cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סטיב בארון
סטיבן בארון (באנגלית: Steve Barron; נולד ב-4 במאי 1956) הוא במאי וידאו קליפים וקולנוע אירי-בריטי. הוא ידוע בעיקר בזכות בימוי הקליפים של השירים "Billie Jean" של מייקל ג'קסון, "Summer of '69" ו-"Run to You" של בריאן אדמס, "Money for Nothing" של דייר סטרייטס, "Electric Avenue"  ו-"I Don't Wanna Dance"  של אדי גרנט, "Let's Get Rocked"  של דף לפרד, "Going Underground"  של הג'אם, "Don't You Want Me" של The Human League , "Baby Jane" של רוד סטיוארט, "Pale Shelter"  של טירז פור פירז, "Africa" של טוטו ו-"Take on Me" של א-הא. הקליפים של "Take on Me" ו-"Billie Jean" זכו כל אחד ליותר ממיליארד צפיות ביוטיוב. בארון גם ביים כמה סרטים, כולל "צבי הנינג'ה" (1990), "תופסים ראש" (1993), "הרפתקאות פינוקיו" (1996) ו"מייק באסט: מנהל את אנגליה"  (2001).
רופרט אוונס
רופרט אוונס (באנגלית: Rupert Evans; נולד ב-9 במרץ 1976) הוא שחקן טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון אנגלי, חבר הלהקה השייקספירית המלכותית.
קורות חייו
אוונס נולד בסטפורדשייר שבאנגליה. הוא גדל בחווה, ולמד בבית הספר העצמאי "בילטון גראנג'", פנימייה בכפר דונצ'רץ', קרוב לעיר ראגבי שבווריקשייר במערב המידלנדס של אנגליה. אחר כך למד בבית הספר "מילטון אבי", פנימייה עצמאית בכפר מילטון אבאס, קרוב לעיר בלנדפורד פורום בדורסט שבדרום-מערב אנגליה. את לימודי המשחק למד ב-"Webber Douglas Academy of Dramatic Art" ובאותה תקופה גר בדרום קנזינגטון שבלונדון.
קריירה
בתחילת הקריירה שלו הופיע אוונס בעיבוד הטלוויזיוני לרומן "החטא ועונשו" בכיכובו של ג'ון סים, ובמיני-סדרה "צפון ודרום" בכיכובו של ריצ'רד ארמיטאג'.
התפקיד הגדול הראשון של אוונס בקולנוע היה כסוכן FBI ג'ון מאיירס בעיבוד משנת 2004 של הבמאי גיירמו דל טורו לספרו של מייק מינולה "הלבוי". עוד השתתף בסרט "אגורא" שצולם במלטה בכיכובם של רייצ'ל וייס ומקס מינגלה.
אוונס מככב בסדרת הטלוויזיה "האיש במצודה הרמה" בהפקת אמזון בנוסף כיכב בסדרת הטלוויזיה "הכפר", בסדרה המשטרתית "חוצה את הקווים", במיני-סדרה "פלמינג", ובעיבוד לספר "עולם ללא קץ". עוד שיחק אוונס בסיטקום "High Stakes" של רשת ITV, לצדו של ריצ'רד וילסון, ובסדרת הדרמה "Paradise Heights" של ה-BBC בכיכובו של ניל מוריסי.
ב-2014 כיכב אוונס בסרט האימה "The Canal". ב-2016 הוא יופיע בסרט האימה "The Boy".
Mr. Hitler
"Mr. Hitler" (מאנגלית, "מר היטלר) או "Hitler Song"' (שיר היטלר) הוא שיר בלוז שנכתב על ידי האודי "ליד בלי" ויליאם לדבטר על קנצלר גרמניה אדולף היטלר שיצא בשנת 1942.
ליד בלי היה חלק מקבוצה של מוזיקאים בעלי נטייה שמאלנית והייתה לו סימפתיה מסוימת למפלגה הקומוניסטית, נטייה זו הסבירה מדוע הוא לא שר על היטלר במהלך הסכם מולוטוב-ריבנטרופ.
הוצע כי השיר נוצר בהשראת הקשר הקצר של ליד בארי עם הזמר וודי גאת'רי.
בשנת 2015, "Mr. Hitler" נכלל בסט בן חמשת התקליטורים: ".Lead Belly: The Smithsonian Folkways Collection"
מתקן חולות
מתקן "חולות" או מרכז שהייה "חולות" היה מתקן של שירות בתי הסוהר שיועד למבקשי מקלט מאריתריאה ומסודאן, שקיים קושי להרחיקם מישראל. המתקן נפתח ב-12 בדצמבר 2013, כשני ק"מ מגבול ישראל-מצרים, בסמוך לכלא קציעות וכלא סהרונים. המתקן כלל שלושה אגפים, שבכל אחד מהם מקום ל-1,120 שוהים, ואגף מנהלה. בשעות הלילה נאסרה היציאה מהמתקן. השוהים בו חויבו תחילה להתייצב שלוש פעמים ביום לצורך רישום, ובהמשך חויבו להתייצב פעם אחת.
בג"ץ ביטל שלוש פעמים סעיפים בחוק הנוגעים לפעולת המתקן. ב-14 במרץ 2018 נסגר המתקן, לפי החלטת ממשלה שהתקבלה בנובמבר 2017.
היסטוריה
ב-22 בספטמבר 2014 נקבע בבג"ץ איתן נגד ממשלת ישראל, כי התיקון של הכנסת אינו חוקתי וביטלו, והורה לסגור את מתקן "חולות". בתגובה, אושר בכנסת ב-8 בדצמבר 2014 חוק המגביל את ההחזקה של מי שהסתננו לישראל לתקופה של 20 חודשים במתקן חולות וקובע כי חובת ההתייצבות לשוהים במקום תעמוד על פעם אחת ביום.
בינואר 2015 עתרו לבג"ץ המוקד לפליטים ולמהגרים, האגודה לזכויות האזרח ורופאים לזכויות אדם למסתננים בדרישה לחייב את המדינה לספק אמצעי חימום למתקן. בתגובה המדינה החלה בהתקנת מזגנים בחדרי השוהים במתקן והודיעה כי מסתננים יוכלו לקבל פטור של 72 שעות מנוכחות במתקן. ביוני 2015 שהו במתקן 1,700 מסתננים. ביולי 2015 הגישו ארגוני זכויות אדם עתירה לבג"ץ בדרישה לאפשר לשוהים במתקן להכניס אליו מזון ולבשל אותו. ב-2017 קיבל בג"ץ את העתירה בחלקה וקבע כי בטל האיסור הגורף על הכנסת מזון בהיותו בלתי סביר.
ב-19 במרץ 2018 הציע שופט בג"ץ חנן מלצר את המתקן כפתרון לבעיית הצפיפות בבתי הכלא.
החלטה 2268 של מועצת הביטחון של האו"ם
החלטת מועצת הביטחון של האו"ם 2268 היא החלטה של מועצת הביטחון שעסקה במלחמת האזרחים בסוריה, ההחלטה, שהתקבלה פה אחד ב-26 בפברואר 2016, קוראת להפסקת פעולות האיבה ולמענק לגישה לעובדים הומניטריים בסוריה.
יחסי אל סלוודור–יפן
יחסי אל סלוודור–יפן הם היחסים הדיפלמטיים בין רפובליקת אל סלוודור לבין יפן. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים בפברואר 1935.
סחר
בשנת 2017, שוויו של הייצוא היפני לאל סלוודור עמד על 14.6 מיליארד ין, וכלל בעיקר מכוניות וברזל. באותה השנה, שוויו של הייבוא היפני מאל סלוודור עמד על 2.6 מיליארד ין וכלל בעיקר קפה ובגדים.
יפנים באל סלוודור
על פי הלשכה היפנית המרכזית לסטטיסטיקה, באוקטובר 2016 התגוררו באל סלוודור 176 אזרחים יפניים.
אוג'ניו מאוריציו, רוזן סואסון
אוג'ניו מאוריציו, רוזן סואסון (באיטלקית: Eugenio Maurizio di Savoia-Soissons; 2 במרץ 1635 - 6 ביוני 1673), היה אביו של הנסיך אויגן מסבויה.
ביוגרפיה
אוג'ניו מאוריציו נולד ב-2 במרץ 1635 בשיאמברי, לטומאסו פרנצ'סקו, נסיך קריניאנו ולמארי דה בורבון, רוזנת סואסון, בתם של שארל דה בורבון, רוזן סואסון ואן דה מונטפייה. ב-21 בפברואר 1657 התחתן אוג'ניו מאוריציו עם אולימפיה מנצ'יני, בתם של מיקלה לורנצו מנצ'יני וג'רונימה מזריני, ואייניתו של הקרדינל מאזראן, ממנה נולדו לו 8 ילדים. בהשפעת אשתו הוא השיג עמדות צבאיות גבוהות, ובמלחמת צרפת-ספרד הוא מילא תפקיד מכריע בהבסת הספרדים בקרב הדיונות בשנת 1658. לאחר מכן הוא השתתף במערכות בפלנדריה (1667), בפראנש קומטה (1668) ובהולנד (1672), ואף היה נוכח כשגריר מיוחד של צרפת בהכתרתו של צ'ארלס השני, מלך אנגליה. ב-6 ביוני 1673 מת אוג'ניו מאוריציו באונה מקדחת, ולא מהרעלה כפי שנטען, ובנו לואיג'י טומאסו, רוזן סואסון ירש את תאריו.
משפחתו
ב-21 בפברואר 1657 התחתן אוג'ניו מאוריציו עם אולימפיה מנצ'יני, בתם של מיקלה לורנצו מנצ'יני וג'רונימה מזריני, ממנה נולדו לו 8 ילדים:
כס לודוויזי
הפסל התגלה בשנת 1887 בגני וילה לודוויזי, ונקרא על שמם (השימוש הראשון בשם זה הופיע במאמר משנת 1892). בשל קשיים כלכליים נאצלו בני משפחת לודוויזי למכור את הפסל בשנת 1894 לממשלת איטליה.
במרכז היצירה ניתן לראות את האלה אפרודיטה נולדת מן הים (מוטיב המכונה "ונוס אנאדיומנה"). משני צדדי האלה מצויות שתי עלמות העומדות על החוף ומכסות את גופה בבד. על הלוחות הצדדיים דמויות של נשים - האחת מכוסה צעיף ומחזיקה כלי לקטורת, והאחרת - נערה צעירה, ערומה, ששערה אסוף, המנגנת בחליל.
איכות התגליף גבוהה ביותר, ולא ברור ההקשר בין הדמויות על לוחות הצד לבין הלוח המרכזי. כמו כן לא ידועה מטרת הפסל, וישנה סברה לפיה הפסל היה חלק ממקדש אפרודיטה שנבנה בשנת 480 לפנה"ס.
הלן שפירו
הלן קייט שפירו (באנגלית: Helen Kate Shapiro; נולדה ב-28 בספטמבר 1946) היא זמרת יהודיה בריטית ושחקנית. שיא הצלחתה של שפירו הייתה בשנות ה-60, כאשר שרה מספר להיטים אשר צעדו במצעד הפזמונים הבריטי.
ילדותה
שפירו נולדה בבת'נל גרין (Bethnal Green) בלונדון, ובילדותה גרה ברובע האקני בעיר. היא נכדתו של מהגר יהודי מרוסיה. הוריה עודדו אותה לפתח את כשרונה המוזיקלי, אף שהיו עניים מכדי לקנות פטיפון. לצורך האזנה לסינגל הראשון שלה היא שאלה פטיפון מהשכנים. כילדה, שפירו ניגנה על בנג'ו ושרה מדי פעם, יחד עם אחיה רון, בלהקת ג'אז של האח במועדון נוער מקומי. קולה היה בעל איכות מהדהדת, יוצאת דופן לילדה, ובזכות תכונה זו העניקו לה חבריה את הכינוי "צופר ערפל" (באנגלית: foghorn).
קריירה מוזיקלית
עוד בטרם מלאו לה 16 נבחרה שפירו לזמרת הבריטית המובילה. מסע ההופעות הראשון של הביטלס בבריטניה, בחורף ובתחילת אביב 1963, היה כלהקת ליווי לשפירו, ובהופעה בתוכנית טלוויזיה מאותה תקופה נראים שלושה מחברי הלהקה כניצבים בעת ששפירו שרה. במהלך מסע הופעות זה כתבו ג'ון לנון ופול מקרטני את להיטם הראשון Misery, אשר היה מיועד לשפירו, אולם היא לא הקליטה את השיר. בשנת 1995, בעת תוכנית טלוויזיה "אלה הם חייך" שנעשתה עליה, סיפרה שפירו כי הסירוב להקליט את השיר נעשה על ידי אנשים מטעמה, מבלי שכלל זכתה לשמוע את השיר, ועל כך הצטערה לאחר מעשה.
שפירו הופיעה מספר פעמים בישראל, במהלך החודשים דצמבר 1962 וינואר 1963 ערכה מסע הופעות, התארחה בגלי צה"ל שם ראיין אותה חיים קינן, ושרה בפני חיילי גדוד צנחנים כשבקהל נכח גם אריאל שרון. ב-1968 היא הגיעה שוב והופיעה ביום העצמאות.
בסוף שנות העשרה של שפירו החלה הקריירה שלה לדעוך. זמרות פופ חדשות, בהן סילה בלק, סנדי שו ולולו, תפסו את קדמת הבמה, ושפירו נתפסה כמייצגת את הפופ המיושן יותר. היא החלה להופיע במחזות זמר וכזמרת ג'אז, ובשלב מאוחר יותר אף כזמרת שירי גוספל. בטלוויזיה הבריטית היא שיחקה במספר אופרות סבון במהלך שנות ה-80.
בשנת 2002 הודיעה על פרישתה מהופעות ועל כוונתה להתרכז בחיי דת.
אמונתה הדתית
בחודש אוגוסט 1987 פרסמה שפירו כי הפכה למאמינה אדוקה בישו. מאז הוציאה ארבעה אלבומי מוזיקה משיחיים, והופיעה במספר מופעי גוספל, בהם שרה וספרה על אמונתה.
5 במאי
5 במאי הוא היום ה-125 בשנה (126 בשנה מעוברת), בשבוע ה-18 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 240 ימים.
מדיניות אור השמש
מדיניות אור השמש (בהנגול: 햇볕 정책) היא הבסיס התאורטי למדיניות החוץ של קוריאה הדרומית כלפי קוריאה הצפונית. בשנת 2000 הוענק לנשיא קוריאה הדרומית, קים דה-ג'ונג פרס נובל לשלום על ייזום מדיניות אור השמש.
סקירה כללית
מדיניות אור השמש, שעוסקת ביחסי קוריאה הדרומית-קוריאה הצפונית, נוצרה על ידי קים דה-ג'ונג במטרה להדגיש את הניהול השקט של חלוקת חצי האי הקוריאני. בהיבטים רבים, מדיניות אור השמש מושווית לעיתים רבות למדיניות האוסטפוליטיק שהנהיג קנצלר גרמניה המערבית וילי ברנדט במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20, בתקווה לשפר את היחסים של גרמניה המערבית עם גרמניה המזרחית, ברית המועצות, פולין ושאר מדינות הגוש הסובייטי. מדיניות זו שממשיכה עד היום, עומדת בניגוד גמור למדיניות שהונהגה כלפי קוריאה הצפונית לפני כן, שהתמקדה בהכלה.
המונח "מדיניות אור השמש" נלקח ממשלי איזופוס. באגדה השמש והרוח מתחרות זה בזה מי יסיר ראשון מעיל מאדם מסוים. הרוח נשבה בחוזקה, אך הגבר לפת את מעילו. השמש זרחה בחום, והאיש הסיר את מעילו על מנת ליהנות ממזג האוויר הנאה. מטרתה העיקרית של המדיניות היא לרכך את יחסה של קוריאה הצפונית לקוריאה הדרומית באמצעות עידוד האינטראקציה והסיוע הכלכלי.
עקרונות מנחים
ישנם שלושה עקרונות מנחים למדיניות אור השמש. ראשית, אין לקבל שום פרובוקציה חמושה מצד קוריאה הצפונית. שנית, קוריאה הדרומית לא תנסה לקלוט את קוריאה הצפונית בשום דרך. לבסוף, קוריאה הדרומית באופן פעיל קוראת לשיתוף פעולה בין הצדדים.
היבטים מרכזיים של המדיניות
האפקטיביות של המדיניות נחקרה לאורך השנים, ובמיוחד כאשר נושא התוכנית הגרעין של קוריאה הצפונית עלה לכותרות במהלך 2002. תומכי המדיניות, לעומת זאת, טוענים כי זה לא כישלון של מדיניות אור השמש, אלא תוצר של העמדה הקשוחה מצד הממשל האמריקאי.
גאורג ברודי
גאורג ברודי (בהונגרית: Bródy György; 21 ביולי 1908 – 5 באוגוסט 1967) היה שחקן כדורמים יהודי-הונגרי. פעמיים ברציפות אלוף אולימפי (לוס אנג'לס 1932 וברלין 1936) ופעמיים ברציפות אלוף אירופה (פריז 1931 ומגדבורג 1934) בכדורמים.
ביוגרפיה
ברודי נולד בבודפשט. הוא היה שחקן מחליף בנבחרת הונגריה לאולימפיאדת אמסטרדם (1928), אך בסופו של דבר לא השתתף בטורניר.
באליפות אירופה בכדורמים שנערכה בפריז, צרפת בשנת 1931 זכה ברודי במדליית זהב, במדליית כסף זכתה נבחרת גרמניה ובמדליית ארד זכתה נבחרת אוסטריה.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) זכה ברודי במדליית זהב בטורניר הכדורמים לצידו שיחקו מיקלוש שרקן ואישטוואן ברטה שחקנים יהודים, במדליית כסף זכתה נבחרת גרמניה ובמדליית ארד זכתה נבחרת ארצות הברית. הוא שיחק בשני משחקים כשוער.
באולימפיאדת ברלין (1936) זכה ברודי במדליית זהב בטורניר הכדורמים פעם שנייה ברציפות לצידו שיחק מיקלוש שרקן, במדליית כסף זכתה נבחרת גרמניה ובמדליית ארד זכתה נבחרת בלגיה עם השחקן היהודי ז'ראר בליץ. הוא שיחק שישה משחקים כשוער.
בתקופת מלחמת העולם השנייה גויס לשרות העבודה (עבודות כפייה עבור גברים יהודים עבור הצבא ההונגרי ) והיה בחזית המזרחית.
בשנת 1945 שימש בתפקיד סגן נשיא איגוד השחייה של הונגריה.
בשנת 1948 נסע לדרום אפריקה אך לא חזר להונגריה. הוא ייסד בדרום אפריקה מפעל לחוטים.
בשנת 1967 נפטר ברודי ביוהנסבורג מהתקף לב.
אויגן, דוכס וירטמברג (1820–1875)
ביוגרפיה
אויגן נולד ב-15 בדצמבר 1820 בעיר ריגה שבתחומי האימפריה הרוסית, לאויגן, דוכס וירטמברג ומתילדה, נסיכת ולדק ופירמונט, בתם של גאורג הראשון, נסיך ולדק ופירמונט ואוגוסטה, נסיכת שוורצבורג-זונדרסהאוזן.
ב-8 בינואר 1875 מת אויגן בקרלסרוהה, והוא בן 55 שנים.
משפחתו
ב-15 ביולי 1843 התחתן אויגן עם מתילדה, נסיכת שאומבורג-ליפה, בתם של גאורג וילהלם, נסיך שאומבורג-ליפה ואידה, נסיכת ולדק ופירמונט, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
אולימפיאדת מונטריאול (1976)
אולימפיאדת מונטריאול (1976) היא האולימפיאדה ה-21 בעת החדשה. היא נמשכה 16 ימים מ-17 ביולי עד ה-1 באוגוסט 1976. השתתפו בתחרויות 6,028 ספורטאים מ-92 מדינות. 28 מדינות, רובן באפריקה, החרימו את המשחקים במחאה על השתתפותה של ניו זילנד במשחקים, לאחר שנבחרת הרוגבי שלה שיחקה נגד נבחרתה של דרום אפריקה, בניגוד לחרם הספורטיבי שהוטל על דרום אפריקה עקב מדיניות האפרטהייד.
האולימפיאדה הסתיימה בהפסד כספי גדול של המארגנים. אזרחים רבים רואים באולימפיאדה שנערכה בעיר, אסון פיננסי לעיר שגרם לחובות במשך 30 שנים לאחר סיום המשחקים. הגג הנשלף של האצטדיון האולימפי מעולם לא עבד כראוי ובכמה הזדמנויות הוא אף נקרע, מה שגרם לאצטדיון להיות סגור מספר פעמים לתקופות ממושכות של לתיקונים.
מדליות
המדינות שגרפו את מרב המדליות:
המארחת, קנדה, זכתה ב-5 מדליות כסף ו-6 מדליות ארד, והיא המדינה היחידה בהיסטוריה שאירחה אולימפיאדה (במשחקי הקיץ) ולא זכתה בה במדליית זהב.
המשלחת הישראלית
המשלחת הישראלית לאולימפיאדה כללה 11 ספורטאים ב-9 ענפים אישיים, כמספר הנרצחים בטבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן ארבע שנים קודם, ו-17 שחקני נבחרת הכדורגל אשר העפילה לטורניר האולימפי בפעם השנייה (הראשונה הייתה במקסיקו סיטי ב-1968, בסך הכל 28 ספורטאים (המשלחת השנייה בגודלה עד אז) בעשרה ענפים (שיא באותו זמן).
הישג מעולה נוסף היה המקום החמישי שהשיג אדוארד וייץ בענף הרמת המשקולות. ספורטאי מצטיין נוסף היה המתאבק רמי מירון, שהישגו בתחרות היה השביעי בטיבו (אם כי הדירוג הרשמי אז היה רק עד המקום הששי). הישגים אלה היו טובים יותר מכל ההישגים בתחרויות אישיות באולימפיאדות הקודמות. הישגו של וייץ מהווה הישג שיא בהרמת משקולות בכל הזמנים.
הייתה סמליות רבה בכך ששלושת הספורטאים המצטיינים ייצגו את חללי מינכן: הספורטאית שאיבדה את מאמנה, והספורטאים משני הענפים שאיבדו בטבח שמונה מאנשיהם, וביניהם כל חמשת הספורטאים שהיו בין הנרצחים.
באולימפיאדה זו השתתפה ישראל לראשונה בענף הג'ודו, בפעם השנייה בהיאבקות, שיט, התעמלות וכאמור כדורגל, ובפעם השלישית בהרמת משקולות וסיוף. ישראל המשיכה את ההשתתפות הקבועה באתלטיקה, שחייה וקליעה.
המשמר המלכותי הספרדי
המשמר המלכותי (בספרדית: Guardia Real) הוא גדוד עצמאי של כוחות הצבא הספרדיים, המוקדש להגנת מלך ספרד ובני משפחת המלוכה הספרדית ובשירותו משרתים 1,500 חיילים. המשמר אמנם משתתף במצעדים ובאירועים טקסיים אחרים, אך זוהי יחידת לחימה מתפקדת לחלוטין. חבריה מגויסים משורות כל שלוש זרועות הצבא הספרדיים עוברים הכשרה קרבית זהה לזו של חיילים רגילים.
המשמר מכיל תמהיל מגוון של יחידות: יחידת חיל הנחתים המלכותי מהצי, צנחנים מחיל האוויר ויחידת חי"ר מהצבא, בין היתר. כמה יחידות שירתו באפגניסטן ובבוסניה.
היסטוריה
ההיסטוריה של המשמר המלכותי מתוארכת לתקופת ימי הביניים. היחידה הבכירה ואחד מגופים אבטחת אישים הוותיקים בעולם הוא חיל אנשי החצר, Monteros de Espinosa, משנת 1006 ונוצר על ידי סנצ'ו גרסיה מבית קסטיליה.
עוד לפני תקופת המלוכה הראשונה בספרד, הקימו המלכים הקתוליים את המשמרות הישנים של קסטיליה (Guardias Viejas de Castilla). בהמשך, המלך הראשון בספרד, קרל החמישי הורה לפלוגה של אותם שומרים לשמור ולהתגורר בארמונו.
מאוחר יותר, אביו של קרל החמישי, פיליפ הנאה הגיע לספרד בשנת 1502 הביא איתו את "הקשתים של בורגונדי" ועם סגנונם הבורגונדי, יחד עם שתי יחידות שירתו כגוף אבטחה מלכותי עד לארגון מחדש של "כוחות הבית המלכותי" (Tropas de Casa Real) על ידי פליפה החמישי. בתקופת שלטונו התארגנו משמרות המלוכה:
במאה ה-19 נוסף למשמרת חיל רגלים ימי.
המשמר פורק בשנת 1931 כתוצאה מהקמת הרפובליקה השנייה והוחלפה על ידי "סיירת משמרות הסוסים הנשיאותית" (Escuadrón de Escolta Presidencial), שהייתה מערך פרשים. עד שנת 1936 הוא כלל את חיל הרגלים "גדוד המשמרות הנשיאותיים" (Batallón de Guardia Presidencial) שנשאר נאמן לרפובליקה במהלך מלחמת האזרחים.
תחת פרנסיסקו פרנקו, על פי צו מ-4 בפברואר 1949, אורגן ביתו הצבאי של הגנרליסימו מחדש ועל בסיס היחידות הרפובליקניות "הגדוד של משמרות כבודו ראש המדינה" (Regimiento de la Guardia de S.E. el Generalísimo) הוקם גדוד משמרות הגנרליסימו והיחידה שימשה כגוף אבטחה עד למותו של פרנקו.
עם מותו של פרנקו ועלייתו של המלך חואן קרלוס כראש המדינה והמפקד הראשי של הכוחות המזוינים, גדוד המדמר השתלב בצבא החדש תחת המלך והיווה את הבסיס למה שהוא כיום גווארדיה ריאל המודרני - "רגימנט המשמר המלכותי" (Regimento de la Guardia Real), האחראי לאבטחת המלך וכפוף משרד ההגנה.
תפקידים
תפקידו העיקרי של המשמר המלכותי הוא לספק ביטחון צבאי למלוכה. בנוסף להגנה על בני משפחת המלוכה הספרדית, תפקידיה הנוכחיים של היחידה כוללים הגנה על ראשי מדינות זרים המבקרים בספרד, ועל ארמונות מלוכה כמו ארמון המלוכה של מדריד, ארמון אל פרדו וארמון סרסואלה.
הגדוד הוא יחידת לחימה פעילה ונשלחה לבוסניה ואפגניסטן. המשמר לוקח חלק באופן קבוע בתרגילים צבאיים המאורגנים בשיתוף עם כל שלוש הזרועות של צבא ספרד.
המשמר מעורבת בטקס החלפת המשמר (Cambio de la Guardia) בארמון המלכותי ביום רביעי הראשון בכל חודש בין השעות 12 בצהריים לשעה 14:00 (למעט יולי, אוגוסט וספטמבר). חייליו נוכחים במצעדים צבאיים בבירה הלאומית מדריד בחגים רשמיים.
פליקס ד'ארל
פליקס ד'ארל (בצרפתית: Félix d'Hérelle; 25 באפריל 1873, מונטריאול – 22 בפברואר 1949, פריז) היה מיקרוביולוג צרפתי שהתפרסם לאחר גילוי בקטריופאג'ים.
ביוגרפיה
לאחר הולדת הבת השנייה, פליקס ד'ארל חתם על חוזה עם ממשלת גואטמלה והתחיל לעבוד כמיקרוביולוג בבית חולים בבירה. באותה תקופה הוא למד מחלות של צמחים והחל לעבוד על יצירת ויסקי מבננות. בשנת 1907 הוא עבר למקסיקו לפי הזמנת ממשלת המדינה. בהיותו שם, בשנת 1909 הוא הצליח לייצר משקה חריף מסיסל. המכונות לייצור תעשייתי הוזמנו בצרפת ובהתאם לכך הוא חזר לפריז להשגיח על הייצור.
בהיותו בפריז פליקס ד'ארל קיבל אישור לעבוד במכון פסטר ללא תשלום. בשנת 1911 כל המשפחה חזרה לצרפת.
במהלך מלחמת העולם הראשונה פליקס ד'ארל בעזרת המשפחה יצר כ-12 מיליון מנות של תרופות לצורכי צבא.
ב-3 בספטמבר 1917 פליקס ד'ארל פרסם עבודותיו על חקר בקטריופאג'. בשנת 1919 הוא לראשונה הצליח לרפא חולה של דיזנטריה. בשנת 1920 הוא עבר להודו-סין הצרפתית בה המשיך בלימודי מחלות. בהמשך הוא חזר למכון פסטר ובעזרת אדואר אלכסנדר דה פומיאן קיבל הרשאה להשתמש בציוד המכון. בשנת 1921 הוא פרסם את הספר The Bacteriophage: Its Role in Immunity כפרסום רשמי של המכון.
על מחקריו בתחום בקטריופגים הוא קיבל תואר דוקטור כבוד מאוניברסיטת ליידן ובשנת 1925 הוענקה לו מדליית לוונהוק. בשנת 1926 הוא היה מועמד לקבלת פרס נובל בפעם הראשונה.
פליקס ד'ארל המשיך בפיתוח טיפולים בחולים במצרים ובהודו בביקורים שם. בשנת 1934 הוא הוזמן לטביליסי בה התחיל לעבוד עם חברו גיאורגי אליאבה. לאחר מספר שנים, אליאבה הואשם בפעילות נגד בשלטון כחלק של הטיהורים הגדולים וד'ארל עם משפחתו נמלטו מברית המועצות.
ד'ארל חזר לצרפת. שיטות ריפוי בעזרת בבקטריופאג'ם, למרות קשיים טכנולוגיים, התפתחו במהירות וקיבלו הכרה בינלאומית במיוחד במהלך מלחמת העולם השנייה. לאחר גילוי פניצילין שימוש בשיטה זו למעשה הופסק בכל המדינות למעט ברית המועצות.
פליקס ד'ארל נפטר מסרטן בפריז בשנת 1949.
על שמו נקרא רחוב בפריז משפחת Herelleviridae של בקטריופאג'ים. הוא היה מועמד לקבלת פרס נובל מספר פעמים.
פייר שארל ל'אנפן
פייר (פיטר) שארל ל'אנפן (Pierre (Peter) Charles L'Enfant; 9 באוגוסט 1754 – 14 ביוני 1825) היה אדריכל, מתכנן עירוני ומהנדס אזרחי אמריקאי יליד צרפת. ל'אנפן תכנן את העיר וושינגטון, בירת ארצות הברית.
שנים ראשונות
לאחר המלחמה השתקע ל'אנפן בניו יורק, שהייתה אז בירת ארצות הברית, ועבד כאדריכל ומהנדס. הוא הרחיב את האולם הפדרלי (Federal Hall) בעיר, בו נערך הכינוס הראשון של הקונגרס של ארצות הברית. בשנת 1790 הזמין אותו ג'ורג' וושינגטון לתכנן את בירת ארצות הברית החדשה על גדות נהר הפוטומק, שתקרא לימים על שמו.
תכנון וושינגטון
בין מרץ ויוני 1791 הכין ל'אנפן תוכנית לעיר הבירה שהושפעה מאדריכלות נאו-קלאסית בסגנון רומאי. בתוכניתו נכללו בניין הקפיטול על גבעת הקפיטול, הבית הלבן, שדרות המול ושדרת פנסילבניה, שכולם נועדו לתת תחושת פאר, הדר, רצינות וממלכתיות. על פי התוכנית, קושר בניין הקפיטול בתעלה לנהר הפוטומק ובמקומה של תעלה זו עוברת כיום שדרת החוקה. חלק מהאנדרטאות והמונומנטים שתכנן, למשל, אנדרטת צי ארצות הברית, אנדרטת וושינגטון ואנדרטת ג'פרסון הוקמו רק שנים רבות לאחר מותו.
שרטוט הרחובות בתוכנית הוא רשת שתי וערב בכיוון צפון-דרום (ששמם מספר סידורי) ומזרח-מערב (ששמם אותיות האלפבית). לאלה הוסיף שדרות אלכסוניות החוצות את העיר מצפון-מערב לדרום-מזרח ומצפון-מזרח לדרום-מערב (הנקראות כיום על שם מדינות ארצות הברית). במפגשי הרחובות והשדרות תכנן כיכרות עגולות גרנדיוזיות המזכירות את כיכרות פריז ויוצרות צומת רחובות ושדרות בצורת כוכב או שמש בעלת קרניים בבחינת "קרני האור של עידן הנאורות הזורחות אל כל חלקי היבשת, ובו-זמנית משמשות כדרכים המקבלות בברכה את כל האנשים החפצים בהגנת האומה". הכיכרות הנרחבות תוכננו למבנים בעלי חשיבות ופעילות ציבורית פומבית. בתוכניתו משולבים בין השטחים הבנויים שטחים פתוחים ופארקים. קיים דמיון בין רשת הרחובות והשדרות של וושינגטון בתוכניתו של ל'אנפן לבין תבנית השבילים של גני לה נוטר בארמון ורסאי.
על ביצוע התוכנית הופקדו מטעם הקונגרס שלושה נציבים (Commissioners). הנציבים הכניסו שינויים והערות בתוכנית, ל'אנפן סירב לקבל את מרות הנציבים ודרש להתייחס לתוכניתו ככתבה וכלשונה. לאחר שנים של חילוקי דעות בין הצדדים וניסיונות גישור של אישים בכירים כתומאס ג'פרסון ואלכסנדר המילטון נמסר לל'אנפן במרץ 1792 שלא יוכל להמשיך בפרויקט או לשלוט על ביצועו.
מותו ולאחר מותו
ל'אנפן נפטר בעוני ובלא הכרה רשמית ונקבר כמעוט-יכולת.
בשנת 1909, הוחלט להכיר בחשיבותו של ל'אנפן. ארונו הוצב ברוטונדה של הקפיטול על מנת שהציבור יוכל לעבור על פניו (lying in state) והוא היה בכך לאישיות הראשונה שאינה עובד מדינה או נבחר ציבור שזכה בכבוד זה. לאחר מכן נקבר מחדש בטקס רשמי בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
בספרו הסמל האבוד מציין הסופר דן בראון אמונה לפיה רוחו של ל'אנפן רודפת את בניין הקפיטול, ממתינה לגביית התשלום המגיע לו.
מפת העיר לפי תכנונו של ל'אנפן מאוירת בריצוף רחבת החירות (Freedom Plaza), השוכנת לא רחוק מן הבית הלבן.
מיילס ג'ופ
מיילס יו בארט ג'ופ (באנגלית: Miles Hugh Barrett Jupp; נולד ב-8 בספטמבר 1979) הוא קומיקאי ושחקן אנגלי. הוא התחיל את הקריירה שלו כסטנדאפיסט, וזכה להכרה בטלוויזיה הבריטית כשגילם את דמותו של ארצ'י הממציא בסדרת הטלוויזיה לילדים "בלאמורי". ג'ופ זכה להכרה נוספת בבריטניה אחרי שהופיע בשעשועונים בטלוויזיה ובתפקידים כגון ג'ון דאגן בסדרה " The Thick of It" ונייג'ל בסיטקום "כבוד הכומר".
בספטמבר 2015 החליף ג'ופ את סנדי טוקסביג כמנחה בשעשועון "The News Quiz" ששודרה ברדיו 4 של ה-BBC.
ביוגרפיה
ג'ופ נולד בעיר ניוקאסל ורוב ילדותו חי בלונדון. הוא בנו של כומר ב-United Reformed Church.
הוא למד בבית ספר עצמאיים: הול סקול בהמפסטד שבצפון לונדון, ובסנט ג'ורג' סקול בווינדזור. אחר כך למד באוקהם סקול בראטלנד, ובאוניברסיטת אדינבורו שם למד תאולוגיה. באוניברסיטה הופיע באלתורים קומיים עם להקה בשם Improverts, והשתתף בהפקות בידור מוזיקליות (pantomime) עם להקת התיאטרון של אוניברסיטת אדינבורו בתיאטרון בדלם.
ב-2001 זכה ג'ופ בפרס קומיקאי השנה של לסטר מרקורי (So You Think You're Funny?). ב-2003 היה מועמד לפרס Perrier לשחקן החדש הטוב ביותר על הופעתו ב-"Gentlemen Prefer Brogues". הוא טען שפילס את דרכו להצטרף לנבחרת הקריקט בסיור בהודו ככתב הקריקט של BBC סקוטלנד ושל Western Mail.
על הרפתקאותיו כעיתונאי בהודו כתב ג'ופ בספר "Fibber in the Heat".
טלוויזיה וקולנוע
ג'ופ גילם את ארצ'י הממציא בסדרת הטלוויזיה לילדים "בלאמורי" של ערוץ CBeebies. עוד שיחק בתוכנית הקומית "Live Floor Show" של רשת BBC Scotland בה הופיע בתפקיד קומיקאי תמהוני המדבר בגסות. ב-2007 הופיע ג'ופ בתפקיד קטן בסרט "הארי פוטר ומסדר עוף החול" בדמות חזאי בטלוויזיה.
בסדרה הקומית הפוליטית "The Thick of It" הופיע ג'ופ בעונות השלישית והרביעית בתפקיד קצין עיתונות לא יוצלח. בהמשך הופיע ג'ופ בסיטקום "Gary: Tank Commander" בתפקיד קפטן פנשו. ב-2009 שיחק בתפקיד קטן בדמות מלצר בסרט "שרלוק הולמס". באותה שנה הופיע בסדרה הקומית "Stewart Lee's Comedy Vehicle".
ב-2011 היה ג'ופ חבר צוות עם המוזיקאי גולדי, ועם ראש הצוות פיל ג'ופיטוס בשעשועון המוזיקה "Never Mind The Buzzcocks". במאי ובנובמבר 2012 ובאפריל 2012 השתתף כפאנליסט בתוכניות הטלוויזיה "Have I Got News for You" ו-.
באוקטובר 2011 הופיע שוב בתוכנית "Mock the Week". עוד ב-2011 שיחק בתפקיד קמע בסרט "ג'וני אינגליש חוזר" בדמות עובד של MI7. הוא הופיע בפרק בעונה הרביעית של השעשועון "Argumental" ששודרה ב-24 בנובמבר 2011. ב-2012 הופיע ג'ופ פעם נוספת בתוכנית "Mock the Week".
בינואר 2012 ניצח ג'ופ בתוכנית "Celebrity Mastermind". בפברואר 2012 השתתף בתוכנית "Let's Dance for Sport Relief" של ה-BBC ורקד לצלילי השיר "Firestarter" של להקת הפרודיג'י. במרץ 2012 הופיע בפרק של שעשועון הרדיו "Just a Minute" לצדם של פול מרטון, ג'יילס ברנדרת' וליזה טרבאק. ביולי 2013 השתתף בפרק של התוכנית " I'm Sorry I Haven't a Clue" של רדיו 4 של ה-BBC. ב-2014 שיחק בסרט "ציידי האוצרות" המתרחש במלחמת העולם השנייה בתפקיד הקצין הבריטי מייג'ור פילדינג. עוד השתתף פעמים אחדות בתוכנית הטלוויזיה "8 Out of 10 Cats Does Countdown".
ב-2014 היה ג'ופ קריין של הסדרה הדוקמנטרית "Building Dream Homes" של רשת ה-BBC. ב-2016 הופיע בתפקיד קצין משטרה בסרט "גרימסבי". ב-27 באפריל 2016 פורסם שג'ופ ישתתף בעיבוד של "גבעת ווטרשיפ". ב-2015 היה ג'ופ ראש צוות של השעשועון "The Really Welsh Christmas Quiz" לצדם של הקומיקאים כריס קורקורן, אליס ג'יימס ועומאר חמדי.
באוקטובר 2016 הופיע ג'ופ בתפקיד ג'יילס בסיטקום של ערוץ BBC Three "ג'וש". ב-2017 שיחק בתפקיד הרדי בסרט "Journey's End". ב-2018 הופיע בתפקיד אורח בדמות בזיל בסדרת הדרמה "The Durrells" של רשת ITV.
חיים אישיים
ג'ופ ואשתו רייצ'ל הכירו כשלמדו באדינבורו. לבני הזוג יש חמישה ילדים, והמשפחה עברה מפקהם שבלונדון למונמאות'שייר שבוויילס.
כס בוסטון
כס בוסטון (באנגלית: Boston Throne) הוא תבליט שיש הדומה בצורתו ובגודלו לכס לודוויזי שהתגלה בגני וילה לודוויזי שברומא, והיה ככל הנראה אחת מפסלי גני סאלוסטיוס שהיו במקום זה בתקופת האימפריה הרומית. הפסל התגלה בשנת 1894, נמכר במכירה פומבית, ונרכש על ידי אדוארד פרי וורן עבור מוזיאון בוסטון לאמנויות בשנת 1896.
תיאור הפסל
כס בוסטון הוא תבליט העשוי מגוש ריבועי של שיש לבן אשר מגולף בשלושה מצדדיו. הלוח המרכזי מתאר דמות גבר עירום מכונפת המחזיקה בידיה מאזניים (מרביתם לא שרדו), כאשר על כל כף של המאזניים דמות של בחור צעיר. משני צדדי הדמות המרכזית מופיעות דמויות נשים.
האירוע המתואר בתגליף הוא הפסיכוסטסיה – שקילת הנשמות במיתולוגיה היוונית – והדמויות בו הן ארוס במרכז ופרספונה ואפרודיטה מצדדיו, או לדעת אחרים, ונוס ויונו.
בצידי התבליט מגולפות שתי דמויות: אישה זקנה מתאבלת בצד אחד וילד מנגן בנבל בצד השני.
מקור הפסל
אין מחלוקת כי איכותו של כס בוסטון נמוכה מזו של כס לודוויזי, אולם ישנה מחלוקת בדבר מקורו של כס בוסטון. רוב החוקרים סבורים כי כס בוסטון פוסל במאה ה-1 לפנה"ס והוא גרסה רומית של כס לודוויזי, שנועדה לעמוד בסמוך לו. לעומת זאת, יש הסוברים כי כס בוסטון מקורו במאה החמישית לפנה"ס, בדומה לכס לודוויזי, ואחרים בכלל סבורים שמדובר בזיוף מאוחר שגולף בסגנון עתיק בשיש מהעת העתיקה.
דייוויד ראוזר
דייוויד צ'סטון ראוזר (באנגלית: David Cheston Rouzer; נולד ב-16 בפברואר 1972) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השביעי של מדינת קרוליינה הצפונית. טרם היבחרו אל הקונגרס האמריקאי היה נציגו של מחוז הבחירה ה-12, שבתוכו מחוזות ויין וג'ונסון, בבית המחוקקים של קרוליינה הצפונית.
ביוגרפיה
ראוזר נולד ב השוכן בעיר לנדשטול במדינת ריינלנד-פפאלץ, אז בשטחי גרמניה המערבית, שם הוצב אביו במסגרת שירותו בצבא ארצות הברית. הוא גדל בדורהאם שבקרוליינה הצפונית, שם למד בבית הספר התיכון "נורת'ן". את לימודיו הגבוהים השלים באוניברסיטת המדינה של קרוליינה הצפונית, שם היה חבר באחווה פי דלתא תטא. בשנת 1994 קיבל תואר ראשון בניהול עסקים חקלאיים, בכימיה, ובכלכלה חקלאית.
בסנאט המדינתי עבד על חיזוק חקיקות שהתירו לבני נוער לקבל רישיון נהיגה. הוא גם תמך בבחקיקה בנושא "עליית מפלס הים" מ 2012, שביקשה לחייב נתונים היסטוריים גרידא ככלי לחיזוי מגמות סביבתיות עתידיות. ראוזר מתנגד נחרץ לחוק הגנת החולה וטיפול בר השגה; במסע הבחירות שלו משנת 2012 פרסם תעמולה טלוויזיונית בה הבטיחה סבתו שאם ייבחר, לא יקצץ בתוכנית המדיקר. הוא מאמין שעל מהגרים לארצות הברית לשלוט היטב בשפה האנגלית בטרם יקבלו אזרחות אמריקאית, ומתנגד להפלות. בבחירות 2014 נבחר אל בית הנבחרים של ארצות הברית.
ב-3 בינואר 2015 ראוזר הושבע לתפקידו עם התכנסות הקונגרס ה-114 של ארצות הברית. החל ממאי 2019 נתן את חסותו ל-24 הצעות חוק במהלך כהונתו, שמתוכן שתיים קיבלו מעמד חוק בארצות הברית.
בדצמבר 2020 נמנה ראוזר בין 126 חברי בית הנבחרים מהמפלגה הרפובליקנית שחתמו על מכתב ידידי בית המשפט לשם הבעת תמיכה בתיק "טקסס נגד פנסילבניה", תובענה ייצוגית שהוגשה לבית המשפט העליון של ארצות הברית בניסיון לערער על תוצאות הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020 במספר מדינות מתנדנדות, בהן ג'ו ביידן ניצח את הנשיא המכהן דונלד טראמפ. בית המשפט העליון מיאן לדון בתיק על סמך שלטקסס אין זכות עמידה לערער על תוצאות בחירות במדינה אחרת, על סמך פרק 3 לחוקת ארצות הברית.
קרוז' (ליטא)
קרוז' (בליטאית: Kražiai, קרז'יאי; בפולנית: Kroże, קרוז'ה; ביידיש: קראָזש) היא עיירה קטנה במחוז שאולאי שבליטא, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
התיעוד הראשון לעיירה הוא משנת 1257. לאחר קרב גרונוולד בראשית המאה ה-15 הפכה העיירה לעיירת מחוז, ובמאה ה-17 נעשתה למרכז קתולי אזורי.
יהודי קרוז'
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בקרוז' הוא מהמאה ה-15. מקרוז' יצאו החל מהמאה ה-18 רבנים חשובים, ובהם אבא חסיד. משנות ה-80 של המאה ה-19 היגרו רבים מיהודי העיירה אל מעבר לים. בשנת 1897 נמנו בעיירה 1,125 יהודים, כשליש מתושביה.
בין מלחמות העולם התגוררו בעיירה כ-530 יהודים, והתקיימה בה פעילות של אגודת ישראל ושל המפלגות הציוניות. פעילות זו נאסרה עם סיפוח ליטא לברית המועצות ביוני 1940.
בשואה
ב-22 ביולי 1941 נורו למוות ביער קופרי (Kupris) כ-390 יהודים מגטו זה. ב-2 בספטמבר 1941 רצחו אנשי ס"ס ושוטרים ליטאים את אחרוני יושבי הגטו - 64 ילדים ו-5 מבוגרים, ובהם רב העיירה.
שר הטבעות: שיבת המלך
שר הטבעות: שיבת המלך (באנגלית: The Lord of the Rings: The Return of the King) הוא סרט קולנוע ניו זילנדי־אמריקאי מסוגת פנטזיה משנת 2003 שאותו ביים פיטר ג'קסון. הוא השלישי בטרילוגיית סרטי שר הטבעות והוא מבוסס על ספרו של ג'ון רונלד רעואל טולקין, "שר הטבעות". הכנסותיו של הסרט נאמדות ביותר מ־1.1 מיליארד דולרים.
הסרט היה אחד משיאני פרס האוסקר, כשזכה ב־11 פרסים בטקס האוסקר ה־76 שנערך ב־29 בפברואר 2004, ובכך השווה את שיאם של הסרטים "טיטניק" ו"בן חור". הסרט זכה באוסקרים בקטגוריות הסרט הטוב ביותר, הבימוי, התסריט המעובד, הניהול האומנותי, האפקטים המיוחדים, עיצוב התלבושות, האיפור, עריכת הסאונד, פסקול, שיר מקורי ("Into the West") ועריכה.
כמו כן זכה הסרט בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית הסרט הדרמטי, הבמאי, שיר הנושא ופסקול; חמישה פרסי באפט"א, פרס גילדת שחקני המסך עבור צוות שחקנים, שני פרסי טקס ה־MTV, שני פרסי גראמי, תשעה פרסי סאטורן וכן פרס הוגו.
עלילה
הסרט מתחיל בפלשבק מהעבר המתאר כיצד סמיאגול השיג את 'הטבעת האחת', לפני שזו הפכה אותו לגולום.
אראגורן, לגולס, גימלי, גנדלף, תיאודן ואיאומר נפגשים עם מרי, פיפין וזקן־עץ באייזנגארד, אשר נמצאת כעת תחת שליטת העצנים. הם משיגים את פלנטיר אייזנגרד. סקרנותו של פיפין מסבכת את החבורה באדוראס, כאשר הוא מסתכל לתוך הפלנטיר ובכך הוא מגלה את מיקומם אך גם עוזר לגנדלף לגלות את תוכניותיו של סאורון אשר מתכנן להתקיף את מינאס טירית, והוא יוצא לשם ברכיבה עם פיפין. בינתיים, לארוון נגלה חזון בו היא רואה את ילדה שטרם נולד ובעקבות כך היא חוזרת בה מהחלטתה לעזוב את הארץ התיכונה ומשכנעת את אלרונד לחשל מחדש את חרב הנארסיל המקורית שחתכה את הטבעת מאצבעו של סאורון.
גנדלף ופיפין מגיעים למינאס טירית, שם הם מוצאים את העוצר דנאתור מתאבל על בנו בורומיר. פיפין נשבע נאמנות אליו. הם עדים להבזק אור גדול ממינאס מורגול, היכן שהמלך־המכשף מאגד את צבא האורקים העצום שלו, ואשר מבשר את תחילת המלחמה. פרודו, סם וגולום מטפסים במדרגות קירית אונגול.
קרב שדות הפלנור
צבא מינאס מורגול מצליח לסלק את צבא גונדור החוצה מאוסגיליאת, ופאראמיר נסוג עם הצבא למינאס טירית. בינתיים, גולום משכנע את פרודו בערמומיות שאין לסמוך על סם ושעליו לשלוח את סם חזרה מכיוון שהוא זומם לקחת את הטבעת. בעקבות הוראתו של גנדלף, פיפין מאותת לראשונה לרוהן בעזרת משואה, בבקשת עזרה לגונדור, תיאודן נענה ורוכב לדונהארו להתכונן למלחמה. בזמן שמתכוננים לקרב בדונהארו, אראגורן פוגש את אלרונד, אשר נותן לו את חרב הנארסיל שחושלה מחדש לחרב אנדוריל ("להבת המערב") ומציע לו להשתמש בה לשלוט במתים. אראגורן יוצא לדרך דימהולט עם לגולס וגימלי במטרה לגייס את עזרתם של צבא המתים במלחמה, ולהשיג את האוניות של שודדי הים מאומבאר. תיאודן יוצא למלחמה עם ששת אלפים חיילים, בלתי מודע לכך שאיאוון ומרי מצויים בקרב הלוחמים.
דנאתור פוקד על פאראמיר לכבוש מחדש את אוסגיליאת כשפאראמיר עצמו יודע כי מדובר בהתאבדות, פארמיר מובס ונפצע אנושות ומוחזר לעיר על ידי סוסו. כוחות מינאס מורגול מתחילים במצור על העיר בעוד קטפולטות יורות אבנים כבדות והמלך־המכשף של אנגמאר וגנרל צבאו פותחים במלחמה. הם פורצים אל תוך העיר. באותו הזמן, גולום בוגד בפרודו ומובילו ישירות לשילוב, עכבישה ענקית שעוקצת ומשתקת אותו. סם נלחם בעכבישה בעזרת אור הסילמאריל ומבריח אותה. הוא מגלה כי פרודו עדיין בחיים כאשר חבורת אורקים לוקחת אותו ומחליט להצילו מידיהם.
במינאס טירית, דנאתור מתוך שגעונו מכין מדורה בה הוא מתכנן לשרוף את עצמו ואת בנו פאראמיר חסר ההכרה. גנדלף ופיפין מגיעים ברגע האחרון ומצליחים להציל את פאראמיר, אך דנאתור עולה בלהבות וקופץ אל מותו ממרום מינאס טירית. הרוהירים מגיעים לשדות הפלנור ומצטרפים לקרב אך הנפילים של בני הדרום עושים בהם שמות. תיאודן נפצע אנושות על ידי המלך המכשף של אנגמאר. אראגורן מגיע לבסוף בזמן עם צבא המתים על אוניות אשר מכריעים את הקרב, בזמן שאיאוון ומרי מצליחים להרוג את המלך־המכשף. תיאודן מת ואראגורן אשר עומד במילתו משחרר את צבא הלא־מתים מקללתם.
סם מציל את פרודו מהמגדל ויחדיו הם יוצאים במסע הארוך והמפרך לעבר מורדור במעלה הר האבדון. גנדלף מעריך שכעשרת אלפים אורקים מפרידים כעת בין פרודו במגדל קירית אונגול לבין הר האבדון, בשל כך אראגורן מחליט ליצור הסחה אשר תאפשר לפרודו וסם להגיע בביטחה להר האבדון - אראגורן עושה זאת על ידי כך שהוא מוביל את החיילים הנותרים מהקרבות לשער השחור על מנת להסיט את האורקים מדרכו של פרודו. סם סוחב את פרודו חסר הכוחות במעלה הר האבדון אך נאלץ להתמודד עם גולום שתוקף אותם. פרודו מגיע בכוחות עצמו לפתח ההר, לא עומד בפיתוי ומחליט כי לא יפיל את הטבעת לתוך הלבה, ובמקום זאת עונד אותה והופך לבלתי־נראה. גולום אשר נלחם בסם משאיר אותו חסר הכרה וקופץ על פרודו הבלתי־נראה. הוא אוחז באצבעו של פרודו, נושך אותה ולוקח את הטבעת. פרודו מסתער עליו ושניהם נופלים מהקצה. בו בשעה שגולום נופל לתוך זרם הלבה ומושמד עם הטבעת, פרודו מצליח להיתלות על קצה הצוק וסם מצליח להצילו. כתוצאה מהשמדת הטבעת, צריח ברד-דור קורס וכל האורקים האוגפים את צבאו של אראגורן מושמדים או נמלטים. פרודו וסם נחלצים ברגע האחרון על ידי גנדלף אשר מגיע עם העיטים הענקיים רגע לפני שהר האבדון מתפרץ. פרודו וסם מתעוררים במינאס טירית שם הם פוגשים את ידידיהם.
אראגורן מוכתר למלך גונדור לצידה של ארוון, שבוחרת לחיות לצידו, ומשתחווה אל ארבעת ההוביטים, ובעקבותיו משתחווים כולם. ההוביטים חוזרים לפלך שם סם מתחתן. פרודו מסיים לכתוב את קורות שר הטבעות וכשעדיין מותש ממשימתו כנושא הטבעת מחליט לעזוב את הארץ התיכונה יחד עם גנדלף, בילבו בגינס, אלרונד וגלדריאל בספינה היוצאת מהנמלים האפורים.
הפקה
טרילוגיית הסרטים של שר הטבעות היא יוצאת דופן, נכון להיום, בכך שהיא היחידה שכל שלושת חלקיה נכתבו וגם צולמו בעת ובעונה אחת (חוץ מה-"פיק-אפים" (pick ups), כלומר הצילומים המשופרים שנעשו לאחר הצילומים המקוריים, ראה לקמן). ג'קסון החליט ששיבת המלך הוא הקל ביותר מבין השלושה להכנה, משום שהוא כולל את שיא הסיפור, שלא כמו שני הסרטים האחרים. שיבת המלך היה במקור השני מתוך שני סרטים שהיו מתוכננים על ידי מיראמקס מינואר 1997 עד אוגוסט 1998, והיה פחות או יותר במבנה המוגמר שלו כשהסרט הראשון היה אמור להיגמר עם הקרב של נקרת הלם המתואר ב"שני הצריחים". ההסרטה התרחשה בהרבה מקומות על פני ניו זילנד, בין 11 באוקטובר 1999 ו-22 בדצמבר 2000. צילומים משופרים נעשו במשך שישה שבועות בשנת 2003, לפני שחרור הסרט לאקרנים.
פולקסווגן חיפושית חדשה
החיפושית החדשה (באנגלית: New Beetle) הוא כינויה של מכונית המוגדרת כ"מכונית רטרו", מתוצרת חברת פולקסווגן הגרמנית.
בשנת 1994 הציגה פולקסווגן, בתערוכת הרכב של צפון אמריקה, אב טיפוס של דגם חדיש ששואב את השראתו העיצובית מהחיפושית הקלאסית. בשנת 1998 הופיע דגם החיפושית החדשה בסוכנויות המכירה. זהו דגם מודרני (בעל מנוע מקורר-מים המותקן מקדימה), מתקדם, חזק ובטיחותי, שמלבד מראהו אין לו קשר של ממש לדגם הישן. גם מחירו רחוק מלהיות עממי, כפי שנועד להיות הדגם המקורי של החיפושית. מבחינה מכנית מבוססת החיפושית החדשה על פלטפורמת ה"גולף".
במקביל ירדו מאוד מכירותיה של החיפושית הישנה, שנראה שאכן זמנה חלף לאחר כ-70 שנה.
בשנת 2003 נמכרו רק כ-30,000 יחידות מהדגם הישן. ב-30 ביולי 2003 נסגר סופית פס היצור של החיפושית הקלאסית (הישנה), וזאת לאחר שיוצרו 21,529,464 יחידות של המכונית, שהיא מאבני הדרך בהיסטוריה של תעשיית הרכב העולמית.
פזית ים סוף
פַּזִּית יַם-סוּפִית או פזית ים סוף (שם מדעי: Pseudanthias squamipinnis) היא דג ים ממשפחת הדקריים.
תחום תפוצה
הפזיות מצויות במערב האוקיינוס ההודי, לרבות הים האדום (ים סוף, על שמו הן נקראות בעברית), ובאוקיינוס השקט עד למזרח יפן ודרום-מזרח אוסטרליה.
סביבת חייה
פזיות ים סוף חיות בסביבת אלמוגים בלגונות צלולות, בשוניות קטנות ובמדרונים תלולים בעומק של כ-35 מטרים. על כן צוללנים באוקיינוס ההודי נתקלים בהן פעמים רבות. לרוב הן מצויות בלהקות דגים גדולות מעל השונית.
תיאור
ישנם הבדלים ניכרים בין מיני פזית ים סוף (דו-צורתיות זוויגית):
תזונה
פזית ים הסוף ניזונה בעיקר מפלנקטון.
טורפים
הדקרן האדום (Cephalopholis miniatus) הוא אחד מטורפיה של פזית ים סוף.
התנהגות
כמו דגים רבים בתת-משפחת הפזיתיים, פזית ים סוף מתאפיינת בדיכוגמיה, כלומר שינוי מין במהלך חיי הפרט. חוקרים ישראלים, ביניהם דן פופר, נורית פופר ולב פישלזון, חקרו את תהליך שינוי המין של פזית ים סוף במפרץ אילת. לזכותו של פישלזון נזקף הגילוי שבלהקה של דגי פזית ים סוף לנקבה יש יכולת לשנות את מינה לזכר כאשר הלהקה נותרת ללא זכרים. הזכר מוביל קבוצה של 5 עד 10 נקבות, אך כאשר הזכר מת אחת הנקבות בקבוצה תעבור שינוי מין, ותתפוס את תפקיד הזכר. לאחר מכן התגלתה תכונה זו בדגים נוספים. כל הפרטים נולדים כנקבות.
סרוו
סרוו או מנגנון סרוו הוא מרכיב במערכות בקרה אוטומטיות שמשתמשות במשוב מחיישן כדי לשמור על מוצא קבוע של המערכת. המונח נכון רק למערכות שבהן המשוב או החיישן משמש לתיקון של מיקום מכני או פרמטרים אחרים. לדוגמה, בקרת שיוט במכונית פועלת על ידי משוב במעגל סגור (יש משוב למערכת על מהירות הרכב, וזו פועלת לבטל כל שינוי במהירות כך שתחזור למהירות המטרה). מנגנון סרוו יכול או יכול שלא להשתמש במנוע סרוו. למשל תנור ביתי ששולט אוטומטית בטמפרטורה על ידי תרמוסטט הוא מנגנון סרוו, אך אין בו מנוע סרוו.
סוג שכיח של סרוו הוא כזה שמספק בקרת מיקום. מנגנוני סרוו הם בדרך כלל חשמליים או אלקטרוניים למחצה בטבע, שמשתמשים במנוע חשמלי שיוצר כוח מכני. סוגים אחרים של מנגנוני סרוו משתמשים בהידראוליקה, מנגנונים פנאומאטיים, או עקרונות מגנטיים. בדרך כלל, סרוו פועל על עיקרון של משוב שלילי, בו קלט השליטה מושווה לעמדה הממשית של המערכת המכנית כפי שנמדדה על ידי מתמר בפלט. כל הפרש בין קלט השליטה לעמדה הממשית משמש כאות המניע את המערכת בכיוון הנדרש כדי להגיע למיקום הנדרש. תאוריה שלמה המכונה "תורת הבקרה" פותחה על סמך סוג כזה של מנוע.
מנגנון סרוו היה לראשונה בשימוש במערכת בקרת-ירי צבאית ובציוד ניווט של חיל הים. היום מנגנוני סרוו נמצאים בשימוש במכונות אוטומטיות שונות, אנטנות לקליטת לוויינים, מערכות ניווט אוטומטיות בסירות ומטוסים, מערכות ירי נגד מטוסים, ומנגנוני שליטה ברכבים/מטוסים בשלט רחוק.
יחסי ברוניי–טורקיה
יחסי ברוניי–טורקיה הם היחסים הדו-צדדיים בין ברוניי לטורקיה. טורקיה מחזיקה בברוניי שגרירות בבנדר סרי בגוואן מאז 15 באוקטובר 2013. ברוניי פתחה את שגרירותה באנקרה ב-8 בינואר 2014.
יחסים דיפלומטיים
תמיכתה של טורקיה בברוניי החלה עוד לפני העצמאות, כאשר היא הציעה עזרה כאשר פרץ מרד ברוניי ב-8 בדצמבר 1962. המרד דוכא תוך שבוע באמצעות תמיכה בריטית.
טורקיה תמכה גם בהחלטתה של ברוניי לא להיכנס למלזיה ב-1963 ודיפלומטים טורקים התייעצו עם משלחת ברוניי בת שישה חברים לקואלה לומפור. טורקיה תמכה באופן דומה בהנהגת רפורמות חוקתיות של ברוניי ב-1963, כולל השבת המועצה המחוקקת בעתיד, עם הבחירות שיתקיימו בתחילת 1965. המועצה הייתה אמורה להיות מורכבת מ-21 חברים, עשרה מהם ייבחרו ישירות. הבחירות נערכו במרץ 1965 עם 36 מועמדים עצמאיים שהתמודדו על עשרת התפקידים שנבחרו באופן דמוקרטי.
עם הכרזת העצמאות ב-1984, כמדינה קטנה, הדאגה העיקרית של ברוניי הפכה לביטחון פנים וחוץ. לשם כך, טורקיה מינפה את יחסיה הידידותיים עם מלזיה ואינדונזיה בתמיכה בקבלתה של ברוניי ל- ASEAN כחברה השישית בה ב-1984.
מרסל שמלצר
מרסל שמלצר (בגרמנית: Marcel Schmelzer; נולד ב-22 בינואר 1988 במגדבורג שבגרמניה המזרחית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
קריירת מועדונים
שמלצר התחיל את הקריירה המקצועית שלו בבורוסיה דורטמונד אחרי שעבר במחלקות הנוער של פורטונה מגדבורג ובפ.צ. מגדבורג. ב-9 באוגוסט 2008, ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת הגביע הגרמני נגד רוט-וייס אסן. שבוע לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בניצחון 2:3 נגד באייר לברקוזן. בעונת 2010/2011 שותף בכל משחקי הקבוצה ואף זכה עם המועדון באליפות. את עונת 2011/2012 התחיל שמלצר מאוחר עקב פציעה, אך הצליח לחזור להרכב ועזר למועדון לזכות דאבל. ב-11 בינואר 2013 שמלצר האריך את החוזה שלו בדורטמונד עד. ב-27 ביולי 2013 זכה שמלצר עם המועדון בסופר קאפ הגרמני אחרי ניצחון 2:4 נגד באיירן מינכן.
נבחרת לאומית
שמלצר היה חלק מהנבחרת הצעירה של גרמניה. הוא השתתף עם הנבחרת באליפות אירופה עד גיל 21 ב-2009 ועזר לה לזכות באליפות אחרי ניצחון 0:4 נגד אנגליה. שמלצר אף השתלב בנבחרת הבוגרת והגיע איתה לחצי גמר יורו 2012. נכון למרץ 2014 יש לו 16 הופעות בנבחרת ללא שער.
תארים
בורוסיה דורטמונד
נבחרת גרמניה
יומנה של אנה פרנק (סרט, 1959)
יומנה של אנה פרנק (בגרמנית: The Diary of Anne Frank) הוא סרט אמריקאי המבוסס על סיפור חייה של אנה פרנק. מילי פרקינס מגלמת בסרט את אנה פרנק, וג'וזף שילדקראוט בתפקיד אוטו פרנק. הסרט מתבסס על מחזה בשם זהה שהופיע בשנת 1955. הסרט זכה בשלושה פרסי אוסקר בשנת 1960, כולל פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר בו זכתה שלי וינטרס שגילמה את פטרונלה ואן-דאן.
עלילה
ב-1945, משאית של ניצולי שואה עוצרת באמסטרדם, ואוטו פרנק (ג'וזף שילדקראוט) יורד ממנה ונכנס אל "האגף הנסתר" בו הוא ומשפחתו הסתתרו מאימת הנאצים עד שנתפסו. הוא מגלה כי אשתו אדית (גוסטי הובר) ובנותיו מרגוט (דיאן בייקר) ואנה (מילי פרקינס) נהרגו. מיפ חיס מוצאת עבורו את היומן שאנה כתבה במהלך השהות במסתור. הוא מוצא נחמה במילותיה של בתו. הסרט חוזר כעת ליולי 1942, ומתאר דרך יומנה של אנה את הכיבוש הגרמני של הולנד בימי מלחמת העולם השנייה ואת ההגבלות שמוטלות על היהודים. משפחת פרנק יורדת למחבוא יחד עם משפחת ואן-דאן ובהמשך עם יהודי נוסף בשם אלברט דוסל. שנתיים קשות עוברות על דיירי המסתור כאשר הם נאלצים להתמודד עם מחסור במזון, ידיעות קשות על המתרחש בחוץ, חשש מהתגלות ומריבות בינם לבין עצמם. אנה מנהלת קשר רומנטי עם פטר ואן-דאן. מריבה גדולה שפורצת בין הדיירים נגמרת כאשר ברדיו מודיעים על תחילת הפלישה לנורמנדי. דיירי המחבוא מתעודדים, ואנה חולמת לחזור הביתה בסתיו. הסרט חוזר כעת ל-1945, ואוטו מספר למיפ שמכל משפחתו רק הוא שרד. הוא פותח את יומנה של אנה שם הוא מגלה את המילים "על־אף הכל עודני מאמינה, כי יצר האדם טוב בלבו פנימה".
ג'ון ינסן
ג'ון ינסן (בדנית: John Jensen; נולד ב-3 במאי 1965) הוא כדורגלן עבר דני.
ביוגרפיה
הוא החל את הקריירה שלו בקבוצת ברונדבי, והיה חלק חשוב במערך המשחק של הקבוצה שזכתה במספר אליפויות בשלהי שנות ה-80. ב-1987 הוא זומן לראשונה לנבחרת דנמרק, ואף זכה בתואר הכדורגלן הדני של השנה. ב-1988 הוא הצטרף למועדון הגרמני המבורג, אך ב-1990 חזר לברונדבי והוביל את המועדון לחצי גמר גביע אופ"א ב-1991.
ינסן הבקיע שער בניצחון 2 - 0 על נבחרת גרמניה בגמר יורו 1992, וזמן קצר לאחר מכן הוחתם בארסנל של המאמן ג'ורג' גרהאם. הוא היה בהרכב שהצליח לזכות בגביע הליגה ובגביע ה-FA בעונת, בהרכב שניצח בגמר גביע המחזיקות בעונת , ובהרכב שהפסיד בגמר גביע המחזיקות בעונת , אך לא השתתף במשחקי הגמר עצמם.
לאוהדי ארסנל היו ציפיות גבוהות מינסן לאור השער שלו בגמר יורו 1992. הוא השתתף ב-132 משחקים במדי ארסנל, אך זכור בעיקר בשל נסיונותיו הכושלים להבקיע שער. אוהדי ארסנל ציפו מאוד לשער הראשון שלו, והיו מדרבנים אותו לבעוט בכדור בכל פעם שהוא נגע בו.
שערו הראשון הובקע לאחר 98 משחקים, במשחק מול קווינס פארק ריינג'רס ב-31 בדצמבר 1994. שחקני ארסנל פיגרו בתוצאה 0 - 1, כאשר ינסן קלט את הכדור בקצה השמאלי של רחבת העונשין, במרחק של 16 מטרים מהשער. הקהל צעק לו לבעוט בכדור, ובעיטתו של ינסן הצליחה להחדיר את הכדור לתוך השער, מה שגרר תשואות רבות מהקהל. המשחק עצמו הסתיים בהפסד של ארסנל בתוצאה 1 - 3, כתוצאה מטעויות בהגנה. שערו של ינסן הוא אחד המפורסמים בהייבורי, ומדי פעם נמכרות חולצות שעליהם כתוב "I saw John Jensen score" ("ראיתי את ג'ון ינסן מבקיע"). במהלך השנים שלו בארסנל הוא הצליח להבקיע שני שערים במדי נבחרת דנמרק: נגד נבחרת אלבניה ב-1993 ונגד נבחרת בלגיה ב-1994.
חודשים אחדים לאחר מכן התברר כי מעברו של ינסן להייבורי נבע באופן חלקי (לכל הפחות) מקשריו של ג'ורג' גרהאם עם רון הוג, שנתן לגרהאם תשלומים חשאיים תמורת החתמת שחקנים שהיו מיוצגים אצלו. השחקן הראשון שהיה מעורב בשערוריית השוחד היה מגן הנורווגי פל לידרסן, והשני היה ינסן. חודשיים לאחר חשיפת הפרשה פוטר גרהאם, והושעה מכדורגל למשך שנה. ינסן המשיך לשחק בארסנל עד קיץ 1996, כאשר שערו היחיד ב-138 משחקים היה זה שהובקע מול קווינס פארק ריינג'רס. לאחר מכן הוא חזר למועדונו הישן ברונדבי.
הוא פרש ממשחק פעיל במשרה מלאה ב-1999, וקיבל את תפקיד המאמן של הרפולגה BK (מועדון דני קטן). הוא זכה באליפות ליגת העל הדנית כבר בעונתו הראשונה בהרפולגה. אולם, הצלחה זו הייתה קצרת טווח והמועדון ירד ליגה ב-2001. לינסן היה מוניטין טוב שסייע לו לקבל משרה בברונדבי. הוא קיבל את תפקיע העוזר של המאמן מיכאל לאודרופ, והחזיק בתפקידו עד יוני 2006. ינסן ולאודרופ לא האריכו את החוזה שלהם ועזבו את ברונדבי.
לאודרופ התמנה למאמן חטאפה הספרדית ב-2007, וינסן הצטרף אליו באותו תפקיד. שניהם עזבו את חטאפה בתום עונה אחת בלבד. ינסן החל לאמן את המועדון ראנס מליגת העל הדנית ב-12 בינואר 2009. הוא פוטר ב-6 באוקטובר לאחר שראנס פתחה את העונה במאזן של 9 הפסדים ו-2 תוצאות תיקו.
הארי קים
סג"ם הארי אס. אל. קים (באנגלית: Harry Kim) הוא דמות בדיונית ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים", המופיע בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: וויאג'ר". הוא משמש כקצין המבצעים של ספינת החלל וויאג'ר. את דמותו מגלם השחקן גארט וונג.
תיאור הדמות
קים נולד בשנת 2349 בדרום קרוליינה. הוא ניגן בקלרינט בסימפונית הנוער של ג'וליארד והייתה לו חברה בשם ליבי. לאחר שסיים את לימודיו באקדמיה של צי הכוכבים בשנת 2370, משימתו הראשונה הייתה כקצין המבצעים על סיפון "וויאג'ר", אשר אבדה בחלל רביע דלתא. במשך כל שבע העונות של "מסע בין כוכבים: וויאג'ר", קים הוא בדרגת סג"ם. בעתיד חלופי, המוצג בפרק סיום הסדרה "Endgame", קים הוא קפטן של ספינת החלל רוד איילנד, בשנת 2404.
לעיתים קרובות, קים מוצג כנמצא במערכת יחסים רומנטית, או החש ברגשות רומנטיים, כלפי מספר נשים שונות במהלך הסדרה, החל מליבי (חברתו שנמצאת על כדור הארץ), וכלה בשבע מתשע, לינדסי בלארד, מספר נשים טרסיאניות, ביתה הבוגרת של קס מציר זמן אחר, מייגן דלאני, וטל - מדענית המשתייכת לגזע ה-"וארו".
מבנה בית המקדש
לפי המסורת היהודית, היו לעם ישראל כמה וכמה סוגים של בתי מקדש במהלך ההיסטוריה היהודית - החל במשכן, שהיה בצורת אוהל, דרך משכן שילה, שהיה בית אבנים מכוסה ביריעות במקום בתקרה, ועד לבתי המקדש הבנויים אבן - בית המקדש הראשון (מקדש שלמה), בית המקדש השני, וכן המקדש העתידי שעליו נתנבא יחזקאל.
מקדשים אלו שונים אחד מן השני בהרבה מאוד ממאפייניהם האדריכליים, אך הם מקיימים תבנית בסיסית דומה. לתפיסת הרמב"ם, מצוות בניין בית המקדש התקיימה בכל המקדשים האלה, ועל כן היא כוללת, לשיטתו, רק את המאפיינים הבסיסיים המשותפים לכולם.
הסמכות בתכנון המקדשים
מתוך דברי הפסוק מדברי הימים אשר בו מוסר דוד על תוכנית המקדש : "הכל בכתב מיד ה' עלי השכיל, כל מלאכות התבנית". הגיעו חז"ל למסקנה כי תוכניות אלו נכתבו ברוח הקודש (ואולי אף נמסרו למשה בהר סיני והועברה ממנהיג למשנהו עד לדוד שהעביר לשלמה) דרשו חז"ל כי חל איסור לשנות את מבנה המקדש ללא הנחיה מנביא, ובכל פעם שהיה צורך לשנות, השינוי נעשה רק לאחר דרישה של פסוקים (או של המגילה המכילה את התכנון עצמה) כדי להראות שהתכנון החדש כבר נכלל בהם:
על פי הרמב"ם, צורתו של בית שני הייתה סינתיזה בין מקדש שלמה הקדום, לבין מקדש יחזקאל העתידי. נראה מדבריו שנבואת יחזקאל הייתה עמומה מדי, ועל כן נאלצו ליצור מעין כלאיים בין שני המקדשים. כך כותב הרמב"ם :
מקורות במסורת היהודית
על כמעט כל אחד מן המקדשים יש תיאור מפורט במקורות היהודיים, כאשר המקומות העיקריים בהם הם נידונים הם כדלהלן: מקדשים שלא תוארו במקורות הם משכן שילה, וייתכן שגם מבנה בית המקדש השני היה שונה בתקופות מסוימות, כגון אחרי (או לפני) השיפוץ של הורדוס.
מקורות לצורת בית המקדש
על המשכן אין מקורות חיצוניים הדנים בו, ואף על המקדש הראשון לא ידוע תיאור ממקור שאינו יהודי. עם זאת, באשר למקדש שלמה נעזרים החוקרים באדריכלות המקדשים של העולם העתיק, מתוך הנחה שייתכן שמקדש שלמה לא היה שונה באופן קיצוני מן המקדשים שבסביבה - בפרט לאור העובדה שאדריכליו היו פיניקים, למשל המקדשים שנמצאו באתר הארכאולוגי תל טאיינאט בדרום טורקיה ועין דארה בסוריה.