cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המיילדת מוונציה
עלילה
"המילדת מוונציה" הוא סיפורה של חנה, מיילדת יהודייה כבת 25 הגרה בגטו בוונציה של המאה ה-16. חנה נשואה לאיזק אך עדיין לא נולד לה ילד משלה. בעלה איזק הוא סוחר, שנשבה על ידי שודדי ים ומוחזק במלטה עד שייאסף הכופר לשחרורו.
בתחילת הסיפור מגיע הרוזן פאולו די פדובאני לביתה של חנה ומבקש ממנה שתבוא להציל את אשתו משום שכבר יומיים היא מתקשה בלידה. הוא מוכן לעשות כל מה שברצונה של חנה כדי שתבוא לקראתו ותעזור לו. חנה דורשת 200 דוקטים, כסכום הכופר שנדרשה כדי לשחרר את בעלה. סכום זה נחשב באותה תקופה לסכום גבוה וכמעט בלתי נתפס. חנה מסכנת את כל היהודים בגטו, שכן באותה תקופה חל איסור על יהודים העוסקים במקצועות הרפואה לטפל בנוצרים.
התינוק ששמו מתאו, נולד בריא ושלם, והרוזן משלם לחנה 200 דוקטים בהתאם להבטחתו אליה.
במקביל, איזק, בעלה של חנה, מפליג למלטה כדי לקנות בדים שאותם ימכור וירוויח עליהם כסף. במהלך ההפלגה שודדי ים תוקפים את האונייה בה הפליג. הוא נמכר לג'וזף, סוחר עבדים. הרוזן ואשתו נאלצים לצאת למסע כלשהו, וחנה מגלה כי מתאו, התינוק שלהם, נעלם מעריסתו.
חנה מצילה את מתאו מידי ניקולו, אחיו של הרוזן אשר חטף את התינוק. חנה עולה על אונייה עם מתאו בעקבות איזק למלטה.
היא מגיעה לאדמת מלטה והולכת לכיכר העיר. שם היא רואה את איזק. הם מתאחדים בשנית ומחליטים לגדל יחדיו את מתאו.
רות פלאטו-שנער
רות פלאטו-שנער (נולדה ב-21 בפברואר 1965) היא פרופסור מן המניין בבית הספר למשפטים במכללה האקדמית נתניה וראש המרכז לדיני בנקאות אותו יסדה במכללה. תחומי התמחותה הם דיני בנקאות, רגולציה פיננסית, הגנת הצרכן הפיננסי, אתיקה ופיננסים, אמצעי תשלום ומימון, ושירותים פיננסיים מבוססי טכנולוגיה (פינטק).
ביוגרפיה
פלאטו-שנער נולדה בתל אביב. למדה בגימנסיה הרצליה. את שרותה בצה"ל עשתה באגף כוח אדם. היא בעלת תואר ראשון ושני במשפטים מאוניברסיטת תל אביב, ותואר שלישי במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן. נושא עבודת הדוקטורט שלה היה "מהותם המשפטית של היחסים הנוצרים בגין הכספת הבנקאית", בהנחיית פרופ' סיני דויטש. בשנים 1991–1997 עבדה כעורכת דין במחלקה המשפטית בבנק לאומי. מאז היא מתמקדת בפעילות אקדמית.
מתגוררת בתל אביב, נשואה לדורון שנער, עורך דין וסופר, ואם לשתי בנות.
באקדמיה
פלאטו-שנער מלמדת בבית הספר למשפטים ובבית הספר למנהל עסקים במכללה האקדמית נתניה משנת 1997. לימדה בנוסף, כמרצה מהחוץ, באוניברסיטה העברית, באוניברסיטת בר-אילן ובאוניברסיטת תל אביב. היא מכהנת כראש המרכז לדיני בנקאות ורגולציה פיננסית, שייסדה במכללה האקדמית נתניה בשנת 2004.
בשנת 2007 זכתה בפרס קרן פורד לשימור ואיכות הסביבה, על מחקרה בנושא אחריות מַלווים בגין מימון פרויקטים הגורמים לפגיעה בסביבה.
פלאטו-שנער שימשה כחוקרת במכון למשפט השוואתי בלוזאן שווייץ; במכון מקס פלאנק למשפט פרטי בהמבורג; במעבדה לבנקאות באוניברסיטת לוקסמבורג; בפקולטה למשפטים באוניברסיטת הרווארד; באוניברסיטת הונג-קונג, בUCL לונדון; בקינגס קולג' לונדון; ועוד.
היא הוזמנה להרצות בפקולטות למשפטים באוניברסיטאות שונות בעולם, ביניהן: הסורבון בפריז; London School of Economics; אוניברסיטת פדואה באיטליה; טורו קולג' בארצות הברית; אוניברסיטת הונג קונג; אוניברסיטת דלהאוזי בהליפקס קנדה; אוניברסיטת Queen Mary, לונדון; בית הספר קרדוזו למשפטים, ניו יורק; אוניברסיטת סיינה, איטליה; אוניברסיטת צ'ינגחואה, בייג'ינג; ובאוניברסיטת קיוטו, יפן.
היא חברה בוועדה המייעצת של המכון האסיאתי למשפט פיננסי בינלאומי Asian Institute for International Financial Law באוניברסיטת הונג-קונג; בוועדה האקדמית של המרכז למשפט מסחרי CCLS באוניברסיטת Queen Mary בלונדון; השתתפה בצוות המחקר בדיני בנקאות בראשות פרופ' אודו רייפנר מאוניברסיטת המבורג; ובפרויקט המחקר הבינלאומי בנושא הוצאות התנהגות (Misconduct Costs) בראשות פרופ' רוג'ר מקורמיק מבית הספר לכלכלה של לונדון.
שימשה כחוקרת רגולציה בנקאית במכון ון ליר, השתתפה בפרויקט "אחריות המדינה, גבולות ההפרטה וסוגיית הרגולציה" וריכזה את תחום הרגולציה הבנקאית.
פלאטו-שנער חברה במספר אגודות משפטיות: חברת הנהלה באקדמיה הבינלאומית למשפט מסחרי וצרכני (International Academy of Commercial and Consumer Law); הארגון העולמי למשפטנים בשיטות משפט מעורבות (World Society of Mixed Jurisdiction Jurists); האקדמיה הבינלאומית להגנת הצרכן הפיננסי (IAFICO); האגודה הבינלאומית למשפט צרכני (IACL); האגודה הישראלית למשפט פרטי.
מנהיגות נשית
בשנת 2010 נבחרה פלאטו-שנער על ידי פורום הנשים הבינלאומי להשתתף בתוכנית לפיתוח מנהיגות נשית של הפורום, תוכנית אליה נבחרות מדי שנה שלושים נשים מובילות מרחבי העולם. פרופ' פלאטו-שנער היא הישראלית השלישית שהשתתפה בתוכנית מאז יסודה בשנת 1990. במסגרת התוכנית השתתפה בקורס מנהיגות נשית בבית הספר למנהל עסקים בהרווארד, ובתוכנית "נשים מובילות שינוי גלובלי" בבית הספר למנהל עסקים INSEAD בפונטנבלו, צרפת. לרגל בחירתה לתוכנית היא זכתה במענק כספי מטעם הפדרציה של יהדות מיאמי.
בשנת 2011 נבחרה להשתתף בפרויקט מיוחד של המכון הבינלאומי לפוליטיקה וחברה בברלין, בשיתוף פעולה עם האו"ם – יוניצ"ף, בנושא מנהיגות נשית. החזון שלה לגבי העצמה נשית פורסם בספר "מנהיגות נשית – לומדים מהנשים המצליחות בעולם". הרווחים ממכירת הספר אשר תורגם לשפות רבות, נמסרו ליוניצ"ף לשם מימון תוכניות חינוך לילדות במדינות מתפתחות.
לא אחת הביעה את ביקורתה על תקרת הזכוכית הקיימת באקדמיה ועל הצורך בקידום נשים לדרגים הגבוהים במוסדות להשכלה הגבוהה.
מחקריה
מחקריה של פרופ' פלאטו-שנער עוסקים בתחום המשפט הבנקאי והפיננסי, ובכלל זה דיני בנקאות, רגולציה פיננסית, אתיקה ופיננסים, אחריות אתית חברתית וסביבתית של מוסדות פיננסיים, הגנת הצרכן הפיננסי, אמצעי תשלום – תוך התמקדות באמצעי התשלום הדיגיטליים, פינטק ושירותים פיננסיים מבוססי בינה מלאכותית.
יחסי בנק-לקוח והגנת הצרכן הבנקאי
במחקריה השונים ניכרת תפיסה צרכנית המצביעה על הצורך במתן הגנה רחבה ללקוחות הבנקאיים. בהתאם, היא מצדדת בהטלת נורמות אתיות מחמירות על הבנקים והמוסדות הפיננסיים ביחסיהם עם לקוחותיהם. עם זאת היא מזהירה מפני הטלת אחריות יתר על המוסדות הפיננסיים, ושואפת לאיזון בין האינטרסים של הצדדים תוך הכרה בחשיבות השמירה על יציבות המערכת הבנקאית והפיננסית. אחד מחידושיה הוא הכפפת הבנק ל"חובת גילוי במובן הרחב". "חובת הגילוי במובן הרחב" כוללת לא רק מסירת נתונים אינפורמטיביים בנוגע לעסקה, אלא גם חובת הסבר רחבה הכוללת התייחסות לכל היבטיה של העסקה, וכן חובה לוודא - ככל שניתן - שהלקוח אכן הבין את מהותה של העסקה והסכים לה. את "חובת הגילוי הרחבה" היא מציעה להרחיב ולהחיל גם כלפי ערבים וכלפי ממשכנים. גישתה זו אומצה על ידי בית המשפט העליון בפסקי דין שונים.
נושא נוסף שבו עסקה בהרחבה הוא הסודיות הבנקאית, או הזכות לפרטיות פיננסית. זאת בעיקר נוכח התרחבות חובות הגילוי מכוח דין, וכן לאור חדירת הטכנולוגיות המודרניות לתחום הפיננסי והחשש לשימוש בלתי ראוי במידע הפרטי של לקוחות.
חובת האמון הבנקאית
פלאטו-שנער מציגה גישה מאוזנת לחובת האמון הבנקאית. מחד גיסא, היא קוראת להרחבת חובת האמון כלפי לקוחות, ערבים וממשכנים. כמכשיר להבטחת התנהגות הוגנת מצד הבנק. מאידך גיסא, היא מדגישה כי חובת האמון, הגם שמטילה על הבנק רף התנהגות גבוה במיוחד, אינה הופכת את הבנק לאפוטרופוס של הלקוח. כמו כן היא מסתייגת מהרחבת חובת האמון כלפי צדדים שלישיים אחרים. במיוחד היא מבקרת את הרעיון של חובת אמון כלפי כלל הציבור. המסקנות השונות המובאות בספרה ובמאמריה אומצו על ידי בית המשפט העליון בפסקי דין שונים והפכו לתקדימים מחייבים.
רגולציה פיננסית
בשנת 2016 פרסמה את ספרה Banking Regulation in Israel - Prudential Regulation versus Consumer Protection (בהוצאת Wolters Kluwer), הסוקר בצורה מקיפה את הרגולציה הבנקאית בישראל. בשנת 2019 ראה אור תרגום של הספר לסינית.
בספרה ובמאמריה עוסקת פלאטו-שנער במתח בין שני תפקידיו של הפיקוח על הבנקים – שמירה על יציבות המערכת מול הגנת הצרכן הבנקאי. נושא קשור בו עסקה הוא מבנה הרגולציה על הגופים הפיננסיים בישראל וחלוקת הפיקוח בין הרגולטורים הפיננסיים השונים. בנושא זה היא הביעה הסתייגות מאימוץ המודל הדו-ראשי ("Twin Peaks") בישראל.
נושאים נוספים בהם עסקה: מודלים רגולטוריים חליפיים בשווקים הפיננסיים כגון "חוק רך" וקודים אתיים; תפקידם של המוסדות הפיננסיים הבינלאומיים כקובעי מדיניות ומתקיני סטנדרטים; פיקוח על העמלות הבנקאיות; שיימינג רגולטורי כמכשיר אכיפה בתחום הבנקאי; בחינת הענישה ועלויות ההתנהגות של הבנקים; ועוד.
אחריות אתית, חברתית וסביבתית של מוסדות בנקאיים ופיננסיים
אחד מתחומי המחקר של פלאטו-שנער הוא האחריות האתית, החברתית והסביבתית המוטלת על הבנקים והמוסדות הפיננסיים. לפי תפיסתה, למרות שמדובר בגופים עסקיים שמטרתם רווח, שיקולי הרווח אינם השיקול הבלעדי שעליהם לשקול. כגופים המנהלים את כספי הציבור מוטלת עליהם אחריות להנהיג ערכים של מוסר אישי וארגוני ולהבטיח את יישומם בפעולת הארגון, וזאת גם במחיר פגיעה אפשרית ברווחיות. פלאטו-שנער תומכת בהקמת בנקים קואופרטיביים בישראל.
אמצעי תשלום ושיטות מימון
תחום התמחות נוסף של פלאטו-שנער הוא אמצעי תשלום. על סמך בקיאותה בדיני שטרות, הציע לה אהרן ברק נשיא בית המשפט העליון לשעבר, לכתוב את המהדורה השנייה לספרו "מהותו של שטר", ספר אשר ראה אור בתחילת שנות השבעים. עם התפתחות אמצעי התשלום הדיגיטליים התרחבה כתיבתה גם לתחום זה.
כמו כן עסקה בהיבטים המשפטיים של שיטות מימון שונות, כגון ליווי פיננסי לפרויקטים של בנייה, ומסגרות אשראי בחשבון עובר ושב. התקדים שנקבע בבית המשפט העליון בנושא עיקול מסגרות אשראי מבוסס על כתיבתה בנושא וכך גם התקדים בנושא כישלון תמורה מלא בדיני שטרות.
שירותים פיננסיים מבוססי טכנולוגיה (פינטק)
בעקבות חדירתן של הטכנולוגיות המודרניות לתחום הפיננסי החלה פלאטו-שנער לכתוב גם בתחום זה. מחקריה בתחום עוסקים באמצעי התשלום הדיגיטליים, חיתום אשראי אלגוריתמי, משטר השיתוף בנתוני אשראי, ויישומי בינה מלאכותית בשירותים הפיננסיים. כן התייחסה לשיטת "ארגזי החול" הרגולטוריים (סנדבוקס) כאמצעי לפיתוח החדשנות בתחום. בצד ההכרה בתרומתן של הטכנולוגיות המודרניות לפיתוח החדשנות היעילות והתחרות בתחום הפיננסי, היא הצביעה גם על סיכונים שעלולים לנבוע מהן, כגון חשש להפליה, פגיעה בפרטיות והיחלשות האוטונומיה האישית.
ספרים שכתבה וערכה
以色列银行业监管—审慎监管与消费者保护 (商务印书馆) (2019).
בית הכנסת באויפשט
בית הכנסת באויפשט (בהונגרית: Újpesti zsinagóga) הוא בית כנסת נאולוגי, הפועל גם היום באויפשט, הרובע הרביעי של בודפשט.
היסטוריה
בית הכנסת הניאולוגי נבנה בין השנים 1885 – 1886 ברחוב ברזוויצי של ימינו (גם אז כבר היה המבנה במקום שגוי מבחינה ארכיטקטונית). האדריכל והמעצב שלו, על פי העיתונות בתקופת הבנייה, היה אדם בשם גרייאר, או גרנר (שם פרטי לא ידוע), ששמו נחשב בעיני רבים כשגיאת כתיב והאיש האמיתי נחשב זהה לאדריכל בתי כנסת האוסטרי-יהודי הידוע יעקב גרטנר, שעדיין לא היה ידוע באותה תקופה. עיצוב הפנים עוקב אחר מתווה בית הכנסת ברחוב דוהני. הבניין הוא בעל שלושה אולמות מחוברים עם מרפסת צדדית. בקצות המעברים יש חדרי מדרגות. השורת העמודים בקומת הקרקע היא מברזל יצוק בסגנון ביזנטי. העמודים מחזיקים את הגלריה הנתמכת על ידי עמודים שנבנו בתדירות דלילה יותר - עם הכנסת "אבני כתפיים" מברזל יצוק. הגלריה מעל ארון הקודש הייתה מקום האורגן, שם הוצב האורגן של בית הכנסת קצ'קמט שהוא היום בית המדע והטכניקה, לאחר שבית הכנסת שם נפגע שם ברעידת האדמה של 1911. הבניין כולו באויפשט נפגע בשנת 1944 כשהותקף, נבזזף והוצתף על ידי ההמון ההונגרי. זמן קצר לאחר מלחמת העולם השנייה שופץ בית הכנסת, עוד בשנת 1946. האורגן ניצב היום במרפסת ממול. בעת השיפוץ הצליחו להרחיב את הגן דרומה עד לצומת הרחוב הקרוב ועל קיר החומה הוצבו ארבעה לוחות אבן כתבליטי זיכרון (אנדרטה) בשנת 1947 – 1948, מעשה ידי הפסלת היהודייה אדית קיס. לוחות אבן אלה מספרים את סיפורם עד המשחררים הסובייטים, מהז'נדרמים עם נוצה בכובעם דרך אנשי מפלגת צלב החץ והנאצים הגרמנים עד לצבא האדום הסובייטי המשחרר.
הבניין היה אחד ממבני הציבור הראשונים הייצוגיים באויפשט. הסטנדרט הגבוה של עיצובו האדריכלי כבר בשנות ה-80 של המאה ה-19 הצביע על כך שהפרבר התעשייתי נועד להפוך לעיר עם דימוי תרבותי עצמאי, כפי שאכן קרה בראשית המאה ה-20. ההתפתחות המהירה של היישוב גרמה גם לפיצוץ אוכלוסין שהגדיל את מספר היהודים ולכן בית הכנסת הורחב בשנת 1909 על פי תוכניותיו של האדריכל ליפוט באומהורן.
יעקב אסטרין
יעקב אסטרין (ברוסית: Яков Эстрин; 21 באפריל 1923–2 בפברואר 1987) היה שחמטאי יהודי סובייטי, אלוף העולם בשחמט בהתכתבות בין השנים 1972–1976.
קורות חיים
יעקב אסטרין נולד במשפחה יהודית במוסקבה. בשנת 1975 הוענק לו תואר אמן בינלאומי.
הוא השתתף חמש פעמים בגמר אליפות העולם בהתכתבות, ובשנת 1972 זכה בתואר והחזיק בו עד לשנת 1976.
אסטרין כתב מספר ספרים בתחום השחמט והיה נחשב למומחה בהגנת שני הפרשים.
פולקסווגן סדרה 3
פולקסווגן סדרה 3 (1,500 סמ"ק ו-1,600 סמ"ק) היא מכונית משפחתית קומפקטית שיוצרה על ידי חברת פולקסווגן הגרמנית בין השנים 1961–1973. הפולקסווגן סדרה 3 הוצגה לראשונה בתערוכת המכוניות בפרנקפורט בספטמבר 1961.
יוצרו 1,339,124 יחידות בגרמניה.
הפולקסווגן סדרה 3 יוצרה בגרמניה, בברזיל (יוצרו 24,475 יחידות מדגם Notchback ו-109,515 יחידות מדגם Fastback), בארגנטינה ובאוסטרליה.
הפולקסווגן סדרה 3 קרויה גם: "פולקסווגן 1,500" ו"פולקסווגן 1,600".
כוח מגע
כוח מגע הוא כוח הפועל בין שני גופים (או בין גוף למשטח) הנמצאים במגע אחד עם השני, להבדיל מכוחות הפועלים במרחק כגון כבידה או מגנטיות.
לכוח מגע יש שני רכיבים. חלק אחד פועל במקביל למישור המגע ונקרא חיכוך. כדי שתהיה תנועה במקביל למישור המגע יש להתגבר על החיכוך. החלק השני של הכוח פועל בניצב למישור המגע ונקרא כוח נורמלי. כוח החיכוך הוא פרופורציונלי לכוח הנורמלי, וקבוע הפרופורציה מסומן על ידי μ. מושג כוח המגע הוא הפשטה הנמצאת בשימוש בעיקר בקורסי מבוא למכניקה קלאסית. גופים אמיתיים לא באמת נמצאים במגע אחד עם השני והכוחות הפועלים ביניהם נגרמים על ידי אינטראקציה בין האלקטרונים של הגופים.
בניגוד לדעה הרווחת, תחושת חוסר משקל (בחלל או ברכבת הרים) אינה נגרמת מחיסרון כוח הכבידה אלא מחוסר כוחות מגע. כוחות המגע עם גופים סמוכים (בדרך כלל האדמה), הם הנותנים את הרגשת המשקל אליה אנו רגילים, לכן בנפילה חופשית ישנה תחושה של חוסר משקל אף על פי שהשפעת הכבידה ודאי קיימת.
דוגמה
דוגמה נפוצה לכוח מגע, הניתנת בקורסי מבוא לפיזיקה, היא הכוח הפועל בין שני גופים הנוגעים אחד בשני כאשר כוח חיצוני מופעל על אחד מהם. הכוח החיצוני גורם לשני הגופים לנוע בתאוצה שווה. אם לאחד הגופים מסה גדולה יותר מלשני, הכוח הפועל עליו יהיה גדול יותר, מה שיגרום לכוח מגע שיפעל ביניהם.
מיכל מוכתר
מיכל (מיקי) מוכתר דניאל-עורי (נולדה ב-25 ביוני 1981) היא שחקנית, מדבבת, קומיקאית, כוכבת ילדים ופעילה חברתית ישראלית. ידועה בשם הבמה והדמות שלה ככוכבת הילדים מיקי.
קריירה
מוכתר החלה את דרכה כרקדנית בפסטיגלים בשנים 1995, 1998 ו-2000. היא למדה משחק בבית הספר למשחק בית צבי וסיימה בהצטיינות.
בין תפקידיה של מוכתר: הכבשה שושנה ב"מותק של פסטיבל 3" ובקלטות הילדים "הכבשה שושנה וחברים" ו"הכבשה שושנה בגן האותיות", הבובה פסטי ב"פסטיבל שירי ילדים 2008", וקופיקו בספין אוף "קופיקו חוקי הג'ונגל". כמו כן שיחקה בסרט "חבורת ראש כרוב" המבוסס על שירי קובי אשרת ובעונה השנייה של "קופיקו". לקראת אמצע 2011, מוכתר הוחלפה בידי ליאור דטאוקר בדיבוב העונה השלישית של קופיקו.
בתיאטרון שיחקה מוכתר במחזמר "אבניו Q", יחד עם מיכל ינאי ועידן אלתרמן, במחזמר "הרפתקאות דורה והפיראטים" בתפקיד מפת האוצר ובהצגה "הענק וגנו הקסום" עם גלית גיאת וגדי רבינוביץ'. מוכתר השתתפה גם במופע של יובל המבולבל, "כוכב המשאלות".
ב-2011 שיחקה בפרק בקומדיית המצבים לנוער "השועלים" של yes, בתור שיילי.
בתפקיד "מיקי"
החל ממאי 2011 היא מגלמת את כוכבת הילדים "מיקי".
ביולי 2011 הוציאה DVD, ובמקביל עלתה עם מופע שאיתו הופיעה ברחבי ישראל.
בחנוכה 2011 כיכבה במופע "גיבורי האור" לצד יובל המבולבל ודוד חיים. בחנוכה 2012 עלתה הצגת ההמשך "גיבורי האור 2 - הרפתקה בחלל", שגם בה השתתפה.
ב-29 בפברואר 2012 השתתפה במחזמר רב משתתפים המבוסס על שירי ה-DVD הראשון והשני שלה.
ביולי 2012 יצא דיסק נוסף של מיקי בשם "מיקי בחופשה".
ביולי 2013 יצאה סדרה חדשה "מיקי בפארק השעשועים" שכתב אלון גור אריה וביים קובי מחט.
בדצמבר 2013 השתתפה מוכתר בהצגה חדשה בשם "הגיבורים" לצד דוד חיים, רועי עוז (בתפקיד רוי בוי) וליאור דטאוקר (בתפקיד קופיקו).
בשנת 2014 השתתפה מוכתר בהצגה חדשה בשם "גיבורי האור הדור הבא" לצד ליאור דטאוקר (קופיקו) ולצד רועי עוז (רוי בוי).
ביולי 2015 יצאה סדרה חדשה בשם "מיקי בספארי". באותה שנה הופיעה שוב במופע "גיבורי האור משימה מהשקמה".
בפסח 2016 השתתפה בהצגה "אקסטרים על גלגלים".
בקיץ 2016 יצאה סדרה חדשה בשם "המסעדה של מיקי".
אנדראס מוגנסן
אנדראס אנוולד מוגנסן (Anderas Enevold Mogensen; נולד ב-2 בנובמבר 1976) הוא טייס חלל ומהנדס דני. הוא הדני הראשון שטס בחלל כחלק מתוכנית IRISS.
מיכל מוכתר
בתפקיד "מיקי"
בספטמבר 2016 עלתה הצגה "שלגייה ושבעת הגמדים" בכיכוב מוכתר בליווי בית הספר למחול של לימור שולב.
אנדראס מוגנסן
ביוגרפיה
נולד בקופנהגן, דנמרק. ב-2007 קיבל ד"ר בהנדסת אווירונאוטיקה וחלל באוניברסיטת טקסס באוסטין. עבד כמהנדס במחלקת המחקר והפיתוח של חברת Vestas Wind Systems. עבד בגרמניה עבור חברת HE Space Operation כמהנדס בקרה, ניווט והנחיה עבור פרויקט SWARM.  ב-1999 סיים תואר שני בהנדסת אווירונאוטיקה וחלל באימפריאל קולג' בלונדון.
מיכל מוכתר
בתפקיד "מיקי"
בחנוכה 2016 השתתפה מוכתר בהצגה חדשה בשם "גיבורי האור עושים ניסים ונפלאות" לצד ליאור דטאוקר (קופיקו) ולצד רועי עוז (רוי בוי). בנוסף השתתפו גם דודי בן אדרת, לינור אברג'יל, יפית אטיאס, גיא פרידמן ונתן נתנזון.
אנדראס מוגנסן
ביוגרפיה
ב-2009 עבד במרכז החלל סארי, באוניברסיטת סארי באנגליה, כאשר נבחר לכיתת האסטרונאוטים של ESA
מיכל מוכתר
בתפקיד "מיקי"
ב-13 בנובמבר 2017 התארחה בסדרת הילדים החדשה "המלון של פיני".
אנדראס מוגנסן
כאסטרונאוט
מוגנסן נבחר להיות האסטרונאוט הדני הראשון במאי 2009. הוא השלים את האימונים והפך חלק מצוות האסטרונאטים הפעילים של ESA בנובמבר 2010.
מיכל מוכתר
בתפקיד "מיקי"
ב-28 ביוני 2018 עלתה סדרת הילדים החדשה שלה "מיקי בקרקס" ב-yesVOD kids. ביולי נכנסה לבית "האח הגדול" למופע קצר עם דיירי הבית.
אנדראס מוגנסן
ESA CAVES
בשנת 2012, היה מוגנסן חלק ממשלחת של סוכנות החלל האירופאית לחקר מערות בסרדיניה כחלק מתוכנית ESA CAVES. התוכנית משלבת מספר אסטרונאוטים אשר יורדים לחקור מערות במשך שבוע, ועוברים מערך אימונים ארבעה ק"מ מתחת לפני השטח, תוך עבודה כצוות וביצוע פעילויות מחקר. משלחת 2012 כללה את מוגנסן, האסטרונאוט הקנדי דוויד סן-ז'אק, האסטרונאוט היפני סויצ'י נוגוצ'י, האסטרונאוטים האמריקאים מייקל פינקה ואנדרו פוסטל, והקוסמונאוט ניקולאי טיקונוב.
מיכל מוכתר
בתפקיד "מיקי"
בחנוכה 2018 השתתפה מוכתר בהצגה "עולם האגדות" לצד ליאור דטאוקר (קופיקו) ולצד רועי עוז (רוי בוי), לינור אברג'יל, לביא קגן (קוגומלו), קובי פרץ ונתן נתנזון.
אנדראס מוגנסן
NEEMO
ביוני 2014 נבחר על ידי NASA להיות אקוונאוט במעבדה התת-ימית Aquarius במהלך משימה NEEMO 19. משימה זו התחילה ב 7 בספטמבר 2014 ונמשכה 7 ימים.
מיכל מוכתר
בתפקיד "מיקי"
השתתפה במופע "מותק של פסטיבל" בשנים 2019, 2021, 2022 ותשתתף גם בשנת 2023.
אנדראס מוגנסן
iriss
מוגנסן שוגר לחלל ב-2 בספטמבר 2015 כחלק ממשימת סויוז TMA-18M לתחנת החלל הבינלאומית ולאחר 10 ימים חזר לכדור הארץ עם סויוז TMA-16M. שהות קצרה זו בחלל התאפשרה הודות לדרישה לחללית חילוץ עבור משימת שהות שנה בחלל של האסטרונאוטים סקוט קלי ומייקאל קורניינקו. בגלל השהות הקצרה מוגנסן נדרש לעבוד ימי עבודה של 9.5 שעות בתחנה במקום יום העבודה הרגיל של 8 שעות, כדי להספיק את כל הניסויים.
מיכל מוכתר
בתפקיד "מיקי"
בשנת 2022 שיחקה במחזמר פרי עטה המבוסס על הסיפור "הבית של יעל".
אנדראס מוגנסן
iriss
משימתו של מוגנסן לתחנת החלל הבינלאומית נקראה iriss. למשימה זו יש שני סמלים הנבחרו בתחרות כלל אירופאית. הסמל הראשון לכלל המשימה, והסמל השני משקף את הפעילויות לעידוד חינוך לקהל הרחב.. העיצוב הרשמי כולל את שם המשימה בשני צבעים להזכיר שמוגנסון עוזב את כדור הארץ לתחנת החלל (ISS).
מיכל מוכתר
בתפקיד "מיקי"
בשנת 2023 שיחקה את שלגיה במחזמר המבוסס על האגדה "שלגיה ושבעת הגמדים".
אנדראס מוגנסן
iriss
בין המחקרים שביצע בחלל היה צילום שדוני ברקים, ניסוי חליפה מיוחדת הנועדה להקל על כאבי הגב שאסטרונאוטים חווים עקב התארכות עמוד השידרה בחוסר כבידה, בדיקת משקפי מציאות מדומה הנועדו להקל על ביצוע פעולות תחזוקה בתחנה ושליטה מרחוק על רובוט הנוסע על כדור הארץ. בין החפצים האישים שהביא לחלל היו גם דמויות לגו ופוסטר של עמותת Copenhagen Suborbitals הפועלת לממן טיסה לחלל באמצעות מימון המונים. סה"כ שהה בחלל 9 ימים, 20 שעות ו-14 דקות.
מיכל מוכתר
חיים אישיים
מוכתר נולדה כבת בכורה לאילנה ואבינועם מוכתר, ולה שלושה אחים קטנים. ב-4 במרץ 1996 נפטר בפתאומיות אחיה השני תום בהיותו בן שש כתוצאה מהתפוצצות עורק בגזע המוח.
אנדראס מוגנסן
iriss
עבור שהותו בחלל קיבל את מדליה מלכותית הדנית (Royal Medal of Recompense).
מיכל מוכתר
חיים אישיים
במאי 2013 שודרה כתבה על התמודדותה עם סרטן בלוטת התריס ממנו החלימה.
ב-2017 הופתעה בהצעת נישואים על ידי בן זוגה המפיק אריק עורי המבוגר ממנה ב-14 שנים בסוף ההצגה "מיקי - עליסה בארץ הפלאות", והשניים התחתנו. לזוג בת ובן.
טמאגו
טמאגו או טמאגו יאקי (ביפנית: 卵焼き) היא סוג של חביתה יפנית העשויה שכבות. לרוב, טמאגו מוכנת במחבת מרובעת הנקראת "מאקיאקינאבה".
את הטמאגו מכינים מביצים, חומץ אורז ולעיתים סוכר ורוטב סויה. ישנם מתכונים המכילים גם סאקה ומירין. ישנם עשרות סוגים של טמאגו.
טמאגו ניתן למצוא כחלק מנגירי ואף כמרכיב בסושי. ביפן מוגשת טמאגו כחלק מארוחת בוקר.
חוק זיכרון השואה והגבורה – יד ושם
חוק זיכרון השואה והגבורה – יד ושם, התשי"ג-1953, הסדיר את פעולת "יד ושם" - המוסד הרשמי האחראי להנצחת זיכרון השואה והגבורה. החוק התקבל בכנסת ב-19 באוגוסט 1953 (ח' באלול ה'תשי"ג), על מנת להעניק לזיכרון השואה מעמד ראוי באופן חוקי לדורי-דורות.
תוכן החוק
בחוק שמונה סעיפים. שני הסעיפים הראשונים עוסקים בתהליך ההנצחה ובסמכויותיו של מוסד "יד ושם": יתר סעיפי החוק עוסקים בעניינים מנהליים, כגון מועצה, הנהלה, תקציב ותקנון.
מפעלי זיכרון, הנצחה וטקסים
בחוק נקבע, בין היתר, כי "למטרות אלה יהיה יד ושם מוסמך – (1) להקים מפעלי זיכרון ביזמתו ובהנהלתו". יד ושם פועל ליישום הוראת החוק על ידי פעולות הנצחה רבות, בהן פעולות אלה:
פועלו של יד ושם בהקשר יום הזיכרון לשואה ולגבורה
בחוק נקבע, בין היתר, כי "למטרות אלה יהיה יד ושם מוסמך – (3) להשריש בארץ ובעם כולו את היום שנקבע על ידי הכנסת כיום הזיכרון לשואה ולגבורה ולטפח הווי של אחדות זיכרון לגבוריה ולקרבנותיה." יד ושם פועל ליישום הוראה זו של החוק על ידי פעולות הנצחה רבות, ביניהן פעולות אלה:
מחקר ואיסוף עדויות
בחוק נקבע, בין היתר, כי "למטרות אלה יהיה יד ושם מוסמך – (2) לכנס, לחקור ולפרסם את כל העדות על השואה והגבורה ולהנחיל לעם את לקחה". לשם כך פועל יד ושם, בין היתר, בהקמת ובהפעלת:
חינוך בנושא השואה
ביד ושם הוקם בסוף שנות התשעים בית ספר בינלאומי להוראת השואה. לפי תפיסתו החינוכית של בית הספר, בלימוד תולדות השואה "יש להימנע מלייחס לה משמעות מיסטית ו[יש] להתייחס למשמעות החינוכית-ערכית שלה. לכן יש להקפיד ולבסס אותם על תשתית עובדתית היסטורית." בית הספר מקיים הדרכות וסדנאות לתלמידים, מורים ומחנכים, סיורים במוזיאון לתולדות השואה ובאתר יד ושם, הכולל אנדרטאות, תערוכות, פסלים ועוד, מעניק כלי הוראה ומקנה שיטות חינוכיות המבוססות על ידע ההיסטוריה של השואה למורים ולמחנכים מהארץ ומהעולם. בבית הספר 17 כיתות לימוד, מרכזייה פדגוגית ושני אולמות הרצאות. כ-350,000 סטודנטים, בני נוער, אנשי כוחות הביטחון של ישראל וכן מחנכים מישראל ומהעולם פוקדים את בית הספר כל שנה. לבית הספר שלוחה בבית ווהלין בגבעתיים משנת 1975.
אזרחות זיכרון
בחוק נקבע, בין היתר, כי "למטרות אלה יהיה יד ושם מוסמך – (4) להעניק לבני העם היהודי שהושמדו ונפלו בימי השואה והמרי אזרחות־זיכרון של מדינת ישראל, לאות היאספם אל עמם; (4א) להעניק לחסידי אומות העולם אזרחות־כבוד, ואם הלכו לעולמם – אזרחות־זיכרון, של מדינת ישראל, לאות הוקרה על פועלם".
רעיון "אזרחות הזיכרון" נכלל במטרותיו העיקריות של המפעל לאיסוף דפי העד וכחלק ממאפייניו הראשונים והראשוניים. באחד מנוסחיו הראשונים של דף העד נכתב, בסעיף שבא לאחר הסעיף שיועד למסירת פרטי הנספה: "אני מבקש/ת להעניק לנ"ל אזרחות זיכרון מטעם מדינת ישראל." דפים אלו נועדו לשמש "יסוד להענקת אזרחות הזיכרון לקרבנות השואה". בנוסח דפי העד שהודפסו בשנות החמישים לשם מילוי על ידי הציבור צוין: "תפקידו של יד-ושם הוא... להעניק לבני העם היהודי שהושמדו ונפלו בימי השואה והמרי אזרחות-זיכרון של מדינת ישראל לאות היאספם אל עמם." על יסוד דף זה ובקשת מוסר העדות אמורה הייתה מדינת ישראל להעניק אזרחות זיכרון לקרבן שלזכרו הוקדש דף העד.
הועלה חשש שאזרחות הזיכרון תגרום "הסתבכויות משפטיות לא רצויות". הענקת אזרחות לנספה על ידי מדינה שטרם התקיימה בעת שנספה, היא פיקציה מבחינה משפטית. אם יהודי מקבל לאחר מותו בשואה אזרחות זיכרון של מדינה שטרם התקיימה בעת הירצחו, האם אין הדבר הופך מדינה זו – ישראל - לאחראית על שאריו? האם אין בכך ויתור על זכויותיהם של הנספה ושאריו לפיצויים או להחזר רכוש, מצד מדינות המגורים או המדינות הרודפות? כמו כן, יהודים בדרום אמריקה – שם בוצעה התוכנית הנסיונית הראשונה של מילוי דפי עד, וממנה הגיעו דפי העד הממולאים הראשונים ליד ושם, בשנת 1954 - חששו שאם ימלאו דפי עד על קרוביהם שנספו, הרי הם מסתכנים בכך שיחשדו בהם ב"נאמנות כפולה" – לישראל ולמדינת מגוריהם. יד ושם ניסה להפריך חששות אלה: נטען שרוב הקהל היהודי בדרום אמריקה "מתייחס ברצון רב לאזרחות סמלית זו". לגבי הסיבוך המשפטי של אזרחות כפולה, קבעו מומחים לחוק בינלאומי כי אף על פי ש"חוקה זו [חוק יד ושם] תהיה בעלת אופי היוצא מגדר הרגיל [...] גם המקרה [...] הנהו יוצא מגדר הרגיל. תהא זו משימה ללא תקדים בהחלט, של קביעת אות כבוד, זיכרון וסולידריות לקרבנות אותו רצח, שגם הוא חסר תקדים."
מפעל איסוף דפי העד נשא אופי משפטי מתוך כוונה שהנצחתם הפרטנית של הנספים תישא לא רק אופי סמלי. הכוונה הייתה לרשום את הנספים בדפי עד שלא רק יהוו מיזם הנצחתי אלא גם יהיו בעלי מעמד משפטי ויקנו לרשומים בהם "אזרחות זיכרון" סמלית, כפי שחזר והציע שנהבי לראש הממשלה דוד בן-גוריון בשנת 1956. רעיון זה נועד לשייך את הנספים מבחינה משפטית ורשמית למדינת ישראל. הפיקציה המשפטית שנוצרה אף זכתה לגיבוי ממומחים במשפט הבינלאומי. בשנת 1965 שידך יו"ר יד ושם אריה קובובי בין איסוף השמות לבין הענקת אזרחות הזיכרון, כחובתו של יד ושם. הוא אמנם חזר ותיאר את הבעיה העקרונית של אזרחות כפולה והשתמעויותיה, אבל טען שחובתו של יד ושם היא לתת "לרבבות משפחות בישראל את הנחמה המינימלית, שיוכלו לתלות על קירות דירותיהם תעודה המעידה שאביהם, אמם, אחיהם, אחיותיהם, בניהם ובנותיהם נאספו אל עמם והמדינה העניקה להם אזרחות זיכרון."
קובובי חזר ותיאר את ההשתמעויות הבעייתיות של נושא האזרחות הכפולה, אך למרות זאת נמשך מימושו של רעיון "אזרחות הזיכרון" עשרות שנים לאחר מכן. במחצית השנייה של שנות ה-80 שב והובא לידיעת הציבור דבר קיומו של טופס "אזרחות הזיכרון". עלון "חדשות יד ושם" דיווח בגליונו מחודש מרס 1988 כי "בהתאם להחלטת הכנסת והכרזת נשיא המדינה, מיום כ"ז בניסן תשמ"ז [אביב 1987], הוענקה לכל בני העם היהודי שנספו בשואה אזרחות זיכרון של מדינת ישראל." נראה שההחלטה לא הייתה ידועה בציבור הרחב; ביד ושם המשיכו להתקבל בקשות להכרה בנספי השואה כזכאים לאזרחות זיכרון של מדינת ישראל. בשנות ה-90 הגיעו ליד ושם כמאה בקשות בשנה. עם זאת, בשנים האחרונות דעך העניין בכך; מדי שנה מגיעות 2–3 בקשות בלבד ל"אזרחות זיכרון" עבור נספים בשואה.
הנצחת חסידי אומות העולם
בנאומו של שר החינוך, בן ציון דינור, בעת הצגתה של הצעת החוק, הוא הדגיש את התעלמות העולם מרצח היהודים, ושיבח את מעשי ההצלה מצד חסידי אומות העולם.
עם הקמת יד ושם הועלתה השאלה לגבי צורת ההנצחה הראויה. האם רק זכר השואה וחורבן הקהילות ראויים להנצחה או גם גבורת הלוחמים השונים? כחלק משאלה זו הועלתה הסוגיה האם הנצחת חסידי אומות העולם תיכלל כחלק מחורבן הקהילות או שמא כחלק מפרק הגבורה בתקופה זו. שאלה נוספת הייתה האם בכלל יש לכלול את חסידי אומות העולם כחלק מזיכרון השואה של העם היהודי.
בדיון על מקומם של חסידי אומות העולם בחוק זיכרון השואה אמר דינור במפורש: "זהו זיכרון הגבורה". בדבריו אלה הכריע דינור בשאלה האם מקומם של חסידי אומות העולם בזיכרון השואה או הגבורה. שנהבי למשל, נטה לכלול את חסידי אומות העולם כחלק מפרק חורבן הקהילות. הוועדה קיבלה את עמדותיו של דינור ודחתה את ההסתייגויות בנושאים אלו.
ובכן בסעיף 1(9) נקבע שאחד מתפקידיו של המוסד "יד ושם" הוא הנצחתם של חסידי אומות העולם. לפי סעיף 2(4א) זכאים חסידי אומות העולם לאזרחות כבוד של מדינת ישראל, לאות הוקרה על פועלם, וכמה בודדים אכן החליטו לעבור לישראל. לאלה מהם שהלכו לעולמם מבטיח החוק "אזרחות-זיכרון של מדינת ישראל".
הביקורת על "יד ושם" על אי הנצחתם של חסידי אומות העולם
בסוף מרץ 1958 פורסם דוח מבקר המדינה שבו הייתה ביקורת קשה על "יד ושם" עקב אי מילוי החוק בטענה שלא כללו את זכרם של חסידי אומת העולם בהנצחה. גם לאחר התערבות המועצה העולמית של "יד ושם" בהתכנסותה באותה השנה והוראתם המפורשת לקדם נושא זה, לא נעשתה שום התקדמות בנושא הנצחת חסידי אומות העולם. בעקבות משפט אייכמן ב-1961 עלו דרישות ובקשות נוספות לקיום החוק.
לאחר דיונים ממושכים ולחצים רבים לגבי הנצחת חסידי אומות העולם במוסד "יד ושם", הוחלט שיש לפעול בצורה מיידית ולהוקיר את מעשי חסידי אומות העולם. אחת הטענות שקידמו את החלטה זו הייתה טענתם של ניצולי השואה היהודים שהרגישו מחויבות להוקיר תודה למציליהם. הנצחתם לאחר הביקורת התבטאה בקיר כבוד מיוחד בו מופיעים שמותיהם של חסידי אומות העולם ובשדרת העצים שניטעו על שם כל אחד מהם בשדרת חסידי אומות העולם במוזיאון "יד ושם".
הצעה להכרה ביהודים שהצילו יהודים כחסידי אומות העולם
ב-13 בנובמבר 2016 עלתה הצעת חוק חדשה על שולחן ועדת השרים לחקיקה, שעוררה עימות בין "יד ושם" לבין קבוצת חברי כנסת. ההצעה דרשה מ"יד ושם" להוסיף תחת סעיף 2(4א) הנוגע להנצחתם של חסידי אומות העולם, גם את "גבורתם ופעילותם של יהודים שחירפו נפשם על מנת להציל את בני עמם בשטחים הכבושים על ידי הנאצים".
ב"יד ושם" התנגדו להצעת החוק בטענה שהכרה ביהודים שהצילו יהודים בשואה כ"חסידי אומות העולם" תפגע ביוקרתו של התואר המוענק ללא־יהודים. לטענת "יד ושם", ייחודו של התואר הוא בכך שאנשים שאינם יהודים סיכנו את חייהם וחיי משפחותיהם וחלקם גם שילמו בחייהם כדי להציל יהודים בזמן השואה. לעומתם, יהודים שהצילו יהודים במקרים רבים ממילא היו תחת סכנת מוות, ועשו זאת כחלק מאחווה ועזרה הדדית בין אחים לצרה. ביד ושם נכתב, "כל היהודים באשר הם נידונו להשמדה והיו בסכנה קיומית מתמדת ללא קשר למעשיהם". למרות נימוקי המתנגדים, ההצעה קיבלה הרבה תגובות חיוביות מצד חברי הכנסת.
לדברי יעל גרמן, לשעבר שרת הבריאות, "היו יהודים שפעלו תוך סיכון נפשות והצילו חיי יהודים אחרים. באורח פלא, חוק ניצולי השואה הקיים לא מדבר על הכרה בהם. היה מי שפירש את החוק הנוכחי כך שחסידי אומות העולם הם נוצרים בלבד. זה מגוחך".
ב"יד ושם" טענו כי פעולות מסוג זה היו נפוצות, ואמרו: "כמעט בכל עדות מספרים הניצולים על מקרים של עזרה שהגישו יהודים ליהודים אחרים ויד ושם מנציח אותם, מתעד, חוקר ומשלב אותם בפעילותו החינוכית, בתצוגות המוזיאונים שלו, באתר האינטרנט שלו ועוד". ברשימה נכללו מעשים כמו "פעילות ברשת הצלה, מתן פרוסת לחם לאסיר אחר, עידוד וסיוע נפשי, הברחת מזון או מסמכים מזויפים, סיוע בניסיונות בריחה, העברה של מכתבים ומידע, עזרה לאסיר להימנע מעבודת פרך או גירוש, ועוד". "יחד עם זאת, נראה שיהיה זה בלתי אפשרי להגדיר קריטריונים על פיהם ניתן יהיה לקבוע אילו מן הפעולות והמעשים הרבים והמגוונים האלה של המצילים היהודים ראויים להוקרה מיוחדת ולמדליה. [...] לא ניתן לעשות את האבחנה כמו במקרה החסידים משום שכל היהודים באשר הם נידונו להשמדה והיו בסכנה קיומית מתמדת ללא קשר למעשיהם. עזרה ליהודים אחרים יכלה להגדיל את הסכנה במקרים מסוימים, אולם הימנעות מכלל סכנה לא הייתה אפשרית."
בנוסף, נושא העזרה ההדדית בין יהודים בשואה מקבל ביד ושם ביטוי נרחב בהנצחה, בחינוך ובמחקר. מעשי הצלה שנעשו על ידי יהודים מוצגים במוזיאון לתולדות השואה, יד ושם פרסם עשרות ספרים ומחקרים בנושא, ובין מדליקי המשואות בעצרת הממלכתית ביד ושם בערב יום הזיכרון לשואה ולגבורה יש יהודים שהצילו יהודים אחרים בשואה. המכון הבינלאומי לחקר השואה ביד ושם עורך כנסים בנושא יהודים שהצילו יהודים בתקופת השואה, בית הספר הבינלאומי להוראת השואה ביד ושם עורך כנסים בנושא ומוציא לאור עשרות תוכניות חינוכיות ומערכי שיעור בנושא, ואתר האינטרנט של יד ושם עוסק גם הוא רבות בנושא. "התיקון לחוק מיותר ואף עלול לגרום נזק ממשי לעיסוק בתופעת העזרה ההדדית וההצלה בידי יהודים ולהבנה של מהותה ולהנצחת השואה בכלל."
כיום (שנת 2023) "יהודים שהצילו יהודים" אינם נכללים בחוק כחסידי אומות העולם והצעה זו לתיקון החוק לא עברה. בנוסף באתר "יד ושם" מוזכר שהיהודים שהצילו יהודים אינם זכאים לתואר על פי אמות המידה של תוכנית חסידי אומות העולם.
הנצחת זכרם של לוחמי מלחמת העולם השנייה
בחוק נקבע כי "יד ושם מוסמך [...] להקים מפעל זיכרון להנצחת זכרם וגבורתם של ותיקי מלחמת העולם השנייה, שחירפו נפשם במערכות הקרב נגד הצורר הנאצי ועוזריו". ליישום חקיקה זו פועל יד ושם בשנים האחרונות במספר מישורים:
מלטף ומשקר
"מלטף ומשקר" הוא אלבום הבכורה של הזמר עברי לידר שיצא לאור בדצמבר 1997. השירים "מרי לנצח", "אף אחד משנינו", "לאונרדו", "כמה כוכב" ו"תמיד אהבה" יצאו כתקליטי שדרים ברדיו והפכו ללהיטים זמן-מה לפני יציאת האלבום, שהוקדמה עקב הביקוש וההתעניינות הגוברת. תוך שלושה חודשים הגיע האלבום למעמד זהב ומאוחר יותר למעמד פלטינה.
איזבלה, נסיכת סבויה
איזבלה, נסיכת סבויה (באיטלקית: Isabella di Savoia; 11 במרץ 1591 – 28 באוגוסט 1626), הייתה אשתו של אלפונסו השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה.
ביוגרפיה
איזבלה נולדה ב-22 בפברואר 1608 בטורינו, לקרלו אמנואלה הראשון, דוכס סבויה ולקתרינה מיקאלה, נסיכת ספרד, בתם של פליפה השני, מלך ספרד ואליזבת דה ולואה, נסיכת צרפת. ב-14 באפריל 1625 התחתנה איזבלה עם אלפונסו, נסיך הכתר של מודנה, ממנו נולדו לה 14 ילדים. נישואי השניים היו מאושרים, אולם ב-28 באוגוסט 1626 מתה איזבלה במפתיע, מה ששבר את לבו של אלפונסו. בשנת 1628 מת חמיה צ'זארה ד'אסטה, דוכס מודנה, ואלפונסו עלה לשלטון במקומו, אולם הוא התפטר כעבור שנה והעביר את השלטון לבנם פרנצ'סקו הראשון ד'אסטה, דוכס מודנה.
משפחתה
ב-14 באפריל 1625 התחתנה איזבלה עם אלפונסו השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה, ממנו נולדו לה 14 ילדים:
סטאר S2000
סטאר S2000 (בפולנית: Star S2000) היא סדרת משאיות, כבדות, אשר יוצרה על ידי יצרנית כלי הרכב הפולנית "Fabryka Samochodów Ciężarowych "Star בין השנים 2000–2004.
דגמי "סטאר 1142" בשרות הצבא הפולני, ובשרות מכבי אש, הפולני כבאיות.
בקבינה - 2 מקומות ישיבה (כולל נהג).
פוליקרפוב Po-2
שמאל|ממוזער|מטוס פוליקרפוב Po-2 פוליקרפוב Po-2 הוא מטוס קל דו-כנפי לשימוש כללי שכונה "קוקורוזניק" (מהמילה הרוסית кукуруза, "קוקורוזה" לתירס. קוקורוזניק הוא הכינוי הבלתי רשמי למטוסי ריסוס). מטוס זה היה אמין, פשוט, נוח להטסה והונע במנוע "שבצוב" רדיאלי מקורר אוויר בן 99 כוחות סוס. הדגם הראשון טס בינואר 1928 כמטוס אימון וריסוס אווירי. פשטותו ומחירו הזול הביאו לייצור של למעלה מ-40,000 יחידות עד שנות ה-50. על פי רוב ההערכות, זהו המטוס הדו-כנפי שיוצר במספרים הגדולים ביותר מאז ומעולם.
למרות שהיה נחות בכל מובן ממטוסים מודרניים (דאז), שירת Po-2 כמטוס קישור וכמפציץ לילי קל בחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה. חיילי הוורמאכט כינו אותו Nähmaschine (מכונת תפירה) או Kaffeemühle (מטחנת קפה) בשל הרעש המקרקש של מנועו. הוא הופעל בהפצצות ליליות מגובה נמוך ביותר על הגרמנים תוך דאייה במנוע כבוי. השפעת ההפצצות הייתה נמוכה במובנים חומריים, אך קשה מבחינה מוראלית שכן לא איפשרה מנוח לגרמנים. מטוס Po-2 היה כה איטי עד שמהירותו המרבית הייתה נמוכה ממהירות ההזדקרות של מסרשמיט Bf 109 ושל פוקה-וולף Fw 190, שנשלחו ליירטו התקשו להפילו.
במהלך המלחמה הפעיל חיל האוויר הסובייטי כ-60 רגימנטים של Po-2 להפצצה לילית. אחד מהם, רגימנט מספר 588, הורכב מנשים בלבד ובשל כך זכה מפי הגרמנים לכינוי "מכשפות הלילה".
כוחות קוריאה הצפונית השתמשו במטוס באופן דומה במלחמת קוריאה (1950–1953). כוחות האו"ם כינו אותו "בדצ'ק צ'ארלי" ומצאו כי אפילו מיירטים נושאי מכ"ם התקשו ביירוט המטוס הקטן שהיה עשוי ברובו עץ ובד.
המטוס נבנה בשלל גרסאות הכוללות: אימון, מטוס ים, תובלה קלה, אמבולנס אווירי, צילום, נוסעים, תקיפה והפצצה, ביון וחקר אווירודינמיקה.
שליטה בכפייה
שליטה בכפייה המכונה גם יחסי התעללות או התנהגות שתלטנית (באנגלית: Coercive control או Abusive power and control) היא מעשה או דפוס פעולות של תקיפה, הפחדה, השפלה, או מעשה התעללות אחר שנעשה כדי לפגוע, להעניש, או להפחיד את הקורבן. המונח נטבע לראשונה על ידי פרופסור איוון סטארק.
שליטה כפייתית אינה צורה מתונה של אלימות במשפחה אלא המסד שעליו נבנים יחסי התעללות. שליטה כפייתית היא שיוצרת את התנאים הפסיכולוגיים שמאפשרים ליחסי התעלות להתקיים ולהתדרדר, ולעיתים להוביל לתוצאות הרות אסון.
המונח "שליטה בכפייה" מדגיש את אופייה השיטתי והמתמשך של השליטה ואת מגוון הטקטיקות שבהן משתמש הפוגע במטרה להגביל את עצמאות הקורבן, בהן "כל פיסת ידע שיש לו על הקורבן: הכנסות, שיחות הטלפון, בעיות רפואיות, פחדי ילדות וטראומות, תשוקות מיניות או פעולות אסורות". כדי להמחיש את אופייה החמקמק ובו-זמנית העוצמתי של השליטה באמצעות טקטיקות כפייה אלו, במקביל לדרישות שונות ואיומים של הדמות המתעללת נוכח אי-ציות, פותח הדימוי "כלוב בלתי נראה" (invisible cage) לתיאור תחושת הקורבן. הדימוי מבטא את הקושי של הקורבן לזהות את מצבו, לשתף בו ולהסבירו לסביבה הקרובה, ואף להוכיח את תחושותיו כדי לקבל הכרה ממסדית. לכך מתווסף גם השימוש בילדים כטקטיקה להמשך השליטה.
אף שמונח זה וההתנהגויות הרבות הנכללות בתוכו אינו בהכרח מסביר או עונה על קריטריונים של הפרעות אישיות שונות, לעיתים מכונים מעשים או דפוסים אלה ברשתות החברתיות "התעללות נרקיסיסטית ו/או פסיכופתית".
שי חדד
שי חדד (נולד ב-2 ביולי 1987) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת המגן והקשר בהפועל אדומים אשדוד.
קריירה
בעונת הושאל חדד להפועל רמת גן מהליגה הלאומית, על מנת לצבור דקות משחק, והיה שותף לעלייתה לליגת העל בתום העונה. חדד המשיך עונה נוספת במועדון ועזר לה להישאר בליגת העל. בתקופתו בהפועל רמת גן ביסס חדד את מעמדו כשחקן הרכב, ובעונת חזר לבית"ר ירושלים לאחר תום תקופת ההשאלה. באותה עונה כבש חדד את שער הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון 1–5 על הפועל רמת גן. בעונת  הוסט חדד לעמדת המגן הימני על ידי המאמן אלי כהן.
לקראת עונת הובהר לחדד כי הוא אינו בתוכניות של מאמן בית"ר ירושלים הנכנס מנחם קורצקי. בעצת חברו טוטו תמוז הוטס חדד למבחנים בקבוצה הרומנית פטרולול פלוישט, בה שיחק תמוז. חדד הרשים את הצוות המקצועי והוחתם לשנה עם אופציה לשנתיים נוספות. ב-30 באוקטובר 2014 ערך חדד את הופעת הבכורה שלו במדי פטרולול בניצחון קבוצתו 2–3 על ראפיד סוקיאבה במסגרת הגביע הרומני, ובאותו משחק כבש את שער הבכורה שלו במועדון. חדד ערך הופעת ליגה אחת במדי פטרולול אך לא יכול היה להמשיך ולשחק במדי הקבוצה עקב בעיות עם אשרת עבודה, וב-3 בפברואר 2015 חתם עד תום העונה במועדון ספורט אשדוד. ב-14 בפברואר 2015 ערך חדד את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשעלה כמחליף בהפסד 0–5 למכבי חיפה. בתום העונה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית, לאחר שסיימה במקום האחרון בטבלה.
ב-17 ביוני 2015 חתם בהפועל קטמון ירושלים מהליגה הלאומית.
ב-11 ביולי 2017 חתם חדד בהפועל אשקלון.
ב-31 באוגוסט 2020 חדד חתם בהפועל אדומים אשדוד.
אלן פסקו
אלן פיטר פסקו (באנגלית: Alan Peter Pascoe; נולד ב-11 באוקטובר 1947) הוא אתלט עבר אנגלי, סגן אלוף אולימפי (מינכן 1972) במרוץ 4X400 מטר, זוכה חמש מדליות (שלוש מזהב) באליפות אירופה באתלטיקה וזוכה שלוש מדליות (אחת מזהב) במשחקי חבר העמים הבריטי.
ביוגרפיה
אלן פסקו נולד ב-1947 ברובע פאולזגרוב בעיר פורטסמות' שבדרום אנגליה. תחילה למד בבית הספר היסודי לבנים בדרום פורטסמות' ואחר כך בבורו ראוד קולג' (Borough Road College) שברובע איזלוורת' שבלונדון שם קיבל תעודת הסמכה להוראה. בהמשך התקבל לאוניברסיטת לונדון שם קיבל תואר ראשון בחינוך.
במקביל לקריירה הספורטיבית שלו נאלץ פסקו לפרנס את עצמו כך שב-1971 התקבל למשרת מורה בדולוויץ' קולג' שבלונדון וב-1974 החל ללמד חינוך גופני בבבורו ראוד קולג' (שם למד מוקדם יותר) עד 1980.
לאחר פרישתו מקריירה ספורטיבית החל פסקו לפעול בתחום שווק אירועים וייעוץ דרך חברה שהקים ב-1976 בשם "אלן פסקו אססושיאיטס לימיטד" (Alan Pascoe Associates Ltd). ב-1998 מכר פסקו את החברה והקים חברה נוספת בשם "פאסט טרק אוונטס לימיטד" (Fast Track Events Ltd) שעסקה אף היא בתחום אירועי ספורט.
במקביל לפעילותו בחברה שהקים עסק פסקו בעבודות שונות וביניהן פרשנות ספורט בטלוויזיה ודירקטור בחברות הקשורות לספורט.
ב-2003 מונה לחבר בוועדה שהציעה את לונדון כמקום אירוח של אולימפיאדת 2012. ההצעה הייתה מוצלחת ובסופו של תהליך אכן לונדון נבחרה.
1969
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון זכה פסקו במדליית ארד בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.94 שניות אחרי אדי אוטוז מאיטליה (שיא משחקים 13.59 שניות) ודייוויד המרי מבריטניה (13.74 שניות).
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בבלגרד, יוגוסלביה זכה פסקו במדליית זהב בריצת 50 מטר משוכות בתוצאה של 6.6 שניות לפני וורנר טרזמיאל ממערב גרמניה (6.6 שניות) וניקולה פרטאה (Nicolae Pertea) מרומניה (6.7 שניות).
1970
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו באדינבורו, סקוטלנד נקע פסקו את רגלו במקצה הגמר של ריצת 110 מטר משוכות ולא סיים אותו
1971
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד זכה פסקו במדליית כסף בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 14.09 שניות אחרי פרנק זיבק ממזרח גרמניה (14.00 שניות) ולפני לובומיר נדניצ'ק  מצ'כוסלובקיה (14.31 שניות).
1972
באולימפיאדת מינכן זכה פסקו, יחד עם נבחרת בריטניה, במדליית כסף במרוץ 4X400 מטר בתוצאה של 3:00.46 דקות אחרי נבחרת קניה (2:59.83 דקות) ולפני נבחרת צרפת (3:00.56 דקות).
1974
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה זכה פסקו בשתי מדליות זהב. מדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בשיא משחקים של 48.82 שניות לפני ז'אן-קלוד נלה מצרפת (48.94 שניות) ויבגני גברילנקו  מברית המועצות (49.32 שניות) ומדליית זהב, יחד עם נבחרת בריטניה, במרוץ 4X400 מטר בתוצאה של 3:03.33 דקות לפני נבחרת מערב גרמניה (3:03.52 דקות) ונבחרת פינלנד (3:03.57 דקות).
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכה בקריסטצ'רץ', ניו זילנד זכה פסקו בשתי מדליות: מדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בשיא משחקים של 48.83 שניות לפני ברוס פילד מאוסטרליה (49.32 שניות) וביל קוסקאי  מקניה (49.34 שניות) ומדליית כסף, יחד עם נבחרת אנגליה, במרוץ 4X400 מטר בתוצאה של 3:06.66 דקות אחרי נבחרת קניה (3:04.43 דקות) ולפני נבחרת אוגנדה (3:07.45 דקות).
1976
באולימפיאדת מונטריאול השתתף פסקו, יחד עם נבחרת בריטניה, במרוץ 4X400 מטר אולם הנבחרת לא סיימה את מרוץ חצי הגמר. כמו כן התחרה בריצת 400 מטר משוכות אותה סיים במקום השמיני בתוצאה של 51.29 שניות.
1978
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכה באדמונטון, קנדה זכה פסקו במדליית ארד בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 50.09 שניות אחרי דניאל קימאיו מקניה (49.48 שניות) וגארי בראון  מאוסטרליה (50.04 שניות).
משפחתו
פסקו נישא ב-1970 לדלה ג'יימס שהייתה אצנית בריטית למרחקים קצרים ואף ייצגה את בריטניה ב-1968 באולימפיאדת מקסיקו סיטי בריצת 100 מטר. לזוג נולדו בן ובת.
סוהייב אבן סנאן
סוּהַיְיבּ אִבּן סִנאן (בערבית: صهيب بن سنان; תעתיק מדויק: צֻהַיְבּ בּן סִנאן), היה סחאבי שנולד בשנת 587. מוכר גם בכינוי סוהייב הרומי (סוהייב א-רומי)
חייו
בדאר אל ארקאם פגש לראשונה את מוחמד וקיבל על עצמו את דת האסלאם. כניסתו אל דאר אל-ארקם והאסלאם היו עבורו עולם חדש ומופלא. מעמדו התחזק בקרב המאמינים והנרדפים. סוהייב היה בקרבתו של מוחמד ונכח בהשבעות שבהן קרא הנביא להישבע לו. כמו כן היה חבר בכל משלחת שמוחמד הוציא. מוחמד כלל אותו בכל מסעותיו. במקרים של סכנה מצד אויבים היה סוהייב מתייצב בחזית. סוהייב היה מאמין ונאמן מהרגע שקבל על עצמו את אורו של אללה וכרך את גורלו בזה של מוחמד. מרגע זה מטרתו הייתה לתת ולעזור.
סוהייב עבר לאל-מדינה בעקבות מוחמד לאחר שנאלץ למסור את הונו לאנשים שלא רצו בהגירתו. סוהייב היה נדיב ותרם את הונו למען אלה הנזקקים והרעבים. נבחר על ידי עומר בן אל-ח'טאב, הח'ליף השני, להוביל את התפילה (מואזין) עד לבחירתו של הח'ליף הבא.
Lumberjack
Lumberjack (בעברית: חוטב עצים) הוא שיר של הראפר והמפיק המוזיקלי האמריקאי טיילר, דה קריאייטור, שיצא ב-16 ביוני 2021. זהו הסינגל המוביל מאלבום האולפן השישי שלו, Call Me If You Get Lost. השיר מכיל דגימה של הרצועה "2 Cups of Blood".
רקע
ביוני 2021 הופיעו שלטי חוצות שונים במקומות ברחבי לוס אנג'לס ועליהם הביטוי "Call Me if You Get Lost" (בעברית: "התקשר אלי אם תלך לאיבוד"), וכן מספר טלפון שמופעל בתא קולי של שיחה בין טיילר לאמא שלו. כעבור שבוע שחרר טיילר לרשת החברתית קליפ קצר שכותרתו "Side Street", ובעקבותיו שוחרר "Lumberjack", לצד הקליפ המבוים על ידיו, כעבור יומיים ב-16 ביוני.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ שביים טיילר (אשר זוכה בקרדיטים לאלטר אגו בשם וולף היילי) יצא יחד עם הסינגל ב-16 ביוני. הסרטון נפתח כאשר רואים את טיילר שרוע במיטתו וקורא מגזין. לאחר מכן הוא מקבל שיחת טלפון שגורמת לו לקפוץ מהמיטה ולהתחיל לשיר ראפ. הסרטון חותך לסצנות בהן הוא מקבל מניקור בזמן שהוא צוחק עם מטפלת הציפורניים שלו, והוא לובש טוקסידו כשעל פניו מודבקות תוספות לפנים. סצנת הסיום היא של טיילר שמתרפק באמצע סופת שלגים, ומסתיימת בג'ינגל Call Me If You Get Lost.
קרדיטים
הקרדיטים נלקחו מטיידל.
אנה טורב
אנה טורב (באנגלית: Anna Torv; נולדה ב-7 ביוני 1979) היא שחקנית אוסטרלית, הידועה בעיקר בזכות תפקידה הראשי בסדרת הטלוויזיה של רשת Fox "פרינג'", בתור סוכנת ה-FBI אוליביה דאנהם.
ביוגרפיה
טורב נולדה במלבורן, ויקטוריה שבאוסטרליה. בתם של סוזן (לבית קרמייקל) והנס ארוויד טורב. היא גדלה בגולד קוסט, קווינסלנד. אביה נולד לאם סקוטית בסקוטלנד; וסבה מצד אביה הוא ממוצא אסטוני. אמה ממוצא סקוטי. יש לה אח צעיר יותר, דילן. דודתה מצד אביה היא הסופרת והעיתונאית אנה מרדוק מאן, שהייתה נשואה למילארדר ואיל התקשורת רופרט מרדוק.
ב-1996 סיימה את לימודיה בתיכון, וב-2001 קיבלה תואר באמנות הבמה מהמכון הלאומי לאמנות דרמטית.
קריירה
בין השנים 2008-2013 גילמה טורב את סוכנת ה-FBI אוליביה דנהאם בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "פרינג'" בערוץ הטלוויזיה FOX. היא הייתה מועמדת חמש פעמים לפרס סאטורן לשחקנית הטלוויזיה הטובה ביותר בין השנים 2009-2013 וזכתה בסך הכל בארבעה. בשנת 2010 טורב הופיעה בתפקיד וירג'יניה גריי במיני-סדרה של HBO, "הפסיפיק" שהופקה על ידי סטיבן ספילברג וטום הנקס, ומתמקדת בחיילי חיל הנחתים האמריקני במהלך הקרבות באוקיינוס השקט.
טורב צוינה על ידי אתר BuddyTV כאחת מ"מאה הנשים הסקסיות ביותר בטלוויזיה" ארבע פעמים. היא דורגה במקום ה-16 בשנת 2009, במקום ה-27 בשנת 2010, במקום ה-48 בשנת 2011 ובמקום ה-68 בשנת 2012.
במרץ 2016 לוהקה טורב לתפקיד של וונדי קאר, יועצת ה- FBI, לסדרת הדרמה של נטפליקס "מיינד האנטר" מבית היוצר של דייוויד פינצ'ר. הסדרה עלתה באוקטובר 2017 ומיד חודשה לעונה שנייה, שעלתה באוגוסט 2019.
בשנת 2021 לוהקה לתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה האוסטרלית "The Newsreader" ברשת הטלוויזיה ABC.
חיים אישיים
בדצמבר 2008 טורב נישאה לשחקן מארק ואלי ששיחק לצדה בסדרה "פרינג'". אולם הם התגרשו ב-2009.
תקציר מנהלים
תקציר מנהלים או תמצית מנהלים הוא מסמך קצר או חלק ממסמך, הנוצר למטרות עסקיות, המסכם דוח, מספר דוחות, הצעה וכדומה, באופן שהקוראים יתוודעו במהירות לכמות מידע רבה מבלי לקרוא את כולו. תקציר מנהלים כולל לרוב הצהרה קצרה על אודות הבעיה או ההצעה המפורטות במסמך המלא, חומר רקע, ניתוח תמציתי ומסקנות עיקריות. הוא נועד להיות אמצעי עזר לקבלת החלטות על ידי מנהלים ומתואר כחלק החשוב ביותר בתוכנית העסקית.
תקציר מנהלים שונה מתקציר ("אבסטרקט"), אשר הוא קצר יותר, מכוון להציג סקירה נייטרלית ואינו מהווה גרסה דחוסה של המסמך המלא. תקצירים משמשים באופן נרחב במחקר אקדמי, בניגוד לתקצירי מנהלים אשר חסרי משמעות בהקשר זה. "תקציר הוא הצהרה סיכומית קצרה... הקורא יחליט על פיה אם לקרוא את המסמך המלא" בעוד "תקציר מנהלים, בשונה מתקציר, הוא מיניאטורה של המסמך, אשר ניתן לקרוא אותה במקום את המסמך המקורי."
מבנה
לתקציר מנהלים יש מבנה מקובל, המודגש בספרי לימוד ובקורסי הכשרה. לתקציר מנהלים טיפוסי יהיו המאפיינים הבאים:
ביקורת
סיכום פשטני של נושא מורכב עלול להוביל קובעי מדיניות להזניח סוגיות מהותיות. פרופ' אמנדה סינקלייר מאוניברסיטת מלבורן טוענת כי לעיתים קרובות זהו תהליך אקטיבי ולא פאסיבי. במחקרה שהתמקד בגלובליזציה היא מצאה כי על קובעי מדיניות מופעלים "לחצים לאמץ קריאה פשטנית של סוגיות מורכבות" ו"להתייחס באופן לא פוליטי ואחיד להבדלים מסוגים שונים". היא טוענת שהמחקר עוצב על פי כותרות מוגדרות מראש וגנריות. דוחות החוקרים היו אמורים להראות זהים. התיקנון של המחקר בוצע באמצעות כלים כגון תקצירי מנהלים. לחוקרים נאמר: "מנהלים קוראים רק תקצירים". גם קולין לייס, במאמר ב-Socialist Register, טוען כי תקצירי מנהלים משמשים להצגת טיעונים מונמכים: "במפתיע ישנן רק מעט התייחסויות שליליות לירידת המדרגה שחלה מאז 1980 באיכות מסמכי המדיניות הממשלתיים, שרמת טיעוניהם ונימוקיהם היא לעיתים קרובות מידי ביחס הפוך לאיכות ההצגה שלהם (בסגנון דוחות עסקיים, עם תקצירי מנהלים וגרפים מעוצבים)".
טויוטה ספורט 800
טויוטה ספורט 800 (באנגלית: Toyota Sports 800) היא מכונית ספורט קטנה בתצורת קופה, מתוצרת יצרנית הרכב היפנית טויוטה אשר יוצרה בין השנים 1965–1969.
סך הכול יוצרו 3,131 יחידות.
יוחנן בדר
יוחנן בַּדֶר (19 באוגוסט 1901 – 16 ביוני 1994) היה עורך דין וחבר הכנסת מטעם תנועת החרות, גח"ל והליכוד.
ביוגרפיה
יוחנן בדר, נולד בשם יאן בדר, בעיר קרקוב שבגליציה, שהייתה אז בשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית (בסוף נעוריו נכללה בתחומי פולין), ללאופולד (אריה) ולאוגניה לבית ברקשטיין. למד בגימנסיה ממשלתית בעיר, ואחר כך למד משפטים באוניברסיטה היגלונית בקרקוב. קיבל תואר דוקטור למשפטים והוסמך לעריכת דין.
בנעוריו היה חבר המפלגה הסוציאליסטית היהודית הבונד, לאחר מכן ב"השומר הצעיר". בשנת 1925 הצטרף לצה"ר. היה עורך שבועון הנוער בפולנית "טריבונה נרודובה".
בספטמבר 1939, לאחר הפלישה הנאצית לפולין וחלוקתה בין גרמניה הנאצית לברית המועצות לפי הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, עבר בדר לאזור הכיבוש הסובייטי במזרח פולין. בשנת 1940 נעצר ונידון לעבודת פרך בצפון רוסיה. ב-1941 שוחרר בעקבות הסכם שיקורסקי–מייסקי, ובאוגוסט 1942 עזב את ברית המועצות עם צבא אנדרס. בדצמבר 1943 עלה לארץ ישראל והצטרף לאצ"ל. ב-1945 נעצר על ידי השלטונות הבריטיים והוחזק במחנה המעצר בלטרון עד מאי 1948.
בדר היה ממייסדי "תנועת החרות" (בשנת 1948), שהפכה ברבות הימים לתנועת הליכוד, עורכו הראשון של ביטאונה "חרות" (מ-1948 עד ל-1949), והיה חבר הכנסת מטעמה מהכנסת הראשונה ועד הכנסת השמינית. הוא נודע בחריפות לשונו, והיטיב לעשות שימוש בכישרון הרטורי שלו בנאומיו בכנסת; כבעל השכלה רחבה נהג לעיתים רבות לתבל את נאומיו באמרות כנף וציטוטים של אישים היסטוריים. לא פעם התבטא באיטלקית או בלטינית מעל במת הכנסת על מנת להוכיח את טענותיו.
יחד עם יו"ר תנועתו, מנחם בגין, נחשב בדר לאחד הנואמים המבריקים בקדנציות הראשונות של הכנסת.
בדר התמחה בתחום הכלכלה, וריכז מטעם סיעתו את המאבק נגד התקציב של ממשלות מפא"י לדורותיהן. זכורים במיוחד העימותים שלו עם לוי אשכול, עת שכיהן כשר האוצר בממשלת בן-גוריון. אשכול, אשר נודע אף הוא בחריפות לשונו וביכולתו הרטורית מעל במת הכנסת, נהג להתנצח עם בדר שנה אחר שנה בסוגיית תקציב המדינה ונחשב לבר-פלוגתא שלו.
בדר לא הצליח לממש את חלומו ולהפוך לשר אוצר בממשלתו של מנחם בגין; בדיון על תקציב המדינה של שנת 1959 ייחל לכך כאשר פנה ליו"ר הכנסת, יוסף שפרינצק, באומרו.
ב-1964 נתמנה בדר לחבר המועצה המייעצת של בנק ישראל.
בכנסת השמינית מונה בדר ליו"ר הוועדה לענייני ביקורת המדינה הראשון.