cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שרה פייג'
שנים מאוחרות
פייג' חזרה לאנגליה בערך בשנת 1934. את שנותיה האחרונות בילתה עם אחותה אליזבת פייג' בפארקסטון, דורסט, שם נפטרה בשנת 1943. באותה שנה, אחותה אליזבת תרמה לגלריה לאמנות וולברהמפטון דיוקן קטן לזכרה של אחותה הציור "לחישת האביב" ניתן לגלריה ב-1977.
ויליאם מריט צ'ייס
ויליאם מריט צ'ייס (באנגלית: William Merritt Chase; 1 בנובמבר 1849 - 25 באוקטובר 1916) היה צייר אמריקני, הידוע כמבשר האימפרסיוניזם וכמורה. הוא אחראי גם להקמת בית הספר לאמנות, שלימים הפך לבית הספר לעיצוב.
ראשית החיים והכשרה
ויליאם מריט צ'ייס נולד ב -1 בנובמבר 1849, בוויליאמסבורג, אינדיאנה, למשפחתם של שרה סוויין ודייוויד ה. צ'ייס, איש עסקים מקומי. אביו של צ'ייס העביר את המשפחה לאינדיאנפוליס בשנת 1861, והעסיק את בנו כמוכר בעסק המשפחתי. צ'ייס גילה התעניינות מוקדמת באמנות ולמד אצל אמנים מקומיים.
לאחר שירות קצר בחיל הים, המורים של צ'ייס האיצו בו לנסוע לניו יורק להמשך הכשרתו האמנותית. הוא הגיע לניו יורק בשנת 1869 ונרשם לאקדמיה הלאומית לעיצוב אצל למואל וילמרת', תלמידו של האמן הצרפתי המפורסם ז'אן-ליון גרום.
בשנת 1870, ההון משפחתי שאזל אילץ את צ'ייס לעזוב את ניו יורק ולעבור לסנט לואיס, מיזורי, שם התגוררה אז משפחתו. בזמן שעבד בפרנסת משפחתו, הוא היה פעיל בקהילת האמנות בסנט לואיס, וזכה בפרסים על ציוריו בתערוכה מקומית. הוא גם הציג את הציור הראשון שלו באקדמיה הלאומית בשנת 1871. הכישרון של צ'ייס עורר את העניין של אספני האמנות העשירים בסנט לואיס שסידרו לו מלגה לנסוע לאירופה למשך שנתיים, בתמורה לציורים ועזרתו של צ'ייס בקניית יתירות אמנות אירופאית לאוספים שלהם.
באירופה התיישב צ'ייס באקדמיה לאמנויות יפות, מינכן, מרכז הכשרה ותיק, שמשך אליו מספר הולך וגובר של אמריקאים ומשך את צ'ייס מכיוון שהיו בו פחות הסחות דעת מפריז. הוא למד אצל אלכסנדר פון וגנר וקארל פון פילוטי, והתיידד עם האמנים האמריקאים וולטר שירול, פרנק דובנעק וג'יי פרנק קורייר. במינכן, צ'ייס השתמש בכישרונו המפותח לצייר יצירות פיגורטיביות בסגנון מוברש באופן רופף הפופולרי אצל מדריכיו. בינואר 1876 הוצגה אחת הדיוקנאות שלו, שכותרתה "ליצן החצר". בהמשך אותה שנה הוצגה התמונה וזכתה במדליה בתערוכת המאה של פילדלפיה, והביאה לצ'ייס את התהילה הראשונה שלו.
בשנת 1881, חזר לאירופה לאיטליה ולגרמניה, עם חברו האמן ויליאם פרסטון פלפס.
אב, אמן, מורה
צ'ייס היה אישיות קוסמופוליטית מתוחכמת, איש משפחה מסור ומורה מוערך. צ'ייס התחתן עם אליס גרסון בשנת 1887 ויחד הם גידלו שמונה ילדים בתקופה הכי פורייה של צ'ייס. בנותיו הבכורות, אליס דיודונה צ'ייס ודורותי ברמונד צ'ייס, דיגמנו לאביהן. לעומת זאת, בעיר ניו יורק צ'ייס התפרסם בזכות הופעתו בעיקר בלבושו, בנימוסיו ובעיקר בסטודיו שלו. ברחוב העשירי עבר צ'ייס לסטודיו הישן של אלברט ביארסט וקישט אותו. צ'ייס מילא את הסטודיו בריהוט מפואר, חפצי נוי, ציפורים חנוטות, שטיחים מזרחיים וכלי נגינה אקזוטיים. הסטודיו שימש מוקד עבור החברים המתוחכמים והאופנתיים של עולם האמנות בעיר ניו יורק של סוף המאה ה-19. עד שנת 1895 עלות תחזוקת הסטודיו, בנוסף למגורים האחרים שלו, אילצו את צ'ייס לסגור אותו ולהוציא למכירה פומבית של התכולה. בנוסף לציור, צ'ייס פיתח עניין בהוראה. בתחילה לקח לעצמו תלמידים פרטיים, בין הראשונים שבהם הייתה דורה וילר קייט, סטודנטית בין השנים 1879 עד 1881 שהפכה לאמנית מקצועית וחברה לכל החיים. אמה של דורה, קנדיס וילר, כתבה בזיכרונותיה בהתלהבות על צ'ייס, "הוא היה הנדיב ביותר מכל המורים, לא רק שהעניק בצורה ממצה את הידע שלו כיצד לעשות דברים, אלא גם טיפח את הרצון לעשות את זה כך. מאוחר יותר, הוא שוכנע לעבור לבית ספר לאמנות בשינקוק הילס, לונג איילנד ..."
לאחר שהפסיק את עבודתו בשינקוק הילס, החל צ'ייס לקחת קבוצות סטודנטים מעבר לים בחודשי הקיץ לסיור במרכזי האמנות האירופיים החשובים. בשנת 1903 הם ביקרו בהארלם בהולנד, שם קיבל צ'ייס השראה מפרנס הלס.
סגנון ונושא
אף על פי שצ'ייס עבד בצורות אמנות רבות, הוא ידוע בעיקר בזכות דיוקנאותיו. הוא צייר כמה מהגברים והנשים החשובים בתקופתו. דיוקנה של הציירת לידיה פילד אמט בשנת 1892 מתארת את אמט בתנוחה השמורה בדרך כלל לגברים בציורי המאסטרים האירופאים. ידה של אמט מונחת על מותנה והיא מביטה מעבר לכתפה אל הצופה.
צ'ייס גם צייר לעיתים קרובות את אשתו אליס וילדיהם, לפעמים בפורטרטים בודדים, ופעמים אחרות בסצינות של פעילות ביתית. בארוחת הבוקר בחצר האחורית שלהם, או בבית הקיץ שלהם בלונג איילנד, הילדים משחקים על הרצפה או בין הדיונות של שינקוק. בציור משנת 1895 בשם "שיחה ידידותית" מתוארת אשתו לבושה בשמלה צהובה ומשוחחת עם חברתה לבושה בלבן.
נופים
בנוסף לציור דיוקנאות ויצירות פיגורטיביות באורך מלא, צ'ייס החל לצייר נופים ברצינות בסוף שנות השמונים של המאה ה-19. ייתכן שההתעניינות שלו באמנות נוף התחילה אחרי תערוכה בניו יורק של יצירות אימפרסיוניזם צרפתי של הסוחר הפריזאי דורנד-רואל בשנת 1886. צ'ייס זכור בזכות שתי סדרות של נושאי נוף, שניהם מצוירים בגישה אימפרסיוניסטית. הראשונה הייתה סצנות ופארקים מרכזיים בניו יורק. השנייה הייתה נופי הקיץ בשינקוק. צ'ייס בדרך כלל הציג אנשים באופן בולט בנופיו. לעיתים קרובות הוא תיאר אישה וילדים בתנוחות נינוחות, כשהם על ספסל בפארק, על החוף, או שוכבים בעשב הקיץ בשינקוק. יצירות שינקוק נחשבות על ידי היסטוריוני האמנות כדוגמאות יפות במיוחד לאימפרסיוניזם אמריקני.
הערכה ואחרית ימיו
צ'ייס זכה להצטיינות רבה באמריקה ובאירופה, היה חבר באקדמיה הלאומית לעיצוב, ניו יורק, ובשנים 1885 עד 1895 היה נשיא אגודת האמנים האמריקאים. הוא הפך לחבר בעשרת הציירים האמריקנים לאחר שמת ג'ון הנרי טווכטמן.
היצירתיות של צ'ייס דעכה בשנותיו המאוחרות יותר, במיוחד כאשר האמנות המודרנית השתלטה באמריקה, אך הוא המשיך לצייר וללמד בשנות העשרה של המאה העשרים. במהלך תקופה זו צ'ייס לימד אמנים צעירים גדולים כמו ארתור היל גילברט ואדוארד הופר.
צ'ייס כבר סבל ממחלות אך נסע לתערוכה הבינלאומית של פנמה-פסיפיק, שנערכה בסן פרנסיסקו, ובמקביל הוא ניהל הדרכה של תלמידים בכרמל ומונטריי.
צ'ייס נפטר ב־25 באוקטובר 1916, בביתו בעיר ניו יורק, מוערך בעולם האמנות האמריקני.
הוא נקבר בבית העלמין גרין-ווד, ברוקלין, ניו יורק.
עבודותיו נמצאות ברוב המוזיאונים הגדולים בארצות הברית. הבית והסטודיו שלו בשינקוק הילס, ניו יורק, התווסף לרישום הלאומי של מקומות היסטוריים בשנת 1983.
יצחק באדהב
הרב יצחק באדהב (30 בנובמבר 1859, ד' בכסלו ה'תר"ך – 10 ביוני 1947 בירושלים, כ"ב בסיוון ה'תש"ז) היה מקובל, חוקר קהילות ישראל בתפוצות, אספן כתבי יד וספרים עתיקים, עורך ספרות רבנית ומחבר ספרים רבים.
ביוגרפיה
נולד בירושלים ללאה ולרב מיכאל באדהב, ששימש כשד"ר כוללות העיר. סבו מצד אביו היה הרב רפאל בדהב, שעלה לארץ ישראל מלאריסה שביוון לפני שנת 1840 (ה'ת"ר), בן למשפחה שמוצאה בסרגוסה שבספרד. אביה של אמו היה הראשון לציון והחכם באשי הרב יצחק קוב'ו, בן למשפחת הרבנים קובו שמוצאה בקומו שבאיטליה, אליה הגיעה לאחר גירוש ספרד.
בעקבות מסעותיו של אביו, גידלה אותו אמו לבדה. בקיץ שנת 1866 (ה'תרכ"ו) עברה אמו יחד עם שאר ילדיה להתגורר ביפו, בעקבות התפרצות מחלת הכולרה בירושלים. בחודש אוקטובר 1866 (חשוון ה'תרכ"ז) פשטה המחלה גם ביפו, ואמו ואחיו הקטן משה נפטרו. בן דודתו מצד אביו, הרב יוסף רפאל עוזיאל, אימצו וגידלו בביתו שבירושלים, עד לחזרתו של אביו ממסעותיו.
בילדותו למד בבית הספר דורש ציון אצל הרב יוסף רחמים אופלטקה, בנו של הרב יצחק פראג אופלטקה, ובהמשך אצל הרב שלמה יוסף, מרבני סלוניקי.
אורזית
אורך גופה 15–17 ס"מ, צבע נוצותיה בחלקה האחורי והחזה אפור, בטנה ורודה, לחייה לבנות, ראשה שחור ומקורה אדום. הזוויגים דומים.
יצחק באדהב
ביוגרפיה
בשנת 1878 (ה'תרל"ח) התייתם גם מאביו, ושוב אומץ על ידי הרב יוסף רפאל עוזיאל, שהשיאו ללאה, בת הרב יהודה קואינקה (ובת-דודתו של הרב בן ציון אברהם קואינקה), נצר לשושלת רבנים שמוצאה מהעיר קואנקה שבספרד. בתקופה זו למד בבית המדרש וישיבה "שבת אחים" בירושלים, והתגורר אצל חותנו בעיר העתיקה. כעבור כשנה עבר עם אשתו להתגורר בשכונת משכנות שאננים, ושם נולד בנם יחידם, יהודה. בהמשך נולדו לזוג שתי בנות - מרים וסולטנה.
אורזית
האורזית חיה בעיקר במישורי עשב פתוחים, וניזונה מגרגרים וקטניות. בארצות המוצא שלה היא חיה לעיתים קרובות בקרבת ברכות אורז, ומכאן שמה.
יצחק באדהב
ביוגרפיה
בחודש יולי 1886 (תמוז ה'תרמ"ו) ייסד בירושלים יחד עם הרב אברהם עזריאל, הרב יעקב חי בורלא והרב בכור יעקב פאפולא את חברת "שומרי מצווה ומלביש ערומים", שמטרתה לסייע ליתומים ולילדים עניים. בסוף שנת 1886 (ה'תרמ"ז) יצא בשליחות ישיבת המקובלים בית אל כשד"ר אל טריפולי שבלוב, שם שהה כשנה וחזר לירושלים בחורף שנת 1888 (ה'תרמ"ט).
אורזית
האורזית מהווה איום על מגדלי האורז, ועל כן היא ניצודה באיטנסיביות במשך שנים. כיום מצב השימור שלה הוא סכנת הכחדה, ונדיר לראותה באזורי מחייתה המקוריים.
יצחק באדהב
ביוגרפיה
בחודש מרץ 1899 (אדר ה'תרנ"ט), ייסד את בית המדרש "שומר שבת", שמטרתו הייתה לאסוף בני נוער בימי השבת, וללמדם שירה, תולדות היהודים, הלכות ועוד. בשנה זו לווה סכום כסף גדול ופתח חנות ספרים שאותם הביא מליבורנו, במטרה להשתמש בכספי הקרן לטובת ארגוני החסד שהקים. לאחר שנחל כישלון במכירות ונקלע לחובות, ברח בשנת 1901 (ה'תרס"א) להתגורר אצל אחיו שהתגורר במצרים בעקבות הטרדות מצד הנושים. בתקופה זו סבל ממחלות שונות, ובחודש אדר אותה השנה נעצר בידי השלטונות המקומיים כחסר אשרת כניסה, ואושפז בבית החולים הממשלתי תחת שמירה בעקבות מחלותיו. לאחר התערבותו של אחיו הוא שוחרר לאחר שלושה ימים, וחזר לירושלים לאחר תקופת שהות בת שלושה חודשים במצרים.
בחודש אפריל 1901 (אייר ה'תרס"א) החל לשמש כמורה לתלמוד בישיבתו של הרב חיים חזקיהו מדיני בחברון, ובחודש תמוז חזר שוב לירושלים בעקבות מחלותיו. בהמשך נקלע לחובות רבים בעקבות כסף שלווה לחתונת שתי בנותיו, והוצאותיו על טיפולים שונים בבתי חולים. אט אט השתקם, וזכה בהגרלה בדירה בשכונת ימין משה, בצמוד לבית הכנסת הספרדי הגדול של השכונה, כשאת הכסף להשתתפות בהגרלה קיבל בהלוואה מאחד מרבני העיר.
כשנוסדה ישיבת "מנחם ציון" על שם הגביר מנחם אליהו, נמנה עם עשרת תלמידי החכמים שלמדו בה וקיבלו מלגה דו שנתית.
לשם כתיבת עבודתו הספרותית היה מסתגר בארכיון הספרים האישי שלו, מתחת למפלס בית הכנסת, ומתעד את שלל הממצאים שהעלה במחקריו אודות רבנים, חיבוריהם, ייחוס משפחתם ועוד. הודות לפועלו בתחום, קיימים כיום תיעודים נדירים שהפיץ אודות יהודי המזרח והיישוב היהודי בארץ ישראל.
נקבר בהר הזיתים. על שמו נקראה הסמטה בימין משה, השוכנת בין בית הכנסת הספרדי הגדול לבין ביתו, בו התגורר עד סוף ימיו.
חיבוריו
חידושים נוספים שלו הודפסו בהמאסף בעריכת הרב בן ציון אברהם קואינקה, שנה ב', בפרק "קדושת הארץ"
גלריית ויטוריו אמנואלה השני
גלריית ויטוריו אמנואלה השני (באיטלקית: Galleria Vittorio Emanuele II) הוא מרכז הקניות העתיק ביותר באיטליה ונקודת ציון מרכזית במילאנו. הגלריה שוכנת בתוך ארקדה כפולה בת ארבע קומות במרכז העיר, וקרויה על שם ויטוריו אמנואלה השני, המלך הראשון של ממלכת איטליה. היא תוכננה בשנת 1861 ונבנתה על ידי האדריכל ג'וזפה מנגוני בין השנים 1865 ל-1877.
המבנה הוא פסאז' המורכב משני ארקדות מקושתות מזכוכית המצטלבות בחלל מתומן המכסה את הרחוב המחבר בין פיאצה דל דואומו לפיאצה דלה סקאלה. הגלריה מחברת בין שניים מציוני הדרך המפורסמים ביותר של מילאנו: קתדרלת מילאנו ותיאטרון לה סקאלה, אך הגלריה היא נקודת ציון בפני עצמה.
חנויות, מסעדות ומלונות
הגלריה מכונה לעיתים קרובות il salotto di Milano (חדר האירוח של מילאנו), בשל החנויות הרבות שבה וחשיבותה כמקום ישיבה ואכילה מרכזי.
החל משנת 2013 הארקדה מכילה בעיקר חנויות יוקרה המוכרות הוט קוטור, תכשיטים, ספרים וציורים, כמו גם מסעדות, בתי קפה, ברים ומלון. הגלריה מפורסמת בהיותה ביתם של כמה מהחנויות והמסעדות הוותיקות במילאנו, כמו קפה Biffi (שנוסד בשנת 1867 על ידי פאולו ביפי, הקונדיטור המלכותי), מסעדת Savini ו ה-Camparino, הבר הרשמי של קבוצת קמפרי.
בשנת 2012 נמנע מסניף של רשת מקדונלד'ס לחדש את חוזהו בגלריה, לאחר 20 שנות פעילות בה. הרשת טענה כי מדובר בשוכר היחיד שנשלל ממנו זכות הסירוב הראשונה בחכירה החדשה, וכי המכרז הציבורי להחלפתה "לא הוגן". מקדונלד'ס תבע את בעל הבית - עיריית מילאנו - בגין 24 מיליון אירו בפיצויים, בטענה כי אובדן החכירה ישלול ממקדונלד'ס 6 מיליון אירו לשנה במכירות. בסופו של דבר, מקדונלד'ס הוחלפה בחנות פראדה השנייה של הגלריה, והרשת ויתרה על תביעתה נגד עיריית מילאנו לאחר שקיבלה את ההזדמנות לפתוח מסעדה חדשה באזור סמוך.
סמואה במשחקים האולימפיים לנוער
סמואה משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). היא מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער. עד כה, אף ספורטאי נוער מסמואה לא זכה במדליה אולימפית לנוער והשתתפותה במשחקים היא בעיקר סמלית.
אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)
המשלחת הראשונה של סמואה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור והיא הייתה המשלחת הגדולה ביותר ששלחה סמואה עד כה. המשלחת כללה 3 ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפי ספורט. המשלחת הגיעה להישג בענף ההרמת משקולות בה היא סיימה במקום השמיני בקטגוריית משקל מעל 63 ק"ג בנות. המשלחת סיימה במקומות האחרונים בענפים אתלטיקה ושחייה.
אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה שני ספורטאים שהתחרו בענף אחד. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים וסיימו במקומות האחרונים בענף האתלטיקה.
ויקטור צוי
ויקטור רוברטוביץ' צוי (ברוסית: Виктор Робертович Цой; 21 ביוני 1962, לנינגרד, ברית המועצות - 15 באוגוסט 1990, טוקומס, לטביה, ברית המועצות) היה מוזיקאי רוק סובייטי, מייסד וסולן להקת קינו (Кино). נהרג בתאונת דרכים ב-15 אוגוסט 1990 בגיל 28.
צוי נחשב לאחד מזמרי הרוק הרוסי החשובים ביותר בסוף שנות השמונים של המאה ה-20 והוא בעל השפעה רבה על המשך התפתחות הזרם. גם מספר עשורים לאחר מותו, שיריו זוכים לפופולריות רבה ומעריצים.
ביוגרפיה
ויקטור צוי נולד לאב ממוצא קוריאני ואמא רוסייה ב-21 ביוני 1962 בלנינגרד, שבברית המועצות. אמו של צוי, ולנטינה וסילבנה, הייתה מורה, ואביו, רוברט מקסימוביץ', היה מהנדס. הוא החל לכתוב שירים בגיל 17. השירים המוקדמים שלו התייחסו לנושאים כמו החיים ברחובות לנינגרד, אהבה וחברים. במהלך תקופה זו, הרוק היה מחתרתי ומוגבל בעיקר ללנינגרד. השלטון הסובייטי נתן מענקים לאמני פופ, סיפק להם דיור, אולפני הקלטה וכל דבר אחר אשר היו זקוקים לו כדי להצליח. אבל לא כך היה עם אמני הרוק. לכן להקות רוק קיבלו מימון קטן אם בכלל, הם לא קיבלו חשיפה בתקשורת ממשלתית ובקרב הציבור רווחה דעה שהרוק היה "מוזיקה שמקשיבים לה נרקומנים ובריונים". בשנת 1974, למד ויקטור באקדמיה אומנותית על שם סרוב, אך סולק בגיל 18, לכאורה בשל ציונים נמוכים, על אף שכבר אז היה מעורב מאוד בסצנת הרוק ואולי היה זה הגורם לסילוקו. בשלב זה צוי החל לבצע את השירים שהוא כתב במסיבות. באחת ההופעות האלה הוא נחשף בפני בוריס גרבשיקוב, חבר להקת הרוק "אקווריום". בוריס לקח את צוי תחת חסותו ועזר לו להקים להקה משלו. זה סימן את תחילת הקריירה של צוי כמוזיקאי והפיכתו לאגדת רוק.
תחילתה של להקת קינו
מועדון הרוק של לנינגרד היה אחד המקומות הציבוריים המעטים שבהם הורשו אמנים לנגן מוזיקת רוק. זאת הייתה שנת 1982, בה עלה ויקטור צוי להופעת בכורה. הוא הופיע כאומן סולו הנתמך על ידי שני חברי להקת אקווריום. הליריקה החדשנית והעמוקה שלו יחד עם המוזיקה הרשימו את הקהל.
צוי רצה להתנסות עם מילים ומוזיקה כדי ליצור משהו טרי שאיש לא שמע מעולם. צוי הצליח במטרתו. זמן קצר לאחר ההופעה הוא גייס מוזיקאים אחרים והם יצרו יחד את "קינו", (ברוסית "קולנוע"). הם הקליטו קלטת דמו בדירתו של צוי. הקלטת הזו התפשטה מהר סביב לנינגרד, ולאחר מכן בכל רחבי הארץ על ידי חובבי רוק. קינו החלה לצבור קהל מעריצים.
האלבום הראשון
בשנת 1982, קינו הוציאו לאור את האלבום הראשון שלהם שנקרא "45". האלבום הזה הראה לראשונה את שאיפתו של צוי לעסוק בנושאים פוליטיים במוזיקה שלו. לא משהו שאמנים רבים אחרים היו מוכנים לעשות. שירו "חשמלית" (ברוסית: Электричка / Elektrichka) דן באדם התקוע ברכבת הפרברים שהובילה אותו למקום שהוא לא רוצה להגיע אליו, זה היה ברור שמדובר במטפורה על החיים בברית המועצות. על הלהקה נאסר להופיע עם השיר הזה בהופעות חיות. בכל מקרה, המסר הפוליטי של השיר עשה אותו לפופולרי בקרב בני הנוער של התנועה נגד הממסד, והם התחילו לראות בוויקטור צוי ולהקתו קינו כאלילים שלהם.
בשנת 1982, נפגשו צוי ומריאנה, ובשנת 1985 הם נשאו. היא הייתה מקור של תמיכה ומשפחה עבור צוי. מריאנה ילדה את בנם אלכסנדר (סשה) ב -5 באוגוסט 1985.
קינו הציגה השקפות פוליטיות נוספות בקונצרט השני של מועדון רוק לנינגרד. הלהקה זכתה בתחרות עם שיר אנטי מלחמה "אני מכריז על ביתי... [כאזור ללא גרעין]" (ברוסית: Я объявляю свой дом ... безъядерной зоной). השיר זכה לפופולריות על רקע מלחמת אפגניסטן המתמשכת שבה נהרגו אלפי סובייטים צעירים.
תקופת גורבצ'וב
קינו עדיין לא משתלבת במיינסטרים בשל היעדר תמיכה ממשלתית, אבל זה השתנה עם הגעתו של מיכאיל גורבצ'וב בשנת 1985. הרפורמות הכלכליות והחברתיות שלו, במיוחד הגלאסנוסט והפרסטרויקה, החלו לחשוף את הבעיות החברתיות והכלכליות של ברית המועצות והתאפשרו דיונים פתוחים עליהם במדיה. הגלאסנוסט שחרר את ההגבלות על התקשורת והתאפשר לכתוב על להקות רוק ולהראות אותם בטלוויזיה. בשנת 1986 ברוח האווירה הפתוחה והאווירה הציבורית פרסם צוי שיר שכותרתו "[אני רוצה] שינויים!" (ברוסית: !Перемен! / Peremen). בזמן שמוזיקאים אחרים שרו על פרחים ונעליים, צוי שר "הלבבות שלנו דורשים שינויים!" וקרא לדור הצעיר לדרוש שינויים בתוך המערכת הנוכחית. שמה של קינו התפשט בכל רחבי האומה הסובייטית.
עלייתו לתהילה
1987 הייתה שנת הפריצה של קינו. שחרורו של האלבום השביעי של הלהקה "סוג דם" (ברוסית: Группа крови / Gruppa Krovi) והצלחתו המסחררת הובילה לתופעת "הקינומניה". האווירה הפוליטית הפתוחה תחת גלאסנוסט אפשרה לצוי ליצור את האלבום הכי פוליטי שלו עד אז. כמו כן, התאפשרה לו הזדמנות להקליט צלילים של מוזיקה שאף אחד אחר לא ניגן בתקופתו. רוב השירים כוונו לנוער של ברית המועצות בקריאה להשתלט ולעורר שינויים בתוך האומה. חלק מהשירים התייחסו לבעיות החברתיות ולשיתוק של החברה. הצלילים והמילים בשיריו גרמו לצוי להיות גיבור בעיניהם של הנוער הסובייטי, וגרמו לקינו להיות להקת הרוק הפופולרית ביותר אי פעם. המעריצים מרפובליקות סובייטיות שונות תרגמו את שיריו של צוי מרוסית לשפות האם שלהם. במהלך השנים הקרובות צוי הופיע במספר סרטים מצליחים וגם נסע לארצות הברית לקדם את סרטיו בפסטיבלים של קולנוע. מספר אלבומים נוספים יצאו ושוב בעיקר עם נושאים ומסרים פוליטיים, מה שגרם לתדלוק נוסף בפופולריות של הלהקה. אף על פי שצוי היה כוכב ענק הוא עדיין חי חיים יחסית רגילים. הוא המשיך בתפקידו הישן בחדר הדוודים של בניין דירות, עובדה שהפתיעה רבים. צוי אמר שהוא נהנה לעבוד וגם היה זקוק לכסף לתמוך בלהקה, כי הם עדיין לא קיבלו תמיכה ממשלתית והאלבומים שלהם הועתקו והועברו ברחבי הארץ באמצעות ה"סמיזדאט" ללא תשלום. זה אפילו גרם לצוי ליותר פופולריות בקרב העם מפני שהם יכלו להזדהות איתו. שעתה היפה של קינו הגיע בשנת 1990 באצטדיון האולימפי לוז'ניקי במוסקבה. 62,000 מעריצים מלאו את האצטדיון כדי לחגוג את ההצלחה של להקת הרוק המצליחה ביותר בברית המועצות.
ב-15 באוגוסט 1990 נהרג ויקטור בתאונת דרכים. התאונה התרחשה בקילומטר ה-35 בכביש סלוקה-טאלסי, ליד טוקומס, לטביה, כמה עשרות קילומטרים מן העיר ריגה. לפי חקירת המשטרה הוא נרדם על ההגה, סטה לנתיב הנגדי והתנגש באוטובוס.
השפעה תרבותית
השפעתה של להקת קינו על המוזיקה של החברה הסובייטית הייתה ענקית. הלהקה הציגה צלילים ומילים ששום אומנים סובייטים אחרים לא היו מסוגלים או מוכנים להציג. קינו פתחה דלתות עבור להקות רוק רוסיות מודרניות. זה מוצג כיום במקומות רבים ברחבי רוסיה, החל מגרפיטי על גדרות של סנט פטרסבורג ועד לקיר שלם שמוקדש לוויקטור צוי ברחוב ארבט המפורסם במוסקבה.
בשנת 2000 הוכן אלבום כפול של שירי ויקטור צוי בביצוע אמנים רוסים שונים לרבות זמפירה ואקווריום.
לאחרונה הופיע שירו "סוג דם" במשחק הפופולרי Grand Theft Auto IV המושמע בתחנת הרדיו הפיקטיבית ולדיווסטוק FM במשחק.
השיר "שינויים!" והמחאה בבלארוס
השיר "שינויים!" ("Перемен!") של להקת "קינו" למילים של ויקטור צוי, יצא בברית המועצות בשנת 1986. בשנים לאחר מכן הפך השיר להמנון לא רשמי של הפרסטרויקה. "שינויים!" שב ועלה לכותרות כאשר החל לשמש כהמנון הלא רשמי של ההפגנות בבלארוס (2020). השיר מושמע שוב ושוב בהפגנות ההמוניות נגד נשיא בלארוס אלכסנדר לוקשנקו והפך לאחד הסמלים הבולטים של המחאה. שימש גם כפסקול ראשי בסרט הקולנוע "מייג'ור גרום: רופא המגפה".
גרסאות כיסוי בעברית
מעריציו של ויקטור צוי שעלו לישראל מחבר העמים תרגמו את שיריו לעברית, ביצעו גרסאות כיסוי שלהם והציגו את ויקטור צוי לקהל הישראלי. גרסאות הכיסוי הראשונות נעשו בשנת 2000 על ידי להקת אקו, להקה באר-שבעית שהורכבה מעולים צעירים מחבר העמים שעלו לארץ במסגרת פרויקט חלו"ם. תחת ניהולו המוזיקלי של דויד פרץ, שגם סייע בעיבוד התרגום, הקליטה הלהקה שני שירים של ויקטור צוי: "כוכב בשם שמש" ו"קוקושקה". "כוכב בשם שמש" כלל עיבוד שונה למדי מהמקור הרוסי ואף יצא לאור באוסף של הלייבל קקטוס. בשנת 2013 שמואל זלצר, שלא הכיר את התרגום של להקת אקו ודויד פרץ, תרגם מחדש וביצע את השיר "כוכב הקרוי שמש". ב-2019 הוציא אלבום תרגומים שבו כלל את 'כוכב' וכן את השירים "סוג הדם" ו-"מלפפונים מאלומיניום". בשנת 2015 להקת זה לא חשוב, שגם היא לא הכירה את התרגומים הקודמים, תרגמה מחדש את השיר "כוכב בשם שמש". לדעת שמואל זלצר הדמיון בין שלוש הגרסאות נובע מהיותו של השיר "יחסית קל ואינטואיטיבי לתרגום".}
הוריקן מיץ'
הוריקן מיץ' היה הוריקן שנוצר ב-22 באוקטובר 1998 מעל הים הקריבי עם רוחות יציבות של 285 קמ"ש.
מבחינת אבדות בנפש, היה מיץ' ההוריקן השני הקטלני ביותר בהיסטוריה המתועדת, עם 11,374 הרוגים. כמו כן נרשם נזק לרכוש של מעל 6 מיליארד דולר.
מיץ' הכה בהונדורס בעודו הוריקן חלש, חלף מעל מרכז אמריקה, התהווה מחדש וביתר שאת מעל מפרץ קמפצ'ה, והכה בפלורידה כסופה טרופית רבת עצמה.
עקב קצב ההתקדמות הנמוך שלו, הוא גרם לכמויות היסטוריות של גשם, עם דווחים (לא מאומתים) של 1,900 מ"מ משקעים בהונדורס, גואטמלה וניקרגואה.
Lazy
Lazy הוא שיר בסגנון בלוז רוק מאת להקת הרוק הבריטית דיפ פרפל שיצא לאור ב-מרץ 1972, ונכלל באלבום Machine Head.
השיר נפתח בסולו של אורגן האמונד בידי ג'ון לורד, כשהוא מתחלף לסירוגין ומתמזג עם סולואי הגיטרה של ריצ'י בלקמור. בדקה ה-4:20 נכנסת שירתו של איאן גילן, כשהוא משתמש במפוחית פה. זהו השיר הארוך ביותר באלבום, ובגרסתו הידועה באלבום ההופעה Made in Japan, השיר מבוצע במשך כמעט 11 דקות. שלוש שנים לאחר הקלטת השיר, הכליל בלקמור את הריף המרכזי של השיר בשירו "Man on the Silver Mountain" שיצא באלבום "Ritchie Blackmore's Rainbow" של להקתו ריינבו.
קוראי מגזין "Guitar World" דירגו את סולו הגיטרה של השיר במקום ה-74 ברשימת "100 הסולואים הטובים בכל הזמנים".
אבריסטו דה מסדו
אבריסטו דה מסדו פיליו (בפורטוגזית: Evaristo de Macedo Filho, נולד ב-22 ביוני 1933 בריו דה ז'ניירו שבברזיל) הוא כדורגלן ומאמן כדורגל ברזילאי בעבר הנודע בשמו הפרטי, אבריסטו. אבריסטו שיחק בעמדת החלוץ בפלמנגו, בברצלונה, בריאל מדריד ובנבחרת ברזיל. במהלך קריירת האימון שלו, שמתפרסת על ארבעה עשורים, אימן מספר קבוצות בברזיל כגון פלמנגו ובאהיה, וכן את נבחרות, ו.
כשחקן
אבריסטו החל את הקריירה המקצועית שלו במדי מודריירה הברזילאית. לאחר שבלט בשורותיה, עבר לפלמנגו, עמה זכה 3 פעמים באליפות ריו דה ז'ניירו. במהלך תקופתו בקבוצה הבקיע מעל ל-100 שערים, והיכולת שהציג הביאה לכך שזומן ל. במדי הנבחרת הבקיע אבריסטו 8 שערים ב-14 הופעות.
ב-1957 החתים ז'וזפ סמיטייר, המזכיר הטכני של ברצלונה, את אבריסטו בברצלונה. תקופתו של אבריסטו בברצלונה הייתה מוצלחת מאוד, והוא הבקיע שערים בקצב גבוה. בעונתו הראשונה במדי הקבוצה, עונת 1957/58, הבקיע 13 שערי ליגה ב-24 משחקים בהם שותף, וברצלונה זכתה בגביע ערי הירידים. בעונה הבאה היה אבריסטו שותף משמעותי לזכיית ברצלונה בדאבל - זכייה באליפות הליגה הספרדית ובגביע הגנרל - עם 20 שערים שכבש באותה עונה בליגה. בין היתר, בקלאסיקו מול ריאל מדריד שנערך ב-26 באוקטובר 1958 בקאמפ נואו, הבקיע שלושער וברצלונה ניצחה 4-0. בעונת 1959/60 עזר אבריסטו לברצלונה לזכות באליפות שנייה ברציפות ובגביע ערי הירידים פעם נוספת, עם 14 שערי ליגה. בעונת 1960/61 אמנם ברצלונה סיימה ללא זכייה באף תואר, אך היא הצליחה לגבור על ריאל מדריד בגביע אירופה, הודות לשער הניצחון של אבריסטו במשחק הגומלין, שהביא את התוצאה המצטברת ל-4-3 לטובת ברצלונה. בליגה הבקיע אבריסטו 11 שערים ב-21 הופעות. בעונת 1961/62 הצליח אבריסטו להבקיע בפעם השנייה 20 שערי ליגה בעונה, והוא עזר לברצלונה לסיים במקום השני בליגה. בסוף העונה ניסו אנשי ההנהלה בברצלונה לשכנע את אבריסטו לקבל אזרחות ספרדית, אך הוא התעקש לסרב על כך ולבסוף עבר ליריבתה המרה של ברצלונה, ריאל מדריד.
בריאל מדריד היה אבריסטו חלק מהסגל במשך 3 עונות, בהן מיעט לשחק. בעונתו הראשונה שיחק רק ב-7 משחקי ליגה, בהם הבקיע שלושה שערים, בעונתו השנייה הבקיע שער בודד ב-10 משחקים. בשתי עונות אלה זכתה מדריד באליפות הליגה. עונת 1964/65 החלה כשאבריסטו היה רשום בסגל הקבוצה אך תוך זמן קצר מתחילת העונה עבר לפלמנגו. בפלמנגו השתתף במספר בודד של משחקים, שהתפרסו על 3 עונות כדורגל, לפני שפרש ממשחק.
כמאמן
אבריסטו החל את קריירת האימון שלו ב-1967, כשהצטרף לצוות האימון של אמריקה (ריו דה ז'ניירו). לאחר שנה עזב לפלומיננזה למלא תפקיד דומה. ב-1970 החל לשמש מאמן ראשי לראשונה, בבאהיה. הקריירה של אבריסטו כמאמן ראשי כללה, בין היתר, קבוצות כגון פלמנגו, ואסקו דה גאמה, גרמיו, קורינתיאנס, סנטה קרוז, ויטוריה, אתלטיקו פרנאאנסה וקרוזיירו. אבריסטו מונה למאמן נבחרת קטאר ב-1979, עמו העפילה פעמיים לגביע אסיה, אך לא הצליחה להעפיל למונדיאל 1982, ובמוקדמות מונדיאל 1986 הודחה כבר בשלב הראשון. ב-1985 התמנה אבריסטו לתפקיד מאמן נבחרת ברזיל במטרה לעזור לה להעפיל למונדיאל 1986, אך הוא לא זכה להצלחה רבה והוחלף תוך זמן קצר על ידי טלה סנטנה. ב-1986 אימן אבריסטו את במהלך המונדיאל, בו הפסידה הנבחרת את כל שלושת משחקיה בשלב הבתים. ב-1988, כשאימן את באהיה, זכה להישג הגבוה ביותר בקריירת האימון שלו, זכייה באליפות ברזיל. ב-1997 הדריך אבריסטו את גרמיו לזכייה בגביע הברזילאי, אחרי ניצחון על קבוצת נעוריו פלמנגו.
תארים
{{שני טורים|ריווח=0
סנטה קרוז
}}
סיגלית תמיר
ביוגרפיה
תמיר נולדה וגדלה בקיבוץ ניר יצחק, שהוריה היו בין ראשוניו, ולה ארבעה אחים גדולים ממנה: גיל, יגאל, עמי, ושרון. אביה, יושקו (יוסף) תמיר, עלה לישראל מארגנטינה; אמה, שרה תמיר, עלתה לישראל מפרגוואי. אביה הוא במאי תיאטרון, הקים את ה"מיניתיאטרון" בשנת 1970 ומופיע עמו ברחבי הארץ, בהרכבים שונים, עד היום. אמא היא ציירת. מגיל צעיר עסקה תמיר במשחק, בשנות ילדותה ונעוריה בקיבוץ למדה נגינה על פסנתר וחליל צד, פיתוח קול, שירה, בלט קלאסי ומודרני, ג'אז וסטפס וכן התאמנה והתחרתה בשחייה.
מייד לאחר סיום לימודיה החלה לשחק בתיאטרון נוצר. תמיר שיחקה בו בהצגה "פנתיסיליאה" על-פי היינריך פון קלייסט, בעיבודו ובימויו של אבישי מילשטיין. היא גילמה את דמותה של אננקה (דמות שנוצרה בתוך עיבוד מסוים זה), לוחמת מצבא האמזונות, שנופלת בשבי האויבים היוונים. הצגת הבכורה הייתה ב-1996, בפסטיבל הבינלאומי באאכן, גרמניה, ורצה במשך כחמש שנים.
ב-1997 שיחקה תמיר בהצגה "הגבול והשיבה" שכתב מילשטיין ביחד עם אנסמבל תיאטרון "נוצר". היא גילמה את דמותה של כלה שמחכה לאהוב, החייל שלה ומרוב המתנה הופכת לבסוף לחתן שלה עצמה, לעיתים היא היא ולעיתים היא הוא, גם גבר וגם אישה.
מאז שנת 1997 משחקת תמיר בהצגה "מועדון הקופים הירוקים", מאת רוי סמיילס, בבימויה של לי גילת, שהציגה בתיאטראות תמונע וצוותא. תמיר גילמה את דמותה של אורנה, אחות דתייה שמתגוררת בשטחים. לצידה בהצגה שיחקו יוסי טולדו, שמעון מימרן, גבי שושן, מוטי רוזנצווייג ושאדי שרור.
ב-1998 השתתפה בהצגה "בייזיץ" מאת משה מלכא ובבימויו, בתפקיד פיפי. ההצגה זכתה בפרס ראשון בקטגוריה "הצגות רחוב" בפסטיבל חיפה להצגות ילדים בשנה זו ולאחר מכן בין היתר הופיעה ב"פסטיבל "אשלון" בצרפת. ההצגה מתארת בדידות וקושי לתקשר. מוצגות בה ארבע דמויות, כל אחת לבדה בתא שקוף על הרגליה ותבניותיה החוזרות; בשלב מסוים הן יוצאות מתאיהן, מפוחדות ואינן יודעות כיצד ליצור קשר, אך הן בכל זאת יוצרות קשר עם מישהו שנכנס איתם לתאן. לצידה שיחקו יוסי רחמני, אמיר איבגי ומשה מלכא.
ב-2000 שיחקה בהצגה "חברים עד הסוף" (שעסקה בקשיי ההתאקלמות של יוצאי חבר המדינות בחברה הישראלית), פרי עטו של חנוך רעים ובבימויו. תמיר גילמה את גל, ילדה שרוצה להיות בן, טום בוי בחבורה של בנים. ב-2001 גילמה את שרה בהצגה "שרה והגר" מאת שי שוורץ ובבימויו, בתיאטרון "הנגב".
ב-2002 שיחקה בסרט הסטודנטים "אמא דג" בבימויו של גיל אשרי. תמיר גילמה את נעמי (אמא דג), אישה חולת נפש שנהגה לישון באמבטיה, המאושפזת מזה כמה שנים בבתי חולים לחולי נפש. מדי כמה שנים בעלה ושני ילדיה לוקחים אותה לחופשה בחוף "השועל והפיל" בים המלח; הסרט מספר על פעם אחת כזאת, אך בה היא מספרת להם שהיא בריאה ושהיא חוזרת הביתה בקרוב.
ב-2004 שיחקה תמיר בסרטה של קרן ידעיה "אור". היא גילמה את דמותה של ענת היועצת, עובדת סוציאלית בבית הספר שמטפלת באור (דאנה איבגי).
בסרט הגמר של דגן ואלד "וויסקי סאוואר" (2008) גילמה את דמותה של אווה, אלכוהוליסטית עם נטיות להרס עצמי המנהלת רומן עם אדי גינס (דני זהבי), בוהמיין רדוד; הוא מוציא עליה ספר והיא תובעת אותו.
בסדרה "דאוס" (2009) שיצרו וביימו גידי דר ומרקו כרמל, גילמה תמיר את דמותה של ד"ר אלונה הייזנר, אמו של גיבור הסדרה, דני (מיכאל מושונוב). בסרט "אילי ובן", בבימויו של אורי רביד, גילמה את דמותה של ענת, אמה של רותם (אדם קנת), חבר של אילי (יובל שבח).
ב-2011 שיחקה תמיר בסרט החרדי "הגדר" של טלי אברהמי, שצולם בקייב, אוקראינה. הסרט מספר על גזירת הקנטוניסטים, חטיפת ילדים יהודים לצורך גיוסם לצבא הצאר. תמיר גילמה את דמותה של יהודייה מהמעמד הגבוה, גברת הינגה גולדברג, אשת הגביר, שמייצגת את הגישה הפתוחה יותר, המקבלת את ההתפתחות וראה בקידמה גם את החיובי, תפיסה שפחות מקובלת בעיירה היהודית. חברתה של הינגה שמגיעה לבקר לאחר שעזבה את העיירה והפכה לאשת העולם הגדול, והיא שמושכת את ביתה של הינגה ואת חברתה (גיבורת הסרט) לברוח אל החיים האחרים, המלומדים והנאורים של העולם הגדול. בסרט שיחקו גם אלינור פכט, רות רסיוק, דינה לימון, פנינה ברטה צדקה, אילת קורץ יוסף, מיקי ברקן ורוני דותן.
תמיר מלמדת משחק ומביימת בביכורי העיתים בת"א וכן באופן פרטי. בעבר לימדה בין היתר בבית הספר אליאנס, "מרכז אומנויות צרעה", בית הספר "קציר" ברחובות, "העמותה לקידום התיאטרון ביפו", "אשכולות", בית הספר "היובל" ו"עירוני ט'" בתל אביב, במתנ"ס שיכוני המזרח בראשון לציון ועוד.
פיתון צ'ילדרן
פיתון צ'ילדרן (שם מדעי: Antaresia childreni) הוא מין של נחש ממשפחת הפיתוניים החי בצפון אוסטרליה ובכמה איים בקרבתה. הנחש קרוי ע"ש החוקר ג'ורג' צ'ילדרן (John George Children).
סיגלית תמיר
ביוגרפיה
כיום עובדת על אלבום ראשון "משהו נואש". הטקסטים שלה ואת לחני השירים שבו יוצרת בשיתוף עם קורין אלאל. מתוכו יצא ביוני 2013 הסינגל הראשון שאף הוא נקרא - "משהו נואש" עיבוד והפקה מוזיקלית: קורין אלאל. תופים: נתנאל נתי כהן. בס: אמיתי פריינטא. פסנתר: עינב ג'קסון–כהן. גיטרות: צח אגאסי. קולות : קורין אלאל.
פיתון צ'ילדרן
אורכו של נחש זה הוא 1-1.5 מ' והוא בעל גוף בהיר עם שקשים מעט מפוספסים ומבריקים. הראש גדול ומעוגל, השפתיים צהובות, הלשון ורודה והעיניים ירוקות. הפיתון נמצא רוב זמנו על הקרקע אך גם יטפס על עצים או ישחה בעת הצורך.
סיגלית תמיר
ביוגרפיה
מתגוררת בתל אביב עם בן זוגה נבות שמעי ובתם גל.
בקולנוע ובטלוויזיה
בקולנוע
בטלוויזיה
תימא (דמות מקראית)
תימא הוא דמות מקראית, בנו של ישמעאל. לתימא היו 11 אחים: נביות, קדר, אדבאל, מבשם, משמע, משא, דומה, חדד, יטור, נפיש, קדמה ובשמת.
ברשימות בני ישמעאל, נמנה תימא בתוך קבוצת עמים או שבטים שישבו בצפון ערב, בצפון סיני ובמדבר הסורי ערבי.
איוב מדבר על "ארחות תימא" ומקבילן ל"הליכות שבא". רש"י אומר על המילים "ארחות תימא" שתימא זאת ארץ ישמעאל שהיא נמוכה והמים נגרים שם.
טיסה 3932 של אירופלוט
התאונה
המטוס התרסק בעקבות נתונים לא נכונים שהוצגו על ידי מד האופק המלאכותי והמצפן, התקלה בהצגת הנתונים נגרמה בעקבות תקלה חשמלית במטוס. כתוצאה מכך הטייסים חוו ורטיגו.
בויגה
בויגה (שם מדעי: Boiga) הוא סוג של נחש תת-ארסי ממשפחת הזעמניים. נחשים אלה חיים באזורים הטרופיים של הודו, דרום-מזרח אסיה ואוסטרליה אך הופצו בידי האדם לעוד כמה אזורים בהם הם מינים פולשים הרסניים. כך למשל המין בויגה עצים חום (Boiga irregularis) הוא מין פולש בגואם ופוגע בחיות הטבעיות.
אורכם של נחשי הבויגה יכול להגיע ל-2.5 מטרים, והם בעלי גוף מוצק מוקף רצועות. צבע גופם של חלק מהמינים הוא צהוב-שחור ושל חלקם הוא צבעי הסוואה. העיניים גדולות ומזכירות את נחשי העין חתול אך הם אינם קרובים במיוחד.
הם מטפסים מומחים החיים ביערות, יערות פתוחים, ביצות מנגרובים ושיחיות וגם במים מתוקים. הם ניזונים מעופות, זוחלים, דו-חיים וכמה יונקים קטנים.
לובה (קבוצה אתנית)
קבוצת הלובה (Luba), המכונה גם בלובה (Baluba), היא אחת מקבוצות הבנטו הממוקמות במרכז יבשת אפריקה, בדרום-מרכז הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. הלובה התפתחו מן המאה ה-5 ועד לימינו, ואוכלוסייתה מונה כיום כ-9 מיליון בני אדם.
המונח "לובה" מיוחס למצבור של עמים בעלי תפיסה זהה של קדושת המלוכה. הלובה מחולקים לתת קבוצות רבות בעלי ניבים שונים בשפת הלובה, מתוכם שלושה עיקריים: לובה-קסאי, לובה קטנגה וסוואהילי. ללובה תרבות עתיקה בעלת היסטוריה מלכותית עשירה, המיוצגת עד היום דרך חפצי אומנות בעלי שימושים ומשמעויות מגוונות.
קבוצת הלובה החלה להתפתח בסביבות המאה ה-5 לספירה, ובשנים 1585–1889 פעלה ממלכת לובה. בתקופת הממלכה הלובה פיתחו את היכולת והאמצעים להפקת מגוון מתכות מתוך המינרלים שהיו באזור הממלכה, כמו כן פיתחו כישורי גילוף בעץ, קדרות, עיבוד מתכות מתוחכם, אומנות בשנהב ועיבוד תכשיטים. עושרם והצלחתם היו חריגים במרחב בהתחשב במיקום המיוער וההררי שבו חיו והובילו להגעתם של סוחרים. בעקבות זאת הלובה לקחו חלק בפשיטות ומלחמות אזוריות במחצית השנייה של המאה ה-19. במהלך המאה ה-19 הלובה היו קורבן לסחר העבדים והשנהב, כאשר נלקחו ממנה אנשים גם לחוף האטלנטי על ידי הסוחרים הפורטוגזים וגם לחוף המזרחי על ידי סוחרים ערבים ממוצא סוואהילי.
התקופה הקולוניאלית
בשנת 1885 לאופולד השני, מלך בלגיה, זכה להכרה אירופית על השטחים הידועים כיום כהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. המשלחת הבלגית הראשונה למחוזותיהם של הלובה הייתה בשנת 1891. באותה השנה מלך בלגיה מינה את טיפו טיפ, סוחר עבדים זנזיברי ממוצא סוואהילי, כמושל מרחבי באזור הכולל את שטחיהם של הלובה.
הלובה נכפו לעבוד במכרות הנחושת של מחוז קטנגה, מה שהוביל למקרי מוות רבים. הלובה מרדו בממשל בשנת 1895 ובשנית בשנים 1905–1917, התקוממויות אלו נכשלו עקב כוחו הרב של הצבא הקולוניאלי.
דניאלה פינדה
דניאלה פינדה (באנגלית: Daniella Pineda; נולדה ב-20 בפברואר 1987) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית.
לובה (קבוצה אתנית)
דת
האמונות המסורתיות של הלובה כללו את תפיסת ה"שקפנגה" (Shakapanga) - תפיסה של בורא עולם, ישות עליונה, העומדת בראש העולם הטבעי והעולם העל טבעי. העולם העל טבעי התקיים במקום שבו האבות הקדמונים "בנקמבו" (Bankambo) ובווידיה (Bavidye) חיו. דתות הלובה מקבלות את האפשרות של שיתוף בין החיים והמתים.
דניאלה פינדה
ביוגרפיה
פינדה נולדה באוקלנד, קליפורניה שבארצות הברית, למשפחה מרקע ממוצא מקסיקני. פינדה בוגרת לימודי תואר ראשון בסוציולוגיה ועיתונאות רדיו בקולג' מילס.
לובה (קבוצה אתנית)
דת
החיים הדתיים כוללים תפילות, שירה קהילתית, ריקודים, מנחות, טקסי חניכה וטקסי מעבר. טקסים ומנהגים הועברו על ידי כוהנים בטקס פולחני. כוהנים אלו ביצעו כשפים וריפוי במהלך הטקסים. האמונה הדתית אינה מגבילה עצמה לטקסים בלבד אלא כוללת רעיונות של אישיות טובה, לב טוב, כבוד לזולת וכבוד עצמי. תפיסת החברה על פי האמונות הדתיות הובילה לחיים חברתיים טובים ומתפתחים.
דניאלה פינדה
קריירה
ב-2011 שיחקה לראשונה בסרט הדרמה-קומדיה של אדוארד ברנס "Newlyweds".
לובה (קבוצה אתנית)
נצרות
בשנת 1891 הנצרות הגיעה לקבוצת הלובה על ידי מיסיונרים שהגיעו עם השלטון הקולוניאלי הבלגי. חלק מאותם המיסיונרים ביצעו מחקרים אתנוגרפיים, בתחילה בצורה אגרסיבית וחלוקת הוראות לאנשי הלובה אך לאחר הכרות משמעותית, הלובה זכו לאהדה מצד המסיונריים כאשר אלו למדו והבינו את המסורות, האמונות ואת עושרם התרבותי. כיום כ-86% מקבוצת הלובה היא נוצרים.
דניאלה פינדה
קריירה
ב-2012 שיחקה בתפקיד אורח בסדרת הדרמה האמריקאית "הומלנד", בדמותה של ג'וליה דיאז. באותה שנה שיחקה בסדרה "Midnight Sun", ובסרט הקומדיה "The Fitzgerald Family Christmas"; גם הוא בבימויו של אדוארד ברנס.
לובה (קבוצה אתנית)
תרבות הלובה
כפריהם של הלובה נטו להתקבץ לכדי רחוב ארוך אחד, באזורי הסוואנה והיערות, בבתים מלבניים בעלי גגות סכך. למחייתם האנשים צדו ודגו בנחלים שבאזורם, ליקטו פירות מן הטבע ושלטו בחקלאות. בעידן המודרני הם גידלו קסוואה, תירס, וניהלו משק בעלי חיים.
דניאלה פינדה
קריירה
בשנת 2013 פרצה לראשונה לתודעה בדמותה של המכשפה סופיה דווראיוקס מהסדרה "יומני הערפד", והופיעה גם בסדרת-הבת שלה "המקוריים".
לובה (קבוצה אתנית)
אומנות
פרטי האומנות של הלובה משמשים כזיכרון להיסטוריה התרבותית ומצביעים על קשר בין אירועים היסטוריים לתרבות הנוכחית, לתהליכים פוליטיים שהחברה עברה, ולדרכי התנהגות בחיי היום יום. בין פריטיהם המלכותיים: הלוקסה, החנית, כָנַה לקשת, שרפרף מלכותי, מָטֶה הצ'יף.
דניאלה פינדה
קריירה
לאחר מכן היא הופיעה בסרט "לשכב עם אחרים" מ-2015 בתור דניקה, ובסדרת המתח "American Odyssey" בתפקיד רודי סימס.
בשנת 2016 החלה לשחק בסדרת הטלוויזיה הקומית של רשת TBS "העיקוף", כוונסה רנדל. את תפקידה זה עשתה למשך שלושת עונותיה הראשונות.
בשנת 2019 שיחקה במיני-סדרה "השלכות" בנטפליקס בכיכובה של רנה זלווגר.
בשנת 2021 שיחקה את פיי ולנטיין לצד ג'ון צ'ו בסדרת הלייב-אקשן "קאובוי ביבופ" מבית נטפליקס, המבוססת על המאנגה היפנית באותו השם.
ראקים באקלס
ראקים באקלס (באנגלית: Rakeem Buckles; נולד ב-15 בנובמבר 1990) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדת הפאוור פורוורד והסנטר במכבי ראשון לציון.
קריירה
באקלס שיחק שלוש עונות באוניברסיטת לואיוויל החל משנת 2009, עם ממוצע של 4.6 נקודות ו-4.2 ריבאונדים למשחק. באקלס החמיץ מחצית מעונתו האחרונה במכללה בעקבות פציעה. בשנת 2012, עבר באקלס לאוניברסיטת פלורידה הבינלאומית אך נאלץ להפסיד עונה שלמה בעקבות התקנון של חוקי הליגה. בעונתו היחידה במכללה, סיים עם ממוצעים של 13.7 נקודות ו-8.6 ריבאונדים למשחק.
בשנת 2014, לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA, החל לשחק באקלס באוברטווארט גאנרס האוסטרית. באקלס שיחק עונה אחת בקבוצה והעמיד ממוצעים של 14.8 נקודות ו-7.9 ריבאונדים למשחק.
בשנת 2015, חתם באקלס ב-NPC רייטי האיטלקית מהליגה דואה. הוא שיחק בה עונה אחת והעמיד ממוצעים של 12.9 נקודות ו-8.7 ריבאונדים למשחק.
באוגוסט 2016 חתם ברסטה פכטה מהליגה הגרמנית, אך נחתך באוקטובר לאחר שבחמישה משחקים העמיד ממוצע של 2 נקודות בלבד למשחק. לאחר מכן חתם בקובוט קובולה הפינית, שם סיים את העונה עם ממוצעים של 14.5 נקודות ו-9.5 ריבאונדים למשחק.
ביוני 2017 חתם באקלס בליל מטרופול הצרפתית מהליגה הצרפתית השנייה. בעונתו הראשונה בקבוצה העמיד ממוצעים של 12.9 נקודות ו-6.7 ריבאונדים למשחק.
ב-4 באוגוסט 2019 חתם באקלס בהפועל חיפה הישראלית, אשר שיחקה באותה עונה בליגה הלאומית. באקלס העמיד ממוצעים של 17.7 נקודות ו-9.5 ריבאונדים, מה שסייע לקבוצתו לעלות לליגת העל. בעקבות היכולת הטובה בעונה החולפת, ב-26 ביולי 2020, האריך באקלס את חוזהו בשנתיים נוספות. בתום העונה למרות שהיה חתום לעונה נוספת, שוחרר באקלס מהקבוצה.
ב-2021 שיחק באקלס בITU איסטנבול הטורקית.
ב-2022 חזר לישראל וחתם במכבי ראשון לציון מהליגה הלאומית.
Space Truckin'
השיר מדבר אודות מסע בחלל, ומציג באופן בולט את יכולותיו הווקאליות של הסולן איאן גילן, ואת תיפופו העוצמתי של איאן פייס. השיר אף זכה למספר גרסאות כיסוי, ביניהם על ידי: איירון מיידן, דרים ת'יאטר (כשביצעו גרסת כיסוי לכל שירי אלבום ההופעה Made in Japan), אוברקיל, מיניסטרי, ויליאם שאטנר ועוד.
השיר נכלל באלבום ההופעה המפורסם Made in Japan, בו זכה לביצוע ממושך בן עשרים דקות.
גרסאות כיסוי
לשיר בוצעו גרסאות כיסוי רבות, ביניהן:
ערוץ 1+1
1+1 הוא ערוץ טלוויזיה אוקראיני אשר החל את שידוריו ב-3 בספטמבר 1995. הערוץ נחשב לערוץ המרכזי באוקראינה. לערוץ גם מספר ערוצי בת: ערוץ 1+1 אינטרנשיונל בצפון אמריקה, וערוץ 2+2.
הערוץ מכסה בשידוריו כ-95% משטח אוקראינה. לפי אחוזיה הצפייה הוא השני באוקראינה עם יתרון קל מעל ערוץ STB.
רביב צולר
רביב צולר (נולד ב-7 במרץ 1964) הוא מנהל ישראלי, המכהן כנשיא ומנכ"ל ICL Group משנת 2018. קודם לכן שימש כמנכ"ל חברת איי.די. איי. חברה לביטוח. בשנת 1999 ניהל את הקמת נס טכנולוגיות, ושימש כנשיא ומנכ"ל החברה עד שנת 2007.
ביוגרפיה
צולר נולד וגדל בקיבוץ דליה. בן לאורי צולר, פרופסור לכימיה אורגנית במכללת אורנים, ולתמר, פסיכולוגית. בגיל 13 עברה משפחתו לחיפה. בתיכון למד בבסמ"ת בחיפה. בנעוריו עבר עם הוריו לארצות הברית ושם למד בתיכון עיוני ולמד שנה אקדמית באוניברסיטת ג'ורג'יה.
כשחזר לישראל שירת כקצין בחיל הים. השלים בהצטיינות לימודי תואר ראשון בכלכלה ובחשבונאות באוניברסיטת תל אביב. שימש במשך מספר שנים כמרצה זוטר באוניברסיטה זו.
ב-1989–1991 התמחה בראיית חשבון במשרד שחק ושות' (כיום חלק מ-PWC), והוא רואה חשבון מוסמך. בשנת 1991 פתח את משרד רואי חשבון צולר, רדיאנו ושות'. לאחר מספר שנות פעילות בתחומי מימון וכלכלה עבר לשוק הפיננסי הציבורי והיה בין מייסדי בית ההשקעות איפקס-מוטבים, לימים דש-איפקס.
ביוזמת המשקיע זאב וולפסון ניהל בשנת 1999 את הקמת חברת נס טכנולוגיות כמיזוג של בתי תוכנה אחדים, ושימש כנשיא ומנכ"ל החברה עד שנת 2007. החברה הונפקה בנאסד"ק בשנת 2004. בתקופתו כמנכ"ל, החברה צמחה בקצב מהיר, הקימה פרויקטים גדולים (למשל: הקמת מערכת SAP ERP בממשלה ובחברות המובילות בישראל, פרויקט "נט המשפט", מערכת מחו"ג של עיריית ת"א, מערכות בנקאיות ועוד), והפכה לחברה גלובלית. בתקופתו, נס טכנולוגיות קיבלה את פרס ביטחון ישראל, על פיתוח מערכת מודיעין חזותי.
בשנים 2007–2008 כיהן כיו”ר חברת כלל פיננסים חיתום.
בשנת 2008 מונה למנכ"ל איי.די. איי. חברה לביטוח, מפעילת המותג "ביטוח ישיר". החברה הונפקה בבורסה לניירות ערך בתל אביב בשנת 2012. בתקופת כהונתו גדל שווי החברה מ־450 מיליון ל־3.5 מיליארד ש"ח.
בשנת 2018 סיים את תפקידו בחברה ומונה לנשיא ומנכ"ל ICL Group.
משנת 2012 ועד שנת 2019 כיהן בהתנדבות כיו"ר הפרויקט הלאומי לקהילה האתיופית בישראל.
בקיץ 2023 מונה צולר לתפקיד סגן-יו"ר איגוד הדשנים הבינלאומי (IFA) וליו"ר ועדת הכספים של הארגון.
הוא חבר בדירקטוריון המכללה האקדמית בווינגייט.
צולר מתגורר ברמת אפעל, נשוי למירי, יועצת זוגיות ומגשרת, ולהם שתי בנות.
פיג'י במשחקים האולימפיים לנוער
אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)
המשלחת הראשונה של פיג'י למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור. המשלחת כללה 5 ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפי ספורט. המשלחת הגיעה להישג בענף האתלטיקה כאשר סיימו במקום השביעי בגמר בריצת 100 מטר בנים. בענפים ג'ודו, הרמת משקולות ושחייה המשלחת סיימה במקומות האחרונים.
אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג הייתה המשלחת הגדולה ביותר ששלחה פיג'י עד כה ומנתה 26 ספורטאים שהתחרו בחמישה ענפים. המשלחת הגיעה להישג בענף הרוגבי שנבחרת הבנים זכתה במדליית ארד. אולם נבחרת הבנות בהוקי שדה לא העפילה מעבר לשלב הבתים. כמו כן, המשלחת לא הגיעה להישגים בענף ההרמת משקולות ושחייה וסיימה במקומות האחרונים בענף האתלטיקה.
מדליות לפי משחקים
width="20px"|
פתן אפעי
פתן אפעי (שם מדעי: Pseudechis) היא מין של נחש ארסי ממשפחת הפתניים.
מיני פתן קטלני זה מצויים בכל רחבי אוסטרליה, באי טסמניה ובגינאה החדשה. הם מצויים במגוון בתי גידול ממדבריות ואזורים הרריים עד לביצות ויערות. נחשים אלה כהים בצבעם אך לחלקם בטן אדומה והם יכולים לגדול עד לאורך 2 מ'. רוב המינים הם מטילי ביצים.
הם בעלי ארס קטלני בו הם משתמשים כדי להרוג מינים קטנים יותר הכוללים יונקים קטנים, עופות ובעיקר נחשים אחרים. הם קיבלו את שמם עקב דמיונם לנחשי האפעה אך הם אינם קרובים.
סנפירית
סנפירית (באנגלית: Hydrofoil) הוא כלי שיט שבו מותקנים סנפירים המספקים כוח עילוי ומעלים את רוב גופה של הסנפירית מעל פני המים כאשר היא שטה במהירות. הימצאות רוב גופה של הסנפירית מעל פני מים בעת השיוט מפחית במידה ניכרת את הגרר ומאפשר שיט במהירות גבוהה יותר.
תפוצתן של סנפיריות מוגבלת כיוון שבנייתן ואחזקתן מורכבת ויקרה הרבה יותר מזו של כלי שיט מסורתיים. יחד עם זאת נבנו סנפיריות רבות לשימושים מגוונים.
עקרונות הסנפירית
כיוון שעקרונות מכניקת הזורמים דומים באוויר ובמים, אף שמדובר בחומרים השונים בצמיגותם ובצפיפותם, סנפיר הסנפירית וכנף המטוס יוצרים עילוי בדרכים זהות. סנפיר כלי השיט מעוצב כך שינוע באופן חלק במים ויגרום לזרם לנטות כלפי מטה, כך שבהתאם לחוק השלישי של ניוטון יופעל כוח כלפי מעלה על הסנפיר. המעבר המהיר במים יוצר לחץ מים גבוה יותר בתחתית הסנפיר ומפחית את לחץ המים מעל הסנפיר. הפרש לחצים זה כשהוא מלווה בהפרש מהירות כמתואר במשוואת ברנולי יוצר את העילוי.
כאשר הסנפיר מחובר בתמוכה אל גוף כלי שיט, כוח העילוי מרים את כלי השיט מעל פני המים תוך הפחתת הגרר והגברת המהירות. בסופו של דבר נוצר איזון בין כוח העילוי לבין משקלו של כלי השיט, כך שהסנפירית מפסיקה להתרומם בגובה מסוים. כיוון שהגרר וכוחות הגלים אינם מופעלים על גוף הסנפירית כולה, אלא על הסנפירים השקועים במים ועל חלק מן התמוכות המחברות אותה לגוף כלי השיט, הם מופעלים על משטחים קטנים בהרבה מגוף של כלי שיט רגיל השקוע ברובו במים.
היסטוריה
בשנת 1898 החל הממציא האיטלקי אנריקו פורלניני (Enrico Forlanini) לתכנן סנפיריות שבהן הסנפירים היו מחוברים לכלי השיט בתמוכות דמויות סולמות. בין השנים 1899 ו-1901 מתכנן האוניות הבריטי ג'ון טורניקרופט פיתח שורת דגמים של כלי שיט להם סנפיר בודד בחרטום. בשנת 1909 בנתה החברה שבבעלותו דגם באורך 6.7 מטר של סירה, מונעת במנוע בעל 60 כ"ס אשר הגיעה למהירות שיא של 65 קמ"ש.
אוניות נוסעים
המהנדס הגרמני הנס פון שרטל עבד על פיתוח סנפיריות לפני מלחמת העולם השנייה ובתקופתה. עם תום המלחמה נתפסה קבוצת הפיתוח של שרטל בידי כוחות ברית המועצות. שרטל עצמו עבר לעבוד בשווייץ כיוון שעל פי הסכמי הכניעה גרמניה לא הורשתה לפתח ספינות מהירות. בשנת 1952 בנתה חברתו של שרטל, סופרמר (Supramar), את הסנפירית המסחרית הראשונה, PT10, ששייטה על אגם מג'ורה בין שווייץ לאיטליה. סנפירית זו יכלה לשאת 32 נוסעים ולשוט במהירות של 65 קמ"ש. בשנת 1968 נקנתה חברתו של שרטל בידי בנקאי מבחריין, חוסיין ניאדי, אשר הרחיב את פעילות החברה ליפן, הונג קונג, סינגפור, בריטניה, נורווגיה וארצות הברית. בארצות הברית קיבלה חברת ג'נרל דיינמיקס רישיון מחברת סופרמר וזכתה למענק מחקר ופיתוח של הצי האמריקני. ביפן קיבלה חברת היטאצ'י רישיון מסופרמר לבניית סנפיריות ורישיונות דומים נמכרו למספר מספנות במדינות נוספות. בין שנות ה-50 לשנות ה-70 של המאה ה-20 פיתחה חברת סופרמר למעלה מ-200 דגמים של סנפיריות.
במחצית השנייה של המאה ה-20 התנהל מחקר ופיתוח רחב על סנפיריות אף בברית המועצות, חלקן כספינות קרב. רוסטיסלב אלכסייב (ברוסית: Ростисла́в Евге́ньевич Алексе́ев) הנחשב לאבי הסנפיריות הסובייטי, שילב בשנות ה-70 את הידע שצבר על סנפיריות עם אפקט הקרקע לפיתוח האקרנופלן.
שימוש בישראל
משנת 1963, במשך כשנה, הופעל בארץ שירות סנפירית "עלי גל" על ידי חברת "פוסידון", ההפלגה בין חיפה לפמגוסטה נמשכה כארבע שעות. הסנפירית נבנתה על ידי חברת Westermoen Hydrofoil A/S - Mandal, והייתה בעל מהירות מרבית של 33 קשר.
לולאת זמן
לולאה דמוית-זמן היא מסלול סגור במרחב-זמן, כלומר מסלול שבו נקודת המוצא ונקודת הסיום זהות. מסלול כזה אפשרי בתורת היחסות הכללית במקרים מיוחדים. קיומה של לולאה דמוית-זמן מצביע על אפשרות של מסע אחורה בזמן, משום שתנועה כזו מתחייבת במסלול סגור שבו נקודת ההתחלה ונקודת הסיום נמצאות בזמן זהה.
סופר טורפה
סופר טורפה (בספרדית: Supertorpe) היא סדרת טלוויזיה ארגנטינאית משנת 2011, שעלילתה מספרת על ילדה בשם פולי שהיא בעלת כוחות על טבעיים, ואשר רק מעטים יודעים זאת. דמותה של הילדה מגולמת על ידי קנדלה וטראנו, אשר גילמה את הדמות אסטפניה, "טפי", בסדרה כמעט מלאכים.
פולי מתאהבת בנער בשם פליקס, שאוהב מוזיקה, ספורט, וחי עם דוד שלו, אשר עושה לו חיים לא פשוטים. דמות זו מגולמת על ידי פאבלו מרטינס, אשר גילם את סימון ארצ'בלטה בסדרה "כמעט מלאכים".
אלפרד ביקל
אלפרד ביקל (בצרפתית: Alfred Bickel; 12 במאי 1918 – 18 באוגוסט 1999) היה כדורגלן ומאמן שווייצרי, ששיחק בעמדת החלוץ.
ביוגרפיה
ביקל נולד ב-12 במאי 1918 באפשטיין שבאימפריה הגרמנית. לכל אורך הקריירה שיחק בגראסהופרס ציריך עימה זכה ב-7 תוארי אליפות ובתשעה גביעים, חלקם תחת המאמן קרל רפן. בסך הכל הוא ערך 405 משחקי ליגה וכבש 202 שערים.
במדי שווייץ עשה את הופעת הבכורה לאחר שזה עתה מלאו לו 18, ב-18 ביוני 1936 מול נורווגיה באוסלו. שלושה ימים לאחר מכן כבש ביקל את שערו הראשון בהפסד 5–2 לשוודיה. קרל רפן מאמנו לקבוצה גראסהופרס נכנס לתפקיד בתור מאמן שווייץ מספטמבר 1937 וחודש אחר כך נפצע ביקל עקב שבר בעצם הבריח במשחק נגד איטליה, וחזר לשחק בה כעבור כמעט ארבעה חודשים אחר כך.
ביקל היה שותף במונדיאל 1938 יחד עם עוד שישה מחבריו לקבוצה גראסהופרס, והם פגשו בשמינית הגמר את גרמניה הנאצית. לאחר תוצאת 1–1 במשחק הראשון המפגש הוכרע עם משחק חוזר בו השווייצרים ניצחו 2–4 כשביקל אחד הכובשים. ברבע הגמר הם הפסידו להונגריה שהמשיכה משם עד לגמר. 12 שנים אחר כך במונדיאל 1950, השתתף פעם נוספת ובכך היה לשחקן היחיד יחד עם אריק נילסון השוודי ששיחק בטורניר מונדיאל לפני ואחרי מלחמת העולם השנייה. שווייץ סיימה את דרכה כבר בשלב הראשון.
את הופעתו האחרונה בנבחרת ביקל עשה רגע לפני תחילת מונדיאל 1954 במשחק הכנה נגד הולנד. בסך הכל הוא ערך בה 71 הופעות בהן כבש 15 שערים במשך 18 שנים.
פרד קלר
'''פרדריק ב. קלר (באנגלית: Frederick B. Keller'''; נולד ב-23 באוקטובר 1965) הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-12 של קהיליית פנסילבניה. הוא נבחר לתפקיד בבחירות ביניים במהלך יוני 2019, מטעם המפלגה הרפובליקנית.
ביוגרפיה
קלר נולד בפּייג' שבאריזונה, להורים ילידי פנסילבניה שעברו אל מערב ארצות הברית לצורכי עבודה. לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר התיכון שיקלאיימי (Shikellamy) בשנת 1984, התקבל קלר לעבודה ב"קונסטוגה התמחויות עץ, מפעל לייצור ארונות ומוצרי מטבח אחרים העשויים מעץ בביוורטאון שבפנסילבניה. במרוצת הזמן התקדם בסולם המעמדות בחברה ומונה למנהל תפעול ראשי. בשנת 1990 החל קלר להתמקצע בעסקי נדל"ן ולמד בבית הספר לנדל"ן ע"ש דון פול שירר בשנת 1995.
בעקבות התפטרותו של טום מרינו מבית הנבחרים של ארצות הברית בינואר 2019, הכריז קלר על מועמדותו לייצוג מחוז הקונגרס ה-12 של פנסילבניה לקראת בחירות ביניים להחלפתו של מרינו. ב-2 במרץ זכה במועמדות המפלגה הרפובליקנית במהלך ועידה מיוחדת. בבחירות הכלליות שנערכו ב-21 במאי גבר על מארק פרידנברג, מועמד המפלגה הדמוקרטית. כעבור יממה קלר התפטר מבית המחוקקים המדינתי, וב-3 ביוני 2019 הוא הושבע אל הקונגרס של ארצות הברית.
קלר נבחר לתקופת כהונה מלאה במהלך בחירות 2020. בדצמבר 2020 נמנה קלר בין 126 חברי בית הנבחרים מהמפלגה הרפובליקנית שחתמו על מכתב ידידי בית המשפט לשם הבעת תמיכה בתיק "טקסס נגד פנסילבניה", תובענה ייצוגית שהוגשה לבית המשפט העליון של ארצות הברית בניסיון לערער על תוצאות הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020 במספר מדינות מתנדנדות, בהן ג'ו ביידן ניצח את הנשיא המכהן דונלד טראמפ. בית המשפט העליון מיאן לדון בתיק על סמך שלטקסס אין זכות עמידה לערער על תוצאות בחירות במדינה אחרת, על סמך פרק 3 לחוקת ארצות הברית.
ב-28 בפברואר 2022, בנימוק החלטת בית המשפט העליון של פנסילבניה לשנות את מפת מחוזות הקונגרס של המדינה, הכריז קלר על פרישתו מהקונגרס לקראת בחירות אמצע הכהונה באותה השנה. כהונתו נחתמה עם התפזרות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית בראשית ינואר 2023.
יחידת נקודה צפה
יחידת נקודה צפה (באנגלית: Floating-point unit; בראשי תיבות: FPU, נקרא גם מעבד עזר מתמטי) היא רכיב ממוחשב שתוכנן במיוחד לביצוע פעולות על מספרים ממשיים בייצוג נקודה צפה. פעולות אופייניות הן חיבור, חיסור, כפל, חילוק, ושורש ריבועי. חלק ממעבדי העזר המתמטיים יכולים לבצע גם פונקציות טרנסצנדנטיות שונות כמו חישובים אקספוננציאליים או טריגונומטריים, אך הדיוק בדרך כלל יהיה נמוך מאוד, ולפיכך מערכות מסוימות מעדיפות לחשב את הפונקציות הללו בעזרת מימוש תוכנתי.
כאשר מעבד מפעיל תוכנית שקוראת לפעולה על נקודה צפה, ישנן שלוש דרכים לבצע את הפעולה:
היסטוריה
בשנת 1954, חברת IBM החלה למכור מעבד שכלל תמיכה בנקודה צפה. צעד זה נחשב לשדרוג משמעותי ביחס לדגמים קודמים, ונשאר גם בדגמים הבאים. בשנת 1963, חברת DEC הכריזה על ה-PDP-6, מחשב שכלל יכולות חישוב של נקודה צפה. בנוסף בשנה זו, חברת ג'נרל אלקטריק הציגה "יחידת עזר אריתמטית" לחישובי נקודה צפה.