cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הקסטל
מלחמת העצמאות
לאחר המלחמה הוקמה באזור מעברה לעולים מכורדיסטן שנקראה "מעוז ציון א'".
המקום שימש לתצפית ובסיס היציאה עבור חטיבת הראל במלחמת ששת הימים לקרב שייח עבד אל עזיז ובפריצה לכיוון ירושלים.
האתר
האתר הוא אתר לאומי בניהול רשות הטבע והגנים ובשטחו יד זיכרון לחללי הקרב על הקסטל (כולל אנדרטה שעוצבה בשנת 1980 על ידי יצחק ימין), תבליט של האזור ויד זיכרון למשוריינים שניסו לפרוץ את הדרך לירושלים. באפריל 2016 נחנך "שביל הערכים" במסגרת חידוש פניו של האתר. במסגרת החידושים הופקו שני סרטים, האחד מוקרן במבואה לאתר והשני בבור המים המשופץ מתחת לבית המוכתאר. הוצבו מתקנים המיועדים לפעילות אקטיבית ומאתגרת של קהל. הפעילות משלבת חשיבה ופעילות צוות הכרחית לדימוי אחוות לוחמים, מסירות, נאמנות, רעות, ודבקות במטרה. חלק משביל הערכים עובר בתעלות קשר ובונקרים שנחפרו ונבנו במקום בשנות ה-50, לאחר קום המדינה, והוכשרו למעבר בטיחותי ומהנה קהל המבקרים. החדרים הפנימיים של תעלות הקשר הוסבו לתחנה המוקדשת לערך אמינות, ובה שאלות סיכום וידע על קרבות הקסטל. הסרט המוקרן בבור המים המשופץ שמתחת לבית המוכתאר, מספר עובדות שלא התפרסמו עד כה אודות קרבות הקסטל.
ב-2019 נצפו באתר עשרות פרטים של צמריר הקדד, אחד הפרפרים הנדירים בישראל.
ג'עפר א-צאדק
גַ'עַפְר אַ(ל)-צאדק אבן מֻחַמַד (בערבית: جعفر الصادق) היה האימאם השיעי השישי, בראיית התריסריים. הוא היה תאולוג ומהמשפטנים הדתיים הפעילים והמשפיעים בתקופתו. פסיקותיו הדתיות מהוות את הבסיס לאסכולה הג'עפרית, ואף הסונים מכבדים אותו בזכות תרומותיו לתאולוגיה הסונית. הוויכוח לגבי יורשו של א-צאדק הוביל לפיצול בקרב השיעה, עם פרישת האסמאעיליה מהתריסריים.
למדנותו
ג'עפר החל את לימודיו כשהיה ילד עם סבו, עלי אבן חוסיין. כבר מגיל צעיר, טוענים השיעים, הצטיין ג'עפר בלימודיו, ובמקום ללמוד עם בני גילו, התווכח על תורת המשפט ואסטרונומיה עם מבוגרים. לאחר מותו של עלי, א-צאדק למד מאביו מוחמד אל-באקר, והיה מבני לווייתו עד מותו ב-743.
ג'עפר התמחה במדעים אסלאמים, בכלל זה בחדית' ובקוראן, ובמדעי הטבע, כמו מתמטיקה, פילוסופיה, אסטרונומיה, אלכימיה ועוד. האלכימאי המוסלמי הנודע ביותר, אבו מוסא ג'אבר אבן היאן, היה מתלמידיו של ג'עפר. א-צאדק היה ידוע בגישתו הליברלית בנוגע ללמידה, ושמח להתדיין עם חוקרים בעלי אמונות ודעות שונות.
השיעים טוענים כי מייסדי שלוש אסכולות המשפט הסוניות היו תלמידיו של האימאם א-צאדק - ואסל אבן עטאא', מייסדה של המועתזילה, אבו חניפה, מייסדה של האסכולה החניפית, ומאלכ אבן אנאס, מייסדה של האסכולה המאליכית. הסונים טוענים בתגובה, כי השיעים מגזימים בהשפעתו של ג'עפר, וחכמי דת שונים ביקרו בהרצאות של עמיתיהם.
מקורות שיעים קובעים כי מספר תלמידיו של א-צאדק הגיע ליותר מ-4,000, ומספר הספרים שכתבו על דבריו הגיע למספר מאות.
מלבד למדנותו, מייחסים השיעים לאימאם א-צאדק תכונות חיוביות אחרות כמו נדיבות, הכנסת אורחים, מתן לעניים בסתר, סלחנות, סבלנות ואומץ.
תחת שלטון בית אומיה
ג'עפר א-צאדק חי בתקופה לא שקטה, בה בוצעו מספר ניסיונות לחולל הפיכה נגד שלטונם המתערער של האומיים. השיעים נחשבו למרדנים והיוו סכנה ליציבות שלטון הח'ליפים הסונים, ועל כן נרדפו על ידי המשטר. זמן קצר לאחר מות אביו של ג'עפר, מוחמד אל-באקר, דודו של ג'עפר זייד אבן עלי ניסה למרוד נגד האומיים. ג'עפר לא לקח חלק במרידה, אולם רבים מקרובי משפחתו נהרגו על ידי השלטונות, ובכלל זה דודו, ואחרים נענשו. לבסוף, הצליחו העבאסים להפיל את שלטונו של בית אומיה ב-750, כאשר היה ג'עפר בן 48.
מספר קבוצות מורדות ניסו לשכנע את ג'עפר לתמוך בהם, אולם הוא התחמק מבקשותיהם, ולא ניסה למרוד בעצמו. לטענת מקורות שיעיים, הוא שרף את מכתביהם אל הפונים אליו, שהבטיחו לו את הח'ליפות. יש הטוענים, כי שתיקתו הזהירה של ג'עפר לגבי עמדותיו האמיתיות ביססה את ה"תקייה" (הסתרת אמונותיך והטעיית האויב בעת רדיפה) כדוקטרינה שיעית. על פי השקפת השיעים, העמימות שנקט, והתמקדותם של האומיים באיומים אחרים בשל כך, אפשרה לג'עפר להמשיך לבסס את מעמדו כמשפטן מוביל, ולארגן בתי ספר להפצת מסר האסלאם השיעי.
תחת שלטון בית עבאס
השליטים העבאסים החדשים, שטענו לשלטון על המוסלמים בשל היותם קרובי משפחה מוחמד דרך דודו עבאס, התייחסו בחשדנות לג'עפר, שרבים החשיבוהו כזכאי יותר לח'ליפות. מעקב צמוד הושם עליו ועל תומכיו, והוא נעצר לעיתים קרובות כדי לנתק את קשריו עם הקהילה השיעית. העבאסים חזרו לרדוף את הקהילה השיעית, ורבים מצאצאיו של חסן אבן עלי נרצחו בידי המשטר בשיטות שונות.
מותו
ג'עפר מת ב-4 בדצמבר 765. השיעים טוענים כי הורעל (רעל הוחדר לענבים שאכל) בהוראת הח'ליף העבאסי השני, אל מנצור, וכך הפך ל"שהיד", בדומה לשאר האימאים השיעים. הוא נקבר במדינה, בבית הקברות המפורסם של ג'נת אל-בקי, בו קבורים עוד מספר מוסלמים משפיעים.
ירושתו
לאחר מותו של ג'עפר, חל פיצול בקרב השיעים, בין התריסריים לאסמאעיליים. האסמאעילים סברו כי בנו הבכור של ג'עפר, אסמאעיל אבן ג'עפר, הוא יורשו הלגיטימי של ג'עפר, והאימאם השביעי. התריסריים גרסו כי אחיו הצעיר של אסמאעיל, מוסא אלכאט'ם, הוא היורש הראוי, וישנם מספר חדית'ים שיעיים שמעידים על כך. האסמאעילים הפכו לכת נפרדת, ומנהיגיהם הם מצאצאיו של אסמאעיל.
מחוזות בלארוס
מבחינה אדמיניסטרטיבית מחולקת בלארוס לשישה מחוזות (וובלסט, בבלארוסית: Вобласць) ולעיר מינסק. מינסק מהווה גם עיר בירה של מחוז מינסק. כחלוקה משנית, כל מחוז מחולק לאזורים (raioni, ראיוני) כמתואר במחוזות משנה של בלארוס.
חלוקה זו התגבשה בשנת 1960 כאשר בלארוס הייתה חלק מברית המועצות.
קישורים חיצוניים
بيلاروسيا
פלקלינגן
פלקלינגן (בגרמנית: Völklingen) היא עיר במחוז זארבריקן שבמדינת חבל הסאר שבגרמניה. העיר שוכנת על גדות הנהר סאר, 10 ק"מ ממערב בירת החבל זארבריקן.
העיר ידועה במתחם תעשיות הברזל בפלקלינגן שבשנת 1994 הוכרז על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
חיתוך (גאומטריה)
בגאומטריה, חיתוך הוא אוסף הנקודות המשותפות לשתי צורות גאומטריות (או ליותר משתיים). זהו מימוש בגאומטריה של המושג המתמטי הרחב יותר חיתוך.
החיתוך יכול להיות הקבוצה הריקה, למשל החיתוך בין שני ישרים מקבילים, או מממד כלשהו. דוגמאות:
חיתוך מתקיים גם בין יותר משתי צורות גאומטריות. במשולש שלושת התיכונים נחתכים בנקודה אחת, וכך גם שלושת הגבהים ושלושת חוצי הזוויות.
שני ישרים
כאשר נתונים שני ישרים, שמשוואותיהם הן: מתקבלות, לפי נוסחת קרמר, הקואורדינטות של נקודת החיתוך (x_s,y_s): כאשר הישרים מקבילים.
שני קטעים
כאשר נתונים שני קטעים, ו-, הם לא בהכרח נחתכים, משום שייתכן שנקודת החיתוך בין שני הישרים שהקטעים מוכלים בהם נמצאת מחוץ לקטעים. כדי לבדוק זאת ניתן להשתמש בהצגה הפרמטרית של הקטעים: שני הקטעים נחתכים בנקודה משותפת (x_0,y_0) כאשר הפרמטרים המתאימים s_0,t_0 מקיימים את התנאי. הפרמטרים s_0,t_0 הם הפתרון של מערכת המשוואות הליניאריות הצבת הערכים s_0 או t_0 בהצגה הפרמטרית נותנת את נקודת החיתוך (x_0,y_0).
ישר ומעגל
למציאת נקודות החיתוך של הישר ax+by=c והמעגל x^2+y^2=r^2 יש לבודד את \ x או את \ y ממשוואת הישר ולהציב במשוואת המעגל, ולקבל את הפתרונות מהמשוואות הריבועיות כאשר. כאשר מתקיים, מתקבלות שתי נקודות חיתוך, והקטע המחבר ביניהן קרוי מיתר במעגל. כאשר יש רק נקודת חיתוך אחת, והישר משיק למעגל. כאשר, הישר והמעגל אינם נחתכים.
שני מעגלים
הצורה המתקבלת מחיתוך של שני מעגלים קרויה עדשה. כאשר שני המעגלים הם בעלי אותו רדיוס, והמרכז של כל אחד מהם נמצא על היקפו של האחר, העדשה המתקבלת קרויה וסיקה פיסקיס.
ישר ומישור
ישר שאינו מקביל למישור ואינו מוכל במישור חותך את המישור בנקודה אחת. הישר במרחב מוצג פרמטרית והמישור מוצג במשוואה ax+by+cz=d. הצבת ההצגה הפרמטרית במשוואה נותנת לפרמטר t_0 של נקודת החיתוך.
כאשר למשוואה אין פתרון, הישר מקביל למישור או מוכל בו.
מגרון (יישוב)
מִגְרוֹן היא התנחלות מסוג יישוב קהילתי דתי בתחום המועצה האזורית מטה בנימין, באזור מרכז הרי בנימין כ-10 ק"מ מצפון לירושלים. היישוב יושב על פסגה מעל כביש 60 בצמוד לכיכר 'צומת מעבר מכמש', כ-2 ק"מ מכוכב יעקב.
מקור השם
נקרא על שם היישוב המקראי מגרון, המוזכר פעמיים במקרא ב, שם מספר הכתוב על היערכות מחנה ישראל אל מול מחנה פלשתים ל"מלחמת מכמש" ומזוהה באזור שבו הוקם היישוב. בישעיהו מופיע השם מגרון כאשר מציין הנביא את מסעותיו של סנחריב מלך אשור בדרכו לירושלים:.
היסטוריה
מאחז מגרון הוקם ב-20 באפריל 1999 על ידי קבוצת צעירים. לאחר מספר חודשים הצטרפו אליהם משפחות צעירות של אברכים מישיבת הר המור. המאחז הוקם בפסגה השולטת על כביש 60, על מנת ליצור רצף התיישבותי לאורכו של הכביש. מגרון נחשב למאחז הגדול ביותר, שֶמנה באוגוסט 2011 50 משפחות, ולהן יותר מ-160 ילדים. ביישוב התקיימו חיבור לתשתיות, מספר בתי קבע, שני גני ילדים, מעון, מקווה ובית כנסת.
בשנת 2017 אושרה התב"ע של התנחלות מגרון על ידי מועצת התכנון העליונה ובנובמבר 2018 הונחה אבן הפינה להקמת מגורי הקבע בהתנחלות. באוגוסט 2020 נחנך יישוב הקבע מגרון באופן רשמי כשמשפחה ראשונה נכנסה לבית הקבע. במקום נבנות 81 יחידות דיור שיהוו את שכונת בתי הקבע הראשונה ביישוב.
בנובמבר 2018 אישרה ממשלת ישראל את הכנסתו של היישוב מגרון לאזור עדיפות לאומית.
לאחר הפינוי הוקם במקום בו היה היישוב המאחז "רמת מגרון". במקום נקנתה קרקע של כ70 דונם מבעליה הערבי. לאחר מאבק משפטי ארוך, בשנת 2020, אחת הקרקעות נרשמה על שם תושבי היישוב בטאבו.
אוכלוסייה
ביישוב מתגוררות כ-52 משפחות, מרביתן זוגות צעירים עם ילדים.
אופיו הדתי של היישוב ברובו הוא תורני לאומי. רבים מתושבי היישוב משתייכים לזרם ישיבות הקו. רב היישוב הוא הרב איתי הלוי ממקימי מפלגת נעם.
שירותים
ביישוב מעון יום, משפחתון, שני גני ילדים, גן ציבורי עם מתקני משחקים, מגרש כדורסל, משחקיה, ג'ימבורי וספרייה. ביישוב קיים גם מקווה נשים.
מוסדות
רוב ילדי היישוב בגיל יסודי לומדים בממ"ד פסגות, או בת"ת במעלה מכמש, ומגיעים עם הסעות בבוקר ובצהרים. הנערים והנערות הגדולים יותר לומדים באולפנות וישיבות ברחבי הארץ.
ביישוב פועלים כולל ערב לאברכים, בית מדרש לנשים ומערך תלמוד תורה של אחה"צ לילדים ונוער.
תיירות
ביישוב שכן בעבר מרכז המבקרים של יקב פסגות והמועצה האזורית מטה בנימין, שכלל בית קפה קטן, מרפסת לנוף, חדרים לאירועים ולכנסים, ואודיטוריום.
אליהו אורשנסקי
אליהו (איליה גריגורייביץ) אוֹרְשַנְסקי (ברוסית: Илья Григорьевич Оршанский; 1846 – 1875) היה משפטן, עיתונאי, פובליציסט, סופר והיסטוריון יהודי-רוסי, חוקר ההיסטוריה של עם ישראל.
את מחקריו כתב ברוסית. כמה ממאמריו נכתבו בעיתון היהודי-רוסי "ראזסווייט", וכונסו לימים בקובץ אחד.
קורות חיים
אורשנסקי נחשב בין ההיסטוריונים המוקדמים של התנועה החסידית.
אחיו, יצחק (איסאק) אורשנסקי, היה פרופסור לפסיכיאטריה באוניברסיטת חארקוב, ומאנשי העיתון היהודי-רוסי "ראזסווייט".
כיתור
כיתור הוא תמרון שבו כוח אחד מקיף את הכוח השני מכל עבריו. לעיתים הכיתור לא נעשה על ידי חסימת הכוח המכותר, אלא רק על ידי שליטה באש על דרכי הגישה של הכוח המכותר. כיתור מתקיים בעיקר בפעילות צבאית, אך גם בפעילות משטרתית ולעיתים גם בפעילות של כוחות שאינם סדירים.
הכוח המכותר נמצא בעמדת נחיתות משום שיכולת התמרון שלו מוגבלת, כל אגפיו חשופים לאויב, ולרוב דרכי האספקה שלו מנותקות, לפחות במידת מה. מאידך, לכוח המכותר קווי אספקה קצרים המקלים עליו לנייד את יחידותיו בתוך השטח המכותר בעוד שקווי האספקה של הכוח המכתר נמתחים ויעילותם נפגמת. נוסף על כך, על הכוח המכתר לפזר את כוחותיו סביב אזור הכיתור כולו, ולשם כך עליו לדלל את כוחותיו לאורך החזית המתארכת, אילוץ החושף נקודות תורפה בטבעת הכיתור. כוח מכותר עשוי לנסות ולפרוץ את דרכו אל מחוץ לטבעת הכיתור, יכול לדבוק בעמדותיו על מנת להתיש את הכוח המכתר, יכול להילחם עד מוות או להיכנע.
כיתור שימש טקטיקה צבאית על ידי מצביאים רבים במהלך ההיסטוריה, בהם אלכסנדר הגדול, חניבעל, סון דזה, אלברכט פון ולנשטיין, היינץ גודריאן, גרד פון רונדשטט, גאורגי ז'וקוב וג'ורג' פטון. סון דזה סבר כי עדיף שלא לבצע כיתור הדוק אלא לתת לכוח המכותר אפשרות להימלט על מנת למנוע את העלאת המורל בקרבו, דבר שיכול להביא למלחמתם למוות במקום האפשרות העדיפה שייכנעו.
במידה וקיים בשדה הקרב מכשול טבעי כגון הרים או אוקיינוס דרושה רק מחצית מ"תנועת המלקחיים" ("צבת יחידה") מכיוון שהתפקיד נעשה על ידי אותו המכשול. המתקפה הגרמנית על שפלת צרפת בשנת 1940 היא דוגמה אופיינית למצב זה.
תעשיות הברזל בפלקלינגן
תעשיות הברזל בפלקלינגן (בגרמנית: Völklinger Hütte) משתרעים על שטח של כ-60 דונם בעיר פלקלינגן. למרות שבעשורים האחרונים הייצור בהם לא פעיל, הם מהווים את הדוגמה השלמה היחידה במערב אירופה ובצפון אמריקה למפעלי ברזל שנבנו במאות ה-19 וה-20 ונותרו שלמים. המפעלים מהווים ציון דרך של ההיסטוריה הטכנולוגית ושל התרבות התעשייתית וממחישות היקף גדול במיוחד של ייצור ברזל ומעוררות עניין היסטורי. המקום הוכרז בשנת 1994 כאתר מורשת עולמי על ידי אונסק"ו.
היסטוריה
למרות שמתחם תעשיות הברזל בפלקלינגן הפסיק לפעול רק בשנים האחרונות, הם מהווים את הדוגמה היחידה השלמה בכל מערב אירופה ובצפון אמריקה של תשלובת מפעלי ברזל שנבנו במהלך המאה ה-19 וה-20 ונותרו בשלמותם. מבחינה היסטורית מפעלים אלה מהווים דוגמה לאזורים תעשייתיים דומים ברחבי העולם.
יוזם הקמתו של המתחם היה המהנדס יוליוס בוך (Julius Buch), שב-1873 החל לייצר קורות ברזל ופסי רכבת על ידי תהליך התכה של עפרת ברזל מלוקסמבורג. פעילות הייצור הופסקה ב-1879 והמקום נרכש על ידי קארל רוכלינג (Karl Rüchling) שנתיים לאחר מכן. הכבשן הראשון נבנה ב-1882-1883 וארבעה כבשנים נוספים נוספו בין השנים 1885–1893. מפעל קוק נוסף ב-1887 ושלוש שנים לאחר מכן הותקנו המנועים הראשונים המופעלים בגז. מתחם הייצור בפלקלינגן היה הראשון בעולם להשתמש בכבשנים המופעלים בגז בקנה מידה גדול. מספרם של המנועים הראשונים גדל בהדרגה משניים לתשעה. עד לסוף המאה ה-19 נעשה פלקלינגן לאחד ממתחמי הייצור הפוריים ביותר באירופה וליצרן קורות הברזל הגדול בגרמניה.
הכבשן השישי הוקם במקום ב-1903 וב-1911 הוקם רציף טעינה חדש, שקיבל את אספקת העפרה והקוק שלו על ידי מסוע שהונע בחשמל. הייתה זו המערכת הגדולה מסוגה באותה תקופה. מתחם הייצור בפלקלינגן היה הראשון בעולם שהשתמש ב-1911 בטכנולוגיית זיקוק גז יבשה מעבר לשלב הניסויי. התוספת העיקרית האחרונה למתחם היה מפעל גדול לסינטור עפרה. מפעל זה הפך להיות לדוגמה למפעלים רבים ברחבי העולם. מפעל עיבוד הקוק נבנה מחדש והורחב ב-1935.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה, ועד להפסקת פעולות הייצור ב-1986, בוצעו עבודות שיפורים מועטות במתחם. מתקני הייצור שבו היו חלוציים לתקופתם והיוו דוגמה למתחמי ייצור דומים ברחבי העולם.
המצב הנוכחי
מתחם ייצור הברזל, המשתרע על פני כ-60 דונם, תופס חלק ניכר מנוף העיר פלקלינגן. מתקני הייצור נמצאים כיום באותו מצב בו היו מאז הפסקת העבודות ב-1986. באופן כללי מתחם הייצור הוא כפי שהיה בשנות השלושים, שכן מאז לא נבנו לו תוספות וגם מאז תחילת המאה ה-20 לא נבנו בו תוספות משמעותיות.
רוב הכבשנים המקוריים שרדו במקום, למרות השיפוצים של שנת 1935, ובולט בעיקר מגדל הפחם משנת 1898. שישה ממנועי הגז, שנבנו בין השנים 1905–1914, השתמרו, וכן מערכת המסוע משנת 1911 ומערכת זיקוק הגז מאותה תקופה. בנוסף, שרידי מפעל ההתכה של בוך מ-1873 השתמרו בתחנת הכוח שמתחת לכבשנים.
כיום המפעל משמש כמוזיאון. מרכז המדע האינטראקטיבי המכונה פרודרום (Ferrodrom) מתמקד בנושא ייצור הברזל. המבקרים יכולים לסייר באזורי הייצור. בנוסף, קיימות תצוגות זמניות במגוון של נושאים באולמות הייצור הגדולים. בקיץ נערכים במקום קונצרטים.
המפעל הוא נקודת עוגן (Anchor point) במסלול האירופי למורשת תעשייתית (European Route of Industrial Heritage).
יש את
בעברית ישראלית מקובל בפי הדוברים הצירוף יש את, כגון: "יש את האיש הזה", "יש לי את הספר", "יש לך אותי". מרבית מתקני הלשון פסלו שימוש זה, שכן בעברית המילה "יש" היא הנשוא, ומה שיש הוא הנושא, ואילו "את" באה לפני מושא ישיר בלבד, ולכן יש לומר "יש לי הספר" ולא "יש לי את הספר". יעל רשף מצאה תיעוד הן לקיומו של מבנה זה והן לפסילתו על ידי מתקני הלשון כבר ב־1911; ללשון הכתובה הנורמטיבית נכנס הביטוי כנראה רק בשנות השישים.
משפטי "יש" במקורות
במקורות אפשר למצוא משפטי יש מיודעים בלי "את". בתנ"ך נמצאים פסוקים אלו:
גם במשנה, בתוספתא ובתלמוד ניתן למצוא דוגמאות לכך:
בתנ"ך היו גם משתמשים במשפטים בלי "יש". הנה כמה דוגמאות:
מנגד, בתנ"ך יש שתי דוגמאות ל"יש את":  ו  אם כי יש אומרים שהמשפט האחרון הוא משפט חסר, ולכן אין הוא דוגמה. בספר דברים רבה שנערך בסביבות המאה ה־9, יש דוגמה נוספת:.
חקר "יש את" בבלשנות המודרנית
מבנה תחבירי זה נפוץ ומוטמע בעברית המודרנית, ובלשנים רבים ניסו להתעמק בשאלה כיצד הגיע, ומהו תפקידו בתחביר המודרני.
הפגנה
הפגנה היא יציאה אל הרחובות תוך הכרזת ססמאות והנפת שלטים. זוהי דרך של קבוצת אנשים להביע באופן פומבי את דעתה, ובפרט את מחאתה, בנושא מסוים. ההפגנה מהווה מימוש של חופש הביטוי וחופש ההתארגנות. תיתכן גם הפגנה של אדם אחד שאז היא נקראת "הפגנת יחיד". הפגנות נערכות פעמים רבות בכיכרות מרכזיות או במקומות בעלי משמעות סמלית.
הערכות של מספר המשתתפים בהפגנה מציגות תוצאות שונות לעיתים קרובות. מקור להערכת כמות המשתתפים הוא הערכת המארגנים, אך ישנם הטוענים שאלו מעדיפים להודיע על מספר רב יותר של משתתפים מזה שהיה בפועל. מקור נוסף הוא הערכת המשטרה, אך גם על הנתונים שהיא מספקת יש המערערים. בשל המשמעות הפוליטית המיוחסת למספר המשתתפים, המשטרה חדלה מלפרסם הערכות למספר המשתתפים.
דרכי ביטוי בהפגנה
את המפגינים משמשות דרכים אחדות לשם העברת המסר שאותו הם רוצים להעביר, לדוגמה:
לעיתים המפגינים משתמשים באלימות כמו הפגנות הכוללות ונדליזם, הצתות, יידוי אבנים ותקיפת עוברי אורח. במקרים כאלה מכונות ההפגנות "התפרעות" או "הפרת סדר". החוק מגביל בדרך כלל את הפעולות שניתן לנקוט בהן במסגרת הפגנות ומאפשר במקרים מסוימים לכוחות המשטרה להשתמש בכוח כדי לפזר אותן. במדינות דמוקרטיות מעדיפים בדרך כלל אמצעים לפיזור הפגנות שאינם קטלניים.
תנאים לקיום הפגנה בישראל
המשפט במדינה דמוקרטית מכיר בזכותו היסודית של אזרח להפגין במחאה נגד פעולות השלטון, וזכות זו מעוגנת בחוק תחת שתי חירויות יסוד: חופש הביטוי וחופש ההפגנה. המגבלות העיקריות על חירות המחאה בישראל נקבעו בחוק העונשין, התשל"ז-1977, והבולטות שבהן הן פגיעה בגופו של אדם, איסור המרדה והסתה, התקהלות אסורה והיזק לרכוש ציבורי או פרטי. בעקבות פסיקת בג"ץ בנוגע למחאה נגד היועץ המשפטי לממשלה, החל היועץ, אביחי מנדלבליט בהליך של שינוי ההנחיות בעניין.
על פי פקודת המשטרה בישראל, אין צורך לקבל אישור או רישיון על מנת לערוך הפגנה. הפגנה טעונה רישיון, רק אם היא מוגדרת כ"תהלוכה" או כ"אספה".
סעיפים 83–90 לפקודת המשטרה עוסקים בשני סוגים של הפגנות המצריכים רישיון ממשטרת ישראל:
משמרת מחאה, שהיא הפגנה שלא מתקיימים בה התנאים האמורים לעיל (לדוגמה: התאספות בכל גודל שאין בה נאום בנושא מדיני או צעדה של פחות מ־50 צועדים) איננה טעונה רישיון. בלשון המשטרה: "אין חובה על מי שמארגן משמרת מחאה לקבל רישיון ממפקד המחוז של המשטרה. עם זאת, מומלץ למי שמארגן משמרת מחאה, להודיע למשטרה מראש על פעילות זו, כדי שהמשטרה תוכל להיערך ולהגן על המשתתפים במשמרת המחאה מפני מתנגדים".
כל התקהלות (התכנסות של שלושה אנשים לפחות) אסור לה שתגרום ל"הפרת השלום". בתי המשפט פסקו שהביטוי "הפרת השלום" מתייחס לאלימות כלפי גופו של אדם, כניסה בכוח לרשות היחיד, ואולי גם פגיעה ברכוש תוך שימוש בכוח. לא די בחשש שיופר השלום – דרושה ודאות קרובה לכך שיהיה שימוש באלימות.
יש את
חקר "יש את" בבלשנות המודרנית
דעה נוספת היא של רוני הנקין, שטענה כי "את" אינה מציינת רק מושא, אלא גם "יחסת לא־נושא כללית" – דבר המצוי גם בשפות אחרות, ומסמן בדרך כלל נשוא לוגי.
הפגנה
תנאים לקיום הפגנה בישראל
מגבלות אחרות נקבעו בחוקים נוספים, דוגמת פקודת הנזיקין, הקובעת איסור מטרד ליחיד והסגת גבול היחיד. הגבלה מיוחדת חלה על חירות ההפגנה במשכן הכנסת וברחבת הכנסת.
בפסק דין של בג"ץ נקבע שאין לקיים הפגנה או משמרת מחאה ליד ביתו של איש ציבור או עובד ציבור, כאשר קיימת אפשרות אפקטיבית להפגין מול המקום שבו הוא ממלא בדרך כלל את תפקידיו הציבוריים, או במרחק סביר מביתו.
תנאים לקיום הפגנה מעבר לקו הירוק
בשטחים שמעבר לקו הירוק קיימת תחיקה צבאית החלה על הפלסטינים תושבי השטחים ואילו על הישראלים חל החוק הישראלי. בשונה מהחקיקה הישראלית בדבר הפגנות, התחיקה הצבאית מגבילה באופן נרחב את חופש ההפגנה.
כשלושה חודשים לאחר כינון שלטון צה"ל בשטחי יהודה והשומרון ורצועת עזה, ניתן צו צבאי שהוציא מפקד האזור בדבר עבירות הקשורות ל"פעולות הסתה ותעמולה עוינת". הצו אוסר על תהלוכה, או אספה ללא רישיון, כמו כן גם נאסר על הנפת הצגת או קביעת דגלים או סמלים מדיניים ללא היתר ונאסר להדפיס חומר מדיני ללא היתר.
השוני בין החוק האזרחי בדבר אסיפות ותהלוכות לתחיקה הצבאית הוא בהגדרת המושגים:
פיזור הפגנות
כאשר הפגנה חורגת מהגבולות שקבעה לה המשטרה, עושה המשטרה שימוש בכוח על מנת להכיל אותה לתחומה או לפזר את המפגינים. כאשר ההפגנה נהפכת לאלימה ומסוכנת, עוברת המשטרה לשימוש באמצעים לפיזור הפגנות, כגון גז מדמיע, אלות, ירי כדורי גומי ואף ירי אש חיה לעבר המתפרעים (למשל באירועי אוקטובר 2000).
על הזכות להפגין ועל גבולותיה עמדה שופטת בית המשפט העליון, אילה פרוקצ'יה:
הפגנות בישראל
כיכרות עיקריות המשמשות להפגנות פוליטיות בישראל הן כיכר רבין בתל אביב וכיכר ציון בירושלים. כיכר אחרת ששמה ניתן לה על שם ההפגנות הרבות שנערכו בה, היא כיכר השבת בירושלים. בעשור השני של המאה ה־21 שימשה כיכר גורן בפתח תקווה מוקד קבוע להפגנות נגד היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט, שמתגורר לא רחוק מהכיכר.
מן ההפגנות המפורסמות בהיסטוריה של ישראל:
שרביט
שרביט הוא מוט מעוטר המשמש כאביזר טקסי, לרוב בידי מלכים או אנשי אצולה. פרשן התנ"ך הרב יעקב ב. חרר בספרו באר יעקב (אסתר ד, יא), כותב, כי מילת שרביט מורכבת משתי מילות שר - שבט, כלומר שבט הנתון ביד השר והמושל. ומקל זה שונה מן השאר בעיטוריו ובמהותו.
השרביט משמש כאביזר בעל משמעות סמלית המייצג עוצמה וסמכות עוד מזמנים קדומים מאוד. במצרים העתיקה, צמד שרביטים בדמות מורג ומטה רועים שימש כאחד מסימני ההיכר העיקריים של הפרעה. באיליאדה מוזכר השרביט כסמל הן של מלוכה (לדוגמה, איליאדה א 279) והן של כהונה (לדוגמה, איליאדה א 15).
בתנ"ך מוזכר שרביטו של המלך אחשוורוש, במגילת אסתר. המלך מושיט את שרביטו לאסתר כמחווה סמלית לנכונותו לחון אותה מעונש על־אף שהפרה את הוראתו, שאין לאף אדם להיכנס לחצר הפנימית ללא הוראה מפורשת מהמלך.
בסיפורי אגדות ופנטזיה, משמש לעיתים שרביט קסמים ככלי לחולל נפלאות בידי מכשפים או פיות. שרביטים משמשים גם כאביזר מקובל במופעי קוסמות.
גולן (פירושונים)
{{פירושונים|
אישים
ראו גם
}}
חוק קאזואיסטי
חוק קאזואיסטי הוא חוק המנוסח כפסוקית תנאי ("כי" או "אם"), ואחריה מגיע המשפט העיקרי ובו נקבע החוק.
איי ההרפתקאות
איי ההרפתקאות של יוניברסל (באנגלית: Universal's Islands of Adventure) הוא פארק שעשועים הממוקם באתר הנופש אולפני יוניברסל באורלנדו במדינת פלורידה שבארצות הברית.
חוק קאזואיסטי
המילה קאזואיסטי היא מלשון המילה מקרה, אירוע (casus בלטינית). החוק נקרא כך משום שהוא מנוסח כמקרה משפטי.
איי ההרפתקאות
הפארק נפתח במאי 1999 יחד עם אזור הנופש הקניות סיטיווק (CityWalk) ואזור המלונות של מפרץ פורטופינו (Portofino Bay). התמה של הפארק היא מסע של גילויים באיים שונים הנמצאים סביב אגם.
בשנת 2006 ביקרו בפארק כ-5.3 מיליון מבקרים - והפארק נחשב לתשיעי בארצות הברית ול-17 בפארקים ברחבי העולם במספר מבקריו.
חוק קאזואיסטי
ראשון חוקרי המקרא שהבחין בין שתי צורות היסוד העיקריות של חוקי התורה (קאזואיסטי ואפודיקטי) היה אלברכט אלט, אחד מממשיכי דרכו הבולטים של הרמן גונקל.
דוגמאות
איי ההרפתקאות
אי גיבורי העל של מארוול
אי גיבורי העל של מארוול (Marvel Super Hero Island) מבוסס על חוברות הקומיקס של חברת מארוול קומיקס.
באי זה ממוקמת רכבת ההרים של הענק המדהים, מתקן ההרפתקאות המדהימות של ספיידרמן, מתקן נפילת הפחד של דוקטור דום, ומתקן מאיץ המהירות של סופה המבוסס על הדמות סופה של מארוול.
חוק קאזואיסטי
רוב החוקים שנמצאו בחוקים המסופוטמיים הם מטיפוס קאזואיסטי. עובדה זו הובילה את פרופסור שלום מ' פאול להסיק כי החוק הקאזואיסטי שבתורה הוא מורשת קדומה שנכנסה לקובצי החוקים ואילו החוקים המנוסחים באופן אפודיקטי הם חידוש ישראלי שנובע מכך שהחוקים נחשבו כציווי האל.
איי ההרפתקאות
אי גיבורי העל של מארוול
באי זה יכולים המבקרים לפגוש שחקנים המחופשים לדמויות קומיקס בהם ספיידרמן, קפטן אמריקה, וולברין, סייקלופ וסופה.
לאגונת המצוירים
אי זה מבוסס על דמויות של סינדיקט קינג פיטשורז ושל ג'יי וורד. האי נקרא "לגונה" מאחר שרוב מתקניו הם מתקני מים.
המתקנים באי זה כוללים את "מפלי דאדלי דו רייט" (Dudley Do-Right) מתקן נפילה בסירות כאשר המבקרים נופלים בזווית של 70°, ומתקן הרפסודות של פופאי ופלוטו. כמו כן באי זה הספינה "אוליב" של פופאי המשמשת גן משחקים לילדים.
חוק קאזואיסטי
המג'לה, קובץ דינים אזרחיים עות'מאני, שהיה בתוקף בעת שלוט האימפריה העות'מאנית בארץ ישראל ושנים רבות לאחר מכן, הוא דוגמה לחקיקה קאזואיסטית.
איי ההרפתקאות
פארק היורה
"אי" זה מבוסס על סרט הקולנוע פארק היורה. המתקן העיקרי בפארק הוא הרפתקאת הנהר של פארק היורה - מתקן המדמה את הסרט בו נוסעים המבקרים בסירה, רואים את הדינוזאורים בפארק היורה יוצאים מכלל שליטה, ולבסוף נופלים במפל שגובהו 26 מטרים על מנת להימלט מטירנוזאור רקס. כמו כן אי זו כולל רכבת הרים, אזור משחק לילדים המכונה "מחנה היורה" (Camp Jurassic), ואת מרכז המידע של פארק היורה המדמה את מרכז המידע שהופיע בסרט.
היבשת האבודה
"אי: זה מדמה ארץ אגדתית וכולל כמה אזורים - חלק אחר מדמה באזאר ערבי, והחלק השלישי מדמה את יוון העתיקה.
בעבר כלל אי זה גם אזור דמוי עיר אירופאית בימי הביניים, אולם אזור זה שולב בעולם הקסמים של הארי פוטר.
באי זה מספר מתקנים:
מנחת סוס
"אי" זה מיועד בעיקר לילדים קטנים ומבוסס על יצירותיו של דוקטור סוס, ודומה לציוריו. באזור זה נשתלו דקלים שהתעקמו בשל הרוחות העזות של הוריקן אנדרו על מנת שגם העצים יהיו עקומים (כפי שהם בספרים).
חוק קאזואיסטי
חוק העונשין של מדינת ישראל אף הוא חוק קאזואיסטי. הוא אינו אוסר עשייתן של עבירות, אלא קובע את העונש למבצעיהן (כנרמז בשם הערך). כך, למשל, החוק אינו אומר "אסור לרצוח" אלא קובע "העושה אחת מאלה יאשם ברצח ודינו – מאסר עולם ועונש זה בלבד". בחוקים אחרים המטילים עונשים ניתן למצוא שילוב של שתי הגישות. בחוק למניעת הטרדה מינית, למשל, קובע סעיף 4 "לא יטריד אדם מינית את זולתו ולא יתנכל לו", ובסעיף שלאחריו נקבע העונש למי שאינו מציית לאיסור זה: "המטריד מינית אדם כאמור בסעיף 3(א)(3) עד (6), דינו - מאסר שנתיים".
איי ההרפתקאות
מנחת סוס
באי זה ישנה קרוסלה לילדים המכונה קרו-סוס-סל, מתקן אפל המבוסס על הספר חתול תעלול, גן משחקים לילדים שנקרא "אם ניהלתי את גן החיות, ומתקן מוזיקלי שנקרא "One Fish Two Fish Red Fish Blue Fish" (בעברית:דג אחד דג שני דג אדום דג כחול). רכבל מאפשר נסיעה מעל האי.
עולם הקסמים של הארי פוטר
ב-31 במאי 2007 הכריזו אולפני יוניברסל כי רכשו את הזכויות מחברת האחים וורנר וג'יי קיי רולינג וכי הם מתכוונים להקים אי נוסף המבוסס על ספרי הארי פוטר. אי כולל את הכפר הוגסמיד, את היער האסור מתוך הספר וכן את טירת הוגוורטס. שטחו הכולל של האי 81,000 מ"ר, נבנה על חלק מ"היבשת האבודה" ועל חלק משטחי החנייה של העובדים בפארקים. העבודות החלו בראשית 2007 והסתיימו ב-18 ביוני 2010.
המתקנים באי:
באי מספר חנויות ומסעדות הנושאות שמות של חנויות ומסעדות מספרי הארי פוטר: זונקו (Zonko's), הדובשנרייה (Honeydukes), דואר הינשופים (Owl Post), דרוויש ובנגס (Dervish and Banges), אכסניית שלושת המטאטאים (The Three Broomsticks Inn) ופונדק ראש החזיר (The Hog's Head Pub).
יוניברסל אקספרס פלוס
המתקנים הפופולריים ביותר מאפשרים למבקרים שימוש ב"יוניברסל אקספרס פלוס" (Universal Express Plus) - כרטיס הנמכר בעלות גבוהה יותר מהכרטיס הרגיל המאפשר כניסה למתקנים בתור מקוצר. בניגוד לפאסט פאס של פארקי השעשועים של חברת וולט דיסני המאפשר תור מקוצר לכל המבקרים בפארקים בלא עלות נוספת אך בשעות שהוזמנו מראש - בכרטיס האקספרס פלוס אין צורך להגיע למתקן בזמן מסוים - וניתן להיכנס למתקן שוב ושוב. מספר הכרטיסים מסוג זה הנמכרים מדי יום מוגבל, ולרוב הם נמכרים מראש.
ג'יל אייקנברי
ג'יל אייקנברי (באנגלית: Jill Eikenberry; נולדה ב-21 בינואר 1947) היא שחקנית אמריקאית זוכת פרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה לשנת 1988 על תפקידה בסדרה "פרקליטי אל איי".
ביוגרפיה
אייקנברי נולדה בניו הייבן שבקונטיקט וגדלה במדיסון, ויסקונסין ובקנזס. היא למדה ב"מכללת ברנרד" שבניו יורק ובבית הספר לדרמה שבאוניברסיטת ייל.
אייקנברי החלה את דרכה עם הופעות קטנות בטלוויזיה ובקולנוע והתגלתה לראשונה בתחילת שנות ה-80 בקומדיה "ארתור" בתפקיד סוזן ג'ונסון איתה מיועד להתחתן ארתור באץ' (דאדלי מור) ובסרטו של ג'יימס קאן "Hide in Plain Sight".
בשנת 1987 פרצה אייקנברי לתודעה הציבורית עם תפקידה בסדרת הדרמה פרקליטי אל איי. אייקנברי הופיעה במהלך 8 עונות הסדרה בתפקיד אן קלסי, היא זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה בשנת 1988 והועמדה 5 פעמים לפרס אמי. במהלך שנות ה-80 בהן זכתה להצלחה מקצועית בטלוויזיה הצליחה אייקנברי להתמודד ולגבור על מחלת סרטן השד שתקפה אותה.
בשנת 1990 היא שיחקה במיני סדרה "An Inconvenient Woman" לצידם של ג'ייסון רוברדס ורבקה דה מורניי. בשנת 2011 שיחקה אייקנברי בדרמה של ג'ייסון רייטמן "תקועה" בתפקיד אמה של מייביס גריי (שרליז תרון) ובקומדיה ארוס בהשאלה.
אייקנברי נשואה משנת 1973 לשחקן מייקל טאקר איתו היא שיתפה פעולה בסדרה פרקליטי אל איי, להם בן משותף בשם מקס ובת מנישואיו הראשונים של טאקר.
האקדח מת מצחוק (סדרת סרטים)
האקדח מת מצחוק (באנגלית: The Naked Gun) היא סדרת סרטי קומדיה אמריקניים אשר נכתבו והופקו על ידי ג'ים אברהמס, דייוויד צוקר וג'רי צוקר בכיבובם של לזלי נילסן, פריסילה פרסלי, או. ג'יי. סימפסון וג'ורג' קנדי. שני הסרטים הראשונים בסדרה בוימו על ידי דייוויד צוקר. הסרטים מבוססים על סדרת הטלוויזיה "מחלק משטרה" (באנגלית: "Police Squad!"), בה שיחק נילסן בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20.
האקדח מת מצחוק: מתוך תיקי מחלק משטרה!
לוטננט פרנק דרבין חוקר ניסיון לרצח של נורדברג, אחד הקולגות שלו ביחידת המשטרה. במהלך החקירה דרבין מגלה כי קיימת תוכנית להתנקשות במלכה אליזבת השנייה במהלך ביקורה הצפוי בארצות הברית ועליו לעצור את המתנקשים.
הסרט זכה לביקורות חיוביות באופן כללי, ולציון 89% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 37 ביקורות.
האקדח מת מצחוק ½2: ריחו של הפחד
פרנק מגלה כי קוונטין הפסברג מעורב בתוכנית זדונית לחטוף את ד"ר אלברט מיינהיימר, מדען בכיר אותו מינה הנשיא כדי שיגבש מדיניות אנרגיה חדשה לארצות הברית. הפסברג מתכנן לחטוף את מיינהיימר ולהחליפו בכפיל אשר יתמוך במדיניות האנרגיה אותה יכתיבו חברות האנרגיה.
הסרט זכה לביקורות שליליות בעיקר, ולציון 57% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 35 ביקורות.
האקדח מת מצחוק ⅓33: העלבון האחרון
אף על פי שדרבין הספיק לצאת לגמלאות, הוא נקרא למשימה אחת אחרונה – להיכנס לכלא תחת מסווה. בכלא דרבין חושף מזימה לפוצץ פצצה בטקס פרסי האוסקר.
הסרט זכה לביקורות שליליות בעיקר, ולציון 53% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 32 ביקורות.
ביל הייזינגה
ויליאם פטריק הייזינגה (באנגלית: William Patrick Huizenga; נולד ב-31 בינואר 1969) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של מדינת מישיגן, ברציפות מאז 2011. הייזינגה, חבר המפלגה הרפובליקנית, כיהן טרם היבחרו אל הקונגרס של ארצות הברית כחבר בית הנבחרים המדינתי של מישיגן בשנים 2003–2009.
ביוגרפיה
הייזינגה נולד בעיירה זילנד (Zeeland) שבדרום-מערב מישיגן, למשפחה ממוצא הולנדי. הוא הבעלים המשותף והמפעיל הנוכחי של החברה "Huizenga Gravel Company", עסק משפחתי השוכן בג'ניסון שבמישיגן. בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 עבד הייזינגה בתחום הנדל"ן. ב-1996 עזב עולם זה, והחל לעבוד כעוזר פרלמנטרי עבור חבר הקונגרס פיט הוקסטרה, לימים שגריר ארצות הברית בהולנד.
את מחוז הבחירה ה-90 בבית הנבחרים של מישיגן ייצג הייזינגה במשך שלוש תקופות כהונה, החל ממסע הבחירות שלו בבחירות האמצע ב-2002. בשנים 2004 ו-2006 נבחר מחדש, ולאחר מערכת הבחירות האחרונה נכפה עליו לפרוש מבית המחוקקים המדינתי לאור הגבלת כהונה. בבית הנבחרים של מישיגן הצביע הייזינגה תחילה בעד מיסוי העסקים במדינה, אך בהמשך התנגד להיטל בן 2% בצורת חיוב נוסף (surcharge) ולמיסוד מס מכירה.
לקראת בחירות האמצע ב-2010, חבר הקונגרס פיט הוקסטרה פרש מבית הנבחרים כדי להתמקד במסע הבחירות שלו לתפקיד מושל מישיגן. הייזינגה, יד ימינו של הוקסטרה, החל להתמודד בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית, ולבסוף גבר על שישה מתמודדים אחרים עם 25.40% מהקולות. ביום הבחירות הכלליות ניצח את פרד ג'ונסון, מועמד המפלגה הדמוקרטית, וגרף כ-64% מקולות הבוחרים. בראשית ינואר 2013, עם התכנסות הקונגרס ה-113 של ארצות הברית, הייזינגה הושבע לתפקידו.
באוקטובר 2020 הודיע הייזינגה כי אובחן כחיובי למחלת נגיף קורונה 2019, לאחר בדיקת קורונה שביצע דרך תבחין אנטיגני מהיר (Rapid Antigen Detection Test) בטרם פגישה עם סגן נשיא ארצות הברית מייק פנס, וביום למחרת ביצע בדיקה נוספת באמצעות PCR. בדצמבר 2020 נמנה בין 126 חברי בית הנבחרים מהמפלגה הרפובליקנית שחתמו על מכתב ידידי בית המשפט לשם הבעת תמיכה בתיק "טקסס נגד פנסילבניה", תובענה ייצוגית שהוגשה לבית המשפט העליון של ארצות הברית בניסיון לערער על תוצאות הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020 במספר מדינות מתנדנדות, בהן ג'ו ביידן ניצח את הנשיא המכהן דונלד טראמפ. בית המשפט העליון מיאן לדון בתיק על סמך שלטקסס אין זכות עמידה לערער על תוצאות בחירות במדינה אחרת, על סמך פרק 3 לחוקה.
צבע אקרילי
צבע אקרילי הוא צבע מהיר-התייבשות הכולל פיגמנטים שעורבבו בתחליב רזין אקרילי. צבעי אקריליק ניתן לדלל במים, אך כאשר הצבע מתייבש הוא הופך עמיד למים, ולא ניתן להמיס אותו מחדש כמו בצבעי מים.
דרך הייצור
הצבעים האקריליים פותחו בשנות העשרים של המאה העשרים בגרמניה ונכנסו לשימוש מסחרי בשנות החמישים של אותה מאה. השימוש בצבעים אלו נפוץ כחלופה נוחה לעבודה בצבעי מים וצבע שמן.
צבע אקריליק מורכב לרוב משני חלקים, ביחס משתנה: פיגמנט וחומר מילוי, לרוב תחליב של רזין אקרילי. רזין (שם נרדף לשרף) זה הוא חומר פלסטי המיוצר מחומצה אקרילית. מייצרים ממנו בין השאר פרספקס ומוצרי פלסטיק נוספים. חלק מתכונותיו הן שקיפות גבוהה ודחיית מים; בערבוב עם מים ליצירת חומר המילוי השקוף לצבע, יש צורך בחומר מתחלב. כאשר המים מתאדים, הרזין מתקשה ואינו ניתן למיסוס מחדש, בזכות היותו הידרופובי. כל עוד הוא אינו יבש לחלוטין צבעו חלבי מעט, והשקיפות הגבוהה מושגת עם אידוי הנוזלים. כתוצאה מכך, אחת מתופעות הצבע האקרילי היא סטיית בהירות עם ייבוש הצבע - הגוון נוטה להתכהות.
לא כל פיגמנט ניתן לערבוב עם רזין אקרילי, היות שהוא חומצי בטבעו. כך למשל פיגמנטים אלקליים אינם בשימוש בצבע אקריליק, היות שהם יוצרים תגובה כימית לא רצויה בצבע - למשל כחול פרוסי (פיגמנט P27). פיגמנטים חומציים או נייטרליים משתלבים היטב, ויוצרים צבע עמיד לדהייה.
דרך השימוש
צבעי אקריליק קלים ביותר לשימוש - ניתן להוציא צבע משפופרת או צנצנת סגורה ואטומה על גבי משטח כלשהו, לערבבם זה בזה במכחול לח, ולמרחם בקלות על כל משטח כמעט. זמן הייבוש של שכבה שנמרחה תלוי בעובייה, אך לרוב מדובר בדקות ספורות עד חצי שעה. ניתן להוסיף חומר מעכב-התייבשות לתערובת הצבע, על מנת להאריך את זמן ההתייבשות למשך ימים ספורים. את המכחולים מנקים במים וסבון, כמו גם את הידיים. כתמי אקריליק יבשים על בגדים, כמו גם על משטחים שונים בבית, ניתן לעיתים לקלף (ממש כמו דבק פלסטי שיבש) אך משטחים סופגים יוכתמו לעד. יש לציין שניתן להוריד כתמי אקריליק בעזרת חומר מנקה מכחולים.
צבעי אקריליק אינם רעילים בהכרח, אך לעיתים הם מכילים פיגמנטים רעילים כגון אדום קדמיום. בכל מקרה, השימוש בהם מומלץ כחיצוני בלבד, ואינו מומלץ לילדים (בניגוד לצבעי גואש).
מראה ציורי אקריליק
ציורים בצבעי אקריליק עשויים להיראות כציורים בצבעי שמן, אך עם צבעים נוזליים יותר, או מדוללים, ניתן להשיג מראה הדומה מאוד לצבעי מים. כיום ציורים בצבעי אקריליק הם מראה נדיר בתערוכות אמנות מקצועיות, לרוב לצד צבעי שמן, גואש או מים.
סאני
{{פירושונים|
ראו גם
}}
המסור 3
המסור 3 (באנגלית: Saw III) הוא סרט אימה, השלישי בסדרת סרטי "המסור", וכמו קודמו הוא יצא לאקרנים ב-27 באוקטובר 2006 בארצות הברית לרגל ליל כל הקדושים. את הסרט ביים במאי הסרט השני, דארן לין בוסמן, ובהפקת תסריטאי הסרט הראשון, ג'יימס ואן ולי וונל. גיל הצפייה בסרט הוגבל בדרגות שונות במדינות העולם. תקציב הסרט היה גבוה פי 3 מתקציב הסרט הקודם בסדרה.
הייפ סייקל
הייפ סייקל (מילולית: 'מחזור ההפרזה', או, בתרגום מדויק יותר – 'עקומת ההתלהמות') היא תצוגה גרפית, שפותחה על ידי חברת גרטנר (ושייכת לה), העוסקת במחקר ובייעוץ בטכנולוגית המידע, ומציגה את הבשלות ודרגת האימוץ של טכנולוגיות שונות. ה'הייפ סייקל' מציגה באופן חזותי את מצב הבשלות של טכנולוגיות שונות דרך חמישה שלבים, ומהווה מדד לידע וכלי לניהול סיכונים שכרוכים באימוץ או בהשקעה בטכנולוגיות השונות.
המסור 3
הסרט קיבל ביקורות קשות לאחר ששלושה אנשים שצפו בו בממלכה המאוחדת לקו בהתקף לב פתאומי והובהלו לבית החולים.
הייפ סייקל
ההייפ סייקל נתונה לביקורת מכיוונים שונים בשל חוסר הוכחות לנכונותה ובשל העובדה שהיא אינה עומדת בקנה אחד עם מצבי הבשלות של טכנולוגיות קיימות.
המסור 3
עלילה
כמה דקות אחרי שהחדר נסגר, הבלש אריק מת'יוז בורח מחדר השירותים התת-קרקעי על ידי שבירת רגלו בעזרת מכסה של שירותים ומחליק את זה החוצה משרשרת הקרסול. שישה חודשים לאחר מכן, קורבן אחר של "המסור" מתגלה על ידי סגן ריג והבלשים קארי והופמן. במבחן שלו, מלכודת חדר הכיתה, טרוי היה צריך לקרוע 11 שרשראות מגופו על מנת להימלט מפצצה; עם זאת, שרשרת אחת חוברה דרך הלסת התחתונה של טרוי והדלת לחדר הכיתה הייתה סגורה – אלמנטים ההופכים את המלכודת בלתי אפשרית לבריחה, דבר המנוגד לשיטות של ה"מסור". קארי, אשר מרגישה אחראית להיעלמותו של מת'יוס, מתעוררת לאחר מכן במלכודת ששייכת לה. מפתח לפתיחת המתקן שמוצמד לצלעותיה נמצא בתוך מכל של חומצה; למרות שהיא השיגה את המפתח, המתקן קורע את צלעותיה בכל מקרה, עושה את המלכודת שלה בלתי אפשרית לבריחה גם כן.
הייפ סייקל
חמשת השלבים
כל מחזור ב'הייפ סייקל' מחולק לחמישה שלבים עיקריים:
המסור 3
עלילה
ג'ף דנלון, גבר המחפש נקמה למותו של בנו, ולין דנלון, רופאה מדוכאת, נחטפים גם כן לפי הוראותיו של ג'ון קרמר. לין מובאת לפני ג'ון, שעכשיו מרותק למיטה ממחלת הסרטן שלו, על ידי אמנדה יאנג, השוליה שלו. היא נתונה למשחק פשוט: לשמור על ג'ון בחיים למשך המשחק של ג'ף. אם ג'ון ימות, או שהיא תנסה לברוח, הקולר שסביב לצוואר שלה ירה חמישה פגזים לעבר ראשה. בינתיים, ג'ף מתעורר בתוך מפעל לאריזת בשר נטוש ומיודע שהוא חייב לעבור מספר מבחנים, אשר יובילו אותו ל"איש האחראי לאובדן בנו". במבחן הראשון שלו, ג'ף נכנס לתא הקפאה ומוצא את דניקה סקוט, עדת הראייה היחידה למות בנו. על ידי בריחה מזירת התאונה וסירוב להצהיר בבית המשפט, היא הפכה לאובייקט בנקמה של ג'ף. דניקה הופשטה עירומה וקשורה בין שתי חפיסות ריסוס קרח מים קרים במרווחי זמן אקראיים. בסופו של דבר היא משכנעת את ג'ף לעזור לה, אך היא קופאת במצב מוצק לפני שהוא מספיק להשיג את המפתח מאחורי סורגים ממתכת קפואה.
במבחן השני שלו, הוא משחרר בהצלחה את השופט האלדן מתחתית בור המלא בגופות חזירים מומסים, על ידי שריפת הצעצועים של בנו המנוח כדי להשיג את המפתח. האלדן גזר על הרוצח של דילן דנלון רק שישה חודשים בכלא, ולכן גם הוא אובייקט נוסף בצד הנקמני שלו.
הייפ סייקל
חמשת השלבים
המונח 'הייפ סייקל' וכל אחד משלביו נמצאים בשימוש רחב בשיווק של טכנולוגיות חדשות.
המסור 3
עלילה
המבחן השלישי מביא את ג'ף פנים אל פנים עם טימותי יאנג, הרוצח של הבן שלו, אשר קשור למכונה שתסובב את איבריו ואת צווארו בזה אחר זה עד שהם ישברו. ג'ף מוצא גישה אל המפתח המחובר להדק של רובה ציד, אבל השופט האלדן (המנסה לסייע לו לשחרר את טימותי) נהרג כאשר רובה הציד פולט כדור, וג'ף מאחר להציל את טימותי לפני שהצוואר שלו נשבר בצורה קטלנית. למרות שהמבחנים שלו בכל זאת הושלמו, ג'ף נע הלאה לאזור הסופי.
הייפ סייקל
ה'הייפ סייקל' ככלי לניהול החלטות
בשל היותו כולל מגוון רחב של טכנולוגיות בדרגות בשלות ואימוץ שונות, משמש ה 'הייפ סייקל' ככלי קבלת החלטות אצל מנהלים בכירים, בבואם לשקול אסטרטגיות וכיווני גדילה עתידיים. הוא נותן מידע לגבי איזו טכנולוגיה כדאי לשקול ככיוון התפתחות, איזו כדאי להטמיע וכולי. בנוסף, הוא גם משמש ככלי לקבלת מידע לגבי טכנולוגיה שכבר הושקעו בה כספים, ויכול לעזור לקבל החלטות כגון האם להמשיך להשקיע בטכנולוגיה או לא, וכו'.
המסור 3
עלילה
בינתיים, לין ואמנדה עובדות ביחד כדי לשמור על ג'ון חי. במהלך ניתוח מוח מאולתר שנועד להקל את הלחץ במוח של ג'ון, הוא בהכרה חלקית ונזכר באהבתו לאישה אחרת, אשר אמנדה חושבת שזו לין. עצובה מלראות זאת, אמנדה עוזבת את חדר החולים להמשיך לצפות בהתקדמות של ג'ף. זמן קצר לאחר מכן, אמנדה מוצאת מכתב הממוען לה, תוכן העניינים גורם לה למצוקה. בעקבות הניתוח, לין וג'ון מדברים בפרטיות; לין חושפת כי הסבל שלה נתן לה הערכה עבור משפחתה. אמנדה חוזרת עם החדשות שהמבחנים של ג'ף הושלמו, אבל היא מסרבת לשחרר את לין, בטענה שהיא לא מאמינה שהיא למדה משהו. לדעתה אף אחד לא משתנה אחרי שהוא נבחן, ולכן עיצבה את המבחנים שלה כך שיהיו בלתי ניתנים לבריחה, כולל של טרוי וקארי. היא גם חושפת שהיא ואריק מת'יוז נאבקו אחרי שהוא נמלט מהשירותים, וכי היא הצליחה להכניע אותו והשאירה אותו למות. בנוסף, היא חזרה לחדר השירותים ורצחה את אדם על ידי חניקתו בעזרת שקית פלסטיק.
הייפ סייקל
ביקורת
ישנן מספר ביקורות על ה'הייפ סייקל'. הבולטות שבהן טוענות שלמעשה, זהו אינו מחזור, שאימוץ הטכנולוגיה אינו תלוי בטכנולוגיה עצמה, שהדבר לא מדעי בבסיסו, ושהוא אינו משקף את השינויים לאורך זמן במהירות שבה הטכנולוגיה מתפתחת. ביקורת נוספת טוענת שה'הייפ סייקל' מוגבל ביכולתו להיות מוכלל על מיכלול הטכנולוגיות, מכיוון שהוא נותן עדיפות לשיקולים כלכליים בתהליכי קבלת החלטות. נטען כי הוא מניח שהצלחתו של עסק או חברה תלויה ב'הייפ סייקל' בעוד שלאמיתו של דבר, לצורה שבה חברה מתכננת את אסטרטגיית המיתוג שלה יש השפעות גדולות יותר.
המסור 3
עלילה
ג'ף מגיע לחדר החולים בדיוק כשאמנדה יורה בלין בגב; בתגובה הוא יורה באמנדה בצוואר. ג'ון העצוב מגלה לאמנדה כי המבחן של לין היה בעצם שלה; היא נבחנה על רצונה לשמור על מישהו בחיים; היא לא ידעה שג'ף ולין נשואים. אמנדה מתה מהפציעה שלה, וג'ון נותן לג'ף מבחן אחד אחרון, שבו הוא יכול לבחור או להרוג את ג'ון או לסלוח לו על כל הכאב שהוא גרם לו ולמשפחתו. אם ג'ף יסלח לו, ג'ון יזעיק אמבולנס כדי להציל את לין. ג'ף לוקח מסור עגול, אומר לג'ון שהוא סולח לו ומשסע את גרונו. הדלת לחדר נסגרת כשג'ון הגוסס שולף טייפ, אשר אומר לג'ף שהוא נכשל במבחן על ידי הריגת ג'ון, שהיה האדם היחיד שידע את מקום הימצאה של קורבט דנלון, הבת של ג'ף ולין; ג'ף יצטרך לשחק עוד משחק כדי למצוא אותה לפני שיגמר לה האוויר. כשההודעה מסתיימת, ג'ון מקבל דום לב ומת; בו זמנית הקולר שנמצא על לין החיה למחצה, מופעל, משמיד את ראשה ומשאיר את ג'ף לבד סגור בחדר עם שלוש הגופות.
נבחרת מאוריציוס בכדורגל
נבחרת מאוריציוס בכדורגל, הידועה בכינוייה "Club M", היא נבחרת הכדורגל הלאומית של מאוריציוס.
הנבחרת מורכבת בעיקר על ידי כדורגלנים חובבנים מקומיים. משחקים בה גם כדורגלנים שנולדו באירופה ומשחקים בה בליגה מקצוענית.
מספר ריבועי
מספר ריבועי הוא מספר שלם חיובי שיכול להיכתב כריבוע של מספר שלם אחר, כלומר הוא מהצורה \ n^2 כש-n שלם. לדוגמה, 9 הוא מספר ריבועי כיוון ש-.
מספר הוא חופשי מריבועים אם איננו מתחלק באף מספר ריבועי פרט ל-1.
קל להבין שמספר נתון \ m יקרא ריבועי אם ורק אם ניתן לסדר \ m עצמים בריבוע, למשל -
באיורים האחרונים ניתן גם לראות שהמספר הריבועי הבא יתקבל מהוספת המספר המתאים בסדרת המספרים האי-זוגיים (המעוינים הוורודים). זה מבטא את הקשר:, המספר 2n+1 הוא האי-זוגי במקום ה-n+1 בסדרת האי-זוגיים הטבעיים.
את הקשר הזה ניתן גם לבטא כסכום כל המספרים הטבעיים האי-זוגיים עד מספר מסוים:. לדוגמה:.
50 המספרים הריבועים הראשונים הם:
חיים פרחי
חיים פרחי (1760 – אוגוסט 1820) היה יועצם היהודי של שליטי הגליל בימי האימפריה העות'מאנית ובמהלך מסע נפוליאון בארץ ישראל.
רקע היסטורי
לאחר כיבוש ארץ ישראל בידי האימפריה העות'מאנית בשנת 1516, הייתה ארץ ישראל לחלק מן האימפריה. עם זאת השלטון העות'מאני המרכזי היה חלש. לאורכה ולרוחבה של האימפריה, שהשתרעה על פני שטחים נרחבים בטורקיה, באסיה, בצפון אפריקה, בבלקן ובאירופה, קמו שליטים מקומיים, אשר יצרו שלטון מקומי אוטונומי כמעט, שהקשר שלו אל השלטון באיסטנבול היה רופף.
השלטון המרכזי בצפון ארץ ישראל אמור היה להיות מדמשק, כאשר מושל דמשק הוא האחראי בפני כס המלכות בטורקיה. במהלך המאה ה-18 קם שליט מקומי חזק, בשם דאהר אל עומר וניתק את הקשר אל האימפריה. שליט זה הובס בשנת 1775 על ידי הקצין הטורקי אחמד אל-ג'זאר, והטורקים שבו וביססו את שליטתם בצפון הארץ.
יועצו של אל-ג'זאר
חיים פרחי נולד למשפחה יהודית מכובדת בדמשק. במשך שנים שימשו בני המשפחה, ובהם אביו של חיים פרחי, שאול פרחי, כגזברים של נפת דמשק, וייתכן כי שימשו כמתווכים בין אנשי הקהילה היהודית ובין השלטון. ידוע כי סייעו להקל את עול המיסים על יהודי צפת. חיים פרחי שימש בתחילת דרכו כבנקאי של מושל דמשק. הוא השיג השפעה על השלטון הטורקי, והפך ליועצו של שליט צפון ארץ ישראל, אחמד אל-ג'זאר, שקבע את מרכז מושבו בעכו. אל-ג'זאר הכיר בכשרונותיו של יועצו, ופעל על פי עצותיו, כמו גם נתן הנחה ליהודים במס הגולגולת, לבקשתו. עם זאת, היה אל-ג'זאר אדם אכזר ואלים. כינויו "אל-ג'זאר" פירושו "הקצב". בהתקפי אלימות התאנה לרבים מיועציו הקרובים ובהם גם ליועצו היהודי, לו ניקר את עינו, כרת את קצה חוטמו וכן את אחת מאזניו. איור מפורסם מאותם הימים מראה את אל-ג'זאר יושב בדין, כשלפניו יועצו היהודי ורטייה על עינו.
בימי אל-ג'זאר, בשנת 1799, ניסה נפוליאון לכבוש את ארץ ישראל. מסע נפוליאון בארץ ישראל החל בחודש פברואר 1799, כאשר נפוליאון וצבאו הגיעו מדרום, כבשו את יפו וטבחו בה אלפיים שבויים טורקיים, ולאחר מכן התקדמו צפונה, כבשו את חיפה ואת עמק יזרעאל, וצרו על עכו. חייליו של אל-ג'זאר החזיקו מעמד במצור, במשך כחודש וחצי, וסירבו להיכנע. חיילים אלו נעזרו במלחים אנגלים, בפיקודו של האדמירל סידני סמית. כן נעזרו במומחה תותחנות צרפתי בשם אנטואן דה פיליפו.
המוח שמאחורי ההגנה על עכו היה פרחי. כיועצו ואיש סודו של אל-ג'זאר, הייתה לפרחי יד בניהול המלחמה. פרחי ודה פיליפו נלחמו נגד נפוליאון מלחמה אכזרית, אך רבת תחבולות. בשיאו של המצור אכן נפרצה החומה, ותוך אבדות קשות ניסו חיילי נפוליאון להיכנס אל העיר פנימה, אך גילו כי במהלך השבועות מאז החל המצור בנו פרחי ודה פיליפו חומה נוספת, מספר מטרים בעומק העיר, במקום בו היה גנו של אל-ג'זאר. בניית החומה הנוספת גרמה לנפוליאון ולאנשיו להבין כי כפי הנראה לא יהיה בכוחם לכבוש את העיר, המצור הוסר, ונפוליאון נסוג בחזרה למצרים כלעומת שבא. יש האומרים כי הודעתו של נפוליאון במהלך המלחמה, כי אם תצלח דרכו, והארץ תיכבש על ידו, תוחזר הארץ לידי היהודים, נועדה לכבוש את לבו של פרחי ולהטותו לצדו.
ירידת קרנו והוצאתו להורג
לאחר מות אל-ג'זאר, בשנת 1804, קיבל את תפקיד הוואלי של צידון (שליט הלבנון והגליל) סגנו סולימאן פאשה. סולימאן פאשה שלט בווילייט עד מותו בשנת 1819. סולימאן הותיר את פרחי במשרותיו, ונעזר בעצותיו כשם שנעזר בהן קודמו, אל-ג'זאר. פרחי היה שותף למדיניות הפייסנית של סולימאן פאשה עם המתואלים והדרוזים בהר הלבנון והשתתף בפגישות דיפלומטיות שבמסגרתן הסכימו האחרונים לקבל את מרותו ולשלם לו מיסים בתמורה להרחבת האוטונומיה שלהם, הדבר הוביל להשכנת שלום מתמשך באזור לאחר עשורים של מלחמות פנימיות וחיצוניות. פרחי ראה גם עין בעין עם השאיפות של סולימאן פאשה לעבר השליטה בדמשק, שהיו דומות לאלה של אל-ג'זאר.
בין המחוזות של דמשק לזה של צידון שררו יחסים עוינים, שגלשו מדי פעם למלחמה גלויה. המחלוקות סבבו סביב הניסיונות של קודמו של סולימאן להשתלט על ערים בדרום הארץ שהיו שייכות למחוז דמשק, בעיקר שכם, ירושלים ויפו, על קביעת קו הגבול בין המחוזות בבקעת הלבנון, ועל השליטה בייצוא הסחורות החקלאיות, דוגמת הדגנים מהחורן והכותנה מאזור שכם, לאירופה. מושל צידון (בפועל שליט עכו) קיבל את התפקיד לכל חייו בעוד שתפקיד מושל דמשק, היוקרתי יותר, הוענק לאישים שונים לתקופות קצרות. בשלהי המאה ה-18 נטתה כף המאזנים לכיוון מושל צידון. אחמד אל-ג'זאר שימש בשני התפקידים פעמיים בחייו.
גם בתקופתו של סולימאן התחוללה מחלוקת בין שני המושלים והיא החלה במאבק בין שתי משפחות עשירות בדמשק - משפחתו של חיים פרחי ומשפחת אל-בהארי היוונית קתולית. אבי משפחת אל-בהארי התגורר בעכו ושירת את אחמד אל-ג'זאר עד שהושלך לכלא ונמלט לביירות. בנו, ג'ירמאנוס, הועסק על ידי סולימאן פאשה, עד שפרחי דאג לגרשו מהעיר. אחיו, עבוד וחנא, שירתו את מושל דמשק. תחילה את עבדאללה פאשא אל-עזם (המושל בשנים 1805–1807), והחל מ-1807 את קאנג' יוסוף פאשה, והם התקרבו אליו מאוד ומונו על ידו למשרות רמות בממשלו. בני משפחת פרחי בדמשק חששו למעמדם ובעקיפין גרמו לערעור מעמדו של קאנג' יוסוף פאשה. כשהתנהל סכסוך בין המחוזות על שליטה בכמה כפרים בין נצרת (השייכת לצידון) לשכם (השייכת לדמשק) דאג חיים פרחי לשחד את המופתי והקאדי של דמשק שיתמכו בעמדת סולימאן פאשה, ולחזק את מעמדו באיסטנבול, בירת האימפריה העות'מאנית, על ידי משלוח דגנים לעיר שסבלה רעב. מעמדו של קאנג' יוסוף התערער עוד יותר בשל כישלונו להילחם בסכנה שהציבה הווהאביה, תנועה אסלאמית שמרנית ריאקציונרית. בשל התנגדותם הנחרצת לפולחן הקברים פשטו הווהאבים על קברו של הנביא מוחמד במדינה (1804) ונהגו לתקוף את שיירות החג' (העלייה לרגל) שהיו באחריותו האישית של מושל דמשק. עקב כך הופסקו השיירות למשך כמה שנים, וב-1809 איימו הווהאבים על דמשק עצמה. בתגובה פיטר הממשל העות'מאני את קאנג' יוסוף פאשה, שנמלט יחד עם האחים אל-בהארי למצרים, ומינה את סולימאן פאשה במקומו למושל דמשק בנוסף לתפקידו כמושל צידון. סולימאן פאשה שלט בדמשק שנתיים, ואז מונה מושל אחר, אבל השטחים של טריפולי ולאטקיה סופחו באופן רשמי למחוז צידון. פעמיים נוספות בחייו שימש סולימאן פאשה כמושל דמשק, בתחילת 1816, ובסיומה של אותה שנה כמחליפו של המושל הממונה החדש, כנציגו ליישום גביית המיסים ולארגון שיירת העלייה לרגל למכה.
את מדיניותו הכלכלית של סולימאן פאשה התווה פרחי, מדיניות זו גרמה לשגשוג וצמיחה רחבה בתחילת תקופת שלטונו אך לקראת סוף שלטונו, כתוצאה ממספר גורמים פנימיים וחיצוניים, האלמנטים המונופוליסטיים שלה גרמו לפגיעה אנושה במרחב הכפרי. באותה התקופה סבלה האימפריה מקשיים כלכליים רבים שהפכו את נטל המיסים למאיים על אורח חייהם של הפלאחים. זאת בין השאר כתוצאה מהמלחמות הנפוליאוניות ומ"המערכת הקונטיננטלית" שיצר נפוליאון בונפרטה שסגרה את נמלי אירופה בפני אויבי נפוליאון בראשן בריטניה, אך גם בפני האימפריה העות'מאנית, ובכך פגעה קשות בכלכלתה.
בהדרכתו של פרחי, סולימאן מיקד את שלטונו בחיזוק הכלכלה המדרדרת של עכו. הדבר גרם להתרופפות משמעותית של מונופול הכותנה שהקימו קודמיו אל-ג'זאר ודאהר אל עומר על ידי הרפיית הפיקוח על מחיר הכותנה והענקת בעלות חלקית לסוחרים ילידי עכו על החנויות שהם חכרו מממשלתו. יתרה מכך, הוא הפסיק את סחיטת הסוחרים והחרמת סחורתם, מעשים שהיו רווחים בתקופת שלטונו של ג'זאר. למעשה, פרחי וסולימאן נזהרו לא לאבד שליטה מוחלטת על סחר הכותנה, תוך הקלה משמעותית בלחץ על הסוחרים והספקים האיכרים. מדיניות זו הורחבה גם למונופולים על שמן זית ותבואה, שני יבולי המזומנים הרווחיים האחרים של ארץ ישראל והאזור שמסביב.
במקביל, טען פרחי שתשלומי המס שהשית על מחוזם השלטון העות'מאני באיסטנבול גבוהים מדי, והניסיון לגבות אותם מהאיכרים ירושש אותם. לכן עדיף להטיל את המס על זרים. דבר זה היה אפשרי ובלבד שמכירת חיטה, שמן זית וכותנה לזרים תעשה מעכו בלבד. התהליך שהתווה פרחי היה שקודם כל המקומיים יקנו את צורכיהם מהאיכרים במחיר השוק, אבל את כל העודף יש למכור לממשל בעכו באותו המחיר. הסחורות יאוחסנו במחסנים, וימכרו לזרים (לרבות סוחרים בריטים) במחיר הגבוה ביותר. אפקטיבית היה מדובר ביישום מונופול מוחלט על הייצוא. מונופולים דומים שכאלה התקיימו גם תחת דאהר אל-עומר ואל-ג'זאר, אך פרחי ללא ספק הביא את המדיניות לגבהים חדשים. על אף שתחילה מדיניות זו הקלה על הפלאחים, היא בהמשך התגלתה כהרסנית, לאור השחיתות של מנגנוני השלטון שניצלו אותה בכדי להתעשר על חשבון הפלאחים עד כדי רישושם המוחלט, זאת מאחר שבשלבים המאוחרים יותר של כינון המערכת הקונטיננטלית, אנשיו של סולימאן פאשה כפו על הפלאחים למכור במחירי השוק המינימליים ביותר בשעה שהם מוכרים ביוקר לסוחרים האירופאים. הפגיעה הייתה כה קשה שכלכלת עכו לא הצליחה להתאושש, עד שלבסוף ביירות החליפה אותה בתור עיר הנמל הראשית של האזור.