cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פייבאק (2015)
קרבות מקדימים
בקרב הלפני אחרון, נוויל התמודד מול המלך בארט. בסיום, בארט הפסיד כתוצאה מספירת חוץ בכוונה. לאחר הקרב, בארט תקף את נוויל, לעומת זאת, נוויל ביצע על בארט את מהלך הג'רמן סופלקס ואת מהלך ה-Red Arrow.
הקרב המרכזי
בקרב המרכזי, סת' רולינס הגן על אליפות ה-WWE העולמית במשקל כבד נגד רומן ריינס, דין אמברוז ורנדי אורטון בקרב מרובע. במהלך הקרב, היה איחוד רגעי של קבוצת המגן בין רולינס, ריינס ואמברוז, כשביחד הם ביצעו על אורטון את מהלך הסיום המשותף האופייני להם, הטריפל פאוורבומב, על שולחן השדרנים. רולינס הביע רצון לאחד את הקבוצה, לעומת זאת, ריינס ואמברוז סירבו לכך ותקפו אותו. קיין הגיע כדי לעזור לרולינס, אך ריינס ואמברוז ביצעו עליו את מהלך הפאוורבומב על רולינס ששכב על שולחן שדרנים אחר. ריינס ואמברוז ביצעו על קיין את מהלך הפאוורבומב פעם נוספת לאחר מכן, אמברוז וריינס התפנו כדי להיאבק אחד מול השני. ריינס כשל בניסיון ביצוע שני מהלכי "אגרוף הסופרמן" על אמברוז, אך לבסוף הצליח בניסיון השלישי. הוא התקדם וביצע על אמברוז את מהלך הספיר, אך ניסיון ההצמדה שבא לאחר מכן נקטע על ידי רולינס. אמברוז ביצע על האחרון את מהלך הסיום שלו, ה-Dirty Deeds, אך מי ששבר את ניסיון ההצמדה שבא לאחר מכן היה קיין, שמשך את אמברוז מחוץ לזירה בתום ספירת שתיים. קיין הטיח את אמברוז במדרגות הזירה ולאחר מכן ביצע על ריינס את מהלך הצ'וקסלאם אל תוך מדרגות הזירה. אז, אורטון ביצע שני מהלכי RKO על ג'יימי נובל וג'ואי מרקורי ולאחר מכן ביצע על רולינס את מהלך הספייק DDT. אורטון התקדם אל עבר ביצוע מהלך ה-RKO, אך קיין היה במקום כדי להסיח את דעתו, כשספג בעצמו את מהלך זה. רולינס ניצל הסחת דעת זו לטובתו וביצע על אורטון את מהלך הפדיגרי, שהספיק לו כדי להשיג את הניצחון בקרב, שהקנה לו הגנה מוצלחת על התואר.
הקתדרלה של קורדובה
המסגד-קתדרלה של קורדובה (בספרדית: Mezquita–catedral de Córdoba) הוא מבנה של מסגד מהמאה השמינית המכיל בתוכו כנסייה שנבנתה במאה ה-13. הכנסייה נקראת כיום בשם "הקתדרלה של עליית גבירתנו לשמיים" (Catedral de la Asunción de Nuestra Señora). המבנה המפואר מכיל מאפיינים של הארכיטקטורה המורית ובחלקים אחרים ארכיטקטורה של תקופת הרנסאנס. הוא הוכרז בשנת 1984 על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת ביחד עם המרכז ההיסטורי של העיר קורדובה.
היסטוריה
המסגד-קתדרלה עומד במקומה של בזיליקת הקדוש וינסנט, שהוקמה במאה השישית על ידי הנוצרים הויזיגוטיים, כנראה על בסיס של מקדש רומאי. שרידים מכנסייה זו נתגלו על ידי האדריכל פליקס הרננדס, והם מוצגים כיום במוזיאון הקתדרלה.
עם כיבוש קורדובה על ידי המוסלמים, בשנת 711, התחלק השימוש במבנה בין הנוצרים למוסלמים. הסדר זה נמשך עד 784 שאז שליט אל-אנדלוס, האמיר עבד א-רחמן הראשון, רכש את המחצית הנוצרית, והרס את המבנה לקראת בניית המסגד.
שלבי בניית המסגד
האמיר עבד א-רחמן הראשון החל בבניית המסגד בשנת 786. לצורך זה נעשה שימוש משני בעמודים ובכותרות הרומיות והויזיגוטיות שהיו בבזיליקה. כדי להשיג גובה נוסף ולייצב את המבנה נוספו על גבי עמודים אלה עמודים קצרים מרובעים שמעליהן קשתות כפולות היושבות אחת מעל השנייה. המבנה כלל 11 סיטראות הפונות לכיוון הקיבלה. שלא כמקובל כיוון הקיבלה אינו כלפי מכה אלא כלפי דרום, הסיבה לכך אינה ידועה. ייתכן כי הסיבה נעוצה בשורשיו של אל רחמן שהיגר מסוריה, ורצה ליצור העתק של המסגד הגדול בדמשק. המחראב מוקם במרכז קיר הקיבלה. עבודות הבניה של שלב זה נסתיימו בשנת 787.
עבד אל רחמן השלישי הרחיב גם הוא את המסגד ובנה מינרט חדש במקומו של הישן. עדיין קיימים יסודותיו של מינרט זה מתחת למגדל הפעמונים הנוצרי המתנשא שם כיום.
החליף אל-חכאם השני 961–976. הוא האחראי למרבית התוספות הפנימיות המרהיבות של המסגד כפי שהוא נראה כיום. קיר הקיבלה נהרס ונוספו עוד עמודים וסיטראות חדשים. כדי לשפר את התאורה בפנים נבנו בקיר הקיבלה ארבעה אשנבים מעוטרים בצלעות מקושתות. בבניה זו העמודים נעשו לפי הזמנה וכותרתם היא בצורת קן צרעות. תוספות נוספות היו קיר כפול של הקיבלה כאשר הקדמי שבהם הוא בעצם מקסורה. המחראב הפך לחדר שמעליו כיפה מתומנת בצורת קונכייה. חזית המחראב והקשתות המובילות אליה צופו במוזאיקה שנעשתה בידי אמנים ביזנטיים מתנת השליט בזיליוס.
ההרחבה האחרונה נעשתה בידי הוזיר אלמנצור במאה ה-10 תוך שהוא מוסיף לצד מזרח סיטראות חדשות. שטח הרחבתו היה הגדול ביותר אולם חסר חידושים ארכיטקטוניים. העמודים נעשו מאבן גיר ונצבעו בצבע אדום וכן נעשו מספר שינויים בקיר הקיבלה.
מבנה המסגד
מבנה המסגד הוא מלבני, שרוחבו 130 מטר ואורכו 180 מטר. המבנה מוקף בחומה הבנויה מאבן חול וגובהה 12.5 מטרים, ראש החומה משונן. החומה עצמה חלקה ללא קישוטים, על פי מסורת הבניה הקדומה של מסגדים שהוקמו במקורם כמחנות צבא מבוצרים.המבנה של מכלול המסגד והחלוקה לחצר פתוחה ולאולם תפילה בעל שורות עמודים, אופייני לתכנון מסגדים בעולם הערבי. מקורו של תכנון זה הוא המסגד הגדול של דמשק שהפך אב טיפוס לבניין מסגדים בכלל. בפינה הצפונית מערבית של החומה, מגדל הפעמונים בסגנון הרנסאנס שאינו משתלב, בנייתו החלה בשנת 1593 והסתיימה במאה ה-18, הוא מחליף את המינרט של המסגד.
לחומה שני פתחים מעוטרים, שער המחילה(Puerta del Perdón) ושער הדקלים (Puerta de las Palmas) בעל דלתות ברונזה נבנה בסגנון גותי במאה ה-14. פנים החומה מתחלק לשני חלקים עיקריים:
א. חצר נטועה בעצי תפוז וקרויה "חצר התפוזים", במרכזה בריכה גדולה ובה מזרקה. הבריכה שמשה את המאמינים המוסלמים לטבילה וטהרה טרם כניסתם לתפילה. משלושת צידיה של חצר התפוזים משתרעות אכסדרות עמודים. העמודים אינם אחידים בצורתם או בצבעם.
ב. אולם תפילה, הוא מסגד היפוסטילי, המחולק לסיטראות באמצעות שורות עמודים (מספרם היה 1050, אך 200 עמודים נהרסו מאוחר יותר כדי לפנות מקום לקתדרלה), חלקם עשויים משיש צבעוני וחלקם גרניט. מעליהם נבנו עמודים מרובעים מאבן גזית, המחוברים ביניהם על ידי זוג קשתות דמויות פרסה הניצבות אחת מעל לשנייה כאשר התחתונה שבהם משמשת כקורה תומכת לקשת העליונה. כך מתקבלת מערכת של מעברים מקומרים הנתמכים בקשתות כפולות, המספקת גובה לתקרת אולם התפילה. התוצאה הנראית לעין הצופה היא יער כמעט אין סופי של עמודי אבן. סגנון בניה זה מושפע מהאדריכלות האומיית וכבר מופיע במסגד של דמשק ובכיפת הסלע. בנוסף לקשתות פרסה, מצויות במבנה גם קשתות תלתניות, וכן קשתות שלמות (בנות 180 מעלות). הקשתות עשויות אבנים או צבועות באדום ולבן לסירוגין. על חלק מהן אבן מגולפת בדגמים צמחיים.
קיר הקיבלה הוא המפואר והעשיר ביותר. עיקר העיטור מתרכז סביב המחראב, הממוקם באמצע הקיר ונחשב עד היום לאחד מהמפוארים ביותר בעולם המוסלמי. קיר הקיבלה אינו מכונן בדיוק למכה אלא פונה דרומה במקום לכיוון דרום מזרח, כאשר הדעות חלוקות באשר לסיבה לכך.בפתח המחראב שני עמודים נושאי קשת דמוית פרסה, מתוחמים בתוך מסגרת מרובעת. אזור הקשת מעוטר בפסיפסי זכוכית בדגמים צמחיים מסוגננים בצבעי זהב, אדום, כחול וירוק. מעבר לקשת גילופי אבן וסביבם במסגרת רצועות כתב כופי. אזור המחראב חריג בגודלו והוא כעין חדר שתקרתו דמוית קונכייה מקושטת בריבועי פסיפס בשלל צבעים על רקע זהב היוצרים צורות צמחים וכתב כופי קליגרפי. הקירות עשויים שיש ומעוטרים בקישוטים וכתובות המהללות את האל. המינבר המקורי של המסגד נעלם לאחר הכיבוש הנוצרי.
הקתדרלה
בשנת 1236 הכריז השליט פרננדו השלישי על הפיכת המסגד לכנסייה שהוקדשה למריה אמו של ישו, בנו של האל. מזבח גדול הוקם מתחת לאחד האשנבים שבנה אל חאכם השני. מספר קפלות ומזבחות נבנו בתוך המסגד, רובם בצידי המסגד במקום אולם התפילה הישן. קפלת קלמנט הקדוש שמשה כקפלה המלכותית, כיום שוכן בה מוזיאון הכנסייה. במקום המחראב שבנה אל חכאם השלישי הוקמה הקפלה של פטר הקדוש.
אלפונס העשירי מלך קסטיליה החל בבנית הקפלה המפוארת של Villaviciosa, המלכים שמלכו אחריו הוסיפו מאפיינים וקישוטים נוספים. במאה ה-14 בנה הנרי השני את הקפלה מחדש. המינרט של המסגד הוסב למגדל פעמונים וקושט בפעמונים שהובאו מסנטיאגו דה קומפוסטלה.
השינוי המשמעותי ביותר היה בניית אולם התווך (הספינה הראשית) של הקתדרלה במרכז המסגד. העבודות החלו בימי קרלוס החמישי מלך קסטיליה ואראגון. האחראים על הבנייה והשינויים הגדולים היו אב ובנו האדריכלים למשפחת רואיז (Ruiz). האב החל את השיפוץ בסגנון גותי, בנו עבר לסגנון רנסאנסי. לאחר כמאה שנות שיפוצים הסתיים שיפוץ אולם התווך והוא הושלם בסגנון מניירסטי. בשלבים אלה נוספו גם מרכז חדש וכיפה מעל טרנספט הכנסייה.
פניות המוסלמים לתפילה במסגד
מוסלמים מרחבי העולם פנו לראשי הכנסייה הקתולית בבקשה שירשו להם להתפלל במרחב המבנה. הוועד האיסלאמי של ספרד המייצג 800 אלף מוסלמים במדינה, פנה לאפיפיור במכתב שבו נאמר כי תפילת מוסלמים בקורדובה יכולה לעורר את מודעותם של מאמינים משתי הדתות, ולהניח את עימותי העבר מאחור. הבישוף של קורדובה סירב לבקשה זו בטענה שהמהלך לא יתרום לדו-קיום בין אנשים מדתות שונות.
באפריל שנת 2010 נאסרו בקתדרלה שני מוסלמים לאחר שהכו ופצעו קשה שני אנשי משמר הכנסייה. על פי מקורות בכנסייה המקרה אירע בעת סיור מאורגן של קבוצת מוסלמים אירופאים מאוסטריה. במהלך הביקור כרעו חלק מהמבקרים בקבוצה והחלו להתפלל כמנהג האסלאם. אנשי המשמר בקשו מהם לצאת ואז התפתחה תגרה שבמהלכה נפצעו אנשי המשמר וחלקם נזקקו לטפול.
אוסף תמונות
מסגד - כנסייה של קורדובה
יוזף וולף
יוזף וולף (בגרמנית: Joseph Wolf; 22 בינואר 1820 – 20 באפריל 1899) היה אמן גרמני, שהתמחה באיור בעלי חיים וצמחים. הוא עבר למוזיאון הבריטי בשנת 1848 והפך למאייר המועדף על חוקרים וחוקרי טבע כולל דייוויד ליווינגסטון, אלפרד ראסל וואלאס והנרי ולטר בייטס.
גרמניה
יוזף היה בנו הראשון של איכר, אנטון וולף, ונולד במורז, ליד מונסטרמייפלד, אז בפרוסיה הריינית, לא הרחק מנהר המוזל, באזור הרי אייפל. במקור הוא נקרא מתיאס אך מאוחר יותר נקרא בשם יוזף. בילדותו למד באדיקות על חיי ציפורים ובעלי חיים, והראה יכולת יוצאת דופן בשרטוט יצורים חיים. הוא גילה כישרון מוקדם לאמנות באמצעות חיתוך צלליות נייר של ציפורים ובעלי חיים שהדביק על חלונות. בהמשך התעניין בצייד. הוא הכין לעצמו מברשות ציור וצייר איורים של ציפורים שגידל או מצא ליד ביתו. הוא התעניין במיוחד בעופות דורסים, ושקל לעסוק באמנות כקריירה אך הבין בגיל שש עשרה שהוא זקוק להכשרה נוספת כדי להיות מקצועי. בתמיכת אביו הוא למד בחברת ליטוגרפיה בקובלנץ. כאן הוא מצא את ספר האוריתולוגיה המאויר הראשון שלו. הוא חזר לביתו לאחר שלוש שנות התמחות, ולמשך תקופה מסוימת נכנס לעבודה זמנית אצל ראש הכפר.
בגיל 20 וולף היה אמור להצטרף לצבא, אך הצליח להתחמק מהגיוס, וחזר לדרמשטאדט, לעבוד על איורי ציפורים והצטרף לבית ספר לאמנויות בו עבד על דיוקנאות, נופים והעתקת עבודות בגלריה דרמשטאדט.
הוא היה צופה נלהב בעופות בר. בשנת 1847 הוא עזב את דרמשטאדט כדי להצטרף לאקדמיה באנטוורפן כדי ללמוד את טכניקות ציור השמן ההולנדיות. בסביבות הזמן הזה הוא הוזמן ללונדון כדי לצייר סוגי ציפורים לספרו של ג'ורג' רוברט גריי.
לונדון
וולף נסע ללונדון ב-20 במרץ 1848 ונפגש עם דייוויד ויליאם מיטשל, מאייר חובב בעצמו ומזכיר החברה הזואולוגית בלונדון. מיטשל הציג אותו בפני טרובנר מהוצאת לונגמן. למחרת כבר אמור היה לעבוד על איורי הספר של גריי. בזמן שעבד בחדר החרקים של המוזיאון הבריטי, הוא פגש חוקרי טבע אחרים. הוא היה חבר של ויליאם ראסל, שהביא את סר אדווין לנדסייר ואת הדוכס מארגיל לראות את יצירותיו של וולף. הדוכס הפך במהרה לפטרונו והוא הוצג גם בפני הדוכס מווסטמינסטר. ציוריו של וולף זכו להערכה גם על ידי האחווה הפרה-רפאליטית של לונדון.
וולף הפך במהרה למאייר הנבחר של כל הספרים שפורסמו על ידי הרפתקנים חוזרים כמו דייוויד ליווינגסטון, אלפרד ראסל וואלאס והנרי וולטר בייטס (למשל ספרו של בייטס משנת 1863 על נהר האמזונס).
כשצ'ארלס דרווין החל במחקר על התנהגות והבעות של בעלי חיים, הוא הוצג על ידי מפקח גן החיות, על היכולות של וולף להמחיש פרטים זעירים של בעלי חיים בפעולה. דרווין ביקש מוולף להכין כמה איורים מצילומים ובעלי חיים חיים בגן הזואולוגי.
וולף החזיק בדעותיו לגבי מהימנות התצפיות של אחרים ואף הטיל ספק בפרשנותו של דרווין על הבעות בפניו של קוף - כ"צחוק". דרווין ביקר אותו במספר הזדמנויות. וולף העריך את דרווין על היותו נגיש מאוד, מישהו שאפילו "ילד יכול לדבר איתו".
הערכה
יכולותיו של וולף זכו לשבחים רבים גם בחייו. וולף ביסס את אמנות חיות הבר כז'אנר ותצפיתו על ציפורים חיות אפשרה לו לייצר איורים בעמדות מדויקות ומציאותיות מאוד. מדי פעם הוא היה חוזר מטיול ומפיק רישומים מדויקים מאוד מהזיכרון. הוא הקפיד מאוד על התבוננותו בדפוסי נוצות.
הזואולוג אלפרד ניוטון כינה אותו "הגדול מבין כל ציירי בעלי החיים", ואילו לנדסייר אמר כי וולף ודאי היה ציפור לפני שהפך לאיש. וולף עשה רישומים רבים בעט ובפחם, כמו גם ליטוגרפיות עבור חברות מדעיות כמו האגודה הזואולוגית של לונדון.
כן יצר מספר גדול מאוד של איורים לספרים על היסטוריה טבעית וטיולים שפורסמו ממדינות שונות. והצליח במידה ניכרת גם כצייר.
וולף נפטר בלונדון, כשהוא מוקף בעופות המחמד שלו. הוא נקבר בבית העלמין של הייטגייט איסט.
אורנגאוטן בורנאי
האורנג אוטן הבורנאי (שם מדעי: Pongo pygmaeus) הוא אחד משלושה מיני האורנג אוטנג החיים כיום. הוא חי רק בבורנאו שבאינדונזיה, ונפוץ יותר משני הזנים האחרים של אורנגאוטן, האורנג אוטנג הסומטרי והאורנג אוטנג הטפנולי. כמו קופי האדם האחרים, האורנגאוטנים הבורנאים הם אינטליגנטיים ביותר ומדגימים שימוש בכלים ומאפיינים תרבותיים מקומיים במרבית אוכלוסיותיהם בטבע. ה-DNA של אורנגאוטנים משותף ב-97% עם זה של בני אדם. האורנגאוטן הבורנאי נתון בסכנת ההכחדה כתוצאה מכריתת יערות, הרס סביבת חייה, נטיעת מטעי דקלים, וציד.
טקסונומיה
האורנגאוטן הבורנאי והאורנג אוטנג הסומטרי התפצלו אחד מהשני לפני כ-400,000 שנה, ומאז השינוי בגנום שלהם היה נמוך מאוד, עד כדי כך שהם נחשבו לתת-מינים בלבד, עד שנת 1996 הם הועלו לדרגת מינים נפרדים כשהגנום המיטוכונדריאלי שלהם מופה לראשונה. לאורנגאוטן הבורנאי שלושה תת-מינים: ב-2014 נמצאה אוכלוסייה חדשה של 50 פרטים בקאלימנטאן הדרומית, בה לא נמצאו בעבר אורנגאוטנים, ובשנת 2017 התברר שאכן באזור הדרומי קיים מין נפרד של אורנג אוטנג המונה כ-800 פרטים - אורנג אוטן טפנולי.
תיאור פיזי
האורנג אוטנג הבורנאי הוא הפרימט השלישי הכי כבד אחרי שני מיני גורילה, והיצור שוכן העצים הגדול ביותר שחי כיום. הזכרים שוקלים בין 50 ל-100 קילוגרם, כשהממוצע הוא 75 קילוגרם, ומגיעים לגובה של 1.4 עד 1.8 מטר. נקבות שוקלות בין 30 ל-50 קילוגרם, ולגובה של 1.2-1 מטר. בשבי יש לאורנגאוטנים נטייה להגיע למשקל עודף והשמנת יתר, מאחר שבטבע אורח חייהם הוא ספורטיבי מאוד מאחר שהם מבלים את רוב חייהם בחיפוש אחר אוכל תוך כדי מעבר בין עצים, בעוד שבשבי בדרך כלל הם לא צריכים להתאמץ על מנת להשיג אוכל ומגיעים לעודף משקל. יש לו זרועות ארוכות מאוד שעשויות להגיע לאורך של 1.5 מטר, ופרווה ארוכה אדומה. לזכרים יש כיסי שומן בלחייהם שמשמשים לאגירת מזון, חיזוק קולות שהם משמיעים, וחיזור. כפות רגליהם מעוצבות כמו ידיים ועוזרות להם בלפיתת ענפים.
תפוצה וסביבת מחיה
אורנג אוטנג הבורנאי חי ביערות גשם רחבי עלים טרופיים וסובטרופיים בעמקים של בורנאו, ובאזורים הרריים בבורנאו עד גובה של 1500 מטר. הם עוברים מרחקים ארוכים על מנת להגיע לעצים עם פירות טריים, עיקר התזונה שלהם. בשנים האחרונות תחומי המחייה של האורנגאוטן הצטמצמו מאוד בגלל הריסת שטחי מחיה, כריתת יערות וציד של אורנגאוטנים, מה שיצר הרבה אוכלוסיות מבודדות, דבר שפוגע במגוון הגנטי של האורנג אוטנגים בבורנאו.
התנהגות ואורח חיים
בתקופות קדומות האורנגאוטנים היו נפוצים בכל רחבי דרום-מזרח אסיה, כולל בסין ובג'אווה. הם חיים ביערות גשם, בעיקר יערות ליד נחלים, יערות באזורי ביצות ויערות עננים. האורנגאוטן הבורנאי הוא מתבודד יותר מקרובו הסומטרי. אורנגאוטנים בעלי טריטוריות משיקות עלולים להיפגש לעיתים נדירות, אך רק לתקופות קצרות ובלי הרבה אינטראקציה. אף על פי שהם לא טריטוריאליים, כשאורנגאוטנים זכרים נפגשים הם עלולים להפגין התנהגות מאיימת אחד כלפי השני. הזכרים של האורנגאוטן הבורנאי נחשבים לקופי האדם המתבודדים ביותר מכל הקופים, והם מתיידדים אך ורק עם נקבות במטרה להזדווג. בטבע תוחלת החיים של האורנגאוטנים היא 35–45 שנים, אך בשבי הם יכולים להגיע גם לתוחלת חיים של 60–65 שנים. אף על פי שהאורנגאוטנים הם שוכני עצים, אורנגאוטן בורנאי נוטה להסתובב על הקרקע הרבה יתר מאשר האורנגאוטן הסומטרי. נטייה זו להסתובב על הקרקע יכולה לנבוע מכך שבבורנאו אין טורף גדול שיכול לאיים על האורנג אוטג, בעוד בסומטרה ישנו טיגריס סומטרה, שעלול לתקוף אורנגאוטן שמסתובב על הקרקע.
תזונה
תזונת האורנג אוטנג הבורנאי כוללת מעל 400 סוגי מזון שונים, כולל פיקוסים, פירות דוריאן, עלים, זרעים, ביצי ציפורים, חרקים, פרחים, דבש, ואף קליפות עצים, אף על פי שהקליפות מהוות מרכיב חשוב יותר בתזונת האורנגאוטן הסומטרי מאשר אצל האורנגאוטן הבורנאי. הם אוכלים גם נצרים פנימיים של צמחים. הם מקבלים את כל הנוזלים הדרושים להם מהפירות שהם אוכלים וממים שמתנקזים בחורי עצים, כך שמתאפשר להם לא להתקרב לנחלים מסוכנים על מנת לשתות. אורנגאוטנים לעיתים אוכלים אדמה על מנת לקבל מינרלים שיעזרו לסתור השפעות של חומצות ורעלנים שיש במזון שלהם. לעיתים נדירות מאוד הם עלולים לאכול פרימטים קטנים יותר, כגון לוריס איטי.
שימוש בכלים
האורנגאוטנים נצפו משתמשים בכלים לראשונה בשנת 1994. אורנגאוטנים משתמשים בכלים, בעיקר במקלות ועלים, לשימושם רבים, כמו מקל גירוד, קרס, אמצעי ניגוב, ספוג, מאוורר, כלי איסוף (בדומה לצלחת), כלי שליפה, איזמל, פטיש, כיסוי או מגן, כרית והארכה פשוטה של היד. הם משתמשים בעלים על מנת לנגב את צואתם. הם אוחזים כלים באמצעות שיניהם במקום בידיהם בהרבה מן המקרים. הם משתמשים במקלות כדי להוריד קוצים צפירות, ובאבנים על מנת לשבור אגוזים. הם משתמשים במקלות עם עלים בתור מחבטים נגד חרקים, ושימוש בכמה עלים רחבים בתור "מטרייה" בימים גשומים. הם יכולים להשתמש במקלות על מנת להשיג דבש. אחד השימושים המיוחדים בכלים של האורנגאוטן הוא ניסיונות לדוג באמצעות מקל בצורת חנית, צורת דיג ראשוני בה גם בני אדם השתמשו ועדיין משתמשים באזורים מסוימים של העולם.
רבייה
זכרים ונקבות נפגשים אחד עם השני רק על מנת להזדווג. זכרים צעירים, ללא כיסי לחיים, ינסו להזדווג עם נקבות ויצליחו בערך חצי מהפעמים. זכרים בוגרים שיש להם כיסי לחיים ישמיעו קריאות מהעמדה שלהם לאורנגאוטניות נקבות, שמעדיפות להזדווג עם זכרים בוגרים עם כיסי לחיים. זכרים מעדיפים להזדווג עם נקבות שכבר יש להן תינוק שנגמל, מאחר שנקבות ככאלה הן בדרך כלל פוריות. נקבות מגיעות לבגרות מינית בגילאים בין 6 ל-11, כאשר נקבות בעלות מאגרי שומן גדולים יותר מגיעות לבגרות מנית בגיל צעיר יותר. נקבות בדרך כלל יולדות בפעם הראשונה בגיל 14 או 15. הן פוריות עד גיל 48 בערך. תינוקות אורנגאוטנים צריכים לינוק כל 3 או 4 שעות, ומתחילים לאכול אוכל רך מהשפתיים של אמא שלהם בגיל 4 חודשים בערך. במשך השנה הראשונה לחייו אורנגאוטן תינוק נתלה מהבטן של אמא שלו תוך כדי שהוא לופת את הפרווה שלה. הפעוטות נגמלים מיניקה בגיל 4, ולאחר מכן הם מתחילים לחקור את סביבתם לבד, אך תמיד בטווח ראייה של אמם. במהלך תקופה זו, שמקבילה לגיל ההתבגרות של בני אדם, האורנגאוטנים הצעירים מחפשים אורנגאוטנים צעירים אחרים כדי להסתובב איתם ולשחק איתם. בגני חיות אחדים אורנגאוטנים בגיל הזה התחברו עם גיבונים צעירים איתם הם חלקו את התצוגה. מחקר מ-2011 גילה שאורנגאוטניות שהיה להן יותר מזון ילדו בגיל צעיר יותר והגיעו לבגרות מינית מוקדם יותר, וגם התקופות בין הריונו שלהן היו קצרות יותר.
שימור
מצבו של האורנגאוטן הבורנאי טוב בהרבה מזה של האורנגאוטן הסומטרי, עם 54,000 פרטים בטבע בבורנאו, לעומת 6,600 פרטים שנותרו באוכלוסיות מבודדות בסומטרה. מצבם של האורנגאוטנים מדרדר עם הזמן וכיום הם בסכנת הכחדה בגלל הרס סביבת מחיה, ציד וסחר בבושמיט (בשר מן היער), ולכידת אורנגאוטנים צעירים בתור חיות מחמד, זאת בדרך כלל תוך רציחת אימהותיהם. לעיתים קרובות גם נרצח הגור לאחר שהוא גדל והחזקתו בבית נעשית לא נוחה.
האורנגאוטן מוגדר בסכנת הכחדה לפי הרשימה האדומה של IUCN. אוכלוסיית האורנגאוטנים הכוללת כיום מוערכת בכ-14% מאוכלוסיית האורנגאוטנים שהתקיימה עד לעבר הקרוב (מלפני 10,000 שנה עד אמצע המאה ה-20), וירידה חדה זו התרחשה בעשורים האחרונים כמעט אך ורק בגלל פעילויות של בני האדם כגון ציד, תעשייה ופיתוח בבורנאו ובסומטרה. כיום התפוצה היא מוקטנת מאוד ומקוטעת באוכלוסיות מבודדות בחלקים קטנים של בורנאו. לאחרונה הוא נעשה נדיר ביותר ואולי אף נעלם לחלוטין מהחלק הדרום-מזרחי של האי. גם האוכלוסייה בין נהר רג'אנג במרכז סרוואק לנהר פאדאס במערב סבה הצטמצמה מאוד עד לכדי כמעט הכחדה. בפאר הלאומי סבאנאגו יש אוכלוסייה של 6,900 אורנגאוטנים, אך סביבה זו בסיכון של הריסה למטרות פיתוח. לפי מחקר שנערך על ידי אנתרופולוג באוניברסיטת הרווארד תוך 10 עד 20 שנים מעכשיו לא יוותרו אורנגאוטנים בטבע אם לא תהיה פעולת הצלה ושימור קיצונית. מחקר זה נתמך גם על ידי התוכנית הסביבתית של האו"ם, שהכריזה ב 2007 שבגלל שריפות, כריתת יערות בלתי חוקית, ופיתוח מסיבי של תעשיית שמן דקלים, האורנגאוטנים בסכנת הכחדה ואם המגמה תמשיך הם ייכחדו מהעולם תוך שנים ספורות.
מחקר שנערך ב-2011 והתבסס על ראיונות עם 6,983 תושבים ב-687 כפרים בבורנאו מ-2008 ו-2009 העריך שבשנה נרצחים בין 750 ל-1800 אורנגאוטנים, לפחות עד אפריל 2008. מספרי ההרג השנתי היו גבוהים הרבה יותר ממה שחשבו קודם לכן, ואישרו שהמשך קיומו של האורנגאוטן בבורנאו הוא תחת איום גדול יותר משצפו. המחקר אף לא כלל את האיום שמוצב לאורנגאוטנים כתוצאה מאיבוד שטחי מחיה והרחבות תעשיית שמן הדקלים. המחקר מצא ש-73% מהאוכלוסייה שנסקרה ידעו על כך שאורנגאוטנים מוגנים לפי החוק באינדונזיה.
אף על פי שהאורנגאוטנים מוגנים בחוק האינדונזי, הממשלה האינדונזית לא עושה אלא מאמצים מינימליים (אם בכלל) לאכוף את החוק ולהעניש את העוברים עליו. באירוע נדיר ב-2011 נתפסו ונלקחו למעצר שני גברים שרצחו לפחות 20 אורנגאוטנים ומספר של קופים חוטמניים. הם הוכרחו לבצע את הרציחות על ידי מפקח של מטע עצי דקל מקומי על מנת להגן על היבולים שלו, כשהם קיבלו 100$ על כל אורנגאוטן ו-22$ על כל קוף.
תוכניות שימור ומרכזי הצלה ואקלום מחדש
ישנן מספר תוכניות שימור בעולם של אורנגאוטנים, ביניהן גם תוכניות שימור של איחוד גני החיות האירופי (EAZA) במסגרת התוכנית האירופית להצלת בעלי חיים בסכנת הכחדה(EEP). בישראל הספארי ברמת גן וגן החיות בחיפה משתתפים בתוכנית שימור האורנגאוטן הסומטרי, והחי פארק בקריית מוצקין משתתף בתוכנית הצלת האורנגאוטן הבורנאי.
ישנם מספר מרכזי שימור ושיקום של אורנגאוטנים שפועלים בבורנאו.
הארגון להישרדות האורנגאוטנים הבורנאיים (BOS) יש מרכזי הצלה ושיקום בכל רחבי בורנאו, שמצילים עשרות אורנגאוטנים בשנה, ובנוסף עובדים להצלת יערות הגשם ושתילה מחדש שלהם על מנת להגן על האורנגאוטנים. הארגון הבינלאונמי להצלת אורנגאוטנים, שהוקם על ידי דוקטור בירוטה גלדיקס, חוקרת אורנגאוטנים נודעת והמקבילה של ג'יין גודול בבורנאו (הן גם עבדו בשותפות אחת עם השנייה ועם חוקרת הגורליות דיאן פוסיי תחת הנחייתו של דוקטור לואיס ליקי), מציל ומשקם אורנגאוטנים ומכין אותם להשבה לאזורים מוגנים ביער הגשם האינדונזי. בנוסף הוא מקדם את שימור ושיקום יערות הגשם שנותרו באינדונזיה.
דיסקוגרפיה של שלמה ארצי
שלמה ארצי (נולד ב-26 בנובמבר 1949) הוא זמר-יוצר, מוזיקאי, מלחין ופזמונאי ישראלי, הנחשב לאחד הזמרים המצליחים ביותר בישראל.
אלבומי הופעה
כל אלבומי ההופעה הוצאו על ידי חברת "הד ארצי".
אלבומי אוסף
כל אלבומי האוסף הוצאו בהוצאת חברת "הד ארצי", למעט אלבום האוסף הראשון של ארצי שהוצא על ידי חברת "ישראדיסק".
נירקרץ'
נירקרץ' (בהונגרית: Nyírkércs) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בנירקרץ' מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 849 ובשנת 2020 רק 787 תושבים.
יהודי נירקרץ'
יהודים חיו בנירקרץ' בתקופות זמן שונות, רבים מתושבי הכפר נרצחו בשואה.
1790 בארצות הברית
1790 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 14 שנה מיום היווסדה.
עונת 1926/1927 בפוטבול ליג
עונת 1926/1927 הייתה העונה ה-35 של הפוטבול ליג שהיא הייתה הליגה האנגלית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-28 באוגוסט 1926 והסתיימה ב-7 במאי 1927. בעונה זו התחרויות התקיימו בליגה הבכירה, בליגת משנה ובדיוויזיון השלישי שחולק ל-2 מחלקות.
הליגה הבכירה כללה 22 קבוצות. ונסדיי ודרבי קאונטי היו הקבוצות שעלו מליגת משנה.
עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. במידה וכמה קבוצות זכו באותו מספר נקודות, הקבוצה עם יתרון ביחס שערים דורגה במקום גבוה יותר. שיטה זו הייתה בתוקף עד לעונת 1976/1977.
ניוקאסל יונייטד זכתה באליפות בפעם הרביעית בתולדות המועדון.
בסוף העונה לליגת משנה ירדו לידס יונייטד ווסט ברומיץ' אלביון. במקומן לליגה הבכירה עלו מידלסברו ופורטסמות' (בפעם הראשונה בתולדות המועדון).
כדורגלנים מצטיינים
ג'ימי טרוטר מונסדיי כבש 37 שערים וזכה בתואר מלך השערים.
Watermark
Watermark זכה לביקורות חיוביות רבות מטעם המבקרים ולהצלחה מסחרית בלתי-צפויה, שהובילה לפריצתה של אניה ברחבי העולם. הוא הגיע למקום החמישי במצעד האלבומים הבריטי, למקום ה-25 במצעד הבילבורד 200 ולמקום הראשון בניו זילנד ובשווייץ. הוא קיבל את תואר הפלטינה המרובעת על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי (BPI) ואיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA) עבור מכירות של 1.2 מיליון וארבעה מיליון עותקים ברחבי הממלכה המאוחדת וארצות הברית, בהתאמה. כדי לקדם את אותו, יצאה אניה לסיבוב הופעות עולמי שכלל ראיונות והופעות חיות. מהאלבום הופצו ארבעה סינגלים, כולל הלהיט הבינלאומי, "Orinoco Flow", ששהה שלושה שבועות במקום הראשון בממלכה המאוחדת. Watermark הופץ מחדש ב-1989, 1991 ו-2009; שתי ההפצות הראשונות כוללות את "" כרצועת בונוס; האחרונה הייתה מהדורה יפנית עם גרסה שנייה בשם "Morning Glory".
רקע
במרץ 1987, אניה בת ה-26 הוציאה את אלבום הסולו הבכורה שלה, Enya, בהוצאת BBC רקורדס בממלכה המאוחדת ואטלנטיק רקורדס בארצות הברית. הוא הופק במקור כפסקול לסדרה התיעודית של BBC2, The Celts, עם אניה ושותפיה להקלטה מזה חמש שנים, המנהל, המעבד והמפיק ניקי ראיין ואשתו, הפזמונאית רומא ראיין. הוא זכה להצלחה מסחרית מתונה, והגיע בשיאו למקום ה-69 בממלכה המאוחדת. זמן קצר לאחר יציאתו הפך רוב דיקינס, יו"ר וורנר מיוזיק UK, לחובב נלהב של האלבום, וניגן אותו "כל ערב לפני שהלך לישון". מספר שבועות לאחר מכן, הוא פגש את אניה והזוג ראיין בפגישה מקרית בטקס פרסי איגוד המוזיקה האירית השנתי בדבלין, שם נודע לדיקנס כי אניה שוקלת לחתום על חוזה הקלטות בחברת תקליטים מתחרה, מה שגרם לו להחתים אותה על חוזה הקלטות עם וורנר מיוזיק. לאחר תקופה של משא ומתן, דיקינס החתים את אניה, והגשים את משאלתה לחופש אמנותי מלא ללא התערבות מההנהלה או מועדים לסיום אלבומים. דיקינס אמר מאוחר יותר, "לפעמים אתה מחתים מוזיקאי כדי להרוויח כסף, ולפעמים אתה מחתים כדי ליצור מוזיקה. במקרה הנוכחי, ברור שזו הייתה הסיטואציה השנייה... רק רציתי להיות מעורב במוזיקה הזו". בעקבות כך, עזבה אניה את אטלנטיק לגפן רקורדס, חברת בת של וורנר מיוזיק.
הקלטה
כאשר התקבלה ההחלטה להוציא אלבום חדש, הקליטה אניה את Watermark מיוני 1987 עד אפריל 1988. הוא הוקלט בהתחלה כאלבום דמו באולפן אייגל, וכלל 16 רצועות. ההקלטות התקיימו במרתף ביתם של בני הזוג ראיין, שהיה ממוקם באותה העת בארטיין, פרוור צפוני בדבלין. ניקי השתמש בטייפ מדגם Fostex E16 עם רמקולים מדגם KEF ו-Yamaha NS-10M לניטור, שני דגמי Alesis MIDIverb II ו-ATC Q1 להדהוד, ו-SDE-1000 Digital Delay להשהיה. הוא עשה מאמץ ביודעין לא לשלב בין הקולות מכיוון שהוא רצה לגרום למוזיקה להישמע "משביעה רצון" בסוף תהליך ההקלטה. אניה כתבה והקליטה את האלבום ללא שימוש בטראק קליק כדי לשמור על תחושה טבעית יותר של המוזיקה. אניה ניגנה במגוון קלידים וסינתיסייזרים, כולל מקלדת המאסטר ימאהה KX88, ימאהה TX802, Oberheim Matrix-6R, Akai S900, Roland D-50, Juno-60 ו-PPG Wave. מקלדת ה-Juno-60 הייתה כלי הנגינה האהוב ביותר עליה בעת הקלטת האלבום. לפני הקלטתו, היא התכוונה להחליף חלק מכלי הנגינה בהם נעשה שימוש, אך הדבר נדחה על הסף.
לאחר שסיימו להקליט את גרסת הדמו של האלבום, ביקש דיקינס להקליט אותו מחדש בצורה דיגיטלית באולפן מקצועי יותר, מכיוון שהציוד באולפן אייגל יצר רעשי רקע שפגעו באיכות השמע של השירים. ניקי גילה שגם איכות השירה של אניה נפגמה, מה שהותיר להם את האפשרות היחידה להקליט את כל השירים מחדש. ההקלטה התקיימה באולפני אורינוקו בברמונדסי, לונדון ונמשכה חודשיים עם רוס קולום שהיה אחראי על הפקת המשנה, הנדסת הקול והמיקסינג. הקלטותיהם של "Storms in Africa" ו-"Orinoco Flow" הושלמו באמצעות שימוש בשתי מכונות ההקלטה של מיצובישי 32-טראק. הרחק מהסביבה ה"אינטימית והאישית" של האולפן הביתי שלהם, לאניה היה קשה יותר לעבוד בלונדון מכיוון שהעיר העמוסה גרמה להסחות דעת רבות. ניקי אמר שהאולפן עוצב "בצורה מטורפת לחלוטין", והוסיף שהוא ואניה מצאו אותו כאטרקטיבי יותר להקלטות. בשלבי ההקלטה האחרונים, מעדה אניה על מדרגה, מה שגרם לשני חתכים בברך שלה. עם זאת, היא המשיכה לעבוד על האלבום ונטלה משככי כאבים. קולום השלים את רוב המיקסים של האלבום באולפני ווסקס סאונד; ג'ים בארטון היה אחראי על המיקסינג ב-"Orinoco Flow".
Watermark ביסס היטב את הסאונד של אניה וכלל שירה "רב-שכבתית", שירים מוכווני מקלדת והשפעות של מוזיקה קלטית. אניה הרגישה צורך לבטא את השכבות של שירתה כדי להוסיף "אלמנט אנושי" למוזיקה שלה, שכן רק שימוש בקלידים ודגימה דיגיטלית נשמעה לה "קצת ליניארית וישרה". הרעיון של ריבוי הקולות נוצר כאשר אניה הייתה חברה בקלאנאד, הלהקה הקלטית של משפחתה, בתחילת שנות ה-80. ביחד עם ניקי שתיפקד כמנהל שלהם, הם הוציאו מוזיקה בהשפעת הביץ' בויז, תוך שימוש בטכניקת "Wall of Sound" שהתפרסמה על ידי המפיק פיל ספקטור; השניים דנו לעיתים קרובות ברעיון של שכבות קולה של אניה כדי להפוך אותו לכלי כשלעצמו. לאחר ניסוי עם הקונספט ב-Enya, השירה התבססה יותר ב-Watermark, עם יותר מ-200 רצועות קוליות שהוקלטו בקפידה עבור קטעים מסוימים. באחד המקרים, כ-90 רצועות הוקלטו במהלך תקופה של מספר ימים, אבל השניים הרגישו שהם לא נשמעים כמו שצריך, אז הם מחקו אותם והתחילו מחדש. הדבר אירע במהלך ההקלטה של "Miss Clare Remembers", בו נעשה שימוש בפסנתר; במהלך ההקלטה, הם התנסו ברעיון של הוספת שירה אך החליטו שלא להשאיר אותה.
צד ראשון
Watermark נפתח ברצועה בעלת שם זהה לזה של האלבום, מסורת שאניה אימצה גם בשלושת אלבומיה הבאים. שמו נגזר משיר שכתבה רומא בזמן ההקלטה, מה שנתן לה השראה לקרוא לרצועה בהתאם. עם זאת, הרצועה נשמרה כקטע כלי והשיר נותר ללא שימוש. הוא הודפס לראשונה בהערות האלבום של מארז התקליטורים של אניה משנת 2002, Only Time: The Collection. אניה וניקי הקדישו את הרצועה לבונז האו, מפיק אמריקאי וחברו של ניקי שהיה ההשראה מאחורי המילה היחידה שאניה שרה ברצועה: "Howe". במהלך פגישה עם אניה, דיאנה, הנסיכה מוויילס חשפה כי "Watermark" היה לאחד מהשירים האהובים עליה ביותר. "Cursum Perficio", הרצועה השנייה ב-Watermark, נוצרה לאחר שאניה ובני הזוג ראיין צפו בסרט תיעודי אודות השחקנית והדוגמנית האמריקאית מרילין מונרו, שכתבה את אותו הביטוי על אריחי מפתן דלת הכניסה לבית שלה. המשמעות של זה היא "המסע שלך מסתיים כאן" ("Your journey ends here") בלטינית, ורומא השלימה קבוצה של מילים לטיניות המבוססות על הביטוי. אניה רצתה שהשירה שלה תהיה "נועזת ומקדימה" כמו זו של קטע המבוצע על ידי מקהלה, והבינה בשלב מוקדם שתרגום המילים שלה לאנגלית או אירית לא ישלים את המוזיקה, ולכן נעשה שימוש בלטינית.
"On Your Shore" מתייחס לחוף מג'רגאלון בעיר הולדתה של אניה, גווידור, מחוז דניגול, שם נמצא בית קברות שבו קבורים סבה וסבתה. הקשר הרגשי והאישי שלה לתקופת הילדות שלה נתן לה השראה לכתוב אותו. היא הסבירה, "כשהאנשים הראשונים גרו בגווידור, היה מעין מקלט לדייגים [...] בהמשך לכך, הכל נמחק כלא היה. יש הרבה סיפורים כאלה". השיר נכתב כקטע כלי בהתחלה, אך אניה וניקי מצאו שהמילים מתאימות יותר לרצועה. "ניסויים קוליים" רבים נוסו בעת הקלטתו, אך אף אחד מהם לא התאים למוזיקה, ולכן הוקלט להקליט אותו, תוך שימוש בסינתיסייזר אחד בלבד. סולו הקלרינט נכלל במקור בגרסת הדמו שלו, אך ניקי הציע שקלרינט הוא הכלי המתאים ביותר שמתאים לשירה שבה השתמשה כששרה אותו.
בכתבה על "Exile" שפורסמה בשנת 2002, רומא האמינה שהנושא של השיר הוא בדידות שנגמרת כתוצאה מפרידה של אדם שמישהו אהב בעבר, תוך הבעת "תקווה ונחישות" שהוא ישוב בחזרה. השיר הוקלט במקור עם שירה ללא מילים, אך דיקינס חשב שהוא יעבוד טוב יותר עם מילים, במיוחד כאלה שנכתבו על ידי וילפרד אוון. רומא הכירה כמה מיצירותיו של אוון, וכתבה לקט של מילים בהשראת הסגנון שלהן. אניה וניקי רצו לשלב את השאקוהאצ'י, חליל יפני, בשיר אך הם לא מצאו נגן שהתאים לכך. במקום זאת, כפי שניקי הסבירה, הם שכרו "בחור צועני שניגן בחליל". הגרסה הקולית הופצה כצד ב' לסינגל "Book of Days" של אניה משנת 1992, ששמו היה "As Baile". אותו השיר נכתב והוקלט עבור אלבום האולפן השלישי שלה, Shepherd Moons (1992).
"Miss Clare Remembers" הוא גרסה מחודשת של שיר בעל שם זהה שאניה הקליטה במקור ב-1983; הפרויקט הראשון שלה כאמנית סולו. הוא הופץ כחלק מ-Touch Travel (1984), קלטת אודיו שכללה מוזיקה של אמנים שונים. כשהרצועה הוקלטה מחדש עבור Watermark, אניה וניקי השתעשעו באמצעות הוספת שירה וכלי נגינה אחרים, אך הסכימו שזה נשמע טוב כקטע פסנתר. שמו מתייחס לספר בעל שם זהה של הסופרת האנגלייה מיס ריד, שתיאוריה והתעסקותה בחיי הקאנטרי והכפר, והאנשים שחיו שם, הלהיבו את אניה. רומא חשבה שהיצירה "משחזרת את הנאיביות והתמימות אותו העידן ומהווה מקום מרוחק מהמערבולת והלחץ של החברה המתוחכמת העכשווית".
צד שני
"Orinoco Flow" הייתה הרצועה האחרונה שנכתבה לאלבום, אך אניה ציינה שהיה קשה לעבוד עליה, כיוון שהקלטותיה כללו כמה הפסקות שהקשו על התהליך. מאוחר יותר, היא ציינה את היעדר הזמן להשלמת האלבום, כפי שהובטח בחוזה שלה עם וורנר מיוזיק, מה שאפשר לה להקליט את השיר על פני תקופה ארוכה, עד ש"הצלחנו בסוף להאזין לו ולהגיד שזה טוב". מקורו בריף שפותח לאחר שניקי הציע ליצור מנגינה בחמש אוקטבות; הם השאירו את העיבוד כפי שהיה, עד שהבינו שהאלבום צריך עוד רצועה אחת. לבסוף, התפתח השיר סביב אותו הריף הראשוני. גרסה קודמת של השיר לא הכילה את העיבוד החלופי שלה, תוך שהיא כללה את השורה "". ההקדמה של הפיציקטו, שהושוותה לסינגל של אנדי ויליאמס מ-1963 "Can't Get Used to Losing You", הייתה מקור ההשראה של רומא לכתיבת מילות השיר, לאחר ששמעה את ההקדמה כשהסתכלה מחלון האולפן וראתה את ילדיה מקפצים. דיקינס וקולום מוזכרים במילים בשורות: "We can steer, we can near with Rob Dickins at the wheel. We can sigh, say goodbye, Ross and his dependencies", כשהאחרון הוא התייחסות לאזור אנטארקטיקה הידוע בתור שטח חסות רוס.
"" היא רצועה שרומא תיארה כ"שיר של רוח שנושבת". הוא מבוסס על סיפור רפאים ששמעה רומא על אישה שחלמה חלומות חוזרים על בית באמריקה, ואז נתקלה בו בטעות שנים לאחר מכן באנגליה. עם כניסתה לבית, תושביו נבהלים מהאישה כשהם מסבירים שהיא רדפה את הבית בכל פעם שחלמה עליו. ניקי חשב שמנגינה שהלחינה אניה מתאימה לסיפור, מה שהוביל לכך שרומא כתבה מילים בהשראתה. "River" הוא קטע כלי שאת שמו בחר ניקי לאחר שהמנגינה שלו העלתה במוחו דמות בצורת נהר. הוא ידע שלאניה הייתה ההחלטה הסופית לגבי שמות השירים, אך היא אהבה את ההצעה שלו והסכימה לכך. הרצועה הוקלטה תוך עשר דקות כשאניה ביצעה אותה ישירות לקלטת. ניקי דיבר על סגנון ההלחנה של אניה לשיר ופירט את הרקע שלו. לאחר מכן, נעשה שימוש במקלדת PPG Wave במטרה להפיק ולקבל צלילים נוספים שהתווספו לגרסה הסופית של השיר.
"The Longships" מתייחס לאוניות המלחמה הגדולות ששימשו את הוויקינגים, שפלשו לאירלנד בשנת 795 לספירה והתיישבו בדבלין עד שנת 841 לספירה. "Na Laetha Geal M'óige", שתורגם מאירית כ"הימים הבהירים של נעורי" ("The Brighter Days of My Youth"), ועוסק בהזכרות בימים בתקופת ילדותה של אניה, תוך שהיא צירפה הקדשה מיוחדת לסבה וסבתה בשפה האירית.
עטיפה
עטיפתו של Watermark אויר בהשראת עיצוב שצייר המעצב הגרפי לורנס דאנמור. תמונתה של אניה צולמה על ידי דייוויד היסקוק עם צילום נוסף של ראסל יאמי; הצבעים כמו גם הצורות המופיעות בה, תוארו כ"שכבות על גבי שכבות של דימויים". דיקינס הבין שעיצוב העטיפה של האלבום היה היבט חשוב במסע השיווק שלה כדי להבטיח את הצלחת האלבום מכיוון שהוא "לא מסוג המוזיקה שנכנס בקלות ל-Radio 1 [...] זה חייב להיות מסוג העטיפות שאתה מתאהב בו [...] ואני חושב שכך זה עובד – כמו כן, האפקט בחלונות נהדר". אניה הייתה "מאוד מרוצה" מהעטיפה, תוך שהיא כינתה אותה "מאוד קלאסית" ו"מותאמת למוזיקה המאפיינת אותה", ולא הציגה אותה כ"ילדה בסצנה" ("girl on the scene") בהשוואה לאמניות סולו אחרות שפעלו באותה התקופה, כדוגמת מדונה וקיילי מינוג. העטיפה הייתה להשראת הווידאו קליפ של "Orinoco Flow". דיקינס החליט שלא להוסיף תרגומים או תווים של השירים בהערות האלבום; החלטה בה אניה תמכה גם כן.
הוצאה והצלחה מסחרית
עד ינואר 1989, Watermark נמכר ביותר מ-20,000 עותקים באירלנד ו-300,000 עותקים בממלכה המאוחדת. חמש שנים מאוחר יותר, האלבום קיבל את תואר הפלטינה המרובעת על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי (BPI) על מכירות של 1.2 מיליון עותקים. בארצות הברית, Watermark נמכר בלמעלה מ-500,000 עותקים בארבעת החודשים הראשונים ליציאתו. לאחר שבע שנים, קיבל האלבום את תואר הפלטינה המרובעת על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA) על מכירות של ארבעה מיליון עותקים. הוא נמכר במיליון עותקים במדינה בין מרץ 1995 למרץ 1996. בנובמבר 2008, דיווחו בבילבורד שהאלבום נמכר בכ-3,877,571 עותקים בארצות הברית על פי נתונים שנאספו על ידי נילסן סאונדסקאן מאז 1991. בשאר רחבי העולם נמכר האלבום בכ-8 מיליון עותקים, מה שהפך אותו לאחד מאלבומיה הנמכרים ביותר של אניה באותה העת.
אניה הוציאה ארבעה סינגלים מ-Watermark בין השנים 1988 ו-1991. "Orinoco Flow" היה הסינגל המוביל, שיצא באוקטובר 1988 ודורג במקום ה-29 במצעד הסינגלים הבריטי. הוא עלה למקום החמישי בשבוע השני ליציאתו, לפני שהגיע למקום הראשון בשבוע השלישי, ונשאר בראש המצעד במשך שלושה שבועות רצופים. הוא קיבל את תואר הכסף על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי (BPI) על מכירות של למעלה מ-250,000 עותקים שנמכרו בחודש הראשון ליציאתו. דיקינס הבחין שחלק מהציבור התבלבל בקשר לשמו של השיר וביקש מעובדי החנויות להוסיף לו את השם "Sail Away"; הוא הורה לשנות את שמן של ההוצאות האחרות ל-"". השיר הפך ללהיט בארצות הברית לאחר שצבר השמעות רבות בתחנות הרדיו השונות כגון: רדיו רוק מתקדם ורדיו העידן החדש. "" הופץ גם כן ב-1988, והגיע בשיאו למקום השלישי באירלנד ולמקום ה-20 בממלכה המאוחדת. "Storms in Africa" שהופץ לאחר מכן, הגיע למקום ה-12 באירלנד ולמקום ה-41 בממלכה המאוחדת. בשנת 1991, לאחר השימוש ב-"Exile" בפסקול של "גרין קארד" (1990) ו"סיפורי אל. איי." (1991), הוא הופץ כסינגל הרביעי מתוך האלבום. וידאו קליפ נלווה צולם לכל סינגל בבימויו של מייקל ג'וגהגן; הם נכללו באוסף הווידאו Moonshadows, שהופץ בפורמט VHS ולייזרדיסק על ידי וורנר מיוזיק ויז'ן וגם וורנר רפרייז וידאו בשנת 1991.
אניה יצאה לסיבוב הופעות עולמי שנמשך מספטמבר 1988 עד מאי 1989 וכלל ראיונות והופעות בעיתונות, רדיו וטלוויזיה וביצועי ליפ סינק של שירים מ-Watermark. בין הופעותיה בוצע השיר "Orinoco Flow" בתוכנית המוזיקה הבריטית Top of the Pops ב-19 באוקטובר 1988, ו-"Storms in Africa" בטקס פרסי המוזיקה העולמית שהתקיים בשנת 1989 במונטה קרלו, מונקו.
ביקורת
Watermark זכה לביקורות חיוביות מטעם המבקרים. בביקורת מאפריל 1988, ליאם פיי מ-Hot Press, כתב שהאלבום הוא "מעין מראות, צלילים וחוויות של חיים שלמים אותם מדמה אקווריום שמיעתי צלול". הוא שיבח את צורת השירה דמוית התזמורת של אניה ב-"Cursum Perficio", את הנגינה ב-"Storms in Africa", "The Longships" ו-"Exile", ואת הסוגה המאפיינת את "Orinoco Flow", שכפי שהוא חזה, "צריך לצאת כסינגל שיכול להפוך ללהיט". פיי היה מודע לכך שמילים בסוגות מוזיקליות כאלה יכולות להיות נקודת התורפה, אך קבע שהמילים של רומא הן "אינטגרליות וכתובות בצורה אידיאלית שמאפשרות לקולה של אניה לצוף בין הבתים וההפסקות". פיי חש ש-"Na Laetha Geal M'óige", "On Your Shore" ו-"" נשמעים "דמויי מזמור יתר על המידה", וחיוורים בהשוואה לשאר האלבום ולצורת העבודה של בני הזוג ראיין; הוא ציין ש"בכל האזנה לשירים הללו, ניתן לשמוע גוון אחר של ההפקה שלהם". ג'ו בראון שיבח את Watermark בכתבה שפורסמה בוושינגטון פוסט, וכינה אותו "אוסף מקסים של פופ-מיסטי" שנמצא "אי שם מחוץ למיינסטרים הפופ". הוא תיאר את "Orinoco Flow" כשיר "רומנטי" ו"שופע" ושיבח את ההפקה ב-"" ו-"Miss Clare Remembers", המעוררים "אווירה של קתדרלה, עם מקהלות שמבצעות קולות מהדהדים ברקע".
ביל הנדרסון מ-Orlando Sentinel, העניק לאלבום ארבעה כוכבי זהב מתוך חמישה בסך הכול וכתב: "עדין. שם התואר הזה מתאר את המנגינות והלחנים של אניה", ש"האמנות שלה מבטאת אותה – קלה כמו לחישה, אך חזקה כמו צרחה". הוא השווה את הסגנון שלה לזה של הזמרת האנגלייה קלייר המיל אך ציין שהיא "הרבה יותר טובה", ושיבח את שיריה האישיים כמו "On Your Shore"; הוא טען שמדובר בשירים שמזמינים את המאזין להיזכר בעברם ותיאר זאת כ"מסע מתוק-מר". בעוד שהרצועות האינסטרומנטליות בעיניו הן "רעיונות מוזיקליים פשוטים ונעימים", הוא טען שהן נבלעו על ידי הרצועות הקוליות של אניה, שכן "השירה שלה כל כך חזקה שזה ברור עד כאב כשהיא לא". הוא ראה ב-"Na Laetha Geal M'oige" כ"אחת המנגינות היפות ביותר שהוקלטו על ידי מישהו באותה העת" וטען שהיא מבוצעת בצורה משכנעת כל כך, עד שהמילים האיריות בה אינן משפיעות על המוזיקה של השיר עצמו.
הגיליון של מגזין Top שפורסם בנובמבר 1988, שהופץ על ידי טאוור רקורדס, כלל ביקורת של סיימון יאנג שחשב שאניה הפיקה "אלבום ניו-אייג'י משובח ושליו, שעובד בצורה הטובה ביותר כאשר הקול שלה, שניתן לה מ'השמיים', מותאם לסוגות האלקטרוניות העדינות המאפיינות חלק ממנו". ג'ונתן טקיף, מ-Philadelphia Daily News, התחיל את הביקורת שלו עם: "כשהעולם הישן הזה מתחיל לעייף אותך, פשוט תשכב על... Watermark ... ותיסחף למצב מבורך", שממנו אניה מביאה "שילוב של בלדות ישנות וטכנולוגיה מודרנית לרמה אחרת, עם חליטה קסומה ומסתורית שאפשר לכנותה "ניו-אייג' אירית" או "אווירה קלטית" שכזו". טקיף בחר ב-"Orinoco Flow" כשיר הבולט באלבום, וציין את "River" לאחר מכן. בביקורת שפורסמה בבוסטון גלוב, סטיב מורס כינה את האלבום כ"סדרה של נופי חלומות שופעים, המשלבים את היופי הקולי של השירה המסורתית האירית של אניה, עם גוני סינתיסייזר מרובים", והשווה אותו ליצירות של אמנים מקומיים ואמני ניו-אייג' כדוגמת, ז'אן מישל ז'אר, ואנגליס ובריאן אינו. הוא ציין שהצליל שלו "יפה" והוסיף שניתן לשים לב לשימוש במים כמוטיב מרכזי ב-Watermark. מורס סיכם: "זהו אלבום עם אווירה – מעין מוזיקת מצב רוח אמיתית לנשמה".
הלנה מולקרנס מרולינג סטון כינתה את האלבום כ"קטע מצב רוח עשיר" ותיארה אותו כ"פסיפס מוזיקלי מפואר". שיר הנושא בו, "משיט את המאזין בעדינות לתוך תנועת גאות ושפל שמחלחלת להמשך שלו". הוא כולל קולות רבים שתוארו על ידה כ"מיוחדים" ו"בולטים". מולקרנס טענה שהמילים של רומא "לא מקושטות אך משכנעות", ושהנגיעות הרב-לשוניות שלה "מעשירות" את חווית ההאזנה מבלי להפוך לדומיננטיות מדי. קריסטין מק'קנה, מלוס אנג'לס טיימס, הפנתה כלפי האלבום ביקורת חיובית ותיארה אותו כ"פסטיש המדמה מקהלה כנסייתית ומזמורים גרגוריאניים, אך למעשה נשמעת כמו מוזיקת העידן החודש שסוערת בצורה יוצאת דופן; זה אלבום המונע מקול ולא ממילים, לחן או כל אחד מהדברים האחרים שמאפיינים מוזיקה עם רגש ורעיונות". רוברט כריסטגאו מווילג' ווייס ביקר את האלבום ואמר שאניה מנצלת את "קלישאת נשים-הן-מלאכיות הישנות והאמינות" של המוזיקה הפופולרית.
בביקורת רטרוספקטיבית מטעם AllMusic, שנכתבה על ידי נד ראגט, נאמר שהאלבום "ביסס את אניה כמלכה הבלתי צפויה של מוזיקת העידן החדש" והוסיף שהיא "עדינה ובעלת גוון קלטי".
רשימת רצועות
כל הרצועות נכתבו על ידי אניה ורומא ראיין.
קרדיטים
כל הקרדיטים שלהלן לקוחים מהערות האלבום.
צ'ארלס אסטן
צ'ארלס אסטן פוסקאר השלישי (נולד ב-9 בספטמבר 1965) המוכר בשם הבמה שלו צ'אלרס אסטן או צ'יפ אסטן, הוא שחקן, מוזיקאי וקומיקאי אמריקאי. אסטן שיחק את התפקיד של זמר הקאנטרי דיקון קלייבורן בדרמה של ABC/CMT נאשוויל (סדרת טלוויזיה) משנת 2012 ועד שנת 2018 מה שהחל לאחר מכן להתניע את הקריירה המוזיקלית שלו. הוא גם שיחק את ווארד קמרון בסדרת הדרמה לנוער של נטפליקס חופים של סודות. הוא הופיע בתוכנית האלתורים של מי השורה הזאת בכלל? כמשתתף קבוע בין 1999–2005 וחזר כאורח משתתף בין 2017–2020.
ראשית חייו
אסטן נולד בפיטסבורג, פנסילבניה, ועבר לאלכסנדריה (וירג'יניה) כשהיה בן 9, אחרי שהוריו התגרשו. הוא ואחותו הצעירה גודלו על ידי אימם. אביו המנוח, צ'ארלס, היה איש עסקים מקומי בולט, ושותף עסקי לשעבר של הסנטר (פוטבול אמריקאי) בפיטסבורג סטילרס ריי מנספילד. אסטן בוגר בית ספר תיכון אלכסנדריה משנת 1983, היכן ששיחק פוטבול עבור הטיטאנים עשור אחרי אירועי הסרט לזכור את הטיטאנים. הוא ציין בכמה ראיונות כי השחקנית מנאשוויל היידן פנטייר הופיעה סרט בתור בתו של מאמנו בחיים האמיתיים. לאחר מכן למד הוא באלמא של הוריו ואחותו, הקולג' של ויליאם ומרי (College of William & Mary) שם היה חבר באחוות תטא דלתא צ'י וסיים תואר בכלכלה בשנת 1987. במכללה, הוא היה הסולן הראשי בלהקה "N'est Pas" מ-1985–1988. לאחר שסיים את לימודיו, אסטן עבר לאנגליה כדי לערוך את הופעת הבכורה שלו בתיאטרון כששיחק בתפקיד הראשי במחזמר "Buddy" בשנות ה-90 המוקדמות. ההופעה הטלוויזיונית הראשונה של אסטן הייתה בדצמבר 1988 כמתמודד בשעשועון Sale of the Century (תחת השם צ'יפ פוסקאר). הוא זכה בלמעלה מ-32,000 דולר במזומן ובפרסים ב-5 פרקים (13–19 בדצמבר). מאוחר יותר הוא מכר את הפרסים שלו.
קריירה
של מי השורה הזאת בכלל? בשנת 1992, ערך אסטן את הופעת הבכורה שלו בשל מי השורה הזאת בכלל? בעונה הרביעית ו"ניצח" בפרק. לאחר מכן הוא הופיע בפרקים נוספים באותה שנה כשהתכנית רצה בניו יורק. באותו זמן, התוכנית הייתה זקוקה לזמר אלתורים מומחה שני כדי למלא את מקומו של מייק מקשיין. אסטן ערך את הופעתו האחרונה בגרסה הבריטית של התכנית ב-1994 לפני ששב לארצות הברית. אף על פי שהופיע על במות ובמסך לאחר מכן, החזרה שלו לשל מי השורה הזאת בכלל? בשנת 1999 - בפורמט האמריקאי של התכנית בהנחייתו של דרו קארי - ביססה אותו כ"מתחרה רביעי" קבוע בתוכנית. בשל יכולות השירה שלו, הוא צורף לעיתים קרובות למתחרה הנוסף ויין בריידי למשחקים מוזיקליים. אף על פי שהוא לא חזר כאורח קבוע כשהתוכנית קמה לתחייה ב-2013 והופיע רק כאורח מיוחד במהלך העונות ה-13 וה-14 (כיוון שהיה אחד מהשחקנים הראשיים של נאשוויל), הוא חזר לבסוף כמשתתף רביעי בעונה ה-15.
עבודות קומיות אחרות אחריי חזרתו של צ'ארלס לשל מי השורה הזאת בכלל, הוא הופיע בתור עצמו עם חברי השחקנים הקבועים מהתוכנית ויין בריידי, גרג פרופס ובראד שרווד בהמופע של דרו קארי. בשנת 2003 הוא הנחה מיני סדרה קומית חצי מאולתרת למחצה בשם On the Spot. בין השנים 2004–2006, הוא היה חבר בקבוצת הטיולים "Improv All-Stars" והיה חבר צוות חוזר בתוכנית "Drew Carey's Green Screen Show". ב-2011 הוא היה משתתף קבוע בתוכנית "Drew Carey's Improv-A-Ganza" בערוץ GSN. אסטן וחבריו לשעבר בשל מי השורה הזאת בכלל גרג פרופס, ראיין סטיילס וג'ף דייוויס חברו באופן קבוע לסיבוב הופעות ברחבי הארץ ועשו אלתור חי תחת השם Whose" Live Anyway?" באפריל 2014 הפסיק אסטן להשתתף במופע בשל תפקידו בנאשוויל, והוא הוחלף על ידי ג'ואל מוראיי.
הופעות בסרטים בשנת 2001, הופיע אסטן בסרט הטלוויזיה של בילי קריסטל "61*" בתור קווין מאריס, בנו של שחקן הניו יורק יאנקיז האגדי רוג'ר מאריס. היו לו תפקידים קטנים ב-3 סרטים של קווין קוסטנר: הדוור (1997), 13 ימים כטייס של לוקהיד U-2 רודולף אנדרסון' ובסרט "Swing Vote". אסטן גם כיכב בסרטון שירות לציבור בשם "Riding Straight" שהופק עבור תוכנית הלימודים של ה"Motorcycle Safety Foundation": "Motorcycle Rider Course: Riding and Street Skills (MRC:RSS)" שם גילם בחור גולש, שקוע ומורח מטבק וחבר מודאג בבר.
בטלוויזיה אסטן הופיע ככוכב אורח במגוון של סדרות טלוויזיה, ביניהן נשואים פלוס, כריסטין הישנה, מסע בין כוכבים: הדור הבא, מסע בין כוכבים: וויאג'ר, ER (סדרת טלוויזיה), NCIS: לוס אנג'לס, ג'סי (תוכנית טלוויזיה), המנטליסט והמשרד (סדרת טלוויזיה אמריקאית). מ-2012–2018, הוא היה חלק מהקאסט הראשי של נאשוויל (סדרת טלוויזיה), שם גילם את דיקון קלייבורן. הוא גם תרם לפסקול גם כזמר וגם ככותב שירים. הוא כתב ביחד עם דינה קרטר את "I Know How to Love You Now" שהוצג בבכורה של עונה 3. בתחילת 2020, הוא היה אחד מהכוכבים של סדרת נטפליקס פופולרית מאוד "Outerbanks", שם גילם את הנבל הראשי (וורד קמרון). ב-2013, הופיע אסטן כמתמודד סלבריטאי בתוכנית "מי רוצה להיות מיליונר?" וזכה ב-500,000 דולר עבור ארגון הצדקה שלו. בשנת 2017 אסטן לוהק לסדרת פרסומות בטלוויזיה וברדיו בתור קארל הארדי האב, המייסד הבדיוני של רשתות המזון המהיר "Carl's Jr." והארדיס. ב-9 ביולי 2018, הוכרז כי אסטן לוהק לתפקיד חוזר במותחן של "TNT" ספר לי את הסודות שלך. על פי TVLine, "הדרמה עוקבת אחר שלוש דמויות עם סיפורי רקע מטרידים באותה מידה:אמה (שגולמה בידי לילי רייב), שהתמודהה פעם מול רוצח מסוכן, ג'ון (האמיש לינקלייטר של הלגיון), טורף סדרתי לשעבר בחיפוש אחר גאולה, ומארי (איימי ברנמאן)), אם אבלה הנחושה למצוא את בתה הנעדרת. לפי התקציר, "ככל שכל אחת מהן נדחקת לקצה, האמת על העבר והמניעים שלהן הולכת ונעשית עכורה יותר, ומטשטשת. הגבול בין קורבן לעבריין".
במוזיקה ב-25 ביולי 2018 הוענק לאסטן פרס שיא גינס עולמי על "השבועות הרצופים ביותר להוצאת סינגל דיגיטלי מקורי על ידי מופע מוזיקלי". הפרס הוענק לו על הופעתו בסינגל שלו "Halfway Home" בתוכנית "Today" של הNBC. הפרויקט שלו "#EverySingleFriday" הוכרז דרך דף הטוויטר שלו ב-1 ביולי 2016 ורץ מ-15 ביולי של אותה שנה ועד ל-21 ביולי 2017. במהלך 54 שבועות העביר אסטן סינגל חדש בכל יום שישי, אותו הוא עצמו כתב או היה שותף לכתיבתו. האמנים שהופיעו לאורך הפרויקט כוללים את אשלי קמפבל, קולין לינדן, סטיב מנדיל, שרה סיסקינד, קלרה דייוויס והגברת ג'קי וילסון. אסטן משתתף תדיר בגרנד אול אופרי. ההופעה ה-100 שלו נחגגה עם הופעתו במופע בב-20 ביולי 2018. ב-4 בפברואר 2023, אסטן מילא את תפקידו כמארח של קטע ההופעה החיה בשבת של הגרנד אול אופרי. זאת הייתה הופעתו הראשונה בתפקיד זה. ב-[[15 במאי 2019 פורסם כי אסטן חתם עם חטיבת הקונצרטים של APA לייצוג מוזיקלי. הוא ממשיך לבצע סיבובי הופעות ברחבי ארצות הברית ואירופה,שם הוא מבצע את המוזיקה המקורית שלו. בשנת 2023, אסטן הכריז על יציאתו של "One Good Move", סינגל הבכורה מתוך אלבום הבכורה הקרוב שלו, שייצא עצמאית בהמשך השנה.
חיים אישיים
אסטן נשוי לפאטי פוסקר (לבית הנסון), אותה הכיר בקולג'. יש להם שלושה ילדים. המשפחה עברה לנאשוויל לאחר שאסטן לוהק לסדרה (נאשוויל) כשחקן קבוע. אסטן הוא היו"ר הלאומי של הטיולים השנתיים Light the Night, המשמשים לגיוס כספים לטובת האגודה ללוקמיה ולימפומה (LLS). בתו מחלימת לוקמיה.
נטפליקס אנד צ'יל
נטפליקס אנד צ'יל (באנגלית: Netflix and chill; בתרגום חופשי לעברית: [להיכנס ל]נטפליקס ולהירגע) הוא מונח סלנג אינטרנטי המשמש כלשון נקייה לפעילות מינית, כחלק ממערכת יחסים רומנטית או מין מזדמן.
מאז השימוש המתועד הראשון במונח, שהיה שימוש לא מיני בציוץ שפורסם בשנת 2009, הביטוי צבר פופולריות בקרב קהילת הטוויטר ואתרי מדיה חברתית אחרים כמו פייסבוק ו-Vine. בשנת 2015, המונח הפך לתופעת אינטרנט והשימוש הנפוץ בו במדיה חברתית על ידי גולשים בגיל העשרה הוא בדרך כלל מיני.
מקורות המונח
על פי הערכות, השימוש במונח כלשון נקייה לפעילות מינית התקבע באמצע 2014, ועד סוף השנה התפשט בקרב קהילת האפרו-אמריקאים באמצעות טוויטר. באפריל 2015 נוספה הגדרה של הביטוי אל Urban Dictionary, לפיה פירושו "קוד עבור שני אנשים שהולכים אחד לביתו של השני ו[מקיימים יחסי מין] או מבצעים פעילות אחרת הקשורה למין". עד מהרה, המונח התפשט מעבר לקהילת הטוויטר השחורה, והפך לתופעת אינטרנט שזכתה לתשומת לבם של אתרי חדשות כמו הגרדיאן ודיילי מירור.
השפעה
ככל שהשימוש בביטוי זה הפך לנפוץ יותר ויותר, אירועים, מוצרים ושירותים הקשורים לביטוי החלו לצוץ, לרבות הכרה מצד חברת נטפליקס עצמה.
בספטמבר 2015, נוצרה אפליקציית מובייל דמוית טינדר המאפשרת למשתמשים לארגן מפגשים לצורך "נטפליקס אנד צ'יל". בשתי אוניברסיטאות נפרדות, סטודנטים ארגנו אירועי "נטפליקס אנד צ'יל", כאשר אחד מהם בוטל על ידי הרשויות, שסברו שיותר מדי אנשים יגיעו למקום. במהלך אירוע "Maker Faire" בניו יורק, חשפה חברת נטפליקס אבטיפוס לכפתור חדש בשם "The Switch" ("ההחלפה"), כאשר יילחץ - יעמעם את האורות בבית המגורים של המשתמשים, יפעיל הודעת "נא לא להפריע" על המכשירים הסלולריים שלהם ויפעיל את שירות הסטרימינג של נטפליקס, ובכך - יבטל את מרבית ההסחות של המשתמשים. כפתור זה מכונה לעיתים "כפתור נטפליקס אנד צ'יל".
באוקטובר 2015, היזם קורי ויליאמס השיק מותג חדש של קונדומים, שנקרא נטפליקס אנד צ'יל. הקונדומים אושרו על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי לשימוש למניעת הריון ומחלות מין.
בנובמבר 2015, על הנושא את לוגו חברת נטפליקס, שהוצב על מטה החברה בלוס גאטוס, סנטה קלרה, קליפורניה, רוססו בגרפיטי המילים "אנד צ'יל".
לקראת חג המולד, בדצמבר 2015 הוציאה אריאנה גרנדה מיני-אלבום בשם "Christmas & Chill" - משחק מילים על המונח "נטפליקס אנד צ'יל".
בינואר 2016, האמן טום גאלה והחברה ART404 עיצבו את "Netflix & Chill Room", חדר להשכרה בניו יורק באמצעות Airbnb.
בתחילת פברואר 2016 פרסמה חברת נטפליקס את "Netflix and chill study" - תוצאות סקר אודות האופן שבו משתמשים שנמצאים במערכת יחסים משתמשים בשירות שלהם. התוצאות לוו בסדרת פוסטים ברשתות החברתיות עם ההאשטאג "" המקדם את הרעיון שלשימוש בשירותי החברה יש השפעה חיובית על זוגות שנמצאים במערכות יחסים.
ביוני 2016 הוציאה הזמרת-יוצרת דנה (Danah) שיר ששמו "Netflix and Chill" אותו פרסמה ב-SoundCloud. את הרצועה הפיק לני פירס, אמן היפ הופ המכונה Wippy Lion וחבר בקבוצת הפופ האוסטרלית Justice Crew. השיר מהווה ייצוג של השימוש במונח בתרבות הפופולרית.