cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עכבה סמויה
עכבה סמויה (באנגלית: LI - latent inhibition) היא היכולת להוציא מהמחשבה המודעת גירויים שנחוו בעבר כלא רלוונטיים, או היכולת של המוח לסנן גירויים לא רלוונטיים.
העכבה הסמויה היא מנגנון של אינהיביציה קוגניטיבית.
במסגרת של התניה קלאסית העכבה הסמויה משקפת תהליך למידה שבו גירוי נייטרלי מוצג ללא תוצאות חיוביות או שליליות. בפרדיגמה של עכבה סמויה, הצגתו של גירוי בודד ללא גירויים נוספים מעכבת את יצירתם של קשרים עתידיים בין גירוי זה לגירויים אחרים.
הנמכה בעכבה הסמויה
להנמכה ביכולת העכבה הסמויה יכולים להיות ביטויים שונים.
למשל, הנמכה ביכולת העכבה הסמויה קשורה ליצירתיות גבוהה משום שהיא מאפשרת זרימה חופשית של רעיונות המובילה לחשיבה מסתעפת. הנמכה בעכבה הסמויה יכולה להגביר את החשיבה המסתעפת על ידי הרחבה והגמשה של הרשת האסוציאטיבית, אשר תורמת להגברת היצירתיות. בהתאם לכך, אנשים יצירתיים אכן מראים קשיים בעכבה סמויה.
שאכטה (סרט)
שאכטה הוא סרט טלוויזיה ישראלי קצר שנכתב ובוים על ידי יקי יושע. הסרט הוא דרמה משטרתית קצרה בת 25 דקות.
תקציר העלילה
הסרט הופק על ידי אשתו של יושע, דורית יושע, ומככבים בו עמוס לביא ויעל הדר. "שאכטה" היה המיזם השלישי ברציפות שבו שיתפו פעולה יושע ולביא, כאשר קדמו לו סרט הטלוויזיה "משחק חייו", שנותר באותה שנה שבה הופק "שאכטה" וסדרת הדרמה "המונה דופק" משנת 1995.
ג'וליאנה הרקבי
ג'וליאנה ג'יי הרקבי (באנגלית: Juliana Jay Harkavy; נולדה ב-1 בינואר 1985) היא שחקנית אמריקאית שידועה בזכות גילום דמותה של רבקה בסרט "סיפורו של דולפין", אלישה בסדרת הטלוויזיה "המתים המהלכים" ודיינה דרייק בסדרת הטלוויזיה "החץ" של רשת The CW.
ביוגרפיה
הרקבי נולדה בניו יורק, והיא בתם של ברטה קרלה, מהגרת מהרפובליקה הדומיניקנית ומייקל הרקבי, סגן הנשיא לשעבר של אולפני האחים וורנר ו-Kids' WB. הרקבי מתארת את עצמה כיהודיה ממוצא דומיניקני". קריירת המשחק שלה החלה בגיל 10 בפרסומת לסדרה "צמרמורת" של רשת השידור Fox Kids, המבוססת על סדרת ספרי אימה פופולרים. תפקידה הקולנועי הראשון היה בהופעה ללא קרדיט בסרט "נסיכה קטנה" של אלפונסו קוארון.
בשנת 2010 היא השתתפה בסרט הקצר "מה שלולה רוצה" והייתה מועמדת לפרס השחקנית הטובה בפסטיבל קאן של אוניברסיטת מיאמי.
בהמשך, היא הופיעה בשני פרקים בסדרה "המתים המהלכים" בתפקיד שורדת המשתפת פעולה עם המושל.
איך להצליח בעסקים מבלי להתאמץ (מחזמר)
איך להצליח בעסקים מבלי להתאמץ (באנגלית: How To Succeed In Business Without Really Trying) הוא מחזמר שנוצר על ידי פרנק לויסר ונכתב על ידי אייב בורוז, ג'ק ויינשטוק ווילי גילברט. המחזמר מבוסס על ספר באותו שם שיצא לאור ב-1952 מאת שפרד מייד. העלילה עוסקת בצעיר שאפתן בשם ג' פיירפונט פינץ', אשר בעזרת הספר "איך להצליח בעסקים מבלי להתאמץ" מתקדם ממשרה של מנקה חלונות, עד למשרת יו"ר מועצת המנהלים של חברת World Wide Wicket.
בשנת 1967 סרט קולנוע המבוסס על המחזמר, באותו השם, הופק והופץ על ידי יונייטד ארטיסטס, בו השתתפו ו, באותם התפקידים שביצעו על במת התיאטרון.
בשנת 1995 המחזמר הועלה מחדש, באותו התיאטרון ברחוב 46 בו עלה לראשונה כהפקה המקורית (אשר שינה מאז את שמו לתיאטרון ריצ'רד רוג'רס), ורץ במשך 548 הופעות. בהפקה זו כיכבו מתיו ברודריק ומייגן מולאלי. במלאת 50 שנה למחזמר, הוא הועלה פעם נוספת על בימות ברודוויי, בהפקה בבימויו של רוב אשפור ובכיכובם של דניאל רדקליף ו. הפקה זו עלתה ב-27 במרץ 2011, ורצה במשך 473 הופעות בתיאטרון אל הירשפלד. לאחר מכן, השחקנים דארן כריס וניק ג'ונאס החליפו אותו.
מערכה ראשונה
ג'יי פיירפונט פינץ', מנקה חלונות, קורא בספר "איך להצליח בעסקים מבלי להתאמץ". "קול" בספר אומר לו שהוא יצליח אם הוא יקבל את עצתו, ופינץ' נכנס לחברת "הפשפש בעולם הרחב" על מנת לחפש עבודה.
פינץ' פונה לג'יי ביי ביגלי, נשיא החברה, שמפנה אותו למר בראט. רוזמרי פילקינגטון, מזכירה צעירה ונאה, עוזרת לפינץ' לפגוש את מר בראט. פינץ' מספר לו ששלחו אותו אליו, ובראט נותן לו עבודה בחדר הדואר, שם הוא עובד עם באד פראמפ, אחיין של מר ביגלי. בינתיים, רוזמרי חולמת על חיים עם פינץ' בפרברים. העובדים העייפים ממהרים להגיע להפסקת הקפה שלהם, אך באד לוקח את הכוס האחרונה. בחדר הדואר, פינץ' מקבל עצה ממר טווימבל, שמספר לו את הסוד לאריכות ימים בחברה. טווימבל מקודם לראש המחלקה למשלוחים, ויש לבחור מחליף כראש חדר הדואר. הספר מזהיר את פינץ' שלא להישאר בחדר הדואר זמן רב מדי, ולכן פינץ' ממליץ על באד במקום על עצמו. טווימבל מסרב לקדם את באד פראמפ, אבל באד מבטיח להיות עובד טוב. מר בראט, שמתרשם מפינץ', מציע לו עבודה כמנהל זוטר.
פינץ' מגיע מוקדם בשבת בבוקר ומסדר את המשרד, כך שזה ייראה כאילו הוא עבד כל הלילה. ביגלי מאמין לתחבולה של פינץ', וזה משכנע את ביגלי שהוא גם בוגר של אייבי אולד. ביגלי מתעקש שפינץ' יבוא למשרדו. בעזרתו של הספר, פינץ' מבין שהיידי חייבת להיות הפילגש של ביגלי ושולח אותה לסידורים אצל גאטש, בידיעה שגאטש ינסה להתחיל איתה. גאטש נופל בפח, והוא נשלח לוונצואלה, ופינץ' מקודם לתפקידו. בקבלת הפנים לראש החדש של מחלקת הפרסום דניאל אובינגטון, רוזמרי מקווה להרשים את פינץ' עם שמלתה החדשה בשם "פריז המקורית", אבל כל שאר הנשים מגיעות לקבלה לבושות באותה השמלה. באד מתכנן שביגלי יתפוס את פינץ' בעודו מתנשק עם היידי רו במשרדו, אך לאחר שפינץ' מנשק את היידי, הוא מבין שהוא בעצם מאוהב ברוזמרי. אחרי כמה סיבוכים, באד וביגלי נכנסים למשרד, בדיוק כאשר פינץ' מנשק את רוזמרי. אובינגטון נאלץ להתפטר כשביגלי לומד, כי הוא בוגר בית ספר מצפון המדינה, יריבתה המרה של אייבי אולד. ביגלי שם את פינץ' בתור סגן נשיא אחראי על פרסום. ביגלי משאיר את פינץ' ורוזמרי להצהיר על אהבתם זה לזה, ואילו באד פראמפ נודר לנקום.
מערכה שנייה
מספר ימים לאחר מכן, רוזמרי מרגישה מוזנחת על ידי פינץ'. היא מחליטה לפרוש, אך חברותיה משכנעות אותה להישאר. הספר מזהיר את פינץ' כי משרת סגן הנשיא של מחלקת הפרסום היא עמדה רעה. באד פראמפ מספר לפינץ' על הרעיון שלו "לצוד אוצרות". פינץ' מקבל את הרעיון, מבלי לדעת שביגלי כבר שמע את הרעיון ודחה אותה. פינץ' נעזר ברוזמרי, שמספרת לו שהיא תישאר איתו ולא משנה מה יקרה. היידי מספרת לביגלי שהיא אומללה, והיא רוצה לעזוב לקליפורניה. ביגלי מפציר בה להישאר ואומר לה שהוא אוהב אותה, והיא מסכימה להישאר. בשירותי העובדים, פינץ' נותן לעצמו שיחת מוטיבציה.
פינץ' מציג את הרעיון "שלו" לביגלי: הוא יחביא 5,000 מניות של חברת המניות בכל אחד מעשרת המשרדים ברחבי הארץ ויתן רמזים לצופי טלוויזיה למקום הימצאם. ביגלי מקבל את הרעיון הזה כשפינץ' מסביר שכל רמז יינתן על ידי היידי רו. במהלך המופע הראשון בטלוויזיה, היידי מתבקשת להישבע בספר התנ"ך שהיא לא יודעת את המיקום של הפרסים. היידי נבהלת וחושפת את המיקום לצופי הטלוויזיה כולם, דבר הגורם לכל העובדים להרוס לגמרי את המשרדים, ולחפש את הפרסים.
יו"ר הדירקטוריון וואלי וומפר, מחכה במשרדו של ביגלי להתפטרותו של פינץ'. רוזמרי שוב אומרת לפינץ' שהיא תעמוד לצידו, ולא משנה מה. פינץ' מציין כי הוא כנראה יחזור לנקות חלונות. וומפר נמשך לפינץ' היות שהוא גם היה מנקה חלונות והיה לו ספר. פינץ' מאשים את הרעיון בבאד, ומזכיר כי באד פראמפ הוא אחיינו של ביגלי. פינץ' אומר למנהלים שאף על פי שעולם העסקים הוא מקום מלא בבגידות ותחרותיות, צוות "הפשפש העולם הרחב" הוא כמו משפחה בשבילו, ובאד מפוטר היות שהוא אחיינו של ביגלי.
ביגלי נשאר הנשיא, וומפר פורש כדי לטייל בעולם עם אשתו החדשה היידי, ופינץ' הופך ליו"ר הדירקטוריון. רוזמרי עומדת לצידו ומעוררת אותו בטעות לשאוף לנשיאות ארצות הברית. באד פראמפ מקבל עבודת ניקוי חלונות, ונשבע לנקום בפינץ'.
שיחת ספאם
שיחת ספאם היא כינוי לשיחת טלפון שבה מושמעת לנמען הודעה מוקלטת ובה תוכן שיווקי בלא שהנמען הסכים לכך. זו צורה נוספת של דואר זבל.
שיחות הספאם מהוות מטרד למשתמשים בטלפונים שכן הם נדרשים להקדיש מזמנם ותשומת לבם לענות לטלפון במחשבה שמישהו מחפש אותם, אך כאשר הם עונים, הם מגלים שעשו זאת רק בשביל לשמוע הודעה מוקלטת שיווקית. שיחות אלו נעשות לעיתים בשעות לא שגרתיות ומהוות הפרעה כפולה לנמענים.
עם עליית השימוש בתוכנות אוטומציה לשיחות, היקף התופעה גדל והפך למטרד של ממש.
שיחות הספאם למטרות שיווקית נאסרו בישראל כחלק מחוק הספאם, אך תופעה זו עדיין נפוצה בקרב ארגוני צדקה משום שהם אינם עונים להגדרת חוק הספאם כ'דבר פרסומת'.
לעיתים משתמשים המפרסמים בצינתוק, כלומר מחייגים לנמען שיחה קצרה ומנתקים, וכאשר הוא חוזר למספר זה מושמעת לו הודעה מוקלטת שיווקית. פעולה זו הוזכרה בחוק הספאם ואסורה על פי חוק.
היקף התופעה
חברת Truecaller מפרסת מדי שנה דו"ח על היקף תופעת שיחות הספאם בעולם ובישראל, בשנת 2019 ממוצע שיחות הספאם בישראל היה 9.1 שיחות לחודש לכל משתמש (מקום 16 בטבלה העולמית). האפליקציה זיהתה בשנת 2019 כ-26 מיליארד שיחות ספאם ברחבי העולם.
תופעת הספאם המופעלת על ידי גורמים פוליטיים שכיחה בישראל משום שהם אינם נכללים בחוק הספאם.
בדו"ח אחר נמצא כי בארצות הברית בלבד בשנת 2019 בוצעו 5 מיליון שיחות ספאם מדי חודש.
חקיקה
ב-1 בדצמבר 2008 נכנס לתוקפו סעיף 30א לחוק התקשורת (בזק ושידורים), המכונה 'חוק הספאם' לפיו "לא ישגר מפרסם דבר פרסומת באמצעות פקסימיליה, מערכת חיוג אוטומטי, הודעה אלקטרונית או הודעת מסר קצר, בלא קבלת הסכמה מפורשת מראש של הנמען".
דבר פרסומת מוגדר בחוק כ"מסר המופץ באופן מסחרי, שמטרתו לעודד רכישת מוצר או שירות או לעודד הוצאת כספים בדרך אחרת, וכן מסר המופץ לציבור הרחב שמטרתו בקשת תרומה או תעמולה", אך אינו כולל תעמולה פוליטית והתרמה לצורכי בחירות.
תיקון מספר 72 שעבר בכנסת ב-23 במאי 2018 מרחיב את הגדרת המונח 'דבר פרסומת' וכולל בחוק גם מסרים שמטרתם לגרום לנמען לחייג למספר המצוין במסרים אלה אם על ידי שיחה אוטומטית או על ידי צינתוק, אף אם מטרתו של מבצע השיחה אינו לשכנע את מקבל השיחה לרכוש מוצר או לתרום, (בשונה משאר סוגי דואר הזבל האסורים בחוק רק אם הוא מציע לנמען דבר פרסומת). הרחבת החוק הזו נועדה למנוע את השימוש הרחב הקיים בפעולות של חיוג אוטומטי וצינתוקים שנעשו על ידי מערכות של שירותי תוכן שונים, מפעילים אלו השתמשו בפרצה בחוק שאינה אוסרת אלא על הודעה שהיא דבר פרסומת כהגדרתה בחוק (רכישת מוצר או בקשת תרומה) ורווחיהם נבעו מתמלוגי הקשר של חברות הסלולר.
למרות החוק והרחבותיו, תופעת הצינתוקים ושיחות הספאם עדיין נפוצה מאוד, ונפוצה עוד יותר בטלפונים ה'כשרים' שחסומים לאינטרנט, מייל וSMS ומאמצי הספאמרים מתרכזים בשיחות הספאם.
למרות שבחוק הספאם לא נאסר קיום שיחות טלפון על ידי נציג אנושי, במקרה של הטרדה והמשך התקשרויות לאחר בקשת הנמען הדבר מהווה הטרדה ואסור על פי סעיף 30 לחוק התקשורת, במספר פעמים שהוגשה תביעה בגין הטרדה שכזאת פסק בית המשפט פיצויים גבוהים לתובעים.
מאבק למניעת שיחות ספאם
מעבר לחקיקה מתקיים מאבק מתמיד להתמודד עם התופעה, אחת מן הפעולות היא פיתוחן של אפליקציות שיתופיות שבהן מדווחים המשתמשים על מספרים המשמשים לשיחות ספאם כגון Truecaller.
מיום 1.1.2023 נכנס לתוקפו מאגר "אל תתקשר אליי" שקודם על ידי מירב כהן ואורנה ברביבאי שמאפשר לאזרחים להירשם למאגר שימנע משיחות שיווקיות להתקשר אליהם ויחייב את המשווקים לבדוק קודם השיחה אם הנמען מופיע ברשימה, החוק מאפשר לממונה על הרשות להגנת הצרכן וסחר הוגן להטיל עיצום כספי בגובה של 45 אלף שקל לתאגיד ו-25 אלף שקל לעוסק פרטי על עוסק שפנה לצרכן, על אף שמספרו הופיע במאגר "אל תתקשר אליי", וכן להטיל עיצום כספי, בגובה של פי שלושה מהעיצום הכספי המקורי, במקרה שבו עוסק הפר צו הפסקה מנהלי.
צינתוק
פעמים רבות שיחת הספאם נעשית על ידי צינתוק כלומר התקשרות טלפונית קצרה שנעשית שלא על מנת שהנמען יענה לשיחה אלא כדי לפתות את מקבל הצינתוק להשיב שיחה למספר הטלפון ממנו הגיע הצינתוק. כאשר מקבל השיחה חוזר אל מספר הטלפון שהתקשר אליו, מושמעת לו הודעה מוקלטת.
שיחת ספאם באופן זה בעיתית יותר, שכן מעבר להטרדה הרגילה הקיימת בשיחת ספאם, הדבר מגלגל את העלות של שיחת הטלפון על הנמען בניגוד לרצונו (לו ידע שמדובר בשיחת ספאם).
פעולת הצינתוק נאסרה במפורש בתיקון 72 לחוק הספאם, ואסורה אף אם מבצע הצינתוק לא הציע לנמען דבר פרסומת או בקשת תרומה.
שלמה דוד פוזנר
הרב שלמה דוד פוזנר (בז'שקובסקי) (ח' בכסלו ה'תרי"ב - ט"ז באב ה'תרצ"ה, 1851–1935) היה רב פולני־אמריקאי, מרבני העיר ולוצלאווק ורב בג'רזי סיטי, ניו ג'רזי. מחבר "אשד הנהר". פעיל ציוני.
ביוגרפיה
נולד בולוצלאווק, פולין, ליצחק וגיטל. למד בחדרים, וכן אצל רב העיר הרב יוסף חיים קארו מחבר "מנחת שבת" ו"קול אומר קרא", רבו המובהק, שהיה מפורסם בפולין גם בהשכלתו הכללית.
כבן 12 נפטר אביו. עד גיל 15 למד בישיבת לנטשיץ, אצל הרב אברהם שלזובר מחבר "באר יהודה" ואצל הרב יעקב קוצ'ינסקי. למד שלוש שנים נוספות בישיבת קולו (קויל) אצל הרב שלמה הלוי (ר"ש פוזנר, תלמיד ר' עקיבא איגר) ואצל בנו הרב אברהם, לימים אב"ד זגורוב. באותה תקופה השתלם בעברית וגרמנית. לאחר מכן שב לעיר מולדתו ולוצלאווק ולימד תלמידים שונים.
לאחר נישואיו בתרל"ב התפרנס מחותנו, המשיך ללמוד וללמד, ודרש בקביעות בפני ציבור בולוצלאווק. כאשר פרנסת חותנו הצטמצמה, מיאן להפצרת רבו רי"ח קארו לשמש ברבנות, ופתח חנות. לאחר שישה חודשים ירד מנכסיו, והוא מונה בידי רבו ופרנסי הקהל לשו"ב. הוא החזיק במשרה זו 28 שנה ונקרא על שמה "ר' שלמה דוד שוחט", אולם רוב יומו הוקדש ללמוד וללמד תורה. בערך בשנת תרס"ד חלה בידו והחל לשמש כמשגיח ומו"צ בלבד.
בשנת ה'תרמ"א כתב: . היה מראשי הציונים בעירו. ייסד אגודות למענה בוורשה, לוד'ז, לובלין, פלוצק ועוד ערים ועיירות. שימש כציר לקונגרס החמישי הציוני בבזל תרס"ב (1901). ביקר בארץ ישראל מפעם לפעם.
על יחסו לתנועה הציונית ניתן ללמוד מתוך מכתבו אל הרב חיים הירשנזון, ביחס להצהרת בלפור:
בקיץ תרס"ז (1907), לאחר ששישה מילדיו היגרו לארצות הברית, ובעקבות חשדנות הולכת וגוברת של השלטונות הרוסים נגד פעילות ציונית, עזב אף הוא את פולין והחל לשמש כרב, מורה ודיין בקהילת "תפארת ישראל", ג'רזי סיטי, ניו ג'רזי. נחשב כאחד "מזקני וחשובי הרבנים באמריקה". תמך בתנועת המזרחי באמריקה, והיה חבר ב"עזרת תורה".
בשנת ה'תרצ"ב הדפיס בניו יורק את ספרו "אשד הנהר". בספרו הרבה לדרוש אודות נושאים אקטואליים הקשורים לתחיה הלאומית בארץ ישראל. לדעתו חיי יהדות שלמים מורכבים משלשה חלקים: תורה, חכמות כלליות, ולאומיות:
בשנותיו בפולין פרסם מאמרים תורניים ב'המגיד', 'המליץ', 'המאספים', 'תורה מציון', 'אור תורה' ו'הפסגה', לעיתים תחת שם העט דב"ש. בשנותיו באמריקה פרסם מאמרים ב'אוצר ישראל', 'שומר ישראל', 'יגדיל תורה', 'המצפה' ו"דער אידישער וועכטער". כן נותרו ממנו כתבי יד רבים. התכתב בהלכה עם הרב שלום אלחנן יפה, הרב אברהם אהרון יודלביץ, הרב יוסף שוורץ, ועוד.
חיים אישיים
החל מתרל"ב ובמשך יותר מ-50 שנה היה נשוי לגיטל, בת עירו (לבית מייזנר). ממנה תשעת ילדיו: אהרון, אריה ליב, יצחק (נפטר בן 45 על פני אביו), מרדכי יוסף, חנוך, פרידא (נישאה לאלחנן יוסף בורנשטיין), שרה (נישאה לנוח אונגר), פיגה (נישאה לדוב בער נוטקיס), יוטא (נישאה לדוד סמט). בשנת תרפ"ח נישא בשנית לגולדה, בת דודו (אחי אמו) יחזקאל הלוי.
קוז'ניצה
קוז'ניצה (בפולנית: Kuźnica) הוא כפר במחוז סוקולקה שבפרובינציית פודלסיה בפולין, על גבול בלארוס ועל גדת נהר לוסושנה, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב
היישוב נוסד בשנת 1504, ובשנת 1546 הוענקו לו זכויות עיר. בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכלל היישוב בתחום פרוסיה, ולאחר מכן נכלל בשטח פולין הקונגרסאית.
במהלך המלחמה הפולנית-סובייטית, בשנים 1919 עד 1921, נערכו באזור היישוב קרבות קשים, שגרמו לכפר נזק רב.
יהודי קוז'ניצה
בין מלחמות העולם נמנו בכפר כ-560 יהודים, למעלה משליש מתושביו, והתקיימה בה פעילות של מפלגות ותנועות נוער יהודיות. פעילות זו נאסרה עם כיבוש היישוב בידי הסובייטים בספטמבר 1939.
בתחילת מבצע ברברוסה, בסוף יוני 1941, הופצץ הכפר קשות, ורבים מבתיו עלו באש. עם כניסת הגרמנים לכפר, ריכזו אלו את יהודיו בגטו בן מספר בתים שהוקם בו, תוך שהטילו על יושביו גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב וחובת ביצוע עבודות כפייה. בגטו סבלו היהודים ממעשי התעללות מצד שומריהם הגרמנים והפולנים, וכן מצפיפות רבה ומרעב. כמו כן, נדרשו לשלם מעת לעת תשלומי כופר גבוהים לשלטונות.
ב-1 בנובמבר 1942 נערכה בגטו שבכפר אקציית חיסול, בה נורו הקשישים והחולים בבתיהם, וכל יתר היהודים גורשו למחנה המעבר קלבסין, ממנו שולחו כעבור כמה שבועות בתנאי מחיה קשים ביותר למחנה ההשמדה טרבלינקה.
יחסי ישראל–סין
מהצהרת בלפור עד להקמת המדינה
עד מלחמת העולם הראשונה, ההסתדרות הציונית מיקדה את עיקר עבודתה הדיפלומטית במדינות אירופה, בארצות הברית ובכמה מדינות מערביות אחרות. מדינות אסיה היו מרוחקות וכן לא גילו עניין בעם היהודי. רובן הגדול, מתת-היבשת ההודית ועד ליפן נמצאו תחת שלטון קולוניאלי שנמשך עד אחרי מלחמת העולם השנייה. המדינות העצמאיות היחידות עד אז באסיה היו הרפובליקה העממית של סין, הודו, סיאם ויפן. התנועה הציונית החלה לגלות במדינות אלו עניין לאחר הצהרת בלפור, כאשר היה עליהם להשיג תמיכה מרבית בחבר הלאומים לשם הכללת ההצהרה בכתב המנדט.
בניגוד ליפן, שלא שמעו על יהדות עד מלחמת רוסיה–יפן בראשית המאה ה-20 ולא נתקלו ביהודים, סוחרים יהודים הגיעו ככל הנראה לסין בדרך המשי כבר במאה ה-8, אם כי לא הותירו עדויות או עקבות על נוכחותם שם. כ-400 שנים לאחר מכן החלו להופיע בסין קבוצות של סוחרים יהודים שוב. הם השתכנו בערי החוף של דרום-מזרח סין ובפנים הקיסרות. באמצע המאה ה-19 הגיעו לסין תעשיינים, אנשי עסקים וסוחרים יהודים נוספים. היו אלה יהודים בגדאדים שהתיישבו ברובם במנצ'וריה ובשאנגחאי והקימו שם קהילה.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 הגיעו פליטים, רובם מגרמניה ומאוסטריה שברחו מרדיפות המפלגה הנאצית. "האגודה הציונית בשנגחאי" נוסדה בשנת 1903 על ידי נסים עזרא, יהודי ממוצא בגדאדי. נראה כי לא היו גילויים אנטישמיים בסין מאז ראשית הופעת היהודים שם ועד המאה ה-20. אירועים אנטישמיים שאירעו בחרבין ובשנגחאי בשנות העשרים והארבעים נערכו ביוזמת האימפריה היפנית ורוסים לבנים.
השלב הראשון: קשרים ידידותיים, 1950–1955
בתקופה זו הן ישראל והן סין היו מעוניינות לפתח את הקשרים ביניהן. דוד בן-גוריון ראה באסיה בכלל, ובסין בפרט, אזור חשוב ביותר וחשב כי העמים שבו הם אלו שיזכו בהגמוניה האנושית בעוד כמה עשורים. בן-גוריון נהג לאמר שהמצב הקיים, על פיו ארצות הברית וברית המועצות מדריכות ומובילות את העולם, לא יימשך זמן רב, וכי שתי המדינות האסיאניות – סין והודו - יהיו בהמשך, בגלל אוכלוסייתן הגדולה, המעצמות האדירות בעולם. בנוסף, התנגד בן-גוריון לעמדת ארצות הברית בדבר אי הכרה בסין העממית ואי ייצוגה באו"ם והמשיך להחזיק בעמדה זו גם כאשר יחסה של סין אל ישראל הפך עוין. מן העבר השני, ראתה סין ביצירת קשרים עם ישראל אפשרות נוספת ליצירת סדק ב"מצור" הבינלאומי שהוטל עליה בהנהגת ארצות הברית. למרות הידע הדל של רוב האליטה הפוליטית הסינית על העם היהודי ועל אף תפיסתה את הציונות כתנועה עוינת הקשורה לאימפריאליזם המערבי, הרי שבשל העובדה כי ישראל הייתה בעלת נטייה סוציאליסטית ומהמדינות המעטות אשר הכירו בסין, היו עד למחצית שנות ה-50 ניסיונות מצדה של האחרונה לפתח קשרים הדדיים משמעותיים.
למרות הנטייה הפרו-מערבית ההולכת וגוברת של ישראל למן תחילת שנות החמישים, התחזקו בתקופה שבין מלחמת קוריאה לועידת באנדונג המגעים הלא-פורמליים בין ישראל לסין. עד היום קיים ויכוח בשאלה האם ניתן היה בתקופה זו להגיע לכינונם של יחסים דיפלומטיים מלאים בין המדינות. ביוני 1954 נפגש שר החוץ הסיני עם שגריר ישראל בבורמה, דוד הכהן, וביקש ממנו לבדוק עם ממשלת ישראל הצעה לביקור משלחת רמת דרג בבייג'ינג. כשהגיעה פנייה זו לראש הממשלה ושר החוץ משה שרת הוא נטה לקבלה, אך רצה לברר קודם לכן מה יהיו התגובות לביקור כזה בחוגי הממשל והקהילה היהודית בארצות הברית. התשובה שהתקבלה מנציגי ישראל בוושינגטון הייתה כי התגובה לביקור שכזה תהיה קשה, ועל כן הוחלט בירושלים לשלוח משלחת שתוסמך לדון רק בענייני מסחר, ואשר תבקר גם במדינות נוספות (לא קומוניסטיות) באזור, מלבד סין. מלבד החשש מהתנגדות אמריקאית להידוק היחסים עם סין, הרי שגם בתוך הממשלה ביטאו שני שרי מפא"י פנחס לבון וזלמן ארן התנגדות ליחסים אלו. בספטמבר 1954 הכריז שר החוץ הסיני כי ארצו נמצאת במסלול לקראת כינון יחסים דיפלומטיים עם ישראל . עם זאת, כינוסה של ועידת באנדונג באפריל 1955 גדע את הניסיונות להדק את הקשרים בין המדינות. כאמור, קיימות טענות כי ההיסוסים הישראליים כלפי הגישושים הסיניים גרמו להחמצת ההזדמנות לכונן קשרים מלאים בין המדינות כבר בתקופה זו. מאידך, ישנם הטוענים כי בלאו הכי הסיכויים לכינון קשרים כאלו היו נמוכים, וכי גם אם היו מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים בין המדינות, הרי שסין במוקדם או במאוחר הייתה הולכת בעקבות שאר הגוש הקומוניסטי ומבטלת אותם.
השלב השני: ניתוק ועוינות, 1955 עד מחצית שנות השבעים
בנוסח הסיכום של ועידת באנדונג שהתפרסם ב-24 באפריל 1955, הוכרו "הזכויות של העם הפלסטיני" ללא אזכור כלשהו של ישראל. מתאריך זה, החלה הידרדרות ביחסי ישראל–סין שהחלה בהתעלמות סינית לפניותיה של ישראל להמשיך ולתחזק את היחסים בין המדינות, והמשיכה באהדה הדדית הולכת וגוברת של סין כלפי העולם הערבי בדגש על מצרים. מצרים של נאצר הכירה בסין במאי 1956, כאשר מספר חודשים לאחר מכן נתפסה מלחמת סיני, שניהלה מצרים מול ישראל, צרפת ובריטניה, כחלק ממה שמאו ראה 'המאבק המהפכני המשותף של שתי המדינות במערב האימפריאליסטי'. השיא היה בהודעת רדיו פקינג שיש רבע מיליון חיילים סינים שהצהירו שיתנדבו לבוא להילחם בישראל כדי לגרשה מסיני. ארצות הברית הגיבה באומרה שכל ניסיון להתערבות מצד הגוש הקומוניסטי יביא להתערבות נגדית שלה, וכך הגושים עמדו לפני התנגשות אילולא ישראל נכנעה בפני הלחץ ונסוגה מסיני. התהדקות היחסים בין ישראל לארצות הברית במהלך שנות ה-60 תרמו גם הם לתחושת העוינות של סין לישראל. הקרע הסינו-סובייטי, שהחל בתחילת שנות ה-60, חידד והגביר עוד יותר את ההתקפות הקשות כלפי ישראל כחלק מהניסיון הסיני לרצות את מדינות ערב ולהטות אותן לטובתה. במסגרת העוינות החריפה שהתפתחה כלפי ישראל בתקופה זו, נקטה סין במדיניות קיצונית אשר ראתה רק במאבק צבאי את דרך הפתרון לסכסוך הערבי ישראלי. סין הייתה המדינה הלא ערבית הראשונה אשר הכירה באש"ף כבר בשנת 1964 - שנת הקמת הארגון. במסגרת זו, זכה אש"ף לסיוע סיני בדמות הקמת בסיסי אימונים בסין, אספקת נשק וסיוע כספי. ראשי הארגון זכו אף לקבלות פנים רשמיות בסין ונציגות ראשונה שלו נפתחה בבייג'ינג ב-1965.
עם פרוץ מלחמת ששת הימים, שארעה בשיאה של מהפכת התרבות בסין, נערכו בבייג'ינג הפגנות תמיכה המוניות במדינות ערב. אליהן נוספה הדרישה, בסופה של המלחמה, לנסיגה ישראלית מיידית וללא תנאי מכל השטחים שכבשה. בתקופה זו, לא הכירה סין בזכותה של ישראל על שום חלק משטחה ונשמעו בה דברי הערצה על 'פעילויות הגבורה הפלסטינית בשטחים הנכבשים על ידי הישראלים בתל אביב חיפה אילת וירושלים'. המתח בתחילת שנות ה-70, בין מצרים לברית המועצות, שהגיע לשיאו בגירוש היועצים הסובייטים מקהיר, זכה לעידוד רב מסין שראתה בממשלות הערביות "כוח מהפכני נגד האימפריאליזם האמריקאי וההגמוניה הסובייטית". במהלך תקופת עוינות זו התקיימו מגעים בלתי רשמיים, עקיפים וספורים בלבד בין נציגי סין וישראל, בעיקר בתיווך אוסטרלי. אולם, בעוד ישראל הודיעה רשמית כי היא מוכנה לכונן עם סין העממית יחסים תקינים בכל השטחים ואף הצביעה שוב ושוב בעד צרופה לאו"ם, הרי שסין המשיכה לדבוק במדיניותה האנטי ישראלית. במלחמת יום הכיפורים, המשיכה סין במדיניות פרו ערבית קיצונית ועודדה את מדינות ערב להתנגד להחלטת הפסקת האש שסוכמה בין שתי המעצמות הגדולות. בתקופה שלאחר המלחמה, תמכה סין בחרם הנפט הערבי, בהזמנת אש"ף לאו"ם ובהחלטה 3379 של העצרת הכללית של האו"ם, המשווה את הציונות לגזענות.
השלב השלישי: עובדה קיימת – בדרך לנרמול יחסים, תחילת שנות ה-80 עד 1989
קבלת סין לאו"ם, חידוש היחסים שלה עם המערב במחצית הראשונה של שנות ה-70 ומותו של מאו והחלפתו בדנג שיאופינג (邓小平) ב-1976, החלו תהליך איטי של מיתון העמדות וההתבטאויות הסיניות במגוון נושאים. כבר ב־1978, תמכה סין ביוזמת השלום של נשיא מצרים, אנואר סאדאת, הן בשל התנגדות הסובייטים ליוזמה והן בשל הקשר המיוחד בין שתי המדינות. מראשית שנות ה-80 החלה סין להכיר בצורה הדרגתית בזכות קיומה של מדינת ישראל: בספטמבר 1980, הביעה סין לראשונה הכרה בלגיטימיות של ישראל בגבולות החלוקה של האו"ם על פי החלטת ה-29 בנובמבר. שלב נוסף בתהליך זה התרחש בדצמבר 1981 כאשר הנציג הסיני באו"ם הכריז כי כל המדינות במזרח התיכון זכאיות ליהנות מהזכות לעצמאות ומהזכות להתקיים. שנה מאוחר יותר בקהיר, הזכיר ראש הממשלה הסיני בפעם הראשונה במפורש את ישראל וקבע כי הזכויות לעיל צריכות להיות נחלת 'כל המדינות במזרח התיכון כולל ישראל, על בסיס נסיגה ישראלית מלאה מהשטחים שנכבשו ב-67' והחזרת כל הזכויות של העם הפלסטיני'. העמדה הסינית הרשמית כלפי ישראל במהלך שנות ה-80 גרסה כי 'סין מכירה בעובדת קיומה של ישראל כמדינה ודוגלת כי יש להפריד בין המשטר הישראלי לעם בישראל ולהתייחס לכל אחד מהם באופן שונה'.
לצד שינוי איטי וזהיר זה ביחס הסיני לישראל בתחום ההצהרתי, הרי שבתחום הקשרים בין התעשיות ובמיוחד זו הצבאית, חלו במהלך שנות ה־80 שינויים משמעותיים. כבר בינואר 1975, ביקרו נציגים סיניים בביתן הישראלי בסלון האווירי בפריז והביעו התעניינות במטוס הכפיר שהוצג שם. כמה שנים מאוחר יותר- בפברואר 1979, הגיעה לבייג'ינג באופן סודי, בעזרתו ובמטוסו הפרטי של איש העסקים שאול אייזנברג, משלחת שכללה אישים בכירים מהתעשיות הביטחוניות בישראל. בעקבות משלחת זו יצאו לסין, במהלך השנים שלאחר מכן, משלחות ישראליות נוספות אשר הביאו לרכישה של מערכות נשק ישראליות על ידי סין ולהעברת ידע הדדי בתחום. הקשרים בנוגע לתעשיות הביטחוניות עם סין נשארו סודיים לאורך כל שנות ה-80, אך דלפו מדי פעם לתקשורת הזרה. הרצון הסיני בידע הנוגע לתעשיות הביטחוניות הישראליות, עורר בתחילת הדרך ויכוח פנים ממשלתי ישראלי. שר הביטחון עזר ויצמן תמך בהתלהבות במכירת ידע ואמצעים ביטחוניים לסין. לעומתו שר החוץ משה דיין חשש מהתגובה המערבית ומעתיד היחסים המיוחדים שפיתחה ישראל עם טאיוואן לאורך השנים. בסופו של דבר הכריע רה"מ מנחם בגין בעד.
הקשרים הכלכליים התפתחו עם סין, בעקבות הרפורמה בכלכלת סין, שיזם דנג שיאופינג החל משנת 1978, שביקש להפוך את סין למדינה מודרנית-מתועשת. במהלך המחצית הראשונה של שנות ה-80 המדינה נפתחה לפעילות עסקית של ישראלים. תוך שנים ספורות עשרות ישראלים היו מעורבים בהקמת והפעלת פרויקטים בחקלאות, בתעשייה ובשירותים בסין.
בספטמבר 1984 הסכימו סין ובריטניה כי ב-1997 תחזור המושבה הונג קונג לריבונות סינית. ההסכם הותיר פתח להמשכת פעילות הקונסוליה הישראלית בהונג קונג גם לאחר מכן, ובכך – נוצר סיכוי לפעול בניסיון להבקיע את החומה המדינית הסינית. חנן בראון, המשנה למנכ"ל משרד החוץ, פנה לראובן מרחב, שיפתח מחדש את הנציגות. לאחר בדיקת התכנות יצא מרחב ב-1985 להונג קונג, והחל בטווית קשרים אפקטיביים ודיסקרטיים עם אנשי אקדמיה וממשל בסין. נקודת ציון מכרעת הייתה כאשר לקראת סיום שליחותו בספטמבר 1988, הסכימו הסינים שיבקר בסין, והגדירו אותו כ'קבוצת תיירות של איש אחד'. בביקורו פגש אנשי ממשל וקיבל הסכמות עקרוניות לכינון משלחת אקדמית ישראלית בסין ובראש השנה תשמ"ט אף הפתיע את שר החוץ שמעון פרס בברכת שנה טובה טלפונית מבייג'ינג. מרחב זכה להשלים את אשר החל בו עם שובו לישראל ומינויו למנכ"ל משרד החוץ ב-1988. ישראל וסין כוננו יחסים דיפלומטיים מלאים בראשית 1992.
לצד הקשרים הצבאיים, התקיימו גם קשרים אחרים, רובם בתחומי הטכנולוגיה ומיעוטם בתחומי החברה והרוח. עד 1985, יכלו לבקר בסין רק מדענים ישראלים אשר החזיקו גם בדרכון זר כאשר החל משנה זו ובעקבות הודעה בנושא של שר המדע הסיני למקבילו הישראלי יובל נאמן, התאפשר גם למדענים בעלי דרכונים ישראלים בלבד, להשתתף בכנסים בסין. בעקבות הסרת האיסור על ביקור ישראלים בסין התהדק שיתוף הפעולה בין המדינות והתרחב לתחומים נוספים ובראשם פרויקטים הנוגעים לאנרגיה סולרית ולחקלאות. ב־1987 הותר לתיירים ישראלים לבקר בסין.
בשנת 1988 החליט ראש הממשלה שמעון פרס להקים חברה ממשלתית חשאית בשם קופקו, על מנת להקים ולחזק קשרי מסחר בין חברות ישראליות לחברות סיניות. עמוס יודן מונה על ידי הקבינט להוביל את היחסים בשם מדינת ישראל.
סין מצידה התמידה לאורך שנות ה-80 בסירובה לכונן קשרים דיפלומטיים עם ישראל וטענה כי אלו יתאפשרו רק לאחר פתרון 'השאלה הפלסטינית' ונסיגת ישראל מכל השטחים, כשהיא אף מכחישה את היקף הקשרים שלה עם ישראל וטענה כי הם נשמרים ברמה הלא ממשלתית תוך הקפדה על המדיניות הסינית העקבית המבדילה בין 'ישראל' ל'ישראלים'. כתוצאה מיחסים נסתרים אלו, הרוויחה סין אספקה של ידע טכנולוגי וצבאי במחיר נמוך, אותו לא יכולה הייתה לקבל ממדינה מערבית אחרת, וזאת ללא 'תשלום' המחיר הכרוך בקשרים גלויים עם ישראל. בדצמבר 1989, חל מפנה מסוים במדיניות הסינית הגלויה כאשר נשיא סין יאנג שאנג-קון, הודיע כי סין תשקול כינון קשרים עם ישראל אם זו תשנה את 'עמדתה הנוקשה' כלפי תהליך השלום. בכך הסירה סין את הנסיגה המלאה של ישראל מהשטחים כתנאי הכרחי לכינון יחסים דיפלומטיים בין המדינות אך עשתה זאת במקביל להעלאת דרג הנציגות של אש"ף בבייג'ינג לדרגת שגרירות. ציוני דרך אלה היו בהמשך לפעילות הדיסקרטית של נציגות ישראל בהונג קונג החל מ-1985.
השלב הרביעי: קשרים חיוניים ודיפלומטיים מלאים, 1992 עד 2017
המחאות בכיכר טיין-אן-מן ב־1989 יצרו אווירה עוינת כלפי סין, אשר הגבירה את הצורך שלה בחיזוק קשרים עם מדינות מערביות אשר מעוניינות בכך, ובהן ישראל. סין החלה להאמין בשלב זה כי הידוק הקשרים עם ירושלים יחזק את מעמדה בעיני ארצות הברית ואירופה, ויאפשר לה נגישות עסקית רבה יותר אליהן. כינון היחסים המלאים בין סעודיה לסין ביולי 1990, לצד כינון היחסים בין ברית המועצות לישראל באותה עת, ומדיניות ההבלגה של ישראל בעת מלחמת המפרץ הגבירו גם הם את ביטחונה של סין באפשרות כינון קשרים מלאים עם ישראל. כל זאת לצד המאמץ המדיני השקט לאורך שנות השמונים מצידה של ישראל. מנכ"ל משרד החוץ הישראלי הוביל את התהליך שהבשיל לכדי הקמת משרדי קישור אקדמי ומדעי בין המדינות בתל אביב (1989) ובבייג'ינג (1990). לנציג הדיפלומטי הבכיר של ישראל בסין מונה זאב סופות, ששנתיים לאחר מכן היה לשגריר הראשון במדינה.
לתהליכים אזוריים הייתה תרומה משמעותית להבשלת ההחלטה של סין לנרמל את יחסיה עם ישראל – סיום המלחמה הקרה והתהליכים המרכזיים במזרח התיכון בראשית שנות ה-90, כשבראשם מלחמת המפרץ וועידת מדריד. תהליכים אלו החלישו את החזית הערבית המאוחדת נגד ישראל, פגעו במעמדו של יאסר ערפאת (בשל תמיכתו בסדאם חוסיין) והאיצו את הדרך לקשירת הקשרים בין המדינות, במיוחד לאור הדרישה הישראלית כי רק מדינות להן קשרים מלאים איתה יוכלו להיות מעורבות בתהליך המדיני המתפתח. ב־9 בנובמבר, ימים ספורים לאחר תום ועידת מדריד, ביקר בחשאי שר הביטחון משה ארנס בסין. אירוע זה נחשב לביקור רם הדרג הגבוה ביותר, של דמות ישראלית, בסין עד אז. כחודש לאחר מכן, בדצמבר 1991, נמנעה סין בהצבעה בעצרת האו"ם לגבי החלטה 4686 אשר ביטלה את ההשוואה בין ציונות לגזענות. הימנעות זו של סין סימנה שינוי במדיניותה הפורמלית האנטי-ישראלית הקיצונית עד אז, אך נחשבה כמאכזבת מבחינת ישראל לאור העובדה ש-111 מדינות תמכו בהצעה המתקנת, ואפילו מדינות כמו מצרים וכווית בחרו להימנע בה. למרות זאת, זמן קצר לאחר ההצבעה באו"ם, ב-24 בינואר 1992, נערך טקס החתימה בדבר כינון יחסים דיפלומטיים בין ישראל לסין. בעקבות החתימה, הוחלפו שגרירים בין המדינות ובספטמבר של אותה השנה החלו טיסות אל על להגיע לבייג'ינג.
מאז כינון היחסים הדיפלומטיים, היחס של האליטה הסינית כלפי ישראל הוא אמביוולנטי. מחד, קיים יחס של כבוד והערכה כלפי ישראל, הן בשל עובדת היותו של העם היהודי - עם בעל שורשים עתיקים בדומה לזה הסיני, והן בשל הישגיה המרשימים של ישראל בתחומים רבים, ובעיקר הטכנולוגיה, החקלאות והביטחון. מאידך, קיים ריחוק תרבותי הרואה בישראל גורם זר באסיה, בעל קשרים הדוקים מדי עם ארצות הברית, דבר המעורר ספקנות וחשדנות אצל הסינים. אלו התגברו מאוד בעקבות משבר הפאלקון (ראה להלן) בשנת 2000.
מהצד השני, הבנק המרכזי של סין, בנק אוף צ'יינה, היווה צינור להעברת כספים רבים למימון הטרור של ארגון חמאס בשנות אינתיפאדת אל אקצה, דרך חשבונות ערביים. ישראל שלחה לסין מחאות רבות נגד התופעה, אך זו התעלמה מהן. המפנה הגיע בשנת 2006, עת משפחה אמריקאית שבנה נרצח בפיגוע של חמאס, תבעו את החברה בארצות הברית באשמת סיוע לארגון טרור. התביעה התבססה על האזהרות והמחאות הרבות שישראל שלחה לסין בעניין, ולכן, בית המשפט האמריקאי פנה לישראל וביקש ממנה עדות על המחאות. בנימין נתניהו, ראש הממשלה בישראל בזמן הבקשה, הודיע שישלח נציג רשמי של משרד הביטחון, עוזי שעיה, כדי לתמוך בתביעה (יותר מאוחר, גם בכירים נוספים הודיעו שיהיו מוכנים להעיד, ובראשם: מאיר דגן, ויעקב עמידרור). מאותו הרגע, החל מסע לחצים אדיר של סין על ישראל להימנע מהעדות כדי שלא לפגוע בבנק שלה, תוך איומים מפורשים לניתוק היחסים. לבסוף, ישראל נכנעה בפני הלחץ והודיעה שהיא לא תשלח אף נציג להעיד במשפט.
עם כינון היחסים הדיפלומטיים התפתח הסחר בין המדינות בקצב מהיר של עשרות אחוזים בשנה כאשר ב-2006 הוא הסתכם ב-3.3 מיליארד דולר. בשנת 2004 משרד התעשייה והמסחר הישראלי הגדיר את סין כמדינת יעד ליצוא ישראלי וגיבש תוכנית שאמורה הייתה לסייע לחדירת חברות ישראליות לסין. היקף היצוא הישראלי לסין (ללא זה הקשור למוצרים צבאיים) הסתכם ב־2006 ב־958.4 מיליון דולר ואילו היבוא מסין אותה שנה, היה בסכום של 2.43 מיליארד דולר. היצוא הישראלי לסין מורכב בעיקר ממוצרי תקשורת והיי-טק בעוד היבוא מסין מורכב בעיקר מטקסטיל, ציוד חשמלי ומכונות. ישנם גופים הטוענים כי מבדיקת נתוני היבוא והיצוא לאורך השנים ניכרת מגמה של התגברות היבוא הישראלי מסין והתכווצות היצוא אליה וכי יש לשנות את דרך העבודה עם השוק הסיני. שינוי זה ייערך במסגרתו של הסכם אזור סחר חופשי (Free Trade Area), שייכנס לשלבי המשא ומתן עם אישורה של הפנייה הישראלית לפתוח במשא ומתן לגבי כינונו. מינהל סחר חוץ, במשרד הכלכלה, מפעיל מערך של חמישה נספחים כלכליים בסין: שני נספחים בבייג'ינג: (נספח ייעודי לתחום הרגולציה ונספח ייעודי לתחום קידום הייצוא), נספחים בשאנגחאי, בגואנגג'ואו ובהונג קונג במטרה לקדם נושאי מדיניות סחר, הסכמי סחר וטיפול בחסמים, קידום ייצוא, ליווי עסקי, סמינרים עסקיים ומשלחות, תערוכות, תיאום פגישות ויצירת קשרים עם גורמי ממשל וחברות.
במקביל להתפתחות הסחר בין המדינות, היקף התיירות הישראלית לסין התרחב מאוד במהלך השנים האחרונות והוא עומד על עשרות אלפי תיירים בשנה. ישראל גם קיבלה את הדרישות הסיניות בדבר צמצום הקשרים הפורמליים עם טאיוואן לקשרי כלכלה ותרבות בלבד. עם זאת ולמורת רוחם של הסינים, חברי כנסת ישראליים ממשיכים לבקר בטאיוואן מדי פעם, ואף קיימת בכנסת אגודת ידידות פרלמנטרית ישראל–טאיוואן. מאז כינון היחסים בין המדינות המשיכו ביניהן הקשרים גם בתחום התעשייה הצבאית, אם כי אלו החלו להצטמצם בשל קשריה המתהדקים של סין עם איראן והחשש הישראלי מזליגה של אמצעי לחימה לשם. אחד מהשיאים של הקשרים הללו היה העסקה שנחתמה בין המדינות בדבר מכירת מטוסי ריגול מסוג פאלקון (Phalcon) ששודרגו בישראל, בשנת 1999. עסקה זו בוטלה בסופו של דבר בעקבות לחץ אמריקאי כבד שלווה באיום בקיצוץ הסיוע הביטחוני לישראל וכן כתנאי מוקדם של ממשלו של ביל קלינטון לכינוס ועידת קמפ דייוויד ביולי 2000. ביטול העסקה, גרר זעם סיני כבד והביא לתשלום פיצויים ישראלי גבוה, בסכום של 350 מיליון דולר, כמו גם למשבר זמני ביחסים בין המדינות. במסגרת המשבר, צמצמו הסינים את הקשרים הדיפלומטיים עם ישראל ונמנעו ממפגשים מדיניים, אירוח השגריר הישראלי ועוד. למרות המשבר, לא הפסיקו הסינים את הסחר בין המדינות. המדיניות הסינית להמשיך בקשרים הכלכליים עם ישראל, נבעה משיקולי עלות תועלת מחושבים וזאת לאור הרווחים הטכנולוגיים אותם הפיקה סין מקשרים אלו, במסגרת מאמציה לשמש כמעצמה מובילה. המשבר הדיפלומטי בין המדינות הגיע לסיומו החלקי בדצמבר 2003, אז יצא הנשיא משה קצב לביקור רשמי בסין. אולם, כבר ביוני 2005 פרץ משבר נוסף על רקע דומה, כאשר ישראל חזרה בה מהסכם בדבר אספקה ותיקון חלקי חילוף למזל"טים גם הפעם בשל לחץ אמריקאי כבד. בעקבות לחץ זה, אף הסכימה ישראל להחמיר את חוקי הפיקוח על יצוא של ציוד ביטחוני ממנה כמו גם על פיטוריו של מנכ"ל משרד הביטחון, עמוס ירון, וזאת בשל מעורבותו בעסקאות הביטחוניות עם סין. בעקבות מתיחויות אלו הצטמצם מאוד הסחר הצבאי בין המדינות.
בזירה המדינית, המשיכה סין לנקוט קו פרו-ערבי גם לאחר כינון היחסים ובמיוחד על רקע המשברים בין המדינות מאז שנת 2000. בכל ההצבעות באו"ם ובמועצת הביטחון המשיכה סין לתמוך בהצעות לגנות את ישראל ובאלו התומכות בעניין הערבי בכלל ובזה הפלסטיני בפרט. כך לדוגמה, פעלה סין במרץ במהלך מלחמת לבנון השנייה לקבלת החלטות המגנות את ישראל, עודדה תרומות לרשות הפלסטינית ופעלה להידוק קשריה הכלכליים עם העולם הערבי. במקביל המשיכה סין בשימור יחסיה הקרובים עם איראן, יחסים אשר באים לידי ביטוי בהשקעות כלכליות רבות בין המדינות, לרבות אספקה של אמצעי לחימה שפותחו בסין, וזאת על אף ניסיונות ארצות הברית וחלק ממדינות אירופה לכונן חרם כלכלי על המדינה, בשל תוכנית הגרעין שלה, ואיומי מחמוד אחמדינז'אד על ישראל. שגריר סין בלבנון הודה שסין תומכת במאבק החזבאללה ולבנון נגד ישראל וציידה את החזבאללה בציוד צבאי מתקדם שיושם נגד ספינות צה"ל.
למרות המשברים והיחסים הטעונים, ממשיכים להתקיים יחסים פורמליים תקינים בין המדינות במסגרתם מתקיימים ביקורים רשמיים כדוגמת הביקור של ראש הממשלה אהוד אולמרט בסין בינואר 2007.
בשנת 2009 החל רדיו סין הבינלאומי (CRI) לפרסם גם בשפה בעברית. התחנה הסינית הוכיחה הצלחה, בכך שהשכילה להעביר את המסרים של השלטון הסיני באמצעים נעימים וידידותיים, בעוד התקשורת הישראלית, קבלה באופן לא ביקורתי כלל את המסרים.
בשנת 2010 הקים משרד החוץ את הביתן הישראלי בתערוכת אקספו 2010, שהתקיימה בשאנגחאי. הקמת הביתן התקבלה בהחלטת ממשלה, נוכח מעמדה העולה של סין כמעצמה פוליטית וכלכלית וחשיבותה ההולכת וגדלה ליחסי החוץ של ישראל. באוקטובר אותה שנה ביטל ראש ממשלת ישראל ברגע האחרון ביקור מתוכנן בסין, דבר שעורר זעם בקרב הממשל הסיני.
ב-2012 סין וישראל באו במגע בנוגע לבניית קו הרכבת לאילת. באותה שנה קבע ראש ממשלת ישראל כי כל ביקורי שרי הממשלה בבייג'ינג יוגדרו "נסיעות חיוניות".
במאי 2013 התקבלה החלטה של בהחלטת ממשלת ישראל על הרחבת שיתוף הפעולה עם סין. באותה שנה נסע ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו לביקור רשמי בסין.
במאי 2014, במהלך ביקור בישראל של משלחת מהממשלה הסינית, הכריז ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו כי היחסים הכלכליים העיקרים של ישראל הם עם סין.
אסף הרופא
אסף הרופא בן ברכיהו מוכר בזכות ספר הרפואה העברי הקדום ביותר, שנשתמר עד ימינו, הקרוי על שמו.
יחסי ישראל–סין
2017 ואילך
מאבק הסחר בין סין לבין ארצות הברית בתקופת נשיאותו של דונלד טראמפ הגביר את האטרקטיביות של המשק הישראלי עבור סין.
אסף הרופא
אסף בן ברכיהו, המפורסם ביותר בכינויו "אסף הרופא", נקרא בכתבי היד השונים גם בשמות "אסף הירחוני" ו"אסף היהודי". לא ניתן לומר בוודאות באיזו תקופה הוא חי, אך הטווח המוצע במחקר לזמן פעילותו נע בין המאה ה-6 ל-9. יש הסבורים שאין המדובר בדמות היסטורית אלא בחיבור פסאודואפיגרפי והשם "אסף" רומז על אסופת המאמרים ברפואה שהחיבור מכיל.
יחסי ישראל–סין
2017 ואילך
בשנת 2017 הכריזה ממשלת סין על כוונתה להקים קרן להשקעות בהייטק הישראלי בסך מיליארד דולר.
במרץ 2017 נסע ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו לביקור רשמי בסין. במהלך הביקור נשא נתניהו נאום בו אמר כי "ישראל יכולה להיות השותף הקטן המושלם של הכלכלה הסינית" וכי "הקשרים הטובים בין המדינות הם כמו זיווג משמיים".
אסף הרופא
ספר אסף
"ספר אסף", שנקרא גם "ספר רפואות", מיוחס לאסף בן ברכיהו ועמיתיו יוחנן בן זבדא הירחוני ויהודה הירחוני. הוא משקף את מדע הרפואה שהיה נהוג בתקופה הביזנטית וראשית התקופה הערבית בקירוב בארץ ישראל, בסוריה ובבבל. הספר משתמש בלשון רפואית עברית (לא מושפעת מהרפואה הערבית) ואף יוצר חידושי לשון בתחום. הוא מזכיר את הרופאים היוונים היפוקרטס, קלאודיוס גלנוס, מתאר מאות צמחים ושימושם, נותן דגש לתרופות חסכוניות שניתן להעניק גם לעניים, ומעיד על מאבקם של רופאי האמת (המאמינים באלוהים וביכולתו הבלעדית לרפא) ברופאי אליל ובמכשפים (שאין ביכולתם לרפא). רופאי האמת עשו למען טיפוח אתיקה מקצועית גבוהה, ונהגו להשביע את תלמידיהם שבועה מיוחדת בסיום לימודיהם למען ידבקו בחוקי האתיקה הללו. הספר מתאר גם את אקלימה של ארץ ישראל, מימיה ומחצביה.
יחסי ישראל–סין
2017 ואילך
באפריל 2017 אשררה ממשלת ישראל הסכם עם סין, בדבר הבאת 20,000 פועלי בניין סינים לישראל. ההסכם כולל רשימה סגורה של יישובים בהם יועסקו הפועלים ולא נכללו בהם יישובים מעבר לקו הירוק. בנימוק הרשמי נאמר שהרשימה מבוססת על שיקולים ביטחוניים ותעודכן מעת לעת.
אסף הרופא
ספר אסף
ביצירה ניכרות בעיקר ההשפעה התלמודית (למשל – היווצרות העובר ברחם ארבעים יום אחרי ההפריה) וההשפעה היוונית (בעיקר היפוקרטס). הספר מתייחס רבות לתורת ארבע הליחות, תאוריה רפואית שהייתה קיימת למן התקופה הרומית ועד לראשית העת החדשה, אך כללי הרפואה המונעת המופיעים בו תקפים בחלקם גם בימינו: רחצה, מים נקיים, מזון בריא וכדומה.
ספר אסף היה בין ספרי הרפואה המדעיים הבודדים שנכתבו בשפה העברית בימי הביניים והיה מוכר בקרב היהודים בדרום איטליה. כך למשל הוא עמד לפני הרופא היהודי שבתי דונולו בן המאה העשירית, והוא כולל גם תוספות מאוחרות יותר, מן המאה ה-12.
יחסי ישראל–סין
2017 ואילך
באוקטובר 2017 הודיעה קבוצת עליבאבא על כוונתה להקים מרכז מחקר ופיתוח בישראל.
בדצמבר 2017 הוקמה בסין הוקמה שלוחה של הטכניון המהווה שלוחה אקדמית ראשונה של אוניברסיטה ישראלית בסין. הקמפוס נבנה מתרומתו של לי קה שינג, הנחשב לאדם העשיר ביותר באסיה.
אסף הרופא
ספר אסף
הספר טרם זכה למהדורה מוערת עם כל עדי הנוסח. בימינו מוכרים למעלה משלושים כתבי-יד בספריות ברחבי העולם, כאשר העותק הנמצא במינכן נחשב לשלם ביותר. בשנת 1957 נדפסה ההקדמה, ובשנות השישים פרסם פרופסור זיסמן מונטנר את הספר בסדר פרקים בהמשכים בכתב העת "קורות" (בין תשכ"ה-תשל"ב). הוא נפטר לפני שהשלים את מפעלו. פרופסור זהר עמר פרסם בשנת תשפ"ב לראשונה מחקר מקיף על אסף הרופא הכולל פרקי מבוא מעודכנים ואת כל כתב יד מינכן 231 עם התמקדות במאמר על תכונות המזונות.
זמנו של החיבור ומקומו
הערכות שונות ניתנו לתיארוך זמנו של אסף הרופא, החל משלהי המאה השנייה לסה"נ ועד למאה השתים עשרה, אם כי ברור כיום שאין לאחרו למאה העשירית שכן מאז מתחילים לצטט אותו. לאחרונה הציע פרופסור זהר עמר לתארך את החיבור לראשית התקופה הערבית, במהלך המאה השמינית או התשיעית כנראה באזור הספר שהיה בעבר בין האימפריה הסאסאנית לביזנטית.
יחסי ישראל–סין
2017 ואילך
על שיתופי הפעולה הפוריים בין סין לישראל, מעיב הקשר בין סין מדינות ערב ובעיקר עם איראן. ראש המוסד לשעבר אפרים הלוי התריע כי שליטה סינית בתחומים אסטרטגיים כגון תשתיות לאומיות, חברות מזון וארגונים פיננסיים עלולה להחליש את הריבונות הישראלית ולפגוע ביכולתה של מדינת ישראל להתמודד במקרה הסלמה במאבק בין ישראל לבין איראן, משום שבעבור הסינים היחסים עם איראן הדוקים יותר מאשר הקשרים עם ישראל. מאידך, יש הרואים במעורבות הסינית בנמל המפרץ "תעודת ביטוח" מפני הפצצה של איראן וגרורותיה (כגון החזבאללה), עקב קשרים אלו.
אסף הרופא
זמנו של החיבור ומקומו
התיארוך מבוסס בין היתר על אזכור סממני מרפא ומזונות חדשים שמזכיר אסף ושלראשונה הגיעו למרחב של המזרח התיכון רק בעקבות כיבושי האסלאם. הוא מציע שקובץ אסף נכתב בהשראת מוסד "בית החכמים" העבאסי בבגדד למען הקהל היהודי.
יחסי ישראל–סין
2017 ואילך
במאי 2020 ביקר מזכיר המדינה של ארצות הברית, מייק פומפאו ביקור בזק בישראל. מטרת הביקור הלא רשמית הייתה להעביר לממשלת ישראל מסר בנוגע לרצון האמריקאי בהטלת הגבלות על היכולת של חברות סיניות להחזיק בבעלות על חברות ישראליות העוסקות בשירותים חיוניים ולתפעל תשתיות חיוניות (דוגמת פרויקט הרכבת הקלה ותנובה), וזאת במסגרת מלחמת הסחר בין ארצות הברית לסין. במקביל ב-17 במאי 2020 שגריר סין בישראל, דו ויי נמצא ללא רוח חיים בדירתו בהרצליה. לא היו סימני אלימות, ונראה כי סיבת המוות הייתה טבעית.
באוגוסט 2021 דיווחו במערך הסייבר הלאומי שעל פי הערכתם גורמי מודיעין מטעם סין ביצעו מתקפת סייבר רחבת היקף על תשתיות ישראליות, שהופעלה במשך כשנה וחצי בניסיון להשיג מידע מסחרי ומנהלי.
אסף הרופא
שבועת הרופא
בשבועת הרופאים שחיבר אסף, ניכרת השפעתה של השבועה שחיבר היפוקרטס, אך האלילות בשבועה זו הוחלפה באמונה באלוהי ישראל:
יחסי ישראל–סין
2017 ואילך
בינואר 2022, סין הייתה שותף הסחר השלישי בגודלו של ישראל. במקביל, הממשלה הקימה ועדת השקעות במשרד האוצר שתהייה אחראית לפקח על ההשקעות סיניות, צעד שסימן כי ישראל הפכה לזהירה מבעבר, בעיקר בהשקעות שהן דו-שימושיות – אזרחיות וביטחוניות.
אסף הרופא
שבועת הרופא
על-שמו נקרא עד שנת 2017 בית החולים "אסף הרופא", שליד מחנה צריפין בין ראשון לציון לבאר יעקב (כיום "המרכז הרפואי שמיר").
יחסי ישראל–סין
2017 ואילך
ב-7 בדצמבר 2022, ארגון זכויות אדם ספרדי בשם Safeguard Defenders טען כי בייג'ינג מפעילה נציגות חשאית הפועלת ללא ידיעת הרשויות בישראל. גורמים בלשכת ראש הממשלה מסרו כי הנושא נמצא בבדיקה.
ב-28 ביוני 2023, ראש הממשלה בנימין נתניהו הוזמן לביקור בסין. יום אחר כך, אושר שהוא יבקר בסין בפעם הראשונה מאז 2017.
השתתפות סינית בפרויקטי תשתיות בישראל במאה ה-21
מתחילת המאה ה-21 גדלה משמעותית השתתפות חברות סיניות ממשלתיות בפרויקטי תשתיות בישראל. בין הפרויקטים ניתן למנות:
השקעות סיניות בחברות בישראל במאה ה-21
קיימות שלוש סיבות מרכזיות להשקעה הגוברת של סין בישראל: מעמדה של ישראל כמוקד בינלאומי של חדשנות, גודלה המצומצם של הכלכלה הישראלית, שאינה מאיימת על סין ופתיחות הכלכלה הישראלית להשקעות מסין ויכולתה לשמש מקפצה לשווקים מערביים נוספים.
לקריאה נוספת
מאמרים
סופרמן (סרט)
סופרמן הוא סרט גיבורי על מדע בדיוני אמריקאי-בריטי-שווייצרי-פנמי משנת 1978 המבוסס על הקומיקס באותו שם מבית DC קומיקס. את הסרט ביים ריצ'רד דונר, ומככבים בו מרלון ברנדו, ג'ין הקמן וכריסטופר ריב בתפקידים הראשיים.
הסרט מהווה את סיפור מקורו של גיבור העל סופרמן, מאז ימי ינקותו כקאל-אל בכוכב הלכת קריפטון, דרך ימיו כקלארק קנט בימי נערותו בסמולוויל ובגרותו ככתב בעיתון "הדיילי פלאנט" בעיר מטרופוליס. בין לבין הוא מתאהב בכתבת הבכירה בעיתון לויס ליין ונאלץ להיאבק בנבל העל לקס לות'ר המאיים על שלום המדינה.
הסרט ממוקם במקום ה-174 ברשימת 500 הסרטים הגדולים, לפי מגזין אמפייר. הוא היווה הגורם המשפיע להפקתם של סרטי מדע בדיוני רבים בכלל ולהתפתחות ז'אנר סרטי גיבורי העל בפרט.
עלילה
בכוכב קריפטון, המועצה השולטת גוזרת דין על שלושה פורעי חוק (גנרל זוד, אורסה ונון), לאחר שקיבלו עדויות מג'ור-אל על כוונותיהם לנהל דיקטטורה שלטונית. הם נשלחים כעונש ל"אזור הפנטום" המרוחק בחלל, שם יישארו כלואים לנצח. ג'ור-אל מנסה לשכנע את המועצה להתפנות מהכוכב היות שהשמש הקריפטונית עומדת להתפוצץ ועל כוכבם נשקפת סכנה קיומית. כאשר המועצה מאיימת עליו כי יישלח ל"אזור הפנטום" אם ינסה לזרוע פאניקה בציבור או לברוח מעל פני הכוכב, ג'ור-אל מחליט להבריח את בנו יחידו, קאל-אל התינוק, בחללית אל עבר כדור הארץ לאחר שמצא כי בכוכב זה קיימת אטמוספירה שתעזור לו לשרוד. כמעט מיידית לאחר שהחללית מתחילה לעשות את דרכה ברחבי החלל, השמש מתפוצצת ואיתה הכוכב קריפטון.
שלוש שנים אחר כך, החללית מוצאת את דרכה לכדור הארץ ומתרסקת ליד העיירה הכפרית סמולוויל. את התינוק מוצאים ג'ונתן ומרתה קנט, שמחליטים לאמץ את התינוק כבנם, ומעניקים לו את השם קלארק. חמש עשרה שנה אחר כך, כאשר קלארק מתחיל לגלות לפתע כוחות בלתי משוערים החבויים בו, אביו מת והוא מוצא קריסטל ירוק בשרידי חלליתו, הקורא לו בצורה טלפתית לנוע צפונה. קלארק הצעיר מגיע לקוטב הצפוני, ששם משליך את הקריסטל ויש מאין נבנה לו "מבצר הבדידות", שנועד לחקות את האדריכלות הקריפטונית. הוא מפעיל לוח מחוונים במבצר, ומתגלה לו הולוגרמה של אביו, ג'ור-אל, שמתחיל ללמד אותו את ההיסטוריה של עמו ואת פשר כוחותיו לאורך השנים.
מחמוד מוח'תאר
מחמוד מוח'תאר (בערבית מצרית: محمود مختار; 10 במאי 1891 - 28 במרץ 1934) היה פסל מצרי, חלוץ הפיסול המצרי המודרני. מוח'תאר ביטא ביצירתו את רעיונות התנועה הלאומית המצרית, בהם החיבור בין ההווה והעתיד לבין העבר הקדם-אסלאמי של מצרים העתיקה והחיבור בין ההוד ההיסטורי לגורם העממי המחובר לקרקע המהווה את עמוד השדרה של העם (השעביה - העממיות). יוצר הפסל "תחיית מצרים".
סופרמן (סרט)
עלילה
לאחר 12 שנים שבהן למד לשלוט בכוחותיו, קלארק עוזב את "מבצר הבדידות" ושם פעמיו לעיר מטרופוליס, שם הוא מוצא עבודה ככתב בעיתון "הדיילי פלאנט". הוא מתחיל לפתח רגשי חיבה עבור לויס ליין, כתבת בכירה בעיתון, אך זו מחשיבה אותו לידיד ותו לא. מעט לאחר מכן היא מעורבת בתאונת מסוק על גג הבניין, מה שמכריח אותו להשתמש בכוחותיו בפומבי ולהצילה.
מחמוד מוח'תאר
תולדות חייו
נולד בכפר בדלתא של הנילוס, בילדותו עבר לקהיר עם אמו. ב-1908 נפתח בקהיר בית הספר לאמנויות יפות (בדגם של אקול דה בוזאר בפריז ועם מורים מצרפת) ומוח'תאר התקבל למחזור הראשון. הוא סיים את בית הספר ב-1911 ועבר לפריז להמשך לימודים באקול דה בוזאר. הוא היה התלמיד הערבי הראשון במוסד. ב-1914 סיים את חוק לימודיו ונשאר בפריז כאמן עצמאי. בפריז התיידד עם המדינאי והמהפכן סעד זע'לול, מראשי מפלגת הופד והלאומיות המצרית (בהמשך יצר מספר פסלים של זע'לול). בשיחותיהם עלתה היוזמה ליצור פסל שיסמל את הלאומיות המצרית בהקשריה למצרים העתיקה. ב-1920 הציג מוח'תאר בתערוכה בפריז דגם מוקטן של הפסל שיהיה לימים "תחיית מצרים" וזכה במדליית זהב. ב-1921 הזמינה ממשלת מצרים ממוח'תאר את הפסל באופן רשמי ובגודל מונומנטלי של שמונה מטרים. מוחת'אר התעקש על שימוש באבני גרניט ורודות מייכרו במכרה הפרעוני באסואן, צעד שייקר מאוד את ההקמה. כך, בעת שליטת ממשלת אחמד זיוור פאשה (1924-1926) נעצרה העבודה על הפסל כליל, כתוצאה מהצטמצמות כלכלית כמו גם משמרנות אסלאמית. ב-1926 שבה מפלגת הוופד לשלטון וקידמה במהירות ובנחישות את השלמת הפסל. הפסל הוצב בכיכר תחנת הרכבת רעמסס (כיכר רעמסס) בקהיר ב-20 במאי 1928 ונחנך בטקס רב רושם, שהיה גם הפגנת כוח של מפלגת הוופד. בטקס נכחו אלף איש, בהם כל חברי בית הנבחרים והסנאט; הרב הראשי ליהודי מצרים, חיים נחום אפנדי; הפטריאך הקופטי; ראשי העולמא (בכירי הדת) של אוניברסיטת אל-אזהר; אינטלקטואלים ואנשי תקשורת מקומית וזרה. "נסיך המשוררים", אחמד שאוקי, פרסם מקאמה לכבוד האירוע ובו תיאר את מוח'תאר כיוצרה של הזהות הלאומית המצרית בתקופה המודרנית.
סופרמן (סרט)
עלילה
לאחר לילה שבו קלארק עוזר לראשונה לתושבי מטרופוליס עם כוחותיו, הוא מוזמן לראיון אצל לויס ליין, ואוסף אותה בחיקו אל עבר שמי העיר. בסוף הראיון היא קוראת לו בשם "סופרמן". בינתיים, הפושע לקס לות'ר זומם תוכנית להתעשר מקניית שטחי נדל"ן חסרי ערך במדבר, תוך הריסת קליפורניה על ידי שני טילים גרעיניים, שאותם הוא מתכוון להטיל על העתק סן אנדראס. התוצאה ההרסנית תגרום לשטחי הנדל"ן שאותם הוא קנה להעלות את ערכם באופן ניכר כמוקד התיישבות מחודש.
מחמוד מוח'תאר
תולדות חייו
מעמדו של מוח'תאר ירד לאחר מהפכת הקצינים החופשיים, עלייתו של גמאל עבד אל נאצר לשלטון והקמת קע"מ שדגלה בפאן-ערביות אסלאמית על פני הלאומיות המצרית. אולם, במהלך שנות השישים שבה ועלתה קרנו. הוא הוגדר על ידי שר התרבות תרוואת עוכאשה כפָּסָל הלאומי ויצירתו הוגדרה כמבטאת אותנטית של העממיות המצרית. ב-1962 חנך משרד התרבות המצרי את מוזיאון מוח'תאר להצגת כל יצירותיו באי ג'זירה במרכז קהיר, ליד בית האופרה של קהיר. היה זה המוזיאון הראשון בעולם הערבי שהוקדש לאמן בודד. כן הוציא השלטון באותו מעמד בול דואר מיוחד לכבודו.
סופרמן (סרט)
עלילה
ביודעו כי סופרמן יכול למנוע מתוכניתו להצליח, לות'ר מזמן אותו למפקדתו התת-קרקעית, שם הוא מגלה לו את יעדם של הטילים, אך לוכד אותו בעזרת מטאוריט שהגיע מסביבת הכוכב קריפטון ואשר מכיל קריפטונייט, חומר רדיואקטיבי המסוכן לסופרמן. מיס טסמאכר, עוזרתו של לות'ר, מחלצת את סופרמן בתמורה להבטחתו כי יעזור לאימהּ, הנמצאת במקום היעד של אחד מהטילים. סופרמן, שאינו מסוגל לשקר, מבטיח לה זאת ויוצא לעצור את הטיל הראשון. את הטיל הוא שולח למעמקי החלל, בעוד הטיל השני פוגע בהעתק סן אנדראס ובכך גורם לרעידת אדמה. סופרמן שועט בעקבותיו כדי לנסות להציל את מה שניתן, אך מחטיא הזדמנות להציל את אהובתו, לויס ליין, שנמצאת באזור הסכנה.
מלא חימה על שלא הצליח להצילה, סופרמן מתעלם מאזהרתו של ג'ור-אל לא להתערב במהלך ההיסטוריה האנושית, ומעדיף לשמוע לעצתו של אביו המאמץ ג'ונתן שאמר כי הוא נמצא כאן מסיבה מסוימת. הוא מחזיר את הזמן אחורנית ומציל את לויס, ובסופו של דבר מעביר את לות'ר ואת שותפו אוטיס לבית הכלא. מנהל הכלא מציין כי "המדינה הזו בטוחה סוף כל סוף, הודות לו", אך סופרמן מבקש שלא להודות לו, וכי "כולנו חלק מאותו צוות".