cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נווה יעקב (מושבה)
תכנון היישוב, רכישת הקרקעות וחלוקתן
חלוקת השטח ליחידות נעשתה על ידי האדריכל והמתכנן ריכרד קאופמן. כל יחידה מנתה חמישה דונמים; חצי יחידה תוכנן למגורים וחציה השני לחקלאות.
140 אנשים ו־5 חברות רכשו קרקעות. רובם היו חברי הסתדרות המזרחי הצעיר. רובם היו תושבי ירושלים, או תושבי ירושלים לשעבר. חלק קטן מהם היו תושבי חו"ל, בעיקר מארצות הברית. רובם היו ממעמד הביניים בגילאי 20–50.
אסֵפה לחלוקת הקרקע בין חברי האגודה התקיימה ביום 9 בפברואר 1923 (כ"ג בשבט ה'תרפ"ג).
שם היישוב ועקרונות האגודה המיישבת
השם "כפר עברי" או "הכפר העברי" ניתן לאגודה, מתוך אמונה שצורת התיישבות זו היא המודל ליישובים כפריים שיקומו בעתיד. לקראת עליית המושבה על הקרקע נקבע שמה ל"נווה יעקב", על שמו של מייסד תנועת המזרחי בציונות הדתית, הרב יצחק יעקב ריינס, לעיתים שני השמות שימשו זה לצד זה כשם היישוב.
עיקרון חשוב של האגודה היה, שכל חבר ירכוש בכספו את הקרקע עבורו. תקנון האגודה הדגיש גם עקרונות דתיים ולאומיים, בהם:
הקמת היישוב והתפתחותו
אבן הפינה לבניין עשרת הבתים הראשונים הונחה ביום 10 ביולי 1924 (ח' בתמוז ה'תרפ"ד), וכעבור כשנה, בחודש אב ה'תרפ"ה–1925 ראשוני המתיישבים נכנסו להתגורר בבתיהם, למרות מנהגי האבלות של תחילת חודש אב, מתוך השקפה הלכתית הסוברת שיש להעדיף את קיומה של מצוות יישוב ארץ ישראל גם על חשבון תוקפם של מנהגי האבלות. רבו של היישוב היה הרב יצחק לוי, ממייסדי ישיבת מרכז הרב והמזכיר הראשון שלה.
העיסוק בחקלאות התבסס בעיקר על גידול בקר ואספקת חלב לעיר ירושלים, ובכל זאת החקלאות לא פירנסה מספיק את התושבים. הקרקע הייתה ברובה טרשים וקשה מאוד לעיבוד חקלאי. למעשה, בתקופותיה הראשונות של המושבה ואולי אף לאחר מכן, פרנסתם של רוב התושבים התבססה בעיקר על עסקים בתוך העיר ופחות על עסק החקלאות.
היה ניסיון שכשל לעסוק בחציבת אבן. לעומת זאת, התפתח בהמשך ענף של קייטנות ושל הבראה.
בית ספר יסודי החל לפעול במושבה משנת ה'תרפ"ו, שלימד בעיקר לימודי קודש. במסגרת בית הספר התקיימו לימודים עד כיתה ו', ולאחר מכן נאלצו התלמידים לנסוע למוסדות לימוד בירושלים.
בשיאו מנה היישוב כ־30 משפחות, אולם עקב התנאים הקשים והמרחק מירושלים, סבל היישוב מחוסר יציבות התיישבותית ותחלופת התושבים הייתה רבה.
מקורות מים
היישוב חווה תקופות ארוכות של חוסר במקורות מים. היו ניסיונות להשיג מים מעין פרת שהיה רחוק מהיישוב, או לרכוש ממקורות מים נוספים באזור. כעבור זמן נחצב במקום בור מים.
רק בשנת 1936 הוקם מפעל מים משותף למושב עטרות ולנווה יעקב, והיישובים חוברו לצינור שהוביל מים מעין פרת.
קו מים זה היה מטרה לטרור פלסטיני, ובשנת 1938 לאחר חבלה נוספת בצינור, שני חברי מושב עטרות שיצאו לתקנו נורו למוות.
מלחמת העצמאות
ב-29 בנובמבר 1947, עם קבלת ההחלטה בעצרת האומות המאוחדות על חלוקת ארץ ישראל, התחדשו ההתקפות על שני היישובים המבודדים, עטרות ונווה יעקב. שני היישובים היו תחת מצור ממושך וסבלו מחוסר רב במים, מזון ותחמושת. בסך הכול נפלו בשני היישובים 42 לוחמים ונפצעו 96.
יחידות ההגנה שפעלו באזור היו גדוד 63 מכמש וגדוד 61 מוריה - שניהם גדודים של חטיבת עציוני.
שיירת עטרות
ב-24 במרץ 1948 הורה דוד שאלתיאל, מפקד מחוז ירושלים, לשלוח חומרי ביצור לנווה יעקב ולעטרות בשיירה של שתי מכוניות: משוריין אבטחה ומשאית משוריינת, שהיו שני המשוריינים האחרונים במחוז ירושלים. בשעה 12:00 יצאה השיירה לדרכה מהדסה הר הצופים. בכניסה לשועפאט, בקילומטר החמישי מצפון לירושלים, פרץ המשוריין מחסום, עלה מיד על מוקש ותיבת ההילוכים שלו נפגעה. המשאית המשוריינת פרצה קדימה. הערבים ירו עליה וזרקו רימוני יד ובקבוקי מולוטוב שהציתו את מעטה הברזנט. אנשי המשוריין ראו איך נפתחות דלתות המשאית הבוערת, ומתוכה קפצו הלוחמים כדי להימלט מהאש. הלוחמים שנמלטו מהאש נהרגו. שיירה של הצבא הבריטי הגיעה למקום הקרב, ולאחר משא ומתן עם הערבים פינתה לירושלים 14 הרוגים ו־11 פצועים.
קברים זמניים
במהלך הקרבות נקברו חללים בקבר זמני, ולאחר סיום מלחמת העצמאות, במסגרת הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות התאפשר לפנות גופות אלו לקבר ישראל. בעקבות זאת יצא הרב שלמה גורן למקומות שונים, בהם לנווה יעקב. חללי נווה יעקב ועטרות יחד עם חללים ממקומות נוספים הובאו לקבורה בהר הרצל ב-17 בנובמבר 1949.
ברזוב
ברזוב (באוקראינית: Березове, ברזובה; בפולנית: Berezów) הוא כפר במחוז רובנו שבמערב אוקראינה, 45 ק"מ מצפון לרוקיטנה.
היסטוריה
בין שתי מלחמות העולם שימשה ברזוב כמקום מושב מועצת הכפרים שבסביבה.
חינוך
ילדי הקהילה היהודית למדו בכפר בבית ספר ממלכתי פולני ואחרי הצהריים דאגו ההורים ללימוד עברית ויהדות מפי מורה פרטי. בשנות ה-30 למדו ילדי הכפר בבית הספר העברי "תרבות" ברוקיטנה. בברזוב היה סניף של תנועת ה"חלוץ".
דת
את התפילות ערכו יהודי המקום בביתו של אחד מזקני היהודים, היות שלא הוקם בברזוב בית תפילה.
מוות וקבורה
בברזוב היה בית קברות ששימש את יהודי המקום בלבד. ידוע, כי היהודי האחרון נקבר בה בשנת 1941. מרבית המצבות והקברים התמוטטו או נשברו על ידי התושבים המקומיים.
ברזוב בתקופת השואה
לפני מלחמת העולם השנייה היה הכפר חלק מהרפובליקה הפולנית השנייה אך בעקבות פרוץ מלחמת העולם השנייה סופח ברזוב אל ברית המועצות במסגרת הסכם ריבנטרופ–מולוטוב. בנוסף, נוצר תהליך של קולקטיביצזיה שבעקבותיו יהודים בעלי משק עצמאי נאלצו לעבור למשקים שיתופיים של יהודי הקהילה. שיתופיות זו גרמה לריסוק הבסיס הכלכלי של היהודים. המשבר הכלכלי של הקהילה היהודית גרם לכך שהכפר התרוקן מיהודים שנדדו לרוקיטנה הקרובה אליהם בתקווה להשגת אחיזה כלכלית כלשהי.
ביוני 1941, לאחר שגרמניה הנאצית כבשה את האזור במבצע ברברוסה, שלטו בכפר משטרת העזר האוקראינית. באותם חודשים נמנעה פגיעה ביהודי ברזוב בזכות תשלום שוחד למשטרה. במקביל נאלצו היהודים להסתיר את יהדותם מפני המשטר.
בקיץ 1942 הוקם גטו בברזוב בו רוכזו יהודים מ-7 כפרים סמוכים, בהם הלינה, ומספר היהודים במקום הגיע לכ-300. בכפר הוקם גטו פתוח ממנו יכלו לצאת ולהיכנס. במקום מונה יודנראט והיהודים הועסקו בעבודות כפייה, בעיקר חקלאיות.
ב-11 בספטמבר 1942, ערב ראש השנה ה'תש"ג, חוסל גטו ברזוב על ידי שוטרים גרמנים ואוקראינים אשר רצחו את רוב תושביו בבורות ירי. 25 יהודים נורו בזמן הריכוז, 50 ברחו תוך ניצול ערפל כבד ששרר באותו יום, והיתר נרצחו במקום. מעטים מהבורחים מהם מצאו מסתור, ואחרים הצטרפו ליחידות פרטיזנים סובייטיות. בסוף המלחמה כ-40 יהודים שרדו.
טבח ז'ילבה
טבח ז'ילבה (ברומנית: Masacrul de la Jilava) הוא שמו של אירוע דמים, שהתרחש ברומניה, בליל ה-26 בנובמבר 1940, תחת שלטון המדינה הלאומית-לגיונרית, כשקבוצת לגיונרים, מרביתם מהמשטרה הלגיונרית, רצחו בבית הסוהר הצבאי ז'ילבה 64 עצירים.
בלילה שבין ה-29 ל-30 בנובמבר 1938 נרצחו ברומניה, בפקודת קרול השני, מלך רומניה, 14 לגיונרים, מראשי התנועה הלגיונרית: מנהיג התנועה, קורנליו זליה קודריאנו, שלושת הניקדורים ועשרת הדצ'מווירים.
ברית המועצות חתמה עם גרמניה הנאצית על הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, שהכיר בתביעות ברית המועצות מול מחוזות דרום רומניה. התחזקות גרמניה הנאצית ואיטליה הפשיסטית וירידת כוחן של צרפת ובריטניה, בנות הברית המסורתיות של רומניה, הציגו את רומניה מבודדת מול הרוויזיוניסטים בעלי התביעות הטריטוריאליות כלפיה. תכתיב וינה קרע את צפון טרנסילבניה והעביר אותו לריבונות הונגרית ואולטימטום סובייטי אילץ את הממשל והצבא הרומני לצאת מבסרביה ומחוזות נוספים עליהם השתלטה ברית המועצות. קריעות אלה זעזעו את רומניה והביאו לחילופי שלטון המלך בשלטון הדיקטטורי של גנרל יון אנטונסקו והתנועה הלגיונרית.
לאחר הקמת המדינה הלאומית-לגיונרית, המשטר החדש, בהתאם לצו-חוק מספר 3321 הקים "ועדה מיוחדת לחקירה פלילית", שפתחה בחקירות ומעצרים לאיתור האחראים לרצח אותם לגיונרים. הוועדה התכנסה ל-38 ישיבות, שבמהלכן נערכו 60 חקירות ונלקחו 58 עדויות. בית הדין הצבאי אישר מעצרים על פי רשימות חשודים וכך נעצרו 33 אישים כבר בשלבים המוקדמים ובהם בעלי תפקידים לשעבר במשטר הקודם, שנחשדו בכך שהיה להם חלק ברציחות של ראשי הלגיונרים בסוף נובמבר וברציחות נוספות של לגיונרים, בסה"כ 292 רציחות.
בלילה שבין ה-26 ל-27 בנובמבר 1940 עסקו הלגיונרים בחשיפת גופות ראשי התנועה שנרצחו שנתיים לפני כן, נקברו ונוצקה מעל הקבר פלטת בטון גדולה. הוריה סימה החליט שאירוע זה לא יכול לעבור מבלי שהאשמים ברציחות ישלמו על כך. תכנון הרצח היה קל, כי שמירת העצירים הייתה בידי משמר של לגיונרים. על בית הסוהר עצמו שמרו חיילים, אך הלגיונרים היו בתוכו וניצלו מרווח בין משמרות החיילים לביצוע הרצח. לקראת הכניסה לתאי העצורים דאגו להוריד מראש את המנעולים ולפי סימן מוסכם נכנסו ורצחו את כל האסירים.
בחקירה שנערכה מאוחר יותר נמצא שחלק מהנרצחים, בנוסף לפצעי הירי, סבלו גם מחתכים המעידים על שימוש בגרזן. ב-28 בנובמבר נמסרה הודעה רשמית כוזבת בה צוין שלגיונרים, שעסקו בהוצאת גופות מנהיגיהם הרצוחים, בלהט יצריהם ביצעו את הוצאתם להורג של הרוצחים. בעקבות אירוע זה ניתנה הוראה לפירוק המשטרה הלגיונרית.
הנרצחים
בין הנרצחים היו:
ביום המחרת, ב-27 בנובמבר, נמשכו רציחות האישים הבולטים, קבוצת קומדו מורכבת מלגיונרים חטפה מביתם את פרופסור ניקולאיה יורגה ואת הכלכלן פרופסור וירג'יל מדג'ארו ורצחה אותם.
Harleys in Hawaii
Harleys in Hawaii (בעברית: הארלי בהוואי) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית קייטי פרי. השיר יצא לאור ב-16 באוקטובר 2019, על ידי חברת התקליטים קפיטול רקורדס כסינגל שני מתוך האלבום Smile.
רקע וכתיבה
השיר בדומה לשאר שיריה, נכתב על ידי קייטי פרי עצמה, ביחד עם צ'ארלי פות' שהפיק אותו. השיר הוא שיר בסגנון הפופ. ב-14 באוקטובר 2019, צייצה פרי בחשבון הטוויטר שלה, כי ב-16 באוקטובר באותה השנה תוציא את השיר. בסמוך לכך, פורסמה עטיפת הסינגל.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשתות הזרמות המדיה ספוטיפיי, דיזר, ואפל מיוזיק.
ביקורת
לכבוד יציאת השיר והקליפ הנלווה שלו, סקר אותו מגזין הבילבורד. בכתבה נאמר כי "הרנסאנס של קייטי פרי ממשיך! ביום רביעי האחרון הוציאה פרי את הקליפ לשיר הטרופי החדש שלה. נראה כי הקליפ צולם בהוואי והוא מאזכר את הקליפ לשירה "Never Really Over" ולשירה "Teenage Dream"."
באתר המוזיקה Stereogum נאמר על קליפ השיר כי "הוא שם דגש על רכיבת אופנוע בהוואי. דבר שתואם את הסגנון והאווירה של השיר עצמו".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של קייטי פרי ב-16 באוקטובר 2019, בסמוך לצאתו של השיר כסינגל. בתחילת הקליפ, ניתן לראות את פרי, כשהיא רוכבת על אופנוע. בהמשך, ניתן לראותה כשהיא שוהה במועדון לילה ולידה חבורת גברים מכים אחד את השני.
מיכאל בארנבוים
קורות חיים
מיכאל בארנבוים הוא בנם הצעיר של הפסנתרן דניאל בארנבוים ושל הפסנתרנית אלנה בשקירובה. גם סבו וסבתו מצד אביו ניגנו בפסנתר וסבו מצד אמו, דמיטרי בשקירוב, היה פסנתרן בעל שם עולמי ומורה מהולל לפסנתר. רק סבתו מצד אמו, ורה בשקירובה, הייתה כנרת. הוא החל לנגן בפסנתר בגיל 4, אך בגיל 6 עבר עם משפחתו לברלין, שם לא נמצא לו מורה מתאים, ולפיכך עבר לנגן בכינור. לצד לימודי המוזיקה גם למד שנתיים פילוסופיה בסורבון בפריז, אך הפסיק בגלל הלחץ בלימודי המוזיקה.
לפני עשר שנים הצטרף בארנבוים לתזמורת הערבית-ישראלית הבינלאומית "דיוואן מזרח מערב". את התזמורת הזאת ייסד אביו, דניאל בארנבוים, יחד עם ההוגה הפלסטיני אדוארד סעיד, ומיכאל הוא הכנר הראשי בה. בריאיון לפני שנתיים אמר מיכאל, לשאלה על התזמורת, כי יש בה פערים - מצד אחד נגנים מעולים מנוסים ומצד שני צעירים מאוד, אבל רמתה הכללית גבוהה.
מיכאל בארנבוים ייסד את רביעיית ארלנבוש והוא הכנר הראשון שלה. הרביעייה מופיעה בגרמניה ובישראל. הוויולנית ברביעייה, מדלן קארוצו השווייצרית, היא הוותיקה בין הנגנים, ועשתה היסטוריה כאישה הראשונה שהתקבלה כנגנית בפילהרמונית של ברלין.
נוסף לעבודתו ככנר ראשי בתזמורת ולנגינת מוזיקה קאמרית ברביעייה, מיכאל מופיע כסולן באירופה ובארצות הברית. בין השאר ניגן את מכלול הסונאטות והפרטיטות לכינור סולו של באך בקונצרטים בבולוניה ובערים אחרות באירופה, וכן במזרח התיכון.
גשם החזקות
גשם החזקות - יזמות נדל"ן והשקעות בע"מ היא חברת יזמות נדל"ן ישראלית, העוסקת בפיתוח, תכנון, שיווק, ביצוע וניהול פרויקטים של בנייני מגורים, שדרות מסחר, ומגדלי משרדים, בהיקפים של 11,000 יחידות דיור ב-24 ערים, ו-121,000 מ"ר של מסחר ותעסוקה בכל רחבי המדינה. שווי הפרויקטים של החברה עומדים על כ-7.310 מיליארד שקלים.
החברה הוקמה בשנת 2016 על ידי יוסי מזרחי ושמגר ואקנין, יזמים מתחום ניהול עסקאות נדל“ן.
ביוני 2020 הקימה גשם החזקות שתי חברות בת: "גשם בפארק" - חברה לביצוע ו-"גשם בעיר" - חברה להתחדשות עירונית.
ויקטור סאדה
ויקטור סאדה רמיזה (בספרדית: Víctor Sada Remisa; נולד ב-8 במרץ 1984 בבדאלונה שבקטלוניה) הוא כדורסלן ספרדי המשחק בעמדת הרכז באנדורה. גובהו 1.92 מטר. עם ברצלונה היה שותף לזכייה באליפות היורוליג ב-2010 ובאליפות ספרד בשנים 2004 ו-2009. סאדה ידוע במיוחד במשחק ההגנה הלוחמני וביכולת חטיפת הכדורים שלו.
קריירה
סאדה גדל במחלקת הנוער של ברצלונה. בשנת 2002 הוא השתתף עם נבחרת העתודה של ספרד באליפות אירופה עד גיל 20. באותה שנה הוא הצטרף לברצלונה ב', קבוצת מילואים של המועדון ששיחקה בליגת החובבים. הוא שיחק במשך שלוש עונות בקבוצה והיה אחד מהשחקנים הבולטים שלה. בעונת הוא הגיע לשיא יכולתו במדי הקבוצה כאשר קלע 10.9 נקודות ומסר 4.5 אסיסטים בממוצע למשחק.
בעקבות היכולת הטובה שהפגין, קודם סאדה לקראת סיום אותה עונה לקבוצה הבוגרת של ברצלונה, ששיחקה בליגת העל הספרדית וביורוליג. באותו קיץ הוא השתתף פעם נוספת עם ספרד באליפות אירופה עד גיל 20. עם זאת, הוא לא הצליח להשתלב בברצלונה מבחינה מקצועית וקיבל דקות משחק מועטות במשחקים בהם שותף. בעקבות מעמדו הירוד בקבוצה הוא עבר לז'ירונה ב-2006.
בעונתו הראשונה בז'ירונה,, השיג סאדה ממוצעים של 5.2 נקודות ו-1.8 אסיסטים למשחק, וסייע לקבוצה לזכות באליפות היורוצ'לנג' ולסיים במקום החמישי בליגה הספרדית - המיקום הגבוה בתולדותיה. בעונה שלאחר מכן, בה השתתף עם ז'ירונה בגביע יול"ב, הוא שיפר את ממוצעיו ל-7.8 נקודות ו-4.2 אסיסטים.
לפני עונת חזר סאדה ברצלונה, והחל לקבל דקות משחק רבות יותר. לעיתים הוא פתח בחמישיית הקבוצה, ובסך הכול השיג באותה עונה ממוצעים של 2 נקודות ו-2.7 אסיסטים ביורוליג, ושל 4 נקודות ו-3 אסיסטים במסגרת הליגה הספרדית. הוא סייע לקבוצתו לזכות באליפות ספרד באותה עונה, לאחר ניצחון על טאו ויטוריה בסדרת הגמר. בעונה הבאה,, היה סאדה שותף לזכיית הקבוצה באליפות היורוליג, כאשר תרם לקבוצה בעיקר ברוח הלחימה שהכניס לה במשחק ההגנה ושימש כרכז מחליף לריקי רוביו. הוא לא שותף כלל בחצי גמר הפיינל פור מול צסק"א מוסקבה, אך במשחק הגמר מול אולימפיאקוס היה משמעותי עבור קבוצתו, כאשר שיחק 21 דקות וקלע שבע נקודות. בקיץ, חתם סאדה לשנתיים עם אופצייה לשנתיים נוספות בברצלונה.
טופאמארוס
טופמארוס (בספרדית: Movimiento de Liberación Nacional [תנועת השחרור הלאומית]; נודע בראשי התיבות MLN) היה ארגון גרילה אורבני קומוניסטי באורוגוואי בשנות ה-60 ובשנות ה-70 של המאה ה-20. לאחר ההפיכה הצבאית באורוגוואי ב-1973, והקמת הדיקטטורה של החונטה הצבאית במדינה , נהרגו כ-300 מחברי הארגון במאבק נגד השלטון הצבאי, וכ - 3000 נאסרו ועברו עינויים.
רקע לעליית הארגון ומטרותיו
במהלך רוב המחצית הראשונה של המאה העשרים, אורוגוואי הייתה אחת המדינות המשגשגות מבחינה כלכלית בדרום אמריקה. חלק מהמנהיגים הפוליטיים שלה, למשל הנשיא חוסה בטלה אי אורדונייז, כוננו בה מערכת רווחה חברתית מסועפת. במהלך מלחמת העולם הראשונה והשנייה עשתה כלכלת אורוגוואי הון מיצוא מוצרים חקלאיים והמדינה כונתה "שווייץ של דרום אמריקה".
בסוף שנות החמישים ובשנות השישים סבלו תושבי אורוגוואי מירידה ברמת חייהם, בין היתר בגלל ירידה בביקוש העולמי ובמחיר של מוצרי החקלאיות שמקורם באורוגוואי. על רקע זה הופחתו המשכורות של הפועלים ושירותי הרווחה, וגברה התסיסה ואי היציבות החברתית, כמו ההתנגדות למשטר.
שמו של הארגון בא מטופאק אמארו השני, מנהיג אינדיאני שהוביל בשנת 1780 מרד אינדיאני בספרדים כובשי פרו.
מקור השראה ראשוני לארגון הייתה המהפכה הקובאנית. בתחילה האידאולוגיה של הארגון הייתה לא להתחבר לכוחות פוליטיים כלשהם, אך בהמשך נוצרה עשיה פוליטית ואף שיתוף פעולה עם כוחות ליברליים שלא באו בהכרח מהשמאל.
פעולות הארגון
הארגון החל את פעולותיו בתחילת שנות השישים בשוד של בנקים וחנויות למכירת כלי נשק, כדי לחלק לעניים את המזון ואת הכסף שנלקח. ססמתו היתה: "מילים מפרידות בינינו, העשיה מאחדת".
תחילה נמנע הארגון מפעולות שיובילו להרג. אולם ביוני 1968 הנשיא חורחה פאצ'קו כפה על המדינה מצב חירום וביטל את כל אמצעי ההגנה החוקתיים לאזרח. הממשל בהנהגתו הכניס למאסר מתנגדים פוליטיים, השתמש בעינויים בחקירתם, ודיכא באכזריות הפגנות. בתגובה עבר ארגון הטופאמארוס למדיניות אלימה יותר של חטיפות ואף התנקשויות. זאת בהמשך למעשי שוד על מנת להעביר מזון וכסף לעניים.
אחת מהפעולות שביצע ארגון הטופאמארוס כדי להראות את כוחו, הייתה פשיטה על פאנדו (Pando), עיירה קטנה השוכנת כ-32 קילומטר ממערב למרכז מונטווידאו. בפשיטה ב-8 באוקטובר 1969, נשדדו כ-357 אלף דולר, שנלקחו בפשיטה על תחנת משטרה, תחנת כיבוי אש, מרכזיית טלפונים וכמה בנקים בעיירה. בחילופי אש נהרג שוטר אחד ושלושה מחברי הגרילה. יותר מעשרים מחברי הגרילה נתפשו באותו יום וביום הבא, וכמה מהם, וביניהם המנהיג ראול סנדיק, נמלטו.
יחד עם זאת החל מסביבות 1970, פעל הארגון להקמת חזית פוליטית רחבה, בניגוד למדיניותו הראשונית. אנשי הארגון נטלו חלק בהקמת "החזית הרחבה" (Frente Amplio), קואליציה של אנשי שמאל שהוקמה ב-1971. "החזית הרחבה" הוצאה מחוץ לחוק עם ההפיכה הצבאית ב-1973 ואנשיה נרדפו. עם סיום שלטון החונטה ב-1985 חזרה הקואליציה לפעול, ובסופו של דבר הצליחה להגיע לשלטון, תחילה עם טאבארה ואסקז, שנבחר לנשיא ב-2005 (ושוב ב-2015), ואז ב-2010 עם חוסה מוחיקה, שהיה המנהיג המרכזי של הטופאמארוס, לצד ראול סנדיק.
שאמו
שאמוּ (Shamu) הייתה לווייתן קטלן נקבה, שהופיעה במופעים בסיוורלד סן דייגו מאמצע עד סוף שנות ה-60. שאמו הייתה הקטלן הרביעי שנתפס אי פעם, והשנייה מבין הנקבות. היא נתפסה ב-31 באוקטובר 1965 ומתה ב-23 באוגוסט 1971, לאחר כשש שנים בשבי.
לאחר מותה, השם "שאמו" המשיך לשמש במופעי הקטלנים בשם זה לקטלנים שונים בפארקים שונים של סיוורלד.
חייה
תפיסתה של שאמו הייתה הפעם הראשונה שבה נתפס במתכוון קטלן חי ובריא. שלוש תפיסות הקטלנים הקודמות - "וונדה" (Wanda), "מובי דול" ו"נאמו"  - היו מקריות יותר. שאמו נתפסה צעירה מאוד, באורך 4.25 מטרים ומשקל 900 קילוגרמים. היא נתפסה באוקטובר 1965, במפרץ פאג'ט, מתוך אוכלוסיית הקטלנים הדרומית של החלק הצפון-מערבי של האוקיינוס השקט של צפון אמריקה על ידי צייד הקטלנים טד גריפין , כדי להיות בת לווייתו של הקטלן הזכר "נאמו" באקווריום הציבורי של גריפין בסיאטל ונקראה "שאמו" (קיצור של היא-נאמו, She-Namu). אלא ששאמו לא הסתדרה עם נאמו ולכן בדצמבר 1965 היא נמכרה לסיוורלד בסן דייגו.
לאחר המקרה, פרשה שאמו מהמופעים. היא מתה כארבעה חודשים לאחר מכן, באוגוסט 1971.
דניס ליל
דניס ליל (באנגלית: Denis Lill; נולד ב-22 באפריל 1942) הוא שחקן בריטי יליד ניו זילנד.
ביוגרפיה
ליל נולד בהמילטון שבניו זילנד. ב-1959 הצטרף לחיל האוויר המלכותי של ניו זילנד (RNZAF). בהיותו בחיל האוויר הביע עניין בתיאטרון חובבים ובחיקוי דמויות מתוכנית "The Goon Show" של ה-BBC. במהלך הקריירה שלו בחיל האוויר השתתף בהפקות של אופרה ותיאטרון. ב-1967 היגר מניו זילנד לבריטניה.
בין תפקידיו הרבים של ליל בקולנוע ובטלוויזיה כלולים "Fall of Eagles" (מ-1974), הסדרה "אדוארד השביעי" (1975), "ניצולים" (1975–1977), הסרט "הנשר נחת" (1977), המותחן "Bad Blood" וסרט ההרפתקאות "סקרלט פימפרנל" (1982), שיחק בתפקיד ויליאם נוקס ד'ארסי במיני-סדרה "Reilly, Ace Of Spies" (מ-1983), בסדרה "רמפול" (1983–1992), "מאפ ולוצ'יה" (1985–1986), "על שוטים ואנשים" (1989–1992), הסרט "באטמן" (1989), "ברנרד והג'יני" (1991), "ריצ'רד השלישי" (1995), "אוויטה" (1996), "מלחמת האופיום" (1997), "רבקה" (1997), ובסדרה "The Royal" בשנים 2003–2011.
ליל הופיע פעמיים בסדרת המדע בדיונית של ה-BBC "דוקטור הו". ב-1977 גילם את ד"ר פנדלמן במיני-סדרה "Image of the Fendahl", וב-1984 שיחק בתפקיד סר ג'ורג' הצ'ינסון במיני-סדרה "The Awakening". אחרי שהופיע בפרק אחד בעונה הראשונה של הסדרה הפוסט-אפוקליפטית "ניצולים" של טרי ניישן, קיבל ליל תפקיד ראשי בעונה השנייה והשלישית של הסדרה. בשנות התשעים של המאה העשרים שיחק בקומדיות המצבים "Outside Edge" בתפקיד דניס, וב"על שוטים ואנשים" בדמות אלן פארי, אביה של קסנדרה.
עוד הופיע ליל בתפקיד חבר הפרלמנט השיכור סר טלבוט בוקסומלי בפרק בעונה השלישית של "הפתן השחור" (Blackadder the Third), ובתפקיד השמש בספיישל חג המולד "Blackadder's Christmas Carol". ב-1993 שיחק בדמות סר רובן אסטוול בפרק "The Underdog" בסדרת הטלוויזיה "פוארו". הוא הופיע בפרק "Gunmen of the Apocalypse" בסדרה "ננס אדום". ב-2002 גילם את קלמנט אטלי בסרט הטלוויזיה "ברטי ואליזבת". בשנים 2003 עד 2011 כיכב לי בדרמה "The Royal" של ערוץ ITV1 בתפקיד מנתח בכיר מר רוז. ברדיו הופיע ליל במחזה "The Christian Brothers" מאת רון בלייר. ב-2014 השתתף בסדרה.
בפברואר 2016 הופיע ליל בפרק "A Dying Art" בעונה ה-18 של סדרת הפשע "רציחות במידסומר" של רשת ITV.
חיים אישיים
ליל מתגורר בריים אינטרינסקה שבדורסט. הוא נשוי לוונסה ולבני הזוג שני ילדים.
יצחק ליבנה
יצחק ליבנה (נולד ב-31 במרץ 1952) הוא צייר ישראלי, אמן ופרופסור במחלקה לאמנות באקדמיה לאמנות ועיצוב, בצלאל, בירושלים.
ביוגרפיה
יצחק (איציק) ליבנה נולד באשקלון ב-1952, בנם של חיה ויעקב וייס – ניצולי שואה ילידי פולין, ממייסדי העיר אשקלון. ליבנה, בוגר תיכון תג"ר באשקלון. שירת בצה"ל כחובש קרבי בסיירת אגוז. ב-1973 החל ללמוד (באיחור של סמסטר אחד בפתיחת שנת הלמודים בעקבות מלחמת יום הכיפורים) במחלקה לאמנות בבצלאל אצל האמנים צבי טולקובסקי ומיכה אולמן. בין בני כיתתו נמנים האמנים לידיה דונה, ארנון בן דוד, דורון ליבנה ויהושע בורקובסקי. יצחק ליבנה מתגורר בתל אביב עם בת זוגו, אדריכלית הנוף, אפרת הילדסהיים. הוא אח לסופרת רונית רפ ואביה של המאיירת אור ליבנה.
לאחר תום לימודיו בבצלאל, בשנת 1979, נסע לניו יורק והשתלם בסטודיו גוסטב ברגר שהתמחה בציור אירופי מהמאה ה-17 ואילך. בין היתר עבד על שיקום הפנורמה הגדולה של וורסאי אשר מוצגת באגף האמריקאי במוזיאון המטרופוליטן בניו יורק. בשנים 1980–1982 למד לתואר שני בהנטר קולג' בניו יורק. ב-1983 חזר לישראל והחל ללמד במדרשה לאמנות ברמת השרון (כיום המדרשה לאמנות בית ברל) ובמחלקה לאמנות בבצלאל. בשנת 1998 הקים יחד עם האמן פרופ' לארי אברמסון את תוכנית לימודי ההמשך לאמנים צעירים בבצלאל ועמד בראשה בשנים 2000–2002. בין השנים 1999–2002 שימש כראש המחלקה לאמנות בבצלאל. משנת 2015 ליבנה מכהן כפרופסור חבר בבצלאל.
ציוריו 'נופים ליליים' של מרחבים חשוכים חוץ עירוניים היו לחלק מקנון הציור הישראלי של שנות ה-80'. מושג הוואניטס vanitas הוא תמה מרכזית החוזרת בעבודותיו של ליבנה ובאה לידי ביטוי בסדרות ציוריו כגון ציורי המראות (שנת 1990), בציורי 'וורוניקה' (שנת 1992), בסדרת החיילים המתים שהוצגה בתערוכתו הרטרוספקטיבית 'תדהמה' במוזיאון תל אביב בשנת 2007 ובסדרות רבות נוספות.
"אני רוצה ציור שעוצר את עצמו, שלא נסחף למחוזות מפנקים מדי, מענגים מדי, בלי נרקיסיזם ציורי. ציור עם ריסון, ציור של ערנות, דריכות, תבונה. לא יכול להיות ציור טוב בלי תבונה".
Pressure (שיר של מרטין גריקס)
Pressure (בעברית: לחץ) הוא סינגל שהוקלט על ידי התקליטן ההולנדי מרטין גריקס בהשתתפות הזמרת-יוצרת השוודית טובה לו. השיר יצא לאור ב-5 בפברואר 2021, על ידי חברת התקליטים Stmpd Rcrds, כסינגל שלא מתוך אלבום.
רקע והכרזה
ב-2 בפברואר 2021, חשף גריקס את עטיפות הסינגל בחשבונות המדיה החברתית שלו כמה ימים לפני צאת השיר. על פי פרסומים רבים באינטרנט, השיר בעל מנגינה עמוקה התואם את קולה הווקאלית של טובה לו.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר בוים על ידי פיליפ הובנז'ו, אולה קנוטסון והועלה לערוץ היוטיוב של גריקס בשידור חי ב-5 בפברואר 2021, בסמוך לצאתו של הסינגל עצמו.
מגלן אדום-ציצה
מגלן אדום-ציצה או איביס אדום-ציצה (שם מדעי: Pseudibis papillosa) הוא מין של עוף מים ממשפחת הכפניים, החי לאורך תת-היבשת ההודית, לעיתים קרובות גם במרחק מהמים. הוא משויך לסוג מגלן אסייתי לצד המין הנדיר מגלן לבן-כתף, שבעבר נחשב לתת-מין שלו. בנוסף הוא מבלבל לעיתים עם מגלן חום.
המגלן אדום הציצה בעל תפוצה רחבה ואינו בסכנה.
תיאור
מגלן זה מגיע לאורך ממוצע של 60–68 ס"מ עם מוטת כנפיים של 90–115 ס"מ בממוצע. לרוב שני הזוויגים נראים דומים, אף שהזכרים גדולים מעט יותר. נוצות המגלן שחורות-חומות לאורך הגוף, כשגווני הכנפיים והזנב בעלי גוון מתכתי כחול-ירוק, כשהחלק העליון של הכנפיים לבן. הראש חשוף מנוצות וכהה אך בעל עורך וכיפה אדומים וכן רגליים אדומות. העיניים צהובות והמקור ארוך וצבעו אפור-כהה. המגלנים לרוב שתקנים אך הם צורחים בעונת הרבייה בקולות רמים, בעיקר בשעות הזריחה והשקיעה.
מין זה מקנן בקבוצות קטנות המקננות על העצים. הנקבה מטילה 2 עד 4 ביצים בקן מענפים וזלזלים.
נידיה ולאסקז
נידיה מרגריטה ולאסקז-סראנו (שם המשפחה נהגה ולאסקס; בספרדית ובאנגלית: Nydia Margarita Velázquez Serrano; נולדה ב-28 במרץ 1953) היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השביעי של מדינת ניו יורק. בראשית דרכה ייצגה את מחוז הקונגרס ה-12 במשך עשרים שנה, בשנים 1993–2013. משנת 2007 היא מכהנת כיושבת ראש ועדת העסקים הקטנים של בית הנבחרים האמריקאי, לאחר שהחליפה בתפקיד את סטיב שאבוט מאוהיו, והיא ההיספנית הראשונה לעמוד בראש ועדה זו. נוסף על כך, ולסקז היא האישה הפוארטו-ריקנית הראשונה לכהן בקונגרס של ארצות הברית.
מחוז הבחירה שלה כולל חלקים מברוקלין, קווינס ומנהטן:
השכונות של רובע ברוקלין: ברוקלין הייטס, בורום היל, בושוויק, קארול גארדנס, קובל היל, דמבו, מזרח ניו יורק, מזרח ויליאמסבורג, גרינפוינט, גואנוס, רד הוק, סאנסט פארק ווילימסבורג; ושכונות רובע קווינס מספת', רידג'ווד ווודהייבן; ושתיים משכונות לוואר מנהטן: לואר איסט סייד ואיסט וילג'.
ביוגרפיה
ולאסקז נולדה בעיירה לימונס שבמחוז יבוקואה בפוארטו ריקו. היא גדלה ביבוקואה בבית מגורים קטן על גדות נהר הלימונס. אביה, בניטו ולאסקז רודריגז, היה עובד עני בתעשיית קני הסוכר שהפך לפעיל פוליטי אוטודידקט ומייסד מפלגה פוליטית מקומית. בילדותה חגו הוויכוחים הפוליטיים בביתה סביב זכויות עובדים. ולאסקז למדה בבתי ספר ציבוריים ואף דילגה על שלוש כיתות. משהשלימה את לימודיה התיכוניים, הייתה הראשונה לעשות כן במשפחתה. בגיל 16 החלה ללמוד כסטודנטית באוניברסיטת פוארטו ריקו. ב-1974 השלימה לימודי תואר ראשון במדע המדינה, והחלה לעבוד כמורה.
בשנת 1984, מינה הווארד גולדן (אז נשיא רובע ברוקלין וייושב ראש המפלגה הדמוקרטית בברוקלין) את ולאסקז למלא מקום פנוי במועצת העיר ניו יורק, מה שהפך אותה לאישה ההיספנית הראשונה שכיהנה במועצה. ולאסקז התמודדה בבחירות למועצה בשנת 1986, אך הפסידה למועמד הנגדי. ממאי אותה שנה עד ליולי 1989 הייתה המנהלת המדינתית של משרד אגף ההגירה במחלקת העבודה ומשאבי האנוש של פוארטו ריקו. ב-1989 מינה אותה מושל פוארטו ריקו למנהלת המחלקה לענייני קהילת פוארטו ריקו בארצות הברית. ולאסקז התמודדה לראשונה אל בית הנבחרים של ארצות הברית בבחירות 1992, אז ערכה מסע בחירות לייצוג מחוז הקונגרס ה-12 החדש שהוקם בלב ניו יורק, אשר היה מחוז בעל רוב היספני. היא זכתה בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית, ובהמשך הושבעה לתפקידה בקונגרס.
חיים אישיים
בנובמבר 2002, מבקר העיר ניו יורק ביל תומפסון שכר באופן שנוי במחלוקת את באדר כמנהל אדמיניסטרטיבי בלשכת המשפט, והצטרף לג'ויס מילר, אשתו של הנציג ג'רי נדלר, וצ'ירליין מקריי, אשתו של חבר מועצת העיר ביל דה בלאזיו. המהלך עורר ביקורת רבה בחוגי איכות השלטון והמנהל התקין.
בית אם
בית אם (באנגלית: House of M, גם "בית מגנוס") היא מיני סדרה ואירוע קרוסאובר ביקום מארוול שפורסם על ידי חברת מארוול קומיקס בין יוני לנובמבר 2005 למשך 50 חוברות. את המיני סדרה הראשית כתב בריאן מייקל בנדיס ואייר אוליבייה קויפה. בין החוברות שהשתתפו בקשת הסיפור נמנים אקס-מן, אקסקליבר, אקס פקטור, קייבל ודדפול, וולברין, האוונג'רס, קפטן אמריקה, איירון מן, הענק הירוק, הפנתר השחור, גברת מארוול, ספיידרמן, ארבעת המופלאים ומלחמת אזרחים.
באירועי הסיפורים "כוכב אקס" ו"האוונג'רס מתפרקים" שקדמו ל"בית אם", מכשפת השני המוטאנטית סבלה מהתמוטטות עצבים וניסתה לשנות את מרקם המציאות כדי להציל את ילדיה האבודים, לאחר שחשבה שאיבדה אותם. אביה מגנטו ואחיה התאום קוויקסילבר משחקים תפקידי מפתח במיני סדרה. היקום בו מתרחשת העלילה מתואר כארץ-58163.
כחלק מהשלכות אירועי "בית אם" נכתבו גם הסיפורים "אקס-מן: עשירית" (Decimation, ינואר-אוגוסט 2006), "אקס-מן: בריאה קטלנית" (Deadly Genesis, ינואר-יולי 2006) ו"אקס-מן: זן בסכנת הכחדה" (Endangered Species, יוני-אוקטובר 2007). באוקטובר 2007 החלה להתפרסם קשת הסיפור "תסביך משיח", הראשונה בטרילוגיה שכללה גם את "מלחמת המשיח" ו"הביאה השנייה", ואשר עסקה בתינוקת הראשונה שנולדה עם גן האקס המוטאנטי לאחר אירועי "בית אם", וחיפושיהן של קבוצות האקס השונות אחריה.
סדרת היקום הקולנועי של מארוול "וונדה-ויז'ן" של שירות הסטרימינג דיסני+ מבוססת על סיפור "בית אם", ובה וונדה מקסימוף (בגילומה של אליזבת אולסן) יוצרת מציאות חלופית אחרי מותו של ויז'ן (בגילומו של פול בטאני), אם כי היא משפיעה רק על עיירה קטנה אחת מאשר כל העולם. שני בניה מופיעים גם בסרט "דוקטור סטריינג' בממדי הטירוף".
בריאה
ונדה מקסימוף, שידועה בזהות מכשפת השני, חיה על האי ג'נושה המוחרב תחת השגחתם של צ'ארלס אקסבייר ואביה מגנטו. אקסבייר מיידע את מגנטו שכוחות הטלפתיה שלו לא יספיקו להדוף את יכולות שינוי המציאות של ונדה וכי חייב להימצא פתרון קבוע יותר. מגנטו מאשים את עצמו בעיוותם של ילדיו דרך חלומותיו ושאיפותיו האישיים.
בינתיים, אקסבייר מארגן מפגש בין קבוצת האוונג'רס, אקס-מן וכמה מגיבורי-העל במגדל האוונג'רס כדי להחליט על גורלה של ונדה. אמה פרוסט מגיעה למסקנה כי הדרך היחידה למנוע מהקסם ההרסני של ונדה להתפשט הוא הריגתה. קפטן אמריקה, לעומת זאת, מציע שעל הקבוצה למצוא דרכים אחרות להתמודד עם ונדה, כמו לדכא את כוחה ואת אי-שפיותה. האקס-מן מעלים טענה לפיה אם השמועה תתפשט שמוטאנט בעל כוחות לשינוי מציאות השתגע, זה ישלח את היחסים בין האנושות למוטאנטים חזרה לתקופת האבן. במהלך המפגש מתגלה כי פרופסור אקס ביקש מדוקטור סטריינג' לעזור בסיטואציה, אך שניהם גם יחד לא היו חזקים דיים להילחם בקסם שלה. וולברין אומר שלא נותרה ברירה אלא להרוג אותה. אולם, השאר מסכימים לדבר עם ונדה באופן אישי בטרם יחליטו.
בחזרה בג'נושה, קוויקסילבר המוטרד מגלה למגנטו שהיה בניו יורק ושמע על אודות פגישתם של האוונג'רס והאקס-מן ועל כוונתם להרוג את ונדה. מגנטו עונה בכעס כי אינו יודע מה לעשות. כאשר אקסבייר לוקח את שתי הקבוצות לג'נושה, הוא מוצא שונדה נעדרת. לפתע, חברי הקבוצות מתחילים להיעלם אחד אחרי השני. ספיידרמן הוא היחיד שנותר, והוא נאגף באור לבן.
עולם חדש
וולברין מחפש אחר עזרתם של חבריו לקבוצת אקס-מן והאוונג'רס. כשהוא לא מוצא את פרופסור אקס, הוא יוצא לחפש אחר ספיידרמן וטוני סטארק. עד מהרה, הוא נכנס לעימות עם "חבריו" במשמר האדום, יחידה עילית של סוכנות S.H.I.E.L.D. המורכבת מחיילים מוטאנטים. וולברין נמלט מידיהם ומוצא את תנועת המחתרת האנושית אותה מנהיג לוק קייג'. קייג' אסף את כל אותם אלה שאינם מוטאנטים על מנת להגן על בני האדם מפני שחיתותו של בית מגנוס. וולברין נדהם לגלות שאחד מחברי המחתרת הוא קלינט בארטון, שמת לא מזמן בעולם האמיתי.
וולברין מסביר מדוע הוא יודע שעולם זה נוצר בידי מכשפת השני. התאוריה שלו אומרת שמגנטו השתמש בה כדי ליצור עולם שבו המשאלה הגדולה ביותר של כולם התמלאה - מגנטו קיבל את העליונות המוטאנטית לה תמיד שאף; ספיידרמן קיבל חיי אושר וקבלה עצמית; ווולברין קיבל חזרה את זיכרונותיו האבודים. קייג' מגלה לו שילדה קטנה בשם ליילה מילר אמרה לו בדיוק אותו דבר לפני מספר ימים. לאחר מכן, הגיבורים מתחילים לעבור בין קבוצות האקס-מן והאוונג'רס, כאשר ליילה מעירה את זיכרונותיהם האמיתיים.
קריאת השכמה
וולברין ותנועת המחתרת האנושית מעירים רבים מהגיבורים והנבלים לאמת - ביניהם את סייקלופס, ספיידרמן, שאדוקאט, דוקטור סטריינג', איירון מן, הענקית הירוקה, דרדוויל, רוג, מיסטיק, נייטקרולר, טואד וספיידרוומן. הוקאיי מוטרד מעצם המחשבה שהוא מת בעולם האמיתי ועוזב את החבורה. השאר עוזבים לג'נושה לעימות אחרון עם מגנטו.
קרב והשלכות גדולות
הקרב בין בית מגנוס לגיבורים הוא אכזרי. מכשפת השני נעלמת מהכאוס המתחולל, ודוקטור סטריינג' מגלה אותה ואת ילדיה במגדל. השניים מדברים ביניהם וסטריינג' מנסה להבין את הסיבה מדוע מתרחשים הדברים. ונדה מגלה לו את התשובה על ידי כך שהיא מראה לו פלאשבק שבו קוויקסילבר מתעמת מול מגנטו לגבי גורלה של ונדה. מתברר כי קוויקסילבר הוא האחראי הישיר ליצירתו של העולם החדש, שהציע לונדה להפוך את כולם למאושרים בעולם כמעט-מושלם זה. לאחר גילוי זה, אמה פרוסט אומרת לסטריינג' לגלות מה קרה בגורלו של אקסבייר. בטרם ונדה תוכל לענות, היא נורית בגבה על ידי חץ.
התוקף הוא הוקאיי, שמתמוטט נפשית בפני ונדה על כך שהוא מת בעולם האמיתי. הוא נהרג בידי אחד מילדיה של ונדה, שמשתמש בכוחותיו המוטאנטים כדי למחוק את האוונג'ר מהקיום. בינתיים בממוריאל פארק, מגנטו מתעמת מול אמה פרוסט וליילה מילר, שמגלות לו את האמת מאחורי רצף ההתרחשויות. כתוצאה מכך, מגנטו משחרר את זעמו על כולם, בעיקר על בנו קוויקסילבר, וכמעט הורג אותו. לפתע מכשפת השני מופיעה ומצילה את אחיה. היא אומרת לאביה כי הם פריקים, ושהוא בחר במוטאנטים מאשר במשפחתו ובכך הרס אותה. היא ממלמלת לעצמה "לא עוד מוטאנטים", והכל הופך ללבן פעם נוספת.
מטה משה (ספר)
הספר מטה משה הוא ספר הלכה מתקופת האחרונים שחיבר רבי משה מאט (שי"א לערך - שס"ו), מחכמי פולין, תלמידו של המהרש"ל.
בית אם
לא עוד מוטאנטים
בהבזק מסנוור, העולם משתנה חזרה לנורמלי. האוונג'רס מתאספים כדי להבין מה קרה באותו לילה, ודוקטור סטריינג' אומר להם שהאירוע אכן התרחש ושהתופעות שלו מתחילות להשפיע בסדר גודל כלל עולמי. חברי הקבוצה עונים להתרעה מאחוזת האוונג'רס ההרוסה, והם מגלים את חליפתו של הוקאיי מוצמדת לקיר בעזרת חיצים, כאשר הדבר מרמז על חזרתו לחיים של הוקאיי.
מטה משה (ספר)
הספר
הספר מטה משה נדפס לראשונה בקרקוב בשנת שנ"א 1591. יש בו דרשות, וכן הלכות וטעמי הלכות על פי סדר השולחן ערוך אורח חיים, מהנהגות רבו המהרש"ל וליקוטים רבים מהרא"ש, הטור, הסמ"ג, ופוסקים רבים אחרים, וכן טעמים וביאורים ששמע בעל פה מחכמי דורו.
בית אם
לא עוד מוטאנטים
בבית הספר לתלמידים מחוננים של אקסבייר, רוב התלמידים מאבדים את כוחותיהם המוטאנטים. אמה פרוסט סורקת באמצעות סרברו, המתקן לגילוי מוטאנטים, לפעילות מוטאנטית ברחבי העולם. היא לומדת שמספרם צנח דרמטית ממאות מיליונים לכמה מאות. בינתיים, וולברין מתעורר כשהוא זוכר את עברו. האקס-מן טסים לג'נושה בחיפוש אחר מגנטו וילדיו. הם מוצאים את מגנטו ללא כוחות, והוא אינו יודע את מיקומם של ונדה וקוויקסילבר.
הגיבורים יכולים רק לשער מה גרם למרבית מאוכלוסיית המוטאנטים לאבד את כוחותיה. אקסבייר עדיין נעדר, וככל הנראה מכשפת השני הופשטה מכוחותיה משום שסרברו לא יכול היה לאתר אותה. לפי האנק פים, כוחות אלו לא יכולים להיעלם כך סתם, והם תחומים במקום כלשהו. בנוסף, לכל מעשה יש פעולה נגדית. לדבריו, כל שנותר לדעת כעת הוא מה תהיה הפעולה הנגדית.
כאילו כדי להדגיש את דבריו, סרט אנרגיה אדום עצום ממדים מופיע מעל למסלול כדור הארץ.
עשירית
אירועי "בית אם" גרמו להשלכות חמורות ביקום מארוול. העיקרית מביניהן תוארה באירועי "עשירית" (Decimation, ע"ש המונח דקימאטיו), בהם מספרם של המוטאנטים צנח ממאות מיליונים לכמה מאות בלבד. מבין המוטאנטים שהופשטו מכוחותיהם נמנים רק שני חברי אקס-מן נוכחיים (פרופסור אקס ופולאריס), שני חברי אקס-מן לשעבר צ'יימבר וג'ובילי, שני נבלי-על כמגנטו ובלוב, ושני חברי האוונג'רס קוויקסילבר ומכשפת השני. מאז האירוע שבו כוחותיהם של אקסבייר ומגנטו, בשעה שפולאריס, קוויקסילבר ואחרים קיבלו כוחות חדשים, או שהצליחו לשחזר את כוחותיהם הישנים בעזרת אמצעים טכנולוגיים, כמו ג'ובילי ופולאריס.
השלכות נוספות כללו:
בריאה קטלנית
המהדורה המוגבלת X-Men: Deadly Genesis חגגה שלושים שנים לפרסומה של החוברת Giant-Size X-Men #1 ממאי 1975, והעלילה מביאה את חיפושם של חברי האקס-מן אחרי פרופסור אקסבייר לאחר שנעלם באירועי "בית אם", והם נתקלים באיום מוטאנטי חזק ביותר. בנוסף, גבריאל סאמרס - אחיהם של אלכס וסקוט סאמרס, חוזר לחיים לאחר תרדמת ארוכה ומחפש אחר נקמה. הוא הורג את באנשי, ומביס את האקס-מן בעזרת כוחותיו האומניפוטנטיים. סייקלופס מגלה את האמת מאחורי מעורבותו של אקסבייר באירועי "בית אם", ובכעס מגרש אותו מאחוזת אקס.
זן בסכנת הכחדה
במיני סדרה "אקס-מן: זן בסכנת הכחדה", ד"ר האנק מק'קוי מנסה למצוא פתרון כדי לבטל את השפעות "בית אם". לצורך כך הוא מבקש להיוועץ עם נבל-העל המסוכן הוד התפתחותו. הוד התפתחותו אינו מעוניין לעזור במקרה, בציינו כי המדע אינו יכול לבטל את השפעותיהם של מעשי קסם. בנוסף, הוא אומר להאנק שהוא אינו היחיד שהגיע לוונדאגור כדי למצוא פתרון למקרה.
ד"ר קאביטה ראו אומרת למק'קוי שכעת כשגזע המוטאנטים הפך לזן בסכנת הכחדה, המחקר שלה בהפשטת כוחות המוטאנטים הוא חסר טעם. היא נותנת לו את רשימותיה וחוזרת להודו. מק'קוי מגלה את דארק ביסט במתקן ניסויים שנסגר בידי פרויקט אקס, וזה האחרון מציע את עזרתו. מסעם המשותף מביא אותם למתקן ניסוי גרעיני באלאמוגורדו, ניו מקסיקו ולאי ג'נושה. חיה מציע כי גן אקס מלאכותי יכול להיווצר מתרומת דם של המוטאנטים שנותרו בחיים ושל המתים אשר נותרו עם כוחותיהם. השניים בוחנים מוטאנטים מלפני אירועי "בית אם" ולאחריהם, כדי לעמוד על טיבה של המוטציה עצמה. בקנטקי, הם מבקשים לבודד כרומוזומים מהורי משפחת גאתרי, אך אם המשפחה מפחדת שבניה יהפכו למוטאנטים ויסבלו מאותו גורל כמו אחיהם. דארק ביסט משכנע אחד מהאחים לקחת את הנסיוב הנסיוני, אך הנער נופל לתרדמת, וחיה ודארק ביסט נלחמים ביניהם. לבסוף, גברת גאתרי יורה בדארק ביסט וחיה מציל את חייו של הנער.
מק'קוי נפגש עם דוקטור סטריינג', שמראה לו את חומרת מעשיה של מכשפת השני - הקסם שלה שזר את עצמו למיליוני אנשים ברחבי העולם ולרבים אחרים בממדים השונים. האנק שואל אם ניתן לבטל את השפעת הקסם, וסטריינג' עונה כי הדבר אפשרי עם עבודת הכנה נאותה, אך בשל מצבו הנוכחי הוא יכול לגרום למציאות להתפוצץ מבפנים. חיפושם בממדים אחרים אחר פתרון מעלה חרס.
בסוף העלילה, מק'קוי פוגש בונדה מקסימוף כשהיא משוטטת ברחובות ואינה זוכרת דבר מחייה כמכשפת השני. הוא מנסה להסביר לה את אשר התרחש, אך היא מתייחסת אליו בביטול ועוזבת את המקום.
ביבליוגרפיה
{|
ליאו סקורניק
__ללא_תוכן_עניינים__ ליאו סקורניק (Leo Skurnik; 28 במרץ 1907, הלסינקי, הדוכסות הגדולה של פינלנד, האימפריה הרוסית – 4 בדצמבר 1976, אואולו, פינלנד) היה רופא, קצין רפואה בצבא הפיני במערכות נגד רוסיה במלחמת העולם השנייה ואחד משלושת היהודים שסירבו לקבל מהגרמנים את עיטור צלב הברזל.
קורות חייו ומעשיו
ליאו סקורניק נולד בהלסינקי לבן-ציון ושרה סקורניק, נצר למשפחות קנטוניסטים יהודים שייסדו את הקהילות הראשונות בפינלנד. ב-1937 סיים את התמחותו ברפואה באוניברסיטת הלסינקי והחל לעבוד בעיר לי שבאוסטרובוטניה הצפונית. מ-1939 פעל כרופא צבאי במערכות מלחמת החורף ומלחמת ההמשך עד 1945.
סקורניק שירת כרופא חטיבתי בדרגת סרן באחת מיחידות החי"ר הפיניות, שהשתתפו במתקפה של הכוחות הפינים והגרמנים המשולבים בחזית קרליה בקיץ 1941 (במסגרת מבצע שועל הקוטב לניתוק מסילת הברזל ממורמנסק דרומה). הקרבות בגזרת קסטינגה   היו מהקשים ביותר בשלב המוקדם של מלחמת ההמשך והאבֵדות היו גדולות מאוד. סקורניק ביצע ניתוחים בתנאי שדה, ובהתאם לשבועת הרופאים טיפל במסירות גם בפצועים גרמנים. בספטמבר 1941 אִרגן פינוי של בית חולים שדה תחת הפגזה ארטילרית כבדה, ובכך ניצלו חייהם של מאות פצועים, פינים וגרמנים, כולל אנשי ואפן אס אס. הוא השכיל לפצל את המפונים לקבוצות קטנות ותִזמן את הפינויים להפוגות שבין מטחי הירי. מטה התיאום הגרמני עם הצבא הפיני, שבו התרשמו גם מהתנדבותו לחלץ פצוע גרמני בשטח הפקר, המליץ על הענקת עיטור צלב הברזל (דרגה 2). מסַפרים, שעם היוודע ההמלצה אמר סקורניק למיודעו ומפקדו היילמאר סילאסוואו במילים בוטות מאין כמותן עד כמה הוא מוחל על הכבוד והוסיף וביקש שתגובתו תימסר כמוֹת שהיא לגרמנים. הפיקוד הגרמני דרש את הדחתו, ולכך ענה סילאסוואו שאינו מוכן לוותר על "הרופא הטוב ביותר שלו". ליאו סקורניק היה אחד משלושת הלוחמים היהודים בצבא פינלנד – סרן סלומון קלאס והחובשת דינה פוליאקוף (לימים שטילר שעלתה לישראל) – שהוענק להם עיטור צלב הברזל הגרמני והם סירבו לקבלו. סקורניק הועלה לדרגת רב-סרן ובהמשך המלחמה השתתף במתקפת ויבורג–פטרוזאבודסק בין יוני לאוגוסט 1944 ובמלחמת לפלנד מספטמבר 1944 עד אפריל 1945.
אחרי שחרורו משירותו הצבאי חזר לעבודתו כרופא במקומות שונים בארצו. הוא נפטר באואולו ב-1976 ונקבר ב"אי הכנסייה" באחת הימות של חבל סאבו הצפונית, מקום בו נהג לבלות בדיג.
מטה משה (ספר)
מובאות מהספר
מובאות רבות מספרו קיימות בספרי האחרונים כגון הכנסת הגדולה, מגן אברהם, משנה ברורה ועוד.
בית עארף אל-עארף
בנייתו של הבית
בעת שלטונו בבאר שבע, רכש עארף מגרש מעבר לכביש, מול מעון המושל הישן (כיום מוזיאון הנגב לאומנות), והקים שם את ביתו. הבית מעיד על בעליו: בנוי בהידור רב, כראוי לאדם הנוטה להתגנדר בלבושו ולהתפאר במעשיו. בנייה שכזו הייתה מבליטה מסגרות וכרכובים באבן צחורה "מיזי חילו" והייתה מקובלת בבתי הערבים האמידים בעיקר בירושלים. חזית הבית המפואר נבנתה באבן גיר דולומיטית ("מיזי אחמר") האדמדמה, שהובאה מאזור ירושלים.
הבית היה ממוקם במרכז העיר ומוקף חומה נמוכה דבר שעלול להעיד על מעורבותו של האדם המתגורר בו בחברה.
שימושיו של הבית
במקור שימש הבית בתור ביתו הפרטי של מושל הנפה (בשנים 1939-1929), העסקן הציבורי וההיסטוריון עארף אל-עארף. עארף שאף להמשיך ולנהל את ענייני הנפה, אך מאורעות המרד הערבי הגדול טפחו על פניו ובממשל גברו כנראה החשדות נגדו, וב-1939 הועבר עארף לנפת עזה.
לאחר שעזב את באר שבע, הושכר ביתו של עארף אל-עארף למגורי אישים רמי יחס במנהל הנפה ובמשטרה. בשנת 1948 התיישב בו המפקד של הכוח המצרי ששהה בעיר. לאחר כיבוש העיר על ידי צה"ל, שימש המבנה כחנות שקם של צה"ל, ולאחר מספר שנים צה"ל, שהזניח את המקום, ויתר עליו והוא הוצע לעיריית באר שבע. מפאת סכום הכסף שעמד על כחצי מיליון דולר, סכום בו עיריית באר שבע לא יכלה לעמוד, חברת האחים פרץ לוזון קנו את האתר והחליטו לשפץ אותו, להחזירו למראהו העתיק ולהעביר אליו את משרדי החברה שלהם. כיום נמצא שם בית ההשקעות "SHERY & ALEX"
אלדעה
אֶלְדָּעָה הוא דמות מקראית, בנו החמישי והאחרון של מדין ונכדם של אברהם וקטורה. לאלדעה היו ארבעה אחים: עיפה, עפר, חנוך ואבידע.
אלדעה הוא אולי אחד השבטים שהתיישבו בארץ קדם.
שמו
פירוש השם אלדעה הוא, ככל הנראה, האל חנן. פירוש זה הוא גם פירושו של השם דעואל, שהיה אביו של נשיא שבט גד (לפעמים נקרא גם רעואל).
בשמות בדרום חצי האי ערב נמצע גם השם דעי, שהוא כנראה גם אחד מקבוצת השמות שפירושם האל חנן.
יש גם דעה האומרת שהשם מגיע מהשורש י-ד-ע, ובכך השם מצטרף לקבוצה בה נמצאים גם השמות אלידע ואבידע, איך דעה זו אינה מקובלת.
מאוריסיו הוכשילד
מאוריסיו הוכשילד (בגרמנית: Moritz Hochschild, מוריץ הוכשילד; בספרדית: Mauricio Hochschild; 17 בפברואר 1881 - 12 ביוני 1965) היה איש עסקים יהודי גרמני-בוליביאני. לפי מסמכים שנחשפו בבוליביה בשנת 2017, סייע לכ-9,000 יהודים להימלט מגרמניה הנאצית בתקופת מלחמת העולם השנייה.
קורות חייו
הוכשילד נולד בשנת 1881 בביבליס שבמערב גרמניה. הבן הבכור לאב, סוחר כללי שלו היו שני בני-דודים שעסקו כבר בתעשיית המתכת שלאחר מכן הקימו את "חברת המתכת האמריקאית". אחרי שסיים את לימודיו התיכוניים הוא למד כרייה והנדסה באוניברסיטת פרייברג לכרייה ולטכנולוגיה שבפרייברג, גרמניה. בשנת 1905 החל את דרכו בחברה התעשייתית "Metallgesellschaft" ששייכת לבן דודו זכריה הוכשילד ואז כסוכן החברה בספרד ובאוסטרליה. לבסוף עבר לדרום-אמריקה לעבוד באופן עצמאי. לאחר מספר שנים שעבד בצ'ילה, הוא חזר לגרמניה ונשאר שם עד סיום מלחמת העולם הראשונה.
ב-1918 נשא לאישה את קאתי רוזנבאום. בשנת 1921 היגר לבוליביה. ובאותה שנה נולד בנו חררדו הוכשילד רוזנבאום. אשתו מתה ב-1924.
הוכשילד עשה את הונו בתעשיית כריית הבדיל ובמהלך שנות ה-30, נחשב לאחד משלושת הטייקונים אשר היו אחראיים לייצור יותר ממחצית מתוצרת הבדיל העולמית באותה תקופה.
בתקופת צמיחה זו של חייו, יותר ויותר מבני משפחתו עברו איתו לדרום-אמריקה כדי לעבוד אצלו, כולל בן דודו פיליפ הוכשילד ואשתו של פיליפ ז'רמיין. מוריץ (או דון מאוריסיו, כפי שהיה ידוע בדרום אמריקה) וז'רמיין ניהלו רומן, והם התחתנו לאחר שז'רמיין התגרשה מפיליפ.
מלחמת העולם השנייה והצלת היהודים
בזמן מלחמת העולם השנייה היה הוכשילד חבר במחתרת שפעלה כנגד המשטר הנאצי. לפי מסמכים שנחשפו בעיר לה פאס שבבוליביה במרץ 2017, תכנן הוכשילד את בריחתם של לפחות כ-9,000 יהודים מגרמניה הנאצית בסוף שנות ה-30. לשם הגשמת מטרה זו, הקים שתי חברות - "החברה להגנת מהגרים ישראלים", שגייסה כספים עבור משפחות יהודיות, ו"החברה הקולוניאלית של בוליביה", שניהלה פרויקט חקלאי במחוז נור יונגאס, שם רכשה שלוש אחוזות שבהן שוכנו ניצולי השואה. בנוסף, העסיק חלק מהניצולים בחברות הכרייה שלו, ופתח בית ספר בלה פס עבור הילדים היהודים.
בשנת 1938 פעל הוכשילד על מנת לשכנע את נשיא בוליביה חרמאן בוש להעניק ויזות מיוחדות למהגרים היהודים, בטענה כי הם עשויים להוות כוח עבודה חיוני למדינה.
ב-1939 וב-1944 נעצר הוכשילד על ידי הממשלה הבוליביאנית ונידון למוות. שבועיים בלבד לאחר שחרורו ב-1944, הוא נחטף והוחזק על ידי חוטפים במשך שבועיים. לאחר ששוחרר עזב את בוליביה ומאז לא חזר אליה.
לאחר מכן
בשנת 1944 עזב הוכשילד לארצות הברית, לאחר שסיים לרצות עונש מאסר בבוליביה בשל אי תשלום מיסים שהוטלו על כריית הבדיל.
בשנת 1961 חנך הוכשילד את מכרה הנחושת שלו "מנטוס בלנקוס" באנטופגסטה, צ'ילה שהפך להיות פעילות הכרייה המצליחה ביותר שלו, אם כי התוצאות הטובות ביותר שלו הגיעו לאחר מותו.
IBM Systems Network Architecture
היסטוריה
פרוטוקול SNA התפרסם כחלק מהכרזה של IBM על פונקציות תקשורת מתקדמות בספטמבר 1974, שמכילה מימוש של SNA/SDLC (Synchronous Data Link Control) במוצרים הבאים:
אבטחת מידע
פרוטוקול SNA נחשב פרוטוקול מוגן בשל היותו סגור ומאובטח. כל ישות ברשת חייבת להיות מוגדרת מראש כדי לפעול בצורה תקינה.
מגלן לבן-כתף
מגלן לבן-כתף (שם מדעי: Pseudibis davisoni) הוא מין של עוף מים ממשפחת הכפניים המצוי רק במספר אזורים בדרום-מזרח אסיה והוא מצוי בסכנת הכחדה חמורה, כשהוא נחשב לאחד מהעופות המאוימים בבית גידולו. בעבר נחשב לתת-מין של מגלן אדום-ציצה, קרובו לסוג מגלן אסייתי. הוא נקרא בידי החוקר היהודי הסקוטי אלן אוקטביאן יום ב-1875 להוקרה לחוקר ויליאם רוקסטון דווידסון.
מגלן זה מגיע לאורך 75 עד 85 ס"מ, כשהזכרים גדולים יותר מאשר הנקבות ובעלי מקור מעט ארוך יותר. המגלן בעל נוצות חומות-כהות עם זנב כחול-שחור וראש חשוף מנוצות כהה ובעל אזורים כחולים או לבנים והכיפה, אחורי הראש והעורף בעלי "צווארון" שחור-לבן ולעיתים כחול כהה. המקור אפור ומעוקל מטה והרגליים ורודות. במראהו הוא מזכיר את המגלן אדום-הציצה אך מעט גדול וכבד יותר ובעל צוואר ורגליים ארוכים יותר. בנוסך הזנב נוטה כלפי מטה מעט ולא ישר לאורך הגוף.
בעבר מגלן זה נמצא במיאנמר, תאילנד, מלזיה, קמבודיה, לאוס, וייטנאם וביונאן שבסין. עם זאת כיום המין נכחד ממרבית האזורים בהם חי ונראה רק בדרום-מזרח קמבודיה, דרום וייטנאם ולאוס ובקלימנטן. לרוב הוא מצוי בביצות ושפכי נהרות ובשדות לחים. המין מחפש מזון בביצות בעזרת חיטוט בקרקע עם מקורו, ולעיתים משתף פעולה עם חיות גדולות כמו תאו מים, קרנפים או פיל אסייתי אף שהוא מצליח לפעול גם לצד פרות וחזירי בר באותו אופן.
המגלן מצוי בסכנת הכחדה, בעיקר עקב אובדן בית הגידול לטובת חקלאות תעשייתית, ניקוז מקווי מים ובריכות לטובת חקלאות וכן אובדן קנים וצעירים לטובת ציידים אנושיים, טורפים כמו עורביים וסמוריים ופגעי מזג אוויר קשה או שריפות. מין זה מצוי כיום בסכנת הכחדה גדולה והאוכלוסיות ששרדו מקוטעות אחת מהשנייה.
סופר נינטנדו וורלד
סופר נינטנדו וורלד (באנגלית: Super Nintendo World, ביפנית: スーパー・ニンテンドー・ワールド) הוא פארק שעשועים הנמצא באולפני יוניברסל שביפן. פארק השעשועים מבוסס בעיקר על זיכיון משחקי הווידאו של מריו וכמו גם על תתי הסדרות של זיכיון זה.
השותפות בין חברת נינטנדו לחברת יוניברסל הוכרזה לראשונה במהלך מאי 2015. הבנייה של פארק השעשועים ביפן החלה ביוני 2017. לאחר מספר עיכובים עקב התפרצות מגפת הקורונה התקיימה לבסוף הפתיחה החגיגית של פארק השעשועים ב-18 במרץ 2021. נכון ל-2022 נמצא בשלבי בנייה פארק שעשועים נוסף מאותו הסוג באולפני יוניברסל שבהוליווד ועתיד להיפתח באביב 2023.
היוצר של משחקי מריו שיגרו מיאמוטו היה מעורב בעיצוב ובניית הפארק והאטרקציות בפארק.
ירון רשף
ביוגרפיה
רשף הוא בוגר האקדמיה בצלאל במחלקה לעיצוב תעשייתי (מחזור 1974) ומרצה בבצלאל בשנים 1975–1990 במחלקות לעיצוב תעשייתי ועיצוב קרמי.
הקים, בשנת 1981 יחד עם אורי אלון, את יחידת המחקר והפיתוח של האקדמיה בצלאל, "בצלאל מחקר ופיתוח". הקמת גוף מחקר ופיתוח בתוך אקדמיה לאמנות ועיצוב הייתה יוזמה חדשנית שדגלה בשיתוף פעולה בין האקדמיה והחברה בישראל תוך מתן הזדמנות לסטודנטים ובוגרים להמשיך ולפתח פרויקטי סטודנטים נבחרים ולהעבירם ליישום בתעשייה. חיבור זה בין האקדמיה ולימודי העיצוב לבין התעשייה הישראלית החל בתקופה שהעיצוב התעשייתי בישראל היה בראשיתו ולא הייתה מודעות חברתית לצורך בעיצוב. "בצלאל מחקר ופיתוח" סיפקה אפשרות לסטאז' למעצבים צעירים רבים.
בשנת 1994 רכשו רשף ואלון את היחידה למחקר ופיתוח ושינו את שמה ל"דעה מחקר ופיתוח". בבעלותם, התמחתה היחידה בתחום פיתוח ועיצוב מערכות תומכות חיים. פעילותה הביאה למהפכה בתחום עיצוב מערכות למיגון נשימתי בישראל ובעולם ובהן מוצרי מיגון כמו "ברדס הילדים" וה"שמרטף". מוצרים אלו ואחרים הוצגו בתערוכות מקצועיות בעולם, בין היתר במוזאון לאומנות מודרנית MoMA בניו יורק.
בשנת 2014 פרסם רשף רשף את ספרו הראשון "מחוץ לקופסת הנעלים" (Out of the Shoebox). הספר הוא מעין יומן מסע אוטוביוגרפי, המתאר את מסעו בעקבות אביו, ממנו התייתם בגיל שבע, ובעקבות משפחתו שרובה נרצחה בשואה. הספר תורגם לאנגלית על ידי נינה דייוויס ושירה דייוויס.
בשנת 2019 החל רשף רשף ליישם שיטת צילום המבוססת על שימוש במצלמת 360° ובשנת 2020 השלים פרויקט צילום בשם "Another Planet" בו צולמו ותועדו ארבעה מחנות השמדה גרמניים על אדמת פולין: בלז'ץ, מיידנק, טרבלינקה ואושוויץ. הפרויקט מוצג כתערוכה במוזאון שבמחנה ההשמדה בלז'ץ שבפולין. ספר הצילומים של הפרויקט יצא לאור בארצות הברית. עוד בשנת 2020 הוציא לאור את ספרו השני, "When She Came Back", המספר את סיפורה של סימה, רופאה צעירה בשנות השלושים של המאה העשרים, במשך כחודשיים בפלשתינה בשנת 1935 ו-48 שעות בפולין בשנת 1942. גם ספר זה תורגם לאנגלית על ידי נינה דייוויס.
בשנת 2021 הוציא רשף לאור אלבום צילום דיוקנאות בשם "Portraits: Faces of the World", ובו 42 צילומי דיוקנאות בשחור לבן. הדיוקנאות צולמו במסעותיו ברחבי העולם ומשתייכים לסוגת צילום רחוב (Street Photography).
רשף מתגורר בפרדסיה. הוא נשוי, אב לשניים וסב.
משה מאט
רבי משה מאט (שי"א לערך - שס"ו), מחכמי פולין ותלמידו של המהרש"ל, מחבר הספר מטה משה.
תולדותיו
נולד לר' אברהם, בערך בשנת שי"א 1551 בפשמישל שבפולין. אביו נהרג בילדותו על קידוש השם. למד אצל המהרש"ל. ובספרו מובאות הלכות והנהגות רבות בשמו.
עונת 1981/1982 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל
עונת 1981/1982 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל הייתה העונה ה-27 של התחרות האירופית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי אופ"א. המשחק הראשון התקיים ב-26 באוגוסט 1981 ותחרות הסתיימה ב-26 במאי 1982.
בתחרות השתתפו 33 קבוצות.
משחק הגמר נערך באצטדיון פיינורד, רוטרדם. התחרות הסתיימה בניצחון של אסטון וילה בפעם הראשונה בתולדות המועדון. זו הייתה הפעם השישית ברציפות שקבוצה אנגלית זוכה בגביע (ליברפול - 3, נוטינגהאם פורסט -2 אסטון וילה -1).
דיטר הנס ( באיירן מינכן) שזכה בתואר מלך השערים כבש שלושה שערים באחד המשחקים.
מתכונת התחרות
בתחרות השתתפו 33 קבוצות. כל הקבוצות חולקו לזוגות ונפגשו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ לקביעת הקבוצה שתעפיל לשמינית הגמר.
בכל השלבים למעט משחק הגמר נערכו משחק בית ומשחק חוץ. חוק "שער חוץ", היה בתוקף לכל שלבי התחרות. במקרה שאין אפשרות להגיע להכרעה תוך יתרון שער חוץ, המנצח נקבע בסדרת בעיטות עונשין.
בור ספיגה
בור ספיגה, או בור סופג, הוא בור דמוי באר יבשה, ללא תחתית בנויה היכול לשמש לאיסוף ואחסון של שפכים, פסולת ביתית נוזלית, כולל הפרשות אדם, כדי לאפשר חלחול הנוזלים לקרקע, כחלק ממערכת ביוב ביתית שאינה תלויה בתשתיות עירוניות. באופן מסורתי, צורתו של בור ספיגה היא גליל הנחפר עמוק אל האדמה, בקוטר של כמטר ובעומק של 2–3 מטרים. בור הספיגה דומה במראהו לבאר מים חפורה.