cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אטנולול
אופן שימוש
אטנולול יכול להינתן במתן פומי כאשר קיימות טבליות במינונים הבאים: 25 מ"ג, 50 מ"ג, 100 מ"ג. בנוסף התרופה יכולה להינתן ישירות דרך הווריד כאשר המינון הוא 0.5 מ"ג/מ"ל.
אופן השימוש המקובל עבור מינון התחלתי הינו טבליה אחת של 50 מ"ג ביום, כאשר בהיעדר אפקט לאחר מספר שבועות ניתן להעלות מינון לטבליה אחת של 100 מ"ג ליום. עבור חולים קשישים או חולים עם מחלה כלייתית ברקע נהוג לתת מינון נמוך אף מ־25 מ"ג ליום.
אין להפסיק את השימוש בתרופה בבת אחת מאחר שהדבר מעלה את הסיכון להתקפי לב, החמרה של אנגימה, הפרעות קצב ופרפור פרוזדורים. לצורך הפסקת שימוש בתרופה זו יש לבצע תחילה ירידה הדרגתית במינון למשך כשבועיים טרם הפסקה מוחלטת.
פרמקולוגיה
זמינות ביולוגית: 46-60%
תחילת ההשפעה: תוך 2–4 שעות
משך: 12-24 שעות (תפקוד כליות תקין)
זמן שיא פלזמה: 2-4 שעות
זמן מחצית חיים: ילדים 4.6 שעות, מבוגרים 6–7 שעות, יילודים <35 שעות, מחלת כליות סופנית 15–35 שעות
צואה (50%); שתן (40-50%)
מחקרים
בעוד אטנולול נחשב לתרופה יעילה ליתר לחץ דם ותעוקת חזה, היו כמה חששות לגבי הבטיחות והיעילות שלה. מחקר שפורסם ב-Journal of the American Medical Association בשנת 2008 מצא כי אטנולול היה פחות יעיל במניעת התקפי לב מאשר חוסמי בטא אחרים כגון מטופרולול. בנוסף, כמה מחקרים העלו כי אטנולול עשוי להגביר את הסיכון לסוכרת באוכלוסיות מסוימות. עם זאת, ממצאים אלה לא חזרו על עצמם באופן עקבי במחקרים אחרים.
רדיו רבל
רדיו רבל (באנגלית: Radio Rebel) הוא סרט מקורי של ערוץ דיסני אשר הושק בארצות הברית ב-17 בפברואר 2012 ובערוץ דיסני ישראל ב-19 ביולי 2012. בסרט מככבים: דבי ראיין, סרנה פרמר, אדם דימארקו, מריט פטרסון, אטיקוס מיטשל, ומרסדס דה לה זרדה.
רפי רוטר
בתחילת פברואר 1982 ביקש בן-ציון רובין, סגן שר הרווחה מטעם תמ"י, לפטר את רוטר כדי למנות איש מטעמו בראש המוסד. כוונתו הושעתה על ידי מנחם בגין, אך בהמשך שנת 1982 הפיטורים יצאו אל הפועל בידי שר הרווחה מטעם תמ"י, אהרן אוזן. רוטר עבר לכהן כמנכ"ל מכבי שירותי בריאות, תפקיד שהוא מצא קרוב לעיסוקו הקודם בביטוח הלאומי. במהלך כהונתו הוביל רוטר את מכבי מכ-300,000 מבוטחים לקרוב למיליון מבוטחים.
Una Na
"Una Na" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת והשחקנית הארגנטינאית לאלי. הזמרת כתבה את השיר יחד עם המלחין הקובני אנדי קליי ומפיקיו פיטר אקסלרד, לואיס בורגיו ונאנו נובלו, מחברת ההפקה 3musica. הוא יצא לאור ב-28 ביולי 2017, דרך סוני מיוזיק ארגנטינה, כסינגל הראשון מתוך אלבום האולפן השלישי שלה, Brava.
רקע והוצאה
במאי 2017, לאלי אישרה שהחלה לעבוד על האלבום החדש שלה וחשפה את השם של סינגל חדש בשם "Sin Enamoramos". לאחר מכן, ביולי של אותה שנה, פרסמה הזמרת סדרת סרטונים דרך אינסטגרם, והכריזה על ההוצאה של "Una Na", שהחליף את הסינגל שהוכרז בעבר כסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן השלישי שלה. השיר נולד בג'אם סשן עם המפיק הקובני אנדי קליי במרץ 2017, כשקידמה את הסינגל הקודם שלה "Ego" במיאמי, פלורידה.
הרכב
"Una na" נכתב עם אספוסיטו, הזמר והיוצר הקובני אנדי קליי, והמפיקים פיטר אקסלרד, לואיס בורגיו וגוסטבו נובלו. הוא הופק, עובד והוקלט על ידי 3musica במיאמי. השיר ממזג פופ עם מקצבים אורבניים כדי להשיג צליל רענן ושונה. הזמרת הסבירה שהשיר מספר סיפור אהבה, בהתייחס למערכת היחסים שלה עם בן זוגה דאז והמפיק המוזיקלי סנטיאגו מוקורראה. השיר היה אמור להיקרא במקור "Una y Otra Vez, אך מאוחר יותר שונה ל"Una Na", תוך חזרה על שתי האותיות האחרונות של המילה "Una". לדברי הזמרת, זה הופך את השם למקורי יותר.
וידאו קליפ
בבימויו של חואן ריפארי, הקליפ עלה לאוויר ב-20 בספטמבר 2017 בחצות ב-Vevo. שעות לפני כן ניתן היה לראות סצנות מהקליפ על מסכי פרסום ברחבי בואנוס איירס, שהכריזו על יציאתו. הסרטון צולם בעמק קלצ'קיס במחוז סלטה, ארגנטינה.
דרואידיות
דרוּאידיות או דרוּאידיזם הוא השם הכולל למנהגיהם של הדרואידים הקדמונים, מעמד הכוהנים והמשכילים בחברות קלטיות קדומות, שהיו קיימות ברוב אירופה המערבית שמצפון להרי האלפים, ובאיים הבריטיים. מנהגים דרואידים היו חלק מתרבותם של כל השבטים שנקראו "קלטוי" ו"גלאטאי" בידי היוונים ו"קלטאי" ו"גלאי" בידי הרומאים, מכאן הגיעו השמות המודרניים "קלטים" ו"גאלים".
מהמעט הידוע למחקר על המנהגים הדרואידיים המאוחרים, נראה כי היו מסורתיים ושמרניים ביותר, שכן היו נושאי תרבות ותורה עתיקה. להערכת חוקרים בני ימינו, לא ניתן לשפוט מה היו שורשיה ההיסטוריים של תרבות הדרואידים; ייתכן ששינויים חברתיים התחוללו בה כבר בתקופת "לה טן" (תרבות שהתפתחה בתקופת הברזל האירופית וראשיתה מתוארכת למאה השישית לפנה"ס) או שהייתה הפסקה בהמשכיותה וחידושים הוכנסו בדת הדרואידית.
השפעת הדרואידים הייתה חברתית לא פחות מדתית. הדרואידים לא עסקו רק במילוי תפקיד של כוהני דת מודרניים, אלא היו לעיתים קרובות גם פילוסופים, מדענים, אנשי חוכמה ואגדות, מורים, שופטים ויועצים למלכים. הדרואידים חיברו בין העם הקלטי לאלים הרבים שלו, ללוח הירחי ולסדר הטבעי. עם הגעת הנצרות לאזור, תפקידים אלו מולאו על ידי הבישוף ואב המנזר, שבניגוד לדרואיד, בהיותם שתי ישויות נפרדות, מצאו עצמם לעיתים בתחרות.
הידע ההיסטורי שלנו על הדרואידים מצומצם ביותר. החוכמה הדרואידית הייתה מורכבת ממספר גדול של פסוקים שנלמדו בעל פה, ונמסר כי לימוד כל הפסוקים ארך עשרים שנה. ייתכן כי היה מרכז לימוד דרואידי באנגלסי, שמרכזו באגמים פלאיים, אך מה נלמד שם – שירה, אסטרונומיה או אולי אפילו השפה היוונית – הוא ניחוש בלבד. מהספרות בעל פה שלהם של שירה, תפילות ולחשים, וחוקי תפילה וקסם, לא שרדה ולו שורה אחת, אפילו בתרגום, ואין אף אגדה שניתן לכנותה דרואידית טהורה, ללא שכבה או פירוש נוצריים.
עם זאת, עדיין ניתן למצוא מנהגים כפריים דתיים רבים מתחת לפירושים הנוצריים שממשיכים להתקיים, כגון "ליל כל הקדושים", פולחני קציר, מיתוסי פולקלור, רוחות יער, צמחים וחיות בעלי מזל טוב או רע, וכדומה. אף על פי כן, יש לזכור כי חומר המועבר בעל פה יכול להיות מושפע מאוד מהתרבות הסובבת, וייתכן כי מקורותיו עתיקים פחות משחושבים.
ניסיונות מודרניים לתחייה של דרואידיזם פעיל נקראים נאו-דרואידיזם.
מקור השם
השורשים האטימולוגיים של המילה "דרואיד" מגוונים ומסופקים דיים, כך שייתכן שהמילה קדומה אף לשפות ההודו-אירופיות (שקלטית היא ענף שלה). הדעה הרווחת ביותר היא כי "דרואיד" מקורו במילה הקלטית לעץ אלון, ("דוור" בגיילית אירית), מילה שפירוש שורשה היה גם "חוכמה".
בעברית נעשה ניסיון לתרגם את המילה "דרואיד" ככהן-עץ, רמז לכך שאמונתו של הדרואיד היא ברוחות היער ואלי הטבע.
מקורות רומיים
אנו מוצאים ב"מלחמת גאליה" של יוליוס קיסר את התיאור הראשון והמלא ביותר של הדרואידים. יוליוס קיסר כותב, כי כל הגברים בעלי הרמה והכבוד בגאליה היו או מהדרואידים או מהאצילים, שהיוו שני מעמדות נפרדים. הדרואידים היוו את המעמד הכוהני המלומד, והיו אחראים על החוק המנהגי העתיק, ולהם היה כוח השפיטה, כשהעונש הגרוע ביותר היה הגליה והחרמה על ידי החברה. הדרואידיות לא עברה בירושה, אבל הם קיבלו פטור משירות בצבא וכן מתשלום מסים. הלימודים שתלמיד היה מחויב בהם היו ארוכים. כל הלימוד היה בעל פה, אך יוליוס קיסר כותב כי למטרות אחרות הייתה להם שפה כתובה בעלת אותיות יווניות. מסמכים דרואידים לא שרדו. קיסר אומר כי "הנקודה העיקרית של הדוקטרינה שלהם היא כי הנפש לא מתה, וכי לאחר המוות היא עוברת מגוף אחד לשני (גלגול נשמות)". דבר זה הביא כמה מחברים בזמן העתיק למסקנה הלא-הגיונית, כי הדרואידים הושפעו בידי הפילוסוף היווני פיתגוראס. קיסר גם ציין כי הדרואידים נקראים מה שהוא תרגם כ"דיספאטר", או "אב עולם המוות". מחברים שהמידע שהגיע אליהם איננו ממקור ישיר, כמו דיודורוס וסטרבו, כתבו כי כינוי זה נסב גם על משוררים ואומרי לחש.
פומפוניוס מלה היה המחבר הראשון שאמר כי ההוראה שלהם הייתה סודית, והתבצעה במערות וביערות. אנו יודעים כי חלקים מסוימים מיערות נחשבו לקדושים, מכיוון שגם הרומאים וגם הנוצרים שרפו אותם בכוונה. לפעמים מייחסים לדרואידים קורבנות אדם, בדרך כלל פושעים, ומנהג זה אכן היה מנהג עתיק באירופה, אך ייתכן גם כי מדובר בתעמולה רומאית.
קיקרו אומר כי אצל הגאלים קיימים אומרי לחשים שידועים בשם דרואידים, וכי הוא הכיר אחד בשם אאדואן. דיודורוס מוסר, כי על מנת שקורבן יחשב לפני האלים, עליו להיות מוקרב על ידי הדרואידים, כי הם המתווכים הבלעדיים בין האדם לאל, וכי לפני מלחמה הם משליכים את עצמם בין שני הצבאות על מנת להביא לשלום.
דרואידים נחשבו כלא-רומאים מטבעם: חוק של אוגוסטוס אסר על רומאים להשתתף בטקסים דרואידים. אצל סטראבו, אנו מוצאים את הדרואידים כשהם עדיין עוסקים כמפשרים בענייני ציבור ובעניינים פרטיים, אך הם כבר לא יכלו לפסוק במשפטי רצח. תחת טיבריוס, הדרואידים הוגבלו על ידי חוק של הסנאט, אך קלאודיוס היה צריך לחדש את החוק הזה בשנת 54. אצל פליניוס הזקן, פועלם היה מוגבל לרפואה ולקוסמות. הוא כותב כי הדרואידים החשיבו מאוד את צמח הדבקון הלבן (mistletoe). חורשות של אלון היו מקום המסתור האהוב על צמח זה. כשמצאו אותו, הוא נחתך בסכין מוזהבת בידי דרואיד לבוש בגלימה לבנה, ושני פרים הוקרבו במקום.
טקיטוס, כשהוא מתאר התקפה על האי מונה (אנגלסי או "איניס מון" בוולשית) על ידי הרומאים תחת סואטניוס פאולינוס, הוא אומר כי הצבא הרומאי נדהם כשהופיעה קבוצת דרואידים שבידיים פרושות לשמים קיללו את הצבא הרומי בקללות נוראיות. אך הרומאים היו אמיצים והמשיכו להילחם, הבריטונים ברחו, והיערות הקדושים במונה נכרתו.
לאחר המאה ה-1 לספירה, הדרואידים באירופה הקונטיננטלית נעלמו לגמרי, והתייחסו אליהם לעיתים רחוקות בלבד. אאוסיניוס, לדוגמה, אומר כי הרטוריקן אטיוס פטרה הוא צאצא של דרואידים.
דרואידים מוקדמים בבריטניה
הסיפור של וורטיגרן כפי שהועבר אלינו על ידי נניוס הוא אחד מההצצות היחידות שיש לנו בדרואידים הבריטיים לאחר הכיבוש הרומאי. לאחר שהוא הוחרם בידי גרמנוס הרומאי, המנהיג הבריטי מזמין שנים עשר דרואידים לעזור לו. אך בספרות האירית הדרואידים מוזכרים פעמים רבות, ונראה כי פועלם באי היה דומה למדי לאלה שפעלו בגאליה. אנו מוצאים את תפקידיהם של הדרואידים מחולקים בין דרואידים ומשוררים, אך כבר בתקופה הקדומה תהליך זה החל, והמשורר מחליף את הדרואיד עם התפשטות הנצרות.
המסמכים האיריים החשובים ביותר כלולים בכתבי יד מהמאה ה-12, אך הטקסטים עצמם הם ברובם מבערך 700. במחזורים ההירואיים הדרואידים לא מופיעים כמעמד נפרד, וגם לא נראה שהם היו פטורים משירות צבאי. קת'בד, הדרואיד שהיה מקושר למלך קונוכר, מלך אלסטר, במחזור הישן מלווה בידי מספר נערים (100 לפני הגרסה הישנה ביותר) שרוצים ללמוד ממנו את אומנתו. הדרואידים מוצגים כבעלי יכולת חיזוי העתיד: לפני שהם יוצאים למסע הגדול נגד אלסטר, מדב, מלכתו של קונוט, הולכת להתייעץ עם הדרואיד שלה, ולפני שהגיבורה דיידרה נולדה, קת'בד מתנבא לגבי אופייה העתידי. לדרואידים יש גם כישרונות סודיים: הגיבור קוכולין חזר מאי הפיות לאחר שפותה ללכת לשם בידי פיה ששמה פנד, שעכשיו הוא אינו מסוגל לשכוח. ניתן לו שיקוי בידי כמה מהדרואידים, שמשכיח ממנו את האירועים האחרונים וגם פוטר את אשתו, אמר, מקנאתה. סיפורה של אטיין. גברת זו, עכשיו אשתו של איאוכד ארם, המלך הראשי של אירלנד, הייתה בגלגול קודם אהובתו של המלך מידר, ששוב מחפש אחריה ונושא אותה משם. המלך הולך לדרואיד שלו, ולאחר שנה שלמה הוא מצליח למצוא את מחבואה של המלכה. זאת הוא עושה על ידי ארבעה שביטים של עץ טקסוס, עליהם חרוטות אותיות. בסיפור אחר, הדרואיד נושא את עיניו השמיימה ומסתכל על העננים, וקורא לדרואידים שסביבו. הם מרימים את עיניהם גם כן, ומקללים את איתני הטבע, כך שהם נלחמים אחד בשני, וענני אש מופנים לכיוון אנשי אירלנד. כמו כן, נאמר לנו כי בחצרו של קונוכר לא הייתה לאיש הזכות לדבר לפני הדרואידים. בטקסטים אחרים הם היו בעלי יכולת לגרום לשיגעון.
אתרים דרואידים
אתרים המקושרים לדרואידיזם כוללים את:
תחייה
במאה ה-18 הייתה תחייה דרואידית באנגליה ובויילס. יש ראיות חזקות לכך כי ויליאם בלייק היה מעורב בתחייה הדרואידית וייתכן כי היה ארכדרואיד. ג'ון אוברי היה הסופר המודרני הראשון שקישר בין סטונהנג' ומונומנטים מגליתיים אחרים עם הדרואידיזם, טעות שהשפיעה רבות על הבנת הדרואידיזם במאה ה-19. לקבוצות דרואידיות מודרניות יש שורשים בתחייה זו, ויש מהם שטוענים כי אוברי היה ארכדרואיד בעל מסורת לא מופסקת של ידע דרואידי, אף כי אוברי מעולם לא רמז לרעיון כזה. מסדר הדרואידים העתיק נוסד ב-1781, כשהוא מובל בידי הנרי הורל וכנראה השתמשו ברעיונות מייסוניים.
דרואידיזם מודרני הוא המשך של התחייה במאה ה-18, ויש לו קשר מסוים לדת העתיקה. לדרואידיזם מודרני יש שני זרמים: התרבותי והדתי. הדרואידים התרבותיים עורכים תחרות שירה, ספרות ומוזיקה הידועה כאייסטפוד בין העמים הקלטים (וולשים, אירים, ברטונים וכו'). דרואידיזם דתי מודרני הוא סוג של נאו-פגניזם שבנוי בעיקר סביב כתבים שנכתבו במאה ה-18 והלאה, וכן סביב המקורות הרומאיים והימי ביניימים המעטים.
פרגמנטים של הלוח הדרואידי הירחי, חרוט על לוח נחושת, נמצאו בקוליני בצרפת ב-1897, דבר אשר גרם להתעניינות רבה.
אנדור יארוש
אנדור יארוש (בהונגרית: Jaross Andor, 23 במאי 1896 קומארומצ'הי – 11 באפריל 1946 בודפשט) היה פוליטיקאי הונגרי שפעל בצ'כוסלובקיה ובהונגריה, משתף פעולה עם הנאצים, כשר הפנים בשנת 1944, אחד האחראים להשמדת יהדות הונגריה בימי השואה.
שנותיו המוקדמות
אנדור יארוש נולד בקומארומצ'הי, כיום צ'כיה באזור נובה זאמקי בסלובקיה, כבן למשפחה הונגרית קתולית בעלת קרקעות. האזור שבו נולד נקרא בפי ההונגרים "פלווידק" (Felvidék) או "הונגריה עילית". למד בגימנסיה הפיאריסטית בעיר טאטה ואחר כך שנתיים בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בודשפט. נאלץ להפסיק את לימודיו בגלל מלחמת העולם הראשונה. השתתף בקרבות ואף נפצע בשנת 1918 כשעוטר באותו צבאיים מכסף וארד, וגם במדליה גרמנית להצטיינות במלחמה. בתום המלחמה לא חזר ללימודי משפטים אלא למד באקדמיה לכלכלה במושונאובאר (אובאר). שניים משלושת אחיו נהרגו במלחמה.
פעילותו בצ'כוסלובקיה
התחיל את פעילותו הפוליטית בשנת 1921 במסגרת מפלגת בעלי המשקים הקטנים ההונגרים (Kisgazdapárt). ב-1925 נוצרה מפלגה הלאומית ההונגרית ויארוש הפך לסגן היושב ראש שלה.
יארוש הצטיין במחצית הראשונה של המאה ה-20 במאבק למען ביטול השלכות חוזה השלום בטריאנון משנת 1920 וחזרת השטחים המאוכלסים על ידי המיעוט ההונגרי בצ'כוסלובקיה אל ממלכת הונגריה. פעל בהמשך במסגרת "המפלגה הנוצרית סוציאלית האזורית" מסלובקיה שתמכה בעמדות רוויזיוניסטיות קיצוניות יותר. בשנת 1935 נבחר מטעמה כחבר באספה הלאומית של צ'כוסלובקיה כשרץ לבחירות לפרלמנט ברשימה משותפת עם "המפלגה העממית ההונגרית". לצידו של היושב ראש יאנוש אסטרהאזי, היה המזכיר הכללי של המפלגה ההונגרית המאוחדת. בשנת 1935 המשא ומתן שניהל שר החוץ הצ'כוסלובקי אדווארד בנש, בעת מסע הבחירות הנשיאותיות, עם המנהיגים הלאומיים ההונגרים בסלובקיה - יארוש, סילה ואסטרהאזי, נכשל. החל משנת 1936 הפך יארוש ליושב ראש של המפלגה ההונגרית המאוחדת ואף לדמות ידועה בזירה הבינלאומית. במרץ 1938 נבחר שוב מטעמה לפרלמנט הצ'כוסלובקי.
בשנים 1929 ו-1930 השתתף בקונגרס המיעוטים האתניים בז'נבה וב-1932 בווינה. בין השאר, הוזמן ללונדון, יחד עם העמית, חבר בפרלמנט הצ'כו-סלובקי, גזה סילה (Géza Szüllő) על מנת להציג את התלונות לקיפוח והתביעות הלאומיות של המיעוט ההונגרי בסלובקיה בפני בית הנבחרים הבריטי.
ב-29 ביולי 1938 התייצבו המנהיגים ההונגרים האזוריים אסטרהאזי, סילה, יארוש ואנדרה קורלאט לשיחה עם ראש הממשלה הצ'כ-סלובקי מילן הוג'ה, אולם יצאו מאוכזבים אחרי שהוצע להם רק תקנון חדש של המיעוטים. העניין הוכרע בסופו של דבר אחרי הסכם מינכן, במה שנקרא תכתיב וינה הראשון. תביעות המיעוט ההונגרי בסלובקיה והסכסוך הטריטוריאלי בין צ'כוסלובקיה ובין הונגריה היה אובייקט לבוררות גרמנית-איטלקית שהוכרעה בווינה. תוצאתה הייתה העברתם להונגריה של חלק גדול מסלובקיה שבה היה קם רוב הונגרי.
פעילותו בהונגריה
בעקבות תכתיב וינה הראשון, ב-15 בנובמבר 1938 הפך יארוש לשר בלי תיק בממשלה ההונגרית בבודפשט בראשותו של בלה אימרדי, ממונה על השטחים המסופחים מחדש להונגריה ואחראי על 26 המושלים של שטחים אלה. נשאר בתפקיד שה גם בממשלה הבאה בראשותו של הרוזן פאל טלקי. נבחר לחבר בפרלמנט ההונגרי כאחד מנציגי "מפלגת החידוש ההונגרית" בעל גוון ימני קיצוני, אותה ייסד יחד עם בלה אימרדי ב-1 באוקטובר 1940. מפלגתם הכניסה 18 נציגים לפרלמנט בבודפשט ודגלה בהתקרבות הדוקה לגרמניה הנאצית.
חלקו בשואה
אחרי פלישת הצבא הגרמני להונגריה במרץ 1944 והקמת ממשלת דמה סטויאי הפרו-נאצית, ב-22 במרץ 1944 התמנה יארוש לשר הפנים. כיהן לאורך שלטון הממשלה הזאת עד 7 באוגוסט 1944. בתקופה קצרה זו, יחד עם סגניו, לאסלו אנדרה ולאסלו באקי, עשה את כל המאמצים הדרושים על מנת למלא את רצונם של ההנהגה הגרמנית ולארגן גירוש יהודי הונגריה רבתי למחנות המוות באושוויץ, בפיקוחם של אדולף אייכמן ודיטר ויסליצני. בהצהרה ב-17 במאי 1944 הבטיח לציבור ההונגרי:
כבר ב-5 באפריל 1944 חתם יארוש על חיוב היהודים לשאת את הטלאי הצהוב, אחר כך הצו להשמדת כל היצירות הספרותיות והאמנותיות שיוצריהם יהודים, ובמהירות זה אחר זה, כל הצווים שהביאו לגירוש ולהשמדה - מאבדן הזכויות האזרחיות והכלכליות, עד רישום היהודים (ברשימות שנודעו כ"רשימות יארוש") ואיסופם בגטאות, והובלתם לפולין הכבושה.
גם אחרי החלפת הממשלה באוגוסט 1944 נשאר יארוש דמות ציבורית חשובה ומילא, בין היתר, את התפקיד של יושב ראש מועדון הכדורגל פרנצווארוש. עדיין ידע עדנה בתקופת שלטונו הקצר של פרנץ סלשי הקנאי אחרי אוקטובר 1944.
סופו
בתום המלחמה ברח מערבה אל השטחים המוחזקים על ידי כוחות ארצות הברית ונעצר שם. צ'כוסלובקיה והונגריה ביקשו את הסגרתו כפושע מלחמה. בסופו של דבר הוסגר להונגריה. ב-18 בדצמבר 1945 הובא בפני "בית המשפט העממי" בראשות פטר יאנקו וב-7 בינואר 1946 נידון למוות יחד עם שני עוזריו הבכירים, לסלו אנדרה ולסלו באקי. אנדרה ובאקי הוצאו להורג בתליה ב-29 במרץ 1946 ויארוש הוצא להורג ביריה ברחוב מארקו בפשט ב-11 באפריל 1946.
סקוקי
סקוקי (באנגלית: Skokie) הוא ישוב עירוני במחוז קוק ממדינת אילינוי שבארצות הברית.
סקוקי נחשב על פי רוב לאחד מפרוורי החוף הצפוני של שיקגו. אף על פי שלפי אומדן הסקר הקהילתי האמריקאי גרו בסקוקי 67,824 נפשות ב-1 באפריל 2020, היישוב רשמית עודנו "כפר". מעמד זה הוא זכר לעבר החקלאי של סקוקי. בראש הרשות המקומית ("מועצת הכפר") מכהן מאז אפריל 2008 ג'ורג' ואן דוסן.
שם היישוב
מקור השם סקוקי הוא בשפת הילידים האמריקנים המקומית ופירושו הוא "שטח ביצות". בעבר היישוב נקרא "ניילס סנטר" (Niles Center).
גאוגרפיה
אזור החוף הצפוני של שיקגו הוא אזור מישורי שלפני הבניה בו היה אזור של יערות וביצות, קשה לניקוז ולתחבורה. היישוב סקוקי מצוי בעמק רדוד מאוד הקרוי "עמק סקוקי", שבו באופן טבעי יש יותר ביצות ופחות יערות.
יישובים שכנים
ממזרח - אוונסטון, מדרום - שיקגו ולינקולנווד, מצפון - וילמט, מצפון-מערב - גלנוויו, ממערב - מורטון גרוב וניילס.
היסטוריה
היישוב נוסד ככפר חקלאי בשנת 1888 ונקרא בתחילה ניילס סנטר. שמו של היישוב גרם לבלבול עם היישוב השכן ניילס. ב-15 בנובמבר 1940 שונה שם היישוב לסקוקי. היישוב נוסד בשכנות ליישוב אוונסטון. באוונסטון עברה כבר מסילת ברזל, דרך "גרין ביי" עברה דרכה וכמו כן הייתה לאוונסטון גישה לחוף ימת מישיגן. אל סקוקי לא הייתה תחבורה נוחה במשך כשלושים השנים הראשונות לקיומה.
במהלך שנות העשרים נסללה מסילת הרכבת של עמק סקוקי שעברה דרך היישוב. מעל למסילה נפרש קו מתח גבוה. המסילה וקו המתח הגבוה הקלו על עבודת החקלאים ועל מכירת התוצרת שלהם ובו זמנית האיצו את תהליך עיור היישוב וייקרו את הנדל"ן שבו. ביישוב החלו להיבנות בניינים רבים. בעיקר בניינים המכילים שתיים או שלוש דירות נבנו ביישוב. נכון לשנת 2008, היישוב והיישובים השכנים לו עויירו לחלוטין. אין בשטחם אף לא חווה חקלאית אחת. החווה האחרונה בדרום פרוורי החוף הצפוני של שיקגו פעלה ביישוב השכן, גלנוויו, עד שהפכה למוזיאון. אולם, אף על פי שאופי היישוב הפך עירוני לכל דבר, נכון לשנת 2008, הוא עדיין מוגדר ככפר מבחינה מנהלתית.
לאחר קריסת שוק המניות בשנת 1929 שהחל את השפל הכלכלי הגדול, נפסקה תנופת הבנייה בסקוקי וקו הרכבת שעבר ביישוב נסגר. אולם, קו המתח הגבוה שנפרש מעליו נשאר פעיל, נכון לשנת 2008. מאז סגירת קו הרכבת, רק אחת מתחנותיו של אותו הקו פעילה - היא מקושרת לקו הצהוב של מערכת הרכבת העילית של שיקגו.
יוזם הקמת קו הרכבת וקו המתח הגבוה היה סמיואל אינסול (Samuel Insull) - איש עסקים משיקגו שהיה בעליה של תחנת כוח. אינסול, שעבד אצל תומאס אלווה אדיסון לפני שהפך לאיש עסקים, רצה למכור חשמל בפרוורי החוף הצפוני, לגרום לסגירתן של תחנות הכוח המקומיות הקטנות ולעזור בפיתוח היישובים שקנו ממנו חשמל, על ידי מיקום תחנת רכבת בשטחם. עם פרוץ השפל הגדול, אינסול פשט רגל ורכושו הועבר לנושיו. הנושים לא הסתפקו בכך ותבעו אותו על מרמה. אינסול ברח מארצות הברית, הוסגר אליה וזכה במשפט.
משנת 1929 ועד 1950 נבנו בפרוור מעט בתים חדשים. אף על פי כן, במהלך שנות הארבעים ושנות החמישים כאשר דור הבייבי בומרס עברו עם בני משפחותיהם מהעיר שיקגו לאזור הפרוורים של שיקגו הדיור בסקוקי החל להתפתח שוב. בפרוור יש גנים ציבוריים ובריכות ציבוריות מפותחות, כמו גם שמורות טבע מיוערות.
דמוגרפיה
לפי מפקד האוכלוסין לשנת 2000, ביישוב שוכנים 63,348 אנשים, 23,223 משקי הבית המכילים 17,045 משפחות. רמת הצפיפות ביישוב הייתה 6,309 אנשים לכל קילומטר מרובע, אשר מתגוררים ב-23,702 יחידות דיור.
משנות החמישים של המאה ה-20 סקוקי הפך למוקד של הקהילה היהודית באזור שיקגו. בסקוקי נבנו בתי כנסת רבים אשר ממשיכים למשוך אל היישוב מהגרים יהודים (עד לאחרונה בעיקר מאזור ברית המועצות, במהלך סוף המאה ה-20).
מוסדות בולטים
בשנת 2009 נפתח מוזיאון השואה של אילינוי בסקוקי. יש תקווה שמוסד יהפוך חשוב עבור מדינת אילינוי והמערב התיכון כולו.
לבד ממוזיאון השואה, ביישוב סקוקי אין מוסדות בולטים בעלי חשיבות מעבר לגבולות מחוז קוק. באמצע העשור הראשון של המאה ה-21 היה בה המוסד אחד בעל מעמד כזה - הקניון הפתוח "וסטפילד אולד אורצ'רד". אולם, נכון לשנת 2008 ניכרים בקניון זה סימני השפל הכלכלי של סוף העשור הראשון של המאה ה-21, כעשירית משטח החנויות שהיו בו עומד ריק וחנויות רבות אחרות החליפו בעלים והחלו למכור סחורות זולות יותר. הקניון עדיין משמש כאחת מתחנות האוטובוס החשובות באזור. תחנת המסוף של קווים אחדים מצויה שם וקווים אחרים עוצרים שם גם כן.
מוסדות בסקוקי שיש להם חשיבות עבור אנשים מפרוורים שכנים ומהשטח העירוני של שיקגו הם בית המשפט מחוזי, כמה מכללות קטנות, קמפוס משני של אוניברסיטת נישנל לואיס, כמה מרפאות מומחים ייחודיות ומשרדי הקונצרנים "פיפוד" (Peapod, סופר-מרקט אינטרנטי), Rand McNally ו-U.S. Robotics.
חינוך
בסקוקי ניתן לקבל חינוך יסודי ותיכוני. בין מוסדות החינוך של סקוקי קיימים מספר בתי ספר יהודים. בעיירה נמצאת גם ישיבת "בית המדרש לתורה" הידועה כ"ישיבת סקוקי" (Hebrew Theological College).
תחבורה
נכון לשנת 2008, עורק התחבורה הבולט בסקוקי הוא הכביש המהיר Interstate 94. הכביש עובר בסמוך למסלול קו הרכבת הנטוש של עמק סקוקי ובדרכו חולף בקרבת תחנת הקו הצהוב של הרכבת העילית וסמוך לקניון.
שירות האוטובוסים בסקוקי מפותח יחסית לפרוורי החוף הצפוני. זאת משום שאוכלוסיית הפרוור פחות מבוססת כלכלית מאוכלוסיות הפרוורים השכנים ובבעלותה פחות מכוניות ומשום ששירות הרכבות בה מפותח פחות מזה של שכנותיה. האוטובוסים מופעלים על ידי שתי חברות. האחת היא חברת CTA, המפעילה גם את האוטובוסים והרכבת העילית של שיקגו. השנייה היא חברת Pace המפעילה שירותי אוטובוסים בפרוורים רבים של שיקגו ומפעילה גם את שירות הפארטרנזיט של שיקגו - שירות האוטובוסים הנגיש לנכים בכיסאות גלגלים ממונעים כבדים. משתמשי כיסאות גלגלים קלים יכולים לנסוע בכל האוטובוסים הרגילים. מרבית הקווים של CTA פועלים בתדירות של אחד לעשרים דקות ותדירות מרבית הקווים של Pace היא אחד לחצי שעה או אחד לשעה. קווי אוטובוס אחדים בוטלו בשנת 2005 בשל הקיצוץ התמיכה בתחבורה ציבורית ומאבק ציבורי מנע קיצוץ כבד נוסף בסוף שנת 2007.
בשנות העשרים עבר בסקוקי קו הרכבת הפרוורית של עמק סקוקי. עם פרוץ השפל הכלכלי הגדול של 1929 נסגר הקו לנוסעים. מאוחר יותר נפסקה גם הובלת המשאות על קו זה ומסילת הרכבת פורקה בחלקה. נכון לשנת 2008, מבין כל מבני התחנות של קו זה, רק מבנה אחד נותר פעיל – מבנה תחנת הקו הצהוב של הרכבת העילית. מבנה זה משמש את תחנת הרכבת היחידה של סקוקי. בסקוקי, בניגוד לשכנותיה ממערב וממזרח, לא עוברת רכבת פרוורית. על כן, מרבית קווי האוטובוס שבסקוקי, מתחלקים לשני סוגים – אלה שחוצים אותה ממערב למזרח ומקשרים אותה עם שרותי הרכבות והמרכזים המסחריים של שכניה משני הכיוונים ואלה שיש להם מסוף בתוך סקוקי והם מקשרים אותה רק אל שכנתה המזרחית המפותחת – אוונסטון. מרבית קווי האוטובוס בסקוקי עוצרים בקניון, בתחנת הקו הצהוב או בשני המקומות גם יחד.
לקו הצהוב של הרכבת העילית יש רק שתי תחנות. האחת בסקוקי והשנייה היא תחנת רחוב האוורד, על גבול אוונסטון ושיקגו, אם כי היו תחנות נוספות בעבר. הקו הצהוב נקרא בעבר "סקוקי סוויפט" על סמך מהירות הנסיעה בו. תחנת רחוב האוורד המשותפת לקו הצהוב, לקו הסגול העובר באוונסטון ובווילמט ולקו האדום הנוסע לשיקגו. בשעות השיא, מחצית מרכבות הקו הסגול ממשיכות מתחנת האוורד אל מרכז שיקגו תוך דילוג על תחנות רבות של הקו האדום. הדבר מאפשר לנוסעי הקו הצהוב מסקוקי קשר נסיעה מהירה למרכז שיקגו וממנו בשעות שרוב העובדים מתחילים ומסיימים את עבודתם.
שירות המוניות בסקוקי אינו מפותח. בניגוד לעיר שיקגו, שבה משוטטות מוניות ומחפשות לקוחות ברחוב, המוניות מגיעות אל מרבית שטחי סקוקי בהזמנה טלפונית בלבד. הזמנה כזו צריכה להיעשות לפחות עשרים דקות לפני מועד תחילת הנסיעה. נוסע שאינו מכיר היטב את הדרך אל יעד נסיעתו חייב להזמין מונית שמותקן בה GPS ולא לצפות מנהג המונית לדעת את הדרך בעצמו. זאת משום שפרוורי שיקגו קשים מאוד להתמצאות ונהגי המוניות לא מכירים היטב. בעיה נוספת עם שירות המוניות נובעת מצפיפות הבניה הנמוכה בארצות הברית ובמיוחד בפרוורי הערים שלה. נסיעה מפרוור לפרוור עשויה לערוך זמן רב ולהיות יקרה מאוד.
הנסיעה באופניים בסקוקי מקובלת מאוד בחודשי הקיץ. ככלל, אילינוי מישורית והקשיים העיקריים אתם מתמודד רוכב האופניים הם מזג האוויר והמרחקים הגדולים. מרבית האוטובוסים במטרופולין של שיקגו מצוידים במתקן לנשיאת אופניים ומרבית תחנות הרכבת מכילות מתקנים לקשירת אופניים. כמו כן, מותר לעלות לרכבת העילית עם אופניים בכל שעה ומחוץ לשעות העומס, מותר לעלות גם לרכבות הפרווריות עם אופניים.
סרטי קולנוע אשר צולמו בסקוקי
אזור פרוורי החוף הצפוני של שיקגו קיבל חשיפה רבה יחסית בשנות השמונים כאשר סרטי נעורים אמריקנים רבים צולמו בו, לצד סרטים מסוגות נוספות. חלק מהסרטים האלה צולמו בסקוקי. בין הסרטים הנודעים ביותר שצולמו באזור זה או שעלילתם מתרחשת באזור זה:
סם פסיכואקטיבי
סמים פסיכואקטיביים או בקיצור סמים הם חומרים כימיים - ממקור צמחי, פטרייתי או סינתטי - המשפיעים על התהליכים המנטליים ועל ההתנהגות של האדם באמצעות שינוי זמני במצב התודעה, ושמתוך הגדרה קשורים תכופות לתופעות כמו שימוש מופרז ולרעה (abuse), התמכרויות גופניות ונפשיות, תסמונות גמילה וסכנת מנות היתר.
הסמים הבלתי חוקיים, הידועים בשם "סמי רחוב" או "סמי פיצוציות" נמצאים רובם תחת "פקודת הסמים המסוכנים". חלק אחר, כמו האלכוהול והטבק, על צורות שימושו, בעלי מקובלות חברתית רחבה יותר והם חוקיים בארצות רבות. נעשים ונעשו ניסיונות להגביל את שיווקם ואת שימושם לרעה בגלל המסוכנות לבריאות הנפשית והגופנית.
בספרות הרפואית כולל הפסיכיאטרית בשפה האנגלית הסמים הפסיכואקטיביים מכונים לעיתים קרובות "חומרים פסיכואקטיביים" substances psychoactive להבדיל מרוב התרופות הפסכיאטריות הקרויות psychiatric drugs. psychotropic drugs or medicines שיעדם הוא הטיפול הרפואי הפסיכיאטרי. (עם זאת, השימוש בשמות אלה הוא לעיתים שרירותי ומבלבל: לפעמים מכנים "פסיכוטרופים" דווקא את הסמים, ובשימוש הפופולרי מכנים "פסיכואקטיביים" גם חלק מהתרופות שאינן סמים).
סיבות לנטילת סמים
שימוש בהם נעשה בדרך כלל, מתוך סקרנות, מתוך רצון להשיג עלייה מהירה במצב הרוח, שינויי תודעה מעניינים או מהנים, אקסטזה, הנאה, עלייה בחשק המיני, (recreational drug use), לפעמים עלייה בערנות והתגברות על הרדימות הטבעית, עלייה בדמיון היצירתי וכו'. במקרים רבים השימוש בהם מהווה ניסיון ל"ריפוי עצמי" (self-medication), ללא התייעצות עם רופאים, כדי להתגבר על מצבים של חרדה, פוביה חברתית, הפרעת דחק פוסט טראומתית, דיכאון או פסיכוזה.
אנשים בעלי רמות נמוכות של שליטה עצמית, היכולות לשקף הפחתה במנגנונים המעכבים המוחיים, עלולים להיות מועדים במיוחד לפתח שימוש לרעה והתמכרויות לסמים כאלה.
תופעות לוואי
סמים כאלה עלולים לגרום לתלות פיזית או נפשית, להתנהגויות של כמיהה עזה (craving) לשימוש חוזר בחומר, לתסמונות גמילה (withdrawal syndrome) ("קריז"), ולהרעלות (intoxication כגון השתכרות). אצל הסובלים מהפרעה נפשית כמו חרדה, דיכאון או פסיכוזה עלולים לגרום תכופות להחמרת ההפרעה הנפשית. המכורים לסמים קשים - במיוחד סמים נרקוטיים אופיואידים נקראו בישראל "נרקומנים". בשפות זרות הם נודעו למשל, בשם "טוקסיקומנים" מהמילה ממקור יווני "toxicomania" הנרדפת ל"התמכרות לסמים". התמכרות לקוקאין נקראה לפי אותו דגם "cocainomania". צרכני האלכוהול הסובלים מהתמכרות או הנוהגים להשתכר באופן קבוע כונו בישראל "אלכוהוליסטים". כינויים אלה ירדו בשימוש בתחום הרפואה בגלל הקונוטציה השלילית שלהן.
מיון הסמים הפסיכואקטיביים לפי DSM-V
ידועות 10 קבוצות עיקריות של סמים פסיכואקטיביים, אשר מידת פגיעתן בבריאות ובתפקוד משתנה:
היסטוריה של השימוש בחומרים פסיכואקטיביים ושל צריכת הסמים
חוקרים הציעו קשר אבולוציוני בין צמחים פסיכואקטיביים לחיות, בניסיון להסביר מדוע הכימיקלים האלו וקולטניהם מצויים במערכת העצבים.
במאה ה-20 נקטו מדינות רבות בגישה של הפיכת הצריכה, האחזקה, והאספקה של סמים פסיכואקטיביים שהוגדרו כמסוכנים לעבירה פלילית. דוגמה לכך היא תקופת היובש בארצות הברית, שבה האלכוהול נעשה ללא חוקי למשך 13 שנים. דוגמה נרחבת יותר היא הכללתם של סמים רבים בהגדרה של "סמים מסוכנים" שצריכתם היא עבירה פלילית. בנוסף לאכיפה באמצעות המשטרה, נהוגה גם גישה של מזעור נזקים על ידי שירותי בריאות, המספקים לצרכני סמים שירותים ותמיכה כדי למזער את ההשפעות השליליות של צריכת הסמים. שיטה זו לרוב הולכת יד ביד עם אסטרטגיות מזעור אספקה על ידי סוכנויות אכיפת חוק.
תרופות מרשם בעלות פוטנציאל של סמים
מדובר בתרופות בעלות פוטנציאל לשימוש לרעה ותלות נפשית או פיזית. בגלל אופיין הפסיכואקטיבי הן מבוקשות על ידי צרכני סמים משכרים ונמכרות גם בשוק השחור על ידי סוחרי סמים (drug pushers).
סמים קלים וסמים קשים
ישנם כמה קריטריונים כאשר באים לקבוע אבחנה בין סמים קלים וקשים:
בחוק הישראלי אין הבחנה בין סמים קלים לקשים, וצריכת כולם אסורה. בהולנד ישנה הבחנה כזו, ומותרת צריכה של הסמים הפסיכדליים הבאים (בצורתם הטבעית): קנאביס, מסקלין (נמצא בקקטוסים מסוימים), פסילוסיבין (נמצא בפטריות הזיה), ו-DMT (נמצא בצמחים רבים). במדינות רבות בעולם הסמים הקלים אינם חוקיים, אך אין אכיפה על שימוש פרטי בהם (אלא רק על סחר).
דוגמאות מוכרות לסמים קשים כוללות:
כאשר משתמשים במונח "סמים קלים", הכוונה היא בדרך כלל לקנאביס ומוצריו. יש הכוללים במשמעות זו גם סמים פסיכדליים.
נושאים חוקיים הנוגעים לסמים
צריכה של קפאין, אלכוהול, וטבק (ניקוטין), הנכללים בהגדרה של סמים פסיכואקטיביים, נפוצה בעולם. סמים אחרים, כגון קנאביס, הרואין וקוקאין אינם חוקיים במרבית המדינות. בישראל הסמים האסורים לצריכה מופיעים בפקודת הסמים המסוכנים.
מבחינת יחסו של החוק, הסמים הם מקטגוריות אחדות: כימיקלים פסיכואקטיביים המדמים בהשפעותיהם סמים בלתי חוקיים המופקים בסנתוז על ידי מעבדות סמים/כימאים חובבים. מהידועים שבהם: "חגיגת (אמפטמינים סינתטיים)", "GHB" ו"קנבינואידים סינתטיים"(בעיקר ממשפחת הכימיקלים JWH). בשנים האחרונות הפכו הסמים הסינתטיים לנפוצים בקנה מידה בינלאומי.
לגליזציה של סמים
בחוק הישראלי והאמריקאי קיימת הגישה לפיה כל פעולה הנוגעת לסמים - סחר, מכר, צריכה ואחזקה אסורים. החוק לא מבחין בין סמים קלים לקשים, אולם בתי המשפט נוהגים להתייחס לסוג הסם ולשימוש בו בעת שהם גוזרים את העונש. בהיעדר מומחיות של השופטים בחומרת הסמים, האבחנה מוגבלת ויותר, וכל סם שאינו קנאביס נכנס בקטגוריית הסמים הקשים ללא אבחנה ביניהם.
במדינות מסוימות (הידועה שבהן היא הולנד) יש מצב של סובלנות עד אי-אכיפה כמעט מוחלטת שמאפשרת מכירת סמים קלים מסוימים תחת הגבלות ופיקוח קפדני, ומתירה את צריכתם לאנשים מעל גיל 18 (הדבר עדיין אינו חוקי בכתב, בעיקר בגלל הגבלות מצד האו"ם. ראו בערך קנאביס). במדינות אחרות (כמו בריטניה ובלגיה) ישנה העלמת עין כמעט מוחלטת מצד הרשויות בנוגע לצריכה אישית של סמים קלים מסוימים.
אף שאי-חוקיותה של צריכת סמים מקובלת במידה רבה, יש המנסים לשנות מדיניות זו. תומכי השינוי במדיניות הסמים הנוכחית מביאים את הטענה שכמה מהסמים המשכרים הפופולריים ביותר, כמו אלכוהול וטבק חוקיים, בעוד סמים רבים הנחשבים לקלים כמו קנאביס ופסילוסיבין אינם חוקיים ובמקרים רבים נשלטים בחוזקה הרבה ביותר (בארצות הברית לדוגמה, קנאביס ופסילוסיבין נמצאים במחלקה הראשונה מתוך 5 של האיסור, השמורה לסמים המסוכנים ביותר, בעוד סמים כמו קוקאין ומתאמפטמין נמצאים במחלקה השנייה). עקב כך טוענים תומכי הלגליזציה של סמים שחוקי האיסור הנוכחיים הם יותר פוליטיים בטבעם.
המצדדים בלגליזציה טוענים כי צריכת סמים מסוימים אינה מסוכנת בצורה משמעותית: לא לצרכן ולא לסביבתו, לא באופן אבסולוטי ולא בהשוואה לסמים מותרים כמו אלכוהול וטבק. לטענתם ההתערבות המשפטית בשימוש בסמים היא קיצונית ודרקונית, ואינה מידתית במקרה זה כאשר היא מתנגשת עם חופש הפרט. היא לא יעילה לדבריהם מבחינה כלכלית, ובכלל נזקה גדול מתועלתה (מדיניות מזעור נזקים). מן העבר השני, המתנגדים ללגליזציה טוענים שהסמים האסורים ברוב העולם גורמים לנזקים והצלחתם של הסמים נובעת מניצול מצוקות אנושיות, ושבלעדי הסם, היו מוצאות פתרון בריא באמצעים אחרים, ולכן יש לאסור קודם כל את הסחר בסמים, אבל גם את צריכתם, על מנת להעביר מסר לציבור בדבר משמעותה של צריכת סמים.
שדות
שדות, היה מושב עובדים של תנועת המושבים בחבל ימית שבצפון חצי האי סיני, המושב הוקם בשטח חולי סמוך לצומת רפיח, כשישה קילומטרים ממערב לקו הגבול הבינלאומי (הקו הירוק) וכשמונה קילומטרים מדרום לחוף הים, במקום שבו הוקמה בהמשך העיר ימית. המושב פונה ונהרס במסגרת פינוי חצי האי סיני והשבתו לידי המצרים כחלק מהסכם השלום בין ישראל למצרים.
ב-1969 פונה מן המקום שבט בדואי שהתגורר באזור לכיוון צומת רפיח (הטיעון הרשמי לפינוי היה שיקולי ביטחון). בני השבט עבדו מאוחר יותר כפועלים שכירים ביישובים בסביבה. השבט עתר לבג"ץ נגד הפינוי ב-1972, ובג"ץ דחה את העתירה.
שדות היה היישוב האזרחי הראשון שהוקם בחבל ימית, בינואר 1971. שמונה עשרה המשפחות הראשונות שהתיישבו במקום הורכבו בעיקרן מיוצאי קיבוצים ש"גויסו" באמצעות מודעה בעיתון להתיישב במושב. לאחר ביקור במקום ב-1972 כתב חיים גורי בעיתון "דבר" כי מושב שדות הוא פלא, שילוב בין רוח המערב הפרוע לבין פטריוטיזם לוהט. חברי המושב גידלו בין היתר עגבניות לייצוא, וזכו בהצלחה כלכלית, שעודדה את הקמת היישובים האחרים בחבל.
בשיא התפתחותו התגוררו במושב 64 משפחות ושטחו כלל 1500 דונם, בסמוך למושב הוקמו המרכז הקהילתי "אבשלום" ובית ספר יסודי אזורי בשם זה בו למדו ילדי המושבים בחבל ימית.
במסגרת הסכם השלום בין ישראל למצרים בו הוחלט על החזרת חצי האי סיני לידי מצרים פונה המושב בשנת 1982 ובתיו נהרסו. רבים ממפוניו הקימו את מושב עין הבשור שבחבל אשכול.
תולדות יעקב יוסף
הספר תולדות יעקב יוסף הוא ספר החסידות הראשון שהופיע בדפוס. והוא אחד מארבעה הספרים שכתב רבי יעקב יוסף. ייחודם של ספריו בספרות החסידית שהם מהספרים היחידים שנכתבו על ידי מי שזכה לשמוע את שיחותיו של הבעל שם טוב עצמו במקור ראשון.
הספר של רבי יעקב יוסף התקבל בהתלהבות בחוגי החסידים, והשפיע על רבים להצטרף אל שורות החסידות. מנגד, המתנגדים לחסידות החרימו את הספר ואף ערכו שריפה פומבית של הספר בעיירה ברודי, בוילנה ובמקומות נוספים.
תוכן הספר
הספר ערוך כפירוש על פרשות השבוע וכולל בין היתר דיונים בעיון בהלכה ולא רק חסידות (בשונה מספרי חסידות אחרים). בספר מופיעים למעלה מ-280 אמרות הבעל שם טוב כשלפניהם מופיעות צמד-המילים "שמעתי ממורי".
מן הביקורת הנדפסת כנגד הלמדנים והן מהעובדה שהספר הודפס ללא "הסכמות" כמקובל.
אזדרכתיים
אִזְדָּרַכְתִּיִּים (שם מדעי: .Meliaceae Juss) היא משפחת צמחים דו-פסיגיים המונה כ-59 סוגים ו-745 מינים. מיני המשפחה מעוצים על פי רוב, העלים מורכבים ומחוסרי עלי לוואי. לצמחים שרף חלבי או מוהל בעל צבע. הפרחים בעלי עטיף כפול (גביע וכותרת) ושחלה עילית. לעיתים קרובות אלקלואידים קיימים ברקמות הצמח. קיימת מחלוקת בין החוקרים בדבר תקופת התפתחותה של המשפחה והערכות נעות בין הקרטיקון תחתון לתקופת האאוקן. תפוצת המשפחה באזורים הטרופיים והסובטרופיים בעולם. בגלל העצה המשובחת יש לכמה ממיני האזדרכת ערך כלכלי מרובה. לבני המשפחה אין נציגים בין צמחי הבר בארץ ישראל. אזדרכת מצויה, שמקורה בדרום אסיה, והייתה מקובלת מאוד ביישובים היהודים בארץ ישראל ואף ביישובים ערביים הפכה למטרד ולצמח פולש. למשפחה זו משתייכים גם מיני עץ המהגוני (תּוֹלַעְנָה).
מאפיינים
הפרחים על פי רוב דו-מיניים, נכונים, בעלי עטיף כפול ושחלה עילית וערוכים במכבדים (תפרחות מסועפות).
הגביע בעל 4 או 5 עלים או אונות. עלי הכותרת, קטנים, מספרם 4 או 5 לעיתים רחוקות 3 או 10, מפורדים זה מזה בבסיסיהם או לעיתים רחוקות מאוחים מעל הבסיס. האבקנים 8 עד 12 (כפול ממספר עלי הכותרת או פחות), וזיריהם מאוחים על פי רוב לצינור. עלי הגביע, עלי הכותרת והאבקנים מאוחים מתחת לשחלה כל אחד לחוד.
השחלה עילית, בת 2 עד 5 מגורות, לעיתים רחוקות 8. בכל מגורה 1 עד 2 ביציות. עמוד עלי יחיד. במצעית הפרחים טבעת בולטת, המצעית מפרישה כרגיל צוף מתחת לשחלה או סביבה.
הפרי מסוג הלקט, ענבה או בית גלעין.
אירוויזיון 1978
אירוויזיון 1978, היה תחרות האירוויזיון ה-23 והוא נערך ב-22 באפריל 1978 בפריז. את התחרות הנחו דניס פבר ולאון זיטרון. הזוכים בתחרות היו יזהר כהן ולהקת אלפא-ביתא מישראל, עם השיר אבניבי. זו הייתה זכייתה הראשונה של ישראל בתחרות האירוויזיון. בנוסף, נורווגיה קיבלה, לראשונה בשיטת ההצבעה החדשה, אפס נקודות. באותה תחרות חזרה דנמרק להשתתף באירוויזיון לראשונה מאז 1966, אחרי היעדרות בת 12 שנים.
אזדרכת מצויה
אִזְדָּרֶכֶת מְצוּיָה (שם מדעי: Melia azedarach) היא עץ נשיר תרבותי ופליט תרבות ממשפחת האזדרכתיים (Meliaceae). באביב פרחיו ריחניים ולילכיים ובסתיו עלי השלכת המצהיבים מתערבבים עם הצהוב של הפירות, שהם כשלעצמם נותרים על ענפיו הערומים של העץ במהלך החורף. אזדרכת מצויה גודלה בישראל כעץ חלוץ כדי למנוע נדידת חולות וכעץ נוי, ועל כן, היא נפוצה בעיקר בגנים ותיקים ובשדרות. כיום היא הפכה למטרד ולמין פולש בישראל. אזור תפוצתה הטבעי רחב ומתפרש בדרום ובמזרח אסיה, ברמות ההימליה (הודו, סרי לנקה, דרום סין, יפן, אינדונזיה, אוסטרליה ובדרום-מערב האוקיינוס השקט – איי שלמה). והיא המין הנפוץ ביותר מבין 3 מינים בסוג אזדרכת הגדלים באזורים הטרופיים של מזרח אפריקה וצפון מזרח אפריקה ואזורים טרופיים וסובטרופיים אסיה ועד צפון ומזרח אוסטרליה.
מקור השם
מקור שם הסוג – Melia – מהמילה היוונית לדבש: μέλι, משום שפרחים רבים מהסוג אזדרכת מואבקים על ידי דבורי דבש. שם המין המדעי, וכן השם העברי והשם בשפות רבות אחרות נגזר מסורית עתיקה, מקורו בפרסית. ازاددرخت AZAD DERAKHT פירושו בפרסית הוא "עץ חופשי" או "עץ אציל". הפרסים, שנודעו בטיפוח גנים ריחניים, תרמו לבוטניקה בכל רחבי העולם, ולכן גם השם המדעי של האזדרכת דומה לשם המקורי הפרסי.
שמו בערבית ازادرخت (אזאדירח'ת) ובאנגלית – Chinaberry או Bead Tree.
תיאור כללי ופונולוגיה
עץ בוגר של אזדרכת מצויה מגיע לגובה 7 עד 12 מטרים והוא בעל קצב צימוח מהיר מאוד, ותוך 4 עד 5 שנים פרטים יכולים להגיע לגובה של 6 עד 8 מ'. מאידך, אזדרכת מצויה קצרת חיים (כ-50 שנה) ונוטה להישבר ולהיפגע ממזיקים.
העץ גדל בבתי גידול לחים או בבתי גידול מופרים בשל התערבות האדם, כגון שולי שטחים חקלאיים, גינות וצידי דרכים, ברוב סוגי הקרקעות. הוא עמיד לטמפרטורות גבוהות וגם ליובש. מערכת השורשים שטחית, ובדרך כלל מוגבלת לעומק של עד 70 ס"מ. העץ פורח שנים אחדות לאחר הנביטה, ומתרבה הן באמצעות זרעים והן באופן וגטטיבי על ידי סורים מבית השורשים. הזרעים שומרים על חיוניותם לפחות שנתיים.
לסוג שני זנים:
העץ עומד בשלכת במשך החורף. באביב צומחים העלים המנוצים פעמיים או שלוש. מייד לאחר לבלוב העלים מתחילה הפריחה הריחנית והאבקה באמצעות דבורים. הפרחים סגולים-בהירים וגדלים באשכולות. הפרחים די ריחניים בערב, אבל הם לא נראים בקלות בגלל העלווה הצפופה.
הפרי הוא גלעיני, בצורה ובגודל של גולת-משחק. לפני ההבשלה צבעו ירוק, והוא הופך צהוב-בהיר עם הבשלתו. הפרי נותר תלוי על העץ לאורך כל החורף, כשהוא מלבין בהדרגה. בפרי גלעין בודד וקשה, ששימש לפני עידן הפלסטיק ליצירת חרוזים למחרוזות, כולל מחרוזות תפילה בעולם הנוצרי.
ההפצה נעשית באמצעות עטלפי הפירות ובולבולים שניזונים מהפרי ומפיצים את הזרעים למרחקים. כמו כן, הזרעים נובטים בקלות בקרבת עץ האם ואז הם יוצרים ספיח רב סביבו.
כל חלקי העץ רעילים מאוד לאדם וליונקים אחרים. ריכוז הרעל הגבוה ביותר הוא בפירות. עם זאת, עטלפי פרי ומספר מיני ציפורים מסוגלים לאכול את הפירות, והם מפיצים את הזרעים בהפרשותיהם.
מורפולוגיה
עץ נשיר, בעל צמרת מעוגלת, גובהו עד 12 מ' ואף למעלה מזה, וקוטר נופו עד 10 מ'.
קלפת הגזע סדוקה וחרוצה לאורכה וצבעה אפור-חום בבגרותו של העץ וחום-אדמדם בצעירותו.
הענפים מתפשטים לצדדים, פניהם מנוקדות בעדשתיות מאוזנות ובצלקות שנותרו לאחר התנתקות העלים. הענפים הצעירים מכוסים תחילה בשערות צפופות, דהויות וצמריות ואחר כך הם מתקרחים.
העלים מסורגים, ארוכים ורחבים מאוד, אורכם 30 עד 90 ס"מ, ספירליים לאורך הענף ומחוסרי לוואים. העלים מנוצים פעמיים ובראשם סעיף אחד. לעלים 4 עד 6 זוגות של סעיפים נגדיים ובראשם סעיף אחד, וכל סעיף נושא 3 עד 6 זוגות של עלעלים גדולים ועלה אחד בראשו. העלעלים מרובים נגדיים ובעלי פטוטרת. אורך הטרפים של העלעלים 3 עד 7 ס"מ ורוחבם 2 עד 3 ס"מ, אך העלעל הקיצוני בדרך כלל מעט יותר גדול. טרפי העלעלים סגלגלים, אליפטיים או אזמלים, קודקודם מחודד ושפת העלעלים משוננת לעיתים רחוקות תמימים או בעלי אונות. העלים בצבע ירוק כהה בצידם העליון, וירוק בהיר יותר בצידם התחתון;
הפרחים ריחניים, לבנים או ארגמניים (ליליכיים) וערוכים במַכְבְּדִים דלילים ופתוחים שנישאים על עמודי תפרחת ארוכים כחצי מאורך העלה. מכבד היא תפרחת שצירה הראשי מסתעף לסעיפי משנה נושאי פרחים.
הפרחים דו-מיניים על פי רוב, נכונים, בעלי עטיף כפול ושחלה עילית, דהיינו, עלי הגביע, עלי הכותרת והאבקנים מאוחים מתחת לשחלה כל אחד לחוד.
הגביע בעל 5 אונות מסורגים ביו עלי הכותרת. עלי הכותרת, שמספרם 4 או 5 או לעיתים רחוקות 3 או 10, קטנים ומפורדים זה מזה בבסיסיהם או לעיתים רחוקות מאוחים מעל הבסיס. האבקנים 8 עד 12 (כפול ממספר עלי הכותרת או פחות), וזיריהם מאוחים על פי רוב לצינור אבקנים. צינור האבקנים סגול כהה, קוטרו 7 עד 8 מ"מ, עם פסים אורכיים, שוליו עם 10 אונות מחודדות.
השחלה עילית, כדורית בת 2 עד 5 מגורות, לעיתים רחוקות 8. בכל מגורה 1 עד 2 ביציות. עמוד השחלה יחיד ודקיק, צלקתו דמוית כיפה והוא פנימי לצינור האבקנים.
במצעית טבעת בולטת, שמפרישה כרגיל צוף מתחת לשחלה או סביבה.
הפרי הוא בית גלעין צהוב כדורי כמעט, בקוטר 12 עד 18 מ"מ, שמתקמט ומשחיר עם הבשלתו. הגלעין גדול ומצולע ככוכב (עליו חריצים רדיאליים). הפרי מכיל בין 1 ל-6 זרעים מוארכים באורך 8 עד 10 מ"מ וברוחב 6 עד 7 מ"מ.
בארץ ישראל
על פי עדויות היסטוריות אמינות, אזדרכת מצויה הייתה בארץ כבר במאה ה-16. הבריטים תיארו אותה כנפוצה בגינות בתחילת המאה ה-20. סביר להניח כי הובאה לארץ לפני מספר מאות שנים מהמזרח, בשל השימושים הרבים שנעשו בפירות ובזרעים: הפקת חומר דוחה חרקים, מיצוי שמן, ברפואה עממית וליצירת תשמישי קדושה.
האזדרכת גודלה בישראל כעץ חלוץ למניעת נדידת חולות בגלל קצב צמיחה מהיר, ובעיקר כעץ נוי. הוא נפוץ בעיקר בגנים ותיקים ובשדרות וגדל בכל אזורי ישראל ובקרקעות שונים ביישובים יהודים וערביים. הוא נחשב כצמח אור מלא עמיד בקרה, בשרב, בגיר ובמליחות. הריבוי באמצעות זרעים בסתיו ובאמצעות ייחורים בחורף.
כיום לא נוהגים לגדלו בגלל מספר סיבות: נטייתו להישבר ללא גיזום מקצועי ובעקבות פגיעת מזיקים הנוברים בגזע. נטייתו הפולשנית – הזרעים נובטים בקלות והשתילים הופכים למטרד בגנים ובחצרות ונטייתו להשאיר פסולת רבה מהפירות, הזרדים והעלווה.
כיום העץ נמצא ברשימת הצמחים הפולשים של המשרד להגנת הסביבה של ישראל. הוא נחשב פולש גם בארצות הברית (ב-21 מדינות), מקסיקו, מרכז אמריקה, קולומביה, פרגוואי, ונצואלה, אנגליה, צרפת, גרמניה, איטליה, פורטוגל, טורקיה, איראן ועיראק.
אזדרכת מצויה דוחקת מיני צמחים מקומיים במיוחד בבתי גידול לחים. ועל כן, יש לעקור את הפרטים הצעירים. כריתת העצים הבוגרים לא יעילה כיוון שהעץ מתחדש מגדם.
שימושים
הפירות אינם ראויים למאכל אדם, אבל השמן המופק מזרעיו – כן. ציפת הפרי מכילה סוכר ומשתמשים בה לתעשיית הכוהל.
חומר העץ המתקבל מהאזדרכת הוא קשה ובעל מרקם יפה, ולכן משתמשים בו הרבה בתעשיית עיבוד עץ במחרטה (Woodturning).
עלי העץ משמשים כקוטל חרקים טבעי, בין השאר לשמירת מזון וכקוטל עש לשמירת בגדים באפסון.
ברפואה העממית נודע שימוש בקליפת השורש כסם משלשל וכסם הקאה.
איש ללא חשיבות
איש ללא חשיבות (באנגלית: A Man of No Importance) הוא סרט דרמה קומי בריטי משנת 1994 בבימויו של סורי קרישנאמה ובכיכובו של אלברט פיני.
עלילה
אלפרד (אלפי) ביירן הוא רווק ידידותי בגיל העמידה, הומוסקסואל חבוי, חובב תיאטרון, שירה ואמנות, העובד ככרטיסן באוטובוס בדבלין בירת אירלנד ב-1963. אחותו מנסה לשדך לו נשים שונות, אך תשוקתו האמיתית היא מחזותיו של אוסקר ויילד, שאת אחד מהם, "סלומה", הוא מנסה להעלות בתיאטרון חובבים, ומתכנן לערוך את ההצגה בכנסייה המקומית. הוא מנסה לגייס להצגה את רובי, נהג קו האוטובוס הצעיר, בו הוא מאוהב בסתר, ואת אדל - צעירה יפה, שזה עתה עברה מן הכפר אל העיר הגדולה. משיכתו אל האמנות, אשר זוכה לזלזול מצד סביבתו השמרנית, וזהותו המינית, שנותרה חבויה שנים רבות, מביאים לתפנית אשר מאיימת על שגרת חייו.
ביקורת
מבקר הקולנוע האמריקאי, רוג'ר איברט, כתב : "אלפי משוחק על ידי אלברט פיני בעוד אחת מאותן הופעות שבהן פיני נכנס לדמות בנוחות כמו לנעל בית ישנה. אכן, רק הקלות והביטחון של פיני, הופכות את אלפי לאמין ביותר, שכן סיפורו של הסרט הוא יותר מושלם יותר מהמציאות." הוא משבח את התסריט של בארי דוולין השזור באמירות שנונות ומבריקות, אך גורס כי הבמאי לא התייחס מספיק ברצינות לעלילה ולדמויות ולהוציא סצנה אחת, נמנע לגעת בקצוות המחוספסים של נושא הסרט.
דייוויד ארמסטרונג, מבקר הקולנוע של הסן פרנסיסקו אקזמינר, מציין כי בסרטו הארוך הראשון, בוחר הבמאי קרישנאמה לתת לסרט ממד עצוב ומלנכולי. לדעתו, "התפנית הפתאומית שבעלילה בסיום הסרט נראית יותר כמו משאלת לב מאשר כדרמה משכנעת. ... אבל גם אם העלילה הופכת למופרכת, עדיין אפשר להתענג על הביצועים העשירים במשחקו של אלברט פיני.
Cuz I Love You
Cuz I Love You (בעברית: כי אני אוהבת אותך) הוא אלבום האולפן השלישי של הזמרת-יוצרת האמריקאית ליזו. האלבום יצא לאור ב-19 באפריל 2019 על ידי חברות התקליטים אטלנטיק ונייס לייף.
האלבום הגיע למקום הרביעי במצעד הבילבורד 200.
רקע והפקה
האלבום הופק על ידי ליזו, זאיר קואלו, מייק סאבאת', טוביאס וינקורן, דן פרבר, נאט מרקורו, אלון פלדר וריקי ריד. איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לאלבום את תואר הפלטינה על מכירות של למעלה ממיליון עותקים במדינה.
בסמוך לצאתו עלה האלבום לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
ניסים שובל
ניסים שובל (1941 בבולגריה – 1986 בישראל) הוא מלחין, מנצח, פזמונאי ומעבד מוזיקלי ישראלי, ואביה של הזמרת גיתית שובל.
ביוגרפיה
שובל נולד ב-1941, בשלביה המתקדמים של מלחמת העולם השנייה והשואה, בבולגריה עם המופיליה. הוא נשלח יחד עם אחותו ואימו למחנה ריכוז ביוון. בגיל 5, לאחר תום המלחמה, עלה לישראל יחד עם משפחתו. לימים סיפר שכשהיה על ספינת המעפילים נהגו תושבי הארץ לספר לו על טעם התפוזים הישראליים. שובל, שדמיין את התפוז כפרי מלא בקצפת, נחל אכזבה גדולה כשטעם תפוז מר. הוא הגיע לקיבוץ שפיים, והחל לספר את סיפורו לבני הנוער בגילו.
בשנה לא ידועה החל לעבוד ב"קול ישראל". בשנת 1968 הלחין עבור הצמד המוזיקלי אילן ואילנית את הסינגל "הילדים של סיון", שנכלל באלבומם השני, "סביב לעולם". כשנתיים לאחר מכן פורסם "שיהיה מחר" בביצוע אלכסנדרה. הוא הפך לאחד השירים המוכרים ביותר שלה, ואף הגיע בשיאו למקום ה-16 במצעד הפזמונים השבועי של רשת ג'. שובל המשיך לעבוד עם אלכסנדרה גם בהוצאת השיר "לאהוב אותך כרע", שהגיע בשיאו למקום ה-19 ברשת ג'.
אברהם נומה
אברהם נומה (נולד ב-1947) הוא כדורגלן עבר ששיחק בעמדת החלוץ בקבוצת הפועל באר שבע בשנות ה-60 וה-70, איתה זכה בשתי אליפויות. בשנת 1968 זכה בתואר כדורגלן העונה בישראל.
ניסים שובל
ביוגרפיה
בשנת 1981 הלחין עבור עפרה חזה את השיר "העיר מדברת אליך" מתוך האלבום "בוא נדבר". הוא נפטר בהמשך השנה בגיל 45 בערך.
אברהם נומה
ביוגרפיה
נומה החל לשחק כילד בליגות העירוניות מיסודו של אהרון בן יעקב ועלה לשורות הקבוצה הבוגרת ב-1964 בעת שהיה בן 17. ברוב הקריירה שלו שיחק כחלוץ ולעיתים רחוקות שיחק גם בעמדות נוספות כגון קשר ימני.
בעונת המשחקים 1966/1968, גברה קבוצתו של נומה, הפועל באר שבע פעמיים על קבוצת מכבי תל אביב שזכתה באליפות. במשחק השני (משחק חוץ), שנערך לעיני 6000 צופים באצטדיון המכביה בתל אביב ושהסתיים בתוצאה של 0:3 היה זה נומה שפתח במסכת השערים. בסיום עונה זו, שהייתה העונה הארוכה בתולדות הליגה הלאומית הוא זכה בתואר כדורגלן העונה בישראל. שנה לאחר מכן (1968/1969), למרות שקבוצתו החלשה סיימה במקום 14, מקום אחד לפני ירידה לליגה הארצית, הוא סיים במקום הרביעי.
במהלך שנות ה-70 סיים נומה במספר עונות כמלך השערים של הפועל באר שבע. בסיום עונת 1972/1973 הוא הבקיע שלושער במשחק הביתי האחרון לעונה זו, נגד קבוצת מכבי חיפה, שהסתיים בניצחון קבוצתו 2:4. היה שותף לשתי האליפויות בהן זכתה הפועל באר שבע (1974/1975 ו-1975/1976).
במשך כל העונה (1976/1977) שלאחר שתי האליפויות, נעדר נומה בשל פציעה קשה וקבוצתו סיימה במקום 13, מקום אחד לפני ירידה לליגה הארצית.
במהלך עונת 1978/1979 עבר לקבוצת בית"ר באר שבע, ובה סיים את הקריירה.
בסך הכל שיחק נומה 15 עונות במדי הפועל באר שבע והבקיע 64 שערים בליגה העליונה.
נומה בלט במהירותו, בניידותו במחצית הקדמית של המגרש, באתלטיות וביכולת הניתור והנגיחה שלו. נחשב גם כ"שחקן נשמה" שנהג לעיתים להלהיב את האוהדים ולעיתים להתעמת עם חבריו על המגרש ואף עם אוהדים שהקניטו אותו.
קבוצתיים
הפועל באר שבע
הודא שעראווי
הודא שעראווי (בערבית: هدى شعراوي, תעתיק מדויק: הדא שעראוי; 23 ביוני 1879 - 12 בדצמבר 1947) הייתה מנהיגה פמיניסטית מצרית. מעמדה כחלוצה ופורצת דרך במאבק למען מעמד הנשים במצרים ובמדינות ערב הביא לכך שהוענק לה התואר "אם הפמיניזם" והיא נחשבת לאחת מהנשים הבולטות במהפכה הפוליטית והפמיניסטית של המאה ה-19 במצרים.
שעראווי החילונית עמדה בראש תנועת הנשים המוסלמיות שקראו להסרת הרעלה, נלחמה למען שחרור לאומי ונאבקה בקולוניאליזם הבריטי במצרים.
חייה האישיים
שמה המקורי של הודא שעראווי הוא נור אלהודא מוחמד סולטאן (בערבית: نور الهدى محمد سلطان). היא נולדה בשנת 1879 בעיר אל-מיניה שבמצרים למשפחה אמידה. אביה היה מוחמד סולטאן באשא, יו"ר הפרלמנט המצרי הראשון. הוא נפטר בעת ששעראווי הייתה בת 5. בצעירותה למדה את הקוראן בעל פה.
כאשר שעראווי הייתה בת 13, היא נישאה לבן דודתה, עלי שעראווי, שהיה מבוגר ממנה ב-40 שנה ונשוי לאישה אחרת. שעראווי התנתה את הסכמתה לנישואין בכך שהוא יתגרש מאשתו הראשונה ושהזוג יתגורר בקהיר. עלי שעראווי היה מבין מנהיגי המהפכה של המאה ה-19 במצרים, ופעילותו הפוליטית השפיעה רבות על הודא שעראווי ומילאה תפקיד מרכזי בעיצוב אישיותה הציבורית.
פעילותה החברתית והפוליטית
בשנת 1895 החלה שעראווי את פעילותה החברתית כאשר השתתפה בוועדה לגיוס כספים והקמת אגודת צדקה. בשנת 1907 קראה שעראווי לנשים לתרום להקמת עמותה לטיפול בילדים אך הממשלה הפסיקה פרויקט זה.
בשנת 1908 ביקשה הסופרת הצרפתית מרגרט קליימן משעראווי להרצות בעניין הנשים המצריות באוניברסיטה המצרית. באותה שנה שעראווי הקימה את הארגון הנשי הראשון בתולדות מצרים. ארגון זה התמקד בהקניית ידע ומיומנויות מעשיים לנשים במצרים.
בשנת 1910 הקימה שעראווי בית ספר לבנות שהתמקד בהוראת נושאים אקדמיים, פרויקט זה בוצע כחלק מפרויקט של שעראווי, שהוקם ביוזמת הנסיכה עין אלחיאא לטיפול בילדים חולים במחלת הכולרה.
בשנת 1914 סייעה שעראווי לייסד את "איחוד הנשים המצריות המשכילות" ועמותת "האישה החדשה" בתמיכת הנסיכה עין אלחיאא והנסיכה אמינה חלים.
פעילותה החברתית של שעראווי, שהוקפאה בשל מלחמת העולם הראשונה, חודשה והפכה לפעילות פוליטית בשנת 1919 כאשר שעראווי עמדה בראש הפגנת נשים אנטי-בריטית. הפגנה זו נחשבת להפגנת הנשים הראשונה בתולדות מצרים ואף בתולדות העולם הערבי, אשר נערכה לאות הבעת תמיכה אקטיבית במאבק הלאומי המצרי נגד הכיבוש הבריטי.
בשנת 1920 החלה שעראווי לכהן כיו"ר המועצה המרכזית לנשים של מפלגת הוופד. במסגרת זו הגישה בהמשך לפרלמנט המצרי רשימה של דרישות לקידום מעמד הנשים במצרים.