cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סטייסי אגמון
קריירת אימון
בין השנים 2016–2018 היה עוזרו של ג'ייסון קיד, מאמן מילווקי באקס. לקראת עונת מונה לעוזרו של מאמן סקרמנטו קינגס, לוק וולטון.
ג'ו ארמסטרונג
ג'ו ארמסטרונג (באנגלית: Joe Armstrong; נולד ב-7 באוקטובר 1978) הוא שחקן אנגלי. תפקידים בולטים שלו בטלוויזיה היו אלן א דייל בסדרה "רובין הוד", הוטספור במחזה "הנרי הרביעי, חלק ראשון", אשלי קאוג'יל בסדרה "עמק האושר" וביירסטו בסדרה "הכפר". על במת התיאטרון הופיע ארמסטרונג בתפקיד הראשי במחזה "The Empire" מאת די סי מור, ובהפקה מחודשת משנת 2011 של המחזה "Flare Path". הוא שיחק במחזה "העלמה יוליה" לצדה של מקסין פיק בתיאטרון רויאל אקסצ'נג' ולצדה של לואיז ברילי בהפקה של המחזה "Constellations".
ביוגרפיה
ג'ו ארמסטרונג נולד בלונדון. הוא בנם של השחקן אלן ארמסטרונג ושל אשתו סו. יש לו אח אחד מבוגר ממנו, טום, ואח אחד צעיר ממנו, דן שהוא מוזיקאי חבר בלהקת "קלוק אופרה". בשנים 1993 עד 1997 למד בבית הספר "אליוט" בפאטני. אחר כך למד באוניברסיטת בריסטול, שם הופיע ב-1998 ב"פרויקט ברכט", קטעים מיצירותיו של ברטולט ברכט, וב-1999 במחזה "Women Beware Women".
טלוויזיה
הופעת הבכורה של ארמסטרונג בטלוויזיה הייתה בשנת 2003 בפרק בסדרה "The Bill", ואחר כך השתתף במיני-סדרה של ITV "בין הסדינים" בכיכובו של אביו אלן ארמסטרונג. ב-2004 הופיע בתפקיד משנה בסרט הטלוויזיה "Passer By" של ה-BBC, וגילם אחד משני אנשים שתוקפים אשה ברכבת. ב-2004 שיחק בתפקיד אורח בפרק "Fugue States" בסדרה "להעיר את המתים" בדמות צעיר שסובל מאיבוד זיכרון אחרי שנחטף בהיותו ילד. עוד ב-2004 שיחק בתפקיד בנו של חוואי שנרצח בפרק "They Fought in the Fields" בסדרה "המלחמה של פויל".
תפקיד אורח נוספים שלו היו בסדרות "רציחות במידסומר" (2004), "בלקפול" (2004), "רוז ומלוני", פרק נוסף בסדרה "The Bill" (ב-2005), "חקירות המפקח לינלי" (2006), הדרמה "Party Animals", הסדרה "The Last Detective" וב-"The Whistleblowers" שלושתם מ-2007.
ב-2006 לוהק ארמסטרונג לסדרה של ה-BBC "רובין הוד" בתפקיד אלן, המבוסס על הדמות האגדית אלן-א-דייל, שמצטרף לכנופיה של רובין ביער שרווד. בהמשך הסדרה אלן כורת ברית עם הנבל גי גיזבורן, אבל מתחרט על כך וחוזר אל חבריו. ארמסטרונג הופיע בכל שלוש העונות של הסדרה מ-2006 עד 2009. הסדרה צולמה באתרים מסביב לעיר בודפשט.
ב-2009 גילם ארמסטרונג את דמותו של נורמן היטלי בסרט הטלוויזיה "Breaking the Mould", אודות הצוות שהפכו את הפניצילין לתרופה. ב-2010 כיכב יחד עם בילי פייפר בדרמה "A Passionate Woman" בתפקיד הבעל הנבגד. אביו אלן ארמסטרונג שיחק באותו תפקיד בגיל מבוגר יותר.
ב-2011 הופיע בתפקיד אורח בפרק בסדרה "הנוכלים", והשתתף בסדרת הדרמה התקופתית "Land Girls". ב-2012 שיחק בסדרה "אויבי הציבור" בכיכובם של דניאל מייס ואנה פריל.
בהפקה של ריצ'רד אייר למחזה "הנרי הרביעי, חלק ראשון" שיחק ארמסטרונג בתפקיד הוטספור. זהו אחד מסדרה של ארבעה ממחזותיו של שייקספיר שהופקו ב-BBC במסגרת הסדרה "הכתר החלול". בתפקיד זה דיבר במבטא ג'ורדי. ג'רמי איירונס גילם את הנרי הרביעי, מלך אנגליה, טום הידלסטון שיחק בתפקיד הנסיך האל, ואלן ארמסטרונג שיחק בתפקיד רוזן נורת'מברלנד, אביו של הוטספור.
ב-2003 שיחק בסדרת הדרמה "הכפר", המתאר את החיים בכפר בדרבישייר בתחילת המאה העשרים. ארמסטרונג מגלם את סטיבן ביירסטו, בלש הנושא צלקות מחוויותיו בחזית במלחמת העולם הראשונה. הדמות בתחילה הייתה שולית, אבל התסריטאי פיטר מופט הרחיב אותה כשהתרשם מארמסטרונג. ב-2014 חזר וגילם את הדמות בעונה השנייה של הסדרה.
ב-2014 שיחק ארמסטרונג בתפקיד אשלי קאוגיל, דמות של סוחר סמים שהיה מעורב בחטיפה, בדרמת הפשע מאת סאלי ויינרייט "עמק האושר", בכיכובה של שרה לנקשייר.
תיאטרון
עם התיאטרון הלאומי לנוער שיחק ארמסטרונג בתפקיד ג'רי אוונס במחזה "רוקדים בלונאסה" בשנת 1998, ובתפקיד לוטננט סטדנה במחזה "הם יורים גם בסוסים" ב-2000. עוד הופיע בתפקיד ווקפורד סקיירס בעיבוד לרומן "ניקולס ניקלבי".
ב-2003 שיחק ארמסטרונג בתפקיד כפול של אדם וג'ף במחזה "Protection" מאת פין קנדי בתיאטרון סוהו. ב-2004 הופיע במחזה "How Love Is Spelt" מאת קלואי מוס בתיאטרון בוש. ב-2005 הופיע שוב בתיאטרון סוהו במחזה "A Night at the Dogs" מאת מאט צ'רמן.
בפסטיבל הפרינג' באדינבורו בשנת 2009, שיחק ארמסטרונג בתפקיד ליאם במחזה "Orphans" מאת דניס קלי. הצגת הבכורה הייתה בתיאטרון טרוורס באוגוסט ואחר כך הוצגה בספטמבר בתיאטרון הרפרטוארי של ברמינגהאם, ובאוקטובר בתיאטרון סוהו בלונדון. על תפקיד זה היה ארמסטרונג מועמד לפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל.
במחזה "The Empire" מאת די סי מור שיחק ארמסטרונג בתפקיד גארי, חייל באפגניסטן השומר על אסיר פצוע הטוען שהוא בריטי. פול טיילור מהאינדפנדנט שיבח את משחקו של ארמסטרונג. כהכנה לתפקיד נפגשו השחקנים עם חיילים ששירתו באפגניסטן. ההצגה הועלתה במשך שישה שבועות ממרץ עד מאי 2010 בתיאטרון ג'רווד העליון השייך לתיאטרון רויאל קורט, ואחר כך במאי הוצגה במשך שבועיים בתיאטרון דראם שבתיאטרון רויאל בפלימות'.
ב-2011 שיחק ארמסטרונג בתפקיד מקלען ב-RAF, דסטי מילר, במחזה על מלחמת העולם השנייה "Flare Path" מאת טרנס רטיגן. ההצגה זוכת השבחים בבימויו של טרוור נאן הוצגה ממרץ ועד יוני בתיאטרון היימרקט.
ב-2012 שיחק בתפקיד ז'אן במחזה "העלמה יוליה" לצדה של מקסין פיק שהופיעה בתפקיד הראשי, בתיאטרון רויאל אקסצ'נג' במנצ'סטר. ארמסטרונג תיאר את התפקיד כאחד המאתגרים שהיו לו בגלל הצורך להביע באופן אמין שינויים פתאומיים במצבי הרוח.
ב-2013 שיחק ארמסטרונג במחזה "The Dumb Waiter" מאת הרולד פינטר בתיאטרון "The Print Room". הוא גילם את גאס לצדו של קלייב ווד בתפקיד בן.
ב-2015 כיכב יחד עם לואיז ברילי בסיבוב הופעות של המחזה "Constellations".
קולנוע
בשנת 2006 הופיע ארמסטרונג בשני סרטים קצרים "A Ticket Too Far" ו-"Service". השני היה חלק מסדרת "Coming Up" עבור ערוץ 4.
ארמסטרונג השתתף בסרט "קרוב יותר לירח" בבימויו של נאה קאראנפיל ובכיכובם של ורה פרמיגה, מארק סטרונג והארי לויד. הסרט צולם בבוקרשט בסתיו 2011 ויצא לאקרנים ברומניה ב-2014. הסרט מבוסס על פרשת השוד שביצעה כנופיית יואניד ברומניה בשנת 1959. דמותו של ארמסטרונג מבוססת על העיתונאי חאראלאמביה אובדיאנו שהיה אחד הנאשמים.
יהודה גזבר-פניגשטיין
יהודה גזבר־פניגשטיין (נולד ב-25 במרץ 1989) הוא סופר, משורר ומנחה סדנאות כתיבה ישראלי.
ביוגרפיה
גזבר נולד ב-25 במרץ 1989 בירושלים, בנם השני של הרב יאיר גזבר ולאה, בתו של הרב שמואל יניב. גדל בקריית משה ובהר נוף. בילדותו למד בתלמוד תורה מורשה ולאחר מכן בישיבת ירושלים לצעירים.
בשנת 2008 החל ללמוד בישיבת ההסדר אור עציון, ולאחר שלוש שנים החל לשרת בחיל השריון. אחרי הפרק הצבאי עבר ללמוד בישיבת שיח יצחק. הוא בעל תואר ראשון בחינוך מהמכללה האקדמית הרצוג ותעודת תסריטאות ממעלה - בית הספר לקולנוע ולטלוויזיה.
גזבר החל לפרסם את כתיבתו בפורומי כתיבה מקוונים, דוגמת במה חדשה וביכורים. בנוסף פרסם סיפורים וביקורת ספרות בעלון עולם קטן. בשנת 2011 החל לפרסם דברים שכתב בפוסטים בפייסבוק, שם צבר קהל קוראים רחב. בראיון לישראל היום, סיפר גזבר כי הגיע לפייסבוק בעקבות עוזי וייל:
במקביל לכתיבה בפייסבוק החל גזבר לפרסם בבלוג אישי בשם "הכריכה האחורית".
בדצמבר 2021 החל לכתוב טור זוגי עם רעייתו, מרב פניגשטיין־גזבר, בירחון "נשים". בשנת 2022 פרסם שני סיפורים בהמשכים בשם "כל המשפחות המאושרות" ו"ימי מילואים" באתר האינטרנט של מקור ראשון.
במרץ 2022 יצא לאור ספרו השני, "סיפור; הגדה", אשר כולל שילוב בין קטעי פרוזה לבין הגדה של פסח וקטעי עיון. את הספר עיצב דוב אברמסון, והוא יצא לאור בהוצאת ידיעות אחרונות. אריאל פייגלין מערוץ 7 כתב כי. יצחק טסלר מ-ynet כתב כי. בביקורת בעיתון מקור ראשון כתב צור ארליך:
כתיבתו
בכתיבתו עוסק גזבר בסוגיות שונות כמו זוגיות ורווקות, מיניות, שמירת מצוות, הורות, חינוך ונושאים נוספים. בראיון לכתב העת "גרנטה" תיאר גזבר בהרחבה את תהליך הכתיבה שלו, ואמר כי הוא מתחיל. בהמשך הראיון אמר כי המבקר צור ארליך כינה את סגנון הכתיבה שלו "גזבריזם", וכתב כי. בכתיבתו הוא מרבה לעשות שימוש בז'רגון המזוהה עם המגזר הדתי לאומי, וכן מתייחס לספרות התורנית.
חיים אישיים
גזבר נשוי למרב פניגשטיין־גזבר, מעצבת פנים, ולהם שני ילדים. הם גרים בירושלים. בנוסף ליצירתו הספרותית, גזבר־פניגשטיין עוסק בשיווק ובעריכה.
בתי נחושת (ישראל)
במהלך העלייה החמישית הוקמו בארץ ישראל מספר בתים טרומיים שחלקם היו בתי נחושת. בתים אלו נבנו על ידי "החברה הגרמנית לבתי נחושת בע"מ" (Deutsche Kupferhaus - Gesellschaft m.b.H), שהוקמה על שרידי חברת "הירש מפעלי נחושת ופליז" של זיגמונד הירש (1953-1882), בגרמניה. רעיון בניית הבתים מנחושת לא היה חדש. פיתוחם החל מסוף שנות ה-20 של המאה העשרים, והתאים לגישות האדריכלות המודרנית שהחלו תופסות תאוצה בגרמניה. ב-1922 נערכה בגרמניה תחרות תכנון בניינים מודולריים. ולטר גרופיוס זכה בתחרות ובבנייה זכתה חברת הירש. כדרכם של אדריכלים מודרניסטיים הם היו אחראים על מכלול שלם לבית כולל ריהוט, אבזור, קישוט וכיוצא בזה. הקירות היו מוטבעים מראש וצבועים, גודלי החדרים היו אחידים בגודלם והבידוד נעשה בעזרת אלומיניום ואזבסט.
בשנות ה-30 אסרו השלטונות הגרמניים להוציא כספים מגרמניה, אך ציוד זה או אחר הותר להוצאה. עולים בעלי כספים בגרמניה חיפשו אפיקים על מנת לממש את רכושם ולהכלל בהסכם העברה שנחתם ב-1933 ואיפשר ליהודים להעביר רכוש שנקנה בגרמניה לתחומי המנדט הבריטי. כך תוכננו שלדי פלדה על ידי ברונו קליצקי ודב איתן, נבנו בגרמניה במפעל בהלר ויובאו לארץ. סוג בתים אחר היו צריפי עץ שכמו בתי הנחושת יוצרו בגרמניה ויובאו ארצה.
רנה שוורץ, חותנו של הירש, קנה את הזכויות על בתי הנחושת, שינה את שמם לשמות "ארצישראליים" כ-"שרון" ו"חיפה". והחל לשווק מחדש את בתי-הנחושת. הבתים נקנו בגרמניה בחלקים, הובאו באונייה והורכבו מחדש. הערכות כללו את כל שצריך לבית מודרני - חלונות, דלתות, חיבורי חשמל (תוצרת AEG), קירות צבועים, תחריטים על הקירות דמויי טפטים, תריסים נגללים, חלונות פנימיים לסירקולציה של אוויר, חימום מרכזי ורעפים שטוחים. המחיר נע בין 6550 מארק לדגם הזול ל-19450 מארק לדגם היקר. כמו כן ניתן היה להוסיף, תמורת תשלום, דלתות פנימיות נוספות או חלונות כפולים וארונות קיר.
על פי פרסומי היצרן ניתן היה לבנות את הבתים מחדש ביום עבודה אחד, אך ככל הנראה, וגם משיקולים טופוגרפיים, הבנייה נמשכה זמן רב יותר. הבתים הצדיקו את פרסומם כמבודדים, למעט בעיות ייצור בגגותיהם (כתוצאה מהשמש המזרח תיכונית). הבריטים ראו בבתים אלו בתים זמניים (בדומה לצריפי עץ) וככאלו ניתנו להם רישיונות זמניים לשנה.
הבית הראשון שהובא לארץ בשנת 1933 הוקם על ידי משפחת רוקנשטיין בצפת.
על פי גילברט הרברט נרכשו לחיפה כ-11 בתים כאלה. בית בצפת, בית בפתח תקווה שנמכר מיד כחומר נחושת, ובית או שניים ברמת גן. רוב הבתים נהרסו (וחלקם עלה באש). הבתים ששרדו הוגדרו כבתים לשימור.
נכון ל-2017 בחיפה נמצאים הבתים ברחוב החורשה 9 (בית אלכסנדר גרונדמן), ברחוב לאונרדו דה וינצ'י 5 (בית זלמה שונפלד), וברחוב תל מאנה 20 (בית ד"ר (למשפטים) טוכלר).
בתים נוספים שהיו בחיפה היו בית נוימן הוקם בדרך הים 147 שנשרף, ברחוב התמר 3 הוקם בית קליסקי (מאוחר יותר נאומן) שנשרף באפריל 2003 (ערב ליל הסדר), וברחוב סמולנסקין 23, בית ד"ר אלפרד שמוקלר, רופא בית הספר הריאלי. הבית שימש לתקופה קצרה כמעון לילדים חשוכי מרפא. הבית נהרס ב-1972.
לוגיקה דינמית
בתכנון מעגלים משולבים, לוגיקה דינמית הוא תכנון מתודולוגי של משפחה לוגית אשר היה פופולרי בשנות ה-70 של המאה העשרים וכעת זוכה לעדנה מחודשת באלקטרוניקה בתדירויות גבוהות, בייחוד במעבדים. לוגיקה דינמית נבדלת מלוגיקה סטטית בכך שהיא משתמשת באות השעון ביישום של הלוגיקה הקומבינטורית, זאת אומרת, אות המוצא הוא פונקציה של זרם הכניסה בלבד. השימוש המסורתי באות השעון הוא תזמון המעברים במעגלי הלוגיקה הצירופית, ואילו ברוב המעגלים של הלוגיקה הקומבינטורית אות השעון מיותר.
לוגיקה סטטית לעומת דינמית
ברוב סוגי המעגלים, המכונים לוגיקה סטטית, יש בכל זמן נתון מכניזם על מנת לדאוג כי הכניסה תהיה ברמה גבוהה או נמוכה. בשיטות לוגיות רבות, כמו TTL או CMOS, עיקרון זה יכול להיות מנוסח מחדש כך, שתמיד ישנו נתיב בעל התנגדות נמוכה בין המוצא או למתח האספקה או להארקה.
בלוגיקה דינמית לעומת זאת, לא תמיד יש מכניזם אשר דואג שהכניסה תהיה ברמת מתח גבוהה או נמוכה. בגרסאות הנפוצות ביותר של קונספט זה, המוצא מועבר לרמת מתח גבוהה או נמוכה רק בחלקים מסוימים וברורים של מחזור השעון.
לוגיקה דינמית דורשת קצב שעון מינימלי אשר יהיה מספיק מהיר כך שהמוצא של כל שער ייקרא וייעשה בו שימוש לפני שתהיה זליגה של הקיבול המחזיק את אותו מצב.
בלוגיקה סטטית אין תדר שעון מינימלי, והשעון יכול להיעצר לתמיד. למרות שהיכולת לעצירת השעון למשך זמן ממושך נראית חסרת תועלת, זה יכול להוות שני יתרונות:
בפרט, למרות שמעבדים רבים משתמשים בלוגיקה דינמית, לוויינים למשל, מכילים מעבדים בטכנולוגיית CMOS בלבד.
דוגמה מתחום זיכרונות המחשב מציגה את ההבדל בין סוגי הלוגיקה: במבנה זכרונות SRAM מורכב בצורה מסוימת של לוגיקה סטטית ואילו DRAM מורכב בצורה מסוימת של לוגיקה דינמית.
יתרונות
לוגיקה דינמית מהירה ביותר מפי שניים מלוגיקה רגילה. היא משתמשת רק בטרנזיסטורי N, ועוברת טוב אופטימיזציה של גודל של טרנזיסטורים.
גבעת סילר
גבעת סילר (באנגלית: Sealer Hill) היא גבעה בחלקו הדרום-מערבי של חצי האי ביירז, באי ליווינגסטון באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
גבעת סילר מתנשאת מעל נקודת ניקופול המצוייה 1.28 קילומטרים מזרחית - דרומית-מזרחית לגבעת סילר;
גבעת סילר מתנשאת מעל נקודת סבאר המצוייה 1.83 קילומטרים מערבית - דרומית-מערבית לגבעת סילר;
גביעת סילר ממוקמת 3.49 קילומטרים מזרחית - צפונית לנקודת דבילז;
גבעת סילר ממוקמת 2.8 קילומטרים דרומית-מזרחית מנקודת סמלי;
גבעת סילר ממוקמת 4.07 קילומטרים דרומית-מערבית מאגם בזלט;
גבעת סילר ממוקמת 3.96 קילומטרים דרומית - דרומית-מערבית מחרוט צ'סטר.
גילוי ומיפוי הגבעה
הגבעה התגלתה על ידי צידי כלבי ים. הציידים התיישבו באזור במאה ה-19. הגבעה מופתה לראשונה, באופן גס, בשנת 1968 על ידי סוקרים בריטיים. הגבעה מופתה באופן מדויק על ידי סוקרים ספרדים; הנקודה מופתה על ידי סוקרים בולגרים בשנת 2005 ובשנת 2009.
מקור השם
שמה של הגבעה ניתן לה בעקבות מחקר גאולוגי שנערך על ידי הסקר האנטארקטי הבריטי בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1975–1976, החוקרים גילו שלוש בקתות אבן שנבנו על ידי ציידי כלבי ים לרגלי הגבעה.
ורה מרצקאיה
ורה מרצקאיה (ברוסית: Вера Петровна Марецкая; 31 ביולי 1906 – 17 באוגוסט 1978) הייתה שחקנית תיאטרון סובייטית. היא זכתה בתואר האמן העממי של ברית המועצות בשנת 1949, זכתה ארבע פעמים בפרס סטלין ובתואר גיבור העמל הסוציאליסטי.
ביוגרפיה
ורה מרצקאיה נולדה בבארוויחה, מחוז מוסקבה. להוריה לא היה שום קשר עם האמנות והם לחצו על ביתם שתמשיך לימודים באוניברסיטת מוסקבה. בניגוד לרצון הוריה היא הגישה מועמדות למספר בתי ספר למשחק והתקבלה לבית הספר ליד תיאטרון וכטנגוב. היא סיימה את לימודיה בשנת 1924 והתקבלה לסטודיו אותו ניהל הבמאי יורי זבדסקי. במשך כל חייה היא עבדה בתיאטראות בהם הוא היה במאי. בשנת 1924 הם התחתנו אך התגרשו לאחר מספר שנים.
בשנת 1925 השחקנית הצטלמה לראשונה בקולנוע אצל יאקב פרוטזנוב. בהמשך של אותה שנה היא הצטלמה אצלו בסרט "התופר מטורז'וק" שזכה להצלחה גדולה ברחבי ברית המועצות. היא המשיכה להצטלם בסרטים עד לשנת 1969.
חיים אישיים
לורה מרצקאיה היו חיים אישיים לא פשוטים. במהלך הטיהורים הגדולים הוצאו להורג שני אחיה ואחות נוספת נשלחה למאסר. לאחר ריצוי העונש אסור היה לה להתגורר בקרבת מוסקבה.
בהיותה בת 18 התחתנה מרצקאיה אך זמן קצר לאחר לידת בנם, עזב בעלה, יורי זבדסקי, את המשפחה ועבר לגלינה אולנובה.
אירינה סולוביובה
לפני שגויסה להיות קוסמונאוטית, סולוביובה הייתה אלופת העולם בצנחנים הסובייטים ואף זכתה בפרסים.
השכלה
1959 - עברה בהצלחה את לימודיה ב-אוניברסיטת אורל הפדרלית
1980 - דוקטור בפסיכולוגיה.
טלקאר
טלקאר חברה בע"מ המוכרת בשם המקוצר "טלקאר" היא חברה פרטית ישראלית שהוקמה בשנת 1973, ועוסקת בייבוא ושיווק כלי רכב מתוצרת קיה וסאנגיונג. משרדיה הראשיים של החברה שוכנים בתל אביב.
היסטוריה
טלקאר נוסדה באוגוסט 1973 על ידי איש העסקים רמי אונגר. בינואר 1974 החברה החלה לייבא ולשווק כלי רכב מתוצרת לאנצ'יה האיטלקית, וכחצי שנה לאחר מכן, ביולי 1974, החלה לייבא ולשווק גם כלי רכב מתוצרת אוטוביאנקי האיטלקית אף היא. בספטמבר 1989 רכשה החברה את הזיכיון לייבוא ושיווק כלי רכב מתוצרת דייהטסו היפנית תמורת מיליון דולר.
במאי 2010 רכשה החברה מגרש בן 41.5 דונם במעוין שורק תמורת 77 מיליון שקל.
בעלי עניין
נכון לשנת 2021 מלוא מניות החברה מוחזקות על ידי משפחת אונגר. גדי אונגר בנו של מייסד החברה רמי אונגר, מכהן כמנכ"ל החברה.
To Be Loved
To Be Loved (בעברית: להיות נאהב/ת) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הבריטית אדל, מתוך אלבום האולפן הרביעי שלה, 30 (2021). השיר יצא לאור ב-19 בנובמבר 2021, על ידי חברות התקליטים מלטד סטון וקולומביה רקורדס, ביחד עם שאר שירי האלבום.
השיר הגיע למקום ה-32 במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי אדל וטוביאס ג'סו ג'וניור והופק על ידי שון אוורט וג'סו ג'וניור גם כן. "To Be Loved" הוא הרצועה הלפני אחרונה ב-30. מבחינה אינסטרומנטלית, השיר הוא בלדת פסנתר פשוטה ואיטית בעל קצב של 103. מבחינה לירית, השיר מתאר כיצד מופיעות העליות והמורדות של החיים ושהגיע הזמן להקריב בחיים עבור הדברים החשובים ביותר.
אדל ביצעה את השיר במקור יומיים לפני יציאת האלבום, ב-17 בנובמבר 2021, בסרטון שצילמה בביתה.
הצלחה מסחרית
"To Be Loved" זכה להצלחה מסחרית ברחבי העולם ובעיקר בארצות הברית. הוא דורג במקום ה-32 במצעד הבילבורד הוט 100 של בילבורד, ביחד עם שאר השירים מהאלבום שדורגו במצעד גם כן. השיר הגיע למקום ה-12 במצעד השירים הדיגיטליים וה-13 במצעד השירים הדיגיטליים הקנדיים. כמו כן, דורג במקום ה-19 בבילבורד גלובל 200 ובמקום ה-23 בבילבורד גלובל ללא ארצות הברית.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-30 מיליון השמעות.
רוויזיוניזם היסטורי
רוויזיוניזם היסטורי (באנגלית: historical revisionism) הוא מונח אקדמי המשמש לתיאור בחינה מחדש של אירועים בהיסטוריה במטרה לעדכנם בגילויים חדשים, נטולי דעות קדומות, ובעלי מידע מדויק יותר. מחקר היסטורי רוויזיוניסטי הוא מקובל, מתבצע לעיתים קרובות בזרם המרכזי של לימודי ההיסטוריה, ונחשב לתהליך מתמשך של פיתוח ושיפור ההיסטוריה הכתובה.
הרוויזיוניזם ההיסטורי מעדכן עדויות, ראיות ופרשנות, וכך יוצר גרסה אמינה יותר של האירועים ההיסטוריים. עם זאת, יש המנצלים אמצעים אלה לרעה, על מנת להכחיש אירועים היסטוריים ולשנות את הזיכרון הקולקטיבי של החברה. סוג זה של רוויזיוניזם נקרא שכתוב ההיסטוריה (באנגלית: rewriting history ו-historical negationism).
היסטוריה ורוויזיוניזם היסטורי
הרוויזיוניזם ההיסטורי הוא הכלי שבאמצעותו ההיסטוריה הכתובה מתעדכנת בעובדות ופרשנויות חדשות.
נשיא האגודה ההיסטורית האמריקאית שיבח את הרוויזיוניזם ההיסטורי באומרו:
הפילוסוף של המדע תומאס קון אמר כי בניגוד למדעים המדויקים, שבהם יש רק דרך אחת לתאר אירוע, מדעי החברה מאופיינים בכמה רבדים מקבילים לתיאור האירועים. לטענתו, שחורים, נשים ומעמד הפועלים לא יוצגו מספיק בהיסטוריה האמריקאית, מכיוון שהאליטה השלטונית בארצות הברית הייתה מורכבת בעיקר מגברים לבנים, והם היו בעלי האמצעים ללמוד בקולג' ולהפוך להיסטוריונים מקצועיים. לכן, ההיסטוריה כפי שנכתבה על ידם משקפת את מעמדם. כמו כן מצטט קון את דברי ויליאם אדוארד בורגהרד דו בויז משנת 1935: "מדהים אותי שהמחקר ההיסטורי נשען על הרעיון שאת הרשע האנושי חייבים לשכוח ולעוות, ולצמצם את נוכחותו. הקושי בגישה זו הוא שההיסטוריה מאבדת מערכה ומאמינותה. היא מתארת אנשים מושלמים ואומות אציליות, אבל היא לא אומרת את האמת."
רוויזיוניזם היסטורי ושכתוב ההיסטוריה
היסטוריונים רבים, בהם דבורה ליפשטדט, מבחינים בין רוויזיוניזם היסטורי לבין שכתוב ההיסטוריה למטרות פוליטיות או אידאולוגיות. לדוגמה, מכחישי שואה לרוב מציגים את מאמריהם כרוויזיוניזם היסטורי.
ימי הביניים
תקופת ימי הביניים נקראה בעבר "Dark Ages" ("התקופה החשוכה") מכיוון שסברו שלא חלה בה התקדמות בתחומי המדע והתרבות. לאחר מכן התגלו כתבים רבים המפריכים סברה זו, וההיסטוריונים חדלו להשתמש בשם זה, ועברו לכינוי הנוכחי "ימי הביניים".
קרב אז'נקור
במשך מאות שנים, היסטוריונים ראו את קרב אז'נקור כקרב של מעטים מול רבים, שבו הצבא האנגלי הביס צבא צרפתי שהיה גדול פי 4 ממנו. תיאור זה הפך לפופולרי במיוחד על ידי ויליאם שייקספיר, במחזהו "הנרי החמישי". עם זאת, מחקרים חדשים מראים שהצבא הצרפתי היה רק במקצת גדול יותר מהצבא האנגלי, ונראה שהמספרים "נופחו" על ידי האנגלים ממניעים של פטריוטיזם.
הברונים השודדים
הברונים השודדים הוא כינוי שהעניק מארק טוויין במאה ה-19 לקבוצה בולטת של יזמים, תעשיינים ואנשי עסקים ששגשגו בארצות הברית בתקופה שלאחר מלחמת האזרחים האמריקנית (1865-1860). ההשקפה הרווחת הייתה שהם אנשים גסי רוח, אך תכונה זו בטלה בשישים לאור תרומתם לתעשייה האמריקאית, לתעשיות הצבאיות וליזמות העסקית.
אולם ב-1930 התפתח יחס שלילי כלפיהם לאחר שנחשף כי הם ניצלו את קשריהם הפוליטיים כדי לחוקק חוקי איסור תחרות, ניצלו באופן מוגזם סובסידיות ממשלתיות, וקיבלו קרקעות בחינם. כיום מוצגים "הברונים השודדים" בעיקר באור שלילי.
אגם הואייר
אורכו של האגם 4.2 קילומטרים, רוחבו 1 קילומטרים ושטחו 1.94 קמ"ר.
עומקו הממוצע של האגם 9 מטרים, ועומקו המרבי 34 מטרים. פני השטח של האגם מצויים 73 מטרים מעל פני הים. באגם מצויים מספר איים.
הקרחון מוזן ממי הקרחונים הנמסים שסביבו (בעקבות הגברת המסת הקרחונים עקב ההתחממות הגלובלית, בין השנים 1972–1996 עלו פני האגם ב-1.6 מטרים). לאגם אין שפך. קרחון קנדה סוכר את שפך האגם, ומונע ממנו להישפך אל אגם פרייקסל הממוקם 3 קילומטרים צפונית מזרחית מאגם הואייר מעברו של קרחון קנדה. אגם צ'אד, המצוי 5 מטרים דרומית מערבית מאגם הואייר, לעיתים עולה על גדותיו ומימיו זורמים לאגם הואייר.
לחוף האגם מצוי מחנה מחקר.
מקור השם
שמו של האגם ניתן לו על ידי משלחת החקר האנטארקטית של אוניברסיטת ויקטוריה שבוולינגטון שבניו זילנד (שנערכה בין השנים 1963–1964).
האגם נקרא על שם הפיזיקאי ריי א. הואייר (Ray A. Hoare) חבר המשלחת אשר חקר את האגמים בעמק טיילור, עמק רייט  ועמק ויקטוריה.
לקריאה נוספת
• Wagner, B., Ortlepp, S., Doran, P., Kenig, F., Melles, M., & Burkemper, A. (2011), The Holocene environmental history of Lake Hoare, Taylor Valley, Antarctica, reconstructed from sediment cores, Antarctic Science, 23(3), 307-319. doi:10.1017/S0954102011000125
• Wagner, B., Ortlepp, S., Doran, P., Kenig, F., Melles, M., & Burkemper, A. (2011), Sediment transport dynamics on an ice-covered lake: The ‘floating’ boulders of Lake Hoare, Antarctica, Antarctic Science, 27(2), 173-184. doi:10.1017/S0954102014000558
• Gary D. Clow, Christopher P. McKay, George M. Simmons Jr., Robert A. Wharton Jr., Climatological Observations and Predicted Sublimation Rates at Lake Hoare, Antarctica, U.S. Geological Survey, Menlo Park, California
• Tae Hamm, Geochemical Evolution of Meltwater from Glacier Snow to Proglacial Lake, 1 June 2018
• Johanna Laybourn-Parry, Jemma Wadham, Antarctic Lakes, Oxford University Press, 2014
• Ana María Alonso-Zarza, Lawrence H. Tanner, Paleoenvironmental Record and Applications of Calcretes and Palustrine Carbonates, PP 94 - 102
מנדי רייס-דייוויס
מנדי רייס דייוויס (באנגלית: Mandy Rice-Davies; 21 באוקטובר 1944 – 18 בדצמבר 2014) הייתה דוגמנית, רקדנית, זמרת ושחקנית קולנוע וטלוויזיה בריטית. נודעה בחלקה בפרשת פרופיומו, היגרה לישראל, התגיירה ונישאה, ושיחקה במספר סרטים ישראליים, ולאחר מכן חזרה לבריטניה.
ביוגרפיה
היא נולדה בויילס ובגיל 15 החלה לדגמן בברמינגהאם. בגיל 16 הגיעה ללונדון והחלה לעבוד כחשפנית במועדון לילה שם הכירה את עמיתתה, כריסטין קילר.
פרשת פרופיומו
היא וחברתה כריסטין קילר ניהלו רומן עם שר המלחמה הבריטי, ג'ון פרופיומו, שהסתבך כשהתברר שקילר נפגשה באותו הזמן גם עם נספח הצי בשגרירות ברית המועצות בלונדון, שהתגלה כמרגל. חשיפת הקשר הבעייתי בתקשורת הובילה להגשת כתב אישום בגין סרסרות נגד האוסטאופת סטיבן וורד, שהכיר בין שתי החשפניות לשר פרופיומו במסיבה בביתו של הלורד ויליאם אסטור. רייס-דייוויס העידה במשפטו של וורד וכשעומתה עם טענתו של הלורד אסטור, שהכחיש את הרומן ביניהם וטען שמעולם לא פגש אותה, ענתה:. תשובתה הפכה למטבע לשון, שמשמש לתיאור תגובה צפויה ובלתי נמנעת.
בעקבות הפרשה הזאת התפטר ראש ממשלת בריטניה, הרולד מקמילן.
בישראל
רייס-דייוויס ניצלה את הרעש הציבורי כדי לנסות לעשות קריירה. היא הופיעה כזמרת והקליטה ב-1964 תקליטון בן ארבעה שירים באנגלית שהודפס בבריטניה וצרפת, ובאמצע שנות ה-60 הגיעה לישראל והופיעה ב"מועדון כליף". שם פגשה במסעדן ואיש העסקים רפי שאולי, והם התאהבו ונישאו ב-1966 לאחר שהיא התגיירה. נולדה להם בת אחת, דנה.
שאולי פתח מסעדה ומועדון לילה בתל אביב על שמה, "מנדי'ס". בני הזוג ההפכו למובילי הסצנה של הבוהמה התל אביבית במשך מספר שנים. בשנת 1968 הודפס התקליטון של דייוויס במהדורה ישראלית על ידי חברת EMI. הם התגרשו ב-1971 אך נשארו ביחסים טובים.
לאחר ישראל
היא נישאה עוד פעמיים והופיעה במספר סרטים וסדרות טלוויזיה.
בשנת 1989 יצא לאקרנים סרט קולנוע בשם "סקנדל", המבוסס על אירועי פרשת פרופיומו. איאן מקלן גילם את פרופיומו וברידג'ט פונדה את רייס-דייוויס.
רייס-דייוויס נפטרה בשנת 2014 בגיל 70 ממחלת הסרטן בלונדון שבאנגליה.
התזמורת האדומה (טרפר)
פעולת רשת הריגול
ליאופולד טרפר היה יהודי יליד פולין, קומוניסט שעלה לארץ ישראל, הצטרף למפלגה הקומוניסטית של פלשתינה (פק"פ), וב-1932 עבר למוסקבה. בשנת 1937 גויס לשירותי הביון הסובייטיים תחת ארגון גה-אר-או. תפקידו הראשון היה לחקור את פרשת הריגול "פאנטומאס" שהתגלתה בצרפת. הוא טיהר את המפלגה הקומוניסטית הצרפתית מחשד של מתן מחסה למלשין ואף חשף את הבוגד האמיתי. בדצמבר 1938 נשלח לבלגיה במסווה של איש עסקים קנדי בשם אדם מיקלר (Adam Mickler), כדי להקים שם רשת ריגול שמאוחר יותר קיבלה את כינוייה "התזמורת האדומה" מהגרמנים ("תזמורת" משום שכל שדרן מחתרתי נקרא בפי הגרמנים "נגן" ו"אדומה" בגלל שזהו הצבע של הקומוניזם). טרפר קיבל רשות ממפעיליו הסובייטים לגייס באופן עצמאי את חברי הרשת. הוא הגיע לבריסל, שם יצר קשר עם חברו מימי הפק"פ, ליאו גרוספוגל, שהפך ליד ימינו בניהול רשת הכיסוי שהקימו; עסק בייצור מעילי גשם בשם "The Foreign Excellent Trench-Coat". חברה נוספת ברשת שגייס הייתה סופיה פוזננסקה. בימי השיא שלה מנתה הרשת כ-290 חברים (66 מהם - יהודים). לרשת היו סניפים במדינות סקנדינביה, דנמרק ובלגיה ובנוסף היו לה קשרים ברחבי אירופה ואף ביפן.
לפי ההנחיות שקיבל ממפעיליו הסובייטים אסף טרפר מידע אודות הצבא הגרמני. בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב באוגוסט 1939 הגיעו הנחיות ממוסקבה להפסיק את כל פעולות הריגול נגד הגרמנים ולהפנותן לצרפת ולבריטניה כדי לא לסכן את היחסים עם גרמניה. למרות זאת פעילויות רשת הריגול לא הופסקו לחלוטין אלא נשמרו בפרופיל נמוך, מה שתרם אחר כך ליכולת להשיג מידע על הגרמנים במהירות יחסית.
לאחר פלישת הצבא הגרמני לבלגיה ב-10 במאי 1940, נאלץ טרפר לשנות את סיפור הכיסוי שלו, מכיוון שהבלגים חשדו בו שהוא גרמני והתכוונו לעצור אותו. הוא החל להציג עצמו כאיש עסקים צרפתי בשם ז'אן ז'ילבר (Jean Gilbert). הוא עבר לפריז ושם, ביחד עם ליאו גרוספוגל והלל כץ, הקים חברה מסחרית בשם "סימקס" (Simex) בפריז ואת "סימקסקו" (Simxco) בבריסל, ובעזרתן יצר קשרים חזקים עם גרמניה. את ההון להקמת החברה גייסו מחברים בלגים שהוכנסו כשותפים ולא ידעו על המטרה האמיתית שלשמה הוקמה החברה. החברה שימשה לא רק ככיסוי לפעילות הריגול של הרשת, אלא גם כמקור למימונה. רשת הריגול של טרפר הייתה בין הראשונות שקיבלה מידע מהימן אודות ההכנות הגרמניות לפלישה לברית המועצות. להתרעותיה החוזרות ונשנות הצטרפו התרעות הרבות שהתקבלו במוסקבה מרשתות הריגול השונות אך ללא הועיל. ב-22 ביוני 1941, ערב יום הפלישה העביר טרפר דרך הנספח הסובייטי בווישי מברק בעל דחיפות עליונה לשידור מידי למוסקבה המתריע על פתיחת המתקפה הגרמנית על רוסיה למחרת, אך הממונים עליו במוסקבה עדיין לא האמינו לו וטענו כי זו "פרובוקציה בריטית". "התזמורת האדומה" המשיכה לספק לברית המועצות מודיעין רב מתוך האימפריה הנאצית וסייעה רבות למאמץ המלחמתי בהדיפת הפלישה הנאצית מאדמת רוסיה.
נפילת הרשת בבריסל
אנשי ה"אבווהר" הגרמנים היו האחראים על גילוי רשתות הריגול שנשתלו ופעלו ברחבי האימפריה הנאצית. בסוף 1941 הם גילו כי משדר אותו כינו "פ.ט. איקס", שלקיומו היו מודעים זה מכבר, הגביר את תדירות שידוריו. לאחר כמה בדיקות צמצמו את מיקומו של המשדר לבריסל ותפיסתו הפכה להיות בחשיבות עליונה. מתוגברים באמצעי ריגול-נגד חדישים הגיעו הצוותים לבריסל ב-30 בנובמבר 1941. בבריסל פעלו שלושה משדרים שונים, אך הם היו מעוניינים ספציפית בהשבתתו של "פ.ט. איקס" שהסב להם כאב ראש גדול. בגלל לחץ כבד ממוסקבה למידע, פעל המשדר כחמש שעות כל לילה, מה שהקל מאוד על איתורו. באותו חודש הועבר מרכז השידורים של "התזמורת האדומה" מהדירה בשדרות לונשן לרחוב אטראבט 101 בבריסל. מאותה דירה פעלו ריטה ארנולד, מיכאיל מקארוב, דוד קאמי וסופיה פוזננסקה. לאחר כמה בדיקות השתכנעו הגרמנים כי המשדר שוכן ברחוב אטרבאט שברובע אטרבק. כמה חקירות נוספות צמצמו את האפשרויות לשלושה בתים שהיו סמוכים אחד לשני. כוחות ה"פונק-אבוור" גייסו עוד כ-10 שוטרים ו-25 איש נוספים מחיל עזר שהשתכנו באזור למען פשיטה כוללת על שלושתם.
בליל 12 בדצמבר 1941 ב-2:30 יצאו הגרמנים בפשיטה רחבת היקף על שלושת הבתים. הכוח אסר כמה פעילים של רשת הריגול (תחילה תפסו את קאמי, לאחר מכן לכדו את פוזננסקה בדירתה) ומלבד המשדר נחשפה גם מעבדת זיוף מתוחכמת מאוד, כפי שהעיד אחד הקצינים:. הפשיטה הנחיתה מהלומה חזקה על הרשת הבלגית ואילצה אותה להשבית את פעילותה ולהתארגן מחדש. שני המשדרים האחרים נדמו לעת עתה ואת הפיקוד עליה תפס אדם בשם קונסטאנטין ייפרמוב (Константин Ефремов) שהיה עד אז מהנדס צבאי בצבא הרוסי בדרגת קפיטן.
לאחר זמן מה, משהרגישו שהסכנה חלפה, חזרה הרשת לשדר מידע רב למוסקבה. הגרמנים שהיו נחושים להשתיק את התשדורות אחת ולתמיד הצליחו לעלות על משדר נוסף ולאחר שגילו את מיקומו יצאו למבצע בלילה של 30 ביוני 1942 ואסרו את המשדר עם השדרן שלו, ובנוסף כמה תשדורות חשובות. אחת מהתשדורות הכילה כתובת של משת"פ גרמני בדרג בכיר מאוד בחיל האוויר והוא נאסר זמן קצר לאחר מכן. הגרמנים המשיכו במצוד אחר הרשת וב-30 ביולי 1942 אסרו את ייפרמוב. ישנן שלוש גרסאות שונות לדרך בה הצליחו להעבירו צד ולשכנעו לפעול למען הגרמנים:
מאסרו של ייפרמוב והעברתו לצד השני החלו להניע את קריסת הרשת בבריסל. בזה אחר זה פותו אנשי קשר וסוכנים ליפול למלכודות של הגרמנים כאשר חלקם נשברים בחקירות ולעיתים עוברים לפעול תחת אנשי הביון הנגדי הנאצי, ובכך מאיצים עוד יותר את נפילת הרשת. לבסוף עלו הגרמנים גם על חברת "סימקסקו" ואסרו את עובדיה. הרשת בבריסל הייתה גמורה.
לכידת טרפר
ב-24 בנובמבר 1942 נתפס טרפר על ידי הביון הנגדי הנאצי בצרפת כאשר הגיע לטיפול אצל רופא שיניים. טרפר הוחזק במשך כחודשיים וחצי במפקדת הגסטפו בצרפת ונעשו ניסיונות רבים כדי להעבירו לצד השני ולהשתמש בו כבסוכן כפול. מעדות של טרפר עצמו ואף לפי ספרו של ז'יל פרו, הוא עשה עצמו כמשתף פעולה עם שוביו, ובמקביל הצליח להבריח בחשאי דו"ח המפרט את פרטי לכידתו ונפילת רשת הריגול למוסקבה. הגרמנים, שהאמינו כי שיתוף הפעולה של טרפר כן ואמיתי, העבירו אותו למתקן כליאה בעל רמת שמירה נמוכה יותר. אחרי כשישה חדשים, ב-13 בספטמבר 1943 ניצל טרפר הזדמנות ביציאה שגרתית לבית המרקחת בליווי שומר יחיד ונמלט. הוא איתר את חברתו ג'ורג'י ושניהם ירדו למסתור כאשר במקביל יצר קשר עם מוסקבה כדי לעדכן אותם בנעשה.
בידי הסובייטים
באוקטובר 1944, חודשיים אחרי שחרור פריז, הגיעה משלחת צבאית סובייטית לצרפת. טרפר יצר עימם קשר וב-6 בינואר 1945 המריא חזרה למוסקבה במטוסו האישי של סטלין. אחרי נחיתתו נידון טרפר לחמש עשרה שנות מאסר בטענה כי שיתף פעולה עם הגסטפו כדי להציל את עורו, והוא נכלא בלוביאנקה כמו חלק מסוכניו שנשארו בחיים. בשנת 1955, אחרי שסטלין מת והצמרת הסובייטית עברה תהפוכות, שוחרר טרפר וחזר אל אשתו וילדיו. גזר דינו בוטל על ידי בית המשפט הסובייטי העליון על היותו "נטול כל בסיס" והוא קיבל תעודה רשמית שטיהרה את שמו.
הנצחה
בשנת 1983 ניטעה חורשה ליד מחלף שער הגיא, במקום הוצבה אנדרטה לכל חברי הרשת, וכן מצבות זיכרון אישיות ל-18 מלוחמי התזמורת האדומה, יהודים ולא יהודים. על האנדרטה נרשמה כתובת שכללה ציטוט מדברי האדמירל וילהלם קנריס, ראש האבווהר, שירות המודיעין הצבאי של גרמניה במלחמת העולם השנייה, שאמר שפעילות התזמורת האדומה גרמה לגרמנים 200 אלף אבדות. הכתובת נכתבה בעברית, יידיש, אנגלית וצרפתית.
הערות שוליים
Red Orchestra (Trepper) Rote Kapelle (Trepper) Orchestra Rossa (Trepper)
איש לחם זנגביל
איש לחם זנגביל (באנגלית: Gingerbread man) הוא שמה של עוגייה או ביסקוויט העשויה מלחם זנגביל, ובדרך כלל מיוצר בצורת אדם, למרות שלעיתים מגיע גם בצורות אחרות, בדרך כלל בתקופות החגים בארצות הברית ואנגליה (חג המולד, האלווין, חג הפסחא ועוד).
היסטוריה
לחם זנגביל הומצא לראשונה במהלך המאה ה-15, ויצירת צורות מן הבצק התחילה לראשונה במאה ה-16. התיעוד הראשון ללחם זנגביל מעוצב היה בבית המשפט של המלכה אליזבת הראשונה. צורות לחם הזנגביל אשר הביאה המלכה אליזבת היו בדמות האורחים החשובים.
בשיאי העולם
על פי ספר השיאים של גינס, איש לחם זנגביל הגדול ביותר בעולם יוצרה על ידי צוות סניף איקאה באוסלו, נורווגיה, בתאריך ה-9 בנובמבר 2009. איש לחם הזנגביל שקל 651 קילוגרמים.
בתרבות המודרנית
בסרטי שרק (זיכיון) ישנה דמות של איש לחם זנגביל שהוא מחבורתו של שרק.
איש לחם הג'ינג'ר (מבוסס על מעשיית הילדים "איש לחם הג'ינג'ר", Gingerbread Man), המכונה עקב כך "ג'ינג'י", הוא איש-עוגייה אמיץ, אשר לא מוותר לאף אויב. בסרט הראשון הוא נראה לראשונה כלוא בטירתו של הלורד פארקוואד כשהוא סובל עינויים אך לא מוכן לגלות פרטים סודיים. בסרט השני הוא משתלט על ביתו של שרק ביחד עם חבריו פינוקיו, 3 החזירונים והעכברים. בנוסף הוא אופה ביחד עם "איש המאפינס" (דמות משיר ילדים אנגלי) עוגייה גדולה שמסייעת לשרק להיכנס לארמון של פיונה ולהביס את הפיה הסנדקית. בסרט השלישי הוא מחפה על שרק כדי שהנסיך מקסים לא ידע שהוא הלך למצוא את היורש הבא.
משבר אדיסוניאני
משבר אדיסוניאני (באנגלית: Addison's crisis או Adrenal crisis) הוא מצב חירום רפואי, שבו קיימת אי ספיקה חמורה של בלוטת יותרת הכליה הגורמת למחסור בהורמונים קורטיזול ואלדוסטרון. . קורטיזול הוא גלוקוקורטיקואיד המיוצר בקורטקס (קליפה) של בלוטת יותרת הכליה. הוא מופרש כתגובה של הגוף למצבי סטרס שונים והוא גורם לעלייה ברמת הגלוקוז הזמין ובלחץ הדם.
משבר אידיסוניאני עשוי להיות תוצאה של גורמים שונים, בהם מחלת אדיסון שלא אובחנה או לא טופלה, דימום מבלוטת האדרנל, הפסקה פתאומית ולא הדרגתית בנטילת גלוקוקורטיקואידים והפרעות בפעילות בלוטת ההיפופיזה. חולים הסובלים ממחלת אדיסון, מהיפרפלזיה מולדת של האדרנל או מכל בעיה ראשונית אחרת של בלוטת האדרנל, עשויים לפתח משבר אדיסוניאני כתוצאה מסטרס פיזי או נפשי, טראומה גופנית או זיהום.
אבחנה של משבר אדיסוניאני נעזרת בבדיקות הכוללות בדיקת גירוי להורמון ACTH וכן בדיקת רמת הקורטיזול, הגלוקוז, האשלגן והנתרן בדם.
משבר אדיסוניאני הוא מצב חרום אנדוקריני והוא דורש טיפול מיידי באמצעות מתן של הידרוקורטיזון (תחליף סינתטי להורמון קורטיזול) תוך ורידי או תוך שרירי. אם החולה סובל מירידה בלחץ הדם יהיה צורך בטיפול תומך שיכלול מתן נוזלים באופן תוך ורידי ומתן של תחליף אלדוסטרון. מתן גלוקוז תוך ורידי יידרש במצבים בהם החולה סובל מהיפוגליקמיה. אם הגורם למצב הוא זיהום, יהיה צורך לעיתים גם בטיפול אנטיביוטי. חלק מהחולים במחלת אדיסון מונחים לשאת איתם מזרקים אישיים המכילים הידרוקורטיזון, לצורך טיפול מיידי במידת הצורך.
Nizkiz
Nizkiz היא להקת רוק בלארוסית המבצעת שירים ברוסית ובבלארוסית. הלהקה הוקמה בשנת 2008 בעיר מוהילב. זו הקבוצה הבלארוסית הראשונה שהוציאה אלבום בפורמט דיגיטלי 3plet.
תאני
ראו גם
}}
כוכב לכת קשוח
כוכב לכת קשוח (באנגלית: Hostile Planet) היא סדרת טבע אמריקאית ששודרה בין 1 באפריל עד 6 במאי 2019 בערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק. הסדרה בוימה על ידי הצלם המקסיקני גיירמו נבארו ומקוריינת בידי ההרפתקן הבריטי בר גרילס והיא נעשתה בידי המפיקים של הסדרות המצליחות של ה-BBC: הכוכב הכחול ועולם מופלא 2. הסדרה עלתה לעונה אחת בת 6 פרקים שאורכם 47 דקות.
מורלוקים
המורלוקים (באנגלית: Morlocks) היא קבוצת בדיונית של מוטאנטים המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. הופעתה הראשונה הייתה בחוברת Uncanny X-Men #169 ממאי 1983, בכתיבתו של כריס קלרמונט ובאיורו של פול סמית'. מקור השם "מורלוקים" הוא בגזע היצורים האנושיים התת-קרקעי העתידי שמופיע בספרו של ה. ג'. וולס "מכונת הזמן".
עקב אי יכולתם להתערות בעולם החיצון בשל חזותם המוטאנטית החריגה, חברי המורלוקים פולשים למערכת המנהרות והתעלות שמתחת לעיר מנהטן, שנבנו במקור כמקלטים נגד הפצצות בתקופת המלחמה הקרה, אך מאז נשכחו. הקבוצה היא שוחרת שלום, אולם ניסיונות לא מוצלחים להשיג דבר מה מהעולם החיצון הובילו אותה לחיכוכים לא מעטים. התקרית הידועה ביותר היא הדו-קרב בין חברת המורלוקים קאליסטו לבין חברת האקס-מן סטורם, שניצחה והפכה למנהיגתם.
עקב מספר טרגדיות, המורלוקים המקוריים כבר אינם מתגוררים בתחתית העיר ניו יורק. הראשונה שבהן היא המאורע "טבח המוטאנטים", שבו קבוצת נבלי-העל המשוטטים של מיסטר סיניסטר טבחו בהם ללא רחמים. מרבית השורדים הצטרפו ל"אומת הגנום" (Gene Nation) שחיה ביקום כיס בהנהגת מיקאיל רספוטין. התברר בהמשך שהמורלוקים נוצרו למעשה מניסוי כושל של דארק ביסט, אולם הוא הבטיח שחברי הקבוצה לא יזכרו שהגנים שלהם עברו מניפולציה. זאת ועוד, מיסטר סיניסטר זיהה שהמורלוקים התבססו על המחקרים הגנטיים שלו, אותם למד דארק ביסט מסיניסטר של עולמו, וזו הייתה הסיבה מדוע פקד על חברי המשוטטים להרוג את כל האוכלוסיה התת-קרקעית.
קבוצה שנייה של מורלוקים ששרדו קראה לעצמה "עכברושי המחילות" (Tunnel Rats), או בשמה השני "אלה שגרים באפלה" (Those Who Live in Darkness), והם איכלסו את המנהרות שמתחת לעיר המוטאנטים/מחוז אקס. כותב הסיפור "מחוז אקס", דייוויד היין, טען כי מעולם לא התכוון שלקבוצה זו יהיה קשר למורלוקים המקוריים.
מאז אירועי "בית אם" ו"עשירית", בהם רבים מהמוטאנטים הופשטו מכוחותיהם, כמה מחברי המורלוקים ששמרו על כוחותיהם ביקשו מפלט באחוזת אקסבייר. היו כמה שנשארו מתחת לפני האדמה תחת הגנתה של מארו. במהלך אירועי "זן בסכנת הכחדה", מאסק וחברי המורלוקים חיפשו אחר מגנטו כשברשותם יומניה חוזי העתיד של דסטיני, שניבאו שמגנטו ישמור על כוחותיו לאחר אירועי "בית אם".
בזמן שבו ערפילי הטריגן שוחררו על כדור הארץ והדביקו מוטאנטים במגפה לאחר "אינסופיות", מספרם של המוטאנטים החיים מתחת לאדמה גדל בצורה משמעותית. בנוסף, קאליסטו הראתה סימפתיה לבני האדם שחיפשו מקלט מהאירועים שפקדו אותם, ובהשראת חלומו של אקסבייר לדו-קיום בין מוטאנטים לבני אדם, הקימה את קבוצת המורלוקים החדשה, שמורכבת מבני אדם ומוטאנטים. באותה תקופה, חברי המשוטטים עדיין משמידים את חברי המורלוקים ברחבי העולם, וסייקלופס עוזר לממשלה הצ'צ'נית להגלות מורדים בתמורה לנתינת מפלט למורלוקים.
כאשר האי התבונתי קרקואה הוכר כגן עדן למוטאנטים באירועי "שחר אקס" של שנים 2020-2019, המורלוקים הידועים אשר התגוררו בו היו קאליסטו, קאליבן, הילר, מאסק, מארו, ליץ', סיבל, ארג, פייפר, טומי ומול. סקידס
דער פריילאנד ליגע
רקע
להקמת הפריילאנד ליגע קדמו מספר ניסיונות והתארגנויות טריטוריאליסטיות שמטרתן לייסד בית לאומי לעם היהודי, לאו דווקא בארץ ישראל. ההתארגנות הבולטת ביותר הייתה הסתדרות יט"א (The Jewish Teritorial Organization) שהקים ישראל זנגוויל שפרש מהתנועה הציונית לאחר דחיית תוכנית אוגנדה הטריטוריאליסטית. קרנה של יט"א בפרט והתנועה הטריטוריאליסטית בכלל ירדה לאחר הצהרת בלפור ותמיכת בריטניה ברעיון הציוני וביישוב היהודי בארץ ישראל, משום שלא היה נראה שיש צורך בטריטוריה אחרת, וב-1925 היא פורקה. התמיכה ברעיונות טריטוריאליסטיים גברה כאשר בריטניה נסוגה מתמיכתה בציונות, ובמקביל מצבם של יהודי אירופה הלך והחמיר: במזרח אירופה ננעל מסך הברזל וניתק כלכלית את יהודי פולין עם יהודי רוסיה, לצד המשבר הכלכלי החמור שידעה פולין באותה העת, ובגרמניה עלתה לשלטון המפלגה הנאצית ב-1933. יהודים שניסו להגר לארצות הברית ואף לארץ ישראל נתקלו במדיניות הגירה נוקשה מאד, ויהדות אירופה ניצבה בפני מבוי סתום. כל אלו הביאו לתחייתה של התנועה הטריטוריאליסטית.
הקמת הליגה
בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 הוקמו אגודות טריטוריאליסטיות מקומיות בווילנה, בפולין, בניו יורק, בלונדון ובפריז. ב-29 ביוני 1934 נערכה בווילנה ועידת הייסוד שבה השתתפו צירים מכל אותן אגודות. בוועידה הוחלט על הוצאת כתב העת "פריילאנד" שישמש במה ושופר לרעיונות התנועה. בשנת 1935 הצטרף לליגה יצחק נחמן שטיינברג, והיה לרוח החיה בה עד למותו. הוא התמנה למזכיר הליגה. לנשיא כבוד התמנה צ'ארלס זליגמן וליו"ר התמנה ל. קולר.
פעילות
בנובמבר 1938 העלה ראש ממשלת בריטניה נוויל צ'מברלין הצעה להקצות ליהודים שטח של 10,000 קמ"ר בגיאנה שהייתה אז טריטוריה בריטית. הצעתו לא הבשילה לשלבים מתקדמים, אך היא העלתה מחדש לסדר היום את בעיית הפליטים, ובעקבותיה התחדש המשא ומתן בין שטיינברג לבין ג'ון ווילקוק ראש ממשלת אוסטרליה המערבית, בנוגע לקידום תוכנית קימברלי ליישוב יהודים באזור קימברלי שבאוסטרליה. שטיינברג יצא לסיור באזור והגיש את מסקנותיו לפיהן האזור מתאים להתיישבות יהודית. ממשלת מערב אוסטרליה קיבלה באהדה את התכנית, והגישה אותה לאישור הממשל המרכזי בקנברה. לשם כך שטיינברג נפגש עם שורת אישים בהם פוליטיקאים מדרגים שונים, מנהיגי איגודים מקצועיים, מנהיגי הקהילה היהודית ומנהיגים ציוניים באוסטרליה. אולם, מלחמת העולם השנייה שפרצה בסוף 1939 הורידה את תוכנית קימברלי מסדר היום, והיא נדחתה באופן סופי על ידי ממשלת אוסטרליה ב-17 בנובמבר 1944. בהמשך הנתנהל משא ומתן עם הולנד הטריטוריה הדרום-אמריקנית שלה סורינאם, ונציגי הליגה ביקרו בשטח זה ב-1947 וחתמו חוזה על יישוב 30,000 יהודים באזור, תחת אוטונומיה תרבותית. גם רעיון זה התמסמס בשלהי שנות ה-40.
ב-1957 נפטר שטיינברג, ועם מותו גוועה פעילותה של הפריילאנד ליגע.
אויפן שוועל
פעולה נוספת של הליגה הייתה ייסודו של כתב העת "אויפן שוועל" (ביידיש: "על הסף"). העיתון יוצא לאור החל משנת 1941 עד היום (העיתון היידי הוותיק ביותר שעדיין רואה אור) אם כי במרוצת השנים עם דעיכת פעילותה של הליגה הטריטוריאליסטית הוא חדל להיות מזוהה עמה וכיום הוא יוצא לאור על ידי הליגה למען יידיש. בראשיתו הופיע כירחון, וכיום יוצא במתכונת של רבעון. אברהם רוזין ערך אותו בשנותיו הראשונות (תחת שם העט "בן אדיר"), ויצחק נחמן שטיינברג ערך אותו מ-1942 ועד סמוך לפטירתו. לאחר מכן ערך אותו איציע מרדכי שכטר, שהקים את הליגה למען יידיש והפך את העיתון למזוהה עמה.
תגובות
הפריילאנד ליגע עוררה התנגדות בקרב התנועה הציונית והיישוב, שכן נסיונותיה למצוא פתרון אלטרנטיבי לארץ ישראל נתפסו ככאלו שעלולים לחבל במאמץ הציוני. בשנת 1944 פרסם איש מפא"י אליעזר ליבנשטיין (ליבנה) חוברת בשם "הטריטוריאליזם החדש", שבה טען כי כל הטענות שטוענים אנשי הליגה כנגד הפתרון הציוני עומדות בתוקפן גם ביחס לכל פתרון אחר שיציעו הטריטוריאליסטים.
תגובה מפויסת יותר הגיעה מצדו של זאב ז'בוטינסקי, שהתנגד אמנם לרעיון הטריטוריאליסטי בכללותו, אך התנגדותו נבעה מכך שסבר שתוכניות כאלו לא יוכלו לצאת אל הפועל, ולא מסיבה עקרונית.
תמיכה ברעיונותיה ובפעולותיה מצאה הפריילאנד ליגע בקרב חברי אגודת "איחוד" שכללה אנשי רוח בולטים ביישוב, בראשותו של יהודה לייב מאגנס. חברי "איחוד" לא ראו בעין יפה את היחס של התנועה הציונית לשאלת ערביי ארץ ישראל, ובתנועות טריטוריאליסטיות ראו מודל ראוי לקיומה של אוטונומיה יהודית בלי מפגש טעון עם אוכלוסיות אחרות. הקשר בין התנועות התהדק לאחר מלחמת העצמאות, ובשנות ה-50 כתב אחד ממנהיגי ה"איחוד", רבי בנימין, מאמר תמיכה המפרט את חשיבותה של הליגה לאחר קום המדינה. גם הסופר היידישיסט מרדכי צאנין והסופר תומאס מאן הביעו תמיכה בליגה בתקופה שלאחר קום המדינה.
ישיבת נהרדעא
ישיבת נהרדעא הייתה אחת הישיבות הגדולות בבבל, שהתקיימה לסירוגין, בתקופות שונות מתחילת תקופת האמוראים ועד לסוף ימי הגאונים. הוקמה על ידי האמורא שמואל, מגדולי חכמי בבל. על החכמים המפורסמים שעמדו בראש הישיבה נמנו שמואל, רב נחמן, ועוד.
היסטוריה
שמואל הלך לנהרדעא וייסד בה את ישיבת נהרדעא, שבמרוצת הזמן ישבו בה אלפי תלמידים. ישיבה זו וישיבת סורא, שייסד רב בסורא, פתחו תקופה חדשה בתולדות היהדות, תקופה שבה הייתה בבל מרכז היהדות. לאחר פטירת רב, נוספו תלמידים רבים מישיבת סורא לישיבת נהרדעא, שבראשותו של שמואל, וזו הלכה וגדלה.
אף על פי שישיבתו של רב כהנא בפום-נהרא הייתה כפופה לישיבת סורא, עם פטירתו של רבא והלאה, הגיעו ראשי ישיבת נהרדעא, פעמים רבות, לבקר את רב כהנא בפום נהרא, וזאת כנראה מתוך כוונה לחזק את הקשר בין הישיבות. על חיזוק הקשרים בין נהרדעא לפום נהרא, מעידה העובדה שרב כהנא הספיד את רב זביד מנהרדעא בפום נהרא. הספד שנבע ככל הנראה מכיוון שרב כהנא היה גם תלמידו של רב זביד מנהרדעא. כך אנו מוצאים למשל, את רב נחמן מנהרדעא מגיע להתארח אצל רב כהנא מפום נהרא בערב יום הכיפורים, ייתכן שבא להתארח בישיבת פום נהרא ולהשתתף עימם בתפילות היום הקדוש.
בישיבה היו הנהגות מיוחדות שהונהגו על ידי ראשיה כדי לכבד את חכמי ארץ ישראל: כאשר בא אורח מארץ ישראל, הוא התכבד לתת שיעור בישיבה, במעמד ראש הישיבה וכל התלמידים. אחרי השיעור התפתח דיון ער וארוך, בו "התקיפו" התלמידים את האורח בשאלות לימודיות.
אחרי פטירתו של שמואל, התפצלה הישיבה. הישיבה עצמה בראשות רב הונא תלמידו המובהק של רב עברה לסורא, ואילו תלמיד אחר של רב ושמואל, הוא רב יהודה הקים את ישיבת פומבדיתא.
במקרים מסוימים, בהם יש מחלוקת בין החכמים, אנו מוצאים את ישיבת נהרדעא נוהגים כרבה בר רב הונא, וייתכן שיש בכך קשר לשל היותו בנו של ראש הישיבה ואחד ממנהיגיה.
המשפט העברי
ישיבת נהרדעא התאפיינה במהלך לימודי עצמאי משל הישיבות האחרות, הן בדיני האיסורים, והן בדיני המשפט העברי, תחום בו היא זכתה לעמוד במקום ראשון. ראש ישיבתה הראשון ומי שהקים אותה, שמואל היה ידוע בשם מומחיותו הנודעת בהלכות דיני ממונות, וזאת בשל היותו עסוק בישיבתו - ישיבת נהרדעא בהלכות ממונות כל היום, בניגוד לעמיתו וחבירו רב, שהיה עסוק יותר בדיני איסורים, בשל כך בכל מחלוקת של רב עם שמואל נפסקת ההלכה כשמואל, ובשל כך נקרא בתלמוד בכינוי שאפור מלכא, כלומר כמו ששאפור היה מלך, וכל שיצא מפיו במדינות פרס הכפופות אליו התקיים על ידי עבדיו, כך גם היה שמואל כעין מלך בדיני המשפט העברי, וכל פסק שיצא מפיו התקיים, מכיוון שההלכה תמיד כמותו.
כן גם תלמידו וממשיך דרכו רב נחמן, היה עסוק בדינים אלו, והתבטא על עצמו, שכל החכמים כולם לגבי בדיני ממונות - חשובים הם כנערים שלא הגיעו להוראה, כך התבטא לפי גרסה אחת, אף מול רב יהודה ראש ישיבת פומבדיתא ואכן ההלכה נפסקת כמותו בדיני ממונות בכל מקום.
בדיני טוען ונטען חידשו חכמי ישיבת נהרדעא, כי אדם שבא לדין תורה וטען טיעון מסוים, ונתברר כי לפי טיעון זה הוא עלול לצאת בדין וידו על התחתונה, אין ביכולתו לחזור בו ולטעון טיעון אחר, אלא אין הוא יכול להוסיף על דבריו הראשונים כלום, גם אם בא לפרש אותם. כך למשל, דנו בישיבת נהרדעא באדם שבא ואמר כי קרקע מסוימת, שבו היה מוחזק שלוש שנים, שייכת לו כירושה מאבותיו. כאשר התברר שהדבר אינו נכון, הוא בא שוב ופירש את דבריו: לא התכוונתי שאכן הקרקע שלי מאבותי, אלא אכן קניתי אותה ממך, ו"שלי היא מאבותי" התכוונתי שסמוך ובטוח אני עליה זמן רב כאילו הייתה שלי מאבותי. במקרה כזה אנו מותירים את הפרשנות שלו הצידה, ופוסקים את ההלכה אך ורק לפי הטענה הראשונה שלו. אמימר אמר בתגובה לפסיקה זו, כי גם הוא משתייך לישיבת נהרדעא, ולמרות זאת סבור הוא כפי הדעה האחרת, שיכול אדם לחזור ולפרש את דבריו, גם לאחר שטען אותם, וכך נפסקה ההלכה.
ועשית הישר והטוב
בדיון אחר, אנו מוצאים את חכמי ישיבת נהרדעא דנים בדין שומא – דבר שנישום ונגבה על ידי בית הדין, ולבסוף שולם הנתבע את החוב המוטל עליו, האם ניתן לתבוע להחזיר את החפץ עצמו לבעליו ולקבל תמורתו כסף, לפי חכמי נהרדעא עד שנה ניתן לתבוע לקבל את החפץ חזרה. אמימר, מראשי הישיבה, פסק שלעולם ניתן לתבוע להחזיר את החפץ ולא רק עד שנה, את פסיקתו זאת נימק בפסוק ועשית הישר והטוב.
פסיקות באיסורים
לעומת זאת, בדיני איסורים אנו מוצאים גישה מקילה יותר של חכמי ישיבת נהרדעא. במסכת קידושין אנו מוצאים דעה שרב, ראש ישיבת סורא, העניש את כל מי שקידש אשה ללא שידוך קודם לכן, או מי שמקדש אשה במקום ציבורי, או מי שמקדש אשה על ידי קניין ביאה - במקום לקדש אותה בשני הקניינים האחרים - כסף ושטר, או מי שדר בבית חמותו - דבר העלול לגרום לקרבה אסורה בינו לבין חמותו, לעומת זאת לפי גרסת נהרדעא, רב הלקה רק את מי שקידש בלא שידוך ובביאה, כלומר שני תנאים כדי לקבל מלקות.
זורבינג
זורבינג (באנגלית: Zorbing) הוא שעשוע ספורטיבי, שהמשתתפים בו מתגלגלים, במורד גבעה או רמפה כשהם בתוך כדור פלסטיק גמיש ושקוף. חלק מכדורי הזורבינג מכילים רתמות, ובהם יכולים להשתמש אדם אחד או שניים, בעוד שכדורים שאין בהם רתמות יכולים להכיל עד שלושה אנשים.
היסטוריה
כדורים עם מאפיינים דומים, אך קטנים יותר, יוצרו כבר בשנות ה-70 של המאה ה-20, כשעשוע למכרסמים שהם חיות מחמד. בשנות ה-80 פיתח מועדון הספורט האתגרי הלונדוני Dangerous Sports Club כדור ענק בקוטר של 23 מטרים, אך הוא פורק תוך זמן קצר.
ב-1994 הגו את רעיון הזורבינג שני ניו זילנדים, והם שנתנו לו את שמו. הם ייסדו באוקלנד, יחד עם שותפים נוספים, את חברת ZORB Limited, במטרה להפעיל את הזורבינג ברחבי העולם באמצעות זכיינים. האתר הראשון הוקם באותה שנה ברוטורואה שבניו זילנד, ומאז הוקמו אתרים נוספים ברחבי העולם, בין היתר באוסטרליה, אסטוניה, ארצות הברית בריטניה, הודו, יפן, סלובקיה, פולין, צ'כיה, קנדה, רוסיה, שוודיה, שווייץ ותאילנד. במשך השנים הוקמו חברות נוספות המפעילות אתרי זורבינג.
ב-2001 נכללה לראשונה המילה Zorbing במילון אוקספורד, והיא הוגדרה בו כ"ספורט שבו המשתתף מאובטח בתוך כמוסה פנימית בתוך כדור גדול ושקוף, שמגולגל לאורך הקרקע או במורד גבעות".
ב-2009 אירעה באתר זורבינג צ'כיה תאונה במהלכה נהרגה מורה ותלמיד נפצע קשה. בתאונה אחרת, שאירעה ב-2013 בעיירה דומבאי ברפובליקת קאראצ'אי-צ'רקסיה שברוסיה, יצא כדור זורבינג מכלל שליטה, פגע בסלעים, ונבלם באגם קפוא במרחק קילומטר. אדם אחד נהרג לאחר ששבר את צווארו, ושני נפצע קשה.
מבנה הכדור
הכדור מורכב למעשה משני כדורים, אחד פנימי ואחד חיצוני, וביניהם שכבת אוויר, שמאפשרת לבודד את הנוסעים מפגיעות אפשריות ורצועות ניילון המחברות ביניהם. קוטרו המקובל של הכדור החיצוני הוא 3 מטרים ושל הכדור הפנימי 2 מטרים. רוחב שכבת האוויר הוא כ-50 ס"מ.
רן כסלו
התפרסם במיוחד כאשר בתחילת שנות ה-70 פרסם בעיתון "הארץ" סדרת כתבות על הפשע המאורגן בישראל ובהם קבע כי יש בישראל פשע מאורגן בתחומים שונים. בעקבות כתבות אלה קיבל איומים על חייו.
ביוגרפיה
כסלו נולד בשנת 1927 בעיר צ'נסטוחובה שבפולין בשם הֶנריק וֶקסלר, בן למשפחה אמידה של ילידי העיר. אמו רבקה לבית ויינרייך הייתה בתו של האדמו"ר מראדומסק. אביו משה וקסלר היה בן למשפחה אמידה והיה שותף בבעלות על מפעל לחלקי אופניים. אחיו רוֹמֶק היה בעליו של מפעל לייצור צעצועים. אחותו הגדולה, גֶניה, שהייתה פעילה בפעילויות קומוניסטיות, נשלחה לאחר סיום לימודיה למערב אירופה, מחשש שתיעצר.
במלחמת העולם השנייה נמלטה המשפחה מזרחה והתיישבה בקובל. בקיץ 1940 נשלחה למחנה בסיביר. כעבור שנה וחצי במחנה עברו לאוזבקיסטן. כסלו סיים את לימודיו שם, ופעל כמדריך בתנועת הנוער הקומוניסטית "קומסומול". לאחר שהסתיימה המלחמה שבה המשפחה לעירה, וכסלו עבר ללודז', ללמוד הנדסה במכון הטכנולוגי. בשנת 1949 נישא להלינה פּלוֹטֶק מלודז', ועבר לוורוצלב. הוא החליט שאינו מעוניין לסיים את לימודיו, והחל לעבוד כצנזור בעיתונות הקומוניסטית. בשנת 1951 החל לעבוד בסוכנות הידיעות הפולנית (PAP). לאחר מכן היה לכתב העיתון הוורשאי Życie Warszawy (ז'יצ'יה ורשאווי) בשלזיה תחתית (בשם העט הנריק ויס), ולבסוף היה עורך העיתון Życie Białostockie בביאליסטוק.
בשנת 1956 התפרסמה בעיתון בוורוצלב כתבה נגד כסלו, שבה נטען כי נהג לרדות בפועלים במפעל של אביו. כעבור מספר ימים פורסמה הכתבה בעיתון הגדול Polityka, וכסלו החליט לעלות לישראל. בסתיו 1956 עלה לישראל במסגרת "עליית גומולקה". תחילה למד באולפן מיוחד לעיתונאים מטעם הסוכנות היהודית בבית שמש. הוא עִברת את שמו לרן כסלו. לאחר עלותו ארצה כתב בעיקר בעיתון בשפה הפולנית Od Nowa (אוד נובה), וב-1958, לאחר ששיפר את ידיעתו בשפה העברית, עבר לכתוב בשבועון העברי "העולם הזה". בשנות ה-60 פנה אליו עורך "הארץ" גרשום שוקן וביקש שיכתוב בעיתונו. כסלו התחיל ככתב לענייני פלילים, וכתב את סדרת התחקירים "האם יש פשע מאורגן בישראל?", שהגיעה לשיאה בפרסומו ב-1971 של מסמך משטרתי שמנה את טוביה אושרי כמנהיג העולם התחתון בישראל.