cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תחבורה בטביליסי
טרוליבוס וחשמלית
במקביל לירידה בשימוש בטרוליבוסים, גבר מאז שנות ה-90 השימוש במיניבוסים קטנים הפועלים כמוניות שירות ומכונים "מרשרוטקה" (маршрутка). מספר הנתיבים המיועדים לתחבורה ציבורית גדל מ-72 ל-223. הפחתת השימוש בטרוליבוסים הביאה גם לשימוש רב יותר במוניות, עד כדי כך שמספר המוניות הפועלות בטביליסי אינו פרופורציונלי לכמות האוכלוסייה. העירייה מנסה להגדיל את מספר המיניבוסים ולהקטין את מספר המוניות במטרה להפחית את הצפיפות ואת זיהום האוויר ברחובות.
בנוסף לטרוליבוס פעלה בטביליסי גם חשמלית שנוסדה בשנת 1883 כקונקה ופסקה לפעול, כמו הטרוליבוסים בסוף 2006.
תחבורה מסילתית
מאז שנת 1966 פועלת בטביליסי רכבת תחתית שאורך קוויה מגיע ל-26.3 ק"מ. הרכבת התחתית פועלת במרווחים של שלוש דקות, ומחברת חלקים מרוחקים למרכז העיר. כיום ישנם שני קווים פעילים. קו שלישי נמצא בתהליך בנייה עוד משנות ה-80, והשלמת הקמתו מתעכבת בשל בעיות מימון. יחד עם הטרוליבוסים סבלה הרכבת התחתית מנפילות חשמל תכופות, והנוסעים בה נאלצו לסבול מעיכובים בנסיעה. ב-10 באוקטובר 1872, נסע הקרון הראשון של רכבת גאורגיה בקטע המסילה הראשון שלה בין פותי שלחוף הים השחור לטביליסי, מרחק 310 ק"מ כאשר הנסיעה ארכה 15 שעות. קו מסילת הברזל בין טביליסי לוולדיקווקז, שהיה אמור לעבור דרך הרי הקווקז הגדול ולחבר את גאורגיה לרשת מסילות הברזל הרוסית, לא הושלם מאז התקופה הסובייטית, וכרגע אין גם כוונה להשלימו. מסילת הברזל שהוחל בבנייתה בינואר 2007, מסילת הברזל קארס-אחלכלכי-טביליסי-באקו, תחבר את גאורגיה לרשת מסילות הברזל באירופה מבלי להזדקק לחיבור לרשת הרוסית. מסילת הברזל אמורה להתחיל בקארס שבטורקיה, לעבור דרך אחלכלכי וטביליסי בגאורגיה, ולהסתיים בבאקו שבאזרבייג'ן.
בשנת 2005, בעקבות תרומה של איש העסקים היהודי-גאורגי-רוסי, בדרי פטרקצישווילי, הוחל בשיפוץ הפוניקולר של טביליסי, שהיה סגור משנת 2000 עקב תאונה שהתרחשה במקום. במאי 2006 הוא נפתח מחדש. הפוניקולר מוביל מפרוורי טביליסי להר מתאצמינדה, שבפסגתו יש פארק, מסעדה גדולה הצופה על טביליסי ומגדל שידורי הטלוויזיה של טביליסי. באמצע הדרך נמצא פנתאון מתאצמינדה וכנסיית מאמאדוויתי.
משבר קיומי
משברים קיומיים הם רגעים בהם אנשים מהרהרים בשאלה האם חייהם הם בעלי משמעות, מטרה או ערך.
משבר קיומי עשוי להיות קשור לדיכאון או לספקולציות שליליות שלא ניתנות לשליטה בנושאים הנוגעים לשאלה: "מה מטרת החיים?" (למשל: "אם יום אחד אף אחד לא יזכור אותי, מה הטעם בכל עבודתי?"). סוגיה זו של המשמעות והייעוד של הקיום האנושי היא מוקד מרכזי במסורת הפילוסופית של האקזיסטנציאליזם.
תיאור
משבר קיומי עשוי להידמות לאנומיה (מצב אישי הנובע מחוסר נורמות) או משבר אמצע החיים.
המשבר יכול להתעורר בעקבות אירוע משמעותי בחייו של האדם - טראומה פסיכולוגית, נישואין, פרידה, אובדן גדול, מותו של אדם אהוב, חוויה מסכנת חיים, בן זוג חדש, שימוש בסמים פסיכואקטיביים, עזיבתם של ילדים בוגרים את בית ההורים, הגעה לגיל משמעותי וכו'. משבר כזה יכול לעורר אצל אדם אינטרוספקציה (התבוננות פנימית) ולחשוף הדחקה פסיכולוגית של המודעות לכך שהאדם הוא בן חלוף.
בפילוסופיה האקזיסטנציאליסטית, המונח 'משבר קיומי' מתייחס באופן ספציפי למשבר של אדם יחיד כאשר אותו אדם מבין שהוא חייב להגדיר את חייו באמצעות הבחירות שהוא בוחר. המשבר הקיומי מתרחש כאשר מכירים בכך שאפילו ההחלטה להימנע מפעולה או לעכב את ההסכמה לבחירה מסוימת היא כשלעצמה בחירה. במילים אחרות, המין האנושי "נידון" לחופש.
טיפול
פיטר ווסל זאפה, פילוסוף נורווגי וחסיד נלהב של ניהיליזם קיומי ואנטי-נטליזם, מפרט במאמרו, המשיח האחרון, ארבע דרכים שהוא מאמין שכל יצור בעל מודעות עצמית משתמש בהן כדי להתמודד עם נושאים הקשורים לאדישות, בידוד, הסחות דעת ועוד :
הקשרים תרבותיים
במאה ה-19 סרן קירקגור טען כי ייסורים וייאוש קיומי יופיעו כאשר השקפות עולם שעוברות בתורשה או שאולות (לעיתים קרובות השקפות בעלות אופי קולקטיבי) מוכחות כהשקפות שאינן מאפשרות לאדם להתמודד עם חוויות חיים בלתי צפויות וקיצוניות. פרידריך ניטשה הרחיב את השקפותיו והציע כי מותו של אלוהים - אובדן האמונה הקולקטיבית בדת והמוסר המסורתי - יצר משבר קיומי נרחב יותר עבור המודעים הפילוסופיים.
משבר קיומי אכן נתפס כליווי הבלתי נמנע של מודרניזם. בעוד שאמיל דורקהיים ראה במשברים אינדיבידואליים תוצר לוואי של פתולוגיה חברתית והיעדר (חלקי) של נורמות קולקטיביות, אחרים ראו באקזיסטנציאליזם כדבר הנובע באופן נרחב יותר מהמשבר המודרניסטי של אובדן המשמעות ברחבי העולם המודרני. הניסינות למלא את החוסר שנוצר בעקבות אובדן המשמעות כוללות למשל דת שהתחדשה על ידי חוויית האנומיה (כמו אצל מרטין בובר), או קיום אקזיסטנציאליזם אינדיבידואליסטי המבוסס על התמודדות ישירה עם המוח האבסורדי של גורל אנושי בתוך יקום חסר משמעות וזר, כמו אצל סארטר וקאמי.
ארווין יאלום, סופר ופסיכיאטר יהודי אמריקאי, פרופסור אמריטוס לפסיכיאטריה באוניברסיטת סטנפורד, תרם תרומה מהותית לתחום הפסיכותרפיה הקיומית. רולו מיי הוא אחד ממייסדי הגישה הזו.
פרדריק ג'יימסון הציע כי הפוסטמודרניזם, עם התרחבות המרחב החברתי על ידי תרבות צריכה חזותית, החליף את הזוועה המודרניסטית של הנושא המסורתי ואת המשבר הקיומי של פעם, על ידי פתולוגיה חברתית חדשה של השפעה שטוחה ונושאים מקוטעים.
דנטה אליגיירי
תולדות חייו
דנטה נולד בשנת 1265 למשפחה מהמעמד הגבוה בפירנצה שבאיטליה. דנטה השתייך לענף הלבנים במפלגה הגואלפית (Guelf), שהייתה מעורבת בברית התנגדות פוליטית מורכבת נגד השליטים באותה תקופה, הגיבלינים. דנטה טען כי מוצאו מ"הזרע הקדוש" של "הרומאים האמיתיים", אך האדם המוקדם ביותר בשורשי משפחתו שידוע בשמו נולד רק בראשית המאה ה-12.
אביו, אליגיירו דה בֶּלִּינְצ'וֹנֶה היה מן הגואלפים הלבנים, אך לא סבל ככל הנראה מרדיפה לאחר שמשפחתו ניגפה בפני הגיבלינים בקרב מונטפרטי. אמו, דונה בלה דל'י אבאטי, נפטרה כשהיה דנטה בן חמש או שש, ואביו נישא מחדש ללפּה די קיאריסימו צ'אלוּפּי, שילדה שני אחים לדנטה: אחיו פרנצ'סקו ואחותו טנה (גַאֶטנה). בהיותו בן שתים-עשרה, הוסכם על נישואי דנטה וג'מה, בתו של מסר מנטו דונאטי. דנטה נשאה לאשה בהיותו בן עשרים, ונולדו להם מספר ילדים, וכפי שאירע לעיתים תכופות עם אנשים מפורסמים, ילדים רבים נוספים העמידו פנים שהם מצאצאיו.ידוע רק מעט על החינוך שרכש, אך מניחים כי דנטה למד בביתו או בבית-ספר סמוך למנזר. אף שבתקופה זו הייתה איטליה, בדומה למדינות אחרות באירופה, בנויה מנסיכויות רבות שהקשר ביניהן היה רופף, ושפתן שונות, בכל זאת דנטה היה בקי בשירה הטוסקנית והסיציליאנית, ואף חקר את המינסטרלים של פרובאנס שבצרפת, ואת השירה הלטינית (ובמיוחד ורגיליוס).
כשהיה בן שמונה-עשרה פגש את גווידו קבאלקנטי, לפו ג'אני, צ'ינו דה פיסטויה וברונטו לטיני, שביחד הפכו למנהיגי "הסגנון החדש המתוק". בילדותו דנטה פגש את באטריצ'ה פורטינארי, בתו של הבנקאי פולקו פורטינארי, והתאהב בה ממבט ראשון. בשנת 1283 ראה אותה שנית ברחובות העיר, והם החליפו ברכת שלום. מעולם לא היה ביניהם קשר מעבר לכך, אך שתי הפגישות היו משמעותיות עבור דנטה. הוא הקדיש לביאטריצ'ה את ספרו "החיים החדשים", שחיבר בשנת 1293, והשירים שכתב בהשראתה הותירו חותם על הסגנון האיטלקי החדש בשל טיפולו המיוחד בנושאי האהבה. ביאטריצ'ה הפכה עבורו לסמל של מלאך, אמצעי לגאולה.
ביאטריצ'ה נפטרה בשנת 1290, ודנטה מצא מקלט בספרות הלטינית, בהעמקת לימודי הפילוסופיה והתאולוגיה, ובוויכוחים שבין המסדרים המנזריים של הפרנציסקנים והדומיניקנים שסערו באותה תקופה בפירנצה. בשנת 1289 לחם בקרב קמפלדינו עם האבירים הפלורנטיניים כנגד ארֶצו. מאוחר יותר, היה רופא ורוקח, בין היתר משום שב 1295 יצא חוק שדרש מאצילים המעוניינים במשרה ציבורית להיות חברים באחת מהגילדות. הקריירה הפוליטית של דנטה בעירו לא הייתה מזהירה, בין השאר כי יכולתו להשפיע בכהונה זו או אחרת הייתה מוגבלת בגלל לחצים חיצוניים מצד האפיפיורות ומלכות צרפת, שחרגו הרבה מעבר לפוליטיקה הפנימית של העיר.
בשנת 1301 נשלח דנטה בראש משלחת לרומא, שכוונה לברר את כוונותיו של האפיפיור ביחס לפירנצה. האפיפיור, בוניפקיוס השמיני, שילח את הנציגים האחרים במהרה וביקש מדנטה להישאר ברומא. במקביל, נכנס שארל, רוזן ולואה, אחיו של פיליפ היפה מלך צרפת, אל פירנצה מלווה בגואלפים השחורים (יריבי הגואלפים הלבנים, אליהם השתייך דנטה) ובמשך שישה חודשים החריבו את העיר וחיסלו את רוב יריביהם. ממשלה חדשה בראשות הגואלפים השחורים הוקמה בעיר ודנטה נידון לגלות של שנתיים ולתשלום קנס עצום. במהלך גלותו הגה את הרעיון של יצירתו "הקומדיה האלוהית", והתחיל לחברה בשנת 1308.
בהתאם ל"המלצתו" של בוניפקיוס החליט דנטה להישאר ברומא. מאחר שלא היה יכול לשלם את הקנס, נדון באופן רשמי לגלות מתמדת והיה צפוי להוצאה להורג אם ייתפש על ידי חיילים פלורנטינים. אחרי מספר ניסיונות כושלים לחזור לשלטון בפירנצה, נואש דנטה מן התככים הכרוכים בכך ופנה להתוויית היסודות לקומדיה האלוהית – יצירה הבנויה ממאה שירים, המחולקים לשלושה ספרים, שבכל אחד מהם שלושים ושלושה שירים, ושיר מבוא אחד.
דנטה עבר לורונה כאורחו של ברתולומאו דלה סקאלה ולאחר מכן לסרזנה שבליגוּריה ואחרי כן נטען כי חי זמן מה בלוקה אצל הגברת גֶ'נטוּקה. טענות פחות אמינות טוענות כי שהה גם בפריז ובאוקספורד.בשנת 1310 פלש הנרי השביעי מלוקסמבורג לאיטליה ודנטה כתב אליו ולנסיכים איטלקיים אחרים מספר מכתבים פומביים המעודדים אותם להתמודד עם הגואלפים השחורים בפירנצה. שליט פירנצה מחל בינתיים לרוב הגואלפים הלבנים שבגלות, אך מכתביו של דנטה מנעו מחילה כזו ממנו. בשנת 1312 תקף הנרי השביעי את פירנצה והביס את הגואלפים השחורים, ככל הנראה ללא מעורבות מצידו של דנטה. מותו, שנה לאחר מכן, מוטט את התקווה האחרונה של דנטה לשוב לעירו. הוא חזר לוורונה ושם חי תחת חסותו ובתמיכתו של קנגראנדה דלה סקאלה, שזוכה בהתאם במקום בגן העדן של דנטה. בשנת 1315 כפה אוגוצ'ונה דלה פאגּ'וּוֹלה (השליט הצבאי של העיר) הענקת מחילה לגולים. דנטה נמצא גם הוא ברשימה, אך נדרש לשלם סכום כסף ולהשתתף בטקס דתי בו יוצג כעבריין וסירב להשפלה הפומבית הזו.
בשנת 1318 הוזמן דנטה על ידי נסיך רוונה לשהות כאורחו. שם השלים את "גן עדן", החלק השלישי והאחרון של יצירתו הקומדיה האלוהית, וזמן קצר לאחר מכן נפטר, קרוב לוודאי ממלריה. הוא נטמן בכנסיית סן פייר מאגּ'ורה בנוכחות נכבדי העיר וילדיהם. לאחר מותו נוצקה בדמות פניו "מסכת מוות", שככל הנראה חיקוי שלה מוצג בפאלאצו וקיו בפירנצה. מותו גרם לחרטה רבה בעולם הספרותי של איטליה. על קברו חקוק שיר המיוחס לתלמידו ברנדרדו קאנאצ'ו החתום במילים: "הוא נולד בפירנצה, אם מעט אוהבת". עמיתו המשורר צ'ינו דה פיסטויה חיבר לזכרו את השיר "במעלה המדרון, אהבה, של ההר הגבוה".
יצירתו
בכללות דנטה בתחילת דרכו עסק ביצירתו באהבה, מושפע מיצירות כמו רומן הוורד; לאחר מכאן בפילוסופיה; ובשיאו בתאולוגיה.
הקומדיה
יצירתו הגדולה של דנטה היא "הקומדיה האלוהית" (בשמה המקורי: "הקומדיה"), שיר חלום חזיוני דתי, סוגה נפוצה בימי הביניים, שהגיעה לשלמות ביצירתו. "הקומדיה" נחשבת לפואמה השירית הגדולה ביותר של הספרות האיטלקית ונדבך של הספרות הקנונית העולמית. זו יצירה שירית-תאולוגית-אתית-פילוסופית-מדעית-אמנותית, בת 14,233 שורות שיר, שדנטה חיבר בשנים 1308–1320. ליצירה שלושה חלקים: סיפור העלילה פורשׂ בגוף ראשון את חזיון מסעו של המשורר מהגיהנום אל גן-עדן במהלך השבוע הקדוש (מיום השני הקדוש עד חג הפסחא) של אביב 1300, כשבגיהנום ובכור המצרף מדריכו המשורר הרומי ורגיליוס, ובגן-עדן מדריכתו ביאטריצ'ה, אידיאל האִשָּׁה המושלמת ואהובת נעוריו של דנטה. הסיפור מתרחש כשדנטה בן 35, מה שנקרא בזמנו גיל מחצית החיים. הדמויות בעלילה הם אנשים שנפטרו עד אותה שנה, חלקם דמויות ביצירות ספרותיות. דנטה כתב את הקומדיה בדיאלקט אזורי, טוסקני, שבמידה רבה אומץ בזכות יצירתו כנוסח המועדף לשפה האיטלקית המתהווה והפך לשפה הראויה לביטוי הנעלה ביותר.
מחד, ב"קומדיה" דנטה הוא המליץ למחשבת ימי-הביניים ומגן על החברה של ימי הביניים, המבוססת על קשרים הגיוניים-מיסטיים בין המציאותי והעל-מציאותי, בה הדת מרכז לכל הפעולות האנושיות, דת הנובעת ממקור אחד ושואפת אלי ההבנה הא-להית: ההגיון המטאפיזי והאחדות הא-להית. יצירתו מתעלה למן הצמצום שבגורל-הפרט הכבול בחבלי חטא, אל הגדולה של אנשי המעלה, ולבסוף אל עולם האידאות וחזיון הבורא. בה מתאחדת ההשקפה הכללית של המאה ה-13 עם ניסיונו האישי להיגאל מייסורי הגלות במסע לשירה נבואית.
מאידך, יצירתו משקפת התבוננות אנושית של המאה ה-14 על חיי המעשה בעולם הזה, ופריקת עול כבלי הכנסייה, מבוא לרנסאנס. כתב בנדטו קרוצ'ה: 'בדנטה, ימי הביניים האכזריים, על סגפנותם הקשה או לוחמה קשה ומאושרת, כבר לא קיימים... אולי אין אף שיר גדול, כה חופשי, כ"קומדיה", מהתלהבות ממלחמה כמלחמה... במקום סגפנות, יש אמונה נחושה, מחוזקת במחשבה ובדוקטרינה; במקום התלהבות ממלחמה, התלהבות חברתית. אלו השתייכו בעיקר לאיטליה בת זמנו, או מכל מקום השתייכו למצפונו, והיו מושא לדאגה מתמשכת ואינטנסיבית, לרגש אנושי'.
"הקומדיה" שיר מקיף ועמוק על נפש האדם והעולם, זכתה לתפוצה מדהימה בקרב קהל הקוראים האיטלקי לדורותיו, נחשבת ליצירה החשובה ביותר שחוברה באירופה בתקופת ימי הביניים, ולאחת מפסגות השירה העולמית; יצאה לאור במהלך הדורות במאות כתבי-יד ומהדורות, תורגמה במאות תרגומים לשפות שונות, וחוברו עליה אינספור פירושים, מאמרים, ומחקרים.
תכונות יצירתו
מזה דורות רבים דנטה נחשב לגדול המשוררים האיטלקים ולאחד מגדולי המשוררים שבכל האומות ובכל הזמנים. דנטה היה תלמיד של נביאי ישראל ובמיוחד של דוד (אותו כינה "הנביא"), של משוררי רומא ובמיוחד של ורגיליוס (אותו כינה "המשורר"), של חכמי יוון ורומא ובמיוחד של אריסטו (אותו כינה "הפילוסוף"), של תאולוגים ובעיקר של תומאס אקווינס, של מיסטיקנים, של משוררים פרובנסאלים, ועוד. בכל זאת, חותם המקוריות ניכר בכל שורה ובכל מילה מיצירתו, כך גם הפשטות והכנות של כתיבתו.
"הקומדיה" ראשית-כל יצירה אישית של מחברה, המבטאת את תכונותיו האישיות:
וכשם ש"הקומדיה" מבטאת את תכונותיו האישיות, כן משקפת תכונות כלליות גדולות, שבזכותן כינוהו: "משורר גדול כי אדם גדול":
כוונות מוסר גדולות
כתב דוד אריה פרידמן: "בתפיסת עולמו של דנטי יש הרבה מיסודות היהדות של המסורת בצורה של נצרות אדוקה, עד שלפעמים נראה לנו כאילו דיבר אלינו מתוך גרונו איזה יהודי בעל-מוסר הירא וחרד מפני דינו של גיהנום. וגם אנושיותו היא סוף-סוף כבירה הרבה מנצרותו. מתוך צער וייסורים יצר דנטי את השירה היותר רוממה, שיצר הרוח האירופי במשך תקופות רבות. למרות השנאה והזעם הממלאים אותה היא מחזקת בנו את האמונה בטוב וביפה. מלחמות כבדות עברו על נפשו, אבל לידי שלמות מפליאה הגיע ביצירתו. ביטחון חזק מרחף על פני-יצירתו ואישיותו גם-יחד. סוד החיים הנצחיים יפכה בה. עין הא-להים צופיה עלינו מתוכה. קול ש-די יישמע לנו. אף האדם בן-זמננו שומע את קולו המנחם של החוזה הזעום: היטהר! ".
לשון פשוטה
בתקופת דנטה היה מקובל באיטליה לחבר יצירות רציניות בלשון לטינית עבור מלומדים, ויצירות בינוניות בשפה עממית מדוברת (איטלקית) עבור ההמון. דנטה היה הראשון שחיבר יצירה רצינית גדולה בלשון איטלקית. כדרך הקדמונים, הוא חיבר את "הקומדיה" בלשון פשוטה בתכלית הפשטות, מה שאיפשר לכל אדם לקוראה.
כתב קולרידג': "הדימויים של דנטה לא רק שלקוחים מטבע פשוט, ומובנים לכל, אלא תמיד מצורפים לרגש אוניברסלי המתקבל מהטבע, ולפיכך משפיעים על הרגשות הכלליים של כל האנשים. מהבחינה הזו, המצוינות של דנטה גדולה מאד".
צמצום
בכובד-ראש דנטה עסק ביסודות הדברים בקיצור נמרץ. כך עולמות שלמים יכולים להיות מקופלים במילה אחת, דמות מורכבת מאופיינת בשורת-שיר, שיטה פילוסופית מסוכמת בשורות ספורות, וכיוצא בזה. הצמצום דורש מהקוראים להשלים את הפרטים של שירתו ולחשוב על משמעותה.כתב שלי: "מילותיו חדורות ברוח, כל אחת מהן ניצוץ של מחשבה שלא ניתנת לכיבוי; והרבה מהן עדיין מונחות באפר הולדתן, מעוברות בהארה שעדיין לא מצאה אף מדריך". ותומאס קרלייל כתב: "בדנטה הצמצום הזה הוא מושרש בטבעו ומיוחד לו. מלה אחת מפוצצת ואחריה דממה, בלי נשמע קול עוד. שתיקתו מדברת יותר ממילים".
במהלך הדורות חוברו פירושים רבים ל-"קומדיה". ברוב הפירושים ליצירתו, ובמיוחד אצל מפרשיו הראשונים, לעיתים תכופות שורה או שורות אחדות, של דנטה, מפורשות בפסקה ארוכה.
אלגוריה
שירת ימי הביניים היא שירת אלגורית. האלגוריה חזון במובן רוחני (שירה) ובמובן חושי (מראה), כלומר תוכן רוחני הנתון בלשון-מראות, ומשום כך קרובה ומובנת לאותם דורות שהיו עדיין חוזי חזיונות .הפשט מהווה משל למשמעות נסתרת, ולעיתים תכופות אפשר לפרשו באופנים רבים.
"הקומדיה" אלגוריה מורכבת, הבנויה מאלגוריה כללית (ורגיליוס מסמל את השכל האנושי, וביאטריצ'ה תאולוגיה וגילוי שכינה) ואלגריות קטנות רבות, המצטרפות לאלגוריה אחת. לדוגמה, בפתיחת הקומדיה (בשיר הראשון), היער האיום סמל לחטאות נעוריו של דנטה, או למצב הפוליטי באיטליה בזמנו, או לריבוי דעות אנושי המבלבל את הדעת, או למצב הבורות והשחיחות של האנושות; דנטה פוגש נמר, אריה וזאבה המסמלים בהתאמה את המידות הרעות של תאווה, גאווה, ורדיפת בצע; או את פירנצה המחולקת פוליטית בין "לבנים" ו"שחורים", את מלכות צרפת, ואת חצר מלכות רומא. לעיתים לאותה אלגוריה משמעויות שונות בחלקים שונים של "הקומדיה".
פרנצ'סקו דה בוטי, בפירוש המתפרש על אלפי עמודים, השתדל לבאר את כל האלגוריות שביצירה.
ידע אנצקילופדי
יצירת דנטה מבוססת על למדנות עצומה וידע אנציקלופדי. דנטה השקיע ביצירתו את קנייני הדעת והתאולוגיה של תקופתו ושל תקופות שקדמו לה. לפיכך, ליצירתו רבדים תאולוגים, מוסריים, פילוסופים, נומרולוגים, מדעיים, היסטוריים, פוליטיים, חברתיים, אסתטים, ותרבותיים.
כתב משה דוד קאסוטו: "סיפקו חומר לדנטי המסורת הנוצרית והמסורת של רומה ויוון, ספרי המקרא והברית החדש וספרי המשוררים והוגי הדעות הלטיניים והיווניים, המדע של זמנו והאגדות העממיות, הספיקולציות הפילוסופיות והשקפת ההמון, זכרונות ימי קדם וזרמי החיים בסביבתו, ניגודי המדינות וסכסוכי המפלגות, ההסתכלות בטבע והעיון בסודות ההויה הא-להית".
ציוריות
לסינג הגדיר את הציוריות בשירה ככתיבה המציגה עצם הנתפס על ידי החושים בחיוניות לפני השכל באופן שיש לו אותה השפעה שיש לציור. שירת דנטה מתאפיינת בציוריות. רבים טוענים שאין כמוה אצל אף משורר אחר, עתיק או מודרני. לא בכדי המהדורות המאוירות של הקומדיה היו לז'אנר אמנותי בפני עצמו. על המאיירים של הקומדיה נמנים פצ'ינו די בואונגווידה, מיקלינו דה בזוצו, ברתלומאו די פרואוזינו, פריאמו דלה קוארצ'ה, ג'ובאני די פאולו, "אמן חיי הקיסרים", אנטוניו גריפו, גוליילמו ג'ירארדי, סנדרו בוטיצ'לי, פדריקו זוקארי, ויליאם בלייק, גוסטב דורה, מוביוס, אלברטו מרטיני, סלבדור דאלי, וציירים רבים אחרים. התמונות שדנטה רשם בשירתו אף הקדימו התפתחויות שנעשו באמנות הציור בדורות מאוחרים יותר. מיכלאנג'לו ורפאל היו חסידים של דנטה. אם-כך, מה מייחד את הציוריות של שירתו? כתב לי האנט (בהתייחסו לגיהנום של הקומדיה): "נכון מה שנאמר, שכאשר דנטה גדול, אף אחד לא מתעלה עליו. אני מטיל ספק אפילו אם מישהו משתווה אליו, באינטינסיביות התמידית ובמגוון הבלתי פוסק של ציוריו; ומה שהוא מצייר נובע לגמרי מכוחותיו; כצייר הרושם דמויות הקמות לתחייה, וכהמשיכן לפעול בעצמן, מפחידות את יוצרן. כל תנועה, מילה ומבט של היצורים האלו נהיה מלא ברגישות וברמזים. מה שבלתי נראה נמצא ברקע של הנראה; חשיכה נעשית מוחשית; דומיה מתארת דמות, לא, מעצבת את החלק החשוב ביותר של הסיפור. מילה משמשת כניצוץ אור, המציג איזו סביבה קודרת, מקום בו עומד מגדל, ופנים נוראות נשקפות מהחלון; או מקום, שלרגליך, מלא בקולות נצחיים, תהום אחד נשמט מפני אחר באור חיוור של ייסורים."
כתב ג'ון ראסקין (בהתייחסו לגן העדן הארצי שבכור המצרף של הקומדיה): "המטרה הראשונה של דנטה, בציורי נוף, להציג ראיה לחירות מושלמת, ולטהרה והיעדר חטאים בטבע חדש, מחליף דרכים ללא מוצא בדרכים מאושרות. כך שכל אותם סייגים ופורמליזם שנדרשו לו באי-שלמות, מסולקים בגן העדן; ואפילו חוסר המוצא של היער, הדבר האיום ביותר עבורו בימיו של חטאים וקיצורי דרך, עתה משמחו בימים של טהרה. וכשם שהיעדר סייגים ומעבה החטא הובילו לסדר המרוסן והנורא של עונש נצחי, כך היעדר סייגים ומעבה מידה טובה חופשית מביאים לסדר אוהב ומקובץ של אושר נצחי. היער הזה, אפוא, דומה מאוד לזה של קולונוס בכמה היבטים - בשלוותו ובמתיקותו, ובאינספור ציפוריו; הוא נבדל ממנו רק בנותנו לרוח קלה לנשוב בו, ולפיכך דק יותר מהיער היווני; השורות העדינות המתארות את שירת הציפורים המתמזגת ברוח, ואת העלים כולם פונים לכיוון אחד, הועתקו, פחות או יותר, על ידי כל משורר מאז דנטה. הן, ככל הידוע לי, הפסקא המתוקה ביותר של תיאור יער המצוייה בספרות."
מוזיקליות
דנטה החשיב את ורגיליוס לרבו בשירה. "הקומדיה" מבוססת על שיחות המבטאות רגשות כנים ואמתיים, כדוגמת האקלוגות של ורגיליוס. כשם שורגיליוס, במאמץ אמנותי כביר, הצליח ב-"אינאיס" לרומם את הלשון הלטינית להרמוניה מוזיקלית מופלאה, כך הצליח דנטה לעשות זאת ללשון האיטלקית. ב"קומדיה" החריזה מלווה כהד פעמונים את הנעימה היסודית בכל שיר.
פרפקציוניזם
דנטה, כורגיליוס, היה אמן גדול השואף לשלמות. הוא קרוב יותר ברוחו לעולם העתיק מאשר לעולם המודרני, וכקלסיקנים יצק את יצירתו בצורה מוקפדת, כזו שתשמש מופת לדורי דורות.
מיסטיות
דנטה היה איש-חזון ומיסטיקן. למרות המאמץ הפרשני העצום, במהלך הדורות, להבין את יצירתו; היא הייתה ונותרה חידתית.
כתב דה סנטקטיס: "הקומדיה הא-להית היא האחדות העצומה ביותר שהשכל האנושי יצר, עולם שירי עם חוקים וצווים משלו... העולם הדנטסקי איננו מבואר עד כה אלא באופן עקיף, איננו רואים אלא את השטח, מה שפנימי חומק מאיתנו."
פרשנות דנטה
באיטליה, עוד בדורו של דנטה, החל מפעל עצום של פרשנות ל"קומדיה האלוהית". על מפרשיה הראשונים והחשובים (במאה ה-14) נמנים ג'קופו דלה לאנה (הנחשב לאבי פרשנות הקומדיה), בוקאצ'ו (שגם חיבר את הביוגרפיה המקיפה הראשונה שלו), בנוונוטו דה אימולה, פרנצ'סקו דה בוטי, ואחרים. האופי האנציקלופדי של שירת דנטה הביא בהדרגה את הדורות הבאים לעיסוק אנציקלופדי ביצירתו. בתקופת הרנסאנס מפרשי דנטה נעזרו בתחומי לימוד ובמחקרים על מנת להבין את יצירתו. כך לנדינו פירש את "הקומדיה" על פי הפילוסופיה האפלטונית ועל סמך מחקר תולדות פירנצה והתרבות הטוסקנית; וולוטלו פירשה בזיקה לשירה הפרובנסאלית שהשפיעה על דנטה; ג'ובאן בטיסטה ג'לי השתמש בתאולוגיה, בבלשנות ובמדעים כדי להסביר את רעיונותיו. הפירוש ל"קומדיה" מאת ההומניסט הפלורנטיני לנדינו, שיצא לאור ב-1481, נהיה לפירוש המרכזי המצורף למהדורותיה בדורות הבאים. במאה ה-16 האקדמיה של פירנצה העבירה במשך שנים הרצאות שבועיות על "הקומדיה"; על המרצים נמנו הפילוסוף ג'ובאן בטיסטה ג'לי והמדען גלילאו גליליי.
במאה ה-17 וה-18 העניין ביצירתו של דנטה שכך, עד שהתעורר מחדש מהמאה ה-19 ואילך, כשגדולי המשוררים והמבקרים והבלשנים האיטלקים, כגון ליאופרדי, ג'ובאני פסקולי, פרנצ'סקו דה סנקטיס, וניקולו תומאסאו, הדגישו את ערכה הגדול של יצירתו, ומהדורות מבוארות חדשות של יצירתו יצאו לאור. באנגליה ורנון ויליאם וורן חיבר פירוש מקיף ל"קומדיה" על יסוד פירושו של בנוונוטו דה אימולה.
בשלהי המאה ה-19 המבקר האיטלקי-שווייצרי סקרטציני חיבר את "אנציקלופדיה דנטסקה", מילון ביקורתי מקיף לחיי דנטה ויצירתו, הכולל בערכיו גם תמצית מיטב הפירושים ל"קומדיה". בשנת 1921 הפילולוג מיקלה ברבי ייסד את כתב-העת המדעי "לימודים דנטסקים". בשנים 1978-1970, לרגל שבע-מאות שנה להולדת דנטה, בשיתוף פעולה עולמי, יצאה לאור "אנציקלופדיה דנטסקה" חדשה בשישה כרכים בעריכת המבקר והיסטוריון הספרות אומברטו בוסקו, העוסקת ביצירת דנטה, לשונה וביקורתה, וכוללת גם ערכים על אישים שעסקו ביצירת דנטה במהלך הדורות, ומאמרים על חייו ויצירתו.
ביקורת דנטה
להלן קטע מביקורתו של לנדור על דנטה : מארוול: כמעט כל הדמויות ב"תופת" וב"צור המצרף" הן חדלי אישים שלא מעוררים שום סימפתיה, ולא מקדמים שום מעשה. לאחר ציונם, עמוד אחר עמוד, הטובים, הרעים, והאדישים, אני מוצא בקושי חמישית מהם ראויים לקריאה שנייה. זה איננו כך באיליאדה, באודיסיאה, ובגן העדן האבוד.
מילטון: המשורר הגדול של איטליה - גדול באינטנסיביות של מחשבתו ובהבנה - בנה גיהנום וכור מצרף לשכן בו אפיפיורים, בישופים, ומכובדים אחרים. נועז ככל שהיה, הוא חשש מהאש הקרובה אליו יותר מאשר האש שלמטה; לפיכך לסאטירה התמציתית שלו קרא קומדיה א-להית. מעולם לא היה תיאטרון כה נרחב עם כל כך הרבה שחקנים.
מארוול: באמת! זו קומדיה בה השחקנים לא מוצאים אף בדיחה.
מילטון: אליגיירי ביקש גמישות שרירית ועטה מסיכת ברזל; אך מה חמות הדמעות שהזיל אוהבה של ביאטריצ'ה על פרנצ'סקה דה רימיני, ועל ילדי אוגולינו! הייתי מעדיף לחבר שתי סצינות כאלה מאשר עשרים שירים כמו "מלכת הפיות".
מארוול: האלגוריה הפכה למעייפת.
השפעת דנטה על שירת המערב
עוד בתחילת הרנסאנס, יצירתו של דנטה השפיעה על הספרויות של הלשונות הלטיניות (איטלקית, קטלונית, אנדלוסית, צרפתית, ספרדית), ועל התפתחות אמנות הציור האיטלקית. בחצי השני של המאה ה-15 יצירתו הייתה מרכזית למשוררי חצר בית מדיצ'י בפירנצה. ההשפעה הלכה והתרחבה לשאר אירופה בעיקר בדורות מאוחרים יותר, ובמיוחד בתקופה הרומנטית. באנגליה לדנטה הייתה השפעה על היצירה של צ'וסר ("בית התהילה") מילטון ("גן עדן האבוד"), בלייק (שאף אייר ציורים ל"קומדיה"), לנדור ("פנטאמרון"), קולרידג', שלי, ביירון ("נבואת דנטה"), טניסון, ואחרים. לדעת ג'ון ראסקין, הקומדיה של דנטה היא הנקודה שסביבה נעה כל התרבות המערבית. לדעת טי. אס. אליוט: "דנטה ושייקספיר מחלקים ביניהם את העולם. אין שלישי זולתם". בצרפת ויקטור הוגו החשיב את עצמו כתלמיד של דנטה. בגרמניה שלגל תרגם חלק מהקומדיה. המשורר האמריקאי לונגפלו תרגם את כולה לאנגלית. על הכותבים המודרניים שהושפעו מיצירת דנטה נמנים אמרסון, בורחס, אלכסנדר בלוק, אנה אחמטובה, אוסיפ מנדלשטם, מריו לוצי, יוסף ברודצקי, ואחרים.
השפעת דנטה על השירה העברית
לדנטה הייתה השפעה משמעותית על השירה העברית באיטליה. עמנואל הרומי, בן דורו של דנטה, חיבר את "מחברת התופת והעדן", ככל הנראה בהשראת "הקומדיה". בהשראת "גן עדן" של דנטה, משה ריאטי חיבר את "מקדש מעט". כמו-כן "תפתה ערוך" מאת רבי משה זכות, והמחזה "עדן ערוך" מאת יעקב דניאל אולמו, חוברו בהשפעתו. שד"ל חיבר שיר בשבחו ביום מלאת שש-מאות שנה להולדתו, וחיקהו בשירו "עמק החרוץ".
בתקופת ההשכלה חוברו כמה יצירות בהשפעתו, כגון "מחזה ש-די" לשמואל רומנלי, ו-"קהל רפאים" למשה לייב ליליינבלום.
דנטה היה המשורר האהוב ביותר על זאב ז'בוטינסקי, שהיה נושא בכיסו את "הקומדיה" בשני כרכים, כמעט תדיר, ובכל שעה שהיה פנוי היה מוציאם מכיסו ומעיין בהם. הוא אף תרגם שירים מתוך "תופת". טשרניחובסקי התפעל מתרגום ז'בוטינסקי והתכתב עמו על מנת שיתקן את תרגומו לפי השגותיו, אך ז'בוטינסקי לא הסכים לתיקוניו של טשרניחובסקי ועמד על דעתו.
לאה גולדברג העריצה את שירת דנטה, תרגמה מקצתה, וחקרה ולימדה את יצירתו. השפעתו ניכרת על ספר שיריה "שארית החיים". בשנת 1965 "קול ישראל" שידר הרצאה של גולדברג על דנטה, לציון שבע-מאות שנה להולדתו.
בשנת 1990 יצא לאור ספר השירה "האש המעדנת" מאת אלון אלטרס, מחזור שירים שנושאם קשור ל"קומדיה".
תרגום שירת דנטה
קשה מאוד לתרגם כראוי את שירת דנטה מהסיבות הבאות:
לפיכך, כדי לתרגם את שירת דנטה, מתרגמיו נקטו באיזושהי פשרה (רובם ויתרו על החריזה בהעדיפם את הדיוק). למרות האתגר הגדול בתרגום יצירתו, יש יותר מ-400 תרגומים ל"קומדיה" ב-52 שפות. לדעת ישורון קשת, ורבים סבורים כמוהו, עצום הוא ההבדל בין טעמה ורושמה של "הקומדיה" במקורה האיטלקי, ובין הטעם והרושם שאפשר להפיק מתרגומה, אפילו המשובח ביותר, כי לשונה של "הקומדיה" לשון מאוד סינתטית, הן בגלל הצמצום השירי של שפת דנטה, בגיבוש שאין למעלה ממנו, והן בגלל "האוניברסליות" של הלשון האיטלקית העתיקה. משוררים אנגלים סברו שהלשונות הלטינית והאיטלקית הרבה יותר מוזיקליות מהלשון האנגלית, וממילא אי-אפשר להגיע בה לאותה צליליות פיוטית והרמוניה מוזיקלית.
דנטה בעברית
התרגום העברי העיקרי ל"קומדיה" הוא זה של עמנואל אולסבנגר, שעמל עליו במשך שנים רבות, ותרגם את יצירת דנטה בחרוז לבן יאמבי, בהתחשב במיטב חוקריו, מפרשיו ומתרגמיו, מתוך כוונה ברורה שחשובה יותר הנאמנות לביטוי והשמירה על הקצב מן החרוז.
לדעת ישורון קשת, מספר הפגימות בתרגומו מועט הוא, ומרובות בו שורות שיריות להפליא. פנינה נוה שיבחה את תרגומו ככולו אומר פשטות של יצירת מופת אמיתית, תוך נאמנות לרוחו של דנטה כפי שהעלו אותה דורות של חוקרים; ואת סגנונו העברי-איטלקי, שרוח המקרא ניכרת בו, בלי מאמץ להשגת רושם כלשהו. לדעת עמנואל בן גריון, התרגום המקראי של שאול פורמיגיני יותר חיוני ועברי ממנו, והתרגום של ז'בוטינסקי יותר אמנותי ממנו, אולם לאולסבנגר עומד יחס היראה-שלו לגבי יצירת הענק המקורית. אהרון בר שמואל הסתייג מהתרגום כמאולץ, ומצורות דקדוקיות קשות שאינן מוצדקות בהיעדר חרוזים; ולעומתו כינה את תרגומו של ז'בוטינסקי ניסיון מאלף, שיש בו פה ושם אומץ פיוטי. בדורות מאוחרים יותר הסתייגו מלשונו הגבוהה של אולסבנגר ומהפרוזודיה הסבוכה של שירתו, מלאכותית ביחס לפשטות שירת דנטה המקורית.
לאה גולדברג, בתרגמה סונטות של דנטה, השתמשה במרכיבים לשוניים של שירת עמנואל הרומי, כדי לקרב את התרגום לרוח העולם של ימי הביניים.
דנטה בתרבות
ברחבי העולם פועלות אגודות דנטה אליגיירי במטרה להנחיל את השפה האיטלקית ואת תרבות האומה האיטלקית לתושבי המדינה. מרכז האגודה ברומא ולו יותר מ-500 סניפים ברחבי איטליה ובמרבית מדינות העולם.
במאה ה-19 הולחנו יצירות מוזיקליות בהשראת יצירתו, ביניהן "סימפוניית דנטה" ו-"פנטזיה בצורת סונטה בעקבות דנטה" מאת ליסט, ו-"פרנצ'סקה דה רימיני: סימפוניה פנטסטית בעקבות דנטה" מאת צ'ייקובסקי.
ספרים וסרטים רבים נוצרו בעקבות יצירתו. בין היתר כתב בשנת 2013 הסופר דן בראון מותחן בדיוני בשם "התופת", המתכתב לכל אורכו עם דמותו וכתביו של דנטה. באוקטובר 2016 הוא יצא גם כסרט בשם זה. בשנת 2016 פרסם הבמאי לואיס נרון את הסרט הדוקומנטרי המסתורין של דנטה, בהשתתפות זוכה האוסקר פ. מארי אברהם ורבה של רומא שמואל די-סיני.
במטבעות בערך של 2 אירו שהוטבעו באיטליה בשנים 2008-2023, מוטבעת דמותו של דנטה, כשלראשו זר דפנה.(הצמח ער אציל)
עהד תמימי
במרץ 2018 הורשעה בארבעה סעיפי אישום של תקיפת קצין וחייל צה"ל, הסתה והפרעה לכוחות צה"ל, ונידונה לשמונה חודשי מאסר בפועל ושמונה חודשי מאסר על תנאי. שוחררה ב-29 ביולי 2018 לאחר ריצוי מלוא תקופת מאסרה.
בשל מעשיה נגד חיילי צה"ל נחשבת תמימי בקרב חלק גדול מהפלסטינים לגיבורה לאומית ולאחד מסמלי המאבק הפלסטיני במדיניות ישראל בשטחים. החל ממאי 2018 היא חברת כבוד במועצה הלאומית הפלסטינית.
משפחתה
עהד תמימי נולדה לנרימאן ובאסם תמימי בכפר נבי סאלח, הנמצא בשטח B תחת שליטה אזרחית של הרשות הפלסטינית ושליטה ביטחונית של ישראל. חמולת תמימי היא הגדולה בכפר. אביה של עהד, ישב בכלא בישראל לאחר שנעצר בחשד לרצח תושב בית אל חיים מזרחי ב-29 באוקטובר 1993, ושוחרר לאחר שהתברר שאחיינו, ניזאר, הוא שביצע את הרצח. לפי דברי בני המשפחה, באותה שנה נהרגה אחותו של האב, באסמה תמימי, כשבאה לדיון בעניינו בבית הדין הצבאי ברמאללה, לאחר שחיילת הדפה אותה במורד המדרגות והיא שברה את מפרקתה. האב, חבר פת"ח, שהה במעצר מנהלי מספר תקופות ובסך הכול כ-3 שנים. ב-2012 הורשע בגין ארגון הפגנות לא חוקיות ושידול צעירים לזריקת אבנים ונידון לכשנת מאסר. הוא הוגדר על ידי האיחוד האירופי כ"מגן זכויות האדם" ועל ידי אמנסטי אינטרנשיונל כ"אסיר מצפון".
לתמימי שלושה אחים. בית משפחתה בנוי בשטח C ללא היתר ועומד נגדו צו הריסה צה"לי.
ב-2011 צה"ל הרג את מוסטפא תמימי, בן דוד של אמה של עהד תמימי, בירי של רימון גז בכינון ישיר לחזה. ב-2012 צה"ל הרג את רושדי תמימי, דודה של עהד תמימי, בירי חי בניגוד לנהלים, בשעה שעמד במרחק רב ולא סיכן איש. ב-2017 צה"ל פצע קשה את מוחמד תמימי בן ה-15, בן דודה של עהד, בכדור מתכת מצופה גומי, ועיוור אותו בעין אחת. ב-23 ביולי 2021 צה"ל הרג את קרוב משפחתה מוחמד מוניר תמימי, בן 17, באמצעות ירי ברובה רוגר, במהלך הפגנה בתוך הכפר שלו, נבי סאלח.
הרתעה (אסטרטגיה)
הרתעה היא מדיניות אסטרטגית שנועדה למנוע מאויב או מיריב לבצע פעולה מסוימת, באמצעות איתות שהתגובה על הפעולה תביא ליריב נזק הגדול מן התועלת. ההרתעה היא מדיניות נפוצה במסגרת יחסים בינלאומיים.
עהד תמימי
פרסום
תמימי התפרסמה בשנת 2012, בגיל 11, בעקבות סרטון שהופץ ברשתות החברתיות ובו היא צועקת על חייל צה"ל ומנופפת לעברו באגרוף. בדצמבר 2012 קיבלה תמימי פרס "על אומץ ליבה" מהעיר איסטנבול, והוזמנה לסעודה עם ראש ממשלת טורקיה, רג'פ טאיפ ארדואן.
הרתעה (אסטרטגיה)
ההרתעה מבוססת על האמצעים העומדים (או שהצד המאוים חושב שעומדים) לרשות הצד המאיים ועל נכונותו לעשות בהם שימוש. אלמנט מרכזי של אסטרטגיית ההרתעה הוא שהאיום צריך להיתפס כאיום אמין בעיני הצד המאוים. כיוון שיעד ההרתעה הוא להשפיע על תהליכי קבלת ההחלטות של הצד המאוים, על המאיים לדעת אילו אינטרסים חשובים לצד המאוים.
אחד הקשיים המשמעותיים בתורת ההרתעה הוא קיומו של שוני בין תפיסת המציאות ועולם הערכים של הצד המאיים לבין אלו של הצד המאוים. ככלל, כשיש שוני בין תפיסת העולם של הצדדים, יתקשה המאיים להציב הרתעה אפקטיבית כלפי המאוים. לדוגמה, אם הצד המאיים סבור שחיי אדם הם ערך עליון הוא עשוי ליצור הרתעה המבוססת על הסבת אבדות רבות בנפש. אולם, אם בעיני הצד המאוים, ערכם של חיי אדם נופל בהשוואה לערכים ואינטרסים אחרים, ייתכן שהאיום לא יספק הרתעה.
עהד תמימי
פרסום
בסרטון שהופץ באוגוסט 2015 נראה חייל צה"ל העוטה מסכה ומנסה לעצור את אחיה, מוחמד בן ה-12, לאחר שלטענתו יידה אבנים לעבר חיילים. החייל תפס את מוחמד שידו הייתה שבורה, כשהוא מוקף בנשים, בהן תמימי, שהכו את החייל, כדי לשחרר את מוחמד מאחיזתו. עהד תמימי נשכה את ידו של החייל{{הערה|{{וואלה|אמרי לוי סדן|אגרוף לחיילים ופגישה עם ארדואן: הנערה הפלסטינית שבזה לצה"ל|3120562|19 בדצמבר 2017}};{{וואלה!|שבתי בנדט|סערת ההפגנה בכפר הפלסטיני: "בני זרק אבנים? הוא עם יד שבורה"|2886010|30 באוגוסט 2015}}};;}}.
הרתעה (אסטרטגיה)
סוגי הרתעה
בהקשר האסטרטגי נהוג להבחין בין 4 סוגי הרתעות: הרתעה פעילה, הרתעה מזערית, הרתעה מדורגת והרתעה הדדית.
הרתעה נחלקת לארבעה סוגים עיקריים:
ההרתעה הישראלית
כמו ברוב הצבאות, גם האסטרטגיה של צה"ל מכילה נדבך של הרתעה (לצד עקרונות כמו הכרעה ויוזמה). מילון המונחים הרשמי של צה"ל מגדיר את המונח "הרתעה" באופן הבא:
ההרתעה האסטרטגית של צה"ל נסמכת על הזרוע הארוכה שלו ויכולתו לתקוף מטרות אויב גם בטווחים רחוקים. חיל האוויר הישראלי נחשב לחיל האוויר החזק ביותר במזרח התיכון ומהווה חלק נכבד בזרוע הארוכה של ישראל.
עהד תמימי
פרסום
תומכיה ברשות הפלסטינית ובעולם רואים בה גיבורה לאומית, לוחמת חופש וסמל להתנגדות לכיבוש הישראלי בשטחים, ודיוקנה מופיע על פוסטרים וציורי קיר ברשות הפלסטינית. ישראלים שביקרו את פעילותה תיארו סרטונים שצולמה בהם כפאליווד, וכינו אותה "שירלי טמפר" לאור תלתליה, גילה הצעיר ויכולות המשחק שהפגינה לדבריהם בסרטונים, על משקל שירלי טמפל.
הרתעה (אסטרטגיה)
הרתעה גרעינית
מדיניות הגרעין של ישראל מהווה אף היא הרתעה אסטרטגית. על אף שישראל שומרת על עמימות בנושא, הדעה מקובלת היא שלישראל יש נשק גרעיני בכמויות רבות, ויכולת לשגר אותו על כל מדינת אויב במזרח התיכון באמצעות טילי יריחו או מהצוללות שלה. נטען שהצוללות של ישראל הן בעלות יכולת לשגר טילים גרעיניים ובכך מאפשרות לישראל את יכולת המכה השנייה במקרה שהיא בעצמה תותקף בנשק גרעיני ומתקני השיגור היבשתיים שלה ייפגעו.
עהד תמימי
פרסום
באפריל 2018 נפתחה ביוהנסבורג תערוכת הצילום "אני, עהד תמימי", שבה מוצגים 25 צילומים שצילם חיים שוורצנברג ומציגים את תמימי מאז שהייתה בת 10.
הרתעה (אסטרטגיה)
הרתעה מול ארגוני טרור
לאחר מלחמת לבנון השנייה התבטא חסן נסראללה ביחס למהלכים שהובילו לפרוץ המלחמה. בין היתר, התייחס נסראללה להרתעה הישראלית ערב המלחמה. במהלך ימי הלחימה שיגר ארגון חזבאללה קרוב לכ-4,000 רקטות ארטילריות ואילו צה"ל תקף יעדים רבים בלבנון מן האוויר, הים והיבשה. בראיון שנערך עם נסראללה לאחר המלחמה, הודה חסן נסראללה כי היה נמנע מפעולת החטיפה של החיילים אילו ידע כי התגובה מצד ישראל תהיה כה חריפה. פרשנים ופוליטיקאים ישראליים טענו כי ההרתעה הישראלית נשחקה בשנים שקדמו למלחמה ולכן התגובה הישראלית לא תאמה את ההערכות של חזבאללה. בד בבד, נטען כי ההפצצות הכבדות של חיל האוויר הישראלי והתמרונים הקרקעיים של חטיבות הרגלים והשריון הישראליות, שיקמו את ההרתעה הישראלית.
במפגש של ראש אמ"ן, עמוס ידלין, עם חברי ועדת החוץ והביטחון של הכנסת שנערך ב-16 בספטמבר 2007 אמר ידלין "ההרתעה הישראלית שוקמה מאז מלחמת לבנון השנייה וזה משפיע על כל המערכת האזורית, כולל איראן וסוריה". לציבור לא נמסרו נימוקיו של ידלין לקביעה זו, אך סמיכות המאורעות הביאה לקישורה עם תקיפת הכור הגרעיני בסוריה. מאמר המערכת של "הארץ" מתח ביקורת חריפה על קביעתו של ידלין, אך ציין "אם אכן הייתה פעולת תקיפה בסוריה ששיבשה את שיתוף הפעולה האיראני-הסורי-הצפון קוריאני בתחום הפצת נשק גרעיני, אם הפעולה אכן תוכננה ברצינות רבה יותר ממלחמת לבנון השנייה והובאו בחשבון הסיכונים הגלומים בה - יש בכך כדי לעודד" והוסיף "פעולה מוצלחת - אם הייתה - יכולה לשדר מסר, שאי אפשר לקרב נשק גרעיני אל גבולותיה של ישראל או לטווח פגיעה אפשרית בה בלי לשלם מחיר".
עהד תמימי
פרסום
ארגון "עד כאן צעירים למען ישראל" פרסם סרטון של תקרית נוספת שבה תמימי תקפה חיילים ושוטרי מג"ב באגרופים ובבעיטות.
בשנת 2022 תמימי פרסמה ספר באנגלית "They Called Me a Lioness: A Palestinian Girl's Fight for Freedom"
הרתעה (אסטרטגיה)
הרתעה מול ארגוני טרור
במהלך דצמבר 2008 ירה חמאס מאות רקטות אל עבר יישובי עוטף עזה ודרום ישראל, בהיותו בטוח שישראל לא תגיב בגלל הפחד להיכנס לפעולה רחבה בעזה. כדי להחזיר את ההרתעה פתחה ישראל ב-27 בדצמבר 2008 במבצע עופרת יצוקה. חלקו הראשון של המבצע נפתח ב"הלם ומורא": הפצצה אווירית מסיבית של חיל האוויר הישראלי על מטרות חמאס בה נהרגו כ-300 מחבלים. בשלב השני נכנסו כוחות יבשה לפעולה קרקעית ברצועה ותוך טיהור בתים, מלכודות נפץ ומנהרות התקדמו עד לפאתי העיר עזה, בשלב זה נהרגו מאות מחבלים למרות שפעילי חמאס ירדו למחתרת וניסו להימנע ככל האפשר מעימות ישיר עם כוחות צה"ל. במבצע, שנמשך כ-3 שבועות, נהרגו למעלה מ-700 מחבלים ולטענת הפלסטינים סך הכל נהרגו כ-1300 בני אדם. לטענת גורמים בישראל, חמאס לא ציפה לפעולה בסדר גודל שכזה והיא השיבה את ההרתעה של צה"ל בעיני ארגון החמאס.
עהד תמימי
מעצר ומשפט
ב-15 בדצמבר 2017 הסריטו בני משפחתה של תמימי את עהד לצד אמה ובת דודתה כשהן מנסות לגרש קצין וחייל מחצר ביתן. החיילים עמדו בכניסה לאחר שסילקו זורקי אבנים מהבית ומנעו כניסה של מתפרעים נוספים. בסרטון נראית תמימי כשהיא צועקת עליהם, סוטרת לקצין ובועטת בו.
הרתעה (אסטרטגיה)
הרתעה מול ארגוני טרור
בקיץ 2014 יצאה ישראל למבצע צוק איתן בעקבות חטיפת שלושת הנערים וירי כבד של רקטות פלסטיניות מרצועת עזה על ישראל. במבצע נגרם נזק כבד מאוד לתשתיות חמאס, כולל השמדת למעלה מ-30 מנהרות טרור ומנהרות חודרות גבול, אלפי מבנים נהרסו. בלחימה נהרגו למעלה מ-2,000 פלסטינים, מהם לפחות כאלף מחבלים. בעקבות המבצע ירדה כמות ירי הרקטות ופצמ"רים באופן דרסטי ביותר, ושלוש השנים שעברו מסוף המבצע באוגוסט 2014 נחשבות לשקטות ביותר בעוטף עזה מאז פרוץ האינתיפאדה השנייה בשנת 2000. חלק נכבד מהישראלים, בהם ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ושר הביטחון דאז משה יעלון, ראו בכך הישג של ישראל ששיקמה את ההרתעה מול חמאס ברצועת עזה.
בעקבות העימותים בגבול ישראל–רצועת עזה (2018–2021) וטרור ההצתות ובלוני הנפץ בשנים 2018–2021 נשחקה ההרתעה מול חמאס ברצועת עזה. בעקבות שיגור רקטות על ירושלים בידי חמאס במהלך ריקוד הדגלים המסורתי ב-2021, יצאה ישראל למבצע שומר החומות שכלל תקיפת מאות מטרות של חמאס, החרבת 9 רבי-קומות ששימשו כמטות ומפקדות של חמאס, סיכול ממוקד של בכירים בחמאס ובמערך הפיתוח שלו והריגת למעלה מ-200 מחבלים. בעקבות המבצע פסקו כמעט לגמרי הפרות הסדר סביב גדר המערכת וטרור ההצתות ובלוני התבערה. ממשלת ישראל ה-36 הנהיגה מדיניות של תגובה קשה על כל רקטה ובלון, דבר שהביא לשקט כמעט מוחלט בגזרה והפסקת טרור ההצתות וטפטופי הרקטות. להערכת מערכת הביטחון הישראלית, מבצע שומר החומות והמכה הקשה שהנחית על חמאס בשילוב מדיניות התגובה התקיפה, הביא לשקט בגזרה ושיקום ההרתעה. באוגוסט 2022, בעקבות מעצר בכיר בג'יהאד האסלאמי הפלסטיני פרץ מבצע עלות השחר בו ישראל פתחה במכת מנע שסיכלה פיגוע טיל נגד טנקים ובכיר בג'יהאד האסלאמי הפלסטיני. המבצע התנהל בין צה"ל לג'יהאד האסלאמי, כאשר חמאס הורתע מלהצטרף לעימות.
עהד תמימי
מעצר ומשפט
תמימי אמרה שהיא תקפה את החיילים כתגובה לפגיעה בבן דודה מוחמד. לטענת אביו של מוחמד בנו נפגע בגולגולתו מכדור גומי שירו חיילי צה"ל ולכן נאלצו הרופאים לקטוע חלק מהגולגולת. מוחמד הורשע כשנה קודם לכן בעסקת טיעון בבית דין צבאי ביידוי אבנים על חיילי צה"ל וריצה עונש מאסר של שלושה חודשים. ב-26 בפברואר 2018 פורסם כי מוחמד הודה בחקירה שנפצע בגולגולתו כשנפל מאופניו. בתגובה פרסמה משפחת תמימי את דו"ח האשפוז של מוחמד שבו נטען שהוא נפגע מקליע, והוסיפו כי ישראל מנסה להכפיש את שמם. כמו כן פורסם בתקשורת כי תושבי הכפר ואקטיביסטים ישראלים טענו שנכחו במקום וראו את האירוע. לאחר ששוחרר אמר גם מוחמד שהוא נפצע מכדור של צה"ל. לדברי אביו, פדל, בנו אמר בחקירה שנפצע בתאונת אופניים לאחר שהחוקרים הכו אותו. לעומת זאת מתאם הפעולות בשטחים האלוף יואב מרדכי הציג את גרסת אב המשפחה, וטען שהילד חזר והודה כי אכן הפציעה הייתה מפגיעת כידון אופניו. המתאם כתב עוד שמשפחת תמימי נוהגת בתרבות של שקר והסתה.
ב-19 בדצמבר 2017 נעצרה תמימי וב-17 בינואר 2018 הוארך מעצרה עד תום ההליכים בבית המשפט הצבאי, בנימוק שתמימי קראה מפורשות לפיגועים, שכוחות הביטחון נהגו כלפיה במשך זמן רב בסלחנות שלא הועילה, ולאור מסוכנותה. הוגש נגדה כתב אישום בן 12 סעיפים ובהם תקיפת חייל צה"ל בנסיבות מחמירות, הפרעה לחייל, הפרעה לסדר הציבורי, הסתה, איומים ויידוי אבנים. על פי כתב האישום אמרה תמימי: . בנוסף אליה, נעצרו בידי כוחות צה"ל גם אמה ובת דודתה וגם נגדן הוגש כתב אישום.
במהלך המשפט פנתה עורכת דינה של תמימי, גבי לסקי, ליועץ המשפטי לממשלה בטענה שאחד החוקרים הטריד מינית את תמימי כשאמר לה "יש לך עיניים של מלאך". באפריל 2018 פרסם כתב העת האמריקאי "דיילי ביסט" קטעים מעדותה בחקירה של תמימי וטען גם הוא שהחוקרים התעללו בתמימי נפשית והטרידו אותה מינית. הפרקליטות הצבאית החליטה שליקויים נקודתיים בהתנהגות הקצין ייבחנו ברמה הפיקודית.
בקשתה ביוני 2018 לשחרור מוקדם בתום ריצוי שני שלישים ממאסרה נדחתה בשל מסוכנותה, על פי חוות דעת השב"כ. ביולי 2018 שוחררה ממאסר, יחד עם אמה.
תגובות
תמימי זכתה לפופולריות רבה והפכה לגיבורה ברחוב הפלסטיני. תמונות ואיורים שלה הופצו ברשתות החברתיות. היא זכתה אף לתמיכת יושב ראש הרשות הפלסטינית, אבו מאזן, אשר אירח את בני משפחתה.
הארגונים אמנסטי אינטרנשיונל ו-Avaaz פרסמו עצומות הקוראות לשחרורה. העצומה של הארגון האחרון צברה, נכון לפברואר 2018, כ-1.8 מיליון חתימות. בפברואר 2018 חתמו כ-30 אנשי תרבות אמריקאים על עצומה הקוראת לשחרורה של תמימי ומשווה בין גורלה של תמימי לגורלם של ילדי מהגרים וקהילות אפרו-אמריקאיות שסובלים לכאורה מאלימות משטרתית בארצות הברית. עם החותמים על העצומה נמנים: דני גלובר, רוזריו דוסון, אנג'לה דייוויס, קורנל וסט ואליס ווקר. בפברואר 2018 הצטרפו שני חוקרי זכויות אדם של האו"ם לקריאות לשחררה.
ועדת משנה של ועדת החוץ והביטחון בדקה האם ילדי משפחת תמימי, בהירי העור והלבושים לבוש אמריקאי, הם שחקנים מלוהקים. על פי חבר הכנסת מיכאל אורן, הבדיקה לא הולידה תוצאות חד-משמעיות, אך לדבריו אין ספק שמדובר בפאליווד.
בינואר 2018 פרסם יהונתן גפן בדף הפייסבוק שלו שיר קצר שבו השווה את תמימי ל, אנה פרנק, חנה סנש וז'אן ד'ארק. השיר עורר סערה ציבורית, וכעבור שבוע התנצל גפן על דבריו.
ב-5 במאי 2018 הכריז אבו מאזן שתמימי הפכה לחברת כבוד במועצה הלאומית הפלסטינית.
לשכת לאוטארו
לשכת לאוטארו (בספרדית: Logia Lautaro) הייתה אגודת סתרים שנוסדה בלונדון בשנת 1797 בידי המהפכן הוונצואלני פרנסיסקו דה מירנדה (Miranda). מטרת האגודה הייתה להביא לעצמאותה של אמריקה הלטינית. האגודה קרויה על שמו של מנהיג המפוצ'ה בן המאה ה-16, לאוטארו, שהיה לסמל להתנגדות לכיבוש הספרדי בראשית מלחמת האראוקו, בצ'ילה.
נאזם אל-ע'זאלי
נאזם אל-ע'זאלי (בערבית: ناظم الغزالي; תעתיק מדויק: נאט'ם אלע'זאלי; (ספטמבר 1921 - 23 באוקטובר 1963), היה אחד הזמרים הפופולריים ביותר בעיראק בכל הזמנים.
חייו
נאזם אל-ע'ז'אלי נולד ברובע אל-חיידר ח'אנה בבגדאד, וחי עם אמו העיוורת ודודתו בדירת חדר. על אף קשייו הרבים הצליח להשלים ולסיים את לימודי התיכון בבית ספר המקצועי בבגדאד. הוא החל לעבוד כמואזין במסגד המקומי. לאחר מות אמו כשהיה בן 16, טיפחה אותו דודתו אשר זיהתה את יכולת שירתו וחושו המוזיקלי. לאחר קשיים רבים, הצטרף למכון לאומנויות לחוג התיאטרון אשר נוהל באותה עת על ידי האמן העיראקי הגדול חאקי שבלי. שבלי, שזיהה את הפוטנציאל הרב הגלום באל-ע'ז'אלי, ועודד אותו. אך תנאי חייו הקשים התישו אותו פיזית ונפשית. העוני הרב בו הייתה מצויה משפחתו אילץ אותו לעזוב את המכון ואת לימודיו לטובת עבודת כפיים בעיר הבירה.
בשנת 1942 שיחק אל-ע'ז'אלי בתיאטרון במחזה שנקרא "מג'נון לילא" (مجنون ليلى) המספר על אהבתו העזה של קייס ללילא. המשורר אחמד שאוקי כתב את השירים למחזה וע'ז'אלי שר אותם. באותה שנה הגיע שירו של ע'ז'אלי "ברוך הבא, ברוך הבא" אל הרדיו. הוא עזב את המשחק בתיאטרון כדי להקדיש את עצמו רק למוזיקה. על מנת לבדוק את האפשרויות הטמונות ברדיו ובטלוויזיה, הצטרף נאזם אל-ע'ז'אלי בין השנים 1947 ו-1948 ללהקת זמר בפיקוחו ובניצוחו של השייח' עלי דרוויש. בלהקה היו מספר רב של זמרים וזמרות ושיריה הושמעו ברדיו ובטלוויזיה באופן קבוע באותה עת. קול הטנור שלו הפך אותו לסולן בלהקה תוך זמן קצר.
אל-ע'ז'אלי סיים תואר במוזיקה במכון לאומנויות.
בשנת 1948 יצא ע'זאלי את גבולות עיראק בפעם הראשונה בחייו והתחנה הראשונה שלו הייתה ארץ ישראל. הגעתו לישראל היא פלשתינה באותה עת, נדחתה ולא התאפשרה. בעקבות הכרזת העצמאות של ישראל באותה שנה, לא התאפשרה לו הגעה לישראל שוב. היציאה שלו הייתה לצורך מסע תמיכה בעיראק בעיני המדינות הערביות והוא אף נפגש עם עבדל סלאם עארף, לימים נשיא עיראק.
בין המשוררים שכתבו לו שירים נמנים איליא אבו מאדי, אחמד שוקי, אבו פראס אל-חמדאני ועלי עבאס. ע'ז'אלי הקפיד לבחור את השירים שנכתבו לו והשתדל להימנע משירה בעלת אופי פוליטי. המשורר העיראקי ג'בורי א-נג'אר חידש כמה שירים שנכתבו במקור כשירי דת על ידי מולא עותמאן אל-מוסולי, ואותם ביצע נאזם אל-ע'ז'אלי; שירים אלה פופולרים עד היום. שירים כמו: "יצאה מבית אביה", "השחור בעיניים", "בין עצי הדקלים" ועוד.
נישואיו לסלימה מוראד
סיפור נישואיו בשנת 1953 לזמרת היהודיה סלימה מוראד היה שנוי במחלוקת. השניים שיתפו פעולה בתחום המוזיקה במהלך חייהם המשותפים: בין היתר, ערכו מספר קונצרטים בעיראק ומחוצה לה, בפריז, לונדון, וביירות. בשנת 1961 השניים הקימו מועדון לילה בבגדאד. לפני מותו נסע לביירות. ב-23 באוקטובר 1963, בגיל 42, מת כתוצאה משימוש בסמים שגרם להתקף לב מותו הכה בתדהמה את כל העם העיראקי והעולם הערבי.
בין שיריו: 'עיירתני בישייב', 'יאמל עיון אל סוד', 'פוג אל נחל', 'טלעה מין בית אבוה', 'מייחנה', 'גולי יה חילו', 'תסבח עלא חיר', 'כ'ייף עילהה', 'שלון' ועוד רבים אחרים.
THT (ערוץ)
THT (נהגה טה.אן.טה) הוא ערוץ פדרלי בידורי בטלוויזיה הרוסית אשר הוקם בשנת 1998. משדר עבור למעלה מ-100 מיליון איש וכ-1,050 ערים ברחבי רוסיה. הערוץ נמצא בבעלות חברת גזפרום-מדיה והוא במקום החמישי במד הפופולריות ברוסיה.
זהו ערוץ בידור שהוקם על ידי ולדימיר גוסינסקי כחלק מתאגיד התקשורת מדיה מוסט שבבעלות איל התקשורת גוסינסקי, שהיה מעורה גם בהקמת ערוץ NTV. רומן פטרנקו הוא מנכ"ל הערוץ מאז יולי 2002.
היסטוריה
ערוץ THT הוקם בספטמבר 1997 על ידי חברת החזקות התקשורת "מדיה מוסט" של ולדימיר גוסינסקי. למנכ"ל הערוץ הראשון מונה סרגיי סקבורצוב שהיה קודם מנכ"ל CTC. הערוץ החל את שידוריו בינואר 1998. משמעות ראשי התיבות THT הייתה בתחילה: הטלוויזיה החדשה שלך (ברוסית: «Твоё новое телевидение»).
באוגוסט 2000 בשל שרפה במרכז הטלוויזיה אוסטנקינו במוסקבה הערוץ העביר חלק מזכויות השידור שלו לערוץ NTV ובשנת 2001 היה הערוץ יחד עם ערוץ NTV תחת סכנת סגירה, כאשר המשטרה הרוסית פשטה על משרדי תאגיד מדיה מוסט והאשימה את בעלי התאגיד בהעלמת מס. לאחר החשכת ערוץ NTV רבים מכתבי הערוץ עברו לעבוד בערוץ THT ואחר כך עברו לערוץ TV-6 שנסגר לבסוף.
ב-2002 הערוץ נרכש על ידי חברת ההחזקות גזפרום-מדיה. בפברואר 2003 הערוץ החל להתמקד בשידורי תוכניות מציאות ותוכניות בידור שונות.
החל מ-2 בנובמבר 2011 הערוץ נכלל ברשימת הערוצים הפדרליים. במחצית הראשונה של שנת 2011 הופסקו שידורי הערוץ באוזבקיסטן וב-2012 הופסקו שידוריו בבלארוס, עקב שלל תוכניות סאטירה שהופקו ומתחו ביקורת על טיב המשטר הרודני שם.
תולדות פילוסופיית הדת היהודית בזמן החדש (סדרת ספרים)
תולדות פילוסופיית הדת היהודית בזמן החדש היא סדרת ספרים מאת פרופסור אליעזר שביד. הספרים מתארים את תולדות יצירת פילוסופיית הדת היהודית בזמן החדש בהקשר הכפול של תולדות הפילוסופיה המערבית ושל תולדות העם היהודי בין עמי תרבות המערב מתקופת ההשכלה ועד שיא משבר ההומניזם במלחמת העולם השנייה ובשואה. הסדרה כוללת ארבעה חלקים בחמישה כרכים (החלק השלישי מחולק לשני כרכים) וראתה אור בהוצאת עם עובד בשיתוף עם מכון שכטר למדעי היהדות בשנים 2006-2001.
כל חמשת הכרכים מתורגמים לאנגלית ועתידים להופיע בהוצאת בריל.
הנס הולביין
הנס הולביין הבן (בגרמנית: Hans Holbein der Jüngere; 1497 – 29 בנובמבר 1543) היה צייר שצייר בסגנון הרנסאנס הצפוני. בשנת 1519 הפך לאזרח העיר בזל ובכך של הקונפדרציה הישנה (שוויץ של היום).
ביוגרפיה
הולביין נולד באאוגסבורג שבבוואריה (גרמניה דהיום). הוא למד ציור מאביו, הנס הולביין האב. מאוחר יותר, הוא עבר יחד עם אחיו, אבורסיוס הולביין, לעיר בזל, שם פגש מלומדים רבים, ביניהם ההומניסט ההולנדי ארסמוס. ארסמוס ביקש ממנו לאייר את הסאטירות שלו. הולביין אייר גם ספרים נוספים, ותרם את חלקו גם לתרגומו של מרטין לותר לתנ"ך. כמו אביו, הוא תכנן חלונות ויטראז' וצייר פורטרטים. הרפורמציה גרמה לכך שהולביין לא יכול היה לפרנס את עצמו כצייר בבזל, ולכן הוא נסע ללונדון. ארסמוס המליץ עליו במכתב שיועד למדינאי והסופר האנגלי סר תומאס מור. הולביין צייר פורטרטים רבים בחצרו של הנרי השמיני, מלך אנגליה. כמו כן, הוא תכנן את בגדיו המלכותיים של המלך.
הולביין תכנן רבים מהמונומנטים והקישוטים הרבים להכתרת אשתו השנייה של הנרי, אן בולין, בקיץ 1533. קיימים מספר רישומים שלו, שייתכן שאן בולין היא המופיעה בהם. אולם רישום אחד מראה אישה בכתונת לילה פשוטה, וכשהיא נראית מלאה למדי. יש שאומרים כי רישום זה מראה את המלכה כשהיא בהריון, בזמן כלשהו בין השנים 1533-1535, אך על פי מחקר שנעשה בשנים האחרונות, הרישום הוא של אחת ממשרתותיה של המלכה, כנראה ליידי מרגרט לי או של אחת מאחיותיה. מסתבר כי כל רישום או פורטרט שהולביין צייר של אן בולין הושמד לאחר שהיא הוצאה להורג בשנת 1536, על אישומים כוזבים של בגידה, גילוי עריות וכישוף.
הולביין ללא ספק צייר את אשתו השלישית של הנרי, ג'יין סימור, והפורטרט שלה מציג במדויק את מראה של ג'יין (שלא הייתה מפורסמת ביופיה). הוא צייר גם את אחותה של ג'יין, אליזבת' סימור, שנישאה לבנו של תומאס קרומוול. פורטרט זה זוהה בטעות עם אשתו החמישית של הנרי, המלכה קתרין הווארד, כאשר הוא נתגלה בתקופה הוויקטוריאנית.
בשנים מאוחרות יותר הוא עבד גם בבזל וגם בלונדון. באחד ממסעותיו ללונדון, הוא צייר את הסוחר הגרמני גיאורג גיזה, במטה של ברית ההנזה בלונדון, שכונה ה"סטיליארד".
הולביין צייר את אן מקליווס תוך כדי משא ומתן לנישואין, מנהג מקובל בעת שלפני היות הצילום. הנרי ביקר את הציור על כך שהוא מחמיא מדי, אך נראה שהנרי התרשם יותר מהשבח יוצא הדופן של אן מאשר מהפורטרט של הולביין. יש דיון מסוים האם מיניאטורה של אישה צעירה בשמלת זהב ותכשיטים היא אכן ציורו של הולביין של אשתו החמישית של הנרי, קתרין הווארד. תוך כדי עבודה על פורטרט נוסף של הנרי, הולביין נפטר כתוצאה ממחלת הדבר.
פורטרטים
הולביין יצר תמיד פורטרטים מדויקים של מושא הציור בעיפרון, בדיו ובגיר צבעוני, שעכשיו נחשבים כעבודות אמנות בזכות עצמם. הוא העביר את הקו הכללי של עבודות הכנה אלה לציור הסופי על ידי חורים זעירים שדרכם העביר אבק פחם. בשנים מאוחרות יותר הוא השתמש בנייר פחם. הציורים המקוריים לא היו מפורטים מאוד בפנים, אך בדרך כלל כללו את הידיים. ביגוד צויר בצורה סכמטית בלבד. עקב השיטה שלו, הציורים הסופיים היו באותו קנה מידה כמו ההכנות.
האש בראונס
האש בראונס (באנגלית: Hash browns) היא צורת הכנה פשוטה של תפוחי אדמה חתוכים מטוגנים, מהמטבח הבריטי והאמריקאי. תפוחי האדמה יכולים להיות קצוצים, מגוררים, חתוכים לרצועות או לקוביות. בחלק מהתרבויות, השם מתייחס לכל אחד מחיתוכים אלו ובחלק מהתרבויות רק לחיתוך ספציפי.
האש בראונס פופולרים בדיינרים בצפון אמריקה. בדרך כלל מלווים המבורגר (כשהם בחיתוך הום פרייס), או ארוחת בוקר. בחלקים מסוימים של בריטניה האש בראונס הם שאריות מחית תפוחי אדמה מטוגנות.
השם האש בראון הוא קיצור ל-hashed brown potatoes, כלומר, תפוחי אדמה קצוצים מושחמים.
סמארה (עיר)
היסטוריה
סמארה הוקמה כנווה מדבר ב-1869. זוהי העיר הראשית היחידה בטריטוריה שלא הוקמה על ידי הספרדים. במרכז העיר ניצבים חורבות מבצר שבתחומו ניצב מסגד. מיקומה של העיר נקבע עקב היותה שוכנת על נתיבי שיירות. ב-1902 הגיע לעיר שייח' מא אל-עיניאן (محمد مصطفى بن محمد فاضل ماء العينين الشنكيطي) שקבע את העיר כבירתו וכמרכז דתי. השיח' בנה בעיר ספרייה אסלאמית והעיר הפכה להיות מרכז ללימודי האסלאם.
ב-1904 הכריז השיח' אל עיניאן מלחמת קודש – ג'יהאד כנגד הכיבוש הצרפתי. במהלך המלחמה נגדו נבזזה העיר כמעט לחלוטין על ידי הצבא הצרפתי ב-1913 והספרייה שבה נהרסה. לאחר מכן הועברה העיר לשליטת ספרד. ב-1934 נהרסה העיר בשנית על ידי הצבא הספרדי לאחר מרד נגד שלטון ספרד.