cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מחנה יהודה (ירושלים)
היסטוריה
מוסדות מפורסמים בשכונה זו הם ישיבת שפת אמת בה קבורים גם שניים מאדמו"רי גור וישיבת מאור עיניים. הרב שמחה בונים אלתר, אדמו"ר גור, היה גר בשכונה ברחוב אלפנדרי.
גביע המדינה בכדורסל 1964/1965
גביע המדינה בכדורסל לעונת 1964/1965 היא התחרות השמינית מאז היווסדו של המפעל.
חצי הגמר
הפועל חיפה הפסידה באופן טכני, בעקבות סירובה להמשיך את המשחק ללא משטרה לאחר תגרה אלימה בין השחקנים ופריצת הקהל.
הגמר
מכבי תל אביב זכתה בגביע המדינה השביעי בתולדותיה.
גדר (עיר קדומה)
גדר או גדרה היא עיר קדומה ששכנה בעבר הירדן מעל למרחצאות חמת גדר, על הרי הגלעד. במקום בו שכנה העיר עומד כיום הכפר הירדני "אוֹם-קַיְס", שבו נשתמרו שרידים שלה. חמת גדר הייתה פרבר של העיר. גדר הייתה חלק מברית הדקאפוליס שכוננה בימי האימפריה הרומית. הערים התקיימו ברציפות עד לסוף התקופה הביזנטית ואף לאחר מכן.
תולדות המקום
השם חמת נזכר כבר במקרא, בספר יהושע, שם מתוארים גבולותיו של שבט נפתלי: " וְעָרֵי, מִבְצָר הַצִּדִּים צֵר, וְחַמַּת רַקַּת וְכִנָּרֶת" (י"ט, ל"ה). ואולם, בתלמוד הבבלי במסכת מגילה (ו, א) אין תמימות דעים לגבי זהותה של חמת המקראית: רבי יוחנן סבר שחמת היא טבריה ואילו רבא אמר שהיא חמת גדר.
התקופה ההלניסטית החשמונאית והרומית
העיר נכבשה על ידי אנטיוכוס השלישי מלך האימפריה הסלאוקית בשנת 218 לפנה"ס במהלך מסע המלחמה שלו לכיבוש ארץ ישראל מידיה של האימפריה התלמית.
המלך אלכסנדר ינאי כבש את גדר לאחר מצור של עשרה חודשים, כתוצאה מכך חדל השלטון העצמי בעיר והיא הפכה כפופה לממלכת החשמונאים. עם כיבוש ארץ ישראל על ידי פומפיוס בשנת 63 לפנה"ס הוחזרה העיר לתושביה המקוריים, זכתה מחדש בשלטון עצמי והפכה לחלק מברית הדקאפוליס.
העיר חזרה לשלטון יהודי בשנת 30 לפנה"ס לאחר שהקיסר אוגוסטוס העניק אותה במתנה למלך הורדוס. תושבי גדר לא היו מרוצים מכך והם התלוננו לפני מרקוס ויפסניוס אגריפה, סגנו של אוגוסטוס ושליט המזרח מטעמו, על יחסו הרע כביכול של המלך היהודי אל עירם. אגריפה לא התרשם מטענותיהם ושלח אותם חזרה אל הורדוס כבולים בשלשלאות.
לאחר מותו של הורדוס בשנת 4 לפנה"ס הופרדה העיר משטחה של פרובינקיה יודיאה והפכה כפופה לפרובינקיה סוריה. בעיר הייתה אוכלוסייה יהודית נכבדה שעם פרוץ המרד הגדול בשנת 66 הסבה אבדות לאוכלוסייה ההלניסטית עד שאולצה להיכנע למצביא אספסיאנוס שנשלח לדכא את המרד. יוסף בן מתתיהו כותב כי גדור (גדר) הייתה החזקה בכל ערי עבר הירדן, וכי עשירים רבים ישבו בה, והם שמסרו את העיר בידי אספניאנוס.
תקופת חז"ל
מקורות יהודיים מתקופת חז"ל מצביעים על כך שהיו יהודים בעיר גדר. הם נהנו ללכת למרחצאות במטרה ליהנות מסגולות המרפא של המעיינות. בעקבות כך ניתנו היתרים להתרחץ בו, אפילו בשבת:
סיפור: גירוש השדים
הברית החדשה מספרת על לגיון, האיש מגדר ששדים נכנסו בו. על פי האמונה הנוצרית, ביצע ישו בכורסי, בארץ הגדריים שממזרח לכנרת, את "נס החזירים" - גירוש שדים מגופו של האיש, והחדרתם אל חזירים שרעו שם, שהחלו לדהור אל הכנרת וטבעו בה.
לקריאה נוספת
Thomas M. Weber, Gadara and the Galilee, in Jürgen Zangenberg, Harold W. Attridge, Dale B. Martin (ed.), Religion, Ethnicity, and Identity in Ancient Galilee: A Region in Transition, Mohr Siebeck, 2007, pp. 229-478
גלעד ברנע
גלעד ברנע (נולד ב-1964) הוא משפטן ישראלי, פעיל פוליטי ישראלי, ופעיל בהגנה על זכויות האדם וצדק חברתי, העוסק בייצוג והופעה בבית המשפט הגבוה לצדק ובבית המשפט לעניינים מנהליים בתיקים עקרוניים, בעלי היבטים חוקתיים או השלכות עקרוניות בתחום זכויות היסוד. פועל לקידום וניסוח חקיקה וחקיקת משנה. בצד פעילותו כעורך דין פרטי המייצג ומייעץ ללקוחות עסקיים ומוסדיים ועוסק באופן פעיל בתחומי המשפט החוקתי והמנהלי ובמיסוי. חבר הנהלת בצלם (כיהן כיו"ר הנהלת בצלם בשנים 2011 ו-2012).
חייו ופועלו
נולד בשנת 1964 בירושלים. בעל תואר ראשון במדעי הרפואה ובוגר הפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים (1994). את התמחותו עשה במחלקה הפיסקאלית בפרקליטות המדינה ובמשרד יגאל ארנון ושות'. בעבודתו שילב עבודה במשרדים פרטיים עם ייעוץ משפטי וייצוג של גופים ציבוריים כמו חברת העובדים וקרן ההסתדרות הכללית, ארגון סינגור קהילתי וארגון ידיד.
ברנע פעל במשך כשש שנים בהתנדבות בייצוג עמותת הבית הפתוח בירושלים לגאווה וסובלנות בכל הקשור לקיום אירועי מצעד הגאווה בירושלים וכן במאבק כנגד הפליית הבית הפתוח וקהילת הלהט"ב על ידי עיריית ירושלים.
פעילות ציבורית
ברנע עמד בראש אגודת הסטודנטים לרפואה ומאוחר יותר בראש אגודת הסטודנטים למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. כיהן כחבר מועצת עיריית ירושלים בשנים 2001–2002 מטעם "ירושלים עכשיו" – רשימה בלתי מפלגתית בראשות ארנן יקותיאלי, בשנות כהונתו נאבק ופעל כנגד ראש העיר – אהוד אולמרט בתקופה זו ניהל מספר עתירות עקרוניות אותן הגיש כחבר מועצת העירייה בנושאים של שוויון ושקיפות בתקצוב מוסדות חינוך וכספי תמיכה, ומנהל תקין של העירייה וחברות הקשורות בה.
ב-2011 הקים יחד עם עו"ד הפעילים בעשייה למען צדק חברתי וזכויות אדם את רשימת "לתכלית ראויה" שהתמודדה ביוני 2011 בבחירות למוסדות לשכת עורכי הדין. ברנע נבחר כחבר המועצה הארצית של הלשכה.
חבר הנהלת בצלם (כיהן כיו"ר הנהלת בצלם בשנים 2011 ו-2012).
המאבק בהפרטה
מאז ההישג התקדימי בבג"ץ הפרטת בתי הסוהר, עוסק ברנע ביתר שאת במאבקים משפטיים וציבוריים כנגד הפרטה פוגענית של שירותים ונכסים ציבוריים, ובין השאר מוביל את העתירה העומדת בבג"ץ כנגד הפרטת הקרקעות והרפורמה במינהל מקרקעי ישראל בה הוא מייצג את תנועת דרור ישראל, הנוער העובד והלומד, השומר הצעיר, המחנות העולים, פרופסורים לחוסן מדיני, וחברי הכנסת שלי יחימוביץ', אריה אלדד ונחמן שי.
גבעת קוזלובסקי
גבעת קוזלובסקי היא גבעה בגבעתיים ששטחה 32 דונם וגובהה 87 מטר מעל פני הים. היא שנייה בגובהה בגוש דן רק לתל בתחום היישוב גת רימון (94 מטרים גובהו), ונשקף ממנה נוף מרשים. זוהי אחת משתי הגבעות (יחד עם גבעת בורוכוב) שעליהן הייתה בנויה גבעתיים בעת הכרזתה. קרויה על שם מאיר קוזלובסקי, מתיישב איש העלייה השנייה וחבר "השומר".
לאורך הגבעה סלול רחוב המרי, ובנקודה הגבוהה ביותר בה ישנה תצפית לתל אביב ולים התיכון, הנקראת "מצפור שלום", על שם שלום קופטש, מראשוני המתיישבים בגבעתיים. על חלק אחר של הגבעה נטוע גן העלייה השנייה ובו מצפה הכוכבים בגבעתיים, הפועל משנת 1969 (נחנך בשנת 1968, המצפה הפעיל הוותיק ביותר בישראל) והוא המצפה הראשי של האגודה הישראלית לאסטרונומיה.
בשטח הגבעה ממוקם מאגר מים של חברת "מי אביבים" (תאגיד המים והביוב של עיריית תל אביב) וכן תורן בגובה 70 מטר. עבודות תשתית שנעשו במקום (גידור בגדר בטון בצו רשות המים) גרמו לנזקים למקום. בדצמבר 2016 גידרה עיריית תל אביב (בעלת המקום) את כל הגבעה ובכך מנעה את הגישה אליה. תוך כדי בניית הגדר נפגעו בעלי חיים.
ערכי טבע בגבעה
הגבעה היא שטח כורכר טבעי, הגדול ביותר שנותר בגוש דן בין הרצליה לראשון לציון, שריד לרכסי הכורכר הפנימיים שהיו נפוצים פעם באזור, ובשל הפיתוח המואץ בעשרות השנים האחרונות נפגעו ונעלמו מהנוף. באתר עשרות רבות של מיני צמחים המאפיינים את רכסי הכורכר הפנימיים והוא מהווה אתר טבע עירוני ממדרגה ראשונה בשל ערכי הטבע הרבים והייחודיים בו, ובהם צמחים מוגנים בישראל. בין הצמחים: בת חבצלת קטנת פרחים (הפורחת באתר מספטמבר ועד לשלהי נובמבר), סחלב קדוש, שום האבקנים, בן חצב סתווי, דבורנית דינסמור, גבסנית ערבית, חד שפה תמים, מצילות החוף והרדופנין הציצית. בנוסף בגבעה אוכלוסייה של צבי יבשה, הנמצאים בשנים האחרונות בסכנת הכחדה בישראל, ושל שרקרקים. זאת ועוד, בגבעה מצוי מקבץ של שום עקרון, שהוא מין יפה-פריחה, בעל פרחים לבנים-ורדרדים אשר גדל במקבצים. זהו מין נדיר ביותר אשר שרוי בסכנת הכחדה חמורה, אנדמי לאתרים בודדים במישור החוף הישראלי וחשיבות שימורו גבוהה ביותר.
ערך הטבע הנדיר ביותר שחי בעבר בגבעה היה מין שבלולית אנדמית שנקרא שבלולית פיקרד, אשר נכחד כליל מהאתר ומהעולם כולו בעקבות עבודות תשתית שפגעו באתר.
היסטוריה
בדצמבר 1917, בזמן מלחמת העולם הראשונה, התחולל על גבעת קוזלובסקי אחד הקרבות האחרונים בין חיילי האימפריה העות'מאנית וחיל המשלוח האוסטרלי, אנזא"ק.
לגבעה חלק בלתי נפרד מההיסטוריה והמורשת של העיר גבעתיים. במקום התיישבו בשנת 1933 והקימו את ביתם ומשקם החקלאי לפרנסה, מאיר קוזלובסקי, איש העלייה השנייה, מראשוני ארגון השומר ופעיל בהגנה על הארץ עד יומו האחרון, עם משפחתו, אשתו אסתר (לבית בקר, אחותן הצעירה של נשות השומר קיילה גלעדי וציפורה זייד) וילדיהם.
בשנת 1937 הוקם על ידי "ההגנה" סליק ועדי ברחוב ז'בוטינסקי, ובהמשך הוקם בניין ארכיון ההגנה וצה"ל.
מצב סטטוטורי
שטח הגבעה מוגדר בתוכנית המתאר של גבעתיים כשטח חום, כלומר שטח המיועד למבני ציבור. חלקה הדרומי של הגבעה מוגדר כאזור בייעוד למגורים.
כל שטח הגבעה מצוי בתחום השיפוט של העיר גבעתיים, עם זאת בגבעה מספר בעלויות – חלקה הדרומי בבעלות עיריית תל אביב, ואילו מתחם בזק נמצא כיום בבעלות פרטית (לאחר שהועבר לידי ידיים פרטיות עם הפרטת חברת בזק).
מאבק על דמותה של הגבעה
עם התפתחות העיר גבעתיים, הפך אזור גבעת קוזלובסקי לאזור יוקרה הממוקם בלב העיר, ולו פוטנציאל השבחה נדל"ני גבוה מאוד. עיריית גבעתיים הצהירה על כוונתה לקדם בגבעה תוכנית כוללת, אך גם לעיריית תל אביב וליזמים בעלי מתחם בזק יש תוכניות לפיתוח האזור. עיריית תל אביב המחזיקה בחלק מהקרקעות ויזמים פרטיים נוספים פועלים לשינוי הייעוד של האתר, ולקידום הבנייה למגורים בשטח הפתוח המועט שנותר בגבעה. לכן מתנהל סכסוך מזה מספר שנים בין תל אביב וגבעתיים בעניין גורלו של אתר הטבע גבעת קוזלובסקי. עיריית תל אביב ביצעה באמצעות תאגיד המים שלה "מי אביבים" גידור פוגעני וחישוף של חלק מהשטח הטבעי. כוונותיה של עיריית תל אביב ליזום בשטח פרויקטי נדל"ן, נוגדות את רצונם של עיריית גבעתיים וארגוני הסביבה להפוך אותו לאתר ירוק הפתוח לציבור.
הוועדה המחוזית דחתה בשנת 2012 תוכנית לשינוי ייעוד למגורים לגבי מגרש בן 2.4 דונם בתוך המתחם בייעוד של שטח לצורכי ציבור, ובעבר היה בבעלות חברת בזק, עד שמכרה אותו בשנת 2006 ליזמים פרטיים תמורת 20 מיליון שקל. היזמים, חברת טראס השקעות שבבעלות משפחת שוסטר והיזם משה סאלם. בשנת 2008 הגישו יזמים אלה תוכנית שנדחתה על ידי הוועדה המקומית גבעתיים להקים במקום מגדל מגורים בן 70 יחידות דיור.
ב-13 ביוני 2012 כתב מהנדס עיריית גבעתיים אריאל בלכר כי העירייה והוועדה המקומית סבורות כי אין לאשר את התוכנית. "דעתנו שגבעת קוזלובסקי, עקב מיקומה המיוחד והשולט, היא נקודת ציון חשובה בעיר, ובשל ערכי טבע ייחודיים חייבת להישמר כאזור נטול ממגורים שישמש למבני ציבור ולריאה ירוקה בעיר גבעתיים, שהיא עיר צפופה". עוד ציין בלכר כי העירייה סבורה שאין לקדם במתחם תוכנית נקודתית על אותו שטח של 2.4 דונם, אלא יש לתכנן את המתחם כולו ולשמור עליו לצורכי ציבור. גם בחברה להגנת הטבע מנהלים מאבק לשמירה על השטח פתוח. יעל זילברשטיין, המתכננת הסביבתית של החברה להגנת הטבע בתל אביב, מסבירה: "החברה להגנת הטבע פועלת בשנים האחרונות כדי להבטיח שהגבעה תוכר כאתר טבע עירוני ושכל תכנון עתידי בה יהיה ציבורי בלבד, ללא מגדלי מגורים, ושיביא בחשבון את ערכי הטבע והנוף הקיימים במקום לטובת התושבים. לאתרי טבע עירוניים יש חשיבות רבה לא רק מבחינת שימור המגוון הביולוגי שבהם, אלא גם כמקום ללימוד, לטיול ולבילוי בשעות הפנאי. אנו סבורים שיש לצמצם את השטח הציבורי הבנוי בגבעה למינימום הנדרש, ולהגדיל למקסימום את השטחים הציבוריים הפתוחים שבה. את אחוזי הבנייה למגורים ניתן לנייד לאזורים אחרים בעיר, ולשמור על הגבעה כאתר טבע עירוני ייחודי לטובת תושבי העיר והמטרופולין".
אודי בן-משה
אודי בן משה (נולד ב-28 בספטמבר 1966) הוא במאי תיאטרון ושחקן תיאטרון ישראלי.
ביוגרפיה
בן משה נולד ברמת השרון. למד בתיכון לאמנויות תלמה ילין. בילדותו שיחק שתי עונות בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער.
את שירותו הצבאי עשה בן משה בתיאטרון צה"ל, ולאחר מכן סיים את הסטודיו למשחק ניסן נתיב. בשנת 1994 זכה במלגה ע"ש שרגא פרידמן. כמו כן, השתתף יחד עם מירב גרובר בפסטיבל עכו 1994, במחזה "הסיפור העצוב שלא יאמן על ארנדירה התמה וסבתה האכזרית", עיבוד לסיפור מאת גבריאל גרסיה מרקס, שכתב וביים ראובן קלינסקי.
לאחר סיום לימודיו, שיחק בן משה כשש שנים בתיאטרון חיפה, וערך הופעות בפסטיבל תיאטרון קצר, צוותא, תל אביב, ובפסטיבל עכו.
בשנת 2003 החל לעבוד כבמאי בתיאטרון מרכזי בישראל. הוא זכה בפרס הצגת הפרינג' של השנה על בימוי ההצגה "נוימן- אגדת חיילים" בתיאטרון תמונע.
ההצגה המרכזית הבאה שביים הייתה "שיץ" מאת חנוך לוין, שהועלתה בסטודיו לאמנויות התיאטרון של יורם לוינשטיין. כשעבד על ההצגה, נפגש לראשונה עם קרן פלס, איתה שיתף פעולה בכמה וכמה הצגות עתידיות עליהן עבד. בן משה המשיך לביים בתיכון א' לאמנויות תל אביב, תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער, ובסטודיו למשחק ניסן נתיב.
בשנת 2006 עבד בן משה לראשונה כבמאי בתיאטרון החאן הירושלמי, כשביים את "הקיץ" מאת רומן וינגרטן ואת החולה המדומה מאת מולייר בבימוי אודי בן משה בתרגום נסים אלוני תעלולי סקפן והנסיכה האמריקאית.
בשנת 2007 עבד בתור במאי משנה בהצגה בתיאטרון החאן, בשם המצליחים- מאת מיכאל גורביץ' ודניאל לפין.
את פריצתו בחאן, שהובילה לבחירתו כבמאי הבית של התיאטרון, עשה כשביים בשנת 2007 את ההצגה "נישואים" מאת ניקולאי גוגול.
בדצמבר אותה שנה עלתה "אילוף הסוררת" מאת ויליאם שייקספיר בתיאטרון בית ליסין בבימויו. ההצגה זכתה בפרס "הקומדיה של השנה".
ביוני 2015 עלה בתיאטרון הקאמרי המחזה של מולייר גם הוא באצילים בבימויו של בן משה.
ב-2017 ביים בתיאטרון הקאמרי את "כטוב בעיניכם" בתרגומו של דן אלמגור.
בשנת 2018 נבחר למנהל האמנותי של תיאטרון החאן.
אדם פיטי
אדם פיטי (באנגלית: Adam Peaty; נולד ב-28 בדצמבר 1994) הוא שחיין בריטי, פעמיים ברציפות האלוף האולימפי (ריו דה ז'ניירו 2016 וטוקיו 2020), 3 פעמים ברציפות אלוף העולם (קאזאן 2015, בודפשט 2017 וקוואנגג'ו 2019), 3 פעמים ברציפות אלוף אירופה (ברלין 2014, לונדון 2016 וגלאזגו 2018), פעמיים ברציפות אלוף חבר העמים (גלאזגו 2014 וגולד קואוסט 2018) ושיאן העולם הנוכחי (2021) במשחים ל-50 מטר חזה ול-100 מטר חזה.
ביוגרפיה
פיטי נולד באטוקסטר שבאנגליה. הוא מתאמן בהדרכתה של מלני מרשל.
אלוף אירופה ושיאן עולם
באליפות אירופה שנערכה בברלין גרמניה בשנת 2014 זכה פיטי ב-4 מדליות זהב והיה לשחיין המצטיין באליפות. הוא זכה, במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 27.00 שניות, לפני גיאדריוס טיטניס מליטא (27.34 שניות) ודמיר דוגוניץ' מסלובניה (27.48 שניות). בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא עולם חדש של 26.62 שניות. במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 58.96 שניות, לפני רוס מורדוך בן ארצו (59.43 שניות) וגיאדריוס טיטניס (59.61 שניות), במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:31.73 דקות, לפני צרפת (3:32.47 דקות) והונגריה (3:33.11 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב (2 שחייניות ו-2 שחיינים) ביחד עם כריס ווקר-הבורן, ג'מה לאווה ופרנצ'סקה הלסול בשיא עולם חדש של 3:44.02 דקות, לפני הולנד (3:45.93 דקות) ורוסיה (3:47.34 דקות).
שיא עולם מתחת ל-58 שניות במשחה ל-100 מטר חזה
בתחרות שנערכה בלונדון ב-17 באפריל 2015 קבע פיטי במשחה ל-100 מטר חזה שיא עולם חדש של 57.92 שניות, שיפור לשיא בן ה-3 שנים של קמרון ואן דר בורג מדרום אפריקה (58.46 שניות) ובכך היה לשחיין הראשון בעולם ששחה משחה זה מתחת ל-58 שניות.
אלוף עולם
באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה באוגוסט 2015 זכה פיטי ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 26.51 שניות, לפני קמרון ואן דר בורג (26.66 שניות) וקווין קורדס מארצות הברית (26.86 שניות). בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא עולם חדש של 26.42 שניות. במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 58.52 שניות, לפני קמרון ואן דר בורג (58.59 שניות) ורוס מורדוך (59.09 שניות). בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא אליפות חדש של 58.18 שניות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב ביחד עם כריס ווקר-הבורן, שיבון-מארי או'קונור ופרנצ'סקה הלסול בשיא עולם חדש של 3:41.71 דקות, לפני ארצות הברית (3:43.27 דקות) וגרמניה (3:44.13 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא לאומי חדש של 3:30.67 דקות ובמקום 26 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:13.24 דקות.
2016
באליפות אירופה שנערכה בלונדון במאי 2016 זכה פיטי ב-4 מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר לזה (26.66 שניות), במשחה ל-100 מטר בשיא אליפות חדש של 58.36 שניות, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב (3:32.15 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב (3:44.56 דקות).
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה פיטי בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בשיא עולם חדש של 57.13 שניות, לפני האלוף היוצא קמרון ואן דר בורג (58.69 שניות) וקודי מילר מארצות הברית שקבע שיא אמריקה חדש של 58.87 שניות. כבר בשלב המוקדמות הוא קבע במשחה ל-100 מטר חזה שיא עולם חדש של 57.55 שניות. מדליית כסף, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם כריס ווקר-הבורן, ג'יימס גאי ודנקן סקוט בשיא לאומי חדש של 3:29.24 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא אולימפי חדש של 3:27.95 דקות ולפני אוסטרליה (3:29.93 דקות).
2017
באליפות העולם שנערכה בבודפשט ביולי 2017 זכה פיטי ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 25.99 שניות, לפני ז'ואאו גומז ג'וניור מברזיל שקבע שיא אמריקה חדש של 26.52 שניות וקמרון ואן דר בורג (26.60 שניות). כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא עולם חדש של 26.10 שניות אותו שיפר בשלב חצי הגמר והעמיד על 25.95 שניות. במשחה ל-100 מטר חזה בשיא אליפות חדש של 57.47 שניות, לפני קווין קורדס (58.79 שניות) וקיריל פריגודה מרוסיה (59.05 שניות). בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא אליפות חדש של 57.75 שניות. מדליית כסף, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם כריס ווקר-הבורן, ג'יימס גאי ודנקן סקוט בשיא לאומי חדש של 3:28.95 דקות, אחרי ארצות הברית (3:27.91 דקות) ורוסיה שקבעה שיא לאומי חדש של 3:29.76 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב בשיא אירופה חדש של 3:41.56 דקות.
2018
באליפות אירופה שנערכה בגלאזגו, סקוטלנד באוגוסט 2018 זכה פיטי ב-4 מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 26.09 שניות, לפני פביו סקוצולי מאיטליה (26.79 שניות) ופטר יוהאן סטבנס מסלובניה (27.06 שניות) ובמשחה ל-100 מטר חזה בשיא עולם חדש של 57.10 שניות, לפני בן ארצו ג'יימס וילבי (58.64 שניות) ואנטון צ'ופקוב מרוסיה (59.06 שניות), במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא אליפות חדש של 3:30.44 דקות, לפני רוסיה (3:32.03 דקות) וגרמניה (3:33.52 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב בשיא אירופה חדש של 3:40.18 דקות, לפני רוסיה (3:42.71 דקות) ואילטיה (3:44.85 דקות).
שיא עולם מתחת ל-57 שניות במשחה ל-100 מטר חזה
באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית בסוף יולי 2019 זכה פיטי בשתי מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 26.06 שניות, לפני פליפה לימה (26.66 שניות) וז'ואאו גומז ג'וניור (26.69 שניות), שניהם מברזיל ובמשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 57.14 שניות לפני בן ארצו ג'יימס וילבי (58.46 שניות) ויאן דזה-ביי מסין (58.63 שניות. בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא עולם חדש של 56.88 שניות, שיפור לשיאו בן השנה שעמד על 57.10 שניות ובכך היה לשחיין הראשון בעולם ששחה משחה זה מתחת ל-57 שניות.
2020
במסגרת ליגת השחייה הבינלאומית (בריכת 25 מטר) - ISL שנערכה בבודפשט ב-15 בנובמבר 2020 קבע פיטי במשחה ל-100 מטר חזה שיא עולם חדש של 55.49 שניות, שיפור לשיא בן 11 השנים של קמרון ואן דר בורג (55.61 שניות).
אריה גרוס
אריה גרוס (באנגלית: Arye Gross; נולד ב-17 במרץ 1960) הוא שחקן ובמאי יהודי-אמריקאי.
ביוגרפיה
נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה לשרי וג'וזף גרוס, שהיה מהנדס.
גרוס למד משחק באוניברסיטת קליפורניה באירווין וב"קונסרבטוריום של החוף הדרומי", שם שהה 3 שנים.
קריירה
את הקריירה שלו החל גרוס בשנת 1982 כשחקן תיאטרון במשך כשלוש שנים. החל את דרכו בקולנוע ב-1984 בתפקיד משנה בסרט "המחסל 2".
בשנת 1988 שיחק במותחן הפשע המצליח של רוברט טאון "טאקילה סאנרייז".
בשנת 1989 שיחק בקומדיה "המומחים" של הבמאי דייב תומאס, לצד ג'ון טרבולטה וקלי פרסטון.
על תפקידיו הבולטים ניתן למנות את "אדם גרין", ידידה של אלן דג'נרס בתוכנית "אלן" והפתלוג ד"ר סידני פרלמוטר בתוכנית "קאסל" לצד הופעות אורח רבות בסדרות כמו: "על טעם ועל ריח", "אביר על גלגלים", "עמוק באדמה", "חוק וסדר: מדור מיוחד" ו"חוק וסדר: כוונה פלילית".
ב-1999 ביים גרוס את סרט הביכורים שלו "הנסיך והגולש" שהיה סרט קומדיה ועיבוד מודרני לסיפור "בן המלך והעני" של מארק טוויין.
אליהו לופיאן
הרב אליהו לופיאן (כינוי נפוץ: ר' אֱליְ' לופיאן או ר' אֱליְ' קעלמער; תרל"ו, 1876 – כ' באלול תש"ל, 21 בספטמבר 1970) היה מהבולטים ברבני תנועת המוסר במאה העשרים. שימש כמנהל רוחני בישיבת כנסת חזקיהו.
קורותיו
נולד בעיירה גרייבו שבפלך לומז'ה שבאימפריה הרוסית (בתחומי פולין של ימינו) ולמד שם אצל רבי חיים לייב מישקובסקי. בהיותו בן 9 סירב לעבור עם משפחתו להשתקע בארצות הברית כיוון שכמעט ולא היו קיימים בה בזמנו מוסדות חינוך תורניים, והוא נותר לבדו בעיר לומז'א, שם למד אצל הרב אליעזר שולביץ. משם עבר ללמוד בבית המדרש בקלם אצל הסבא מקלם (שנפטר שנה לאחר מכן) והרב יצחק בלאזר. נישא לשרה לאה, בת הרב יצחק דוד רוטמן, מתלמידי הסבא מקלם. השידוך נעשה בעצת הרב מישקובסקי.
נתפרסם כאחד האישים הבולטים בבית המדרש בקלם. במלחמת העולם הראשונה נשאר עם תלמידיו בישיבה, שלא כרוב בני העיר, והמשיך במסירת שיעורים. לאחר המלחמה התפזרה הישיבה והוא החל במסע בעיירות ליטא שבהן מסר שיחות. בהמשך השפיע על תלמידי קלם לחזור לישיבה והיא הוקמה מחדש.
הרב לופיאן נדד לגייס כספים לישיבה ובשנות ה-30 הגיע ללונדון, שם הוצע לו לשמש כראש ישיבת "עץ חיים". הוא קיבל את המשרה.
בשנת תש"י (1950) עלה לישראל והתגורר בירושלים. הוא החל למסור שיחות מוסר בבית הכנסת זיכרון משה, בבית הכנסת "כלילת שאול" בשכונת גבעת שאול וכיהן כמשגיח בישיבת קמניץ. כן נתן שיעורים בישיבת היכל התלמוד תל אביב. בין תלמידיו מתקופה זו היו הרב שלום שבדרון והרב צבי הירש פלאי.
בשנת תשי"א מונה למנהל רוחני של ישיבת כנסת חזקיהו בזכרון יעקב. החזון איש בירכו במילים "עוד ינובון בשיבה", והוא ראה בזאת רמז שעל אף גילו המבוגר (75) יאריך במשרתו.
כחניך שיטת "קלם" היה ידוע כבעל סדר קפדני ושליטה עצמית. מסופר שלא היה מסובב את ראשו ללא סיבה והחלטה מוקדמת. כאשר ראה תלמיד מחכה בתחנת האוטובוס ומפנה ראשו כדי להסתכל אם האוטובוס מגיע, היה אומר: "בקלם היו מייסרים על הפקרות כזאת!". הנהיג בישיבה שכל בחור ממלא את הנטלה לבא אחריו.
בשנותיו האחרונות התגורר בבית חתנו הרב קלמן עזריאל ובתו הרבנית חיה איטה פינסקי בשכונת בית וגן בירושלים.
הרב לופיאן נפטר בספטמבר 1970 בגיל 94 בכ' באלול תש"ל ונטמן בבית הקברות היהודי בהר הזיתים בירושלים. על שמו שכונת לב אליהו ברכסים ורחוב בשכונת רמת שלמה בירושלים.
מילדיו
לרב לופיאן נולדו תשעה בנים וארבע בנות. בהם:
המאה ה-6
המאה ה-6 היא התקופה שהחלה בשנת 501 והסתיימה בשנת 600. היא המאה השישית של האלף הראשון.
אישים בולטים ביהדות
רבי אלעזר בירבי קליר, פייטן ארץ ישראלי, מחשובי הפייטנים הקלאסיים, שרבים מפיוטיו נכנסו לנוסח התפילה של יהודי אשכנז.
הבחירות הפרלמנטריות באיסלנד 2017
הבחירות הפרלמנטריות באיסלנד נערכו ב-28 באוקטובר 2017 לאחר פירוק הקואליציה ב-15 בספטמבר כשמפלגת "עתיד בהיר" פרשה מהקואליציה על רקע הדיווחים ששרי הממשלה מטעם מפלגת העצמאות הסתירו את העובדה שאביו של ראש הממשלה ביארני בנדיקטסון, המליץ על מחיקת התיק הפלילי של הפושע הפדופילי המורשע, היילטי זיגוריון האוקסון. לאחר פרישת מפלגת עתיד בהיר, ראש הממשלה ביארני בנדיקטסון החליט על הליכה לבחירות ב-28 באוקטובר 2017 לאחר שהאלת'ינגי פורק.
קרב דיין ביין פו
קרב דיין ביין פו (בצרפתית: Bataille de Diên Biên Phu; בוייטנאמית: Chiến dịch Điện Biên Phủ) היה מערכה מכריעה, שהתנהלה במחצית הראשונה של שנת 1954, בין הצבא הצרפתי הקולוניאלי בהודו-סין (וייטנאם) לבין כוחות ארגון המחתרת הקומוניסטי וייט מין. הקרב, שארך כחודשיים, הסתיים בתבוסה מוחצת של הצבא הצרפתי, ובכניעת שרידי הכוח הצרפתי במתחם דיין ביין-פו. התבוסה הצרפתית במערכה הביאה לנסיגת הצבא הצרפתי משטח צפון וייטנאם, והאיצה את המהלכים המדיניים שהובילו לסיום מלחמת הודו-סין הראשונה (ועידת ז'נבה).
הבחירות הפרלמנטריות באיסלנד 2017
למרות שסקרים רבים צפו על עלייה בתמיכה במפלגה השמאל-ירוקה, מפלגת העצמאות הצליחה לשמור על מעמדה כמפלגה הגדולה ביותר באלת'ינגי. לאחר הבחירות המפלגה השמאל-ירוקה ניהלה משא ומתן קואליציוני עם ארבע מפלגות, אבל לאחר שהמפלגה הפרוגרסיבית דחתה את ההצעה לקוליציה בת ארבע מפלגות, הוקמה קואליציה עם המפלגה הפוגרסיבית, השמאל-ירוקים ועם מפלגת העצמאות בראשות קתרין יקובסדוטיר.
רקע
למערכת המשפט האיסלנדית יש מנגנון לפיו אדם מורשע יכול להחזיר את "כבודו", כלומר להחזיר זכויות אזרחיות מסוימות, מחמש שנים לאחר ריצוי עונשו בתנאי שיש שלושה מכתבי המלצה מאנשים בעלי אופי טוב המכירים את הפרט מספיק. אדם בשם חלתי סיגוריון האוקססון הורשע בשנת 2004 על עבירות אונס של בתו החורגת כשהייתה בת חמש-עשרה. בשל כך, נגזרו עליו חמש וחצי שנות מאסר. בספטמבר 2017 אביו של ראש הממשלה ביארני בנדיקטסון, בנדיקט סוונסון, חתם לאותו האוקססון על מכתב המלצה למחיקת התיק הפלילי. שר המשפטים, זיגורדור אנדרסן (שכמוהו, היה חבר במפלגת העצמאות), הודיע לבנדיקטסון על מעורבותו של אביו במכתב ההמלצה כבר ביולי וסירב לחשוף את זהות שולח המכתב עד שאולץ לעשות כן על ידי וועדה פרלמנטרית. עתיד בהיר עזבה את הקואליציה והאשימה את מפלגת העצמאות ב"הפרת אמונים". בנדיקט התנצל על חתימת המכתב. שרת המשפטים אמרה שהיא מכינה הצעת חוק לרפורמה ב"מערכת הכבוד".
קרב דיין ביין פו
הרקע לקרב וההכנות לקראתו
באוקטובר 1953 פלשו כוחות הוייט מין, שפעלו מבסיסים בצפון וייטנאם, לשטח לאוס הסמוכה, שהייתה שטח חסות צרפתי. העיירה דיין ביין פו, כ-300 ק"מ מערבית להאנוי, סמוך לגבול וייטנאם-לאוס, ישבה על ציר ההספקה המרכזי של הוייט מין לצפון לאוס, בתוך עמק מוקף הרים גבוהים. מפקד הכוחות הצרפתיים בווייטנאם, גנרל נוואר, החליט להשתלט על אזור זה, ולהקים בו מתחם מבוצר, במטרה למנוע את המשך הסתננות כוחות הוייט מין לשטח לאוס, ולהפגין את מחויבותה של צרפת להגן על הריבונות של לאוס, בעלת בריתה. הפיקוד הצרפתי רצה גם לפתות את כוחות הוייט מין לתקוף את המתחם המבוצר החדש, ובכך לאפשר לצבא הצרפתי לנצל את כוח האש העדיף שלו, כדי להנחיל תבוסה לכוחות המורדים הקומוניסטיים בהודו-סין.
על הקולונל כריסטיאן דה קאסטרי הוטל להפוך את דיין ביין פו למתחם מבוצר. במהלך חודש נובמבר 1953 הוצנחו במתחם, שאורכו היה כ-11 קילומטרים, קרוב ל-10,000 חיילים צרפתים שחלקם השתייכו ללגיון הזרים, בעוד שבהאנוי נשארו כ-5,000 חיילים נוספים, ששימשו כעתודה לשיגור מיידי, וחלקם אכן הוצנחו באזור במהלך הקרבות. את מוצבי החוץ של הבסיס כינה הקולונל דה קאסטרי בשם אהובותיו: ביאטריס, גבריאל, אן-מארי, דומיניק, איגט, פרנסואז, אליין, נטשה, סימון, קלודין ואיזבל. בשלב הראשון הכשירו הצרפתים שדות תעופה (שכן ניתן היה להעביר הספקה למתחם רק בדרך האוויר) וכן הקימו טבעות מוצבים מבוצרים, שהיו אמורים לחפות זה על זה, הן באמצעות אש נשק קל והן באש ארטילרית. הנשק הכבד שעמד לרשות המגינים כלל, בין השאר, 24 תותחי שדה מתוצרת ארצות הברית בקוטר 105 מילימטר. קצין הצרפתי הראשי של התותחנים במתחם התרברב שיש לו תותחים הרבה מעבר לדרוש. הפיקוד הצרפתי לא האמין שניתן יהיה להציב ארטילריה כלשהי על ההרים הסובבים את דיין ביין פו, שהיו מכוסים צמחיית ג'ונגל עבותה ובלתי חדירה. אך הוא לא העריך נכונה את נחישותם של לוחמי הוייט מין. במאמץ אנושי כביר הצליחו כוחות הוייט מין בפיקודו של הגנרל וו נגויין גיאפ, להציב 48 תותחים סיניים בני 105 מילימטרים ולפחות עוד כ-150 קני ארטילריה קטנים יותר, בעמדות בהרים מסביב למתחם הצרפתי, משם הם יכלו לשלוט על כל שטחו, כולל שדות התעופה, ולטווח אותו ללא הפרעה. כרבע-מיליון פועלים ולוחמים וייטנאמיים השתתפו ברכבת האנושית שהובילה את כל הציוד לשטח השולט על המתחם הצרפתי.
הבחירות הפרלמנטריות באיסלנד 2017
רקע
לאחר פרישת "עתיד בהיר", כדי למנוע בחירות הוצע בידי יו"ר מפלגת הפיראטים, על קואליציה בת חמש מפלגות (וללא מפלגת העצמאות)-מפלגת הפיראטים, המפלגה הרפורמית, השמאל-ירוקים, הסוציאל-דמוקרטים ועתיד בהיר. המפלגות סירבו ככל הנראה כי כבר היו דיונים לא מוצלחים על קואליציה כזו לאחר הבחירות הקודמות.
מועמדים וקמפיין
מפלגת העצמאות ומפלגת הרפורמה, שתי מפלגות מרכז-ימין, שמו על דגלן את המשך מאמציהם הממשלתיים ושמירתן בקואליציה, שכן שתי המפלגות היו חברות קואליציה לפני קריסת הפרלמנט הקודם. בתוך כך, התנועה השמאלית-ירוקה חיפשה הזדמנות למשול לראשונה מאז 2009 וליישם מדיניות שמאל אידאולוגית.
קרב דיין ביין פו
מהלך הקרב
במהלך חודש מרץ שנת 1954, סיים גנרל גיאפ את ריכוז כוחותיו ואת ההכנות לתקיפת המתחם הצרפתי, וכוחות הוייט מין פתחו בהפגזה כבדה על דיין ביין פו. כבר בתחילת ההפגזה הוצאו שדות התעופה הצרפתיים בתוך המתחם מכלל שימוש, והכוח הצרפתי בדיין ביין פו נותק והפך להיות תלוי באספקה מוצנחת בלבד. קצין התותחים הראשי שלפני המערכה התרברב שיש לו יותר מדי תותחים מהדרוש, מצא עצמו בנחיתות ארטילרית ומרוב המבוכה החליט להתאבד כבר בתחילת המערכה.
הבחירות הפרלמנטריות באיסלנד 2017
מועמדים וקמפיין
כמו ברוב העולם, גם מפלגת הפיראטים של איסלנד דוחה את המודל המסורתי שלמפלגה יש יושב-ראש, אבל מייסדת המפלגה בירגיטה יונסדוטיר שנחשבה בעיני רבים כיושבת ראש, הודיעה על פרישה. לאחר הודעת הפרישה, הלגי הרפן גונארסון, שפרש קודם לכן מהפרלמנט לאחר שאמר כי בירגיטה יונסדוטיר מתנהגת כמו "בריון" הודיע כי כעת יתמודד לפרלמנט.
קרב דיין ביין פו
מהלך הקרב
בניסיון להציל את הכוח הצרפתי במתחם, הוצנחו באזור כוחות מוצנחים של לגיון הזרים הצרפתי, כולל רגימנט הזרים המוצנח השני. הכוח המוצנח הורכב ברובו מוותיקי מלחמת העולם השנייה מן הוורמאכט אשר גויסו ממחנות מעצר בגרמניה, אך הוא לא הצליח לשנות את פני המערכה. קרוב למאה לגיונרים מרגימנט הזרים המוצנח השני נשבו על ידי הכוחות הקומוניסטים. כוחות הוייט מין כרסמו בהדרגה את שטח מתחם ההגנה הצרפתי, למרות התנגדותם הנואשת של המגינים, וכבשו את המוצבים הצרפתיים בזה אחר זה. ב-8 במאי 1954 נכנעו לבסוף שרידי הכוח הצרפתי בדיין ביין פו. למעלה מ-4,000 חיילים צרפתיים נהרגו או נרשמו כנעדרים במהלך הקרב (החל מנובמבר 1953). 11,720 חיילים וקצינים, מתוכם כ-4500 פצועים נפלו בשבי. 860 פצועים קשה נמסרו לידי הצלב האדום זמן קצר לאחר תום הקרב. מתוך השבויים הנותרים רק כ-3300 שרדו את תקופת השבי, שארכה למעלה משלושה חודשים, לאחר שאולצו לצעוד מאות קילומטרים בתנאים קשים למחנות שבויים בצפון וייטנאם, והוחזרו לצרפת לאחר תום המלחמה. הוייט מין הודו שספגו כ-14 אלף אבדות (מתוכם כ-5000 הרוגים ונעדרים) במהלך המערכה הקשה, אך הצרפתים העריכו שאבדותיהם היו כבדות הרבה יותר והגיעו לכ-23 אלף נפגעים.
דיין ביין פו היוותה את נקודת הסיום במלחמת צרפת בווייטנאם, ושמה קץ לשלטון זה, אשר נמשך מאז שנת 1858. בוועידת ז'נבה הוסכם על ידי הצדדים, כי הצרפתים יצאו מווייטנאם עד שנת 1956 ואכן, כפי שהבטיח ראש ממשלת צרפת פייר מנדס פראנס, כך קרה.
הבחירות הפרלמנטריות באיסלנד 2017
מועמדים וקמפיין
יושב ראש המפלגה הפרוגרסיבית וראש הממשלה לשעבר, דויד גונלאוגסון הודיע על כוונתו להקים מפלגה חדשה לפני הבחירות. פרסום הודעה זו באה לאחר סכסוך מנהיגותי בתוך המפלגה הפרוגרסיבית והובילה להקמתה של מפלגת המרכז ב-24 בספטמבר. מצע המפלגה היה דומה באופן נרחב לזו של קודמתה, אך התאפיין בתקשורת כ"פופוליסטיות" עם דגש מיוחד על רפורמה במגזר הבנקאי.
יהורם מזור
הרב יהורם מזור (נולד בשנת ה'תש"ח, 1948, בחדרה) הוא רב רפורמי המשתייך לתנועה ליהדות מתקדמת.
ביוגרפיה
הרב מזור נמנה עם דור הרבנים השני של מיסדי התנועה הרפורמית בישראל. במשך 33 שנים, החל מתחילת 1974 שימש כרב בקהילות  בישראל. 26 שנים משנת 1981 ועד חודש יוני 2007 שימש מזור כרבהּ של קהילת "דרכי נעם" - הקהילה ליהדות מתקדמת ברמת השרון. כיום מכהן כאב בית הדין לגיור ומעמד אישי של מועצת הרבנים המתקדמים בישראל (מר"ם), כן עומד בראש "העבודה שבלב – המרכז להתחדשות התפילה", מכון העוסק ביצירה ומחקר של התפילה הרפורמית. מזור הוא עורכם ושותף ביצירתם של ספרי התפילה הנמצאים בשימוש בתנועה הרפורמית הישראלית. כמו כן הוא מעורב בהכנתם של סידורים ומחזורים ברחבי העולם הרפורמי.
משנת 1982 ועד שנת 2015 שימש מזור כמרצה בחוג ללימודי היהדות - תרבות ישראל במכללת בית ברל, ובעבר ריכז במשך שלוש שנים את לימודי היהדות במכללה. משנת 1990 ועד שנת 2012 היה מרצה בכיר בהיברו יוניון קולג' בירושלים (בית המדרש לרבנים רפורמים בישראל) מוסד זה העניק למזור בנובמבר 2015 תואר ד"ר למדעי היהדות לשם כבוד. תחום ההתמחות של מזור הוא ליטורגיה (תורת התפילה) והוא פרסם מאמרים רבים בנושא זה. כמו כן, הוא כותב בנושאי מחקר של מועדי וחגי ישראל ומרצה במסגרות שונות על חגים, תפילה וסידור.
נשוי לעדנה, מרכזת תוכנית "נתיב" לגיור בצה"ל, באזור המרכז. אב לשניים: הרב עודד מזור, רב רפורמי ומחנך המתגורר בירושלים ומכהן כרב בקהילת כל הנשמה, והרבה נועה מזור, רבה רפורמית בעלת תואר שני בחינוך יהודי-פלורליסטי.
בשנת תשס"ה עדכנה הרבנות הראשית לישראל כי מזור עובר על חוק איסור הונאה בכשרות בכך שלמספר עסקים באזור תל אביב ניתנו אישורי השגחה מטעם מר"ם בחתימתו של מזור. יצוין כי על פי פסק דין של בית המשפט העליון משנת 2017, מותר לבית עסק להציג תעודה המעידה הסטנדרטים עליהם הוא מקפיד ואופן הפיקוח על שמירתם, כולל זהות הגוף המפקח שאינו הרבנות הראשית, ובלבד שלא נעשה שימוש במלה "כשר".
לירון כהן
לירון כהן (נולדה ב-5 באוגוסט 1982 בירושלים) היא כדורסלנית עבר ישראלית, לשעבר קפטנית נבחרת ישראל, כיום משמת כמאמנת נבחרת ישראל בכדורסל נשים 3x3
הקריירה
כהן החלה את הקריירה שלה בקבוצת מכבי רעננה, וזכתה עמה פעמיים בגביע המדינה (2000 ו-2001). בהמשך שיחקה במשך שתי עונות באליצור רמלה, וזכתה עמה בדאבל בעונת. בעונה שלאחר מכן הצטרפה לאפולון פטולמאידוס מהליגה היוונית, ולאחר מכן שבה לישראל, לקבוצת אנדה רמת השרון, עמה זכתה בגביע המדינה בשנת 2006.
בעונת יצאה כהן מחוץ לישראל בפעם השנייה, לקבוצה הספרדית CB סן חוסה מהעיר לאון. כהן העפילה עם הקבוצה לגמר גביע המלכה, ואף שקבוצתה הפסידה, נבחרה לשחקנית המצטיינת במשחק. בנוסף, הייתה לאחת מחמש השחקניות שנבחרו לחמישיית העונה של הליגה הספרדית באותה עונה. בקיץ אותה שנה שיחקה במחנה האימונים בקבוצת לוס אנג'לס ספארקס ב-WNBA, אך לא נכללה בסגל הקבוצה הסופי.
את העונה הבאה פתחה כהן במקסימה ברוקר קושיצה מהליגה הסלובקית, וזכתה עמה בגביע המקומי. במהלך שהותה בסלובקיה בחר בה אתר "יורובאסקט" לגארדית האירופאית הטובה ביותר לשנת 2008. בהמשך, שיחקה גם בבשיקטש מהליגה הטורקית, ולקראת עונת עברה לקבוצה החמישית מחוץ לישראל, ויסלה קרקוב. במדי קבוצה זו זכתה בגביע הפולני, וכן העפילה לשלב הפיינל פור של היורוליג, בו סיימה הקבוצה במקום הרביעי. במאי 2010 חתמה לירון כהן בסגנית אלופת איטליה סקיו.
במאי 2013 חתמה לירון כהן באוניברסיטת איסטנבול הטורקית.
ב-21 בדצמבר 2014 הודיעה על פרישה ממשחק.
בנבחרת
כהן שיחקה בנבחרת ישראל מ-2005–2015. לקראת משחקי מוקדמות אליפות אירופה שנערכו בשנת 2010, נבחרה לשמש כקפטנית הנבחרת. בסיום המשחקים דורגה כהן ראשונה בין הקלעיות בטורניר כולו (20.8 נקודות במשחק), ראשונה בין מוסרות האסיסטים (6.7 במשחק) ורביעית באחוזי העונשין (92.9% בממוצע). נכון לדצמבר 2014 היא שיאנית הסלים בכל הזמנים של נבחרת ישראל עם 1,729 נקודות, וכמו כן היא השחקנית בעלת מספר ההופעות הגדול ביותר בנבחרת - 171 משחקים.
אומפאלוס
אומפאלוס (יוונית: ὀμφαλός; מילולית: "טבור") הוא אבן מצבה בעל משמעות דתית. על פי המיתולוגיה היוונית, האל זאוס שלח שני נשרים לעוף ברחבי תבל ולהפגש במרכזו, טבור העולם. אבני אומפאלוס המציינות נקודה זו הוקמו במספר אתרים ברחבי המזרח התיכון, המפורסם שבהם היה אצל האורקל מדלפי.
דלפי
רוב הגרסאות ממקמות את האומפאלוס באדיטון של המקדש (האזור הפנימי ביותר, מקביל לקודש הקודשים במקדש היהודי) ליד הפיתיה, מתוכה דיבר האל. על האבן עצמה ישנה חריטה של רשת וחור במרכזה המתרחב בכיוון הבסיס.
האומפאלוס בדלפי זוהה בתור האבן שהאלה ריאה עטפה בבגדים וחיפשה לזאוס. מטרתה הייתה להציל את זאוס מפני בעלה, קרונוס, שבלע את ילדיו כדי למנוע מהם להדיח אותו.
ירושלים
במדרש תנחומא דורשים חז"ל את הפסוק מספר יחזקאל לומר שירושלים נמצאת בטבורו של עולם. מוקד בית המקדש בירושלים היה בקודש הקודשים, שם עמדה אבן השתייה עליה ישב ארון הברית. גם בכנסיית הקבר בירושלים קיימת אבן אומפאלוס.
הנוסע ארקולף מתאר בספרו "De Locis Sanctis" כי יש עמוד באמצע ירושלים מצפון למקומות הקדושים המציין את טבור הארץ.
בונייר
בונייר (בהולנדית: Bonaire) הוא אי בים הקריבי. האי הוא רשות מוניציפלית של הולנד כחלק מממלכת ארצות השפלה בטריטוריה מעבר לים הידועה גם כהולנד הקריבית. עד שנת 2010 היווה חלק מהאנטילים ההולנדים. שם האי נהגה בהולנדית "בונֶר" ובספרדית "בונאַיירֶה", ואילו בשפת פפיאמנטו הוא נקרא Boneiru (בוֹנֵיירוּ).
גאוגרפיה
ארובה (Aruba), בונייר (Bonaire) וקוראסאו (Curaçao) מהווים יחד קבוצת איים הנקראים, על פי שמותיהם המקומיים, "איי ABC".
שטח האי 288 קמ"ר ומתגוררים בו 10,791 תושבים נכון ל-2001. צפיפות האוכלוסין הממוצעת היא 37 תושבים לקמ"ר.
האי קליין בונייר נמצא במרכז חצי הסהר של האי בונייר. שטחו 6 קמ"ר והוא אינו מיושב.
השפה הרשמית באיים היא הולנדית אולם באיים מדברים גם אנגלית, ספרדית ופפיאמנטו.
באי בונייר נמצא שדה התעופה הבינלאומי פלמינגו.
הערים היחידות באי הן קְרָלֶנדֵייק ורינקון.
כלכלה
המחצב העיקרי של בונייר הוא מלח, ומחצב זה מיוצא מהאי בעיקר לארצות הברית כ-400 שנה. האי יושב כבר בסוף המאה ה-15 במטרה לכרות את מרבצי המלח שבו, ומתיישבים הולנדים הביאו עבדים רבים לעבוד בבריכות המלח באי. המחצית הדרומית של האי מכוסה בבריכות להפקת מלח.
תיירות
בונייר ידועה באתרי הצלילה הרבים בה, והיא נחשבת לאחד מאתרי הצלילה הטובים בים הקריבי ובעולם כולו. סביב האי שוניות אלמוגים רבות הנגישות מכל חופי האי, וכל החופים הוכרזו כשמירת טבע בשל מספר שוניות האלמוגים והמגוון הרב של בעלי חיים ימיים סביבה.
התנועה הדמוקרטית
התנועה הדמוקרטית הייתה סיעה שכיהנה במהלך הכנסת התשיעית.
תולדות המפלגה
הסיעה נוצרה ב-14 בספטמבר 1978 מתוך התנועה הדמוקרטית לשינוי עקב הפילוג בה, שגרר גם את הקמת התנועה לשינוי ויוזמה וסיעת היחיד יעד.
סיעת ד"ש הייתה חברה בממשלה בטרם הפילוג, והתנועה הדמוקרטית נשארה בה אף לאחריו, כשיגאל ידין ממשיך לשמש כסגן ראש הממשלה, ושמואל תמיר כשר המשפטים, זאת בניגוד לתנועה לשינוי ויוזמה שפרשה מהקואליציה, ומאיר עמית שהיה חבר בה התפטר מתפקידו כשר התחבורה ושר התקשורת.
ואולם, שלא כמו שינוי שהצליחה לשרוד עוד שנים רבות לאחר מכן, החיבור הארעי בין החברים בד"ש שגרם להתפרקותה המשיך להכות אף במפלגת הבת שלה, ולאורך כהונת הכנסת הוסיפה התנועה הדמוקרטית להתפצל, עד שלבסוף התפרקה לחלוטין עוד לפני הבחירות לכנסת העשירית.
למרות התפרקות התנועה המשיך ידין לכהן כסגן ראש הממשלה עד לסוף כהונת הממשלה השמונה עשרה, זאת בניגוד לתמיר שפרש מתפקידו כשר משפטים ב-5 באוגוסט 1980.
It's a Sin
It's a Sin (בעברית: זה חטא) הוא סינגל של צמד הסינת'-פופ האנגלי פט שופ בויז. הסינגל נמצא באלבום השני מ-1987, Actually. השיר, שיצא ב-15 ביוני 1987, נכתב והולחן על ידי כריס לואו וניל טננט, והופק על ידי ג'וליאן מנדלסון.
גרסאות נוספות
ב-2004, השתתפה הלהקה בסדרת מופעי הצדקה, Passport Back to the Bars. הופעתם בקמדן טאון (17 במרץ 2004) צוינה כההופעה הראשונה אי פעם של הצמד ללא כל מוזיקאי מלווה. ההופעה כללה עיבוד חדש לשיר "It's a Sin", שהוקלט מאוחר יותר באולפן הקלטות.
ב-2018, הוציאה קבוצת המטאל השוודית, גוסט, גרסת כיסוי לשיר. השיר מופיע בגרסת הדלוקס של האלבום Prequelle.
ב-2021, הוציאה להקת הסינת'פופ הבריטית, יירס אנד יירס, גרסת כיסוי לשיר. השיר יצא במקביל ליציאת הסדרה "החטא" בערוץ 4 הבריטי, בה מככב בתפקיד הראשי, אולי אלכסנדר. בהמשך השנה, יירס אנד יירס ביצעו את גרסת הכיסוי, בשיתוף פעולה עם אלטון ג'ון בפרסי המוזיקה הבריטית.
מחלוקת
בזמן צאת הסינגל, הדיג'יי הבריטי, ג'ונתן קינג, האשים את הצמד בגניבת המנגינה של "It's a Sin" משירו של קט סטיבנס מ-1971 "Wild World". הוא טען את הטענות בעיתון הסאן, שעליו כתב טור דעה קבוע במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20. קינג הרחיק לכת עד כדי כך שהוא הוציא גרסת כיסוי משלו ל-"Wild World", תוך שימוש בעיבוד מוזיקלי דומה ל-"It's a Sin", במטרה להדגים את טענותיו. בעוד שפט שופ בויז תבעו את קינג, הסינגל שהוציא קינג לא צלח. בסופו של דבר, פט שופ בויז זכו בפיצויים אחרי הסדר טיעון. הפיצויים נתרמו לצדקה.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ בוים על ידי דרק ג'רמן ב-1987. "It's a Sin" היה שיתוף הפעולה הראשון של הבמאי הניסיוני עם הלהקה.
האודיטוריום של טנריפה
האודיטוריום של טנריפה (בספרדית: Auditorio de Tenerife) הוא אודיטוריום שנפתח בספטמבר 2003 ומשמש כמרכז לאמנויות הבמה של טנריפה. הבניין שעוצב על ידי הארכיטקט הידוע סנטיאגו קלטרווה עשוי בטון לבן ומשובץ באריחי קרמיקה. חזותו של הבניין דומה לנחשול ענק העומד להתנפץ לתוך העיר. אגף הבטון, המתנשא לגובה ובעל צורה לא קונבנציונלית, מכיל אולם בן 428 מקומות להופעות של מוזיקה קאמרית, וכן אולם תיאטרון בן 1,616 מקומות המיועד לקונצרטים ולהופעות על הבמה (האולם החדש של התזמורת הסימפונית של טנריפה).
האודיטוריום ממוקם בעיר סנטה קרוס דה טנריפה (בירת האי) והפך לסמל העיר והאי. זהו אחד המבנים המסמלים את האדריכלות המודרניסטית הספרדית.
תאורה
המבנה בדרך כלל מואר בלילה בצבע לבן בוהק, אך באירועים מיוחדים המבנה מואר בתאורה צבעונית. למשל, בערב השנה החדשה 2007–2008 המבנה הואר בצבעים לבן וצהוב והשעון היה מושלך על כנף אחת של הבניין כדי לסמן את השעות. האודיטורים גם משתתף בשעת כדור הארץ שבו כל העולם מכבה את האורות לשעה אחת.
ביקורות
המבנה ספג ביקורות בגלל מספר סיבות: שינוי מיקומו, בעיות מבניות שונות, עליית התקציב והפרה לכאורה של כללי בטיחות. למרות הביקורת, המבנה משמש כסמל העיר והאי, וכאטרקציה תיירותית מובהקת.
ולטר ורצכה
ולטר וילהלם יוליוס וַרצֶכָה (בגרמנית: Walter Wilhelm Julius Warzecha; 23 במאי 1891 – 3 באוגוסט 1956) היה אדמירל גרמני במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה
ורצכה נולד ב-23 במאי 1891 בעיר שוִויבּוּס שבמזרח הקיסרות הגרמנית (כיום שווייבודז'ין, בפולין), בן למשפחה שמוצאה משלזיה (מכאן שם משפחתו הסלאבי). אביו, מקס ורצכה, היה ראש עיריית נוירופין (Neuruppin). ב-1909 הוא התגייס לצי הקיסרי הגרמני, ושרת על הסיירת הכבדה ויקטוריה לואיזה . באפריל 1910 הוא הועלה לדרגת פהנריך צור זה. ב-1911 הועבר לדרדנוט "נסאו", ובספטמבר 1912 הועלה לדרגת לויטננט צור זה, וב-2 במאי 1915 לדרגת אובר-לויטננט. באוגוסט 1916 הועבר מ"נסאו" לכוח הצוללות. עד סוף מלחמת העולם הראשונה הוא הספיק לפקד על הצוללות "UC-71", "UC-1" ו-"UB-148". הוא שיקע תשע ספינות בהיקף כולל של 22,612 טון (GRT), ופגע בעשר נוספות בסך כולל של 55,808 טון.
בעקבות סיום המלחמה ופיזורו של הצי הקיסרי, הצטרף ורצכה לרייכסמרינה, ושרת בתפקידי מטה. הוא הקים משפחה והתגורר בווילהלמסהאפן ולאחר מכן בקיל. ב-1920 הועלה לדרגת קפיטן-לויטננט, ב-1928 לדרגת קורבטנקפיטן, וב-1933 לדרגת פריגטנקפיטן. ב-1934 הוא מונה למפקד בסיס הצי הים הבלטי בקיל, ובין אוקטובר 1937 לאוקטובר 1938 שימש כמפקד אוניית המערכה זוטא "אדמירל גרף שפה". ב-1 בנובמבר 1938 קודם לדרגת קונטר-אדמירל, והועבר לסגל ה-OKM (הפיקוד העליון של הקריגסמרינה) בברלין. בין נובמבר 1939 לאפריל 1944 שימש כראש המטה הכללי של חיל הים (Chef des Allgemeinen Marinehauptamtes), ב-1 בינואר 1941 הועלה לדרגת ויצה-אדמירל, ב-1 במרץ 1944 לדרגת גנרל-אדמירל. בעקבות תום מלחמת העולם השנייה והתאבדותו של הנס-גאורג פון פרידבורג, קיבל ורצכה מבעלות הברית את התואר "מפקד הקריגסמרינה", ופיקח על פירוקו של הקריגסמרינה עד 22 ביולי 1945. לאחר מכן נלקח כשבוי מלחמה עד 1947, ומאז התגורר בהמבורג עד מותו ב-3 באוגוסט 1956, בגיל 65.
היסטוריה של האנציקלופדיה בריטניקה
אנציקלופדיה בריטניקה (Encyclopædia Btirannica) היא אנציקלופדיה היוצאת לאור למן שנת 1768, והופיעה עד כה בחמש-עשרה מהדורות. בשלהי המאה העשרים פיתח המו"ל, חברת אנציקלופדיה בריטניקה גרסאות ממוחשבות לאנציקלופדיה, תחילה על-גבי CD-ROM, לאחר מכן על-גבי DVD, ולבסוף באינטרנט.
רקע היסטורי
אנציקלופדיות אחדות, כמו ה-De proprietatibus rerum (על התכונות של דברים, 1240) פרי עטו של ברתולומיאוס אנגליקוס, תורגמו מלטינית לאנגלית. במהלך המאה השמונה-עשרה הופיעו אנציקלופדיות מקוריות באנגלית, הראשונה בהן הייתה Lexicon technicum, or An Universal English Dictionary of Arts and Sciences (לקסיקון טכניקום, או מילון אנגלי אוניברסלי לאמנויות ומדעים) מאת ג'ון האריס (שני כרכים, יצאו לאור בשנים 1704 ו-1710, בהתאמה), שכלל מאמרים מאת כותבים כגון אייזק ניוטון. בשנת 1728 יצאה לאור ציקלופדיית צ'יימברס בת שני כרכים, מאת אפרים צ'יימברס, שזכתה להצלחה רבה, יצאה במהדורות רבות והסבה את תשומת לב המוציאים-לאור לרווחים הגלומים בהוצאת אנציקלופדיות. הגם שלא כולן זכו להצלחה מסחרית, טבען של האנציקלופדיות הללו היווה השראה לאנציקלופדיות עתידיות; כך למשל, שני הכרכים הכושלים של Universal History of Arts and Sciences מאת דניס דה-קוטלוגון (שיצאו לאור בשנת 1745) שקיבץ את הנושאים למסות נפרדות שעמדו כל אחת בפני עצמה, סידור שכפי הנראה היווה השראה ל"תוכנית החדשה" של האנציקלופדיה בריטניקה. האנציקלופדיה הראשונה שכללה ביוגרפיות של אנשים חיים הייתה ה-Grosses vollständiges Universal-Lexicon aller Wissenschafften und Künste ("האנציקלופדיה הגדולה והשלמה של כל המדעים והאמנויות", שיצאה לאור בשנים 1732-1759) של יוהאן היינריך צדלר, שנימק זאת בכך שאל לו למוות לבדו להקנות לאנשים חשיבות.
המהדורה הראשונה
האנציקלופדיה בריטניקה הייתה רעיון פרי מוחם של קולין מקפרקוואר, מדפיס ומוכר-ספרים, ואנדרו בל, חרט, שניהם בני אדינבורו. הצמד יזם את הוצאת הבריטניקה כתגובה שמרנית לאַנסיקלופדי הצרפתית של דני דידרו (שיצאה לאור בין השנים 1751 ו-1766), שנחשבה על ידי רבים לכפרנית. למרבה האירוניה, האנסיקלופדייה החלה את דרכה כתרגום צרפתי לאנציקלופדיה המצליחה של אפריים צ'יימברס מ-1728. על אף העובדה שמהדורותיה המאוחרות של הציקלופדיה של צ'יימברס עודן נמכרו בהצלחה רבה, ולמרות כישלונן המסחרי של אנציקלופדיות אנגליות אחרות, מקפרקוואר ובל שאבו השראה מהתסיסה האינטלקטואלית של תקופת הנאורות הסקוטית והגיעו למסקנה שהציבור בשל לאנציקלופדיה חדשה, "שתחובר על-פי תוכנית חדשה".
בהזדקקם לעורך, בחרו השניים במלומד בן 28 שענה לשם ויליאם סמלי (Smellie) והציעו לו 200 לירות-שטרלינג בתמורה לעריכת אנציקלופדיה במאה קונטרסים (שנקראו "מספרים" והיו שקולים לחוברות מעובות), שמאוחר יותר אוחדו לכדי שלושה כרכים. ה-"מספר" הראשון יצא לאור ב-6 בדצמבר 1768 באדינבורו, מחירו עמד על שש פרוטות, או, בעבור הדפסה על נייר איכותי יותר, שמונה. שם המוציאים לאור של האנציקלופדיה בריטניקה היה בדוי, "חברה של ג'נטלמנים בסקוטלנד", אפשר שהכוונה הייתה לג'נטלמנים רבים שרכשו מראש מנוי לקונטרסים הבאים. בשנת 1771, בתום הוצאתם לאור של ה-"מספרים" על בסיס שבועי, נשלמה הבריטניקה ומנתה 2,391 עמודים. ה-"מספרים" חוברו יחדו לשלושה כרכים עבי-כרס, בחלוקה אלפביתית כדלהלן: Aa–Bzo, Caaba–Lythrum ו-Macao–Zyglophyllum; מכירות העותקים נאמדו ב-3,000, תריסר ליש"ט האחד. המהדורה הראשונה כללה אף 160 איורים יפהפיים על לוחות-נחושת, שחרט אנדרו בל. מקצת האיורים זעזעו חלק מהקוראים, כמו שלושת איורי אגן-הירכיים הנשי והעוּברים במאמר 'המיילדות'; המלך ג'ורג' השלישי ציווה על תלישת איורים אלה מכל עותקי האנציקלופדיה.
רעיון-המפתח שבידל את הבריטניקה ממתחרותיה היה קיבוץ יחדיו של המאמרים שעסקו בנושאים דומים לתוך מסות ארוכות יותר, שכללו כל אחת בתוכה מפתח אלפביתי. עד אז, הסתפקו האנציקלופדיות האנגליות בסדר אלפביתי אחיד לכל מאמרי האנציקלופדיה, בדומה למילון טכני מודרני, במחיר ריחוק מאמרים בנושאים דומים זה מזה. הנהלת הבריטניקה כינתה בלגלוג גישה זו בשם "שיסוע המדעים". על אף שדניס דה קוטלוגון חזה זאת מראש, המצאת "תוכנית חדשה" זו מיוחסת בדרך כלל לקולין מקפרקוואר, אם כי סמלי טען אף הוא לבעלות על הרעיון.
סמלי כתב את רובה של המהדורה הראשונה, בשואלו חומרים בחופשיות רבה מכותבי התקופה, ובהם וולטייר, בנג'מין פרנקלין, אלכסנדר פופ וסמואל ג'ונסון. מאוחר יותר, אמר:
הסיפורת השופעת ונוחיות הניווט במהדורה הראשונה הביאו לביקוש רב למהדורה שנייה. הגם שמהדורה זו זכתה לתלונות על ידע לא מושלם, סמלי טען שיש להניח לה ליהנות מהספק:
סמלי שאף להפוך את האנציקלופדיה בריטניקה לקלה לשימוש ככל האפשר, באומרו ש-"חייב ששימושיות תהיה יעודו העיקרי של כל דבר-דפוס. אם מטרה זו אינה נראית בבירור, חלשה ביותר תהא אז תביעתם של המחברים וספריהם להערכתה החיובית של האנושות". לכבוד אירועי יובל המאתיים למהדורה הראשונה של האנציקלופדיה בריטניקה, הוציאה לאור חברת אנציקלופדיה בריטניקה עותק 'פקסימיליה' של המהדורה הראשונה, שכלל אפילו "פגעי זמן" על הנייר. עותקים אלה עודם מודפסים מחדש ומהווים חלק מקו-המוצרים של החברה.
המהדורה השנייה
בשנת 1776, בעקבות הצלחתה המסחררת של המהדורה הראשונה, החלה לצאת לאור מהדורה שנייה ושאפתנית יותר, בתוספת ערכי היסטוריה וביוגרפיות. סמלי סירב להמשיך בתפקידו, בעיקר הודות להסתייגותו מצירוף הביוגרפיות. על כן, נטל מקפרקוואר את המושכות בעצמו, בעודו נעזר בשתיין אקסצנטרי בשם ג'יימס טייטלר (הראשון שטס בכדור פורח), שהיה ידוע ככותב מחונן שיעבוד תמורת כל סכום. מקפרקוואר ובל חילצו את טייטלר מ-"הולירוד פאלאס", בית סוהר לשרויים בחובות, והעסיקו אותו במשך שבע שנים בשכר של 17 שילינג לשבוע. טייטלר כתב רבים מערכי ההיסטוריה, המדעים ולמעשה כמעט את כל הערכים הקצרים; על פי הערכת רוברט ברנס, טייטלר כתב למצער שלושה-רבעים מהמהדורה השנייה. בהשוואה למהדורה הראשונה, כללה השנייה כמות גדולה פי חמישה של מאמרים ארוכים (כ-150), לרבות "סקוטלנד" (84 עמודים) ו-"רפואה" (309 עמודים), עם מפתח-עניינים פנימי משלהם. המהדורה השנייה יצאה לאור ב-181 "מספרים" החל מה-21 ביוני 1777 ועד ה-18 בספטמבר 1784; "מספרים" אלה נכרכו יחדיו והיו לעשרה כרכים שיצאו בשנים 1778 עד 1783, וכללו בסך-הכל 8,595 עמודים ו-340 לוחות-נחושת שנחרטו גם הפעם על ידי אנדרו בל. תקלת עימוד גרמה לכך שעמוד 8000 בא מיד אחרי עמוד 7099. כל מפות מהדורה זו קובצו בערך אחד בן 195 עמודים - "גאוגרפיה".
ביחס למהדורה הראשונה, חלו שיפורים רבים במהדורה השנייה, אך עוד נותרו בה אי-אלו השמטות ושגיאות לא מבוטלות. לדוגמה, היא איננה מזכירה כלל את המהפכה האמריקאית. בניגוד לכך, המהדורה השנייה מתארת את המבנה של תיבת נח בפירוט רב (ובאיור נחושת מצורף) וכן, בעקבות ההגמון אשר, כוללת כרונולוגיה מדויקת למדי של כדור הארץ על פי המסורת, החל בבריאתו ב-23 באוקטובר 4004 לפנה"ס, וכלה בציון המבול של שנת 2348 לפנה"ס, שארך בדיוק 777 ימים על פי האנציקלופדיה. המהדורה השנייה גם מדווחת על מזור שנמצא למחלת השחפת:
וכוללת גם מאמר מלאנכולי משהו על "אהבה" ששרד בבריטניקה קרוב למאה שנה (עד המהדורה התשיעית):
המהדורה השלישית
המהדורה השלישית יצאה לאור בין השנים 1788 ו-1797 ב-300 "מספרים" על בסיס שבועי (במחיר שילינג אחד הקונטרס); חוברות אלה חוברו ונכרכו לכדי 30 חלקים (10 שילינג ושש פרוטות האחד) ולבסוף ל-18 כרכים בני 14,579 עמודים ו-542 לוחות תחריטים. מקפרקוואר ערך שוב מהדורה זו עד למאמר "מסתורין" אך נפטר בשנת 1793 (בגיל 48) בשל "לאות מוחית", כך נאמר; את מקומו תפס ג'ורג' גלייג, שלימים, או ב-30 באוקטובר 1808 ליתר דיוק, היה להגמון גלייג מברכין. אנדרו בל, שותפו של מקפרקוואר, רכש מיורשיו את מלוא השליטה בבריטניקה.
בהכפילה כמעט את היקפה של קודמתה, כמעט ונתגשם במלואו חזונו האנציקלופדי של מקפרקוואר במהדורה השלישית. מספר בני-סמכא שזכו לפניית גלייג התגייסו עד מהרה לכתיבת מהדורה זו, כמו הדוקטור תומאס תומפסון, שעשה לראשונה שימוש בסמלים כימיים, או ג'ון רובינסון, מזכיר האגודה המלכותית של אדינבורו, שכתב כמה מאמרים מוערכים בתחום "הפילוסופיה של הטבע" (תחום שהתפתח בעיקר לפיזיקה דהיום). המהדורה השלישית ביססה את מעמדה של האנציקלופדיה בריטניקה כספר-עזר חשוב ומכריע, מעמד שנשתמר במשך מרבית שנות המאה התשע-עשרה. הייתה זו מהדורה רווחית במיוחד, מכירת כ-10,000 עותקי האנציקלופדיה השיאה רווחים נאים שנאמדו ב-42,000 לירות-שטרלינג. במהדורה השלישית החלה מסורת, הנמשכת עד לימינו אנו, של הקדשת האנציקלופדיה בריטניקה למונארך הבריטי המכהן, המלך ג'ורג' השלישי באותה העת; בכנוֹתו "אבי האומה, פטרונם הנאור של האמנויות, המדעים והספרות", איחל לו גלייג:
המהדורה השלישית ידועה היטב בזכות מאמרה הנועז על "תנועה", הדוחה קטגורית את תאוריית הכבידה של אייזק ניוטון. במקום זאת, כתב דוקטור גלייג כי הכבידה איננה נגרמת בלתי אם על ידי היסוד הקלאסי - האש. נראה ששכנעוֹ המאמר "מסה על העקרונות הראשונים של פילוסופיית הטבע" (1762) שכתב ויליאם ג'ונס, שהסתמך בתורו על עבודת המוסמך של ג'ון האצ'ינסון, "עקרונות משה", שנכתבה בשנת 1724 אך נדחתה על ידי אוניברסיטת אוקספורד. אף על פי כן, גלייג שמר על מצג של השלמה עם שגיאות המהדורה השלישית, בדברים המהווים הד לדברי ויליאם סמלי המצוטטים לעיל: