cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בניין הטכניון הישן
הרקע לבנייה
ב-1908 קיבל נתן את תרומתם של יורשי ויסוצקי וכך יכול היה להתחיל לקנות קרקעות. הוא ביקש מאפרים כהן, נציג "עזרה" בארץ, לחפש מקומות בחיפה שיתאימו לבית הספר הטכני. הנציג מצא כמה מקומות שאותם בדק נתן באופן אישי חודשיים אחר כך, ובחר, לאחר שהתייעץ עם שמואל פבזנר, בשטח בגודל 46 דונם בשכונת "מיראוואן", אשר נודעה לאחר מכן כהדר הכרמל. השטח נקנה מכמה בעלי קרקע ערבים וגרמנים מתנועת הטמפלרים. בשל חוק עות'מאני שאיפשר רישום קרקע על שם אזרחי האימפריה בלבד, נדחה רישום הקרקע על שם חברת "עזרה" הגרמנית בשנתיים שלמות, עד שנתן הפעיל לחץ על הממשלה העות'מאנית בעזרת השגריר הגרמני באיסטנבול. באוגוסט 1910 נרשמה הקרקע על שמו של ד"ר ג'יימס סימון, היו"ר של חברת עזרה. קניית השטח, התיווך והרישום עלו 100,000 פרנק צרפתי. מכיוון שהיה צורך בכסף נוסף, נערכה מגבית שבה הותרמו ארגונים נוספים, ביניהם הקרן הקיימת לישראל וקבוצת יהודים אמריקאים בראשות יעקב שיף.
לבניית הטכניקום הובא מגרמניה האדריכל היהודי אלכסנדר ברוולד. התכנון כלל את בניין הטכיון המרכזי ומבנה נוסף שאמור היה לשמש בית ספר תיכון, ושימש ברבות השנים את בית הספר הריאלי. אחרי שברוולד תכנן את מבני הטכניקום, נדרשו שלושה רישיונות שונים כדי להתחיל את הבנייה, תהליך ארוך ומסובך שארך שנתיים. העיכוב נגרם בשל עוינות התושבים הערבים וחוסר יעילותה של הממשלה הטורקית. כמנהל אחראי על הבנייה במקום מטעם הנהלת המוסד מונה ד"ר שמריהו לוין. ב-11 באפריל 1912 התקיים הטקס הרשמי של הנחת אבן היסוד לבניין הראשי של הטכניקום.
המכשולים בבניית הטכניקום ובהכנתו
הבנייה לוותה בקשיים רבים: בית הספר שעל יד הטכניקום הושלם והחל לפעול ב-1913. המבנה המרכזי הושלם ברובו בשנת 1913, והמטרה הייתה שבתחילת אפריל 1914 יוכל המוסד להתחיל לפעול.
כעבור שבועיים פרצה מלחמת העולם הראשונה. הדבר איפשר לחברת עזרה, שמושבה בגרמניה ושהייתה בת ברית לעות'מאנים, לקנות את הטכניקום כפי שתכננה, מכיוון שהמתחרים שלה לקניית המוסד היו ממדינות ההסכמה שנלחמו באימפריה העות'מאנית. ב-15 במרץ 1915 נמכרו במכירה פומבית נכסי "אגודת הטכניקום", וחברת עזרה רכשה לעצמה את הקרקע והבניינים תמורת 225,000 מרק.
בזמן המלחמה הופסקה הבנייה והעבודה הצטמצמה לשמירה ולתחזוקה של הבניינים והציוד. ב-1917 תפס הצבא הגרמני את הבניינים והשתמש בהם כמכון חיטוי וכבית מטבחיים. באביב אותה שנה הגיע במקומו הצבא העות'מאני, שהפך את הבניין הראשי לבית חולים. באוקטובר 1918 כבשו האנגלים את חיפה ואף הם השתמשו במבני הטכניקום כבית חולים צבאי.
בתום המלחמה היה מצבה הכלכלי של "עזרה" בכי רע, וההסתדרות הציונית, בת ברית עם הצד המנצח במלחמה, ניצלה את ההזדמנות וקנתה את הטכניקום מחברת עזרה ב-6 בפברואר 1920, ורשמה את השטח על שם הקרן הקיימת לישראל עם הבטחה שהמקרקעין ישמשו אך ורק למוסד חינוכי.
פתיחת הטכניון
מצב הבניין היה גרוע. הצבא הבריטי הקים בשטחו בית חולים והשתלט על הבאר. רוב המכונות שהיו במוסד נגנבו או נמכרו בתקופת המלחמה. היה צורך דחוף לגייס כסף לתיקונים ולרכישת מכונות חדשות; כמו כן היה צורך לשכנע את האנגלים לפנות את השטח. ד"ר חיים ויצמן היה הרוח החיה בניסיונות לגייס את הכספים הדרושים לשיפוץ הבניינים, להשלמת הבנייה ולרכישת המכונות. התהליך ארך חמש שנים, שבמהלכן נמצאו הכספים הדרושים בשביל התיקונים, נרכשו מכונות וציוד לימודים, נבחרו המורים והצוות המנהלי למוסד וגובשה תוכנית הלימודים של הטכניקום. קרן היסוד מימנה את בניית המבנים ואלו נרשמו על שמה, בנפרד מהבעלות של הקרן הקיימת על הקרקע. בעקבות שינוי החוק שלא אפשר רישום נפרד של מבנים מרישום הקרקע, החכיר הקק"ל את השטח לקרן היסוד, בשנת 1937.
ב-1923 ביקר אלברט איינשטיין באתר הטכניון, נטע עץ דקל הקיים עד היום, והסכים לשמש כנשיא ועד המוסד. שיעורי הערב הראשונים החלו ב-14 בדצמבר 1924. בחינות הקבלה התקיימו ב-16 בדצמבר 1924, והלימודים החלו ב-7 בינואר 1925, בקורס הראשון של המחלקה לבנייה וסלילה טקס הפתיחה הרשמי של התכניון התקיים בט"ו בשבט, 9 בפברואר 1925, 13 שנה לאחר הנחת אבן הפינה. הפקולטה הראשונה שנפתחה בבניין הייתה הפקולטה לארכיטקטורה, בראשה עמד מתכנן הבניין, אלכסנדר ברוולד.
הטכניון, הטכנודע והמדעטק
בשנת 2022 נחתם הסכם פשרה על פיו הבעלות במקרקעין תהיה בידי הקרן הקיימת לישראל והיא תוחכר במחיר סמלי לטכניון על עוד השטח ישמש למטרות ציבוריות.
אדריכלות
המבנה סימטרי, בנוי לגובה שלוש קומות ומורכב מחמישה נפחים עיקריים: גוש מרכזי, גבוה ובולט, בראשו כיפה, ובו נמצאת הכניסה המרכזית לבניין, ושני אגפים מוארכים משני הצדדים, שבקצותיהם גושים גבוהים מעט יותר מן האגפים ובולטים מקו הבניין. באגף המרכזי בולטת בכניסה לבניין קשת גדולה המתנשאת לכל גובה הבניין. הצבת המבנה, שהיה בית בודד בשטח בעת בנייתו, תוכננה כך שיראה היטב מהעיר (מהעיר התחתית המודרנית) ויבלוט ביחס לשאר מבני הקמפוס. המבנה הוא אחד הבניינים הבולטים בשכונת הדר הכרמל ובחיפה בכלל, ומהווה סמל עירוני חשוב. יחד עם הגימנסיה הרצליה שנהרסה, הבניין הוא אחד משני הבניינים החשובים ביותר שנבנו בסגנון הארץ ישראלי, שהיה אחד מגלגוליו המוקדמים של הסגנון האקלקטי בארץ ישראל. זרם זה שאף ליצור בארץ אדריכלות חדשה שתשתלב בנוף המקומי ותמזג בין המערב למזרח. ניתן לזהות בבניין גישה תכנונית מערבית - המתבטאת בעיקר בקומפוזיציה הסימטרית והמונומנטלית ובחלונות הרבועים המודרניים, לצד השפעות ומאפיינים מקומיים-ערביים משמעותיים: קשתות מחודדות, חיפוי אבן, שיני חומה, כיפה, ותכנון אקלימי הכולל חדרים גבוהים ופתחים מתומנים קטנים מעל החלונות, ליציאת אוויר חם.
בתרבות ובאמנות
בציור "חיפה, הטכניון" של הצייר הישראלי יוסף זריצקי מצויר מסדרון מקושת בבניין.
הדמוקרטים של רייגן
הדמוקרטים של רייגן הוא מונח שמתאר דמוקרטים מתונים יותר ובעלי דעות שמרניות בנושאי ביטחון לאומי והגירה, מקור והשימוש העיקרי שנעשה במושג היא הכינוי לדמוקרטים אמריקאים לבנים, עובדי צווארון כחול שגרים במרבית המקרים במדינות חגורת החלודה ובקליפורניה, אך על אף היותם מצביעי המפלגה הדמוקרטית באופן מסורתי, כינוי זה דבק במצביעים שבעבר הצביעו רק או בעיקר למפלגה הדמוקרטית אך "ערקו" למפלגה הרפובליקנית והצביעו למועמד הרפובליקני, רונלד רייגן במהלך מערכות הבחירות שנערכו ב-1980 וב-מערכת הבחירות של 1984.
במרבית המקרים סיבת ההצבעה לרייגן הייתה שבעבר המצביעים אשר תמכו במפלגה הדמוקרטית בשל מדיניותה החברתית עברו להצביע למפלגה הרפובליקנית בשל השמרנות החברתית שלהם שהייתה האלטרנטיבה לליברליות החברתית של הדמוקרטים.
היסטוריה
במהלך הבחירות שנערכו ב-1980, מספר גבוה של מצביעים בארצות הברית שהתפכחו מהמצוקה הכלכלית שהתקיימה בשנות השבעים בזמן כהונתו המועמד הדמוקרטי, ג'ימי קרטר), תמכו ברונלד רייגן, מושל קליפורניה לשעבר אשר בתחילת דרכו היה דמוקרטי אך עבר "מהפך" ולאט לאט הפך לרפובליקני, דרכו ואופיו האופטימי של רייגן זיקפה לזכותו מערך רחב של מצביעים באופן שנחשב חסר תקדים (רייגן אף התעלה על הניצחון הסוחף של הגנרל הרפובליקני דווייט אייזנהאואר בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1956).
השימוש במושג לאחר כהונותו של רייגן
לאחר סיום כהונותו של רייגן המושג המשיך לתפוס כותרות ולהיות מושג נפוץ בז'רגון הפוליטי בארצות הברית מכיוון שהמושג הותאם גם למועמד הרפובליקני שנבחר לאחר רייגן, ג'ורג' הרברט ווקר בוש במהלך מערכת הבחירות שנערכה ב-1988 ואף לבנו של בוש, ג'ורג' ווקר בוש במהלך הבחירות לנשיאות שנערכו ב-2000 וגם במערכת הבחירות של 2004.
הפרשן הפוליטי והשמרני, ג'ורג' ויל שסיקר את התופעה של תמיכה רחבה ורב-מפלגתית, אמר ב -2012 : "מצביעים לבנים ללא השכלה אקדמית אשר חרדים למצב הכלכלי ואף שמרנים מבחינה חברתית- כונו 'דמוקרטים של רייגן' בטענה כי הם נחשבו לרפובליקנים עונתיים, אך כיום הם מכונים הבסיס הרפובליקני".
עם זאת גם לאחר סיום כהונתם של בני משפחת בוש, המושג עדיין נחשב רלוונטי מכיוון שחלק מקבוצה זו הצביע לדונלד טראמפ, המועמד הרפובליקני בבחירות לנשיאות 2016, שניצח בפנסילבניה, אוהיו, מישיגן, ויסקונסין, איווה ופלורידה. כל אלה היו מדינות שאומנם הצביעו לרייגן בשנת 1980 וגם ב-1984, אך הצביעו לנשיא הדמוקרטי ברק אובמה במערכת הבחירות של 2008 וכן במערכת הבחירות של 2012.
עם זאת זמן מה לאחר הבחירות לנשיאות ב-2016, בהן מרבית ממדינות חגורת החלודה הצביעו לטראמפ, אמר אסטרטג רפובליקני כי יש להתמקד בדמוקרטים שחלק ממעמד הפועלים, אשר העדיפו את טראמפ בשנת 2016 עם זאת פרשנים אחרים סוברים כי "הדמוקרטים של רייגן" לא בהכרח הביאו לטראמפ את הניצחון במדינות אלו וטראמפ ניצח בהן מכיוון שהמצביעים הדמוקרטיים שם נשארו בבית ביום הבחירות ולא הצביעו.
זוג קווים למילימטר
זוג קווים למילימטר (בראשי תיבות: זקלמ"מ; באנגלית :LP/mm) היא יחידת מידה תקנית למדידת רזולוציה של תמונות דיגיטליות או מודפסות.
על מנת למדוד רזולוציית תמונה, ניתן להשתמש במגוון שיטות. אחת השיטות היא לספור כמה קווים אפשר לצופף יחדיו לאורך מילימטר אחד בתמונה ועדיין יהיה ניתן להבחין כי מדובר בקווים נפרדים. עין האדם מסוגלת להפריד בין לא יותר מעשרה קווים למילימטר – 10 זקלמ"מ. מכיוון שבין הקווים המסומנים יהיו קווים לבנים (השווים ברוחבם לקווים השחורים), ניתן לדבר על זוג קווים, השחור והלבן, במקום על מספר קווים כללי.
סלעי שינאן
סלעי שינאן (באנגלית: Shinnan Rocks) הוא שטח נרחב בחוף הנסיך אולף, שחשוף מקרח ומכוסה סלעים בולטים, בארץ המלכה מוד שבאנטארקטיקה.
אזור הסלעים נמצא ממערב לקרחון שינאן.
גילוי האזור
האזור מופה על ידי משלחת החקר האנטארקטית היפנית, בהסתמך על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר, בשנים 1962–1957.
מקור השם
המשלחת היפנית קראה לאזור הסלעים "שינאן איווה" - "אזור הסלעים הדרומי החדש.
פאניה חיסין
ביוגרפיה
חיסין נולדה בקרץ', קרים שברוסיה. למדה בבית ספר עממי ובגימנסיה רוסית. בהמשך נסעה למוסקבה להשתלם בזמרה ולהמשיך בלימודים בקונסרבטוריון על מנת להיות זמרת באופרה.
בעקבות הפרעות בדרום רוסיה בשנים 1881-1882 (הסופות בנגב), הצטרפה בשנת 1882 לאגודת ביל"ו יחד עם בעלה לעתיד, חיים חיסין, על מנת לעלות לארץ ישראל. בינואר 1883 עלתה לארץ והצטרפה יחד עם חברי אגודה נוספים למקוה ישראל, תחילה גרו עם חבריהם בבית אנטון איוב שבפרדסי יפו שם עבדו בחקלאות בהמשך עברו לראשון לציון אותה קיוו לפתח למושבה. בשנת 1885 חזרו בני הזוג חיסין לרוסיה אך בשנת 1886 עלו שוב לארץ למושבה גדרה. חיסין עבדה בהקמת היישוב ואף בהגנתו בפני התקפות של האוכלוסייה הערבית.
לאחר לידת ביתה הראשונה, יהודית, בשנת 1887 נדדה המשפחה שוב חזרה לרוסיה שם למד חיים רפואה. בשנת 1905 עלו המשפחה שוב לארץ והשתכנו בתל אביב, שם התמנה חיים לראש הוועד של "חובבי ציון". חיסין הייתה לשותפה ביסוד תל אביב ופיתוח הפעילויות ההצבוריות והחברתיות בעיר. בקיץ 1913 התלוותה לאחותה לביקור ברוסיה אך בעקבות מלחמת העולם הראשונה הצליחה לחזור לארץ רק בסוף 1919.
כמה ימים בחייו של א.א. אובלומוב
'''כמה ימים בחייו של א.א. אובלומוב (ברוסית: Несколько дней из жизни И. И. Обломова''') הוא סרט דרמה סובייטי בבימויו של ניקיטה מיכאלקוב משנת 1979. הסרט הוא עיבוד לחלקים מתוך הרומן אובלומוב מאת איוואן גונצ'רוב.
תקציר העלילה
העלילה מתרחשת במאה ה-19 ועוקבת אחר חייו של פקיד ציבור בדימוס, בשנות השלושים לחייו, המתבשר מחד שעליו לעזוב את דירתו ומאידך שההכנסות מאחוזתו הקטנה עומדות להצטמצם. הדמות הראשית היא כה אנושית עד שאפשר לכנות את דרך חייה כחולנית או פשוט כאובלומוביזם. אבל אובלומוב אינו סטריאוטיפ אלא משקף תכונות אנושיות כמו חמקנות, פחד ממחויבות לחיים או חרדה מפני דחייה.
ג'רוזלמה
ג'רוזלמה (באיטלקית: Gerusalemme - ירושלים) היא מפה של ירושלים מסוף המאה ה-16 מעשה ידי נזיר איטלקי. בחלקה העליון הימני של המפה יש תיאור קצר בשפה האיטלקית של "העיר הקדושה ירושלים" (La santa città di Gerusalemme). המפה נועדה להדרכת עולי רגל, ככל הנראה איטלקים. 62 אתרים במפה ממוספרים וחלק ממנה הוקצה למקרא מפורט המזהה אותם. שולי המפה מעוטרים בציורים של עולי רגל.
טקס פרסי גראמי ה-61
טקס פרסי גראמי ה-61 התקיים ב-10 בפברואר 2019 בסטייפלס סנטר, לוס אנג'לס. הטקס עסק בהישגים הבולטים של תעשיית המוזיקה העולמית מ-1 באוקטובר 2017 ועד 30 בספטמבר 2018. אלישה קיז הנחתה את הטקס. במהלך מונולוג הפתיחה שלה, קיז הציגה את ליידי גאגא, ג'יידה פינקט סמית', ג'ניפר לופז והגברת הראשונה של ארצות הברית לשעבר מישל אובמה, שכל אחת מהן דיברה על ההשפעה של המוזיקה על החיים שלה. המועמדים הוכרזו ב-7 בדצמבר 2018.
דולי פרטון זכתה בפרס הכבוד "אשת השנה של MusiCares", יומיים לפני הטקס, ב-8 בפברואר 2019.
קנדריק לאמאר היה מועמד למרבית הפרסים בטקס, עם שמונה סך הכל. צ'יילדיש גמבינו וקייסי מאסגרייבס זכו במספר הפרסים הרב ביותר, כל אחד עם ארבע זכיות. צ'יילדיש גמבינו לא נכח בטקס והפך לזוכה הראשון בקטגוריות הראשיות שלא נכח בטקס מאז איימי ויינהאוס בשנת 2008. מפיק השיר "This Is America" לודוויג גורנסון וטכנאי ההקלטות של השיר ריילי מאקין קיבלו את פרס הקלטת השנה במקומו.
הכרזת המועמדים
הכרזת המועמדים הייתה אמורה להתקיים ב-5 בדצמבר 2018, אך נדחתה ל-7 בדצמבר 2018, בעקבות מותו והלווייתו של נשיא ארצות הברית לשעבר ג'ורג' הרברט ווקר בוש.
מועמדויות וזכיות
המועמדים והזוכים (מודגשים) לטקס פרסי גראמי ה-61 היו כדלקמן:
הקטגוריות הראשיות
אלבום השנה
שיר השנה
תגלית השנה
פופ
ביצוע סולו הפופ הטוב ביותר
ביצוע הפופ הטוב ביותר של צמד/להקה
אלבום הפופ הווקאלי העממי הטוב ביותר
אלבום הפופ הווקאלי הטוב ביותר
דאנס/אלקטרוני
הקלטת הדאנס הטובה ביותר
אלבום הדאנס/אלקטרוני הטוב ביותר
מוזיקה אינסטרומנטלית עכשווית
האלבום האינסטרומנטלי העכשווי הטוב ביותר
רוק
ביצוע הרוק הטוב ביותר
ביצוע המטאל הטוב ביותר
שיר הרוק הטוב ביותר
אלטרנטיבי
האלבום האלטרנטיבי הטוב ביותר
R&B
ביצוע ה-R&B הטוב ביותר
ביצוע ה-R&B העממי הטוב ביותר
שיר ה-R&B הטוב ביותר
האלבום האורבני העכשווי הטוב ביותר
ראפ
ביצוע הראפ הטוב ביותר
ביצוע הראפ/שירה הטוב ביותר
שיר הראפ הטוב ביותר
אלבום הראפ הטוב ביותר
קאנטרי
ביצוע סולו הקאנטרי הטוב ביותר
ביצוע הקאנטרי הטוב ביותר של צמד/להקה
שיר הקאנטרי הטוב ביותר
אלבום הקאנטרי הטוב ביותר
העידן החדש
אלבום העידן החדש הטוב ביותר
ג'אז
סולו הג'אז המאולתר הטוב ביותר
אלבום הג'אז הווקאלי הטוב ביותר
אלבום הג'אז האינסטרומנטלי הטוב ביותר
אלבום הג'אז הלטיני הטוב ביותר
גוספל/מוזיקה נוצרית עכשווית
ביצוע/שיר הגוספל הטוב ביותר
ביצוע/שיר המוזיקה הנוצרית העכשווי הטוב ביותר
אלבום הגוספל הטוב ביותר
אלבום המוזיקה הנוצרית העכשווית הטוב ביותר
אלבום שורשי הגוספל הטוב ביותר
לטיני
אלבום הפופ הלטיני הטוב ביותר
אלבום הרוק, האורבני או האלטרנטיבי הטוב ביותר
האלבום המקסיקני האזורי הטוב ביותר (כולל טכנו)
האלבום הטרופי הלטיני הטוב ביותר
מוזיקת שורשים אמריקאית
שיר השורשים האמריקאי הטוב ביותר
אלבום האמריקנה הטוב ביותר
אלבום הבלוז העממי הטוב ביותר
אלבום הפולק הטוב ביותר
מוזיקת עולם
אלבום מוזיקת העולם הטוב ביותר
ילדים
אלבום הילדים הטוב ביותר
ספוקן וורד
אלבום הספוקן וורד הטוב ביותר (כולל שירה, ספרי אודיו וסטוריטלינג)
קומדיה
האלבום הקומדי הטוב ביותר
מחזה זמר
אלבום המחזמר הטוב ביותר
מוזיקה למדיה חזותית
אוסף הפסקול הטוב ביותר למדיה חזותית
פסקול הטוב ביותר למדיה חזותית
השיר הטוב ביותר שנכתב למדיה חזותית
הלחנה
היצירה האינסטרומנטלית הטובה ביותר
מארז
עטיפת האלבום הטובה ביותר
המארז הטוב ביותר במהדורה מוגבלת מיוחדת
הערות
הערות האלבום הטובות ביותר
מוזיקה היסטורית
האלבום ההיסטורי הטוב ביותר
הפקה, לא קלאסי
האלבום הלא קלאסי המעובד הטוב ביותר
מפיק השנה, לא קלאסי
הקלטת הרמיקס הטובה ביותר
הפקה, קלאסי
האלבום הקלאסי המעובד הטוב ביותר
מפיק השנה, קלאסי
קלאסי
הביצוע התזמורתי הטוב ביותר
הקלטת האופרה הטובה ביותר
הביצוע הכוראלי הטוב ביותר
הביצוע הטוב ביותר של הרכב מוזיקלי/מוזיקה קאמרית
הסולו הקלאסי האינסטרומנטלי הטוב ביותר
אלבום הסולו הווקאלי הקלאסי הטוב ביותר
המקבץ הקלאסי הטוב ביותר
ההלחנה הקלאסית העכשווית הטובה ביותר
וידאו קליפ/סרט
הווידאו קליפ הטוב ביותר
הסרט המוזיקלי הטוב ביותר
מספר מועמדויות וזכיות
ארבע:
שינויים בקטגוריות
בטקס פרסי גראמי ה-61 בוצעו מספר שינויים בקטגוריות:
מחלוקת
ב-4 בפברואר 2019 דווח כי הזמרת האמריקאית אריאנה גרנדה לא תופיע בטקס, בעקבות סכסוך עם המפיק קנת' ארליך. ב-7 בפברואר 2019, גרנדה הצהירה פומבית בנושא, היא טענה שארליך "חנק" את היצירתיות שלה וניסה לקבוע איזה שיר תוכל לבצע. בהמשך היא המשיכה וטענה כי ארליך "שיקר" והיא יכולה "להרכיב הופעה במהלך הלילה".
ב -11 בפברואר 2019, הראפרית ניקי מינאז' גיבתה את גרנדה וטענה כי ארילך "הציק" לה. מאוחר יותר אמרה מינאז' בהצהרה בטוויטר: "הציקו לי לשמור על שקט במשך 7 שנים מפחד. אבל אני אגיד למעריצי את האמת שהם ראויים לה בפרק הבא של #QueenRadio".
גל השרפות בישראל (2019)
גל השריפות בישראל נמשך מ-23 במאי ועד 25 במאי 2019. בתקופה זו טיפלה הרשות הארצית לכבאות והצלה ביותר מ-1,000 שרפות בשטחים פתוחים ובנויים באזורים שונים ברחבי ישראל. שריפות גדולות במיוחד בערו באזור יער בן שמן, שבו היו כמה מוקדי בעירה, בשפלת יהודה, באזור יהודה ושומרון, בעוטף עזה ועוד. השריפות כילו שטחים בגודל של כ-15 קמ"ר.
אקלים
על רקע גל החום הכבד ששרר באותו שבוע, הטיל נציב הכבאות דדי שמחי, הגבלות על הדלקת מדורות בערב ל"ג בעומר. חלק מהרשויות המקומיות פתחו את הבריכות הציבוריות ביישובים כדי שהתושבים יבלו בערב ל"ג בעומר ללא סיכון עצמי וסביבתי.
בגל החום הקיצוני ששרר באותו שבוע, היו מעל 40 מעלות צלזיוס ברוב חלקי הארץ, הלחות הייתה נמוכה במיוחד והרוחות ערות.
מוכנות הרשויות לשריפות בישראל
ב-2010 אירע אסון השרפה בכרמל, בעקבותיו התפרסם דו"ח מטעם מבקר המדינה.
בדיקת מבקר המדינה במספר רשויות מקומיות ב-2018 בעקבות גל השרפות בישראל ב-2016 העלתה כי טרם תוקנו רבים מהליקויים שעלו בדו"ח הקודם. בסיכום דו"ח הבדיקה רשם המבקר
אירועים מרכזיים
המוקד המרכזי היה ביער בן-שמן, שם הייתה שרפה מכמה מוקדים שונים שהתפרשה מכפר דניאל למבוא מודיעים, ומשם עד לשילת ואזור מודיעין. בשרפה זו נשרפו כ-30% משטח היער ורוב היישוב מבוא מודיעים ששוכן בו, נשרף כליל. שריפות גדולות נוספות פרצו באזור עוטף עזה, שככל הנראה נגרמו כתוצאה מעפיפוני תבערה שהועפו מרצועת עזה. אירוע מרכזי נוסף היה בסמוך לקיבוץ הראל, שכ-15 מבתיו נפגעו בשרפה. אירועים נוספים היו באזור יהודה ושומרון, אחד ליד בית חגי, ואחר ליד מודיעין עילית.
חקירת גורמי השריפות
חלק מהשריפות נגרמו באופן טבעי כתוצאה מתנאי מזג האוויר, ואחרות נגרמו כתוצאה מרשלנות או מהצתה.
ב-24 במאי עצרה המשטרה שלושה תושבי מזרח ירושלים החשודים בהצתות באזור ירושלים, כל אחד בהצתה נפרדת.
כוחות הביטחון וההצלה
לוחמי האש של הרשות הארצית לכבאות והצלה נדרשו למאמץ מוגבר לשם כיבוי השריפות. בסך הכל הגיע מספר הכבאים ל-1312. בערב ל"ג בעומר פרסמה הרשות הארצית לכיבוי והצלה צו האוסר על הדלקת אש בשטחים פתוחים בכל רחבי ישראל שמצפון לכביש 25 (כביש נחל עוז-צומת הערבה).
תשתיות
חברת החשמל ניתקה את החשמל בחלק מהאזורים שהיו סמוכים לאזור סכנה משיקולים בטיחותיים. בשל גל החום הכבד והשריפות שפרצו בסמוך למסילות הרכבת, היו שיבושים בתנועת הרכבות. חלק מהתשתיות, כגון חשמל, גז, מים וביוב נפגעו כתוצאה מהשרפה.
פיצויים
בשרפה שהוצתה על רקע לאומני (אם יוכח שאכן זהו הרקע לשרפה), על המדינה לפצות את הנפגעים. בשריפות שמקורן אחר ניתן לדרוש פיצוי מחברת הביטוח שבה מבוטח (אם מבוטח) הנכס שנפגע. במקרה של שרפה שנבעה מגורם אנושי ניתן לתבוע את האחראי.
עקב חומרת הנזק שנגרם ליישובים מבוא מודיעים והראל החליטה ממשלת ישראל להקציב 4.5 מיליון ש"ח לסיוע מיידי לתושבים שפונו מבתיהם.
סיוע זר
אחרי שיחידת כיבוי האש "אלעד" לא הצליחה להתמודד עם כיבוי האש לבדה, ישראל ביקשה סיוע ממדינות זרות. 5 מדינות נענו ושלחו בסך הכל 9 מטוסי כיבוי:
סיפור מיניבר
סיפור מיניבר (באנגלית: The Miniver Story) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1950 עם גריר גרסון ווולטר פידג'ן בתפקידים הראשיים.
זה סרט המשך ל"גברת מיניבר", אך בניגוד לו הוא לא זכה בפרסים והיה כישלון כלכלי. משפחת מיניבר מיוצגת גם בסרט ההמשך פרט לבן הבכור וין (ריצ'רד ניי, שהיה אז בעלה השני של גרסון) שלא מופיע ולא מוזכר בו, ייתכן בגלל גרושיהם של ניי וגרסון.
העלילה תוארת בקריינות של וולטר פידג'ון בצורת פלשבקים.
תקציר העלילה
הסרט מתחיל ביום הניצחון באירופה בלונדון, המונים חוגגים ברחובות. קיי מיניבר (גריר גרסון) מגיעה לעיר לשם בדיקה רפואית. היא גרה בעיירה קטנה ליד לונדון שבה נערכת מסיבת פרידה לחיילים החוזרים לארצם. קצין פולני (פיטר פינץ') מברך את האנגלים באנגלית ופולנית על ניצחונם במלחמה. קיי נפרדת ממפקד החיילים, ספייק (ג'ון הודיאק), החוזר לארצות הברית. במשך המלחמה היו ביניהם יחסי אהבה אפלטוניים והוא רצה להיפרד מאשתו בארצות הברית בגלל אך קיי נפרדת ממנו כי היא נאמנה למשפחתה.
לבית המשפחה חוזרים קלמנט "קלם" משירות צבאי באירופה, הבת ג'ודי (קאתי אודונל) משירות בקהיר והבן הצעיר טובי (ג'יימס פוקס) חוזר מארצות הברית לשם נשלח במלחמה.
ג'ודי התאהבה בעת שירותה בקהיר, בקצין סטיב ברונסוויק (ליאו גן) המבוגר ממנה ופרוד מאשתו. זה לא מוצא חן בעיני ההורים. קיי נוסעת ללונדון, נפגשת עם סטיב ומשכנעת אותו כי בינו ובין פרודתו יש הרבה יותר מאשר עם ג'ודי והוא משתכנע. באותו יום היא מתבשרת על ידי הרופא שיש לה מחלה קשה וכי אורך חייה בין חצי שנה לשנה. היא לא משתפת את סודה עם קלם.
קלם ממשיך את עבודתו כמהנדס. משרדו ממוקם בשכונה בלונדון שבה עדיין בתים חרבים מהפצצות הגרמנים זה מדכא אותו והוא מסכים להצעה לתכנן בברזיל מיזם גדול. קיי משכנעת אותו להישאר באנגליה ומעבירה את משרדו למקום יותר מרכזי והומה במרכז לונדון.
ג'ודי כועסת ומתפרצת על קיי שחיבלה ביחסייה עם סטיב אבל קיי מגלה לה על יחסיה עם הקצין האמריקאי שהתאהב בה ורצה להיפרד למענה מאשתו וקיי סירבה לו. ג'ודי מתפייסת עם אמה וכולם יוצאים למסיבה בה מפגישים ההורים את ג'ודי עם הבחור הצעיר פול טובי העובד כמהנדס במשרדו של קלם והם מחליטים להתחתן.
קיי מגלה את מחלתה לקלם, משימתה הושלמה - ג'ודי נישאת לפול והיא מצליחה להיות נוכחת בחתונה וקלם נשאר באנגליה. היא מתה חדשים אחדים לאחר מכן.
כדורגלן השנה בארגנטינה
כדורגלן השנה בארגנטינה (בספרדית: Olimpia de Plata al Mejor Futbolista, אולימפיית הכסף לכדורגלן הטוב ביותר) הוא פרס המוענק על בסיס שנתי על ידי מעגל עיתונאי הספורט בארגנטינה לכדורגלן הטוב ביותר באותה השנה בארגנטינה. זהו הפרס האישי הבכיר ביותר המוענק לכדורגלנים במדינה.
החל משנת 2008, הפרס מוענק לשני כדורגלנים בכל שנה, האחד לכדורגלן הטוב ביותר בליגה המקומית, והשני לארגנטינאי הטוב ביותר המשחק מחוץ למדינה. החל מ-1970 ועד לאותה שנה, הפרס חולק לכדורגלן בודד, שנבחר מבין הכדורגלנים הארגנטינאים הטובים ביותר במדינה או מחוצה לה, והכדורלגנים הזרים ששיחקו באותה שנה בארגנטינה.
שיאן הזכיות בתואר הוא ליונל מסי, שזכה בו 15 פעמים.
בלה טאבור
בלה טאבור (במקור גרינברג, בהונגרית: Tábor Béla; בודפשט, 4 ביוני 1907 – בודפשט, 10 בדצמבר 1992) היה סופר, מתרגם, פילוסוף יהודי-הונגרי. בעלה של שטפניה מאנדי, במקור מאנדל (1918–2001), אביהם של אדם טאבור (1947–) ושל אסתר טאבור (1952–), אחיו של טיוודאר סינאי, מתרגם וסופר. הוא היה אחד ממייסדי "בית הספר לדיאלוג של בודפשט" (ביחד עם לאיוש סאבו).
עד 1945
בלה טאבור נולד במשפחה יהודית כבנם של פרקש גרינברג (1860–1935) מורה, רואה חשבון ושל אווה ליבוביץ' (1866–1921). הוא סיים את לימודיו בשנת 1925. בין השנים 1926–1940 הוא היה מתרגם תכתובות בגרמנית ובאנגלית בחברות פרטיות שונות. יחסי העבודה שלו עם לאיוש סאבו החלו בשנת 1930. בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20, לצד לאיוש סאבו, פאל יוסטוס, אנדור סירטש, פאל פרטוש וקארוי היינליין היה ממנהיגי התנועה בשם "האופוזיציה", תנועה סוציאליסטית מהפכנית בלתי חוקית שהתנגדה הן לבולשיזם והן לקפיטליזם. הוא נעצר מספר פעמים על ידי המשטרה הפוליטית והושם בפיקוח משטרתי משנת 1932 במשך שנים. בגין הפרת הפיקוח המשטרתי הוא נידון בשנת 1934 למאסר של חודש.
משנת 1932, יחד עם לאיוש סאבו, מתחו ביקורת לא רק על הפרקטיקה הפוליטית הישירה, אלא גם על המסגרת התאורטית של המרקסיזם באופן חריף יותר ויותר. בתקופה זו היה להם עניין מוגבר בפסיכולוגיה העמוקה. הם באו במגע עם אחד מהמכרים ההונגריים הטובים ביותר של המרקסיסטים, עם זולטאן בקפי, שבהשפעתם עזב בקפי במהרה את מפלגת הקומוניסטים של הונגריה הבלתי חוקית בה היה חבר. בעשור שלאחר מכן שלושתם (עם סאבו ובקפי) יצרו קהילת עבודה אינטלקטואלית קרובה. באמצע העשור, דרכם של סאבו, טאבור ובקפי נפרדה לחלוטין מהמרקסיזם. דרך הקריאה של הברית הישנה והחדשה, המסורת היוונית וההודית והפילוסופיה הגרמנית הקלאסית, כמו גם האקזיסטנציאליזם של ניטשה וקירקגארד, הם הגיעו לפירושי המקרא של הוגי הדעות פרנץ רוזנצוויג ופרדיננד אבנר.
בשנת 1936, על פי הצעתו של לאיוש סאבו - לפי תוכניתם המקורית, שתוזמנה לכינוס של "הליגה לשיתוף פעולה אינטלקטואלי" בבודפשט, כתבו טאבור וסאבו והוציאו לאור את ספרם המשותף "כתב האישום נגד רוח הרפאים". אנטאל סרב כתב ביקורת ראויה לשבח על הספר בכתב העת הספרותי החשוב ניוגט ופרנץ פייטה (מקודם: פישל) כתב בכתב העת ספ סו (Szép Szó) בקורת משבחת.
אחרי 1945
בשנת 1945 התחתן עם שטפניה מאנדי. בין השנים 1945 - 1947 עבד בלשכת העיתונות של ראש הממשלה, ומשנת 1948 עד 1950 כפקיד. משנת 1951 התפרנס כמתרגם. הוא לא הורשה לפרסם את עבודתו בתקופת הקומוניזם עד 1989. בינתיים המשיך לכתוב. עבודתו התמקדה בפרקי "המבוא לפרהיסטוריה של המציאות". הפרק הראשון של יצירה זו הופיע עוד בחייו, בעוד פרסום הפרקים האחרים החל רק לאחר מותו.
בלה טאבור ולאיוש סאבו הניחו למעשה את היסודות של בית הספר לדיאלוג של בודפשט בשנים שלאחר המלחמה. בשנים אלו עבדו בצמוד לסופר בלה המוואש ופיתחו קשר הדוק יותר עם לאיוש פילפ. בתקופת הדיקטטורה הקומוניסטית הוא ואשתו התפרנסו מתרגום ספרותי. הפעילות העיקרית שלו הייתה עבודה וכתיבה תאורטיים, כמו גם שיחות תאורטיות ופנאומטולוגיות קבועות פנים אל פנים עם אלה שהשתייכו למעגל האינטלקטואלי הצר והרחב שלו. בין השנים 1956–1992 הוא ערך סמינרים פרטיים מתמשכים - בשנות השבעים אלה נקראו סמינר פרסוקרטי - שהשתתפו בהם שני דורות של אמנים, סופרים וחוקרי טבע.
יחסי אינדונזיה–ארגנטינה
יחסי אינדונזיה–ארגנטינה הם היחסים הדו-צדדיים של ארגנטינה ואינדונזיה. היחסים הדיפלומטיים כוננו בשנת 1956, ומאז היחסים הדו-צדדיים בין ארגנטינה לאינדונזיה הפכו אסטרטגיים יותר ויותר. לדברי שגריר ארגנטינה באינדונזיה חאוואר א. סאנז דה אורקיזה, אינדונזיה הייתה "ידיד אמיתי של ארגנטינה" בעת סכסוך הריבונות באיי פוקלנד. ארגנטינה מחזיקה באינדונזיה שגרירות בג'קרטה, ואילו אינדונזיה מחזיקה בארגנטינה שגרירות בבואנוס איירס. שתי המדינות אומרות כי הן חולקות את אותם ערכים ביחס לסדר הבינלאומי, ואותה שאיפה להגן על האינטרס של המדינות המתפתחות בפורום הבינלאומי. שתי המדינות חברות בG77, G-20 ובפורום לשיתוף פעולה מזרח אסיה-אמריקה הלטינית.
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים בין ארגנטינה לאינדונזיה כוננו ב-30 ביולי 1956. במהלך מלחמת פוקלנד בשנת 1982, תמכה אינדונזיה בתביעת הריבונות של ארגנטינה לאיי פוקלנד על טענות בריטניה.
סנדרה שמיד
סנדרה לואיס שמיד (באנגלית: Sandra Louis Schmid; נולדה ב-7 במרץ 1958) היא פרופסור לביולוגיה המתמחה בחקר ביולוגיה של התא. היא הייתה ראש המחלקה לביולוגיה של התא בUniversity of Texas Southwestern Medical- Center והמדענית הראשית בצ'אן צוקרברג ביוהאב, ארגון ללא מטרות רווח שמיועד למחקר. הייתה נשיאת American Society for Cell Biology. הייתה הראשונה לזהות את תפקיד הדינאמין באנדוציטוזה, תהליך בו מובאים חומרים לתוך התא דרך היווצרות של בועיות ממברנליות. עיקר עבודתה עסק בתהליך האנדוציטוזה בתיווך קלתרין, תהליך בו התאים סופגים לתוכם מטבוליטים, הורמונים ועוד. היא עסקה גם בתפקוד ובמבנה של דינאמין GTPase ותהליך ביקוע הממברנה. בנושאים אלו היא פרסמה מעל 150 מאמרים.
חיים אישיים וחינוך
שמיד נולדה בוונקובר, קנדה, אחת מבין 4 אחים. אביה היה מורה למדעים בתיכון ואמה הייתה ראש ארגון "קולומביה טראסט" שסייע למחוסרי בית. שמיד מתארת שאביה, שלימד מדעים, ותוכנית המחוננים אליה הלכה בצעירותה, אתגרו אותה לחשוב בצורה ביקורתית, לא לקחת דברים כמובן מאליהם, דבר שגרם לה להימשך לתחומי המדעים. ב-1980 קיבלה תואר ראשון בביולוגיה של התא באוניברסיטת קולומביה הבריטית. ב-1985 קיבלה תואר דוקטור בביוכימיה מאוניברסיטת סטנפורד. ב-2009 קיבלה תואר שני בניהול באוניברסיטת סן דייגו.
שמיד התחתנה עם ביל בלאך ב-1984, לזוג יש שני ילדים. במשך כל הקריירה שמיד הקפידה לאזן בין משפחה ועבודה.
תפקידים מדעיים
בין השנים 1988–1994 הייתה חברה זוטרה במחלקה לביולוגיה של התא ב-TSRI וב-1994 קודמה לחברה בכירה שם. ב-1996 מונתה לפרופסור חבר עם קביעות ובשנת 2000 מונתה לפרופסור מן המניין וראש המחלקה לביולוגיה של התא שם. בשנת 2012 מונתה לראש המחלקה לביולוגיה של התא ב-Univerity of Texas Southwestern Medical Center.
בשנת 2020 מונתה למדענית ראשית (CSO) ב"צ'אן צוקרברג ביוהאב", ארגון ללא מטרות רווח למען חקר המחלות באדם.
המחקר העיקרי
המחקר העיקרי של שמיד עוסק באנדוציטוזה בתיווך קלתרין, תהליך בו התאים סופגים לתוכם חומרים חיצוניים על ידי יצירת בועיות מממברנת התא. התהליך קורה בעזרת חלבון הנקרא קלתרין. בתהליך הזה חלבון הקלתרין נאסף על המשטח הציטולי בממברנה (שפונה כלפי פנים התא) ויוצר בועיות מכוסות בקלתרין המביאות את המטען שלהן לתוך התא. המחקר הראה שדינאמין, ממשפחת האנזימים GTPase, חשוב מאוד באנדוציטוזה בתיווך קלתרין הן באמצעות בקרה על התהליך והן באמצעות הצטברות על הממברנה וסיוע בניתוק הבועית. מחקרה מקיף תחומים רבים ושונים כגון ביולוגיה מולקולרית של התא, ביוכימיה וביופיזיקה.
פרסים ותוארי כבוד
הפרסים ותוארי הכבוד בהם שמיד זכתה בהם:
רוקוע
לפי האימאם אל-ע'זאלי, כאשר המוסלמי משתחווה הוא מחדש את כניעותו וענוותנו, בשאיפה לשכלל את הרגשתו הפנימית באמצעות מודעות רעננה לערכו, ולחוסר חשיבותו לפני הכוח והגדולה של אלוהיו.
כריסטינה קופרברג
כריסטינה מריה קופרברג (באנגלית: Krystyna Maria Kuperberg; נולדה ב-17 ביולי 1944) היא מתמטיקאית פולנייה-אמריקאית המתמחה בטופולוגיה ובגאומטריה. פרסומיה העיקריים הם בתחום המערכות הדינמיות, תחום בו מאמריה היו פורצי דרך והראו לראשונה פתרונות לבעיות אותן לא פתר איש לפניה. זכתה בפרסים כדוגמת פרס אלפרד יורזיקובסקי, שהוענק לה בשנת 1995. כיום קופרברג עובדת כפרופסורית למתמטיקה וסטטיסטיקה באוניברסיטת אובורן שבאלבמה, והיא עמיתת האגודה האמריקאית למתמטיקה.
ילדות ומשפחה
קופרברג נולדה בעיר טרנוב שבפולין, בתם של יאן וו. טריבולק וברברה ה. קורלוס. הוריה היו רוקחים ובעלי בית מרקחת. אחיה הגדול אנדז'יי טריבולק גדל גם הוא להיות מתמטיקאי, ונודע בשל הקמת פרויקט המיזאר, שכולל שפה רשמית לכתיבת הגדרות והוכחות מתמטיות ומכיל מאגר מידע של הוכחות מאומתות הנמצא בשימוש עד היום. בשנת 1964 כריסטינה התחתנה עם ולודז'ימיירז קופרברג, גם הוא מתמטיקאי פולני-אמריקאי. פרסומיו ועיקר עבודתו של ולודז'ימיירז היו גם הם בנושאי הגיאומטריה והטופולוגיה, והוא עבד במספר מקרים בשיתוף פעולה עם אשתו. בימים אלו הוא עובד כפרופסור באוניברסיטת אובורן לצד כריסטינה. לזוג יש שני ילדים: גרג, שהוא פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת קליפורניה בדייוויס, ופרסם גם הוא כמה מאמרים בשיתוף עם אמו, ובתם אנה, שעובדת כצלמת בסן פרנסיסקו.
חינוך ומהלך חייה
כשהייתה בת 15, קופרברג ומשפחתה עברו לעיר גדנסק, שם למדה בתיכון. ב-1962 החלה ללמוד מתמטיקה באוניברסיטת ורשה. המרצה שהשפיע הכי הרבה על חייה הוא קרול בורסוק. לא רק שהרצאות הטופולוגיה שלו עניינו מאוד אותה ואת אחיה שלמד גם הוא באוניברסיטת וורשה, בהרצאותיו גם הכירה את האיש איתו התחתנה. קופרברג המשיכה ללמוד באוניברסיטה, ותחת הנחייתו של בורסוק בשנת 1966 סיימה את לימודיה לתואר השני במתמטיקה. בנם הבכור גרג נולד בשנת 1967, ושנתיים לאחר מכן עברה המשפחה לשווייץ, שם נולדה בתה אנה. בשנת 1972 עברה המשפחה שוב, הפעם לארצות הברית. קופרברג המשיכה את לימודיה, בהנחייתו של ויליאם ג'אקו באוניברסיטת רייס שביוסטון, שם הוענק לה תואר דוקטור במתמטיקה בשנת 1974. עבודת הגמר של קופרברג הייתה בנושא תורת הצורות, שהומצאה על ידי בורסוק, והיא חקרה גם את חבורות ההומולוגיה וההומוטופיה. באותה השנה הצטרפה לאוניברסיטת אובורן, שם היא מלמדת עד היום. בזמן שהייתה בפקולטה באובורן מילאה מספר תפקידים אקדמיים כאורחת במוסדות אחרים: אוניברסיטת אוקלהומה סטייט (1982-1983); מכון קוראנט למדעי המתמטיקה (1987); מכון המחקר למדעי המתמטיקה בברקלי (1994-1995); ואוניברסיטת פריז באורסיי (קיץ 1995).
פעילותה המחקרית
טופולוגיה, אחד משדות המחקר העיקריים של קופרברג, היא ענף בגיאומטריה העוסק בתכונות של עצמים ומרחבים שנשמרות לאורך שינויים רציפים שהם עוברים. אחת הדוגמאות הקלאסיות להגדרה זו היא הבדיחה שטופולוגים לא מסוגלים להבחין בין דונאט לבין כוס קפה, שכן השניים שקולים טופולוגיות, ובעזרת העיוותים הנכונים ניתן להפוך אחד לשני ללא שינוי התכונות הטופולוגיות שלהם. מערכת דינמית מתמטית, שגם בה עוסק חלק ממחקרה של קופרברג, היא דרך לתאר שינוי העובר מרחב טופולוגי לאורך זמן. לאורך חייה קופרברג פרסמה מאמרים מחקריים רבים ופתרה בעיות מתמטיות שונות ומסובכות. התוצאה המפורסמת והחשובה ביותר של קופרברג התגלתה בשנת 1993, ופורסמה על ידה ב"דוגמה נגדית חלקה להשערת סייפרט" בכתב העת Annals of Mathematics. , אומרת שלכל שדה ווקטורי חלק, שנמצא על צורה הנקראת 3-sphere, יש לפחות מסלול אחד סגור. במאמר זה קופרברג הפריכה לגמרי לראשונה את ההשערה ארוכת השנים על ידי נתינת דוגמה נגדית שמפרה אותה. מאז פרסום המאמר, קופרברג העבירה למעלה מ-50 הרצאות בנושא, כולל הרצאה במליאת האגודה האמריקאית למתמטיקה במרץ 1995, הרצאה במליאה של האיגוד המתמטי של אמריקה (MAA) בינואר 1996, והרצאה בקונגרס הבינלאומי של המתמטיקאים (ICM) ב-1998. קופרברג פתרה גם את בעיית הבי-הומוגניות של קנסטר, ובשנת 1990 נתנה 7 דוגמאות המוכיחות שלא כל מרחב הומוגני הוא בי-הומוגני. בנוסף, קופרברג פתרה, יחד עם קוק ריד את בעיה 110 ב שנכתבה על ידי סטניסלב אולם. בהתבססות על פתרון זה, ריד המציא סוג חדש של נתב אופטי לרשתות תקשורת (Data Vortex), ופתח חברה דרכה רשם פטנטים רבים המשמשים לאופטימיזציות של העברת נתונים ברשתות תקשורת אופטיות למחשבי על.
פרסים והוקרה
במהלך חייה, זכתה קופרברג במספר פרסים והוקרות על פועלה. הפרס הבולט ביותר מביניהם הוא פרס אלפרד יורזיקובסקי שהוענק לה בשנת 1995 על ידי קרן קוסיצ'ושקו, שהיא קרן המקדמת את התרבות הפולנית, אקדמאים ואמנים פולנים בארצות הברית. ב-1996, קיבלה קופרברג פרס הצטיינות מחקר מהמכללה למדעים ומתמטיקה של אוניברסיטת אובורן. באותה השנה, נבחרה קופרברג למועצה של האגודה האמריקאית למתמטיקה, זאת לאחר שהשתתפה בכמה ועדות של האגודה. בשנים הבאות קופרברג זכתה גם בפרס המחקר היצירתי של אוניברסיטת אובורן (1999), הוזמנה להעביר את הרצאת אמי נתר בנושא מערכות דינמיות לא רציפות (1999), וזכתה במדליית ואצלב שרפינסקי (2007). בנוסף, בשנת 2013 העניקה לה האגודה לנשים במתמטיקה פרס הוקרה על שירותה לארגון.
ויולטה יאקובה
ויולטה יאקובה (בבולגרית: Виолета Якова, במקורות בעברית גם: ויולטה יעקבה; 2 ביוני 1923, דופניצה, ממלכת בולגריה – 18 ביוני 1944, ראדומיר, ממלכת בולגריה) הייתה פרטיזנית יהודייה, חברת המפלגה הקומוניסטית של בולגריה. יאקובה, שכינויה המחתרתי היה "איוואנקה", השתתפה במספר מבצעי התנקשות באנשי צבא בולגרים וגרמנים ובכללם ההתנקשות במפקד המשטרה הבולגרית הקולונל אטאנאס פאנטב ובפטרונו הגנרל חריסטו לוקוב. היא נרדפה על ידי כוחות הביטחון הבולגריים, וביוני 1944 נפצעה במהלך חילופי אש עם המשטרה בעיר ראדומיר, נלכדה ועונתה למוות.
ביוגרפיה
ויולטה יאקובה נולדה בדופניצה למשפחה קשת יום. המצב הכלכלי הקשה ששרר בבולגריה לאחר מלחמת העולם הראשונה, הוביל משפחות יהודיות רבות להגר מיישובים קטנים יחסית לריכוזי אוכלוסין, ובנסיבות אלו היגרה גם משפחתה של יאקובה לבירה סופיה. ויולטה למדה תפירה והועסקה כשוליית חייט. ב-1939 הצטרפה לארגון הנוער של המפלגה הקומוניסטית הבולגרית. ב-1942, לאחר הצטרפות בולגריה למדינות הציר מתוקף חתימתה על ההסכם התלת-צדדי הצטרפה ויולטה יאקובה למחתרת.
נחשבה ללוחמת נועזת והשתתפה במבצעי התנקשות בלב סופיה, ובכללם ההתנקשות בגנרל חריסטו לוקוב ובמפקד המשטרה הקולונל אטאנאס פאנטב. שמה יצא למרחוק, והיא הפכה למבוקשת על ידי כוחות הביטחון הבולגריים. בראשית מרץ 1944 הגיע מידע מודיעיני למשטרה הבולגרית בדבר הימצאה בעיר ראדומיר, והמשטרה החלה לנהל מצוד אחריה. ביוני היא אותרה ונלכדה לאחר קרב יריות עם המשטרה הבולגרית, שבמהלכו נפגעה. יאקובה עונתה למוות על ידי המשטרה הבולגרית.
הנצחתה
תעוזתה בקרב ונסיבות מותה הפכו את יאקובה לאחד מסמלי המאבק במשטר הפרו-פאשיסטי בבולגריה, ובתקופת השלטון הקומוניסטי הואדר שמה. היא הוכרזה גיבורה לאומית של בולגריה. ב-1970 הופק בבולגריה סרט קולנוע בשם "המלאכים השחורים", שעסק בהתנקשות בקולונל אטאנאס פאנטב, ובו גולמה דמותה של יאקובה וצוין חלקה. בעיר ראדומיר הוקמה אנדרטה לזכרה.
דיפלודקטיליים
דיפלודקטיליים (שם מדעי: Diplodactylidae) היא משפחה של לטאות מאינפרא סדרת דמויי שממית, החיות באוסטרליה, ניו זילנד וניו קלדוניה.
דיפוזיית החידושים
פעפוע החידושים (באנגלית: Diffusion of Innovations) הוא התהליך שעובר חידוש בהפצתו בין חברי קהילה מסוימת. אסכולת דיפוזיית החידושים מחפשת להסביר כיצד, מדוע, ובאיזו רמה רעיונות וטכנולוגיה מתפשטים בין חברות. המקורות לתאוריה זו הם רבים. אחד ממפתחיה הוא אוורט רוג'רס (Everett Rogers) אשר הגדיר את דיפוזיית החידושים כתהליך שבו החידוש מועבר על ידי ערוצים מסוימים לאורך זמן בין חברים במערכת חברתית מסוימת. בהקשר התקשורתי תאוריה זו מתייחסת למקומם של ערוצי תקשורת בינאישית ותקשורת המונים בתהליך של אימוץ חידושים.
ניתן לומר כי לתהליך שבעה אלמנטים: החידוש עצמו, מאמצי החידוש, ערוצי החידוש, זמן ומרחב, סוכני שינוי, והמערכת החברתית.
שלבי אימוץ החידוש
תהליך אימוץ החידוש לאורך ציר זמן מתואר על ידי הסוציולוג אוורט רוג'רס באמצעות מודל של חמישה שלבים:
המודל התקשורתי
קיימת גרסה אחרת למודל המתייחסת לתהליך שעובר החידוש דרך תקשורת ההמונים:
קטגוריות מאמצים
לפי רוג'רס, ישנן 5 קטגוריות המסווגות את הפרטים בחברה באימוץ החידוש: המחדשים, המאמצים המוקדמים, הרוב המקדים, הרוב המאחר והמשתהים.
את הפיזור באחוזים של כל אחת מן הקטגוריות ניתן לראות בתמונה.
שכונת קרמידאר
שכונת קרמידאר בבוקרשט (ברומנית Mahalaua Cărămidarilor), הידועה גם בשם Cărămidarii de Jos (קרמידאר תחתית) הייתה שכונה היסטורית עממית ("מאחאלה") בדרום-מזרחה של העיר בוקרשט, בירת רומניה. קיומה כיישוב תועד לראשונה בשנת 1668. היא שכנה באדמות ביצתיות על הגדה הימנית של הנהר דמבוביצה, לא רחוק מהגבעות פיסקולוי, מרצישורולוי ווקרשט. השכונה השתרעה מ"הגשר הישן" (פודול וק Podul vechi), כיום הגשר "טימפור נוי" (Timpuri Noi - "זמנים חדשים") ועד ליציאת הדמבוביצה מן העיר. במאה ה-18 המקום הפך לחלק מן העיר בוקרשט.
שמה - קרמידאר - ציין את מקצוע יוצרי הלבנים, ברומנית "קרמידה" (מילש שהושאלה מיוונית "קרמידי"). כאן יוצרו לבנים ששימשו לבניית בתים וארמונות רבים בבוקרשט למשך כמה מאות שנים. בשלהי המאה ה-19 התקיים בשכונה מפעל המים שסיפק מים לעיר. במאה ה-19 תושבי השכונה התחילו לעסוק בגידול ירקות ופרחים, סנדלרות ומלאכות אחרות.
במחצית הראשונה של המאה ה-19 הייתה השכונה אחת מ"עשר היציאות" או ה"מחסומים" (המצוינים בתקנון האורגני של בוקרשט).
בשכונה זאת בילה חלק רב מילדותו הצייר ניקולאיה גריגורסקו. הוא עבר לגור בה עם אמו ואחיו בשנת 1843. בשכונה זו נולדה בשנת 1913 הזמרת הלאומית של רומניה במאה ה-20, מריה טנאסה.
כיום, במקום שבו נמצאה בעבר שכונת קרמידאר, עומד רובע טינרטולוי (רובע "הנוער"). ציון היסטורי לשכונה שאיננה עוד נשארה כנסייה לכבוד גאורגה הקדוש (ספנטול גאורגה) הנקראת "קרמידאר דה ז'וס" (קרמידאר תחתית).
בימי מלחמת העולם השנייה, בהפצצה האווירית האמריקאית הגדולה הראשונה על בוקרשט ב-4 באפריל 1944, נהרגו בשכונה כ-140–150 אזרחים, מתוכם 75 נקברו בבית הקברות המקומי.
אתר השכונה לשעבר משתלב כעת בנוף המודרני של בוקרשט, שבו התפתחו קמפוס האוניברסיטה הפוליטכנית, הגן הבוטני, בניינים צבוריים ושיכוני מגורים.
בבוקרשט של פעם הייתה קיימת גם שכונה בשם "קרמידאר דה סוס" (קרמידאר עילית) גם על אדמות ביצתיות בקצה הצפון-מערבי של העיר, במקום שבו נכנסה הדמבוביצה אל הכפר גרוזבשט.
אמיליה קלארק
קריירה
ב-2010 קיבלה תפקיד בסרט הטלוויזיה "Triassic Attack" של ערוץ הטלוויזיה Syfy.
תפקיד הפריצה שלה הגיע בשנת 2011, כאשר כיכבה בתפקיד דאינריז טארגאריין (חאליסי) בסדרת הטלוויזיה "משחקי הכס" מבית רשת HBO. באותה שנה זכתה על הופעתה בפרס EWwy של המגזין "אנטרטיינמנט ויקלי", בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר בדרמה. בשנת 2013 הייתה מועמדת לפרס אמי בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת דרמה על תפקידה בסדרה.
קלארק לוהקה לתפקיד הראשי, בתור שרה קונור, בסרט האמריקאי "שליחות קטלנית: ג'נסיס" שעלה לאקרנים בקיץ 2015. ב-2016 הופיעה בתפקיד הראשי בסרט האמריקאי-בריטי "ללכת בדרכך" בתור לואיזה (לו) קלארק לצד השחקן סם קלאפלין. בסוף שנת 2016 קלארק לוהקה לסרט האמריקאי-איטלקי "Voice From The Stone" שיצא בשנת 2017, באותה שנה לוהקה בתפקיד נשי מרכזי בסרט האמריקאי "סולו: סיפור מלחמת הכוכבים" שיצא בשנת 2018.
בשנת 2019 כיכבה לצד הנרי גולדינג בסרט "חיים שלי".
קלארק כיכבה בתור נינה בהפקת וסט אנד של המחזה "השחף" מאת אנטון צ'כוב, בבימויו של ג'יימי לויד, שהחלו בתצוגה מקדימה ב-11 במרץ 2020. ההפקה הושעתה ב-16 במרץ עקב מגפת COVID-19. המחזה הוא ההפקה הראשונה של קלארק בווסט אנד.
בשנת 2021, קלארק פרסמה את חוברת הקומיקס שכתבה בשם "M.O.M.: Mother of Madness" שכתבה יחד עם מרגריט בנט. הגיליון הראשון יצא ב-21 ביולי 2021.
בשנת 2022 תככב קלארק במיני-סדרה "פלישה סודית" מבית דיסני+, ומבוססת על אירוע הקרוס-אובר "פלישה סודית" שפורסם בחוברות מאת מארוול קומיקס, ומופקת על ידי אולפני מארוול.
חיים אישיים
קלארק מתגוררת באיזלינגטון, לונדון. ב-2016, היא רכשה בית בשכונת ונציה ביץ', קליפורניה, אך בסופו של דבר מכרה אותו בדצמבר 2020.
בשנת 2011 לקתה במפרצת שגרמה לדימום מוחי, ונאלצה לעבור בשל כך מספר ניתוחים, כשבחלק מהזמן מצבה היה קרוב למוות ובשלב מסוים לא זכרה אפילו את שמהּ.
ביולי 2016 אביה מת מסרטן. קלארק הצטלמה לסרט בקנטקי, ולא יכלה להגיע הביתה כדי להיות לצד אביה בימיו האחרונים. היא הפסיקה את צילומי הסרט מוקדם והגיעה לשדה התעופה בלונדון, שם הבינה כי אביה נפטר.
בורג (סרט)
בורג הוא סרט ישראלי משנת 2014 בבימויה של שירה גפן, ובכיכובן של שרה אדלר וסמירה סרייה.
תקציר העלילה
הסרט מביא את סיפורן של שתי נשים מיכל ונאדין. מיכל היא אמנית פלסטית מצליחה המתגוררת בירושלים. היא מזמינה מחברת ריהוט בשם "איתקה" (מעין פרודיה על "איקאה") מיטה זוגית חדשה, אך כאשר זו מובאת אל ביתה מתברר שאחד הברגים הנחוצים להרכבתה, חסר. בבוקר אחד היא נופלת ממיטתה, ומאבדת את הזיכרון. נאדין, פלשתינאית שחיה במחנה פליטים יחד עם אחיה הגדול, אמה נפטרה ואביה כלוא בישראל, לא נשואה למורת רוחה של החברה, אך כמהה לילד. את רוב זמנה היא מבלה במחסומים בדרכה לעבודה במפעל, שם היא מועסקת בהכנסת ברגים לשקיות. נאדין מפוטרת מעבודתה בעקבות תלונתה של מיכל על הבורג החסר. הכל משתנה כשחייל מתבלבל ביניהן במחסום ושולח את כל אחת לביתה של האחרת. בסדרת סצנות סוריאליסטיות, הן מתחילות להתחלף בזהויותיהן ובחייהן, משני צידיו של המחסום.
מהסרט נגנזו שלוש סצנות שהורדו בעריכה הסופית, בהם כיכבה שני פרידן, אשתו לשעבר של אחיה של הבמאית אביב גפן.
הפצה ופרסים
הסרט הוקרן במגוון פסטיבלים, כולל פסטיבל הקולנוע בקאן, במסגרת שבוע המבקרים, שם נרכש להפצה בצרפת ובאוסטרליה, ופסטיבל הקולנוע ירושלים, שם ביקשה גפן מהקהל לעמוד דקת דומייה לזכר ארבעה ילדים פלסטינים שנהרגו באותו יום מתקיפת צה"ל.
הסרט זכה בפרסי התסריט והעריכה בפסטיבל ירושלים, ובפרס הראשון של פסטיבל הסרטים של מכון הקולנוע האמריקאי (AFI) בלוס אנג'לס, במסגרת "אוטרים חדשים".
ביקורות
מבקר הקולנוע אורון שמיר כתב על הסרט:
קישורים חיצוניים
ביקורות
אוריינות לשונית
אוריינות לשונית היא יכולת המאפשרת לאדם לרכוש שפה כתובה ומדוברת. נראה כי אוריינות "מתפתחת מלידה וקשורה לחשיפה ולתמיכה סביבתית מפרה" היא מתחילה בשלבים המוקדמים ומתפתחת ככל שהילד נחשף ליותר גירויים שפתיים, הן בבית והן בגן, כשהשיח אותו הוא מפתח בשלבים המוקדים משפיע מאוד על המשך חייו. אוֹריינות, במשמעותה הבסיסית, היא היכולת לקרוא ולכתוב. בהתאם לכך, מקור השם הוא מהמילה בר-אוריין, שפרושה בארמית הוא אדם היודע לקרוא בתורה. בני אדם מייצרים תקשורת בינם לבין אחרים באמצעות שפה, שהיא מערכת סימנים מוסכמת וידועה מראש. על מנת להיות שותף פעיל בחברה אוריינית, על הפרט לפתח ולהעשיר שפתו. ככל שהוא יהיה מוקף ביותר גירויים שפתיים, כך תגדל יכולתו לקיים תקשורת טובה יותר עם הסביבה.
התפתחות אוריינות אצל ילדים
התהליך המואץ של רכישת השפה מתרחש בגיל הגן, כאשר הילדים חשופים לתקשורת בינאישית רבה יותר בינם לבין קבוצת השווים. בשלב זה הרכישה קריטית לשלבים המתקדמים ומשפיעה מאוד גם על ההישגים הלימודיים-חברתיים-תרבותיים של הילד. היכולת לזהות שפה רשמית ומשפט מורכב ואף ליצור אותם במצבים מסוימים יכולה להופיע אצל ילדים בגיל הגן, אך שימוש נכון ובמצבים ראויים עדיין יתבצר בבגרות. ככל שהילד נחשף ליותר גירויים, מתאפשרת לו גישה לידע באמצעות שפה. הוא מתחיל להבין את דרכו בעולם, דרך המילים, משמעותן והבנתן. בשלבי הגן הראשונים לומד הילד להתמצא בשפה באמצעות המילים החדשות, התאמת צליל לאות, שיום של דברים ושיוך של פעולות למילים. כל הזדמנות בה הילד נחשף לשיח היא הזדמנות ללמידה והרחבת האוריינות השפתית לעוד מבנים חברתיים, לעוד הקשרים תרבותיים ולעוד נושאים ומשלבים לשוניים. ילד שיש לו יותר כלים בארגז המשחקים, יוכל להתאים את עצמו לפעילויות רבות יותר, להיות יודע, אוריין, של יותר משחקים, של יותר שפה.
עם זאת, להקשרים התרבותיים וחברתיים יש השפעה על התפתחות האוריינות בקרב ילדים. שכל בקרב חברות אורייניות יותר, יהיה דגש רב יותר על חשיבות פיתוח האוריינות השפתית ויהיה לכך מיקוד, שיאפשר לילד לפתח יכולות רבות יותר, מחברו, המגיע מתרבות אחרת. בחברה המערבית נהוג ומקובל להיות בר אוריין. זהו סטטוס מסוים. יכולת המאפשרת ליחיד להתקדם יותר בחברה ומנבאת את הצלחתו העתידית.
ידיעת שפה היא הכרחית כמו זיהוי פרצוף או צורות, אך היא בקטגוריה נפרדת מאלה. השימוש הטבעי ביותר של השפה היא בשימוש האורלי שלה. שימוש השיחה הבין אישית היא העברת מידע וישנו שימוש בהקשר בזמן השיחה על מנת להשיג מטרה זו. בזמן העברת המידע ישנו דגש על איך המידע מועבר בצורה הטבעית ביותר. השימוש בדקדוק נכון, מורפולוגיית השפה, התבטאות, אינטונציות שונות, טון הדיבור, ווליום הדיבור. דרך אלמנטים אלה ניתר ליצור שיחה שוטפת בין הדוברים, אך התעלמות מאחד האלמנטים הללו, יכולה לגרום לחוסר טבעיות  מיידית בזמן השיחה. ילדים מגיל צעיר מאוד כבר מסוגלים להבדיל בין שפה לבין תחומי זיהוי שונים כחלק מההתפתחות שלהם. הם מסוגלים להבחין בחלקים מסוימים של השפה בעוד שהם מתעלמים מחלקים אחרים. הבנת שפה אצל ילדים בגיל היסודי נעה בין הבנת השפה הכתובה ובין הבעה אורלית של הטקסט. ככל שהילד נחשף לשפה בסביבה טבעית אשר יכולה לתקן אותו או לאמן אותו ובה הוא יכול לשאול שאלות ולהקשיב לשיחות טבעיות, כך הקשר בין יכולת הקריאה לבין יכולת ההבנה וההבעה של הילד תהיה יותר גדולה.
"התפתחות השפה מוצגת תוך הדגשת קשרי הגומלין ההדוקים בינה ובין תחומי התפתחות אחרים, בעיקר ההכרתיים והחברתיים", כלומר האוריינות השפתית מושפעת ומשפיעה על תחומי דעת אחרים בהם הילד מצופה להציג יכולות התואמות את שלב התפתחותו ביחס לאחרים. השפה היא מפתח לקיום קשרי גומלין עם הסביבה. על מנת לעשות זאת, בעת תהליך רכישת השפה, נדרשת הבנה של חמישה תחומים: הצלחה ברכישת כל אלו מאפשרת לקיים תקשורת עם הסביבה ומאפשרת את השתלבותו של היחיד בחברה.
ילדים אשר קולטים את השפה הכתובה כסוג נפרד מהשפה המדוברת הם אלה שמקריאים להם, שרואים טלוויזיה, משחקים משחקי מחשב ורואים סרטים. כל אלה בעלי שימוש נפרד בשפה. ילדים מגיל 3 כבר מסוגלים לדמות את צורת הדיבור של דמויות שונות על פי דרך הדיבור והבדלי מין בזמן משחק. ילדים מסוגלים להגיד בצורה הנכונה מה קרה בזמן הסיפור בזמן עבר, הווה או עתיד.
מבטאים
מבטאים יכולים להתבטא בשני מובנים; השפה המדוברת והשפה הכתובה. בשניהם יש שינויים גדולים בשימושם. גם בשפה המדוברת יש התפצלות למבטאים השונים של השפה על פי אזורים, אשר מתחלקים במצבים השונים של אוכלוסיית האזורים והתפתחות השפה באזור לעומת אזור אחר אשר התפתח אחרת, למשל האנגלית של הקהילה השחורה, או האנגלית של הסקוטים לעומת האנגלים. קהילות מבוססות שנים רבות יפגינו יותר סוגי מבטאים מאשר שפה סגורה וחדשה יותר כמו עברית (בר-אדון). בכל זאת בעברית יש גם שינויים בשימוש מורפולוגי של השפה בין השפה הסטנדרטית והלא סטנדרטית. זאת ניתן לראות בצעירים בגיל הצבא אשר מדברים בדרך יותר 'ירודה' של השפה כאשר מדברים בין עצמם, בעוד שהם ידברו בצורה יותר סטנדרטית עם הוריהם. (עמוד 423) מבטאים מתבטאים בכל רמה של השפה, בין אם בפונולוגיה שלה, במורפולוגיה או בשימוש במילים שונות. בין נשים לגברים גם בדרך כלל יהיה שוני בשימוש השפה ובדרך הדיבור.
דוברי השפה יכולים להבדיל בין האינטונציות השונות ולשים לב למבטאים חריגים בשפה, בין אם זה ההבדל בין דיאלקטים שונים או בין אם השוני הוא מבוסס על מין. דוברי השפה יכולים לשים לב גם אם השימוש בשפה הוא יותר מכובד או אם הוא ברמה נמוכה. השפה ברמה המכובדת נחשבת כסטנדרט הלמידה הבית ספרית והשפה שבה ישתמשו בכתיבת ספרי הלימוד.
פיסוק כהתבטאות שפתית
פיסוק הוא דרך לבטא את השפה המדוברת בכתב. אם בשפה המדוברת ישנן אינטונציות שונות, טון דיבור שונה ודיבור גוף, הפיסוק מראה לקורא איפה ישנו שינוי כזה בטקסט עצמו ומראה את כוונתו של הכותב בהקשר הטקסט. פיסוק נועד בשביל לספק הבנה מקסימלית של הטקסט בשביל הקורא ולפתור כל חוסר בהירות של הטקסט בנוגע לדקדוק וסיום משפט. פיסוק יכול לגרום לחוסר מונוטוניות בזמן קריאת הטקסט, בעוד שחוסר פיסוק נותן רושם של משפט שנמשך בלי לקחת נשימה בזמן דיבור. אנו קוראים משפטים על פי הפיסוק בראשנו כפי שהיינו שומעים את המשפט מדובר אלינו.
מרזח
מרזח הוא שם עתיק למשתה.
קלאובולוס איש לינדוס
קלאובולוס איש לינדוס (ביוונית: Κλεόβουλος) היה אחד משבעת חכמי יוון שחי במהלך המאה ה-6 לפנה"ס.
רב יהודה בן רב שמואל בר שילת
רב יהודה בן רב שמואל בר שילת הוא אמורא שחי בדור השני של תקופת האמוראים, חי ופעל בבל.
קלאובולוס איש לינדוס
קלאובולוס היה בנו של אבגוראס, ואזרח לינדוס שברודוס, יוון. קלמנס מאלכסנדריה אמר עליו שהיה מלך הלינדיאנים, ופלוטרכוס תיאר אותו כטיראני.
רב יהודה בן רב שמואל בר שילת
רבותיו וחבריו
בתלמוד מובאים משמו קרוב ל-20 שמועות. רובם נאמרו בשם רב, משום כך מקובל לראות את רב יהודה כתלמידו של רב. יש הסבורים כי מלשון התלמוד, שרב יהודה אמר את הדברים רק 'משמיה דרב', (=בשמו של רב) משמע שלא היה תלמידו ממש, ולא שמע את הדברים מפיו. בנוסף, ב, נראה כי רב יהודה חי בזמנו של רב ספרא, דור רביעי לאמוראים, כך שלא חי בדורו של רב אלא בדור השלישי.
קלאובולוס איש לינדוס
במכתב שצוטט על ידי דיוגנס לארטיוס נאמר כי קלאובולוס הזמין את סולון ללינדוס כמקום דמוקרטי, על מנת לברוח מפייסיסטראטוס הרודן באתונה, דבר שכנראה לא היה הגיוני.
רב יהודה בן רב שמואל בר שילת
רבותיו וחבריו
רב יהודה לא היה מוכר בארץ ישראל, ולא הוזכר כלל בתלמוד הירושלמי.