cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סימפוניית מנפרד
ביצוע היצירה
המנצח ארטורו טוסקניני ראה בסימפוניית מנפרד את יצירתו הגדולה ביותר של צ'ייקובסקי, אך לדברי מבקר המוזיקה דייוויד הורביץ, המנצח ליאונרד ברנשטיין תיאר את היצירה כ"זבל", ומעולם לא הקליט אותה.
הסימפוניה הוקלטה פעמים רבות על ידי מנצחים נודעים, ובהם לורין מאזל, אנדרה פרווין, יוג'ין אורמנדי, יורי טמירקאנוב, יבגני סווטלנוב, ריקרדו מוטי, איגור מרקביץ', אנדרו ליטון, ריקרדו שאיי ומאריס יאנסונס. הסימפוניה אינה מושמעת לעיתים קרובות באולמות הקונצרטים, עקב אורכה (השמעתה נמשכת כ-58 דקות) ועקב התזמורת הגדולה שהיא דורשת. היא נחשבת כקשה מאוד לנגינה בשל הדרישות הטכניות הנדרשות מהנגנים. התזמור של צ'ייקובסקי ביצירה זו, על אף היותו בומבסטי לעיתים, מבריק. ניתן ללמוד מיצירה זו את אומנות התיזמור על כל גווניה.
רונן פאור
רונן פאור (נולד ב-20 באוגוסט 1995), הוא 3 פעמים ברציפות אלוף ישראל שחייה במשחה ל-200 מטר חזה (2014 - 2016).
2012
באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בבית איל, אשדות יעקב מאוחד, בפברואר 2012 סיים פאור, במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אישי חדש של 2:15.87 דקות, במקום שישי במשחה ל-100 מטר חזה בשיא אישי חדש של 1:04.42 דקות ובמקום 13 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא אישי חדש של 2:09.31 דקות.
באליפות אירופה בשחייה לנוער, שנערכה באנטוורפן בלגיה בתחילת יולי אותה שנה, סיים פאור במקום 15 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:20.02 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע שיא ישראלי חדש לגילאי 17 של 2:18.72 דקות (השיא הנוכחי), במקום 24 במשחה ל-100 מטר חזה בשיא אישי חדש של 1:05.12 דקות, במקום 32 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא אישי חדש של 2:11.14 דקות ובמקום 36 במשחה ל-50 מטר חזה בשיא אישי חדש של 30.61 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, ביחד תומר זמיר, תום קרמר ואלכסיי קונובלוב בתוצאה של 3:45.22 דקות. את משחה החזה הוא שחה ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 1:04.27 דקות. שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה הוא זכה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:20.42 דקות, אחרי ג'ואן קופטי מירושלים רבתי (2:18.26 דקות) ואמרי גניאל מהפועל ירושלים (2:18.65 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:05.89 דקות, במקום שביעי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא אישי חדש של 4:43.83 דקות ובמקום תשיעי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא אישי חדש של 2:10.65 דקות.
2013
באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באשדות יעקב בפברואר 2013 זכה פאור במדליית ארד, במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אישי חדש של 2:15.80 דקות, אחרי גל נבו מהפועל ירושלים (2:13.79 דקות) ואלון וייסמן מפארק מים רעות (2:15.46 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חזה בשיא אישי חדש של 1:03.41 דקות, במקום 10 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא אישי חדש של 2:07.20 דקות ובמקום 16 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 59.29 שניות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט אותה שנה זכה פאור במדליית כסף, במשחה ל-200 מטר חזה בשיא ישראלי חדש לגילאי 18 של 2:17.44 דקות (השיא הנוכחי), אחרי אמרי גניאל מהפועל דולפין נתניה (2:16.15 דקות) ולפני אלון וייסמן (2:17.77 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא אישי חדש של 2:08.01 דקות ופעמיים במקום שביעי, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:04.89 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא אישי חדש של 4:36.70 דקות.
2014
באליפות הפנימייה שנערכה במכון וינגייט במאי אותה שנה זכה פאור בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:03.62 דקות, לפני איתי גולדפדן מהפועל עמק חפר (1:03.96 דקות) ואמיר חביב מהפועל בת ים (1:06.16 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בשיא אישי חדש של 2:16.29 דקות, לפני איתן יודשקין ממכבי קריית ביאליק (2:19.65 דקות) ואיליה גלדישב (2:20.70 דקות).
אלוף ישראל
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט אותה שנה זכה פאור במדליית זהב, במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אישי חדש של 2:15.60 דקות, לפני אמרי גניאל מהפועל דולפין נתניה (2:15.78 דקות) וגל נבו (2:20.89 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חזה בשיא אישי חדש של 1:03.43 דקות, במקום חמישי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא אישי של 4:35.82 דקות ובמקום שישי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:08.89 דקות.
2015
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 2015 זכה פאור במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אישי חדש של 2:14.95 דקות, לפני איתן יודשקין (2:17.25 דקות) ואיליה גלדישב (2:18.05 דקות) ובכך הגן על תוארו. נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:03.66 דקות ובמקום שמיני במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 29.71 שניות.
באליפות אירופה (בריכת 25 מטר) שנערכה בוינגייט, בדצמבר 2015 סיים פאור במשחה ל-200 מטר חזה במקום 23 בתוצאה של 2:10.64 דקות.
2016
באליפות אירופה שנערכה בלונדון במאי 2016 סיים פאור במקום 15 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:14.84 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אישי חדש של 2:13.72 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט ביולי אותה שנה הוא זכה בפעם השלישית ברציפות במדליית זהב, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:14.58 דקות.
אויגן, דוכס וירטמברג (1846–1877)
אויגן, דוכס וירטמברג (בגרמנית: Eugen Herzog von Württemberg; 20 באוגוסט 1846 – 27 בינואר 1877), היה נסיך גרמני מבית וירטמברג.
ביוגרפיה
אויגן נולד ב-20 באוגוסט 1846 בביקבורג, לאויגן, דוכס וירטמברג ולמתילדה, נסיכת שאומבורג-ליפה, בתם של גאורג וילהלם, נסיך שאומבורג-ליפה ואידה, נסיכת ולדק ופירמונט. אויגן גדל בבאד קרלסרוהה, ולאחר מכן למד באוניברסיטת טיבינגן.
משפחתו
ב-15 ביולי 1843 התחתן אויגן עם ורה קונסטנטינובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של קונסטנטין ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ואלכסנדרה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
ברברה בוקסר
ברברה לוי בוקסר (באנגלית: Barbara Levy Boxer; נולדה ב-11 בנובמבר 1940) היא פוליטיקאית יהודיה אמריקאית מהמפלגה הדמוקרטית, שכיהנה כסנאטורית מטעם מדינת קליפורניה משנת 1992 עד 2017. בוקסר מתמקדת בנושאים של הגנת הסביבה, תומכת בהפלה מלאכותית, פיקוח על נשיאת נשק, ומחקר בתאי גזע עובריים.
בינואר 2015 הצהירה כי לא תתמודד לכהונה נוספת בסנאט בשנת 2016.
ביוגרפיה
בוקסר נולדה כברברה לוי בברוקלין, ניו יורק, למשפחה יהודית. הוריה הם איירה לוי וסופי לבית סילברשיין. למדה בבתי ספר ציבוריים, וסיימה את תיכון וינגייט ב-1958. בשנת 1962 סיימה תואר בכלכלה בברוקלין קולג' ובאותה שנה נישאה לסטיוארט בוקסר.
בשלוש השנים הראשונות לאחר סיום לימודיה עבדה בוקסר כברוקרית בבורסה. בעלה למד באותה תקופה משפטים, בסיומם עברו לגרינברה שבמחוז מרין בקליפורניה ושם נולדו שני ילדיהם. בוקסר עבדה במהלך שנות השבעים כעיתונאית ב"פסיפיק סאן" וכעוזרת פרלמנטרית בקונגרס.
בוקסר התמודדה בשנת 1982 נגד לואיס רן והביסה אותו בבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית. לאחר מכן, בשנת 1992, התמודדה מול ברוס הרשנשון, פרשן טלוויזיוני שמרני, וניצחה אותו בבחירות לסנאט. במהלך כהונתה בסנאט הייתה חברה בוועדות רבות בהן ועדת המסחר, המדע והתחבורה.
בוקסר נמנית עם חברי קונגרס התומכים בהרחבת מחקר רפואי, בין היתר התמקדה באיידס ושחפת, והייתה שותפה לכתיבת חוק זכויות החולה בשנת 1997. בנוסף, בניגוד לעמדות השמרנים, היא תומכת במחקר בתא גזע עובריים. הייתה פעילה בכתיבת חוקים בנושא של חינוך וכלכלה. התנגדה להוספת קידוחי הנפט בשמורת הטבע באלסקה והייתה פעילה ביוזמות סביבתיות נוספות. היא כיהנה כיושבת הראש של ועדת הסביבה והעבודות הציבוריות.
בוקסר חיברה את החוק לחופש הבחירה להפלה מלאכותית בשנת 2004 וכן יזמה חוק לתכנון המשפחה בשנת 2005, המכוון לשפר גישה של נשים לטיפול רפואי.
בשנת 2010 נבחרה לכהונה נוספת בסנאט.
מדיניות חוץ ויחס לישראל
ב-1997 הסנאט העביר הצעת חוק הצהרתית של בוקסר הקוראת לארצות הברית שלא להכיר בטליבאן כממשלה הרשמית של אפגניסטן בשל הפרותיהם בזכויות אדם כנגד נשים. באוקטובר 2001, בוקסר הייתה מיוזמות הצעת חוק הצהרתית הקוראת להכללת נשים בממשלה הזמנית של אפגניסטן.
ב-2002 בוקסר הצביעה נגד הפלישה של ארצות הברית לעיראק. כמו כן, יזמה חוק לסנקציות נגד מבצעי פשעים נגד האנושות בדארפור. בוקסר היא יהודייה שאוהדת את ישראל. בשנת 1995 הציעה להעביר את השגרירות האמריקאית מתל אביב לירושלים. בשנת 2003 השתתפה ביוזמת בית הנבחרים שקראה למנהיגים הפלסטינים לחדול מעידוד הטרור ולחדש את תהליך השלום במזרח התיכון. כמו כן, הייתה שותפה להטלת הסנקציות על סוריה.
מודה אני (אלבום של מאיר אריאל)
מודה אני הוא אלבום של הזמר-יוצר מאיר אריאל, שראה אור כשנה לאחר פטירתו. האלבום מכיל 12 שירים, שהקליט אריאל באמצעים ביתיים בין השנים 1996 ו-1998 ושיר נוסף ("צדק צדק תרדוף") שהוקלט בהופעה שהתקיימה חודש לפני פטירתו. הקלטות השירים עובדו ונוספו להן כלי נגינה שהקליטו שלום חנוך, משה לוי ונגנים נוספים. האלבום יצא בשנת 2000.
שיר הנושא "מודה אני", שהבית שלו מבוסס בחופשיות על תפילת ריבון כל העולמים, זכה להצלחה מסחרית ובשנת 2020 הפך למסורת של תחנת הרדיו גלגלצ ומתנגן כל יום שישי. השיר "בטנים ותחתים" ("בטנים במטבחון, תחתים בקבינט... ובינתיים מדממים") מלגלג על אזלת ידם של הפוליטיקאים, בדומה לשירים מוקדמים יותר של אריאל כמו "נרקומן ציבור". הביצוע לשיר "אף אחד לא יודע", שבו מלווה עצמו אריאל בגיטרה הוא שונה מזה שבאלבום ברנרד ולואיז, והוא היחיד באלבום שעבורו לא הוקלטו כלי נגינה נוספים.
דניס אודוי
דניס פרימפונג אודוי (באנגלית: Denis Frimpong Odoi; נולד ב-27 במאי 1988 בלוון שבבלגיה) הוא כדורגלן בלגי-גנאי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת קלאב ברוז' מליגת העל הבלגית ובנבחרת גאנה.
קריירת מועדונים
אודוי החל את הקריירה המקצוענית שלו בלוון מליגת המשנה הבלגית, במדיה ערך 58 הופעות ליגה והבקיע שלושה שערים.
ב-1 ביולי 2009 חתם אודוי על חוזה לשלוש עונות בסנט טרוידן מליגת העל הבלגית. ב-31 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 2-2 נגד סטנדרד לייז' במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת. הוא שיחק במועדון במשך שתי עונות, בהן ערך 70 הופעות ליגה והבקיע שני שערים.
ב-29 באפריל 2011 חתם אודוי על חוזה לארבע עונות באנדרלכט מליגת העל הבלגית החל מחודש יולי. ב-29 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-1 ללוון במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת. הוא שיחק במועדון במשך שתי עונות, בהן ערך 33 הופעות ליגה וזכה בשתי אליפויות בלגיה, וכן בסופר קאפ הבלגי.
ב-18 ביוני 2013 חתם אודוי על חוזה לארבע עונות בלוקרן מליגת העל הבלגית. הוא שיחק במועדון במשך שלוש עונות, בהן ערך 109 הופעות ליגה והבקיע שני שערים, וכן זכה בגביע הבלגי.
ב-14 ביולי 2016 חתם אודוי על חוזה לשלוש עונות בפולהאם מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ. ב-5 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1-0 על ניוקאסל יונייטד במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת. ב-11 בפברואר 2017 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-2 על ויגאן את'לטיק במסגרת המחזור ה-31 בליגה. בסך הכל שיחק אודוי במועדון במשך חמש עונות וחצי בפרמייר ליג ובפוטבול ליג צ'מפיונשיפ לסירוגין, בהן ערך 160 הופעות ליגה והבקיע חמישה שערים.
ב-1 בפברואר 2022 חתם אודוי בקלאב ברוז' מליגת העל הבלגית. ב-2 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1-0 על גנט במסגרת שלב חצי הגמר של הגביע הבלגי לעונת. ב-6 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במדי המועדון במסגרת הליגה, בהפסד 2-1 לגנט במסגרת המחזור ה-26. ב-27 בפברואר הבקיע את שער הבכורה שלו במדי המועדון, בניצחון 4-1 על רויאל אנטוורפן במסגרת המחזור ה-29 בליגה. בעונתו הראשונה במועדון ערך 14 הופעות ליגה, וזכה עם המועדון באליפות בלגיה.
קריירה בינלאומית
כבן לאם בלגית ולאב גנאי, אודוי יכול לשחק בנבחרות בלגיה וגאנה.
ב-25 במאי 2012 ערך את הופעתו היחידה בנבחרת בלגיה, בתיקו 2-2 נגד נבחרת מונטנגרו במשחק ידידות.
כשנתיים לאחר הופעתו בנבחרת בלגיה, הצהיר אודוי כי ברצונו לשחק עבור נבחרת גאנה. בשנת 2022 עבר לייצג את נבחרת גאנה, וב-25 במרץ 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בתיקו 0-0 נגד נבחרת ניגריה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת גאנה לטורניר מונדיאל 2022.
גורם מגביל
באקולוגיה, גורם מגביל (באנגלית: Limiting factor) הוא אחד ממשתני הסביבה או מהמשאבים הדרושים לאורגניזם בבית הגידול שלו שנמצא בחסר, עד כדי כך שהוא מעכב את התפשטותו של האורגניזם ומגביל את השפעה שלו. גורם מגביל יהיה תמיד גורם יחיד. אם יש גורמים נוספים בבית הגידול הנמצאים בחסר, הרי שהגורם המגביל הוא זה שמגביל את השִפעה במידה המרובה ביותר. אם מסלקים את הגורם המגביל, גורם אחר שנמצא בחסר הופך להיות הגורם המגביל. דוגמה: בתנאי ארץ ישראל, הגורם המגביל העיקרי מבחינת הצמחים הוא כמויות המים הזמינות לצמח לאורך השנה. בעונות של שפע מים (חורף) האור יכול להיות הגורם המגביל.
גורם בעודף (Excessive factor) - אחד מגורמי בית הגידול הנמצא בעודף עד כדי כך שהוא מגביל את השִפעה. גורם בעודף מביא על פי רוב לחסר בגורמים אחרים, על ידי כך שהוא מתחרה בגורמים אלה או מעכב את פעילותם ובכך הוא מעכב התפתחות ומגביל שִפעה. דוגמה: עודף של מומסים בקרקע מקשה על קליטת המים על ידי הצמחים, גם כאשר יש שפע של מים בקרקע. מצב כזה קיים בביצות מלוחות.
חוק ליביג
מושג הגורם המגביל מבוסס על חוק ליביג, שפותח על ידי הבוטניקאי קרל שפרנגל בשנת 1828 בהקשר חקלאי. הביוכימאי יוסטוס פון ליביג הכניס את החוק לשימוש שגור וזכה שהחוק התכנה על שמו. החוק קובע שקצב הגידול אינו תלוי בכלל המשאבים הקיימים, אלא במשאב הנדיר ביותר. החוק יושם לראשונה בגידולים חקלאיים, לאחר שלא נמצא שיפור בקצב הגידול של צמחים בעקבות הגדלת כמויות חומרי ההזנה המסופקים להם בדישון. קצב הגידול של הצמח הואץ רק כאשר סופק לצמח חומר ההזנה הנדיר ביותר מבין אלה הנחוצים לו. בהתאם לכך כונה חומר הזנה זה הגורם המגביל את הצמיחה.
בחוק ליביג נעשה שימוש גם ביחס לאוכלוסיות נוספות במערכות אקולוגיות מגוונות. ככלל, קצב הגידול של האוכלוסייה, \ O(t), הוא פונקציה של המזערי מבין הגורמים השונים בהן היא תלויה. לדוגמה, אם נחוצים לאוכלוסייה שלושה גורמים (\ I,N,P), הנצרכים כל אחד בהתאם לקינטיקת מיכאליס-מנטן, אזי קצב הגידול תלוי בגורם המצוי בכמות המזערית מביניהם:
תוצאה זו תקפה בתנאי מצב מתמיד ותחת ההנחה ששכיחויות הגורמים השונים בלתי תלויות זו בזו, או ניתנות להזנחה.
המים כגורם מגביל
צמח הגדל באזור שבו המים הם גורם משמעותי (כמו למשל במדבר), יפתח דרכי חיסכון שונות כדי לשרוד את הדיות (אידוי המים מהצמח) המוגבר שגורמות הרוחות והקרינה.
הטמפרטורה כגורם מגביל
הטמפרטורה היא גורם מגביל בהרים ובמקומות קרים שבהם האורגניזמים מותאמים אליה. ישנו טווח טמפרטורה שהכרחית לקיום תהליכים אנזימטיים והטווח שונה מעט מאורגניזם לאורגניזם. טווח זה נקרא טמפרטורה מיטבית. ככל שהיצור מפותח יותר מבחינה התפתחותית, גופו מתפקד בצורה טובה יותר והוא בעל מנגנוני ויסות טמפרטורה יעילים יותר השומרים על יציבות טמפרטורת גופו של האורגניזם.
הרוח כגורם מגביל
הרוח נחשבת לגורם מגביל מכיוון שיש לה השפעות רבות על בית הגידול, על אף שבניגוד לשאר הגורמים המגבילים, מחסור ברוח אינו פוגע באורגניזמים החיים בבית הגידול, למרות זאת, יש לרוח יתרונות בהבטחת המשכיות בית הגידול והפצת האורגניזמים שבו לבתי גידול נוספים.
האור כגורם מגביל
האור הוא קרינה החיונית לקיום תהליכי חיים בצמחים באופן כללי. בפרט, אנרגיית האור שנקלטת בגופיפי הצבענים של הצמח משמשת בתהליך הפוטוסינתזה, שחיוני לצמח לשם יצירת אנרגיה הדרושה לקיומו.
החמצן כגורם מגביל
חשיבותו של החמצן נמצאת בכך שהוא יסוד פעיל מאוד מבחינה כימית ומתרכב עם הרבה מאוד חומרים בטבע. החמצן משתתף בתהליכי נשימה אצל בעלי חיים, פוטוסינתזה אצל צמחים, ונשימה תאית ברוב האורגניזמים על פני כדור הארץ. קיימות שלוש קבוצות של אורגניזמים:
Humans.txt
קובץ humans.txt הוא קובץ המאפשר למנהל אתר אינטרנט לתת לגולשים מידע על המפתחים של האתר, באופן קריא וברור (לאדם ולא למחשב). בקובץ אפשר לפרט מי המפתחים של האתר, למי המפתחים רוצים להודות וכו'. הדבר שמייחד את הקובץ הזה הוא שהוא נועד לקריאה על ידי אנשים ולא מכונות.
ניתן לציין את מיקומו קובץ זה נקבע באמצעות תג מטא הבא בראש כל דף:
הספרייה הממלכתית של רוסיה
הספרייה הממלכתית של רוסיה או ספריית המדינה של רוסיה (ברוסית: Российская государственная библиотека) היא הספרייה הלאומית של רוסיה. הספרייה ממוקמת במרכז מוסקבה, בירת רוסיה והיא הגדולה שבספריות המדינה ואחת מהספריות הגדולות בעולם, עם כ-45 מיליון פריטים.
היסטוריה
במהלך השנים גדלו אוספי המוזיאון בעקבות תרומות נוספות של מוצגים וכן תרומות כספיות. חלק מהאוספים הולאמו וצורפו לספרייה, כגון אוסף שניאורסון של חסידות חב"ד שהולאם ב-1920.
בעקבות מהפכת אוקטובר (1917) הועברו למוזיאון ולספרייה אוספים רבים של אצילים שהוחרמו על ידי השלטונות הקומוניסטיים. במקביל, פחת המימון של המוזיאון (מרבית הכספים הוזרמו על ידי השלטונות למוזיאון פושקין). בשנת 1925 הוחלט לפרק את המוזיאון ולפזר את אוספיו בין מוזיאונים אחרים - ומרבית האוספים הועברו למוזיאון פושקין. באותה שנה הוחלט לשנות את שם הספרייה ל"הספרייה הממלכתית של ברית המועצות ע"ש ו. א. לנין". בין השנים 1922–1991 הייתה חובת הפקדה בספרייה של עותק מכל ספר אשר פורסם בברית המועצות.
בניית חלקו הראשון של המבנה, אשר נבנה בסגנון מודרני עם אלמנטים נאו קלאסיים, הסתיימה בשנת 1941. בניית אולם הקריאה ובו 250 מושבים, הסתיימה בשנת 1945, ואגפים נוספים של המבנה הושלמו בשנת 1960.
בשל מספר הספרים הרב אזל המקום בספרייה בשנת 1968, ומבנה חדש הוקם על מנת לאחסן כתבי עת, ספרים מדעיים, וספרים להם ביקוש נמוך. מבנה זה, הממוקם בחימקי, הושלם בשנת 1975.
כיום בספרייה 275 ק"מ של מדפים עליהם 17 מיליון ספרים, 13 מיליון כתבי עת, 350,000 דפי תווים והקלטות ו-150,000 מפות. בספרייה ספרים ב-247 שפות, כאשר 71% מהאוסף הוא בשפה הרוסית והיתר בשפות אחרות.
Once More, with Feeling
Once More, with Feeling (בעברית: פעם נוספת, ברגש), הוא הפרק השביעי בעונה השישית בסדרת הטלוויזיה באפי ציידת הערפדים ששודרה בין השנים 1997–2003. זהו הפרק היחיד בסדרה שמוצג כמחזמר. את הפרק כתב וביים ג'וס וידון, יוצר הסדרה. הפרק שודר לראשונה ברשת UPN ב-6 בנובמבר 2001.
עלילת הסדרה סובבת סביב באפי סאמרס, נערה מתבגרת שנבחרה על ידי כוחות מיסטיים כקוטלת, וקיבלה כוחות על אנושיים במטרה להילחם בערפדים, שדים ושאר נציגים של כוחות דמוניים מרושעים בעיירה הבדיונית סאנידייל. באפי נעזרת בחבריה הקרובים ובבני משפחתה, המכנים את עצמם "הסקובי גאנג", או "הסקוביס". הפרק "Once More, with Feeling" בוחן שינויים במרקם היחסים של הדמויות השונות באמצעות כלי עלילתי בדמות שד המכונה "סוויט" (אם כי שמו לא מצוין בפרק), והגורם לתושבי סאנידייל להתפרץ בשירה וריקודים ברגעים בלתי צפויים תוך שהם חושפים אמיתות חבויות ורגשות מוסתרים. שם הפרק מגיע משורה ששר סוויט לאחר שהדמויות השונות חשפו את צפונות לבם ונשאו בתוצאות: "say you're happy now, once more, with feeling".
כל צוות השחקנים שר בחלק זה או אחר בפרק, אם כי שתיים מהדמויות קיבלו קטעי שירה מינימליים, לבקשת השחקנים שמגלמים אותן. "Once More, with Feeling" הוא הפרק המורכב ביותר בסדרה מבחינה טכנית. על מנת להפיקו נדרש צוות השחקנים ללמוד שירה וריקוד במקביל להפקת ארבעה מפרקי העונה. היה זה ניסיונו הראשון של וידון בכתיבת מוזיקה. המוזיקה בפרק מגוונת מאוד ונעה בין סגנונות שונים החל בקומדיות מצבים משנות ה-50, ועד לאופרות רוק. הסגנונות השונים מבטאים את רגשותיהם המודחקים של הדמויות. הפרק זכה לתשבחות הביקורת מיד עם שידורו, בעיקר לאור העובדה שהוא כולל אספקטים שמעריצי הסדרה התרגלו אליהם, כמו הומור ושנינות. הפורמט המוזיקלי איפשר לדמויות להישאר נאמנות לטבען בעוד הן נאבקות ברמאויות ובחוסר התקשורת, כחלק ממוטיב של התבגרות והתמודדות עם אתגרים בוגרים שאפיין את העונה השישית כולה.
הפרק הוא בין הפופולריים ביותר בסדרה, ואף הוצג מספר רב של פעמים הן בפורמט קולנועי והן בהפקות מעריצים שונות.
עלילה
במהלך פטרול לילי פותחת באפי בשיר ("Going Through the Motions") אודות חייה ועד כמה חסרי השראה הם הפכו. בבוקר נפגשת החבורה בחנות הקסמים, ומתברר כי על כולם עברו חוויות דומות במהלכן פצחו בשירה באופן בלתי נשלט. החבורה פוצחת בשיר נוסף ("I've Got a Theory / Bunnies") בו מנסים החברים להעלות תאוריות שונות לגבי הגורם לשירה, אך הם אינם חוששים מסכנה מיידית. השירה מסתיימת בבלדה בה הם מביעים ביטחון ביכולתם לפצח את התעלומה ולהתגבר על כל מכשול יחדיו ("If We're Together"). כשבאפי פותחת את דלת החנות במטרה לבדוק האם הם היחידים שהושפעו היא מגלה קבוצה גדולה של לקוחות חנות ניקוי יבש (בהנהגת דייוויד פיורי, כותב ומפיק שותף בסדרה) שרה ורוקדת בשמחה על ניקוי הכתמים מבגדיהם ("The Mustard").
טארה ווילו עוזבות את החנות המטרה להמשיך את המחקר בביתן, אך מתעכבות בעוד טארה שרה לווילו שיר אהבה המספר עד כמה השתפרו חייה מאז הכירה אותה ("Under Your Spell"). בבוקר הבא מתעוררים אניה וזאנדר ופוצחים בדואט המפרט את הסיבות בעטיין הם מפחדים להינשא זה לזו ("I'll Never Tell"). הם מבינים שהשירה מוציאה מהם אמיתות חבויות ומבקשים מג'יילס לפתור את העניין במהרה. בעוד הם משוחחים הם עוברים אישה שמתחננת בשירה לפקח שיוותר לה על דו"ח החניה שהוא כותב ("The Parking Ticket"), ובהמשך עוברים ליד חבורת מטאטאי רחובות שרוקדת באופן מתואם. בערב הולכת באפי לקברו של ספייק במטרה לבדוק האם הוא יודע מה הסיבה לשירה. ספייק טוען שהוא מחוסן להשפעתה מכיוון שלו אין אמיתות מוסתרות, אך לבסוף שר לבאפי אודות אהבתו החד צדדית אליה, ומבקש ממנה לעזוב אותו להמשיך לנוח על משכבו בשלום ("Rest in Peace"). בעונה השביעית מופיע שיר נוסף ששרה אניה באותו ערב ונחתך בעריכה (" I'll Be Mrs"). זהו שיר הסולו היחיד של אניה.
דון מספרת לטארה שהיא שמחה שטארה ווילו התגברו על המריבות ביניהן, וגורמת לטארה לחשוד שווילו גרמה לה לשכוח את המריבות באמצעות כישוף. טארה עוזבת את הבית במטרה לבדוק את הנושא בספרי הקסמים שבחנות, משאירה את דון לבדה. דון מתחילה לשיר בעצב על תחושתה לפיה איש אינו מבחין בה ומתייחס אליה ("Dawn's Lament"), אך מיד נחטפת בידי משרתיו עטויי המסיכות של השד סוויט (בגילומו של הינטון באטל). משרתיו של סוויט כולאים אותה במועדון "הברונז", וניסיונותיה לברוח מהם הופכים לריקוד משותף ("Dawn's Ballet") בסיומו מתגלה בפניה סוויט, שד אדום, לבוש חליפה שצבעיה מתחלפים כרצונו. סוויט רוקד סטפס בעודו שר לדון אודות עצמו, ומסביר לה שזימנה אותו באמצעות התליון שגנבה מחנות הקסמים, וכי לאחר שיסיים את ענייניו בסאנידייל, ייקח אותה לגיהנום ויהפוך אותה למלכתו ("What You Feel"). בשיר מסביר סוויט כי הסודות ששומרים האנשים יגרמו להם לשיר, ובסופו של דבר ישרפו אותם מבפנים. כשהוא מגלה שדון היא אחותה של הקוטלת, הוא שולח את משרתיו למצוא את הקוטלת ולספר לה הכל במטרה למשוך אותה אליו ולראות את הקוטלת נשרפת.
באפי מתאמנת בהנחייתו של ג'יילס שמתחיל לשיר על תחושותיו לפיהן באפי הפכה תלויה בו מדי ובכך הוא מונע ממנה להתפתח ולגדול, ושהוא מרגיש שעליו לעזוב אותה על מנת לפתח את עצמאותה ("Standing"). טארה מגלה שהפרח שמצאה מתחת לכרית הוא חלק מכישוף שכחה שהטילה עליה וילו, והיא וג'יילס שרים דואט בו הם פונים לווילו ובאפי ומסבירים להם שעליהם לעזוב אותן ("Under Your Spell / Standing—Reprise"). באפי ווילו משוחחות ואינן מודעות לשירה. ספייק נכנס לחנות עם אחד ממשרתיו של סוויט, שמזמין את באפי להציל את אחותה השבויה ב"ברונז". ג'יילס אוסר על החבורה לסייע לבאפי, והיא הולכת לבדה בעודה שרה על מצוקתה לאור חוסר האכפתיות שלה מהמתרחש סביבה ובדידותה לאחר שננטשה על ידי חבריה ("Walk Through the Fire"). ספייק מחליט לעזור לבאפי במטרה להרוג אותה לאחר מכן ולהיפטר מהמצוקה שהיא גורמת לו, ולאחר מכן גם ג'יילס ויתר החבורה משנים את דעתם ומחליטים לעזור לבאפי, ומצטרפים בכך לבית השלישי בשיר. אל השיר מצטרף גם סוויט שמציין שהחבורה נמשכת אליו, ועומדת לגלות על עצמה דברים חדשים.
הקרנות ציבוריות והמחזות
לסדרה קהל מעריצים אדוק, שהמשיך לפעול גם לאחר סיום שידוריה. לאחר שהסדרה הסתיימה מעריצי הסדרה החלו לקיים הקרנות פומביות של הפרק, במסגרתן הגיעו הצופים בתחפושות קוספליי של הדמויות בסדרה, שרו יחד עם הדמויות, ולקיים אינטראקציה פעילה במהלך ההקרנה, בדומה להקרנות פעילות של "מופע הקולנוע של רוקי". קלינטון מקלנג, המפעיל הקרנות מסוג זה, קיבל את הרעיון לקיום הקרנות פעילות של הפרק לאחר שצפה בהקרנה פעילה של הסרט "צלילי המוזיקה" ב-2003. בשנה שלאחר מכן החל לקיים הקרנות פעילות של הפרק בבית קולנוע בבוסטון, אך אלה הצליחו כל כך, עד כי ההקרנות החלו לנדוד ברחבי המדינה. הצופים קיבלו אביזרים בהם יכלו להשתמש במהלך ההקרנות, כמו גם הוראות (למשל לצעוק לדון, אחותה הצעירה של באפי, לשתוק בסצינות מסוימות), וצוות שחקנים המחיז את הפרק לצד המסך שעליו הוקרן הפרק.
ההקרנות הפעילות קיבלו תשומת לב תקשורתית שהלכה וגדלה. ב-2007, במסגרת פסטיבל הסרטים של לוס אנג'לס, הוקרן הפרק בהקרנה פעילה במסגרתה השתתפו גם ג'וס וידון ומרטי נוקסון שהרצו לקהל. באוקטובר 2007, בעקבות ויכוח עם גילדת שחקני המסך על תמלוגים שלא שולמו, החליטה חברת פוקס לבטל את כל הרישיונות להקרנות פומביות של הפרק, מה שהביא לסיומן של ההקרנות הפומביות הרשמיות של הפרק. וידון כינה את ההחלטה "מדכאת מאוד" וניסה להשפיע על האולפנים להפוך אותה, אך ללא הצלחה.
גם קהילת מעריצי באפי הישראלית הציגה את המחזמר מספר פעמים במסגרת פסטיבלים כמו אייקון, הן במסגרות מועדוני מעריצים כמו שגרירות סאנידייל בישראל, והן במסגרות אחרות. בין היתר הומחז הפרק בתרגום מלא לעברית, כשמשפטים שונים עוברתו כך שיתאימו להווי הישראלי. כך למשל, בשיר שבו מתחננת אישה לפקח החניה שיוותר לה על הדו"ח שהוא כותב לה, מסתיים השיר במשפט "Hey, I'm not wearing underwear" שקיבל את התרגום העברי "היי, בעלי במילואים".
ביקורות ומורשת
מאז שידורו, נחשב הפרק לפורץ דרך ומשפיע במיוחד, וכזה שהביא למגמה לפיה סדרות שאינן מוזיקליות משלבות פרקי מחזמר, והוא מדורג תכופות כאחד מפרקי הטלוויזיה הטובים ביותר בהיסטוריה. בדרוג 100 פרקי הטלוויזיה הטובים ביותר בכל הזמנים של ה-TV Guide משנת 2009, דורג הפרק במקום ה-14. בשנת 2018 דירגו כתבי האתר The Ringer רשימה של 100 פרקי הטלוויזיה הטובים ביותר של המאה ה-21, עד כה. בסקירה זו, שבה דורג מכל סדרה פרק אחד בלבד, דורג הפרק במקום ה-25, וכונה "מרהיב וקאמפי". בסקירה שנערכה בשנת 2021 באתר Stacker.com, דורג הפרק במקום ה-40 ברשימת 100 פרקי הטלוויזיה הטובים ביותר בכל הזמנים.
האתר Cinema Blend פרסם סדרת כתבות במסגרתה נסקר בכל כתבה הפרק הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה נבחרת. הכתבה השנייה שפורסמה עסקה בסדרה באפי, והכתב ציין שלמרות מתחרים כמו הפרק "Hush" או הפרק הכפול "Becoming" שסיים את העונה השנייה, הרי שהזוכה היה ברור. לדבריו הפרק ממצה את כל הפוטנציאל הן של צוות השחקנים והן של הצוות היצירתי שמאחורי הסדרה, ושבפרק זה הצליח ג'וס וידון להרים את הסדרה לפסגתה הגבוהה ביותר.
באתר Movieweb קיבל הפרק את המקום הראשון מבין הסדרות הדרמטיות ששידרו פרקי מחזות זמר, ואת את המקום הרביעי ברשימת פרקי הסדרה הטובים ביותר, וצוין בו שבניגוד לפרקי מחזמר אחרים הרי שהפרק הפך את השירה למכשיר עלילתי שקידם את העלילה משמעותית, והביא להתפתחות עלילתית שאת תוצאותיה ניתן היה לראות בכל המשך הסדרה. גם האתר 25 Years Later ציין לטובה את הנקודות הללו, והוסיף שהחוויה מהצפייה בפרק היא כזו שנשארת עם הצופה לאורך כל חייו.
בכתבה דומה שפורסמה לרגל עשרים שנה לפרק באתר Bloody Disgusting ציין הכותב שוידון הצליח ליצור מחזמר משובח ומופק היטב, מהטובים בהיסטוריה של מחזות הזמר, שעומד בשורה הראשונה של מחזות הזמר יחד עם קלאסיקות כמו "חנות קטנה ומטריפה". הוא ציין לטובה את העיסוק של הפרק עם התמודדות עם הפרעות נפש, ושכל אחד משירי המחזמר הוא בעל זכות קיום בפני עצמו.
פס הקול
בעקבות הפרק יצא לאור אלבום ובו כל 14 השירים שנכללו בפרק, ובנוסף עוד שלושה קטעים שהלחין כריסטוף בק לפרקים אחרים בסדרה. הפסקול יצא לאור בחברת התקליטים "ראונדר רקורדס" בספטמבר 2002, עם תחילת עונתה השביעית של הסדרה. ג'ון וירנט, נשיא ומנכ"ל החברה, סיפר לוס אנג'לס טיימס האתר Allmusic נתן לפס הקול ציון של 5 מתוך חמישה כוכבים, וציין שהפסקול "כיפי בדיוק כמו הפרק עצמו". האתר ציין לטובה את קולם של אמבר בנסון, ג'יימס מארסטרס ואנתוני סטיוארט הד. המבקרת מלינדה היל ציינה ש"פס הקול הוא חובה לכל מעריץ של באפי, אבל יתאים לאוסף המוזיקה של כל אחד".
מרקורי מונטקלייר
מרקורי מונטקלייר (באנגלית: Mercury Montclair) היא מכונית סלון אשר יוצרה על ידי חטיבת מרקורי בקונצרן המכוניות האמריקאית פורד בין השנים 1955–1960, ובין השנים 1964–1968.
ייצור
בין השנים 1955-1957 יוצר הדגם על ידי "מרקורי" בחברת פורד, בין השנים 1958-1960 יוצר הדגם על ידי חטיבת "M-E-L" בחברת "פורד". בין השנים 1964-1968 הדגם יוצר יל ידי חטיבת "Lincoln Mercury" בחברת "פורד".
בין השנים 1955-1960 יוצרו 71,588 יחידות (בתצורות סדאן, קופה-הרדטופ וקבריולה).
המונטקלייר נקראה ע"ש העיירה היוקרתית מונטקלייר שבניו ג'רזי. את דגמי המונטקלייר (1964-1968) ניתן היה להזמין בשני סוגי מרכב – Maruder, שהיה קונבנציונלי למדי, ו-Breezeway, שהיה עיצוב מיוחד שבו היה לחלון האחורי שיפוע שלילי ומנוע חשמלי שניתן היה להוריד אותו ועל ידי כך לאוורר את הרכב. מכאן שמו - Breezeway.
הילר
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
פלאלום
פלאלום ("פַּלאָלוּם" Palalum) היה מפעל לייצור כלי מטבח ובית מאלומיניום, נוסד על ידי הלל הילמן ב-1933 ברמת גן, ארץ ישראל. השם "פלאלום" הוא הלחם של "פלשׂתינה" ו"אלומיניום".
היסטוריה
הילמן ייסד את המפעל עם שני שותפים, בעלי מפעל לייצור מוצרי אלומיניום בריגה, וניהל אותו במשך עשרות שנים. בסוף שנות ה-30 הצטרף אליו בהנהלת המפעל בנו, ישראל הילמן. המפעל ייצר סירים, סירי פלא, מחבתות, מקינטות, איבריקים, קנקנים וקמקומים, מסננות, דוודים ועוד. חומר הגלם - לוחות אלומיניום עגולים, יובאו מקנדה, אנגליה ושווייץ ועובדו במפעל לייצור הכלים. התוצרת יוצאה בחלקה למדינות שכנות ואף לאירופה ונמכרה בארץ לחנויות כלי בית, מסעדות ומטבחים מוסדיים. המפעל העסיק עשרות פועלים.
המפעל עוטר במדליות זהב ביריד המזרח ב-1934 וב-1936, ושילב אותן בניירת המשרדית.
בשנת 1957 נקלע מפעל פלאלום לחובות, ועבר הליך של פירוק וכינוס נכסים. המפעל נמכר לבסוף לשלמה הלטרף שהיה מנהל העבודה של מפעל, והוא המשיך לפעול ברחוב שפירא ברמת-גן. לאחר שהמפעל נסגר סופית, נמכר המגרש בשנת 2000 תמורת כ-17 מיליון דולר, ונבנה עליו פרויקט מגורי היוקרה "אלוני בורוכוב".
נירית אנדרמן
נירית אנדרמן (נולדה ב-1 בינואר 1970) היא עיתונאית ישראלית.
קורות חייה
אנדרמן נולדה וגדלה ברמת גן, למדה בבית הספר היסודי מורדי הגיטאות ובבית הספר התיכון בליך רמת גן. בוגרת תואר ראשון בפילוסופיה ותקשורת באוניברסיטה העברית בירושלים (1995-1992), ובוגרת לימודי עריכה לשונית באוניברסיטת תל אביב (2004-2003) ולימודי אנימציה בבית הספר חשיפה (2005-2004).
אנדרמן החלה את הקריירה העיתונאית ברדיו ובטלוויזיה, כמפיקת תוכנית אקטואליה יומית ברדיו של הרשות השנייה (1996-1995) ואחר-כך עבדה בתפקידי הפקה שונים בטלוויזיה ורדיו. ב-1998 החלה לעבוד כעורכת בדסק החדשות של "הארץ" וכעבור שנתיים מונתה לעורכת במוסף "קפטן אינטרנט" של "הארץ". בשנת 2002 הצטרפה לצוות העורכים של מוסף התרבות היומי "גלריה" בעיתון.
מתגוררת בתל אביב עם בת זוגה, מיה בנגל. השתיים מגדלות ביחד את בתן ובנן.
יחסי אוסטרליה–קוריאה הצפונית
יחסי אוסטרליה–קוריאה הצפונית הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הקהילייה של אוסטרליה לבין הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה.
סקירה כללית
אוסטרליה וקוריאה הצפונית כוננו את יחסיהן בשנת 1974. קוריאה הצפונית פתחה את שגרירותה בקנברה, אוסטרליה בדצמבר 1974, ואוסטרליה פתחה את שגרירותה בפיונגיאנג ב-30 באפריל 1975. היחסים בין שתי המדינות נותקו על ידי קוריאה הצפונית, שנה בלבד לאחר שכוננו, על ידי קוריאה הצפונית. היא החזירה את צוות השגרירות שיושב באוסטרליה וסילקה את כל האוסטרלים שיושבים בפיונגיאנג.
החל משנת 1975 עד לשנות התשעים המוקדמות, ניהלה אוסטרליה עם קוריאה הצפונית יחסים מוגבלים בלבד. אפילו היחסים המוגבלים שהיו בין שתי המדינות נותקו ב-1993 לאחר המשבר האטומי שהיה בחצי האי הקוריאנה באותה השנה. היחסים חודשו בשנות התשעים המאוחרות לאחר סדרת פגשות חסויה ולא רשמית. הביקורים הרשמיים הראשונים בין שתי המדינות התנהלו באותן השנים - שנות התשעים המאוחרות.
כיום מנהלת אוסטרליה קו אנטי צפון-קוריאני בהצבעות ובדיונים באומות המאוחדות עקב ההפרה הבוטה של זכויות האדם שנעשית בקוריאה. עם זאת, שתי המדינות שמרו על קשריהן הרשמיים.
אריה עצמוני
אריה עצמוני (2 בנובמבר 1926 – 30 במרץ 2005) היה לוחם בעל אות גיבור ישראל.
ביוגרפיה
עצמוני נולד ב-2 בנובמבר 1926 בשם לייב מרקוביץ' באוז'הורוד (אז בצ'כוסלובקיה וכיום בתחומי אוקראינה). בתקופת מלחמת העולם השנייה, כשהיה בן 13, עזב את בית הוריו והתגורר לבדו בבודפשט. מאוחר יותר, נלקח למחנה עבודה ביוגוסלביה ועבד בכריית נחושת עד שחרורו בפעולה של פרטיזנים מקומיים, אליהם הצטרף בלחימה בגרמנים עד עלייתו לארץ ישראל בשנת 1944. הוא הוחזק במחנה עתלית עד להצטרפותו לבריגדה היהודית ושירת במצרים ובאיטליה. בתקופת שהותו באיטליה השתתף בפעילות יחידת הנוקמים.
בסיום השירות באירופה, הצטרף למשטרת היישובים העבריים ועסק בנוטרות בנהריים. בעקבות התקפה של הלגיון הערבי על אותה נקודה, נסוג עם הנוטרים והגיע לבסיסם הסמוך של גדוד 12 של חטיבת גולני. עצמוני הצטרף לשורות החטיבה ולאחר קורס סמלים הוצב כרב-סמל פלוגתי ושירת בתפקיד זה במלחמת העצמאות. בספטמבר 1948 פינה ארגז תחמושת ממוקד אש במהלך קרב וזכה לציון לשבח ממפקד החטיבה. על פעילותו בינואר 1949 בקרב ברפיח הוענק לו אות גיבור ישראל:
בתום שירות החובה, עבד עצמוני בחברה לייבוא חלקי מכוניות וכנהג מונית. בשנות השישים הקים חברה להשכרת רכב וניהל את סניף החברה הבינלאומית "הרץ" בחיפה. בתקופת מלחמת ההתשה, התגייס לשירות קבע, ללא תשלום, ושימש רס"ר מחנה הטירונים של חיל תותחנים. במסגרת שירות המילואים שירת במלחמת ששת הימים ברמת הגולן וברמאללה ושירת במלחמת יום הכיפורים בסיני.
עצמוני נפטר בשנת 2005 ונקבר בחיפה בטקס צבאי. היה נשוי ואב לבן ובת.
קבר האחים (באר שבע)
קבר האחים בבאר שבע הוא קבר אחים משנת 1917 ובו קבורים בימינו תשעה חללים. בתחילה נטמנו בקבר שישה-עשר יהודים מעובדי הרכבת העות'מאנית שנהרגו בהפצצת מטוסים בריטים בליל ה-14-15 בינואר 1917. מאוחר יותר הועברו חלק מן הנקברים מבני ירושלים לקבורה בהר הזיתים. הקבר והמצבה ניצבים בכניסה לבית העלמין הישן של באר שבע, ברחוב ג'ו אלון המוליך מערבה לקיבוץ חצרים. בזכות מאבקה של קהילת יהודי באר שבע על קבורה יהודית בעיר, בתקופה שבין שתי מלחמות העולם, הוקם בית העלמין הראשון של באר שבע מסביב לחלקת קבר האחים והמצבה.
רקע
בתקופת מלחמת העולם הראשונה, ידעה באר שבע פריחה כלכלית ודמוגרפית, זאת בשל התקדמות הכוחות הבריטיים מהחזית המצרית לכיוון ארץ ישראל. התקדמות זו, הפכה את העיר למרכז הדרומי החשוב ביותר של הצבא העות'מאני, כבסיס אחסון לוגיסטי ללחימה בכל הציר הדרומי עזה-באר שבע. נתונים דמוגרפיים מלמדים כי אוכלוסיית העיר שילשה עצמה מכ-1,000 תושבים בתחילת המאה, לכ-3,000 תושבים ב-1916, מהם יהודים רבים שהיו בעלי מקצוע חופשי כגון בנאים ונגרים שהגיעו בעקבות המשבר הכלכלי שפקד את הארץ כדי לעבוד בעיר.
תקיפות אוויריות של חיל האוויר הבריטי בבאר שבע
באר שבע, כעיר המחוז הדרומית של האימפריה העות'מאנית, נשלטה בשנת 1917 על ידי צבא האימפריה העות'מאנית תחת פיקודו של איסמט אינני ובסיוע קצינים ויחידות מיוחדות מצבא הקיסרות הגרמנית. הטורקים בנו בעיר מערכת ביצורים ותעלות קשר, שהקיפה את העיר בחצי קשת, מצפון, דרום ומזרח. רק בסוף אותה שנה, בקרב באר שבע, נכבשה העיר על ידי הכוחות הבריטיים.
בשנה שקדמה לכיבוש העיר, עם התקדמות חיל המשלוח הבריטי לארץ ישראל מכיוון חצי האי סיני, החלו הבריטים במדיניות של "מבצעים התקפיים פעילים נגד האויב". במסגרת פעילות זו, החלו להתקיף יעדים אסטרטגיים באזור באר שבע, ובפרט את שדה התעופה ותחנת הרכבת שהיו בעיר. ככל הנראה התקפות אלו, שהתקיימו בעיקר בסביבות ינואר-פברואר 1917, היו מהמניעים המרכזיים בהעברת הכוחות הגרמנים לבסיס צבאי באזור רמלה.
הפגיעה בקבוצת הפועלים היהודית
בשל הפגיעה בתשתיות מסילת הרכבת, בעקבות שיטפון קשה שפקד את העיר בחורף של 1916/17, נותרו העובדים היהודים שהגיעו לבאר שבע מירושלים ויפו נצורים לכעשרה ימים. העבודות שלשמן הגיעו לעיר הסתיימו, או הפכו ללא רלוונטיות. כך חיכו הפועלים היהודים באזור תחנת הרכבת. בשל הקור ששרר, החליטו ללון בינתיים בקרון משא נטוש, שהיה ממוקם בסמוך למגדל המים. הקרון היה ממוקם ממול למשרדו של המהנדס היהודי ברוך קטינקא. כעשרים ישנו בתוך הקרון, ועוד קבוצה קטנה שהתמקמה בקצה הקרון הפתוח, שיחקה קלפים לאור פנס שמן. קטינקא, שראה את אנשי הקבוצה הזהיר אותם שיסתירו את אור הפנס, מחשש להפצצות. אנשי הקבוצה סגרו את הדלת, אולם לאחר לכתו פתחו אותה בשנית. באותו הלילה שבין ה-15-14 בינואר 1917, יצאה לדרכה מתקפה משולבת של שלושה מטוסי B.E.2 בריטיים, שדחו את משימתם ביום הקודם בשל תנאי מזג האוויר הקשים ששררו. מטרתם הייתה פגיעה בשדה התעופה עם שני מטוסים ומטוס שלישי שיפגע בתחנת הרכבת. המטוסים יצאו בארבע לפנות בוקר למשימתם. המטוסים הטילו שש פצצות בנות 45 ק"ג כל אחת על שדה התעופה ותחנת הרכבת. בשל הבוץ הרב בשדה התעופה, לא יכלו המטוסים הגרמנים לצאת להתקפת נגד, וכוחות הגרמנים והעות'מאנים נאלצו להשיב באש מן הקרקע בלבד, שלא הצליחה לפגוע במטוסים.
אחד-עשר פועלים שהיו בתוך הקרון נהרגו במקום, חמישה נוספים נפצעו קשה, ומתו מפצעיהם למחרת. ארבעה ניצלו. מתוכם עפו שלושה מההדף וספגו פגיעות שטחיות בעיקר, והרביעי, דר' אהרון בנימיני, הרופא הצבאי של הדיוויזיה הטורקית ה-53, עזב את המתחם זמן קצר לפני ההתקפה, כדי לשתות כוס תה בבית גורדון וכך ניצל מן הפגיעה.
קבורה משותפת
16 יהודים נהרגו בהפצצה, שמונה יהודים מיפו, ושמונה יהודים מירושלים. בכל קבוצה היו גם אב ובן בין ההרוגים. כל ה-16 נקברו בקבר האחים, כאשר בטור אחד נקברו חברי הקבוצה היפואית, ובטור שני נקברו חברי הקבוצה הירושלמית. בהמשך הועברו חלק מגופות ההרוגים הירושלמים, לבקשת אלמנותיהן, לקבורה בהר הזיתים בירושלים. בקשה זהה הגיעה גם לגבי ההרוגים היפואיים, אולם בשל קשיים בירוקרטיים והתנגדות של חלק ממשפחות ההרוגים להעביר את הגופות מקברן, מאמצים אלו לא נשאו פרי.
זהות הטייס הבריטי
שמאי אלטשולר, בנו של יצחק זאב אלטשולר, הועסק באותה עת כאזרח בשירות הצבא העות'מאני. בראשית 1917 היה שמאי מנהל התובלה של חטיבת האוסטרים. תפקידו היה להוביל תחמושת ליחידת תותחים אוסטרו-הונגרית שנפרשה לאורך קו עזה-באר שבע. בזיכרונותיו סיפר שמאי כי כחודש ימים לאחר ההפצצה הופל טייס בריטי ליד שיירה שהוביל. לדבריו, הטייס הציג את עצמו כיהודי וסיפר כי הוא זה שהפציץ את קרון הרכבת בבאר-שבע. זיכרון זה של שמאי אלטשולר הוא המקור היחיד לכך שהסיפור נודע כטרגדיה יהודית בה טייס יהודי גרם מבלי דעת למותם של יהודים.
אלימור מקבת התחקה אחר הסיפור ומצא כי אף אחד משלושת הטייסים הבריטים שהשתתפו בתקיפה לא נפל בשבי הטורקי ואף לא היה ממוצא יהודי. ככל הנראה, הטייס שנתפס על ידי אלטשולר היה סגן ארתור ג'ון לזרוס-בארלו, נוצרי-אנגליקני שאבי-סבו היה יהודי. לזרוס-בארלו השתייך לטייסת שהפציצה את באר שבע באותו הלילה, אך הוא עצמו לא השתתף בה. ככל הנראה, מחסום השפה הוא שהוביל את אלטשולר להבין בטעות כי לזרוס-בארלו הוא זה שהפציץ את קרון הרכבת (אלטשולר לא ידע אנגלית כלל).
חשיבות היסטורית
קבר האחים היווה את הבסיס להתעקשות הקהילה היהודית המתפתחת בעיר למן 1915, ועד ל-1926, ולרכישת האדמות של קבר האחים והאדמות סביבן, כדי לאפשר קבורה יהודית בבאר שבע. עד ל-1916 היו המתים היהודים נקברים ביישובים היהודים הסמוכים (כגון חברון ורוחמה), ולכן היו עלויות הקבורה בתעריף גבוה מהמקובל, בשל עלות השינוע. אולם גם לאחר שהוסדר מעמדו של בית הקברות, המשיכה הקהילה היהודית להיאבק על קיומו ושימורו של בית הקברות החל מ-1929 ועד ל-1948, בשל המאבק הישראלי-פלסטיני על ארץ ישראל.
שימור הקבר
לאור ההתנכלויות הרבות של התושבים הערבים לקבר האחים, הוחלט ב-1946 להקים מצבה גדולה מבטון וברזל מזוין, אולם גם זו הושחתה ונעלמה, ולאחר מלחמת העצמאות, התגלו במקום עיי חורבות. בסתיו 1951, גודר המקום מחדש ונבנתה המצבה הקיימת עד היום בסיוע ההסתדרות, עיריית באר שבע והמשפחות. הקבר כיום עשוי יציקת בטון וגדר מתכת מקיפה אותה.
ב-1964, נפטרה אשה שבעלה ובנה היו בין הקבורים, אשר קיבלה היתר מיוחד מהרבנות להיקבר לצדם, והיא האחרונה שנקברה במתחם זה. ב-1987, במלאת 70 שנה להפצצה, נערך ליד הקבר טקס "יזכור" בנוכחות המשפחות וצאצאיהם, וכן הוצג שלט הנצחה בקיר "בית הנתיבות" של תחנת הרכבת הטורקית הישנה, בסמוך למקום ההפצצה בה מצאו את מותם.
בעקבות כתבה בעיתונות המקומית משנת 2010, בה דווח על הזנחה בקבר האחים, מצבות ישנות ומתפוררות וכיתוב דהוי ומתפורר, תיקנה המועצה הדתית בשנת 2011 את המצבות והציבה עליהן, בפעם הרביעית, כיתוב מחודש. בפעם זו שונה לראשונה הנוסח המקורי, לטובת נוסח מובן יותר למבקרים בבית העלמין.
על מצבת קבר האחים המקורית, שהושחתה ברבות הימים, היה כתוב:
על המצבה כיום, הרביעית במספר, רשום הנוסח הבא:
סאות'ווסט איירליינס
סאות'ווסט איירליינס (באנגלית: Southwest Airlines) היא חברת תעופה זולה (LCC) אמריקאית, שבסיסה הראשי נמצא בדאלאס, טקסס, ובסיסה הגדול ביותר נמצא בעיר שיקגו. החברה היא חברת התעופה הגדולה בעולם מבחינת מספר הנוסעים שהיא מטיסה, והרביעית בגודלה בעולם מבחינת היקף הצי שברשותה. בשנת 2009 הפעילה החברה כ-3,200 טיסות יומיות בממוצע. המודל העסקי של החברה מבוסס על שימוש במטוסי בואינג 737 בלבד, והפעלת טיסות לנמלי תעופה משניים, והיא אחת החברות הרווחיות בעולם.
ראשיתה של החברה בשנת 1967 כשחברת "אייר סאות'ווסט" החלה לבצע טיסות בין הערים דאלאס, סן אנטוניו ויוסטון. בשנת 1971 שינתה החברה את שמה לשם הנוכחי "סאות'ווסט איירליינס". החברה רכשה במאי 2011 את חברת התעופה איירטראן.
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון לאוגוסט 2023:
המלך בבר (סרט)
המלך בבר: הסרט (באנגלית: Babar: The Movie) הוא סרט אנימציה צרפתי-קנדי משנת 1989. הסרט מבוסס על הסדרה הקנדית מסיפורי המלך בבר ועל ספרי הילדים מאת הסופר הצרפתי ז'אן דה ברונוף. בישראל, הסרט שודר בדיבוב העברי בערוץ הילדים.
עלילה
בלילה של מצעד הניצחון בארץ הפילים, מספר בבר לילדיו על ימיו הראשונים בתור מלך הפילים. ביומו הראשון כמלך, הוא נאלץ לבחור שם למצעד השנתי. בבר הציע שם, אולם יועציו, קורניליוס ופומפדור, אמרו לו שהעניין צריך ועדה. בת דודתו של בבר, סלסט, נכנסה בריצה וסיפרה לבבר שביתה מותקף בידי רטקסס, מנהיג הקרנפים, וצבאו הרב. המשרתים לעגו לה, אולם בבר ציווה על צבא הפילים לצאת מיד לדרך ולחסל את הקרנפים.
בבר לומד שלצבא ייקח שלושה ימים להתכונן. כאשר לא היה יכול לחכות יותר, הוא החליף בגדים ומקומות עם ארתור ויצא למסע מסוכן בג'ונגל. הוא מוצא את כפרה של סלסט עולה באש, והקרנפים חוטפים את הפילים המבוגרים בתור עבדים. בבר התקיף את הקרנפים, אולם הובס על ידי רטקסס. כאשר הכרתו חזרה, בבר הציל את סלסט מהבאר, והם יצאו לדרך יחד להציל את אמא שלה, ואת כל שאר הפילים משלטונו של רטקסס. בהמשך הדרך הם פגשו את הקוף זפיר, אשר מראה להם את המיקום של בסיס הקרנפים. בבר וסלסט התעמתו שם עם רטקסס, אשר מתכנן להשתלט על ממלכתו של בבר בשקיעת השמש, והוא זרק אותם לכלא. שניהם ניצלו על ידי זפיר, שחררו את שאר הפילים, גם את אמה של סלסט, וחזרו לארץ הפילים.
הלכו אל אוהלי הקרנפים, שלושתם התחפשו לקרנף חייל, אשר מספר להם על "דיווח מיוחד" על תוכנית התקיפה, אך הם נחשפו. הם ברחו מרטקסס במהרה, שגרו את עצמם מהמקלעת אל המזרקה של ארץ הפילים, להפתעתם של יועציו. רטקסס וצבאו הגיעו לשער של ארץ הפילים ורטקסס אמר שאם תוך שעה הם לא יכנעו ארץ הפילים תושמד. כדי לחסוך זמן, בבר פקד על קורניליוס ופומפדור להסיח את דעתו של רטקסס עם דרכי "הועדה". הפילים, יחד עם בבר, בנו פיל מרחף ענק אשר הפחיד את רטקסס ואת חייליו והבריח אותם.
בזריחת השמש, חבריו של בבר ברכו אותו והריעו לו על הצלת העיר, אולם לאחר שהוועדה לא הצליחה לבחור שם, בבר החליט שהשם יהיה "מצעד הניצחון", המבשר את הניצחון על הקרנפים.
כאשר בבר המבוגר גומר לספר, הילדים ישנו. אולם כאשר סגר את הדלת, הילדים חזרו על הסיפור שסיפר עד שבבר אומר להם ללכת לישון.
שבט אבו רביעה
שבט אבו רביעה (בערבית: أبو ربيعة) הוא שבט בדואי המשתייך לקבוצת שבטים בשם אלד'לאם (בערבית: قبيلة الظلام; תעתיק מדויק: קבילת אלט'לאם), אשר מוצאם בחבל החג'אז שבערב הסעודית. בקבוצה זו נכללים גם השבטים: אלג'נאביב, אבו גריינאת, ואבו ג'וויעד, המתגוררים בנגב הצפוני באזור כסייפה, ערוער ותל מלחתה.
שורשי השבט ומקום התיישבותו
בני שבט אבו רביעה מתגוררים בשכונה הדרומית של כסייפה, במכחול ובכפרים הבלתי מוכרים אבו רביעה מרכז וכוחלה. שורשי משפחת אבו רביעה חוזרים לשבט "אלד'לאם" (בערבית: قبيلة الظلام), שהוא פלג לשבט "בילי" (בערבית: قبيلة بلي), שמוצאו מתימן ומחבל החג'אז בערב הסעודית. כמו כן, חלק משבטי ירדן מקושרים במוצאם לשבט זה.
שבט אבו רביעה מחולק למספר בתי אב (משפחות): בכפר כוחלה ובכפר אבו רביעה מרכז בתי האב הם: עיד אבן עודה, סאלם אבן עודה, עודה אבן עיד, עלי אבן עיד, חסן אבן סאלם שיך המשפחה אברהים אבן סאלם, חארב אבן סאלם, ד'יב אבן סאלם, צאלח חליל, רשיד חליל, סלאמה בן עיד, סאלם עודה סלימאן חליל. בכסייפה בתי האב הם: בני חליל, סאלם, חדר, חמאד וסלמאן.
אישים בולטים מהשבט
השבט נחשב לאחד השבטים הבדואים המוכרים והמשפיעים, ושמו נקנה לו בין היתר בזכות השייח' סלמאן אבו רביעה, שהנהיג את השבט בתקופת המנדט הבריטי והיו לו קשרים ענפים עם אמירויות המפרץ ובית המלוכה ההאשמי בירדן; ובזכות הקאדי (שופט מסורתי) הידוע עיד סאלם אבו רביעה, שפסקיו ליישוב סכסוכים בין השבטים היריבים באזור ארץ ישראל ובירדן ידועים ומפורסמים עד היום.
חבר הכנסת הבדואי הראשון, חמאד אבו רביעה, היה מבני שבט זה. בתקופת כהונתו פעל אבו רביעה רבות למען קידום מצב הערבים הבדואים בדרום הארץ. בשנת 1981, משום שלא התפטר מתפקידו על מנת לאפשר לשייח ג'בר מועדי להיכנס לכנסת, נרצח על ידי בניו של מועדי.
כמו כן, רבים מבני השבט רכשו השכלה גבוהה, ויש בהם מורים, רופאים, ומרצים, ביניהם:
מנהיגי השבט
גם לפני הנהגתו של סלמאן אבו רביעה, אביו וסביו - חליל אבן סאלם ו-סאלם אבו רבעה (כונה גם "סאלם הגדול") - הובילו את השבט והיוו דמויות מפתח בקרב כלל השבטים באזור כולו בזמן מלחמות ("חרב אלדולאם ואלגיסיה"). אבו רבעה אף עבד כגובה ("ג'אבי") מטעם האימפריה העות'מאנית באזור כולו, תפקיד שנחשב לסמל סטטוס, וגם אביו, עיד אבו רביעה, מילא תפקיד דומה והיה קשור לשלטון העות'מאני.
שושלתו של סאלם אבו רבעה, "סאלם הגדול", המשיכה להיות דומיננטית בשבט וכרתה בריתות עם שבטים שכנים, שסייעו לשבט אבו רביעה לבסס את מעמדו באזור.
מקור השם
מסופר כי סבו של סאלם אבו רבעה - סלימאן אבו עיד - כינה את בנו הצעיר - עיד - בשם "אבו רביעה", שכן בצעירותו זחל באופן המזכיר ריצה של סוס אצילי, הנקראת בערבית "רבּע" (כנראה ربع).
לכודים (ספר)
לכודים הוא ספר מתח מאת רוני דונביץ', יליד 1961, תושב ת"א, שהוא יועץ אסטרטגי ושיווקי במקצועו.
"לכודים" הוא הספר השני בסדרת ספרים המתארים את עלילותיו של ראש אגף המבצעים ב"מוסד", אלכס ברטל. פרקים מהספר התפרסמו בשעתו מדי יום בעיתון "ידיעות אחרונות", כסיפור מתח בהמשכים. הסדרה כוללת גם את הספרים נרדף (שיצא לאור בשנת 2007) ואת עמוק מבפנים (יצא לאור בשנת 2011).
הספר הוא מותחן בדיוני המסתמך על אירועים דוגמת פיגועי 11 בספטמבר בארצות הברית ב- 2001, במתווה הפיגוע טרור של חטיפת מטוס, בחטיפת מטוס סבנה ב- 1972 וכן במבצע זעם האל.
עלילת הספר
גיבור הספר הוא אלכס ברטל, יליד 1961, ראש אגף מבצעים ב"מוסד", בן לניצולי השואה יוצאי פולין ויוצא יחידה מובחרת בצה"ל. ברטל הוא לוחם מוסד מיומן בעברו, הבקי בשימוש בנשק קל וקרב מגע. במהלך הקריירה שלו במוסד לקח ברטל חלק ואף פיקד בעצמו על מבצעי ביון והתנקשות רבים. ברטל היה מעורב בשנות השמונים במבצע סיכול ממוקד חשאי וארוך במיוחד ברחבי אירופה כנגד מחבלים השייכים לארגוני טרור פלסטיניים וכנגד אנשי הביון האיראני.
ברטל, השוהה באיטליה, בעקבות מבצע סיכול ממוקד עליו פיקד שהשתבש, מוזעק לטפל במשבר שהתחולל בעקבות מותם של כל נוסעי המחלקה הראשונה וצוות הטייסים בטיסה מרומא לתל אביב. עד מהרה מתברר כי מדובר בפיגוע טרור. לברטל ישנו גם מניע אישי להביא את הפרשה לסיום מוצלח- בתו, דניאלה, היא בין נוסעי מטוס הבואינג 777. העלילה ספר נעה בין חדר החמ"ל האיטלקי לבין המטוס המצוי בגובה רום טיסה, בו מנסה דניאלה להשתלט על המטוס, אשר במהלך הטיסה השתלט עליו גורם לא ידוע.
הספר, כמו הספר הקודם בסדרה, פועל על- פי קווי עלילה שבמרכזה מרגל או לוחם בודד, אשר אף כי הוא מצטייר כפראנואיד בתחילה, מתברר שאכן מתנהל אחריו מצוד, לעיתים על- ידי עמיתיו לארגון, והוא רדוף ונמלט עד אשר הוא מוצא לעצמו עמית או חבר, שלא ברור אם ניתן לבטוח בו. בדרך- כלל על- פי נוסחה זו מצליח הפרוטגוניסט להוכיח כי הוא חף מפשע ולהביא את הרשעים על עונשם. בעלילה שכזו תמיד מצויה בקונפליקט זכותו של הגיבור להפעיל את כל כישוריו, אותם רכש ובהם השתמש בשירות המולדת, כנגד רודפיו וכדי לנצח את אויביו אף כי לא קיבל לכך הכשר על- ידי המדינה. הספר כתוב בצורה תמציתית עם פסקאות קצרות ועלילה רבת תפניות ופעולה, באותו סגנון המאפיין את כתיבתו של דונביץ'.
עטלפי פרי
עטלפי פרי או עטלפי הפירות (שם מדעי: Pteropodidae), היא משפחה בסדרת העטלפים של עטלפים גדולים, שבניגוד לעטלפי החרקים, ניזונים רק מפירות ופרחים והם גם פעילים בעיקר ביום.
החלוקה המסורתית משייכת את משפחה זו בתת-סדרת עטלפים גדולים או עטלפי פירות העולם הישן (Megachiroptera) והיא המשפחה היחידה בתת-הסדרה.
בזמן האחרון הוגדרה תת-סדרה חדשה לעטלפים אלה - דמויי עטלפי פרי (Yinpterochiroptera), בתוכה ישנם כמה מיני עטלפי חרקים.
איכון הד
רובם לא משתמשים באיכון הד (התמצאות מרחבית על פי ההד המוחזר), מלבד הסוג עטלף-פירות מאכן-הד, שאיתו נמנה המין עטלף פירות מצוי.
הצלילים בהם הם משתמשים לכך שונים מאוד מאלה של תת-סדרת עטלפים קטנים.
עטלף הפירות המצוי משתמש לצורך אקולוקציה בצלילי נקישה של לשונו בדופן הלוע, ולא בצלילים גרוניים. צלילים אלו הם בעלי תדירות נמוכה יותר מאלה שמשמיעים העטלפים הקטנים, והם גם בעלי עוצמה נמוכה לפחות בסדר גודל אחד. עם זאת, אותות אלה מקנים לעטלף יכולת הימנעות טובה ממכשולים. השמיעה של עטלף פירות מצרי מותאמת היטב לאותות איכון ההד שהוא משדר. הצלילים הם אימפולסים קצרים בעלי אנרגיה נמוכה, ולכן קשה לאתר את הצליל המוחזר מהמכשול, והיכולת המרשימה של העטלף להימנע ממכשולים הן באור והן בחשכה נשארת כרגע בגדר חידה.
בשנת 2023 דווח כי במהלך ה15 שנים האחרונות נצפה תופעה שבה העטלפים יוצאים לאכול גם בשעות היום חוקרים משערים כי יציאה בשעות היום מסייעת לעטלפות לספוג קרינת UVB בגופן ומעלה את רמת ויטמין D בגופן. ויטמין D מסייע לשמירת האיזון של ממשק הסידן בגוף וייתכן ויש לו גם יתרונות חיסוניים לעטלפות.
יו הולנד
יו הולנד (באנגלית: Hugh Holland; 1569 – 1633) היה משורר ונוסע בריטי.
ביוגרפיה
נולד בצפון ויילס ולמד בבית הספר ווסטמינסטר בלונדון ובטריניטי קולג' בקיימברידג'. עם סיום תואר שני בלימודים קלאסיים ב-1597 המיר דתו לנצרות קתולית ונסע לרומא, שם דיבר בגנות אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה. לאחר מכן המשיך לארץ ישראל וביקר בירושלים, שם היה לאביר כנסיית הקבר. מארץ ישראל המשיך לקונסטנטינופול, שם ננזף על ידי שגריר בריטניה על דבריו בגנות המלכה.
כאשר שב לאנגליה המשיך ללמוד באוקספורד ולאחר מכן המשיך ללונדון, שם היה חבר בקבוצת אינטלקטואלים (Mermaid Tavern) שכללה את בן ג'ונסון, ג'ון דאן וכותבים נוספים בהם אולי גם ויליאם שייקספיר. הולנד כתב שירה, הקובץ הידוע ביותר של שיריו הוא Cypress Garland משנת 1625 והתקבל אצל המלך ג'יימס הראשון.
סונטה שלו בשבח שיקספיר (שכותרתה: "Upon the lines and life of the famous scenick poet, master William Shakespeare", על שורותיו וחייו של המשורר המפורסם, מאסטר ויליאם שייקספיר), נדפסה בראש מהדורת הפוליו הראשונה.
נקבר במנזר וסטמינסטר ב-28 ביולי 1633.
הקומדיה האנושית (בלזק)
הקומדיה האנושית הוא אוסף סיפורים ורומנים מאת הסופר הצרפתי אונורה דה בלזק. הסיפורים כוללים עשרות דמויות המופיעות רובן ביותר מסיפור אחד, ומתארים את החיים בצרפת בתקופת הרסטורציה (1815) והמונרכיה של יולי (1830). בסך הכול כוללת הקומדיה האנושית 91 יצירות גמורות, בהן רומנים, נובלות ומאמרים, ועוד 46 יצירות שלא הושלמו.
תוכניתו של בלזק
שמה של היצירה נחשב כהרמז לפואמה של דנטה, "הקומדיה האלוהית". השם מוזכר לראשונה במכתב ששלח בלזק למו"ל שלו ב-1839. הקומדיה האנושית הופיעה לראשונה במהדורה אחת בשנת 1842. בהקדמה למהדורה זו כתב בלזק: