cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אבן חג'ר אל-עסקלאני
ההדחה השישית והמינוי השביעי
ההדחה הזאת נמשכה כשעה אחת בלבד. היא הייתה ב-3 ברביע א-ת'אני 848 (20 ביולי 1444). על הדחה זו מספר רק אבן חג'ר עצמו, והוא מספר זאת בפרוטרוט. התופעה החריגה בסיפור זה היא שאבן חג'ר מספר אותו בגוף ראשון. בשאר המקרים הוא השתמש, לפחות חלקית, בגוף שלישי, כאילו שהוא מספר את הדברים על מישהו אחר, כשהוא מכנה את עצמו كاتبه (מילולית: "כותבו") דהיינו: "כותב ספר זה". ייתכן שיש בכך משום סימן ליחס רגשי מיוחד אל האירועים הפעם. וכך הוא מספר:
אחד מפקידי הסולטאן בא לאבן חג'ר וציווה עליו להישאר בביתו. אבן חג'ר מציין שזהו רמז להדחה. כעבור שעה או פחות הגיע שליח אחר של הסולטאן ואמר שהסולטאן התחרט ואינו רוצה להדיחו. הסיבה לכך הייתה שאחד מסגניו של אבן חג'ר פסק דבר-מה שהסולטאן פקפק בנכונותו, ולכן זימן אותו עם מספר עדים. הסולטאן מצא סתירות בדברי העדים. הוא כעס, ציווה לאסור את הסגן והדיח את השופט הבכיר, דהיינו את אבן חג'ר. לאחר מכן חזר בו והורה לשחרר את הסגן. אבן חג'ר כעס ולא הסכים להחזיר את הסגן לתפקידו כל עוד הסולטאן לא יכריז על כך בפניו. בסופו של דבר אכן החזיר הסולטאן אותו סגן לתפקידו.
ההדחה השביעית והמינוי השמיני
אבן חג'ר הודח בפעם השביעית ב-11 במוחרם 849 (19 באפריל 1445), פחות משנה לאחר המינוי השביעי. גם על ההדחה הזאת מספר אבן חג'ר בפרוטרוט:
המינרט של אל-מדרסה אל-פח'ריה התמוטט. המבנה היה ישן מאוד. לפני ההתמוטטות נטה המינרט מעט, ותושבי האזור הוזהרו שהוא עלול להתמוטט, אך לא שעו לאזהרה. כאשר התמוטט המינרט, היו נפגעים רבים, הרוגים ופצועים, ונגרם גם נזק לרכוש. הדבר נודע לסולטאן, שכעס מאוד. הוא ביקש שיביאו אליו את האחראי על המדרסה וכעס עליו מאוד. האחראי על המדרסה היה גם אחד מסגניו של השופט הראשי של המד'הב השאפעי, דהיינו אבן חג'ר. הסולטאן חשב שאבן חג'ר ממונה עליו גם כאחראי על המדרסה, ולכן תקף את אבן חג'ר בדברים על רשלנותו. לאחר מכן נודע לסולטאן שאבן חג'ר אינו נושא באחריות למדרסה. אחר כך הסית מישהו את הסולטאן נגד אבן חג'ר וייחס לאבן חג'ר דברים בגנותו של הסולטאן. הסולטאן כעס מאוד ושלח אליו שליח שיודיע לו כי הוא מודח וכי עליו לשלם כופר עבור האנשים שנהרגו בהתמוטטות המינרט.
גם א-סח'אוי מספר על השתלשלות האירועים הזאת בפרוטרוט. הוא מוסיף ומספר שלאחר ההדחה המשיך הסולטאן להתנכל לאבן חג'ר, והוציא מידיו גם את משרותיו ב"אל-ח'אנקאה אל-ביברסיה".
אבן תע'רי ברדי, לעומת זאת, מזכיר את ההדחה ללא פירוט. אבו איאס מזכיר את ההדחה ואת מינוי מוחמד אל-קאיאתי, ומצטט שיר שנכתב בגנות אל-קאיאתי, מתוך הערצה לאבן חג'ר.
בהערת שוליים ארוכה בספרו של אבן חג'ר, מספר אבראהים אל-בקאעי על שתדלנותו ופעולתו הערמומית למען מינויו של אבן חג'ר מחדש. הוא מספר שהסולטאן סירב באותו הזמן לשמוע על אבן חג'ר, ודיבר בו סרה. אל-בקאעי הציע לאבן חג'ר להביא לידיעת הסולטאן שהוא אינו רוצה להתמנות שוב למשרת שופט. אבן חג'ר החליט מספר פעמים לעשות זאת, אך בכל פעם הפריע לו בנו אל-בדר מוחמד, היות שרצה שאביו בכל זאת יתמנה. ב-2 בצפר 850 (30 באפריל 1446) הפציר אל-בקאעי באבן חג'ר לעשות זאת, ואז אמר אבן חג'ר: "מחר אכתוב פתק ואשלח אותו אתך אל הסולטאן." אל-בקאעי אומר שלא הייתה לו ברירה, כי הרי הוא שיעץ לאבן חג'ר. למחרת הלך אל-בקאעי עם הפתק ופגש באבו אל-ח'יר, ששכנע את הסולטאן למנות את עלם א-דין אל-בלקיני. אבו אל-ח'יר השתדל למנוע מאל-בקאעי להיפגש עם הסולטאן, מחשש שאל-בקאעי בא כדי להשתדל למען מינויו של אבן חג'ר, אך הפגישה עם הסולטאן התאפשרה כאשר הסולטאן יצא החוצה לתפילת הצהריים. לסולטאן נמסר כי אל-בקאעי מבקש לדבר איתו. הסולטאן שאל את אל-בקאעי מה יש לו לומר, ואל-בקאעי השיב שהמקום אינו מתאים לשיחה ביניהם, אך הסולטאן עמד על כך שאל-בקאעי יאמר מה שיש לו להגיד. ברגע שאל-בקאעי הזכיר את אבן חג'ר, כעס הסולטאן מאוד. הוא נכנס בכעס לאולם ונפגש עם האנשים שהיו שם. אלה שאלו את אל-בקאעי: "מדוע הסולטאן כועס? נראה כאילו שאלת אותו על אבן חג'ר." אל-בקאעי השיב כי רק אמר שאבן חג'ר אינו רוצה במשרה של שופט, והסולטאן כעס ואמר: "מה יש לו שהוא אינו רוצה לקבל ממני [את המשרה]?! האם הוא ראה אותי שופט שלא בצדק?!" לאחר שהמשיכו עוד בחילופי דברים, אמר הסולטאן לאל-בקאעי: "לך לאבן חג'ר ואמור לו: לך מחר ותלבש את בגד השרד של השופט." כאשר בא אל-בקאעי לאבן חג'ר, שאל אותו אל-בקאעי מה הסיבה לכך שהסולטאן שינה את דעתו, ואבן חג'ר השיב: "דבריך." אל-בקאעי שאל: "ולא שום דבר אחר?" ואבן חג'ר השיב: "שום דבר אחר!" התוצאה של פעולתו הערמומית של אל-בקאעי הייתה שאבן חג'ר מונה מחדש ב-4 או ב-5 בצפר 850 (1 או 2 במאי 1446), ולדברי אל-בקאעי היה זה יום גדול.
ההדחה השמינית והמינוי התשיעי והאחרון
ההדחה השמינית הייתה בסוף חודש ד'ו אל-חיג'ה 850 (מרץ 1447), קרוב לשנתיים לאחר המינוי השמיני. אבן חג'ר אינו מזכיר אותה ואינו מתייחס אליה. א-סח'אוי מזכיר הדחה זו בצורה מתומצתת ביותר, מבלי להוסיף פרטים כלשהם. אבן תע'רי ברדי מזכיר רק שב-1 במוחרם 851 (19 במרץ 1447) מונה עלם א-דין צאלח אל-בלקיני במקום אבן חג'ר, לאחר הדחתו.
אבן חג'ר מוּנה בפעם התשיעית והאחרונה ב-8 ברביע א-ת'אני 852 (11 ביוני 1448), פחות משנתיים וחצי לאחר ההדחה השמינית. על המינוי הזה מספרים אבן תע'רי ברדי וא-סח'אוי בקצרה ואומרים שהוא בא לאחר הדחת קודמו בתפקיד, א-ספטי.
ההדחה התשיעית או התפטרותו ופטירתו
גרסאות שונות מציגות את פרישתו התשיעית כהדחה או כהתפטרות ב-25 בג'ומאדא א-ת'אניה 852 (26 באוגוסט 1448), כחודשיים לאחר המינוי התשיעי.
אבן תע'רי ברדי מספר שאבן חג'ר הפעם התפטר, כלומר הדיח את עצמו מהתפקיד, ולא חזר אליו עד שנפטר, אך הוא אינו מציין את הסיבות לכך.
חודשים מועטים לאחר מכן, ב-28 בד'ו אל-חיג'ה 852 (22 בפברואר 1449), נפטר אבן חג'ר.
המשבר סביב חומת בית הכנסת בשכונת זוילה
היהודים סללו את הדרך ובנו את החומה בשנת 823 (1420–1421) ללא אישור. שהאב א-דין א-נעמאני הקים קול צעקה על כך, והיהודים פנו לאחד מעוזריו של השופט החנבלי, ובעזרתו השיגו אישור, בחתימת השופט החנבלי דווקא, שהסלילה והבנייה נעשו כחוק, וזאת למרות שהאסכולה החנבלית נחשבת למחמירה ביותר מבין ארבע אסכולות ההלכה של האסלאם הסוני.
שוב הקים א-נעמאני קול צעקה נגד השופט החנבלי, ובעקבות זאת פסק השופט החנבלי בשנת 824 (1421–1422) שיש להרוס את החומה. בתגובה לכך פנו היהודים לשופט החנפי, והלה הסמיך את אחד מסגניו, עבד אללה אל-ברלסי, לטפל בעניין. אל-ברלסי היה קודם לכן שופט שאפעי מאנשי אל-הרוי, שהיה ידוע כמושחת. אל-ברלסי פוטר אז ממשרתו כשופט שאפעי והתחנן בפני השופט החנפי שיקבלו כאחד מסגניו, והלה אכן קיבל אותו והסמיך אותו לטפל באותה פרשייה. אל-ברלסי פסק שהיהודים לא פגעו ברכוש מוסלמי ולא עברו כל עבירה בעניין הבנייה, ושטפלו עליהם האשמות שוא, ולפיכך התיר להם לבנות מחדש את מה שהשופט החנבלי פסק להרוס, והם אכן מיהרו לעשות זאת.
שוב הקים א-נעמאני קול צעקה ותקף את השופט החנפי, שביטל את הפסיקה של אל-ברלסי והורה לבצע את פסיקתו של השופט החנבלי להרוס את החומה. א-נעמאני המשיך לתקוף את אל-ברלסי, עד שהדברים הגיעו לאוזני הסולטאן, וזה הסמיך את השופט השאפעי, אבן חג'ר, את השופט החנבלי החדש (שמונה לאחר שקודמו, השופט החנבלי שכבר טיפל בפרשה, נפטר) ואת הממונה על ההקדשים לצאת למקום, לחקור את העניין ולפסוק בו.
השלושה יצאו למקום ביום שישי, 22 בצפר 831 (22 בדצמבר 1422). כפי שאבן חג'ר ממשיך ומספר, הוא נוכח מיד לדעת שא-נעמאני צודק, כלומר יש להרוס את החומה. אולם הוא ראה את אנשי האספסוף המוסלמי שנאסף, כשבידיהם קרדומים ומעדרים, והבין שאם ירשה להרוס דבר-מה, הם יהרסו את בית הכנסת כולו וישדדו את מה שבתוכו. הוא רצה למנוע זאת, ולפיכך הציע לבדוק קודם את הכנסייה הנוצרית, כדי שאם יש גם בה משהו חדש שנבנה בניגוד לחוק ושיש להרוס אותו, תבוצע פעולת ההריסה בבית הכנסת ובכנסייה ביחד. הצעתו נתקבלה. הייתה זאת שעת ערב, והבודקים הלכו כל אחד לדרכו מתוך כוונה לשוב למחרת בבוקר. לאחר מכן הוציאו אבן חג'ר והשופט החנבלי את פסיקתם שיש להרוס את מה שנבנה ולבטל את הפסיקה של אל-ברלסי, אשר עוד קודם לכן חשש לעורו וחזר בו ממנה. אבן חג'ר הורה למושל להרוס את מה שצריך להרוס סביב בית הכנסת בלילה, ועל ידי כך הבטיח שייהרס רק מה שאמור להיהרס לפי הפסיקה, ושהאספסוף לא ינצל את ההזדמנות להרוס את כל בית הכנסת ולשדוד את מה שבתוכו. בניגוד למנהגו של אבן חג'ר להתייחס לעצמו בגוף שלישי כאשר הוא כותב על עצמו בספרו, בסיפור המקרה הזה הוא עבר, תוך כדי סיפור הדברים, מגוף שלישי לגוף ראשון. אולי יש בכך משום נימה אישית יותר מצדו במקרה זה, מתוך תחושה שבמקרה זה חרג מהנורמות המקובלות ופעל בצורה ייחודית.
הסיפור אינו מופיע אצל ההיסטוריוגרפים המוסלמיים המקומיים האחרים של התקופה, למרות שאלה נהגו לתאר את ההתרחשויות בפרטי-פרטים.
המשבר סביב דוכן הדרשן בבית הכנסת בפוסטאט
אבן חג'ר עצמו מספר על המקרה מבלי להתייחס לחלוטין לעמדה הייחודית שנקט במקרה זה. הוא מספר שב-14 בד'ו אל-חיג'ה 845 (15 באפריל 1442) יצאו השופט העליון החנפי והוא, כשופט העליון השאפעי, וכן המוחתסב וקבוצת אנשים, לבית הכנסת בקסר א-שמע (قصر الشمع) שבאזור פוסטאט (الفسطاط) בקהיר, כדי לבדוק אם אין בו בנייה חדשה בניגוד לחוק המוסלמי. הם מצאו שם דוכן דרשות עם 13 מדרגות, שנראה שאכן חודש, וקיימו התייעצות ביניהם. תוך כדי כך נתגלתה על המדרגה שעליה עומד או יושב הדרשן כתובת מטושטשת שנרמסת על ידי הדרשן. אבן חג'ר קרא להם להתבונן בכתובת, ואז התברר להם שכתוב שם "מוחמד" בצורה יותר ברורה, ו"אחמד" בצורה פחות ברורה. הם החליטו שיש להסיר את הדוכן.
א-סח'אוי מספר אותם דברים, אך מוסיף שהשופט החנפי התכוון גם לכרות את רגליו של מי שנהג לעמוד על אותה המדרגה ואת ידיהם של אחרים, בטענה שלאבו בכר נודע על נשים ממכה שצבעו את ידיהן לאות שמחה כאשר נודע להן על מות הנביא מוחמד, והוא כרת את ידיהן. אולם אבן חג'ר לא הסכים לכך, בפרט מאחר שהיהודים עמדו על כך שלא ידעו על כתיבת הכתובת והכחישו שיש להם קשר לכך. בסופו של דבר העניש השופט החנפי שלושה יהודים שהוכח שהיו עולים על דוכן הדרשות. אחד מהם מת, השני התאסלם והשלישי חלה ומת.
יחסו ליהודים באופן כללי
בפסיקות רבות אחרות של אבן חג'ר לא ניכר יחס מיוחד כלשהו כלפי יהודים או בכלל כלפי אהל א-ד'מה (יהודים ונוצרים). מסמך קראי שנשתמר בארכיון העדה הקראית בקהיר מספר, למשל, על הגבלות שהטיל אבן חג'ר על מנהיגי אהל א-ד'מה, ובכללם ראש העדה היהודית. אך את גישתו העניינית הנדירה לדת היהודית ניתן אולי לראות בהשוואה בין שני טקסטים כמעט זהים, האחד של אבן חג'ר והשני של א-סח'אוי, המתארים אירוע הקשור ביהודים: אבן חג'ר כתב את הדברים בצורה עניינית, בעוד א-סח'אוי הרגיש הכרח להסיף את התואר "מתועבת" (خبيث) לדת היהודית.
יחד עם זאת, כאשר אליהו אשתור מספר על המשבר סביב חומת בית הכנסת בשכונת זוילה, הוא מוסיף: "אבן חג'ר הראה מתינות כלפי היהודים כמה וכמה פעמים והציל אותם מחמת המציקים, וכן עשה גם הפעם". כמו כן כותב אשתור שלאחר פטירתו של אבן חג'ר "גם היהודים בכו על פטירתו ושפכו דמעות".
בין כתביו
מספר כתביו של אבן חג'ר עולה על 150. כמה מהבולטים ביניהם:
עומס מפולג
עומס מפולג (הנקרא גם כוח מפורס) הוא כוח הפועל על גבי שטחה או על גבי אורכה של קורה במקום בנקודה, כל עומס מפולג ניתן להציג ככוח שקול הפועל בנקודת מסוימת על הקורה.
גודלו של הכוח השקול שווה לשטח שמתחת לעקומה המתארת את העומס המפולג בדיאגרמת הגוף החופשי, ונקודת הפעולה של הכוח השקול נמצאת במרכז השטח שמתחת לעקומה המתארת את העומס המפולג בדיאגרמת הגוף החופשי.
סוגי עומסים מפולגים
ישנם סוגים שונים של עומסים מפולגים הנבדלים ביניהם על ידי העקום שמתאר את העומס, את הסוגים השונים ניתן לחלק לשתי קבוצות:
שימושים
לכוח מפולג שימוש רב בהנדסה מכנית ובפרט בסטטיקה של גופים קשיחים ובמכניקת המוצקים, שכן בפועל, ברב המקרים על קורות פועלים עומסים מפולגים ולא כוחות בנקודה. בנוסף, ניתן לראות ביטוי לעומס מפולג בחישובי לחץ שמים מפעילים על מבנים, המים מפעילים כוח על כל שטח המגע עם המבנה וזהו למעשה עומס מפולג.
ראובן אלדר
ביוגוסלביה
אלדר נולד ב-1926 באוסייק שבממלכת יוגוסלביה בשם רוּבֶּן לֶדֶרֶר (בסרבו-קרואטית: Ruben Lderer), לעורך הדין מירוסלאב-פריץ לדרר וליֶלְקָה לבית זלינגר. סבתו מצד אביו איזבלה לדרר לבית שפיצר הייתה קרובת משפחתם של שמואל שפיצר הרב הראשי של אוסייק והוגו שפיצר מראשי התנועה הציונית ביוגוסלביה. ב-1931 עברה המשפחה לנובי סאד מסיבות כלכליות. אביו כיהן כיו"ר סניף התנועה הציונית, ואמו כיהנה כמנהלת סניף ויצו בנובי סאד. ראובן אלדר רכש השכלה יסודית בעירו והחל בלימודים תיכוניים. עם הפלישה ליוגוסלביה במהלך מלחמת העולם השנייה, החליט אבי המשפחה לעזוב את נובי סאד ולשוב לאוסייק. בדרך, הופצצה הרכבת בה נסעו והם נמלטו לווינקובצי. בהמשך, בגבור רדיפות היהודים נמלטו לשאמאץ, ממנה לסלבונסקי ברוד ולבסוף הגיעו לעיירה מוֹדְרִיצָ'ה ובה הסתתרו בביתו של מוסלמי-בוסניאקי. לאחר מספר ימים, עזבו לזאגרב. כאשר החלו האקציות ויהודי זאגרב נשלחו לידובנו וליאסנובאץ עלה בידי המשפחה להימלט בעזרת תעודות מזויפות לדלמטיה שהייתה תחת שליטת האיטלקים.
בהגיעם לדלמטיה נעצרו "לכאורה" על ידי הצבא האיטלקי ביחד עם עוד 250 פליטים יהודים מקרואטיה, נכבלו והועברו לטריאסטה. האיטלקים העבירו את הפליטים בקבוצות קטנות ליישובים קטנים בצפון איטליה וראובן ומשפחתו הועברו בדצמבר 1941 לכפר קוֹקוֹנָאטוֹ. בספטמבר 1943, לאחר הסכם שביתת הנשק עם איטליה, פלשה גרמניה הנאצית לאיטליה. בני המשפחה נמלטו מאיטליה לשווייץ, נעצרו על ידי המשטרה והועברו למחנה עבודה הסמוך לעיירה לָאוּפֶן ובו התגוררו בתנאים נוחים. בראשית 1945 זכה ראובן אלדר למלגת לימודים מהשלטונות השווייצריים והחל בלימודי תיכון בבזל. עם סיום מלחמת העולם השנייה הורשתה המשפחה לחזור ליוגוסלביה והשתקעה בנובי סאד. בנובי סאד פגש את אווה לבית סְמֶטָנָה ניצולת שואה מאושוויץ שהפכה לימים לרעייתו. אלדר עבר לבלגרד ושם החל לימודי רפואה. בשלהי 1948 עזב את לימודיו, ועלה לישראל.
בישראל
למד רפואה במחזור הראשון של בית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית והדסה וסיים בהצטיינות. התגייס לצה"ל ב-1955 ושירת כרופא בחיל השריון, תחת פיקודו של חיים בר-לב שהיה מפקד החטיבה. השתתף במלחמת סיני בתפקיד רופא חטיבתי. לאחר המלחמה מונה לתפקיד בכיר בפיקוד הצפון. לאחר השתלמות מחוץ לישראל שב ומונה למפקד מערך הרפואה הפיקודי. ערב מלחמת ששת הימים מונה לסגן קצין הרפואה הראשי, ולאחר מכן לתפקיד קצין רפואה ראשי, תפקיד שמילא בזמן מלחמת ההתשה, בה במשך שנה וחצי נהרגו 127 אזרחים ישראלים ו-594 חיילים, מהם 260 בחזית הדרומית.
המרחק הרב בין החזית לבתי החולים העורפיים חייב היערכות מחודשת של חיל הרפואה ואלדר יסד את המערך של חיל הרפואה בשדה. בין השאר הגה והקים את יחידת הגר"פ (גדוד הרפואה) הראשון, וכן את הפלכ"ר (פלוגה כירורגית). בכך שינה אלדר את תפישת הפעולה של חיל הרפואה בשדה הקרב מפינוי מהיר לבית חולים וטיפול רפואי שם, לטיפול רפואי מתקדם בשטח או בסמוך לו ואז פינוי לבית חולים. במסגרת תפישת הפעלה זו נבנו חדרי ניתוח צבאיים מתקדמים בחצי האי סיני, כאשר ביחד עם פרופסור רוני רוזין הקים את מערך בית החולים ברפידים, הוקמו צוותי טיפול נמרץ מוסקים והוקם בנק דם בלונדון כגיבוי למערך בישראל.
אלדר השתחרר מצה"ל בשנת 1972. נמנה עם צוות התכנון של המרכז הרפואי כרמל. בשנים 1975 – 1979 ניהל את בית החולים רמב"ם בחיפה. בשנת 1979 יצא לשליחות בפיליפינים מטעם ארגון הבריאות העולמי ובהמשך, ב-1992 לשליחות בקרואטיה. הוא המשיך בפעילותו בקרואטיה במשך מספר שנים לצד עבודתו בישראל. ב-2006 הוענק לו עיטור "Order of Danica Hrvatska" על ידי נשיא קרואטיה סטייפן מסיץ' כהוקרה על פעילותו לשיקום ופיתוח מערכת הרפואה במדינה. בנאום שנשא בעת קבלת העיטור ציין כי מקבל אותו ברגשות מעורבים. מחד סיפוק על ההוקרה לה זכה בארץ הולדתו, ומאידך אינו שוכח את שעבר עליו ועל משפחתו בתקופת השואה בקרואטיה. בישראל, מונה בהמשך למנהל היחידה לחקר הנכות ע"ש פליישמן במכון לבריאות העובד ושיקומו, בבית לוינשטיין וכן ניהל את המרכז הרפואי "לין" בחיפה. עסק בנושא איכות הטיפול הרפואי במערכת הבריאות בישראל.
ראובן אלדר הלך לעולמו ב-2015 והוא בן 88 שנים.
תל רקית
בתל נמצאו שרידים של מחנות פרהיסטוריים משלהי התקופה הפלאוליתית העליונה וכן מהתרבות הכבארית של תחילת התקופה האפיפלאוליתית.
במפת הקרן לחקר ארץ ישראל מופיע התל בשם "Tell er Rekkeit" ופירושו "תל החוף"; שם נוסף הוא "el Hndabeh". ייתכן שמקור השם רקית הוא בשם "רקון" שמופיע בספר יהושע כגבול בין נחלת שבט דן עם שבט מנשה:.
איגוד תעשיית ההקלטות האירי
איגוד תעשיית ההקלטות האירי (באנגלית: Irish Recorded Music Association; ובקיצור: IRMA) הוא ארגון העוקב אחר כמעט כל ההיבטים של ענף ההקלטות באירלנד. האיגוד הוקם בשנת 1999 והוא אחראי להעניק תארים שונים לסינגלים, שירים ואלבומים. כמו כן, פעיל האיגוד במיוחד בטיפול בנושאי זכויות יוצרים, תוך שהוא גם האחראי על פרסום המצעדים השבועיים והשנתיים באירלנד.
כל חברת תקליטים אשר חברה באיגוד, משלמת עמלה שנתית על מנת לשמור על מקומה.
תעודה על מכירות
איגוד תעשיית ההקלטות האירי מעניק תעודות זהב, פלטינה בלבד על מכירות של סינגלים, אלבומים ואלבומי וידאו:
מבחני התחלקות
מבחן חלוקה (נקרא גם סימן חלוקה, סימן התחלקות או מבחן התחלקות) הוא דרך מהירה ונוחה לקבוע בבסיס מסוים מתי מספר שלם מסוים מתחלק במספר שלם a ללא שארית. מבחני החלוקה שונים זה מזה, בהתאם לטבעו העשרוני של המספר a, אך לכולם אותו עקרון: צמצום המספר הנבדק למספר פשוט יותר, על ידי חיסור מספר המתחלק ב-a. חלקם (כמו סימני החלוקה ב-2,3,4,5,11) נותנים גם את השארית וחלקם (כמו 7, 13) רק את העובדה שהמספר מתחלק או לאו.
מבחני חלוקה בסיסיים
להלן רשימה של מבחני חלוקה עבור המספרים הטבעיים הראשונים בשיטה העשרונית:
מספרים שאינם חזקות של מספרים אחרים או ראשוניים, פרט ל-10, לא מופיעים ברשימה וסימן התחלקותם הוא כדלקמן: אם המחולק מתחלק בכל הגורמים הראשוניים של המחלק, המחולק מתחלק גם במחלק. למשל, סימן ההתחלקות של-6 הוא התחלקות בשני גורמיו הראשוניים: 3,2.
באופן כללי, אם המספרים n, m זרים, כגון 3 ו-4, אז מספר מתחלק במכפלתם אם ורק אם הוא מתחלק בכל אחד מהם לעצמו. לכן סימן החלוקה ב-nm הוא שילוב של שני הסימנים. לדוגמה, המספר 216 מתחלק ב-12=3*4, מכיוון שהוא מתחלק ב-3 (סכום ספרותיו 9), וגם ב-4 (המספר 16 מתחלק ב-4).
שמירת שארית
המבחנים שניתנו לעיל למספרים 7, 13, 19, 23, 29, 31, אינם משמרים את השארית אלא מסוגלים רק לקבוע האם המספר מתחלק בו או לא. כדי לשמור על השארית ניתן לחלק את המספר המקורי לקבוצות שגודלן n כך שהמספר שבו רוצים לבדוק התחלקות מחלק את 10^n-1 ולחבר אותן, וכך שוב ושוב עד שמקבלים מספר עם n ספרות ומטה. השיטה הזאת בדרך כלל לא יעילה לחישובים בעל פה, מאחר שהמספר שנותר בסוף התהליך עשוי להיות גדול.
המבחנים שניתנו לעיל למספרים 2, 3, 4, 5, 6, 8, 9, 10, 11 משמרים את השארית.
2
מספר מתחלק ב-2 אם ורק אם ספרת האחדות שלו מתחלקת ב-2. במילים אחרות, מספר הוא זוגי, אם ורק אם ספרת האחדות שלו היא זוגית. לדוגמה, המספרים 8, 72 ו-9746 הם זוגיים, והמספרים 3, 79 ו-957 הם אי-זוגיים.
3
מספר מתחלק ב-3 אם ורק אם סכום הספרות שלו מתחלק ב-3. לדוגמה, המספר 201 מתחלק ב-3 כי סכום הספרות הוא 2+0+1=3. גם המספר 837 מתחלק בשלוש כי סכום הספרות הוא 8+3+7=18, ו-18 מתחלק ב-3 כי סכום הספרות של 18 הוא 1+8=9, ו-9 מתחלק בשלוש. המספר 65 לא מתחלק ב-3 כי 6+5=11, ו-11 לא מתחלק בשלוש (כי 1+1=2).
4
מספר מתחלק ב-4 אם ורק אם הסכום הנוצר מספרת העשרות שלו מוכפלת בשתיים ועוד ספרת האחדות - מתחלק ב-4. לדוגמה, המספר 1,832 מתחלק ב-4 כי 32 מתחלק ב-4 (3X2 + 2 = 8). המספר 98,214 לא מתחלק ב-4, כי 14 לא מתחלק ב-4 (1X2 + 4 = 6).
5
מספר מתחלק בחמש אם ורק אם ספרת האחדות שלו היא 5 או 0. במילים אחרות - מספר מתחלק בחמש אם ורק אם ספרת האחדות שלו מתחלקת בחמש.
לדוגמה, המספרים 85, 100 ו-85,535 מתחלקים בחמש, והמספרים 94, 758, ו-74,542 אינם מתחלקים בחמש.
7
מספר מתחלק בשבע אם ורק אם לאחר שמחברים את המספר ללא ספרת האחדות לספרת האחדות מוכפלת בחמש, מקבלים מספר שמתחלק ב-7. למשל, 224 מתחלק ב-7 כיוון ש-22+4*5=42.
מספר מתחלק בשבע אם ורק אם לאחר שמחסרים מהמספר ללא ספרת האחדות את ספרת האחדות מוכפלת בשתיים, מקבלים מספר שמתחלק ב-7. למשל, 224 מתחלק ב-7 כיוון ש-.
סימן התחלקות נוסף, אשר אינו עובד למספרים קטנים אך משמר את השארית, הוא לחלק את המספר למספרים שש-ספרתיים (החל בצד ימין) כך שאם נשרשר אותם נקבל את המספר המקורי. כעת מחברים את כל המספרים שיצאו. ניתן לחזור על הפעולה שוב ושוב עד שמתקבל מספר בין 6 ספרות ומטה, שאז השיטה אינה עובדת עוד.
8
מספר מתחלק ב-8 אם ורק אם המספר שיוצרות שלוש ספרותיו הימניות מתחלק ב-8.
9
מספר מתחלק ב-9 אם ורק אם סכום ספרותיו מתחלק ב-9. לחלופין מספר חיובי מתחלק ב-9 אם ורק אם סכום הספרות הסופי שלו שווה ל-9.
11
מספר מתחלק ב-11 אם ורק אם לאחר שמחסרים ומחברים לסירוגין את ספרותיו מתקבל מספר שמתחלק ב-11 למשל, 924 מתחלק ב-11 שכן 11 = 4 + 2 - 9.
דרך נוספת: מספר מתחלק ב-11 אם ורק אם לאחר שמחסרים מהמספר ללא ספרת האחדות את ספרת האחדות, מתקבל מספר שמתחלק ב-11 למשל, 924 מתחלק ב-11 שכן 88 = 4 - 92
דרך נוספת: מספר דו ספרתי מתחלק ב11 אם ספרותיו זהות. מספר תלת ספרתי מתחלק ב11 אם סכום שתי ספרותיו הקיצוניות שווה לספרה האמצעית או גדול ממנה ב-11. למשל, 253, 825.
דרך נוספת: מתחילים מן הספרה הימנית ומחלקים את ספרות המספר לזוגות (במקרה של מספר בעל מספר אי-זוגי של ספרות הספרה השמאלית תישאר לבד) לאחר מכן מחברים את הזוגות עד שמקבלים מספר דו-ספרתי שמתחלק ב-11 למשל, 924 מתחלק ב-11 מכיוון שכן 24+9=33
13
מספר מתחלק ב-13 אם ורק אם לאחר שמוסיפים למספר ללא ספרת האחדות את ספרת האחדות מוכפלת בארבע, מקבלים מספר שמתחלק ב-13. למשל, 234 מתחלק ב-13 כיוון ש-.
מבחני חלוקה התלויים בבסיס הספירה
א. באופן כללי, אם מספר נתון בבסיס ספירה b, ניתן לבדוק אם הוא מתחלק ב-b-1 או בכל מחלק של b-1 על ידי סיכום ספרותיו, כפי שנעשה עבור 9 ו-3 בבסיס 10. כך למשל עבור מספר שנתון בבסיס 8 די לבדוק אם סכום ספרותיו מתחלק ב-7 כדי לדעת אם המספר כולו מתחלק ב-7. ההסבר זהה להסבר של סימן החלוקה של 3 ו-9.
ג. כמו כן, לכל מחלק של bn (כאשר b הוא בסיס הספירה), מספר מסוים מתחלק בו אם ורק אם n הספרות האחרונות שלו מתחלקות בו. ההסבר זהה להסבר של 2, 5, 4 ו-8 בבסיס 10.
דוגמה ליישום 3 כללים הנ"ל: למספר בבסיס 6 יהיו מבחני חלוקה למספרים 2,3 (לפי כלל ג), 5 (לפי כלל א) ו- 7, (לפי כלל ב). מה שהופך את בסיס 6 לבסיס הקטן ביותר שיש לו מבחני חלוקה פשוטים לארבעת המספרים הראשוניים הראשונים.
מבחני התחלקות כלליים
המספר 10x+y מתחלק ב-10a+1 אם ורק אם x+(9a+1)y מתחלק ב-10a+1 המספר 10x+y מתחלק ב-10a+3 אם ורק אם x+(3a+1)y מתחלק ב-10a+3 המספר 10x+y מתחלק ב-10a+7 אם ורק אם x+(7a+5)y מתחלק ב-10a+7 המספר 10x+y מתחלק ב-10a+9 אם ורק אם x+(a+1)y מתחלק ב-10a+9
ישנם מקרים בהם שני המחלקים שווים, ואז שיטת הבדיקה הזו אינה מועילה. במקרים כאלה אפשר להפחית מהמחולק הראשון את המחלק ואז המחלק השני יהיה שונה.
קיום מבחן התחלקות
להלן הוכחה שלכל מספר קיים מבחן התחלקות:
ראשית נפרק את המספר לשני מחלקים: אחד מכל הגורמים הראשוניים שהם או 2 או 5, והשני מכל השאר. שני המספרים שהתקבלו זרים, ולכן מספיק להראות שלשניהם קיים סימן התחלקות.
לראשון: אם הוא מהצורה מספיק לבדוק את  הספרות האחרונות.
לשני: המספר זר ל-10 (כי אין בו גורמים 2 או 5) ולכן על פי משפט אוילר קיים k כך שהוא מחלק את 10^k-1. לפיכך, אם נחלק את המספר למספרים באורך k (מתחילים מצד ימין) ונחבר אותם, ונחזור על התהליך איטרטיבית עד שנקבל מספר עם פחות מ-k ספרות, נוכל לדעת אם המספר המקורי התחלק במספר השני.
כיוון שמספר מתחלק במספר מסוים אם ורק אם הוא מתחלק בשני גורמים זרים שלו, והוכחנו שניתן לפרק אותו לשני מספרים שלכל אחד מהם ניתן לבדוק התחלקות, הוכחנו שניתן לבדוק התחלקות גם למספר המקורי.
רמת קולורדו
רמת קולורדו (באנגלית: Colorado Plateau) הקרויה גם "פרובינציית רמת קולורדו" (Colorado Plateau Province) היא אזור פיזיוגרפי בארצות הברית המשויך לאזור הפיזיוגרפי המכונה "הרמות שבין ההרים" (Intermontane Plateaus), שמרכזו בערך בארבע הפינות של דרום-מערב ארצות הברית. האזור משתרע על שטח של 337,000 קמ"ר במערב מדינת קולורדו, צפון מערב ניו מקסיקו, דרום ומזרח יוטה וצפון אריזונה. כ-90% משטח זה מנוקז על ידי נהר הקולורדו ויובליו העיקריים, הנהרות: גרין, סן חואן והקולורדו הקטן.
רוב שטחה של רמת קולורדו הוא מדברי, כשפה ושם יש חלקות יער. בפינה הדרום-מערבית של רמת קולורדו שוכן הגרנד קניון של נהר הקולורדו. חלק גדול מנוף הרמה מיוחס לגרנד קניון, הן מבחינת המראה והן מבחינת ההיסטוריה הגאולוגית. הכינוי הנוסף שקיבל החבל, "ארץ הסלע האדום", מתייחס לסלעים הצבעוניים שנחשפו בשל היובש ופעילות הסחיפה. כוחות הבליה והסחיפה יצרו צורות מגוונות: כיפות, יערות עמודונים, סנפירים, שוניות, גובלינים, נהרות מוּצָרִים, גשרים טבעיים, וקניוני חריץ הם רק חלק מצורות הנוף הנוספות הטיפוסיות לרמה.
ברמת קולורדו נמצא הריכוז הגדול ביותר של פארקים, שמורות ומונומנטים בפיקוח שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית. עם עשרת הפארקים הלאומיים בשטח הרמה נמנים הגרנד קניון, ציון, ברייס קניון, מסה ורדה, היער המאובן, קפיטול ריף, קניונלנדס, הקניון השחור של הגניסון וארצ'ס. עם 17 המונומנטים הלאומיים נמנים: דינוזאור, הובנוויפ (Hovenweep), וופטקי (Wupatki), סנסט קרייטר וולקנו (Sunset Crater Volcano), גרנד סטרקייס-אסקלנטה (Grand Staircase-Escalante), נצ'ורל ברידגס (Natural Bridges), קניונס אוף דה אנשנטס (Canyons of the Ancients) וקולורדו (Colorado).
גאוגרפיה
שטחה של רמת קולורדו הוא כ-337,000 קמ"ר, כאשר שליש משטח זה הוא שמורות אינדיאנים. היא תחומה בהרי הרוקי שבקולורדו ממזרח, ובהרי יואינטה ובהרי ווסאטץ' (רכסים שהם שלוחות של הרי הרוקי בצפון ובמרכז יוטה) מצפון. הרמה תחומה ממזרח גם על ידי בקע ריו גראנדה (Rio Grande Rift), מדרום מערב וממערב על ידי מתלול שולי מגיון, ומדרום ומדרום-מזרח על ידי פרובינציית אגן ורכס. שלוחות של הרי הרוקי הדרומיים, הרי לה סאל (La Sal Mountains) ביוטה והרי סן חואן בקולורדו חדרו לתוך האזורים המרכזיים והדרומיים של רמת קולורדו. מרבית האזור מדברי (ועם זאת הוא מכיל שניים מבין הנהרות הגדולים ביותר בארצות הברית) ומכוסה בצמחייה דלילה. את הרמה חורצים קניונים עמוקים שקירותיהם חושפים סלעים געשיים וסלעי משקע צבעוניים: אדומים, ורודים, צהובים, לבנים ואפורים. למעשה שמה של הרמה, קולורדו, פירושו "צבוע" בספרדית, והוא ניתן לנהר, שעל שמו קרויה גם הרמה כולה, בשל צבע המשקעים שסחף. לסלעים שנחשפו בתנאים הצחיחים ובקניונים העמוקים תרומה חשובה לקידום ההבנה על התהליכים הגאולוגיים ובכך הם גם תרמו לקידום מדע הגאולוגיה.
רמת קולורדו מתחלקת לשישה (או שבעה על פי חלוקה אחרת) אזורי משנה (באנגלית section).
בנוסף לרמות, בולטים ברמת קולורדו רכסי ההרים שהם תוצאה של פעילות געשית דוגמת הרי אבאחו (Abajo Mountains), הרי הנרי (Henry Mountains) והר טיילור (Mount Taylor), הר געש שכבתי רדום בניו מקסיקו. קמרים (Uplifts) דוגמת קמר סן רפאל וקמר מונומנט, ואגנים דוגמת יואינטה, ופרדוקס (Paradox). שכבות הסלע ברמת קולורדו הן בדרך כלל אופקיות או בעלות נטייה קלה, למעט מונוקלינות המפרידות בין הרמות או קמרים באזור המשנה של הקניון לנדס.
אזור המשנה דטיל תופש את הפינה הדרום-מזרחית של רמת קולורדו. חלק זה מכוסה ברצף של שכבות לבה מאמצע השלישון (בין לפני 40 ל-26 מיליון שנים) עד שלהי הקנוזואיקון (מלפני 10 מיליון שנים ועד קרוב לתקופה המודרנית).
משאבי טבע רבים חבויים בסלעי הרמה, בהם: אורניום, פחם, נפט וגז טבעי.
רכס הרי סיירה נבדה והרכסים של פרובינציית אגן ורכס חוסמים את ענני הגשם ממערב ולכן הרמה היא מדבר צל גשם והיא מקבלת בממוצע בין 150 ל-400 מ"מ גשם בשנה. האזורים הגבוהים יותר, כמו רמת קאיבאב, צפונית לגרנד קניון והרמות הגבוהות מקבלים כמות גבוהה יותר של משקעים והם מכוסים ביערות עצי אורן, אשוח ואשוחית. המקומות הנמוכים יותר מכוסים בדלילות בשיחים ובעשב.
היסטוריה גאולוגית
אחד המאפיינים הגאולוגיים המעניינים ביותר ברמת קולורדו הוא היציבות יוצאת הדופן שלה. במהלך 600 מיליון השנים האחרונות כמעט שלא התרחשו תהליכים מעוותי סלעים דוגמת העתקים וקמטים בשכבות סלעי הקרום העבים והגבוהים של הרמה. זאת בניגוד לאזורים המקיפים את הרמה שעברו תהליכי עיוות משמעותיים. האורוגנזה הלרמידית גרמה ליצירת הרי הרוקי שמצפון וממזרח ולמאמצי המתיחה האדירים שיצרו את פרובינציית אגן ורכס ממערב ומדרום. יחד עם זאת, רכסי משנה של הרי הרוקי הדרומיים מפוזרים ברחבי רמת קולורדו.
ההיסטוריה של רמת קולורדו בעידן העל של הפרקמבריון ובעידן הפלאוזואיקון נחשפת בצורה מיטבית בסמוך לגבולה הדרומי. שם, בגרנד קניון, חשף נהר הקולורדו רצף סלעים שגילם משתרע על כמעט 2 מיליארד שנים. הסלעים העתיקים ביותר הם בגובה פני הנהר כיום, והם מקובצים תחת השם "סלעי התשתית וישנו" (Vishnu Basement Rocks) או גם בשם "המערכת המותמרת של ערוץ הגרניט" (Granite Gorge Metamorphic Suite). רובם סלעים מותמרים (בעיקר גנייס) וחלקם סלע היסוד גרניט. הם מתוארכים בין לפני 1.8 מיליארד שנים ללפני 1.6 מיליארד שנים. שכבות אלו עברו סחיפה וכוסו בשכבות של סלעי משקע ובקילוחי בזלת בשלהי הפרקמבריון, בין לפני 1,250 מיליון שנים ללפני 1,070 מיליון שנים. אחר כך הופעלו עליהם לחצים שגרמו להרמתם ולשבירתם לרכסים של גושים מועתקים (fault-block mountain). סחיפה הנמיכה מאוד רכסים אלו לפני פלישת הים לאורך השוליים הסבילים של מערב היבשת בתחילת הפלאוזואיקון.
בשלהי הפלאוזואיקון התרוממו הרי אנקומפגרה (Uncompahgre Mountains), שלוחה גבוהה של הרי הרוקי הקדומים (Ancestral Rocky Mountains) לגובה שבין 3,700 מטרים ל-4,600 מטרים, ואגן פרדוקס (Paradox Basin) הסמוך שקע וכוסה במשקעים מההרים, בשכבה בעובי של כמעט 6.4 קילומטרים. מתוכה, שכבה בעובי של 1,800 עד 2,100 מטרים של סלעי התאדות מהים. לשכבה זו חלק חשוב בגאולוגיה של הפארקים הלאומיים קניונלנדס וארצ'ס.
מרבית התצורות הושקעו בימים חמימים ורדודים, ובסביבות קרובות לחוף (כמו חופים וביצות), כאשר הים התקדם ונסוג שוב ושוב מעל שולי קדם-היבשת הצפון אמריקנית (לפירוט ראו גאולוגיה של הגרנד קניון). אזור הרמה היה ככל הנראה על שולי היבשת לכל אורך שלהי הפרקמבריון ובמרבית עידן הפלאוזואיקון. סלעי יסוד שחדרו מיליוני שנים אחר-כך לתוך סדקים שבתוך סלעי התשתית המותמרים של רמת קולורדו יצרו רשת משוישת של עורקים בהירים בסלעי התשתית הכהים. לפני כ-600 מיליון שנים התיישרו פני השטח של אמריקה הצפונית למשטח חלק במידה ניכרת.
במהלך הפלאוזואיקון הציפו ימים טרופיים מדי פעם את אזור רמת קולורדו. שכבות עבות של אבן גיר, אבן חול, אבן טין ופצלים הושקעו במי הים הרדודים. בתקופות שבהן הים נסוג הושקעו בנהרות משקעים, חוליות התאבנו או ששכבות עתיקות יותר עברו סחיפה. יותר מ-300 מיליון שנים עברו כאשר הצטברה שכבה על גבי שכבה. שכבת הסלע העליונה ביותר בגרנד קניון, תצורת אבן גיר קאיבאב, היא אבן גיר שהושקעה בשלהי הפלאוזואיקון (פרם), לפני כ-270 מיליון שנים.
רק בתהפוכות שהתלוו ליצירת יבשת העל פנגיאה לפני כ-250 מיליון שנים הופסק תהליך יצירת המשקעים הימיים ונוצרו משקעים יבשתיים בלבד. בשלהי הפלאוזואיקון ובמשך מרבית המזוזואיקון הושפע האזור מסדרת אורוגנזות (תהליכים יוצרי הרים) שעיוותו את מערב אמריקה הצפונית וגרמו להתרוממות ניכרת. התפרצויות מרכסים של הרי געש במערב קברו אזורים נרחבים תחת מעטה אפר געשי. נהרות, אגמים וימים פנימיים קצרי ימים השאירו עדויות לקיומם באמצעות סלעי משקע. פלגים ואגמים יצרו תצורות כדוגמת צ'ינלה, קיינטה (Kayenta) ומואנאווה (Moenave). מאוחר יותר יצר מדבר נרחב את תצורות נאוואחו (Navajo) וטמפל קייפ (Temple Cap) וסביבות צחיחות בקרבת החוף גרמו ליצירת תצורת כרמל (Carmel).
האזור היה מכוסה שוב בים חמים רדוד כאשר נפתח הים הפנימי המערבי בתור הקרטיקון שבשלהי המזוזואיקון. אבן החול דקוטה (Dakota Sandstone) ופצלים טרופיים (Tropic Shale) הושקעו במים חמימים רדודים של ים מתקדם ונסוג לחליפין זה. כמה תצורות נוספות נוצרו גם כן, אבל רובן נסחפו לאחר שתי תקופות של התרוממות.
האורוגנזה הלרמידית סגרה את מעבר הים הפנימי המערבי וגרמה להתרוממות של רצועה גדולה של הקרום ממונטנה ועד מקסיקו, כשאזור רמת קולורדו היה הגוש הגדול ביותר. העתקי דחיקה נוצרו מתנועה קלה של האזור בכיוון השעון, שהגיב כגוש קרום נוקשה. רמת קולורדו התרוממה כגוש אחד, קרוב לוודאי בשל עוביה היחסי. עובי יחסי זה יכול להסביר מדוע כוחות הדחיסה מהאורוגנזה עברו דרך הרמה במקום לגרום לה עיוות. כוחות הדחיסה כן פעלו על נקודות חולשה בסלעי התשתית מהפרקמבריון, ולכן נוצרו תוואי הנוף בעלי השיפוע המתון (דוגמת קמרים, קערים ומונוקלינות) לאורך העתקים ומבנים אחרים עתיקים שבעומק הקרום. הליבה של כמה מרכסי ההרים המבודדים הבולטים של הרמה דוגמת הר יוטה (Ute Mountain) והרי קריזו (Carrizo Mountains), שניהם בסמוך לארבע הפינות, הם סלעי יסוד שהתמצקו לפני כ-70 מיליון שנים.
אירועי התרוממות שוליים המשיכו להתרחש בתחילת עידן הקנוזואיקון ואליהם התלוו כמה התפרצויות של לבה בזלתית ועיוותים קלים. תצורת קלרון (Claron Formation) הססגונית שבה נוצרו העמודונים (באנגלית הודוס (hoodoos)) השבריריים של האמפיתיאטרון של הפארק הלאומי קניון ברייס וסידר ברייקס (Cedar Breaks) הושקעה באגמים ובפלגים קרירים. לפני כ-34 מיליון שנים הושקעה אבן החול צ'וסקה (Chuska Sandstone), מחולות שהובאו בהשפעת הרוח בשכבה שעוביה מגיע ליותר מ-500 מטרים. אבן החול צ'וסקה מכסה את פסגת הרי צ'וסקה (Chuska mountains) והיא מונחת תוך אי התאמה על הסלעים מהמזוזואיקון שעברו עיוות באורוגנזה הלרמידית.
סלעי יסוד צעירים יותר יוצרים מאפייני נוף מרהיבים. שושלות הרי הנרי (Henry Mountains), רכס לה סאל (La Sal Range) והרי אבאחו (Abajo Mountains) השולטים על נופים רבים בדרום-מזרח יוטה, נוצרו מלבה של סלעי יסוד שחדרו בפרק הזמן מלפני 31 מיליוני שנים עד לפני 20 מיליוני שנים. כמה מחדרים פלוטוניים בהרים אלו יוצרים לקוליתים, סוג של מחדר שגרוב קרל גילברט (Grove Karl Gilbert, ידוע יותר כ-G.K. Gilbert; 1918-1843) תיאר וכינה בשם לראשונה במחקריו על הרי הנרי. הרים בודדים מפורסמים כדוגמת הר "שיפרוק" (Shiprock - "סלע הספינה") בצפון מערב ניו מקסיקו, ו"צ'רץ' רוק" (Church Rock - "סלע הכנסייה") ו"אל קפיטן" (El Capitan) או גם אגאתלה (Agathla), בסמוך למוניומנט ואלי, הם שרידים שנותרו לאחר סחיפה של סלעי היסוד עשירים באשלגן וסלעי הברקציה הקשורים אליהם בשדה הגעשי נאוואחו (Navajo Volcanic Field), שפעל לפני 25 מיליון שנים. את גבעות הופי (Hopi Buttes) בצפון מזרח אריזונה מחזקות יריעות של סלעים געשיים נתרניים שנפלטו לפני כ-7 מיליון שנים. סלעי יסוד צעירים עוד יותר מרוכזים קרוב לשולי רמת קולורדו. פסגות סן פרנסיסקו (San Francisco Peaks) סמוך לפלאגסטאף באריזונה, דרומית לגרנד קניון, הם צורות נוף געשיות שנוצרו מפעילות געשית שהחלה באזור לפני כשישה מיליון שנים ונמשכה עד שנת 1064, אז התפרצה בזלת ב"מונומנט הלאומי סנסט קרייטר" (Sunset Crater National Monument). הר טיילור בסמוך לעיירה גרנטס (Grants) בניו מקסיקו הוא מבנה געשי שההיסטוריה שלו דומה לזו של פסגות סן פרנסיסקו: קילוחי בזלת קרוב לגרנטס נפלטו לפני כ-3,000 שנים בלבד (El Malpais National Monument - המונומנט הלאומי אל מאלפאיס). ייתכן שסלעי יסוד צעירים אלו הם סימן לתהליכים בתוך מעטפת כדור הארץ שבהם נאכלים השוליים העמוקים של הסלעים היציבים יחסית של רמת קולורדו.
פעילות טקטונית התחדשה באמצע הקנוזואיקון וגרמה להתרוממות בלתי אחידה והטיה קלה של האזור כלפי מערב לפני כ-20 מיליוני שנים (התרוממות של עד כ-3 קילומטרים). הגדלת השיפוע של הנחלים גרמה להם להתחתר לעומק מהר יותר. סחיפה לאחור ותנועת בלית סייעו לסחוף את הצוקים לאחור אל הרמות הגובלות בהעתקים תוך הרחבת האגנים שביניהן. פעולת הסחיפה הייתה כל כך חזקה עד שחלק מהרמות הפכו להרי שולחן או להרי כפתור. מונוקלינות נוצרו כתוצאה מכוח התרוממות שכופף את שכבות הסלע. מונוקלינות שעברו סחיפה מותירות סלע עמיד המוטה בתלילות הקרוי מצלעות וגרסה תלולה פחות המכונה רבדה.
מתח רב התפתח בקרום, ככל הנראה משינוי בתנועת הלוחות רחוק מערבה. ככל שהקרום התמתח נשברה פרובינציית אגן ורכס להרבה עמקים והרים מוארכים. עקב כך התפתחו העתקים ראשיים, כדוגמת העתק הוריקן, שהפרידו בין שני האזורים. האקלים היבש ברמה הוא בעיקר מדבר צל גשם עקב התרוממות הרי סיירה נבדה רחוק מערבה. ועם זאת, מסיבה שאינה מוחוורת לגמרי, רמת קולורדו השכנה הצליחה לשמר את שלמותה המבנית ונשארה כגוש טקטוני יחיד.
תעלומה נוספת הייתה שבעוד שנראה שהחלקים הנמוכים של הרמה שוקעים, בסך הכל הרמה עצמה התרוממה. הסיבה לכך התגלתה תוך כדי ניתוח מידע מפרויקט USARRAY. נמצא כי האסתנוספירה פלשה לתוך הליתוספירה שמעליה. האסתנוספירה שחקה את החלקים הנמוכים של הרמה. באותו זמן, ככל שהיא מתקררת היא מתרחבת ומרימה את החלקים העליונים של הרמה. בסופו של דבר התרומם גוש הקרום הגדול של רמת קולורדו כקילומטר גבוה יותר מפרובינציית אגן ורכס. ככל שהקרקע התרוממה הגיבו הנהרות בהתחתרות עמוקה יותר בערוציהם. הנהר הידוע מכולם, נהר הקולורדו, החל לחצוב את הגרנד קניון לפני פחות מ-6 מיליון שנים בתגובה לשקיעה שגרמה לפתיחה מפרץ קליפורניה מדרום מערב.
בתקופת הפליסטוקן השתנה האקלים כמה פעמים וכלל תקופות של עידני קרח ותקופות קרירות וגשומות יותר מהאקלים הנוכחי. עקב כך התגברה הסחיפה בשל פעילות של קרחונים, בעוד שמקומות גבוהים פחות היו חשופים לבליה עקב קפיאה, והמקומות הנמוכים לשחיקה בשל זרימת המים. כמות המשקעים הגדולה יצרה אגמים חדשים. הקרחונים והאגמים נעלמו כשהאקלים התחמם והפך יבש יותר בתחילת תקופת ההולוקן.
נפט
סלעי רמת קולורדו מהווים מקור לנפט ומקור עיקרי לגז טבעי. מאגרי הנפט העיקריים מצויים ב"אגן סן חואן" (San Juan Basin) של ניו מקסיקו וקולורדו, "אגן יואנטה" (Uinta Basin) שביוטה, "אגן פיאנטס" (Piceance Basin) בקולורדו ו"אגן פרדוקס" (Paradox Basin) שביוטה, קולורדו ואריזונה.
אורניום
רמת קולורדו אוצרת מרבצי אורניום גדולים, ועקב כך הייתה קדחת כרייה של אורניום ברמה במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20. הכרייה יצרה בעיה של פסולת אורניום רעילה דוגמת ערימת פסולת האורניום בסמוך למואב (Moab uranium mill tailings pile) ביוטה, שעלות פינויה מוערכת ב-720 מיליון דולר.
פחם
כריית פחם מבוצעת ברמת קולורדו ממרבצים גדולים ביוטה, אריזונה, קולורדו וניו מקסיקו. היו גם הצעות למיזמי כריית פחם גדולים, דוגמת הכרייה ברמת קייפרוביץ (Kaiparowits Plateau), שבוטלו בלחץ פוליטי. מיזם תחנת הכוח של ITT הוצע בתחילה לקום בסולט ווש (Salt Wash) בסמוך לפארק הלאומי קפיטול ריף. לאחר שקמה התנגדות עזה לתוכנית היא הוקמה לבסוף במקום פחות פופולרי בליינדייל (Lynndyl), בסמוך לדלתה ביוטה. מרבצי הפחם הגדולים ביותר ביוטה מצויים במחוז המכונה בהתאם "מחוז קרבון" (Carbon County). מכרה הפחם הגדול ביותר באריזונה נמצא ב"בלק מסה" (Black Mesa) והוא מספק פחם לתחנת הכוח נאוואחו (Navajo Power Plant).
גילסוניט ואוינטאטיט
גילסוניט (Gilsonite) הוא שם מסחרי לסוג מיוחד של אספלט טבעי המצוי אך ורק ב"אגן יואנטה". השם הבלתי מסחרי הוא אוינטאטיט (uintatite). את החומר השחור, המבריק והפריך כורים במכרה סמוך לעיירה מייטון (Myton) בדרום מזרח יוטה. בחומר משתמשים ללכה, צבעים, דיו, רכיבים מוגני מים, חומרי בידוד לחשמל וחומרי קירוי.
פצלי שמן
מרבצים גדולים של פצלי שמן מצויים ברמת קולורדו, בעיקר בצפון מזרח הרמה.
יופיו של הנוף
כבר לפני סוף המאה ה-20 התברר שמשאב הטבע הרווחי של הרמה הוא הנוף הייחודי שלה. הרווח המסחרי מתיירות לארבע המדינות עולה על כל אחד ממשאבי הטבע האחרים.
היסטוריה אנושית
תחילת ההתיישבות האנושית ברמת קולורדו מתוארכת לשלהי הפליסטוקן, לפני כ-12,000 שנים. אף שהעדויות לנוכחותם באזור קלושות (ראשי חניתות מאבן) מאמינים החוקרים כי האינדיאנים הקדומים, המכונים פלאו-אינדיאנים, מתרבויות פולסם וקלוביס התיישבו באזור, וכי בהיותם ציידים מומחים הם האחראים העיקריים להשמדה הגדולה של בעלי החיים הגדולים: ממותות, גמלים טיגריסים שנחרביים ועוד, שהוכחדו ברמה בתקופה זו.
את השבטים הארכאים החליפו בני עם האנסאזי שחיו באזור מלפני 2,000 שנים ועד לפני כ-700 שנים. האנסאזי השאירו אחריהם שרידים ארכאולוגיים מרשימים, דוגמת אלו שבפארק הלאומי מסה ורדה, שממחקרם התברר עד כמה היו בני תרבות זו מתקדמים בהשוואה לבני תקופתם באמריקה הצפונית. האנסאזי היו חקלאים ולהשלמת התזונה הם צדו איילים. הם פיתחו לוח שנה ייחודי שהוכיח כי עסקו בצפייה ובמעקב על גרמי השמים. האנסאזי הגיעו לשיאם במאה ה-13 ומשערים כי חיו אז כמיליון מבני האנסאזי ברמה, בערך כמספר התושבים המתגורר בה כיום. אז חלה התמוטטות של תרבותם שסיבותיה שנויות במחלוקת בין החוקרים. הם נטשו את היישובים ברמה ועברו להתגורר במקומות בהם מתגוררים אנשי הפואבלו כיום: יישובי ההופי והזוני והיישובים לאורך הריו גראנדה.
במקום האנסאזי התיישבו אינדיאנים משבטי ההוואסופאי, הוואלאפאי והפאיוט. שבטים שעסקו פחות בחקלאות דוגמת שבטי היוט והאפאצ'י המערביים גורשו מהרמה בתקופה המודרנית. אחרונים הגיעו בני עם הנאוואחו.
ב-1540 הגיע האירופי הראשון לאזור. היה זה הספרדי דון גרסיה לופס דה קרדנס כחלק ממשלחת הקונקיסטאדור פרנסיסקו וסקס דה קורונדו, שחיפש את שבע ערי הזהב האגדיות של סיבולה. בתקופה זו התגוררו ברמה כ-100,000 אינדיאנים בכ-100 יישובי פואבלו. הספרדים הביאו איתם מחלות שהאינדיאנים לא היו מחוסנים בפניהן, והאוכלוסייה הצטמצמה. הפעם הבאה המתועדת של ביקור אירופים היה של המיסיונר הספרדי פרנסיסקו גרסס (Francisco Garces) ב-1776. באותה שנה יצאה משלחת בראשות האבות הפרנציסקנים הספרדים פרנסיסקו אטנסיו דומינגס וסילבסטרה ולס דה אסקלנטה מסנטה פה שבניו מקסיקו במטרה להגיע לקליפורניה. המשלחת, שלא הגיעה בסופו של דבר למטרתה, שהתה באזור ומיפתה אותו במשך חמישה חודשים בשנים 1776–1777.
בתחילת המאה ה-19 הצליחו סוחרים בעבדים ובבקר לקבוע דרך מסנטה פה ללוס אנג'לס שעברה דרך רמת קולורדו, שכונתה השביל הספרדי הישן (Old Spanish Trail). הדרך שימשה בתפקיד זה מ-1813 ועד אמצע המאה ה-19, אז החליפה אותה דרך צפונית יותר המכונה "שביל המורמונים" (Mormon Trail). במקביל הגיעו לאזור ציידים, מחפשי זהב ומיסיונרים שיצרו קשר עם הילידים וסחרו איתם. באמצע המאה ה-19 הגיעו המורמונים ליוטה ובמקביל להקמת המרכז בסולט לייק סיטי החלו מתיישבים לחפש מקומות להתיישבות דרומית לעיר, וכך החלה ההתיישבות הקבועה של האירופים ברמת קולורדו. המורמונים ידעו לנצל את מי הנהרות להשקיה באזור הצחיח, והצלחתם הביאה אירופים אחרים לנסות להתיישב באזור כשהם מתפרנסים מחקלאות אינטנסיבית ומגידול חיות משק.
החל מאמצע המאה ה-19 פעלו ברמת קולורדו משלחות של חוקרים, לעיתים תוך סיכון חייהם, בהם: הקפטן ג'ון גניסון (John Williams Gunnison; 1853-1812) שנרצח ב-26 באוקטובר 1853 סמוך לאגם סווייר (במרכז מדינת יוטה של ימינו) יחד עם שמונה מבני משלחתו על ידי כנופיית אינדיאנים משבט יוט; ג'ון פרימונט שמשלחתו נקלעה בפברואר 1854 לסופת שלגים ברמת אקווריוס שגרמה לאובדן של אחד מחברי המשלחת בטרם הצליחו החוקרים להגיע ליישוב המורמוני הקטן פארוון (Parowan); וג'ורג' וילר (George Montague Wheeler; 1905-1842) שחקר את החלק המערבי והדרומי של הגרנד קניון ב-1869 וב-1871. החוקר הידוע ביותר היה הגאולוג והקצין האמריקני ג'ון וסלי פאוול, שחקר את האזור בשנים 1869 ו-1872 למרות שאיבד יד אחת במלחמת האזרחים האמריקנית. משלחת בראשותו הפליגה לכל אורך נהר הקולורדו, תוך כדי מיפויו, וסקירה ראשונית של שכבות המסלע העתיקות שנחשפו בקרקעית הערוץ. בין השנים 1875 ל-1877 מיפה הגאולוג האמריקני קלרנס דטון אזור ברמת קולורדו שהיה שייך למדינת יוטה.
מתחילת המאה ה-20 גדלה אוכלוסיית התושבים ברמת קולורדו פי שישה. בין 1960 ל-1990 היא גדלה ביותר מפי שניים, מספר הגבוה פי שניים וחצי מהגידול באוכלוסיית ארצות הברית באותן שנים. קצב הגידול במספר התושבים ברמה כיום גבוה מקצב גידול מספר התושבים במערב ארצות הברית, כאשר אנשים נוטשים את ערי החוף של האוקיינוס השקט ועוברים להתגורר בהרים. כרבע מכלל התושבים הם אינדיאנים. השבט הגדול ביותר, הן במספר אנשיו והן בשטחיו, הוא הנאוואחו. גידול מרשים עוד יותר חל במספר התיירים והנופשים הבאים לבקר באחד מ-27 פארקי טבע. בין 1981 ל-1994 גדל מספרם ב-94%.
הגידול במספר התושבים והתיירים משפיע על המשאבים הטבעיים. ניצול מקורות המים להשקיה ולהפקת חשמל, פעילות המכרות, בייחוד המכרות הפתוחים דוגמת מכרה הפחם הפתוח הגדול ביותר בעולם בבלק מסה (Black mesa), כל אלו יוצרים לחץ על הסביבה וחשש ממשבר אקולוגי. הדוגמאות הבולטות להשפעה של ניצול המים הן בניית סכר הובר בשנות ה-30 של המאה ה-20 וסכר קניון גלן בשנות ה-60 של המאה ה-20, שני סכרים ששינו את אופיו של נהר הקולורדו. צבעם של מי הנהר השתנה מחום אדמדם (המקור לשם קולורדו) למים צלולים (הצבע הירוק של הנהר הוא בעיקר מאצות הצומחות על הסלעים שבקרקעית הנהר, ולא מתרחיף). המחסור במשקעים גרם לדילול שרטוני החול והחופים שלאורך הנהר, אבל שיטפון מבוקר מסכר קניון גלן במשך 12 ימים ב-1996 הראה שיקום משמעותי לשרטוני החול ולחופים. שיטפונות דומים מתוכננים כל 5 עד 10 שנים.
יוונית
יוונית ( - אֵלִינִיקַה) היא שפה הודו־אירופאית, שמוצאה באזור יוון של ימינו. היוונית דוּבּרה בתחילה גם לאורך חופי אסיה הקטנה (למעשה דיאלקטים יווניים שרדו באסיה הקטנה עד למאה ה־20) וחלקים מאיטליה ומצרפת. בעת העתיקה ניתן להבחין בין מספר דיאלקטים יווניים, והבולטים בהם היו האיוני, הדורי, האיולי, הארקדו־קפריסאי, ניב צפון־מערבי והניב האטי, שהוא למעשה ניב איוני עם תערובת של יסודות דוריים ובניב זה נכתבה רוב הספרות הקלאסית היוונית והוא גם משמש בסיס לשפה היוונית המודרנית.
יוונית עתיקה
השפה היוונית קיימת בכתב למעלה מ־3000 שנה. הדעות חלוקות בדבר מקורות הלשון היוונית, ויש תאוריות שונות בנושא. אחת מהן טוענת שהיוונית נוצרה עם הגירת דוברי פרוטו־יוונית (יוונית קדומה מאוד) אל יוון, שהתרחשה בין השנים 3200 לפני הספירה ו־1900 לפני הספירה. תאוריה אחרת טוענת שהיוונית התפתחה ביוון עצמה מתוך שפה הודו־אירופאית קדומה.
יוונית אַטִית היא הניב היווני של אתונה; חלק ניכר מהספרות היוונית שהגיעה לידינו כתובה ביוונית אטית. בתקופה ההלניסטית השפה היוונית התפשטה לאזורים רבים בעולם, בהם לא דיברו קודם לכן יוונית, וכך הלכה והתפשטה שפה יוונית בעלת אלמנטים משותפים, ואילו הניבים השונים של היוונית הקלאסית דעכו. השפה החדשה נקראה יוונית קוֹינֶה (κοινη ביוונית מודרנית מבוטא "קיני"), היינו יוונית "משותפת", שהיא בבסיסה יוונית אטית בתוספת מעט איונית ובה נכתבו לימים תרגום השבעים והברית החדשה. לאלכסנדר הגדול נודע תפקיד מהותי בשילוב הניבים היווניים. הניב המשותף הקל על התקשורת בתקופה ההלניסטית, ומשנלמד על ידי בני המדינות שכבש, הפכה היוונית לשפה עולמית לזמן מה. היוונית המשותפת הזו שימשה לינגואה פרנקה של האימפריה הרומית במשך שנים רבות. לימים, עם פיצול האימפריה הרומית, הפכה היוונית לשפה הרשמית של האימפריה הרומית המזרחית, לימים האימפריה הביזנטית (יוונית זו נקראה "יוונית ביזנטית"), ומקץ מאות שנים נוספות התגלגלה ליוונית מודרנית של ימינו.
מערכת ההגה של הלשון היוונית העתיקה מבחינה בין 12 תנועות (חלקן נכתבות כדיגרף, דהיינו צירוף של צמד אותיות), מהן 5 קצרות ו־7 ארוכות. בנוסף קיימים 10 צירופים שונים של דיפתונגים. בתחום מערכת העיצורים ראוי להזכיר כי היוונית מכירה בנישוף כתכונת מבדילה בחלק ממערכת עיצוריה. היוונית העתיקה הבחינה בין שלושה סוגים שונים של הטעמה, אשר יכולים היו להופיע על אחת משלוש ההברות האחרונות של המילה. מערכת הטעם הייתה פונמטית.
המורפולוגיה של הלשון היוונית העתיקה, בדומה לשפות הודו־אירופאיות אחרות, מתאפיינת בנטייתה – לדוגמה, לשמות עצם יש חמש יחסות, שלושה מינים (זכר, נקבה, סתמי), ושלושה מספרים (יחיד, זוגי, רבים), ואילו לפעלים יש חמישה מודוסים, שלוש דיאתיזות (פעיל, סביל, מדיום), מין אחיד, שלושה גופים ושלושה מספרים.
כתיבת השפה
הכתב היווני המוקדם ביותר שידוע כיום הוא כתב קווי ב' (Linear B), שהוא כתב הברות. בכתב זה נכתב ניב מיקֵנִי קדום. לוחות חרס ועליהם כתבים בקווי ב' נחשפו בתחילת המאה העשרים, אך פוענחו רק בשנת 1953 (על ידי מייקל ונטריס). לאחר חורבן התרבות המיקנית, נעלם הכתב למשך כחמש־מאות שנים. משחר התקופה הקלאסית, היוונית נכתבה באלפבית היווני, שמקורו בכתב הפניקי. כתב זה הגיע ליוון בערך בתקופת הומרוס. הטקסטים היחידים אשר שרדו מהתקופה המיקנית הם רשימות מצאי של מחסנים.
היוונים אימצו את האותיות הפיניקיות בסדר העברי הידוע כיום, אולם שינו את ערכן של חלק מהאותיות, והוסיפו סימנים לייצוג צלילים יווניים. למידע נוסף ראו: אלפבית יווני.
יוונית מודרנית
היוונית המודרנית היא שפה חיה, ומלומדים מסוימים הטעימו מאוד את הדמיון בינה לבין היוונית העתיקה בת אלפי השנים. המידה בה יכול דובר יוונית מודרנית להבין יוונית עתיקה איננה ברורה דיה. טוענים שדובר יוונית מודרנית "משכיל דיו" מסוגל לקרוא יוונית עתיקה, אך לא ברור כמה חשיפה לדקדוק ואוצר מילים שהתיישן דרושה להשגת יכולת כזו. עד למאה ה־19 יוון הייתה מחולקת למדינות קטנטנות שלרובן הייתה עיר אחת בלבד. אמנם יכול היה יווני מאזור אחד להבין את שפת חברו מאזור אחר, אך הניב בין שתי ערים, אפילו סמוכות, עשוי היה להיות שונה. בשנת 1821 נוסדה המדינה היוונית והוחלט על מיסודן של שתי שפות שתהיינה רשמיות: השפה העממית (δημοτική, "דימוטיקי"), שעיקרה הם ניבי הפלופונס, והשפה המיטהרת (καθαρεύουσα, "קאתארבוסה") בה ניתנה עדיפות לצורות העתיקות. בין השנים 1834 ו־1976 ניסו לכפות "שפה טהורה" ביוון - מעין ניסיון לבטל מאות שנים של התפתחות לשונית טבעית - כצורה הרשמית היחידה של הלשון היוונית. לאחר שנת 1976 התקבלה לשון העם על ידי ממשלת יוון כצורה הרשמית והמעשית של השפה. מילים וביטויים רבים נותרו בעינם לאורך מאות השנים, ואף חלחלו לשפות אחרות, כולל לטינית, גרמנית, צרפתית, אנגלית, ועברית.
קציר (פירושונים)
{{פירושונים|
אישים:
דילי
דילי (בטטום: Dili, בפורטוגזית: Díli) היא בירת מזרח טימור, הנמצאת בחוף הצפוני של האי טימור. דילי היא הנמל העיקרי ומרכז הסחר של מזרח טימור, ובה גם נמל תעופה המשמש הן כנמל אזרחי והן כנמל צבאי. היא משמשת גם כעיר הבירה של מחוז דילי.
היסטוריה
דילי הוקמה בשנת 1520 על ידי הפורטוגזים, שהפכו אותה לבירת טימור הפורטוגזית בשנת 1769.
למרות שבמהלך מלחמת העולם השנייה פורטוגל ומושבותיה בחרו להיות נייטרליות, בעלות הברית ראו בטימור כמטרה אפשרית של היפנים, לכן כוחות הולנדים ואוסטרלים כבשו את מזרח טימור ב-1941. היפנים פלשו לדילי ובהמשך לכל האי ב-1942 והוא נשאר בשליטתם עד סוף המלחמה. לאחר מכן, הוחזרה מזרח טימור לפורטוגזים.
בעקבות הכיבוש האינדונזי פרצה מלחמת גרילה עזה בין האינדונזים לבין ילידי מזרח טימור שתמכו בעצמאות מזרח-טימורית, מלחמה שגבתה את חייהם של אזרחים רבים. למרות שדילי עצמה הייתה תחת שלטון אינדונזי, ההתנגדות המזרח-טימורית הצליחה לפגוע באינדונזים, ועל כן עד שנת 1989 לא הורשו אזרחי חוץ או אזרחי אינדונזיה לבקר ב"מחוז ה-27".
הסיקור התקשורתי של טבח דילי בשנת 1991 הביא שוב את תנועת השחרור המזרח-טימורית לקדמת הבמה הבינלאומית ובשנת 1999 כוחות או"ם נשלחו כדי לפקח על מזרח טימור. ב-20 במאי 2002 הפכה דילי לבירת הרפובליקה הדמוקרטית של מזרח טימור.
תחבורה
העיר משורתת על ידי נמל התעופה הבינלאומי ניקולאוו לובטו, שקוד יאט"א שלו הוא DIL. זהו נמל התעופה המתפקד היחיד במזרח טימור, למרות שיש מסלולי המראה בערים אחרות בשביל טיסות פנים.
חינוך
בסיסה של האוניברסיטה הלאומית של מזרח טימור נמצא בדילי.
ת'ורסטיין איינרסון
ת'ורסטיין איינרסון (נולד ב-19 במרץ 1996) הוא זמר ופזמונאי אוסטרי-איסלנדי. התפרסם בעקבות הופעתו בתוכנית "Die große Chance".
ביוגרפיה
ת'ורסטיין איינרסון נולד ב-19 במרץ 1996 ברייקיאוויק, בירת איסלנד לאב איסלנדי ואם אוסטרית. הוא עבר לזלצבורג בפעם הראשונה בגיל חמש, שם אביו למד לשיר. לאחר שלוש שנים הוריו נפרדו והוא חזר בחזרה לרייקיאוויק עם אימו. בגיל אחת עשרה הוא הקים את הלהקה הראשונה שלו. בגיל 14 הוא חזר בחזרה לזלצבורג, שם אביו עבד כזמר אופרה. לאחר שסיים את התיכון שלו הוא עבד כשוליה של טבח.
בשנת 2016 יצא אלבומו הראשון של איינרסון, "1", הוא כלל בתוכו שירים בשפה האנגלית והוא הגיע למקום השישי במצעד האלבומים האוסטרי. בשנת 2017 הוא יצאה לסבב הופעות באירופה ביחד עם להקת Söhne Mannheims. האלבום השני של איינרסון, "Ingl" שיצא בשנת 2019, מושר גם הוא באנגלית עם שילוב של השפה האיסלנדית והשפה הגרמנית בחלק מהשירים (כמו בשירו "Symphony" שמושר בחלקו באיסלנדית). אלבום כבש את המקום הרביעי במצעד האלבומים האוסטרי.
הבולים של קיונגה
הרקע להנפקת הבולים
בשלהי המאה ה-19 נוצרה מחלוקת בין האימפריה הפורטוגזית ובין האימפריה הגרמנית סביב הבעלות על חבל ארץ מדרום לשפך הנהר רוֹבוּמָה (הנקרא היום בשם נהר ). בשנת 1892 השתלטו הגרמנים בכוח על האזור שבמחלוקת, אשר זכה לכינוי "משולש קיונגה", והקימו מאחז צבאי בכפר קיונגה. מחאות הפורטוגלים לא עזרו, והאזור נשאר בבעלות גרמנית עד מלחמת העולם הראשונה.
ב-9 במרץ 1916 הכריזה גרמניה מלחמה על פורטוגל. כחודש לאחר מכן, ב-10 באפריל 1916, שלחו הפורטוגלים כוח צבאי מן המושבה מוזמביק, כבשו את קיונגה מידי הגרמנים, והכריזו עליה כמושבה פורטוגלית.
כחלק מהחזרת החיים באזור לסדרם, וכאמירה פוליטית שנועדה לקבע את אחיזתם בחבל הארץ שכבשו, החליטו הפורטוגלים להנפיק בולי דואר לשימוש התושבים במושבה החדשה.