cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טיטאנומכיה
לפני המלחמה
לאדמה (גאיה) ולשמים (אורנוס), היו 18 ילדים: 12 טיטאנים, 3 קיקלופים, ו-3 הקאטונכרים (מפלצות בעלות 100 ידיים). אורנוס שנא את הקיקלופים וההקאטונכרים. הוא כלא אותם בטרטרוס. לגאיה כאב הדבר, והיא ביקשה מהטיטנים שיחלצו אותם. כולם פחדו, חוץ מבן הזקונים קרונוס, שקיבל מגאיה חרמש, ואיתו פצע אנושות את אורנוס, שנמלט לשמים לעולם. הוא שחרר את הקיקלופים וההקאטונכרים ממאסרם, והפך למלך הטיטנים והעולם. אבל הוא החזיר את הקיקלופים וההקאטונכרים, לטרטרוס. לקרונוס וריה, נולדה ילדה בשם הסטיה, וקרונוס שמע מהוריו, שאחד מילדיו יהרוג אותו, אז הוא בלע את הסטיה. אותו דבר קרה עם דמטר, הרה, האדס ופוסידון. כאב לריה על שלא תוכל לראותם וביקשה עצה מגאיה. היא אמרה לה להערים על קרונוס, ולהחליף את התינוק באבן. קרוב ללידת התינוק, ריה נסעה לכרתים, ושם נתנה לשלוש נימפות ועז אגדית בשם אמילתיאה לגדל התינוק, (שנקרא זאוס). היא בדרך לקחה אבן וכסתה אותה בשמיכה, וקרונוס חשב שזה התינוק ובלע את האבן. כשזאוס גדל, ריה נתנה לו אישה, מטיס, והיא עצתה לו לא להתקיף את קרונוס לפני שישיג עוד חברים. מטיס התחפשה לרועה, והיא אמרה לקרונוס שעבר במקרה שיש לה עשבים שיתנו לו כוח כה גדול עד שלא יובס לעולם. הוא הסכים, והיא הביאה לו שיקוי הקאה. הוא הקיא את הילדים, והם הכריזו מלחמה על הטיטאנים.
בזמן המלחמה
המלחמה נמשכה 10 שנים, ובזמנה זאוס שחרר את הקיקלופים וההקאטונכרים מכלאם, והם נתנו להם מתנות. לזאוס הם הכינו ברקים, לפוסידון הם הכינו קלשון בעל 3 שיניים, ולהאדס הם הכינו קסדה שהפכה אותו לבלתי נראה. הטיטאנים הובסו, ונכלאו בטרטרוס.
עונשי הטיטאנים
לאחר עליית האלים האולימפיים לגדולה, הושלכו חלק מן הטיטאנים למעמקי טרטרוס, שם נכלאו ונשמרו על ידי הקיקלופים. חלק מן הטיטאנים הורשו להישאר בעולם, אולם מאז ואילך סרו למרות האלים האולימפיים, וירדו לדרגה פחותה יותר בהיררכיה של האלים.
טיטאנים מפורסמים שלא גורשו לטרטרוס עם בוא זאוס:
אחרי המלחמה
אחרי המלחמה וניצחון האלים, גאיה, כעסה על כך שזאוס, כלא את הטיטאנים בטרטרוס, ויצאו לה שתי מפלצות מראשה : אכידנה וטיפון (טיפאוס). אחרים אומרים שאכידנה היא ביתם של פורקיס וקטו, וטיפון, של גאיה וטרטרוס. אכידנה הייתה חצי נימפה חצי נחש, וטיפון היה דרקון בעל 100 ראשים. הם הזדווגו ונולדו להם שלושה ילדים מפלצתיים: אורתוס, כלב בעל 2 ראשים ששומר על עדר של הענק גריאון, ונהרג במטלתו העשירית של הרקלס. קרברוס, הכלב ששומר על שערי השאול, ונלקח על ידי הרקולס במטלתו השתים עשרה. ההידרה, נחש מים שנהרג בסוף על ידי הרקולס במטלתו השנייה. יש כאלה שמשייכים לאכידנה וטיפון גם את הכימרה, שנהרגה על ידי בלרופון ופגסוס. את הספינקס, ואת האריה מנמאה, שנהרג על ידי הרקולס במטלתו הראשונה. יש כאלה שאומרים שאחיה של אכידנה, לאדון, מצורף לרשימת הצאצאים. יש כמה גרסאות למותה של אכידנה: גרסה ראשונה אומרת שאכידנה היא בת אלמוות, וגרסה שנייה אומרת שהיא נהרגה על ידי הענק בעל מאה העיניים, ארגוס. טיפון מת כי זאוס הכה בהר אטנה בברק, שטיפון ניסה לזרוק אותו עליו, וטיפון נכלא בתוך ההר.
גיגאנטים
אחרי שחוסלו אכידנה וטיפון, גאיה, יצרה את הגיגאנטים, ענקים נחשיים. לכל אל היה גיגאנט שבו הוא נלחם.
אגם סולדל
אגם סולדל  הוא האגם השישי בעומקו בנורווגיה. עומקו הוא 376 מטר והוא שוכן בנפת סולדאל שבמחוז רוגלנד שבנורווגיה. שטחו של האגם הוא 28 קמ"ר וגובה פני האגם הוא בגובה של 69 מטרים. נפחו הוא 4.49 קילומטר מעוקב.
חימקי (עיר)
חימקי (ברוסית: Химки) היא עיר תעשייתית במחוז מוסקבה, רוסיה. העיר נחשבת לפרבר של מוסקבה, שמרבית תושביה עובדים בעיר הבירה. היישוב קיבל מעמד של עיר ב-26 במרץ 1939.
בשטח העיר נמצא יער חימקי המהווה את הריאה הירוקה של מוסקבה ונמצא במרכז מחלוקת ציבורית לאור תוואי כביש מהיר החדש הצפוי לעבור דרכו. התחבורה העירונית משרתת את הצורך של תושבי העיר להגיע למקומות העבודה במוסקבה ובחלקם בתוקף כרטיסים של התחבורה העירונית של מוסקבה - למשל באוטובוסים המקשרים את העיר חימקי עם תחנות של הרכבת התחתית של מוסקבה.
תעסוקה
בתחומי העיר ממוקם מפעל הטילים אנרגומש, הנחשב לאחד הגדולים בעולם ומספק את תוצרתו לצבא הרוסי ולתוכנית החלל הרוסית.
פוליטיקה וממשל
הגוף השלטוני הבכיר היא עיריית חימקי בראשה עומד ראש העיר. הגוף המחוקק היא מועצת נבחרי העם (Совет депутатов городского округа Химки), בה מיוצגות שש מפלגות: רוסיה המאוחדת, המפלגה הקומוניסטית, רוסיה הוגנת, יאבלוקו, המפלגה הליברל-דמוקרטית ומפלגת מולדת.
ספורט
מתקן הספורט המרכזי הוא ארנה חימקי בעיר.
כדורגל
מועדון הכדורגל של חימקי – חימקי מתמודד בליגת העל הרוסית כשהישג השיא הוא מקום חמישי וגמר הגביע. המועדון היה מעורב בסכסוך משפטי מול קבוצת אינטר מילאן האיטלקית שתבעה את המועדון לבית הדין של אופ"א על שימוש במדים שדומים מאוד למדי אינטר. התביעה אילצה את המועדון לשנות במעט את המדים, אך צבעי האדום-שחור נותרו צבעי המועדון.
כדורסל
מועדון הכדורסל של העיר נחשב למועדון הכדורסל המצליח ביותר ברוסיה, חוץ מצסק"א. הישגי השיא הם זכייה בגביע הרוסי ו-11 שנים רצופות סגנית אלופה. הקבוצה העפילה גם לשלב רבע הגמר (טופ 8) של היורוליג בעונת 2017/18.
תאודור סטרג'ן
תיאודור סטרג'ן (Theodore Sturgeon; 26 בפברואר 1918 - 8 במאי 1985) היה סופר מדע בדיוני אמריקאי וסופר אימה ומבקר. אתר ה-ISFDB (Internet Speculative Fiction Database) זוקף לזכותו 400 ביקורות ויותר מ-200 סיפורים. המפורסם שבהם הוא ספר המדע הבדיוני על אדם (1953). היכל תהילה למדע בדיוני ולפנטזיה הכניס אותו בשנת 2000 לרשימה. הוא נולד בשם אדוארד המילטון ואלדו.
קורות חיים
סטרג'ן נולד בשם אדוארד המילטון ואלדו (Edward Hamilton Waldo) בסטטן איילנד, ניו יורק בשנת 1918. שמו שונה באופן חוקי לתיאודור סטרג'ן, בגיל אחת עשרה, לאחר גירושיה של אמו ונישואים מחדש לוויליאם דיקי ("ארגיל") סטרג'ן.
הוא מכר את הסיפור הראשון שלו בשנת 1938 לסינדיקט העיתונים של מקלור (McClure Newspaper Syndicate), שרכש חלק גדול מעבודותיו המוקדמות. ההופעה הראשונה שלו בז'אנר הייתה "נשיפת האתר" (Ether Breather) באסטאונדינג בשנה שלאחר מכן. בתחילה הוא כתב בעיקר סיפורים קצרים, בעיקר למגזיני ז'אנר כגון אסטאונדינג ו, אבל גם לציבור הכללי כגון למגזין ארגוסי (Argosy). הוא השתמש בשם העט "א. ואלדו האנטר", כאשר שניים מסיפוריו פורסמו באותו הגיליון של אסטאונדינג.
סטרג'ן כתב רומן מסתורין בסדרת אלרי קווין כסופר צללים, "הנגן בצד השני" (The Player on the Other Side) (רנדום האוס, 1963). רומן זה זכה לשבחים ממספר מבקרי ספרות מסתורין.
הוא כתב תסריטים לפרקי מסע בין כוכבים "חופשת החוף" (Shore Leave, 1966) ו"אמוק הזמן" (Amok Time, 1967; שפורסם מאוחר יותר כ-"Fotonovel" ב-1978). פרק זה ידוע בהמצאת טקס החיזור הוולקני - פּוֹן פארר; השימוש הראשון במשפט "חיים ארוכים ולשגשג", והשימוש הראשון בהצדעה וולקנית. סטרג'ן מוזכר לעיתים ככותב שהכניס במכוון סאבטקסט הומוסקסואלי בעבודתו, כמו סצנת עיסוי הגב בפרק "חופשת החוף". סטרג'ן כתב גם כמה פרקים של מסע בין כוכבים שמעולם לא הופקו. אחד מהם היה ראוי לציון שהכניס את הצו העליון לראשונה. הוא כתב גם פרק של "ארץ האבודים" בשנת 1975. שניים מסיפוריו של סטרג'ן עובדו לסדרה המחודשת של אזור הדמדומים בשנות ה-80. הנובלה "Killdozer!" מ-1944 היוותה השראה לסרט טלוויזיה באותו השם ב-1970, למארוול קומיקס וללהקת רוק אלטרנטיבית באותו השם.
סטרג'ן התגורר במשך כמה שנים בספרינגפילד (אורגון). ונפטר ב-8 במאי 1985, ממחלת ריאות, בעיר הסמוכה יוג'ין.
הוא היה חבר במועדון ספרותי לגברים "Trap Door Spiders", ששימש כבסיס לקבוצה הבדיונית פותרת התעלומות של אייזק אסימוב בשם "Black Widowers". סטרג'ן גם היה ההשראה לדמות החוזרת של קילגור טראוט ברומנים של קורט וונגוט.
החוק של סטרג'ן
ההתגלות של סטרג'ן, הנקראת גם החוק של סטרג'ן, היא אמרה שלרוב צוטטה כ (ninety percent of everything is crap). הביטוי נגזר מתצפית של סטרג'ן שבעוד שהמדע הבדיוני הושם, על ידי מבקרים, לעיתים קרובות ללעג ולקלס עקב איכותו הנמוכה, הרי שגם רוב הדוגמאות של עבודות בתחומים אחרים יכולות באותה מידה להיחשב באיכות נמוכה, ושהמדע הבדיוני לא נבדל בכך מכל אומנות אחרת.
ההיסטוריה
ההתייחסות הכתובה הראשונה לאמרה מופיעה בגיליון מרץ 1958 של מגזין ונצ'ר (Venture), שבו כתב סטרג'ן: . לדברי סופר המדע הבדיוני ויליאם טן (פיליפ קלאס), סטרג'ן העיר הערה זו בסביבות 1951, בהרצאה באוניברסיטת ניו יורק שבה היה נוכח. ההצהרה נכללה לאחר מכן בפסטיבל הבינלאומי למדע בדיוני בפילדלפיה, שנערכה ב-1953.
ההגדרה מופיעה גם במילון אוקספורד האנגלי.
חייו ומשפחתו
אביו הביולוגי אדוארד וואלדו, היה יצרן צבעים, ולו ולאשתו השנייה נולדה בת, ג'ואן - אחות למחצה לתאודור. אימו, כריסטין המילטון דיקר סטרג'ן (ואלדו), הייתה סופרת משכילה, ציירת בצבעי מים, ומשוררת שפרסמה בעיתונות, בשירה ובסיפורת בשם פליקס סטרג'ן. אחיו, פיטר סטרג'ן, כתב ספרות טכנית לתעשיית התרופות ואף לארגון הבריאות העולמי, הוא זכה לקרדיט של הבאת המנסה לארצות הברית. אביו החורג, ויליאם דיקי סטרג'ן (לעיתים מכונה ארגיל), היה מורה למתמטיקה בבית ספר יסודי ולאחר מכן פרופסור לשפות רומאניות במכון דרקסל בפילדלפיה.
סטרג'ן עבד במגוון רחב של מקומות עבודה במהלך חייו: כמתבגר שאף להיות לוליין בקרקס, אך קדחת שיגרונית מנעה ממנו להגשים זאת. מ-1935 (בגיל 17) ועד 1938, היה ימאי בצי הסוחר, ניסיון שמצא דרכו לכמה מסיפוריו. תקופה מסוימת מכר מקררים מדלת לדלת. הוא ניהל מלון בג'מייקה בשנים 1940–1941, עבד בבניין ובכמה עבודות תשתית עבור צבא ארצות הברית בשנים הראשונות של מלחמת העולם השנייה (נהג דחפור בפוארטו ריקו, הפעלת תחנת דלק ומרכז שימון משאית, עבודה במבדוק יבש), ועד 1944 היה רעיונאי בפרסום. נוסף על כתיבת סיפורת עצמאית ולטלוויזיה, הפעיל סוכנות ספרותית (שבסופו של דבר הועברה לסקוט מרדית), עבד עבור מגזין Fortune ועיתונים אחרים של רשת טיים.
הוא ניגן בגיטרה וכתב מוזיקה ואף ניגן אותה לעיתים בכינוסי מדע בדיוני.
סטרג'ן התחתן שלוש פעמים, ניהל שתי מערכות יחסים ארוכות מחוץ לנישואין, התגרש פעם אחת, והיה אב לשבעה ילדים.
הוא עישן מקטרת במשך כל חייו. מותו ממחלת ריאות (Pulmonary fibrosis) יכול היה להיגרם מחשיפה לאזבסט במהלך שנותיו בצי הסוחר.
פרסים והנצחה
זכה בפרסים הוגו ובנבולה.
המרכז לחקר מדע בדיוני באוניברסיטת קנזס מחלק את הפרס על שם תאודור סטרג'ן (The Theodore Sturgeon Memorial Award) למחבר הסיפור המדע הבדיוני הקצר הטוב ביותר שיצא לאור באנגלית בשנה הקלנדרית הקודמת. הפרס נוסד ב-1987.
רומנים בעקבות תסריטים
סטרג'ן נשכר לכתוב רומנים המבוססים על תסריטים של הסרטים הבאים :
סיפורים קצרים
סטרג'ן פרסם אסופות רבות של סיפורים קצרים במהלך חייו, רובם בשנות כתיבתו הפוריות ביותר של שנות ה-1940 וה-1950. תורגמו רק סיפורים בודדים.
נמסידיים
נמסידיים (שם מדעי: Nemesiidae) היא משפחת עכבישאים החיים בצינורות באדמה ובראש הצינור ישנה דלת מלכודת. בעבר הם היו שייכים למשפחה Dipluridae.
אלו עכבישים גדולים יחסית ומזכירים במראם טרנטולות. הנקבות של הגדולים שבהם יכולים להגיע לאורך 4 ס"מ והם בעלי רגליים ארוכות וחזקות.
הם ממתינים במחילות רוב זמנם ויוצרים דלת עם צירים. הם פותחים את הדלת כדי לרדוף אחרי טרף שמפעיל אותה ואז חוזרים לטרוף אותו בתוך המחילה. אצל כמה מינים מחובר אליה גם צינור.
קירסטי דילון
קירסטי דילון (באנגלית: Kirsty Dillon; נולדה ב-1976) היא שחקנית אנגלייה המופיעה בקולנוע, בטלוויזיה ובתיאטרון. היא ידועה בעיקר מהופעתה בתפקיד השוטרת גייל סטיבנס בסדרת הדרמה הבריטית "רציחות במידסומר".
ביוגרפיה
דילון נולדה וגדלה בפורטסמות' שבהמפשייר. היא למדה בבית הספר התיכון פורטסמות' ובהבאנט קולג'. אחר כך למדה משחק ואמנויות הבמה בגולדסמית'ס, אוניברסיטת לונדון ובאקדמיה לאמנות הדרמה ובר דאגלס.
דילון היא שגרירה בתנועה הבינלאומית "קמפיין סרט לבן", הפועלת לשים קץ לאלימות נגד נשים. היא פועלת בשיתוף פעולה הדוק עם נשים שחוו אלימות במשפחה יחד עם ארגונים כגון Early Intervention Project ו-Women's Aid. היא מנהלת קמפיין להגברת המודעות לנושא בקרב גברים, בין השאר בהגשת עצומה לדאונינג 10, ובקבלת תמיכה מג'ון נטלס ודייוויד ג'יימס.
יחסי הרשות הפלסטינית–סודאן
יחסי הרשות הפלסטינית-סודאן הם היחסים הפוליטיים והכלכליים בין הרשות הפלסטינית לסודאן. לרשות הפלסטינית יש שגרירות בח'רטום, אבל לסודאן אין נציגות ברשות הפלסטינית. שתי המדינות מהוות חלק מהאזור המזרח התיכון וחולקות קשרים תרבותיים חזקים יחד. סודאן, כמו מדינות איסלאמיות אחרות, תומכת בעצמאות פלסטין. פלסטינים רבים מתגוררים בסודאן כדי ללמוד או לעבוד במדינה.
היסטוריה
ב-21 בנובמבר 2017 חתמה הוועדה המשותפת לשרים עליונים בין ממשלות הרשות הפלסטינית וסודאן על 18 מזכרי הבנה.
ניב ליבנר
ניב ליבנר (נולד בתל אביב ב-1 בנובמבר 1987) הוא רוכב אופניים ישראלי.
ליבנר החל בגיל 11 לרכב בקבוצתו של נמרוד דובינסקי. בשנת 2005 זכה באליפות ישראל לנוער וב-2010 באליפות ישראל לבוגרים, לאחר שגבר במיאוץ אל קו הסיום על אייל רהט. שלישי סיים חברו לקבוצת "Israel Go Pro", רן מרגליות, איתו שיתף פעולה בכל המירוץ ובמיוחד בסיבוב האחרון של מסלול האליפות שנערכה באזור בית גוברין.. גם ב-2011 ניצח ליבנר באליפות ישראל, לאחר שגבר על יריביו בהפרש ניכר במסלול בעל האופי ההררי באזור רמות נפתלי.
בשנים 2011-2013 רכב ליבנר בקבוצת "Amore & Vita".
פרנץ רולו
פרנץ רולו (בגרמנית: Franz Reuleaux; ) היה מהנדס מכונות וטכנולוג גרמני אשר התמחה בניתוח ופיתוח מנגנונים מכניים. כמהנדס פורץ דרך בתחומו, רולו שאף להפוך את תחום ההתקנים המכניים למדע. ספריו הביאו לידי ביטוי גישה חדשה לנושא התיכון ההנדסי והשפיעו רבות על הקהילה ההנדסית בכל רחבי אירופה, ומאוחר יותר גם בארצות הברית.
קורות חיים
נולד באשוויילר כבן למשפחה בעלת היסטוריה של עיסוק בתחום ההנדסה. אביו וסבו היו בוני מכונות ידועים, והיו בין ראשוני החלוצים שבנו מנועי קיטור באירופה. את השכלתו ההנדסית הראשונית רכש בפוליטכניק בקרלסרוהה. בהמשך דרכו כיהן בתפקידים בכירים בפוליטכניק של ציריך ובבית הספר התעשייתי בברלין, אותו ניהל.
עיקרי גישתו
רולו היה הומניסט בגישתו הפילוסופית, והאמין שהעידן הטכנולוגי יביא לשחרור האנושות מעבדות, ולהרחבת האופקים והאפשרויות של מעמד האיכרים הפשוט. בניגוד להשקפה שרווחה בתקופתו אשר שמה דגש על כישרונם הייחודי של המתכננים מחד, ועל מציאת פתרונות בדרך של ניסוי וטעייה מאידך, סבר רולו שעבודת התיכון אינה בהכרח נחלתם של יחידי סגולה, ושיש להשתית אותה על עולם הידע המדעי–מתמטי במסגרת תהליך מתמשך, שנבנה ומתפתח מדור לדור. רולו סבר שיש להכניס סטנדרטיזציה לעולם התיכון. במסגרת השקפתו זו יצר סדרה של 800 מנגנונים מכניים שונים, שראה בהם מעין אבני יסוד שניתן להשתמש בהן בצרופים שונים לצורך יצירת מכונות שיוכלו לשרת כל תכלית. 220 מנגנונים מתוך סדרה זו מוצגים כיום באוניברסיטת קורנל בארצות-הברית.
עיקר מומחיותו של רולו היה בתחום הקינמטיקה תחום שהתפתח מאוד עם פיתוח מנוע הקיטור, וביתר שאת עם פיתוח מנוע הבעירה הפנימית, אשר לרולו הייתה תרומה לפיתוחו. רולו טען שכל מכונה ניתנת לתיאור כ"שרשרת קינמטית" (kinematic chain) של חוליות המחוברות זו לזו, והמאלצות זו את תנועתה של זו. ביסודה של כל שרשרת כזו נמצאים ה"צמדים הקינמטיים" (kinematic pairs), שתי חוליות המחוברות זו לזו, שצורתן ואופן החיבור ביניהן מעניק להן תנועה ייחודית.
אליהו פלדמן
אליהו פלדמן (2002-1919) היה היסטוריון ישראלי, יליד בסרביה. הוא כיהן כמרצה בכיר בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב. נודע בעיקר במחקריו על תולדות יהדות רוסיה ויהדות בסרביה.
ביוגרפיה
אליהו פלדמן נולד ב-1919 במשפחה יהודית בבסרביה, חבל שהתאחד באותה תקופה עם ממלכת רומניה. ב-1971 סיים עבודת דוקטורט בהיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1976 התמנה למרצה בכיר באוניברסיטת תל אביב, בחוג להיסטוריה של עם ישראל,
ספרים
כתבים נוספים:
מקפצה
מקפצה היא קרש המשמש לקפיצה למים או להתעמלות. מקפצה היא בדרך כלל זיז קפיץ וגמיש.
מקפצה משמשת גם כביטוי לדבר שיעלה את הקריירה המקצועית.
גובה המקפצה
קרש קפיצה ממוקם בדרך כלל באחד משני גבהים אלו: מעל פני המים.
קרש קפיצים ביתי
לאחר תקרית בוושינגטון ב-1993, מרבית בוני הבריכות בארצות הברית אינם ששים להצטייד בבריכת שחייה עם מקפצות לצלילה ולכן בריכות צלילה ביתיות הרבה פחות נפוצות בימינו. באירוע, נער בן ארבע עשרה בשם שון מנלי צלל בבריכת שחייה פרטית, ראשו פגע שבתחתית הבריכה והוא נפצע קשה והפך למשותק. עורכי הדין של המשפחה, יאן אריק פיטרסון ופרד זדר, תבעו בהצלחה את יצרן המקפצה, את בונה הבריכה ואת מכון הספא והבריכה הלאומי של ארצות הברית (NSPI) על כך שהבריכה לא הייתה מספיק עמוקה. התקן של ה-NSPI חייב עומק מינימלי של מה שלא קרה במקרה זה. אולם בתי המשפט קבעו כי הבריכה "הייתה קרובה מספיק" לסטנדרטים בכדי להטיל את האחריות על ה-NSPI. התביעה בהיקף של מיליוני דולרים נפתרה בסופו של דבר בשנת 2001 תמורת 6.6 דולר מיליון דולר (8 דולר) מיליון לאחר הוספת ריבית) לטובת התובע. ה-NSPI אחראי לאחריות והיה מותח כלכלית על ידי המקרה. היא הגישה פעמיים בקשה להגנה על פשיטת רגל בפרק 11 ונערכה בהצלחה מחדש לאיגוד תעשיית בריכות שחייה חדש.
צ'לסי קאטלר
צ'לסי קאטלר (באנגלית: Chelsea Cutler; נולדה ב-11 בפברואר 1997) היא זמרת-יוצרת ומפיקה מוזיקלית אמריקאית מוסטפורט, מדינת קונטיקט, ארצות הברית. היא הוציאה את אלבום האולפן הראשון שלה, How to Be Human, ב-17 בינואר 2020, על ידי ריפבליק רקורדס. האלבום הגיע למקום ה-23 וה-51 במצעד בילבורד 200 ומצעד האלבומים הקנדי בהתאמה.
ראשית חייה
צ'לסי קאטלר נולדה וגדלה בוסטפורט, מדינת קונטיקט, ארצות הברית. בילדותה, היא ניגנה בכלים אקוסטיים, והפיקה מוזיקה אלקטרונית בתיכון. עוד בבית הספר התיכון, ב-2014, קאטלר החלה לפרסם גרסאות כיסויים ושירים מקוריים בחשבון ה-SoundCloud שלה. היא המשיכה לפרסם מוזיקה לחשבון ה-SoundCloud שלה גם בזמן שהיא למדה בקולג' אמהרסט, שם שיחקה גם כדורגל. מאוחר יותר, היא החליטה לעזוב את הקולג' כדי להמשיך להתעסק במוזיקה במשרה מלאה, לאחר שהוצע לה תפקיד חימום בסיבוב ההופעות הלאומי של קווין XCII באביב 2018.
קריירה
עד ל-2017 כמה משיריה של קאטלר (כולל "Your Shirt") זכו להרבה הזרמות מדיה. באותה השנייה, זה הוביל למספר שיתופי פעולה, וביניהם Louis the Child ("Slow Down Love"), איוקאי  ("The Shine"), Kidswaste ("Tonight") וקסבו  ("Found You"). היא חתמה על חוזה תקליטים עם חברת התקליטים Ultra Music בסוף 2017 והוציאה את המיני-אלבום הראשון שלה, Snow In October. לאחר שחיממה את קווין XCII בסיבוב ההופעות שלו בתחילת 2018, הוציאה קאטלר שני מיקסטייפים עצמאיים, Sleeping With Roses ו-Sleeping With Roses II. היא גם יצאה לשני סיבובי הופעות עצמאיים.
בסוף 2019, קאטלר החלה להוציא סינגלים חדשים, ביניהם "How To Be Human" ו-"Lucky" (בהשתתפות אלכסנדר 23). לצד "Sad Tonight", הסינגלים הופיעו באלבום הבכורה שלה, How To Be Human, שיצא ב-17 בינואר 2020 על ידי Republic Records. ב-23 בינואר 2020, ביצעה את הסינגל "Sad Tonight", בתוכנית הטלוויזיה האמריקאית, Late Night with Seth Meyers. השיר הזה היה השיר הראשון של קוטלר שנכנס למצעד 40 שירי המיינסטרים של הבילבורד, והגיע בשיאו, במרץ 2020, למקום 32. באפריל 2020, היא הוציאה עם קווין XCII ו-Louis the Child  את הסינגל "Little Things".
ב-2020, קאטלר הייתה אמורה להופיעה בפסטיבל קואצ'לה, שבוטל בגלל מגפת הקורונה. ביוני 2020 היא הוציאה גרסה משל עצמה לשיר "Crazier Things" בהשתתפות נואה קאהן.
קאטלר נכללה ברשימת פורבס 30Under30 לשנת 2022.
שרון מועלם
שרון מועלם (באנגלית: Sharon Moalem) הוא מדען ורופא אמריקאי. הוא מומחה בתחומי מחלות נדירות, בידול המין, נוירוגנטיקה, ביוטכנולוגיה ותואר כאיש אשכולות. מחקרי הגנטיקה הקלינית שלו הובילו לגילוי שלוש תסמונות גנטיות נדירות, היפוטריכוזיס - לימפדמה - טלנגיקטזיה - תסמונת מום כלייתי, וצורה של היפוך מין זכרי XX, כמו גם צילופתיה הקשורה בנפרונופתיה. במחקריו ובכתביו הוא כורך יחד רפואה, גנטיקה, אפיגנטיקה, היסטוריה וביולוגיה כדי להסביר כיצד הגוף האנושי מתפקד בדרכים חדשות ומרתקות. ספריו תורגמו ליותר משלושים שפות.
מועלם כיהן כעורך משנה של המגזין למחלת האלצהיימר. עבודתו המדעית הובילה לגילוי הסיידרוצילין, אנטיביוטיקה חדשנית נגד חיידקי־על שעמידים בפני רוב סוגי האנטיביוטיקה. נרשמו על שמו עשרים וחמישה פטנטים על המצאות ביוטכנולוגיות הקשורות לבריאות האדם, והוא ייסד (עם שותפים) שתי חברות ביוטכנולוגיה.
ספריו הגיעו לרשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס. מאמרים על מחקריו של ד"ר מועלם התפרסמו בניו יורק טיימס, בניו סיינטיסט ובטיים מגזין, והוא הופיע בטלוויזיה בתוכניתו של ג'ון סטיוארט, ב-CNN וב-NBC.
אלטווטן
האגם שוכן כ-10 קילומטרים מהגבול עם שוודיה והוא ממוקם בין שני הפארקים הלאומיים: הפארק הלאומי אוורה דיווידול והפארק הלאומי רוהקונבוררי. מי האגם נשפכים צפונה לנהר ברדואלווה, הנשפך לנהר מולסלווה, ולבסוף מגיעים לפיורד מלנגן.
המחתרת היהודית
הנהגה
להתארגנות לא הייתה הנהגה מאוחדת. לחבריה היו מטרות שונות: חלקם חשבו שיש לפגוע בראשי הערים הערביות משום שהם אחראים לטרור. אחרים שאפו לפוצץ את כיפת הסלע מתוך אמונה שהדבר יביא את הגאולה, והיו ששאפו לנקום בערבים בכלל, כפי שבא לידי ביטוי בפיגוע במכללה האיסלמית ובניסיון הפיגוע בנוסעי האוטובוסים.
ההתארגנות הייתה ממודרת באופן שבו חלק מאנשיה לא ידעו על הפעילות של האחרים, ולעיתים אף לא הכירו את חלקם ולא הסכימו עם מעשיהם. חלק מהאידאולוגים ביקשו ביסוס למעשיהם במשנתו של שבתי בן דב ואחרים במשנתו של הראי"ה קוק.
ההתנגדות העזה ביותר למחתרת בציבור הדתי-לאומי הייתה מצדו של הרב צבי טאו והרבנים של מה שלימים כונו ישיבות הקו, שטענו שהשימוש בכתביו של הרב קוק, שעמל לבסס את הממלכתיות בישראל, לשם חתירה תחתיה, הוא שימוש שקרי ומוטעה.
לעומתם, רבי יהודה ליאון אשכנזי (המכונה 'מניטו'), כחלק מתפיסתו הרחבה, ראה בממלכתיות של רבני מרכז הרב – צביעות. הוא ראה בהתנהגות המדינה התנהגות גלותית ושפלה, במקום לכבוש ולהיות ריבונה בארץ ישראל בלי שום היסוס ונסיגה. הוא תמך בעצורים, עודד אותם והיה נוכח, וגילה כלפיהם סימפטיה רבה.
בספרו "אחים יקרים" טען חגי סגל שמשך כל תקופת מעצרם התנגדו התוקפים את ראשי הערים, שראו עצמם כפעילי ארגון צבאי למחצה, להאשמתם תחת כותרת אחת עם תוקפי המכללה האסלאמית ומארגני הניסיונות לפיצוץ בהר הבית, שראו עצמם כארגון חבלה יהודי.
הרקע להקמה
הרקע להקמת ההתארגנות היה שורה של מעשי טרור מצד הערבים כלפי המתנחלים והתערערות תחושת הביטחון של המתנחלים ששיאה היה הפיגוע בבית הדסה ב-2 במאי 1980. בפיגוע זה תקפו מחבלים באמצעות רימונים ונשק אוטומטי קבוצת תלמידי ישיבה מקריית ארבע שהיו בדרכם לבית הדסה בחברון. שישה נרצחו ו-16 נפצעו. המתנחלים טענו שהדבר הוכיח את אוזלת היד של מדיניות היד הרכה כלפי הפלסטינים. ממשלת ישראל הגיבה לפיגוע בגירושם לירדן של שלושה אישי ציבור פלסטינים (ראש עיריית חברון פאהד קוואסמה, הקאדי של חברון השייח ביוד אל תמימי וראש עיריית חלחול, מוחמד מילחם). בארגון פנימי של מתנחלים מחברון ומספר תומכים משאר חבלי הארץ, החלו בהכנות לפגיעה במנהיגים פלסטינים.
פעילות
פעולת טרור ראשונה של המחתרת היהודית, ההתנקשות בראשי הערים הפלסטינים, בוצעה ב-2 ביוני 1980 (חודש לאחר הפיגוע בבית הדסה) ובה הם מילכדו מכוניות של שלושה ראשי ערים, חברי אש"ף. ראש עיריית שכם בסאם א-שכעה וראש עיריית רמאללה כרים חלף נפצעו קשה ורגליהם נכרתו. ראש העיר השלישי, איבראהים טאוויל מאל-בירה, התקשר בעקבות האירועים לממשל הצבאי ששלח לביתו חיילים, בהם חבלן מג"ב סלימאן חירבאווי. כאשר פתח חירבאווי את דלת המוסך של טאוויל התפוצץ מטען החבלה. חירבאווי נפגע בשתי עיניו והתעוור. שניים מקציני הממשל הצבאי שהיו באירוע, אהרון גילה ושלמה לויתן, קיבלו מידע מאנשי המחתרת על הימצאות המטען, אך לא הסגירו זאת, שכן חשבו שהוא הוטמן במכונית, בעוד שבפועל הוטמן המטען בדלת המוסך.
פיגוע נוסף של הארגון בוצע ב-26 ביולי 1983 במכללה האסלאמית בחברון, ובו תקפו כמה מחברי המחתרת את המקום בירי ורימונים, רצחו שלושה סטודנטים ופצעו שלושים נוספים. הפעולה באה לאחר רצח תלמיד הישיבה אהרן גרוס בחברון באותו החודש.
בשבועון "ניו ריפבליק" פורסם ביוני 1984 מאמר לפיו קבוצות נוצריות קיצוניות בארצות הברית היו בין מממני המחתרת, והעבירו לראשיה מיליוני דולרים. מטרת שיתוף הפעולה הייתה סילוק המסגדים מהר הבית והקמה של בית המקדש במקומם. במאמר נכתב כי ראשי המחתרת ותומכיהם הנוצרים בארצות הברית סבורים כי הקמת בית המקדש תקרב את הגאולה והיא תתאפשר לאחר מלחמת גוג ומגוג בסביבות הר הבית. בין ראשי הקבוצות הנוצריות התומכות במחתרת נמנים מספר כמרים אוונגליסטים, בהם וצ'ארלס מונרו, שהיה נשיא "קרן ירושלים להקמת בית המקדש". כמו כן דווח שהכמרים נמצאים בקשר מתמיד עם שני הרבנים הראשיים לישראל, וכי סטנלי גולדפוט, איש הלח"י לשעבר, היה איש הקשר בין ראשי המחתרת לבין המנהיגים הנוצרים. במכתב ששלח גולדפוט למנהיגי הנוצרים הוא רמז על תוכניות המחתרת: "אנחנו בוחנים תוכנית מסוימת, שיהיו לה השלכות חשובות. זוהי תוכנית סודית, שאינני יכול לפרט אותה." מכתב זה נפל לידי שירותי הביטחון הישראלים וסייע לחשיפת תוכניות המחתרת.
במאמר דווח גם על טייס מילואים, חוזר בתשובה, שהציע את שירותיו למחתרת בהפצצת הר הבית. הרעיון שלו היה לגנוב מטוס F-16 לצורך הפיגוע. תוכניתו נדחתה מחשש שיפגע בכותל המערבי ולא יוכל לנחות בשטח ישראל.
תפיסת המחתרת
למרות החשיפה, השב"כ לא מיהר לעצור את אנשי המחתרת, וחיכה להזדמנות לתפוס אותם "על חם". ב-27 באפריל 1984 הטמינו חברי המחתרת פצצות מתחת לחמישה אוטובוסים פלסטיניים במזרח ירושלים, שתוכננו להתפוצץ בזמן שהאוטובוסים עמוסים בנוסעים. כוחות הביטחון עצרו את מניחי המטענים, נטרלו את מטעני החבלה, ובימים שלאחר מכן עצרו את שאר חברי המחתרת. בסך הכול נעצרו עשרים ושמונה אנשים. עירא רפפורט ויוסי אינדור שלא נעצרו הוכרזו כמבוקשים . רפפורט, שהסתתר בארצות הברית, שב לארץ בדצמבר 1986 והסגיר את עצמו לרשויות.
המשפטים
זמן קצר אחרי המעצר הועמדו החברים לדין באווירה ציבורית מעורבת: מזועזעת מחד ואוהדת מאידך. הם נכלאו בכלא תל מונד וביקורת רבה נמתחה על תנאי מעצרם הקלים. חלקם הסכימו לעסקות טיעון ואחרים ניסו להפוך את משפטם לפוליטי. ראשון המורשעים היה נועם ינון שנדון במסגרת הסדר טיעון למאסר של שנה וחצי, עונש שנתקבל בשביעות רצון על ידי הנאשם ופתח פתח להסדרי טיעון נוספים. הפרקליטות לעומת זאת לא הייתה שבעת רצון מהעונש וערערה על קולת העונש, שהוחמר על ידי בית המשפט העליון ל-28 חודשי מאסר בפועל.
המורשע השני היה גלעד פלאי, שנדון במסגרת הסדר טיעון לעשר שנות מאסר, עונש שהקשה להגיע להסדרי טיעון נוספים, שכן היה חמור יותר מהעונש שהיה מקבל אילולא הודה. בית המשפט העליון הפחית את עונשו ל-4.5 שנות מאסר בפועל, בין השאר כדי לשמור על אחידות הענישה עם יתר חברי המחתרת. בסוף יולי 1984 נגזר עונשו של יוסף צרויה לשלוש שנות מאסר. המורשע הרביעי, במסגרת הסדר טיעון, היה אבינועם כתריאלי שנדון ל-15 חודשי מאסר בפועל. ביולי 1984 הורשע גם יהודה כהן שקיבל עונש של שנה וחצי מאסר, בגלל חלקו השולי בתכנון פיצוץ כיפת הסלע.
בפברואר 1985 הורשע אורי מאיר במסגרת הסדר טיעון. הוא נדון ל-30 חודשי מאסר. במאי 1985 נדון זאב חבר ל-11 חודשי מאסר בגלל מצבו הבריאותי, והוא שוחרר.
לקראת המשפט המרכזי הוכן אולם מיוחד בבית המשפט בגלל ההתעניינות הציבורית. הם ניסו בתחילה לערער על קבילות הודאותיהם אך נכשלו. בגזר הדין המרכזי בפרשה, שניתן בבית המשפט המחוזי בירושלים, על ידי הרכב השופטים בראשות השופט יעקב בזק, הורשעו 15 מתוך 29 חברי המחתרת. שלושה מהם (מנחם לבני, שאול ניר ועוזי שרבף) נידונו למאסר עולם והיתר לעונשים של שבע שנות מאסר ומטה. נציגת פרקליטות המדינה, דורית ביניש, ערערה לבית המשפט העליון על קולת העונשים שניתנו לחמישה מהמורשעים (ברק ניר, חיים בן דוד, יצחק נוביק, חגי סגל ונתן נתנזון) אך הערעור נדחה באפריל 1986.
בספרו "אחים יקרים", כותב חגי סגל, אחד מחברי המחתרת, כי הליך המעצר לווה ביחס נוקשה מצד השב"כ והמשטרה. הוא הוסיף וטען כי המידע הגיע לשב"כ באמצעות סחיטת המידע באמצעים שאינם כשרים.
שחרורים
תוך שנים ספורות השתחררו מן הכלא רוב חברי המחתרת, ונשארו בעיקר אסירי העולם. הנשיא חיים הרצוג הודיע שיסרב לדון בחנינה תחת לחץ. בסופו של דבר קצב את עונשם של אסירי העולם שלוש פעמים ובניכוי שליש שוחררו לאחר פחות משבע שנות מאסר בסוף שנת 1990.
קתזיניים
קתזיניים (שם מדעי: Ctenizidae) היא משפחת עכבישאים המצויים בכמה אזורים טרופיים וסובטרופיים והם חיים במחילות בעלות דלת מוסווית על ידי עלים, טחבים ונשורת המסווה אותה מטרף כמו חרקים ופרוקי-רגליים נוספים. מינים אחרים פשוט חיים בצינורות רגילים וטורפים כל חרק שמתקרב אליהם.
הם בעלי גוף בצבע שחור עד אדמדם ובעלי שערות רבות. הרגליים גדולות והבטן מעוגלת. הם מזכירים מעט עכבישי טרנטולה במראם אך קטנים יותר.
מינים אלה לא נודדים הרחק ממחילותיהם וממתינים בה רוב הזמן לטרף. היוצא מן הכלל הוא בעונת הרבייה אז הזכרים מחפשים נקבות הגדולות מהם ועלולות לטרוף אותם. בשביל שלא יעשו זאת הם מביאים לנקבות "מתנה" אותה הנקבה תאכל תוך כדי ההזדווגות.
טורפדו מוהילב
טורפדו מוהילב הוא מועדון כדורגל בלארוסי מהעיר מוהילב שבשיאו התמודד בליגה הסובייטית השנייה והשתתף באליפות בלארוס הסובייטית.
היסטוריה
המועדון הוקם בשנת 1959 בשם קירובץ מוהילב. בשנים 1962–1963 הקבוצה שיחקה באליפות בלארוס הסובייטית, אך לרוב התמודדה בתחרויות ברמה האזורית והעירונית. בשנת 1979 שונה שם המועדון לטורפדו מוהילב ונרשם שוב לאליפות בלארוס הסובייטית. המועדון סיים במקום השלישי בשנת 1979 וזכה בתואר האליפות בשנת 1982.
הקבוצה החלה לשחק בליגת העל הבלארוסית בשנת 1992. שתי העונות הראשונות היו מוצלחות ביותר כשסיימה במקום 7 (1992) ו-8 (1992–1993). לאחר מכן, טורפדו לא הצליחה להגיע למקום ה 11 ובעיקר נאבקה נגד ירידה לליגה הראשונה.
נפתלי קראוס
נפתלי קראוס (י"ב בשבט ה'תרצ"ב, 20 בינואר 1932 – י"א בשבט ה'תשע"ח, 27 בינואר 2018) היה עיתונאי ישראלי יליד הונגריה.
טורפדו מוהילב
היסטוריה
בשנת 2014 עבר המועדון ארגון ומיתוג מחדש וחזרה לשם המקורי טורפדו מוהילב. הוא התמודד בליגה העירונית במוהילב, ובשנת 2015 הצטרף לליגה השנייה בבלארוס. עם זאת, בשל מאבקים כלכליים, המועדון פרש מהליגה לאחר עונת 2016 וכיום מיוצג על ידי קבוצת נוער ברמה העירונית.
נפתלי קראוס
ביוגרפיה
נולד בבודפשט בירת הונגריה כבנם הבכור של יצחק ודבורה קולמוסאי, יהודים אורתודוקסים מודרניים. הוא למד בבית ספר היהודי "תורת אמת" ובסוף שנת 1944 בימי השלטון הפרו-נאצי של פרנץ סאלאשי הועבר לגטו. אחרי השחרור למד בישיבה ואחרי כניסת הונגריה לעידן הקומוניסטי, בשנת ה'תש"ט (1949) נמלט מהונגריה ועלה לישראל. למד בישיבת מהרי"ץ דושינסקי בירושלים בראשות הרב ישראל משה דושינסקי.
בחודש כסלו ה'תשי"ח (1958) נישא לבתיה בת שמואל זלמנוב, חסיד חב"ד. לאחר נישואיו התקרב לחסידות חב"ד והיה חבר הנהלת צעירי אגודת חב"ד.
בשנות ה-50 החל בקריירה עיתונאית. במשך שנים רבות היה חבר מערכת העיתון "שערים" ופרסם בו מדור קבוע תחת שם העט "נ. קולמוסאי". כמו כן כתב בעיתון הישראלי בשפה ההונגרית "אוי קלט". מילא תקופה גם תפקיד של כתב בישראל של שבועון יידי מניו יורק ושל העיתון ההונגרי "מדיאר הירלאפ". קראוס ערך את ה"אנציקלופדיה הדתית" ואת "השנתון הדתי האנציקלופדי" שיצא בשנת 1962. כתב בכתבי עת שונים, ובהם בבטאון חב"ד.
מאז סוף שנות ה-60 היה חבר מערכת "מעריב" ופרסם בו כתבות וטורים, בעיקר בנושאים יהודיים ודתיים.
היה חבר פועלי אגודת ישראל וחבר מוסדותיה.
התגורר בבית מגורי העיתונאים, בניין מגורים בשכונת יד אליהו בתל אביב שבו התגוררו כמה עיתונאים בולטים, ובהם יוסף לפיד, יגאל לב, לוי יצחק הירושלמי וברוך אדלר.
לקראוס שלושה ילדים: שמואל; מרים הנשואה לעו"ד יצחק הרפז, בנו של עמיתו איש פא"י הרב גרשום הרפנס; רחל הנשואה לזלמן נוב, ממונה בניהול מזכירות בית דין רבני חב"ד. אחיו, שלמה קראוס, הוציא בסוף שנות ה-70 את המקומון "בני ברק" בבני ברק.
ספרים
קראוס הוציא בהונגריה ובישראל מעל 30 ספרים בנושאי יהדות ועם ישראל, רובם הועלו לרשת על ידי משפחתו.
דולפין פסיפי לבן-צד
דולפין פסיפי לבן-צד (שם מדעי: Lagenorhynchus obliquidens), מין של יונק ימי ממשפחת הדולפיניים. חי במימיו הצפוניים של האוקיינוס השקט. לאוכלוסייה גודל משוער של כמיליון פרטים.
טקסונומיה והיסטוריה
כינויו של הדולפין ניתן לו על ידי המדען תיאודור ניקולס גיל, אחד מחברי ארגון הסמית'סוניאן, ב-1865. מבחינה מורפולוגית הוא דומה לדולפין המזנק, החי בדרום האוקיינוס השקט. ניתוח גנטי שנערך על ידי פרנק צ'יפריאנו גילה כי שני המינים התפצלו זה מזה לפני כשני מיליוני שנים.
למרות סיווגם לסוג דולפין בקבוקי, בדיקה מולקולרית הוכיחה שהם אמורים להיות בני הסוג דולפין קטן (Cephalorhynchus).
תיאור
הסנטר, הגרון והבטן לבנים, המקור, הסנפירים, הגב וסנפיר הגב אפורים כהים ובנוסף כתמים בצבעי אפור בהיר בצדדים. הנקבות שוקלות 150 ק"ג והזכרים 200 ק"ג. הזכרים יכולים להגיע לאורך של 2.5 מטרים, והנקבות - ל-2.3 מטרים. יש להם בממוצע 60 שיניים. הנקבות מגיעות לבגרות מינית בגיל שבע שנים. ההיריון אורך כשנה בממוצע. תוחלת החיים - כ-40 שנים.
תפוצה ומקום חיות
הדולפין הפסיפי לבן-הצד חי במים ממוזגים שבצפון האוקיינוס השקט. הוא אינו מרחיק דרומה יותר מים סין הדרומי (דרום-מזרח אסיה) במזרח ואזור קליפורניה במערב. אוכלוסיות ניתן למצוא גם בים אוחצוק וים יפן.
אוכלוסיות הדולפינים באמריקה נודדות- בחורף, הם נמצאים באזור קליפורניה, ובקיץ הם נודדים צפונה לאזור אורגון ווושינגטון.
הדולפינים מסתדרים היטב בשבי, וכ-50 דולפינריומים מכילים מספר פרטים של דולפין פסיפי לבן-צד.
שמואל אליעזרי
הרב שמואל אליעזְרי (כ"ג בתשרי תרס"ח, 1 באוקטובר 1907 – ג' באדר תשנ"א, 17 בפברואר 1991), היה רב ודיין ישראלי, מתלמידי הרב קוק, ממקימי מכון הרי פישל, מראשוני כותבי הערכים באנציקלופדיה התלמודית, רב צבאי, ורבה של שכונת בית וגן במשך 26 שנים.
ביוגרפיה
נולד בעיירה שומיאץ' (כיום תת-מחוז) שבמחוז סמולנסק בשם שמואל שנדרוב לאליעזר שנדרוב ולגינסה (לבית פבזנר), כבן שביעי מבין 11 ילדים. בשנת תרע"ה (1915) נדד החפץ חיים עם ישיבתו, וישב בשומיאץ' כ-3 שנים. הוא צירף לישיבה תלמידים מבני העיירה, ובתוכם את הנער שמואל. לאחר מלחמת העולם הראשונה, כאשר הישיבה התפצלה לשניים נדד ביחד עם החפץ חיים לסמילוביץ שבמחוז מינסק, ומאז לא פגש יותר את בני משפחתו. הוא נדד מישיבה לישיבה ולמד תורה מפיהם של רבי אלחנן וסרמן, רבי אליהו דושניצר, רבי ברוך דב בר לייבוביץ, ונשיא מועצת גדולי התורה, רבי חיים עוזר גרודזנסקי.
עלייה לארץ ישראל ורבנות
עוד בהיותו בווילנה, שאף לעלות לארץ ישראל, לשם כך יצר קשר עם ישיבתו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק בירושלים. בט"ו בשבט תרפ"ה (11 בינואר 1925), עלה ארצה בהזמנת הרב קוק יחד עם הרב משה דוד בקשט והרב יוסף בורובסקי, ללמוד בישיבת "מרכז הרב". היה מבכירי תלמידיו של הראי"ה קוק, ועימו למד הרב בחברותא כאשר הכין את שיעוריו. בצאתו לחופשות, לקח עמו הרב קוק את שמואל כדי לא לבטל את הלימוד ביחד.
לאחר פטירת אביו בשנת תרפ"ו (1926), שינה את שם משפחתו, משנדרוב לאליעזרי לזכר אביו. בשנת תרפ"ח (1928) נישא לבתיה, בתם של חוה (לבית טייטלבוים) והרב ישראל זאב הורביץ.
ביחד עם תשעה מחבריו נבחר על ידי הרב קוק, להקים את מכון הרי פישל לדרישת התלמוד שהתבסס בעיקר על עילויים מ"מרכז הרב". במסגרת זאת, היה שותף בין היתר בהוצאה לאור עם ציוני מקורות, ביאורים והערות של "שיטה על מועד קטן" של תלמידי רבי יחיאל מפריז, וכן בירורי הלכה על מסכת ביצה, במסגרת הלכה ברורה ובירור הלכה. הרב אליעזרי היה גם מכותבי הערכים לאנציקלופדיה התלמודית בראשית דרכה. עסק והעמיק בנושאי המצוות התלויות בארץ והקים את "המכון לחקר הלכה" שעסק בנושאי שביעית ומצוות התלויות בארץ, כמו כן היה ממקימי אגודת הרבנים מורי ההוראה בירושלים. היה פעיל מאוד בגיבוש האופי היהודי ציוני של היישוב, והיה מקורב לרבנים הראשיים לישראל הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג והרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל.
צה"ל ודיינות
עם קום המדינה, בהיותו בן 44, התגייס לצה"ל על מנת לתרום את חלקו לייסוד הרבנות הצבאית. לדבריו, הרגיש שנתגלגלה לידיו זכות, להשפיע על האופי היהודי של צבא ישראל. ברבנות הצבאית לקח חלק בניסוח פקודות מטכ"ל בנושאים יהודיים, התקפות עד היום. הרב אליעזרי שירת בצה"ל כרב צבאי עד שנת תשט"ז, ואף כיהן כחבר בבית הדין הצבאי העליון.
עם פרישתו מצה"ל, בהיותו בן 52, התמנה לשמש כדיין בבית הדין הרבני בתל אביב. התגורר בשיכון הפועל המזרחי בשכונת יד אליהו בתל אביב, והיה רב הקהילה בשיכון, נתן שיעורים ונענה לכל דורש בפסק הלכה ובעצה. שימש בדיינות עד תשל"ה, עת פרש לגמלאות.
חצי שנה לפני פטירתו פגש, לאחר 72 שנות פירוד, את אחד מאחיו שהגיע לביקור בארץ לאחר נפילת מסך הברזל.
על שמו קרויים רחוב בשכונת בית וגן בירושלים, ובית הכנסת "משכן שמואל" בשכונת יד אליהו בתל אביב.
אליעזרי הניח אחריו חמישה ילדים (שני בנים ושלוש בנות). בנו אלי אליעזרי שירת במוסד ועסק בהצלת יהודים וכן פעל בג'וינט למטרה זו. בנו ישראל אליעזרי הוא גמולוג (גאולוג המתמחה באבני חן). בתו ברוריה אגרסט היא חברת סגל בית הספר לחינוך באוניברסיטת בר-אילן, ובעבר הייתה המפקחת המרכזת (מפמ"ר) על הוראת הביולוגיה במשרד החינוך.
דיאבולו
דיאבולו או יו-יו סיני הוא אביזר להטוטנות מודרני, שהתפתח מצעצוע סיני מסורתי. בסינית יש לו מספר שמות: 扯鈴, 中國搖搖, 響簧, 斗空竹 ו-空竹.
מערכת הדיאבולו מורכבת משני חלקים:
אופי המשחק הבסיסי במערכת הדיאבולו הוא שהדיאבולו עצמו מוצב על החוט שבין שני המקלות ואז נזרק באוויר, ונתפס בשנית על ידי החוט. על בסיס זה יכול להטוטן הדיאבולו לבצע מספר רב של תרגילים. יש תרגילים שמשתמשים אך ורק בדיאבולו והחוט המחובר לשני המקלות, בעוד תרגילים אחרים משתמשים גם באברי גוף. ניתן גם להקפיץ מספר דיאבולו בו זמנית, כמו בלהטוטנות המסורתית. להטוטנים מקצועיים יכולים להקפיץ עד שישה דיאבולו.
קיימים סוגים רבים של דיאבולו, דיאבולו כבדים או גדולים שומרים יותר על התנע שלהם, ודיאבולו קטנים או קלים ניתנים לזריקה לגובה רב, וניתן לסובב אותם מהר יותר. יש דיאבולו שעשויים מגומי ולכן עמידים יותר בפני נפילות או מכות, ודיאבולו שעשויים מברזל, שאותם ניתן להבעיר באש.
לדיאבולו יכולים להיות מגוון של תרגילים מיוחדים והם מחולקים לקבוצות שונות כגון: קשרים (knots), עזיבות מקל (suicides), תרגילי גוף (body tricks) והחלקה על המקל (grinds).
היסטוריה ומוצא
הדיאבולו התפתח מהיו-יו הסיני שעוצב לראשונה במאה ה-12. ליו-יו הסיני היה ציר מרכזי והוא היה מחובר לשני גלגלים בצורת דיסקים, בעוד שלדיאבולו יש צורה מעט חרוטית יותר.
מוצא השם דיאבולו אינו מהמילה הדומה באיטלקית diavolo (שטן). השם הוטבע על ידי המהנדס הצרפתי גוסטב פיליפארט שפיתח את הדיאבולו המודרני בתחילת המאה ה-20. הוא השתמש במילה היוונית dia bolo, שמשמעותה "להעיף מעבר".
הערצת המאגים
הערצת המאגים הוא ציורו המפורסם ביותר של ג'נטילה דה פבריאנו (1370-1427), אמן איטלקי בסגנון הגותי הבינלאומי, אשר פעל בעיקר באזור טוסקנה. את הציור הוא השלים בשנת 1423 בפירנצה, וכיום היצירה מוצגת בעיר במוזיאון האופיצי. הציור הוזמן על ידי פלה סטרוצי, בנקאי, פוליטיקאי וסופר איטלקי, כבר בשנת 1420, כאשר הגיע ג'נטילה דה פבריאנו לפירנצה. על כן, גם פלה וגם אביו, אונופריו, מופיעים בציור.
הציור מתאר את סיפורם של שלושת המגים, שלושה חכמים או מלכים שהגיעו מהמזרח אל בית לחם כדי לסגוד לישו לאחר לידתו. סיפורם של שלושת המגים (או שלושת האמגושים) מתואר בברית החדשה בבשורה על פי מתי. כאמור, בציור משולבים גם הפטרונים שהזמינו אותו כחלק מהקהל המלווה את המגים שמגיעים לברך את ישו.
מבחינה סגנונית, הציור אומנם מבטא בצורה מובהקת את הסגנון הגותי הבינלאומי, אך ניכרות בו גם השפעות של אמני הרנסאנס המוקדם שפעלו בפירנצה באותה התקופה. כנהוג בגותיקה הבינלאומית, הציור מכיל עומס של פרטים עיטוריים וקישוטיים, המעניקים לו מראה עשיר ותכשיטי. כמו כן, ניתן לזהות הבדלים בין האופן בו מתוארים האצולה או הדמויות הקדושות, לעומת המעמדות הנמוכים. הדמויות הקדושות ובני האצולה מתוארים באופן לא ריאליסטי כי אם קישוטי ביותר, עם ריקוע של זהב, ללא התייחסות לפרופורציות הנכונות ומבלי לנסות לשוות להם מראה טבעי או אנושי. דמויות האצולה הן מפוארות כמעשה צורפות, מוארכות בצורה לא טבעית, ונעדרות מסה ריאליסטית.
מן הצד השני, כאשר מדובר בפשוטי העם, ניכרת השפעת ההומניזם הרנסאנסי של התקופה: הדמויות הרבה יותר אנושיות וניכר ניסיון לתארן בצורה ריאליסטית יותר. דוגמה לכך היא המשרת שמתכופף לטפל ברגלי הנסיך – אפשר לראות הקצרה בתיאור שלו והתייחסות לעומק החלל ולתנוחת גופו הטבעית. גם תיאורם של בעלי החיים הוא נטורליסטי וטבעי יותר.
מבין ההישגים הבולטים של אמנות הגותיקה הבינלאומית ניתן למנות גם את ההתבוננות בטבע שמביאה לריאליזם תוכניתי (ולא בהכרח תיאורי) בכל מה שנוגע לחלקים הלא דתיים או אציליים של הציור. היבט זה בא לידי ביטוי ב"הערצת המאגים" של דה פבריאנו גם בחלק העליון של היצירה בו מתוארות סצנות ג'אנר של השיירה שמגיעה עם המלאכים בתיאור נוף פנורמי. אפשר לראות בצד גם סצנות מחיי היום-יום כמו שני חיילים שעוצרים גנב.
בפרדלות התחתונות של היצירה מתוארות "ההצגה במקדש" (מימין), "הבריחה למצרים" (במרכז) ו"הלידה" (משמאל). בסצנת "ההצגה במקדש" ניתן לזהות שוב את ההבדל באופן התיאור של האצילים למול תיאור פשוטי העם – בעוד שהאצילים מתוארים בצורה לא ריאליסטית ותוך הדגשת הפאר והאלגנטיות שלהם, פשוטי העם (הקבצנים) מתוארים בצורה טבעית ביותר. האצילים זקופים, גבוהים ומתוארים כחסרי מסה, הקבצנים שפופים, וניכר בתיאורים ניסיון לשוות להם נפחיות ונוכחות טבעית בחלל.
טיראיפיור
טיראיפיור הוא אגם בנורווגיה השוכן 40 קילומטרים צפונית מערבית לאוסלו והוא האגם החמישי בגודלו בנורווגיה עם שטח של 139 קמ"ר. נפחו של האגם הוא 13 קילומטר מעוקב. עומקו של האגם הוא 295 מטר וגובה פני האגם הוא 63 מטר מעל פני הים. המקור העיקרי של מי האגם הוא נהר בגנה.
גאוגרפיה
טיראיפיור ממוקם במחוז ויקן והוא גובל בנפות הול, ליאר, מודום ורינגריקה. באגם יש שלושה איים: אוטויה, סטורויה ופרוגנויה.
טבח הירי 2011
ב-22 ביולי 2011, באי אוטויה התרחש טבח במחנה נוער של מפלגת העבודה הנורווגית.
משולש שחור
את הטלאי ענדו בתחילה צוענים (שבשלב מאוחר יותר ענדו משולש חום), בעלי פיגור שכלי ובעלי הפרעה נפשית. כמו כן, ענדו את המשולש השחור אלכוהוליסטים, חסרי בית, קבצנים, משתמטי עבודה, זונות וחלק מן האנרכיסטים.
בעוד שהומוסקסואלים סומנו במשולש ורוד, לסביות לא נכללו בקטגוריה זו הואיל והדוקטרינה הנאצית לא הכירה בקיומן של לסביות והן לא הוכללו תחת סעיף 175. נשים שלא תאמו את דימוי הנשיות של הרייך, אוסף תפקידי מגדר שקבעה המפלגה הנאצית שהועידו לנשים תפקיד של רעיות ואמהות, נכלאו בידי הנאצים בעוון "התנהגות אנטי-סוציאלית". בהן היו נשים שהביעו חוסר קונפורמיות, אי-רצון ללדת ילדים, לבשל ולנקות וכדומה, וכן לסביות, משום שלא נישאו כל אלו תויגו במשולש שחור. רוב הלסביות שנכלאו בתקופת השלטון הנאצי הורשעו בעבירות אלה, ולא בלסביוּת באופן ישיר. בארכיון של אתר ההנצחה של מחנה הריכוז ראוונסבריק יש ראיות של ארבע נשים שהוגדרו גם כלסביות: שתיים מהן נרדפו מסיבות פוליטיות, שתיים בגלל היותן יהודיות. אחת האסירות היהודיות ענדה גם את המשולש שחור בשל קשר מיני עם לא-יהודיות.
רזרבה שחלתית נמוכה
רזרבה שחלתית נמוכה היא מצב של פוריות נמוכה המאופיין על ידי מספר נמוך של ביציות שנותרו בשחלות או פגיעה אפשרית בהתפתחות או בגיוס של ביציות בשלב הפרה-אנטרלי. מחקרים עדכניים מצביעים על כך שהתבלות מוקדמת של השחלות (הגעה מוקדמת לגיל המעבר) ואי ספיקה שחלתית מוקדמת עשויות לייצג רצף של הזדקנות מוקדמת של השחלות. תופעה זו בדרך כלל מלווה ברמות גבוהות של FSH (הורמון מגרה זקיק).
אבחנה
ישנה מחלוקת לגבי הדיוק של הבדיקות המשמשות לניבוי רזרבה שחלתית נמוכה. סקירה שיטתית אחת הגיעה למסקנה שהדיוק של חיזוי התרחשות ההריון מוגבל מאוד. כאשר נעשה שימוש בסף גבוה, כדי למנוע מזוגות סירוב שגוי להפריה חוץ גופית, רק כ-3% מהמקרים המצביעים על הפריה חוץ גופית מזוהים כבעלי סיכויים לא טובים במחזור טיפולי הפריה חוץ גופית. כמו כן, הסקירה הגיעה למסקנה שלא ניתן לתמוך בשימוש בכל ORT (בדיקת רזרבות שחלות) לניבוי תוצאות. כמו כן, הנתונים הסטטיסטיים של המרכז לבקרת מחלות ומניעתן מראים כי שיעורי ההצלחה של הפריה חוץ גופית עם רזרבה שחלתית מופחתת משתנים מאוד בין מרכזי הפריה חוץ גופית.
הורמן מגרה זקיק
עלייה ברמת ההורמון המגרה זקיק בסרום (FSH) נמדדת ביום השלישי של המחזור החודשי. (היום הראשון של זרימת התקופה נספר כיום הראשון. זיהוי לא נחשב לתחילת התקופה.) אם מתרחש ערך נמוך יותר מבדיקה מאוחרת יותר, הערך הגבוה ביותר נחשב לניבוי ביותר. מבחני FSH עשויים להיות שונים במקצת, כך שטווחי ההתייחסות לגבי מה שהוא נורמלי, טרום-מנופאוזה או גיל המעבר צריכים להתבסס על טווחים המסופקים על-ידי המעבדה המבצעת את הבדיקה. כמו כן יש למדוד אסטרדיול (E2) שכן לנשים המבייצות מוקדם עשויות להיות רמות גבוהות של E2 מעל 80 pg/mL (עקב גיוס מוקדם של זקיקים, אולי בשל רמת אינהיבין B בסרום נמוכה) אשר יסווה רמת FSH מוגברת וייתן תוצאה שלילית כוזבת.
שיעורי הריון ספונטני בנשים מבוגרות עם רמות גבוהות של FSH לא נחקרו היטב ושיעור הצלחת ההריון הספונטני, אף על פי שהוא נמוך, עשוי להיות מוזל בשל הטיה שאינה מדווחת, שכן רוב מרפאות הפוריות לא יקבלו נשים מעל גיל ארבעים עם רמות FSH בטווח טרום גיל המעבר ומעלה.
לאישה יכולה להיות רמת FSH רגילה ביום-שלושה, אך עדיין מגיבה בצורה גרועה לגירוי השחלתי ולכן יכולה להיחשב כבעלת רזרבה גרועה. לפיכך, בדיקה נוספת המבוססת על FSH משמשת לעיתים קרובות לאיתור רזרבה שחלתית לקויה: בדיקת אתגר קלומיד (אנ' Clomifene), הידועה גם בשם CCCT (בדיקת אתגר קלומיפן ציטראט).
ספירת זקיקים אנטראליים
ניתן להשתמש באולטרסאונד טרנס-ווגינלי כדי לקבוע את ספירת הזקיקים האנטראליים (AFC). זוהי שיטה קלה לביצוע ולא פולשנית (אך עשויה להיות אי נוחות מסוימת). מספר מחקרים מראים שבדיקה זו מדויקת יותר מבדיקת FSH בסיסית לנשים מבוגרות (מתחת לגיל 44) בחיזוי תוצאת IVF. שיטה זו לקביעת רזרבה שחלתית מומלצת על ידי ד"ר שרמן ג'יי זילבר, מחבר ומנהל רפואי של מרכז הפוריות של סנט לואי.
טיפול
שיעור הצלחה משתנה עם הטיפול, ישנם מעט מאוד מחקרים מבוקרים, בעיקר דיווחי מקרה. הצלחת הטיפול נוטה מאוד להצטמצם עם הגיל ומידת העלייה של FSH.
איכות הביציות אצל נשים עם רזרבה שחלתית נמוכה
גם איכות הביציות עלולה להיפגע. עם זאת, מחקרים אחרים לא מראים קשר בין רמות גבוהות של FSH לאיכות גנטית של עוברים לאחר התאמה לגיל. הירידה באיכות הייתה קשורה לגיל, לא קשורה ל-FSH מכיוון שלנשים הצעירות יותר עם רמות גבוהות של FSH ביום השלישי (Day 3 FSH), היו שיעורי לידות חי (אנ' Live birth) גבוהים יותר מהנשים המבוגרות עם FSH גבוה.
מומחה אחד סיכם: אצל נשים צעירות עם רזרבה ירודה כאשר מתקבלות ביציות יש להן שיעורי הריון קרובים לנורמליים, אך הן נמצאות בסיכון גבוה לכישלון בהפריה חוץ גופית; אם מתקבלות ביציות, שיעורי ההריון בדרך כלל טובים יותר מאשר אצל אישה מבוגרת עם רזרבה תקינה. עם זאת, אם רמת ה-FSH גבוהה ביותר, סביר להניח שמסקנות אלו אינן ישימות.
מצווה בו יותר מבשלוחו
מצווה בו יותר מבשלוחו הוא כלל הלכתי הנזכר בתלמוד, לפיו ישנה עדיפות שהאדם יקיים בעצמו את המצוות המוטלות עליו, ולא יעשם על ידי שליח.
כלל זה נאמר בתלמוד לעניין מצוות כבוד שבת, ולעניין קידושי אישה.
מקור הכלל
מקור הכלל הוא בתלמוד, במסכת קידושין, שם מדייק רב יוסף מדברי המשנה כי לעניין קידושי אישה מצווה בו יותר מבשלוחו. הוא אף מוסיף לכך שתי דוגמאות, העוסקות בהכנות לשבת:
לדעת רש"י, הטעם בזה הוא כי . לפי פרשנות אחת, כאשר שאדם עוסק במצווה בגופו ממש, הוא מקבל שכר גדול יותר מאילו היה עושה את המצווה על ידי שליח, וממילא מובן כי מעלת המצווה גדולה יותר. לפי פרשנות אחרת, ככל שאדם מתעסק יותר בגופה של המצווה, בפרטים הטכניים שלה, הוא מגדיל את כבודה וממילא מעלתה גבוהה יותר מאם לא היה עוסק בה.
בשאר מצוות
דין 'מצווה בו יותר מבשלוחו' נפסק בשולחן ערוך לעניין ההכנות לשבת:
לבד מבקידושין ובהכנות לשבת, פסק המגן אברהם כי כלל זה נאמר בכל המצוות, והפרי מגדים הוסיף שהכלל נאמר גם במצוות דרבנן.
לעומתם, התקשה המהר"ח אור זרוע להבין מדוע אנשים לא מקיימים כיום מצוות שחיטה ומצוות מילה בעצמם, ולא על ידי שליח, והוכיח מכך שהכלל 'מצווה בו יותר מבשלוחו' אינו נאמר בכל המצוות . גם היד המלך פסק כי הכלל רלוונטי רק בשתי מצוות אלו, וזאת משום שרק בשתיהן לא תהיה שייכות לשולח, אם ייעשו על ידי השליח.
המנחת אשר מציג פתרון ביניים. מצוות שעיקרן התוצאה- שהבשר יהיה שחוט, שלגג יהיה מעקה- אין בהן דין 'מצווה בו יותר מבשלוחו'. לעומת זאת, מצוות שעיקרן עצם הפעולה- ברית מילה, קידושין- יש בהן דין 'מצווה בו יותר מבשלוחו'.
דיני קדימות
באחרונים הסתפקו האם מעלת קיום דין 'מצווה בו יותר מבשלוחו' קודמת למעלת קיום דין 'זה אלי ואנווהו- התנאה לפניו במצוות' והידור, או לא. כך למשל, האם עדיף שאדם יכתוב לעצמו ספר תורה, או שיתן לשליח לכתוב עבורו, כדי שהספר יהיה מהודר ובהיר יותר.
פרס בחירת הקהל לקליפ השנה
פרס בחירת הקהל לקליפ השנה (באנגלית: People's Choice Awards for Favorite Music Video) הוא פרס אמריקאי שנתי להוקרת אמנים בתעשיית הבידור לפי הצבעת הקהל. הטקס משודר מאז 1975.
פרס בחירת הקהל לקליפ השנה הוא פרס אשר ניתן על ידי חברת פרוקטר & גמבל (1982-2017) ובשנת 2017 רכשה E! את זכויות השידור של הטקס, לווידאו קליפ האהוב ביותר. תוך כדי התחשבות בהצלחותיו, בצפיותיו, בשידוריו בטלוויזיה ובביקורתיו. הפרס הוענק לראשונה בשנת 1984 למייקל ג'קסון תחת הקטגוריה:Favorite Music Video (הווידאו קליפ האהוב ביותר), ושנה לאחר מכן הופסק קבלת הפרס. בשנת 1987 שוב פעם חזר כאשר ליונל ריצ'י זכה עם הקליפ ל"Dancing on the Ceiling". והושהה בשנית בשנת 1988. שנה לאחר מכן שוב חזר לפעול. בשנת 1993, הקטגוריה שונתה לפרס הווידאו קליפ החדש האהוב ביותר (Favorite New Music Video). הפרס הופסק לאחר מכן בכשני עשורים, ושב בשנת 2011, תחת שם הקטגוריה המקורית.
משנת 2018 הפרס שינה את שמו בשנית ל-The Music Video of 20XX (הווידאו קליפ האהוב ביותר לשנת XXXX). עקב המעבר לשידור ב. נכון לשנת 2022, הזמרת האמריקאית קייטי פרי ולהקת הדרום קוריאנית BTS מחזיקים בשיא הזכיות בקטגוריה זו עם שלושה פרסים כל אחד, כאשר פרי הייתה לראשונה שזכתה בפרס שלוש שנים ברציפות בין השנים 2012–2014, עם "Last Friday Night (T.G.I.F) (2012), "Part of Me" (2013) ו-"Roar" (2014). הזמר האמריקאי מייקל ג'קסון היה לאמן הראשון אשר זוכה בפרס זה כאשר זכה בו בשנת 1984, עם שחרורו של הקליפ "Thriller". להקת LMFAO הייתה ללהקה הראשונה אשר מועמדת בקטגוריה זו, כאשר הועמדה בשנת 2012, עם להיטם "Party Rock Anthem". הזמרת הברבדית ריהאנה נהפכה לזמרת הראשונה בהיסטוריה שזכתה בפרס ולא נולדה בארצות הברית.
BTS מחזיקה גם בשיא במספר המועמדויות עם 6 מועמדויות. הלהקה נהפכה גם ללהקה וגם ללהקת קוריאנית אשר זוכה בפרס זה בפעם הראשונה בתולדות הטקס. הזמר ה-R&B והפופ ג'סטין ביבר היהמועמד לפרס חמשפעמים, אך מעולם לא זכה בו, ובכך נהפכך לבין האמנים אשר לא זכו בפרס זה.
צ'יאנג מאי (מחוז)
מחוז צ'יאנג מאי (בתאית: เชียงใหม่) הוא המחוז השני בגודלו בתאילנד. נכון לשנת 2005 אוכלוסיית המחוז כללה בסביבות 1,764,500 תושבים.
בירת המחוז, המכונה גם כן צ'יאנג מאי, היא אחת הערים החשובות בתאילנד אשר מהווה מרכז תעבורה חשוב.
אסתר גרינברג (בואסביין)
אסתר גרינברג (בואסביין) (בהולנדית: Esther (Boissevain) Grinberg; 1934 – 2020), הייתה במקצועה אחות ממוצא הולנדי, חסידת אומות העולם, שהצילה כילדה יחד עם משפחתה יהודים במלחמת העולם השנייה.
קורות חיים
אסתר נולדה ב-1934 באמסטרדם למשפחה נוצרית. בתם של הלנה סונייה ואן טינהובן ורוברט לוקאס בוספן, פעיל במחתרת ההולנדית נגד הנאצים. משפחתה נרדפה על ידי הנאצים עקב בעלותם של סבה ואביה על מפעל אמוניה. ב-1936 ברחה משפחתה מאמסטרדם לעיירה זאנדרפורט, שם למדה במשך שנתיים. לאחר מכן ברחה המשפחה לעיר הארלם שם למדה במשך שנה עד סגירת בתי הספר ב-1943.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
כשהייתה בת 9 הביא אביה לביתם משפחה יהודית (הורים ובת), את משפחת גולדברג שהתיישבה בהולנד בשנות ה-30 של המאה ה-20. לאחר מכן הצטרף אליהם יעקב (יאפ) פכט, יהודי נוסף שברח במהלך גירושו. בעת חיפושים הסתתרו היהודים מתחת לרעפי גג הבית, כשעל בני הבית ובהם אסתר הוטל תפקיד העלמת כל הראיות לקיומם כדי למנוע את חשיפתם. בעקבות ההסתרה נאלצה להתמודד עם הצקות מצד תושבי השכונה כי לא הורשתה להכניס חברים הביתה כדי להימנע מחשיפת המסתתרים, וכן מפני שידעו שאביה מבוקש על-ידי הנאצים (באחת הפעמים בית המשפחה הוצת).
צ'יאנג מאי (מחוז)
גאוגרפיה
למחוז גאוגרפיה הררית. ההר הגבוה ביותר בתאילנד, דוי אינתנון, שגובהו 2,575 מטרים, ממוקם בתחומי מחוז צ'יאנג מאי. מקור הנהר פינג, אחד מיובליו העיקריים של נהר צ'או פראיה, הוא באזור הרי צ'אנג דאו.
אסתר גרינברג (בואסביין)
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
המסתתרים שהו בביתם בין מרץ 1943 ל-5 במאי 1945, עם שחרור הולנד משליטת הנאצים.
לאחר המלחמה
בסיום המלחמה חזרה אסתר ללמוד בתיכון וסיימה את לימודיה. בתום הלימודים התארחה אצל משפחה באנגליה במשך שנה ועבדה בחווה חקלאית. לאחר מכן חזרה להולנד, למדה בבית ספר לאחיות, עבדה במחלקת יולדות בבית חולים והשלימה תואר בעבודה סוציאלית.
צ'יאנג מאי (מחוז)
היסטוריה
העיר צ'אנג מאי שימשה כבירת ממלכת לאנה לאחר הקמתה בשנת 1296. במאות השנים הבאות העיר הפכה לבירה ולגרעין התרבותי של ממלכת לאנה, למרכז הבודהיסטי של צפון תאילנד ונבנו בה מקדשים רבים.