cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אתר המאובנים בצ'נגג'יאנג
היסטוריה גאולוגית
בין לפני 250 ל-4 מיליון שנים (מטריאס תחתון עד שלהי הנאוגן), חווה האזור מדי פעם תהליכי התרוממות, כאשר הסלעים מעידן הפלאוזואיקון נחשפים ונסחפים. קרקע החלה להיווצר וכיסתה את הסלעים. בין לפני 4 ל-3 מיליון שנים הייתה התרוממות נוספת, בשולי האירוע שיצר את הרי ההימלאיה, והאזור הפך לרמה. פעילות טקטונית נמרצת גרמה ליצירת העתקים ואגן מרכזי שהצטברו בו מים ונוצר אגם פושיין.
לפני כ-12,000 שנים (תחילת הולוקן) הגיע אגם פושיין לשיא גודלו. פני האגם היו גבוהים ב-30 עד 40 מטרים מגובהם בהווה, והוא השתרע על שטח של כ-350 קמ"ר, ובקצהו הצפוני הגיע עד המורדות הדרומיים של גבעת מָאוטְייֵנְשָׁאן. לפני כ-5,000 שנים התחזקה התנועה בהעתק שְׂיָאוגְ'יָאנְג וגרמה להעמקת אגם פושיין.
לפני כ-3,000 שנים (שלהי ההולוקן) התיישבו בני אדם על הגדה הצפונית של אגם פושיין, וחיו על הדיג, הציד, וגידול חיות משק. הם ביראו את היערות ירוקי העד הבראשיתיים העבותים, וחשפו בכך את השכבות מהקמבריון התחתון.
היסטוריה אנושית
אזור יונאן כולל שרידים ארכאולוגיים לכמה מהעדויות הקדומות ביותר להתיישבות אנושית בסין. אתר המאובנים נמצא במרחק של כ-300 קילומטרים בלבד מהאתר שבו נתגלו מאובנים של אדם יואנמואו, תת-מין של הומו ארקטוס, המאובן האנושי הקדום ביותר ביונאן. בכמה נפות סמוכות נתגלו עדויות לפעילות אנושית מהתקופה הפלאוליתית בתקופה שבין לפני 100,000 עד 30,000 שנים.
בנפת צֶ'נְגְגְ'יָאנְג עצמה נתגלו כמה אתרים נאוליתיים. ההתיישבות המסיבית באזור החלה לפני 1,200 שנים. האזור החל לפעול תחת שלטון מרכזי בשנת 279 לפנה"ס בתקופת המדינות הלוחמות, כשהמצביא גְ'וָאנְג צְ'יָאו (庄跤) שנשלח מטעם מדינת צ'ו השתלט על האזור (כולל צֶ'נְגְגְ'יָאנְג) והכריז על עצמו שליט ממלכת דְייֵן. ממלכת דיין נכבשה על ידי שושלת האן בשנת 109 לפנה"ס. בשנת 106, בתקופת שושלת האן המערבית, הוקמה הנפה רשמית בשם נפת יוּיְוֵּאן. רק ב-1913 קיבלה הנפה את שמה הנוכחי.
בנפה מתגוררים בני כמה קבוצות אתניות: האן, חווי, יִי ומְיָאו. היִי, היו התושבים המקורים, בני ההאן (הקבוצה האתנית הגדולה בסין) היגרו לאזור החל מתקופת שושלת צ'ין (מ-300 לפני הספירה), החְווֵי הם קבוצה מוסלמית שהגיעו לאזור ב-1250 בתקופת שושלת יואן והמְיָאו הגיעו לאזור במאה ה-17, בתקופת שושלת צ'ינג.
האזור לא התפתח כלכלית. הכלכלה המקומית התבססה על דיג, ציד, חיות משק וחקלאות. האזור נהנה משפע שמש ואדמה פורייה והתושבים מגדלים אורז, שעועית מצויה, תפוחי אדמה, תירס, חיטה וטבק. תעשייה לא התפתחה למעט מטוויות ידניות. מ-1910 החלו לכרות באזור פחם, ומ-1938 פוספטים שהפכו למקור הכנסה עיקרי בנפה. ב-2003 הגיעו שני שלישים מההכנסות של הנפה מכריית הפוספטים. מרבצי הפוספטים שוכנים מעל ומתחת לשכבת המאובנים וכרייתם איימה לפגוע בהם, ולכן הוחלט על הפסקת הכרייה עד 2005, דבר שזרז את הכרייה בתקופת הביניים. ההכרזה על אתר המורשת העולמית קידמה ענף כלכלי חדש, תיירות.
היסטוריה של גילוי ופיתוח האתר
כבר מתחילת המאה ה-20 ידעו הפלאנטולוגים שתצורת צְ'יוֹנְגְג'וּסְה, המשתרעת על אזור נרחב במזרח מחוז יונאן עשירה במאובנים מתחילת הקמבריון, בייחוד בקטע שבין קונמינג לצֶ'נְגְגְ'יָאנְג. חלוצים במחקר בנושא היו הצרפתים. הגאולוגים אונורה לנטנואה וז'אק דפרה והארכאולוג אנרי מנסווי פעלו מבסיסם בווייטנאם, אז בשליטת צרפת, וערכו סקרים ביונאן הסמוכה בין השנים 1907 ל-1912. הם פרסמו מאמרים על גילוי מאובני טרילוביטים ופרוקי-רגליים אחרים. מחקרים נוספים נערכו על ידי מדענים סינים בשנות ה-30 וה-40. בהם בלט מחקרו של הפרופסור יָאנְג דְזְוֵי-יִי (Yang Zui-yi), שבתחילת שנות ה-30 נאלץ להימלט יחד בשל מלחמות האזרחים שסין הייתה שקועה בהן עם כל מחלקת הגאולוגיה באוניברסיטת ג'ונְגְשָׁאן שבגואנגג'ואו לכפר דונְגְלונְגְטָאן, השוכן כקילומטר וחצי מגבעת מָאוטְייֵנְשָׁאן. יָאנְג דְזְוֵי-יִי זיהה בסלעים שבסביבה שפע מאובנים מהסדרה Bradoriida שנכחדה.
את האתר במָאוטְייֵנְשָׁאן גילה הפלאנטולוג חוֹאוּ שְׂייֵנְגוָאנְג (侯先光 בפין-יין: Hóu xiānguāng) ב-1984. ביוני 1984 הגיע חוֹאוּ שְׂייֵנְגוָאנְג, אז חבר במכון לגאולוגיה ופלאונטולוגיה של נאנג'ינג השייך לאקדמיה הסינית למדעים, לקונמינג על מנת להמשיך במחקרו על פרוקי-רגליים מהסדרה Bradoriida. בעקבות המאמר של יָאנְג דְזְוֵי-יִי הגיע חוֹאוּ לגבעת מָאוטְייֵנְשָׁאן ב-1 ביולי 1984. הוא שכר עובדים מקומיים ונעזר בעובדים של הלשכה לגאולוגיה של מחוז יונאן שהתגוררו בכפר הסמוך דָאפּוֹטוֹאוּ וחיפשו פוספטים. החפירות שביצעו בצלע הגבעה העלו כמויות גדולות של מאובנים בתוך גושי אבן הבוץ שהשתמרו בצורה יוצאת דופן. חוֹאוּ, דיווח על התגליות באתר זה ובאתרים נוספים ביונאן למנהלים ולעמיתיו במכון לגאולוגיה ופלאונטולוגיה של נאנג'ינג, וארגן כמה משלחות מחקר בשנים הבאות לאתר שהניבו מספר רב של מאובנים בעל גוף רך. בסיום תקופת החפירות השלישית נסע חוֹאוּ לשוודיה, ויחד עם עמיתיו מהמוזיאון להיסטוריה של הטבע בסטוקהולם, פרסם סדרת מאמרים על המאובנים מצֶ'נְגְגְ'יָאנְג, שעוררו התעניינות עולמית באתר. האתר מוזכר בספרים רבים והוא נושא למאות מאמרים מדעיים.
עם השנים, כשהתבררה חשיבותו של האתר, החל הממשל הסיני לנקוט בשורה של צעדים לשמירת האתר מחד ולפרסמו בעולם מאידך. ב-1987 הכריזה מועצת הנפה על תקנות להגנת האתר. שנה אחר-כך הוקם במקום מוזיאון קטן שבו הוצגו חלק מהממצאים. ב-1997 הכריזה מועצת המחוז על הקמת "שמורת הטבע המחוזית של הפאונה של צ'נגג'יאנג", וב-2001 אישר משרד המשאבים של ממשלת סין את הקמת "הפארק הגאולוגי של הפאונה של צ'נגג'יאנג". ב-2012 הכיר ארגון אונסק"ו במקום כאתר מורשת עולמית.
התפתחות החיים עלי אדמות
גילו של כדור הארץ, על פי התיארוך המקובל, הוא 4,540 מיליון שנים. על בסיס העדויות ממאובנים הופיעו החיים לראשונה לפני 3.5 מיליארד שנים בעידן הארכאיקון בדמות מיקרו מאובנים של חיידקים שהמטבוליזם שלהם היה מבוסס על גופרית. מושבות של חיידקים יצרו סטרומטוליטים. בגבול בין הארכאיקון לפרוטרוזואיקון לפני 2,500 מיליון שנים גרמו מיקרואורגניזמים באמצעות פוטוסינתזה לעלייה גדלה באחוז החמצן באטמוספירה (אירוע המכונה אסון החמצן). מהתקופות שבאו אחר-כך, הפלאופרוטרוזואיקון והמזופרוטרוזואיקון יש עדויות מוצקות לפעילות של כחוליות ולהופעה של תאים איקריוטים לפני 1,700 מיליון שנים. לפני 1,200 מיליון שנים במהלך המזופרוטרוזואיקון הופיעו לראשונה היצורים הרב-תאיים הראשונים (אצות אדומות).
בעלי חיים ראשונים הופיעו בנאופרוטרוזואיקון היו אלו מינים של ספוגיים. כמה עשרות מיליוני שנים לאחר הופעת הספוגיים מתגלים עדויות לקבוצה של בעלי חיים המכונים המאובנים של האדיקר משום שנתגלו לראשונה בגבעות אידיאקרה באוסטרליה הדרומית. הם ידועים כיום מ-30 אתרים ברחבי העולם. אף שבעלי החיים הראשונים של האדיקר מתוארכים לפני בערך 575 מיליון שנים, המקבצים העיקריים התגלו בסלעים המתוארכים בין לפני 562 ל-542 מיליון שנים. תיעוד המאובנים מתקופת האדיקר דליל למדי, כיוון שבעלי חיים בעלי שריון או חלקים קשים אחרים העוברים התאבנות ביתר קלות (משום שאינם נרקבים) עדיין לא התפתחו. הביוטה של האדיקר כוללת בוודאות את היצורים רב-תאיים העתיקים ביותר (שיש להם רקמות בעלות תפקיד). הסוגים הנפוצים ביותר דומים לתולעים סגמטליות (מחולקות לפרקים), עלים שסועים, דסקות או תיקים שכולם נייחים. האתר העתיק ביותר המכיל את הביוטה של האדיקר הוא אתר המורשת העולמית השמורה האקולוגית מיסטייקן פוינט. בין הביוטה של האדיקר לבין צורות חיים מודרניים יש מעט מאוד דמיון, וקשה למצוא קשרים בינם אפילו עם צורות החיים העוקבות. ייתכן שבעלי חיים אלו לחכו את קרקעית הים, אבל נראה שלא היו מסוגלים לנצל את החומרים האורגניים שמתחת לפני השטח או לנצל את המצע כבית גידול. יש חוקרים המנסים לקשור בעלי חיים אלו עם מערכות הקיימות בימינו, ואחרים הסוברים כי מדובר בקלייד עצמאי, אבל בכל מקרה בעלי חיים אלו נעלמו בתחילת הקמבריון.
הפיצוץ הקמבריוני
האדיקר היה התור האחרון בעידן נאופרוטרוזואיקון. התור הבא היה הקמבריון שהחל את עידן הפנרוזואיקון. תחילתו נקבעה על סמך הופעה של עקבות מאובנים של מחילות המכונות Treptichnus pedum בסלעים המתוארכים לפני 541 מיליון שנים. מחילות אלו מוכיחות לראשונה על קיומם של בעלי חיים בילטרליים, כאלו שיש להם ראש וזנב. ואז, תוך תקופה קצרה במונחים גאולוגיים של כמה עשרות מיליוני שנים, הואץ מאוד קצב האבולוציה (במושגים של היכחדות והיווצרות של מינים חדשים), ומגוון החיים החל להידמות לזה הקיים כיום. מדובר על קצב התפתחות מהיר מאוד, יחסית להתפתחות החיים על כדור הארץ קודם לכן. חלק ניכר מהמערכות של בעלי החיים המוכרים כיום, כולל המערכה מיתרניים, שאליה משתייך גם האדם, החלו אז ולתופעה ניתן הכינוי הפיצוץ הקמבריוני.
תור הקמבריון מתוארך בין לפני 542 ועד לפני 495 מיליון שנים, אם כי רוב מערכות בעלי החיים המודרניים הופיעו לראשונה בפרק זמן קצר מתקופה זו, בין 530 ל-520 למ"ש. כל המומחים מסכימים שהיה זה האירוע השלישי או הרביעי בחשיבותו בהיסטוריה של הופעת החיים עלי אדמות, כשקדמו לו הופעת החיים הראשונים, ההתאמה לחמצן והופעת התאים האיקריוטים.
על פי המידע העכשווי היווה אז החמצן כ-13 אחוז מהאטמוספירה (בהשוואה ל-21 כיום), אבל רמתו התנדנדה. רמת הפחמן הדו-חמצני הייתה אז גבוהה יותר מאות מונים ועקב כך נוצר אפקט חממה עז, מספיק כדי להתגבר על העובדה שקרינת השמש הייתה חלשה ב-5% לעומת ימינו. אפילו עם ירידת רמת הפחמן הדו-חמצני לקראת סוף התקופה היו הטמפרטורות אז כנראה הגבוהות ביותר מעולם. מכיוון שפחות חמצן מומס במי ים בטמפרטורות גבוהות הייתה רמת החמצן במים נמוכה מאוד, מה שמסביר מדוע לא נרקבו הרקמות הרכות כך שהתאפשרה התאבנותן.
ההכרה המדעית בדבר התופעה החלה עם גילוי המאובנים בלאגרשטטה של פצלי ברג'ס בקולומביה הבריטית שבקנדה ב-1909 על ידי הפלאונטולוג צ'ארלס דוליטל וולקוט. וולקוט, שהושפע מהדעה המדעית באותה תקופה, ניסה לשייך את כל המאובנים לטקסונים מודרניים, ועקב כך התייחסו באותה תקופה אל המאובנים שגילה כלא יותר מאשר מאובנים מוזרים. רק מחקרים מאוחרים יותר של חוקרים כדוגמת סיימון קונוויי מוריס, ובייחוד ספרו של סטיבן ג'יי גולד "חיים מופלאים" שיצא לאור ב-1989 הביאו לתשומת לב הציבורית את המשמעות של התגליות.
במשך השנים נתגלו אתרי מאובנים נוספים מהקמבריון, אבל גילוי אתר המאובנים בצ'נגג'יאנג ב-1984 הוא בין החשובים ביותר, והוא עולה בחשיבותו על האתר הראשוני של פצלי ברג'ס. ראשית, הוא קדום יותר בלפחות 10 מיליון שנים, המאובנים שבו נשמרו בצורה טובה יותר, ויש בו מגוון בעלי חיים רב יותר. ידוע כיום כי השכבות בצ'נגג'יאנג הורבדו בין 520 ל-515 למ"ש, בעוד שפצלי ברג'ס אינם עתיקים מ-505 למ"ש. 10 מיליון השנים לערך המפרידים בגיל שבין שני האתרים מספקים לנו מבט רחב יותר על הגיוון של בעלי החיים.
משום שהן אתר צ'נגג'יאנג והן אתר ברג'ס משמרים רקמות רכות בנוסף לשלד יש לנו תמונה טובה של השפע היחסי. יש כיום מעל ל-50,000 מאובנים שנאספו מפצלי ברג'ס (ומספר נמוך יותר מצ'נגג'יאנג). בסיכום הפאונה של ברג'ס פרטו דרק בריגס, דוג ארווין ופרד קולייר בספרם מ-1994 (המאובנים של פצלי ברג'ס) 150 מינים של בעלי חיים. כמעט מחציתם הם פרוקי-רגליים או דמויי פרוקי-רגליים. אבל מספר מעניין יותר קשור למספר הפרטים. מעל ל-90% מכל המאובנים הם של פרוקי-רגליים, ואחריהם ספוגים וברכיופודים. כמו צ'נגג'יאנג הקדום יותר נשלטה קרקעית הים של ברג'ס הן במינים והן בכמות המינים על ידי פרוקי-הרגליים.
פרוקי-הרגליים הם בין חסרי החוליות המורכבים ביותר, ועדיין, בכמעט כל מרבצי המאובנים המוקדמים ביותר, הם מגוונים ונפוצים. מה שמעיד על אבולוציה ממושכת קודם להופעתם הראשונה בתיעוד המאובנים – ייתכן שבקרקעית הימים שעליה זוחלים פרוקי-הרגליים באורך מילימטר אחד (או פחות), יחד עם מינים רבים יותר ששחו או שצפו בים הפתוח.
הגורמים להשתמרות
כאמור, נשתמרו במאובנים של הפאונה של צֶ'נְגְגְ'יָאנְג גם הרקמות הרכות, תופעה נדירה, אבל קיימת גם במקומות נוספים בעולם (כמו פצלי ברג'ס), ושכבות המכילות מאובנים ברמת פירוט זו קיבלו כינוי מיוחד שמקורו בגרמנית: לאגרשטטה. הגורמים להשתמרות יוצאת הדופן של המאובנים בלאגרשטטה של צֶ'נְגְגְ'יָאנְג היו קו הרוחב של האתר בתור הקמבריון (בקרבה לקו המשווה), הטמפרטורה, עומק מי הים הרדוד שבמזרח יונאן בתקופת הקמבריון ומליחותם. גורם משמעותי נוסף הייתה הסביבה המחזרת דלת החמצן. משערים שבעלי החיים רבים מתו באירועים של שיטפונות עזים, בהם נשפכו כמויות מים מתוקים רבים לים או כתוצאה מתנודות בכמות החמצן המומס באזורים שבהם הייתה כמותו מינימלית. בכל מקרה הגופות נותרו שלמות ונקברו במהירות תחת משקעים לפני שהתחיל תהליך ריקבון. הרקמות הרכות נשמרו עד החלפתן בפיריט שאחר כך עבר בליה לתחמוצות ברזל. כמה מהרקמות נשמרו כסרטי פחמן.
נזירות בית לחם של עליית הבתולה השמיימה והקדוש ברונו
מנזר נזירות בית לחם של עליית הבתולה השמיימה והקדוש ברונו, הידוע בשמו מנזר נזירות בית לחם הוא מנזר נוצרי קתולי שממוקם בבית ג'מאל בישראל. נכון ל-2021, נמצאות במנזר כ-40 נזירות. הנזירות מגיעות בעיקר מבלגיה וצרפת והן מתקשרות ביניהן בשפה הצרפתית. סדר היום של הנזירות מתחיל בקומן בארבע בבוקר לתפילה ולהתייחדות עם האל, ואת רוב שעות היום שלהן לאחר מכן הן מבלות לבדן בתאיהן, עוסקות בתפילה ובהתבוננות וממעטות בדיבור. בשעות אחר הצהריים הן נפגשות לפרק זמן קצר ויוצאות לטייל בחורשה הירוקה שמקיפה את המנזר.
היסטוריה
מתחם מנזר בית ג'מאל כולל את מבנה מנזר הגברים, מנזר הנשים, וכנסיית סטפנוס הקדוש (סטפיאן) שנחשב לנוצרי הראשון שנסקל למוות בשל אמונתו בתורתו של ישו, ונבנתה בשנת 1930. המנזר הקתולי האיטלקי של המנזר הסלזיאני, הוקם ב-1881 לאחר שאדמתו נרכשה בשנת 1860 מידי תושבי האזור הערביים. לדעת חוקרים המנזר הוקם על שרידי כנסייה ביזנטית כהוקרה לקדוש סטפנוס.
אתר המאובנים בצ'נגג'יאנג
תיארוך
תיארוך רדיומטרי של השכבות המכילות את הפאונה של צֶ'נְגְגְ'יָאנְג באמצעות איזוטופים של ארגון (Ar39-Ar 40</SUP>) נתן תוצאה של 530 למ"ש (לפני מיליון שנים) והערכה היא כי פאונה זו מכסה תקופה של כשני מיליון שנים. השוואה למיני מאובנים זהים באזורים אחרים בעולם מקבילה לתחילת התקופה חסרת השם הרשמי המכונה "השלב השלישי של הקמבריון" (Cambrian Stage 3), שגאולוגים רבים מכנים בשם אטדבדיאן (Atdabadian Stage), בעקבות הפאונה שנתגלתה מתקופה זו במזרח סיביר. תקופה זו מתוארכת בין 521 למ"ש ל-514 למ"ש.
Neighborhoods
Neighborhoods הוא האלבום השישי של בלינק-182, אשר יצא לאור ב-27 בספטמבר 2011.
נזירות בית לחם של עליית הבתולה השמיימה והקדוש ברונו
היסטוריה
במנזר הקימו הנזירים בית ספר לחקלאות שבו לימדו את ילדי הפלאחים את תורת החקלאות על מנת שיוכלו לחזור לכפריהם ולפתח חקלאות מודרנית. כמו כן, למדו הנערים לסקל ולהכין חלקות לגידולים חקלאים, שימוש בחומרי הדברה ודישון על מנת להעלאות את כמות היבול.
אתר המאובנים בצ'נגג'יאנג
מאובנים לדוגמה
נכון ל-2011 נתגלו באתר בעלי חיים השייכים לכ-200 מינים, מתוכם 160 מינים חדשים, ב-170 סוגים, מתוכם 150 סוגים חדשים, השייכים ל-16 מערכות. הטבלה להלן מציגה חלק מעושר זה.
Neighborhoods
רקע
4 שנים לאחר ה"הפסקה הבלתי מוגבלת בזמן" שעליה הכריזו חברי הלהקה, בצל הטרגדיות השונות שעברו כמו מות המפיק ג'רי פין, ותאונת המטוס של המתופף טראוויס בארקר, שלושת חברי הלהקה חזרו לקשר אחד עם השני. הלהקה הכריזה על חזרתה לפעילות מלאה בטקס הגראמי בשנת 2009 והכריזו על סיבוב הופעות ולאחר מכן אלבום חדש.
נזירות בית לחם של עליית הבתולה השמיימה והקדוש ברונו
היסטוריה
בשנת 1988 הוחלט שהמבנה ישמש לכ-40 נזירות "האחיות מבית לחם". אנדרה נתן שוראקי, שהיה סגן ראש עיריית ירושלים ומתרגם ידוע של התנ"ך ומחבר יצירות אחרות, עודד את הבנייה של המנזר בישראל. הנזירות הראשונות שהגיעו למנזר היו נזירות מצרפת ובלגיה. הן הגיעו למקום במקרה בלי שום אידאולוגיה.
Neighborhoods
הכנת האלבום
לאחר סיבוב ההופעות הארוך של חברי הלהקה, הקלטת האלבום החלה. האלבום הוקלט בשלושה אולפנים שונים. לטענת מארק הופוס, בסיסט הלהקה, הוחלט שכך יעשה מכיוון ש"כל אחד חוקר את רעיונותיו באופן שונה מהאחר". חברי הלהקה נפגשו פעם בכמה חודשים לעבוד יחד על שירים חדשים. מכיוון שכל אחד מחברי הלהקה היה עסוק בפרויקטים אישיים, הוחלט לדחות את הוצאת האלבום ל-2010 ואף לאחר מכן ל-2011.
נזירות בית לחם של עליית הבתולה השמיימה והקדוש ברונו
היסטוריה
מסדר האחיות בית לחם נוסד בשנת 1950 בצרפת, ושייך לזרם הקתוזיאני של סן ברונו הקדוש, שמו הראשון היה "המשפחה הקדושה מבית לחם", לזכרו של הולדת ישו בבית לחם.
Neighborhoods
הכנת האלבום
לאלבום 2 גרסאות: גרסה רגילה וגרסת "דה לוקס".
נזירות בית לחם של עליית הבתולה השמיימה והקדוש ברונו
היסטוריה
השם השלישי הוא מסדר על שם סן ברונו הקדוש שייסד את המסדר הקרטוזיאני במאה האחת עשרה. כאשר הוקם המסדר, ביקשו הנזירות להשתייך גם למסדר סן ברונו הקדוש אשר משפיע מאוד על אורחות חיי הנזירות במנזר ומכאן השם הנוסף. (בצרפתית נקרא המסדר: Famille monastique de Bethléem, de l'Assomption de la Vierge et de saint Bruno).
Neighborhoods
סינגלים
מהאלבום יצאו לאור שלושה סינגלים: Up All Night, שזכה להצלחה יחסית, Heart's All Gone ו-After Midnight.
נזירות בית לחם של עליית הבתולה השמיימה והקדוש ברונו
שליחות
הנזירות בבית לחם מתחברות למסדר הקרטוזיאני הידוע גם כמסדר ברונו הקדוש ( הן אומצו על ידי הקרטוזאינים), והוא מסדר נזירים מתבודדים, אחד ממסדרי הנזורה המחמירים ביותר של הכנסייה הקתולית. המנזר משלב בין שני זרמים נוצרים- הקתולי והאורתודוקסי. החיים והמסורת במנזר הם קתולים ואילו האיקונות משתייכות לזרם האורתודוקסי.
החיים במנזר נבחרים מתוך בחירה לחיות עם ה' ואת דרכו בצורה הטובה ביותר. על מנת לחיות חיים מלאים כנזירה, הנזירות מתנתקות מהעולם החיצון כמעט לגמרי. (בלי טלוויזיה, מחשב, חדשות וכדומה). כדי להתעדכן במה שקורה בעולם ישנה נזירה אחת שיש לה את הגישה לאינטרנט, נזירה נוספת שתלך לעשות שליחויות בעיר, תשלומים וכדומה.
הן עושות זאת מתוך "הקריאה" מה'. "הקריאה" היא דרכו של ה' לומר כי עלייך לשנות את מסלול חייך ולעבוד אותו. הנזירות טוענות כי כל אחת קיבלה את "הקריאה" בצורה שונה אך כולן מסכימות על אותו הדבר, ה' מסמן לבני האדם סימנים כדי להתקרב אליו וללכת בדרכו והן בחרו להקשיב לקריאה ולא להתעלם ממנה.
הן מקדישות את חייהן כדי לחיות את דרכו של ה' ולכן הן גם לא מתחתנות. חלק מהנזירות עונדות טבעת שאמורה לסמל נישואין לישו ולדרכו. הן מאמינות בדרך של צורת החיים אותה למדו הכוללת חיים בפשטות והקדשת היום לתפילות והערצה לאלוהים. הנזירות בוחרות לשתוק רק ברגעים בהם הן הולכות להתבודד ולהתפלל. ולא כנהוג לחשוב שהן שותקות תמיד.
הנזירות מתפרנסות ממכירת כלי קרמיקה, ריבות ומוצרים טבעיים אשר הן מכינות.
הן מאמינות כי השליחות שלהן בעולם היא לחיות את חייהן בדרך של ה'.
לבוש נזירות בית לחם
ברוב הזמן הנזירות עוטות גלימה לבנה ארוכה לגופן. חלקו התחתון של הבגד הלבן רכוס בחגורה. על ראשן ברדס כחול מעל לשביס לבן הצמוד לראשן. לרגליהן סנדלי עור תנ"כיים וגרביים.
כשיוצאים מהעיר או בעשיה של דבר העלול ללכלך אותן, הן לובשות בגדים כחולים על מנת שלא למשוך תשומת לב. כיסוי הראש שעל ראשן מגיע מתוך מסורת ארוכת ימים ומתוך הסמליות של הנישואין עם האל.
תהליך להפוך לנזירה
לאחר שהן מקבלות את הקריאה הן צריכות לחיות במשך כשנתיים כנזירות במנזר עד אשר יתקבלו למנזר. לאחר מכן ישנו טקס בו הנשים מתקבלות להיות נזירות ומקבלות את מדי הנזירות. כאשר נזירה מגיעה לחמש שנים במנזר, ישנו טקס של נדרים ראשוניים וקבלת עול חיי הנזירות. לאחר כעשר שנים, הנזירה מקבלת על עצמה נדרים לכל החיים ועד המוות. הסיבה שמחכים זמן רב עד שנודרים לכל החיים היא כדי לראות שהחיים כנזירה מתאימים באמת לנזירה, משום שלנדרים הסופיים יש חשיבות גדולה מאוד.
נוכחות בעולם
הקהילה הראשונה של האחיות הנזירות של בית לחם התפתחה בשנת 1951. הקהילה הראשונה של האחים הנזירים מבית לחם (צמוד למנזר הנזירות) נוסדה בשנת 1976. משפחת הנזירות והנזירים של בית לחם על עלייתה של הבתולה השמיימה ושל סנט ברונו מונה כיום יותר מ־670 חברים: כ-600 נזירות וכ-70 נזירים. הם גרים בכ30 מנזרים. ניתן לבקר במנזרים השונים ברחבי העולם ובישראל.
טטרלוגיה
טטרלוגיה (באנגלית: Tetralogy; מיוונית τετρα- tetra–, "ארבע" ו-λογία -logia, "לוגוס") היא יצירה המורכבת מארבע יצירות נפרדות. מקור השם בתיאטרון האטקי, שבו טטרלוגיה הייתה קבוצה של שלוש טרגדיות ולאחריהן מחזה סאטיר, כולם מאת מחבר אחד, שהוצגו ברציפות בדיוניסיה במסגרת תחרות.
חולדה אוגרת אפריקנית
חולדה אוגרת אפריקנית (שם מדעי: Cricetomys emini) הוא מין של מכרסם אפריקני ממשפחת הנסומיים וקרוב משפחה של חולדה אוגרת גמביאנית. למרות השם הוא איננו סוג של חולדה אך מכונה "חולדה" עקב דמיונו לה.
זו חולדה באורך 25-35 ס"מ ואפילו עד 40 ס"מ. משקלה מגיע ל-1 קילוגרם. החולדה אפורה ודומה לחולדה למעט גודלה ולחייה הגדולות המזכירות אוגר. היא פעילת לילה.
החולדה חיה בטבע ביערות בקצה השדות והסוואנות באפריקה. הם יודעות לטפס על עצים היטב. החולדות הן אוכלות כל.
לעיתים היא מוכלאת עם החולדה האוגרת הגמביאנית ויוצרת צאצאים פוריים איתה. בדומה לחולדה הגמביאנית גם חולדה זו הפכה למין פולש באזורים שונים בעולם.
Libxml2
libxml2 היא ספריית תוכנה לניתוח מסמכי XML. פיתוח התוכנה נעשה במקור בשביל מיזם GNOME, אך ניתנת לשימוש גם בתוכנות אחרות. התוכנה תחת רישיון MIT.
libxml2 נכתבה בעיקר בשפת C, אך גם בשפות נוספות. ניתן לגשת אל התוכנה באמצעות מודול של שפת פרל בשם XML::LibXML, קוד ה-libxml2 נחשב לנגיש כיוון שהוא משתמש בספריות של ANSI C בלבד.
נחש מי?
בני הזוג סיפרו בראיון כי ניסו לפתח גרסה של משחק לוח למשחק בול פגיעה, כך שניתן יהיה לשחקו ללא עט ונייר. הם חיפשו דרך לשלב את עיקרון האלימינציה, במשחק שיהיה פשוט וקל לתפעול. לאחר הפיתוח מכרו את הזכויות לחברת מילטון ברדלי, שנקנתה מאוחר יותר על ידי האסברו.
במשחק משתתפים שני שחקנים, לכל שחקן לוח ועליו מצויות 24 דמויות של אנשים המזוהים בשמם הפרטי. לכל דמות תווי פנים ייחודיים לה, כצבע שיער, משקפיים, זקן או שפם. כל שחקן בוחר קלף מחבילת קלפים, עליו מופיעה אחת הדמויות. מטרת המשחק היא לגלות את זהות הדמות שנבחרה על ידי המתחרה, על ידי אלימינציה ושימוש בשאלות שהתשובה האפשרית עליהן היא כן או לא. שאלה לדוגמה: "האם הדמות מרכיבה משקפיים?", אם התשובה חיובית - מסיר השואל את כל הדמויות שאינן מרכיבות משקפיים.
הנסיכה לאלה סלמא ממרוקו
סלמה בנאני או הנסיכה לאלה סלמא (בערבית: سلمى بناني; נולדה ב-10 במאי 1978) היא לשעבר נסיכת מרוקו בעקבות נישואיה למלך מרוקו, מוחמד השישי ועד לגירושיהם בשנת 2018. לאלה סלמא היא מוסלמית סונית.
בנאני היא אמם של הנסיך ויורש העצר של מרוקו, הנסיך אל חסן בן מוחמד והנסיכה חדיג'ה בת מוחמד השישי.
החל משנת 2017 נעלמה מהעין הציבורית, דבר שהעלה השערות רבות על פרידתה מהמלך המרוקאי, במיוחד לאחר שעורך הדין של משפחת המלוכה בצרפת תיאר אותה כאשתו לשעבר בעקבות הצהרת הבהרה כדי להפריך שמועות אחרות על היעלמותה. היא התגרשה מהמלך בשנת 2018.
ראשית חייה
בנאני נולדה בשנת 1978 בשם סלמה בנאני ככל הנראה בעיר פאס, במרוקו אם כי כמה מקורות מציינים את מרקש כמקום הולדתה.
סלמה בנאני שייכת מצד אביה למשפחת פאסי העתיקה, בעלת שורשים במרוקו, ואילו מצד אמה המנוחה שייכת למשפחת פאסי פיהרי, שלפי ההערכות היא משפחה שמוצאה מהאנדלוסים, ממשפחת עבדאלוויס שהייתה אחד הבתים הגדולים האנדלוסים שהתיישבו במחוז פאס, לאחר תקופת ח'ליפות אלמהד במאות ה-12–13. ישנן שמועות שאמה הייתה יהודייה שהתאסלמה.
אביה הוא האדג' עבד אלחמיד בנאני, מורה באוניברסיטה שלימד באקול נורמל סופרייר ואמה היא נאימה בנסודה, שנפטרה ב-1981, כשסלמה הייתה בת שלוש. יש לה אחות גדולה (מרים, שהפכה לרופאה) ושלוש אחיות למחצה מנישואיו השניים של אביה. עם מותה היא ואחותה מרים גודלו על ידי סבתה מצד אמה, חג'ה פאטמה עבדלאוי מאנה. המשפחה התגוררה ברבאט, בירת מרוקו, עם בת דודתה למחצה סאירה, והשתיים נראות בדרך כלל יחד בציבור.
בנאני התחנכה ברבאט, שם למדה בבית ספר תיכון פרטי לייסי חסן ב-1995, היא סיימה בהצטיינות יתרה באגף ללימודי מתמטיקה בתיכון. לאחר מכן למדה בקולג' לייסי מולאי יוסף, לאחר מכן למדה באוניברסיטת ENSIAS ברבאט ללימודי מדעי המחשב וסיימה תואר בהנדסת מחשבים. לאחר שסיימה את לימודי ההנדסה בשנת 2000 עבדה כמה חודשים כמהנדסת מערכות מידע בחברת ONA Group, חברת האחזקות הפרטית הגדולה במדינה (שהיא גם בשליטת משפחת המלוכה המרוקאית).
נישואיה
מוחמד הומלך ב-23 ביולי 1999 בעקבות מות אביו. לפי השמועות פגשה בנאני את בעלה לעתיד כבר ב-1999 במסיבה פרטית בעודה סטודנטית, אך היא נישאה למלך בטקס נישואין פרטי ב-21 במרץ 2002. בעת חתונתה הייתה בת 24, בעוד בעלה היה בן 39. הם נישאו נישואים פומביים, מה שיצר תקדים בתולדות משפחת המלוכה במרוקו. הזוג הזמין 400 זוגות מכל רחבי הארץ כדי להינשא במקביל. בניגוד למסורת, האישה הטרייה קיבלה תואר נסיכה, לאחר שנשות המלכים במרוקו כונו עד אז "אימהות של נסיכים" והתואר לאלה נוסף לשמה. לשניים נולדו שני הילדים: בנם הראשון ויורש העצר, הנסיך מולאי חסן, נולד ב-8 במאי 2003. בתם, הנסיכה לאלה ח'דיג'ה, נולדה ב-28 בפברואר 2007. השניים ככל הנראה התגרשו בשנת 2018 לאחר 16 שנות נישואין.
פעילות צדקה
במסגרת פעילותה הציבורית נפגשה הנסיכה עם אישים רבים אשר ביקרו במרוקו וכן התארחה באירועים רבים ברחבי אירופה. בין השאר השתתפה בחתונת הנסיך ויליאם וקתרין מידלטון ב-2011 וכן פגשה את הגברת הראשונה מישל אובמה בעת ביקורה במרוקו בשנת 2016.
היעלמותה
בשנת 2017 נעלמה הנסיכה מהעין הציבורית באופן פתאומי, דבר שעורר חרושת שמועות בממלכה ובעולם כולו. ההופעה הרשמית האחרונה שלה הייתה באוקטובר 2017, במהלך השתתפותה בוועידה העולמית למחלות כרוניות לא מדבקות באורוגוואי בחסות ארגון הבריאות העולמי. ההופעה הפומבית האחרונה מתוארכת לדצמבר של אותה שנה במוזיאון מוחמד השישי לאמנות מודרנית ועכשווית ברבאט. השמועות על היעדרותה הפתאומי גברו, לאחר שנעדרה מהתמונה המשפחתית של משפחת המלוכה שצולמה כדי לחגוג את הצלחת ההליך הרפואי הקשור ללב של מלך מרוקו מוחמד השישי בפריז ב-26 בפברואר 2018. שמועות אילו קיבלו חיזוק כאשר נעדרה ממספר פעילויות מלכותיות רשמיות חשובות, כולל טקס קבלת הפנים של מלך ספרד פליפה השישי ואשתו לטיציה אורטיז במהלך ביקורם בממלכת מרוקו.
ב-21 במרץ 2018 פרסם המגזין הספרדי Hola מאמר ארוך על נישואיה וגירושיה של הנסיכה סלמא מהמלך מוחמד השישי. אף על פי כן מקורות המקורבים לארמון, חצר המלוכה הרשמית וממשלת מרוקו לא התייחסו ישירות לסוגיה.
ב-15 באפריל 2019 היא הופיעה במרכז האונקולוגי של אולד מוברק, כנשיאת קרן לאלה סלמא למאבק בסרטן. במהלך הביקור, שנמשך שעתיים, ביקרה במחלקות השונות וכן לצד מיטות החולים. היא אישרה בעת ביקורה צילום יחיד עם הצוות הרפואי.
ב-20 ביולי 2019, עורך הדין של הארמון המלכותי בצרפת, אריק דופונט-מורטי, שלח בשם המלך מוחמד השישי והנסיכה לאלה סלמא הודעת הבהרה למגזין הצרפתי גאלה, בה הפריך את השמועות על חטיפה, בריחה או היעלמות של הנסיכה וילדיה. בהודעה מתאר עורך הדין את הנסיכה כאשתו לשעבר של מוחמד השישי, ומדגיש כי רוב השמועות בעניין הן שקריות. בנוסף הוא מצהיר כי השמועות הן מעשה אסור ובלתי חוקי הדורש העמדה לדין בגין לשון הרע, והדגיש את הצורך לכבד את משפחת המלוכה.
בשנת 2020 היא נראתה בציבור פעם נוספת, יחד עם המלך, מה שהצית שמועות כי היא ומוחמד השישי יחזרו לחיות יחד עקב מצבו הבריאותי הרעוע.
שלום תקווה
שלום תקווה (נולד ב-8 במאי 1965) הוא כדורגלן נבחרת ישראל לשעבר, מהשחקנים הבולטים בישראל בשנות ה-80 ושנות ה-90, חבר בהיכל התהילה של הכדורגל הישראלי ואחיו הבכור של הכדורגלן אבי תקווה.
קריירה
תקווה נולד בנתניה כילד הבכור מבין ארבעה ילדים לאליהו וחביבה תקווה, שעלו מעיראק במסגרת מבצע עזרא ונחמיה בשנות ה-50. את דרכו החל במכבי נתניה לפני שעבר לשחק באירופה ב-1988. את עיקר הצלחתו באירופה קצר בקבוצה הבלגית סטנדרד ליאז', ובעקבות יכולתו הוחתם בשנת 1991 בקבוצת לאנס מליגת העל הצרפתית. כעבור עונה אחת חזר לבלגיה וחתם בקבוצת קיי בום, אך בעקבות ירידתה לליגת המשנה הבלגית בתום העונה חזר תקווה לישראל ושיחק עונה נוספת במכבי נתניה. לאחר מכן הגיע תקווה לשווייץ וחתם בקבוצת נשאטל גזמאקס, אך לא שיחק במדיה לאחר שסבל מפציעה. בשנת 1995 חזר לבלגיה ושיחק עונה נוספת בסטנדרד ליאז', אך שוב נפצע ונעדר ממשחקים רבים.
תקוה הוא בן דורם של אלי אוחנה ורוני רוזנטל ואף כיכב לצידם בנבחרת ישראל. בתקופה זו הוא נחשב לאחד השחקנים הטובים בישראל, והיה ידוע בזכות יכולתו הטכנית, אינטליגנציית המשחק שלו ומסירותיו המדויקות. ב-4 במאי 1986 ערך את הופעות הבכורה שלו בנבחרת, במשחק ידידות מול נבחרת ארגנטינה. ב-8 באפריל 1987 כבש את שערו הראשון במדי הנבחרת, בהפסד 2–3 לנבחרת רומניה. תקווה היה שחקן הרכב קבוע במשחקי מוקדמות מונדיאל 1990 ופתח בהרכב בצמד משחקי ההכרעה מול. לאורך השנים רשם 23 הופעות במדי הנבחרת, בהן כבש 6 שערים. את הופעתו האחרונה במדי הנבחרת ערך ב-23 בפברואר 1994, במשחק ידידות מול.
לאחר הפרישה
תקווה שימש פעמיים כעוזר מאמן בהפועל תל אביב, לראשונה לצד דרור קשטן, בעונת 2000/2001, מיד לאחר שפרש. על קדנציה זו העיב הסכסוך בין קשטן לאבי תקווה, אחיו הצעיר, ששיחק בקבוצה באותה עת. תקווה דאג לאחיו הצעיר שלא קיבל דקות משחק רבות ושותף במספר מועט של משחקים, דבר שגרם לסכסוך גם בין המאמן לעוזרו, והסתיים בלכתו של תקווה מהקבוצה. הקדנציה השנייה הייתה מוצלחת יותר כאשר בעונת 2004/2005 תרם להישארות הקבוצה בליגת העל לצד שייע פייגנבוים ששימש באותה עונה כמאמן. למרות מחאות האוהדים ההנהלה החליטה לסיים את התקשרותה עם תקווה ופייגנבוים בתום העונה.
באמצע העשור הראשון של המאה ה-21 החל לעסוק בנדל"ן יחד עם אחיו אבי תקווה.
קרסנולוקי
קרסנולוקי (בבלארוסית: Красналукі, קרסנלוקי; ברוסית: Краснолуки; ביידיש: קראַסנאָלוקי) הוא כפר בראיון צ'אשניקי שבמחוז ויטבסק שבבלארוס. הוא נמצא לא הרחק ממינסק. נכון לשנת 2010 כמות האוכלוסייה עומדת על 532 איש.
היסטוריה
האזכור הראשון של היישוב הוא משנת 1633, אז היישוב השתייך לדוכסות הגדולה של ליטא. עקב חלוקת פולין בשנת 1793 היישוב עבר לשלטון האימפריה הרוסית. בשנת 1859 היו בעיר 36 משקי בית. על פי הסכם ריגה היישוב נותר תחת שליטה רוסית-סובייטית. מאז מרץ 1924 היישוב ירד ממעמדו כיישוב לכפר.
קהילה יהודית
בשנת 1897 חיו בקרסנולוקי 519 יהודים (65% מכלל התושבים). רוב בני הקהילה היהודית השתייכו לחסידות חב"ד. בקרסנולוקי היו שני בתי עלמין יהודיים, מבית העלמין הישן נותרו מצבות בודדות, בית העלמין החדש נחרש בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה.
עד סוף שנות השלושים היה בקרסנולוקי בית כנסת מעץ, ובאותה עת תוכנן בקרב הקהילה היהודית לבנות בית כנסת חדש מאבן. מבין שני בתי הספר שהיו בעיר נסגר בית הספר היהודי בשנים 1937–1938, והתלמידים היהודים למדו בבית הספר הרוסי. ערב מלחמת העולם השנייה ישבו בקרסנולוקי כ-300 יהודים.
במהלך המלחמה הכפר היה תחת כיבוש הנאצים מיולי 1941 עד יולי 1944. לא ברור לחלוטין מה היו פעולות הנאצים כלפי הקהילה היהודית המקומית, אבל ככל הנראה הוקם בעיירה מעין גטו פתוח, בדומה לצ'אשניקי הקרובה. ב-6 במרץ 1942 הגטו חוסל ונרצחו כ-300 איש בבור הריגה. שרידיהם נקברו בשנות ה-70 של המאה ה-20 בסיועם של קרובי משפחה עם גידור השטח והקמת מצבה לזכרם.
קאורי מצומוטו
קאורי מצומוטו (ביפנית: 松本薫; נולדה ב-11 בספטמבר 1987) היא ג'ודוקא עבר יפנית, האלופה האולימפית מלונדון 2012 ומדליסטית הארד מריו 2016. מצומוטו היא פעמיים אלופת העולם מהשנים 2010 ו-2015.
ביוגרפיה
באליפות העולם בשנת 2010 שנערכה בטוקיו, זכתה מצומוטו במדליית הזהב בקטגוריית המשקל עד 57 ק"ג כשניצחה בגמר את תלמה מונטיירו הפורטוגלית בהחלטת שופטים. בנובמבר היא השתתפה במשחקי אסיה שנערכו בגואנגג'ואו שבסין וזכתה במדליית הזהב לאחר ניצחון בגמר על קים ג'אן-די הדרום-קוריאנית. בשנת 2010 השתתפה בחמש תחרויות מהסבב העולמי וזכתה בכולן במדליית זהב (טורניר המאסטרס בסוואן, גראנד סלאם פריז, גראנד פרי דיסלדורף, גראנד סלאם ריו דה ז'ניירו וגראנד סלאם טוקיו).
באליפות העולם בשנת 2011 שנערכה בפריז, זכתה מצומוטו במדליית הארד. מצומוטו הגיעה עד שלב חצי הגמר בו הפסידה לבת-ארצה היפנית אייקו סאטו ונשרה לקרב על מדליית הארד שם ניצחה באיפון את מיריים רופר הגרמנייה לאחר ריתוק מוצלח.
באולימפיאדת לונדון 2012, מצומוטו התחרתה בקטגוריית המשקל עד 57 ק"ג וזכתה במדליית הזהב היחידה של היפנים בענף הג'ודו בלונדון. בקרב הראשון היא ניצחה את וזנה דז'וקיץ הסלובנית, בשמינית הגמר היא ניצחה את קיפאיית גסימובה האזרית וברבע הגמר ניצחה את ג'וליה קווינטוואלה האיטלקייה. בחצי הגמר היא גברה על אוטום פאבייה הצרפתייה ובגמר ניצחה את קורינה קפריוריו הרומנייה כאשר השופטים פסלו את הרומנייה לאחר התקפה לא חוקית מאחור.
באליפות העולם בשנת 2015 שנערכה באסטנה, זכתה מצומוטו בפעם השנייה בתואר העולמי. את שלושת הקרבות הראשונים ניצחה מצומוטו באיפון ובשלב רבע הגמר ניצחה בזכות ניקוד יוקו את סומיה דורג'סורן המונגולית. בחצי הגמר היא ניצחה את אוטום פאבייה הצרפתייה בזכות עונשים ובגמר גברה בווזארי על קורינה קפריוריו הרומנייה.
באולימפיאדת ריו 2016, מצומוטו זכתה במדליית הארד לאחר שהפסידה בשלב חצי הגמר לסומיה דורג'סורן המונגולית ונשרה לקרב על הארד בו גברה על ליאן צ'ן-לינג מטאיוואן.
מצומוטו פרשה מג'ודו תחרותי בשנת 2019.
קנגורו אילני בנט
קנגורו אילני בנט (שם מדעי: Dendrolagus bennettianus; מכונה גם צ'ריבינה), הוא מין כיסאי אוסטרלי גדול בסוג קנגורו אילני שאנדמי ליערות הטרופיים בצפון יבשת אוסטרליה, ואחד משני המינים היחידים בסוג שחיים ביבשת זו ולא בגינאה החדשה. קנגורו בנט תואר מדעית בשנת 1887 על ידי, וקרוי על שמו של חוקר הטבע האוסטרלי ג'ורג' בנט. זהו אחד המינים הגדולים בסוגו, ופרטים רבים אודותיו לוטים בערפל.
אנטומיה ומאפיינים פיזיים
קנגורו אילני בנט הוא אחד המינים הגדולים בסוגו, ונחשב ליונק שוכן העצים הגדול ביותר ביבשת אוסטרליה: משקל הזכר 13.7-11.5 קילוגרם, ומשקל הנקבה 10.6-8 קילוגרם. אורך ראשו וגופו של הזכר עד 75 סנטימטרים, לעומת 69 סנטימטרים אצל נקבה ממוצעת. הזנב של הקנגורו ארוך אף יותר מאורך הגוף (84-82 סנטימטרים לזכר, 80 סנטימטרים לנקבה), והוא גלילי ואחיד בעוביו ומשמש כגורם מאזן בעת הטיפוס.
לצד קרובו הקטן יותר - קנגורו אילני לומהולץ, קנגורו אילני בנט מתאפיין בתנועה ובצורת גוף פרימיטיבית יחסית למינים הניו-גינאים, המצביעים על קרבה פילוגנטית רבה למיני הקנגורו והוולבי; בנוסף, הוא המין היחיד בסוגו אשר בעל דפוס צבע מנוגד בכתף ובגב, אשר מאפיין בעיקר את הקנגורים הקרקעיים. מבנה הגוף של קנגורו בנט כבד ומסיבי, עם גב מעוגל ועצמות מסיביות וחזקות. ראשו וצווארו קצרים, אוזניו קטנות ומעוגלות וחרטומו משולש ורחב. אף על פי שהוא דומה בצורתו הכללית לקנגורו או לוולבי, בהשוואה אליהם, גפיו ארוכות ועבות, ואילו רגליו קצרות בהרבה - כך שהן בעלות פרופורציה דומה. לקנגורו בנט טפרים גדולים ומעוקלים, וכריות בשרניות בכפות הידיים והרגליים המשמשים יחדיו לאחיזה טובה בגזעים ולטיפוס.
כסות
הפרווה של קנגורו בנט גסה, עבה וצפופה. צבע הפרווה הכללי מתחלק בין חום אפרורי דהוי עם גוון כסוף בפלג הגוף האחורי, לחום זהוב או חלודה בפלג הגוף הקדמי; במרכז הגב יש בדרך כלל כתם שחרחר דהוי לא מוגדר. הגרון צהבהב או כתמתם, ואילו החזה והבטן מתכהים עם הגיל לחום קפה כהה. הצבע הכהה של חזהו ובטנו של קנגורו בנט, עומד בניגוד מוחלט לתבנית הצבע הבהירה באזורים אלה אצל מרבית היונקים; היפוך הצבעים נועד כנראה לתפקד כהסוואה, כך שכאשר מתבוננים מקרקעית היער למעלה לעבר חופת היער, הצבע התחתון הכהה של הקנגורו מתמזג עם החופה הכהה. עובדה זאת מסבירה גם מדוע קשה לאתר את מין זה במרומי העצים בשעות היום.
תפוצה
קנגורו בנט אנדמי לפארקים הטרופיים הגשומים של קווינסלנד בצפון-מזרח אוסטרליה. הטווח שלו מצומצם במיוחד ומשתרע מנהר דיינטרי בדרום עד להר עמוס באזור העיר קוקטאון בצפון, ומהאוקיינוס השקט במזרח עד להר קרבין טייבלנד במערב. גודל הטווח הכולל מוערך בכ-5,000 קילומטרים רבועים או אף פחות מכך, וקיימות ככל הנראה 10 אוכלוסיות סך הכול.
בית הגידול של קנגורו בנט הוא ביערות גשם טרופיים בקצה הצפוני של הרי החיץ הגדול. הם נמצאים הן ביערות הרריים והן ביערות שפלתיים על גדות נחלים, כאשר הגובה המקסימלי המאוכלס על ידם הוא 1,400 מטר מעל פני הים. פרטים שנראים ביערות מקוטעים או ביערות-בתה, מייצגים בדרך כלל מבוגרים שאיבדו את השטח שלהם לטובת יריב חזק, או צעירים התרים אחר שטח מתאים עבורם. לקנגורו בנט יש העדפה ליערות עם פסיפס של גפניים, עצי תמנון (Schefflera actinophylla) שרכים וצמחייה סובטרופית. כמות המשקעים בבית גידולו גבוהה בהרבה מהממוצע ביבשת האוסטרלית.
פעילות ותנועה
קנגורו בנט הוא יונק פעיל לילה שמבלה את שעות היום בנמנום בראש צמרות העצים; במהלך השינה הוא מוסתר לרוב בתוך עלי גפנים, והם מגינים עליו מפני קרני השמש ומפני תשומת לב לא רצויה מלמטה (בני אדם למשל). עם רדת החשיכה, הוא יוצא לתור אחר מזון בזהירות בין ענפי העצים, ומרשה לעצמו לנוע עד לעצים בקצה היער העשירים יותר במזון בזכות החשיפה לקרני השמש במהלך היום.
חרף מראהו המגושם והכבד, קנגורו זה זריז למדי ונע במהירות בין עצים וענפים באמצעות קפיצות קטנות ואחיזה בגזעים, ומסוגל לקפוץ 9 מטרים כלפי מטה לעבר ענף של עץ סמוך. לזנבו הארוך והעבה אין את יכולת האחיזה כשל זנב הקופים, ובמקום זאת הוא משמש לייצוב משקלו של הקנגורו בעת המעבר בין ענפים. בנוסף, הוא מסוגל לקפוץ מגובה של 18 מטר במרומי העצים הישר אל קרקעית היער מבלי להינזק, עקב עצמותיו המסיביות והחזקות. הבדל נוסף בינו לבין הקוף, הוא שבעת ירידה רגילה מהעץ לאדמה, הקנגורו מחליק באמצעות ידיו כשראשו כלפי מעלה.
קנגורו בנט הוא שוכן עצים מובהק שיורד לקרקע לעיתים רחוקות, בעיקר בשביל ללקט פירות שנפלו לאדמה או ללחך עשבים טריים. בדומה לקרובו קנגורו לומהולץ, על הקרקע, מין זה נע אך ורק באמצעות קפיצות קטנות, כשהגוף רכון קדימה והזנב מקושת כלפי מעלה; התנהגות זאת נבדלת משאר קנגוריי העצים הנעים על האדמה באמצעות ריצה-קופצנית מגושמת, ומצביעה על קירבה פילוגנטית של שני המינים הללו לקנגורים הקרקעיים.
התנהגות, תזונה וארגון חברתי
קנגורו בנט הוא בין המינים הטריטוריאליים הבודדים במשפחת הקנגורים. הזכרים הבוגרים חולשים על טריטוריה של כ-25 דונם, אשר כוללת בתוכה מספר שטחים של נקבות, אשר אף הן טריטוריאליות כלפי נקבות אחרות. הקרבות בין הזכרים סביב הטריטוריות מתרחשים בתדירות גבוהה, והם עשויים להיות פראיים במיוחד ולהסתיים אף במוות של אחד הצדדים; כמעט כל הזכרים הבוגרים נושאים על גופם צלקות ממספר רב של קרבות ועימותים נגד פולשים, וחלקם עשויים אפילו להיות קטועי אוזן כתוצאה מכך.
קנגורו בנט הוא יונק יחידאי הפעיל רוב הזמן בגפו; עם זאת, לעיתים קרובות במהלך הניווט של הזכר בטריטוריה הגדולה שלו הוא יחלוף ליד נקבה ואז עשוי לשהות לצידה זמן קצר (במיוחד עם מדובר בעצים המשמשים כמזון). להוציא כאשר היא מלווה בגור או באינטראקציה עם זכר, הנקבה מבלה אף היא את חייה בבדידות.
קנגורו בנט הוא אוכל עלים בעיקרו; יש לו העדפה לעלי עצים מסוימים כדוגמת: Ganophyllum מהסבוננאים, Aidia מהפואתיים, Schefflera מהקיסוסיים, Pisonia מהלילניים ו-Platycerium מהשרכיים. הוא גם לא יהסס לאכול פירות כאשר יהיו בהישג ידו. בעת האכילה, הוא נוהג לאחוז את מזונו עם שתי ידיו בו זמנית, בדומה לקנגורו הקרקעי והוולבי.
California
California הוא אלבומה השלישי והאחרון של להקת מיסטר באנגל משנת 1999.
"קליפורניה" הוא האלבום האחרון של מיסטר באנגל (מלבד הופעות מוקלטות מ-1999 ו-2000) עד התפרקותם הרשמית.
קנגורו אילני בנט
טורפים והסוואה
חוקר טבע שעקב אחרי שני פרטים עם משדר רדיו עד לעץ עליו שהו, ציין שלקח לו לפחות כ-20 דקות על מנת לאתר את הזנבות שלהם בתוך חופה, וגם אז רק בעקבות תזוזה קלה שלהם. בהתאם לכך, גם במקום שהמין נפוץ למדי הוא עשוי להיראות על ידי האדם לעיתים נדירות. ההתנהגות הזהירה של קנגורו זה, היא הגורם העיקרי המקשה על ביצוע מחקר אודות הביולוגיה שלו.
רבייה ומחזור חיים
מאחר שקנגורו בנט חי ביערות גשם טרופיים שבהם יש הבדל קטן בין העונות, אין לו עונת רבייה קבועה. מערכת הרבייה היא פוליגמית. נקבת הקנגורו מתרבה אחת לשנה, וממליטה גור אחד בכל פעם. הנקבה מסוגלת לעכב את התפתחות העובר בהתאם לתנאים הסביבתיים, בתהליך הידוע כדיאפאוזה. סמוך ללידה, הנקבה יושבת על זנבה, וממתינה שהוולד הזעיר יזחל מהרחם לתוך הכיס. הגור נשאר עם אימו במשך כשנתיים, מתוכם כ-9 חודשים ראשונים בתוך הכיס.
למרות שהזכרים טריטוריאליים, הם מתעלמים מנוכחות הגור טרם יצא לעצמאות; יתרה מזאת: במקרה של מות האם, הגור הצעיר עשוי להתלוות לזכר בוגר עד הגיעו לבגרות. תוחלת החיים של מין זה אינה ידועה, אך סביר להניח שהיא מגיעה עד לכ-20 שנה בשבי בדומה למינים אחרים.
מצב שימור
אף על פי שמגמת האוכלוסייה של קנגורו בנט איננה בירידה ותפוצתו איננה מקוטעת, הוא מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור קרוב לסיכון (NT), בשל טווח תפוצה מצומצם יחסית שגודלו אינו עולה על 5,000 קילומטרים רבועים, וירידה באיכות ובהיקף בית הגידול שעשויה לגרום לו בעתיד להעפיל לקטגוריה מאוימת יותר. בעבר, הוא היה מאוים במיוחד מצד ציד על ידי השבטים האבוריג'ינים למטרות מזון, שגרמו לאוכלוסייה לנדוד לאזורים הרריים מבודדים. כיום, עם הפיכתו לחיה מוגנת בחוק האוסטרלי, הציד אינו מהווה יותר איום עבורו, וטווח התפוצה של קנגוריי בנט החל להתרחב בהדרגה ליערות באזורים נמוכים.
בעוד שביערות ההרריים הוא מוגן כמעט לחלוטין, האיום המרכזי עליו בשלהי המאה ה-21, היה חדירה לבתי גידול ביערות השפלה וצמצומם או קיטועם באמצעות פיתוח כבישים. קיטוע היערות מאלץ את הקנגורו לרדת מהעצים לקרקע בתדירות גבוהה יותר, ומגביר את סיכוני הטריפה מצד הדינגו. גשרים אקולוגיים שהוקמו מעל כבישים במטרה לפתור את הבעיה, נמצאו כלא יעילים עבור קנגורו בנט הכבד, שמעדיף לנוע על עצים גבוהים ועבים בהם הוא חש מוגן יותר. האיום מצד קיטוע בית הגידול מצומצם בהדרגה על ידי רשויות השימור האוסטרליות, הפועלות לשחזר יערות שבוראו באזורים קריטיים עבור הקנגורו ולאכוף בצורה אדוקה יותר את חוקי הסביבה.
כיום, כמעט על טווח התפוצה של קנגורו בנט נמצא בתוך הפארקים הטרופיים הגשומים של קווינסלנד שמוגנים מפני פגיעה בסביבה. נדרשים מחקרים אודות האקולוגיה והביולוגיה של המין, בעיקר על מנת לפתח אסטרטגיית שימור עבור אוכלוסיות הנמצאות ביערות השפלה.
The Nation
האומה (באנגלית: The Nation) הוא השבועון הוותיק ביותר המודפס ברציפות בארצות הברית והשבועון הנקרא ביותר של הפוליטיקה הפרוגרסיבית בארצות הברית.
The Nation נוסד ב-6 ביולי 1865 בידי ויליאם לויד גאריסון כממשיכו של The Liberator  כשמטרתו המוצהרת היא "לשים דגש על דיון סוגיות פוליטיות וחברתיות ברוח ביקורתית, ולהילחם כנגד אלימות, גוזמאות וייצוג בלתי הולם, בה נגועה הכתיבה הפוליטית כיום." הוא מפורסם בידי The Nation Company, L.P. ב-3 Irving Place, בעיר ניו יורק וקשור ל־The Nation Institute.
ל-The Nation משרדים בוושינגטון די. סי., לונדון ודרום אפריקה, ומדורים העוסקים באדריכלות, אמנות, עסקים, ביטחון, סביבה, קולנוע, משפטים, מוזיקה, שלום ופירוק הנשק, שירה וארצות הברית. מספר הקוראים של כתב העת המודפס העפיל ל-187,000 בשנת 2006 וב-2010 צנח ל-145,000. על כתב העת המקוון מנויים מעל 15,000 קוראים.
אמיר וולף
אמיר ישראל וולף (נולד ב-22 ביוני 1980) הוא במאי קולנוע ותיאטרון ושחקן ישראלי.
קורות חייו
נולד בשם אמיר ישראל וולף וגדל בהרצליה. הוא הבכור במשפחה בת ארבעה בנים. לו שלושה אחים: איתמר, אורי ואריאל, שחקן להקת תיאטרון החאן. אביו, יצחק וולף, הוא עורך-דין. אמו, אסנת וולף, היא ד"ר לבוטניקה.
בוגר תיכון אלון ברמת השרון, במגמת תיאטרון.
בכיתה י"ב השתתף בפרויקט הצעירים של תיאטרון הקאמרי, במסגרת זו שיחק בהצגה "ילדי הנרות". מאת יגאל אבן-אור, בבימויו של עמית גזית. בצה"ל שירת בחיל המודיעין.
למד בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב במגמת הפקה. במהלך לימודיו באוניברסיטה כתב וביים את הסרט – עבר, הווה, לילה (15 דקות, 16 מ"מ) בהשתתפות יעל בר זוהר ואמנון וולף. הסרט הוצג בפסטיבל חיפה ובפסטיבלים שונים בעולם, ביניהם בפורטו, פורטוגל ובאורהוס בדנמרק.
לימד משחק מול מצלמה בבית הספר לאומנויות הבמה של סופי מוסקוביץ' וביים שם ארבע הצגות. ריכז את מגמת הקולנוע בתיכון אורט פרקאוף באור יהודה. לימד קולנוע בתיכון מקיף יהוד. משנת 2006, מלמד קולנוע בתיכון עירוני א' בתל אביב וחונך את סרטי הגמר של בית הספר.
כשחקן, השתתף בסרטו של דובר קוסאשווילי מתנה משמיים בתפקיד גוצ'ה, אחיה של קטו (בקי גריפין). בסרוגייט, סרטה של טלי שלום עזר, גילם את דמותו של איליי. שיחק בטלוויזיה ובתיאטרון. בהמשך הכיר את גלעד קלטר, שחקן תיאטרון גשר ומאז החל לביים בתיאטרון.
במהלך חודש יולי בשנת 2019 מונה לבמאי הבית בתיאטרון גשר
בימוי
קולנוע בתיאטרון הבימה
בתיאטרון גשר
בבית הספר של סופי מוסקוביץ'
משחק
משחק בסרטים
משחק בסדרת טלוויזיה
שאריות של החיים
שאריות של החיים הוא סינגל של הפרויקט של עידן רייכל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי אמיר דדון. השיר יצא לאור ב-15 בינואר 2009, כסינגל הרביעי מתוך האלבום "בין קירות ביתי", על ידי חברת התקליטים הליקון.
רקע וכתיבה
השיר נכתב והולחן על ידי עידן רייכל והופק על ידי רייכל וגלעד שמואלי, בדומה לשאר שירי האלבום. השיר הוא בסגנון הרוק אשר משלב בתוכו את סגנון המוזיקת עולם.
הסינגל כולל בתוכו את הבי-סייד "Ôdjus Fitxadu" אשר בוצע על ידי הזמרת הכף ורדיאנית מיירה אנדרדה, ונכלל גם כן באלבום.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר, בוים על ידי גל קציר והועלה לערוץ היוטיוב של עידן רייכל ב-4 באוגוסט 2011.
נכון למאי 2022, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-16 מיליון.
הצלחה
השיר הגיע למקום הראשון במצעד השבועי של רשת ג' ומדיה פורסט. במצעד הפזמונים השנתי של רשת ג', דורג השיר במקום החמישי. במצעד הפזמונים השנתי של גלגלצ דורג השיר במקום השישי. על פי נתוני מדיה פורסט, השיר היה לשיר המושמע ביותר ברדיו בישראל לשנת 2009.
נכון לאפריל 2020, מונה ההשמעות של השיר ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי עומד על כ-2 מיליון.
שון גרייט
שון מייקל גרייט (באנגלית: Shawn Michael Grate, נולד ב-8 באוגוסט 1976) הוא רוצח סדרתי ואנס אמריקאי אשר רצח חמש נשים בין השנים 2006–2016 בצפון מדינת אוהיו, ארצות הברית. הוא נעצר לאחר שאחת מקורבנותיו הצליחה להימלט מידיו בזמן שנרדם בבית נטוש, ובמהלך חקירתו העוקבת הודה במספר מקרי רצח שבאותה העת נחשבו לבלתי מפוענחים, בגינם הורשע ונידון למוות. כיום ממתין לביצוע גזר דינו באגף המוצאים להורג של.
ביוגרפיה
אף על פי שחווה בעיות שונות בגן הילדים ובבית הספר, ואף נאלץ להישאר כיתה פעמיים בשל פיגור בחומר הלימודי, זכה גרייט להצלחה רבה מבחינה חברתית, בייחוד בקרב בנות המין הנשי, כאשר מספר עדויות אף מסרו שמרבית הבנות שהכיר חיבבו אותו בשל אופיו החברותי, חיוכו התמידי, ועיניו הכחולות.
מספר ימים לפני יום הולדתו השישי, ב-6 באוגוסט 1982, הוריו התגרשו ועברו לחיות בנפרד זה מזו. אמו הכירה בני זוג רבים אותם נהגה להביא לביתם למפגשים מזדמנים, עד שכעבור מספר שנים עברה לחיות עם אחד מהם באוהיו. גרייט חש סלידה מהעניין כולו, ולדברי אחותו החורגת החל לפתח פנטזיות רצחניות כנגד אמו, עמה ניהל מערכת יחסית שהייתה מבוססת לחלוטין על שליטה ודומיננטיות:.
בראשית חייו הבוגרים ולאחר שסיים את חוק לימודיו ב ב-1995 החל גרייט להפגין דפוס רחב של אלימות כלפי נשים, כאשר בגיל שמונה עשרה נעצר לאחר שחנק את בת זוגו. כעבור מספר שנים, בעודו בן עשרים ושלוש, פרץ לביתה של בת זוגו בת השבע עשרה אשר הייתה בהיריון באותה העת, שם תקף וחנק אותה. לאחר מספר חודשים פרץ לביתה שוב והחזיק אותה ואת אחותה תחת איומי סכין. לאורך השנים נולדו לו שלושה ילדים משלוש נשים שונות, וב-2003 נעצר לאחר שאנס את אחת מהן, על אף שהורשע רק בסעיף תקיפה. ב-2010 נעצר שוב לאחר שתקף בחומרה אישה עמה ניהל מערכת יחסים ארוכה.
מעת לעת ריצה גרייט תקופות מאסר קצרות בעקבות תלונות שהוגשו נגדו בידי בנות זוגו, ובמקרה בודד נידון לארבע שנות מאסר לאחר שנתפס פורץ לבית מגורים יחד עם אדם נוסף ב-23 באוקטובר 1996, מתוכן ריצה תשעה חודשים בלבד, כך שהשתחרר באוקטובר 1997.
גרייט נישא לאמבר ניקול באומן ב-2011, זמן קצר לאחר שהכירו במסגרת השתתפותם בפעילויות הכנסייה, ובחודשים הבאים נולדה להם בת. על אף כן, נישואיהם לא החזיקו מעמד זמן רב, וכעבור שנה בלבד הגישה באומן בקשת גירושים מגרייט בנוסף לצו הרחקה, לאחר שהלה החל להפגין כלפיה אלימות מילולית ופיזית, ואף איים עליה כי,.
דנה "ויקי" ניקול לאורי
הקורבן הידוע הראשון של גרייט הייתה דנה "ויקי" ניקול לאורי בת העשרים ושלוש, אשר נהגה למכור מגזינים מדלת לדלת בשכונת מגוריו ב-2006. אמו נהגה לקנות את עיתוניה בקביעות, אך לאחר שנעלמה למשך זמן מה יצא גרייט לחפש אחריה. כאשר עלה לבסוף על עקבותיה פיתה אותה לבוא עמו לרכבו, שם דקר אותה בצווארה עד שמתה, ונפטר מגופתה, אשר אותרה רק כעבור שנתיים. גרייט הודה ברציחתה לאחר שנעצר ב-2016, אך זהותה התבררה באופן סופי רק בינואר 2018 במסגרת. בזמן מותה התגוררה ב, לואיזיאנה, והשאירה אחריה שתי בנות שהיו בגילאי אחת וחמש באותה העת.
רבקה לין לייסי
גופתה של רבקה לין לייסי בת השלושים ואחת נמצאה באזור מיוער במחוז אשלנד ב-2015. סיבת מותה נקבעה תחילה בתור מנת יתר של סמים, דבר שנראה הגיוני באותה העת מאחר שעבדה לפרנסתה כזונה והשתמשה בסמים באופן קבוע, אולם התברר כשגוי לאחר מעצרו של גרייט.
הלה הודה שהכיר את לייסי במשך זמן מה, וכי שניהם נהגו להיפגש מעת לעת כדי לבלות יחדיו. באחד הימים נתקל בה ברחוב והזמין אותה לבוא עמו חזרה לביתו. כאשר הלך לשירותים, לדבריו, שמע אותה מחטטת בכיסי מכנסיו ומנסה לגנוב את כספו. לאחר שהבחין בחסרונם של כארבעה דולרים התעמת עמה, והשניים החלו לריב. כאשר ניסתה לעזוב חנק אותה לסירוגין עד שהתעלפה והתמוטטה ארצה, ולאחר ששבה להכרתה הצמיד אותה לרצפה בעזרת לחיצת ברכו כנגד פניה, תוך כדי שהמשיך לחנוק אותה עד שמתה. החלטתו לשים סוף לחייה התגבשה במחשבתו, לטענתו, לאחר שאזלו כוחותיו ועייף מלריב איתה.
בהמשך הכניס את גופתה לתיק גולף גדול אותו השליך למרתף, שם נותר במשך היומיים הבאים. לאחר מכן השאיל את רכבו של אחד מחבריו ולקח את הגופה לאזור מיוער, בו היא נמצאה לבסוף. אף על פי שהן הדנ"א של גרייט הן של לייסי נמצא על תיק הגולף, ודוח הנתיחה שלאחר המוות קבע את סיבת מותה כחנק, הצהירו חלק מבני משפחתה כי אינם מאמינים שגרייט הוא הרוצח.
קנדיס קנינגהאם
קנדיס קנינגהאם בת העשרים ותשע הייתה בת זוגו של גרייט, והשניים התגוררו יחדיו במשך מספר חודשים. לדברי חבריהם, נהג גרייט להכות אותה לעיתים תכופות,. היא ככל הנראה נרצחה מעט לפני או אחרי ה-6 ביוני 2016, היות שבאותה העת נעלמה על אף שמשפחתה לא דיווחה על היעדרותה לגורמי החוק, וזוהתה באופן רשמי ב-1 בנובמבר אותה שנה. גרייט הודה כי חנק אותה למוות במהלך היום הראשון למעצרו, והוביל את חוקריו לאזור המיוער בו השליך את גופתה. בנוגע לעניין זה נשמע אומר,.
אליזבת גריפית'
אליזבת גריפית' בת העשרים ותשע הייתה מטופלת במרכז קהילתי לבריאות הנפש "אפלסיד" שב, דרכו ככל הנראה הכירה לראשונה את גרייט. היא סבלה מסכיזופרניה פרנואידית שגרמה לה לראות דברים שאינם קיימים ולשמוע קולות בראשה, ובמקרה אחד אף שפכה נפט על ראשה והציתה את עצמה באש, מסיבות שהיו גלויות רק לה.
היעדרותה הובחנה בראשית חודש ספטמבר 2016 לאחר שפספסה מספר טיפולים אליהם הייתה אמורה להגיע. גופתה נמצאה במרתף הבית הנטוש בו התגורר ונעצר גרייט במצב של ריקבון מתקדם, כך שחוקרי מקרי המוות נאלצו לזהות אותה באמצעות השוואת שיניה לתצלומי רנטגן דנטליים. בנוסף, ידיה ורגליה נקשרו באמצעות מספר פריטי לבוש כך שנמתחו אל מאחורי גבה.
הן הודאתו של גרייט והן דוח הנתיחה שלאחר המוות הציעו כי גריפית' נחנקה למוות, ולדברי עדותו של דוקטור טוד בר, בוחן מקרי המוות המשטרתי של מחוז קויאהוגה, חנק אותה הלה במשך שלוש עד חמש דקות לפני שמתה.
סטייסי סטנלי "היקס"
סטייסי סטנלי "היקס" בת הארבעים ושלוש נראתה לאחרונה בחיים בתחנת דלק זמן מה לפני שנתקלה בגרייט, אשר הציע לעזור לה לתקן תקר באחד מצמיגי רכבה. השניים המשיכו לכיוון הבית הנטוש בו התגורר באותה העת, שם אנס אותה תוך כדי שצילם את הנעשה, וחנק אותה למוות. לאחר מכן שדד ממנה כארבעים ושלושה דולרים ונראה נוהג ברכבה, בטרם השליך את גופתה במרתף הבית, שם נמצאה יחד עם זו של אליזבת גריפית', במהלך יום מעצרו.
מעצר
הקורבן האחרון שייתכן כי גרייט תכנן לרצוח הייתה אישה בת שלושים ושמונה שזהותה מעולם לא נחשפה וידועה רק תחת השם הבדוי ג'יין דואו או פלונית. היא וגרייט הכירו זה את זו מספר שבועות קודם לכן דרך סניף צבא הישע של מחוז אשלנד, ונהגו לאכול את ארוחת הצהריים שלהם יחדיו, לצאת לטיולים ארוכים, לשחק טניס, ולשוחח אודות הדת. דואו תיארה את מערכת היחסים ביניהם כחברותית לחלוטין, עד כדי כך שאפילו לא החליפו מספרי טלפון, אולם גרייט טען כי מה שהתקיים ביניהם היה מעבר לכך, ואף הביע את כעסו בשל התשוקות שלדבריו בערו בה כלפיו, אליהן ניסתה להתנגד בשל אדיקותה והצורך הדתי בהימנעות מקיום יחסי מין לפני הנישואים.