cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
משמר קולדסטרים
היסטוריה
בשנת 1685 עבר המשמר לפלנדריה ושירת במהלך מלחמת תשע השנים, בין היתר בקרב וולקורט ונאמור. בין השנים 1775-1783, השתתפו מספר מיחידות הרגימנט בלחימה במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית. באותה התקופה גם חלה המהפכה הצרפתית שהביאה לעלייתו של נפולאון בונפרטה ובהמשך למלחמות הנפוליאוניות. במהלך תקופה זו שירת המשמר במצרים, במלחמת חצי האי ומערכת הסיום כולל קרב ווטרלו בשנת 1815, במהלך קרב זה חיילי הרגימנט הגנו על המעוז הוגמון ששכן במרכז שדה הקרב, ואשר החזקתו בידיים בריטיות היה בו תרומה מכרעת לניצחון בקרב.
המשמר שירת גם במהלך מלחמת קרים ב-1853 בקרבות השונים, ואף ארבעה מחיילי הרגימנט עוטרו בצלב ויקטוריה שזה עתה נוסד, לאחר המלחמה בשנת 1855 קיבל הרגימנט את שמו הנוכחי משמר קולדסטרים. בהמשך המאה ה-19 שירת המשמר במספר המערכות ברחבי האימפריה הבריטית, בהן מרד אורבי במצרים (1879-82) ומלחמת הבורים בדרום אפריקה (1899-1902).
במהלך מלחמת העולם הראשונה (1914-18) היה המשמר מהיחידות הראשונות להגיע לצרפת עם הכרזת המלחמה. יחידות הרגימנט שירתו בשלל המערכות והקרבות של המלחמה וספגו אבדות כבדות, בשני מקרים לאורך המלחמה הם אף איבדו את כל קציני הרגימנט. בקרב איפר הראשון, כמעט והושמד הגדוד הראשון, למעט 150 חיילים וקצין אחד שנותרו. בהמשך המלחמה חיילי המשמר לחמו בין היתר בקרב לוס, קרב מונס, הקרב על הסום וקרב איפר השלישי. סך הכל כלל הרגימנט חמישה גדודים בזמן המלחמה, כאשר הרביעי (פלסים) והחמישי (עתודה) פורקו לאחר המלחמה ב-1919.
במלחמת העולם השנייה (1939-45) הורכבו מחדש שני הגדודים בנוסף לגדוד שישי (אשר פורק לפני שנשלח לשדה הקרב) ובהדרגה הפך הרגימנט ליחידת חיל רגלים ממוכנת. בתחילת המלחמה, הגדוד הראשון והשני נשלחו יחד עם חיל המשלוח הבריטי לצרפת בעוד שהגדוד השלישי הוצב במזרח התיכון. יחידות המשמר שירתו במערכות השונות של המלחמה, בעיקר באירופה וצפון אפריקה, כאשר חלקן שירתו כיחידות ממוכנות וחלקן כיחידות שריון. לאחר המלחמה, המשמר חזר להיות יחידת חיל רגלים ואיבד את הטנקים והרק"ם שלו, היחידות שהוקמו פורקו והרגימנט חזר להרכב של שלושה גדודים.
לי-אן פינוק
ביוגרפיה
לי-אן פינוק נולדה ב-4 באוקטובר 1991, וגדלה בהיי וויקומב, בקינגהמשייר. פינוק היא ממוצא ברבדי וג'מייקני. היא בתם של דבורה תורנהיל, מורה בבית הספר הקהילתי בהרלינגטון וג'ון ל. פינוק, מכונאי, שניהם הגישו בקשה לגירושין בשנת 2009. היא הצעירה מבין שלושה ילדים ואחיותיה הן סיאן-לואיז פינוק וסאירה פינוק.
2011–2021: ליטל מיקס
פינוק הייתה חברה בלהקת הבנות המצליחה ליטל מיקס, אשר הוקמה בשנת 2011 על ידי קלי רולנד במסגרת העונה השמינית של התוכנית הבריטית "X Factor" וזכתה בה במקום הראשון.
האודישן הראשון של פינוק באקס פקטור היה בעת ביצוע השיר "" מאת ריהאנה. פינוק וג'ייד ת'ירלוול נכללו בתחילה בלהקה בשם "אוריון" ופרי אדוארדס וג'סי נלסון היו חברות בלהקה אחרת בשם "פו פאס". מאוחר יותר, הן חברו יחד לקבוצה בת ארבע חברות והופיעו במתכונת זו בפני השופטים. בסופו של דבר, הלהקה הגיעה לשלבי ההופעות החיות. ב-28 באוקטובר 2011 הוכרז כי שמה החדש של הלהקה יהיה ליטל מיקס.
בשנת 2015 יצא השיר "Pretty Girls" של בריטני ספירס ואיגי אזליה. פינוק הייתה שותפה מלאה לכתיבה שלו והיא קיבלה על כך את הקרדיט. השיר התמקם בין 30 המובילים באוסטרליה, מצעד בילבורד הוט 100 וצרפת. בקנדה ובריטניה התמקם השיר במקום 16.
2022–הווה: קריירת סולו ואלבום בכורה
בפברואר 2022 חתמה פינוק על חוזה תקליטים עם וורנר רקורדס. ביולי 2022, היא הצטרפה ליוטיוב ולטוויטר, והחלה לפרסם טיזרים למוזיקת סולו.
באפריל 2023, היא הודיעה שהיא תוציא את ספר הזיכרונות הראשון שלה, "Believe", המתוכנן לצאת ב-26 באוקטובר 2023. ביוני הכריזה פינוק על סינגל הסולו הראשון שלה בשם "Don't Say Love", שיצא ב-16 ביוני 2023.
חיים אישיים
ב-29 באוקטובר 2020 התארסה לבן זוגה אנדרה גריי בחגיגת ארבע שנים לזוגיות שלהם. ב-16 באוגוסט 2021 נולדו לזוג תאומים. ביוני 2023 הזוג התחתן.
סווינגינג
מחלות מין
אנשים העוסקים בסווינגינג נחשפים לאותם סוגי סיכונים כמו אנשים הלוקחים חלק במין מזדמן, כאשר הסיכונים העיקריים להשתתפות בפעילות זו כוללים את הסיכון להיכנס להיריון או להידבק במחלת מין. אנשים העוסקים בסווינגינג יכולים להפחית את הסיכון בלהידבק במחלות מין על ידי ביצוע בדיקות לקיומן של מחלות מין, לפני שמחליטים לקחת חלק בפעילות מינית. בעוד שרבים מהעוסקים בסווינגינג משתמשים באמצעי מניעה, במקרים מסוימים הם עשויים שלא להספיק, משום שישנן מחלות מין שעשויות להתפשט גם כאשר משתמשים בקונדומים - כגון הרפס, HPV וסיפיליס. במחקר שנערך ב-1992 נמצא ש-7% מהאנגשים שעסקו בסווינגינג בחרו להפסיק בעקבות ההתפשטות של מגפת האיידס. באותו המחקר צוין גם שכ־62% מהאנשים שהשתתפו במחקר, ציינו כי הם שינו את הרגלי המין שלהם, כאשר הם בחרו להיות יותר בררנים לגבי בני זוג עימם הם מקיימים יחסי מין ו/או על ידי הקפדה על שימוש באמצעי מניעה.
מחקר הולנדי, שהשווה את התיעוד הרפואי אודות השכיחות של מחלות מין בכלל האוכלוסייה מצא כי השכיחות של מחלות מין הייתה הכי גבוהה בקרב אנשים צעירים, גברים הומוסקסואליים, ואנשים שעוסקים בסווינגינג.
היריון
היריון נחשב לתוצאה בלתי רצויה אפשרית לאנשים העוסקים בסווינגינג. ניתן למזער את הסיכויים להיכנס להיריון כתוצאה מסווינגינג על ידי קשירת חצוצרות (עיקור נשי), חסימת צינור הזרע (עיקור גברי), או לוודא שכל הנשים בקבוצה הן בגיל המעבר. פתרונות אחרים כוללים שימוש בקונדומים וגלולה למניעת היריון. שימוש נכון בקונדום בשילוב שיטה יעילה למניעת היריון ממזערים את הסיכון להריון ולהעברת מחלות מין.
בחברה המערבית
על פי הספר של טרי גולד "The Lifestyle: a look at the erotic rites of swingers" התופעה החלה במלחמת העולם השנייה בקרב טייסים של חיל האוויר האמריקני ונשותיהם. לטענתו של גולד, שיעור התמותה בקרב הטייסים היה כה גבוה, וכי בשל כך נוצר קשר הדוק בין המשפחות של הטייסים על מנת שאם אחד מהטייסים ימותו בקרב, הטייס שנותר בחיים ידאג לצרכים של האלמנות - הן מבחינה רגשית והן מבחינה מינית. עם תום מלחמת קוריאה התפשטה תופעת הסווינגינג מהקהילות הצבאיות אל הפרברים. באותה העת התופעה כונתה בכלי התקשורת "wife-swapping" (חילופי נשים).
במהלך שנות ה-60, בהשפעת תנועת ה"Free love", תופעת הסווינגינג הפכה נפוצה יותר במגוון רחב יותר של מעמדות חברתיים וגילאים שונים. בשנות השבעים פעילויות הסווינגינג הפכו אף שכיחות יותר.
על פי מחקרים שונים מהפכת טכנולוגיית המידע והתקשורת, יחד עם פיתוח גלולות נגד היריון והעלייה בקיומם של טיפולים רפואיים לאנשים שנדבקו במחלות מין, הובילו לעלייה בתופעת הסווינגינג לאורך השנים.
אוצר האכרים למשכנתאות
אוצר האכרים למשכנתאות היה גוף פיננסי שהיה קשור להתאחדות האיכרים.
כבר בראשית שנות ה-20 עלתה בהתאחדות האיכרים ההצעה להקים בנק, שיספק הלוואות בריבית נמוכה לאיכרים. באמצע 1934 מונה עמנואל מול לתפקיד מנהל מייסד של בנק האיכרים ובאוקטובר 1934 התקיים כנס יסוד של בנק האכרים, בו השתתפו, בין השאר, חיים אריאב, צבי נחמיה בוטקובסקי, אברהם שפירא, שלמה יצחק שטמפפר. הקמת הבנק מומנה ממכירת מניותיו לאיכרים, שנדרשו לקנות מניות בחצי לא"י לכל דונם. בשנת 1940 שונה שם הבנק ל"אוצר האכרים למשכנתאות".
לאחר הקמת המדינה פעלו ראשי הבנק להרחיב את פעילותו בגיוס כספים בארצות הברית, בהרחבת האשראי ובהרחבת פעילויותיו לכלל הפעילויות הבנקאיות. אולם אוצר האכרים היה רשום כחברה ולא כבנק, דבר שהביא לחיכוך עם הפיקוח על הבנקים. בשנת 1962 הומר "אוצר האכרים למשכנתאות" ל"בנק אוצר האכרים למשכנתאות" והוקמה שותפות בינו ובין בנק זרובבל, שרכש 50% ממניות הבנק, אליו הועברו פעולות שלא נגעו למשכנתאות. בשנת 1969 בעקבות מכירת בנק זרובבל לבנק הלוואה וחסכון, פורקה השותפות והבנק נסגר.
רגימנט הפרשים השביעי
רגימנט הפרשים השביעי הוא רגימנט פרשים של צבא ארצות הברית. ההיסטוריה של הרגימנט מתחילה באמצע המאה ה-19. כינויו הרשמי של הרגימנט הוא גארי-אוון (באנגלית: Garryowen) על שם המנגינה האירית שאומצה כהמנון הרשמי של הרגימנט.
הרגימנט נלחם באינדיאנים במהלך ההתפשטות של ארצות הברית מערבה. בין השנים 1881-1886 צעדו חיילי הרגימנט מרחק כולל של 292,342 ק"מ לאורך מדינות ארצות הברית קנזס, מונטנה וטריטוריית דקוטה.
הרגימנט מפורסם בשל השתתפותו בקרב ליטל ביגהורן שנחשב לאחת התבוסות המחפירות ביותר בתולדות צבא ארצות הברית. חמש פלוגות מהרגימנט הושמדו לחלוטין בקרב עם האינדיאנים. מפקד הרגימנט ג'ורג' ארמסטרונג קסטר שהיה גיבור צבאי בארצות הברית של אחרי מלחמת האזרחים נהרג בקרב אף הוא.
ויוואריום (סרט)
ויוואריום (באנגלית: Vivarium, מלטינית: ביבר - מילה נרדפת לגן חיות - מקום בו מוחזקות חיות בר דרך קבע ומוצגות לעיני קהל) הוא סרט מדע בדיוני אימה בהפקה אירית-דנית ובלגית משותפת. הסרט בוים על ידי לורקן פינגן בהשראת סיפור שנכתב עלי ידי פינגן וגארט שנלי. בסרט מככבים ג'סי אייזנברג ואימוג'ן פוטס. הסרט הוקרן בהקרנת הבכורה בפרימריית פסטיבל הקולנוע בקאן ב-18 במאי 2019 ובבתי הקולנוע באירלנד ב-27 במרץ 2020. הסרט עוקב אחר זוג, טום וג'מה (אייזנברג ופוטס) המוכרחים בעל כורחם לגדל ילד בעודם מחכים להשתחרר משכונה מושלמת למראה.
עלילה
סצינת הפתיחה בסרט מתארת את מחזור החיים של ציפורי הקוקיה, ציפורים הידועות בטבען לפלוש לקנים של ציפורים אחרות, להניח שם בחשאי ביצה שלהן ולתת לאותן ציפורים לגדל את גוזליהן (טפילי תטולה).
ג'מה היא מורה בבית ספר ובן זוגה טום הוא הנדימן (מומחה לטיפול בתקלות בבית). השניים מחפשים לרכוש לעצמם בית ונפגשים עם מתווך נדל"ן מוזר בשם מרטין, שנראה כאילו הוא מחקה את ההתנהגות של הזוג. הזוג מסכים לבקר בבית בשכונת מגורים ונוסעים אחרי מרטין עד שהם מגיעים לשכונה בשם "יונדר" בה כל הבתים זהים אחד לשני. מרטין מראה לזוג את בית מספר 9 ושואל אותם האם יש להם ילדים. ג'מה משיבה בשלילה ומרטין מחקה את קולה בצורה מושלמת.
בזמן שהם מטיילים בגינת הבית, ג'מה וטום מגלים שמרטין והואן שלו נעלמו במסתוריות. הזוג מנסה לעזוב, אך בכל פעם הם מוצאים את עצמם בחזרה בבית מספר 9. הזוג מנסה להימלט בעזרת הרכב ונוהגים מסביב לבתים הזהים, אך תמיד חוזרים לאותו הבית ומגלים שהדלק ברכבם נגמר. הזוג מחליט להישאר לישון בבית. בבוקר שלמחרת, הזוג מנסה להימלט בצעידה, אך תמיד מוצאים את עצמם בחזרה בבית מספר 9. הזוג מוצא מחוץ לבית קופסאות מלאות באוכל חסר טעם הארוז באריזת פלסטיק. טום מעלה את הבית באש והולך לישון על המדרכה בחוץ. כאשר הזוג מתעורר, הם מגלים קופסה בכניסה לבית ובתוכה תינוק עם פתק ועליו כתוב "תגדלו את הילד ותשוחררו". לאחר שהעשן מהשריפה מתפזר, מתברר שהבית נשאר שלם לחלוטין.
למרות שהזוג מנסה נואשות להרוס את הבית או לברוח ממנו, הם מסכימים בחוסר רצון לגדל את הילד. 98 ימים לאחר מכן, התינוק, כעת בגודל של ילד בן 10 מחקה גם הוא את טום וג'מה בצורה מושלמת. הזוג סולד מהילד לחלוטין, טום מרבה להתעלל בילד פיזית בזמן שג'מה מתעללת בו מילולית ומתעצבנת בכל פעם שהילד קורא לה "אמא". טום הופך לנואש ומתחיל לחפור בור בחצר. בנתיים, הילד צופה בטלוויזיה בבית המשדרת צורות מוזרות. תחת התקף זעם, טום נועל את הילד ברכב במטרה להרעיב אותו, תוך תקווה שמישהו יגיע לבית וינסה לחלץ אותו מהרכב. למרות זאת, ג'מה מרחמת על הילד ומשחררת אותו.
באחד הימים, הילד נעדר וחוזר לבית ובאמתחתו ספר עם צורות מוזרות ותמונות של בני אדם בעלי גרונות נפוחים בצבע אדום. כשג'מה מבקשת מהילד לחקות את האדם שהביא לו את הספר, הילד מוציא מפיו קולות משונים ומנפח את הגרון שלו (בדומה לתמונות בספר).
הילד מתבגר ונראה כאדם בשנות ה-20 לחיו. טום וג'מה נרתעים מלתקשר איתו וטום נעשה חולה. הילד עוזב את הבית במהלך היום וג'מה מנסה לעקוב אחריו, אך מוצאת את עצמה באופן קבוע בחזרה בבית מספר 9. טום ממשיך לחפור בגינה ומוצא גופה בתוך אריזת פלסטיק. הילד נועל את טום וג'מה מחוץ לבית והזוג מעביר את הלילה במכונית. ג'מה מתחננת לילד שישיג תרופות עבור טום החולה, אך הילד משיב לה "אולי הגיע הזמן שהוא ישוחרר". כשטום מת ממחלתו, הילד מכניס את גופתו לתוך אריזת פלסטיק וזורק אותה לתוך הבור שטום חפר קודם לכן.
זמן מה לאחר מכן, ג'מה מתחבאת בתוך הרכב ומצליחה לפצוע את הילד עם גרזן ברגע שהוא יוצא מהבית. הילד בורח ומזדחל אל תוך מבוך מתחת לבית, ג'מה עוקבת אחריו ועוברת דרך דלת דרכה היא רואה מספר בתים בהם מתגוררים אנשים זרים וילדים הזהים לילד שהתגורר איתם.
הסרט מסתיים כשזוג חדש נכנס למשרד התיווך והילד מברך אותם לשלום.
הפקה
במאי 2018, הוכרז שלורקן פינגן יביים את ויוואריום מסיפור שכתב יחד עם גארט שנלי, ושג'סי אייזנברג ואימוג'ן פוטס לוהקו לצוות השחקנים. הסרט צולם בבלגיה ובאירלנד לפני שעבר לאולפני ארדמור, וויקלוו, אירלנד.
יציאה לאקרנים
הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בפסטיבל קאן ב-18 במאי 2019. זמן קצר לאחר מכן, Saban Films ו-Vertigo Releasing רכשו זכויות הפצה בארצות הברית ובריטניה, בהתאמה. הסרט הוקרן בארצות הברית, בריטניה ואירלנד ב-27 במרץ 2020, ואף נמכרה גרסת VOD באותו היום.
ביקורת
ויוואריום קיבל ציון 72% באתר Rotten Tomatoes בהתבסס על 142 ביקורות, עם ציון ממוצע של 6.6. מבקרי צוות האתר כתבו על הסרט "ויוואריום עשוי לבלבל כמעט באותה תדירות שהוא מסקרן, אבל להיברידיות הזו של מדע בדיוני/אימה שפועלים היטב יש רעיונות מעניינים - והסרט חוקר אותם בסטייל". ב-Metacritic, הסרט קיבל ציון משוכלל של 64 בהתבסס על 23 ביקורות בתיאור "ביקורות חיוביות בדרך כלל".
סימפוניית השלום
סימפוניית השלום (במקדונית: Симфонија на мирот) היא אנדרטה לזכר גירוש יהודי סקופיה לטרבלינקה בזמן השואה, עשויה מארד, שבה 3 ציפורים - יונים ניצבות על האדמה. האנדרטה, שהוקמה לרגל יום הזיכרון הבינלאומי לשואה ב-2005, ממוקמת בכיכר סלובודה, סקופיה, מקדוניה הצפונית. לדברי הפסל טומה סראפימובסקי, האנדרטה מהווה אנטיתזה לזוועות המלחמה והטירוף שהיא מביאה, רדיפות ופחד, עינויים ומוות, וכמו כן לכל אלה שאינם ראויים לאדם. התנאים מהתקופה שבה האנושות הובסה, וממנה, כמו הרחם הפתוח של העבר המדמם שלנו, עדיין מתפשט סירחון גס. בטקס נכחו נשיא מקדוניה הצפונית, ברנקו צרבנקובסקי, פרופסור ד"ר סמואל סדיקריו וראש עיריית סקופיה, ריסטו פנוב.
תומאש סיבוק
קריירת מועדונים
סיבוק התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של דינמו צ'סקה בודייוביצה, ובקיץ חתם בספרטה פראג. בינואר הושאל בחזרה לצ'סקה בודייוביצה עד לסיום העונה. עם סיום עונת, סיבוק חזר לספרטה והפך לשחקן הרכב בקבוצה. בספטמבר הפך לקפטן הקבוצה.
בינואר סיבוק חתם באודינזה מהסרייה א' ל-4 וחצי שנים תמורת כ-2.5 מיליון לירה שטרלינג. בינואר סיבוק חזר לקדנציה שלישית בספרטה פראג עד לסיום העונה.
במאי נמכר לבשיקטש מליגת העל הטורקית בה חתם ל-4 שנים תמורת 4.7 מיליון אירו. בעונתו הראשונה בבשיקטש, סיבוק זכה עם המועדון בדאבל.
בקיץ חתם בבורסאספור.
ב-4 ביולי 2017, סיבוק חתם במכבי פתח תקווה בה ירוויח 350 אלף אירו לעונה, ובכך הפך לכדורגלן המשתכר ביותר בתולדות המועדון.
ב-2 בספטמבר 2019 סיבוק חתם בצ'סקה בודייוביצה מליגת העל הצ'כית.
קריירה בינלאומית
סיבוק שיחק בצעירותו בנבחרת הצעירה של צ'כיה בה שימש גם כקפטן. ב-3 בספטמבר 2005 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בהפסד 2-0 ל במסגרת מוקדמות מונדיאל 2006. ב-26 במאי 2010 סיבוק הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 2-4 נגד. סיבוק משמש כיום כקפטן הנבחרת.
תאוריית הלמידה החברתית
תיאורית הלמידה החברתית (באנגלית: Social learning theory, בקיצור SLT) היא תאוריה המסבירה את ההתנהגות האנושית כמושפעת מגורמים סביבתיים וקוגניטיביים. כמו תאוריות למידה אחרות, SLT מסבירה כיצד אנשים חושבים ומהם הגורמים המשפיעים על התנהגותם.
SLT נגזרה מתוך רעיון המסוגלות העצמית, המתייחסת לאמונת הפרט ביכולת שלו לבצע משימה והמידה שבה הוא מאמין שהפעולות שלו יובילו לתוצאות הרצויות.
התאוריה נגזרה לראשונה על ידי רוברט סירס, שניסה למזג תאוריה פסיכואנליטית עם למידת תגובה לגירויים על מנת להסביר את ההתנהגות האנושית. אלברט בנדורה, עמיתו של סירס, הלך בדרך שונה ממנו; הוא זנח את התאוריה הפסיכואנליטית ושם דגש בעיקר על יכולות קוגניטיביות ועיבוד המידע. הגישה של בנדורה הייתה דומיננטית יותר מבחינה תאורטית והובילה אותו לזכייה בפרסים ממוסדות אקדמיים רבים ברחבי העולם על מחקריו אודות תיאורית הלמידה החברתית.
התאוריה לפי אלברט בנדורה
תיאורית הלמידה החברתית עוסקת בתהליך הלמידה של הפרט אשר מתמקדת בלמידה מתוך חיקוי (כהן ופרידמן, 2002). התאוריה פותחה על ידי אלברט בנדורה ובוססה על יסודות הגישה ההתנהגותית (ברמן ויריב). תהליך הלמידה של הפרט מושפע תחילה מסביבתו באופן בלתי נשלט המכונה תהליך החיברות. בתהליך זה הפרט רוכש את התנהגותו וערכיו על פי הנורמות בסביבה בה הוא חי (ביטמן, 1992). כאשר הפרט יוצר קשרים חברתיים הדדיים עם הסובבים אותו ומחקה אותם, הוא רוכש לעצמו ידע ומושגים חדשים (כהן ופרידמן, 2002). בנדורה האמין כי הסביבה מעצבת את התנהגות הפרט, אך בנוסף גם קיימת פעילות גומלין בין הפרט לסביבתו, כלומר לא רק הסביבה משפיעה על התנהגותו, אלא הפרט גם משפיע על סביבתו (בר-אל ונוימאיר, 2009).
דטרמינזם הדדי (Reciprocal Determinism)
מתיאורית הלמידה החברתית נגזר שהתנהגות האדם מושפעת מהיחסים בין הגורמים הבאים:
קיימת השפעה הדדית של האדם על הסביבה ושל הסביבה על האדם: האדם יוצר ייצוגים מנטליים של הסביבה ואז פועל על פיהם, כלומר האדם הוא זה שיוצר את המציאות. במקביל, הסביבה משפיעה על התהליכים הקוגניטיביים שעיצבו את הייצוגים המנטליים. המשולש מתקיים בכל סיטואציה בחיים.
התנהגות הפרט היא פונקציה של שני פרמטרים: הסביבה שלו ותכונות האישיות שלו. אחת החולשות של קשר נוסחאתי שכזה היא ההתייחסות לסביבה ולנטיית הפרט כאל משתנים בלתי תלויים - שהרי הסביבה היא ישות משתנה התלויה בהתנהגות וההתנהגות של הפרט מושפעת מהסביבה. מדובר בקשר דו-צדדי בין הישויות.
לפי תאוריית הלמידה החברתית של בנדורה, גורם נוסף המשפיע על התנהגות הפרט הוא היכולת הקוגניטיבית שלו. יכולת זו משפיעה על הכיוון העתידי שלו בפתרון בעיות, חיזוי השלכות לעתיד של פעולות שונות והיערכות להן מראש.
למידה באמצעות צפייה (Observational Learning)
החידוש המרכזי בתיאורית הלמידה החברתית של בנדורה, יחד עם עמיתו ריצ'רד ווטרס (Richard Walters), היה שתהליך הלמידה מושפע מחיקוי. השלב הראשון כולל התבוננות במודלים משפיעים, והשלב השני הוא חיקוי ההתנהגות. יכולת הפרט ללמוד תוך התבוננות וחיקוי מודל, מאפשרת לו ללמוד התנהגות חדשה ללא ניסוי וטעייה. הפרט מתנסה באופן עקיף, דבר החוסך זמן וחוויות לא נעימות. הוא מסתמך על ניסיון של אחרים ופועל בהתאם לכך, ומצפה שההתנהגות שלו תוביל לתוצאה מסוימת בעקבות מה שלמד מהניסיון שלו דרך צפייה באחרים.
נמצא כי בדרך כלל ההתנהגויות אשר יחוקו יותר הן התנהגויות של אנשים בעלי מעמד גבוה, אנשים בעלי הנאה גבוהה ואנשים אשר דומים לאדם הצופה בהם (בר-אל ונוימאיר, 1999). כמו כן, ככל שיש יותר אנשים המבצעים אותה פעולה, הלמידה תהיה אינטסיבית יותר.
לפי בנדורה, יכולות להתפתח תגובות רגשיות על ידי התבוננות בחוויות מכאיבות או משמחות. בנדורה במחקרו על הלמידה החברתית התמקד במוטיבציה האנושית, במחשבות ובביצועים של הפרט.
הניסויים הידועים ביותר של בנדורה נערכו בשנים 1961-1963 באמצעות ליצנים מנופחים (בובת נחום-תקום). בנדורה בדק את תפקיד מודל ההתנהגות האנושית בקרב ילדים שחולקו ל-3 קבוצות:
התוצאות הראו שילדים חיקו את המודל שנחשפו אליו: הילדים בקבוצה הראשונה תקפו את הבובה כמו המבוגרים. עוד נמצא כי בנים גילו פי 4 יותר אלימות פיזית מאשר בנות.
לפי התאוריה שבנדורה פיתח, ישנם 4 תהליכים כאשר כל אחד מהם בעל השפעה על רכישת ידע או ההחלטה לבצע שימוש בידע לכדי התנהגות: תשומת לב ← שימור בזיכרון ← ביצוע ← מוטיבציה.
האפקטיביות של למידה מתצפית תלויה ב-4 תהליכים אלה, וגידול כל אחד מהממדים לבדו יגדיל את היקף העוצמה של תהליך הלמידה.
בסיום תהליך הלמידה, הפרט מבצע התנהגות מסוימת והוא מקבל על כך משוב מהסביבה. עונש הוא משוב שלילי מהחברה ומטרתו להפחית התנהגות בלתי רצויה. חיזוק הוא משוב חיובי מהחברה ומטרתו להגביר התנהגות הולמת ורצויה. ישנם שלושה סוגי חיזוקים / עונשים אשר באמצעותם הפרט מסיק מסקנות על התנהגותו וכתוצאה מכך משנה אותה בהתאם לנדרש מהסביבה (בר-אל ונוימאיר, 2009).
ויסות עצמי (Self-Regulation)
ויסות עצמי הוא היכולת להניע תהליך או היכולת לא להגיב לגירוי מתוך בחירה מודעת ושליטה עצמית. האדם מווסת את עצמו על ידי מתן חיזוקים עצמיים ללא צורך בחיזוקים ממשיים. מערכת הוויסות העצמי אינה מולדת אלא התפתחותית. אנשים שונים נבדלים ביכולת הוויסות העצמי. הוויסות העצמי מתרחש דרך שלושה תהליכים:
הוויסות העצמי מתפתח באמצעות הפנמת תגובות של אחרים, ולמידה ממודל אחר שמווסת את עצמו (למשל ילדים שצופים בהוריהם).
מסוגלות עצמית
המסוגלות העצמית של הפרט מושפעת מהאמונה ביכולתו לבצע מטלה או אתגר שאיתם יצליח להתמודד. אמונה זו מושפעת מציפיות הפרט לתוצאות התנהגותו, כלומר האם הביצוע יוביל להצלחה או לכישלון. מסוגלות עצמית גבוהה תגדיל את מאמציו של הפרט להשגת המטרה או האתגר אשר הציב לעצמו. המסוגלות העצמית מבטאת את האמונה בכוחו וביכולתו של הפרט להשיג את מטרותיו (בר-אל ונוימאיר, 2009).
שימושים
מחקרים רבים עשו שימוש בתאוריית הלמידה החברתית. דוגמאות לשימושים:
טריטוריית מישיגן
טריטוריית מישיגן הייתה טריטוריה מאורגנת מאוגדת של ארצות הברית שהתקיימה בין 30 ביוני 1805 ל-26 בינואר 1837. הטריטוריה התבטלה כשמעמדה שודרג למדינה וקמה מדינת מישיגן.
שטחי הטריטוריה נכבשו במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית מידי בריטניה, אולם השטחים היו בלתי מיושבים ברובם. במהלך תקופת הטריטוריה יושבו השטחים בקצב מזורז, ובעוד שבשנת 1810 התגוררו בה רק כ-5,000 אירופים, בשנת 1840 מנתה האוכלוסייה האירופית 212,267 מתיישבים.
היסטוריה
החוקרים האירופיים הראשונים של מישיגן ראו בו בעיקר מקום לשלוט בסחר הפרוות. כוחות צבא קטנים, משלחות ישועיות לשבטים אינדיאנים ויישובים מבודדים של לוכדים וסוחרים היוו את רוב תושבי מה שיהפוך למישיגן.
הממשלה הראשונית במישיגן
לאחר הגעתם של האירופים, האזור שהפך לטריטוריית מישיגן היה תחילה בשליטה צרפתית ולאחר מכן בריטית. המשלחת הישועית הראשונה, ב-1668 בסול סנט מארי, הוביל להקמת מאחזים נוספים בסנט איגנס (שם החלה משלחת ב-1671) ובדטרויט, שנכבשה לראשונה ב-1701 על ידי חיל המצב של מבצר דה בואד לשעבר תחת מנהיגותו של אנטואן דה לה מוטה קאדילק. זמן קצר לאחר הגעתם הקימו חייליו את מבצר פונטצ'רטריין דו דטרויט וכנסייה המוקדשת לאנה הקדושה, אמה של מריה הבתולה. כחלק מצרפת החדשה, האגמים הגדולים העליונים נשלטו תחילה מ-Michilimackinac, ולאחר מכן מדטרויט; זה היה בעצם משטר צבאי שדיווח למושל הכללי בקוויבק. תפקידו היה לספק את צורכיהם של סוחרי הפרוות ולהרתיע כל התנחלויות שאינן תומכות ישירות במאמץ זה. לאחר כניעת מונטריאול ב-1760 כבשו כוחות בריטים בפיקודו של רוברט רוג'רס את דטרויט ואת עמדותיה התלויות. בשנת 1763, מרד פונטיאק ראה את נפילתו של מבצר מיצ'ילימאקינאק לידי השבטים הצפוניים, ומצור ממושך על פורט דטרויט. המצור הוסר ב-1764, והשלטון תחת סגן-מושל בריטי בדטרויט הגיע זמן קצר לאחר מכן.
עקב חוק קוויבק משנת 1774, מישיגן נשלטה במהלך המהפכה האמריקאית כחלק מפרובינציית קוויבק. למרות שהסכם פריז משנת 1783 נתן לארצות הברית הצעירה תביעה לאזור שהוא כיום מישיגן, המדיניות הבריטית הייתה להחזיק בדטרויט ובסביבותיה בכל מחיר. בשנת 1784, הברון פון שטויבן יישלח לקנדה על ידי הקונגרס של הקונפדרציה במעמד דיפלומטי לטפל בשאלת דטרויט והאגמים הגדולים, אך פרדריק האלדימנד, מושל קוויבק, סירב לספק דרכון, והמשא ומתן קרס לפני שהחל. החל משנת 1784, הבריטים ניהלו את נחלותיהם במישיגן כחלק ממחוז הסה יחד עם מה שמכונה כיום מערב אונטריו; בשנת 1791 חולקה פרובינציית קוויבק לקנדה התחתית (קוויבק) וקנדה עילית (אונטריו), ושמות המחוזות של קנדה עילית הוחלפו בשנה הבאה, כאשר מחוז הסה הוגדר כמחוז המערבי.
בנוסף לכך שהבריטים נשארו באזור, כמה מדינות החזיקו גם בתביעות מתחרות על מדינת מישיגן העתידית. בשנת 1779 הקימה וירג'יניה את מחוז אילינוי עם גבולות שהקיפו את כל האדמה ממזרח לנהר המיסיסיפי, מצפון לנהר אוהיו וממערב להרי האפלצ'ים. אולם, לכל המטרות המעשיות, ממשלת המחוז מעולם לא הפעילה שליטה ממשית מעבר לאזור מוגבל לכמה יישובים צרפתיים ישנים לאורך הנהרות הגדולים. הרוב המכריע של הארצות הצפון-מערביות נשלט על ידי השבטים הילידים. ניו יורק, קונטיקט ומסצ'וסטס גם טענו לחלקים ממה שעתיד להפוך למישיגן, אך הצליחו אפילו פחות לאכוף את יומרותיהם, לאור שליטתה של בריטניה באגמים הגדולים ובעוינות השבטים.
וירג'יניה ויתרה על תביעתה לאדמות מצפון וממערב לנהר אוהיו החל מ-1 במרץ 1784. במקרה (או שלא), זה היה באותו היום שבו ממצאי ועדת הקונגרס על אדמות המערב, בראשות תומאס ג'פרסון מאז אוקטובר הקודם, דווחו. המלצותיו של ג'פרסון הפכו לבסיס לפקודת הקרקעות משנת 1784, שקבעה כי בשטח יוקמו מדינות חדשות שוות מכל הבחינות לשלוש-עשרה המייסדות, שהן יהיו לנצח חלק מארצות הברית ושממשלותיהן יהיו רפובליקאיות. פקודת הקרקעות משנת 1785הלכה רחוק יותר על ידי קביעת נוהל למכירת קרקעות בשטח החדש. עם זאת, נהר אוהיו נותר גבול יעיל בין ארצות הברית לשבטים הצפון-מערביים למשך מספר שנים נוספות.
שאר המדינות עם תביעות בצפון-מערב הלכו בסופו של דבר אחר הדוגמה של וירג'יניה, ובשנת 1787, חוקק קונגרס הקונפדרציה את פקודת צפון-מערב, שיצרה את הטריטוריה הצפון-מערבית. ההתיישבות הראשונה לפי פקודת הצפון-מערב הייתה במרייטה (אוהיו) ב-1788.
האזור שהפך למישיגן היה בתחילה שטח לא מאורגן ובעצם נשאר בשליטה בריטית; זה לא מנע מארתור סנט קלייר, המושל הראשון של הטריטוריה הצפון-מערבית, להקים מבנה ממשל לאזור, ולו רק על הנייר. מחוז נוקס הוקם ב-20 ביוני 1790 עם גבולות שכללו את המחצית המערבית של חצי האי התחתון של מישיגן ובערך את השליש האמצעי של חצי האי העליון של מישיגן. בשנת 1792 הורחבו גבולות מחוז המילטון כך שיכללו את החלקים המזרחיים של מישיגן שלא נכללו במחוז נוקס.
התביעות האמריקאיות למישיגן תוסכלו מסירובה של בריטניה לפנות את המבצרים בדטרויט, מקינאק ובמקומות אחרים. תמיכתה השקטה של בריטניה בשבטים הצפון-מערביים במהלך מלחמת האינדיאנים הצפון-מערבית הייתה תלויה בכך שדטרויט תישאר מחוץ לידיים האמריקאיות. אך עמדתם של הבריטים ובני בריתם בצפון-מערב התדרדר לאחר חתימת הסכם ג'יי וקרב העצים הנופלים ב-1794, ולאחר משא ומתן, פינו הבריטים את דטרויט ב-11 ביולי 1796. ארצות הברית הקימה לבסוף נוכחות במישיגן. פורט מקינאק נהפך זמן קצר לאחר מכן, אך האי דראמונד נשאר כחלק מקנדה עד 1828.
תחילת השלטון האמריקאי
בהכרזה של המושל בפועל והמזכיר הטריטוריאלי וינת'רופ סארג'נט, הוקם מחוז וויין "הראשון" ממחוזות נוקס והמילטון ב-15 באוגוסט 1796, וכלל את רוב האזור שהפך מאוחר יותר לטריטוריית מישיגן, כמו גם חלקים ממה שהם עכשיו אוהיו ואינדיאנה.
כאשר אוהיו התקבלה כמדינה בתחילת 1803, המחצית המזרחית של מישיגן שולבה בטריטוריית אינדיאנה. אחד המעשים הראשונים שננקטו באותה שנה על ידי ממשלת אינדיאנה תחת ויליאם הנרי הריסון היה לארגן מחדש את מחוז וויין על פי חוק אינדיאנה, הוספת טריטוריה ממחוזות נוקס וסנט קלייר. המחוז הראשון של מישיגן הקיף כעת את כל חצי האי התחתון, חלק גדול מחצי האי העליון, ואת אותם חלקים של אילינוי, אינדיאנה וויסקונסין של היום שהתנקזו לאגם מישיגן. במובנים רבים, השינוי מממשלת הטריטוריה הצפון-מערבית לזו של טריטוריית אינדיאנה השפיע מעט על הפעילות המוגבלת של מחוז וויין. על פי הכרזתו של המושל הריסון מ-11 בינואר 1803, בתי המשפט של מחוז וויין שמרו על הארגון שלהם תחת הממשל הטריטוריאלי החדש, בהרכב כמעט זהה.
אבל הלוגיסטיקה של הממשלה הפכה מקשה לכמעט בלתי אפשרית, כאשר הדואר בין דטרויט לבירה בוינסנס נותב בשלב מסוים דרך וורן בצפון מזרח אוהיו. ייתכן שהגורם המכריע הגיע כאשר הוחלט על ידי המושל הריסון ל-11 בספטמבר 1804, כדי להחליט אם טריטוריית אינדיאנה (שבזמן זה הייתה אחראית לא רק להתנחלויות במישיגן, ויסקונסין ואילינוי, אלא גם לשטח החדש מחוז לואיזיאנה שנרכש) אמור להתקדם לשלב השני של הממשל הטריטוריאלי. אבל הידיעה לא הגיעה לדטרויט אלא לאחר שהתאריך חלף, ומתיישבי מישיגן פנו לקונגרס בדצמבר 1804, וביקשו שמחוז וויין יוגדר כטריטוריה עצמאית.
ארגון הטריטוריה
מושל טריטוריה הראשון, ויליאם האל, ביטל את מחוז וויין והקים מחוזות חדשים מעשה ידיו, שהתגלו כקצרים. לואיס קאס הפך למושל ב-1813 וביטל מיד את עבודתו של האל והקים מחדש גלגול שלישי של מחוז וויין שכלל את כל האדמות בטריטוריית מישיגן שהוענקו על ידי האינדיאנים באמצעות הסכם דטרויט משנת 1807.
במהלך מלחמת 1812, לאחר לכידת גנרל אייזק ברוק את דטרויט ב-16 באוגוסט 1812, טריטוריית מישיגן הייתה לפחות חלק ממחוז קנדה עילית. ב-24 באוגוסט הכריז קולונל הנרי פרוקטור על המשך הממשל האזרחי על פי החוקים הקיימים כאשר פרוקטור משמש כמושל והשופט העליון אוגוסטוס ב' וודוורד משמש כמזכיר. ב-4 בפברואר 1813, השעה פרוקטור את השלטון האזרחי והטיל משטר צבאי.
כאשר אינדיאנה (1816) ואילינוי (1818) הצטרפו לאיחוד, שרידים מהשטחים שלהם צורפו לטריטוריית מישיגן. שטח השווה ל-30 עיירות הועבר גם מטריטוריית מישיגן לאינדיאנה כדי לאפשר לאותה מדינה גישה לאגם מישיגן. זמן קצר לאחר מכן, הממשלה הפדרלית החלה לחתום במהירות על הסכמים עם שבטים אינדיאנים מקומיים ולרכוש את אדמותיהם.
בשנת 1818, נערך משאל עם של האספה הכללית כדי לקבוע אם רוב מבעלי השטח החופשיים בעד יצירת אספה מחוקקת כללית שתחליף את שיטת המושלים והשופטים שהיו בתוקף באותה עת, כפי שנקבע בפקודת הצפון-מערבית. הבחירות נקראו על ידי המושל הטריטוריאלי לואיס קאס, והתוצאות הראו שהרוב מתנגד לשינוי שיטת הממשל.
בשנת 1824 השתחררה טריטוריית מישיגן לדרגה ב' של מעמד טריטוריאלי, וכוח השלטון הועבר מהמושל ומקומץ שופטים לעם. האנשים בחרו 18 למועצה המחוקקת, מתוכם תשעה אושרו על ידי הנשיא, והיא ישבה לראשונה במועצה ב-7 ביוני 1824. מועצה זו הורחבה מתשעה חברים ל-13 ב-1825, כאשר ה-13 נבחרו על ידי הנשיא. מתחום של 26.
תעלת אירי נפתחה בשנת 1825, ואפשרה למתיישבים מניו אינגלנד וניו יורק להגיע למישיגן דרך המים דרך אלבני ובאפלו.
בשנת 1834, כל הקרקעות שנרכשו ברכישת לואיזיאנה שעדיין לא הוקצו ושהיו מזרחית לנהר מיזורי (בדרך כלל, הדקוטות, איווה והחצי המערבי של מינסוטה) צורפו לטריטוריית מישיגן, אזור שהיה רשמי מאופיינת כ"צפונית למיזורי וממזרח לנהרות מיזורי וכדור הארץ הלבן". בשלב זה, טריטוריית מישיגן כללה את מה שהיא כיום מדינות מישיגן, ויסקונסין, איווה, מינסוטה וחלק גדול מהדקוטות.
בינתיים, בשנת 1835, פרצה מלחמת טולדו שבה נלחמה מישיגן עם אוהיו, משום שטריטוריית מישיגן רצתה לשמור על "רצועת טולדו" השנויה במחלוקת. אזור טולדו באוהיו נכנע לבסוף בתמורה לחלק המערבי של חצי האי העליון של מישיגן.
עבדות נאסרה בשטח על פי תקנות צפון-מערב, אך תושבים בריטים וצרפתים במישיגן הורשו לשמור על החזקה של עבדים שכבר היו בבעלותם בזמן שהשטח התארגן. רישומי מפקד האוכלוסין מראים שאוכלוסיית העבדים בשטח מנתה 24 בשנת 1810 ו-32 בשנת 1830. מאמינים כי אלו שנחשבו כעבדים היו, במקרים רבים, אינדיאנים ולא שחורים.
ב-3 ביולי 1836, כהכנה למדינת מישיגן, אורגנה טריטוריית ויסקונסין מטריטוריית מישיגן, המורכבת מהמדינות הנוכחיות של ויסקונסין, מינסוטה, איווה והחלק המזרחי של הדקוטות. מישיגן הפכה למדינה ב-26 בינואר 1837, וכללה את חצי האי העליון כחלק מהפתרון לסכסוך על רצועת טולדו, שחסמה את מדינת מישיגן במשך מספר שנים. הגבול המערבי של חצי האי העליון סומן בנהר מונטריאול על קו החוף של אגם סופריור ובנהר מנומיני על חוף אגם מישיגן. דטרויט נותרה הבירה עד 17 במרץ 1847 כאשר לאנסינג נבחרה כעיר הבירה. אוכלוסיית מישיגן בזמן הקמת המדינה מוערכת בכ-200,000, מה שהיה הרבה מעל הדרישה המינימלית של 60,000 של תקנות צפון-מערב.
רכישה טריטוריאלית
האזור שהפך למישיגן היה שטח בריטי, והוא נמסר לארצות הברית ב-1783, אם כי העמים הילידים של האזור לא ויתרו על השליטה לא לבריטים ולא לאמריקאים ברוב השטח עד 1783. רובו הושג בוויתור, בכפייה או בדרך אחרת. העמים שהתגוררו במישיגן לפני ההתיישבות האמריקאית היו האוטווה, הפוטוואטומי, אוג'יבווה והוויאנדוט. הסכמים לוויתור על הארץ נחתמו בין 1795 (הסכם גרינוויל) ו-1842 (הסכם לה פוינט). הסכמים בולטים נוספים היו הסכם המושל האל משנת 1808, הסכם סגינאו ב-1819, שני הסכמי שיקגו (1821 ו-1833), משלחת קארי ב-1828 והסכם וושינגטון ב-1836 והסכם מאוחר יותר מ-14 בינואר 1837.
טיראנט לו בלאנש
טיראנט לו בלאנש (בוולנסית: Tirant lo Blanch) הוא רומן אבירים (ביטוי של מרטין דה ריקר) של הסופר הולנסיאני Joanot Martorell (יואנוט מרטורל). ההנחה שהוא נכתב עבור  Martí Joan de Galba, אבל עד ימינו אין לכך אימות. היצירה פורסמה בוולנסיה בשנת 1490 בתור הזהב הולנסיאני.''
זהו אחד הספרים החשובים ביותר של עולם הספרות ואחד מיצירות המופת של הספרות הולנסינית-קטאלנית valencian-קטלאנית.
כותרת היצירה
במאה העשרים נכתב "טירנט לו בלאנש", הסיבה שהמילה blanch מסתיימת באות H מסמלת את כללי האיות הקטלאניים. הכותרת מתורגמת מספרדית עתיקה כ"טיראנט הלבן". ההנחה היא שסרוונטס הכיר את היצירה למרות שפורסמה באופן אנונימי בוואלדוליד בשנת 1511 ללא שם המחבר. לכן ההנחה שהיוצר לא היה מוכר. סרוונטס מתייחס ליצירה בספרו דון קישוט בפרק כאשר שורפים את ספרי האבירים, דבר אשר מביא לכל הרבה ייסורים עבור דון קישוט, אשר מציל, בין היתר, את היצירה הזו.
מבנה ותוכן
היצירה מתחילה בסיפור הרפתקאותיו של Guillem De Váronic (אשר נקשר לדמותו של Martorell ) מי שמטיל את כללי האבירות על טיראנט, ישנם מרכיבים אוטוביוגרפיים של המחבר אשר משתלבים ביצירה,  לדוגמה, היצירה מתרחשת באנגליה, מקום מגוריו של מרטורל בין השנים 1438-1439. היצירה משלבת ריאליזם ישיר יחד עם האידיאלים של סיפורי האבירים האידיאלים של אותה תקופה. הגיבור נושא תואר אבירות לאחר הקרבות השונים הכוללים קרבות נגד מלכים, דוכסים וענקים. הסיפור מתחיל באנגליה עד צרפת, סיציליה ו - רודוס –במצור על ידי הגנואזי, והסולטן של קהיר, הובסו על ידי הגיבור–; לאחר, ירושלים, אלכסנדריה, טריפולי ו - תוניסיה, וכיבושה. כאשר מגיעים לביזנטיון –שנשמר על ידי הסולטן ואת גרנד טורק– התבקש על ידי הקיסר, קונסטנטינופול מתאהב בכרמסינה –דמות הנקבה הגיבורה של הרומן– בתו של הקיסר. סיפור אהבתם נתקל בהתערבות של האלמנה, יחד עם העלמה Placerdemivida, תופסים חלק גדול ביצירה. טירנט מתחתן עם כרמסינה וממונה לקיסר האימפריה הביזנטית, הוא כובש שטחים מהטורקים. בסוף היצירה טירנט חולה ומת, ומיד בהישמע הבשורה, כרמסינה מתה בעצמה. הסיפור מסתיים באמצעות סיפורים של שאר דמויות המשנה, אשר מתארות את השתלשלות האירועים והעובדה שמדובר בסיפור בדיוני..
יצירות ואירועים שהשפיעו על היצירה
חלקים מסוימים של היצירה מקבילים לחיים של אדמירל רוג ' ר דה פלור, המנהיג של almogávares, אשר נרצח על ידי הביזנטים. דה פלור נחשב גם לישועה של קונסטנטינופול בספר זה, כמו חלופית סוף מה באמת קרה עם הביזנטית ההון, צולמה ע "י הכוחות העות' מאניים של הסולטן מחמט השני "הכובש" ב - 1453. באופן כללי יותר, היצירה נחשבת כמושפעת גם מ Llibre dels פטס, הכרוניקה של Muntaner ומ- Llibre de l'ordre de cavalleria של רמון לול.[תור נדרש]
טיראנט לו בלאנש ודון קיחוטה
''חלק ניכר מהפופולריות לה זוכה טיראנט לה בלאנש מגיע בעקבות אזכורו ביצירה דון קישוט, בפרק 6 בחלקו הראשון. הספר טיראנט לה בלאנש נמצא בספרייה של דון קישוט, אחרת היה שוכח את הסיפור. בזמנו היצירה הייתה כישלון ספרותי, לפחות בקסטיליה. בנוגע לפרשנות של כל המחמאות האלה ולקביעת מה הוא היחס של סרוונטס כלפי הספר ישנו דיון ארוך. יותר מ-150 שנה עברו מאז שדייגו Clemencín, כתב בספרו "מעבר אפל של דון קישוט", יש שפע של מחקרים שבדקו ולא פירש. אייזנברג  מונה את 14 המחקרים הראשונים שנעשו בנושא,  אבל מאז התקיימו מחקרים נוספים.
כל הסרוונטיסטס, אותם המומחים לכתיבתו של סרוונטס אשר חקרו את הנושא, מסכימים שהבחירה בכומר Pero Perez מייצגת את הדימוי של סרוונטס. סרוונטס (אשר לא ידע שהיצירה לא הייתה בכלל ספר אבירים בעקבות התרגום שהסתיר זאת) העריץ את טירנט לה בלאנש. בשחזור ההיפותטי של הספרייה של סרוונטס, אייזנברג מזהה את טירנט לה בלאנש בתור היצירה העתיקה ביותר "פנינה אמיתית של הספרייה שלו."
הכומר מזהה מספר אלמנטים ביצירה שריגשו את סרוונטס: הכומר מתייחס לדברים רחוקים מעולמם של ספרי האבירות הקסטיליאנים, אשר הם הכרחיים כדי לצחוק: אביר שנלחם עם כלב, אביר בשם "פונסקה",ואחר אביר הקרוי בשם פסאודו-יווני מגוחך Quirieleisón של מונטלבן, אלמנה מאושרת, קיסרית שמאוהבת במשרת שלה, אביר שנמצא מת במיטתו ועוד.
בנוגע לפרטים המשובצים בספרו של סרוונטס אשר משתייכים לעבודתו של מרטורל, או לאיך סרוונט האמין שספר אבירות היה צריך להירשם: אם היצירה מחטיאה ומפספסת אלמנטים רבים של הקוד הספרותי של ספרי האבירים, לדעת סרוונטס זוהי לא יצירת מופת שמחדשת בצורה שרבים (בעיקר בספרות הוולנסיאנית) ירצו לקרוא.
מילות המפתח הן "לא עשה כל כך הרבה שטויות בתעשייה". במספר מהדורות, (ביניהם של Hartzenbush ו רודריגס Marín)  לא ישנות, ולפעמים בלי וידוי, ישנה מחיקה של ה "לא" כך שרשום: "עשיתי כל כך הרבה שטויות תעשייה". כתוצאה מכך ישנו שינוי משמעותי של המשמעות. בפועל זה תרם לבלבול.
המחבר שולח לגלרה, זוהי מספנה ממודל יווני של ימי הביניים. שום סרוונטיסטה הסכים לקבל את פרשנותו של Martin de Riquer לפיה הגלרה נמצאת בבית דפוס, וכך מי שנגזר עליו לעזוב לגלרה נידון לחיות את חייו בבית דפוס. הפרשנות הרווחת היא שיש אזכורים רבים של סרוונטס למהדורה ה-23 של Diccionario de la Real Academia Española, לפיו הגלרה הוא מקום של עונש בו מתבצעת עבודה בכפייה, אליו נשלחים אנשים בשל התנהגותם הרעה. ואכן, ספר פושעים שדון קישוט פוגש בפרקים 1 ו-22, נידונים לגלרה בתור עונש.
אבל מנקודת מבט אחרת, ניתן להבין את הגישה החיובית ואת ההתלהבות של סרוונטס. סרוונטס אהב ספרים משעשעים ומצחיקים וחשב שהעולם צריך יותר מהם. במובן זה, ולא בגלל הריאליזם כביכול, זהו מודל עבור דון קישוט.
בנייני המשרדים של קונגרס ארצות הברית
בנייני המשרדים של קונגרס של ארצות הברית (באנגלית: Congressional office buildings) הם בנייני משרדים המשמשים את הקונגרס של ארצות הברית כדי להגדיל את שטח המשרדים המוגבל בבניין הקפיטול של ארצות הברית.
בנייני המשרדים של הקונגרס הם חלק מקומפלקס הקפיטול של ארצות הברית, ולכן הם מצויים תחת סמכותו של האדריכל של הקפיטול ומאובטחים על ידי משטרת הקפיטול של ארצות הברית.
בנייני המשרדים מצויים המשרדים האישיים של כל נציג בית הנבחרים של ארצות הברית וכל הסנאטורים של ארצות הברית וכן ועדות קונגרס ארצות הברית, חדרי צוותים של הקונגרס, מספר קפיטוריות, ואזורים עבור צוותי השירות, התחזוקה והתמיכה של הקונגרס.
בנייני המשרדים של הקונגרס מחוברים לקפיטול באמצעות מנהרות תת-קרקעיות להולכי רגל, וכן באמצעות הרכבת התחתית של קפיטול ארצות הברית.
שלושת בנייני המשרדים של הסנאט של ארצות הברית נמצאים לאורך שדרת החוקה מצפון לבניין הקפיטול:
שלושת בנייני המשרדים של בית הנבחרים של ארצות הברית נמצאים לאורך שדרת העצמאות מדרום לבניין קפיטול:
בניין המשרדים הרביעי של בית הנבחרים: בניין פורד, שימש את רשומות טביעות האצבע של ה-FBI, נמצא מדרום-מערב לבנייני המשרדים האחרים אחרים.
בניין משרדים חמישי, בניין אוניל נהרס בשנת 2002.
הצבעוניים הסקוטים
הצבעוניים הסקוטים (באנגלית: The Scottish Colourists; 1900 – 1930) היו קבוצה של ארבעה ציירים, שלושה מאדינבורו, שעבודתם הפוסט-אימפרסיוניסטית, אף שבתחילה לא הוכרה כלל עולמית, הייתה לה השפעה מעצבת על האמנות והתרבות הסקוטית המודרנית. ארבעת האמנים, פרנסיס קאדל, ג'ון דאנקן פרגוסון, לסלי האנטר וסמואל פפלו, היו ציירים פוריים שפעלו מתחילת המאה העשרים עד תחילת מלחמת העולם השנייה. אף שהיא קבוצה אחת עם הישג קולקטיבי ותחושה משותפת של זהות בריטית, אמנותם או הקריירה הציורית שלהם היו הטרוגניים.
עם זאת, באופן כללי, הקבוצה גילתה עניין משותף בהתפתחויות האמנותיות המתרחשות בצרפת, ונראה שהיא מתעסקת עם סגנונות שונים כגון קוביזם, פוסט-אימפרסיוניזם, פוביזם ופוטוריזם. נראה היה שהתנועה ירדה עד סוף מלחמת העולם השנייה, ולא חוותה התעוררות. עבודותיהם קיימות במספר גלריות לאמנות סקוטיות, כולל הגלריה הלאומית הסקוטית לאמנות מודרנית.
היסטוריה
הצבעוניים הסקוטים שילבו את הכשרתם בצרפת ואת עבודתם של אימפרסיוניסטים ופאוביסטים צרפתיים, כמו קלוד מונה, אנרי מאטיס ופול סזאן, עם מסורות הציור של סקוטלנד. מבשר תנועה זו היה ויליאם מקטאגרט (1835–1910), צייר נוף סקוטי שהושפע מהפוסט-אימפרסיוניזם. הוא נחשב לאחד המפרשים הגדולים של הנוף הסקוטי ולעיתים קרובות הוא מתויג כ"אימפרסיוניסט סקוטי".
ייתכן שהביטוי 'הצבעוניים הסקוטים' לפי מקמילן שימש לראשונה כבר ב-1915 במגזין "סטודיו". האסוציאציה הספציפית שלו בדפוס, שוב על פי מקמילן, שימשה לראשונה את טום ג'יי הונימן, מבקר האמנות והמנהל של מוזיאון גלאזגו לאמנות, בספרו Three Scottish Colourists שפורסם ב-1950.
ארבעת האמנים אכן הציגו יחדיו, לראשונה בשנת 1924 בפריז בתערוכה בגלריה. ובשנה שלאחר מכן, הם הופיעו יחדיו בתערוכה בלונדון בגלריה בכיכר לסטר. בסך הכל, ארבעת האמנים הציגו שלוש פעמים במהלך חייהם.
הצבעוניים הסקוטים היו ידועים בעולם במהלך חייהם, אך עבודתם ירדה בזמן מלחמת העולם השנייה, עד שהם התגלו מחדש בשנות ה-80 ולאחר מכן מילאו תפקיד משפיע בפיתוח האמנות הסקוטית.
סגנון אמנותי
עם זאת, ככל שהתרבות החזותית הצרפתית התפתחה בתחילת המאה ה-20, כך התפתח גם הסגנון האמנותי של הקולוריסטים. ג'ון דנקן פרגוסון היה הראשון בקבוצה שחש את השפעתם של הקוביסטים והפוטוריסטים, שהתנסו בקצב כדרך לחבר בין החזית והרקע של היצירות. הקצב הפך למגמה מתמשכת ביצירתו, כאשר מאוחר יותר העירו מבקרים על יכולתו היוצאת מן הכלל לתרגם את השמחה והמוזיקליות של נושאיו באמצעות שימוש בצבע. לצד הקוביזם, ניתן לראות ניסויים מאוחרים יותר בסגנונות הפוסט-אימפרסיוניזם בשימוש דמוי מאטיס בצבע ירוק להעברת צללים, ובקומפוזיציות הנוף המבניות והטונאליות שהושפעו מסזאן.
זה לא אומר שהתנועה רק העתיקה את הסגנונות והנושאים של האמנות הצרפתית. הם "ספגו ועיבדו מחדש את הצבעים החזקים והתוססים של הציור הצרפתי לכדי ניב סקוטי ייחודי במהלך שנות ה-20 וה-30". פפלו הצהיר כי סגנונו היה ניסיון למצוא בו-זמנית אמת באמצעות אור, צורה וצבע, ובמקביל להישאר נאמן לרגשותיו ולהבנתו של האמנות שהוא יוצר. ניתן לראות את ההשפעה של תנועת האמנות קלטית הסקוטית בעבודותיו של ג'ון דנקאן פרגוסון. הקלטיות התמקדה בצורות מופשטות ובדפוס פני שטח מפורט, ארגון מחדש של החלל וקומפוזיציה בצורה כמעט קוביסטית.
וילהלם השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג
וילהלם השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג (בערך 1300–1369) היה נסיך לינבורג בין השנים 1330 ל-1369.
ביוגרפיה
וילהלם נולד בסביבות שנת 1300 כילדם הרביעי של אוטו השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג ואשתו, מטילדה מבוואריה.עם מות אביו, וילהלם השתלט על מושכות המדינה יחד עם אחיו אוטו השלישי. זה היה בניגוד לרצונו של אביו מכיוון שאוטו השני רצה שהמדינה תחולק לאחר מותו. מוקד שלטונם של האחים בשנים הראשונות היה הגיבוש הטריטוריאלי של הנסיכות. לדוגמה, הם הצליחו להרחיב את אחוזתם באזור גיפהורן במידה ניכרת באמצעות רכישת הכפר פאלרסלבן והמחוזות פאפנהיים ו-ווטמרשהגן. מוקד תשומת לב נוסף היה תמיכתם הפוליטית בעיירות צומחות כלכלית. לדוגמה, הסחר של לינבורג שגשג כתוצאה מהעבודה להפיכת נהר אילמנאו כראוי לשיט בין לינבורג לאולזן וכן הסכמי סחר בין נסיכי לינבורג לבין דוכסי סקסוניה-לאוונבורג.
לאחר מותו של אחיו, אוטו השלישי, וילהלם הפנה יותר ויותר את תשומת לבו לשאלת הירושה במדינת לינבורג. מכיוון שאחיו איבד את בנו היחיד בילדותו ולווילהלם עצמו היו רק בנות, הוא בחר את נכדו, אלברכט מסקסוניה-ויטנברג, בנה של בתו אליזבת, כיורשו. למעשה, הוא ביקש בעבר מהקיסר קרל הרביעי את החזקה בסופו של דבר של המדינה לנכדו, אך נסוג שוב בשנים שלאחר מכן, משום שחשש מהשפעתם של דודיו של אלברכט, ואצלב ורודולף. סיבה נוספת אפשר למצוא בתנאי הסכם ההסמכה של בראונשווייג-לינבורג משנת 1235 וכן הסכמי הירושה שהתקבלו על ידי אביו של וילהלם עם ענף בראונשווייג של בית ולף, לפיהם היה צריך להעביר את הנסיכות לכל זכר יורש בתוך כל בית ולף אם היה כזה. על מנת לספק את רצונו שאחד מצאצאיו יירש את המדינה, הוא חיתן את בתו הצעירה, מתילדה, עם לודוויג מבראונשווייג-לינבורג. מכיוון שהאחרון היה יורש של דוכסות בראונשווייג, הנחלה המחולקת של הבית הדוכסי התאחדה שוב תחת שליט אחד. מבלי שהיה מודע לכך, אישר הקיסר קרל הרביעי את חזקתם של אלברכט מסקסוניה-ויטנברג ושני דודיו, ובכך הניח את אבן היסוד למלחמת הירושה של לינבורג שהחלה עם מותו של וילהלם. בעיות נוספות נוספו על ידי אחייניתו של וילהלם, מתילדה, בתו של אחיו, אוטו השלישי. בעלה, אוטו השני, רוזן ולדק, הגיש טענות נגד וילהלם. החצר הקיסרית העניקה לאוטו 100,000 מארק שהסתכמו בכמחצית הנסיכות. בתגובה לסירובו של וילהלם לשלם זאת, הוטל תחילה חרם קיסרי, ולאחר ניסיון תיווך שווא נוסף, הקיסר הכריז כי יש להפוך אותו לפורע חוק והטיל על הבישוף ממינדן לבצע זאת באופן אישי. לא ידוע אם זה באמת קרה. לפני מותו מסר וילהלם לבסוף את שלטון הנסיכות למגנוס השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג, אשר לאחר מות אחיו, לודוויג, הוגדר כיורש הנסיכות. וילהלם נפטר ב-23 בנובמבר 1369 בלינבורג.
משפחתו
לווילהלם נולדה בת מכל אחת מארבע נשותיו. מנישואיו הראשונים להדוויג מראוונסברג, בתו של אוטו הרביעי, רוזן רוונסברג:
מנישואיו השניים למרי:
בשנת 1346 התחתן וילהלם עם אשתו השלישית, סופיה מאנהלט-ברנבורג, בתו של ברנהרד השלישי, נסיך אנהלט-ברנבורג. בשנת 1363 הוא התחתן עם אשתו הרביעית, אגנס מסקסוניה-לאוונבורג, בתו של אריק השני, דוכס סקסוניה-לאונבורג.
קרוליין שומייקר
קרוליין ג'ין ספלמן שומייקר (באנגלית: Caroline Jean Spellmann Shoemaker; 14 ביוני 1929 – 13 באוגוסט 2021) הייתה אסטרונומית אמריקאית, מדענית פלנטרית הידועה בפעילותה הפוריה בגילוי שביטים ואסטרואידים. בתקופה מסוימת החזיקה בשיא גילויי כוכבי שביט ואסרטואידים על ידי אדם פרטי. הייתה שותפה לגילוי השביט שומייקר-לוי 9.
משפחתה ועבודתה עם בעלה, יוג'ין שומייקר
בזמן שיוג'ין שומייקר למד בסקר הטכנולוגי של קליפורניה הוא התחבר עם שותפו לחדר, ריצ'רד ספלמן. לקראת חתונתו של ספלמן, שומייקר הגיע לקליפורניה כדי להיות השושבין, שם פגש את אחותו של ריצ'רד, קרוליין. קרוליין הייתה בעלת תואר ראשון בהיסטוריה ומדעי המדינה מאוניברסיטת המדינה של קליפורניה בצ'יקו. אף על פי שבצעירותה לא התעניינה בגאולוגיה, היא אמרה שיוג'ין מצליח לגרום לנושא להיות מעניין. הזוג התחתן ב-17 באוגוסט 1951.
לזוג נולדו שלושה ילדים. כשהילדים היו צעירים קרוליין נשארה בבית כדי לגדל אותם. לאחר שגדלו, היא חיפשה נושא משמעותי ללמוד ולתרום בו. ויוג'ין הציע שתלמד אסטרונומיה ותעזור לצוות שלו בחיפוש אחר גופים קרובי ארץ. היא התקדמה משמעותית ובגיל 51, החלה קריירה כמדענית פלנטרית ומגלה של אסטרואידים רבים. בני הזוג גילו יחדיו כ-168 אסטרואידים, וקרוליין המשיכה לגלות עוד אסטרואידים רבים.
בשנת 1980 היא קיבלה מינוי בתור מדען מבקר בענף האטסרוגאולוגיה של הסקר הגאולוגי של ארצות הברית ובשנת 1989 הפכה לפרופסור מחקר במחלקה לאסטרונומיה של אוניברסיטת צפון אריזונה. שני בני הזוג שומייקר היו חלק מצוות מצפה הכוכבים לוול. בשנת 1994, קרוליין כבר גילתה 32 שביטים, יותר מכל אדם חי באותה תקופה.
ב-18 ביולי 1997, בני הזוג שומייקר נסעו לאוסטרליה כדי לחקור מכתשי פגיעה לא מוכרים. במהלך המסע הם נפצעו בתאונת דרכים, מאות ק"מ צפונית לאליס ספרינגס. יוג'ין נפצע אנושות ונהרג. קרולין נפצעה באופן חמור באותה תאונה. לאחר מספר חודשי שיקום היא המשיכה בעבודתה כאסטרונומית במצפה הכוכבים לוול עם דייוויד לוי.
קרוליין נפטרה באוגוסט 2021, בגיל 92.
גופים אשר התגלו על ידי קרוליין שומייקר
לקרוליין שומייקר מיוחס גילוי של 377 כוכבי לכת מינוריים לבד או במשותף בין השנים 1980-1994. היא גילתה את השביט הראשון בשנת 1983, ועד לפברואר 1991 גילתה 22 שביטים. השביט שומייקר-לוי 9, שהייתה שותפה לגילויו עם בעלה ועם דייוויד לוי, התפרסם במיוחד, שכן הוא התנגש בכוכב הלכת צדק בשנת 1994 - אירוע ההתנגשות הראשון שנחזה.
בשנת 1994, קרוליין כבר גילתה 32 שביטים, יותר מכל אדם חי באותה תקופה. בין השביטים שגילתה (חלקם במשותף עם בעלה או אסטרונומים נוספים) ניתן למנות את:
פרסים ואותות הוקרה
שומייקר קיבלה דוקטורט של כבוד מהאוניברסיטה של צפון אריזונה בפלגסטאף, אריזונה.
בשנת 1988 היא זכתה במדליה על שם ריטנהאוס, פרס המוענק על ידי האגודה האסטרונומית על שם דייוויד ריטנהאוס, וכן בתואר מדענית השנה בשנת 1995.
בשנת 1998, קרוליין ובעלה, יוג'ין שומייקר, זכו במדליית ג'יימס קרייג ווטסון המוענקת על ידי האקדמיה האלומית למדעים של ארצות הברית
כוכב הלכת המינורי  שהתגלה על ידי אדוורד בואל ב-1985 נקרא על שמה.
יחסי חוף השנהב–יפן
יחסי חוף השנהב–יפן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת חוף השנהב לבין יפן.
סקירה כללית
רפובליקת חוף השנהב ויפן מקיימות יחסים דיפלומטיים רשמיים. היחסים הדיפלומטיים שבין חוף השנהב לבין יפן כוננו ב-7 באוגוסט 1960, ביום הכרתה של יפן בעצמאותה של חוף השנהב.
קסנוצרטופס
קסנוצרטופס (שם מדעי: Xenoceratops) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הצרטופסיים - הדינוזאורים בעלי הקרניים. הקסנוצרטופס חי באמריקה הצפונית בקרטיקון העליון. שרידיו נתגלו בתצורת פורמוסט שבאלברטה, קנדה. פירוש שמו, "פנים זרות בעלות קרניים".
תיאור
קסנוצרטופס ידוע מהולוטייפ CMN 53282 המורכב משברי גולגולות של 3 פרטים, הכוללים בעיקר את עצמות העטרה (צרטופסיים). שרידים נוספים נמצאים במוזיאון טירל המלכותי. ניתן להבדיל בינו לבין סוגי צרטופסיים אחרים לפי קישוטי העטרה (frill) שלו: בחלק העליון של מרכז העטרה בולטות שתי בליטות גרמיות קהות, לידן פונים החוצה שני זיזים חדים ועבים שבולטים אחורה במקצת. צידי העטרה מקושטות בבליטות משולשיות. העצם המרכזית בעטרה, בין שני ה"חלונות" שבמרכזה לא מעוטרת בזיזים או בליטות. אין הרבה שרידים משאר חלקי הגולגולת ומעט ידוע על מבנה קרניו. מעריכים שלקסנוצרטופס היו קרניים דומות למיני צנטרוזאוריים (צרטופסיים בתת-משפחת הצנטרוזאורים) קדומים: כלומר, קרני גבה בינוניות באורכן (קצרות יחסית לצרטופסיים המאוחרים של תת-משפחת הכסמוזאורים וארוכות יחסית לאלה של בני תת-משפחת הצנטרוזאורים) ובליטה או קרן על האף.
גילוי
מאובנים של קסנוצרטופס נתגלו לראשונה ב-1958, כאשר ואן לנגסטון הבן גילה שברי גולגולת מתצורת פורמסט ליד פורמוסט שבאלברטה, קנדה. תצורה זו לא נחקרה די הצורך ומעט ידוע על פאונת הדינוזאורים שבה. מאובני צרטופסיים מתצורה זו נדירים ביותר. לנגסטון אחסן את המאובנים שמצא במוזיאון הטבע הקנדי באוטווה. בסביבות 2003 דייוויד אוונס ומיכאל ריאן בחנו מחדש את המאובנים. ב-2009 החל מחקר מעמיק של מאובנים אלה שתוצאותיו שמדובר במין חדש של דינוזאור צרטופסי. ריאן, אווהס וקיראן מ. שפרד תיארו אותו במאמר שפורסם ב-2012 והעניקו לו את השם "קסנוצרטופס". הקסנוצרטופס מתוארך לכ-80 מיליון שנה לפני זמננו, דבר ההופך אותו לצרטופסיי הקדום ביותר הידוע מקנדה.
Clique
Clique (בעברית: קליקה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפרים האמריקאים קניה וסט, ביג שון וג'יי זי, מתוך אלבום האוסף Cruel Summer. השיר יצא לאור ב-6 בספטמבר 2012, על ידי חברות התקליטים GOOD Music ודאף ג'אם, כסינגל הרביעי מתוך האלבום.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי קניה וסט, ביג שון, ג'יי זי, היט-בוי, ג'יימס פאונטלרויו אסקירדו והופק על ידי היט-בוי, החתום בחברת ההקלטות של וסט, GOOD Music. השיר כולל סימפול של קולותיו של זמר הפאנק האמריקאי ג'יימס בראון משנת 1974, "". בשיר יש אזכור לדוגמנית הישראלית בר רפאלי, לאחר שוסט הזכיר אותה גם בשירו, "Christian Dior Denim Flow", לצד אסתי גינזבורג ובן זוגה של רפאלי דאז, לאונרדו דיקפריו.
השיר הוצג בבכורה באתרו הרשמי של וסט ב-6 בספטמבר 2012. באותו היום, התקליטן האמריקאי פאנקמאסטר פלקס הציג את השיר פורמלית ברדיו בתחנת הרדיו Hot 97. יום לאחר מכן, יצא השיר להורדה דיגיטלית בחנות האייטונס. ב-14 בנובמבר 2012 יצא לאור רמיקס לשיר בשיתוף הראפר T.I.
ביג שון אמר בריאיון לתקליטן הבריטי טים וסטווד כי ראפרים רבים נוספים מהשורה הראשונה הקליטו בתים לשיר, שבסופו של דבר נגנזו מהשיר.