cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אודי בן-מוחה
ביוגרפיה
בשנת 2003 מונה למפקד גדוד שמשון, שפעל באותה עת ברצועת עזה. במסגרת זו היה אחראי על אבטחת היישוב נצרים, עד לפינויה במהלך ביצוע תוכנית ההתנתקות. בנוסף הוביל שורה של מבצעים באזור שכונת זייתון וסביבתה. באחד מן המבצעים, מבצע "צעד מזרחי", חדר כוח מן הגדוד ללב שכונת זייתון. במהלך המבצע חוסלו מספר מחבלים מאש מדויקת של צלפי הגדוד, מחבלים נוספים נהרגו במהלך פעולות כירורגיות בתוך הרחובות הצפופים. כוח נוסף מן הגדוד בפיקודו של בן-מוחה ביצע איגוף ופגע במחבלים נוספים. בתקופת פיקודו קיבל הגדוד מכתב הערכה אישי מהרמטכ"ל על הצלחתו במבצעים אלו. פלוגת החוד הגדודית בלטה בהצלחתה במספר התקלויות עם מחבלים וזכתה להערכה רבה. הצטיינות הגדוד שימשה ככר נרחב לכתיבת טכניקות קרביות באותה העת. את תפקידו בגדוד סיים בשנת 2005.
בשנת 2005 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת הערבה, תפקיד בו כיהן עד שנת 2007, במקביל שימש כמפקד צוות בקורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים ולאחר מכן כמפקד קורס מג"דים במילואים. ב-28 בפברואר 2007 מונה להקים ולשמש כמפקד חטיבת שגיא, וכיהן בתפקיד עד אפריל 2008. ב-30 באפריל 2008 מונה למפקד חטיבת יהודה, ושימש בתפקיד עד 16 במאי 2010. לאחר לימודים באוניברסיטה לביטחון לאומי, בארצות הברית, מונה ב-26 ביוני 2011 למפקד חטיבת כפיר, ושימש בתפקיד עד 25 ביולי 2013. באוגוסט 2013 הועלה לדרגת תא"ל ומונה לראש מטה פיקוד הדרום, ושימש בתפקיד בין היתר במהלך מבצע צוק איתן, בתפקיד זה שירת עד מאי 2016. ביוני 2016 מונה למפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, תפקיד אותו מילא עד אוקטובר 2019.
בן-מוחה הוא דוקטורט בבית הספר למדעי-המדינה, המחלקה ליחסים בין־לאומיים, ועמית מחקר בקתדרת חייקין לגאואסטרטגיה, אוניברסיטת חיפה.
קישורים חיצוניים
‬
לינגוויני
לינגוויני או לינגווינה (באיטלקית: Linguine; מילולית, לשונות קטנות) הוא צורה של פסטה שטוחה כמו פטוצ'יני, ורחבה יותר מספגטי, בעלת מרקם חלק.
גרסה דקה יותר של לינגוויני נקראת לינגווטין (linguettine).
מקורו של הלינגוויני באזור קמפניה שעל רצועות החוף הדרום מערבית באיטליה. האזור עשיר בדגה ובפירות ים של הים הטירני (מובלעת של הים התיכון). ובעוד שספגטי מסורתי מלווה מנות של בשר ועגבניות, לינגוויני מוגש בדרך כלל עם פירות ים, דגים או פסטו המתאימים לאזור בו נוצר. "לינגוויני עם צדפות" (Linguine alle vongole) הוא השימוש הנפוץ ביותר של פסטה זו.
לינגוויני קיים בשתי גרסאות: מקמח לבן או מחיטה מלאה; האחרונים עשויים בדרך כלל באיטליה. מכיוון שהלינגוויני עבה יותר מהספגטי, יש לבשלו זמן מעט ארוך יותר.
וספה LX 150
וספה LX 150 (באיטלקית: Vespa LX 150) היא דגם של קטנוע מתוצרת יצרנית הרכב הדו-גלגלי פיאג'ו, ממשפחת המותג וספה אשר יוצר בין השנים 2006–2014 באיטליה.
אל-חרם א-שריף
הכינוי אל-חרם א-שריף (ערבית: الحرم الشريف – המקום הקדוש המכובד) מתייחס למספר מסגדים. כאשר מבקשים להבדיל ביניהם, נוסף לכינוי שם תואר מאפיין.
הפשיטה על מקין
הפשיטה על מקין הייתה התקפה של חיל הנחתים האמריקני על האטול מקין (כיום בוטאריטארי) ב-17-18 באוגוסט 1942. מטרת ההתקפה הייתה השמדת המתקנים היפניים שעל האי, לקיחת שבויים, איסוף מודיעין על אזור איי גילברט והסטת התגבורת היפנית מתקיפות בעלות הברית בגוודלקנל וטולאגי.
הכנות וארגון
הפשיטה על מקין הייתה אחת מהמתקפות הקרקעיות הראשונות של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה. כוח הפשיטה המיועד הורכב משתי פלוגות רובאים של גדוד הפושטים השני של חיל הנחתים. בשל תנאי המקום על האוניות, נאלצה כל פלוגה לוותר על כיתה אחת. מפקדת הגדוד, פלוגה A ו-18 אנשים מפלוגה B (הסך הכל 121 חיילים) הפליגו על הצוללת "ארגונאוט," ויתר חיילי פלוגה B (בסך הכל 90 חיילים) הפליגו על סיפון ה"נאוטילוס." לכוח הפשיטה ניתן השם "כוח משימה 7.15."
חיל המצב היפני באטול מקין כלל 74 אנשי צוות אוויר מבסיס המטוסים הימיים שעל האי, חמושים בנשק קל.
הביצוע
הנחתים עלו מהצוללות לסירות גומי מעט לאחר חצות ב-17 באוגוסט. בשעה 05:13, נחתו שתי הפלוגות, בפיקודו של לוטננט קולונל אוואנס קרלסון, במקין. בשל קשיים בגישה לאי, שנבעו כתוצאה מים גבוה וגלי חוף, החליט קרלסון להנחית את שתי הפלוגות בחוף אחד ולא בשניים, כמו שתוכנן מראש. אולם, בשל הבלבול בנחיתה, נחת לוטננט אוסקר פיטרוס עם 12 חייליו בחוף שבו היה אמור לנחות על פי התוכנית. לאחר מעשה יתברר כי הייתה זו שגיאה טובה. פיטרוס לא נרתע מהיעדר הסיוע והצעיד את אנשיו אל פנים האי.
בשעה 07:00 התקדמה פלוגה A לאורך האי לכיוון החוף הצפוני, לפני שפתחו בהתקפה לכיוון דרום מערב. היפנים העמידו התנגדות נחושה, ואש מקלעים וצלפים עיכבו את התקדמות הפושטים והסבו להם אבדות. לאחר מכן, פתחו היפנים בשתי מתקפות בנזאי אשר נהדפו בידי הפושטים והביאו לחיסול מרבית החיילים היפניים באי. בשעה 09:00, מצאו עצמם פיטרוס וחייליו בעורפם של היפנים, שהיו עסוקים בתקיפת הפושטים ממזרח. יחידתו של פיטרוס הרגה 8 יפנים, ביניהם מפקד חיל המצב, אך במחיר של 3 הרוגים ושני פצועים. לאחר מכן, משלא הצליחו ליצור קשר עם קרלסון, שבו כמתוכנן לצוללות.
בשעה 13:30, הופיעו בשמי האי 12 מטוסים יפניים, ביניהם שני מטוסים ימיים, שעליהם תגבורת לחיל המצב. המטוסים ניסו לנחות בלגונה אולם הם נתקלו באש מקלעים, נשק קל ונ"ט (בויס) מצד הפושטים. אחד המטוסים התרסק והשני עלה בלהבות. שאר המטוסים הפציצו וירו בכוחות האמריקאים אך לא הצליחו להסב נזק.
פינוי
בשעה 19:30 החלו הפושטים בנסיגה מהאי באמצעות 18 סירות גומי. אולם, רבים ממנועי הסירות לא תפקדו, וים גבוה הביא לכך שרק 7 סירות, ועליהם 93 חיילים, הגיעו לצוללות באותו לילה. בבוקר המחרת הגיעו עוד מספר סירות אולם על האי נותרו עוד 72 חיילים. בשעה 09:00, שלחה הצוללת סירת הצלה. חבלים נקשרו בין הסירה לסירות הגומי שלעל החוף, וכך יכלה סירת ההצלה לגרור את הסירות אל הים. אולם, עם תחילת החילוץ הופיעו מטוסים יפניים אשר תקפו את הכוחות האמריקאים, הטביעו את סירת החילוץ ואף תקפו את הצוללות, שנאלצו לבצע צלילת חירום.
אבדות
אבדות הנחתים היו 19 הרוגים ו-12 נעדרים. מבין 12 הנעדרים, קברו של אחד מהם זוהה לאחר מכן בין 18 קברי הנחתים שנמצאו על האי. מבין 11 הנעדרים הנותרים 9 הושארו מאחור או שנאלצו לחזור בניסיון הנסיגה הלילי מהאי. הם נתפסו על ידי היפנים, נשלחו לאטול קווג'לין, והוצאו להורג.
ב-2000, חמישים ושמונה שנים לאחר הפשיטה, נמצאו וזוהו במקין שרידיהם של 25 נחתים. שני הנחתים הנעדרים לא נמצאו עד היום. שישה מהנחתים ששרידיהם נמצאו הובאו למנוחות בטקס פרטי שנערך על ידי משפחותיהם. שאר העצמות נטמנו בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
תוצאות הפשיטה
קרלסון דיווח כי ספר באופן אישי 83 הרוגים יפניים, ובהסתמך על שיחותיו עם ילידי האי העריך כי נהרגו בסך הכל 160 יפנים בפשיטה. יפנים נוספים נהרגו ככל הנראה בטביעת שתי הסירות והתרסקות שני המטוסים.
על אף שהנחתים הצליחו לטהר את האי מיפנים, נכשלו מטרותיה המשניות של הפשיטה. לא נלקחו שבויים ולא נאסף מידע בעל ערך. בנוסף, לא הוסטו תגבורות מאזור איי שלמה. למעשה, הפשיטה סייעה ליפנים לראות כי חילות המצב שלהם באיי גילברט פגיעים, ועל כן החלו בביצור בסיסי האיים שלהם באוקיינוס השקט, עובדה שככל הנראה תרמה למספר האבדות הגבוה בצד האמריקאי במהלך המערכה באיי גילברט ומרשל. למרות זאת, הפשיטה תרמה בשיפור המורל בקרב הנחתים ובבחינת טקטיקת הפשיטה.
אינוקנטיוס השמיני
אינוקנטיוס השמיני (בלטינית: Innocentius VIII; 1432 – 25 ביולי 1492), אפיפיור מ-29 באוגוסט 1484 עד מותו.
ביוגרפיה
ג'ובאני באטיסטה סיבו נולד בשנת 1432 בג'נובה שבצפון מערב איטליה לאראנו סיבו, שהיה סנטור ברומא. בילה את ימי נעוריו בחצרו של מלך נאפולי ואחר כך למד בפדובה וברומא. בבחרותו התנהג באופן חופשי והיו לו ילדים רבים, ובהם בן ובת שהכיר בהם כילדיו, אם כי לא נישא מעולם. הפך לכומר ברומא בפמלייתו של הקרדינל קאלאנדניני, שהיה אחיו של האפיפיור ניקולאוס החמישי. ב- 1467, בזכות חבריו שהיו מקורבים לאפיפיור פאולוס השני, נתמנה לבישוף העיר סאבונה שמדרום לג'נובה. ב-1473, בתמיכתו של הקרדינל ג'וליאנו דלה רוברה (לימים האפיפיור יוליוס השני), נתמנה לקרדינל על ידי האפיפיור סיקסטוס הרביעי.
ב-1484, אחרי מות סיקסטוס הרביעי, פרצו מהומות ברומא. המון זועם תקף את הוותיקן ואת ארמונות הקרדינלים. הקונקלווה של חבר הקרדינלים התכנסה בחופזה כדי לבחור אפיפיור חדש. שני המועמדים היו: הקרדינל רודריגו בורג'יה (האפיפיור אלכסנדר השישי לעתיד), והקרדינל ג'וליאנו דלה רוברה. איש מהם לא הצליח לגייס רוב קולות כדי להיבחר, למרות שעשו שימוש בכל האמצעים, כולל שוחד. מפחד שייבחר הקרדינל מארקו בארבו מוונציה, שהיה אדם נקי כפיים, הם התאחדו בתמיכה בקרדינל ג'ובאני באטיסטה סיבו שנבחר לאפיפיור בשם אינוקנטיוס השמיני.
אינוקנטיוס השמיני העניק עושר לבנו המושחת פרנצ'סקו, וב-1486 השיאו למאדלנה, בתו של לורנצו דה מדיצ'י. הוא מינה לקרדינל, תמורת בצע כסף, את בנו של לורנצו, ג'ובאני בן ה-14 (לימים האפיפיור לאו העשירי). כל משרות הכס הקדוש הועמדו למכירה לכל המרבה במחיר, והשחיתות הפכה לנגע ממאיר. ניתן היה לקנות כל דבר ברומא, החל במחילה ועד לכס האפיפיור עצמו. ב-1488 הוצאו להורג שני בעלי משרות על שזייפו ומכרו חמישים כתבי מחילה שלא בידיעתו של האפיפיור. הקרדינלים התנהגו כנסיכים, התגוררו בארמונות מפוארים, ערכו סעודות מפוארות ועסקו בצייד ובהימורים.
ב-1487 אישר אינוקנטיוס השמיני את מינוי של תומאס דה טורקמדה לראש האינקוויזיציה הספרדית, ונתן גושפנקא חוקית לעונשים שהוטלו על האנוסים.
כמו קודמו, סיקסטוס הרביעי, הכריז אינוקנטיוס השמיני על מסע צלב, שלא יצא אל הפועל, נגד הכופרים העות'מאנים. ב-1489 הוא הסכים לקבל מתנת כסף גדולה מן הסולטאן באיזיט השני, כדי שיחזיק במעצר את ג'ם, אחיו של השולטאן שהיה יריבו. ג'ם, שהועבר לוותיקן על ידי ההוספיטלרים מן האי רודוס, התקבל בכבוד מלכים על ידי האפיפיור ברומא. היה בדעתו של אינוקנטיוס להשתמש בג'ם כדי לגרש את הטורקים מאירופה, אך היות שמסע הצלב שהכריז עליו לא נשא פרי, נשאר "הטורקי הגדול" כבן חסותו של האפיפיור ברומא. באותה שנה הכריז אינוקנטיוס השמיני על נידויו של פרננדו הראשון, מלך נאפולי, שסירב לשלם מס לאפיפיור עבור הכתרתו למלך, והאפיפיור הבטיח לשארל השמיני מלך צרפת את כתר ממלכת נאפולי.
בינואר 1492 נפלה גרנאדה, מעוזם האחרון של המוסלמים בספרד, מאורע שאותו האפיפיור חגג בוותיקן בשמחה רבה. הוא קיבל במתנה מאות עבדים מוּרים, שאותם חילק בין חבריו הקרדינלים, והעניק לפרננדו השני, מלך אראגון את התואר: "הוד מלכותו הקתולי".
כעבור שישה חודשים בלבד, אינוקנטיוס השמיני מת ברומא ובמקומו נבחר לאפיפיור אלכסנדר השישי.
טוני נדאל
אנטוניו "טוני" נדאל הומאר (בספרדית: Antonio "Toni" Nadal Homar; נולד ב-21 בפברואר 1961) הוא מאמן טניס ספרדי, מאמנו של הטניסאי רפאל נדאל.
ביוגרפיה
נדאל נולד במיורקה שבספרד. אחד מאחיו הוא הכדורגלן מיגל אנחל נדאל. מתגורר בפורטו כריסטו.
נדאל החל את קריירת האימון ב-1985.
הפיגוע בחרמש (2023)
פיגוע הירי בחרמש היה פיגוע ירי שאירע ב-30 במאי 2023 ובו מחבלים פלסטינים ירו למוות באזרח ישראלי תושב ההתנחלות חרמש, בסמוך לכניסה ליישוב שבצפון השומרון.
רקע
בחודשים שקדמו לפיגוע התרחש גל טרור בישראל, בו נרצחו כ-20 אזרחים ישראלים בפיגועי ירי ודריסה. צה"ל פעל לעצירת עשרות מחבלים וכן הרג מעל מאה מהם מאז תחילת השנה האזרחית. בימים שקדמו לפיגוע אירעו מספר ניסיונות לפיגועי ירי בצפון השומרון, בהם ירי מנפת ג'נין לעבר היישוב גן נר שבגלבוע ושקד שבצפון השומרון. כמו גם ניסיון שיגור רקטה ממשגר דמה מהכפר נזלת זייד לעבר היישוב שקד.
הפיגוע
ב-30 במאי 2023, מעט לאחר השעה 11:30, מספר מחבלים פלסטינים שנסעו ברכב, נעצרו ליד רכב שנסע בסמוך לחרמש שבצפון השומרון ופתחו עליו באש מרובי M-16. כתוצאה מהירי נפגע באורח קשה בכתפו נהג הרכב, מאיר תמרי, תושב היישוב, נשוי ואב לשניים בן 32.
כוחות מד"א וחיל הרפואה שהוזעקו לזירת האירוע העניקו טיפול ראשוני לפצוע, ולאחר מכן פינו אותו במסוק לבית החולים הלל יפה בחדרה , בהמשך נקבע מותו בבית החולים.
כוחות צה"ל פתחו במצוד אחר המחבלים, ובמסגרת החיפושים נכנסו הכוחות לעיירה הפלסטינית הסמוכה קפין בחיפוש אחר ראיות למקום הימצאם של המחבלים. חטיבת "גדודי טול-כרם - ההתארגנות המהירה" של ארגון הטרור גדודי חללי אל-אקצא נטלה אחריות לפיגוע.
שחטאר דונצק
קבוצת הכדורגל של המועדון הוקמה ב-24 במאי 1936 בחסות כורי הפחם בעיר ונחשבת לאחת הקבוצות הגדולות במזרח אירופה. לאחר שזכתה באליפות הליגה האירופית בעונת 2008/2009, הפכה לקבוצה הראשונה באוקראינה העצמאית שזכתה בתואר אירופי. זהו גם אחד המועדונים העשירים ביותר באוקראינה. לזכות הקבוצה 13 אליפויות לאומיות (בעונות 2001/02, 2004/05, 2005/06, 2007/08, 2009/10, 2010/11, 2011/12, 2012/13, 2013/14, 2016/17, 2017/18, 2018/19, 2019/20), 13 גביעי אוקראינה (בעונות 1994/95, 1996/97, 2000/01, 2001/02, 2003/04, 2007/08, 2010/11, 2011/12, 2012/13, 2015/16, 2016/17, 2017/18, 2018/19), תשעה תוארי הסופרקאפ האוקראיני (2005, 2008, 2010, 2012, 2013, 2014, 2015, 2017, 2021), ארבעה גביעי ברית המועצות (1961, 1962, 1980, 1983) וזכייה אחת ב בשנת 1984.
בעקבות משבר אוקראינה, אצטדיונהּ הביתי של הקבוצה, החל ממאי 2020, הוא האצטדיון האולימפי בקייב. קודם לכן, החל משנת 2017, הקבוצה אירחה באצטדיון מטאליסט שבחרקוב, המכיל 40,200 מקומות ישיבה. קודם לאצטדיון זה, שיחקה הקבוצה בארנה לבוב ובדונבאס ארנה, שהיה האצטדיון הביתי האמיתי האחרון שלה משנת 2009 עד 2014, כאשר בדלני הרפובליקה העממית של דונייצק השתלטו על העיר.
היסטוריה
מועדון הכדורגל, שהוקם רשמית במאי 1936 נקרא תחילה בשם סטאחאנובץ על שמו של אלכסיי סטאחאנוב, שהיה כורה פחם אגדי באותו האזור באוקראינה. עקב מלחמת העולם השנייה הקבוצה השתנתה מאוד. מהקבוצה של 1941 נשארו רק שלושה שחקנים. תוך כמה שנים הגיעו שחקנים חדשים והקבוצה חזרה לליגת העל הסובייטית ב-1949. ההישג הראשון של הקבוצה היה בשנת 1951 עם המאמן החדש ויקטור נוביקוב, בתקופה שבה היא נקראה שחטאר הגיעה הקבוצה למקום השלישי בליגה הסובייטית.
הקבוצה, שכונתה "הכורים", הייתה ידועה בכל ברית המועצות בשל רוח הלחימה של המועדון וההישגיות שלו. בשנות ה-60, תחת הנהגתו של המאמן אולג אושנקוב, הגיעה הקבוצה שלוש פעמים לגמר הגביע הסובייטי, מתוכן פעמיים, ב-1961 ו-1962 זכתה הקבוצה בגביע. הקבוצה כונתה "קבוצת הגביע" בשל יכולתה לזכות פעם אחר פעם במעמד מכובד בגביע אך ההישגים המרשימים באמת של הקבוצה היו בשנות ה-70 ותחילת שנות ה-80.
בשנת 1975 שחטאר סיימה במקום השני בליגה הסובייטית וזכתה לייצג את ברית המועצות במפעלים האירופיים. בשנת 1978 הגיעה הקבוצה למקום השלישי בליגה הסובייטית ושנה לאחר מכן הגיעה בפעם השנייה בתולדותיה למקום השני (1979). בשנים הללו בקבוצה היה חלוץ ויטאלי סטרוכין, שנחשב לשחקן הטוב בהיסטוריה של המועדון. שחטאר זכתה בשנת 1983 בסופר קאפ הסובייטי אך לא הצליחה להשלים טרבל שכן באליפות זכתה באותה העונה דנייפר דנייפרופטרובסק. בעונת 1983/1984 הקבוצה הגיעה לרבע גמר גביע אירופה למחזיקות גביע.
עם הקמת הפרמייר ליג האוקראינית בשנת 1991 הפכה שחטאר דונצק, ביחד עם דינמו קייב, לאחת משתי המועמדות המובילות בכל שנה לתואר האליפות, ועד שנת 2018 זכתה ב-12 אליפויות. בשנת 2000 השתתפה שחטאר דונצק בפעם הראשונה בליגת האלופות. באחד מהמשחקים בבית היא ניצחה 0–3 את ארסנל.
בעונת זכתה הקבוצה בגביע אופ"א לאחר שגברה במשחק הגמר בתוצאה 1–2 על קבוצת ורדר ברמן הגרמנית. בעונת 2010/2011 היא שיחקה בליגת האלופות והגיעה לרבע הגמר, אך הודחה על ידי ברצלונה אחרי שהפסידה 6:1 בסיכום הכולל.
ב-2016 הקבוצה הגיעה עד לשלב חצי גמר הליגה האירופית, אך הודחה על ידי סביליה בתוצאה 5:3 בסיכום הכולל. במאי 2018 זכתה בגביע האוקראיני בפעם ה-12 בתולדותיה, אחרי ניצחון על דינמו קייב והפכה לקבוצה האוקראינית שזוכה במירב תוארי הגביע. היא שבה וזכתה בגביע גם עונה לאחר מכן.
בעונת 2019/2020 שחטאר זכתה באליפות ה-13 שלה. בליגה האירופית העפילה לחצי גמר המפעל, אחרי שהדיחה את פ.צ. בזל והביסה את וולפסבורג 5-1 בגומלין. בחצי הגמר הפסידה לאינטר מילאנו בתוצאה 5:0. החל ממאי 2020 מארחת את משחקיה במרכז הספורט הלאומי אולימפיסקי בקייב.
בעונת 2020/2021 שחטאר הרשימה בליגת האלופות עם ניצחון 3:2 על ריאל מדריד ושוויון מאופס מול אינטר מילאן בשלב הבתים, אך הובסה בתוצאה 6:0 לבורוסיה מנשנגלדבך, שהייתה לתבוסה הגדולה ביותר בתולדותיה במפעלים האירופיים, לצד התבוסה בשלב הבתים של ליגת האלופות בעונת 2018/2019 למנצ'סטר סיטי.
קבוצת הנוער
קבוצת הנוער של שחטאר נחשבת לאחת הטובות והענפות במדינה, היא העפילה עד לשלב הגמר בליגת האלופות לנוער בעונת 2014/2015 אך הפסידה לצ'לסי בתוצאה 3:2.
בעונת 2020/2021 קבוצת שחטאר U19 זכתה באליפות אוקראינה.
שחטאר
מהקמת המועדון בשנת 1936 המועדון אירח את משחקיו באצטדיון שחטאר דונצק, שהכיל 25 אלף מושבים. ב-1954 הותקנה תאורה חשמלית וזה היה האצטדיון השני בברית המועצות עם תאורה שכזו. ב-1966 שופץ ותכולת המושבים הוגדלה ל-42 אלף מקומות ועד 1981 שופץ שוב ונוספה בו מערכת חימום. ב-1999 נערך שיפוץ נוסף, על מנת להתאים את האצטדיון לתקנים מודרניים ולתקני ליגת האלופות, כך שהותקנו מושבי פלסטיק ותכולת המושבים הורדה ל-32 אלף מושבים.
דונבאס ארנה
ב-2006 החלה בנייתו של דונבאס ארנה בפארק על שם לנין בדונצק. הרעיון לבנות אצטדיון חדש לקבוצה הגיע מהבעלים רינאט אחמטוב. תקציב הבנייה עמד על 400 מיליון דולרים ונועד לארח משחקים במסגרת יורו 2012. האצטדיון נחנך ב-29 באוגוסט 2008 וכלל מושבים בצבעי שחור, כתום ולבן שמסמלים את חבל דונבאס ואת המועדון. חזית האצטדיון צופתה בזכוכית וגג האצטדיון מכסה 93% מהמושבים והוא בעל תכולה של 52,667 מושבים. עקב משבר אוקראינה חדל לשמש כמגרשה של שחטאר ומשמש את קבוצות הכדורגל של הרפובליקה העממית של דונצק. המשחק האחרון שדונצק אירחה היה ב-2 במאי 2014 נגד איליצ'בץ.
ארנה לבוב
ב-15 במאי 2014 נודע שבעקבות המשבר הביטחוני באוקראינה הוחלט כי דונצק תארח את המשחקים הביתיים באצטדיון האולימפי בקייב ובארנה לבוב שבלבוב. ארנה לבוב הפך לאצטדיון הקבוצה בטורנירי אופ"א ולעיתים אירחה משחקים בינלאומיים בחרקוב אך את מרבית משחקי הבית ערכה באצטדיון זה.
מטאליסט חרקוב
ב-30 בינואר 2017 נחתם הסכם לפיו שחטאר תארח את כל משחקיה במסגרת הגביע האוקראיני ובמפעלים האירופיים באצטדיון מטאליסט בחרקוב. עלות השכירות עומדת על 7,000 אירו למשחק.
אולימפיסקי
ממאי 2020 שחטאר מארחת את משחקי הבית במרכז הספורט הלאומי אולימפיסקי המכיל 70,050 מושבים.
מתקן האימונים
עד 2014 מתקן האימונים של הקבוצה היה "קירשה" בעיר דונצק, מתחם בגודל 43 הקטר, 4,368 מ"ר לחוף אגם והכיל 9 מגרשי אימונים (8 מהם עם כיסוי דשא טבעי).
משנת 2014 הקבוצה מתאמנת במרכז האימונים סוויאטושין, בפרברי קייב.
סגל הקבוצה
נכון ל-10 בפברואר 2023
(קפטן שני)
(בהשאלה מאנדרלכט)
נו טה-וו
נו טה-וו (בקוריאנית: 노태우; 4 בדצמבר 1932 – 26 באוקטובר 2021) היה מדינאי ואיש צבא דרום קוריאני, נשיאה השישי של קוריאה הדרומית בשנים 1988–1993.
שחטאר דונצק
סגל הקבוצה
(קפטן)
נו טה-וו
כנשיא, נו המתון והמפייס, התחייב לדמוקרטיזציה של המערכת הפוליטית בקוריאה הדרומית. בין השאר, בעקבות הרפורמות שהוביל, לא זכתה "מפלגת הצדק הדמוקרטית" ברוב המושבים באספה הלאומית של קוריאה הדרומית בבחירות שנערכו באפריל 1988, אך ב-1990 התמזגה המפלגה, בהנהגתו של נו, יחד עם שתי מפלגות אופוזיציה מתונות, אל המפלגה הדמוקרטית הליברלית. בענייני מדיניות חוץ, במסגרת מדיניות "נורדפוליטיק", כדי להתקרב לקוריאה הצפונית ממשלו של נו טיפח קשרים חדשים עם בנות בריתה של השכנה מצפון ויצר קשרים עם ברית המועצות (ומאוחר יותר עם הפדרציה הרוסית) ועם הרפובליקה העממית של סין, השיג את קבלתה של קוריאה הדרומית לאומות המאוחדות ב-1991, ובאותה שנה חתם על הסכם עם קוריאה הצפונית הקורא לאי-התקפה בין שתי המדינות. בחודש פברואר 1993 הוא הוחלף על ידי קים יונג-סאם.
באוקטובר 1995 התנצל נו בפומבי על צבירת מאות מיליוני דולרים מתרומות פוליטיות חשאיות בתקופת נשיאותו. מאוחר יותר הוא הועמד לדין באשמת שחיתות והמרדה על מעורבותו בהפיכה של צ'ון דו-הוואן ב-1979. באוגוסט 1996 הורשע בכל הסעיפים; הוא נידון ל-22 שנות מאסר, אשר הומתקו לאחר מכן ל-17 שנים, וכן נקנס בסכום של כ-300 מיליון דולר. נו קיבל חנינה בדצמבר 1997 מהנשיא היוצא קים יונג-סאם והנשיא הנבחר קים דה-ג'ונג.
שחטאר דונצק
שיאני ההופעות
להלן עשרת השחקנים ששיחקו הכי הרבה משחקי ליגה במדי הקבוצה, נכון ל-27 באוגוסט 2021. שחקנים מודגשים הם שחקנים שעדיין פעילים בקבוצה.
נו טה-וו
ראשית חייו והשכלה
נו טה-וו נולד ב-4 בדצמבר 1932, למשפחה חקלאית בטאלסונג, יישוב הממוקם ליד טגו, במחוז צפון קינגסנג, בימי הכיבוש היפני בקוריאה. ביתו היה קרוב להר פאלגונגסן. במרץ 1939 הוא נכנס לבית הספר היסודי הקומוניסטי, במרחק של 6 ק"מ מביתו. כתוצאה מעוני מרוד, הלך נו לבית הספר ברגליים יחפות.
שחטאר דונצק
שיאני שערים
להלן עשרת השחקנים שהבקיעו הכי הרבה שערי ליגה במדי הקבוצה, נכון ל-11 בדצמבר 2016. שחקנים מודגשים הם שחקנים שעדיין פעילים בקבוצה.
נו טה-וו
ראשית חייו והשכלה
אביו, קצין אזרחי בדרגה זוטרה במחוז, נהרג בתאונת דרכים בעת השתתפות בטקס הסיום בבית הספר התיכון של אחיו, כשנו היה בן שבע. בעזרת דודו, שהרגיש אשם במות אחיו, נו נרשם לראשונה לבית הספר הטכני של טגו. אך בחלוף הזמן הועבר לבית הספר התיכון המקומי של קינגבוק, שם היה תלמיד מעל הממוצע. אך לנו היו קשיים לימודיים, ומורו לימד שיעורים משלימים עד מאוחר בערב. הוא היה הולך הביתה לבדו בלילה ולומד עד מאוחר. הוא קיבל בהדרגה אוצר מילים מצומצם והתעניין בקריאה בלבד.
בעודו תלמיד תיכון בטגו, התיידד נו עם צ'ון דו-הוואן, חברו בהמשך חייו הפוליטיים ומאדריכלי ההפיכה ב-1979.
שירות צבאי
במהלך מלחמת קוריאה (1950–1953) הצטרף נו אל הכוחות המזוינים של הרפובליקה של קוריאה כמגויס ליחידה ארטילרית, והועלה לדרגת תותחן (Cannoneer). מאוחר יותר הוא נכנס לאקדמיה הצבאית הקוריאנית, ולאחר מסלול לימודים בן ארבע שנים, הוא סיים את לימודיו שם בפברואר 1954 עם תואר ראשון במדעים.
כקצין בחיל רגלים מ-1954, עלה נו בסולם הדרגות ונלחם במלחמת וייטנאם לראשונה ב-1968 בדרגת לוטננט קולונל וכמפקד הגדוד, ולאחר מכן הועלה לדרגת מייג'ור גנרל בסביבות 1979. כחבר בקבוצה "הרואה", קבוצה צבאית סודית, הוא נתן תמיכה קריטית להפיכה שבוצעה מאוחר יותר באותה השנה שבה צ'ון דו-הוואן הפך לשליט דה פקטו של קוריאה הדרומית. נו שימש גנרל צבאי כאשר סייע לצ'ון להוביל את כוחותיו המזוינים לקוואנגג'ו ב-1980 שם נערך טבח באזרחים.
נו החזיק בכמה עמדות צבאיות מרכזיות, כגון מפקד פיקוד ביטחון הבירה ב-1979 ומפקד פיקוד הביטחון ב-1980. לאחר פרישתו מהצבא הקוריאני ביולי 1981, קיבל נו את הצעתו של הנשיא צ'ון להתמנות לשר המדינה לביטחון לאומי וענייני חוץ. מאוחר יותר הוא כיהן כשר הספורט, שר הפנים, נשיא הוועדה האולימפית של סיאול, וב-1985, היה ליושב ראש מפלגת הצדק הדמוקרטית, ששלטה בפוליטיקה של קוריאה הדרומית. הוא פיקח על ההכנות לאולימפיאדת סיאול ב-1988, שעליה הכריז רשמית.
טרום בחירתו
בחודש יוני 1987, נקב צ'ון בשמו של נו כמועמד לנשיאות קוריאה הדרומית מטעם מפלגת הצדק הדמוקרטית שהחזיקה אז בשלטון. מהלך זה של צ'ון מסר, במידה מרובה, את הנשיאות לידיו של נו, והוביל לכינוס עצרות פרו-דמוקרטיות רבות בסיאול ובערים אחרות.
לאחר השבעתו
שלטונו של נו היה ראוי לציון בשל אירוח אולימפיאדת סיאול ב-1988 ובשל מדיניות החוץ שהנהיג, אשר היוותה הפך גמור מן הממשלים הקודמים. נאמן לדבריו, הוא נשאר מחויב לרפורמות דמוקרטיות. הוא גם נפגש עם נשיאת הפיליפינים קורסון אקינו לסדרת שיחות לקידום הקשרים הכלכליים, החברתיים והתרבותיים בין המדינות, ולדון בשיחות האיחוד לסיום מצב שביתת הנשק עם קוריאה הצפונית לאחר מלחמת קוריאה.
בתקופת כהונתו, היה נו נשיא פעיל מאוד בתחום הדיפלומטיה וקיים אותה בצורה איתנה לקראת רפורמות פוליטיות נרחבות בארצו. הדמוקרטיזציה של הפוליטיקה, "צמיחה כלכלית עם הון עצמי" ואיחוד לאומי, היו שלוש מטרות המדיניות שהוצהרו בפומבי על ידי ממשל נו. אירוח אולימפיאדת הקיץ ה-24 בסיאול בשנה הראשונה לכהונתו היה הישג גדול, ואחריו הדיפלומטיה הפעילה שלו. הוא נאם בפני העצרת הכללית של האו"ם באוקטובר 1988, ונועד עם נשיא ארצות הברית, ג'ורג' הרברט ווקר בוש, והוסיף לנאום בפני ישיבה משותפת של הקונגרס האמריקני. הוא גם ערך ביקור בחמש מדינות אירופיות בדצמבר 1989.
ב-7 ביולי 1988 הגביר נו את עיסוקו במדיניות חוץ. ב-1989 כוננה סיאול יחסים דיפלומטיים עם הונגריה ופולין, ולאחר מכן יחסים דיפלומטיים עם יוגוסלביה, רומניה, צ'כיה, בולגריה ומונגוליה ב-1990. היקף המסחר של קוריאה הדרומית עם הרפובליקה העממית של סין גדל בהתמדה והגיע לסכום של 3.1 מיליארד דולר. המסחר עם מדינות מזרח אירופה וברית המועצות עלה ל-800 מיליון דולר.
מיזוג המפלגות
ב-4 ביוני 1990 נפגש נו, בעת ביקור בארצות הברית, עם מיכאיל גורבצ'וב, אז המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. הפגישה גדעה 42 שנים של שתיקה רשמית בין שתי המדינות וסללה את הדרך לשיפור היחסים הדיפלומטיים. המשמעות ההיסטורית והמורשת של נשיאותו של נו היא הרפורמה הפוליטית הרחבה שעזרה לו לבסס במדינתו דמוקרטיה ופלורליזם רחבים יותר. תקופת כהונתו הייתה קצובה והגיעה לסופה בבחירות 1992, והוא עזב את משרדו ב-25 בפברואר 1993.
לאחר נשיאותו
ב-1993, יורשו של נו, קים יונג-סאם, ניהל קמפיין נגד שחיתות, שהתמקד בקודמיו נו וצ'ון ולבסוף השניים הועמדו למשפט. למרבה האירוניה, קים התמזג עם מפלגתו של נו בעסקה שאפשרה לו לנצח בבחירות לנשיאות. שני הנשיאים לשעבר, נו וצ'ון, הואשמו מאוחר יותר בנפרד בהמרדה ובגידה על תפקידיהם בהפיכה ב-1979 ובטבח קוואנגג'ו ב-1980. שניהם הורשעו באוגוסט 1996 בבגידה, בהמרדה ובשחיתות; צ'ון נידון למוות, לאחר מכן הומתק גזר דינו למאסר עולם, בעוד ש-22 שנות מאסרו של נו הופחתו ל-17 שנים לאחר ערעור. שניהם שוחררו מהכלא בדצמבר 1997 בעקבות חנינה שניתנה להם על ידי הנשיא דאז, קים יונג-סאם בסיום תפקידו כנשיא. נוסף על כך, נו הודה גם בעבירות שחיתות 16 שנים לאחר שנכנס לתפקידו.
נפטר ב-26 באוקטובר 2021.
מושג שסתום
מושג שסתום הוא מושג בתחום המשפט, המופיע בחקיקה, שלגביו הותיר המחוקק כר נרחב לפרשנות פסיקתית. שסתום הוא התקן, אשר משמש לפתיחת מעבר, לסגירת מעבר או לוויסות. מושגי השסתום מאפשרים גמישות פסיקתית והתאמת הפסיקה בהתאם לשינויים החברתיים המתרחשים במהלך הזמן. זאת, באופן משלים לחקיקת משנה, שם נתן המחוקק לרשות המבצעת אמצעים להתערב בהתאמתו של החוק למקום ולזמן.
לעיתים מחליט המחוקק לצמצם את אי הוודאות שיוצר מושג שסתום, ומעניק לו הגדרה בחקיקה. כך, למשל, המושג "תושב ישראל", שלו חשיבות ניכרת בפקודת מס הכנסה ובחוק הביטוח הלאומי, הופיע בחוקים אלה ללא כל הגדרה, ומשמעותו נוצרה בפסיקה בלבד. בתחילת 2003 שינה המחוקק את טעמו, ותיקן שני חוקים אלה כך שנוספו בהם כללים מפורטים יותר לבחינת היותו של אדם תושב ישראל.
דוגמאות בולטות למושגי שסתום:
דגניה א'
דְּגַנְיָה א' היא קבוצה הנמצאת בקצהו הדרומי של ים כנרת, כעשרה ק"מ מדרום לטבריה, בתחום המועצה האזורית עמק הירדן.
בהיותה הקבוצה הראשונה ואב הטיפוס לדגם ההתיישבות הנקרא כיום קיבוץ, נודעה דגניה כ"אם הקבוצות" ומאוחר יותר כ"אם הקבוצות והקיבוצים".
מקור השם
מקור השם דגניה הוא בחמשת מיני הדגנים הגדלים בישראל.
מההקמה ועד תום מלחמת העולם הראשונה
דגניה א' (או דגניה, כפי שנקראה עד להקמת דגניה ב' בשנת 1920) נוסדה בשנת 1910 על חלק משטח של כ-3,000 דונם מאדמות הכפר אום ג'וני שנרכשו על ידי קק"ל ממזרח לנהר הירדן בשנת 1904.
המשרד הארצישראלי הזמין את "החלוצים הראשונים" שהגיעו למקום בשנת 1909 לעבוד באתר כקבוצה תמורת שכר. קבוצה זו קיבלה על עצמה לנהל את המקום ללא ניהול של פקידי המשרד לניסיון של שנה אחת. ב-1909 התגלע סכסוך בין מנהל חוות כנרת מטעם המשרד הארצישראלי, האגרונום ברמן, לבין הפועלים, וקבוצה של פועלים החליטה לקחת פסק זמן ולהשתלם בעבודת החקלאות בחדרה.
"הקומונה החדרתית" הייתה הקבוצה השנייה שעבדה את אדמות אום ג'וני. ב־28 באוקטובר 1910, לאחר שחתמו על הסכם חדש עם הד"ר ארתור רופין מנהל המשרד הארצישראלי, חצו אנשי "הקומונה החדרתית" (שתי בחורות ועשרה בחורים), חלקם אנשי "הקומונה הרומנאית" (על שם העיר רומני שבאוקראינה), בהנהגתו של יוסף בוסל את הירדן בדרכם ליישב ולעבד מחדש את אדמות אום ג'וני.
ב-4 ביוני 1912 עברה הקבוצה מאום ג'וני לנקודת הקבע באב-אלתום – שער הנהר, מוצא הירדן מהכנרת – שם היא נמצאת עד היום. בשנת 1913 עבדה בדגניה קבוצת חברי ההסתדרות המצומצמת, בוגרי המחזור הראשון של הגימנסיה הרצליה. בין חברי הקבוצה אליהו גולומב שהיה לימים ראש ארגון "ההגנה", ומשה כרמי ממעצבי החינוך המשותף. ב-22 בנובמבר 1913, התנדב משה ברסקי להביא תרופות לשמואל דיין, שהיה חולה. בדרכו חזרה ממלחמיה הותקף על ידי קבוצת שודדים שביקשו ליטול את פרדתו, והוא הניס את הפרדה לחצר דגניה. במאבק עם השודדים הספיק לפגוע באחד מהם בטרם מת מפצעיו.
בשנת 1926 נוסד בית הספר היסודי בית החינוך המשותף דגניה אשר כולל בו כיתות א'-ח' שהיה בית הספר הראשון הקיבוצי.
כאשר בוגרי בית הספר עולים לתיכון "בית ירח" הכיתות נקראות מהתחלה א'-ד'.
בין שתי מלחמות העולם
במאורעות תרצ"ו בשנים 1936-1939 שימשה דגניה בסיס לפלוגות השדה, ובשנים שבטרם מלחמת העצמאות - בסיס לפלמ"ח.
דגניה א' הייתה שותפה במפעל המים מכון חמשת הקיבוצים, שהוקם בשנים 1942-1943, וכלל מכון שאיבה על גדות הירמוך שהעלה את המים אל ראש אמת מים, ממנה זרמו המים במערכת תעלות פתוחות להשקיית השדות.
הקרב במלחמת העצמאות
במלחמת העצמאות הצליחו מגיני דגניה א' ודגניה ב' לבלום את הצבא הסורי, שפלש לעמק הירדן. טנק סורי מדגם רנו R-35 שהגיע לפתחה של דגניה נפגע ונעצר בידי מגיני המקום והושאר עד היום כסמל לעמידת לוחמי דגניה במלחמה. רבים סברו במשך שנים מספר כי הטנק נפגע והושבת באמצעות בקבוק תבערה דמוי בקבוק "מולוטוב", אך במאמר בשם "איך באמת נפגע הטנק של דגניה?" מאת מיכאל מס, נכתב על בדיקה שנערכה על ידי חיל החימוש ב-1991:
במכתב מיום 17 ביולי 2006, מאת מחלקת היסטוריה, ענף חקר קרבות, אל שלמה אנשל, האיש שפגע בטנק הסורי בפגז של פיא"ט, נכתב, בין השאר, כי:
מ-1948 עד היום
כמו קיבוצים רבים, דגניה א' עוברת תהליך של הפרטה. נכון ל-2013 תהליך ההפרטה עדיין לא הסתיים. בסוף פברואר 2007 הסתיים פרק משמעותי בהיסטוריה של הקבוצה, כאשר בהצבעה בקרב חברי הקיבוץ, הוחלט כמעט בפה אחד להחליף את השיטה השיתופית בשיטה דיפרנציאלית.
בט"ו בשבט תש"ח ניטע בדגניה א' עץ ברוש לכבוד המדינה שבדרך. עץ זה נקרא ברוש המדינה. במקום נטמנה מגילה שנכתבה על ידי יעקב פלמוני ולידו לוח הנצחה עליו כתובה המגילה. העץ המרשים קרס בסופה שהתחוללה ב-26 באפריל 2018 והמגילה הטמונה נמצאה בין שורשיו.
כלכלה
בזכות שפע המים (ליד הכנרת) והאקלים החם התבססה דגניה א' על גידולי שלחין, בריכות דגים ורפתות בקר, ובהמשך ממפעל "טול-גל" ליהלומי תעשייה. כיום אין במקום בריכות דגים ומפעל "טול-גל" נמכר.
יעקב פלמוני, חבר הקיבוץ, הקים בדגניה א' מוזיאון ומרכז לימודים, "בית גורדון לטבע ולחקלאות ולידע בקעת כנרות", או בקיצור "בית גורדון", על שמו של א"ד גורדון, שחי ועבד בדגניה, ואף נטמן בבית הקברות שלה, בו טמונים גם ארתור רופין ואוטו ורבורג.
היסטוריה של אדריכלות המערב
ההיסטוריה של האדריכלות מתחילה עם שחר התרבות האנושית ומספרת דרך המבנים והמונומנטים של כל מקום ותקופה את ההיסטוריה האנושית עצמה. נהוג להתייחס לראשיתה של אדריכלות המערב בבנייה היוונית המוקדמת אך זו הושפעה ממקורות קדומים במסופוטמיה, אנטוליה ומצרים העתיקה. במידה רבה, ובדומה למרבית תחומי העשייה האנושית, הובילה תרבות המערב את האדריכלות למן המאה ה-3 לפנה"ס, התקופה ההלניסטית, ועד המאה ה-20 אז החלה גם השפעתה הרבה של תרבות המזרח הרחוק על האדריכלות העולמית.
התפתחות האדריכלות עם השנים נבעה מהתפתחות הטכנולוגיה במקביל לשינויים חברתיים, תרבותיים, דתיים, פוליטיים וכלכליים. התפתחות זו הנחקרת במקצוע תולדות האדריכלות משקפת לאורך ההיסטוריה את רוח התקופה, ה"צייטגייסט", ומאפייניה. סגנונות אדריכליים שונים ומבנים חשובים לאורך ההיסטוריה הפכו לסמלים בולטים של תרבויות מסוימות. כך, הפרתנון מייצג את תקופת יוון העתיקה ואת שיאה של אתונה בתקופתו של פריקלס, האדריכלות הגותית מייצגת את כוחה ותפישתה של הכנסייה הקתולית בימי הביניים וגורדי שחקים כגון בניין האמפייר סטייט בניו יורק משקפים את עוצמתה הכלכלית העולה של ארצות הברית כמו גם את הרעיון הקפיטליסטי. לאורך ההיסטוריה השתמשו אימפריות ומעצמות שונות באדריכלות ככלי להצגת כוחן, כמושא גאווה לאומי ואף ככלי לאכיפת שלטונם בקרב האוכלוסייה.
התקופה הנאוליתית
האדריכלות התפתחה לראשונה מהדינמיקה שבין הצרכים (מסתור, ביטחון, פולחן, וכו') והאמצעים (חומרי בניין קיימים וכישורים), וזו היא האדריכלות הפרה-היסטורית והפרימיטיבית.
המזרח התיכון הקדום
ראשיתה של האדריכלות, כאמנות הבנייה, החלה בפועל עם התגבשות הערים הראשונות במסופוטמיה העתיקה. בתקופה זו, לצד הבנייה העממית, החלו להיבנות מבנים לשם הרוח ועל פי שיקולים תרבותיים וחברתיים ולא רק קורת גג פונקציונלית כדי לדור תחתה. מבנים אלו היו אך ורק מבני דת, ארמונות מלוכה וקבורה שמקצתם גם קיימים עד ימינו כשרידים ארכאולוגים מרהיבים.
אדריכלות יהודאית
במאה השנים האחרונות התגלתה אדריכלות מקומית יהודאית וישראלית. כך התגלו כותרות יהודאיות טרום איאוליות ברמת רחל ובעוד מקומות. מאות שנים לפני כותרות מועתקות דומות שנמצאו ביוון .התגלו ונסקרו בתי מושל ומאות בתי חווה בהר המרכזי ובשפלת יהודה ופותחה התיאוריה של הבנייה למגורים ובנייה עירונית וכפרית של ' בית ארבעת  המרחבים ' מתמנע בדרום ועד החרמון.
כמו כן התגלו במלוא תפארתם ערים ישראליות שלמות כמו בתל באר שבע, מגידו ועוד, מה שמצריך תכנון עיר ממלכתי מקורי וישראלי ברמה גבוהה. כמו כן נמצאו עשרות מצודות ישראליות בנגב מבאר שבע ועד אילת.
על פי ספרו המונומנטלי של ההיסטוריון של הארכיטקטורה בניסטר פלטשר  הרומאים העתיקו מהורדוס  הבנאי הגדול.
העת העתיקה: האדריכלות הקלאסית ביוון ורומא
בתקופה הקלאסית באדריכלות, שנמשכה כאלף שנים מהתקופה הארכאית ביוון העתיקה ועד שקיעת האימפריה הרומית, גובשה השפה החזותית והעקרונות הרשמיים של התכנון האדריכלי אשר היו בשימוש נפוץ עד המאה ה-20.
יוון העתיקה
אדריכלות יוון העתיקה שהתפתחה מתוך מסורת הבנייה של המזרח התיכון הקדום, זיקקה את המושג "אדריכלות" וסיגננה את הבנייה על פי "סדרים קלאסיים": הדורי, האיוני והקורינתי. היה זה בתקופת יוון העתיקה שהתגבשה גם צורתם של סוגי מבנים חדשים בהיסטוריה, בהם האצטדיון, גימנסיון, תיאטרון ועוד. המילה "ארכיטקט" היא מלשון "בנאי ראשי" ביוונית - מקצוע שהתגבש בתקופה זו כרב-אמן האחראי על מלאכת התכנון והבנייה.
רומא העתיקה
הסגנון היווני אומץ במלואו ברומא העתיקה כבר בתקופת הרפובליקה הרומית. בסוף המאה הראשונה לפנה"ס פרסם האדריכל הרומי ויטרוביוס את ספרו "על אודות האדריכלות" אשר הוקדש לקיסר הראשון אוגוסטוס. ספר זה, הנחשב לכתב הרשמי הראשון בנושא אדריכלות, ניסח לראשונה את התאוריה האדריכלית ושימש גם כמדריך בנייה לדורות רבים של אדריכלים.
משהפכה העיר לאימפריה, הייתה האדריכלות הרומית לאחד הסמלים של כוחה וחוסנה האימפריאלי. אופי הבנייה הרומית ייצג את העוצמה והסדר הרומיים והתאפיין בבנייה מפוארת וגדולת ממדים הרבה יותר מזו היוונית. לצד תפישה זו, נוספו בתקופה זו שכלולים טכנולוגיים אשר העשירו את השפה החזותית היוונית ושיכללו את האדריכלות עד מאוד. ההמצאה החשובה ביותר מבחינה זו הייתה הקשת הרומית אשר הובילה ליצירת אוצר מילים חזותי חדש ומבנים המשתמשים באופן אחר במרחב. המצאות נוספות היו הכיפה, האקוודוקט ושכלולים נוספים בתחום מיכון הבנייה אשר איפשרו בנייתם של מבנים גבוהים ומשוכללים במיוחד דוגמת הקולוסיאום והפנתיאון ברומא.
תחילת ימי הביניים
התערערות היציבות באירופה עם קריסת השלטון הרומי במאות ה-4 וה-5, ושקיעתה של היבשת אל חשכת ימי הביניים, גרמה לאדריכלות הקלאסית להישכח. מקצועות שהתמחו בסיתות הקלאסי ובפיסול העיטורים האופייניים נשתכחו וכך גם השתנה סגנון הבנייה.
בימי הביניים המוקדמים, בהם עוד הייתה הקיסרות הרומית המזרחית, האימפריה הביזנטית, בעלת כח והשפעה רבה במזרח אגן הים התיכון, התפתחה האדריכלות הביזנטית כהמשך למסורת הרומית אך שינויים מהותיים רבים שעיקרם התפישות החדשות שהביאה עמן הדת הנוצרית. על אף שהנצרות הפכה רשמית באימפריה הרומית כבר בתחילת המאה ה-4, הכנסיות ומבני הדת של הנצרות הקודמת דמו מאוד למבנים הפאגאנים המוכרים של רומא. היו אלה הביזנטים, ובראשם הקיסר יוסטיניאנוס הראשון, שהחלו את המסורת של אדריכלות הכנסיות - תחום העיסוק המרכזי של האדריכלים במהלך ימי הביניים ונדבך מרכזי מאוד בתולדות האדריכלות.
סוף ימי הביניים: הגותיקה
המסורת של הסגנון הרומנסקי בבנייתן של כנסיות וקתדרלות השתכללה לקראת אמצע המאה ה-12 בצרפת ובמקביל לתחילתו של שגשוג כלכלי בצרפת, החלה להתפתח האדריכלות הגותית. הסגנון הגותי, המבטא יותר מכל את רוח התקופה של ימי הביניים, התפשט בגרסאות שונות ברחבי אירופה עד דעיכתו ההדרגתית במאה ה-16. אדריכלות זו נחשבת על ידי רבים לשיא שאליו הגיעה האדריכלות בימי הביניים ושיא של יכולתו הטכנולוגית של האדם בבנייה מלבנים. המבנים הגותיים היו תמירים, מורכבים וגדושי עיטורים פיסוליים ששיקפו את עצמתה של הכנסייה הקתולית, את עליונות הדת והרוחניות ואת אפסותו של האדם מול אלוהים.
הקתדרלות הגותיות הנחשבות לפלאי בנייה עד היום, נבנו בפרופורציות דקות וגבוהות והדגישו בעיצובן את הקו האנכי. הקווים האנכיים המרובים אפיינו הן את הפנים, בו קווי העמודים המשיכו מעלה והתעקמו בקמרונות הספינות, וחוץ המבנה בו הקווים הודגשו על ידי צריחים מחודדים ועשרות צריחונים שהדגישו את המימד הרוחני של הקתדרלה ואת "שאיפתו" של המבנה לשמיים.
דגש נוסף באדריכלות הגותית היה השימוש באור. חלל המבנה הואר באור צבעוני ורך שחדר דרך עשרות חלונות ויטראז' גדולים. החלונות כללו ציורים צבעוניים שתיארו סצנות מהתנ"ך, הברית החדשה, סיפורי קדושים ועוד. בקתדרלות הצרפתיות בלט חלון הרוזטה: חלון גדול ועגול בצורת פרח או שמש שהאיר על המזבח הראשי.
הרנסאנס: גילוי מחדש של הקלאסיציזם לצד חידושים טכנולוגים
הרנסאנס החל להתפתח באיטליה (בתקופה הידועה כרנסאנס האיטלקי) שם החל להתפתח סגנון האדריכלות החדש במקביל לציור והפיסול החדשים. איטליה, שבה לאדריכלות הגותית הייתה השפעה קטנה יחסית לשאר מדינות אירופה, הובילה את הגישה שהתפתחה בהדרגתיות, אשר הופיע במהלך המאה ה-16 גם בצרפת ובארצות נוספות, בעיצוב אמנם שונה אך בתפישה כללית דומה - תפישה אשר מעמידה את האדם במרכז ולא את הדת, גישה היוצרת אדריכלות המשרתת את האדם וממדיו וגישה השואפת לשלב בין האדם וסביבתו הטבעית תוך אימוץ השפה החזותית של האדריכלות הקלאסית.
המאות ה-17 וה-18: תיאטרליות הבארוק ואדריכלות קולוניאלית
האדריכלות של תקופת הבארוק הייתה בעיקרה מפוארת, תיאטרלית ודרמטית. חוד החנית של אדריכלות התקופה הייתה הבנייה של כנסיות וכיכרות ברומא ובוותיקן שקידם האפיפיור, ובארמונות מפוארים שבנתה המלוכה הצרפתית, טרם המהפכה הצרפתית. סגנון הבארוק היה המשך ישיר של אדריכלות הרנסאנס והמנייריזם אשר נלקחה עוד צעד אחד קדימה, שוכללה והביאה עמה שינויים רבים בעיקר בתפישת התכנון והעיצוב העירוני והנופי כאדריכלות מונומנטלית של שדרות וכיכרות חשובות באירופה. שיאו של הסגנון היה ברמת הקישוטיות הקיצונית שאפיינה את אמנות ואדריכלות הרוקוקו של בתי המלוכה האירופאים, והצרפתים בפרט.
לצד אלו, הובילו האימפריות הקולוניאליות, אשר בראשן עמדו אותם בתי מלוכה עם ההשפעה הרבה של הכנסייה הקתולית, את בנייתם של מבנים רבים, ובעיקר כנסיות וקתדרלות, בסגנון הבארוק ברחבי הארצות שנשלטו על ידם. דוגמאות מפוארות לכך ניתן למצוא ברוב חלקי יבשת אמריקה וכן בארצות אפריקה ואסיה שהושפעו גם הן מהקולוניאליזם האירופאי.
האדריכלות הקולוניאלית שהחלה כבר המאה ה-16 בדרום אמריקה והמשיכה עד תחילת המאה ה-19 משקפת עד היום את הקולוניאליזם האירופאי אשר כפה את התרבות האירופאית והדת הנוצרית על תושבי הארצות המיושבות עם התעלמות כמעט מוחלטת ממורשתם. בראייה של היום, האדריכלות הקולוניאלית, בעיקר באמריקה הלטינית, הפכה לאדריכלות המקומית וכנסיות וארמונות בסגנון הבארוק הספרדי מפארות עד היום את הערים ביבשת.
בהיבט התכנון העירוני והעיצוב העירוני, היו בתקופת הבארוק ניסיונות רבים לתכנן את החלל לעומת תכנון של מסות המשאירות ביניהן את החלל הנותר. בהיבט זה הייתה תרומתו של סגנון הבארוק רבה מאוד על המשך התכנון העירוני והאדריכלי עד ימינו.
המאה ה-19: אדריכלות המהפכה התעשייתית לצד תחייתם של סגנונות עתיקים ואקלקטים
אדריכלות העידן התעשייתי שהחל באמצע המאה ה-18 והלך והתפתח במהלך המאה ה-19 במה שמכונה "המהפכה התעשייתית" מאופיינת בכמה מגמות עיקריות זו לצד זו. המגמה הראשונה היא המשך האדריכלות הקלאסיציסטית, זו המנסה להמשיך את הקו המסורתי. בתקופה זו המשיכה הבנייה הקלאסית לצד החייאה של סגנונות עתיקים רבים כ"אופנות" אדריכליות. במסגרת סגנונות תחייה אלו נפוצו ברחבי העולם המערבי סגנונות כגון התחייה הגותית שהחייתה את האדריכלות הגותית הימי-ביניימית, אדריכלות פלדיאנית שחיקתה את סגנון הרנסאנס של פלדיו ושלל אופנות נוספות מצומצמות יותר. יחד עם מגמה זו, כחלק ממאפייני החברה הגלובלית, נעשו ניסיונות רבים של שילוב אלמנטים אדריכליים מארצות שונות במה שמכונה "אקלקטיזם" (מלשון "לקטנות").
לצד אלו, שאינם קשורים למעשה למהפכה התעשייתית, החלה אדריכלות חדשה שנבעה מהתפתחות הטכנולוגיה ותחילת מיכון הבנייה והייתה הבסיס לאדריכלות המודרנית שעוד אחרה לבוא. עיקר ההשפעה הייתה להופעת הפלדה כחומר בניין שימושי ולקראת סוף המאה ה-19 גם הבטון המזוין.
מודרניזם: פונקציונליזם, מינימליזם והדיור ההמוני
תוצאות המהפכה התעשייתית ותהליך העיור המאסיבי שעברו מרבית הערים המערביות במהלך המאה ה-19 הובילו לחיפושים אחר תפישת אדריכלות חדשה בקרב אדריכלים רבים. ניצניה של האדריכלות המודרנית נעוצים במידה רבה במספר רעיונות ופרויקטים כבר במאה ה-19. השימוש ההולך וגובר בחומרים חדשים כגון הפלדה, אשר מטבעה מאפשרת צורות חדשות בשל העקרונות המבניים השונים בינה לבין בנייה מלבנים, החל ליצור אוצר מילים אדריכלי חדש שבאופן הדרגתי נעשה בו שימוש גובר. במבני פלדה ידועים מן המאה ה-19 כגון ארמון הבדולח ומגדל אייפל טרם נעשה שימוש ממצה בפלדה - על אף שמבנים אלו נבנו באופן יציב, השימוש בפלדה לא מוצה באופן אופטימלי ופיתוחי רכיבי הפלדה השונים נעשה עדיין על פי עקרונות עיצוב חצי-קלאסיים שהובילו לבניית קשתות פלדה במגדל אייפל או קמרונות בארמון הבדולח.
השכלולים התעשייתיים של מכונות, כלי תחבורה ומוצרים שונים לקראת סוף המאה ה-19 ותחילת ה-20 השפיעו על האמנות אשר השפיעה באופן עקיף גם על האדריכלות. תנועות אמנותיות כגון הקונסטרוקטיביזם הרוסי והפוטוריזם היו גורמים בעלי השפעה רבה על גיבושה של האדריכלות המודרנית.
שנות ה-20 וה-30
שנות ה-20 היו עשור של חיפוש ומחקר אחר עקרונות מנחים, שיטות וקביעת אופן פעולה אסטרטגי לתנועת האדריכלות המודרנית. השפעה מרכזית הייתה לבית הספר "הבאוהאוס" שקם בגרמניה ביוזמת ולטר גרופיוס אשר יותר מכל הפך לאסכולה אשר הובילה את התמורות בגישת התכנון האדריכלי.
ב-1928 נוסדה על ידי לה קורבוזיה CIAM - הקונגרס הבינלאומי לאדריכלות מודרנית, אשר הפכה את התנועה המודרניסטית למוסדרת ובעלת מניפסט ברור בנוגע לתפקידם של האדריכלים בעידן החדש.
המודרניזם בארצות הברית
המודרניזם בארצות הברית, שהתפתח במקביל לאירופה, ראוי לדיון נפרד. תחילתה של האדריכלות המודרנית בארצות הברית היא במידה מסוימת באסכולת שיקגו שצמחה בעיר שיקגו סביב חלוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. אסכולה זו החלה להביא לידי ביטוי את הגישה הפונקציונליסטית כמו גם התייחסות ראשונית אמיתית למגדלי משרדים שהיו טיפוס מבנה חדש לתקופה זו. מן הבולטים ביותר באסכולה היה האדריכל לואיס סאליבן, לו מיוחס גם הביטוי "Form follows function" שהיווה מוטו מרכזי באדריכלות המודרנית הפונקציונליסטית.
אחד מתלמידיו של סאליבאן, פרנק לויד רייט, החל לפעול כבר בסוף המאה ה-19 ובמהלך המחצית הראשונה של המאה ה-20 היה האדריכל המשפיע ביותר על הנוף האמריקאי הבנוי. סגנונו הייחודי, שהיווה השראה לאדריכלים רבים, היה מודרניסטי בתפישתו הפונקציונליסטית ואף שחלק מההיבטים האסתטיים של המודרניזם. ההבדל המשמעותי שבו נבדל הסגנון המודרניסטי האמריקאי מהזרם האירופאי היה בחוסר האוניברסליות שלו והיעדר אידאולוגיה, סוציאליסטית בעיקרה, והיה כהמשך טבעי לסגנונות המסורתיים ולא אנטיתזה להם.
בסוף שנות ה-30, ובעיקר בתקופה שלאחר מלחמת העולם, עברו אדריכלים אירופאים רבים לצפון אמריקה. הבולטים שבהם הם מנהלי הבאוהאוס לשעבר ולטר גרופיוס ומיס ון דר רוהה שאף המשיך את מסורת הבאוהאוס במכון הטכנולוגי של אילינוי וייסד את מה שכונה "אסכולת שיקגו השנייה". משנות ה-50 החל המודרניזם האירופאי שבא לידי ביטוי בסגנון הבינלאומי להשפיע גם על הנוף העירוני של ערי צפון אמריקה. עם זאת, מאדריכלות זו נעדרו חלק מהסממנים הבולטים שאפיינו את הבנייה באירופה בשנות ה-20 וה-30: אידיאלוגיה ושליחותיות של האדריכל, והתעסקות רבה עם מבני מסחר ומגדלי משרדים עבור תאגידים ולא שיכונים עבור המעמד הבינוני והנמוך. מן הבולטים במבנים של תקופה זו הוא בניין סיגראם שתכנן מיס ון דר רוהה בניו יורק שהפך לאבטיפוס של גורד השחקים המודרניסטי האמריקאי במשך כשני עשורים לפחות.
העידן הפוסט מודרני
לאחר מלחמת העולם השנייה, ובאופן משמעותי במהלך שנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20, גברה הביקורת כלפי האדריכלות המודרנית הבינלאומית על רקע כישלונה להתקדם עם התמורות התרבויות, החברתיות והטכנולוגיות בעולם, היבטיה האורבניסטים וכן גם השפה החזותית והאסתטית שאליה חינכה. הביקורות הראשונות נשמעו עוד בתקופת שיא פעילותה של התנועה המודרניסטית בדבר היותה מנותקת מהסביבה שלה וכופה תכנון על פי אמות מידה בינלאומיות על חשבון קונטקסט מקומי. כמו כן, טענו אדריכלים-תאורטיקנים שונים, ובראשם רוברט ונטורי כי התוצר האדריכלי של הפונקציונליזם המודרניסטי הוא גם משמעם ולא בהכרח יפה, ואין הדבר תואם את רוח התקופה הפוסט-מודרנית.
בניגוד לאדריכלות הפוסט-מודרנית, אך עם בסיס ביקורתי דומה, התפתחה בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה גישה שזכתה בדיעבד לכינוי "רגיונליזם ביקורתי". המושג הוטבע במאמר "Towards a Critical Regionalism" שפרסם קנת' פראמפטון ב-1983. הרגיונליזם הביקורתי היא גישה שנולדה מתוך האדריכלות המודרנית אך מנסה להתאים עצמה לסביבה הקיימת, לחברה ולתרבות אותה באה האדריכלות לשרת בניגוד לגישה האוניברסלית של המודרניזם.
מלבד הרגיונליזם הביקורתי קיימות גישות רבות מאוד באדריכלות של סוף המאה ה-20 ומעטים מאוד האדריכלים המגדירים את עבודתם לפי סגנון מסוים. הגבולות וההגדרות נפרצו עם השנים והחיפוש אחר אדריכלות חדשה מתמקד מאז שנות ה-50 וה-60 בתפקיד חדש לאדריכלות, תפישות חדשות של חלל ושל צורה ומעט התעסקות עם הסגנון עצמו.
העידן הדיגיטלי
כמו שהרבה תחומי עיסוק נוספים, החל משנות ה-80, הלך וגבר השימוש במחשב שצורך תכנון אדריכלי. תוכנות כגון אוטוקאד, שהיא תוכנת התיב"מ (תכנון בעזרת מחשב) שבגרסאות מתקדמות נמצאת בתפוצה רחבה מאוד גם היום, נכנסו לשימוש כבר בתחילת עשור זה והפכו את עבודת השרטוט לקלה יותר. אולם, שדרוג העבודה האדריכלית לא השפיע במידה רבה על התוצר האדריכלי אלא רק מאוחר יותר. החל משנות ה-90, הפך המחשב לא רק ככלי עזר לתכנון, אלא לכלי תכנוני של ממש, המאפשר פיתוח גאומטריה תלת־ממדית ישימה לבנייה - תוצר אדריכלי שלא ניתן היה להשיגו ללא המחשב.
השימוש ההולך וגובר במחשב ככלי לתכנון נעשה לדוגמה בעזרת חיתוכים של צורות אמורפיות הנוצרות באמצעות תוכנות כגון 3ds Max אשר מהן מופקות לאחר מכן תוכניות בנייה. במבנים בעלי צורות יוצאות דופן, מתקבלים אינסוף תוכניות וחתכים בהתאם לגובה ומיקום החיתוך ולכן הם כמעט בלתי אפשריים להפקה באמצעים ידניים. כמו כן, כאשר נבנים לדוגמה קירות מסך עקמומיים, כל רכיב - זגוגיות, פרופילי מתכת ומחברים, הוא בעל צורה ייחודית הדורשת ייצור מיוחד במפעל. השימוש המחשב מאפשר כחלק מתהליך הבנייה ייצור בשיטת "File to factory", כלומר שרטוטים ממוחשבים של האדריכל נשלחים ישירות למכונות הייצור החכמות ומשם מובאות לאתר הבנייה להרכבה.
טכנולוגיה זו, שרבים טוענים כי עוד נמצאת בחיתוליה, הביאה לשלל מתודות וגישות אדריכליות בתכנון והבנייה. הפועל היוצא הוא תחום כללי וחדש באדריכלות העכשווית המכונה "אדריכלות דיגיטלית". כמו כן, סגנונות אדריכליים חדשים כדוגמת הדה-קונסטרוקטיביזם וה"Blobitecture" - הלחם באנגלית של "Blob" (בועה) ו"ארכיטקטורה", הלכו והתפתחו משנות ה-90 ועד היום.
הדה-קונסטרוקטיביזם באופן ספציפי, הוא זרם סגנוני שהחל באופן רשמי על ידי כמה אדריכלים, פיטר אייזנמן, פרנק גרי, קואופ הימלבלאו, זהה חדיד, דניאל ליבסקינד, רם קולהאס וברנרד טשומי, והוא מבוסס על תאוריות פילוסופיות של הדקונסטרוקציה, יותר מאשר על רעיונות טכנולוגיים וצורניים גרידא. עם זאת, עיקר יישומה של האדריכלות הדה-קונסטרוקטיביסטית הוא באמצעות ובזכות טכנולוגיית המיחשוב.
עשבי קדם
עשבי קדם הוא מפעל לייצור מוצרי טיפוח טבעיים מתמציות צמחיות בהתנחלות כרמל, שבדרום הר חברון.
החברה מעסיקה 30 עובדים. מחזור המפעל הוא 1.5 מיליון דולר, כאשר רבע ממנו ליצוא לארצות הברית, לקנדה ולצרפת. המפעל הוקם בשנת 1996 על ידי מיכל אבריאל אמזלג, בעקבות מחקר רב תחומי שערך בעלה, ד"ר ניסים אמזלג, בוטנאי.
חומרי הגלם ושיטת המיצוי
חומרי-הגלם שבשימוש החברה, הם צמחים מגבול מדבר יהודה-הר חברון מחד עם בקעת ים המלח מאידך. באזור גבול זה בין אזורי אקלים אחדים, אקלים מדברי חם ואקלים ים תיכוני-הררי קריר, הצמחים מתמודדים עם מצבי עקה מגוונים, בצירוף ייחודי. לכן, הצמחים מכילים, בין היתר, כמות גבוהה יחסית של הורמונים צמחיים וחומרים נוגדי חמצון, כמו ויטמינים.
בסיוע חברת "עשבי קדם", צמחים אלו אוקלמו לגידול חקלאי אורגני. החברה מגדלת בעצמה את הצמחים ומפיקה מהם את חומרי הגלם המבוקשים. מן הצמחים מפיקים מהם כ-35 מוצרים לשימושים כלכליים. החברה משתמשת בשיטת חליטה, אשר לפי ממצאים מחקריים, הייתה בשימוש עתיק בעין בוקק, שבמדבר יהודה. שיטה זו מאפשרת עבודה יעילה עם כמויות קטנות של חומר, דבר שלא מקובל, יחסית, בתעשיית העת החדשה.
מיצוי חלקי הצמח המיועדים להיות חומרי הגלם מבוצע על ידי חליטה בשמן. חליטת הצמחים מבוצעת בשמנים צמחיים-טבעיים בלבד; בעיקר בשמן זית ושמן גרעיני ענבים. המיצוי מבוצע בטמפרטורה של 60 מעלות צלזיוס. זו טמפרטורה, שמחד יעילה להמסת חומרים שומניים, כולל חומרים ריחניים ועם זאת נמוכה דיה כדי להגן על שלמות החומרים הפעילים מפני ריאקציה כימית, כגון חמצון. השיטה מאפשרת להימנע מתופעות לוואי הידועות של שימוש מתמשך במוצרים על בסיס שמן אתרי בלבד.
בנט סקוליק
ביוגרפיה
סקוליק התגייס לצבא ארצות הברית ב-1981 ושירת בגדוד השני של רגימנט הריינג'רס ה-75. ביוני 1982 סיים קורס קצינים ושירת בגדוד הראשון של רגימנט הצנחנים 509 באיטליה. הוא שוכנע להתנדב לכוחות המיוחדים והצטרף לקבוצת הכוחות המיוחדים השביעית, שירת בפלגת הכוחות המיוחדים המבצעית אלפא (A-TEAM) במשימות בפרו, קולומביה ובאל סלוודור. במהלך שירותו בגדוד השלישי של הקבוצה, שהוצב בפנמה, השתתף ב"מבצע מטרה צודקת". הוא שב לפורט בראג וגויס לכוח דלתא, עמו השתתף במלחמת המפרץ במשימות איתור משגרי טילי סקאד. ב-1993 נטל חלק במשימה בסומליה שהובילה לקרב מוגדישו, סקוליק אמור היה לשמש מפקד הכוח הקרקעי, אך ימים קודם לכן הוזעק לארצות הברית בעקבות מות אביו והחמיץ את הקרב בו ספג הכוח הרוגים ופצועים רבים.
בזמן פיגועי 11 בספטמבר ב-2001 שימש קצין מבצעים בפיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים ונשלח עם כוח דלתא לדרום אפגניסטן. במהלך 2002 התגלתה אצלו לימפומת הודג'קין והוא נאלץ לשוב לארצות הברית, שם עבר ניתוח ושהה קרוב לשנה בהתאוששות. הוא החל ללמוד במכללת המלחמה של הצבא, אך בעקבות מפרצת שפקדה את מפקד כוח דלתא הוזעק להחליפו. הוא תפס את הפיקוד בשלבי ההכנות לפלישה לעיראק באפריל 2003 ולחם עמו במהלך מלחמת עיראק עד יולי 2005.
בשנים 2005–2008 שירת כעמית מטעם הצבא ב-CIA ושימש סגן ראש המרכז ללוחמה בטרור של הארגון. ביוני 2008 מונה לסגן מפקד המרכז ובית הספר ללוחמה מיוחדת על שם ג'ון פ. קנדי בפורט בראג ובאוגוסט 2010 מונה למפקד המרכז. באוגוסט 2012 מונה לראש אגף ניהול ופיתוח הכוח בפיקוד המבצעים המיוחדים, הראשון בתפקיד זה. באפריל 2014 מונה לסגן ראש המרכז הלאומי ללוחמה בטרור. ביולי 2016 פרש מהשירות הצבאי.
לאחר פרישתו הקים חברת ייעוץ בשם "Cape Fear Global Consulting".
סקוליק בעל תואר ראשון בפסיכולוגיה מאוניברסיטת המדינה סן פרנסיקו (1978) ובעל תואר שני במינהל ציבורי מאוניברסיטת מרכז מישיגן (1996). כמו כן הוא בוגר תוכנית הלימודים של אגף המבצעים החשאיים ב-CIA. הוא יהודי ונשוי לג'ויס.
מהנדס מכונות
מהנדס מכונות הוא מהנדס העוסק בהנדסת מכונות. זהו עיסוק במגוון רחב של נושאים כגון: קונסטרוקציות מתכת ומוצרי עיבוד שבבי, תכנון ותחזוקה של מנועים, משאבות, ומדחסים, תכנון ותחזוקה של מערכות הידראוליות ופניאומטיות.
הכשרתו של מהנדס מכונות כוללת בנוסף למקצועות המדעים התשתיתיים התמחויות בתחומים: חוזק חומרים, סטטיקה, דינמיקה, מכניקת הזורמים, מעבר חום, אוטומציה ובקרה, מכטרוניקה ורובוטיקה.