cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'יימס מארי (שחקן)
ביוגרפיה
מארי לוהק לתפקיד ניילס פוטינגר בעונה השנייה של הסדרה "Defiance" שהופקה בטורונטו החל מאוגוסט 2013 עד דצמבר אותה שנה. העונה שודרה לראשונה החל מ-19 ביוני 2014. הוא הופיע בפרק אחד בעונה השלישית של הסדרה ששודרה ב-27 ביוני 2015.
ב-2015 הופיע מארי בפרקים אחדים בתפקיד דניאל בסדרה "מלפפון" של ערוץ 4.
ב-2016 שיחק מארי בעונה החמישית של הסדרה "Suspects" בתפקיד פקד בילוש דניאל דראמונד. ששת פרקי הסדרה שודרו מה-3 עד 31 באוגוסט 2016.
מארי כיכב בתפקיד האב, אדוארד, בסדרה בת שלושה חלקים של ITV בשם "HIM" ששודרה מ-19 באוקטובר עד 2 בנובמבר 2016. עוד ב-2016 הופיע מארי בפרק בסדרה "מדיצ'י" של נטפליקס בתפקיד דוג'ה פוסקארי.
חיים אישיים
לזכרה פאריש ומארי מגייסים כספים עבור יחידת טיפול נמרץ לילדים בבית החולים הכללי בסאות'המפטון שם היא טופלה. ב-21 בנובמבר 2009 נולדה בתם השנייה נל.
קספר (ויומינג)
קספר (באנגלית: Casper) היא בירת מחוז נטרונה במדינת ויומינג בארצות הברית. קספר נמצאת למרגלות הר קספר, בקצה הצפוני של רכס הרי לאראמי, ועל גדות נהר נורת פלאט (North Platte). בעיר מתגוררים כ-55,000 תושבים (נכון ל-2010), מה שהופך אותה לעיר השנייה בגודל אוכלוסייתה בוויומינג, אחרי שאיין, בירת ויומינג. במטרופולין של העיר מתגוררים 75,450 תושבים (נכון ל-2010).
היסטוריה
באזור בו נמצאת היום קספר שכן מוצב של צבא ארצות הברית שנפתח ב-1859. ב-1865, במהלך קרבות עם האינדיאנים באזור, נהרג חייל בשם קַסְפַּר קולינס. כעבור מספר חודשים שם המוצב שונה לפורט קולינס כהוקרה לקספר קולינס. המוצב ננטש ב-1867.
בשנים שלאחר מכן החלו מהגרים להתיישב באזור המוצב וההתיישבות קיבלה את השם קַסְפֶּר, עיוות של שם המוצב כתוצאה משגיאת כתיב במסמכים של הקמת ההתיישבות.
כלכלה
קספר היא מרכז מסחרי אזורי בוויומינג. הכלכלה המקומית מסתמכת בעיקר על תעשיית הנפט מאז גילויו באזור בסוף המאה ה-19.
תחבורה
את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי קספר-מחוז נטרונה, הנמצא במרחק של 11 קילומטרים צפון-מערבית לעיר.
קספר נמצאת על מסלול כביש בין-מדינתי 25, המקשר בין מדינת ניו מקסיקו בדרום ובין צפון ויומינג.
לארה גראנז'ון
לארה גראנז'ון (נולדה ב-21 בספטמבר 1991) היא שחיינית צרפתייה, זוכת מדליית ארד באליפות העולם (קוואנגג'ו 2019) ומדליית ארד באליפות אירופה (גלאזגו 2018) בשחייה במים פתוחים ל-25 ק"מ וסגנית אלופת אירופה (בריכת 25 מטר) במשחים ל-200 מטר פרפר ול-400 מטר מעורב אישי.
ביוגרפיה
מולר נולדה וגדלה בנומאה, קלדוניה החדשה.
2010
באליפות אירופה (בריכת 25 מטר) שנערכה באיינדהובן, הולנד 2010 זכתה גראנז'ון בשתי מדליות ארד, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:10.22 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:30.93 דקות
2012
באולימפיאדת לונדון (2012) סיימה גראנז'ון במקום 18 במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:44.28 דקות.
2015
באליפות אירופה (בריכת 25 מטר) שנערכה במכון וינגייט, נתניה בדצמבר 2015 זכתה גראנז'ון בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:03.85 דקות, אחרי פרנציסקה הנטקה מגרמניה (2:03.01 דקות) ולפני אלסיה פוליירי מאיטליה (2:04.37 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא צרפת חדש של 4:27.31 דקות, אחרי קטינקה הוסו מהונגריה (4:19.75 דקות) והאנה מיילי מבריטניה (4:26.87 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:08.39 דקות.
2016
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיימה גראנז'ון במקום 18 במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:09.69 דקות ובמקום 22 במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:43.98 דקות.
2017
באליפות אירופה (בריכת 25 מטר) שנערכה בקופנהגן, דנמרק בדצמבר אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:28.77 דקות, אחרי קטינקה הוסו (4:24.78 דקות) ולפני בת ארצה פנטין לספר (4:30.68 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:04.31 דקות, אחרי פרנציסקה הנטקה (2:03.92 דקות) ואילריה ביאנצ'י מאיטליה (2:04.22 דקות).
2018
באליפות אירופה שנערכה בגלאזגו, סקוטלנד 2018 זכתה גראנז'ון בשתי מדליות ארד במשחה ל-25 ק"מ בתוצאה של 5:19:42.9 שעות, אחרי אריאנה ברידי מאיטליה (5:19:34.6 שעות) ושרון ון רוונדאל מהולנד (5:19:34.7 שעות) ובתחרות הקבוצתית ל-5 ק"מ ביחד עם דוד אוברי, ליזה פו ומרק אנטואן אוליבייה בתוצאה של 52:46.7 דקות אחרי הולנד (52:35.0 שעות) וגרמניה (52:35.6 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:57:22.0 שעות ובמקום שמיני במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 57:25.6 דקות.
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בהאנגג'ואו, הרפובליקה העממית של סין בדצמבר אותה שנה היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:29.56 דקות. בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 4:27.91 דקות ועלתה שלישית למשחה הגמר.
מדליית ארד עולמית
באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית שנערכה ביולי אותה שנה היא זכתה במדליית ארד במשחה ל-25 ק"מ בתוצאה של 5:08:21.2 שעות, אחרי אנה מרסלה קוניה מברזיל (5:08:03.0 שעות) ופיניה וונראם מגרמניה (5:08:11.6 שעות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:54:50.0 שעות, עשירית השנייה איטי ממדליית ארד, במקום תשיעי במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 58:01.5 דקות ובמקום שישי במשחה שליחים 4x1.250 ק"מ משולב ביחד עם דוד אוברי, אורלי מולר ומארק אנטואן אוליבייה בתוצאה של 54:37.1 דקות.
כיכר הדוידקה
מתוכננת בכיכר הקמת תחנת הרכבת ירושלים מרכז במעבה האדמה (בעומק של כ-80 מטרים מתחת לכיכר). באפריל 2023 המליצה הוועדה המקומית לתכנון ובנייה בירושלים לאשר פרויקט פינוי-בינוי רחב היקף שעתיד לשנות את פני הכיכר. בפרויקט שהוגש לאישור בידי חברת הנדל"ן א.ב.נ.ר אבן ישראל רזידנס של היזם נחום רוזנברגר, ייהרס 'הוסטל אברהם' ובמקומו מתוכנן מרכז מסחרי משולב (מסחר ומלונאות) שלפי התוכנית הראשונית ישתרע על פני 42,000 מ"ר. ומעליו שני מגדלי מגורים שבהם 270 דירות. לפי התוכנית תבנה א.ב.נ.ר. את מכלול הכניסה לתחנת הרכבת כחלק מהפרויקט כך שלא יידרש שימוש בשטח ציבורי עבור התחנה.
היסטוריה
בשנות ה-50 הוחלט להציב ברחבי המדינה אנדרטאות שינציחו את נשק מלחמת העצמאות. מיקום האנדרטאות נקבע על ידי וועדה שכללה את המחלקה להנצחת החייל ונציגי משרד הביטחון והמקום שנקבע בירושלים היה פינת רחוב יפו ורחוב הנביאים. עבודות הקמת האנדרטה החלו בתחילת שנת 1956 וטקס הסרת הלוט מעל האנדרטה נערך ב־8 במאי באותה שנה; הלוט הוסר מעליה על ידי ממציא המרגמה דוד ליבוביץ, ומנכ"ל משרד הביטחון שמעון פרס נשא את הנאום המרכזי. האנדרטה זכתה לפופולריות רבה ובפברואר 1957 הודיעה עיריית ירושלים למשרד הביטחון שהיא מבקשת לרצף את סביבות האנדרטה משום שהיא אינה מצליחה לשמור על ערוגות הפרחים שסביבה מפני ההמון שבא לצפות באנדרטה מקרוב.
מיקומה של האנדרטה בכיכר השתנה עם השנים לאחר שהוסטה מ"אי תנועה" במרכז הכיכר אל שוליה במקביל לשינוי תוואי הכביש. במרץ 2008 התחילו בכיכר עבודות מתיחת-פנים ושיפוץ כולל כאשר מרכז התוכנית היה הקמת קיר מאבן בגוון ברונזה שיתנשא לגובה 16 מטרים בסמוך לאנדרטה. הפרויקט תוכנן על ידי האדריכל המקסיקני ריקרדו לגורטה (Legorreta), ואמור היה להסתיים בשנת 2009. בשל העבודות, אנדרטת הדוידקה הועברה באופן זמני לצומת הסמוך לבית החולים שערי צדק, והוחזרה ב-2010. שיפוץ הכיכר התבצע כחלק מהפיכת רובו של רחוב יפו למדרחוב ומעבר הרכבת הקלה בו. התנגדות התושבים ל"קיר האדום" בכיכר ולאלמנט העמודים המוארים ושדרות העמודים שתוכננו בשוליה, הביא לצמצום תוכנית השיפוצים וכך השינוי העיקרי בכיכר היה הקמת מזרקה קטנה בגב האנדרטה ונטיעת עצי נוי סביבה. ב-2018 נוספו לצד המזרקה גם פינות ישיבה ועציצים עשויים עץ.
תיאור הכיכר
הכיכר, שגודלה הוא כ־7.5 דונם, מכונה כך על שם אנדרטת הדוידקה (סוג של מרגמה) הניצבת בטבורה. האנדרטה, שעוצבה על ידי האדריכל ד"ר אשר חירם, בנויה מאבנים ירושלמיות המעוצבות ככובע גרב, הכובע הנפוץ בקרב לוחמי מלחמת העצמאות. על האבנים חקוקים דברי הנביא ישעיהו לחזקיהו המלך: . בבסיס האנדרטה מוצבת מרגמת הדוידקה כשבלועה פגז מוכן לירי.
הכיכר שוכנת בקטע רחוב יפו המשמש כמדרחוב המתחיל בשוק מחנה יהודה, וממשיך לאחר הכיכר לעבר כיכר ציון וכיכר צה"ל. מדרחוב זה מאפשר מעבר של הולכי-רגל כמעט ללא צורך במעבר כבישים מהעיר העתיקה ועד מרכז ירושלים, בין השאר למדרחוב בן-יהודה ולאתרים אחרים.
איגור נוורלי
איגור (יז'י) אברמוב-נוורלי (בפולנית: Igor Abramow-Newerly; 24 במרץ 1903, ביאלובייז'ה – 19 באוקטובר 1987, ורשה) היה סופר ופדגוג פולני, מזכירו האישי של יאנוש קורצ'אק וחסיד אומות העולם.
קורות חייו
איגור נוורלי נולד בפולין למשפחה צ'כית-רוסית. בילדותו איבד רגל אחת והפך לנכה.
בין השנים 1915–1932 היה נוורלי ברוסיה, שם חזה במהפכת אוקטובר והפך לאוהד הקומוניזם. והפך לקומוניסט משוכנע. בין 1918 ל-1921 היה פעיל באגודת הנוער הקומוניסטית הכלל-סובייטית של לנין. הוא למד משפטים באוניברסיטת קייב, אולם עקב השתתפותו באגודה הקומוניסטית נעצר ונשלח לאודסה.
בשנת 1924 נידון לגלות וכדי להימלט מגזר הדין היגר באופן לא חוקי למולדתו, ושב אל הרפובליקה הפולנית השנייה. בפולין למד נוורלי חינוך בוורשה ופעל שם בתחום הפדגוגיה. הוא החל לעבוד יחד עם המחנך הנודע יאנוש קורצ'אק, ובשנת 1926 הפך למזכירו האישי.
ב-1931 נשא נוורלי לאישה את ברברה גרשקה (Barbara Abramow-Newerly), מורה, פעילה חברתית, זמרת, שחקנית ומנהלת תיאטרון פולנית, ובשנת 1933 נולד להם בנם ירוסלב.
בשנת 1932 העביר אליו קורצ'אק את תפקיד העורך של עיתון הילדים "מאלי פשגלונד" (Mały Przegląd), עיתון ששימש כמוסף הילדים לעיתון היהודי בשפה הפולנית של קורצ'אק, "נאש פשגלונד", ונכתב כולו על ידי ילדים (ביניהם הילד יוזף הן). קודם לכן היה קורצ'אק עצמו עורך העיתון, אותו הקים ב-1926. נוורלי ערך את העיתון עד לגיליון האחרון שלו, שיצא לאור ביום שישי, 1 בספטמבר 1939. אשתו ברברה הפכה למזכירת המערכת של ה"מאלי פשגלונד", לצד שיתוף הפעולה הפדגוגי שלה עם בעלה.
במקביל כתב נוורלי מספר ספרים ברוח ערכי ההשכלה, והתנגד לגזענות ולאנטישמיות.
פעולותיו להצלת יהודים בפולין הכבושה
לאחר כיבוש פולין על ידי גרמניה הצטרף נוורלי לתנועת ההתנגדות הפולנית. נוורלי סירב לנתק את קשריו עם קורצ'אק, סייע לבית היתומים המפורסם שלו שברחוב קרוכמלאנה 92 בוורשה, ולמרות היותו נכה התגנב מדי פעם לגטו ורשה כדי להביא לקורצ'אק מסמכים מזויפים וכסף. הוא אף הציל את יומנו של קורצ'אק מהשמדה.
נוורלי סייע בחיפוש מקומות מסתור ליהודים שנמלטו מגטו ורשה. ביתו היווה מקום מסתור זמני ליהודים רבים, ביניהם עמיתיו מעיתונו של קורצ'אק "נאש פשגלונד", עד שנמצא להם מקום מסתור קבוע.
בשנת 1943 נעצר נוורלי על ידי הגסטפו, בין היתר עקב הסיוע שהושיט ליהודים, נכלא בכלא פאוויאק שבוורשה ומשם נשלח למחנה הריכוז וההשמדה מיידאנק. לאחר חיסול מחנה מיידאנק נשלח למחנות ריכוז אחרים, בהם אושוויץ, מחנה אורניינבורג וברגן-בלזן, שם שוחרר בתום המלחמה.
לאחר המלחמה
לאחר שחרורו ב-1945 המשיך נוורלי בקריירה החינוכית שלו, לצד כתיבת ספרים וסרטים. הוא המשיך להיות פעיל באגודות קומוניסטיות והצטרף לאיגוד הסופרים הפולני.
נוורלי היה מעורכיו של יומנו האישי של יאנוש קורצ'אק, אותו הציל נוורלי. יחד עם אשתו ברברה ועוד ייסד בשנת 1946 את ועד ההנצחה ליאנוש קורצ'אק. בשנת 1966 פרסם נוורלי ספר בשם "קשרי חיים" (Żywe wiązanie), בו תיאר את קשריו עם קורצ'אק ועם בית היתומים שלו בוורשה. בסך הכל פרסם תשעה ספרים, בהם ספרי שואה ורומנים שבהם שילב את ערכי ההשכלה עם ערכים פדגוגיים. בייחוד בולטת בספריו אמונתו ביכולתו של האדם להפוך לטוב יותר. רוב כתיבתו לאחר המלחמה הייתה ברוח הריאליזם הסוציאליסטי.
מספריו שתורגמו לעברית
ליידיש תורגם ספרו דער וועג פון חבר בידע, מאת איגאר נעווערלי, הוצאת יידיש בוך, ורשה 1954, בתרגומו של לייב אוליצקי.
הנצחה
בשנת 1982 הכיר יד ושם בנוורלי כחסיד אומות העולם על פועלו למען הצלת יהודים.
מוחמד בהשתי
מוחמד חוסייני בהשתי (24 באוקטובר 1928 – 28 ביוני 1981) היה משפטן, פילוסוף, איש דת ופוליטיקאי איראני שהיה ידוע כאדם השני בהיררכיה הפוליטית של איראן לאחר המהפכה. בהשתי נחשב לאדריכל העיקרי של החוקה של איראן לאחר המהפכה, כמו גם של המבנה המנהלי של הרפובליקה האסלאמית. כמו כן, בהשתי בחר והכשיר כמה פוליטיקאים בולטים ברפובליקה האסלאמית, כגון הנשיאים לשעבר חסן רוחאני ומוחמד חתאמי, עלי אכבר ולאיתי, מוחמד ג'וואד לאריג'אני, עלי פלאחיאן ומוסטפא פורמוחמאדי. בהשתי שימש גם כמזכיר הכללי של מפלגת הרפובליקה האסלאמית, והיה ראש מערכת המשפט האיראנית. עוד כיהן כיושב ראש מועצת המהפכה האסלאמית ואספת המומחים. בהשתי סיים דוקטורט בפילוסופיה, ושלט באנגלית, גרמנית וערבית.
בהשתי חוסל ב-28 ביוני 1981, על ידי המוג'אהדין העממי של איראן (MEK), יחד עם יותר מ-70 חברי מפלגת הרפובליקה האסלאמית, כולל 4 שרי ממשלה ו-23 חברי פרלמנט. ממשלת איראן האשימה את מוחמד רזא קולאהי כפעיל MEK המעורב בתקרית.
ביוגרפיה
בהשתי נולד באספהאן בשנת 1928. הוא למד הן באוניברסיטת טהראן והן אצל מוחמד חוסיין טבאטאבאי בקום. בין 1965 ל-1970, הוא הוביל את המרכז האסלאמי בהמבורג, שם היה אחראי על המנהיגות הרוחנית של סטודנטים איראנים דתיים בגרמניה ובמערב אירופה. בהמבורג עבד גם עם מוחמד חתאמי. מתחילת שנות ה-60 היה מעורב בפעילות נגד השאה ונעצר מספר פעמים על ידי המשטרה החשאית של השאה, ה-SAVAK.
בהשתי הצטרף לאייתוללה חומייני בנג'ף, עיראק.
קריירה
בעקבות המהפכה האסלאמית הפך בהשתי לאחד החברים במועצת המהפכה של איראן ולאחר זמן מה היה למזכיר המועצה. במחצית השנייה של 1979 נתמנה בהשתי לסגן נשיא מועצת המומחים עליה הוטלה המשימה ליצור חוקה חדשה לאירן. כסגן נשיא, הוא מילא תפקיד חשוב במיוחד בקידום העיקרון של שלטון חכם ההלכה כבסיס לחוקה החדשה.
בהשתי היה ממקימי מפלגת הרפובליקה האסלאמית יחד עם עלי ח'אמנאי ומוחמד-ג'וואד באהונר, והיה המזכיר הכללי הראשון של המפלגה וחבר הוועד המרכזי שלה.
בהשתי תכנן להתמודד על הנשיאות בבחירות הראשונות לנשיאות בתחילת 1980, אך פרש לאחר שהאייתוללה חומייני אמר למשלחת של רפסנג'אני וחמינאי כי הוא מעדיף שהנשיא לא יהיה איש דת.
בהשתי הוביל את מפלגתו לניצחון בבחירות למג'לס במרץ 1980 ונחשב לאיש החזק במג'לס.
רֶצַח
ב-28 ביוני 1981 נהרג בהשתי בהפצצת האפט טיר במהלך ועידת המפלגה. דובר המשמרות המהפכניים של איראן אמר בראיון שחבר ב"מוג'הדין העממי של איראן", מוחמד רזא קולאהי, היה אחראי. הוא נקבר ב-1 ביולי 1981, לאחר מספר ימים בהם ניתן להמונים לעבור על פני ארונו.
לפי ג'יימס ביוקאן, הרפובליקה האסלאמית של איראן האשימה לראשונה את מפלגת טודה, SAVAK ואת המשטר העיראקי. יומיים לאחר מכן, רוחאללה חומייני האשים את ה-MEK. כמה שנים לאחר מכן, הוצאו להורג באירן ארבעה "סוכנים עיראקים" בגין התקרית. בית דין אחר בטהרן הוציא להורג את מהדי תפארי בגין אותה תקרית. ב-1985 הודיע ראש המודיעין הצבאי לעיתונות שזו הייתה עבודתם של קציני צבא נאמני השאה. כוחות הביטחון של איראן האשימו את ארצות הברית ו"שכירי חרב פנימיים".
יחד עם בהשתי מתו גם אנשי דת, שרים ופקידים רבים. על פי הדיווחים, המנהיג העליון, רוחאללה ח'ומייני, התרגש מאוד ממותו של בהשתי.
מדי שנה נערך באירן טקס זיכרון ביום רצח בהשתי.
מייקל מאן
'''מייקל אי. מאן (באנגלית: Michael E. Mann'''; נולד ב-28 בדצמבר 1965) הוא מדען אקלים אמריקני, פרופסור במכון למטאורולוגיה, מדעי כדור הארץ והסביבה באוניברסיטת פנסילבניה. נודע בעיקר בזכות עבודתו בנושא התחממות עולמית והעבודה שהציגה לראשונה את "גרף מקל ההוקי", המתאר את השתנות הטמפרטורה העולמית באלף השנים האחרונות, והופיע בדו"ח הפנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים.
פריצת מחשב הובילה להפצה ציבורית של תכתובת דואר אלקטרוני של מאן לעמיתיו בפרשה שזכתה לכינוי אקלים-גייט. בדצמבר 2009 ועדת חקירה מטעם האוניברסיטה קבעה כי שלוש מתוך ארבע ההאשמות שהוטחו כלפי מאן בפרשה נמצאו כוזבות. לגבי ההאשמה הרביעית (האם מאן סטה מנורמות המחקר המקובלות), נקבע כי דרוש המשך בדיקה.
חוק המלחמה בשחיתות (רוסיה)
החוק הפדרלי מיום 25 בדצמבר 2008 מספר 273 "אודות המלחמה בשחיתות" הוא חוק פדרלי של הפדרציה הרוסית, שנכנס לתוקף ב-10 בינואר 2009, המסדיר את המאבק בשחיתות.
את החוק אוכפים שירות הביטחון הפדרלי הרוסי וועדת החקירות הפדרלית של רוסיה.
אימוץ החוק
הצעת החוק הוגשה לדומה ב-3 באוקטובר 2008. ב-19 בדצמבר אומץ החוק בקריאה שלישית על ידי צירי הדומה ואושרה על ידי מועצת הפדרציה ביום 22 בדצמבר 2008. ב-25 בדצמבר 2008, נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב חתם על החוק הפדרלי והוא נכנס לתוקף בינואר 2009.
תוכן
החוק קובע את העקרונות הבסיסיים למאבק בשחיתות, כמו גם את היסודות הארגוניים והמשפטיים למניעה ולמאבק בה.
השחיתות עצמה נקבעת על ידי רישום מעשים לא חוקיים, המאופיינים כשחיתות - השימוש הבלתי חוקי של האדם בעמדתו הרשמית בניגוד לאינטרסים הלגיטימיים של החברה והמדינה להשגת רווח, או מתן הטבות כאלה לאדם מסוים על ידי אנשים אחרים שלא כדין.
בין אמצעי המניעה המעוגנים בחוק: ביטול איסורים ומגבלות בלתי מוצדקות, במיוחד בתחום הפעילות הכלכלית; העלאת השכר והערבויות החברתיות לעובדי המדינה והעירייה; יצירת מנגנונים של שליטה ציבורית על עבודתם של גופים ממשלתיים; תעמולה נגד שחיתות; הבטחת עצמאות התקשורת; דרישות מחמירות יותר לעובדי מדינה.
על עובד המדינה להודיע למעבידו, לפרקליטות או לגופי מדינה אחרים על כל מקרים של קבלת שוחד. בנוסף, נדרשו עובדי מדינה להכריז לא רק על הכנסותיהם ורכושם (רשימת ההכנסות והרכוש המוצהרים הורחבה), אלא גם את הכנסותיהם ורכושם של בני זוגם וילדיהם הקטינים. עובדי מדינה המחזיקים בניירות ערך, מניות (הון, מניות בהון מורשה (מניות משותפות) של ארגונים), זאת כדי למנוע ניגוד עניינים ועליהם להעביר אותם לניהול אמון.
צירי הלידה
צירי הלידה הם התכווצויות בטניות שגוף האישה ההרה יוצר כדי להתחיל את תהליך הלידה. ההתכווצויות דוחפות את העובר אל תעלת הלידה, ומסייעות לו להתמקם בצורה מיטבית לקראת יציאה מצוואר הרחם אל אוויר העולם.
התגברות הצירים עם התקדמות תהליך הלידה
לרוב הצירים מתוארים על ידי נשים כתחושה של 'חגורת כאב', שמתחילה בגב ועוברת קדימה לבטן, או כאבים דמויי כאבי מחזור בעצימות גבוהה מאוד. צירי הלידה גורמים גם להתקשות של הבטן, ובלשון חז"ל מכונים קישוי.
בהגיע שלב הלידה עצמה, הצירים נעשים סדירים, וככל שהלידה מתקרבת כך הם נעשים תכופים יותר וכואבים יותר. פעמים רבות מתרחשת בשלב זה ירידת מים. הצירים ממשיכים עד שיש מחיקה מלאה של צוואר הרחם ופתיחה מלאה. בשלב הזה, הצירים הופכים לצירי לחץ.
צירי לחץ
צירי הלחץ הם הצירים המובילים ללידה, והם מלווים ברפלקס לחיצה אל-רצוני שלא ניתן להתנגד אליו, על מנת לדחוף את התינוק לתעלת הלידה, ומכאן שמם. בדרך כלל צירים אלו מלווים גם בתחושת לחץ כבד על פי הטבעת וצורך להפריש צואה. לרוב בין הצירים הראשוניים לצירי הלחץ יש מספר דקות של הפסקה. במהלך צירי הלחץ נדחף התינוק החוצה על ידי שרירי הרחם ועל ידי לחיצות או נשימות של האם.
צירים מדומים
לעיתים קרובות מתפתחים צירים מדומים (נקראים גם 'צירי ברקסטון היקס') שאינם מובילים ללידה באופן מיידי. צירים מדומים מתאפיינים בכך שאינם סדירים ואינם מתחזקים עם הזמן, שכיבה ומנוחה עשויות להפסיקם, הצירים מורגשים בקדמת הבטן, וכמו כן צוואר הרחם אינו נפתח או נמחק בעקבותיהם. צירים מדומים יכולים להופיע כבר בטרימסטר השני של ההיריון.
דרכי התמודדות עם כאב הצירים
הדרך שמציעה הרפואה הקונבנציונלית להתמודדות עם כאבי צירי הלידה היא מתן זריקת אפידורל בגב היולדת לשם אלחוש העצבים. עם זאת, ישנן שיטות שונות להתמודדות טבעית עם כאב הצירים חלקן מבוססות על הרגעת היולדת לשם הפרשת ההורמון אקסיטוצין המסייע בקידום הלידה, חלקן מבוססות על לחיצות באזורים שונים בשילוב נשימות מיוחדות, או על עמידה בתנוחות מסוימות, חלקן מבוססות על כניסה לאמבטיית מים או התזת מים על הגוף, וחלקן מבוססות על מכשיר חשמלי (טנס) שמבצע פולסים חשמליים שמעודדים הפרשת אנדרופינים ובכך יוצרים אפקט אלחוש המיקל על כאב הצירים.
אמנון יריב
אמנון יריב (נולד ב-13 באפריל 1930) הוא פיזיקאי אמריקאי ממוצא ישראלי, המשמש כפרופסור במכון הטכנולוגי של קליפורניה. הוא אחד המדענים המובילים בעולם בתחום הלייזרים ובשנת 2010 זכה במדליה הלאומית למדעים על תרומתו לחקר האלקטרואופטיקה. יריב היה בין מקימי חברת אורטל קורפ, שנמכרה לחברת לוסנט ב-2.95 מיליארד דולר.
קורות חייו
יריב נולד ב-1930 בשכונת כרם התימנים בתל אביב להורים שעלו מפולין, שרגא והניה יורבורסקי. הוא שיחק כדורסל בקבוצת "מכבי עתיד". הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון גאולה במגמה ריאלית. במלחמת העצמאות שירת ביחידת תותחנים שהוצבה בלטרון והשתחרר לאחר שנתיים בקיץ 1950. בסתיו אותה שנה החל ללמוד בטכניון, אולם כעבור שנה נסע לארצות הברית לאחר שהתקבל לאוניברסיטת ברקלי בקליפורניה. הוא למד שם הנדסת חשמל ורדיו וסיים תואר ראשון ב-1954, תואר שני ב-1956 ובשנת 1958 סיים את עבודת הדוקטורט בתחום המייזרים, לייזרי מיקרוגל.
בשנת 1960 עבר למעבדות בל בניו ג'רזי שם המשיך בחקר הלייזרים ביחד עם ג'יימס גורדון. בשנת 1964 שב לקליפורניה והצטרף לסגל המכון הטכנולוגי של קליפורניה. בשנת 1967 הוא פרסם את "קוואנטום אלקטרוניקס", אחד מהטקסטים הראשונים שעסקו בתחום האלקטרוניקה הקוואנטית של פיזיקת הלייזרים.
בשנת 1980 הוא יסד את חברת אורטל Ortel Corporation, אשר נמכרה לחברת לוסנט בשנת 2000. בשנת 1999 היה ממייסדי חברת Orbits Lightwave. בשנת 1991 התקבל כחבר לאקדמיה האמריקאית הלאומית למדעים. בשנת 1992 זכה בפרס הארווי מטעם הטכניון על תרומות פורצות-דרך בתחום האלקטרואופטיקה, התפשטות גלים בגבישים, והאופטיקה הלא-ליניארית.
הוא שימש כעמית במכון סאקלר באוניברסיטת תל אביב וביקר בה פעמים רבות. יריב רשם במהלך הקריירה כ-60 פטנטים שונים על שמו.
מאיר הלוי מאפטא
רבי מאיר הלוי רוטנברג מאפטא (ה'תק"ך, 1760 - כ"ה בתמוז ה'תקפ"ז, 1827) היה אדמו"ר חסידי ורב בעיר אפטא. ממנו התחילה שושלת אפטא.
ביוגרפיה
מאיר נולד לרבי שמואל סגל הלוי רוטנברג, מצאצאי רבי ישעיה הלוי הורוביץ, ולמירל נצר לש"ך. בנעוריו התייתם מאביו, ואמו גידלתו לבדו.
רבי מאיר למד בישיבת רבי אברהם יצחק הכהן כ"ץ מחבר הספר "כתר כהונה" ואב"ד סטבניץ ופינצ'וב. בהמשך, היה לתלמידו של החוזה מלובלין.
רבי מאיר התנגד לדרך החדשה של רבי שמחה בונם מפשיסחה, שרצה לבססה על יסודות העיון השכלי.
כשרבו רבי אברהם יצחק הכהן כ"ץ עבר מסטאבניץ לפינצ'וב, נתקבל רבי מאיר כרב בסטאבניץ בעודנו צעיר לימים. וכשעזב רבי אברהם יהושע השיל מאפטא את העיר אפטא, עבר רבי מאיר לכהן כרב העיר, שם כיהן עד יום מותו.
מלבד בקיאותו הרבה בש"ס ופוסקים, היה בקיא גם בתורת הנסתר.
כשנפטר החוזה מלובלין, רבים מתלמידיו הפכו לחסידיו של רבי מאיר ובחרו בו לשמש כרבם, כשיש שטוענים שכך היה רצונו של החוזה שרבי מאיר ימלא את מקומו. ולפי המסורת החסידית, הנהגתו הייתה הכי דומה להנהגת החוזה, משאר התלמידים.
רבי מאיר נפטר באפטא בכ"ה בתמוז תקפ"ז 1827.
תפילת רבי מאיר מאפטא
רבי מאיר הלוי חיבר תפילה אשר עניינה הוא חיזוק האמונה בהשם. תפילה זו היה רגיל הרב שלמה רבינוביץ מראדומסק (מחבר ספר תפארת שלמה) לאומרה בכל יום ערב ובוקר, ואמר שהוא סגולה נוראה לפרנסה ולהצלחה לאומרה בכל יום.
ב-2015 הוציא אברהם פריד שיר הנני בידך על מילות הלקוחות מתוך תפילה זו:
(לחן פנחס ברייער)
פאוזי סלו
פאוזי סלו (בערבית: فوزي السلو, תעתיק מדויק: פוזי אלסלו; 1905 – 1972) היה קצין צבא ומדינאי סורי, אשר כיהן כנשיא סוריה מ-3 בדצמבר 1951 עד 1 ביולי 1953.
הידרוגרפיה
הידרוגרפיה (באנגלית: Hydrography) הוא תחום בגאוגרפיה העוסק במים ובשימושיהם השונים בכדור הארץ.
תת נושא בהידרוגרפיה הוא אנרגיה הידרואלקטרית – הפקת חשמל מזרימת המים.
אטימולוגיה
מקור השם הוא ביוונית: "הידרו" – משמעותה "מים", "גרפיה" – רישום.
ניצול המים
בהידרוגרפיה בודקים את הדרכים השונות האם מנצלים או לא את המים. צורות הניצול השונות הן:
סמיי
סמיי (עד שנת 2007 נקראה סֶמִיפַּלַטִינְסְק, ברוסית: Семипалатинск) היא עיר במזרח קזחסטן השוכנת בשפך נהר האולבה כ-625 ק"מ דרום-מזרחית לבירה אסטנה. העיר מהווה את בירת המחוז החדש אבאי שפוצל ממחוז מזרח קזחסטן באמצע שנת 2022.
היסטוריה
ב-1718 לגדותיו של נהר אירטיש הרוסים הקימו מבצר ליד חורבות מנזר בודהיסטי. תפקידו של המבצר היה להגן על גבולותיה של האימפריה הרוסית. עם הזמן המבצר הפך לשוק תוסס ואתר מסחר חשוב בין רוסיה למרכז אסיה. ב-1776 למבצר נשלח מהנדס צבאי ששיפר את הביצורים, הקים גשרים ובנה את מועצת העיר ובית המשפט. ב-1 באוקטובר 1854 סמיפלטינסק הפכה למרכז של מחוז סמיפלטינסק שהוקם זה עתה.
ב-16 בפברואר 1918 הסובייטים תפסו את השלטון על העיר.
ב-29 באוגוסט 1949 באתר הניסויים סמיפלטינסק הסמוך לעיר בוצע הניסוי הראשון בברית המועצות של פצצת אטום.
אוכלוסייה
אוכלוסיית סמיי לפי שנים:
הפועל צפרירים חולון
הפועל צפרירים חולון היא קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר חולון, אשר משחקת בליגה ג'. הקבוצה הוקמה ב-1985 כתוצאה מאיחוד של שתי קבוצות: הפועל חולון, ששיחקה בליגה הארצית, וצפרירים חולון, שייצגה את שכונת תל גיבורים בחולון, ושיחקה בליגה א'. בשיאה שיחקה הקבוצה המאוחדת בליגה הבכירה בישראל, עד תחילת המאה ה-21.
צפרירים חולון
מקור השם צפרירים במתנ"ס צפרירים בשכונת תל גיבורים. הקבוצה צפרירים חולון הוקמה בשנת 1972 ושיחקה בליגה ג' מחוז דן. בעונת 1973–1974 הגיעה הקבוצה לשמינית גמר גביע המדינה ונעצרה על ידי הכח רמת גן. בסיום עונת 1974/1975 העפילה לראשונה לליגה ב'. בסיום עונת 1981/1982 העפילה הקבוצה לליגה א' מהמקום הראשון. כבר במחזור הפתיחה של עונת 1982/1983 נפגשה לדרבי היסטורי מול היריבה העירונית הוותיקה הפועל חולון והפסידה 2-0.
איחוד - הפועל צפרירים חולון
בקיץ 1985 התאחדה הקבוצה עם היריבה העירונית קבוצת הפועל חולון עקב שיקולים כלכליים. הקבוצה המאוחדת שנקראה מעתה "הפועל צפרירים חולון" עלתה לראשונה לליגה הבכירה בישראל בשנת 1987. בעשורים הבאים המשיכה הקבוצה לשחק בליגה העליונה. היא ירדה במהלכם 3 פעמים (1989, 1997 ו-1999) לליגת המשנה, אך כל פעם שבה ועלתה לאחר עונה אחת.
אמצע שנות התשעים היו שנות השיא של הקבוצה. שחקני רכש כגון הקשר יוסי אבוקסיס הובילו אותה להיות קבוצת מרכז טבלה בליגה הבכירה. בשנת 1996 מונה גיא לוי למאמן הקבוצה, והוא התמיד בתפקידו ארבע עונות במהלכן ירדה הקבוצה פעמיים לליגה השנייה אך עלתה בחזרה בתוך עונה אחת לליגה הבכירה. באותן שנים הייתה בנויה הקבוצה על שלד של שחקנים מקומיים, וביניהם מרקו בן ברוך, אבי פס, דודי ביטרן, טל חן וזיו קבדה. בעונת 1998/1999 שיחק בקבוצה חלוץ נבחרת ניגריה לשעבר סמסון סיאסיה ובעונת העלייה לליגת העל (1999/2000) כיכב בקבוצה החלוץ דני ניראון. לאחר עונה זו, בה סיימה הקבוצה במקום הראשון בליגה הלאומית, עזב גיא לוי את המועדון ובמקומו מונה ניר לוין למאמן הקבוצה. לוין עזב לאחר שלושה מחזורים, והקבוצה הלכה והתדרדרה בטבלה וסיימה את עונת 2000/2001 במקום האחרון בליגת העל.
בתום עונת 2001/2002, שנה לאחר שירדה לליגה הלאומית, הייתה אמורה הקבוצה לרדת לליגה השלישית, אך ניצלה עקב הדחתה של הכח רמת גן, אשר סבלה מחובות כבדים וירדה במקומה. דבר דומה אירע בעונת 2003/2004, כאשר הפעם הייתה זו עירוני קריית גת שירדה במקומה של הפועל צפרירים חולון.
במהלך עונת, תחת הדרכתו של המאמן לירן חלובה, התמודדה הקבוצה במאבקי התחתית בליגה א' דרום, ולבסוף לאחר מינוי המאמן משה פיזנטי נשארה בליגה לאחר שדורגה מקום אחד מעל הקו האדום. בעונת שוב נאבקה הקבוצה בתחתית וסיימה את העונה במקום ה-12 המוביל למשחקי מבחן עם שתי סגניות ליגה ב' דרום. הקבוצה ניצחה במשחק הראשון 0:2 את הפועל מחנה יהודה אך הובסה במשחקה השני 4:1 בידי הפועל ערד ונשרה לליגה ב'.
בעונת אימן את הקבוצה צחי חרמץ, ובסופה העפילה הקבוצה בחזרה לליגה א', שהפכה אז לליגה השלישית בישראל בעקבות שינוי במבנה הליגות וביטול הליגה הארצית. לאחר שנתיים בליגה א', בתום עונת ירדה הקבוצה לליגה ב'. בעונת העפילה הקבוצה למשחקי פלייאוף העלייה לליגה א', אך הודחה בשלב חצי הגמר, שנה מאוחר יותר רשמה הקבוצה את רגע השפל הגדול בתולדותיה שעה שירדה לליגה ג' לאחר שני הפסדים בפליאוף נגד הירידה לבית"ר רמת גן ומכבי עירוני כפר יונה.
בתום עונת פורק האיחוד, כאשר צפרירים חולון הוקמה מחדש בליגה ג' תל אביב ויניב חולון התחילה את דרכה החדשה בליגה א'.
ב-12 בינואר 2023, במשחק בליגה ג' ניצחה הפועל צפרירים חולון את מכבי פרדס כץ בתוצאה 31–0, התוצאה  הגבוהה  ביותר שבה ניצחה קבוצה במשחק בתולדות הכדורגל הישראלי. את העונה סיימה הקבוצה במקום השני בליגה כאשר במשחק פלייאוף העלייה הפסידה בתוצאה 1-0 להכח גלי גיל רמת גן.
דגש
דָּגֵשׁ הוא סימן ניקוד בעברית, שנראה כמו נקודה בתוך האות.
אף שתפקידיהם שונים, הדגש זהה בצורתו למפיק ולשורוק. במחשבים, שלושת הסימנים מיוצגים באמצעות אותו תו יוניקוד, HEBREW POINT DAGESH OR MAPIQ (מס' U+05BC).
הקלדה
כך מקלידים את הדגש במערכות הפעלה שונות:
יהלי וגמן
יַהלִי וַגמַן (25 באוקטובר 1925 – 1 בספטמבר 2001) היה פסנתרן, מנצח, ומורה למוזיקה ישראלי. נחשב ל"ילד הפלא" הישראלי הראשון בתחום הנגינה.
ביוגרפיה
וגמן נולד בשנת 1925 בארץ ישראל המנדטורית, בן יחיד לפניה וגמן שלונסקי וישראל וגמן. אביו היה מאנשי העלייה השנייה וממייסדי סולל בונה, ואמו הייתה מוזיקאית ומלחינה (אחותם של אברהם שלונסקי וורדינה שלונסקי).
מקטנותו למד בבית הספר למוזיקה בחיפה, ונמנה עם תלמידיהם של גיטה ויצמן ופרנק פלג. הוא נחשב "ילד פלא" מוזיקלי. כשהיה בן 6 החל להופיע בנגינת פסנתר, וכעבור שנה נערכה ההופעה הפומבית הראשונה שלו בבית הספר למוזיקה בחיפה. בגיל 14 הגיש רסיטל ראשון בתל אביב, בקונסרבטוריון טאובה, ובהיותו בן 15 זכה בתחרות לפסנתרן הצעיר מטעם התזמורת הפילהרמונית, עמה הופיע לאחר מכן.
וגמן למד בבית הספר הריאלי בחיפה. במרץ 1946 הופיע יחד עם אלה גולדשטיין בקונצרט בשני פסנתרים. באותה שנה יצא לז'נבה לתחרות פסנתר עם המורה פרנק פלג. שניהם זכו שם בפרסים. משם המשיך וגמן לארצות הברית, ללימודים בבית הספר ג'וליארד בניו יורק. בנוסף עסק בנגינה ובניצוח, הופיע בתחרויות שונות וזכה בפרסים. עם פרוץ מלחמת העצמאות בחר שלא לשוב ארצה, ועשה זאת רק כעבור שנה, בשנת 1949. במשך שש שנים הופיע בקונצרטים וברסיטלים רבים ברחבי המדינה.
בשנת 1955 החליט וגמן לנטוש את תל אביב ולעבור לחיות בקיבוץ שמיר. הוא פרש כמעט כליל מנגינה. לצד עבודה בקיבוץ הוא ייסד את תזמורת הקיבוצים וניצח עליה, וכמו כן עסק בהוראה באקדמיה למוזיקה בירושלים.
בסוף שנות ה-50 נקלע וגמן לעין הסערה כאשר בעת שהשתתף בקונצרט מוזיקלי בקיבוץ עין החורש, פוצץ חבר הקיבוץ המשורר אבא קובנר את הקונצרט במחאה על השתמטותו מן המלחמה עשור קודם לכן. הפרשה הונצחה בספרו של אלישע פורת "איקונין סדוק", שבו מופיע הסיפור "רצ'יטטיב ורונדו", ובו מסופר על פיצוץ הופעתו של פסנתרן צעיר כמחאה על השתמטותו מקרבות מלחמת השחרור. את מקומו של הקונצרט שהופסק תפסו ויכוחים סוערים בין מצדדי הפסנתרן למתנגדיו. פורת סיפר כי את ההשראה לסיפור קיבל ממקרהו של וגמן.
כעבור זמן עזב וגמן את הקיבוץ ונסע לפריז. במשך שנים נעלם מהעין הציבורית. בסוף שנות ה-70 הוא שב לתל אביב והופיע בקונצרטים, ואף עסק בהוראת מוזיקה ופסנתר. בין תלמידיו: דוד גריילסאמר ודניאל גלאי.
יהושע סובול, שהתגורר לאחר נישואיו בקיבוץ שמיר והכיר את יהלי וגמן, קרא לבנו, הזמר יהלי סובול, על שמו.
יהלי וגמן מת בשנת 2001 בחוסר כול. משפחתו:
נחל חילזון
נַחַל חִלָּזוֹן הוא נחל בגליל. תחילתו של תוואי הנחל הוא ממדרונותיו של הר חילזון, בין היישוב לוטם לדיר חנא, וסופו בקרבת עכו ליד הכפר שעב. הנחל נשפך לנחל נעמן, הנשפך אל הים בקרבת עכו.
רקע
נחל חילזון הוא אחד מהנחלים הצפוניים ביותר בגליל התחתון ומהגדולים בגליל המערבי. אורכו של הנחל הוא 34 ק"מ וקיימת בו גם מערת החילזון.
אל הנחל נשפכים שפכי ביוב מיישובי הסביבה- דיר חנא, עראבה, ראמה, כרמיאל, שגור, טמרה.
היובלים העיקריים הנשפכים אל הנחל הם נחל צוף, נחל סחנין, נחל שגור, נחל שגב, נחל כבול ונחל אבליים.
בעלי חיים וצמחייה
בעלי החיים המצויים בנחל חילזון מגוונים. ביניהם חזירי בר, שפני סלע, שועלים ועטלפים.
העופות המצויים בנחל הם אנפות, תמירונים, חופמיים וברווזים.
הצמחייה הגדלה בנחל מגוונת גם היא. אלון התבור, לוטם, אלה אטלנטית, חרוב, שיח אברהם, זית, שיש קרח, מלחית הבורות ואלת המסטיק – הם חלק מהצמחייה המאפיינת את האזור.
אירועים היסטוריים
בנחל קיימת מערה שנקראת מערת חילזון תחתית, על שם הנחל. המערה היא אתר ארכאולוגי ששימש כבית קברות לאנשי התרבות הנאטופית, לפני כ-13,000 שנים. בקרבת הנחל התיישבו מספר שבטים בדואיים המרוכזים במספר כפרים כגון ערב אל נעים, והכפרים הבלתי מוכרים ערב אל מריסאת, ערב אל סוועאד וערב אל חמדין בסמוך לכרמיאל.
הנחל כיום
שפכים רבים נשפכים כיום אל מי הנחל ומזהמים אותו. בשנת 2009 פורסמה תוכנית לשיקום הנחל, ובה מספר רעיונות לשיקום ובסיס לתוכנית רחבה ומפורטת.
בינואר 2019 גדוד סיור של חטיבת הצנחנים התאמן בקרבת הנחל. אחד החיילים,, נסחף בנחל במהלך הניווט ונהרג.
אשת חיל
אֵשֶׁת חַיִל הוא שיר הלל לאישה, החותם את ספר משלי. השיר מתאר ומשבח את האישה האידיאלית, וכתוב באקרוסטיכון אלפביתי. פרשנויות שונות ניתנו לגבי מושא השיר, החל מאשה מסוימת לא־נודעת, דרך נשים שונות במקרא, עבור בדמות האישה האידיאלית וכלה באלגוריה לתורה לנפש האדם, או לשבת המלכה.
החל מהמאה ה־16 נתקבל המנהג לשיר שיר זה בליל שבת. השיר מושר אחרי אמירת הפיוט "שלום עליכם", ולפני קידוש סעודת ליל שבת ברוב תפוצות ישראל.
ניתוח השיר
בשיר 22 פסוקים, כמספר אותיות האלפבית העברי. לכל פסוק שני חלקים – חלקו השני משלים את חלקו הראשון.
האקרוסטיכון בנוסח המסורה תואם את סדר האלפבית המקובל. לעומת זאת, נראה כי בנוסח העברי שעמד לפני מתרגם השבעים, קדם הפסוק המתחיל באות פ"א לפסוק המתחיל באות עי"ן. החוקרים התקשו להכריע איזו היא הגרסה העדיפה. סדר אותיות שבו מחליפות עי"ן ופ"א את מקומן נמצא גם במגילת איכה (עיינו בפרק הרלוונטי בערך על מגילת איכה), ויש לו שורשים קדומים.
ספר משלי, שבו מופיע השיר, מוביל קו של יחס של בוז ליופי, במיוחד כשאינו מלווה בפנימיות תואמת – "שקר החן והבל היופי". חן ויופי הם שקר והבל, אישה אינה מושלמת אם אינה טובת אופי, יראת אלוהים ודואגת לביתה כמפורט במזמור.
רק בפסוק שלפני האחרון מצוין במפורש שהכוונה לאישה יראת שמים ("אִשָּׁה יִרְאַת ה' הִיא תִתְהַלָּל"). כל שאר פסוקי השיר יפים לאישה כלשהי. אלכסנדר רופא מסיק, מתוך השוואה לתרגום השבעים, שהנוסח המקורי היה: "אשה מַשְׂכֶּלֶת [=חרוצה ומצליחה] היא תתהלל" ואילו הנוסח שלפנינו מקורו בתיקון מגמתי.
תכונות שונות של אשת חיל ניתן למצוא מהפסוקים :
מושא השיר
חז"ל, שפירשו את ספר משלי כנכתב כולו על ידי שלמה המלך, פירשו את מושא השיר כאמו של שלמה, בת שבע. פרשנות רווחת אחרת, בעקבות ראיית תוכן הספר כמשלים, היא שהמדובר במשל לתורה, או לחכמה. פרשנים אחרים ראו בו שיר הלל לאישה האידיאלית, ללא כוונה לאישה מסוימת.
זיהוי נוסף של מושא השיר הוא רות המואביה, סבת-סבו של שלמה המלך, שעליה נאמר: על פי פירוש זה, הפסוק  מתייחס לבעז, עליו נאמר שישב עם זקני הארץ בשער:
יש הסוברים שעל פי הפשט נכתב השיר כהספד לאישה מסוימת, על ידי בעלה.
מדרשים אחרים קושרים כל פסוק אל דמות נשית אחרת בתנ"ך, על פי הקשרים והרמזים המופיעים בין מילה או פסוק בפרק.
שימוש בשיר
מקור המנהג לזמר את הפרק "אשת חיל" לפני הקידוש בליל שבת הוא בחוג מקובלי צפת ומבית מדרשו של האר"י, כאשר הפרק פורש באופן אלגורי כמתייחס לשבת, לשכינה ולכנסת ישראל גם יחד, שכולן דמויות נקביות. אמירת פרק זה היא המשך לתפילות בעלות מגמה דומה בקבלת שבת, כגון לכה דודי. עם השנים, התקבל גם הטעם שאומרים את הפרק כאות הוקרה לאשה על עבודתה הרבה והכנותיה לקראת שבת בפרט.
מנהג נוסף הוא לומר את פסוקי השיר במהלך הלוויה של אישה, בעת נשיאת המיטה לקבורה. בהקשר זה נאמר השיר כהספד על האישה ותכונותיה הטובות.
מרבים להשתמש בביטוי "אשת חיל" לאישה שהיא אם, רעיה ובקרב הציבור החילוני בעיקר גם כלפי אשת ציבור פעלתנית.
בתרבות
אחד הלחנים הידועים ביותר ל"אשת חיל" הוא לחנו של בן-ציון שנקר המושר בבתים רבים כחלק מזמירות השבת.
השיר פיה פתחה המכיל את טקסט אשת חיל, מתוך האלבום אוף שימחעס וחברים של להקת אוף שימחעס עם ישי לפידות, מנדי ג'רופי, אוהד מושקוביץ ועמירן דביר. השיר זכה לפופולריות גדולה בזמנו ונחשב כנכס צאן ברזל במוזיקה החסידית.
הערות שוליים
Proverbs 31 Proverbes 31 Amsal 31 箴言第31章
אופוסום דקיק
אופוסום דקיק (שם מדעי: Marmosops) הוא סוג של אופוסום נאוטרופי קטן שכולל 25 מינים החיים באמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית. הסוג הוקם במקור בשנת 1916 על ידי הזואולוג הגרמני פאול מטשי, אך בהמשך הפך לתת-סוג של האופוסום העכברי; רק בשנת 1989 הוא הוכר סופית כסוג עצמאי. ההבחנה בין הסוגים מאתגרת מאוד, וניתן להבדיל ביניהם בעיקר על בסיס מאפיינים מורפולוגים בגולגולת ובשיניים.
תיאור
האופוסום הדקיק דומה במיוחד לאופוסום העכברי, וההבחנה ביניהם על בסיס מאפיינים חיצוניים כמעט בלתי אפשרית. אורך הגוף של מיני האופוסום הדקיק: 19-7 ס״מ, אורך הזנב: 23-11 ס״מ ומשקלם 11–140 גרם; טווח מידות הגוף של מיני האופוסום העכברי לעומת זאת גדול יותר, והסוג בכללי נוטה להיות צבעוני יותר. שני הסוגים נחשבים לגדולים מבין סוגי האופוסום הקטנים, דוגמת: אופוסום חינני, אופוסום חבוי ואופוסום עב-זנב. לאופוסום הדקיק מבנה גוף קומפקטי ודק, ראש צר ומחודד, ואוזניים גדולות וקירחות. בדומה לסוגי האופוסום הקטנים, גם לאופוסום הדקיק עיניים גדולות ובולטות המוקפות בטבעות שחורות, ואף קטן מעוטר בזיפים. הזנב דקיק וארוך במיוחד ומסוגל ללפות היטב ענפים וגבעולים. הידיים והרגליים קטנות, ובעלות טפרים ורפידות הצמדה. הנקבה חסרת כיס בדומה ליתר האופוסומים הקטנים.
מינים
הסוג אופוסוק דקיק מכיל 2 תת-סוגים, בהם כ-25 מינים. ככל הנראה ישנם עוד מספר מינים שטרם תוארו מדעי.
לריסה וולפרט
לריסה וולפרט (ברוסית: Лариса Вольперт; 30 במרץ 1926 לנינגרד, שבברית המועצות - 1 באוקטובר 2017 ניו יורק, שבארצות הברית) הייתה שחמטאית סובייטית ממוצא יהודי בדרגת רב-אמן לנשים ופילולוגית, פרופסורית באוניברסיטת טרטו, שבאסטוניה.
ביוגרפיה
לריסה וולפרט נולדה לאבא רופא, יליד וילנה.
קריירה כשחמטאית
וולפרט החלה להשתתף בתחרויות שחמט לאחר סיום מלחמת העולם השנייה. בשנים 1954, 1958 ו-1959 היא הייתה אלופת ברית המועצות לנשים ובשנים 1956, 1963 (הקדימה בהתרת שוויון נקודות את טטיאנה זטולובסקיה) ו-1964 (לאחר נונה גפרינדשווילי) זכתה במקום השני.
וולפרט השתתפה בתחרויות מועמדים לדו-קרב על אליפות העולם, ובשנת 1955 סיימה במקום השני.
בשנת 1954 קיבלה דרגת אמן בינלאומי לנשים ובשנת 1978 דרגת רב אמן לנשים.
קריירה כפילולוגית
וולפרט בשנת 1949 וולפרט סיימה לימודי פילולוגיה באוניברסיטת לנינגרד. בשנת 1955 היא סיימה את עבודת הדוקטורט שלה. היא עבדה במשך 15 שנים במכון הפדגוגי בפסקוב. בשנת 1977 היא עברה ללמד באוניברסיטת טרטו. בשנת 1990 קיבלה תואר פרופסור ובשנת 1993 הפכה לפרופסור אמריטה. תחומי המחקר שלה היו ספרות צרפתית והקשר שלה עם הספרות הרוסית.
רוח מזרחית (כתב עת)
מתכונתו של כתב העת דומה לזו של גיליונות "המזרח החדש" משנותיו הראשונות כרבעון. הוא כולל מאמרים העוסקים בהיסטוריה על גווניה השונים, בהיבטים תרבותיים בחיי החברות המאכלסות את המזרח התיכון, בדגש על מאמרי דעה ומאמרים היסטוריוגרפיים קצרים. במקביל, הוא מכיל מדורים שונים ובהם קולנוע, ספרות, אינטרנט, תרגום מערבית לעברית.
שאיפתו של כתב העת היא לנצל את מתכונתו האינטרנטית הדינמית כדי לקדם פרסומים פרי עטם של כלל בעלי העניין בתחום לימודי המזרח התיכון, האסלאם ותרבויות האזור. נשמר כאן מקום מיוחד לתלמידים לתארים מתקדמים כעורכי מדורים וככותבים, לצדם של אנשי סגל בכיר המרבים לכתוב בו אף הם.
החל מסוף שנת 2010 מתפרסמת מטעם מרכז דיין ואילמ"א הגרסה האנגלית של כתב העת, Sharqiyya, ובמסגרתה מתורגמים מאמרים ומדורים נבחרים מעברית לאנגלית.
הגיליון האחרון של "רוח מזרחית", גיליון 14, פורסם בדצמבר 2011.
טלקינמה
הטלקינמה (באנגלית: Telekinema) היה אחד מהמבנים הייחודיים שנבנו עבור פסטיבל בריטניה בשנת 1951 באזור סאות' בנק (הגדה הדרומית של נהר התמזה) ברובע למבת' של העיר לונדון בירת הממלכה המאוחדת.
השם שנכתב על הבניין היה ״טלקינמה״ (Telekinema), אך מכון הסרטים הבריטי ופרסומי הפסטיבל קראו לו ״טלסינמה״ (Telecinema).
המבנה נבנה כקולנוע וכאולם הצגת סרטי טלוויזיה ייעודי עבור הפסטיבל. האולם כלל 400 מושבי צופים ויועד להצגת סרטי קולנוע דו ותלת־ממדיים, וכן סרטים על מסך גדול במיוחד. המבנה מוקם בין תחנת ווטרלו לבין אולם הפסטיבל המלכותי, והיה אחד האטרקציות הפופולריות ביותר של פסטיבל בריטניה אשר התנהל בין מאי וספטמבר 1951.
המבנה תוכנן על ידי האדריכל וולס קואוטס והופעל על ידי מכון הסרטים הבריטי.
בתום הפסטיבל המשיך המבנה לפעול בשם "תיאטרון הסרטים הלאומי" החל מאוקטובר 1952.
בשנת 1957 עבר תיאטרון הסרטים הלאומי למבנה סמוך מתחת לגשר ווטרלו, ומבנה הטלקינמה נהרס.
אליפות אירופה בכדוריד 2012
אליפות אירופה בכדוריד 2012 היא אליפות אירופה העשירית והיא נערכה על ידי איגוד הכדוריד האירופאי. הטורניר התקיים בנורווגיה בין ה-15 בינואר ל-29 בינואר 2012. המשחקי הגמר נערכו בבלגרד בבלגרד ארנה שמכיל כ-8,150 מקומות.
זכתה באליפות בפעם השנייה בתולדות הנבחרת.
מתכונת התחרות
המדינה המערכת (סרביה) והאלופה המכהנת (צרפת) העפילו ישירות. יתר 14 נבחרות העפילו דרך המוקדמות.
16 קבוצות חולקו ל-4 בתים. שלוש נבחרות חזקות מכל בית העפילו לשלב השני שנערך בשני בתים. בכל בית העפילו 2 קבוצות ומשחקי הפלייאוף.
בית א'
המשחקים נערכו בבלגרד באולם בלגרד ארנה שמכיל כ-8,150 מקומות.
בית ב'
המשחקים נערכו בניש באולם Čair Sports Center שמכיל כ-5,000 מקומות.
בית ג'
המשחקים נערכו בנובי סד באולם SPENS שמכיל כ-11,500 מקומות.
בית ד'
המשחקים נערכו בורשאץ באולם Millennium Centar שמכיל כ-5,000 מקומות.
בית העפלה I
המשחקים נערכו בבלגרד באולם בלגרד ארנה שמכיל כ-8,150 מקומות.
בית העפלה II
המשחקים נערכו בנובי סד באולם SPENS שמכיל כ-11,500 מקומות.
ישראל באליפות
נבחרת ישראל בכדוריד החלה את השתתפותה בבית ג' של המוקדמות. היא סיימה את הבית במקום הראשון והעפילה לשלב השני. בשלב השני היא סיימה אחרונה בבית ולא העפילה להמשך התחרות.
פרידריך הראשון, דוכס וירטמברג
פרידריך הראשון, דוכס וירטמברג (בגרמנית: Friedrich I. von Württemberg; 19 באוגוסט 1557 - 29 בינואר 1608), היה דוכס וירטמברג בין השנים 1593–1608.
ביוגרפיה
פרידריך נולד ב-19 באוגוסט 1557 בשטוטגרט, לגאורג הראשון, רוזן וירטמברג-ממפלגארד ולברברה מהסן, בתם של פיליפ הראשון, רוזן הסן וכריסטינה מסקסוניה. בין השנים 1571–1574 למד פרידריך באילוסטרה קולגיום בטיבינגן, ולאחר מכן ערך סיור בדנמרק, הונגריה, אוסטריה, צרפת, איטליה ואנגליה. בשנת 1658 מת אביו גאורג הראשון, רוזן וירטמברג-ממפלגארד, ופרידריך ירש את נחלותיו. בשנת 1577 חתם פרידריך על נוסחת הקונקורדט של 1577, ובשנת 1580 חתם על ספר הקונקורדט. ב-22 במאי 1581 התחתן פרידריך עם זיבילה מאנהלט, בתם של יואכים ארנסט, נסיך אנהלט ואגנס, רוזנת בארבי-מיהלינגן, ממנה נולדו לו 15 ילדים.
בשנת 1593 מת קרובו לודוויג השלישי, דוכס וירטמברג ללא ילדים, ופרידריך עלה לשלטון במקומו בדוכסות וירטמברג. פרידריך היה אספן של פריטי אמנות יקרים, ובשנת 1596 הקים את לשכת האמנות של דוכסי וירטמברג. בשנת 1599 החזיר פרידריך את ההלוואה האוסטרית, שבתמורה אליה היו אמורים בית הבסבורג לקבל את נחלות בית וירטמברג אם ייכחד בו הקו הגברי. באותה שנה הורה פרידריך על הקמת העיר פרוידנשטדט ביער השחור, אולם הוא מת עוד קודם שהוקמה העיר. פרידריך העסיק בחצרו כמה אלכימאים, אולם בעקבות האכזבות שנחל מהם הוציא להורג 5 מהם.
בשנת 1603 קיבל פרידריך בטקס חגיגי בשטוטגרט את עיטור מסדר הבירית, שנשלח אליו מטעם ג'יימס הראשון, מלך אנגליה, על פי החלטה שהתקבלה על ידי אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה.
ב-29 בינואר 1608 מת פרידריך, ובנו יוהאן פרידריך, דוכס וירטמברג עלה לשלטון במקומו. בשנת 1617 חתמו בניו של פרידריך על הסכם, ועל פיו קיבל יוהאן פרידריך את דוכסות וירטמברג, ואילו לודוויג פרידריך קיבל את דוכסות וירטמברג-ממפלגארד, יוליוס פרידריך קיבל את דוכסות וירטמברג-ויילטינגן, פרידריך אכילס קיבל את דוכסות וירטמברג-נויינשטדט ומגנוס, דוכס וירטמברג-נויינבורג קיבל את דוכסות וירטמברג-נויינבורג.
משפחתו
ב-22 במאי 1581 התחתן פרידריך עם זיבילה מאנהלט, בתם של יואכים ארנסט, נסיך אנהלט ואגנס, רוזנת בארבי-מיהלינגן, ממנה נולדו לו 15 ילדים:
Put Your Hearts Up
Put Your Hearts Up הוא שיר של הזמרת האמריקאית אריאנה גרנדה. השיר יצא לאור כסינגל ב-12 בדצמבר 2011.
חלק מהשיר הוא סימפול של הלהיט "What's Up?" של להקת הרוק 4 נון בלונדס שסולנית הלהקה לינדה פרי אף כתבה את השיר.
רקע והוצאה
אלבום הבכורה של גרנדה היה אמור לצאת במהלך שנת 2011 עם חברת ההקלטות "יוניברסל רקורדס", הוקלטו לו 20 שירים שמתוכם נבחרו 13 שיכנסו לאלבום, באותה תקופה גרנדה הייתה נחשבת לאחת מכוכבות הנוער הפופולריות ביותר בארצות הברית ולכן סגנון האלבום היה בסגנון "פופ מסטיק", השיר יצא כסינגל שהיה אמור לקדם את האלבום אך עקב חוסר ההתאמה של גרנדה לחברה האלבום נגנז ולסינגל לא היה קידום רב, בעקבות זאת הוא נכשל ולא הצליח להיכנס למצעדים בעולם, למרות זאת השיר הגיע למעמד של "זהב" בארצות הברית לאחר שמכר יותר מ-500,000 עותקים.
בשנת 2013 כאשר גרנדה הוציאה את הסינגל "The Way" היא אמרה על השיר שהוא שנוא עליה ועשה לה רושם ראשוני רע בתור מוזיקאית רצינית, היא אף הוסיפה שהוא יותר מייצג את הדמות שלה ככוכבת ילדים מאשר כיוצרת בוגרת, והסתירה את הקליפ לשיר בערוץ ה-Vevo שלה.
ארמון לובנוב-רוסטובסקי
ארכיטקטורה
בכניסה הראשית, בשדרת האדמירלות יש פורטיקו בן שמונה עמודים הפונה בניין האדמירליות ומרפסתו מוגנת בדיצ'י משיש לבן על ידי הפסל פאולו טריסקורני על כני גרניט. פסליו של טריסקורני התפרסמו בזכות אלכסנדר פושקין בשירו "פרש הברונזה".
היסטוריה
לאחר אוקטובר 1917, שוכנה בבניין אקדמיה צבאית-פוליטית, מוזיאון אווירונאוטיקה ומעונות לחיילים. החל משנת 1946, מכון הפרויקט מספר 1 לעיצוב מבני תעשייה, שוכן במבנה.
בשנת 2009 החל פרויקט לשיפוץ הבניין עבור רשת ארבע העונות, אשר במקור אמור היה להיפתח בשנת 2011, לאחר מכן נדחה לתחילת 2012 ובהמשך לאמצע 2013. לאחר מכן הושלם הפרויקט, והמלון החל לפעול כארמון האריות של ארבע העונות.
צבא האימפריה העות'מאנית
ניתן לחלק לשתי תקופות עיקריות את תולדות צבא האימפריה העות'מאנית. התקופה הקלאסית משתרעת בין יסוד צבא האימפריה העות'מאנית בשנת 1299 והרפורמה הצבאית בתחילת המאה ה-19, בעוד שהתקופה המודרנית מתחילה עם יסודו של צבא מודרני לאימפריה, הידוע בשם "ניזאם-אה ג'דיד" (Nizam-ı Cedid), בשנת 1829.
חיל היבשה
הכוח הצבאי הראשון של האימפריה העות'מאנית היה צבא אשר אורגן על ידי עות'מאן הראשון והורכב מבני שבטים במערב אנטוליה בשלהי המאה ה-13.
בני שבטים אלה היו לכוח פשיטה צבאי בלתי סדיר, אשר צויד בכלי נשק קרים כמו קשתות וחניתות. בתמורה לשירותם ניתנו להם, בשטחים שכבשו, אחוזות פאודליות הקרויות טימאר.
אורהן הראשון היה שארגן לראשונה צבא סדיר אשר קיבל שכר ולא שלל מלחמה. כוח הרגלים נקרא "יָהיָה" וכוח הפרשים כונה "מוסלם". אנשי הצבא היו ברובם שכירי חרב ורק טורקים מעטים ראו בשכר פיצוי נאות, במקום שלל. שכירי החרב לא נדרשו להמיר את דתם לאסלאם כל עוד צייתו לפקודות מפקדיהם העות'מאנים.
שימוש בכלי ירייה
העות'מאנים החלו להשתמש ברובים בין שנת 1444 לשנת 1448. עם תחילת השימוש בכלי נשק נוסדו כוחות ייחודיים בחיל היבשה, כגון, חיל רגלים מזוין (טורקית: Piyade Topçu, מילולית: "ארטילריה רגלית"), חיל פרשים מזוין (טורקית: Süvari Topçu Neferi, מילולית: "חיל ארטילריה רכוב") ומפציצים (טורקית: Kumbaracı) שהיו יודי רימונים אשר צוידו בפצצות (khımbara) וכן חיילים שתפקידם היה לדאוג לאספקת הכוח הנלחם באבק שרפה וכלי ירי.
קאפיקולו
הצבא סדיר קיבל את שכרו והיה בפיקודם של בעלי אחוזות עשירים, אשר רכשו הון וכוח והפכו למעין מעמד אצילים. שכירי החרב ששרתו בפיקודם הפכו לכלי לרכישת כוח והשפעה נוספת על הסולטאן, אשר לרשותו לא עמדו אמצעים מספיקים כדי לבנות צבא גדול דיו, העולה על זה של בעלי האחוזות. לכן, במחצית המאה ה-14, מורט הראשון הקים לעצמו צבא עבדים פרטי אשר נקרא הקאפיקולו (Kapıkulu). כוח צבאי חדש זה התבסס על זכותו של הסולטאן לחמישית משלל המלחמה, זכות אשר כללה בתוכה את השבויים שנתפסו בקרב. את דתם של העבדים השבויים המירו לאסלאם והם אומנו כצבאו הפרטי של הסולטאן.
היחידה המפורסמת ביותר של הקאפיקולו הייתה היאניצ'רים (Yeniçeri) (מילולית: "חיילים חדשים") אשר הורכבו מנערים נוצרים שאוסלמו. היו יחידות נוספות בקאפיקולו, ביניהן יחידת ההאלברדים (Baltaçi). הכוח הלך וגדל במהירות והפך לכוח הצבאי המשמעותי ביותר בצבא העות'מאני. כדי לגייס חיילים חדשים לכוח פיתח מורט השני שיטת גיוס חובה, דוושירמה מן הנוצרים ברחבי האימפריה. מורט השתמש בכוחם של היאניצ'רים כנגד בני האצולה, והכריחם לשלם מיסים או לתת אדמות לאוצר המלך, כך שניתן היה להמשיך ולהחזיק בצבא הקאפיקולו.
היאניצ'רים
היאניצ'רים הרכיבו כוח רגלים אשר היה חלק מצבאו האישי של הסולטאן ושימשו גם כשומרי ראשו. הכוח אורגן במאה ה-14 ופוזר על ידי הסולטאן מהמוט השני בשנת 1826.
היחידות הראשונות של היאניצ'רים הורכבו משבויי מלחמה ועבדים. לאחר שנות ה-80 של המאה ה-14, הסולטאן מהמט הראשון מילא את שורות הכוח בזכות מס גולגולת שחייב כל ישוב לשלוח מגויסים לצבא לפי מפתח קבוע, דוושירמה. בדרך כלל היו אלה ילדים ונערים נוצרים שאוסלמו. תחילה נלקחו המגויסים ללא תהליך בחירה, אולם מאוחר יותר נוצרו מדדי בחירה נוקשים.
בתחילת דרכו היה הכוח מורכב בעיקר מיוונים ואלבנים, אשר גויסו בין הגילאים 7 עד 14. מאוחר יותר הוטל גיוס חובה בשיטה זהה אף על סרבים, בוסנים ועמי ארצות אחרות בבלקן ואף אוקראינים ובני דרום רוסיה. היאניצ'רים החלו מקבלים אף מתנדבים לשירות מחוץ לארצות עליהן הוטל גיוס החובה בעת תקופת מלכותו של הסולטאן מורט השלישי (1546-1595) והפסיקו בגיוס חובה לחלוטין במאה ה-17. לאחר תקופה זו כל החיילים בכוח היו מתנדבים.
היאניצ'רים שייכים לסולטאן באופן אישי לכל דבר ועניין ונשאו את התואר "קאפיקולו" המעיד על הברית האישית שכרתו עם הסולטאן. היאניצ'רים חונכו לראות ביחידתם את ביתם ומשפחתם, ואת הסולטאן כאביהם בפועל. רק אלה שהוכיחו את עוז רוחם הפכו ליאניצ'רים מן השורה בהגיעם לגיל 24 או 25. גדוד היאניצ'רים הוא שירש את רכושם של יאניצ'רים שנפלו בקרב ולאורך השנים צבר הון רב (בדומה למסדרים דתיים ואגודות הנהנות מירושתם של חבריהם).
כוח היאניצ'רים היה ייחודי במספר דרכים. היאניצ'רים לבשו מדים, שולמה להם משכורת בכסף מזומן כחיילים סדירים, והם צעדו לצלילי מנגינות ייחודיות של תזמורת המהטר, הדומה לתזמורת צועדת בת ימינו. סממנים אלה הבדילו בין היאניצ'רים לרוב החיילים בני זמנם.
העות'מאנים היו הראשונים להחזיק בצבא סדיר באירופה מאז ימי האימפריה הרומית. היאניצ'רים במשמר הפראטוריאני (לטינית: praetorianī) חלק ממורשתם ולא היה דומה להם בצבאות העולם הנוצרי של זמנם, שם ארגנו שליטים פאודליים צבאות רק בעת מלחמה. הגדוד היאניצ'רי הפך למשפחתו של החייל בו. החיילים חיו את חייהם בבסיס הגדוד ובעיתות שלום שרתו ככוח שיטור ואף מכבי אש.
להבדיל מחיילים שגויסו רק בעת מלחמה, היאניצ'רים קיבלו שכר קבוע במזומן לאורך כל תקופת שירותם. שכרם שולם מדי רבעון וגובה השכר אושר באופן אישי על ידי הסולטאן. הסולטאן, באופן מסורתי, לאחר שאישר את התשלום, היה מתייצב בבסיס הגדוד, לבוש בעצמו במדי חייל יאניצ'רי, וקיבל שכר כחייל מן השורה במסגרת החטיבה הראשונה של הכוח.
היאניצ'רים הפכו לכוח משמעותי בצבא האימפריה כאשר התבררה יעילותו הגבוהה יותר של חיל רגלים מצויד ברובים, על פני פרשים נושאי חרבות וחניתות. כלי ירי הפכו לנשקם של היאניצ'רים בשלב מוקדם בתולדות הכוח, החל מן המאה ה-15. במאה ה-16 היה רובה המוסקט לכלי הנשק העיקרי. היאניצ'רים אף השתמשו לעיתים קרובות ברימוני יד ובתותחים ידניים.
מערכת האספקה של היאניצ'רים הייתה אף היא ייחודית בצבא האימפריה. עגלות המלחמה שליוו אותם בקרבותיהם הייתה חלק ממנגנון המלחמה המשוכלל שפיתחו. את הכוח ליוו כוחות עזר שתפקידם היה לפרוץ דרכים, להקים אוהלים, לבשל אוכל וכן לשאת את אספקת כלי המלחמה. ליאניצ'רים היה כוח רפואי משלהם, רופאים מוסלמים ויהודים אשר יצאו עם הכוח למסעותיו וארגנו שיטות לטיפול בפצועים וחולים סמוך לשדה הקרב והעברתם לבתי חולים.