cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אוניות המערכה מסדרת המלך ג'ורג' החמישי (1911)
שריון
עובי ארבעת הסיפונים המשוריינים נע בין ובין האזורים המוגנים ביותר מחוץ למצודת השריון המרכזית. החזית והצדדים של מגדל הקונינג היו מוגנים על ידי לוחות בעובי 11 אינץ', אם כי עובי הגג היה 3 אינץ'. למגדל הפיקוח על התותחים מאחורי ומעל מגדל הקונינג היו דפנות של 4 אינץ' ולמגדל הפיקוח על הטורפדו מאחור דפנות 6 אינץ' וגג של 3 אינץ'. שלא כמו סדרת האוריון, המחיצות נגד טורפדו הורחבו כדי לכסות את חדרי המכונות, כמו גם את המחסנים בעובי שנע בין. הדוודים היו מוגנים על ידי לוחות שריון בעובי.
היסטוריה מבצעית
בזמן שערכה את ניסוייה הימיים בליל 9/10 בדצמבר, סנטוריון נגחה והטביעה בטעות את ספינת הקיטור האיטלקית SS Deena והיא נשלחה לתיקון עד מרץ 1913. כל ארבע האוניות מסדרת המלך ג'ורג' החמישי הוקצו לשייטת אוניות המערכה השנייה עם כניסתן לשירות, בפיקודו של תת-אדמירל סר ג'ורג' וורנדר, והמלך ג'ורג' החמישי הייתה ספינת הדגל של השייטת עד 18 בפברואר 1913. סנטוריון נכחה בספיטהד כדי לקבל את נשיא צרפת, רמון פואנקרה, ב-24 ביוני 1913. אוניות הסדרה ייצגו את הצי המלכותי במהלך חגיגות הפתיחה המחודשת של תעלת הקייזר וילהלם בקיל, גרמניה, 23–30 ביוני 1914, שהתקיימה במקביל לשבוע קיל.
בין 17 ל-20 ביולי 1914, סדרת המלך ג'ורג' החמישי לקחו חלק בניסוי גיוס ובדיקת צי כחלק מהתגובה הבריטית למשבר יולי. לאחר מכן, הם נצטוו להמשיך עם שאר צי הבית לסקפה פלו כדי להגן על הצי מפני התקפת פתע אפשרית של הצי הקיסרי הגרמני. לאחר הכרזת המלחמה הבריטית על גרמניה ב-4 באוגוסט, צי הבית אורגן מחדש כצי הגדול, והוצב בפיקודו של אדמירל ג'ון ג'ליקו. על פי הדוקטרינה שלפני המלחמה, תפקידו של הצי הגדול היה להילחם בקרב מכריע נגד צי הים הפתוח הגרמני. אולם הקרב הגדול הזה התעכב מלהתרחש בגלל חוסר הרצון של הגרמנים לשלוח את ספינות הקרב שלהם נגד הכוח הבריטי החזק יותר. כתוצאה מכך, הצי הגדול בילה את זמנו באימונים בים הצפוני, עם משימות מדי פעם ליירט פשיטה גרמנית או גיחת צי גדולה. בעוד שייטת אוניות המערכה השנייה ערכה אימוני ירי מול החוף הצפוני של אירלנד ב-27 באוקטובר, אדישיוס פגעה במוקש וטבעה; כל הצוות שלה חולץ בהצלחה לפני שהיא התהפכה. המלך ג'ורג' החמישי פיתחה בעיות עם המעבים שלה בנובמבר. זה אילץ את הספינה לשבות לסירוגין מפעילות במהלך החודשים הבאים בזמן שהצינורות שלהם הוחלפו.
הפגזת סקרבורו, הרטלפול וויטבי
כוחות המיסוך של כל צד השתבשו זה בזה במהלך חשכת הבוקר המוקדמת ומזג האוויר הכבד של 16 בדצמבר. הגרמנים השתלטו על חילופי האש הראשוניים, וגרמו נזק חמור לכמה משחתות בריטיות, אך אדמירל פרידריך פון אינגנול, מפקד צי הים הפתוח, הורה לספינותיו להסתובב, מודאג מהאפשרות של מתקפה המונית של משחתות בריטיות באור השחר. סדרה של תקלות וטעויות של הבריטים אפשרו לספינות של היפר להימנע ממעורבות עם כוחותיו של ביטי.
קרב יוטלנד
לאחר שספינותיו של ג'ליקו נפגשו עם שייטת אוניות המערכה השנייה, שהגיעה מקרומארטי, סקוטלנד, בבוקר 31 במאי, הוא ארגן את הגוף הראשי של הצי הגדול בטורים מקבילים של דיוויזיות של ארבע דרדנוטים כל אחת. שתי הדיוויזיות של שייטת אוניות המערכה השנייה היו משמאלו (מזרחה), שייטת אוניות המערכה הרביעית הייתה במרכז ואוניות המערכה הראשונה מימין. כאשר ג'ליקו הורה לצי הגדול להתפרס שמאלה וליצור מערך טורי בציפייה להיתקל בצי הים הפתוח, זה הציב באופן טבעי את שייטת אוניות המערכה השנייה בראש המערך. האוניות הצליחו לירות כמה מטחים לעבר סיירות המערכה של קבוצת הסיור הראשונה ללא השפעה בשלב מוקדם של הקרב, אך התמרונים של הסיירות הקלות המלוות חסמו תכופות את מבטן על הספינות הגרמניות. יחד עם בעיות הראות מהעשן והערפל, אף אחת מכוניות הסדרה לא הצליחה לירות יותר מ-19 פגזים מהתותחים העיקריים שלו.
פעילות לאחר מכן
הצי הגדול התייצב ב-18 באוגוסט 1916 כדי לארוב לצי הים הפתוח בזמן שהתקדם לדרום הים הצפוני, אך שורה של תקלות וטעויות מנעו מג'ליקו ליירט את הצי הגרמני לפני שחזר לנמל. שתי סיירות קלות הוטבעו על ידי צוללות גרמניות במהלך המבצע, מה שגרם לג'ליקו להחליט שלא לסכן את היחידות העיקריות של הצי דרומית ל-55° 30' צפון עקב שכיחות הצוללות והמוקשים הגרמניים. האדמירליות הסכימה וקבעה שהצי הגדול לא יצא לפעולה אלא אם הצי הגרמני ינסה לפלוש לבריטניה או שתהיה אפשרות חזקה שניתן יהיה לכפות עליו קרב בתנאים מתאימים. יחד עם שאר הצי הגדול, הם יצאו לפעולה אחר הצהריים של 23 באפריל 1918 לאחר ששידורי רדיו חשפו שצי הים הפתוח נמצא בים לאחר ניסיון כושל ליירט את השיירה הבריטית הסדירה לנורווגיה. הגרמנים הקדימו את הבריטים רחוק מדי מכדי להיתפס, ולא נורו יריות. האחיות נכחו ברוזית', סקוטלנד, כאשר הצי הגרמני נכנע שם ב-21 בנובמבר.
פעילות לאחר המלחמה
האוניות נשארו עם שייטת אוניות המערכה השנייה בתחילת 1919, ולאחר מכן הפכה המלך ג'ורג' החמישי לספינת הדגל של שייטת אוניות המערכה השלישית עד שיחידה זו פורקה מאוחר יותר באותה שנה. לאחר מכן הפכה הספינה לספינת הדגל של צי המילואים ושירתה עד סוף 1920. בינתיים, אייג'קס הועברה לשייטת אוניות המערכה הרביעית של שייטת הים התיכון עד אמצע 1919 ולעיתים שימשה כספינת הדגל של הצי. סנטוריון עקבה אחריה בתחילת 1920, אף על פי שהיא בילתה זמן רב במילואים במלטה. האוניות מילאו תפקידים קטנים בהתערבות מדינות ההסכמה במלחמת האזרחים ברוסיה בים השחור בשנים 1919–1920. המלך ג'ורג' החמישי הצטרפה אליהם לשייטת אוניות המערכה הרביעית בתחילת 1921. לאחר שפגעה בשרטון בתחילת ספטמבר 1922, היא שהתה בסמירנה, טורקיה, וקיבלה תיקונים זמניים כאשר השריפה הגדולה של סמירנה התרחשה מאוחר יותר באותו החודש והיא פינתה כמה פליטים כשהפליגה לתיקונים קבועים במלטה. אחיותיה היו במימי טורקיה במהלך משבר צ'נקלה בערך באותו זמן. המלך ג'ורג' החמישי הייתה הראשונה מבין השלישייה שחזרה הביתה בתחילת 1923 והיא שירתה כספינת אימונים עד שנמכרה לגרוטאות בסוף 1926. אייג'קס וסנטוריון באו בעקבותיה באפריל 1924, אף על פי שהוצבו במילואים, כשהאחרונה אף שימשה כספינת הדגל של צי המילואים. כמו המלך ג'ורג' החמישי, אייג'קס נמכרה לגרוטאות בסוף 1926.
קצבת הטונאז' הבריטית שהוענקה על ידי הסכם הצי של וושינגטון אפשרה להם להשאיר את שלוש האחיות בשירות עד ששתי אוניות המערכה מסדרת נלסון הושלמו ב-1927. בזמן שהמלך ג'ורג' החמישי ואייג'קס פורקו, סנטוריון פורזה על ידי הסרת חימושה והוסבה לספינת מטרה מבוקרת רדיו. בנוסף לשימוש כמטרה לספינות שטח, נעשה שימוש בסנטוריון להערכת היעילות של סוגים שונים של הפצצות אוויריות. במהלך מלחמת העולם השנייה, היא חומשה מחדש בנשק קל והוסבה לספינת חסימה ב-1941. כהכנה למבצע הזה (בוטל לאחר מכן), היא שונתה לספינת פיתיון עם צריחי תותחים דמה בניסיון לרמות את כוחות הציר. סנטוריון נשלחה לים התיכון ב-1942 כדי ללוות שיירה למלטה, אם כי ייתכן שהאיטלקים הבינו את ההונאה. הספינה הוטבעה בחוף אומהה ביוני 1944 כדי ליצור שובר גלים כדי להגן על נמל מאלברי שנבנה כדי להעלות את הכוחות לחוף.
פרנץ קסאבר פיבר
פרנץ קסָאבר פִיבֶּר (בגרמנית: Franz Xaver Fieber; 1 במרץ 1807 - 22 בפברואר 1872) היה בוטנאי ואנטומולוג גרמני, אחד האנטומולוגים המפורסמים של המאה ה-19. תרם רבות לסיווג הראשוני של סוגי הפשפשאים וחגבאים באזור הים התיכון.
ביוגרפיה
נולד לפרנץ אנטון פיבר ומריה אנה הנסל. בין השנים 1824-1828 למד כלכלה, מדעים ושפות באוניברסיטה הטכנית של צ'כיה בפראג. החל לעבוד ככלכלן עבור הממשל ולאחר מכן שופט (magistrate) בצ'רודים שבבוהמיה. בתחילת דרכו העדיף פיבר לעסוק בבוטניקה ואיורים של עבודות פאוניסטיות. ב-1832 החל להעמיק את מחקריו בתחום האנטמולוגיה, בעיקר של פשפשאים וחגבאים. עבודתו החשובה ביותר היא על הפשפשאים שפורסמה בחלקים בין שנים 1860 ל-1870, בעבודה זו תיאר כ-200 מינים חדשים למדע והציג את הבסיס למיון סוגים באזור הים התיכון.
גוסטב ארווה
גוסטב אֶרוֶוה (בצרפתית: Gustave Hervé; 2 בינואר 1871 - 25 באוקטובר 1944) היה עיתונאי ופוליטיקאי צרפתי שהחל את דרכו כסוציאליסט פציפיסט ועבר לתמיכה בפשיזם ובנאציונל-סוציאליזם.
פרנץ קסאבר פיבר
ביוגרפיה
לאחר מותו אוסף החרקים שלו נרכש על ידי Lethierry, Lucien François ולאחר מותו של טיירי נרכש על ידי Noualhier, Martial Jean Maurice. נולהיר נהג לסחור רבות עם המינים שרכש, במיוחד עם Jean Baptiste Auguste Puton. בסופו של דבר רוב הטייפים שתיאר למדע הגיעו למוזיאון MNHN בפריז.
גוסטב ארווה
תולדות חייו
נולד בברסט. החל מ-1901 גיבש סביבו קבוצה שדגלה בשמאל פוליטי קיצוני ופציפיזם המבוסס על אחוות מעמד הפועלים. ב-1905 היה למנהיג הקבוצה הקיצונית ביותר בחבר המפלגות הסוציאליסטיות הצרפתי ויסד שבועון בשם "המאבק החברתי" (La Guerre sociale), שהטיף לפעולות אלימות ומהפכניות על מנת למנוע מלחמה, בטענה שזו היא דרכם של הבורגנים להשתמש בפרולטריון ולהשמידו כ"בשר תותחים" במלחמותיהם, ברוח האינטרנציונל השני. ב-1912 ריצה 26 חודשי מאסר בגין הטפותיו.
פרנץ קסאבר פיבר
ביוגרפיה
הוא היה פעיל גם בתחום חקר הצמחים. בשנת 1836 הוא פרסם ביחד עם פיליף מקסימיליאן אופיץ ובוטנאים נוספים ספר שמתאר את הצמחים של בוהמיה.
גוסטב ארווה
תולדות חייו
מלחמת העולם הראשונה הכתה את ארווה בהלם: לנגד עיניו ראה את הפרולטרים המהפכניים ביותר מפנים עורף לעמיתיהם למעמד בשם הלאומנות ויוצאים בחדווה פטריוטית למלחמה. זעזוע זה גרם לו לשנות עד מהרה את תפיסתו ולכונן את המהפכה נגד הבורגנות לא על היסוד המעמדי, שהכזיב, אלא על היסוד הלאומני. ב-1916 שינה את שם עיתונו ל"הניצחון" (La Victoire) והחל להטיף לסוציאליזם לאומני (נאציונל-סוציאליזם).
ב-1919 הקים את המפלגה הסוציאליסטית הלאומית ((Parti socialiste national, PSN), שקראה לאחדות בין המעמדות היצרניים והמהפכניים נגד הליברליזם הבורגני. המפלגה לא סחפה את הקהל ולא הייתה הצלחה. היא התפרקה, הוחייתה מחדש בשם "מפלגת הרפובליקה הסמכותית" (Parti de la République autoritaire) ומחדש ב-1927 בשמה המקורי. באותן שנים הילל מעל דפי עיתונו את עליית מוסוליני באיטליה, בו ראה בן-ברית ומודל לייבוא הפשיזם לצרפת. הוא התכתב עם אדולף היטלר, התנגד למדיניות האנטישמיות וכתב לו שהדבר עלול להביא לסיום שלטונו.
ב-1936 תמך ארווה במרשל פיליפ פטן. יחד עם זאת הוא לא קיבל מדיניות של פטן ובשנות ה-40 של המאה ה-20 היה תחת השגחה של גסטפו.
בילי קטקאופומפון
בילי קטקאופומפון (בצרפתית: Billy Ketkeophomphone; נולד ב-24 במרץ 1990 בשמפיני-סור-מארן שבצרפת) הוא כדורגלן לאי יליד צרפת המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת סרי פהנג מליגת העל המלזית ובנבחרת לאוס.
קריירת מועדונים
בנעוריו, החל קטקאופומפון לשחק בראסינג פריז, ובשנת 2006 עבר לאקדמיית קליירפונטיין היוקרתית. לאחר עונה אחת, חתם בשטרסבורג. בקיץ 2008 קודם לקבוצה הבוגרת של המועדון.
ב-20 במאי 2011 חתם קטקאופומפון על חוזה לחמש עונות בפ.צ. סיון מליגת העל השווייצרית. ב-31 בינואר 2012 הוא שוחרר מהמועדון, וחזר לצרפת על-מנת לחתום בטור.
ב-16 ביוני 2015 חתם קטקאופומפון באנז'ה, העולה החדשה לליגת העל הצרפתית. הוא השחקן הדרום אסייתי הראשון ששיחק בליגת העל הצרפתית. בעונתו הראשונה במועדון ערך 38 הופעות בכל המסגרות, בהן הבקיע שישה שערים. בעונתו השנייה במועדון סבל קטקאופומפון מפציעה בברכו, שהשביתה אותו למשך מרבית העונה.
ב-31 באוגוסט 2018 חתם באוסר מהליגה הצרפתית השנייה.
ב-20 בנובמבר 2019 חתם בשולה מהליגה הצרפתית השלישית.
ב-1 ביולי 2020 חתם קטקאופומפון בדנקרק מהליגה הצרפתית השנייה.
ב-28 בינואר 2022 הצטרף לסרי פהנג מליגת העל המלזית.
קריירה בין־לאומית
קטקאופומפון נולד להורים מהגרים לאים שברחו לצרפת בשנות ה־80 של המאה ה-20, והביע את רצונו לשחק ולייצג את לאוס ברמה הבין־לאומית. בשנת 2021 הוא זומן לסגל נבחרת לאוס לקראת טורניר אליפות דרום־מזרח אסיה בכדורגל 2020. ב־6 בדצמבר 2021 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בהפסד 2-0 לנבחרת וייטנאם במסגרת הטורניר.
בלוז לקיץ
בלוז לקיץ הוא הסרט השמיני בסדרת סרטי אסקימו לימון, הסרט יצא ב-1988 ובוים על ידי ריינהרד שוובניצקי. הסרט דובר גרמנית והוא יצא לאקרנים בגרמניה בלבד. סרט זה הוא השני בסדרת הסרטים שהופק בגרמניה, לאחר הסרט השביעי בסדרה "אהבה צעירה", והיחידי מבין סרטי סדרת הסרטים שלא דובר עברית. הסרט יצא בשפה הגרמנית והאנגלית, ולא הוקרן בקולנוע בישראל. הסרט הופץ בישראל כשנה לאחר צאתו לאקרנים עם כתוביות לעברית.
עלילה
השלישייה מומו, יודל'ה ובנצי בתקופת בצורת של חיי המין. כדי לחזור לתקופה המהנה שלהם, החבורה מחליטה לפתוח בר, אך מסתבכת עם חבורת אופנוענים.
בטי האטון
בטי האטון (באנגלית: Betty Hutton; 26 בפברואר 1921 – 12 במרץ 2007) הייתה שחקנית קולנוע וטלוויזיה, רקדנית, זמרת ובדרנית אמריקאית.
קורות חיים
האטון נולדה בבאטל קריק, מישיגן, בשם "Elizabeth June Thornburg ". אביה נטש את המשפחה כשהייתה בת שלוש ואמה הייתה שתיינית. היא הופיעה עם אחותה מריון במסבאות ספיק איזי של אמה ובעקבות המשטרה הן נאלצו לנדוד ממקום למקום עד שהתיישבו בדטרויט שם השלימה את לימודיה. מנצח תזמורת ג'אז בשם וינסנט לופז התרשם מהופעתה ועזר לה להיכנס לעולם הקולנוע. הופעותיה הראשונות בקולנוע היו בתפקידים קצרים במחזות זמר של חברת האחים וורנר.
לאחר מכן הוחתמה על חוזה בסרטי סרטי פרמאונט והקריירה שלה החלה לפרוח. היא הופיעה בקומדיות ומחזות זמר לצידם של בוב הופ, פרד אסטר, בינג קרוסבי ועוד.
ב-1943 התפרסמה במשחקה בסרט "הנס של מורגן קריק" על נערה המבלה במסיבה ולאחר מכן היא הרה לשישייה בלי שהגבר ידוע. הסרט שהיה הצלחה גדולה, נאסר במספר מדינות שמרניות בארצות הברית.
האטון הייתה ידועה באופייה הסוער וכונתה בשם "הפצצה הבלונדינית".
הצלחתה הגדולה ביותר של האטון הייתה בתפקיד אנני אוקלי במחזמר אנני אוקלי אשת לפידות לצידו של הווארד קיל בשנת 1950. היא נבחרה להחליף את ג'ודי גארלנד שפרשה בגלל תשישות נפשית. על תפקיד זה הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי.
בעקבות הצלחתה זו נבחרה לשחק בסרט ההצגה הגדולה בתבל בבימויו של ססיל ב. דה-מיל. הסרט העוסק בחיי קרקס, זכה להצלחה גדולה ולפרס אוסקר על הבימוי והתסריט אבל האטון הסתכסכה עם המפיקים והאולפנים סירבו להעסיק אותה. סרטה האחרון היה "פגישת מחזור" ("Spring Reunion") לצידו של דיינה אנדרוז בשנת 1957.
היא המשיכה בהופעות בטלוויזיה, בברודוויי ובלאס וגאס. ב-1959 שיחקה בסיטקום "The Betty Hutton Show". כן הופיעה בתוכניות של דינה שור ולוסיל בול. היא הוציאה גם מספר תקליטים.
האטון הייתה נשואה ארבע פעמים. היא מתה בביתה בפאלם ספרינגס בגיל 86 מסיבוכים של סרטן המעי הגס.
ארגובית
אַרְגוֹבִּית (או אַרְגוֹבַּה; בארגובית ובאמהרית: አርጎብኛ "אַרְגוֹבִּנְיַה") היא שפה אתיו-שמיות בסכנת הכחדה, בענף השמי הדרומי במשפחה השמית, המדוברת באתיופיה באזור מצפון-מזרח לאדיס אבבה בפי בני העם ארגובה. חוקרים מסווגים את הארגובית בקבוצת-משנה של השפות האתיו-שמיות הדרומיות, יחד עם אמהרית הקרובה אליה ביותר ולצד שפות גוראגה.
כבר באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20, אדוארד אולנדורף ציין כי ארגובית "נעלמת במהירות לטובת אמהרית, ורק כמה מאות קשישים עדיין מסוגלים לדבר אותה". כיום, בני ארגובה רבים במדינת הררי עוברים לדבר בשפת אורומו.
קנדה (תואר)
קנדה או קוּנְדוּ או קינדי (בהונגרית: Kende או Kündü) היה תואר כבוד הונגרי בזמן הנסיכות הכפולה, לפני הכיבוש של אגן הקרפטים (התיישבות המדיארים במרכז אירופה), היה הנסיך הראשי וגם המנהיג הדתי.
אנו יודעים על קיומו של משרת שליטה וכבוד מכתביו של הוחמד ג'אהני, שהיה ככל הנראה חוקר ומדינאי מבוכרה דובר פרסית, כותב בערבית, שמצטט את אחמד אבן רוסתה. גם גרדיזי, (שהיה היסטוריון ופקיד פרסי מהמאה ה-11, בולט בזכות כתיבת "זאין אל אחבאר", אחד מספרי ההיסטוריה המוקדמים ביותר שנכתבו בפרסית החדשה) כתב כמאה שנים מאוחר יותר דבר מה דומה - להונגרים יש שני מלכים, אחד הוא הנקוב, הסמלי, שאותו מכבדים מאוד והוא מכונה "קנדה", השני הוא. הדג'ולה (גיולה), שמחלק את הפקודות, שמוביל את הצבאות ואת קרבות המלחמה והוא זה שממנה את כל בעלי המשרה הצבאיים והמינהליים.
הנסיכות הכפולה של הכוזרים
השיטה הזו של הנסיכות הכפולה, שדומה מאוד לממלכה הכפולה הקדושה של הכוזרים והטורקים (שיטת הממלכה הכפולה המקודשת הייתה המוסד של האימפריות הנוודות הגדולות ביותר בערבות אירואסיה במחצית השנייה של האלף הראשון. לשליט הראשון, הכגן, הייתה הקדושה והכוח הסמלי שמקורו בטנגריזם, אך רק קיומו של שליט מכובד זה נתן את הלגיטימציה לשליט (מלך, נסיך) השני, שפיקד והנהיג מלחמה, שלמעשה שלט). אחמד אבן פדלאן מתאר את הטקס איך הכגן, שתפקידו מתאים ל"קנדה" ההונגרי, מקבל את השליט השותף, השאד, שמחלק את הפקודות האמיתיות, אך אין לו את הקדושה הדתית ותפקידו מקביל לגיולה ההונגרי. הכגן מופיע מול העם כל ארבעה חודשים, אבל כשהוא עוזב ברכיבה, אמנם כל צבאו הולך איתו, אבל במרחק של כקילומטר ממנו כדי שאיש לא יראה אותו. אם הכגן אכן פוגש במישהו, הלה נופל על פניו ולא מרים את ראשו עד שהכגן חולף אותו. נכון לתקופה מאוחרת יותר, אל-מסעודי כותב שהכגן אף פעם לא יוצא החוצה ולא פוגש את עמו. במקרה של אחמד אבן פדלאן, אגב, התואר קונדו או קינדי מופיע בקשר עם הכוזרים, כלומר השלישי אחרי הכגן, והפקיד השלישי אחרי השאד. בעל התפקיד הרביעי היה ה""דג'אושיגיר".
הנסיכות הכפולה של ההונגרים
האתנוגרף יהודי-הונגרי גזה רוהיים הניח תחילה שלהונגרים לפני הכיבוש הייתה נסיכות כפולה מקודשת כדוגמת זו של הכוזרים. גם לאחר הכיבוש. הרעיון המקובל הוא שנסיכות כפולה כזו נוצרה תחילה על ידי הכוזרים. חולשתה של התיאוריה היא שבמקום שאנו מכירים דואליות דומה בין שליט קדוש לשליט ממשי כמו: השליטים המרובינגים-מאיורדומוס, המיקאדו (כינוייו של הקיסר של יפן)-שוגון היפני, תמיד התפתחה כתוצאה מתהליך היסטורי. אין נתונים על תהליך דומה אצל ההונגרים. ניתן להסביר את קיומם של שני המנהיגים בצורה משביעת רצון בכך, שאת ההונגרים הכובשים ואת הקאבארים הנהיגו כמה נסיכים בדרגה שווה, שקיבלו תארים שונים של כבוד עוד מהכוזרים. זה גם מסביר את הבעיה של אי היכולת להחליט מי החזיק בתפקיד השלטוני המקודש בזמן הכיבוש.
מי היה הקנדה?
על פי כמה השערות, הנסיך קורסאן החזיק בתואר הכבוד של הקנדה המקודש במהלך הכיבוש, אך הדבר עומד בסתירה חזקה לעובדה שקורסאן מילא תפקיד מוביל ספציפי במסעות למערב ובכיבוש פאנוניה. הוא לא יכול היה להיות מוזמן כקנדה למשתה כזה על ידי הבווארים, ששם הוא נרצח בסופו של דבר בשנת 904.
העלמות הנסיכות הכפולה
באמצע המאה ה-10 עמד בולצ'ו הרקה בראש משלחת "דיפלומטית" הונגרית לביזנטיון, בחצרו של הקיסר קונסטנטינוס השביעי פורפירוגנטוס. הוא מסר לקיסר מידע על התנאים אצל ההונגרים, שהקיסר הנחיל לדורות הבאים בכתובים. לפי בולצ'ו, ההונגרים נשלטו על ידי הנסיך (ביוונית: ארכון) הוא לא הזכיר את המילה קנדה). בנוסף לנסיך יש עוד שני מנהיגים בדרגים נמוכים יותר, ה-gyila בדרג הגבוה יותר וה-karha בעל הדרגה הנמוכה יותר (כלומר הרקה). אבל אין שום סימן לכך בדבריו לפי התיאור שהנסיך איננו השליט העליון, כלומר, בשלב זה כבר נפסקה הנסיכות הכפולה.
כמו גיולה והורקה, תוארי כבוד של פעם נהפכו לשם פרטי. הכרוניקות ההונגריות כבר שימרו אותם ברשימת שבעת מנהיגי המדיארים וכך בשל טעות קריאה או כתיבה הפך קנדה ל"קונד".
Francisella tularensis
Francisella tularensis (בקיצור: F. tularensis, בתעתיק לעברית: פרנסיסלה טולרנסיס) הוא מין של חיידק פתוגני-זואונוטי, גראם-שלילי, אווירני אובליגטורי העלול לגרום למחלת הטולרמיה (Tularemia) בבני האדם ובבעלי חיים. המין כולל ארבעה זנים המוכרים למדע. החיידק התגלה לראשונה במקרה בשנת 1911 במחוז טולרה (Tulare county) בקליפורניה שבארצות הברית, על ידי הבקטריולוג ג'ורג' וולטר מק'קוי ממעבדה לחקר הדבר מטעם שירותי בריאות הציבור של סן פרנסיסקו, בעת שעסק בחקר הדבר בקרב נובחניות. שם סוג החיידקים - Francisella, ניתן להם על שמו של הבקטריולוג האמריקאי אדוארד פרנסיס (Edward Francis), אשר בשנת 1921 היה הראשון שגילה כי חיידק ה-F. tularensis (אז נקרא Bacterium tularense) הוא הגורם למחלת הטולרמיה בבני האדם, ואילו שם מין החיידק - tularensis, ניתן לו על שם מחוז טולרה בו התגלה לראשונה.
בשל הקלות הרבה שבה מופץ מין חיידקים זה בקרב בני האדם ובשל הווירולנטיות הגבוהה שלו, נכלל F. tularensis ברשימת גורמי הסיכון הביולוגי שעלולים לשמש לייצור נשק ביולוגי.
גילוי החיידק
בעקבות רעידת האדמה החזקה שפקדה את סן פרנסיסקו בשנת 1906, עלה החשש בקרב רשויות בריאות הציבור בקליפורניה מפני התפרצות מגפות שונות ובהן הדבר. בשנת 1907 החל ד"ר ג'ורג' וולטר מק'קוי (George Walter McCoy), בקטריולוג, אימונולוג ואפידמיולוג בהשכלתו לחקור את מוקדי התפרצות מחלת הדבר שגבתה בקליפורניה, במשך השנה שלאחר רעידת האדמה, את חייהם של 160 בני אדם. בשנת 1911, באחד ממחקרי השדה במחוז טולרה, הבחין ד"ר מק'קוי בגוויית נובחנית שעליה נראו בבירור סימני נגעים המזכירים במידת מה את הנגעים שנגרמים בעקבות הידבקות בדבר. הגווייה נלקחה למעבדתו של מק'קוי במכון לבריאות הציבור בסן פרנסיסקו. במרוצת אותה השנה הצליחו מק'קוי ועמיתו למחקר צ'ארלס צ'פין (Charles W. Chapin) לבודד את המיקרואורגניזם שגרם למותה של הנובחנית. תוצאות המחקר פורסמו בשנת 1912 והחיידק החדש קיבל את השם - Bacillus (Bacterium) tularense.
בשנת 1919 נשלח למחוז מילארד (Millard county) ביוטה שבארצות הברית הבקטריולוג אדוארד פרנסיס (Edward Francis) על מנת לחקור את התפרצותה של מחלת חום שלוותה בהתנפחות קשריות לימפה בקרב האוכלוסייה המקומית שבאה בעקבות עקיצת זבובים ממשפחת הטבניים. לאחר סדרה של ניסויים שערך במעבדתו בוושינגטון הצליח פרנסיס לבודד את החיידק Bacillus tularense מדמם של החולים ממחוז מילארד וכן לזהות את הווקטור הזבובי שמעביר את החיידק ממכרסמים שונים נגועים לבני אדם. במאמר שפרסם בשנת 1921 הצליח פרנסיס לקשור לראשונה בין ממצאיו של מק'קוי משנת 1911 לבין הפתוגנזה בבני אדם במחוז מילארד. בעקבות זאת המליץ לשנות את שם המחלה לטולרמיה (עד אז נודעה המחלה בשמות רבים: Deer fly fever, Ohara's fever, Rabbit fever, ועוד).
בשנת 1924 הצליח צוות מדענים ממעבדות בריאות הציבור בהמילטון שבמונטנה, להראות כי קרציות מהוות וקטור נוסף וחשוב בהפצת טולרמיה.
בשנת 1928 הצליח פרנסיס להוכיח כי Ohara's fever, מחלת חום בעלת תסמינים דומים לטולרמיה, היא למעשה טולרמיה. בכך הראה לראשונה שתפוצת חיידקי F. tularensis אינה מוגבלת לגבולות ארצות הברית בלבד.
בשנת 1959, שבע שנים לאחר מותו של פרנסיס, בעקבות המלצה שהגישו מספר רופאים מברית המועצות, שונה שמו של החיידק כאות הוקרה לפועלו ומחקרו רב השנים של אדוארד פרנסיס ל-Francisella tularensis.
זני F. tularensis
כיום מוכרים למדע ארבעה זני F. tularensis: בארנבים מספיקה כמות של 10> חיידקי Type A על מנת לגרום ל-100% תמותה.
מורפולוגיה ופיזיולוגיה
חיידקי F. tularensis הם חיידקים גראם-שליליים, קטנים מאוד (גודל ממוצע של µm0.2x0.2-0.7), הנצבעים חלש מאוד בצביעת גראם. חיידקים אלה אינם מוטיליים (אינם נעים), מתסיסים גלוקוז (פרט לזן F. tularensis mediasiatica), מפרקים חלש מאוד מי חמצן במבחן קטלאז (מייצרים כמויות קטנות של האנזים קטלאז), שליליים במבחן אוקסידאז, לא מפרקים שתנן (לא מייצרים את האנזים אוראז כלל), בעלי צורה נקדית-מתגית (Coccobacilli) ועטופים בקפסולה.
פקטורי אלימות
חיידקי F. tularensis מבטאים מספר פקטורי אלימות, שבאמצעותם הם מגבירים ומייעלים את יכולתם להדביק תאים ולהתרבות בהם. להלן מספר פקטורי אלימות ידועים בחיידקים אלה:
הדבקה ומחזור חיים
העברתם של חיידקי F. tularensis אינה מתרחשת ישירות מאדם לאדם. אולם חשיפה לבעל חיים נשא או חולה וכן לווקטור ממערכת פרוקי-הרגליים גורמת להעברתם לבני האדם. חיידקי F. tularensis מסוגלים אמנם להדביק קשת רחבה של חולייתנים ממחלקות שונות (דגים, זוחלים, עופות ויונקים), אולם בעלי החיים העיקריים אשר מהווים חיות מאגר לחיידקי F. tularensis שייכים לסדרת ארנבאים, מכרסמים ותרנגולאים. פרוקי-הרגליים העיקריים אשר ידועים כמפיצי החיידקים בקרב בני האדם הן קרציות השייכות למשפחת הקרציות הקשיחות (סוגים: Ixodes, Dermacentor, ו-Amblyomma), יתושים (הסוג Aedes ו-Ochlerotatus) וזבובים השייכים למשפחת הטבניים (הסוג Chrysops).
הדבקה בחיידקי F. tularensis יכולה להתרחש במספר אופנים:
חיידקי F. telarensis הם חיידקים אינטרצלולריים (תוך-תאיים) פקולטטיביים, המסוגלים להדביק סוגי תאים רבים בגוף (לרוב תאי ריאות וקרום הריאה, קשריות לימפה, טחול, כבד וכליות). אולם בשלבים הראשונים לאחר ההדבקה נמצא כי לחיידקים אלה העדפה ברורה למקרופאגים, שלתוכם הם חודרים באמצעות הפגוציטוזה. לאחר הפגוציטוזה וטרם פירוקם בליזוזום, חומקים חיידקים אלה מתוך הפגוזום, שבו הם לכודים, לעבר הציטוזול של המקרופאגים. לאחר ההתחמקות מתוך הפגוזום מתחילים החיידקים להתרבות ביעילות רבה בציטוזול, דבר אשר גורם להרס המקרופאג בתהליך אפופטוזה, ולפיזור חיידקי F. tularensis בין תאי הרקמה ולהדבקתם.
בדומה ליתר החיידקים, גם חיידקי F. tularensis עוברים חלוקה א-מינית שנקראת פליגה (זמן הדור של F. tularensis אורך 60 דקות). חלוקה זאת באה לידי ביטוי ביצירת 2 תאי בת הזהים מבחינה גנטית לתא האם (תא המקור). עם זאת, שונות גנטית עלולה להתרחש על ידי רכישת מוטציה אקראית במהלך תהליך הפליגה או על ידי העברה גנטית אופקית (העברת פלסמידים בין שני חיידקים על ידי שימוש בריס ייעודי) של ה-DNA.
פתוגנזה
חיידקי F. tularensis גורמים, כאמור, למחלת הטולרמיה בבני האדם ובבעלי החיים. מחלת הטולרמיה ניתנת לסיווג על סמך 6 סימנים קליניים להם היא גורמת. להלן 6 צורות המחלה (לעיתים תכופות ניתן להבחין בשילוב של שניים או יותר מהסימנים):
מחלת הטולרמיה מופיעה לאחר 1–14 ימי דגירה (3–5 ימי דגירה בממוצע) ומלווה לרוב בחום גבוה (עלול להגיע ל-C°40), צמרמורת, כאב ראש, כאב שרירים ומפרקים ועייפות. תסמינים נוספים דוגמת: פריחה, שיעול, כאב בטן, שלשול והקאה, אופייניים יותר לסימנים הקליניים הספציפיים של מופע המחלה.
עיקר התחלואה מתרחשת בשתי תקופות במהלך השנה: בחודשי הקיץ, כאשר מתרחשות עיקר העקיצות והנשיכות ובחורף, במהלך עונת הציד של הארנבאים.
טיפול
תגובה חזקה של מערכת החיסון המולדת והנרכשת, המלווה בשחרור גבוה של אינטרפרון גמא (IFNγ) וציטוקין מסוג TNFα, חשובים להתמודדות מערכת החיסון עם הזיהום החיידקי בשלביו הראשונים (שלב הדבקת המקרופאגים) וזאת משום שיצור IFNγ ו-TNFα גורמים להמרצת תהליך הפגוציטוזה, יצור מולקולת NO וספיחת יוני ברזל הנחוצים להתמודדות המקרופאגים עם החיידקים. היות שמדובר בחיידקים תוך-תאיים, הפעלה יעילה וחזקה של תאי T ציטוטוקסיים (Tc) הכרחית לחיסול הזיהום החיידקי בשלבים המאוחרים של ההדבקה.
עם זאת, הטיפול המקובל כנגד החיידקים כולל את השימוש באנטיביוטיקות הבאות (שימוש באנטיביוטיקות אלה מוריד את אחוזי התמותה מטולרמיה ל-1%):
מניעה
חיידקי F. tularensis נפוצים ברחבי חצי הכדור הצפוני, מחוג הקוטב הצפוני ועד לקו רוחב 20 צפון ומסוגלים להתקיים בטווח טמפרטורות שנע בין 24°C ל-39°C. מחלת הטולרמיה אינה נפוצה באזורים דרומית לקו רוחב זה (אפריקה הדרומית, מרכז ודרום אמריקה ואוסטרליה).
חיידקי F. tularensis מפגינים עמידות יוצאת דופן, בהשוואה לחיידקים תוך-תאיים אחרים, לתנאי הסביבה בכך שהם מסוגלים לשרוד מספר שבועות מחוץ לתאי המאכסן במאגרי מים (90 יום), בכרי דשא ובערימות חציר (192 יום) וכן לשרוד תנאי לחות, קור וקיפאון גבוהים (3 שנים בטמפרטורה של 15°C-). היות שעיקר התחלואה בחיידקים אלה מתרחשת בשתי תקופות במהלך השנה, הימנעות מחשיפה לבעלי חיים החשודים כנגועים וכן לעקיצות ונשיכות פרוקי-הרגליים היא קריטית במניעת ההדבקות. כאשר יש כורח לבוא במגע עם בעלי חיים או פגריהם, יש לעשות זאת עם ביגוד מגן מתאים (כפפות, מסכת פנים ומשקפי מגן) על מנת למנוע מגע ישיר של העור וכן את שאיפת הארוסולים לריאות.
בשל העובדה כי חיידקי F. tularensis נמצאים במעי הקרציות ולא בבלוטות הרוק שלהן, יש צורך בשהייה ממושכת של הקרציה על העור כדי להעביר את החיידקים למאכסן. לפיכך מזעור החשיפה לקרציות על ידי לבישת בגדים המכסים חלקים רבים בגוף (מכנסיים ארוכים, חולצה עם שרוולים ארוכים) ושימוש בקוטלי חרקים עוזר למזער את מקרי ההדבקות.
עובדי מעבדות נכללים בקטגוריית האוכלוסייה בסיכון להדבקות מפני שהם נחשפים לריכוזים גבוהים של החיידקים על בסיס יומי. עבודה עם חיידקי F. tularensis נחשבת לבעלת סיכון ביולוגי ברמה 3 (Biosafety level 3) ולכן פרט לביגוד מגן ייעודי ושימוש במנדף ביולוגי מתאים מומלץ לאותם עובדי המעבדה ליטול אנטיביוטיקה כאמצעי מנע. אוכלוסיות נוספות שעלולות להמצא בסיכון הם אנשים שעוסקים במקצועות כגון: ציד, עיבוד בשר, וטרינריה, גינון וחקלאות.
חיסון
מספר חיסונים זמינים כיום בשוק כנגד F. tularensis:
אבחנה
זיהוי חיידק  F. tularemia על ארבעת זניו השונים היא משימה חשובה ביותר בקרב עובדי המעבדה המיקרוביולוגית, שכן קיים שוני בפתוגנזה של כל זן וזן. לשם כך נהוג להשתמש במספר שיטות סרולוגיות ומולקולריות המשלבות מיקרוסקופיה.
שימוש בתור נשק ביולוגי
בעיני רבים נתפסים חיידקי F. tularensis כגורם סיכון ביולוגי ממעלה ראשונה, שעלולים לשמש ליצור נשק ביולוגי להשמדה המונית. הסיבות העיקריות לכך נעוצות במאפייניהם הייחודיים של החיידקים: בהתאם לכך, שיער ארגון הבריאות העולמי (WHO) כי פיזור של 50 ק"ג חיידקי F. tularensis מעל עיר המאוכלסת ב-5 מיליון תושבים תגרום ל-250,000 חולים ולכ-19,000 הרוגים.
במרוצת השנים השתמשו ארצות הברית, ברית המועצות ויפן ב-F. tularensis (Type A ו-Type B) על מנת לייצר נשק ביולוגי:
שתי המעצמות המשיכו במאמציהן לפתח ולאגור נשק ביולוגי מבוסס על הזנים המלאכותיים והעמידים בפני אנטיביוטיקה של חיידקי F. tularensis וכן לפתח חיסונים ואמצעי מיגון כנגדם. ארצות הברית השמידה את מצבורי הנשק הביולוגי שלה בשנת 1973 לאחר חתימתה על אמנת הנשק הביולוגי ואילו ברית המועצות המשיכה לפתח ולאגור נשק המבוסס על החיידקים עד לשנות ה-90 המוקדמות.
בג"ץ חוק הנבצרות
בג"ץ 2412/23 התנועה למען איכות השלטון בישראל נ' הכנסת ואחרים, הידוע בשם בג"ץ חוק הנבצרות היא עתירה לבג"ץ נגד תיקון לחוק יסוד: הממשלה, המגביל את הסמכות לקבוע נבצרות לראש הממשלה.
רקע
בעקבות עתירה של התנועה למען איכות השלטון בישראל שהופנתה נגד היועצת המשפטית לממשלה גלי בהרב-מיארה, ב-10 בפברואר 2023 הורתה השופטת דפנה ברק-ארז ליועצת המשפטית לממשלה לנמק מדוע אין להוציא לנבצרות את ראש הממשלה, בנימין נתניהו.
ב-23 במרץ 2023 אישרה הכנסת תיקון לחוק יסוד: הממשלה לפיו נבצרות ראש ממשלה למלא את תפקידו תהיה רק בשל אי-מסוגלות פיזית או נפשית, ורק בהודעת ראש הממשלה שאושרה ברוב מיוחד בוועדת הכנסת, או בהחלטת רוב מיוחד של הממשלה שתקבל אישור רוב מיוחד בוועדת הכנסת בהתבסס על חוות דעת רפואית ולאחר מכן תאושר במליאת הכנסת.
התיקון נתפס ככזה שבא למנוע אפשרות של קביעת נבצרות לראש הממשלה בנימין נתניהו, על רקע המשפט הפלילי נגדו ומעורבותו ברפורמת לוין.
עמדות הצדדים ודיון מקדים
נגד התיקון הוגשו עתירות לבג"ץ על ידי התנועה למען איכות השלטון בישראל וסיעת ישראל ביתנו, שהדיון בהן אוחד.
היועצת המשפטית לממשלה, גלי בהרב-מיארה, סירבה להגן על החוק. בתגובתה לבג"ץ הדגישה שהתיקון הוא חקיקה פרסונלית, וכי יש לפסול את התיקון מפני שמדובר בשימוש לרעה בסמכות המכוננת של הכנסת.
היועצת המשפטית לכנסת, שגית אפיק, טענה שיש לדחות את העתירות, ונימקה שהתיקון לחוק היסוד בא להסדיר את אופן ההכרזה על נבצרות, משום שחוק היסוד לא קבע הסדר מלא בעניין זה, כפי שקיים ביחס לבעלי תפקידים אחרים. היועצת חזרה על עמדת הכנסת לפיה אין לבית המשפט סמכות לדון בתקפותם של חוקי יסוד. בנוסף, היא ציינה שגם בהתאם למבחנים שנקבעו בפסקי דין קודמים, חוק היסוד לא בא בגדר המקרים הקיצוניים של שימוש לרעה בסמכות המכוננת. בתגובתה מתחה היועצת המשפטית לכנסת ביקורת על עמדת היועצת המשפטית לממשלה: "מצב שבו יועצת משפטית לממשלה מבקשת מבית המשפט להכריז על בטלותו של חוק הוא מאורע נדיר ומצב שבו היועצת המשפטית לממשלה מבקשת מבית המשפט הנכבד להכריז על בטלותו של חוק יסוד הוא מאורע שמעולם לא אירע".
הדיון בעתירות החל בהרכב של נשיאת בית המשפט העליון, אסתר חיות, המשנה לנשיאה עוזי פוגלמן והשופט יצחק עמית. בדיון ציינו השופטים חיות ופוגלמן שהתיקון הוא בגדר חקיקה פרסונלית, שנועדה להגן על בנימין נתניהו. ב-6 באוגוסט 2023 הורחב ההרכב ל-11 שופטים והוצא צו על תנאי לפיו על המשיבים ליתן טעם מדוע לא ייקבע שתחולתו של התיקון לא תהיה מידית.
בעקבות החלטה זו הודיעו ראשי מפלגות הקואליציה: "אין לבית המשפט סמכות לבטל חוקי יסוד ואין לו סמכות לקבוע שחוק היסוד יכנס לתוקף בתקופה מאוחרת".
בג"ץ עילת הסבירות
בג"ץ 5658/23 התנועה למען איכות השלטון בישראל נגד הכנסת הידוע בשם בג"ץ עילת הסבירות היא עתירה לבג"ץ נגד תיקון לחוק יסוד: השפיטה לפיו בית המשפט לא ידון בסבירות החלטותיהם של הממשלה, ראש הממשלה והשרים.
עמדות הצדדים ודיון מקדים
בעקבות צמצום זה של עילת הסבירות הוגשו שמונה עתירות לבג"ץ, בין השאר על ידי התנועה למען איכות השלטון בישראל, לשכת עורכי הדין בישראל, תנועת אומ"ץ ועו"ד יהודה רסלר, בטענה שעל בית המשפט לפסול את התיקון מכמה עילות, בהן שימוש לרעה בסמכות המכוננת.
הדיון בעתירות אוחד, ונשיאת בית המשפט העליון, אסתר חיות, קבעה כי הדיון בעתירות ייערך, לראשונה בתולדות בית המשפט העליון, בהרכב מלא של 15 שופטי בית המשפט העליון.
ב-9 באוגוסט הוציא בג"ץ צו על תנאי, המורה לכנסת לוועדת החוקה, חוק ומשפט, לממשלת ישראל וליועצת המשפטית לממשלה לנמק מדוע לא יבוטל התיקון לחוק יסוד: השפיטה. בהחלטה צוין שהיא התקבלה "מטעמים של יעילות הטיפול בעתירות ומטעמים אלה בלבד, בלא שיהיה בכך משום הבעת עמדה לגופם של דברים".
אלו בלאק
אגברט נתניאל דוקינס השלישי (באנגלית: Egbert Nathaniel Dawkins III; נולד ב-7 בינואר 1979) ידוע בשם הבמה אלו בלאק "Aloe Blacc", הוא זמר מוזיקת נשמה, פזמונאי ומוזיקאי אמריקאי, מועמד פרס גראמי שהתפרסם בשל שירו "I Need a Dollar" ומהסינגל "Wake Me Up" אותו כתב וביצע יחד עם הדי.ג'יי השוודי אביצ'י.
קריירה
דוקינס נולד באורנג' קאונטי, קליפורניה לזוג הורים מפנמה. בלאק התחיל את הקריירה שלו ב-1995 בתור ראפר בלהקת אינדי ראפ שנקראת Emanon. עד סוף שנות התשעים הוא הפך לנוסע סמוי בסיבוב ההופעות של לוטפאק (להקת היפ הופ אמריקאית) באירופה.
המוזיקה של דוקינס מכילה אלמנטים של ג'אז, רית'ם אנד בלוז, מוזיקת נשמה והיפ הופ.
ב-2010 אפיק רקורדס אישרו שחתמו עם בלאק על חוזה הקלטות בבריטניה ואירלנד.
הוא הקליט גרסה לשיר של ג'ון לג'נד "Ordinary People" בספרדית, השיר נקרא "Gente Ordinaria".
שירו "I Need a Dollar" הוא הפתיח של הסדרה "איך להצליח באמריקה" מ-HBO, השיר קודם ב-iTunes ושבוע לאחר מכן, ב-17 בדצמבר 2010, הוא הופיע ב"תוכנית הלילה של ג'ימי פאלון" ו-"Later... with Jools Holland" ובתוכנית של קונאן אובריין ב-20 בינואר 2011. אלבומו "Good Things" שוחרר ב-30 בספטמבר 2010. שירו "I Need A Dollar" פורסם בפסקול של משחק האגרוף, "Fight Night Champion" של "EA Sports" ב-2011. באפריל 2011 שירו "I Need A Dollar" קודם בפרסומת של החברה הסלולרית Boost Mobile.
אלו בלאק כתב והלחין את השיר "At All" לאלבום "Good News" של לנה מאיר לנדרט, אחרי שפגש את הזמרת הגרמנייה באחורי הקלעים של תוכנית טלוויזיה. בשנת 2013 שיתף פעולה עם הדיג'יי אביצ'י בשיר ״Wake Me Up", שכבש את המקומות הראשונים ברחבי עולם.
TU דרזדן
TU דרזדן (בגרמנית: Technische Universität Dresden; בראשי תיבות: TUD) היא אוניברסיטה ציבורית הממוקמת בדרזדן שבגרמניה אשר הוקמה בשנת 1828. האוניברסיטה הטכנית היא למעשה המוסד האקדמי הגדול בסקסוניה ואחת מן הגדולות בגרמניה, עם כ-32,000 סטודנטים.
TU דרזדן חברה ב-TU9 ובועידת בתי הספר האירופיים לחינוך ומחקר הנדסי מתקדם. בנוסף על כך, TU דרזדן מקיימת שיתופי פעולה עם מוסדות אקדמיים רבים, ובהם אוניברסיטת בוסטון, אוניברסיטת ג'ורג'טאון ואוניברסיטת הרווארד.
מבין האישים שקיבלו תואר דוקטור לשם כבוד מהמוסד, ניתן למנות את פרדיננד פון צפלין, קונראד צוזה, ואצלב האוול, וולטר קוהן וקופי אנאן. מבין אנשי הסגל הבולטים במוסד ניתן למנות את מריה רייכה וריכרד פון מיזס.
היסטוריה
שורשיה של האוניברסיטה נמצאים במכללה טכנית שהוקמה בשנת 1828, ובכך היא מהווה אחת המכללות הטכנולוגיות הוותיקות ביותר בגרמניה. המכללה הוקמה על מנת לענות על הצרכים החדשים שנוצרו בעקבות המהפכה התעשייתית. בסוף המאה ה-19 החלו לעסוק באוניברסיטה בנושאים שאינם טכניים בהכרח. לאחר איחוד גרמניה מחדש בשנת 1990 הוקמו פקולטות רבות, ובהן הפקולטה לטכנולוגיות מידע (1991), משפטים (1991), חינוך (1993) וכלכלה (1993).
פקולטות
לאוניברסיטה יש 14 פקולטות. כמעט כל הפקולטות ממוקמות בקמפוס הראשי מדרום למרכז העיר, למעט הפקולטה לרפואה שיש לה קמפוס משלה ליד נהר האלבה ממזרח למרכז העיר והמחלקה ליערנות ב.
שרירי ליבה
שרירי ליבה הם השרירים שתומכים בעמוד השדרה ומייצבים את הגוף - שרירי הבטן, הגב והאלכסונים. הם נחשבים "מחוך תומך" לעמוד השדרה, רצפת האגן, הסרעפת, המולטיפידוס והשריר הרחב בטני. אנשי מקצוע, וביניהם מאמנים אישיים, פיזיותרפיסטים, מדריכי פילאטיס ומומחים לפעילות גופנית וכושר גופני, עושים שימוש רב במושג "שרירי ליבה".
שרירי הליבה משפיעים על איזון לחצים הפועלים על עמוד השדרה, ועל הלחץ התוך בטני, מקשרים בין פלג הגוף התחתון לעליון, אחראים ליציבות הגוף, ושומרים על איברי הבטן והאגן.
מיקומם ותפקידם של שרירי הליבה
שריר המצוי מאחור הישר הבטני ומהווה גם כן שריר ליבה, נקרא הרחב הבטני (Transversus Abdominis) ותפקידו למשוך את הבטן פנימה מקדימה אך גם מהצדדים. שריר זה מחובר באמצעות רקמת חיבור עבה לשרירי הגב העמוקים מאחור - ובשילוב העובדה שהוא פרוס לרוחב הבטן ולא לאורך כמו הקודם, הוא מהווה חגורה תומכת לגב שמסייעת בהפחתת עומסים, ייצוב תנועה בין חוליות, ושיפור התנועתיות של עמוד השדרה. שרירי הגב העמוקים מהווים חלק מהקיר האחורי של הליבה ותפקידם ייצוב תנועתי של חוליות עמוד השדרה.
שרירי הליבה ופציעות
שרירי הליבה אחראים לאחיזה הנכונה של הגוף בעת פעילות גופנית. כאשר שרירי הליבה חלשים, הסיכוי לפציעות גדל. ומנגד, חיזוק שרירי הליבה מביא לאיזון ויציבות הגוף וכן ליכולות ביצוע תנועות יומיומיות, כמו הליכה, ריצה, עלייה במדרגות ועוד באופן נכון.
Moral of the Story
Moral of the Story הוא סינגל של הזמרת האמריקאית אש, המופיע במיני-אלבום השני שלה, Moral of the Story: Chapter 1, ובאלבום האולפן הראשון שלה, Ashlyn. השיר זכה לפופולריות לאחר שהושמע בסרט לכל הנערים: נ.ב. אני עדיין אוהבת אותך. השיר נכתב על ידי אש, קייסי סמית' ונואה קונרד, והופק על ידי נואה קונרד ופיניאס או'קונל.
שרירי ליבה
שרירי הליבה ופציעות
קיימים תרגילים רבים שמיועדים לחזק את שרירי הליבה, אולם ההתייחסות הכללית היא בארבעה תרגילים בלבד, לבטן, לגב, לאלכסונים ולבטן התחתונה. מדובר בתרגילים, שעובדים עם משקל הגוף ואינם מצריכים כל אביזר חיצוני. תרגילים שניתן לבצעם בכל מקום - בבית, במשרד או בפארק.
Moral of the Story
נכון לדצמבר 2021, השיר הושמע למעלה מ-334 מיליון פעמים בספוטיפיי.
ביקורת
גרגורי קסטל מ-Earmilk, תיאר את השיר כ"בלדת אהבה מפוכחת עם מילים מושכות תשומת לב, [שכתבה אש ב]סאטירה כובשת ופוגעת".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר, יצא בערוץ היוטיוב של אש, ב-14 בפברואר 2019. נכון לדצמבר 2021, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-61 מיליון פעמים.
גרסת נייל הורן
נכון לדצמבר 2021, הגרסה הושמעה למעלה מ-118 מיליון פעמים בספוטיפיי.
אורבלין פינדה
אורבלין פינדה אלברדו (בספרדית: Orbelín Pineda Alvarado; נולד ב-24 במרץ 1996 במקסיקו) הוא כדורגלן מקסיקני המשחק בעמדת הקשר בקבוצת קרוס אסול מליגת העל המקסיקנית.
קרטרו
פינדה נולד במקסיקו. בגיל 16 הצטרף למחלקת הנוער של קרטרו מליגת העל המקסיקנית. ב-21 בינואר 2014 ערך פינדה את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, כשנכנס כמחליף בדקה ה-70 בהפסד 1-0 לסלאיה במסגרת הגביע המקסיקני. ב-2 באוגוסט ערך פינדה את הופעת הבכורה שלו בליגת העל המקסיקנית, כשנכנס כמחליף בדקה ה-82 בניצחון 2-0 על פצ'וקה. ב-25 בינואר 2015 הבקיע פינדה את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-63 בהפסד 2-1 לפצ'וקה במסגרת הליגה. בסך הכל ערך פינדה 44 הופעות ליגה במועדון, בהן הבקיע 8 שערים.
גוודלחרה
ב-2 בדצמבר 2015 הודיעה גוודלחרה מליגת העל המקסיקנית על החתמתו של פינדה על חוזה ל-5 שנים במועדון. ב-11 בינואר 2016 ערך פינדה את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בתיקו 2-2 נגד וראקרוס במסגרת הליגה. ב-17 בינואר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה השישית בתיקו 1-1 נגד קרוס אסול במסגרת הליגה.
איוב ח'אן, אמיר אפגניסטן
ראזי מֻחַמַּד אָיוּב חָ'אן (בפרסית/דארי: غازی محمد ایوب خان, בפשטו: غازي محمد ايوب خان) נודע בכינויים המנצח על מיוונד והנסיך צ'ארלי האפגני, היה אמיר אפגניסטן משושלת ברקאזי בין השנים 1879–1880. איוב ח'אן היה מגדולי המצביאים האפגנים לדורותיהם. הוא ידוע בעיקר על פועלו במלחמה האנגלו-אפגנית השנייה, שם הנהיג את הצבא האפגני השבטי והביס את צבא הודו הבריטית בקרב על מיוונד.
שנותיו הראשונות
איוב ח'אן נולד בשנת 1857, בנו השני של שיר עלי ח'אן, בנו השלישי של דוסת מוחמד ח'אן, אמיר אפגניסטן, שליט האמירות האפגנית ומייסד שושלת ברקאזי (על שם ברק בן אבינעם). איוב כאביו היה מקורב אל ההנהגה השבטית הצבאית. עם ירושת הכתר בידי אביו החלו מאבקי כוח ממושכים ואיוב גדל וחונך בתור לוחם ופרש מילדותו. מרידות רבות קמו בעת שלטון אביו ומיומנותו של איוב כמצביא התחזקה מכל הפלת מרד. איוב לא היה הבכור ממניו של אביו אך היה החביב עליו. בשנת 1874, אחיו הבכור של איוב, מוחמד יעקוב ח'אן, מרד באביו ונאסר על פועלו. אירוע זה הבטיח את הפיכתו של איוב ליורש עצר והוא עם הזמן חיזק את קשריו הפוליטיים לקראת ירושת הכתר.
מלחמה בבריטים
בעת החלה המלחמה, איוב ח'אן פעל בתפקיד מושל הראת והגן על הגבול הצפוני עם השושלת הקאג'ארית והאימפריה הרוסית. היה על איוב ח'אן לנוע בראש כוחותיו ולגייס עוד כוחות לעבר דרום-מזרח אפגניסטן כדי להתמודד נגד הבריטים. בזמן זה הבריטים כבשו את הבירה האפגנית קאבול ושיר עלי נסג צפונה למזאר-י שריף לדרוש תמיכה צבאית מהאימפריה הרוסית אך נפטר קודם לכן עוד בפברואר 1879. אחיו של איוב, יעקוב מוחמד ח'אן, הפך לאמיר דה יורה מכיוון ששיר עלי לא מינה יורש עצר רשמי. איוב וידא את ירושתו לכתר בכך שהשיג תמיכה כמעט מוחלטת מחצר המלוכה. יעקוב מוחמד ח'אן ירד מתפקידו באוקטובר 1879 ואיוב ח'אן הפך לאמיר אפגניסטן הרשמי.
איוב ח'אן, כעת בראש צבא שבטי המחולק בין רגלים ופרשים, שינה כיוון תנועה לעבר העיר המרכזית קנדהאר, מקום תנועת הכוחות הבריטים לעברו. הכוחות הבריטים היו מצוידים באספקה מועדפת והייתה להם עליונות טכנולוגית על האפגנים. למרות זאת, הכוחות האפגנים ניצחו ופגעו קשות בבריטים במהלך הקרב על מיוונד. האפגנים בעצמם ספגו יותר מ-2,000 הרוגים אך הדבר לא מנע את פרסומו של איוב ח'אן הודות לקרב. האפגנים נסוגו אל קנדהאר עצמה ובמהלך הקרב על העיר היה עליהם להיכנע לכוחות הבריטים שאגפו אותם.
לאחר המלחמה
אפגניסטן הפכה למדינת חסות בריטית אך הממשל הבריטי לא סמך לגמרי על נאמנותו של איוב ח'אן לכתר הבריטי. שיר עלי הגלה את בן אחיו הבכור, עבד א-רחמן ח'אן, מחשש שיאתגר את טענתו לכתר האפגני. במאי 1880, המושל הכללי של הודו, רוברט בולוור, רוזן ליטון, יצר קשר עם עבד א-רחמן ששהה באותה העת באמירות בוכרה וביחד הכוחות הבריטים הדיחו את איוב ח'אן בהפיכה צבאית והסדירו לבסוף את עבד א-רחמן על הכתר.
איוב ח'אן התכונן להתמודד עם תביעתו של עבד א-רחמן לאמירות. ביוני 1881, הוא צעד בראש צבא תומכים מהראת וכבש את קנדהאר, שהבריטים נטשו אותה, ולקח אותו מתומכו של עבד א-רחמן. אך האחרון הגיב מיד, לא רק על ידי כיבוש העיר מחדש אלא גם בכך שאחד מנאמניו, עבד אל-קודודוס, כבש את הראת בהיעדרו של איוב ח'אן. כתוצאה מכך נאלץ איוב ח'אן לצאת לגלות בשושלת הקאג'ארית. גלות זו התאפיינה בלפחות שלושה ניסיונות הפיכה בהם פעל לחזור להראת. לבסוף בשנת 1888, שוכנע איוב ח'אן לעבור עם קומץ תומכיו להודו בחסות בריטית. בזמן שהותו בהודו הבריטית הוא היה מעורב לפחות בקנוניה אחת להפלת עבד א-רחמן עד למותו בשנת 1914. כיום, על פועלו נגד הבריטים הוא נודע בתור "הגיבור הלאומי של אפגניסטן".
יששכר דב ברגמן
יששכר דב ברגמן (2 בספטמבר 1911 - 16 ביוני 1984) היה רב אורתודוקסי, עיתונאי, עורך ומחבר ספרים, מהדיר ספרות הראשונים ופעיל ציבור יהודי בארצות הברית. נשיא הפועל המזרחי בארצות הברית ועורך היומון מארגען זשורנאל.
במקביל לפעילותו התורנית והציבורית הפעיל רשת רחבה של מוסדות סיעודיים, ובגין פעילותו בה הורשע ב־1976 בביצוע הונאת מיסוי ורפואה, ונדון למאסר ותשלום קנס.
קורות חיים
ברגמן נולד בעיירה ישיניה (Yasinia) ברוזנות מרמורש שבהונגריה (כיום בשטח אוקראינה), לשלמה שהיה רב העיירה, ולגיטל שהייתה נצר של אדמו"רי חסידות נדבורנא (נכדתו של רבי מרדכי לייפר). המשפחה היגרה לארצות הברית לאחר מלחמת העולם הראשונה, והתיישבה בברוקלין. ברגמן הצעיר עבר לארץ ישראל ללמוד בישיבת חברון והוסמך לרבנות. לאחר מכן חזר לארצות הברית, שם למד בישיבת רבנו יצחק אלחנן ובמקביל השלים לימודים אקדמיים לקבלת תואר ד"ר בפילוסופיה.
פעילות ציבורית
ב־1937 נשא לאשה את חנה וייס (בתו של הרב נפתלי צבי וייס ונכדתו של הרב יצחק אייזיק וייס, שהיה האדמו"ר השני מספינקא). בתקופה זו החל לעבוד כרב במוסד סיעודי יהודי בלואר איסט סייד, מנהטן ניו יורק. ב־1949 מונה למוציא לאור של העיתון היהודי היומי ביידיש מארגען זשורנאל, וכעבור שנה עבר לתפקיד העורך הראשי, תפקיד בו החזיק מספר שנים בודדות. במקביל הפך לאחד ממנהיגי הקהילה היהודית בניו יורק, ויצר קשרים פוליטיים נרחבים בניו יורק. בנוסף היה פעיל במפלגת המזרחי בארצות הברית: כיהן בתפקיד יו"ר ועד החינוך התורני של המזרחי בארצות הברית, וכן בנשיאות הכבוד של תנועת המזרחי והפועל המזרחי בארצות הברית. במהלך שנות ה־50 מונה גם לחבר בוועד הפועל של הסתדרות הרבנים דאמריקה. כן השתתף מתוקף תפקידיו בתנועת המזרחי בישיבות הוועד הפועל הציוני. בנוסף כיהן בדירקטוריון של אוניברסיטת בר-אילן וכנשיא המכון לחקר התלמוד במוסד הרב קוק, שעם העומד בראשו, שר הדתות יצחק רפאל עמד בקשרים הדוקים. בשל תפקידיו ביקר בישראל כ־12 פעם במהלך השנים 1949–1959. עמד גם בין ראשי חברת Israel Housing בארצות הברית וחברת משכנות (כיום חברת משהב) בישראל, חברת הבנייה של תנועת הפועל המזרחי. בנוסף כיהן כנשיא הסתדרות תלמידי ישיבת חברון בארצות הברית. ב־1965 היה בין שלושה רבנים מארצות הברית שהורשו על ידי השלטון הסובייטי לשאת דברים בבית הכנסת המרכזי במוסקבה.
במהלך שנות ה־60 של המאה ה־20 החל ברגמן בהקמת רשת מוסדות סיעוד ונדל"ן בניו יורק. בשיאה הגיעה הרשת לשווי של 24 מיליון דולר (בערכי שנות ה־70).
נודע גם בפעילות נדבנות ניכרת במהלך השנים, בעיקר למטרות יהודיות-חינוכיות, בישראל ומחוצה לה. החזיק באוסף גדול של אמנות יהודית וכן בספרייה גדולה. עיתון הניו יורק טיימס העריך את הונו של ברגמן בכמה עשרות מיליוני דולרים (בערכי שנות ה־70).
קבלת כספים במרמה ושחיתות בניהול רשת בתי אבות
פרסומים עיתונאיים בהקשר להתנהלות רשת מוסדות הסיעוד שבבעלותו שהחלו בשלהי 1974 העלו חשד להונאה והוצאת כספים שלא כדין בהיקף ניכר מתוכנית מדיקר הממשלתית, לסדרי בטיחות לקויים במוסדותיו, ולטיפול רפואי לקוי בחוסים שאף סבלו מהזנחה ותנאים תברואתיים לקויים.
פרסומים שונים אף קשרו בין ברגמן לבין הפשע המאורגן בארצות הברית, כדוגמת קשרים עם אנשי המאפיה האמריקאית ג'וזף קולומבו ומאיר לנסקי, שבאמצעותם הצליח להשתלט על כמות גדולה של מוסדות סיעוד בניו יורק. בנוסף עלו האשמות בהלבנת הון באמצעות רשת מוסדות הסיעוד ותשלום משכורות מקופת המוסדות לאנשי פשע.
בעקבות הפרסומים ופתיחת החקירה נגדו עלו קולות בישראל להשעות את הרב ברגמן מתפקידיו הייצוגיים במרכז העולמי של המזרחי. במקביל, שלח ציר בית הנבחרים של ארצות הברית דאז אד קוץ' מברק מיוחד לשר הפנים דאז יוסף בורג, בבקשה שלא להעניק לברגמן אזרחות ישראלית בטרם יתברר עניינו המשפטי, וזאת מחשש שברגמן ינצל את האפשרות לקבל אזרחות ישראלית ולהשתקע בישראל, על מנת להימלט מהתביעה כנגדו. בתגובה לפרסומים כנגדו הגיש ברגמן תביעה נגדית כנגד גורמים שונים שהיו מעורבים בפרסומים נגדו על פגיעה בזכויותיו.
במהלך משפטו חתם ברגמן על עסקת טיעון עם התביעה, הודה בחלק מההאשמות כנגדו, בעוד אחרות נמחקו. ב־1976 נשפט ברגמן ל־4 חודשי מאסר, ולאחר מכן ל־8 חודשים נוספים בשני משפטים שנערכו לו, לאחר שהורשע בהונאת מיסוי ורפואה, וכן נקנס בסכום של כ־2.5 מיליון דולר. את שני עונשי המאסר ריצה בשנים 1976 ו־1981.
קשר אפשרי לפרשת ילדי תימן
הרב שמואל אבידור הכהן טען בסוף שנות ה-90 על רקע פעילותה של ועדת כהן-קדמי לבדיקת פרשת ילדי תימן, שבביקור בארצות הברית בשנת 1963 הוא שמע בקהילה האורתודוקסית אנשים מדברים בגלוי על כך שהרב ברגמן היה אחראי בעבר להבאת ילדים תימנים לארצות הברית. הוא פגש יהודי חרדי בשם טאץ' שהציג לו בת בעלת חזות תימנית, ונטען כי היא הובאה מישראל. לדבריו הן טאץ' והן ברגמן היו מעורבים בהבאת ילדים תימנים מישראל. לטענת אבידור הכהן אימוץ הילדים והבאתם לארצות הברית למשפחות חשוכות ילדים, היה מידע גלוי, ששוחחו עליו באופן סתמי וללא חשש בבתים ובבתי כנסת והוא נחשב אז מעשה הומני. הרשויות בארצות הברית העבירו לידי ועדת כהן-קדמי מסמכים אודות פרשיית ההונאה של ברגמן, נוכח מידע בדבר אפשרות מעורבותו בפרשת ילדי תימן.
מותו
בשנותיו האחרונות התגורר לסירוגין בארצות הברית ובישראל (בה רכש דירה בירושלים, אך לא התאזרח). נפטר ב־1984 מהתקף לב בניו יורק, וגופתו הועברה לקבורה בישראל. הותיר אחריו 2 בנים ובת, מחותנו פעמיים היה הבנקאי היהודי-וינאי שמעון מוסקוביץ'.
צ'וצ'ה
צ'וּצֶ'ה (בהנגול: 주체; בהנג'ה: 主體; בדרך כלל לא מתורגמת; משמעותה "הסתמכות עצמית") היא האידאולוגיה הרשמית של קוריאה הצפונית. ממשלת קוריאה הצפונית מתארת אותה כ"תרומתו המבריקה, המקורית והמהפכנית של קים איל-סונג להגות הלאומית והבינלאומית". ההנחה שעומדת ביסודה היא ש"אדם אדון לגורלו" - שעל קוריאה הצפונית להיות ל"אדון על המהפכה והבנייה"; ושבאמצעות היכולת להסתמך על משאביה שלה ועל חוזקה, יכולה אומה להשיג סוציאליזם אמיתי.
קים איל-סונג הגה את הצ'וצה כגרסה קוריאנית למרקיסיזם-לניניזם, בה יש דגש חזק על הפרט, על מדינת הלאום ועל עצמאותה. ממשלת קוריאה הצפונית אימצה את הצ'וצה כרשימת עקרונות; ומשנות החמישים ואילך משתמשת בה כדי להצדיק החלטות פוליטיות. עקרונות הצ'וצה המרכזיים הם שעל האומה לקדם את עצמאותה (jaju) באמצעות בניית כלכלה לאומית (jarip) ושימת דגש על הגנה עצמית (jawi), על מנת לכונן סוציאליזם.
הצ'וצה ספגה ביקורת מחוקרים ומשקיפים רבים, שכינוה מנגנון שמזין את המשטר הטוטליטרי של קוריאה הצפונית, ומצדיק את בדלנותה הקיצונית ואת עושק אזרחיה. הצ'וצה תוארה גם כצורה של דת לאומית קוריאנית, שמעלה על נס את משפחת קים כמצילי "הגזע הקוריאני" ופועלת כמסד לפולחן אישיותם.
אידאולוגיה
בנאומו של קים איל סונג מ-1955, הנאום הראשון שעסק בצ'וצ'ה, מצהיר קים:
קים מתרכז בחשיבות החינוך ולמידת ההיסטוריה של קוריאה. דרך החינוך להיסטוריה העצמית של אנשי קוריאה "תומרץ הגאווה הלאומית שלהם וההמונים הרבים יעוררו לכדי מאבק מהפכני". במהלך נאומו מדבר קים על אירועי עבר משמעותיים ומסביר איך תוצאות מסוימות יכלו להימנע. הוא מדגיש את חשיבות זיכרון מאבקם ושאי-למידה מהעבר, או הכחשתו, "ייחשב לכך שאנשינו לא עשו כלום".
קים איל סונג התווה את שלושת עקרונות היסוד של הצ'וצ'ה בנאומו ב-14 באפריל 1956, "אודות בניה סוציאליסטית והמהפכה הצפון-קוריאנית ברפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה":
לפי "אודות רעיון הג'וצ'ה" של קים ג'ונג-איל, יישום הצ'וצ'ה במדיניות ממשלתית מצריך את הבאים:
נקודת המבט של הצ'וצ'ה מחייבת נאמנות מוחלטת למפלגה המהפכנית ולמנהיג. בקוריאה הצפונית, אלו "מפלגת הפועלים של קוריאה" והמפקד העליון, קים ג'ונג-און.
במהלך ועידת המפלגה הרביעית שנערכה באפריל 2012, הוסיף קים ג'ונג-און והגדיר את הצ'וצ'ה כמחשבתו המקיפה של קים איל-סונג, שפותחה והועמקה בידי קים ג'ונג-איל, ולכן אפיין אותה כ"קימאילסונגיזם-קימג'ונגאיליזם". הוא אמר:
יישום מעשי
בהיסטוריה הצפון קוריאנית הרשמית, נטען כי אחד היישומים הראשונים של הצ'וצ'ה היה תוכנית החומש של השנים 1956 - 1961, הידועה גם כתנועת צ'ולימה (Chollima Movement). תוכנית החומש כללה פיתוח כלכלי מהיר של קוריאה הצפונית, תוך התמקדות בתעשייה כבדה, כדי להבטיח עצמאות פוליטית הן מסין והן מברית המועצות.
תנועת צ'ולימה ("סוס אלף הלי" - הסוס המעופף הקוריאני) יישמה את אותה שיטה של ריכוז מדיני מתוכנן שהחלה עם תוכנית החומש של ברית המועצות ב-1928. הקמפיין עלה בקנה אחד והיה דומה בחלקו לתוכנית החומש של מאו והקפיצה הגדולה קדימה שהחלה שנתיים אחרי הצ'ולימה. קוריאה הצפונית כנראה הצליחה להימנע מהאסונות שנבעו מ"הקפיצה הגדולה קדימה".
למרות שאיפותיה להסתמכות עצמית, קוריאה הצפונית ממשיכה להישען על תמיכה כלכלית ממדינות אחרות, ללא הפסקה. היסטורית, קוריאה הצפונית קיבלה את מרבית תמיכתה מברית המועצות עד להתפרקותה ב-1991. בתקופה שלאחר מלחמת קוריאה, קוריאה הצפונית נשענה על תמיכה כלכלית והלוואות ממדינות "חברות" מ-1953 ועד 1963 וכן הסתמכה משמעותית על סיוע תעשייתי סובייטי בין השנים 1953 - 1976.
רעיון הצ'וצ'ה עצמו עלה בהדרגה כדוקטרינה אידאולוגית שיטתית תחת הלחץ הפוליטי של הפיצול הסיני-סובייטי. פיתוח גישה עצמאית למרקסיזם לניניזם היה הכרחי כדי להישאר נייטרלי בשעה שהפיצול התעצם. האידאולוגיה נותרה שולית במשך כעשור, עד להגחתה מחדש כשאיל סונג דיבר אודות עקרונות הצ'וצ'ה בפני הכוחות המזוינים העממיים של קוריאה הצפונית ב-1963.