cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רחל ממלוק-נעמן
חיים אישיים
ממלוק-נעמן נשואה לפרופסור רון נעמן מהמחלקה לפיזיקה כימית במכון ויצמן למדע, ואם ל-3 בנים מנישואיה ליאיר ממלוק ז"ל. לרון 3 בנות ובן מנישואיו הקודמים. לרחל ורון 12 נכדים.
עין גנים (עיר מקראית בשפלה)
עֵין גַּנִּים הייתה עיר מקראית בשפלת יהודה, הנזכרת פעם אחת בתנ"ך (עיר נוספת בשם "עין גנים" הייתה בנחלת שבט יששכר).
העיר נזכרת בספר יהושע בתיאור ערי השפלה שבנחלת שבט יהודה:.
"ח'רבת אם-ג'נה", בסמוך למושב ישעי הוא מקומה המשוער של עין גנים המקראית. ועדת השמות הממשלתית העניקה לחורבה זו את השם "חורבת גנים".
בחפירות שנערכו במקום, נתגלו חרסים מהתקופה החשמונאית, מקווה טהרה ומערות קבורה.
שמוליק דניאל
שמוליק דניאל (נולד ב-1985) הוא ספורטאי פאראלימפי ישראלי. ייצג את ישראל במשחקים הפאראלימפיים (טוקיו 2020).
ביוגרפיה
דניאל התגייס לצבא ההגנה לישראל בגיל 18, ושירת ביחידת אגוז. בשנת 2005, בגיל 20, נפצע קשה בגבו במהלך פעולה מבצעית בהר דב. עמוד השדרה נפגע, והוא רותק לכיסא גלגלים. את קריית הספורט שלו החל בשנת 2015 כטניסאי. באותה השנה קיבל את אות המופת השיקומי על תהליך שיקום ייחודי. בשנה העוקבת החל לעסוק בענף החתירה בסירת יחיד. בשנת 2018 הגיע למקום ה-13 אליפות אירופה הפאראלימפית בחתירה. בתחרות הבאה הגיע למקום השישי, והבטיח את מקומו במשחקים הפאראלימפיים בשנת 2021 בטוקיו. בשנת 2021 הגיע למקום הרביעי באליפות אירופה הפאראלימפית בחתירה באיטליה.
שמוליק דניאל עובד במשרד האוצר בנוסף לאימוני החתירה.
דניאל מוכר כנכה צה"ל על ידי ארגון נכי צה"ל. הוא מתגורר במודיעין, יחד עם אשתו ושלושת ילדיהם.
חואן דה לה סיירבה
חואן דה לה סיירבה אי קודורניו, הרוזן הראשון של דה לה סיירבה (בספרדית: Juan de la Cierva y Codorníu) היה מהנדס אזרחי, מהנדס אווירונאוטיקה וטייס, מחלוצי הפיתוח של המסוק. הצלחתו הידועה היא המצאת האוטוג'ירו בשנות ה-1920. בשנת 1923 הוא המציא את הרוטור רב המפרקים שאפשר את בניית מטוס הכנף הסובבת היציב הראשון, סיירבה C.4.
ביוגרפיה
חואן דה לה סיירבה נולד ב-21 בספטמבר 1895 במורסיה שבספרד למשפחה אמידה. בשנת 1925 היגר לבריטניה, שם בעזרתו של ג'יימס ג'ורג' ויר הקים את חברת סיירבה אוטוג'יירו.
עם פרוץ מלחמת האזרחים הספרדית דה לה סיירבה צידד בכוחות הלאומנים ואף סייע להם להשיג את המטוס שהביא את פרנסיסקו פרנקו למרוקו הספרדית מהאיים הקנריים כדי לפקד על הכוחות שם.
ב-9 בדצמבר 1936 נהרג בתאונה אווירית בקרוידון. מטוס ה-DC-2 של חברת KLM התרסק לתוך מבני מגורים בגבעה הסמוכה לנמל התעופה קרוידון עקב סחיפה שלא זוהתה על ידי צוות האוויר עקב ראות נמוכה.
פיתוח האוטוג'ירו
דה לה סיירבה החל לפתח מטוסים בשנת 1912, כאשר ב-1919 החל לשקול שימוש ברוטור ראשי במקום כנפיים ליצירת עילוי ועל ידי זה למנוע את סכנת ההזדקרות. הוא תכנן להשתמש בתכונות האוטורוטציה של הרוטור, שבה אוויר הפוגש את הלהבים בזווית פסיעה מתאימה, מסובב אותן ומייצר עילוי ללא צורך בהנעה מכנית לרוטור עצמו. הדחף נוצר על ידי מדחף סטנדרטי.
במהלך הניסויים דה לה סיירבה נתקל במספר כשלים בדגמים שלו שגרמו לגלגול לא רצוני במהלך המראה עקב אסימטריה בעילוי בין הלהב המתקדם והלהב הנסוג. בשביל להתגבר על בעיה זאת הוספו צירים בחיבור ראש הרוטור ללהבים, שאפשרו ללהבים לנוע מעלה ומטה. מטוס האוטוג'יירו המוצלח הראשון של דה לה סיירבה המריא ב-1923.
בשנת 1925 דה לה סיירבה הגיע לבריטניה ושם הציג את דגם ה-C.6 למשרד האווירייה בפארנבורו. דגם זה כלל את הצירים בשורשי הלהבים אך נשען על משטחי היגוי קונבנציונליים (מאזנות לגלגול, הגה גובה לעלרוד, והגה כיוון לסבסוב) לשליטה. כמו כן הוא התבסס על גוף מרכזי של מטוס דגם אוורו 504K וההאצה הראשונית של הרוטור הראשי הושגה על ידי משיכת חבל המפותל על גבי הרוטורים.
עקב הצלחת הצגת כלי הטיס שלו, דה לה סיירבה קיבל הזמנה ממשרד האווירייה לעבוד בבריטניה. בעזרתו של איש העסקים וחלוץ התעופה הסקוטי ג'יימס ג'י. וויר הוקמה חברת סיירבה אוטוג'ירו בשנת 1926. חברת סיירבה התמקדה בתכנון ובניית מערכות רוטור, כאשר גוף המטוס והמנועים יוצרו בחברות אחרות, בעיקר חברת אוורו.
בדגם C.8, שהוא שיפור של ה-C.6 דה לה סיירבה שילב צירים שאפשרו תנועה קדימה ואחורה של הלהבים, מה שאפשר הקטנת הכוחות והשחיקה על שורשי הלהבים וראשי הרוטור שנגרמו מפרפור הלהבים. אך מפרקים אלה יצרו בעיה של תהודה קרקעית שעקב תנועה לא מסודרת של הלהבים יצרה שינוי במרכז הכובד של המסוק ועקב כך לטלטול אלים שיכל לפגוע במסוק, בשביל לפצות על כך שולב משכך שחובר לשורש הלהב ואפשר טיסה יציבה ובטוחה במטוס. האוטוג'ירו מדגם C.8L4 של חברת סיירבה ביצע מסע באנגליה שארך כ-4,000 קילומטר, היה למטוס כנף הסובבת הראשון שחצה את תעלת למאנש וביצע מסע נוסף באירופה.
עם ההצלחות היו עדיין קשיים טכניים שהיה צורך להתעלות עליהם, העיקרי שבהם הוא האצת הרוטור טרם המראה, הפתרון עם משיכת החבל היה מאיץ רק לכחצי מקצב הסיבוב הדרוש להמראה, שאר ההאצה הייתה צריכה להתבצע במהלך ריצת המראה על ידי זרימת האוויר. מספר שיטות נוסו בשביל לאפשר האצה מיטבית של הרוטור, אחת השיטות הייתה הטיית הגה הגובה כלפי מעלה כדי שהוא יכווין את זרימת האוויר מהמדחף כלפי הרוטור. השיטה המוצלחת ביותר הייתה האצת הרוטור על ידי תמסורת המחוברת למנוע, כאשר לקראת המראה הייתה מתנתקת על ידי מצמד. עקב ההצלחה של האוטוג'ירואים של דה לה סיירבה קמו להם חלוצים נוספים שהצליחו להביא עוד המצאות ושיפורים לכלי הטיס. אחד החידושים המשמעותיים הוא יכולת השליטה המחזורית ברוטור אשר מאפשרת לשלוט על זווית הפסיעה של כל להב במהלך סיבובה ועל ידי כך לשלוט במטוס בכלל הצירים במקום הגאים סטנדרטיים שלא מתנהגים בצורה מיטבית במהירויות טיסה איטיות בהן האוטוג'ירו טס, זה התבצע על ידי הטיית ראש הרוטור, ומאוחר יותר על ידי מכלול עכביש שתוכנן על ידי ראול הפנר שעל ידי זרועות המחוברות לשורשי הלהבים שלט על זווית של כל אחד מהם. השליטה על מכלול העכביש התבצעה על ידי מכלול דיסקה שתוכנן על ידי הממציא ההולנדי אלברט גיליס וון באומהאואר. דגם סיירבה C.30 היה לכלי טיס הסדרתי הראשון שכלל יכולת שליטה מחזורית ויוצר על ידי אוורו, פוקה וולף, וליאורה את אוליבר.
לקראת מותו דה לה סיירבה הבין שהעיניין העיקרי וכן מרבית מאמצי הפיתוח עוברים לטובת המסוק ולכן החל להשקיע בתחום זה. אחד הפיתוחים של חברת סיירבה היה מטוס הג'ירודיין שהוא מעין בן כלאיים בין מסוק לאוטוג'ירו, כאשר המטוס מתנהג כמסוק וממריא או נוחת בצורה אנכית על ידי עילוי ושליטה מהרוטור ובמהלך שאר הטיסה משתמש בדחף מהמדחף, והרוטור הראשי מנותק ולא מקבל הנעה.
יחסי איראן–סוריה
יחסי איראן–סוריה (בפרסית: روابط ایران و سوریه, בערבית: العلاقات الإيرانية السورية) הם היחסים בין הרפובליקה האסלאמית של איראן ובין הרפובליקה הערבית הסורית. היחסים האסטרטגיים בין המדינות מבוססים על אינטרסים משותפים. סוריה נחשבת לבעלת הברית הקרובה ביותר של איראן, על אף הפערים הדתיים והאידאולוגיים בין המדינות. במהלך השנים איראן השקיעה בסוריה משאבים צבאיים, כלכליים ומדיניים רבים, והיא התומכת המרכזית שלה מאז ראשית מלחמת האזרחים בסוריה בזירה הצבאית והבינלאומית. בתמורה משמשת סוריה כצינור אספקה לעושי דבריה של איראן, בהם חזבאללה, חמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני. שתי המדינות רואות עין בעין נושאים עקרוניים רבים, מכירות באויבים משותפים ומשתפות פעולה בנושאים מגוונים.
סקירה
הברית האדוקה בין איראן לסוריה מעוררת עניין רב ואף הפתעה בקרב החוקרים, בעיקר בשל ההבדלים המהותיים העומדים בבסיס משטריהן של שתי המדינות, והתפיסות השונות שיש לכל אחת מהן. בעוד סוריה הערבית בעלת המשטר החילוני נושאת את דגל הלאומיות הערבית ופועלת למען אחדותו של העולם הערבי תחת אידאולוגיית הפאן-ערביות, הרי שאיראן, מדינה שאינה ערבית, בעלת משטר תאוקרטי, דוחה את רעיון הלאומיות מיסודו ומנסה לאחד את העולם הערבי תחת האסלאם לפי האידאולוגיה הפאן-אסלאמית. למרות זאת, היחסים בין המדינות איתנים ואסטרטגיים, והברית ביניהן נמשכת למעלה משלושים שנה, הברית הממושכת ביותר בין שתי מדינות באזור בעשורים האחרונים.
1979–1990
המהפכה האסלאמית באיראן (ב-1979) היוותה נקודת מפני ביחסי סוריה-איראן. בסביבות תקופה זו הסתיימה גם הברית האסטרטגית של סוריה עם מצרים עקב הסכם השלום שחתמה זו עם ישראל. לאחר המהפכה באיראן ניתנה הזדמנות לנשיא סוריה חאפז אל-אסד למצוא משקל נגד חדש לישראל ולעיראק, אויביה האזוריים של סוריה. אסד ראה באיראן שלאחר המהפכה, אשר ניתקה את קשריה עם ישראל וקראה לעימות צבאי עמה, תרומה נכבדת למאבק בישראל והכרה נוספת בצדקת דרכו המדינית לעומת זו הפייסנית של סאדאת. בה בעת, המנהיג האיראני החדש, האייתוללה רוחאללה חומייני, ראה בסוריה צינור שדרכו יוכל להגיע אל הקהילה השיעית בלבנון. מוסטפא צ'מראן, אחד מאנשי האקדמיה המובילים במדינה ויועץ קרוב של חומייני, שחווה את מלחמת לבנון, תמך בכריתת ברית איראנית עם אסד כדי להגדיל את השפעת איראן בנעשה בדרום לבנון. הברית מוסדה במרץ 1982 בסדרה של הסכמים דו-צדדיים בנושאי נפט ומסחר, וכן בהסכם סודי בעניינים צבאיים.
אחת החזיתות הגדולות והראשונות של הברית בין איראן לסוריה הייתה בעיראק. במהלך מלחמת איראן–עיראק (1980-1988), סוריה, בניגוד לכל המדינות הערביות, צידדה דווקא באיראן הלא-ערבית נגד שכנתה הערבית עיראק, שנשלטה אף היא על ידי מפלגת הבעת', מהלך שגרם לבידודה על ידי כמה מדינות ערביות ובראשן ערב הסעודית. הברית קיבלה תוקף רשמי כאשר משלחת סורית בכירה בראשות שר החוץ עבד אל-חלים ח'דאם ביקרה בטהראן, וחתמה על סדרת הסכמים דו-צדדיים בנושאי צבא, מסחר ונפט.
בתור בעלת הברית הערבית היחידה של איראן במלחמה, סוריה סגרה את צינור הנפט העיראקי העובר בשטחה, צינור הנפט כירכוכ-בניאס, במטרה לשלול מהעיראקים את ההכנסות מהנפט. סוריה גם אימנה את האיראנים בשימוש בטכנולוגיות טילים מתקדמות וסיפקה לה טילי אלברוס R-17 בשנים 1986–1988. התמיכה הסורית באיראן התבלטה ב-1986 כאשר הנשיא חאפז אל-אסד הציע שסוריה לא תתאר את איראן ככוח כובש בעיראק. בתמורה לתמיכתה, איראן סיפקה לסוריה מיליוני חביות נפט בחינם או בעלות מוזלת לאורך שנות השמונים. טבח חמאת שבוצע בהוראת הנשיא חאפז אל אסאד ב-1982, זכה אף הוא לגינוי מאופק בלבד שהשמיע האייתוללה חומייני.
האזור העיקרי השני של שיתוף פעולה בין שתי המדינות היה בלבנון במהלך מלחמת האזרחים בלבנון. משמרות המהפכה האיראניות בסיוע צבא סוריה, הקימו ואימנו את ארגון חזבאללה, במטרה להפיץ את האידאולוגיה של חומייני ולהדוף את הפלישה הישראלית לדרום לבנון ב-1982. הכוחות האיראניים הגיעו לאזור הבקאע בלבנון דרך סוריה. איראן וסוריה ראו בחזבאללה מנוף שימושי עבורם נגד ישראל וכדרך לכונן השפעה גדולה יותר בנעשה בלבנון.
1990–2010
באפריל 1997 דיווח השבועון "דיפנס ניוז" כי נחתמה ברית לשיתוף-פעולה ביטחוני בין סוריה לאיראן, במסגרתו איראן הסכימה לסייע לסוריה בתוכנית הרכש הצבאית שלה מרוסיה. הסיוע האיראני כלל ערבויות להלוואות שתיטול סוריה למימון הרכש, כדי לרכוש נשק מייצרנים רוסיים ולחזור ולייצאו לסוריה. בתמורה איראן ביקשה את תמיכת סוריה במטרותיה הגאו-פוליטיות באזור. הרכש היה במסגרת תוכנית מודרניזציה בצבא הסורי, בין השאר רכישה והשבחה של טנקי טי-55 ו-72 מושבחים .
בסוף 1999 הכריזה איראן כי היא תומכת במאמצי סוריה להשיב לידיה את רמת הגולן, בהיות הרמה חלק המשטחים הכבושים".
הברית העמיקה בשנות ה-2000 מאז בנו של חאפז, בשאר אל-אסד נטל לידיו את השלטון כנשיא סוריה. האירועים שבאו לאחר מכן, כמו מלחמת עיראק, מהפכת הארזים, ומלחמת לבנון השנייה הביאו להתקרבות בין המדינות, סוריה הפכה תלויה יותר ויותר באיראן ונזקקה לתמיכתה הפוליטית והצבאית, ואסד היה מסוגל לשמור על קשרים חיוביים עם כוחות ערבים אחרים בתקופה זו.
בדצמבר 2005 השבועון "ג'יינס דיפנס וויקלי" דיווח כי איראן וסוריה חתמו על הסכם אסטרטגי עקב איומי הסנקציות עליהן; סוריה התחייבה להסתיר ציוד גרעיני וטילים עבור איראן ואיראן התחייבה להסתיר קצינים הנאשמים במעורבות ברצח רפיק אל-חרירי.
ב-16 ביוני 2006 שרי ההגנה של איראן וסוריה חתמו על הסכם לשיתוף פעולה צבאי נגד מה שהם כינו "איומים משותפים", אותם יצגו ישראל וארצות הברית. פרטי ההסכם לא פורסמו, אולם שר ההגנה האיראני מוחמד נג'אר אמר אז כי "איראן רואה בביטחונה של סוריה את ביטחונה שלה". הביקור גם הניב מכירה של ציוד צבאי איראני לסוריה.
ב-19 ביולי 2007 נשיא איראן מחמוד אחמדינז'אד ונשיא סוריה בשאר אל-אסד נפגשו בדמשק. על פי הדיווחים, הבטיח אחמדינז'אד לאסד כי איראן תעביר לסוריה סיוע טכני בתחום המחקר הגרעיני והנשק הכימי ותממן לסוריה עסקאות נשק רוסי וצפון קוריאני בעלות של מיליארד דולר. בתמורה התחייבה סוריה, שלא להתקדם במשא ומתן עם ישראל ולהמשיך לתמוך בעמדה האיראנית בכל מה שנוגע ללבנון. במסיבת עיתונאים הצהיר אחמדינז'אד כי איראן וסוריה ניצבות בחזית מאוחדת מול האויבים של שתי המדינות ושל האזור.
במאי 2008 סוריה ואיראן חתמו על מזכר הבנות צבאי בתום ביקור בן שלושה ימים של שר ההגנה הסורי, חסן תורכמאני, בטהראן. במזכר נכתב כי המדינות יחזקו את "יחסי ההגנה" ביניהן, שיכלול גם ביקורים הדדיים של אנשי צבא, אימונים צבאיים משותפים ושיתוף פעולה בתחום הטכני. עם זאת באותה עת דווח כי איראן לא עודכנה על פתיחת שיחות השלום בין ישראל וסוריה.
בדצמבר 2009 ביקר בסוריה מזכ"ל המועצה העליונה לביטחון באיראן, סעיד ג'לילי ופגש את נשיא סוריה, בשאר אסד, שאמר בתום הפגישה כי הוא תומך בזכותה של איראן לפתח טכנולוגיה גרעינית וזכותה להעשיר אורניום. שבוע אחר כך חתמו איראן וסוריה על הסכם שיתוף פעולה ביטחוני, שנחתם בתום ביקורו של שר ההגנה האיראני אחמד וחידי בדמשק. על בסיס ההסכם, המדינות יחלקו את ניסיונן הצבאי ויקיימו התייעצויות שוטפות בענייני ביטחון. עוד סוכם כי שתי המדינות יקימו ועדת הגנה משותפת.
בעקבות ביקור נוסף של אחמדינז'אד בדמשק בשנת 2010, אישרה מזכירת המדינה של ארצות הברית כי ארצה מעוניינת בהלחשת היחסים בין דמשק לטהראן, וטענה כי מדובר בצעד הכרחי לקראת נורמליזציה ביחסי ארצות הברית וסוריה. בתגובה טען אסאד במסיבת עיתונאים משותפת עם אחמדינז'אד כי חיזוק היחסים דווקא ישפר את היציבות במזרח התיכון, והוסיף: "איננו מעוניינים שאחרים יעניקו לנו שיעורים על אזורנו ועל ההיסטוריה שלנו". אחמדינז'אד גיבה אף הוא את דברי אסד וציין כי "היחסים בין סוריה לאיראן הם יחסים עמוקים, מוצקים ונצחיים", וכי "דבר אינו יכול לפגום בקשר בין המדינות".
בפברואר 2011 שתי ספינות מלחמה איראניות עברו בתעלת סואץ, בפעם הראשונה מאז 1979. הם עגנו בנמל לטקיה בסוריה. שבוע אחר כך הודיעו איראן–סוריה כי חתמו על הסכם לאימון צבאי ימי משותף.
במהלך מלחמת האזרחים בסוריה
מאז ראשית מלחמת האזרחים בסוריה ב-2011 ובמהלכה, איראן סייעה רבות לממשלת סוריה ותמכה בה, צבאית וכלכלית. שירותי הביטחון והמודיעין האיראניים העניקו למשטר הסורי ייעוץ וסיוע צבאי בניסיון לשמר את אחיזתו של בשאר אל-אסד בשלטון.
על פי הדיווחים איראן סייעה לממשלת סוריה באמצעים שונים, כמו שליחת ציוד לפיזור הפגנות, סיוע בטכניקות מעקב ומודיעין ונפט. את הסיוע החומרי, איראן סיפקה לבשאר אל-אסד בעיקר דרך טיסות ישירות בין דמשק לטהראן, ובשל הקושי שבדבר איראן גם הסכימה לממן בסיס צבאי גדול בשדה התעופה T-4, כדי להקל על העברת ספינות נשק ואספקה צבאית לאסד.
הכוח המוביל את המאמץ האיראני בתמיכה בסוריה הם לוחמי יחידת כוח קודס, הכוחות המיוחדים של משמרות המהפכה, ואשר על פי ממשלת ארצות הברית, הכוח, בראשות גנרל קאסם סולימאני, ומפקד המבצעים של היחידה, מוחסן שיזארי, הכשיר יחידות אבטחה סוריות להילחם במפגינים. בהתאם לכך, הטילה מחלקת האוצר האמריקנית (במרץ 2011) סנקציות על שני הבכירים, אותם תיארה כ"אחראים על הדיכוי האלים אשר מופעל כנגד המפגינים הסורים". על פי דיווח של סוכנות הידיעות הצרפתית ביוני 2011, קצין בכיר שערק לטורקיה טען כי צלפים איראנים ואנשי חזבאללה יורים על הקהל בההפגנות ההמוניות.
ביוני 2011, הסביר המנהיג העליון של איראן עלי ח'אמנאי את תמיכת ארצו במשטר: "בכל מקום בו קיימת תנועה אסלאמית, פופולרית ואנטי-אמריקאית, אנו תומכים בה". לדבריו, ארצות הברית וישראל מעורבים במרד הסורי וידם ניכרת בו. בכירים איראנים אחרים סיפקו אף הם הצהרות דומות וזיהו את הממשלה האמריקאית כמקור המרד בסוריה. עם זאת, בסוף אוגוסט, ממשלת איראן נתנה את "הסימן הפומבי הראשון" שלה והביע את דאגתה מאופן הטיפול במשבר המתמשך בסוריה, כאשר שר החוץ עלי אכבר סאלחי פרסם הצהרה בה כלל אף את ממשל סוריה ברשימת המדינות, ודחק בה "לענות לדרישות אנשיה". אף על פי שאיראן המשיכה להשתדל להביעה כלפי חוץ תמיכה באסד, במקביל החלה בקשר עם קבוצות בדלניות כדי להבטיח את מקומה בסוריה ובלבנון אם ייפול המשטר.
בינואר 2013, פורסם דו"ח של הפנטגון, לפיו משמרות המהפכה הציבו תחנות להאזנה לאותות אלקטרוניים בגולן הסורי ולחופי הים התיכון.
ב-3 באוגוסט 2013, יום השבעתו של נשיא איראן חסן רוחאני, הוא צוטט כאומר במהלך פגישה עם ראש ממשלת סוריה, ואיל אל-חלקי, כי הברית של איראן עם סוריה תימשך, וכי שום כוח בעולם לא יצליח להפר את הברית המוצקה, האסטרטגית וההיסטורית בין איראן וסוריה.
מאז 2014, על רקע התערבותה הצבאית בסוריה, נקטה איראן שורה של צעדים, במטרה לחזק את מעמדה והשפעתה, ואת ההיערכות הצבאית שלה ושל שלוחיה – ובראשם חזבאללה – בסוריה. קודמו הסכמים כלכליים הנוגעים לשיקום סוריה, העברת אוכלוסייה שיעית לסוריה והחדרת ערכים איראניים דתיים ותרבותיים אליה, ובניית מיליציה שיעית סורית כדוגמת חזבאללה הלבנונית. כמו כן החלו ניסיונות לבצע בנייה מערכות של צירים אסטרטגיים, ובראשם: שיפור המסדרון היבשתי המחבר את איראן עם סוריה ולבנון דרך עיראק; שילוב מסילות הרכבת של איראן, עיראק וסוריה, שיחבר את המפרץ הפרסי לים התיכון; ושימוש בנמל לטקיה, שיקנה לאיראן אחיזה בים התיכון. בקבוצת צעדים אלה נכללים גם העברה וייצור של מערכות נשק איכותיות עבור חזבאללה. בתגובה בוצעו לפי מקורות שונים תקיפות אוויריות ישראליות נגד יעדים איראניים ושיעים בסוריה ובעיראק, שמטרת הייתה לבלום את בניית המסדרון היבשתי ולצמצם את הנוכחות צבאית של איראן בסוריה.
עד סוף 2015 נהרגו מאות לוחמים איראניים בסוריה, כולל הגנרל חוסיין חמדאני סגן מפקד כוח קודס.
במסגרת זו, באוגוסט 2018 ובמרץ 2019 נחתמו בין איראן לסוריה הסכמים, העוסקים בהרחבת שיתוף הפעולה הצבאי בין שתי המדינות, ובשיקום הכוחות הצבאיים והתעשיות הצבאיות בסוריה. הסכמים אלה גם קבעו את המשך הנוכחות של היועצים הצבאיים האיראנים בסוריה, ביניהם גם אנשי "משמרות המהפכה" ו"כוח קודס" האיראנים והמיליציות הצבאיות השיעיות.
מעבר למישור הצבאי, באיראן התאמצו להחדיר כמה שיותר מוצרים וסחורות לשוק הסורי. ההשתלטות החלה בחברות הטבק האיראניות, שהגבירו את שיווק הסיגריות שלהן בסוריה. אליהן הצטרפו חברות המזון האיראניות, ששגרו מוצרים לעם הסורי הרעב. היקף הסחר בין המדינות גדל במאות מיליוני דולרים. איראן הייתה מעורבת ביישום כמה פרויקטים תעשייתיים בסוריה, כולל מפעלי מלט, פסי ייצור של מכוניות, תחנות כוח, ובבניית ממגורה. איראן אף תכננה להקים בנק איראני-סורי משותף בעתיד. ב-2018–2019 נחתמו בין הצדדים שורה של הסכמים הנוגעים להשקעות איראניות בסוריה, לבינוי ושיקום אזורים שנהרסו במלחמה, לאספקת נפט איראני לסוריה, לתחומי התחבורה והרכבות ולניצול מחצבים.
בשנים 2017–2020 מדינת ישראל תקפה כאלף מטרות של איראן בתוך שטח סוריה. במספר מקרים נשלח בתגובה טיל קרקע-קרקע לעבר ישראל.
בפברואר 2019, לראשונה מתחילת מלחמת האזרחים נסע נשיא סוריה אסד לאיראן, ונפגש עם הנשיא רוחאני ומפקד גיס קודס קאסם סולימאני.
אלכסיי יארושבסקי
אלכסיי יארושבסקי (ברוסית: Алексей Ярошевский; נולד ב-13 ביוני 1984 במוסקבה) הוא כתב רוסי ברשת Russia Today, שנחשב לכתב הוותיק ביותר ברשת שעובד בה כבר 16 שנים. הוא משמש גם בתור הפרשן המרכזי של ליגת העל הרוסית בכדורגל בשפה האנגלית. קודם, שימש כראש לשכת Russia Today במזרח אירופה ולאחר מכן כפרשן הספורט של הערוץ והוא מנחה ברשת Okko Sport, בעלת זכויות השידור ברוסיה של משחקי הפרמייר ליג.
קריירה
אחרי שסיים את הלימודים באוניברסיטה, חודש וחצי לפני הסוף, הוריו סיפרו לו שערוץ טלוויזיה בינלאומי חדש בשם RT יוצא לדרך והם הציעו לשלוח קורות חיים. חודש לאחר מכן נקרא לראיון. הוא עבד שם זמן קצר כד שהוכנס לסגל הכתבים. יארושבסקי הצטרף לרשת RT בשנת 2005 והפך מאז לכתב הוותיק ביותר של הרשת, שעדיין עובד בה.
בשנת 2007 הוא יצר סרט תיעודי על צפון קוריאה. בשנים 2009–2012, שימש יארושבסקי כראש הלשכה של RT במזרח אירופה, שבסיסה בקייב שבאוקראינה. הוא כמעט נהרג במהלך דיווח על מהפכת יברומאידן. לאחר מכן נשלח להיות הכתב החדש של RT בניו יורק לפני שעבר לוושינגטון די.סי. בשנת 2015 והתמקד בדיווח חקירות עבור RT America בתחומי הסכנות הסביבתיות וסיפורים גאופוליטיים מרכזיים. במסגרת פרויקט ללימוד השפה האנגלית הוא מנחה את פרויקט "Speak Easy" מטעם רשת RT.
יארושבסקי היה מועמד לפרס אמי הבינלאומי מטעם RT והיה מועמד לפרסים בפסטיבל הטלוויזיה במונטה קרלו בשנת 2014 וזכה להכרה פעמיים בטקס פרסי המצוינות של AIB Media.
דינה אברמסון
דינה אברמסון (נולדה ב-20 ביוני 1982 כ"ט בתמוז ה'תשמ"ב) היא עיתונאית, פובליציסטית ושחקנית ישראלית. אברמסון כותבת טורי דעה, שימשה ככתבת בערוץ הראשון ובערוץ 2 ומגישה בתוכנית הלילה של ערוץ 20.
ביוגרפיה
הוריה עלו לארץ בשנת 1979 מארצות הברית כדי להקים את היישוב מתתיהו ושם נולדה. לאחר מכן עברו ההורים להתגורר ביישוב בית אל שבבנימין שם העבירה את ילדותה. בגיל 16 החלה לשדר בערוץ 7 תוכנית לבני נוער. הראיון הראשון שעשתה היה עם הזמר יהודה גלאנץ שכיכב באותה תקופה. בגיל 18 עברה לגור בעוטף עזה וביישוב נצרים שבגוש קטיף שם התגוררה עד לביצוע ההתנתקות בקיץ 2005.
בגיל 19 אברמסון הופיעה ושיחקה בהצגת יחיד בשם "מאז שנפלת" העוסקת בעולמם של מתבגרים בציבור הדתי לאומי, הצגה שרצה 6 שנים.
קווין ויליס
קריירה כשחקן
ויליס נבחר בבחירה ה-11 בדראפט ה-NBA לשנת 1984 על ידי אטלנטה הוקס, ושיחק בקבוצה ב-9 עונותיו הראשונות בליגה. לצד דומיניק וילקינס ודוק ריברס, עזר ויליס לאטלנטה להפוך לאחת הקבוצות הטובות והיציבות באזור המזרחי; לאורך תקופתו באטלנטה העפילה הקבוצה למעמד הפלייאוף שבע פעמים, אך באף אחת מהן לא צלחה את הסיבוב השני. עונת השיא שלו בקריירה הייתה, בה השתתף לראשונה במשחק האולסטאר ונבחר לחמישייה השלישית של העונה לאחר שהעמיד ממוצעים של 18.3 נקודות ו-15.5 ריבאונדים למשחק (שני ב-NBA לדניס רודמן). ב-19 בפברואר 1992 הוריד שיא קריירה של 33 ריבאונדים בהפסד קבוצתו לוושינגטון בולטס.
דינה אברמסון
עבודתה בתקשורת
כשהחלו דיבורים על ההתנתקות החלה לעבוד במשרד הדוברות של מועצה אזורית חוף עזה ובדוברות של היישוב נצרים. היא הופיעה בתוכניות אירוח רבות וקישרה בין עיתונאים זרים מהעולם לאוכלוסיית גוש קטיף, ושיתפה באמצעות טור אישי במעריב את מה שעובר על המתנחלים. היא פונתה בסופו של דבר בכוח מהישוב נצרים, היישוב האחרון שפונה בישובי גוש קטיף.
לאחר ההתנתקות החלה להגיש את פינת פרשת השבוע בתוכנית "שקוף" מגזין אקטואליה בערוץ החינוכית עם גיל קופטש במשך שנה, עד שהתוכנית ירדה מלוח השידורים של הערוץ, ושימשה במקביל ככתבת וידאו של ערוץ יהדות nrg.
קווין ויליס
קריירה כשחקן
בתחילת עונת נשלח בטרייד למיאמי היט, בה שיחק במשך עונה וחצי, וב-6 השנים הבאות שיחק עבור גולדן סטייט ווריורס, יוסטון רוקטס, טורונטו ראפטורס ודנוור נאגטס. בעונת חתם בסן אנטוניו ספרס כמחליפם של צמד הגבוהים טים דאנקן ודייוויד רובינסון, וזכה עם הקבוצה באליפות ה-NBA תוך שהוא קולע 4.4 נקודות למשחק לאורך סדרת הגמר מול ניו ג'רזי נטס.
דינה אברמסון
עבודתה בתקשורת
אברמסון הייתה בין מקימי 'מרכז תקשורת שדרות'; מרכז הסברה אזרחי של תושבי שדרות אשר עסק בהפצת כתבות וידאו ופרינט בזמן אמת, ותיעד את המתרחש בעיר תחת המצב הביטחוני הרעוע באותה תקופה, בשל ירי הקאסמים מעזה שהתגבר.
קווין ויליס
קריירה כשחקן
בעונת חזר לשחק באטלנטה הוקס, והיה השחקן המבוגר בליגה, בגיל 42. בסיום אותה עונה הודיע על פרישה ממשחק, אך חזר בו בעונת כשחתם על חוזה בדאלאס מאבריקס. בכך הפך ויליס לשחקן המבוגר ביותר ששיחק בליגת ה-NBA מאז עונת, במהלכה שיתף עצמו מאמן קבוצת פרובידנס סטימרולרס, נאט היקי בן ה-46, לשני משחקים. בסיום העונה פרש ויליס ממשחק באופן סופי, בגיל 44.
דינה אברמסון
עבודתה בתקשורת
בין השנים 2007–2009 שימשה ככתבת החדשות של ערוץ אחד. בתחילה בחדשות המקומיות ולאחר מכן בחדשות מבט. היא סיקרה את המתרחש באזור הדרום והמגזר הדתי-חרדי. הייתה כתבת הדרום בזמן מבצע עופרת יצוקה, ובנוסף עסקה בסיקור האוכלוסייה החרדית בירושלים.
היא הופיעה בתוכנית מחוברות 2 סדרה יומית דוקומנטרית, כאחת מתוך חמש נשים המתעדות את חייהן. בדגש על היותה אישה דתייה תיעדה את חיי היום יום שלה יחד עם בן זוגה. השתתפותה בסדרה עוררה כעס לצד עידוד במגזר שהתקשה עם מספר הופעות ואמירות שלה.
קווין ויליס
קריירה כשחקן
ממוצעיו של ויליס לאורך הקריירה עומדים על 12.1 נקודות ו-8.4 ריבאונדים למשחק ב-1,424 משחקי עונה סדירה. נכון ל-2016, חמישה שחקנים בלבד השתתפו לאורך הקריירה ביותר משחקים מאשר ויליס - רוברט פאריש (1,611), כרים עבדול-ג'באר (1,560), ג'ון סטוקטון (1,504), קארל מלון (1,476) וקווין גארנט (1,462). כמו כן שיחק ויליס במספר העונות הרב בתולדות ה-NBA, 21, כמו פאריש וגארנט.
דינה אברמסון
עבודתה בתקשורת
בין השנים 2010–2011 הייתה כתבת תחקירים בתוכנית 360 בערוץ 2 לצד העיתונאים רינו צרור, גדי סוקניק, לינוי בר גפן ושרה ב"ק. בתוכנית זו חשפה את פרשת הכת הסדיסטית מירושלים בראשות דניאל אמבש, חסיד ברסלב שהיה נשוי למספר נשים, שהורשע ל 26 שנים בגין אחזקת נשים בתנאי עבדות "בשבי מנטלי". באחר, עוררה זעם בקרב המתנחלים כאשר סיקרה את הסכסוך בנבי סאלח מנקודת מבטם של הפלסטינים.
אברמסון שיחקה בסרטים "ההזמנה" סרטה העלילתי של רותי גרוסברגר, והסרט "חליצה" של יסכה שלו ובו שיחקה גרושה מהמגזר הדתי.
אברמסון בעלת תואר בתקשורת במכללת ספיר אותו סיימה בשנת 2009. למדה בבית הספר לטלוויזיה של רשת ובמכללה לניו מדיה.
אברמסון מתעסקת בכתיבתה בסוגיות רגישות במגזר הדתי. כמי שחייה נעים בתפר בין דתיים לחילונים, היא משתפת וכותבת על הקונפליקט בטוריה ב-ynet ,nrg ובמוצ"ש. כתבות וטורים רבים שכתבה עוררו תגובות סוערות בציבור הדתי.
אחד מהמאמרים שכתבה ופרסמה ב-ynet על נושא המקוואות, הביאו לסערה ציבורית ובו סיפרה על היותה גרושה שטובלת במקווה והטאבו שרק לנשים נשואות מותר להשתמש במקווה פסול ולא נכון. הדבר אף נידון בבג"ץ והשופטים בקשו מהשר לשעבר לשירותי דת ומהרב הראשי הרב יונה מצגר להסביר מדוע לא יאפשרו את הטבילה במקווה ללא "חקירת" האשה. עוד טור שכתבה מיד לאחר גירושיה תחת הכותרת "גרושה וטוב לה". בו היא מספרת על גירושיה ומעודדת נשים לאזור אומץ ולבדוק את עצמן, האם טוב להן במערכת היחסים שלהן עם בן זוגם. מאמרה עורר תגובות רבות.
במהלך 2013 שימשה אברמסון פאנליסטית קבועה בתוכנית "באים לשבת" בהגשת העיתונאי החרדי מנחם טוקר בערוץ 2, במסגרת שידורי רשת. עם הקמתו של ערוץ 20 הגישה את תוכנית הלילה של הערוץ - "20 בלילה" עם אילנית לוי, הקומיקאי יאיר אורבך, ליאור דיין ואלירז שדה. בתחילת 2015 אף ערכה את פרויקט "50 נשים מעוררות השראה" עבור המגזין 'נשים'.
בשנת 2013 ליהקה עבור תוכניות וסדרות ישראליות, ביהן גולשי ספות, הסדרה שלוש והייתה חלק מצוות התחקירים של האח הגדול.
בשנת 2014 כתבה טור דעה והתראיינה בכלי התקשורת. כנגד מחירן המוגזם של החתונות בישראל ואף הייתה שותפה בפרויקט של עמותת בית אברהם לארגון חתונה חברתית בישראל באמצעות קמפיין המונים.
בשנת 2015 הייתה ממנהלות קבוצת הפייסבוק "דתיות עסקיות מדברות" המונה כיום (2023) 10,000 נשים באותה שנה כתבה טור אישי במגזין החודשי לגבר הדתי - 'קידוש' בבעלות העיתונאי והקריקטוריסט אור רייכרט, טורים במגזין 'נשים' מבית תכלת תקשורת, בלוג בדה-מרקר קפה.
בשנת 2016 מונתה אברמסון לעורכת ראשית של אתר "המומלצים" אשר עוסק בחדשות טובות והמלצות על עסקים בישראל.
בשנת 2017 מונתה אברמסון לעורכת ערוץ Mako יהדות שם כתבה בין היתר טורים בנושא יהדות ופנאי.
נכון לשנת 2019, אברמסון מנהלת את סימפל מדיה משרד פרסום באינטרנט, ניו מדיה ומשמשת כעורכת ראשית באתר המומלצים. בנוסף, היא מרצה במעוף הסוכנות לעסקים קטנים ובינוניים של משרד הכלכלה והתעשייה ומשמשת כיועצת האקדמית של הקורס לשיווק דיגיטלי מטעם הטכניון.
חיים אישיים
בספטמבר 2014 התחתנה בשנית. באפריל 2016 נולדה לה בת.
בית הכנסת במקוה ישראל
בית הכנסת במקוה ישראל הוא מבנה במקוה ישראל. המבנה בן שתי קומות כאשר בקומה הראשונה בית הכנסת ובקומה השנייה היו כיתות לימוד.
היסטוריה
בית הכנסת נבנה בשנת 1896 כאשר יוסף נייגו היה מנהל מקוה ישראל. זה היה המבנה המפואר במקוה שאליו הוליכה שדרת עצי דקלים משער יפו. המבנה בנוי מלבני כורכר (ללא שימוש בבטון). נטר עיצב את חיצוניות בית הכנסת בהשראת חוות חקלאיות בצרפת ואת הפנים בסגנון אקלקטי - רצפת שיש, תקרת עץ, עמודים בהשראת עמודי בית המקדש, קשת אבן בהשראה יוונית, חלון עגול המשמש כ'מזגן' טבעי, וסמלים בהשראת תרבות המזרח.
במלאת מאה שנים למקוה ישראל שופץ המקום לתפארת וקטעים מרצפת השיש המקורית ומתקרת העץ המקורית שומרו. מומחית השימור ענת ברלוביץ', בוגרת לימודי תואר שני בשימור במרכז הבינלאומי לשימור בלובן, בלגיה, הסבירה שהכנת תיק התיעוד למבנה נמשכה שלוש שנים. ארכיון מקוה ישראל נעלם, ובידי ברלוביץ' ושותפותיה – המתעדות איריס יוסיף-אור ורחל כפיר-נחומי - לא היו התוכניות המקוריות של המבנה, והן נאלצו ללקט מידע ממסמכים וצילומים בארכיונים בישראל ומחוצה לה. במהלך השיפוץ, הוחלפו חלונות האלומיניום החדשים יחסית בקומה העליונה במשקופי עץ ושופצו משקופי העץ הישנים בקומת הקרקע. טיח החזיתות חודש, בתקרה ובקירות נעשה איטום, ציורי התקרה חודשו, ורצפת אריחי הטרצו נוקתה ושופצה. הכרכובים טופלו, ומגדלון השמירה שבראש הגג נוקה מתוספות שכיסו אותו.
ארכיטקטורה
בית הכנסת שנמצא בסופה של שדירת הדקלים המפורסמת שבמקוה ישראל הוקם ב-1896. תכנונו של הבניין נשאב מן המסורת האדריכלית בחוות החקלאיות שבצרפת ובמושבותיה ועל פי התבנית המקובלת לבית הכנסייה שבחוות הללו, כשמשני צידיו שני בתים מוארכים - "בית נטר" ממזרח ו"בית סולד" ממערב.
לבית הכנסת יש שתי קומות, הקומה הראשונה שימשה מקום תפילה וספרייה ובקומה השנייה היו חדרי לימוד. הכניסה לבית הכנסת היא מכיוון צפון, אל הקומה השנייה עולים מהחזית הדרומית של בית הכנסת בשני גרמי מדרגות סימטריים. בקדמת המבנה - בחזית הצפונית יש רחבת דשא המוקפת בעצים ומזרקה. דלת הכניסה הראשית של בית הכנסת ממוקמת בחזית הצפונית, חלקה המרכזי צבוע בצבע כחול ובמרכזה מגן דוד שבתוכו האותיות מ"י (מקוה ישראל). סמל אליאנס מובלט על הדלת. תקרת קומת הקרקע (שהיא גם רצפת הקומה הראשונה) הייתה עשויה מעץ, והגג חופה ברעפים.
בראש המבנה, היה תלוי הפעמון שצלצל עם תחילת כל פעילות בבית הספר, בבניין זה למדו תלמידי הסקטור הדתי, בהפרדה מתלמידי הסקטור הכללי שנהנו ממבנה חדש יותר. העיצוב המקורי נשמר עד היום. הפעמון קבע את סדר היום בכל תחומי החיים: השכמה, שעות הארוחות, תחילת לימודים ועבודה.
בית הכנסת נבנה במתכונת של רצועות אורך. בצדדים – פסי תכלת חבן וקשתות מחודדות. במרכז – עיטורים צמחיים וגאומטריים וקשת עגולה. סגנון בנייה זה מזכיר את הבזיליקה הרומית שלפיה נבנו כנסיות רבות ולמעשה כך נבנו גם בתי הכנסת הקדומים בגליל עד המאה השישית. בחזיתו עיטורים וסמלים השאובים מהתרבות המערבית והמזרחית המקבלים את באי המקום בני כל העדות והתרבויות. עם זאת בעיצובה מיועדת דלת הכניסה לפנים בית הכנסת רק לבני הדת היהודית.
גמלון
בגמלון, מעל דלת הכניסה הראשית, מופיעים שני לוחות הברית, ועליהן ספרות רומיות המציינות את עשרת הדיברות, והמילה, בעברית. תחתיהם מופיע עיגול - ביטוי ליהודי כל העולם - ועליו מצוירות שתי ידיים האוחזות זו בזו המסמלות סולידריות של העם היהודי. משני צדי העיגול יש ציורים של גפן ומחרשת מתכת. הכתובות בגמלון הן בשלוש שפות: עברית, ערבית וצרפתית. בעברית - "חברת כל ישראל חברים". בערבית - جمعية عمومية اسرائيلية زراعت مكتبي (= אגודה כללית ישראלית חקלאית לימודית) ובצרפתית - ALLIANCE ISRAELITE UNIVERSELLE MIKWEH ISRAEL (= אגודה (אליאנס) ישראלית כללית מקוה ישראל).
פנים בית הכנסת
חלל בית הכנסת מחולק על ידי עמודים וקשתות לשלושה חלקים רוחביים, שווים בגודלם. חלונות המבנה מוארכים ומלבניים, במרכזם עיטורים מעץ. ברום הקיר חלונות עגולים בסגנון ערבי, "תאקה". האולם והבמה המרכזית מרוצפים באריחי שיש. בימת העץ שבמרכז בית הכנסת הוקמה בתקופה מאוחרת יותר. תקרת בית הכנסת ייחודית מאוד. חתימת האמן חסרה ולכן לא ידוע מי צייר את התקרה.
ארון הקודש בבית הכנסת קדם לבניית הבית. הארון משנת 1881 הובא מצרפת על ידי קרל נטר לזכר אביו שנפטר שנה קודם לכן. קרל נטר התכוון להקים בית כנסת במקוה ולכן הביא את הארון, אבל הבנייה נדחתה כנראה כיוון שלא גויסו מספיק תרומות למטרה זו.
הרמוני קורין
הרמוני קורין (באנגלית: Harmony Korine; נולד ב-4 בינואר 1973) הוא במאי קולנוע, מפיק, תסריטאי, סופר ושחקן יהודי-אמריקאי. מוכר בעיקר בשל כתיבת התסריט לסרט "ילדים", בבימויו של לארי קלארק, ובשל כתיבתם ובימוים של הסרטים "ספרינג ברייקרס", "גאמו", "ג'וליין דונקי בוי" ו-"Mister Lonely".
סרטו "Trash Humpers" הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו וזכה בפרס הראשי, פרס DOX, בפסטיבל הסרטים הדוקומנטריים הבינלאומי של קופנהגן בנובמבר 2009.
ביוגרפיה
קורין נולד בבולינס, קליפורניה וגדל בנאשוויל, טנסי למשפחה יהודית אמידה. הוריו הם אווה וסול קורין. אביו היה רקדן סטפס והפיק לרשת PBS (תכנים דוקומנטריים), סול נהג לקחת את קורין לקרנבלים וקרקסים ולימד אותו איך להשתמש במצלמת קולנוע מסוג "Bolex". כילד, קורין צפה בסרטים עם אביו שנהג לשכור סרטים של בסטר קיטון ולקח אותו להקרנה של גם גמדים התחילו בקטן. קורין אמר כי "ידעתי שיש בקולנוע שירה כל כך חזקה שמעולם לא ראיתי עוד". כילד, קורין שינה את שמו מ"הרמוני" (הרמוניה) ל"הרמפול" (מזיק) כיוון שהרגיש כי שינוי זה יגרום לו להישמע קשוח יותר אם יקלע לקטטה. קורין העביר את ילדותו בנאשוויל ולמד בתיכון "הילסבורו" לפני מעברו לניו יורק לגור עם סבתו. קורין גם העביר זמן מה במחייה עם הוריו בקומונה, חוויה אשר סייעה לו לשבץ את סרטו Mister Lonely באווירת קומונה. כמתבגר, קורין הרבה לפקוד את בית הקולנוע והיה צופה בסרטים קלאסיים של ג'ון קסאווטס, ורנר הרצוג, ז'אן-לוק גודאר, ריינר ורנר פאסבינדר ושל אלן קלרק. באחד מהראיונות ציין קורין כי הוא למד מינהל עסקים במכללה, אך לפי מקורות אחרים נאמר כי הוא למד כתיבה דרמטית ב"בית הספר טיש לאומנויות" באוניברסיטת ניו יורק סמסטר אחד לפני שפרש לטובת פיתוח קריירה בתור גולש סקייטבורד מקצועי.
קורין הכיר את קלואי סביני בפארק "וושינגטון סקוור" בניו יורק במהלך שנתה האחרונה בתיכון ב-1993. השניים נהפכו לחברים קרובים, דבר אשר הוביל לליהוקה בסרט העצמאי דל התקציב "ילדים". הם היו במערכת יחסים שנמשכה עד שנות ה-90 המאוחרות. קורין התחתן עם השחקנית רייצ'ל קורין ולהם בת בשם לפטי בל קורין(Lefty Bell Korine).
פילמוגרפיה
כבמאי/תסריטאי
קובץ מעורב
כבמאי בלבד
כתסריטאי בלבד
כמפיק
עולם היורה: מחנה הקרטיקון
עולם היורה: מחנה הקרטיקון (באנגלית: Jurassic World: Camp Cretaceous) היא סדרת הנפשה ממוחשבת אמריקאית של זיכיון פארק היורה, המבוסס על דינוזאורים ששוחזרו גנטית על אי ליד קוסטה ריקה.
הסדרה מבוססת על הסרט הרביעי של פארק היורה והיא הסדרה הראשונה שיצר הזיכיון, לאחר שסדרות נוספות שניסו לייצר כשלו (למעט כמה סרטי לגו קטנים, שאינם חלק מהקאנון). היא הופקה בשיתוף של נטפליקס וסרטי יוניברסל כשהעונה הראשונה הופצה בנטפליקס ב-18 בספטמבר 2020, העונה שנייה עלתה ב-22 בינואר 2021, העונה השלישית עלתה ב-21 במאי 2021, העונה הרביעית עלתה ב-3 בדצמבר 2021 והעונה החמישית והאחרונה בסדרה עלתה ב-21 ביולי 2022. הסדרה זכתה להצלחה מסחררת וצברה מעל ל-720 מיליון צופים.
המפיקים של הסדרה הם סקוט קרמר, ליין לוראס, סטיבן שפילברג, פרנק מרשל וקולין טרוורו.
תקציר העלילה
אירועי עונה ראשונה של הסדרה חלים במקביל לאירועי הסרט הרביעי בסדרה, במהלכה חבורת הרפתקנים צעירים המבקרים בפארק "עולם היורה", מתרחקת מאזור המבקרים הבטוח ללב הפארק. באותה עת חלה ההימלטות של האינדומינוס רקס - ההיברידי הקטלני שפותח במיוחד ויצירת הכאוס הכולל בפארק והחבורה נאלצת לשרוד על האי ללא ציוד וללא עזרה, תוך עזרה אחד לשני. המשך העלילה עד לסיומה חלים לאורך אירועי הסרט החמישי, אשר מסתיים בבריחת הדינוזאורים מאחוזת לוקווד.
עונה ראשונה
העונה הראשונה הועלתה לנטפליקס ב-18 בספטמבר 2020:
עונה שנייה
העונה השנייה עלתה לנטפליקס ב-22 בינואר 2021.
עונה שלישית
העונה השלישית עלתה ב-23 במאי 2021 והיא כוללת 10 פרקים:
עונה חמישית
העונה החמישית והאחרונה עלתה ב-21 ביולי 2022, והיא כוללת 12 פרקים
מדבבים ודמויות
דמויות ראשיות
דמויות משניות:
דמויות נוספות
דמויותיהם של סיימון מאסרני, בעלים הפארק ושל קלייר דירינג, המנהלת שלו (ושל שני אחייניה) מוזכרות אך לא מופיעות בסרט. כמו כן נרמזים גם ד"ר גרנט וסאטלר מהסרטים הראשונים ואלי מילס, האחראי על חילוץ עצמות האינדונימוס מהאי. כמו כן נראה ונשמע המפעיל ג'ק מהסרט החמישי לפני שהוא נטרף וכן האחראי של המשלחת.
ילדה עם בלון
ילדה עם בלון היא יצירת גרפיטי שצוירה על ידי האמן בנקסי לראשונה בשנת 2002 על קיר של חנות בשכונת שורדיץ' שבלונדון, ולאחר מכן באותה שנה על קיר ב-Southbank בלונדון, הפעם עם הכיתוב "תמיד יש תקוה (There is always hope)". בציור מופיעה דמות של ילדה קטנה בשחור לבן, המושיטה ידה לכיוונו של בלון אדום בצורת לב. כמו בציורים אחרים של בנקסי, גם כאן הדימוי אינו חד משמעי - האם הילדה מושיטה ידה לתפוס את הבלון - דימוי של ילדות מאושרת, או שהבלון נשמט מידה, והיא מביטה בו בצער ובכאב על היעלמותו הצפויה - דימוי מטפורי אפשרי לאובדן הבלתי נמנע של הילדות והתמימות. משמעויות נוספות שניתן לייחס לדימוי - ביטוי של משך הזמן הקצר של היכולת הרגשית בעידן המדיה החברתית, וכן הגחכה של תחום ה"אמנות הגבוהה" ויודעי הדבר העוסקים בה.
משאל דעת קהל שהקיף 2,000 משיבים, ונערך בשנת 2017 דירג את היצירה "ילדה עם בלון'" כיצירת האמנות האהודה ביותר בממלכה המאוחדת.
היסטוריה של היצירה
בהמשך ליצירה המקורית, בנקסי השתמש בגרסאות שונות של דימוי הילדה עם בלון בהקשרים אמנותיים ופוליטיים. במרץ 2014, ביום השנה השלישי למלחמה בסוריה, בנקסי עיבד מחדש את העבודה והוסיף עליה את הסימון WithSyria#, וב-13 במרץ היצירה הוקרנה על מגדל אייפל ועל עמוד נלסון בככר טרפלגר. בשנה זו פורסם סרטון וידאו עם אנימציה המבוססת על דימוי זה, מלווה בטקסט שבוצע על ידי אידריס אלבה ומוזיקה של Elbow. מיד לאחר מכן הזמר ג'סטין ביבר פרסם בחשבון האינסטגרם שלו צילום של קעקוע שעשה המבוסס על הדימוי, ובנקסי הגיב בדף פייסבוק המשויך אליו על ידי פרסום הצילום יחד עם הכותרת "Controversial". בשנת 2017, במסגרת הבחירות הכלליות בממלכה המאוחדת, בנקסי הציע לחלק עותקים שלו ללא תמורה למצביעים מתנגדי השמרנים.
בשנת 2007 עותק של היצירה נמכר בסותבי'ס בסכום של 37,200 ליש"ט. בספטמבר 2015 ציור הקיר המקורי הורד ממקומו על קיר החנות במזרח לונדון ונמכר בסכום של 500,000 ליש"ט. בנובמבר 2015, הדפס של היצירה נמכר במכירה פומבית בסכום של 56,250 ליש"ט, כפול מההערכה המקדמית.בשנת 2018, עותק ממוסגר של העבודה נגרס במהלך מכירה פומבית, באמצעות מתקן מכני שבנקסי החדיר למסגרת, דקות לאחר שנמכר ב-1.4 מיליון דולר.
המחלוקת בבחירות הכלליות בממלכה המאוחדת
בתחילת יוני 2017, לפני הבחירות הכלליות בבריטניה, בנקסי הציג גרסה של ילדה עם בלון כאשר הבלון נושא את ה"יוניון ג'ק" - דגל הממלכה המאוחדת. בתחילה בנקסי הציע לשלוח הדפס של היצירה ללא תמורה למצביעים באזורים מסוימים שיוכלו להראות הוכחה שלא הצביעו למפלגה השמרנית. ההצעה כללה הסתייגות: "ההדפס הוא מזכרת ממערכת הבחירות, הוא אינו מיועד להשפיע על ההחלטות של הבוחרים". בנקסי ביטל את ההצעה ב-6 ביוני 2017 לאחר שהוזהר על ידי ועדת הבחירות שמעשה זה מנוגד לחוק האוסר על מתן שוחד במערכת בחירות ועלול לגרום לפסילת תוצאות הבחירות באזורים שנבחרו.
גריסת התמונה
ב-5 באוקטובר 2018, ציור ממוסגר של 'ילדה עם בלון' הוצע למכירה בבית המכירות הפומביות סותבי. הציור נרכש על ידי מי שהציגו למכירה מבנקסי בשנת 2006, והמסגרת המקושטת והמוזהבת נבחרה על ידי בנקסי עצמו. ההערכה המקדמית של שווי היצירה הייתה 200,000-300,000 ליש"ט, ובפועל המכירה הסתיימה בהשגת מחיר של 1,042,000 ליש"ט - מחיר שיא לאמן. מיד עם הכרזת הזוכה, היצירה החלה בתהליך של הרס עצמי באמצעות מגרסה מכנית שהוטמנה באופן נסתר בתחתית המסגרת. תהליך הגריסה נעצר לאחר מחצית התמונה - החלק הגרוס השתלשל מחלקה התחתון של המסגרת. בנקסי אישר שהוא האחראי לגריסה ונתן ליצירה החדשה את השם "האהבה נמצאת בפח האשפה (2018)" ("Love is in the Bin"), פרסם צילום של הגריסה בחשבון האינסטגרם שלו יחד עם התיאור "...Going, going, gone" וכן פרסם סרטון וידאו המראה את תהליך הגריסה ומסביר כיצד המגרסה הוטמנה לתוך המסגרת, וזאת למקרה שבו היצירה תועמד שוב למכירה פומבית.
הודעתה של גלריית סותבי כי מעולם לא התנסתה באירוע דומה, גרמה להשערות של המצויים בתחום האמנות כי שווייה של היצירה הגרוסה למחצה יהיה גבוה אף יותר. השערה נוספת שנשמעה היא כי אדם שנצפה מסריט את האירוע בעת המכירה הפומבית הוא כנראה האמן עצמו.
הזוכה במכירה הפומבית החליטה לממש את הרכישה. היצירה הגרוסה למחצה בשמה החדש אושררה פורמלית על ידי בנקסי. גלריית סותבי הוציאה הודעה לפיה "בנקסי לא הרס יצירה במכירה הפומבית, הוא יצר חדשה", וציינה כי "זו היצירה הראשונה בהיסטוריה שנוצרה במהלך מכירה פומבית".
לאחר הגריסה
במרץ 2019 היצירה הגרוסה-למחצה הושאלה לתצוגה תחת השם "Love is in the Bin" במוזיאון בשטוטגרט, גרמניה.
באוקטובר 2021 נמכרה היצירה הגרוסה-למחצה לאספן פרטי במכירה פומבית של סותבי'ס במחיר של 18.5 מיליון ליש"ט.
באבקום
חברת באבקום (בערבית: بابكم) היא חברה המספקת שירות מיקור חוץ בתחום השירות, הדיגיטל, מוקדי מכירות, תמיכה טכנית, בק אופיס, טכנולוגיות מתקדמות בתחום השירות, QA ו-AI.
היסטוריה
בשנת 2008 הגה עימאד תלחמי בשיתוף עם דב לאוטמן, את החזון להקים מיזם גדול בגליל שיספק שרותי Call Centers ושירותים אחרים. עימאד בחר לקרוא לחברה שהקים בשם "באבקום" 'צמד מילים עם "צליל של הייטק"' שמשמעותו בשפה הערבית – הדלת ("באב") שלכם ("קום").
החברה סיפקה בתחילה שירותי מיקור חוץ בתחום שירות לקוחות טלפוני, לקוחה הראשון שלה היה סלקום. לאחר מכן החברה התפתחה וסיפקה גם שירותים נוספים כגון תמיכה טכנית, שירותי backoffice, מכירות ושירותים דיגיטליים, ובהמשך אף פתחה החברה חטיבה נוספת, הייטק אופריישן, שמתמקדת בתפעול עבור חברות בהיטק ושירותי AI. החברה מפתחת ומייצגת טכנולוגיות מתקדמות בתחום השירות והתמיכה הטכנית. כיום החברה פועלת באמצעות שתי חברות-בנות: אחת שמיועדת לפיתוח תוכנה והשנייה מהווה מיקור חוץ לפעילות עסקית כגון שירות לקוחות. כיום (2020) החברה מעסיקה כ-3,000 עובדים ערבים ויהודים, מהם כ-80% נשים. החברה פרוסה על 12 אתרים ברחבי הארץ מצפון ועד דרום. בשנת 2011 רכשה חברת מטריקס 50.1% ממניות באבקום.
פרסים
במהלך שנות פעילותה של באבקום, זכתה החברה בהכרה מקצועית בשלל תחרויות בארץ ומחוצה לה כגון: אות הגיוון בעסקים ע"ש דב לאוטמן, תעודת 5 כוכבי יופי של המועצה לישראל יפה, תחרות מצוינות בניהול משאבי אנוש של המרכז הישראלי לניהול (המי"ל), תחרות מצוינות במשאבי אנוש מטעם העמותה לניהול, פיתוח וחקר משאבי האנוש בישראל. ההכרה הבינלאומית המשמעותית ביותר הגיעה בשנת 2018 כאשר בית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת הארוורד בארצות הברית, פרסם חקר מקרה (Case Study) אודות חזון החברה, הגיוון התעסוקתי בקרב העובדים והמנהלים והתרבות הארגונית שלה.
דייזי קנדי
דייזי פאולר קנדי (באנגלית: Daisy Fowler Kennedy; 16 בינואר 1893 – 30 ביולי 1981) הייתה כנרת קונצרטים ילידת אוסטרליה.
לימודים
קנדי נולדה בבורה בורה, 160 ק"מ צפונית לאדלייד, להורים ממוצא סקוטי ואירי. אביה, ג'וזף א. קנדי, היה מנהל בית ספר יסודי ונשיא איגוד המורים של בתי הספר הציבוריים בדרום אוסטרליה" במשך שלוש שנים למדה בקונסרבטוריון אלדר באדלייד אצל הרמן הייניקה. בהמשך למדה שנה באופן פרטי אצל אוטאקר סבצ'יק בווינה והמשיכה לעוד שנתיים במֵייְסְטֶר-שוּלֶה בווינה.
קריירה
קנדי הופיעה בלונדון בשנת 1911 והרבתה במסעות קונצרטים באירופה, בארצות הברית, באוסטרליה ובניו זילנד.
משפחה
ב-15 באפריל 1914 נישאה לפסנתרן היהודי יליד אוקראינה בנו מויסביץ'. בתם, תפאורנית התיאטרון טניה מויסביץ' נולדה בדצמבר של אותה שנה. לאחר גירושיה ממויסביץ', נישאה קנדי למחזאי והמשורר האנגלי ג'ון דרינקווטר.
קנדי הייתה דודנית של הצ'לן לורי קנדי, ולפי כך היא קשורה גם אל בנו של לורי, הצ'לן ג'ון קנדי, ואל נכדו, הכנר נייג'ל קנדי.
מתקפת הטרור במסגדי צנעא (2015)
מתקפת הטרור במסגדי צנעא הייתה סדרת פיגועי התאבדות מתואמים בשני מסגדים בצנעא בירת תימן, שהתרחשה ביום שישי 20 במרץ 2015, בשעות הצהריים. היה זה הפיגוע הקטלני ביותר בתולדותיה של תימן, 142 נהרגו ו-351 נפצעו. ארגון הטרור המדינה האסלאמית לקח אחריות על המתקפה.
המתקפה
על רקע המתיחות ששררה בתימן בתקופת ביצוע המתקפה בין מוסלמים שיעים לסונים, בעקבות אי-היציבות השלטונית המתמשכת, והשתלטות השיעים החות'ים על צנעא בירת תימן, ביצעו אסלאמיסטים סונים קיצונים מתקפת טרור שכללה שימוש ב-4 מחבלים מתאבדים כנגד מתפללים שיעים חות'ים. עם סיום תפילות צהרי יום השישי, פוצץ עצמו מחבל מתאבד במסגד אל-באדר שבדרום צנעא, מחבל נוסף המתין בשערי המסגד ופוצץ את עצמו בתוך קהל הנמלטים מהתופת שבתוך המסגד. במקביל פוצצו עצמם שני מחבלים מתאבדים במסגד אל-חשחוש בעיר.
היה זה פיגוע הטרור החמור ביותר בהיסטוריה התימנית, זאת לאחר שבינואר 2015 נהרגו 40 שוטרים מתחילים בפיצוץ מכונית תופת, באקדמיה לשוטרים בצנעא.
סמי לזמי
סמי לזמי (נולד ב-2 בדצמבר 1951) הוא זמר, שהיה סולן להקת שפתיים.
ביוגרפיה
לזמי נולד במרוקו ועלה לישראל עם אחותו כשהיה בן חמש. הוריהם עלו בעקבותיהם. הוא נשלח לקיבוץ חולתה, שם למד בבית הספר הקיבוצי עד שהתגייס לצה"ל, בו שירת בחטיבת הצנחנים.
לאחר שחרורו התגורר עם הוריו בירושלים ובהמשך התחתן ועבר לשדרות. לזמי נשוי ואב לארבעה ילדים.
קריירה
לזמי עבד כפקיד בעמיגור וכרב-מלצרים באולם שמחות. באולם השמחות הוא שימש מעט גם כזמר. באחד האירועים באולם הופיעה להקת שפתיים, שהייתה אז להקת רוק, ולזמי הוזמן לבמה לשיר, ובעקבות כך הצטרף לזמי ללהקה.
אחרי הצטרפותו של לזמי, ביצעה הלהקה מספר שירים בשפה היהודית־מרוקאית ובהדרגה עברה להתרכז בשירה מרוקאית והייתה למתוות דרך בתחום זה.
להקת שפתיים הוציאה שלושה אלבומים בהם שר לזמי: "האלבום הכפול", "פותחים שולחן", ו"איש וכינור". שיריו הנודעים ביותר הם "טלפון", "חדוז'ה", "ללה עישה - נחליאלי", "אהלן וסאהלן" ו"מאמא דיילי". האלבום הכפול נמכר ביותר מ-40,000 עותקים וזיכה את הלהקה באלבום פלטינה.
לאחר פירוק הלהקה ב-1997 החל לזמי להופיע לבדו בישראל ומחוצה לה. הוא השתתף בחידוש לשיר "החברה להגנת הטבע" עם אריאל זילבר ובשיר "בלאגן" עם פבלו רוזנברג.
Heart Attack (שיר)
Heart Attack (בעברית: התקף לב) הוא הסינגל הראשון והמוביל מתוך Demi, אלבום האולפן הרביעי של זמרת הפופ האמריקאית דמי לובאטו. הסינגל היה אמור לצאת לאור ב-4 במרץ 2013 בתוכנית הרדיו של ראיין סיקרסט, אולם לבסוף יצא לאור ב-24 בפברואר 2013 דרך חברת התקליטים הוליווד רקורדס, זאת לאחר שהודלף לרשת. השיר נכתב על ידי לובאטו, אהרון פיליפס וניקי ויליאמס, ועל ידי חברי ההרכב The Suspex שון דאגלס, מיטץ' אלן וג'ייסון אביגן, שגם היו המפיקים. השיר מאופיין בסוגת הסינת'-פופ, ומדגיש מוטיבים הקשורים ללב כדי לייצג את הפחד מלהתאהב. זאת לאחר דחייה, שבעקבותיה מרגישים פגיעים ושבריריים, ולא בטוחים האם ניתן יהיה להתאהב אי פעם מחדש.
אחת הכותבות ניקי ויליאמס, שהיא גם זמרת במקצועה, מספרת שכתבה את השיר כשנתיים לפני יציאתו, ומסבירה ש"כמעט ולא כתבתי אותו, כי יום לפני הרגשתי די רע, אבל התעשתי והלכתי לפגישה. עברתי קשיים במערכת יחסים שהייתה לי בזמנו, והייתי כל כך מדוכאת, אז כשנכנסתי לפגישה אמרתי 'יודעים מה? אני הולכת לשפוך שם את הכל ולהוריד את זה מהחזה' ". השיר אם כן נועד להיות הסינגל הבא של ויליאמס, אולם חברת התקליטים שלה דחתה אותו על הסף והפתיעה אותה ואת הכותבים, שהיו בטוחים שיש להם להיט ביד, ומאותו הרגע השיר עבר דרך ידיים רבות; אחת המתמודדות בריאליטי הכישרונות "אמריקן איידול" בשם פייה טוסקנו התעניינה בשיר, אמנם ההקלטה שלה בקושי קיבלה חשיפה והשיר נותר בצד, זאת עד שהכותבים השמיעו אותו ללובאטו, שהתלהבה מהשיר עד כדי כך שהחליטה להקליט אותו, לאחר שנחתך קטע דאבסטפ מהגרסה הראשונית של השיר ולאחר שעשתה בעצמה שינויים קלים במילים ובהגשה, שלפי הכותב ג'ייסון אביגן גרמו לשיר "לקום לתחייה מחדש".
השיר הגיע תוך 14 שעות בלבד מרגע יציאתו באייטונס למקום הראשון במספר ההורדות, שם החזיק מעמד במשך שלושה ימים. זאת ועוד, הסינגל נמכר ביותר מכ-215,000 עותקים בשבוע הראשון בלבד, ונכנס לרפרטואר המוזיקלי של לובאטו כסינגל שמכר הכי הרבה עותקים בשבוע הראשון ליציאתו. הוא נחל הצלחה רבה במצעד בילבורד הוט 100 האמריקאי כאשר הגיע למקום שיא ה-10, והפך עד מהרה לסינגל השני הכי נמכר מתוך טופ 10 הלהיטים במדינה. ההצלחה הייתה מסחררת גם במצעדים שמחוץ לארצות הברית, במיוחד במדינות ונצואלה, אוקראינה, לבנון, סקוטלנד, ניו זילנד ואירלנד, ובמדינות בריטניה, קנדה ושוודיה, אצלן ההצלחה הייתה גדולה יותר כאשר הסינגל הגיע למעמדים של כסף, זהב ופלטינה. בהמשך זכה הסינגל בתואר פלטינה משולשת על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
נכון ל-14 באוקטובר 2014, הסינגל נמכר ביותר מכ-2,000,000 עותקים בכל רחבי המדינה, ובכך הפך לסינגל השני הנמכר ביותר של לובאטו אחרי הסינגל "Give Your Heart a Break".
וידאו קליפ
לשיר יצאו שני ווידאו קליפים, כאשר אחד מלווה במילות השיר והשני הוא הווידאו קליפ הרשמי. הווידאו קליפ עם מילות השיר התפרסם בחשבון הVevo הרשמי של לובאטו באתר יוטיוב ב-1 במרץ 2013. הווידאו נחשף בעזרתם של המעריצים באתר טוויטר, לאחר שאלו תייגו את מילות השיר על מנת להגיע למספר "ציוצים" שלבסוף יחשוף את הווידאו, ובווידאו עצמו נראו מאות האשטאגים שמעריצים פרסמו בטוויטר והפכו ל"טרנדים", כאשר מילות השיר מפלסות את הדרך דרכן או נוצרות לאחר ערבוב של כל ההאשטאגים יחד. טרוור קלי, מפיק שיווק דיגיטלי עולמי בפועל בחברת דיסני מיוזיק גרופ, האחראית בין היתר על חברת התקליטים בה חתומה לובאטו, מסביר כי "ידענו מראש שאנחנו רוצים לערב את המעריצים של דמי בווידאו מילות השיר, הן בדרך חשיפתו והן ביצירתיות של הווידאו עצמו. ההוצאה לפועל הייתה מאתגרת בגלל כמות הטרנדים שהיא יצרה לאורך השנה האחרונה, אבל לבסוף יצא לנו קליפ מאוד ייחודי לצפייה שאי אפשר לעמוד בפניו".
חודש לאחר מכן התפרסם גריין (=טיזר), קטע קצר מהווידאו שנועד לעורר את סקרנותם של המעריצים ומבקרי המוזיקה, ראשון של הווידאו קליפ הרשמי דרך החשבון הרשמי של הזמרת באתר יוטיוב ב-6 באפריל, שהיה אחד מארבעה טיזרים שהתפרסמו יום אחרי יום באותו החשבון עד ל-9 באפריל.
הווידאו קליפ שודר ב-9 באפריל 2013 בהופעת בכורה בחדשות, והתפרסם באותו היום גם באתר יוטיוב. בווידאו, נראית לובאטו כאשר הצבע השחור בולט בהופעתה מכף רגל ועד ראש, אולם בהמשך הצבע הלבן הוא זה שמודגש ברקע ובבגדיה, למעט החולצה והידיים שמוכתמות בצבע השחור. בתחילת הווידאו ובסופו, פניה של לובאטו נראות מתרוממות מתוך צבע שחור כאשר הן צבועות בו, אקט סימבולי ליציאה מסיפורי העבר וצעדה אל עבר התחלה חדשה. כחודש לאחר התפרסמותו של הקליפ, ב-2 במאי התפרסם בנוסף ווידאו מאחורי הקלעים של עשיית הסרטון, שם היא מסבירה שהצבע הלבן בווידאו מייצג את הטוהר, בעוד שהצבע השחור על ידיה מסמל את הדברים שקרו במערכות יחסים קודמות, אשר אי אפשר להרפות ולשכוח מהם, וגם, חושפת את העובדה שבצילומים נעלה עקבים בפעם הראשונה לאחר שרגליה החלימו, מאז שנשברו כמה חודשים קודם לכן, ולכן תנועותיה היו מוגבלות יחסית.
לובאטו החלה את צילומי הקליפ, שנעשה בבימויו של כריס אפלבוים, ב-13 במרץ 2013 בלוס אנג'לס שבקליפורניה. בהתייחסה לווידאו, מציינת לובאטו כי הוא "מבוסס על אופנה, אבל גם על ביצוע. אני פשוט אוהבת לשחק אותה רוקיסטית, במיוחד בקליפים, שאז יש לי כל כך הרבה רגעים שאני יכולה להופיע". הביקורות שנתקבלו על הווידאו היו בעיקר חיוביות. אפלבוים עצמו מציין לשבח את לובאטו באומרו: מבקרת באתר PopCrush התלהבה מהקליפ כאשר הצהירה ש:
מבקר אחר אומר בגאווה כי:
חיסון מוחלש
חיסון מוחלש (או חיסון חי מוחלש; באנגלית: live attenuated vaccine, או LAV) הוא חיסון שנוצר על ידי הפחתת האלימות של פתוגן (בעיקר נגיף) תוך שמירה על יכולת ההתרבות שלו (נגיף "חי"). ההחלשה משנה את האורגניזם המדבק כך שהוא הופך לבלתי מזיק או לאלים פחות. חיסונים אלו שונים מאלו המיוצרים תוך כדי הריסת הנגיף (חיסון מומת).
בהשוואה לחיסונים מומתים,חיסונים מוחלשים מעוררים תגובה חיסונית חזקה ויעילה שנמשכת לאורך זמן, עם הופעת חסינות מהירה. חיסונים מוחלשים פועלים על ידי עידוד הגוף ליצור נוגדנים ותאי זיכרון חיסוני בתגובה לפתוגן הספציפי שהחיסון מגן מפניו. דוגמאות נפוצות של חיסונים חיים מוחלשים הם החיסונים נגד חצבת, חזרת, אדמת, קדחת צהובה וכמה מהחיסונים נגד שפעת.