cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ניסים כהן (כדורגלן)
ניסים כהן (נולד ב-1955) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר במספר קבוצות וכן בנבחרת ישראל. כהן התפרסם בכך ששיחק בליגת העל עד גיל 45 ועוד 3 שנים בליגה הלאומית ובליגה א'.
קריירה
כהן גדל במכבי הרצליה ובמדיה שיחק בקדנציה הראשונה עד שנת 1979. לאחר מכן שיחק 4 שנים במכבי פתח תקווה, ובין השנים 1983–1992 שיחק בבית"ר תל אביב, מלבד עונה אחת בה הושאל לבני יהודה תל אביב. בשנת 1991, תחת הדרכתו של יצחק שום, הוביל כהן את בית"ר תל אביב למקום השלישי בליגה, המקום הגבוה בתולדותיה, לצידם של הקשר ניסן כהן והחלוץ ירון כהן. לאחר מכן חזר לקדנציה נוספת בהרצליה, ושיחק גם בהפועל בת ים, במכבי יפו, בהפועל אשקלון ובמכבי רמת עמידר.
כהן שיחק בחוליית הקישור, ניחן בשליטה טובה בכדור והבקיע שערים רבים בבעיטות חופשיות. בסך הכל כהן השתתף ב-570 משחקים וכבש 90 שערים, כאשר בליגה הבכירה הוא הופיע ב-449 משחקים והבקיע 70 שערים.
במדי נבחרת ישראל ערך ניסים כהן 18 הופעות וכבש 2 שערים. ב-12 בנובמבר 1980 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, במשחק מול נבחרת שוודיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 1982. את שערו הראשון בנבחרת כבש בניצחון 0–3 על נבחרת ניו זילנד במסגרת מוקדמות מונדיאל 1986. ב-8 באוקטובר 1986 ערך את הופעתו האחרונה בנבחרת ישראל, במשחק ידידות מול נבחרת רומניה, ובמשחק זה כבש את שערו השני במדי הנבחרת.
שדה חשמלי
שדה חשמלי היא תכונה פיזיקלית של המרחב המקיף מטען חשמלי (או של אזור בו יש שדה מגנטי המשתנה בזמן). שדה מפעיל כוח על גופים הטעונים חשמלית. רעיון השדה החשמלי הוצע על ידי מייקל פאראדיי.
השדה החשמלי הוא וקטור. במערכת היחידות הבינלאומית הוא נמדד ביחידות של ניוטון לקולון, או באופן שקול, ביחידות של וולט למטר.
הגדרת השדה החשמלי
באלקטרוסטטיקה (כאשר כל המטענים אליהם מתייחסים נמצאים במנוחה), כיוון השדה עבור נקודה כלשהי במרחב מוגדר על ידי כיוון הכוח החשמלי המופעל על מטען בוחן חיובי המונח בנקודה זו. עוצמת השדה מוגדרת על ידי היחס בין גודלו של הכוח החשמלי המופעל על המטען המונח בנקודה זו לבין גודלו של המטען בנקודה. הרעיון הוא לבדוק את השפעת כלל המטענים במרחב על מטען הבוחן, באופן כזה שלמטען הבוחן אין השפעה על השדה הנמדד.
השדה החשמלי מוגדר ככוח על מטען הבוחן ליחידת מטען בוחן:
כאשר:
המשוואה לעיל תקפה רק כאשר כל המטענים במנוחה. במקרה הכללי של מטענים נעים המשוואה הנ"ל הופכת למשוואה של כוח לורנץ.
תיאור גרפי של השדה החשמלי
קיימות מספר דרכים לתיאור גרפי של שדה חשמלי. שדה חשמלי סטטי יתואר בדרך כלל על ידי קווי שדה. קווי שדה הם קווים שכיוונם מתאר את כיוון תנועתו של מטען חיובי מנקודה מסוימת, ואורכם מתאר את גודל הכוח שיפעל על אותו מטען. צפיפותם היחסית של קווי השדה בנקודה מסוימת, מלמדים על עוצמת השדה החשמלי באותה נקודה: ככל שקווי השדה צפופים יותר כך עוצמת השדה גבוהה יותר, ולהפך. שדה חשמלי חייב להיות סימטרי.
השדה החשמלי הנוצר על ידי מטען חיובי ידחה מטען בוחן חיובי, ולכן קווי השדה סביבו יתוארו על ידי חיצים הפונים החוצה. באופן דומה השדה הנוצר על ידי מטען שלילי ימשוך מטען בוחן חיובי, ולכן קווי השדה סביבו יתוארו על ידי חיצים הפונים פנימה.
שדה חשמלי של מטען נקודתי
כל מקור טעון חשמלית יוצר שדה חשמלי במרחב. עוצמת השדה בכל נקודה תלויה בהתפלגות המטען על המקור, ולכן קשה לחשב אותה למקרה כללי. המקרה הבסיסי ביותר הוא כאשר המקור הוא חסר ממדים, כלומר הוא נקודה. לכן מנתחים מרחב ריק שבו נמצא רק מטען אחד: חלקיק נקודתי.
הפיזיקאי שארל-אוגוסטן דה קולון היה הראשון שגילה את הקשר בין גודלו של מטען \ q שמונח בשדה חשמלי שיוצר מטען אחר \ Q, לבין גודל הכוח החשמלי שמופעל עליו, \ F. הנוסחה המתארת את הכוח הזה נקראה על שמו – חוק קולון – ולפיה הכוח החשמלי שיפעל על מטען כלשהו שיונח בשדה יהיה מכפלה של גודל המטען בגודל המטען שיצר את השדה, מחולק בריבוע המרחק מהמטען. במילים אחרות, השדה החשמלי במרחק \ r ממקור חשמלי נקודתי יחיד שמטענו \ Q הוא, והכוח שמפעיל השדה על המטען \ q נתון על ידי.
כיוונו של הכוח הוא רדיאלי, לכוון המטען שמחולל את השדה (אם המטענים הם מנוגדים, ואז הוא כוח משיכה) או החוצה ממנו (אם המטענים הם שווי-סימן, ואז הוא כוח דחייה). נוח יותר לעבוד עם וקטורים, כדי לטפל בצורה נוחה יותר בכיווני הכוחות. מסמנים ב-\ \hat{r} וקטור יחידה בכיוון מ-\ Q אל \ q. אם המטען \ Q אינו נמצא בראשית הצירים אלא במיקום שרירותי כלשהו \ \vec{R}, וקטור היחידה הוא (כיוונו הוא ככיוון וקטור ההפרש בין וקטורי המקום והוא מחולק בגודלו של וקטור ההפרש כדי לקבל וקטור שגודלו יחידה).
לכן הכוח הפועל בין שני מטענים נקודתיים הנמצאים בנקודות בהתאמה הוא
הקבוע \ k הוא קבוע קולון במערכת היחידות SI. במקומו רושמים לפעמים ( הוא המקדם הדיאלקטרי של הריק, או פֶּרְמיטיביות הריק). כאן. ביחידות cgs, ערכו של k הוא 1 משום שמודדים את המטען ביחידות esu. ביחידות אלה חוק קולון הוא מהצורה: זוהי נוסחה וקטורית שמשמעותה היא שגודל השדה הוא, וכיוונו הוא ככיוון הקו המחבר את הנקודה שבה בודקים את השדה עם הנקודה בה נמצא המטען היוצר את השדה. הסימן החיובי של הנוסחה מציין ששני מטענים חיוביים דוחים זה את זה.
נוסחה כללית לשדה אלקטרוסטטי
הפיתוח של נוסחת השדה החשמלי שיוצר מטען נקודתי, משמש בסיס למקרים כלליים ומורכבים יותר. בגלל עקרון הסופרפוזיציה, כאשר יש במרחב מספר מטענים נקודתיים סטטיים (שאינם נעים), מחשבים את השדה החשמלי שמפיק כל אחד מהם, והשדה הכללי המתקבל הוא סכום וקטורי של השדות של כל המטענים הנקודתיים. אם כל מטען \ q_i נמצא בנקודה \vec{r}_i, הנוסחה לשדה החשמלי הכולל שיתקבל בכל נקודה \ \vec{r} היא לפיכך.
בגבול שבו המטען החשמלי אינו אוסף של מטענים בדידים אלא הוא התפלגות מטען רציפה, כלומר כשאנחנו רוצים לחשב שדה שיוצר גוף טעון בעל נפח, הסכום הופך לאינטגרל: שלושת סימני האינטגרל מסמנים אינטגרציה בשלושת הממדים. האינטגרל סוכם את המטענים האינפיניטסימליים לאורך כל הנפח בו הם מפוזרים. כאשר מייצגת את פונקציית הצפיפות, פונקציה אשר מתאימה לכל נקודה במרחב את צפיפות המטען ביחס ליחידת נפח המצויה בו. במקרים שבהם פיזור המטען במרחב כפוף לסימטריה כלשהי (כגון תיל ארוך טעון או קליפה כדורית טעונה), ניתן לבחור מערכת קואורדינטות שמתאימה לסימטריה, ולהיעזר בה לחישוב השדה החשמלי שנובע ממטען זה. כך למשל, אם נתונה התפלגות מטען בעלת סימטריה כדורית, כדאי לנתח את הבעיה כשהיא מנותחת בקואורדינטות כדוריות, כי אז, משיקולי סימטריה, הרכיבים הזוויתיים של השדה החשמלי חייבים להיות אפס, ורק הרכיב הרדיאלי אינו מתאפס.
שטף חשמלי וחוק גאוס
בהינתן שדה חשמלי, נרצה מדד כלשהו להגדיר את מידת העוצמה שבה הוא פועל על משטח מסוים. מדד זה מוגדר מתמטית בעזרת שטף, על פי הנוסחה:, כאשר \vec{A} הוא הווקטור המוגדר על ידי המשטח, גודלו כשטח המשטח וכיוונו ניצב אליו. על פי ההגדרה, השטף תלוי בשלושה פרמטרים: בעוצמת השדה, בגודל המשטח, ובזווית שבה המשטח מוטה.
על פי חוק גאוס, אם נקח מעטפת העוטפת כמות מטענים, ישנו קשר ישיר וליניארי בין השטף של השדה החשמלי שהם יוצרים, לבין כמות המטענים שבתוך המעטפת, ללא תלות בצורת המעטפת ובשאר הנתונים של הבעיה. הקשר נקבע על פי הנוסחה: , כאשר \Phi הוא השטף החשמלי, \ Q הוא המטען הכלוא בתוך המעטפת, ו- הוא קבוע דיאלקטריות הריק.
החוק הוא יישום פיזיקלי של משפט גאוס המתמטי, והוא נכון במקרים רחבים יותר מהקשרו החשמלי. עם זאת, בחשמל חוק גאוס בצורתו הדיפרנציאלית נחשב לאחת מתוך ארבע משוואות מקסוול שפורסות באופן שלם את האלקטרומגנטיות, מה שמעיד על חשיבותו הרבה, ועל המשמעויות הרבות שנובעות ממנו. דוגמאות לשימוש בחוק יבואו בהמשך הערך.
הניסוח המתמטי המלא של החוק בצורתו האינטגרלית הוא:
כאשר \vec{E} הוא השדה החשמלי, הוא אלמנט שטח אינפיניטסימלי על המעטפת \ S, אשר כיוונו מוגדר כניצב למשטח, כלפי חוץ, \rho\, הוא צפיפות המטען החשמלי בנקודה V, ו- \oiint_S הוא אינטגרל על המשטח הגיאוסי \ S המהווה מעטפת סביב נפח \ V.
גזירה מתוך הפוטנציאל החשמלי והמגנטי
השדה החשמלי מושרה כתוצאה מנוכחות מטען חשמלי (התפלגות מטען) או כתוצאה משינויים בזמן בשדה המגנטי. ליתר דיוק, השדה החשמלי מושרה על ידי הפוטנציאל החשמלי (זהו 4-וקטור) לפי הנוסחה: כאשר \Phi הוא הפוטנציאל הסקלרי ו-\vec A הוא הפוטנציאל הווקטורי.
שדה של כדור טעון
בהינתן כדור שסך המטען עליו הוא \ Q, ופיזור המטען עליו אחיד.
שיקולי סימטריה מראים כי קווי השדה החשמלי שייווצרו מחוץ לכדור חייבים להיות מכוונים רדיאלית, כך שהם יהיו מאונכים לפני הכדור. את השדה שייווצר ניתן לחשב לפי חוק גאוס, תוך בחירת מעטפת כדורית שמרחקה ממרכז הכדור הוא \ r.
תחילה נחשב את השדה מחוץ לכדור. לפי החוק, עבור כל \ r גדול מרדיוס הכדור עצמו (כלומר, כל נקודה מחוץ לכדור): . מאחר ששטחה של קליפה כדורית הוא \ 4\pi r^2 והשדה עליה קבוע מהסימטריה, מקבלים או כאשר השיוויון האחרון נובע מערכיהם של הקבועים. כלומר, השדה החשמלי שיוצר כדור שטעון בצפיפות מטען אחידה, במרחב שמחוץ לו, הוא זהה לשדה שהיה יוצר מטען זהה שהוא נקודתי.
על מנת לחשב את השדה בתוכו תחילה יש לחשב את צפיפות המטען ליחידת נפח. מכיוון שהצפיפות אחידה:, כעת על מנת לחשב את השדה בנקודה מסוימת ברדיוס r בתוך הכדור נבנה מעטפת גאוס כדורית כך שמרכז המעטפת נמצא במרכז הכדור והנקודה מוכלת בשפתו. נשתמש בחוק גאוס:. מכאן:
נציב את הצפיפות הנפחית:
נבודד את השדה, את הכיוון אנחנו יודעים מפאת סימטריה כדורית שהוא רדיאלי.
בכדור מוליך
כאשר דנים בבעיות בהם החומר הוא מוליך, ידוע שהשדה בתוך התווך המוליך הוא שווה לאפס כל עוד אין המוליך מכיל מטענים מקובעים בתוכו (מה שאומר שהוא לא מוליך לגמרי אלא בין מוליך למבודד). עובדה זו נובעת מכך שכל המטענים מתרכזים על שפת המוליך, כתלות בנסיבות: כיוון שכמות האלקטרונים גדולה בכמה סדרי גודל מכל שדה סטנדרטי שנוצר, יכולים האלקטרונים לבטל כל שדה סטנדרטי. לכן בתוך הכדור, אם ידוע שהוא מוליך, השדה הוא אפס.
שדה של תיל ארוך
בהינתן תיל שאורכו אינסופי, ושצפיפות המטען ליחידת אורך עליו היא \lambda, שיקולי סימטריה מראים כי קווי השדה החשמלי שייווצרו מחוץ לתיל חייבים להיות מאונכים לתיל. משיקולים דומים יהיה השדה החשמלי שהתיל מפעיל תלוי רק במרחק מהתיל. בגלל הסימטריה הגלילית מחשבים את השדה לפי חוק גאוס תוך שימוש במעטפת בצורת גליל, שמוצבת מסביב לתיל. מכיוון שהשדה מאונך לתיל (ולמעטפת הגליל), השטף שלו יהיה מקסימלי דרך מעטפת הגליל, ו-0 דרך בסיסי הגליל. השדה במרחק \ r מהתיל יהיה:
\ l מציין יחידת אורך מסוימת – את אורך המוט המוגבל על ידי המעטפת הגלילית. אין זה משנה איזה אורך בוחרים, מאחר שהוא מצטמצם בחישוב:
תוצאה זו נכונה כל עוד המרחק מהמוט זניח ביחס לאורך המוט, שכן המודל מניח כאמור מוט שאורכו אינסופי.
שדה של לוח אינסופי
אם על פניו של לוח אינסופי מפוזר באופן אחיד מטען כלשהו, כך שצפיפותו ליחידת שטח היא \ \sigma, ניתן לראות, כתוצאה משיקולי סימטריה, שהשדה החשמלי שהוא מפעיל יהיה מאונך לפני הלוח. כמו כן אין זה משנה מול איזה חלק של הלוח יוצב המטען המושפע מהשדה (בהנחה שהלוח אינסופי או שהמרחקים קטנים מאוד), כי גודל עוצמת השדה יושפע רק ממרחק המטען מהלוח. המעטפת הגלילית שנבחר לצורך השימוש בחוק גאוס תהיה מאונכת ללוח, ואחד מבסיסי הגליל שלנו יעבור בדיוק באמצעו. אם מדובר בלוח מוליך, לא יהיה בתוכו שדה חשמלי. קווי השדה היוצאים מהלוח יהיו מאונכים לבסיס השני של הגליל ומקבילים למעטפת שלו, כך שרק דרך הבסיס האחד יעבור שטף חשמלי. עתה נחשב את השדה במרחק r מהלוח המוליך:
השדה במקרה של קבל לוחות הוא סופרפוזיציה של השדות של שני הלוחות והוא:
בין הלוחות, ואפס מחוץ לקבל.
מחוזות איי הבתולה של ארצות הברית
מבחינה מנהלית איי הבתולה של ארצות הברית מחולקים ל-2 מחוזות (District) אשר מחולקים לנפות.
מחיצת האף
מחיצת האף או חֵיץ הָאַף (septum nasi) מחלקת את חלל האף לשני חלקים ויוצרת את ההפרדה בין הנחיריים. המחיצה בנויה מסחוס בקדמת האף ומחומר גרמי בחיבור לעצם. המחיצה מורכבת משלושה חלקים:
במצב נורמלי מחיצת האף ישרה ומחלקת את מערת האף לשני חלקים סימטריים.
סטייה של מחיצת האף
בעיה שכיחה במחיצת האף היא עקמומיות או סטייה במחיצה ימינה או שמאלה, העלולה לחסום את זרימת האוויר באופן מלא או חלקי בנחיר אחד או בשניהם. סטייה כזו עלולה לגרום לסינוסיטיס. העקמומיות עלולה להיות מלווה גם בקונכיות אף תפוחות, בניסיון של הגוף לשמור על רמת הסינון של האוויר. העקמומיות נגרמת לרוב מחבלה באף שאירעה בגיל צעיר, ואשר החולה הסובל מהתופעה אינו מודע לה. לעיתים מומלץ ללוקים בעקמת לעבור ניתוח ליישור המחיצה (Septoplasty).
קיימות שתי שיטות לניתוח:
הניתוח מבוצע בהרדמה מקומית. הוא מבוצע דרך הנחיריים, ואורך כשעה ויותר. לעיתים קרובות מבוצע הניתוח כחלק מניתוח קוסמטי של האף. למרות שהוא נחשב לניתוח קל יחסית, הרי שמעבר לסיבוכים רגילים בניתוח, עלולים לקרות גם סיבוכים אחרים, כמו למשל נקב במחיצה.
גידולו של גדול
גידולו של גדול: עיון באירועים בחייהם של גדולי תורה (באנגלית: Making of a Godol) הוא ספר ביוגרפי העוסק בתולדות חייהם של כמה מ"גדולי-הדור" מהמאה ה-20. את הספר כתב הרב נתן קמנצקי, בנו של אחד מגדולי הרבנים החרדיים באמריקה, הרב יעקב קמנצקי. הספר הוא פרי מחקר והיכרות אישית וכולל סיפורים רבים. המהדורה הראשונה של הספר יצאה ב-2002. הספר כתוב באנגלית ובו למעלה מ-1400 עמודים בשני כרכים.
מחיצת האף
סטייה של מחיצת האף
ספטום (septum) הוא גם שמו של אחד מסוגי הפירסינג - עגיל במחיצת האף.
גידולו של גדול
החרמת הספר והמחבר
"גידולו של גדול" יצא לאור בשלהי שנת תשס"ב. כחודש וחצי לאחר מכן, בחודש חשוון תשס"ג, פורסמו ברחוב החרדי פשקווילים אנונימיים נגד הספר והמחבר. סמוך לכך חתם הרב יוסף שלום אלישיב, ואחריו הרבנים אהרן לייב שטיינמן, משה שמואל שפירא, מיכל יהודה ליפקוביץ, חיים פנחס שיינברג, נסים קרליץ, צבי מרקוביץ, חיים קניבסקי, שמואל אוירבך ושלמה וולבה, על מכתב האוסר את הפצת הספר. בשלב זה לא נועד האיסור לפרסום ברבים.
בהנחיית הרב אלישיב הוקמה ועדה ובה שלושה רבנים דוברי אנגלית – הרבנים זליג אפשטיין, אהרן פלדמן ויצחק פרמן – במטרה לבדוק את תוכני הספר. זמן קצר לאחר מכן התפרקה הוועדה לאחר שעבודתה התייתרה כשהמכתב פורסם ברבים. זמן קצר לאחר מכן נאם הרב שמואל ברנבוים כנגד הספר, וקרא לנדות את הרב קמנצקי. אחריו פרסמו ארבעה עשר ראשי ישיבות אמריקאים – בהם הרבנים בירנבוים, שמחה שוסטל, דוד פיינשטיין, ראובן פיינשטיין, מלכיאל קוטלר, יעקב פרלוב ואהרן שכטר ועוד – כרוז נגד תוכן הספר, בו צוטט מכתבו של אלישיב.
בחודש אדר תשס"ג פורסם נידוי שהטיל הרב ליפקוביץ על הרב קמנצקי, בנימוק שהוא "מבזה תלמידי חכמים". כבר עם פרוץ הפרשה נשרפו עותקים של הספר בישיבת לייקווד, בידי צאצאיו של הרב אהרון קוטלר.
עם פרוץ הגינויים לספר שהה הרב קמנצקי בארצות הברית לצורכי בריאות, רחוק ממקום התרחשות העניינים. בשובו ארצה נפגש עם הרב אלישיב והסכים להקמת הוועדה הבודקת ועצירת הפצת הספר עד להכרעת הרבנים. בהמשך, לגרסת הרב קמנצקי, לא אפשר הרב יוסף אפרתי, מזכירו של הרב אלישיב, לרב קמנצקי להיפגש עם הרב אלישיב לאורך תקופה. לאורך החודשים שבהם נערך הבירור הרבני בעניין הספר נשלחו מכתבי איומים וחרפות לבית משפחת קמנצקי.
שני רבנים מרכזיים קראו את הספר ותמכו בהפצת הספר ובמחברו: הרב משה שטרנבוך והרב זליג אפשטיין. הרב אפשטיין, כאמור, היה יושב-ראש וועדת הביקורת הרבנית שמונתה בידי הרב אלישיב לבחינת תוכני הספר. גם חבר הוועדה השני, הרב פלדמן, לא סבר שיש לגנוז את הספר.
הסיבות לחרם על הספר
החרם נבע מכך שלא כהרגלם של חיבורים חרדיים הגיוגרפיים העוסקים ב"גדולי התורה", הספר לא נמנע מלהזכיר אפיזודות פחות מחמיאות בחייהם, מנקודת המבט החרדית המקובלת.
בין הדמויות הזוכות בספר לאזכורים 'בעייתיים' (לדעת השוללים) הרב אהרן קוטלר, מייסד וראש ישיבת לייקווד בארצות הברית. בין השאר, מסופר עליו שכתב מכתב לארוסתו שלא מצא חן בעיני חמיו הרב איסר זלמן מלצר; שגער בנוסח: "פרה אדומה, שתוק!" לבחור ג'ינג'י שהפריע לו בשיעור, וכיוצא באלה. נטען כי בני משפחתו של הרב קוטלר הם שהחלו לפעול באופן אקטיבי להחרמת הספר, בטענה שהספר פוגע בכבודו. על אביו של המחבר, הרב יעקב קמנצקי, מסופר בין השאר שקרא בספרות הרוסית. כן נטען כי בספר מובעת תמיכה בלימודי חול בישיבות, מובא היתר לשמיעת שירת נשים בזמירות שבת וכדומה.
הרב פרופ' זאב לב טען כי סיבת המחלוקת סביב פרסום הספר נעוצה בחילוקי דעות עקרוניים בין גישות חינוכיות שונות; בעוד המחרימים סבורים, משיקולים חינוכיים, כי ספרות היסטוריה רבנית צריכה להציג אך את הצדדים החיוביים באישיותם של גדולי התורה, "גידולו של גדול" משקף עמדה עקרונית שונה, שעליה התחנך המחבר בבתי רבותיו, ולפיה ספר חינוכי אמור לחנך בראש ובראשונה למידת "האמת", ועליו למסור לקורא את מכלול אישיותם של נשואי הספר. הרב קמנצקי עצמו טען כי העמדה השוללת את ספרו מקורה בגישת הסיפורת החסידית, שהשתלטה לדבריו גם על עולם התורה הליטאי, ובה מוצגים אדמו"רים כקדושי עליון ומלאכים.
ביחס לתוכן הספר, טען הרב יעקב גרשון וייס שמקורותיו של המחבר אינם תמיד אמינים, שהסתמך על עדויות שמסרו אינפורמציה שגויה, ושהוסיף ספקולציות המציגות את הנידונים באופן שאינו מוסיף להם כבוד. הרב קמנצקי הגיב כי ציין תמיד את מקורותיו ואת רמת אמינותם, וכשדן בתכני הסיפורים הדגיש תמיד מה נאמר במקורות ומה הצעתו שלו, תוך שהניח לקורא לשפוט בעצמו את הדברים.
תגובת המחבר
ב-2003 כתב הרב קמנצקי ספר בשם "אנטומיה של איסור" (The Anatomy of a Ban), המתעד את פרשת החרמת הספר. הספר נדפס באנגלית ובעברית, עמוד מול עמוד, ולא הופץ ברבים. התוכן העיקרי של הספר הוא חמישה מכתבים ארוכים ששלח הרב קמנצקי לאחד מתלמידיו, לאורך החודשים שבהם סערה הפרשה, וכן מסמכים השייכים לה. לחמשת המכתבים נתן הרב קמנצקי כותרות: "אתיקה", "פוליטיקה", "קנאות", "תקשורת" ו"נידוי".
עוד טען הרב קמנצקי כי באופן פרדוקסלי דווקא ה"קנאים" שרדפו את ספרו והחרימו אותו אינם מכבדים את גדולי התורה; בעוד הוא מכבד את גדולי הדור ומקבל את סמכותם הרוחנית, דווקא מתוך הכרה שאישיותם הייחודית התעצבה ככזו למרות ניסיונות שחוו וקשיים שעמם התמודדו. לדבריו, הקנאים סבורים שחשיפת אישיותם האמיתית של רבנים תערער את סמכותם. עוד טען הרב קמנצקי שהוא עצמו קיבל את סמכותו של הרב אלישיב ופעל בהתאם להנחיותיו, ואילו הקנאים הם שגנבו את המכתב של הרב אלישיב ופרסמו אותו, וכך הכריחו אותו למעשה לפרסם את דעתו ברבים שלא ברצונו.
בשנת ה'תשס"ה הוציא המחבר "מהדורה מתוקנת", מצונזרת ומרוככת, של המקור, והביע תקוה שמהדורה זו תזכה ליחס שונה. למרות זאת פרסמו הרבנים במרץ 2006 מכתב חדש בחתימת חותמי כתב האיסור המקורי, ולפיו מהדורתו החדשה של הספר נסקרה בידי הרבנים דן סגל ויוסף רוזנבלום והם מצאו כי לא חל שינוי בנסיבות האיסור. לדברי המחבר הדבר נעשה בניגוד להבטחה מפורשת שנתן לו הרב אלישיב שלא יחרים את המהדורה החדשה בלי לדון איתו לפני כן.
בגין ההחרמות הספר נחשב נדיר, ועותקים שכבר הופצו מוצעים למכירה במאות דולרים. הספר, כמו גם "אנטומיה של איסור", הם הספרים עם תאריך ההוצאה לאור המאוחר ביותר בין הספרים הנמצאים במחסן הנדירים של הספרייה הלאומית. הספר לא תורגם לעברית, ובשל כך עיקר המהומה סביבו התנהלה בארצות הברית.
כרכים נוספים שהיו אמורים לצאת לאור
ב"אנטומיה של איסור" מציין הרב קמנצקי כי "גידולו של גדול" היה אמור להיות הכרך הראשון בסדרה שתהווה מערכה היסטורית רחבה על התהוותו של "עולם התורה" במאה ה-20; אולם בעקבות המאורעות שחווה סרה מעליו חדוות היצירה, ו"אינני יכול לאזור חיל וליטול על עצמי את המשך המלאכה". בין המאורעות שעליהם תכנן לכתוב:
יחסי פינלנד–שווייץ
יחסי פינלנד–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת פינלנד לבין הקונפדרציה השווייצרית.
היסטוריה
שווייץ הייתה אחת מהמדינות האירופאיות הראשונות להכיר בעצמאותה של פינלנד, ב-18 בפברואר 1918. שווייץ פתחה קונסוליה בטורקו בשנת 1914. הקונסוליה הראשונה הפינית בשווייץ נפתחה בשנת 1920 בציריך. פינלנד פתחה נציגות דיפלומטית בברן בשנת 1937, ושווייץ פתחה נציגות דיפלומטית בהלסינקי בשנת 1939. מאונו קויביסטו היה הנשיא הפיני הראשון לבקר בשווייץ באופן רשמי, בשנת 1986.
קוליאקאן
קוליאקאן רוסלס (בספרדית: Culiacán Rosales), או בקיצור קוליאקאן, היא בירת מדינת סינלואה במקסיקו.
היסטוריה
במקום בו נמצאת כיום העיר הייתה קיימת התיישבות ילידית בשם "קולוואקאן" (שם אשר ממנו התפתח השם "קוליאקאן") במשך מאות שנים לפני בואם של הספרדים במאה ה-16.
ב-1531 הקפיטן הספרדי נוניו דה גוסמאן ייסד במקום את סן מיגל דה קוליאקאן. במאות הבאות קוליאקאן נותרה עיר קטנה יחסית.
ב-1823, לאחר מלחמת העצמאות של מקסיקו, קוליאקאן קיבלה מעמד של עיר והיא נכללה בשטחי מדינת אוקסידנטה. ב-1830 מדינת אוקסידנטה פוצלה למדינות סונורה וסינלואה, וקוליאקאן נבחרה להיות בירת סינלואה.
בשלב מסוים שם העיר שונה לקוליאקאן רוסלס כהוקרה לאנטוניו רוסלס, שהיה איש צבא מקסיקני ומושל מדינת סינלואה.
חינוך
בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן האוניברסיטה האוטונומית של סינלואה והאוניברסיטה הקתולית של קוליאקאן.
תחבורה
את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי הפדרלי של בצ'יגואלטו, המציע טיסות ליעדים במקסיקו ובארצות הברית.
אנדריק פליפה
אנדריק פליפה מוריירה דה סוזה (בפורטוגזית: Endrick Felipe Moreira de Sousa; נולד ב-21 ביולי 2006), מוכר בשם אנדריק פליפה או אנדריק, הוא כדורגלן ברזילאי שמשחק כחלוץ בפלמיירס בליגת העל הברזילאית.
אנדריק נולד ב-21 ביולי 2006 בברזיליה בירת ברזיל. הוא החל לשחק כדורגל בגיל 4. אביו דאגלס החל להעלות את אימוניו ליוטיוב בכדי לקדם את בנו ולמצוא עבורו מועדון שיקבל אותו.
באותה העת משפחתו היא קשת יום ואביו היה מובטל, אנדריק ומשפחתו סבלו ממחסור באוכל ומוצרים בסיסיים. כאשר המועדון פלמיירס קיבל את אנדריק, אביו דאגלס החל לעבוד בתור מנקה ומועסק על ידי פלמיירס מה שגרם למקור הכנסה עבור משפחתו.
בדצמבר 2022 פורסם שאנדריק חתם בריאל מדריד, והוא יצטרף למועדון ביולי 2024, כאשר יהיה בן 18.
אליפות אירופה בכדורסל 1969
אליפות אירופה בכדורסל 1969 הידועה גם בשם יורובאסקט 1969 היא האליפות ה-16 שנערכה על ידי פיב"א אירופה.
הטורניר נערך בנאפולי (בית ב' וגמרים) וקזרטה (בית א') איטליה.
באליפות זו זכתה נבחרת ברית המועצות בתואר, בפעם העשירית בתולדותיה והשביעית ברציפות.
שיטת המשחקים
2 קבוצות (איטליה המארחת וברית המועצות האלופה) העפילו ישירות למשחקי האליפות. יתר הקבוצות העפילו משלב המוקדם. 12 הנבחרות הוגרלו לשני בתים בני 6 נבחרות כל אחד. שתי הראשונות מכל בית העפילו לחצי הגמר.
סגל הנבחרת
מאמן - שמעון שלח
רמדיוס פרוטקי
ואצלב רמדיוס פרוטקי (Václav Remedius Prudký; 1701 - 9 בפברואר 1770) היה מיסיונר פרנציסקני צ'כי ומטייל.
הוא נולד בפראג, ולאחר לימודיו הצטרף למסדר הפרנציסקני ואימץ את השם "רמדיוס". הוא יצא למצרים בשליחות מיסיונרית ושהה בגיזה עד 1751. לאחר מכן נסע עם שני מיסיונרים אחרים לאתיופיה ופגש בקיסר ייאסו השני בגונדר. פרוטקי עזב את אתיופיה בשנה שלאחר מכן משום ששליחותו המיסיונרית לא צלחה, ובשל התנגדות אנשי הכנסייה האתיופית לשהותם של קתולים במדינה. הוא נסע להודו ולמאוריציוס בטרם שב לאירופה. לאחר מכן חזר למצרים ובערוב ימיו כיהן כשליח המסדר ברוסיה. הוא מת בפירנצה בשנת 1770, בהיותו בדרכו לרומא.
הוא ידוע בעיקר בזכות יומן הנסיעות שכתב, "Itinerarium" (לטינית "מסלול"), המתאר את מסעו לאתיופיה ואת פגישתו עם הקיסר.
מלחמת האיכרים הגרמנית
מרד האיכרים באלזס היה המרד העממי הגדול והנרחב ביותר באירופה עד למהפכה הצרפתית של 1789. הלחימה האינטנסיבית ביותר התרחשה באביב ובקיץ של 1525.
מכיוון שהמרד היה בעל אופי דתי, רצו האיכרים לטבוח גם ביהודים. הודות להשתדלותו של יוסף בן גרשון מרוסהיים בפני מנהיגי המרד, תוך סיכון חייו, הסכימו הללו שלא לגעת לרעה ביהודים. אמנם לא מעט פעמים לא עמדו בדיבורם ופגעו ביהודים, אך בכל אופן מנע בפעולתו, ככל הנראה, פגיעה קשה יותר ביהודי אלזס וביהודי הארצות בהן פרץ המרד.
המלחמה החלה בסדרה של התקוממויות, שהחלו בדרום מערב גרמניה ובאלזס כשהן מתפשטות למרכז ומזרח גרמניה ולאוסטריה. לאחר דיכוי של המרד בגרמניה, היו מספר התקוממויות שפרצו לזמן קצר בכמה קנטונים בשווייץ. במהלך המרד האיכרים נתקלו במכשולים שלא יכלו להתגבר עליהם. האופי הדמוקרטי של תנועתם הותיר אותם ללא מבנה פיקודי ברור והם סבלו ממחסור ברובים, בחיל פרשים וארטילריה. בנוסף לכך רובם היו איכרים חסרי כל ניסיון צבאי, בשעת קרב הם נטו פעמים רבות לפנות אחורנית ולהימלט משדה הקרב כשהם נטבחים על ידי רודפיהם. הכוחות שעמדו מול האיכרים היו כוחות צבא מאומנים ומחומשים היטב בעלי מבנה פיקודי מאורגן משמעת גבוהה ומקורות מימון.
הרטוריקה והעקרונות שהובילו את המרד נבעו במידה רבה מתנועת הרפורמציה הפרוטסטנטית שבאמצעותה האיכרים קיוו להשיג חירות והשפעה. עם זאת קיימים חילוקי דעות בין ההיסטוריונים לגבי היבטים שונים של המרד הגורמים והאופי של המרד בהקשרים הכלכליים-חברתיים-תרבותיים שלו.
החוק האזרחי הרומאי
הנסיכים בני מעמד האצולה ניסו לעיתים קרובות להפוך את האיכרים החופשיים לצמיתים על ידי העלאת המיסים על האוכלוסייה והחלת החוק האזרחי הרומאי. חוק זה אפשר לנסיכים שרצו לחזק את כוחם על ידי השתלטות על אדמות האיכרים ורכושם לעשות כן תוך שהוא פוטר אותם ממחויבות למתן זכויות לאיכרים בהתאם לעיקרון הפיאודלי של חוזה בין האדון לאיכר המעניק זכויות וחובות לזה האחרון. על ידי הסתמכות על החוק הרומאי העתיק שביסס את הלגיטימציה לשלטונם הנסיכים לא זו בלבד שהתעשרו על ידי החרמת רכושם ורווחיהם של הצמיתים אלא גם הגדילו את כוחם ביחס לנתיניהם האיכרים.
קלארקדייל
קלארקדייל (באנגלית: Clarkdale) היא עיירה במחוז יאוואפיי שבמרכז מדינת אריזונה, ארצות הברית. הנהר ורדה זורם דרך העיירה, כמו גם ערוץ ביטר (Bitter Creek), נחל אכזב שהוא יובל של נהר הוורדה. על פי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, התגוררו בעיירה בשנת 2010 4,097 תושבים.
מלחמת האיכרים הגרמנית
החוק האזרחי הרומאי
בזמן מרד האבירים, "האבירים" בעלי האדמה הזוטרים יותר בחבל הריין במערב גרמניה, פתחו במרד בשנים 1522–1523. הרטוריקה שלהן הייתה דתית ואחדים ממנהיגיהם ביטאו את רעיונותיו של מרטין לותר לגבי ההנתקות מרומא וכינון הכנסייה הגרמנית החדשה. עם זאת מרד האבירים לא היה מרד דתי בבסיסו, היה זה מרד ריאקציונרי באופיו שנועד לשמר את הסדר הפיאודלי. האבירים התקוממו נגד הסדר הכלכלי החדש שחתר תחת עצם קיומם.
לותר ומינצר
מרטין לותר המנהיג הדומיננטי של תנועת הרפורמציה בגרמניה, נקט בעמדת ביניים בזמן מרד האיכרים. הוא ביקר הן את העוולות הבלתי צודקות שנכפו על האיכרים, אך גם את הפזיזות של האיכרים שנקטו במאבק אלים. לותר נטה לתמוך בריכוזיות ובעיור של הכלכלה. עמדה זו גרמה לעוינות כלפיו מצד האצולה הזוטרה, אך העלתה את קרנו בעיני הבורגנות. לותר טען שהעבודה היא חובה מרכזית על פני האדמה, החובה של האיכרים הייתה עבודה חקלאית והחובה של המעמדות השולטים לשמור על השלום. הוא טען כי אינו יכול לתמוך במרד האיכרים משום שזה הפר את השלום, חטא שלדעתו היה חמור אף יותר מהעוולות שהאיכרים לחמו נגדם.
קלארקדייל
קלארקדייל, שהייתה בעבר עיירת מכרות, היא כיום בעיקר קהילה של פנסיונרים ומתנהלת בה פעילות תרבותית עשירה.
מלחמת האיכרים הגרמנית
לותר ומינצר
תומאס מינצר היה המנהיג הפרוטסטנטי הבולט ביותר שתמך בתביעות האיכרים, כולל זכויות פוליטיות וחוקיות. אף על פי שמינצר היה מנהיג דתי, מבחינה פוליטית הוא גילה פחות עניין בשאלות דתיות מאשר במעמד החברתי של העם. התאולוגיה של מינצר כללה יסודות מיסטיים ואפוקליפטיים חזקים שהיוו את הבסיס לתמיכתו באיכרים. ככל שהמלחמה נמשכה הוא התמקד יותר ויותר בנושאים שאינם דתיים. במהלך המלחמה מונצר עבר מפרובינציה לפרובינציה כשהוא מספק מנהיגות ועידוד למורדים. הוא הפך למנהיג המרכזי של המורדים בסקסוניה.
לותר ניצל כל הזדמנות לתקוף את רעיונותיו של מינצר. הוא התבטא נגד הדרישות המתונות של האיכרים שהופיעו במסמך 12 המאמרים. במאמר חריף משנת 1525 תקף בחריפות את האיכרים אותם האשים בחטאים כלפי אלוהים ואדם, במעשי רצח ושוד של מנזרים וטירות ובחילול שם שמיים, כשהוא מתנכר בכך למעמדות הנמוכים.
קלארקדייל
היסטוריה
קלארקדייל נוסדה ב-1912 על ידי היזם והפוליטיקאי ויליאם אנדרוז קלארק (William Andrews Clark; 1925-1839) כעיירה עבור עובדי מפעל ההיתוך שבבעלותו (United Verde Copper Company), שנועד לעבד את העפרות ממכרה הנחושת שבג'רום (Jerome) הסמוכה. קלארקדייל הייתה אחת מעיירות המכרות המודרניות ביותר בעולם לתקופתה ופעלו בה שירותי טלפון, טלגרף, חשמל, מים וביוב, והייתה דוגמה מוקדמת לעיר מתוכננת. אחוזת קלארק (Clark Mansion), נקודת ציון מקומית, נבנתה בשלהי שנות ה-20 של המאה ה-20 עבור ויליאם קלארק השלישי (by William Clark III), הנכד של קלארק ויורש של החברה שהקים. המבנה, מזרחית לעיירה מעבר לנהר ורדה בסמוך לאגם פקס (Pecks Lake), עלה באש בנסיבות חשודות ב-2010.
מרכז העיירה ואזור העסקים שלה נבנו בסגנון ספרדי קולוניאלי, וכולל את מועדון הנצחת קלארק (Clark Memorial Clubhouse) והספרייה (Memorial Library), שניהם עדיין בשימוש. המועדון נוסף למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים (National Register of Historic Places), גם האתר המקורי של העיירה מופיע בשלמותו ברשימה כ"נפת קלארקדייל ההיסטורית" (Clarkdale Historic District).
מלחמת האיכרים הגרמנית
סולם המעמדות באימפריה הרומית הקדושה במאה ה-16
בתקופה זו של שינויים מהירים, הנסיכים המודרניסטים נטו להתאחד עם כמרים בורגנים כנגד האצולה הזוטרה והאיכרים.
נסיכים
שליטים רבים במחוזותיה השונים של גרמניה תיפקדו כשליטים אוטוקרטיים שסירבו להכיר בכל סמכות שלטונית אחרת בשטחים שבשליטתם. לנסיכים הייתה שמורה הזכות להטיל מיסים וללוות כספים כפי שמצאו לנכון. העלויות הגוברות של מנגנוני המינהל ותחזוקת הצבא הביאה אותם להגברת העול על נתיניהם. כמו כן חתרו הנסיכים לריכוזיות של כוחם בערים ובמחוזות. בהתאם לכך הנסיכים נטו להרוויח כלכלית מהרס האצולה הזוטרה. דבר זה הצית את מרידת האבירים שהתרחשה בחבל הריין בשנים 1522–1523. המרד דוכא על ידי נסיכים קתוליים ופרוטסנטיים ששיתפו פעולה ברצון כנגד סכנה משותפת. העובדה שמעמדות אחרים כגון הבורגנים היו עשויים להרוויח מהריכוזיות של הכלכלה החדשה וההשפעות החיוביות של ביטול הזכויות הטריטוריאליות של האצולה הזוטרה על הייצור והמסחר גרמו לאיחוד כוחות בין שני המעמדות.
קלארקדייל
היסטוריה
במהלך מרבית ההיסטוריה המוקדמת של העיירה הונהגה בה הפרדה גזעית. פועלים מקסיקנים או אמריקנים ממוצא מקסיקני חויבו להתגורר בשכונת פאטיו טאון (Patio Town), ולהשתמש בבריכת השחייה ובפארק בשכונתם בלבד; בכניסה לבריכת השחיה העירונית היה תלוי שלט "לבנים בלבד". בנוסף, תוכננה קלארקדייל עילית (Upper Clarkdale) עבור מהנדסים ומנהלים, בעוד שקלארקדייל תחתית (Lower Clarkdale) תוכננה עבור "מעמד הפועלים".
מלחמת האיכרים הגרמנית
האצולה הזוטרה (מעמד "האבירים")
הטכנולוגיה הצבאית החדישה שהחלה להופיע בשלהי ימי הביניים הפכה את האצולה הזוטרה (האבירים) למיותרת מבחינה צבאית. התורות הצבאיות החדשות והעלייה הגוברת בחשיבותם של אבק השרפה הארטילריה וחיל הרגלים באו על חשבון חיל הפרשים הכבד והטירות המבוצרות של האבירים. בנוסף לכך אורח חייהם הבזבזני רוקן את הכנסתם הנמוכה יחסית כאשר המחירים החלו לעלות. האבירים השתמשו בזכויותיהם עתיקות היומין על מנת לסחוט כספים מנחלותיהם.
בצפון גרמניה רבים מהאצילים הזוטרים כבר הוכפפו לאדונים החילוניים והבישופים. לפיכך כוחם ושליטתם ביחס לצמיתים היו מוגבלים. לעומת זאת בדרום גרמניה הצליח מעמד זה לשמור על כוחו במידה רבה. בהתאם לזאת יחסם הקשה של האבירים בדרום גרמניה כלפי האיכרים היה הגורם הראשוני לפרוץ המרד. העובדה שיחסם זה היה נוקשה יותר בדרום מאשר בצפון הייתה הסיבה לכך שהמרד החל בדרום.
קלארקדייל
היסטוריה
חלק משמורת האינדיאנים "אומת יאוואפי-אפאצ'י" (Yavapai-Apache Nation) שוכנת בתחומי קלארקדייל.
מלחמת האיכרים הגרמנית
האצולה הזוטרה (מעמד "האבירים")
האבירים הפכו ממורמרים כשחלה ירידה משמעותית במעמדם והכנסתם והפכו כפופים יותר ויותר לנסיכים. בין 2 המעמדות התפתח קונפליקט הולך וגובר. האבירים גם ראו את מעמד הכמורה כאנשים יהירים וכמעמד טפילי, וקינאו בזכויות היתר שלהם ובעושרם. בנוסף לכך, מערכת היחסים עם מעמד הפטריצים – האצולה העירונית הייתה מתוחה בשל חובותיהם של האבירים כלפי האחרונים. ביחס לכל המעמדות החברתיים בגרמניה מעמד האבירים היה המעמד השמרני ביותר שלא היה פתוח לשינויים.
קלארקדייל
תיאור כללי
קלארקדייל שוכנת על שטח של 19.4 ק"מ רבועים, שמתוכם 19 קמ"ר אדמה וכ-0.5 קמ"ר מים.
מלחמת האיכרים הגרמנית
הפטריצים
לערים רבות היו פריבילגיות שפטרו אותם מתשלום מיסים, כך שעיקר עול המיסוי נפל על האיכרים. ככל שהגילדות העירוניות צמחו והאוכלוסייה בעיר גדלה, עמדו הפטריצים בפני אופוזיציה הולכת וגדלה. הפטריציים כללו משפחות עשירות שישבו במועצות הערים והחזיקו בכל המשרות הניהוליות הבכירות. כמו הנסיכים הם שאפו להבטיח את הכנסותיהם שגבו מהאיכרים בכל אמצעי אפשרי. מיסי מעבר שרירותיים הוטלו על מעבר בגשרים, דרכים ושערי העיר על פי רצונם. בהדרגה הפקיעו את שטחי הקומונס (שטחים בבעלות משותפת) ואסרו בחוק על איכרים לדוג או לחטוב עצים מאדמות אלה. בנוסף גבו הפטריציים מיסי גילדות. ההכנסות שנגבו לא היו מפוקחות תחת מערכת מינהל רשמית ודו"חות עירוניים זכו להתעלמות בדרך כלל. מעילות בכספים ומעשי הונאה היו שכיחים בקרב מעמד הפטריציים, הקשורים בקשרי משפחה ענפים, ועם הזמן התעשרו עוד יותר וכוחם גבר.
הבורגנים
הפטריצים העירוניים ספגו ביקורת הולכת וגוברת מהמעמד הצומח של הבורגנות, שכלל אזרחים ממעמד הביניים שהחזיקו בעמדות ניהוליות בגילדות השונות של בעלי המלאכה או עבדו כסוחרים. הבורגנים דרשו שהמועצות העירוניות יכללו חברים ממעמד הבורגנות בנוסף לפטריציים, או לכל הפחות שיוטלו מגבלות על סימוניות (מכירת משרות כנסייתיות בכסף) והקצאה של מושבים במועצה לבורגנים. הבורגנים הביעו את התנגדותם למעמד הכמורה, בטענם כי מעלו בשליחותם ובעקרונותיהם. הם תבעו לשים קץ לזכויות היתר של אנשי הדת כגון הפטור הגורף ממיסים, ודרשו להפחית את מספרם. האדון הבורגני (אדון הגילדה או האומן) החזיק כעת בבעלותו גם את סדנת העבודה שלו וגם את הכלים, דבר שאפשר לחניכים שלו להשתמש ולספק את הכלים והחומרים להם נזקקו הפועלים שלו.
קלארקדייל
תיאור כללי
קלארקדייל שוכנת בגובה 1,081 מטרים מעל פני הים במפגש ערוץ ביטר (Bitter Creek) ונהר ורדה במחוז יאוואפיי, בצפון אריזונה. העיירה שוכנת כ-65 קילומטרים דרומית מערבית לעיר פלגסטף וכ-140 קילומטרים צפונית לפיניקס בירת אריזונה. כביש מדינתי מספר 89A של אריזונה עוקף את העיירה בצידה הדרומי, וכביש 89A ההיסטורי עובר דרך קלארקדייל. העיירות השכנות כוללות את ג'רום (Jerome), כשישה קילומטרים מדרום-מערב וקוטונווד (Cottonwood) כשישה קילומטרים מדרום-מזרח.
מלחמת האיכרים הגרמנית
פלבאים
הפלבאים כללו מעמד חדש של פועלים עירוניים, אומנים שכירים ונוודים. בורגנים מרוששים נטו אף הם להצטרף לשורותיהם. על אף שמבחינה טכנית האומנים השכירים היו בעלי פוטנציאל להצטרף למעמד הבורגני בדרך כלל הודרו מתפקידים בכירים על ידי המשפחות העשירות שניהלו את הגילדות. לפיכך מעמדם "הזמני" המשולל זכויות אזרחיות נטה להפוך למעמד קבוע. לפלבאים לא היה כמעט רכוש אישי משל עצמם.
האיכרים
האיכרים ששילמו מיסים גבוהים המשיכו להוות המעמד התחתון של החברה. בראשית המאה ה-16 נמנע מן האיכרים לצוד, לדוג, או לחטוב עצים בצורה חופשית כפי שיכלו לעשות קודם לכן, מפני שהאדונים ממעמד האצולה השתלטו זה מכבר על שטחי הקומונס. לאדון בעל האחוזה הייתה הזכות החוקית לעשות באדמת האיכרים ככל העולה על רוחו; פעמים רבות היה יבולו של האיכר נרמס ונהרס תחת פרסות הסוסים הדוהרים במהלך ציד או משחק פרוע שערכו האצילים על אדמותיו ולא היה ביכולתו לעשות דבר.
קלארקדייל
תיאור כללי
המונומנט הלאומי טוזיגוט (Tuzigoot National Monument), חורבות פואבלו של עם הסינאגואה (Sinagua) המשתרעות על שטח של 170 דונם, שוכנות בין קלארקדייל לקוטונווד על אדמה שנתרמה לשירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית בידי חברת המכרות פלפס דודג' (Phelps Dodge) ב-1938.
מלחמת האיכרים הגרמנית
האיכרים
כאשר האיכר רצה להתחתן הוא היה חייב לבקש את רשותו של האדון ולשלם מס על החתונה. כאשר האיכר הלך לעולמו האדון היה רשאי לקחת את מיטב רכושו לפי בחירתו. מערכת המשפט שנשלטה על ידי בישופים בורגנים עשירים ופטריצים לא העניקה לאיכר (או ליורשיו) כל פיצוי על רכושם הנגזל. דורות של צמיתות מסורתית והאופי האוטונומי של המחוזות הפכו את מרידות האיכרים למרידות בעלי אופי מקומי.
הצבא של הליגה השוואבית
הליגה השוואבית כוננה צבא תחת פיקודו של הטרוצ'ס גיאורג פון וולדבורג, שכונה "שוט האיכרים" על תפקידו המרכזי בדיכוי המרד. מטה הליגה היה ממוקם באולם, בו ישבה מועצת המלחמה שכל אחד מחבריה נדרש לספק כמות מסוימת של חיילים שכללו אבירים רכובים וחי"ר לצבא המשותף. הבישוף של אאוגסבורג לדוגמה, תרם עשרה פרשים (וסוסים) ו-62 חיילים רגליים, שהיו שווי ערך לחצי פלוגה.
קלארקדייל
תיאור כללי
שמורת הטבע הבראשיתי קניון סיקמור (Sycamore Canyon Wilderness) שוכנה כמה קילומטרים צפונית לעיירה. נחל סיקמור (Sycamore Creek), הזורם דרך שמורת הטבע נשפך לנהר ורדה כ-10 קילומטרים צפון-צפון מערבית לקלארקדייל.
דמוגרפיה
נכון למפקד האולוסין של 2000 התגוררו בקלארקדייל 3,422 תושבים ב-1,422 משקי בית, ו-922 משפחות. צפיפות האוכלוסייה הייתה 180.3 תושבים לקמ"ר. החלוקה האתנית הייתה 84.51% לבנים, 11.81% היספנים ו-6.81% אינדיאנים. 21.5% מהתושבים היו מתחת לגיל 18 ו-26% מעל גיל 65. ההכנסה השנתית הממוצעת למשפחה הייתה 41,250 דולרים.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת בקלארקדייל בינואר היא 7°C וביולי היא 29°C. הטמפרטורה הגבוהה ביותר שנמדדה בקלארקדייל הייתה 48°C, ב-1994, והנמוכה ביותר הייתה 13°C- ב-1990. החודש הגשום ביותר הוא אוגוסט עם ממוצע של 51 מ"מ גשם. על פי שיטת קפן מסווג האקלים בקלארקדייל כאקלים צחיח למחצה, טרופי וסוב טרופי המסומן כ-BSk במפות האקלים.
מעט מאוד שלג יורד בקלארקדייל. בין 1949 ל-1977, ירדו בקוטונווד הסמוכה לקלארקדייל כ-10 ס"מ שלג בממוצע לשנה כמחצית מכמות זו בחודש דצמבר.
מלחמת האיכרים הגרמנית
הצבא של הליגה השוואבית
החיילים הרגליים גויסו משורות הלאנדסקנכט. היו אלה שכירי חרב שבדרך כלל קיבלו משכורת של 4 גילדנים, והיו מאורגנים ברגימנטים ופלוגות של 120–300 איש. כל פלוגה הייתה מורכבת מיחידות קטנות יותר של 10–12 איש שנודעו בשם רוטה. חיילי הלאנדסקנכט הלבישו, חימשו והאכילו את עצמם, והיו מלווים על ידי שיירות של אספקה שכללה סוחרים, אופים, כובסות, זונות ובעלי מקצוע שנדרשו לקיים את הצבא.
שיירות האספקה היו לעיתים גדולות מהכוח הלוחם, אך הם דרשו ארגון ומשמעת. כל לנדסקנכט שימר מבנה משלו שנקרא Gemein ולו סמל בצורת טבעת. לכל Gemein היה מנהיג משלו (שנקרא Schultheiss) וקצין ממונה שהיה אחראי על הסדר והמשמעת. הליגה נשענה על חיל הפרשים המזוין של האצולה שעמד בבסיס כוחה והורכב מחיל פרשים כבד וחיל פרשים קל ששימש כחיל חלוץ. הפרשים הקלים היו בדרך כלל בנים ונכדים של אבירים עניים בני האצולה הזוטרה ולעיתים הענייה של בעלי אחוזות קטנים ולעיתים כמו במקרה של צאצאי האבירים העניים ללא רכוש או מעמד חברתי. אנשים אלה נטו לעיתים לנדוד ברחבי הארץ בחפשם פרנסה או לעסוק בשוד דרכים.
קלארקדייל
כלכלה
מפעל המלט פיניקס הוא התעשייה העיקרית היחידה בקלארקדייל. מפעל המלט נבנה ב-1959 במטרה לספק צמנט פורטלנד לבניית סכר קניון גלן והוא כיום בבעלות קהילת האינדיאנים פימה-מריקופה של הנהר סולט (Salt River Pima-Maricopa Indian Community). קלארקדייל היא תחנת המוצא לרכבת טיולים נופית הקרויה "רכבת קניון ורדה" (Verde Canyon Railroad), שמסלולה חופף לחלק מרכבת עמק ורדה שנבנתה ב-1911–1912 על מנת לשרת את המכרה והכור של קלארק, אל עיירות הרפאים דרייק (Drake) ופרקינסוויל. בקלארקדייל שוכנת שלוחה של קולג' יאוואפיי (Yavapai College).
מלחמת האיכרים הגרמנית
צבאות האיכרים
ההאופן היה מורכב מפלוגות שמנו כ-500 איש, וחולקו לכיתות (Rotte) בנות 10–15 איכרים. השדרה הפיקודית של צבאות האיכרים כללה מפקד עליון בדרגה המקבילה לקולונל וקצינים זוטרים בדרגות שונות. בראש כל פלוגה עמד קצין בדרגת סרן ולה דגל משלה שכלל את סמל הפלוגה. לפלוגות גם היה סמל ומפקדי כיתות שנקראו Rottmeister. הקצינים בדרך כלל נבחרו על ידי האיכרים, בייחוד המפקד העליון וסגניו.
קלארקדייל
כלכלה
כמה סרטים צולמו בקלארקדייל כולל "Desert Fury" (סרט מ-1947), "מרדף חצות", "חייל אוניברסלי (1992)", ו-"Brothel".
מלחמת האיכרים הגרמנית
משאבי האיכרים
ברשות האיכרים עמד משאב חשוב והוא הכישורים לבנות ולתחזק מכונות מלחמה. הם השתמשו בצורה אפקטיבית במבצר-מרכבות, טקטיקה בה השתמשו מאה שנה קודם לכן במלחמות ההוסיטים. המרכבות היו נקשרות בשרשרת אחת לשנייה במבנה הגנתי מבוצר כאשר אמצעי הלחימה ממוקמים במרכז. האיכרים היו חופרים חפירות חיצוניות מסביב למבצר והשתמשו בקורות עץ על מנת לסגור את הרווחים בין המרכבות ומתחתם. היתרון של מבצר-המרכבות היה שניתן היה להקים ולפרק אותו במהירות ואפשר ניידות בשדה הקרב. עם זאת הוא התאים יותר להגנה מאשר למתקפה ונזקק לשטח מישורי נרחב לשם הקמתו.
קלארקדייל
תרבות ואמנות
הארגון "תוצרת קלארקדייל" (Made in Clarkdale) מפיק תערוכת אמנות שנתית בדצמבר במועדון הנצחת קלארק. תיאטרון עמק ורדה (Verde Valley Theatre) מעלה הצגות באותו מועדון, וקונצרטים חינם מושמעים בפארק קלארקדייל במהלך חודשי הקיץ.
מלחמת האיכרים הגרמנית
משאבי האיכרים
האיכרים שירתו במשמרות, לעיתים פעם בחודש למשך שבוע וחזרו לכפריהם בתום המשמרת. בזמן שירותם עמיתיהם ביצעו את עבודתם הנדרשת בכפר. לעיתים היה מדובר בעבודה שבוצעה לטובת אויביהם, כמו במקרה של הארכיבישוף של זלצבורג, כשהאיכרים הפיקו כסף בו השתמש הארכיבישוף לגיוס חיילים טריים ליחידות הלנדסקנכט של הליגה השוואבית. עם זאת לאיכרים חסר את חיל הפרשים שעמד לרשות הליגה והם סבלו ממחסור בנשק ובסוסים. המחסור בפרשים להגן על אגפיהם ולחדור בהתקפה את מבנה הריבועים של הלנדסקנכט התברר בטווח הארוך כבעיה טקטית ואסטרגית מכרעת.
הסיבות למרד
ההיסטוריונים חלוקים בדעותיהם בדבר טיבו של המרד וסיבותיו, האם הוא נבע מהמחלוקת הדתית הגוברת סביב מרטין לותר, או שהונהג על ידי שכבה אמידה של איכרים שראתה את עושרה וזכויותיה חומקים מידיה, ושאפה להחזירם בדרך חוקית לאחר מאבק אלים, או שהאיכרים מרדו עקב הופעתה לראשונה של המדינה המודרנית בעל השלטון הריכוזי.
קלארקדייל
חינוך
קלארקדייל היא המרכז של נפת החינוך קלארקדייל-ג'רום (Clarkdale–Jerome School District), נפה של בית ספר אחד שכוללת את קלארקדייל וג'רום. בבית הספר הציבורי לומדים מהגן ועד כיתה ח'. תלמידי התיכון מוסעים לבית הספר התיכון מינגוס (Mingus Union High School) בקוטונווד. בקוטונווד פועלים גם בתי ספר עצמאיים.
מלחמת האיכרים הגרמנית
הגורם הכלכלי
דעה אחת רואה את שורשי מרד האיכרים נובעים בחלקם עקב הדינמיקה החקלאית והכלכלית של העשורים שקדמו למרד. מחסור בכוח עבודה במחצית השנייה של המאה ה-14 אפשר לאיכרים למכור את תוצרתם במחיר גבוה יותר. מחסור במזון ומוצרים שונים אפשר גם כן לאיכרים להעלות את מחיריהם. בעקבות כך חלק מהאיכרים בייחוד איכרים עצמאיים בעלי האלודיום שלא היו כפופים לאדון בעל אחוזה, יכלו ליהנות מיתרונות כלכליים, חברתיים וחוקיים משמעותיים. האיכרים היו מוטרדים בעיקר משמירה על הזכויות החוקיות שאיבדו בעקבות "הסדר החדש" ובדרך כלל לא חתרו להשיג מעבר לשמירה על מעמדם זה.
הרפורמציה של לותר
אנשים מכל שכבות החברה, צמיתים או יושבי ערים חברי גילדה או חוואים, אבירים ואריסטוקרטים, החלו לבקר את ההיררכיה הקיימת. הספר המכונה "ספר מאה הפרקים" למשל שנכתב בין 1501 ל-1513, קידם חירויות דתיות וכלכליות, תקף את המוסדות השולטים והעמיד על נס את האיכר ה"טהור". מרידות בונשו (Bundscuh) שהתחוללו בשנים 1493–1517 סיפקו במה נוספת לביטוי רעיונות אנטי-אוטוריטריים, ולהפצתם של רעיונות אלה ברחבי גרמניה.
המהפכה של לותר הוסיפה עוצמה לתנועות אלה אבל לא יצרה אותם. שני האירועים הרפורמציה הפרוטסטנטית של לותר, ומרד האיכרים של גרמניה היו אירועים נפרדים שהתרחשו באותן שנים - אבל התחוללו באופן בלתי תלוי. עם זאת הדוקטרינה של לותר "הכמורה של כל המאמינים" יכלה להתפרש כאילו הציעה שוויון חברתי גדול מזה שאליו התכוון לותר. לותר התנגד בחריפות למרידות האיכרים. ופרסם עלון בו הוא כינה את המורדים רוצחים ושודדים.
ההיסטוריון רונלד באינטון ראה את המרד כמאבק שהחל כמהפכה שהושפעה מהרטוריקה של לותר כנגד הכנסייה הקתולית, אך למעשה נדחפה מעבר לגבולות הצרים של הדת על ידי בשל גורמים כלכליים בעיקרם.
מאבק מעמדות
הוגה הדעות הקומוניסטי פרידריך אנגלס פירש את המרד כמקרה בו הפרולטריון המתהווה (הפלבאים) לא הצליח לגבש תודעה מעמדית כמעמד אוטונומי לנוכח הכוח של הנסיכים ונטש את מעמד האיכרים לגורלו.
פרוץ המרד
במהלך קציר 1524, בסטוילינגן בדרום היער השחור, הרוזנת של לופפן הורתה לצמיתיה לאסוף קונכיות שבלולים על מנת שישמשו לליפוף חוטי תפירה זאת לאחר שורה של ימי קציר מתישים. בתוך ימים ספורים 1,200 איכרים התאספו, ערכו רשימה של דרישות, בחרו במפקדים והניפו את נס המרד. בתוך שבועות ספורים המרד התפשט ברחבי דרום מערב גרמניה. המרד החל ביער השחור ומשם התפשט לאורך נהר הריין אל אגם קונסטנץ, לרמות השוואביות לאורך הדנובה עילית ואל בוואריה וטירול.
המרד מתרחב
בפברואר 1525, התמרדו 25 כפרים בתחום שליטתה של העיר ממינגן, כשהם דורשים מהמגיסטראטים (מועצת העיר) שיפור במצבם הכלכלי והפוליטי. הם התלוננו על הפיאונאג', ותבעו הקלות על השימוש בקרקע, ביערות ובשטחי הקומונס וכן הקלות בחוקי הכנסייה לגבי תנאי שירותם והתשלום המגיע להם.
מועצת העיר כינסה אספה של האיכרים על מנת לדון בדרישותיהם כשהיא מצפה לרשימה של דרישות ספציפיות וטריוויאליות. אלא שהאיכרים יצאו בהצהרה מפתיעה שחתרה תחת היסודות של יחסי האיכרים-מגיסטראטים. האיכרים שטחו את טענותיהם ומענותיהם במסמך שכלל 12 דרישות מרכזיות. המועצה דחתה את מרבית הדרישות. לדעת רוב ההיסטוריונים מסמך זה הפך לבסיס למסמך 12 המאמרים שסביבו התאגדה הקונפדרציה של איכרי שוואביה עילית ב-20 במרץ 1525.
הגדוד השוואבי שהוצב באזור וכלל כ-200 פרשים וכ-1,000 רגלים לא הצליח להתמודד עם המרד שפרץ במלוא עוזו ובמהלך 1525 המרידות ביער השחור, בבריסגאו, בהגאו, סאנדגאו ואלזס לבדן הצריכו תוספת תגבורת של 3,000 רגלים ו-300 פרשים.
מסמך 12 המאמרים
ב-6 במרץ 1525 התכנסו כ-50 נציגים של ההאופנים של איכרי שוואביה עילית בממניגן על מנת להסכים על מטרה משותפת במאבקם. יום לאחר דיונים מתישים הכריזו על הקמתה של אגודה נוצרית חדשה הקונפדרציה של איכרי שוואביה עילית. האיכרים התכנסו שוב ב15 וב-20 במרץ בממניגן, ולאחר דיון נוסף אימצו את מסמך 12 המאמרים ואת חוקת הסדר הפדרלי Bundesordnung. סמלם הבונדשו (מגף עם שרוכים) הוטבע על גבי מסמך 12 המאמרים. במשך החודשיים הבאים הודפסו מעל 25,000 עותקים ממסמך זה (בטכנולוגיית הדפוס שהומצאה זה מכבר), שהתפשט במהירות ברחבי גרמניה.
במסמך 12 המאמרים תבעו האיכרים את הזכות של הקהילות לבחור בעצמם את הנציגות הקלריקאלית (אנשי כמורה) ואת השימוש במס שהטילה הכנסייה על האיכרים "המעשר הגדול" שגבה מהאיכרים מעל 10% מהכנסתם (בצורת תבואה וכרמי יין) לצורכי הציבור. כמו כן הם תבעו את ביטולו של מס נוסף "המעשר' הקטן" שהוטל על יבולים נוספים של האיכר. דרישות אחרות כללו את ביטולה של הצמיתות, ביטול עונשי מוות, ביטול ההגבלות על זכויות צייד ודיג, ושימוש חופשי ביערות שדות מרעה ופריבילגיות נוספות שנשללו מהאיכרים על ידי האצולה, הגבלה חוקית על מטלות האיכרים, על מיסים ועל תשלום שכירות. בנוסף לזאת הועלתה דרישה לשים קץ לשיטת המשפט והמנהל השרירותית שהפלתה לרעה את מעמד האיכרים.
מרידת קמפטן
קמפטן אים אלגאו הייתה עיר חשובה באזור שהפך מאוחר יותר לבוואריה בגבול עם ויטנברג ואוסטריה. בראשית המאה ה-8, נזירים קלטים ייסדו במקום מנזר, קמפטן אביי. ב-1213 קיסר האימפריה הרומית הקדושה פרידריך השני העניק לראש המנזר מעמד של דוכס החולש על המחוז בתחום העיר. ב-1289 המלך רודולף מבית הבסבורג הכריז על מעמדה של קמפטן כעיר אימפריאלית חופשית. ב-1525 זכויות הקניין האחרונות של ראשי המנזרים בקמפטן הועמדו למכירה. במהלך מרד האיכרים, האיכרים המסונפים למנזר קמפטן התמרדו כשהם בוזזים את המנזר ופושטים על העיר.
קרב ליפהיים
ב-4 באפריל 1525 התאספו 5,000 איכרים, ההאופן של ליפהיימר, סמוך לליפהיים כשהם מתכוננים לעלות על העיר אולם. כחמישה גדודים של איכרים, כשהם מגובים בתוספת של כ-25 אזרחים מליפהיים, תפסו עמדות דרומית לעיר, סיור מודיעיני של הליגה דיווח למפקדי הליגה שהאיכרים חמושים היטב. לפי דיווח זה לרשות האיכרים עמדו תותחים אבק שרפה ופגזים והם מנו בין 3,000 ל-4,000 איש. האיכרים התמקמו בעמדה שולטת על הגדה המזרחית של הדנובה, כאשר משמאלם ניצב היער ומימינם הנהר ואדמות ביצה, מאחוריהם הם הקימו את מבצר המרכבות כשבמרכזו קני ארטילריה קלה ורובים נטעני לוע.
כפי שעשה בעבר בהיתקלויות עם האיכרים מפקד הליגה הטרוצ'ס ניהל עמם משא ומתן בעוד הוא מקדם את חייליו לעמדות אסטרטגיות. בעוד הוא מציב את מרבית חייליו סמוך לליפהיים, העביר יחידות של פרשים מהסן ואולם לאורך הדנובה לאלכינגן. יחידות הפרשים נתקלו בקבוצה מבודדת של כ-1,200 איכרים שרצו להציג את דרישותיהם, הפרשים תקפו את האיכרים שנסוגו בבהלה כשהם מותירים אחריהם 250 שבויים.
באותו זמן המפקד הפסיק את המשא ומתן עם האיכרים, וספג מטח ירי מהעמדה המבוצרת על גדת הדנובה. בתגובה הוא הקצה יחידת פרשים קלה וקבוצה קטנה של רגלים שהובילה כוח צבאי שכלל 1,500 פרשים, 7,000 רגלים ו-18 תותחי שדה כנגד העמדה המבוצרת של האיכרים על גדת הדנובה. כשהאיכרים הבחינו בגודלו של הצבא שעמד מולם הם פתחו בנסיגה. מ-4,000 האיכרים שאיישו את העמדה המבוצרת כ-2,000 הצליחו להיחלץ משדה הקרב ולהגיע לליפהיים כשהם סוחבים איתם את הפצועים בעגלות משא. אחרים ניסו לחצות את הנהר בשחייה וכ-400 מתוכם טבעו שם. יחידות הפרשים של הטרוצ'ס חסמו את נתיבי המילוט של 500 הנותרים. זה היה הקרב המשמעותי הראשון במלחמה.
טבח ויינסברג
במהלך המרד האיכרים של אודנוואלד שהשתלטו זה מכבר על המנזר הציסטריאני בשוינל, חברו להאופנים מלימפורג והוהנלוהה. האופן גדול של איכרים מעמק נקאר, בהנהגתו של ג'ק רוהרבאך חברו אליהם ויצרו חבורה מורחבת של איכרים, חבורה זו שכונתה "החבורה הזוהרת" צעדה לעבר העיר ויינסברג, בה נכח באותה עת הרוזן של הלפנסטיין, המושל האוסטרי של וירטמברג.
המורדים תקפו ולכדו את הטירה של וויינסברג, שרוב החיילים שהיו אמורים להגן עליה היו באותה עת מוצבים באיטליה. הם שלקחו בשבי את הרוזן יחד עם 70 אצילים נוספים ששהו בטירה, והוציאו אותם להורג בשיטת גאונטלט. שיטה שהייתה פופולרית בקרב חיילי הלנדסקנכט. בשיטה זו הנידונים רצים במסלול בין שתי שורות של לוחמים המכים אותם למוות בכלי נשקם. בזמן ההוצאה להורג הורה רוהרבאך לחלילן ההאופן לנגן מוזיקה.
טבח ויינסברג עורר את זעמו של לותר וגרם לו לפרסם מאמר חריף בו הוא מגנה את מעשי הגנבה והרצח של האיכרים ומאשים אותם ב"פשעים שאין כדוגמתם". יתרה מזאת, במאמר זה מפגין לותר את התנגדותו המוחלטת למרד האיכרים אותם הוא מאשים ב"עזות מצח".
הטבח בפרנקנהאוזן
חילות הנסיכים כללו כ-6,000 שכירי חרב, הלנדסקנכט. הללו היו חיילים מנוסים, מצוידים היטב ומאומנים ובעלי מורל גבוה. לאיכרים לעומת זאת היה ציוד לחימה דל אם בכלל למעט 300 הלוחמים של מונצר, הם היו בלתי מאומנים וללא ניסיון בלחימה. חלק מהאיכרים אף התווכחו ביניהם אם להילחם או לנהל משא ומתן עם הנסיכים. ב-14 במאי הדפו כוחות הסחה קטנים של צבא הנסיכים, אך לא הצליחו למנף את הצלחתם, במקום זאת המורדים השיגו הפסקת אש ונסוגו אל מבצר המרכבות.
למחרת ב-15 במאי התאחדו חילותיהם של פיליפ וגיאורג והפרו מיידית את הפסקת האש כשהם פותחים במתקפה משולבת של רגלים, פרשים וארטילריה. ההתקפה תפסה את האיכרים בלתי מוכנים והם נסוגו בבהלה לתוך העיר כשכוחות הלנדסקנכט מזנבים בהם. רוב המורדים נהרגו והקרב הפך במהרה לטבח של ממש. מספרי האבידות בקרב האיכרים אינו ודאי והוא מוערך בין 3,000 ל-10,000 איש בעוד שבקרב הלנדסקנכט נספרו רק ארבעה הרוגים ושני פצועים. תומאס מינצר נתפס, עונה והוצא להורג במיולהאוזן ב-27 במאי 1525.
קרב בויבלינגן
קרב בויבלינגן התחולל ב-12 במאי 1525 והיה אחד הקרבות בעל מספר האבדות הגבוה ביותר במהלך המרד. כאשר נודע לאיכרים שהטרוצ'ס מוולדבורג מקים מחנה סמוך לרוטנבורג, הם התקדמו לכיוונו וכבשו את העיר הורנברג ב-10 במאי. בתגובה להתקדמות כוחות הליגה לעבר הורנברג במטרה לכבשה מחדש נסוגו האיכרים (ההאופן של וורטמברג) והתמקמו על מדרונות הגבעות שבין בויבלינגן וסינדלפינגן.
האיכרים הציבו 18 קני ארטילריה על גבעת גלגנברג שהשקיפה על כוחות האויב. בקרב שהתפתח פתחו פרשי הליגה השוואבית בהסתערות מתואמת תוך שהם מכתרים את כוחות האיכרים. המערך של האיכרים התפורר במהירות והפרשים פתחו במרדף ממושך אחרי הבורחים תוך שהם מסיבים להם אבדות כבדות. בעוד שההאופן איבד לפי ההערכות בין 2,000 ל-9,000 איש, הסתכמו אבדות הליגה בכ-40 חיילים בלבד.
קרב קויניגסהופן
בקויניגסהופן, ב-2 ביוני מפקדי האיכרים וונדל היפפלר וגאורג מטצלר הקימו מחנה מחוץ לעיר. היפפלר ומטצלר הבחינו בהתקדמות של פרשי הליגה במטרה לאגפם משני הכיוונים. בניסיון להתגונן בפני טקטיקה זו שכבר גרמה לתבוסות קשות בקרב הקימו את מבצר המרכבות על גבעה הצופה על העיר אותה אישו בקני ארטילריה ורובים. האיכרים הסתדרו על הגבעה בארבע שורות מאחורי התותחים אבל לפני מבצר המרכבות שנועד להגן עליהם מהתקפה מאחור. האיכרים ירו מטח לעבר הפרשים הדוהרים שתקפו אותם משמאל.