובדיעבד התברר שהמצב החוקי היה שונה. עם זאת, ייתכנו גם מקרים שבהם האינטרס הציבורי יצדיק חקיקה מסוג זה. דוגמה בולטת לכך היא החוק לעשיית דין בנאצים ובעוזריהם. חוק זה נחקק ב-1950, ותחולתו היא לגבי פשעים שהתרחשו בתקופת השלטון הנאצי, בין 1933 ל-1945.
מחר שבת
מחר שבת הייתה תוכנית טלוויזיה ישראלית בהנחייתו של צביקה הדר ובהפקת טדי יזמות והפקות ששודרה בימי שישי בערוץ רשת 13 בשנים 2017 ו-2018, לאחר שבעבר שודרה בערוץ 2 בזכיינית רשת. בתוכנית אירח צביקה הדר שלושה ידוענים או יותר ששוחחו על מגוון נושאים.
התכנית כללה מונולוג פתיחה, קבלת אורחים, סרטון על כל אחד משלושת האורחים, "גיבור השבוע", פינה בה צביקה הציג את אחד מהאנשים שבקהל ומעשיו למען הקהילה, "רגע לפני התוכנית" - צביקה וחבריו נפגשים בבר ומדברים על האורחים שיתארחו בתוכנית.
צ'סטר סימונס
צ'סטר "טריי" סימונס השלישי (אנגלית: Chester "Tre" Simmons III; נולד ב-24 ביולי 1982 בסיאטל, ארצות הברית), הוא כדורסלן עבר אמריקאי אשר שיחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד. סימונס נחשב לשחקן המתמחה בקליעה לשלוש נקודות. סימונס הוא בן דודו של דונייל מרשל ששיחק בליגת ה-NBA.
קריירה
סימונס החל את קריירת המכללות שלו בעונת במכללת אודסה. ב-2005 סימונס שיחק במדי אוניברסיטת וושינגטון, והפך לשיאן האוניברסיטה בקליעות לשלוש בעונה אחת. בסיום אותה עונה סימונס נרשם לדראפט ה-NBA, אך לא הצליח להיבחר. בעונת הוא עבר לשחק בפאוק סלוניקי היוונית, ובעונה שלאחר מכן עבר לגראן קנריה הספרדית. בקיץ 2006 זכה סימונס להשתתף במסגרת משחקי הטרום-עונה של ה-NBA כששיחק במדי סיאטל סופרסוניקס, אך לא הצליח להגיע לסגל הקבוצה הסופי לעונה זו.
ביוני 2008 חתם סימונס במכבי תל אביב, אך מיעט לקבל דקות משחק ולאחר שקלע סל מחצי מגרש נגד הפועל ירושלים, מיעט לשחק במשך כל העונה, ואף ברוב במשחקים נשאר מחוץ לסגל למרות כשירותו. לאחר שהיה חלק מהסגל של מכבי שזכה באליפות, הוא עזב את הקבוצה.
בעונת חתם סימונס בהפועל ירושלים. בתחילת העונה הוא זכה עם הקבוצה בגביע ווינר ואף בתואר ה-MVP של הטורניר.
ביוני 2010 שוחרר סימונס מהפועל ירושלים, וחתם בהמשך אותו הקיץ באלופת צ'כיה נימבורק אותה אימן הישראלי רונן גינזבורג ושיחק בה אפיק ניסים. הקבוצה הודחה במסגרת הסיבוב הראשון של מוקדמות היורוליג לעונת 2010/2011.
ביוני 2012 חתם בקבוצת הכדורסל הרוסית סמארה, עמה זכה ביורוצ'לנג' לעונת 2012/2013.
בעונת 2015/2016 שיחק במדי הפועל תל אביב מליגת העל הישראלית, איתה העפיל לפלייאוף לאחר ששכנע את חברו כוכב ליגת ה-NBA לשעבר נייט רובינסון להצטרף לקבוצה. בעונת 2016/2017 חתם בשארקס דאנטיב מליגת העל הצרפתית.
בעונת 2017/2018 חתם בהפועל עפולה מהליגה הלאומית.
ב-7 בנובמבר 2018 הודיע סימונס על פרישה מכדורסל.
קרב חרקוב השני
קרב חרקוב השני היה קרב בעת מלחמת העולם השנייה שנערך באביב 1942, במסגרת המאמץ הסובייטי לגרש את הוורמאכט מאדמות ברית המועצות. על הצבא הגרמני פיקד בקרב פרידריך פאולוס ואילו על יחידות הצבא האדום פיקד סמיון טימושנקו. בקרב זה ספג הצבא האדום תבוסה צורבת, אשר פתחה לצבא הגרמני את הדרך דרומה לעבר הקווקז.
רקע
לאחר הניצחון בקרב מוסקבה הסטבקה הייתה בדעה שצריך להמשיך במתקפות גם באזורים נוספים של חזית הלחימה. במהלך סוף 1941 - אביב 1942 החלו להפעיל את מפעלי התעשייה הכבדה שפונו לאזור הרי אורל וסיביר וכמות התחמושת שהגיעה לחזית גדלה. בהתאם לכך, לשנת 1942 תוכננו פעולות התקפיות במספר אזורים. בהתאם לפקודת סטבקה מס' 130 מ-1 במאי 1942 "על הצבא האדום להגיע במהלך השנה לגירוש הוורמאכט משטח ברית המועצות".
אחד המבצעים המתוכננים במסגרת זו היה מבצע לשחרור חרקוב והכנעת קבוצת ארמיות דרום.
הצבא האדום
לצורך המתקפה הוקמה מפקדה מיוחדת "הכיוון הדרום מערבי" בפיקוד של סמיון טימושנקו, מפקד המטה איוואן בגרמיאן ונציג הסטבקה ניקיטה חרושצ'וב. תחת מפקדה זו פעלו הכוחות של שתי חזיתות:
וורמאכט
אל מול כוחות הצבא האדום עמדה קבוצת ארמיות דרום בפיקוד פדור פון בוק. בגזרה הרלוונטית הוצבו היחידות הבאות:
מהלך הקרב
אמנם, הצבא האדום החל את מתקפתו כבר ב-12 במאי. התוכנית הייתה לכתר את הארמייה ה-6 הגרמנית באזור חרקוב ולשחרר את העיר. המתקפה הייתה מוצלחת למדי ולקראת 17 במאי יחידות של הצבא האדום היו קרובות לפרברי העיר.
בחלק הדרומי, הארמיות ה-6, ה-9 וה-57 הסובייטיות התקדמו בשתי הגדות של סוורסקי דונץ. בחלק הצפוני של הלחימה הארמייה ה-28 הצליחה לפרוץ את קו ההגנה הגרמני ברוחב של 65 ק"מ והתקדמה לכיוון בלגורוד.
לצד ההתקדמות האיטית הורגשה גם פסיביות של חלק מהיחידות של הצבא האדום והססנות של סמיון טימושנקו לנצל עתודות שריון שהיו ברשותו. כמו כן לא היה תאום בין המתקפות של שתי החזיתות שהיו תחת פיקודו הכולל. כתוצאה מכך, הוורמאכט הצליח לסיים את ההתארגנות מחדש ולרכז את כוחות המחץ בכיווני מתקפת הנגד.
ב-17 במאי טנקים של אוואלד פון קלייסט תקפו את הארמייה ה-9 הסובייטית, פרצו את קו ההגנה שלה ולקראת 23 במאי היא כבר לא יכלה לסגת מזרחה. סמיון טימושנקו פנה לסטבקה בבקשה לתגבורת. ראש המטה הכללי החדש אלכסנדר ואסילבסקי ביקש אישור לנסיגת הכוחות, אך יוסיף סטלין סירב לאשר את הנסיגה. במהלך 18 במאי ואסילבסקי ביקש פעם נוספת אישור לנסיגה. סמיון טימושנקו וניקיטה חרושצ'וב טענו שהסכנות לא כה חמורות, אך סטלין לא אישר את הנסיגה גם הפעם. כתוצאה מכך, לקראת ה-23 במאי רוב היחידות התוקפות של הצבא האדום כותרו.
החל מה-25 במאי החלה מתקפה של הכוח המכותר מזרחה במטרה לפרוץ את הכיתור, אמנם ללא הצלחה של ממש. למרות המאמץ הגדול רק כעשירית מהכוחות המכותרים הצליחו לפרוץ אותו. המפקדים של הארמיות המכותרות וסגן מפקד החזית הדרום-מערבית נהרגו במהלך הקרבות.
השלכות כישלון המבצע
כתוצאה מקריסת החזית הדרום-מערבית והחזית הדרומית הוורמאכט היה יכול להתחיל במתקפה אסטרטגית בדרום במטרה להגיע לקווקז ולוולגה. ב-23 ביולי רוסטוב על דון נפלה בידי הנאצים וב-6 באוגוסט הם היו בפרברי סטלינגרד.
קרנפיים
קַרְנַפִּיים (שם מדעי: Rhinocerotidae; "קרנף" ברבים: קַרְנַפִּים) היא משפחה בסדרת מפריטי פרסה ומקבוצת הקרנפים. המשפחה כללה בעבר מינים רבים, אולם כיום נותרו כחמישה מינים בלבד. תפוצתם של חמישה מינים אלו כוללת את אפריקה ודרום-מזרח אסיה.
מאפיינים
מיני הקרנפיים הם בעלי חיים חזקים מאוד, ובהיותם כאלו הם גורם מוות בולט מעולם החי. בהודו ובנפאל, הקרנפים הם הגורם הראשון מעולם החי שמביאים למוות בני אדם, בעוקפם את הטיגריסים והנמרים. לא רק זאת, קיים תיעוד לכך שמספר קרנפים התנפלו על פילים שנשאו תיירים בתוך הג'ונגל. בדומה לבעלי-חיים אחרים, הם נעשים מסוכנים אף יותר כאשר הם בקרבת צאצאיהם.
קרנפים התקיימו בעבר גם בארץ ישראל, לפי עצמות קרנפים שנתגלו באתרים ארכאולוגיים מהתקופה הפלאוליתית. הקרנפים נעלמו מישראל לפני כמה עשרות אלפי שנים.
הקרן
המאפיין הבולט ביותר של הקרנפיים הוא הקרן הגדולה שלהם. היא ממוקמת מעל לאף. בניגוד לחיות אחרות בעלות קרן, קרנם של הקרנפיים מורכבת מקרטין בלבד (אותו החומר ממנו עשויים השיער והציפורנים שלנו ובכך כביכול קרן הקרנף היא למעשה שיער דחוס), ואין לה בסיס עצמותי. בקרנם של הקרנפיים משתמשים לשם יצירת ידיות של חרבות ופגיונות בתימן ובעומאן.
הקרנף משתמש בקרן כמכשיר עזר לאיתור צמחים ומינרלים החבויים מתחת לאדמה, בנוסף הקרנף משתמש בקרן להגנה ולתקיפה בזמן שהקרנף שומר על צאצאיו.
גודל
הקרנפיים הם בעלי חיים גדולים וכבדים, וזו הגנתם העיקרית מפני טורפים. קרנף בוגר שוקל בין 1 ל-4 טון מטרי.
סכנת הכחדה
מצבם של כל חמשת מיני הקרנפים הקיימים אינו בטוח. הקרנף רחב-השפה הוא אולי הבטוח מבין החמישה, ובצד השני, קרנף ג'אווה נמצא בסכנת הכחדה חמורה, וב-2002 הוערך כי נותרו כ-60 פרטים בלבד בכל העולם, וכך הוא אחד משלושת מיני היונקים הגדולים הנדירים ביותר בעולם.
מאמצי שימור הקרנפיים החלו בשנות ה-70 של המאה ה-20, אך הם נחלו כישלון ואוכלוסיות הקרנפים המשיכו להצטמצם באופן חד ומשמעותי. סחר באיברי הקרנפיים אסור לפי הסכמי ה-CITES (Convention on International Trade in Endangered Species of Wild Fauna and Flora), אולם ציד בלתי חוקי של הקרנפים עדיין קיים והשפעתו מסכנת את מאמצי השימור של הקרנפיים.
הקרנפיים ניצודים בעיקר לצורך סחר בקרניהם. במזרח אסיה ישנה אמונה כי לקרני הקרנפים יש עוצמה ויכולות ריפוי, ומשתמשים בהם לצורך ייצור תרופות. בנוסף משמשות הקרניים לצורכי נוי וריהוט.
בשנת 2021 החל מיזם חלוצי של הבנק העולמי וקרן ההשקעות הסביבתית בו הוצעו למכירה אג"חים בשווי כולל של 45 מיליון דולר למטרת שימור אוכלוסיית הקרנפים שחיים בשני פארקים לאומיים בדרום אפריקה. ההשקעה תיפתח לאחר 5 שנים ותפריש למשקיעים ריבית עם תשואה שתלויה באחוז הגידול בכמות הקרנפים, זאת מכיוון שמגידול האוכלוסייה צפויה ליהנות לא רק אוכלוסיית הקרנפים אלא גם מדינת דרום אפריקה עצמה.
הרולד השני, מלך אנגליה
הרולד השני (באנגלית: Harold II; 1022 – 14 באוקטובר 1066), הידוע גם בשם הרולד גודווינסון (Harold Godwinson), היה המלך האנגלו-סקסוני האחרון של אנגליה. הוא עלה לשלטון ב-5 בינואר 1066, לאחר מות המלך אדוארד המודה, ושלט עד 14 באוקטובר באותה שנה, אז הובס בידי ויליאם הכובש בקרב הייסטינגס.
הרולד גודווינסון היה בנם של גודווין, רוזן וסקס, וגיתה תורקלסדוטיר, גיסתו של קאנוט הגדול וקרובתו של סוון הראשון. לזוג היו שני צאצאים נוספים, טוסטיג גודווינסון ואדית מווסקס, לימים מלכתו של אדוארד המודה מלך אנגליה.
הרולד זכה בתואר רוזן מזרח אנגליה ב-1045, ולאחר מותו של אביו ב-1053 ירש את התואר רוזן ווסקס, אזור שבאותם זמנים כלל קרוב לשליש מאנגליה, והפך לאציל החזק באנגליה.
ב-1058 זכה הרולד גם בתואר הרוזן מהיירפורד, והחליף את אביו כראש האופוזיציה הסקסונית להשפעה הנורמאנית, שהלכה וגברה עם עלייתו של אדוארד המודה לשלטון, לאחר ששהה שנים רבות בגלות בנורמנדיה.
הרולד זכה בתהילה רבה בעקבות מספר מערכות שניהל ב-1062–1063 כנגד גראפיד' אפ ליוולין מגוויניד', מלך ויילס. ב-1064 נישא הרולד לאדית, אלמנתו של גראפיד ובתו של רוזן מרסיה. מנישואין אלו נולדו לו שני בנים, ככל הנראה תאומים, שנקראו הרולד ואולף. השניים הגיעו לבגרות, וככל הנראה סיימו את חייהם בגלות. בנוסף, היו לו מספר ילדים בלתי-חוקיים מפילגשו (שלפי החוק הדני נחשבה אף היא לרעייתו) אדית "צוואר-ברבור".
ב-1065 מרדו הנורת'מבריאנים באחיו של הרולד, טוסטיג, רוזן נורת'מבריה, והחליפוהו במורקאר. הרולד תמך ברוזן מורקאר, ובכך חיזק את ההסכמה על היותו יורשו המיועד של אדוארד המודה, אך גם יצר קרע במשפחתו, וגרם לטוסטיג לחבור להראלד הארדראדה מלך נורווגיה.
לאחר מותו של אדוארד המודה ב-5 בינואר 1066, טען הרולד כי המלך הבטיח לו שיירש אותו, והוכתר כמלך אנגליה באישור הויטנגמוט.
עם הכתרתו פלשו לממלכת אנגליה המלך הראלד מנורווגיה וויליאם מנורמנדיה, שכל אחד מהם רצה את הכתר האנגלי לעצמו. ויליאם טען כי אדוארד הבטיח לו את כס המלוכה (ככל הנראה ב-1052), תמורת עזרה שהעניק לו כשספינתו נטרפה אל מול חופי נורמנדי, אולם סיפור זה מוטל בספק, וגם אם אדוארד הבטיח הבטחה כזו, הרי שעשה זאת תחת לחץ, והרולד חש חופשי להפר אותה.
הראלד וטוסטיג פלשו לאזור יורקשייר, בצפון אנגליה, בספטמבר 1066. ב-20 בספטמבר הביסו את מורקאר ואדווין רוזן מרסיה בקרב פאלפורד, אך הובסו, חמישה ימים מאוחר יותר, על ידי הרולד בקרב גשר סטמפורד.
לאחר קרב זה פנה הרולד דרומה, להילחם בויליאם, שנחת בסאסקס עם 7,000 מאנשיו. שני הצבאות נפגשו בהייסטינגס ב-14 באוקטובר, והרולד, שצבאו היה עייף בעקבות המערכה כנגד מלך נורווגיה, נהרג מפגיעת חץ בעינו. גופתו נקברה, ככל הנראה, בכנסיית וולטהאם שבאסקס.
אגדה שהייתה נפוצה במאה ה-12 טענה כי הרולד למעשה לא מת, ושרד את הקרב. לפי גרסה זו, שהה הרולד בווינצ'סטר במשך שנתיים כדי להחלים מפצעיו, ולאחר מכן נדד לגרמניה, שם שהה במשך שנים רבות כנווד. כשהזדקן, שב הרולד לאנגליה וחי כמתבודד במערה בקרבת דובר. כשנטה למות, התוודה כי על אף שהוא הולך לעולמו כששמו כריסטיאן, הוא נולד בשם הרולד גודווינסון. לסיפור זה, ככל הנראה, קיימת מעט אחיזה במציאות.
סגני המנהל
סגני המנהל (באנגלית: Vice Principals) היא סדרת טלוויזיה קומית אמריקאית בכיכובם של דני מקברייד, וולטון גוגינס, ג'ורג'יה קינג, בוסי פיליפס, קימברלי הברט גרגורי, שיון מקיני ושיי ויגהאם. את הסדרה יצרו דני מקברייד וג'ודי היל. הסדרה הוזמנה על ידי HBO במאי 2014 כאשר סך הכל הוזמנו 18 פרקים, אשר חולקו לשתי עונות. הצילומים החלו ב-2015 והסתיימו באמצע 2016. העונה הראשונה עלתה לשידור ב-17 ביולי 2016. העונה השנייה והאחרונה עלתה לשידור ב-17 בספטמבר 2017.
תקציר העלילה
סגני המנהל מתמקדת בסגן מנהל בית הספר התיכון "נורת' ג'קסון" ניל גמבי (דני מקברייד), חסר-סבלנות וחסר-נימוסין השואף להתקדם לתפקיד המנהל, עם פרישתו של המנהל הנוכחי. אולם, כאשר פורש המנהל הנוכחי (ביל מארי בהופעת קמאו), נחשף כי הוא איננו סומך לא על גמבי, ולא על סגנו האחר, לי ראסל (וולטון גוגינס) הסוציופת, ששואף אף הוא להיות המנהל, ולכן אינו ממליץ על אף אחד מהם להיות יורשו. במקום זאת, לתפקיד מתמנה ד"ר בלינדה בראון (קימברלי הרברט גרגורי). גמבי חובר ליריבו ראסל, והשניים זוממים יחדיו כיצד להרוס את המוניטין של בראון ולהביא לעזיבתה על מנת לרשת אותה.
הפקה
ב-15 ביוני 2015 דיווח מקומון העיר צ'ארלסטון סיטי שבקרוליינה הדרומית כי סגני המנהל תצולם בשכונת פארק סירקל שבצפון צ'ארלסטון. העיתון הוסיף כי הקומיקאים ויל פרל וביל מארי יעשו הופעות קמאו בסדרה. סצנות המתקיימות בבית הספר צולמו בשטחי בתי הספר התיכון על שם ר' ב' סטול וווסט אשלי.
תגובות
סגני המנהל זכו לביקורות חיוביות מצד המבקרים. על פי Rotten Tomatoes, העונה הראשונה זכתה לדירוג של 64%, המבוסס על 33 חוות דעת, עם ממוצע דירוג של 6/10. על פי דעת הקונצנזוס שפורסמה באתר, "סגני המנהל משעשעת באופן מפתיע ונהנית מהכוכבים המוכשרים שלה, אבל ההומור המרושע שלהם לפעמים מפספס את הנקודה". על פי Metacritic, לתוכנית יש ציון של 56 מתוך 100, המבוסס על 31 מבקרים, המעידים על "ביקורות מעורבות או ממוצעות".
פרסים
הועמדה ב-2018 לפרס אמי לבידור בפריים טיים לעריכת הסאונד הטובה ביותר לסדרת קומדיה או דרמה (חצי שעה) ואנימציה.
מדיה ביתית
העונה הראשונה המלאה של סגני המנהל שוחררה למכירה ב-DVD ו-Blu-ray, על ידי Warner Home Video באמצעות המותג HBO Home Entertainment שלה, ב-7 בפברואר 2017.
Swimming Pools (Drank)
Swimming Pools (Drank) הוא שיר של הראפר האמריקאי קנדריק לאמאר. הוא יצא לאור ב-31 ביולי 2012, כסינגל המוביל (והשני בסך הכל) מתוך אלבום הבכורה שלו בחברת תקליטים גדולה, Good Kid, M.A.A.D City, באמצעות טופ דואוג אנטרטיינמנט, אפטרמת' אנטרטיינמנט ואינטרסקופ רקורדס. הוא נכתב על ידי לאמאר וטיילר "טי-מיינוס" ויליאמס, שגם הפיק את השיר.
השיר הניע את לאמאר לפופולריות במיינסטרים, כשהגיע בשיאו למקום ה-17 במצעד הבילבורד הוט 100. מאוחר יותר, הועמד השיר לפרס גראמי לביצוע הראפ הטוב ביותר.
רקע
השיר מהווה התבוננות פנימית על חיי המשפחה והחברה של לאמאר, האלכוהוליזם והלחץ החברתי המלווה אותו בקרב חבריו. בבית הראשון, הוא נזכר בשתייה של סבו והמוות כתוצאה מכך, ובסיבות שהובילו את לאמאר עצמו לשתות.
קבלה ביקורתית
השיר זכה לתשבחות ממבקרי המוזיקה בצאתו. מגזין רולינג סטון דירג את השיר במקום ה-34 ברשימת השירים הטובים ביותר לשנת 2012. מגזין XXL כלל את השיר כאחד מחמשת שירי ההיפ הופ הטובים ביותר ב-2012.
הצלחה מסחרית
בשבוע הראשון לצאתו, הופיע השיר במקום ה-100 בבילבורד הוט 100, נשאר במצעד כשבוע ויצא. עם זאת, שבועיים לאחר מכן, חזר למצעד וטיפס מספר מקומות כל שבוע, כשבשיאו הגיע למקום ה-17. במצעד הסינגלים הבריטי, הופיע השיר לראשונה במקום ה-63, ובשיאו הגיע למקום ה-57.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ, בבימויו של ג'רום די, הוקרן בבכורה ב-3 באוגוסט 2012 ב-. סקירה של המגזין רולינג סטון כללה תקציר של הקליפ בו נכתב: "בקליפ החדש שלו עבור 'Swimming Pools (Drank)', קנדריק לאמאר מתריס נגד כוח הכבידה, צף ונופל בחלל תלוי בזמן שבקבוקי אלכוהול עפים ומתנפצים לתקרה. הראפר מקבל התבוננות פנימית בקצב מטושטש, בהתחשב בשיאים ובשפל של צריכת אלכוהול ותחושת הביטחון שהיא מעניקה לשתיין. לאמאר מבלה את רוב הקליפ בראפ לבד, אך בצילומים מסוננים בצבע של זעם ספוג אלכוהול, דרך הסצנות היותר מהורהרות".
The Good, the Bad and the Ugly (נעימת נושא)
"The Good, the Bad and the Ugly" הוא קטע אינסטרומנטלי אשר היה שיר הנושא של סרט הקולנוע "הטוב, הרע והמכוער" משנת 1966 בבימויו של סרג'יו לאונה. השיר נכלל בפסקול הסרט תחת השם. הקטע האינסטרומנטלי הולחן על ידי המלחין האיטלקי אניו מוריקונה.
גרסת כיסוי של הוגו מונטנגרו משנת 1968 הפכה ללהיט גדול בארצות הברית ובבריטניה כאשר השיר הגיע למקום הראשון במצעד הבריטי במהלך נובמבר 1968.
גרסת אניו מוריקונה
במהלך שנת 1960 במאי הקולנוע סרג'יו לאונה, חבר ילדות של מוריקונה, שכר את מוריקונה שילחין עבורו את המוזיקה לסרטו הבא "בעבור חופן דולרים". שיתוף פעולה זה הוביל בהמשך למספר שיתופי פעולה בין השניים במספר סרטים אותם יצר לאונה בהמשך (בהם שיתוף פעולה שהוביל ליצירת שיר זה), אשר חלקם נחשבים למערבוני ספגטי.
גרסת הוגו מונטנגרו
הוגו מונטנגרו היה מלחין ומנצח תזמורת אמריקני אשר החל להכין שירים לסרטים במהלך שנות ה-60. לאחר שהוא שמע את פסקול הסרט "הטוב, הרע והמכוער" מונטנגרו החליט ליצור גרסת כיסוי לנעימת הנושא. ביצירת הקטע אינסטרומנטלי זה השתתפו ארט סמית (אוקרינה), טומי מורגן (מפוחית), אליוט פישר (כינור חשמלי), מאני קליין (חצוצרה), ומוזי מרצליאנו (מבצע את השריקות לאורך השיר).
למרבה ההפתעה של מונטנגרו ויתר המוזיקאים שיצרו את גרסת הכיסוי, הסינגל של גרסה זו הפך ללהיט במהלך שנת 1968 כאשר הוא הגיע למקום השני במצעד הבילבורד האמריקני ביוני של אותה השנה. ב-16 בנובמבר 1968 השיר הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי והוא נותר בהמשך במיקום זה במשך ארבעה שבועות.
גרסה זו מכרה מעל מיליון ורבע עותקים וזיכתה את מונטנגרו בתקליט זהב.
בית זבולון
בית זבולון הוא בניין דו קומתי ברחוב אוסישקין 9 תל אביב, הניצב על גדתו הדרומית של נחל הירקון. חלק מהבניין משמש את מועדון ספורט השיט של "אגודת יורדי ים זבולון" ומשרד האגודה, כמו גם מחלקות נוער של עיריית תל אביב.
'ביתה המחודש' של התנועה הימית הראשונה "אגודת יורדי ים זבולון" ובית הספר הימי זבולון של התנועה, נבנה בשנת 1963 בתרומת אשת העסקים האנגליה הנרייטה דיאמונד על המגרש ההיסטורי בו פעלה האגודה בצריפים מאז שנת 1930.
את המגרש בן 2.5 הדונמים הסדיר לאחר תלאות רבות, חיים לייבוביץ התעשיין ומי שהיה מנכ"ל אגודת זבולון וממייסדיה עם מאיר גורביץ ועמנואל טובים.
דיאמונד שמעה על האגודה ומטרותיה עת ביקרה בארץ ישראל בשנת 1930. היא פנתה לחיים לייבוביץ שיהיה איש הקשר בינה לבין התנועה הימית והבטיחה שתגייס כספים לסייע לאגודה שאך הוקמה לבסס את בית הספר הימי בבניין.
בשנת 2021 עיריית תל אביב דרשה מאגודת יורדי ים זבולון להתפנות מהבניין ולאתר כתובת חלופית. האגודה החליטה להילחם בהחלטה. העירייה פנתה לבית המשפט המחוזי שפסק בעדה, האגודה ערערה על ההחלטה לבית המשפט העליון ופסק הדין הסופי יתקבל בדצמבר 2022
אנשי עמותת "זבולון יורדי ים" שביקשו להכירם כדייר מוגן ברחוב אוסשקין 9 נדחו על ידי מספר ערכאות. בג"ץ החליט כי עליהם לפנות את המקום ב-19 ליולי 2023
ברכידקטיליה
ברכידקטיליה (באנגלית: Brachydactyly) הוא מונח רפואי, המבטא מום בו אדם סובל מאצבעות קצרות בכף היד. הסימפטום העיקרי הוא אצבעות, בהונות, או שתיהן קצרות מהרגיל.
כריסטיאן החמישי, מלך דנמרק
כריסטיאן החמישי, מלך דנמרק (בדנית ובנורווגית: Christian V; 15 באפריל 1646 – 25 באוגוסט 1699) היה מלך דנמרק-נורווגיה מ-1670 ועד למותו. הוא היה בנם של פרדריק השלישי, מלך דנמרק ושל רעייתו, סופיה אמיליה מבראונשוויג- לונברג.
ברכידקטיליה
ישנה חלוקה למספר סוגים המבטאים מצבים קליניים שונים של התסמונת (ראו תמונה).
כריסטיאן החמישי, מלך דנמרק
כמלך שהיה נערץ על ידי העם הפשוט, היה כריסטיאן מלך דנמרק-נורווגיה הראשון שנמשח בטירת פרדירקסבורג כמונרך אבסולוטי מאז מיסוד עליונותה של המלוכה דנית. הוא חיזק את מעמדה של המלוכה כנגד האצולה על ידי הרחבת הנוהג של אביו לאפשר לאצילי הולשטיין ולפשוטי העם לשמש במשרות ממשלתיות.
ברכידקטיליה
ככלל תסמונת זו מופיעה כחלק בתסמונות קשות כמו תסמונת דאון, תסמונת קושינג, תסמונת רובינשטיין-טאבי וכו'.
כריסטיאן החמישי, מלך דנמרק
כמלך הוא שאף להפגין את כוחו כמונרך אבסולוטי באמצעות בניין וחלם להקים את הגרסה הדנית לארמון ורסאי. הוא היה ראשון שעשה שימוש בכס המלוכה הדני, שנוצר לצורך זה. המוטו שלו היה "אדיקות וצדק" (בלטינית: Pietate et Justitia).
ברכידקטיליה
ברוב גדול של המקרים של brachydactyly, אין צורך בטיפול. במקרים נדירים, brachydactyly עשוי להיות חמור מספיק כדי להציג בעיות בפונקציונליות. ייתכן קושי לתפוס דברים או ללכת בדרך רגילה. במקרים אלה, פיזיותרפיה יכולה לעזור. פיזיותרפיה יכולה לשפר את טווח התנועה ולשפר הן את הכוח והן את הפונקציונליות של האזורים המושפעים. במקרים קיצוניים ונדירים מאוד, ניתן להשתמש בניתוח לטיפול בברכידקטיקה.