cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בוב קרומפטון
קריירת אימון
ב-16 במרץ 1941 נפטר קרומפטון כתוצאה מהתקף לב. הוא הלך לעולמו זמן קצר לאחר שבלקברן, אותה עוד אימן באותו הזמן, ניצחה 3-2 את ברנלי.
בשנת 2015 נבחר להיכנס להיכל התהילה של הכדורגל האנגלי.
יחסי גרמניה–קוסובו
יחסי גרמניה–קוסובו הם יחסי החוץ בין גרמניה לבין קוסובו. קוסובו הכריזה על עצמאותה מסרביה ב-17 בפברואר 2008, וגרמניה הכירה בה ב-20 בפברואר אותה שנה.
גרמניה היא התורמת השנייה בגודלה לקוסובו אחרי ארצות הברית.
פרשיית ה-BND
ב-19 בנובמבר 2008 שלושה סוכנים של בונדסנכרייכטנדינסט נעצרו בקוסובו, והואשמו במעורבות בפיצוץ חמישה ימים קודם לכן. התקשורת הגרמנית העריכה כי המעצר הזה נועד להוות סוג של עונש ל-BND, אשר בשנת 2005 העריך כי ראש הממשלה האשים טאצ'י היה מעורב ברשת המאפיה הקוסובו-אלבנית. למרות שמשטרת קוסובו טענה כי יש בידה וידאו וראיות להוכיח את מעורבותם של שלושת הסוכנים (אשר מעולם לא הוצגו לציבור), הם שוחררו ב-28 בנובמבר 2008. קבוצה לא ידועה בשם צבא הרפובליקה של קוסובו נטל אחריות על הפיגוע.
יחסים ביטחוניים
גרמניה השתתפו בהפצצות יוגוסלביה בשנת 1999, אשר הביאה להקמת כוח האו"ם בקוסובו, ובסופו של דבר לעצמאותה. לגרמניה יש כיום 2,350 חיילים המשרתים בקוסובו כשומרי שלום כחלק מכוח קוסובו של נאט"ו, לעומת 8,500 חיילים גרמנים שהיו בתחילה.
גרמניה שלחה 600 חיילים לשרת בקוסובו כחלק מEULEX; המהווה כוח שיטור אזרחי של האיחוד האירופי בקוסובו.
יחסים דיפלומטיים
גרמניה מחזיקה בקוסובו שגרירות בפרישטינה. מאידך, קוסובו מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין ו-2 קונסוליות בפרנקפורט ושטוטגרט.
חצקל איש כסית
יחזקאל ויינשטיין, היה ידוע כמייסד ובעלים של בית הקפה התל אביבי "כסית", ואימץ שם זה לשם משפחתו, ונקרא החל משנות החמישים חַצְקֵל איש כסית (17 בינואר 1905 – 29 בדצמבר 1979).
ביוגרפיה
חצקל נולד בעיירה ריישא שבגליציה המזרחית (אז בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית וכיום נמצאת העיר בתחומי פולין). מנעוריו נקט עמדה ציונית והיה פעיל ב"תנועת החלוץ" בקבוצת בורוכוב. עלה לארץ ישראל בשנת 1929, כשהיה בן 21, ונטל חלק בייבוש ביצות כבארה. עבר להתגורר בתל אביב והחל לעבוד כשוטף-כלים, טבח, ומלצר, אז הכיר את אשתו לעתיד, לאה. לאחר שצבר ניסיון בתחום, פתח את "מועדון המלצרים" ברחוב נס ציונה, ובמהלך 1931, שימש תקופה קצרה מנהלו של "קפה הוברמן" בטיילת תל אביב הישנה.
בשנת 1935, ייסד ברחוב בן-יהודה 59, יחד עם אילונה מרדכוביץ וליובה, את בית הקפה "כסית", שלאחר התפרקות השותפות, עבר חצקל לרחוב דיזנגוף 117, והקים את בית הקפה החדש בעל אותו שם,  "כסית". בית הקפה הפך במהרה למרכז הבוהמה של תל אביב, ומשך אליו אנשי-רוח ואמנים רבים כנתן אלתרמן, אברהם שלונסקי, לאה גולדברג, חיים גורי, משה שמיר, חנה רובינא, אלכסנדר פן, יוסף זריצקי, חיים חפר, אורי ליפשיץ, אורי זוהר, שמוליק קראוס, ג'וזי כץ, ואריק איינשטיין. איש כסית היה אחראי על הסעדת הפמליה של בן-גוריון במהלך ביקורו השלישי של הלה בנגב ובאילת ביוני 1949. בן-גוריון אף הודה לו בכתב על כך. חצקל איש כסית היה ידוע כאיש נדיב מאוד והאכיל שחקנים ואמנים רבים ללא תשלום. דמותו הייתה דומיננטית בבית הקפה ובאי המקום תיעדו אותו בשירים, סיפורים, ציורים ותצלומים רבים. בתקופה זו דבק בו הכינוי "חצקל". עם פתיחת בית הקפה ישב חצקל עם אברהם שלונסקי, בתקופה בה עברתו כולם את שמם, והפכו את "ויינשטיין" (בלועזית אבן יין) לשם "איש כסית" וקראו לבית הקפה "כסית". מקורה של המילה כסית היא מפירושי המקרא (ילקוט שמעוני רמז ת"נ על ישעיהו מ"א), "כסיתא" זה אלמוג אדום, ומתאימה לשם משפחה אלמוג- אבן, אדום - יין.
חצקל מופיע גם בשירו של אריק איינשטיין, 'יושב בסן פרנסיסקו על המים' ("פתאום אני רוצה לחזור הביתה חזרה אל הבִּיצה, לשבת בכסית ולצחוק עם משה ועם חצקל"), וגם בשירם של יענקל'ה רוטבליט ושמוליק קראוס 'איך עושים תקליט', המתרחש בבית הקפה ("יבי ושמוליק ישבו אצל חצקל כסית").
עם פטירתו, בשנת 1979, החליט ראש עיריית תל אביב, שלמה להט, לערוך לו טקס הלוויה רשמי. במהלך הטקס, נחסם כל רחוב דיזנגוף לתנועה ואת ארונו נשא משמר כבוד אל תוך בית הקפה "כסית", בו נקראו עליו הספדים מפי עמיקם גורביץ ומשה ברנשטיין. לאחר מכן יצא מסע הלוויה בהשתתפות אלפים מתושבי תל אביב אל בית העלמין קריית שאול. על קברו נשא השחקן היידי המפורסם שמעון דז'יגאן הספד ביידיש.
הוא הותיר אחריו את רעייתו לאה ושני ילדיהם משה איש כסית וצביה ליטמן, שהמשיכו לנהל את בית הקפה. לאחר פטירתם של שני ילדיו, ניהלו את בית הקפה אשתו לאה איש כסית וחתנה זאב ליטמן. משנת 1996 עד שנת 2001 התנהל מאבק משפטי על בית הקפה בין זאב ליטמן לבין בעלי המקום, שהשכירו לחצקל בשכירות מוגנת, בתקופה זו כבר לא הייתה לאה מעורבת בענייני בית הקפה. לאה נפטרה ב-9 בפברואר 2011, בגיל 101.
דוד קזרשווילי
דוד קזרשווילי (בגאורגית: დავით კეზერაშვილი, דַווית קֶ'זֶרַשווילי; ) הוא פוליטיקאי גאורגי יהודי (התנועה הלאומית - דמוקרטים). מפברואר 2004 ועד לנובמבר 2006 הוא היה ראש המשטרה הפיננסית במשרד האוצר, שזה עתה הוקמה. החל בנובמבר 2006 ועד דצמבר 2008 היה שר ההגנה של גאורגיה.
חייו
קזרשווילי נולד בטביליסי, היגר לרוסיה ובשנת 1992 עלה לישראל והתגורר עם סבתו בקרית בן-גוריון בחולון ולמד בתיכון קוגל. לאחר כשנה וחצי עזב את ישראל וחזר לגאורגיה. בשנת 1995 למד משפטים ויחסים בינלאומיים באוניברסיטה הממלכתית של טביליסי, ובשנת 1999 סיים את חוק לימודיו. בשנת 2001 הוא הועסק במשרד המשפטים הגאורגי כעוזרו של מיכאיל סאקשווילי, שעזר לו מאוחר יותר להגיע לתפקיד ראש מועצת עיריית טביליסי.
לאחר מכן עבר קזרשווילי לשמש כשר האוצר של גאורגיה (בשנים 2004-2006), שכלל את התפקיד של ראש המשטרה לפשעים פיננסיים. ב-11 בנובמבר 2006, בגיל 28, הוא מונה לשר ההגנה של גאורגיה, כשהוא מחליף את איראקלי אוכרואשווילי (ირაკლი ოქრუაშვილი).
במסגרת השינויים שבוצעו בצמרת הממשלה בעקבות התבוסה הגאורגית במלחמה נגד רוסיה, באוגוסט 2008, פוטר קזרשווילי, ב-15 בדצמבר, מתפקידו יחד עם שרת החוץ אקה טקשלאשווילי ושר החינוך. מחליפו הזמני של קזרשווילי היה סגנו בּאתוּ כּוּתֶליָה (ბათუ ქუთელია). ב-9 בדצמבר של אותה שנה מונה ואסיל סיחארולידזה כשר ההגנה של גאורגיה.
עמדות פוליטיות
קזרשווילי הוא חבר התנועה הלאומית הדמוקרטית, והשתתף בבחירות 2002 כחבר המפלגה. הוא חבר קרוב של נשיא גאורגיה מיכאיל סאקשווילי. אחד ממכריו, שלווה נתלאשווילי, ממפלגת העבודה הגאורגית, טען כנגד מינויו לתפקיד, כי מעולם לא שירת בצבא הגאורגי. כמו כן, היו טענות למדיניות נוקשה שלו בתפקידו כראש המשטרה הפיננסית.
התלכדות מדיה
התלכדות מדיה הוא מונח המתאר תהליך של כינוס והתמזגות בין מדיה מסורתית: עיתון, רדיו וטלוויזיה עם מדיה חדשה: מחשב, אינטרנט וטלפון חכם. בתהליך ההתלכדות מדיום אחד מקבל מאפיינים של מדיום אחר. המונח הוגדר על ידי הנרי ג'נקינס בספרו "Convergence culture: where old and new media collide", המתאר את האופן בו נצרכים אמצעי תקשורת בתחילת המאה ה-21. ההתלכדות מחולקת לשני חלקים: התלכדות תכנים והתלכדות טכנולוגית.
התלכדות טכנולוגית
התפתחות הטכנולוגיה בעשורים האחרונים מאפשרת לבצע שימוש מגוון באמצעי התקשורת כך שהיחסים שהיו בין מדיום לשימוש בו נשחקים והמדיום משמש למספר פונקציות שונות. ההתלכדות השימושים מגדילה את טווח האפשרויות של יצרני המדיה. מצד אחד ישנו ריבוי של טכנולוגיות המאפשרות שימושים רבים ומגוונים כמו DVD, טלפון, פקס, טלוויזיה, אינטרנט, אפליקציות סלולריות. מנגד ישנו תהליך לצמצום שימושים למכשירים יחיד.
דוגמאות:
קיימת תאוריה כי בעתיד הקרוב צריכת המדיה תבוצע דרך אמצעי יחיד – קופסה שחורה (Black Box). אולם, הועלו מספר בעיות הנוגעות לתאוריה זו. עד כה, פיתוח של קופסאות שחורות, לרוב ננטש. אנשים ממשיכים לעשות שימוש במכשירים רבים אשר יכולים לבצע את אותה משימה במקום להקדיש לכל מכשיר משימה ייעודית.
התלכדות תכנים
ג'נקינס קובע כי ההתלכדות היא זרימת התוכן על פני אמצעי מדיה מרובים, שיתוף פעולה בין מספר רב של תעשיות מדיה, והתנהגות הנדידה של קהל התקשורת. התלכדות מדיה היא לא רק שינוי טכנולוגי או תהליך טכנולוגי, משמעותה גם שינויים בתוך פרדיגמות תעשייתיות, תרבותיות וחברתיות המעודדות את הצרכן לחפש מידע חדש. התלכדות היא האופן שבו צרכנים מתקשרים עם צרכנים אחרים ברמה חברתית ומשתמשים באמצעי המדיה השונים על מנת ליצור חוויות חדשות, צורות חדשות של מדיה ותוכן שמחבר אותנו מבחינה חברתית, ולא רק לצרכנים אחרים, אלא גם לתאגידים המפיקים תקשורת בדרכים שלא היו נגישות בעבר.
על פי ג'נקינס, אנו נכנסים לעידן בו המדיה תהיה בכל מקום ואנו נשתמש בכל צורות המדיה ביחסים אחד עם השני.
ההיבט התרבותי
התלכדות מדיה היא תאוריה המאפשרת לנו לזהות מקומות בהם יש מתח ומתרחש שינוי שיעצב את הסביבה התקשורתית בעשורים הבאים. זהו לא רק שינוי טכנולוגי, אלא שינוי במערכות היחסים בין טכנולוגיות הקיימות, תעשיות, שווקים, ז'אנרים וקהל. זהו תהליך ולא נקודת סיום.
נכון לעכשיו השינוי התרבותי, המאבק המשפטי ותהליכי מיזוג כלכלי, שמאיצים את התלכדות המדיה, מקדמים מעברים ושינויים בתשתית הטכנולוגית. הדרך שבה המעברים יבוצעו תקבע את מאזן העוצמה בעידן המדיה החדש הזה.
קצב ההתלכדות לא יהיה אחיד בתרבות נתונה; אלה בעלי האוריינות הטכנולוגיות יאמצו אותה מוקדם ושאר האוכלוסייה תתאמץ להדביק אותם. הקצב יהיה שונה גם בין מדינות.
התלכדות היא מעבר לעוד הזדמנות לתאגידים. היא מייצגת עיצוב מחדש של כוחה של המדיה, האסתטיקה שלה וכלכלת התקשורת.
התלכדות היא תהליך המתבצע הן מלמעלה למטה - מונע על ידי התאגידים והן מלמטה למעלה – מונע על ידי הצרכנים. חברות תקשורת לומדות איך להאיץ את זרימת התוכן בערוצים השונים כדי להגדיל את אפשרויות ההכנסה, להרחיב את השווקים ולחזק את המחויבות של הצופים. הלקוחות במקביל לומדים כיצד לעשות שימוש בטכנולוגיות המדיה השונות כדי לשלוט בזרימת המדיה ולתקשר עם משתמשים אחרים. הם נלחמים למען הזכות להשתתף בצורה נרחבת יותר בתרבות שלהם, לשלוט בזרימת המדיה בחייהם ולדבר חזרה אל תקשורת ההמונים. לעיתים שני הכוחות הללו מעודדים זה את זה ויוצרים מערכת יחסים קרובה ומתגמלת בין היצרנים והצרכנים. ולפעמים, שני הכוחות הללו במלחמה ובמאבק שיגדיר מחדש את התרבות.
התלכדות מדיה מניעה תהליכים שעשויים להיות חיוביים וגם יצרני המדיה וגם הצרכנים מפיקים מהם תועלת, אולם הם עשויים להיות בלתי צפויים. כך לדוגמה, תלמיד תיכון אמריקאי ממוצא פיליפני יצר קולאז' בעזרת פוטושופ של הדמות מרחוב סומסום "בנץ" יחד עם אוסמה בן לאדן, כחלק מסדרת התמונות ההומוריסטית "בנץ הוא רשע", שהעלה לעמוד הבית שלו. תמונה זו הועתקה על ידי מוציא לאור בבנגלדש, שלא הכיר את הדמויות מהסדרה רחוב סומסום, משום ששם התוכנית משודרת לאחר לוקליזציה של התכנים. על כן, התמונה הודפסה על פוסטרים, שלטים וחולצות לצורך הפגנה אנטי-אמריקאית. תמונות מההפגנה שודרו ב CNN והביאו לכך שהיוצרים של רחוב סומסום איימו בנקיטת אמצעים משפטיים. במקביל, גולשים אחרים התחילו ליצור אתרים ובהם הם מקשרים בין דמויות אחרות ברחוב סומסום לפעילות טרור. ג'נקינס מביא את הסיפור הזה כמשל למערכת היחסים בין התלכדות המדיה, תרבות משתתפת ואינטליגנציה קולקטיבית. במקרה הזה נוצרה התנגשות בין אמצעי המדיה השונים ונוצרה התנתקות טוטאלית מכוונתו המקורית של יוצר התמונה – לשעשוע בלבד.
בשבילי אתם מתים
בשבילי אתם מתים (באנגלית: Dead to Me) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת קומדיה שחורה שנוצרה על ידי היוצרת ליז פלדמן ועלתה לשידור בכל הפלטפורמות של נטפליקס ב-3 במאי 2019. עם עלייתה לשידור, הסדרה זכתה לביקורות חיוביות. ב-3 ביוני 2019, נטפליקס חידשה את הסדרה לעונה שנייה, שעלתה לשידור ב-8 במאי 2020.
ביולי 2020 חודשה הסדרה לעונה שלישית ואחרונה, אשר החלה להצטלם במאי 2021 ועלתה לשידור ב-17 בנובמבר 2022.
תקציר העלילה
הסדרה מספרת על קשר חברות שנרקם בין ג'ן, אלמנה מתוחה וחמת-מזג שבעלה זה עתה נהרג בתאונת פגע וברח, לבין ג'ודי, אישה המסתירה ממנה סוד מזעזע.
פיתוח
ב-5 באפריל 2018, הוכרז שנטפליקס הזמינה מהפקת הסדרה עונה ראשונה בת עשרה פרקים. הסדרה נוצרה על ידי ליז פלדמן, שגם כתבה חלק מהסדרה והפיקה אותה לצדם של ויל פרל, אדם מקיי וג'סיקה אלבוים. חברות ההפקה "Gloria Sanchez Productions" ו-"CBS Television Studios" היו אמונות על הפקת הסדרה. ב-2 בנובמבר 2018, נמסר כי הבמאית איימי יורק רובין תביים את שני הפרקים של הסדרה.
ב-1 באפריל 2019, הוכרז שהסדרה תעלה לשידור ב-3 במאי 2019.
ליהוק
ב-11 ביולי 2018, הוכרז שכריסטינה אפלגייט לוהקה לאחת משתי הדמויות הראשיות של הסדרה. ב-3 באוגוסט 2018, דווח כי לינדה קרדליני הוטלה לתפקיד הדמות הראשית השנייה של הסדרה. שבוע לאחר מכן, הוכרז שמקס ג'נקינס ולוק רוסלר לוהקו לצוות השחקנים הראשי. ב -12 בספטמבר 2018, נמסר שג'יימס מרסדן ואדוארד אסנר לוהקו לצוות השחקנים. באוקטובר 2018, פורסם שסאם מקארתי הצטרף לצוות השחקנים הראשי ושדיאנה מריה ריבה לוהקה לתפקיד משני.
שיווק
ב-1 באפריל 2019, הטריילר הרשמי עבור הסדרה הופץ.
ביקורת
באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", אחוז הביקורות החיוביות על הסדרה עומד על 87%, על בסיס 38 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 6.51/10. בקונצנזוס הביקורתי של האתר נכתב: "בשבילי אתם מתים לא תמיד מספק את ההומור המקאברי שהיא מבטיחה, אך הצמד הנוצץ של כריסטינה אפלגייט ולינדה קרדליני מרוממת את הסדרה מעל ההיבטים הבולטים שלה - מציעה מערכת יחסים מרגשת ומעוצבת מאוד על ידי צער הדדי". באתר "Metacritic", הסדרה זכתה לציון ממוצע משוקלל של 68 מתוך 100, על בסיס 20 ביקורות, דבר המרמז על "ביקורות חיוביות בדרך כלל".
קישורים חיצוניים
ביקורות
תבערה (אתר מקראי)
תבערה הוא אתר מקראי, סמוך להר סיני, בו שהו עם ישראל בעת התרחשות חטא המתאוננים ועונשו. המקום נזכר בשני מקומות בתורה. שמו נגזר מהאש שבערה ופגעה בעם שבקצה המחנה כעונש על תלונה של עם ישראל על ה' (במהותה לא נתבארה במפורש בכתוב). על פי פשט הפסוקים, ולדעת פרשנים רבים, תבערה הוא מקום שונה מקברות התאווה, המוזכר בתורה בסמוך לסיפור חטא המתאוננים, כחלק מחטא המתאווים. אולם יש הרואים בשני שמות אלו תיאורים שונים לאותו המקום, שכל אחד מהם מתאר את אותו המאורע משתי זוויות ראייה שונות.
חטא המתאוננים
על פי המסופר בפרשת בהעלותך שבספר במדבר, לאחר שעזבו עם ישראל את הר סיני ונדדו שלושה ימים במדבר בחיפוש אחר מקום מנוחה, החלו עם ישראל להתאונן על מצבם. פשר ההתאוננות לא התבאר בכתוב, וניתנו לה כמה הסברים בפרשנים, כאשר ההסבר הרווח הוא שההתאוננות הייתה על טורח הדרך, שהחלו ללכת בה לאחר כמעט שנה של חנייה במקום אחד:. לנוכח כפיות הטובה של העם כעס עליהם ה' והענישם באש שפרצה בקצה המחנה וכילתה בעם ישראל. בראותם זאת נזעקו העם והתחננו אל משה שיתפלל אל ה' שהאש תשקע. משה נעתר לבקשתם, התפלל אל ה', ואכן האש כבתה. בעקבות מאורע זה קרא משה את שם המקום 'תבערה'.
רובין שארמה
חייו
רובין, בן להורים ממוצא הודי (אמו מניירובי), היגר עימם לקנדה כשהיה בן שנה. הוא למד משפטים באוניברסיטת דלהאוסי, אשר בהליפקס, נובה סקוטיה. עבד כעורך דין, ואף רכש תואר שני במשפטים, עד שמאס במקצוע ובאורח החיים של עריכת דין והחליט להתמסר לכתיבה.
שארמה הפך למומחה בנושאי מודעות עצמית וניהול, והתפרסם במיוחד בזכות ספרו "הנזיר שמכר את הפרארי שלו" שהפך לרב מכר בינלאומי. אחר כך פרסם ספרים רבים נוספים.
ספריו של רובין שארמה על מנהיגות וביצועים בעבודה מכרו למעלה מ-15 מיליון עותקים ביותר מ 75 מדינות.
קרן רובין שארמה לילדים (RSFC) היא קרן צדקה רשומה שהוקמה על ידי רובין שארמה. הקרן מגייסת כספים מרחבי העולם ותורמת אותם למטרות של ילדים.
כיום הוא עומד בראש "שארמה, הארגון הבינלאומי למנהיגות" בטורונטו. שארמה ביקר בישראל פעמיים, ב-2003 וב-2009, וספריו זכו להצלחה שם. שארמה הוא אב לשני ילדים, קולבי וביאנקה.
בסקר עצמאי שנערך בקרב למעלה מ-22,000 אנשי עסקים, רובין מדורג בקבוצת חמשת גורמי ההנהגה המובילים בעולם, יחד עם ג'ק וולש, ג'ים קולינס וג'ון מקסוול. (מקור: leadergurus.net)
במסגרת פועלו, נפגש רובין עם מנהיגים רבים בעולם כולל דזמונד טוטו, שמעון פרס והעניק ראיונות ברשתות שידור גדולות כגון CNN ורשות השידור הקנדית (CBC).
יטברק, קיסר אתיופיה
יטברק היה קיסר אתיופיה וחבר בשושלת זאגווה. על פי טאדסה טמרת הוא היה בנו של הקיסר לליבלה.
על פי מספר מסורות יטברק הוכתר לקיסר אתיופיה לאחר אביו הקיסר לליבלה למרות שבן דודו נאקוטו לאב היה יורש העצר. ההיסטוריון האתיופי טאדסה טמרת גורס שהמסורת הזאת מבוססת על מספר אירועים, ומספרת שיטברק נלחם על הכתר כנגד נאקוטו לאב ולאחר מאבק מתמשך מונה לקיסר אתיופיה.
טאדסה טמרת טוען גם שיטברק הוא הקיסר אשר מוזכר במסורת האתיופית בשם זא-ילמאקנאן ("הלא ידוע, האחד המוסתר") הקיסר שאותו הרג הקיסר יקונו אמלאק. טאדסה טמרת כותב עוד שהמסורת לא רצתה שידעו שהרגו את אותו הקיסר ולכן ניתן לו שם הסתר.
המערה הכחולה
המערה הכחולה היא מערה באי קאפרי השייך לאיטליה. המערה נראית כאולם גדול שגובהו כארבע קומות. הכניסה לתוכה אפשרית רק מן הים ועל ידי סירה, דרך קשת אבן שגובהה פחות ממטר. את המערה כרו גלי הים בתוך אבן הגיר והיא מלאה מחציתה מים כתוצאה משקיעתה של אדמת החוף. שמה של המערה ניתן לה בשל האור הכחול המציף את חללה. בימי עבר הייתה המערה משמשת כמקום רחצה לעשירי רומא. המעברים התת-קרקעיים המובילים אליה אטומים בחלקם ונראה שבעבר היוו חלק ממערכת מחילות תת-קרקעית.
כפר טרומן
היסטוריה
המושב נוסד בשנת 1949, בידי חיילים משוחררים יוצאי הפלמ"ח מחטיבת הראל, על אדמות הכפר הערבי הנטוש בית נבאלא. הגישה למושב מתבצעת דרך כביש 453 המחבר בין נמל התעופה בן-גוריון למועצה המקומית שוהם. מדרום למושב שוכן המושב חדיד.
שמו הקודם של היישוב בתחילתו היה "בני הראל".
חינוך
בכפר פועל פעוטון, שני גנים ושני בתי ספר יסודיים.
יחסי אסטוניה–רוסיה
היחסים בין אסטוניה לרוסיה קיימים כבר מאות שנים, וחלק גדול מהתקופות שלטה רוסיה באסטוניה.
ליידי גודייבה
ליידי גודייבה (מאנגלית עתיקה: Godgifu - "מתת אל"; נפטרה בין 1067 ל-1086) הייתה אצילה אנגלו-סקסית בת המאה ה-11, אשר התפרסמה בשל אגדת עם אשר נקשרה בשמה ולפיה רכבה עירומה ברחובות העיר קובנטרי על מנת לשכנע את בעלה, שליט העיר, להקל בעול המיסים אשר הטיל על נתיניו.
יחסי אסטוניה–רוסיה
נסיכות מוסקבה
האסטונים היו מהעמים האחרונים באירופה שהוטבלו לנצרות. בשנת 1193 קרא האפיפיור סלסטינוס השלישי לעריכת מסע צלב נגד הפגאניזם בצפון-אירופה. לאורך תקופה ארוכה ניהלו השבטים האסטונים מלחמות נגד צלבנים אשר ניסו לנצרם בכוח הזרוע. צלבנים גרמנים הקימו את מבצר ריגה בלטביה המודרנית, והחלו לפשוט על אסטוניה בעזרת שבטים לטבים. השבטים האסטונים התנגדו להתקפות, ולעיתים אף הצליחו לתקוף שטחים נוצריים. מאוחר יותר, צפון אסטוניה נכבש על ידי צלבנים דנים, ובשנת 1227, מסדר צלבני גרמני הביס את אחרון כיסי ההתנגדות האסטונים. לאחר הכיבוש, האסטונים נוצרו ואיבדו את עצמאותם; ניסיונות לשמר את העצמאות דוכאו, ואסטוניה חולקה בין המסדר הליבוני, בישופות טאלין ובישופות אוסל-וויק. אסטוניה הצפונית הייתה תחת כיבוש דנמרק עד 1346, ולאחר מכן אסטוניה נשלטה על ידי ברונים גרמניים.
בשנת 1343, החלו תושבי צפון אסטוניה והאי סארמאה במרד שכונה התקוממות ליל ג'ורג' הקדוש (Jüriöö ülestõus) נגד ברונים גרמניים שהשתלטו על המדינה. המרד דוכא בידי אבירי המסדר הטבטוני ונכשל. כתוצאה מן המרד נחלשו הדנים בצפון אסטוניה והמלך ולדמר הרביעי מכר את נחלות הדנים באסטוניה למסדר הטבטוני בשנת 1346. למרות ניסיונות רבים למרוד, פשיטות רוסיות שזכו להצלחה בשנת 1481 ובשנת 1558, הברונים הגרמנים המקומיים המשיכו לשלוט באסטוניה.
ליידי גודייבה
הדמות ההיסטורית
ליידי גודייבה הייתה אשתו של לאופריק, רוזן מרסיה. ככל הנראה נישאה לו לאחר שהתאלמנה מבעלה הראשון. ליאופריק וגודייבה היו מאמינים אדוקים אשר תרמו רבות לבניית מוסדות דת. הידוע מכולם הוא המנזר הבנדיקטיני בעירם קובנטרי, אך בנוסף אליו מימנו ככל הנראה גם את בניית המנזרים בווסטר, בלינקולנשייר ובערים נוספות באזור. על פי המסופר, תרמה ליידי גודייבה מספר רב של תכשיטי זהב וכסף מרכושה הפרטי, לעיטור פסלי קדושים נוצריים בקתדרלות השונות בקובנטרי ואף לכנסיית סנט פול בלונדון.
יחסי אסטוניה–רוסיה
רוסיה הצארית
בשנת 1561, אסטוניה הצפונית נמסרה לשליטה שוודית, בעקבות מלחמת ליבוניה, אולם כעבור 12 שנים חזרה רוסיה הצארית וכבשה אותה במהלך המלחמה הרוסית-שוודית (1590–1595). בשנת 1625, אסטוניה היבשתית כולה הייתה תחת שליטת שוודיה, ובשנת 1721 הביסה רוסיה את שוודיה במלחמת הצפון הגדולה, ובעקבות כך עברה אסטוניה לשליטת האימפריה הרוסית.
ליידי גודייבה
הדמות ההיסטורית
ליידי גודייבה ובעלה נחשבו בין גדולי התורמים האנגלו-סקסיים בתקופת הזמן שלפני הכיבוש הנורמני של בריטניה. לאחר הכיבוש נבזזו התכשיטים והועברו על ידי הבישופים הנורמניים לארצם או הותכו. לאחר מותו של בעלה בשנת 1057 המשיכה גודייבה לחיות מספר שנים נוספות תחת הכיבוש הנורמני. היא מוזכרת כאחת האנגלו-סקסיות הבודדות, וכאישה היחידה אשר החזיקה בבעלותה אדמות בתקופה שלאחר הכיבוש. כאשר בוצע סקר המדידות הגדול של 1086 היא כבר לא הייתה בין החיים, אבל אדמותיה לשעבר מוזכרות בסקר, אם כי הן כבר היו בידיים אחרות. מכאן שגודייבה מתה בין 1066 ל-1086.
סיפור האגדה
על פי האגדה המפורסמת, ריחמה ליידי גודייבה על תושבי עירה קובנטרי, אשר נאנקו תחת עול המיסים הכבד שהוטל עליהם בידי בעלה. כל פניותיה אליו להקל על התושבים נענו על ידיו בשלילה. למרות זאת, ולאחר הפצרות רבות מצידה, החליט כי יהיה מוכן להיענות לבקשתה, ובתנאי כי תסכים לרכוב עירומה על סוס ברחובות העיר.
יחסי אסטוניה–רוסיה
האימפריה הרוסית
בעקבות מהפכת 1905 שפרצה ברוסיה, קראו האסטונים לחופש העיתונות והקמת פרלמנט, לזכות הצבעה ולאוטונומיה לאומית. התוצאות היו צנועות, אך היציבות המתוחה שגברה בין 1905 ל-1917 סייעה לקידום עצמאות כלשהי לחבל האסטוני.
עם התמוטטות האימפריה הרוסית במלחמת העולם הראשונה, העניקה ממשלת מעבר הדמוקרטית של רוסיה אוטונומיה לאומית לאסטוניה. הוקם בית-מחוקקים, אשר אולץ במהרה לרדת למחתרת לאחר מהפכת אוקטובר ברוסיה ותפיסת השלטון באסטוניה על ידי הקומוניסטים. ועדת הבוגרים של בית המחוקקים הכריזה על רפובליקת אסטוניה העצמאית ב-24 בפברואר 1918, אולם ביום המחרת נכבשה טאלין בידי צבא גרמניה הקיסרי. לאחר תבוסת גרמניה במלחמת העולם הראשונה ונסיגת צבאה מאסטוניה נטלה ב-11 בנובמבר 1918 הממשלה הזמנית מחדש את השליטה במדינה ובעקבותיה גם הפרלמנט. ב-28 בנובמבר פלשו הבולשביקים לשטחה של המדינה הצעירה ובכך פרצה מלחמת העצמאות האסטונית. במרץ 1919 הצליח צבא אסטוניה המתארגן, שמנה כ-75,000 חיילים, להדוף את הצבא האדום אל מחוץ לגבולות אסטוניה. באפריל 1919 התארגנה האספה המכוננת (Asutav Kogu) ושימשה בתפקידה עד דצמבר 1920. ב-2 בפברואר 1920, נחתם חוזה טארטו על ידי רפובליקת אסטוניה ורוסיה הבולשביקית, בו ויתרה רוסיה על דרישותיה מאסטוניה והכירה בעצמאותה.
ליידי גודייבה
סיפור האגדה
להפתעתו של לאופריק, הסכימה ליידי גודייבה האדוקה בדתה להצעה, ויצאה לרכיבה כשהיא עירומה ברחובות העיר, לאחר צו שהוצא לתושבים בידי בעלה המחייב אותם להסתגר בבתים בכל אותו הזמן. על פי האגדה, אדם שהציץ בה (טום המציצן, Peeping Tom) הפך עיוור, אך הרוזן עמד בהבטחתו והפחית את עול המיסים מן התושבים.
ישנן גרסאות שונות לסיפור האגדה ולפיו אנשי העיר דווקא כן התאספו ברחובות כדי לצפות ברוכבת העירומה, או גרסה לפיה הייתה זו בחירתם של אנשי העיר להסתגר בבתיהם כדי לא לבייש את הגבירה, אשר הקריבה את הקרבן הזה עבורם, או גרסה נוספת ולפיה הייתה גודייבה לבושה במעין בגדים תחתונים או שקופים חלקית ולא עירומה לחלוטין. על פי גרסה אחרת הכוונה היא שגודייבה רכבה ללא תכשיטיה, ובניגוד למעמדה הרם הייתה למעשה "עירומה". גרסה מקובלת טוענת שנעשה לה נס ושיערה התארך כך שכיסה על מערומיה.
יחסי אסטוניה–רוסיה
אסטוניה העצמאית בין שתי מלחמות העולם
העצמאות האסטונית נמשכה 22 שנים. אסטוניה עברה מספר רפורמות כלכליות, חברתיות ופוליטיות כדי להגיע למעמד של מדינה ריבונית, במהלכן, שווקיה העיקריים היו סקנדינביה, בריטניה ואירופה המערבית, יחד עם ארצות הברית ורוסיה. בתי־ספר דוברי אסטונית הוקמו, חיים אמנותיים שגשגו וניתנה אוטונומיה תרבותית למיעוטים הלאומיים שכללו אז גם 4,000 יהודים.
ביוני 1920 אושרה החוקה של המדינה החדשה. תקופת החוקה הראשונה התאפיינה באי-יציבות פוליטית. בתקופה עד לשנת 1934 התחלפו 23 ממשלות. ראש הממשלה השלישי אדו בירק היה בתפקיד 3 ימים בלבד במהלך יולי 1920. בשנת 1934 ראש הממשלה קונסטנטין פטס ביצע הפיכה שלטונית ושינה את החוקה. בשנת 1935 נאסרו כל המפלגות והופסקה פעילות הפרלמנט. בשנת 1938 נכנסה לתוקף החוקה השלישית. ב-7 ביוני 1939 חתמו אסטוניה ולטביה על הסכם אי-התקפה עם גרמניה הנאצית. הגורם העיקרי לחתימה על ההסכם היה החשש מפני איום הכיבוש מצד ברית המועצות. מתוך שאיפה להישאר נייטרלית חתמה אסטוניה על הסכם דומה עם ברית המועצות ב-28 בספטמבר אותה שנה.
סיפוח המדינה לברית המועצות
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1 בספטמבר 1939, שאפה אסטוניה לנייטרליות בין המעצמות, אך החתימה על הסכם ריבנטרופ–מולוטוב ב-23 באוגוסט 1939, סימנה את תום העצמאות. ההסכם אפשר לברית המועצות להשתלט על אסטוניה, לטביה, חלק מפינלנד ומאוחר יותר על ליטא, בתמורה להשתלטות גרמניה הנאצית על למעלה ממחצית פולין.
ליידי גודייבה
תוקף היסטורי
במחקרים מאוחרים שנערכו לא נמצאו הוכחות חד-משמעיות לקיומו של אירוע כמתואר בסיפור המעשה. יתר על כן, ממדיה הקטנים של קובנטרי ההיסטורית לא איפשרו מעשה אצילי מסוג זה שיהיה בעל השפעה משמעותית כל כך. בנוסף לכך, על פי הרישומים ההיסטוריים מן התקופה, הוטלו מיסים רק על סוסים, ולכן רוב התושבים שהיו עניים וחסרי רכוש כלל לא שילמו אותם.
יחסי אסטוניה–רוסיה
סיפוח המדינה לברית המועצות
ב-28 בספטמבר 1939 יוסיף סטלין כפה על קונסטנטין פטס (Konstantin Päts), נשיא אסטוניה דאז, לחתום על הסכם סיוע צבאי הדדי המכונה "הסכם הבסיסים". לפי ההסכם, ממשלת אסטוניה הייתה אמורה להסכים על הקמת בסיסי הצי הסובייטי בנמליה וכניסתן של יחידות ספורות של צבא יבשה לשטחה. פטס, בניגוד לנשיא פינלנד, נכנע ללחץ והורה לשר החוץ שלו לחתום על ההסכם, שכלל בין היתר גם את הסעיף הכלכלי לפיו אסטוניה הייתה אמורה להיהנות מהידוק קשרי המסחר בין שתי המדינות.
בחודש יוני 1940 הנהגת ברית המועצות דרשה ממשלת אסטוניה וזה באיומי הפעלת כוח צבאי כנגדה, לאפשר כניסתם של כ-10,000 חיילים לשטחה בנוסף לכ-25,000 חיילים רוסים, ששהו באסטוניה בהתאם להסכם הבסיסים. בנוסף לכך הסובייטים דרשו התפטרות כל השרים והרכבת ממשלה ידידותית. האולטימטום לווה באיומי הפעלת כוח צבאי כנגד המדינה. השרים התפטרו והממשלה החדשה הורכבה מאנשי השמאל, שאת מועמדויותיהם הוכתבו על ידי אנדריי ז'דאנוב, השליח המיוחד של סטלין, אשר היה אחראי על יישום תוכנית סיפוח המדינה לברית המועצות.
ליידי גודייבה
תוקף היסטורי
המסקנה ההיסטורית אם כן היא כי ספק רב אם אירוע כזה אכן התקיים במציאות וסביר להניח כי מדובר בהתפתחות של אגדת עם אשר הושפעה ממיתוסים היסטוריים דומים, בהם משפיעה אשתו של השליט על החלטותיו לטובת העם, ואשר המפורסם מכולם הוא סיפור אסתר ואחשוורוש.
יחסי אסטוניה–רוסיה
סיפוח המדינה לברית המועצות
הממשלה החדשה נדרשה להכריז על בחירות חדשות לפרלמנט. אף מפלגה, חוץ מרשימת העם העובד, לא הורשתה להשתתף בבחירות. לאחר הבחירות, שתוצאותיהן זוייפו, הורכבה הממשלה העממית בראשותו של הסופר האסטוני השמאלני יוהנס וארס.
ב-21 ביולי 1940 חברי הפרלמנט החדש, שהורכב בעיקר מהקומוניסטים ואנשי השמאל, הצביעו פה אחד בעד הפיכתה של הרפובליקה האסטונית לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האסטונית. בהמשך פנה הפרלמנט החדש לסובייט העליון של ברית המועצות בבקשה לצרף את אסטוניה לברית המועצות.
חומצות שומן אומגה 3
אומגה-3 (ω-3) הוא שם כללי לאחת מתת הקבוצות של חומצות שומן רב בלתי רוויות.
ליידי גודייבה
ליידי גודייבה בתרבות
ליידי גודייבה מוזכרת רבות בסרטי הקולנוע, בשירים, וביצירות תרבותיות נוספות. להלן כמה דוגמאות קלאסיות:
חומצות שומן אומגה 3
חלוקה לקבוצות של חומצות שומן
קבוצת אומגה-3 מכילה מספר רב של חומצות שומן, ובהן:
חומצות השומן מקבוצת אומגה 3 הכרחיות לתפקוד אופטימלי של תאים בגוף האדם.
הגוף האנושי אינו מסוגל לייצר חומצה אלפא-לינולנית, ולכן הוא חייב לקבל אותה במזון. תפקידן העיקרי של חומצות אומגה-3 הוא לשמור על גמישות נכונה של קרומי התאים (מוזאיקה נוזלית), כך שכל הקולטנים של התא יוכלו לפעול בקליטה והעברה של מסרים בצורה תקינה.
יעילות ההמרה של ALA ל-EPA ול-DHA
גוף האדם ממיר שרשראות קצרות של חומצת שומן אומגה 3 לשרשראות ארוכות (EPA, DHA) אולם על פי חלק מהמחקרים, ביעילות נמוכה-5%. באופן דומה, במסמך עמדה משותף מטעם האיגוד הקרדיולוגי בישראל ועמותת עתיד (עמותת הדיאטנים והתזונאים בישראל), מבהירים, שכפי הנראה תהליך ההמרה של ALA ל-EPA וDHA ממקורות צמחיים נפוצים כגון שמני קנולה, זרעי פִּשתן ואגוזי מלך - אינו יעיל. יעילות ההמרה אצל נשים טובה יותר, אולם נחקרה מעט.
עד לשנת 2010 הדעה הרווחת בקרב הקהילה המדעית הייתה שחומצות שומן אומגה-3 מסוג ALA אינן מספקות את כמות ה-EPA ו-DHA שהגוף האנושי צריך, ושאחוז ההמרה של ALA ל-DHA (1%-5%) נמוך ולא מספק. טענה זו הופרכה לחלוטין בעקבות המחקר פורץ הדרך Imaging Incorporation שבמהלכו סומנו בצורה רדיואקטיבית המולקולות של ה-DHA בגוף האנושי ובעצם בפעם הראשונה ביצעו החוקרים תיעוד מלא של מסלול ה-DHA בגוף האנושי. המסקנה הראשונה שעלתה מן המחקר הייתה שאיבר המטרה של ה-DHA בגוף האנושי הוא המוח, והרטינה של העין, כלומר ה-DHA עובר את מחסום דם-מוח ומגיע ישירות לרקמת השומן במוח, בדיוק כמו ה-ALA.
בנוסף לכך החוקרים גילו ממצא משמעותי שמעולם לא היה ידוע לפני כן, המוח האנושי מסוגל לעבד בין 1.7 מיליגרם ל-3.8 מיליגרם ביום בלבד. כלומר גם אם אדם יצרוך לשם הדוגמה 10 קפסולות של שמן דגים שמכילות 1800 מיליגרם DHA בממוצע, אזי המוח, איבר המטרה של ה-DHA, יוכל לעבד רק 1% מאותה כמות, 1.8 מיליגרם בקירוב, כל שאר ה-DHA שנצרך לא יגיע לאיבר המטרה. התברר גם שזמן מחצית החיים של ה-DHA במוח האנושי הוא 912 ימים (שנתיים וחצי), כל מ"ג DHA שאנו צורכים ומגיע למוח, שוהה שם לתקופה של כשנתיים וחצי בממוצע.
כאשר אדם צורך את הצריכה היומית המומלצת של אומגה-3 ממקור צמחי (ALA) שהיא 1.6 גרם, הרי שגם במקרה של אחוז המרה מינמלי של כ-1% ALA ל DHA, הגוף יבצע בצורה טבעית המרה של כ 16 מיליגרם DHA, כלומר פי 3 מהכמות DHA אותה הוא צריך ויכול לעבד באותו יום, כלומר צריכה יומית לפי הDRI המומלץ של 1.6 גרם תספק לגוף את הכמות DHA שאותה הוא יכול לעבד ולספוג באיבר המטרה. ממצאים חדשים אלו לגבי יכולות ההמרה ותהליך ההמרה של ALA ל-DHA קיבלו תוקף נוסף במחקרה של ד"ר אליזבת וולש שפורסם בכתב העת American journal of clinical nutrition, נמצא שאצל צמחוניים וטבעונים הנמנעים מאכילת דגים, רמת ה-EPA וה-DHA בדם הייתה זהה לאוכלוסיית אוכלי דגים. החוקרים מסבירים ממצאים אלו בכך שההמרה אצל צמחוניים וטבעונים טובה יותר מאשר אצל אוכלי דגים ובשר. כלומר, כאשר נוצר חסר DHA בתזונה, הגוף יודע לפצות על כך באמצעות אחוז המרה גבוה יותר.
השפעות בריאותיות של אומגה 3
רבים טוענים כי מינון מתאים של אומגה-3 בתזונה קשור להשפעות בריאותיות חיוביות, ובשל כך הוא משמש כתוסף תזונה נפוץ. עם זאת, יש רופאים ומחקרים המפקפקים בתועלת מלקיחת תוסף.
תוסף תזונה של אומגה שלוש ככל הנראה לא משפיע דרמטית על הסיכון למוות, לסרטן או למחלת לב. עם זאת, מחקרים הראו כי אומגה 3 יעילה בהפחתת דלקתיות וזיהום, וכן בהפחתת הורמוני סטרס כמו קורטיזול, אשר יכולים לתרום בעקיפין לתחושת חרדה ואף למחלות לב.
היחס בין אומגה-3 לאומגה-6
מספר חוקרים העלו את הטענה כי היחס שבין אומגה-3 לבין אומגה-6 בגוף משפיע על בריאות האדם אך מחקרים בבני אדם אינם תומכים בהשערה זו. חומצות האומגה-6 נמצאות בשמני זרעים נפוצים כגון שמן תירס, שמן חמניות, שמן סויה, בביצים, אגוזים ועוד. בניגוד למיתוס הנפוץ לא קיימת כיום המלצה של אף גוף רשמי להגבלת או שינוי יחס האומגה 3 לאומגה 6 בדיאטה .
יחסי אסטוניה–רוסיה
סיפוח המדינה לברית המועצות
ב-6 באוגוסט 1940 הסובייט העליון במוסקבה אישר פה אחד את בקשת הפרלמנט האסטוני לצרף את אסטוניה הסובייטית לברית המועצות. מהיחידות של הצבא האסטוני הורכבו שתי הדיוויזיות האסטוניות של הצבא האדום.
חומצות שומן אומגה 3
כמות יומית מומלצת
שומנים אינם מוזכרים בהמלצות התזונה של האקדמיה הלאומית למדעים – הידועה כRDA. מצוין מהי רמה מתקבלת, שהיא 1.6 גרם אומגה-3 ממקור ALA ליום לגבר, ו1.1 גרם ליום לאישה, ושהצריכה תהיה בין 0.6% ל-1.2% מסך האנרגיה.
לפי איגוד הלב האמריקאי, אדם ללא היסטוריה של מחלות לב כלליות (כמו טרשת עורקים) או של אוטם שריר הלב צריך לצרוך דגים שומניים, או שמן דגים פעמיים בשבוע. אלה שאובחנו עם מחלות לב כליליות אחרי אוטם שריר הלב, צריכים לצרוך 1 גרם EPA וDHA כל יום ממקור של דגים. מי שרוצה להוריד טריגליצרידים בדם, צריך לצרוך 2–4 גרם EPA וDHA ביום מתוספי תזונה.
יחסי אסטוניה–רוסיה
סיפוח המדינה לברית המועצות
לאחר סיפוחה הסופי של אסטוניה לברית המועצות כל המפעלים והעסקים הולאמו, נעשתה סובייטיזציית החיים התרבותיים ופוליטיקה בנוסח הקומוניזם הסטליניסטי. ב-14 ביוני 1941 כ-10,000 תושבי אסטוניה מהמעמד הבורגני גורשו לסיביר.
הכיבוש הנאצי
ב-22 ביוני 1941, פלשה גרמניה הנאצית לברית המועצות. אסטונים רבים בירכו את חייליה בתקווה לזכות שוב בעצמאות. הגדודים הגרמנים עצרו כ־5,500 אסטונים, בעיקר אנשי השמאל, קומוניסטים ומשתפי הפעולה עם המשטר הסובייטי וכלאו אותם. בתחילת דצמבר 1941 הפכה אסטוניה לחלק מ"אוסטלנד" ונוהלה בידי ממשל אזרחי. הנאצים גייסו צעירים רבים לוורמאכט וכ-5,000 אסטונים נמלטו לפינלנד כדי להימנע מגיוס. באסטוניה לא היו יהודים רבים, אך גרמניה רצתה לנצל את שטחה להקמת מחנות, כך שנהרגו על אדמתה כ-10,000 יהודים. לאחר המלחמה נשפטו שבעה אסטונים על פשעים כנגד האנושות. באוקטובר 1943 שלחו הנאצים לצפון החזית הרוסית בריגדת וואפן אס אס של "מתנדבים" אסטונים, שגויסו ברובם בכפייה (Arbeitsdienstpflicht). בינואר 1944 תוגברה היחידה ונקראה "הבריגדה האסטונית מס' 1". היחידה לחמה בצבא האדום ויצאה לפעולות ענישה כנגד פרטיזנים. עם החלשות הגרמנים והתקדמות הצבא האדום עברה הבריגדה ללחום בשטח אסטוניה וחוסלה ברובה בקרבות באוגוסט בסביבות טרטו. שארית הלוחמים נשלחו ללחום בשלזיה. בסך הכל לחמו קרוב ל-70,000 אסטונים לצד הנאצים (באס אס, בוורמאכט ובמשטרה) וכ-50,000 מהם נהרגו בקרבות.
במלחמת העולם השנייה, סבלה אסטוניה מנזקים עצומים: נמלי-ים הושמדו, 45% מהתעשייה ו־40% ממסילות הברזל ניזוקו. אוכלוסיית אסטוניה קטנה בחמישית (כ־200,000 איש) ו־10% מהאוכלוסייה (מעל 80,000 איש) גלו למערב, חלקם לשוודיה וחלקם נסוג עם הצבא הגרמני. יותר מ־30,000 חיילים אסטונים נהרגו במהלך הקרבות.
תחת השלטון הסובייטי
מיד לאחר תפיסת אסטוניה בידי הצבא האדום נערכו החל מאוקטובר 1944 מעצרים מסיביים של אנטי-קומוניסטים ותומכים בפועל בכיבוש הגרמני.
בשנת 1945 ערך השלטון במוסקבה חלוקה מנהלית חדשה של אסטוניה ובמסגרתה העביר למחוז פסקוב את נפת פטסרי האסטונית, שרוב התושבים בו היו רוסים (כיום נפת פצ'ורסקיי). בנוסף סופחו למחוז לנינגרד השטחים בגדה המזרחית של הנהר נרבה, שהיו שייכים למחוז וירו ההיסטורי.
לאחר מות סטלין, המפלגה הקומוניסטית האסטונית, שרוב חבריה היו רוסים, הרחיבה את בסיסה החברתי כדי לכלול יותר אסטונים, ועד אמצע שנות ה־60, אחוז חברות האסטונים האתניים התייצב על 50%.
באפריל 1988 נוסדה החזית העממית האסטונית (Eestimaa Rahvarinne), שצברה פופולריות. ב-1989, הספקטרום הפוליטי התרחב כשמפלגות חדשות רבות החלו לפעול במדינה. ב-16 בנובמבר 1988 הפרלמנט (המועצה העליונה) של רפובליקת אסטוניה הסובייטית קיבל החלטה, שקבעה את עליונותם של החוקים האסטונים המקומיים על חוקי ברית המועצות וזה רק במקרים, שיש סתירה ביניהם. בעקבות ההחלטה, מתח מיכאיל גורבצ'וב, מנהיג ברית המועצות דאז, ביקורת חריפה על הנהגת הרפובליקה המורדת. אסטוניה ערכה בחירות חופשיות עבור 105 חברי המועצה העליונה ב-18 במרץ 1990. כל התושבים היו זכאים להשתתף בבחירות, ובהם המתיישבים הרוסים הרבים וכ-50,000 החיילים והקצינים הסובייטים (ובני משפחותיהם), ששהו על אדמתה. לבסוף, קואליציית החזית העממית, שהורכבה ממפלגות שמאל ומרכז זכתה בבחירות אלה ברוב בפרלמנט.
אסטוניה העצמאית
בשנת 1991 התקיים משאל עם לגבי עצמאות מלאה והתנתקות מברית המועצות. במשאל העם הצביעו 82% בעד עצמאות. בניגוד לליטא ולטביה, מאבקה של אסטוניה לעצמאות התקבל על ידי השלטון הסובייטי ללא שימוש בכוח צבאי וללא שפיכות דמים. ב-20 באוגוסט 1991, בו-זמנית עם ההפיכה הצבאית, שהתרחשה במוסקבה ואיימה בהפעלת כוח צבאי נגד המדינות הבלטיות, הכריזה המועצה העליונה של אסטוניה על חידוש העצמאות. ב-6 בספטמבר ברית המועצות הכירה באסטוניה כמדינה עצמאית וב-17 בספטמבר אסטוניה התקבלה לארגון האומות המאוחדות. לאחר אישור של החוקה החדשה בספטמבר 1992 נערכו בחירות לנשיא המדינה ולנרט מרי נבחר לתפקיד. הוא מינה את מארט לאר לראש הממשלה. הממשלה תפקדה עד לשנת 1994 ואז נפלה באי-אמון כתוצאה מפרשיות שחיתות והאשמות באי-סדרים כלכליים. כתוצאה מכך, הוקמה ממשלה חדשה בראשות של אנדרס טאראנד שתפקדה עד לבחירות של שנת 1995.
אולם כוחות הצבא של הפדרציה הרוסית שהיו מוצבים במדינה עזבו את אסטוניה רק לאחר יותר משלוש שנות משא ומתן, ב-31 באוגוסט 1994. מאז עצמאותה, יצרה אסטוניה קשרים מצוינים במערב והתקבלה לנאט"ו ולאיחוד האירופי. עם זאת, יש למדינה חיכוכים חוזרים ונשנים עם רוסיה.
בשנת 2022, אסטוניה סגרה את הקונסוליה שרוסיה החזיקה במדינה.
יחסים כלכליים
החל משנת 2012 חלקה של רוסיה ביבוא מאסטוניה הסתכמם ב-7.3%, ואילו חלקה ביצוא לאסטוניה עמד על 12.1%.
יחסים דיפלומטיים
אסטוניה מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה ו-2 קונסוליות בפסקוב וסנקט פטרבורג. מאידך, רוסיה מחזיקה באסטוניה שגרירות בטאלין ו-2 קונסוליות בטרטו ונרבה.
אגם ילוסטון
אגם ילוסטון (אנגלית: Yellowstone Lake) הוא גוף המים הגדול ביותר בפארק הלאומי ילוסטון. גובה האגם הוא 2,376 מטרים מעל גובה פני הים, שטחו הוא 352 קמ"ר, ואורך החופים שלו הוא 177 ק"מ. עומקו הממוצע של האגם הוא אמנם 42 מטרים, אך הנקודה העמוקה ביותר היא מינוס 118 מטרים. אגם ילוסטון הוא אגם המים המתוקים הגדול ביותר בצפון אמריקה הנמצא מעל גובה של 2,133 מטרים (7,000 רגל).
עובי שכבת הקרח בחורף הוא כמעט מטר, והיא מכסה את רוב פני האגם מלבד באזורי המים הרדודים המכסים את המעיינות החמים. קפיאת האגם מתחילה בראשית דצמבר, והיא נמשכת עד שלהי מאי או תחילת יוני. טמפרטורת המים הממוצעת בקיץ היא כ-15.6°C).
גאולוגיה
באזור הדרום-מערבי של האגם יש רמת נגישות גבוהה לאתר הגאותרמי "הבוהן המערבית" (West Thumb). לאורך הנהר (ולעיתים בתוכו) נמצאים גייזרים, פומרולות ומעיינות חמים.
החל משנת 2004 קרקעית האגם החלה להתרומם, דבר המרמז על פעילות גאולוגית מתגברת, ואזורים מסוימים בפארק נסגרו לציבור. בשנת 2005 בוטלו האיסורים הללו, מלבד אזורים שהגישה אליהם מוגבלת בדרך כלל. באחד מהאזורים של קרקעית האגם יש "תפיחה" באורך 600 מטרים וגובה 30 מטרים, היכן שיש העתקים, מעיינות חמים ומכתשים קטנים. בבדיקות הדמיה סייסמיות שנערכו באזור היה ניתן להבחין ששכבות המשקעים הולכות ונהיות משופעות, אך טרם נקבע מה הגיל של התופעה הזו.
הדעה הרווחת היא שלאחר יצירתו אגם ילוסטון התנקז לכיוון האוקיינוס השקט באמצעות הנהר סנייק. כיום האגם מתנקז אך ורק צפונה דרך נהר ילוסטון שהוא הפתח היחיד באגם. גובה האגם בחלקו הצפוני לא קטן באופן משמעותי עד ללהארדי ראפידס. לכן, יש המחשיבים את הנקודה הזאת לגבול הצפוני האמיתי של האגם. במרחק קצר במורד הזרם מהאגם נהר ילוסטון מתחבר על מפלי המים העליון והתחתון, וזורם צפונה דרך הקניון הגדול של ילוסטון.
בשנות ה-90 נערך מחקר שבו התברר כי שני פתחי יציאת האדים הוולקניים, הידועים בכינוי "הכיפות המתעוררות", מתרוממים פעם נוספת. בין כל שנה לשנה הפתחים מתרוממים או צונחים, כאשר שיעור העלייה הממוצע נטו הוא אינץ' אחד לשנה. כיפת הפלג החמוץ (Sour Creek Dome) התרוממה בין 1923 ל-1985. לאחר 1986 הכיפה המשיכה להתרומם או נותרה באותו גובה. ההתעוררות של כיפה זו, הנמצאת צפונית לגשר פישינג, גורמת לאגם ילוסטון לנטות דרומה. כיום ניתן למצוא חופי חול גדולים בחלק הצפוני של חופי האגם, ובחלקים הדרומיים ניתן למצוא אזורים מוצפים.
בעבר עמק היידן היה מלא במים שהגיעו מאחת הזרועות של האגם. כתוצאה מכך העמק עשיר במשקעי אגם מגורענים המכוסים במשקעי קרח שנותרו מאז עידן הקרח האחרון. כיוון שמשקעי הקרח מורכבים מחלקים בגודלי גרעון שונים, כולל חרסית ושכבת עבה של משקעי אגם, המים לא יכולים לחלחל ישירות לתוך הקרקע. כתוצאה מכך עמק היידן הוא סביבה ביצתית שמעט מאוד עצים מצליחים לפלוש אליה.
בין ה-26 בדצמבר 2008 ל-6 בינואר 2009 התחוללו במקום מאות רעידות אדמה. התפרצות מלאה של הילוסטון ארעה לפני קצת פחות מ-2 מיליון שנה, לפני כ-1.2 מיליון שנה ולפני כ-600,000 שנה. על פי סדר הזמנים ועל פי המגמות שבפארק, מתייחסים למקום כאל "פצצה מתקתקת" העלולה להתפרץ בכל רגע. התפרצות כזו תאפשר לאמת את תאוריית אסון טובה.
פאונה
אוכלוסיית הדגים הטבעית של האגם כוללת את זן טרוטת קלארק (Oncorhynchus clarki bouvieri) בסוג טרוטה, ואת ה-Rhinichthys cataractae ממשפחת הקרפיוניים. ההשערה היא כי שאר מיני הדגים הובאו למימי האגם על ידי האדם. החל משנת 1973 נאסר לדוג באגם.
יצחק מירון
ביוגרפיה
יצחק מירון נולד בשכונת גבעת המורה בעפולה בשנת 1955, והתחנך בבית הספר היסודי "רמות" בשכונה ובתיכון על-שם בן-גוריון בעפולה. שרת כקצין בצה"ל והשתחרר בשנת 1977 בדרגת סגן (רס"ן במיל'). בוגר תואר ראשון במשפטים (LLB) מאוניברסיטת תל אביב (1984) ותואר שני במשפטים (LLM) מאוניברסיטת לונדון (1986).
עם סיום לימודיו, פתח משרד עורכי דין בעיר עפולה ועסק במקצוע עד שנבחר לראשות העיר בקדנציה הראשונה בשנת 1998. למירון שתי בנות, אשתו אן נפטרה בשנת 2022.
כראש עיר
כיהן כראש עיריית עפולה בין השנים 1998 ו-2005. בתקופה זו נבנו בעפולה מספר פרויקטים, ביניהם הקאנטרי קלאב העירוני, בית יד לבנים, הקונסרבטוריון העירוני, הספרייה העירונית, והשוק העירוני החדש. כמו כן הוביל את הפרויקט המיוחד לשיפוץ ושיקום שדרות ארלוזורוב, לבה ההיסטורי של עפולה.
בבחירות ב-2013 התמודד מול אבי אלקבץ ודוד סויסה וזכה בתפקיד לאחר שניצח בסיבוב השני את קודמו בתפקיד, אבי אלקבץ, בהפרש של כ-200 קולות.
בשנות כהונתו של יצחק מירון בין השנים 2013 - 2018 שגשגה העיר עפולה והתפתחה באופן חסר תקדים. בספטמבר 2016 נחתם הסכם גג עם מדינת ישראל לפיתוחה של העיר, בו התחייבה עיריית עפולה לבנות כ-10000 יח' דיור, והממשלה התחייבה להזרים 850 מיליון ש"ח לפיתוח ושיקום תשתיות של העיר.
ההסכם הניב לעפולה פרויקטים רבים חדשים וחידוש כבישים בהיקף חסר תקדים. בשנים 2013 - 2018 הוקמו וחודשו פרויקטים רבים בעיר ביניהם, חידוש היכל התרבות, חידוש שדרות ארלוזורוב, חידוש כיכר העצמאות, הקמת מתחם התחנה והמזרקות במרכז העיר, בניית מכללה טכנולוגית, הקמת חממה טכנולוגית להייטק, חידוש המתנסים בית אשכול ובית פוזנק, הקמת מרכז למצוינות לקידום החינוך בשכונת גבעת המורה, ושיקום ופיתוח כל החניונים העירוניים והשכונתיים בעיר.
בדו"ח מבקר המדינה שפורסם בנובמבר 2016, המליץ מבקר המדינה לפתוח בחקירה פלילית כנגד ראש העירייה בחשד של מינויים פוליטיים של מקורבים לתפקידים בכירים בעירייה שפגעו בטוהר המידות והמנהל התקין. המלצתו של מבקר המדינה לא התקבלה, לאחר שעיריית עפולה חלקה על מסקנות הדו"ח והבהירה שכל המינויים שבוצעו על בסיס פרסום מכרזים כדין ואף אושרו על ידי משרד בפנים שבחן את הטענות לאי סדרים בעניין זה ומצא שאין להם בסיס.
ב - 30 באוקטובר 2018 התמודד מירון על ראשות העיר עפולה פעם נוספת אך הפסיד ליריבו אבי אלקבץ בפער של 878 קולות.
ליאור ז'אן
ליאור ז'אן (נולד ב-21 באוגוסט 1986) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הבלם והקשר האחורי בקבוצת הפועל קריית אונו מליגה ב'.
קריירה
ז'אן החל לשחק בקבוצת הנערים של הפועל רמת גן, וכשהיה בן 14 עבר לקבוצות הנוער של מכבי תל אביב וזכה עימן באליפויות. ז'אן החל לשחק בקבוצת הבוגרים של מכבי תל אביב בשנת 2004, במשחק הדרבי נגד הפועל תל אביב. ז'אן המשיך לשחק בקבוצה והרבה לקחת חלק בהרכב הפותח עת ששיחק תחת המאמן טון קאנן, בשנת 2005. בעונה זו כבש ז'אן את שערו הראשון במדי הקבוצה. בעונת 2008/09 זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו.
ב-30 ביוני 2010 חתם ז'אן בבאקו, סגנית אלופת אזרבייג'ן, אך לאחר מספר ימים ביטל את חתימתו בכפוף לסעיף בחוזה שאיפשר לו לעשות כך. עד פתיחת עונת 2010/2011 בליגת העל נותר ז'אן ללא קבוצה, אך ב-1 בספטמבר חתם לעונה אחת בהפועל באר שבע. במשחקו הראשון בקבוצה כבש את שערו היחיד במדיה, במשחק מול מכבי חיפה.
בעונת 2011/2012 חתם ז'אן בהפועל חיפה. עונה לאחר מכן שוחרר מהפועל חיפה ונשאר ללא קבוצה שוב עד שחתם בהפועל פתח תקווה מהליגה הלאומית.
לקראת עונת 2013/2014 חתם ז'אן במכבי נתניה, לאחר שירדה לליגה הלאומית. בעונה זו הגיע עם הקבוצה לגמר גביע המדינה, והעפיל עמה בחזרה לליגת העל.
לקראת עונת 2014/2015 חתם ז'אן במכבי יבנה מהליגה הלאומית, וערך את הופעת הבכורה ב-12 באוגוסט 2014 נגד הפועל ראשון לציון, במשחק שהסתיים בתיקו 0-0 במסגרת גביע הטוטו. הוא שיחק בקבוצה במשך שתי עונות, ורשם 46 הופעות ליגה בהן כבש שלושה שערים.
לקראת עונת 2017/2018 הצטרף להפועל באקה אל-גרבייה.
לז'אן 26 הופעות ושער אחד במדי נבחרת ישראל הצעירה, שבה היה גם קפטן. הוא שיחק בניצחון על נבחרת צרפת הצעירה, שהוביל להעפלתה של הנבחרת הצעירה לאליפות אירופה לנבחרות צעירות בשנת 2007, ואף שיחק בטורניר בהרכב הראשון.
ז'ורז' בולנז'ה
ז'ורז' ארנסט ז'אן מרי בולנז'ה (בצרפתית: Georges Ernest Jean-Marie Boulanger; 29 באפריל 1837 - 30 בספטמבר 1891) היה איש צבא צרפתי, ידוע בניסיונו להפיל את הרפובליקה הצרפתית השלישית.
קריירה צבאית מוקדמת
בולנז'ה נולד בעיר רן ונכנס לשירות הצבאי בשנת 1856. הוא שירת בהצטיינות באלג'יריה, איטליה, סין ובמלחמת פרוסיה צרפת. הוא קיבל דרגת בריגדיר גנרל (המקבילה לתת-אלוף בצה"ל) בשנת 1880. ב-1882 התמנה למנהל מחלקת חיל הרגלים במשרד המלחמה, ונודע כרפורמיסט. בשנת 1884 מונה למפקד הצבא שנשלח לכבוש את תוניסיה, אך מינוי זה בוטל מטעמים פוליטיים.
קריירה צבאית-פוליטית
הוא שב לצרפת והחל לקחת חלק פעיל בפוליטיקה, תחת הדרכתו של ז'ורז' קלמנסו, בשורות המפלגה הרדיקלית. בינואר 1886, כאשר הביאה המפלגה הרדיקלית לבחירתו של שארל דה פרייסינה כראש הממשלה, ניתן לבולנז'ה התפקיד של שר המלחמה.
באמצעות הכנסת רפורמות שהיטיבו עם המשרתים בצבא, קצינים וחיילים פשוטים כאחד, ובחיפוש מתמיד אחר פופולריות (שהתבטא בגישה אגרסיבית כלפי גרמניה) ייצב עצמו בולנז'ה בדעת הקהל כמי שעתיד להעניק לצרפת את נקמתה על האסון הצבאי של שנת 1870. בה בעת שימש בולנז'ה ככלי בידי קושרים כנגד הרפובליקה. גם לאחר תבוסתו של דה פרייסינה בבחירות בדצמבר 1886, ועלייתו של רנה גובלה במקומו, שמר בולנז'ה על תפקידו כשר המלחמה. בשלב זה התנער ממנו קלמנסו, וניתק את קשריו עמו. בולנז'ה נהפך לדמות כה דומיננטית בממשלה, עד שלראש הממשלה, גובלה, לא הייתה ברירה אלא להתפטר, על מנת להיפטר מבולנז'ה. ב-1887 כבר דרש ההמון את "הגנרל האמיץ", אך ראש הממשלה שנבחר, מוריס רובייה, סירב לצרף אותו לממשלתו, ובולנז'ה נשלח למחוז קלרמון-פרן על מנת לפקד שם על גיס.
פיטוריו מן הצבא
לאחר שהתנהגותו הפכה להיות מרדנית יותר ויותר, הוא שוחרר מן השרות בשנת 1888 מן הסיבה שהגיע פעמיים לפריז ללא אישור רשמי. לבסוף, הסירה אותו ועדת חקירה של חמישה גנרלים, מרשימת המשרתים בצבא.
קריירה כנבחר ציבור
בולנז'ה נבחר כמעט מיד לבית הנבחרים, מטעם מחוז נורד, בעודדו מצע של תיקונים חוקתיים מקיפים. בבית הנבחרים היה במיעוט, ומעשיו כוונו לשמירת תדמיתו הציבורית. כדובר בציבור היה כישלון, ומבוכה נוספת נגרמה לו עת הזמין את יריבו הפוליטי שארל פלוקה, אזרח קשיש ללא רקע צבאי, לדו-קרב, שהתקיים ב-13 ביוני 1888, ממנו יצא פלוקה ללא פגע, בעוד שבולנז'ה נפגע. למרות זאת היה בולנז'ה הדמות הפופולרית ביותר ברפובליקה, ולאחר שפרש כמחאה על כך שהצעותיו אינן זוכות לתשומת לב, התחרו ביניהם המחוזות השונים מטעם מי ירוץ לבחירות הבאות.
בולנז'ה נבחר לבסוף מטעם מחוז פריז, בינואר 1889, ברוב מוחץ. הוא הפך עתה לאיום של ממש על הדמוקרטיה הצרפתית. פריז כולה ציפתה להוראתו לתומכיו (אשר כינו עצמם "ליגת הפטריוטים") כי יפתחו במרידה. ייתכן שאם היה בולנז'ה מכריז בשלב זה על מרד, היה מצליח להצית את אש המרד ולהפיל את הרפובליקה הצרפתית השלישית, חסרת היציבות והמושחתת, תוך הסתמכות על כל גורמי הימין שעמדו לצידו - הכנסייה, המלוכנים, הבונפרטיסטים, בעלי ההון הגדול, והמתנגדים לרפובליקה. אך קור רוחו של הגנרל לא עמד לו בשעת המבחן, ושעת הכושר חלפה. ההיסטוריונית ברברה טוכמן, מצטטת את דברי ראש הממשלה שארל פלוקה שנאמרו בציניות לבולנז'ה: "בגילך, גנרל, נפוליאון היה כבר מת". הממשלה הצליחה לפעול ביעילות והכינה כתב אישום כנגד בולנז'ה, וחודשיים לאחר הבחירות הוצא צו למעצרו.
הימלטות והתאבדות
לתדהמת ידידיו הוא נמלט ב-1 באפריל מפריס לפני שניתן היה לבצע את הצו. בתחילה פנה לבריסל ולאחר מכן ללונדון. היה זה סופה של הסכנה הבולנז'יסטית לרפובליקה. קולות בולנז'יסטים עוד הדהדו בבחירות ב-1889 ו-1890. בולנז'ה עצמו נשפט בהיעדרו והורשע כבוגד. הוא חי באי ג'רסי, אך לא זכה לתשומת לבו של הציבור. בספטמבר 1891 ירה בולנז'ה בעצמו על קברה של אהובתו בבריסל, אשר מתה כחודשיים לפני כן. קלמנסו העיר, מששמע על מותו של בולנז'ה, כפי שכותבת ברברה טוכמן בספרה, כי בגופו של הפרש האמיץ על הסוס הסתתרה בסך הכול נשמה של סג"ם, ובמשתמע, כי בולנז'ה לא קורץ מן החומר ממנו עשוי דיקטטור.
Don't Cry for Me Argentina
Don't Cry for Me Argentina (בעברית: אל נא תבכי בשבילי ארגנטינה) הוא סינגל שהוקלט על ידי ג'ולי קובינגטון עבור אלבום הקונספט, Evita, משנת 1976, אשר מאוחר יותר נכלל במחזמר באותו השם. השיר נכתב על ידי טים רייס והולחן על ידי אנדרו לויד ובר, בזמן שהשניים ערכו תחקיר אודות חייה של המנהיגה הארגנטינאית, אווה פרון. שיר זה מופיע הן בפתיחה והן לקראת סיומו של המחזמר; בתחילה, רוחה של אווה המנוחה מטיפה לאנשי ארגנטינה שלא להתאבל על מותה; לבסוף, במהלך נאומה המפורסם של אווה, מהמרפסת של הקאסה רוסאדה. קובינגטון הוחתמה להקליט את השיר על ידי כותביו, לאחר שבדקו את העבודות הקודמות שלה בתיאטרון המוזיקלי.
Evita הוקלט במשך 3–4 חודשים, אולם רייס לא היה מרוצה מהעוצמה של ביצוע השיר, כאשר הוקלט בתחילה, בגלל התוכן הלירי של השיר והיותו בלדת רוק רגשנית. לשיר היו מספר שמות אחרים, עד שהוחלט על "Don't Cry for Me Argentina". הלחן שלו משמש גם את "Oh What a Circus", שיר נוסף מאותו מחזמר. מילות השיר השיר כוללות בקשות חוזרות ונשנות מצידה של אווה פרון, המנסה למצוא חן בעיני העם של ארגנטינה. השיר פורסם כסינגל ראשון מתוך Evita ב-12 בנובמבר 1976, בממלכה המאוחדת, בליווי מסע פרסום, שכלל ריאיונות רדיו.
עם יותר ממיליון עותקים שנמכרו, השיר הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי, וכן במצעדים שבאוסטרליה, בלגיה, אירלנד, ניו זילנד והולנד. "Don't Cry for Me Argentina" זכה לשבחים מצד מבקרי המוזיקה. כאשר "אוויטה" הגיעה ללונדון, קובינגטון כבר איבדה עניין בפרויקט ולכן לתפקיד לוהקה איליין פייג'. השיר זכה לגרסאות כיסוי על ידי אמנים רבים, ביניהם: הקרפנטרז, אוליביה ניוטון-ג'ון, שינייד או'קונור, וכוכבי הסדרה Glee, ליאה מישל וכריס קולפר.
רקע ופיתוח
השיר "Don't Cry for Me Argentina" נכתב על ידי אנדרו לויד ובר וטים רייס בזמן שהם פיתחו את המחזמר "אוויטה" בשנת 1976, לקראת עלייתו בברודוויי. שניהם היו מסוקרנים מאוד מהסיפורים המקיפים את קורות חייו של אווה פרון שהגיעו לאוזניהם, במהלך עריכת התחקיר אודותיה, באמצע שנות ה-70. "אוויטה" הופק בתחילה כאלבום, לפני שעובד למחזה, בהתאם לנוסחה שובר ורייס השתמשו כבר בעבר, במהלך ההפקה של "ישו כוכב עליון", המחזמר הקודם שלהם. השניים כתבו יחד שירים המיועדים לביצוע על ידי זמרת, אישה, בעלת יכולות ווקליים טובים.
המחקר של ובר ורייס הראה כי במציאות, אווה לא נאמה שום נאום מרכזי ביום טקס השבעתו של בעלה חואן פרון, אבל זמן קצר לאחר שהפכה לגברת הראשונה של ארגנטינה, היא החלה לשאת נאומים רגשיים מאוד, שאת האינטנסיביות שלהם רצו היוצרים לבטא בשיר "Don't Cry for Me Argentina". השיר הולחן בכוונה כי יבוצע בפתיחת המחזה, ואחר כך לקראת סופו; תחילה - כרוח רפאים של אווה המתה, המטיפה לאנשי ארגנטינה שלא להתאבל עליה, ולבסוף - במהלך נאומה של אווה מהמרפסת של הקאסה רוסאדה. המנגינה של שיר זה דומה לזה של שיר הפתיחה של המחזמר, "Oh What a Circus", ששם דגש על ההלוויה של אווה. כאשר השיר "Oh What a Circus" מסתיים, עם הדמות צ'ה שמתייחסת באופן סרקסטי לביטויי האבל שבעקבות מותה של אווה, השיר "Don't Cry for Me Argentina" מתחיל, אך רק מספר בודד של שורות ממנו נשמע; שאר השיר שמור לסיום המחזמר.
אחרי שהשיר הולחן, ובר ורייס התקשו למצוא שחקנית-זמרת מתאימה לגלם את דמותה של אוויטה ולבצע את השיר, מאחר שהשחקנית היחידה שהכירו, איבון אלימן, עברה להתגורר בארצות הברית. יום אחד הם צפו ב-Rock Follies, תוכנית טלוויזיה מוזיקלית בריטית, והבחינו בשחקנית-זמרת ג'ולי קובינגטון, ששיחקה מוזיקאית רוק בתחילת דרכה. קודם לכן קובינגטון שיחקה במחזות זמר בלונדון, כמו Godspell, ויכולות המשחק שלה ב-Rock Follies שכנעו את ובר ורייס להחתימה לבצע את אוויטה.
קובינגטון הייתה מאוד מסוקרנת מהצעתם, בהתחשב בכך שדמותה של אווה פרון הייתה רעיון לא-מסחרי למחזמר. עם זאת, היא חשבה שהשירים היו יצירות מופת, והיא חתמה על חוזה הקלטה איתם. ובר ורייס התחילו מייד להקליט את הדמו הראשון של "Don't Cry for Me Argentina", "I'd Be Surprisingly Good for You" ו-"Buenos Aires", עם ליווי של פסנתר בלבד. הם המשיכו וחתמו על חוזה עם חברת התקליטים MCA רקורדס, אשר תוציא ותפיץ אלבום המבוסס על שיריהם, אולם עם שיעורי תמלוגים נמוך מאוד, מאחר שמנהלי חברת התקליטים לא ציפו שהאלבום יצליח.