cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
וינפילד סקוט הנקוק
נעוריו ומשפחתו
המשפחה חיה כמה דורות באזור, והיו ממוצא אנגלי, סקוטי וולשי. בנג'מין היה מורה כשבניו נולדו. כמה שנים לאחר לידתם, הוא העביר את המשפחה לנוריסטאון, בירת המחוז, והחל ללמוד משפטים. בנג'מין היה גם דיקון בכנסייה הבפטיסטית והשתתף במועצה המקומית כנציג של המפלגה הדמוקרטית.
הנקוק למד באקדמיה של נוריסטאון, אבל עבר אל בית ספר ציבורי כשזה נפתח בסוף שנות השלושים. ב-1840, חבר הקונגרס ג'וזף פלורנס החליט להכניס אותו לאקדמיה הצבאית של ארצות הברית שבוסט פוינט. הנקוק לא התבלט יותר די באקדמיה, וסופח אל חיל הרגלים.
מלחמת מקסיקו
הנקוק היה סגן שני במלחמה והיה בגדוד השישי, שהוצב בטריטוריה האינדיאנית שבעמק הנהר האדום. האזור היה שקט רוב הזמן, וכך שירותו של הנקוק עבר בשקט. עם פריצת המלחמה עם מקסיקו ב-1846, עבד הנקוק כדי להבטיח לעצמו מקום בחזית. בתחילה הוא היה אחראי על הגיוס בקנטקי, והצטיין בעבודתו עד כדי כך שסירבו לשחררו ממנה. ביולי 1847, הורשה לו להצטרף לגדוד שלו בפואבלה, מקסיקו, שם היה בצבא שהובל בידי וינפילד סקוט, שעל שמו נקרא.
צבאו של סקוט המשיך לזוז אל תוך מקסיקו ללא התנגדות, ותקף את מקסיקו סיטי מהדרום. במהלך הפעולות ב-1847, נכח סקוט בשני קרבות. הוא מונה לדרגת סגן בשל שירותו המצוין. הנקוק נפצע בברכו בקרב ופיתח חום. למרות שהצליח להצטרף אל הגדוד שלו בקרב במולינו דל ריי, החום מנע ממנו להשתתף בפריצה למקסיקו סיטי, דבר שהתחרט עליו לשארית חייו. לאחר הניצחון האחרון, נשאר הנקוק במקסיקו עם הגדוד עד שהסכם השלום נחתם ב-1848.
נישואין ושלום
הנקוק שירת בתפקידים רבים בצבא, כולל אחראי על האספקה וכשליש, בעיקר במינסוטה ובסנט לואיס שבמיזורי. בסנט לואיס פגש את אלמיירה רוסל, איתה התחתן ב-24 בינואר 1850. נולדו להם שני ילדים, רוסל ב-1850, ואדה ב-1857, אולם שניהם מתו לפני הוריהם. הנקוק קודם לדרגת סרן ב-1855 ועבר לפלורידה. משפחתו ליוותה אותו, במקום בו אשתו הייתה האישה היחידה באזור.
במהלך שירותו של הנקוק בפלורידה, הסתיימה המלחמה עם השבטים האינדיאנים באזור. הוא היה אחראי בעיקר על האספקה במהלך הקרבות. כשהמצב בפלורידה החל להירגע, הועבר הנקוק לקנזס. הוא שירת במערב במהלך העימותים שכונו "קנזס המדממת", ובטריטוריית יוטה. לאחר שפתר את העימותים עם המורמונים ביוטה, הוא הוצב בדרום קליפורניה בנובמבר 1858. הוא נשאר שם עד לפרוץ מלחמת האזרחים ב-1861, בתור סרן ואחראי על האספקה תחת פיקודו של אלברט סידני ג'ונסטון, גנרל מצבא הקונפדרציה לעתיד. הנקוק התחבר עם כמה קצינים דרומיים בקליפורניה. כשהמלחמה פרצה, הדרומיים עזבו את האזור והצטרפו לצבא הקונפדרציה, כשהנקוק נשאר לשרת את ארצות הברית.
הצטרפות לארמיית הפוטומאק
הנקוק חזר מזרחה כדי לקבל תפקיד בצבא האיחוד החדש, וקודם במהירות לתפקיד בריגדיר גנרל ב-23 בספטמבר 1861, כשניתנה לו בריגדה לפקד עליה, ארמיית הפוטומאק. במהלך מערכת חצי האי ב-1862, הרוויח את כינויו "המצוין", כשהוביל מתקפת נגד בוויליאמסבורג. המפקד ג'ורג' מקללן שלח לוושינגטון מברק בו טען "הנקוק היה מצוין היום", והכינוי תפס. מקללן לא הצליח לנצל את הצלחתו של הנקוק, וכוחות הקונפדרציה הצליחו לסגת ללא פגע.
במהלך קרב אנטיאטם, פיקד הנקוק על מחלקה שלמה. אנשיו ציפו למתקפת נגד כנגד חיילי הקונפדרציה המותשים, אולם הנקוק קיבל פקודות ממקללן לשמור על עמדתו. הוא קודם לדרגת רס"ר ב-29 בנובמבר 1862. הוא הוביל את המחלקה שלו במתקפה קטלנית בקרב פרדריקסברג, שבמהלכה נפצע בבטן.
גטיסברג
שירותו המפורסם ביותר של הנקוק היה כמפקד במהלך קרב גטיסברג בין ה-1 ל-3 ביולי 1863. ארמיית הפוטומאק נשלחה בידי ג'ורג' מיד, מפקדה החדש, לפקד על היחידות בשדה. הנקוק אמנם לא היה הקצין הבכיר ביותר באזור, אולם מיד סמך עליו. הנקוק ארגן את ההגנה על גבעת בית הקברות כשכוחות הקונפדרציה החלו לדחוק את כוחות האיחוד אל העיר. למרות סמכותו להורות לכוחות לסגת במקרה הצורך, הנקוק החליט להישאר ולהילחם.
ב-2 ביולי, הגיס של הנקוק היה ברכס בית הקברות, במרכז הקו של האיחוד, בעוד שהגנרל של הקונפדרציה, רוברט לי, התחיל לתקוף משני הצדדים. משמאל, התקפתו של ג'יימס לונגסטריט ריסקה את הגיס השלישי והנקוק שלח את המחלקה הראשונה שלו לעזור. כשההתקפה התקרבה אל מרכז האיחוד, העביר הנקוק את הכוחות אל המקומות החשובים. בתחילה, ציווה על הבריגדה השלישית במחלקה השלישית שלו למנוע את התקדמות הבריגדה של הקונפדרציה. שיאן של התקפות אלה היה בהסתערות כידוני רובה, על גבול התאבדות, של הרגימנט הראשון ממינסוטה. הרגימנט התקדם אל בריגדה פי ארבעה מגודלו והפסיד. אולם כך הרוויח הנקוק זמן והצליח לארגן את ההגנה של צבא האיחוד. הנקוק שלח את הבריגדה הראשונה מהמחלקה השלישית שלו אל הקרב, והבריגדה הצליחה להרחיק את הקונפדרציה.
ב-3 ביולי, המשיך הנקוק לתקוף מעמדתו ברכס בית הקברות. במהלך הפצצה ארטילרית מצד הקונפדרציה, הנקוק היה על סוסו ועודד את חייליו. הנקוק נפצע בקרב, אולם סירב לסגת עד שהקרב יסתיים. הקונגרס הודה לו על מאמציו שתרמו לניצחון בקרב.
וירג'יניה וסוף המלחמה
הנקוק נותר פצוע לאחר קרב גטיסברג. לאחר שהחלים, הוא היה אחראי על גיוסים במהלך החורף וחזר באביב לפיקודו של הגנרל יוליסס ס. גרנט ב-1864. צבא האיחוד החל לנצח ולפרוץ את קווי ההגנה של הקונפדרציה. הגדוד של הנקוק חווה אבדות קשות כשגרנט ציווה על הסתערות ללא רחמים על צבא הקונפדרציה.
הוצאה להורג של מתנקשי לינקולן
לאחר סוף המלחמה, הנקוק מונה לפקח על הוצאתם להורג של מתכנני רצח לינקולן. לינקולן נרצח ב-14 באפריל 1865, וב-9 במאי, ועדה צבאית מונתה כדי לשפוט את הנאשמים. המתנקש, ג'ון וילקס בות', כבר היה מת, אולם משפטם של מתכנני הרצח התרחש מהר והסתיים בהרשעתם. הנשיא אנדרו ג'נסון ציווה להוציא אותם להורג ב-7 ביולי, והנקוק מילא את פקודותיו.
השיקום
הנשיא ג'ונסון, שלא תמך בדרך שבה הגנרלים הרפובליקנים שלטו בדרום במהלך תקופת השיקום, חיפש להם מחליפים. הוא האמין שהנקוק, הדמוקרט, ישלוט בצורה טובה יותר.
הנקוק היה אחראי על המחוז הצבאי החמישי, שכלל את טקסס ולואיזיאנה. הנקוק הרוויח את אהדת הלבנים השמרנים בעזרת פרסום פקודה שבה תמך במדיניות ג'ונסון, וטען שאם תושבי המחוז ישמרו על שקט וירשו לנבחריהם לבצע את עבודתם, הצבא יעזוב את הדרום ויאפשר לממשל האזרחי לשלוט. הוא התבטא כנגד ביטול הזכויות של תושבי הדרום, והשיג את אהדתם, אולם זכה להתנגדות מצד השחורים והרפובליקנים בדרום שחששו מכך.
הרפובליקנים בוושינגטון התנגדו לפקודה של הנקוק, והנשיא ג'ונסון תמך בו. ללא ידיעה בנוגע למצב בוושינגטון, הנקוק סירב לבקשת הרפובליקנים המקומיים להשתמש בכוחותיו כדי להפוך תוצאות בחירות ופסקי דין, וגם הודיע שלא יסבול מרידות. האהדה שלו במפלגה הדמוקרטית הייתה כה גדולה עד שרבים חשבו שיהיה מועמד לנשיאות בבחירות של 1868. למרות שהשיג מספר מכובד של צירים בוועידה, הוא לא נבחר. למרות זאת, הוא נחשב לזן נדיר בפוליטיקה: הוא האמין בזכויות המדינות, בממשלה מוגבלת ובמפלגה הדמוקרטית, אבל התנגד לחלוטין לפרישת הדרום מהמדינה.
פיקוד על המזרח ושאיפות פוליטיות
ב-1872, ג'ורג' מיד מת, והנקוק נותר הגנרל הבכיר בצבא. הנשיא גרנט, שלא רצה שהנקוק ישפיע על הדרום, העביר אותו לניו יורק סיטי. הוא היה אחראי על צפון מזרח המדינה, ולא היה מעורב בקרבות רבים, מלבד מעורבות הצבא בשבירת שביתת הרכבות של 1877. כשעובדי הרכבת החליטו לשבות כנגד קיצוץ במשכורתם, מערכת התחבורה הייתה משותקת. המושלים ביקשו מהנשיא הייז לשלוח את הצבא כדי לפתוח את המסילות. רוב השובתים ברחו מהצבא, אולם היו גם התנגשויות אלימות.
כשהיה בניו יורק, ניסה הנקוק לשמור על שאיפותיו הפוליטיות. גם ב-1876 השיג כמה קולות בוועידה הדמוקרטית, אולם הוא לא היה מועמד רציני כשמושל ניו יורק, סמואל טילדן, ניצח בקלות בסיבוב השני. המועמד הרפובליקני, רתרפורד הייז, ניצח בבחירות, והנקוק התמקד ב-1880. המשבר בבחירות של 1876 וסיום תקופת השיקום ב-1877 שכנע פרשנים רבים שבחירות 1880 היו ההזדמנות הטובה ביותר של הדמוקרטים לנצח בעשרים השנים האחרונות.
הוועידה הדמוקרטית
שמו של הנקוק הוצע כמה פעמים בידי הדמוקרטים כמועמד נשיאותי, אולם הוא לעולם לא השיג את רוב הצירים. ב-1880, סיכוייו השתפרו. הנשיא הייז הבטיח לא לחזור לכהונה שנייה, והמועמד הדמוקרטי הקודם, טילדן, סירב לרוץ שוב בגלל מצב בריאותי קשה. הנקוק התחרה מול כמה מועמדים. הנייטרליות שלו בנוגע לתקן הזהב ותמיכתו ארוכת השנים בדרום גרמה לכך שהייתה לו תמיכה רחבה. כשהוועידה הדמוקרטית התכנסה בסינסינטי, אוהיו ביוני, הנקוק הוביל בסיבוב הראשון אולם לא השיג רוב. בסיבוב השני, הוא השיג את שני השלישים שהיה זקוק להם, וויליאם אינגליש נבחר לסגנו.
מסע בחירות מול גרפילד
הרפובליקנים בחרו בג'יימס גרפילד, חבר קונגרס מאוהיו ופוליטיקאי מוכשר. הנקוק והדמוקרטים ציפו לניצחון בדרום ארצות הברית, אולם היו זקוקים גם לניצחונות בכמה מדינות צפוניות כדי לנצח בבחירות. ההבדלים בין המפלגות היו מעטים, והרפובליקנים לא רצו לתקוף את הנקוק, שנחשב לגיבור. הבדל אחד בין המפלגות שהרפובליקנים הצליחו לנצל היה סעיף במצע הדמוקרטי שדרש "מכסי מגן להכנסה בלבד". תומכי גרפילד השתמשו בהצהרה זאת כדי לטעון שהדמוקרטים לא תומכים בעובדים בתעשיות הצפוניות, שירוויחו ממכסי מגן גבוהים. נושא המכסים פגע בדמוקרטים במדינות הצפוניות המתועשות, שהיו חיוניות לצורך השגת רוב. בסופו של דבר, הדמוקרטים והנקוק לא הצליחו לזכות במדינות הצפון, פרט לניו ג'רזי. הנקוק הפסיד בבחירות לגרפילד. גרפילד השיג רק 39,213 קולות יותר מהנקוק, ומצב הקולות היה 4,453,295 לגרפילד לעומת 4,414,082 להנקוק. מבחינת אלקטורים, גרפילד ניצח: הוא זכה ל-214 אלקטורים לעומת 155 בלבד להנקוק.
סוף חייו
הנקוק קיבל את תבוסתו ונכח בטקס כניסתו של גרפילד. לאחר מכן המשיך לפקד על אזור האטלנטיק. הופעתו הציבורית האחרונה הייתה כשניהל את לווייתו של גרנט ב-1885.
הנקוק מת ב-1886 בגברנרז איילנד, כשהוא עדיין פיקד על אזור האטלנטיק, בגלל סוכרת. הוא נקבר בבית הקברות במחוז מונטגומרי, פנסילבניה. למרות שחי יותר מילדיו, נולדו לו נכדים מבנו.
סילק (קומיקס)
סילק (באנגלית: Silk, משי) היא דמות בדיונית של גיבורת-על המופיעה בחוברות הקומיקס ספיידרמן ביקום מארוול קומיקס. דמותה הופיעה לראשונה בחוברת Amazing Spider-Man Vol.3 #1 מיוני 2014, ונוצרה בידי הכותב דן סלוט והמאייר אומברטו ראמוס.
סילק היא האלטר-אגו של סינדי מון, תלמידה שננשכה גם היא בידי העכביש הרדיואקטיבי שנשך את פיטר פארקר/ספיידרמן. היא הוכרחה להצטרף לטיול בו העכביש הופיע בעקבות סירובה להתמקד בלימודיה, על מנת להמשיך לשחק בנבחרת ההוקי קרח יחד עם חברה הקטור. כאשר העכביש נשך את פארקר בידו, הוא נפל ונשך את סינדי בקרסולה. היא גילתה את כוחותיה כאשר הדביקה בטעות את הוריה בקורי-עכביש, ונלקחה משם בידי אדם בשם אזקיאל סימס. הוא אימן אותה בשימוש בכוחותיה, עד שהבין כי טורף טוטמי-העכביש מורלון צד אחריה. הוא נעל אותה בבונקר מוגן מתחת למגדל סימס, אותו מורלון אינו מסוגל לאתר, ושם נשארה שלוש-עשרה שנים. הבונקר היה מלא באוכל, ספרים וקלטות מהעולם החיצון, ולמרות שידעה את קוד היציאה, סינדי נשארה בבונקר בידיעת ההשלכות.
כאשר הצופה נרצח באירועי "החטא הקדמון", הנבל "גלגל-העין" גרם למעין פיצוץ באמצעות אחת מעיני הצופה, שגרם למושפעים לחוות את סודותיהם העמוקים והנשכחים ביותר, או לחוות כאלו הקשורים אליהם. פארקר גילה על קיומה של סינדי בעקבות הפיצוץ, וכשהלך להוציאה מהבונקר, נתקל בסירוב בגלל הסכנה הצפויה ממורלון. כאשר גילה לה שמורלון נהרג, סינדי יצאה מהבונקר והחלה לחפש את משפחתה. כשגילתה שהם עברו דירה, פארקר הבטיח לה למצוא אותם, אך הם התעמתו כאשר הוא גילה לה שמורלון נהרג פעמיים לפני כן וחזר לחיים כל פעם. הקרב הסתיים כאשר הם התנשקו והחלו במערכת יחסים רומנטית בגלל טבעם המשותף, והם נלחמו ביחד נגד החתולה השחורה ואלקטרו.
מאוחר יותר שב מורלון, והחל במסע ציד המוני של כל טוטמי-העכביש ברחבי המולטי-יקום. סינדי הייתה חלק חשוב בציד זה, והצטרפה לצבא העכבישים של ספיידר-UK לצד ספיידרמן 2099, ספיידרוומן וספיידר-גירל. מתברר שהיא טוטמית של ישות עכביש חזקה בשם "הכלה", ובכך משכה את תשומת לבם של מורלון ומשפחתו, היורשים. לאחר מותם של טוטמים רבים, צבא העכבישים הביס את היורשים, שנכלאו בבונקר מגדל סימס מארץ-3145. כל העכבישים חזרו לעולמם, פרט לספיידר-UK וספיידר-גירל, וסינדי חזרה לחייה הנורמליים. היא החלה להילחם בפשע תוך כדי חקירת מיקום משפחתה, ונפגשה עם הקטור המאורס.
את דמותה של סינדי מון בסרטי הלייב אקשן "ספיידרמן: השיבה הביתה" ו"הנוקמים: מלחמת האינסוף" גילמה השחקנית טיפאני אספנסן.
About Love
About Love (בעברית: על אהבה) הוא שיר של הזמרת-יוצרת הוולשית מרינה, שיצא כחלק מפסקול הסרט האמריקאי לכל הנערים. השיר נכתב על ידי מרינה והרכב קפטן קאטס, המורכב מבן ברגר, ריאן מקמהון וריאן רבין, שגם הפיקו אותו. השיר יצא להורדה דיגיטלית וסטרימינג כסינגל המוביל של הפסקול ב-7 בפברואר 2020, על ידי קפיטול רקורדס. השיר הוכרז שבועיים לפני יציאתו לאור, במקביל להכרזה על סיבוב ההופעות האמריקאי של מרינה, שבוטל בסופו של דבר עקב מגפת הקורונה. "About Love" הוא שיר פופ עם קצב הניתן לריקוד, והוא עוסק באי הוודאות בזוגיות ועל היותה של האהבה בלתי צפויה. בסרט, נשמע השיר במהלך סצנה שבה הגיבורה מתוודה על אהבה בפני בן זוגה.
"About Love" זכה לביקורות חיוביות בדרך כלל ממבקרי מוזיקה, ותואר כשיר קליט וכרצועה בולטת בפסקול הסרט. השיר נכנס למצעד ה-Ultratop Top 50 השייך לאזור ולוניה בבלגיה, שם הגיע לשיא במקום ה-38. הוא אף היה מועמד לפרס שיר הפסקול הטוב ביותר בטקס פרסי בחירת הקהל ה-46 בשנת 2020. ב-11 בפברואר 2020 עלה הקליפ המילים הרשמי של השיר לערוץ היוטיוב של קפיטול רקורדס.
רקע והוצאה
ב-2018, במטרה להתחיל רשמית פרק חדש בקריירה שלה, הודיעה מרינה בטוויטר שהיא מסירה את "and the diamonds" משם הבמה שלה, ומעתה תוציא מוזיקה תחת השם הפרטי בלבד, מרינה (מסוגנן באותיות גדולות; MARINA). היא הסבירה, "לקח לי הרבה יותר משנה להבין שהרבה מהזהות שלי קשורה במי שהייתי כאמנית,... ולא נשאר הרבה ממי שהייתי". לאחר ההכרזה, הוציאה מרינה את הסינגל הראשון שלה תחת השם החדש, "Baby", עם הלהקה הבריטית קלין בנדיט. בשנת 2019 הוציאה מרינה את Love + Fear, אלבום האולפן הרביעי שלה. במטרה לקדם את הפרויקט, יצאה הזמרת לסיבוב ההופעות Love + Fear Tour והוציאה את המיני-אלבום השישי שלה, Love + Fear (Acoustic), בספטמבר 2019. לאחר סיום סיבוב ההופעות, החלה לכתוב שירים לאלבום הבא. בינואר 2020 פרסמה מרינה פוסט בחשבון האינסטגרם שלה, בו אישרה שהיא עובדת על שירים חדשים, וצירפה תמונה עם הכיתוב "Album 5".
"About Love" הוכרז לראשונה ב-29 בינואר 2020 בהודעה לעיתונות על הסרט האמריקאי "לכל הנערים: נ.ב. אני עדיין אוהבת אותך" של נטפליקס משנת 2020, שם היה רשום כרצועה השלישית ברשימת הרצועות של אלבום הפסקול. פסקול זה הוא הראשון שהופק עבור זיכיון הסרט לכל הנערים שאהבתי, בעוד ש-"About Love" היה למוזיקה החדשה הראשונה של מרינה מאז Love + Fear בשנת 2019. השיר היה נכתב על ידי מרינה לצד המפיקים בן ברגר, ריאן מקמהן וריאן רבין, החברים בהרכב קפטן קאטס. מרינה שיתפה פעולה בעבר עם קפטן קאטס באלבומה הקודם, כאשר היו ממפיקי "Superstar", הסינגל השני של האלבום. "About Love" הושמע במהלך הסצנה האחרונה וכתוביות הסיום של הסרט.
ב-7 בפברואר 2020 יצא "About Love" להורדה דיגיטלית ולשירותי הסטרימינג במדינות שונות, על ידי קפיטול רקורדס. פסקול הסרט יצא גם הוא דיגיטלית באותו תאריך.References regarding the release of To All the Boys: P.S. I Still Love You (Music from the Netflix Film) on Apple Music:
הרכב ומילים
מבחינה מוזיקלית, "About Love" תואר כרצועת פופ וכשיר אהבה עם קצב הניתן ריקוד. בסרט, התנגן השיר בסצנה בה הגיבורה, לארה ג'ין, בגילומה של השחקנית האמריקאית ממוצא וייטנאמי, לאנה קונדור, חושפת את רגשותיה בפני פיטר, בגילומו של השחקן האמריקאי נואה סנטינאו, בו היא מאוהבת. אליסון סטבלביין מ-Nylon ציינה את "About Love" כאחת ממספר השירי האהבה הניתנים לריקוד המופיעים בפסקול הסרט. אורכו של השיר הוא 3 דקות ו-34 שניות.
על פי התווים שפורסמו ב-Musicnotes.com, השיר מוגדר בסימן הזמן common, והוא בעל מנעד מתון של 97 פעימות לדקה. השיר הולחן במפתח דו מז'ור והוא בנוי במבנה של בית, ואחריו קדם-פזמון, פזמון ופוסט-פזמון. לאורך שני בתי השיר, עוקבת מרינה אחר המהלך ההרמוני "F–C–G-Am–A". את השיר הנדסו מאני מארוקין ורוברט ווז'יין, שגם היו אחראים למיקסינג ולמאסטרינג, בהתאמה. בן זוגה לשעבר של מרינה, ג'ק פטרסון, מהלהקה הבריטית קלין בנדיט, שימש כמפיק הקולי של הרצועה.
מבחינה מילית, השיר עוסק באי הוודאות המלווה את שלבי ההתחלה של מערכת יחסים. מרינה פותחת את השיר בשורות "Started in the strangest way / Didn't see it coming / Swept up in your hurricane / Wouldn't give it up for nothing" ("התחיל בצורה המוזרה ביותר / לא ראיתי את זה בא / נסחפתי בהוריקן שלך / לא הייתי מוותרת על זה לחינם"). בפזמון, היא ממשיכה בטענה שהאהבה היא בלתי צפויה; היא מודה: "I don't really know a lot about love / But you're in my head, you're in my blood / And it feels so good, it hurts so much" (אני לא באמת יודעת הרבה על אהבה / אבל אתה בראש שלי, אתה בדם שלי / וזה מרגיש כל כך טוב, זה כל כך כואב").
ביקורות והצלחה מסחרית
לפני יציאתו של "About Love", מייק וואס מ-Idolator כתב לקראת הסינגל: "מבין הרצועות שלא נשמעו עד כה, מעריצי הפופ יתרגשו מהאפשרות של מרינה חדשה". לאחר יציאתו להורדה דיגיטלית, זכה השיר לביקורות חיוביות בדרך כלל ממבקרי המוזיקה. מייק ניד, הכותב גם כן ל-Idolator, כתב ביקורת חיובית על השיר, וקבע כי: "אם זה רמז למה לצפות באלבום החמישי שלה, אז אנחנו צפויים ליהנות ממנו". הוא אף תיאר את השיר כ"מהמם" והמליץ עליו בטור השבועי שלו, "יום שישי של מוזיקה חדשה". מישל טופהם מ-Leo Sigh נהנתה מהשיר, וציינה כי הוא קליט מאוד. בביקורת על הפסקול, כתבה סטבלביין כי הכללת הסינגל החדש של מרינה בפסקול הוסיפה לציפייה לסרט.
"About Love" נכנס למצעד ה-Ultratip Bubbling Under של אזור ולוניה שבבלגיה, והגיע בו למקום ה-38 ב-29 בפברואר 2020. השיר שהה בסך הכל שבעה שבועות במצעד. ב-1 באוקטובר של אותה שנה, הוכרז כי "About Love" מועמד לפרס שיר הפסקול הטוב ביותר בטקס פרסי בחירת הקהל ה-46. עם זאת, הוא הפסיד ל-"Only the Young" של הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, שנכלל בסרט הדוקומנטרי אודותיה, "Miss Americana", מ-2020.
סנונית עצים
סנונית עצים (שם מדעי: Tachycineta bicolor) היא מין של ציפור ממשפחת הסנוניתיים החיה ברחבי אמריקה הצפונית ועד למרכז אמריקה.
סנונית זו מגיעה לאורך 13.5 ס"מ ולמשקל 20 גרם. היא בעלת נוצות כחולות בחלקה העליון ובכנפיה והראש כחול מלבד אזור העיניים השחורות והמקור האפור. תחתית המקור ומטה לבנים וקצוות הכנפיים שחורות. הסנונית בעלת כנפיים ארוכות וזנב דמוי מזלג.
הסנוניות מקננות בחורים טבעיים ומלאכותיים בסביבות נהרות ולעיתים מקננות בין קופסאות הבנויות לציפורים אחרות. התנהגות זו הגדילה את מספרן באזורים רבים.
חטפית יתושים
חטפית יתושים (שם מדעי: Polioptila) הוא סוג של ציפורים ממשפחת הפוליופטילים, הקרובה לחטפיתיים, הנפוצות באמריקה הצפונית.
עופות אלה קטנים מאוד ומזכירים במראם גדרונים. אורכם 10-13 ס"מ ומשקלם 4-9 גרם. הם בעלי גוף אפור עם ראש כהה ופס על העיניים. המקור דק ושחור, מעוצב לתפיסת טרף קטן במהירות.
באורח חייהם הם מזכירים את החטפיתיים. הם אורבים לחרקים מעופפים העוברים סמוך שיעופו לענפים, עליהם הם עומדים, ואז עטים עליהם מאחור.
חטפיות יתושים נפוצות ממרכז ודרום ארצות הברית, דרך מקסיקו ועד ליערות אמריקה הדרומית. רובן חיות באזורים סובטרופיים וחלקן גם במדבריות.
יוחנן פלץ
יוחנן (יאנוש) פֶּלְץ (18 באוגוסט 1917 – 4 באפריל 2014) היה לוחם הבריגדה היהודית, מראשי קבוצת הנוקמים, אשר בתום מלחמת העולם השנייה עסקה בחיסול נאצים. לחם במלחמת העולם השנייה בחזית איטליה ובמלחמת העצמאות כסגן מפקד גדוד הקומנדו 89. לאחר שחרורו היה תעשיין ומנהל.
ראשית חייו
נולד בשם יאנוש פלץ (בפולנית: Janusz Pelc) בעיר ראדום שבפולין וגדל בקיילצה. אביו, ד"ר משה פלץ, היה רופא ששירת בצבא האוסטרי במלחמת העולם הראשונה. בבעלותו הייתה קליניקה בעיר וכן כיהן כיהודי היחיד במועצת העיר. אמו פולה (לבית וורמן) הייתה בת למשפחת חקלאים.
למד בגימנסיה בקיילצה. בעקבות תקרית אנטישמית, בה זרק קסת דיו על מורה שדיבר על "גירוש היהודים המזוהמים לפלשתינה", סולק מבית הספר (זאת על אף תמיכת חבריו לכיתה). כשהבין שלא יוכל להתקבל לאוניברסיטה בפולין בשל יהדותו, נרשם פלץ ללימודי הנדסה בטכניון בחיפה.
מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה היה פלץ ממתנדבי היישוב לצבא הבריטי ושירת בפלוגת הרובאים 2 שעברה אימונים במדבר המערבי. בקרבות שנערכו סביב נהר סניו בצפון איטליה, היה מ"פ ב' בגדוד 3 של הבריגדה היהודית (בדרגת מייג'ור) והוביל את הקרב לכיבוש הכפר לה ז'ורז'טה שהוחזק על ידי יחידה גרמנית. היה מראשוני חיילי הבריגדה שהגיעו למחנה גונסקירכן שליד מאוטהאוזן, ויצרו קשר עם היהודים שניצלו. על כך סיפר:
כמו כן, היה המושל הצבאי של העיר ניימכן בהולנד לאחר שחרורה מידי הנאצים בספטמבר 1944.
עם תום המלחמה היה בין מובילי קבוצת הנוקמים, שחיסלה עשרות ואף מאות נאצים. היחידה הוקמה בבסיס הבריגדה בטרוויזיו ובין ראשיה, לצדו של פלץ, היו מאיר זורע (מפקדן של רוב הפעולות), מרדכי גיחון, ישראל כרמי, חיים לסקוב ויהודה קלאוז. פעולות אלה נותרו עלומות במשך עשרות שנים אך לימים ניאות פלץ לספר עליהן בסדרה הדוקומנטרית "הנוקמים" בבימויו של ירין קימור.
במהלך שנות המלחמה והשואה, נרצחו שני הוריו במחנות ההשמדה אושוויץ וטרבלינקה, ואחיו הצעיר יורק (יז'י) מת מרעב בקרבת טשקנט.
לאחר המלחמה והשירות בצה"ל
עם שובו לארץ ישראל החל לעבוד כנהג אוטובוס והמשיך בפעילותו ב"הגנה". במסגרת כך, הבריח נשק מתחת לרצפת האוטובוס בו עבד. כשקמה מדינת ישראל, היה זה שקיבל מהבריטים את המושבה שרונה עם עזיבתם.
שירת בתחילה כקצין בחטיבה 7 אך בשל חילוקי דעות עם מפקדה, שלמה שמיר עבר לחטיבה 8 שזה מקרוב הוקמה. במלחמת העצמאות היה סגנו של משה דיין, מפקד גדוד 89, והשתתף במבצע דני בכיבוש הכפרים קולה וטירה, וכן בפשיטה על לוד, בה נפצע. בדרך לכיבוש הכפר הערבי יהודייה מצא מנוחה תחת עץ שקמה ענק, שם הקים לימים את ביתו.
כיהן כמפקד קורס מג"דים וכמפקדו בפועל של קורס הקצינים הראשון בצה"ל שנערך במחנה דורה, והשתחרר בדרגת סגן-אלוף. בשירות המילואים עלה לדרגת אלוף-משנה.
תפקידים אזרחיים
לאחר שחרורו הקים את מפעל "פוספטים בנגב" וניהל את מפעל האשלג בסדום. הקים מפעלי מלח באוסטרליה, וכן הוביל את הקמתו של את המסוע המעלה את האשלג מים המלח לתחנת הרכבת התפעולית "צפע" באזור ערד.
בשנות ה-60 היה לסגנו של חיים לסקוב בכהונתו כמנהל רשות הנמלים וכן כיהן כיו”ר איגוד החיילים המשוחררים במשך שנים ארוכות וכיו"ר עמותת חטיבה 7. במסגרת כך, היה הרוח החיה בהקמת אתר החטיבה בקצביה. נמנה עם מייסדי מושב העובדים גני יהודה.
חיים אישיים
התגורר עשרות שנים בגני יהודה, עד לפטירתו. נטמן בבית העלמין סביון.
בייר
בייר הוא שם משפחה בשפות הודו-אירופיות, בגרמנית והולנדית משמעות השם היא "בירה", באנגלית משמעות השם היא כרכרה לנשיאת ארון קבורה.
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אולם ישורון
אולם ישורון הוא אולמה הביתי של קבוצת הכדורסל אליצור עירוני נתניה והוא מכיל 1,000 מקומות ישיבה. האולם נמצא בבית הספר ישורון בנתניה ומורכב מיציע בצד אחד, וכן שתי שורות בצדו השני.
האולם כעת משמש לרוב למשחקי כדורסל של קבוצות לא רשמיות ומופעים וטקסים של בית הספר ישורון שנמצא בסמוך לו
האולם הוקם בשנות ה-70 ועבר שיפוץ בשנת 2006. הוא מכונה "הקופסל" על משקל "אצטדיון הקופסה", מגרשה הביתי הקודם של קבוצת הכדורגל של העיר - מכבי נתניה. שניהם נקראים כך עקב גודלם הקטן יחסית. עובדה זו גררה ביקורת על האולם שעיקרה הוא שהוא קטן מדי בשביל לשמש אולם פעיל בליגת העל. מצד שני גודלו תרם לאווירה הביתית, דבר שסייע לקבוצה לנצח במשחקים רבים. בשנת 2010 שופץ האולם והוספו לו 400 מקומות ישיבה.
נהג משאית
נהג משאית הוא אדם שמתפרנס מנהיגה והובלת סחורות ממקום אחד למשנהו באמצעות משאית, בדרך כלל על פי לוח זמנים קפדני. סוג הסחורה המועברת יכול להשתנות במידה ניכרת מלקוח ללקוח.
נהגי משאיות במדינות כמו ארצות הברית, קנדה, אוסטרליה, מקסיקו או רוסיה לרוב נדרשים לנהוג מרחקים ארוכים במיוחד הרחק מביתם, עם תקופות מנוחה שנמשכות מספר ימים בין משימה למשימה.
נהגי משאיות נדרשים להחזיק ברישיון נהיגה מיוחד לרכב משא קל או כבד.
לעיתים נדרשים נהגי משאיות מסוימים לטעון ו/או לפרוק את המטענים אותם הם מובילים ממקום למקום בעצמם.
באג'ו
באג'ו (באיטלקית: Baggio) הוא שם משפחה.
הצוללות מסדרת סאורו
נאזאריו סארו (איטלקית: Nazario Sauro) הוא שמן של צוללות הדיזל מסדרת סאורו שברשות חיל הים האיטלקי. צוללות סארו הן צוללות תקיפה קונבנציונליות (SSK) ויעודן העיקרי הוא לצוד צוללות וספינות שטח של האויב, אך גם לתקוף מטרות ימיות וקרקעיות בטילי ים-ים ובטילי שיוט, להניח מוקשים ימים, להנחית צוותי קומנדו על חופים ולערוך סיורי מודיעין.
היסטוריה
לסדרת צוללות זו יש 3 תת-סדרות, שנבנו ב-4 מקבצים, הנקראות על שם גיבורי מלחמה ימיים איטלקים:
כל צוללות הסאורו נבנו במספנות פינקאנטיירי (Fincantieri) בעיר מונפאלקונה שבאיטליה.
בסוף שנות השמונים הוחלט באיטליה על פרויקט לאומי חדש, בשם פרויקט S-90, שייעודו לפתח צוללת חדישה שתחליף את הצוללות מדגם סאורו. פרויקט זה לא צלח והוחלט שסדרת סאורו תוחלף על ידי סדרת טודארו שהן למעשה צוללות (U-212) תוצרת גרמניה.
בוליבר (מדינה)
המדינה משתרעת על שטח של 238,000 קילומטרים רבועים, והיא המדינה הגדולה ביותר מבחינת שטח בוונצואלה. במדינה מתגוררים 1,413,115 תושבים (נכון ל-2011). בירתה היא סיודד בוליבר והעיר הגדולה ביותר בה היא סיודד גואיאנה.
במדינה נמצא הפארק הלאומי קנאימה, הכולל בתוכו את הר רוריימה ומפל אנחל.
היסטוריה
הספרדים הגיעו לאזור במאה ה-16, כבשו אותו והוא נותר בשליטתם עד המאה ה-19.
בשנות ה-20 של המאה ה-19 האזור צורף לרפובליקת קולומביה הגדולה ולאחר שזו התפרקה ב-1830 האזור הועבר לוונצואלה. ונצואלה חולקה לפרובינציות והאזור הפך לפרובינציית גואיאנה. ב-1854 שם הפרובינציה שונה לאורינוקו.
ב-1864 ונצואלה הפכה למדינה פדרלית והפרובינציה הפכה למדינת גואיאנה. בהמשך המאה ה-19 הופרדו מהמדינה שטחים שהפכו בהמשך למדינות אמסונאס, אפורה ודלטה אמקורו. ב-1901 שם המדינה שונה לבוליבר כהוקרה לסימון בוליבר שלחם למען עצמאות ונצואלה ומדינות נוספות באמריקה הדרומית.
כלכלה
כלכלת המדינה מסתמכת בין היתר על כריית מינרלים כמו ברזל, זהב ובוקסיט, חקלאות, הכוללת בין היתר גידול כותנה ומניהוט מצוי, וייצור אנרגיה במקומות כמו סכר גורי.
ג'ף וורד
ג'ף וורד (באנגלית: Jeff Ward נולד; 30 בדצמבר 1986) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
ביוגרפיה
וורד נולד בוושינגטון הבירה וגדל ברדנור, פנסילבניה, פרבר של פילדלפיה, שם החל לשחק בהפקות תיאטרון. יש לו אחות צעירה אחת, מורה בבית ספר יסודי. וורד למד בבית הספר טיש לאמנויות יחד עם השחקן מיילס טלר. הוא גם בוגר בית הספר למשחק סטלה אדלר.
קריירה
וורד זכה להכרה בינלאומית לאחר שלוהק לתפקיד צ'ארלס מנסון בסרט הטלוויזיה "Manson's Lost Girls" מ-2016.
בשנת 2017, הוא כיכב בתור סת' מארלו בסדרת אנתולוגיית האימה "Channel Zero", שזכתה לשבחי הביקורות. מאוחר יותר ב-2017, הוא לוהק לתפקיד חוזר בעותה החמישית של סדרת הטלוויזיה, סוכני S.H.I.E.L.D.. במקור הוא לוהק לתפקיד וירג'יל, דמות משנית שמתה בפרק הראשון של העונה, אבל במהלך הקריאה של הפרק, השחקנים הראשיים הרגישו שוורדמתאים יותר לתפקיד דיק שואו. לאחר הקריאה, המפיקים הגיעו לוורד והציעו לו לעבור אודישן לתפקיד דיק, שהסתיים בכך שבסופו של דבר לוהק לתפקיד. הוא שיחק בסדרה עד סיום הסדרה בעונה השביעית.
בנובמבר 2019, פורסם שוורד יופיע בתפקיד ראשי במיני סדרת דרמת האימה של נטפליקס "Brand New Cherry Flavor". המיני-סדרה שוחררה לצפייה ב-13 באוגוסט 2021.
אלפרד סומר
אלפרד (אל) סומר (באנגלית: Alfred (Al) Sommer; נולד ב-1942) הוא רופא עיניים ואפידמיולוג אמריקאי, חבר סגל אוניברסיטת ג'ונס הופקינס שבבולטימור, מרילנד בארצות הברית. סומר זכה להכרה בינלאומית בשל המחקר שלו אודות ויטמין A במהלך שנות ה-70 וה-80, במסגרתו גילה כי שימוש במינון מוגבר של ויטמין A לטיפול בילדים לקויי ראייה, לא רק שמשפר את ראייתם, אלא אף מוריד את שיעור התמותה בקרבם בשיעור ניכר של עד 34 אחוזים. בעקבות גילויו, הבנק העולמי הגדיר את הטיפול הרפואי באמצעות ויטמין A כאחת מההתערבויות הרפואיות היעילות והחסכוניות שזוהו עד כה בעולם.
ביוגרפיה
סומר נולד בשנת 1942 בעיר ניו יורק שבארצות הברית. הוא סיים לימודי רפואה ביוניון קולג' שבסקנקטדי, ניו יורק בשנת 1963. בהמשך קיבל סומר תואר "דוקטור לרפואה" מבית הספר לרפואה שבאוניברסיטת הרווארד בשנת 1967, וכן תואר "מאסטר לרפואה" מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס בשנת 1973. כיום סומר הוא פרופסור לאפידמיולוגיה ובריאות בינלאומית, וכן פרופסור לרפואת עיניים באוניברסיטת ג'ונס הופקינס. בין השנים 1990–2005 היה סומר דיקן אוניברסיטת ג'ונס הופקינס, כאשר במהלך כהונתו סייע בגיוס כספים ובהרחבה חסרת תקדים של המחקר באוניברסיטה.
בעקבות מחקרו של סומר אודות השפעותיו החיוביות של ויטמין A, הוא זכה בשנת 1997 בפרס לסקר, וכן בפרס דנונה הבינלאומי לתזונה בשנת 2001.
בשנת 2008 סומר נבחר כחבר הדירקטוריון של קרן לסקר, האחראית בין השאר על הענקתו של פרס לסקר, הפרס הנחשב ביותר כיום בעולם בתחום רפואת העיניים.
בזכות ההשפעה הרבה שהיו למחקריו, בחודש יוני 2013 הוכרז כי לפרופסור סומר מוענק פרס דן דוד לשנת 2013.
נכון ל-2013 עוסק סומר במחקר חדש, במטרה להבין את מלוא השפעתו של ויטמין A, ואת ההשלכות של מחסור בו אצל בני אדם.
מלגת סומר
בשנת 2004, אוניברסיטת ג'ונס הופקינס יסדה תוכנית מלגות חדשה בסכום של 22 מיליון דולרים, כאשר לכבודו של ד"ר סומר כינויים של החוקרים נקבע כ"סומרים".
אופנה בישראל
אופנה ישראלית מתייחסת לתחום עיצוב האופנה ולתחום הדוגמנות בישראל.
עם השנים הפכה ישראל למרכז בינלאומי לאופנה ולעיצוב. לאורך השנים מעצבים ישראלים רבים הציגו את הקולקציות שלהם בתצוגות אופנה מובילות, כולל בשבוע האופנה בניו יורק.
היסטוריה
מפעל הטקסטיל הישראלי אתא נוסד בשנת 1934 בכפר אתא על ידי התעשיין היהודי הצ'כי אריך מולר. המפעל התמחה בתחילה ביצור בגדי עבודה ומדים, ושיקף באותה העת את הפריחה של האידאולוגיה הציונית והסוציאליסטית באותה העת. את שם של המפעל בחר הסופר העברי ש"י עגנון. א.ת.א הם ראשי התיבות של המילים העבריות "אריגי תוצרת ארצנו". בשנות ה-60 עיצבה מעצבת האופנה הישראלית לולה בר אבנר ליין שמלות אופנתיות בצבעים עזים עבור אתא לבקשת אלמנתו של מולר. בשנות השמונים נסגר המפעל של אתא ובמקום בו עמד המפעל הוקמה שכונת מגורים.
בשנותיה הראשונות של מדינת ישראל רות דיין, אשתו של משה דיין, ייסדה את החברה הממשלתית משכית אשר עסקה בייצור אופנה וסייעה ביצירת מקומות עבודה לעולים חדשים תוך התמקדות במסורות שהביאו עימם קהילות המהגרים היהודיות שעברו לישראל. בשנת 1955 פגשה דיין לראשונה את מעצבת האופנה פיני לייטרסדורף, אשר במהלך 15 השנים הבאות תעצב עבור משכית בגדים ואביזרים שונים. השניים שיתפו פעולה בתערוכה משותפת של משכית במוזיאון דיזנגוף (כיום מוזיאון תל אביב). משכית התמקדה בין היתר בייצור טקסטיל, ביגוד, חפצי אמנות ותכשיטים.
את פרטי האופנה שיצאו מישראל לאורך השנים לבשו לאורך השנים נשים מפורסמות כמו ג'קי קנדי, הנסיכה דיאנה, קתרין הפבורן, אליזבת טיילור, ושרה ג'סיקה פרקר. ביונסה וליידי גאגא לבשו שמלות בעיצוב מחוך מתכתי של אלון ליבנה, וביונסה הזמינה את ליבנה לייצר עבורה את התלבושות אותם היא לבשה עבור סיבוב ההופעות העולמי שלה "Mrs. Carter Show" שהתקיים בשנת 2013. ליבנה עיצב בהמשך גם את התלבושות של חלק מהדמויות הראשיות בסדרת סרטי "משחקי הרעב".
משכית, אשר נסגרה בתחילה בשנת 1994, נפתחה מחדש בשנת 2013 בתמיכת התעשיין המיליארדר סטף ורטהיימר והשתתפה באותה שנה בשבוע האופנה של מרצדס בנץ במוסקבה.
שבוע האופנה הישראלי
בשנת 2015, במהלך קיומו של שבוע האופנה השלישי, 21 מעצבים ישראלים הציגו את יצירותיהם בפני קהל אשר כלל 24,000 אנשים, כ-100 עיתונאים מרחבי העולם, עשרות קמעונאים, וסלבריטאים ישראלים שונים.
שחל טלרפואה
היסטוריה
בתחילת דרכה נתנה החברה למנוייה שירות של ניידות טיפול נמרץ, שהוזנקו לפי מידע רפואי ששודר מהחולה באמצעות מכשיר שסיפקה לו החברה. בהמשך נוספו עוד שירותי ניטור מרחוק של חולים.
החברה מפתחת ומייצרת מכשירי טלרפואה לביצוע אק"ג מלא (12 lead), ומאפשרים לצוות הרפואי מעקב שוטף אחרי מצבו של המנוי בכל מקום שבו הוא נמצא, לרבות מכשיר Smartheart שהופך טלפון חכם למכשיר המשדר אק"ג. החברה מספקת את שירותיה גם במדינות אחדות מחוץ לישראל.
ארשר עלי
ארשר עלי (באנגלית: Arsher Ali; נולד ב-9 באפריל 1984) הוא שחקן בריטי.
ביוגרפיה
עלי נולד בנוטינגהאם שבאנגליה. הוא בוגר בית הספר למשחק איסט 15 (East 15 Acting School).
תפקידו המוכר ביותר הוא בדמות חסן מאליק בסרט הקומדיה "ארבע אריות" בבימויו של כריס מוריס. תפקידים ידועים נוספים שלו הם אדיל "א-ראב" חוסיין בדרמה הקומית "Beaver Falls", ואליד אחמד בדרמה "Complicit" של ערוץ 4, ומאליק סורי בסדרת הדרמה "הנעדר" של ה-BBC.
בתיאטרון שיחק עלי עם הלהקה השייקספירית המלכותית בסטרטפורד על האייבון.
עלי הביע מורת רוח תקיפה בנוגע לאתגרים העומדים בפני שחקן מרקע אתני שונה בתעשיית הבידור, וממשיך להיאבק נגד טייפקאסטינג גזעני.
חיים אישיים
ב-2010 נישא עלי לשחקנית רוקסי שהידי בטקס פרטי. בינואר 2018 נולדה לבני הזוג בתם הבכורה.
בית הקרנות
בית הקרנות הוא מבנה בצומת בין רחוב הרצל ורחוב בלפור בשכונת הדר הכרמל בחיפה, המשלב מסחר ותעסוקה וכולל רחבה ציבורית גדולה. הבניין אוכלס בקומה עליונה על ידי הקרנות, קרן קיימת לישראל וקרן היסוד, ומכאן נגזר שמו.
תיאור המבנה
את המבנה, הבנוי מאבן בסגנון הבינלאומי, תכנן האדריכל יוסף קלארווין (שתכנן גם את משכן הכנסת ואת ממגורות דגון) על אדמת קרן קיימת לישראל. זאת, במחשבה על הציבור, תוך תכנון רחבה מרכזית להתכנסות, מעברים מקשרים בין המבנה לרחובות, קומת מסחר ועוד. בית הקרנות ניצב ממול לבית השעון.
גובהו הוגבל לשתי קומות כדי שלא יסתיר לציבור ברחוב הרצל את מבנה הטכניון, הנמצא מאחוריו. בשנות ה-50 נוספה לו קומה לאור הביקוש עבור בתי עסק רבים.
היסטוריה
בשנים 1934–1935, הואצה התפתחותו המסחרית של רחוב הרצל עם גידול מספר העולים מאירופה בעקבות עליית הנאצים לשלטון. מתוך חשש שהרחוב יפלוש לתחומי הגן שהקיף את הטכניון, החליט חבר הנאמנים של המוסד להקים בניין חדש, שישמש בין השאר גם מעין חומה לגן. כמחווה לטכניון, תכנן האדריכל יוסף קלארווין את "בית הקרנות" וציפה את חזיתו באבן דומה.
תהליך בניית בית הקרנות אירע בשנים 1935–1937. משנות ה-30 ועד שנת 1969 שימש בית הקרנות מוקד לפעילות אזרחית והתקיימו בו הפגנות, עצרות, חגיגות ואירועים, כשעל מרפסת המבנה עמדו מנהיגים ונבחרי הציבור. כמו כן, המבנה היווה מוקד העסקים והאופנה מרכזי ופעלה בו חנות הכלבו "חפצי-בה", מהראשונות בארץ.
בשנת 1961 הפיקה עיריית חיפה מהדורה מיוחדת של הספר "אלטנוילנד" לאור ציון יום ההולדת ה-100 של הרצל, בה הציגה את בית הקרנות כבניין מרכזי בעיר, כדוגמה להתגשמות חזונו של הרצל על חיפה בתור "עיר העתיד".
בשנת 1969 קיימה עיריית חיפה את "שבוע הציור והפיסול", אירוע אמנות שהתפרש בשכונת הדר, כאשר אחד מהמוקדים המרכזיים באירוע התקיים בבית הקרנות.
לאורך השנים בית הקרנות חדל מהיותו מוקד לפעילות ציבורית, וכן פעילות המסחר הפכה דלילה, לאור תהליכי שינוי באוכלוסיית השכונה.
עאיד חבשי
עאיד חבשי (בערבית: عايد حبشي; נולד ב-10 במאי 1995 באכסאל שבישראל) הוא כדורגלן ערבי-ישראלי המשחק בעמדת הבלם בעירוני קריית שמונה מליגת העל ובנבחרת ישראל.
קריירת מועדונים
חבשי נולד באכסאל, ישראל, למשפחה ערבית-מוסלמית. התחיל לשחק כדורגל בקבוצות הילדים של הפועל נצרת עילית, וכשהיה בן 14 עבר למחלקת הנוער של מכבי חיפה. ב-28 בנובמבר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשפתח בהרכב בהפסד 2–3 למכבי נתניה במסגרת גביע הטוטו. את הופעת הבכורה שלו בליגת העל ערך ב-21 באפריל 2013, בהפסד 1–2 לבני יהודה תל אביב. בעונת 2013/2014 ערך שלוש הופעות בליגת העל, ובמקביל המשיך לשחק בקבוצת הנוער.
ב-3 בפברואר 2015 הושאל חבשי לבני סכנין כחלק מעסקת העברתו של אברהם פאס למכבי חיפה. בסכנין היה חבשי שחקן הרכב, ועד תום עונת 2014/2015 ערך 13 הופעות בליגה. בעונת 2015/2016 חזר חבשי למכבי חיפה, ערך 15 הופעות בליגה והיה שותף לזכייה של הקבוצה בגביע המדינה. ב-14 ביולי 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בזירה האירופית בתיקו 1–1 נגד נומה קאליו. ב-1 בפברואר 2017 הושאל להפועל רעננה, במדיה ערך ארבע הופעות עד תום עונת 2016/2017.
ב-27 ביוני 2017 הושאל חבשי לקבוצת בני יהודה תל אביב. ב-9 בדצמבר 2017 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 2–1 על מכבי נתניה. חבשי פתח בכל 36 משחקי הליגה של הקבוצה בעונת 2017/2018 ולא החמיץ דקת משחק אחת, והקבוצה סיימה את העונה בפלייאוף העליון.
לקראת עונת 2018/2019 חזר חבשי למכבי חיפה.
ב-25 ביוני 2021 חתם חבשי לשנתיים בעירוני קריית שמונה. ב-25 בספטמבר כבש שער בכורה בניצחון 0-1 על הפועל נוף הגליל.
קריירה בינלאומית
לזכותו של חבשי ארבע הופעות במדי נבחרת נוער ב' של ישראל עד גיל 18, חמש-עשרה הופעות במדי נבחרת הנוער עד גיל 19, ושלוש-עשרה הופעות במדי הנבחרת הצעירה עד גיל 21.
במאי זומן חבשי לראשונה לסגל נבחרת ישראל הבוגרת, לקראת משחק ידידות נגד, אך המשחק בוטל. ב-7 בספטמבר 2018, ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים של הנבחרת, כשגם פתח בהרכב במשחק מול במסגרת עונת הביכורים של ליגת האומות של אופ"א, שנגמר בהפסד חוץ לישראל 1–0.
אודי סמליין
אודי סמליין (באפריקנס: Eudy Simelane; 11 במרץ 1977 - 28 באפריל 2008) הייתה כדורגלנית דרום אפריקנית לסבית מוצהרת ופעילת זכויות להט"ב באפריקה, אשר נרצחה לאחר אונס מְתַקֵּן.
ביוגרפיה
סמליין נולדה ב-11 במרץ 1977 בבית החולים הגדול ביותר בעולם בקוות'מה, חאוטנג, דרום אפריקה. בעקבות סיבוכים בלידה, נאלצה סמליין לשהות בבית החולים מספר חודשים לאחר לידתה.
סמליין התגלתה בגיל 21 על ידי ג'וזף מקהונזה, שחקן עבר של קייזר צ'יפס שעסק בפיתוח כדורגל הנשים בדרום אפריקה. מקהונדה הוא המאמן של קבוצת הכדורגל הלאומית של דרום אפריקה לנשים הנקראת גם "בויאנה בויאנה".
הרצח והמשפט
ב-28 באפריל 2008 נחטפה סמליין, נאנסה ונדקרה כ-25 פעמים בכל חלקי גופה. סמליין מתה מפצעיה וגופתה הושלכה בערוץ נחל בפאתי יוהנסבורג.
ארבעה חשודים במעשה נתפסו והמשפט החל ב-11 בפברואר 2009. אחד מהחשודים הודה במעשה ונידון למאסר של 32 שנים, נאשם אחר נידון למאסר של 35 שנים והשניים הנותרים זוכו מכל אשם . במהלך המשפט לא הועלתה לדיון נטייתה המינית של סמליין, על אף שזו היוותה את המניע לאונס הקבוצתי ולרצח. מקרה הרצח נידון בהרחבה בכלי התקשורת באירופה, בדגש על כך שממשלת דרום אפריקה מנסה להסתיר את התופעה ובמשך זמן רב הצליחה להעלים את הרצח מהתקשורת.
פלסטינים בירדן
פלסטינים בירדן הם בעיקר פליטים פלסטינים המתגוררים בירדן, ולצידם אזרחים ירדנים ממוצא פלסטיני שאינם פליטים.
מרבית הפלסטינים הגיעו לירדן כפליטים בין השנים 1947 ל-1967 וקיבלו אזרחות ירדנית. ירדן היא המדינה הערבית היחידה שבה פליטים פלסטינים מקבלים זכויות אזרח מלאות. רובם המכריע של הפלסטינים (82%) מתגורר בצפון המדינה ובמרכזה, במיוחד בנפת עמאן, נפת זרקא ונפת אירביד.
כ-2.2 מיליון פלסטינים בירדן רשומים כפליטים באונר"א, מספר זה מופיע גם בדיווחי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה.
כ-400,000 מהפליטים הפלסטינים בירדן חיים ב-10 מחנות פליטים. המחנות הגדולים בירדן הם מחנה אל-בקעה (כ-104,000 תושבים) ומחנה עמאן החדש (מחנה אל-ויחדאת)  (כ-57,000 תושבים). מחנה זה נודע בקבוצת הכדורגל שלו, "אל-ויחדאת", הזוכה לאהדת הפלסטינים בירדן.
אישים ירדנים בולטים רבים הם ממוצא פלסטיני, בהם אנוואר נוסייבה, אחמד טוקאן, סמיר א-ריפאעי, קאסם א-רימאווי, עאליה, מלכת ירדן, וראניה, מלכת ירדן.
לאחר פרוץ מלחמת האזרחים בסוריה נמלטו פליטים רבים מסוריה לירדן. רק חלק מזערי מ-1.4 מיליון הפליטים הסורים בירדן הם פליטים פלסטיניים. סוכנות אונר"א העריכה ב-2014 את מספרם של אלו בכ-20,000.
אחוז הפלסטינים באוכלוסיית ירדן
אוכלוסיית ירדן היא מעל ל-10 מיליון איש, מתוכם בין 2 מיליון ל-3 מיליון הם ממוצא פלסטיני. שאר התושבים הם ברובם צאצאים של שבטים בדואים, אך רק 1% מהם הם נוודים. כמו כן חיים בירדן מיעוטים רבים, בהם ערבים נוצרים, דרוזים, צ'רקסים וצ'צ'נים. בנוסף להם יש כ-200,000 עיראקים שנמלטו לירדן לאחר מלחמת המפרץ (1990) ומלחמת עיראק (2003).
בראיון בספטמבר 2002 שפורסם בביטאון פוליטי בהוצאת העיתונות הירדנית, אמר ראש ממשלת ירדן לשעבר עלי אבו א-ראע'ב: "ברצוני להדגיש כי על פי נתונים רשמיים מדויקים אחוז הפלסטינים בקרב אזרחי ירדן אינו עולה על 43%." בנוסף אליהם, על פי פרסומים רשמיים יש גם כ-634,000 פלסטינים חסרי אזרחות ירדנית, אך על פי הערכת החוקר הפלסטיני אוריב רנטאווי שיעור הפלסטינים ללא אזרחות ירדנית הוא כ-20%, כך שלדבריו חלקם של הפלסטינים באוכלוסייה הכללית הוא כ-63%, כלומר - מעל ל-6 מיליון פלסטינים המתגוררים בירדן. חוקרים עצמאיים אחרים מעריכים כי אחוז הירדנים ממוצא פלסטיני הוא בין 45% ל-55%.
בין הפליטים הפלסטינים בירדן נמנים כ-250,000 עד 300,000 פליטים שהגיעו לירדן מרצועת עזה, בעיקר לאחר 1967. פליטים אלו לא קיבלו אזרחות ירדנית, אלא תעודת "תושב זמני" בלבד, ונמנעות מהם זכויות אזרחיות רבות.
יחסה של ירדן לפלסטינים
ירדן היא המדינה הערבית היחידה שבה רוב הפליטים הפלסטינים מקבלים זכויות אזרח מלאות. עם זאת, חלק ניכר מהפלסטינים לא קיבלו אזרחות, דבר הפוגע קשות באיכות החיים שלהם. על פי חוקי ירדן, רק אזרחים רשאים להצביע לפרלמנט, לעבוד במשרדי ממשלה, להוציא רישיון נהיגה, ללמוד באוניברסיטה, לפתוח חשבון בנק ולרכוש מקרקעין. כמו כן תושבים שאינם אזרחים מופלים לרעה במוסדות החינוך, בשירותי הבריאות ובאפשרויות תעסוקה.
במפקדי האוכלוסין הנערכים בירדן לא מצוין אחוז הפלסטינים בקרב האוכלוסייה, ככל הנראה בשל רצון בית המלוכה להראות שיש במדינה רוב ירדני, ושלא נשקפת לו סכנה מצד הפליטים הפלסטיניים הרבים.
פוליטיקאים ירדנים חוששים מרעיון ה"מולדת החלופית" לפיו כל הפלסטינים אמורים לעבור לירדן ולהוות איום דמוגרפי. נושא זה מוזכר רבות בדיונים פוליטיים במדינה. בשל חשיבות הנושא, דיווחים רשמיים נוטים לצמצם את הייצוג הפלסטיני באוכלוסייה ולהחליש את נוכחותו הפוליטית. זו כנראה הסיבה שייצוגם של ירדנים ממוצא פלסטיני בסנאט הירדני ובבית הנבחרים, לאורך השנים, הוא רק בין 15 ל-20 אחוז מחברי הפרלמנט.
ביטולי אזרחות ירדנית לפלסטינים
החל משנת 1988 נוהגת ממשלת ירדן לבטל באופן שרירותי וללא הודעה מוקדמת את האזרחות הירדנית מפלסטינים שמתגוררים בה, ומותירה אותם במצב של חוסר אזרחות.
בשנת 2010 בוטלה האזרחות הירדנית של כ-40,000 פליטים פלסטינים שגדלו בירדן. ביטול זה שולל מהם זכויות אזרחיות רבות, המפורטות לעיל. לדברי הרשויות בירדן, צעד זה נועד לשמר את מעמדם כפליטים ולאפשר להם לממש באופן תאורטי את זכות השיבה.
גם בשנת 2012 ביטלה ממשלת ירדן אזרחות לפלסטינים רבים המתגוררים בה.
בשנת 2018 פורסם כי בעבר ניתנה אזרחות ירדנית למנהיגים הפלסטינים מחמוד עבאס, סאיב עריקאת ואחמד קריע, אך ממשלת ירדן שוקלת לבטל את אזרחותם.
הסוכנות הפדרלית לדפוס ותקשורת המונים
הסוכנות הפדרלית לדפוס ותקשורת המונים הייתה גוף פדרלי של ממשלת הפדרציה הרוסית שפעלה בשנים 2004–2020.
תיאור
הגוף הוקם על פי צו נשיא הפדרציה הרוסית ב-9 במרץ 2004 במהלך הרפורמה הפדרלית של 2004 שבמהלכה בוטל משרד העיתונות, שידור ותקשורת ההמונים. במקביל, נמשכה פיתוח מדיניות וחקיקת החוק, תפקידי פיקוח ובקרה (שהועברו לידי רוסקומנזור) מתפקידי המשרד. כיום הסוכנות מבצעת תפקידים במתן שירותים בתחום המדיה, ניהול נכסי מדינה בתחום הדפוס, התקשורת ותקשורת ההמונים, פרסום והדפסה, מימון חברות טלוויזיה ורדיו ממשלתיות, סוכנויות ידיעות חדשות, כמו גם מדיות פדרליות אחרות במדינה, חברות מדיה ותשתית, הענקת תמיכה בתחום האלקטרוניקה והרדיו וסיוע להוצאות ספרים ממשלתיות.
פעילויות
הסוכנות הייתה מארגנת ומשתתפת בפיתוח וביצוע פעילויות שמטרתן יישום מדיניות המדינה בתחום:
בתמיכת הסוכנות מתקיימות התחרויות והפרסים הבאים:
למרות המספר המרשים של האירועים בענף, לא פעם נמתחת ביקורת על הסוכנות, בפרט על ידי מגזר הספרות והעיתון הספרותיים, על תשומת הלב המוגזמת, מנקודת מבטם של פרסומים אלה, לעבודת האגף הלא-פטריוטי של סופרים רוסים.
הסוכנות הייתה מארגנת ותומכת כלכלית בקיום ירידי ספרים בינלאומיים ברוסיה (יריד הספרים הבינלאומי במוסקבה, יריד ספרות בינלאומי, ספרות בינלאומית, סלון הספרים הבינלאומי בסנקט פטרבורג), וכן מספקת השתתפות רוסית בתערוכות ספרים בינלאומיות מרכזיות - ירידים כגון: יריד הספרים של פרנקפורט (גרמניה), יריד הספרים הבינלאומי של לונדון (בריטניה), יריד הספרים הבינלאומי בניו יורק (ארצות הברית), סלון הספרים בפריז (צרפת), יריד הספרים הבינלאומי בהוואנה (קובה), יריד הספרים הבינלאומי לילדים (בולוניה, איטליה), יריד הספרים הבינלאומי בבלגרד (סרביה), יריד הספרים בבייג'ינג (סין), יריד הספרים וההדפסה הבינלאומי "בדרכי המשי” באלמטי (קזחסטן) ועוד.
מדי שנה, עשרות קונגרסים, פורומים ופסטיבלים בתעשיית המדיה נתמכו על ידי הסוכנות: הקונגרס הבינלאומי של האיגוד הארצי לשדרנים, הקונגרס הבינלאומי של האקדמיה הרוסית לרדיו, הפורום הבינלאומי לפרסום עסקי, פורום האינטרנט הרוסי, פסטיבל הטלוויזיה לילדים, פסטיבל הטלוויזיות הרוסי, תוכניות וסרטים על חייהם של אנשים עם מוגבלות "תראו אותי כשווה" ורבים אחרים. הסוכנות תומכת גם בהשתתפות רוסיה בקונגרסים בינלאומיים המתקיימים מדי שנה על ידי האיגוד העולמי לעיתונים ומוציאי לאור וחדשות (WAN-IFRA).
בצו של נשיא הפדרציה הרוסית מיום 12 ביוני 2014 מספר 426 וצו מ-27 ביוני 2014 מספר 474 הסוכנות הונחתה לארגן את הכנתו וניהול שנת הספרות בשנת 2015 וחגיגת יום הולדתו המאה של הסופר אלכסנדר סולז'ניצין בשנת 2018. ביוזמתה ותמיכתה של הסוכנות הפדרלית לתקשורת ההמונים, יחד עם איגוד הספרים הרוסי וארגוני תעשייה אחרים, נערך פסטיבל "ספרי רוסיה" במוסקבה, המהווה את שיאה של שנת הספרות, בתאריכים 25–28 ביוני בכיכר האדומה. לראשונה בהיסטוריה התכנסו סופרים מפורסמים, אמנים מובילים ואנשי תרבות בכיכר המרכזית של המדינה כדי להציג את הרלוונטי, המשמעותי, המעניין ביותר בתחום הוצאת הספרים והספרות. פסטיבל "ספרי רוסיה' היה פסטיבל הספרים האופנתי הראשון לכל מי שמתעניין בספרים וספרות. בפסטיבל ביקר נשיא הפדרציה הרוסית ולדימיר פוטין, יושב ראש הדומה סרגיי נארישקין, יועצו של הנשיא לתרבות ואמנות ולדימיר טולסטוי, וכן מדינאים רבים, פוליטיקאים ואנשי עסקים שהגיעו לכיכר האדומה כקוראים ואז שמו של הפסטיבל השתנה והוא הפך לשנתי: פסטיבלי הספר השני והשלישי שכבר היו בשם "הכיכר האדומה", שהוקדשו ליום הולדתו של אלכסנדר פושקין ויום השפה הרוסית, נערכו בהצלחה רבה בכיכר האדומה במוסקבה בתאריכים 3 עד 6 ביוני בשנת 2016 ו-2017. אורחי הפסטיבלים של השנים הללו היו ראש ממשלת הפדרציה הרוסית דמיטרי מדבדב, כמו גם דמויות בולטות רבות אחרות של תרבות ואמנות.
ארגונים כפופים
הארגונים הכפופים לסוכנות היו:
שמות הסוכנות
הסוכנות יונקת את שורשיה מארגונים קודמים כדוגמת:
ואצלב נמצ'ק
ואצלב נמצ'ק (בצ'כית: Václav Němeček; נולד ב-25 בינואר 1967 בהראדץ קראלובה) הוא כדורגלן עבר צ'כי ששיחק בעמדת הקשר.
נמצ'ק היה משחקניה הבולטים של ספרטה פראג בסוף שנות ה-80, שזכתה בחמש אליפויות צ'כוסלובקיה ברציפות. בהמשך הקריירה שיחק גם בצרפת, שווייץ וסין, שם זכה באליפות סין עם דליאן וונדה.
לנמצ'ק הייתה קריירה בינלאומית בשתי נבחרות שונות. לפני פירוק צ'כוסלובקיה ב-1993, ייצג נמצ'ק את נבחרת צ'כוסלובקיה, רשם במדיה ארבעים הופעות וחמישה שערים, והיה שותף לסגל הנבחרת בטורניר מונדיאל 1990. לאחר הפירוק נכלל בסגל נבחרת צ'כיה שסיימה כסגנית אלופת אירופה בטורניר יורו 1996, ובסך הכול לבש את מדיה עשרים פעמים.
קריירת משחק
נמצ'ק החל את קריירת המשחק בקבוצת הראדץ קראלובה מעיר הולדתו. הוא החל את דרכו בקבוצת הילדים של המועדון כשהיה בן עשר, והתקדם עד לקבוצה הבוגרת של המועדון בעונת בליגת המשנה בצ'כוסלובקיה.
לאחר עונה אחת בלבד בקבוצה הבוגרת, סומן נמצ'ק ככישרון מבטיח, כשעבר בגיל 18 בלבד לאחת הקבוצות המובילות במדינה, ספרטה פראג מהליגה הבכירה. על אף גילו הצעיר, השתלב נמצ'ק היטב בקבוצה כבר בעונת הבכורה שלו, בה רשם 24 הופעות מתוך שלושים, וסייע לקבוצתו לסיים כסגנית האלופה. בעונתו השנייה במועדון, עונת, זכה נמצ'ק באליפות הראשונה בקריירה שלו, שהייתה הראשונה מתוך חמש אליפויות רצופות בהן זכה עם הקבוצה. נמצ'ק הגדיל לעשות עונה אחר כך, כששותף בכל שלושים משחקי הליגה של המועדון וסיים כמלך השערים של הקבוצה עם 12 כיבושים. באותה עונה אף זכה עם קבוצתו לראשונה בגביע הצ'כוסלובקי לאחר ניצחון בגמר על אינטר ברטיסלאבה, ובכך השלימה ספרטה זכייה בדאבל ראשון מתוך שניים רצופים.
נמצ'ק שיחק בספרטה פראג עד לסיום עונת, בה הפסידה הקבוצה את האליפות לראשונה אחרי חמש זכיות רצופות, אך לא סיימה את העונה ללא תואר, לאחר שזכתה בגביע. בנוסף, הייתה זה העונה המוצלחת ביותר של נמצ'ק בגביע אירופה לאלופות. ספרטה פראג העפילה לשלב הבתים, ונמצ'ק כבש את שעריו הראשונים במפעל בשני משחקיה הראשונים בשלב זה - בהפסד 3-2 לברצלונה ובניצחון 2-1 על דינמו קייב. בסך הכול, בשבע עונות במדי ספרטה זכה נמצ'ק בחמש אליפויות ושלושה גביעים, ערך 174 הופעות ליגה וכבש 26 שערים.
לקראת עונת גברה ההתעניינות בנמצ'ק מצד מספר מועדונים אירופים. בסופו של דבר, חתם נמצ'ק בטולוז מהליגה הצרפתית, שם הפך באופן מיידי לשחקן הרכב משמעותי. בסיום עונתו השנייה במועדון ירדה הקבוצה לליגת המשנה. נמצ'ק נותר בקבוצה עונה נוספת על מנת לנסות ולהשיב אותה לליגה הבכירה, אך הקבוצה סיימה את עונת במקום הרביעי בלבד, שלוש נקודות מהמקום השלישי המוביל לליגה הראשונה.
נמצ'ק לא נותר לעונה נוספת בליגה השנייה, ועבר לסרבט ז'נבה מליגת העל השווייצרית, בה שיחק במשך שתי עונות. נמצ'ק היה שחקן הרכב קבוע בסרבט, ובעונה הראשונה סיים עם הקבוצה את העונה הסדירה במקום השישי המוביל לפלייאוף האליפות. את הפלייאוף סיימה הקבוצה במקום השביעי. עונה אחר כך כשלה הקבוצה להעפיל פעם נוספת ונאלצה להתמודד נגד הירידה בפלייאוף התחתון. לאחר שסייע לה לסיים ראשונה בפלייאוף התחתון (תשיעית בטבלה הסופית), עזב נמצ'ק את הקבוצה בתום שתי עונות בלבד.
לקראת עונת חזר נמצ'ק לספרטה פראג לאחר חמש שנים. הפעם, לאחר פירוק צ'כוסלובקיה, שיחק עמה לראשונה בליגה הצ'כית שנוסדה ארבע שנים קודם לכן. נמצ'ק שיחק בקבוצה חצי עונה בלבד, ותרם שני שערים ב-13 הופעות לזכייתה של הקבוצה באליפות באותה עונה, אך בחלון ההעברות בינואר 1998 עבר לליגה הסינית, כשחתם בקבוצת דליאן וונדה, האלופה המכהנת, לקראת עונת. באותה עונה זכה נמצ'ק עם קבוצתו באליפות סין, ובתום עונת, עונתו השנייה בקבוצה, פרש ממשחק פעיל בגיל 32.
נבחרת צ'כוסלובקיה
נמצ'ק החל את דרכו בנבחרת צ'כוסלובקיה במשחק ידידות מול ב-27 באפריל 1988 (1-1). נמצ'ק היה שותף בכל משחקיה של צ'כוסלובקיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 1990. בתום שמונה משחקים, הייתה צ'כוסלובקיה במקום השני בטבלת בית ז', עם מאזן נקודות זהה ל הראשונה, והעפילה לטורניר הגמר.
החלפתו של ונגלוש במילאן מצ'אלה לאחר הטורניר הביאה את נמצ'ק לשחק בעמדה התקפית יותר. הוא כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת ב-4 בספטמבר 1991, כשהעלה את נבחרתו ליתרון 1-0 על במוקדמות יורו 1992, בדרך להפסד 2-1 בסיום. נמצ'ק הוסיף שני שערים נוספים בשלושת משחקיה הבאים של הנבחרת. על אף תרומתו, כשלה הנבחרת להעפיל לטורניר יורו 1992, כשסיימה שנייה בלבד בבית, אחרי צרפת.
הטורניר הרשמי האחרון של צ'כוסלובקיה היה מוקדמות מונדיאל 1994, בו סיימה שלישית בבית וכשלה להעפיל לטורניר הגמר. נמצ'ק שותף בכל עשרת משחקיה של צ'כוסלובקיה במוקדמות. עד לפירוק הנבחרת בעקבות פירוק צ'כוסלובקיה ב-1993, הספיק נמצ'ק לערוך ארבעים הופעות במדיה, ולכבוש חמישה שערים.
נבחרת צ'כיה
הקריירה הבינלאומית של נמצ'ק נמשכה במדי. הוא פתח בהרכב הנבחרת במשחקה הראשון כנבחרת עצמאית, ניצחון 4-1 על במשחק ידידות ב-23 בפברואר 1994. הוא שיחק בכל שמונה המשחקים של צ'כיה במוקדמות יורו 1996, וסייע לנבחרתו להעפיל מהמקום הראשון בבית. הוא אף כבש שער אחד בניצחון 3-1 על במסגרת המוקדמות, שהיה מכריע להעפלתה של צ'כיה מהמקום הראשון בבית.
נמצ'ק זומן על ידי דושאן אוהרין לסגל הנבחרת לקראת יורו 1996 באנגליה. צ'כיה הפכה עד מהרה לנבחרת המפתיעה והמלהיבה בטורניר. היא פתחה אותו בהפסד 2-0 ל, בו נמצ'ק לא שותף. הוא עלה כמחליף לשתי דקות בלבד בניצחון המפתיע של צ'כיה 2-1 על, ונכנס כמחליף בתוספת הזמן במשחקה האחרון של צ'כיה בשלב הבתים, 3-3 מול. צ'כיה העפילה לרבע הגמר, ושם פתח נמצ'ק לראשונה בטורניר בהרכב הפותח. הוא אף זכה לענוד את סרט הקפטן במשחק, בו גברה צ'כיה 1-0 על. נמצ'ק שמר על מקומו בהרכב ועל סרט הקפטן גם בחצי הגמר, בו פגשה צ'כיה את צרפת. הוא נותר על הדשא לכל אורך המשחק וההארכה, כשהנבחרות נפרדו בשוויון 0-0, אך לא נטל חלק בדו-קרב בעיטות עונשין שהכריע את המפגש עם 6-5 לצ'כים. נמצ'ק לא שותף במשחק הגמר, בו נוצחה צ'כיה 2-1 על ידי גרמניה עם שער הזהב של אוליבר בירהוף בדקה ה-95.