cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המדענים הגרמנים במצרים
פעילות המדענים
בהמשך נתפרסמו ידיעות נוספות כי מצרים מפתחת בעזרת המדענים הגרמנים מטוסי קרב סילוניים.
תגובת ישראל
עיתוני ישראל נמלאו בפרטים על סכנת ההשמדה הצפויה לתושבי ישראל מן הנשק שבפיתוחו עוסקים במצרים. בדעת הקהל התעוררו רגשות אנטי-גרמניים עזים, וגרמניה הואשמה בכך שאזרחיה עוזרים לפתח נשק השמדה נגד ישראל וממשלתה אינה מונעת זאת. מיד לאחר הניסוי בטיל במצרים ביולי 1962 הודיע ראש אמ"ן, מאיר עמית, שבידי ישראל רשימה של כל המדענים הגרמנים הפועלים במצרים. ראש הממשלה, דוד בן-גוריון אמר שהנושא מדיר שינה מעיניו. תנועת החרות יצאה במסע תעמולה נגד גרמניה על שאפשרה למדענים לסייע למצרים ונגד הממשלה ששתקה, לטענתה, נוכח הסכנה, כדי לא לפגוע ביחסים עם גרמניה המערבית.
איסוף מידע והערכה
מידע על פעילות המדענים הגרמנים במצרים נאסף על ידי סוכן "המוסד" במצרים, וולפגאנג לוץ. בין השאר הצליח להשיג את רשימת המומחים הגרמנים שהועסקו על ידי המצרים והעבירה למפעיליו. אברהם אחיטוב הושאל ל"מוסד" ושימש כראש השלוחה שלו בגרמניה. הוא, ואיש "המוסד" רפי איתן, גייסו את הנאצי אוטו סקורצני, מפקד יחידת הקומנדו המיוחדת של הוואפן אס אס במלחמת העולם השנייה, כדי לסייע באיתור המדענים הגרמנים במצרים. סקורצני יצר עבור המוסד שורה של קשרים, שמתוכם גויסו כמה סוכנים שהשתתפו בפרויקט הטילים הגרמני במצרים.
פעילות נגד המדענים
איסר הראל, הממונה על שירותי הביטחון, סבר שהסכנה ממשית ו"המוסד" פתח במבצע דמוקלס לפגיעה במדענים הגרמנים. בספטמבר 1962 נעלם אחד המדענים הגרמנים שפעלו במצרים, היינץ קרוג ועל ישראל נפל החשד לחטיפתו. לאחר שנים רבות פורסמו גרסאות שונות לגבי חטיפתו של קרוג, שייחסו את החטיפה לישראל. יוסי מלמן ודן רביב טענו שקרוג חוסל בידי אוטו סקורצני בשליחות המוסד. רונן ברגמן, לעומת זאת, טען שקרוג נחטף לישראל במבצע בפיקודו האישי של איסר הראל, ומת תוך כדי חקירה. לאחר מספר ימים פורסם על שני מדענים נוספים, וולפגנג פילץ ורולף אנגל, שנחטפו, אולם התברר שהם לא נחטפו.
בשלהי 1962 שלח "המוסד" מעטפות נפץ למהנדסים הגרמנים וגרם לפציעת מזכירתו של פילץ ולמותם של חמישה מצרים. בפברואר 1963 נורתה ירייה שהחטיאה, לעבר האנס קליינווכטר. תעודות של התוקפים שנמצאו על ידי המשטרה זוהו כמזויפות. לאחר שנעצרו שני אנשי המוסד בשווייץ, זיהה קליינווכטר את אוטו יוקליק כיורה.
המעצר בשווייץ
ב-2 במרץ 1963 נעצרו בשווייץ שני שליחי "המוסד", יוסף בן גל, ואדם בשם אוטו יוקליק, שבתחילה היה אחד מן המדענים אך חזר בו, לאחר שבתו של אחד מהמדענים הגרמניים, היידי גארקה, התלוננה שניסו ללחוץ עליה בבית המלון שלה בבזל. הלחצים היו במסגרת ניסיון להביא את אביה לעזוב את מצרים. השווייצרים הודיעו על המעצר רק לאחר שבועיים, וממשלת מערב גרמניה דרשה את הסגרתם של שליחי המוסד. לבסוף הועמדו השניים לדין ב-10 ביוני 1963 וישראל שלחה את גבריאל בך, עוזר היועץ המשפטי לממשלה שנכח במשפט כמשקיף. טענת ההגנה הייתה שהשניים בסך הכל הזהירו את היידי מכך שאביה עשוי לתת את הדין על פשעיו, כמו אדולף אייכמן, וכי לא היה בדבריהם כפייה. למרות זאת, השניים הורשעו ונדונו לחודשיים מאסר שקוזזו עם תקופת מעצרם והם שוחררו מיד.
בעקבות המעצר, הורה בן-גוריון על הפסקת מבצע דמוקלס, ובמקום זאת הכנסת יצאה בדרישה פומבית מגרמניה להפסיק את פעילות המדענים הגרמנים במצרים ושרת החוץ, גולדה מאיר האשימה את ממשלת גרמניה המערבית באחריות לפעילות המדענים. בן-גוריון גם אמר לאיסר הראל שהוא דוחה את הערכתו בפרשה. הראל ראה בשינוי עמדה זאת, שלילה של הסכנה מצד פעילות המדענים הגרמנים במצרים וחוסר אמון אישי בו והתפטר. לימים טען בן-גוריון שדחייתו את הערכתו של הראל כוונה נקודתית להערכתו לגבי כינון יחסים דיפלומטיים עם גרמניה ולא הייתה קשורה לפרשת המדענים.
על פי פרסומים בעיתונות, הראל ביקש לפעול בצורה חריפה בפרשת המדענים ופתח במסע תעמולה נגד גרמניה, בעוד בן-גוריון ושמעון פרס התנגדו וסברו שהיחסים עם גרמניה חשובים יותר. באותו זמן החלו להגיע כספי מלווה בן חצי מיליארד דולר, עליו הסכים בן-גוריון עם קנצלר מערב גרמניה קונראד אדנאואר ב-1961. כמו כן הבשיל באותה עת משא ומתן על ייצוא נשק מגרמניה לישראל בתנאים של כמעט מענק, ומשלוחי טנקים אמריקאים מן המלאי הגרמני עמדו להגיע לישראל. בן-גוריון לא קיבל את הערכת "המוסד" כי ישנה סכנה ממשית של פיתוח מערכות נשק מתקדמות במצרים, והתבסס בכך על דו"ח של אמ"ן. הראל טען כי דו"ח זה היה דו"ח מוזמן, שמטרתו לתמוך בעמדת בן-גוריון. בעיתונות נטען שהראל חשש שבן-גוריון ינטרל את החלטת הכנסת והצהרת גולדה מאיר נגד הגרמנים. על פי אחד מהתיאורים, הראל התפטר לאחר שבן-גוריון הוכיח אותו על שטען שממשלת גרמניה המערבית רצתה בפעילות המדענים הגרמנים במצרים, כי היא עצמה לא יכלה לפתח נשק להשמדה המונית בגרמניה. על פי טענות אחדות, נבעה התפטרותו מהתנגדותו להוראה שקיבל מבן-גוריון לחדול מן הפעילות נגד המדענים הגרמנים במצרים. יש אומרים כי הסכסוך האמיתי אשר הביא לשנים של יחסים עכורים ולהשמצות הדדיות היה עם ראש אמ"ן, האלוף מאיר עמית. באיסר הראל תמכו אנשי מפלגת אחדות העבודה - פועלי ציון, אנשי מפ"ם וגם כמה מראשי מפא"י ובהם שרת החוץ גולדה מאיר. לעומת זאת, אנשי רפ"י תמכו בנחרצות בבן-גוריון.
פעילות דיפלומטית
המשפט בשווייץ, והמחאות הרשמיות מישראל, הפנו את תשומת הלב הציבורית ברחבי העולם אל המדענים הגרמנים במצרים ולמסע המתנהל נגדם על ידי "המוסד".
כמה חברים בבונדסטאג דרשו לפעול באמצעים תקיפים למנוע את המשך הפעילות. אולם ממשלת גרמניה המערבית טענה שאין לה אמצעים למנוע את פעילות המדענים במצרים. בעקבות הביקורת מישראל, ממשלת גרמניה הפעילה לחץ על המדענים הגרמנים לעזוב את מצרים ובקשה לפתותם במשרות בגרמניה. פרנץ בהם העלה בבונדסטאג הצעת חוק האוסרת פעילות מדענים גרמנים בפיתוח נשק במדינות אחרות. החוק נתקל בהתנגדות מחשש שימנע מהתעשייה האטומית הגרמנית לפרוץ לשווקים ברחבי העולם. בהמשך העלה את חוק הדרכונים שביקש לאפשר לממשלת גרמניה המערבית להחזיר לגרמניה אזרחים גרמנים השוהים במדינות אחרות. גם חוק זה לא עבר בגלל התנגדות רבה לפגיעה בזכויות הפרט. בתחילת 1965 ציין קרל קרסטנס בבונדסטג שניתן להעמיד לדין את סוכני התעסוקה המגייסים את המדענים "כי בגרמניה המערבית אסורה פעולת סוכנויות תעסוקה פרטיות וכן אוסר החוק לפתות עובדים, כדי שיעזבו את משרותיהם".
בישראל המשיכו להתפרסם בעיתונות דיווחים על הסכנה מצד המדענים הגרמנים עד מלחמת ששת הימים. אלו כללו טענות על שותפות של הגרמנים בייצור נשק כימי וביולוגי.
במחצית השנייה של שנת 1964 שוב דווח על מעטפות נפץ שנשלחו אל המדענים הגרמנים במצרים ואלו יוחסו על ידי המצרים לוולפגנג לוץ.
גירה שפירא
גירה שפירא הייתה אצנית ארצישראלית, אלופת ארץ ישראל הראשונה (1935) בקפיצה לרוחק.
ביוגרפיה
שפירא התאמנה באגודת הספורט של מכבי עתיד תל אביב.
1935
באליפות ארץ ישראל הראשונה שנערכה בסוף דצמבר 1935 זכתה שפירא ב-5 מדליות, 2 זהב ו-3 כסף. מדליות זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 4.48 מטר, לפני זלדה שוליאק (4.36 מטר) ושושנה בורשטיין (4.24 מטר), שתיהן ממכבי תל אביב ובריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם רחל סלונימסקי, עדה יהודאית ורבקה ניניו בתוצאה של 59.4 שניות, לפני מכבי תל אביב (1:02 דקות) ומדליות כסף, בריצת 60 מטר בתוצאה של 8.9 שניות, אחרי רחל סלונימסקי (8.8 שניות) ולפני עדה עבוד חברותיה לקבוצה, בריצת 100 מטר, אחרי רחל סלונימסקי (14.3 שניות) ולפני עדה יהודאית ובריצת 80 מטר משוכות, אחרי זלדה שוליאק (15.9 שניות) ולפני עדה יהודאית.
1936
באליפות תל אביב שנערכה במרץ 1936 סיימה שפירה שנייה בריצת 100 מטר בתוצאה של 13.5 שניות, אחרי רחל סלונימסקי שקבע שיא ארץ ישראל חדש של 13.3 שניות ושלישית בקפיצה לרוחק בתוצאה של 4.38 מטר, אחרי יפה כהן ממכבי תל אביב שקבעה שיא ארץ ישראל חדש של 4.80 מטר ולפני עדה יהודאית (4.62 מטר) ובריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם חברותיה לקבוצה, רחל סלונימסקי, עדה יהודאית ועדה עבוד קבעו שיא ארץ ישראל חדש של 56.7 שניות.
NOSS
המערכת פותחה על ידי מעבדת המחקר של צי ארצות הברית והחלה לפעול בשנת 1976. היא מנצלת לוויינים במסלול לווייני נמוך לגילוי פעילות מכ"ם של האוניות ובעזרת שיטות של מערכת ניווט לוויינית מבצעת איכון.
הדור הראשון של לווייני המערכת שוגר בשנים 1976–1987. בוצעו 9 שיגורים. כל שיגור כלל יחידת האצה להעברת הלוויינים למסלול הרצוי לאחר סיום פעילות משגר ומערכת של 3 לוויינים עם מכשור. כל השיגורים בוצעו מבסיס חיל האוויר ונדנברג עם משגרים מדגם אטלס E/F ואטלס H. כל השיגורים הסתיימו בהצלחה. המערכות הראשונות נבנו במעבדת המחקר של צי ארצות הברית ובהמשך הבנייה עברה למרטין מריאטה.
שיגורי הדור השני בוצעו בשנים 1990–1996. בוצעו 4 שיגורים. כל שיגור כלל יחידת האצה להעברת הלוויינים למסלול הרצוי לאחר סיום פעילות משגר ומערכת של 3 לוויינים עם מכשור. משקל הלוויינים גדל ולכן היה צורך לנצל משגר חזק יותר. השיגורים בוצעו מבסיס חיל האוויר ונדנברג ונמל החלל קייפ קנוורל בעזרת משגר טיטן 4. שיגור שבוצע בשנת 1993 נכשל. עלות הלוויינים שנהרסו הייתה 800 מיליון $ (כ-1.6 מיליארד $ במחירי 2023). הלוויינים האחרונים בסדרה הפסיקו לפעול בשנת 2012.
שיגורי הדור השלישי החלו בשנת 2001. בוצעו 9 שיגורים. כל שיגור כולל זוג לוויינים עם מכשור. משקל של זוג לוויינם היה 6500 ק"ג. השיגורים בוצעו מבסיס חיל האוויר ונדנברג ונמל החלל קייפ קנוורל בעזרת משגר אטלס 2, אטלס 3 ואטלס 5. בשנת 2022 לראשונה בוצע שיגור בעזרת משגר פאלקון 9.
פסל ולדימיר הגדול
אנדרטת ולדימיר הגדול (ברוסית: Па́мятник Влади́миру Вели́кому) היא אנדרטה בגובה של 17.5 מטרים לולדימיר הראשון במוסקבה, הממוקמת על כיכר בורוביצקאיה במרכז מוסקבה.
הפסל נחנך ביום האחדות הלאומית ב-4 בנובמבר 2016 במעמד של נשיא רוסיה ולדימיר פוטין.
ולדימיר הראשון, המכונה גם ולדימיר הגדול, היה נסיך לוחם מיתולוגי שהקים גם את הכנסייה האורתודוקסית.
אליס מילר
ביוגרפיה
אליס מילר עלתה לישראל ב-1979 מדרום אפריקה בגיל שש וגדלה בהוד השרון, אחרי ששוכנה במרכז קליטה ברעננה. היא למדה בכפר הנוער "מוסינזון" בהוד השרון. בשל שאיפתה להיות אסטרונאוטית למדה תעופה ואווירונאוטיקה, ולאחר תום לימודיה הגבוהים, אף קיבלה רישיון טיס אזרחי בדרום אפריקה. מילר רצתה להתקבל לקורס טיס של חיל האוויר, אולם בקשתה נדחתה על הסף, עקב היותה אישה.
בשנת 1994, בעת שהייתה סטודנטית לאווירונאוטיקה בטכניון במסגרת העתודה האקדמית, עתרה לבג"ץ נגד משרד הביטחון ונגד צה"ל בעניין אי קבלתה למיונים לקורס טיס וזאת רק משום היותה אישה. עתירתה נתקבלה על ידי בג"ץ, אבל היא לא הצליחה בבחינות שנערכו בשלב המיון בשל "מוטיבציית יתר". מילר סיימה תואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה ושימשה כקצינה בחיל האוויר. תפקידה האחרון בחיל היה מפקדת גף מבנה וייצור בבסיס שדה דב. במהלך השירות הצבאי למדה גם לימודי תואר שני במינהל עסקים בפקולטה לניהול - בית הספר למוסמכים במינהל עסקים ע"ש ליאון רקנאטי באוניברסיטת תל אביב, אותו סיימה בשנת 2006.
בשנת 2005 השתחררה מצה"ל בדרגת רב-סרן על רקע הסתייגותה מתקיפות חיל האוויר.
לאחר שחרורה ניהלה מילר (כיום מילר-גאלוט), יחד עם בעלה ההודי שאלב גאלוט, חברת קיאקים ורפטינג בהודו. היא חזרה לישראל ושימשה סמנכ"ל מחקר ופיתוח בחברה המקימה בריכות שחייה בטכנולוגיה המאפשרת להפחית את כמות הכלור במים. לאחר סירוב של משרד הבריאות להעניק רישיון לבריכות של החברה בשל שיעור נמוך מדי של כלור, פנתה לבג"ץ. אולם היא משכה את העתירה לאחר שהשופטים המליצו לה לבצע ניסוי בבריכה פרטית אשר אינה חייבת ברישוי.
אליס מילר-גאלוט חיה לסירוגין עם בעלה ושתי בנותיהם בכפר הקטן שיווננדי, השוכן בהרי ההימלאיה. ביתה בישראל הוא ביישוב האקולוגי שבקיבוץ חוקוק, בו היא מתגוררת לעיתים, לרבות פעמים בהן פוקדים את מקום מגוריה בשיווננדי אסונות טבע. מילר ניהלה עם בעלה כפר נופש אקולוגי בהודו.
בשנת 2015 השיאה משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות ה-67.
בשנת 2020 פרסמה מילר את ספרה אליס מילר: סיפור חיים, בהוצאת עם עובד.
עתירתה של מילר והשפעותיה
בעקבות העתירה נפתחו בפני נשים הכשרות שונות שהיו עד אז סגורות בפניהן, בהן קורס טיס, קורס חובלים, קורסים שונים בחיל התותחנים, מערך הנ"מ בחיל האוויר הישראלי ומשמר הגבול. התיקון לחוק שירות ביטחון, מינואר 2000, השלים את פסיקת בג"ץ בעגנו את זכותה של חיילת להתנדב למקצועות לחימה, שנקבעו על ידי שר הביטחון. מאז שנתקבלה העתירה, התקבלו נשים לקורס טיס, שדרישותיו הותאמו ליכולותיהן, ומקצתן סיימו אותו בהצלחה.
בדצמבר 1998 סיימה אשה ראשונה את הקורס - שרי רהט מרעננה, נווטת קרב, והוצבה כנווטת F16 בטייסת 109.
בשנת 2000 נוסף לחוק שירות ביטחון, שאותו יזמה ח"כ נעמי חזן בעקבות פרשת אליס מילר, והוא קובע את העיקרון לפיו לכל אישה יש זכות שווה לזכותו של גבר למלא תפקיד כלשהו בשירות הצבאי, אלא אם כן הדבר מתחייב ממהותו ומאופיו של התפקיד.
מאז פתיחת קורס הטיס לנשים מחדש ועד דצמבר 2014 החלו את הקורס כ-400 נשים, מהן סיימו 37, ובהן ארבע טייסות קרב, הראשונה לסיים רוני צוקרמן מקיבוץ לוחמי הגטאות, ביוני 2001. בדצמבר 2017 סיימה את הקורס האשה ה-49, סגן ליאור, שהוסמכה כטייסת מסוקים. בינואר 2018 לראשונה אישה מונתה לפקד על טייסת תעופה אחרי שהייתה טייסת תובלה. ביוני 2021 סיימה את קורס הטיס טייסת הקרב החמישית בתולדות צה"ל, ארבע וחצי שנים לאחר שלא הוסמכה טייסת קרב.
מחוזות אינדונזיה
עד שנת 2000 הייתה אינדונזיה מחולקת ל-27 פרובינציות אך מאז פוצלו מספר פרובינציות בכמה שלבים, כשהפיצול האחרון היה בשנת 2012 אז פוצלה פרובינציית צפון קלימנטאן מפרובנציית מזרח קלימנטאן.
אדמיניסטרציה
לכל פרובינציה יש ממשלה מקומית בראשות מושל (gubernur), וגוף מחוקק. המושל וחברי הגוף המחוקק נבחרים בהצבעה מקומית אחת לחמש שנים.
אורי אהד
אורי אֹהד (נולד ב-11 בספטמבר 1970) הוא חבר מועצת העיר פתח תקווה אשר שימש כראש העיר בפועל למשך כעשרה חודשים, לאחר התפטרותו של יצחק אוחיון מסיבות בריאותיות.
ביוגרפיה
אורי אהד נולד בפתח תקווה, בנם של אפרים ונגה אהד, המשמשת כשופטת בכירה בבית המשפט המחוזי בלוד.
אהד הצטרף למועצת העיר בשנת 1998. הוא היה חבר המועצה הצעיר ביותר בתולדות פתח תקווה, בן 28 בלבד. לאחר הבחירות ב-1998, קיבל לידיו את תיק הנוער אשר אהד שינה את שמו לתיק הנוער והצעירים, ואשר טיפל בכל תחומי החיים לנוער וצעירים בפתח תקווה. ביוזמת אהד, החלה העירייה לחלק מלגות לימודים לסטודנטים תושבי העיר, כאשר הוא עמד בראש ועדת המלגות. בנוסף עסק בתחומי החינוך והתרבות, איכות הסביבה (מנע הקמת מפעל למיון פסולת רפואית בעיר) ועוד.
בשנת 2003 ייסד את רשימת "שיא לפ"ת",שהורכבה מאנשי מפלגת העבודה, שינוי והירוקים. אהד עמד בראשה והתמודד בבחירות למועצת העיר. רשימתו זכתה ב-5 מנדטים והייתה הרשימה הגדולה במועצה. לאחר הבחירות, התמנה אהד לממלא מקום ראש העיר יצחק אוחיון, תפקיד אותו מילא בהתנדבות וללא שכר. לאחר כ-10 חודשים בקואליציה, ולאחר חילוקי דעות עם ראש העיר יצחק אוחיון, התפטר מתפקידו, ושימש כיו"ר האופוזיציה.
אהד הגיש את מועמדותו לראשות עיריית פתח תקווה מטעם סיעת דרך חדשה בבחירות שנערכו באוקטובר 2013, וקיבל 36% מהקולות, אולם היות שאף מתמודד לא עבר את מכסת 40% הנדרשים, ההכרעה על הבחירות עברה לסיבוב שני מול איציק ברוורמן שקיבל 25% מהתוצאות. בסיבוב השני שנערך בנובמבר 2013 הפסיד אהד לברוורמן שנבחר לכהן כראש עיריית פתח תקווה.סיעתו זכתה ב-3 מנדטים.
משנת 2023 אהד הוא אחד ממובילי המחאה נגד ממשלת ישראל השלושים ושבע בפתח תקווה.
חיים אישיים
אהד נשוי למירב ואב לחמישה ילדים.
מיכאל שופוטינסקי
מיכאל זכרוביץ' שופוטינסקי (ברוסית: Михаил Захарович Шуфутинский; נולד ב-13 באפריל 1948) הוא זמר אסטרדה סובייטי ורוסי, פסנתרן ומפיק מוזיקלי. אחד הזמרים המובילים של השאנסון הרוסי.
ביוגרפיה
לאחר סיום הלימודים במכללה, החל שופוטינסקי להופיע בברים ובמסעדות שונות. כאן, במשך זמן מה, האמן שימש כמלווה עם להקות מוזיקליות שונות. עם זאת, זמן מה לאחר מכן, הוא החליט לשנות את המצב מעט, ויחד עם חברים מוזיקאים אחרים עבר למגדן. במקום זה החל לראשונה לא רק לנגן על כלי נגינה, אלא גם לשיר. מרבית הרפרטואר שלו באותה תקופה הורכב משירים שנכתבו בז'אנר שאנסון "קרימינלי". זמן מה לאחר מכן, שירים מסוג זה היוו כמעט את כל הרפרטואר שלו.
כשחזר ממגדן בשנת 1974, החל שופוטינסקי להרוויח שוב כסף, כשהוא מופיעה במסעדות כפסנתרן. בשנים שלאחר מכן הוא הופיע לעיתים קרובות על הבמה עם להקת אקורד, כמו גם עם אנסמבל ווקאלי ואינסטרומנטלי לייסיאה פסניה. ראוי לציין שבאחרון מבין הקבוצות שצוינו שופוטינסקי אפילו הפך לחתן תחרות הכל-רוסית של זמרי הפופ בסוצ'י.
שלוש שנים אחרי ההצלחה הזו, שופוטינסקי עבר לארצות הברית, שם גם החל לעבוד כזמר מסעדה ומוזיקאי. עם זאת, למרבה הפלא, בארצות הברית הפך האמן לפופולרי מאוד. בתקופה שבין 1982 ל־1990 הקליט שופוטינסקי עשרה אלבומי אולפן, שיצאו בזה אחר זה. אחרי הופעות במסעדות מצא שופוטינסקי את הקהל שלו ובמהרה ביסס את עצמו כזמר בעל השכר הגבוה ביותר בקרב המהגרים הרוסים.
בשנת 1990, כבר כאמן מפורסם, הגיע שופוטינסקי עם הופעות לברית המועצות. מאז הופיע באופן קבוע עם הופעות ברוסיה ובמדינות ברית המועצות לשעבר. במשך זמן מה המוזיקאי הפופולרי חי למעשה בשתי ערים, וביקר כל הזמן במוסקבה ובלוס אנג'לס. עם זאת, בשנת 2003 החליט שופוטינסקי לעזוב סוף סוף את ארצות הברית ולעבור חזרה לרוסיה.
בסך הכל, במהלך קריירת הזמר הארוכה שלו, הוציא שופוטינסקי כשלושים אלבומי אולפן, כמו גם מספר עצום של אוספים שונים. הרפרטואר שלו כולל שירים של כותבי שירים מפורסמים כמו איגור קרוטוי, אולג מיטייב, ויאצ'סלב דוברינין, קארן קוולריאן , אולג גזמנוב ורבים רבים אחרים. לאחר שביסס את עצמו כאחד מזמרי השאנסון המפורסמים ביותר בבמה הרוסית והאמריקאית, שופוטינסקי שיתף פעולה לרוב עם מבצעים מפורסמים רבים, איתם הקליט שירים בדואט.
For Whom the Bell Tolls
For Whom the Bell Tolls (בתרגום חופשי: "למי צלצלו הפעמונים") הוא סינגל של להקת מטאליקה משנת 1984 מאלבומם Ride the Lightning. השיר הולחן ונכתב על ידי ג'יימס הטפילד, לארס אולריך וקליף ברטון.
קטע הפתיחה של השיר אשר לעיתים מזוהה כגיטרה חשמלית בעצם מנוגן על ידי קליף ברטון בגיטרה בס עם דיסטורשן ו"וה-וה", אחרי קטע הפתיחה בה לוקחת גיטרת הבס חלק דומיננטי הבס נרגע ועובר למקצב קבוע.
השיר מבוסס על קטע מספרו של ארנסט המינגוויי "למי צילצלו הפעמונים" על מלחמת האזרחים בספרד על חמישה חיילי רפובליקה אשר מנסים לברוח מהפשיסטים על סוסיהם הגנובים ולבסוף נהרגים מהתקפה אווירית.
השיר מופיע גם באלבום S&M של מטאליקה שם הוא נוגן ביחד עם התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו ובגרסה החיה שלו באלבום Live Shit: Binge & Purge.
כאשר מטאליקה מנגנת את השיר בהופעות חיות, בדרך כלל מופיע סולו בס קצר לפני תחילת השיר לזכרו של קליף ברטון.
לשיר גרסאות כיסוי רבות, הבולטות שבהן בוצעו על ידי אריק בלום, אל פיטרלי, טוני פרנקלין, אפוקליפטיקה ואניסלי דונבר באלבום Metallic Assault: A Tribute to Metallica. הלהקה ההומוריסטית ביטאליקה כתבה שיר בשם "For Whom Michelle Tolls" המשלב בין For Whom the Bell Tolls לבין שיר של להקת הביטלס "Michelle".
השיר הוא אחד משיריה היחידים של מטאליקה לפני האלבום "St. Anger" שאינו מכיל סולו של גיטרה חשמלית.
Some Days
Some Days הוא אלבום הבכורה של הזמר-יוצר הישראלי דניס לויד. האלבום יצא לאור ב-2 ביולי 2021, על ידי חברת התקליטים אריסטה רקורדס.
רקע והוצאה
על האלבום הכריז לויד ב-15 ביוני 2021, יחד עם פרסומו של דוקומנטרי קצר הנושא את שם האלבום, יחד איתו פרסם קישור להזמנה מוקדמת של האלבום.
סינגלים
הסינגל המוביל, "Alien", יצא לאור ב-12 ביוני 2020. הסינגל הגיע למקום הראשון במצעד השבועי של מדיה פורסט ולשני במצעד הרשמי של גלגלצ והופיע במצעדי מוזיקה נוספים ברחבי העולם. הסינגל השני, "Anxious", יצא לאור ב-22 בינואר 2021, והסינגל השלישי, "The Way", יצא ב-4 ביוני. הסינגל השיווקי הראשון מתוך האלבום, "Bottom Line", יצא לאור ב-18 ביוני. סינגל שיווקי נוסף, "Meditation", יצא לאור ב-25 ביוני 2021.
מדף (תעופה)
מדף או דש (באנגלית: Flaps) הוא משטח היגוי משני המשמש לשינוי פרופיל אווירודינמי של כנף מטוס בתנאי טיסה שונים. ישנן שתי קטגוריות של מדפים – מדפי שפת התקפה הנמצאים בקדמת הכנף ומדפי שפת זרימה הממוקמים בחלק האחורי של הכנף. שני הסוגים העיקריים הללו משמשים לשינוי תכונות האווירודינמיות של הכנף באופני פעולה שונים.
מדפי שפת התקפה מקלים על זרימת האוויר להיצמד לפרופיל הכנף על ידי שינוי צורת שפת ההתקפה, לעיתים על ידי הורדת המשטח לכיוון זרימת האוויר, לעיתים על ידי הארכת הכנף והקניית חריץ דרכו אוויר מתחת לכנף מסוגל לעלות מעליה.
מדפי שפת זרימה משנים את פרופיל הכנף בצורה משמעותית יותר, מגדילים עילוי מקטינים את מהירות ההזדקרות ומגדילים את הגרר.
הן משטחי מדפי שפת ההתקפה והזרימה משמשים בעיקר לשיפור תכונות אווירודינמיות של הכנפיים בשלבים בהם המטוס הוא לקראת סף מעטפת הטיסה שלו, לרוב בשלבי ההמראה והנחיתה.
עקרון פעולה
השפעה משנית של הורדת משטח זה היא הגדלה משמעותית בגרר של המטוס. זה מאפשר זווית אף נמוכה יותר במהלך הנמכה, הגדלת קצב ההנמכה ללא האצה – גישה במסלול תלול יותר. תופעה משנית נוספת היא היווצרות מומנט עלרוד השואף להוריד את אף המטוס.
מדפי שפת זרימה מאפשרים נחיתה והמראה במהירויות נמוכות יותר, ועל ידי כך מאפשרות תכנון כנפיים של כלי טיס למהירויות גבוהות יותר.
אופן התקנה ותפעול
מדפי שפת זרימה מוסיפים מורכבות מכנית וכן מוסיפים גרר רב ואיתו כוח רב ולכן אופן התקנת המשטח נוטה להיות גדולה, כבדה וקשיחה ככל הניתן. תפעול המדפים מתבצע על ידי מפעילים חשמליים או הידראוליים המסובבים מערכת צירים שמעבירים תנועה צירית בין מפעילים סיבוביים או בורגיים הפורסים או מקפלים את המשטחים. לעיתים המשטחים מוגדרים למספר מצבי פריסה התואמים לשלבי טיסה שונים – המראה, נחיתה ושיוט. לעיתים המדפים מאפשרים שליטה מלאה לאורך חופש התנועה שלהם – מאפיין כלי טיס שמשתמשים במדפים במהלך שיוט או כלי טיס שדורשים עלייה הדרגתית של המדפים לאחר המראה.
בקרה ושליטה על המדפים מבוצע על ידי ידית מדפים בתא הטייס ומערכת המציגה את מצב המדפים הנוכחי.
לעיתים משתמשים במדפי שפת זרימה לטיפוס שכן בעזרתם הכנפיים מייצרות יותר עילוי במהירויות הנתונות ותורמות לקצב הטיפוס.
מצבי תקלה במערכת כוללים הטיה אסימטרית (לא שווה) בין המדפים. מצב זה ייצור מומנט חזק בציר הגלגול. תנועה לא רצונית של המשטחים או "בריחה" של המפעיל – המשך פעולה כאשר המפעיל אמור לעצור. ברוב המערכות בזיהוי מצב תקלה תתבצע נעילה של המשטחים.
במצב בו לא ניתן לפרוס את המדפים המטוס נדרש לנחות במהירויות גבוהות יותר בשביל לא להזדקר, מה שמאריך משמעותית את המרחק עד לעצירת כלי הטיס.
עקרון פעולה
מדפי שפת התקפה מותקנים בחלק הקדמי של הכנף. מדפים אלה יורדים לתוך זרימת האוויר, מורידים את מיתר הכנף ועל ידי כך מקלים על זרימת האוויר להיצמד לפרופיל הכנף. זווית ההתקפה הקריטית של הכנף עולה והכנף מסוגלת לתפקד במהירויות נמוכות יותר.
מדפי שפת התקפה מסוגלים לעזור לכלי טיס בנחיתה, עם זאת בגלל הגדלת מעטפת הטיסה לזוויות התקפה גבוהות יותר, מדפים אלה משמשים גם לאפשור תמרונים חריפים יותר במטוסי קרב. במטוסים אלה לרוב מדפי שפת התקפה יתופעלו אוטומטית על ידי מערכת בקרת הטיסה.
אופן התקנה ותפעול
בדומה למדפי שפת הזרימה, מדפי שפת התקפה מתופעלים על ידי מערכת מכנית מורכבת. תפעול המדפים מתבצע בשילוב ידית המדפים בתא הטייס, אם כי במטוסי קרב מערכת אוטומטית תשנה את זווית מדפי שפת התקפה בהתאם לתמרונים ומצבי הטיסה בשביל להגדיל את מעטפת הטיסה של המטוס. המפעילים של מדפי שפת התקפה ישתמשו לרוב במפעילים סיבוביים המונעים על ידי צירים קשיחים.
מערכת בקרת שכבת הגבול
בכלי טיס מסוימים שבהם מדפים סטנדרטיים לא מספיקים בשביל להביא את מעטפת הטיסה לתנאים מתאימים לנחיתה, לעיתים משתמשים באוויר ממנוע הסילון, ממנוע עזר או מפוח נפרד. האוויר המהיר מנותב ונושף על גבי משטח המדף (שפת התקפה או זרימה) מחליף את האוויר בשכבת הגבול, הצמוד למשטח ונוטה להיות איטי ומערבולתי יותר במהירויות נמוכות, ועל ידי כך מגדיל את יעילותו של המשטח.
במטוסים בהם משתמשים באוויר מנותב מהמנוע, הגדלת היעילות של המדפים באה בתמורה לכוח משמעותי שאובד למנוע ולכן מקשה על תיקון שגיאות במהלך הגישה לנחיתה. כמו כן, מערכת זאת דורשת שמירת מנוע בסל"ד גבוהה, באופן לא אינסטנקטיבי לאורך כל הנחיתה ואף לקראת הנגיעה בקרקע.
רייף וון ויליאמס
רייף וון ויליאמס (אנגלית: Ralph Vaughan Williams; 12 באוקטובר 1872 - 26 באוגוסט 1958) היה מלחין ומנצח בריטי.
חייו
וון ויליאמס למד בקולג' המלכותי למוזיקה, אצל צ'ארלס ויליירס סטנפורד. הוא המשיך בלימודי היסטוריה ומוזיקה בקיימברידג', שם נמנו עם חבריו הפילוסופים ג. א. מור וברטרנד ראסל. לאחר סיום לימודיו שם חזר לקולג' המלכותי ולמד קומפוזיציה אצל הוברט ספארי, שהיה לידידו הקרוב. יצירתו התקדמה באיטיות ורק כשהגיע לגיל 30 התפרסם שירו "לינדן לי", היצירה הראשונה שהוציא לאור. הוא שילב הלחנה עם ניצוח, הרצאות ועיבודי יצירות של אחרים, בייחוד מוזיקה של הנרי פרסל וספר המזמורים האנגלי. הוא הוסיף ולמד אצל מקס ברוך בברלין, בשנת 1897 וצעד גדול קדימה חל בסגנונו התזמורתי כאשר למד בפריז אצל מוריס ראוול.
בשנת 1904 גילה את שירי העם האנגליים, שהלכו ונעלמו במהירות במקביל לעלייה ברמת ההשכלה והפצת המוזיקה המודפסת באזורי הכפר. הוא אסף רבים מהם בעצמו וערך אותם. אחדים מהם גם שילב במוזיקה שלו, כיוון שהוקסם מיופייה של המוזיקה ומתולדותיה עלומות השם בחיי העמל של האדם הפשוט.
בשנת 1905 ניצח וון ויליאמס על הקונצרט הראשון של פסטיבל המוזיקה המחודש ליית' היל בדורקינג. מאז ואילך התמיד בתפקידו זה כמנצח עד 1953, כאשר העביר את השרביט לממשיכו.
בשנת 1909 חיבר מוזיקה נלווית להפקת "הצרעות" של אריסטופאנס באוניברסיטת קיימברידג'. בשנה שלאחריה קצר לראשונה הצלחות פומביות גדולות כשניצח על ביצועי הבכורה של "פנטזיה על נושא של תומאס טאליס (בפסטיבל שלוש המקהלות בקתדרלת גלוסטר) ו"סימפוניית הים" (סימפוניה מס' 1) להצלחה גדולה עוד יותר זכתה "סימפוניית לונדון" (סימפוניה מס' 2) בשנת 1914, בניצוח ג'פרי טוי. בשנת 1914 כתב אחת מיצירותיו המוכרות והאהובות על הקהל הבריטי, The Lark Ascending (העפרוני נוסק), על פי פואמה של ג'ורג' מרדית'. בהשראת הכנרת מרי הול, שלה הקדיש את היצירה, הלחין תחילה את היצירה לכינור ופסנתר ובהמשך לכינור ותזמורת. מרי הול הייתה הסולנית הן בביצוע הבכורה הראשון ב-1914 והן בבכורה התזמורתית ב-1920. אם כי בגיל 40 יכול היה להימנע ללא קושי משירות צבאי במלחמה, או להתגייס כקצין (לאור מעמדו החברתי), התגייס כטוראי לחיל הרפואה בצבא המלכותי והתנסה בעמל מפרך כנושא אלונקה, לפני שהוצב למשמר התותחנים המלכותי. החשיפה הממושכת לשאון התותחים החלה תהליך של איבוד שמיעה, שהביא בסופו של דבר לחירשות בזקנתו. בשנת 1918 התמנה למנהל מוזיקלי צבאי, עמדה שסייעה לו להסתגל מחדש לחיי המוזיקה.
אחרי המלחמה אימץ לזמן מה סגנון מיסטי מעמיק ב"סימפוניה הפסטורלית" (סימפוניה מס' 3) ו"פלוס קאמפי", יצירה לויולה סולו, תזמורת קטנה ומקהלה בשירה ללא מילים. משנת 1924 החלה תקופה חדשה במוזיקה שלו, שהתאפיינה במעברי מקצבים מלאי חיים ובהרמוניות מתנגשות. יצירות חשובות מתקופה זו הן "טוקטה מרציאלה", הבלט "קינג קול הזקן", הקונצ'רטו לפסנתר, האורטוריה "סנקטה ציוויטאס" (האהובה עליו ביותר מיצירותיו הכוראליות) והבלט "איוב", (שתואר כ"נשף ריקודים במסיכות"), שמקורו אינו בתנ"ך אלא ב"אילוסטרציות" של ויליאם בלייק לספר איוב. שיאה של תקופה זו ביצירתו היה בסימפוניה ה-4 בפה מינור, שנוגנה לראשונה בתזמורת ה-BBC בשנת 1935. שנתיים אחר כך ערך וון ויליאמס הקלטה היסטורית של יצירה זו עם אותה תזמורת, אחת מהקלטותיו המסחריות הנדירות מאוד. במהלך תקופה זו הרצה בארצות הברית ובאנגליה וניצח על מקהלת באך.
בשלב זה נכנסה המוזיקה שלו לשלב לירי בוגר, הבא לביטוי ב"חמישה פורטרטים טיודוריים"; "מחזה המוסר", "מסע הצליינים"; ה"סרנדה למוזיקה" (לסצנה מתוך המערכה החמישית של "הסוחר מוונציה", לתזמורת ושישה-עשר קולות סולו, שחוברה כמנחה למנצח סר הנרי ווד; והסימפוניה ה-5 ברה מז'ור, שעליה ניצח בשנת 1943. כיון שכבר מלאו לו 70, ראו בכך רבים את שירת הברבור שלו, אך הוא התחדש שוב ונכנס לתקופה נוספת של חיפוש הרמוני ואינסטרומנטלי. לפני מותו, בשנת 1958, השלים עוד ארבע סימפוניות, בהן "סינפוניה אנטארקטיקה" מס' 7, המבוססת על המוזיקה שלו משנת 1948 לסרט "סקוט מאנטארקטיקה". עוד השלים שורה של יצירות אינסטרומנטליות וכוראליות, בהן קונצ'רטו לטובה, "אלגיית אוקספורד" לטקסטים של מתיו ארנולד והקנטטה Hodie לחג המולד. במותו הותיר לא גמורים קונצ'רטו לצ'לו, אופרה "תומאס החרזן" ומוזיקה לחזיון חג המולד, "המולד הראשון", שהשלים מזכירו, רוי דאגלס. הוא כתב גם מוזיקה למזמור תהילים ק' להכתרת המלכה אליזבת השנייה.
וון ויליאמס הוא דמות מרכזית במוזיקה הבריטית בזכות הקריירה הארוכה שלו כמורה, מרצה וידיד למספר רב כל כך של מלחינים ומנצחים צעירים. כתביו בתחום המוזיקה עודם מעוררי מחשבה, בייחוד קריאתו החוזרת ונשנית לכל אדם ליצור מוזיקה משלו, פשוטה ככל שתהיה, ובלבד שתהיה שלו באמת.
וון ויליאמס נישא פעמיים. אשתו הראשונה, אדלין פישר, מתה בשנת 1951 אחרי שנים רבות של סבל משיגרון קשה עד כדי נכות. בשנת 1953 נשא לאישה את המשוררת אורסולה ווד (ילידת 1911), שאותה הכיר מסוף שנות ה-30 ועמה שיתף פעולה ביצירות ווקאליות רבות. בהמשך כתבה אורסולה ווד את הביוגרפיה של וון ויליאמס: RVW: A Biography of Ralph Vaughan Williams, הנחשבת עד היום ליצירה המקובלת על חייו.
אכאים
אכאים (ביוונית: Aχαιοί) היו שבט יווני מרכזי (לפי הרודוטוס יחד עם האיולים, האיונים והדורים).
השם ניתן לכוחות יווניים באיליאדה ובאודיסיאה של הומרוס (הומרוס השתמש בשם זה 598 פעמים באיליאדה); שמות חלופיים באיליאדה הם דנאים (Δαναοί; בשם זה השתמש 138 פעמים) ואַרְגֵּאִים (בשם זה נעשו 29 שימושים). ה"ארגאים" הוא שם פוליטי, שנלקח משמה של בירת האכאים – ארגוס. ה"דנאים" הוא השם שניתן לשבט ששלט בפלופונסוס ובאזור שמסביב לארגוס. ה"אכאים" הוא השם של השבט ששלט לראשונה בשטחי יוון, וחי מסביב לבירתו – מיקנה.
אכאיה ביצירות הומרוס היא הממלכה של אגממנון, מפקד הכוחות היוונים. ממלכתו שכנה בצפון הפלופונסוס, שטח שכיום מהווה את המחוזות היווניים אכאיה, קורינתוס וארגוליס. האכאים ההומריים היו חלק מהתרבות המיקנית ששלטה ביוון מהמאה ה־16 לפנה"ס.
תעודות חיתיות
נמצאו מסמכים חִתיים המזכירים אומה במערב (ביחס לחת) בשם אָחִיַוָה. הבולט בהם הוא מכתב טאוואגאלאווה, שחובר על ידי מלך חתי לא ידוע מתקופת האימפריה החתית (המאה ה־14 לפנה"ס), ומוען אל מלך אחיאווה, בהתייחסו אליו כאל שווה, ושממנו משתמע שהעיר מילאוואנדה (כנראה מילטוס) נמצאת בשליטת הנמען. המכתב אף מתייחס ל"אירוע וילושה" מוקדם יותר, שהיה כרוך בפעילות עוינת מצד אחיאווה. ההתייחסות המוקדמת ביותר לאותה ארץ מופיעה בתעודה שמתארת הפרות ברית מצד הווסל החתי מַדוּאָטָה, ובו היא נקראת "אָחִיָה". את השמות הללו זיהו חוקרים עם האכיים ממלחמת טרויה, ואת וילושה עם טרויה (דרך שם האקרופוליס של טרויה, איליון). על אף הקרבה הפונֶטית, עדיין ניטש ויכוח על זיהוי זה.
תעודות מצריות
בשנה החמישית לשלטון פרעה מרנפתח, קמה ברית בין תושבי לוּב ועממים צפוניים ותקפה את אזור הדלתה המערבית. בין שמות העממים הפולשים היו האֶקְוֶושׁ, שאף אותם מזהים חוקרים עם האכיים. גם אצל הומרוס מוזכרת מתקפה אכיית על הדלתה, ואודיסאוס מזכיר זאת בשוחחו עם נשמת מנלאוס בשאול. מיתוסים יווניים מאוחרים יותר גורסים שהלנה בילתה את שנות מלחמת טרויה במצרים העתיקה, ולא בטרויה, ושלאחר המלחמה הגיעו האכיים למצרים כדי לקחתה, מה שאולי משקף מסורת עמומה על אותה מתקפה.
אותו מקור מציין שמרנפתח הביס את הפולשים, לאחר שהרג 6,000 חיילים ושבה 9,000 איש. כדי לספור במדויק, מסופר שציווה ליטול את אברי המין של כל המתים שלא היו נימולים, ואת ידי המתים הנימולים; תיאור זה הוביל חוקרים לפקפק בזיהוי האקווש עם האכיים, מכיוון שככל הידוע, מילה לא הייתה נהוגה בקרב היוונים בעת ההיא. לפי משה עמית, אין למנהג המילה עדות ביוון בתקופת הברונזה ולאחר מכן אבל קיימת השערה כי האכאים שחיו במזרח קיבלו כמה ממנהגי המקום וביניהם המילה. השערה זאת יכולה לקבל חיזוק מכך שהמילה הייתה קיימת גם אצל הקולכים, שישבו בחוף המזרחי של הים השחור.
תעודות פיניקיות-לוויות
ה"חִיַוַ" מוזכרים בגרסה הלווית של הכתובת הדו-לשונית מצ'ינקיי; בגרסה הפיניקית השם המקביל הוא "דננים". בכתובת אזתוד המאוחרת מעט לכתובת מצ'ינקיי מוזכרים בפיניקית ה"דננים" ובלווית ה"אַדַנַוַ". ה"חִיַוַ" קרובים אטימולוגית לשם קוה.
אמנות האג
אמנות האג הן הסכמים בינלאומיים שנוסחו בוועידות השלום הראשונה והשנייה שנערכו בעיר האג בהולנד בשנים 1899 ו-1907, ולצד אמנות ז'נבה הן מכילות את הניסוחים הרשמיים הראשונים של דיני מלחמה ופשעי מלחמה כחלק מן המשפט הבינלאומי הפומבי. ועידת שלום שלישית אשר נועדה להתכנס בשנת 1914 (ונדחתה לשנת 1915), לא התכנסה עקב פרוץ מלחמת העולם הראשונה.
אמנת האג משנת 1899
ב-29 באוגוסט 1898 יזם הצאר ניקולאי השני כינוס ועידת שלום. הוועידה התכנסה בין המועדים 18 במאי ועד 29 ביולי 1899. ביומה האחרון נערך מעמד החתימה על האמנה אשר נכנסה לתוקף ב-4 בספטמבר 1900. אמנת האג משנת 1899 מכילה ארבעה פרקים ושלוש הצהרות נוספות (הפרק האחרון זהה משום מה להצהרה הראשונה):
ההשפעה העיקרית של אמנת האג משנת 1899 הייתה באיסור על שימוש באמצעים צבאיים מסוימים, פרי הטכנולוגיה המודרנית: הפצצות מן האוויר, נשק כימי וקליעי הולופוינט. האמנה אף יצרה את בית הדין הקבוע לבוררויות (Permanent Court of Arbitration) אשר מקום מושבו בהאג.
אמנת האג משנת 1907
הוועידה השנייה לשלום התכנסה בשנת 1907 בעקבות קריאה של נשיא ארצות הברית תאודור רוזוולט בשנת 1904, אולם מועד כינוסה נדחה עקב פרוץ מלחמת רוסיה–יפן. הוועידה התכנסה ב-15 ביוני 1907 וננעלה ב-18 באוקטובר ומטרתה הייתה להרחיב את אמנת האג משנת 1899, לשנותה בהתאם לנסיבות ולהוסיף לה חלקים נדרשים, תוך התמקדות במלחמה בים. הבריטים ניסו בוועידה להגביל את השימוש בסוגי נשק שונים, אולם לא זכו לשיתוף פעולה של המעצמות האחרות ובראשון גרמניה אשר חששה כי הבריטים מנסים לחבל בצמיחת הצי הגרמני. גרמניה אף דחתה הצעה לבוררות חובה. אולם הוועידה הרחיבה את מנגנון הבוררות מרצון וקבעה תנאים לגביית חובות, דיני מלחמה, וכן זכויות וחובות של מדינות נייטרליות. ב-18 באוקטובר 1907 נחתם הנוסח הסופי של אמנת האג השנייה והוא נכנס לתוקפו ב-26 בינואר 1910. לאמנה 13 פרקים, 12 מתוכם אושררו ונכנסו לתוקפם:
שתי הצהרות נחתמו בוועידה:
סטפן לוון
שייל סטפן לֵוֵן (בשוודית: Kjell Stefan Löfven, הגייה: ; נולד ב-21 ביולי 1957) הוא פוליטיקאי שוודי, שכיהן כראש ממשלת שוודיה בין 2014 לנובמבר 2021, ומנהיגה לשעבר של מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית. לוון הקים את ממשלתו הראשונה לאחר מפלת המפלגה השמרנית בבחירות 2014, ומאז כיהן בראש שלוש ממשלות סך הכל. לוון הוא ראש הממשלה השוודי הראשון שהפסיד בהצבעת אי אמון בפרלמנט השוודי.
ראשית חייו
לוון נולד בסטוקהולם ב-21 ביולי 1957. כשהיה בן 10 חודשים נשלח למשפחת אומנה מסונרשטה (Sunnersta), סולפטה, צפון-מזרח שוודיה, מאחר שאמו לא יכלה להחזיק גם בו וגם באחיו. על פי ההסכם, אמו הייתה אמורה להשיב אותו למשמורתה לכשיהיה הדבר באפשרותה, אך הדבר מעולם לא התרחש. אביו, קרל הדברג, מת בגיל צעיר מבלי שזכה לפגוש את בנו הצעיר. לוון למד 9 שנים בבית ספר יסודי ולאחר מכן שנתיים בלימודי כלכלה בתיכון בסולפטה. לאחר מכן הלך לקורס רתכות בעיר קרמפורס, ובהמשך התחיל לימודי עבודה סוציאלית באוניברסיטת אומאו, אותם הוא הפסיק לאחר שנה וחצי בלבד.
פעילות באיגוד המקצועי
נוסף על כך, כיהן לוון כנשיא התאחדות פועלי התעשייה והמתכת הנורדית (Industrianställda i Norden) בין השנים 2007 - 2012, כחבר הוועדה המבצעת של התאחדות עובדי המתכת האירופאית (EMF) וכחבר הוועדה המבצעת של התאחדות עובדי המתכת הבינלאומית (IMF) בין השנים 2007 - 2012.
פעילות פוליטית
משנת 1973 החל לוון את דרכו בפוליטיקה המקומית וכיהן בתפקידים זוטרים מטעם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, בין היתר כנשיא הסניף בסולפטה, כחבר בסניף המחוזי וכחבר בוועדות שונות של המפלגה. בשנת 2006 נבחר לוון לוועדה המבצעת של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, זמן קצר בלבד לאחר שמונה ליושב ראש "IF Metall". בינואר 2012, לאחר התפטרותו של הוקאן יוהולט מראשות המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, נבחר לוון למנהיג המפלגה כמו גם ליושב ראש האופוזיציה. לוון הנהיג את מפלגתו בבחירות הכלליות בשוודיה ב-2014, בהן זכתה המפלגה.
ראש ממשלת שוודיה
ב-2 באוקטובר 2014 אישר הפרלמנט השוודי את מינויו של לוון לראש הממשלה ה-33 של שוודיה, ומ-3 באוקטובר 2014 מכהן לוון כראש הממשלה.
ב-3 בדצמבר 2014 נכשל הניסיון של ממשלת לוון להעביר הצעת תקציב בפרלמנט השוודי. בעקבות כך הכריז לוון על בחירות בזק ב-22 במרץ 2015. ב-27 בדצמבר 2014 הקואליציה של לוון הגיעה להסכם עם מפלגות האופוזיציה לפיו האופוזיציה תתמוך בתקציב של הקואליציה וכמו כן יתקיים שיתוף פעולה בין האופוזיציה והקואליציה עד הבחירות הצפויות ב-2022, ללא קשר למתרחש בבחירות הצפויות ב-2018. בהתאם לכך בוטלו בחירות הבזק.
לאחר הבחירות לפרלמנט ב-9 בספטמבר 2018 ותקופה ארוכה של משא ומתן, נבחר מחדש לראש הממשלה, בתמיכת מפלגתו, מפלגת הירוקים, המפלגה העממית הליברלית ומפלגת המרכז. הבחירות היו צמודות ולכן נדרש זמן רב להגיע להסכמות. מפלגת השמאל נמנעה בהצבעה ולכן התאפשרה בחירתו מחדש. הממשלה כוללת את מפלגתו ואת מפלגת הירוקים, באיחוד הנודע כ"ברית האדומים-ירוקים" (De rödgröna).
בשנת 2020 קרא באו"ם לסיום הכיבוש הישראלי בשטחים הפלסטיניים.
ביוני 2021 פרץ משבר פוליטי סביב שוק הדיור במדינה, בעקבות דיון שהחל למעשה כבר במהלך שנת 2020. ראש מפלגת השמאל, התומכת מבחוץ בממשלת המיעוט של לוון וסייעה בהקמתה לאחר בחירות 2018 הציבה אולטימטום בפני לוון לחזור בו "תוך 48 שעות" מרפורמה שתאפשר לגבות "מחיר שוק" לדירות שייבנו אחרי יולי 2022. הממשלה דחתה את האולטימטום על הסף. בעקבות כך, התקיימה הצבעת אי אמון בממשלה ב-21 ביוני, והממשלה נפלה. לוון נבחר מחדש לראשות הממשלה שישה עשר ימים לאחר הצבעת אי האמון, ב-7 ביולי 2021.
ב-22 באוגוסט 2021 לוון הודיע שהוא מתפטר מראשות הממשלה והמפלגה, בשל תחושת המיצוי לאחר 10 שנים בראשות המפלגה ו-7 שנים בראשות הממשלה. ההתפטרות נכנסה לתוקפה ב-10 בנובמבר 2021. שרת האוצר מגדלנה אנדשון, שהחליפה את לוון כראש המפלגה ב-4 בנובמבר 2021, הייתה אמורה להחליפו בתפקיד ראש הממשלה, אולם שבע שעות לאחר שזכתה לאמון הריקסדאג ועוד טרם נשבעה התפטרה ולוון נשאר בתפקיד. ב-29 בנובמבר 2021 אנדשון קיבלה את המנדט מחדש, וב-30 בנובמבר החליפה אותו במשרד ראש הממשלה.
חיים אישיים
ב-2003 נישא לפוליטיקאית אולה יוהאנסן שלה שני ילדים מנישואיה הקודמים.
צמד תרמי
הצמדה של כל שתי מתכות שונות ייצור הפרש מתחים התלוי בטמפרטורה. בפועל משתמשים בסגסוגות מתכת בעלות תכונות ידועות שחוזרות על עצמן, ובצירופים שונים של מתכות עבור טווחי טמפרטורות שונים, ובחירת המתכת תלויה גם בעמידות בתנאי סביבת העבודה (עמידות לקורוזיה למשל). כיול הצמד התרמי בדרך כלל נעשה מראש, ובנוסף נהוג לכייל בזמן המדידה מול צמד תרמי נוסף בתוך מכשיר המדידה כדי להקטין את שגיאת המדידה הנובעת מהבדלים בטמפרטורת הסביבה.
לצמדים תרמיים שימוש נרחב בטכנולוגיה למדידת טמפרטורה, למשל בתנורים ובמנועים. שימוש נוסף בצמד תרמי, לא למדידה אלא כמקור לאנרגיה חשמלית, נעשה בגנרטור רדיואיזוטופי תרמואלקטרי.
ההתיישבות הצ'רקסית ברמת הגולן
הצ'רקסים, עם צפון-קווקזי מוסלמי, החלו להתיישב ברחבי המזרח התיכון בסוף המאה ה-19 עקב כיבוש מולדתם בקווקז בידי הרוסים. האימפריה העות'מאנית קלטה את מאות אלפי הצ'רקסים שגורשו ממולדתם ויישבה אותם באזורי ספר בהם שליטתה הייתה רופפת וזאת במטרה לחזק את שליטתה באזור והדיפת גורמים העוינים את השלטון העות'מאני, לרוב שבטים בדואים. אחד האזורים בהם יושבו הצ'רקסים היה רמת הגולן.
ההתיישבות ברמת הגולן
הצ'רקסים ברמת הגולן יושבו ב-13 כפרים, כולם בנפת קוניטרה, לרוב על גבי חורבות של יישובים נטושים. היישוב הצ'רקסי ברמת הגולן מנה בין 20 ל-30 אלף מתיישבים ערב מלחמת ששת הימים כשהיישוב הגדול והפורח היה העיירה קוניטרה ששימשה כבירת רמת הגולן.
היישובים הצ'רקסים תוארו על ידי החוקר הגרמני גוטליב שומאכר אשר תיאר אותם כיישובים השונים במראהם משאר היישובים הערביים ברמת הגולן ונבדלים בזכות הניקיון והסדר שבתוכם. מערכת היחסים שבין הצ'רקסים לערביי הגולן הייתה טעונה ואף עוינת וזאת משום שערביי הגולן ראו בצ'רקסים פולשים לשטחם וכן בשל נאמנותם לממשל העות'מאני.
לאחר מלחמת ששת הימים ננטשו היישובים הצ'רקסים בשטחים שנכבשו על ידי ישראל, ואילו בצד הסורי נותרו מספר יישובים, בהם ביר אל-עג'ם שיושב מחדש לאחר שהיה נטוש במשך כעשור. העיתון דבר מצטט את מזכיר כפר כמא כאומר: יעקב ארז כתב במעריב שתושבי עין זיוון נותרו בכפר לאחר תום המלחמה אולם ברחו לסוריה מפחד של נקמה מצד הסורים אם צה"ל יפנה את רמת הגולן.
בסוף שנות ה-70 נהרסו מרבית הכפרים בידי ישראל וכיום נותרו רק שרידים בודדים. מבין השרידים שנותרו ניתן לציין את המסגדים והמבנים הבודדים בחושניה, ובצרמניה.
רשימת היישובים הצ'רקסים ברמת הגולן
ישנן עדויות שמשפחות צ'רקסיות גרו גם ברמת'ניה (الرمثانيّة) שאוכלסה בעיקרה בידי טורקמנים.
ואפנפרבה
ואפנפרבה (בגרמנית: Waffenfarbe; 'צבעי חיל/זרוע') הוא האופן בו תפקיד או שיוך חילי מופיע על מדי הצבא של הבונדסוור, הכוחות המזוינים של גרמניה. צבע הוואפנפרבה מופיע בפאות הכותפת, בטלאי מרובע לאורך הצווארון (Kragenspiegel) ולחיילים סדירים גם בפאות כובע השירות שלהם ולאורך הצווארון.
לצד הצבא הגרמני צבאות נוספים עושים שימוש במודל דומה של סימול שיוך חילי, בהם אוסטריה, איטליה, יפן, פינלנד, הונגריה, ארצות הברית, שווייץ ורומניה.
שימוש כיום בבודסוור
צבא היבשה הגרמני ("הֶר") עושה את השימוש הנרחב ביותר בצבעי ואפנפרבה. בנוסף לכך נעשה שימוש גם בצבעי כומתות (בדומה לצה"ל) לסימול שיוך מקצועי או חילי, אך באופן פחות נרחב. מצד שני, חילות הים והאוויר של גרמניה אינם עושים שימוש נרחב בצבעי ואפנפרבה, מלבד כדי להבחין בין דרגות הקצונה השונות. במקום זאת, שיוך מקצועי או חילי מובחן על ידי הוספת סימולים שונים, בדרך כלל כחלק או מעל הדרגה.
עונת 2013/2014 בליגת העל בכדורגל
עונת 2013/2014 בליגת העל הייתה העונה ה-15 של ליגת העל כליגת הכדורגל הבכירה בישראל.
על ניצחון במשחק הוענקו שלוש נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. הליגה כללה 14 קבוצות ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 13 משחקים כל אחד - 26 מחזורים בסה"כ. לאחר מכן פוצלה הליגה לפלייאוף עליון (6 קבוצות ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 5 משחקים כל אחד) ותחתון (8 קבוצות ששיחקו ביניהן במשך סיבוב אחד בן 7 משחקים) שכללו תוספת של 10 ו-7 מחזורים לעונה הסדירה בהתאמה ובסה"כ 36 ו-33 מחזורים בהתאמה.
העולות החדשות שהצטרפו לליגת העל לקראת עונה זו היו מכבי פתח תקווה והפועל רעננה. העונה הסתיימה בזכייתה השנייה ברציפות של מכבי תל אביב באליפות, ושחקנה ערן זהבי סיים את העונה כמלך השערים (29 שערים) וזכה בתואר כדורגלן העונה.
בסיום העונה הפועל רמת השרון ובני יהודה תל אביב ירדו ליגה. מהליגה הלאומית עלו בתום העונה מכבי נתניה והפועל פתח תקווה.
קבוצות
ליגת העל בעונה זו כללה 14 קבוצות, 12 שהמשיכו מעונת 2012/2013, ושתי קבוצות שהעפילו בסיום העונה שעברה מהליגה הלאומית.
אלפרד קרובר
אלפרד לואיס קרובר (באנגלית: Alfred Louis Kroeber; 11 ביוני 1876 - 5 באוקטובר 1960) היה אנתרופולוג אמריקאי, מהמשפיעים ביותר במחצית הראשונה של המאה ה-20.
למרות שהוא ידוע כאנתרופולוג תרבותי, ערך קרובר עבודת מחקר משמעותית גם בתחום הארכאולוגיה, בניו מקסיקו, מקסיקו ופרו. במחקריו ביקש לקשר בין ממצאי הארכאולוגיה ובין הבנת המושג תרבות.
קרובר ותלמידיו ביצעו מחקרים רבים בקרב ילידים אמריקנים באזור מערב ארצות הברית, במטרה, בין השאר, להנציח את התרבויות שהיו על סף הכחדה ושינוי. ממצאי התרבות הרבים שנאספו, הוצגו בספר "Handbook of Indians of California", שהתפרסם ב-1925.
בין תרומותיו של קרובר, נמנית פעולת סיווג הלשונות של ילידי צפון אמריקה, וכן היה אחד ממפתחי המושג אזור תרבות. קרובר נודע בעבודתו עם אישי, שנחשב לאחרון בני שבט היאנה. ספרו "אנתרופולוגיה", (1923, 1948) נחשב לספר-לימוד חשוב ומקיף במשך שנים.
קרובר הוא אביה של סופרת המדע הבדיוני הידועה, אורסולה ק. לה גווין.
בנק מזון
בנק מזון הוא ארגון ללא כוונת רווח, ארגון צדקה, המפיץ מזון לאלה שיש להם קושי לרכוש מספיק כדי למנוע רעב.
בצפון אמריקה ובאוסטרליה, בנקי מזון בדרך כלל פועלים בדגם של "מחסן". הם משתמשים כמרכז אחסון והפצה למחסנים קטנים יותר ובדרך כלל לא מחלקים מזון ישירות ללקוחות. לאחר שהמזון נאסף, ממויין ועובר בקרת איכות, בנקים אלו מפיצים אותו ללא כוונת רווח אל גופים שונים בקהילה או גופים ממשלתיים, כולל בתי תמחוי, מקלטים לחסרי בית, בתי יתומים, ובתי ספר. מחוץ לצפון אמריקה ואוסטרליה מתקיים לרוב דגם "קו החזית". בנקי מזון אלו מוסרים את רוב או כל המזון שלהם ישירות למשתמשי הקצה.
לשני הדגמים, המקורות הגדולים ביותר של מזון הם מגדלים, יצרנים, מפיצים, קמעונאים, אשר הצטברו אצלם במהלך הרגיל של עסקיהם, עודפי מזון שאינם יכולים למכור. ישנם בנקי מזון המקבלים חלק ניכר של המזון שלהם מתורמים פרטיים, לרבות מתנדבים שלהם. לפעילות ארגונים אלו חפיפה ניכרת עם הצלת מזון מאובדן  ולקט.
בנק המזון הראשון בעולם St. Mary's Food Bank Alliance הוקם בפיניקס בארצות הברית בשנת 1967. בהמשך ארגון זה התמזג ב"פידינג אמריקה". ארגון זה מחלק מזון למיליוני אנשים ברחבי ארצות הברית. קלייר בבינו-פונטנוט שעומדת בראש הארגון נכללה בשנת 2020 ברשימת טיים 100.
מאז 1967 אלפים רבים הוקמו בכל רחבי העולם. באירופה הצורך בבנקי מזון היה מועט עד לאחרונה בשל מערכות רווחה נרחבות, אך מספרם של בנקי המזון גדל במהירות לאחר המשבר הכלכלי העולמי ב-2008, שהחמיר את התנאים הכלכליים לבעלי הכנסות נמוכות.
אגרטון קוגהיל
אגרטון קוגהיל, באנגלית: Egerton Coghill (7 בפברואר 1853 - 9 באוקטובר 1921) היה צייר אירי.
ביוגרפיה
קוגהיל נולד ב-7 בפברואר 1853 במחוז קורק. הוא היה בנו השני של הצייר האירי סר ג'ון ג'וסלין קוגהיל, הברון הרביעי, ואשתו קתרין פרנסס, בתו של ג'ון פלנקט, ברון פלנקט השלישי. מקבל צלב ויקטוריה. נוויל קוגהיל, היה אחיו הבכור. אדית אנה סומרוויל הייתה בת דודתו. בתחילה הוא הוכשר כמהנדס בבית הספר הייליברי, הרטפורדשייר.
קוהגיל התחתן עם אליזבת סומרוויל. היא הייתה אחותה של אדית סומרוויל. את קוגהיל ירש בנו הבכור מרמאדוק קוגהיל, שהיה חייל בשתי מלחמות העולם. בנו השני היה נוויל קוגהיל, פרופסור באוניברסיטת אוקספורד, בעוד שבנו הצעיר היה השחקן אמברוז קוגהיל.
קוגהיל מת במהלך ביקור באנגליה ב-9 באוקטובר 1921. הוא נקבר בתחילה באנגליה, אך הוצא מהקבר ב-1923 והובא חזרה לקבורה באירלנד כדי להיקבר מחדש בחצר הכנסייה של מקום הולדתו.
קריירה
הוא עזב קריירה בהנדסה כדי להמשיך במקצוע האמנויות, למד בדיסלדורף ואקדמיה ז'וליאן בפריז. מ-1883 עד 1884 הוא התגורר בברביזון ליד פונטנבלו, ואז נסע לאנגליה שם הפך לחבר במועדון האמנות האנגלית החדשה.
קוגהיל הציג באקדמיה המלכותית היברניאן בין 1882 ל-1919, ובתערוכות הסתיו של ליברפול בגלריה לאמנות ווקר. הוא חזר לארץ הולדתו והתיישב בעיר הולדתו לאחר שעזב את פריז ב-1884. הוא הופיע פעם אחת בסלון פריז ב-1886, ומעולם לא הציג באקדמיה המלכותית.[2] רבים מציוריו מציגים את הנופים של מחוז קורק. לקוגהיל לא היה רצון לפרסום והוא לא היה תחרותי, מה שגרם לכך שהוא הציג את עבודתו לעיתים רחוקות יחסית.
גלריית קרופורד, הגלריה הלאומית של אירלנד ומוזיאון אשמולאן מכילים כולם דוגמאות לעבודותיו. תערוכה רטרוספקטיבית של יצירותיו התקיימה באשמולאי ב-1964, והציגה 73 מציוריו. ב-1965 נערכה תערוכה קטנה יותר בגלריה של מועדון האלפין, לונדון.
"פרס אגרטון קוגהיל לציור נוף" נוסד לזכרו באוניברסיטת אוקספורד.
מוחמד האשם ח'אן
סרדאר מוחמד האשם ח'אן (בפשטו: سردار محمد هاشم خان, נולד ב-1884 ונפטר ב-26 באוקטובר 1953) היה פוליטיקאי אפגני אשר כיהן כראש ממשלת אפגניסטן בשנים 1929–1946.
קנת בילר
קנת בילר (באנגלית: Kenneth Biller) הוא מפיק, תסריטאי ובמאי טלוויזיה אמריקאי.
קורות חיים
בילר למד באוניברסיטת בראון בפרובידנס שברוד איילנד.
נשוי להופ והם הורים לבת ובן וגרים בלוס אנג'לס שבקליפורניה.
וילמט
וילמט (באנגלית: Wilmette) הוא יישוב עירוני במחוז קוק ממדינת אילינוי שבארצות הברית.
בשנת 2007, וילמט דורגה במקום השביעי כמקום הטוב ביותר לגדל ילדים בארצות הברית, לפי המגזין "ביזנס ויק".
דמוגרפיה
על פי נתוני מפקד האוכלוסין משנת 2000, התגוררו באותה העת בווילמט 27,651 תושבים. צפיפות האוכלוסין הממוצעת הייתה 1,983 נפש לקמ"ר.
בין תושבי הפרוור 89.66% לבנים, 0.56% שחורים או אפרו-אמריקאים, 0.04% אינדיאנים, 8.16% אסייתיים ו-1.58% אחרים. היספנים ולטינים (אשר יכולים להשתייך לכל אחד מהגזעים המוזכרים מעלה) היוו 2.08% מכלל אוכלוסיית הפרוור.
29.7% מכלל אוכלוסיית הפרוור הייתה מתחת לגיל 18, 3.6% היו בין הגילאים 18–24, 21.7% היו בין הגילאים 25–44, 27.8% היו בגילאים 45–64 ו-17.2% היו מעל לגיל 65. הגיל החציוני היה 42. על כל 100 נשים היו 91.8 גברים. על כל 100 נשים מעל גיל 18 היו 84.9 גברים.
ההכנסה החציונית למשק בית בפרוור הייתה 120,469 דולרים וההכנסה החציונית למשפחה במחוז הייתה 149,104 דולרים. ההכנסה החציונית של הגברים במחוז הייתה 97,143 דולרים לעומת 50,007 דולרים של הנשים. ההכנסה לנפש הייתה 55,611 דולרים. כ-1.3% מכלל המשפחות ו-2.3% מכלל האוכלוסייה היו מתחת לקו העוני. 1.6% מהתושבים שמתחת גיל 18 ו-4.7% מהתושבים שמעל גיל 65 נמצאו תחת קו העוני.
רייסינג פוינט
רייסינג פוינט (באנגלית: Racing Point) היא קבוצת מרוצים בריטית שהשתתפה בסבב אליפות הפורמולה 1. הקבוצה נוסדה בשנת 2018 לאחר שקבוצת משקיעים בראשות לורנס סטרול רכשה את קבוצת פורס אינדיה שנקלעה לקשיים כלכליים תמורת 90 מיליון ליש"ט. כחלק מהעברת הבעלות הופסקה באופן מיידי פעילותה של קבוצת סהרה פורס אינדיה לפני גרנד פרי בלגיה והקבוצה הוקמה מחדש תחת השם רייסינג פוינט פורס אינדיה, תוך מחיקת כל הנקודות שצברה הקבוצה הישנה עד אותה עת.
בינואר 2020 רכש סטרול חלק ממניות יצרנית הרכב אסטון מרטין. בעקבות הרכישה מזג את פעילות קבוצת המרוצים ומיתג אותה מחדש כקבוצת אסטון מרטין החל מעונת 2021.
היסטוריה
בעיות משפטיות מנעו מקבוצת המשקיעים בראשות לורנס סטרול לרכוש את קבוצת סהרה פורס אינדיה על כן הוחלט לרכוש את נכסי הקבוצה הישנה ולא את הקבוצה עצמה. משכך, הקבוצה הוקמה מחדש בשם "רייסינג פוינט פורס אינדיה". ה-FIA הוציאה את קבוצת פורס אינדיה מהסבב ובמקומה הוכנסה הקבוצה החדשה. הניקוד שצברה הקבוצה מתחילת העונה באליפות היצרנים נמחק, אך צמד הנהגים סרחיו פרס ואסטבן אוקון שמרו על הנקודות שצברו באליפות הנהגים. כמו כן שמרה הקבוצה על הפרסים הכספיים בהם זכתה. יומיים לאחר הקמת הקבוצה היא ערכה את הופעת הבכורה של בגרנד פרי בלגיה, המרוץ ה-13 בעונה. את המרוץ עצמו סיימו פרס ואוקון במקומות 5 ו-6 בהתאמה.
בעונת 2019 שינתה הקבוצה את שמה באופן רשמי ל"רייסינג פוינט". לאנס סטרול, בנו של לורנס, החליף את אוקון.
לקראת גרנד פרי בריטניה בעונת 2020 התגלה פרז כחולה בקורונה ונאלץ להחמיץ את המרוץ. את מקומו תפס ניקו הולקנברג, שנקרא לתפקיד רק שלושה ימים לפני המרוץ. בשל תקלה טכנית לא זינק אל המרוץ. במרוץ שהתקיים שבוע לאחר מכן באותו המסלול סיים במקום השביעי. בהמשך העונה החליף הולקנברג את סטרול, לאחר שזה חלה במהלך יום שישי שלפני המרוץ בגרמניה. למרות שהגיע למסלול שעות ספורות לפני האימון ודורג אחרון הצליח לסיים את המרוץ במקום השמיני.
היום הבין-לאומי לביעור האפליה הגזעית
היום הבין־לאומי לביעור האפליה הגזעית (באנגלית: International Day for the Elimination of Racial Discrimination) הוא מועד בין־לאומי המצוין מדי שנה ב-21 במרץ.
היסטוריה
ב-21 במרץ 1960 נורו למוות 69 מפגינים שחורים בעיירה שארפוויל שבדרום אפריקה בידי כוחות המשטרה בעת הפגנה של 20,000 איש נגד שלטון האפרטהייד ונגד "חוק המעבר" - חוק שחייב אזרחים שחורים לשאת בכל עת תעודות מעבר מיוחדות שהונפקו בידי השלטונות כדי לשלוט בתנועותיהם בתוככי המדינה. אירוע זה, שזכה לכינוי טבח שארפוויל, גרם לארגון האומות המאוחדות להכריז בשנת 1966 במהלך העצרת הכללית של האומות המאוחדות על "היום הבין־לאומי לביעור האפליה הגזעית" ברחבי העולם. מסקנת העצרת הייתה שיש לממשלות ולקהילה הבין־לאומית להכפיל את מאמציה לביעור כל סוג של אפליה על בסיס גזעי.
מטרה
היום הבין־לאומי לביעור האפליה הגזעית הוא היום שמנציח את חייהם של אלו שנהרגו ונרצחו במהלך מאבקם לדמוקרטיה, שוויון זכויות, ביטול האפליה הגזעית ומלחמה במשטרים מושחתים.
פעילות
מדי שנה מקדיש האו"ם את היום הבין־לאומי לביעור האפליה הגזעית לנושא אחר הנוגע לאפליה גזעית:
הדניאלס
דניאל קוואן ודניאל שיינרט, המכונים הדניאלס, הם צמד קולנוענים אמריקאים היוצרים את סרטיהם במשותף: מביימים, כותבים ומפיקים. השניים זכו בשלושה פרסי אוסקר והיו מועמדים לשני פרסי גראמי.
קורות חיים
מאז 2011, הצמד ביים קליפים לאמנים שונים כולל השינס, טניישס די ו-Foster the People. באותן שנים הם היו מועמדים לשני פרסי גראמי בקטגוריית הווידאו קליפ הטוב ביותר - ב-2013 עבור Foster the People וב-2015 עבור די ג'יי סנייק וליל ג'ון.
בשנת 2016 השניים החלו בעשיית סרטים עלילתיים, כאשר כתבו וביימו את "איש האולר", בכיכובם של פול דנו ודניאל רדקליף. הסרט זכה לביקורות חיוביות, והצמד אף זכה בפרס הבימוי בפסטיבל סאנדנס. לאחר מכן, עסק הצמד בבימוי תוכניות טלוויזיה, בין היתר בסדרה "Awkwafina Is Nora from Queens" בהשתתפותה של אקוופינה.