cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
האתיקה של אריסטו
כפייה
אריסטו אומר שמעשים הנעשים בכפייה סיבתם חיצונית, והאדם אינו תורם לעשייתם ולא כלום. כוח חיצוני שאין לאדם השפעה עליו, הוא הפועל במקרה זה.
בדברים אלה נרמזים התנאים לאפיון מעשה ללא כפייה:
האם גם מעשי הכפייה הם מעשים? אנו מבחינים בין מה שאנו עושים ומה שקורה לנו. ההבדל בין השניים קשה להגדרה. מעשים הנעשים בכפייה דומים מאוד למאורעות שקורים לנו. נאמר שהם קורים לגופנו. נראה, אפוא שהם אינם מעשים כלל, אלא הם דברים שקורים לנו עקב פעולתם של כוחות חיצוניים, איננו אחראים להם כשם שאיננו אחראים לדפיקות לבנו. בסופו של דבר, יש לנו אחריות רק על מעשים שאפשר לשייך לעצמינו, כלומר - אם עוקבים אחרי הסיבות למעשה, ואפשר להגיד שאנחנו גרמנו לו, אנחנו אחראיים למעשה, לדוגמה - אדם שעשה מעשה בשכרות לא אחראי לחלוטין למעשה שעשה בעודו שיכור, אך כן אחראי לכך שהשתכר - לכן יש לו אחריות מסויימת על המעשה.
לחץ חיצוני
מעשים הנעשים תחת לחץ הם מעשים ש"ספק הוא אם אכן נעשים ברצון או שלא ברצון". אלה הם מעשים שאינם נעשים בכפייה, אלא מתוך פחד ובשל "לחצים ששום אדם לא היה עומד בהם".
מעשים הנעשים תחת לחץ חזק במיוחד נעשים אמנם "מרצון" (הקופאי בוחר אם לתת לשודד בעל האקדח השלוף את הכסף או לא), אולם "באופן מופשט אולי הם נעשים 'בעל כורחו' של האדם" והוא פטור בשל כך מאחריות לעשייתם. לחצים חזקים הם, לדעת אריסטו, תנאים המתרצים מעשים ומשחררים מאחריות, אף שמבחינה מסוימת הם מעשים רצוניים.
מה ההבדל בין מעשים הנעשים בכפייה למעשים הנעשים תחת לחץ כבד? מעשים הנעשים בכפייה אינם מעשים כלל. הם דברים שקורים לנו. אי יכולתנו להימנע מלעשותם היא אי יכולת פיזית.
לעומת זאת - מעשים הנעשים מתוך פחד הם מעשים שאנו יכולים להימנע מלעשותם, אם אנו מוכנים לשאת מחיר ולעמוד בסבל שייגרם לנו כתוצאה מסירובנו להיכנע לאיום. במקרה כזה אי היכולת להימנע מעשיית המעשה היא אולי אי יכולת נפשית.
ניתן להבין מדברי אריסטו שאין זה בלתי אפשרי לסרב לאיום או לעמוד בלחץ. אילו היה הדבר בלתי אפשרי בהחלט, לא היה טעם לגנות כניעה גם כשתוצאותיה היו רצח נורא (למשל). צריך כנראה לשקול את חומרת המעשים שנדרשים לעומת הסבל האישי העתיד להיגרם כתוצאה מהתנגדות לאיום. אם תובעים ממך להרוג את אמך ומאיימים להרגך אם לא תעשה כן, היכון למות ואל תפגע לרעה באמך.
אי ידיעת פרטים
סוג שלישי של מעשים שאינם נעשים מרצון הם מעשים הנעשים מתוך אי ידיעה. אולם לא את כל המעשים הנעשים מתוך אי ידיעה כולל אריסטו בקבוצה זו. תחילה הוא מבחין בין מעשים שהפועל מתחרט על עשייתם לבין מעשים שאין הוא מתחרט על עשייתם.
חרטה
מדוע חרטה פוטרת או לא פוטרת מאחריות?
ייתכן שאריסטו חשב כך: מי שאיננו מתחרט על מעשה רע שעשה מתוך אי ידיעה (בהיוודע לו הפרטים המלאים), אפשר לומר עליו, שגם אילו ידע את הפרטים היה נוהג בדיוק כפי שנהג. לכן, אין לומר עליו שאם עשה את המעשה בעל כורחו. אין לראותו כמי שנאלץ לעשות משהו שלא מרצונו.
ייחוס אחריות קושר בין אופי המעשה (או התוצאה) לבין אופיו של העושה - ייחוס אחריות פירושו לקבוע קביעה מהסוג: פלוני הוא נבל משום שעשה מעשה נבלה מסוים. אם פלוני עשה מעשה רע בלי ידיעה ואין הוא מתחרט עליו, נוכל לומר עליו שהוא נבל, שכן היו לו כוונות רעות, אולם לא נוכל לומר עליו שהוא נבל משום שעשה את המעשה הרע.
אי ידיעת כללים לעומת אי ידיעת פרטים
מלבד ההבחנה בין אי ידיעה המלווה בחרטה לאי ידיעה שאיננה מלווה בחרטה מבחין אריסטו גם בין אי ידיעת כללים לאי ידיעת פרטים.
אריסטו קובע כי תירוצים מן הסוג של אי ידיעת כללים, בעצם אינם תירוצים הפוטרים מאחריות ("לא ידעתי שאסור לגנוב" - אי ידיעה שאיננה פוטרת מאחריות). לעומת זאת, תירוצים מן הסוג הפרטי - דהיינו תירוצים המשקפים אי ידיעה של פרטים עובדתיים - אכן פוטרים מאחריות ("לא ידעתי שהארנק איננו שלי" - אם זה נכון, הרי זה פוטר מאחריות). גישתו של אריסטו קרובה לגישה המקובלת במשפט והמתמצה באמרה: "אי ידיעת החוק איננה פוטרת מעונש".
לדעת אריסטו, כל רשע פועל תוך אי ידיעה של כללים או של עקרונות - אם מתוך אי ידיעה של רוע המעשה ואם מתוך אי ידיעה של המעשה החלופי הטוב. "כל נבל איננו יודע מה היה עליו לעשות". ההשקפה האומרת שמעשה רע נעשה מתוך אי ידיעה קשורה קשר הדוק עם ההשקפה שיצר לב האדם טוב מנעוריו. כל אדם רוצה לעשות רק את הטוב ואם עשה את הרע, אין זה אלא משום שחשב אותו בטעות לטוב.
הנבל עושה, אם כן, את מעשי הנבלה בחושבו שמעשים נכונים וטובים הם. אולם אי ידיעה זו איננה פוטרת אותו מאחריות למעשה הרע, שהרי אילולא כן לא היו רשעים בנמצא והטלת אחריות הייתה מאבדת מטעמה.
אי ידיעת פרטים: מעשה בלי כוונה
מעשים הנעשים מתוך אי ידיעת הפרטים מכונים גם "מעשי בלי כוונה". מבחינים בין שלושה סוגים של מעשי בלי כוונה:
דוגמאות שנותן אריסטו לשלושה סוגי המעשים הללו:
סיכום והשוואה
אריסטו מונה שלושה סוגים של מעשים שאדם עושה שלא מרצון:
שני היבטים של מעשים אלה מביאים אותו להגדירם כמעשים שלא מרצון:
מעשים הנעשים בכפייה אינם בעצם מעשים של הפועל. אלה הם מעשים שמישהו אחר עושה, דבר מה שקורה לנו. מה שעושה הפועל מתוך כפייה אינו נתון בשליטתו.
לעומת זאת, מעשים הנעשים תחת לחץ הם מעשים לכל דבר. הפועל צריך לשקלם בדעתו, והוא יכול להימנע מלעשותם. מבחינה זו הם מצויים בשליטתו. מצד שני, אלו מעשים שמרצונו הטוב לא היה שום איש בוחר לעשותם.
בדומה למעשים הנעשים תחת לחץ, גם מעשים שנעשים מתוך אי ידיעת הפרטים הם מעשה של הפועל, ובכך נבדלים ממעשי הכפייה. על מעשה שעשיתי בלי כוונה לא אוכל לומר שאיננו שלי. מעשה שנעשה בלי כוונה נעשה בדרך כלל במהלכה של עשייה מכוונת. מצד שני, לעשייה בלי כוונה יש תמיד היבטים שלפועל אין שליטה עליהם. מה שקורה ללא ידיעתי, כתוצאה ממעשי, מתרחש בגלל גורמים שאין לי לשליטה עליהם. המובן בו מעשים אלה אינם רצוניים שונה מהאופן בו מעשים תחת לחץ הם לא רצוניים.
אי ידיעת פרטים איננה פוטרת תמיד מאחריות. למשל, אין היא פוטרת מאחריות אם מקורה ברשלנות. אי ידיעת פרטים איננה פוטרת מאחריות אם הפועל לא נקט אמצעי זהירות או אמצעים אחרים שהיו ברשותו כדי למנוע את אי הידיעה.
לפי מה נקבע מתי חומרת האיום מצדיקה שחרור מאחריות? לשאלה זו אין תשובה ברורה, בייחוד אם הפטור מאחריות תלוי גם בחומרת המעשה הרע.
בדרך כלל יש לשקול את חומרת המעשה הנדרש עם חומרת האיום, וכל זה תוך התחשבות בעקרונות מוסריים.
רגשות עזים אינם פוטרים מאחריות
אריסטו מתנגד לשחרר בני אדם מאחריות למעשים שעשו מתוך כעס או תאווה.
מתי נוטים אנו לפטור אדם מאחריות למעשים שעשה בשעת כעס? כאשר רוגזו כה רב, עד שאין הוא מושל ברוחו, והכעס מעבירו על דעתו. דבר זה יכול להתרחש, למשל, במהלך ריב, או כתוצאה מהתגרות.
מתי עשויה תאווה לפטור מאחריות? לפעמים מדובר על דחף שאי אפשר לעצור בעדו. ההנחה היא, שלעיתים יצריו של האדם הם כה חזקים עד שאין לו שליטה עליהם.
לדעת אריסטו, הכעס והתאווה עצמם תלויים ברצון. ומאחר שהאדם יכול להימנע מלכעוס, הוא יכול להימנע מלהביא את עצמו למצב שבו לא תהיה לו שליטה על מעשיו. וכיוצא בזה, מאחר שאדם יכול לכוון את תאוותיו למטרות חיוביות, מסתבר שהוא יכול לשלוט בהן. לפיכך, אל לו לאדם להביא את עצמו למצב שבו ישיאנו יצרו לדבר עבירה.
כשעושה אדם מעשה טוב מתוך כעס (על עוול חברתי למשל) או מתוך תאווה (להצטיינות למשל) אנו משבחים אותו ורואים אותו כאחראי למעשה. לפיכך, אריסטו מבקר את הנטייה להיפטר מאחריות בעשיית מעשה מגונה מתוך כעס או תאווה.
העובדה שאי אפשר למצוא שום טעם רציונלי למעשה איננה פוטרת את עושהו מאחריות. לדעת אריסטו, אנו אחראים להתנהגותנו האי רציונלית ממש כמו להתנהגותנו הרציונלית (השקפה זו קיבל אריסטו מסוקרטס ומאפלטון).
ביקורת
נקודות ביקורת מרכזיות על תורתו של אריסטו כפי שהוצגה עד כה:
רביעיית מיתרים מספר 2 (שוסטקוביץ')
רביעיית המיתרים מספר 2 בלה מז'ור של דמיטרי שוסטקוביץ', אופוס 68, נכתבה בשנת 1944 במשך תשעה עשר ימים באיבנובו, 300 קילומטר ממוסקבה. היצירה הוקדשה לוויסריון שבאלין (מלחין רוסי).
רקע
בשנת 1944 שוסטקוביץ' התגורר ב"בית למנוחה ויצירתיות"- מפלט ממשלתי לסופרים ומלחינים באיבנובו.
במשכן דל זה, המלחין לא נחשף כלל להסחות דעת, והוא הלחין את שלישיית הפסנתר השנייה שלו (אופוס 67) ואת רביעיית המיתרים השנייה שלו. שתי היצירות בוצעו לראשונה בנובמבר אותה שנה על ידי רביעיית בטהובן (אשר ביצעה את הפרמיירה לכל רביעיותיו פרט לראשונה והאחרונה).
שוסטקוביץ' כתב את הרביעייה לאחר שסיים 8 מתוך הסימפוניות שלו, שבניגוד להן, כתב את רביעיותיו ברצף מהיר אחת אחרי השנייה.
מוזיקה
הרביעייה מחולקת לארבעה פרקים:
אורכה הממוצע של היצירה עומד על כ-34 דקות, עובדה ההופכת אותה לרביעייה הארוכה ביותר של המלחין, פרט לרביעייה האחרונה מספר 15 (35 דקות).
הבחירות לכנסת השמונה עשרה
הבחירות לכנסת השמונה עשרה התקיימו ב-10 בפברואר 2009, ט"ז בשבט ה'תשס"ט, ותוצאות הבחירות קבעו את הרכב הסיעות בכנסת השמונה עשרה. הבחירות הוקדמו בכשנה ו-8 חודשים ממועדן המקורי.
במקור, הבחירות היו אמורות להיערך ב-26 באוקטובר 2010 (י"ח בחשוון ה'תשע"א), אך עקב התפטרותו של אהוד אולמרט מראשות הממשלה וכישלון המגעים להרכבת ממשלה חדשה, הן הוקדמו. הייתה זו הפעם השנייה בתולדות מדינת ישראל שבה ראש הממשלה המכהן לא היה מועמד מפלגתו לראשות הממשלה לאחר הבחירות, כאשר הפעם הקודמת הייתה בבחירות לכנסת התשיעית ב-1977.
קדימה בראשות ציפי לבני קיבלה בבחירות 28 מושבים בכנסת והייתה לסיעה הגדולה בכנסת. גוש הימין יחד עם המפלגות הדתיות התחזק משמעותית ועלה לכדי 65 ח"כים כשבראשו הליכוד עם 27 מושבים. כמו כן התבררה קריסה קשה של השמאל: מפלגת העבודה עם 13 מושבים ומרצ עם 3 מושבים בלבד. מפלגתו של אביגדור ליברמן ישראל ביתנו עלתה לכדי הסיעה השלישית בכנסת עם 15 מושבים ואילו הסיעות החרדיות נחלשו מעט עם 11 מושבים לש"ס ו-5 מושבים ליהדות התורה. מפלגת הגמלאים, שזכתה בבחירות הקודמות ל-7 מושבים, לא עברה את אחוז החסימה. בערב יום הבחירות, עם פרסום המדגמים, נאמו בנימין נתניהו וציפי לבני וטענו שניהם לניצחון. אולם, כעשרה ימים לאחר הבחירות הטיל הנשיא שמעון פרס את מלאכת הרכבת הממשלה על בנימין נתניהו, שעליו המליצו 65 חברי כנסת, לעומת 28 בלבד (חברי קדימה) שהמליצו על ציפי לבני, וזאת לאחר שמפלגות העבודה, מרצ והמפלגות הערביות החליטו שלא להמליץ על אף אחד מחברי הכנסת. ב-31 במרץ 2009 הושבעה ממשלת ישראל ה-32 בראשות בנימין נתניהו, שהורכבה מקואליציה שכללה את סיעות הליכוד, ישראל ביתנו, מפלגת העבודה, ש"ס, הבית היהודי ויהדות התורה.
השפעת מלחמת לבנון השנייה
מלחמת לבנון השנייה שהתקבלה בציבור ככישלון הביאה לחוסר יציבות מהותית של הממשלה לאורך מרבית תקופת כהונתה. דו"ח הביניים של ועדת וינוגרד הביא את אהוד ברק, שהתמודד באותה עת על ראשות מפלגת העבודה, להצהיר כי יפרוש לאחר הדו"ח הסופי וכן לקריאות של מרבית שרי קדימה להתפטרות של אולמרט. אמנם ברק לא מילא אחר התחייבות הבחירות ולא פרש לאחר הדו"ח הסופי ואף שרי קדימה לא פרשו מהממשלה, אולם הצהרות אלו הקשו על פעולת הממשלה לאורך תקופת כהונתה והגדילו את יכולת המפלגות הקטנות להגיע להישגים המנוגדים לכוונת המפלגות הגדולות (למשל הקמת משרד הדתות מחדש עקב דרישת ש"ס).
חקירות ראש הממשלה
במהלך כהונתו כראש ממשלה היה אולמרט נתון למספר חקירות פליליות ומספר גופים ואנשים כעמותת אומ"ץ והחשב הכללי ירון זליכה האשימו אותו בשחיתות.
ב-24 בספטמבר 2007 הודיע היועץ המשפטי לממשלה מני מזוז על פתיחת חקירה פלילית שנייה כנגד אולמרט, בפרשת הבית ברחוב כרמיה, בחשד שהוא קיבל הנחה משמעותית ברכישת דירה, בתמורה לזירוז אישורי בנייה חריגים בעיריית ירושלים. לשכתו של אולמרט הכחישה גם את החשד הזה. כשלושה שבועות לאחר מכן, ב-14 באוקטובר 2007, הורה מזוז על פתיחת חקירה פלילית נוספת כנגד אולמרט העוסקת בחשד כי במסגרת תפקידו כשר התעשייה והמסחר, פעל "בניגוד עניינים ובדרך פסולה" כשהתערב בהחלטות במרכז ההשקעות של המשרד בנוגע לפרויקטים שיוצגו על ידי מקורבו, עו"ד אורי מסר, וכן בחשד כי אולמרט כמו גם מנכ"ל משרדו רענן דינור, מינו שורה של חברי מרכז ליכוד ברשות לעסקים קטנים, ממניעים פוליטיים.
במאי 2008 נחקר אולמרט בפרשת מעטפות הכסף – חשד לקבלת כספים שלא כדין, בסכום של מאות אלפי דולרים, בעת שכיהן כראש עיריית ירושלים וכשר התמ"ת, מאיש העסקים והנדבן משה טלנסקי. אולמרט הכחיש את החשדות נגדו.
הבקיעים בקואליציה
בסוף חודש מאי, לאחר עדותו של טלנסקי, קרא שר הביטחון ברק במסיבת עיתונאים לאולמרט "לנתק עצמו מהניהול השוטף של הממשלה". ברק לא הציב אולטימטום, אך הבהיר כי אם קדימה לא תפעל להחלפת אולמרט בהקדם, תפעל מפלגתו להקדמת הבחירות. עוד באותו היום הגישו חברי הכנסת איתן כבל, אופיר פינס, שלי יחימוביץ' ודני יתום הצעת חוק לפיזור הכנסת, שהצטרפה לזו שהציע סילבן שלום. במקביל, הודיעה מועצת חכמי התורה בנשיאותו של הרב עובדיה יוסף כי תתמוך בהצעת החוק לפיזור הכנסת אם לא יתקבלו דרישות ש"ס באשר להעלאת קצבאות הילדים. מספר שעות לפני ההצבעה בקריאה טרומית הושג הסכם בין קדימה לעבודה לפיו העבודה תמשוך את הצעתה לפיזור הכנסת ואילו קדימה תתחייב לקיים בחירות מקדימות לבחירת יושב ראש המפלגה עד ל-25 בספטמבר. חודש לאחר מכן קבעה מועצת קדימה כי הבחירות המקדימות ייערכו באמצע חודש ספטמבר.
ב-21 ביולי התקבלו ברוב רגיל, לראשונה בכנסת זו, שלוש הצעות אי אמון בממשלה. מפלה זו הייתה מורלית בלבד, שכן לפי חוק יסוד: הממשלה יש צורך ברוב של 61 חברי כנסת על מנת להפיל את הממשלה. ב-30 ביולי המשיכה הקואליציה לנחול מפלות, כשהאופוזיציה הצליחה להעביר בקריאה ראשונה חוקים בעלות תקציבית גבוהה. ראש הממשלה אולמרט צוטט כאומר. עוד באותו ערב הודיע אולמרט במסיבת עיתונאים שכינס במעונו בירושלים כי אינו מתכוון להתמודד בבחירות לראשות מפלגת השלטון, בהן אמור להיבחר חבר המפלגה שירכיב את הממשלה הבאה.
התפטרות אולמרט ובחירת יו"ר קדימה
בבחירות שהתקיימו ב-17 בספטמבר התמודדו שרת החוץ ציפי לבני, שר הפנים מאיר שטרית, שר התחבורה שאול מופז והשר לביטחון פנים אבי דיכטר. לבני ניצחה בבחירות בפער של 431 קולות בלבד (43.1% לעומת 42% למופז). במסיבת עיתונאים שכינס למחרת יום הבחירות הודיע מופז כי ברצונו לקחת פסק-זמן מהפוליטיקה.
ב-21 בספטמבר הגיש אולמרט את התפטרותו מתפקיד ראש הממשלה במשכן נשיאי ישראל, לנשיא המדינה דאז שמעון פרס. מיד לאחר הגשת מכתב ההתפטרות החל סבב פגישות המלצה בין הנשיא לנציגי הסיעות בכנסת, בסיומו הטיל הנשיא על לבני להרכיב את הממשלה הבאה. ללבני ניתנו 28 ימים להרכבת הממשלה, אך מכיוון שבתום 28 ימים לא הצליחה לבני להרכיב ממשלה, העניק לה הנשיא 14 ימים נוספים להשלמת המלאכה.
כישלון המגעים הקואליציוניים
עוד בטרם קיבל הנשיא את ההחלטה להטיל את מלאכת הרכבת הממשלה על לבני, נפגשו ברק ולבני והחלו במשא ומתן לא רשמי. ברק דרש מלבני בפגישתם הראשונה להתחייב כי תקים ממשלה עד הבחירות הבאות לכנסת בשנת 2010 כתנאי להצטרפות מפלגתו לקואליציה. ב-13 באוקטובר, ערב חג הסוכות, חתמו נציגי קדימה והעבודה על ההסכם הקואליציוני בראשי תיבות.
לאחר שהתייעץ עם חברי כל סיעות הבית, ומשהגיע למסקנה כי אין רוב בכנסת להקמת ממשלה חדשה, הודיע פרס ב-27 באוקטובר ליושבת ראש הכנסת, דליה איציק, כי אין אפשרות להרכיב ממשלה חדשה. במקרה זה נקבע בחוק יסוד: הממשלה (בסעיפים 10(א) ו־11(ב)) שיש לקיים בחירות חדשות ביום שלישי האחרון שלפני סיום 111 יום מההודעה (21 יום בהם יכולים 61 חברי כנסת להציע מועמד להרכבת הממשלה, ו־90 יום מתום תקופה זו ועד לבחירות). לאחר התייעצויות בין הסיעות הוחלט לא לשנות את התאריך הזה ולהשאיר את הבחירות ב־10 בפברואר 2009.
קדימה
קדימה ערכה את הבחירות המקדימות שלה ב-17 בדצמבר. שאול מופז שוריין למקום השני, וכמו כן שוריין מקום לעולה חדש ולאישה בכל אחת מארבע העשיריות הראשונות. יושבת ראש הכנסת דליה איציק נבחרה למקום הראשון בבחירות המקדימות והוצבה במקום השלישי ברשימה, צחי הנגבי הוצב במקום הרביעי ושר האוצר רוני בר-און הגיע למקום החמישי ברשימה. חיים רמון נדחק עד למקום ה-17 ברשימה.
הליכוד
בבחירות המקדימות של הליכוד התקיים המאבק העיקרי בין "הכוכבים" של נתניהו (בגין, מרידור, יעלון ואחרים) לבין נציגי מנהיגות יהודית של משה פייגלין (אסיה אנטוב, קטי שטרית, שגיב אסולין, פייגלין עצמו ואחרים). נתניהו חשש כי פייגלין יפחית מכוחה של המפלגה. בפריימריס זכה גדעון סער במקום הראשון (שני ברשימת המועמדים), גלעד ארדן במקום השני, בני בגין במקום הרביעי (החמישי ברשימה) ומרידור במקום ה-17 ברשימה. פייגלין הגיע למקום ה-20 הריאלי. ב-11 בדצמבר 2008 התקבלה עתירה, שהסתמכה על תקדים אהוד אולמרט מ-2003, בוועדת הבחירות של הליכוד שהגיש אופיר אקוניס, הנחשב למקורב לבנימין נתניהו, ובעקבותיה נדחק פייגלין למקום ה-36. הטיעון היה שלאחר שנכנסו מספר נשים גבוה למקומות הראשונים ללא העזרות בשריון, יש לשריין את מקומם של נציגי המחוזות במקומות גבוהים יותר, דבר שגרם לכעס רב מצד חברי מנהיגות יהודית שטענו כי שיקולי העתירה פוליטיים. סמוך להגשת הרשימות נחתם הסכם איחוד בין הליכוד למפלגת אח"י ולאח"י שוריינו המקומות ה-39 וה-45 ברשימה שנקראה כעת "הליכוד-אח"י".
ישראל ביתנו
מפלגתו של אביגדור ליברמן הציגה את רשימתה, שנקבעה על ידי ועדה מסדרת ב-23 בדצמבר 2008. במקום השני ברשימה אחרי ליברמן הוצב איש הליכוד בעבר עוזי לנדאו לאחריו הח"כ המכהן סטס מיסז'ניקוב, בתו של דוד לוי ואשת התקשורת אורלי לוי מוקמה במקום השישי, ואחריה הדיפלומט דני אילון. הזמר אריק סיני השתלב בצוות ההסברה של המפלגה. אם בתחילת מערכת הבחירות הראו הסקרים כי ישראל ביתנו שומרת על כוחה כמו בכנסת ה-17 עם 11 מושבים, הרי שקמפיין הבחירות של המפלגה תחת הססמה "בלי נאמנות אין אזרחות" (שהציגה את תוכניתה של המפלגה להתנות את האזרחות הישראלית בהצהרת נאמנות למדינה, תוכנית שנוגעת הן לערביי ישראל והן לאזרחיה היהודים של ישראל). והצגתו של מנהיג המפלגה בתעמולת הבחירות תחת הכותרת "רק ליברמן מבין ערבית", כמו גם מבצע עופרת יצוקה הביאו את המפלגה בכל הסקרים לשלישית בגודלה כשהיא מקדימה את מפלגת העבודה.
מפלגת העבודה
במפלגת העבודה נעשתה ההיערכות לבחירות באווירת מרד, בעיקר בגלל סקרים שחזו ירידה ל-11 מושבים בכנסת ואף פחות מכך. יו"ר המפלגה, אהוד ברק, נשא נאום בו אמר ש"אין בכל המערכת של השמאל הישראלי עוד אדם אחד שלקח סיכונים פוליטיים כדי למצות את הסיכוי להגשים את השלום חוץ ממני, למעט יצחק רבין". עמי אילון פרש ממפלגת העבודה והצטרף למפלגת מימד. הבחירות המקדימות נקבעו ל-2 בדצמבר, אך שלוש שעות לאחר מכן קרסו המחשבים של המפלגה. הבחירות נדחו ל-4 בדצמבר ונערכו בשיטה ידנית.
בעיה מרכזית הייתה השריונים שהציב אהוד ברק ברשימה. המקום השישי שוריין לבנימין בן אליעזר, והשביעי שוריין כנהוג למזכ"ל המפלגה (איתן כבל). חברי המפלגה עתרו לוועדה, וזו ביטלה את כל השריונים שהיו ברשימה בשל בעיות עם אישור השריון לבן אליעזר (השריונים האחרים הוחזרו לתוקפם לאחר שבן אליעזר ויתר על שריונו). בבחירות המקדימות נבחר יצחק הרצוג, בפעם השנייה ברציפות, למקום הראשון (השני ברשימה), אופיר פינס למקום השלישי ברשימה, ובן-אליעזר למקום השמיני. המצטרף החדש, העיתונאי דניאל בן-סימון, הגיע למקום ה-11.
חד"ש
רשימת חד"ש התמודדה לאחר מה שנחשב הישג מבחינתה בבחירות למועצות המקומיות הערביות, ולאחר ההתמודדות המתוקשרת של חבר הכנסת דב חנין בבחירות לראשות עיריית תל אביב-יפו מטעם הרשימה העל מפלגתית "עיר לכולנו". מרגע הידיעה על הקדמת הבחירות התקיימו מגעים על ריצה משותפת עם רשימת בל"ד, אך לבסוף לא התקיים איחוד עקב התנגדות רחבה מצד גורמים רבים בחד"ש, והוחלט לרוץ לבחירות לבד. ב-20 בדצמבר התקיימו הבחירות הפנימיות לרשימה באעבלין, תוך מאבק משמעותי על המקומות ה-4 עד ה-6 עקב כמה סקרים שחזו לחד"ש 5 מושבים ואף יותר. בסוף הבחירות המקדימות הרכב הרשימה עד המקום ה-4 נשאר זהה לזה של הבחירות לכנסת השבע עשרה: ח"כ מוחמד ברכה, ח"כ חנא סוייד, ח"כ דב חנין, ד"ר עפו אגבאריה, עאידה תומא-סולימאן, נורית חג'אג'. בעקבות פנייה של ח"כ חנין, ב-22 בדצמבר הורה יושב ראש ועדת הבחירות המרכזית, השופט אליעזר ריבלין, לכלי התקשורת להקפיד להזכיר בסקרים את המפלגות חד"ש, בל"ד ורע"ם בשמותיהן, ולא להשתמש בכינוי "מפלגות ערביות". הפניה הוגשה כדי לאפשר בחינת מגמות הצבעה למפלגות הערביות, וכן בשל העובדה שחד"ש אינה מגדירה עצמה כמפלגה ערבית, אלא כ"ערבית-יהודית" והחלטתה לקיים קמפיין משמעותי הפונה לציבור היהודי.
התנועה החדשה מרצ
הבחירות הפנימיות במרצ נערכו ב-14 בדצמבר. במקום השני, לאחר יו"ר המפלגה חיים אורון נבחר חבר הכנסת לשעבר אילן גילאון, ואחריו זהבה גלאון, מוסי רז, אבשלום וילן וצביה גרינפילד.
במסגרת ריצתה המשותפת עם "התנועה החדשה" שוריינו לתנועה החדשה המקומות 3 – עיתונאי ערוץ 10 ופעיל למען איכות הסביבה ניצן הורוביץ, 7 – עו"ד טליה ששון, יוצאת פרקליטות המדינה ו-9 – צלי רשף, חבר שלום עכשיו.
הבית היהודי
לאחר הפילוג נותרו ברשימה הבית היהודי בעיקר מתמודדים שמזוהים עם המפד"ל, והרשימה קיבלה את השם 'הבית היהודי – מפד"ל החדשה'.
האיחוד הלאומי
רשימת האיחוד הלאומי הוקמה מחדש סמוך לבחירות, לאחר פרישת גורמים המזוהים עם מפלגת האיחוד הלאומי מהאיחוד קצר המועד עם המפד"ל במסגרת מפלגת הבית היהודי.
לאחר הפרישה הוחלט להקים מחדש את רשימת האיחוד הלאומי שכללה את התקווה - מפלגה ציונית לאומית, מפלגת תקומה, מפלגת מולדת. לאיחוד הצטרפה גם מפלגת ארץ ישראל שלנו, שראשיה, הרב שלום דב וולפא וברוך מרזל (אשר מפלגתו חזית יהודית לאומית הצטרפה למפלגת 'ארץ ישראל שלנו' עוד קודם לכן), לא התמודדו בעצמם במסגרת הרשימה, והסתפקו בהצבתו של חברם למפלגה ד"ר מיכאל בן ארי במקום הרביעי ברשימה. מפלגת אח"י של אפי איתם לא הצטרפה לאיחוד הלאומי, אלא חברה לליכוד.
התנועה הירוקה מימד
מפלגת מימד, שותפתה של העבודה בבחירות מאז הבחירות של 1999, החליטה בתחילה לרוץ בנפרד. השר עמי אילון, שפרש ממפלגת העבודה, הצטרף למימד ואף ונבחר לעמוד בראשה אולם מאוחר יותר הודיע שלא יתמודד לכנסת במסגרת מימד. לבסוף החליטה מימד לרוץ יחד עם התנועה הירוקה ברשימה מאוחדת תחת השם "התנועה הירוקה-מימד". שני היושבי ראש של הרשימה המשותפת היו הרב מיכאל מלכיאור וערן בן ימיני. אחריהם ברשימה הוצבו הפרופסור אלון טל והפעילה החברתית יונינה פלנברג.
מבצע עופרת יצוקה
אחד מהנושאים המרכזיים במערכת הבחירות היה ירי הקסאמים מרצועת עזה על ידי החמאס. לאחר רגיעה שברירית, החליטה הממשלה ב-27 בדצמבר על יציאה למבצע עופרת יצוקה, בו הותקפו מטרות חמאס ברצועה, תחילה מהאוויר ולאחר מכן בפעולה קרקעית. מרבית המפלגות הכריזו מיד לאחר תחילת המבצע על השעיית קמפיין הבחירות. עם פתיחת המבצע, חלק מן המפלגות הקטנות העלו הצעות לדחיית הבחירות עקב המבצע, אך ראשי המפלגות הגדולות הסירו את האפשרות מעל הפרק.
ניסיון לפסילת הרשימות בל"ד ורע"מ-תע"ל
ב-12 בינואר 2009 החליטה ועדת הבחירות המרכזית לפסול את רשימות בל"ד ורע"מ-תע"ל מלהתמודד בבחירות, לאחר שקיבלה את הטענה כי הרשימות שוללות את קיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ותומכות במאבק מזוין נגד מדינת ישראל. עם זאת, לאחר שהרשימות ערערו לבית המשפט העליון, שכבר אישר את ריצתן לכנסת מספר פעמים בעבר, ביטל בית המשפט גם הפעם את פסילתן של רע"ם-תע"ל ובל"ד.
ניסיונות לפסילת ברוך מרזל כיו"ר ועדת קלפי
ברוך מרזל התמנה על ידי האיחוד הלאומי להיות יו"ר ועדת קלפי באום אל-פחם. בעקבות ההתנגדות שקמה במגזרים שונים שלח היועץ המשפטי לממשלה מני מזוז מכתב לשופט ריבלין, שיפסול את מרזל מלשמש בתפקיד. מזוז נימק את בקשתו בכך שהדבר עלול לגרום לפגיעה בסדר הציבורי ובשלום הציבור. השופט ריבלין דחה את בקשתו באופן תקיף, וקבע כי איננו מוסמך להתערב בהרכב של ועדות קלפי ומשקיפים, ולכל תנועה יש סמכות לקבוע את נציגיה, וכי הוא מצפה ממזוז שינחה את שירותי הביטחון לקדם כל מהלך של הפרת סדר, שעלול לשבש את מהלך הבחירות. ביום הבחירות המשטרה שתגברה את כוחותיה באזור, מנעה את כניסת מרזל לאום אל-פחם, ועיכבה אותו מספר קילומטרים מהעיר, בשל מה שהגדירה ה"חשש לשלומו". במקומו נכנס חבר הכנסת אריה אלדד שעזב את המקום לאחר שאירעו בו מהומות, ששהה בעיר שעה קלה.
הסכמי עודפים
הסכמי העודפים על פי חוק בדר-עופר שנחתמו היו:
תוצאות הבחירות
נתונים עיקריים:
בבחירות הושגו התוצאות הבאות:
28 חברי כנסת לקדימה, 27 לליכוד-אח"י, 15 לישראל ביתנו, 13 למפלגת העבודה, 11 לש"ס, 5 ליהדות התורה, 4 לאיחוד הלאומי, 4 לחד"ש, 4 לרע"ם-תע"ל, 3 לבל"ד, 3 לבית היהודי ו-3 לתנועה החדשה מרצ.
מפלגת קדימה זכתה לתמיכה רבה במרכז הארץ, בערים המבוססות בעלות אוכלוסייה חילונית בעיקרה, בקיבוצים ובאזורים שמסורתית הצביעו למפלגת העבודה ולמרצ. מפלגות הליכוד וישראל ביתנו זכו לתמיכה רבה בפריפריה, בעיירות הפיתוח, בשכונות בעלות רמה סוציו-אקונומית נמוכה יחסית ובקרב מזרחים, עולים מחבר העמים ומסורתיים. התמיכה במפלגות אלו הייתה גבוהה במיוחד באזורים שנפגעו מירי רקטות במהלך מבצע עופרת יצוקה בדרום הארץ.
בין המפלגות הבולטות שלא עברו את אחוז החסימה, היו מפלגת הגמלאים שיוצגה על ידי 7 חברי כנסת בכנסת השבע עשרה והתנועה הירוקה-מימד, שקיבלה כמעט אחוז מקולות המצביעים, והייתה המפלגה הגדולה ביותר שלא עברה את אחוז החסימה.
הליכוד הצליח להגדיל את מספר המושבים שלו מ-12 שהיו לו בכנסת היוצאת ל-27. מפלגת ישראל ביתנו הפכה להיות המפלגה השלישית בגודלה, ונראה היה שתהווה לשון מאזניים בהקמת קואליציה. מפלגת העבודה הצטמקה בשישה מושבים, והפכה לראשונה למפלגה הרביעית בגודלה בכנסת, והצהירה כי תשב באופוזיציה, אך בכל זאת הצטרפה לקואליציה. ש"ס, שירדה במושב אחד, הביעה את תמיכתה בליכוד. בשל יתרון גוש הימין שהגיע ל-65 מושבים, הודיע נתניהו על ניצחון המחנה הלאומי בראשות הליכוד ועל כוונתו להרכיב את הממשלה הבאה. לעומתו הודיעה ציפי לבני על ניצחונה של קדימה, ועל כוונתה להיות ראש הממשלה הבאה.
אחוז המצביעים למפלגות הימין בין מצביעי המעטפות הכפולות היה 59.8% לעומת 53.7% באוכלוסייה הכללית, אך לא שינה את חלוקת המושבים בכנסת.
מאפייני חברי הכנסת הנבחרים
במערכת הבחירות זו בלטו במספרם אנשי התקשורת הרבים שהצטרפו למפלגות השונות. כמעט בכל מפלגה היה עיתונאי שהחליט לרתום את כישוריו וחשיפתו הציבורית כדי להגיע לכנסת. רובם של העיתונאים שובצו במקומות ריאלים ונכנסו לכנסת, למעט גדעון רייכר שמפלגתו לא עברה אחוז החסימה. בכנסת זו נבחרו 21 נשים, לעומת 17 נשים בכנסת הקודמת. המספר הרב ביותר של נשים היה במפלגת קדימה (7). מספר הדתיים ירד מ-34 בכנסת הקודמת ל-28. במפלגות הדתיות אין ייצוג לנשים, והנשים הדתיות נכנסו מטעם מפלגות חילוניות דווקא. מספר הערבים בכנסת הנוכחית עומד על 9, ומספר הדרוזים עומד על 4.
תקדימים נוספים במערכת הבחירות היו בחירתה לראשונה של חברת כנסת ערביה (חנין זועבי) מטעם מפלגה ערבית (מפלגת בל"ד), ובחירתו של מיכאל בן ארי, תלמיד הרב מאיר כהנא, ממפלגת האיחוד הלאומי, לראשונה מאז פסילת רשימת כך. בין בכירי מערכת הביטחון לשעבר בולטים שלושה רמטכ"לים (אהוד ברק, שאול מופז ובוגי יעלון), שלושה בכירי שב"כ (אברהם דיכטר, ישראל חסון וגדעון עזרא), שישה קציני צה"ל בכירים (מתן וילנאי, יוסי פלד, בנימין בן אליעזר, קצין רפואה ראשי אריה אלדד ודוברי צה"ל נחמן שי ומירי רגב), ושני ניצבים במשטרת ישראל (יצחק אהרונוביץ' ונציב בתי הסוהר אריה ביבי).
בין אנשי האקדמיה ישנם ארבעה פרופסורים (אריה אלדד, אבישי ברוורמן, דניאל הרשקוביץ ויולי תמיר) ו-12 דוקטורים (עפו אגבאריה, רחל אדטו, בני בגין, מיכאל בן ארי, ג'מאל זחאלקה, דב חנין, אחמד טיבי, עוזי לנדאו, לאה נס, חנא סוויד, מרינה סולודקין ויובל שטייניץ).
מיומנויות המאה ה-21
מיומנויות המאה ה-21 מגדירות את הכישורים שמערכת החינוך בישראל רוצה להקנות לבוגריה לצורך פיתוח רמת התעסוקתיות ועידוד השתלבות מיטבית בחברה ובעולם העבודה של המאה ה-21 כפי שצריכים להיראות על פי תפיסתם של מנהלי מערכת זו, לאור ההתפתחויות הרבות בטכנולוגיות מידע ותקשורת. טכנולוגיות המידע והתקשורת מציפות את העולם במידע רב. באמצעות האינטרנט מידע זה נגיש למרבית בני האדם וזמין בכל עת. המידע פתוח, חשוף אך גם פרוץ ובלתי מבוקר. אחד היעדים שהוגדרו חשובים של מערכת החינוך הוא להכשיר את התלמידים לחיים בחברה תקשורתית ועתירת מידע, כך שיוכלו להפיק תועלת מן המידע הנגיש להם באופן בטוח. כמו כן, התוכנית חותרת לפתח אצל התלמידים יכולות יזמות, אינטגרציית ידע ויצירתיות באמצעות הכלים הדיגיטליים החדשניים.
תחומים עיקריים
תוכנית "מיומנויות המאה ה-21" מדגישה שילוב בין מידע ובין מיומנויות של למידה עצמאית, שמאפשרת לתלמיד להיות לומד עצמאי בכל שלב ולדעת לתכנן ולפעול תוך הפעלת שיקול דעת לגבי פעולותיו. בהתאם לכך, היא כוללת שלושה מרכיבים עיקריים:
השתלבות בחיים המודרניים
פיתוח אחריות אישית וחברתית, מודעות וגמישות רב תרבותית ותכנון חיים וקריירה.
רכישת אוריינות מערכות מידע ותקשורת
הטכנולוגיה במאה ה-21 היא דרך חיים עבור הדור הצעיר והיא יוצרת אוריינות חדשה, חזותית וקולית, לעומת אוריינות טקסטואלית, ריבוי ייצוגי מידע לעומת מקור מידע אחד ושילוב ועיבוד של סוגי מידע שונים לעומת מידע ממוקד. שילוב התקשוב בהוראה הוא דבר חדש שגורם לשינוי מלמידה מסורתית ללמידה משמעותית טכנולוגית ומעניינת לתלמיד ומחזקת את המוטיבציה שלו ללמידה, מעבר מלמידה כחיקוי ורכישת ידע, ללמידה כהבניית ידע. שימוש בטכנולוגיה, בכלי תקשורת או ברשתות כדי לגשת, לנהל, לשלב, להעריך וליצור מידע במטרה לתפקד בחברת המידע.
מיומנויות חשיבה בסדר גבוה
יש הרואים בחשיבה ביקורתית חשיבה מעריכה (Evaluative Thinking) ואילו בחשיבה יצירתית חשיבה מחוללת, יוצרת. שני סוגי החשיבה אינם הפכים, אלא משלימים ביניהם, ויש בהם הרבה משותף. בכל חשיבה מעמיקה יש מרכיב של ביקורת והערכה איכותית ומרכיב של יצירתיות וחדשנות. אדם בעל חשיבה ביקורתית יוצר דרכים חדשות כדי לבחון טיעונים. אדם בעל חשיבה יצירתית משתמש בביקורת כדי להעריך את עשייתו.
תוכנית התקשוב הלאומית
תוכנית התקשוב הלאומית היא תוכנית שגובשה על ידי משרד החינוך במטרה לקדם שיטות חינוך ולמידה בבית הספר תוך שימוש בטכנולוגיות מידע ותקשורת והטמעתן בתוכנית הלימודים. המטרה המרכזית היא לקדם פדגוגיה חדשנית. פדגוגיה חדשנית היא שיטת הוראה ולמידה שבה התכנים והידע הנלמדים רלוונטיים למציאות המשתנה. במקביל לידע, התלמידים רוכשים מיומנויות שרלוונטיות לתפקוד מיטבי במאה ה-21. מערכת החינוך תכין את התלמידים לאתגרי המאה ה-21 ותשפר את היכולת המדעית והטכנולוגית של מדינת ישראל.
התאמת מערכת החינוך למאה ה-21
העידן הטכנולוגי של תחילת המאה ה-21 מוביל להכנסת שינויים המשפיעים על אורח החיים. מערכת החינוך בישראל הובילה תהליך שינוי על מנת להתאים את עצמה למאה ה-21. במסגרת התוכנית הלאומית מקבלים המורים כלים טכנולוגים בהדרכה פדגוגית שתסייע להם שימוש מושכל בכלים הקיימים. ללומדים במאה ה-21 נחוצות מיומנויות חדשות המאפשרות להשתלב בחברה בעידן הדיגיטלי. למשל, במצב של היצף מידע הכמות העודפת של המידע מפריעה לקבלת החלטה וליכולת להתעדכן.
אחת המטרות המרכזיות של התוכנית היא הטמעת שיטת חינוך והקניית מיומנויות המאה ה-21 באמצעות טכנולוגיית המידע והתקשורת. שיטת החינוך מדגישה את הלמידה האוטונומית, מעודדת יצירתיות, יוזמה ואחריות אישית, מפתחת חשיבה ביקורתית, מזמנת תנאים של שיתוף מאפשרת גמישות של תכנים, זמן ומקום, מאפשרת לכל תלמיד להתפתח לפי נטיותיו. בשיטת חינוך זו המורה אינו משמש מקור ידע אלא מנחה את התלמיד: לאתר ידע בעצמו, להעריך את הידע ולנתח אותו וליצור ידע חדש.
במקביל לידע, התלמידים רוכשים מיומנויות רלוונטיות לתפקוד במאה ה-21 (תוכנית "מיומנויות המאה ה-21"). ההוראה מותאמת לשונות התלמידים, שוברת מחיצות בין העולם מחוץ לבית הספר לעולם בתוך בית הספר, עושה שימוש ככל שניתן בטכנולוגיה כדי לקדם את תהליכי ההוראה.
מיומנויות המאה ה-21 כפי שהוגדרו בתוכנית להתאמת מערכת החינוך הישראלית למאה ה-21 הן:
פערים בין רמות ההצהרה והביצוע ביישום מיומנויות המאה ה-21 בישראל
בהסתמך על מאמר משנת 2016, במהלך עשרות השנים האחרונות, הציעו וועדות שונות של משרד החינוך רפורמות והגדירו מטרות ביחס למיומנויות המאה ה-21. הרפורמות התייחסו למרכיבי מיומנויות המאה ה-21, ובעיקר לשניים מהם, לקוגניטיבי (חשיבה ברמה גבוהה, יצירתית, ביקורתית ופתרון בעיות) ולטכנולוגי (פיתוח אוריינות דיגיטלית ויישום טכנולוגיות מידע ותקשורת (ICT Information and Communications Technology), אך גם לשניים האחרים – ברמה בינאישית (עבודת צוות ושיתוף פעולה, מיומנויות בין תרבותיות, מיומנויות הנהגה ונטילת אחריות) וברמה תוך-אישית (פתיחות אינטלקטואלית, גמישות וקבלה, חדשנות ויצרנות (פרודוקטיביות), שליטה וניהול רגשות).
ההצעה משנת 1970 אכן יושמה, אך רוב התוכניות האחרות נשארו בגדר המלצות, ולא יושמו במערכת:
1970: רפורמה בלימודי הביולוגיה (תמיר, 2016) – דגש על בניית ידע אקטיבית, חשיבה מדעית וביקורתית ופתרון בעיות. מבחן בגרות חדש הוגדר בהתאם ויושם בארץ ובמדינות נוספות.
1992: דו"ח "מחר 98" (משרד החינוך, 1992) – תוכנית המכילה שינויים פדגוגיים להכנה עתידית של בוגרים. כללה שיפור רמת המתמטיקה והחינוך המדעי והטכנולוגי, ושילוב מחשבים בתוך המערכת הבית ספרית. 10 שנים לאחר שהחלה, רק השפעות בודדות של הרפורמה נראו לעין. עם זאת, עקרונות רבים נמצאו ברפורמות מאוחרות יותר.
1994: ועדת בן-פרץ (משרד החינוך, 1994) – כוונה מהפכנית לשנות את פורמט בחינות הבגרות. הדו"ח הדגיש שיטות הוראה מתקדמות ושיטות הערכה מגוונות, במטרה להשיג מטרות למידה התואמות מיומנויות רבות שהן חלק מהמרכיב הקוגניטיבי של מיומנויות המאה ה-21. המלצות הוועדה מעולם לא יושמו, אך רובן מצאו את דרכן למסמכי מדיניות מאוחרים יותר.
1995: חוזר מנכ"ל מס' 20 (משרד החינוך, 1995) הגדיר חזון לבוגרים עתידיים של מערכת החינוך. החוזר הדגיש את חשיבות ההערכה התוך-בית ספרית (בניגוד לריכוזית), וחפף במידה רבה את המרכיב הקוגניטיבי של מיומנויות המאה ה-21, ובמידה מועטה את המרכיבים הבינאישיים והתוך-אישיים של מיומנויות אלו. רוב ההמלצות מעולם לא יושמו ברמה הלאומית (זוהר, 2010; קבוצת ון ליר לחינוך, 2007).
2000-2005: תקופה שאופיינה ב"חזרה לבסיס", בדגש על למידה של ידע ומיומנויות בסיסיות, ללא כוונה ליישם את מיומנויות המאה ה-21.
מהלך 2005: דו"ח דוברת (משרד החינוך, 2005) – ברמה ההצהרתית, הדו"ח הגדיר מטרות לטיפוח בוגרים יצירתיים בעלי חשיבה עצמאית. מטרה כזו הייתה צריכה ללכת בד בבד עם אוטונומיה של בתי הספר ברמה הפדגוגית, האדמיניסטרטיבית והתקציבית, הכוללת אלמנטים של שקיפות ואחריות. הדו"ח תיאר את ההרחבה הניהולית של מנהל בית הספר, אך לא במובן עידוד המורים לפתח מקורות למידה, והפירוט לגבי אחריותו לפעילות מעשית לקה בחסר. גם דו"ח דוברת, כמו ועדת בן-פרץ וחוזר מנכ"ל מס' 20, זיהה את הצורך בשינוי בחינות הבגרות, אך בחלק המתייחס לכך, לא מוזכרת מטרת פיתוח החשיבה של התלמיד. כלומר, ברמה ההצהרתית, מתייחס הדו"ח למרכיבי מיומנויות המאה ה-21, אך אלו לא מופיעים בחלק הדו"ח המוקדש ליישום (אדלר, 2006; הרפז, 2005), כך שרוב מסקנות הדו"ח לא יושמו.
2006-2009: "אופק פדגוגי" – מדיניות חינוך לחשיבה – נחשב חופף למרכיב הפדגוגי של מיומנויות המאה ה-21. החידוש היה שילוב הלמידה של חשיבה גבוהה, כאובייקט חינוכי ברור ועיקרי, בשלושה ממדים: תוכניות הלימוד, פיתוח מקצועי, והערכה (גלגהר ואחרים, 2012; המזכירות הפדגוגית, משרד החינוך, 2009; זוהר, 2008). תוכנית יישום ברמה המבנית והפדגוגית כללה שינויים מעטים אך ברי יישום ויציבים. שינויים פוליטיים לא פגעו ביישום.
2009-2013: בשנים אלה, הציב משרד החינוך מטרות של העלאת ציונים ברמה לאומית ובינלאומית, ושל עריכת רפורמת טכנולוגיות מידע ותקשורת (ICT) לאומית (משרד החינוך, 2012), והפנה לכך משאבים. הלחץ, מצד פיקוח המשרד, לכיסוי תוכנית הלימוד על מנת לעמוד ביעדים הנדרשים, השאיר פחות זמן להוראה לחשיבה גבוהה ולידע מעמיק. בתקופה זו, הגדיר משרד החינוך גם את התוכנית הלאומית לאימוץ מיומנויות המאה ה-21, על מרכיביה השונים. התוכנית הייתה אמנם מפורטת, אך חסרה תוכנית ביצוע מפורטת וברורה. מבחינת מנהלי בתי ספר, רפורמת ה טכנולוגיות מידע ותקשורת (ICT) היא תובענית מאוד מבחינת החדשנות הטכנולוגית ובניית השיעורים, ולא מותירה זמן ואנרגיה ליישום חדשנות פדגוגית בצורה עמוקה, מה שדרוש לשינוי עמוק בלמידה ובהוראה.
מסקירה זו הוסקו המסקנות הבאות:
טרשים
טְרָשִים היא אדמת אבנים, או שטחים גדולים מכוסים סלע אחד שטוח, שאינם ראויים לזריעה, או גושי סלע חשופים הבולטים מעל פני הקרקע. הביטוי המקובל הוא "אדמת טרשים".
מקור המילה מהמשנה. דוגמאות: "ואם סיקל יוציא לים או לנהר או למקום הטרשים" (תוספתא שביעית, ג ה), "ואין לך טרשים בכל ארץ ישראל יותר מחברון" (מסכת סוטה לד).
הקונגרס ה-116 של ארצות הברית
הקונגרס ה-116 של ארצות הברית התכנס בוושינגטון ב-3 בינואר 2019. הוא סיים את כהונתו עם כינוס הקונגרס ה-117 ב-3 בינואר 2021.
כהונת הקונגרס ה-116 חופפת לשתי השנים האחרונות בכהונתו של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ.
המפלגה הרפובליקנית החזיקה בקונגרס זה ברוב בסנאט והמפלגה הדמוקרטית החזיקה ברוב בבית הנבחרים לראשונה מאז הקונגרס ה-111.
לותר מתאוס
לותר הרברט מתאוס (בגרמנית: Lothar Herbert Matthäus; נולד ב-21 במרץ 1961) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל גרמני בהווה. מתאוס שיחק בסוף הקריירה שלו כבלם, אך ברוב הקריירה בתפקיד הקשר. הוא שיחק בנבחרת גרמניה ונחשב לאחד מגדולי שחקני הכדורגל בכל הזמנים. מתאוס נבחר על ידי פלה לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם במרץ 2004.
מתאוס הוא סגן מלך ההופעות במונדיאל בכל הזמנים, עם 25 הופעות.
נבחרת
מתאוס שיחק 150 פעמים במדי נבחרת גרמניה, משחקו הראשון היה ב-1980, כאשר לקראת משחקי אליפות אירופה, צורף לנבחרת מערב גרמניה והיה שותף לזכייתה ביורו 1980. במונדיאל 1990 היה קפטן נבחרת מערב גרמניה שזכתה בגביע, השתתף במונדיאלים עם הנבחרת הגרמנית המאוחדת ב-1994 וב-1998. בטורניר יורו 2000 שהתקיים בהולנד ובבלגיה ספג מתאוס ביקורת קשה בשל יכולתו הדלה בטורניר ובשל התעקשותו לשחק ברמות הגבוהות ביותר כשהוא כמעט בן ארבעים, ובשל הטענה שקבע את ההרכבים למאמנו אריך ריבק. מתאוס מחזיק בשיא של חמישה טורנירי מונדיאל, בהם השתתף ב-25 משחקים (השחקן היחיד שמחזיק בשיא דומה הוא אנטוניו קרבחאל מ, אך זה שיחק רק 11 משחקים. ג'יאנלואיג'י בופון זומן לחמישה טורנירים, אך לא שיחק בכולם, ומספר ההופעות שלו קטן משל מתאוס).
קריירת אימון
החל את קריירת האימון שלו בקבוצת ראפיד וינה ועבר לפרטיזן בלגרד אותה הוביל לשלב הבתים של ליגת האלופות, לקראת מונדיאל 2006 אימן את נבחרת הונגריה, חתם לעונה אחת באתלטיקו פרנאאנסה הברזילאית אולם לא השלים את העונה, בשנת 2007 הוליך את קבוצת רד בול זלצבורג לאליפות הבונדסליגה האוסטרית, תחת ניהולו המקצועי של ג'ובאני טרפטוני. באפריל 2008 חתם על חוזה אימון לשנתיים במכבי נתניה. במאי 2009, לקראת סיומה של עונת האימון הראשונה שלו, פורסמה הודעה משותפת, להנהלת מכבי נתניה ודניאל יאמר שרכש בשנת 2006 את הקבוצה, על סיום חוזהו של מתאוס בתום העונה הנוכחית.
בשנת 2010, מונה מתאוס למאמנה של נבחרת בולגריה, ובספטמבר 2011 פוטר מתפקידו.
חיים אישיים
למתאוס, אשר היה נשוי ארבע פעמים בעבר, שלושה ילדים משתי נשים שונות.
סרט בלשי
סרט בלשי (או: סרט תעלומה, או: סרט מסתורין) הוא ז'אנר קולנועי המתמקד במאמציו של בלש משטרתי, חוקר פרטי או בלש חובב לפענח נסיבות מסתוריות של פשע כלשהו, באמצעות רמזים, חקירה, והסקת מסקנות בצורה פיקחית.
מאפייני הז'אנר
את ז'אנר סרטי הבלש מאפיינים שני סוגים עיקריים של סיפורים: סגורים ופתוחים. בסרט בלשי בעל סיפור סגור (המכונה גם: "whodunit" - 'מי עשה את זה?') - זהותו של הפושע אינה מתגלה, אלא עד לשלב מתקדם מאוד בעלילה, לקראת סופו של הסרט, אשר במהלכו נוספים עוד ועוד אלמנטים המקדמים את הבלש לחשיפת זהותו של העבריין והגורמים למתח בקרב הצופים, אשר בעצמם לא יודעים בוודאות ואינם בטוחים מי עשה את זה.
בסרט בלשי בעל סיפור פתוח, לעומת זאת, זהותו של הפושע מתגלה לצופים כבר בראשית הסרט, כאשר נדמה כי בוצע "הפשע המושלם". לאחר מכן, יצפו הצופים בגיבור, בעודו מנסה לפתור את התעלומה ולחשוף את זהותו של הפושע, בדומה לסגנון הסיפור הסגור.
ספרות בלשית הוכיחה עצמה כמדיום שקל לעבד לתוך סרט קולנועי. לרוב, הבלש הוא דמות ראשית, מובילה וחזקה והעלילה כוללת, לעיתים קרובות, אלמנטים של דרמה, מתח, התפתחויות של הדמויות, אי-ודאות ותפנית מפתיעה בעלילה. סופרים של ספרות בלשית מייצרים סדרה של ספרים, המבוססים על אותה דמות ראשית, ובכך מספקים חומר עשיר עבור סרטי המשך עתידיים לסרט בלשי מצליח.
בנתיב הייסורים (סדרת טלוויזיה, 2017)
"בנתיב הייסורים" (ברוסית: Хождение по мукам) היא סדרת טלוויזיה רוסית המבוססת על ספר באותו שם מאת הסופר הסובייטי אלכסיי טולסטוי. המגוללת את סיפורן של שתי אחיות בסנט פטרסבורג המתמודדות עם מערכות יחסים סוערות – ועם הסערות ההיסטוריות של מלחמת העולם הראשונה והמהפכה הבולשביקית, שמזעזעות גם את חייהן שלהן.
בכורת הסדרה, בת 12 הפרקים, נערכה בנובמבר 2017, במלאת מאה שנה למהפכת אוקטובר.
הסדרה זכתה בפרס התאחדות מפיקי הקולנוע והטלוויזיה בקטגוריית עיצוב התלבושות ובקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר, לסבטלנה חודצ'נקובה ובפרס נשר הזהב בקטגוריית סדרת הטלוויזיה הטובה ביותר לשנת 2018.
עלילת הסדרה
אירועי הסדרה מגוללים התרחשויות בשנים 1919-1914. הסדרה מתחילה מעט לפני מלחמת העולם הראשונה, בחברה הנמצאת רגע לפני שינוי ומגוללת את אירועי מהפכת אוקטובר ומלחמת האזרחים ברוסיה.
במרכז הסיפור — האחיות בולאווין: קטיה ודאשה. הבנות חולקות אהבה עם המשורר אלכסיי בסונוב, שגורם לשינוי בדרך החשיבה שלהן על רקע אירועי המהפכה שהובילו לקריסתה של האימפריה הרוסית.
הפקה
באוגוסט 2016, הסדרה, זכתה למימון ציבורי במסגרת אירוע הגשת מועמדויות של משרד התרבות של הפדרציה הרוסית. שלב קדם ההפקה החל באוגוסט והצילומים באוקטובר 2016. לדברי המפיק טימור וינשטיין, הסדרה מהווה לפרויקט הראשי של ערוץ NTV ב-2017.
הצילומים נערכו בסנקט פטרבורג, מוסקבה, פיטיגורסק וריגה. כמה פרקים צולמו בגן מיכאלובסקי. הטיזר הראשון שודר בנובמבר 2016.
אוסקר חאייס
אוסקר חַאיֶיס בגרמנית: Oscar Chajes; 14 בדצמבר 1873, ברודי – 28 בפברואר 1928, ניו יורק) היה שחמטאי יהודי-אוסטרי-אמריקאי.
ביוגרפיה
חאייס היה יהודי שנולד בברודי שבגליציה, האימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום אוקראינה). בשנת 1909 הוא זכה באליפות ארצות הברית הפתוחה באקסלסיור. בשנת 1910 הגיע למקום השני בשיקגו. בתחילת 1911 חלק מקום 3–4 בניו יורק ובקיץ אותה שנה חלק מקום 23–26 עם 8.5/25 בתחרות קרלסבד, תחרות בה השתתפו 26 שחקנים והייתה מהחזקות שבתחרויות השחמט אי פעם. 17 מתוך 25 השחמטאים המובילים בעולם נטלו חלק בתחרות זו שאותה ניצח ריצ'רד טייכמן. למרות מיקומו הנמוך זכה בתואר אמן כמו גם בשניים מפרסי היופי שחולקו בתחרות, על ניצחונותיו נגד סבלי גריגורייביץ' טרטקובר  ויוליוס פרליס.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1914, חלק חאייס מקום 2–3 בתחרות ניו-יורק (ניצח: אדוארד לסקר). בשנת 1915 חלק חאייס מקום 3–4 בתחרות ניו-יורק. בתחרות לזכרו של רייס, שהתקיימה בניו-יורק בחודשים ינואר-פברואר 1916 הגיע חאייס למקום השלישי (חוסה ראול קפבלנקה ניצח). בשנת 1917 ניצח חאייס בתחרות רוצ'סטר (אליפות ניו-יורק). ביולי 1918 הגיע שני אחרי אברהם קופצ'יק בתחרות ריי-ביץ'. בחודשים אוקטובר-נובמבר 1918 הגיע למקום הרביעי בתחרות ניו-יורק (מועדון השחמט במנהטן).
לאחר המלחמה, באוגוסט 1919 הגיע חאייס למקום השלישי בתחרות טרוי. בשנת 1920 ניצח בתחרות ניו-יורק. בשנת 1923 חלק מקום 17–18 בתחרות קרלובי וארי ומקום 7–8 בתחרות הקונגרס האמריקני התשיעי שהתקיימה בניו ג'רזי. בשנת 1924 ניצח בתחרות ניו-יורק ובשנת 1926 הגיע למקום ה-11 בתחרות שיקגו, תחרות בה ניצח מרשל.
חאייס קיים שני דו-קרבות מול דוד ינובסקי: בשנת 1913 בהוואנה שם הפסיד +0 -2 =1 ובשנת 1918 בניו-יורק שם ניצח +7 -5 =10 (שבעה ניצחונות, חמישה הפסדים ועשר תוצאות תיקו). להלן אחד המשחקים:
חאייס היה האדם האחרון שניצח את קפבלנקה, בתחרות ניו-יורק בשנת 1916, לפני פרק הזמן של שמונה שנים בו איש לא הצליח לנצח את קפבלנקה במשחק תחרותי.
ניצחון של חאייס מול אהרון נימצוביץ':
Do Somethin'
(בעברית: עשה משהו) הוא הסינגל השני והאחרון של זמרת הפופ האמריקאית בריטני ספירס מתוך אלבום הלהיטים, Greatest Hits: My Prerogative.
לראשונה, ספירס התנסתה בבימוי קליפ וביימה את הקליפ לשיר "", למרות שהייתה לה עזרה מבאמי הקליפים הקודמים שלה, בילי וודרוף ("Born to Make You Happy," "Overprotected"). בתחילת הקליפ יש שער שכתוב עליו מונה ליזה והשער נפתח ומראים את בריטני רוקדת בדאנס בר לצד חברותיה שעל הבר יושב גבר המזכיר את האקס שלה, ג'סטין טימברלייק. סצנה נוספת בקליפ מראה את בריטני נוהגת ברכב ורוד בעננים. בסצנה הראשונה רואים את ספירס נוהגת ברכב יחד עם חברותיה כאשר על דלת הנהג יש את לוגו המותג לואי ויטון, בעקבות זאת תבעה החברה את ג'ייב רקורדס בסך 80,000 יורו, ב-2007 זכו בתביעה. הנושא נגרר לרשת והקליפ נדחה ולא הוקרן ברשויות שידור טלוויזיה. ב-19 ביולי 2015 הועלה הווידאו קליפ לאתר ה-Vevo של ספירס עם הגבלת צפייה במדינות מסוימות, שיעור הצפייה נכון לדצמבר 2015 הוא 1,600,000 צפיות.
מיקומי שיא
השיר היה להצלחה במדינות אירופה שם נכנס לעשירייה הפותחת בכ-8 מדינות, באוסטרליה זכה השיר להצלחה דומה כאשר הגיע בשיאו למקום השמיני במצעד והגיע למעמד זהב על סך מכירות של כ-35,000 עותקים. הסינגל מכר 105,000 עותקים בבריטניה ונכנס למקום השישי במצעד. על אף שאינו שוחרר כסינגל רשמי בארצות הברית הסינגל הצליח לחדור למצעד הבילבורד בעקבות השמעות ברדיו והורדות דיגיטליות בלבד דבר שנחשב באותה תקופה להישג עבור שיר ללא פורמט פיזי ווידאו. בקנדה זכה לאותו מצב אך הצליח לחדור לטופ 20 במצעד. מכירות הסינגל מסתכמות בכ-1,000,000 עותקים.
ציטרון
ציטרון הוא שם משפחה אשכנזי שפירושו לימון או אתרוג.
יום המרמיטה
יום המרמיטה (באנגלית: Groundhog Day) הוא יום חג עממי החל ב-2 בפברואר, נחוג בארצות הברית ובקנדה. לחג שורשים נוצריים שמגיעים מסיפורי עם על מזג האוויר שהגיעו מאזורים דוברי-גרמנית שם הגירית היא חיית התחזית. ככל הנראה, זו גרסה משודרגת לאמונה עממית-נוצרית על כך ששמיים בהירים בחג הקנדלמאס עשויים לבשר על חורף ממושך.
החג מתמקד ביציאתה של המרמיטה (מין מכרסם) ממחילתה לאחר תרדמת החורף - על פי האמונה העממית, אם העננים בשמיים מונעים ממנה לראות את הצל של עצמה, היא אמורה לצאת סופית מהמחילה ולבשר על תחילת האביב. לחלופין, אם השמש מאירה ומאפשרת לה לראות את צילה, היא אמורה לחזור למחילה, סימן לשישה שבועות חורף נוספים. החג התחיל כמנהג של יוצאי גרמניה במדינת פנסילבניה במאות ה-18 וה-19, ומקורו במנהגים מבשרי אביב דומים שרווחו באירופה העתיקה.
בתרבות הפופולרית
סרט הקולנוע "לקום אתמול בבוקר" (1993) מתרחש במהלך יום המרמיטה ומציג את אירועיו בעיר מקומית בפנסילבניה.
צביון אדרס
צביון אַדֶרס (שם מדעי: Cephalophus adersi; קרוי גם צביון זנזיבר או צביון אדום גמדי), הוא מין אנטילופה קטנה ונדירה בסוג צביון האנדמי לחוף המזרחי של אפריקה והאיים הסמוכים לו. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1918 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס. יש לו דמיון בעיקר למין אנטילופה הננסית הקרויה דלקרן המושק ולמין צביון נאטאל הנמצאים באזורים הדרומיים יותר של אפריקה, אם כי הוא ססגוני יותר משניהם. בשל כך הוא מכונה גם "צביון אדום גמדי" על מנת להבדילו מצביון נאטאל המכונה "צביון יער אדום". שמו הנוסף "צביון זנזיבר" מתייחס לאזור תפוצתו העיקרי באי זנזיבר שהוא גם האזור שבו התגלה לראשונה. יש לו מספר כינויים מקומיים כ"קונגו-מררה", "מואלימו" ו"נונג'ה". צביון זה הוא המין הקטן ביותר בסוג צביון.
שמו המדעי נגזר מיוונית כדלהלן: kephale = ראש, "lophus" = פסגה; - על שם ציצת השיער שבמצח המאפיינת את הצביונים. "adersi" הוא על שם מגלהו - ד"ר וו מנספילד אדרס שהיה הזואולוג מטעם הממשלה הבריטית באי זנזיבר. בעת גילויו מעמדו הטקסונומי היה במחלוקת בין החוקרים, והוא סווג במשך תקופות מסוימות לסירוגין כתת-מין של צביון נאטאל, צביון הארווי וצביון פיטרס. צביון אדרס נחשב ליפה ולחינני שבצביונים בשל הצבעים המיוחדים של פרוותו, ובעבר היה נחשב לאחד המינים הנדירים בסוג עד לגילוי אוכלוסייה גדולה שלו בקניה.
קרניים
צביון אדרס מתאפיין בזוג קרניים קטנות וקצרות - מהקטנות שבצביונים, עם מבנה פשוט ביותר: הקרן צומחת לכיוון מעלה בצורה ישרה ואלכסונית מעט וללא שום התעגלות כמינים אחרים - מזכירות מאוד את קרני דוקרן שארפי. הקרניים ממוקמות במרכז המצח, ואף על פי שהן סמוכות יותר לעיניים מאשר לאוזניים, הן נראות מרוחקות מכולן במידה שווה בשל קוטנן. בין הקרניים יש מרווח מועט יחסית, והמרחק בין קרן לחברתה זהה לחלוטין בין הבסיס לקצוות. הקרניים דקיקות למדי אך למרות זאת יש הפרש בולט ביותר בעובי בין הבסיס לקצוות: ממרכזו של הבסיס העבה יוצא שפיץ דקיק וחד המזכיר מסמר או בורג דק, וזהו מאפיין יוצא דופן בקרב הצביונים שאצלם הקרן הופכת לדקה בהדרגה. באזור הבסיס הרחב הקרן מחורצת בחריצים קטנים דמויי טבעות, ואזור הקצוות חלק לגמרי. צבע הקרניים בבסיס הוא חלודה כהה או אפור, בעוד שהקצוות תהיינה שחרחרות. אף על פי שקרני הזכר עשויות להיות ארוכות פי 3 מקרני הנקבה, לרוב אין כמעט הבדל ביניהן הן בעובי והן באורך לעומת צביונים אחרים, וגם כאשר הן ארוכות יותר אצל הזכר אין זה מורגש. הנקבות נראות לעיתים כחסרות קרניים, משום שקרניהן הקצרצרות מוסתרות בציצת השיער שבמצח.
מראה חיצוני
המאפיין הבולט ביותר אצל צביון אדרס שמייחד אותו משאר הצביונים האדומים ומאפשר לזהותו בקלות מבין אלו המצויים בתחומי מחייתו, הוא שמשני צדדי מותניים נמשכים לאחור על גבי הירכיים פסים לבנים ברוחב של כ-15 ס"מ, המקיפים את אזור העכוז ומתחברים יחדיו במפשעה; מכיוון שהפסים חוצים את האזור האחורי הכהה הם בולטים במיוחד על רקע הגוף האדמוני. מאפיין בולט נוסף הוא שמהברכיים ומהשוקיים ועד לפרסות ישנם טלאים לבנים ייחודים דמויי צרעת המוסיפים לצביון זה ססגוניות רבה. הזנב בצבע אדמדם ערמוני בצידו העליון עם פס שחרחר דקיק העובר לאורכו, ושאר הזנב בצבע לבן בוהק המסתיים בציצת שיער עגלגלה ולבנה. מכיוון שציצת שיער זו מגיעה עד למפשעה, במבט מהצד נראה כאילו היא המשך לפס הלבן העבה שבירכיים ובמפשעה. בדומה לצביון נאטאל גם אצל צביון אדרס מאזור הכתפיים עד לעורף ישנו כתם דמוי אוכף הנוטה לצבע אפרפר, אדמוני כסוף או שחרחר דהוי, אם כי אין זה מתרחש בשל נשירת שערות כפי שיש לצביון נאטאל. פרסותיו אפרפרות או שחרחרות.
צבע ראשו של צביון אדרס ססגוני למדי ומתחלק למספר אזורים: 1. מתחת לעצמות הלסת בצבע אפרפר דהוי או צהבהב; 2. אזור הלחיים הדליל בשיער בצבע שחרחר או חום וורדרד-חולי; 3. אזור העיניים בצבע אפרפר-אדמוני דהוי או צהבהב דהוי; 4. המצח והחרטום בצבע אדמדם-כתמתם כהה עד ערמוני. די נפוץ שיהא בצדדי הפנים צבע אחיד לגמרי או לחלופין שילוב של כל הצבעים. מהאף עד לאמצע החרטום ישנו כתם בצבע שחור מפוחם עד כסוף, והוא נוטה להתפשט עד לבין העיניים ככל שהצביון גודל. ציצית השיער שמזדקרת במצח קטנה וקצרה יחסית אצל מין זה, ומשום שהיא מכסה את מרבית הקרניים היא מחולקת לעיתים לשתי ציציות נפרדות; היא גם אינה מסתיימת בשערות שפיציות. צבעה הוא ערמוני או אדמדם-כתמתם בולט, ולעיתים היא מתכהה במרכזה עד לצבע שחרחר.
מעל העיניים ישנם קמטים בהירים בולטים בצבע צהבהב קרמי הנראים כ"גבות", ויחד עם עצמות הלסת הבולטות נוצר סביב כל עין שקע רחב שאינו בולט כל כך כצביון שחור; העיניים עצמן בולטות מאוד כלפי חוץ על רקע השקע. אף על פי שגם לצביון אדרס יש חריצים שחורים מתחת לעיניים, הם קטנים משל מינים אחרים, ולעיתים קרובות הם דומים יותר לבלוטות ריח רגילות; בדומה לעיניים גם בלוטות אלה בולטות על רקע השקע שבפנים, ופניו נראות נפוחות בשל כך. סביב השפתיים והאף הצבע נוטה להיות כהה ולעיתים רחוקות לבן בוהק, והשפה העליונה שלו לרוב בצבע בהיר יחסית - בז' קרמי עד לבן בוהק; הסנטר לבנבן או אפרפר ומתחבר לרוב לכתם הבהיר שעל הגרון. צבע האוזניים בצד החיצוני הוא צהבהב-כתמתם בחלק התחתון ושחרחר בחלק העליון, בעוד שבצד הפנימי הן וורדרדות-שחרחרות ומוקפות לעיתים ברצועת שיער לבנה.