cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תרבות עמק האינדוס
מערכת כתב
מזה זמן רב נטען שעמק האינדוס היה בית לתרבות אוריינית, אך לאחרונה עולות שאלות בנושא זה על רקע ארכאולוגי ובלשני. נמצאו מעל 400 סמלי אינדוס על חותמות או כלי קרמיקה ועל יותר מתריסר חומרים אחרים, כולל "לוח מודעות" שנראה שהיה תלוי מעל לשער של המבצר המרכזי של עיר האינדוס דולאווירה. כתובות אינדוס טיפוסיות הן בנות ארבעה או חמישה תווים לכל היותר, שרובם (חוץ מ"לוח המודעות") היו קטנות מאוד; הגדול ביותר על משטח אחד, שגודלו פחות מ-2.5 ס"מ, הוא בן 17 תווים; הארוך ביותר על כל חפץ שהוא הוא בן 26 תווים. רבים הצביעו על כך שהקיצור הרב בכתיבה שונה מכל חברה אוריינית קדם-מודרנית אחרת, כולל אלה שכתבו בעיקר על חומרים שלא משתמרים כמו עלים, עץ, בד, שעווה או קלף.
בהתבסס על ראיות אלה ואחרות, מאמר שפורסם ב-2004 ושנידון רבות בעיתונות העולמית, טוען שמערכת הכתב של האינדוס לא הייתה כתיבה של שפה אלא הייתה קשורה למערכת סמלים לא-בלשנית שהשתמשו בה במזרח הקרוב. נטען גם שהשתמשו בסמלים אלה רק עבור מסחר, אך טענה זו אינה מסבירה את הסמלים הרבים המופיעים על חפצי פולחן רבים. רבים מהכתובות יוצרו בייצור המוני בעזרת תבניות. אין מקבילות לייצור מסוג כזה של כתובות בכל תרבות עתיקה אחרת.
צילומים של אלפים מהכתובות הקיימות פורסמו ב"אסופת חותמות וכתובות אינדוס" (Corpus of Indus Seals and Inscriptions).
הידרדרות, התמוטטות ומורשת
ב-1900 לפנה"ס לערך, החלו להופיע סימנים של הידרדרות הדרגתית. אנשים החלו לעזוב את הערים ולאלו שנותרו לא הייתה תזונה מספקת. עד סביבות 1800 לפנה"ס ננטשו רוב הערים.
לאחר התמוטטותה של תרבות עמק האינדוס, צמחו תרבויות מקומיות, שהראו במידות שונות את השפעתה של תרבות האינדוס. בעיר הגדולה לשעבר האראפה, נמצאו קברים שהתאימו לתרבות אזורית המכונה תרבות cemetery H. באותו הזמן, תרבות "הקרמיקה בצבע האוכרה" (Ochre coloured Pottery culture) התרחבה מרג'סטאן ועד למישור הגאנגס.
בהקשר זה של אחריתה של התמוטטות התרבות יש לדון בהגירה ההודו-ארייאנית לצפון הודו. בתחילת המאה ה-20, חשבו שהגירה זו היא "כיבוש ארייאני", וכשתרבות האינדוס נתגלתה בשנות ה-20 חשבו כי ללא ספק ההתמוטטות שלה הייתה עקב כיבוש הזה. במילותיו של הארכאולוג מורטימר ווילר, אל המלחמה ההודו-ארייאני אינדרה "אשם" בהרס התרבות. אך קשה מאוד לדעת האם ההתמוטטות של התרבות היא תוצאה של ההגירה ההודו-ארייאנית. יותר מסתבר שההגירה הייתה תוצאה של ההתמוטטות, בדומה לנפילתה של האימפריה הרומית וההגירות דרומה של עמים פרימיטיביים יחסית בתקופת "נדידת העמים".
סיבה טבעית אפשרית לנפילתה של התרבות קשורה לשינוי אקלימי. ב-2600 לפנה"ס, היה עמק האינדוס ירוק, מיוער ומלא בבעלי חיים. הוא היה גם לח יותר; שיטפונות היו בעיה, ונראה שהרסו יישובים יותר מפעם אחת. עד 1800 לפנה"ס, ידוע שהאקלים השתנה, ונעשה קריר ויבש יותר באופן משמעותי.
ייתכן שהגורם המכריע היה היעלמותם של חלקים גדולים ממערכת הנהרות גאהגר-האקרה. ייתכן כי אירוע טקטוני הוא שהסיט את מקורות המים של המערכת אל מישור הגאנגס, אם כי קיימת אי ודאות לגבי התאריך של אירוע זה. לכאורה רעיון כזה נראה מפתיע, אך יש לשים לב שהמעבר בין מישורי הגאנגס והאינדוס הוא עניין של סנטימטרים בודדים. אזור מקורות המים ידוע כפעיל טקטונית, ויש ראיות לאירועים טקטוניים גדולים בזמן ההתמוטטות של התרבות.
דויד מתאוס
דויד מתאוס רמאחו (בספרדית: David Mateos Ramajo; נולד ב-22 באפריל 1987) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הבלם בגואנגשי פינגואו האילאו.
קריירה
מתאוס החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של ריאל מדריד, אליה הצטרף בגיל 12. בעונת הצטרף לקבוצת המילואים של המועדון, ובינואר  נקרא לראשונה לסגל הקבוצה הראשונה של המועדון. לאחר מינויו של ז'וזה מוריניו לאימון הקבוצה, חתם מתאוס על חוזה מקצועי במועדון. ב-23 בנובמבר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון 4–0 על אייאקס במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות.
ב-29 בינואר 2011 הושאל מתאוס לא.א.ק. אתונה מליגת העל היוונית עד לסיום העונה. בקיץ הושאל לריאל סרגוסה, וב-11 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הספרדית. בעונת חזר מתאוס לקבוצת המילואים של ריאל מדריד, וב-2 בספטמבר 2013 עזב את המועדון וחתם בפרצווארוש מליגת העל ההונגרית. ב-29 ביולי 2015 חתם מתאוס באורלנדו סיטי מה-MLS, וב-3 במרץ 2017 שוחרר מהקבוצה. לקראת עונת חזר מתאוס לספרד וחתם בריאל מורסיה.
ב-30 ביולי 2018 הגיע מתאוס לישראל וחתם בהפועל חדרה מליגת העל. ב-27 ביוני 2019 חתם בהפועל רעננה. ב-21 ביולי 2020 חתם מתאוס בהפועל אום אל-פחם מהליגה הלאומית.
ב-15 באפריל 2022 חתם בגואנגשי פינגואו האילאו מהליגה הסינית הראשונה.
סמל עיראק
סמל עיראק הוא עיט צלאח א-דין מוזהב שעל חזיהו מגן בצבעי דגל עיראק. בתחתית הסמל רשום שמה של המדינה. העיט הוא סמל ערבי המיוחס לסלאח א דין, אשר מופיע בסמלים נוספים כסמל מצרים וסמל הרשות הפלסטינית.
סילינדרספיס
מאפיינים
צבים אלה הגיעו בגדולים שביניהם לאורך 50-110 ס"מ ולמשקל של מעל 130 ק"ג והיו בעלי ראש עם לסתות חדות וחזקות. הם היו בעלי דו-צורתיות זוויגית.
בדומה לצבים של איי גלאפגוס גם לצבים אלה היו דוגמאות שריון השונות מעט אחת מהשנייה. חלק מהמינים היו בעלי שריון כפוף שדמה במראהו לקסדה ואחרים בעלי מבנה פשוט יותר. אחדים מהמינים היו בעלי מבנה שריון עבה שכיסה לחלוטין את חלקם האחורי.
האנשים שהגיעו לשלושת האיים ב-1663 כבר ראו חלק מהם וגילו שהם כבדים ואיטיים וכן חסרי פחד טבעי לבני אדם. דבר זה גרם לאנשים לצוד אותם למזון וגם הפצת מינים פולשים כמו חולדות וחיות טורפות דילדלו את אוכלוסיית הצבים. עד לשנת 1840 כבר נכחדו אחרוני צבים אלה.
פרודו בגינס
פרודו בגינס (באנגלית: Frodo Baggins) הוא אחת הדמויות הראשיות בספר "שר הטבעות" מאת ג'ון רונלד רעואל טולקין. פרודו הוא הוביט, שלפי עלילת הספר נולד ב-22 בספטמבר בשנת 2968 לעידן השלישי. הוא אחיינו ויורשו של בילבו בגינס, גיבור הספר "ההוביט". מסעו של פרודו לעבר הר האבדון הוא אחד משלושת קווי העלילה העיקריים של הספר.
כינון אחוות הטבעת
פרודו הוא בנם של דרוגו בגינס ופרימולה ברנדיבק. הוא התייתם בצעירותו כשהוריו טבעו בנהר וגדל והתחנך אצל דודו, בילבו בגינס, במעון בג אשר בשדרת בגשוט בהוביטון, כפר בנפה המערבית של הפלך, מקום מושבם העיקרי של ההוביטים בארידור. לבילבו לא היו ילדים משלו והוא התעתד ואכן הוריש את כל הונו, כולל טבעת קסם, לפרודו. טבעת זו (המוכרת גם כ"הטבעת האחת") היא חפץ קסום שיצר שר האופל סאורון. בעזרתה יכול סאורון לשלוט על טבעות כוח אחרות ולהעצים את כוחו עד כדי השתלטות על העולם. הטבעת ניטלה בעבר מסאורון על ידי איסילדור בן אלנדיל, מלך גונדור בקרב דגורלד, שבו הופל סאורון. הטבעת אבדה לאיסילדור ונמצאה לאחר 2,500 שנים על ידי הוביט בשם דיאגול, שנרצח על ידי חברו סמיאגול, אותו השחיתה עד כדי הפיכתו ליצור "גולום", במשך 500 שנים, עד שנטשה אותו ונמצאה על ידי בילבו במסעו המתואר בספר ההוביט.
המלחמה המתקרבת לעולם עם חזרתו של סאורון שמה את פרודו בסכנה גדולה מכוחותיו של שר האופל, המנסים להשיג את הטבעת. בעצתו של גנדלף ברח פרודו יחד עם ידידו ששימש גם כגננו, סמוויז גמג'י, המוכר יותר בשמו המקוצר "סאם". לאחר מכן חברו אליהם פרגרין טוק (המוכר יותר כ"פיפין") ומריאדוק ברנדיבאק (המוכר כ"מרי"), ולאחר מכן חבר אל ארבעתם, בעיירה ברי השכנה לפלך, הנוטר אראגורן (הידוע בפי זרים בכינוי "הפסען"). במהלך מסעם לריוונדל, בזמן ששהו בפסגת הרוחות, נדקר פרודו על ידי אחד מרפאי הטבעת, עבדיו החזקים והנאמנים ביותר של שר האופל, בפגיון מקולל אשר כמעט הביא אותו להפוך לרפא כמוהם. לאחר מסע מאומץ ניצל פרודו ממוות אודות לטיפול המסור של האלפים, אליהם הספיקו הוא וידידיו להגיע בזמן. צלקת הפציעה המקוללת תישאר לו לנצח.
בריוונדל התכנסה מועצה של גדולי העולם שבה מוחלט להקים חבורה נבחרת, המכונה "אחוות הטבעת" שמטרתה השמדת הטבעת על ידי התכתה באש הר האבדון. בהר זה חישל סאורון את הטבעת האחת, ולכן זה היה המקום היחיד שבו ניתן היה להשמידה. אלרונד, שליט ריוונדל, קבע שאחוות הטבעת תכלול תשעה חברים. מלבד פרודו שנקבע כנשא הטבעת, כללה החבורה נציגים של גזעים נוספים העוינים את שר האופל: שלושת ההוביטים סאם, מרי ופיפין; בורומיר הנסיך ואראגורן הנוטר המייצגים את בני האדם; לגולס בן הלילית; גימלי הגמד וגנדלף הקוסם, שהוא גזע נפרד בעולם של שר הטבעות. גוף הקוסמים הוא גוף אנושי אך רוחם רוח מיאר.
מסעו של פרודו
עם יציאת החבורה הוחלט שחבריה ישמרו על פרודו ויגיעו יחד למורדור שבה נמצא הר האבדון. גנדלף הוביל את החבורה לעבר קאראדראס, ההרים המושלגים, אך הם לא יכלו לעבור שם בגלל קשיי הדרך שהוכפלו על ידי קסם זדוני. אי לכך, נאלצה החבורה לחפש את דרכה בממלכת הגמדים במוריה. במוריה גילתה החבורה שממלכת הגמדים הושמדה והותקפו על ידי אורקים ועל ידי באלרוג, שד אש. החבורה ניסתה לברוח, אך השד השיגם. גנדלף נאבק בבאלרוג, אך זה הפילו לתהום מוריה וחברי האחווה חשבוהו למת. ביציאתם ממוריה נכנסו ללות'לוריין - "פרח היהלום" - ממלכתה של גלדריאל גבירת לוריין, ושהו אצלה לזמן מה. לאחר מכן שטו בסירות האלפים אל החוף המזרחי של נהר האנדואין, אך שם הם נתקלו באורקים. בעודם נערכים לקרב מול האורקים, בורומיר, שחמד את הטבעת במשך זמן רב, ניסה ליטול אותה בכוח מידי פרודו. לכן, פרודו הסתלק מהחבורה וסם בעקבותיו, ונאלצו להמשיך לבדם את המסע למורדור. שאר חברי האחווה נפוצו: בורומיר נהרג בהגינו על מרי ופיפין, וחברי האחווה הנותרים רדפו אחרי האורקים ששבו את מרי ופיפין, על מנת להצילם.
בעוברם את רכסי אמין מואיל פגשו פרודו וסאם את גולום, שהפך למדריכם של ההוביטים בדרכם למורדור. גולום הובילם דרך הביצות המתות לעבר השער השחור הניצב בקדמת מורדור. לאחר שהבינו ההוביטים כי המעבר דרך השער יוביל למותם, החליטו לעקוב אחר גולום כדי לעבור במעבר אחר לתוך מורדור: קירית אונגול. בדרכם למעבר זה הנמצא בעמק מורגול, היה על החבורה לחצות את איתיליה.
באיתיליה פגשו השלושה את פאראמיר שר גונדור, בן הסוכן דנתור ואחי בורומיר. פאראמיר אסר את ההוביטים ואת גולום. הוא חקר את שני ההוביטים והסיק כי פרודו נושא את טבעת הכוח, אך לא לקח אותה למרות הפיתוי הרב שהיא הציגה. לאחר שפאראמיר שחררם המשיכו ההוביטים וגולום בדרכם לעמק מורגול.
השלושה הגיעו למינאס מורגול. גולום הורה להם להמשיך במדרגות המתפתלות, ומשם להמשיך למנהרה, בלי ליידע אותם על כך שבתוך המנהרה חיה שילוב, עכבישה ענקית, משום שזמם לקחת את הטבעת מפרודו אחרי ששילוב תהרוג אותו. שילוב לכדה את פרודו, אך הוכנעה באומץ על ידי סאם. סאם חשש שפרודו מת, ולכן לקח את הטבעת למשמר והתחבא. עם בוא האורקים הבין כי פרודו לא מת, ולכן עקב אחרי האורקים בעת שהם נושאים את פרודו למבצרם. הוא הציל את פרודו ומשם הם המשיכו במסעם להר האבדון.
דרכם להר האבדון נחסמה על ידי אורקים רבים, אולם בשלב זה יצאו חבריו של פרודו בראש צבא גדול ממינאס טירית כדי להסיח את דעתו של סאורון ולרוקן את אדמותיו משומרים. בבואם להר האבדון לא יכול היה פרודו להשמיד את הטבעת, בטענה שהיא שלו וענדה על אצבעו. גולום, שתקפם מוקדם יותר, צץ בתוך ההר וביתר בנשיכה את אצבעו של פרודו כדי להשיג את הטבעת. אחר שהשיג את הטבעת, החל גולום לצהול ונכנס לשיכרון חושים, שבמהלכו מעד ונפל לתוך האש עם הטבעת יחד. לאחר היתוך הטבעת נהרסה ממלכתו של סאורון.
לאחר השמדת הטבעת חילץ גאנדאלף, בעזרת עיטים, את ההוביטים מהר האבדון. פרודו לקח חלק בהכתרת אראגורן, ופנה לריוונדל כדי לבקר את דודו. אחר ביקורם בריוונדל יצאו ההוביטים וגנדלף בדרכם לברי, ובסמוך לכך נפרדו דרכיהם. בבואם לפלך נוכחו ההוביטים כי סארומן השליט באזור שלטון פחד. במהרה עודדו ההוביטים מרד נגדו ומשרתיו האנושיים. אחר הצלחת המרד נרצח סארומן בידי משרתו גרימה. פרודו עמל על כתיבת הספר האדום. ספר זה הותיר פרודו, כמו יתר רכושו, לסאם. פרודו ובילבו הפליגו מהארץ התיכונה בשנת 3021 לעידן השלישי (היא השנה האחרונה לעידן השלישי) אל ולינור, עם גנדלף, גלדריאל ואלרונד.
קאזה
קאזה (באנגלית: KaZaA) הייתה תוכנה לשיתוף קבצים באינטרנט, שהושקה במרץ 2001 ופעלה עד 2012, באמצעות פרוטוקול FastTrack שפותח עבורה.
היסטוריה
התוכנה פותחה והופעלה באמצעות חברה הולנדית בשם "שרמן נטוורקס", אשר הוקמה על ידי אנשי העסקים, השוודי ניקלס זנסטרום וינוס פריס הדני. התוכנה פותחה על ידי אותו צוות המתכנתים מאסטוניה, שבשנת 2003 יצר יחד עם זנסטרום ופריס את תוכנת הטלפוניה סקייפ. התוכנה הושקה במרץ 2001 ובמאי 2003, הוכרזה כתוכנה הפופולרית ברשת לפי Download.com, אתר ההורדות הגדול באינטרנט, לאחר שהורידו אותה יותר מ-227 מיליון פעמים. בנובמבר 2004 הושקה גרסת קאזה 3.0 שכללה את סקייפ.
ב-2001 הגישה התאחדות חברות התקליטים ההולנדית תביעה נגד "שרמן נטוורקס", ודרשה מבית המשפט להורות לה לחדול מלספק את השירות או לשלם קנס כספי יומי בסך 124 אלף דולר. בנובמבר 2001, פסק בית המשפט המחוזי בהולנד כי תוכנת קאזה מציעה שירות בלתי חוקי לגולשים כיוון שהוא מנוצל לביצוע פעולות המנוגדות לחוקי זכויות היוצרים, עקב כך העבירה את מטה החברה של לאוסטרליה, אך גם שם הוגשה תביעה נגדה. בהמשך בית המשפט העליון בהולנד, הערכאה הגבוהה ביותר באירופה שדנה בסוגיית החלפת הקבצים באינטרנט. פסק בדצמבר 2003 כי אין לראות במפתחי תוכנת קאזה כאחראים על פעולות הגולשים המחליפים קבצים באמצעות התוכנה שפיתחו. בעקבות ההחלטה הודיעה התאחדות חברות התקליטים ההולנדית, BUMA Stemra כי תתחיל לתבוע גולשים הולנדים המורידים קבצים באמצעות קאזה בדומה לתביעות שהגישה התאחדות חברות התקליטים האמריקאית נגד מאות גולשי אינטרנט בארצות הברית. בשנת 2004 הוגשו נגד החברה תביעות בגין הפרת זכויות יוצרים על יד חברות תקליטים בארצות הברית ואוסטרליה. שירות קאזה, נסגר ב-2006 לאחר שיישבה את כל תביעות הפיצויים שהגישו נגדה חברות התקליטים, בתשלום פיצויים של 100 מיליון דולר והתחייבה לספק הגנות נגד פיראטיות. ביולי 2009 השיקה אתר חדש, כשירות הורדות למנויים בעלות של 12 דולרים מדי חודש. הקבצים הזמינים להורדה בו הוגבלו לשימוש ב-5 מחשבים או נגני MP3 לכל היותר באמצעות תוכנת DRM (Digital Rights Management), והחברה התחייבה לשלם תמלוגים. השירות לא הצליח מסחרית ונסגר ב-2012.
על מנת שתניב רווחים, הוטמעו בתוכנה רוגלות (פרסומות). בעקבות כך, יצרו מתנדבים גרסה משלהם לתוכנה בשם "קאזה לייט", ללא פרסומות ורוגלות. חברת קאזה החליטה להילחם נגד "קאזה לייט", ודרשה ממנוע החיפוש גוגל לצנזר קישורים המאפשרים להוריד את התוכנה; גוגל נענו לבקשתה. בהמשך, נוצרה גרסה חדשה בשם "קאזה לייט ריזורקשן" (Resurrection - לידה מחדש), שאף היא נקייה מפרסומות ורוגלות.
מייקל בלומפילד
מייקל בלומפילד (באנגלית: Michael J. Bloomfield; נולד ב-16 במרץ 1959 בפלינט, מישיגן) הוא מהנדס ואסטרונאוט לשעבר בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א.
ביוגרפיה
מייקל בלומפילד נולד וגדל במישיגן. הוא סיים לימודי בית הספר ולמד הנדסת מכונות באקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית ממנה קיבל תואר ראשון בשנת 1981.
לאחר סיום הלימודים בלומפילד התגייס לחיל האוויר של ארצות הברית, סיים קורס טיס והוצב בבסיס החיל כטייס "מקדונל דאגלס F-15 איגל". בשנים 1987–1988 הוא שירת בבסיס שהיה בשטח גרמניה המערבית. בלומפילד קיבל הסמכה כטייס ניסוי ושירת בבסיס חיל האוויר אדוארדס. בשנת 1993 הוא סיים לימודי תואר שני.
שירות בתחום החלל
בשנת 1994 בלומפילד נקלט בנאס"א. הוא ביצע מספר תפקידים הצוות הטכני של מרכז החלל ג'ונסון.
בשנת 1997 הוא השתתף במשימת STS-86 של מעבורת החלל אטלנטיס כטייס (ג'ים ות'רבי היה מפקד הצוות). המעברות הייתה צריכה להתחבר לתחנת החלל מיר, להביא אספקה ולבצע החלפת צוות. בשנת 2000 הוא טס בפעם השנייה על סיפון מעבורת החלל אנדוור STS-97 כטייס (ברנט ג'ט היה מפקד צוות). מטרתה העיקרית של משימה זו הייתה להמשיך הרכבת תחנת החלל הבין-לאומית ולהביא אספקה למשלחת קבועה מס' 1 בפיקוד STS-97. בשנת 2002 בלומפילד היה מפקד צוות של STS-110 של מעבורת החלל אטלנטיס. מטרתה העיקרית של משימה זו הייתה המשך הרכבת תחנת החלל הבין-לאומית ולהביא אספקה למשלחת קבועה מס' 4 בפיקוד יורי אונופריינקו.
לאחר השלמת הטיסה השלישית בלומפילד כיהן בתפקיד ניהולי במרכז החלל ג'ונסון עד לשנת 2006. הוא עזב את נאס"א בשנת 2007 והשתלב בתעשיית החלל הפרטית.
נכון לשנת 2023 הוא מתגורר ביוסטון ומכהן כדירקטור של מרכז החלל ג'ונסון.
רואדה (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
ביל פקסטון
ויליאם "ביל" פקסטון (באנגלית: William "Bill" Paxton; 17 במאי 1955 - 25 בפברואר 2017) היה שחקן קולנוע ובמאי אמריקאי, שהיה מועמד לארבעה פרסי גלובוס הזהב. פקסטון מוכר בזכות הופעותיו בסרטים "שובו של הנוסע השמיני", "טיטניק", "שקרים אמיתיים", "אפולו 13", ו"טוויסטר".
ביוגרפיה
פקסטון נולד וגדל בעיר פורט וורת' שבטקסס, למשפחה נוצרית-קתולית. בנם של מארי לו ודניאל דווייט טוש. למד ב"תיכון גבעות ארלינגטון" ובאוניברסיטת מדינת טקסס.
כשהתבגר נסע פקסטון ללוס אנג'לס ועבד בתור מעצב בסרטיו של במאי הסרטים רוג'ר קורמן, חשיפתו לסרטים ולשחקני הקולנוע הניעה אותו להפוך לשחקן מקצועי, לשם כך נסע לניו יורק, שם למד אצל השחקנית סטלה אדלר.
פקסטון הוא קרוב משפחה רחוק של שחקנית הקולנוע והזמרת שרה פקסטון.
התחתן בשנת 1987 עם לואיז ניובארי, לזוג נולדו בן השחקן ג'יימס ובת.
פקסטון מת ב-25 בפברואר 2017 לאחר סיבוכים בעת ניתוח.
קריירת משחק
פקסטון החל את קריירת הקולנוע שלו בשנות ה-80 במספר תפקידי משנה ותפקידים קטנים, בסרטים כגון: "שליחות קטלנית" ו"קומנדו". חשיפתו הראשונית הייתה באמצע שנות ה-80 בסרטים חלומות צעירים של ג'ון יוז בו גילם את האח הגדול והמאיים ו"שובו של הנוסע השמיני" של ג'יימס קמרון, שם הופיע בתור טוראי ויליאם הדסון, הטכנאי של יחידת מארינס עתידנית שנשלחת לבדוק מה התרחש במושבת הכוכב LV-426, כ-57 שנים אחרי עלילת הסרט הראשון.
בתחילת שנות ה-90 הופיע בסרט ההמשך למותחן הפעולה הטורף. בסרט גילם את הבלש ג'רי לאמברט ממשטרת לוס אנג'לס, והוא זכור בעיקר כדמות הקומית בסרט. בהמשך הופיע בתפקיד ראשי בסרט האקשן של ג'יימס קמרון "שקרים אמיתיים" בתור סיימון ובמערבון טומבסטון בו גילם את מורגן ארפ, אחיו הצעיר של ואייט ארפ.
ב-1995 נבחר פקסטון על ידי רון הווארד לגלם את דמותו הביוגרפית של האסטרונאוט פרד הייז בדרמה ההיסטורית אפולו 13". שנה לאחר מכן הופיע בסרט האסונות טוויסטר, שם גילם את איש תחזית מזג האוויר ביל הארדינג שעומד בפני פרידה מרעייתו ד"ר ג'ו הארדינג (הלן האנט), חוקרת סופות הנחושה להגיע אל עין סופת טורנדו הרסנית המשתוללת ברחבי אוקלהומה לצורך מחקר. תנאי האקלים הקשים מאחדים את שניהם במאבק לחיים מול איתני הטבע.
פקסטון עבד בפעם הרביעית תחת ג'יימס קמרון בדרמת האסונות הרומנטית "טיטניק". בסרט שיחק פקסטון את ברוק לובט, צייד אוצרות העומד בראש צוות חיפושים אחר היהלום הכחול "לב האוקיינוס" הנמצא על שרידי אוניית הטיטניק הטבועה.
ב-1998 זכה להערכה רבה על תפקידו הראשי בסרט שקר גדול אחד, המבוסס על ספר אודות ההתערבות של ארצות הברית במלחמת וייטנאם. הופיע בדרמת הפשע של סם ריימי תוכנית פשוטה ובמותחן ההרפתקאות סופר ג'ו יאנג.
בשנת 2000 שיחק בדרמת המלחמה זוכת פרס האוסקר U-571. ב-2006 החל פקסטון להופיע בסדרת הטלוויזיה "אהבה גדולה", שם הופיע בדמותו הראשית של ביל הנריקסון, פקסטון הופיע בסדרה במשך 5 שנים.
ב-2012 השתתף במיני סדרת הטלוויזיה הטפילדס ומקויס של ערוץ ההיסטוריה. הסדרה עוסקת בסכסוך הטפילד-מק'קוי, סכסוך המשפחות המפורסם ביותר בתולדות ארצות הברית, בו נרצחו לפחות 12 אנשים משתי המשפחות בשנים 1863–1891. פקסטון גילם את ראש משפחת מקוי רנדולף מקוי לצידו של קווין קוסטנר שגילם את ראש משפחת הטפילד ויליאם אנדרסון הטפילד.
ב- 2014 הופיע בסדרה סוכני וגילם את הסוכן ג'ון גארט.
ב-2016 שיחק בסרטו של פיטר בילינגסלי "במנוסה", דרמת פשע בכיכובם של וינס ווהן, היילי סטיינפלד, טראג'י פ. הנסון ואחרים.
כבמאי
פקסטון החל לביים בשנת 2001. בסרטו הראשון, המותחן הפסיכולוגי סדוק, השתתף כדמות הראשית, אביהם של פנטון בן השתים עשרה ואדם בן התשע, הנהנים ממערכת יחסים אידיאלית עם אביהם המצטייר כאיש אדיב ורגיש המתאושש מפטירת אשתו האהובה. הילדים מאושרים ומוגנים, עד אשר אירועים פתאומיים ולא מובנים משנים את חייהם לנצח. האב מכריז באופן פתאומי שמלאך ביקר אותו בחלום והטיל עליו משימה קדושה. אלוהים בחר בו ובבניו להרוג "שדים" אשר מתחזים לבני אדם רגילים. המלאך יספק להם רשימת שמות, והם יצטרכו למצוא את אותם "שדים" ולהרוג אותם. הסרט לא הפסיד בקופות וקיבל ביקורות חיוביות יחסית.
בשנת 2005 ביים פקסטון את דרמת הספורט הביוגרפית "כנגד כל הסיכויים" המבוססת על סיפור חייו של שחקן הגולף פרנסיס אומיט בכיכובו של שיה לה-באף. הסרט הצליח בקופות אחרי שגרף למעלה מ-50 מיליון דולרים, וזכה בעיקר לתגובות טובות בקרב המבקרים.
נעם פייג
נעם פייג (נולד בשנת 1959) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף. כיהן במפקדת חיל הים, כראש שלושה מספנים מספן המטה, מספן הים ומספן המודיעין. לפני כן שירת כמפקד שייטת ספינות הטילים.
ביוגרפיה
נולד וגדל בחיפה, בן להורים שעלו ארצה לאחר מלחמת העולם השנייה והקמת המדינה. במשפחה אחות אחת.
פייג בוגר בית הספר לקציני ים עכו (1977). בשנת 1978 התגייס לחיל הים וסיים קורס חובלים. שירת בשייטת ספינות הטילים ופיקד על ארבע ספינות טילים בין השנים 1984 ועד 1989 - "אח"י געש (סער 3)", אח"י מולדת מדגם "נדרן", אח"י מזנק ספינת נצ"ל (סער 2) ועל "אח"י עליה ספינת טילים מדגם "חוחית". לאחר מכן פיקד על פלגה 916 ובשנת 1993 מונה למפל"ג 33 - פלגת ספינות טילים, בתקופת שרותו כמפל"ג 33 נקלטו ספינות הגיעו לארץ ונקלטו הספינות מדגם סער 5. ב-1995 מונה למפקד יחידת השליטה הימית. ב-1997 מונה לרמ"ח מל"מ במספן המודיעין ובשנים 1999 עד 2001 פיקד על שייטת ספינות הטילים. בשנים 2002 עד 2004 שירת כראש מספן המודיעין. פייג שימש ראש מספן הים בתקופת מלחמת לבנון השנייה ולאחר מכן שימש כראש מספן המטה וסגן מפקד חיל הים, פייג סיים את תפקידו בחיל הים ופרש בנובמבר 2009.
לאחר שחרורו הקים את חברת הייעוץ NMC ומשמש כמנכ"ל החברה.
בעל תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים מאוניברסיטת חיפה ותואר שני במנהל עסקים EMBA מאוניברסיטת תל אביב. הוא מתגורר במושב בית יהושע, חי עם גלית ואב לילד אחד.
מבצע הבאת ביכורים
רקע
בכיר נוסף שהוחזק בכלא יריחו הוא פואד שובאכי, איש הכספים של הרשות הפלסטינית, ואחד מבכירי המעורבים בפרשת ספינת הנשק קארין איי.
עד 2006 ישבו הרוצחים בכלא יריחו השוכן באחת המצודות המנדטוריות הנקראות מצודות טגארט, שם נמצאו תחת פיקוח של פקחים מארצות הברית ובריטניה. הללו לא הוחזקו בתא אלא בחדר מרוהט היטב וזכו לתנאים טובים מאוד, לרבות שיחות טלפון ללא הגבלה.
ברם, אחרי שארגון הטרור חמאס ניצח בבחירות למועצה הפלסטינית המחוקקת בינואר 2006, הכריז אסמאעיל הנייה על שחרור רוצחי זאבי. בנאום פומבי לא הביע יו"ר הרשות אבו מאזן התנגדות למהלך, אך הזהיר ששחרורם עלול לסכנם ולחשפם לסיכול ממוקד או מעצר בידי צה"ל.
ב-14 במרץ 2006 בשעה 09:00 בבוקר יצאו הפקחים הבריטים והאמריקאים מחשש לחייהם בעקבות עליית החמאס לשלטון ובעקבות תמיכתו של אבו מאזן בשחרור רוצחיו של השר הישראלי. הבריטים הפנו אצבע מאשימה לרשות הפלסטינית שלטענתם, לא שמרה על הפקחים, וגרמה לעזיבתם. גם ארצות הברית האשימה את הרשות הפלסטינית בעזיבת הפקחים. הפקחים הודיעו על המהלך לרשות הפלסטינית ולישראל, אך המהלך לא תואם עימן. עזיבת הפקחים אירעה שבועיים לפני הבחירות בישראל, ויש הטוענים כי ההחלטה לצאת למבצע נבעה גם משיקולי תעמולת בחירות.
המבצע
ב-14 במרץ, יום שלישי, בשעה 9:16 בבוקר לערך, החלו כוחות של צה"ל (מגדס"ר נח"ל, פלס"ר 401, גדוד 97 וכוחות שריון מגדוד סער) וימ"מ תחת פיקוד מפקד חטיבת הבקעה, אלוף-משנה מוטי אלמוז לכתר את כלא יריחו ותבעו מהפלסטינים להסגיר לידיהם את אחמד סעדאת, מזכ"ל החזית העממית לשחרור פלסטין, ועוד 4 מחבלים האחראים לרצח השר רחבעם זאבי. הפעולה באה בעקבות מידע מודיעיני על כוונת הרשות הפלסטינית לשחרר את הכלואים במקום.
הכיתור לווה בחילופי אש שבמהלכם נפצעו מספר פלסטינים ונהרגו אסיר ושוטר. כוחות צה"ל השיבו אש מנשק קל, מקלעים ואף בפגזי טנקים. למקום הגיעו כלים הנדסיים כבדים וממוגנים של יחידת ההנדסה של חטיבת הבקעה ואלה כללו דחפורי די-9, מחפרים ממוגנים ושופלים, שהחלו להרוס את הקירות החיצוניים של מתחם בית הכלא. אחר הצהריים מסוקי קרב החלו בירי טילים לעבר שטחים ריקים במתחם ואילו הדחפורים הרסו את קירותיו החיצוניים. בחילופי אש אלה נהרגו ככל הנראה שני פלסטינים.
רוב האסירים בכלא, היושבים בו בגלל סיבות פליליות ולא חבלניות, הסגירו את עצמם לצה"ל כבר בשלב זה. אחמד סעדאת עצמו התראיין לערוץ אל-ג'זירה באמצעות טלפון וחזר ואמר שיסרב להיכנע או להסגיר את עצמו ליד ישראל. לפי דיווחי התקשורת, האולטימטום שנתנו כוחות צה"ל לאסירים היה להסגיר את עצמם או שיהרגו. לעת ערב, החלו דחפורי צה"ל להרוס גם את המתחם הפנימי במטרה ללחוץ על המבוקשים להיכנע ולדחוק אותם למרחב קטן ומוגבל. אחד המחפרים קילף את הקירות של החדר בו שהו בכירי המבוקשים.
הלחץ באמצעות הדחפורים עבד ובשעה 19:15 (בערך) הסגירו עצמם כל המבוקשים לידי צה"ל, לרבות אחמד סעדאת ורוצחי זאבי. הכניעה באה בעקבות שבירתם של השוטרים הפלסטינים במתחם, שהקשר שלהם עם המפקד נאסר יוסוף נותק בעקבות מעצר מפקד חטיבת יריחו במשטרה הפלסטינית. ללא קשר עם הוראותיו הללו העדיפו לא לחכות לקריסת המבנה ונכנעו. בעקבות כניעתם הבינו ראשי החזית העממית שאין מי שיגן עליהם מפני פריצה של כוח צה"לי, ונכנעו גם כן. המבוקשים הבכירים הועברו לחקירה בשב"כ.
בנוסף להם נעצרו עוד 15 מבוקשים המעורבים בטרור ועוד כ-280 אסירים ושוטרים פלסטינים (אלה שלא היו מעורבים בטרור שוחררו מאוחר יותר). בסופו של היום נהרגו בין 2 ל-4 פלסטינים ונפצעו בין 10–20 פלסטינים, כאשר לא היו נפגעים לכוחות צה"ל.
תגובות הפלסטינים
הפלסטינים החלו בהפגנות ומהומות המוניות שבשיאן הוצתו באש מספר מבנים, ביניהם מרכז התרבות הבריטי ברצועת עזה ומספר כלי רכב של ארגונים זרים. הם האשימו את ארצות הברית ואנגליה בשיתוף פעולה עם ישראל, כמו גם הפרת "הסכם רמאללה". בנוסף טרוריסטים פלסטינים מהחזית העממית לשחרור פלסטין חטפו בתגובה 14 אזרחים זרים בשטחים ואיימו לרצחם אם לא תופסק הפעולה. בין החטופים היו אזרחים בריטים, 3 אזרחיות מצרפת, מרצה אמריקני, 2 מורות אוסטרליות ועיתונאי קוריאני. כוחות ביטחון של הרשות הפלסטינית ניסו לסכל חלק מהפעולות נגד הזרים ובמהלך חילופי אש עם חמושים נהרג פלסטיני אחד ונפצעו עוד כעשרה. בתגובה לחטיפות דרשו צרפת והאיחוד האירופאי את שחרור בני הערובה ואיימו בהפסקת הסיוע לרשות.
בישראל העלו את הכוננות הביטחונית מחשש לניסיונות של ארגוני הטרור הפלסטינים לבצע גל פיגועי נקמה.
ב-15 במרץ, יום למחרת האירוע, שוחררו כל האזרחים הזרים שנחטפו על ידי הפלסטינים ללא פגע, כאשר רוב האזרחים שהיו ברצועת עזה יצאו מן האזור, כולל ממעבר רפיח.
יותם בן גדעון
יוֹתָם בֶּן גִּדְעוֹן הוא דמות מקראית המוזכרת בפרק ט' בספר שופטים.
לאחר שהשופט גדעון הושיע את ישראל מהמדיינים, בקשו בני ישראל להמליך אותו למלך עליהם. גדעון סירב, באומרו כי רק אלוהים לבדו ראוי למשול ולא בן אנוש כמוהו:.
במשל מספר יותם על העצים המבקשים להם מלך ופונים אל עצי פרי שונים המסרבים לבקשתם. לפי פרשן התנ"ך רש"י, עץ הזית מסמל את השופט עתניאל בן קנז, התאנה מסמלת את דבורה הנביאה והגפן מסמל את אביו, גדעון. את אחיו אבימלך, לעומת זאת, המשיל יותם לאטד - שיח עקר וקוצני שנוטה לבעור באש ולהבעיר את סביבתו - הממליך עצמו כמלך על העצים, ולבסוף ממנו יוצאת האש המבעירה את עצי הלבנון, ובנמשל - אנשי שכם.
לאחר שנשא את המשל בורח יותם מפני אבימלך אחיו בארה ויושב שם (שופטים ט, כא).
יוסף נוימן
יוסף (יוסקה) נוימן (4 בפברואר 1930 – 22 באפריל 2017) היה פרופסור לביולוגיה ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה
נוימן נולד בעיר ביילסקו שבדרום-מערב פולין, ליד הגבול הצ'כוסלובקי. אביו היה פעיל במפלגה הרוויזיוניסטית, עורך דין ודוקטור למשפטים, שירת כקצין בצבא האוסטרו-הונגרי, ונפצע פעמיים במלחמת העולם הראשונה. אחיו הבכור, ולטר, היה גדול ממנו בשש שנים.
בשנת 1939, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, ברחה המשפחה מהנאצים ללבוב. בשנת 1940 גורשה המשפחה לגולאג בסיביר. לאחר ההתקפה של הגרמנים על ברית המועצות ב-1941, נפתחו הגולאגים שבהם שהו הפליטים הפולנים, והייתה זרימה מסיבית של האנשים לרפובליקות האסיאתיות של ברית המועצות. משפחת נוימן הגיעה לקולחוז שבאוזבקיסטן. שם שררו תנאים קשים. כל בני המשפחה חלו בטיפוס הבהרות, שני ההורים נפטרו, ויוסף ואחיו ולטר שרדו.
יוסף וולטר נקלטו בקיבוץ אפיקים, כחלק מקבוצה של כארבעים צעירות וצעירים. הבוגרים יותר חיו בקיבוץ כחברת נוער, ויוסף (עם עוד מספר צעירים) הצטרפו לבני המקום. חברת הנוער (של ולטר) התגייסה להכשרה מגויסת של הפלמ"ח, וב-1946 (עם קבוצות נוספות) הקימה את קיבוץ חצרים. נוימן למד בבית הספר התיכון בית ירח. בכיתה י"ב, בפסח של שנת 1948 הופסקו הלימודים, והתלמידים גויסו ליחידה שנלחמה באזור עמק הירדן. נוימן נפצע, ואחרי החלמתו הצטרף לגדוד הראשון של הפלמ"ח, שם שירת כסייר. לאחר השחרור חזר לקיבוץ אפיקים, ועבד כשנתיים בענפי חקלאות שונים. כעבור שנתיים החל את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים, תחילה בלימודי חקלאות ואחר כך ביולוגיה. בתקופת הלימודים התחתן עם רחל גזית, בת משמר השרון, ונולדו להם שלושה בנים.
לאחר סיום הדוקטורט נסע נוימן עם משפחתו להשתלמות באוניברסיטאות ברנדייס וג'ונס הופקינס. לאחר שלוש שנים חזר לישראל, עבד שנה אחת בטכניון, ולאחר מכן עבר לאוניברסיטת תל אביב. ב-1965 התמנה למרצה בכיר, ובשנת 1972 לפרופסור מן המניין. בשנים אלה שימש תקופות מסוימות כפרופ' אורח באימפריאל קולג' בלונדון, ובאוניברסיטת הרווארד ובוסטון. תחום מחקרו היה חקר מנגנון הפוטוסינתזה. הוא פרסם (יחד עם עמיתים שותפים) כשבעים עבודות מחקר בכתבי עת מדעיים. ופרסם שני ספרים בתחום הפוטוסינתזה והתהליכים הביו-אנרגטיים.
נוימן היה פעיל עשרות שנים בארגוני השמאל, והביע את עמדותיו גם בכתב.
חיים אישיים
היה נשוי לרות שיזף.
קישורים חיצוניים
מכּתביו:
תימן (יישוב מקראי)
גם אחד מבניו של אליפז בנו של עשיו נקרא בשם זה, וייתכן כי תושבי היישוב תימן זוהו כצאצאי תימן בן אליפז, מבני אדום.
היסטוריה
היישוב הראשון במקרא בשם "תימן" הוא יישוב אחר ממזרח לכנרת הנזכר בספר יהושע כיישוב שמהווה חלק מנחלת סיחון מלך האמורים.
שוב בספר יהושע, בתיאור נחלת שבט יהודה, מוזכרת תימן כגבול הנחלה הדרומי מול האדומים, והתיאור בפסוק מזהה אותה כיושבת בקרבת מדבר צין.
בנבואות עמוס, ירמיהו ויחזקאל המופנות לאדום מופיעה תימן כעיר אדומית.
מצחצחי הנעליים
מצחצחי הנעליים (באיטלקית: Sciuscià; שיבוש מכוון של המילה האנגלית לצחצוח נעליים: Shoeshine) הוא סרט נאוריאליסטי איטלקי משנת 1946 בבימויו של ויטוריו דה סיקה. הסרט, הנחשב ליצירת המופת הראשונה שלו, עוקב אחר שני נערים, המתפרנסים מצחצוח נעליים, ומסתבכים עם המשטרה ורשויות החוק, לאחר שניסו לאסוף כסף לרכישת סוס.
עלילה
שני ילדים חברים, ג'וזפה פיליפוצ'י ופסקואלה מגי, בוחנים סוסים לרכיבה. אף שהם חוסכים לרכישת סוס, קשה להם להרשות לעצמם את הרכישה, מכיוון שהם חיים רק מהכנסתם כמצחצחי נעליים ברחובות רומא.
יום אחד אחיו הגדול של ג'וזפה, אטיליו, מבקר את הבנים ומספר להם שלפנזה (סוחר בחפצים גנובים) יש עבודה עבורם. פסקואלה מביא את ג'וזפה לפגישה עם פנזה, שנותן להם שתי שמיכות למכירה. ג'וזפה ופסקואלה מביאים את השמיכות למגדת עתידות, שקונה אותם. לאחר המכירה פורצים פרנזה, אטילו ואיש נוסף לבית מגדת העתידות כשהם מתחזים לשוטרים. הם מאשימים את מגדת העתידות בטיפול בסחורות גנובות, מוצאים את ג'וזפה ופסקאלה, ולכאורה מאלצים אותם לצאת וללכת למעצר. אטיליו אומר לנערים להתרחק ולשתוק, ונותן להם לשמור את כסף רכישת השמיכה (2,800 לירות) וכן 3,000 לירות נוספות. בכסף זה יש לבנים סוף כל סוף די כדי לקנות סוס.
לאחר שרכשו את סוסם ורכבו עליו, הבנים חוזרים לעיר. שם הם נתקלים בשוטרים אמיתיים מלווים במגדת העתידות, שלוקחים אותם לחקירה. המשטרה מאשימה את הנערים בגנבה של למעלה מ-700,000 לירות מבית מגדת העתידות, שכנראה נגנבה על ידי פנרזה ואטילו. הנערים מכחישים את כל האישומים נגדם ולא מדווחים על שלושת הפושעים האמיתיים. ג'וזפה ופסקואלה נשלחים לבית מעצר לנוער. עם הגעתם הם מופרדים ונשלחים תאים שונים.
ג'וזפה מקבל חבילה מאמו המלאה במזון ומשתף אותה עם חבריו האסירים בתאו שלו. אסיר אחר, ארקנג'לי, מוצא פתק בחלק מהלחם שג'וזפה חולק. זה מהבוס של אטיליו, וזה מורה לו לא לחשוף את אחיו וחבריו בנוגע לעוקץ. ג'וזפה מעדכן את פסקואלה והם מסכימים לא לגלות את האמת.
בהמשך נקראים הנערים לחקירה של מפקד המשטרה. המפקד המתוסכל מאיים להלקות אותם כדי להוציא מהם את המידע. שוטר אחר מכניס את ג'וזפה לחדר צדדי לכאורה כדי להכות אותו. למעשה כשהוא כבר לא נמצא בטווח הראייה של פסקואלה, ג'וזפה נלקח חזרה לתאו, בעוד ילד אחר מתחזה לג'וזפה ומדמה את צרחות הכאב שלו, והשוטר מכה שק חול. פסקואלה, שחשב כי חברו סבל מכאבים קשים מנשוא, חושף את שמותיהם של פרנזה ואטיליו בפני מפקד המשטרה.
ג'וזפה מגלה כי פסקואלה הודה באשמו מאמו שבאה לבקר אותו, ומספרת שדיווחו על אחיו אטוליו. ג'וזפה מתעמת עם פסקואלה מול שאר האסירים ומכנה אותו מרגל.
בתא של פסקואלה נמצאת פצירה, ופסקואלה מואש ונעש בהלכאות (למעשה הופלל). בשימוע הרשמי בבית המשפט, ג'וזפה נידון לשנת מאסר ופסקואלה לשנתיים. ג'וזפה מתחייב לתוכנית הבריחה של ארקנג'לי. ובזמן שמוקרן בכלא סרט מלחמה, הם בורחים.
פסקואלה אומר למפקד המשטרה לאן נעלמו הנמלטים ומוביל אותם לשם, אך הם כבר ברחו. פסקואלה בורח ומוצא את ג'וזפה וארקנג'לי רוכבים על סוסם מעבר לגשר. הם יורדים מהסוס, ארקנג'לי בורח, אך ג'וזפה נשאר. פסקואלה מוריד את חגורתו ומתחיל להלקות את ג'וזפה. ג'וזפה נופל מהגשר ונחבט בראשו מסלעים תחתיו. פסקואלה בוכה על גופתו של חברו שנפל כשהמשטרה מגיעה. והסוס דוהר.
מורשת
מצחצחי הנעליים הוא אחד הסרטים המוקדמים של מה שכונה מאוחר יותר הניאוריאליזם האיטלקי. בשנת 1947 הוא היה לזוכה הראשון ב"פרס האוסקר המיוחד לסרט זר".
פאולין קאל (Pauline Kael), מבקרת קולנוע של הניו יורקר כתבה בסקירה שפורסמה בשנת 1961: "החיים, כפי שמדגים מצחצי הנעליים, מורכבים מדי עבור סיומים קלים. מצחצחי הנעליים לא מעלה על הדעת דפוסים של רומנטיקה או מלודרמה; זוהי אחת מאותן יצירות אמנות נדירות שנראות כאילו הן נובעות מהעירבוביה של החוויה האנושית מבלי להחליק את הקצוות הגולמיים, או לאבד את מה שרוב הסרטים מפסידים - את תחושת הבלבול והתקלה שבענייני אנוש [...] גדולתו של מצחצחי הנעליים היא בתחושה ההיא שאנו מקבלים רגשות אנושיים שלא עובדו ונעשו למשהו (תבנית? מבנה?) ואינם יכולים להיות באמת מורכבים במבנה כזה. אנו מקבלים משהו עירום יותר, משהו שנשפך מהמסך [...] למצחצחי הנעליים יש מתיקות ופשטות שמציעים גדלות של תחושות, וזה כל כך נדיר ביצירות קולנועיות שכדי לציין השוואה מבקש מעבר מדיום - אם מוצרט היה כותב אופרה המונחת בעוני, יכול היה להיות לה סוג הזה של יופי כאוב [...] המחקר הטרגי הזה על השחתת התמימות הוא אינטנסיבי, חומל, ומעל לכל, הומאני."
אורסון וולס כלל את הסרט ברשימת 10 הסרטים האהובים עליו. ואמר בעקבותיו שדה סיקה יכול לעשות מה שהוא אינו מסוגל לעשות: "הרצתי שוב את מצחצחי הנעליים לאחרונה, והמצלמה נעלמה, המסך נעלם; אלה היו פשוט חיים."
הסרט היווה השראה לסדרת הקומיקס Sciuscià, שרצה בין השנים 1949 ל-1956.
חיים שקד (פרופסור)
חיים שקד (נולד ב-20 בדצמבר 1968, כ"ט בכסלו ה'תשכ"ט) הוא פרופסור בתחום מִנהל החינוך. מכהן כנשיא האקדמית חמדת, מכללה דתית לחינוך בשדות נגב.
ביוגרפיה
חיים שקד נולד ב-20 בדצמבר 1968 בירושלים, לרחל ולרב יחזקאל דאום. כשהיה בן שש עברה המשפחה לרמת מגשימים. למד בבית ספר גולן בחיספין, בישיבת ירושלים לצעירים ובישיבת מרכז הרב.
שירת כרב צבאי בצה"ל. בתפקידו האחרון היה רב גיס 479 (הגיס הצפוני). השתחרר ממילואים בדרגת רס"ן.
כיהן כרב היישוב רמת מגשימים במשך שלוש שנים, ולימד בישיבת הסדר הגולן. שקד ערך את הספר "משנת השמיטה" לזכר אביו.
שקד עבד כמנהל בית ספר במחוז צפון במשך 17 שנה: חמש שנים בישיבה התיכונית בית שאן, שש שנים בבית ספר גולן בחיספין, ושש שנים בבית ספר תחכמוני בטבריה.
שקד למד באוניברסיטת בר-אילן לתואר ראשון בתלמוד, תואר שני במדע, הלכה וחינוך, ותואר שלישי במנהל החינוך. השלים תואר דוקטור בשנת 2014. בשנת 2020 הוענק לו תואר פרופסור חבר על ידי הוועדה העליונה למינוי פרופסורים של המועצה להשכלה גבוהה.
שקד מלמד באקדמית חמדת מאז 2015. תחילה כמרצה בתוכנית לתואר שני במִנהל החינוך, לאחר מכן כראש החוג לחינוך, לאחר מכן כסגן נשיא לעניינים אקדמיים, והחל משנת 2019 כנשיא המכללה. כנשיא המכללה זכה בפרס ירושלים לאקדמיה לשנת 2022 מטעם ערוץ 7.
חיים אישיים
חיים שקד נשוי לטלי, בתו של הרב חיים שטיינר. הוא אחיו של העיתונאי חנוך דאום. התגורר ברמת מגשימים עד שנת 2017. כיום גר באלעזר שבגוש עציון.
תחומי מחקר
מחקריו של שקד עוסקים במנהלי בתי ספר, ומתמקדים בשני תחומים עיקריים. האחד, חשיבה מערכתית של מנהלי בתי ספר. על נושא זה כתב מאמרים וספרים יחד עם פרופסור חן שכטר. השני – מנהיגות פדגוגית (Instructional leadership) של מנהלי בתי ספר.
בולדוג (כפר)
בולדוג (בהונגרית: Boldog) הוא כפר במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית.
כמו יישובים רבים באירופה גם בבולדוג מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 3,105 תושבים ובשנת 2021 רק 3,001 תושבים.
האזור מיושב לסירוגין מתחילת המאה ה-14 עד ימינו, היישוב עצמו הוזכר לראשונה בכתבים משנת 1395.
בנות (תוכנית טלוויזיה)
בנות הייתה תוכנית טלוויזיה יומית אקטואלית בפורמט פאנל שיחתי, ששודרה מ-5 בפברואר 2006 ועד 2007 בערוץ הוט 3 של חברת הטלוויזיה בכבלים HOT.
בתוכנית מנהלות המנחות, נשים מוכרות מתחומי הבידור, התרבות והתקשורת הישראליים, שיחה מתמשכת על ענייני השעה - אקטואליה, תרבות, בידור, סגנון חיים ויחסים - מנקודות מבט שונות. במהלך התוכנית היו פינות שונות, ומדי יום רביעי התארחה בה דמות מוכרת. בין אורחות התוכנית היו איריס קול, נורית גפן, גלית גיאת, גילה אלמגור, אורלי וילנאי פדרבוש, יעל דן, אסתי זקהיים ודפנה רכטר.
התוכנית קיבלה חסות מסחרית מחברת מוצרי הצריכה השוטפים "פרוקטר אנד גמבל", ומחברת האופנה " קרייזי ליין".
קישורים חיצוניים
ביקורות
חשבונות הטוויטר הישראליים הנעקבים ביותר
החשבון הישראלי אשר צבר הכי הרבה עוקבים ברשת החברתית המקוונת טוויטר הוא החשבון של ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו עם מעל לשני מיליון עוקבים בפלטפורמה. נתניהו הוא הישראלי היחיד שצבר מעל למיליון עוקבים בפלטפורמה כשאחריו ברשימה מופיעים העיתונאי עמית סגל ואתר החדשות N12. העיתונאית אילה חסון היא האישה הישראלית הנעקבת ביותר בטוויטר עם מעל ל-300 אלף עוקבים בפלטפורמה.
גיאה
גֵּיאָה הוא מושב השייך לתנועת המושבים, שוכן במישור החוף הדרומי, 3 ק"מ מדרום-מזרח לאשקלון ובסמוך למושבים בית שקמה ותלמי יפה. יישובים נוספים בסביבת המושב: גברעם, מבקיעים, יד מרדכי, משען, הודיה, ברכיה, כרמיה וזיקים.
היסטוריה
המושב הוקם בשנת 1949 על ידי עולים ניצולי שואה, יוצאי צ'כוסלובקיה. במהלך השנים התווספו לו עולים יוצאי מדינות נוספות, כמו הונגריה, רומניה, פולין, מרוקו, אוסטריה, אירן ותימן. בשנים מאוחרות יותר הצטרפו למושב משפחות ילידות הארץ.
המתיישבים הראשונים התמודדו עם בעיות מגורים, פרנסה, חורפים קשים (לרבות שיטפונות והצפות מהגשמים, בין השאר מנחל גיאה, שניתקו את המושב מן החוץ למשך ימים שלמים). תושבי המושב סבלו בשנים הראשונות, כמו תושבי מושבי עולים אחרים באותן שנים, מהיעדר תשתיות בסיסיות כמו מים, חשמל, גז, טלפון וכו'. שירותים היו בדרך כלל במבנה פח או עץ מחוץ למגורים, וכן ברז יחיד ששימש לכל צורכי המים לרבות רחצה ומקלחת, מחוץ למבנה. בשנות החמישים (עד מבצע סיני) סבלו התושבים, כמו תושבי יישובים אחרים בסביבה מגנבות חקלאיות (בעיקר פרות ועגלות) של מסתננים שהגיעו מרצועת עזה. כמו כן היו אירועי פח"ע לרבות מעשי רצח וחבלה במשאבות מים של ה"פדאיון" שהגיעו משם. פעילות עוינות זו הביאה להקמת משמר אזרחי, שהורכב מחברי המושב שאומנו בנשק ויצאו כל אחד בתורו לשמירה בלילות.
בשנים 1950–1961 התקיימו בגיאה מוסדות חינוך (על אף מיעוט תושבים) גן ילדים ובית ספר ממלכתי יסודי. מייסד בית הספר היה המורה והמנהל דב אלוני, שגם לימד, חינך, פיתח את בית הספר לרבות הקמה והנחיה ישירה של חוגי מלאכה, ציור, מוזיקה, דרמה, טיולים ברחבי הארץ וכיוצא בזה, יחד עם צוות מורים מצומצם, שהיה מבוסס בעיקר על מורות חיילות. מסיבות של ייעול וחוסר תקצוב, ובעיקר מהחלטות שלטוניות, נאלץ בית הספר הממלכתי בשנת 1961 לסגור את שעריו והתלמידים הסתפחו לבתי ספר אזוריים ביישובים בסביבה כמו בנהורה, ניצנים וכפר סילבר.
המרפאה המשותפת למושבים גיאה, בית שקמה ותלמי יפה נוהלה עד סוף שנות השמונים, בידי גברת חוה דוּבּ, שהייתה דמות דומיננטית ביישוב, שמשה כאחות המושב וישובים קרובים בסביבה והייתה וגם פעילה מרכזית בוועדת התרבות ובתחומי חברה אחרים של המושב.
מרבית המשפחות הראשונות התפרנסו בעיקר מרפתות לחלב (פרות) ולולי תרנגולות (ביצים ובשר), אך גם מענפי חקלאות נוספים כגון פרדסים ומטעים, גדולי שדה, ירקות ואף מחממות פרחים.
המושב כיום
כיום מעט מאוד משקים במושב מתפרנסים אך ורק מחקלאות, בין השאר בשל התדרדרות מצב החקלאות במדינה. רוב התושבים היום הם בנים ונכדים ממשיכים, או תושבים חדשים שהגיעו מן העיר וממשיכים בפרנסתם המקורית.
המושב נמנה עם יישובי עוטף עזה, וסבל בשנים שלפני מבצע "צוק איתן", כמו כל היישובים בסביבה מירי פצמ"רים וטילים מתוך עזה. לאחרונה הגיעו גם בלוני תבערה שנשלחו על ידי מחבלים מרצועת עזה.
בגיאה פועלים מספר מוסדות-שירות לרווחת התושבים, בהם: מגרש ספורט, אולם ספורט, מועדון, מזכירות וצרכנייה. כמו כן, שופץ בית הכנסת במושב, ונבנה גן ילדים חדש. בשנות השמונים של המאה העשרים נבנתה שכונה חדשה (שכונת הבנים) המכונה "ההרחבה".
המושב מהווה חלק מהמועצה האזורית חוף אשקלון, ופועלת בו תנועת הנוער "התנועה החדשה". החל משנת 2009 מבנה המרפאה הישן הוכשר כבית מגורים ומכונה "הקומונה". בו מתגוררים השינשינים (גרעינרים) של שנת השירות במסגרת "התנועה החדשה" אשר פועלים בכל ישובי המועצה.
ג'יימס לאברי
קווין ג'יימס לאברי (באנגלית: Kevin James Labrie; נולד ב-5 במאי 1963) הוא מוזיקאי קנדי, סולן להקת דרים ת'יאטר.
חייו
לאברי נולד בעיירה קטנה באונטריו, קנדה הנקראת פנטאנגוישנה (penetanguishene). בהשראת אביו, החל לשיר ולנגן על תופים בגיל חמש. עד לגיל 14 הספיק לשיר ולנגן בלהקות נעורים שונות. בגיל שמונה עשרה הוא עבר לטורונטו, קנדה. בגיל 21 הוא התחיל באימוני שירה עם המאמנת רוסמרי פטרישיה ברנז. אחרי מעבר בין מספר להקות, הפך לאברי לסולן של להקת Winter Rose, כשכמעט חתמו על חוזה עם Atlantic Records. פייר פאראדיס, שניהל באותה תקופה את להקת Voi Vod, דיבר עם לברי על פרויקט סולו עם Aquaius Records. הוא גם סיפר ללבריי על להקה ניו יורקית בשם Dream Theater שמחפשת סולן חדש. בשנת 1991 הצטרף לאברי לדרים ת'יאטר, ומאז הוא הסולן הרשמי של הלהקה.
הטעם המוזיקלי של לאברי מגוון מאוד, משמות כמו מטאליקה, אירוסמית', ואן הלן, ג'ורני וג'ודס פריסט כמו גם מלחינים קלאסיים כמו מוצרט, ויוואלדי ובטהובן. זמרים אהובים עליו הם סטיב פרי, פרדי מרקיורי, סטינג, פול רוג'רס ונט קינג קול. כיום, עדיין גר לאברי בטורונטו, עם אשתו קארן ושני ילדיו צ'לו וצ'אנס, ועדיין מתאמן עם גברת ברנז.
בשנת 1994, במהלך חופשה משפחתית בקובה, סבל לאברי מהרעלת מזון חמורה שגרמה לו לפגיעה קשה במיתרי הקול. רופאיו המליצו לו לפרוש משירה אך בעזרת אימונים רבים הוא חזר לשיר עוד באותה השנה והלהקה הוציאה את אלבומה Awake ויצאה למסע ההופעות כמתוכנן. בשנת 2003 הודיע לאברי שתהליך השיקום שלו הסתיים וקולו חזר למצב בו היה לפי הפגיעה.
בשנת 2004 הוא הופיע באלבום השישי של Ayreon שנקרא The Human Equation בתור הדמות אני (Me).
ב-1999, הוא סיים את אלבום הראשון של Mullmuzzler - פרויקט אישי שלו - שנקרא Keep it to Yourself. האלבום השני יצא לאור ב-11 בספטמבר 2001. ב-2003 הוציא לאור אלבום נוסף תחת הפרויקט Frameshift בשם Unweaving the Rainbow.
הקונגרס ה-113 של ארצות הברית
הקונגרס ה-113 של ארצות הברית התכנס בוושינגטון די. סי. ב-3 בינואר 2013 וסיים את כהונתו עם כינוס הקונגרס ה-114 ב-6 בינואר 2015.
במהלך כהונתו החזיקה הסיעה הדמוקרטית ברוב בסנאט והסיעה הרפובליקנית החזיקה ברוב בבית הנבחרים.
הקונגרס סבל במהלך כהונתו מאהדה ציבורית מהנמוכה בתולדות המוסד. כך, בסקר חברת גאלופ באוגוסט 2014 הביעו רק 13% מהנשאלים שביעות רצון מעבודת הקונגרס ו-83% הביעו אי שביעות רצון ממנה – השיעור הגבוה ביותר מאז החל איסוף הנתונים מסקרים אלו ב-1974.
הרכב הקונגרס ה-113
הקונגרס כלל 541 חברים:
בעת התכנסותו היו בקונגרס 43 חברים אפריקאים אמריקאים (כולם למעט אחד חברי בית הנבחרים). כמו כן היה בו שיא של כל הזמנים במספר הנשים (100) והלהט"ב (8) המכהנים. בקונגרס נכללו 32 יהודים – 10 סנאטורים ו-22 חברי בית הנבחרים.
19% מחברי הקונגרס שירתו בכוחות המזוינים של ארצות הברית, בהשוואה לשיא של 80% ב-1977.
הסנאט
בסנאט נכללו עם התכנסותו 53 חברים מהמפלגה הדמוקרטית, 45 חברים מהמפלגה הרפובליקנית ושני חברים עצמאיים (החוברים לדמוקרטים).
בית הנבחרים
בבית הנבחרים נכללו עם התכנסותו 234 חברים מהמפלגה הרפובליקנית, 201 חברים מהמפלגה הדמוקרטית.
אלווין לי
אלווין לי (באנגלית: Alvin Lee; ) היה זמר וגיטריסט בריטי מנהיג להקת הרוק והבלוז Ten Years After.
ביוגרפיה
נולד בנוטינגהאם ב-19 בדצמבר 1944 בשם גרהם אנתוני בארנס. בגיל 12 החל לנגן על קלרינט. בגיל 13 עבר לגיטרה. ב-1960 הקים עם הבסיסט ליאו ליונס את מה שהפך לימים ללהקת Ten Years After. בלהקה לי שימש כזמר וגיטריסט מוביל. הלהקה זכתה להצלחה, ובין השאר הופיעה בפסטיבל וודסטוק המיתולוגי. לאחר פירוק הלהקה (1975) הוציא לי 12 אלבומי סולו.
במהלך הקריירה זכה לכינוי "הגיטריסט המהיר במערב".
נפטר מסיבוכים של ניתוח לב שגרתי ב-6 במרץ 2013. הותיר אחריו אישה, וילדה מקשר קודם.
בישראל
ב-1984 הופיע בקולנוע דן בתל אביב. ב-1985 הופיע באצטדיון רמת גן במסגרת "פסטיבל הכוכבים".
אלינור (פירושונים)
אלינור הוא שם פרטי לאישה. {{פירושונים|
ראו גם
}}
מיניות במסע בין כוכבים
מיניות היא נושא מרכזי שחוזר בסדרות הטלוויזיה ובסרטי הקולנוע של הזיכיון "מסע בין כוכבים". לרוב, מערכות יחסים מיניות ב-"מסע בין כוכבים" הוצגו כהטרוסקסואליות. לאורך השנים הוצגו גם מערכות יחסים ביסקסואליות, אך כמעט תמיד הן הוצגו עם איזשהו טוויסט (למשל: שימוש בדמויות של כפילים מיקום המראה במקום הדמויות "האמיתיות"; בפרק "Rejoined" זוג הנשים ג'דזיה דקס ולנרה קאהן, חייזריות המשתייכות לגזע הטריל, היו זוג הטרוסקסואלי בחייהן הקודמים).
מערכות יחסים בין-גזעיות (למשל: בין גבר לבן לבין אישה שחורה) ומערכות יחסים בין-מיניות (למשל: בין אישה בת אדם לבין גבר חייזר) הוצגו לעיתים קרובות. כמו כן, הוצגו בסדרה מגוון רחב מאוד של השקפות ביחס למונוגמיה, פוליגמיה ומוסד הנישואין. מאחר שמיניות יכולה להוביל לרבייה, עלילות מסוימות נסבו גם סביב האפשרות להביא לעולם צאצאים במערכות יחסים שכאלו, כמו גם סביב הדעות הקדומות שנאלצים לסבול ילדים או הורים במערכות יחסים אלו. הייצוגים השונים משקפים עמדות בנות-זמננו של התרבות האמריקאית האורבנית כלפי מיניות, תחילה בשנות ה-60 ואחר כך בעשורים המאוחרים יותר של המאה ה-20 ובעשורים הראשונים של המאה ה-21.
"Plato's Stepchildren"
ב-22 בנובמבר 1968 שודר לראשונה "Plato's Stepchildren" (בתרגום מילולי: "ילדיו החורגים של אפלטון"), הפרק העשירי בעונה השלישית והאחרונה של "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית". לפרק זה מיוחסת ההצגה הראשונה בטלוויזיה האמריקאית של נשיקה בין-גזעית, שהתרחשה בין קפטן ג'יימס טי. קירק (בגילומו של ויליאם שאטנר) לבין סגן אוהורה (בגילומה של נישל ניקולס). בספרו האוטוביוגרפי משנת 1993 "Star Trek Memories", כותב שאטנר כי NBC, רשת השידור של הסדרה, התעקשה ששפתיהם לא יגעו זו בזו (באמצעות טכניקה של הפניית ראשם מהמצלמה ששימשה כדי להסתיר זאת); יתר על כן, הפרק מציג את הנשיקה כלא-רצונית, ואשר נכפית על שני הצדדים על ידי חייזר באמצעות טלקינזיס. עם זאת, ניקולס מתעקשת באוטוביוגרפיה שלה משנת 1994 "Beyond Uhura" שהנשיקה הייתה אמיתית, אפילו בטייקים שבהם ראשה הסתיר את שפתיהם.
המונח "בין-גזעי" משמש בהקשר זה כדי להתייחס לזוג שחקנים/יות בהם/ן אחד/ת לבן/ה והשני/ה שחור/ה. "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית" הציגה נשיקה בין-גזעית בין שאטנר האמריקאי לבין פרנס נויין הצרפתייה בפרק "Elaan of Troyius", אך נשיקה זו לא עוררה תגובות. ננסי סינטרה וסמי דייוויס ג'וניור התנשקו בתוכנית הספיישל "Movin' with Nancy" ששודרה ברשת NBC בשנת 1967. בטלוויזיה הבריטית, אירוע שכזה התרחש עוד קודם לכן, בשנת 1962, בסדרת הדרמה "You in Your Small Corner", ובשנת 1964, באופרת הסבון "Emergency – Ward 10".
לאחר שידורו של הפרק, היו מעט תלונות על הסצנה. ניקולס כותבת שהפרק זכה לתמיכה רחבה: "קיבלנו את אחד ממקבצי דואר המעריצים הגדול ביותר אי פעם, כולם חיוביים, כאשר רבים מאלו שפנו אלי היו נערות ששאלו איך זה לנשק את קפטן קירק, ו[מכתבים] רבים אליו [שאטנר] מנערים שתהו את אותו הדבר עליי, אולם מעניין לציין שכמעט אף אחד לא חשב שיש משהו פוגעני בנשיקה", למעט מכתב אחד, ביקורתי אך מתון, שנשלח מדרומי לבן. ניקולס מציינת כי "עבורי, הפרק הזכור ביותר בעונה האחרונה שלנו היה "Plato's Stepchildren"".
מערכות יחסים להט"ביות במסע בין כוכבים
בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", אשר שודרה במקור בשנים 1966–1969, לא היו דמויות להט"ביות מפורשות. בשנת 2005, השחקן ג'ורג' טאקיי, אשר גילם את דמותו של הגאי האנטרפרייז לוטננט היקארו סולו, יצא מהארון כהומוסקסואל. באוקטובר 2011 זאכרי קווינטו, המגלם את דמותו של ספוק בסדרת סרטי האתחול שהחלה עם "סטארטרק" בשנת 2009, יצא גם הוא מהארון כהומוסקסואל. הוא הסביר כי לאחר התאבדותו של ג'יימי רודמאייר, ביסקסואל בן 14, הוא הבין שלחיות "חיים להט"ביים מבלי להכיר בכך באופן פומבי זה פשוט לא מספיק כדי לתרום תרומה משמעותית לעבודה העצומה שעוד עומדת בפנינו בדרך לשוויון [זכויות] מלא".
ג'ין רודנברי, היוצר של "מסע בין כוכבים", התייחס פעם אחת על ההתגברות שלו על ההומופוביה שבו. בריאיון למגזין "The Humanist" בשנת 1991 הוא אמר:
על פי המגזין The Advocate, בשנת 1991 רודנברי הבטיח כי בעונה הבאה (החמישית) של "מסע בין כוכבים: הדור הבא", יופיעו אנשי צוות להט"ביים בתוכנית. כוכבים אחרים של הזיכיון הביעו תמיכה בהצהרתו של לנרד נימוי (שגילם את ספוק) שפרסם בשנת 1991 מכתב בלוס אנג'לס טיימס, בו כתב כי "זה לגמרי הולם שהומואים ולסביות יופיעו בצורה שאיננה חריגה על סיפונה של האנטרפרייז - לא כמושא לרחמים ולא כצורך לתשומת לב מלודרמטית".
עם זאת, רודנברי נפטר זמן קצר לאחר הראיונות שהעניק בנושא והתוכנית שלו לצרף איש צוות להט"בי לסדרה "מסע בין כוכבים: הדור הבא" מעולם לא התממשה. השליטה בזיכיון "מסע בין כוכבים" עברה לידיו של ריק ברמן. בעוד שאף איש צוות להט"בי לא הופיע בסדרה, הפרק "The Outcast" (הפרק ה-17 בעונה החמישית של "מסע בין כוכבים: הדור הבא") נועד לעסוק באפליה מינית ביקום הבדיוני של מסע בין כוכבים. בפרק הוצגה דמות בשם סורן, המשתייכת לגזע אנדרוגיני של חייזרים, גזע אשר בעיניו המושג "מגדר" הוא פרימיטיבי ופוגעני. סורן מגלה לקומנדר ויליאם רייקר שהיא מזדהה כאישה וכי היא חשה משיכה מינית כלפיו. מערכת יחסים רומנטית וסודית פוצחת בין השניים, וכאשר הסוד מתגלה - סורן נעצרת על ידי בני מינה ועוברת "טיפול פסיכוטקטי", שבאמצעותו היא נפטרת מכל האלמנטים המגדרים, וכך אף מאבדת את משיכתה כלפי רייקר. הפרק זכה לשבחים וביקורת מצד הקהילה הגאה. חלק מהביקורת הגיעה מאנשים שחשו שהפרק מאשש ומתיר טיפול בשטיפת מוח כמו זה שסורן הייתה נתונה לו (אלגוריה לטיפולי המרה בכפייה), ואחרים חשו שיוצרי הסדרה התנערו מאחריותם לבחון לעומק את הנושא. השחקן ג'ונתן פרייקס, שגילם את רייקר, גם העיר שהפרק לא היה מספיק נועז, בכך שדמותה של סורן (אותה גילמה השחקנית מלינדה קולאה) הייתה צריכה להיראות הרבה יותר גברית.
בראיון משנת 2008, התסריטאי רונלד ד. מור השיב לשאלה מדוע יש כל כך מעט דמויות להט"ביות במדע בדיוני בכלל, ואף לא אחת מהן ב-"מסע בין כוכבים":
בשנת 2002, קייט מאלגרו (שגילמה את דמותה של קפטן קתרין ג'יינוויי בסדרה "מסע בין כוכבים: וויאג'ר") העניקה ריאיון ל-Metrosource ובו התייחסה בגלוי לב על נושא סוגיית דמויות להט"ביות ביקום הטלוויזיוני של מסע בין כוכבים:
עוד באותה השנה, אמרה מאלגרו את הדברים הבאים בראיון מאוגוסט 2002 שהעניקה ל-Out in America:
בראנון בראגה בשנת 2011 דיבר על
תוך שהוא רומז שהסדרה "מסע בין כוכבים: הדור הבא" הייתה נתונה ללחצים מצד זכייניות להיות "תוכנית משפחתית", ברגה אמר כי ההחלטה שלא לכלול דמויות להט"ביות הייתה החלטה ש"לא חשבה קדימה". בראגה רמז לכמה פרקים של הדור הבא ולפרק "Rejoined" של "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" המציג את דמותה של ג'דזיה דקס מתמודדת, באופן מטפורי, עם מיניות שאיננה הטרוסקסואליות.