cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אינטרלאקן
פסטיבל גרינפילד
בעירה מתקיים פסטיבל שנתי בשם Greenfield Festival. זהו פסטיבל מטאל ורוק כבד המתקיים בשטח של שדה תעופה של העיירה בתחילת הקיץ. הלהקות המשתתפות מגיעות מכל אירופה ומחוצה לה.
פרויקט השו"ת
פרויקט השו"ת (בשמו הרשמי: מאגר היהדות הממוחשב) הוא כינוי לתוכנית ליצירת מאגר מידע ממוחשב של כתבים יהודיים תורניים עם דגש על ספרות הלכתית וספרי שאלות ותשובות (שו"ת), ופיתוח מנוע חיפוש המאפשר אחזור מידע מהמאגר על פי מילות חיפוש. הפרויקט החל בשנות השישים של המאה ה-20 במכון ויצמן והיה מהראשונים בעולם לשמירה דיגיטלית של טקסט שלם ("טקסט מלא") לצורך חיפוש בו. כיום הוא מובל על ידי אוניברסיטת בר-אילן. הפרויקט זכה בפרס ישראל לספרות תורנית לשנת תשס"ז. הכינוי "פרויקט השו"ת" משמש כיום גם ככינוי לתוכנה המכילה את המאגר עצמו.
ההיסטוריה של הפרויקט
הפרויקט נהגה על ידי פרופ' אביעזרי פרנקל ממכון ויצמן למדע בשנת 1963 כמענה לשאלה שנשאל, במהלך ביקור בארצות הברית, במה יוכל לתרום המחשב ליהדות, והוא קיבל תמיכה כספית ראשונית מראשי מכון ויצמן. פרנקל החל להכניס למחשב שאלות ותשובות מספרות השו"ת באופן שיאפשר חיפוש בכל הטקסט כדי למצוא תשובות בהן נמצאות מילים מבוקשות. הספר הראשון שהוקלד היה חלק משו"ת הריב"ש, מכיוון שצוות חוקרים בראשות פרופ' מנחם אלון מהאוניברסיטה העברית מיפה את הספר בעזרת מחשב, ופרופ' פרנקל רצה להראות את עליונות שיטתו בהשוואה בין שתי השיטות.
הקמת פרויקט השו"ת הייתה שינוי כיוון ממגמת השימוש במפתחות נושאיים מפורטים שהיה נהוג עד אז, והיו שפקפקו במעשיות של הרעיון בגלל ההיקף המוגבל של זיכרון המחשב באותה תקופה. היו גם שחששו שהשימוש בפרויקט יגרום ללימוד בישיבות להיות קל מדי, ללא היגיעה הנדרשת. חשש אחר היה שהפרויקט ינגיש את הספרות היהודית לאנשים שאינם בעלי רקע נדרש והם ישתמשו במקורות שנכתבו במקור עבור תלמידי חכמים באופן לא נכון. למרות החששות הפרויקט זכה לתמיכה, בין השאר של פרופ' סיני דויטש, פרופ' מנחם צבי קדרי, פרופ' אהרן הראל-פיש והשופט יעקב בזק. גם הפוסק הרב משה פיינשטיין שחשש בתחילה ממיחשוב כתביו, נתן לבסוף את ברכתו לעניין ושמח בהכללת כתביו בפרויקט.
בשנת 1966 עבר פרנקל לאוניברסיטת בר-אילן ולקח איתו את הפרויקט. באותה שנה הצטרף לפרויקט יעקב שויקה, אז דוקטורנט באוניברסיטה העברית, בעיקר בפיתוח של אלגוריתמים בלשניים ומורפולוגיים שביצעו חיפוש של מילה גם על פי הטיותיה. בשנת 1974 פרנקל פרש מניהול הפרויקט, ושויקה החליף אותו. בשנות ה-70 של המאה ה-20 נעשה חיפוש בפרויקט על ידי העברת שאלות לצוות של הפרויקט אשר הזינו אותן למחשב ולרוב לקח כמה ימים עד שהתשובה נתקבלה. החל משנת 1979 התאפשרה גישה למאגר השו"ת באמצעות תקשורת מחשבים למחשב המרכזי של אוניברסיטת בר-אילן, שבו אוחסן המאגר. בין המזמינים קווי תקשורת היו צוות חוקרים מהאוניברסיטה העברית שניסו למפתח את ספרות השו"ת, ואוניברסיטת הרווארד.
עם התפתחות טכנולוגיית המחשוב נשמרה תכולת המאגר על CD-ROM ומשנת 1990 החלו למכור את המאגר לציבור הרחב לשימוש עצמי במחשב אישי. מתקופה זאת הוספו למאגר התורני של פרויקט השו"ת ספרי יסוד של הספרות התורנית (תנ"ך, תלמוד, מדרשים, זוהר, משנה תורה, שולחן ערוך ומפרשיהם) ובהמשך נוספו מגוון גדול של ספרים תורניים ישנים וחדשים, כמו האנציקלופדיה התלמודית אשר נכללת בחלק מהמהדורות של מאגר פרויקט השו"ת. בסוף 2006 נפתח אתר אינטרנט המאפשר גישה למאגר דרך האינטרנט תמורת תשלום. בשנת 2007 כלל המאגר התורני של הפרויקט יותר מ-170 מיליון מילים ו-80 אלף שו"ת שונות מתוך מאות כרכי שו"ת שונים.
בשנת 2007 זכה הפרויקט בפרס ישראל. את הפרויקט ייצגו בטקס פרנקל והראש האקדמי שלו פרופסור יעקב שפיגל.
בשנת 2013 הושקה גרסה 21. בגרסה זו נוספו כ-10,000 מאמרים תורניים מכתבי עת כגון המעיין ובית אהרן וישראל וכן נוספו ספרים, וביניהם "ילקוט יוסף".
בשנת 2015 הושקה גרסה 23, בין התוספות הטכניות למאגר בגרסתו זו, קישורי רמז צץ (Tooltipׂׂ) המעלים קטע טקסט מתוך המקורות, בהצבעת סמן העכבר על קישורים.
בשנת 2016 הושקה גרסה 24, בגרסה זו נוספו ספרים רבים ביניהם: כמה ממפרשי הרא"ש, ביאור ידיד נפש על הירושלמי, שו"ת מהר"ם שיק, בית יצחק, ספרי מהר"ל ושערי דורא.
בשנת 2017 הושקה גרסה 25, בגרסה זו נוספו ספרים רבים ביניהם: ספרי החפץ חיים, ופתחי חושן. בשיפורי התוכנה: ניתנת אפשרות להעלות ספרים שיופיעו בראש רשימת הפרשנים, נוספו חוצצים למעבר בין המאגרים, ישנה תמיכה טובה יותר במסכים עם רזולוציה גבוהה: ניתן להציג את סרגלי הכלים בגדלים שונים והצגת סרגלי הכלים מאוגדים לפי נושאים. נוסף גם קישור בין פרשיות השבוע לספרי מצוות: ספר המצוות לרמב"ם, ספר החינוך ומנחת חינוך.
בשנת 2018 הושקה גרסה 26.
בשנת 2019 הושקה גרסה 27.
בשנת 2020 הושקה גרסה 28.
בשנת 2021 הושקה גרסה 29.
בשנת 2022 הושקה גרסה 30.
בשנת 2023 הושקה גרסה 31.
אלינור אוסטרום
אלינור אוסטרום (באנגלית: Elinor Ostrom; 7 באוגוסט 1933 – 12 ביוני 2012) הייתה כלכלנית פוליטית אמריקאית ממוצא יהודי. כלת פרס נובל לכלכלה לשנת 2009 יחד עם אוליבר ויליאמסון על ניתוחה את הכלכלה הארגונית, באופן מיוחד ביחס לנחלת הכלל. עבודתה קשורה לתאורית הכלכלה המוסדית החדשה. האישה הראשונה שזכתה בפרס נובל לכלכלה.
ביוגרפיה
אוסטרום נולדה בלוס אנג'לס, כבת יחידה לאב יהודי, מעצב תפאורה, ולאם פרוטסטנטית, מוזיקאית. הוריה נפרדו מוקדם בחייה, ואלינור התגוררה עם אמה רוב הזמן. היא הייתה מבקרת בקביעות בכנסייה פרוטסטנטית עם אמה, ולעיתים קרובות בילתה סופי שבוע עם משפחתו היהודית של אביה. אוסטרום מתארת את עצמה כ"ילדה ענייה", שגדלה בתקופת השפל הכלכלי, בת להורים שעסקו באמנות. במהלך לימודיה בבית הספר התיכון הצטרפה למועדון הוויכוחים, התנסות שהשפיעה על האופן בו התפתחה בהמשך. שם נוכחה כי לכל מדיניות ציבורית יש יותר מצד אחד וכי כדי לשכנע יש להציג נימוקים טובים.
צוות הסטודנטים לתארים מתקדמים שבהם הייתה מעורבת, ניתח את ההשפעות הכלכליות הפוליטיות על ניהול קבוצת אגני מי תהום בדרום קליפורניה. באופן ספציפי, על אוסטרום הוטל להסתכל על האגן המערבי. היא גילתה שקשה מאוד לנהל משאב מים משותף כאשר הוא נחלק בין פרטיים. התושבים המקומיים שאבו יותר מדי מי תהום ומי מלח חלחלו לאגן. אוסטרום התרשמה מכך שאנשים עם אינטרסים סותרים או חופפים, שתלויים באותו מקור, מצאו תמריצים ליישב סתירות ולפתור בעיות. היא הפכה את המחקר על שיתוף פעולה זה לנושא עבודת הדוקטורט שלה, והניחה את הבסיס לחקר "המשאבים המשותפים".
את הסמינר שלה לתואר שני הוביל וינסנט אוסטרום, פרופסור חבר למדע המדינה, המבוגר ממנה ב-14 שנה. ב-1963 היא נישאה לו.
בשנת 1961 פרסמו, צ'ארלס טיבוט ורוברט וורן את המאמר "ארגון הממשל באזורי המטרופולין", שהפך למאמר רב השפעה, והציג נושאים שיהיו מרכזיים בעבודות המחקר של אלינור ווינסנט אוסטרום. עם זאת, המאמר החמיר את הסכסוך של וינסנט עם הלשכה למחקר ממשלתי של אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, מכיוון שבניגוד לאינטרסים של הלשכה הוא ייעץ לא לרכז את השלטון באזורי המטרופולין, אלא לפתח שיטת ממשל ביזורית. סכסוך זה גרם לאוסטרום ובעלה לעזוב את אוניברסיטת קליפורניה ויחדיו הם עברו לאינדיאנה, שם הצטרפו לסגל של אוניברסיטת אינדיאנה בה פיתחו את חייהם המקצועיים.
קריירה מקצועית
אוסטרום שימשה כפרופסור למדע המדינה וכמנהלת סדנה בהגות מדינית וניתוח מדיניות באוניברסיטת אינדיאנה (בלומינגטון).
מאז שנות ה-60 של המאה ה-20 הייתה מעורבת במדיניות ניהול משאבים והקימה מרכז מחקר בשנת 1973, שמשך אליו מדענים מתחומים שונים מרחבי העולם. העבודה וההוראה במרכז התנהלו על פי עיקרון של סדנה, ולא בשיטת אוניברסיטאית מסורתית של הרצאות והיררכיה קפדנית. אוסטרום בחנה את האינטראקציה של אנשים ומערכות אקולוגיות במשך שנים רבות, והדגימה כי השימוש במשאבים מתכלים על ידי קבוצות אנשים (קהילות, קואופרטיבים, נאמנויות, איגודים מקצועיים) יכול להיות רציונלי, ולמנוע את הידלדלות המשאב ללא התערבות ממשלתית.
היא התפרסמה בעקבות הביקורת שלה על תפיסת "הטרגדיה של נחלת הכלל", התיאוריה שהציע הביולוג גארט הרדין בשנת 1968. "במאמר שפורסם בכתב העת Science, טען הרדין כי אם כל רועה צאן שיש לו גישה לחלקת מרעה משותפת, יקבל את ההחלטה הכלכלית הרציונלית באופן אינדיבידואלי, להגדיל את הצאן שהוא מחזיק על האדמה, חלקת המרעה המשותפת תתכלה או תהרס לגמרי. במילים אחרות, אנשים הפועלים באופן עצמאי ופועלים באופן רציונלי על פי האינטרס האישי שלהם, יהרסו בסופו של דבר משאב מוגבל משותף, גם כאשר ברור כי אין זה אינטרס ארוך הטווח של איש מהם. אוסטרום סברה כי ה"הטרגדיה של נחלת הכלל" במצבים כאלה אינה בלתי נמנעת, כפי שחשב הרדין. במקום זאת, אם הרועים יחליטו לשתף פעולה זה עם זה, לפקח על השימוש זה בזה באדמה ולאכוף כללים לניהולו, הם יכולים להימנע מהטרגדיה".
אוסטרום הציעה אלטרנטיבה אפשרית ל"טרגדיה של נחלת הכלל" בספרה "Governing the Commons: The Evolution of Institutions for Collective Action". הספר מדגים, על בסיס מחקר עובדתי, כי ישנם אלגוריתמים מעשיים לשימוש קולקטיבי במשאב משותף מוגבל, המאפשרים התנהגות אנוכית של בעלי העניין, בעוד שהתוצאה של האינטראקציה אינה הרס, אלא שימוש רציונלי וחידוש המשאב המשותף. אוסטרום התבססה על מחקרי שדה, שלה ושל אחרים. היא בילתה שנים בחקר מלחמות המים ושאיבת היתר שהתרחשה בשנות החמישים בארצות הברית. בניגוד לתחזיות הרציונליות-כלכליות הרווחות של מלתוסיאניזם והטרגדיה של הנחלת הכלל, היא הראתה מקרים שבהם בני אדם לא היו לכודים בטרגדיה וחסרי אונים על רקע אספקה מצומצמת. בספרה Governing the Commons, היא מתבססת על מחקרים על מערכות השקיה בספרד ובנפאל, על כפרים מבודדים בשווייץ וביפן, ועל דיג במיין ובאינדונזיה.
אוסטרום שימשה כיועצת מדעית בכירה לגופים של האו"ם בנושאי שמירה על משאבים. היא הייתה חברה באקדמיה הלאומית למדעים (ארצות הברית) ונשיאת הארגון האמריקאי למדעי המדינה.
מחקריה
עבודתו המוקדמת של אוסטרום הדגישה את תפקידה של בחירה ציבורית בחלטות המשפיעות על ייצור מוצרים ושירותים ציבוריים. בין עבודותיה המוכרות יותר בתחום זה ניתן למנות את המחקר על הביזור של תפקידי המשטרה באינדיאנפוליס. היא מצאה שהטיפול במשאבים משותפים צריך להיות משימה מרובת משתתפים, מאורגנת מהיסוד ומעוצבת על פי הנורמות התרבותיות. היא צריכה להיות מנוהלת בדיון פנים אל פנים, ולהתבסס על אמון. אוסטרום נהגה להשתמש בתורת המשחקים כדי לנסות לחזות את התנהגותם של אנשים המתמודדים עם משאבים מוגבלים. בסדנתה לתיאוריה פוליטית וניתוח מדיניות באוניברסיטת אינדיאנה, שהוקמה עם בעלה וינסנט, בשנת 1973, קיבלו הסטודנטים שלה "מניות" במשאב לאומי. וכאשר הם פשוט דנו במה עליהם לעשות איתו באופן משותף, לפני ביצוע ההחלטה, שיעור התשואה מ"השקעות" שלהם הוכפל יותר מפי שניים. עבודתה המאוחרת והמפורסמת יותר התמקדה באופן שבו בני אדם מנהלים מערכות אקולוגיות, כדי לשמור על תשואות משאבים בנות קיימא לטווח הארוך. משאבים שותפים הכוללים יערות, דגה, שדות נפט, שטחי מרעה ומערכות השקיה. היא ערכה את מחקרי השטח שלה על ניהול מרעה על ידי תושבים מקומיים באפריקה וניהול מערכות השקיה בכפרים במערב נפאל. עבודתה בחנה כיצד חברות פיתחו הסדרים מוסדיים מגוונים לניהול משאבי טבע, והימנעות מקריסת מערכות אקולוגיות במקרים רבים, למרות שחלק מההסדרים לא הצליחו למנוע מיצוי משאבים. עבודתה הדגישה את האופי הרב-גוני של האינטראקציה האנושית עם מערכות אקולוגיות.
הסדנה לתיאוריה פוליטית וניתוח מדיניות שהקימה שאפה לשתף חוקרים ממגוון תחומים בכלכלה, מדע המדינה ותחומים אחרים, כדי לשתף פעולה ולנסות להבין כיצד הסדרים מוסדיים במערך מגוון של מסגרות פוליטיות, אקולוגיות, וכלכליות חברתיות השפיעו על ההתנהגות והתוצאות של מושא המחקר. המטרה לא הייתה לטוס ברחבי העולם לאסוף נתונים, אלא ליצור רשת חוקרים המתגוררים באזורים מסוימים בעולם, והיו בעלי עניין וידע ובמדיניות ניהול מערכות אקולוגיות, דוגמת יערות, שערכו את המחקרים.
אוסטרום זיהתה שמונה עקרונות של תכנון וניהול משאבים משותפים באופן מקומי ויציב:
פרסים והוקרה
בשנת 1998 הוענק לאוסטרום פרס פרנק זיידמן לכלכלה פוליטית.
בשנת 1999 הייתה האישה הראשונה שקיבלה את פרס הנורווגי על שם ג'והן סקיט במדעי המדינה.
בשנת 2004 הוענק לה פרס ג'ון ג'יי קרטי מהאקדמיה הלאומית למדעים,
בשנת 2005 קיבלה את פרס ג'יימס מדיסון מהאגודה האמריקאית למדעי המדינה.
בשנת 2008 היא הפכה לאישה הראשונה שקיבלה את פרס ויליאם רייקר במדע המדינה; ובשנה שלאחר מכן קיבלה את פרס המחקר למעורבות אזרחית מטעם מכללת ג'ונתן לאזרחות ושירות ציבורי באוניברסיטת טופץ.
בשנת 2008 הוענק לה תואר דוקטור כבוד מהאוניברסיטה הנורווגית למדע וטכנולוגיה.
בשנת 2012 הייתה בין 100 האנשים בעלי ההשפעה הרבה ביותר של הטיים.
הזכייה בפרס נובל
ב-2009 אוסטרום הפכה לאישה הראשונה שזכתה בפרס נובל לכלכלה. היא התחלקה בפרס עם אוליבר ויליאמסון שקיבל את הפרס עבור מחקרים בתחומים אחרים. האקדמיה המלכותית השוודית למדעים ציינה את תרומתה לממשל כלכלי ואת מחקריה שהוכיחו שרכוש ציבורי יכול להיות מנוהל בהצלחה על ידי הקבוצות המשתמשות בו במקום על ידי המדינה או באמצעות הפרטה. טיעוניה אלה אתגרו את העמדות הקונבנציונליות בתחום.
כפי שעשתה בפעמים קודמות בהן זכתה בפרסים כספיים, גם הפעם אוסטרום תרמה את כספי הפרס לסדנה בתחום עבודתה אותה היא ייסדה בתחילת דרכה באוניברסיטת אינדיאנה.
וידוי מעשרות
מועד הווידוי
זמן אמירת הווידוי הוא לאחר השלמת ביעור המעשרות, הנעשה בערב פסח, בשנה הרביעית ובשנה השביעית למניין שנות השמיטה (השנה הנוכחית היא שנה  לשמיטה). אולם, הווידוי לא היה נעשה מיד לאחר הביעור, מפני שלאחר הביעור היו משאירים מעשר שני ונטע רבעי, שמהם אסור לאכול לאחר הווידוי, כדי לאכלם בירושלים במשך ימי חול המועד פסח. לכן דחו את הווידוי עד לזמן תפילת מנחה של יום טוב האחרון של פסח.
נוסח הווידוי
נוסח הווידוי מובא בתורה, בפרשת כי תבוא:
החייבים במצווה
כהנים, לויים, ישראלים וממזרים חייבים במצוות וידוי מעשרות. גר תושב ועבדים משוחררים פטורים, מפני שאין להם חלק בארץ, ואינם יכולים להתוודות ולומר "ואת האדמה אשר נתת לנו".
קיום המצווה בזמן הזה
המצווה מובאת בשולחן ערוך ובספר הלבוש, וכן הובאה על ידי הש"ך והגר"א, ובמניין המצוות הנוהגות בזמן הזה בספר החרדים. עם זאת, המצווה אינה מצויה בארבעה טורים, והיו שטענו שהיא אינה נוהגת בזמן הזה. הרב אליהו דוד רבינוביץ' תאומים, בספרו אחרית שנים, מביא מספר סיבות לנוהג שלא לאמר וידוי מעשרות בזמן הזה:
הרב רבינוביץ' דוחה את הטענות הללו וטוען שמצווה לאמר וידוי מעשרות בזמן הזה. לעומת זאת, הרב יוסף אפרתי מביא את עמדת החזון איש שאין מצוות וידוי מעשרות נוהגת בזמן הזה.
שמואל מורן
שמואל מורן (נולד ב-13 בספטמבר 1958) הוא עורך דין מומחה בדיני משפחה וירושה, מייסד ומנהל משרד עורכי דין הנושא את שמו.
ביוגרפיה
נולד וגדל בחולון בשנת 1958, בוגר תיכון קוגל. סיים לימודי תואר ראשון בעבודה סוציאלית באוניברסיטת תל אביב בשנת 1979. עבד במשך מספר שנים כעובד סוציאלי קליני, בתפקידי טיפול, הדרכה ובניהול מערכת. במקביל לעבודתו כעובד סוציאלי, למד לימודי משפטים ובשנת 1985 קיבל תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת תל אביב. בשנת 1998 סיים לימודי תואר שני במשפטים באוניברסיטת תל אביב. במשך שנות עבודתו כעורך דין צבר ידע וניסיון מקצועי רב בתחום דיני המשפחה והירושה. השילוב שבין העבודה הסוציאלית לעריכת הדין, הקנו לו מומחיות מיוחדת ומגוונת בתחום המשמורת, יישוב סכסוכים בהסכמה, הגירה וחטיפת ילדים ובסוגיות בינלאומיות מורכבות בדיני משפחה. עורך דין מורן משמש זה שנים כמרצה מן החוץ בבית הספר לעבודה סוציאלית וכן מלמד בקביעות בקורסים של פקידי סעד במסגרת משרד הרווחה, לימד בקורסי גישור שונים, וכן מרצה במסגרת השתלמויות של לשכת עורכי הדין.
בשנת 1986 הקים משרד עצמאי בתל אביב העוסק בליטיגציה בבתי משפט, בגישור, בבוררות, ובמגוון רחב של תיקים בדיני המשפחה והירושה בישראל ומחוצה לה. עו"ד מורן טיפל במהלך השנים בתיקי משפחה בעלי "פרופיל גבוה", בין מבחינת זהות לקוחותיו הנמנים עם השורה הראשונה של אנשי פוליטיקה, עסקים ובידור בארץ, ובין מבחינת תוכנם של התיקים, אשר לא אחת הביאו למתן פסקי דין מהותיים ותקדימיים בתחום דיני המשפחה, בעיקר בתחומי האפוטרופסות, האימוץ (כגון תיק "תינוק המריבה" ) הפונדקאות ועוד. בשנת 2016 זכה בפסק דין תקדימי בבית המשפט העליון אשר הורה על ביטול אימוץ קטין והחזרתו לאביו הביולוגי אשר כלל לא היה מודע לקיומו . בשנת 2018 זכה בפסק דין תקדימי אשר עסק בקביעת המועד להערכת שווי אופציות בלתי סחירות לצורך חלוקתן בין בני זוג אגב גירושין . בשנת 2021 זכה בפסק דין תקדימי אשר קבע כי אין מקום להכיר בחובתו המשפטית של אדם לגלות לבן זוגו האחר, טרם הנישואין, את נטיותיו או העדפותיו המיניות . בסוף אותה שנה זכה בתביעה על פי אמנת האג (החזרת ילדים חטופים) להשבת קטין לאיטליה, הניצול היחידי מאסון הרכבל של סטרזה–מוטורונה, אשר נחטף על ידי סבו לישראל.
מורן נשוי לעורכת הדין יהודית מייזלס והוא אב לחמישה.
פעילות ציבורית
עו"ד מורן מילא שורה של תפקידים ציבוריים:
יצחק שמעוני
יצחק (צחי) שמעוני (7 בנובמבר 1926 – 10 ביוני 2013) היה עורך, שדרן רדיו ומנחה טלוויזיה ישראלי. מראשוני הטלוויזיה הישראלית ומנהלהּ.
ביוגרפיה
יצחק שמעוני נולד בירושלים בשכונת מוסררה, בן יחיד להורים שעלו לארץ ישראל מביאליסטוק שבפולין. המשפחה גרה בשכונת רחביה. ראשית דרכו של שמעוני ברדיו הייתה בשנת 1938, כאשר מנהל התוכניות בעברית של תחנת הרדיו המנדטורית "קול ירושלים", ד"ר אליעזר לובראני, קלט את שמעוני בן ה-12 כמשתתף בתוכניות הילדים של התחנה. שמעוני היה בוגר בית הספר "תחכמוני", "הגימנסיה העברית רחביה" והאוניברסיטה העברית בפיזיקה ובמתמטיקה.
שמעוני היה נשוי תחילה לטובה שמעוני (לבית שניידר), ממנה היה אב לשניים. לאחר מכן היה נשוי למרים אלון (עד למותה ב-2011), קריינית ועורכת תוכניות לשעבר בקול ישראל שעברה לתחום כתיבה לילדים (בין ספריה המוכרים: "בלאגן בחדר", "לגעת כמעט בתקרה", "רון עכברון", "גלידה עם קצפת" ו"לבד בבית"), ולשניים היו ארבעה ילדים.
ברדיו
לאחר שחרורו משירות בחיל המדע של צה"ל בתום מלחמת העצמאות, בחר שמעוני לחזור לרדיו וויתר על קריירה של מדען. תחילת פרסומו ברדיו הייתה בראשית שנות החמישים כשערך והנחה את "החידון המוזיקלי" של קול ישראל, ששודר מדי שבת לפני הצהריים וזכה להאזנה רבה ולקהל פותרים מתמיד. התוכנית שודרה במשך שנים ונמשכה במהלך שנות השישים. בין היתר שימש בקול ישראל כקריין ועורך תוכניות. מדי פעם שימש אף קריין חדשות. נמנה עם מקימי "הגל הקל" (כיום "רשת ב'").
לשיא פרסומו הגיע בתוכנית "שלושה בסירה אחת", שריתקה את מאזיני הרדיו במחצית השנייה של שנות ה-50. התוכנית שודרה אחת לחודש בשבת בצהרים, בעת שלקול ישראל הייתה רק תחנה אחת, והטלוויזיה הייתה עדיין בגדר חזון לעתיד. התוכנית זכתה להאזנת שיא ורחובות הערים והיישובים בארץ התרוקנו בעת שידורה.
תוכנית הרדיו "מחפשים את המטמון", שערך שמעוני ביחד עם נקדימון רוגל, זכתה להאזנה רבה ולשיתוף קהל המאזינים במכירה (בסכומים סמליים) של מידע למתמודד, שיסייע לו לגלות מטמון שהוטמן באתר כלשהו בארץ. זאת על פי רמזים שנכללו בכתב חידה, שפתרונו חשף פרשה מתולדות ארץ ישראל, היישוב ומדינת ישראל.
מעבר לטלוויזיה
עם תחילת שידורי הטלוויזיה הישראלית בשנת 1968 היה שמעוני בין ראשוני העורכים והמגישים בה. בין התוכניות אותן ערך והנחה היו תוכניות חידונים: "מקבילית המוחות" (משם הוא זכור במשפט "התחלתי ולכן אסיים..."), "משלושה יוצא אחד" והשעשועון המוזיקלי "אלגרו". כמו כן דיבב את סדרת האנימציה לילדים "ברבאבא".
באוגוסט 1968 מונה למנהל התוכניות של הטלוויזיה הישראלית, ושימש בתפקיד זה עד 1976. במסגרת הטלוויזיה הישראלית המשיך שמעוני בעריכתה והנחייתה של התוכנית "מחפשים את המטמון", אותה החל עוד בימי הרדיו, כשהפעם נוסף לה ממד חזותי. מדי שנה הקריא שמעוני את הצבעת חבר השופטים הישראלי במסגרת תחרות הזמר של רשות השידור האירופית - האירוויזיון. ב-1980 מונה למנהל הטלוויזיה הישראלית; ברם, לאחר שמנכ"ל הרשות, טומי לפיד, התערב שוב ושוב בניהול הערוץ, התפטר שמעוני מתפקידו זה.
בין חידושיו בשידור: תוכניות ישירות מ"תערוכת העשור" בירושלים, פיתוח שידורי הג'אז ברדיו עם מל קלר, הקלטות של סיפורים מוזיקליים ובהם: "טאבי הטובה", "פי-ווי הפיקולו", "בנות היער" ועוד.
הוקרה
כהוקרה לפועלו של יצחק שמעוני נערכה לכבודו תוכנית "חיים שכאלה" ששודרה בערוץ הראשון ב-8 ביוני 2007.
שמעוני זכה בפרס רשות השידור (פעמיים), פרס מונטה קרלו ופרס כינור דוד. זכה בתואר יקיר ירושלים לשנת ה'תשע"א.
קישורים חיצוניים
עם מותו:
פאלאצו מצונה
פאלאצו מצונה  (באיטלקית: Palazzo Mazzone) הוא ארמון בקטניה שהוקם בין 1902 ו-1904 לפי תוכניותיו של האדריכל תומאזו מלרבה בסגנון מורי. סגנון הבנייה הזכיר את סגנון הבנייה הממלוכי או ארמון האלהמברה. היה במקור ארמון יהודי ואחד המבנים המרשימים באיטליה. פירושו של השם "מצונה" הוא בעברית קברנוניים. נמצא בוויה אומברטו  83 (באיטלקית: 83 Via Umberto) בקטניה.
סקאלפי
סקאלפי (שם מסחרי: Sculpey) הוא שם מותג הכולל מספר מוצרי חומר פולימרי, הרשום לחברת פוליפורם.
המשותף לכלל מוצרי סקאלפי הוא האפשרות לשרוף את המוצר המפוסל בחום של תנור ביתי (לרוב ההוראות מנחות כ-130 מעלות צלזיוס), בעוד שמוצרי חומר מינרלי ניתנים לשריפה רק בטמפרטורות גבוהות הרבה יותר, ולפיכך מחייבות כבשן.
תחת המותג קיימים מוצרים אחדים ליוצרים חובבנים, כמו גם מוצרים מקצועיים המשמשים לפיסול מיניאטורות ופסלונים בייצור מסחרי.
לסקאלפי תכונות פלסטיות דומות לאלו של מותג פימו, אם כי סקאלפי יותר גמיש ומתאים לעבודות עדינות. מידת הגמישות והרכות של החומר הפולימרי תלויה בכמות השמן הלכוד בין מולקולות הפולימר, ומשתנה בין מוצרי המותג בהתאם.
ג'יימס אדוארדס (כדורסלן)
ג'יימס פרנקלין אדוארדס (באנגלית: James Franklin Edwards; נולד ב-22 בנובמבר 1955) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1977–1996. לאורך 19 עונותיו ב-NBA שיחק עבור 8 קבוצות שונות, זכה ב-3 אליפויות, והעמיד ממוצעים כוללים של 12.7 נקודות, 5.1 ריבאונדים ו-1.3 אסיסטים למשחק.
בעת פרישתו ממשחק בשנת 1996, ניצב אדוארדס במקום התשיעי בתולדות ה-NBA בסך משחקים (1,168), היה השחקן החמישי הכי מבוגר בתולדות הליגה (אחרי נאט היקי, רוברט פאריש, כרים עבדול-ג'באר ובוב קוזי) והיה אחד מארבעה שחקנים אשר שיחקו בליגה לפחות 19 עונות (אחרי עבדול-ג'באר, פאריש ומוזס מלון).
קריירת מכללות
אדוארדס נולד וגדל בסיאטל שבמדינת וושינגטון, ובין השנים 1973–1977 למד באוניברסיטת וושינגטון. לאורך תקופתו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה שיחק תחת המאמן חבר היכל התהילה של הכדורסל מארב הארשמן, ובשתי עונותיו האחרונות נבחר לחמישיית העונה של מחוז Pac-8, לאחר שרשם במהלכן ממוצעים של 19.2 נקודות ו-8.8 ריבאונדים למשחק.
קריירת משחק
בדראפט ה-NBA 1977 נבחר אדוארדס על ידי לוס אנג'לס לייקרס, בבחירה ה-46 (סיבוב שלישי). בחציה הראשון של עונת הרוקי שלו הרשים בלייקרס עם ממוצעים של 14.8 נקודות ו-7.2 ריבאונדים למשחק, אך כבר לאחר 25 משחקים הועבר בטרייד לאינדיאנה פייסרס, בתמורה לאדריאן דאנטלי. ב-3 וחצי עונותיו באינדיאנה המשיך להציג יכולת גבוהה כשחקן חמישייה קבוע, ותרם 15.9 נקודות ו-7.5 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בפברואר 1983, לאחר כעונה וחצי עם הקאבלירס, הועבר בטרייד לפיניקס סאנס, במדיה שיחק במשך כ-5 שנים. באפריל 1987 הואשם יחד עם חבריו לקבוצה ג'יי האמפריז וגרנט גונדרזיק בשימוש ובסחר בקוקאין, אולם בסופו של דבר לא הועמד למשפט ונשלח לתוכנית לגמילה מסמים במסגרת הסכם הפשרה. בעונת הוביל את הסאנס לגמר האזור המערבי, לצד וולטר דייוויס, לארי נאנס ומוריס לוקאס. לאורך תקופתו בפיניקס שימש כסנטר הפותח של הקבוצה, ורשם ממוצעים של 14.7 נקודות ו-5.6 ריבאונדים למשחק.
בפברואר 1988 נשלח בטרייד לדטרויט פיסטונס, עמה זכה בשתי אליפויות NBA בעונות ו-. לאורך עונת 1988/1989 שימש כמחליפו מהספסל של ביל ליימביר, וקלע 7.3 נקודות למשחק, ובעונה העוקבת פתח לצידו, ותרם 14.5 נקודות למשחק. בפלייאוף 1990 פתח אדוארדס בכל 20 משחקי קבוצתו, והיה הקלעי השלישי של הפיסטונס (אחרי אייזיאה תומאס וג'ו דיומרס) עם ממוצע של 14.3 נקודות למשחק. בעונת שמר על יכולת גבוהה בדטרויט, אשר הובסה בגמר האזור המזרחי מול שיקגו בולס.
בין השנים 1991–1995 שיחק עבור לוס אנג'לס קליפרס, לוס אנג'לס לייקרס, ופורטלנד טרייל בלייזרס.
בעונת, אשר הייתה עונתו האחרונה בקריירה, זכה באליפות נוספת כשחקן שיקגו בולס. לאורך העונה הסדירה שותף ב-28 משחקים בלבד, ובשלב הפלייאוף שיחק ב-28 דקות בסך הכול.
ה'תשמ"ד
בשל דעות מסוימות (שמקורן ברעיון מן הגמרא, שלא להעלות על השפתיים ביטויים בעלי משמעות רעה), אנשים רבים קראו לשנה זו תשד"ם או שדמ"ת. שני שמות אלה משמרים את הערך הגימטרי של השנה, אך נמנעים משימוש במילה מהשורש ש.מ.ד, המתקשרת להשמדה.
פרסי ישראל
מקבלי פרס ישראל לשנת תשמ"ד הם:
זיבלונים
זבלונים (באנגלית: The Trash Pack) היה מותג של צעצועי אספנות המיוצרים על ידי Moose Toys, שהושק לראשונה ב-2011. הצעצועים יצאו בסדרות, כולם עם נושאים ספציפיים משלהם, ויש שבע סדרות בסך הכל. לצד הצעצועים הבודדים, הליין כולל גם סחורה נוספת, כמו משחקי וידאו, ספרי פעילות ואלבומי מדבקות.
תיאור הבובות
הצעצועים האישיים נקראים "זבל" והם עשויים בדרך כלל מגומי. כל אחד מגיע במיכל בצורת פח אשפה, שצבעו וגודלו יכולים להשתנות בהתאם לסדרה. זבלון במהדורה מוגבלת ומיוחדת מורכבת לעיתים קרובות מחומרים שאינם גומי. לכל בובה יהיה שם מסוים ולצעצועים שונים יהיו תכונות ספציפיות, כמו היכולת לזהור בחושך או לשנות צבעים. ידוע כי פחיות נדירות במיוחד נמכרות במחיר של עד 1,296 פאונד (5,087 בשקל חדש).
סיום, פרישה ותחייה
בסוף 2014 שוחררה הסדרה האחרונה של הזיבלונים, שהייתה סדרה 7. סדרה 8 לא יצאה ב-2015, מה שבילבל מעריצים רבים. באותה תקופה, Moose Toys הוציאה פריטי אספנות אחרים, כמו Shopkins ו- Ugglys Pet Shop. אחרי כמה חודשים, התרוצצו שמועות שאמרו שסדרת הצעצועים של הזיבלונים מסתיימת. Moose Toys אישרה לבסוף סדרה השביעית הייתה הסדרה האחרונה בקיץ 2015.
קו הצעצועים זכה בסופו של דבר לתחייה בשם חבורת המגעילים, ספין-אוף של הזבלונים, בקיץ 2016. קו הצעצועים הזה הסתיים ב-2019.
כתריאל צבי שרהזון
כתריאל צבי שרהזון (ביידיש: קסריאל הרש שרהזאָהן; באנגלית: Kasriel H. Sarasohn; 1835 – 12 בינואר 1905) היה עיתונאי והמוציא לאור של היומון הראשון ביידיש בארצות הברית.
קורות חייו
כתריאל צבי שרהזון נולד בכפר פייזר שליד סובאלק, מערב רוסיה (בצפון-מזרח פולין של ימינו) בשנת 1835. אביו היה הרב והמגיד אליהו שרהזאן מהעיר סובאלק. בצעירות למד בביתו על מנת להכשיר את עצמו לרבנות, אך נטש את לימודיו ופתח עם שותף בית דפוס.
בשנת 1866, לאחר שלא ראה ברכה בעסקו, היגר כתריאל צבי שרהזון לארצות הברית, שם פנה לענף העיתונות. בשנת 1872 יסד בניו יורק את השבועון הראשון ביידיש שהופיע בארצות הברית ה"ניו יארקער אידישע צײַטונג". בשנת 1874, כששבועון זה נכשל לאחר חמישה חודשים ונסגר בהפסד של אלף דולר, יסד, יחד עם גיסו הסופר מרדכי יהלמשטיין (1835–1926), שבועון אחר ביידיש "יידשע גזעטן" שהאריך ימים במשך 54 שנים.
בהוצאת העיתון התגבר שרהזון על הקושי להשיג גופנים באותיות עבריות ועשה מאמצים להופעתו הסדירה. במרוצת הזמן הפך העיתון להיות פופולרי בקרב היהודים האורתודוקסים בארצות הברית. בשיאו הגיע העיתון לתפוצה של 70 אלף גליונות ליום. העיתון השביע את צמאונם של קוראיו, שהיגרו ממזרח אירופה לידיעות על הנעשה במולדתם הישנה. העיתון סיפק לקוראיו תערובת של נוסטלגיה, סנסציות, בידור וידיעות על הקורה בארץ ישראל והמשיך להופיע במשך שבעים שנים ללא הפסקה. בזכות פעילותו זכה שרהזון לכינוי "איל העיתונות היהודית באמריקה".
בנוסף לעיתונו ביידיש הוציא שרהזון בין השנים 1892 ל-1902 גם שבועון בשפה העברית בשם "העברי".
כתריאל צבי שרהזון נפטר בניו יורק בשנת 1905 והוא בן שבעים שנה במותו.
פעילותו הציבורית
בנוסף לפעילותו בעיתונות היה כתריאל צבי שרהזון פעיל בענייני הציבור. בשנת 1882 הוא יסד מוסד לזקנים בשם "בית המחסה והמעון העברי לזקנים" (באנגלית: the Hebrew Shelter House and Home for the Aged) וכן בית תמחוי בשם "הכנסת אורחים". הוא נבחר לעמוד בראש אגודת צדקה בניו יורק בשם יורקית ״גבאי מחזיקי עניי ארץ־ ישראל״. הוא כיהן כסגן נשיא איגוד קהילות היהודים האורתודוקסים באמריקה, ה-OU (באנגלית: Orthodox Union), או בשמו המלא: Union of Orthodox Jewish Congregations of America.
שרהזון היה ציוני פעיל. בשנות חייו האחרונות היה ציר בקונגרס הציוני הרביעי שהתקיים בלונדון בשנת 1900 וכן היה ציר בקונגרס הציוני השישי שהתקיים בבזל בשנת 1903. כמו כן כיהן כיושב ראש הוועדה לסיוע לנפגעי פרעות קישינב שהתחוללו בשנת 1903.
ביקורו בארץ ישראל
בשלהי שנות השמונים ובראשית שנות התשעים של המאה ה-19 נתגלעה מחלוקת בקרב בני היישוב הישן והתנהלה מלחמת קונטרסים בין שתי העדות, הספרדים והאשכנזים על חלוקתם, בין מוסדות שתי העדות, של כספי החלוקה. כספי החלוקה היו כספי מגביות שנוהלו בחו"ל למטרת איסוף תרומות לשם תמיכה בישיבות ובעניים בארץ ישראל. המחלוקת החריפה בשנת 1893 כאשר פקידי בית החולים האשכנזי ביקור חולים בירושלים עברו לעבוד בבית-החולים הספרדי משגב לדך בירושלים, ונטלו עימם את רשימות התורמים הקבועים בארץ ישראל. כתוצאה מאירוע זה הנגרמה מבוכה בין התורמים בחו"ל והתמעטו ההכנסות מהתרומות מארצות הברית.
בשל מחלוקת זו שיגרה אגודת ״גבאי מחזיקי עניי ארץ ישראל״ את כתריאל צבי שרהזון לארץ ישראל כדי שיישב את הסכסוך בין שני בתי החולים וישכין שלום בין שתי העדות. שרהזון הגיע לירושלים ובסיועם של הרב הראשי, החכם ־ באשי הספרדי יעקב שאול אלישר והרב הראשי האשכנזי שמואל סלנט, כינס שרהזון את הצדדים היריבים וניסה להשכין ביניהם שלום, אך המחלוקת הייתה כה עמוקה שהדבר לא עלה בידו והוא שב ריקם לארצות הברית.
ספרוס מצוי
סְפָּרוּס מָצוּי (שם מדעי: Pagrus caeruleostictus) המוכר בשמו העממי פארידה, הוא דג טורף ממשפחת הספרוסיים שתפוצתו בים התיכון ובמזרח האוקיינוס האטלנטי, מפורטוגל ומיצרי גיברלטר ועד אנגולה.
תיאור
ספרוס מצוי נפוץ באורך 50 ס"מ ועשוי להגיע עד 90 ס"מ ולמשקל מקסימלי של 11.6 ק"ג, אולם המשקל השכיח הוא כ-1-2 ק"ג. נפוץ בעומקים של בין 20–50 מטר אולם עשוי להימצא בעומקים של עד כ-200 מטר. צבעו של ספרוס מצוי הוא ורדרד-כסף, לגופו נקודות כחלחלות מעל ומתחת למערכת קו הצד. שיניו הפנימיות חזקות מאוד דמויי שיני הכלביים, 4 בלסת העליונה ו-7 בתחתונה ואחריהן שיניים כהות יותר הדומות לשיניים טוחנות. סנפיר הגב מתחיל בשני קוצים קצרים מאוד ואחריהם שלושה קוצים בולטים באופן ניכר מהיתר כשהראשון הוא הארוך ביותר. בפרטים מבוגרים וגדולים מתפתחת טפיחה גדולה באזור המצח, והשפתיים הופכות לבשרניות ובולטות יותר.
תפוצה ורבייה
ספרוס מצוי נמצא באזור הסובטרופי, בדרך כלל נמצא בסביבת קרקע קשה (שוניות, סלעים, שברי אבנים וספינות טרופות) כשהוא יעדיף את האזור החולי המקיף אותם בזמן הרבייה. פרטים בוגרים יימצאו באזורים עמוקים יותר והצעירים בקרבת החוף. ספרוס מצוי מגיע לבגרות מינית בגיל שנתיים ובאורך של בין 17–23 ס"מ, ולרוב מתקיים בשלב זה שינוי הזוויג מנקבה לזכר. הגירת הדג לצורך השרצה מתרחשת במקביל לחוף ולסירוגין בין האביב לסתיו מעל קרקע רכה במים רדודים. אצל הזכרים בתקופת החיזור צבע הראש מסביב לאזור הפה ישתנה לצהבהב.
תזונה
ספרוס מצוי הוא דג טורף הניזון בעיקר מצדפות אותן הוא מפצח באמצעות שיניו החזקות, מסרטנאים דיונונים, ודגים קטנים.
דג מאכל
כדג מאכל נחשב מבין הדגים הטעימים בים התיכון בשל בשרו המשובח והעדין, נמכר כדג טרי ומחירו גבוה יחסית. השם הנפוץ של הדג בקרב דייגים, מסעדות וחנויות לממכר דגים הוא פארידה, אם כי נעשה שימוש בשם זה גם לגבי מינים נוספים ממשפחת הספרוסיים כגון שינן הניבים (Dentex dentex). ספרוס מצוי נידוג בארצנו באופן מסחרי ועל ידי חובבי דיג.
ג'נסן PW
ג'נסן PW (באנגלית: Jensen PW) היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית Jensen Motors, Ltd בין השנים 1946–1952.
דגם "ג'נסן PW" היה הדגם הראשון שחברת הרכב "Jensen Motors, Ltd" בנתה לאחר מלחמת העולם השנייה.
תאוצת דגם "ג'נסן PW" בין 0-100 קמ"ש היא 16.4 שניות (למנוע 3,860 סמ"ק המפיק 130 כ"ס).
ערך תצפית (תורת הקוונטים)
במכניקת הקוונטים, ערך תצפית הוא גודל מתמטי המקושר לתוחלת הערך של אופרטור הרמיטי המתקבל על-ידי מדידה. כלומר, בהינתן מצב קוונטי נתון, ובהינתן מדידה המקושרת לאופרטור הרמיטי כלשהו, ערך התצפית הוא הערך אליו ישאף ממוצע של מספר גדול של מדידות (על פי חוק המספרים הגדולים).
לערך התצפית חשיבות רבה בניסוח תופעות קוונטיות מורכבות, ביניהן עקרון אי הודאות של הייזנברג ומשוואות תנועה של חלקיקים כדוגמת משפט ארנפסט.
מבוא
במכניקת הקוונטים, המצבים הקוונטים האפשריים למערכת כלשהי מהווים מרחב הילברט, ומקובל לסמן אותם באמצעות סימון דיראק: כל מצב קוונטי מיוצג על ידי וקטור, המסומן ב-.
לכל שני מצבים קוונטיים מסומנת המכפלה הסקלארית שלהם בתור.
על מרחב הילברט זה ניתן להגדיר אופרטורים שונים. כאשר נתון אופרטור הרמיטי כלשהו, \hat{A} ניתן לעיתים לקשר אותו לגודל מדיד בטבע. דוגמאות לכך הן אופרטור המיקום, אופרטור התנע ואופרטור התנע הזוויתי. תכונת ההרמיטיות של האופרטור קובעת כי לכל זוג מצבים קוונטים מתקיים:
כלומר, בהינתן מכפלה סקלרית של שני מצבים קוונטים, ניתן להפעיל את האופרטור מימין או משמאל והתוצאה תישאר זהה. מסיבה זו נהוג לסמן את המכפלה לעיל בתור.
חישוב במרחב המיקום
בהינתן מצב קוונטי כלשהו המתואר כפונקציית גל חד-ממדית במרחב המיקום, כלומר כזו שמקשרת כל קואורדינטת מיקום  לצפיפות ההסתברות |\psi(x)|^2 שהחלקיק ימצא בנקודה x, ובהינתן אופרטור הרמיטי \hat{A}, ניתן לחשב את ערך התצפית של \hat{A} באופן הבא:
כאשר \hat{A}\psi מציין את הפעלת האופרטור \hat{A} על \psi.
כאשר ערך התצפית מחושב על-ידי אינטגרל של פונקציית הגל במרחב המיקום, יש לוודא כי פונקציית הגל מנורמלת. כלומר, שהאינטגרל של הפונקציה |\psi|^2 על כל המרחב הוא 1. במצב זה המצב הקוונטי מפורש לפי פרשנות בורן למכניקת הקוונטים הגורסת כי הערך המוחלט של פונקציית הגל בריבוע היא פונקציית צפיפות ההסתברות למצוא את החלקיק הנתון בנקודה כלשהי במרחב.
עם זאת, ייתכן ויתקיים ערך תצפית גם במקרה שבו פונקציית הגל אינה מנורמלת. כך למשל עבור פונקציית הגל של חלקיק חופשי קיים ערך תצפית עבור אופרטור התנע והוא, זאת על אף שהפונקציית אינה מנורמלת.
חישוב באמצעות מצבים עצמיים
אם לאופרטור \hat A מצבים עצמיים אורתונורמליים | n \rang וערכים עצמיים a_n בהתאמה, והמערכת נמצאת במצב אז ניתן להראות כי ערך התצפית של \hat A יהיה:
כלומר, בהינתן פירוק של מצב קוונטי כללי |\psi\rang למצבים עצמיים של של \hat A, ניתן לחשב את הערך העצמי בעזרת המקדמים של המצבים העצמיים בפירוק והערכים העצמיים של \hat A.
יתרה מזאת, עבור כל מצב עצמי | n \rang מתקבל כי ערך התצפית של \hat A עבור מערכת במצב זה הוא, כלומר ערך התצפית הוא הערך העצמי של | n \rang.
חישוב במרחב כללי
בהינתן פונקציית גל המתוארת במרחב כללי כלשהו V כדוגמת מרחב התנע או מרחב האנרגיה, כלומר פונקציית גל מהצורה, ניתן לחשב את ערך התצפית באמצעות אינטגרל לבג על מרחב זה. כלומר:
כאשר הן קואורדינטות במרחב ו-m היא פונקציית מידה על המרחב.
ניתן להראות שבהינתן ייצוגים שקולים של מצב קוונטי בשני מרחבים שונים, ערך התצפית יישאר זהה. כך למשל, בהינתן פונקציית גל \psi המתוארת במרחב המיקום, ניתן להמירה לפונקציה במרחב התנע על-ידי התמרת פורייה וערך התצפית יישאר זהה.
אריתמטיקה
עבור מצב קוונטי |\psi\rang כלשהו, ערך התצפית מקיים את כללי האריתמטיקה הבאים:
עם זאת, עבור שני אופרטורים הרמיטיים \hat A ו-\hat B באופן כללי.
אי-ודאות
בהינתן מצב קוונטי |\psi\rang ואופרטור הרמיטי \hat A ניתן להראות כי מתקיים:
גודל זה מציין את אי הודאות במדידת הגודל הקשור לאופרטור \hat A.
לאי-הודאות של ערך התצפית חשיבות מכרעת בהבנת תופעות פיזיקליות רבות, כשהמרכזית שבהן היא עקרון אי הודאות של הייזנברג, אשר גורס בגרסתו הכללית ביותר כי לכל שני אופרטורים הרמיטיים \hat A ו-\hat B מתקיים אי-השוויון:
כאשר הוא הקומוטטור של \hat A ו-\hat B.
אמיר ספאהיץ'
אמיר ספאהיץ' (בבוסנית: Emir Spahić; נולד ב-18 באוגוסט 1980) הוא כדורגלן עבר בוסני ממוצא מוסלמי, ששיחק בעמדת הבלם. לזכותו של ספאהיץ' 94 הופעות במדי נבחרת בוסניה והרצגובינה, שם הוא שימש כקפטן הנבחרת.
קריירת מועדונים
קריירת הכדורגל של ספאהיץ' החלה בשנת 1998 בצ'ליק זניצה ולאחר שנה עבר לג.ו.ש.ק. דוברובניק. ב-2001 עבר ל-נ.ק. זאגרב הקרואטית, עימה זכה באליפות בשנת 2002. בשנת 2004 עבר לשחק בליגת העל הרוסית, שם שיחק בקבוצות שיניק ירוסלאבל, טורפדו מוסקבה ולבסוף – לוקומוטיב מוסקבה, עימה זכה בגביע הרוסי ב-2007.
ב-2009 עבר ספאהיץ' למונפלייה מליגת העל הצרפתית. בעוד שבקבוצתיו הקודמות מיעט ספאהיץ' להבקיע, וכבש 11 שערים בלבד בשמונה שנים, ספאהיץ' החל להבקיע במדי מונפלייה כבר במשחקו הראשון, מול פריז סן-ז'רמן.
בקיץ 2011 חתם בסביליה הספרדית תמורת 2 מיליון אירו עד ליולי 2014, ב-26 בספטמבר 2013 הושאל לאנז'י מחצ'קלה מליגת העל הרוסית. ב-14 באפריל 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו נגד וולגה ניז'ני נובגורוד.
ב-28 ביוני 2013 חתם בבאייר לברקוזן לשנתיים. ב-12 באפריל 2015 שוחרר מהקבוצה, לאחר שהכה באיש ביטחון של המועדון אשר סירב להכניס את חבריו לחדר ההלבשה.
ב-5 ביולי 2015 חתם בהמבורג לעונה אחת. בינואר 2017 שוחרר מהקבוצה.
קריירה בינלאומית
ספאהיץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בוסניה והרצגובינה ב-7 ביוני 2003 ערך את הופעת הבכורה שלו נגד. מאז הופעת הבכורה שלו הפך ספאהיץ' לשחקן חשוב בנבחרת. ספאהיץ' היה קפטן החל מיורו 2008 ועד מונדיאל 2014. ספאהיץ' העפיל עם הנבחרת למונדיאל 2014 לראשונה בתולדותיה ונכלל בסגל הנבחרת לקראת הטורניר. ב-7 באוגוסט 2014 הודיע על פרישה מהנבחרת, אך חזר בו בהמשך והוא שיחק גם במוקדמות יורו 2016.
אוזני פיל
אוזני פיל (גם: אוזני חמור, אוזני חזיר, אוזניות, משקפיים או דקליות או אף חזיר  מצרפתית: Palmiers, מבוטא: פאלמייה) הן עוגיות עשויות בצק עלים. מגוון שמותיהן מתייחס לצורתן האופיינית - ספירלה כפולה, המזכירה עלי דקל, אוזני בעלי חיים, לב ועוד.
להכנת העוגיות משטחים בצק עלים על גבי סוכר וקינמון, מגלגלים אותו משני צידיו לגליל כפול ופורסים לפרוסות דקות. את הפרוסות טובלים שוב בסוכר ואופים.
גיוון נפוץ הוא טבילת העוגיות בקצה אחד שלהן בציפוי שוקולד נוזלי, המתקרר ומתקשה. המתכון הקלאסי אינו כולל מילוי ונפוץ במגוון מדינות, הן באפייה ביתית והן בשיווק מסחרי. מתכונים מודרניים עשויים לכלול מלית מתוקה (למשל ממרח שוקולד) או מלוחה (גבינות, ממרחי ירקות ועוד).
שבעת הספרים של דיאנה
שבעת הספרים של דיאנה (בספרדית: Los siete libros de la Diana) היא יצירתו העיקרית של הסופר הספרדי חורחה דה מונטמיור שנתפרסמה בשנת 1559.
זהו רומן רועים שעלילתו הפסטורלית קטועה על ידי הרהורים ממושכים, והשתלשלות המאורעות בו איטית היא, אבל תוכן הרומן טפל לעומת הנאומים הנמלצים וזמירות האהובים שנשזרו לתוכו. חשיבותו רבה מבחינת תיאורי הנוף היפים שבו – ההרים, היערות, האחו, המעיינות והבארות, ומבחינת הניתוח הרגשי של הדמויות, קלילות החרוזים וסגנון הפרוזה הרך.
עלילה
הרועה דיאנה שבתה את לבם של שני רועים, אך רק אחד מהם היא אוהבת. בהיעדרו של בחיר ליבה משיאים אותה לעלם אחר בן הכפר. שני הרועים מקבלים את הידיעה הקודרת ביגון וייאוש, ובמר נפשם הם גומרים אומר להתרחק משם. בדרך הם נשבים בידי פראים ולמזלם הטוב מצילה אותם עלמה יפה. וכך הם מתגלגלים למזימות מרושעות ושלל הרפתקאות, להתעוררות האהבה ומפח נפש. לבסוף מתיישבים הדברים יפה והכול בא על מקומו בשלום.
מרי פרסי, הרוזנת מנורת'מברלנד
מרי פרסי, הרוזנת מנורת'מברלנד (באנגלית: Mary Percy, נפטרה ב-16 באפריל 1572), אשת חצר ואצילה בתקופת שלטונו של הנרי השמיני, מלך אנגליה. היא הייתה בתו של ג'ורג' טלבוט, הרוזן הרביעי משרוסברי. בעלה, הנרי פרסי, הרוזן השישי מנורת'מברלנד, נודע בשל רצונו להינשא לאן בולין במקום לה.
משפחה
ליידי מרי טלבוט (Talbot) הייתה אחת מאחד-עשר ילדיו של ג'ורג' טלבוט, הרוזן הרביעי משרוסברי, ושל אשתו הראשונה, אן הייסטינגס. סבה וסבתה מצד אביה היו ג'ון טלבוט, הרוזן השלישי משרוסברי וקתרין סטאפורד, בתו של האמפרי סטאפורד, הדוכס הראשון מבאקינגהאם. הורי אמה היו ויליאם הייסטינגס, הברון הראשון מהייסטינגס וקתרין נוויל, אחותו הצעירה של ריצ'רד נוויל, הרוזן ה-16 מוורוויק.
נישואים
לקראת סוף 1523 או תחילת 1524, הליידי טלבוט שודכה להנרי פרסי, יורשה של רוזנות נורת'מברלנד, אשר התאהב עמוקות באן בולין, שהייתה אז בת-לוויה של המלכה קתרין מאראגון. מסיבה זו, הוא התחתן עם טלבוט בחוסר רצון. למעשה, היה זה הקרדינל תומאס וולסי שטירפד את הרומן בין פרסי לבוליין, ושהזכיר לפרסי על השידוך לטלבוט עליו הוחלט כבר ב-1516. אביו של הנרי פרסי, הרוזן החמישי מנורת'מברלנד, זומן במהירות לחצר המלוכה, ובעקבות האירועים שהתרחשו החליט לקחת את בנו הנרי לטירת אניק שבנורת'מברלנד, שם נישאו השניים..
פרסי ירש את אביו בתפקיד רוזן נורת'מברלנד ב-19 במאי 1527, וטלבוט קיבלה בהתאם את התואר רוזנת נורת'מברלנד. נישואיה של טלבוט לפרסי היו לא מאושרים למן ההתחלה, ולשניים לא היו ילדים. ביוני 1532 ביקשה טלבוט לבטל את הנישואים, בטענה שבעלה ביקש להינשא לאן בולין לפני נישואיהם. פרסי תושאל על ידי הנרי השמיני, והעתירה נדחתה על ידי הפרלמנט; טלבוט נותרה נשואה לפרסי.
טלבוט נפטרה ב-16 באפריל 1572. בעלה הנרי פרסי נפטר שנים רבות קודם לכן, ב-30 בינואר 1537, שמונה חודשים בלבד לאחר הוצאתה להורג של אן בולין. פרסי היה אחד מחברי המועצה המלכותית שגזרה את גזר הדין על בוליין במאי 1536, והוא, כיתר חברי המועצה, פסק כי היא אשמה.
גרטרוד אדרלה
גרטרוד קרוליין "טרודי" אדרלה (באנגלית: Gertrude Caroline "Trudy" Ederle; 23 באוקטובר 1905 - 30 בנובמבר 2003). הייתה שחיינית אמריקאית. אלופה אולימפית ושיאנית עולם במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי. ב-6 באוגוסט 1926 הייתה לאישה הראשונה בהיסטוריה שחצתה בשחיית סולו את תעלת למאנש וקבעה את התוצאה המהירה ביותר באותה העת (כולל גברים), לאחר ששחתה את המשחה בסגנון החתירה.
שיאנית עולם
בתחרות שנערכה באינדיאנפוליס, אינדיאנה ארצות הברית ב-17 באוגוסט 1919 קבעה אדרלה במשחה ל-880 יארד חופשי (800 מטר חופשי) שיא עולם יסוד בתוצאה של 13:19.0 דקות ובכך הייתה לשחיינית הצעירה ביותר שקבעה שיא עולם בשחייה, בגיל 13 שנה ו-298 ימים. שיא זה החזיק מעמד 6 שנים ונשבר על ידי אתל מקגרי מארצות הברית (12:58.2 דקות). בתחרות שנערכה באינדיאנפוליס ב-4 באוגוסט 1922 היא קבעה במשחה ל-400 מטר שיא עולם חדש של 5:53.2 דקות, שיפור לשיא העולם בן השנה של הילדה ג'יימס מבריטניה (6:16.6 דקות) ובכך הייתה לאישה הראשונה בהיסטוריה ששחתה משחה זה מתחת ל-6 דקות. שיא זה החזיק מעמד 5 שנים ונשבר על ידי מרתה נורליוס מארצות הברית (5:51.4 דקות)
בתחרות שנערכה בניוארק, ניו ג'רזי, ארצות הברית ב-30 ביוני 1923 קבעה אדרלה במשחה ל-100 מטר שיא עולם חדש של 1:12.8 דקות, שיפור לשיא בן ה-3 שנים של בת ארצה אתלדה בלייבטריי (1:13.6 דקות).
מדליית זהב אולימפית
בשנת 1925 עברה אדרלה להיות שחיינית מקצוענית.
שחיינית מרתון במים פתוחים
היא שחתה מפארק באטרי שבמנהטן לסנדי הוק שבניו ג'רזי, מרחק של 22 מייל בתוצאה של 7:11 שעות. שיא זה החזיק מעמד 81 שנה עד שנשבר על ידי תמי ון וייס מאוסטריה. ב-25 באוגוסט 1925 היא ניסתה לחצות בשחייה את תעלת למאנש אך כשלה.
אדרלה התאמנה לצליחת תעלת למאנש בהדרכתו של ביל בורגס, מי שהיה לצולח בשחייה השני בהיסטוריה את התעלה בשנת 1911. ב-6 באוגוסט 1926 צלחה אדרלה בשחיית סולו את תעלת למאנש מפה-דה-קאלה שבצפון צרפת לחוף בקנט, אנגליה בתוצאה המהירה ביותר באותה העת של 14:34 שעות וכך הייתה לצולחת אישה הראשונה בהיסטוריה והצולחת השישית בכלל. שיא זה החזיק מעמד עד שנת 1950 שפלורנס צ'דוויק מארצות הברית שיפרה אותו והעמידה אותו על תוצאה של 13:20 שעות. עם שובה לארצות הברית היא זכתה למצעד קונפטי בשדרת הגיבורים בברודוויי, מנהטן.
מצודת סנטו אנטוניו
במקום שכנה תחנת מסחר פורטוגזית שהחלה לפעול בשנת 1503, ואשר עסקה בעיקר בסחר עבדים ובמסחר בזהב ובשנהב. ב-1515 הקימו הפורטוגזים את המצודה והציבו בה מספר תותחים. ב-1641 תקפה חברת הודו המערבית ההולנדית את המצודה אך לא הצליחה לכובשה. בהתקפה השנייה שהתחוללה שנה לאחר מכן הצליחו ההולנדים לכבוש את המצודה, והם החזיקו בה עד שנת 1872, למעט תקופת כיבוש בריטית ב-1664. בשנת 1872, בעקבות הסכם סומטרה שנחתם בין הולנד ובריטניה בשנת 1871, נמסרה המצודה, יחד עם כל חוף הזהב, לידי האימפריה הבריטית. ב-1979 הוכרזה המצודה, יחד עם עשר מצודות נוספות ברחבי המדינה, כאתר מורשת עולמית.
יצחק משה אלבוגן
הרב יִצְחָק משֶׁה אֶלְבּוֹגֶן (איתמר) (בכתיב שנהג בתקופתו: עלבאָגען; בגרמנית: Ismar Elbogen; י"ט באלול תרל"ד - 1 בספטמבר 1874, שילדברג, גרמניה – כ"ט בתמוז תש"ג, 1 באוגוסט 1943, ניו יורק) היה חוקר תפילה ופיוט, פרשן מקרא, היסטוריון של העם היהודי. מחבר הספר הנודע "התפילה בישראל בהתפתחותה ההיסטורית". מהדמויות הבולטות ביותר בקרב יהדות גרמניה, בסוף המאה ה-19 ובעיקר במאה ה-20.
קורות חיים
אלבוגן נולד בעיר שילדברג (Schildberg) שבאזור פוזן, במזרח הקיסרות הגרמנית (כיום בשטחה של פולין). בילדותו למד בברסלאו, אצל דודו, פרופ' ר' יעקב לוי, בעל אוצר לשון התלמודים והמדרשים הן לימודי קודש והן לימודי חול.
באותה שנה (1898) החל ללמד היסטוריה יהודית ותנ"ך בבית המדרש לרבנים בפירנצה (Collegio Rabbinico Italiano). שנה אחר כך הוסמך לרבנות. בשנת 1903 החל ללמד בבית המדרש הגבוה למדעי היהדות בברלין. בתקופה שבין שתי מלחמות העולם היה מהמורים המובילים והרוח החיה בבית המדרש.
בנוסף לפעילותו בתחום ההוראה היה אלבוגן אחד מהמנהיגים המובילים והמשפיעים באגף הליברלי של יהודי גרמניה, חבר במספר ארגונים יהודים, ומפעיליה הבולטים של תנועת חכמת ישראל בגרמניה.
לאחר מהפכת נובמבר, בשנת 1919, הוענק לו באופן רשמי התואר פרופסור מידי הממשלה הפרוסית.
בשנת 1928 ביקר בארץ ישראל ושימש מרצה אורח באוניברסיטה העברית בירושלים. הביקור בארץ ישראל ביטל את ספקותיו בקשר לפתרון הראוי ליהודי העולם, וכבר אז ראה בעלייה יהודית גדולה ומהירה לארץ ישראל כדבר שיוביל לפתרון זה. אלבוגן שב וביקר בארץ בשנת 1938, ביקור שהגביר עוד יותר את תמיכתו במפעל הציוני.
באותה שנה (1928) הציעה הנדבנית היהודיה לינדה מילר לנשיא אוניברסיטת קולומביה, ניקולס מורי באטלר, להקים באוניברסיטת קולומביה קתדרה חדשה ללימודי יהדות בתחומי ההיסטוריה, הספרות והמוסדות הקהילתיים, לזכר בעלה המנוח. הוועדה שהוקמה לאיתור מועמד לראש הקתדרה, הציעה ביוני 1929 את המשרה לאלבוגן. לאחר משא ומתן ארוך על תנאי השכר והפרישה, שנמשך עד לסוף חודש ספטמבר 1929, דחה אלבוגן את ההצעה, ונימוקו היה רגש הנאמנות והאחריות שהוא חש כלפי בית המדרש למדעי היהדות בברלין ותלמידיו. המשרה ניתנה לבסוף, בדצמבר 1929, לשלום בארון, בהסתמך, בין היתר, על המלצתו של אלבוגן. לאחר מינויו של בארון שלח לו אלבוגן מכתב ברכה וציין כי בחירתו של בארון הצעיר, אשר חי מזה מספר שנים בארצות הברית הייתה הבחירה המתאימה לתפקיד, בפרט לאור גילו ומצב בריאותו הרעוע של אלבוגן.
לאחר מותו
לאחר מותו פרסמו החוקרים אלכסנדר מרקס, מקס וינר ושלום בארון רשימות על חייו ופועלו. מאמרים ומחקרים נוספים, על חייו ופועלו, ממשיכים להתפרסם במשך השנים.
בשנת 1946 פרסמה אשתו רגינה רשימה ביבליוגרפית של כתביו.
מחקריו החשובים, על התפילה בישראל ועל ההיסטוריה של עם ישראל, תורגמו לאחר מותו לעברית ולאנגלית (ראו פירוט להלן) וזכו להדפסות חוזרות. גם היום הם ממשיכים לעורר עניין ומהווים מקור חשוב למחקרים רבים בתחומם.
ארכיון איסמר אלבוגן הופקד במכון ליאו בק והוא כולל מכתבים אל אלבוגן וממנו, יומנים אישיים, תמונות, כתבי יד של מאמריו וחיבוריו השונים, מערכי שיעורים במוסדות החינוך השונים בהם לימד, תעודות ועוד. מסמכים נוספים נתרמו, בשנת 1979, על ידי היברו יוניון קולג', לארכיב היהודי האמריקני (American Jewish Archives).
זלמן גרינברג
קורות חייו
גרינברג נולד בליטא. הוא למד רפואה, וקיבל תואר דוקטור לרפואה עם התמחות ברדיולוגיה. בתקופת השואה נכלא במחנה הריכוז דכאו.
לאחר השואה
גרינברג שוחרר בגרמניה, וזמן קצר לאחר המלחמה הגיע למנזר סנט אוטיליין. שם, הצליח להקים בית חולים וגייס אחיות ורופאים מקרב ניצולי מחנות הריכוז.
בהמשך מונה לוועד המרכזי ("צ.ק.") של ניצולי השואה, שישב במינכן. הוא עלה לישראל והיה מנהל בית החולים בילינסון בפתח תקווה. הוא היגר לארצות הברית בשנת 1955, שם הפך לפסיכיאטר.
חיים אישיים
גרינברג היה נשוי לאווה קליין. נולדו להם שלושה בנים: יאיר, משה ורפי.
יצחק משה אלבוגן
עבודתו ומחקריו
אלבוגן פרסם בימי חייו עשרות ספרים, מאות מחקרים ומאמרים ומאות נוספות של ערכים באנציקלופדיות שונות. מרבית מחקריו עוסקים בחקר הפיוט, התפילה וההיסטוריה היהודית.
אל חקר התפילה הגיע במקרה, לאחר שבזמן לימודיו, בשנת 1898, הוכרז בבית המדרש לרבנים בברסלאו על תחרות לכתיבת חיבור על תפילת שמונה עשרה. אלבוגן כתב את חיבורו (בגרמנית): "היסטוריה של שמונה עשרה הברכות" (Geschichte des Achtzehngebets), וזכה בפרס הראשון.
ספרו התפילה בישראל בהתפתחותה ההיסטורית יצא לאור לראשונה בגרמנית בשנת 1913, והוא מהחיבורים החשובים ביותר שנכתבו בתחום זה (פרטים נוספים על הספר ראו להלן).
ספר חשוב נוסף שחיבר, דברי ימי ישראל במאה השנים האחרונות, חובר כהמשך למפעלו המונומנטלי של ההיסטוריון צבי גרץ, "דברי ימי ישראל".
באחד מהקורסים שלימד בבית המדרש הגבוה למדעי היהדות בברלין, על חיי הרוח וההשכלה בעת החדשה, התמקד אלבוגן בחיי הרוח של יהודי גרמניה. משנשאל מדוע איננו מלמד על חיי הרוח של יהדות מזרח אירופה, ענה כי כל הקורה שם, לרבות תולדות הרוח וההשכלה, הם העתק של תולדות הרוח וההשכלה הברלינאית. מאידך סבר כי גרץ לא תיאר את יהדות מזרח ארופה נכונה ודעותיו השליליות כנגד תורת הקבלה ותנועת החסידות היו שגויות.
בנוסף, הוא היה העורך, עם אחרים, של מספר רב של כתבים מדעיים ואנציקלופדיות, מביניהם ניתן למנות את גרמניה יודאיקה (2 כרכים, בשנים 1917 ו-1934), Geschichte der Juden in Deutschland (בעריכתו יצאו 7 כרכים, בשנים 1919–1938), כתב העת דביר (2 כרכים, בשנים 1923–1924), "הלקסיקון היהודי" (Jüdisches Lexikon; יצא ב-4 חלקים, 5 כרכים, בשנים 1927–1930), "אנציקלופדיה יודאיקה" (10 כרכים, בשנים 1928–1934), אנציקלופדיה אשכול (2 כרכים, בשנים 1929 ו- 1932), וכן Universal Jewish Encyclopedia (בעריכתו יצאו 10 כרכים, בשנים 1939–1943). בנוסף הוציא לאור מחדש את כתביו של משה מנדלסזון (יצאו לאור 7 כרכים בלבד, בשנים 1929–1939).
במסגרת פעילותו בתנועת חכמת ישראל היה אלבוגן מכותביו העיקריים של הסידור האחיד: תפילות לכל השנה, בשנת 1932, והחזיר לתפילה את התפילות שהתנועה הרפורמית ביטלה בשעתו על מנת לשוות ליהדות מראה של דת אוניברסלית יותר.
התפילה בישראל בהתפתחותה ההיסטורית
הספר התפילה בישראל בהתפתחותה ההיסטורית, הוא מחקר יסוד על התפילה היהודית והתפתחותה, מתחילתה לפני חורבן הבית ועד לזמן חיבורו, בתחילת המאה ה-20.
לספר שלושה חלקים: בחלקו הראשון, הוא עוסק בתפילה בציבור, על כל חלקיה, ומתאר את מנהגי העדות והקהילות השונות; חלקו השני מתאר את תולדות התפילה מראשיתה ועד לזמנו של המחבר; ובחלק השלישי מתוארים כל הדברים הקשורים לארגון בית הכנסת, לרבות התפתחות בית הכנסת, הציוד ונושאי התפקידים שבו.
הספר זכה לפופולריות רבה, ויצא לאור בשלוש מהדורות בגרמנית, שתי מהדורות בעברית ושתי מהדורות באנגלית. המהדורה הגרמנית השלישית והמהדורה העברית השנייה הופיעו במספר הדפסות.
מגהיפוס
מגהיפוס (שם מדעי: Megahippus; מילולית: "סוס ענק") הוא סוג יונק ממשפחת הסוסיים, שחי בתקופת המיוקן שלפני 16.3 עד 10.3 מיליון שנה מימינו. יונק זה חי באמריקה הצפונית והיה קרוב משפחה של ההיפוהיפוס, המזוהיפוס והמיוהיפוס וכמותם היה בעל שלוש אצבעות בכל כף רגל.
מאובני מגהיפוס התגלו ברחבי ארצות הברית ממונטנה עד פלורידה ורבים התגלו לאורך המישורים הגדולים. הסוג תואר ב-1938 ונכללו בו שני מינים: Megahippus matthewi ו-Megahippus mckennai.
המגהיפוס היה קטן יחסית למיני הסוסים המודרניים, אך היה גדול יחסית למינים המוקדמים של המיוקן, והגיע לגובה של מטר אחד ולמשקל ממוצע של 265 קילוגרם. מבנה הגולגולת שלו הייתה מוארכת יחסית והשיניים היו בעלי כותרים בולטים אך קצרים יחסית. סוס זה התקשה לאכול צמחים קשים כמו עשבים מאחר ששיניו היו עדינות מדי. עם זאת, בדומה לסוסים דומים מתת-משפחתו הוא התפתח במהירות כדי לאכלס את הערבות המשגשגות והחל לפתח מבנה חזק יותר לשיניו וכן איבד שתיים מאצבעותיו הגדולות, שעוגנו באצבע גדולה וקשיחה אחת שיכלה לנוע במהירות.
יגאל אנטבי
יגאל אנטבי (נולד ב-1 באוגוסט 1974) הוא כדורגלן עבר ישראלי ועוזר מאמן מכבי בני ריינה.