cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שוליית הרוצח
עלילה
במקביל, מגיעות שמועות שאביו של פיץ, אביר, נהרג. השמועות טוענות שהוא נפל מסוסו, אבל יש חשד גבוה שאשתו השנייה של המלך ערמומי, תשוקה (אמו של הדר) התנקשה בחייו של אביר.
בזמן שפיץ גדל בטירת הצבי, אזורי החוף של ממלכת שש הדוכסיות מותקפים על ידי פולשים זרים הידועים בשם "הספינות האדומות". הפולשים מתקיפים כפרים, "מרוקנים" את מרבית התושביהם, בוזזים את הכפר ושורפים את כל מה שלא יכלו לקחת. פעולת ה"ריקון" היא הוצאת מודעותו של אדם ממנו, אותו אדם מאבד את נשמתו ורגשותיו לאחר הריקון. לאחר פעולה זו, כל התושבים אשר נחטפו מוחזרים לכפרים שמהם הם נלקחו, רק במצב "מרוקן". כאשר פיץ נתקל באותם מרוקנים, הוא מגלה שאינו יכול לחוש בהם בעזרת "הבינה" שלו כלל, כאילו הוא אינו יכול לראות אותם. בשלב מאוחר יותר, אותם מרוקנים הופכים להיות פושעים וגנבים אשר פוגעים באזורים הכפריים של שש הדוכסיות, מה שמוסיף עוד צרות למשפחת המלוכה.
בשלב מסוים בספר, פיץ מצטרף לכיתה של כמה תלמידים אשר לומדים את "האומנות", קסם אלגנטי אשר מאפשר למשתמשים בו לחלוק כח מחשבתי וקשר טלפתי קרוב. המורה, גיילן, מתעב את פיץ אך באופן מפתיע מהלל את אביו אביר (לאחר מכן בסיפור מגלים שאביר "טבע" על גיילן נאמנות כלפיו בעזרת האומנות, כאשר כעס עליו). בזמן השיעורים, גיילן מתייחס לפיץ ללא כבוד, פונה אליו בשם "ממזר". בשלב מסוים הוא מנסה להרוג אותו, אך ללא הצלחה. במקביל הוא מנסה לפגוע בלימודי האומנות שלו, על ידי כך ששלח אותו לעיירה ריקון (העיירה הראשונה של המרוקנים), כדי לראות האם פיץ יוכל להסתדר ולחזור משם בעזרת האומנות. האזור מלא במרוקנים שמתקיפים את פיץ, אך הוא מצליח לשרוד וחוזר בריא ושלם לטירה. בזמן שהותו מחוץ לטירה, ניסיון התנקשות של גיילן כנגד בוריך מסוכל, אך בתהליך - סמית'י, הכלבה שהגבירה סבלנות נתנה לפיץ (ואליה הוא היה מחובר עם הבינה), נהרגת.
לקראת סוף הספר, פיץ מתבקש ללכת לממלכת ההרים, השכנה לשש הדוכסיות במטרה להרוג את הנסיך שלהם, רוריסק. המשימה של פיץ נחשפת כאשר דודו, הדר, מגלה לאחותו של הנסיך, קטריקן על המשימה של פיץ. הסוד מתגלה כאשר פיץ שיכור, ולכן חסר תועלת. הוא מוצא את עצמו באמצע מזימה לגנוב את כס המלכות עבור הדר, בעזרתו של גיילן, שמנסה להתנקש בנסיך אמת בעזרת האומנות. הנסיך רוריסק מורעל ומת, מה שמשאיר את קטריקן, שבינתיים מובטחת לאמת, כיורשת היחידה של הממלכה. פיץ מורעל וכמעט טובע למוות, ניסיון של הדר להרוג אותו. כאשר פיץ מרגיש שסופו קרב, הוא משתמש באומנות ויוצר קשר עם אמת ושניהם ביחד מצליחים להרוס את גיילן. בסופו של דבר פיץ ניצל על ידי כלבו הישן רחרחני, שלא נהרג על ידי בוריך, אלא נשלח לממלכת ההר כמתנה לנסיך רוריסק. במהלך החילוץ של פיץ בבריכה שכמעט טבע בה, רחרחני משתמש בשיניו כדי למשות אותו מהמים, דבר המשאיר סימני שיניים עמוקים בידו של פיץ. בהמשך פיץ לומד להעריך את הצלקות הללו, אשר מסמלות עבורו את אהבתו ונאמנותו הגדולה של הכלב רחרחני. לאחר מכן רחרחני מת גם הוא. בסופו של דבר פיץ' ניצל ומתרפא, ובדפים האחרונים של הספר, פיץ מבכה את מותו של רחרחני.
קבלה בקרב מעריצי הז'אנר
הספר קיבל ביקורות חיוביות ביותר בעיתון Publishers Weekly, הטוענות כי הספר היה "ניצוץ ראשוני בשדה הסבוך של סוגת הפנטזיה האפית". המגזין Kirkus Reviews מצא שהספר היה "עצמאי באופן מספק, אבל בכל זאת משאיר פתח להרחבות עתידיות". המגיב אדם חילר, הילל את בניית הדמויות וטען שהן מאוד מורכבות ועמוקות.
ביקורת שלילית בנוגע לספר הייתה בעיקר מפני שהוא בסגנון מעט ישן, וגם שהספר אינו לחלוטין מצליח לעמוד עצמאית.
השפעתו
הלהקה Within Temptation השתמשה בספר הזה כהשראה עבור השיר שלהם "Hand Of Sorrow" מהאלבום The Heart of everything. להקה נוספת בשם Kitchen party השתמשה בספר כהשראה עבור הסינגל שלהם מ-2013 - fitz Poem.
His Master's Voice
His Master's Voice ("קול בעליו", נקרא גם Nipper, "ניפר"), הוא ציור שהפך לסמל למספר מותגי הקלטות וחברות תקליטים. בתמונה המקורית הכלב מאזין לפונוגרף, אולם עקב רכישת הזכויות על הציור על ידי חברת גרמופון הבריטית, שונה המכשיר לגרמופון.
הציור
בשנת 1899 צייר הצייר האנגלי פרנסיס בארוד (Francis Barraud; 1856–1924) את הציור "הכלב ניפר מאזין לקול בעליו המנוח". הכלב, כנראה מגזע ג'ק ראסל טרייר בשם ניפר, נמצא בעיר בריסטול על ידי אחיו של האמן, מרק. כאשר מרק נפטר נלקח הכלב על ידי האמן לליברפול. ברשותו של מרק היה מכשיר פונוגרף מתוצרת אדיסון, עליו ניתן היה להקליט על גבי גלילי-שעווה. בארוד התרשם שהכלב מאזין ומכיר את קולו של מרק המוקלט על גבי הגליל ומושמע על ידי הפונוגרף, התמונה נחרטה בזכרונו והוא צייר אותה שלוש שנים לאחר מותו של הכלב. בארוד הציע את הציור לתומאס אלווה אדיסון, שלא אהב את הציור ואף הביע חשש שהציבור לא יבין את הסיטואציה המוצגת בו.
לפיכך הציג בארוד את הציור לבארי אוון (William Barry Owen), שותפו של ממציא הגרמופון, אמיל ברלינר ומבעלי חברת גרמופון הבריטית. אוון הסכים לרכוש את הציור, תוך דרישה לביצוע שינויים ובהם שינוי צבע האפרכסת משחור לנחושת ושינוי המכשיר מפונוגרף לגרמופון. השינוי בסוג המכשיר הפך את הסיטואציה לבעייתית מבחינה לוגית, כיוון שלא ניתן להקליט קולו של אדם באמצעים ביתיים על גבי תקליט גרמופון ולכן הכלב האזין כביכול לקול בעליו שהוקלט באולפן הקלטות. בנוסף נקבע שמו של הציור ל"His Master's Voice".
הציור כסמל
ב-1909 היה הכלב ניפר לסמלה של חברת גרמופון הבריטית, והיה כה מזוהה עמה עד כי היא נקראה, באופן רווח אך בלתי רשמי, His Master's Voice ובקיצור HMV, שהפכה לחטיבה בענקית האלקטרוניקה, EMI. חברת גרמופון הבריטית החזיקה בזכויות השימוש בסמל במדינות חבר העמים הבריטי.
ביפן רכשה את זכויות השימוש בסמל חברת JVC כיורשת נכסיה של "ויקטור טוקינג משין, יפן".
עד מלחמת העולם השנייה החזיקה דויטשה גרמופון בזכויות על הסמל בגרמניה ובמדינות נוספות במרכז אירופה, לאחר המלחמה הועברו הזכויות ל-EMI.
ייצוגים שונים של "ניפר"
הכלב "ניפר", ובנו (שנוצר על ידי פרסומאים ב-1997) "צ'יפר", הופיעו בפרסומות רבות של RCA-ויקטור, HMV ו-JVC לאורך השנים. דמות הכלב נמכרה באופנים שונים כמקדם מכירות וכללה בובות ופסלים, שנחשבים כיום לפריטי אספנות וכן הדפסים של הדמות על גבי מוצרים שונים.
במשרדי RCA בניו יורק מצוי ויטרז' של הסמל. על גבי בניין משרדי RCA באולבני מוצג פסל ענק של ניפר במשקל 4 טון.
מסדר הדרקון
ממוזער|שמאל| שחזור של סמל המסדר מסדר הדרקון (בגרמנית: Drachenorden, בלטינית: Societas Draconistrarum) היה מסדר צבאי נוצרי של אצילים שנוסד על ידי זיגמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ורעייתו ברברה צילי ( Barbara Cilli 1451 - 1390/95), בתקופה שכיהן כמלך הונגריה על מנת שחברי המסדר יגוננו על המשפחה המלכותית ועל הכנסייה הקתולית. חברי המסדר כונו בשם "דרקוניסטים". בהקמתו, ב-12 בדצמבר 1408, נועד המסדר למאבק נגד ה"הכופרים והסכיסמאטיים". בשלושת עשורים הראשונים לקיומו עיקר מאבקו כוון נגד ה"כפירה" ההוסיטית בצ'כיה. מאוחר יותר, הוא ביקש לפנות אל המאבק באימפריה העות'מאנית.
אחד מחברי המסדר, החל משנת 1431, היה הנסיך הרומני ולאד השני "השד" ומשערים שכינויו "השד" (ברומנית "דרקול"), נובע מהיותו דרקוניסט. בנו, ולאד המשפד (Vlad Ţepeş) "ולאד צפש" במקור, כונה ברומנית גם "דרקוליה" Drăculea (השד הקטן - להבדיל מאביו) ונתן השראה לדמות האגדית של הרוזן הערפד דרקולה. סמל המסדר היה דרקון שזנבו כרוך סביב צווארו ויוצר בכך מעגל, כמו מעגל חברי המסדר.
מבנה המסדר
במעגל הראשון מספר חברי המסדר המקורי היה 24 ועם מותו של אחד מהם התמנה אחר במקומו. העומד בראש המסדר, Maestru magnificus, היה מלך הונגריה וסביבו חמישה מגינים הנושאים את הדרגה מרשל. גם ליתר חברי המסדר היו מגינים במספר לא קבוע.
הפטרונים הרוחניים של המסדר היו גאורגיוס הקדוש, המלאך מיכאל ומרגרטה הבתולה.
Freenode
Freenode (פְרינוֹד) היא רשת IRC פופולרית שנוצרה כדי לדון בפרויקטים מבוזרים. זוהי רשת ה־IRC הפופולרית ביותר עבור פרויקטי תוכנה חופשית. לרשת כ־17 שרתים באירופה ובארצות הברית והם כולם זמינים בשם chat.freenode.net.
שמות ערוצים
ב־IRC התקשורת מתנהלת בדרך כלל בערוצים. שם ערוץ מתחיל כרגיל בסולמית (#). רשת Freenode מאפשרת לכל אחד לרשום ערוצים כדי למנוע השתלטות עליהם. אולם היא באופן כללי שומרת שמות "רגילים" (שמתחילים בסולמית אחת) לפרויקטים אמיתיים באותו שם. כמו כן אסור לרשום שם שמתחיל בשם של פרויקט קיים ללא הסכמת אותו הפרויקט. ערוצים שלא שייכים לדברים שהם פרויקטים רשמיים, מקבלים תחילית של שתי סולמיות (##).
לדוגמה: הערוץ של פרויקט ויקיפדיה הוא. יש לא מעט ערוצים אחרים שקשורים לוויקיפדיה, כגון #wikipedia-de בגרמנית. הערוץ לדיבורים על פילוסופיה נקרא ##philosophy עם שתי סולמיות מכיוון שזה אינו פרויקט מוגדר.
המרכז לפרויקטים מבוזרים
המרכז לפרויקטים מבוזרים (Peer-Directed Projects Center, בקיצור PDPC) הוא מלכ"ר שהוקם בשנת 2002 ומיועד להוות ישות משפטית שתוכל לטפל בענייני רשת Freenode.
השרתים
בניגוד לרשתות IRC אחרות, רשת Freenode אינה סתם אוסף של שרתים. כל השרתים ברשת מנוהלים על ידי אנשי הרשת.
במקור השתמשה הרשת בתוכנת השרת היפריון, אולם בתחילת 2010 היא עברה להשתמש בשרת משלה בשם ircd-seven.
פלויד האסקל
פלויד קירק האסקל (באנגלית: Floyd Kirk Haskell; 7 בפברואר 1916 – 25 באוגוסט 1998) היה פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי, שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת קולורדו בשנים 1973–1979.
ביוגרפיה
פלויד האסקל נולד במוריסטאון שבניו ג'רזי, בנם של אדוארד קירק וגלדיס (לבית קלארקסון) האסקל. אביו היה בנקאי השקעות. ב-1937 השלים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת הרווארד. במהלך לימודיו שיחק בקבוצות הפוטבול, הרוגבי והכדורגל והיה נשיא "מועדון הרי הרוקי". ב-1941 קיבל תואר במשפטים מבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד. באותה שנה נישא לאיילין ניקול, אשר הייתה רעייתו עד גירושיהם ב-1976. נולדו להם שלוש בנות — איוני, אוולין ופמלה.
בשנים 1941–1945, במהלך מלחמת העולם השנייה, שירת האסקל בצבא ארצות הברית. הוא נלחם בקרבות באסיה והשתחרר בדרגת מייג'ור. הוא עוטר בכוכב הארד על עבודתו המודיעינית. ב-1946, אחרי שירותו הצבאי, התקבל האסקל ללשכת עורכי הדין של מדינת קולורדו ועבר לדנוור, שם עבד כעורך דין לענייני מיסוי.
Q (כתב עת)
Q פורסם במקור על ידי קבוצת המדיה EMAP והבדיל את עצמו מחלק גדול מהעיתונות המוזיקלית האחרת עם הפצה חודשית וסטנדרטים גבוהים יותר של צילום ודפוס. בשנים הראשונות לתפוצתו, כונה המגזין בשם "המדריך המודרני למוזיקה ועוד". במקור, הוא היה אמור להיקרא Cue, אך השם שונה שמא לא ייווצר בלבול בינו לבין מגזין סנוקר. סיבה נוספת, שצוינה במהדורה ה-200 של Q, היא ששם באורך אות אחת בלבד, יהיה בולט יותר בדוכני העיתונים.
פלויד האסקל
ביוגרפיה
ב-1964 נבחר האסקל לבית הנבחרים של מדינת קולורדו כנציג מחוז אראפהו, וכיהן בו עד 1969 מטעם המפלגה הרפובליקנית. כחבר בית המחוקקים המדינתי, התמנה ב-1967 לעוזר מנהיג הרוב, כיהן כיושב ראש ועדת המשפט, והיה חבר בוועדות החינוך והכספים של הבית. ב-1970 עבר מן המפלגה הרפובליקנית למפלגה הדמוקרטית כמחאה על החלטת נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון לפלוש לקמבודיה במהלך מלחמת וייטנאם.
ב-1972 החליט האסקל להתמודד נגד הסנאטור הרפובליקני המכהן, גורדון אלוט, על מושבו בסנאט של ארצות הברית. בבחירות המקדימות במפלגה הדמוקטית גבר על אנתוני וולאק, חבר הסנאט של קולורדו ולימים נשיא בית המשפט העליון של קולורדו. בבחירות הכלליות התמודדו האסקל, אלוט ומתמודדים ממפלגת ראסה אונידה (Raza Unida Party) ומן המפלגה העצמאית האמריקאית. האסקל גבר על אלוט בפער של פחות מ-10,000 קולות. בבחירות לנשיאות ניצח בקולורדו הנשיא ניקסון.
האסקל הושבע לתפקידו בינואר 1973. הוא כיהן כחבר בוועדת הכספים ובוועדת האנרגיה ומשאבי הטבע, שם יצא לו מוניטין של תומך ברפורמה במערך המיסוי וכסביבתן. הוא תמך בוויסות פליטות גזים מכלי רכב, באמנות תעלת פנמה ובשימוש במקורות אנרגיה חלופיים. ב-1978 הפסיד האסקל בבחירות לתקופת כהונה שנייה לחבר בית הנבחרים של ארצות הברית ויליאם ארמסטרונג, בפער של 40% לעומת 59% מקולות הבוחרים.
לאחר הקריירה שלו בסנאט העתיק האסקל את מגוריו לוושינגטון הבירה, שם עסק בעריכת דין בטרם הצטרף לארגון "Common Cause" ולקבוצה דו-מפלגתית של חברי קונגרס לשעבר שקראו לרפורמה במימון בחירות. ב-1979 נישא האסקל בשנית לנינה טוטנברג, הכתבת לענייני משפט של NPR, והם נשארו נשואים עד למותו ב-1998. האסקל סבל מדימום מוחי ב-1994 לאחר שנפל על קרח ליד ביתו בוושינגטון. הוא נפטר כתוצאה מדלקת ריאות ארבע שנים לאחר מכן, בגיל 82, כשחזר מחופשה במיין עם רעייתו.
רודולף פירקושני
רודולף פירקושני (בצ'כית: Rudolf Firkušny; 11 בפברואר 1912 – 19 ביולי 1994) היה פסנתרן יהודי אמריקאי יליד צ'כיה.
ביוגרפיה
רודולף פירקושני נולד בנאפאיידלה שבמוראביה. את לימודי המוזיקה החל אצל המלחינים לאוש יאנאצ'ק ויוזף סוק והפסנתרן וילם קורץ. בהמשך למד אצל אלפרד קורטו וארטור שנאבל. הוא החל את הופעותיו ביבשת אירופה בשנות ה-20 של המאה ה-20. הופעתו הראשונה בלונדון הייתה בשנת 1933 ובניו יורק ב-1938. בשנת 1939 נמלט מן הנאצים לפריז ולאחר מכן השתקע בארצות הברית והתאזרח שם.
הרפרטואר שפירקושני פיתח עם השנים היה רחב; הוא ביצע במיומנות יצירות משל מוצרט, בטהובן, שופן וברהמס, כמו גם דביסי ומוסורגסקי. עם זאת, פרסומו בא לו בעיקר מביצוע יצירותיהם המלחינים הצ'כיים סמטנה, דבוז'אק יאנאצ'ק ומרטינו (שכתב מספר יצירות בשבילו). הוא אף הקליט את מכלול יצירות הפסנתר של יאנאצ'ק.
פירקושני עשה מוניטין לקונצ'רטו היחיד לפסנתר של דבוז'אק, שאותו ניגן עם תזמורות שונות ותחת שרביטם של מנצחים שונים ברחבי העולם. במקור ניגן את הגרסה המתוקנת של מורו, קורץ, ואפילו הוסיף ועיבד אותה; אך בסופו של דבר חזר לגרסה המקורית של דבוז'אק.
לצד נגינתו כסולן, היה פירקושני נלהב גם למוזיקה קאמרית ובין שותפיו הבולטים ביותר היו הצ'לנים פייר פורנייה, גרגור פיאטיגורסקי, יאנוש סטארקר ולין הארל, הכנרים נתן מילשטיין ואריקה מוריני, הוויולן ויליאם פרימרוז ורביעיית ג'וליארד. הוא גם ניגן בביצועי בכורה יצירות רבות של מלחינים בני זמנו, לא רק של צ'כים כמו ידידו בוהוסלב מרטינו אלא גם של הווארד הנסון, ג'אן קרלו מנוטי, סמיואל בארבר ואלברטו חינסטרה.
פירקושני לימד בג'וליארד בניו יורק, באספן (קולורדו) ובמרכז ברקשייר למוזיקה בטנגלווד. בין תלמידיו אפשר למנות את יפים ברונפמן, אבנר ארד, שרה דייוויס ביכנר, וקרלייל פלויד. אחרי נפילת המשטר הקומוניסטי במולדתו (מהפכת הקטיפה של 1989), חזר פירקושני לצ'כוסלובקיה וניגן שם לראשונה אחרי למעלה מ-40 שנות היעדרות. אירוע הופעתו בפסטיבל האביב הבינלאומי של פראג הוכרז כאחד החשובים ביותר בפסטיבל, כמו גם שובו של בן ארצו וידידו רפאל קובליק. פירקושני שמר על כשרונותיו היוצאים מן הכלל גם בשנותיו המתקדמות; הוא ניגן, לדוגמה, רסיטל מלא של סונאטות מאת דבוז'אק-יאנאצ'ק-ברהמס-בטהובן בפראג, ב-18 במאי 1992, עם הכנר יוזף סוק (נכדו ובן-שמו של מורו, המלחין יוזף סוק ונינו של דבוז'אק). פירקושני ניגן רק פעמיים בפסטיבל האביב, בראשונה ניגן ב-1946 את הקונצ'רטו לפסנתר של דבוז'אק ואז, ב-1990, ניגן את הקונצ'רטו השני לפסנתר של בוהוסלב מרטינו.
פירקושני מת בסטאטסבורג, ניו יורק ב-1994. ב-2008 נטמן אפרו, יחד עם זה של אשתו, במקום כבוד בבית הקברות המרכזי בברנו, סמוך למורו הראשון, לאוש יאנאצ'ק.
תלמידו קרלייל פלויד כתב את הסונאטה היחידה שלו לפסנתר בשנות ה-50' למען פירקושני, שביצע אותה פעם אחת, ברסיטל בקרנגי הול. לאחר זאת המתינה הסונאטה עד שבשנת 2009 ביצע אותו דניאל רוונאף, שלמד אותה עם המלחין והקליט אותה לראשונה.
טקומה
טקומה (באנגלית: Tacoma) היא עיר במדינת וושינגטון שבארצות הברית, והשלישית בגודלה בה. העיר ממוקמת במרחק של כ-51 ק"מ דרומית לסיאטל וכ-50 ק"מ צפון-מזרחית לבירה אולימפיה. העיר שוכנת על חצי אי בקצהו הדרומי של מפרץ פיוג'יט, והיא העיר השנייה בגודלה באזור המפרץ. היא משתרעת על שטח של 162.2 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה 219,346 תושבים נכון ל-2020. העיר היא בירת מחוז פירס ובה נמצא מושב ממשלת המחוז.
שי אשכנזי
מחקריו עוסקים בעיקר בנושאי מחלות זיהומיות, בעמידות לאנטיביוטיקה, פיתוח חיסונים וחינוך רפואי.
טקומה
אתרים ידועים בעיר הם הגשרים המרשימים על הנהר, נמל טקומה, פארק פוינט דפיאנס (Point Defiance Park), מבנים היסטוריים כגון תחנת כיבוי האש מספר 9 (Engine House No. 9) ואניית הכיבוי מס' 1 (Fireboat No. 1), מוזיאון האמנות בעיר ומוזיאון הזכוכית.
שי אשכנזי
קורות חיים
אשכנזי נולד וגדל בתל אביב-יפו. בכתה ד' זכה ב"פרס ביאליק" בכתיבת חיבורים. את לימודיו התיכוניים עשה בתיכון עירוני ז'. היה סגן חתן התנ"ך העולמי לנוער בשנת 1968.
טקומה
עיר תאומה שלה היא קריית מוצקין אשר בישראל.
שי אשכנזי
קורות חיים
למד רפואה במסגרת העתודה האקדמית בפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית והדסה בירושלים (1969–1976).
לאחר סיום לימודיו, שירת בצה"ל כרופא גדודי וחטיבתי, כרופא מוטס בצוות עזר אוויר וכאחראי על תחום המניעה והחיסונים בחיל הרפואה, והשתחרר בדרגת סגן־אלוף.
בשנת 1987 אשכנזי סיים את ההתמחות ברפואת ילדים, ויצא ל-3 שנות השתלמות קלינית ומחקרית במחלות זיהומיות בילדים בארצות הברית, וב-1991 קיבל תואר מומחה במחלות זיהומיות.
בשנת 2016 מונה ליושב ראש האיגוד הישראלי לרפואת ילדים.
אשכנזי הוא פרופ’ אֶמֶרִיטוּס בפקולטה לרפואה ע״ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2018 מונה לדיקן בית הספר לרפואה על שם ד״ר מרים ושלדון ג. אדלסון באוניברסיטת אריאל בשומרון, שם הוא חוקר ומלמד מגוון קורסים בתחומי התמחותו.
אשכנזי מתגורר בפתח תקווה יחד עם אשתו מלכה (מומחית ברפואת שיניים לילדים). הוא אב ל-3 ילדים וסב לנכדים.
השכלה וקריירה אקדמית
אשכנזי למד רפואה במסגרת העתודה האקדמית בפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים והדסה, וב-3 משנות לימודיו היה אשכנזי מצטיין הדיקן.
בין השנים 1985 - 1987 היה אשכנזי חבר בוועדת הבחינות ברפואת ילדים, בית הספר לרפואה סאקלר, אוניברסיטת תל אביב, ובין השנים 1995 - 1998, כיהן כיושב ראש הוועדה.
החל משנת 2016 ועד היום (2020), משמש כיושב ראש האיגוד הישראלי לרפואת ילדים. כמו כן, הוא חבר המועצה הלאומית לבריאות הילד, חבר הוועד הפועל של המועצה המדעית וועדת החינוך של האיגוד העולמי למחלות זיהומיות בילדים.
בעבר כיהן כיו"ר המועצה המדעית, יו"ר ראשון של החוג למחלות זיהומיות בילדים ויו"ר ועדת ההשתלמות של האיגוד האירופאי למחלות זיהומיות בילדים.
במסגרת מקצועית
בין השנים 1981 - 1987 כיהן כרופא במחלקת הילדים, המרכז הרפואי בילינסון, פתח תקווה, ישראל, ולאחר מכן כיהן כרופא המחלקה למחלות זיהומיות בילדים, בבית הספר לרפואה, באוניברסיטת יוסטון בטקסס. ב-1989, מונה כמרצה במחלקה למחלות זיהומיות בילדים ובית חולים לילדים אוניברסיטאי, יוסטון, טקסס, ארצות הברית.
לאחר שחזר לישראל, כיהן אשכנזי בתפקידים בכירים במרכז שניידר לרפואת ילדים, פתח תקווה, ישראל: בין השנים 1991 - 1998 כסגן מנהל המחלקה לרפואת ילדים, בשנת 1995 הקים והיה המנהל הראשון של היחידה למחלות זיהומיות ובין השנים 1998 - 2018 כמנהל המחלקה לרפואת ילדים א' בשניידר.
במסגרת אקדמית
לאחר שסיים את ההתמחות ברפואה, אשכנזי החל ללמד בית הספר לרפואה סאקלר, באוניברסיטת תל אביב בדרגת מרצה, וכן יצא בשנת 1983 לתקופת מחקר במכון ויצמן למדע ברחובות.
בשנת 1987 עבר יחד עם משפחתו לארצות הברית ולימד באוניברסיטת יוסטון בטקסס, שם שימש כמרצה לרפואת ילדים ומחלות זיהומיות.
עם חזרתו לישראל, ב-1991 כיהן כמרצה בכיר לרפואת ילדים, בית הספר לרפואה סאקלר, אוניברסיטת תל אביב, ב-1995, קיבל תואר פרופסור חבר לרפואת ילדים, ובשנת - 1999 קיבל תואר פרופסור מן המניין בפקולטה לרפואה סאקלר. אוניברסיטת אביב.
בין השנים 1997 - 2003, היה אשכנזי חבר ועד ההוראה בבית הספר לרפואה סאקלר, תל אביב ובין השנים 1998 - 2003 כיהן כראש ועדת מורים-סטודנטים, בית הספר לרפואה סאקלר. בשנים 2007–2018 כיהן כראש הקתדרה למחקר פדיאטרי ע"ש אריה ולאה פיקל בפקולטה לרפואה, אוניברסיטת תל אביב.
משנת 2018 ועד היום (2020) מכהן אשכנזי כפרופסור מן המניין לרפואה, בית הספר לרפואה ע"ש אדלסון, אוניברסיטת אריאל וכפרופסור אמריטוס באוניברסיטת תל אביב.
פעילות וחברות בוועדות וארגונים בישראל
פרופ' אשכנזי פועל בין היתר, בארגונים הבאים:
חבר מערכת
אשכנזי שימש כעורך במערכות כתבי העת המדעיים והרפואיים הבאים:
מאמרים
אשכנזי פרסם למעלה מ-280 מאמרים אקדמיים, העוסקים בתחומים של מחלות זיהומיות בילדים, תגובת האדם למחלות הזיהמיות, עמידות חיידקים לאנטיביוטיקה, פיתוח חיסונים חדשניים וחינוך רפואי.
סמל קומורו
סמל קומורו מורכב מחצי סהר אשר מופיע גם בדגלה הלאומי. במרכז הסהר מופיעים ארבעה כוכבים המייצגים את ארבעת איי המדינה. מעל הסהר ישנה שמש זורחת ממנה יוצאים שמונה קרניים. מסביב לנקודה המרכזית בסמל, כתוב שם המדינה בצרפתית וערבית.
הסמל תחום בצידיו על ידי שני ענפי זית, ועל ידי סרט הנושא את המוטו הלאומי של המדינה, "אחדות, צדק, קידמה", בחלקו התחתון.
אסרו חג
אִסְרוּ חַג הוא היום שאחרי כל אחד משלושת הרגלים: פסח, שבועות וסוכות. ביום 'אסרו חג' אין קדושה מיוחדת, אך יש הנוהגים להרבות בו באכילה ושתייה וממשיכים בהם מעט משמחת החג היוצא.
זמנו
כאמור 'אסרו חג' הוא היום שלאחר החג, לפיכך בארץ ישראל תאריכי אסרו חג הם:
בחו"ל אסרו חג חל לאחר יום טוב שני של גלויות:
מקור השם
השם שאוב מן המקרא: "אִסְרוּ חַג בַּעֲבֹתִים עַד קַרְנוֹת הַמִּזְבֵּחַ" . ברובד הפשט הוא מבואר כך: קישרו את קרבן החג בחבלים והביאוהו אל המזבח. בתלמוד דרשו פסוק זה בצורות אחרות, כשלפירוש האחרון (מתוך שלושה) מדובר על מעלת אכילה ושתייה הקשורים לחג:
בתלמוד הירושלמי נקרא איסרו חג בשם "בריה דמועדא" – שפירושו הוא: "בנו של המועד":
מנהג להרבות קצת באכילה ושתיה
רבי ישראל אנקווה בספרו מנורת המאור הביא שני טעמים למנהג האכילה והשתייה באסרו חג: בספר תורה לשמה מוכיח את אחד השואלים על כך שאין נזהרים בעירו בכבוד 'אסרו חג':
איסור תענית
נוהגים שלא להתענות באסרו חג ואין אומרים בו תחנון. בתלמוד הירושלמי (מסכת עבודה זרה פרק א סוף הלכה א), לומדים זאת מעזרא ונחמיה בהכרזתם על צום וחגירת (לבישת) שק בכ"ד בתשרי, ולא יום קודם, בכ"ג תשרי, אסרו חג שמיני עצרת.
תחנון
נוהגים שלא לומר תחנון באסרו חג, ואפילו בקהילות שנוהגים לחזור לומר תחנון מיד אחרי אסרו חג של סוכות ושבועות. בקצת קהילות, נוהגים גם שלא לומר למנצח באסרו חג.
נייתן קרס
ניית'ן קארל קרס (באנגלית: Nathan Karl Kress; נולד ב-18 בנובמבר 1992) הוא שחקן, מדבב ובמאי טלוויזיה אמריקאי. מוכר בעיקר בזכות תפקידו בתור פרדי בנסון בסדרת הנוער "iCarly" בערוץ ניקלודיאון וגם בחידוש לסדרה זו "ICarly - 2021".
ביוגרפיה
קרס נולד בגלנדייל, קליפורניה שבארצות הברית, למשפחה נוצרית. לו שני אחים, אנדרו וקווין, שלעומתו, אף אחד מהם לא נוטל חלק בעסקי השעשועים.
בגיל 4 החל את הקריירה המקצועית שלו כשהפגין יכולות בזיכרון ובשינון טקסט כאשר שינן דיאלוגים וציטוטים מהטלוויזיה ולאחר מכן הציג בפני משפחתו. הדבר הניע את אמו לקחת אותו למבחני בד פתוחים, שם לאחר זמן קצר ביותר חתם על הסכם עם סוכן כישרונות שהבחין בכישרונותיו. למשך שלוש השנים הבאות, קרס הופיע במספר פרסומות מודפסות, כמו כן בפרסומות טלוויזיוניות רבות ובנוסף גילם תפקידי דיבוב שונים, כאשר המפורסם ביותר מביניהם הוא התפקיד הכפול שקיבל בסרט ההמשך של בייב, "בייב: חזיר בעיר הגדולה". בגיל 6 בחר קרס לקחת הפסקה ממשחק וחזר ללמוד בבית ספר רגיל, אז ניהל במשך חמש שנים חיים רגילים למדי עד הגיעו לגיל 11, בו החליט לחזור למשחק באופן מקצועי וחזר ללמוד בביתו.
קריירה
בהיותו בן 11, קרס לוהק להצגה בית ספרית של "בגדי המלך החדשים", שם גילם את המלך. התפקיד הצית מחדש את עניינו של קרס במשחק וכשסיים את כיתה ה' הוא שאל את הוריו אם הוא יכול ללמוד בחינוך ביתי כך שיוכל לחזור למשחק. באותה השנה חבר לבית הספר הקודם שלו הכיר לו סוכן ולאחר שהלך למחנה הקיץ למשחק "מחנה מגף", הוא עמד בקרוב לחזור להשתתף באודישנים מקצועיים.
באפריל 2005, קרס הופיע לראשונה בטלוויזיה בתוכנית האירוח של ג'ימי קימל, "ג'ימי קימל בשידור חי!", באחד ממערכוני הקומדיה ובו גילם את סיימון קאוול בצעירותו. יתר על כן, הוא השתתף בארבעה מערכונים שונים באותה התוכנית בין השנים 2005–2006. במשך השנתיים הבאות לאחר מכן, קרס המשיך לשחק תפקידים קטנים כדוגמת תפקידי אורח בסדרות דרמה כגון "האוס", תיקו ו"ללא עקבות" וגם בסדרת הקומדיה של ערוץ דיסני "החיים היפים של זאק וקודי". כמו כן הוא הופיע בכמה סרטים קצרים כגון "Inc" ,"Pickled", "Magnus" ו"Bag", שעל תפקידו בסרט זה קיבל פרס ג'ורי של פסטיבל הסרט 168. מלבד היותו שחקן מול מצלמה, עבד קרס במקביל על קריירת הדיבוב שלו בסרט המונפש "Chicken Little" ובסדרה המצוירת של ניקלודיאון "בית ספר שוריקן", שם דיבב מספר דמויות ונחשב לשחקן הראשי בסדרה.
בפברואר 2006, קיבל קרס תפקיד קצר בקומדיית הנוער "דרייק וג'וש", טופלין - ילד "חנון" במסיבת יום הולדת שמאוהב באחותם הקטנה של דרייק וג'וש, מייגן (שמגולמת על ידי מירנדה קוסגרוב). קרס לא ידע באותו הזמן שתפקיד זעיר זה יוביל אותו להזדמנות לקבל פרסום רב. בזמן שצילם את תפקידו לסדרה, יוצר הסדרה ומפיקה בפועל, דן שניידר, התעניין בו וקרא לו על מנת להציג לו מספר מנהלים. במקביל, שניידר פיתח סדרה חדשה עבור ניקלודיאון והיה בחיפושים עבור נער שימלא את אחד התפקידים הראשיים. שם סדרה זו התגלה בהמשך כ"איי קרלי".
תפקידו של טופלין היה דומה לדמות שנקראה "פרדי" ששניידר יצר ב"איי קרלי". שניידר התרשם כל כך מהופעתו של קרס עד כדי כך שזכר את תפקידו הזעיר, וכשישה חודשים לאחריו נקרא פעם נוספת על מנת לבצע אודישן לדמותו של פרדי, זמן קצר לאחר יום הולדתו ה14. לאחר מספר אודישנים, קרס הוזמן בחזרה לבדיקת מסך עם מירנדה קוסגרוב וג'נט מקארדי וכעבור מספר ימים התבשר כי הוא קיבל את התפקיד של פרדי. דמות זו מאוהבת בדמותה של קרלי המגולמת על ידי מירנדה קוסגרוב, בדומה למצב עם תפקידו הזעיר הקודם ולכן הוחלט למחוק את הסצנות בהן כיכב ב"דרייק וג'וש" על מנת למנוע בלבול ותהיות של צופי ניקלודיאון הצעירים.
במרץ 2010, קרס השתתף כשחקן אורח בסדרת הטלוויזיה של CBS הנקראת "CSI" בפרק 15 של עונה 10, "ארץ לעולם לא". קרס שיחק את מייסון וורד, אחד משני חבריו הטובים ביותר של קורבן רצח של אסיר. קרס תיאר את תפקידו לאתר Fanlala: "זאת הייתה הזדמנות נהדרת בשבילי לנסות משחק מסוג שונה. כבר הופעתי בכמה סדרות דרמה בעבר, אבל חוץ מכמה סצנות טיפה רציניות באיי קרלי, כבר עבר הרבה זמן מאז שהייתה לי את ההזדמנות לעשות משהו שהוא לא קומדיה". מאוחר יותר בשנה זו, קרס חזר לתפקיד קומיים בהופעתו כאורח בסדרה "טרו ג'קסון" כשגילם את הנסיך גבריאל ודיבב את רונלד בסדרה המונפשת של ניקלודיאון, הפינגווינים ממדגסקר. באותה שנה, הצטרף לצוות השחקנים של הסדרה "ביג טיים ראש" כתפקיד פרדי בנסון, אותה דמות ששיחק ב"iCarly" הוא שיחק בתפקיד ראשי בשנת 2010 עד 2013.
בשנה 2011, לקראת צילומי העונה החמישית של איי קרלי, דיברה מירנדה קוסגרוב על קרס וג'נט מקארדי בריאיון לMiddleTown Press: "אני מכירה אותם מאז שאני הייתי קטנה. אני כבר לא יכולה לחכות לחזור לצילומים. זה כמו הבית שלי רק רחוק מהבית שלי". הצילומים לiCarly המשיכו עד לעונה השביעית והאחרונה (בישראל הוגדרה כחמישית). הפרק האחרון לסדרה שודר ב-23 בנובמבר 2012. בסצנה האחרונה ניתן לשמוע את קולו של קרס אומר "ו... סיימנו" (באנגלית גם: אנחנו שקופים) - משפט שהיה נוהג לומר בסוף כל צילום תוכנית רשת בסדרה. ב-2013 יצאה תוכנית ההמשך לסדרה, סאם וקאט, שם גילם קרס את תפקידו פעם נוספת באחד הפרקים ואף ניהל דיאלוג עם הדמות ששיחקה את אימו פנים מול פנים.
ב-2014, קרס שיחק בסרט "בתוך הסופה" ("Into The Storm") ובנוסף כיכב בתוכנית הרשת "תיכון משחקי וידאו". באותה שנה, חזר לגלם את דמותו של פרדי בנסון ב"iCarly" עד לשנת 2021.
ב-2015, קרס ביים לראשונה בסדרה הסוכן הנרי, שנכתבה על ידי דן שניידר, היוצר של iCarly. באותה השנה השתתף כאורח בעונה החמישית של הסדרה "הוואי חמש-אפס". בשנת 2016 שיחק בסרט האימה "ספרי לי איך אני אמות" ומ-2016 החל לביים סדרה נוספת מבית שניידר, השייקריות. בפרק 23 של עונה 2 של הסדרה הזו, הילדים התמכרו לסדרה iCarly ורצו לדעת במי פרדי בחר בסוף: בסאם או בקרלי. הם מגיעים לנייתן קרס, השחקן שמשחק את פרדי ושואלים אותו במי פרדי בחר. נייתן עונה להם שמכיוון שזה לעולם לא נכתב בתסריט, הוא לא יודע במי פרדי בחר, אז הילדים שואלים אותו אם לו, לנייתן, הייתה את האפשרות לבחור, במי הוא היה בוחר? בדיוק שנייתן מגיע לענות להם אז אבא של אחד הילדים פורץ לחדר, בורח והשומרים של הבית מלון לוקחים את הילדים. גם נייתן מעלה עוד 2 שאלות שנשאלו הרבה על ידי מעריצי הסדרה iCarly (חורים שחורים שקשורים לסדרה): מה העז עשתה לקרלי ומי זאת אמא של קרלי?
חיים אישיים
בפברואר 2011, קרס סיים את התיכון וקיווה להגיע לאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס שבה גם למד אביו. בזמן הצילומים של iCarly, קרס למד עם מורים פרטיים על הסט וכך גם מירנדה קוסגרוב וג'נט מקארדי ששיחק לצדן. בסופי שבוע ובהפסקות צילומים הוא למד בחינוך ביתי.
ב-29 במאי 2015, קרס התארס לשחקנית והפעלולנית לונדון אליס מור. השניים נישאו ב-15 בנובמבר 2015 בלוס אנג'לס. ב-21 בדצמבר 2017 נולדה בתם הבכורה, ב-20 במרץ 2021 נולדה בתם השנייה וביוני 2023 נולד ילדם השלישי.
פעילות
קרס עובד בשיתוף עם מספר צדקות וביניהן העזרה הירוקה הגדולה, משאלת לב וקרן אור הכוכבים של הילדים. בקיץ של 2003, לפני שחזר לקריירת המשחק שלו, קרס ומשפחתו נסעו לליטא עם הארגון המיסיונרי הנוצרי "Youth With A Mission" ("נוער עם משימה"), שם תרם כספים עבור בניית בתים לעניים.
פיגם מצוי
פֵּיגָם מָצוּי (שם מדעי: Ruta chalepensis) הוא בן-שיח ממשפחת הפיגמיים. צבעו ירוק כהה בעל גוון כחלחל. הצמח נושא ענפים רכים, ועלים קטנים לרוב. גדל בחלק ממדינות הים התיכון.
תיאור
הצמח מפריש חומרים קוטלי חרקים מבלוטות שמן אתרי. ריחם החריף מרחיק מהצמח גם חתולי בית. יוצא מן הכלל הוא פרפר זנב הסנונית, המטיל את ביציו על הצמח, כמו גם על ההדרים בני משפחה זו. לפריחת הפיגם צבע צהוב, והיא מתאפיינת בשפע פרחים קטנים, שצורתם מסמר או ציפורן. הצמח מתרבה בטבע ברבייה מינית, אך ניתן להרבותו גם באמצעות ייחורים.
בתרבות
לפיגם מיוחסות אמונות הקשורות לשדים ולגירושם, כפי שהסיקו חוקרים ובלשנים משמותיו בשפות שונות: בערבית, שם הצמח הוא פיג'ן (فيجن), משמע "שד"; יהודי תימן קוראים לו שד'אב, משמע "שד בו"; ובמרוקו קוראים לו רוטה (או רודא), על שמו הלטיני, Ruta. לעיתים מוזכר הפיגם כבעל סגולות להרחקת עין הרע ושלל מחלות.
גם בתלמוד נזכר הפגם: "אמר רב ספרא האי עינבתא פרוונקא דמלאכא דמותא היא מאי אסותא טיגנא בדובשא או כרפסא בטילייא" (פירוש: העיניב- שליח של מלאך המוות הוא. מה רפואתו? - טיגנא בדבש וכרפס בטוליא-מין יין חריף) מפרש רש"י: "טיגנא בדובשא - עשב הנקרא רוד"א בלע"ז ושוחקים אותו עם הדבש"
תגובה אלרגית
חשיפת העור למוהל הצמח בשילוב קרינת השמש עלולה לגרום לגירוי קשה ולהופעת שלפוחיות, תופעה המכונה פיטו-פוטו-דרמטיטיס. הגורמים לכך הם חומרים מקבוצת הפסוראלנים, המצויים במוהל הצמח, אשר מגבירים את רגישות העור לקרינה על-סגולה. תופעה זו שכיחה יותר אצל אנשים שעורם בהיר.
מינים קרובים
המין פיגם ריחני (Ruta graveolens) גדל בר באירופה, ונפוץ כצמח גינון בכל העולם. הוא דומה בתכונותיו לפיגם המצוי.
נחל אשלים
נַחַל אֲשָׁלִים (בערבית: ואדי אוּם טַארֶפֳה ) הוא נחל קניוני בנגב.
גאוגרפיה
מוצאו של הנחל ביובלים רדודים שמתחתרים במישור רותם הממוקם בפינה הצפון מזרחית של הנגב, בקצהו הצפוני של קמר חצרה, בגובה 484 מטר מעל פני הים. יובלים אלו מתאחדים לערוץ ראשי, אשר מתחתר בסלעים מתקופת טורון וקנומן עליון.
בהמשך נופל הערוץ במפל בגובה של 100 מטר ואחריו, מפתח מעוק באורך כשני קילומטר, בסלעי הדולומיט. בתוך המעוק מכתשות וגבים המתמלאים לאחר שיטפון. בסוף המעוק, מפלס הנחל את דרכו בתוך סלעי חוואר הלשון של דרום מישור עמיעז. הנחל נשפך בעבר לים המלח, סמוך לשער של מפעלי ים המלח, אך כיום מופנה לתעלה שמנקזת אותו דרומה לאזור נחל אדמון ומלחת סדום. שטח אגן הניקוז של הנחל הוא כ-80 קילומטר רבוע. יובליו העיקריים, מקבילים לו מצפון, והם נחל עמיעז, יחד עם יובלו הגדול נחל חמרמר, ונחל עזגד.
זיהום הנחל
ב-30 ביוני 2017 זוהם הנחל על ידי זרימת שפכי גבס חומציים ממפעל רותם אמפרט כתוצאה מקריסת קיר בגובה 60 מטרים במאגר שפכים במפעל. בעקבות הדליפה נחסם לסירוגין במשך 24 שעות קטע בכביש 90 שבין מפעלי ים המלח לצומת כיכר סדום. על פי אומדנים שפורסמו על ידי רותם אמפרט זרמו כ-100 אלף קוב של שפכים לאורך 20 קילומטרים בנחל אשלים. הדליפה גרמה למותם של בעלי חיים, בכללם כשליש מהיעלים בנחל אשלים. המשרד להגנת הסביבה פתח בחקירה פלילית כנגד רותם אמפרט ומנהליה.
המים המזוהמים זרמו לברכות אגירה בתחומי מפעלי ים המלח ומפעל המגנזיום, בשטח נוצר אגם חדש מדרום למפעל המגנזיום. בשטח קיים חשש כי מי הזיהום יפגעו במי מלחת סדום.
באותה עת נערכו מספר הפגנות נגד חברת כימיקלים לישראל, האחראית העיקרית לזיהום נחל אשלים.
ביוני 2020 נפתח הנחל מחדש למבקרים לאחר סדרת בדיקות שהראתה שלמבקרים בנחל לא נשקפת סכנה ממזהמים ובפרט לא מפלואוריד.
ארבע שנים לאחר הזיהום בנחל אשלים, מחקר מראה שסביבתו עדיין נגועה בחומרים רעילים. הזיהום פוגע בין השאר ביכולת נביטת זרעים של צמחים, וגורם נזק לקרומים ביולוגיים על הקרקע החיוניים להתפתחות הצומח והחי בסביבה מדברית. הזיהום בנחל עצמו נותר משמעותי והוא יוסיף להשפיע לרעה על הצומח והחי עוד עשרות שנים לפחות.
מסלול הליכה
הנחל הוא חלק מסלול הליכה מעגלי פופולרי למיטבי לכת. חלקו של נחל עזגד, כ-5 קילומטר, מסומן בסימון שבילים ירוק, והוא מתחבר לנחל אשלים לעוד כ-5 קילומטר המסומן בסימון שבילים כחול. המסלול כולל שימוש ביתדות וכניסה לגבים מלאי מים. בתחילת המסלול, במפגש עם נחל עזגד, אזור מגודר החשוד בסחף מוקשים.
ודאות
ניתן להגדיר ודאות בשלוש דרכים:
אי-ודאות הוא מושג שמציין את היעדרה של הוודאות המלאה.
ודאות בפילוסופיה
הפילוסופיה תרה כבר בזמנים קדומים אחר ודאות מוחלטת.
פירון
פירון נולד בשנת 360 לפנה"ס בעיר אליס שבחצי האי פלופונסוס ביוון. הוא הצטרף למסעו של אלכסנדר הגדול להודו, והתרשם מאורח חייהם של המסתגפים המקומיים, שבהם ראה סמל לחיי אושר, בהיותם אדישים לתהפוכות החיים.
עיקרי תורתו של פירון היא שהוודאות לא ניתנת להשגה. על החכם להימנע מלחרוץ משפט על דבר. עליו לחתור לשלוות נפש במקום לנסות ולהגיע לחקר האמת. היות שכנראה כל הדעות שגויות, מוטב לקבל את מוסכמות החברה של הזמן והמקום. אין בכוחם של החושים ושל הבינה לספק לנו ידע ודאי. החושים מסלפים את הדברים שבהם אנו חשים, והתבונה משועבדת לתשוקה. לכל טיעון קיים טיעון שכנגד, ואין אמת מוחלטת.
האסכולה הסטואית
האסכולה הסטואית היא אסכולה פילוסופית יוונית-רומית, שהתקיימה ברציפות מסביבות 300 לפנה"ס ועד 260 לספירה.
האובייקטים הודאיים, לדעת הסטואיקנים, יוצרים אצלנו תחושה חזקה של ודאות ומשכנעים אותנו במציאותם. העוצמתיות והבהירות של התמונה מאפשרת לנו להבחין בין העולם האמיתי לבין חלום או אשליה. לפיכך הקריטריון היחיד של ודאות, זה תחושה חזקה של אמיתות הנוצרת בתוך התודעה, עוצמתית כל כך שהתודעה לא יכולה לשלול.
הסטואים טענו כי אלוהים הוא הגיון מוחלט. מאחר שאלוהים הוא ההגיון, יש להסיק מכך כי העולם נשלט על ידי התבונה, וזה אומר שני דברים. ראשית כל זה אומר שקיימת תכלית בעולם, ולכן, סדר, הרמוניה, יופי, ותכנון. שנית, משום שההגיון הוא החוק המוחלט, היקום כפוף באופן מוחלט לחוק, והוא נשלטת על ידי סיבה ותוצאה, כלומר שהעולם הוא דטרמיניסטי. ולכן גם האדם אינו חופשי, ומכאן שגם המוסר הוא מוחלט.
האדם המוסרי, הוא אדם שחי על פי ההגיון. המוסר עצמו פשוט פעולה רציונלית. מן הראוי הוא אשר התבונה העליונה תשלוט בחיינו, ולא גחמה עצמית של הפרט. האיש הנעלה מכפיף את חייו למוחלט, לתבונה של היקום כולו, ומזהה את עצמו כבורג במכונה גדולה.
קרנאדס
קרנאדס נמנה עם זרם הספקנות בפילוסופיה היוונית. הוא נאבק בדעותיהם של כל הפילוסופים מכל הסיעות והזרמים, והביע את דעותיו על דרך השלילה, באומרו כי לא ניתן לדעת דבר בוודאות. קרנאדס צידד באתאיזם וחשב כי העולם נוצר בדרך מקרה.
בנושא המוסר דחה קרנאדס את הרעיון שקיים קשר כלשהו בין חוקי המוסר לבין הטבע. הוא חשב כי רעיונותינו בדבר צדק ומשפט אינם נגזרים מן הטבע אלא נוצרו על ידי בני האדם כדי לשרת מטרות מסוימות. לדעתו, אין ולא יהיה בידיו של האדם כל עיקרון שבאמצעותו יוכל להגיע לחקר האמת.
אף על פי-כן האדם חייב לחיות בהתאם לכללים מסוימים. עלינו להיות מודרכים על ידי מה שנראה לנו קרוב יותר אל האמת. לכן, על-אף שלא ניתן להכריז על דבר כאמיתי לחלוטין, ניתן לאמתו ברמה מסוימת של הסתברות.
אל-ע'זאלי
אל-ע'זאלי היה פרופסור לפילוסופיה במאה ה -11. ספרו בשם "הפלת הפילוסופיה" סימן תפנית מרכזית באפיסטמולוגיה המוסלמית. הוא תיאר את הצורך להוכיח את תקפותה של סיבה ראשונית שלא קדמה לה סיבה. הוא ניסה זאת ונכשל. כתוצאה מכישלון של הפילוסופיה להביא הוכחות משכנעות לבורא, הוא פנה לאמונה.
תומאס אקווינס
לפי תומאס אקווינס, פילוסוף נוצרי מימי הביניים, ישנה ודאות מוחלטת בלוגיקה ובהסקות רציונליות. בספרו מכלול התאולוגיה, טוען אקווינס שמשפטים הנושאים סתירות לוגיות לא יכולים להתקיים במציאות. ואפילו הכל יכול איננו יכול ליצור סתירות לוגיות, היות שהגדרת הכל יכול לטענתו, היא היכולת לבצע כל פעולה שאין בה סתירה לוגית.
דקארט
רנה דקארט ביקש למצוא נקודת מוצא שלא ניתן להטיל בה ספק. את אותה נקודת מוצא גולל בספרו הגיונות על הפילוסופיה הראשונית. כדי להשיג זאת, הוא הפעיל שיטה (מתודה) הידועה בשם ספקנות מתודולוגית. הוא הדגים את רעיונו בעזרת החלומות: בחלום אנו רואים או מרגישים דברים הנראים כאמיתיים, אך הם אינם קיימים במציאות, כך שאיננו יכולים להסתמך על נתונים שמקורם מן החושים ולהבינם כאמיתיים בהכרח.
טיעון נוסף שהעלה דקארט הוא טיעון "השד המתעתע". טיעון החלום אמנם מצליח לסתור את כל הידע האמפירי שלנו, אך לא את הידע הרציונלי שלנו שאינו קשור כלל למציאות אותה אנו חווים. טיעון השד מביא את דקארט להטיל ספק גם באמצעי הקליטה הרציונליים, כמו מתמטיקה ולוגיקה (ובכך הוא חולק על תומאס אקווינס).
דקארט הגיע לעיקרון אחד: אני חושב, משמע אני קיים. לדעת דקארט אין להטיל ספק בעצם קיומה של המחשבה עצמה, ואין השד המתעתע יכול להשלות אותנו בכך שאנחנו חושבים. ואם קיימת מחשבה סימן שיש מי שחושב אותה. מתוך תובנה זו דקארט מגיע למסקנות נוספות, כגון קיומו של אלוהים - ומשם לקיומו של העולם פחות או יותר כפי שאנו מבינים/רואים אותו לאחר עיון ובדיקה.
פסקל
בלז פסקל פילוסוף צרפתי של המאה ה-17, מחבר ההגיגים, טוען שיש לחפש את הוודאות באמונה. בהיותו מודע למגבלות היסודיות של המדע, הוא סובר שאין המדע יכול לספק ודאות מוחלטת. ולכן יש לחפש את האמת המוחלטת באמונה הדתית. כדי לבסס טענה זו, הוא המציא את טיעונו הידוע בשם ההימור של פסקל:
"אינני יודע היכן אני, אינני יודע להיכן אני הולך, אני רק יודע שמהעולם הזה או אגיע אל חוסר קיום או לידיו של אלוהים"
"אלוהים או קיים או לא קיים! אבל לאיזה צד להטות? הגיון לא עוזר לנו להכריע...אז על מה עלינו להמר? נחשב רווח מול הפסד...אלוהים או קיים או לא קיים. נתבונן בשתי האפשרויות - אם אתה מנצח, אתה מנצח הכל, אם אתה מפסיד אתה לא מפסיד כלום. המר אם כך שהוא קיים, ללא היסוס"
ג'ורג' אדוארד מור
במאמרו משנת 1925 ההגנה על השכל הישר טוען ג'ורג' אדוארד מור כנגד ספקנות כלפי העולם החיצוני, בטענה כי אין סיבות טובות מספיק לקבל את ההנחות המטאפיזיות של הספקנים ושהן יהיו הגיוניות יותר, מאשר הסיבות לקבל את השכל הישר, והידע לגבי העולם שהספקנים ייאלצו להכחיש. במילים אחרות, הוא מוכן להאמין יותר לעובדה שיש לו יד מאשר להאמין להנחות יסוד של טיעון מוזר בהרצאה באוניברסיטה.
באופן לא מפתיע, אלו שנטו לעבר ספקנות מצאו לעיתים קרובות בשיטה של מור טיעון לא מספיק משכנע. מור, לעומת זאת, הגן על טיעוניו בנימוק פשוט להפליא כי טיעונים ספקניים מצריכים "אינטואיציה פילוסופית" שיש לנו הרבה פחות סיבות לקבל מאשר לקבל את השכל הישר במקומה.
לודוויג ויטגנשטיין
על הוודאות היא סדרה של הערות שנכתבו על ידי הפילוסוף לודוויג ויטגנשטיין זמן קצר לפני מותו. ויטגנשטיין, בהשפעתו של מור, טוען כי כל ספק הוא בעל משמעות אך ורק מתוך מסגרת הנחות היסוד שיצרו אותו. ולכן יש לדחות כל צורה של ספקנות קיצונית, שכן היא יוצרת סתירה בתוך המערכת שמאפשרת לנסח אותו.
רמות של ודאות
רודולף קרנפ ראה בוודאות מאפיין של מצב פסיכולוגי (רמת ודאות) כאשר לטענתו ניתן למדוד באופן אובייקטיבי את מידת הוודאות. ניתוח סטטיסטי מאפשר לדעת את רמת הוודאות של האמונה של האדם בתור תופעה פסיכולוגית סובייקטיבית.
ודאות בבית משפט
בבית משפט ישנו צורך ברמת ודאות מספיקה כדי להכריע את הדין. הוודאות המשפטית, להבדיל מוודאות פילוסופית, איננה עוסקת בשאלה של ודאות מוחלטת, אלא בוודאות מעשית, כלומר כזאת המספקת לפעול על פיה.
במשפט אזרחי, משתמש בית המשפט להכרעת המשפט באמת מידה של "מאזן ההסתברויות". כלומר, בעל הדין שיזכה במשפט הוא זה שישכנע את בית המשפט, כי נכונות גרסתו מסתברת יותר מזו של יריבו. לשון אחר, בית המשפט יעדיף בתום המשפט את הגרסה שהסתברות נכונותה הנה יותר מ-50%.
במשפט הפלילי נהוגה אמת מידה גבוהה יותר של ודאות, הנקראת "מעבר לספק סביר". זוהי אמת מידה ייחודית, ומחמירה מאמת המידה הנהוגה במשפט אזרחי. אחד הטעמים שצוינו תדיר בפסיקה לאמת מידה מחמירה זו הוא כי "מוטב שמאה אשמים יצאו זכאים בדין מאשר חף מפשע אחד יורשע, כשספק סביר מקנן בלב בית המשפט".
ודאות במדע
ודאות במדע היא תצפית אובייקטיבית הניתנת לאימות, להבדיל מתאוריה, המהווה הסבר או פרשנות של העובדות.
ודאות בהלכה
בספר ויקרא ישנה חלוקה בין ודאי לספק. כאשר האדם שודאי עשה עברה עליו להביא קורבן חטאת, אבל במקרה של ספק עליו להביא קורבן אשם.
רבי יונה גירונדי מסביר את החלוקה: "על הודאי משים האדם החטא אל לבו, ודואג ומתחרט עליו וחוזר בתשובה שלימה; אבל על הספק עושה סברות, ואומר: אותה חתיכה שאכלתי – אולי הייתה מותרת, ולא ישית אל לבו לשוב, ולזה החמירו בו יותר".
סופקה סקיפווית
סופקה סקיפווית (באנגלית: Sofka Skipwith; 1904, סנקט פטרבורג – 1986, קורנוול) הייתה אריסטוקרטית רוסיה, קומוניסטית בבריטניה, זוכת אות גיבור השואה הבריטי וחסידת אומות העולם.
קורות חיים
סקיפווית נולדה בשם "הנסיכה סופיה דולגורוקי" (Sophia Dolgorouky, וברוסית Софья Петровна Долгорукий), בת למשפחת אצולה רוסית. הוריה התגרשו כשהייתה בת ארבע והיא גדלה במשפחה של סבה אלכסנדר דולגורוקי עם אומנת אנגליה. היא גדלה בבאת', לונדון, רומא, בודפשט, ניס, פריז ודייפ, מקומות בהם היה בעלה של אמה שליח הצאר הרוסי. בלונדון יצרה סקיפווית קשר עם משפחת האצולה של ג'ורג' דגלס-המילטון.
בעת מהפכת אוקטובר הייתה בחצי האי קרים ושם הייתה עוזרת אישית של דאגמאר, נסיכת דנמרק (מריה פיודורובנה). אחרי המהפכה היגרה סקיפווית לסקוטלנד. היא העמידה פנים שאיבדה את דרכון ננסן שלה וכך השיגה דרכון בריטי. היא חידשה את הקשר עם משפחת המילטון וזו פרשה עליה חסות והעסיקה אותה בין היתר בחברה הבריטית להגנת חיות ונגד ניסויים בבעלי חיים. כמו כן הייתה מזכירתו של לורנס אוליבייה. בדעותיה האישיות הייתה אוהדת של הקומוניזם.
בשנת 1932 נישאה ללאו זינובייף (Zinovieff) ולזוג נולדו שני ילדים, אחד מהם הוא הממציא הבריטי פטר זינובייף. היא נפרדה מבעלה ובשנת 1937 נישאה לגריי סקיפווית ולזוג נולד בן. בשנת 1942 נהרג סקיפווית בעת שירותו בחיל האוויר המלכותי במלחמת העולם השנייה,
פעילות להצלת יהודים
בתקופת מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש צרפת בידי גרמניה, שהתה סקיפווית בפריז. בנובמבר 1940 עצרו אותה הגרמנים עם אזרחים בריטים אחרים, כיוון שאלה היו בעת ההיא אזרחי אויב. היא נכלאה במחנה מעצר בבזנסון ובמאי 1941 נשלחה למחנה ויטל.
בתחילת 1943 נכלאו בוויטל 280 פליטים יהודים פולנים מוורשה ולהם דרכונים של מדינות בדרום אמריקה. חלקם היו דרכונים מזויפים וחלקם ניתנו לפליטים העצורים על ידי דיפלומטים שלא הורשו לעשות זאת על ידי מדינותיהם. סקיפווית יצרה קשר עם המחתרת הצרפתית וקיבלה מהמחתרת מסמכים מזויפים אותם חילקה ליהודים העצורים בוויטל. היא הצליחה להגניב אל מחוץ למחנה, בשפופרת של משחת שיניים, רשימה של שמות יהודים הכלואים במחנה, במטרה להעביר רשימה זו לדיפלומטים בליסבון כדי שאלה יפעלו להגנת אותם יהודים.
בינואר 1944 החלו הגרמנים לבדוק את תוקפן של התעודות הדרום אמריקאיות של היהודים בוויטל. הם החליטו שהתעודות אינן תקפות והרוב מבין 280 היהודים גורשו במספר גירושים, עד קיץ 1944, למחנה הריכוז דראנסי ומשם לאושוויץ. לאחר הגירוש הראשון ניסו סופקה וחברתה לפעילות ההצלה, מדלן וייט, להבריח ילדים יהודים מהמחנה. הן הצליחו להבריח תינוק אחד. ביולי 1944 שוחררה סקיפווית בעסקת חילופי אסירים בין גרמניה לבריטניה.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה עבדה סקיפווית עבור ארגוני צדקה והייתה פעילה במפלגה הקומוניסטית של בריטניה.
בשנת 1998 הכיר יד ושם בסקיפווית בתור חסידת אומות העולם.
עודד תאומי
עודד תאומי (20 ביוני 1937 – 1 במרץ 2019) היה שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ישראלי. שימש כמרצה בחוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה
תאומי נולד בתל אביב וסיים את לימודיו התיכוניים בגימנסיה הרצליה. הוא דור שני לבמת התיאטרון: אביו, מאיר תאומי, היה שחקן תיאטרון "האוהל" (הוא נרצח באירוע הידוע כרצח בגן הוואי ב-10 באוגוסט 1947), ודודו, יעקב טימן, היה שחקן תיאטרון "המטאטא". טימן אף דאג לשבץ את עודד אחיינו בתפקידי ילד בהצגות התיאטרון.
עודד תאומי שירת בצה"ל בלהקת פיקוד המרכז, ובשנת 1958 הצטרף לתיאטרון הקאמרי וגילם מאז עשרות תפקידים, רובם ב"קאמרי" אך גם בתיאטרון הבימה, בתיאטרון האוהל ובתיאטרון בית ליסין. במחזות השקספיריים הוא גילם את ז'אק ב"כטוב בעיניכם", את יאגו ב"אותלו", את ריצ'רד ב"ריצ'רד השלישי" ואת קוריולנוס. במחזות ידועים אחרים הוא היה ג'ון ב"אוליאנה", טריגורין ב"השחף", ד"ר אסטרוב ב"הדוד וניה", סליירי ב"אמדאוס", ד"ר סטוקמן ב"אויב העם", נילס בוהר ב"קופנהגן", וילי ברנדט ב"דמוקרטיה", פרופ' היגינס במחזמר "גבירתי הנאווה", סולנס ב"אלוף הבונים" ועוד. במחזאות העברית הוא גילם את ישראל קסטנר בהצגה "קסטנר", וכן שיחק ב"כנרת כנרת", "ערפל" ו"צור וירושלים".
בראשית שנות ה-70 השתתף גם בשני מופעים לילדים: במופע עם נעמי שמר שנקרא "נעמי שמר שרה לילדים ועודד תאומי עושה להם הצגות", שבו ביצע לראשונה את השיר "אלף בית", ולאחר מכן במופע עם חוה אלברשטיין בשם "חוה ועודד בארץ הקסמים". שני המופעים הועלו על גבי תקליטים.
תאומי שיחק במספר סרטי קולנוע ישראליים, בהם: "חולות לוהטים", "הם היו עשרה", "חבורה שכזאת", "תעלת בלאומילך", "מרגו שלי", "המניע לרצח", "מבצע יונתן", "החוב" ו"סוף שבוע בגליל". הוא הנחה את סדרת הטלוויזיה לילדים "הספינה המזמרת" בשנת 1973, שיחק בסדרת הטלוויזיה "כתב פלילי". גילם בפרק "מסדר הזיהוי" מתוך הסדרה "סיפורים לשעת לילה מאוחרת" אדם שנקלע במקרה למסדר זיהוי משטרתי ומואשם ברצח. השתתף בדרמות הטלוויזיה האמריקאיות "סיפורו של דוד" (1976), ו"אישה ושמה גולדה" (1982). בשנת 1996 שיחק תאומי את תפקיד המנצח וילהלם פורטוונגלר שנחשד בקשרים עם המפלגה הנאצית בהצגה שעלתה בתיאטרון הקאמרי. הופיע בתפקידים קטנים בסרטים האמריקאיים "The Long Shadow" מ-1992, "קוד אומגה" (1999) ו"מינכן" (2005).
בדצמבר 2008 קיבל את פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה על מפעל חיים.
בשנת 2015 שיחק בתפקיד ראשי לצד גילה אלמגור ומרים זוהר בסרט "ציפורי חול" בבימויו של אמיר וולף. על תפקידו בסרט היה מועמד לפרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר לשנת 2015.
בשנת 2017 ערך תיאטרון הקאמרי מופע מחווה בעקבות הידרדרות במצבו הבריאותי של תאומי.
בנדיקט אנדרסון
בנדיקט אנדרסון (26 באוגוסט 1936 בקונמינג שבסין – 13 בדצמבר 2015 בבאטו שבאינדונזיה) היה חוקר אמריקאי של מדע המדינה ויחסים בינלאומיים, פרופסור אמריטוס ליחסים בינלאומיים באוניברסיטת קורנל. אנדרסון נודע בשל התמחותו בדרום-מזרח אסיה בכלל ואינדונזיה בפרט ונתפרסם בפרט בשל ספרו בנושא לאומיות: "קהילות מדומיינות".
עודד תאומי
חיים אישיים
בשנת 2007 התגלה בגופו סרטן שלפוחית השתן, ממנו החלים. רעייתו, חוה, נפטרה מלוקמיה ב-2012. עודד תאומי נפטר מדום לב בשנתו ב-1 במרץ 2019, בגיל 81. הותיר אחריו שתי בנות ונכדים. בתו אמירה תאומי היא מנכ"לית להקת המחול הקיבוצית, ובתו עינת תאומי היא פסיכולוגית קלינית בכירה בכללית.
בנדיקט אנדרסון
חייו
אנדרסון נולד בקונמינג, בירת מחוז יונאן שבסין. אביו ג'יימס היה ממוצא אנגלו-אירי ושירת במכס ואמו ורוניקה הייתה ממוצא אנגלי. ב-1941 עברה משפחתו לקליפורניה בארצות הברית, שם הוא גדל וקיבל את חינוכו הראשוני. אנדרסון למד באוניברסיטת קיימברידג' שבבריטניה. ב-1957 קיבל את תואר ה-BA בלימודים קלאסיים. בהמשך לימודיו פנה ללימודי פוליטיקה אסיאתית כשהוא מתמחה באינדונזיה. את עבודת הדוקטורט עשה אנדרסון באינדונזיה עצמה, בה שהה במהלך ההפיכה הצבאית בה עלה לשלטון סוהארטו ותיארה בעבודתו.
אנדרסון פרש בספרו "קהילות מדומיינות" את גישתו ואת הפרשנות האישית שלו לצמיחתה של הלאומיות, כשהוא מתאר את הצמיחה לאורך מאתיים שנה. לדעת אנדרסון הלאומיות היא תופעה מודרנית שראשיתה במחוזות של הכתר הספרדי בדרום אמריקה. בזמן מלחמות נפוליאון בראשית המאה ה-19, נכבשה ספרד על ידי צבאות נפוליאון. הריק השלטוני שנוצר במחוזות הכתר הספרדיים בדרום אמריקה הוביל ליצירת 16 מדינות לאום חדשות באזור זה על בסיס המחוזות הקולוניאליים הקודמים בין השנים 1810-1824. מלחמות עצמאות אלו הובלו על ידי חוזה דה סן מרטין וסימון בוליבר. לדעת אנדרסון, לאחר שנוצר הדגם של מדינת לאום, הוא "נשדד" על ידי המעצמות האירופאיות שראו בכך דרך להתמודד עם משבר הלגיטימציה של המלוכה בתקופה המודרנית. במקום להמשיך להציג את עצמם כ"מלכים בחסד האל", מלכי אירופה החלו להציג את עצמם כנציגים ההיסטוריים של האומה. ביקורת רבה נמתחה על תיאורו של אנדרסון שאיננו מבהיר היטב מהי התופעה הלאומית שעליה הוא מדבר ועל כן מציג תמונה היסטורית לא בהירה.
אחת ההשפעות של אנדרסון הייתה ביצירת המונח "קהילה מדומיינת". לא פעם מצוטט מונח זה במשמעות של זיוף או הונאה אך לא לכך כיוון אנדרסון. לדבריו, קהילה מדומיינת היא תודעת שייכות שאיננה מבוססת על היכרות אישית ישירה אלא על פעולת דמיון. כך למשל, בימי הביניים, הקבוצה הדתית הייתה הקהילה המדומיינת של רוב האנשים (שהרגישו קרבה ושייכות למי שהוא קתולי כמוהם או אורתודוקסי כמוהם או מוסלמי כמוהם וכדומה). מסיבות שונות, שאותן מנתח אנדרסון בהרחבה, הקהילה המדומיינת בתקופה המודרנית התחלפה - מקהילה דתית לקהילה לאומית. מעתה למשל, צרפתי קתולי ירגיש קרוב לכל הצרפתים גם הפרוטסטנטיים, לעומת ימי הביניים שבהם הרגיש קרוב לכל הקתולים בעולם, גם אם אינם צרפתים.
אנדרסון מנתח את צמיחת הלאומיות בצורה מטריאליסטית. הוא מונה את תפוצת השפה ומהפכת הדפוס כזרזים המרכזיים למהפכה הלאומית בגרסתה האירופית.
אחיו הוא האינטלקטואל המרקסיסט פרי אנדרסון.
צ'ינגדאו
צִ'ינְגְדָאוֹ (בסינית מפושטת: 青岛; בסינית מסורתית: 青島; בפין-יין: Qīngdǎo; ; מילולית "אי טורקיז") היא עיר נמל תת-מחוזית במחוז שאנדונג שבמזרח הרפובליקה העממית של סין. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית תת-המחוז העירוני מנתה כ-10.07 מיליון תושבים, מתוכם כ-7.17 מיליון בשטח האורבני. העיר היא מרכז עסקים גדול שכלכלתה גדלה במהירות. הנמל שבעיר נחשב לנמל המרכזי במחוז שאנדונג ולאחד הנמלים הגדולים והעשירים ביותר במזרח סין.
בשנת 1898 קיבלה הקיסרות הגרמנית לידיה את צ'ינגדאו לתשעים ותשע שנים. הגרמנים כינו את העיר צינגטאו. הם החזיקו בעיר עד 1914. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה כבשה יפן, שהייתה חלק ממדינות ההסכמה, את העיר לאחר המצור על צ'ינגדאו. במשך הזמן בו שלטו בעיר פיתחו הגרמנים תשתית תעשייתית נרחבת, שכללה הקמת מערכת חינוך, תאורת חשמל, מסילת רכבת וכו'. ההשפעות הגרמניות מורגשות מאוד בעיר, והסינים מתפארים בגרמניה הקטנה שלהם.
מדי שנה מתקיים בעיר פסטיבל הבירה. מבשלת צינגטאו, שנוסדה בצ'ינגדאו ב-1903 על ידי גרמנים, היא בעלת שם עולמי.
בשנת 2008 אירחה צ'ינגדאו את תחרויות השיט של אולימפיאדת בייג'ינג. ב-2018 העיר אירחה את מנהיגי מדינות ארגון שאנגחאי לשיתוף פעולה בפסגה משותפת שנערכה בעיר.
בעיר ממוקמים המטות הראשיים של חברות הענק הסיניות Hisense לאלקטרוניקה והאייר (海尔/Hăiěr) למוצרי חשמל.
גאוגרפיה
תת-המחוז משתרע על פני 11,229 קמ"ר ב שבמזרח מחוז שאנדונג על החוף הצפון-מערבי הים הצהוב וגובל בנציבויות העירוניות ינטאי מצפון-מזרח, ממערב ו מדרום-מערב. העיר מרוחקת כ-310 ק"מ מדרום-מזרח לבירת המחוז ג'ינאן, רובה מכוסה גבעות ולאורך הים חופי רחצה רבים.
1964 במדע
רשימת אירועים מדעיים עיקריים שהתרחשו ב-1964.
ירד באיה
קריירת מועדונים
טמנה שיחק בדאשן ביר מליגת העל האתיופית. ב-1 ביולי 2016 חתם בפאסיל קנמה מליגת העל האתיופית.
קריירה בינלאומית
הוא נכלל בסגל נבחרת אתיופיה לקראת טורניר גביע אפריקה לאומות 2021.
PTH
הורמון פאראתירואידי, או PTH, הוא הורמון המיוצר על ידי בלוטת יותרת התריס ומכיל 84 חומצות אמינו. ל-PTH תפקיד חשוב בפיקוח על משק הסידן ובוויסות רמת הסידן בדם: קליטתו בעצמות גורמת לשחרור הסידן הכלוא בהן, קליטתו בכליות מונעת הפרשת סידן אל השתן, וקליטתו במעי גורמת להגברת קליטת הסידן ממערכת העיכול.
ל-PTH זמן מחצית חיים קצר במיוחד: כ-4 דקות בלבד. רמה תקינה של PTH בדם היא בטווח של 10–60 pg/ml.
מסתו המולקולרית של ה-PTH היא 9.4.
צפנים בתנ"ך
בנוסף לעיסוק הישיר בהבנת הטקסט התנ"כי, במגוון רחב של דרכי מחקר ופרשנות, יש העוסקים בחיפוש מידע מוצפן בתנ"ך, בטכניקות הצפנה שונות. פעילות זו נעשית לעיתים לשם השעשוע והחידוד, אך יש גם המייחסים לה משמעות מיסטית כבדת משקל, כהוכחה למקורה האלוהי של התורה, או כדרך לחיזוי עתידות. יש גם המחפשים זאת כחלק ממצוות לימוד התורה הכוללת פרד"ס ראשי תיבות של פשט רמז דרוש וסוד.
רבי משה קורדובירו, מחשובי מקובלי צפת במאה ה-16, ציין בספרו "פרדס רמונים" בשער הצרוף: "ידיעת סודות תורתינו הקדושה הוא על ידי הצירופים, והגימטריאות, והתמורות, וראשי תיבות, וסופי תיבות, ותוכי תיבות, וראשי פסוקים, וסופי פסוקים, ודילוג אותיות וצרוף אותיות".
צפנים בטקסט הגלוי
בספר ירמיהו נעשה שימוש בצופן אתב"ש:, . "ששך" היא "בבל" בצופן אתב"ש, ו"לב קמי" היא "כשדים".