cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חנה ביתן
ביוגרפיה
חנה ביתן, לבית שני, נולדה ב-1938 ביבנאל, בת להורים שעלו מרוסיה בשנות העלייה השנייה והשלישית. האֵם, בתיה לבית גרדי, נצר למשפחת רבנים ממייסדי תנועת "הפועל המזרחי". האב שמואל, מצאצאי רבי לוי יצחק מברדיצ'ב, ציוני נלהב, מנהל חשבונות במקצועו, שניהל שנים רבות את חשבונות מושבות הברון רוטשילד בגליל התחתון מול התאחדות האיכרים. אחיה הבכור, מנחם, נפל עם פרוץ מלחמת העצמאות, בקרב סמוך לכפר הערבי לוביא, בי"ד באדר א' תש"ח, והוא בן 18 שנה.
ביתן הייתה תלמידת בית הספר העממי ביבנאל ובית הספר התיכון "הגליל" בטבריה. שירתה בצה"ל (1956–1959) במודיעין חיל האוויר. סיימה תואר ראשון בגאוגרפיה ומקרא (1965) באוניברסיטה העברית בירושלים והמשיכה את לימודיה בלשון ובתלמוד.
ביתן החלה לעבוד בוועדת השמות הממשלתית ב-1972, ולאחר מכן נתמנתה למרכזת המדעית של הוועדה (1976–2006). במסגרת ועדה זו רבו משימותיה, וניתנה לה השפעה רבת-היקף בהפצת ערכי הגאוגרפיה והיסטוריה של ארץ ישראל. נתמנתה לאחר מכן כחברה מן המניין בוועדה זו, שבה פעלה עד שנת 2015. סך עיסוקיה בוועדה זו נמשכו על פני 40 שנה.
מטרות ופרסומים
ביתן אימצה לעצמה את המטרה לקרב את העם בישראל, ובמיוחד את בני הנוער, אל מקורות השמות הגאוגרפיים, השמות שמוצאם במקורות היהודיים, השמות שהם מטבעות לשון או אלה הלקוחים מן החי והצומח ואף מערכי הביטחון ותולדות הציונות. היו אלה שמות שניתנו במשך 95 שנה, עוד בתקופת המנדט הבריטי כאשר הוועדה פעלה במסגרת הקק"ל, ובתוכן גם שמות שניתנו ב-68 שנות קיומה של מדינת ישראל. מטרה מיוחדת נוספת, הציבה לעצמה לקרב את העם אל ההיסטוריה של ארץ ישראל, אל ערכי הגאוגרפיה שלה ומעל לכל אלה – אל אהבת הארץ, תולדותיה והתמורות שחלו בה עם השנים.
בסוף שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80 של המאה הקודמת, הוציאה לאור, בשיתוף עם המחלקה להתיישבות של הסוכנות היהודית, הקק"ל ומשרד ראש הממשלה, דפי מידע תחת הכותרת: "דע את שמות יישובינו" - שמות יישובים חדשים שהוקמו בשנים תשכ"ט – תשמ"א (1969 – 1981). דפים אלה פורסמו אחת לשלושה חודשים והופצו בכל בתי הספר בארץ, ובכך תרמו מידע על שמות היישובים החדשים ומקורותיהם באזורי הארץ השונים. כן ערכה תוכנית שבועית בטלוויזיה החינוכית בעבור עולים חדשים אשר זה עתה נקלטו בארץ, והגיעו אל האולפנים לעברית. כל תוכנית כללה שם של יישוב, מפה שהמחישה את מיקומו, וזאת למען קירובם אל מפעלי הציונות וערכיה.
בשנת 1998, עת חגיגות שנת ה-50 למדינת ישראל, כתבה את "הרשימון" שכלל את כל שמות היישובים בארץ ישראל, כולל את אלה שביהודה ושומרון ורמת הגולן, שהתפרסם בשנתון הממשלה תשנ"ז – תשנ"ח. כמו כן ערכה את האטלס הראשון "חמישים שנות התיישבות" - אטלס שמות היישובים והמקומות בישראל תש"ח-תשנ"ח 1948–1998.
שנת הלימודים תשע"א הוכרזה על ידי הממשלה כשנת השפה העברית, משרד החינוך יצא בתוכנית "שֵמקום", שהציעה לתלמידי גאוגרפיה, מולדת, חברה ואזרחות ללמוד על יישובים שונים בארץ באמצעות משמעות שמם, מיקומם והמידע הכללי הניתן לגביהם. המידע על מקור שמות היישובים נלקח מ"אטלס ההתיישבות בישראל". הדבר התפרסם בחוזר מנכ"ל משרד החינוך ובחוזר המזכירות הפדגוגית. תוכנית זו הוסיפה להתקיים בתוכניות הלימודים גם אחרי שנת השפה העברית.
האטלס הופץ בכל הספריות בארץ, העיריות, המועצות האזוריות והמקומיות, משרדי הממשלה, מנהל התכנון, חברי הכנסת ושרי הממשלה.
בשנת 2007 זכתה בפרס האגודה הגאוגרפית הישראלית לרגל הוצאה לאור של "אטלס ההתיישבות בישראל 2004", וצוין כיחיד מסוגו וכחלוץ בשדה המחקר בארץ ישראל, ניסיון ראשון בכתיבת שמות היישובים ומקורותיהם על-פי החלטות ועדות השמות לדורותיהם, וכתרומה הייחודית להבנת ההתפתחות של המפה היישובית בארץ וכתרומה להכרת ההיסטוריה והגאוגרפיה של התנועה הציונית בארץ ישראל.
מבצע פינאלה
מבצע פינאלה (באנגלית: Operation Finale) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2018 בבימויו של כריס וייץ על פי תסריט של מתיו אורטון. בסרט מככבים אוסקר אייזק (שגם הפיק), בן קינגסלי, ליאור רז, מלאני לורן, ניק קרול, היילי לו ריצ'רדסון ואחרים.
הסרט מתאר את מאמצי המודיעין הישראלי בלכידת קצין האס אס אדולף אייכמן בשנת 1960. הסרט מתבסס על חומרים שונים כולל הספר "אייכמן בידיי", האוטוביוגרפיה מאת פיטר מלקין, שסיפק את בסיס הסיפור לסרט. הצילומים החלו בארגנטינה באוקטובר 2017 והסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-29 באוגוסט 2018 וזכה לביקורות מעורבות מהמבקרים.
תקציר עלילת הסרט
מרגלים ישראלים מ"המוסד" בראשותו של פיטר מלקין (אוסקר אייזק) עובדים יחד כדי לאתר וללכוד את אדולף אייכמן (בן קינגסלי) שמסתתר בארגנטינה.
הפקה
ב-16 בנובמבר 2015, הודיעה חברת מטרו גולדווין מאייר שהיא רכשה זכויות על תסריט שכתב מתיו אורטון, על לכידת אדולף אייכמן. בריאן קוואנו-ג'ונס הפיק את הסרט באמצעות חברת ההפקה Automatik. ב-24 בפברואר 2016, כריס וייץ ניהל מגעים לביים את הסרט.
העסקה בין הצדדים נחתמה במרץ 2017 עם אוסקר אייזק כמפיק וכוכב הסרט, בתפקיד פיטר מלקין. כריס וייץ נשכר כבמאי. ביוני, בן קינגסלי לוהק לתפקיד אדולף אייכמן. באוגוסט, ליאור רז הצטרף לגלם את איסר הראל, בסרט ההוליוודי הראשון שלו. בספטמבר, מלאני לורן, ניק רול, ג'ו אלווין, מייקל ארונוב והיילי לו ריצ'רדסון לוהקו אף הם לתפקידים בסרט, כשהצילומים התחילו בארגנטינה ב-1 באוקטובר. השחקנים התאחדו באתר הצילומים ב-12 באוקטובר בארגנטינה. פיטר שטראוס הצטרף לצוות השחקנים ב-30 בנובמבר.
פרסום
"מבצע פינאלה" במקור היה אמור לצאת לאקרנים ב-14 בספטמבר 2018. עם זאת, ביולי 2018, תאריך הקרנת הסרט הוקדם ל-29 באוגוסט 2018. הסרט שוחרר מחוץ לארצות הברית ב-3 באוקטובר 2018, באתר נטפליקס.
השטחים הכבושים באופן זמני (אוקראינה)
"השטחים הכבושים זמנית של אוקראינה" (באוקראינית: Тимчасово окупована територія України) הוגדרו ככאלה בחוק האוקראיני בעקבות הכיבוש הצבאי הרוסי שגרם לאובדן השליטה האוקראינית על חצי האי קרים וחלקים מהמחוזות דונצק ולוהנסק. המצב לגבי חצי האי קרים מורכב יותר מאז שרוסיה סיפחה את השטח במרץ 2014 וכעת מנהלת אותו כשני סובייקטים פדרליים – הרפובליקה של קרים והעיר הפדרלית סבסטופול. אוקראינה ממשיכה לתבוע את קרים כחלק אינטגרלי משטחה, ונתמכת על ידי רוב הממשלות הזרות ועל ידי החלטה 68/262 של העצרת הכללית של האו"ם, אף על פי שרוסיה ומספר מדינות אחרות החברות באו"ם מכירות בקרים כחלק מהפדרציה הרוסית, או שהביעו תמיכה במשאל העם בקרים ב-2014. בשנת 2015, המועצה העליונה קבעה רשמית את 20 בפברואר 2014 כתאריך של "תחילת הכיבוש הזמני של קרים וסבסטופול על ידי רוסיה".
החלקים הבלתי מבוקרים של המחוזות דונצק ולוהנסק מקוצרים בעיקר בתקשורת האוקראינית לשם "ORDLO" (קיצור של Окремі райони Донецької та Луганської областей; בתרגום לעברית: אזורים מסוימים במחוזות דונצק ולוהנסק). המונח הופיע לראשונה בחוק אוקראינה №1680-VII (אוקטובר 2014). מסמכים של פרוטוקול מינסק ושל OSCE מתייחסים אליהם כ"שטחים מסוימים של מחוזות דונצק ולוהנסק" (CADLR) של אוקראינה.
רקע כללי
1. הרפובליקה האוטונומית של קרים:
2. מחוזות משנה נפרדים של מחוזות דונצק ולוהנסק:
תגובות בינלאומיות
ב-20 באפריל 2016 אוקראינה הקימה רשמית את "המשרד הממשלתי לשטחים כבושים זמנית ולעקורים פנימיים". לאחר מכן שונה שמה ל"משרד לשטחים כבושים זמנית, לעקורים ולחיילים משוחררים" ולאחר מכן ל"משרד לשילוב מחדש של שטחים כבושים זמנית". השרה הנוכחית של המשרד היא אירינה ורשצ'וק, שמונתה ב-4 בנובמבר 2021.
במרץ 2014, בהצבעה באו"ם, 100 מדינות חברות מתוך 193 (למעט ארמניה, בלארוס, בוליביה, קובה, קוריאה הצפונית, ניקרגואה, רוסיה, סודאן, סוריה, ונצואלה וזימבבואה) לא הכירו בסיפוח חצי האי קרים על ידי רוסיה (ראו החלטה 68/262 של העצרת הכללית של האו"ם).
החלטה נוספת התקבלה על ידי האו"ם בדצמבר 2016 בנוגע ל"זכויות אדם ברפובליקה האוטונומית של קרים ובעיר סבסטופול", שהכירה בהם כחלק מאוקראינה.
החלטה נוספת התקבלה על ידי האו"ם בדצמבר 2017, גם היא בנוגע ל"זכויות אדם ברפובליקה האוטונומית של קרים ובעיר סבסטופול", שהכירה בהם כחלק מאוקראינה.
החלטה A/73/L.47 של העצרת הכללית של האו"ם, שהתקבלה ב-17 בדצמבר 2018, קובעת כי:
רשימת אזורים ויישובים שנכבשו זמנית
מאז תחילת ההתערבות של הצבא הרוסי, ממשלת אוקראינה מוציאה (כהרחבה לצו ממשלתי № 1085-р ולחוק № 254-VIII) רשימה עדכנית של אזורים ויישובים כבושים זמנית. נכון ל-7 בפברואר 2018, קבינט השרים של אוקראינה ביצע ארבעה עדכונים לצו № 1085-р ולחוק № 254-VIII:
1. נספח № 128-р, ב-18 בפברואר 2015
2. נספח № 428-р ב-5 במאי 2015
3. נספח № 1276-р ב-2 בדצמבר 2015
4. נספח № 79-р ב-7 בפברואר 2018
שמות חלק מהיישובים הם תוצאה של דה-קומוניזציה שהתרחשה ב-2016 באוקראינה.
הטבלה שלהלן מבוססת על ההארכה, נכון ל-7 בפברואר 2018. הגבולות של חלק מהמחוזות השתנו מאז 2015.
שאנדור סלאי
שאנדור סלאי (בהונגרית: Szalai Sándor; בודפשט, 22 באוקטובר 1912 – בודפשט, 18 במאי 1983) היה סוציולוג יהודי-הונגרי, פילוסוף, פרופסור באוניברסיטה, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים (נספח 1948, מן המניין 1970), זוכה פרס המדינה (1980) (פרס המדינה של הרפובליקה העממית ההונגרית היה פרס ממלכתי גבוה שהוקם על ידי המועצה הנשיאותית של הרפובליקה העממית ההונגרית בשנת 1963, אשר הוענק ליחידים או לקבוצות כהוקרה על הישגים מדעיים, כלכליים וטכניים יוצאי דופן בתחום).
קורות חייו
שאנדור סלאי נולד במשפחה יהודית כבנם של אמיל סלאי (1874–1944), עורך דין וסופר משפטי, ושל פירושקה גלזנר (1888–1945). הוא השלים את לימודיו האקדמיים בלייפציג, פרנקפורט אם מיין וציריך. ב-1934 קיבל דוקטורט במדעי הרוח בציריך, לאחר מכן בין השנים 1935-1939 היה עובד של פסטר לויד, ובין 1939 לבין 1944 עבד כראש המחלקה להגהה ספרותית ומדעית של הוצאת הספרים דנטה, למרות יהדותו. עם כניסת הוורמכט לממלכת הונגריה (מבצע מרגרטה) בשנת 1944 נלקח למחנות שירות העבודה בגלל מוצאו היהודי (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). הוא שרד, חזר ובין השנים 1945–1948 היה ראש מזכירות החוץ של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית, ובשנים 1945–1947 עמד בראש האקדמיה לענייני חוץ ומ-1946 עמד במקביל בראש המכון לסוציולוגיה באוניברסיטת פאזמאן פטר בבודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד). הוא היה נציג מטעם התביעה של בית המשפט העממי נגד לאסלו ברדושי (ראש ממשלת הונגריה בחלק מתקופת מלחמת העולם השנייה שנתלה לאחר מכן כפושע מלחמה). ב-1950 הוא עצמו נידון למאסר בעילת "עבירה על החוק". הוא שוחרר במרץ 1956 זוכה ושוקם ב-1957.
בשנים 1957-1956 לימד באוניברסיטת אטווש לוראנד בבודפשט, ולאחר מכן בין 1957 לבין 1966 היה העובד הבכיר בספריית האוניברסיטה. משנת 1963, הוא גם לימד סוציולוגיה באוניברסיטה לתעשייה הכימית בעיר וספרם (כפרופסור באוניברסיטה) והיה עמית מחקר בכיר בספריית אוניברסיטת קרל מרקס לכלכלה. מ-1966 עד 1972 עבד כסגן מנהל המחקר של מכון האומות המאוחדות למחקר וחינוך (UNITAR).
מ-1972 ועד מותו, הוא היה יועץ מדעי לקבוצת ארגון המדע של האקדמיה ההונגרית למדעים, לאחר מכן למכון שלה ובמקביל, בין השנים 1972 לבין 1980, היה פרופסור באוניברסיטת קרל מרקס לכלכלה ומ-1980 ועד מותו, באוניברסיטת אטווש לוראנד. מ-1978 ועד מותו היה נשיא האגודה הסוציולוגית ההונגרית וחבר באקדמיה העולמית לאמנות ולמדע (World Academy of Art and Science). לפי הצעתו, האגודה הסוציולוגית ההונגרית ייסדה בשנת 1979 את פרס ארדאי פרנץ, המוענק מאז 1980.
עד מותו ב-1983 השתתף גם בעבודתה של קבוצת הארגון המדעי של מכון ארגון המחקר שהוקם על ידי מועצת המנהלים של האקדמיה ההונגרית למדעים ב-1965. חלק חשוב מחיי המכון היו השנים הספורות שבילה שם האקדמאי, הסוציולוג והפילוסוף שאנדור סלאי בעל השם העולמי. בין השאר, שמו נקשר בהנהגת הוועדה הנשיאותית, שהייתה בין הראשונות שעסקה על בסיס מדעי בהשלכות האקולוגיות האפשריות של בניית סכר גדול בהונגריה. שאנדור סלאי עמד גם בראש הוועדה הנשיאותית שפיתחה בין השנים 1980 ל-1982 תחזית פיתוח מדעי ל-20 שנה, כדי לבסס את התוכנית הכלכלית הלאומית ארוכת הטווח של הונגריה.
משפחתו
רעייתו הראשונה הייתה אליס, בתם של שאנדור פאלמאי ושל קמילה בלוק, לה נישא ב-13 בנובמבר 1931 בבודפשט, ולאחר מכן התגרש ממנה ב-1938. ב-14 בנובמבר 1938 הוא נישא שוב. אשתו השנייה הייתה אדית זקס (1913–1941) שנפטרה בגיל צעיר מאוד.
היו לו שתי בנות מאשתו השלישית: יוליה סלאי (1948–2022), סוציולוגית, ואנמריה סלאי (1950).
שאול אמסטרדמסקי
שאול אמסטרדמסקי (נולד ב-8 באוגוסט 1980 בירושלים) הוא עיתונאי ישראלי זוכה פרס סוקולוב. ראש הדסק הכלכלי ופרשן כלכלי בכיר בחטיבת החדשות של תאגיד השידור הישראלי. לפני כן, שימש כ-9 שנים ככתב כלכלה בכיר בעיתון "כלכליסט".
ביוגרפיה
אמסטרדמסקי גדל בפתח תקווה. אמו של אמסטרדמסקי עלתה מברית המועצות בשנת 1973. גם אביו עלה מברית המועצות. את שירותו הצבאי עשה כקצין במינהל האזרחי.
ב-2007 סיים לימודי תואר ראשון בתוכנית פילוסופיה, כלכלה ומדע המדינה (פכ"מ) באוניברסיטה העברית. במהלך לימודיו באוניברסיטה ואחריהם, עבד בתפקיד זוטר באגף שוק ההון, ביטוח וחיסכון במשרד האוצר.
בנובמבר 2007 הצטרף לצוות העיתונאים שהקים את עיתון "כלכליסט". בתחילה שימש ככתב הכנסת של העיתון, במסגרתו סיקר את תקציב המדינה ואת חוק ההסדרים לשנת 2009. בסוף שנת 2009 מונה לראש מערכת החדשות של העיתון, תפקיד אותו מילא במשך כשלוש שנים. במהלך תקופה זו פרסם בין היתר ריאיון עם ראש הממשלה לשעבר, אהוד אולמרט. בספטמבר 2012 בחר לעזוב את התפקיד, ושימש לאחר מכן ככתב בכיר של העיתון.
אמסטרדמסקי הִרְבָּה לעסוק בחשיפת דו"חות של ועדות ציבוריות, בעידוד השקיפות ובהנגשת מידע כלכלי לציבור הרחב. תחומי העיסוק המרכזיים של עבודתו העיתונאית הם פנסיה, בריאות וחינוך, תקציב, חרדים ותעסוקה. בשנת 2013 היה חלק בצוות שחשף את תמלילי ועדת טרכטנברג, וכן הוביל, יחד עם הסדנא לידע ציבורי, פרויקט להנגשת תקציב לציבור הרחב. כמו כן, פרסם סדרת כתבות מקיפה ומעמיקה בת עשרה פרקים בשם "אמסטרדמסקי בערבות הפנסיה", אשר סקרה בביקורתיות את תחום הפנסיה בישראל ואת הגורמים המשפיעים עליו. בשנת 2016 פרסם סדרת כתבות בשם "יומן סוכר", בה עסק בצריכת הסוכר המופרזת בקרב האוכלוסייה הישראלית ובסיבות לכך.
אמסטרדמסקי ניהל בלוג פופולרי בשם "תחשוב טעים, יהיה טעים", העוסק בהיבטים כלכליים של הנעשה בישראל וב"מאחורי הקלעים" של העשייה העיתונאית וכן בחייו האישיים. ביולי 2016 פורסם כי יתמנה לראש הדסק הכלכלי ולפרשן בכיר לענייני כלכלה בחטיבת החדשות של תאגיד השידור הישראלי. באוקטובר באותה שנה, במסגרת הפולמוס סביב פתיחת תאגיד השידור, טען דוד ביטן יו"ר הקואליציה כי אמסטרדמסקי "צייץ" באופן בזוי נגד ראש הממשלה", וטען כי "התאגיד הזה יהיה תאגיד שמאל מובהק". ביטן כינה את אמסטרדמסקי באופן מזלזל בתואר "אמסטרדם משהו כזה".
עם הקמת התאגיד מונה אמסטרדמסקי לנהל את הדסק הכלכלי. הדסק כונה "כאן כלכלי" ופעל במספר אפיקים: כתבות טקסט, הסכת שבועי בשם "חיות כיס", סרטוני וידאו בפייסבוק וביוטיוב וכן סדרות תחקירים. במקביל, אמסטרדמסקי השתתף כאורח בתוכניות רדיו וטלוויזיה שונות שהפיק התאגיד. באמצע שנת 2018 פורק הדסק הכלכלי, ואמסטרדמסקי יצא לחופשה ללא תשלום, לצורך לימודים באוניברסיטת הרווארד במסלול ניימן לעיתונאים. במרץ 2020 שב לישראל, מוקדם מהצפוי, עקב מגפת הקורונה.
במאי 2020 החל להגיש ב"כאן 11" את "משחקי הכיס", תוכנית טלוויזיה יומית בענייני כלכלה. מינואר 2021 עד נובמבר 2022, הוגשה התוכנית גם בגרסת הרדיו" ב"כאן" בימי חמישי יחד עם ליאל קייזר. באפריל 2022 פרש מהגשת התוכנית בכאן 11 אך המשיך לשמש כראש הדסק הכלכלי בתאגיד. בדצמבר 2022 הודיע כי יחדול מלשמש כראש הדסק הכלכלי, ויחל להתעסק יותר בכאן דיגיטל . אמסטרדמסקי גם מגיש את התוכנית "הטור של שאול" שמשודרת בחטיבת החדשות בכאן 11.
ספרו
באוגוסט 2022 יצא לאור ספרו, "כסף טוב", בהוצאת כתר.
חיים אישיים
אמסטרדמסקי נשוי, ואב לשניים. מתגורר בירושלים. אחיו הוא ליאור אמסטרדמסקי, קומיקאי ותסריטאי.
צריכת ויטמין C עודפת
צריכה עודפת של ויטמין C היא תופעה המתארת צריכה אוראלית או הזרקה של חומצה אסקורבית במינונים גבוהים מהצריכה המומלצת על ידי ארגוני בריאות, שהיא 90 מ"ג ליום. לעיתים, מדובר בכמות של כ-2,000 מ"ג ליום הרבה מעבר לכמות שהגוף אמור להכיל. תומכי רפואה אלטרנטיבית טוענים כי צריכת ויטמין C בכמות שכזו מונעת ומרפאת מחלות. טרם נמצאו עדויות מדעיות שתומכות בטענות אלו באופן ישיר, אך ישנן עדויות שדנות ביתרונות הוויטמין כבעל סגולות מרפאות כאשר הוא משולב עם טיפולים אחרים.
רקע
ויטמין C הוא חומר מזין וחיוני המשמש ליצירת קולגן וביומולקולות אחרות, מונע צפדינה ונמצא כנוגד חמצון טיפולי משלים לשיפור איכות חיים. מיני בעלי חיים מסוימים הכוללים את בני האדם, בני משפחת המכרסמים, רוב מיני העטלפים, עופות רבים, וכ-96% מהדגים, אינם יכולים לייצר ויטמין C באופן עצמאי ועליהם להסתמך על מקורות חיצוניים המגיעים לרוב ממזון.
עבור בני אדם, ארגון הבריאות העולמי ממליץ על צריכת ויטמין C יומית של 45 מ"ג ליום למבוגרים בריאים ובין 25–30 מ"ג ליום לתינוקות. מאמר שפורסם בנוגע לצריכת ויטמין C מומלצת מספק דוגמאות להמלצות ממדינות שונות על צריכה יומית של ויטמין C ואף אחת מההמלצות לא עולה על כמות של 110 מ"ג ליום. מאז גילויו, ויטמין C נחשב כמעט ל-"תרופת פלא" על ידי רבים וידוע ברפואה האלטרנטיבית כמסייע לטיפול בהצטננות, סרטן, פוליו, איידס ומחלות נוספות. כ-70%-90% מוויטמין ה-C הנצרך נספג בגוף כאשר הוא נלקח דרך הפה ברמות נורמאליות (30–180 מ"ג ביום) ורק כ-50% מוויטמין C נספגים ממינונים יומיים של גרם אחד (1000 מ"ג).
השערת המחסור היחסי
השערת המחסור היחסי שתוארה על ידי פאולין ושותפיו למחקרים התייחסה להשפעות המחסור בוויטמין C על בניית כלי הדם בגוף.
בגופם של בעלי חיים מנגנון הרכבת מולקולת ויטמין C בשלמותה כולל ארבעה שלבים המתבצעים על ידי ארבעה אנזימים שונים. האנזים שאחראי על השלב הרביעי והסופי בייצור המולקולה נקרא אל-גולונולאקוטן אוקדיסידאז (באנגלית:L-gulonolactone oxidase) ומיוצר בכבד. קיימים בעלי חיים הנושאים מוטציה באנזים זה ולא מצליחים להרכיבו כראוי בגופם. מוטציה זו מונעת את השלמת התהליך הרביעי והסופי בייצור הוויטמין. כתוצאה מכך, התהליך יתרחש עד השלב השלישי אך היעדר האנזים הרביעי פירושו שהתהליך לא יושלם לעולם, והסובסטרט, יתפרק חזרה על ידי הגוף לאבני הבניין מהם הורכב.
במהלך שנות השישים הלכה והתפתחה בציבור המודעות ליתרונות שבצריכת ויטמין C ככזאת שמשפרת את הבריאות ותורמת לחסינות מפני מחלות. מודעות זו התפתחה לאור פעילותם של זוכה פרס נובל בכימיה לינוס פאולינג והביוכימאי אירווין סטון (באנגלית:Irwin Stone). בספרו רב המכר שיצא לאור בשנת 1986, "איך לחיות יותר זמן ולהרגיש טוב יותר" (באנגלית: How to Live Longer and Feel Better) ממליץ פאולינג על צריכת ויטמין C דרך הפה של למעלה מעשרה גרמים ליום, בקירוב לכמות שמפריש הכבד ישירות למחזור הדם בגופם של יונקים רבים. הכבד של עז בוגרת למשל, מפריש יותר מ-13,000 מיליגרם ליום (שהם כ-13 גרם) בבריאות תקינה וכמות גדולה בהרבה כאשר היא לחוצה.
פאולינג, יחד עם מתיאס ראת׳, רופא גרמני ותומך פעיל של צריכת ויטמין C בכמות גבוהה פרסמו שני מאמרים שדנו בקשר בין חלבון הליפופרוטאין לוויטמין C. התאוריה המורחבת שלהם קובעת כי, ויטמין C אחראי לשמירת רמות נמוכות של ליפופרוטאין בדם, המשמש כנשא דו-כיווני של כולסטרול בין הכבד והרקמות וחיוני לתהליך הביוכימי של בניית הקולגן בגוף. עוד היא קובעת, כי הגורם העיקרי למוות ממחלת הצפדינה בתקופת הפליסטוקן היא שבניית עורקי האנשים התבצעה תוך שימוש בכולסטרול ולא בקולגן. בתקופה זו, היו מעט מקורות לוויטימן C והאנשים סבלו ממחסור שהוביל לכמויות ליפופרוטאין גבוהות בדם ובעקבותיה לקשיים ביכולת לייצר את כמות חלבון הקולגן הנדרשת לבניית רקמות, עצמות וכלי דם בגוף. כמויות הליפופרוטאין הגבוהות והמחסור בקולגן הובילו לבניית העורקים בעזרת שימוש בכולסטרול מה שתרם להיווצרות תהליך טרשת עורקים והוביל למוות של רבים.
השפעות שליליות
לוויטמין C רמת רעילות נמוכה והגוף יכול לשאת במינוני ויטמין C גבוהים מאלה המומלצים על ידי ארגוני בריאות ממשלתיים. עם זאת, לצריכה עודפת של ויטמין C עלולות להיות תופעות לוואי שליליות.
תגובות בין תרופתיות
מעכבי משאבות פרוטונים הן קבוצה של תרופות שפעולתן היא להפחית ייצור של חומצה הגסטרית (באנגלית:Gastric acid) בקיבה. נמצא כי לאחר 28 ימי טיפול, אחת מהן, אומפרזול המשמשת לרוב לטיפול בבעיות צרבת מורידה את זמינות ויטמין C בגופנו בכ-12% ללא תלות בצריכה חיצונית. במחקר אחר נמצא כי אספירין עלול לעכב את הספיגה של ויטמין C בגופנו.
סרטן
השימוש בוויטמין C במינונים גבוהים כטיפול בסרטן הועלה על ידי לינוס פאולינג בהתבסס על מחקר שפורסם בשנת 1976 עם יואן קמרון, אשר דיווח כי ויטמין C תוך ורידי הגדיל באופן משמעותי את תוחלת החיים של חולים בסרטן מתקדם. ניסוי זה ספג ביקורת מצד המכון הלאומי לסרטן על היותו מתוכנן בצורה קלוקלת בעל מהימנות נמוכה עד כדי כך ששלושה ניסויים שנערכו אחריו במאיו קליניק לא הצליחו לשכפל את התוצאות. עם זאת, הניסויים במאיו קליניק נערכו במינונים אוראליים של ויטמין C, ולא ויטמין C תוך ורידי כפי שנעשה בניסוי המקורי, והוצע כי הבדל זה הוא סיבה אפשרית לכישלונם של ניסויי מאיו קליניק לשחזר את תוצאות הניסוי המקוריות.
החברה האמריקנית לסרטן הצהירה כי "אף על פי שהוצעו מינונים גבוהים של ויטמין C כטיפול בסרטן, הראיות הקיימות ממחקרים קליניים לא הראו שום תועלת".
כוויות
ניסוי קליני אחד השתמש במינונים גבוהים של ויטמין C תוך ורידי (66 מ"ג לק"ג / שעה למשך 24 שעות, למינון כולל של כ-110 גרם) לטיפול בכוויות מדרגה גבוהה, אך אף על פי שתואר כמבטיח, הוא לא שוכפל על ידי מוסדות עצמאיים ולכן אינו טיפול מקובל. בהתבסס על מחקר זה, איגוד הכוויות האמריקני רואה במינון תוך ורידי גבוה של חומצה אסקורבית כאפשרות להיחשב לטיפול אדג'ובנטי (באנגלית :adjuvant therapy) בנוסף לטיפולים הסטנדרטיים המקובלים יותר.
השפעות לבביות
פרפור עליות (AF) היא הפרעה נפוצה בקצב הלב הקשורה למתח חמצוני (באנגלית:oxidative stress). ארבעה מטא-אנליזות הגיעו למסקנה כי קיימות עדויות חזקות שצריכת ויטמין C במינון 1–2 גרם ליום לפני ואחרי פעילות לב עשוי להפחית את הסיכון ל-AF לאחר הניתוח. עם זאת חמישה מחקרים אקראיים לא מצאו שום תועלת כזו בארצות הברית, כך שההטבה הוגבלה למדינות פחות עשירות.
התכווצות סימפונות כתוצאה מפעילות גופנית נמרצת
התכווצות הסמפונות הנגרמת על ידי התעמלות (EIB) (באנגלית :Exercise-induced bronchoconstriction) מצביעה על היצרות חריפה של דרכי הנשימה כתוצאה מפעילות גופנית נמרצת. EIB נראה שנגרם על ידי אובדן מים הנגרמת על ידי אוורור מוגברת שעלול להוביל לשחרור מתווכים כמו היסטמין, פרוסטגלנדינים ו ליקוטריאנים (באנגלית: Leukotriene) שכולם גורמים להתכווצות הסמפונות (באנגלית: Bronchoconstriction). ויטמין C משתתף בחילוף החומרים של המתווכים הללו ועלול להשפיע על ה-EIB. מטא-אנליזה הראתה כי 0.5 עד 2 גרם ליום של ויטמין C לפני פעילות גופנית הורידו את ה-EIB בחצי.
תפקוד האנדותל
מטא-אנליזה הראתה השפעה חיובית משמעותית של ויטמין C על תפקוד האנדותל. היתרון של ויטמין C נמצא במינונים שנעים בין 0.5 ל-4 גרם ליום, ואילו המינונים הנמוכים יותר שנעים בין 0.09 עד 0.5 גרם ליום לא נמצאו כיעילים.
הצטננות
מטא-אנליזה המצוטטת לעיתים קרובות חישבה כי מינונים שונים של ויטמין C (לא נכללו מינונים מתחת ל 0.2 גרם) אינם מונעים הצטננות בקהילה הכללית, אף על פי ש-0.25 עד 1 גרם ויטמין C ליום חצו את שכיחות ההצטננות אצל אנשים הסובלים ממתח גופני כבד לטווח קצר. מטא-אנליזה נוספת חישבה כי אצל ילדים, 1-2 גרם ויטמין c ליום קיצר את משך ההצטננות ב-18%, ובמבוגרים 1–4 גרם ליום קיצר את משך ההצטננות ב-8% .ישנן עדויות לתלות במינון ליניארי בהשפעת ויטמין C על משך הצטננות עד 6–8 גרם ליום. כפי שצוין לעיל, קיים היעדר ניסויים רשמיים בקנה מידה גדול בטווח של 10 עד 200+ גרם ליום, ולכן אין מידע זמין עבור מינונים גבוהים אלה. בנוסף, המחקרים שצוטטו על מינונים יומיים גדולים יותר של ויטמין C אינם לוקחים בחשבון את קצב ההפרשה המהיר של ויטמין C במינונים ברמת גרם. מה שמחייב לתת את הכמות היומית הכוללת במינונים קטנים, בתדירות גבוהה יותר כדי לשמור על רמות פלזמה גבוהות יותר. נכון לשנת 2014, לפחות 16 מחקרים מצאו כי תוספי ויטמין C אינם מונעים הצטננות והיו בעלי השפעה מינימלית במקרה הטוב בקיצור אורכי ימי החולה.
עובל
עוֹבָל או עֵיבָל הוא דמות מקראית. בנו של יקטן ואחיהם של 12 אחיו: אַלְמוֹדָד, חֲצַרְמָוֶת, שָׁלֶף, יֶרַח, הֲדוֹרָם, אוּזָל, דִּקְלָה, אֲבִימָאֵל, שְׁבָא, אוֹפִר (אופיר), חֲוִילָה ויוֹבָב.
בפרשת תולדות בני נח בספר בראשית נקרא עוֹבָל, ובמקבילה בדברי הימים נקרא עֵיבָל.
עובל, ככל הנראה התגורר כמו שאר אחיו בערב ובעיקר באזור תימן. יש חוקרים מסוימים הסוברים שעובל התגורר בין צנעא לאל-חדידה.
לא יודעים מה פירוש השם עובל ועיבל.
Delresto (Echoes)
Delresto (Echoes) הוא שיר של הזמרת האמריקאית ביונסה והראפר האמריקאי טראוויס סקוט, המכיל קולות ללא קרדיט של ג'סטין ורנון מלהקת האינדי פולק האמריקאית בון איבר. השיר יצא לאור באמצעות פארקווד אנטרטיינמנט, קקטוס ג'ק רקורדס, קולומביה רקורדס ואפיק רקורדס כסינגל השני מתוך אלבום האולפן הרביעי של סקוט, Utopia, ב-28 ביולי 2023. השיר הופק על ידי סקוט עצמו, לצד הפקה נוספת של היט-בוי, מייק דין ואלן ריטר, כשכל הארבעה כתבו את השיר יחד עם ביונסה, ורנון וג'יימס בלייק.
רקע והוצאה
ב-22 ביולי 2023, במהלך הופעתו של סקוט ב-Rolling Loud במיאמי, נחשפו שמותם של שירים שונים מהאלבום, ובהם "Delresto (Echoes)". השיר, הכולל הופעת אורח של הזמרת האמריקאית ביונסה ולהקת האינדי פולק האמריקאית בון איבר, פורסם כסינגל השני מתוך האלבום Utopia, בסמוך לצאתו ב-28 ביולי 2023.
טום יורק (שחקן)
טום יורק (באנגלית: Tom York) הוא שחקן אנגלי. הוא ידוע מהופעותיו בתפקיד סמואל "סם" קארן בסדרה "פולדארק" ובתפקיד הירו בסדרה "אולימפוס".
ביוגרפיה
יורק למד משחק באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון (LAMDA).
ב-2015 לוהק יורק לתפקיד הראשי בסדרת הפנטזיה "אולימפוס". לפני כן הופיע בשני פרקים בסדרה "הרודן". ב-2016 שיחק בתפקיד מייק מדוקס בסדרה "אנדוור", בתפקיד מיטש מקורדן בפרק בסדרה "רציחות במידסומר", בתפקיד לאו ריצ'רדס בסדרה "Death in Paradise", ובתפקיד זאק ליסון בסדרה "Agatha Raisin". ב-2017 לוהק יורק לתפקיד סם קריין בסדרה "פולדארק" של ה-BBC.
יחסי ארמניה–מקסיקו
יחסי ארמניה–מקסיקו הם היחסים הדיפלומטיים בין ארמניה למקסיקו. שתי המדינות חברות באו"ם.
היסטוריה
חודש לאחר התפרקות ברית המועצות בדצמבר 1991; ארמניה ומקסיקו כוננו קשרים דיפלומטיים רשמיים זה עם זה ב-14 בינואר 1992. מאז ההתחלה, היחסים בין שתי המדינות נשמרו ברמה נמוכה למדי ומתקיימים בעיקר בהתייחס לסוגיות דיפלומטיות ברמה עולמית באו"ם. במרץ 2002 הגיע ראש ממשלת ארמניה, אנדרניק מרגריאן, לעיר מונטריי כדי להשתתף בוועידת הקונצנזוס של מונטריי; ביקור זה הפך לפקיד הממשל הארמני הראשון והגבוה ביותר שביקר במקסיקו מאז עצמאותה. באוגוסט 2002 ערך שר החוץ הארמני ורטן אוסקאניאן ערך ביקור רשמי במקסיקו. במהלך ביקורו חתמו שתי המדינות על הסכמים על שיתוף פעולה בתחומי התרבות והחינוך וכן על הסכם לביטול אשרות לבעלי דרכונים רשמיים ודיפלומטיים.
באוקטובר 2012 ערך שר החוץ הארמני אדוארד נלבנדיאן ביקור רשמי במקסיקו. במהלך ביקורו הביע שר החוץ נלבנדיאן את דאגתו מההכרה של מקסיקו בשנת 2011 בטבח חוג'אלי, בו נהרגו 161 אזרים אתניים בעיירה חוג'אלי בפברואר 1992 במהלך מלחמת נגורנו קרבאך. שר החוץ נלבנדיאן דאג גם להצעה של הצבת פסל לזכרו של נשיא אזרבייג'ן היידר אלייב בשדרה המרכזית פאסאו דה לה רפורמה במקסיקו סיטי. לאחר התנגדות רבה מצד ארגוני זכויות אדם במקסיקו, פסלו של הנשיא אלייב הוסר והועתק לבית פרטי. במהלך ביקורו במקסיקו פנה שר החוץ נלבנדיאן לסנאט המקסיקני, שם דיבר על שיפור היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות וכי ארמניה תפתח שגרירות במקסיקו. בתחילת 2014 פתחה ארמניה שגרירות במקסיקו סיטי.
באפריל 2015 קיים הסנאט המקסיקני "שבוע תרבות ארמני" המוקדש להיסטוריה הארמנית ולהנצחת 23 שנות יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות. נכון לעכשיו מקסיקו לא הכירה רשמית ברצח העם הארמני שביצעו הכוחות העות'מאנים בשנת 1915. בנובמבר 2017, שני חברי קונגרס מקסיקניים ערכו ביקור רשמי בארמניה כחלק מ"קבוצת הידידות מקסיקו–ארמניה" בהזמנת הממשלה הארמנית; ביקרו בשטח המחלוקת של נגורנו קרבאך שנכבש על ידי הכוחות הארמנים ונמצא בתוך אזרבייג'ן. ביקורם לא אושר על ידי ממשלת מקסיקו ויצר התלקחות דיפלומטית בין אזרבייג'ן למקסיקו.
ביוני 2019 פתחה מקסיקו קונסוליית כבוד בירוואן.
ביקורים רמי דרג
ביקורים רמי דרג מארמניה למקסיקו
ביקורים רמי דרג ממקסיקו לארמניה
הסכמים דו צדדיים
שתי המדינות חתמו על כמה הסכמים דו-צדדיים כמו מזכר הבנות להקמת התייעצויות פוליטיות בנושאי עניין הדדי (1993); הסכם להקמת משטר ויזה חינם ביחס לבעלי דרכונים דיפלומטיים ושירותים (2002) והסכם לשיתוף פעולה בתחומי תרבות וחינוך (2002).
יחסי סחר
בשנת 2018 הסתכם הסחר הדו-צדדי בין שתי המדינות בכ-1.7 מיליון דולר. הייצוא העיקרי של ארמניה למקסיקו כולל: תיבות כבלים, מעגלי חשמל וחלקים ואביזרים למכונות רנטגן. הייצוא העיקרי של מקסיקו לארמניה כולל: אופנועים תלת גלגליים, בירה, טקילה, פירות יבשים וקפה.
נמל התעופה הבין-לאומי מיאמי
נמל התעופה הבינלאומי מיאמי (באנגלית: Miami International Airport) הוא נמל התעופה העיקרי באזור דרום פלורידה, וממוקם כ-13 ק"מ ממרכז העיר מיאמי.
נמל התעופה משמש כבסיס לחברות התעופה אמריקן איירליינס, LAN איירליינס, פדקס אקספרס, ו-UPS.
בשל מיקומו, משמש הנמל כשער לטיסות בין ארצות הברית, למדינות אמריקה הלטינית והקריביים. כמו כן, מיקום הנמל משמש רבים לטיסות קונקשן בין אירופה לדרום אמריקה.
בעבר השתמשו בנמל כבסיס חברות התעופה: בראניף אינטרנשיונל איירווייז, איסטרן איירליינס, אייר פלורידה, נשיונאל איירליינס, פאן אמריקן וורלד איירווייז, יונייטד איירליינס, ואיבריה איירליינס.
בשנת 2011 דורג שדה התעופה במקום הראשון בארצות הברית בתנועות מטוסים, ובמקום השני במספר הנוסעים בטיסות בינלאומיות (אחרי JFK). בשנת 2011 עברו בנמל התעופה 38,314,389 נוסעים, נתון הממקם את השדה במקום ה-12 בארצות הברית, וה-25 בעולם. נמל התעופה הוא העמוס ביותר במדינת פלורידה, ומטפל במטענים בינלאומיים יותר מכל נמל תעופה אחר בארצות הברית.
קישורים חיצוניים
מדיה וקבצים בנושא נמל התעופה הבינלאומי של מיאמי באתר Airliners.net
מקלט לנשים מוכות
מקלט לנשים נפגעות אלימות, המכונה גם מקלט לנשים מוכות (באנגלית מכונה בקצרה Women's shelter), הוא מבנה או יחידת מגורים, שהוקם או הוסב במטרה לאפשר לנשים נפגעות אלימות ולילדיהן הגנה מיידית מפני אלימות במשפחה המופנית כלפיהן, מחסה, טיפול פיזי ונפשי.
המקלטים מופעלים על ידי עמותות חברתיות שונות ללא מטרת רווח. מנהלת המקלט היא לרוב עובדת סוציאלית בהכשרתה, ובמקום מועסקות עובדות סוציאליות, עורכות דין ומדריכות, וכן מתנדבים שונים.
במהלך שהותן במקלט מקבלות הנשים טיפול רגשי, תמיכה, חיזוקים, סיוע ברכישת מיומנויות כגון אסרטיביות בלחימה על זכויותיהן - הן בהגנה חוקית מפני בן הזוג האלים, הן כלפי הרכוש אותו השאירו בביתן, והן בנוגע לזכויותיהן על הילדים המשותפים. הן נחשפות למידע רב, שחלקו או כולו לא היה ברשותן קודם, בדבר זכויותיהן כאזרחיות. הן מופנות לסעד משפטי, ולטיפול רפואי מתמשך, לעיתים לאחר שנים של הזנחה במצבן הגופני והתעללות פיזית קשה שעברו במהלך השנים. במקלטים מוענקים סיוע וטיפול מקיף גם לילדיהן של הנשים, אם ברחו עמן.
רקע
אלימות נגד נשים היא בעיה רבת פנים החוצה תרבויות, מגדר, דתות, מצב חברתי-כלכלי ורמת השכלה. אלימות במשפחה יכולה להתבטא במגוון דרכים, ביניהן אלימות פיזית, אלימות מינית, התעללות רגשית או אלימות כלכלית, המתרחשים במשפחה או בתא המשפחתי. . נשים הנתונות במערכת יחסים אלימה מתמשכת עשויות להיות במצב של פוסט טראומה, המלווה בתחושות של פחד, חרדה וחוסר אונים, וכן תלות בבעל המכה, מבחינה פסיכולוגית, חברתית, כלכלית, ואחרות. התלות והחרדה מקשות עליהן לצאת מהמצב בו הן נתונות. מטרת המקלט לנשים נפגעות אלימות, היא לאפשר את ההתנתקות, במסגרת טיפולית תומכת, ובכך לאפשר לאותן נשים לאזור כוחות ולהשתקם.
בעולם
בסוף שנות השישים וראשית שנות השבעים התבססה התנועה הפמיניסטית ברוב מדינות המערב והעלתה לתודעה ולשיח הציבורי את בעיית האלימות נגד נשים בכלל ובמסגרת התא המשפחתי בפרט תוך ניסיון להציע ולייצר מענים לבעיה זו. בשנת 1971 הוקם המקלט הראשון בלונדון על ידי ארין פיצי. בשנת 1973 הוקם המקלט הראשון בארצות הברית.
אף על פי שרבים מהמקורות העדכניים גורסים כי ראשוני המקלטים הוקמו רק במחצית השנייה של המאה העשרים ישנם מדעני חברה והיסטוריונים שמסמנים את שורשיהם המוסדיים כבר במאות ה-16 וה-17. חוקרים אחרים רואים את תחילת הופעת המקלטים לנשים מוכות כתוצאה של קידום חקיקה פרוגרסיבית בתחומי ההגנה על ילדים וחסרי ישע, במיוחד באנגליה ובארצות הברית במאות ה-18 וה-19. חקיקה זו הובלה בעיקר על ידי קבוצות דתיות- נוצריות לעזרה וטיפול בבעיות שונות, דוגמת אלכוהוליזם בתוך המשפחה. כך, רבים מהמקלטים לא הוקמו על ידי ארגונים עם אידאולוגיה פמיניסטית כפי שמקובל לחשוב – אלא דווקא על ידי ארגונים דתיים אשר הניחו את המסד ל "תנועת מקלטי הנשים המוכות" בשנות השבעים של המאה הקודמת.
הדיונים והמחלוקות סביב ניסוחה, אשרורה וכניסתה לתוקף של אמנת איסטנבול בעשור האחרון העלתה שוב לכותרות את סוגיית המקלטים לנשים מוכות. האמנה, שקבעה כי אלימות נגד נשים הן בספירה הביתית והן במרחב הציבורי היא הפרה של זכויות אדם, הרחיבה את הקטגוריה של אלימות נגד נשים והחילה אותה גם על רצח על חילול כבוד המשפחה, נישואין בכפייה, מילת נשים, אונס והטרדות מיניות וחייבה את המדינות החתומות עליה בהקמת מקלטים להגנה לנשים נפגעות אלימות ולילדיהן בכמות מספקת ובתקינה נאותה.
היסטוריה
בתקופה שקדמה להקמת המקלטים, לשכות הרווחה הממשלתיות ניסו להתמודד עם אלימות במשפחה באמצעות מענים בקהילה תוך המשך מגורים משותפים עם בן הזוג האלים. בעקבות הקמת המקלטים, גברה המודעות לקיומה של סוגיה רחבה אודות אלימות כלפי נשים והמקלט יועד להרחקת הקורבן ממקור האלימות. את הקמת המקלטים בישראל ניתן לחלק לשני דורות: הדור הראשון של המקלטים החל בסוף שנות השבעים בידי קבוצות פמיניסטיות חוץ ממסדיות שלא קיבלו מימון מהממשלה. הדור השני נוסד באמצע שנות השמונים בידי ארגוני נשים בשיתוף ממשלתי. ככל שגדלה ההשתתפות הכספית של המדינה, כך גדלה גם מידת המעורבות המקצועית ורמת הפיקוח של המשרדים הממשלתיים.
בשנת 1977, מרשה פרידמן, פעילת זכויות נשים וחברת כנסת לשעבר, הציגה בפני הכנסת תוכנית להקמת מקלט לנשים הטוענות להגנה. המקלט הראשון נפתח בחיפה בשם "נשים למען נשים". בתחילה זרם הפונות היה מועט, אך לאחר פרסום כתבה על המקלט בעיתון ידיעות אחרונות ב־3 בפברואר 1978 החלו להגיע אל המקלט מאות פניות. בשנת 1978, רות רזניק סייעה להקמת מקלט לנשים מוכות בהרצליה. בשנת 1981 עמותת "אישה לאישה" הקימה את המקלט הראשון בירושלים. בשנת 1983 הוקם המקלט באשדוד אשר היה שונה מקודמיו ולא שימש רק כמקלט הגנה פיזי, אלא אפשר טיפול רציף שמתחיל בשהות במקלט וממשיך עם היציאה ממנו עד לשילוב של האישה וילדיה בקהילה.
מאז ועד היום, התפיסה הטיפולית הרווחת במקלטים לנשים מוכות בישראל היא שהמקלט מספק ביטחון, תמיכה רגשית, תמיכה חומרית וסיוע בביסוס חיים חדשים לקראת היציאה מהמקלט. בנוסף, המקלט מקיים קשר מתמיד עם הגורמים בקהילה כמו מחלקות לשירותים חברתיים, משטרה ושירותים פסיכולוגיים, במטרה ליצור הזדמנות לשינוי באורח החיים, בדפוסי החשיבה ובהתנהגות של הנשים. ההתערבות הטיפולית מכוונת לאפשר לנשים לעמוד על שלהן ולקבל החלטות הנכונות עבורן ועבור ילדיהן.
מאפיינים ונתונים
השכיחות הגוברת של מקרי האלימות כלפי נשים בתוך הספירה הביתית הפכה את הבעיה לסוגיה חברתית. נכון ל-2021, פועלים בישראל כ־14 מקלטי חירום אשר מתוקצבים על פי גודלם, בהתאם לסל שירותים בסיסי ולפי תעריף יומי לאישה. החל משנת 2001, משרד הרווחה והשירותים החברתיים מתקצבים באופן בלעדי את המקלטים. תקציב משרד הרווחה עבור הפעלת המקלטים עמד בשנת 2019 על כ־27 מיליון.
מנתוני ארגון ויצו עולה כי בשנת 2019 שהו במקלטים 654 נשים ו- 1,046 ילדים. תקופת השהות של הנשים במקלטים היא לרוב חודשים ספורים עד שנה. דווח כי מרבית הנשים שטופלו במקלטים סבלו מאלימות באופן מתמשך. ממחקר שנערך בשנת 2015 נמצא כי 76% מהנשים שהו במקלטים פעם אחת, 19% פעמיים ו 5% שלוש פעמים או יותר. בנוסף, 55% מהנשים ששהו במקלטים היו נשים מהמגזר הערבי, 17% היו נשים דתיות וחרדיות, 16% יוצאות אתיופיה ו-10% יוצאות ברית המועצות. על פי נתוני משרד הרווחה, כ־40% מהנשים ששהו במקלטים שבו לגבר האלים - חלק ניכר מהן בשל המצב הכלכלי אליו נקלעו.
אף על פי שרק כ-18 אלף נשים מתלוננות במשטרה על אלימות במשפחה, מצביעים אומדני המשטרה על כך שכעשרה אחוזים מהנשים בישראל סובלות מאלימות מצד בני זוגן. חלק מהנשים הסובלות מאלימות במשפחה חיות תחת טרור רגשי ופיזי תמידי, נמצאות במצב של בידוד חברתי, תחושת ערך עצמי ירודה, ובמצב של פגיעות רגשית קשה. לעיתים דווקא בגלל מצבן הן מתקשות לאזור כוחות ולהימלט.
זכאות
המקלטים אמורים לקבל נשים ללא הבדל דת, גזע ולאום, אולם הוראות התקנון לעבודה סוציאלית של משרד העבודה והרווחה מאפשרות הגבלה תחת תנאים או אפילו אי-קבלה של נשים למקלטים במקרים הבאים: "נשים שיש להן יותר משלושה ילדים או אם ילדיהן עברו את גיל 11,
לאורך השנים הוקמו מספר מקלטים ייעודים: שניים מהם לנשים ערביות וילדיהן, מקלט אחד לאוכלוסייה מעורבת של יהודיות וערביות, ומקלט לנשים דתיות וחרדיות.
שירותים נוספים
משנת 2017, אישה זכאית לקצבת הבטחת הכנסה החל מהחודש השני לשהותה במקלט ללא קשר לזכאותה הקודמת לפני הכניסה למקלט. בנוסף, בהתאם לחוק זכויות נשים ששהו במקלט לנשים מוכות-תשע"ג-2012, אישה יוצאת מקלט שלא חזרה להתגורר עם בן זוג פוגע, מקבלת מענק הסתגלות חד פעמי ממשרד הרווחה והשירותים החברתיים. כמו כן, משרד העבודה הרווחה והשירותים החברתיים מפעיל 17 דירות מעבר לנשים נפגעות אלימות וילדיהן, דירות אלו משמשות נשים ששהו קודם לכן במקלטים, והן נועדו ליצור עבורם מסגרת טיפולית המשכית, לפני החזרה לקהילה.
השפעות השהות במקלט
מחקר מצא כי השהות במקלט ושירותי התמיכה הניתנים בו מגבירים את התודעה הקבוצתית ואת ההערכה העצמית של נשים, משום שהן מגלות כי הבעיה איננה אישית וייחודית להן. בנוסף, נמצא כי ברוב המקרים, נשים נפגעות אלימות במשפחה מתקשות לשתף את קרוביהן בבעיותיהן ולכן התמיכה שהן מקבלות במקלט מגדילה את היכולת שלהן להשמיע את קולן ולקבל את עצמן. מחקר נוסף מצא כי ככל שהנשים שהו זמן ממושך יותר במקלט כך השכיחות של חזרה לבן הזוג האלים הייתה קטנה יותר. כמו כן, נראה כי השהות במקלט מסייעת לשיפור תחושת הביטחון בקרב הנשים. בנוסף, ניכר שיפור במצבן התעסוקתי של הנשים לאחר היציאה מהמקלט. ממצאי המחקר מדגישים את חשיבות הרצף הטיפולי בנשים ובילדיהן בעת חזרתן לקהילה, וזאת על מנת למנוע את חזרתן למעגל האלימות.
ביקורת
הביקורת הנפוצה ביותר על המקלטים לנשים נפגעות אלימות נשמעה על ידי נשים נפגעות אלימות וגורמים מקצועיים. לטענת גורמים אלו, המקלט מטפל בסימפטום ולא בשורש הבעיה, ושהקורבן כלוא בשעה שהבעל האלים מסתובב חופשי.
ביקורת רבה נוספת על המקלטים בישראל ובעולם נובעת מכך שאינם מספקים מענה הולם לכלל האוכלוסיות. למשל, קיימים מחקרים משני העשורים האחרונים הגורסים כי אופי והיקף השירותים במקלטים אינו מותאם לנשים מקבוצות מיעוט לאומיות, אתניות ודתיות. בישראל לדוגמה קיים חוסר במקלטים ייעודיים לנשים ערביות, חרדיות או חסרות מעמד. עוד במחקרים אלו נמצא כי קיים פער בין רצונן של נשים המשתייכות לפריפריה הסוציו-תרבותית לשמור על שלמות התא המשפחתי תוך שיתוף בן הזוג בתהליכי הטיפול והשיקום, לבין אמת המידה אשר רואה את הצלחת הטיפול במקלט בפרידה מבן הזוג האלים. כמו כן, נשים מקבוצות מיעוט אלו לעיתים יהססו לפנות למקלט מחשש שעצם פנייתן תהווה אישוש לסטריאוטיפים מהם סובלת הקבוצה אליה משתייכות.
בנוסף, מחקרים מראים כי במדינות שונות קיימת נטייה מצד סוכנויות לשירותים חברתיים למנוע מתן סיוע לנפגעי ונפגעות אלימות במערכות יחסים חד-מיניות. נראה כי אפליה זו נובעת מהיעדר הכרה חברתית בחומרת האלימות והשלכותיה בקרב זוגות להט"בים.  כמו כן, נמצא כי היקף הדיווח על אלימות בקרב זוגות להט"בים הוא נמוך עקב החשש לקבלת יחס מפלה ומזלזל מארגוני הסיוע, סטיגמטיזציה וחוסר הבנה של הצוותים המטפלים בעולם התוכן ובצורות האלימות המיוחדות לזוּגיות להטב"קית.    לאור כך, ישנם קולות המבקשים ליצור מקלטים מעורבים מגדרית. מנגד, ארגוני הנשים טוענים שאלימות בתא המשפחתי היא תופעה שהרוב המוחלט של קורבנותיה הן נשים ולכן המקלטים צריכים להיות מוכוונים לטיפול בנשים בלבד.
ביקורת נוספת דנה באופן בו מתוקצבים המקלטים. העלויות של תפעול המקלט לא מעודכנות באופן דינמי כך שעם השנים נוצר פער בין דרישות המקלטים לתקצוב לבין תקצובם בפועל על ידי המשרדים הממשלתיים והרשויות המקומיות. חלק מפער זה הוא תוצאה של תהליכי הפרטה חלקיים שעברו שירותים אלו. לפי מחקרים, היעדר התקצוב והשכר הנמוך גם משפיע על מידת הניסיון והמחויבות של נותני השירותים במקלט ומביא לתחלופה גבוהה של הצוותים הנובעת בין היתר משחיקה. מחקרים שונים שמדדו את שחיקת הצוותים במקלטים מצביעים גם על האופן שבו רמת השחיקה משפיעה באופן שלילי על היחסים בין הצוות לנשים.
ביקורת נדירה יותר מושמעת על ידי חוקרים הטוענים כי המבנה הארגוני של מקלטים לנשים נפגעות אלימות עלול לייצר יחסים לא שוויוניים הנחווים על ידי השוהות במקלטים כפטרנליסטיים או דכאניים. קיימת טענה כי המקלטים, בדומה למוסדות אחרים שנועדו לטפל בנשים לאורך ההיסטוריה, מהווים פתרון שבאמצעותו משתמר דימוי ה"אישה המוכה" אשר לכודה בתוך מעגל האלימות ללא יכולת להיחלץ ממנו. כך, לצד החשיבות בהכרת המדינה בבעיית האלימות במשפחה נגד נשים, ישנם הרואים בהגברת הפיקוח ומעורבותה של המדינה בחייהן של נשים, בייחוד של אלו המשתייכות למעמד סוציו-אקונומי נמוך, כמשמרת את עמדתן המוחלשת בחברה.
לויט
לֵוִיט (או לוית) הוא שם משפחה יהודי הנגזר מהשם "לוי". השם יכול גם להיות קשור במילה "אריה" שהיא גם כינוי ליהודה, בתרגומה לשפות אירופאיות, כגון "לובה" בגרמנית ו"לב" או "לייב" ביידיש. בחלק מהמקרים השם קשור בשמות של מקומות.
כריס וונדולובסקי
כריסטופר אליוט וונדולובסקי (באנגלית: Christopher Elliott Wondolowski; נולד ב-28 בינואר 1983) הוא כדורגלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת החלוץ.
חיים אישיים
וונדולובסקי נולד בדנוויל שבקליפורניה לאב ממוצא פולני ולאם משבט הקיאווה, בו וונדולובסקי חבר גם כיום. בשנת נישא ללינדזי ולהם שתי בנות.
קריירת מועדונים
וונודלובסקי התחיל לשחק כדורגל בקבוצת הכדורגל של תיכון "דה לה סאל בקונקורד", עמה זכה בשני תארים בשנים ו-. לאחר מכן, הצטרף לזו של אונירסיטת צ'יקו סטייט במדיה כבש 39 שערים (17 מתוכם בעונת ) ב-84 משחקים. בשנת נבחר במקום ה-41 בדראפט על ידי סן חוזה ארת'קווייקס והצטרף לקבוצת המילואים של המועדון. ב-10 בספטמבר 2005 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0-3 נגד צ'יבאס ארצות הברית.
בשנת הצטרף ליוסטון דינמו וגם בה שיחק תחילה בקבוצת המילואים של המועדון. ב-30 באוגוסט 2006 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק הליגה נגד שיקגו פייר. ב-7 באוקטובר 2008 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת האלופות של אמריקה הצפונית בניצחון 1-2 נגד סן פרנסיסקו.
ביוני וונדולובסקי חזר לקדנציה שנייה סן חוזה ארת'קווייקס. עונת הייתה עונת הפריצה של וונדולובסקי, בה כבש 18 שערים ב-26 משחקים והפך למלך שערי הליגה. וונדולובסקי נכלל בנבחרת האולסטאר של ה-MLS לקראת המשחק נגד צ'לסי ואף כבש שער במשחק. ב-6 באוקטובר 2012 הבקיע שלושער במשחק הליגה נגד קולורדו ראפידס, שהפכו אותו למלך שערי הקבוצה בכל הזמנים. בעונה זו, זכה ארבע פעמים בשחקן החודש והפך לכדורגלן הראשון שעשה זאת אי פעם ב-MLS. ב-24 במאי 2015, וונדולובסקי כבש את שערו ה-100 במשחק הליגה נגד אורלנדו סיטי.
ב-19 באוגוסט 2017 וונדולובסקי הפך לשחקן הראשון בתולדות הליגה שכובש מספר דו-ספרתי של שערים בשמונה שנים. ב-18 במאי 2019 הבקיע רביעייה במשחק הליגה נגד שיקגו פייר, והפך למלך שערי ה-MLS בכל הזמנים. בסיום עונת פרש מכדורגל.
קריירה בינלאומית
ב-22 בינואר 2011 וונדולובסקי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארצות הברית בתיקו 1-1 נגד. ב-23 במאי 2011 נגלל בסגל הנבחרת לקראת גביע הזהב 2011.
ב-5 ביולי 2013, וונדולובסקי כבש את שערו הבינלאומי הראשון במשחק נגד. 4 ימים לאחר מכן, הבקיע שלושער בניצחון 1-6 נגד.
וונדולובסקי השתתף עם הנבחרת שלוש פעמים בגביע הזהב של CONCACAF, מונדיאל 2014 וקופה אמריקה 2016.
קוד שבור
קוד שבור (באנגלית: Broken Arrow) הוא סרט קולנוע אמריקאי שיצא בשנת 1996 מז'אנר סרטי פעולה שביים ג'ון וו על פי תסריט שנכתב על ידי גרהאם יוסט. בסרט מככבים ג'ון טרבולטה וכריסטיאן סלייטר והוא עוסק בשני טייסי קרב, האחד סורר שמנסה לגנוב נשק גרעיני אמריקאי והשני יעשה הכול כדי למנוע זאת ממנו.
עלילה
רב-סרן ויק דיקנס (בגילומו של ג'ון טרבולטה) וסרן ריילי הייל (כריסטיאן סלייטר) הם טייסים בחיל האוויר האמריקני היוצאים לתרגיל סודי ביותר על המפציץ B-3 Stealth (גרסה מתקדמת ובדיונית של מפציץ חמקן בפועל B-2 ספיריט) עם שתי פצצות גרעיניות. במהלך הטיסה, ואחרי שהם מתרחקים מהמכ"ם, שולף דיקנס אקדח ומנסה לירות בהייל ללא הצלחה ואחרי קרב קצר הוא מפעיל את כיסא המפלט של חברו. כשהוא לבד על המטוס הוא משחרר את שתי הפצצות. כשחוזר הקשר עם מגדל הפיקוח צועק דיקנס כי היילי ניסה לתקוף אותו, מפעיל את כיסא המפלט שלו ומרסק את המטוס על צלע ההר בקניון ביוטה.
צוות כוחות מיוחדים של חיל האוויר נשלח למצוא את ראשי הנפץ, ואחרי שהם לא מוצאים דבר הם מדווחים על "קוד שבור", מצב שבו נשק גרעיני חסר. צוות נוסף מצליח לאתר את הנשק אך הוא נורה ונהרג על ידי שכירי חרב. דיקנס מגיע מאוחר יותר למקום מפגש עם אנשים כדי להשלים את קבלת הכסף על התחמושת.
בינתיים, הייל שורד את הפליטה מהמטוס ונמצא על ידי טרי קרמייקל (סמנתה מאתיס) מפקחת שמורת טבע. הייל מצליח לשכנע את קרמייקל להצטרף אליו בסיכול המזימה של דיקנס. השניים מצליחים לאתר את שיירת רכבי השטח של דיקנס, להשתלט על הרכב שנושא את שתי הפצצות ולברוח מדיקנס. הם מגיעים למכרה נחושת נטוש שטרי מכירה במטרה להחביא את הפצצות, אך מגלים כי דיקנס בעצמו בדרכו לשם וכי הוא מלכתחילה הכין את המקום להסתרת הפצצות. הייל מנסה לנטרל את הפצצות על ידי הקשת קוד הפעלה שגוי שלוש פעמים, אך דיקנס צפה את התסריט מראש וביטל את האפשרות הזאת עוד לפני ההמראה ומחמש את אחת מהפצצות מרחוק כחלק מתוכניתו לפוצצה כהדגמה לכוחו. כאשר הייל וטרי מנסים להסתיר את שתי הפצצות במעמקי המכרה כדי לקבור את הפצצה השנייה ביחד עם זו העתידה להתפוצץ, מגיעים דיקנס ואנשיו ולאחר קרב יריות מצליחים לחלץ את הפצצה הנותרת, בעוד הייל וטרי מצליחים להתחמק בקושי מהפיצוץ התת-קרקעי של הפצצה הראשונה.
לאחר שטרי מזהה הזדמנות לעלות לבדה על הרכבת של דיקנס כנוסעת סמויה, הייל מחולץ על ידי כוחותיו של קולונל מקס ויקינס, אך מצליח לשכנע אותו לחזור לרכבת במטרה לחלץ את טרי ולעצור את דיקנס. בינתיים דיקנס תופס את טרי על הרכבת ומשגר דרישת כופר לממשל האמריקאי על סך 270 מיליון דולר בתמורה לניטרול הפצצה. כשהוא עומד להרוג את טרי מגיע הייל על מסוק ומצליח להצילה והשניים בחיפוי של ויקינס על המסוק מצליחים להתגבר על אנשיו של דיקנס.
טרי מצליחה לנתק את הקרון הנושא את הפצצה אך במאבק בינה לבין נהג הקטר, טרי יורת בו ובטעות הנהג נופל על הבלם וגורם לקטר לעצור מה שמוביל למסלול התנגשות עם הקרון. בינתיים, כאקט אחרון של ייאוש מפעיל דיקנס את שעון העצר של הפצצה להתפוצצות בעוד מספר דקות כשהייל מופיע מולו. השניים נאבקים ביניהם על מתג ההפעלה של הפצצה כשהייל מצליח לקחת בכוח את מתג ההפעלה ולקפוץ מבעוד מועד מהרכבת כשהוא לוחץ על כפתור הביטול, בעוד שדיקנס נלכד בקרון ונהרג בהתנגשות עם הקטר.
ביקורות
למרות האפקטים הרבים בסרט, הוא לא הצליח להרשים את המבקרים שהעניקו לו ציון של 53% מתוך 30 ביקורות באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes. הצופים דווקא אהבו את הסרט שהכניס בקופות סכום של 70 מיליון דולר בארצות הברית ועוד כ-80 מיליון ברחבי העולם. 150 מיליון הדולר שהרוויח הסרט דירגו אותו במקום ה-20 באותה שנה בטבלת הסרטים המרוויחים. טרבולטה הגיע גם למקום ה-19 באותה שנה עם הסרט "פנומן".
Don't Let Me Down (שיר של הביטלס)
Don't Let Me Down (מילולית: אל תאכזבי אותי) הוא שיר של להקת הרוק האנגלית "הביטלס", שהוקלט בשנת 1969 לאלבום Let It Be. הוא נכתב על ידי ג'ון לנון ונחתם על שם לנון – מקרטני. הלהקה הקליטה את השיר עם בילי פרסטון.
הטקסט נכתב על ידי ג'ון לנון כשיר אהבה מיוסרת ליוקו אונו. פול מקרטני תיאר אותו כ, כאשר לנון אומר לאונו,.
הוקלטו גרסאות רבות לשיר בימי הקלטת האלבום "Let It Be". הגרסה שהוקלטה ב-28 בינואר 1969 יצאה כצד B לסינגל "Get Back" שהוקלט באותו היום. "Get Back" הגיע למקום הראשון בבילבורד הוט 100 ו-"Don't Let Me Down" הגיע למקום ה-35. לאחר בחינה מחדש פיל ספקטור השמיט את הסינגל מהאלבום ובמקומו נכנס "Across the Universe".
על אף שלא נכלל באלבום Let It Be, הוא נכלל באלבום Let It Be... Naked, שיצא בשנת 2003, אשר היווה מעין רמיקס לאלבום ההוא.
כמו כן בוצע השיר בהופעה הפומבית האחרונה של הביטלס על הגג ב-30 בינואר 1969.
מבצעים
שום זיכוי של מפיק רשמי לא נכלל בגין ההופעה הבודדת בגלל "התפקידים המבולבלים של ג'ורג' מרטין וגלין ג'ונס". עם זאת, תווי האוסף בין השנים 1967-1970 זיכו את מרטין כמפיק השיר.
מייקל (ספינה)
מייקל (באנגלית/סקוטית: Michael, מכונה לעיתים קרובות גם מייקל הגדול) היא ספינה מדגם קאראק, ששירתה בצי המלכותי הסקוטי בראשית המאה ה-16. בשעתו הייתה זו הספינה הגדולה בעולם.
הספינה הוזמנה בהוראתו של ג'יימס החמישי, מלך סקוטלנד בשנת 1505, והושקה ב-12 באוקטובר 1511 (אם כי בנייתה הסתיימה רק ב-18 בפברואר 1512). לספינה היה הדחק של 1,000 טונות, ואורכה 73.2 מטרים. לספינה היו ארבעה מפרשים, וגובה התורן המרכזי היה 11 מטרים. דפנות הספינה היו בעובי 3 מטרים מעץ אלון, ובניית הספינה הענקית גרמה לכריתת יערות שלמים ברחבי סקוטלנד. לספינה היו 24 תותחים (שהובאו מפלנדריה), בסיליסק בקדמת הספינה, ושניים בירכתיים. בנוסף על הסיפון הוצבו 30 תותחים ניידים קטנים (מאוחר יותר הוגדל מספרם ל-36). צוות הספינה עמד על 1,420 אנשים: 300 מלחים, 120 תותחנים ו-1,000 חיילים.
על סיפונה של הספינה, הוצב התותח האגדי "מונס מג", בעל קליבר של 510 מ"מ. כך שספינה זו היא ספינת המלחמה עם התותח בעל הקליבר הגדול ביותר בהיסטוריה, אף גדול יותר מתותחי אוניית המערכה יאמטו.
הנרי השמיני, מלך אנגליה, שקינא בספינה הסקוטית, הורה בתגובה על בניית הספינה אנרי גראס א-דייה.
מטרת בניית הספינה הייתה להוביל מסע צלב כנגד האימפריה העות'מאנית, במטרה להשיב את ארץ ישראל לידי הנצרות. תוכנית זו התבטלה עם פרוץ המלחמות האיטלקיות בהן השתתפה הספינה. לאחר קרב פלודן, נמכרה הספינה ב-2 באפריל 1514 ללואי ה-12 תמורת 40,000 ליברות. שמה שונה ל-"La Grande Nef d'Ecosse" ("הספינה הסקוטית הגדולה"). הספינה עגנה באונפלר, ולא בדייפ, כרגיל, בגלל גודלה העצום שלא התאים לעגינה בדייפ.
מקובל כי לאחר רכישתה, עגנה הספינה בברסט, עד לטביעתה במועד לא ידוע. אך לדעת היסטוריונים אחדים, ייתכן והספינה השתתפה בקרב סולנט, שבה טבעה "מרי רוז".
האל סנטיאגו
דומיאנדור "האל" סנטיאגו (9 באוגוסט 1941 – 21 בפברואר 2021) היה מאייר פיליפיני וקומיקסאי בסוגת (המכונה komiks). סנטיאגו תואר על ידי הסופר הפיליפיני ג'ים פרננדז כ"רפאל של המאיירים". האיורים שלו לשמונה סדרות קומיקס הופכים אותו לאחד ממאיירי הקומיקס הפיליפינים הפוריים ביותר, השני לעומת למאר ט' סנטנה, שאייר 17 סדרות.
הפיליפינים
סנטיאגו החל את דרכו כמאייר של תעשיית הקומיקס בפיליפינים בשנת 1958. הוא היה מאייר סיפור קצר עבור מנילה קלסיקס. מאוחר יותר הוזמן על ידי גיל אוונגליסטה מסקרין קומיקס כדי להמחיש את הרומן Puso sa Puso (לב ללב) שכתב ברט טבלן. בשנות ה-60 אייר עבור הוצאת PSG (הידועה גם בשם פרסומי PSG), שם צייר את יצירות האמנות עבור טטלונג הרי (שלושה מלכים), רומן שכתב רנה רוזאלס ופורסם בעמודי הקומיקס המאוחדים.
ארצות הברית
במהלך שנות השבעים נסע סנטיאגו לארצות הברית לעבוד עבור מארוול וחברות קומיקס אמריקאיות אחרות.
השפעה
סנטיאגו הצעיר הושפע מההרולד "האל" רודולף פוסטר, אמן קומיקס מארצות הברית שאייר את דמויות טרזן (1929) והנסיך ואליאנט. פוסטר היה היוצר של הנסיך ואליאנט. מכיוון שהוא העריץ את פוסטר, סנטיאגו החליף מכתבים עם פוסטר בשנת 1958 במטרה ללמוד את חבלי האיור של קומיקס. סנטיאגו שינה את שמו הנתון ואימץ את השם "האל" על שם פוסטר המשמש בתעשיית הקומיקס.
פרסים
בשנת 1980 קיבל סנטיאגו את פרס המאייר הטוב ביותר מ-WIKA, עמותת מפיצי קומיקסים פיליפינים. בשנת 1984, WIKA העניקה לסנטיאגו את פרס הרומן הכתוב והמאויר הטוב ביותר על ידי אמן על הרומן "The Hands".
ג'ון פטריק אובריין
ג'ון פטריק אובריין (באנגלית: John Patrick O’Brien; 1 בפברואר 1873 – 21 בספטמבר 1951) היה ראש עיריית ניו יורק בשנת 1933 מטעם המפלגה הדמוקרטית.