cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סנדרה דיי או'קונור
לאחר פרישתה
ב-1988 נאבקה בהצלחה בסרטן השד. ב-2005 הודיעה שבכוונתה לפרוש מבית המשפט העליון. הסיבה לכך הייתה רצונה לעמוד לצד בעלה החולה במחלת אלצהיימר. או'קונור פרשה ב-31 בינואר 2006. עם פרישתה העריכו הפרשנים שיתחולל מאבק מורכב על יורשה ועל השאלה האם יהיה זה אחד שיהיה בעל עמדה זהה לשלה בנושא ההפלות. ג'ון רוברטס מונה בידי הנשיא ג'ורג' ווקר בוש להחליפה ומינויו אושר מספר חודשים טרם פרשה. בתקופת זמן בת מספר החודשים הזו, הנשיא רנקוויסט נפטר ומינויו של רוברטס הוחלף משופט בית המשפט העליון לנשיא בית המשפט העליון החדש. כך קרה שבמשך מספר חודשים כיהנה או'קונור תחת רוברטס. במקום רוברטס, הנשיא בחר והסנאט אישר את מינויו למחליפה של סמואל אליטו השמרן מאו'קונור. טרם מינויו של אליטו, בוש ניסה למנות את הארייט מאיירס להחליף את או'קונור, מינוי שנפל לנוכח התנגדות נרחבת.
האימפריה הסאסאנית
ראשית האימפריה (205–310)
חלק מהמלכים שירשו את שאפור לא המשיכו במדיניות הסובלנות הדתית שלו. בהראם הראשון (273–276), שעלה לשלטון לאחר תקופת מלכותו של הורמיזד הראשון  (270–273), רדף אחר מאני וחסידיו, בעקבות לחצים מצד כהני הדת הזורואסטרית. בהראם הראשון כלא את מאני והורה להוציאו להורג; על פי אגדה אחת מאני מת בזמן שהיה בכלא, ואילו לפי אגדה אחרת הוא הולקה וראשו נערף.
סנדרה דיי או'קונור
לאחר פרישתה
ב-2004 הייתה ראשונת המעניקות של פרס פרל מייסטר גרינגרד, לנשים - מדעניות מבטיחות. או'קונור קיבלה באוגוסט 2009 את מדליית החירות הנשיאותית מהנשיא האמריקאי ברק אובמה.
באוקטובר 2018 הודיעה או'קונור כי היא נמצאת בשלבים מוקדמים של דמנציה ואלצהיימר.
האימפריה הסאסאנית
ראשית האימפריה (205–310)
בהראם השני (276–293) המשיך את מדיניותו הדתית של אביו. בתקופת שלטונו, הרומאים, בהנהגת הקיסר קארוס (282–283), בזזו את הבירה הסאסאנית קטסיפון. כמו כן, רוב ארמניה, לאחר חמישים שנה של שלטון פרסי, ניתנה לדיוקלטיאנוס (284–305).
תור הזהב הראשון (309–379)
לאחר מותו של הורמיזד השני, ערבים מהדרום החלו לפלוש לערים הדרומיות של האימפריה ולבזוז אותן. הם התקיפו אפילו את מחוז פארס, מחוז לידתם של המלכים הסאסאנים. בינתיים, אצילים פרסים הרגו את בנו הבכור של הורמיזד השני, עיוורו את השני וכלאו את השלישי (שלאחר מכן נמלט לטריטוריה הרומאית). כס המלכות נשמר עבור ילדה של אחת מנשותיו של הורמיזד השני, שעדיין לא נולד. יש אומרים כי שאפור השני (309–379) היה המלך היחיד בהיסטוריה שהומלך כבר כעובר, והכתר הונח על בטן אמו, והילד, שנקרא על שם שאפור, נולד כמלך. כשהיה צעיר, האימפריה נשלטה בידי אמו והאצילים. לאחר שהגיע לפרקו, נטל את הכוח לידיו והוכיח את עצמו תוך זמן קצר כשליט אקטיבי ויעיל.
שאפור השני הוביל את צבאו הקטן אך הממושמע כנגד הערבים בדרום, וכך הבטיח את גבולותיה הדרומיים של האימפריה. לאחר מכן החל במסעו הראשון כנגד הרומאים במערב, בו הפרסים לא הצליחו לכבוש שטחים נוספים. מסעות אלה פסקו בשל פלישות נוודים בגבול המזרחי של האימפריה שאיימו על טראנסאוקסאניה, אזור אסטרטגי חשוב מבחינת השליטה על דרך המשי. לפיכך חתם שאפור על חוזה שלום עם קונסטנטיוס השני (353–361) בו הסכימו שני הצדדים שלא לתקוף זה את זה במשך תקופה מסוימת.
שאפור צעד מזרחה לטראנסאוקסאניה כדי להילחם בנוודים המזרחיים. הוא ניצחם, סיפח שטחים חדשים כמחוז נוסף לאימפריה, והשלים את כיבוש האזור שהוא כיום אפגניסטן. בעקבות הכיבושים הללו, התפשטה התרבות הסאסאנית עצמה, ואמנות סאסאנית חדרה לטורקיסטאן והגיעה עד לסין. שאפור השני, יחד עם המלך הנווד גרומאטס, החל במסע שני כנגד הרומאים ב-359, והצליח לכבוש את הערים סינגארה ואמידה. בתגובה, הקיסר הרומאי יוליאנוס הכופר (361–363) פלש עמוק לתוך השטח הפרסי וניצח את כוחותיו של שאפור בקטסיפון, אך לאחר שנכשל בניסיון לכבוש את הבירה, נהרג תוך כדי נסיגה אל השטח הרומאי. יורשו יוביאנוס, שנלכד בגדה המזרחית של הפרת, נאלץ להסכים להעביר את כל המחוזות שהפרסים העבירו לרומאים ב-298 וכן את סיניביס וסינגארה, על מנת להבטיח מעבר בטוח לצבאו אל מחוץ לפרס.
שאפור השני נקט במדיניות דתית קשוחה. תחת שלטונו נחתמה האווסטה, הכתבים הקדושים של הדת הזורואסטרית, כופרים נענשו ונוצרים נרדפו. רדיפת הנוצרים הייתה תגובה לניצור האימפריה הרומית בידי קונסטנטינוס הגדול (324–337). שאפור השני, בניגוד לשאפור הראשון, שהיה ידידותי כלפי יהודים - דיכא את היהודים בממלכתו, וגבה מהם מיסים מופרזים.
בסוף שלטונו של שאפור, האימפריה הפרסית הייתה חזקה מתמיד, כשאויביה ממזרח נכנעו לה וארמניה נמצאה תחת שלטון פרסי.
תקופת הביניים (379–498)
ממותו של שאפור השני ועד להכתרתו של קבאד הראשון (488–531), הייתה יציבות בפרס, אף שהיו מספר מלחמות כנגד האימפריה הביזנטית. המדיניות הדתית בתקופה זו השתנתה על פי נטייתו של המלך. אף על פי שורה של מנהיגים חלשים, המערכת המנהלית שנוסדה בתקופתו של שאפור השני נותרה חזקה, והאימפריה המשיכה לתפקד כראוי.
בנו של בהראם הרביעי, יזדגרד הראשון (399–421) היה רב עוצמה מבחינה פיזית ודיפלומטית, ונקט במדיניות של סובלנות דתית. הוא הפסיק את הרדיפות כנגד הנוצרים ואף העניש כמרים ואצילים שרדפו אותם. תקופת שלטונו הייתה שקטה יחסית. הוא כרת ברית שלום עם הרומאים ואפילו היה פטרון של תאודוסיוס השני (403–450) בשנות צעירותו. הוא נשא את שושנדוחט, בתו של ראש הגולה היהודי, ונולד להם לפחות בן אחד שירש את אביו על כס המלכות.
יורשו של יזדגרד, בהראם החמישי (421–438), הוא אחד מהמלכים הסאסאנים הידועים ביותר, וגיבורם של מיתוסים רבים, שנותרו אף לאחר השמדת האימפריה הסאסאנית בידי הערבים. בהראם החמישי ירש את המלוכה לאחר מותו הפתאומי של יזדגרד הראשון, על אף ההתנגדות של האצילים, ובעזרת אל-מונד'יר, השליט הערבי של אל-חירא. אמו של בהראם החמישי הייתה שושנדוחט. ב-427 הוא הדף פלישה של נוודים מהמזרח (ההונים הלבנים) והרחיב את השפעתו לתוך מרכז אסיה, שם דמותו השתמרה במשך מאות שנים על גבי מטבעות בבוכרה (כיום באוזבקיסטן). בהראם החמישי הדיח את המלך של החלק הארמני של פרס, ועשה אותו למחוז של האימפריה.
על בהראם החמישי מסופרים סיפורים רבים במסורת הפרסית, העוסקים בגבורתו ויופיו, בניצחונותיו על הרומאים, הטורקים, ההודים והאפריקאים, ועל הרפתקאותיו בציד ובאהבה; הוא קרוי בהראם-א גור, כש"גור" פירושו פרא, על שם אהבתו לציד, ובייחוד לציד פראים. הוא מסמל את המלך האידיאלי בשיא תור הזהב. בתקופתו התרבות הסאסאנית, הספרות והמוזיקה, גם הם פרחו, ומשחקי ספורט כמו פולו נעשו לפופולריים בקרב משפחות האצולה והמלוכה.
בנו של בהראם החמישי, יזדגרד השני (438–457) נחשב אצל העמים עובדי אלילים לשליט טוב, אך מדיניותו ביחס לדתות מיעוט, ובעיקר ליהודים ונוצרים, הייתה קשוחה.
בתחילת מלכותו, יזדגרד השני אסף צבא מעמים שונים, כולל בעלי בריתו ההודים, ותקף את האימפריה הרומית המזרחית ב-441, אך השלום שוב שרר לאחר מספר קרבות. לאחר מכן לחם בקידאריטים, ולאחר מספר קרבות הדף אותם אל מעבר לנהר האוקסוס בשנת 450.
ההונים שבהם לחם בהראם החמישי ויזדגרד השני שבו לקראת סוף המאה החמישית וניצחו את פירוז הראשון (457–484) ב-483. לאחר מכן הם פלשו למזרח פרס ובזזו את הערים שם, למשך שנתיים, ובמשך שנים לאחר מכן קיבלו דמי חסות מהפרסים.
התקפות אלה גרמו לחוסר יציבות בממלכה. פירוז הראשון ניסה לגרש את ההונים, אבל בדרכו להראט הוא וצבאו הותקפו בידיהם, הוא נהרג וצבאו הושמד. לאחר מכן ההונים התקדמו לעיר הראט. בסופו של דבר, אציל פרסי ששמו סוחרה הצליח להמליך את אחד מאחיו של פרוז, ולאש, אך האיום ההוני נמשך עד למלכותו של ח'וסרו הראשון. באלאש (481–484) היה מלך אדיב וסבלני, ולא פעל כנגד הנוצרים בממלכתו; אך הוא גם לא פעל כנגד אויבי הממלכה. לאחר ארבע שנים הוא הודח ואחיינו הועלה לשלטון.
קבאד הראשון (488–531) היה שליט פעיל ורפורמיסטי. הוא תמך בכת הקהילתית שנוסדה בידי מזדק, שדרש שהעשירים ישתתפו בנשיהם ובעושרם עם העניים. מטרתו של קבאד הייתה כנראה להפחית את השפעתם של האצילים. רפורמות אלה הובילו להדחתו ולכליאתו בשושן, ואחיו הצעיר ג'מסאפ הומלך ב-496. אך קבאד הראשון ברח מהכלא ב-498 ומלך ההונים (האפתליטים) נתן לו מחסה.
תור הזהב השני (498–622)
תור הזהב השני החל עם ההמלכה השנייה של קבאד הראשון. בתמיכת ההונים, קבאד הראשון החל במלחמה כנגד הרומאים. ב-502, הוא כבש את תאודוסיופוליס שבטורקיה של היום, אך לא הצליח להחזיק בה לאורך זמן. ב-503 הוא כבש את אמידה שעל החדקל. ב-504, פלישה לארמניה של ההונים המערביים מהקווקז הביאה להפסקת אש, להשבה של אמידה לשלטון רומאי ולהסכם שלום ב-506. ב-521 קבאד איבד את השליטה על לאזיכּה, ששליטיה החליטו לתמוך ברומאים; ניסיון של האיברים ב-524 לעשות את אותו הדבר הביא למלחמה נוספת בין רומא ופרס. ב-527 התקפה רומאית כנגד נציבין נהדפה והמאמצים הרומאיים לחזק את עמדותיהם בחזית נכשלו. ב-530, קבאד שלח צבא תחת פירוז המיראני להתקיף את עיר הגבול הרומאית החשובה דארה. הצבא נוצח בידי הגנרל הרומאי בליסאריוס, בקרב דארה. צבא פרסי שני תחת מיחר-מיחרו נוצח בסאטאלה בידי כוחות רומאיים, אך ב-531 צבא פרסי ניצח את בליסאריוס בקרב קליניציום, וב-532 הוסכם על שלום "נצחי". אף על פי שלא יכול להשתחרר מעול ההונים, קבאד הצליח להשיב את הסדר לפנים הממלכה ומלחמותיו כנגד הרומאים נחשבו למוצלחות. הוא גם ייסד כמה ערים שנקראו על שמו, ודאג למיסוי ולמנהל פנימי תקינים.
אף על פי שהקיסר יוסטיניאנוס הראשון (527–565) שילם לו שוחד של 440,000 מטבעות זהב כדי שלא יתקיף אותו, בשנת 540 ח'וסרו הראשון הפר את ה"שלום הנצחי" של 532 ופלש לסוריה, שם הוא בזז את אנטיוכיה ולקח סכומי כסף גדולים ממספר ערים אחרות. בשנת 541 העיר לאזיכה עברה לצד הפרסי, ובשנת 542 מתקפה ביזאנטית גדולה בארמניה נכשלה. ב-545 הוסכם על הפסקת אש לחמש שנים, אבל ב-547 העיר לאזיכה שוב החליפה ידיים בעזרת הביזאנטים. לאחר מכן היו קרבות מקומיים באזור, והוסכם שוב על שלום ב-562.
לאחר ח'וסרו הראשון עלה לשלטון בנו הורמיזד הרביעי (579–590), שבסוף מלכותו מרדו בו האצילים בעלי הייחוס והמליכו תחתיו את בנו, ח'וסרו השני פרויז (590–628); כדי להבטיח את בלעדיותו הורה ח'וסרו לנקר את עיני אביו ולאחר מכן להוציאו להורג, אך אז הכתיר המצביא בהראם צ'ובין את עצמו כמלך הסאסאנים בהראם השישי  (590–591), והאומה התפצלה עד לדיכוי המרד בידי ח'וסרו בקרב בלרת'ון. במהלך המרד נמלט ח'וסרו לסוריה ומיד אחר כך לקונסטנטינופול, שם הקיסר מאוריסוס (582–602) הסכים לעזור לו בתמורה לקבלת כמה ערים הנמצאות כיום באזור טורקיה ולקבלת הבטחה לפיה לא תתערב עוד פרס בענייני איבריה וארמניה.
ח'וסרו חתם על הסכם שלום עם האימפריה הביזנטית, אך לאחר מותו של מאוריסוס פלש ח'וסרו לביזנטיון וכבש בזו אחר זו את סוריה, אסיה הקטנה ומצרים, ובדרכו צר על דמשק וירושלים וכבשן, כשבמהלך הכיבוש נשבה הצלב האמיתי. הביזנטים התקשו להתנגד לכיבושיו, משום שהם היו קרועים מבפנים בעקבות מתחים פנימיים, כמו גם בשל חדירות לאימפריה דרך הדנובה.
לבסוף, בשנת 622, הצליח הקיסר הביזנטי הרקליוס (שֶיָּרַש את פוקאס ב־610) לצאת לקרב עם צבא חזק. בשנת 624 הוא התקדם לצפון מָדַי, שם הרס את מקדש האש הגדול בגנזכּ. מספר שנים אחר כך, בשנת 626, הוא כבש את לזיסתאן. מאוחר יותר באותה שנה המצביא הפרסי שהרבראז התקדם לכלקדון וניסה לכבוש את קונסטנטינופול עם בני ברית אָבַרים. הניסיון נכשל וכוחותיו הובסו, ולפיכך נסוג עם צבאו מאנטוליה בשנת 628. הרקליוס הביס את הצבא הפרסי בקרב נינווה והתקדם לכיוון קטסיפון. ח'וסרו השני ברח מהמעון החביב עליו בדסתגרד (ליד בגדאד) מבלי להראות התנגדות. באותו הזמן חלק מהאצילים הפרסים שחררו את בנו הבכור, קבאד השני (שמלך בחלק מאוד קטן של 628), אותו כלא ח'וסרו השני, והמליכו אותו למלך בליל ה־23 בפברואר 628. ארבעה ימים אחר כך נרצח ח'וסרו השני בארמונו. באותו הזמן חזר הרקליוס בניצחון לקונסטנטינופול. בשנת 629 הוחזר אליו הצלב האמיתי ומצרים שוחררה.
קבאד השני מת מספר חדשים אחר שעלה על כס המלוכה, לכאורה כתוצאה ממחלת הדבר (אם כי יש המשערים שמצא את מותו בהתנקשות שהייתה חלק מן האנדרלמוסיה ששררה באימפריה לאחר מות אביו), והאימפריה הסאסאנית שקעה לאנרכיה בד בבד עם מאבקי כוחות פנימיים בתוך משפחת המלוכה על כס השלטון; יזדגרד השלישי זכה לבסוף בכס, אך בטרם היה בידיו זמן לתפוס את מושכות השלטון עלו על האימפריה הסאסאנית צבאות הח'ליף האסלאמי השני עומר בן אל-ח'טאב והביסו את הצבא הפרסי בקרב אל-קאדסיה, שהתרחש ב-636. המוסלמים התקדמו לתוככי שרידיה של האימפריה וכבשוה, עיר הבירה קטסיפון נפלה לידיהם בתוך זמן קצר והאימפריה הסאסאנית נכבשה וחדלה מלהתקיים.
LightWave 3D
LightWave 3D היא תוכנה לגרפיקה ממוחשבת התואמת את מערכות ההפעלה - Windows ו-Mac OSX. התוכנה פותחה על ידי חברת NewTek.
היא משמשת ליצירת תמונות וסרטים תלת־ממדיים. היא תומכת במגוון אפקטים, בהם השתקפות מציאותית.
מבנה
התוכנה מורכבת משני מודולים:
גלריה
להלן דוגמאות לתמונות אשר נוצרו באמצעות תוכנה זו:
אמריקן פאי מציגים: מחנה התזמורת
אמריקן פאי מציגים: מחנה התזמורת (באנגלית: American Pie Presents: Band Camp) הוא ספין אוף של טרילוגיית אמריקן פאי והסרט הראשון בסדרת "אמריקן פאי מציגים". הסרט הופץ ב-DVD בארצות הברית ב-26 בדצמבר 2005, ולא בבתי הקולנוע. הוא בוים על ידי סטיב ראש ונכתב על ידי בראד רידל. הסרט מתמקד במאט סטיפלר, אחיו הצעיר של סטיב סטיפלר מהסרטים הקודמים, אשר נשלח לתזמורת הצועדת הידועה לשמצה, בה הוא פוגש נערה שגורמת לו לשנות את התוכניות שלו.
הרצל קביליו
הרצל קביליו (13 בינואר 1951 - 25 בפברואר 1986) היה כדורגלן ידוע בשנות ה-70 וזמר ישראלי.
קורות חייו
קביליו נולד בעיראק ועלה לארץ בגיל שנה. הוא החל את דרכו כשוער מחליף בקבוצת מכבי יפו כשזו הייתה בליגה הבכירה (אז הליגה הלאומית). הופעתו הראשונה בקבוצת הבוגרים הייתה בעונה 1972 כשוער מחליף. משחקו הראשון היה ב-3 ביוני 1972, שלהי עונת 1971/1972 בליגה הלאומית, מול שמשון תל אביב ובו ניצחה יפו 3–4. בעונת 1976/1977 בליגה הלאומית שובץ כשוער קבוע ומאז ובמשך 8 עונות שיחק ב-176 משחקים, כולם בליגה הבכירה. היו אלו העונות המפוארות של הקבוצה, עם משה אוננה בהתקפה ומוצי לאון בהגנה. קביליו השוער שהחל את הקריירה שלו בגיל מאוחר יחסית (26), נחשב ספורטאי למופת ומנהיג הקבוצה. ב-1977 זומן לנבחרת ישראל ושימש כשוער שלישי לצידם של השוערים אריה חביב ויוסי מזרחי.
בתחילת 1981 ביצע את השיר "עוד שבת של כדורגל", שנכתב והולחן על ידי עמי אסא (עיבוד: אילן וירצברג), אשר שימש במשך שנים רבות כשיר אוהדי הקבוצה שלו, ושל אוהדי כדורגל בישראל בכלל.
ב-1983 פרץ במכבי יפו ריב בין שחקני הקבוצה לבין ההנהלה על רקע קשיים כספיים ואיחור בתשלום משכורות. שחקני הקבוצה לא עלו למגרש, ובמקומם העלתה ההנהלה את שחקני הנוער. המחלוקת הסתיימה בפשרה, אך המנהיג קביליו נאלץ לעזוב את הקבוצה בעקבות מרד השחקנים ועל רקע מתיחות קשה בינו ובין ההנהלה שחששה ממנהיגותו. משחקו האחרון בשורות מכבי יפו היה ב-12 במאי 1984 מול מכבי יבנה. קביליו הועבר להפועל ירושלים, והיה חלק מהצוות שהעלה את הקבוצה לליגה הלאומית. עזיבתו של קביליו הכתה בהלם את אוהדי ושחקני מכבי יפו, וגם אותו עצמו. כמי שגדל ביפו ועשה בה את כל הקריירה שלו, לקח קביליו את העזיבה באופן קשה. את צערו ביטא בשירו "לירושלים הלכתי", בתוכנית להיט בראש שיצא בתחילת 1985 והפך ללהיט גדול. השיר על מילותיו ולחנו המלנכוליים הוא שיר קינה על העיר שנאלץ לעזוב, עם האנשים, הטעמים והריחות שאהב. בהשתתפות הקהל באולפן הופעה חיה.
הוא לא יכול היה להשלים עם המעבר, והוסיף לחלום על שובו אל הקבוצה שהייתה ביתו. אולם אז לקה בסרטן, והניסיונות להשיבו כבר לא הועילו. הוא נפטר חודשים ספורים לאחר פרסום השיר, ב-25 בפברואר 1986.
בשנת 2008, מספר שנים לאחר פירוק קבוצת מכבי יפו, הקים ארגון האוהדים שלה את הקבוצה מחדש, תחת השם "מכבי קביליו יפו", על שמו של השוער.
בשנת 2020 יצא רמיקס של עומרי סמדר לשיר רוחות מדבר שהקליט קביליו ב-1981 ונכלל באלבום "קולאז".
קטי שטרית
קטרין (קטי) פרץ-שטרית (נולדה ב-22 בינואר 1960, כ"ב בטבת ה'תש"ך) היא חברת כנסת מטעם מפלגת הליכוד; בעברה, שימשה כסמנכ"לית פיתוח עסקי בקרן הון סיכון BRM, מרצה במוסדות להשכלה גבוהה, ראש מטה שר התחבורה וראש מטה שר החינוך.
ביוגרפיה
קטרין פרץ נולדה בקזבלנקה שבמרוקו. היא השנייה מבין חמשת ילדיהם של ג'וזט - פדיקוריסטית, ורפאל פרץ - פעיל תנועת בית"ר וחבר ועידת "חרות" ומרכז הליכוד.
בשנת 1962, כתינוקת בת שנה וחצי, עלתה לישראל עם הוריה ואחותה הגדולה שירה, והם שוכנו במעברה בלוד. כנערה הייתה פעילה בתנועת הנוער בית"ר.
למדה במסלול העתודה האקדמית חינוך בבית ברל, עם התמחות בחטיבת ביניים. התגייסה לצה"ל ב-1982 כמורה חיילת ושובצה בבית ספר יסודי בדימונה. לאחר נישואיה עברה לבית שמש, שם המשיכה בהוראה בבית ספר יסודי עד 1993. הייתה שותפה להקמת בית-ספר למחול מודרני בכפר סבא.
כתבה טורים על חינוך בעיתונות המקומית של בית שמש. בעקבות כך, בין השנים 1993–2008 הייתה ראש לשכתו של דניאל וקנין - ראש עיריית בית שמש מטעם הליכוד, ויועצתו לענייני נשים, ומשנת 1998 יו"ר איגוד מנהלי לשכות במרכז השלטון המקומי. משנת 2001 הייתה חברה במועצה הציבורית המייעצת לתרבות ואומנות בשכונות וערי הפיתוח, וב-2005 קודמה על ידי שרת החינוך לימור לבנת לחברה במועצה הישראלית לתרבות ואמנות. במקביל, הייתה ראש מטה ההתנגדות לתוכנית ההתנתקות מגוש קטיף בליכוד, וב-2005 נבחרה למרכז הליכוד. לאחר הפסדו של וקנין למשה אבוטבול, בשנים 2008-2010 כיהנה כמנהלת כספים באגף ההנדסה בעיריית בית שמש.
בשנים 2011–2015 הייתה חברת דירקטוריון במרכז מורשת בגין. בטרם כניסתה לכנסת ה-21 (2019) כיהנה כסמנכ"לית פיתוח עסקי בקרן הון סיכון BRM שמשקיעה בתחום ההיי-טק.
פוליטיקה ארצית
בשנת 2008, לקראת הבחירות לכנסת ה-18, שובצה ברשימת הליכוד במקום ה-31 כנציגת מחוז ירושלים, אך לבסוף קיבלה הרשימה 27 מנדטים. בבחירות המקדימות נתמכה על ידי מנהיגות יהודית. ב-2010 מונתה לראש מטה שר החינוך גדעון סער. לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה עזבה את תפקידה בלשכת שר החינוך והתמודדה בבחירות המקדימות בליכוד וזכתה לתמיכה מגדעון סער. שובצה במקום ה-38 ברשימת הליכוד - ישראל ביתנו ולא נכנסה לכנסת. לאחר הבחירות מונתה לראש מטה שר התחבורה ישראל כץ. לאחר כשנה התפטרה מרשימת המועמדים לכנסת, כפי שמחייב החוק.
בשנת 2016 עזבה את תפקידה בלשכת שר התחבורה והצטרפה לקרן ההון סיכון "BRM" בבעלות ניר ברקת, שהצטרף לליכוד שנה קודם. במקביל עבודתה ב̠-BRM, ניהלה את מטהו של ברקת לקראת הבחירות לכנסת ה-21. ברקת הוצב לבסוף במקום ה-9 ברשימת הליכוד, ושטרית הוצבה בעצמה במקום ה-30 ונבחרה לכנסת. לקראת הבחירות לכנסת ה-22 הוצבה במקום ה-32 ברשימת "הליכוד" ונבחרה לכנסת. שתי הכנסות כיהנו מספר חודשים ולא הוקמה בתקופתן ממשלה. פעלה להשגת מימון לסייעות לגנים ולבתי הספר היסודיים עבור ילדים בעלי אלרגיות מסכנות חיים למזון.
נבחרה לכנסת ה-24 ונמנתה בה, ככל חברי מפלגתה, עם האופוזיציה. באוגוסט 2021 נמנתה עם העותרים לבג"ץ נגד החלטת הכנסת על הרכב ועדותיה.
בבחירות המקדימות לרשימת הליכוד הוצבה שטרית למקום ה-39 ברשימת הליכוד לבחירות לכנסת ה-25 ולא נבחרה לכנסת לאחר שהליכוד השיג 32 מנדטים בבחירות. לאחר ששרת התחבורה מירי רגב התפטרה מהכנסת ב-15 בפברואר 2023 במסגרת החוק הנורווגי, הושבעה שטרית כחברת כנסת.
משפחתה
נשואה לאשר (מסעוד) שטרית, אחיו של נתן שטרית, שהיה בעבר חבר מועצת עיריית בית שמש מטעם הליכוד. לזוג שלושה ילדים, ובהם משה - לשעבר סמנכ"ל מכון ז'בוטינסקי, מ"מ ראש העיר בית שמש וסגנה מטעם הליכוד. מתגוררת בבית שמש.
בורסק
בורסק (ברומנית: Borsec, בהונגרית: Borszék) - היא עיירה במחוז חרגיטה כמאה ק"מ מצפון מזרח לעיר טרגו מורש. העיירה הייתה ידועה בעבר כעיירת נופש וקיט, אך כיום מקור התעסוקה העיקרי של בני המקום הוא מפעל המים המינרליים של בורסק ומכרות הפחם בקרבת מקום, ונושא התיירות הוזנח לחלוטין. רוב תושבי המקום ממוצא הונגרי.
דמוגרפיה
אוכלוסיית בורסק מונה 2,585 נפש (מיפקד 2011), מתוכם 1,975 (76.8%) ממוצא הונגרי.
היהודים בבורסק
היהודים הראשונים התיישבו בבורסק בשנות ה-70 של המאה ה-19 עם התפתחות המקום עקב גילוי המים המינרליים. היהודים רכשו במקום וילות להשכרה לנופשים (הן עומדות כיום בשיממונן), ניהלו בתי הארחה והסעדה כשרים ועסקו במסחר ובמלאכה. בקצה העיירה המרוחק מהמעיינות המינרליים הוקמו מנסרות עצים ובתי מלאכה לתעשיית העץ, ואף היה במקום מפעל לפסנתרים בבעלות יהודית. בין שתי מלחמות העולם התווספו למקום יהודים ממרמורש שעסקו בתעשיית העץ ובמסחר בבקר. במקום הוקם בית כנסת גדול יחסית (כמאה מושבים) ביחס לאוכלוסייה היהודית והוא שימש גם את הנופשים היהודים במקום. בתקופת מלחמת העולם השנייה, עם כניסת ההונגרים למקום, עזבו רבים מיהודי בורסק את המקום והנותרים גורשו מאוחר יותר לגטו רגין וביוני 1944 הועברו משם לאושוויץ. כיום אין יהודים במקום.
עת"מ 2702/04 פלונית נגד שר הפנים
עת"מ 2702/04 פלונית נ' שר הפנים הוא פסק דין בעתירה שהוגשה בשנת 2005 בסיוע האגודה לזכויות האזרח ומוקד סיוע לעובדים זרים, הדן בזכויות מהגרים לא חוקיים קטינים ללא השגחה של הורה או אפוטרופוס ודרכי הטיפול בהם.
במרכז העתירה שתי קטינות אזרחיות גאנה, השוהות בישראל באופן בלתי חוקי וללא משפחה אשר נתפסו והושמו במשמורת הרחקה לקראת גירושן. טענת העותרות היא כי יש לראותן כקטינות נזקקות ללא משפחה כפי שקובע חוק הנוער (טיפול והשגחה), התש"ך 1960, ולפי האמנה בדבר זכויות הילד (1979), אשר ישראל חברה בה, ללא התייחסות למעמדן בישראל.
בית המשפט דן בשאלה אם מחובתה של מדינת ישראל לדאוג לקטינים אשר ננטשו בתחומה ושוהים בה שלא כדין.
פסק הדין מעלה לדיון את זכויות הילדים הנזקקים כהגדרתם בסעיף 2 לחוק הנוער והאם קטינים ללא מעמד וללא השגחה נכנסים תחת סעיף זה, המדגיש צורך מיידי בשינוי נוהל הטיפול בקטינים אלו, שישלב את שירותי הרווחה בהליך המעצר והגירוש על מנת למצוא לכל קטין חלופת משמורת עד לקביעת נזקקות הקטין ואם הגירוש הוא לטובתו.
רקע
חוק הכניסה לישראל איננו מבדיל בין קטינים לבגירים, ועל כן קטינים השוהים בארץ שלא כדין עשויים להיות מגורשים כבגירים. על פי חוק הכניסה, המדינה מגרשת שוהים שלא כדין באמצעות צו הרחקה. בפרק הזמן שעד ליציאה מישראל או עד לגירוש, המדינה רשאית להחזיק אדם שניתן לו צו הרחקה במשמורת, כלומר להחזיקו במעצר באמצעות צו משמורת שמוציא הממונה על ביקורת הגבולות במשרד הפנים.
שתי העותרות, פלונית (עותרת 1) בת 17, נכנסה למדינה עם אביה שנפטר מסרטן מאוחר יותר ופלונית (עותרת 2), בת 16, נכנסה עם אמה ואח אשר גורשו בחזרה לגאנה במסגרת "פרויקט משפחות" (עזיבה מרצון) ועברו לקנדה, שתיהן ילידות גאנה, נעצרו ביום 10/10/2004 בגין שהייה לא כדין והושמו במשמורת, הן היו אמורות להיות מגורשות ביום 15/10/2004.
הדיון
הדיון התמקד בכליאתם של קטינים ואופן הטיפול בהם, אשר מנוגד לאמנה בדבר זכויות הילד הקובעת שטובת הילד היא "שיקול ראשון במעלה", וכמו כן החלת עקרון השוויון כעקרון על ומנחה.
אוכלוסיות חלשות חשופות יותר לפגיעה וליחס לא שוויוני ועל אחת כמה וכמה ילדים ללא השגחה, ללא מעמד וחסרי אמצעים ועל כן יש לגבש נוהל ברור המחיל את עקרונות האמנה בדבר זכויות הילד. האגודה לזכויות האזרח ומוקד סיוע לעובדים זרים טוענים כי אין לגרש קטין ללא התערבות גורם רלוונטי של משרדי הרווחה וללא תיאום עם ארץ המוצא בעניין קליטתו. ובנוסף אין להחזיקם במעצר אלא למצוא מסגרת ההולמת את צורכיהם של קטינים אלו בזמן ההמתנה לגירוש, ובה יקבלו שירותי רווחה ובריאות ומסגרת חינוכית מתאימה.
טענות העותרות
העותרות טענו כי הרחקת הקטינות מהארץ מנוגדת לחוק הנוער (טיפול והשגחה) אשר נכנסות להגדרת קטין נזקק לפי סעיפים 3, 11, 22 לחוק; יש לפרש את סעיף 2 לאמנה בדבר זכויות הילד שהוא עיקרון השוויון בין ילדים אזרחי המדינה לבין כל ילד הנמצא בתחום שיפוטה, בהתבסס על מסקנת דו"ח רוטלוי בו הומלץ כי גם ילדים חסרי מעמד יהיו זכאים מכוח ס' 2 לאמנה ליישום מלא של זכויותיהם; החזקת הקטינים במשמורת היא לא נכונה לקטין נזקק ויש למצוא "חלופת משמורת" לקטינים אלו; יש להביא קטין שנעצר בפני פקיד סעד ולא בפני ממונה ביקורת גבולות שאין לו הכישורים לטפל בקטין נזקק.
טענות משרד הפנים
משרד הפנים טען מנגד כי מגביל את סמכות בית המשפט לדון בעניין מעמדן בכל דבר ורק משרד הפנים מוסמך להחליט בעניין זה; אין מניעה חוקית להרחקה והחזקה במשמורת קטינים שנעצרו כשוהים לא חוקיים; החלטת משרד הפנים להחזקת הקטינים במשמורת אינה מנוגדת להוראות האמנה, הזכויות המפורטות באמנה לא כוללות זכויות לקבלת מעמד חוקי או רישיון ישיבה, כמו כן אין איסור להרחקת הילד למדינתו; וכי האמנה קובעת כי פתרון במדינת המוצא הוא הפתרון המתאים והנכון ביותר לקטין ורק אם לא התאפשר הדבר יש לפנות לחלופה בינארצית.
פסק הדין
השופטת אסתר קובו קבעה כי, בית המשפט אינו צריך להכריע בכל שאלה אחרת מלבד סבירותה של ההחלטה המנהלית הנמצאת בבסיס העתירה נגד ההשמה במשמורת, וכי הקטינות או באי כוחן לא פנו למשרד הפנים כדי להסדיר את מעמדן ואין זה מתפקידו של בית המשפט להפעיל שיקול דעת תחת משרד הפנים. בית המשפט דן בנושא הסמכות להרחקת קטינים לפי ס' 13 לחוק הכניסה לישראל וציין כי עצם היותן קטינות הוא לא "מחסום בפני גירושן". למרות זאת סבור בית המשפט כי על הרשות להפעיל שיקול דעת אם ובאילו נסיבות לגרש ויש לבדוק כל מקרה לגופו. בית המשפט קבע, כי להישארותן של הקטינות בישראל תהיינה השלכות הן לגבי קטינים נטושים אחרים השוהים באופן בלתי חוקי בישראל, והן לגבי קטינים נזקקים אזרחי ישראל. ובשל הצורך לדאוג לשלומם ולרווחתם של הקטינים הנטושים הזרים, יקטן חלקם של קטינים אזרחי המדינה בעת חלוקת המשאבים העומדים לרשות המדינה. בית המשפט ציין כי האמנה בדבר זכויות הילד אמנם מחייבת את ישראל במישור הבינלאומי אך היא אינה חוק ישראלי הניתן לאכיפה בבית המשפט, ס' 20 לאמנה אמנם מנחה לתת סיוע והגנה מצד המדינה לילדים אשר סביבתן המשפחתית נשללה מהן, אך לשאלה אם סיוע זה מחייב להשאירן בישראל, אין תשובה חד משמעית, בעוד האמנה מציינת את "עקרון טובת הילד" כעקרון מנחה בכל הנוגע לטיפול בקטינים יש לזכור כי עיקרון זה מבוסס על "מושג סובייקטיבי של "טובה" וייתכן אפילו שהחזרתן לארץ מוצאן היא טובתן. לאור נימוקים אלה העתירה נדחתה.
בעקבות פסק הדין
האגודה לזכויות האזרח ומוקד סיוע לעובדים זרים ערערו על ההחלטה לבית המשפט העליון עע"מ 4878/05 פלונית נ' שר הפנים ואח'. בעקבות הערעור ועוד לפני הדיון, גיבשה המדינה נוהל לטיפול בקטינים ללא השגחה, המשלב את שירותי הרווחה בהליך המעצר. על פי הנוהל, קטינים עד גיל 12 לא יוחזקו במעצר, וקטינים מעל גיל 12 יוחזקו במתקן מעצר שבו יועסק עובד סוציאלי שיהיה מוסמך לקבוע אם ניתן להשאיר את הקטין במעצר או להעבירו למסגרת אחרת, החזקת הקטין במעצר תהיה במשך 60 ימים לכל היותר. משרד החוץ יערוך בירורים ותיאום עם מדינת המוצא כדי לבדוק את האפשרות לקלוט ילד שיגורש אליה.
בית המשפט העליון קבע כי הערעור מוצה והורה למדינה "ליישם את הנוהל שגובש ככתבו וכלשונו".
ב-2013 פורסמה חוות דעת מבקר המדינה על ילדים חסרי מעמד. מבדיקת המבקר עלה חשש כי התנהלות מדינת ישראל כלפי ילדים חסרי מעמד השוהים בארץ אינה עומדת בתנאי האמנה לזכויות הילד, עוד נמצא כי קטינים ללא מלווה הוחזקו בשנים האחרונות בישראל פרקי זמן ארוכים יותר מפרקי הזמן המרביים שנקבעו בנהלים (60 ימים), ובהם קטינים שהוחזקו 68 ימים במתקן מת"ן לקטינים בלתי מלווים ולעיתים עבר קטין מסהרונים למתקן מת"ן, מה שהוביל לשהייה כפולה בזמן מהקבוע בנוהל. המבקר ציין, כי למעלה מארבע שנים מאז פרסום הנוהל הבין משרדי, לא הסדיר משרד הרווחה הסדר אפוטרופסות מתאים לקטינים בלתי מלווים שהוחלט על שחרורם ממשמורת כנדרש. כמו כן, אין אמות מידה ברורות לבחירת משמורנים (אנשים המציעים עצמם כחלופת משמורת לקטין), מה שעלול להוביל לסיכון הקטין ולחשיפתו לניצול על ידי המשמורן.
קרל פוהליג
קרל פוהליג (גרמנית: Carl (Karl) Pohlig) היה מנצח גרמני.
בשנת 1907 התמנה פוהליג למנצח תזמורת פילדלפיה, תפקיד בו כיהן עד 1912. הוא הזמין את סרגיי רחמנינוב להופעת בכורה בארצות הברית עם תזמורת פילדלפיה, בשנת 1909. פוהליג התפטר, עקב גילוי רומן שניהל מחוץ לנישואים עם מזכירתו השוודית, בשנת 1912. את מקומו תפס לאופולד סטוקובסקי.
צ'ארלס סטנלי מונק
ראשית חייו
צ'ארלס מונק היה בנם של צ'ארלס מונק, ויקונט מונק השלישי, ושל רעייתו בריג'יט לבית וילינגטון. הוא קיבל תואר במשפטים מטריניטי קולג' בדבלין. ב-1844 הוא נשא לאישה את בת דודתו אליזבת מונק, וב-1849 הוא ירש את תואר האצולה מאביו. ב-1852 הוא נבחר לפרלמנט הבריטי מטעם מחוז הבחירה של פורטסמות', ובין השנים 1855 – 1858 הוא שימש כלורד של האוצר תחת הלורד פרלמרסטון.
המושל הכללי של קנדה
ב-1861 התמנה מונק לתפקיד המושל הכללי של אמריקה הצפונית הבריטית, וכן כמושל של פרובינציית קנדה. בתקופה זו החלו המושבות הקנדיות להתארגן לקראת האיחוד. מלחמת האזרחים האמריקנית פרצה אז ותקרית טרנט גרמה למתחים בין ארצות הברית לבין בריטניה. ממשלת קנדה שאפה להשיג מידה כלשהי של עצמאות במהלך תקופה מתוחה זו. ועידת קוויבק, ועידת שארלוטטאון וועידת לונדון, שבהן נדונו פרטי האיחוד, התקיימו כולן במהלך תקופת כהונתו של מונק כמושל. מונק תמך ברעיון האיחוד ופעל בשיתוף פעולה הדוק עם ג'ון אלכסנדר מקדונלד, ג'ורג' בראון, ז'ורז'-אטיין קרטייה ואטיין-פשאל טאשה, שיחדיו הקימו ב-1864 את "הקואליציה הגדולה" (Great Coalition).
ב-1866 הוענקה למונק תואר אצולה כ"ברון מונק". בשנה שלאחר מכן, כאשר המושבות הקנדיות הפכו לקונפדרציה עצמאית למחצה, היה מונק למושל הכללי הראשון של קנדה. הוא גם היה אחראי להפיכתה של אחוזת רידו למעון הרשמי של המושל הכללי באוטווה.
משפחתו
ב-24 ביולי 1844 נשא צ'ארלס מונק לאישה את ליידי אליזבת לואיז מרי מונק, בת דודו, הנרי מונק, רוזן רתדאון. הלורד והליידי מונק, שני בניהם ושתי בנותיהם, הגיעו יחדיו לקנדה, אך לא נשארו שם לכל אורך תקופת כהונתו כמושל הכללי. המשפחה התגוררה במשך רוב תקופת שהותם בקנדה בספנסרווד (בית הממשלה) בקוויבק. הליידי מונק נפטרה ביוני 1892.
קונספציה (אתר אינטרנט)
קונספציה היה אתר אינטרנט (בכתובת exego.net) ששימש מגזין ובמה לתרבות הדיגיטלית. האתר הוקם בשנת 1999 על ידי ירדן לוינסקי, אילן גליני ואורי ברוכין. פעילותו הופסקה בשנת 2009, אם כי כמה תת-פרויקטים היו פעילים עד ל-2012.
האתר עסק בתרבות דיגיטלית ובמסגרתו פותחו מספר פרויקטים, כגון:
בנוסף נמצאו באתר מספר פרויקטים נוספים הקשורים גם הם לנושא התרבות הדיגיטלית והאינטרנט.
האתר היה מגזין תרבות רשת פופולרי וחשוב בשנותיו הראשונות, בעיקר עבור העוסקים בפיתוח ועיצוב אתרים או בקידום האינטרנט בעברית. ב-2002 הגדיר אתר ynet את האתר כ"גורם משפיע בתחום המדיה החדשה בישראל". שנה אחר כך נבחרו יוצרי האתר לרשימת 100 מובילי התרבות הישראלית של ידיעות אחרונות, בין השאר לפני יעקב אילון ואריק איינשטיין.
ב-2004 ו-2005 איגוד האינטרנט הישראלי קיים שיתופי פעולה עם המגזין כמו כן זכה האתר בתעודות הוקרה ו"תג ההתנדבות" 2005-2006 של איגוד האינטרנט הישראלי.]
האתר התבסס על תורמי תוכן חופשי ולא הכיל פרסומות. ב-2006, האתר נסגר לתקופה מה עקב קשיי תקציב. לאחר תקופה נוספת נסגרו רוב מיזמי האתר, ומה שנותר מקונספציה היה אתר רשימות - אתר בלוגים אליטיסטי באופיו, שהמשיך לרכז בלוגים של סופרים, מוזיקאים, אנשי תקשורת ואקדמאים. במהלך השנים עם השינויים שעברו בבלוגוספירה התעמעם יחודו של "רשימות". בסוף 2009 עזרו מנהלי הפרויקט לכל המשתתפים לייצא את החומרים שלהם ולעבור לאתרים עצמאיים על גבי וורדפרס, זאת מאחר שהמשך פיתוח מערכת נפרדת הסתבר כלא יעיל. מרבית הכותבים עברו, עם כל החומרים שלהם באותו שלב, לפלטפורמות אחרות כמו וורדפרס או בלוגספוט והאתר עצמו הפך למעשה לאגרגטור שהציג כותרות של כותבים שבחרו לעשות זאת בעודם כותבים בפלטפורמה אחרת. רשימות שהיה ציון דרך ברשת הישראלית. לאחר הודעה רשמית בבלוג הפרויקט בדצמבר 2019, ירד עמוד העדכונים סופית מהרשת באפריל 2020.
לאחר סגירת אתר "רשימות", פרויקט "פרפרים - הבלוגוספרה שלנו" משמש פלטפורמה להמשיך את דרכו.
רוני סומק
רוני סומק (נולד כרוני סומך, ב-28 בדצמבר 1951, בגדאד) הוא משורר, סופר ואמן ישראלי. שיריו תורגמו לעשרות שפות ופורסמו באנתולוגיות ובכתבי עת ברחבי העולם.
ביוגרפיה
נולד ב-1951 בבגדאד לאבנר ודיזי סומך, ועלה לארץ ישראל בשנת 1953. גדל והתחנך במעברה על גבול חולון ובת ים ולאחר מכן בשיכון ליד צהלה. למד בתיכון "השרון" ברמת השרון (היום תיכון ע"ש רוטברג), שבו אחד המורים שהשפיעו עליו היה האמן רפי לביא. כשהיה בן 17 התפרסם לראשונה שיר שלו בעיתון. בשם המשפחה שלו נפלה טעות כתיב - סומק במקום סומך - ומאז דבק בשם החדש. סומק למד רישום במכון אבני וספרות ופילוסופיה יהודית באוניברסיטת תל אביב. היה מדריך חבורות רחוב וכיום מנחה סדנה לכתיבה יוצרת. פרסם 14 ספרי שירה, והאחרון שבהם, עד כה, הוא "הרמס". פרסם גם שני ספרי ילדים "כפתור הצחוק" ו"הקוף שלוף והקוף בלוף" (עם בתו שירלי סומק). חבר מערכת כתב העת ננופואטיקה.
ב-1997 הקליט בניו יורק את "נקמת הילד המגמגם" ובווינה את "קו העוני" - דיסקים משותפים עם המוזיקאי אליוט שארפ. ב-2001 הופיע הדיסק השלישי "קיצור תולדות הוודקה". ב-1998 הציג עם בני אפרת את "בית חרושת של הטבע" - שישה מיצבים בעקבות שירים. (התערוכה הוצגה בגלריית "המומחה" מטעם מוזיאון ישראל ובעקבותיה נוצר הווידאו-ארט "בית חרושת של הטבע" בבימויו של שחר בן-חור). ב-2004 הציג את "חוואג'ה ביאליק" - 10 רישומים ושיר בעקבות 9 שירים של ביאליק, ב-2007 את "ריה"ל מדריד" - 12 רישומים ושיר בעקבות 9 שירים של רבי יהודה הלוי, ב-2010 את "מפית", ב-2012 את "אגם הברבורים" וב-2014 את "שריטה במרפק השירה" (חמש התערוכות הוצגו במוזיאון לאמנות ישראלית שברמת-גן באצירתו של מאיר אהרונסון).
במסגרת חגיגות מאה שנים לתל אביב, הוצגה במאי 2009 בגלריה ד.ש. דנון בתל אביב, תערוכת מחווה לסומק. עשרה אמנים הגיבו ביצירה פלאסטית לשירו "נשר של כתובת קעקע" מתוך ספרו "גן עדן לאורז".
על שירתו זכה בין השאר בפרס ראש הממשלה, פרס יהודה עמיחי לשירה, פרס רמת-גן לשירה 2010, פרס ראשון בתחרות שירי יין שנערכה בפסטיבל השירה הבינלאומי בסטרוגה, מקדוניה (2005) ובפרס הנס ברגהאוס לשירה מטעם פסטיבל השירה הבינלאומי במאסטריכט, הולנד (2006).
ב-3 במאי 2012 הצטרף סומק לרשימת המייסדים של מפלגת "יש עתיד" בראשות יאיר לפיד. סומק הוצב במקום ה-120 האחרון והסמלי ברשימת המפלגה לכנסת ה־19 וה־20, וכן ברשימת כחול לבן, בה יש עתיד הייתה שותפה, לכנסות ה־21, ה-22 וה-23, ושוב ברשימת יש עתיד לכנסות ה-24 וה-25.
ב-2012 הוענק לו בשגרירות פולין בתל אביב "צלב אבירי השירות המופתי" של הרפובליקה הפולנית.
ב-2013 הוענק לו עיטור אביר במסדר האמנויות והספרות של ממשלת צרפת.
סומק חבר במועצה של הקרן החדשה לישראל.
יצירתו
רבים משיריו תורגמו לשפות אחרות, בעיקר לאנגלית, אך גם לצרפתית, ערבית, קטלאנית, אלבנית ושפות נוספות. אחדים משיריו של סומק הולחנו, בין השאר בידי חנן יובל, מיקי גבריאלוב, יוני רועה, סגול 59, נמרוד לב, ברי סחרוף ואקוט. סומק אף מבצע את שירו "הטמפרטורה היא אבק שרפה" יחד עם נמרוד לב, באלבומו של לב "זורק לך עוגיה" מ-2013. כמו כן, הוא הוציא אלבום משותף עם אמן הג'אז אליוט שארפ, בשם "נקמת הילד המגמגם" (Revenge of the stuttering child). האלבום נבחר על ידי מבקר המוזיקה הווארד מנדל כדיסק השנה, במשאל שערך הירחון הבריטי "WIRE".
ריצ'רד ג'ונסון (שחקן)
ריצ'רד קית' ג'ונסון (באנגלית: Richard Keith Johnson; 30 ביולי 1927 - 5 ביוני 2015) היה שחקן, כותב ומפיק בריטי שכיכב בשנות השישים של המאה העשרים בסרטים בריטיים, והופיע בטלוויזיה ובתיאטרון.
קורות חייו
ג'ונסון נולד באפמינסטר שבמחוז אסקס לפרנסס לואיזה אוליב ולקית' הולקומב ג'ונסון. הוא למד בבית הספר פלסטד ואחר כך באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA). הופעת הבכורה שלו בתיאטרון הייתה במנצ'סטר בשנת 1944 במחזה "המלט" בהפקה של להקת התיאטרון של ג'ון גילגוד.
בין השנים 1945 ל-1948 שירת ג'ונסון בצי המלכותי הבריטי.
קריירה
הופעת הבכורה שלו בקולנוע הייתה בשנת 1951 בסרט "קפטן הוריישו הורנבלואר". הוא חתם על חוזה עם MGM להופיע בסרט אחד מדי שנה במשך שש שנים. ב-1963 השתתף בסרט "בית הרוחות" לצדן של קלייר בלום וג'ולי האריס. ב-1966 שיחק בסרט "חרטום" בכיכובם של צ'רלטון הסטון ולורנס אוליבייה, וב-1967 הופיע בסרט הריגול "Danger Route". הוא היה הבחירה הראשית של הבמאי טרנס יאנג לתפקיד ג'יימס בונד בסרט הראשון בסדרה, אבל ג'ונסון דחה את התפקיד. שנים אחדות אחר כך כיכב בדמות בולדוג דראמונד, גיבור בסגנון 007, בסרט "Deadlier Than the Male" מ-1967, ובסרט ההמשך "Some Girls Do" מ-1969.
ג'ונסון הופיע במספר סרטים איטלקיים בהם סרט הפולחן "Zombi 2" של לוצ'יו פולצ'י, וב-"Island of the Fishmen" בבימויו של סרג'ו מרטינו. באותה עת גם שיחק בתיאטרון בתפקיד ראשי במחזה "פריקלס" בהפקת טוני ריצ'רדסון בשנת 1958. הוא הרבה להופיע על הבמה. בתחילת הקריירה משך את תשומת לבו של במאי תיאטרון שייקספיר ממוריאל. הוא הופיע בהפקות רבות בתיאטרון זה בסוף שנות החמישים ותחילת שנות השישים של המאה העשרים. ג'ונסון זכה להצלחה בתפקידיו כרומיאו, אורלנדו במחזה "כטוב בעיניכם", פריקלס, ומרקוס אנטוניוס במחזה "יוליוס קיסר".
ג'ונסון המשך להופיע בקולנוע ובטלוויזיה גם בעשור הראשון של המאה ה-21. בקולנוע שיחק ב"טומב ריידר" ובסרט "הנער בפיג'מת הפסים". הוא שיחק בסרטי טלוויזיה כגון "המלך והגרושה" משנת 2005 בתפקיד סטנלי בולדווין, ב-2007 הופיע בדמות רוזן מונטבאטן ב-Whatever Love Means", וב-2009 בפרק בסדרה "לואיס". עוד השתתף בסדרות טלוויזיה שונות בהן "ספוקס", "להעיר את המתים", פעמיים ב"רציחות במידסומר", ופעמיים בסדרה "דוק מרטין" בתפקיד קולונל גילברט ספנסר. החל מ-2007 לוהק לסדרה הקומית הרדיופונית של ה-BBC בשם " Bleak Expectations" ששודרה עד 2012.
לאורך הקריירה שלו לימד ג'ונסון שחקנים צעירים וסטודנטים. הוא סייר באוניברסיטאות אמריקאיות ולימד בעונת הקיץ ב-RADA. בשנת 2000 מונה לחבר מועצת RADA. בשנות השבעים של המאה העשרים היה חבר מועצה באקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה (BAFTA). ב-1975 כתב ג'ונסון סיפור מקורי עבור סרט האימה "הנסיי".
ב-1981 הקים ג'ונסון את חברת ההפקות "יונייטד בריטיש ארטיסט" (UBA) ושימש כמנכ"ל החברה עד 1990, אז התפטר כדי לחדש את קריירת המשחק שלו. בתקופת כהונתו ב-UBA הפיק את הסרטים "Turtle Diary" בכיכובם של גלנדה ג'קסון ובן קינגסלי לתסריט מאת הרולד פינטר, ואת "The Lonely Passion of Judith Hearne". בלונדון הפיק את המחזה "Old Times" מאת פינטר, הפקה מחודשת של "Serjeant Musgrave's Dance" באולד ויק, ואת הדוקודרמה "ביקו" על מותו של סטיב ביקו.
ג'ונסון כתב מאמרים על מסעות עבור העיתון הלונדוני The Mail on Sunday. הוא כתב בלוג והקים אתר להוראה בשם "The Shakespeare Masterclass".
חיים אישיים
ג'ונסון היה נשוי ארבע פעמים. ב-1957 התחתן עם שילה סוויט, איתה היו לו שני ילדים ג'רביס ג'ונסון, והשחקנית סורל ג'ונסון. אשתו השנייה הייתה השחקנית האמריקאית קים נובאק, איתה הופיע בסרט "הרפתקאות מול פלנדרס" ב-1965. לא היו להם ילדים והם התגרשו ב-1966. הייתה לו בת נוספת, ג'ניפר ג'ונסון, מאשתו השלישית מארי-לואיז נורלונד, ובן נוסף, ניקולאס ג'ונסון, מהשחקנית והדוגמנית פרנסואה פסקל. ב-1989 התחתן ג'ונסון עם לין גרני בחוף בגואה שבהודו. ב-2004 השניים התחתנו בחתונה אזרחית בקינגס רואד שבצ'לסי.
ג'ונסון היה המייסד של "It's a Green Green World", רשימה גלובלית של מלונות ידידותיים לסביבה.
ב-5 ביוני 2015 נפטר ג'ונסון בגיל 87, בבית החולים רויאל מרסדן בצ'לסי שבלונדון.
קייטנו ולוזו
קָייטנו ולוזו (בפורטוגזית: Caetano Veloso; נולד ב-7 באוגוסט 1942) הוא מלחין, גיטריסט וזמר ברזילאי, מהפופולריים והמשפיעים שבהם. נולד בבאהיה, ברזיל, כחמישי מבין שבעה אחים - אחת מהם הזמרת מריה בתניה.
מוזיקה
ולוזו החל את הקריירה שלו כזמר בוסה נובה, בהשפעת המוזיקאים ז'ואאו ז'ילברטו ודוריבאל קאיימי.
מאוחר יותר, יחד עם זמרים ברזילאים כז'ילברטו ז'יל, גל קוסטה, שיקו בוארקי ואחרים ובהשפעת יצירות מאוחרות של הביטלס, פיתח את סגנון הטרופיקליה: שילוב של פופ ברזילאי, רוק'נ'רול ומוזיקה אמנותית מתקדמת, שהביא לסגנון בינלאומי יותר בעל גוון פסיכדלי ומסרים חברתיים.
בשלבים מאוחרים יותר בקריירה שלו, שילב ולוזו מוטיבים אפרו-ברזילאיים מובהקים. ז'ואאו ז'ילברטו העיד עליו כמי ש"הוסיף מימד אינטלקטואלי לפופ הברזילאי".
פעילות פוליטית
כבעל עמדה פוליטית שמאלית נחרצת, זכה ולוזו ליחס עוין מצד השלטון הדיקטטורי הצבאי ששלט בברזיל עד לשנת 1985. שיריו צונזרו לעיתים תכופות וחלקם אף נאסרו להשמעה. גם מהשמאל הסוציאליסטי הוחרם כי בחר לשלב השפעות חוץ-ברזילאיות (כמו רוק'נ'רול) ביצירתו.
בשנת 1968 בילה מספר חודשים בכלא יחד עם ז'ילברטו ז'יל בעוון "פעילות נגד השלטון" ומיד אחר כך הוגלו שניהם ללונדון. בגלותו הקליט שני אלבומים, האחד הנושא את שמו, והשני, טרנזה. עם חזרתו לברזיל בשנת 1972 החל לשלב בשיריו מוטיבים אפרו-ברזילאיים נשכחים מבאהיה, מוטיבים מבניים וקצביים.
ג'ורג'ינה ריזק
ג'ורג'ינה ריזק (בערבית: جورجينا رزق; נולדה ב-23 ביולי 1953. תעתיק מדויק: ג'ורג'ינא רזק) היא דוגמנית לבנונית, זוכת מיס יוניברס הלבנונית ראשונה והיחידה עד כה. הייתה אשתו השנייה של עלי חסן סלאמה, מראשי ארגון ספטמבר השחור.
ביוגרפיה
בשנת 1976 נישאה לעלי חסן סלאמה ובשנת 1978 נולד בנם הראשון. אלה היו נישואיו השניים של סלאמה. מאשתו הראשונה זיינב נולדו לו 2 בנים. ב-1979 בעוד ריזק בהריון מתקדם חוסל סלאמה על ידי המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים באמצעות מכונית תופת.
כעבור מספר שנים נישאה ריזק לזמר הלבנוני וליד תופיק ונולדו לה שני ילדים נוספים.
שברולט 6500
שברולט 6500 (באנגלית: 6500 Chevrolet) הוא רכב בתצורות משאית קלה ואוטובוס אשר יוצר על ידי חטיבת המכוניות שברולט בחברת ג'נרל מוטורס האמריקאית בברזיל בין השנים 1958–1964.
דגם ה"שברולט 6500" היה הדגם הראשון (במקביל לדגם הטנדר שברולט 3100) שבנתה חברת שברולט בברזיל מתוך כ-30 דגמים שבנתה והרכיבה בברזיל.
סופוקליס שחורציאניטיס
סופוקליס שחורציאניטיס (ביוונית: Σοφοκλής Σχορτσιανίτης, תעתיק: סוֹפוֹקְלִיס סְכֿוֹרְטְסְיַאנִיטִיס; נולד ב-22 ביוני 1985 בטיקו שבקמרון), המכונה בקיצור סופו, הוא כדורסלן עבר יווני ששיחק בעמדת הסנטר. בעבר שיחק בנבחרת יוון.
גובהו של שחורציאניטיס הוא 2.06 מטרים, ומשקלו הוא 156 ק"ג. בשנות נעוריו המאוחרות הוא קיבל את הכינוי "בייבי שאק" בשל ממדיו הפיזיים המזכירים את אלו של שאקיל אוניל. "ביג סופו" הוא כינוי נוסף של השחקן הנובע אף הוא מגודלו הפיזי. מידת נעליו 51½.
קריירה במועדוני כדורסל
שחורציאניטיס נולד לאב יווני ולאם קמרונית. הוא החל לשחק בליגת העל היוונית כבר בגיל 15, כשהצטרף להירקליס בשנת 2000. בהירקליס השיג ממוצעים של 2.6 נקודות ב-6.4 דקות. בזכות כישרונו הרב וגילו הצעיר נחשב להבטחה גדולה. קבוצות מה-NBA החלו להתעניין בשחקן עד שב-2003 נבחר בדראפט במקום ה-34 על ידי לוס אנג'לס קליפרס, שהחליטו לבסוף לא להחתימו. את העונה הבאה עשה שחורציאניטיס במדי קאנטו מהליגה האיטלקית. כששיחק באיטליה ניצל משריפה שפרצה בביתו כשחולץ על ידי כבאים.
לאחר עונה אחת באיטליה חזר ליוון ושיחק עבור אריס סלוניקי. עודף המשקל שלו, שהיה בעייתי כבר מראשית דרכו כספורטאי מקצועני, נעשה חריף יותר בתקופה זו ומשקלו הגיע ל-171 ק"ג. בעקבות זאת ובהתאם לסעיף בחוזהו עם אריס סלוניקי שחייב אותו להפחית ממשקלו, שוחרר שחורציאניטיס מהקבוצה בסיום העונה, ובעיתונות ובקרב האוהדים החלה להימתח ביקורת כלפי השחקן.
ב-2005 חתם באולימפיאקוס, שהעבירה את השחקן להתגורר במתחם האימונים של הקבוצה כדי להכניסו לתוכנית הרזיה קפדנית. התוכנית נחלה הצלחה ותוך שלושה חודשים הפחית שחורציאניטיס 20 ק"ג ממשקלו ואף הפגין יכולת גבוהה במשחקים. בעקבות יכולתו הטובה צורף שחורציאניטיס לנבחרת יוון על ידי המאמן פנאיוטיס יאנאקיס. ההצלחה לא נמשכה זמן רב, ושחורציאניטיס, שחזר להתגורר בביתו, העלה שוב את משקלו בצורה ניכרת. פיני גרשון, שמונה למאמן הקבוצה בעונת 2006/07, הרבה להושיבו על הספסל ואף השעה אותו פעמים רבות ממשחקים. גרשון אף מתח ביקורת על השחקן בשל ניהול אורח חיים לא ספורטיבי.
בסיום עונת 2006/07 שוב הוכנס שחורציאניטיס לסדנת הרזיה, אך הפעם ללא הצלחה. משקלו התקרב ל-170 ק"ג והוא נכשל במבחן מאמץ שנערך לו לקראת פתיחת עונת 2007/08. גם בהמשך העונה הוא לא הצליח להתגבר על בעיית המשקל ונעדר ממגרשי הכדורסל למשך חודשים רבים.
בעונת 2009/10 היה שותף להעפלתה של אולימפיאקוס לגמר היורוליג, שם נוצחה בידי ברצלונה.
לאחר תום חוזהו באולימפיאקוס, חתם באוגוסט 2010 על חוזה לשנתיים במכבי תל אביב. כאחד השחקנים המובילים במכבי תל אביב בעונת 2010/11 היה שחורציאניטיס גורם מרכזי בהעפלת הקבוצה לגמר היורוליג, בו הפסידה לפנאתינייקוס. באותה עונה נבחר לחמישיית העונה ביורוליג וזכה עם מכבי תל אביב באליפות ובגביע המדינה. בעונת 2011/12, בה זכה שחורציאניטיס עם הקבוצה באליפות המקומית, בגביע המדינה ובליגה האדריאטית, חלה ירידה ביכולתו והוא שוחרר בסיום העונה.
ביולי 2012 חתם על חוזה לשלוש שנים בקבוצת הכדורסל היוונית פנאתינייקוס, יריבתה הגדולה של אולימפיאקוס שבה שיחק בעבר. בעונת 2012/13 היה שותף לזכייה של פנאתינייקוס בדאבל - אליפות יוון והגביע היווני. במשחקי היורוליג, בהם הודחה פנאתינייקוס בשלב רבע הגמר, שיחק שחורציאניטיס כ-12 דקות במשחק בממוצע וקלע 7.8 נקודות. בקיץ 2013 הודיעה פנאתינייקוס על שיחרורו מהקבוצה.
ביולי 2013 שב למכבי תל אביב כשחתם על חוזה לשלוש שנים בקבוצה הישראלית. ב-7 באפריל 2014, בסיום משחק דרבי מול הפועל תל אביב, רדף שחורציאניטיס אחר אוהד הפועל שרכן מהיציע אל מנהרת השחקנים וקילל אותו ואת משפחתו. בעקבות התקרית הורחק שחורציאניטיס מ-7 משחקי ליגה ונקנס ב-65 אלף ש"ח, ולאחר ערעור קבוצתו העונש הופחת להרחקה מ-6 משחקי ליגה ולקנס של 50 אלף ש"ח. באותה עונה, 2013/14, הוא זכה עם מכבי תל אביב בגביע הליגה, בגביע המדינה, באליפות ישראל וביורוליג - אליפות אירופה לקבוצות.
שחורציאניטיס נכשל בבדיקות הרפואיות לקראת עונת 2014/15, בהן התברר כי הוא סובל מעודף משקל, מלחץ דם גבוה ומגלאוקומה המצריכה ניתוח בעינו. בעקבות הניתוח החמיץ שחורציאניטיס את משחקי טרום העונה, בהם גביע ווינר, ושיחק לראשונה במשחק הפתיחה ביורוליג. בהמשך העונה שוב היה מעורב בתקרית על המגרש כאשר הכה באמצעות מרפקו את מרקוס לואיס מהפועל גלבוע גליל. על כך נענש שחורציאניטיס על ידי בית הדין של איגוד הכדורסל בהרחקה מ-3 משחקים ובקנס בסכום של 50 אלף ש"ח. שחורציאניטיס זכה לפופולריות רבה בישראל, ביציעים ואף מחוצה להם. הדבר התבטא בבחירה בשחורציאניטיס לשמש כפרזנטור של בורגראנץ'.
באוגוסט 2015 חתם לעונה בקבוצת הכוכב האדום בלגרד, אך שוחרר בתחילת העונה בגלל אי התאמה למועדון וחתם בפאוק סלוניקי בה שיחק עונה אחת. בדצמבר חתם שחורציאניטיס בקבוצת אפולון פטרס היוונית. ב-28 בדצמבר קרע את גיד אכילס במהלך האימונים לקראת הכניסה לסגל, והושבת עד סיום העונה. באוקטובר הצטרף שחורציאניטיס לקבוצת אריאס טריקלה, בתנאי שיצורף לסגל המשחק רק אם יוכיח בריאות ויכולת. בינואר 2018 שיחק שחורציאניטיס את משחקו הראשון מאז אפריל 2016, בו קלע עבור טריקלה 6 נקודות בהפסד לאגו רת'ימנו. בסיום העונה שוחרר מהקבוצה.
בחודש יולי 2019 חתם בקבוצת יוניקוס ניקאיאס, שעלתה באותה עונה לליגת העל היוונית.
ב-10 בדצמבר 2020 הודיע שחורציאניטיס על פרישה מכדורסל.
נבחרת לאומית
שחורציאניטיס השתתף עם נבחרת יוון באליפות העולם בכדורסל 2006, שבה זכתה נבחרתו במקום השני לאחר הפסד בגמר לנבחרת ספרד 70:47. קודם לכן ניצחה הנבחרת היוונית את נבחרת הכוכבים של ארצות הברית בחצי הגמר, כאשר שחורציאניטיס שקלע 14 נק' היה בין המצטיינים בקבוצתו.
לאליפות אירופה 2007 שחורציאניטיס לא זומן בשל בעיות המשקל שלו באותה התקופה אך הוא שב לסגל הנבחרת במשחקים האולימפיים בבייג'ינג ב-2008, שבהם הודחה נבחרתו ברבע הגמר בידי נבחרת ארגנטינה.
בנוסף, הוא השתתף עם נבחרת יוון באליפות העולם 2010. במשחק הכנה לקראת הטורניר מול נבחרת סרביה, היה שחורציאניטיס מעורב בקטטה שפרצה על המגרש בין שחקני שתי הנבחרות. בטורניר עצמו הודחה יוון בידי ספרד ברבע הגמר, כאשר שחורציאניטיס היה ממצטייני הנבחרת עם ממוצעים של 11 נק' ו-4 כדורים חוזרים למשחק.
פיליפה דה מונטה
פיליפה דה מונטה (באנגלית: Philippe de Monte; 1521 – 4 ביולי 1603) היה מלחין פלמי בשלהי הרנסאנס. הוא חיבר מדריגלים במספר רב יותר מכל מלחין אחר בתקופת הרנסאנס והיה מן המשפיעים ביותר בין מלחיני הצורה הזאת.
חייו
דה מונטה נולד במחלן, פלנדריה. אחרי הכשרה מוזיקלית בנעוריו בקתדרלה של סנט רומבולדס במחלן, שם היה נער מקהלה, נסע דה מונטה לאיטליה - יעד מקובל למלחין פלמי צעיר במאה ה-16 - שם עשה לו שם כמלחין, זמר ומורה (במלוא מובן המילה, כיוון ששיווה לשמו צורה איטלקית, פיליפו די מונטה). הוא חי ועבד בנאפולי משנת 1543 עד 1551, וברומא, בשירות החשמן אורסיני, עד 1568, אם כי תקופה קצרה עשה באנגליה בין 1554 ל-1555, בתקופת שלטונה של המלכה מרי הראשונה, כשהייתה נשואה לפליפה השני מלך ספרד. לדברי מונטה, הוא לא סבל לעבוד במקהלה של פיליפ, משום שכל יתר החברים בה היו ספרדים.
בשנת 1568 התמנה מונטה לממשיכו של יאקובוס וט כממונה על המוזיקה, קאפלמייסטר, בקאפלה של מקסימיליאן השני. נראה שהצליח בגיוס מוזיקאים חדשים לקאפלה, כיוון שלאסוס עצמו ציין את האיכות המדהימה של הביצוע המוזיקלי בווינה שנתיים בסך הכל אחרי שמונטה היה למנצח שם. מונטה המשיך לעבוד בשארית חייו הארוכים בחצרות הבסבורג, הן בווינה והן בפראג. הוא מת בפראג ונקבר בכנסיית סנט יאקוב.
מוזיקה והשפעה
מונטה היה מלחין פורה ביותר וכתב מוזיקה דתית וחילונית, כולה ווקאלית. הוא כתב כ-40 מיסות וכ-260 יצירות קודש אחרות, ביניהן מוטטים ומדריגלי ספיריטואלי (יצירות הנבדלות מן המדריגלים רק באופיים הדתי של הטקסטים). הוא הוציא לאור מעל 1100 מדריגלים חילוניים, ב-34 ספרים, אבל לא כולם שרדו. הפרסום הראשון שלו היה בשנת 1554, כשהיה בן 33, אבל הוא כתב מעט מאוד עד שהחל לעבוד אצל בני הבסבורג, ב-1568, כשהיה בן 47 - השראה למאחרים לפרוח באשר הם. קובץ המדריגלים האחרון שלו יצא לאור רק בשנת 1601 והוא אחד מקובצי היצירות הספורים של בן שמונים מתקופת הרנסאנס.
מבחינה סגנונית, המדריגלים של מונטה משתנים מסגנון מוקדם, מתקדם מאוד, רצוף כרומטיקה, שתכליתה לתת ביטוי לטקסט (אף כי חדשנותו בתחום זה איננה מגעת לזו של מרנציו או לאסוס), לסגנון מאוחר, מפושט במידה רבה, שהתבטא במוטיבים קצרים ומרקמים הומופוניים תכופים. שלא כמונטוורדי, שהחל בסגנון שמרני והיה לנסיין וחדשן בהמשך חייו, קריירת ההלחנה של מונטה התפתחה בעקומה הפוכה, מחדשנות נסיונית אל אחדות ופשטות ביצירות המאוחרות.
מעטים מלחיני התקופה שהשיגו מוניטין גדולים משל מונטה, שנודע לתהילה ברחבי אירופה; יצירות הודפסו שוב ושוב וזכו לתפוצה רחבה. אף כי תואר כ"שקט, מאופק וצנוע כנערה", היה לו חוג ידידים רחב, שכלל מלחינים מפורסמים כמו לאסוס וויליאם בירד; היו לו תלמידים רבים, ועל ידם הנחיל את כישורי ההלחנה שלו ואת ניסיונו לדור, שפיתח את סגנון הבארוק המוקדם; רבים מן המדריגלים שלו מבוצעים עד היום.
עיצורים צידיים
עיצורים צידיים הם עיצורים שבמהלך הפקתם האוויר משתחרר מציד אחד או משני צידי הלשון כאשר לרוב נוצר קשר בין קצה הלשון לבין השיניים העליונות או בין הלשון למכתש, בשונה משאר העיצורים שהם מרכזיים ובהם האוויר משתחרר מעל מרכז הלשון. רוב העיצורים הצידיים הם עיצורים מקורבים מקבוצת העיצורים הנזילים, חלקם עיצורים חוככים מקבוצת העיצורים החוככים הבלתי שורקים, עיצור צידי אחד הוא עיצור מקיש מקבוצת העיצורים המקישים צידיים ועיצור צידי נוסף הוא עיצור מצוץ מקבוצת העיצורים המצוצים צידיים. כאשר מופיעים בטבלה שני עיצורים באותה משבצת, העיצור הימני קולי והשמאלי אטום.
RPG-7
RPG-7 (אר. פי. ג'י 7; מרוסית: РПГ-7 - Ручной противотанковый гранатомёт - מטול רימונים ידני נגד טנקים) הוא מטול רקטות נגד טנקים שפותח ויוצר על ידי ברית המועצות ב-1962 וכיום הוא נשק הנ"ט (נגד טנקים) הנפוץ ביותר בעולם. ה-RPG-7 נחשב לנשק יעיל, אמין, זול ופשוט. תכונות אלו וזמינותו הרבה הפכו אותו לנשק המועדף על ארגוני גרילה ומיליציות לא-סדירות, בייחוד כאלו הנלחמות כנגד צבא מאורגן הכולל חיל שריון מצויד בטנקים.
ה-RPG-7 היה בשימוש במלחמות ועימותים אלימים רבים מאז ייצורו, החל ממלחמת וייטנאם, עבור במלחמת לבנון הראשונה ובאינתיפאדה השנייה וכלה במלחמת עיראק. ה-RPG-7 נמצא גם בשימוש צבאות סדירים, ביניהם צה"ל. כיום הוא מיוצר בחברת Basalt הרוסית, אך גם על ידי תעשיות צבאיות של מדינות אחרות (חלקן תחת רישיון וחלקן לא).
המטול
המטול הוא החלק בנשק שתפקידו לשגר את הרקטה הנושאת את הרימון. מטול ה-RPG-7 הוא משגר רב-פעמי הנטען דרך הלוע. המטול קל ונייד ומתוכנן לתפעול בידי חייל בודד. בעת הירי המטול מושען על הכתף, כאשר הירי מתבצע בכריעה, עמידה שכיבה או ישיבה. המטול עצמו מורכב על צינור פלדה בקוטר 40 מ"מ, שאורכו כ-953 מ"מ ומשקלו הוא כ-7 ק"ג. אמצע הצינור מוקף במתפסים מעץ על מנת להגן על היורה מהחום הנוצר בקנה בעת הירי. בסוף הצינור ישנו מפלט גזים, המוגן במשפך חרוטי, שנועד לפלוט אחורה את הגזים החמים שהצטברו בצינור בעת הירי ובכך להקטין את החום בצינור וכן את הרתע. הכוונות על המטול הן בדרך כלל אופטיות אך ניתן להתקין כוונות מתקדמות כגון לייזר, תת-אדום וראיית-לילה. כל מטול בא באופן סטנדרטי עם כוונות ברזל לגיבוי.