cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נישיזו צוקהארה
ביוגרפיה
עם פרוץ המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט, השתתף הצי האווירי ה-11 במערכה בפיליפינים (1941–1942), ולאחר מכן סייע לכוחות הצבא היפני הקיסרי במהלך המערכה באיי שלמה והמערכה בגינאה החדשה. לאחר שבעלות הברית נחתו בגוודלקנל וכבשו את טולאגי ב-8 באוגוסט 1942, העביר צוקהארה את מפקד הצי האווירי ה-11 לבסיס הצי היפני הגדול ברבאול שבבריטניה החדשה, ופיקד משם על הפעילות האווירית בזירה. בספטמבר 1942 הוא חלה ונאלץ לעזוב את הצי האווירי ה-11. תת-אדמירל ג'ינאיצ'י קוסאקה החליפו בתפקיד.
לאחר שהבריא ממחלתו, התמנה צוקהארה למפקד פיקוד התעופה הימית, ומילא תפקיד זה עד ספטמבר 1944. לאחר מכן קיבל את הפיקוד על בסיס הצי הקיסרי ביוקוסוקה, וב-15 במאי 1945 קיבל דרגת אדמירל.
לאחר כניעת יפן פרש צוקהארה מהצי, ולאחר מכן ניהל חיים פרטיים.
אדמירל נישיזו צוקהארה נפטר ב-10 בינואר 1966 בטוקיו.
התעמלות מכשירים
התעמלות מכשירים היא אחד מענפי ההתעמלות. זהו ספורט אולימפי בו מתחרים בנפרד גברים ונשים. חוקת הענף, והחלטות רשמיות אחרות נקבעות על ידי הפדרציה הבינלאומית להתעמלות (Federation Internationale de Gymnastique, בראשי תבות FIG). הענף נחשב לאחד משלושת הענפים האולימפיים החשובים, לצד האתלטיקה והשחייה.
הגברים מתחרים בשישה מכשירים: קרקע, סוס סמוכות, טבעות, קפיצות, מקבילים ומתח, נשים מתחרות בארבעה מכשירים: קפיצות, מקבילים מדורגים, קורה וקרקע. כן נערכות תחרויות קרב-רב, בהן מתחרים המתעמלים בכל המכשירים ומדורגים על פי הניקוד המצטבר שלהם, ותחרויות קבוצתיות, בהן מכל קבוצה או נבחרת מתחרה מתעמל אחד על כל מכשיר.
היסטוריה
ההתעמלות כשיטה לאימון גופני או אימון צבאי רווחה כבר ביוון העתיקה והיא נזכרת בכתביהם של הומרוס, אריסטו ואפלטון.
קרקע
בתרגיל הקרקע, מתעמלים מתחרים על משטח מרובע בגודל של 12x12 מטר ומבצעים תרגיל שמטרתו להפגין גמישות וכוח גופני על ידי סדרה של פסי אקרובטיקה והדגמה של יכולות שיווי משקל. מרבית תרגילי הקרקע של הגברים מבוצעים בין 60–70 שניות, לעומת תרגילי הנשים שמבוצעים עד 90 שניות ובליווי מוזיקה. הכללים מחייבים את המתעמלים לגעת בכל אחת מפינות המשטח, לפחות פעם אחת, במהלך התרגיל שלהם. ניקוד התרגיל נפגע כאשר יש פגם בתנועות הבסיסיות של גוף המתעמל, כגון החמצת פויינט, רגליים לא ישרות, נחיתה לא יציבה, נפילה, יציאה מהמשטח ועוד.
קפיצות
בתרגיל הקפיצות, על מנת לבצע את התרגיל, על המתעמלים לרוץ לאורך מסלול ריצה, אשר בדרך כלל מרופד או מכוסה בשטיח, ושאורכו המקסימלי הוא 25 מטרים. לאחר הריצה הם קופצים על קרש הקפיצה וממנו לסוס הקפיצות כשידיהם נשענות עליו. בשיטת קפיצה אחרת מתעמלים מניחים את ידיהם על מחצלת הממוקמת לפני קרש הקפיצה, מבצעים קפיצה מעל המתקן עם סיבוב באוויר ונוחתים על המזרן בצד השני של המכשיר. בתחרויות הגברים, מתעמלים צריכים לקפוץ בגמר שתי קפיצות חובה מקבוצות של קפיצות בעלי אלמנטים שונים. ניקוד הקפיצה ניתן על נחיתה בצורה נקייה, ללא קפיצות או צעדים, ובתוך אזור משטח הנחיתה שעל מזרן הנחיתה. המתעמלים צריכים להפגין טכניקה טובה ולבצע קימור באוויר. ירידה או דריכה על קווי הנחיתה, וכן עליה לא מספיק גבוהה מעל לסוס הקפיצות, או המרחק משולחן הקפיצות גוררת הורדה בניקוד.
קורה
הקורה הוא מכשיר שאורכו 5 מטרים, גובהו 1.25 מטרים ורוחבו 10 ס"מ. המתעמלות מבצעות על הקורה תרגיל הכולל מספר אלמנטים, בהם קפיצות, סיבובים, צעדים, שילוב של הליכה וריצה, וכן תרגילים המבוצעים בעמידה, ישיבה, שכיבה או עמידת ידיים, ועוד. על המתעמלת להשתמש בכל אורך הקורה, ולהפגין אלגנטיות, גמישות, ביטחון ושליטה. משך התרגיל המרבי הוא דקה וחצי.
טבעות
מתקן הטבעות מורכב משתי טבעות המשתלשלות מקורה גבוהה באמצעות כבלים, והמתעמל מבצע את התרגיל עליהן באמצעות זרועותיו. בדומה למקבילים, למתח (מתקן) ולסוס הסמוכות, על הטבעות מתחרים גברים בלבד, וזאת משום שמדובר במתקן הדורש כוח פיזי רב בפלג הגוף העליון. המתעמלים מבצעים תרגילים המבוססים על שלושה אלמנטים; תנופה, כוח והחזקה - בחלוקה שווה ביניהם. המעבר בין התנוחות השונות צריך להיעשות כשהמתעמל נתלה על הטבעות, עומד עליהן בעמידת ידיים או נשען עליהן בתנוחת סמיכה, וכאשר ידיו ישרות. גם על הכבלים להישאר ישרים ככל הניתן, ועל המתעמל להימנע מלהצליב אותם.
כחלק מהתחרות הקבוצתית, התחרו נשים (פעם אחת בלבד) בטבעות, באולימפיאדת לונדון (1948). בתחרות זו כל אחת מהמתעמלות עשתה תרגיל חובה בלבד.
מקבילים
המקבילים הם מתקן המורכב משני מוטות עץ אופקיים מקבילים, המיוצבים באמצעות חיבור לקרקע. תרגיל המקבילים נפתח כאשר המתעמל ניצב על הקרקע, והוא מתחיל כאשר הוא אוחז במקבילים, אליהם הוא מגיע בריצה או בעזרת מקפצה. התרגיל כולל אלמנטים שונים, ובהם סמיכה על שני המוטות, תנופות, סלטות, אלמנטים המתחילים בתליית זרועות, ועוד.
סוס סמוכות
סוס הסמוכות הוא מתקן המורכב מגוף אופקי מצופה עור, פלסטיק או חומר סינתטי אחר, ועליו שתי ידיות מתכת. תרגילים אופייניים לסוס הסמוכות כוללים העברת רגל אחת והעברת שתי רגליים מעל הסוס. תרגילי רגל אחת הם בדרך כלל תרגילי "מספריים". תרגילי שתי רגליים הם התרגילים העיקריים על סוס הסמוכות. המתעמל מניע את שתי רגליו, כשהן צמודות, בתנועות סיבוביות (בכיוון השעון או נגד כיוון השעון, על פי העדפתו) כאשר הוא עובר על פני כל חלקיו העליונים של המכשיר. תרגילים בדרגת קושי גבוהה יותר כוללים הנעת הרגליים בתנועות דיווש או הנפה. התרגיל מסתיים בירידה מן הסוס, בין אם על ידי הנפת הגוף מעל הסוס, או עמידת ידיים על הסוס, וקפיצה למשטח הנחיתה.
שיטת הניקוד
שיטת הניקוד בהתעמלות הונהגה בשנת 2006, בעקבות שערוריית שיפוט שליוותה את גמר תרגיל הקרקע של הגברים באולימפיאדת אתונה (2004). בכך הלך ענף ההתעמלות בעקבות ענף ההחלקה האומנותית, שגם בו הונהג שינוי דומה.
לפי השיטה הנוכחית, פועלים במקביל שני צוותי שיפוט. והניקוד הסופי של כל מתעמל הוא שילוב בין הניקוד של כל צוות.
הצוות השני, המעניק ניקוד המכונה ניקוד E, בוחן את הביצוע. ניקוד הבסיס הוא 10 נקודות, ומפחיתים ממנו נקודות בהתאם לרמת הביצוע והטכניקה של המתעמל. חלק מהניקוד בשיטה זו הוא סובייקטיבי, אך על טעויות מסוימות יש להפחית ניקוד קבוע. נפילה ממכשיר גוררת עמה הפחתה של נקודה אחת.
סוגיית הגיל
עד שנות ה-70 של המאה ה-20 היו מרבית המתעמלות הבכירות בשנות ה-20 לחייהן. באותו עשור החלו לבלוט מתעמלות בנות עשרה, בשל אופן הניקוד באותה העת, שהקנה יתרון למתעמלות נמוכות ודקות גיזרה. המתעמלת הרומניה נדיה קומנץ', מהמתעמלות הטובות בכל הזמנים, הייתה בת פחות מ-15 כשהייתה המתעמלת הראשונה בהיסטוריה שקיבלה את הציון המושלם "10", על תרגיל המקבילים המדורגים שביצעה באולימפיאדת מונטריאול (1976). ב-1980 החליטה התאחדות ההתעמלות העולמית להעלות את הגיל המינימלי למתעמלות ל-15, אך לא היה בכך כדי לגרום לשינוי של ממש. בצל מקרים רבים של הפרעות אכילה אצל מתעמלות וחשש לבריאותן, הוחלט ב-1997 להעלות את הגיל ל-16. מאז, עלה גיל המתעמלות הבכירות, ומספר מתעמלות בנות למעלה מ-30 רשמו הישגים. אוקסנה צ'וסוביטינה זכתה במדליית כסף בקפיצות באליפות העולם שנערכה במלבורן בשנת 2005, כשהייתה בת 30 ואחרי לידה, ובאולימפיאדת בייג'ינג (2008) רשמה הישג דומה, בגיל 33.
במשחקים האולימפיים
באולימפיאדת אתונה (1896) כלל ענף ההתעמלות תחרויות לגברים בלבד, שכללו מכשירי מתח, מקבילים, סוס סמוכות, טבעות, קפיצות וטיפוס על חבל, וכן תחרויות קבוצתיות במתח ובמקבילים. באולימפיאדת פריז (1900) נערכו תחרויות קרב-רב בלבד. גם באולימפיאדת סנט לואיס (1904) נערכו תחרויות קרב-רב, אך כל תחרויות היחידים הושבו, ואליהן נוספו גם תחרות ג'אגלינג ולראשונה גם תחרות קבוצתית. בשלוש האולימפיאדות הבאות נערכו רק תחרויות קרב-רב ותחרויות קבוצתיות. באולימפיאדת פריז (1924) שוב נערכו תחרויות יחידים. באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) נערכו לראשונה תרגילי קרקע, ותחרויות הטיפוס על חבל התקיימו בפעם האחרונה. מאז אולימפיאדת ברלין (1936) לא נערכו עוד שינויים בתוכנית התחרויות לגברים.
תחרויות הנשים נערכו לראשונה באולימפיאדת אמסטרדם (1928), והן כללו תחרות קבוצתית בלבד. באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) שוב לא נערכו תחרויות לנשים, ומאז אולימפיאדת ברלין (1936) הן נערכות ברציפות. באולימפיאדת הלסינקי (1952) חלה הרחבה משמעותית של התחרויות, ונוספו כל המכשירים בהן מתחרות המתעמלות במתכונת הנוכחית, וכן תחרויות קבוצתיות במתקן נייד (תחרויות המזכירות את תחרויות ההתעמלות האומנותית). באולימפיאדת רומא (1960) בוטלו התחרויות הקבוצתיות במתקן נייד, ומאז נערכות התחרויות לנשים במתכונתן הנוכחית.
בישראל
ההתעמלות היא בין ענפי הספורט הראשונים שפעלו בארץ ישראל. בשנת 1906, נוסד מועדון הספורט הראשון בארץ בשם "אגודת המתעמלים הראשון-לציון יפו", לימים מכבי תל אביב, ובראשיתו פעלו 25 מתעמלים והועמדו לרשותם מתח, מקבילים ומשקולות. בשנת 1908 נערכה ברחובות תחרות ההתעמלות המאורגנת הראשונה ובסוף שנות ה-20 ותחילת שנות ה-30 נערכו תחרויות התעמלות לראשונה באופן סדיר במסגרת משחקי כינוס הפועל והמכביה. בשנות ה-90, חלה התפתחות משמעותית בענף ההתעמלות בישראל עקב העלייה מברית המועצות שהביאה עמה ספורטאים ומאמנים מקצועיים יותר. בסוף שנות האלפיים הגיעו ההישגים המשמעותיים הראשונים בענף עם זכיות במדליות ראשונות מאליפויות עולם, וזכייה במדליה אולימפית ראשונה בטוקיו 2020 (ארטיום דולגופיאט, מדליית זהב).
הגוף המסדיר את ענף ההתעמלות בישראל הוא איגוד ההתעמלות בישראל. הענף נחשב כאחד מהענפים הצומחים ביותר בישראל במהלך העשור השני של המאה ה-21. בתקופה זו עלה מספר הספורטאים העוסקים בהתעמלות מ-1,924 ספורטאים בשנת 2008 ועד 4,323 בספטמבר 2020. בכך הפך ההתעמלות לענף הרביעי מבחינת כמות הספורטאים התחרותיים בישראל, אחרי הכדורגל, הכדורסל והכדורעף
במשחקים האולימפיים, לזכות ישראל מדליה אחת בהתעמלות מכשירים והיא מדליית הזהב בה זכה ארטיום דולגופיאט בתרגיל הקרקע באולימפיאדת טוקיו 2020. מדליה זו היא הישג השיא של מתעמל ישראלי במכשיר בודד. הפעם הראשונה בה השתתפו מתעמלים ישראלים במשחקים האולימפיים הייתה באולימפיאדת רומא 1960. שלוש מתעמלות ישראליות השתתפו אז במשחקים, רות אבלס, ראלי בן-יהודה ומרים קארה. באולימפיאדת בייג'ינג 2008 היה אלכס שטילוב למתעמל הראשון שמעפיל לשלב הגמר בתחרות במכשיר בודד, תרגיל הקרקע, וסיים במקום השמיני. בתחום הקרב-רב, המאחד את יכולת המתעמל בכל המכשירים, הישג השיא שייך לאלכס שטילוב שסיים במקום ה-12 באולימפיאדת לונדון 2012.
באליפויות העולם, לזכות ישראל 5 מדליות, מתוכם 2 כסף ו-3 ארד. המתעמל הישראלי הראשון שזכה במדליה באליפות העולם הוא אלכס שטילוב, שזכה במדליית הארד בשנת 2009 בתרגיל הקרקע. הישג השיא של מתעמל ישראלי באליפות העולם שייך לארטיום דולגופיאט שזכה בשנים 2017 ו-2019 במדליית הכסף בתרגיל הקרקע.
כתב (מקצוע)
כַּתָּב הוא עיתונאי העוסק באיסוף חדשות והפיכתן לידיעה באמצעי תקשורת שהוא עובד למענו: עיתון, רדיו, טלוויזיה וכדומה. באמצעי תקשורת גדולים מוקצה לכתב תחום סיקור מסוים, כגון ענייני צבא (כתב צבאי), ענייני כלכלה (כתב כלכלי), ענייני פלילים (כתב לענייני פלילים) ועוד. חלוקה אחרת היא לפי אזור גאוגרפי: כתב בנגב, כתב בלונדון וכן הלאה.
הכתב עושה עבודת שטח של איסוף ידיעות, על פי הנחיה ספציפית של העורך, המבקש ידיעה בנושא מסוים, ביוזמת הכתב, בהתאם למנדט הכללי שיש לו בתחום פעולתו, בעקבות הודעה לעיתונות הנשלחת אליו או ביוזמת הציבור, הפונה לכתב ומסב את תשומת לבו לנושא בעל עניין.
הידיעה שמסר הכתב מועברת למערכת, שם היא עוברת שלבים שונים של עריכה (עריכה עניינית ולשונית) ולעיתים משולב מידע שהגיע מכתבים אחדים לכלל ידיעה אחת. בדרך כלל מצוין שמו של הכתב על ידיעה שמסר.
כתב שטח
כתב שטח (קורספונדנט) הוא עיתונאי המעביר מידע עדכני ממקומות מרוחקים למערכות אמצעי התקשורת הקשורים אליו: עיתון, טלוויזיה, רדיו ואינטרנט. הוא מהווה מקור חשוב להצגת מידע באמצעי התקשורת. המדווח הנמצא במקום התרחשות נמצא לעיתים בסכנה.
ההבדל בין כתב לבין כתב שטח הוא בכך שכתב השטח נוהג לצרף לדיווח התרשמות אישית ממה שהוא צופה. לעומתו, הכתב עוסק בתיאור העובדות בלבד.
מקור השם קורספונדנט הוא מהנוהג שהיה בזמנו באירופה לשלוח מידע מעין זה באמצעות רשתות הדואר.
מבחינים בסוגים שונים של כתבי שטח:
תיאור עבודתו של קורספונדנט מופיע בספרו של ז'ול ורן "מיכאל סטרוגוב". מתוארת מלאכתם של שני קורספונדנטים בימי הפלישה הטטרית לסיביר וניתוקה מעיר הבירה. שליח הצאר יוצא בשליחות לסיביר ושני הקורספונדנטים יוצאים בעקבותיו.
קישורים חיצוניים
Зүйл (сэтгүүл зүй)
אורי גרוס
אורי גרוס (נולד ב-28 במרץ 1974) הוא תסריטאי ויוצר סדרות טלוויזיה ופורמטים.
קורות חייו
גרוס נולד בגבעתיים ועבר בכיתה ג' לרעננה. החל לכתוב לטלוויזיה עם הקמת ערוץ 2 לתוכנית "הקרנבל של מיכל" של מיכל ינאי ששודרה בערוץ 2. לאחר מכן כתב לתוכניתה של ינאי "קצפת" בערוץ הילדים, שם הכיר את ארז טל שהתארח באחת התוכניות. טל הציע לו להצטרף אליו ואל תמר מרום, וביחד לכתוב תוכנית לארז טל ולאורנה בנאי - "רק בישראל". התוכנית זכתה להצלחה ונמשכה חמש עונות. בהמשך פיתחו טל וגרוס יחד את השעשועון הטלוויזיוני "הכספת" שנמכר לערוצים שונים בכ-20 מדינות. בשנת 2001 שימש מנהל פיתוח התוכניות של "קשת" (ערוץ 2). כן עסק בפיתוח הגרסאות הישראליות של תוכניות ראליטי רבות כמו "הישרדות", "המירוץ למיליון" ופרויקט Y של yes. הוא יוצר שותף בפורמט "הכוכב הבא" שנמכר לעשרות מדינות ב-2015. בשנת 2004 כיהן כיועץ תוכן של רשת, שהתמודדה למכרז השני של ערוץ 2 וזכתה בו. כמו כן היה יועץ תוכן במכרז של קבוצת "ישראל 10" שזכתה אף היא בזיכיון להפעיל את ערוץ 10.
ב-2012 יצר עבור הוט את הסדרה "תנוחי" שאיגדה לראשונה ארבע דמויות נשיות מסדרות שונות: חנה לסלאו (נעמי שחר) מ"השיר שלנו", צופית גרנט (מרב בן-בסט) מ"חשופים", אוולין הגואל (ברוריה פסקל) מ"פיק אפ" וגילת אנקורי (עידית לינוביץ') מ"רמת אביב גימל", כשלצידן כיכבה בתפקיד ראשי גם יעל גרובגלס (גבי בר לב).
בין השנים 2015-2018 כתב את המחזה, את השירים ואת סרט הפתיחה למופע הפסטיגל ("היי סקול פסטיגל" 2015, "היי סקול פסטיגל 2" 2016, ״סטורי של פסטיגל״ 2017). במאי 2021 פורסם כי גרוס ישוב לכתוב את מופע הפסטיגל לאותה שנה.
בשנת 2018 יצר את הסדרה "פוראבר" המשודרת בערוץ טין ניק לצופי הוט.
באפריל 2020 זכתה "גיבור אמיתי" בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה.
בשנת 2020 יצר סדרה חדשה בשם pps ביחד עם יואב צפיר בהשתתפות יהונתן מרגי שמשודרת בערוץ טין ניק לצופי יס.
בשנת 2022 יצר סדרה חדשה בשם שומקום ביחד עם יואב צפיר בכיכובה של אלה לי להב שמשודרת בערוץ טין ניק לצופי יס.
באותה שנה כתב את הפסטיגל פסטיגל על פסטיגל
חיים אישיים
אורי גרוס חי בתל אביב עם זוגתו לחיים, מעצבת האופנה תמרה סלם. לזוג שני בנים. בן דודו הוא המפיק יואב גרוס.
האיגוד הכל-גרמני
ממוזער|שמאל|250px|מפה [[אתנוגרפיה|אתנוגרפית של אירופה המציגה את פיזורם של דוברי שפות גרמאניות (שפראכבונד) בסוף המאה ה-19
]] האיגוד הכל-גרמני (בגרמנית: Alldeutscher Verband; עד 1894: האיחוד הגרמני הכללי, Allgemeiner deutscher Verein) היה ארגון גרמני לאומני שנוסד באופן רשמי בבירה ברלין ב-9 באפריל 1891. הארגון עסק בשורה של נושאים, והתרכז באימפריאליזם, אנטישמיות, "השאלה הפולנית" (בעיקר במערב פרוסיה) ובמידה פחותה בצרפתים באלזס לורן ובתמיכה במיעוטים גרמניים במדינות אחרות.
מטרת האיגוד הייתה לטפח ולהגן על האידאולוגיה של לאומיות גרמנית ככוח מאחד של גרמנים באשר הם, גם תושבי גרמניה וגם כאלו החיים מחוץ לגרמניה, להחיות את התודעה הפטריוטית ולטפל ולתמוך באינטרסים גרמניים בחו"ל. למרות מספרם הנמוך יחסית של חבריו, האיגוד נהנה מהשפעה לא-פרופורציונלית על גרמניה, ורעיונותיו השפיעו על הממשלה והעם הגרמניים.
בין מייסדי האיגוד היו אלפרד הוגנברג, קרל פטרס (Peters) והיינריך קלאס (Claß). מטרתם העיקרית בעת הקמת האיגוד הייתה למחות נגד החלטות ממשלה שלדעתם יחלישו את גרמניה. הזרז להקמה היה אמנת זנזיבר. בהסכם זה, שנחתם ב-1890 בין בריטניה וגרמניה ועסק בנושאים טריטוריאליים במזרח אפריקה, ויתרה גרמניה על שליטה במושבות זנזיבר וויטולנד (האחרונה כיום חלק מקניה); חברי האיגוד התעלמו מהישגים כמו קבלת השליטה באיי הלגולנד, קבלת "רצועת קפריבי" (Caprivi) שבדרום-מערב אפריקה הגרמנית וההסכמים שאפשרו את הקמת מזרח אפריקה הגרמנית. האיגוד היה קשור לאיגוד האיכרים (Bund der Landwirte) החזק.
האידאולוגיה של האיגוד התפתחה בהדרגה לגזענות ביולוגית, דרוויניזם חברתי (לאמארקיזם), טוהר הגזע והאמונה כי העם הגרמני זקוק לעוד מקום על מנת לשרוד (מרחב מחיה). משהתפתחה בקרב חברי האיגוד ההכרה העצמית כ"גזע עליון", הם התנגדו להתערבבות עם גזעים נחותים להשקפתם, כמו יהודים וסלאבים. האיגוד התיר בתחילה חברות של יהודים, בתנאי שהם התבוללו לחלוטין בתרבות הגרמנית. רק בשנת 1912, שמונה שנים לאחר מותו של וילהלם מאר, הצהיר האיגוד על גזענות כעקרון יסוד.
האיגוד היה נדבך בעיצוב השאיפות הגאופוליטיות-אימפריאליסטיות של גרמניה. הפרסום "לו הייתי הקיסר", שיצא מטעם האיגוד ב-1912, קרא לגרמנים לכבוש שטחים במזרח המיושבים על ידי סלאבים "נחותים", וליישב במקומם מתיישבים גרמנים, וכן קרא לגירוש של אוכלוסייה פולנית משטחים פרוסיים. במלחמת העולם הראשונה ולאחריה הציגו חברי האיגוד עמדות נִציות, ותמכו באגדת תקיעת הסכין בגב של אריך לודנדורף, שהאשים דמוקרטים וסוציאליסטים שהם בגדו בגרמניה וגרמו לכך שהגרמנים הפסידו במלחמה.
האיגוד התפרק בשנת 1939 ונטמע בתוך המפלגה הנאצית. מושגים שטבעו האיגוד ואנשיו הפכו לחלק מהשיח הנאצי, ובהם: "Lebensraum" (לבנסראום, 'מרחב מחיה'), "Drang nach Osten" (דראנג נאך אוסטן, 'הדחף מזרחה') וכן "Volksgruppe" כהגדרה למיעוטים גרמניים מחוץ לגרמניה, כלומר לא עוד מיעוט אלא קבוצה לאומית.
Observe & Control
Observe & Control הוא הרכב EBM מישראל, הוקם בשנת 2002 בעיר תל אביב.
ביוגרפיה
ההרכב Observe & Control הוא פרויקט מוזיקלי של המוזיקאי תום כהן (הידוע בכינוי: גנות') האחראי על הלחנה, שירה והפקת שירי הפרויקט. שמו של ההרכב נלקח מעבודותיו של הפילוסוף הצרפתי, מישל פוקו, בעבר נקרא ההרכב "Xanthippe" על שם אשתו של סוקרטס עד שהתברר שיש להקת סינתפופ אוסטרית בעלת אותו השם.
בשנת 2002 מוציא ההרכב את הדמו הראשון ובאפריל אותה שנה התקיימה ההופעה הראשונה.
במשך השנים ההרכב של הלהקה השתנה כאשר תום הוא החבר הקבוע היחידי.
חברים אחרים הכלולים בין היתר בהרכב הם ששי צור מלהקת Ultras ואורי שגיב (Distention, D-layed).
בשנת 2005 יצא אלבום הבכורה "UTOPIA". האלבום הוא הומאג' לעלייתם ונפילתם של פרויקטים אוטופיים והשלכתם על האינדיבידואלים שלקחו בהם חלק. ניתן לשמוע בשירים את השפעות המוזיקליות של אמנים וז'אנרים שונים כמו סקיני פאפי וAssemblage 23 לפרנק זאפה, והביטלס.
אפרת נתן
אפרת נתן (נולדה ב-1947 בקיבוץ כפר רופין) היא אמנית ישראלית רב-תחומית. יצירותיה, החל משנות ה-70 של המאה ה-20, מתאפיינות בבחינת ערכי האמנות מתוך "האמנות המושגית" ו"אמנות הגוף". מוטיבים מהמרחב שהקיף אותה בסביבת ילדותה משמשים נקודת מוצא לרבות מעבודותיה: ארבע רוחות השמים, הארץ ושמי הלילה זרועי הכוכבים, נוף עמק בית שאן וערוץ הירדן, בתי הקיבוץ הצנועים והמיטה בתוכם. מוטיבים אלה הופנמו בתודעת הגוף שלה ודרכה התגלגלו אל האמנות.
לאורך הקריירה בת יותר מארבעה עשורים העמידה נתן דימויים רבי עוצמה, שזכו למעמד אייקוני בשדה של האמנות הישראלית. נתן יוצרת באמצעים מגוונים, עם קשב ייחודי לסיפור חייה האישי, לאירועי השעה בישראל, להוויה הקולקטיבית המקומית ולאמנות העבר. גוף עבודתה משלב אמנות גוף עם מינימליזם ומהווה הד מקומי למהלכים מודרניסטיים מקבילים באמנות הבינלאומית.
ביוגרפיה
אפרת נתן נולדה ב-1947 בקיבוץ כפר רופין, שהוקם ב-1938 כיישוב חומה ומגדל. עד שנות ה-70 של המאה ה-20 חיה נתן בקיבוץ, ותרמה את חלקה עם עשייה אמנותית ששירתה את מטרות הקיבוץ. "הייתי אמנית שימושית לקיבוץ. הכנתי כרזות ותפאורות לחגים. מסכתות החגים בקיבוץ היו סוג של הפנינגס", סיפרה נתן לאיה מירון, אוצרת התערוכה הרטרוספקטיבית שנעשתה לה במוזיאון ישראל בשנת 2016.
כשהייתה בת 21 החלה נתן ללמוד ציור במכון אבני בתל אביב (אצל יחזקאל שטרייכמן, אבשלום עוקשי, מינה זיסלמן ודוד כפתורי). לאחר כשנתיים פגשה את רפי לביא ועברה ללמוד אצלו, כמורה פרטי ברמת-גן. כמו תלמידים אחרים של לביא, ביניהם יאיר גרבוז, נחום טבת, תמר גטר, ואהוד פקר, ספגה שם נתן, בנוסף לידע בתולדות האמנות, מן ההלך החדש של אמנות שנות ה-60 וה-70 ששינה את התפיסות המסורתיות של האמנות החזותית. בשנת 1970 השתתפה אפרת נתן ב"תערוכת המזרנים", במסגרת קבוצת +10 של רפי לביא.
במסגרת זו, היא פועלת עד היום. בעבודותיה, ניתן לראות השפעות מאובייקטים מצריים ואפריקאים קדומים, איקונוגרפיה נוצרית-מערבית, זרמים מהאמנות המודרנית כגון אקספרסיוניזם גרמני, הסוריאליזם והפוטוריזם.
אמנות
נתן יצרה שורה של מיצגים העוסקים בפירוק הקשר שבין הצופה לעבודת האמנות, תוך ביקורת על המיליטריזם הישראלי שלאחר מלחמת ששת הימים. בין עבודותיה החשובות היה המיצג "פסל ראש" ובו בנתה נתן מעין פסל עשוי מעץ, אשר הורכב כמעין מסכה על ראשה של האמנית. נתן לבשה את הפסל ביום שלמחרת מצעד צה"ל של שנת 1973 וצעדה ברחבי העיר תל אביב מפינת הרחובות דיזנגוף-פרישמן דרך מוזיאון תל אביב וכיכר מלכי ישראל (כיכר רבין). צורת המסכה - כמעין צורת האות T הזכירה צורה של צלב או מטוס והגבילה את אפשרות הראייה שלה.
במאי 1974, במיצג "חלב", שפכה ליטרים של חלב בחדר המדרגות במדרשה לאמנות בהרצליה לצלילי שירת נשים מקוננות, כהיפוך למשפט "אין בוכים על חלב שנשפך". על העבודה כתבה טלי תמיר אוצרת וחוקרת אמנות ישראלית: "כבר באותו מיצג מוקדם, מתוך קבוצת מיצגים ומיצבים מיתולוגיים שעשתה אפרת נתן בשנות השבעים, היא סימנה חומרים של לובן וניקיון כמסמנים מרכזיים בעבודתה: חלב לבן, חולצה לבנה ופעולה מתמשכת של ניקיון ומירוק רצפה. אך כד חלב של רפתנים וסמרטוט רצפה (מלוכלך) מרחיקים את העדות מתחום המטבח והדומסטיקה הנשית למחוזות אחרים. כמו יעל אשת חבר הקייני החליפה אפרת מים בחלב, ניצבה בראש גרם המדרגות וצפתה כיצד ניגר הנוזל הצחור ממדרגה למדרגה, הולך ומזדהם, עד הגיעו לתחתית. אפרת לא רק הפרה הוראה לשונית ש-'אין בוכים על חלב שנשפך' והתעקשה לבכות באמצעותו את האירוע הטראומטי של מות ילדה בזרועות אמה המגוננת באפלולית חדר מדרגות בזמן פיגוע חבלני, אירוע שהיה אחד הטריגרים למיצג שלה, אלא ידעה בוודאות שהחלב שחזר ונאסף אל הכד בסיום תהליך הספיגה והסחיטה לא היה אותו חלב צח ונקי שהיה בתחילה. הקינה היא גם קינת התום המופר."
ב-1979 העמידה על גג ביתה בתל אביב את המיצב "עבודה על הגג", והיה מעין תיאטרון של חפצים, בעיקר תקליטים וגופיות. על עבודה זו כתבה תמיר: "החיבור הפשוט כל-כך והמפתיע כל-כך בו-זמנית בין כלי הניקיון לבין מוטיב הצליבה, מטעין את הפרוזאיקה התל אביבית של סיוד הגגות לקראת ימי הקיץ החמים במשמעות פולחנית-מיסטית, ומעביר את עולם הדימויים המקומי של אפרת, הנבנה מגופיות ומגבים של קיבוץ, דרך פריזמה תאולוגית הקשורה למסדרי נזירות וסגפנות נוצריים שאף הם, בדומה לחלוצי עמק הירדן, עליהם נמנו הוריה, התיישבו בשולי המדבר, ומרקו את נפשם וגופם עד-דק. על אנטנת הטלוויזיה, גבוה מעל השאר, התנוססה האומגה, הקוטב המנוגד לאלפא, המשלימה את סמלי דמותו האלוהית של ישו. אפרת נתן הפכה את הגג החילוני שלה למעין מזבח, שכליו הם כלי הניקיון והמירוק, וכל הבאים בשעריו מועברים תהליך של היטהרות והלבנה."
בין השנים 1979–1992 לא יצרה נתן עבודות חדשות. בריאיון לאיה מירון היא הסבירה את ההפסקה מהעשייה האמנותית: "בספר האמנות הראשון שלי, 'אפריקה: אמנות העמים הכושיים', נכתב על אחת המסיכות שהיא מופיעה רק אחת ל-25 שנה בהצגה לכבוד רוחות המתים, ונותרת חבויה רוב הזמן. יש באמנות שלי שרידים של חשיבה מאגית ופרקטיקה של שמאן; מכל מקום, זה היה אצלי מודל להתייחסות". בריאיון עם רפי לביא ב-1990 הוא הפגין הערכה רבה לעבודתיה של נתן וציין שהן מקוריות: "בעבודתיה איזון בין המעורבות החברתית-פוליטית לבין ביטוי אישי, יחד עם אלמנטים מיוחדים. כלומר, בתקופה שבה היה גל גדול של רצון מצד האמנים להיות פוליטיים, עבודתיה לא היו פלקטיות או פשטניות."
היצירה "פסל הנפת חרמש" (2002) נמצאת באוסף מוזיאון ישראל והוצגה בעבר בתערוכת הקבע של האמנות הישראלית במוזיאון. ביצירה סדורים במעגל חרמשים, כאשר כל חרמש נשען על החרמש הסמוך לו במעגל שיתופי במעין מניפה, תוך חיקוי פעולת הקצירה באופן פיסולי. החרמש הוא כלי העבודה של החקלאי ודימוי שליווה את המיתוס הישראלי של החלוץ. בתרבות שונות החרמש הוא גם סמלו מזרה האימה של מלאך המוות שכונה "הקוצר העגום". נוצרת ניגודיות בין כלי העבודה לחזותו האלימה של החרמש המצביעה על מלחמה והרס. וריאציה נוספת על מעגל החרמשים מופיעה בפסל "פוסע וקוצר", שהוצג בתערוכה במבנה בית העם הטמפלרי בחיפה, מופיעים 2 מעגלים ובהם 24 חרמשים.
בשנת 2006 הציגה את עבודתה "החלום על שוויון המינים" בתערוכת "אפרופו העלמות" במוזיאון פתח תקווה לאמנות. בתערוכה מספר גופיות מתוחות ונעדרות שיוך מגדרי. בשנת 2007 הציגה בגלריה רוזנפלד את "קיץ בחורף" בו היא חוזרת לעסוק בדימויי הגופיה. בתערוכה מספר עבודות המגיעות בגווני שחור-לבן. בחלקן הגופייה נותרת בשלמותה, באחרות היא קרועה, שסועה, מפוררת ונותרים ממנה רק חלקים. היא מופיעה כאובייקט שלצידם מיטת תינוק המכוסה כילה. בשנת 2008 נתן אצרה, יחד עם אמיתי מנדלסון, את התערוכה "60 שנות אמנות בישראל: זמן אמת" במוזיאון ישראל.
בשנת 2011 נתן הציגה במוזיאון ישראל את "אוהל" בו על קיר שחור מוצב במיקום גבוה אוהל לבן המחובר אליו בחוטים ונראה מרחף או צונח. ובניגוד לאוהל שיתדותיו באדמה, האוהל תלוי על בלימה באוויר.
בשנת 2016 נערכה תערוכה רטרוספקטיבית במוזיאון ישראל ירושלים לכבוד אפרת נתן. בקטלוג התערוכה כתבה איה מירון: "עבודותיה של נתן מתאפיינות ב-'הסתפקות במועט', צורותיהן פשוטות והן עשויות מחומרי יומיום, לרוב בטווח שבין השחור ללבן. החומרים והחפצים המשמשים אותה נושאים מטען מלא תוכן. הגופיות למשל, שאותן היא קושרת, מותחת, קורעת או מפוררת, צוברות בכל הופעה שלהן עוד משמעות: כפריט־לבוש בסיסי של הפועל החלוץ, כדימוי של הגוף הפרטי ואף כגרמי שמים ועננים, הנשקפים בחלון גדול ומציעים שלל אפשרויות למבטו של הדמיון. כמו הגופיות כך גם חומרים כמו חלב ובצק, רשת־חלונות, כילה ותקליטים: מקורם בסביבת ילדותה בשנות ה־ 50, ובמרוצת השנים הם צברו משמעויות ביחס לאירועי השעה בארץ, להוויה המקומית ולתולדות האמנות לתקופותיה."
עוזי שלו
עוזי שלו (נולד ב-3 ביולי 1961) הוא נגן בסון ישראלי. מאז 1987 מכהן כמשנה לנגן הראשי בבסון בתזמורת הפילהרמונית הישראלית.
לימודים
עוזי שלו נולד בשנת 1961 בקיבוץ עין דור לאהובה ורפי שלו. הוא למד נגינה בבסון אצל שרה צור, זאב דורמן, ולטר מרוז ומרדכי רכטמן. עם סיום שירותו הצבאי כקצין בצה"ל (השתחרר מן המילואים בדרגת רב-סרן), המשיך בלימודיו בבית הספר ג'וליארד בניו יורק.
קריירה
מאז 1987 מכהן שלו כמשנה לנגן הראשי בבסון בתזמורת הפילהרמונית הישראלית. כנגן בסון ראשון בפילהרמונית, השתתף בקונצרטי התזמורת בישראל ובסיורי התזמורת בניצוחם של המאסטרו זובין מהטה, מאסטרו לורין מאזל, מאסטרו קורט מזור, מאסטרו גוסטאבו דודאמל, מאסטרו להב שני ומנצחים אחרים, בצפון אמריקה, בדרום אמריקה, באירופה, במזרח הרחוק ובאוסטרליה.
עוזי שלו הוא מוזיקאי פעיל המופיע דרך קבע כסולן עם תזמורות, בהן התזמורת הפילהרמונית הישראלית, ועם הרכבים קאמריים רבים.
הופעות כסולן עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית
כסולן, הופיע שלו עם התזמורת הפילהרמונית בקונצ'רטו הכפול לחליל ובסון מאת גאורג פיליפ טלמן (1990), בסימפוניה הקונצ'רטנטית מאת יוזף היידן (1998), ובקונצ'רטו לבסון ותזמורת מאת אהרון חרל"פ (2005), אשר נכתב עבורו והוקדש לו.
על הופעה זו, זכה עוזי שלו בפרס שר התרבות, המדע והספורט למבצעי מוזיקה ע"ש עדן פרטוש לשנת 2005, עבור ביצוע מצטיין של יצירה ישראלית.
הקלטות
עוזי שלו מקליט דרך קבע לשידורי רדיו וטלוויזיה ולתקליטורים. הקלטותיו לתקליטורים כוללות: מבחר סונאטות לחליל מאת טלמן (מרידיאן, 1993, עם החלילן הסולן יוסי ארנהיים, נגנית הצ'מבלו יוכבד שוורץ והצ'לן מיכה הרן, הקלטה שזכתה בפרס איגוד הקמעונאים באנגליה). בתקליטור זה מנגן שלו את הקונצ'רטו לבסון ותזמורת מאת יוהאן כריסטיאן באך. בשאר היצירות הסולן הוא החלילן יוסי ארנהיים. (באך×3, מרידיאן, 1998, עם תזמורת קאפלה איסטרופוליטנה מברטיסלאבה). "עוף החול", אלבום כפול מיצירות המלחין יחזקאל בראון ובתו, רתם לוז. (רומאו, 2012, עם החלילן ליאור איתן והפסנתרנית רתם לוז). תקליטור בו שלו מנגן את ארבע רביעיות החליל של מוצארט, בעיבוד לבסון ומיתרים של מרדכי רכטמן. (מרידיאן, 2015). עם הכנרת שרון כהן, הויולנית לטם ביידר, והצ'לן יותם ברוך.
הופעות בכורה
עוזי שלו ביצע בהופעות בכורה מספר יצירות מאת מלחינים ישראלים מוכרים, בהם:
יחזקאל בראון: תיאודור הולדהיים: בן-ציון אורגד: צבי אבני: אהרון חרל"פ: אריק שפירא: משה זורמן: רון ידידיה: תמר מושכל: עמית פוזננסקי: אייל באט: אילה אשרוב: ליאור נבוק:
"מן הדממה" לבסון ופסנתר.
בתיה פרנקלך:
המעבד ונגן הבסון מרדכי רכטמן הקדיש לשלו את העיבודים הבאים:
יצירה
בנוסף לפעילותו המוזיקלית, עוזי שלו עוסק גם בכתיבה ספרותית. מיצירותיו:
קישורים חיצוניים
"אלבום תמונות", לבסון ולחמישיית מיתרים
Frogwares
Frogwares היא חברת הפקת משחקים אוקראינית עצמאית שנוסדה בשנת 2000 ויוצרת משחקי הרפתקה ממוחשבים המבוססים על ספרים מפורסמים שנמצאים ברשות הכלל, כגון ספרי שרלוק הולמס, ספרי ז'ול ורן, ו"דרקולה". משחקי החברה מוצאים למחשב האישי, למחשב המקינטוש ולקונסולות משחקים שונות, ומופצים בבריטניה ובארצות הברית. ב-2011 הקימה חברה נוספת, Water Lily, שתתמקד במשחקי קז'ואל.
מאיירס
מאיירס הוא שם משפחה.
תכנות חזותי
תכנות חזותי הוא שיטה לפיתוח תוכנה שבה כדי לחולל קוד מקור משתמשים במטפורות של אייקונים המסמלים קטעי קוד ואף מודולים שלמים של תכנות, ובו "מניחים" על גבי טופס את קטעי הקוד ואת הפרמטרים שלהם, מתוך רשימות בחירה ותיבות סימון, על ידי גרירה ושחרור בלוקים המייצגים פקודה או מספר פקודות בתכנות. תכנות זה מתבצע לרוב בסביבת פיתוח משולבת (IDE) כשבנוסף לתכנות החזותי יש בה גם מהדר, Debugger וכדומה.
התכנות בשיטה הזו ידידותי למתכנת, מקצר את זמן הפיתוח ומאפשר גישה קלה לתכנות. בכל שפות הפיתוח גישה זו משולבת במידה מסוימת, גם בשפות עיליות טהורות כמו ++C, פסקל ו-Java משולבות באופן כלשהו גישה של תכנות חזותי.
תחום נוסף שבו משולב תכנות חזותי הוא תחום עיבוד המידע ובסיסי הנתונים, שם אפשר באמצעות מסך GQBE לחולל את הקוד של שפת ה-SQL באמצעות גרירת שדות וטבלאות, ואף לשלב בין כתיבה ידנית טקסטואלית לבין כתיבה חזותית.
בשיטה זו של כתיבה חזותית ישנו חיסכון בהקלדה מיותרת ומניעת שגיאות כתיב. אין צורך לנחש את הפקודות או השיטות השונות, דבר זה יכול להקל על המתכנת המתחיל, אבל הוא גם טוב למתכנת עתיר ניסיון, שאיננו רוצה לכתוב מחדש את הפקודות ולהסתכן בתחביר לקוי.
כיום בסביבות פיתוח חדשניות משלבים גם בכתיבת טקסטואלית תכנות חזותי באופנים שונים, כמו הופעת רשימת פקודות או רשימת פרמטרים, כאשר כותבים פקודה מסוימת לשם הקלה על הכתיבה או הוספת כפתורים המחוללים קוד. גם בתיבת העריכה של ויקיפדיה אפשר לראות בהוספת כפתורים המחוללים פקודות פנימיות בסוג של תכנות חזותי.
לצד הביקורת על התכנות החזותי שהוא מראש מגביל את המתכנת ומצמצם את דמיונו ואת יכולתו ויוצר מתכנתים שאינן מכירים את הקוד הבסיסי, ישנה הערכה רבה לסוג זה של תכנות, במיוחד כאשר הוא איננו מגביל את האפשרות של התכנות הטקסטואלי, אלא עומד לצידו ומשלים אותו.
דוגמאות לשפות
שפות הידועות בשימוש בתכנות חזותי הן VB המייצרת קוד בשפת בייסיק, דלפי היוצרת קוד בשפת פסקל ומחולל היישומים אקסס המאפשר ליצור יישום בסיס נתונים שלם, בלי כתיבת שורת קוד. לאחר מהפכת הדוט נט, נוספו שפות כמו VB.NET ו-C# לתכנות החזותי. ובהן חוזק והועמק התכנות החזותי בהיבטים נוספים. Visual Basic אינה נחשבת לשפת תכנות חזותית גרידא, כיוון שהתכנות עצמו נעשה על ידי טקסט. ה-IDE שלה כולל עיצוב חזותי ונח על ידי גרירה ושחרור אלמנטים הניתנים לתכנות בצד הטקסטואלי "מאחורי הקלעים".
הנס-גאורג שוורצנבק
הנס-גאורג "קאטשה" שוורצנבק (בגרמנית: Hans-Georg (Georg) "Katsche" Schwarzenbeck; נולד ב-3 באפריל 1948 במינכן, גרמניה) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק לאורך כל קריירת הבוגרים שלו בבאיירן מינכן ובנבחרת מערב גרמניה בעמדת הבלם.
קריירה
לשוורצנבק 416 הופעות במדי באיירן מינכן, נתון הממקם אותו, נכון לשנת 2015, במקום הרביעי ברשימת שיאני ההופעות של הקבוצה בכל הזמנים. שוורצנבק מחזיק בתארים קבוצתיים רבים, כמו שלוש זכיות בגביע אירופה לאלופות, שש אליפויות בבונדסליגה ושלושה גביעים בגרמניה, ומשתייך להיכל התהילה של באיירן מינכן. כמו כן, היה חלק מנבחרת גרמניה המערבית שזכתה במונדיאל 1974 וביורו 1972, והופיע 44 פעמים בנבחרת גרמניה המערבית.
נילס הנריק אבל
נילס הנריק אָבֶּל (בנורווגית: Niels Henrik Abel; 5 באוגוסט 1802 – 6 באפריל 1829) היה מתמטיקאי נורווגי, והוא נמנה עם אבות האלגברה המודרנית והחשבון האינפיניטסימלי. במשך כל חייו הקצרים סבל אבל ממצוקה כלכלית ומבריאות לקויה.
ביוגרפיה
אבל נולד ב-5 באוגוסט 1802 בכפר פינדה שבנורווגיה (שהייתה מאוחדת באותה העת עם דנמרק). הוא היה השני משבעת ילדיהם של הכומר סְרֶן גאורג אבל ואשתו אן מארי.
בשנת 1820 נפטר אביו של אבל, ומצבה הכספי של משפחתו, שהיה ירוד אף קודם לכן, הוחמר. בשנת 1821 החל אבל ללמוד באוניברסיטת כריסטיאניה, בתמיכתו הכספית של הולומבו. בשנת לימודיו האחרונה החל לעסוק בפתרון משוואה ממעלה חמישית, ובשנת 1821 חש שמצא פתרון וכתב מאמר על כך, אך בעת הכנת המאמר לדפוס גילה בו טעות שפסלה את הפתרון. בשנת 1824 הוכיח שאין דרך כללית לפתרון משוואה פולינומית ממעלה חמישית על ידי רדיקלים, ובכך פתר בעיה שהמתינה מאות שנים להוכחה המוכרת כיום משפט אבל-רופיני.
תמיכה ממשלתית איפשרה לו לבקר בגרמניה ובצרפת, ובמסע זה התוודע לנושאים עיקריים במתמטיקה. הוא שהה שישה חודשים בברלין, ושם פגש את המתמטיקאי אוגוסט לאופולד קְרֶל, שייסד בשנת 1826 את כתב העת הראשון בעולם שהוקדש למחקר מתמטי. הגיליון הראשון, שיצא לאור ב-1827, כלל מאמרים אחדים מאת אבל, ובהם הוכחה אלגנטית יותר, שנכתבה בעידודו של קרל, להיעדר דרך כללית לפתרון משוואה פולינומית ממעלה חמישית. חלק ניכר מעבודתו של אבל פורסם בגיליונות הבאים של כתב עת זה.
מברלין עבר אבל לפרייבורג ואחר כך לפריז, ושם התאכזב לגלות שהצרפתים אינם מגלים עניין בו ובמחקריו. כעבור חודשים מעטים הוא שב לברלין.
במהלך התקופה של מסעו לגרמניה ולצרפת ערך אבל את החשובים שבמחקריו, ובהם מחקרים בתורת הפונקציות, כולל מחלקה חדשה של פונקציות הידועות כיום בשם פונקציות אבליות, וכן פונקציות אליפטיות.
עקב קשיים כספיים חזר אבל לנורווגיה (אז חלק משוודיה) במאי 1827, ושם עסק בהוראה באוניברסיטת כריסטיאניה. הוא המשיך לפרסם מאמרים מתמטיים מעולים, בהם כאלה שזכו להתפעלותו של לז'נדר, אך בריאותו הלכה והתדרדרה. בשנת 1829 סידר לו קרל ידידו משרת הוראה בברלין, אך הידיעה על כך הגיעה רק לאחר שאבל מת משחפת ב-6 באפריל 1829.
לאחר מותו של אבל ערך הולמבו את כל כתביו, והם יצאו לאור בשנת 1839. מהדורה מקיפה יותר של כתבי אבל יצאה לאור בשנת 1881.
עצמים מתמטיים רבים קרויים על שמו של אבל, ובהם חבורה אבלית, אינטגרל אבלי, פונקציה אבלית, מבחן אבל ועוד רבים. בשנת 2002, במלאת מאתיים שנה להולדתו, הוקמה בנורווגיה קרן לחלוקת פרס אבל למתמטיקה. הזוכה הראשון בפרס היה המתמטיקאי הצרפתי ז'אן-פייר סר.
אוטו שניווינד
אוטו שניוינד
דילטיאזם
דילטיאזם (שם גנרי: Diltiazem Hydrochloride) היא תרופה ממשפחת חוסמי תעלות סידן, הנועדה לטיפול במחלות לב הקשורה באספקה לקויה של חמצן לשריר הלב, ולטיפול בלחץ דם גבוה. דילטיאזם הוא נגזרת של בנזוטיאפין, בעל תכונות נוגדות יתר לחץ דם ואנטי הפרעות קצב. התרופה משווקת בישראל תחת השמות: אדיזם, דילטם, לבודקס.
מנגנון הפעולה
שפעול של שריר הלב כולל שפעול של תעלות סידן תלויות מתח מסוג L, אשר מכניסות סידן לתא והן התעלות העיקריות שאחראיות על שטף הסידן בתאי הקוצב של שריר הלב. כמקור העיקרי לסידן שאחראי על כיווץ השריר החלק בלב, אקטיבציה של תעלות סידן מסוג L מאפשר כניסה של יוני סידן לפני דה-פולריזציה והפעלה של התעלה. כניסת הסידן החוץ תאי לתא מעודדת גם יציאה של סידן ממאגר תוך תאי ברשתית האנדופלסמטית.
דילטיאזם מעכב את תעלות הסידן הרגישות למתח בכלי הדם ובכך מונע עלייה ברמות הסידן. בנוסף, הוא מפריע לשחרור יוני סידן מהרשתית האנדופלסמטית ובכך מונע את שטף הסידן החוץ תאי והתוך תאי בתאי שריר חלק ובשריר הלב. רמות הסידן הנמוכות מובילות לירידה בכיווציות שריר הלב, ירידה בתנגודת העורקית הפריפרית, משפר את אספקת החמצן לרקמת הלב ומוריד את תפוקת הלב.
התוויות
דילטיאזם בישראל משמשת עבור:
תופעות לוואי
תופעות לא רצויות כוללות תת-לחץ דם, ברדיקרדיה, סחרחורת, הסמקה, עייפות, כאבי ראש ובצקות (בעיקר בגפיים).
תופעות לוואי נדירות הן אי ספיקת לב, אוטם שריר הלב ורעילות בכבד.
== התוויות נגד == - תסמונת הסינוס החולה למעט במטופלים עם קוצב לב מתפקד
- במקביל לטיפול בחוסמי בטא תוך ורידי
- טכיקרדיה חדרית מורכבת
- תסמונת וולף-פרקינסון-וויט
- הלם קרדיוגני
- חסימת AV מדרגה שנייה או שלישית למעט במטופלים עם קוצב לב מתפקד
- אי ספיקת לב עם מקטע פליטה מופחת לאחר אוטם חריף בשריר הלב
יוסי מלמד
ביוגרפיה
מלמד נולד בקיבוץ גליל ים לאסתר ומשה מלמד, בן שני מתוך ארבעה ילדים. התגייס לחיל השריון, שירת כלוחם חרמ"ש בגדוד 9 של חטיבה 7. במלחמת ששת הימים פיקד על פלוגת חרמ"ש עמה לחם בחזית המצרית. השתחרר לאחר המלחמה וחזר לשירות הקבע ב-1969. הוא פיקד על פלס"ר 7. במלחמת יום הכיפורים שירת כסגן מפקד גדוד 75 ובהמשך מונה למפקד הגדוד ולסגן מפקד חטיבה 7. שירת כמפקד חטיבת קרייתי, חטיבת מילואים. ב-1980 מונה למפקד חטיבה 188, הוא הכין אותה לקראת מבצע של"ג, אך התחלף עם מאיר דגן בפיקוד על החטיבה חודשים ספורים לפני פרוץ המלחמה. במבצע עצמו שירת כסגנו של מפקד אוגדה 36, אביגדור קהלני. ב-1984 מונה למפקד חטיבה 460, חטיבת ההכשרות של חיל השריון. כיהן כמפקד אוגדה 440, כמפקד אוגדה 252, ראש מטה פיקוד הדרום וכסגן מפקד חילות השדה. ב-1996 השתחרר מצה"ל.
לאחר שחרורו מונה על ידי קהלני לעוזרו במשרד לביטחון הפנים ושימש בתפקיד זה גם תחת ארבעת השרים הבאים, עד לפטירתו ב-2005.
חיים אישיים
נפטר בגיל 59 מדום לב ונקבר בקיבוץ גליל ים. הותיר אחריו שני בנים - שאולי מלמד, במאי ועורך קולנוע, יוצר הסרט התיעודי "מיני די וי" ומתן מלמד, פסיכולוג קליני. אלמנתו היא הצלמת נועה בן נון מלמד.
מצנח בלימה
מצנח בלימה או מצנח עצירה הוא מצנח המשמש להאטה וייצוב כלי טיס ומעבורות חלל בתהליך נחיתה והם מתוכננים כך שיוכלו להיפתח במהירות גבוהה בלי להיקרע.
אופן הפעולה
לאחר נגיעת הגלגלים במסלול הנחיתה, בלחיצת כפתור נפתח מצנח מאחורי כלי הטיס. לאחר שכלי הטיס מאט, המצנח משתחרר מהמטוס ונופל על המסלול.
מקור מצנח הבלימה בתוכנית החלל האמריקאית
מיד לאחר המלחמה התחילה התוכנית האמריקאית לכיבוש החלל, ובמקביל לה גם התוכנית הרוסית.
ורנר פון בראון, מפתח הטיל הגרמני V-2, ומדענים גרמניים נוספים הגיעו לאחר המלחמה לארצות הברית וצורפו לתוכנית החלל. הם ידעו איך לתכנן טיל ולהטיסו לחלל אך לשם הנחתתו גייסו לשירותם את תיאו קנאקי, מומחה המצנחים שעבד בשירות הצבא הגרמני בשנות ה־30 וה־40. המצנחים שתכנן קנאקי היו מערכת של רצועות חזקות, ברוחב 50 מילימטר, שנלקחו מפס הייצור של יצרן כובעים. הרצועות סודרו במבנה של קורי עכביש, וכך יכלו לשחרר עודפי אוויר, כדי שהמצנח לא יקרע בתנאים הקשים של נחיתה מגובה רב, ושל מטען כבד. תא הנחיתה של החללית אפולו 11 שקל 5,000 קילוגרם, והוצנח על ידי שלושה מצנחים שחוברו אליו. בסך הכול בוצעו 32 הצנחות במסגרת תוכנית אפולו וכולן הסתיימו בשלום.
מצנחי הבלימה של מעבורות החלל כיום אינם שונים באופן מהותי מהמצנחים של תיאו קנאקי. גם הם מצנחי רצועות, ורוחב הרצועות הוא 50 מילימטר.
עונת 2021/2022 בליגת המשנה הרוסית בכדורגל
עונת 2021/2022 באליפות ליגת הכדורגל הלאומית היא העונה ה-30 של ליגת הכדורגל המקצוענית השנייה בחשיבותה ברוסיה, שיצאה לדרך ב-10 ביולי 2021.
המצטרפות לליגה
בתום עונת 2020/2021 בליגת העל הרוסית בכדורגל ירדה קבוצה אחת: על פי התוצאות של אליפות 2020/2021 בליגה המקצוענית, ארבע קבוצות שזכו באליפויות האזורים העפילו לליגה הלאומית.
היורדות
בעקבות תוצאות העונה, המועדונים הבאים נשרו לליגת הכדורגל המקצוענית:
שמיטה
שמיטה היא אוסף מצוות המתקיימות ביהדות מדי שנה שביעית, הנקראת שנת שמיטה. מצוות אלו עוסקות בעזיבת אחיזתו של האדם בנכסיו הגשמיים, ומתחלקות לשתי קבוצות: שמיטת קרקעות, המתקיימת באיסור על עבודת האדמה והנאה מתוצרתה, ושמיטת כספים, המתקיימת במחיקת חובות. הרמב"ם מונה תשע מצוות המתקיימות בשמיטה מהתורה: שש מצוות של שמיטת קרקעות ושלוש מצוות של שמיטת כספים.
ניתן למיין את מצוות והלכות השמיטה למספר קטגוריות: אלו הקשורות לעבודת האדמה ומכוונים בעיקרם לחקלאי (אך למעשה לכל העוסק בגידולי קרקע, גם ברמה הפרטית והביתית), אלו הקשורות לתוצרת החקלאית ומיועדות לכל אחד שניזון או בא במגע עם תוצרת חקלאית, ואלו שאינן קשורות כלל לשמיטת הקרקע (כשמיטת כספים). שמיטת קרקעות, המצווה העיקרית בשנת השמיטה, היא מצווה התלויה בארץ.
חידוש החקלאות היהודית בארץ ישראל עם העלייה הראשונה הפך את מצוות השמיטה שוב למצווה מעשית, שהציבה אתגר גדול לפתחו של היישוב המתחדש. דיון בין פוסקי ההלכה במטרה למצוא פתרון הלכתי שיאפשר לחקלאות העברית בארץ ישראל להתקיים, הביא להיתר מכירה על פיו נמכרות הקרקעות לגוי ובכך הן נפטרות ממצוות השמיטה. היתר המכירה מהווה עד היום אחד מסלעי המחלוקת ההלכתיים העיקריים בתוך החברה הדתית בישראל, בין החרדים לבין רוב הדתיים לאומיים. מחלוקת זו מכונה "פולמוס השמיטה".
מצוות הנוהגות בשנת השמיטה
1. שמיטת קרקעות מתייחסת לשתי מצוות עיקריות הקשורות לחקלאות: 2. שמיטת כספים חלה בסוף שנת השמיטה, ועיקרה הימנעות המלווה מלתבוע את פרעון חובות הלווה שעברה עליהם שנת השמיטה. על פי מצווה זו, נמחלים בסוף שנת השמיטה (לדעת רוב הפוסקים) או בתחילתה (לדעת הרא"ש) כל החובות הכספיים שהגיע זמן גבייתם אך לא נפרעו. מלבד האיסור לתבוע חובות אלו, הוסיפה התורה איסור תומך, איסור להימנע ממתן הלוואה בשנים שקודם שנת השמיטה מחשש שמא לא תיפרע לפני השמיטה ותישמט, כדי למנוע מצב בו נמנעים אנשים מלהלוות לנצרכים. תקנת חכמים מאוחרת מאפשרת גביית חובות אלו באמצעות שטר פרוזבול, לאחר שהאיסור האמור בתורה לא מנע את תופעת ההימנעות מהלוואות בשנים הקרובות לשמיטה.
בקרב חוקרי מקרא רבים נפוצה הסברה כי אין הכוונה לביטול מוחלט של החובות, אלא לפסק זמן בגבייתם. כפי שהבעלות על האדמה אינה מתבטלת בשנת השמיטה, אלא רק נשמטת באופן זמני, כך גם הבעלות על החובות הכספיים נשמטת רק באופן זמני. יש הטוענים שהסיבה שהתורה הוסיפה עניין זה במצוות השמיטה, היא בשל הקושי הרב שיכול להיווצר לחקלאים לפרוע את חובותיהם בשנת השמיטה, בה אין להם הכנסות.
שמיטת הכספים (כלומר שמיטת החובות הפרטיים) היא כיום בתוקף של דרבנן (ולא בתוקף של מצווה מהתורה), אך למעשה רבים חותמים לקראת סוף השמיטה (ויש הנוהגים שגם לקראת תחילתה) על פרוזבול, שהוא תקנה מסוף תקופת בית שני, ובאמצעותה מוסרים את החובות לגביה באמצעות בית דין, כך שהחובות אינם נשמטים.
3. מצוות הקהל חלה במוצאי שמיטה - בחג הסוכות הבא אחרי שנת השמיטה. בלשון הרמב"ם בספר המצוות שלו: "הציווי שנצטווינו שיקהל העם כולו בשני של סכות של כל מוצאי שמיטה ושיקראו כמה פסוקים ממשנה תורה לפניהם. והוא אמרו יתעלה:"הקהל את העם האנשים והנשים והטף וגו'" (ספר דברים, לא, יב).
4. ספירת שנות היובל מוטלת על בית-הדין: עליהם לספור שנים ושמיטות, ולאחר ספירת שבע שמיטות, לקדש את שנת החמישים ולקרוא לה "יובל". שנת היובל היא שנת שמיטה מורחבת: יש בה מצוות שמיטת קרקעות כבכל שנה שביעית, ונוספות בה מצוות מיוחדות רק לשנת החמישים (ראו פירוט בערך שנת היובל).
5. מלבד המצוות הכתובות בתורה, ישנם גם מנהגים המיוחדים לשנת השמיטה. המקובלים, המכוונים ייחודים בתפילה ובברכות, אינם מכוונים בשנת השמיטה. הם נמנעים גם מלומר בשנת השמיטה את תיקון רחל שבתיקון חצות, ואומרים רק את תיקון לאה.
טעמי המצווה
למצות השמיטה ניתנו טעמים שונים, המבוססים בעיקר על הניסוחים השונים בתורה למצווה (שמות כ"ג, ויקרא כ"ה, דברים ט"ו, דברים ל"א). המרכזיים שביניהם:
מועד שנת השמיטה
על פי התורה, השמיטה חלה שבע פעמים בכל מחזור של 50 שנה, ושנת החמישים היא שנת יובל, כך ששנות השמיטה בכל מחזור הן השנה השביעית, הארבע עשרה וכו'. ספירת השמיטות לא החלה בבריאת העולם, ולא במתן תורה, אלא לאחר כיבוש וחלוקת הארץ בידי יהושע בן נון.
שתי מחלוקות עקרוניות נפלו בחישוב השמיטה בין התנאים והאמוראים: האחת, האם שנת היובל היא השנה הראשונה במחזור השמיטה הבאה, או שמא רק בשנה החמישים ואחת מתחילים למנות מחדש לשמיטה הבאה וליובל הבא. המחלוקת השנייה היא, בהנחה ששנת היובל אינה מן המניין ורק לאחריה מתחיל מחזור חדש, האם גם כאשר היובל אינו נוהג, כמו בזמן הזה, קובעים את השמיטה לפי מחזורים של חמישים שנה או שכל שנה שביעית נקבעת לשמיטה, ללא הפסקות של שנת יובל.
קיום מצוות השמיטה לאורך הדורות
ישנה מחלוקת בין חכמי ישראל לגבי תוקף מצוות השמיטה בימינו - האם היא מחייבת אותנו מהתורה או מדרבנן בלבד. לפירוט ראו שביעית בזמן הזה.
מצוות השמיטה, בהיותה "מצווה התלויה בארץ", כרוכה בישיבת העם היהודי בארץ ישראל, ובמיוחד ביישוב החקלאי, לאורך ההיסטוריה היהודית מימי בית ראשון ועד ימינו.
בימי בית ראשון
שכר שומרי השמיטה מפורש בתורה: "וְצִוִּיתִי אֶת בִּרְכָתִי לָכֶם בַּשָּׁנָה הַשִּׁשִּׁית, וְעָשָׂת אֶת הַתְּבוּאָה לִשְׁלֹשׁ הַשָּׁנִים: וּזְרַעְתֶּם אֵת הַשָּׁנָה הַשְּׁמִינִת, וַאֲכַלְתֶּם מִן הַתְּבוּאָה יָשָׁן עַד הַשָּׁנָה הַתְּשִׁיעִת" (ספר ויקרא, פרק כה), ואילו העונש אל אי שמירת שביעית מפורש בהמשך "וְהָיְתָה אַרְצְכֶם שְׁמָמָה, וְעָרֵיכֶם יִהְיוּ חָרְבָּה.אָז תִּרְצֶה הָאָרֶץ אֶת-שַׁבְּתֹתֶיהָ, כֹּל יְמֵי הָשַּׁמָּה, וְאַתֶּם, בְּאֶרֶץ אֹיְבֵיכֶם; אָז תִּשְׁבַּת הָאָרֶץ, וְהִרְצָת אֶת-שַׁבְּתֹתֶיהָ. כָּל-יְמֵי הָשַּׁמָּה, תִּשְׁבֹּת, אֵת אֲשֶׁר לֹא-שָׁבְתָה בְּשַׁבְּתֹתֵיכֶם, בְּשִׁבְתְּכֶם עָלֶיהָ" (ספר ויקרא פרק כו).
על פי אבות דרבי נתן, בעוון אי שמיטה - הארץ נשמטת מיד ישראל, מידה כנגד מידה:
פרשן המקרא רש"י מפרש יותר את דברי חז"ל ומחשב כי מאז שישראל נכנסו לארץ ועד לגלות בבל, הם לא שמרו שמיטה במשך תקופות ארוכות שמסתכמות ל-430 שנים, ולכן היו עשרות שמיטות שלא נשמרו כהלכתן (רש"י מחשב שמספר השמיטות והיובלות שלא קויימו מספרם ביחד שבעים). הוא מבסס את דבריו על הפסוק הנבואי בספר ויקרא המדבר על תקופת הגלות: "אז תרצה הארץ את שבתותיה", ועל הכתוב בדבה"י ב': "לְמַלֹּאות דְּבַר-ה' בְּפִי יִרְמְיָהוּ, עַד-רָצְתָה הָאָרֶץ אֶת-שַׁבְּתוֹתֶיהָ, כָּל-יְמֵי הָשַּׁמָּה שָׁבָתָה, לְמַלֹּאות שִׁבְעִים שָׁנָה." כלומר - הגלות היא העונש על אי קיום מצוות השמיטה והארץ תשלים את השמיטות החסרות בימים שהעברים לא יהיו בה יותר.
בספר דברי-הימים בתנ"ך לאחר שמתאר את חרבן בית ראשון וגלות העם לבבל, מוסיף ומעיר: לְמַלֹּאות דְּבַר ה' בְּפִי יִרְמְיָהוּ עַד רָצְתָה הָאָרֶץ אֶת שַׁבְּתוֹתֶיהָ כָּל יְמֵי הָשַּׁמָּה שָׁבָתָה לְמַלֹּאות שִׁבְעִים שָׁנָה" (ספר דברי הימים ב לו, כא).
בימי בית שני
בספר נחמיה מקבלים עליהם ראשי העם, שחזרו מגלות בבל, לשמור מצווה זו, אך הקיום שלה היה קשה מאוד מאחר שהעם שחי בארץ כל השנים עסק והתפרנס בעיקר מחקלאות. הבעיה הייתה קשה ביותר מאחר שהארץ נשלטה כמעט תמיד על ידי שליטים זרים שהטילו מיסים, דבר שהכביד על העול הכלכלי. המקורות ההיסטוריים מספרים, כי באופן די קבוע ומפתיע ויתרו השליטים השונים על המיסים בשנת השמיטה, והדבר סייע ליהודים לשמור על המצווה. כך, למשל, מספר יוסף בן מתתיהו על אלכסנדר מוקדון ועל אנטיוכוס השלישי. הרעב שפשה בארץ בשנת השמיטה היה, לדברי יוספוס, אחד הגורמים המרכזיים בהפסד לליסיאס בקרב בית צור. במקור מאוחר יותר, במדרש איכה רבה, מתואר מחזה רומאי שבו גמל עולה לבמה בבגדי אבל, ומסבירים שהוא אבל מאחר שהיהודים אכלו בשנת השמיטה את כל מה שיש בארץ ואפילו את הקוצים שבה, כך שלגמל לא נשאר מה לאכול; המחזה משקף את הטוטליות של המצווה ואת ההשפעה הדרמטית שלה על חיי היומיום.
בהמשך, בתקופה הרומית, פטר גם יוליוס קיסר את היהודים מתשלום המס בשנת השמיטה, ובימי הורדוס נאנק העם ממעמסת המיסים במיוחד בשנה זו.
ספקנות
ספקנות (בלועזית: סקֶפּטיציזם) היא דרך חשיבה המופעלת בתחומי הפילוסופיה, המשפט והמדע. באופן עקרוני, זוהי גישה שמטילה ספק כלפי ידע מקובל, אמונה או דוגמה. היא מופעלת כלפי תחומים על-טבעיים, כלפי מוסר (ספקנות מוסרית), כלפי תאיזם (קיומם של אל או אלים) וכלפי ידע (כלפי נכונותו של ידע מסוים, או לגבי האפשרות לדעת באופן כללי).
שמיטה
בימי בית שני
הלל הזקן, נשיא הסנהדרין במאה הראשונה לספירה, תקן את תקנת הפרוזבול שביטלה למעשה את שמיטת הכספים. התקנה אפשרה למלווים להקנות את החובות לבית דין, ולגבות אותם בכל זמן שירצו.
ספקנות
הספקנות בפילוסופיה היוונית
את האסכולה הספקנית בפילוסופיה היוונית ייסד פירון מאליס. האסכולה הספקנית כפרה בכל המוסכמות בטענה שאין אדם היכול לדעת הכול ולכן צריך לחקור כל נושא ולא לקבל דבר כמובן מאליו. פירון מאליס, ששימש כמורה לפילוסופיה, לא כתב דבר, אולם תלמידו טימון מפליוס כתב סאטירות שבאמצעותן סיכם את עיקרי תורתו של מורהו: תורתו של פירון מאליס חדרה אל האקדמיה האפלטונית התיכונה באתונה, והפילוסוף ארקסילאוס, שעמד בראש אקדמיה זו החל מ-264 לפנה"ס, היה אחד מממשיכיו. תורת הספקנות שלטה גם באקדמיה האפלטונית השלישית שנוסדה על יד הפילוסוף קרנאדס ב-155 לפנה"ס. אחרון הפילוסופים הספקנים של האקדמיה האפלטונית היה פילון מלאריסה שמת בערך ב-84 לפנה"ס.
שמיטה
אחרי חורבן הבית
בתקופה שלאחר חורבן הבית, בימי דור יבנה, עלתה ההקפדה על דיני השמיטה ונאסרו עניינים נוספים שהיו מותרים עד אז, כמו קניית ירקות מיד במוצאי שביעית. ניתן למצוא במקורות מתקופה זו גם התארגנות ציבורית רחבה לשמירת השמיטה והקמת מעין "אוצר בית דין" בגלגולו הקדום. מאוחר יותר, בעקבות מרד בר-כוכבא, המצב הכלכלי והדמוגרפי בארץ נעשה קשה. עד תקופה זו, מתאר רבי שמעון, היו אמנם אנשים שליקטו באיסור פירות שביעית ומכרו אותם, אך זו הייתה תופעה ספורדית; בעקבות המרד, "משרבו האנסים", תופעה זו התפשטה והיו סוחרי שביעית רבים (משנה סנהדרין פרק ג משנה ג). מתקופה זו קיימות משניות העוסקות במכירת כלי עבודה לאנשים שאינם מקפידים על דיני השמיטה.
ספקנות
הספקנות בפילוסופיה היוונית
בספקנות היוונית המאוחרת אנו עדים לא רק לחידוש תורתו של פירון, אלא גם להצגתה בצורה מדעית הרבה יותר. הפילוסוף היווני אנסידמוס מקנוסוס חשב כי מקורם של הספק ושל המבוכה הוא ביחסיות תפיסתו של האדם. כדי לתאר זאת הוא ערך באלכסנדריה בערך ב־50 לפנה"ס טבלה של עשר דרכים שבהן הידע האנושי משתנה. הוא פיתח את הפירוניזם באמצעות עשרה יסודות אלה שעליהם ביסס את הספק. בתורה זו של אנסידמוס עשה שימוש מאוחר יותר סקסטוס אמפיריקוס (160–210 לספירה) שסיכם את תורת הספקנות היוונית והרומאית.
לפירוניזם נודעה השפעה מרובה על סופרי הרנסאנס ובהם מישל דה מונטן (1533–1592), שכתב את המסה "סנגוריה על רמון סבונד" בהשראתו של סקסטוס אמפיריקוס, ועל פילוסופים באירופה של המאה השבע עשרה והמאה השמונה עשרה ובהם פייר בל ודייוויד יום.
שמיטה
אחרי חורבן הבית
רבי יהודה הנשיא הלך צעד אחד נוסף, כשבעים שנה מאוחר יותר: הוא התיר מקומות מסוימים כמו צמח ובית שאן וקבע כי הם לא נחשבים בגבולות הארץ, ולכן חובת שמיטת הקרקע לא קיימת בהם. יתרה מזאת, רבי קבע כי השמיטה בזמנו, כל עוד היובל איננו נוהג (ולכן, למעשה, גם בימינו) איננה מדאורייתא כי אם מדרבנן, ולכן ישנן פעולות שונות שניתן להתירן. בהמשך, במאה השלישית, עם הידרדרות המצב בארץ כחלק משקיעת האימפריה הרומית כולה, ביטל בית דינו של רבן גמליאל (בנו של רבי) את דין 'תוספת שביעית' (תוספתא שביעית, פרק א הלכה א). הגדיל לעשות רבי ינאי, שהתיר אף לזרוע ממש בשמיטה "משום ארנונא", כלומר בשל המיסים הכבדים שנהגו בארץ.
למרות הקשיים הרבים היו חקלאים ששמרו את השנה השביעית ושבתו ממלאכת האדמה. החכמים העריכו את ההקרבה והגבורה האישית וקראו להם "גיבורי כוח עושי דברו" (ויקרא רבה א; מדרש תהילים קג, כ). כינוי הערכה שנשתמר עד ימינו בפי הרבנים כלפי חקלאים שומרי שביעית. מאז המאה ה-7 חיו בארץ יהודים מעטים, אשר כמעט לא עסקו בחקלאות, מצות השמיטה כמעט לא הייתה מעשית אך יושבי הארץ המשיכו להזכיר את תאריך השמיטה בשטרות, במכתבים ואפילו על גבי מצבות.
ספקנות
גישות ספקניות
ישנם מספר סוגים של ספקנות פילוסופית:
הספקנות המדעית אינה זהה לספקנות הפילוסופית. מדענים ורופאים רבים יהיו ספקנים באשר לטענות הפסבדו-מדע וההרפואה האלטרנטיבית, אך לא יחזיקו בעמדות פילוסופיות ספקניות. כאשר נאמר על מתנגדי טענות פסאודו מדעיות כי הם ספקנים, הכוונה היא לכך שהם אוחזים בספקנות מדעית.
שמיטה
במאות ה-16 וה-17
במאות ה-16 וה-17 היו מעט חקלאים יהודים שומרי מצוות ששמרו שביעית. הדים לכך אנו שומעים בספרות השו"ת מרבנים להם פנו בשאלות איך להתנהג.
שמיטת תרמ"ט
עם הקמת המושבות הראשונות בימי העלייה הראשונה, התעורר הצורך להתמודד עם מצוות השמיטה, אשר בגלל התבססות כלכלת המושבות על חקלאות הייתה "לבעיית השמיטה". בין הרבנים אשר רצו להסתמך על היתר המכירה ובין השוללים התעורר ויכוח עז אשר נודע כפולמוס השמיטה.
ספקנות
גישות ספקניות
ספקנים מדעיים מייחסים חשיבות לראיות אמפיריות המבוססות על ניסויים מבוקרים, מכיוון שהן מספקות את הדרך הטובה ביותר, לדעת הספקנים, לבדוק תקפותה של טענה.
שמיטה
שמיטת תרמ"ט
"היתר המכירה הראשון" ניתן בראשית דרכן של המושבות הראשונות על ידי הרב שמואל מוהליבר ורבנים נוספים והרב יצחק אלחנן ספקטור סמך את ידיו על ההיתר.
ספקנות
עקרונות החשיבה הביקורתית
ככלל, ספקנים שואפים להעריך כמה שיותר נכון נכונות של הדברים אותם הם בוחרים לבחון. לשם זאת, הם מחפשים סימנים המסוגלים להפריך/לסתור את מה שהם בוחנים על סמך ביסוסו (ולהפך), או לכל הפחות מעלים חשד שמוריד את סבירות נכונותו (ולהפך). סימנים אלו כוללים: