cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אופיר אקוניס
שר המדע והטכנולוגיה
ביולי 2018 סירב אקוניס לאשר המלצה של ועדה מטעם משרדו למנות את פרופ' יעל אמיתי לחברה במועצת הנגידים של קרן גרמניה-ישראל למחקר ולפיתוח מדעי (GIF), בנימוק שבשנת 2005 חתמה אמיתי על עצומה התומכת בסרבני שירות בשטחים. על החלטה זו נמתחה ביקורת עזה באקדמיה, אך אקוניס דבק בהחלטתו. פרופ' אמיתי וועד ראשי האוניברסיטאות הגישו עתירה לבג"ץ נגד החלטתו זו של אקוניס, ובג"ץ ביטל את החלטתו של השר אקוניס והורה להחזיר את העניין לבחינה מחודשת של השר, תוך התמקדות במשקל שראוי לייחס להצטרפותה של אמיתי לעצומה, משום שבניגוד לעמדת השר, אין עבירה פלילית בחתימה על העצומה. היועץ המשפטי לממשלה ופרקליטות המדינה התייצבו נגד אקוניס, אך בדיון בבית המשפט הוא המשיך להחזיק בעמדתו. בשל התנגדות היועץ המשפטי לממשלה לתת לאקוניס ייצוג משפטי חיצוני, החליט לייצג את עצמו בבית המשפט והוא הופיע לכל דיון בביהמ"ש העליון והעלה את טיעוניו בפני ההרכב. בסופו של דבר קיבלה אמיתי את המינוי ממחליפו של אקוניס, יזהר שי.
בינואר 2020 מונה לשר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים בנוסף לתפקידו כשר המדע. עמד בראש המשרד בעת התפרצות נגיף הקורונה בישראל. ע"פ החלטתו ניתנה עדיפות לדאגה לאוכלוסיות בסיכון בכלל ולאזרחים ותיקים בפרט. אקוניס הוציא לפועל את המבצע "משמרות הזהב", במסגרתו חולקו כ-5 מיליון מנות מזון חמות ישירות לבתי אזרחים ותיקים בכל רחבי הארץ. אקוניס עצמו השתתף במבצע החלוקה.
השר לשיתוף פעולה אזורי
בדצמבר 2020, אקוניס אירח את השר זייד אלזייני מבחריין ומשלחתו בישראל. זאת הייתה המשלחת הכי גדולה אי פעם מהמפרץ הפרסי.
ביומו האחרון בתפקיד אמר שהמשרד "הוקם כאתנן פוליטי" וכי הוא "היה צריך להיסגר מזמן", אף שחודשים אחדים קודם לכן אמר "שיתוף פעולה אזורי הוא אחד התיקים החשובים ביותר בממשלה".
ניסיון מינויו לשר המשפטים
ב-27 באפריל 2021 התקיים דיון בין שרי ממשלת ישראל השלושים וחמש בנושא מינוי שר המשפטים. משרה זו לא אוישה באופן קבוע מאז שהתפטר מהממשלה שר המשפטים אבי ניסקורן ב-1 בינואר 2021, וב-1 באפריל 2021 פג תוקפה של כהונת יו"ר כחול לבן בני גנץ כממלא מקום שר המשפטים. הממשלה התכנסה לאחר שבדיון בעתירה לבית המשפט העליון הורה בית המשפט לממשלה למנות שר משפטים קבוע בו ביום. בדיון בממשלה לא גובשה הסכמה בין שני הגושים בממשלה הפריטטית על מועמד לתפקיד. נתניהו הציע לבחור באקוניס לשר-המשפטים והעמיד את הצעתו להצבעה, והיא זכתה לרוב בהצבעה בין שרי הממשלה, אך היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט התנגד למהלך וציין בחוות דעתו שההצבעה אינה חוקית, וכי "גם אילו מבחינה תאורטית הייתה ההצבעה חוקית, העובדה כי כל שרי גוש כחול לבן הצביעו נגד הצעת ההחלטה יש לראות בתוצאה כאילו היה שוויון בין הקולות - ולפיכך כי ההצעה לא התקבלה". כמו כן, הורו שופטי בג"ץ מאוחר יותר באותו יום להקפיא את החלטת הממשלה למנות את אקוניס לשר המשפטים. למחרת טען ראש הממשלה בנימין נתניהו כי הוא "שולל לחלוטין" את "הטיעון שהדיון שהתקיים אתמול בממשלה היה בניגוד לחוק", ועם זאת אמר כי החליט לסגת מההחלטה למנות את אקוניס לתפקיד, ולמנות את גנץ לשר המשפטים.
עמדות
בתפיסותיו המדיניות הביטחוניות ממוקם אקוניס באגף הימני של הליכוד. הוא מתנגד לנוסחת שתי מדינות לשני עמים ורואה בפלסטינים מכשול לשלום במזרח התיכון. הוא לא מאמין בקיומו של עם פלסטיני עם זכות התיישבותית על חלקי ארץ ישראל, וטען בראיון כי "יש כאן ערביי ארץ ישראל. אני מעדיף את הביטוי הזה על פני הביטוי 'עם פלסטיני'. יש ערבים שקיבלו ב-1948 זכות הצבעה ויש כאלה שב-1967 לא קיבלו ולא יקבלו לעולם." הוא הביע תמיכה בתוכנית ההתנתקות בעת הפינוי והתנגד לאחר שנים.
אקוניס הציע הסדר ביניים ארוך טווח לעשרים שנה, עם אוטונומיה של הרשות הפלסטינית ועם מימוש זכויות האזרח לפלסטינים במסגרת הרשות, על מנת "שהפלסטינים שנולדים כעת לא יחונכו על הנרטיב של זכות השיבה לעכו, רמלה, לוד, יפו ואשקלון". אקוניס מתנגד לוויתור על שטחים ותומך בהתיישבות בכל חלקי הארץ "ללא הבדל בין הגולן, הגליל, הנגב או יהודה ושומרון". הוא מאמין שלישראל הזכות ההיסטורית והמוסרית על ארץ ישראל המערבית, לפי תפיסותיו של זאב ז'בוטינסקי, "כולה שלי". הוא תומך בברית האסטרטגית שבין ישראל לבין ארצות הברית, אולם ציין לא פעם שישראל היא מדינה עצמאית בהחלטותיה. כמו כן, אקוניס הביע תמיכה בהסכמי השלום עם ירדן ועם מצרים.
בתפיסותיו האזרחיות ממוקם אקוניס באגף הליברלי של הליכוד. הוא תומך בכלכלה חופשית ומאמין כי הורדת יוקר המחיה תעשה על ידי הורדת מיסים ומכסים. הוא הביע את התנגדותו ל"חוק המרכולים" והדגיש כי אין לכפות אורח חיים זה או אחר על כלל אזרחי ישראל, אך הצביע בעד אישור החוק. הוא תומך בקהילה הגאה, ומגיע למצעדי הגאווה.
חיים אישיים
מתגורר בתל אביב, נשוי לעדי ולהם בן ובת.
האספה הלאומית של פקיסטן
האספה הלאומית של פקיסטן (באורדו: قومی اسمبلئ پاکستان) היא הבית התחתון של הפרלמנט של פקיסטן (הכולל גם את הסנאט של פקיסטן). האספה שוכנת יחד עם הסנאט בבירת פקיסטן, אסלאמאבאד. באספה חברים כ-342 נציגים, מתוכם 72 נבחרים במחוזות בשיטה הרובנית, וכ-70 מקומות נשמרים למיעוטים (10 מקומות) ולנשים (60 מקומות). נציגות זו מוקצית למפלגות על פי גודלן היחסי. על פי החוקה, ממשלה חייבת את תמיכת רוב חברי האספה, שהם 172 נציגים. הבחירות לאספה מתקיימות אחת ל-5 שנים, אלא אם ראש הממשלה והנשיא מפזרים אותה בהתאם לחוקה.
לפי החוקה משנת 1973, תפקידי האספה הם חקיקה ופיקוח על הממשלה באמצעות וועדות שונות. אמנם האספה יכולה להתפזר לפי רצונו של ראש הממשלה והנשיא, אבל רק הפרלמנט הוא זה שיכול לשנות את החוקה, וגם להדיח את הנשיא. שני מהלכים אלו דורשים רוב של שני שלישי מכל אחד מהבתים.
אזרח אינו יכול להיבחר לאספה במידה והוא לא יציב מבחינה נפשית, צעיר מגיל 18, בעל עבר פלילי, פושט רגל או בעל אזרחות כפולה. בנוסף על כך, אזרח "המתנגד לאידאולוגיה של פקיסטן" או לא תומך בשלמותה ייפסל ממועמדות. בישיבתה הראשונה האספה בוחרת את יושב הראש ואת סגנו.
כיום המפלגה הגדולה ביותר באספה היא הליגה המוסלמית הפקיסטנית, אשר מונה מטעמה כ-189 נציגים באספה. הבחירות האחרונות התקיימו בשנת 2013.
בהריה איצ'וק
בַּהְרִיֶה איצ'וֹק (Bahriye Üçok; 1919, טרבזון, טורקיה – 6 באוקטובר 1990, אנקרה) הייתה אשת אקדמיה, סופרת, עיתונאית, פוליטיקאית, לוחמת לזכויות נשים וחברת הפרלמנט הטורקי.
קורות חייה ופועלה
בהריה איצ'וק נולדה בטרבזון שלחוף הים השחור. אחרי לימודים לתואר בהיסטוריה, לימדה בבתי ספר בסמסון ובטרבזון, וב-1953 הצטרפה לסגל המורים בפקולטה לתאולוגיה של אוניברסיטת אנקרה. איצ'וק הייתה האישה הראשונה שלימדה בפקולטה זו, ובה הגיעה לדרגת פרופסור מן המניין. מחקריה עסקו בהיסטוריה של האסלאם, בנשים שליטות בארצות מוסלמיות ובסוגיות היוצאים בשאלה. איצ'ו'ק ידעה ערבית ופרסית והציגה פרשנויות חדשניות לקוראן, מתוך עמדה מציאותית וסובלנית.
מתחילת שנות השבעים התמסרה לפעילות פוליטית. ב-1977 הצטרפה למפלגת העם הרפובליקאית. אחרי ההפיכה הצבאית ב-1980 הייתה במייסדי מפלגת העם (Halkçı Parti) וב-1983 נבחרה כנציגת מחוז אוֹרדוּ לאספה הלאומית הגדולה של טורקיה. אחרי המיזוג עם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (SODEP – Sosyal Demokrasi Partis) ב-1985, שוּנה שם מפלגתה למפלגת העם הסוציאל-דמוקרטית (SHP – Sosyal Demokrat Halkçı Parti).
אוקטביאן מוראריאו
אוקטביאן מוראריאו (ברומנית: Octavian Morariu; נולד ב-7 באוגוסט 1961) הוא שחקן רוגבי רומני לשעבר, ונציג רומניה בוועד האולימפי הבינלאומי.
ביוגרפיה
מוראריאו נולד בבוקרשט כבנם של שחקן הרוגבי ויאורל מוראריו ואשתו קורנליה, הוא החל לשחק רוגבי בגיל שמונה, ב-1984 שיחק את משחק הבכורה שלו בנבחרת הלאומית של רומניה.
בהריה איצ'וק
קורות חייה ופועלה
איצ'וק הייתה ממייסדי האגודה למחשבה הכּמאליסטית (ADD – Atatürkçü Düşünce Derneği) במאי 1989, יחד עם המשפטנים מואמר אקסוי והיפֿזי וֶלדֶט וֶלידֶדֶאוֹלוּ (Velidedeoğlu). האגודה חרתה על דגלה את רעיונותיו ועקרונותיו של אתאטורק ונאבקה על הגנת מורשתו מפני התהליכים הפוסט-כמאליסטים, בעיקר על שמירת החילוניות המדינית – הבטחת הפרדת הדת מהמדינה.
איצ'וק פרסמה את דעותיה בטורהּ הקבוע ביומון ג'ומהורייט . בכתביה טענה כי יש להציל את האסלאם מאמונות תפלות, שקרים וכתות. היא כרכה את המאבק לחיזוק החילוניות במאבק לזכויות האישה, אם כי מעמדת הפמיניזם האסלאמי, שאינו חותר לחריגה מן האמונה הדתית. אחרי הופעה בנובמבר 1988 בדיון בטלוויזיה, שבו הצהירה כי כיסוי האישה ברעלה אינו מצווה מחייבת באסלאם אלא נובע מפירוש מוטעה, החלה לקבל מכתבי שטנה, רובם ככולם מאנשי התנועה האסלאמית הטורקית (İslami Hareket) ותנועת "נקמת האסלאם" (İslami İntikam). בדו"ח שהגישה ב-1989 להנהגת מפלגתה הדגישה איצ'וק כי רק החילוניות תבטיח את זכויות הנשים אם כי "לא קל להשיב את החילוניות על כנה". זמן לא רב אחרי כן נרצחה בפיצוץ ספר שנשלח אליה בדואר. הרצח נותר בגדר תעלומה.
אוקטביאן מוראריאו
ביוגרפיה
מ-2001 עד 2003 כיהן כראש הפדרציה הרומנית לרוגבי, מ-2004 ועד 2014 שימש כנשיא הוועד האולימפי הרומני. מ-2013 הוא גם משמש בתפקיד נשיא ארגון רוגבי אירופה.
ב-2015 זכה באות מסדר כבוד מטעם ממשלת צרפת.
בהריה איצ'וק
קורות חייה ופועלה
איצ'וק נקברה בבית עלמין מרכזי באנקרה. בלב העיר הוקדש לזכרה גן ציבורי, ובו הוצב פסלה ועליו, בצד שמה ושנות חייה, צוינו רק המלים "שהידת הדמוקרטיה". שמה של איצ'וק הונצח בקריאת רחובות בערים שונות בטורקיה: באנקרה, בורסה, ארטוון, צ'נקלה וג'לצ'וק (Gölcük) הסמוכה לאיזמיט. הגדילה לעשות העיר איזמיר שבה נקראו על שמה כיכר, רחוב וגן ציבורי. ב-2018 נחנך ברובע קדיקוי של איסטנבול גן ילדים אקולוגי, ראשון מסוגו בטורקיה, על שם בהריה איצ'וק.
אליפות אירופה בכדורסל 3x3 בוקרשט (2014)
אליפות אירופה בכדורסל 3x3 לשנת 2014 הייתה אליפות אירופה הראשונה בכדורסל 3x3 שהתקיימה בבוקרשט, רומניה בהשתתפות 16 הנבחרות הטובות באירופה שהעפילו מ-3 בתי המוקדמות. האליפות התקיימה בכיכר האוניברסיטה שבעיר ב-5 עד 7 בספטמבר ובסופה זכתה המארחת רומניה בתואר אלופת אירופה לאחר שניצחה בגמר את סלובניה. ליטא זכתה במקום ה-3 לאחר ניצחון על יוון.
מבנה התחרות
בשלב הבתים חולקו הקבוצות ל-4 בתים בני 4 קבוצות כל אחד. כל קבוצה פגשה פעם אחת כל קבוצה בבית, בסך הכל 3 משחקים ובסופן 2 הראשונות בכל בית העפילו לשלב רבע הגמר, ממנו החלו הקבוצות לשחק בשיטת נוקאאוט, ברבע, בחצי וגמר. שתי המפסידות בשלב חצי הגמר נפגשו למשחק על מדליית הארד.
רומן (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
דוי הסר
תוכן הפיוט
יש שכתבו שדונש חיבר פיוט זה לאחר מות בתו אשר נועדה להינשא לרבי נסים גאון. ועל זה בקשתו 'דוי הסר וגם חרון'.
בטעם אמירתו בסעודת נישואין יש שכתבו שלאחר השמחה הגדולה, יש להזכיר את חורבן בית המקדש, וזהו כוונת הפיוט.
נוסחאות הפיוט
בנוסח הפיוט ישנם מספר שינויים בקצת מהסידורים:
נחנו במעגלי צדק - יש נוסחאות: "במעגל צדק".
בסיום הפיוט יש שגרסו רק את אחד הקטעים, כאשר בשעה שהמזמן הוא ישראל או לוי, אומר "שעה ברכת בני ישורון" ובזמן שהוא כהן אומר: "שעה ברכת בני אהרן".
גרסה אחרת גורסת כך: "נחני במעגלי צדק וכשרון שעה ברכת ישורון כבני אהרן".
תוספות לפיוט
על פי הגניזה הקהירית, ישנו המשך לפיוט זה, שלא נתקבל בקהילות אשכנז:
שנת זשה
שנת זשה היא אחת מארבעה עשר סוגי השנים בלוח העברי הקבוע. שנה מסוג זשה היא שנה המתחילה בשבת (ז), היא שלמה (ש) ועל כן יש 30 ימים גם בחשוון וגם בכסלו, וחג הפסח חל בה ביום חמישי (ה). שנה מסוג זשה היא שנה מעוברת ויש בה 385 ימים שהם 55 שבועות שלמים.
שנת זשה נקבעת כאשר מולד הלבנה הממוצע של חודש תשרי של שנה מעוברת חל בין יום שישי 20 שעות ו-491 חלקים (14:27:16 בשעון המקומי בירושלים, 14:06:19 בשעון חורף ישראל) ליום השבת 18 שעות (12:00 בשעון המקומי בירושלים, 11:39 בשעון חורף ישראל). כתוצאה מכך כ-4.72% מהשנים בלוח העברי הן שנים מסוג זשה, בדיוק כמו שנת בשז. בין השנים ה'ת"ש–ה'תת"ן חלה קביעות זו בשנים: ה'תשל"ו, ה'תש"ס, ה'תשס"ג, ה'תשפ"ז, ה'תתי"ד, ה'תתמ"א.
קריאה בתורה והפטרות
בשנת זשה 55 שבתות. בשלוש מתוכן לא קוראים פרשה: שבת ראש השנה, שבת ראשונה של סוכות ושבת חול המועד פסח (בחוץ לארץ גם בשבת שמיני עצרת לא קוראים פרשה, אבל קוראים פרשת וזאת הברכה למחרת, בשמחת תורה). על מנת להתאים את מספר הפרשות (54, בשנה מסוג זשה כל הפרשות נקראות בשבת בארץ ישראל) עם מספר השבתות שבהן קוראים פרשה (52), מחוברות הפרשות מטות ומסעי וניצבים ווילך. בחוץ לארץ מחברים גם את פרשות חוקת ובלק כיוון שהיום השני של שבועות חל בשבת.
שבתות בהן לא קוראים את ההפטרה הרגילה:
מארק פיליפס
מארק אנטוני פיטר פיליפס (באנגלית: Mark Anthony Peter Phillips; נולד ב-22 בספטמבר 1948) הוא בעלה לשעבר של אן, הנסיכה המלכותית. פיליפס זכה במדליית זהב אולימפית בענף הרכיבה על סוסים.
קורות חיים
מארק פיליפס למד בבית הספר סטאוטס היל (Stouts Hill), ובהמשך במכללת מרלבורו ובאקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט.
בשנת 1969, לאחר סיום לימודיו באקדמיה הצבאית, הוצב פיליפס ברגימנט משמר הדרגונים הראשון של המלכה.
פיליפס השתתף באולימפיאדות מינכן וסיאול בענפי רכיבה על סוסים, וזכה במדליות זהב וכסף קבוצתיות.
נישואיו
במהלך אימוני הרכיבה שלו פגש פיליפס את הנסיכה אן, בתה היחידה של אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת. השנים נישאו ב-14 בנובמבר 1973 במנזר וסטמינסטר ונולדו להם שני ילדים: פיטר מארק אנדרו פיליפס בשנת 1977 וזארה פיליפס בשנת 1981.
פיליפס לא קיבל תואר אצולה מהמלכה (ככל הנראה בשל רצונה של הנסיכה אן, שילדיהם לא יחשבו חלק ממשפחת המלוכה).
מהלך חיי הנישואים שלהם לוו בהשערות רבות בתקשורת, ונטען פעמים רבות שנישואיהם אינם זורמים על מי מנוחות, ובשנת 1992 התגרשו בני הזוג.
במהלך משפט אבהות שנערך בשנת 1991 התברר כי בשנת 1985 קיים מארק פיליפס רומן מחוץ לנישואין עם מורה מניו זילנד בשם הת'ר טונקין, ונולדה להם בת אחת בשם פליסיטי.
ב-1 בפברואר 1997 נישא פיליפס לסנדי פפלוגר, רוכבת סוסים אמריקאית, וב-2 באוקטובר 1997 נולדה להם בת (סטפני פיליפס).
שערוריית המט"ח
רקע וחקירה
שוק המטבע חוץ (ר"ת: מט"ח) העולמי, בו נסחרים מטבעות של מדינות, הוא הגדול בעולם מבחינת היקף מחזור המסחר (4.7 טריליון דולר מדי יום ב-2013) ופועל 24 שעות ביממה בימים שני עד שישי (כולל), כאשר ה"שחקנים" המרכזיים בו הם בנקים מוסדיים גדולים. בעקבות מידע שהודלף לרגולטור המגזר הפיננסי בבריטניה (Financial Conduct Authority) במרץ 2013, רגולטורים מאסיה, שווייץ, בריטניה וארצות הברית החלו לחקור את הפרשה, וביוני-יולי של אותה שנה פרטיה נחשפו לציבור.
במסגרת הקרטל, החל משנת 2005 סוחרי מט"ח של הבנקים סיטיגרופ, ברקליס, ג'יי. פי. מורגן, הבנק של סקוטלנד ואחרים תיאמו באופן יומי קבוע את ה"מרווחים" ו"ציטוטי המרווח" של הדולר והאירו, כמו גם את הפיפסים של WM/Reuters ("daily benchmark exchange rates") ובכך היטו את השער היציג העולמי. התקשורת התבצעה בחדרי צ'אט וירטאולים סגורים ואקסקלוסיביים, להם נתנו שמות שונים כגון "The Mafia" ("המאפיה"), שם אף צחקו על כך שהם משפיעים על השערים. הבנקאים המעורבים הריצו הוראות באופן מתואם ושיתפו אחד עם השני הוראות של לקוחותיהם לפני ובמהלך חלון ה-60 שניות בשעה 16:00 שעון GMT בו שערי הבנצ'מרק נקבעים, ובכך למעשה הזיזו את תנודות השוק והשערים.
בין היתר, הוערך שההפסדים לקרנות פנסיה בבריטניה בלבד, הגיעו ל-11.5 מיליארדי דולרים בשנה. ההפסדים הכספיים לנפגעים בעקבות תיאומים אלו הוערכו במאות מיליארדי דולרים, ופגעו בסוחרים מכל רחבי העולם.
קנסות
לאחר שהפרשה התפוצצה, הוגשו תביעות (גם אזרחיות) בארצות הברית, אירופה ואסיה בסך מיליארדי דולרים נגד המעורבים.
בשנת 2014, שבעה בנקים מעורבים נקנסו על ידי רשויות ברחבי העולם בסכום כולל של 10 מיליארד דולר (ראו טבלה מטה).
כתוצאה מהפרשה נפתחו הליכים פליליים; סוחר בכיר נכנס לכלא ועשרות אחרים פוטרו. הבנקים המעורבים ספגו ביקורת קשה על תפקודם, ונקבע שאלו כשלו בשמירה על חסיון לקוחותיהם, פעלו בניגוד עניינים, שיתפו הוראות מסחר של לקוחות ביניהם עת שבכירים תיאמו פעולות אחד עם השני, וסיכמו על אסטרטגיות מסחר שהיטיבו עם האינטרסים של הבנקים על חשבון לקוחותיהם והציבור.
m=מיליון, b=מיליארד.
הקרב השני על האגמים המזוריים
הקרב השני על האגמים המזוריים הידוע גם כ-קרב החורף על האגמים המזוריים, נערך במלחמת העולם הראשונה בתאריכים 7 בפברואר – 18 בפברואר 1915 בין צבא הקיסרות הגרמנית בפיקודו של פאול פון הינדנבורג ובין צבא האימפריה הרוסית. הקרב הסתיים בניצחון גרמני.
רקע היסטורי
בחורף 1915 אישר הרמטכ"ל הגרמני אריך פון פאלקנהיין מתקפה גדולה לאורך כל החזית המזרחית. הוא אישר לפאול פון הינדנבורג לפתוח במתקפה גדולה בצפון החזית ליד האגמים המזוריים ומשם להתקדם לעבר הויסלה ולנסות להוציא את רוסיה מהמלחמה.
האגמים המזוריים הם אזור הכולל כ-2,000 אגמים בשטח של כ-52,000 ק"מ המחוברים ביניהם בתעלות ובנהרות. בתקופה זו הם היו בשליטת פרוסיה המזרחית. לאחר מלחמת העולם השנייה הם סופחו לפולין.
לרשות הינדנבורג עמדו הארמייה השמינית בפיקודו של אוטו פון בלו והארמייה העשירית בפיקודו של הרמן פון אייכהורן. מולן ניצבו הארמייה הרוסית העשירית בפיקודו של טדיאוש פון סיברס והארמייה ה-12 בפיקודו של פאבל פלווה.
הקרב
ב-7 בפברואר 1915 בתוך סופת שלג, פתח פון בלו בהתקפה על הארמייה הרוסית העשירית של פון סיברס ותוך שבוע התקדם כ-100 ק"מ תוך גרימת אבדות כבדות לרוסים בהרוגים, פצועים ושבויים. הגיס ה-20 של הרוסים שכלל כ-40 אלף חיילים כותר באזור אוגוסטוב. לאחר קרב קשה והרוגים רבים החיילים כולל מפקד הגיס והמטה נכנעו.
למרות האבדות הכבדות הצליח פאבל פלבה לארגן את הארמייה הרוסית ה-12 ולפתוח במתקפת נגד שעצרה את התקדמות הגרמנים והביאה לסיום הקרב.
תוצאות
למרות הניצחון בקרב לא הצליחו הגרמנים להכניע את הצבא הרוסי ולהתקדם לתוך רוסיה. לא היו עוד קרבות באזור זה. כיוון שהצבא האוסטרו-הונגרי סבל אבדות כבדות בחזית המזרחית, מעתה ואילך נעשו כל המתקפות בחזית זו תוך שיתוף שני הצבאות.
תפוס ת'כריש
תפוס ת'כריש (באנגלית: Shark Tale, בתרגום חופשי: "מעשיית כריש") הוא סרט קולנוע בהנפשה ממוחשבת שיצא לאקרנים ב-1 באוקטובר 2004. הסרט הופק על ידי חברת דרימוורקס והיה מועמד בשנת 2004 לפרס האוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר.
עלילה
הסרט נפתח בסצנה בה תולעת ורודה לכודה בקרס של חכת דיג. לני הכריש (שהוא צמחוני אך שומר על כך בסוד) מבחין בה ומשחרר אותה מקרס החכה. אחיו פרנקי לא מרוצה מחוסר האכזריות ועדינותו של לני ומחליט להציק לו ולספר זאת לאביהם דון לינו, כריש שהוא מנהיג חבורת הכרישים – המזכיר "סנדק" של מאפיה.
הסרט עובר לשונית אלמוגים מפותחת (המהווה מעין הקבלה לעיר מודרנית) הסופגת התקפות של כרישים מעת לעת, ובה חי גיבור הסרט – דג ממעמד חברתי נמוך ושמו אוסקר, החולם להיות במעמד הגבוה ולהתגורר במרומי השונית. אוסקר עובד במכון לשטיפת לווייתנים ויום אחד טעות שלו גורמת להרס במכון. הבוס שלו, אבו נפחא בשם סייקס, קונס אותו ודורש ממנו להחזיר את כל חובותיו ביום למחרת. אוסקר מספר לידידתו אנג'י על החוב שלו. כדי לעזור לו, נותנת לו אנג'י פנינה אשר סבתה נתנה לה בצעירותה, ומבקשת מאוסקר שימכור אותה תמורת הכסף אותו יוכל להחזיר לסייקס. אוסקר מוכר את הפנינה ומקבל את הכסף וסייקס והוא נפגשים במרוץ סוסוני-ים (המקביל למרוץ סוסים) כדי לשלם את חובו. בלי שהתייעץ עם סייקס וכשהוא מוסח בדעתו על ידי דגה בשם לולה, מחליט אוסקר להמר את כל הכסף שברשותו (אותו הוא חייב לסייקס) על אחד מהסוסונים כדי להכפיל את הסכום שיש לו פי 200. על אף שנראה כי הסוסון עומד לנצח, כמה מטרים לפני קו הסיום הסוסון נופל ומפסיד. אוסקר מפסיד את הכסף, וסייקס הזועם מצווה על שני עוזריו המדוזות – ארני וברני – לקחת את אוסקר למקום נידח באוקיינוס ולהרוג אותו. השניים מתעללים באוסקר וצורבים את גופו. בינתיים מנסה דון לינו ללמד את בנו לני להתנהג כמו כריש תוקפני וטורף, אך בנו מתעקש להמשיך בצמחוניותו. כשאינו מצליח ללמד את לני, מבקש דון לינו מבנו השני – פרנקי – לקחת את לני לסיור ובו ילמד אותו להתנהג כמו כריש. פרנקי ולני מגיעים אל המקום בו נמצאים אוסקר ושתי המדוזות ופרנקי מצווה על לני לנצל את ההזדמנות ולאכול את אוסקר. לני מנסה להעמיד פנים בתחילה כי הוא אכן אוכל את אוסקר ולוחש לו לברוח כדי שפרנקי לא יבחין בו. אוסקר לא בורח ופרנקי מבין שלני לא באמת אכל את אוסקר ומחליט לקחת את העניין לידיו. בעודו רודף אחרי אוסקר כדי לאכלו, נופל עליו עוגן והוא מת. לני מאשים את עצמו במותו של פרנקי ולא שב אל משפחת הכרישים. היות שאף אחד מלבד לני לא יודע איך פרנקי מת, נפוצה בקרב הכרישים שמועה שאוסקר הוא זה שהרג את פרנקי.
אוסקר נתקל בלני ולני מסביר לאוסקר את המצב בו הוא נמצא ואת חוסר הרצון שלו להיות חלק מ"העסק המשפחתי". אוסקר מחביא את לני בעיר והוגה תוכנית שתספק את הצורך שלו לתהילה ואת הצורך של לני למציאת מסתור מפני משפחתו. כאשר דון לינו שולח כמה כרישים אל השונית ובראשם לוקה – תמנון טיפש אשר משמש כעוזרו של דון לנו, אוסקר ולני מחליטים לממש את תוכניתם. מעט לפני הזמן בו הכרישים של דון לנו אמורים להגיע, מתחיל לני ב"התקפה" על השונית כאשר אוסקר "נאבק" בו כדי להראות לכרישים את כוחו – קרב שנקבע מראש בינו ובין לני ובמהלכו אוסקר "הורג" את לני. הכרישים מאמינים שלני נהרג על ידי אוסקר ונסים על נפשם מחשש לחייהם. אוסקר הופך לידוען, זוכה לכינוי "קוטל הכרישים" ועובר להתגורר במרומי השונית כמו שתמיד חלם ובנוסף זוכה לחברתה של לולה אשר דחתה אותו בתחילה אך שינתה את דעתה עקב פרסומו.
אנג'י מוצאת את המחבוא של לני ומגלה שאוסקר שיקר כל הזמן הזה והיא זועמת עליו. אוסקר הבין שכל הזמן הזה הוא בעצם היה מאוהב באנג'י ומחליט להגיע למקום עבודתה כדי לפצות אותה ולהשלים ביניהם, אך כשהגיע לשם גילה שאנג'י נחטפה על ידי הכרישים. בשלב זה לני וסקייס מציעים לו רעיון, והוא מגיע לפגישה עם דון לנו כשלני מחופש לדולפין ומשמש כעוזרו האישי של אוסקר. כשדון לינו מגלה שעוזרו האישי של אוסקר אינו אלא בנו האבוד לני, הוא מתמלא בזעם ומחליט להרוג את אוסקר כנקמה. אוסקר בורח מלנו ובעזרת לני מצליח לתקוע אותו במכונת השטיפה ללווייתנים. אוסקר מתוודה וחושף את האמת – הוא לא קוטל הכרישים ופרנקי נהרג מעוגן שנפל עליו. מעשיו של אוסקר נמחלים אך הוא חוזר למעמדו החברתי הישן ובסופו של דבר הופך לשותף של סייקס בתחנת שטיפת הלווייתנים, שנפתחת מחדש.
דמויות ומדבבים
בסיום הסרט השתתפו גם כריסטינה אגילרה ומיסי אליוט בתפקיד עצמן בגרסת דג וביצעו את השיר "Car Wash".
ראשידי יקיני
ראשידי יקיני (באנגלית: Rashidi Yekini; 23 באוקטובר 1963 - 4 במאי 2012) היה כדורגלן ניגרי ששיחק בעמדת החלוץ. יקיני כבש 37 שערים במדי נבחרת ניגריה והוא הכובש המוביל בתולדות הנבחרת. יקיני שיחק עם נבחרת ניגריה באליפויות העולם בכדורגל 1994 ו-1998 וזכה עם ניגריה בגביע אפריקה לאומות 1994, בו זכה בתואר מלך השערים. יקיני גם שיחק במדי הנבחרת הניגרית באולימפיאדת סיאול 1988. בנוסף על כך הייתה ליקיני קריירה עשירה באפריקה ואירופה. ב-1993 זכה בתואר כדורגלן השנה באפריקה.
נולד בקדונה, ניגריה.
נפטר ב-4 במאי 2012.
חד גדיא (קישון)
חד גדיא הוא טור הומוריסטי-סאטירי מאת אפרים קישון, שהתפרסם בעיתון "מעריב" במשך כשלושים שנה, החל משנת 1952 ועד אמצע שנות ה-80.
טור "חד גדיא" הראשון התפרסם ב-14 במאי 1952. בטורים יצר קישון דמויות אחדות, ובהן ארבינקא הערמומי, הפקיד הממשלתי ד"ר בר-ביצוע, השחקן ירדן פודמניצקי, האינסטלטור שטוכס (ומאוחר יותר: שטוקס) ועוד. כן הופיעו בהם בני משפחתו של קישון: האישה הקטנה וילדיו רפאל, עמיר ורננה.
בחלק מהטורים הגיב קישון על אירועים אקטואליים, אך פעמים רבות הוא עוסק בתלאות היומיום, כדוגמת בעלי מלאכה הנותנים שירות לקוי (האינסטלטור שטוכס, הנגר יוסף קדמון, המוסכניק מיקו המחליף) והבירוקרטיה הבלתי נסבלת.
בטורים הופיעו חידושי לשון של קישון, כגון הפועל "לגמוז", שמשמעו לחסל ולהרוס, ונגזר משמו של מבקר התיאטרון הנודע חיים גמזו, משחקי מילים וכן צורות לשוניות אידיוסינקרטיות כגון "באחד האמשים" (כלומר, באחד הימים האחרונים). קישון כינה את טורו "המדור הציבורי" (ובראשי תיבות: "המ"צ").
הטורים לוּו תחילה באיורים פרי עטו של קישון, ובהמשך בקריקטורות, בעיקר מפרי עטו של ידידו זאב.
בראשית 1987 פרסם קישון במעריב "סיבוב שני" של טוריו.
רבים מהטורים שהופיעו בעיתון נאספו לאחר מכן בספרים. הראשון שבהם, "אלף גדיא וגדיא", יצא לאור ב-1954, פחות משנתיים לאחר ראשית הופעתו של הטור (הוצאת כתבים, תשי"ד 1954), ואחריו הופיעו "לא נורא" (נ' טברסקי, תשי"ז 1957), "הכל תלוי" (נ' טברסקי, תשכ"א 1961), "באחד האמשים" (נ' טברסקי, תשכ"ג 1962), "הכל-בו של אפרים קישון" (ספרית מעריב, תשל"ב 1972) ועוד.
חנה זמר עמדה על שיטתו של קישון בטוריו: "הטכניקה של קישון היא ההגזמה. הוא נזקק להפרזה כשם שנזקקים למשקפיים – ומרכיבם לקורא על מנת שיראה את אשר סמוי מעינו הבלתי-מזוינת; יראה ויצחק." הוסיף על כך י. רם: "לדידי, הצד האהוב ביותר של קישון הוא ההומור הפרוע, המגיע לעיתים לידי סוריאליזם של חלום בלהות. ... קישון מסוגל לקחת נושא שחוק, כמו הרדיפה אחרי שרברב עמוס עבודה, ולהופכו ליצירת מופת קטנה של בלהה."
בשנת 1958 זיכה "חד גדיא" את קישון בפרס סוקולוב לעיתונאות. ועדת השופטים (פרופ' ישראל אפרת, מאיר גרוסמן, אהרן קלאוס, ברוך קרוא ויעקב רבי) קבעה כי "אפרים קישון ביצר לו טור קבוע ב"מעריב" והצליח להכניס נעימה מיוחדת משלו לפליטון ולרשימה ההומוריסטית העברית. רשימותיו מצטיינות בתכנון החריף, בקיצורן, בשנינותן וגם בלשונן העברית הגמישה והחיננית."
פלואור
פלואור (מהפועל בלטינית: Fluere) הוא יסוד כימי ממשפחת ההלוגנים שסמלו הכימי F ומספרו האטומי 9.
תכונות
הפלואור מצוי במצב של גז בטמפרטורה של 25 מעלות צלזיוס; צבעו צהוב בהיר והוא בעל ריח חריף. מולקולת הפלואור מורכבת משני אטומי פלואור הקשורים ביניהם בקשר קוולנטי יחיד (F-F) ומסומלת כ-F2. עם זאת, הפלואור אינו נפוץ בצורה זו בטבע, משום שהוא היסוד האלקטרושלילי ביותר, ולכן הוא פעיל ביותר ומגיב בקלות עם חומרים אחרים. זהו אחד היסודות הבודדים היוצרים תרכובות עם גזים אצילים, ואחד משלושת היסודות היחידים (לצד חמצן וחנקן) המסוגלים ליצור קשרי מימן.
באוויר לח פלואור מגיב עם מים ויוצר חומצה פלואורית מסוכנת.
בתמיסות נוצר יון פלואוריד \ F^-. יונים אחרים הם קומפלקסים של פלואור כמו \ FeF_4^- או \ H_2F^+. תרכובות של פלואור ומתכות יוצרות את המלחים היציבים ביותר.
שימושים
לפלואור שימושים רבים, ביניהם:
מדעני חלל בארצות הברית חקרו את הפלואור בשנות ה-60 המוקדמות, וחשבו שהוא יוכל לשמש כחומר הודף בטילים. הניסויים נכשלו מכיוון שהיה קשה לטפל בפלואור.
היסטוריה
סידן פלואורי תואר ב-1529 על ידי גאורגיוס אגריקולה כחומר ריתוך (Flux), חומר זה סייע לרתך למזג מתכות או מינרלים. ב-1670 Schwandhard גילה שניתן לחרוט על זכוכית עם סידן פלואורי שעובד בחומצה. קרל וילהלם שלה ועוד חוקרים רבים אחרים כגון האמפרי דייווי, לואי ז'וזף גה-ליסאק, אנטואן לבואזיה ולואי טנארד עשו ניסויים בחומצה פלואורית שהכינו מסידן פלואורי וחומצה גפרתית מרוכזת.
בסופו של דבר הבינו שחומצה פלואורית מכילה יסוד לא ידוע. יסוד זה לא הופק שנים רבות מכיוון שהוא מאוד פעיל, מיד לאחר שמפרידים אותו מחומר אחד הוא מגיב עם חומר אחר. ב-1886 פלואור בודד על ידי אנרי מואסאן, כמעט לאחר 74 שנים של ניסיונות. ניסיונות אלו עלו למספר חוקרים בבריאותם ואפילו בחייהם. מואסאן זכה בפרס נובל בכימיה ב-1906.
השימוש הראשון בפלואור היה בפרויקט מנהטן במלחמת העולם השנייה, כשהתרכובת אורניום שש-פלואורי (\ UF_6) עזרה בהפרדה של האיזוטופ 235U מ-238U. היום משתמשים ב\ UF_6 גם לא למטרות מלחמה ומייצרים בעזרתו אורניום מועשר שהוא דלק גרעיני לכורים גרעיניים להפקת חשמל.
תרכובות
פלואור מוחלף לעיתים קרובות עם אטום מימן בתרכובות אורגניות, מכך שלפלואור הרבה תרכובות. תרכובות פלואור וגזים אציליים יוצרו לראשונה על ידי ניל ברטלט ב־1962 - התרכובת \ XePtF_6 הייתה הראשונה. תרכובות פלואור עם קריפטון ורדון יוצרו גם כן.
בתור קבוצה פונקציונלית עם פחמן פלואור יוצר בדרך כלל את הקבוצה פלואוריד אורגני בעלת קשר קוולנטי אחיד בין הפלואור והפחמן
אמצעי זהירות
פלואור טהור מסוכן מאוד ויכול לגרום לכוויות כימיות קשות במגע עם העור. גם מימן פלואורי מצריך טיפול מיוחד וצריך להימנע ממגע עם העור והעיניים. פלואור ויוני פלואור מאוד רעילים. לפלואור טהור יש ריח חריף ועוקץ שנחשף בריכוז נמוך כמו 20 חלקים למיליארד.
צריכה מוגברת של פלואור לאורך זמן עשויה להוביל לפלואורוזה, מחלה שסימניה הראשונים: כתמים על השיניים. פלואורידים גורמים לנזקים למוח ולמערכת העצבים, פגיעה באנזימים, במערכת ההורמונלית ובעצמות.
אתי ביטון
אתי ביטון (נולדה ב-21 בדצמבר 1988) היא זמרת ישראלית.
ביוגרפיה
ביטון נולדה, גדלה והתחנכה בבאר שבע למרים ושמעון (רב-נגד בחיל האוויר), בת אמצעית ואחות לשני אחים. כבר בשנות העשרה המוקדמות לחייה, ידעה לנגן במגוון כלים: תופים, דרבוקה וגיטרה. את כישוריה המוזיקליים שאבה ביטון מאביה, שהיה ידוע כפייטן בבתי כנסת. בנעוריה למדה בתיכון מקיף ז' בעיר מגוריה. בשנת 2003, השתתפה בגמר התוכנית "בראבו". בצה"ל שירתה ביטון בלהקת הנח"ל, במהלך שירותה הצבאי חתמה בחברת התקליטים "הליקון", שם הוציאה את שני אלבומיה הראשונים.
בשנת 2007 השתתפה ביטון בתוכנית הריאלטי כוכב נולד 5, ולא עברה את שלב האודישנים.
על פי חברת מדיה פורסט, בינואר 2011 זכתה ביטון בתואר "הזמרת המושמעת ביותר במשך שבועיים רצופים", והשיר "פתגם סיני" זכה להיכנס לרשימת 50 השירים המושמעים ביותר לשנת 2011.
בשנת 2012, הוציאה את אלבומה השני, מתוכו השיר "רק לאמא", זכה להצלחה וצבר השמעות רבות בתחנות הרדיו, זכרה לעשרות קאברים ברשתות והתנגן בשטח בכל אירוע.
בשנת 2014 השתתפה ביטון בתוכנית "היחידה", תוכנית הדוקו-ריאליטי של HOT, לצד אילנית לוי, מאיה בצלאל רגב הוד ואחרים.
בשנת 2015, יצאה ביטון לדרך עצמאית והוציאה את אלבומה השלישי, מתוכו יצאו סינגלים שזכו למיליוני צפיות ביוטיוב ולהכרה גדולה מהקהל כמו: "דירה, שני חדרים", "חוזרת לעצמי", "היפסטר" ועוד. באלבום זה נוצר גם שיתוף הפעולה בין אתי לאיזקיס עם השיר: "סגאפו". בנוסף, שיתפה אתי פעולה עם סאבלימינל ומאור אדרי, בשיר: "נס" שזכה להצלחה בתחנות הרדיו ולמיליוני צפיות ברשתות. אתי השתתפה במשך שנה במופע: "הקונצרט של סבלימינל".
בשנת 2016, אחרי זכייתה של הפועל באר שבע באליפות המדינה לכדורגל, הוציאה ביטון את שיר האליפות הרשמי.
בשנת 2018 השתתפה בתוכנית הריאליטי "הכוכב הבא לאירוויזיון 2019" בעונתה השישית, שם עברה את האודישן הראשון והודחה בשלב המבחן הגורלי. בשנה זו לקחה חלק בפרויקט משותף של לינקטון ורשת ג', לזכרה של שושנה דמארי, בו חידשה את הלהיט: "הרועה הקטנה".
בשנת 2021, הוציאה ביטון סינגל בשם "הלב שלי נקי". בשנה העוקבת, הוציאה את שיר הגאווה "נצא בשושו", בו שרה על היותה לסבית.
סגנון מוזיקלי
הסגנון המוזיקלי הייחודי של ביטון מושפע מסגנון המוזיקה ערבית קלאסית: אום כולתום, עבד אל-חלים חאפז, פיירוז ופריד אל-אטרש, בשילוב מוזיקת הפופ הערבי: נאנסי עג'רם, אליסה ושירין עם עיבודים אלקטרוניים עכשוויים.
חיים אישיים
ביוני 2021, הצהירה ביטון כי היא לסבית ובכך הייתה לזמרת הראשונה בישראל מהמוזיקה הים-תיכוני והמוזיקה הערבית שיצאה מהארון בישראל. כעבור מספר ימים, חשפה ביטון כי התארסה לבת זוגה.
אייל זמיר (קצין)
אייל זמיר (נולד ב-26 בינואר 1966, ה' בשבט, ה'תשכ"ו) הוא מנכ"ל משרד הביטחון ואלוף במילואים. בתפקידו האחרון בצה"ל, שימש סגן הרמטכ"ל וקודם לכן מילא שורה של תפקידים בכירים ובהם מפקד פיקוד דרום, המזכיר הצבאי של ראש הממשלה, מפקד עוצבת געש, מפקד קורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים ומפקד חטיבה 7.
ביוגרפיה
זמיר נולד וגדל באילת. הוא בוגר תיכון הגימנסיה העברית הרצליה ומחזור ט"ז של הפנימייה הצבאית לפיקוד בתל אביב.
זמיר התגייס לחיל השריון בשנת 1984. בשנת 1985 סיים קורס מפקדי טנקים בהצטיינות. בשנת 1986 סיים קורס קצינים בבה"ד 1, הוסמך כקצין שריון והיה מפקד מחלקה ומפקד פלוגה בחטיבה 500 ובחטיבה 460. כמ"פ, בתקופת האינתיפאדה הראשונה, פיקד על מוצבים ברצועת הביטחון בלבנון בלחימה כנגד ארגוני טרור. בשנים 1992–1994 שימש כקצין האג"ם של חטיבה 7 (בדרגת רב-סרן). מ-1994 ועד 1996 שימש כמפקד גדוד 75 בחטיבה 7 (בדרגת סגן-אלוף), כמג"ד פיקד על רכס "עלי-טאהר" והמוצבים "בופור" ו"דלעת" וביצע פעילות בט"ש ומבצעים ביהודה ושומרון.
ביוני 2009 התמנה למפקד אוגדה 36 (עוצבת געש). בתקופתו השלימה האוגדה הסבה למערכת צי"ד. באוגוסט אותה שנה מונה לראש מטה זרוע היבשה. בנובמבר 2012 מונה למזכיר הצבאי (בדרגת אלוף) של ראש הממשלה . בתקופה זו ביצע צה"ל את מבצע "שובו אחים" ו"צוק איתן". ב-3 בספטמבר 2015 סיים את תפקידו כמזכיר הצבאי של ראש הממשלה. ב-14 באוקטובר 2015 נכנס לתפקידו כמפקד פיקוד הדרום. בשלהי כהונתו החלו העימותים בגבול ישראל-רצועת עזה, והושם המיקוד על איתור וסיכול מנהרות התקפיות חוצות גדר ועל הקמת מכשול אינדקטיבי בגבול עם הרצועה והתמודדות עם הפגנות הטרור בגבול. ב-6 ביוני 2018 סיים את תפקידו כמפקד פיקוד הדרום. ב-13 בדצמבר 2018 מונה לסגן הרמטכ"ל, תפקיד אותו מילא עד 11 ביולי 2021. בתקופתו כהונתו הוביל תהליכי בניין כח במסגרת תר"ש "תנופה", הוביל וגיבש את תפיסת ההפעלה כנגד "איראן" שאומצה על ידי הרמטכ"ל ושר הביטחון ושימש כסגן הרמטכ"ל במסגרת מבצע "שומר חומות". בנאום שנשא זמיר עם סיום תפקיד סגן הרמטכ"ל הוא ציין כי מדינת ישראל עשויה לעמוד בפני מערכה כבדה, ארוכה, רב-זירתית, משולבת באתגרי פנים, במתארי עורף-חזית ועומק. לשם כך, אמר זמיר, יש צורך ביכולת הכרעה, אורך נשימה, עתודה חזקה, יכולות טכנולוגיות מתקדמות, ומסה קריטית של איכות וכמות אנושית. בחודש מאי 2022, בעבודה שפרסם זמיר כעמית מחקר במכון וושינגטון למדיניות, הוא הצביע על שבעה עקרונות, הנדרשים לניצחון על איראן במערכה האזורית. בעבודה ציין זמיר את הצורך להכיר כי מדובר במערכה מתמשכת, רב-זירתית, ורב-תחומית, והדגיש את החשיבות הרבה לפעולה רב-ממדית, להחלשת יכולותיה ולפגיעה בשלוחותיה באמצעות הפעלת לחץ ישיר ועקיף עליהן. ב-13 ביוני 2022 הודיע שר הביטחון בני גנץ על תחילת התהליך לבחירת הרמטכ"ל ה-23 של צה"ל. זמיר היה מועמד לתפקיד, לצד הרצי הלוי ויואל סטריק. ב-17 ביולי הכריז גנץ כי צמצם את הרשימה להלוי וזמיר וב-4 בספטמבר הודיע כי בחר בהלוי לתפקיד.
כמנכ"ל משרד הביטחון
זמן קצר אחרי מינויו של יואב גלנט לתפקיד שר הביטחון הוא בחר בזמיר למלא את תפקיד מנכ"ל משרד הביטחון, וב-1 בפברואר 2023 נכנס זמיר רשמית לתפקידו.
בנאום שנשא בכנס הרצליה הכריז זמיר כי המשימה היא להפוך את מדינת ישראל למעצמת AI, וציין כי משרד הביטחון פועל להקמת גוף ייעודי שיתמקד בטכנולוגיות בינה מלאכותית וברובוטיקה ויפעל תחת מפא"ת.
השכלה
זמיר הוא בוגר פו"ם והמכללה לביטחון לאומי, בעל תואר ראשון מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני מאוניברסיטת חיפה. בוגר הקורס לניהול מאוניברסיטת וורטון בפילדלפיה ובוגר Ecole Militare בפריז, צרפת. בשנת 2021 יצא לשנת מחקר במכון וושינגטון למדיניות המזרח התיכון שבארצות הברית. במסגרת לימודיו פורסמה עבודתו על גיבוש תפיסת הניצחון ועקרונות פעולה במערכה האזורית נגד איראן ושלוחותיה במזרח התיכון.
חיים אישיים
זמיר מתגורר ברמות השבים, נשוי לאורנה, לשעבר דוברת וסמנכ"לית עיריית הוד השרון, והם הורים לשלושה ילדים. לבנו אורי, אשר שירת כקצין בחיל השריון, הוענק אות מצטיין הרמטכ"ל ביום העצמאות ה-73 למדינת ישראל, ולבתו רוני הוענק אות מצטיינת מערך היח"ש.
קישורים חיצוניים
מכּתביו:
נובלה קליגאריס
נובלה קליגאריס (באיטלקית: Novella Calligaris; נולדה ב-27 בדצמבר 1954) היא שחיינית עבר איטלקייה, בעלת 3 מדליות אולימפיות, אלופת עולם ושיאנית עולם. קליגאריס זכתה להיות השחיינית הראשונה באיטליה שזכתה במדליית אולימפית.
ביוגרפיה
קליגאריס נולדה בפדובה בת למשפחת שחיינים. ואחיה הבוגר, מורו, השתתף יחד איתה באולימפיאדת מינכן (1972) כשחיין מעורב אישי.
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) בהיותה רק בת 13 וחצי סיימה קליגאריס במקום 26 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:26.3 דקות, במקום 17 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:59.4 דקות ובמקום 14 במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 10:21.0 דקות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 1970 זכתה קליגאריס במדליית ארד במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:38.8 דקות, אחרי קרין נויגבאואר ממזרח גרמניה (9:29.1 דקות) ולינדה דה בור מהולנד (9:35.7 דקות). בנוסף, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:39.7 דקות, במקום שביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:14.9 דקות ובמקום שביעי במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:10.9 דקות.
באולימפיאדת מינכן (1972) זכתה קליגאריס ב-3 מדליות. מדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:22.44 דקות, אחרי הכוכבת של התחרות שיין גולד מאוסטרליה שקבעה שיא עולם חדש של 4:19.04 דקות ולפני גודרון וגנר ממזרח גרמניה (4:23.11 דקות). שתי מדליות ארד במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:57.46 דקות, אחרי קינה רותהמר מארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 8:53.68 דקות וגולד (8:56.39 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:03.99 דקות, אחרי גייל ניל מאוסטרליה שקבעה שיא עולם חדש של 5:02.97 דקות ולזלי קליף מקנדה (5:03.57 דקות).
תחרות השיא
באליפות העולם בשחייה שנערכה בבלגרד, לשעבר יוגוסלביה בשנת 1973 זכתה קליגאריס בשתי מדליות, מדליית זהב במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 8:52.97 דקות, לפני ג'ו הרשברגר מארצות הברית (8:55.56 דקות) ווגנר (9:01.82 דקות) ובשתי מדליות ארד במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:21.79 דקות, אחרי הת'ר גרינווד (4:20.28 דקות) ורותהמר (4:21.50 דקות) שתיהן מארצות הברית ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:02.02 דקות, אחרי וגנר שקבעה שיא עולם חדש של 4:57.51 דקות ואנגלה פרנקה (5:00.37 דקות) שתיהן ממזרח גרמניה.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בווינה, אוסטריה בשנת 1974 זכתה קליגאריס במדליית כסף במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:57.93 דקות, אחרי קורנליה דור ממזרח גרמניה (8:52.45 דקות) ולפני וגנר (8:59.79 דקות) ובמדליית ארד במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:22.92 דקות, אחרי פרנקה (4:17.83 דקות) ודור (4:19.72 דקות) שתיהן ממזרח גרמניה. בנוסף, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:08.20 דקות ובמקום שמיני במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:06.76 דקות.
איזלינגטון (רובע)
רובע אִיזְלִינְגְטוֹן של העיר לונדון (באנגלית: The London Borough of Islington, ) הוא אחד מרובעי לונדון הנמצא בצפונה של העיר. הרובע נוצר בשנת 1965 עם איחוד הרבעים המטרופולינים איזלינגטון ופינסבורי. הרובע כולל שני מחוזות בחירה לפרלמנט הבריטי: צפון איזלינגטון, ודרום איזלינגטון.
מקור השם
רובע איזלינגטון קרוי על שם היישוב איזלינגטון. יישוב שהוקם בתקופה הסקסונית זה נקרא על ידי הסקסונים "גיסלדון" (Giseldone) ובהמשך "גיסלנאנדון" (Gislandune) - שמשמעו "גבעת גיסלה", בהמשך נקרא המקום "איסלדון" (Isledon) - שם בו נעשה שימוש עד אמצע המאה ה-17, עת התקבע השם הנוכחי של הכפר, ובהמשך של המחוז הכנסייתי בו שכן הכפר. עם הקמת הרובע, בשנת 1899 נבחר שם המחוז הכנסייתי כשמו של הרובע כולו.
שכונות איזלינגטון
רובע איזלינגטון כולל את השכונות:
דמוגרפיה
על פי מדגם שנערך בשנת 2006, ברובע איזלינגטון 185,500 תושבים (מהם 75% לבנים, 6% שחורים, 5% ממוצא קריבי ו-2% מבנגלדש).
אוניברסיטאות ומכללות
ברובע פועלות שתי אוניברסיטאות: אוניברסיטת סיטי שנוסדה בשנת 1894 וממוקמת בכיכר נורת'האמפטון, ואוניברסיטת לונדון מטרופוליטן (שנקראה בעבר "אוניברסיטת צפון לונדון") שנוסדה בשנת 1896 (אז נקראה "המכון הפוליטכני נורת'רן"), הממוקמת בדרך הולווי. כמו כן פועלת ברובע ממכללת איזלינגטון.
בתי ספר
ברובע פועלים 47 בתי ספר יסודיים, 10 חטיבות ביניים, ושלושה בתי ספר לתלמידים בעלי צרכים מיוחדים.
ספורט
בשכונת הולווי שברובע ממוקם מועדון הכדורגל ארסנל שמשחק בפרמייר ליג (הליגה העליונה באנגליה). ברובע ישנם שני אצטדיונים של המועדון, אצטדיון הייבורי הוותיק ואצטדיון האמירויות.
שלווה מטרוולי
שלווה קליסטרטוביץ' מֵטרֵווֵלי (בגאורגית: სლავა კალისტრატეს ძე მეტრეველი, ברוסית: Слава Калистратович Метревели; 30 במאי 1936 - 7 בינואר 1998) היה כדורגלן גאורגי סובייטי בתקופת ברית המועצות; הוא שיחק כחלוץ בעמדות שונות בשלבי הקריירה: קיצוני ימני, שמאלי ומרכזי.
קריירה
בתחילת הקריירה מטרוולי שיחק בקבוצת הנוער "טרוּד" אדלֵר (אדלר הוא רובע בסוצ'י).
בשנים 1954-1953 מטרוולי שיחק בקבוצת הבוגרים ספרטק סוצ'י; בשנת 1955 הוא שיחק בקבוצת טורפדו גורקי (ניז'ני נובגורוד של ימינו) במשך עונה אחת; הוא הופיע במדיה ב-32 משחקים.
בשנים 1962-1956 מטרוולי שיחק בקבוצת טורפדו מוסקבה; בשנת 1960 הוא זכה איתה בשני תארים - גביע ברית המועצות ואליפות ברית המועצות. בסך הכול, מטרוולי הופיע במדי טורפדו מוסקבה ב-138 משחקים והבקיע 31 שערים לזכותה.
ב-28 בספטמבר של שנת 1958 מטרוולי ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ברית המועצות; היה זה במשחק שמינית הגמר הראשון מול הונגריה במסגרת מוקדמות אליפות אירופה הראשונה בכדורגל; באותו משחק מול הונגריה, מטרוולי הבקיע את שערו הראשון בנבחרת, כאשר העלה את התוצאה ל-0:2 לטובת הסובייטים; המשחק הסתיים בניצחונה של ברית המועצות בתוצאה 1:3.
בשנת 1960 מטרוולי השתתף בטורניר בשלב הגמר של יורו 1960, והיה לו תפקיד חשוב בניצחון הסובייטי בגמר הטורניר; הוא השווה את התוצאה ל-1:1 בדקה ה-49 של המשחק; התיקו חייב הארכה, שהסתיימה בתוצאה 1:2 לטובת ברית המועצות.
בשנת 1961 מטרוולי השתתף בארבעה מששת המשחקים של הנבחרת הסובייטית במוקדמות מונדיאל 1962; הוא הבקיע שני שערים במשחקים אלה (שניהם מול נבחרת נורווגיה, אך בשני משחקים שונים).
בשנים 1971-1963 מטרוולי שיחק בקבוצת דינמו טביליסי בגאורגיה הסובייטית; בשנת 1964 הוא זכה עם הקבוצה באליפות ברית המועצות (זכייתו השנייה בתואר). בסך הכול, מטרוולי שיחק במדי דינמו טביליסי ב-237 משחקים והבקיע 57 שערים לזכותה.
בשנת 1968 מטרוולי שיחק במדי נבחרת פיפ"א במשחק הראווה של נבחרת ברזיל נגד שחקני שאר העולם.
ב-6 במאי של שנת 1970 מטרוולי ערך את הופעתו האחרונה במדי נבחרת ברית המועצות במשחק התיקו (0:0) נגד נבחרת בולגריה; בסך הכול, הוא שיחק ב-48 משחקים במדי הנבחרת והבקיע 11 שערים לזכותה.
בשנים 1977-1976 מטרוולי אימן את קבוצת דינמו טביליסי, ואילו בשנים 1979-1978 את דילה גורי; הוא זכה בתואר המאמן הנכבד של גאורגיה הסובייטית.
מטרוולי זכה בשני תארים ממלכתיים נוספים: עיטור "אות הכבוד" של ברית המועצות (1966) ועיטור הכבוד של גאורגיה (1996).
שלווה מטרוולי מת בשנת 1998 בטביליסי; על שמו נקרא האצטדיון המרכזי בעיר הולדתו - סוצ'י; בדצמבר של שנת 2014 בעיר נחנך פסלו של מטרוולי - ביוזמתה של הקהילה הגאורגית המקומית.
נכון לשנת 2014, מטרוולי ניצב במקום ה-49 במועדון המבקיעים של גריגורי פדוטוב, עם 113 שערים (המועדון הלא-רשמי מהווה רשימת דירוג של כדורגלנים סובייטים ורוסים, שהבקיעו 100 שערים ויותר במשחקים רשמיים בכל המסגרות).
תארים
נבחרת ברית המועצות
טורפדו מוסקבה
דינמו טביליסי
אישיים
קורפוס המתנדבים השוודי
קורפוס המתנדבים השוודי (בשוודית: Svenska frivilligkåren) היה קורפוס שלחם לצד צבא פינלנד במהלך מלחמת החורף. הקורפוס כלל ברובו מתנדבים משוודיה, אך גם מנורווגיה ודנמרק.
היסטוריה
ב-30 בנובמבר 1940 תקפה ברית המועצות את כוחותיה שלה כחלק מהפגזת מיינילה, והאשימה בהפגזה את פינלנד וזאת כדי לספק לעצמה עילה למלחמה ועילה לביטול הסכם אי-תוקפנות הסובייטי–פיני. עוד באותו היום מטוסים רוסיים הפציצו את הלסינקי, בירת פינלנד ללא הכרזת מלחמה. בתגובה לכך סולקה ברית המועצות מחבר הלאומים. נפתחה מלחמת החורף.
לשוודיה היו קשרים מצוינים עם פינלנד עוד לפני פרוץ המלחמה. היו תוכניות בקרב מפקדי הצבא השוודי לשלוח גייסות שוודיים ללחום נגד הרוסים בפינלנד, אולם הצרה הייתה שלברית המועצות היה חוזה שלום עם גרמניה הנאצית, שהייתה הקונה העיקרי של תעשיית הברזל השוודית, והממשלה השוודית חששה שבמקרה של ניתוק יחסים עם ברית המועצות ינותקו גם היחסים עם גרמניה. למרות זאת שוודיה לא מנעה את גיוסם של מתנדבים שוודים לצבא הפיני, ואף אפשרה את פתיחתן של סוכנויות גיוס בכל רחבי הארץ. הסיסמה בשוודיה באותם ימים הייתה: "Finlands sak är vår" ו-"Ett folk är i fara - Du kan hjälpa" ("הקונפליקט הפיני הוא גם הבעיה שלנו"; "העם בסכנה - ואת/ה יכול לעזור"). החיילים השוודים הראשונים הגיעו לפינלנד בתחילת דצמבר 1939. הם אומנו במחנה אימונים מיוחד בקאמי, לפני שנשלחו לחזית. עד ינואר הגיעו לפינלנד יותר מ-8,000 מתנדבים שוודיים. בהמשך הצטרפו אל היחידה עוד 1,010 מתנדבים מדנמרק, ו-895 מנורווגיה. כמפקד הקורפוס מונה הגנרל ארנסט לינדר. כסמל היחידה נבחר איור המתאר ארבע ידיים אוחזות זו בזו, סמל המתאר את אחדותה של סקנדינביה.
ב-3 בפברואר נשלחה קבוצת המתנדבים הראשונה לחזית. היא כללה 1,500 מתנדבים שיצאו במגלשי סקי מקאמי לרובניימי, ופיקד עליה אובר-לויטננט מגנוס דירזן (Magnus Dyrssen). במהלך הצעדה נחשפו ליקויים חמורים באימונים, ויותר ממאה לוחמים חלו ונשלחו חזרה למחנה. מספר ימים לאחר מכן נשלחה הקבוצה השנייה ברכבת לקאמיג'ארבי, עליה פיקד אובר-לויטננט ויקינג תם (Viking Tamm). שתי הקבוצות נפגשו ב-24 בפברואר. קבוצות נוספות יצאו בהדרגה ונשלחו לחזית באזור סאלה. המתנדבים נודעו באומץ לבם, וחלקם שרתו כטייסים בחיל אוויר מאולתר.
יחסי נורווגיה–שווייץ
יחסי נורווגיה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ממלכת נורווגיה לבין הקונפדרציה השווייצרית.
היסטוריה
שווייץ פתחה קונסוליה באוסלו בשנת 1847. הקונסוליה שודרגה למעמד קונסוליה כללית בשנת 1921. נורווגיה כוננה קונסוליה כללית בציריך בשנת 1906. ב-1918 השגריר הנורווגי ברומא הואמן על שווייץ והנציגות השווייצרית בסטוקהולם הואמנה על נורווגיה. הצירויות שנפתחו באוסלו ובברן לאחר מלחמת העולם השנייה שודרגו למעמד שגרירות ב-1957 וב-1955 בהתאמה.
מאז שנת 1951, השגריר השווייצרי לאוסלו אמון גם על איסלנד. בשנת 2006, ביקר האראלד החמישי, מלך נורווגיה, בשווייץ בפעם הראשונה. ב-2010 ביקרה נשיאת שווייץ דוריס לויטהרד בנורווגיה.
שווייצרים בנורווגיה
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2016 התגוררו בנורווגיה אלפיים שש מאות עשרים וארבעה אזרחים שווייצרים.
איזידור אייזק רבי
איזידור אייזק רבי (באנגלית: Isidor Isaac Rabi; 29 ביולי 1898 – 11 בינואר 1988) היה פיזיקאי יהודי-אמריקאי ממוצא גליציאני, חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 1944.
תחילת דרכו
ישראל יצחק רבי נולד ברימנוב שבגליציה (אז בשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית) ב-29 ביולי 1898, למשפחה יהודית דתית. זמן קצר לאחר הולדתו היגר אביו, דוד רבי, לארצות הברית. חודשים מספר מאוחר יותר, בהיותו כבן שנה, הצטרפו הוא ואמו שיינדל אל אביו. המשפחה התגוררה בדירה קטנה בלואר איסט סייד במנהטן. שפת הדיבור בבית המשפחה הייתה יידיש. כאשר הגיעה העת לרשום את איזידור לבית הספר, אמו אמרה ששמו איזי ופקיד בית הספר חשב שהשם הוא קיצור לאיזידור, וכך הפך איזידור לשמו הרשמי. בשנת 1907 עקרה משפחתו לברוקלין, שם הייתה בבעלותם חנות מכולת.
כילד, גילה רבי עניין במדע. הוא קרא ספרי מדע שאותם שאל מספרייה ציבורית, ואף בנה לעצמו מכשיר רדיו. מאמרו הראשון, על מיקרופון קיבולי, התפרסם במגזין חובבי רדיו עוד בהיותו בבית הספר היסודי. לאחר שקרא על המודל ההליוצנטרי של ניקולאוס קופרניקוס הודיע להוריו כי נעשה אתאיסט. כפשרה עם הוריו הוא נאות לשאת דרשת בר מצווה ביידיש בהגיעו לגיל מצוות. הוריו ערכו חגיגה בביתם, והוא נאם ביידיש על דרך פעילותה של נורה חשמלית.
הוא סיים לימודי תיכון בברוקלין בשנת 1916 ועם סיום לימודיו החל בלימודי הנדסת חשמל באוניברסיטת קורנל, אולם עד מהרה שינה את מסלול לימודיו לכימיה. בשנת 1917, עם הצטרפות ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה, הוא החל באימוני צבא במסגרת לימודיו באוניברסיטה. לעבודת סיום התואר חקר את מספר החמצון של מגנזיום. בחודש יוני 1919 קיבל תואר ראשון בכימיה, אולם כיוון שבתעשיית הכימיה מיעטו לקבל יהודים לעבודה, הוא לא קיבל הצעות עבודה כלשהן. במשך תקופה קצרה עבד כמנהל חשבונות בחברה תעשייתית.
לימודים מתקדמים
בשנת 1922 שב רבי לאוניברסיטת קורנל והחל בלימודי פיזיקה. בשנת 1923 פגש את הלן ניומרק, סטודנטית בסמסטר קיץ במכללת האנטר, והחל מחזר אחריה. כדי להיות בקרבתה, לאחר סיום לימודי הקיץ, הוא המשיך את לימודיו באוניברסיטת קולומביה שבניו יורק, שם הנחה אותו הפיזיקאי אלברט וילס שהתמחה במגנטיות, והוא שהציע לרבי לכתוב את עבודת הדוקטורט בתחום. נושא עבודת הדוקטורט של רבי היה סוספטיביליות מגנטית של גבישים, והוא קיבל בזכותה תואר דוקטור בשנת 1927. אותה תקופה עבד כעוזר הוראה במשרה חלקית בסיטי קולג' של ניו יורק.
בחודש מאי 1927 קיבל רבי מלגת מחקר לתקופה שבין ספטמבר 1927 ליוני 1928. הוא התפטר ממשרת ההוראה בה החזיק, ונסע לאירופה להמשך לימודיו, שם התקבל כתלמיד מחקר במשרת פוסט דוקטורט אצל הפיזיקאי ארנולד זומרפלד באוניברסיטת מינכן. בעצת מנחו אלברט וילס הוא נסע לכנס ה-97 של האגודה הבריטית לקידום המדע בעיר לידס, שם שמע הרצאה של ורנר הייזנברג על מכניקת הקוונטים. בעקבות ההרצאה החליט להתנדב לעבודה במעבדתו של נילס בוהר בקופנהגן, שם חישב את התהודה המגנטית של מולקולת מימן, בעוד בוהר שוהה בחופשה. באוקטובר 1927, עם שובו של בוהר למעבדתו, הוא שלח את רבי להמשיך את מחקרו עם וולפגנג פאולי באוניברסיטת המבורג. עם הגיעו למקום, התיידד עם אוטו שטרן וסייע במחקרו בתחום קרניים מולקולריות, רעיון שאף פורסם על ידי רבי במכתב למערכת כתב העת Nature בשנת 1929. עם סיום תקופת מלגת המחקר שקיבל, נאלץ להתקיים עם אשתו בצנעה ממלגה נוספת שקיבל מקרן רוקפלר. הוא עזב את המבורג ועבר ללייפציג, שם קיווה לעבוד עם הייזנברג. בלייפציג פגש את רוברט אופנהיימר הניו יורקי, פגישה שהייתה תחילתה של ידידות ארוכת שנים. כיוון שהייזנברג נעדר מלייפציג לרגל מסע הרצאות בארצות הברית, רבי ואופנהיימר החליטו לנסוע למכון הטכנולוגי של ציריך שם התמנה פאולי לפרופסור.
עבודתו
במרץ 1929 קיבל רבי הצעה למשרת מרצה באוניברסיטת קולומביה וזאת לאחר שדיקן הפקולטה לפיזיקה באוניברסיטה חיפש פיזיקאי תאורטי להוראת פיזיקה סטטיסטית ולהוראת קורס בתחום החדש של מכניקת הקוונטים. הפנייה לרבי נעשתה בהמלצת הייזנברג. בחודש אוגוסט שבו רבי ואשתו לניו יורק ורבי היה לאיש הסגל האקדמי היהודי היחיד באוניברסיטת קולומביה באותה תקופה.
רבי התקשה בעבודתו כמרצה, ותלמידו לאון לדרמן זוכר כי לאחר הרצאותיו היו התלמידים פונים לספרייה כדי לנסות ולהבין את נושא ההרצאה. נורמן רמזי, לימים חתן פרס נובל לפיזיקה, זוכר את הרצאותיו של רבי כ"איומות למדי". למרות חולשתו כמרצה, רבי הצליח לעורר השראה במספר תלמידים בולטים לשאוף לקריירה בתחום הפיזיקה. בשנתו הראשונה בקולומביה לא פרסם מאמרים מדעיים כלל, למרות זאת קודם לדרגת מרצה בסוף השנה. בשנת 1937 הוא היה לפרופסור מן המנין באוניברסיטת קולומביה.
בשנת 1930 ביצע מספר מחקרים בתחום הכוחות הקושרים את הפרוטון. בשנת 1944 קיבל פרס נובל לפיזיקה על שיטת התהודה למדידת התכונות המגנטיות של גרעינים אטומיים. ההתנהגות המחזורית שחשף במסגרת ניסוייו, תנודות רבי, נושאת את שמו.
החל משנת 1940 עבד על בניית המכ"ם במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
היה יועץ של המעבדה הלאומית לוס אלמוס בזמן פרויקט מנהטן.
היה ממקימי המעבדה הלאומית ברוקהייבן וארגון CERN.
אופני BMX
אופני BMX (קיצור של ) הם סוג אופניים המשמשים לספורט אתגרי. הספורט שנעשה עם האופניים כולל מרוצים על גבעות חול או קפיצות ופעלולים אקרובטיים באזורים מיוחדים לכך, בהם מוצבות רמפות, מכשולים ונקודות קפיצה. סגנון זה נקרא "סגנון חופשי" ("freestyle").
ספורט הרכיבה על אופני BMX החל בקליפורניה, ארצות הברית בסוף שנות ה-60, כגרסת אופניים למרוצים ופעלולים שנעשו עם אופנועי שטח. בהמשך שולבו ברכיבה בסגנון חופשי גם פעלולי סקייטבורד. הספורט צבר תאוצה, ויצרני אופניים החלו לייצר אופניים מיוחדים לצורך כך.
בישראל נפתחו בשנים האחרונות מספר פארקי אופניים עירוניים המכונים גם "בייק-פארק" בעלי מסלולים ורמפות המתאימים גם לאופני BMX. הפארקים נפתחו בנתניה, חולון ומודיעין, פארקים נוספים יבנו בעכו וביקנעם ובהמשך גם בערים אחרות.
עין דובאי
עין דובאי (בערבית: عين دبي) הוא גלגל ענק באי המלאכותי בלו ווטרס, שבסמוך למרינה של דובאי שבאיחוד האמירויות הערביות. הוא נפתח ב-21 באוקטובר 2021 ובכך הפך לגלגל הענק הגבוה בעולם המתנשא לגובה של כ-250 מטרים
עין דובאי, גבוה בכ-82 מטרים יותר מהגלגל הקודם שנשא במשך שבע שנים את תואר "גלגל הענק הגבוה בעולם" שהוא גלגל הענק היי רולר הממוקם בלאס וגאס ומתנשא לגובה של כ-167 מטרים.
הגלגל יכול לשאת עד 1,750 נוסעים בכ-48 הכמוסות (התאים) שלו וממנו יהיה ניתן לצפות בנקודות ציון חשובות בדובאי, כגון בורג' אל-ערב, בורג' ח'ליפה והמרינה של דובאי.
עלות הפרויקט של הגלגל עצמו היא 270 מיליון דולר.
היסטוריה
האתר הוכרז בפברואר 2013 ובאותם ימים עוד נקרא "דובאי איי" ובהמשך אף קיבל את השם "דובאי I" אך גם הוא שונה לשם "עין דובאי", כאשר בנייתו אמורה הייתה להתחיל ביוני 2013, ולהסתיים עוד ב 2015. הבנייה החלה בסופו של דבר כמעט שנתיים מאוחר יותר מהמתוכנן לפי לוח הזמנים, במאי 2015. הקמת מבנה התמיכה הראשי הושלמה בשנת 2016. עיכובים נוספים דחו את פתיחת היעד ל-20 באוקטובר 2020, במקביל לתערוכת אקספו 2020. אך גם זו נדחה בעקבות מגפת הקורונה שתקפה את העולם באותם ימים ומנע את פתיחת הגלגל.
באוגוסט 2020 הותקנה במקום הכמוסה (תא הנוסעים של הגלגל) הראשונה.