cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סי-סי-אייץ' פאונדר
ביוגרפיה
פאונדר נולדה ב-25 בדצמבר 1952 בג'ורג'טאון, גיאנה הבריטית (כיום גיאנה), בתם של וונלד ארלינגטון פאונדר ובטסי אניד ארנלה (לבית ג'יימס). שמה המלא, קרול כריסטין הילריה פאונדר, הוא על שם הסבתות והסנדקות שלה. היא גדלה במטע סוכר שאביה ניהל. בצעירותה עברה להתגורר בלונדון, אנגליה לאחר שאימה קיבלה שם עבודה בשגרירות ארצות הברית. פאונדר למדה בפנימייה קתולית בסאסקס, דרום-מזרח אנגליה.
קריירה
הופעתה הקולנועית הראשונה של פאונדר הייתה בדרמה המוזיקלית "כל הג'אז הזה" ב-1979. פריצתה של פאונדר הייתה 9 שנים לאחר מכן ב-1987 בסרט הגרמני "קפה בגדד" בו גילמה פאונדר את דמותה הראשית של ברנדה, שנתיים קודם לכן הופיעה בתפקיד משני בקומדיית הפשע "הכבוד של פריצי".
עד לתחילת שנות ה-90, הופיעה פאונדר בהופעות אורח בסדרות טלוויזיה כמו "קגני ולייסי", "בלוז לכחולי המדים", "פרקליטי אל איי", "מיאמי מחלק מוסר", "זינוק לאתמול" ו"משפחת קוסבי". הופעות מצליחות אלה, נוסף להשתתפות בסרטים "גלויות מהחיים", "בני וג'ון" ו"רובוקופ 3" הובילו את פאונדר לתפקיד מפתח מבחינתה בשלוש עונות בסדרה "ER" בהן הופיעה כד"ר אנג'לה היקס וזכתה על תפקידה במועמדות לפרס אמי. הופיעה בעונה השנייה של "תיקים באפלה", בה גילמה בתפקיד אורח סוכנת בשם סוזי קאזדין וזכתה למועמדות אמי שנייה. את שנות ה-90 סגרה פאונדר עם שתי הופעות בסרטי האקשן שוברי קופות, "עימות חזיתי" בתור ד"ר הוליס מילר המשתתפת בניתוח החלפת הפנים ו"סוף העולם" בו הופיעה בדמותה של בלשית משטרת ניו יורק מארג' פרנסיס אשר הופכת לפעילה בכירה בארגונו של השטן (גבריאל ביירן).
ב-2002 החלה פאונדר להופיע בסדרת הפשע "המגן" בתור הבלשית קלודט וימס, על עבודתה בסדרה במשך שש שנים רצופות קיבלה פאונדר מועמדות לפרס אמי, שלישית במספר.
פאונדר קיבלה ביקורות טובות על הופעתה הביוגרפית בתור ויני מדיקיזלה-מנדלה, פוליטיקאית דרום אפריקאית ואשתו של נשיא דרום אפריקה לשעבר נלסון מנדלה בסרט "גאולה: סיפורו של סטן טוקי וויליאמס".
בשנת 2009 נבחרה פאונדר לשחק בהפקת הענק של ג'יימס קמרון "אווטאר", בו גילמה את דמותה של מו'אט, המנהיגה הרוחנית של שבט האומטקייה ואימה של נסיכת השבט נייטירי (זואי סלדנה). בנוסף הופיעה פאונדר בסרט האימה "היתומה" בתור האחות אביגיל וסיפקה הופעת אורח בסדרה "סוכנות הבלשיות מספר 1" אשר העניקה לה מועמדות מספר ארבע לפרס אמי.
בשנת 2014 ביצעה הופעת אורח בסדרת המשטרה "NCIS", בתור ד"ר לורטה וויד, קצינת רפואה של המשטרה. באותה שנה החלה לגלם את דמות זו בסדרת הספין אוף "NCIS: ניו אורלינס" כאשר היא חלק מצוות השחקנים הראשי, ונכון להיום במשך 6 עונות.
בשנת 2018 דיבבה את דמותו של קונגווה, הצב הזקן והחכם בסדרת האנימציה "משמר האריות" בערוץ דיסני. באוקטובר 2018 היא הופיעה בהפקה הלונדונית של המחזה "Wicked".
בשנת 2019 גילמה את הסנאטורית וויליאמס בסרט "גודזילה: מלך המפלצות" לצדם של קייל צ'נדלר, ורה פרמיגה וסאלי הוקינס.
בשנת 2022 שבה לגלם את דמותה של מו'אט בסרט "אווטאר: דרכם של המים" בבימויו של ג'יימס קמרון.
ארנסט אוגוסט, נסיך הנובר (נולד ב-1954)
ארנסט אוגוסט, נסיך הנובר (בגרמנית: Ernst August (V.) von Hanover; נולד ב-26 בפברואר 1954), הוא בנו של ארנסט אוגוסט הרביעי, נסיך הנובר וראש בית הנובר משנת 1987.
ביוגרפיה
ארנסט אוגוסט נולד בהנובר ב-26 בפברואר 1954, לארנסט אוגוסט, נסיך הנובר ולאורטרוד, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, בתם של אלברכט, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג והרטה, נסיכת איזנבורג-בידינגן.
ב-28 באוגוסט 1981 התחתן ארנסט אוגוסט עם שנטאל הוכולי השווייצרית, בתם של יוהאן גוסטב הוכולי ורוזמרי למבק, לאחר שקיבל את אישור אביו להינשא, כדי שהנישואים ייחשבו לנישואים לגיטימיים, ונולדו להם 2 ילדים.
לאחר מותו של אביו בשנת 1987 ירש ארנסט אוגוסט את תאריו, והפך לראש בית הנובר. בשנת 1988 התאבדה גיסתו הרוזנת איזבל פון ת'ורן וללוסינה-קומו-ורצ'לי, ובעקבות כך ביקש ממנו אחיו לודוויג רודולף, נסיך הנובר שיאמץ את בנו אוטו היינריך. זמן קצר לאחר מכן התאבד גם לודוויג רודולף, אולם ילדו אומץ על ידי הורי אשתו, ולא כפי שרצה שיאומץ על ידי ארנסט אוגוסט.
בשנת 1997 התגרש ארנסט אוגוסט מאשתו, בעקבות טענתה כי בגד בה, וב-23 בינואר 1999 התחתן ארנסט אוגוסט עם קרוליין, נסיכת מונקו, בתם של רנייה השלישי, נסיך מונקו וגרייס קלי, לאחר שקיבל אישור מבית המלוכה הבריטי, ממשלת צרפת וחמיו נסיך מונקו, ונולדה להם בת אחת.
ב-3 באפריל 2005 אושפז ארנסט אוגוסט בשל דלקת לבלב חריפה, ולמחרת נכנס לתרדמת, אולם כעבור תקופה קצרה החלים וחזר להיראות בציבור. בשנת 2009 נפרדו ארנסט אוגוסט וקרוליין, אולם לאחר תקופה קצרה השלימו השניים וחזרו להתגורר יחד.
משפחתו
ב-28 באוגוסט 1981 התחתן ארנסט אוגוסט עם שנטאל הוכולי, בתם של יוהאן גוסטב הוכולי ורוזמרי למבק, ממנה יש לו 2 ילדים:
ב-23 בינואר 1999 התחתן ארנסט אוגוסט עם קרוליין, נסיכת מונקו, בתם של רנייה השלישי, נסיך מונקו וגרייס קלי, ממנה נולדה לו בת אחת:
בטון פולימרי
הרכב
בבטון פולימרי, נעשה שימוש ב לעיתים קרובות, אך בדרך כלל משתמשים ב כמרכיב הפולימרי העיקרי בשל יציבותם התרמית הגבוהה ועמידותם בפני מגוון רחב של כימיקלים. בטון פולימרי מורכב גם מאגרגטים הכוללים סיליקה, קוורץ, גרניט, אבן גיר וחומרים אחרים. האגרגט צריך להיות באיכות טובה, נקי מאבק ופסולת אחרת ויבש. אי עמידה בקריטריונים אלה עלול להפחית את חוזק הקשר בין הקושר הפולימרי למקשר.
שימושים
ניתן להשתמש בבטון פולימרי לבנייה חדשה או לתיקון בטון ישן. תכונות האדהזיה של בטון פולימרי מאפשרות תיקון הן של בטון פולימרי והן של בטון על בסיס צמנט קונבנציונלי. עמידות לקורוזיה והחדירות הנמוכה של בטון פולימרי מאפשרות להשתמש בו בבריכות שחייה, מבני ביוב, תעלות ניקוז, תאים אלקטרוליטיים, לשחזור מתכות בסיסיות ומבנים אחרים המכילים נוזלים או כימיקלים קורוזיביים. הוא מתאים במיוחד לבנייה ושיקום של בורות ביוב בשל יכולתם לעמוד בגזי ביוב רעילים וחיידקים הנפוצים במערכות ביוב. בניגוד למבני בטון מסורתיים, בטון פולימרי אינו דורש ציפוי או ריתוך של תפרים מוגנים מ-PVC.
היישום של בטון פולימרי היה מועט בעשרות השנים הראשונות לקיומו בשל העלויות הגבוהות והקושי הקשורים לטכניקות הייצור שלו. עם זאת, ההתקדמות האחרונה הובילה להוזלות משמעותיות בעלויות, והשימוש בבטון פולימרי הולך והופך נפוץ יותר בהדרגה.
יחסי ישראל–סלובקיה
יחסי ישראל–סלובקיה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמים שבין מדינת ישראל לבין סלובקיה. לישראל יש שגרירות בבירת סלובקיה, ברטיסלאבה, ולסלובקיה יש שגרירות בתל אביב-יפו.
החל מאוגוסט 2021, שגריר ישראל בסלובקיה הוא איתן לבאון.
כינון היחסים
ישראל הכירה בסלובקיה לאחר שהיא הכריזה על עצמאותה ב-1991.
שגריר ישראל בפראג כיהן בתחילה גם כשגריר ישראל בסלובקיה. לאחר מכן הועבר הטיפול ביחסי ישראל-סלובקיה לידי שגרירות ישראל בווינה. מאז החלטתה של ישראל למנות שגריר תושב רשמי בברטיסלאבה, נמצא שגריר ישראלי רשמי בסלובקיה, ושגריר סלובקי רשמי בישראל.
יחסים ביטחוניים
באוקטובר 2000 ביקר סגן שר הביטחון אפרים סנה בסלובקיה. במסגרת הביקור נבדקו אפשרויות לשיתוף פעולה בתחום התעשיות הביטחוניות בין שתי המדינות.
ביקורים רשמיים מטעם המדינות
הביקור הרשמי הראשון בין שתי המדינות היה של שר החוץ הסלובקי בינואר 1994. באותה שנה הגיע לישראל שר ההגנה הסלובקי. באפריל 2000 ביקר ראש עיריית ברטיסלאבה בירושלים במסגרת כנס ראשי ערים.
בפברואר 2000 ביקר בישראל נשיא סלובקיה, רודולף שוסטר עם שר החוץ שלמה בן עמי.
בין השנים 1994–1996 ביקרו מספר שרים ישראליים בסלובקיה. במהלך הביקורים נחתמו הסכמי תעופה ותחבורה, הסכמי בריאות והסכמי סחר חופשי.
ב-30 בספטמבר 2016 השתתף ראש ממשלת סלובקיה רוברט פיצו בהלוויית שמעון פרס.
ביקור נשיאותי נוסף נערך במרץ 2017 עת ביקר נשיא סלובקיה אנדריי קיסקה בישראל, נפגש עם ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו וביקר בטכניון.
בינואר 2020 ביקרה בישראל נשיאת סלובקיה זוזנה צ'פוטובה במסגרת אירועי פורום השואה העולמי החמישי שהתקיים בירושלים.
באפריל 2022 ביקרו בישראל שר החוץ הסלובקי איוואן קורצ'וק, שר העבודה, הרווחה והמשפחה מילאן קראיניאק וסגן נשיא המועצה הלאומית של הרפובליקה הסלובקית גאבור גרנדל ובמהלך ביקורם נחנך "המכון הסלובקי בירושלים".
לוגאן (סרט)
לוגאן (באנגלית: Logan) הוא סרט גיבורי-על אמריקאי בלייב אקשן מבית פוקס ומארוול קומיקס משנת 2017. הסרט בוים על ידי ג'יימס מנגולד, ונכתב על ידי מייקל גרין ודייוויד ג'יימס קלי. הסרט מבוסס על הקומיקס "לוגאן הזקן" של מארק מילר וסטיב מקניבן מ-2008 בהוצאת חברת ההוצאה לאור מארוול קומיקס והוא מהווה חלק מסדרת סרטי "אקס-מן". בסרט מככבים יו ג'קמן, פטריק סטיוארט, סטיבן מרצ'אנט, ריצ'רד אי. גרנט, בויד הולברוק ודפני קין. זה הוא השלישי והאחרון בטרילוגיית סרטי "וולברין".
עלילת הסרט מבוססת באופן רופף על עלילת הקומיקס "לוגאן הזקן" מאת מארק מילר. זהו סרט המשך לסרט "וולברין" משנת 2013 ומספר את סיפורו של ג'יימס "לוגאן" האולט בשנת 2029 בה רוב המוטאנטים נעלמו מהעולם. לוגאן המבודד מעביר את ימיו בשתייה במקום מסתור על גבול ארצות הברית–מקסיקו ועובד כנהג לימוזינה. החברה היחידה שיש לו הם מנודים נוספים ופרופסור צ'ארלס אקסבייר החולה, אשר סובל מהתקפים קטלניים לו ולסובבים אותו. ניסיונותיו של לוגאן להסתתר מן העולם ומעצמו מסתיימים בפתאומיות כשאישה מסתורית מופיעה עם בקשה דחופה: להביא ילדה יוצאת דופן למקום מבטחים. לוגאן נאלץ להתמודד מול כוחות אפלים במסעו.
אליפות העולם בהוקי קרח 2020
אליפות העולם בהוקי קרח 2020 הייתה טורניר אליפות העולם בהוקי קרח, שנועד להיערך בציריך ובלוזאן שבשווייץ, בחסות פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית, והייתה אמורה להיות האליפות ה-84 במספר. הטורניר נועד להתחיל ב-8 במאי והיה אמור להסתיים במשחק הגמר ב-24 במאי 2020. זו הייתה אמורה להיות הפעם ה-11 בה שווייץ מארחת את אליפות העולם (כולל אולימפיאדת סנט מוריץ (1928) שנחשבת רשמית גם לאליפות עולם), והפעם הראשונה מאז 2009.
לוגאן (סרט)
הסרט יצא לאקרנים ב-3 במרץ 2017 בארצות הברית וב-2 במרץ 2017 בישראל. הסרט הוקרן לראשונה בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ב-17 בפברואר 2017, שם קיבל הסרט תגובות חיוביות ואחרי יציאתו הרשמית, הסרט קיבל ביקורות אוהדות ברחבי העולם מצד מבקרים ומעריצים ששיבחו את עלילת הסרט, נאמנותו לקומיקס, הבימוי, התסריט, המשחק, האפקטים, הפעלולים, קטעי האקשן וגם את הופעותיהם של השחקנים בסרט כולל ההומור והאווירה. כמו כן גם שיבחו רבות את פסקול הסרט ואת הפרידה מיו ג'קמן ופטריק סטיוארט.
אליפות העולם בהוקי קרח 2020
פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית הכריזה על שווייץ כמארחת האליפות ב-15 במאי 2015, יחד עם הכרזת מארחות האליפות למספר שנים קדימה. ב-21 במרץ 2020 הכריזה פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית על ביטול האליפות עקב מגפת הקורונה.
לוגאן (סרט)
הסרט הפך לשובר קופות משהכניס 615 מיליון דולר לעומת תקציב הפקה של 97 מיליון דולר. בנוסף לכך, הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר.
רות מאת'ס
רות מת'ס (באנגלית: Ruthie Matthes; נולדה ב-11 בנובמבר 1965) היא רוכבת אופניים מקצוענית אמריקאית שזכתה בגביע העולם באופני הרים ב-1991. היא גם רוכבת כביש, לאחר שסיימה פעמיים במקום השני במרוץ קטעים של אתגר הנשים.
לוגאן (סרט)
עלילת הסרט
בשנת 2029, המוטאנטים כעת נמצאים בסכנת הכחדה ברחבי העולם. ג'יימס "לוגאן" האולט, שנודע בעברו כחבר האקס-מן וולברין, הזדקן מאוד לאחר שיכולת הריפוי שלו נפגמה עקב מתכת האדמנטיום שבגופו המרעילה אותו. הוא מעביר את ימיו כנהג ותר אחר תרופות לפרופסור בטקסס. הוא והמוטאנט קאליבן חיים באזור נטוש במקסיקו, בו הם מטפלים בצ'ארלס אקסבייר הסנילי, שהרג בשוגג כמה וכמה חברי אקס-מן במהלך התקף פסיכוטי שנה קודם לכן.
רות מאת'ס
רות היא אחת מסדרה של רוכבים מקצועיים, שהתחילו ברכיבה על אופניים דרך סדרת מרוצי האופניים של Red Zinger Mini Classics בקולורדו.
לוגאן (סרט)
עלילת הסרט
לוגאן פוגש בגבריאלה, אחות בכירה לשעבר בפרויקט "טרנסינג'ן" המבקשת את עזרתו ללוות אותה ונערה בת 11 בשם לורה למקום בדקוטה הצפונית בשם "עדן". לאחר שהוא מקבל את המשימה בחוסר רצון, לוגאן מגלה כי גבריאלה נרצחה על ידי מנהל האבטחה של "טרנסיג'ן", דונלד פירס, ושכירי החרב שלו - קבוצת "הבוזזים". לוגאן נמלט מרוצחיה יחד עם אקסבייר ולורה, בעוד שקאליבן נתפס ונחשף למעשה כמסייע לשעבר של הבוזזים, שכעת מכריחים אותו להשתמש בכוחותיו כדי לעקוב אחר לורה. לוגאן ואקסבייר לומדים מסרטון וידאו בטלפון של גבריאלה ש"טרנסינג'ן" יצרו ילדים מדגימות דנ"א שהופקו ממוטאנטים לצורכי לחימה, אך עם השלמת הפרויקט "X-24", נגזר דינם של הילדים כשהם שאינם היו נחוצים. גבריאלה עזרה לכמה ילדים לברוח ממתחם טרנסינג'ן לפני שהבריחה את לורה מעבר לגבול, וזו מתגלה כ"בתו" של לוגאן, היות שהיא שובטה מתוך ה-DNA שלו.
בהגיעם לאוקלהומה סיטי, לוגאן מפתח ספקנות בדבר מיקומו של "עדן", כשהוא מגלה שהמקום אוזכר בחוברות הקומיקס של אקס-מן שלורה הביאה עמה. עד מהרה, הבוזזים מוצאים את מקום הימצאם, אך אקסבייר סובל מהתקף נוסף ומקפיא את כולם במלון. לוגאן מזריק לאקסבייר תרופה לפני שהם עוזבים את העיר. השלישייה מקבלים מקלט אצל משפחת מנסון המקומית לאחר שהם עוזרים להם לאסוף את סוסיהם במהלך תאונה בכביש. באותו לילה, בזמן שלוגאן יוצא, אקסבייר ובני משפחת מנסון נרצחים בידי X-24, שיבוט פראי של לוגאן, אשר לאחר המעשה לוקח את לורה לידי הבוזזים. באותו הזמן מפעיל קאליבן שני רימוני יד, הורג את עצמו ומשמיד את המכונית בה נמצאים חלק מהבוזזים. לאחר שלוגאן התעמת עם X-24, אבי משפחת מנסון, וויל, מתנגש בו באמצעות המכונית שלו אל עבר ציוד חווה מרוסק ויורה בו, בעוד לוגאן ולורה נמלטים. לאחר שלוגאן קובר את אקסבייר הוא נענה בחוסר רצון ללורה ולוקח אותה לעדן.
רות מאת'ס
קריירה
בשנת 2000, היא התחרתה באולימפיאדת סידני, שם היא הגיעה למקום העשירי בקרוס קאנטרי. זו הייתה ההופעה האולימפית הראשונה והאחרונה שלה.
לוגאן (סרט)
עלילת הסרט
לוגאן ולורה מגיעים לעדן, מקלט בטוח לילדים המנוהל על ידי ריקטור. שם, לוגאן לומד שהילדים עתידים לעבור מסע בן 13 קילומטרים על פני היער לגבול הקנדי. הוא מוסר את לורה לריקטור, אלא שעד מהרה הילדים נלכדים בידי הבוזזים. לוגאן משתמש בנסיוב שניתן לו בידי ריקטור, אשר משקם אותו ומחדש את יכולת הריפוי שלו. לוגאן הורג את הבוזזים בזה אחר זה, אבל הנסיוב פג במהירות לפני שהוא פוגש בד"ר זנדר רייס, ראש פרויקט טרנסיג'ן. ד"ר רייס מבקש לנקום את מות אביו באירועי "אקס-מן: אפוקליפסה" במהלך תוכנית נשק אקס ומגלה שהוא זה שיצר וירוס שהרג את אוכלוסיית המוטאנטים בעולם. לוגאן הורג את רייס בזמן שהילדים משתמשים בכוחותיהם כדי לחסל את פירס.
רות מאת'ס
קריירה
היא השיגה את הצלחתה הבינלאומית הגדולה ביותר במהלך אליפות העולם באופני הרים 1991 בשנת 1991, כאשר זכתה באליפות העולם בשטחי שטח.
בשנת 1996, באליפות העולם באופני הרים 1996, היא זכתה במדליית כסף, והפסידה רק לקנדית אליסון סידור. בנוסף, באליפות עולם MTB 1990 1990, אליפות עולם MTB 1992 1992 ואליפות עולם MTB 1993 בשנת 1993 היא זכתה במדליות ארד בקרוס קאנטרי.
לוגאן (סרט)
עלילת הסרט
לבסוף, לוגאן מתעמת עם X-24 המרופא, וזה משפד אותו על בול עץ כרות אך נהרג כשלורה יורה בראשו של X-24 קליע אדמנטיום. לאחר הקרב, לוגאן נכנע לפצעיו ומת בזרועותיה של לורה. הילדים קוברים אותו לפני שהם ממשיכים בדרכם אל מעבר לגבול. לורה חוזרת לקברו של לוגאן, מסובבת את הצלב על קברו ומציבה אותו בצורת X, לכבודו כאחרון האקס-מן.
רות מאת'ס
קריירה
בעונת 1992 היא ניצחה בדירוג הקרוס קאנטרי בגביע העולם באופני הרים, וב-1993 היא סיימה במקום השני.
לוגאן (סרט)
צוות השחקנים ודמויות
השחקנית אליזבת רודריגז גילמה את דמותה של גבריאלה, בעוד השחקנים אליס ניל ואריק לה-סאל לוהקו לגלם את תפקידיהם של בני משפחת מנסון. בנוסף, דוריס מורגדו מגלמת את דמותה של מריה ואליסון פרננדז את דליילה. הבמאי בריאן סינגר אישר שדמותו של נתניאל אסקס/מיסטר סיניסטר תופיע בסרט, ברם, בינואר 2017, ג'יימס מנגולד חשף שדמותו של מיסטר סיניסטר לא מופיעה בסרט, בחירה עליה שמר כדי לשמר את סגנון הסרט עצמו, לעומת זאת, הוא אמר שדמותו של מיסטר סיניסטר תוחלף על ידי זנדר רייס.
רות מאת'ס
קריירה
מאת'ס זכתה גם במדליית כסף ברכיבת כביש באליפות העולם ברכיבת כביש 1990 ב-1990. בנוסף, היא אלופת המדינה ברכיבת כביש ב-1990, וזכתה במדליית ארד שנה לאחר מכן. היא גם הגיעה למקום השלישי באליפות ארצות הברית ברכיבת קרוס קאנטרי 1998.
לוגאן (סרט)
הפקה
כבר בנובמבר 2013, אולפני פוקס המאה ה-20 ניהלו מגעים שונים להפקת סרט סולו נוסף בכיכובו של יו ג'קמן כוולברין. ג'יימס מנגולד נשכר לכתוב תסריט ראשוני ולורן שולר דונר הסכימה לשוב כמפיקה. מנגולד ציין שהסרט ישאב השראה מסיפורים נוספים על וולברין מהקומיקס, ויצולם לאחר צילומי הסרט "אקס-מן: אפוקליפסה". כאשר יו ג'קמן הצהיר כי הסרט שייצא ב-3 במרץ 2017 יהיה האחרון שבו הוא יגלם את דמותו של וולברין. באפריל 2015 נודע שמייקל גרין נשכר לכתוב את התסריט לסרט וישתף פעולה עם דייוויד ג'יימס קלי. השניים עיבדו לתסריט אלמנטים שונים מקשת הסיפור "וולברין: לוגאן הזקן" מאת מארק מילר.
באוגוסט 2015 פטריק סטיוארט אישר כי יגלם בסרט את דמותו של פרופסור צ'ארס אקסבייר. לייב שרייבר שגילם בסרט "אקס-מן המקור: וולברין" את סייברטות' הודה שהוא במגעים לשוב ולגלם את הדמות. השחקנים ריצ'רד אי. גרנט, בויד הולברוק וסטיבן מרצ'נט לוהקו לגלם את דמויותיהם של זנדר רייס, דונלד פירס וקאליבן, בהתאמה. אריק לה סאל, אליז ניל ואליזבת רודריגז לוהקו לתפקידים לא ידועים. עם הפצתו של הטריילר הראשון, נודע כי דפני קין מגלמת את דמותה של לורה.
צילומים
צילומי הסרט החלו במאי 2016 תחת שם הצופן "חוארז" כשהסרט מיועד לצפייה מעל גיל 17 בלבד תחת סיווג צפייה R, שמשמעותו שהצפייה מתחת לגיל 17 מותרת בליווי הורה בלבד. צילומי הסרט הושלמו באוגוסט 2016. כותרת הסרט, "לוגאן", הוכרזה על ידי ג'קמן בעצמו ב-5 באוקטובר 2016.
שיווק
ב-28 במרץ 2015, יו ג'קמן פרסם תמונה של וולברין כשהוא חושף טופר אחד ויחיד, יחד עם ההאשטאג: "OneLastTime#" (פעם אחת אחרונה). ב-19 באוקטובר 2016, ג'קמן צייץ ברשת טוויטר סרטון בן שש שניות שחשף את קיומו של טריילר חדש לסרט. הטריילר הופץ יום למחרת, ועמו גרסה יותר גרפית ואלימה שלו.
אוסטריה באירוויזיון 1963
אוסטריה באירוויזיון 1963 השתתפה עם השיר "Vielleicht geschieht ein Wunder", שבוצע על ידי הזמרת הישראלית כרמלה קורן. זו הייתה השתתפות השביעית של אוסטריה בתחרות הזמר של האירוויזיון.
לפני האירוויזיון
רשות השידור האוסטרית בחרה באופן פנימי את קורן לייצוג המדינה. כשבוע לאחר חשיפת הנציגה, הוציאה רשות השידור את השיר האוסטרי לאירוויזיון 1963 לאור, "Vielleicht geschieht ein Wunder", שנכתב על ידי פיטר וולה.
באירוויזיון
ב-23 במרץ 1963 בוצע השיר על ידי קורן באירוויזיון. היא שובצה רביעית בסדר ההופעות, לפני נורווגיה ואחרי גרמניה. השיר הגיע למקום השביעי עם 16 נקודות.
יחסי האיטי–צ'ילה
יחסי האיטי-צ'ילה הם היחסים הדו-צדדיים בין רפובליקת האיטי לבין הרפובליקה של צ'ילה. להאיטי שגרירות בסנטיאגו ואילו לצ'ילה שגרירות בפורט-או-פרנס. כמו כן שתי המדינות חברות בארגון מדינות אמריקה.
ביקורים מדיניים
במרץ 2006 ביקר נשיא האיטי הנבחר, רנה פרבאל, בצ'ילה והשתתף בטקס השבעת נשיאת צ'ילה מישל בצ'לט. ביוני 2006 ביקרה נשיאת צ'ילה בצ'לט בהאיטי. בביקורה הבטיחה כי צ'ילה "תמשיך להציע תמיכה, כך שלכל האיטי יהיה סיכוי טוב יותר לקבל שירותי בריאות, חינוך ודיור". בצ'לט הייתה ראשת המדינה הראשונה שביקרה בצ'ילה מאז עלה לשלטון פרבאל בחודש מאי אותה שנה. בצ'לט ציינה כי היא "תדון עם פרבאל באפשרות של נוכחות כוחות צ'יליאנים במדינה אם יהיה צורך בכך", וכי "יציבות האיטי חיונית".
יחסים פוליטיים
בפברואר 1973 צ'ילה העניקה תושבות זמנית ל-15 פעילים פוליטיים גולים מהאיטי שהיו מעורבים בחטיפת שגריר וקונסול ארצות הברית בפורט או-פרנס בינואר אותה שנה.
ב-1994, צ'ילה, יחד עם אורוגוואי וונצואלה הסכימה לסייע ביצירת הסכם שלום בהאיטי. השליטים הצבאיים של האיטי אישרו את הצעה זו.
הסיוע הצ'יליאני להאיטי
כחלק מהסיוע להאיטי ב-2004, צ'ילה שלחה 3,600 חיילים להאיטי, יחד עם כוחות מחיל הנחתים של ארצות הברית, מצרפת ומקנדה.
מומחי חיפוש והצלה מצ'ילה היו מעורבים במאמצי ההבראה של האיטי בשנת 2010 לאחר רעידת האדמה בהאיטי באותה השנה. איש הצבא הצ'יליאני, רודריגו ואסקס, ניהל את מאמצי ההצלה.
רוסקלו פלייטר
רוסקלו רודליזיו פלייטר (בהולנדית: Roscello Rudelizio Vlijter; נולד ב-1 בינואר 2000 בפרמריבו שבסורינאם) הוא כדורגלן סורינאמי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת הפועל כפר סבא מהליגה הלאומית ובנבחרת סורינאם.
קריירת מועדונים
ב-23 באוגוסט 2022 חתם בפגיה 2014 מליגת המשנה הקפריסאית. הוא שיחק במועדון במשך עונה אחת, במהלכה ערך 26 הופעות ליגה.
ב-11 באוגוסט 2023 חתם בהפועל כפר סבא מהליגה הלאומית.
קריירה בינלאומית
ב-5 בספטמבר 2019 ערך פלייטר את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סורינאם, בניצחון 1–2 על נבחרת דומיניקה במסגרת ליגת האומות של CONCACAF לעונת.
מייקל צ'ימינו (שחקן)
מייקל צ'ימינו (באנגלית: Michael Cimino; נולד ב-10 בנובמבר 1999) הוא שחקן וזמר אמריקאי, המוכר בעיקר מתפקידו בתור קווין אחיה של גרטל בסדרת האנימציה גרטל והאוגר, ויקטור סלאזר בסדרה "באהבה, ויקטור" (2020–2022) של רשת הולו ולאחר מכן בשל הופעתו בתור אית'ן בסדרה "אמת או חובה" (2023) של נטפליקס.
ביוגרפיה
צ'ימינו נולד וגדל בלאס וגאס, נבדה, ומוצאו איטלקי-גרמני ופורטו-ריקני. צ'ימינו התמודד עם גזענות בבית הספר היסודי, ואמר שילדים הפילו אותו על הרצפה ובעטו בו בהפסקות, והכריחו אותו לאכול חרקים. לצד הסבל, לדבריו, החוויות האלה גרמו לו לחמלה יותר כלפי אחרים. הוא התחיל לשחק בגיל שמונה לאחר שהצטרף לקבוצת משחק שלימד חבר בכנסייה. צ'ימינו סיים את בית הספר התיכון מוקדם כדי להתמקד במשחק יותר ברצינות והחליט לא ללמוד במכללה. צ׳ימינו הוא טבעוני.
קריירה
צ'ימינו שיחק בין היתר פרסומת טלוויזיה ופיילוט לשנת 2016 לסדרה "Hopefuls". הוא עבר ללוס אנג'לס כשהיה בן 18. הוא הופיע בסרט האימה בשנת 2019 "אנאבל 3". הוא שר ומנגן בגיטרה ושירו "Everything I Own" נכלל בפסקול הסרט.
באוגוסט 2019 פורסם כי צ'ימינו ישחק בתפקיד הראשי בסדרת של ערוץ דיסני+, "באהבה, ויקטור". מאוחר יותר הועברה ממכרה הסדרה לשירות ההזרמה הולו, והוקרנה בבכורה ביוני 2020. לקראת התפקיד צ'ימינו התייעץ עם בן דודו, הומוסקסואל כדי להבטיח שדמותו בסדרה תהיה אמינה.
צ'ימינו מזדהה כסטרייט, אף על פי שאמר על מיניותו:"אני לא רוצה להכניס את עצמי לתבנית ולהכניס את עצמי למצב שאם הייתי יוצא כבי-סקסואל או כהומו בעוד 10 שנים, אני מגן על זהות שנאמנה לעצמי."בשנת 2020 הצטרף צ'ימינו לצוות השחקנים של "Black Box", סדרת פודקאסט מדע בדיוני.
אחכה לך בשדות
אחכה לך בשדות הוא שיר של להקת משינה שיצא בשנת 1990. השיר נכתב על ידי יובל בנאי ושלומי ברכה והולחן על ידי שלומי ברכה.
רקע
השיר נכלל באלבומה הרביעי של הלהקה, "העמותה לחקר התמותה".
אבי כץ (מאייר)
אבי כץ (נולד ב-24 בדצמבר 1949) הוא צייר, מאייר, קומיקסאי וקריקטוריסט ישראלי. מאייר ספרי ילדים ונוער, מדע בדיוני ועיתונים, ממייסדי האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה. שמונה מהספרים שאייר זכו בפרס זאב לספרות ילדים ונוער וארבעה ספרים זכו בעיטור אנדרסן של המועצה הבינלאומית לספרים לצעירים.
אחכה לך בשדות
רקע
במצעד הפזמונים העברי השנתי השנתי של רשת ג' לשנת תשנ"א (1991) דורג השיר במקום ה-32.
השיר נכלל באלבומי האוסף שהוציאה משינה "האוסף השני" בשנת 1995, ו"עסקי הרוקנ'רול" בשנת 2010. כמו כן השיר נכלל באלבום האוסף הכפול "גבירותי ורבותי: האוסף השלם", שהכיל את אלבום האוסף הראשון שהוציאה הלהקה, ואת אלבום האוסף השני.
אבי כץ (מאייר)
קריירה
לאחר סיום לימודי האומנות עבד כמורה לאמנות בתלמה ילין. במקביל המשיך לצייר והציג את עבודותיו בתערוכות יחיד בתל אביב, יפו, ירושלים ורמת גן, ובתערוכות שונות בארצות הברית, מצרים, פורטוגל, צרפת ונורווגיה. חבר וקריקטוריסט קבוע בארגון הבינלאומי קריקטוריסטים למען שלום.
עיתונות
כץ החל לפרסם איורים וקריקטורות בעיתונים ישראליים רבים, ביניהם "הארץ", "דבר", "העולם הזה" ובמגזינים שונים בהם "אנשים", "עולם הספורט", ורצועת קומיקס שבועית ב"מעריב לילדים" בשם וירטואלה. בשנת 1990 היה חבר בצוות ההקמה של כתב העת הדו-שבועי "ג'רוזלם ריפורט". איוריו הרבים הופיעו בכל הגליונות מאז יציאת העיתון לאור, בעמודי השער ולצד כתבות בנושאי פוליטיקה, טכנולוגיה וחברה, כמו גם במדורי ביקורת ספרים וביקורת מסעדות. מלבד אלו, בהמשך פרסם כץ קריקטורות בטור אישי בעל אופי סאטירי תחת השם From the Sketchbook בעמוד האחורי של העיתון.
ספרות
במקביל לעבודתו בעיתונות, אייר כץ למעלה מ-200 ספרי ילדים ונוער בעברית ובאנגלית, ספרי לימוד לבתי הספר היסודיים, וספרי מדע בדיוני ופנטזיה. כץ אייר מגוון סוגות ספרותיות כגון: "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה", "מבחר הסיפורת הבדיונית", "הרוזן ממונטה כריסטו", "שלמה המלך והדבורה", "צ'יקה, הכלבה בגטו", "איזה מן שם זה תאודורה" ועוד.
כץ אייר גם פוסטרים רבים עבור פסטיבל אייקון השנתי ועיצב סדרת בולים בנושא מדע בדיוני עבור דואר ישראל.
ביקורת
ביולי 2018 פרסם הג'רוזלם ריפורט קריקטורה פוליטית שאייר כץ כביקורת על שחיתות שלטונית בפרפרזה ישירה על הספר "חוות החיות" של ג'ורג' אורוול. בקריקטורה, המבוססת על צילום של אוליבייה פיטוסי, מוצגים ראש הממשלה בנימין נתניהו וחברי קואליציה מן הליכוד כחזירים במהלך צילום סלפי מיד לאחר אישור "חוק הלאום" בכנסת, ומעליהם הציטוט של קבוצת החזירים בספר: "כל החיות שוות, אך יש כאלו ששוות יותר". בעקבות מחאות של אנשי ארגוני הימין, הוחלט במערכת העיתון לפטר את כץ. מהלך זה עורר דיון נרחב בנוגע לצנזורה, חופש העיתונות וחופש הביטוי. כאות מחאה התפטר העיתונאי חיים ווצמן ממערכת ה"ג'רוזלם ריפורט". באותה שנה הועלתה תערוכה בשם "בין חופש הביטוי לחזירות" במסגרת פסטיבל "אנימיקס" ה-18 בסימן קריקטורה פוליטית.
חיים אישיים
נשוי לפסלת והקרמיקאית רחל לונדון-כץ, ואב לשלושה בנים.
פאבל קרושבאנו
פאבל קרושבאנו (ברומנית: Pavel Crușeveanu וברוסית: Павел Александрович Крушеван; 27 בינואר 1860 - 18 ביוני 1909) היה עיתונאי, פובליציסט, עורך עיתונים ופוליטיקאי רוסי ממוצא רומני, הראשון שפרסם את הזיוף הנודע של הפרוטוקולים של זקני ציון, תומך נלהב של הצאר, אנטישמי וקיצוני ימני, משתף פעולה עם המשטרה הפוליטית באימפריה הרוסית, משתתף פעיל בהמאות השחורות. פרסומיו השקריים על עלילת דם בדויה היו הרקע לפרעות קישינב ב-1903.
האופרה של רומא
האופרה של רומא או תיאטרון האופרה של רומא (באיטלקית: Teatro dell' Opera di Roma) הוא בית אופרה המוקדש לאופרה ולבלט ברומא. נודע בעבר כ"תיאטרון קוסטנצי" (Teatro Costanzi), על שם דומניקו קוסטנצי, הקבלן שבנה אותו. במקור נבנה בסגנון נאו-רנסאנס ובמהלך השנים שופץ ונבנה מחדש. כיום לבניין סגנון מודרני והאולם בו מכיל 1600 מושבים. הוא שוכן בגבעת וימינלה בככר בנימינו ג'ילי, בקאסטרו פרטוריו (הרובע ה-XVIII של רומא).
תיאטרון קוסטנצי המקורי 1926-1880
עוד לפני העברת בירת איטליה מטורינו לרומא, בעל המגרשים שבעמק סן ויטאלה ברומא יזם את תוכנית הבנייה בקטע המחבר את תחנת רומא טרמיני, שהייתה בתהליך הקמה, ובין ויה דל קורסו. בפרויקט עורב הקבלן דומניקו קוסטנצי (1898-1810) שקנה שטחים שעליהם בנה קודם בשנת 1874 את בית המלון "קווירינלה" על יד ויה נציונאלה ואחר כך, על מגרש סמוך, את התיאטרון לאופרה המפואר שהיה חסר עדיין לעיר הבירה המחודשת. בעיר היו קיימים עד אז רק תיאטרון ארג'נטינה העתיק ותיאטרון אפולו ששכן באזור שנחשב פחות בטיחותי, קרוב לגשר סנטאנג'לו . המלון קווירינלה חובר עם האופרה באמצעות פסאז' תת-קרקעי שהיה מאוד נוח לשמירת הפרטיות המרבית של האומנים. התיאטרון נבנה בסמיכות לווילה מסוף המאה ה-18 שהשתייכה למשפחת האצילים סטרוצי ("וילינו סטרוצי"), בה התגורר בשנים 1783-1781 הסופר ויטוריו אלפיירי. .
התיאטרון נבנה תוך 18 חדשים לפי תוכניתו של האדריכל אקילה ספונדריני (1900-1836) ממילאנו, שהיה מומחה בבניית תיאטראות ובשיפוצם. סגנון הבניין היה במקור נאו-רנסאנס, בהתאם לאופנה של אותה תקופה. פנים התיאטרון עוצב בצורת פרסה עם אמפיתיאטרון, בעל שתי גלריות נפרדות, שעמדן מעל שלוש קומות של תאי צפייה. עקב צורת עצובו נהנה האולם מאקוסטיקה משובחת. בסך הכל היו בו 2212 מושבים ומספר הצופים שיכלו להיכנס בישיבה ובעמידה היה בסך הכל 3500. לאולם היה גם כיפה, מכוסה בפרסקאות מרהיבות על נושא תולדות המוזיקה שנוצרו על ידי הצייר אניבאלה ברוניולי מפרוג'ה.
בית האופרה נחנך ב-27 בנובמבר 1880 בנוכחות הזוג המלכותי אומברטו הראשון לבית סבויה ומרגריטה, עם הצגת האופרה "סמירמידה" מאת רוסיני, בניצוחו של ג'ובני רוסי. המערכה הראשונה הופסקה לצורך נגינת המארש המלכותי עם הגעתם המאוחרת של המלך והמלכה. בהמשך המלך עזב מוקדם, בעוד המלכה מרגריטה נשארה עד סוף המופע.
הפרויקט הסתבר כלא רווחי לבעליו, קוסטנצי, שנאלץ בגללו לשקוע בחובות, למשכן כמה מנכסיו ולנהל את התיאטרון עד סוף חייו, אחרי שמועצת העיר סרבה לקנות אותו. אולם יכול היה קוסטנצי להתנחם בכך שהודות למאמציו הפך התיאטרון שלו לבית האופרה הגדול של רומא ואחד החשובים בכל איטליה. בשנת 1888 הניהול של המוסד עבר לידי המוציא לאור אדוארדו סונזוניו, שניסה לגנוב מידי לה סקאלה של מילאנו שבשליטת בית ריקורדי את הבכורה באיטליה ופתח את המוסד בפני מלחינים צעירים כדוגמת פייטרו מסקאני.
בבית האופרה התקיימו בכורות עולמיות, לרבות של האופרה "אבירות כפרית" מאת פייטרו מסקאני ב-17 במאי 1890. יצירה זאת זכתה במקום הראשון מבין 73 מתחרים (כולל פוצ'יני) בתחרות שנייה לאופרות במערכה אחת שיזם סונזוניו. לפרק זמן קצר נוהל המקום על ידי בנו של קוסטנצי, אנריקו, שבלט בארגון בכורה עולמית אחרת, זו של טוסקה מאת פוצ'יני ב-14 בינואר 1900.
בשנת 1907 התיאטרון וחברת קוסטנצי (Impresa Costanzi) נקנו על ידי האמרגן ולטר מוקי (1955-1870) בשם "החברה הבינלאומית והלאומית לתיאטרון" (Società Teatrale Internazionale e Nazionale או STIN). ב-1912 ניהול המוסד עבר לידי אשתו של מוקי, זמרת הסופרן אמה קארלי שהפכה למנכ"לית העסק. במשך 14 שנות ניהולה הוצגו באופרה יצירות חשובות שלא בוצעו עד אז ברומא, ולפעמים אף באיטליה. ביניהם ניתן לציין: "הנערה מהמערב", טורנדוט וטריטיקו מאת פוצ'יני, פרסיפל מאת וגנר, "פרנצ'סקה די רימיני" מאת ריקרדו זנדונאי, בוריס גודונוב מאת מוסורגסקי, שמשון ודלילה מאת סן סאנס ורבות אחרות. גם להקת בלט רוס של סרגיי דיאגילב התארחה על במתה.
בית האופרה המלכותית 1946-1926
בשנת 1930 הותקן בצד הימין של הבמה עוגב שיוצר על ידי חברת בוקוליני. אותה חברה שיפצה את העוגב בשנת 2004.
תקופה משגשגת ידעה האופרה המלכותית בשנים 1940-1930, תחת ניהולם של ג'ינו מרינוצי (כמנצח) (1934-1928) וטוליו סרפין (כמנצח ומנהל אמנותי) (1943-1934), כשעם חברי להקת האופרה נמנו זמרים כמו בנימינו ג'ילי, טוטי דאל מונטה, ג'אקומו לאורי-וולפי, ג'ינה צ'יניה, מריה קניליה, אבה סטיניאני ואחרים. חלקם חזרו למולדת מהמטרופוליטן אופרה של ניו יורק בימי מלחמת העולם השנייה הוצגו בניצוחו של סרפין מעגל האופרות של וגנר "טבעת הניבלונגים" בשפה האיטלקית, ובביצוע של זמרים איטלקים ברובם. כמו כן בוצעו בשנים 1940-1941 סדרת האופרות של ורדי וסדרה של אופרות מודרניות שכללה את "ווצק" מאת אלבן ברג שהייתה אסורה על ידי הנאצים בשטחי "הרייך השלישי". טיטו גובי שר בתפקיד של ווצק .
בית האופרה של רומא - מ-1946 ועד ימינו
אחרי נפילת המונרכיה, ב-1946 שונה שם בית האופרה ל"תיאטרון האופרה" ובשנת 1958, במסגרת ההכנות לקראת האולימפיאדה ברומא משנת 1960, הבניין עבר שיפוץ ומודרניזציה נוספת בהתאם להחלטת מועצת העיר רומא. גם הפעם הוטל על האדריכל מרצ'לו פיאצ'נטיני לבצע את המשימה שכללה שינוי רדיקלי של הסגנון האדריכלי, עיצוב מחדש של החזית, של הכניסה והפואייה. עדיין האקוסטיקה האגדית של האולם ניתנת להשוואה עם כל אודיטוריום חשוב בעולם. מספר המושבים פחת ל-1,600והותקנה מערכת מיזוג אוויר. הסטוקו עבר שיפוץ כללי, חוזקה הקשת של קדמת הבמה והוחלף הפרקט הקודם של הרצפה בקורות סולידיות עשויות עץ אלון.
ב-2 בינואר 1958 היה התיאטרון עד להצגה שנויה במחלוקת של האופרה "נורמה" בכיכובה של מריה קאלאס בנוכחות נשיא איטליה. בגלל בעיות בריאות עזבה מריה קאלאס את הבמה בסוף המערכה הראשונה.
בשנת 1962 חזר טוליו סרפין לאופרה של רומא, הפעם כיועץ אמנותי וניצח אל הפקה של "אותלו" מאת ורדי עם תפאורה מאת ג'ורג'ו דה קיריקו . בשנות השישים הופקו באופרה כמה הפקות בלתי נשכחות כמו נישואי פיגרו מאת מוצרט ב-1964, ודון קרלו מאת ורדי ב-1965, שתיהן בניצוחו של קרלו מריה ג'וליני ובבימויו של לוקינו ויסקונטי.
בשנים 2010-2001 המנהל האמנותי והמנצח הראשי של בית האופרה היה ג'אנלואיג'י ג'למטי. באוגוסט 2009 נודע שבמקומו מינתה עירית רומא את ריקרדו מוטי. אולם במשך שנתיים מוטי לא אישר את הסכמתו, לאחר שהגיעו לידיעתו הקשיים התקציביים הרבים שבהם נתקלו בתי האופרה במולדתו. לאחר שדחה את התואר של יקיר רומא שהתעכבה תוך כדי סכסוכים בין הסיעות הפוליטיות במועצת העיר, בסופו של דבר, בסתיו 2011 הוא הסכים למינויו בראש תיאטרון האופרה והתמנה למנהלה לשם כבוד לכל החיים.
תזמורת האופרה של רומא
התזמורת של האופרה ברומא הוקמה יחד עם התיאטרון בשנת 1880. היא ניגנה בבכורות של האופרות "אבירות כפרית", "טוסקה", כמן "הידיד פריץ" "איריס" מאת מסקאני. בשנים הראשונות של המאה ה-20 ניגנה, בין השאר, תחת שרביטם של מסקאני, איגור סטרווינסקי וריקרדו זנדונאי.
אחרי שנת 1928 התזמורת זכתה לדם חדש תחת ניהולם של ג'ינו מרינוצי, טוליו סראפין וגבריאלה סנטיני. בשנת 1942 ניגנה בבכורה האיטלקית של "ווצק" מאת אלבן ברג. עם המנצחים ששיתפו איתה פעולה נמנו ארטורו טוסקניני, ויקטור דה סאבאטה, ג'אנאנדראה גבצני, הרברט פון קאראיין, קרלו מריה ג'וליני, זובין מהטה, ליאונרד ברנשטיין, ז'ורז' פרטר, גאורג שולטי, תומאס שיפרס, ג'וזפה סינופולי, ג'פרי טייט, ובתקופה האחרונה ריקרדו מוטי. ב-12 במרץ 2011 תחת ניצוחו של מוטי הוצגה האופרה "נבוקו" מאת ורדי לכבוד מלאת 150 שנה לאיחוד איטליה.
מקהלת האופרה
המקהלה שיחקה תפקיד חשוב בחיי האופרה של רומא עוד בעונותיה המהוללות של שנות ה-1900. אחרי שנת 1937, כשטוליו סרפין קבע את מספר חבריה לתשעים, כמו מספרם בימינו, היא תרמה, בין השאר, להצלחה הרבה של עונות הקיץ במרחצאות קרקלה. ב-14 בינואר 2000 בלטה תרומתה למופע לרגל מלאת מאה שנה לבכורה של האופרה "טוסקה" ששודרה בערוץ הטלוויזיה Rai Uno . הרפרטואר של המקהלה מתמקד בעיקר במוזיקה מהמאה ה-18 ועד מוזיקה בת זמננו. ראויות לציון היו ביצועיה בתחום המוזיקה הסימפונית והדתית, תחת שרביטם של מנצחים כמו ארטורו טוסקניני, ויקטור דב סאבאטה, ג'אנאנדראה גאבאצני, קרלו מריה ג'וליני, הרברט פון קאראיין, ג'וזפה פאטאנה, זובין מהטה, ליאונרד ברנשטיין, ז'ורז' פרטר, גאורג שולטי, ג'וזפה סינופולי, דניאל אורן, ג'אנלואיג'י ג'למטי. ג'למטי הקליט עם המקהלה הזאת את האופרות "איריס" מאת מסקאני ו"לה פיאמה" מאת רספיגי. בשנים 2008 ו-2009 ריקרדו מוטי ניצח על המקהלה באופרות "אותלו" מאת ורדי ו"איפיגניה באוליס" מאת גלוק. המקהלה ערכה סיורי הופעות, בין היתר, ליפן, בתערוכה העולמית בהנובר בשנת 2000, בקרמלין ב-2003 וב-2004 בסידני, כשביצעה יחד עם קבוצות תזמורתיות מבית האופרה של סידני את המיסת הרקוויאם מאת ורדי.. בשנת 2011 השתתפה המקהלה בחגיגות מלאת 150 שנה לאיחוד איטליה בארמון מונטצ'יטוריו וכן במופע עם נבוקו בניצוחו של ריקרדו מוטי ב-12 במרץ אותה שנה, בנוכחות נשיא איטליה, ג'ורג'ו נפוליטנו.
עם מנצחי המקהלה נמנו לאורך השנים רוברטו בנאליו, ג'וזפה קונקה, ג'אני לאצארי, טוליו בוני, אוגוסטו פארודי, ג'וזפה פיצ'ילו, אלפרדו ד'אנג'לו, ויטוריו רוסטה, אימה מייסטר, רומנו גנדולפי, נורברט באלאץ', מרצ'לו סמינארה. בין אוקטובר 2000- אוגוסט 2010 מנהל המקהלה היה אנדראה ג'ורג'י והחל מספטמבר 2010 עבר ניהולה לידי רוברטו גביאני.
מרחצאות קרקלה
החל משנת 1937, בנוסף לעונה השנתית הרגילה, הפיקה האופרה בחודשים יולי ואוגוסט פסטיבל קיץ של מופעים תחת כיפת השמיים באתר הארכאולוגי של מרחצאות קרקלה. מופעים אלה, שקמו ביוזמתו של מנצח הבית, אוליביירו דה פבריציס, זכו להצלחה רבה בקרב הציבור האיטלקי והפכו המשך השנים ליעד תיירותי מבוקש. הם הופסקו בשנות מלחמת העולם השנייה ושוב פעם למשך עשור החל משנת 1993 כשבמקום נעשו עבודות חשובות של שחזור החומות הרומיות. בין השנים 1993-2003 המופעים התקיימו באצטדיון האולימפי של רומא. החל משנת 2003 המרחצאות נפתח מחדש לעונת הקיץ של האופרה.
מיקומים נוספים
בשנים האחרונות חלק מהקונצרטים הסימפוניים ומופעי הבלט מתקיים ב"תיאטרון הלאומי" - תיאטרו נציונאלה - בית קולנוע ישן בככר ווימינלה, הנמצא במרחק של מטרים ספורים מבניין האופרה.
אירועים פוליטיים ואחרים
ג'ובאני פאפיני ואומברטו בוצ'וני ודוקלמו שירים של מרינטי , פאלאצסקי, בוצי, פולגורה ובוצע "ההמנון לחיים" מאת פרטלה.
דויד דרי
דויד דֶרי (באנגלית: David Dery; נולד ב-6 בדצמבר 1947) הוא פרופסור אמריטוס למִנהל ומדיניות ציבורית, ומן הבכירים בין חוקרי ומורי התחום בישראל.
ביוגרפיה
דויד דרי מתגורר בתל אביב, הוא נשוי ואב לשישה.
קריירה אקדמית
ב-1971 סיים דרי תואר ראשון במחלקות למדע המדינה ולימודי מזרח תיכון באוניברסיטה העברית, שם המשיך את לימודיו והוסמך לתואר שני במחלקה למדע המדינה בשנת 1973. בשנת 1977 הוסמך לדוקטור מטעם בית הספר למדיניות ציבורית באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ארצות הברית. נושא עבודת הגמר שלו: "Bureaucratic Organization of Information Technology" בהנחיית פרופ' ארון וילדבסקי. עם שובו לישראל, שימש כמרצה במחלקה למדע המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים. במהלך השנים היה מרצה וחוקר אורח במגוון אוניברסיטאות ביניהן UCLA, אוניברסיטת קליפורניה בברקלי ובאוניברסיטת הרווארד. בשנת 1999 מונה לראש המחלקה למדע המדינה באוניברסיטה העברית. בשנת 2001 הקים את בית הספר למדיניות ציבורית באוניברסיטה העברית ומונה לעמוד בראשו. בתפקיד זה שימש עד שנת 2004. בשנת 2008 הקים וניהל את התוכנית לתואר שני במינהל ומדיניות ציבורית במכללת ספיר בראשה עמד עד קיץ 2015. בשנת 2020 זכה בפרס למפעל חיים של האגודה הישראלית למדע המדינה.
תפקידים בשירות הציבורי
בין השנים 1978–1981 שימש דרי כיועץ מדיניות בכיר במשרד סגן ראש הממשלה יגאל ידין.
בין השנים 1986–1989 ייסד ושימש כמנהל של התוכנית להכשרת כוח אדם בכיר בשירות הציבורי המוכר בכינוי אלכ"א (אגף פיתוח כח אדם בג'וינט ישראל המתמחה בהדרכות לבכירים בשירות הציבורי).
בשנים 1991–1995 היה חוקר בכיר במכון הישראלי לדמוקרטיה.
בשנת 1993 שימש כמדען ראשי במשרד הפנים, ובשנת 1994 כיהן בתפקיד דומה בנציבות שירות המדינה.
מאז שנת 1993 משמש דרי כחבר סגל במכון מנדל למנהיגות וכיהן בו כראש תחום לימודי מדיניות.
תרומתו האקדמית
דרי נחשב לאחד החוקרים הבכירים והבולטים בתחום המדיניות הציבורית בישראל. מבין התחומים שטיפח ולימד נמנים נושא הגדרת בעיה כבסיס לניתוח מדיניות, נושא השלטון המקומי בישראל ויחסיו עם השלטון המרכזי, סוגיית המינויים הפוליטיים וחשיבותו של הדרג הפוליטי בקביעת המדיניות הציבורית בישראל, וקביעת מעשה המנהיגות כפרמטר המרכזי לאפיון תהליכי שינוי בחברה.
"הגדרת בעיה"
פרופ' דרי נחשב לאבי האסכולה של "הגדרת בעיה" במדיניות ציבורית. בספרו מ-1984, Problem Definition in Policy Analysis, יוצא דרי נגד התפיסה האובייקטיבית בקביעת מדיניות ולפיה קיימת בעיה נכונה שיש רק לזהותה ולפעול לפתרונה. לתפיסתו בעיות אינן קיימות בעולם, הן אינן ישויות אובייקטיביות, אלא הן תוצר של הגדרה. ככאלה, הן תוצר של ההבניות בו פרטים ממסגרים את המציאות. הוא מבדיל בין קושי, מצוקה וכדומה שקיימים בעולם לבין בעיה שהיא תוצר של הגדרה. מטרתה של הגדרת בעיה במדיניות היא לתרום לזיהוי הפתרון לה. לכן, ניתן להגדיר בעיות שונות לאותו קושי ולמצוא פתרונות שונים בעבור הגדרות בעיה שונות. מבחנן של בעיות טמון במידת יעילותן, ישימותן ובמידה בה הן מובילות לשיפור. הגדרת בעיה הוא תהליך הנמצא בדיאלוג תמידי עם המציאות, במטרה לגלות עוד נתונים, ממדי פעולה, תועלות מעשיות והזדמנויות לשיפור. מרגע שהוגדרה בעיה ניתן לתפיסתו לדון במטרות ובפתרונות. הרעיון של 'הגדרת הבעיה', עלה בין השאר, מביקוריו של דרי בבריכת השחייה בקמפוס האוניברסיטה העברית. באחד הביקורים ראה כי בכניסה לבריכה הוצב שלט הקורא לחסוך במים. כעבור כמה זמן הבחין כי הנהלת הבריכה שינתה את הברזים במלתחות כך שאלה יפסיקו מאליהם אחרי זמן קבוע. כתוצאה מכך הניח דרי כי אם בתחילה הגדירה הנהלת הבריכה את הבעיה כחוסר מודעות של קהל המשתמשים במתקני הבריכה לחיסכון במים הרי שלאחר זמן מה, הובן כי חסרה טכנולוגיה שתקדם חיסכון זה הלכה למעשה. מעבר להיותו כלי אנליטי חשוב כשלעצמו, השימוש ב'הגדרת בעיה' בניתוח מדיניות העלה מדרגה את תהליך החשיבה באמצעותו יכול מנתח המדיניות לשפר את המלצותיו לקובע המדיניות ולהפכן למתווה של רעיונות לפעולה.
פרס לורנס אוליבייה להופעה הטובה ביותר בקומדיה
פרס לורנס אוליבייה להופעה הטובה ביותר בקומדיה (באנגלית: Laurence Olivier Award for Best Comedy Performance) היה פרס שנתי שהוענק על ידי האיגוד של תיאטרון לונדון כהוקרה על הישגים בתיאטרון הבריטי המסחרי. הפרס נוסד בשנת 1976 בשם פרסי איגוד תיאטרון הווסט אנד ושמו הוחלף ב-1984 לכבודו של השחקן האנגלי לורד אוליבייה.
בית הכנסת החדש (באד קיסינגן)
בית הכנסת החדש בעיר באד קיסינגן בבוואריה שבפרנקוניה התחתית, היה בית כנסת היסטורי שהוקם בשנות 1900-1902. המבנה ניזוק בפרעות ליל הבדולח ולאחר מכן, ב-1939 נהרס כליל.
היסטוריה
ידוע על קיומה של קהילה יהודית בבאד קיסינגן כבר מימי הביניים. בשנת 1705 הוקם בעיר בית כנסת לא רחוק מרחוב היהודים בעיר, שבנייתו הותרה במסגרת דמי החסות ששילמו היהודים לקיסר. במאה ה-19 הקהילה שגשגה וגדלה ושימשה כמרכז הקהילות היהודיות בצפון פרנקוניה, ובשנת 1851, נסתר בית הכנסת הקודם והוקם במקומו מבנה שכונה: "בית הכנסת הישן". עקב המספר הגדל והולך של חברי הקהילה היהודית בית הכנסת הפך לצר מדי וגם הוא נהרס בשנת 1927.
בשנת 1894 החל האדריכל הגרמני קרל קראמפף בתכנון בית כנסת חדש לפי דגם ביה"כ בבאדן-באדן, שנבנה בסגנון נאו רומנסקי. הכוונה הייתה לבנות בית כנסת שתייצג בכבוד את הקהילה היהודית, מבלי להתבלט מדי בסביבה הנוצרית. הבנייה החלה בסתיו 1899 ובשנת 1902 נערך טקס חנוכת הבית רב משתתפים, שבה נטלה חלק גם חלק מהאוכלוסייה הלא יהודית בעיר. אורך בית הכנסת היה 33 מטר על 18 מטר רוחב, ובאולם התפילה היו 200 מקומות ישיבה ו-120 בעזרת נשים.
חורבן
בפוגרום בליל הבדולח הוסב נזק רב למבנה. חודש לפני כן סינן ראש מחוז היימבאך כי "קיומו של בית הכנסת היא שאלה של זמן". במרץ 1939 החליטה מועצת העירייה בעידודו של סגן ראש העיר ווילי מסרשמידט שהמבנה רעוע מדי ויש להרסו, למרות שמנהל המחוז ד"ר קונארד הצביע על כך שעלויות ההריסה גבוהות מדי ולפי הביטוח ניתן לתקן את הנזק. על אף שלא כולם הסכימו להריסה, רק מעט העזו להתנגד בגלוי. אחד מאלו שהביעו התנגדות גלויה היה הכומר הקתולי של העיר פרנץ הארטינגר שמתח ביקורת על ההריסה במהלך שיעור דת. מאוחר יותר הכחיש זאת הארטינגר, וההליכים שנפתחו נגדו בבית המשפט בבמברג בוטלו.
ב-1949 הובאו למשפט 14 ממשתתפי הפוגרום, ואחד ממנהיגיה נשפט לשנים וחצי שנות מאסר. 12 הנתבעים הנותרים, ביניהם סגן ראש העיר, שוחררו "מחוסר ראיות" או "חוסר עדויות". בשנת 1951, לאחר משא ומתן ממושך שילמה העיר פיצויים בדף 165.000 מארק גרמני לארגון ניצולי שואה.
באתר בית הכנסת ההיסטורי קיים שלט הנצחה מאז 1967 ובשנת 2002 הונח שם אנדטה חדשה.
מרדארה
מרדארה (בסרבית: Мердаре) הוא כפר הממוקם במחוז טופליצה, בסרביה.
על פי מפקד האוכלוסין של 2011, הכפר מונה 151 נפשות. מעבר הגבול בין מרכז סרביה לקוסובו נמצא במרדארה.
ישוב זה מיושב ברובו בסרבים (לפי המפקד משנת 2002), ובשלושת המפקדים האחרונים הבחינו בירידה במספר התושבים.
אלי אילן
אלי אילן (3 באפריל 1928 - 4 בינואר 1982) היה פסל ישראלי. פסלו המפורסם "מלחמת בני אור בבני חושך" נמצא באנדרטה לטבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן בתל אביב.
קורות חייו
הוא נולד בויניפג, קנדה בשם אלן שולבאום. כבר בגיל צעיר נתקל בתופעות אנטישמיות וכשהתברר לו שלא יוכל להתקבל ללימודי רפואה בוויניפג עבר לוונקובר והתחיל בלימודים פרה-רפואיים באוניברסיטת קולומביה הבריטית. כששמע על המאבק בארץ ישראל עזב את הלימודים והצטרף לקבוצה של צעירים ציוניים שעברו הכשרה חקלאית בחווה במדינת אונטריו, כדי להכשירו לחיים במדינה העומדת לקום.
הוא עלה על האנייה Marine Carp ביחד עם קבוצה גדולה של מתנדבים יהודים וסטודנטים מארץ ישראל שרצו לחזור ארצה. בין החוזרים היה גם שבתאי טבת שהמליץ לו לעברת את שמו לאלי אילן.
מיד לאחר ששוחרר מצה"ל היה ממייסדי קיבוץ סאסא ב-1949. בקיבוץ התעניין בארכאולוגיה. הוא נרשם כסטודנט חוץ ללימודי ארכאולוגיה פרה-היסטורית אצל פרופ' משה שטקליס ויגאל ידין. הוא הקים את האוסף הארכאולוגי בקיבוצו.
ב-1963 החליט לעזוב את המשטרה ולהתמקד בפיסול. הוא התפטר בדרגת פקד. מיתון 1966 בישראל פגע גם באמנים ולפרנסתו עבד בעבודות מזדמנות. הוא שיפץ חורבה ביפו העתיקה ובנה שם דירה וסטודיו. עם הבום הכלכלי לאחר מלחמת ששת הימים השתפר מצבו. הוא החל להציג בתערוכות בישראל ומחוצה לה ופסלים רבים שלו הוצבו בישראל ובארצות שונות.
ב-1965 לימד פיסול בבית הספר לאמנויות רננים.
הפסל החשוב שלו בישראל נקרא מלחמת בני אור בבני חושך באנדרטה לזכר י"א הספורטאים שנרצחו באולימפיאדת מינכן ב-1972. מדי שנה סמוך ליום הטבח נערכת עצרת זיכרון ליד האנדרטה בתל אביב וכן נערך שם טקס של ספורטאים לפני צאתם למשחקים האולימפיים.
ניתוח יצירתו
רבות מיצירותיו של אילן מורכבות משני חלקים. חלקים אלו הם אוטונומיים ונפרדים או שנוצקו בגוש אחד, אך הם בעלי זהות אינדיבידואלית ונפרדת. זהות זו ניכרת על פי כיווני זרימתם, הטקסטורה שלהם, מיקוד עוצמתם וחדירתם זה אל זה (או נסיגתם זה מתוך זה). שני החלקים נמצאים בקומפוזיציה דו-משמעית: מחד - עימות, חדירה הדדית, תוקפנות ופלישה. מאידך - שני החלקים מגיעים, מכוח תנופתם, לחבירה-חביקה הדוקה, להשלמה הדדית. המתח בין האנושי והטבעי, בין הקונקרטי והאידיאי, בין השַלֵו והסוער, בין היציב והדינמי, הקנה ליצירתו כוח חבוי, עוצמה מתפרצת וגועשת שכביכול קפאה בעת שהגיעה לשיא מיצויה. במקביל ביטא אילן מתחים וסערות אלו גם ביצירותיו המונוליטיות, אליהן משתייך פסלו "אחרון" (אולטימה; ברונזה, 1982) המוצב ביד ושם, בגן הפסלים.
זיקתו של אילן לגוף האדם ועיונו באנטומיה התבטאו בעיסוקו המוקדם בחפירות ארכאולוגיות ובעיסוקו כחוקר במשטרת ישראל בתחום הזיהוי הפלילי, דרך תצלומים, גולגולות ושלדים, עיסוק אותו למד עוד בנעוריו בקנדה. כדי לתת ביטוי למתח בין פיגורטיביות והפשטה, הסתייע אילן במומחיותו זו. ההפשטה סייעה לו לבטא בחֵרות רבה יותר את היכולות הטכניות המשוכללות שלו, שהתבטאו בהמחשת המתח בין דינמיות זורמת לבין עוצמה קפואה. כל זאת, תוך כדי הסתייעות בחללים שסביבם מתגבשות שתי נטיות אלו. בפסליו המונוליטיים ניכר כי הם עוצבו בזיקה לפסליו של הנרי מור. סביב החללים מתגבשות שתי הנטיות לכדי שלמות הרמונית. עם זאת, נשמר המתח המתמיד בין שני סוגי העוצמות, הקפואה והדינמית, מתח שכביכול עוּצַב, נוֹצַק ושוּמַר. ואכן, אילן לא תכנן את פסליו באמצעות מודלים מוקדמים או סקיצות; הוא עבד "מהבטן", עבד על החומר במישרין.
"אחרון", פסלו האחרון של אילן, היה הפסל הראשון שהוצב באתר ציבורי לאחר מותו של אילן. הוא הוצב ביד ושם שנה לאחר יציקתו, ושנה לאחר פטירתו של אילן, ב-1983. "אחרון" מבטא התכנסות שיש בה משום השלמה, ויתור, כניעה. מאידך, התכנסות זו היא מסיבית, דינמית ובעלת עוצמה פנימית וזרימה בלתי מתפשרת, מתריסה-כביכול.
לאילן לא היה קשר ישיר לשואה, אך בתקופת חייו המאוחרת הקדיש לה מחשבה יותר מאי-פעם בחייו. בפסל "אחרון" ניסה אילן להעביר את דמות הגווע האוניברסלית, דמות מכונסת סביב עצמה, דמות שהאבדנים סביבה היוו רק הקדמה לאבדנה-שלה, שהרי כל אחרון מעיד, בעצם "אחרוניותו", על גוויעת כל קודמיו. מותו אינו מוות של גבורה והתרסה, אלא מוות חסר אונים, חסר עזרה וחסר לקח. ואולי דווקא בתיאור אופן מוות שכזה, טמונה ומתבטאת התרסה עזה.
הנצחה
ביולי 2013 הציבה עיריית תל אביב-יפו לוחית זיכרון על ביתו של אילן ביפו העתיקה.
דובובה (מחוז צ'רקאסי)
דובובה (באוקראינית: Дубови) הוא כפר במחוז צ'רקאסי שבאוקראינה, כ-20 ק"מ דרומית - מזרחית לעיר אומן. בדובובה התקיימה קהילה יהודית עד חיסולה בפרעות פטליורה בשנת 1919.
גאוגרפיה
הכפר שוכן על שתי גדותיו של נהר יטרן, מיובליו של הבוג הדרומי.
בסביבות דובובה מצויים עצי אלון גדולים שהעניקו לכפר את שמו, והם שרידיו של יער אלונים עתיק ששכן במקום.
היסטוריה
סמוך לדובובה נמצאו שרידים של תרבות הטריפיליה הקוקוטינית הפרה-היסטורית.
ככל הידוע דובובה הוקמה בשנת 1515. בתקופת האיחוד הפולני-ליטאי, היה האזור כולו מחולק לאחוזות בבעלות אצילים פולנים. לאחר פירוק האיחוד בשלהי המאה ה-18 סופח האזור לאימפריה הרוסית, וב-1861 הולאמו האחוזות ושוחררו האיכרים הצמיתים. תחת האימפריה הרוסית השתייכה דובובה לגוברניית (מחוז) קייב.
יהודים חיים בדובובה מראשית המאה ה-18
בכפר הייתה אגודה יהודית לחיסכון והלוואות ופעלו שני בתי כנסת.
דובובה הייתה "שטעטל" יהודית טיפוסית, יהודים רבים השתייכו לחסידות טשרנוביל, שאחד מענפיה פעל בעיירה טאלנה הסמוכה.
היהודים עסקו במסחר ובמלאכה, רבים בטחינת קמח ומכירתו.
הטבח
בשנת 1919, במהלך פרעות פטליורה, הגיעו לדובובה פליטים רבים מהעיירה טטייב, שנפגעה קשות בפוגרומים. באוגוסט של אותה שנה (אב ה'תרע"ט) פשט על דובובה גדוד מורדים בפיקודו של ההטמאן קוזקוב, והם ביצעו סדרת טביחות אכזרי ביהודי דובובה. חלקם הוטבעו בנהר . מתוך כ-2500 יהודים שחיו בה לפני הפרעות, שרדו רק כ-30 נפש, בעיקר נשים וילדים. עד ראש השנה עזבו אחרוני הניצולים את דובובה, והקהילה חדלה מלהתקיים. תושבי הכפר האוקראינים הרסו את בתי היהודים, את בית הכנסת ובית הקברות היהודי, והפכו אותם לשדות. תיאורי הטבח תועדו על ידי הסופרת רחל פיגנברג בכרוניקה "מגילת דובובה" שפורסם בשנת 1927 ביידיש וברוסית. המחברת תרגמה את הספר לעברית, והוא יצא לאור בתל אביב בשנת 1939. פרסום המהדורה העברית עורר הדים בעיתונות העברית בארץ ישראל. פיגנברג עסקה בראיונות ושמיעת עדויות של עדי ראייה של הפוגרומים החל מ-1921.
אישים
במאה ה-19 כיהן כרב בדובובה הרב עקיבא שלום חיות, בעל "עקבי שלום" על סידור הסידור, עד לפטירתו בשנת ה'תרכ"ח (1867/1868). ב-1873 החל לכהן הרב משה אהרן ברדיצ'בסקי (ברנשטיין), אביו של הסופר מיכה יוסף ברדיצ'בסקי. הרב ברדיצ'בסקי כיהן למעלה מ-50 שנה, עד שנרצח עם בנו בפרעות ב-1919.
ילדותו ונעוריו של מיכה יוסף ברדיצ'בסקי עברו עליו בדובובה, והוא אף התגורר בה בבגרותו לפרקים כששב לבית אביו. דובובה מתוארת ברבים מאוד מסיפוריו. בקובץ "מעירי הקטנה" מציג ברדיצ'בסקי את העיירה באור שלילי מעט, ופרסומו עורר זעם כנגדו בדובובה. דובובה שימשה גם כדגם ליצירת דמות העיירה היהודית ביצירתו. ביקוריו בדובובה אף הובילו אותו לכתיבה ביידיש.
בין היהודים שנולדו בדובובה נמנים הסופרים צבי כשדאי, יוסף אומנסקי ויצחק נורמן.
Castle on the Hill
Castle on the Hill (בעברית: הטירה על הגבעה) הוא שיר שבוצע על ידי הזמר והיוצר הבריטי אד שירן. הוא יצא בתור הורדה דיגיטלית ב-6 בינואר 2017 כסינגל כפול לאלבום האולפן השלישי שלו, ÷ (2017), יחד עם "Shape of You". השיר נכתב והופק על ידי אד שירן ובני בלנקו.
רקע
השיר עוסק בביתו של שירן בעיירה פרמלינגהאם, ומוזכרים סיפורים על עישון והשתכרות שלו עם חבריו במקום, וכן על לחיות את החיים בתור נער מתבגר. בינואר 2017, שירן הוזמן להופיע בטירה.
וידאו קליפ
הקליפ הרשמי של השיר הוצא לאור ב־23 בינואר 2017. הקליפ הופק על ידי ג'ורג' בלפילד וטום גרדנר, ומופיעה בו קבוצה של בני נוער בתקופת נעורם. הסרטון צולם במחוז סאפוק ומקומות שבו כגון פרמלינגהאם, בויטון, אצטדיון מידנהול ופליקסטו. גם בסצנות הקליפ האחרונות נראית הטירה פרמלינגהאם. בריאיון במופע של גרהם נורטון, הסביר שירן כי הצעיר ששיחק אותו בסרטון למד איתו בבית הספר, תיכון תומאס מילס. נכון ליוני 2021, צבר הקליפ למעלה מ-462 מיליון צפיות.
רב חמא בר גוריא
רב חמא בר גוריא היה אמורא בבלי בן הדור השני (המאה ה-3). תלמיד מובהק של רב, וכמעט כל מאמריו בתלמוד הם בשמו. נזכר פעמים מעטות גם בתלמוד הירושלמי.
רבים ממאמריו עוסקים בענייני דרך ארץ והמלצות על ההתנהגות הראויה בענייניו האישיים של האדם. כמה ממאמריו עוסקים בענייני רפואה בשבת ובכלל (בבלי, שבת סו ע"ב).
פעם אחת הקשה על האמורא שמואל והוא דחה קושייתו בתקיפות (בבא קמא צט ע"ב). כנראה היה זה לאחר פטירתו של רב, כאשר כמה מתלמידיו עברו ללמוד בפני שמואל (הרב אהרן היימן, 'תולדות תנאים ואמוראים', בערכו).
מסופר כי פעם בא אדם לשאול את רב מה דינו של הנולד מיהודיה שנישאה לגוי, ורב השיבו שדינו כיהודי הכשר להינשא. רב חמא בר גוריא הציע לו למהר וללכת בטרם יבוא שמואל ויפסלנו.
כמה חכמים קיבלו ממנו את מאמרי רב, ובעיקר מסרו בשמו רבא בר מחסיא (סידרת מאמרים בשבת י ע"ב - יא ע"א), רבי חלבו (שבת לז ע"א, מגילה יט ע"א) ואבין בר הונא (סידרת מאמרים בשבת סו ע"ב). רבה בר רב הונא מכנה אותו: "רבותינו הבקיאים בדבר הלכה" (גיטין פו ע"ב).