cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אנדריי סחרוב
ביוגרפיה
ב-1942, סיים סחרוב את לימודי התואר הראשון בהצטיינות, באַשְגַבָּט שבטורקמניסטן. למרות שיכול היה להמשיך לתואר מתקדם, הוא בחר להתגייס למאמץ המלחמתי, והוצב כטכנאי מעבדה במפעל תחמושת בעיר אוּלְיַאנוֹבְסְק. במפעל פיתח מכשיר מגנטי פשוט לבדיקת האיכות של פצצות חודרות שריון לאחר ייצורן.
סחרוב התחתן ב-1943, עם טכנאית המעבדה קלאבְדיה וִיחִירֶבָה, אותה הכיר במפעל. לזוג נולדו שלושה ילדים, וב-1945, לאחר סיום המלחמה, הם חזרו למוסקבה, להמשך לימודיו.
בסוף שנת 1989 מת סחרוב מהתקף לב ונקבר בבית העלמין ווסטריקובקוי במוסקבה. היה נשוי משנת 1972 לילנה בונר, פעילת זכויות האדם, שנפטרה בארצות הברית בחודש יוני 2011.
קריירה מדעית
סחרוב החל ללמוד לדוקטורט, במכון לפיזיקה של האקדמיה למדעים של ברית המועצות למדעים (FIAN), בהנחיתו של הפיזיקאי הנודע איגור תם, לימים חתן פרס נובל בפיזיקה. מחקרו של סחרוב עסק בפיזיקה של החלקיקים היסודיים. הוא סיים את מחקרו תוך שנתיים בלבד, וב-1947 הוענק לו תואר דוקטור. ב-1946 וב-1947, במהלך לימודי הדוקטורט שלו, הוצע לסחרוב להצטרף לקבוצות מחקר בנושא הנשק הגרעיני, אך הוא דחה את ההצעות. ב-1948, כשהוקם צוות גרעיני במכון לפיזיקה, בראשות תם, הוא נאלץ להצטרף.
עם תום מלחמת העולם השנייה, החל סחרוב לחקור את נושא הקרינה הקוסמית במסגרת עבודתו במכון לבדב לפיזיקה, ובאמצע 1948 היה לחבר בפרויקט פיתוח פצצת האטום הסובייטית בראשותו של איגור קורצ'טוב. לאחר מכן, מילא תפקיד מפתח בפיתוח פצצת המימן הסובייטית, פצצת "עוגת השכבות" שפוצצה לראשונה ב-12 באוגוסט 1953. סחרוב הביא גישה הנדסית חדשה בתכנון הפצצה, שהייתה מורכבת מליבה של חומר בקיע, עטופה לסירוגין בשכבות של אורניום ושל דלק תרמו-גרעיני (איזוטופים של מימן ושל ליתיום), והכול נעטף בחומר נפץ קונבנציונלי.
ב-1950 עברו סחרוב ורוב צוות הפיתוח לעיר סארוב, מרחק כמה מאות קילומטרים ממוסקבה, שהייתה למרכז המחקר הגרעיני של ברית המועצות.
בשנת 1953 נבחר כחבר קבוע באקדמיה למדעים, וקיבל את הראשון מבין שלושת אותות "גיבור העמל הסוציאליסטי".
בשנת 1956 זכה בפרס לנין.
סחרוב גם הגה את רעיון כור ההיתוך המבוקר המכונה "טוקמאק", לשימוש אזרחי, שהוא עדיין הבסיס לרוב הפרויקטים בתחום זה. יחד עם איגור תם הוא הגה את רעיון הכליאה של פלזמה חמה מיוננת באמצעות שדה מגנטי דמוי טורוס, לשם שליטה בהיתוך התרמו-גרעיני. רעיון זה הביא לפיתוח מתקן הטוקמק.
פעילות פוליטית
סחרוב סירב להצטרף למפלגה הקומוניסטית, אף על פי שהסירוב לעשות זאת היה צעד חתרני. "לא יכולתי להצטרף למפלגה כי חלק ממעשיה בעבר היו פסולים בעיניי", ציין בזיכרונותיו. מסוף שנות ה-50 החל סחרוב להיות מודאג מההשפעות המוסריות והפוליטיות של עבודתו. הוא מחה כנגד התפשטות הנשק הגרעיני והניסויים בו, והיה פעיל בהשגת האיסור החלקי על ניסויים גרעיניים שהושג ב 1963.
בשנת 1965 חזר לעסוק בקוסמולוגיה, אך המשיך להתנגד לדרכו הפוליטית של המשטר. במאי 1968 הוא פרסם (מחוץ לברית המועצות) מסה שכותרתה "הרהורים אודות קדמה, קיום הדדי בשלום וחופש אינטלקטואלי" שבעקבותיה נאסר עליו להשתתף בכל מחקר הקשור ליישומים צבאיים והוא חזר לחקור בתחומי הפיזיקה התאורטית.
שנתיים לאחר מכן הוא ייסד את "ועדת מוסקבה לזכויות האדם" תחת לחץ הולך וגובר של השלטונות. בקבוצה זו (שכונתה גם "קבוצת הלסינקי") היה נתן שרנסקי אחד הפעילים הבולטים ועוזרו של סחרוב.
בשנת 1973 הוצע שמו של סחרוב כמועמד לפרס נובל לשלום, הפרס הוענק לו ב-1975 אך הוא לא הורשה להשתתף בטקס. סחרוב המשיך להיות פעיל למען זכויות אדם כבסיס עקרוני לכל מערכת פוליטית, ותמך במאבקם של הסירובניקים היהודים לעלות מברית המועצות לישראל. ב-22 בינואר 1980 הוא נעצר והוגלה לעיר גורקי לאחר שמחה כנגד המעורבות הסובייטית בפלישה לאפגניסטן.
בין השנים 1980–1986 הוא היה נתון תחת פיקוח הדוק של המשטרה ובודד מהעולם. הותר לו לחזור למוסקבה רק בדצמבר 1986, שם עזר ביסודם של ארגונים פוליטיים אופוזיציוניים, הראשונים שהותר להם להתקיים באופן חוקי. הוא נבחר באפריל 1989 לועידת נציגי העם והיה ממנהיגי האופוזיציה. נפטר בדצמבר 1989 מדום לב.
אנדלקטצ'או מקונן
ליג' אנדלקטצ'או מקונן (באמהרית: እንዳልካቸው መኮንን, 1927 - 23 בנובמבר 1974) היה פוליטיקאי אתיופי אשר כיהן כראש ממשלת אתיופיה הרביעי לאחר שנתמנה לתפקיד על ידי הקיסר היילה סלאסי וראש הממשלה האחרון שמונה על ידי קיסר זה.
קורות חייו
מקונן נולד בעיר הבירה אדיס אבבה, והיה בנו של ראס ביטוודאד מקונן אנדלקטצ'או, ראש ממשלת אתיופיה הראשון. מקונן בוגר אוניברסיטת אוקספורד כיהן בתפקידים רבים לפני מינויו לראש ממשלה, מקונן היה שגריר אתיופיה בבריטניה לאחר מכן שגריר אתיופיה לאו"ם והיה אחד מהאנשים שהובילו בבחירות למזכ"ל האו"ם ב-1972 לפני מינויו של קורט ולדהיים, מקונן יותר מאוחר כיהן גם כשר הדואר והתקשורת ולאחר מכן כנשיא אגודת ימק"א הבינלאומית.
כראש ממשלה
מקונן שהתמנה לראש ממשלה לאחר התפטרותו של קודמו בתפקיד אקלילו הבט-וולד ניסה והחל ברפורמות על מנת להוריד את רמת ההפגנות מצד הסטודנטים ואזרחים אחרים. הרפורמה החשובה ביותר שהתרחשה הייתה כאשר הקיסר, היילה סלאסי הסכים לשינוי באחד מהסעיפים של החוקה, ולפיכך ראש הממשלה נהפך לאיש אשר בוחר את הבית התחתון של האספה הלאומית. רפורמות נוספות שביצע מקונן היו בתחומים רבים כגון: חינוך, רפורמה אגררית ושנוי תקציב הצבא. למרות שינויים אלו ההתנגדות המשיכה הפעם מצד קיצוניים מהצבא האתיופי, לכן מקונן החל לנהל משא ומתן עם גורמים אלו שנקראו הוועדה לתיאום הכוחות המזוינים שבראשם עמד אלוף-משנה עלם טסמה ב-23 במרץ. יומים לאחר שנפגשו עלם קיים את חלקו והורה לעצור מספר חיילים וקצינים בבסיס חיל האוויר האתיופי בדברה זאיט, ב-30 באפריל הגיע תורו של מקונן לקיים את חלקו במשא ומתן ואישר מעצרים של שרים ופוליטיקאים ששירתו בממשלתו של אקלילו הבט-וולד באשמת שחיתות שלטונית. תמיכתו של טסמה בראש הממשלה לא הציגה את כל הפלגים בוועדה ולכן מספר קצינים הדיחו את טסמה ב-22 ביוני והוא ברח לגוג'אם, עוד באותו החודש מונה אטנפו אבטה ליושב ראש הוועדה ונתן פקודות לכל היחידות בצבא ובמשטרה לשלוח שלושה נציגים למפקדה של החטיבה הרביעית לפגישת פסגה שכונסה ב-28 ביוני, וועדה זו שינתה את שמה ל-הוועדה לתיאום הכחות המזוינים, המשטרה וצבא היבשה (בקיצור: דרג).
אחרית דבר
האירוע המשמעותי בכהונתו של מקונן החל ה-26 ביוני כאשר מספר מחברי בית הנציגים עתרו לקיסר שישחרר את האנשים אשר הוצא כנגדם צו מעצר, הקיסר הסכים אך הוועדה הצבאית לא הסכימה ולכן הוועדה שלחה מספר אנשים שעצרו כ-50 אנשים שנחשדו בשחיתות ב-30 ביוני תוך כשבועיים יותר מ-150 איש מהממשלה הקודמת, הנוכחית, מושלי מחוזות, אצילים חלק מהמשפחה הקיסרית ובנוסף את נכדו של הקיסר אסכנדר דאסטה, לבסוף מקונן נעצר גם הוא ובמקומו מונה מיכאל ימרו לראש ממשלה ב-22 ביולי מקונן ונכלא, בבית הכלא מנליק. בערב של ה-23 בנובמבר מקונן הוצא להורג יחד עם מספר אנשים המכונים "השישים", להוציא הקיסר.
מאטיוש
מאטיוש (בהונגרית: Mátyus) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית מאטיוש קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות, מ-392 תושבים בשנת 1990 עד 311 תושבים בשנת 2020.
יהודי מאטיוש
יהודים חיו במאטיוש בתקופות זמן שונות עד להירצחם בשואה.
פתיחת קלמנץ
פתיחת קלמנץ היא פתיחת שחמט המתחילה במסע: פתיחה זו נקראת על שם הרמן קלמנץ (1846–1908), שחמטאי אסטוני. פתיחה זו נחשבת לפתיחה נדירה, ומוגדרת A00 באנציקלופדיית פתיחות השחמט (ECO).
סקירה
בדומה לפתיחת אנדרסן, 1.א3, 1.ח3 הוא מסע סתמי, עקב היותו לא תורם כלל בתפיסת משבצות המרכז ולא עוזר בפיתוח הכלים. בנוסף לכך, מסע זה אף מחליש קצת את צד המלך של הלבן, אף כי לא ברמת החומרה של פתיחת גרוב (1.ב4) או בפתיחת בארנס (1.ו3). בגלל שאין כלל סיבה ללבן לשחק מסע שכזה, הוא נמצא בין המסעות הנדירים ביותר מתוך 20 המהלכים הראשונים החוקיים. מסע שכזה משוחק לעיתים נדירות ביותר בתחרויות המקצועיות ואף במשחקי ידידות. אף על פי כן, האמן בינלאומי מיכאל באסמן התנסה בפתיחה 1.ח3, בדרך כלל המשיך אותה במסע 2.ג4 (בהופכה לפתיחת הגרוב), או 2.א3, מבנה המכונה "זחילה מתגנבת".
לשחור יש מספר תגובות לפתיחה זו, כאשר הנפוצה ביותר היא 1...ד5 ו-1...ה5, שמטרתן לתפוס ולהשפיע על משבצות מרכז הלוח. תגובה אפשרית נוספת היא 1...ב6 (או אפילו 1...ב5), במטרה לעשות פיאנקטו ולהעביר את הרץ למשבצת ב-7, ובכך ליצור לחץ על צד המלך החלש ועל מבנה הרגלים בצד המלך, בנוסף מסע זה מונע מהלבן לשחק ה4 ולתפוס בכך את המרכז.
1...ו5 היא כנראה לא התגובה הכי טובה ששחור יכול לשחק בה, בגלל שאז יכול הלבן לשחק 2.ד4, ובכך להעביר את המצב לקו חד נגד ההגנה ההולנדית (וריאציית התקפת קורצ'נוי).
אליפות אירופה בכדורסל 2005
אליפות אירופה בכדורסל 2005, או בקיצור יורובאסקט 2005 היא האליפות ה-45 המאורגנת על ידי פיב"א אירופה. התחרות התקיימה בסרביה ומונטנגרו ונערכה בין ה-16 בספטמבר ל-25 בספטמבר. בתחרות התחרו 16 נבחרות, כאשר לבסוף יוון זכתה באליפות, אחרי ניצחון על גרמניה בגמר.
זוהי הפעם השלישית שהאליפות נערכת בבלגרד (בפעמים הקודמות: יורובאסקט 1961 ויורובאסקט 1975).
מהלך התחרות
16 הנבחרות חולקו לארבעה בתים בשיטת הראונד רובין. הראשונה בכל בית עולה אוטומטית לשמינית הגמר, כשהמקומות השני והשלישי בכל בית מתחרים בסיבוב נוק-אאוט נוסף על העלייה לשמינית הגמר. משמינית הגמר התחרות משוחקת בשיטת נוק-אאוט עד וכולל הגמר.
פרסים
השחקן המצטיין: דירק נוביצקי ( גרמניה)
חמישיית הטורניר
ראו סימוכין:
קורט שוויטרס
קורט שוויטרס (בגרמנית: Kurt Schwitters; 20 ביוני 1887 – 8 בינואר 1948), צייר ופסל גרמני, יליד העיר הנובר. היה מראשי תנועת הדאדא בגרמניה.
יצירתו
שוויטרס היה ידוע בקולאז'ים המורכבים מפיסות אשפת נייר שמצא, חלקי עץ מעובדים וחפצים אחרים הנושאים אופי אישי. את האסמבלאז' ראה שוויטרס כעקרון פעולה עיקרי אותו הוא כינה 'מרץ' (Merz). השם, על פי שוויטרס, לקוח מקרע נייר ועליו האותיות מתוך שמו של ה"קומרצבנק" (Commerzbank), בנק גרמני גדול.
עבודתו המונומנטלית של שוויטרס הייתה ה"מרצבאו" (Merzbau). זו הייתה סביבת אסמבלאז' גדולה אשר הוקמה בביתו של שוויטרס בהנובר והתפרסה על כל ביתו. הסביבה הורכבה מחלקי עץ, קרטון וכדומה, אשר יצרו סביבה בהשפעת האמנות המופשטת והקוביסטית. סביבה זו עוצבה מחדש ועודכנה על ידי שוויטרס בהתאם להתפתחותו הסגנונית. על אף המראה המופשט של העבודה, הקדיש שוויטרס פינות שונות בה עבור נושאים ואנשים שונים. מרכזה של העבודה היה עץ מפוסל אשר כונה בשם "עמוד הייסורים הארוטיים" ("Säule des erotischen Elends"). בנוסף לכך הוכשרו פינות וגומחות בעבודה לאמנים כגון האנס ארפ, להאנה הוך, ל"מערת הרוצחים", "מערת אהבה" ועוד.
ביתו של שוויטרס על עבודת המרצבאו שבו נהרסו בהתקפה אווירית במלחמת העולם השנייה. שוויטרס עצמו, נמלט בשנת 1937 לנורווגיה, שם בנה מחדש את העבודה בעיר אוסלו. בשנת 1945 נסע לאנגליה ובנה בה את עבודת המרצבאו בשלישית, לאחר שביתו בעיר אוסלו נשרף.
ראסינג גנק
קונינקלק ראסינג קלאב גנק הידוע גם כראסינג גנק או גנק (בהולנדית: Koninklijke Racing Club Genk ; KRC Genk ולעיתים Racing Genk) הוא מועדון כדורגל בלגי הממוקם בעיר גנק (מבוטא בפלמית: חנק) שבמחוז לימבורג הפלמי. משמעות השם בפלמית היא מועדון המרוצים המלכותי גנק. המועדון הוקם בשנת 1988 לאחר איחודן של המועדונים ואטרסחיי תור גנק ו-KFC וינטרשלאך. נכון להיום, המועדון נחשב לאחד מבין ארבעת המועדונים הבלגים המצליחים ביותר בבלגיה, כאשר הקבוצה מעפילה כמעט בכל שנה למפעלים אירופאים. הקבוצה נמצאת בליגה הבכירה בבלגיה מאז עונת 1996–1997, וזכתה ארבע פעמים באליפות ליגת העל הבלגית וחמש פעמים בגביע הבלגי.
היסטוריית KFC וינטרשלאך (1923 - 1988)
מועדון הכדורגל וינטרשלאך נוסד בשנת 1923, ונעשה באותה שנה לחבר בהתאחדות הכדורגל הבלגית, שמיספרה אותו כמועדון הבלגי מספר 322. במלאת 35 שנה למועדון, הוא שינה את שמו ל-KFC וינטרשלאך. בשנת 1972 וינטרשלאך העפילה לליגה המשנה הבלגית. לאחר שהעפילה לליגת העל הבלגית, הקבוצה סיימה את עונת הבכורה שלה בליגה במקום השני בסיומו של הסיבוב הסופי בליגה. אחרי שהליגה הורחבה מ-16 קבוצות ל-20, התחרות הקשתה על הקבוצה להישאר בליגה והיא ירדה ליגה. כבר בעונת החזרה שלה לליגת המשנה זכתה וינטרשלאך שוב בהעפלה לליגה הבכירה.
הקבוצה סיימה במקום ב-5 בשנת 1981, אך שתי עונות לאחר מכן ירדה ליגה שוב, אחרי שסיימה במקום האחרון. באותה העונה סטנדארד ליאז' זכתה באליפות לאחר מתן שוחד במשחק נגד המועדון ווטרסחיי תור (שמאוחר יותר התמזג עם וינטרשלאך ליצירת ראסינג גנק). אחרי ארבע עונות בליגת המשנה, וינטרשלאך מצאה עצמה מעפילה שוב לליגת העל, וזוכה בסיבוב האחרון של 1987, נקודה אחת מעל לטונגרן. היא סיימה את העונה הכללית במקום ה-15 מתוך 18, בסיומה של העונה, המועדון התמזג עם המועדון השכן ווטרסחיי ששיחק בליגה השנייה באותה העת.
קלאב ווטרסחיי SV תור גנק
מועדון הספורט ווטרסחיי תור גנק נוסד בשנת 1919 תחת השם ווטרסחיי ספורט וריניגינג תור כאשר המילה תור היא ראשי תיבות של - Tot Herstel Onzer Rechten (עברית: "להשיב לנו את זכויותנו"). המועדון נרשם בהתאחדות הכדורגל הבלגית רק בשנת 1925, כמועדון הבלגי מספר 533. המועדון זכה לתקופת משחק ארוכה בליגת העל הבלגית בסוף שנות ה-50 ובראשית שנות ה-60, ושוב משנת 1978 עד 1986. ווטרסחיי זכתה בגביע הבלגי פעמיים (1980 ו-1982). ההצלחה של הזכייה בגביע המשיכה עם המועדון בשנה שלאחר מכן, כאשר המועדון הגיע עד לשלב חצי הגמר של גביע אירופה למחזיקות גביע, בעונת 1982–1983. אחרי שהמועדון עבר את פריז סן-ז'רמן מצרפת ברבע הגמר, הוא הובס 1–5 בחצי הגמר על ידי אברדין הסקוטית, שלאחר מכן המשיכה עד לזכייה בגביע. בשנת 1988, לאחר שתי עונות בליגת המשנה, המועדון התמזג עם KFC וינטרשלאך גנק.
KRC ראסינג גנק (1988 - היום)
המועדון המאוחד שנקרא בקיצור ראסינג גנק שמר על מסורתו של וינטרשלאך, והחל לשחק בליגה הבכירה אך סיים במקום האחרון. בשנה שלאחר מכן, גנק הצליחה לנצח בסיבוב האחרון בליגת המשנה ומאז שיחקה 4 עונות רצופות בליגת העל הבלגית. בשנת 1995, ההנהלה שכרה את אימה אנטואניס כמאמן הקבוצה, והתוצאות הגיעו כבר בסיומה של העונה, כאשר ראסינג סיימה במקום השני ודילגה מעל השלב האחרון לאחר ששתי קבוצות ליגת העל התאחדו ונתנו לה מקום בטוח בעליית ליגה (סירינג וסטנדארד ליאז'). אחרי מקום שמיני בשנת 1997, המועדון נהנה מעונת 1997–1998 לטובה, כאשר זכה בגביע הבלגי ובמקום השני בליגה. בעונתה הראשונה של גנק באירופה, הקבוצה עברה בהצלחה את אפולוניה טירנה האלבנית ואת דואיסבורג מגרמניה, לפני שנעצרה והודחה על ידי מיורקה הספרדית בשלב 1/16 של גביע אירופה למחזיקות גביע. העונה הסתיימה בצורה יותר טובה עבור המועדון, לאחר שגנק זכתה באליפות הראשונה שלה בהיסטוריה המאוחדת שלה, במאי אותה השנה. לאחר ההצלחה בגנק, מאמנה אימה אנטואניס עזב לטובת אנדרלכט.
גנק שיחקה בשלבי המוקדמות לליגת האלופות בעונת 1999–2000, אבל הודחה על ידי מריבור הסלובנית בסיבוב ההעפלה השני. בסיום העונה, גנק זכתה בגביע הבלגי לאחר ניצחון על סטנדרד ליאז', ואת הליגה סיימה במקום ה-9. בעונה שלאחר מכן, גנק הדרדרה עד למקום ה-11 בסיום העונה, והודחה בסיבוב השני של גביע אופ"א על ידי ורדר ברמן הגרמנית, אחרי שעברה בסיבוב הראשון את פ.צ ציריך משווייץ. אחרי מספר עונות לא טובות, גנק הצליחה להשיב לעצמה את תואר האליפות בעונת 2001–2002. בעונת 2002–2003, הקבוצה הגיעה לשלב הבתים של ליגת האלופות, לראשונה בהיסטורית הקבוצה. היא סיימה במקום הרביעי האחרון, אבל הצליחה לסחוט תוצאות תיקו מרשימות מול ריאל מדריד, רומא וא.א.ק. אתונה.
בעונת, גנק סיימה במקום השני אחרי אנדרלכט. המועדון מלימבורג, הוביל כמעט לאורך כל העונה את הטבלה, אבל הפסיד את ההולכה לאנדרלכט בתום המחזור ה-28, אחרי הפסד לג'רמינל בירסחוט. עונת, הייתה לאסון עבור הקבוצה, לאחר שלא הצליחה לסיים בחלק העליון של הטבלה, וסיימה במקום ה-10 המאכזב מבחינתה. מאוחר יותר הצטרף לקבוצה החלוץ הישראלי אליניב ברדה ובהדרגה נהפך לאחד משחקניה הבולטים. בעונת 2010/2011 זכתה גנק באליפות שלישית בתולדותיה ובתחילת עונת 2011/2012 הדיחה את מכבי חיפה בשלב הפלייאוף על הכרטיס לשלב הבתים של ליגת האלופות.
בעונת זכתה בפעם הרביעית בגביע הבלגי, לאחר ניצחון 0–2 על סרקל ברוז' במשחק הגמר.
בעונת זכתה הקבוצה באליפות בפעם הרביעית בתולדותיה.
שרת (מחשבים)
למונח שרת (באנגלית: Server) שתי משמעויות הקשורות קשר הדוק ביניהן:
ספריות דינמיות וטכנולוגיות רכיבים למיניהן הן דוגמאות לתוכנות שרת שפועלות בדרך-כלל באותו מחשב שבו פועלת תוכנת הלקוח, בעוד ששרתי אינטרנט לסוגיהם מיועדים למצבים שבהם תוכנת הלקוח ותוכנת השרת פועלות במחשבים שונים. מערכות שרתי מסדי-נתונים מתוכננות גם הן עבור שרתים מרוחקים (Remote computer, כינוי למצב שבו תוכנת השרת נמצאת על מחשב אחר מאשר המחשב המקומי, Local computer).
תוכנת שרת מתאפיינת בכך שהיא פועלת על בסיס של האזנה לבקשה (request), והחזרת תגובה (response) לבקשה, שניהם בפרוטוקול שנקבע מראש. כיוון שבקשה עשויה להגיע בכל עת, על תוכנת שרת לפעול תמיד, בהמתנה לבקשה – להבדיל מתוכנת לקוח, שהמשתמש מביא לסיום פעולתה עם גמר השימוש בה.
השרתים הם ביסודם תוכנה המבצעת את השירות הנדרש. ככל תוכנה, גם תוכנת השרת זקוקה למחשב פיזי שעליו היא מתבצעת. ייתכן לפיכך מצב שבו שרתים אחדים מתארחים על מחשב אחד, או לחלופין שרת אחד שמשתרע על מחשבים אחדים עקב העומס הרב המוטל עליו. חוות שרתים עשויה להכיל שרתים ומחשבים רבים מאוד, וניתן גם לכווץ אותה למחשב חזק המסוגל להכיל שרתים רבים. עם זאת, ישנם מקרים בהם תוכנת השרת אינה מותקנת על מחשב סטנדרטי אלא על התקן (appliance) שזהו ייעודה היחידי.
מערכות הפעלה מקובלות לשרתים הן Windows NT Server לדורותיה, יוניקס ולינוקס.
חוות שרתים
לחוות שרתים (נקראת גם "אולם שרתים") יש מספר מאפיינים עקרוניים על מנת להבטיח את תפקודם הרציף של השרתים. השרתים מונחים על "רצפה צפה". דהיינו, הם מונחים על משטח מוגבה, תחתיו עוברים כבלים ואוויר ממוזג. הטמפרטורה בחווה קבועה, וניהולה מרוכז. הכבלים מסודרים בעזרת מסדים, מסילות וזרועות. נעשה שימוש בסיבים אופטיים כדי לתמוך בתקשורת בין השרתים. מותקן אל פסק כדי לשמור על זמינות השרתים. בין החוות השונות יש גיבוי. מאפיין חשוב נוסף הוא ניטור החווה.
זמינות שרתים
שרת מחשבים מתאפיין בהפעלת מספר רב של תוכניות ותהליכי מחשב במקביל, כל תוכנית או תהליך משרתים בדרך כלל מספר משתמשי קצה במחשבים המחוברים לשרת וניגשים אליו באמצעות רשת מחשבים על מנת לבקש מידע המאוכסן על גבי השרת. לעיתים קורה ששירות מסוים או תהליך שרץ על גבי השרת חדל לפעול ומשתמשים המחוברים לשרת לא יכולים לקבל את המידע הדרוש להם ובכך נפגמת זמינות השרת ויכולתו לספק שירותים כנדרש למשתמשי הקצה.
שרת מול מחשב אישי
כיום יש שרתים קטנים דמויי מחשבים אישיים, וההשוואה בטבלה מתייחסת לשרתים תעשייתיים וגדולים בעיקר.
סוכנות הידיעות הערבית הסורית
סוכנות הידיעות הערבית הסורית (בערבית: الوكالة العربية السورية للأنباء أو سانا, באנגלית: Syrian Arab News Agency; ידועה בראשי התיבות SANA, ואף בעברית: "סאנא") היא סוכנות ידיעות בבעלות ממשלת סוריה הקשורה למשרד התקשורת הסורי. הסוכנות הוקמה ביוני 1965.
אתר אינטרנט
סאנא השיקה אתר אינטרנט בשנת 1997. תוכני האתר מתעדכנים באופן יומי, ומופיעים בשמונה שפות שונות, וביניהן: ערבית, | עברית, אנגלית, צרפתית ופרסית. עד נובמבר 2012, אתר סאנא פעל על שרתים של חברת SoftLayer בדאלאס, טקסס. לאחר הטלת סנקציות אמריקאיות בעקבות מלחמת האזרחים הסורית, הופסקה פעילות הסוכנות משרתים אמריקאיים.
החתונה של החבר שלי
החתונה של החבר שלי (באנגלית: My Best Friend's Wedding) הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי משנת 1997 בבימויו של פי. ג'יי. הוגאן, בכיכובם של ג'וליה רוברטס, דרמוט מלרוני, קמרון דיאז, רופרט אוורט, פיליפ בוסקו, מ. אמט וולש, רייצ'ל גריפיתס, קארי פרסטון וסוזן סאליבן.
הסרט זכה בעיקר לביקורות חיוביות מצד המבקרים, והוא נחשב לאחד משני הסרטים המפורסמים ביותר של ג'וליה רוברטס (השני הוא "אישה יפה" משנת 1990). מבחינה כלכלית, סרט זה היה ללהיט בקופות הכרטיסים ברחבי העולם והוא אחד הסרטים הרווחיים ביותר של שנת 1997.
שיר הפסקול "I Say a Little Prayer (For You)", גרסת כיסוי של הזמרת דיאנה קינג זכה לחשיפה משמעותית בסרט עצמו והצליח להגיע אל רשימת בילבורד הוט 100. הפסקול כולל מספר משירי ברט בכרך / האל דייוויד.
תקציר העלילה
ג'וליאן פוטר (ג'וליה רוברטס), מבקרת מסעדות מניו יורק, מקבלת שיחת טלפון מהידיד הוותיק שלה מייקל אוניל (דרמוט מלרוני), שמודיע לה כי בעוד ארבעה ימים הוא יתחתן עם קימי וואלאס (קמרון דיאז), סטודנטית באוניברסיטת שיקגו, בת 20 ממשפחה עשירה. ג'וליאן מודאגת מכך שמייקל יתחתן עם מישהי כל כך לא מתאימה לו, שהוא מכיר במשך תקופת זמן כה קצרה. היא מבינה שהיא מאוהבת במייקל, ויוצאת לשיקגו, נחושה בדעתה לחבל בחתונה שלו.
זמן קצר לאחר הגעתה, ג'וליאן פוגשת בקימי, שמבקשת ממנה להיות שושבינה הכבוד שלה. ג'וליאן מוצאת את עצמה מעמידה פנים כמי שמסייעת בצייתנות בהכנות לקראת החתונה, בזמן בו היא מתכננת בחשאי דרכים למנוע את החתונה מלקרות. היא מנסה לחבל, בקטנה, ביחסים שבין מייקל וקימי - למשל, היא לוקחת את השניים לבר קריוקי לאחר שהיא מגלה שקימי היא זמרת איומה. מאוחר יותר, היא מבקשה מהחבר ההומו שלה ג'ורג' דאונס (רופרט אוורט) שיעמיד פנים שהם מאורסים, בתקווה לגרום למייקל לקנא. לאחר שכל הטקטיקות האלו נכשלות, ג'ורג' משכנע את ג'וליאן להגיד למייקל את האמת - שהיא מאוהבת בו.
בבוקר החתונה, ג'וליאן מתוודה על אהבתה למייקל, ומבקשת ממנו שיתחתן איתה ומנשקת אותו בלהט. קימי מבחינה בכך ובורחת מהמקום, ומייקל רודף אחריה. ג'וליאן מבינה כי מייקל אוהב את קימי, ומתנצלת בפניה. לאחר החתונה, ג'וליאן מברכת את מייקל על נישואיו, ומתנחמת בזרועותיו של ג'ורג'.
הכנסות ממכירת כרטיסים
בסוף השבוע הראשון בו הסרט עלה לאקרנים לראשונה בארצות הברית, הוא הגיע למקום השני ברשימת הסרטים המכניסים ביותר בצפון אמריקה באותו סוף שבוע, עם הכנסות של בקופות הכרטיסים של 21,678,377 $ (במקום הראשון היה הסרט "באטמן ורובין"). סרט זה נשאר ברשימת עשרת הסרטים המכניסים ביותר בקופות הכרטיסים בארצות הברית במשך 6 שבועות רצופים, ובסופו של דבר הכניס 127,120,029 $ (בתוך ארצות הברית). ברחבי העולם, הסרט הכניס סך כולל של 299,288,605 $, והוא אחד מעשרת הסרטים המכניסים ביותר של שנת 1997 (הן בתוך ארצות הברית בלבד, והן ברחבי העולם).
ביקורת
הסרט בכלל, והופעתה של ג'וליה רוברטס בפרט, זכו לשבחים רבים ובעיקר לביקורות חיוביות מצד המבקרים. נכון ליוני 2012, סרט זה מחזיק דירוג של 71% באתר Rotten Tomatoes, עם הדעה הרווחת כי "הודות לביצועיה המקסימים של ג'וליה רוברטס, וספין חתרני על הז'אנר, החתונה של החבר שלי היא קומדיה רומנטית מרעננת ומשעשעת".
מגזין הקולנוע הבריטי Total Film שיבח את הסרט, והעניק לו ארבעה מתוך חמישה כוכבים, וכתב על רוברטס כי "הנה היא מגרשת את כל הזיכרונות מ (סרטיה) "מרי ריילי" ו"צרות בכותרות", עם הופעה חיה, לא - תוססת. כשהיא מחייכת את אותו חיוך קטלני, מזילה את אותן דמעות מנצחות, מבצעת דיאלוגים חינניים ללא כל מאמץ, רוברטס חזרה למקומה הראוי - לא בתלבושות תקופתיות אפרוריות, אלא כמלכה הסקסית של הצחוקים". כמו כן נכתב כי החתונה של החבר שלי הוא סרט דייטים מושלם, והסרט "מוכיח שרוברטס היא לא גרועה, כפי שכולנו חשבנו שהיא".
פיטר טרוורס (הרולינג סטון) כינה אותו "סרט הדייטים של הקיץ", למרות שמתח ביקורת על התסריט. הוא שיבח את רוברטס וכתב כי היא השקיעה בסרט "את כל-כולה".
ג'ואנה ברי (Radio Times) העניקה לו ארבעה מתוך חמישה כוכבים, וציינה כי "קומדיה נוצצת" זו מסמנת את תחייתה מחדש של הקריירה הקולנועית של ג'וליה רוברטס.
קרול באקלנד (CNN) אמרה כי רוברטס "מאירה את המסך".
פרסים
הכרת מכון הסרטים האמריקאי:
פסקול
הפסקול, אשר שוחרר ב-17 ביוני 1997, ואשר כולל גרסאות כיסוי עדכניות של שירים מוכרים, זכה לשבחים.
קשר קואורדינטיבי
קשר קואורדינטיבי הוא קשר כימי ממשפחת הקשרים הקוולנטיים.
קשר קוארדינטיבי נוצר בשני מצבים: המכנה המשותף לשני המקרים, המבדיל אותם מקשר קוולנטי רגיל, הוא שזוג האלקטרונים היוצר קשר נתרם על ידי אטום אחד בלבד. מכיוון שקשר זה אינו שונה בתכונותיו מקשר קוולנטי רגיל, הרי שהמינוח הוא טרמינולוגי בעיקרו.
התרכובת שיכולה לקבל זוג אלקטרונים ליצירת קשר קואורדינטיבי היא חומצת לואיס, והתרכובת שתורמת את זוג האלקטרונים לקשר הקואורדינטיבי היא בסיס לואיס.
רודולף שוורץ
רודולף שוורץ (בגרמנית: Rudolf Schwarz; 29 באפריל 1905 – 30 בינואר 1994) היה מנצח יהודי-אוסטרי.
קורות חיים
שוורץ נולד למשפחה יהודית בווינה. החל ללמוד מוזיקה בגיל 6. הוא למד אצל המלחינים הנס גאל וריכרד שטראוס, והופיע לראשונה בניצוח בדיסלדורף שבגרמניה בשנת 1924.
בהיותו יהודי, פוטר בשל יהדותו בשנת 1933, לאחר עליית הנאצים לשלטון. הוא נכלא ולבסוף נשלח למחנה הריכוז ברגן-בלזן בשנת 1943. עם תום מלחמת העולם השנייה היגר לאנגליה, שם ניצח על התזמורת הסימפונית של בורנמות', על התזמורת הסימפונית של ברמינגהאם ועל תזמורת רשות השידור הבריטית.
נפטר בלונדון בשנת 1994, בגיל 88.
וילי דבנפורט
ויליאם "וילי" דבנפורט (באנגלית: William "Willie" D. Davenport; 8 ביוני 1943 – 17 ביוני 2002 ), היה ספורטאי אמריקאי, אלוף אולימפי (מקסיקו 1968), שיאן עולם (1969–1972), 3 פעמים ראשון בעולם (1966, 1968 ו-1969) ו-4 פעמים אלוף ארצות הברית (1965, 1966, 1967 ו-1969) בריצת 110 מטר משוכות. ייצג את ארצות הברית ב-4 אולימפיאדות (טוקיו 1964, מקסיקו 1968, מינכן 1972 ומונטריאול 1976) ובאולימפיאדת חורף (לייק פלאסיד 1980) במזחלות.
דבנפורט שירת בדרגת קולונל ב.
ביוגרפיה
דבנפורט נולד וגדל בטרוי שבאלבמה והיה האח הבוגר בין שבעת אחיו. ב-1952 עברה המשפחה לוורן שבאוהיו. סיים את לימודיו בתיכון "האולנד" שבאוהיו והמשיך בלימודיו באוניברסיטת הדרום שבבאטון רוז' בלואיזיאנה. סיים את לימודיו באוניברסיטה ב-1969.
ב-1961, לאחר סיום לימודיו, התגייס לצבא ארצות הברית ושירת בו עד פטירתו ב-2002 עת הגיע לדרגת קולונל במסגרת המשמר הלאומי של ארצות הברית. בשנים 1961–1963 נשלח לשרת בגרמניה.
1964
במבחנים האמריקאיים לאולימפיאדת טוקיו שנערכו בלוס אנג'לס באמצע ספטמבר הוא זכה במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.6 שניות, לפני הייז ג'ונס (13.6 שניות) ובליין לינדגרן (13.8 שניות). אולם במשחקים האולימפיים עצמם הוא סיים רק במקום 13 בתוצאה של 14.2 שניות.
אלוף ארצות הברית
באליפות ארצות הברית שנערכה בסן דייגו, קליפורניה בסוף יוני 1965 הוא זכה במדליית זהב בריצת 120 יארד משוכות בתוצאה של 13.6 שניות, לפני סגן האלוף האולימפי המכהן בליין לינדגרן (13.7 שניות) ורוג'ר מורגן (13.7 שניות)
1966
באליפות ארצות הברית שנערכה בניו יורק, בסוף יוני 1966 הוא זכה במדליית זהב בריצת 120 יארד משוכות בתוצאה של 13.44 שניות, לפני דון שי (13.61 שניות) וארל מק'קולק (13.88 שניות).
1967
באליפות ארצות הברית שנערכה בבייקרספילד, קליפורניה בסוף יוני 1967 הוא זכה במדליית זהב בריצת 120 יארד משוכות בשיא אליפות חדש של 13.3 שניות, לפני ארל מק'קולק (13.5 שניות)	ריצ'מונד פלאורס (13.6 שניות).
ב שנערכו בויניפג, קנדה באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית כסף בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.55 שניות, אחרי בן ארצו ארל מק'קולק (13.49 שניות) ולפני חואן מוראלס מקובה (14.30 שניות).
אלוף אולימפי
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) הוא זכה במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בשיא אולימפי חדש של 13.33 שניות, לפני חברו לנבחרת ארווין הול (13.42 שניות) ואדי אוטוז מאיטליה (13.46 שניות).
1969
באליפות ארצות הברית שנערכה במיאמי, פלורידה, בסוף יוני 1969 הוא זכה במדליית זהב בריצת 120 יארד משוכות ביחד עם ליאון קולמן בתוצאה של 13.42 שניות, לפני ארווין הול (13.43 שניות).
בתחרות שנערכה בציריך, שווייץ ב-4 ביולי אותה שנה הוא קבע בריצת 110 מטר משכות שיא עולם חדש של 13.2 שניות.
1970
באליפות ארצות הברית שנערכה בבייקרספילד בסוף יוני 1970 הוא זכה במדליית ארד בריצת 120 יארד משוכות בתוצאה של 13.4 שניות, אחרי תומאס היל (13.39 שניות) ומרקוס ווקר (13.40 שניות).
1972
באליפות ארצות הברית שנערכה בסיאטל, וושינגטון ביוני 1972 הוא זכה במדליית כסף בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.6 שניות, אחרי רוד מילבורן (13.4 שניות) ולפני תומאס היל (13.6 שניות).
באולימפיאדת מינכן (1972) הוא סיים במקום רביעי בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.50 שניות, אחרי רוד מילבורן שקבע שיא עולם חדש של 13.24 שניות, גי דרו מצרפת (13.34 שניות) ותומאס היל (13.48 שניות) ולא הצליח להגן על תוארו.
1974
באליפות ארצות הברית שנערכה בבייקרספילד ביוני 1974 הוא זכה במדליית ארד בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.5 שניות, אחרי צ'ארלס פוסטר (13.4 שניות) ותומאס היל (13.5 שניות).
1976
באולימפיאדת מונטריאול (1976) הוא זכה במדליית ארד בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.38 שניות, אחרי גי דרו (13.30 שניות) ואלחנדרו קסנייאס מקובה (13.33 שניות).
1977
באליפות ארצות הברית שנערכה בווסטווד, קליפורניה בתחילת יוני 1977 הוא זכה במדליית ארד בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.56 שניות, אחרי צ'ארלס פוסטר (13.49 שניות) וג'יימס אוונס (13.49 שניות).
אולימפיאדת החורף
באולימפיאדת לייק פלאסיד (1980) הוא סיים במקום 12 במזחלות של 4 אנשים.
שירות ציבורי
לאחר שפרש מספורט תחרותי המשיך דבנפורט לשרת במשמר הלאומי של ארצות הברית עד לדרגת קולונל ובנוסף היה חבר בארגונים לאומיים שונים ובהם:
משפחתו
דבנפורט נשא לאישה את מריאן ולזוג נולדו 2 בנים (מרק ווילי) ובת (טניה). נפטר ביוני 2002 מאירוע לב בנמל התעופה הבינלאומי שיקגו או'הייר בדרכו למשרדי האו"ם בוירג'יניה שם שירת במשרד המשמר הלאומי.
יצחק לבטוב
יצחק לבטוב (נולד ב-1936), עיתונאי וסופר ישראלי.
ביוגרפיה
לבטוב נולד ב-1936 במושב כפר הס. הוא בוגר האוניברסיטה העברית בירושלים (1962) בחוגים חינוך ופילוסופיה.
בין השנים 1962–1978 היה לבטוב עורך חדשות בכיר בלשכת העיתונות הממשלתית. במסגרת תפקידו זה, ערך ופרסם לראשונה הודעות רשמיות על התפתחויות מדיניות חשובות בישראל, כגון פרוץ מלחמת ששת הימים ומהלכי הקרבות של המלחמה, וכן פרוץ מלחמת יום כיפור ומהלכיה ולהבדיל ביקורו של הנשיא סאדאת בישראל.
בין השנים 1962–2000 היה לבטוב משתתף קבוע במוספים לספרות "משא" ו"על המשמר", עד לסגירתם, וכן בביטאון אגודת הסופרים "מאזניים". הוא ערך ראיונות עם סופרים והוגים וכן עסק בסקירת וביקורת ספרים. בין מרואייניו נמנים תרצה אתר, הסופר פנחס שדה, המתרגם יורם ברונובסקי, הסופרת יהודית הנדל, הסופר דן צלקה, הסופרת רונית מטלון וכן הוגי דעות וחוקרים אקדמאים ביניהם רבים זוכי פרס ישראל כמו ההיסטוריונים יעקב כץ, זאב שטרנהל, נתן שפיגל ואחרים.
במהלך השנים 1978 עד 1991 היה דובר תנועת המושבים ועורך ביטאון התנועה "תלמים", אחד הביטאונים הוותיקים בישראל.
כתיבה ועריכה ספרותית
ב-1958 היה חבר מערכת כתיבת הספר "על אדמתם" (בשיתוף הסופרים לוי בן אמיתי, אלכסנדר סנד, דניאל בן נחום), קובץ ממבחר היצירה הספרותית והאמנותית שנוצרה בהתיישבות העובדת (קיבוצים ומושבים), שיצא לרגל חגיגות העשור למדינת ישראל.
בשנת 1969 פרסם את האנתולוגיה "בשחוק ודמע", בה תרגם משירי המשורר הלבנוני ג'ובראן ח'ליל ג'ובראן (איורים: עבד יונס, הוצאת "עקד"). האנתולוגיה זכתה בשעתו להערכה גם מפיו של נשיא לבנון דאז, קמיל שמעון, וכן ממייסד צבא דרום לבנון, סעד חדאד.
ב-1991 ערך את הספר "מילים שמנסות לגעת" הכולל 11 משדרי ספרות (הוצאת "ספריית פועלים"), חלקם כוללים פרסומים ראשונים מכתבי הוגי הדעות הפרופ' שמואל הוגו ברגמן, גרשום שלום, שמעון הלקין, חיים שירמן ואחרים. הספר ראה אור בברכתה של רשות השידור.
הרפובליקה האוטונומית הסובייטית הסוציאליסטית של מולדובה
הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוטונומית של מולדובה (ברוסית: Молда́вская Автоно́мная Сове́тская Социалисти́ческая Респу́блика; במולדובנית: Република Аутономэ Советикэ Cочиалистэ Молдовеняскэ) הייתה רפובליקה אוטונומית בתחום הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית בין שתי מלחמות העולם.
היסטוריה
אחרי מלחמת העולם הראשונה, החליטה בֵּסָרַבְּיָה על איחוד עם רומניה חרף תביעותיה של ברית המועצות. ברית המועצות, שרצתה לאותת על תביעותיה לשטח בסרביה, הקימה ב-7 במרץ 1924, בתחום אוקראינה, ישות אוטונומית מולדובנית מתוך שאיפה שבבוא היום הישות תאוחד עם בסרביה. לפי הגרסה הסובייטית, העם המולדובני דיבר שפה שונה מהשפה הרומנית, השפה המולדבית. לפי הגרסה הרומנית המולדובנים הם רומנים שמדברים תת-ניב של רומנית.
החבל האוטונומי כלל את חבלי טרנסניסטריה של רפובליקת מולדובה ועוד שמונה נפות מאזור אודסה. בירת החבל הייתה העיר באלטה, שטחו היה 8,100 קילומטרים רבועים ואוכלוסייתו, בשנת 1926, 572,339 תושבים, 277,515 אוקראינים, 172,419 מולדובנים, 48,868 רוסים, 48,564 יהודים ומספרים קטנים יותר של פולנים, גרמנים, בולגרים ואחרים.
בשנת 1940, בעקבות האולטימטום הסובייטי לרומניה סופחה בסרביה לברית המועצות. הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוטונומית של מולדובה פורקה כשהחלק המערבי יחד עם בסרביה יוצרים את הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית המולדובית, והחלק המזרחי, כולל הבירה באלטה, סופח ללא אוטונומיה לאוקראינה.
פולקסווגן קובלווגן
פולקסווגן קובלווגן (בגרמנית: Volkswagen Kübelwagen ו-VW Kuebelwagen, קרוי גם: פולקסווגן סוג 82, קרוי גם: Safari, Bucket/Tub car) הוא רכב צבאי פתוח מתוצרת יצרנית הרכב פולקסווגן, שיוצר בין השנים 1945–1940 בגרמניה הנאצית.
יוצרו 50,435 יחידות בתקופת מלחמת העולם השנייה עבור הורמאכט והזרוע הצבאית של האס.אס ואפן אס אס.
ארכנופוביה (סרט)
ארכנופוביה (באנגלית: Arachnophobia) הוא סרט אימה קומי אמריקאי משנת 1990, שבוים על ידי פרנק מרשל, ומככבים בו ג'ף דניאלס וג'ון גודמן. העלילה מתמקדת בזן של עכבישים קטלניים התוקפים עיירה בקליפורניה.
תקציר העלילה
בתחילת הסרט עכביש קטלני חומק לארצות הברית מאזור אגן האמזונאס בוונצואלה בתוך ארון המתים, בו נמצא הצלם המנוח ג'רי מאנליי, אחד מקורבנותיו של העכביש הקטלני אשר מובא לקבורה בארצות הברית. לאחר שהעכביש הקטלני מתרבה עם אוכלוסיית העכבישים המקומית, נוצר זן חדש של עכבישים אשר משתלט על עיירה קטנה בקליפורניה בשם קאניימה. עלילת הסרט מתמקדת ברופא בשם רוס ג'נינגס (ג'ף דניאלס) הסובל מפחד מעכבישים (ארכנופוביה, ומכאן שם הסרט). רוס הוא תושב חדש בעיירה אשר במהרה מגלה כי הוא סובל ממחסור במטופלים בשל תחרות מצד רופא העיירה הקשיש סם מטקלף, אשר היה אמור במקור לפרוש ולהעביר את כל המטופלים שלו לרוס.
המוניטין של רוס ניזוק באופן חמור לאחר שחלק מהמטופלים המעטים שלו מתים באופן מסתורי – אף על פי שהם מתים כתוצאה מנשיכות העכבישים ולא בשל הזנחה מצדו. לאחר שד"ר מטקלף עצמו נהרג מאחד העכבישים, רוס מבין כי העיר שורצת בעכבישים קטלניים ובעזרת המדביר דלברט מקקלינטוק (ג'ון גודמן), אנטומולוג בשם ג'יימס את'רטון (ג'וליאן סאנדס) והעוזר שלו כריס קולינס (בריאן מקנאמרה), החבורה מנסה לחסל את זן העכבישים הקטלני.
העכבישים בסרט
העכבישים ששימשו בסרט כמין הכלאיים שמשתלט על העיירה היו מהמין Delena Cancerides, מין ממשפחת המברישניים שמוצאו מניו זילנד, ואינו מסוכן לבני אדם.
רימייק
ב-2 ביוני 2022 פורסם שכריסטופר לנדון יביים רימייק לסרט. את הסרט החדש יפיקו, מטעם חברת "אמבלין אנטרטיינמנט" – פרנק מרשל, שביים את הסרט המקורי, וג'יימס ואן עבור חברת "אטומיק מונסטר הפקות".
פרס הוגו
פרס הוגו (באנגלית: Hugo Award) הוא פרס ספרותי הניתן מדי שנה עבור סיפורי המדע הבדיוני או הפנטזיה הטובים ביותר בשנה שחלפה. קטגוריות הפרס השתנו במשך הזמן, עם התפתחותו של תחום המדע הבדיוני. הזוכים נבחרים על ידי מעריצים, והפרס מחולק בכנס הבינלאומי למדע בדיוני. הפרס נקרא על שם הוגו גרנסבק, מייסד מגזין המדע הבדיוני הראשון "Amazing Stories".
מדי פעם מוענקים פרסי הוגו עבור הישגי עבר שהתעלמו מהם, אשר נקראים הוגו למפרע (או לעיתים הוגו במבט לאחור). פרסים אלו מחולקים בכנסים שנערכים 50, 75 או 100 שנים אחרי שנה שלא התקיים בה כנס. מרגע שהוגו למפרע חולק עבור שנה נתונה, לא יחולקו עוד פרסים עבור אותה שנה.
היסטוריה
הכנס הבינלאומי הראשון למדע בדיוני התקיים בניו יורק ב-1939. הצביעו עבור הטובים ביותר בכל כנס, וחלוקת הפרסים החלה בכנס ה-11 (פילדלפיה, 1953) ותוכננה להיות אירוע חד-פעמי. בכנס ה-13 (בקליבלנד, 1955) הוחלט על חלוקת פרס ממשי לזוכים בכל שנה. הזוכה הראשון היה אלפרד בסטר על ספרו "The Demolished Man". בקטגוריית הסיפור הקצר זכה וולטר מ' מילר על הסיפור "The Darfsteller".
רעיון חלוקת הפרסים בכנס ה-11 היה של האל ליינץ'. הפרס הוכן על ידי ג'ק מקנייט ועוצב בצורת רקטה מברזל על בסיס עגול מעץ. בכנס ה-13 הפרס עוצב מחדש על ידי בן ג'ייסון, והיה דומה לעיצוב הראשון, עם בסיס מרובע. בעיצוב זה השתמשו ברוב הכנסים הבאים.
בתחילה נקרא הפרס "פרס הישג המדע הבדיוני השנתי" ונקרא "פרס הוגו" באופן לא רשמי אך מוכר יותר. ב-1993 הכינוי הפך לשמו הרשמי של הפרס.
על אף שארגון המדע הבדיוני העולמי קבע שהפרס מוענק ליצירות במדע בדיוני ופנטזיה, למעשה כמעט תמיד הפרס ניתן ליצירות מדע בדיוני. כאשר נוהג זה הופר ב-2001, עת נבחר "הארי פוטר וגביע האש", רומן פנטזיה לנוער, לרומן הטוב ביותר, התעוררה תרעומת בקרב חובבי הז'אנר.
בשנת 2017 זכתה בפרס לראשונה כותבת ישראלית, אביגיל נוסבאום, בקטגוריית "הכותב החובב הטוב ביותר".
זוכים מפורסמים בפרס:
החל משנות התשעים ניתנים גם פרסי "רטרו הוגו" על שנים בהן נערך הפסטיבל אבל לא ניתן הפרס.
מנשא לתינוק
מנשא לתינוק הוא מתקן המשמש לנשיאה של תינוקות על הגוף. מנשא עשוי בדרך כלל מבד (עם או בלי אבזמים), ומאפשר להחזיק את התינוק צמוד לגוף מבלי להחזיקו בידיים. מנשאים משמשים הורים כבר מאות שנים בכל מקום בעולם. מנשא מותאם יכול לתרום לתינוק, הן בהגברת המגע הפיזי עם הוריו, והן בהתפתחות פיזית (כמו חיזוק מפרק הירך).
היסטוריה
באופן מסורתי, המנשא היה אותו הכלי ששימש לנשיאה של דברים כבדים, עם התאמתו לנשיאת תינוק. מנשאים היו עשויים מעורות, סלים, קופסאות עץ, רשתות וכדומה. בתרבות המערבית, נוהג זה הוביל ליצירת מנשא דמוי תיק גב. לאורך ההיסטוריה תועדו גם מנשאים שנתלים מהראש, או מנשאים שנושאים על כתף אחת.
סוגי מנשאים
יש סוגים שונים של מנשאים. המנשאים שונים זה מזה בצורתם, בחומרים מהם הם עשויים, ובתנוחות שהם מאפשרים. יש להתאים את המנשא, לפי גודל הילד, והאופן שבו רוצים לשאת אותו. מנשאים נפוצים הם:
תנוחות
מנשאים שונים מאפשרים תנוחות שונות לנשיאת התינוק. האופן שבו התינוק יונח במנשא תלויה גם בגילו, גודלו, והנוחות של התינוק ושל מי שמרים אותו. תנוחות נפוצות הן: תנוחות נוספות מוכרות הן, תנוחת צד, לוטוס ורגלי צפרדע.
בטיחות
כמו כל מוצר אחר המיועד לתינוקות, גם על המנשא לעבור מבדקי בטיחות רבים, ואם מתגלה פגם אז יש להחזירו ליצרן. סכנה ספציפית שיש במנשאים היא סכנת החנק, כאשר הבד של המנשא כרוך סביב הפנים של התינוק. יש להקפיד שהפנים של התינוק, ובפרט הפה והאף של התינוק גלויים בכל שלב.
עב"מולוגיה
עב"מולוגיה (באנגלית: Ufology) היא המחקר של דיווחים על תצפיות לכאורה ושל ראיות פיזיות (כגון תמונות או סרטי וידאו) המעידות לכאורה על קיומם של עצמים בלתי מזוהים (עב"מים), חקר טענות לקיומם של מפגשים עם חוצנים או בפרט של חטיפות בידי חוצנים, וכן חקר של תופעות מסתוריות אחרות הקשורות לכאורה לחוצנים (כגון מעגלי תבואה).
עב"מולוגיה איננה נחשבת דיסציפלינה מדעית, בפרט משום שטרם פותחו כלים יעילים שיאפשרו לאמת או לשלול אם הדיווחים השונים המתקבלים אודות תצפיות של אובייקטים מעופפים בלתי מזוהים הם אכן תצפיות של חוצנים המבקרים בכדור הארץ. רבים מחשיבים את תחום העב"מולוגיה לפסבדו-מדע.
רקע היסטורי
העניין התקשורתי סביב תופעת העב"מים החל במהלך שנות ה-40 המאוחרות ותחילת שנות ה-50 של המאה ה-20, לאחר התצפית של הטייס האמריקני קנת' ארנולד בתשע "צלחות מעופפות" באזור הר ריינייר ב-24 יוני 1947, שהביאה את הרעיון של צלחות מעופפות למיינסטרים. ככל שהתעניינות הציבורית בתופעת העב"מים גדלה בעקבות העניין התקשורתי, גדלו גם במידה משמעותית מספר הדיווחים אודות תצפיות העב"מים. במסגרת המלחמה הקרה עלו חששות בקרב הממשל האמריקני כי כלי הטיס המסתוריים עשויים להיות כלי טיס סובייטיים מתקדמים. בשל כך החלה לעלות החשיבות בחקר שיטתי של התצפיות לצורך שמירה על הביטחון הלאומי.
אף על פי כן, ב-1952 העניין של הממשל האמריקני בתחום חקר תופעת העב"מים החל לדעוך לאחר שהמחקרים שערך חיל האוויר האמריקני (Project Sign ו-Project Grudge) הגיעו למסקנה כי הדיווחים אודות התצפיות בעב"מים לא הצביעו על איום ישיר על הביטחון הלאומי של ארצות הברית. המחקר הרשמי שערך הממשל האמריקני בתחום זה הסתיים עם פרסום דו"ח ועדת קונדון ב-1969, לפיו חקר תופעת העב"מים ב-21 השנים האחרונות השיג מעט, אם בכלל, וכי לא הייתה הצדקה ממשית להמשך עריכת מחקר מקיף לתצפיות העב"מים. ועדת קונדון המליצה גם על סגירת היחידה המיוחדת של חיל האוויר האמריקני, פרויקט הספר הכחול (Project Blue Book), שעסקה במחקר השיטתי של תצפיות העב"מים.
אחד מהידועים שבין המדענים התומכים בקיומם של כלים העפים בחלל במהירות גדולה מזו המוכרת לנו, הוא פרופ' מיצ'יו קאקו המדבר בצורה מוחלטת, בהרצאותיו הפתוחות לציבור, במאמריו, בספריו ובמחקריו כי אכן יש חייזרים מפותחים מאיתנו, בתרבויות שהתפתחו במיליוני שנים יותר מהתרבות המוכרת לנו על כדור הארץ, בגלקסיות בחלל הרחב, המפעילים כלים מפותחים במיליוני שנים מאלו שאנו רק מנסים לדמיין.
הקהילה הבין-לאומית
הקהילה הבין-לאומית הוא מונח המשמש לעיתים קרובות בעיתונות ובדיפלומטיה בהתייחס למגעים המתנהלים בין מדינות העולם בפורומים דיפלומטיים שונים, ולהחלטות המתקבלות בפורומים האלה. למונח אין הגדרה משפטית או אקדמית ברורה, ומשמעותו עשויה להשתנות על-פי ההקשר שבו משתמשים בו. יש המשתמשים במונח במשמעות של כלל מדינות העולם. משמעויות אחרות שעשויות להיות למונח הן כלל המעצמות או הארגונים הבין-לאומיים הגדולים.
במילון האנגלי של קיימברידג' המונח מוגדר כך: מדינות העולם המגבשות דעה או פועלות יחד כקבוצה. לדוגמה, "חטיפת בני ערובה אינה מקובלת והקהילה הבין-לאומית חייבת להתנגד לכך בתוקף."
הביטוי "הקהילה הבין-לאומית" משקף תפיסה שעל-פיה לכל מדינה בעולם יש חובות וזכויות הבאות לידי ביטוי ביחסיה עם מדינות אחרות, וכי ארגונים בין-לאומיים הם מעין רשויות להסדרת היחסים בין המדינות. למעשה, נובע מהתפיסה הזאת כי מדינות העולם מתייחסות זו לזו באופן דומה לאזרחים בתוך מדינה מסוימת, וכי הארגונים הבין-לאומיים הם המקבילה לרשויות השלטון במדינה. השקפה זו נעשתה נפוצה לאחר מלחמת העולם הראשונה, והתבטאה בהקמת חבר הלאומים, ובהתערערות שיטת הבריתות הצבאיות שהייתה נפוצה באירופה לפני המלחמה (ותרמה במידה רבה לפריצתה). ניצנים ראשונים להשקפה הזאת הופיעו עוד קודם לכן עם הקמת הצלב האדום ב-1864.
בשנת 1999 כתב המזכיר הכללי של האומות המאוחדות, קופי אנאן, מסה בשם "משמעות הקהילה הבין-לאומית" בה פרש את השקפתו בנושא זה. בין השאר כתב:
גדעון טרן
גדעון טרן (נולד ב-9 באוגוסט 1953) הוא איש חינוך ישראלי. שימש כסמנכ"ל לפדגוגיה של בית הספר הריאלי העברי בחיפה, ניהל את בית בירם, החטיבה העליונה של בית הספר הריאלי ואת חטיבת הביניים בבית הספר התיכון "העמק המערבי" ביפעת. קודם לכן, הגיע עד דרגת דרגת אלוף-משנה בצה"ל, לאחר ששימש, בין היתר, כמפקדם של יחידת מורן ובסיס מחו"ה אלון.
ביוגרפיה
טרן למד בבית הספר הריאלי העברי בחיפה מכיתה א' ועד כיתה י"ב. היה פעיל בתנועת הצופים ושימש ראש גדוד בשבט כרמל. התגייס בשנת 1971 לחיל השריון ועבר הכשרה כלוחם וכמפקד. כשפרצה מלחמת יום הכיפורים היה צוער בקורס קציני שריון (קק"ש) ולחם בקרבות הבלימה והצליחה בחזית הדרום במסגרת "כוח לפידות" עם חטיבה 460. לאחר המלחמה שימש כמפקד פלוגת טנקים בחטיבה 14 בסיני. עם שחרורו מצה"ל הצטרף לקיבוץ דברת ושימש כמרכז ענף הכותנה. בשירותו במילואים שימש כסגן מפקד גדוד במלחמת לבנון הראשונה ולאחריה מונה למפקד גדוד טנקים במילואים.
בשנת 1983 סיים בהצטינות את לימודיו באוניברסיטת חיפה בחוג לגאוגרפיה ובחוג להיסטוריה של ארץ ישראל, ושימש כמחנך וכמנהל חטיבת הביניים בבית הספר "העמק המערבי" ביפעת, שם עסק בפיתוח תוכניות חינוכיות ייחודיות ובהובלתן.
בשנת 1989 נקרא לחזור לשירות בצה"ל כמפקד יחידת מורן. בהמשך שימש כמפקד בית הספר המרכזי לחינוך והשכלה של צה"ל - מחו"ה אלון.
בשנת 1994 סיים את לימודי המוסמך באוניברסיטת חיפה, בחוג למדע המדינה, במגמת ביטחון לאומי. בשנים 1996–1997 פיקד על עוצבת קלע דוד, מערך היחידות המפעילות חימוש מונחה מדויק. שימש כמדריך בקורס מפקדי גדודים, כמדריך בכיר במכללה לביטחון לאומי (מב"ל) וכמרצה מטעמה באוניברסיטת חיפה בתחום תפיסת הביטחון. לאחר שפיקד על עוצבת קלע דוד, שימש כסגן מפקד אוגדה משוריינת כתפקידו האחרון בצה"ל.
בשנת 2002 מונה למנהל החטיבה העליונה של בית הספר הריאלי העברי בחיפה ובהמשך שימש כסמנכ"ל לפדגוגיה של בית הספר עד שנת 2013. במסגרת תפקיד זה הוביל תהליכי פיתוח מורכבים ופורצי דרך בתחום החינוך, ההוראה והלמידה, ששיאם בהובלת תוכנית ה'מארג'. תוכנית זו היוותה תפיסה פדגוגית כוללת שמכוונת מחדש את הלמידה כמבוססת על סקרנות, עניין ומעורבות; מממשת דיאלוג כדרך חיים; מטפחת את חופש הפעולה של המורים; משלבת בין מרחב העשייה החינוכית לבין המעטפת הארגונית. טרן יזם, פיתח והפעיל מערך הערכה בית ספרי המשרת את תהליכי קבלת ההחלטות ועיצוב המציאות הפדגוגית.
בשנת 2013 הקים את "ליבה" - חברה העוסקת בפיתוח, עיצוב והנחיית תהליכים פדגוגיים וניהוליים במערכות חינוכיות.
בין השנים 2013–2014 היה חבר השולחן העגול של "היזמה למחקר יישומי בחינוך" מטעם האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים בנושא "מורים רבי-אומן כסוכני שיפור במערכת החינוך".
טרן משמש כמרצה בחוג לחינוך במכללה האקדמית גליל מערבי וכן שימש כיועץ לקידום ההוראה במכללה האקדמית צפת עד שנת תש"פ. הוא חבר בוועדת החינוך של מועצה אזורית משגב.
מתגורר ביישוב הקהילתי עצמון.
שונן מגווייר
שונן מגווייר (נולדה ב-5 בינואר 1978; באנגלית: Seanan McGuire) היא סופרת, מסאית, משוררת, קריקטוריסטית ואמנית פילק אמריקאית שזכתה לפרסום והכרה במרוצת העשור השני של המאה ה-21. תחילת ההכרה הגיעה עם זכייתה ב-2010 בפרס ג'ון וו. קמפבל עבור כותב חדש, בכנס מדע בדיוני העולמי של אותה שנה. הצלחה נוספת הגיעה למגווייר עם פרסום הנובלה שלה "כל לב הוא דלת" ב-2016, שזכתה בפרס הנבולה, הוגו ולוקוס עבור הנובלה הטובה ביותר ב-2017. מגווייר היא כותבת פורה במיוחד עם קצב כתיבה של בין 2 ל-6 רומנים בשנה, עשרות סיפורים קצרים, מאמרים ואוספי שירה. בנוסף לאלו, מגווייר כותבת תחת הפסבדון "מירה גרנט", ספרי זומבים בעולם ה-"Newsflash" (משחק מילים ניתן להבנה גם כ"מבזק" וגם כ"חדשות הבשר"), במסגרתו היא פרסמה ספר כל שנה החל מ-2010 ועד 2017. מגווייר קיבלה ב-2013 שיא של מועמדויות לפרסי ההוגו עם חמש מועמדויות סך הכל, שתיים עבור עבודתה כ"מירה גרנט" ועוד שלוש תחת שמה. מגווייר ידועה בשימוש החוזר שלה בתמות הקשורות לעולם האגדות, וכמו כן בהצגת מגוון רחב של מיניות ומגדר עבור גיבורי ספריה מבלי שנושאים אלו יהיו המוטיב המרכזי של העלילה.
ענקי פוטסדאם
ענקי פוטסדאם היה השם של רגימנט חיל רגלים בצבא הפרוסי שהורכב מחיילים גבוהים מן הממוצע. מייסד היחידה היה המלך הפרוסי פרידריך וילהלם הראשון, שהייתה לו חיבה רבה לענקים.
הרגימנט נוסד על ידי מיזוג של שני גדודים בשנת 1675 כ"רגימנט קורפרינץ" תחת פיקודו של הנסיך פרידריך מברנדנבורג, מי שהפך למלך הפרוסי תחת השם פרידריך הראשון. בשנת 1688. המלך הפרוסי לעתיד, פרדריק ויליאם הראשון, היה מפקד הרגימנט. תחתיו החל הגדוד (שנקרא "גדוד הוד מלכותו") לגייס חיילים מעל הגובה הממוצע, וגייס כמה מאות גברים מדי שנה.
כאשר פרידריך וילהלם הראשון עלה לכס המלוכה הפרוסי ב-1713, הוא המשיך את הקו הנוקשה של המלך הקודם, פרידריך הראשון, בנוגע לקיצוץ בהוצאות האזרחיות לצד חיזוק הצבא. וכך, הוא נתן לנסיך לאופולד לאמן ולחמש את הצבא, וגם שכר תוך-כדי כך 40,000 שכירי חרב זרים.
ענקי פוטסדאם התקיימו עוד לפני עליית וילהלם לכס השלטון, אביו נתן לו לשחק עם היחידה עוד כשהיה נער, אז החל לגייס אנשים גבוהים במיוחד אליה. השם הרשמי של היחידה היה 'הרימונאים הגדולים של פוטסדאם'. לאחר שאחוז החיילים הגבוהים בחיל גבר, ניתן לו הכינוי 'ענקי פוטסדאם'. מדיהם היו כובע אדום וז'קט כחול עם עיטור זהב. הם לבשו מכנסיים בצבע הארגמן, גרביים לבנים ונעליים שחורות - בדרך כלל מזמש. הם נלחמו בעזרת רובי מוסקט, פגיונות ורימונים. כאשר הכובע אשר לבשו תוכנן במיוחד ללא תיתורה כדי שיוכלו לכוון את הרימונים בקלות לעבר מטרתם.
כדי להתגייס לחיל, גובהו של החייל היה צריך להיות לפחות מטר ושמונים סנטימטר. כאשר החיילים הגבוהים ביותר דווחו כשני מטר. המלך, שגובהו היה רק מטר וחצי, נזקק למאות מגויסים חדשים בכל שנה. הוא השתמש בכל אמצעי כדי להשיג לרגימנט את האנשים הגבוהים במדינה ובאירופה, נתן בונוסים לאיכרים ששחררו את עובדיהם הגבוהים לצבא, או להורים ששלחו ילד גבוה. הוא גייס ענקים מצבאות אחרים באירופה; ראשי מדינות אחרים, ביניהם אפילו קיסר אוסטריה וסולטאן האימפריה העות'מאנית, שלחו אליו ענקים כמחווה לידידות שבין האומות.
אם הענקים סירבו להצטרף לרגימנט, הוא לקח אותם בכפייה; והורה לשליחיו לחטוף אותם מכל רחבי אירופה. הוא אף ניסה לחטוף דיפלומט אוסטרי. וילהלם הכריח נשים גבוהות להתחתן עם גברים גבוהים, כחלק ממהלך אאוגני, במטרה להגדלת אחוז הגבוהים באוכלוסייה.
התשלום לענקים ברגימנט היה גבוה, אך לא כל הענקים היו שבעי רצון, במיוחד לא אלו שנכפה עליהם השירות. הם ניסו לנטוש את היחידה או להתאבד. למלך אף היה רעיון למתוח את חייליו 'הרגילים' במעין 'מיטת סדום', אך כשהציע אותו לעם הוא נתקל במרד כמעט.
וילהלם מעולם לא סיכן את הענקים בקרב. הוא אימן אותם בכל יום אימונים מפרכים עם משמעת נוקשה, בה האמין. הוא אהב לצייר אותם מהזיכרון, וניסה להראות אותם למבקרים זרים ולנכבדים אחרים, במטרה להרשימם. לפעמים, כדי לרומם את רוחו, היה מורה לרגימנט לצעוד לפניו.
כאשר המלך מת ב־1740, הנסיך פרידריך - בעתיד פרידריך הגדול - לא חלק את אותה אהבה כלפי ענקים, במיוחד לא אל כאלו אשר לוקחים אחוזים רציניים מתקציב הצבא, והוא הוציא הוראה לביטול הרגימנט.
חזי כאלו
חזי (יחזקאל) כָּאלו (נולד ב-18 בינואר 1952) מנכ"ל בנק ישראל לשעבר, ובעברו גם ראש האגף היהודי בשירות הביטחון הכללי.
טאס"ס
"טאס"ס" (סוכנות הידיעות של רוסיה "ט.א.ס.ס") היא סוכנות הידיעות המרכזית של ממשלת רוסיה, והיחידה בשליטה ממשלתית ישירה מבין שלל סוכנויות הידיעות הרוסיות.
חזי כאלו
ביוגרפיה
יליד ירושלים, בוגר תיכון בויאר. הוא בעל תואר ראשון בהצטיינות במדעי המדינה של אוניברסיטת חיפה, אותו קיבל במסגרת לימודים בתוכנית החד-שנתית של המכללה לביטחון לאומי.
טאס"ס
שם
שמה הרשמי של הסוכנות הוא "סוכנות הטלגרף והידיעות של רוסיה איט"ר-טא"ס" (ברוסית: Информационное телеграфное агентство России; תעתיק: אינפורמאציוננויה טלגראפנויה אגנסטבו רוסיי, בראשי תיבות: ИТАР-ТАСС, תוך שמירה על השם הישן: סוכנות הטלגרף של ברית המועצות, Телеграфное агентство Советского Союза, בראשי תיבות ТАСС, ט.א.ס.ס.; TASS באותיות לטיניות).
חזי כאלו
בשירות הביטחון הכללי
לאחר שירותו הצבאי בחטיבת גולני הצטרף לשב"כ בו שירת במשך 25 שנים, בין היתר היה ראש לשכתם של ראשי השב"כ אברהם אחיטוב וכן של אברהם שלום בתקופת פרשת קו 300.
טאס"ס
שם
סוכנות הטלגרף הוקמה מתוך סוכנות הטלגרף של פטרוגרד בשנת 1925, אך מקורותיה הולכים אחורה עד 1904 ואף עד 1866..
חזי כאלו
בשירות הביטחון הכללי
כאלו מונה בנובמבר 1993 לראש האגף הלא-ערבי (המוכר גם כ"האגף היהודי") בשב"כ וכיהן בתפקיד במשך כשלוש שנים, בזמן טבח מערת המכפלה ורצח רבין. הוא היה מהאחראים להפעלתו של אבישי רביב כסוכן בקרב פעילי ימין קיצוניים. בשנת 1999 התפרסם "מסמך רביב" שהוא פרוטוקול של ישיבה שהתקיימה ב-1996 במשרד המשפטים בין בכירי המשרד לאנשי השב"כ (ובהם כאלו), בנוגע להפעלתו של רביב. על פי המסמך, כאלו, שהיה אחראי הפעלתו של רביב, אמר באותו דיון: "בדיון אצלנו הוחלט שהאיש לא נשלט ואי אפשר להמשיך להפעיל אותו בצורה כזו. אבל קבענו כללים חדשים של הפעלה, ניתוק, בדיקה פסיכולוגית. הובהר לו שככה לא נמשיך, ושלא תינתן לו חסינות על עבירות שיבצע". כאלו הכחיש את המיוחס לו וטען כי דבריו בפרוטוקול מתומצתים ולא שיקפו את מה שבאמת אמר. ועדת שמגר שחקרה את הרצח לא הסיקה מסקנות אישיות בנוגע לכאלו, אך ביקרה את צורת הפעלתו של הסוכן אבישי רביב, שהיה תחת אחריותו. בתחילת 1996 הוא עבר לתפקיד ראש אגף משאבי אנוש והדרכה, תפקיד בו כיהן כשנתיים ואז סיים את עבודתו בשב"כ.
טאס"ס
היסטוריה
סוכנות הטלגרף הרוסית הוקמה לראשונה בשנת 1866. בתחילת 1872 סוכנות הטלגרף הבינלאומית, שהייתה בבעלות פרטית של יאקוב פייגין וולנטין סזניקוב, הורשתה לפעול בשטחי האימפריה הרוסית. סוכנות הידיעות הרוסית התמקמה בסנקט פטרבורג והתקיימה מ-19 בדצמבר 1866 ועד 1878.
חזי כאלו
לאחר פרישתו מהשב"כ
לאחר פרישתו מהשב"כ מונה לסמנכ"ל תכנון ומידע בשירותי בריאות כללית, ובהמשך עבר לתפקיד סמנכ"ל משאבי אנוש ומידע. כאלו התמודד על תפקיד מנכ"ל קופת חולים הכללית ומנכ"ל רכבת ישראל, אך לא זכה בתפקידים. בפברואר 2008 עזב את קופת חולים כללית.
טאס"ס
היסטוריה
ב-1902 שר הפנים של רוסיה סרגיי ויטה יצא ביוזמה להקים על בסיס עיתוני מסחר ותעשייה וסוכנות הטלגרף המסחרית סוכנות ידיעות רשמית. הקיסר ניקולאי השני אישר את הקמת הסוכנות וזו קמה בדצמבר 1902 כסוכנות טלגרף ממלכתית. הסוכנות פעלה בכפיפות למשרד האוצר של רוסיה ועסקה באיסוף נתונים כלכליים.
חזי כאלו
לאחר פרישתו מהשב"כ
ב-26 באוקטובר 2008 מונה למנכ"ל בנק ישראל על ידי הנגיד סטנלי פישר. היה אחראי על מספר מחלקות וחטיבות בבנק: המטבע, חשבות, תשלומים וסליקה, טכנולוגיית המידע ומשאבי אנוש ומנהל.