cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קרב אדריאנופול (378)
קרב אדריאנופול
בשלב זה, וככל הנראה על מנת לעכב את תחילת הקרב ולהבטיח את חזרתם של גדודי הפרשים האלאנים שלח פריטיגרן שליחים למחנה הרומאי בהצעה מחודשת למשא ומתן ובהצעה לסיים את העימות ללא קרב. הרומאים ניהלו משא ומתן שבשלב ראשון התעכב על נושאים טכניים הסיבה לנכונות הרומאית למצות לכאורה את ההצעה הגותית איננה ברורה אך האירועים בשדה הקרב יצאו מכלל שליטה ולחימה פרצה בטרם הבשיל הזמן לשני הצדדים.
שלב ראשון
מסיבה לא ברורה תקפו יחידות פרשים רומאיות באגף הימני את הקו הגותי שעמד מולם. לא ברור אם ההתקפה כוונה למעגל העגלות הגותי או ליחידות גותיות פרשים גותיות שנעו בשטח שבין שני המחנות. הקרב שהחל ככל הנראה כהתכתשות בין יחידות "קלות" משך אליו את כל האגף הימני של הצבא הרומאי ותחילה הצליחו הפרשים הרומאיים לנצל את המומנטום וככל הנראה הגיעו על לקו מעגל העגלות הגותי. הקרב שינה את האופי לאחר שהגותים שלחו תגבורות להדוף את הרומאים, בשלב זה הופיעו גדודי פרשים אלאניים שחזרו ממשימת איסוף המזון ונכנסו מיידית לשדה הקרב. סדרת עימותים ותקיפות בין יחידות הפרשים, על פי אחת ההשערות יחידות הפרשים של אגף שמאל של הצבא הרומאי נכנסו גם הם לקרב מול הפרשים הגותיים, אך הפאניקה והנסיגה הבהולה של הפרשים מהאגף הימני מנעו מהמומנטום להשתנות ובסיכומו של דבר יחידות הפרשים הרומאיות נפוצו לכל עבר ואגף ימין של מבנה חיל הרגלים הרומאי שטרם הספיק להתגבש לכלל מערך מושלם, נחשף בצידו הפגיע ביותר להתקפה של הפרשים האלאניים. בשלב זה של הלחימה תקפו לוחמים גותיים מתוך מעגל העגלות את קווי המערך של לגיונות הרגלים הרומאיים שבמרכז השדה.
שלב שני
חיל הרגלים הרומאי נותר לבדו בשדה הקרב מותקף מכל הכיוונים וללא אפשרות לתמרון, להתארגנות מחדש או נסיגה. ההיסטוריון הרומאי אמיאנוס מרקלינוס מתאר בציוריות את מהלך הקרב שהפך לחד-צדדי ועם התמוטטות המערך הרומאי לטבח ללא מעצור.
החיילים הרומאיים המעטים שהצליחו להימלט מהטבח ניסו להתרחק משדה הקרב, ככל הנראה מספר יחידות עילית המשיכו להילחם גם לאחר התפוררות המבנה של הצבא. ככל הידוע ואלנס הופל מסוסו ננטש על ידי שומרי ראשו והצליח לחבור ליחידת פרשים שעוד הצליחה לשמור על משמעת ולתפקד כגוף לוחם. ניסיון לקרוא ליחידות הרזרבה או לבנות מחדש את המערך הלוחם נסתיימו באפס מאחר שכל היחידות שנותרו מחוץ לשטח ההריגה נפוצו לכל עבר.
קיימות שתי גרסאות לגבי מותו של ולנס שגופתו לא נמצאה ולמעשה לא ידוע מה עלה בגורלו. על פי גרסה אחת ולנס ננטש לחלוטין על ידי חייליו נפגע מחץ, מת, נקבר תחת גופות של חיילים שנהרגו אחריו וככה נעלם.
על פי גרסה אחרת ואלנס אכן נפצע מפגיעת חץ ונלקח משדה הקרב על ידי שומרי ראשו שנותרו לצידו או סריסים מחצר הקיסר הוא הובא לבית חווה סמוך לשדה הקרב על מנת לקבל טיפול. יחידת פרשים גותיים שעברה במקום במרדף אחרי רומאים שנמלטו משדה הקרב תקפה את משמר הקיסר ומשלא הצליחו לפרוץ לבית הם העלו אותו באש על השוהים בו ובהם הקיסר. לפי סיפור זה אדם אחד הצליח להימלט מהלהבות, נתפס על ידי הגותים ומאוחר יותר סיפר על גורלו ומותו של ואלנס.
לאחר הקרב
שני שלישים של צבא האימפריה המזרחית נהרג בשדה הקרב של אדריאנופוליס ובהם כל שדרת הפיקוד 35 טריבונים צבאיים ומפקדי הצבא. ההיסטוריון אמיאנוס קובע כי תבוסת אדריאנופול הייתה שנייה רק לתבוסה הנוראית של קרב קאנה. הטבח הפסיק עם רדת החשיכה, ובחסות הלילה הצליחו חיילים רומאיים להימלט לכוון אדריאנופול, ככל הנראה מדובר באלפים בודדים השאר התפזרו לכל עבר. אנשי העיר סגרו את השערים ומנעו מפליטי הקרב מלהיכנס לעיר, מחשש מהניצולים או מהצורך לטפל ולהאכיל אותם או מחשש שפרשים גותיים ינצלו את המהומה ליד השערים וינסו לפרוץ לעיר. גדודים של פרשים גותיים אכן הופיעו מול חומות העיר משולהבים מהידיעות על אוצר הקיסר בין חומות העיר. ואיתו עריקים מהצבא המובס בניסיון כושל לפרוץ אל תוך העיר. הגותים חסרו כל ניסיון בלוחמת מצור וקוצר רוחם לא איפשר להם להטיל מצור על אדריאנופוליס ולאחר מספר ימים פנה הצבא הגותי לכוון קונסטנטינופול.
אין חילוקי דעות כי קרב אדריאנופול היה תבוסה מוחצת ומוחלטת של הצבא הרומאי. עם זאת, הסיבות לתבוסה והשלכות התבוסה על האימפריה הרומית הן נושא שבו אין הסכמה בין החוקרים. טענה אחת מצביעה על יתרון מספרי לצד הגותים אך יתרון זה, אם אכן היה, משקלו לא ברור ומתגמד לאור העובדה כי הכוח הגותי בעת הקרב הורכב ממספר צבאות קטנים חלקם פליטים חסרי הכשרה צבאית חלקם עריקים ורובם חמושים בכלי נשק מכל הבא-ליד באיכות נמוכה יחסית מול צבא מקצועי ומאומן, חמוש היטב ובעל ניסיון בשדה הקרב. טענות שונות העלו את חלקו המכריע של חייל הפרשים בקרב אך עיקר הקרב היה למעשה לוחמת רגלים קלאסית שהוכרעה במתקפת פרשים שהגיע בזמן הנכון ולמקום הנכון. גם הטענה כי הגותים השתמשו בארכוף אך למעשה מתקן זה המאפשר שליטה בסוס והפעלת נשק בו-זמנית הופיעה באירופה רק בשלב מאוחר יותר.
הן המקורות הרומאיים והן המחקר המודרני מצביעים על שאלת המנהיגות. תפקודו של ואלנס מתואר בביקורתיות רבה, פעולותיו מעידות על קוצר רואי וחוסר בנחישות. הצעדת הצבא בחום הקיץ והבאת החיילים לכלל תשישות עוד בטרם הקרב ובמהלך ההמתנה הארוכה החלישה את הצבא הרומאי והפחיתה את כשירותו המבצעית. ואלנס גם טעה בעוד הוא פוסח על שני הסעיפים בשאלה האם לפתוח בקרב מול הגותיים, גם כאשר הצבאות נערכים לקרב, הססנות זו הותירה את מפקדיו והחיילים במצב של כוננות חלקית ואולי בלבול. בשדה הקרב ואלנס "נעלם" וייתכן ואיבד שליטה על צבאו כבר בשלבים הראשוניים ובמהלך הקרב הוא מתואר כדמות פאסיבית שפעלה ללא יוזמה והתקשה להגן על עצמו או להפעיל את סמכותו אפילו על שומרי ראשו. ההיסטוריונים הרומאיים שלא נחשדים באהדה לגותים קושרים לפריטיגרן תוארי הערכה כמי שפעל החוכמה ומתוך ראיית הנולד. מחקר מודרני מצביע כי למרות קשיים לוגיסטיים משמעותיים הצליח לקבוע את קצב ותזמון הקרב.
עם מות הקיסר ואלנס ועל רקע כישלונם של הגותים לממש את ניצחונם הצבאי, עלה על כיסא המלוכה תאודוסיוס הראשון, מצביא בעל ניסיון רב בלחימה, מתוך תקווה כי ניתן יהיה לדכא את המרידה של הגותים ולהחזיר את השליטה והשקט לאזור הגבול סביב נהר הדנובה. בסיכומו של דבר, בחר תאודוסיוס לסיים את הסכסוך במשא ומתן ובאוקטובר 382 חתם על הסכם המתיר לגותים ולבני בריתם להתיישב בשטח הגובל בגדה הדרומית של הדנובה ובתמורה הם הפכו לחלק ממערך ההגנה והתגייסו לצבא הרומי במעמד של פואדרטוס - בלי לשלבם במסגרות צבאיות כמקובל באימפריה הרומית. הגותים נותרו ישות עוינת ומרדנית בעימות מתמשך עם הרומאים, מלחמות התנהלו בפרובינציות השונות ואלאריק הראשון המנהיג הגותי פלש לאיטליה מספר פעמים עד שבשנת 410 כבש את רומא ובזז אותה.
החוקר הבריטי רונלד אוקשוט (Ronald Ewart Oakeshott) כותב בספרו על כלי נשק כי הקרב סימן נקודת מפנה בהיסטוריה הצבאית וכי לאחר הקרב עברו הימים בהם הייתה ללגיונות הרגלים של רומא שליטה ללא מצרים בשדה הקרב. לאחר הקרב עלה קרנם של הפרשים ובעיקר הפרשים הכבדים וכלי הנשק שבהם השתמשו - החרב והכידון הם הפכו למכריעי קרבות מאז ול 1100 השנים שלאחר מכן. שינוי זה היה למעשה אבולוציוני ולא מהפכני, הגדלת יחידות הפרשים ומשקלם הטקטי בעת קרב החל מוקדם יותר בצבא הרומאי בעיקר בימי גליאנוס. החוקר הבריטי ריצ'רד כוהן מחזק קביעה זו ומחדד את ההבחנה כי כתוצאה מהטבח של החיילים הרומאיים בקרב אדריאנופול השתנתה הדוקטרינה של הפעלת כלי נשק וכי החרב הפכה מכלי נשק משני לכלי שווה ערך לכידון ולחנית שעד לאותו קרב נחשבו לנשק העיקרי של חייל הרגלים והפרשים כאחד.
שינוי איטי אך ברור נוסף היה הסתמכות הולכת וגוברת על לוחמים מקרב שבטים גרמאניים בצבא הרומאי, וככל שירדה רמתו של הצבא כך הסתמכו שליטים ואזרחים פרטיים על קבוצות שכירי חרב רובן ממוצא גרמאני בסוף המאה ה-5 הצבא הרומאי דמה לאוסף של קבוצות רכובות וחמושות שהיו חייבים את הנאמנות שלהם לאדוניהם ולא לאימפריה.
יוהנס הווליוס
יוהנס הווליוס או יאן הווליוש (בלטינית: Johannes Hevelius, בפולנית: Jan Heweliusz; 28 בינואר 1611 - 28 בינואר 1687) היה אסטרונום פולני וכן חבר מועצת העיר גדנסק, אז חלק מהאיחוד הפולני-ליטאי.
כאסטרונום נחשב הווליוס כמייסד תחום המיפוי הטופוגרפי של הירח. כמו כן עסק במיפוי שמי הלילה והגדיר 10 קבוצות כוכבים חדשות, מהן 7 נמצאות בשימוש האיגוד האסטרונומי הבינלאומי, וגילה את קיומו של מירה - הכוכב המשתנה הראשון שזוהה ככזה.
ביוגרפיה
הווליוס נולד בשנת 1611 בעיר גדנסק למשפחת מבשלי בירה ממוצא בוהמי. עם סיום בית הספר בשנת 1630 הוא למד פילוסופיה של המשפט בעיר ליידן ולאחר מכן נדד באנגליה ובצרפת עד שבשנת 1634 חזר לגדנסק והשתקע בה. שנה לאחר מכן הוא התחתן עם קתרינה רבשקה שגרה בשכנות אליו ובשנה שאחריה הצטרף לגילדת מבשלי הבירה, שבראשה עמד משנת 1643. משנת 1651 היה גם חבר במועצת העיר גדנסק. בשנת 1662 נפטרה אשתו ובשנה שאחריה הוא נישא בשנית לאליזבת קופמן שנחשבת לאחת מהאסטרונומיות הראשונות וגם הוציאה לאור חלק מספריו לאחר מותו בשנת 1687.
הישגים מדעיים
החל משנת 1639 עסק הווליוס במחקר אסטרונומי. לשם כך בנה על גג ביתו מצפה שכלל טלסקופ, אותו תכנן ובנה בעצמו. בשנים 1641–1647 הוא התמקד בחקירת השמש והירח - הוא תיעד את כתמי השמש, מיפה את פני הירח וגילה את תנועת הליברציה שלו. בשנת 1647 הוא פרסם את תוצאות מחקריו על הירח בספר Selenographia, sive Lunae descriptio אותו הקדיש למלך האיחוד הפולני-ליטאי ולאדיסלב הרביעי ושהקנה לו פרסום רב בקרב מדעני התקופה.
בשנים שלאחר מכן הוא עסק במיפוי של שמי הלילה, גילה ארבעה שביטים בשנים 1651, 1661, 1672 ו-1677 שמחישוב מסלוליהם הגיע למסקנה ששביטים יכולים לנוע במסלולים פרבוליים סביב השמש. בשל תרומתו למדע הוא צורף בשנת 1664 כחבר הפולני הראשון בחברה המלכותית ובשנת 1678 זכה לביקור מלכותי של מלך פולין יאן סובייסקי.
ב-26 בספטמבר 1679 פרצה שרפה שכילתה את מצפה הכוכבים של הווליוס על כל הציוד והספרים שהיו בו. הוא שיקם את המצפה תוך זמן קצר וקרא את קבוצת הכוכבים סקסטנט לזכר הציוד שאבד לו. חוץ מקבוצה זו, הווליוס גם הגדיר את הקבוצות כלבי ציד, לטאה, אריה קטן, לינקס, שועלון ומגן שנקרא במקור "מגן סובייסקי" לציון הניצחון של יאן סובייסקי בשנת 1683 על הטורקים בקרב וינה.
יוסי אלעד
יוסי אלעד (הלפנד) (נולד ב-1955) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה. שירת כמפקד גדוד שקד וכמפקד חטיבת ירושלים.
ביוגרפיה
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1973, במסגרת גרעין נח"ל, התנדב אלעד לצנחנים לגדוד הנח"ל המוצנח. בצנחנים עבר אלעד מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לחטיבה ושימש כמפקד מחלקה ופלוגה. אלעד לחם במלחמת לבנון הראשונה, ובשנים 1983–1984, עם הקמת חטיבת גבעתי, שימש כמפקד הראשון של גדוד שקד, והוביל אותו בלחימה בדרום לבנון. לאחר מכן שימש כמפקד בא"ח גבעתי וכסגן מפקד החטיבה. אלעד השתלם בשנת לימודים בבריטניה, ולאחר מכן מונה מפקד חטיבת אילת. בהמשך שימש ככסגן מפקד אוגדת עזה. בשנים 1992–1994 שימש במקביל הן כמפקד מתקן אדם והן כמפקד חטיבת ירושלים. לאחר מכן שימש כקצין אג"ם פיקוד הדרום בשנת 1997 השתחרר מצה"ל.
אלעד הוא תושב תל אביב, נשוי ואבא לשלושה.
מוריץ בנדיקט
מוריץ בנדיקט (בגרמנית: Moritz Benedikt ; 27 במאי 1849 – 18 במרץ 1920) היה עיתונאי יהודי וינאי, העורך הראשי והבעלים של העיתון החשוב באימפריה האוסטרו-הונגרית, נויה פרייה פרסה מ-1880 ועד מותו.
תולדות חייו
נולד בהולשוב שבמוראביה. ב-1872 החל לעבוד כעורך ב"נויה פרייה פרסה", שתאם את נטייתו הפוליטית הליברלית. הוא התבלט בדיווחיו על המשבר הפיננסי של 1873 והפך לדמות מוכרת. ב-1880 הפך לעורך הראשי של העיתון ולבעל המניות העיקרי בתאגיד Österreichische Journal-A.G ("עיתונות אוסטרית בע"מ"), בעליו של העיתון. עד 1908 ערך את העיתון יחד עם אדוארד באכר (Eduard Bacher) ולאחר מכן היה העורך הראשי לבדו. באותה תקופה היה אחד האנשים העשירים ביותר באוסטריה והותקף על ידי קרל קראוס שהאשימו בשחיתות ובכוחניות.
עם מותו נקבר בחלק היהודי של בית הקברות המרכזי בווינה, שנהרס בעת מלחמת העולם השנייה.
הקיסר האל של חולית
הקיסר האל של חולית (באנגלית: God Emperor of Dune) הוא ספר מדע בדיוני מאת פרנק הרברט, הספר הרביעי בסדרת חולית. הספר יצא לאור באנגלית בשנת 1981 ותורגם לעברית על ידי דורית לנדס בשנת 2003.
תקציר העלילה
למעלה מ-3,500 שנים עברו מאז עלה לטו השני לשלטון בסוף אירועי ילדי חולית. הכוכב חולית אינו עוד מדבר אלא כוכב שופע צמחייה ומים. הזכר היחיד למדבר הכביר שכיסה פעם את כל הפלנטה הוא הסאריר, מדבר שבתוכו בנויה המצודה העצומה של לטו.
לטו כבר אינו אנושי; דגי החול שכיסו את עורו בעודו ילד הקנו לו גוף קדם-עקלתון: גופו בצורת התולעת בגובה של שבעה מטרים, רגליו הן כמו סנפירים חסרי תועלת וראשו נמצא בתוך ברדס של עור עקלתוני ורוד. הגוף הזה נתן לו לחיות במשך אלפי שנים. הוא הקיסר האל של חולית; הוא שולט על הסם שצומצם לכמות מזערית וכך הוא שולט בגילדת החלל, בבנות גשרית ובטליילאסו. כל התמרדות מדוכאת באמצעות צבא הנשים הפאנאטיות שלו, דוברות הדגים, הסוגדות לו כאלוהים.
לטו מנסה בכל כוחו להגשים את שביל הזהב, אותו חזון שאפילו מואד'דיב התיירא ממנו. הוא השתלט על תוכנית הזיווגים של בנות גשרית. הוא עוקב בדקדקנות אחר כל בן ובת אטריידיס שנולדים לפי תכנוניו ובוחן כל אחד מהם כדי לראות אם הם מבינים את משמעותו של שביל הזהב. לטו יודע שכל עוד הוא שולט ביקום, עתידה של האנושות מובטח. אך הוא יודע גם שזמנו מתחיל להתקצר והוא חייב להבטיח את הגשמת שביל הזהב בדרך אחרת.
היקום המוצג בספר זה שונה מזה שהוצג בקודמיו בסדרה; הכוכב אראקיס השתנה לבלי היכר והעקלתונים נכחדו. הדררים, שבעבר היו עם אמיץ בעל מנהגים קדומים, הם כעת לא יותר ממוצגים מוזיאוניים המנסים לחקות (ללא הצלחה) את מנהגי הדררים בעבר.
העלילה, כמקובל בסדרה, נעה בין כמה דמויות ומספרת את סיפורן: פרט לסיפורו של לטו, מסופר לנו על סיונה אטריידיס, צאצאית לתוכנית הזיווגים ומורדת בקיסר האל. מוניאו, אביה של סיונה ושר החצר של לטו. דנקן איידהו שהגולות שלו נוצרים שוב ושוב על ידי הטליילאסו וווי נורי, השגרירה האייקסית החדשה.
ספר זה כתוב בצורה מורכבת ועמוסת פילוסופיה יותר מקודמיו בסדרה. רוב הציטוטים שבתחילת כל פרק לקוחים מן היומנים הגנובים, כינוי ליומניו של לטו. קו העלילה בספר זה פחות מוביל ואת מקומו תופסת פילוסופיה הנוגעת בתחומי חיים רבים ומגוונים. בין השאר עוסק הספר בשאלות הנוגעות לטרגדיה שבאלמוות, שאלות של דטרמיניזם לעומת אקראיות, שאלות מגדריות ותרבותיות, ועוד.
לשכת המיסוי והסחר באלכוהול וטבק
לשכת המיסוי והסחר באלכוהול וטבק (באנגלית: Alcohol and Tobacco Tax and Trade Bureau) הוא גוף במחלקת האוצר של ארצות הברית, המסדיר וגובה את המיסים על סחר וייבוא של אלכוהול, טבק ונשק חם בתוך ארצות הברית.
היסטוריה
לשכת המיסוי והסחר באלכוהול וטבק הוקמה ב-24 בינואר 2003, בעקבות העברת החוק לביטחון המולדת ולאחר פיצול הגוף החדש והעברת סמוכותיו מהרשות לאכיפת נושאי האלכוהול, הטבק, הנשק וחומרי הנפץ לגוף הנפרד שהפך ללשכת המיסוי והסחר באלכוהול וטבק.
Eaea
"Eaea" (בעברית: "שלום") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הספרדייה בלנקה פלומה. את השיר הוציאה לאור ב-20 בדצמבר 2022 חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק גרופ. לאחר זכייתו ב-Benidorm Fest 2023 נבחר לייצג את ספרד באירוויזיון 2023, שהתקיים בליברפול שב.
על השיר
"Eaea" מתואר כשיר "הוקרה" לשורשיה של הזמרת, בתור "חגיגת חוזק וכוח של אימהות שחיו לפני זמן רב" ובתור "ייצוג של מזמור" לכרמן - סבתה המנוחה של פלומה, שהעניקה לה הרבה מההשראה המוזיקלית בעשייתה, והציגה לה את סגנון הפלמנקו. על עטיפת הסינגל מופיעה תמונת סבתה של פלומה, וחמש הזמרות-הרקדניות המלוות אותה בהופעת האירוויזיון משמשות גם הן בתור "ייצוג הכוח והחוזק של אימהות שחיו לפני זמן רב".
מבחינה מוזיקלית מתוארים השירה והמנגינה בצד הופעת הריקוד בתור "טיפוח" צלילים ספרדיים מסורתיים ובתור "השראה" מסגנונות פלמנקו מסורתיים; ובתור שיר "שכולו מחיאות כפיים של פלמנקו ושורות שירה בסגנון ערבי המודגשות באמצעות פעימות צלילי סינתסייזר". בכמה מקומות לאורך השיר מבצעת פלומה הברה אחת של טקסט תוך מעבר בין כמה תווים שונים ברצף, סגנון המכונה ריצה קולית או שירה מליסמטית.
לפני האירוויזיון
Benidorm Fest 2023 היה הקדם הלאומי של ספרד לאירוויזיון 2023. האירוע חולק לשני חצאי גמר, כשבכל אחד מתחרים תשעה אמנים. ארבעת השירים בעלי מספר הנקודות הגבוה ביותר העפילו לגמר. מערכת ההצבעה כללה הצבעה טלפונית (25%), ניקוד שופטים דמוסקופי שהורכב ממדגם של האוכלוסייה הספרדית שנבחרה לפי קריטריונים סטטיסטיים ודמוסקופיים (25%) והצבעות חבר השופטים הלאומי (50%). במהלך הגמר בוצעו שמונת השירים פעם נוספת, ולבסוף נקבעה זהות הזוכה. "Eaea" שובץ לחצי הגמר השני ממנו העפיל לשלב הבא מהמקום הראשון עם 167 נקודות. בגמר האירוע, ניצח בהפרש של 24 נקודות מעל למקום השני.
באירוויזיון
המהדורה ה-67 של האירוויזיון התקיימה בליברפול, הממלכה המאוחדת, וכללה שני חצאי גמר (ב-9 במאי וב-11 במאי) וגמר (ב-13 במאי 2023). על פי כללי האירוויזיון, למעט המדינה המארחת וחמש המדינות ה"גדולות" (גרמניה, צרפת, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת) שמשתתפות באופן אוטומטי בגמר, כל מדינה אחרת המשתתפת בגמר נדרשת להיות אחת מעשר המדינות שיעפילו מאחד משני חצאי הגמר. מתוקף היותה חברה בחמש המדינות הגדולות של האירוויזיון, ספרד השתתפה ישירות בגמר. ב-12 במאי פורסם סדר ההופעות של הגמר, שנקבע על ידי מפיקי התחרות. ספרד הופיעה כמדינה השמינית מתוך עשרים ושש מדינות, וסיימה את התחרות במקום ה-17 עם 100 נקודות בסך הכל, כאשר 95 נקודות מתוכן ניתנו על ידי צוותי השיפוט (הניקוד ה-9 הגבוה ביותר מתוך 26) ו-5 נקודות על ידי הצבעת הקהל (הניקוד ה-26 בגובהו מתוך 26).
ביקורת
בגמר הלאומי Benidorm Fest 2023 נחשב "Eaea" לשיר האהוב ביותר במספר סקרים של מעריצי תחרות האירוויזיון. הוא התחרה עם שיר אהוב נוסף, "Quiero arder", של הזמר הספרדי אגוניי, שאותו עקף ב-24 נקודות בלבד לזכייה בגמר הלאומי.
השיר נחווה בתור "אחד המתחרים המעניינים ביותר מוזיקלית" בתחרות האירוויזיון לשנת 2023, במאמר של מבקר המוזיקה מארק סאבאג' באתר חדשות רשת השידור הבריטית BBC, שהוסיף לפני התחרות כי "הרבה יהיה תלוי באופן ייצור מחודש לשירת הריצה-הקולית של פלומה בהופעה חיה" וצפה לשיר מיקום באחד משלושת המקומות הראשונים.
הערות שוליים
קט:שירי 2023 קט:סינגלים מ-2023 קט:שירי ספרד באירוויזיון קט:שירי אירוויזיון 2023 קט:שירים בספרדית
עונת 1980/1981 בליגה הלאומית
עונת 1980/1981 בליגה הלאומית הייתה העונה ה-25 של הליגה הלאומית כליגת הכדורגל הבכירה בישראל.
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. לעונת 1980/1981 לליגה הלאומית עלו הפועל ירושלים, הפועל רמת גן והפועל ראשון לציון. העונה הסדירה הסתיימה בזכייתה של הפועל תל אביב באליפות. המבקיע המצטיין של העונה היה הרצל פיטוסי ממכבי פתח תקווה שכבש 22 שערים.
לליגת המשנה בסיום העונה ירדו הפועל חיפה (לראשונה בתולדותיה), מכבי רמת עמידר והפועל רמת גן. לעונת 1981/1982 לליגה הלאומית עלו בית"ר תל אביב, בית"ר ירושלים ומכבי חיפה.
פואייה
פוּאָיֶיה (מצרפתית: Foyer) הוא חלל גדול במבני ציבור שונים כדוגמת תיאטרון, בית קולנוע, בית אופרה וכדומה. החלל נמצא בין הכניסה למבנה או משמש בעצמו כחלק ממבואת הכניסה לבין אולם התיאטרון או האודיטוריום אליהם נכנסים לרוב דרך מספר מעברים. הפואייה משמש להתכנסות הקהל לפני פתיחת דלתות הכניסה לאולם בו נפגשים האנשים בתחילת הערב בו נערך המופע ובו ניתן אף לקיים אירועי תרבות משניים או לקיים אף תערוכות שונות. הפואייה גם כולל מזנון כיבוד ומשקאות הפועל טרם המופע ובמהלך ההפסקה בה באה לידי ביטוי גם כן חשיבותו של המקום.
הפואייה של מבני תרבות רבים הוא חלק מפואר וחשוב במיוחד במבנה. לרוב, הוא אף מפואר יותר מן האולם עצמו שכן בפואייה מקבלים את פני הקהל, בו מתקיים המפגש האנושי הגדול, לעומת האולם, שבו עיקר ההתמקדות היא במופע האמנותי עצמו.
מישהו איתי כאן
רקע והפקה
את האלבום הקליט ברבי במהלך השתתפותו בעונה הרביעית של תוכנית המציאות The Voice ישראל. מן האלבום הצליחו הלהיטים "מישהו איתי כאן", שהגיע למקומות ה-14 וה-13 במצעדים השנתיים של גלגלצ וכאן גימל לשנת תשע"ח בהתאמה, "תפסת לי מקום" שהגיע למקומות ה-8 וה-9 במצעדים השנתיים של גלגלצ וכאן גימל לשנת תשע"ט, "עכשיו הלב פתוח" שהגיע למקום ה-26 במצעד השנתי של גלגלצ, והדואט "ממה את מפחדת" יחד עם אייל גולן, שהגיע למקומות ה-4 וה-5 באותם מצעדים, ואף למקום ה-22 במצעד העשור של כאן גימל.
גדי יציב
ביוגרפיה
גדי יציב (צימרמן) נולד בשנת 1937 בקיבוץ נען. בנעוריו היה חבר בתנועת הנוער העובד והלומד ובצה"ל שירת בנח"ל המוצנח. את לימודיו התיכוניים סיים בבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה בירושלים, לאחריהם למד סוציולוגיה באוניברסיטה העברית. שלושת תאריו במקצוע למד בירושלים: בשנת 1974 קיבל תואר דוקטור (כותרת הדיסרטציה: "זיקה מפלגתית שכבתית" והיא נכתבה בהנחיית משה ליסק). לאחר סיום התואר השלישי נסע ל-3 שנים לפוסט-דוקטורט בבית הספר לכלכלה של לונדון.
במקצועו היה מרצה לסוציולוגיה באוניברסיטה העברית, וכן נמנה עם מקימי המרכז ללימודים סוציאליסטיים בגבעת חביבה.
ראשית פעילותו הציבורית של יציב החלה בתחילת שנות ה-30 לחייו, לאחר מלחמת ששת הימים, עם הצטרפותו לקבוצת הפרופסורים, בראשות יהושע אריאלי, מייסדי התנועה לשלום וביטחון. כעבור שנתיים, במערכת הבחירות לכנסת השביעית (1969) הקים את מפלגת "רשימת שלום" והתמודד בראשה לכנסת (המפלגה לא עברה את אחוז החסימה).
בעקבות מלחמת יום הכיפורים (1973) הצטרף יציב לתנועת של"י, ובשנת 1979 עבר ממנה לשורות מפ"ם. בין תפקידיו במפלגה נבחר לשמש כמזכיר המדיני ומאוחר יותר עמד בראש אגף ההסברה. בשנת 1988 כיהן מטעמה כחבר הכנסת בכנסת ה-11, לאחר התפטרותו של ויקטור שם-טוב.
לאחר פיזור הכנסת עזב את הפוליטיקה והתמסר לעבודתו האקדמית כמרצה בבית הספר לתקשורת של האוניברסיטה העברית ודקאן בית הספר לתקשורת במכללה האקדמית נתניה (תפקיד שבו הוחלף בהמשך על ידי פרופסור ענת פירסט).
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
העמותה לדמוקרטיה מתקדמת
העמותה לדמוקרטיה מתקדמת היא עמותה רשומה הפועלת לקידום פתרונות לתחלואי קשרי הון-שלטון-עיתונות ולהגברת אמון הציבור במקבלי ההחלטות בדמוקרטיה הישראלית.
העמותה נוסדה בשנת 2008 במטרה להתמודד עם תחלואי קשרי הון-שלטון-עיתונות אותם זיהו מייסדיה כאיום החמור ביותר לעתיד הדמוקרטיה בישראל. משנת 2011 העמותה החלה להתמקד בהסדרת פעילות הלוביסטים במסדרונות השלטון, בסיוע למאבק נגד קשרי הון-שלטון-עיתון-טבק ובמאבקים נוספים כגון המאבק לסימוני בריאות על מוצרי מזון, המאבק נגד מתווה הגז, יוקר המחיה ועוד.
העמותה לא נתמכת ולא קשורה לאף גוף פוליטי, קרנות או בעלי הון. כל העשייה נשענת על התנדבות.
מטרות העמותה
העמותה מתמקדת במטרות הבאות:
ישראל באירוויזיון 1973
ישראל השתתפה באירוויזיון 1973 עם השיר אי שם בביצוע של הזמרת אילנית בעיר לוקסמבורג בירת לוקסמבורג. זו הייתה ההשתתפות הראשונה של ישראל באירוויזיון.
לפני האירוויזיון
עד אותו זמן, היו שתי זמרות ישראליות שהופיעו באירוויזיון, כנציגות של מדינות אחרות: באירוויזיון 1963 ייצגה אסתר עופרים את שווייץ באירוויזיון ודורגה במקום השני, ובאותה שנה ייצגה גם כרמלה קורן הישראלית את אוסטריה באותה תחרות.
בשנת 1973, בצל מלחמת ששת הימים והשינויים התרבותיים שחלו בישראל בעקבותיה, פנתה אילנית לכותבי שיריה הבולטים דאז, הצמד אהוד מנור ונורית הירש, ולאחר האזנה מרובה לפסטיבלי הזמר העולמיים, שבלטו אז במפה המוזיקלית, כמו למשל, פסטיבל סן רמו האיטלקי, נוצר השיר "אי שם". וכך, ב-7 באפריל 1973 נסעו אילנית, שלמה צח, אהוד מנור ונורית הירש, שהייתה האישה השנייה שניצחה על תזמורת האירוויזיון (הראשונה הייתה המלחינה השוודית מאותה התחרות), ללוקסמבורג - כדי לעשות היסטוריה, ולייצג לראשונה את ישראל באירוויזיון.
באירוויזיון
השיר הישראלי שובץ במקום ה-17 והאחרון בסדר ההופעה בתחרות אחרי מרטין קלמנסו של צרפת. בתום ההצבעה קיבל השיר 97 נקודות, וסיים במקום ה-4 מתוך 17 מדינות שהשתתפו.
אמיל קרלסן
סורן אמיל קרלסן (באנגלית: Emil Carlsen; 19 באוקטובר 1853 - 2 בינואר 1932) היה צייר אימפרסיוניסטי אמריקאי, שהיגר מדנמרק. הוא התפרסם בטבע הדומם שלו. בהמשך הקריירה שלו הרחיב קרלסן את מגוון הנושאים וצייר גם נופים. במשך יותר מארבעים שנה הוא היה גם מורה ידוע בשיקגו, סן פרנסיסקו וניו יורק.
ביוגרפיה
אמיל קרלסן נולד וגדל בבירת דנמרק בקופנהגן. הוא בא ממשפחה אומנותית. אמו הייתה ציירת, הוא למד ארכיטקטורה באקדמיה המלכותית בקופנהגן במשך ארבע שנים ואז היגר לארצות הברית בשנת 1872, והתיישב בשיקגו.
הוא חזר לניו יורק ושוב נאבק למכור את ציוריו. בשנת 1879 הוא ערך מכירה פומבית כדי להקל על מצבו הכלכלי, אך בסופו של דבר מכר רק כמה ציורים. המצב אילץ אותו לוותר על הסטודיו שלו ולהמשיך בעבודת בחריטה איתה מצא הצלחה מסוימת למרות התסכול שלו שלא הצליח לצייר במשרה מלאה.
בשנת 1884 הוא חזר לאירופה, כשהוא מצייר תמונות פרחים עבור הסוחר, תרון ג'יי בלקסלי, כדי לתמוך בלימודיו. בסופו של דבר הפנה עורף לציור פרחים יפים. בשנת 1885 התקבלו שתי עבודותיו לסלון הפריזאי. כשחזר לניו יורק פתח אולפן ברחוב 57. עם זאת, כשגילה שעדיין קשה למכור ציורים הוא עבר לסן פרנסיסקו. שם בין 1887 ל-1889 מילא תפקיד מנהל בית הספר לעיצוב בקליפורניה. הוא התיידד עם ארתור פרנק מת'יוס, שלימד בבית הספר לעיצוב והיה הדמות המובילה בתנועת האמנויות והמלאכה באזור המפרץ.
לאחר מכן עבר ללמד באופן פרטי בליגת הסטודנטים לאמנות בסן פרנסיסקו עד שנת 1891. באותן שנים השפיע על מספר סטודנטים צעירים, ביניהם היו מרי אוולין מק'קורמיק וגיא רוז, שהפכו שניהם למובילים באימפרסיוניסטים. בשנת 1891, מעט לפני עזיבתו, יצר קרלסן סערה בכך שהצהיר בגלוי באחד העיתונים המובילים בסן פרנסיסקו כי חינוך לאמנות מבוזבז על נשים שהן תלמידות נחותות ללא ביטחון עצמי, והן צפויות בעתיד להנשא ולהפוך למורות בבית ספר. ארתור מת'יוס פרסם דחייה נמרצת שעוררה דיון נוסף.
חזרה למזרח
קרלסן עבר לחוף המזרחי מקליפורניה בשנת 1891 והחל בקריירה ארוכה של הוראה. הוא לימד באקדמיה הלאומית לעיצוב, בליגת הסטודנטים לאמנות, ובאקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה. בהדרגה, דרך יחסיו עם ציירים ומורים אחרים בניו יורק, כמו ג'ון הנרי טוואצ'טמן וג'וליאן אלדן וייר, הוא התעניין בציור נופים. קרלסן צייר בקונטיקט בראשית המאה העשרים וביקר את חברו ג'וליאן אלדן וייר בקונטיקט. המקום הפך ל"חוות וייר" המפורסמת, בה ציירו אימפרסיוניסטים אמריקאים רבים נוף פתוח.
האמנים היו מציירים במהלך היום ומתרועעים בערב. קרלסן רכש בית בפאללס וילג', קונטיקט בשנת 1905 ומשפחת קרלסן בילתה שם את מרבית זמנה כאשר לאמיל קרלסן לא היו התחייבויות הוראה בניו יורק. פאלאס וילג' נמצא בשולי ברקשייר, וקרלסן צייר את יערות הרי ברקשייר.
הוא קיבל את פרס סמואל ט. שו באקדמיה הלאומית לעיצוב. אמיל קרלסן היה מורה מבוקש והצורך הכספי הניע אותו ללמד יותר ממה שרצה, זמן שנלקח מהציור שלו. ככל שהצליח יותר מבחינה כלכלית, הוא צמצם את התחייבויות ההוראה שלו. הוא לימד את כיתת ציור באקדמיה הלאומית לעיצוב בשנים 1905 - 1909. הוא נסע מניו יורק לפילדלפיה להרצות באקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה במשך שנים רבות. בין תלמידיו הייתה המיניאטוריסטית רוזה הופר ואן ברמר.
משפחתו
אמיל קרלסן התחתן עם לואלה מרי רובי בשנת 1896 ובני הזוג עברו להתגורר בסטודיו שלו ברחוב 59, שם הם גרו בשארית חייהם. נולד להם ילד יחיד, דינס קרלסן בשנת 1901. אמו לימדה אותו מקצועות לימודיים ואביו הנחה אותו באמנות. דינס קרלסן החל את קריירת האמנותית שלו בשנת 1914, כשהציג טבע דומם באקדמיה הלאומית לעיצוב כשהיה בן שלוש עשרה. דינס קרלסן הפך לחבר באקדמיה הלאומית בשנת 1922, כשהיה בן 21, ואקדמאי מלא בשנת 1942. דינס קרלסן הציג לצד אביו בגלריות גרנד סנטר בניו יורק. היו לו שלוש תערוכות יחיד בגלריה ההיא. לאחר שנפטר דינס קרלסן בשנת 1966, גלריות גראנד סנטרל ערכו תערוכה רטרוספקטיבית כפולה לכבוד שני האמנים.
טטרה 605
טטרה 605 (בצ'כית: Tatra 605) היא אב-טיפוס של מכונית מרוץ מתוצרת יצרנית הרכב הצ'כית "טטרה" (באנגלית: Tatra company) אשר יוצרה בשנת 1957.
אצטדיון עירוני טבריה
אצטדיון עירוני טבריה הוא אצטדיון כדורגל שנמצא בבנייה בעיר טבריה וישמש כמגרשה הביתי של קבוצת עירוני טבריה. האצטדיון ממוקם בכניסה הדרומית לעיר, בסמוך לצומת פוריה, ובסמוך למושב הזורעים.
האצטדיון מתוכנן להכיל 5,290 מושבים ביציעים התחתונים ועוד 2,264 מושבים ביציעים העליונים שייבנו בשלב מאוחר יותר ובסה"כ יכיל 7,554 מקומות ישיבה בארבעה יציעים מקורים שיכללו תאי VIP, מזנונים ושירותי קהל, חדרי תקשורת וטלוויזיה, חדרי הלבשה לשחקנים, חדרי שופטים ומאמנים ואזורים טכניים בהתאם להנחיות העדכניות של מנהלת הליגות לכדורגל, וכן ישמש כאתר להופעות ואירועי תרבות אזוריים.
היסטוריה
הקמתו של אצטדיון הכדורגל שעלותו שוערה בכ-40 מיליון שקלים החלה בפברואר 2015 בהכשרת השטח לבנייה וקידוח היסודות למבנה, ועבודות הקמת היציעים החלו בדצמבר 2016. הפרויקט נוצר משיתוף פעולה בין ראש העיר באותה עת יוסף בן דוד ובין המועצה להסדר ההימורים בספורט, משרד התרבות והספורט והמשרד לפיתוח הנגב והגליל. לצד האצטדיון מתוכננת קריית ספורט עירונית בשטח של 270 דונם. במהלך 2018 נעצרו עבודות הקמת האצטדיון וחודשו לזמן קצר רק במאי 2020 ושוב חודשו לזמן קצר בנובמבר 2020. בדצמבר 2020 הוקפא שוב הפרויקט בשל מצבה הכלכלי של העיר. במרץ 2022 חודשו שוב העבודות המתמקדות תחילה בהכנת המשטח לשיזרוע דשא ועל פי התכנון יושלם שלב א' באצטדיון באוגוסט 2023 (אם כי כבר נדחה לינואר 2024) כשהמטרה היא שיקבל אישור לארח משחקים אף בליגה הלאומית. עלות האצטדיון המעודכנת היא מעל 80 מיליון שקלים לשלב א'. ביולי 2022 נחשפה הדמיה עדכנית של האצטדיון בשלב א' לפיה ידחו תוכניות כמו קירויו וחיפויו במעטפת בשל העלויות ובהמשך נחשפה הדמייתו בתצורתו הסופית.
במשך שנים רבות שימש האצטדיון הישן הממוקם במרכז העיר כמגרשה הביתי של עירוני טבריה, וכעת הוא משמש אותה לאימונים עד שתושלם הקמתו של האצטדיון החדש. מכרז שיצא להריסת האצטדיון הישן והקמת שכונת מגורים בשטחו (עלות הקרקע תממן חלק מהוצאות האצטדיון החדש) נדחה בינתיים בשל שנות העיכובים בהשלמת האצטדיון החדש.
היילי ביבר
היילי רוד ביבר (באנגלית:  Hailey Rhode Bieber; נולדה ב-22 בנובמבר 1996), הידועה גם בשמה הקודם היילי בולדווין, היא דוגמנית ואישיות טלוויזיונית אמריקאית. בתו של השחקן סטיבן בולדווין.
ראשית חייה ומשפחתה
בולדווין נולדה בטוסון, אריזונה, ארצות הברית ב-1996, והיא בתו של השחקן סטיבן בולדווין, הצעיר מבין האחים בולדווין, והמעצבת הגרפית הברזילאית, קניה דאודטו בולדווין וסבה מצד אמה הוא המוזיקאי הברזילאי אומיר דאודטו.
דוגמנות
בינואר 2016, הופיעה בולדווין במסע פרסום של ראלף לורן וצולמה במאמר מערכת עבור המהדורה הקוריאנית של "ווג". לאחר שובו של טומי הילפיגר בפברואר, בולדווין הוצגה בקמפיינים באביב/קיץ עבור פיליפ פליין וטומי הילפיגר. באותה תקופה היא צולמה גם עבור Self Magazine וצולמה עבור פרסומת של מותג ההלבשה H&M, אשר היה בתקופה של פסטיבל המוזיקה Coachella. במרץ 2016, חתמה בולדווין על חוזה עם סוכנות דוגמנות בניו-יורק IMG MODELS ובמאי הופיעה על עטיפת השער של Marie Claire, שנתנה לה את השם "פנים טריים". עטיפת השער האמריקנית הייתה זהה גם לגיליון יולי של המהדורה ההולנדית של המגזין. ביוני בולדווין הלכה עבור Moschino עם דוגמניות מובילות בתחום כמו מירנדה קר, אלסנדרה אמברוזיו, Jourdan Dunn ו-Chanel Iman ובאותו חודש היא גם הופיעה בפעם הראשונה כדוגמנית עבור המותג Guess. לאחר מכן צולמה בולדווין למסע הנעלה של UGG, לצד דוגמנית העל רוזי הנטינגטון-ויטלי. יחד עם Joan Smalls, בולדווין הייתה גם הפנים עבור מהדורה מוגבלת של בגדים עבור המעצב קרל לגרפלד, הבגדים היו זמינים בצפון אמריקה תחת הכותרת "אהבה מפריז". בולדווין הופיעה גם במאמרי מערכת עבור מגזיני Glamour Magazine ו"ווג" האיטלקי. בספטמבר היא השתתפה בשבוע האופנה בניו יורק, עבור טומי הילפיגר, Prabal Gurung, Jeremy Scott, טורי ברץ' ו-Matty Bovan. לאחר מכן היא טסה ללונדון, שם אירחה מסיבה בסטרדיבריוס לפני התחלת שבוע האופנה בלונדון וצעדה בתערוכת האופנה של Julien Macdonald, ואז במילאנו, צעדה בתערוכה עבור דולצ'ה וגבאנה ובפריז, צעדה בתערוכה עבור אלי סעב. בולדווין הופיעה גם בפרסום עבור המהודרה הספורטיבית של Prabal Gurung. מאוחר יותר היא הוצגה בקמפיינים של חגים עבור Guess ועבור המותג האוסטרלי Sass & bide. בנובמבר, בולדווין כיבדה את עטיפת השער של המהדורה האוסטרלית של הרפרס בזאר, והופיעה במאמר במהדורה הצרפתית של המגזין Elle.
בשנת 2017, בולדווין הופיעה על עטיפת השער של המהדורה הספרדית של המגזין "הרפרס בזאר" לצד הדוגמן Jon Kortajarena. וגם עבור המהדורות האמריקאית, הבריטית והיפנית של מגזין Elle.
הופעות בטלוויזיה
בשנת 2005, בגיל 9, בולדווין הופיעה לצד משפחתה בסרט התיעודי Livin It: Unusual Suspects ובשנת 2009 היא הופיעה בפרק של תוכנית טלוויזיה סאטרדיי נייט לייב לצד הדוד שלה אלק בולדווין. מאוחר יותר, בשנת 2011, היא הופיעה בסרטון של השיר "On My Mind" על ידי הזמר האוסטרלי קודי סימפסון כחלק מעבודתה המוקדמת וכעבור כמה שנים, ב-2016, הופיעה בסרטון של השיר "Love To Love You Baby" על ידי הדוגמן והזמר הצרפתי Baptiste Giabiconi, השיר הוא גרסת כיסוי של הזמרת דונה סאמר אשר פורסם בשנת 1975.
הנחיה
ב-25 באוקטובר 2015, בולדווין עבדה כמנחת טלוויזיה בפרסי המוזיקה של MTV אירופה במילאנו, איטליה, ביחד עם הדוגמנית האיטלקייה ביאנקה בלטי והראפר טייני טמפה הם חשפו את הזוכה בפרס הסרטון הטוב ביותר במוזיקה, "Downtown" על ידי מאקלמור ו-Ryan Lewis.
ב-19 ביוני 2016, ביחד עם הדוגמנית ג'יג'י חדיד הכריזו על התערוכה של שון מנדס ב-iHeartRadio Much Music Video Awards בטורונטו, קנדה.
מיתוג אישי
בשנת 2016, שיתפה בולדווין פעולה עם מותג הבגדים The Daily Edited אשר קידם אוסף תיקי יד שכותרתו theHAILEYedited collection#. מאוחר יותר בשנה היא הודיעה על שיתוף פעולה עם מותג הנעלה הבריטי Public Desire, באמצעות ההאשטאג PDxHB#.
באותה שנה היא הודיעה כי היא משיקה קו איפור משלה המיוצר על ידי המותג האוסטרלי ModelCo.
חיים אישיים
שאיפת הקריירה הראשונה של בולדווין הייתה להיות רקדנית בלט קלאסית מקצועית, אבל האימונים שלה הסתיימו בשל פציעה ברגל.
בולדווין גדלה כנוצרייה-אוונגליסטית ולעיתים קרובות חלקה ציטוטים מהתנ"ך בערוצי מדיה חברתית:
מערכות יחסים
בצעירותה הייתה מעריצה של הזמר-יוצר הקנדי ג'סטין ביבר, ובשנת 2011 אביה הפגיש אותה עמו. השניים נשארו לאחר מכן בקשר ואף יצאו לתקופה קצרה ב־2016.
היא יצאה עם הזמר שון מנדס לתקופה קצרה ב-2017–2018. ביולי 2018 היא חידשה את הקשר עם ביבר, וב־7 ביולי 2018 השניים התארסו. הם קיבלו את רישיון הנישואים שלהם בספטמבר 2018. השניים מתגוררים בווטרלו, אונטריו שבקנדה. הם ערכו טקס חתונה נוסף ב-30 בספטמבר 2019 בדרום קרוליינה.
פליקס פור
פליקס פרנסואה פור (בצרפתית: Félix François Faure; 30 בינואר 1841 - 16 בפברואר 1899) היה מדינאי צרפתי אשר כיהן כנשיאה השישי של הרפובליקה השלישית הצרפתית מ-15 בינואר 1895 ועד למותו ב-16 בפברואר 1899.
כיליד פריז, עבד כבורסקאי בצעירותו. לאחר קריירה מצליחה כתעשיין בלה האבר, נבחר פור לסגן ראש עיריית פריז ולאחר מכן בשנת 1881 נבחר לאספה הלאומית מטעם מחוז סיין-אינפייר (Seine-Maritime), הוא עלה לגדולה ומונה לתפקידים בממשל: ב-1882 התמנה לתת-שר המושבות ובשנת 1894 התמנה לשר הימייה ושנה לאחר מכן היה לנשיא צרפת. נשיאותו הייתה רצופת עימותים דיפלומטיים עם אנגליה, התקרבות לרוסיה והבעיה המתמשכת של פרשת דרייפוס. מאמרו המפורסם של אמיל זולא, "אני מאשים" (J'accuse) נכתב כ"מכתב אל כבוד הנשיא פליקס פור" שנכתב בשנת 1898. הוא מת בתפקיד והלווייתו הממלכתית נערכה ב-23 בפברואר 1899 בקתדרלת נוטרדאם. הלווייתו הייתה זירה לניסיון הפיכה שהונהג על ידי הלאומן הצרפתי פול דרולד שבעקבות כך הוגלה לספרד.
ביוגרפיה
פליקס פאור נולד בפריז, בנם של ז'אן-מארי פאור (1809–1889), יצרן רהיטים קטנים, ואשתו הראשונה, רוז קויסאר (1819–1852). לאחר שהתחיל לעבוד כבורסקאי וסוחר בלה האבר, רכש פור עושר ניכר, נבחר לאספה הלאומית ב-21 באוגוסט 1881, קיבל מושב כחבר השמאל ועניין את עצמו בעיקר בנושאים הנוגעים לכלכלה, רכבות וחיל הים. בנובמבר 1882, הוא הפך לתת-מזכיר המושבות בקבינט של פרי ושימש בתפקיד זה עד 1885. הוא כיהן באותו תפקיד גם בקבינט של טיראר ב-1888, ובשנת 1893 מונה לסגן נשיא בית הנבחרים.
ב-1894 הוא מונה לשר הימייה בקבינט של שארל דיופוי. בינואר שלאחר מכן, הוא נבחר באופן בלתי צפוי לנשיא הרפובליקה עם התפטרותו של הנשיא קזימיר-פרייה. הסיבה העיקרית להיבחרו הייתה נחישותם של החלקים השונים במפלגה הרפובליקנית המתונה להוציא את אנרי בריסון, שהחזיק ברוב בסיבוב הראשון, אך לא הצליח להשיג רוב מוחלט. כדי להשיג מטרה זו, היה צורך לאחד את המפלגה ואחדות כזו יכולה להיות מובטחת רק על ידי מינוי של מישהו שלא פגע באיש. פור ענה בדיוק על התיאור הזה.
נשיא צרפת
אחד מצעדיו הראשונים כנשיא היה להעניק חנינה לתנועות האנרכיסטיות ב-1895 ואיפשר את חזרתם מהגלות באנגליה של כמה אנרכיסטים מפורסמים, כמו אמיל פוגה.
בשנת 1898 (ובשנים הראשונות של המאה הבאה), תעשיית הרכב הצרפתית הייתה הגדולה בעולם. הנשיא פור לא התרשם ובעת שהוזמן לפנות למנהיגי התעשייה במה, שבדיעבד, תועד כתערוכת הרכב הראשונה של פריז, פנה פור לתעשיינים ואמר כי "המכוניות שלכם מכוערות מאוד והן מריחות רע מאוד" ("Vos voitures sont bien laides et sentent bien mauvais !" ).
נוכחותו והעיתוי שלו בהזדמנויות טקסיות העניקו למדינה שירות מסוים כאשר קיבל את קיסר רוסיה, ניקולאי השני בעת שזה ביקר בפריז ב-1896, ובשנת 1897 חזר לביקורו ולאחר מכן הוכרזה שוב פגישה עם הברית הצרפתית-רוסית. הימים האחרונים של כהונתו של פאור הוכתמו מפרשת דרייפוס, שאותה הוא היה נחוש לשפוט ללא אפשרות ערעור. זה גרר נגדו את ביקורת רה של אינטלקטואלים ופוליטיקאים שתמכו בדרייפוס, כמו אמיל זולה וז'ורז' קלמנסו.
מותו
בשנת 1897, פור פגש במרגריט שטיינהיל, שהפכה לפילגשו. פור מת במפתיע בגיל 58 משבץ בארמון האליזה ב-16 בפברואר 1899, בזמן שעסק בפעילויות מיניות במשרדו עם מרגריט שטיינהיל בת ה-30. בדיווחי התקופה נטען שפליקס פור חטף את ההתקף הקטלני שלו בזמן ששטיינהיל ביצעה בו מין אוראלי אבל האופי המדויק של הפעילויות המיניות שלהם לא ידוע ודיווחים כאלה אולי נבעו ממשחקי מילים שונים שהכינו לאחר מכן יריביו הפוליטיים.
לאחר מותו פורסמו בעיתונות של פריז כמה קטעים לכאורה מכתבי העת הפרטיים שלו, העוסקים במדיניות צרפת.
מורשתו
הספינה "פליקס פור" נקראה על שמו והייתה מעורבת במקרה טביעה בשנת 1908 באיי אנטיפודס, דרומית לניו זילנד, הניצולים היו תקועים במשך שישים יום לפני שחולצו.
הקשר של פור עם מרגריט שטיינהיל היה נושאו של הסרט "פילגשו של הנשיא" (2009) ששודר בערוץ Eurochannel. המקרה אף תואר בפרק הפתיחה של סדרת הטלוויזיה "משטרת פריז 1900" (2021).
על שמו של פליקס נקראת תחנה בקו 8 של הרכבת התחתית של פריז.
סרגון בולוס
ביוגרפיה
בולוס נולד למשפחה נוצרית-אשורית בעיר אל-חבאניה שבעיראק, על גדות נהר הפרת, כ-60 ק"מ ממערב לבגדאד. כרבים מהאשורים תושבי המקום, אביו היה מועסק בשירות הכוחות הבריטיים שהיו מוצבים במקום, וילדיו למדו כבר מגיל ילדות את השפה האנגלית על בוריה. בזיכרונותיו סיפר בולוס שבמקרים הספורים שבהם היה מלווה את אביו לעבודה הוא היה מהופנט מן הנשים האנגליות בבתיהן האריסטוקרטיים, "שותות את התה שלהן, עירומות למחצה בין הפרחים והמדשאות המטופחות". במקום אחר כתב "עבורי היה מדובר - כך אני חושב עכשיו - במבט אל גן עדן [...] כמובן שלא הייתי מודע בזמנו שהם [האנגלים] כובשים את המדינה, הייתי צעיר מדי לכך".
בשנת 1956 עבר בולוס עם משפחתו לעיר כירכוכ שאוכלוסייתה הייתה רב דתית ורב לשונית וחיו בה בכפיפה אחת טורקמנים, ערבים, כורדים, אשורים וארמנים. העקירה מעיר הולדתו אמנם נצרבה בזכרונו של בולוס, אך עד מהרה הוא מצא את מקומו בכירכוכ שבשל תעשיית הנפט שלה הייתה בה נוכחות בריטית משמעותית. בולוס השתלב בעיר בקלות בזכות שליטתו בערבית, באשורית ובאנגלית עד שהעיר הפכה לו למולדת שנייה וכפי שהעיד בזכרונותיו, "זה [החיים בכירכוכ] הותיר בי רושם רב, כאילו ההיסטוריה פשוט נמצאת מולך ומביטה בך בכל רגע". האהבה לעיר וההתפעמות ממנה עלו ברבים משיריו העוסקים בה, בנופיה ובמגוון התרבותי הגדול שלה.
בשנת 1967 עזב בולוס את עיראק ועבר לביירות, בה עבד כעיתונאי וכמתרגם. שנה לאחר מכן היגר לארצות הברית והתיישב בסן פרנסיסקו. הוא למד ספרות השוואתית באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ופיסול במכללת סקייליין.
קריירה כמשורר
בולוס החל לכתוב שירים וסיפורים קצרים כשהיה בן 12 ופרסם כמה מהם בעיתונים ובכתבי עת עיראקיים שונים. בכירכוכ, עיר הנפט הרב-לשונית, התאפשרה לו גישה לספרות אנגלית ולצד כתיבת יצירותיו, הוא גם תרגם שירה אמריקאית ובריטית לערבית ופרסם מתרגומיו בעיראק. עד מהרה התחבר בולוס לחבורת משוררים ויוצרים בני גילו בכירכוכ שנודעה לימים כ"חבורת כירכוכ", מן החבורות הספרותיות המשפיעות ביותר על השירה המודרנית בעיראק ובעולם הערבי שבין חבריה היו פאדל אל-עזאווי, סלאח פאיק, מואייד א-ראווי ואחרים. יחד איתם ובהשפעתם נחשף בולוס לכתיבתם של משוררים וסופרים עולמיים רבים כגון ג'יימס ג'ויס, הנרי מילר, אלן גינסברג, ג'ק קרואק, שרווד אנדרסון, צ'סלב מילוש ופרנץ קפקא.
בולוס הפך מוכר בעולם הערבי כולו כאשר שיריו פורסמו בשנות ה-60 בכתב העת "שִׁער" ("שירה") של המשוררים יוסף אל-ח'אל ואדוניס, שראה אור בביירות. בשנים אלה טיפח בולוס את יחסיו עם המשוררים הערבים בביירות ולבסוף, בשנת 1967 עזב בולוס את עיראק וצעד ברגל מבגדאד בדרך מדברית ארוכה לביירות שבה פגש לראשונה את המשוררים שעמם שמר על קשר משך שנים ארוכות. בולוס ראה בביירות רק מקפצה שממנה יהגר לארצות הברית ובהתערבות של כמה מעמיתיו המשוררים, הצליח לזכות באשרת מהגר ועזב בשנת 1968 את ביירות, בדרכו לביתו החדש בעיר סן פרנסיסקו, שבה חי במשך כמעט ארבעה עשורים. בימיו האחרונים עבר להתגורר בברלין וחי אצל חברו הוותיק מימי חבורת כירכוכ, מואייד א-ראווי עד למותו, ב-22 באוקטובר 2007.
בולוס מוכר בעולם הערבי כאחד מן המשוררים פורצי הדרך בכתיבת שירה ערבית מודרנית וחופשית מחרוז ומשקל. הוא ייחס את ההשראה שקיבל בשירתו למשורר העיראקי בדר שאכּר א-סייאב, ששינה לחלוטין את הגישה בכתיבת השירה הערבית למבנים המסורתיים, למשקל ולחריזה, ולצידו גם למשוררים אמריקאים ובריטים שונים.
תרגומים לעברית
עד כה תורגמו שני אוספי שירה של בולוס לעברית: הראשון, נושא הפנס בליל הזאבים (תרגם: ששון סומך; הוצאת קשב לשירה, 2012) והשני, גוֹלֶה מארץ שני הנהרות (תרגם: אהוד הורביץ; קשב לשירה, 2019). שירים שונים של בולוס פורסמו משך השנים בתרגומים נוספים בכתבי-עת ועיתונים שונים בעברית.
ליטל טובגו
ליטל טובגו (באנגלית: Little Tobago – טובגו הקטן) המכונה גם אי ציפור גן העדן (Bird of Paradise Island) הוא אי קטן הממוקם צפונית מזרחית לאי טובגו ומהווה חלק מרפובליקת טרינידד וטובגו.
שטחו של האי 1 קמ"ר, והוא ממוקם כ-2.4 ק"מ מספייסייד שבטובגו. גובה הנקודה הגבוהה באי - 137 מטרים מעל פני הים. הים בין האי ליטל טובגו לאי טובגו רדוד, ובשל כך מהווה אתר תיירות שכן ניתן לצפות בשוניות האלמוגים באמצעות סירות זכוכית.
חי וצומח
באי גדל יער יבש המשמש כאתר קינון ורבייה לציפורים מקומיות רבות כגון פתון ים-סוף, יסעור גמדי, סולה לבנת-בטן, שחפית כהה ושחפית רסן.
בשנת 1909 יזם סר ויליאם אינגרם תוכנית להפוך את האי לבית גידול לציפור גן עדן (Paradisaea apoda), שהייתה אז בסכנת הכחדה בשל הציד הרב של הציפור בעבור נוצותיה. במסגרת התוכנית נרכש האי על ידי אינגרם והובאו לאי 45 ציפורים. לאחר מותו של אינגרם בשנת 1924 הורישו צאצאיו של אינגרם את האי לממשלת טרינידד וטובגו והורו שהאי ישמש כשמורת טבע. צוות של המגזין נשיונל ג'יאוגרפיק תיעד את הציפורים בשנת 1958 אולם ככל הנראה כל ציפורי גן העדן מתו במהלך הוריקן פלורה בשנת 1963.
The One (שיר של קיילי מינוג)
The One (בעברית: האחד או האחת) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האוסטרלית קיילי מינוג, מתוך אלבום האולפן העשירי שלה, X. השיר יצא לאור ב-28 ביולי 2008, על ידי חברות התקליטים מאשרום רקורדס ופרלופון, כסינגל החמישי מתוך האלבום. במקור, "The One" היה אמור להיות כלול במהדורה פיזית שיצאה לשווקים בממלכה המאוחדת, במהלך סיבוב ההופעות, "KylieX2008", אך בהמשך הוחלט להוציא אותו בפורמט דיגיטלי בלבד. בנוסף לכך, הופצה גרסת רמיקס שלו.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הניו זילנדי והפך ללהיט במספר מדינות נוספות.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי קיילי מינוג, ריצ'רד "ביף" סטנארד, ג'יימס וילטשייר, ראסל סמול, ג'ון אנדרסון, יוהאן אמות' ואמה הולמגרן והופק על ידי ריצ'רד "ביף" סטנארד ופרימייסנס. בריאיון עם ראסל סמול, מפיק האלבום, נחשף שהקלטות האלבום התעכבו כיוון שכאשר שלחו את "The One" לסטנארד, הצוות של מינוג נאלץ לחכות 10 חודשים לסיום העריכה שלו.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-6.5 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
את הווידאו קליפ הנלווה של "The One" ביים בן איב, והוא צולם במנצ'סטר, הממלכה המאוחדת. הוא צולם באולפן צילום, תוך שימוש במסך ירוק. חלק מהקליפ צולם במנצ'סטר ארנה. הוא הוקרן לראשונה באוגוסט 2008, חודשיים לאחר יציאתו כסינגל. הוא נוצר בהשראת שחקניות אמריקאיות כדוגמת קרול לומברד ולורן באקול.
נכון לאוקטובר 2021, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-8.1 מיליון צפיות.
הרפובליקה העממית של מערב אוקראינה
הרפובליקה העממית של מערב אוקראינה (באוקראינית: (Західна-Українська Народня Република) Західно-Українська Народна Республіка או Zahidno-Ukrainska Narodna Respublika, ובראשי תיבות ЗУНР או ZUNR) הייתה ישות מדינית שהתקיימה במשך שמונה חודשים בשנים 1918–1919.
היסטוריה
ב-9 באוקטובר 1918 הוכרזה עצמאות הרפובליקה שחלשה על צפון בוקובינה, מזרח גליציה וזקרפטיה. בשטח הרפובליקה חיו 5,4 מיליוני תושבים, מתוכם 3,291,000 אוקראינים (60%), 1,351,000 פולנים (25%) ו-660,000 יהודים (12%). יתר האוכלוסייה הורכבה ממיעוטים קטנים, גרמנים, צ'כים ועוד. שלוש הערים הגדולות היו לבוב (עיר הבירה), קולומיאה וסטניסלב (כיום איוואנו-פרנקיבסק). סידור גולובוביץ' עמד בראש ממשלת הרפובליקה בתקופה המכריעה ביותר בבניית הישות האוקראינית העצמאית (ינואר - יוני 1919). בלבוב רוב האוכלוסייה הייתה פולנית וזמן קצר אחרי הכרזת העצמאות הם מרדו, כי לא היו מוכנים לחיות תחת שלטון אוקראיני וביקשו את עזרת פולין.
הצבא הפולני יצא לעזרת מורדי לבוב ופרצה מלחמת פולין–אוקראינה. צ'כוסלובקיה ניצלה את מעורבות פולין במלחמה, כדי לתקוף ולנסות לכבוש את זאולז'ה.
ב-22 בינואר 1919 החליט הפרלמנט של מערב אוקראינה להתאחד עם הרפובליקה העממית האוקראינית (Ukrajinska Narodna Respublika), שנוסדה ב-20 בנובמבר 1917. זה נעשה מתוך הנחה, ששטח הרפובליקה העממית של מערב אוקראינה יקבל מעמד אוטונומי, כי הוא שונה מאוד מאזורי מרכז ומזרח אוקראינה בשל ההתפתחותה ההיסטורית.
בוסטר (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
יעקב בן מכיר אבן תיבון
תרגומיו וחיבוריו
כמתרגם, בלט בתרגומים מן הערבית לעברית של חיבורים מדעיים. החיבורים אותם בחר לתרגם עסקו ברובם באסטרונומיה, בחישובים גאומטריים, ואחדים עסקו בלוגיקה ובמקצועות מדעיים נוספים:
עיני
ראו גם
}}
יעקב בן מכיר אבן תיבון
תרגומיו וחיבוריו
נוסף על תרגומיו הללו לשפה העברית, חיבר בעברית גם שני חיבורים עצמאיים משלו במקצוע האסטרונומיה, החיבור 'רובע ישראל' עוסק במכשיר האסטרונומי quadrant חיבור זה תורגם לפחות פעמיים מעברית ללטינית. חיבורו העצמאי השני היה לוח שנה (אלמנך) אסטרונומי (הפותח בשנה 1300). אף הלוחות הללו תורגמו ללטינית ונעשה בהם שימוש רב.
תרומתו לשיפור מכשיר המדידה האסטרונומי
בספרו 'רובע ישראל' תיאר יעקב בן מכיר אבן תיבון כיצד לבנות וכיצד להשתמש במכשיר המדידה האסטרונומי quadrant בגרסה משופרת. מכשיר זה שימש למדידת זוויות של עד 90 מעלות, והיה למעשה רבע של מכשיר האצטרולב (ומכאן שמו quadrant או 'רובע' בלשון המחבר). הגרסה המשופרת אותה המציא נקראה מעתה quadrant החדש, או “novus quadrans”. הייתה זו גרסה מהפכנית, שכן לראשונה לא נכללו במכשיר חלקים שונים שיש להזיזם, וכך אפשר היה לבנות quadrant קטן בהרבה, זול בהרבה, ולא פחות חשוב: נייד וקל לשימוש. לימים יתרמו השיפורים הללו לשימושו החדש של המכשיר גם ככלי חיוני לספינות הנעזרות במפת השמים לשם ניווט והתמצאות במרחב, (וזאת, בדומה למעורבות יהודית בהמצאה אחרת בת התקופה המיועדת לאותו שימוש: מטה יעקב).
בשנת 1293, מספר שנים לאחר כתיבת החיבור העברי, תורגם כתב היד של 'רובע ישראל' ללטינית וגם נערכו בו שיפורים בידי האסטרונום הצרפתי פיטר נייטינגל (Peter Nightingale) ושמו של החיבור בלטינית Tractatus novi quadrantis. הודות לתרגום לטיני זה, (ולתרגום נוסף בשנת 1299 שיוחס ל-Armengoud of Montpellier) נתפרסם יעקב בן מכיר וקנה לו השפעה בקרב האסטרונומים. לא רק קופרניקוס, כריסטופר קלאביוס ואראסמס ריינהולד קראו אותו, אלא הוא אף נזכר בתוך הקומדיה האלוהית של דנטה.
ווייסלאב מרינקוביץ'
ווייסלאב מרינקוביץ' (בסרבו-קרואטית: Vojislav Marinković, בסרבית קירילית: Војислав Маринковић; 13 במאי 1876, בלגרד, נסיכות סרביה – 16 בספטמבר 1935, בלגרד, ממלכת יוגוסלביה) היה פוליטיקאי יוגוסלבי יהודי אשר כיהן כשר הכלכלה, שר הפנים, שר חוץ בשתי כהונות, ולתקופה קצרה כראש ממשלת ממלכת יוגוסלביה.
קורות חיים
ווייסלאב מרינקוביץ' נולד בבלגרד לדימיטריה מרינקוביץ' (1835–1911), שהיה פוליטיקאי ועורך דין, ולווליקה לבית קליין, בת הקהילה היהודית שבעיר. אחיו פאבלה מרינקוביץ' (1866–1925) היה פוליטיקאי ודיפלומט אשר כיהן כשר החינוך והדתות של ממלכת סרביה ובהמשך גם ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים וכשגריר ממלכת סרביה בממלכת רומניה.
ווייסלאב מרינקוביץ' רכש השכלה תיכונית וכן רכש תואר במשפטים באוניברסיטת בלגרד. בהמשך, רכש דוקטורט במדע המדינה בהתמחות בכלכלה פוליטית בסורבון. ב-1906 כיהן כסגן יושב ראש הפרלמנט של ממלכת סרביה, ובהמשך כיהן כשר הכלכלה של הממלכה. במהלך מלחמת העולם הראשונה, לאחר כיבוש סרביה על ידי מעצמות המרכז, המשיך בכהונתו במסגרת הממשלה הגולה. ב-1919 השתתף כנציג רשמי של סרביה בוועידת השלום בפריז. לאחר כינון ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים כיהן במספר כהונות שר, ובכללן שר החוץ בממשלותיהם של ליובומיר דווידוביץ', וולימיר ווקיצ'ביץ' ואנטון קורושץ.
בינואר 1929, לאחר שהמלך אלכסנדר הראשון פיזר את הפרלמנט והחיל דיקטטורה בממלכה, צורף מרינקוביץ' לממשלתו של הגנרל פטר ז'יבקוביץ'. באפריל 1932 החליף את ז'יבקוביץ' כראש הממשלה ומיתן מאוד את צעדי הדיכוי הפוליטי של קודמו. ביולי התפטר מרינקוביץ' בלחצו של המלך אלכסנדר בשל הקו הליברלי שהוביל. במקומו מונה שר הפנים מילאן סרשקיץ' לראש הממשלה. סרשקיץ', שדגל בקו נוקשה, נאלץ להתפטר אף הוא לאחר תקופה קצרה. התפקיד הוצע שוב למרינקוביץ', והלה העמיד מספר תנאים לקבלתו, שנדחו על הסף על ידי המלך אלכסנדר הראשון. ב-1934, לאחר שנרצח המלך אלכסנדר הראשון ופאבלה, נסיך יוגוסלביה מונה לעוצר המלוכה, הצטרף מרינקוביץ' לממשלתו של ניקולה אוזונוביץ' כשר בלי תיק.
מרינקוביץ' היה נשוי לציירת אנה לוזאניץ' (1973–1881), והזוג היה חשוך ילדים. הוא נפטר בבלגרד ונקבר בבית הקברות החדש בבלגרד.
1965 בספורט
ג'ודו
אליפות העולם בג'ודו נערכה בריו דה ז'ניירו שבברזיל. לראשונה נערכו תחרויות בכמה קטגוריות. יפן זכתה ב-3 מדליות זהב (7 בסה"כ). במדליית זהב נוספת זכה אנטון גאנסינק מהולנד.
אליפות העולם בהוקי קרח
באליפות העולם זוכה ברית המועצות לאחר ניצחון על צ'כוסלובקיה.
גביע סטנלי
מונטריאול קנדיאנס זכתה בגביע לאחר ניצחון 3:4 על שיקגו בלקהוקס.
גביע דייוויס
אוסטרליה מנצחת בגמר טורניר גביע דייוויס את ספרד  בתוצאה 1:4.
טניס בישראל
הטניסאי אלעזר דודמן, אלוף ישראל, זוכה להישג גדול כאשר במסגרת גביע דייוויס הוא מנצח את אחד הטניסאים הבכירים בעולם, מייק סאנגסטר.
אליפות אירופה
נבחרת ברית המועצות זוכה באליפות.
נבחרת ישראל בכדורסל זוכה להישג מכובד כשהיא מסיימת במקום השישי באליפות אירופה בכדורסל שנערכה במוסקבה ועוררה התרגשות רבה בקרב יהודי ברית המועצות.
גביע אירופה לאלופות
ריאל מדריד  זכתה בגביע לאחר שניצחה בגמר את צסק"א מוסקבה בסיכום שני משחקים.
המכביה השביעית
המכביה מתקיימת בישראל בהשתתפות 1,400 ספורטאים מ-30 מדינות. במשלחת האמריקאית נמצאים האתלט ג'רי אשוורת' האלוף האולימפי ושיאן העולם, הוא זכה בשתי מדליות זהב, השחיין מארק ספיץ זכה בארבע מדליות זהב והוכתר כספורטאי המצטיין במשחקים, השחיינית מרילין רמנובסקי שיאנית העולם והכדורסלן טל ברודי ששנה מאוחר יותר עלה לישראל.
אגו
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אבל קירוי
אבל קירוי (Abel Kirui; נולד ב-4 ביוני 1982) הוא אתלט קנייתי.הוא סגן-אלוף האולימפי (לונדון 2012) ופעמיים ברציפות אלוף העולם (ברלין 2009 וטגו 2011) בריצת מרתון.
ביוגרפיה
קירוי השתתף לראשונה במרתון ברלין בשנת 2006 כנותן קצב אך לבסוף סיים את הריצה במקום התשיעי. שנה לאחר מכן, במרתון ברלין שנערך ב-30 בספטמבר 2007 הוא סיים במקום שני בשיא אישי חדש של 2:06:51 שעות, אחרי היילה גבריסלאסי מאתיופיה שקבע שיא עולם חדש של 2:04:26 שעות. אותה שנה הוא זכה בחצי מרתון בפאדרבורן שבגרמניה. שנה לאחר מכן, ניצח במרתון וינה בשיא תחרות חדש של 2:07:38 שעות. קירוי קבע את שיאו האישי במרתון רוטרדם ב-2009, כשסיים שלישי בזמן של 2:05:04 שעות - התוצאה השישית בטיבה בכל הזמנים.
אלוף עולם
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009 זכה קירוי במדליית זהב בריצת מרתון בשיא תחרות חדש של 2:06:54 שעות, לפני בן ארצו עמנואל קיפצ'ירצ'יר (2:07.48 שעות) וטסגאי קבדה מאתיופיה (2:08.35 שעות).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו, דרום קוריאה בשנת 2011 זכה קירוי בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בריצת מרתון בתוצאה של 2:07:38 שעות, לפני בן ארצו וינסנט קיפרוטו (2:10:06 שעות) ופאיסה לילסה מאתיופיה (2:10:32 שעות).
מדליית כסף אולימפית
באולימפיאדת לונדון (2012) זכה קירוי במדליית כסף בריצת מרתון בתוצאה של 2:08:27 שעות, אחרי סטיבן קיפרוטיץ' מאוגנדה (2:08:01 שעות) ולפני בן ארצו וילסון קיפסנג קיפרוטיץ' (2:09:37 שעות).