cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מוזיקה שחורה
מוזיקה שחורה (באנגלית: African-American music) היא שם-על המכיל בתוכו את כל הסוגות המוזיקליות שנוצרו, או הושפעו עמוקות מהתרבות האפרו אמריקאית בארצות הברית. ראשית המוזיקה השחורה בשירים עממיים אשר הביאו עמם העבדים השחורים לאמריקה. המגוון הרחב של הקבוצות האתניות, יחד עם השפעות מוזיקליות "לבנות" דוגמת הפולק והוואלס התפתחו במשך השנים לסוגות כגון רגטיים ובלוז בסוף המאה ה-19, ובמאה העשרים לג'אז, רית'ם אנד בלוז, היפ-הופ וסגנונות רבים נוספים. מאז שנות החמישים רוב המוזיקה הפופולרית, שלא נכללת בקטגוריית מוזיקה שחורה, הושפעה עמוקות מהמוזיקה השחורה.
מאפיינים
קשה להגדיר את המאפיינים של המוזיקה השחורה בדיוק, כיוון שהיא התפתחה לכיוונים מגוונים כל כך. עם זאת, להלן רשימה חלקית של מאפיינים:
מרווה
מאפיינים מורפולוגיים
מרווה היא סוג עשבים חד-שנתיים או רב-שנתיים, בני-שיח, או לעיתים רחוקות שיח (למשל מרווה משולשת).
השורשים שיפודיים או לעיתים רחוקות קני שורש מעובים או מעוצים.
הגבעולים זקופים או אלכסוניים, מסתעפים או לא מסתעפים. הם קירחים או שעירים במגוון סוגי שערות, רְבוּעִים, כלומר, בעלי 4 פאות (הזוויות חדות או קהות) או לעיתים רחוקות גליליים (למשל, מרווה צחורה).
העלים נגדיים בדרך כלל עם ניחוח חזק כשממוללים אותם. הלוואים נעדרים והפטוטרות (לעיתים העלים העליונים יושבים או כמעט כאלה) מכונפות או לא מכונפות.
העלים בעלי צורות שונות, מעלה פשוט ללא אונות עד טרף שסוע לאונות עמוקות, השפה על פי רוב משוננת או תמימה. פני העלה שעירים, על פי רוב עם בלוטות שאינן בולטות או לעיתים רחוקות בולטות. העורקים המשניים מנוצים (יוצאים מצדדיו של העורק הראשי).
התפרחות אמיריות (צומחות מקצה הגבעול) מסוג תִּפְרַחַת מְסֻיֶּמֶת.
הפרחים דו-מיניים, בלתי-נכונים (דו-סימטריים). הם מקובצים לאורך התפרחת באשכולות שערוכים על מפרק הגבעול על פי רוב בדור מדומה של 4 פרחים או יותר או לעיתים רחוקות בזוגות נגדיים. כל דור נמצא בחיק זוג חפים קצרים ונגדיים, שלעיתים נושר במהרה ולא נראים בפרח הבוגר (למשל במרווה צחורה). הצירים של התפרחת הבודדים נושאים יותר מ-5 דורים של פרחים, אלה מרווחים יחסית, ורציפים פחות או יותר לאורך הציר. בכל דור 1 עד 12 פרחים. הפרחים יושבים או בעלי עוקצים קצרים ומכוסים לעיתים על ידי חפים קטנטנים ולא בולטים. הגביע בלתי נכון, דמוי פעמון ומשתייר לאחר נשירת הכותרת ועוטף את הזרעים. הוא אינו מתרחב או רק מעט (למעט במרווה רחבת גביע וב-S. reflexa).
הכותרות לא נכונות, צבען כחול, תכול, ארגמן, ורוד, סגול ועיתים רחוקות לבן או קרם. אין סימנים על השפה התחתונה, אם כי במינים בעלי פרחים כהים יותר יש כתמים לבנים, הצד החיצוני פלומתי צפוף עד צפוף מאוד בשערות דקות וארוכות, במיוחד על השפה העליונה.
צינור הכותרת בצורת משפך עד כמעט צינור, בעל שתי שפתיים רדודות עד עמוקות והוא קירח בלועו או בעל טבעת שערות או בעל קשקש.
השפה העליונה בדרך כלל מפורצת בקצה בצורה רדודה (לפעמים שלמה), או שטוחה יחסית (זקופה עד מעט מתרחבת) או בצורת מקומרת.
האבקנים 2, במיני הבר בישראל אין אבקנים עקרים (סטמינודים) בשונה מאבובית (לעיתים קיימים עוד שני אבקנים עקרים וזעירים). שני האבקנים מעורים בשפה העליונה ואינם בולטים החוצה או בולטים מעט (בולטים מאוד ב-S. coccinea) והם מאוזנים או זקופים. הזירים קצרים ומסתיימים בקונקטיב (רקמת חיבור) דק ומוארך מאוד שבצהו האחד נמצא לשכה אחת פורייה שמכילה אבקה, ובקצהו השני כרגיל לשכה שנייה ריקה הדומה לקשקש או לזיז מחודד. ברוב הצמחים שתי הלשכות צמודות אחת לשנייה באמצעות הקונקטיב, ואלו במרווה המאבקים יחסית גדולים, וכל מאבק בדרך כלל מכיל רק לשכה אחת מתפקדת. שק האבקה העליון פורה במגורה ומושלם בצורתו ובמבנהו. השק התחתון נעדר או מנוון ואינו מתפקד (למעט לפעמים ב-S. lyrata), הקונקטיב נראה מחובר אל הזיר בנקודת האמצע שלו או מתחתיו. השק הפורה לרוב צהוב.
המצעית משתיירת בפרי.
השחלה עילית, בעלת שני עלי שחלה המתחלקים בשלב מוקדם על ידי מחיצה מדומה ל-4 מגורות, כשכל אחת בעלת ביצית אחת זקופה. לשחלה בסיס שחלה מפורד (gynobasic) שבדרך כלל הוא עם מערך צופנים. עמוד העלי יוצא מבין המגורות, מבסיס השחלה. הצלקת שבראשו שסועה לשתי אונות שוות או לא שוות ואז האונה האחורית ארוכה יותר. עמוד העלי לא בולט מהכותרת, הוא נמצא מתחת לשפה העליונה. הוא מתבלט במהלך הבשלתו ולאר הבשלת האבקנים ופיזור האבקה.
מנגנון האבקה
איברי הרבייה של פרח המרווה, שני אבקנים ועמוד עלי אחד, הם ארוכים וערוכים לאורך השפה העליונה של הכותרת. במרבית מיני המרווה, קיים בבסיס הפרח זוג נוסף של אבקנים מנוונים המכונים סטמינודים. בסיסי הסטמינודים, מחוברים לבסיסי האבקנים ועמוד העלי; הסטמינודים עצמם מכילים זירים קצרים ללא מאבקים, המחוברים זה לזה, ומתפקדים כמעין "דוושה". חרק שנשען על בסיס הפרח על-מנת להגיע אל הצוף שבעומק צינור הכותרת, לוחץ על הסטמינודים, מה שגורם להוצאת האבקנים או העלי מתוך הכותרת וכיפופם כלפי מטה. אם החרק מספיק גדול ועומד במקביל לציר הפרח, המאבקים או הצלקת יבואו במגע עם גב החרק. בפרחים בשלב זכרי, המאבקים יפזרו אבקה על גב החרק; בפרחים בשלב נקבי, גרגרי אבקה שעל גב החרק שמקורם בפרחים אחרים יבואו במגע עם צלקת הפרח ויאביקו את הפרח.
מנגנון ההאבקה המתוחכם של פרחי המרווה נועד להסתיר את אבקת הפרחים מפני מאביקי הפרח, ולפזר אותה על גופם באזור בו יתקשו לאסוף אותה. אבקת הפרחים עתירה בחלבון ולכן מהווה משאב יקר גם לצמח המייצר אותה וגם למאביקים המבקרים בפרחיו. הסתרת האבקה ומיקום ממוקד שלה על גוף המאביק, מאפשרים לצמח להסתפק בייצור כמויות קטנות של אבקה, וכך למקסם את סיכויי רבייתו תוך השקעת מינימום משאבים. במקום האבקה היקרה, הצמח מושך את מאביקיו בעזרת גמול צוף, הוא דל בחלבון ולכן דורש פחות משאבים לייצורו.
שימושי המרווה לאדם
למרווה מספר שימושים:
המרווה בדת ובמסורת היהודית
אחד ממיני המרווה נזכר גם בתלמוד הבבלי בשבת קט:
מיני מרווה הגדלים בר בארץ ישראל
בישראל וסביבתה גדלים בר 23 מיני מרווה מתוך 140 מינים ממשפחת השפתניים. מרוות פינר (Salvia pinardii) היא שם נרדף למרווה רחבת-גביע.
מרווה ארץ-ישראלית
מַרְוָה אֶרֶץ-יִשְׂרְאֵלִית (Salvia palaestina Benth) - עשב רב-שנתי (בן חלוף) נדיר ושעיר. גבעולי התפרחת המשניים נגדיים ויוצרים מראה מנורה (כמו מרוות ירושלים). עלי הבסיס והגבעולים מוארכים או דמויי אזמל, גזורים-מנוצים לאונות. עלי התפרחת (החפים) קרומיים (בשונה ממרווה מלבינה), לבנים עד ורודים לפחות במרכזם. פרחיו לבנים ומדיפים ריח לימון. הכותרת שעירה מבחוץ וצבעה לבן, לעיתים רחוקות ורוד. בבסיס השפה התחתונה של הכותרת לעיתים כתמים בצבע ארגמני כהה. השפה העליונה גדולה. הגביע מכוסה בשערות בלוטיות ואחרות וצבעו ארגמן-סגול. מרווה ארץ-ישראלית, שטיפוס תפוצתה ים-תיכוני ואירנו-טורני, גדלה בחבלי צמחייה ים-תיכוני, בערבות, במדבריות ובתות הספר על מחשופים של סלעים קשים. היא נפוצה בהרי יהודה בערבות בדרום הארץ ומרכזה, ובכל אזורי עבר הירדן המזרחי. ותפוצתה העולמית מצרים, סיני ערב הסעודית, ישראל, ירדן, לבנון סוריה טורקיה ומזרחה לעיראק ואיראן. הפריחה מאפריל ועד אוגוסט.
מרווה בוצנית
מַרְוָה בּוּצִינִית (Salvia microstegia boiss. & Balansa) - עשב רב-שנתי המצוי בחגורה ההררית בחרמון, ברום 1200 עד 1900 מ'. לאחר הפשרת השלג היא ניכרת בשושנת עלים גדולים, אפרפרים וצמירים שצמודה לקרקע ובעמוד פריחה מסתעף לזוגות ענפים צדדיים ונגדיים כמנורה. אך, זוגות הענפים העוקבים ממוקמים בזווית ישרה זה לזה. העלים מאונים באופן רדוד. הפרחים שצבע כותרתם לבן צחור, מתפתחים לאורכם של הענפים הצדדים בדורים מרובים ודלילים. כל פרח מלווה בחפה רחב וירוק. הכותרת לבנה כולה מכוסה בשערות סגולות ארוכות, ואורכה 2 עד 2.5 ס"מ וארוכה פי 3 מהגביע. כל חלקי הצמח מכוסים שערות בלוטיות שפרישות שרף דביק. תפוצתה של מרווה בוצנית בהרי המזרח התיכון: פרס, ארמניה, אסיה, עד הרי מול הלבנון והחרמון שהוא גבול תפוצתה בדרום-מערב . הפריחה בחודשים יוני עד אוגוסט.
מרווה דביקה
מַרְוָה דְּבִיקָה (.Salvia viscosa Jacq) - עשב רב-שנתי (בן חלוף), ים-תיכוני הררי, גדל בתות בטרגקנטיות של הרים גבוהים. גדל בטורקיה, סוריה לבנון והחרמון בישראל. מרווה דביקה מצויה כפריט משומר בעשביית האוניברסיטה העברית עם מספר צילומים. פריחה מאמצע מרץ ועד אמצע מאי.
מרווה דגולה
מַרְוָה דְּגוּלָה (Salvia viridis L) - תפוצתה צפון ישראל ומרכזה. פריחתה סגולה, ולעיתים קרובות מתנוססת בראש התפרחת קבוצת חפים סגולים (ישנן אוכלוסיות חסרות “דגל” במקומות שונים בארץ). בקיץ, לאחר הפריחה היא מאופיינת בדורים דורים של גביעים משתיירים כפופים מטה וצמודים לגבעול התפרחת. עיין ערך מורחב.
מרווה כחולה
מרווה כחולה (.Salvia indica L) - צמח גבוה שתפוצתו בהרים מעל 600 מ', פרחיו גדולים וכחולים. ראה ערך מורחב.
מרווה מלבינה
מַרְוָה מַלְבִּינָה (.Salvia samuelssonii Rech.f) - עשב רב-שנתי (בן חלוף), עלי הבסיס מוארכים או דמויי אזמל, גזורים-מנוצים לאונות. אבל עלי הגבעול גזורים פעם אחת ומשוננים. עלי התפרחת (החפים) משולשים עשבוניים (לא קרומיים כבמרווה הארץ ישראלית) וצבעם ירוק חיוור. אורכם קטן על פי רוב או שווה לאורך הדור. הגבעול באזור התפרחת מכוסה שערות צפופות. במין זה שני טיפוסים של שערות. שערות ארוכות, רגילות ומשוטחות כסרטים ושערות בלוטיות ארוכות ונימיות (בדומה מרווה ארץ ישראלית). השערות השטוחות מכסות את חלקו התחתון של הגבעול בכסות לבנה וצפופה (בשונה מרווה ארץ ישראלית). הפרחים דו-שפתניים גדולים. העוקצים קצרים בהרבה מן הגביע. הגביע המשתייר מסתיים בשיניים מחודדות (בשונה ממרווה ריחנית) ולועו פתוח לעת ההבשלה ואורכו בפרי 25 עד 30 מ"מ. הגביעים ניצבים לגבעול וביחד עם הגבעול הם מהווים יחידת תפוצה ברוח. הכותרת גדולה ושעירה מבחוץ וצבעה לבן עד קרם. בבסיס השפה התחתונה של הכותרת לעיתים כתמים בצבע ארגמני כהה. השפה העליונה של הכותרת גדולה ואורכה עולה על 1 ס"מ. צינור הכותרת חסר קשקש מצויץ. בתוך צינור הכותרת, במקום המעבר שבין הצינור הצר והלוע הרחב אין מעין קשקש או טבעת שעירה או מצויצת, שאפשר לראותה באור גם בלי לפתוח את הכותרת (בשונה ממרווה שסועה או מרווה בוצנית). בתוך הפרח מאוחות שתי הלשכות העקרות ויוצרות דוושה. קצהו הקדמי והתחתון של הקונקטיב מורחב באופן פתאומי ללשכה ריקה ושטוחה. הלשכות הריקות של שני המאבקים מאוחות זו לזו ויצורות מעין דוושה המהווה חלק ממנגנון משוכלל של האבקה. טיפוס תפוצה ים-תיכוני ומערב אירנו-טורני. התפוצה עולמית בסוריה בלבנון ובישראל. בישראל גדלה מרווה מלבינה בבתות שבחבלי הספר, ברצועה המשתרעת בין החבל הים-תיכוני לחבל הערבתי. היא מצויה בבקעת כנרות, במדבר שומרון, בשפלה, בהרי יהודה, בצפון הנגב; נדירה בגולן בגליל התחתון בדרום מישור החוף; נדירה מאוד בבקעת בית שאן, בשומרון, בערבות הירדן ובמדבר יהודה. העלווה מתחילת נובמבר ועד אמצע מאי. הפריחה סוף פברואר עד סוף אפריל.
מרווה מנוצה
מַרְוָה מְנֻצָּה (.Salvia pinnata L) - צמח עשבוני רב-שנתי (בן חלוף) ים תיכוני, שניכר בעליו המנוצים לאונות. העלים לפחות חלק מהם מורכבים מ-3 עד 5 עלעלים ברורים למדי (בדומה למין מרווה פטלית – צמח חרמון כחול עלים, מרווה משולשת ומרוות החפים). הגביע, שאורכו כס"מ אחד, שעיר ולא רחב (כמו מרווה רחבת גביע), אלא דמוי כד ומחוסר כמעט שיניים (בשונה ממרווה משושלת ומרוות החפים). לעת ההבשלה של הפרודות הוא מתנפח כשקיק ונסגר ונושר כחטיבה אחת. התפרחות אמירית ועלי התפרחת קצרים מהגביעים ונשירים. הפרחים נישאים על עוקצים ארוכים מאוד. הכותרת, שצבעה אדמדם כהה או ארגמן, באורך 2.5 עד 3 ס"מ. השפה העליונה אינה כפופה כקשת. מרווה מנוצה היא צמח ים תיכוני ובתות ספר הגדל בשדות תבואה ושדות בר על קרקעות כבדות והא מצוי בשפלה ובהרי יהודה; נדיר בגליל התחתון, במישור החוף הדרומי ובמדבר שומרון; נדיר מאוד בגליל העליון, בבקעת כנרות, בכרמל, בחוף הגליל ובשומרון. הפריחה ממרץ ועד מאי.
מרווה מצויה
מרווה מצויה (.Salvia verbenaca L) - צמח עשבוני רב-שנתי נמוך (בן חלוף) ים תיכוני. צבע הכותרת כחול או לילך. העלים פשוטים וגדולים, חרוקים (משונן בשפתו) או בעלי אונות. הגביע אינו מכוסה בשערות ארוכות, אלא בשערות קצרות ובלוטות והוא פתוח בזמן ההבשלה ואורכו אינו עולה על ס"מ אחד. הפרחים קטנים ואורכם אינו עולה על 13 מ"מ. צינור הכותרת חסר קשקש מצויץ. הוא גדל בבתות בשדות ובמעזבות ובצדי דרכים. הוא מצוי בכרמל, בחוף הגליל, בחוף הכרמל, בעמק עכו, בשרון, בדרום משיור החוף וגם בעוד חבלי ים תיכון ובבתות ספר. תקופת העלווה חופפת פחות או יותר לתקופת הפריחה. הפריחה בין סוף אוקטובר ועד תחילת יוני. בדומה לנזמית לופתת גם הפרחים של מרווה מצויה אינם נפתחים במזג אויר גשום וחלה בהם האבקה חבויה (קליסטוגמה). הפרי הבשל (הגביע המשתייר עם הפרודות) מצוי מתחילת פברואר ותפוצת הפרי מאפריל.
מרווה מצרית
מרווה מצרית (Salvia aegyptica) - בן-שיח מדברי, מסועף מאוד, אפרורי, נמוך וגובהו 20 עד 30 ס"מ. הכותרת קטנה כ-6 מ"מ, צבעה לילך או כחול בהיר. הגבעולים מכוסים בשערות קצרות. העלים פשוטים, קטנים ומוארכים-סרגליים, אורכם 1 עד 3 ס"מ ורוחבם עד ס"מ אחד. שפתם חרוקה או גלית וצידם העליון מגומם. הגביע המשתייר, שאורכו 5 עד 7 מ"מ, נישא על עוקץ כפוף, והוא מכוסה בשערות בלוטיות ארוכות, אך קצרות ממרוות המדבר, ודלילות. הגביע דו-שפתני. שפתו העליונה קעורה וקצרה מהתחתונה ושיניו זעירות וקצרות מהשיניים התחתונות (בשונה ממרוות המדבר ששפתי הגביע שלה ושיניו שוות זו לזו פחות או יותר והשפה העליונה אינה קעורה). השפה העליונה של הכותרת זקופה, מפורצת לשתי אונות והאבקנים אינם חבויים מתחתיה. השפה התחתונה מנוקדת בבסיסה בנקודות כהות. מרווה מצרית גדלה בערוצים ובלעים במדבריות חמים בצפון הנגב ומערבה (מרוות המדבר בדרום הנגב והערבה) במדבר יהודה ומדבר שומרון ואף בערבה ואף במישור החוף ואף בבקעת הירדן. הפריחה בין ינואר לאפריל ושיאה במרץ.
מרווה מרושתת
מַרְוָה מְרֻשֶּׁתֶת (Salvia sclarea) - שיח רב-שנתי, נדיר מאוד ובסכנת הכחדה בישראל. הכותרת בולטת מאוד מהגביע, גדולה וצבעה ורוד או לבן. אף, עלי התפרחת (החפים), ורודים או לבנים. ''בישראל מין זה גדל בר בגליל העליון המזרחי ב-2 אתרים בתחום מצומצם ברכס נפתלי: ליד מלכיה וליד משגב-עם בראש נחל השומר וכפליט תרבות מאזור בית-שמש בדרום ועד הגליל. הפריחה במאי ובתחילת יוני.'' ראה ערך מורחב.
מרווה משולשת
מַרְוָה מְשֻׁלֶּשֶׁת (שם מדעי: Salvia fruticosa Mill, בערבית: مرمية) היא שיח קטן ים-תיכוני, ירוק-עד, זקוף, ריחני וצופני. היא אחד מ-986 מינים בסוג מרווה ממשפחת השִׂפְתָנִיִּים, שרובם הגדול נפוצים באזורים הסובטרופיים והממוזגים ברום 50 עד 2,300 מטרים. היא מתנשאת לגובה של חצי מטר ועד מטר וחצי, ומכוסה בפלומה לבנה וצפופה ובבלוטות אָרוֹמָטִיים (בְּשָׂמְתִּיים) של שמן אתרי. כאשר ממוללים את העלווה, הבלוטות מפיצות ריח עז ואופייני - סימני ההיכר של מרווה משולשת: הפרחים הדו-שפתניים גדולים יחסית (כ-2 ס"מ) וחיוורים, צבעם בגוונים של לילך, ורוד, ארגמן או לעיתים רחוקות לבן; עלי התפרחת, אלו שמתחת לתפרחת, פשוטים, אבל בחלק הגדול של הצמח העלים מורכבים והם לעיתים קרובות בעלי שתי אונות צדדיות קטנות ואונה מרכזית; בעת הפריחה מתפתחים בראשי הגבעולים עפצים כדוריים, דמויי תפוחים קטנים ייחודיים שיפים למאכל בצעירותם ובראשם עלים קטנים.
מרווה סורית
מרווה סורית (.Salvia syrica L) - צמח עשבוני רב-שנתי (בן חלוף) נדיר ועל סף איום. העלים צהבהבים בעלי פטוטרות ארוכות ובסיסם דמוי לב. העלים התחתונים דמויי ביצה רחבה וצמודים לאדמה ושפתם משוננת או מפורצת במקצת אבל לא שסועה או גזורה עמקות. פני העלים מקומטים-מעורקים באופן צפוף. התפרחת אינה דביקה. הפרחים לבנים על פי רוב עם עוקצים ברורים, לפחות בדורים התחתונים, שאורכם לפחות כמחצית הגביע וארוכים מעלי התפרחת או שווים. הגביע משתייר, דמוי צינור-פעמון, ואורכו אינו מגיע ל-10 מ"מ. והא מסתיים בשניים חדות אך לא קוצניות ולועו פתוח לעת ההבשלה. הכותרת לבנה, בולטת מהגביע, אך לא צינור הכותרת, ואורכה 12 עד 14 מ"מ, כמעט כפליים מהגביע. צינור הכותרת חסר קשקש מצויץ. בית הגידול של מרווה סורית בעיקר בשטחי חקלאות מסורתית על קרקעות כבדות ובשדות בור בחבלים ים-תיכונים ובבתות ספר. טיפוס התפוצה מערב אירנו-טורני, מהמזרח התיכון מזרחה לאירן וצפון לטרנס-קווקז. הפריחה מסוף מרץ ועד תחילת יוני.
מרווה קוצנית
מרווה קוצנית (.Salvia spinosa L) - עשב רב-שנתי (בן חלוף) של המדבר ושל שולי החבלים הים-תיכוניים. מין זה ניכר בשושנת עליו הגדולים ובפרחיו הלבנים. שמו ניתן לו על פי החוד שמאפיין את צורת עלי התפרחת. העלים התחתונים דמויי ביצה רחבה וצמודים לאדמה. שפתם משוננת או מפורצת במקצת אבל לא שסועה או גזורה עמקות. התפרחת דמוית חנוכייה זקופה ודביקה מאוד. עלי התפרחת עוטפים את הדורים לפחות בבסיסם ומסתיימים בחוד דוקרני. הגביע דמוי צינור, לועו פתוח לעת ההבשלה ושפתיו מסתיימים בשיניים מחודדות מאוד ודוקרניות, ואורכו בפריחה 2 עד 3 ס"מ. הכותרת לבנה, שאורכה 2 עד 3 ס"מ בולטת מהגביע, אך לא צינור הכותרת. צינור הכותרת חסר קשקש מצויץ. אורך השפה העליונה אינו מגיע לס"מ אחד. מרווה קוצנית גדלה בערבות-שיחים. טיפוס התפוצה שלה אירנו-טורני, מצפון אפריקה עד מרכז אסיה וצפון מערב אפגניסטן. הפריחה מסוף מרץ ועד תחילת יוני.
מרווה רחבת-גביע
מַרְוָה רַחֲבַת-גָּבִיעַ (Salvia multicaulis Vahl) - בן-שיח נדיר מאוד ובסכנת הכחדה חמורה בישראל ''הגדל בתפוצה מפוזרת על מחשופים של סלעים קשים בחגורת הצומח התיכונה וההררית בחרמון, ברום 1600 עד 2100 מ' ובירושלים. מאות גבעולים צומחים משורשיה האופקיים של המרווה ומכאן שמה המדעי: "מרווה רבת גבעולים". היא'' ניכרת בגביע סגול עז דמויי משפך ענק וכותרת כחולה הקצרה מן הגביע. הגביע משתייר וגדל לאחר ההפריה. במרווה זו ארבעה אבקנים. שניים מהן פוריים ושניים מהן מנוונים ובראשם גושים בלתי מפותחים של אבקה. הוא מוגדר כצמח מוגן. המין אינו נמצא בסכנת הכחדה עולמית.
מרווה ריחנית
מַרְוָה רֵיחָנִית (.Salvia dominica L) - בן-שיח ירוק עד, מסועף, מעוגל ורב-גבעולים, צמיר-מלבין, בעל ריח חריף ונעים של לימון, עתיר פרחים גדולים ולבנים-קרמים. הגבעולים רְבוּעִים ושעירים. עלי הגבעול קטנים, יושבים, משולשים ומאפירים, שטח פניהם מקומטים ומגוממים. עלי הבסיס רחבים ודמויי לב עם פטוטרת. הפרחים נישאים בדורים מרוחקים זה מזה, עם זוג חפים רחבים. הכותרת גדולה, 1.5 עד 2 ס"מ, וצבעה לבן קרם לעיתים צהבהב. צינור הכותרת אינו בולט מהגביע בתוכו קשקש מצויץ. בתוך הפרח מאוחות שתי הלשכות העקרות ויוצרות דוושה. קצהו הקדמי והתחתון של הקונקטיב מורחב באופן פתאומי ללשכה ריקה ושטוחה. הלשכות הריקות של שני המאבקים מאוחות זו לזו ויצורות מעין דוושה המהווה חלק ממנגנון משוכלל של האבקה . הגביע, שאורכו 10 מ"מ ורוחבו 7 עד 10 מ"מ, מכוסה בשערות לבנות ארוכות ורכות ובבלוטות יושבות, שפתיו פתוחות לרווחה וחסרות שיניים מחודדות. עם ההבשלה הוא מתפחס כעין שקית, שפתיו נסגרות. הפרודות העטופות בגביע המשתייר הן על פי רוב לא יותר מאחת ולא ארבע כרוב בני משפחתו. טיפוס התפוצה מזרח ים-תיכוני. הוא גדל בבתות הספר על גבעות גיר קירטון, סלעים וערוצים במדבר. הוא מצוי בשפלה המרכזית והדרומית בהר כולו בעמק יזרעאל לאורך הבקעה כולה, במדבר יהודה, בנגב, וגולן. הפריחה מתחילת פברואר ועד אמצע מאי. מרווה ריחנית מוגדרת כצמח מוגן.
מרווה שסועה
מַרְוָה שְׁסוּעָה (Salvia ceratophylla) - מרווה שסועה – צמח עשבוני רב-שנתי (בן חלוף), מדברי, כותרתו לבנה צהבהבה כולה, בעל שושנת עלים. העלים גזורים ומנוצים פעם אחת לאונות קצרות ומעוגלות בקודקודן, ופניהם מיובלים ועשויים קמטים וגבשושים. הוא גדל בשני אתרים בהרי יהודה ובשלושה אתרים במדבר יהודה. פריחתו ממרץ ועד מאי. משושנת העלים עולה גבעול רָבוּעַ יחיד שמסתעף מבסיסו. סעיפי גבעול התפרחת ארוכים ואלכסוניים כלפי מעלה. מרווה שסועה, שגובהה 20 עד 60 ס"מ, צמירה-מלבינה, מכוסה בשערות בלוטיות ולא בלוטיות מפושקות וארוכות. עלי הבסיס ועלי-הגבעול שעירים, מוארכים ומחולקים לאונות מוארכות דמויות אצבע ששפתם משוננת וקודקודם מעוגלות. עלי התפרחת ירוקים וקטנים, קצרים מהגביע או שווים לו באורכו. הטרף שלו דמויי ביצה ומחודדים. הפרחים נישאים בדורים מדומים שמרוחקים זה מזה. בכל דור 2 עד 5 פרחים. החפים דמוי ביצה ואורכם כ-2 ס"מ. הגביע משתייר ומתפרה בשלב הבשלת הפרי מ-10 עד 15 מ"מ ל-20 מ"מ ולועו פתוח והוא מסתיים בשיניים חדות שבקודקודן זיפים. הכותרת דו-שפתנית דמוית צינור ואורכה 15 עד 20 מ"מ. בתוך צינור הכותרת מצויה טבעת שעירה. השפה העליונה של הכותרת בלוטית בחלקה העליון. מין זה נדיר מאד בישראל, אך לא בסכנת הכחדה מידית. בעולם הוא רחב תפוצה, מהרי המזרח התיכון לטרנס קווקז לטורקמניסטן ולאפגניסטן.
מרוות איג
מַרְוַת אֵיג (Salvia eigii Zohary) - צמח עשבוני רב-שנתי אנדמי לישראל ובסכנת הכחדה, פריחתו ורודה בין החודשים מרץ ליוני. הפרחים דו-שפתניים מחוספסים וזיפניים, הגביע מסתיים בשיניים חדות ולוע פתוח בעת הבשלת הזרעים. ראו ערך מורחב.
מרוות המדבר
מַרְוַת הַמִּדְבָּר (.Salvia deserti Decne ) - בן-שיח מדברי, מסועף מאוד ונמוך, גובהו 20 עד 30 ס"מ. הכותרת קטנה כ-6 מ"מ, צבעה לילך או כחול בהיר. הגבעולים מכוסים בשערות קצרות. העלים פשוטים, קטנים ומוארכים-סרגליים, אורכם 1 עד 3 ס"מ ורוחבם עד ס"מ אחד. שפתם חרוקה או גלית וצידם העליון מגומם. הגביע המשתייר, שאורכו 5 עד 7 מ"מ, נישא על עוקץ כפוף, והוא מכוסה בשערות יושבות ארוכות לא בלוטיות. שפתי הגביע ושיניו שוות זו לזו פחות או יותר והשפה העליונה אינה קעורה (בשונה ממרווה מצרית שהגביע שלה דו-שפתני באופן בולט, ושפתו העליונה קעורה וקצרה מהתחתונה ושיניו זעירות וקצרות מהשיניים התחתונות. השפה העליונה של הכותרת זקופה, מפורצת לשתי אונות והאבקנים אינם חבויים מתחתיה. השפה התחתונה מנוקדת בבסיסה בנקודות כהות. מרוות המדבר גדלה בערוצים ובסלעים במדבריות חמים בדרום הנגב והערבה. הפריחה במרץ ובאפריל.
מרוות הפטל
מַרְוַת הַפֶּטֶל (.Salvia rubifolia Boiss) - בן-שיח מעוצה בבסיסו בעל עלה מורכב משלושה עלעלים ופרח כחול-uרדרד מרהיב עין הפורח בחודש מאי. היא גדלה בישראל רק בחרמון במורדות התלולים והסלעיים (אבן גיר קשה) של נחל ערער (רכס הכחל ורכס דובדבן) ונחל שיאון (של הר דוב) במפנים צפוניים ומערביים טחובים. ב-2009 נמצא גם ברכס יפעת. מרוות הפטל הוא בן-שיח שרוע ומשתרג בין אבנים. הגבעולים רבועים, אלכסוניים וגובהם 70 עד 100 ס"מ. הגבעולים, העלים והגביעים מכוסים בשערות לבנות מפושקות המקנות לכל הצמח מגע שעיר ודביק אך לא דוקרני. העלים נגדיים, מורכבים ובעלי פטוטרת ארוך מאוד. העלה המורכב מחולק ל-3 עלעלים (בדומה לעלי הפטל ומכאן שמו הלטיני והעברי) בעלי פטוטרת קצרה. שני העלעלים התחתונים קטנים בהרבה מן העלעל הקיצוני שמעליהם. טרף העלעל רחב, דביק ושטח פניו מגובשש ושפתו חרוקה. הפרחים נישאים בדורים של 6 עד 8 פרחים. החפים בדורים הנמוכים והם קטנים בהדרגה כלפי מעלה. רוב הדורים ללא חפים. מרוות הפטל הוא מין אנדמי, האופייני ליער ההררי הלח של הרי הלבנון. הפרחים הדו-שפתניים גדולים וצבעם ורוד עז או כחול. הגביע דו-שפתני אדמדם, משתייר ואורכו 1.5 עד 2 ס"מ. השיניים משולשות שקודקודן מסתיימים בזיף ארוך ומחודד. הכותרת, שאורכה 2.5 ס"מ צבעה ורוד עז. השפה העליונה קצרה מהשפה התחתונה ושעירה בדלילות. השפה התחתונה רחבה מאוד ובמרכזה נקודות כהות סגולות. צינור הכותרת בעל טבעת שערות פנימית וצפופה.
מרוות יהודה
מרוות יהודה (.Salvia judaica Boiss) - צמח עשבוני רב-שנתי (בן חלוף), ים תיכוני, הניכר בגבעוליו, שגווניו אדמדמים והמכחילים בשעת הפריחה וההבשלה. צבע הכותרת סגול, לגביע צורה אופיינית. נפוץ ברוב חלקי הארץ. ראה ערך מורחב.
מרוות ירושלים
מַרְוַת יְרוּשָׁלַיִם (.Salvia hierosolymitana Boiss) - צמח עשבוני רב-שנתי (בן חלוף), ים תיכוני, גובהו 40 עד 100 ס"מ, פריחתו ארגמנית או ורודה (תלוי בזן) והוא בעל שושנת עלים גדולים ומקומטים, שממנה מתפתח גבעול אחד או יותר זקוף ומסתעף מבסיסו לגבעולי משנה נגדיים ואלכסוניים הנושאים תפרחות מסוג מכבד ארוך (על פי רוב כ-40 ס"מ). הגבעול רָבוּעַ ומכוסה שערות בלוטיות וגם שערות פשוטות. גבעולי התפרחת דביקים ( בשונה מרוות איג הדומה לה). וחלקם העליון אדום. העלים נגדיים, פשוטים, משוננים וירוקים, והם מקומטים וקירחים מלמעלה, שעירים מעט לאורך העורקים מלמטה. עלי השושנת גדולים (10 עד 25 ס"מ), דקים, שעירים במקצת, בעלי פטוטרת ארוכה, דמויי ביצה, קהים בקודקודם, שולי העלה בעלי שינון מעוגל בלתי סדיר ולעיתים יש אונות. עלי הגבעול דמויי אזמל, יושבים או בעלי פטוטרת קצרה מאד ונראים כלופתים את הגבעול, שפתם משוננת וקודקודם חד. עלי התפרחת קטנים יותר וחסרי פטוטרת, אורכם כאורך הגביע, הם כמעט קירחים, דמויי ביצה, מתחדדים ולעיתים אדמדמים והם קצרים בהרבה מהגביע. הפרחים נישאים בדורים מרוחקים זה מזה. בכל דור 2 עד 6 פרחים. עוקצי הפרחים מחוספסים. הגביע דו-שפתני, ירוק או אדום, משתייר ומתפרה מ-10 מ"מ ל-13 מ"מ והוא מחוספס-זיפני, עם שערות בלוטיות (בשונה ממרוות איג); השפה העליונה נוטה אחורה מעט ובעלת 3 שיניים קטנות ומחודדות; השפה התחתונה ישרה ובעלת 2 שיניים מתארכות לחוד דק וארוך ואורכן קצר מעט מאורך צינור הגביע. הכותרת דו-שפתנית, ארגמנית, מכוסה בשערות בלוטיות והיא ארוכה פי 2.5 עד 3 מהגביע; צינור הכותרת, שאורכה כ-15 מ"מ בולט מאוד מן הגביע וצבעו ארגמן; השפה העליונה בולטת מעל הגביע, זקופה וכפופה קדימה כחרמש, צבעה ארגמן; צבע הכותרת ורוד ארגמן בזן ירוק-הגביע בחורשים בצפון ישראל. השפה התחתונה בעלת שלוש אונות. האונה האמצעית רחבה פרושה ושמוטה (נטויה מטה) וצבעה בהיר יותר מהשפה העליונה; שתי האונות הצדדיות זקופות וצרות ונראות מעליה ולא מצדדיה. העלווה מתפתחת מתחילת נובמבר עד סוף מאי, והפריחה מתחילת פברואר ועד אמצע מאי. מרוות ירושלים היא מין אנדמי לישראל וסוריה והיא גדלה בקרקעות סלעיות בבתות ובחורשים בכל החבל הים-תיכוני של ישראל אבל לא בקרקעות חרסיתיות עמוקות ומעובדות.
ישיבת נוה דקלים
ישיבת נוה דקלים (במקור ישיבת ימית) היא ישיבת הסדר ששכנה בימית שבסיני, בנוה דקלים שבגוש קטיף וכיום ממוקמת באשדוד. בראשות הישיבה עומד הרב דוד גבריאלי.
היסטוריה
בשנת ה'תשל"ה (1975) פנו לרב משה צבי נריה בשאלה איפה כדאי להקים ישיבה, האם בעיירה מעלות שנפגעה קשות לאחר הפיגוע במעלות או בחבל ימית שבסיני שלאחר מלחמת יום הכיפורים. הרב נריה הורה להקים ישיבות בשתיהן, וכך באותה שנה הוקמה ישיבת מעלות וישיבת ימית. הרב נריה הטיל את משימת הקמת הישיבה על הרב אברהם סילברט, וביקש ממנו כי ישתתף בניהול הישיבה.
בראשיתה עמדו בראשות הישיבה הרב יעקב אריאל שגם שימש באותה עת כרבו של כפר מימון ואחיו הרב ישראל אריאל, שכיהן גם כרב העיר ימית.
בנווה דקלים
עם פינוי סיני בכ"ט בניסן ה'תשמ"ב במסגרת ביצוע הסכם השלום בין ישראל למצרים הועברה הישיבה למשכן חדש בנוה דקלים.
בשנים ה'תשמ"ד - ה'תשמ"ה נבנה היכל הישיבה בצורת מגן דוד בעל שישה משולשים. בנין הישיבה היה נראה למרחוק ובלט בכל גוש קטיף. באולם הכניסה לישיבה שכן "קיר ימית" - מיצג זיכרון המגולל את סיפורה של העיר ימית. בשנת התש"ן עזב הרב יעקב אריאל את הישיבה עקב היבחרו לרב העיר רמת גן, ואת מקומו החליף הרב יהודה זולדן. תקופה קצרה כיהן כראש ישיבה הרב מנחם פליקס.
בשנת ה'תשנ"ו ביקש מרכז ישיבות בני עקיבא מישיבת ההסדר מעלות יעקב לשלוח חיזוק לישיבה בנוה דקלים. הרב יהושע ויצמן שלח את הרב דוד גבריאלי ושני אברכים (הרב אלעזר אהרונסון והרב קובי בורנשטיין) ביחד עם כ-20 תלמידים מישיבת מעלות.
באלול ה'תשנ"ח הפכה הישיבה להיות גוף עצמאי בראשות הרב גבריאלי.
הישיבה פונתה בפעם השנייה בי"ב באב ה'תשס"ה במסגרת תוכנית ההתנתקות והמבנה בו שכנה נהרס ונבזז בידי הפלסטינים. הישיבה פעלה זמנית בכפר מימון. ב-2010 פורסם כי "קיר ימית" נגרס ונהרס במהלך הפינוי.
לאחר תוכנית ההתנתקות
בחודש טבת ה'תשס"ח (דצמבר 2007) הישיבה עברה לבניינים ארעיים (קרוואנים) באשדוד ובחודש אלול התשע"ח (2018) עברה הישיבה לקמפוס החדש.
בישיבה לומדים כ-130 תלמידים, כולל אלה בשלבי השירות הפעיל בצבא.
סדר הלימוד
כמו ברוב ישיבות ההסדר הלימודים בישיבה החל משיעור א' עד שיעור ה' וכן אברכים. בישיבה קיים גם מסלול לימודי הוראה ומסלול פר"ח - חונכות קהילתית. הישיבה שמה דגש על לימוד תורת ארץ ישראל.
בישיבה ישנם שיעורים בנושאים מגוונים, כגון תנ"ך ואמונה. הלימוד בסדרים מוקדש בעיקר לגמרא.
בניין הישיבה בנוה דקלים
ישיבת נוה דקלים שהוקמה ביישוב נוה דקלים, תוכננה על ידי האדריכל גרשון שבח שאף תכנן מספר שכונות מגורים וכן את בתי הכנסת המרכזיים ביישוב. על פי בקשת ראשי הישיבה ובעקבות הריסת בניין הישיבה הראשון עם פינוי חצי האי סיני, נדרש שבח לתכנן מבנה כך "שאף בולדוזר לא יוכל להחריב". היות שלתקציב הבניין הוענק סכום כסף גדול ביותר, תכנן שבח עמודים וקורות בטון מזוין בגודל החורג מכל פרופורציה למבנה שכזה.
על פי תוכניתו המקורית של שבח, תוכנן אגף למגורי תלמידי הישיבה אשר יקיף את צידו הדרומי של המתחם, אך בגלל קשיי תקציב לא בוצע הדבר, ותלמידי הישיבה שוכנו בפנימיה על בסיס בתים יבילים בסמוך לבניין בית המדרש.
עקום התשואה
בכלכלה עקום התשואה או עקום הריביות העיתיות הוא עקום המתאר את המבנה העיתי של שערי ריבית, כלומר את התלות של התשואה השנתית על איגרת חוב כלשהי במשכה של תקופת המימוש הנתונה לאותה איגרת, וזאת עבור בעל חוב ושער מטבע נתונים. על פי רוב עקום התשואה עולה ככל שמשך ההלוואה מתארך וזאת בשל הגידול בסיכון על הלוואות ארוכות טווח. כך למשל, איגרות חוב המונפקות על ידי המדינה לתקופות ארוכות הן על פי רוב בעלות שער ריבית גבוה יותר מאיגרות חוב ממשלתיות המונפקות לטווחי זמן קצרים. לעיתים העקום יכול להיות שטוח ואפילו יורד, דבר זה קורה בדרך כלל כאשר המשקיעים חושבים שהריבית הנוכחית במשק גבוהה וצופים הורדות ריבית בעתיד. בעזרת צורת העקום ניתן להעריך את המדיניות המוניטרית (מדיניות הבנק המרכזי) הצפויה ואת השלב שבו נמצא המשק במחזור העסקים. בתקופות בהן העקום הפוך או שטוח ניתן לומר כי הבנק המרכזי מקיים מדיניות מוניטרית הדוקה ומעלה את הריבית לזמן קצר, עם זאת המשקיעים סבורים כי לטווח בינוני וארוך הריבית צריכה לרדת ולכן העקום מתהפך. עקום שטוח או יורד נפוץ בתקופות בהן המשק נמצא בשיא או קרוב לכך במחזור העסקים והבנק המרכזי מנסה לדכא לחצים אינפלציוניים באמצעות העלאות ריבית לזמן קצר. לעיתים קרובות, עקום תשואה הפוך הוא אינדיקטור למיתון מתקרב, אך הניבוי אינו וודאי ובהזדמנויות שונות בעבר לא התממש המיתון.
עקום התשואה מספק למשקיע תמונה נוכחית לגבי גובה הריבית העתידית, מנקודת ראות המשקיעים מוסדיים (קרנות הפנסיה וקופות הגמל). בדרך זו מאותתים המשקיעים מוסדיים לבנק המרכזי מה ואיך הם רואים את מצבו של המשק הכלכלי לפי ראייתם.
עמותת מיל"ה
המרכז הישראלי למקהלות ולחבורות זמר (או בשמו המקוצר - מיל"ה ) הוא עמותה מלכ"ר שנוסדה בשנת 1999. שמה של העמותה הוא במקורו ראשי תיבות של שמה המלא, אך זהו גם הלחם בסיסים מלא של שמות התווים "מי" ו"לה", המתאר באופן סמלי את הקשר של הארגון לעולם המוזיקה. גם בסמליל (לוגו) העמותה נעשה שימוש ויזואלי בסימני תווים.
עמותת מיל"ה היא ארגון הגג הגדול בתחומו בישראל, שחברים בו מיטב המנצחים - מרביתם גם מעבדים מוזיקליים - וכן חברי חבורות זמר, הרכבים קוליים ("אנסמבלים") ומקהלות מכל רחבי הארץ, כאשר המכנה המשותף לכולם הוא ביצוע שירה ווקאלית בהרמוניה קולית, בדגש לשימור הזמר העברי וביצועים מחודשים לשירים ישראליים בעיבודים מקוריים.
מטרות העמותה
העלאת הרמה המקצועית של מנצחים והרכבים חובבים; חשיפה והגדלת המודעוּת לשירת המקהלה בפני קהלי יעד נרחבים בארץ ובחו"ל; יצירת שיתופי פעולה עם מקהלות וארגונים דומים בחו"ל; עידוד והפצת יצירות ועיבודים מקוריים; קבלת הכרה ותמיכה ממוסדות שלטון; הרחבת פלח השוק הצעיר בתחום.
הקמת העמותה
הרעיון לייסד את עמותת מיל"ה נולד מכורח מציאות שהתהוותה בעקבות שינויים שחלו ב-1994 בהסתדרות העובדים והתארגנות מחדש ל"ההסתדרות החדשה". עד אז היה קיים בהסתדרות מדור מיוחד, שטיפל בענייני המקהלות והמנצחים, שעמדו בראשו הנרי קלאוזנר ז"ל - ולאחר פרישתו רפי פסחזון ז"ל, רפאל (רפי) זליג ולבסוף אריה לבנון.
בתחילת הדרך נעשו מאמצים להקים ארגון משותף לחבורות זמר ולמקהלות, אך המנצחים מהתחום הקלאסי העדיפו להקים ארגון נפרד ממנצחי חבורות הזמר. אחד הבולטים שדחפו להקמת הארגון בקרב קבוצת מנצחי חבורות הזמר היה דורון שנקר, שגם נבחר לתפקיד יושב הראש הראשון של מיל"ה במעמד יסוד העמותה בשנת 1999. בראשיתה של עמותת מיל"ה שימש היו"ר גם כמנכ"ל וכך במשך עשר שנותיה הראשונות.
שינויים ארגוניים ומינויים בעמותה
ב-2009 הוחלט לבצע רה-ארגון בעמותה ולפצל את תפקידי יו"ר ומנכ"ל. נקבע תקנון חדש, הוקם ועד נבחר, הכולל 5 מנצחים, 4 זמרים ו-3 נציגי ציבור, וכן הוחלט על קיום בחירות לוועד המנהל של העמותה מדי שנתיים.
ב-2011 נבחר עו"ד אבי פרידמן לתפקיד היו"ר וכיהן בתפקיד למשך שתי קדנציות (4 שנים).
ב-2012 פרש דורון שנקר מתפקידו כמנכ"ל. כמחליפו נבחר רון גנג (שממלא את התפקיד גם כיום).
ב-2015 נבחר עו"ד אבי שיינמן לתפקיד היו"ר.
ב-2017 עו"ד אבי פרידמן נבחר מחדש לתפקיד היו"ר, כיהן בו שוב שתי קדנציות רצופות והחליט שלא להציג את מועמדותו בשלישית.
בבחירות לוועד המנהל של העמותה שהתקיימו בסוף 2021, ונערכו לראשונה במתכונת מקוונת - נבחר לתפקיד היו"ר עדי רון, מנצח ומעבד מוזיקלי.
פעילויות העמותה
העמותה מקיימת אירועים רבים בעלויות מסובסדות לחבריה, לרבות סדנאות עם אמנים מתחום השירה הווקאלית, הופעות בפסטיבלים ברשויות המקומיות (כגון "הזמריה" בעכו), כנסי מקהלות, מפגשי הרכבים, ערבי מחווה ליוצרים, מנצחים ומעבדים, ערבי זמר ועוד. על איגרת המידע של העמותה מנויים מעל 3,000 איש.
העמותה פועלת בעיקר בזכות הירתמות מתנדביה ומתנדבותיה, רובם ככולם זמרים וזמרות מהרכבים החברים בעמותה, חלקם פעילים במיל"ה מאז הקמתה.
משרד התרבות והספורט מכיר בחשיבות פעילויותיה של העמותה ומעניק לה תמיכות מתקציב המדינה.
משנת 2018, עמותת מיל"ה ואיגוד אמ"י (אגודת אמני ישראל) משתפים פעולה ביניהם. כלל חברי מיל"ה מוכרים כחברי אמ"י, כמו כן חבורות הזמר והמקהלות לוקחות חלק באירועים רבים שאמ"י יוזמת.
אירועים מרכזיים וציוני דרך
העמותה שמה דגש על קיום אירועים בפריפריה ושילוב תכנים נוספים, כגון סיור או הופעת אמן אורח. בין האירועים השנתיים ניתן לציין את "חנוכה בטירת כרמל", "קיץ מוזיקלי בקצרין", "צלילים באחוזת דוברובין" (ביסוד המעלה) ו"שבת שירה בעין גדי".
מדי חודש מרץ מקיימת מיל"ה סדרת מופעים בשם On Stage Israel, בהן משתתפות גם מקהלות אורחות מחו"ל. כמו כן חידשה העמותה את המסורת השנתית לקיום התחרות הארצית "סולם מיל"ה", בה מדורגים ההרכבים בסטנדרטים של ארגון האינטרקולטור (Interkultur) העולמי, בפני שופטים מחו"ל.
בשנת 2021 התקיים לראשונה האירוע "שרים ביבנה", שבו השתתפו כ-20 הרכבים.
העמותה עורכת מופעים פתוחים לקהל באתר ההנצחה גבעת התחמושת בירושלים. בעבר התקיימו מופעים פתוחים גם במערת הפעמון שבגן הלאומי בית גוברין - מרשה אך הם הופסקו בשנת 2019 בשל סכנת בטיחות.
פרויקטים מרכזיים
בשנת 2013 הוקם פרויקט ייעודי של נבחרת זמרים מהרכבים קוליים שונים, תחת השם "ווקאלוסיטי". לאחר סבב ההופעות המוצלח הוחלט להמשיך ולקיים את המסגרת, שבמשך הזמן הפכה להרכב עצמאי.
בשנת 2016 הקימה העמותה הרכב גוספל בשם "קול & סול" (Kol & Soul), בהשראתו של מנצח הגוספל ז'ואה אמיר מצרפת. ההרכב מונה כ-30 זמרים וזמרות, הרפרטואר שלו כולל שירים ספיריטואליים וישראליים בעיבודי גוספל מיוחדים.
בתקופת הקורונה
בשנים 2020 עד 2021, בתקופת התפרצות מגפת הקורונה בישראל ספג עולם התרבות מכה קשה ובתוכו גם עולם המקהלות וחבורות הזמר. עמותת מיל"ה, שנפגעה קשות בשל ביטול האירועים אליהם התחייבה תקציבית, הצליחה לשרוד את המשבר באמצעות ניהול תקציבי הדוק, ואף פעלה לטובת חבריה - סייעה להכיר בהרכבים החברים בעמותה כאמנים חברי אמ"י - שהורשו לקיים חזרות בתנאים מגבילים; קיימה עשרות פעילויות ומפגשים שכונו "זוּמִילָ"ה" באמצעות אפליקציית zoom ועודדה מנצחים לפעול אף הם באמצעים מקוונים; וכן קיימה מספר מופעים מצולמים ללא קהל תחת הכותרת "שרים ומצטלמים" בבית מזרח-מערב יפו, בבית פליציה בלומנטל בתל אביב ובבית לחם הגלילית, בהם השתתפו עשרות הרכבים.
פעילות קהילתית
העמותה מארגנת ומתאמת עשרות הופעות בבתי אבות, דיור מוגן, מעונות ומועדוני גמלאים תחת הכותרת "מקהלה לקהילה", ללא עלות.
מהומות האורז של 1918
מהומות האורז של 1918 (ביפנית: 米騒動 – "קוֹמֶה סוֹדוֹ") היו סדרה של מהומות אזרחיות אלימות שהתפרצו ברחבי יפן מיולי עד ספטמבר 1918, שגרמו לנפילת ממשלו של טראוצ'י מסטאקה. מהומות אלה היו הגדולות והאלימות ביותר שידעה יפן במאה ה-20.
מהומות האורז היו אירועים חסרי תקדים בהיסטוריה היפנית המודרנית במונחי היקף, גודל ואלימות. המחאה הראשונית התרחשה באואוזו, עיירת דייגים קטנה במחוז טויאמה, ב-23 ביולי 1918. המחאות הראשונות החלו כהפגנה שקטה, והתדרדרו במהירות למהומות, שביתות, ביזה, הצתות של תחנות משטרה ומשרדי ממשלה, כמו גם בתיהם של פקידי ממשלה וסוחרים, וכן אירעו התנגשויות מזוינות. עד לאמצע ספטמבר 1918 התחוללו מעל ל-623 מהומות ב-38 ערים, 153 עיירות ו-177 כפרים, שבהם השתתפו מעל ל-2 מיליון איש ונהרגו כ-130 איש ומאות נפצעו. כ-25,000 איש נאסרו. מתוכם הורשעו כ-8,200 בפשעים שונים, כשגזרי הדין נעו בין קנסות קלים לעונש מוות, אשר נגזר על שניים מן הנאשמים.
ב-29 בספטמבר 1918 התפטרה ממשלת יפן בראשות טראוצ'י, שנטל אחריות להתמוטטות הסדר הציבורי.
יחסי אנדורה–ברזיל
יחסי אנדורה–ברזיל הם היחסים הדיפלומטיים בין נסיכות אנדורה לרפובליקה הפדרלית של ברזיל. שתי המדינות חברות בארגון המדינות האיברו-אמריקניות ובאו"ם.
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-9 ביולי 1996. במאי 2013 חתמו ברזיל ואנדורה על אמנה לשיתוף פעולה בתיירות, המבקשות לעודד חילופי תיירים והשקעות הדדיות באזור ולקדם שיתוף פעולה בין ועדות התיירות הברזילאיות והאנדוראיות על ידי החלפת מומחים ושיתוף ניסיון ומידע. בדצמבר 2018 ערך הנשיא מישל טמר פגישה עם ראש ממשלת אנדורה בשולי הפסגה ה-26 האיברית-אמריקאית של ראשי המדינה והממשלה באנטיגואה, גואטמלה. נשיא ברזיל הביע את התעניינותו בשיפור היחסים עם אנדורה ונכונותו לפעול למען תחום התיירות במטרה להגביר את זרימת התיירים ההדדית.
יחסים כלכליים
הסחר הדו-צדדי בין ברזיל לאנדורה אינו משמעותי במיוחד. בשנת 2017 הסתכמו המכירות בברזיל ב-134 אלף דולר, והיבוא מאנדורה הסתכם בכמעט 33 אלף דולר.
הקונגרס היהודי האמריקאי
ב–1918 נערכו בחירות כל-ארציות בהשתתפות כ-335,000 מצביעים. תחילה סוכם כי הארגון יתפזר לאחר סיום ועידת השלום. כאשר הגיע מועד הפיזור ב–1920 החליטו חלק מן הארגונים היהודיים, בעיקר ארגוני המהגרים ממזרח אירופה וארגונים ציוניים, להקים קונגרס קבוע, ואילו חלקים מן הקונגרס, כמו נציגי הוועד היהודי-אמריקני פרשו. הקונגרס, אשר חדל להיות אחרי ועידת השלום גוף המייצג את מרבית יהדות ארצות הברית, שם לו למטרה לפעול הן בענייני יהודי ארצות הברית, הן בענייני בניין הבית הלאומי וענייני יהדות העולם. AJCONG גילה נטייה ציונית מאז היווסדו, ובין ההוראות שניתנו ב-1918 למשלחתו לוועידת השלום, היו כאלה הנוגעות ליישום הצהרת בלפור. כדוגמה אחרת לנטייתו הציונית של הקונגרס, לראש הארגון נבחר החל מ-1930 הרב הרפורמי סטיבן שמואל וייז שהיה גם נשיא הפדרציה הציונית האמריקנית.
תופעת פי
תופעת פי (באנגלית: Phi Phenomenon) היא אשליה אופטית הגורמת לצופה לחשוב שקיימת תנועה, כאשר אובייקט דומם מוקרן במיקומים שונים, זה אחר זה, בשדה הראייה. האובייקט המוקרן לא נע, אך הצופה מדמיין שהוא נע.
תופעת פי בצבע היא מעניינת יותר: כאשר מוקרן ראשית האובייקט (למשל, עיגול) בצבע אחד, ובמיקום אחר מוקרן אותו אובייקט בצבע אחר, עדיין תישאר אשליית התנועה ואף תיווסף אשליית שינוי צבע של האובייקט ה"נע".
תופעה זו, שתוארה על ידי מקס ורטהיימר, היא נושא הנחקר בפסיכולוגיה, וכן מהווה חלק מהבסיס התאורטי של הקולנוע.
לורינה מק'קניט
ביוגרפיה
המוזיקה של לורינה מק'קניט משויכת לסגנון המוזיקה הקלטית עם השפעות של העידן החדש, בדומה לזמרת האירית אֶנְיה. בשונה מאניה מק'קניט ביצעה לחנים מקוריים פרי עטה, גם ליצירות קלאסיות של משוררים כדוגמת ויליאם בטלר ייטס (פואמות שחוברו על ידי ייטס ואשר הולחנו ובוצעו על ידי מק'קניט: "ילד גנוב" מתוך האלבום אלמנטל, "שני העצים" מתוך האלבום "המסכה והמראה", "שם בגני סלי", מתוך האלבום "הרוח שמנענעת את השעורה" ו"בלדת צייד השועלים", מתוך האלבום "נשמות אובדות"). כמו כן, מק'קניט הלחינה את הפואמות של המשוררים אלפרד טניסון (הגבירה משאלוט) ואלפרד נויס, שהעיבוד המוזיקלי של מק'קניט לבלדה "שודד הדרכים" (The Highwayman) שכתב היא היצירה הארוכה ביותר באלבום "ספר הסודות". ביקורים שערכה מק'קניט בספרד ובמרוקו הוסיפו נופך מזרחי לכתיבתה ובחלק משיריה מוצאים מקצבים ערביים ושימוש בכלים מזרחיים כדוגמת העוד (לדוגמה בשיר "מרקו פולו").
לפני שמק'קניט מחברת מוזיקה היא עוסקת במחקר מעמיק על הנושא המסוים המעצב את הרעיון המרכזי של האלבום. לפני שחברה את "אלמנטל" ואת "חלומות מקבילים" היא סיירה באירלנד על מנת לקבל השראה מההיסטוריה, הגאוגרפיה והתרבות המקומית. לאלבום "המסכה והמראה" קדם מחקר בספרד שבו עסקה בלימוד התרבות של גליסיה, האזור הקלטי של ספרד, שיש לו גם היסטוריה ערבית עשירה, ויצרה בסופו של דבר אלבום הכולל אלמנטים מוזיקליים קלטים וערבים. לפני אלבומה "מוזה עתיקה" (2006) ביצעה מק'קניט מחקר מוזיקלי במונגוליה.
בשנת 1998 טבע ארוסה של מק'קניט, רולנד ריס, יחד אחיו ריצ'רד וחברם גריגורי קוק בתאונת שיט. טרגדיה אישית זו השפיעה עמוקות על מק'קניט. היא הקימה את קרן קוק-ריס לבטיחות בימים והקדישה את כל רווחי האלבום הכפול "בהופעה בפריז ובטורונטו" לקרן. מאז ועד שנת 2006 לא הוציאה הזמרת לאור תקליטים חדשים ומיעטה להופיע. עיקר עיסוקה בשנים אלה היה בתחום התרומה לקהילה.
בשנת 2004 זכתה מק'קניט באות מסדר קנדה אות הכבוד האזרחי היוקרתי ביותר בקנדה.
בשנת 2004 הופיעה מק'קניט בקונצרט עבור קרן יהודי מנוחין בבריסל, בשנת 2005 בפסטיבל הרוק באדמונטון שבקנדה, ובספטמבר 2006 בארמון אלהמברה בגרנדה שבספרד. מק'קניט דיברה על רצונה לערוך מחקרים בטורקיה, יוון, סין ומונגוליה. ובאתר שלה היא צוטטה " אני מצויה כיום בלב שלב המחקר והכתיבה של ההקלטה הבאה שלי. אני מקווה להיות באולפן בשנה זו בחברתם של מוזיקאים מעולים".
ב-2008 כתבה מק'קניט את "הם התקרבו אל הפיות" (To The Fairies They Draw Near), שיר מתוך הסרט המונפש טינקרבל שנועד למכירה בווידאו בלבד. יוצרי הסרט התרשמו מאוד מיכולתה הקולית וביקשו ממנה ללוות את הסרט בקריינות, בקיץ אותה שנה היא הקליטה את האלבום "חלום ליל אמצע החורף", גרסה מורחבת של האלבום " גן של חורף: חמישה שירי העונה" משנת 1995. האלבום יצא לאור ב-28 באוקטובר 2008, אבל לא זכה להצלחה במכירות.
ב-2010 חזרה אל שורשיה הקלטיים כשהוציאה לאור את אלבום האולפן "הרוח המנענעת את השעורה".
דם אמיתי
דם אמיתי (באנגלית: True Blood) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית שנוצרה והופקה על ידי אלן בול. הסדרה מבוססת על סדרת הספרים "מסתרי הערפדים הדרומיים" מאת שרלין האריס, העוסקים בדו-קיום של ערפדים ובני אדם בבון טמפ, עיר בדיונית קטנה במדינת לואיזיאנה. הסדרה מתמקדת במישור הפרטי במערכת יחסים בין סוקי סטקהאוס (בגילומה של השחקנית אנה פקווין), מלצרית בעלת כוחות טלפתיים, לבין הערפד ביל קומפטון (בגילומו של השחקן סטיבן מוייר), ובמישור הציבורי ביחסים בין בני האדם לבין קבוצות על-טבעיות בכלל וערפדים בפרט.
הסדרה שודרה ברשת הכבלים HBO בארצות הברית, ושודרה לראשונה ב-7 בספטמבר 2008. היא הסתיימה לאחר שבע עונות, שהגיעו לסיומן עם שידור הפרק האחרון באוגוסט 2014. הסדרה זכתה לשבחי המבקרים, וזכתה במספר פרסים, כולל פרס גלובוס הזהב ופרס אמי. בפברואר 2012 נודע כי היוצר אלן בול הודיע לרשת HBO על עזיבתו את תפקיד ה"שואו-ראנר", אך ימשיך לשמש כמפיק בפועל בסדרה. ב-22 ביוני 2014 הסדרה שבה לעונתה השביעית והאחרונה.
תקציר העלילה
בעקבות יצירתו של תחליף דם סינתטי, עברו הערפדים בין - לילה מיצורים אגדיים לאזרחים רגילים. רוב העלילה מתרחשת בעיירה 'בון טמפ' שבלואיזיאנה. סוקי סטקהאוס (אנה פקווין) בחורה בעלת יכולות טלפתיות משמשת כמלצרית בבר מקומי בשם 'מרלוטס'. היא יכולה להיכנס לראשם של הסובבים אותה ולקרוא את מחשבותיהם. בעל הבר, סאם מרלוט (סאם טראמל), הוא 'משנה - צורה' אם כי הוא מנסה להסתיר זאת. לילה אחד, סוקי פוגשת את ביל קומפטון (סטיבן מוייר), ערפד נאה בן 173 שחזר לבון טמפ לאחר מותו של קרוב המשפחה האחרון שנותר לו. כשהיא לא יכולה לשמוע את מחשבותיו, היא מוצאת שקל לה להיות בחברתו, ובין השניים מתפתח קשר רומנטי.
עונה 1
התעלומה המרכזית של העונה הראשונה עוסקת ברציחות של נשים הקשורות לאחיה של סוקי, ג'ייסון (ראיין קוואנטן). מודט פיקנס ודון גרין נחנקות זמן קצר לאחר שהיו לבד עם ג'ייסון. אמנם הבלש בלפלור חושד שג'ייסון הוא הרוצח, אך שריף העיירה אינו חושד בו. סבתה של סוקי נרצחת זמן קצר לאחר מכן. בסוף העונה מתגלה כי ארוסה של ארלין פאולר, רנה לנייר, שהוא מתחזה בשם דרו מרשל, הוא הרוצח. הוא הרג נשים ש"שוכבות עם ערפדים".
טום דרק באודן
טום דרק באודן (1921 – 10 ביוני 2019) היה קצין בריטי שהשתתף במלחמת העצמאות והיה בין מייסדיו ומפקדיו הראשונים של בית הספר לצניחה של צה"ל.
דם אמיתי
עונה 1
העונה הראשונה מתמקדת גם במערכת היחסים של סוקי עם ביל ויחסיו של סאם עם חברתה של סוקי, טארה. ביל מסביר לסוקי את הכללים והמשמעות של להיות ערפד, ואחרי שהרג ערפד כדי להגן עליה, הוא נאלץ "להפוך" נערה צעירה בשם ג'סיקה לערפד כעונש. בפרק האחרון של העונה, ג'סיקה נשארת בטיפולו של ביל. לאחר רצח מודט ודון, ג'ייסון הופך למכור לדם ערפדים, ויש לו מערכת יחסים קצרה עם מכורה אחרת, איימי בוורלי. גם אותה רוצח מרשל. העונה מסתיימת עם גילוי גופה במכונית של הבלש אנדי בלפלור במגרש החניה של "מרלוטס".
טום דרק באודן
ביוגרפיה
נולד בסארי שבאנגליה למשפחה מדרום לונדון. נרשם לשירות בחיל פרשים של הצבא הבריטי ב-1938, ושירת ברגימנט ה- בארץ ישראל המנדטורית תחת פיקודו של אורד צ'ארלס וינגייט.
דם אמיתי
עונה 2
פרקים 13–24 (12 פרקים). החלה את שידוריה ב-14 ביוני 2009 והסתיימה ב-13 בספטמבר 2009. מבוססת על הספר "מתים חיים בדאלאס".
טום דרק באודן
ביוגרפיה
ב-1941 השתתף כקצין ב, בה נפצע קשה ברגלו. אחרי שיקום של שישה חודשים בבית משפחת אפל בתל אביב, התנדב לרגימנט המוצנח. התאמן במצרים ולחם בסיציליה, בפלישה לנורמנדי ובקרב על ארנהם, במהלכו נפל בשבי.
דם אמיתי
עונה 2
העונה השנייה מתמקדת בשתי עלילות ראשיות - הראשונה, בהיעלמותו של ערפד בן 2,000, שריף של אזור 9 בשם גודריק, הגורם לאריק לגייס את סוקי וביל לסיוע במציאת הערפד העתיק בדאלאס. דרכם מצטלבת עם ג'ייסון כשהוא מחפש משמעות בחייו עם אחוות השמש (Fellowship of the Sun), כנסייה המוקדשת לפעילויות נגד ערפדים.
העלילה השנייה עוסקת במנדה (נשים במיתולוגיה היוונית שעבדו את האל דיוניסוס) בשם מריאן פורסטר המבקרת בבון טמפ לאחר שטארה מושכת את תשומת הלב שלה בסוף העונה הראשונה. מריאן היא דמות מעברו של סאם ויודעת את זהותו האמיתית כמשנה צורה. השפעתה על העיר ותושביה גורמת למהומה שגדלה עם התקדמות העונה. בסוף העונה, ביל מציע לסוקי נישואים, אך נחטף על ידי אלמונים כאשר סוקי הולכת לשירותים לשקול את הצעתו.
טום דרק באודן
ביוגרפיה
לאחר המלחמה עסק תחילה באימון צנחני צבא יוגוסלביה. בהמשך נכנס לארץ ישראל בחשאי דרך קפריסין, והצטרף להגנה בשם כיסוי "דייוויד אפל". ללא ידיעת עברית נלחם בקרבות לטרון. לאחר מות דוד מרכוס, הצטרף למח"ל במסגרת חטיבה 7.
ב-1949 הטיל עליו הרמטכ"ל חיים לסקוב להקים את בית הספר לצניחה. הוא כתב את פקודות הצניחה, שתורגמו לעברית על ידי מזכירתו.
דם אמיתי
עונה 3
בדומה לעונה השנייה, עלילת העונה השלישית מתחילה בדיוק היכן שנפסקה עלילת העונה הקודמת. בעונה זו נראה כי קו העלילה המרכזי נסוב סביב חטיפתו של ביל על ידי מלך הערפדים של אזור מיסיסיפי, ראסל אדג'ינגטון. בניסיון למצוא את בן זוגה, נעזרת סוקי באיש הזאב אלסיד.
טום דרק באודן
ביוגרפיה
בהמשך חזר לבריטניה. היה נשוי ארבע פעמים.
דם אמיתי
עונה 4
פרקים 37–48 (12 פרקים). החלה את שידוריה ב-26 ביוני 2011 והסתיימה ב-11 בספטמבר 2011. מבוססת על הספר "מתים בפני עולם".
טום דרק באודן
ביוגרפיה
נפטר ב-10 ביוני 2019.
דם אמיתי
עונה 4
בניגוד לעונות הקודמות, עלילת העונה הרביעית אינה ממשיכה מהמקום בו הסתיימה העונה הקודמת לה, למעט הקטע הראשון בו סוקי מגיעה לארץ הפיות ומוצאת את סבה ארל שנעלם לפני עשרים שנה, אף על פי שהוא לא הזדקן כלל והרגיש כי עברו רק מספר שעות מאז הגיע לארץ הפיות. סוקי מצליחה לברוח משם ומגלה כי מה שהרגיש לה כמו חצי שעה בארץ הפיות היה למעשה יותר משנה בעולמה שלה. בינתיים דברים רבים השתנו בבון טמפ - ביל הפך למלך הערפדים של לואיזיאנה, ג'ייסון הפך לשוטר, טארה עזבה את העיירה ואריק קנה את ביתה של סוקי. חזוס משכנע בן זוגו לאפאייט ללכת למעגל מכשפים ומתברר כי לאפאייט מחזיק בכוחות כישוף חזקים וביחד הם מצליחים להחיות ציפור מתה. משמתגלה הדבר לביל הוא מבקש מאריק שיפרק את המעגל כי שליטה במתים משמעותה שליטה בערפדים. אריק מתפרץ למעגל המכשפות בדיוק כאשר מארני, ראש המכשפות מציעה שהקבוצה יחיו גופה של אדם. לאחר שאריק מאיים על מארני והמכשפות כי עליהן לפרק את המסדר ותוקף את מארני, זו נשלטת לפתע על ידי ישות מסתורית המקללת את אריק לכדי איבוד זכרונו. בהמשך העונה אריק, שאינו זוכר את עברו, מטופל על ידי סוקי, והשניים מתקרבים מאוד, ואפילו פורץ ביניהם רומן. בינתיים, ביל מבין כי יש לעצור את מארני, אשר בינתיים משלבת כוחות עם אותה ישות מסתורית, המתגלה כרוחה של מכשפה נקמנית מן המאה ה-16 בשם אנטוניה גווילן שהועלתה על המוקד בידי ערפדים שהתחזו לאנשי כנסייה. מארני מאמינה כי על בני האדם להילחם מלחמת חורמה בערפדים, המתנהלים בביריונות ומטילים את מרותם על בני האדם, בעוד שאנטוניה צמאה לנקמה לא רק בערפדים שחמסו ושרפו את גופה, אלא בכלל הערפדים בעולם. באמצעות אנטוניה, מארני מקללת גם את פאם (גורמת לבשרה להירקב) ומצליחה להימלט מן המעצר בארמונו של ביל.
לאחר שמארני ואנטוניה הופכות לישות אחת, הן מחליטות להוציא לפועל את תוכניתן: לגרום לכל הערפדים באזור להתעורר במהלך היום ולצעוד אל עבר השמש. ביל, אריק, פאם וג'סיקה מצליחים להימנע מכך כאשר הם קושרים את עצמם בשלשלאות כסף. ג'סיקה מצליחה בשלב מסוים להימלט מן השלשלאות, אך ניצלת ברגע האחרון על ידי ג'ייסון, שחש לעזרתה. מארני קובעת עם ביל לערוך משא ומתן בבית הקברות, מה שמתפתח לקרב קטלני בין מארני, המכשפות וטארה (שהצטרפה אל מארני לאחר שקצה נפשה בכל הערפדים שהרסו לה את החיים), לבין הערפדים וסוקי. במהלך הקרב, מארני משתלטת על אריק והופכת אותו לחייל המציית לפקודותיה. בנוסף, סוקי נורית בטעות על ידי אחד משומרי הראש של ביל אך ניצלת על ידי אלסיד. סוקי מנסה להציל את אריק, אך נכלאת לעימות בו מארני מנסה לסקל את "כנס הסובלנות בין בני אדם לערפדים" אותו מארגנת נאן פלאנגן. סוקי מצליחה לבטל את הכישוף השרוי על אריק, וזכרונו חוזר אליו. בהמשך, היא לומדת שביל ואריק מתכננים לפוצץ את חנות "אלילת הירח", בה מתקבצים מארני והמכשפות וממהרת להציל את טארה והולי, אשר כלואות שם בניגוד לרצונן, כאשר היא נעזרת בלאפייט וחזוס. אנו למדים שמלבד המכשפות האחרות, מארני מחזיקה גם את אנטוניה כבת ערובה בתוך גופה. אנטוניה מסרבת להמשיך לשתף פעולה עם מארני, לאחר שזו הוכיחה כי היא מסוגלת לפגוע גם בחבריה האנושיים. טארה והולי מצליחות להשתחרר מכלאה של מארני, אך מארני מצליחה לכלוא אותן בחזרה, ביחד עם סוקי ולאפייט. כאשר אחת מן המכשפות מנסה לברוח, מארני דוקרת אותה באמצעות סכין. כאשר ביל, אריק, ג'סיקה ופאם מגיעים אל החנות, מארני מציבה להם אולטימטום: חייהם של ביל ואריק תמורת שחרורה של סוקי. הדבר מסוקל, בסופו של דבר, על ידי פאם שיורה רקטה אל עבר מחסום ההגנה של מארני. בינתיים, לאפייט וחזוס מבצעים כישוף על מנת להפריד את נפשה של אנטוניה מגופה של מארני, ומצליחים בתוכניתם בדיוק כאשר מארני כמעט מצליחה לגרור את הערפדים אל עבר מחסום ההגנה הקטלני שאמור לשרוף אותם. אנטוניה משוחררת לחופשי ונעלמת, וביל יורה במארני ומחסל אותה.
בפרק האחרון של העונה, רוחה של מארני רודפת את גופו של לאפייט וגורמת לו לרצוח את חזוס במטרה להשיג את כוחות הברוח'ו שלו. מארני (בגופו של לאפייט) כובלת את ביל ואריק ומתכננת להעלותם על המוקד, מה שנמנע בסופו של דבר, הודות לכישוף שמבצעת הולי המחזיר מן המתים את רוחותיהם של אנטוניה ואדל סטאקהאוס. אדל מוציאה את רוחה של מארני מגופו של לאפייט, ואנטוניה משכנעת את מארני כי עליה לקבל את מותה, להניח לרדיפת הערפדים ולהתאחד עמה בעולם הבא. בהמשך, סוקי נפרדת מביל ומאריק ומחליטה להמשיך הלאה עם חייה. בסצנה האחרונה של העונה, דבי פורצת אל ביתה של סוקי, חמושה ברובה ציידים ומתכננת לחסל את סוקי. כאשר היא יורה, טארה סופגת את הכדור ונהרגת. סוקי משתלטת על הרובה ומחסלת את דבי. לאחר מכן, היא מערסלת את גופתה של טארה וקוראת לעזרה.
עלילות-משנה נוספות העונה: תפקודו של ביל כמלך תחת מרותה של נאן פלאנגן, הצגתו של לאפייט אל עולם הכישוף ויכולותיו כמדיום, בעיותיו המשפחתיות של סאם עם אחיו טומי ויחסיו עם משנה-צורה ואם חד הורית בשם לונה, מערכת היחסים הבעייתית של אלסיד ודבי, חששם של ארלין וטרי כי תינוקם מייקי הוא זרע השטן, ומשולש האהבים של ג'סיקה, הויט וג'ייסון.
עונה 5
פרקים 49–60 (12 פרקים). החלה ב-10 ביוני 2012 והסתיימה ב-26 באוגוסט 2012.
עונה 6
פרקים 61–70 (10 פרקים). החלה ב-16 ביוני 2013 והסתיימה ב-18 באוגוסט 2013. מדבר על המלחמה שבין הערפדים לבני האדם. הכול התחיל כאשר המושל בורל הודיע על צווים איסור על הערפדים כגון: הורדת עסקי ערפדים, אסור לערפדים להסתובב בלילות, המושל בורל שמשתף פעולה עם שרה (שהופיעה בעונות קודמות כדמות נגד הערפדים ) חזרה. בינתיים ביל מקבל כוחות מיוחדים ונורה חושדת שלילית נכנסה בו. כל הערפדים הנעצרים נשלחים למתקן כליאה שבו מתחלקים הערפדים לרמות :1,2,3,4. פאם ונורה שנעצרות שולחות גם את אריק וטרה למתקן הכליאה. בינתיים בחור בשם בן (לפחות טען שקוראים לו כך) מתחיל להיות עם סוקי. לאחר מכן מתגלה הבחור כוורלו, ערפד זקן שחיכה כל חייו לסוקי. בינתיים יש מריבה סביב אמה אחרי מותה של לונה בן סאם לאנשי הזאב. סאם מתנחם בינתיים בזרועותיה של ניקול. וורלו שמתגלה גם כפיה יכול ללכת בשמש. ביל ואריק לוקחים ממנו דם כדי ללכת בשמש למטרות אישיות, בעיקר להצלת הערפדים. ביל, שהוא גם לילית, הוא גם היוצר של וורלו מפני שלילית הייתה היוצרת של וורלו ככה יכול ביל לקחת ממנו דם ולשלוט בו. אריק לוקח את ביתו של המושל ווילה והופך אותה לערפדית כדי לגרום למושל להפסיק את מה שעושה. במהלך העונה מתה נורה מהפטיטס ווי (וירוס שגורם למוות ששמו האנשים במתקן הכליאה בתוך משקאות הדם האמיתי של הערפדים) ובגלל זה גם אריק עוזב בסוף העונה אבל קודם כל, ביל הורג את המושל בורל אבל זה לא אומר שהכול נגמר כששרה שמה את כל הערפדים בשמש הערפדים באותו זמן שתתו מביל שבתוך דמו היה את הדם של וורלו שנתן להם להישאר חיים. בעזרת סבא הפיות שגילה ג'ייסון לעזרה ניצחו האנשים את וורלו ובסוף נגמרו הכוחות של הערפדים וגם לאריק שסיום הפרק כמעט נגמר כשהוא נשרף.