cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קתדרלת נוטרדאם (פריז)
בניית הקתדרלה
במאות ה-13 וה-14 בוצעו השלמות ושינויים בקתדרלה, הוספת תמיכות דואות באפסיס, השלמתן של קפלות מתחת לתמיכות הדואות והקמת סורג אבן המפריד בין הספינה הראשית לבית המקהלה. הקתדרלה עצמה בנויה בשילוב סגנונות גותי מוקדם (Early Gothic) וגותי בשל (High Gothic).
הרס ושחזור
בזמן שלטונם של לואי ה-14 ולואי ה-15 בסוף המאה ה-17, נערכו שינויים משמעותיים בקתדרלה כחלק מגל חידוש קתדרלות ברחבי אירופה. בתהליך זה נהרסו קברים וחלונות ויטראז', אך חלונות הרוזטה ניצלו מגורל זה. חלון הרוזטה הדרומי שוחזר. האדריכל שביצע את השינויים ב־1771 היה ז'רמן סופלו (Germain Soufflot).
מגדל הפעמונים שמעל מקום המצלב נהרס במהלך המהפכה הצרפתית, ב־1792. ב־1793 הפכה הקתדרלה ל"מקדש התבונה", ורבים מאוצרותיה הושמדו או נגנבו. מספר פסלים נותצו ונהרסו, בעיקר בגלריית מלכי יהודה וישראל, ובמשך תקופה החליפה "הגברת חירות" את המדונה על מספר מזבחים. בזמן המהפכה הצרפתית הותכו כל הפעמונים פרט לגדול שבהם לתעשיית הנשק, והמבנה שימש מחסן מזון.
בעקבות מאמציהם של אנשי רוח שהפיחו את רוח התחייה הגותית ובראשם ויקטור הוגו, יזמה הממשלה תוכנית שחזור שהחלה ב־1845. על השחזור הופקדו ז'אן-בטיסט-אנטואן לאסיס (Jean-Baptiste-Antoine Lassus) ואז'ן עמנואל ויולה-לה-דוק (Eugène Viollet-le-Duc). השחזור נמשך 23 שנה וכלל תיקונים ותוספות רבים: בנייה של צריח מצלב מחודד מסוג פלש (flèche), התקנת חלונות ויטראז' חדשים מתוצרת גדולי אמני הזכוכית בצרפת, הוספת פסלי כימרה בגלריית הכימרות, שחזור הפסלים שנהרסו בעזרתו של אדולף ז'ופרואה-דשום (Adolphe Geoffroy-Dechaume), בניית חדר תשמישי קדושה חדש, שחזור השער המרכזי למצבו לפני השינויים מהמאה ה-17, בנייה מחדש של חלקים מחדר האוצר של הכנסייה ושחזור רהיטים שנהרסו, הוספת ציורי קיר ותיקון העוגב הגדול. ב־31 במאי 1864 נחנכה מחדש הקתדרלה המשופצת.
ב־1871 הובילה התקוממות אזרחית להקמתה של הקומונה הפריזאית, שכמעט והעלתה את הקתדרלה באש. על פי כמה תעודות, מספר ספסלים בקתדרלה הוצתו.
ב־1991 יזמה ממשלת צרפת תוכנית מקיפה של אחזקה ושימור, שכללה ניקוי ושחזור של פסלים ישנים. התכנית יועדה להימשך כ־10 שנים, אך נמשכה מעבר לכך. ב־2007 הוסרו הפיגומים מהחזית המערבית, אך השיפוצים נמשכו.
השרפה בקתדרלה – 2019
ב־15 באפריל 2019 סמוך לשעה 19:00 פרצה שריפת ענק בקתדרלה, שנגרמה ככל הנראה עקב עבודות שיפוצים במבנה, אשר בוצעו עקב סדקים שהתגלו בגג המבנה ושהצריך שיפוץ דחוף. כתוצאה מן השרפה נגרם לקתדרלה נזק כבד: צריח המצלב קרס, כל הגג נשרף, נגרם נזק נוסף לחלקים במבנה, ורוב חלונות הויטראז'ים נהרסו. עם זאת, חלון הרוזטה הצפוני שרד. שלד המבנה, קמרונות האבן והחזית המערבית שרדו, והקתדרלה ניצלה מהרס מוחלט. הקתדרלה נסגרת מדי יום בשעה 18:45 והאש החלה כחמש דקות לאחר מכן. יצירות האומנות הרבות שבמקום חולצו כולן מן השרפה.
למחרת האסון, רשויות צרפת הבטיחו לשקם את הקתדרלה ולשחזר את החלקים שנהרסו בשרפה ותוך פחות מיממה גייסו תרומות של למעלה מ־800 מיליון אירו. אף על פי שנשיא צרפת הבטיח ש"הקתדרלה תיבנה מחדש תוך 5 שנים", השיקום והשחזור צפויים להימשך כ־10 שנים.
הכתרות, טקסים ואירועים חשובים
במהלך ההיסטוריה הארוכה שלה, הייתה קתדרלת נוטרדאם אתר למספר טקסים ואירועים חשובים בתולדות צרפת, בהם:
החזית
בשלושת שערי הכניסה משולבים פסלים גותיים בעיצוב עשיר ומגוון. בטימפנון של השער המרכזי מופיע תיאור יום הדין האחרון: ישו שופט את האנושות, מימינו – הצדיקים בגן עדן, ומשמאלו הרשעים שבגיהנום. בחלקה התחתון של הקשת מוצגת הביאה השנייה של ישו. מימין לשער – דמות הנצרות, כשפניה גלויות, ומשמאל לו – דמות היהדות, כשפניה מכוסות (הצגת ה"אקלזיה", הכנסייה השולטת, מול ה"סינגוגה", היהדות המושפלת. מוטיב האקלזיה וסינגוגה הוא מוטיב בולט באמנות הנוצרית בימי הביניים). השער הדרום־מערבי מוקדש לאנה הקדושה, אמה של מריה הקדושה, שלה מוקדש השער הצפון-מערבי. מעל השער הצפוני, המוקדש למריה, ישנו גמלון שאינו בולט.
מעל השערים מוצבת גלריית המלכים: 28 פסלים המציגים את מלכי ישראל ויהודה. מלכי יהודה הם צאצאי בית ישי, אביו של דוד המלך, ונחשבים על פי הנצרות לשושלת שממנה נולד ישו. פסלים אלה הפכו לדמויות המייצגות את מלכי צרפת, וכך נתפשו החל מ־1248. כתוצאה מכך, ניזוקו הפסלים קשות במהפכה הצרפתית. בעת המהפכה הצרפתית נותצו הפסלים על ידי ההמון שחשב אותם למלכי צרפת (ראשי הפסלים המנותצים מוצגים במוזיאון קלוני ברובע הלטיני שבעיר). הפסלים שוחזרו והוצבו במקומם המקורי.
הרוזטה – קוטרה 9.6 מטר, היא נבנתה בצורה כה טובה, כך שאין בה עיוותים גם לאחר 700 שנים.
בחזית, לפני חלון הרוזטה, מוצגים המדונה והילד ישו, עם שני מלאכים לצידם; משני צידי הרוזטה מוצגים פסליהם של אדם (מימין) ושל חוה (משמאל). הם מוצבים כך שטבעות חלון הרוזטה יוצרות הילה סביבם. מימין ומשמאל לפסלי אדם וחוה מוצגים פסלים המזכירים את החטא הקדמון. פסלים אלו נוספו על ידי ויולה-לה-דוק במאה ה-19. גובה החזית הוא 69 מטר ורוחבה 41 מטר.
החזיתות של בית הרוחב (טרנספט) של הנוטרדאם, שנבנו כחצי מאה לאחר החזית המערבית, הן דוגמה בולטת לסגנון גותי קורן (Rayonnant): קווים אנכיים, חלונות רוזטה דמויי פרח/השמש, גמלוני Wimperg חדים, פיסול גותי רב ושני צריחים מחודדים המאגפים כל חזית.
חוץ המבנה בולט גם בשל התמיכות הדואות המרשימות. התמיכות הדואות לא תוכננו במקור, אך נוספו כדי לחזק ולתמוך בעומס היתר שנוצר בהגבהת הקיר הדק. התמיכות הדואות של בית המקהלה והאפסיס שונות בצורתם מאלה של הספינה הראשית: בעוד התמיכות הדואות הספינה הראשית הן בנות 2 קומות שוות מפתח, התמיכות הדואות של בית המקהלה כוללת קשת קצרה התומכת בחלק הנמוך של הקיר ומעליה קשת ארוכה (המגיעה עד לאורך של 15 מטר) התומכת בחלק הגבוה של הקיר והקמרונות.
המגדלים
שני מגדלי הקתדרלה לא הושלמו מעולם. גובה כל מגדל מהקרקע. עמנואל – הפעמון הגדול במגדל הדרומי (ימני) – שוקל 13 טון וענבלו 500 ק"ג (אותו הניע קווזימודו, הגיבן המכוער בסיפורו של ויקטור הוגו, שאהב את אסמרלדה היפה). מסופר שנשות פריז זרקו תכשיטי זהב וכסף אל כור ההתכה ובו נחושת רותחת, וצליל הפעמון נעשה לזך וטהור במיוחד.
בראש המגדלים נתן הארכיטקט דרור לדמיונו, ועיצב מיני דמונים (יצורים מפלצתיים בעלי כוח על אנושי) וכימרות, בעלי הבעה משונה, גופות בעלי צורה מוזרה ודמויות גרוטסקיות של מפלצות העולות מתוך פינות המגדלים. אוסף פסלי הגרוטסקים והכימרות ידוע כ"גלריית הכימרות". לצד הגרוטסקים נבנו גם גרגוילים – מרזבים המעוצבים כשדים, דרקונים או דמויות מעוותות. מטרתם, מלבד ניקוז המים, היה להפחיד רוחות רעות ולמנוע מהם להיכנס לקתדרלה.
מעל מקום המצלב (crossing) נבנה ב־1250 מגדל פעמונים ובמאה ה-17 הכיל 5 פעמונים. המגדל נהרס בשנים 1786–1792. במאה ה-19 החליף אותו האדריכל ויולה-לה-דוק בצריח מחודד מסוג flèche המתנשא לגובה של. בצריח אין פעמונים, אך בפסל התרנגול הגאלי שבראשו נמצאים שלושה רליקים – חלק מכתר הקוצים של ישו, שריד קודש של סן דני ושריד קודש של ז'נביב הקדושה. צריח זה נהרס בשרפה הגדולה ב־2019, אך פסל התרנגול שרד ונמצא בהריסות.
פנים
פנים הקתדרלה עצום בממדיו – 9,000 איש יכולים להתכנס באולם שאורכו 134 מטר, רוחבו 48 מטר וגבהו 35 מטר. למבנה צורת צלב לטיני מנוון (כאשר רוחב הטרנספט לא חורג מרוחב הספינה הראשית ובית המקהלה), והוא פונה מזרחה, לעבר השמש העולה. העמודים שמול שערי הכניסה תומכים את המגדלים וקוטרם – חמישה מטרים.
חלונות הרוזטה
בקתדרלת נוטרדאם יש שלושה חלונות רוזטה (חלונות עגולים ובהם תחרת חלונות המזכירה עלי כותרת של פרח): בחזית המערבית (בקוטר 9.6 מטר), בחזית הצפונית ובחזית הדרומית (שניהם בקוטר 12.9 מטר). שלושת החלונות נחשבים ליצירת מופת של הגותיקה.
חלונות הרוזטה בשני קצוות בית הרוחב (טרנספט) נבנו בשנים 1250–1260 ותוכננו בסגנון גותי בשל (High Gothic) קורן (Rayonnant), בעוד שהרוזטה בחזית המערבית תוכננה בסגנון גותי מוקדם (זאת ניתן לראות מהאופן השטוח בו יושבים חלונות אלה על הקירות לעומת החלון המערבי).
חלון הרוזטה הדרומי, מאת פייר דה מונטריי (Pierre de Montreuil), מתאר את "ניצחונו של ישו" וסצינות מהברית החדשה ושולט בו גוון צבע של סגול. בחלון הצפוני (שמאלית מהכניסה), מאת ז'אן דה של (Jean de Chelles) מתוארות סצינות מהתנ"ך סביב מריה, אם ישו ושולט בו גוון צבע של כחול. ברוזטה המערבית (מעל העוגב מהמאה ה-18) ובה סמלי גלגל המזלות, חודשי השנה והתכונות הטובות והרעות. מחוץ לרוזטה, בחזית המערבית, נמצאים פסלים של מריה, אם ישו וישו התינוק המוקפים בשני מלאכים. הם ממוקמים כך שטבעות חלון הרוזטה יוצרות הילה סביבם.
חלונות הרוזטה הצפונית והמערבית שמרו על רוב הזכוכית המקורית, בעוד שהחלון הדרומי הוא רפליקה של החלון המקורי. שלושת חלונות הרוזטה שרדו את השרפה בקתדרלת נוטרדאם ב־2019.
פיסול
הקתדרלה עטורה בפסלים רבים בסגנון הפיסול הגותי. הפסלים הידועים ביותר של הקתדרלה הם פסלי הגרגוילים (מרזבים בצורת מפלצות, חיות ויצורים מעוותים) ופסלי כימרה, שחלקם נוספו על ידי ויולה-לה-דוק במאה ה-19.
כמו בקתדרלת שארטר, שלושת השערים המערביים מעוטרים בפיסול רב ומפותח בנושאים דתיים:
שער בית הרוחב הצפוני מוקדש למרים, אם ישו (מריה) ומתאר כיצד השפיעה על ילדותו של ישו. בנוסף מספר הפיסול את האגדה על תאופיל (Théophile) שמכר את נשמתו לשטן כדי להפוך לבישוף, מתחרט על מעשיו ונגאל על ידי מריה.
גם בתוך הקתדרלה עצמה יש פסלים רבים. המפורסם שבהם הוא פסל של המדונה וישו התינוק, המוקדש ל"נוטרדאם דה פארי". הפסל פוסל במאה ה-14 עבור הקפלה של Saint Aignan והועבר לקתדרלה רק במאה ה-18. בהתחלה הוא החליף את פסל הטרימו שנותץ במהפכה הצרפתית בשער המוקדש למריה אך בשיפוצים של ויולה-לה-דוק הועבר ליד העמוד הדרום־מזרחי, שם הוא שוכן.
ציורים
בפינה המזרחית של בית הרוחב הדרומי נמצא ציור של תומאס אקווינס שצויר ב־1648.
אוצר הקתדרלה
בית האוצר גם הוא סבל מנזקים במהלך השנים. מאז הקמת הקתדרלה היה ממוקם האוצר דרומית דרום־מזרחית לבית הרוחב הדרומי. במאה ה-18 עמד בית האוצר כמעט חרב והאדריכל ז'רמן סופלו תכנן בית אוצר חדש בשילוב סגנונות גותי ויווני. אבן הפינה הונחה ב־12 באוגוסט 1755. ברם, בית האוצר ניזוק באופן בלתי-הפיך במהומות של 1830 ו-1831 ולא ניתן היה לשחזרו. ויולה-לה-דוק ולאזוס בנו בית אוצר חדש בשנים 1845–1850 והקימו אותו סביב קלויסטר ובו חלונות ויטראז' יפים. חלונות בית האוצר נעשו על ידי Maréchal de Metz. ומתארים את הבישופים והארכיבישופים של פריז. ויולה-לה-דוק לא בנה רק את בית האוצר אלא תכנן גם חלק מהריהוט שבתוכו, כולל הארונות ומספר חפצים. בכניסה לבית האוצר תלויים שניים מציוריו: ביזת ארמון הבישוף ב־14 בפברואר 1831, וטיוטה של צריח המצלב.
האוצר היקר ביותר בקתדרלה הוא קופסה עגולה מזהב דמוית גביע המעוטרת בכתר המכילה לפי המסורת שרידים מכתר הקוצים של ישו. קופסה זו תוכננה על ידי ויולה לה-דוק ויוצרה על ידי הצורף פלסיד פוסיילג-ריסאן (Placide Poussielgue-Rusand). ויולה-לה-דוק תכנן את הקופסה בהשראת קופסה דומה מימי הביניים. הקופסה מעוטרת בכתר ועליו שושני פלר דה ליס, סמל לבית קאפה – המלוכה של צרפת. את המגש הראשון תומכות תשע כימרות. המגש מקושט ברקמת חוטי זהב ואבני חן. בין הכימרות פסלים של הלנה הקדושה המחזיקה את הצלב, המלך בולדווין השני, קיסר קונסטנטינופול שכשרביטו וכדור המלכות שלו בידו, ולואי הקדוש המחזיק את כתר הקוצים בידיו כאשר הוא יושב על כס מלכות שראשי אריות מהווים את מסעדי הזרועות שלו. מעל למגש הראשון עמוד מרכזי מעוטר בעלווה ועליו המגש השני, עליו נמצא קופסה המכילה את שריד הקודש. המגש השני מעוטר בנישות ובהן פסלי השליחים מתחת לחופות. מעל המגש השני נמצא כתר ועליו שושני פלר-דה-ליס משובצים באבני חן יקרות. הקופסה שתכנן ויולה-לה-דוק בסגנון נאו-גותי החליפה קופסה בסגנון קלאסי שנוצרה תחת שלטון נפוליאון בונפרטה עבור כתר הקוצים. הקופסה של ויולה-לה-דוק נבחרה כדי לכבד את "האדריכלות הלאומית" של צרפת, הלא היא האדריכלות הגותית.
העוגב
אף כי מספר עוגבים הותקנו בקתדרלה לאורך השנים, הראשונים שבהם לא היו מתאימים למבנה. בקתדרלה היה עוגב מאז בנייתה, ויש תיעוד של עוגב בקתדרלה מהמאה ה-13. עוגב מתקדם ראשון הותקן בתחילת המאה ה-18 בידי קליקו (Cliquot). חלק מהצינורות המקוריים של קליקו בחטיבת הדוושות ממשיכים להישמע בעוגב גם היום, למעלה מ־270 שנה אחרי שהותקנו. העוגב שופץ ונבנה מחדש כמעט לחלוטין במאה ה-19 בידי אריסטיד קאוואייה-קול (Aristide Cavaillé-Coll). בתחילת 1989 נעשה שחזור נוסף בעוגב, שהסתיים ב־1992.
לעוגב הגדול של קתדרלת נוטרדאם יש 7,800 צינורות, 900 מהם מסווגים כהיסטוריים. העוגב בעל 109 משלבים, חמש מקלדות בנות 56 קלידים כל אחת ומקלדת דוושות בת 32 קלידים. בדצמבר 1992 הושלמה עבודת מחשוב העוגב, שכללה את חיבורו לרשת LAN מקומית.
משרת נגן העוגב של קתדרלת נוטרדאם נחשבת לאחת המשרות הנחשקות ביותר בתחום זה בצרפת, ביחד עם המשרה המקבילה בכנסיית סן-סולפיס בגדה השמאלית שבה נמצא העוגב הגדול ביותר של קאבאייה-קול. בין נגני העוגב הידועים ביותר של נוטרדאם נמנה לואי ויירן (Louis Vierne), שהחזיק בה בשנים 1900–1937. בתקופת כהונתו, שונה צבע האורגן של קאבאייה-קול, בייחוד בשנים 1902 ו-1932. פייר קושרו (Pierre Cochereau) הוביל שינויים נוספים (רבים מהם תוכננו בידי ויירן), כולל הפיכת הפעולה לחשמלית (בין השנים 1959-1963). הקונסולה המקורית של קאבאייה-קול הועברה למוזיאון הקתדרלה והוחלפה בקונסולה חדשה בסגנון אנגלו-אמריקני. שינויים נוספים כללו הוספת משלבים בין השנים 1965–1972, בייחוד בחטיבת הדוושות (פדלים); חיבור מחדש של תערובת המשלבים; וההוספה של 3 מעצורי קנים "en chamade". אחרי מותו הפתאומי של קושרו ב־1984 מונו 4 נגני עוגב לנוטרדאם ב־1985: ז'אן-פייר לגה (Jean-Pierre Leguay), אוליבייה לטרי (Olivier Latry), איב דברנה ( Yves Devernay) שמת ב־1990 ופיליפ לפבר (Lefévre). זה היה זכר למנהג מהמאה ה-18 שבו לקתדרלה היו 4 נגני עוגב רשמיים, כל אחד מנגן 3 חודשים בשנה.
בקתדרלה יש שלושה עוגבים: העוגב הגדול – העתיק שבעוגבי הקתדרלה המותקן מתחת לחלון הרוזטה המערבי, עוגב המקהלה – עוגב בן 30 משלבים שהותקן במאה ה-19 בבית המקהלה, ועוגב נייד, שתפקידו ללוות את המקהלה והזמרים.
פעמונים
בקתדרלה הותקנו פעמונים למן הקמתה. הם שימשו לצרכים ליטורגיים, לציון השעה וכן לקריאה למאמינים לבוא ולהתפלל. בעת השלמתה היו בקתדרלה שמונה פעמונים במגדל הצפוני, שני פעמונים גדולים במגדל הדרומי ושלושה פעמונים במגדל המצלב. בעת המהפכה הצרפתית נהרסו חלק מפעמוני הקתדרלה, שהורדו והותכו. הפעמון הגדול "עמנואל" ניצל מגורל זה.
במגדל הצפוני ארבעה פעמונים, שהחליפו את אלה שנהרסו והותקנו ב־1856 והם משמשים לקרוא לתפילות, ופעמון אנגלוס (Angelus – אנז'לי) המציין את השעה. ב־1867 הותקן קריון (פעמונה) המחובר לשעון מונומנטלי שנמצא בצריח. הפעמונה נמצאת במבנה הקתדרלה כדי שתישמע בפנים. הקריון לא פועל ומומחים לומדים את הנושא על מנת לשחזרו ולתקנו.
קתדרלת נוטרדאם בתרבות
קתדרלת נוטרדאם נחשבת לפנינה אדריכלית וכאב־טיפוס של האדריכלות הגותית. היותה אחת מהמבנים הגותים הראשונים באירופה ששילב את רוב המאפיינים הגותיים, ועוד בדרגה גבוהה של גימור, הפכו אותה לסמל. עד להקמת מגדל אייפל הייתה הקתדרלה המבנה הגבוה בפריז, ומגגה נשקף נופה של העיר.
בעקבות המהפכה הצרפתית ועלייתו של נפוליאון החל בצרפת, ובייחוד בפריז, גל של הריסת ארמונות וכנסיות, כנקמה ב"שלטון הישן" של האצולה והכמורה. הנוטרדאם, בשל מעמדה הרם, הצליחה לשרוד גל זה.
הנוטרדאם כיכבה בספרו הנודע של ויקטור הוגו "הגיבן מנוטרדאם", ספר שהקנה לה פופולריות רבה בקרב הציבור הרחב ואף ביטל תכנונים של מהנדסי פריז להרסה. ויקטור הוגו היה ממובילי תנועת התחייה הגותית וקרא לשמר את הקתדרלות העתיקות ורבות ההוד. מאמצי השימור שלו נשאו פרי והיוו גורם מכריע בהישרדות המבנים הגותיים, שעד המאה ה-18 זכו לבוז בתור מבנים מפלצתיים מעידן ישן וחשוך.
מאז הופיעה הנוטרדאם במספר רב מאוד של סרטי קולנוע, ביניהם סרט האנימציה "הגיבן מנוטרדאם" של חברת וולט דיסני, במחזמר "נוטרה דאם דה פרי" ואף במספר משחקי וידאו וכן במשחק לוח בשם "נוטרדאם". בסרט "ואן הלסינג" הגיבור הורג בפנים את מר הייד. בעיירה ספרינגפילד בסדרה "משפחת סימפסון" ישנה קתדרלה שהיא העתק מצויר של נוטרדאם.
שמעון (נגיד המקדש)
שמעון היה יהודי מתייוון בתקופת בית שני ומרד החשמונאים, שלפי ספר מקבים ב׳, שימש כנגיד בית המקדש.
ייחוסו
על פי הנוסחים היווניים של ספר מקבים ב׳, שמעון, ואחיו מנלאוס, היו משבט בנימין, אולם רוב החוקרים המודרניים טוענים כי יחוס זה הוא טעות, ולמעשה הם היו שייכים למשפחת כהנים מתיוונת ממשמרת בילגה. פירוט על מוצאם נמצא בערך על מנלאוס.
קורות חייו
שמעון היה ביריבות עם חוניו השלישי ששימש ככהן הגדול. שמעון רצה להימנות למשרת אגרונומוס (מפקח על השווקים), אך חוניו סירב להעניק לו את התפקיד, בשל כך החליט שמעון לסכסך בין חוניו לשליטים הסלאוקים, והלשין לאפולוניוס, הנציב הסלאוקי, על אוצרות וכספים שכביכול מוחבאים בבית־המקדש. אפולוניוס העביר את הבשורה למלך סלאוקוס הרביעי, שציווה את שרו הבכיר הליודורוס לצאת לירושלים ולהחרים את אוצרות בית המקדש. הליודורוס נכשל בזאת, וחזר לאנטיוכיה בידיים ריקות. ספר מקבים ב׳ תולה אירוע זה בהתערבות אלוהית נסית שמנעה מהליודורוס מלבצע משימתו.
למרות שתחבולה זו לא הצליחה, שמעון המשיך במזימתו והאשים באוזני השלטון הסלאוקי את חוניו בכישלונו של הליודורוס. כמו כן, טען שחוניו שואף לבגוד בסלאוקים ולמשול על הארץ. בירושלים פרצו מהומות ומריבות בין תומכי חוניו לנאמני שמעון, וחוניו יצא לפייס את המלך, לספר גרסתו, ולבקשו להרחיק את שמעון, שגורם למריבות אחים. לצרתו של חוניו, באותה תקופה מת סלאוקוס הרביעי, ותחתיו עלה לשלטון אנטיוכוס אפיפנס, שציווה לעצור אותו. ככל הנראה כי חוניו נטה לטובת בית תלמי.
אחיו המתיוון של חוניו, יאסון (שמו העברי יהושע), שחפץ במשרת הכהן הגדול, ניצל את ההזדמנות וקנה בשוחד את המשרה מאנטיוכוס. כמו כן הוא שאף להפוך את ירושלים לפוליס הלניסטית, ייסד בה גימנסיון ואפביון (מוסדות חינוך יווניים), וכן החליף את החוקה היהודית. כשלוש שנים לאחר מכן, יאסון הודח מתפקידו לאחר שמנלאוס, אחי שמעון דלעיל, בגד בו והציע לאנטיוכוס סכום כסף גדול יותר עבור הכהונה. התהפוכות הרבות באותה תקופה נלוו במאבקים פנימיים קשים בתוך העם, שהובילו בסופו של דבר לגזירות אנטיוכוס ולמרד החשמונאים.
מחירון דקל
מחירון דקל הוא מחירון לאומדן עלויות בענף הבנייה. המחירון מופק על ידי קבוצת דקל והוא נחשב למחירון המקובל בענף הבנייה.
המחירון מפרט עלויות בנייה שונות.
חברת דקל מפרסמת מחירון לבניית בית פרטי, מחירון לעבודות בנייה ותשתית, מחירון שיפוצים ועלויות שינויי דיירים (עלויות ביצוע עבודות נוספות מעבר למפרט הטכני שמובצעות ידי קבלן דירות עבור רוכשי הדירה, או קבלת זיכוי על עבודות שלא בוצעו על ידי הקבלן אך מופיעות במפרט הטכני של הדירה).
במכרזים ובחוזים בתחום הבנייה נעשה פעמים רבות שימוש במחירון זה כבסיס לאומדן עלויות. המחירון מוצג באופן מקוון בתשלום.
יוז'ף דירי
יוז'ף דרי (בהונגרית: Déry József; פשט-בודה, 1818 – בודפשט, 17 במרץ 1891) היה רופא יהודי-הונגרי, מראשוני היהודים שלמדו ויכלו לעסוק ברפואה בממלכת הונגריה.
ביוגרפיה
דרי נולד כאמור במשפחה יהודית, הוא למד בבית הספר התיכון בעיר פשט לאחר מכן סיים את לימודיו באוניברסיטה בפשט וקיבל תואר דוקטור לרפואה בשנת 1842. בהמשך התמחה ועבד כרופא מיילד וכרופא כללי. עד יום מותו פעל כרופר בבירת הונגריה והיה אחד הרופאים הראשונים בהונגריה שעסק במה שמכונה היום פסיכיאטריה.
רוזנות ויד-דירדורף
רוזנות ויד-דירדורף (בגרמנית: Grafschaft Wied-Dierdorf) הייתה רוזנות בשטחי ריינלנד-פפאלץ, גרמניה של ימינו, שהייתה ממוקמת על נהר ויד והייתה חלק מהאימפריה הרומית הקדושה.
היסטוריה
הרוזנות הוקמה בעקבות חלוקת רוזנות ויד בשנת 1631, ועברה בירושה לידי רוזנות ויד-נויוויד בשנת 1709.
המגפה הגדולה של לונדון
המגפה הגדולה (באנגלית: Great Plague) הייתה מגפת דבר שפקדה את העיר לונדון בירת אנגליה בין השנים 1665–1666, ובמהלכה מתו כ-100,000 מתושבי העיר (20%) על פני תקופה של כ-18 חודשים. למעשה, אחוז תושבי העיר שמתו במהלך המגפה היה קטן מאלה שמתו במהלך מגפת המוות השחור שפגע באירופה בין השנים 1347–1353. המגפה זכתה בהמשך לכינוי "המגפה הגדולה" בעיקר בשל היותה ההתפרצות הנרחבת האחרונה של מחלת הדבר באנגליה במהלך תקופה של 400 שנה שנודעה כתקופת הפנדמיה השנייה, אשר החלה בשנת 1331 ונמשכה עד 1750.
פרוץ המגפה
במהלך המאה ה-17 פגעו מספר מגפות בעיר לונדון. בשנת 1603 פגעה מגפה בעיר והרגה כ-38,000 מתושביה, בשנת 1625 הרגה מגפה כ-63,000 מתושבי העיר, ובשנת 1636 הרגה מגפה כ-23,000 מתושבי העיר.
ככל הנראה המגפה הגיעה לאנגליה מהולנד, בספינות שהביאו כותנה מאמסטרדם. העיר אמסטרדם עצמה נפגעה במגפה בין השנים 1663–1664 ומתו כ-50,000 מתושביה.
המגפה פגעה לראשונה באזור המספנות של נמל לונדון במזרח העיר, באזור כנסיית סנט גיילס שבשדות. באזור זה חיו עניים רבים בתנאים סוציו אקונומיים נמוכים, וייתכן שפטירות קודמות כתוצאה מהמגפה לא נרשמו או לא נרשמו ככאלה. התיעוד הראשון למגפה הוא מותה של רבקה אנדרוז ב-12 באפריל 1665.
בעיר נשארו אנשי הדת, הרופאים והרוקחים, אשר ראו מחובתם להישאר ולטפל בחולים. בין הנשארים המועטים בעיר היו סמיואל פיפס והנרי פו.
פיפס תיעד ביומנו את מראות המגפה, ואחיינו של פו, דניאל דפו, פרסם בשנת 1722 את "תיעוד שנת המגפה" - ספר דמיוני המבוסס על יומניו של פו.
פגיעת המגפה בעיר
סמיואל פיפס מתאר את התקופה ביומנו:
הרופאים שנותרו בעיר ניסו לרפא את החולים בלא הצלחה. מספר רופאים נשכרו על ידי שלטונות הסיטי, אשר במקביל הסדירו את קבורת הנפטרים. בשל מספר הנפטרים הרב, ועל אף הניסיון לבצע קבורה מסודרת, נקברו רבים בקברי אחים. במקביל הורו שלטונות הסיטי על הרג הכלבים והחתולים בעיר - החלטה אשר הביאה להגברת המגפה מאחר שאוכלוסיית העכברושים ועליה הפרעושים נושאי החיידק, גדלה. דניאל דפו העריך כי כ-40,000 כלבים וכ-200,000 חתולים הומתו.
השלטונות הורו על הדלקת מדורות ברחובות, אשר בערו יום ולילה, מתוך אמונה שהמחלה עוברת בריחות רעים, וכי המדורות יפיגו ריחות אלה. במדורות נשרפו תבלינים כגון פלפל שחור ולבונה בניסיון להפיג את הריחות, ותושבי העיר נקראו לעשן טבק.
באביב 1665 החל לעלות מספר הנפטרים בהדרגה. מספר המתים עלה מ-1,000 נפטרים בשבוע ביולי 1665 ל-6,000 בשבוע באוגוסט, ו-7,000 בשבוע בספטמבר. במהלך חודשי חורף 1665 הייתה ירידה במספר המתים ובפברואר 1666 פחת מספר המתים והמלך וחצר המלוכה שבו אל העיר.
המגפה המשיכה לפקוד את העיר בצורה מתונה עד ספטמבר 1666, כאשר ב-2 בספטמבר 1666 החלה השרפה הגדולה של לונדון אשר הרסה את הסיטי, ובמקביל הביסה את המגפה.
השפעת המגפה
המגפה של לונדון השפיעה בעיקר על העניים, כיוון שהעשירים יכלו להרשות לעצמם לעזוב את העיר לטובת האחוזות הכפריות שלהם, או לעבור לגור עם בני משפחה באזורים אחרים של אנגליה. השרפה הגדולה של לונדון, שהביאה לחיסול המגפה הגדולה, פגעה קשות בסוחרים ובבעלי הנכסים של העיר. בעקבות השרפה, רוב רובה של לונדון נבנתה מחדש והפרלמנט חוקק את חוק הבניה מחדש של לונדון של 1666. תוכנית הרחובות של הבירה נותרה יחסית ללא שינוי, אולם נעשו שיפורים מסוימים: הרחובות הורחבו, משטחים רוצפו, פתחי ביוב פתוחים נאטמו ונאסר על בניית בנינים מעץ. השימוש בלבנים או אבנים הפך לחובה ובנינים רבים נבנו. הבירה זכתה לא רק למתיחת פנים, אלא גם הפכה לסביבה בריאה יותר לחיות בה. תחושת הקהילה בעיר גדלה, לאחר שהתושבים שרדו את נוראות 1665-1666.
הבניה מחדש ארכה מעל 10 שנים ורוברט הוק פיקח עליה בתפקידו כמודד של לונדון. האדריכל סר כריסטופר רן היה מעורב בבניה מחדש של קתדרלת סנט פול ומעל ל-50 כנסיות נוספות. המלך צ'ארלס השני פעל רבות לקדם את עבודת הבניה מחדש. הוא היה פטרון של האומנויות והמדע וייסד את מצפה הכוכבים המלכותי והחברה המלכותית, קבוצה מדעית אשר חבריה הראשונים כללו את רוברט הוק, רוברט בויל וסר אייזיק ניוטון. למעשה, מתוך האש והקטל החלה תקופת הרנסאנס האנגלי בתחום המדעים והאומנות.
חובה לבנת-עורף
חובה לבנת-עורף (שם מדעי: Eupodotis) הוא סוג קטן של עופות ממשפחת החובתיים החיות רק באפריקה.
חובות אלה מזכירות במראם שכווים והן בעלות גוף קטן, רגליים קצרות וראש קטן בעל סנטר שחור ועורף לבן. הן חיות בסוואנות ואתרים פתוחים ברחבי אפריקה וכמה מינים חיים בעיקר ברמות של דרום אפריקה והשיחיות שסביבם.
הן חיות בבדידות, עם בן זוג או בקבוצות קטנות.
שמעיה סמילן
שמעיה סמילַן (סמילנסקי) (1 במרץ 1919 - 23 ביולי 2013) היה דיפלומט ישראלי, מראשוני משרד החוץ, לשונאי ומתרגם ומזכיר המועצה להשכלה גבוהה. בנו של דוד סמילנסקי ממייסדי "אחוזת בית".
ביוגרפיה
שמעיה סמילן (סמילנסקי) נולד בתל אביב הקטנה, בן יחיד לשרה בלומה לבית בילוצרקובסקי ולדוד סמילנסקי, שהיה מחמשת מייסדי תל אביב (אחוזת בית). ביתו ברחוב יהודה הלוי 30 היה אחד מארבעת הבתים הראשונים של העיר, שנבנו ב-1910. הסופר ס. יזהר היה בן דודו של שמעיה (בן אחיו של אביו, זאב). למד בגימנסיה העברית הרצליה (מחזור כ"ד) בינואר 1937 נסע ללמוד בלונדון ב"קינגז קולג" אך בשל פרוץ מלחמת העולם השנייה נאלץ להפסיק לימודיו.עם שובו ארצה ב-1939, החל ללמוד באוניברסיטה העברית וכעבור זמן מה התגייס לצבא הבריטי. ולאחר הקמת הבריגדה  הוא הצטרף אליה ונשלח  במסגרתה לצפון איטליה. באוגוסט 1944 נשא לאשה את רות שפירא, לימים קריינית ידועה ומדריכת קריינים בקול ישראל. במלחמת העצמאות שרת ב"ההגנה". לאחר קום המדינה שרת בצה"ל בחזית השכונות הדרומיות של ירושלים ואחר כך במפקדת ירושלים ברחוב זבוטינסקי.
בדצמבר 1949 סיים לימודיו באוניברסיטה העברית לתואר שני במדעי הרוח במקצועות היסטוריה, אנגלית ופילוספיה. ב-18 בנובמבר 1949 הצטרף למשרד החוץ, וברוח הימים ההם שינה שם משפחתו מסמילנסקי לסמילן. תחילה עבד במחלקה המדינית באגף החקר. בהמשך שימש עוזר ראשי למנכ"ל המשרד ולטר איתן והופקד על העריכה הלשונית של דיווחי השגרירים בעולם ופרסומים שונים במשרד.
בספטמבר 1953 קיבל סמילן מלגה מטעם משרד החוץ ללימוד השפה האיטלקית ומדע המדינה באוניברסיטת פירנצה שבאיטליה,כששב ארצה למשרד החוץ בשנת 1954 מונה לעוזר ראשי במב"ר (המחלקה לחבר העמים הבריטי). ביוני 1956 נשלח לשרת בהולנד בצירות ישראל בהאג כמזכיר שני. בשנים 1958–1961 כיהן כקונסול ישראל הראשון במילאנו.
ב-1962 הושאל למשרד החינוך למשך כשנה לשמש מזכיר המועצה להשכלה גבוהה. כעבור שנה, בינואר 1963, חזר למשרד החוץ. בשנים 1966 – 1963 שימש בתפקיד עוזר ראשי במחלקה לאמריקה הלטינית (מל"ט). בנובמבר 1965 נפטרה רעייתו רות ממחלה. בשנים 1966-1968 שימש סמילן בתפקיד יועץ מדיני בשגרירות ישראל בדנמרק לשגרירה אסתר הרליץ.
ב-26 בספטמבר 1967 נשא לאישה את חנה כהן עובדת משרד החוץ.
בשנים 1970–1969 עבד במחלקה לשיתוף בינלאומי (מש"ב), ובשנים 1976–1970 היה עוזר ראשי במחלקת לקשרי תרבות ומדע (קשתו"ם).
לאחר פרישתו לגמלאות עסק בתרגום מאיטלקית לעברית. כמו כן, כתב מספר ערכים באנציקלופדיה העברית על מדינאים איטלקים.
נפטר ב-23 ביולי 2013, בגיל 94, ונקבר בבית העלמין גבעת שאול בירושלים. הותיר אשה, חנה, שתי בנות ובן, נכדים ונינים.
הערות שוליים
הודעה על הולדת בנו, דבר, 17 באפריל 1952 (מודעה);
חומר ביניים
בכימיה, חומר ביניים הוא חומר העשוי ממולקולות קצרות חיים ופעילות מאד. כאשר חומר זה נוצר בתגובה כימית, המולקולות שלו ישתנו מהר מאוד למולקולות יציבות יותר. רק במצבים מסוימים מאוד ניתן לאגור ולבודד חומרי ביניים.
חומר ביניים קיים בתגובות כימיות רק בשלבי הביניים, מכיוון שהוא נוטה להתפרק או להגיב בקלות. האנרגיה שלו גבוהה ולכן הוא בעצם הסיבה העיקרית לאנרגיית השפעול בתגובות כאלה.
דוגמה לתגובה עם חומר ביניים:
ניקח את רצף התגובות הבאות:
משוואת התגובה נטו:
בתגובה זו X ו־Y הם חומרי ביניים.
פרס סומרסט מוהם
מאז 1964 נבחרים מספר זוכים באותה שנה. בשנים 1975 ו-2012 לא הוענק הפרס. פעמיים זכו בפרס אב ובנו: קינגסלי אמיס (זכה ב-1955) ובנו מרטין איימיס (1974), ונייג'ל ניל (1950) ובנו מתיו ניל (1988).
מכירה פומבית
מכירה פומבית הוא שם למכירה ולקנייה של מוצרים על ידי הצגתם להצעות מחיר ולבסוף מכירתם למרבה במחיר. המכירה יכולה להתרחש במקום פיזי, או באמצעות הצעות שמגיעות למוכר באמצעים שונים. בכלכלה, מכירה פומבית היא שיטה לקביעת ערכו של מוצר אשר מחירו הוא בבחינת משתנה בלתי ידוע.
את המכירה מנהל כרוז מיוחד, שהוא גם מומחה בנושא המכירה אותה הוא מנהל.
אפיון מכירות פומביות
קיימים הבדלים בין מכירות פומביות בהתאם לטבען (מכירות היצע: כאשר מספר מוכרים מציעים סחורה לדרישות של קונה; מכירות ביקוש: כאשר מספר קונים מציעים לקנות סחורה מסוימת; מכירה כפולה: כאשר מספר קונים מציעים לקנות סחורה ממספר מוכרים), בהתאם להליך ההתמחרות (פתוח: הליך התמחרות דינמי; סגור: קונים ו/או מוכרים מציעים מחיר במעטפה חתומה), ובהתאם להבניית המחיר (מחיר ראשון, מחיר שני וכן הלאה). הסחורה המוצעת למכירה עשויה אף לשאת מחיר מינימום, או להימכר למרבה במחיר.
כנסת פתוחה
"כנסת פתוחה" הוא אתר אינטרנט מבוסס קוד פתוח שמטרתו לשפר את השקיפות השלטונית בישראל, לחשוף את פעילות הכנסת לציבור ולהפוך את המידע לנגיש יותר. האתר אוסף מידע גולמי ממקורות שונים (בעיקר אתר הכנסת וכן מקורות מידע רשמיים אחרים) ומציג אותו בדרכים מועילות לנוחות המשתמש. המטרה העיקרית של יוצרי האתר היא להקים אתר חלופי עצמאי לאתר הכנסת, כיוון שלטענתם אתר הכנסת אינו נוח לחיפוש ולא עובד עם דפדפנים פופולריים, ואין בו מידע מספק על פעילותם הפרלמנטרית של חברי הכנסת, באופן שיאפשר לציבור להעריך את פעילותם. הוא נבנה ומתוחזק על ידי חברי הסדנא לידע ציבורי.
אתר "כנסת פתוחה" כולל בין היתר, דף שאוסף את כל הפרטים על הצעת חוק, כולל נוסח ההצעה הראשוני, הנוסח הסופי, דיונים עליה בוועדת הכנסת המתאימה, ועוד. כמו כן ניתן לראות איך כל חבר כנסת הצביע בכל אחת מההצבעות במליאת הכנסת, ולקבל סטטיסטיקות על הפעילות הפרלמנטרית שלהם. בשלב זה, האתר אינו כולל מידע היסטורי אלא רק מידע מאז זמן הקמתו.
המיזם מבוסס על מתנדבים, ולא נתמך על ידי גוף מפלגתי. הוא מבוסס על אתרים דומים ברחבי העולם העוקבים אחרי הפרלמנטים המקומיים.
נכון לשנת 2021, האתר אינו פעיל.
בעולם
בארצות הברית הממשל מספק בעצמו את המידע באתר Data.gov. ישנם גופים לא מעטים שמשתמשים במידע הזה ומציגים אותו בדרכים שונות. לדוגמה אתר OpenCongress.
גם בארצות אחרות יש אתרים המציגים את המידע בצורה דומה. לדוגמה:
התוכנה
האתר כתוב בשפת התכנות פייתון, על גבי הפלטפורמה ג'אנגו. הוא מתוחזק על ידי חברים בקבוצת PyWeb-IL, קבוצה של מתכנתי פייתון בישראל, ומתנדבים אחרים. התוכנה עצמה חופשית וזמינה להורדה בנפרד.
לוטונג ג'אווה
לוטונג ג'אווה (שם מדעי: Trachypithecus auratus) הקרוי גם לנגור ג'אווה הוא מין בסוג לוטונג (או לנגור) במשפחת קופים בעלי זנב. המין אנדמי לאי ג'אווה ולאיים המקיפים אותו.
מאפיינים
צבעו של הלוטונג ג'אווה שחור עם גוון חום ברגליים, בצדדים וב"פאות הלחיים". כשאר הלנגורים, זנבו ארוך ומגיע לאורך של עד 87 ס"מ, בזמן שאורך הגוף מגיע לאורך של 55 ס"מ בלבד. שני תת-המינים של לוטונג זה דומים בהופעתם ונפרדים גאוגרפית; הזכרים והנקבות שחורים, למרות שלנקבות נקודה חיוורת, צהבהבה ולבנה באזור הערווה. הצעירים של שני תת-המינים כתומים. תת-המין הקבוע לא מאבד את צבעו כאשר הוא מתבגר, במקום זאת, צבעו מתכהה במעט, עם צבע צהוב בצדדים, בגפיים ומסביב לאוזניים, עם גוון שחור בגב.
לוטונג ג'אווה מצוי באזורים הפנימיים והחיצוניים של יער הגשם.
פרימט זה פעיל יום וחי ביערות. הוא ברובו אוכל צמחים, תזונתו מכילה עלים, פרחים, פירות ואת ניצני הפרחים, למרות שהוא אוכל גם זחלי חרקים.
הרטבת לילה
הרטבת לילה היא תסמין של הטלת שתן לא-רצונית תוך כדי שינה, שבה האדם אינו מצליח לשלוט על הסוגרים של שלפוחית השתן, וכתוצאה מכך נגרמת בריחת שתן.
הרטבת לילה היא הבעיה השכיחה ביותר ברפואת ילדים. מחקרים הראו כי הורים מודאגים מוקדם מדי במהלך התפתחות ילדיהם, בשל ציפיות שילדיהם יישארו יבשים בגיל מוקדם יותר.
הרטבת לילה אצל ילדים
התופעה שכיחה בקרב ילדים קטנים והולכת ונעלמת ככל שהם מתבגרים. עד לגיל 5 מדובר בתופעה נורמלית. על פי המדריך הרפואי "מרק", 30% מהילדים מרטיבים בגיל 4, 10% בגיל 6, 3% בגיל 12, ואחוז אחד בגיל 18. לפי מומחים אחרים, מדובר במספרים גבוהים יותר. רוב הבנות מסוגלות להישאר יבשות מגיל 6, ורוב הבנים מסוגלים מגיל 7. הרטבת הלילה נפוצה פי שניים אצל בנים מבנות. מחקרים מלמדים שתופעה זו אצל מבוגרים עומדת על בין 0.5% ל-2.3%.
ישנם סוגים שונים של הרטבת לילה. היא מוגדרת כהרטבת לילה ראשונית כאשר הילד לא חווה תקופת יובש העולה על 6 חודשים (בכ-90% ממקרים אלה מדובר על בעיה פיזיולוגית ולא בעיה פסיכולוגית כפי שנהוג לחשוב). כאשר הילד השיג יובש לתקופה העולה על 6 חודשים ולאחר מכן חזר להרטיב, ההנחה היא שמדובר על בעיה פסיכולוגית, והטיפול הוא בהתאם.
הרטבת לילה מוגדרת כחד-תסמינית כאשר אין תסמינים במהלך היום אלא רק במהלך הלילה, ורב-תסמינית כאשר ישנם ליקויים במתן השתן גם במהלך היום.
מעבר לטרחה המרובה שמתלווה להרטבה, כמו החלפת הבגדים, הסדינים והשמיכות וכיבוסם, מתלוות בעיות נוספות שהן רגשיות, כמו ירידת הביטחון העצמי של המרטיב, בושה וחשש שמתלווים למצב זה, היצמדות לבית והימנעות מהתארחות ושינה במקומות אחרים או מיציאה לטיולים, וכדומה.
התסמונת יכולה לנבוע ממגוון סיבות:
דרכי טיפול
טעויות נפוצות של הורים בבעיה זו היא הטלת אחריות על הילד והבעת כעס כלפיו ואף ענישה. טעות אחרת היא השכמתו ולקיחתו להטיל שתן באמצע הלילה, פעולה שאיננה פותרת את הבעיה, וגורמת למתחים רבים, כי היא מעבירה את האחריות להתאפקות מהילד אל ההורה; היא גם נעשית בדרך כלל בשעות שבהן שלפוחית השתן לא התמלאה כלל. טעות אחרת היא להימנע משתיית נוזלים מספר שעות לפני השינה - מכיוון שההרטבה נובעת משליטה על הסוגרים, והשלפוחית תתמלא ממילא, לא נבון להגביל שתייה בארצות חמות.
ניז'רזאורוס
ניז'רזאורוס (שם מדעי: Nigersaurus) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הרבאצ'יזאוריים.
מאפיינים
הניז'רזאורוס חי לפני כ-115-105 מיליון שנה באזור שהוא עכשיו ניג'ר, מערב אפריקה. למרות שהמאובנים נמצאו במדבר סהרה, כשהניז'רזאורוס חי האזור היה מלא בעמקים עם נהרות רחבים, יערות וצמחייה עשירה.
דינוזאורים טורפים רבים חיו לצד הניז'רזאורוס, ביניהם: הסוקומימוס, ספינוזאור אוכל דגים, הדלתדרומאוס, הקריפטופס (Kryptops) בעל החוטם הקצר, והאאוקרכאריה. בנוסף חיו לצידו גם דינוזאורים אוכלי עשב, שביניהם: האורנוזאורוס, דינוזאור בעל מקור ברווז, לורדוזאורוס (Lurdusaurus), קרוב של האיגואנודון, וזאורופודים אחרים שהיו גדולים ממנו.
גדות הנהר שרצו תנינים ענקיים כמו הסרקוסוכוס שאורכו 12 מטרים שחיכה במארב לטרף. בנוסף חיו גם תנינים קטנים יותר, האנטוסוכוס והארריפסוכוס שחיו על היבשה. גם בשמיים שרצו יצורים - פטרוזאורים ענקיים עפו בשמיים ולעיתים צללו לצוד דגים.
אורכו של הניז'רזאורוס היה כ-9 מטרים, קטן יחסית עבור זאורופוד. היה לו פה מיוחד, שדמה לשואב אבק, וכל שיניו היו בחלק הקדמי של הפה. סידור זה עזר לניז'רזאורוס לתלוש עלים בקלות מין העצים. פה כזה ייחודי אך ורק לניז'רזאורוס.
בתרבות
דינוזאור זה הופיע במשחקי המחשב Jurassic World Evolution 2 וJurassic World Evolution.
ישראל יצחק גרינץ
ישראל יצחק גרינץ (1907 – 25 בדצמבר 1982) היה איש ציבור, בנקאי ומחבר ספרים בתחום הבנקאות.
חייו
גרינץ התחיל בפעילות ציבורית כמזכיר תנועת המזרחי בעיר הולדתו ראדום שבפולין, כבר בגיל 16.
בגיל 18, יסד ספרייה ציבורית לספרות עברית ויידיש, ובאותו זמן נבחר ליו"ר צעירי התנועה בעיר. בשנת 1931 ייסד קיבוץ הכשרה למועמדי עלייה לארץ ישראל, וקן לתנועת "השומר הדתי". בגיל 26 עלה לארץ ישראל, התיישב בחיפה, והצטרף לכוחות "ההגנה". הקים ארגון גג של תנועות הנוער החרדי בחיפה, ופעל במסגרות ציבוריות רחבות לשמירת השבת בחיפה ושינוי צביונה של העיר לדתי יותר.
גרינץ שימש כסגן מנהל הסניף הראשי של בנק הפועלים בחיפה. במקביל בשנת 1933 הקים מן היסוד בנק עצמאי עבור חברי הפועל המזרחי, שכונה בשם: "אוצר לאשראי של הפועל המזרחי". הבנק פתח עוד 5 סניפים באזור חיפה ובצפון הארץ. מאוחר יותר אוחד הבנק עם בנק המזרחי המאוחד.
סייע רבות בשנותיה הראשונות לביסוסה של ישיבת בני עקיבא פרחי אהרן. כיהן כיו"ר בית הכנסת המרכזי בהר הכרמל, הביא להכנסת ריהוט מלא וחדש והקים במקום ספרייה תורנית מקיפה. כיהן גם כנשיא בית-הורים "סיני" בהר-הכרמל.
עסק בפעילות ספרותית ענפה, החל מכתיבת מאמרים עיוניים, פוליטיים ומקצועיים, דרך עריכת עיתון "למרחב" בסניף הפועל המזרחי בחיפה, עריכת ביטאון "שיח" לעובדי בנק הפועלים, וכלה בכתיבת ספרי יסוד בתחום הבנקאות, שהייתה חסרה ספרות עברית באותה עת. ספריו הופיעו במספר מהדורות ונמכרו בתפוצה רחבה.
נבחר כיקיר חיפה.
לפני פטירתו יזם הקמת קרן מלגות ומענקים ע"ש רבקה וישראל גרינץ. הקרן מחלקת מדי שנה פרסים ומלגות לתלמידי מוסדות חינוך הפועלים ברוח ערכי תורה ועבודה. הקרן נוסדה בשיתוף עם המרכז לחינוך דתי בישראל, במטרה להעניק סיוע לתלמידי מוסדות החינוך הדתי בישראל, מוסדות עיוניים, מקצועיים וישיבות בני-עקיבא; וכן במטרה לעניין אברכים בישיבות ההסדר בהגשת עבודות מחקר בתחום המשפט העברי ומקורותיו וכן בנושאי הציונות הדתית על שלוחותיה, לרבות מעשי חסד והתנדבות למען הקהילה הנעשים בהשתתפות הנוער הדתי-ציוני.
נפטר בט' בטבת תשמ"ג.
יהודה נבון
הרב יהודה נבון "מורנו" (? - 1844) היה שד"ר, אב בית דין בירושלים והראשון לציון.
ביוגרפיה
נולד בירושלים לרב חיים רפאל נבון, בן למשפחת נבון הספרדית שישבה בארץ ישראל בראשית המאה ה-18, עת שעלה לירושלים הרב אפרים נבון, ושבמשך דורות רבים הוציאה מתוכה רבנים, מנהיגים ואישי ציבור.
בשנת תקנ"ז (1797) היה שליח חברון לצפון אפריקה, בתקצ"ו (1836) יצא בשליחות ירושלים ושוב בשנת תר"ד (1844).
אחרי פטירת קרובו, הרב יונה משה נבון בתר"א (1841), מונה לאב בית דין, לפקיד הכוללות ולראשון לציון של ירושלים, למשך פחות משנה אחת עד תר"ב (1842). בעקבות וויכוח בנוגע למינוי בין תומכיו לבין תומכי הרב חיים אברהם גאגין, הוא נאלץ לפנות מקומו לרב גאגין, גם בשל חולשתו וזקנתו ובעיקר כדי להשכין שלום בעדה.
נתפרסם בדורו בעיקר בשל דאגתו לציבור. חיבר את הספר "דגל מחנה אפרים", בו מתרץ הקושיות שנשאלו על ספר סבו מחנה אפרים (לא יצא לאור).
הרב יהודה נבון נפטר בירושלים בכ"ג בכסלו, תר"ה (1844). הוא קבור בחלקת הספרדים שבהר הזיתים.
נכדיו היו יוסף נבון ומשה אפרים נבון.
סרגיי שויגו
סרגיי קוז'וגטוביץ' שוֹיגוּ (ברוסית: Сергей Кужугетович Шойгу, בטובאנית: Сергей Күжүгет оглу Шойгу; נולד ב-21 במאי 1955 בצ'אדאן, טובה) הוא מדינאי רוסי ממוצא טובאני, שמכהן כשר ההגנה של רוסיה. כיהן כשר למצבי חירום והגנה אזרחית של רוסיה משנת 1994 ועד לשנת 2012. הוא החזיק במשרת שר במשך הזמן הרב ביותר מכל שר אחר במרחב הפוסט-סובייטי, ונאבק באסונות טבע ובמצבי חירום תחת כל ממשלות רוסיה מאז 1991. מאז 1999 הוא נושא את עיטור גיבור רוסיה על פועלו לזירוז הליכי קליטתם של הפליטים מצ'צ'ניה המופגזת. ב-10 במאי 2012 נתמנה למושל מחוז מוסקבה. ב-6 בנובמבר 2012 מונה לשר ההגנה של רוסיה.
שויגו נחשב לאחד ממייסדי מפלגת אחדות שהפכה לרוסיה המאוחדת (יחד עם יורי לוז'קוב ומינטימר שאימייב) והוא כיום חבר במועצה העליונה של המפלגה.
השכלתו ועבודותיו
סרגיי שויגו הוא בוגר הפוליטכניון של קרסנויארסק (כיום האוניברסיטה הטכנולוגית הממלכתית של קרסנויארסק) מ-1977, התמחה בתחום ההנדסה והבינוי. למד גם כלכלה.
ב-1990 עבר למוסקבה והיה לסגן יו"ר הוועדה הממלכתית לאדריכלות ובנייה של עיריית מוסקבה.
בעקבות הקמת חיל החילוץ הרוסי (Российского корпуса спасателей), התמנה ב-1991 ליו"ר חיל החילוץ של מוסקבה. בהמשך השנה הפך חיל החילוץ לוועדה הממלכתית למצבי חירום, ולקראת סוף השנה הפכה הוועדה לוועדה הממלכתית הרוסית לענייני הגנה אזרחית, מצבי חירום וחיסול תוצאות אסונות טבע, והוא עמד בראשה עד 1994.
מ-1994 ועד 2012 היה השר למצבי חירום והגנה אזרחית של רוסיה, ובשנת 2000 כיהן במקביל כסגן ראש ממשלת רוסיה.
מ-2009 ועד 2012 היה חבר בחברה הגאוגרפית הרוסית, ומ-2011 עד 2012 עמד בראש מועצת המנהלים של מפעילת הרשת הפדרלית לניווט – מערכת גלונאס. ב-2012 כיהן זמנית כמושל מחוז מוסקבה.
בנובמבר 2012 מונה לשר ההגנה הרוסי. מאז כניסתו לתפקיד הוא ממשיך ברפורמה הצבאית שהוביל קודמו ופועל להתעצמות צבאית, תגבור כמות האימונים ואימוני כוחות הצבא. בתקופתו הוגדל החימוש הצבאי, נכנס נשק חדיש ומודרני, ובוצעו שינויים מבניים וארגוניים בכוחות המזוינים.
מעמדם של הצבא ושל שויגו עצמו התחזק לאחר המבצע המהיר לסיפוח חצי האי קרים במרץ 2014, אז הצליח הצבא הרוסי להפתיע לחלוטין את הצבא האוקראיני ולכבוש את חצי האי ללא קרב. מגמה זו רק התעצמה שנה מאוחר יותר, בספטמבר 2015, כשפוטין הורה לשלוח את הצבא להתערב באופן פעיל במלחמת האזרחים בסוריה. הכוחות הרוסיים (בשיתוף עם מדינות המערב) הצליחו אז להדוף את ההתקדמות של ארגון דאעש, והצליחו (בשיתוף עם איראן וגורמים נוספים) לפגוע קשות בכוחות האופוזיציה הסורית ולהציל למעשה את משטרו של הנשיא הסורי בשאר אסד.
בפברואר 2022, צבא רוסיה תקף צבאית את אוקראינה. ההתקדמות הרוסית התקיימה באיטיות יחסית. עד אפריל 2022, כבשה רוסיה שטחים בדרום ובמזרח אוקראינה ונסוגה מקייב ומצפון אוקראינה. במהלך הלחימה, הוא נעלם מהציבור לפחות לשבועיים. גורם אוקראיני טען שהוא עבר התקף לב. לאוניד נבזלין טען ששויגו חלה מסיבות שאינן טבעיות. הטענות על מצבו הבריאותי לא אושרו על ידי גורמים רשמיים ברוסיה.
בני משפחתו
אביו קוז'וגט סראאביץ' שויגו (Кужугет Серээвич Шойгу) היה פקיד המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות במשך מרבית חייו, ויצא לפנסיה בתפקיד סגן ראשון לראש ממשלת רפובליקת טובה. אמו אלכסנדרה יאקובלבנה הייתה מצטיינת המשק החקלאי, ועד 1979 עמדה בראש מחלקת התכנון של משרד החקלאות האזורי.
רעייתו אירינה אלכסנדרובנה היא נשיאת חברת אקספו-אם (Экспо-ЭМ) ועוסקת בעסקי התיירות.
בנותיו הן:
אחותו, לריסה שויגו, היא חברת הדומה מטעם רוסיה המאוחדת, רופאה במקצועה, והיא סגנית שר הבריאות של טובה וחברת הוועדה הפרלמנטרית לענייני בריאות.
אנקופרזיס
אנקופרזיס או הִצְטאוּת (מיוונית: Encopresis; לעיתים מכונה בעברית: "התלכלכות") היא הפרשת צואה לא רצונית בילדים לאחר שעברו גמילה מחיתולים. ילדים הסובלים מאנקופרזיס מפרישים בדרך כלל לתחתוניהם. מושג זה מתייחס לילדים ותופעה דומה אצל מבוגרים מכונה דליפת צואה.
שכיחות
על פי הערכות שכיחות אנקופרזיס בילדים בני ארבע היא בין אחוז ל-3 אחוזים. התופעה נפוצה יותר אצל זכרים מאשר נקבות ביחס של 6 ל-1.
על פי DSM-5, ההערכה היא כי לאחוז אחד מבני 5 יש אנקופרזיס, וההפרעה שכיחה אצל בנים יותר מאשר בנות.
גורמים
לעיתים קרובות אנקופרזיס נגרם מעצירות, מהתאפקות בהטלת צואה, מגורמים פיזיולוגיים שונים, גורמים פסיכולוגיים, הפרעות נוירולוגיות, או כתוצאה מנזקי ניתוח (אירוע נדיר).
מים נספגים מן הצואה בדרך כלל במעי הגס. אם הצואה נותרת במעי הגס זמן רב מדי, בגלל התאפקות מכוונת או עצירות מגורם אחר, רוב המים שבצואה נספגים במעי והצואה מתקשה והטלתה גורמת לילד כאב בעת הישיבה בבית שימוש.
אירועים מעין אלה עלולים ליצור מעגל אכזרי שבו הילד נמנע מהטלת צואה כדי להימנע מן הכאבים הצפויים לו בבית השימוש. תגובה זו עלולה למנוע מן הילד את היכולת הטבעית לרפות את שרירי רצפת האגן ופי הטבעת בעת הישיבה על האסלה, תופעה הנקראת אניסמוס. תופעה זו עלולה להתרחש אפילו בעת הרדמה כללית, כאשר אין שליטה רצונית על פי הטבעת. אצל הילד המתאפק, הצואה ממשיכה להצטבר ולהתקשות, כשהיא מרחיבה את המעי הגס או החלחולת עד אשר התחושות הרגילות המלוות בדרך כלל את הצורך להטיל צואה, אינן מופיעות עוד.
לבסוף, צואה רכה יותר דולפת סביב הצואה הקשה החוסמת את החלחולת ולא ניתן למנוע את דליפתה בפי הטבעת. כתוצאה מכך מתלכלכים התחתונים. בדרך כלל לילד אין שליטה על אירועי ההתלכלכות בדליפת צואה, והוא אף אינו חש שאירוע כזה עומד להתרחש, או שהתרחש, בגלל אובדן תחושה בפי הטבעת ואובדן הרפלקס המכווץ את פי הטבעת.
התגובות הנפשיות לאירועים שליליים חוזרים של אנקופרזיס הן קשות. תגובות נפשיות אלה עלולות להקשות על הטיפולים הכוללים שימוש בתרופות משלשלות, בדרישה לשבת על האסלה בזמנים קבועים, ובטיפולים ביהביוריסטים.
תחילת האנקופרזיס אצל ילדים היא באירועים שגרתיים, הכרוכים בדרך כלל בטיפול גמילה מחיתולים, בהם דרישות כי הילד ישב זמן ארוך על האסלה ותגובות הוריות קשות לאירועים בהם הילד לכלך את תחתוניו. תחילת לימודים בבית ספר, או בגן ילדים, או שהות הילד בסביבה שבה בתי שימוש משותפים, אף הם יכולים להיות אירועים המתחילים אנקופרזיס. מריבות משפחתיות בין ההורים, או בין אחים, או אירוע של גירושים במשפחה, עלולים אף הם לגרום לעצירות ואחריה אנקופרזיס. ככל שהתופעה נמשכת והופכת כרונית, האירוע שגרם לתחילת האנקופרזיס הופך משמעותי פחות בטיפול בה.
אבחון
בספר האבחנות הפסיכיאטריות DSM-V קיימים הקריטריונים הבאים לאנקופרזיס: בציון:
ה-DSM-V מבחין בין שני תתי-סוגים של אנקופרזיס האחד המלווה בעצירות ובדליפת צואה לאחר התמלאות יתר, והשני שאינו מלווה בעצירות. בתת-הסוג המלווה בעצירות, הצואה הדולפת בדרך כלל אינה מוצקה והדליפה מתמשכת ומתרחשת בשעות שינה ועירות גם יחד. בתת-הסוג שאינו מלווה בעצירות, הצואה מוצקה ואירועי התלכלכות אינם נמשכים כל העת, אלא הצואה מוטלת בבת אחת. תת-סוג זה עשוי להתלוות להפרעת התנגדות מתריסה, או הפרעת התנהגות, או שהיא עשויה להיות תוצאה של החדרת אצבעות או עצמים לפי הטבעת, או אנקופרזיס כרוני שגרם לאלחוש נרחב של המעי הגס ופי הטבעת.
מתוארים שני סוגים:
הפרעת האנקופרזיס יכולה להמשך עם החמרות לסירוגין, במשך שנים.
דלקות בדרכי השתן יכולות להיות נלוות עם אנקופרזיס והן שכיחות יותר אצל נשים.
השלכות ההפרעה
כיום מקובל להתייחס לאנקופרזיס כהפרעה בעלת היבטים פיזיולוגים, נפשיים והתנהגותיים. להפרעה קיימות השלכות שליליות בשלושה תחומים עיקריים: הפן החברתי, היחסים בין ההורה לילד וכן דימויו העצמי של הילד.
טיפולים
טיפול מקובל:
רופאי ילדים רבים ממליצים על גישה ובה שלושה אמצעי טיפול לאנקופרזיס הבא כתוצאה מעצירות:
ריקון המעי הגס נעשה באמצעות חוקן, או חומרים מרככי צואה, או שני האמצעים יחד. קיימות מספר תרופות המשמשות כמרככי הצואה, בהן שמן פרפין, נורמלקס/ פגלקס (Movicol), מירלקס (Miralax), לקטולוז (Lactulose), ועוד. לאחר השימוש הראשוני, ניתן מרשם לתרופה לריכוך הצואה לאורך זמן כדי לאפשר את כיווץ המעי הגס לממדיו הרגילים.
יש ללמד את הילד להשתמש בבית השימוש באופן קבוע לפי צורכי גופו. מומלץ ללמד את הילד לשבת על האסלה ולנסות להטיל צואה במועדים קבועים למשך 10–15 דקות בכל יום, בדרך כלל לאחר ארוחה. הצלחות חוזרות ונשנות בהטלת צואה עשויות להשיב את השליטה לילד בעשיית צרכיו.
גישה חלופית, לאחר שהגישה הטיפולית הראשונה כשלה במשך שישה חודשים או יותר, היא גישה אגרסיבית יותר, שבה נעשה שימוש במשלשלים ובחוקנים בתזמון זהיר ומתוכנן היטב, כדי להתגבר על עצירות הבאה מתגובה רפלקסיבית. כישלון בשיקום הרגלי הטלת צואה תקינים, עלול לגרום למתיחה והרחבה של המעי הגס. בכל מקרה, אין מקום לאפשר לבעיית אנקופרזיס להתרחש ללא טיפול במשך שנים, מתוך הנחה שהילד יתבגר והתופעה תיעלם.
טיפולים נוספים:
קיימת הסכמה שאין להסתפק בטיפול רפואי בלבד, אלא יש להוסיף רכיב התנהגותי לייעול הטיפול.
פרוגנוזה
מרבית הילדים שטופלו באנקופרזיס נרפאו, אף על פי שהזמן הנדרש לטיפול משתנה. יש לחדש את הטיפול אם עצירות או בריחת שתן צואתית חוזרות. גיל מוקדם של הופעת העצירות וההיסטוריה המשפחתית ניבאו את עמידות הסימפטומים.
מצד שני, ישנן עדויות מועטות לגבי תוצאות ארוכת הטווח אצל ילדים עם אנקופרזיס שאינו מתמשך. במחקר בו עקבו במשך עשר שנים אחר ילדים עם אנקופרזיס שאינו מתמשך, רק 29% מהילדים חוו פחות מאפיזודה אחת של בריחת שתן וצואה בשבועיים, זאת שנתיים לאחר טיפול רפואי והתנהגותי. בגיל 18, 15% מהילדים הגיעו לבגרות עם בריחת שתן בצואה. במחקר זה לא נמצאו גורמים פרוגנוסטיים להצלחה.
טיפול מוצלח באנקופרזיס דורש גישה של עבודת צוות המשותפת לבני המשפחה, ספקי שירותי הבריאות והמטופל
פלצבו
פלצבו (ידוע גם בתור פלסבו; מקור המילה בלטינית ופירושה "אני ארַצה"; המונח העברי הוא תְּרוּפַת דֶּמֶה - לפי קביעת האקדמיה ללשון העברית משנת תשנ"ה, או אֵינְבּוֹ) הוא טיפול דמה שבו נותנים לחולה בדרך כלל חומר נטול השפעה.
המטרה העיקרית של פלצבו היא מדידת השפעתה של תגובה פיזיולוגית בהמשך לגירוי הכרתי הנקראת תגובת פלצבו, בהמשך לשכנועו של החולה כי קיבל תרופה (ולא דמה), ומעצם הידיעה, ההכרה והציפייה שלו שהתרופה תטפל בבעיה הבריאותית חל שיפור במצבו הגופני. כתוצאה, החולה עשוי להרגיש שיפור בתסמיני המחלה, אף על פי שלא ניתן לו כל טיפול. תופעה זאת נקראת אפקט הפלצבו. אפשר לבצע שימוש בפלצבו במגוון צורות, כמו נטילת כדורים, זריקה, ניתוח, אמצעי הדמיה ועוד. האפקט מתרחש גם בטיפולים אמיתיים - מצבו של החולה משתפר בחלקו ללא קשר להשפעתה הישירה של התרופה שקיבל.
השפעת הפלצבו נגזרת במידה רבה מהשקפותיו של החולה על הטיפול במחלה. בתוך כך, מערכת האמונות התרבותית בנוגע לטיפול עשויה להשפיע על יעילות אפקט הפלצבו, ולכן זו יכולה להשתנות מאזור לאזור. למשל, נמצא כי השפעת הפלצבו בניסוי בחולים בגרמניה הייתה גבוהה מהשפעת פלצבו בחולים בברזיל. מאפייני הפלצבו, כמו גודל, כמות, מחיר ומראה, משפיעים גם הם על תגובתו של החולה לטיפול. לדוגמה, נמצא כי גלולות בצבעים חמים גורמות להמרצה וגלולות בעלות צבעים קרים גורמות לדיכוי.
אפקט נוֹצֶבּוֹ הוא היפוכו של הפלצבו. זהו מצב בו החולה חושב שהטיפול אמור להזיק לו, ואכן מצבו מידרדר לאחר הטיפול (גם אם זה היה טיפול דמה).
אטימולוגיה
"פלצבו" היא מילה לטינית שפירושה הוא הפועל לרַצות (placeo) בעתיד בגוף ראשון (אני ארצה). מקור המונח "פלצבו" בפסוק מספר תהילים בתרגום הלטיני של התנ"ך (הוולגטה): . התרגום הלטיני, "Placebo Domino in regione vivorum", הוא תרגום ישיר של תרגום השבעים, ופירושו "אֲרַצֶּה את אלוהים בארצות החיים". הפסוק שימש כפתיח לתפילה שהייתה מקובלת אצל כמרים נוצריים במאה ה-12. מאוחר יותר, המילה פלצבו עברה לשמש כתיאור של מתן מחמאה לשם ריצוי. כך רופאים החלו לקרוא לטיפול שניתן רק כדי לרצות את החולה בתור פלצבו.
היסטוריה
ג'ון היגארת' גילה את יעילות הפלצבו, אחרי שניסה וביצע בדיקה לטיפול שהיה בשימוש רחב והיה נודע כיעיל שנקרא: "perkin tactors". הוא הסיק שהשפעת טיפול "dummy" לא אמיתי זהה להשפעת הטיפול ה"פעיל". אמיל קואה, רוקח צרפתי, תמך ברעיון של הפלצבו והתמיד בכתיבת מאמרים חיוביים לגבי פעילות התרופה. בתחילת שנות ה-1960 תרופות המשפיעות באמצעות אפקט פלצבו נפוצו ובשימוש רחב יותר ויותר והיו מקובלות כתרופה חדשה, מועילה ובעלת השפעה חיובית.
השפעה
פלצבו יכול לשפר את התוצאות המדווחות על ידי מטופלים כמו כאבים ובחילה, אך השפעה זו בלתי צפויה וקשה למדידה, אפילו בניסויים שנערכו בצורה מיטבית. לדוגמה, אם משתמשים בו לטיפול בנדודי שינה, פלצבו יכול לגרום לחולים לדווח שהם ישנים טוב יותר, אך אינו משפר מדידות אובייקטיביות של הזמן עד התחלת השינה. מטא-אנליזה של אפקט הפלצבו של שיתוף פעולה של קבוצת Cochrane משנת 2010 בדקה ניסויים ב -40 מצבים רפואיים שונים, והסיקה כי המקרה היחיד בו הוכח כי הפלצבו השפיע בצורה משמעותית היה על כאבים.
לעומת זאת, נראה כי פלצבו אינו משפיע על המחלות בפועל, או על תוצאות שאינן תלויות בתפיסתו של המטופל. יוצאת מן הכלל היא מחלת פרקינסון, בה מחקרים עדכניים קישרו התערבויות פלצבו לתפקודים מוטוריים משופרים.
לפלצבו יש גם השפעה פסיכולוגית: ציפייה, הפחתת חרדה, תקווה. מסיבה זו רופאים רבים נותנים פלצבו לחולים חרדתיים מתוך שאיפה להרגיע אותם. על כך אמר החוקר יורם יובל:
מכניזם
פלצבו הוא חומר בלתי מזיק שאין לו השפעה פיזיולוגית ספציפית. עם זאת, לא ניתן לומר שלפלצבו אין כל השפעה. זאת משום שכאשר האדם הנוטל אותו סבור שיש לו השפעה מסוימת הוא יכול לגרום לה להתרחש.