cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דוד שפירא (מדען)
ביוגרפיה
תרומותיו המדעיות החשובות של שפירא פורסמו בעשרות מאמרים בעיתונות המקצועית, ובשנת 1969 יצא לאור ספרו "Chemistry of Sphingolipids". הוא יצא לגמלאות בגיל 65, הגיל שבו חייבים לצאת לפנסיה במכון ויצמן, אך המשיך בשיתוף הפעולה עם ד"ר בריידי, והמשיך לקבל מענקי מחקר ממכוני הבריאות הלאומיים של ארצות הברית ברציפות עד יום מותו. בעלון הפנימי של מכון ויצמן מ-1 באוקטובר 1974, נאמר: "ראוי לציין כי עצם מתן המענק לפרופ' שפירא, אשר יצא לגמלאות, הינו דבר נדיר ביותר, ויסודו בעובדה שהוא נחשב לבר-סמכא עולמי בשטח הספינגוליפידים". בזכות תרומתו הייחודית לחקר הספינגוליפידים הוצע בשנת 1971 לקבלת פרס נובל בכימיה . לכבוד יום הולדתו ה-70 הוציא כתב העת "כמיסטרי אנד פיזיקס אוף ליפידס" כרך מיוחד עם מאמרים מוקדשים לו. באפריל 1984 התקיים במכון ויצמן סימפוזיון בין-לאומי בן שלושה ימים לציון יום הולדתו ה-80, בהשתתפותם של עשרות כימאים, פיזיולוגים ורופאים מישראל ומחו"ל. במסגרת הסימפוזיון הזה הוענקה לו מגילת הוקרה ובה כתוב לאמור: "לפרופ' דוד שפירא היקר, בהגיעך לגבורות, חברי המחלקה לכימיה אורגנית גאים להביע הוקרה לפעילותך שהחלה במכון זיו ונמשכה לאורך יובל שנים במכון ויצמן. מפעל חייך תרם רבות לקידום המחקר הכימי במכון וזכה להוקרה בעולם כולו בזכות רמתו המדעית הגבוהה ותרומתו המשמעותית לקידום הרפואה". סיפר ד"ר בריידי: "אין לך דבר אופייני יותר לדוד שפירא משיחה שהייתה בינו ובין ד"ר דונלד ב. טאואר, מי שניהל בעבר את מכוני הרפואה הלאומיים של ארצות הברית. לשאלתו מה גורם לדוד להיראות תמיד כה מאושר, ענה זה האחרון בפשטות: 'אני אוהב את עבודתי!'" במעמד אחר הסביר שפירא: "זאת הרגשה נעימה שתרמתי משהו למרות שהתחלתי בשלב מאוחר בחיי. תרמתי משהו בשטח שאני אוהב, ויצרתי כלים שישמשו את החוקרים לאורך ימים". בשנותיו האחרונות היה שפירא, לפי עדות עצמו, "המוהיקני האחרון", השריד האחרון של חבורת המדענים שהגיעה לרחובות בשנות ה-30 של המאה ה-20 במנוסתה מפני השלטון הנאצי, ונקלטה במכון זיו. באביב 1985, מספר חודשים לפני מותו של שפירא, כתב ד"ר בריידי: "שיתוף הפעולה היוצא מגדר הרגיל בין מכון ויצמן ובין המכונים הלאומיים לבריאות ממשיך לשגשג כבעבר. מחקריו של פרופ' שפירא הסתייעו עד 1973 במימון ההתחלתי שהשגתי בשבילם. אחר כך הוחלף המימון הזה בחוזה מחקר חדש העומד בתוקפו עד עצם היום הזה. פרופ' שפירא פרש בינתיים לגמלאות אבל עבודתו מתקדמת בצורה מרשימה עד מאוד".
משפחה
שפירא היה נשוי לקרולה לבית רייס (17 בדצמבר 1909 – 11 בדצמבר 1984). היא נולדה בעיר היילברון, בגרמניה, ועלתה לארץ ישראל בשנת 1933, כשלימודי המשפטים שלה נקטעו על ידי הנאצים. כשהגיעו עולים מצפון אפריקה, היא ניהלה מועדון במעברה זרנוגה הסמוכה. בשנת 1965 עמדה בראש רשימת הליברלים העצמאיים בבחירות לראשות העיר רחובות. היא עבדה במסירות למען תושבי העיר רחובות במשך שנים רבות, ובשנת 1976 קיבלה את התואר "יקירת רחובות". שפירא ורעייתו הניחו אחריהם בת, יעל גרינברג, שלושה נכדים ושני נינים.
טקס פרסי אופיר לשנת 1992
טקס פרסי האקדמיה לקולנוע ה-3 על שם השחקן ואיש הקולנוע הישראלי שייקה אופיר, המכונה גם "האוסקר הישראלי", התקיים ב-1992 בישראל. הפרסים מוענקים מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה. הזוכה בפרס אופיר בקטגוריה הסרט הטוב ביותר יישלח כנציג ישראל בתחרות על פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
פרס על מפעל חיים הוענק לבמאי נתן גרוס.
מועמדים
מקור:
אלברכט קוסל
לודוויג קארל מרטין לאונרד אלברכט קוסל (גרמנית: Ludwig Karl Martin Leonhard Albrecht Kossel; 16 בספטמבר 1853 - 5 ביולי 1927) היה ביוכימאי גרמני, בין החלוצים בחקר הגנטיקה. בשנת 1884 גילה קוסל את ההיסטונים, חלבונים בעלי מטען חיובי שמעורבים באריזת ה-DNA. על גילוי זה קיבל בשנת 1910 פרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה.
אברהם היכיני
הרב אברהם היכיני או היכני היה רב, פוסק, פייטן ומשורר בקושטא ובאזמיר במאה ה-17.
ביוגרפיה
נולד בקושטא בשנת ה'שע"א (1611) לערך, למד אצל רבי יוסף מטראני יחד עם רבי חיים בנבנישתי, מחבר ספר כנסת הגדולה, שקורא לו: . כיהן כדיין בעיר יחד עם רבי משה בנבנישתי, מחבר שו"ת פני משה. יש הטוענים שבשלב מסוים התחבר עם תומכי שבתי צבי, אך יש לציין כי החיד"א מזכירו בספר שם הגדולים ומביא את ספריו. היה דרשן דגול אשר לא היה כמוהו בקושטאנטינה.
נפטר באזמיר בשנת תמ"ב (1682)
הודי חמודי
הוּדִי חֲמוּדִי (נכתב בשם "לָמָּה?") הוא שיר ילדים עברי שכתב משה דפנא והלחין נחום נרדי. השיר בוצע במקור על ידי הזמרת אסתר גמליאלית, ובהמשך הוקלט ובוצע על ידי אמנים רבים כשושנה דמארי, יפה ירקוני, אסתר עופרים ושולה חן.
השיר נכתב בשנת 1941 על ידי המשורר משה דפנא, בהשראת נכדו, אהוד (הודי) דפנא, שהיה בן 3 בעת כתיבת השיר. הודי גדל בקיבוץ מעוז חיים שבעמק בית שאן, העמק המוזכר בשורה בשיר: "גר הוא הרחק שם בעמק בית שאן". בדומה לשיר ולשורה: "עיניים לו תכלת וראש לבנבן" להודי היו עיניים בצבע תכלת ושיער בלונדיני-לבן.
המלחין נחום נרדי מסר את השיר "למה?" לבת טיפוחיו, הזמרת המתחילה אסתר גמליאלית ובביצוע השיר ברדיו ובהקלטות התקבע שמו בפרסומים כ"הודי חמודי". השיר נעשה במהרה אחד משיריה המוכרים של גמליאלית.
בהקלטה המקורית של השיר מלווה את גמליאלית פסנתר בלבד, בעיבוד וירטואוזי אותו הכין המלחין נרדי, ויש הטוענים שהוא גם המנגן בהקלטה. השירה של הזמרת מתאפיינת בעליזות רבה, ויש כמה משפטי שאלה אותם היא אף מדקלמת במקביל למוזיקה.
הקלטות וביצועים נוספים
בתחילת שנות החמישים הקליטה הזמרת אהובה צדוק את השיר בחברת "מקולית". מספרו הסידורי של השיר הוא תקליטון 615. הליווי בפסנתר הוא פחות וירטואוזי מאשר בעיבוד נחום ורדי, ושם הפסנתרן אינו ידוע.
יפה ירקוני הקליטה את השיר בשנת 1965, לתקליטה "אמא יקרה" שיצא בחברת CBS. העיבוד המוזיקלי של ד"ר חנן וינטרניץ מסתמך על צליל עמוק של אקורדיון ככלי המוביל את השיר, בלוויית כלי הקשה ותוף מרים, כשצלילי פסנתר גבוהים נותנים הפעם את הקישוטים העליזים במעבר בין שאלה לשאלה.
אסתר עופרים הקליטה את השיר בשנת 1961, לאלבום "אסתר רייכשטט בשירי ילדים". העיבוד הופקד בידיו של שמעון כהן, והוא כולל תזמורת מיתרים, נבל ופסנתר, המשמש בעיקר למעברים מבית לבית. השיר מושר בקצב מהיר מהביצועים לפניו, והחזרה על הפזמון בוטלה. לכן, ההקלטה של עופרים קצרה בכשלושים שניות מביצועים קודמים.
שושנה דמארי הופיע עם השיר בתוכנית טלוויזיה שהוקדשה ליצירתו של נרדי בשנת 1971, והוא גם מלווה את דמארי ליד הפסנתר. העיבוד חזר לצורתו הווירטואוזית המקורית, אם כי בקצב מהיר יותר.
בשנת 1971 הקליטה הזמרת שולה חן, יוצאת להקת הנח"ל, את השיר לאלבומה "שולה חן – כפתור ופרח, שירי ילדים" העיבוד צירף לפסנתר המוביל חליל צד וכלי הקשה. כשקסילופון, הנשמע ככלי משחק בחדרי ילדים, מלווה בשובבות את השאלות אותן שואל הודי את אביו.
הביצוע של שולה חן נחשב לביצוע המפורסם ביותר.
ביצועים נוספים הוקלטו לשיר על ידי אופירה גלוסקא, נתן דטנר, רוחמה רז, חבורת שהם, אהובה צדוק ועליזה גבאי.
השיר כשיר זיכרון
השיר 'הודי חמודי' נכתב כפזמון לילדים, אומץ על ידי גננות ומטפלות, והושר על ידי פעוטות בכל רחבי הארץ.
אהוד דפנא (1939–1973), בנו של אביטל דפנא (1916–1980), נכדו של כותב השיר משה דפנא. אהוד נולד וגדל בקיבוץ מעוז חיים, שירת כמפקד פלוגת טנקים וקצין אגם בחטיבה 188. הוא השתחרר משירות קבע זמן קצר לפני שפרצה מלחמת יום הכיפורים ב 1973. עם פרוץ המלחמה, היה קצין מילואים בדרגת רב-סרן, שטרם שובץ ליחידה. אהוד התנדב ועלה עצמאית לרמת הגולן, והצטרף לכוחות שנותרו מחטיבה 188. פיקד על פלוגת טנקים בקרבות הבלימה הקשים, ונפל בקרבות הפריצה לשטח הסורי. על לחימתו הוענק לו עיטור העוז.
כשהרופא הצבאי קבע את מותו של דפנא, שאלו את הרופא חיילים האם הוא יודע מי מוטל כעת לפניו. "זה 'הודי חמודי', מהשיר שכולנו גדלנו עליו", אמרו. ואז כולם שרו יחד את השיר לזכרו.
מאז מותו, במלחמת יום כיפור, הפך השיר שנכתב על הודי הנכד האהוב, לשיר לזכרו של של אהוד דפנא ז"ל, והוא מושמע בטקסים ובעצרות זיכרון.
תוכן השיר
בשיר, ילד קטן שואל כל הזמן שאלות, למשל:
ג'רוזלם (אוהיו)
ג'רוזלם (באנגלית: Jerusalem, השם האנגלי של ירושלים) הוא כפר במחוז מונרו במדינת אוהיו שבארצות הברית. שטחו של הכפר 0.62 קמ"ר. האזור הוא חבל ארץ חקלאי במזרח מדינת אוהיו (כ-200 ק"מ ממזרח לבירה קולומבוס, ובסמוך לנהר אוהיו שהוא הגבול בין המדינות אוהיו ומערב וירג'יניה). את האזור החלו ליישב בסוף המאה ה-18 מתיישבים פרוטסטנטים, צאצאי מהגרים מאירופה (בעיקר גרמניה), שדגלו בעבודת כפיים ללא עבדות. חבל הארץ הוא גם חלק מ"חגורת התנ"ך" האמריקאית המאופיינת באוכלוסייה דתית של בני זרמים פרוטסטנטיים שונים עם זיקה חזקה לתנ"ך. מעבר לנהר אוהיו נמצא הכפר בית לחם, בצפון מדינת מערב וירג'יניה.
נתונים דמוגרפיים
נכון לשנת 2010, בכפר 161 תושבים (כ-50 משפחות), כולם לבנים (בערך 50 משפחות). צפיפות האוכלוסין היא 259 נפשות לקמ"ר. הגיל הממוצע הוא 43.8 שנה.
ההכנסה הממוצעת למשפחה היא 41,875 דולר לשנה (7.9% מהאוכלוסייה ו-4.3% מהמשפחות הם מתחת לקו העוני) (נכון לשנת 2013).
ברית שבטי תנוח'
תקופת חצי האי ערב
מסורות שונות מדברות על מעבר של בני תנוח' בתקופת "נדידת העמים" בחצי האי ערב, מדרומו לצפונו. לפי מסורות הם עברו תחילה לטיהאמה ואז לבחריין, הגעתם לבחריין נתמכת על ידי כתובת בשפה השבאית. בבחריין הם קיבלו את שם הברית, "תנוח", שם שמקורו האטימולוגי מגיע ככל הנראה מהביטוי "מוּקַם וא-תָנוּח'", "עצירתם ושהותם". בבחריין הצטרפו או חברו לברית שבטי אַזד ולַח'ם. בסופו של דבר הם נדדו אל הסהר הפורה.
תקופת הסהר הפורה
בתחילת המאה השלישית לספירה תפסה השושלת הסאסאנית את השלטון בפרס, שבטי תנוח' ניצלו את הזעזוע והתיישבו באזור הסהר הפורה על גדות הפרת. חלקם המשיכו באורח חיים של נוודות, ואחרים החלו לעסוק בחקלאות ולהקים יישובי קבע. תנוח' מזוהים עם המרכז העירוני החשוב ביותר בתקופה הטרום איסלאמית, אל-חירה. מאליק בן פהם, המזוהה עם ייסוד העיר מוצג כתנוח'י או אזדי. מרבית שנות קיומה הייתה קשורה אל-חירה בקשר חזק עם השלטון הסאסאני, שראה בה ערובה למניעת התפרצות שבטי המדבר לממלכה. במאה השלישית לספירה מלך על בני תנוח' ג'וד'יימה אל-אבְּרש (جذيمة الأبرش), זאת בהתבסס על כתובת דו לשונית אשר נמצאה באום אל-ג'ימאל בעבר הירדן. ג'וד'יימה הוא דמות היסטורית חשובה בתקופה הטרום-איסלאמית, ועל פי המסורת הערבית הוא נלחם עם זנוביה מתדמור. מקורות ערביים מתייחסים להתנגשות עם המלך הסאסאני שאפור הראשון במאה ה-3, כתוצאה ממעבר השבטים צפונה לחאטרה שבצפון מסופוטמיה תחת שלטונו של אל-דיזאן בן מוּעיה. אין מקורות מוסמכים על ההיתקלות אך מעברם לעיר חאטרה, מתבסס על מקור סורי מוסמך, "ההיסטוריה של אהודמה", הפטריארך של הכנסייה המזרחית במאה השישית.
התנצרות
ככל הנראה התנצרו התנוח'ים במאה הרביעית בתקופתו של הקיסר ואלנס (328-378), ששלט על הקיסרות המזרחית, אך מסורות ערביות טוענות שהם התנצרו עוד במאה השלישית בתקופת הסהר הפורה, לפני הגירתם לסוריה.
התקופה הביזנטית
נראה כי לאחר תבוסתם מידי הסאסאנים חלקם היגרו לאזור הביזנטי בלבנט, והפכו לקבוצה הראשונה של בני ברית ערבים של ביזנטיון. יחסי התנוח'ים עם השלטון המרכזי היו מורכבים. בסביבות שנת 380 לספירה הם התמרדו, אך המרד דוכא על ידי פרנק ריכומר, מגיסטר מיליטום של תיאודוסיוס הראשון. תבוסתם הייתה הקדמה לשקיעתם כברית הדומיננטית של ביזנטיון במאה ה-4, אם כי לאורך שלוש מאות השנה הקדם איסלאמיות הם נותרו שותפים של ביזנטיון. ככאלה הם לקחו חלק בקרבות כנגד המוסלמים בתקופת הכיבוש הערבי. בין השאר הם השתתפו בקרב הירמוך (636). הברית עם הביזנטים באה לקיצה לאחר קרב הירמוך כאשר צבאותיו של אבו עוביידה נפגש איתם באזור חלב וחמה. חלקם אימצו את האסלאם וחלקם נשארו נוצרים בנחישות.
התקופה המוסלמית
עם עליית הסדר החדש בסוריה הגדולה הינוח'ים שלא עברו לאנטוליה שירתו את בית אומיה, עבורם הם נלחמו בקרב ציפין עם מועאויה בן אבי סופיאן, נגד עלי בן אבי טאלב ועם מרואן בן אל-חאכם נגד מארדג' רהיט (684). החיבה לשבטי דרום ערב, הימנים, הניעה אותם נגד מרואן השני שצבאו הורכב מקייסים מצפון ערב. הם תקפו כאשר עבר בקינסרין וקוניטרה ב-744-5.
המעבר ללבנון
סיבת מעברם של התנוכ'ים ללבנון על פי הגניאולוגיה של משפחת ארסלן התנוח'ית, הייתה הוראתו של הח'ליף העבאסי השני אל-מנסור (712-775) לאמירים הארסלנים לעבור להרים מאחורי ביירות על מנת להגן על רצועת החוף ולשמור על ביטחון הפנים. ישנה מחלוקת במחקר מה היה מצבם הכלכלי של התנוח'ים עם מעבר השלטון מהאומיים בדמשק לעבאסים בבגדד. לפי ההיסטוריון אירפן שהיד הידרדר מצבם הכלכלי כמו שקרה לכל בית אומייה, וההידרדרות הגיעה לשיאה בשלטונו של אל-מהדי (ח'ליפה עבאסי) (775-775) אך לפי ההיסטוריון נג'לה בתקופתו היו קהילה משגשגת. בתקופה העבאסית הוכרחו בני תנוח' לעזוב את הנצרות. כאשר בעת ביקור בצפון סוריה התקבל אל-מהדי, הח'ליף השלישי, על ידי קבוצה של 5000 פרשים תנוח'ים בהנהגת ליית' בן מהאטה. הח'ליף ביקש מהם לקבל את האסלאם אך הם סירבו והוא ערף את ראש מנהיגם. הם נענו בלית ברירה וכנסיותיהם נהרסו. מסופר גם שבזמנו של הח'ליף העבאסי אל-מאמון הופתע לגלות בעת מסע שערך בשנת 830 בצפון מסופוטמיה תנוח'ים שעדיין היו נוצרים, ודרש מהם להתאסלם מכיוון שמוצאם ערבי. הקשר של התנוח'ים עם חלב וקינסרין שבסוריה הסתיים בתקופתו או זמן קצר לאחר מותו של הארון בנו של אל-מהדי, כאשר שכניהם בסיוע שבטים מהאזור תקפו את יישוביהם ליד חלב והם הובסו והוכרחו לעבור. הם עברו להתיישב באזור ההררי שבין לטקיה לחומס. בתקופה זו עברה השליטה על שבטי תנוח' ממשפחת ארסלן למשפחת בוהטוריד. תרומתם הגדולה לתרבות הערבית בתקופה זו התבטאה בדמותו של הפילוסוף המשורר הגדול אבו אל-עלאא אל-מערי שהיה תנוח'י.
התקופה הדרוזית
התנוח'ים הצטרפו לעדה הדרוזית בתקופת ההטפה (1043-1017), כששערי הדת הדרוזית עוד היו פתוחים, הם היוו חלק נכבד מהדת המתגבשת והפכו למנהיגיה הבולטים. בתקופת מסעות הצלב לקחו חלק בני השבט בקרב חיטין וסייעו לצלאח א-דין לגבור על הצלבנים (1187). למרות הקרבות לא עורער מעמדם של התנוח'ים באזור כיוון שיעדם של הצלבנים היה ארץ ישראל ולבנון היוותה רק אזור מעבר. התנוח'ים לקחו חלק באופן בולט גם בקרב עין ג'אלות נגד המונגולים (1260) יחד עם הממלוכים. הקרב הסתיים בניצחונם של הממלוכים. הממלוכים הבחינו ביתרונות שיצמחו להם משיתוף פעולה עם הדרוזים בהנהגת משפחת תנוך והפקידו אותם על הגנת אזור הלבנון. הדרוזים, שהיו בעלי כוח צבאי גדול ונאמן התבלטו באזור כמי שניתן לסמוך עליהם ולתת בהם אמון. במאה ה-15 הגיעו לשיא עצמתם וגיבושם הצבאי. תרמו לכך אישיותו של שייח' ג'אמל אלדין עבד אללה אל-תנוח'י הידוע בכינויו אלאַמיר אלסַיִד (1419-1479). אלסיד ידוע כמי שגיבש ופירש את כתבי הדת הדרוזית. מיום מותו הנהיגו תלמידיו מסורת של בחירת איש דת שיהיה הפוסק העליון בנושאים דתיים. ממלא תפקיד זה "שייח' אל עקל", נחשב מאז לראש הרוחני של העדה. מפעלו של אל אמיר אל סייד עזר ללכד את העדה הדרוזית, ולהפוך אותם ממשפחות ושבטים לעדה מסודרת ומלוכדת. עם סיום השלטון הממלוכי ועליית האימפריה העות'מאנית בראשית המאה ה-16 ירדו בני תנוח' ממעמדם ובמקומם עלו מנהיגים מבית מען, שושלת דרוזית שהייתה בת בריתם של העות'מאנים.
עונת 1973/1974 בפוטבול ליג
עונת 1973/1974 הייתה העונה ה-75 של הפוטבול ליג שהיא הייתה הליגה האנגלית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-25 באוגוסט 1973 והסתיימה ב-11 במאי 1974. בעונה זו התחרויות התקיימו בליגה הבכירה, בליגת משנה, בדיוויזיון השלישי ,בדיוויזיון הרביעי ובסופר דיוויזיון החמישי.
צ'סלב קישצ'ק
צ'סלב קישצ'ק (בפולנית: Czesław Kiszczak; 19 באוקטובר 1925 – 5 בנובמבר 2015, ורשה) היה פוליטיקאי פולני. בין השנים 1981–1990 כיהן בתפקיד שר הפנים והיה בין אנשי המפתח של המשטר ברפובליקה העממית של פולין.
עונת 1973/1974 בפוטבול ליג
עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. במידה וכמה קבוצות זכו באותו מספר נקודות, הקבוצה עם יתרון ביחס שערים דורגה במקום גבוה יותר. שיטה זו הייתה בתוקף עד לעונת 1976/1977.
צ'סלב קישצ'ק
ביוגרפיה
צ'סלב קישצ'ק נולד למשפחת איכרים. בשנת 1943 הוא נשלח על ידי שלטונות הכיבוש הנאצי לעבודות בווינה. עד לשנת 1945 הוא עבד במסילת רכבת. לאחר כיבוש העיר על ידי הצבא האדום הוא חזר לשטח פולין והתגייס לצבא. בשנת 1946 הוא נשלח ללונדון ופעל להחזרת חיילים של צבא אנדרס למולדת. בשנת 1947 חזר לפולין והחל לשרת במודיעין הצבאי.
עונת 1973/1974 בפוטבול ליג
לידס יונייטד זכתה באליפות בפעם השנייה בתולדות המועדון.
צ'סלב קישצ'ק
ביוגרפיה
בשנת 1957 סיים את האקדמיה הצבאית ובשנת 1972 מונה לראש המודיעין הצבאי וסגן ראש המטה הכללי.
עונת 1973/1974 בפוטבול ליג
בסוף העונה לליגת משנה ירדו סאות'המפטון, מנצ'סטר יונייטד ונוריץ' סיטי. במקומן לליגה הבכירה עלו מידלסברו, לוטון טאון וקרלאיל יונייטד (בפעם הראשונה בתולדות המועדון).
צ'סלב קישצ'ק
ביוגרפיה
ב-31 ביולי 1981 מונה לשר הפנים, ובסוף שנה זו התמנה לחבר בוועדה הצבאית להצלה לאומית. בתקופה זו הונהג במדינה ממשל צבאי, ובהיותו שר הפנים היה קישצ'ק אחראי על הפעילות נגד ארגון סולידריות וארגוני אופוזיציה אחרים. ב-17 בספטמבר 1986 הוא הכריז על שחרור 225 אנשי אופוזיציה – הצעד הראשון לתחילת הדיאלוג בין השלטון הקומוניסטי לבין מתנגדי המשטר. בהמשך הוא היה בין יוזמי דיאלוג פתוח עם נציגי האופוזיציה. בתחילת 1989 היה בין אנשי המשטר שדרשו מהנהגת המפלגה הקומוניסטית להמשיך בדיונים עם מתנגדי המשטר.
עונת 1973/1974 בפוטבול ליג
כדורגלנים מצטיינים
איאן קלהאן מליברפול זכה בפרס כדורגלן השנה של התאחדות עיתונאי הכדורגל האנגלית.
צ'סלב קישצ'ק
ביוגרפיה
ב-2 באוגוסט 1989 מונה קישצ'ק לראש הממשלה על ידי וויצ'ך ירוזלסקי. מועמדותו אומנם אושרה בפרלמנט הפולני, אך הוא לא הצליח להרכיב את הממשלה. ב-19 באוגוסט מונה תדאוש מזובצקי לראש הממשלה, וקישצ'ק המשיך לכהן בתפקיד שר הפנים וסגן ראש הממשלה. ביולי 1990 הוא עזב את הממשלה ומאז לא כיהן בתפקיד ציבורי כלשהו.
עונת 1973/1974 בפוטבול ליג
כדורגלנים מצטיינים
נורמן האנטר מלידס יונייטד כדורגלן השנה שהוענק על ידי התאחדות שחקני הכדורגל.
צ'סלב קישצ'ק
ביוגרפיה
קישצ'ק נפטר בשנת 2015. הממשל סירב לתת לו מקום בבית הקברות הצבאי פובונזקי, ובטקס הקבורה לא נכח נציג כלשהו של הממשלה.
משפטים
בשנת 2007 יזם שימון ניימייץ פתיחת חקירה נגד צ'סלב קישצ'ק על חלקו ב"מבצע היאצינט" נגד קהילת הלהט"ב בשנות ה-80 של המאה ה-20. בפברואר 2008 הוחלט שהמבצע היה חוקי לאור המצב החוקתי באותה תקופה.
בשנת 2009 הוא נמצא אשם בפיטורי שוטר בשנת 1985 רק משום שבתו עברה טקס דתי.
בשנת 2012 הוא נמצא אשם בחברות בקבוצה שהנהיגה משטר צבאי במדינה ללא סמכות.
שוק תלפיות
שוק תלפיות הוא שוק בנוי השוכן בשכונת הדר הכרמל בחיפה שנבנה בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 ונחנך ב-9 באפריל 1940 בטקס פתיחה חגיגי, בנוכחות נציגי המוסדות הלאומיים, עיריית חיפה וממשלת המנדט. המבנה נבנה בסגנון הבינלאומי. מטרת הקמת השוק הייתה להחליף את השווקים שפעלו בעיר התחתית, ובמיוחד את שוק "אל-חסבה" שהיה השוק המרכזי של חיפה, ושכן בסמוך למבנה הסראיה, בשטח שבין כיכר חמרה ממערב ומסגד אל-ג'רינה ממזרח. המבנה הוכרז כמבנה לשימור על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
היסטוריה
בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 החל להתגבש רעיון שיש לבנות שוק בשכונת הדר הכרמל שישרת את התושבים. הסיבות לכך היו מאורעות 1929 שמנעו מאנשי השכונה להגיע לעיר התחתית, התרחבות שכונת הדר הכרמל, הרצון למנוע את התלות בשווקים בעיר התחתית ותנאי ההיגיינה הגרועים שם. מאורעות 1936–1939 שבעקבותיהם הפסיקו אנשי שכונת הדר הכרמל לבצע את קניותיהם שבעיר התחתית, נתנו דחיפה סופית ליוזמה. המאורעות הביאו להתפתחות שוק ארעי לתוצרת חקלאית ברחוב סירקין. אלא שהתנאים במקום לא התאימו לשוק מודרני. הרחוב נעשה צפוף בדוכנים, בבהמות משא ובכלי רכב וכתוצאה מכך נוצרה במקום בעיית ניקיון. יוזמה של אדם פרטי בשנת 1937 לבנות שוק ברחוב סירקין, זירזה את אנשי ועד הדר הכרמל לבנות שוק ביוזמתם. ההצעה להקמת השוק על ידי הוועד הועלתה לדיון במועצת עיריית חיפה. האחריות על הקמת שוק כזה בהתאם לחוקים העירוניים הייתה של העירייה, למרות זאת חסן שוכרי ראש העירייה לא הביע התנגדות להקמת השוק על ידי הוועד. הוועד היה מעוניין להקים את השוק במקום העירייה, מתוך רצון לשלוט במקורה של התוצרת החקלאית שתימכר בשוק והרצון למכור תוצרת עברית. דבר זה לא היה מתאפשר לו השוק היה נבנה על ידי העירייה.
הוועד איתר שטח קרקע פנוי משופע במורד רחוב סוקולוב. השטח נרכש מבעליו הערבי ביחד עם שני מגרשים סמוכים וזאת כדי למנוע בניית שוק מתחרה לידו. המגרשים שנרכשו היו בשטח של 4,297 מ"ר, והבעלות עליהם הועברה בספרי האחוזה לוועד הדר הכרמל במרץ 1938. עבודת התשתית התחילה מיד לאחר הרכישה ונמשכה שישה חודשים, ובמקביל החלה פעילות עסקית של החכרת השטחים בשוק. תקציב הבנייה של השוק הגיע ל-70 אלף ל"י. הוועד מימן את הבנייה בהלוואות שהתקבלו מחברת הביטוח "אליאנס", מבנק אפותקאי להלוואות, מחברת "ביצור", מאשראי ספקים ומתקבולים מדמי החכירה.
בתחילת שנת 1938, ארגן ועד השכונה תחרות אדריכלים לתכנון בניין השוק. חבר השופטים של התחרות כלל את מיכאל אליניקוב, שהיה יו"ר הוועד, האדריכל זלקינד נציג אגודת האינג'ינרים והארכיטקטים בישראל, המהנדס מ' לדיז'נסקי, מהנדס עיריית תל אביב י' שיפמן ושני פרופסורים מהטכניון: ה' נוימן ויוחנן רטנר. לתחרות הוגשו 96 הצעות, מתוכן נבחרה הצעתו של האדריכל משה גרשטל והמהנדס צ' כהן.
פעילות השוק
השוק נפתח בחודש אפריל 1940. התוצרת החקלאית ששווקה בו הגיעה ממשקים חקלאיים בעמק יזרעאל, הגליל והשומרון. בעת פתיחת השוק היו בו כ-200 בתי עסק שונים. המסחר הסיטונאי התרכז בקומת המרתף של השוק. מלחמת העולם השנייה הביאה להאטה בפעילות המסחרית, הייתה ירידה בצריכה, וחלק מהסוחרים שהתכוונו להיכנס לשוק ויתרו על מקומם. עיקר הפגיעה הייתה במסחר הקמעונאי. הפעילות של הסוחרים הסיטונאיים לא נפגעה. בנוסף השוק ברחוב סירקין המשיך לפעול, למרות מאמצי הוועד לסגור אותו. כתוצאה מהאטה בפעילות נותרה הקומה העליונה של השוק ריקה. וועד הדר הכרמל העביר לשם את משרדיו תוך ביצוע התאמות במבנה. בשוק שכנו גם משרדיהם של גופים שונים שפעילותם קשורה לפעילות השוק כגון ארגון מגדלי הפירות ותנובה. בשנת 1944 החלה התאוששות כלכלית בהדר הכרמל, בשנה זו החל השוק בפעם הראשונה להרוויח.
מיקומו של השוק במזרחה של שכונת הדר הכרמל הקשה על דיירי השכונה להגיע אליו. בפברואר 1946 אורגן שירות מוניות של "חבר" לשוק. המסלול היה ממעון "כרמליה" בקצה רחוב "הרצליה" לאורך רחוב הרצל, יל"ג השוק וחזרה.
בתחילת שנת 1948 הקים הצבא הבריטי עמדה צבאית באחת המרפסות בשוק המשקיפה על העיר התחתית. בנוסף השתלטו החיילים בכוח על מספר חדרים במבנה לשימושם. במלחמת העצמאות בקרב על חיפה שימש הגג של השוק כנקודת תצפית של כוחות ההגנה היהודיים.
התרחבות פעילות השוק הביאה לעומס רב שהקשה על פעילותו. בשנת 1950 הוקם ברחוב הפרסים פינת רחוב אלנבי שוק סיטונאי חדש. מטרתו הייתה להקל על העומס שנוצר בשוק תלפיות. לשוק החדש הועבר שליש מהפעילות הסיטונאית שהתקיימה בשוק תלפיות.
בשנת 1951 החלו סוחרי השוק לסבול מפעילות של עבריינים שגנבו סחורה מסוחרי השוק, חלקה תוך התנפלות על רכבי הסוחרים הסיטונאיים המביאים את הסחורה לשוק וגנבת התוצרת. פעילותם פגעה בפעילות השוק.
הצפיפות באזור השוק ודרכי הגישה הלא נוחות, הביאו בסוף שנת 1954 להחלטה להקים בחיפה "שוק סיטונאי" חדש במזרח העיר התחתית. המטרה הייתה להעביר לשוק הסיטונאי את כל הפעילות הסיטונאית שהתקיימה בשוק תלפיות ולהופכו לשוק קמעונאי בלבד. טקס הנחת אבן הפינה לשוק החדש ברחוב קיבוץ גלויות התקיים ביום 23 בינואר 1958. השוק הסיטונאי החדש נפתח ביום 15 ביוני 1961.
בשנת 1958 הוחלט על פירוק "ועד הדר הכרמל". במסגרת הפירוק הועברו נכסיו כולל שוק תלפיות לבעלות העירייה.
בשנת 1963 פעלה עיריית חיפה לחסל את הרוכלות ברחובות שסביב השוק שפגעה באזור. העירייה השקיעה בהקמת דוכנים ל-100 רוכלים בקומת המרתף של השוק, בשטח שהתפנה לאחר העברת השוק הסיטונאי לשוק החדש, והעבירה לשם את הרוכלים שעבדו ברחובות שמסביב. וכן ניתנו מספר דוכנים למשפחות שטופלו על ידי מחלקת הרווחה. עם זאת - מספר הדוכנים ברחוב סירקין והרחובות הסמוכים לא פחת. במסגרת המאבקים נזרק במחצית שנות ה-70 רימון יד לכיון איטליז בשוק. זורק הרימון ישב בבית סוהר וכשהשתחרר הקים את עמותת השווקים הפתוחים ועמד בראשה וכן כיהן כיו"ר ועד סוחרי שוק תלפיות והיה נושא דברם של בעלי דוכנים בכל הארץ.
בשנת 1980 נעשה ניסיון למכור את השוק, במסגרת מאמצי ההפרטה של עיריית חיפה, אולם השוק לא נמכר.
השוק במאה ה-21
החל משנות ה-90 של המאה ה-20 החלה ירידה בפעילות השוק ובמרכזיותו. השינויים שחלו במבנה האוכלוסייה בשכונת הדר, התושבים המבוססים יותר עברו לגור בשכונות על הכרמל, ונכנסה לשכונה אוכלוסייה חלשה יותר. שכונת הדר סבלה מהזנחה, ואתה גם נזנח השוק. חלק גדול מהחנויות עברו לרחובות הסמוכים לשוק. הפעילות בתוך מבנה השוק הצטמצמה בעיקר לקומת המרתף של המבנה. קיימת פעילות מזערית בקומה מעליה. יתר הקומות ננעלו בשער והגישה אליהן נאסרה.
במסגרת פעילותה לשיקום שכונת הדר הכרמל, עיריית חיפה מבקשת לשקם גם את מבנה השוק. פעילות לשיקומו נעשית בידי מתנדבים במסגרת פעילות קבוצת מ.ק.ס, שבה חברים אדריכלים ומתכננים. מתוך הכרה בחשיבותו האדריכלית וההיסטורית של המבנה, הקבוצה מבקשת שהוא ישוקם תוך החזרתו והפיכתו לעוגן לשכונה.
בשנת 2020 החלו עבודות שיפוץ השוק.
גביע נשיא אירלנד
גביע נשיא אירלנד (באנגלית: President of Ireland's Cup) הוא מפעל כדורגל מסוגת הסופר קאפ המשוחק אחת לשנה בין אלופת ליגת העל האירית לבין מחזיקת הגביע האירי.
הגביע נקרא על שם נשיא אירלנד, והוא היווה תחליף למספר טורנירים מסוגת הסופר קאפ שבוטלו לאורך השנים.
הטורניר נוסד ב-2014, ובשנתו הראשונה התמודדו בו אלופת הליגה סנט פטריק אתלטיק ומחזיקת הגביע סלייגו רוברס.
השחתת קבר יוסף
ההיסטוריה של האתר
במשך מאות שנים היה מתחם הקבר בבעלות מוסלמית, ושימש מקום תפילה מוסלמי (באתר גומחת תפילה בקיר הדרומי, לכיוון מכה). האתר נשמר על ידי צאצאי משפחת דוויכאת. מסורת מקומית מזהה במתחם הקבר את מקום תפילתו, ואף קברו, של אחד מאבות משפחה זו, שייח' יוסוף דוויכאת, ולא של יוסף המקראי. לימים טענה זו אימצו בקרב אנשי שמאל מסוימים, כשרת החינוך שולמית אלוני.
בשלטון ישראל
עם תפיסת יהודה ושומרון על ידי ישראל במלחמת ששת הימים, עבר האתר לשליטה ישראלית. בן משפחת דוויכאת המשיך לשמור במקום דרך קבע ואף שימש עובד של המנהל האזרחי. בשנת 1982 הוקמה במתחם ישיבת עוד יוסף חי בנשיאות הרב יצחק גינזבורג. מאז האינתיפאדה הראשונה מוצב כוח אבטחה צבאי במקום. על פי הסכם אוסלו ב' מ־1995, מתחם הקבר הוא מובלעת בשליטה ביטחונית ישראלית בתוך שטח A שבשליטה פלסטינית מלאה, לאחר שהפלסטינים הכירו באופיו היהודי של הקבר ובחשיבותו ליהודים.
עם מהומות הר הבית באוקטובר 2000 פונה המתחם מאזרחים. כוח של 12 שוטרי מג"ב ששמר על המתחם, הותקף על ידי המון פלסטיני שזרק בקבוקי תבערה ואבנים. השוטר מידחת יוּסף נפגע מירי ונדרש לחלצו. כוח צה"ל התלבט אם הדרך המהירה לחלץ את הפצוע היא כיבוש המתחם ותל בלטה, או תיאום פינויו באמבולנס פלסטיני. הוחלט על תיאום עם הפלסטינים, שהתעכב, ויוסף דימם למוות כארבע שעות. גופתו פונתה עם הגעת הסיוע הפלסטיני שעות אחרי מותו. במהלך הימים הבאים הוחלף הכוח שהגן על המתחם מספר פעמים בתוך כלי רכב פלסטיניים ומלווים בשוטרים פלסטיניים. לבסוף, כעבור שישה ימי קרב נסוג כוח צה"ל מהמתחם.
לאחר נסיגת צה"ל מהמתחם
למרות הבטחה פלסטינית לשמור על המתחם, לאחר פינוי הכח הישראלי פרצו לקבר פלסטינים ובהם שוטרים, והעלו אותו באש, תוך כדי ביזתו והשחתת תכולתו. לאחר מכן צבעו את גג הקבר בירוק, בטענה שהאתר אינו קבר יוסף אלא מקום קדוש למוסלמים. בשבת שובה שמע הלל אליהו ליברמן, ממקימי ישיבת עוד יוסף, על נטישת המקום בידי צה"ל. הוא יצא מאלון מורה וניסה להגיע לקבר רגלית. ליברמן נרצח ביריות בידי ערבים וגופתו נמצאה מוטלת במערה.
עד סוף שנת 2002 המבנה והקבר נהרסו לחלוטין בהתקפות חוזרות ונשנות, ונותרו רק הקירות הגודרים את המקום. על אף טענותיהם, המשיכו המוסלמים להתייחס לאתר כמקום קדוש ליהודים בלבד. המתחם הושחת ונשרף, כמה פעמים מאז עזיבתו. כן נהרסה כיפת המבנה והושלכה בו אשפה.
לאחר עזיבת מתחם הקבר הקימו יהודים תושבי האזור "נקודת לימוד" ליד הכניסה הדרומית לשכם, בשם "תועה בשדה", שנועדה להזכיר את נטישת קבר יוסף. בנוסף, נקבעה נקודת תצפית ותפילה בהר גריזים המשקיפה אל הקבר ומכונה "מצפה יוסף".
בשנת 2008 שופץ מבנה הקבר באופן מקיף, הכולל את שיקום וחידוש כיפת הקבר, וחידוש המצבה במתחם, בליווי צה"ל. בשנת 2012 עם סיום שיפוץ המצבה נקבעה מזוזה בכניסה למתחם, על ידי שר התחבורה ישראל כץ.
ב-7 באוגוסט 2020 מצאו מתפללים כי מתחם הקבר הושחת. נותצו כיורים וחלונות בבית המדרש, הקירות חוררו ונשברו, התאורה הושחתה ובמקום נמצאו שאריות בקבוקי תבערה שככל הנראה הושלכו למקום.
ב-10 באפריל 2022, בעיצומו של גל הטרור 2022, כ-100 פלסטינים הציתו את מתחם הקבר ושברו את המצבה שעל הקבר. האירוע גונה על ידי המערכת הפוליטית בישראל. מושל שכם איברהים רמדאן הכריז כי הרשות הפלסטינית תשפץ את הקבר. יממה לאחר מכן, ב-11 באפריל, הושחת הקבר בשנית. ב-13 באפריל נכנסו למתחם הקבר נציגי מוא"ז שומרון, מנהלת קבר יוסף וחברת הבנייה הר כביר ושיצפו אותו באופן מקיף מבפנים ומבחוץ, תוך ליווי צבאי . בעת הגעת הכוחות הצבאיים לאבטח את הכניסה, נזרקו עליהם אבנים . פקודת מבצע האבטחה שמסר מח"ט שומרון אל"ם רועי צוויג כללה דברים על הבטחת הארץ לאברהם ועל יציאת מצרים בהקשר לקבר יוסף, שלושה ימים לפני ערב פסח.
אוסקר פודור (רופא)
אוסקר פודור (במקור פויכטמן-Feuchtman; בהונגרית: Fodor Oszkár; סקשפהרוואר, 6 בפברואר 1876 – בודפשט, 1 בנובמבר 1934) היה רופא יהודי-הונגרי "יועץ בריאות מלכותי ראשי" שמונה על ידי העוצר האדמירל מיקלוש הורטי שליט הונגריה.
ביוגרפיה
אוסקר פויכטמן נולד במשפחה יהודית בעיר סקשפהרוואר כבנם של אדולף פויכטמן, ושל יוליה נוימן. ביתם היה ברחוב קידיו (נחש) 4 (Kígyó u. 4). הוא השלים את לימודיו בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת בודפשט בשנת 1898 (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד). התמחה ברפואת ילדים, אך עסק רבות גם בכתיבה עיתונאית.
בעיתונות
כבר בגיל 18 (1894) היה חבר לפרנסתו במערכות של עיתונים שונים:
בנוסף:
נישואיו
ב-7 בדצמבר 1902 התחתן עם ארנקה וייסמן, שהייתה צעירה ממנה בשבע שנים (אז בת 19), בבודפשט. העדים בנישואיהם היו אלברט ברזוויצקי (פוליטיקאי, היסטוריון, נשיא האקדמיה ההונגרית למדעים בין השנים 1905–1936, הנשיא השישי של אגודת קישפלודי בין השנים 1923–1936, היו"ר הראשון של הוועד האולימפי ההונגרי) וכן קלמן פורז'ולט (סופר, עיתונאי, במאי, חבר באגודת פטפי). הם התגרשו ב-1910.
ב-1 באוגוסט 1914 נישא בשנית למרגיט בהם, שהייתה צעירה ממנו ב-15 שנים (אז בת 23).
כרופא
בתחום הרפואה עסק פודור והצטיין בעיקר בתחום הרפואה הציבורית: רפואת הילדים והבלנאולוגיה ובמשך שנים ייצג ותמך בקידום המרחצאות בהונגריה באלמנך שלו בשם "מרחצאות ואתרי נופש". הוא עסק רבות בנושאי הגנת ילדים. בשנת 1910 נבחר למנכ"ל "האגודה הלאומית לסנטוריום עבור ילדים". הוא מילא תפקיד מרכזי בהקמתם ובשגשוגם של בתי ההבראה לילדים, לרבות בית ההבראה לילדים ז'ופיה (Zsófia) בבלטונאלמאדי שהוא היה הרופא הראשי והמנכ"ל שלו.
ב-1912 מונה ליועץ מלכותי, וב-1922 הוענר לו תואר "יועץ בריאות מלכותי ראשי" כהוקרה על פעילותו והישגיו בתחום בריאות הציבור.
אוסקר פודור הובא למנוחת עולמים בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
אולטראסאט
ULTRASAT
יחסי איראן–פקיסטן
יחסי איראן–פקיסטן (בפרסית: روابط ایران و پاکستان, באנגלית: Iran–Pakistan relations) הם יחסי החוץ בין הרפובליקה האסלאמית של איראן ובין הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן. אורך הגבול בין המדינות הוא 959 ק"מ.
היסטוריה
באוגוסט 1947 כוננו יחסים דיפלומטיים בין המדינות, ואיראן הפכה למדינה הראשונה בעולם שהכירה במעמדה הריבוני של פקיסטן. בשנת 1955 הצטרפה פקיסטן, יחד עם איראן, עיראק וטורקיה, לברית בגדאד, שבשנת 1959, לאחר נסיגת עיראק, שונה שם לארגון האמנה המרכזית. פקיסטן ואיראן כוננו שיתוף פעולה כלכלי הדוק, שבא לידי ביטוי, אם כי בתחילה מטרת ארגון האמנה המרכזית הייתה ליצור ברית הגנתית. המהפכה האסלאמית התרחשה באיראן בשנת 1979, ממשלתו של השאה מוחמד רזא פהלווי הופלה והשלטונות האיראניים החדשים החליטו לפרוש מארגון האמנה המרכזית.
במהלך המלחמה הקרה, המדינות ניסו לפתח יחסים: איראן תמכה בפקיסטן בסכסוך שלה עם הודו, ופקיסטן בתורה, סיפקה סיוע צבאי לאיראן במהלך מלחמת איראן–עיראק. בשנות האלפיים המשיכו היחסים בין איראן לפקיסטן להתחזק כלכלית וצבאית. איראן ופקיסטן משתתפים במאבק נגד סחר בסמים, הבדלנים בבלוצ'יסטן והטליבאן בגבול המשותף.
בשנת 2013 ערך סקר השירות העולמי של ה-BBC סקר בפקיסטן, שחשף כי 76% מהפקיסטנים דירגו באופן חיובי את המדיניות האיראנית. זה הופך את פקיסטן למדינה הכי פרו-איראנית בעולם.
יחסי כלכלה ואנרגיה
משנת 2005 עד 2009 היקף הסחר הדו-צדדי גדל בכמיליארד דולר (מ-500 מיליון ל-1.4 מיליארד דולר). בשנת 2014 הייתה אמורה להסתיים הקמת צינור גז מאיראן לפקיסטן. ב-29 בינואר 2013 איים הקונסול הכללי של ארצות הברית, מייקל דודמן, על פקיסטן בסנקציות כלכליות אם הוא לא יסרב לשתף פעולה עם איראן בתחום האנרגיה. בשנת 2016 הודיעו ממשלות שתי המדינות כי בכוונתם להגדיל את היקף הסחר ל-5 מיליארד דולר במשך 5 שנים.
שתי המדינות הן חברות בשמונה האסלאמיות, הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי (ECO) ומשקיפות בארגון שאנגחאי לשיתוף פעולה (SCO).
Amalfi – Sarah Brightman Love Songs
Amalfi – Sarah Brightman Love Songs הוא אלבום האוסף החמישי של הזמרת-יוצרת האנגלייה שרה ברייטמן. אלבום האוסף יצא לאור ב-8 ביולי 2009, על ידי חברת התקליטים EMI מיוזיק יפן. כמו כן, נכללים ב-Amalfi – Sarah Brightman Love Songs שירי אהבה שונים, אותם ביצעה ברייטמן במהלך הקריירה שלה.
אלבום האוסף הגיע למקום ה-11 במצעד האלבומים היפני.
רקע והוצאה
Amalfi – Sarah Brightman Love Songs הופק על ידי פרנק פיטרסון. בין היתר, הופץ לראשונה ב-8 ביולי 2009, ביפן בפורמט של תקליטור. כמו כן, זכה Amalfi – Sarah Brightman Love Songs להצלחה מסחרית רבה ביפן, כאשר קיבל שם את תואר הזהב, על מכירות של 100,000 עותקים בסך הכול.
בשבוע צאתו, נמכרו 10,488 עותקים מאלבום האוסף ביפן בלבד, דבר שהוביל לכך שהוא הגיע למקום ה-11 במצעד האלבומים של המדינה. אלבום האוסף יצא לאור על בסיס הסרט היפני "אמאלפי: תגמוליה של האלה" (2009), שעלה לאקרנים עשרה ימים לאחר יציאתו. ברייטמן השתתפה בסרט בתור עצמה.
משה צבי פוקס
הרב משה צבי (הרש) פוקס (ה'תר"ג – א' בתמוז ה'תרע"א, 1843–1911) היה רב הונגרי, פוסק הלכה ומנהיג ציבור מרכזי בהונגריה ובטרנסילבניה, אשר שימש כרבה של גרוסוורדיין וראש הישיבה בה. מחבר שו"ת "יד רמה".
ביוגרפיה
נולד בלובשבריני (לעיתים: לאוואשברון) לרב בנימין זאב (וואלף) פוקס, תלמיד "החתם סופר", רבה של עיר הולדתו ולימים רבה של סירט (סערעט). סבו, הרב משה צבי פוקס, שימש בדיינות בלובשבריני. למד אצל אביו, וכן אצל מהר"ם שיק ב, הרב דוד שיק בסצ'ן, הרב חיים צבי מנהיימר והרב אברהם שמואל בנימין סופר ("הכתב סופר") בפרשבורג. באותה עת למד בלשנות באופן אוטודידקטי, וכן לטינית ויוונית בעזרת מורה פרטי. לאחר נישואיו התגורר בסירט ונסמך על שולחן חותנו שמונה שנים. באותה תקופה למד בחברותא עם הרב יהודה גרינוולד (לימים רבה של סאטו מארה – סאטמר).
תחילה תכנן לעסוק במסחר כחמיו, ואף התנסה בכך, אולם אביו שכנע אותו להיות רב. בשנת ה'תרל"ה (1874), בהיותו כבן 31, החל לכהן כרבה של סירט, על מקום אביו. באותה תקופה הוזמן לכהן כרבה של פאפה, אולם משנודע לו שהבימה נמצאת ליד ארון הקודש ולא במרכז בית הכנסת, סירב לתפקיד.
היה מחותן של הרב אליעזר חיים דייטש, בעל שו"ת פרי השדה, ורבה של באניהד.
רבה של גרוסוורדיין
בשבט ה'תרמ"ב (ינואר 1882), בהיותו כבן 39, החל לשמש כרבה של הקהילה החרדית בגרוסוורדיין (נאג'ווארד) אשר מנתה באותה עת 15,000 איש, והייתה הקהילה החרדית הגדולה במדינה אחרי קהילת בודפשט, והתרחבה בימיו עד כ-35,000 חברים. הוא הקים ישיבה מפורסמת במקום, עמד בראשה והעמיד אלפי תלמידים (בישיבה שהו בקביעות לאורך עשרות שנים כ-400–500 תלמידים). כן ייסד בעיר "חברה ש"ס", "חברה משניות", מוסד חינוכי בשם "יסוד תורה", בית חולים יהודי ו"בית מזון כללי" לנזקקים. לצדו כרב העיר שימש הרב פנחס צימטבוים כאב בית הדין בעיר.
הרב פוקס נחשב כרב מרכזי בטרנסילבניה והונגריה, סמך רבנים רבים ששימשו ברבנות, מתלמידיו ובכלל, והעמיד רבנים בערים ובעיירות. לצד ארבעה מנהיגים נוספים, היה חבר בלשכה האורתודוקסית בבודפשט (ארגון הגג של הקהילות החרדיות במדינה). היה חבר בהנהלת עיריית עירו, אולם לא השתתף בפועל בישיבותיה. תחת רבנותו התחזק הפילוג בין הקהילות היהודיות בגרוסוורדיין, החרדית (עליה נמנו רוב יהודי העיר) והנאולוגית, פילוג שהתבטא גם במעשי איבה הדדיים, אולם ככלל הביע תחושת אחווה ביחס לכל אחיו היהודים. את עמדתו בנושא זה ביטא בדבריו: "נוכל לחיות ולהתקיים זה ליד זה, אבל בשום פנים לא ביחד".
תמך באגודה למען יישוב ארץ ישראל, ובמכתב לרב אליעזר דייטש הביע את תמיכתו ברכישת אתרוגים מארץ ישראל, שנועדה לחזק את ישוב הארץ, ואמר "בודאי כל מי שחבת ארץ הקודש תובבי"א יקר בעיניו יתן קדימה לאתרוגים הבאים מארץ הקודש אם גם אינם עדיין מהודרים כל כך כאתרוגי קארפו... יש בזה חבוב ארץ הקודש וחיזוק לישובה בודאי מצווה רבה עושה".
התנגד בתוקף לכל שינוי או ויתור במנהגי המסורת. התעמת עם הנהלת קהילתו על לימודי בני הנוער של הקהילה בישיבות. לצד אלה, נודע כבעל צדקה וכמי שעל פי רוב פעל בדרכי נועם לשם קבלת עמדותיו. קיים קשרים חיוביים עם מנהיגי הדתות השונות בעירו.
נטה לעמדתו של הרב משה שמואל גלזנר, שהביע בחוברת "חקור דבר" תמיכה בגיור בני זוג לא יהודים הנשואים ליהודים בנישואים אזרחיים, כדי למנוע התבוללות. עם זאת, ביקש מהרב גלזנר שלא לפסוק כך הלכה למעשה מבלי לקבל הסכמה מרבנים נוספים, כדי שפרסום המדיניות ההלכתית החדשה לא יעורר פליאה.
נפטר בעיר טרנצ'ין, סלובקיה, בעת שהות לצורכי הבראה, בא' בתמוז ה'תרע"א. בהלווייתו השתתפו מעל חמשת אלפי איש. עם פטירתו הניפה עיריית גרוסוורדיין דגלים שחורים והרחוב בו התגורר במרכז העיר נקרא על שמו "פוקס מור" (הרחוב היה קיים במשך עשרות שנים).
לאחר פטירתו, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, הוציא לאור נכדו הרב דוב בער קליין את ספר השו"ת שלו "יד רמה", הכולל כ-260 תשובות מכתב ידו (גרוסוורדיין ה'ת"ש).
משפחתו
נישא לבתו של דוד גאנצל, מעשירי סירט.
כשבע שנים לאחר פטירתו, בשנת ה'תרע"ח (1918), נבחר בנו הרב בנימין פוקס (ה'תרל"ד – ה'תרצ"ו), תלמידו של הרב שמחה בונם סופר ("השבט סופר"), למלא את מקומו ברבנות בעיר. קודם לכן שימש כרבן של קהילות בבראשוב, יאקא, (בעזינג) ובאיה מארה (נאג' באניא), בה גם עמד בראשות ישיבה. בנו, שלמה זלמן, שירת כרב צבאי (אחד משלושה בלבד) בדרגת סרן בצבא האוסטרו-הונגרי במלחמת העולם הראשונה. בנים נוספים היו הרב דניאל (נפטר בתל אביב בשנת ה'תשי"ז) ואברהם שמואל.
חתנו הוא הרב יעקב שלום קליין (ה'תרל"ז – ה'תש"ד, 1877–1944), אשר למד בישיבתו, שימש כדיין בגרוסוורדיין ובהמשך כרבה של האלמין. נספה בשואה.
לילה אבו לוע'וד
לילה אבו לוע'וד (לוח'וד / לוגוד) (בערבית: ليلى أبو لغد; נולדה ב-21 באוקטובר 1952) היא פרופסור לאנתרופולוגיה ונשים ולימודי מגדר באוניברסיטת קולומביה בניו יורק. מומחית לעולם הערבי שכתבה ספרים, שרובם מבוססים על מחקר אתנוגרפי ארוכי טווח, שעוסקים בנושאים מגוונים: רגש ושירה, אמנות, תקשורת, פוליטיקה ומגדר ופוליטיקה של זיכרון. אבו לוע'וד היא אמריקאית ממוצא פלסטיני.
מחקרים ופעילות אקדמאית
בשנת 2001, היא העבירה את סדרת הרצאות על לואיס הנרי מורגן באוניברסיטת רוצ'סטר (University of Rochester) שבמדינת ניו יורק, שנחשבה על ידי רבים כסדרת ההרצאות השנתית החשובה ביותר בתחום האנתרופולוגיה. בשנת 2007 קיבלה מענק מטעם קרנגי (Carnegie) לחקור את הנושא: "האם יש לנשים מוסלמיות זכויות? האתיקה והפוליטיקה של זכויות נשים מוסלמיות בשדה בינלאומי". היא קיבלה השראה לעסוק במחקר זה, לאחר כתיבת מאמר שכותרתו "האם נשים מוסלמיות צריכות שמירה או הצלה? היא קיבלה מלגות מחקר שונות בין היתר מהקרן הלאומית למדעי הרוח, קרן ג'ון סיימון גוגנהיים, קרן פולברייט, קרן מלון ועוד.
האם נשים מוסלמיות צריכות שיצילו אותן?
מחקריה של אבו לוע'וד עוסקים בדימוי של נשים מוסלמיות בתרבות המערבית אחרי פיגועי 11 בספטמבר 2001. היא מעלה שאלות בנוגע להנחה כי המערבית כי צריך להציל נשים מוסלמיות. היא טוענת שנשים מוסלמיות, כמו נשים מדתות ורקעים אחרים, צריך לראות בהקשרים ההיסטוריים, החברתיים ואידאולוגיים שלהן. יתר על כן, "הצלת" נשים מוסלמיות מתכתבת עם רעיונות גזעניים אשר רואים בחברות מוסלמיות חברות ברבריות. לטענתה של אבו לוע'וד, דת היא לא הגורם העיקרי באי-שוויון הגלובלי אבל בשילוב עוני, פגיעה מצד השלטונות ומתחים עולמיים, הפגיעות של נשים גוברת. אבו לוע'וד טוענת כאישה החיה במערב, שהיא מרגישה באי-נחת בגלל המבט המערבי המתייחס בעליונות מוחלטת כלפי נשים בעלות צבע שונה ונשים רעולות פנים ושהיא מעריכה שאנשים רוצים להבין אותה יותר, אבל היא חסרת סובלנות להכללה בקשר לנשים מוסלמיות.
אלי הוכנברג
קריירה עיתונאית
הוכנברג נולדה וגדלה בהרצליה שם מתגוררת עד היום. כשהייתה בת 10 הגישה את תוכנית החדשות לילדים "חמש וחצי" לצד אברי גלעד ואלי אילדיס בערוץ הילדים. היא סיימה בהצטיינות את לימודי התיכון במגמת הקולנוע בתיכון הארצי לאומנויות "תלמה ילין" וסרט הגמר הדוקומנטרי שלה זכה בפרסים בפסטיבלים. שימשה כיו"ר מועצת התלמידים של מחוז תל אביב ודוברת מועצת התלמידים הארצית.
את שירותה הצבאי בין השנים 2010–2013 עשתה בתחנת הרדיו הצבאית גלי צה"ל במחלקת האקטואליה שם שימשה בין היתר ככתבת פלילים ועורכת חדשות.
מיד לאחר שחרורה, ועם הקמת הערוץ, הצטרפה לערוץ החדשות הבינלאומי i24NEWS שם החלה דרכה ככתבת במהדורה המרכזית. זמן קצר לאחר מכן מונתה לכתבת הדיפלומטית של הערוץ וסיקרה, בין היתר, את שיחות הגרעין בין איראן והמעצמות, התלוותה לנסיעות ראש הממשלה בחו"ל והעבירה שידורים חיים מרחבי העולם . כחלק מתפקידה, הובילה את סיקור מערכות הבחירות הרבות בישראל וכן סיקרה מהשטח את אירועי ההסלמה ברצועת עזה, בגבול הצפון, במזרח ירושלים ובגדה המערבית.
השכלה
הוכנברג היא בוגרת תואר ראשון בממשל דיפלומטיה ואסטרטגיה, ותואר שני בלוחמה בטרור וביטחון לאומי בבית הספר הבינלאומי באוניברסיטת רייכמן.
בוגרת תוכנית ההכשרה המובילה של מחלקת המדינה האמריקאית למנהיגות (IVLP).
וויצ'ך שצ'נסני
קריירה
כשהיה נער החל שצ'נסני להתאמן במחלקת הנוער של קבוצת הכדורגל אגריקולה ורשה. כאשר היה בן 15, מאמן השוערים של קבוצת הפאר הפולנית לגיה ורשה התרשם משצ'נסני, והוא הצטרף למועדון.
בשנת 2006 הגיע שצ'נסני לאנגליה והצטרף למחלקת הנוער של ארסנל. ב-22 בספטמבר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו כשחקן מקצועני, במשחק מול וסט ברומיץ' אלביון במסגרת גביע הליגה. בנובמבר 2009 הושאל שצ'נסני לחודש אחד לקבוצת ברנטפורד מהליגה השלישית. במשחקו השני במועדון הציל בעיטת עונשין, ובמשחקו החמישי בקבוצה נבחר לשחקן המצטיין במשחק. בדצמבר הוארכה השאלתו של שצ'נסני לחודש נוסף, ובינואר הוארכה השאלתו עד תום עונת 2009/2010.
בעונת 2010/2011 חתם שצ'נסני על חוזה חדש בארסנל ושיחק בהופעתו הראשונה בקבוצה הבוגרת. ב-13 בדצמבר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג, בהפסד 0–1 למנצ'סטר יונייטד, כאשר פתח בהרכב של ארסנל בעקבות פציעתם של שני השוערים הבכירים בקבוצה, מנואל אלמוניה ולוקאש פביאנסקי. ב-16 בפברואר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בניצחון 1–2 על ברצלונה, ובסך הכול ערך בעונה זו 24 הופעות בכל המסגרות.
בעונת 2011/2012 הפך שצ'נסני לשוער הראשון הקבוע של ארסנל, ופתח בהרכב הקבוצה בכל 38 המשחקים בפרמייר ליג. בתחילת העונה שלאחר מכן סבל מפציעה, אך בנובמבר 2012 חזר להרכב הקבוצה. בעונת החמיץ משחק ליגה אחד, וב-16 משחקים שמר על רשת נקייה, וכן זכה עם הקבוצה בגביע האנגלי וגם זכה בפרס כפפת הזהב בפרמייר ליג יחד עם פטר צ'ך.
ב-29 ביולי 2015 הושאל שצ'נסני לעונה אחת לרומא. בסוף עונת 2015/2016 הוארכה השאלתו לעונה נוספת.
ב-19 ביולי 2017 חתם שצ'סני ביובנטוס לארבע שנים.
נבחרת פולין
לשצ'נסני ארבע הופעות במדי נבחרת פולין עד גיל 20, ושבע הופעות במדי הנבחרת עד גיל 21. ב-18 בנובמבר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת, במשחק ידידות מול נבחרת קנדה, כשהחליף במחצית את תומאש קושצ'אק. בפברואר 2011 פתח לראשונה בהרכב הנבחרת, במשחק מול נבחרת נורווגיה. שצ'נסני היה חלק מסגל הנבחרת ליורו 2012, ובמשחק הפתיחה הורחק בכרטיס אדום בדקה ה-69.
נכלל בסגל נבחרת פולין לטורניר מונדיאל 2022.
קרן גנדיר
קרן גנדיר היא קרן משפחתית ישראלית שהוקמה ב-2004 על ידי יודי יובל רקנאטי ובני משפחתה. הקרן היא חלק מקבוצת גנדיר. השם גנדיר מורכב מהאותיות הראשונות של שמות בני המשפחה: גילי, נעה, דריה, יודי ורולי.
פעילות הקרן
הקרן תומכת במרכזי צעירים בישראל, בקואליציות של ארגוני צעירים (למשל, פורום ארגוני השירות האזרחי, פורות ארגוני נערות בסיכון ועוד) עד 2014 תמכה במטה מרכזי הצעירים שפעל תחת ג'וינט ישראל. עד 2012 תמכה קרן גנדיר בתנועות הנוער בפריפריה החברתית והגיאורפית של ישראל. הקרן שותפה ליוזמות רבות בתחום הצעירים, בתחום פיתוח החברה האזרחית בישראל, הקרן תומכת בארגון שיתופים.
הקרן הקימה יחד עם מספר קרנות נדבנות ומשרדי ממשלה את קרן הזדמנות במטרה לתמוך במיזמים המקדמים את שילובם של צעירות וצעירים שאין להם מסגרת אחרי התיכון במסגרת השירות האזרחי.
הקרן מעודדת את פיתוח הידע בתחום הצעירים באמצעות תמיכה במחקר אקדמי, גיבוש ניירות עמדה, פיתוח מודלים לעבודה עם צעירים, הנגשת מידע לצעירים לגבי זכויותיהם והשירותים העומדים לרשותם באמצעות פורטל צעירים באתר כל-זכות.
ד"ר רונית עמית הייתה מנכ"לית הקרן מיום הקמתה ועד שנת 2018 וד"ר נעמה מירן מנהלת את הקרן מאז.
קורפוס הפאנצר השלישי (ורמאכט)
הקורפוס השלישי (בגרמנית: III. Armeekorps) היה קורפוס של הורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הקורפוס הוקם בברלין ב-1 באוקטובר 1934 בשם "הקורפוס השלישי", וב-1 באוקטובר 1935 מונה למפקדו ארווין פון ויצלבן, שהוחלף ב-16 בנובמבר 1938 על ידי קורט האזה.
בפרוץ המלחמה לחם הקורפוס ה-3 בפלישה לפולין, כחלק מהארמייה הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות צפון. במהלך המערכה על צרפת לחם הקורפוס כחלק מהארמייה ה-12 במסגרת קבוצת ארמיות A, וב-14 בנובמבר 1940 מונה קורט פון גרייף למפקד הקורפוס. ב-15 בינואר 1941 מונה אברהרד פון מקנזן למפקד הקורפוס, וב-21 במרץ 1941 הפך הקורפוס לקורפוס ממונע. במבצע ברברוסה לחם הקורפוס כחלק מקבוצת הפאנצר הראשונה, במסגרת קבוצת ארמיות דרום, והשתתף עמו בקרב קייב ובקרב חרקוב הראשון. ב-31 במרץ 1942 העביר פון מקנזן את הפיקוד על הקורפוס ללאו גייר פון שוופנבורג ויצא לחופשה קצרה, וב-20 ביולי 1942 חזר לפקד על הקורפוס שבינתיים הפך לקורפוס פאנצר, ופיקד עליו במהלך מתקפת הקיץ ובכלל זה בקרב חרקוב השני. ב-2 בינואר 1943 מונה הרמן בריית למפקד הקורפוס, ופיקד עליו במהלך קרב קורסק כחלק מפלגת הארמייה קמפף, ולאחר מכן כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית, ובספטמבר הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השמינית. ב-20 באוקטובר 1943 מונה היינץ ציגלר למפקד הקורפוס, וב-25 בנובמבר 1943 החליפו פרידריך שולץ. ב-9 בינואר 1944 חזר הרמן בריית לפקד על הקורפוס, ובמרץ הועבר הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הראשונה. ב-31 במאי מונה דיטריך פון זאוקן למפקד הקורפוס, וב-29 ביוני 1944 שוב חזר הרמן בריית לפקד על הקורפוס. באוגוסט 1944 הועבר הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הרביעית, ובאוקטובר 1944 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השישית, עימה לחם בקרבות בהונגריה ובאוסטריה עד סוף המלחמה.
המערכה בצרפת
במערכה על צרפת כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
קרב קורסק
בקרב קורסק כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הקרבות בהונגריה
במהלך הקרבות בהונגריה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
מישל מוראטורי
מישל מוראטורי (, נולד ב-13 בדצמבר 1983) הוא פוליטיקאי סן מרינזי. מוראטורי היה הקפיטן העוצר של סן מרינו לחצי השני של שנת 2019 וביצע את תפקידו יחד עם ניקולה סלבה.
מוראטורי משרת כחבר ב. למוראטורי תואר מאוניברסיטת בולוניה במדעי החברה ומדעי המדינה, הוא המנהיג של מפלגת השמאל הסוציאליסטי הדמוקרטי בסן מרינו. במקצועו מוראטורי הוא עובד ציבור.
ג'ורג' אולה
ג'ורג' אנדרו אולה (באנגלית: George Andrew Olah; 22 במאי 1927 - 8 במרץ 2017) היה כימאי יהודי הונגרי ואמריקאי. מחקרו עסק בהפקת קרבוקטיונים באמצעות סופר-חומצה. על מחקרו זה, זכה בפרס נובל לכימיה לשנת 1994.
מחקרו על סופר-חומצות ושימושן במחקר על תהליך הקרבוקציה, הניב גם את חומצת הקסם של אולה, שזכתה בשמה הודות ליכולת המדהימה של החומצה להמיס שעוות נרות. חומצת הקסם היא בעצם תערובת של חומצת לואיס, אנטימון פנטאפלואוריד וחומצה פלואורוגופרתית (חומצת ברונסטד).
קורות חיים
ג'ורג' אולה נולד ב-1927, בבודפשט בירת הונגריה, למשפחה יהודית. סיים דוקטורט באוניברסיטה הטכנית של בודפשט ועזב את הונגריה ב-1956.
הרפובליקה הסובייטית ההונגרית
הרפובליקה הסובייטית ההונגרית (בהונגרית: Magyarországi Tanácsköztársaság, ובשם מלא: Magyarországi Szocialista Szövetséges Tanácsköztársaság "רפובליקת המועצות המאוחדות הסוציאליסטיות (או הסוציאליסטית) של הונגריה" הידועה בכינויה הרפובליקה הסובייטית ההונגרית) הייתה תקופה בתולדות הונגריה בשנת 1919 בה השלטון במדינה היה בידי המפלגה הקומוניסטית ההונגרית בין 21 במרץ לבין 1 באוגוסט בעקבות ניצחון הדיקטטורה הפרולטרית.
ג'ורג' אולה
קורות חיים
כיהן כפרופסור לכימיה ולהנדסה באוניברסיטת דרום קליפורניה ועמד בראש "מכון לוקר לחקר ההידרוקרבונים" (Loker Hydrocarbon Research Institute) אותו ייסד. פרסם כ-1,400 מאמרים מדעיים ועל שמו רשומים 120 פטנטים. כתב יותר מ-20 ספרים, כולל ספר על "כלכלת מתנול" והוענקו לו עשרות פרסים יוקרתיים, בנוסף לפרס נובל, לרבות 15 תוארי כבוד מאוניברסיטאות ברחבי העולם.
הרפובליקה הסובייטית ההונגרית
רקע
האימפריה האוסטרו-הונגרית התפוררה במלחמת העולם הראשונה, והלאומים השונים בשטחה שביקשו להקים מדינות חדשות עצמאיות לעצמן הקימו בזה אחר זה מועצות לאומיות משלהם. גם בהונגריה הוקמה המועצה הלאומית ההונגרית (Magyar Nemzeti Tanács) ב-24 באוקטובר 1918 שהייתה מורכבת ממפלגת העצמאות של מיהאי קארואי, ומהמפלגה הרדיקלית האזרחית בהנהגת אוסקר יאסי, כלומר המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית. כמאפיינים העיקריים בתוכניתה של המועצה הלאומית הופיעו:
ג'ורג' אולה
קורות חיים
בשנת 2013 קיבל יחד עם פרופ' סוריה פרקש את פרס ראש הממשלה לחדשנות בתחום תחליפי נפט.
מחקריו
מחקרים בתחום הקרבוקטיונים, חומרי ביניים בתגובות אורגניות שהבנת התנהגותם מאפשרת הבנה ושליטה בסינתזה האורגנית.
הרפובליקה הסובייטית ההונגרית
רקע
הציבור בבודפשט דרש מקרל הראשון מלך הונגריה שהיה גם קרל הראשון, קיסר אוסטריה את מינויו של מיהאי קארואי לראש הממשלה. המלך הגיב באי רצון, ובין 30 באוקטובר לבין 31 באוקטובר בלילה החיילים תלו חרצית במקום הסמל הקיסרי כמחאה וכבשו אזורים חשובים בבירת הונגריה. יוזף אוגוסט, ארכידוכס אוסטריה (שהיה "הומו רגיוס", כלומר נציג המלך) שייצג את המלך בהונגריה, לא יכול היה לעשות דבר מלבד למסור את המנדט להרכבת ממשלה בידי קארואי.
השלטון עבר לידי המועצה הלאומית ללא שפיכות דמים, רק הרוזן אישטוואן טיסה נורה למוות בביתו על ידי קבוצת מיליטנטים. ב־16 בנובמבר הכריז קארואי על הקמת "הרפובליקה העממית ההונגרית" (Magyar Népköztársaság (1918–1919))). הממשלה החדשה לא הצליחה לספק מזון וחימום, ולא נמצא שום פתרון לסוגיית האדמות. מלבד קארואי רק "מפלגת החקלאים הקטנים" תמכה בחלוקת האדמות לאיכרים. קארואי נכשל גם במדיניות החוץ שלו:הלאומים השונים רצו להתנתק ולקבל עצמאות, ורוב הונגריה הייתה תחת כיבוש צבאות זרים.
תולדות הקמת הרפובליקה
ב-24 בנובמבר 1918 הוקמה המפלגה הקומוניסטית ההונגרית על ידי בלה קון. קון החל לגייס את תמיכת ההמונים העניים על ידי הבטחות חברתיות.
ב־20 במרץ קיבלה הממשלה מסמכים להחלטה לגבי הסכם השלום (מסמך שמכונה "רשימת וי" על שם לוטננט-קולונל וי הצרפתי), שאפשרה קידום של חיילים רומנים והקמת אזור נייטרלי בדרום הונגריה. התנאים נחשבו משפילים. הממשלה התחילה משא ומתן עם הקומוניסטים על איחוד המפלגות הסוציאל-דמוקרטית והקומוניסטית על מנת להקים ממשלה סוציאליסטית משותפת. ממשלת ברינקי קיימה אחר הצהריים באותו יום את ישיבתה האחרונה, שבה התבשרה בטעות שאפשר להקים ממשלה סוציאליסטית משותפת. אולם באותו הזמן, ינה לנדלר סיכם ביושבו בכלא עם בלה קון על הקמת ממשלת דיקטטורה של הפרולטריון. בערב, בזמן שקארואי חיכה למינוי ממשלה סוציאליסטית חדשה, התפשטו בלא ידיעתו חדשות, שהממשלה התפטרה ומסרה את השלטון לפרולטריון. קארואי שמע ופרש. ב־21 במרץ הכריזו הסוציאל-דמוקרט שאנדור גרבאי ומנהיג הקומוניסטים בלה קון על הקמת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית. ההצהרה נמסרה בשמו של מיהאי קארואי, אך ללא ידיעתו.
ממשלת גרבאי
ממשלת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית הייתה מורכבת מעשרים חברים ובראשם שאנדור גרבאי, הפוליטיקאי הסוציאל-דמוקרטי. חבריה היו: שאנדור גרבאי, בלה קון, וילמוש בהם, טיבור סמואלי, ג'ורג' ניסטור, ינה ורגה, ז'יגמונד קונפי, בלה ואגו, דז'ה בוקאני, יוז'ף פוגאני, בלה סאנטו, זולטאן רונאי, ג'רג' לוקאץ', ינה המבורגר, קארוי וונטוש, ינה לנדלר, בלה סנדאבו, דיולה הבשי, אנטאל דובצ'אק ודיולה לנדייל (מתוך העשרים 14 (70%) היו יהודים).