cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רצון (פילוסופיה)
רצוניות
בפסיכולוגיה ההתכוונות מובדלת מתהליכים אחרים בכך שנדרשת פעולה כלשהי של רצון מודע ליצירתם.
ביטויים ומושגים הקשורים ברצון
במילה "רצון" נעשה שימוש במספר ביטויים ומושגים הקשורים אליה.
רצון חופשי
בחירה חופשית או רצון חופשי הם ביטויים הבאים לציין שהתנהגותו של האדם (מעשיו, החלטותיו, מחשבותיו ורגשותיו) הם פרי רצון עצמאי ובן-חורין, ואינם קבועים מראש ומוכתבים בידי הסיבתיות הדטרמיניסטית ואף לא על ידי הגורל, או כוחות על-אנושיים. לפי תפיסה זו לאדם יש יכולת להחליט וחופש לבחור את מעשיו והלכי-רוחו, ובכך לקבוע במידה מסוימת את השתלשלות חייו.
El Pañuelo
וידאו קליפ נלווה ל-"El Pañuelo" שצולם באולפן מקורה בלוס אנג'לס והופק על ידי חברת קנדה ופארק פיקצ'רס שותף ביוטיוב עם יציאת השיר עצמו. מבחינה מסחרית, "El Pañuelo" נכנס למצעדי השירים ברחבי העולם, כולל בילבורד גלובל 200, ומצעד השירים הלטיניים של בילבורד. הוא הגיע למקום השביעי במצעד הסינגלים הספרדי.
בג"ץ מירון נגד שר העבודה
בגץ מירון נגד שר העבודה (287/69) הייתה עתירה שהתנהלה בשנת 1969 בו הגיש הרב והדיין שמחה מירון עתירה כנגד שר העבודה הנוגעת להעסקת יהודים בשבת, על מנת לאפשר שידורי טלוויזיה. בסיום הדיון הכריעו השופטים פה אחד נגד מירון ופסקו כי העסקת עובדים בשבת למען מטרה ציבורית היא קבילה, ובכך הביאו רוחות של שינוי במערכת החוק בישראל. פסק הדין בעתירה זו נתפס כאקטיביזם שיפוטי.
סיבת העתירה
ב-6 בנובמבר 1969 קיבלה מליאת רשות השידור החלטה לקיים שידורי טלוויזיה במשך כל ימות השבוע ולהפר לכאורה את הסטטוס-קוו בעניין עבודה בשבת. על מנת לקיים החלטה זו פנתה רשות השידור למשרד העבודה בבקשה לקבל היתר הניתן על ידי ידידיה אהרונסון, מפקח בכיר במשרד העבודה שקיבל את ההחלטה לאחר הסכמה עם שר העבודה דאז, יוסף אהרון אלמוגי, כי אי-מתן ההיתר יפגע באינטרס הציבורי ועל כן ניתן להעסיק עובדים בשבת. בעקבות היתר זה פנה הרב שמחה מירון אל בית המשפט העליון בבקשה לבטל את ההיתר הנ"ל. זאת בטענה כי ההיתר פוגע בזכותו של חלק מהציבור הישראלי לקיים את אורח חייו ופוגע בחופש הדת והעבודה.
מהלך העתירה
בעתירה שפט הרכב של חמישה שופטים בראשות נשיא בית המשפט העליון בזמנו, שמעון אגרנט, שאליו הצטרפו זוסמן, לנדוי, ברנזון וקיסטר. טיעוניו של מירון התמקדו בכך כי ההיתר שניתן לרשות השידור על ידי שר העבודה ניתן שלא כדין וכי שידורי הטלוויזיה בשבת הופעלו על ידי רשות השידור שלא כחוק.
טענות המשיבים לעתירה, שר העבודה ורשות השידור
ההיתר ניתן באופן חוקי בהתאם לסעיף 12 בחוק שעות עבודה ומנוחה (1951):
לפי חוק זה, שר העבודה רשאי להעביד עובד בתנאי שתעסוקה זו תורמת לציבור הכללי או מונעת מציבור כלשהו פגיעה במהלך חייהם. לפיכך, היתר החוק חוקי ואף מומלץ משום שהוא תורם יותר לרווחת הציבור הכללי מאשר פוגע בו.
החלטת השופטים
חמשת השופטים הצביעו פה כנגד עתירתו של מירון.
נימוקי השופטים
לגבי טענת מירון שיהודי שומר מצוות אינו יכול לעבוד ברשות השידור: לגבי טענתו ששידור הטלוויזיה בשבת פוגע בזכות יהודי שומר מצוות לשמור שבת:
השפעות פסק הדין
בעקבות פסק הדין נוצר קונצנזוס לגבי שידורי טלוויזיה בשבת במדינת ישראל, ומאז הטלוויזיה הישראלית משדרת שבעה ימים בשבוע, למרות האיסור ההלכתי. במדינת ישראל הוגדר הערך "מדינה יהודית ודמוקרטית" כערך יסוד, הנתון לפרשנויות רבות מצד גורמים רבים. בפסק הדין העדיף בית המשפט העליון את הצד הממלכתי והלאומי של עקרון יסוד זה על פני הצד ההלכתי, וכך גרם למהפכה בנושא התקשורת הציבורית. מאז פסק דין זה, שידור ציבורי במשך השבוע הפך לנחלת הכלל ולחלק מחיי היומיום, וקידם את הזרמים החילוניים במדינת ישראל.
חסידות בלאז'וב
חסידות בלאז'וב היא חסידות גליציאנית, ענף מחסידות דינוב. אבי החסידות היה רבי צבי אלימלך שפירא, נכדו של רבי צבי אלימלך שפירא מדינוב.
תולדות החסידות
רבי צבי אלימלך נולד בשנת ה'תר"א לרבי דוד מדינוב. בצעירותו היה עם אביו אצל רבי ישראל מרוז'ין ואצל רבי שלום מבעלז. היה חתנו של רבי משה מרוזבדוב. היה תלמידו של רבי חיים מצאנז, ממנו קיבל היתר הוראה. כיהן בריבטיטש (אחת מהעיירות שכיהן בהן סבו) ומשנת ה'תרכ"ג בבלאז'וב. לאחר פטירת אביו בשנת ה'תרל"ד החל לנהוג באדמו"רות. בשנת ה'תר"ע עבר ליאבורניק הסמוכה לבלאז'וב. במלחמת העולם הראשונה ברח לבודפשט. בחזרתו לגליציה בשנת ה'תרפ"ג התיישב בריישא. נפטר בה' בניסן ה'תרפ"ד. חתנו היה רבי ברכיה מאויהל. מתלמידיו המפורסמים היה רבי אהרן ראטה. חיבר ספר בשם "צבי לצדיק", על התורה, על המועדים ושו"ת.
בנו רבי יהושע נולד בי' בסיוון ה'תרכ"ב. היה חתנו של דודו רבי מנדל מרופשיץ ממנה נולדו לו שתי בנותיו הגדולות ובנו רבי מאיר, ובזיווג שני נישא לבתו של רבי יעקב דוכנר מדילטין. כיהן ברבנות בריבטיטש. בשנת ה'תרמ"ה החל לכהן כרב הצעיר בבלאז'ובה. לאחר מלחמת העולם הראשונה התיישב בריישא ולאחר פטירת אביו מילא את מקומו. חיבר ספר בשם "קרן יהושע". נפטר בי"ב באדר א' ה'תרצ"ב. בניו היו: חתניו היו בן דודו רבי מנשה מרוזבדוב, (בתו חנה) הרב משה יוסף רוקח (נכדו של רבי שלום) ורבי יצחק מברדיוב ארצות הברית, בן דודו רבי יהודה מסטוטשין, רבי צבי אלימלך מדמביץ ורבי טוביה ממיידאן.
החסידות לאחר השואה
בנו השלישי של רבי יהושע, רבי ישראל, ניצל מהשואה והקים את החסידות בארצות הברית. נולד בחשוון ה'תר"ן. היה חתנו של רבי שלום דוד אונגר מדז'בנה. כיהן ברבנות פרוחניק. לאחר פטירת אביו התמנה כרב ואדמו"ר באיסטריק. השתתף בכנסייה הגדולה בווינה בשנת ה'תרפ"ג. משפחתו נרצחה בשואה והוא ניצל בדרך נס. שהה זמן קצר בבריסל ולאחר מכן היגר לארצות הברית בהתחלה בוויליאמסבורג ולאחר מכן בבורו פארק שם פתח בית מדרש בלאז'וב ונחשב בדורו לאחד מגדולי האדמו"רים. נישא בשנית לבראניע בת הרב משה מנחם מלכיור. כיהן בראשות כולל גליציה. נפטר בא' בחשוון ה'תש"ן ונקבר בהר הזיתים.
לאחר פטירתו הוכתר בנו החורג, רבי צבי יהודה שפירא (לפני כן קושיצקי. תרצ"ו, 1936 - ט"ז בתמוז תשע"ה, 2015). הוא מילא את מקום אביו גם בנשיאות כולל גליציה.
עם פטירת רבי צבי יהודה, הוכתרו שלושת בניו לכהן תחתיו באדמו"רות:
הבן הבכור, רבי אברהם יעקב שפירא, מכהן בבית מדרשם של אביו וסבו בבורו פארק.
הבן השני, רבי משה מנחם שפירא (חתן רבי מרדכי לייפר, האדמו"ר מנדבורנה-בורו פארק, בן רבי יששכר בר מנדבורנה-באניה-הרמנשטט), לקראת הימים הנוראים תשע"ח פתח בית מדרש נפרד בבורו פארק.
הבן השלישי, רבי יהושע יוסף שפירא, פתח בית מדרש נפרד בבורו פארק, ומכנה את חצרו בלאז'וב ריבאטיטש.
אגם חנרל קאררה
אגם חנרל קאררה (כפי שהוא מכונה בצ'ילה; בספרדית: Lago General Carrera) או אגם בואנוס איירס (כפי שהוא מכונה בארגנטינה; בספרדית: Lago Buenos Aires) הוא אגם בפטגוניה, בגבול צ'ילה וארגנטינה, שמקורו בקרחונים קדומים. שטחו של האגם 1,850 קמ"ר, מהם 970 קמ"ר במחוז אייסן הצ'יליאני ו-880 קמ"ר בפרובינציית סנטה קרוס הארגנטינאית. האגם הוא הגדול ביותר בצ'ילה והרביעי בגודלו בארגנטינה.
האגם מתנקז דרך נהר בייקר לאוקיינוס השקט, ואולם בשנים גשומות זורם ממנו נחל פניקס צ'יקו לנהר דֶסֶאָדוֹ, הנשפך לאוקיינוס האטלנטי. הוא ממוקם באזור נמוך יחסית (217 מ' מעל פני הים), ומוקף בהרי האנדים.
לגדות האגם מספר יישובים קטנים. בצד הצ'יליאני מצויים פוארטו איבָּאנְיֶיס, ריו טרנקילו וצ'ילה צ'יקו (היישוב הגדול ביותר, ובו כ-3,000 תושבים), ובצד הארגנטינאי לוס אנטיגואוס. תושבי האזור מתפרנסים בעיקר מגידול כבשים, מתיירות ומדייג של דגי טרוטה וסלמון. בסמוך לקצהו המזרחי של האגם עובר כביש 40 הארגנטינאי, ולאורך גדתו המערבית עוברת הקארטרה אאוסטרל הצ'יליאנית.
ויל שארפ
ויליאם טומומורי פוקודה שארפ (באנגלית: William Tomomori Fukuda Sharpe, ביפנית: ウィリアム トモモリ フクダ シャープ; נולד ב-22 בספטמבר 1986), הידוע בשמו ויל שארפ (Will Sharpe) הוא שחקן, תסריטאי ובמאי אמריקאי. בתחילת דרכו כתב תסריטים לסדרות קומדיה, וכן הופיע במשך שנתיים בדרמה הרפואית הבריטית "Casualty". מאז הוא החל בעבודתו כבמאי, עם סרטו הראשון באורך מלא "Black Pond", וכן זכה להכרה על הופעתו בדרמה הקומית "Flowers" של ערוץ 4. בהמשך הוא כיכב בקומדיית המצבים "Defending the Guilty" ובדרמת הפשע "Giri/Haji", שתיהן של ערוץ BBC Two הבריטי, כאשר עבור תפקידו באחרונה זכה בפרס באפט"א לטלוויזיה. בשנים שלאחר מכן ביים שארפ את הסרט הביוגרפי "החיים המחשמלים של לואיס ויין"  ואת המיני-סדרה "סודות בחצר האחורית" , וכן כיכב בעונתה השנייה של המיני-סדרה האמריקאית "הלוטוס הלבן".
ראשית חייו והשכלה
שארפ נולד בלונדון וגדל בטוקיו עד גיל שמונה. אמו היא יפנית. לאחר שחזר לממלכה המאוחדת החל ללמוד בווינצ'סטר קולג'.
אחרי שסיים את לימודיו בווינצ'סטר, שארפ למד לימודים קלאסיים באוניברסיטת קיימברידג', שם גם כיהן כנשיא קבוצת אמני הרביו "Footlights Revue".
קריירה מקצועית
לאחר שסיים את לימודיו האקדמיים ב-2008, שארפ הצטרף לקבוצת הלהקה השייקספירית המלכותית, בעונת 2008/2009. במשך שנה שארפ היה חבר הקבוצה, ובמסגרת כך הופיע במחזות כדוגמת אילוף הסוררת, הסוחר מוונציה ו"הטרגדיה של תומאס הובס", בו גילם את דמותו של אייזק ניוטון בצעירותו. מספטמבר 2009 לינואר 2011 גילם שארפ את דמותו של יוקי רייד בדרמה הרפואית "Casualty" מבית ה-BBC.
בשנת 2009, שארפ השתתף בבימויו ובכתיבתו של הסרט הקצר "Cockroach", יחד עם חברו טום קינגסלי. שנתיים לאחר מכן, בנובמבר 2011, סרטם העלילתי הראשון של הצמד, "Black Pond", הוקרן בבית הקולנוע פרינס צ'ארלס בלונדון. זמן קצר לאחר מכן הוכרז שארפ, לצד קינגסלי ומפיקת הסרט שרה ברוקלהרסט, כמועמד לפרס באפט"א לסרט הביכורים הטוב ביותר של תסריטאי, במאי או מפיק בריטי.
שארפ כתב וביים את הדרמה הקומית השחורה "Flowers" שעלתה לשידור ב-2016 בערוץ 4, וכן היה אחד משחקניה, לצד אוליביה קולמן, ג'וליאן באראט, דניאל ריגבי וסופיה די מרטינו. הסדרה, העוסקת בנושא בריאות הנפש, עוקבת אחר חייהם של ארבעת בני משפחת פלאוורס בעודם מנווטים את חייהם יחדיו, לצד השדים הפנימיים שלהם. עונתה הראשונה של הסדרה זכתה בפרס באפט"א לטלוויזיה עבור הסדרה הקומית הטובה ביותר, ועונתה השנייה, שעלתה לשידור ב-2018, זכתה לשבחים רבים.
בשנת 2020 זכה שארפ בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקן המשנה הטוב ביותר עבור תפקידו כרודני יאמאגוצ'י בדרמת הפשע "Giri/Haji" של BBC Two. על תפקידו בסדרה נכתב באינדפנדנט "אחת התפניות המצחיקות ביותר מאז שריצ'רד אי. גרנט הגיע אלינו בתפקיד וית'נייל".
בשנת 2021 שארפ ביים והשתתף בכתיבת סרט הדרמה הקומית הביוגרפי "החיים המחשמלים של לואיס ויין", בכיכובו של בנדיקט קמברבאץ' בתפקיד האמן לואיס ויין.
בשנת 2022 שארפ הצטרף לצוות השחקנים של הסדרה האמריקאית "הלוטוס הלבן" מבית רשת HBO, בעונתה השנייה המתרחשת בסיציליה. בעונה הוא מגלם את דמותו של אית'ן ספילר, יזם טכנולוגיה חדש ומבוסס השוהה בחופשה.
בשנת 2023 נודע כי שארפ יביים את העיבוד הקולנועי לספר היכרונות "Crying in H Mart" מאת מישל זאונר, סולנית להקת האינדי פופ Japanese Breakfast.
חיים אישיים
אחיו הוא המלחין ארתור שארפ, שכתב את הפסקול לסרטים "The Darkest Universe" ו-"Black Pond" ולסדרה "Flowers".
שארפ מתמודד עם הפרעה דו-קוטבית מסוג II.
מאז 2009, שארפ נמצא בזוגיות עם השחקנית סופיה די מרטינו. לזוג שני ילדים, שנולדו ב-2019 ו-2021.
אטא בקנטאור
η בקנטאור הוא אחד הכוכבים הבולטים בקבוצת הכוכבים קנטאור עם בהירות נראית מדרגה 2.31. הוא נמצא בחלקה הצפוני של הקבוצה במרחק של כ-305 שנות אור ממערכת השמש.
מאפיינים
η בקנטאור הוא כוכב הסדרה הראשית כחול עם סיווג ספקטרלי B2 Ve, מסתו גדולה ומוערכת בכ-12 מסות שמש, רדיוסו כ-5.5 רדיוסי שמש והוא מאיר בעוצמה של קרוב לפי 900 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, אך טמפרטורת פניו הגבוהה, כ-25,000 קלווין, גורמת לכך שכמעט כל קרינתו היא בתחום העל-סגול, כך שעוצמת הארתו הכוללת היא פי 8,700 מעוצמת ההארה של השמש. מהירות הסיבוב העצמי של η בקנטאור היא גבוהה מאוד ועומדת על לפחות 330 קילומטר בשנייה. כתוצאה מכך הוא זורק מפניו שכבות של גז היוצרות דיסקה המקיפה אותו. הקרינה העל-סגולה הנפלטת מהכוכב מייננת את הגז בדיסקה ויוצרת ספקטרום פליטה. אירועים של השלכת גז גורמים לשינויים לא צפויים בבהירות הכוכב, שנעה בין דרגות 2.30 ו-2.41, ומשום כך הוא מסווג כמשתנה גמא בקסיופאה. בנוסף יש ל-η בקנטאור מחזורי השתנות מרובים ומורכבים. התדירות של המחזור הקצר ביותר היא פחות משעה והתדירויות של הארוכים יותר הן בין יום לשלושה ימים. השינויים בבהירות בכל אחד ממחזורי ההשתנות הם ממספר אלפיות של דרגת בהירות ועד לשתי מאיות של דרגת בהירות.
חויה דה סרן
חויה דה סרן (בספרדית: Joya de Cerén, מילולית "התכשיט של סרן") הוא אתר ארכאולוגי באל סלוודור, השוכן בצפונו של מחוז לה ליברטד, 20 קילומטרים צפונית-מערבית לבירה סן סלוודור. האתר הוא כפר חקלאי מתקופת המאיה שנותר כמעט ללא פגע מתחת לכמה שכבות של אפר געשי. בשנת 1993 העניק אונסק"ו לחויה דה סרן מעמד של אתר מורשת עולמית. האתר מכונה גם "פומפיי של אמריקה" בהקבלה לאתר הארכאולוגי המפורסם באיטליה.
היסטוריה
קהילה חקלאית קטנה אכלסה את החלק המרכזי והחלק המערבי של אל סלוודור החל משנת 900 לפנה"ס, וחויה דה סרן שכנה בקצה הדרום-מזרחי של אזור המאיה. חויה דה סרן פונתה בשנת 200 לאחר התפרצותו של הר הגעש שליד העיר אילופאנגו, אך אוכלסה מחדש בשנת 400 לכל המוקדם. בזמן הפינוי הסופי שלה, חויה דה סרן שילמה מס לסאן אנדרס השכנה.
בשנת 590 בקירוב התפרץ הר הגעש לומה קלדרה הסמוך, וקבר את כל הכפר מתחת ל-5 עד 7 מטרים של אפר געשי (רדיוס ההרס היה רק 5 קילומטרים). ככל הנראה תושבי הכפר הצליחו להימלט בזמן (לא נמצאו גופות), אף על פי שהם השאירו מאחוריהם כלי חרס, רהיטים ואפילו מזון שנאכל בחלקו.
האתר התגלה מחדש ב-1976 במהלך בנייה של מחסנים ממשלתיים, כאשר מבנה חימר נחשף על ידי בולדוזר. החפירות שהחלו לאחר מכן בוצעו בפיקוחו של דוקטור פייסון שיטס מאוניברסיטת קולורדו בבולדר ב-1978 ו-1980, אך נפסקו בגלל מלחמת אזרחים. החפירות התחדשו ב-1989, ומאז התגלו במקום כ-70 בניינים.
תיאור
הגודל המלא של חויה דה סרן טרם התגלה במלואו. עד כה זוהו 70 מבנים המתחלקים לבתי מגורים ומבנים בעלי מטרה מוגדרת. בנייני המגורים בנויים כמתחמים הכוללים אזורי שינה, אחסון, בישול והכנת כלים. המבנים האחרים כוללים סאונה, בניין קהילה גדול ושני בניינים לכל הפחות שהיו בשימוש על ידי השאמאנים והמרפאים.
באזור חויה דה סרן נמצאו גם כמה שדות מעובדים וצמחייה נוספת. הללו כוללים שדות שבהם גדלים צמחי תירס צעירים ובשלים, מטבח עם מגוון עשבים, וגינת אגבה מקסיקנית. באזור נמצאו גם כמה עצי פירות, כגון גויאבה וקקאו.
אולם, השרידים החשובים ביותר הם שרידי צמחים אחרים. הטמפרטורה הנמוכה של האפר הרטוב מלומה קלדרה, כמו גם נפילתו המהירה, הבטיחו את שימורו של רוב החומר הצמחי. ישנה חשיבות גדולה לגילוי שדות המניהוט (יוקה), כיוון שהייתה זו הפעם הראשונה שהתגלה שדה שבו גדל צמח זה באתר ארכאולוגי שבעולם החדש. למרות שהיוקה נרקבה לפני זמן רב, החוקרים הצליחו לשחזר את מבנה הצמחים באמצעות מילויים באפר. התברר שהחוואים שתלו את היוקה שעות ספורות בלבד לפני ההתפרצות.
אן האת'וויי
אן ז'קלין האת'וויי (באנגלית: Anne Jacqueline Hathaway; נולדה ב-12 בנובמבר 1982) היא שחקנית קולנוע אמריקאית, זוכת פרס אוסקר, פרס גלובוס הזהב ופרס גילדת שחקני המסך לשנת 2012. האת'וויי הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר לשנת 2008 על משחקה בסרט "רייצ'ל מתחתנת". בשנת 2010 זכתה בפרס אמי לדיבוב הטוב ביותר על תפקידה כנסיכה פנלופי בסדרה "משפחת סימפסון" ובשנת 2012 זכתה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר עבור "עלובי החיים".
ביוגרפיה
האת'וויי נולדה בברוקלין, ניו יורק שבארצות הברית, למשפחה קתולית. אביה עורך דין ואימה שחקנית. היא גדלה בניו ג'רזי ולמדה בתיכון במגמת תיאטרון, וכן מספר שנים בבית-ספר לאמנויות משחק. יש לה אח גדול ואח צעיר ממנה. בגיל 15, לאחר שגילתה שאחיה הגדול הוא הומוסקסואל, הרגישה שאינה יכולה להשתייך לדת שאינה מקבלת את הנטיות המיניות של אחיה, ומאז הגדירה עצמה כנוצרית ללא שיוך ספציפי.
האת'וויי, זמרת סופרן, הופיעה פעמיים בשנת 1998 בקונצרטים גדולים, אחד מהם בקרנגי הול. שלושה ימים לאחר ההופעה בקרנגי הול היא לוהקה לסדרה "Get Real". לאחר עונה אחת ירדה הסדרה. תפקידה הראשון בקולנוע היה בסרט "The Other Side of Heaven" שיצא בשנת 2001. לפני שהשתתפה בסרט, נבחנה האת'וויי והתקבלה לתפקיד הראשי בסרט "יומני הנסיכה", אשר בעקבותיו זכתה לפרסום והכרה. לאחר שלוש שנים השתתפה בסרט ההמשך "יומני הנסיכה 2: אירוסין מלכותיים" ובסרט המשפחה המוזיקלי "הקסם של אלה". לאחר מכן קיבלה תפקידים רציניים יותר שכללו גם עירום, בהם בסרט "הר ברוקבק", בסרט "משחקי גנגסטה" ובסרט "על אהבה וסמים אחרים". בשנת 2005 השתתפה בסרט האנימציה "כיפה אדומה: הסיפור האמיתי" שבו דיבבה דמות ראשית. בשנת 2006 כיכבה בקומדיה "השטן לובשת פראדה". באותה שנה השתתפה בסרט "להיות ג'יין". בשנת 2009 שיחקה בסרט "מלחמת הכלות", שלא זכה להצלחה רבה. בשנת 2010 שיחקה האת'וויי בסרטים "אליס בארץ הפלאות" (את המלכה הלבנה) ו"יום האהבה", והופיעה כשחקנית אורחת בתור עצמה בסרט "PoliWood". בהמשך אותה שנה יצא לאקרנים סרט ביוגרפי על חייה של השחקנית והזמרת ג'ודי גרלנד, בו כיכבה האת'וויי בגילום דמותה של גרלנד.
בפברואר 2011 הנחתה את טקס פרסי אוסקר יחד עם השחקן ג'יימס פרנקו. ב-2012 השתתפה בסרט "עלייתו של האביר האפל" בתפקיד סלינה קייל (אשת החתול), וכן גילמה את פנטין בסרט הדרמה מוזיקלי, "עלובי החיים". על תפקידה זה זכתה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, פרס גלובוס הזהב ובפרס גילדת שחקני המסך בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר בסרט קולנוע.
בשנת 2015 שיחקה לצד רוברט דה נירו בסרט הקומדיה "המתמחה".
בשנת 2017 שיחקה במותחן "קולוסאל". בשנת 2018 שיחקה בקומדיית הפשע "אושן 8".
חיים אישיים
בנובמבר 2011 התארסה האת'וויי עם בן זוגה זה שלוש שנים, השחקן האמריקאי-יהודי אדם שולמן. ב-29 בספטמבר 2012 הם התחתנו בטקס משולב של נצרות ויהדות. ב-24 במרץ 2016 ילדה את בנם הבכור. בנובמבר 2019 ילדה את בנם השני.
טורניר אליפות המכללות בכדורסל
טורניר אליפות המכללות בכדורסל הוא האליפות הלאומית של כדורסל המכללות בארצות הברית. הטורניר, המתקיים במשך 3 שבועות מאמצע מרץ עד תחילת אפריל וידוע בכינוי "השיגעון של מרץ" (March Madness), הוא אחד מהאירועים החשובים בלוח השנה של הספורט האמריקאי. הטורניר מגיע לאחוזי רייטינג ולרמת עניין גבוהים מאלה של ליגת ה-NBA ומשחקיו משודרים ברשתות הטלוויזיה הארציות. כיום רשת CBS היא בעלת הזיכיון לטורניר הגברים ו-ESPN משדרת את טורניר הנשים.
העונה הסדירה
בדרגה הראשונה (מתוך 3) של NCAA משתתפות בעונת 2006-07 334 מכללות בכדורסל לגברים ומספר דומה של מכללות בכדורסל לנשים. הרוב המכריע של המכללות משתייכות לאחת מ-31 קונפרנס (ליגות). העונה הסדירה של כדורסל המכללות, אשר מתחילה בנובמבר ומסתיימת בסוף פברואר או תחילת מרץ, כוללת בדרך כלל בחלקה הראשון משחקים בין מכללות מליגות שונות, ובחלקה השני משחקים בין המכללות באותן ליגות. בסיום העונה הסדירה נקבעת האלופה של העונה הסדירה בכל ליגה. אלופת העונה הסדירה זכאית להשתתף בטורניר ההזמנה הלאומי (National Invitation Tournament, ראשי תבות NIT), שהוא הטורניר השני בחשיבותו בכדורסל מכללות, במקרה שהיא לא משתתפת באליפות ה-NCAA.
טורנירי הליגות
בכל הליגות פרט לאחת, נערך לאחר סיום העונה הרגילה טורניר אליפות הליגה, ובו מוכתרת אלופת הליגה, אשר משתתפת אוטומטית בטורניר אליפות ה-NCAA. באייוי ליג (ליגת הקיסוס) של האוניברסיטאות הוותיקות בצפון מזרח ארצות הברית (הרווארד, ייל, פרינסטון ועוד) לא נערך טורניר כזה, ולכן אלופת העונה הסדירה משתתפת אוטומטית באליפות NCAA.
הטורנירים בליגות השונות נערכים במשך כ-10 ימים, עד יום א' השני בחודש מרץ. אצל הגברים, מתקיימים תחילה הטורנירים של הליגות החלשות והבינוניות, והליגות החזקות, הכוללות את ביג איסט, ביג טן, אטלנטיק קוסט (ACC), סאותאיסטרן (SEC), ביג 12 ופסיפיק טן, מכתירות את האלופות שלהן בסוף השבוע השני של מרץ. אצל הנשים ברוב הליגות החזקות נערכים הטורנירים כבר בסוף השבוע הראשון או תחילת השבוע השני של מרץ. במשך 9 ימים, מהשבת הראשונה עד יום א' השני במרץ, מתקיימים כל יום מספר משחקי גמר, כאשר היום העמוס ביותר הוא השבת השנייה. תקופה זו מכונה בסלנג הספורטיבי בארצות הברית "שבוע האליפויות" (Championships Week) ומהווה "מתאבן" לקראת האליפות הארצית. תוצאות הטורנירים קובעות ישירות כמחצית מהמשתתפות בטורניר ה-NCAA ומשפיעות במידה רבה גם על בחירת יתר המשתתפות.
בחירת המשתתפות באליפות המכללות
כאמור, 30 אלופות הטורנירים בליגות השונות ואלופת העונה הסדירה של האייוי ליג משתתפות אוטומטית באליפות הארצית. שאר המשתתפות - 37 בטורניר הגברים ו-33 אצל הנשים - נבחרות על ידי ועדות מיוחדות של NCAA (יש ועדות נפרדות לטורנירי הגברים והנשים, והן מורכבות מנשיאי קונפרנס ומנהלי ספורט במכללות), אשר גם מדרגות את המכללות ועורכות את שיבוץ המשחקים. הוועדות האלה צריכות לבחור את המכללות הטובות ביותר אשר לא זכו באליפויות הליגות, ורובן המכריע מגיע מ-6 הליגות הגדולות אשר זוכות בדרך כלל ל-4-6 נציגות ולעיתים אפילו יותר. ליגות הנחשבות לבינוניות-חזקות (Mid-Major) עשויות לקבל נציגה אחת או שתיים בנוסף לאלופה, והליגות החלשות זוכות לנציגה נוספת בטורניר לעיתים רחוקות, אם בכלל, והאלופות שלהן שנכנסות אוטומטית מדורגות לרוב במקומות הנמוכים (13-16).
ביום א' השני במרץ, לאחר סיום כל טורנירי הליגות, מפרסמת הוועדה את רשימת המשתתפות בטורניר אליפות הגברים ואת תוכנית המשחקים. יום זה זכה לכינוי "סלקשן סאנדיי" (Selection Sunday). למחרת, ביום ב', מתפרסמת תוכנית הטורניר של הנשים. לקראת "יום הבחירה" נוהגים פרשנים ואוהדים של כדורסל המכללות לנסות לנחש מי יהיו המכללות שייכנסו לטורניר ובאיזה מקום הן ידורגו. פרסום התוכנית מעורר תמיד ויכוחים רבים ותגובות של המאושרים והמאוכזבים, ומתחילות הספקולציות לקראת פתיחת הטורנירים.
סיבוב מוקדם
בטורניר הגברים משתתפות (מאז שנת 2011) 68 קבוצות. שמונה קבוצות מתמודדות בסיבוב מוקדם על העלייה לסיבוב הראשון, שבו משתתפות 64 קבוצות. בטורניר הנשים משתתפות 64 קבוצות ואין צורך בסיבוב מוקדם.
סיבוב ראשון ושני
משחקי הסיבוב הראשון והשני של הגברים נערכים ב-8 מקומות שונים. בכל מקום נערכים 4 משחקים בסיבוב הראשון ו-2 בסיבוב השני. הסיבוב הראשון מתקיים בימים חמישי ושישי והסיבוב השני בימים שבת וראשון בשבוע השלישי של מרץ. אצל הנשים הסיבוב הראשון והשני נערכים ב-16 מקומות, כאשר הסיבוב הראשון בימים שבת וראשון והסיבוב השני בימים שני ושלישי. שיבוץ הקבוצות בסיבוב הראשון נעשה בסדר הבא: בכל אזור משחקת המדורגת הראשונה נגד המדורגת 16, מדורגת 2 נגד 15, 3 נגד 14, 4 נגד 13, 5 נגד 12, 6 נגד 11, 7 נגד 10, 8 נגד 9. בסיבוב השני המנצחת בין 1 ו-16 משחקת נגד 8 או 9, 2 או 15 נגד 7 או 10, 3 או 14 נגד 6 או 11, 4 או 13 נגד 5 או 12.
סיבוב שלישי ורביעי
בסיבוב השלישי, המכונה Sweet Sixteen, משחקות 16 קבוצות ב-4 מקומות. המנצחות בסיבוב הזה מעפילות לשלב ה-Elite Eight, ממנו עולות המנצחות לפיינל פור. שלב ה-Sweet Sixteen של הגברים מתקיים בימים חמישי וששי בשבוע הרביעי של מרץ, ה-Elite Eight נערך בימים שבת וראשון. הנשים משחקות את שלב הסוויט סיקסטין בימים שבת וראשון והאליט אייט בימים שני ושלישי.
פיינל פור
בשלב הגמר של הטורניר משתתפות ארבע נבחרות, ולכן הוא נקרא בשם Final Four. בטורניר הגברים מתקיימים משחקי חצי הגמר בשבת הראשונה של חודש אפריל ומשחק הגמר יומיים אחר כך, ביום שני. בטורניר הנשים חצי הגמר מתקיים ביום ראשון והגמר ביום שלישי.
שלמה ברנשטיין
נולד בעיירה אוּזְדָה (ברוסית: Узда) שבפלך מינסק של האימפריה הרוסית (ברוסיה הלבנה; כיום במחוז מינסק בבלארוס), בן לרב וראש ישיבה. למן ילדותו נמשך לציור, וסבל בשל כך, שכן נטייה זו לא נתקבלה באהדה בסביבתו. למד בישיבת מיר, ורק עם הגיעו לגיל 18 הסכים אביו שילמד ציור. אז נסע ברנשטיין ללמוד בבית ספר לאמנות בווילנה במשך חמש שנים, ולאחר מכן למד כארבע שנים בבית הספר הגבוה לאמנות באודסה (באותו זמן למד שם גם הצייר איסאק ברודסקי). בין מוריו שם היו קִירְיָאק קוֹסְטַאנְדִי (Костанди; מחברי תנועת הנודדים).
לאחר מלחמת העולם הראשונה נסע ללמוד באקול נסיונל סופרייר דה בוזאר בפריז, שם הצייר האקדמי לאון בונא (Bonnat), שלימד במוסד, סייע לו לקבל מלגה מהברון רוטשילד. ברנשטיין למד אצל ז'יל לפבר (Lefebvre), וכן באקדמיה ז'וליאן (Académie Julian), שבה זכה בכמה פרסים.
ב–1914 עלה לארץ ישראל. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ב–1914 גלה לאלכסנדריה, שם התפרנס ממתן שיעורים וציור דיוקנאות.
ב–1919 שב לארץ, והציג בגימנסיה "הרצליה" תערוכת יחיד גדולה של עבודותיו משנות מגוריו במצרים. משובו ועד 1920 היה מורה ב"בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות", ונמנה עם מייסדי אגודת אמנים עברית. בהמשך לימד גם בבית המדרש למורים "המזרחי".
ב-1924 השתתף ב"תערוכת מגדל דוד". ב–1928 הציג תערוכה בסלון ד'וטאן (Salon d'Automne), ובשנים 1929, 1930 ו–1931 הציג תערוכה בסלון של אגודת האמנים הצרפתים (Société des Artistes Français).
נפטר בשנת 1968, בן 82, ונקבר בבית הקברות טרומפלדור.
טביעת האונייה אנט
האונייה אנט טבעה בסמוך לנמל אשדוד ב-23 בנובמבר 1973. באסון ניספו 21 אנשים.
הטביעה
אנט הייתה אונייה בנפח של כ-4,000 טון. היא נבנתה בגרמניה בשנת 1954. היא הייתה בבעלות חברה יוונית והניפה את דגל קפריסין.
האונייה הגיעה לחופי ישראל בתחילת חודש אוקטובר ופרקה בנמל עזה מטען של 4,000 טון מלט שהובא מרומניה. ב-21 בנובמבר הגיעה האונייה למרחק של כקילומטר מנמל אשדוד, עגנה והמתינה בים הפתוח לתורה להיכנס לנמל כדי לטעון עליה פוספטים.
בדרך כלל נהגו אוניות עם הגיע מהירות הרוח ל-35 קילומטר לשעה להפליג לעומק הים, על מנת להתרחק מגלי החוף המסוכנים. בלילה שבין 22 ל-23 בנובמבר התחוללה בים סערה חזקה. מהירות הרוח הגיעה לכ-70 (או 90) קילומטר לשעה והגלים הגיעו לגובה של שישה מטר. למרות זאת נשארה האונייה במקומה. ככל הידוע בעת האסון לא פעלו מנועיה ולא היה בה זרם חשמלי. לכן גם לא הופעלו אורותיה והיא לא קיימה קשר רדיו עם הנמל.
לפנות בוקר ביום שישי, 23 בנובמבר, ניתק עוגן האונייה והיא נסחפה לעבר שובר הגלים של הנמל, פגעה בו והחלה לשקוע. בשעה 01:15 שמע נתב משמרת הלילה בנמל צפירות והבחין באונייה כשהיא שוכבת על שובר הגלים. גוררת של הנמל יצאה אל האונייה ואליה הצטרפו כלי שיט נוספים מהנמל וכן אנשי חיל הים. האונייה הטובעת נמצאה במרחק מה משובר הגלים. המצילים ירו פצצות תאורה, אך תנאי מזג האוויר לא אפשרו לשלוח מסוק אל האונייה. שלושה ניצולים חולצו, כולם מתוך המים. בשעה 03:00 שקעה האונייה מתחת לפני הים כשקצות תרניה נמצאים עדיין מעליהם. בשעות הבאות נעלמו גם התרנים. שברים מהאונייה נסחפו אל החוף.
על סיפון האונייה נמצאו במועד הטביעה 24 איש - 18 אנשי צוות מיוון, טורקיה, פקיסטן וסומליה, חמישה עובדים של חברה ישראלית לתיקוני אוניות (שבאו לטפל בתיקונים שנדרשו באונייה) ומפקח ימי יווני. כאמור חולצו רק שלושה ניצולים. הם היו קצין הרדיו היווני של האונייה, מלח טורקי וחניך ישראלי בן 17 מחברת התיקונים.
לאחר הטביעה
בימים הבאים נערכו חיפושים אחרי הנעדרים - באמצעות מטוס וסירות ובסיורים רגליים על החוף. גופות חלק מהם נפלטו מהים או נמצאו בתוכו. ב-4 בדצמבר היו עדיין שמונה בחזקת נעדרים.
משרד התחבורה, רשות הנמלים ומשטרת ישראל חקרו את האסון.
בחודש ינואר 1974 החלו עבודות להוצאת שרידי האונייה ממקום טביעתה.
מצודת בחריין
מצודת בחריין (בערבית: قلعة البحرين - "קלעת אלבחרין") היא אתר ארכאולוגי בצפונו של האי בחריין השוכן בסמוך לחוף המפרץ הפרסי ממערב לבירה מנאמה. האתר הוא תל בגובה של 11.2 מטר ובשטח של 175 דונם; אורכו 600 מטר ורוחבו 300 מטר. בשנת 2005 הוכרזה המצודה כאתר מורשת עולמית. שטח ההכרזה הורחב באופן משמעותי אל תוך הים בשנת 2008, לאחר שהתגלו בסמוך למצודה תעלה תת-ימית ומגדל. ההרחבה נדרשה גם כדי למנוע את הקמתו של אי מלאכותי בשטח של 6,000 דונם במרחק של 500 מטר מול חופי המצודה, וכן נמל דייגים וכביש מהיר.
העת העתיקה
התל יושב באופן רציף החל מהקמתו בשנת 2300 לפנה"ס לערך ועד למאה ה-17. החלק העתיק ביותר במצודה שוכן בפינתו הצפונית של האתר, בקרבת חוף הים, וכולל שרידי בתים ששימשו ככל הנראה למגורים. באותה עת הוקמה סביב האתר חומת אבן אשר שימשה להגנתו, וקטע ממנה באורך של 46 מטר השתמר עד היום. מתקופה זו התגלה גם רחוב ברוחב של 12 מטר, ומשני צדדיו בתים גדולים שחלקם שימשו ככל הנראה כארמונות. מאוחר יותר, בשנת 1450 לפנה"ס לערך, היינו בתקופת הברונזה האמצעית, הוקמה חומה נוספת במקום, ויכול שחלק ממנה היה חידושה והעצמתה של החומה הקודמת. בתי האתר הוגדלו ושונו, ושימשו כמגוריו של המושל מטעם תרבות הקסיט ששלטה בתל. בתקופת הברזל, מהמאה ה-11 לפנה"ס עד המאה ה-5 לפנה"ס, שימש המקום כבירת תרבות דילמון. תרבות זו הייתה ידועה רק ממקורות שומרים, עד שנערכו החפירות במקום, והממצאים בתל הם החשובים ביותר שנתגלו אודותיה עד כה. גם תרבות דילמון הקימה חומה חדשה על בסיס החומה הקיימת במקום, וחלק ממנה מגיע כיום עד לגובה של 4.5 מטר. מתקופה זו התגלו שרידיו של מקדש שלו שני עמודים, ומספר בתי מגורים יוקרתיים שבהם הותקנה מערכת ביוב מתקדמת. מתחת לבתים אלה התגלו מספר קברים ובהם סרקופגים. בסביבות המאה ה-3 לפנה"ס, נבנה חלקו המרכזי של התל באופן מקיף, אך בשל הרס מאוחר יותר באזור זה, קשה לעמוד בבירור על אופיים של בתים אלה. מצודה גדולה ורבועה שאורך כל אחד מצלעותיה מגיע ל-51.5 מטר התגלתה בצידו הצפוני של האתר, וזו מתוארכת בסבירות רבה למאה ה-3, על בסיס ההשפעות הסאסאניות הניכרות בה. המצודה הייתה בשימוש עד למאה ה-5 ואז ננטשה.
מאז ימי הביניים
במאה ה-13 שוב אוישה המצודה. היא נבנתה מחדש ושימשה לצרכים מסחריים. מתקופה זו השתמרו שמונה מחדריו של המבנה. במרכזו של התל התגלו שתי שכבות נוספות - האחת מהמאה ה-14, היינו מאמצע התקופה המוסלמית, מתאפיינת בבנייה צפופה, ונראה כי שמשה כשוק או כחאן; והאחרת מהמאה ה-15, שבה בעיקר בנייה צנועה בהיקפה. מהמאה ה-16 שימש התל בעיקר כמוצב צבאי, והמצודה הארוכה ששכנה בו חלשה עליו, והעניקה לו את שמו הנוכחי. ראשיתה של המצודה בתחילת המאה ה-15 כאשר מבנה מבוצר פשוט הוקם על התל. ב-1529 הורחבה המצודה באופן ניכר, הותאמה להצבת תותחים וחפיר נחפר סביבה. החל מ-1561, כאשר בחריין באה תחת שלטון האימפריה הפורטוגזית, קיבלה המצודה את צורתה הנוכחית. מגדלי שמירה בסגנון ג'נובה נוספו בפינותיה והחפיר הורחב. במאה ה-17 הוגבלה הגישה אל המצודה מכיוון הים כאשר התעלה בשונית האלמוגים המוליכה אליה נחסמה כמעט לחלוטין, ורק סירות קטנות יכלו להגיע עד למצודה בזמן הגאות. מסיבה זו ננטשה המצודה לבסוף לאחר כ-4,000 שנות יישוב אנושי רצוף.
מחקר באתר
האתר נחקר מ-1954 עד 1970 בידי משלחת דנית ולאחר מכן, מ-1978 ועד שנת 1987, על ידי שתי משלחות צרפתיות. כרבע משטח התל נחקר עד כה ונחשפו שכבות רבות של אזורי מגורים ומרחבים ציבוריים ששימשו למסחר, לפולחן ולצרכים צבאיים. צילומי אוויר שנערכו בשנות ה-80 של המאה ה-20 חשפו תעלה תת-ימית ברוחב של 15 עד 90 מטרים ובאורך של 1.8 ק"מ מהחוף. התעלה שימשה כעורק תנועה לתחבורה הימית שהפליגה אל המצודה וממנה, והיא נחפרה בשונית האלמוגים שעל קרקעית הים. עוד התגלה בלב ים מגדל רבוע בן שתי קומות אשר שימש ככל הנראה כמעין מגדלור אשר הנחה כלי שיט אל התעלה. המגדל הבולט מעט מעל פני המים (בהתאם לגאות), שוכן סמוך לכניסה אל התעלה התת-ימית.
יונה גודמן
הרב ד"ר יונה גודמן (נולד בשנת ה'תש"ך, 1960) הוא איש חינוך ישראלי, לשעבר מזכ"ל תנועת בני עקיבא וכיום מנהל חינוכי של מרכז ישיבות ואולפנות בני עקיבא. מרצה במכללת אורות ישראל וחבר מועצת החמ"ד.
ביוגרפיה
גודמן נולד בארצות הברית ובמהלך שנות ה-70 עלה לישראל. גדל בחיפה. בין השנים 1990–1993 שימש ראש מחלקת הדרכה של בני עקיבא. בשנים 1997–2000 שימש כמזכ"ל תנועת הנוער בני עקיבא.
גודמן עבד במרכז מהו"ת (מרכז היערכות להתמודדות בחירום) ישראל, שם ריכז את הליווי החינוכי-קהילתי של חלק ממפוני ההתנתקות ואת הסיוע החינוכי-רוחני לקהילות שנפגעו באירועי טרור.
גודמן מוציא לאור דף דו-שבועי בו מבט חינוכי ותורני על אתגרי חינוך חדשים, המכונה "בעין חינוכית" המופץ למנויים ולרשתות חינוך. ב-2012 הוציאה מכללת אורות ישראל את מאה המאמרים הראשונים כספר, אותו גודמן ערך, המכונה: "בעין חינוכית - מבט חינוכי-תורני על אתגרי חיינו המתחדשים". גודמן גם הגיש פינה בנושא חינוך באתר האינטרנט ערוץ 7.
גודמן נשוי ומתגורר בפדואל שבשומרון. בעתות חירום הוא משמש כדובר היישוב.
באפריל 2014 מונה על ידי הרב חיים דרוקמן למנהל החינוכי של מרכז ישיבות בני עקיבא. בסתיו אותה שנה הוציא לאור ספר בשם "ונקדשתי" המציע כיצד ללמד סוגיות הקשורות בתחום הצניעות לתלמידי ישיבות ואולפנות. בשנת 2021 הוציא לאור גרסה שנייה ומורחבת של הספר, עם מאמרים חדשים.
בשנת 2015 סיים את עבודת הדוקטורט שלו שנכתב בבית הספר לחינוך של האוניברסיטה העברית. העבודה עוסקת בדילמות אידאולוגיות בקרב צעירים דתיים-לאומיים ותמורות בזהותם, בדגש על יציאתם מהחממה החינוכית אל משעולי החיים.
באביב 2017 מונה למועצת החמ"ד בה שימש קדנציה מלאה עד 2022. בפרוץ מגפת הקורונה החל להפיץ טיפים על שימושים מתקדמים בזום, להם נרשמו מעל 6,000 מנויים. ריכוז הטיפים יצאו לאור כספר.
פאוור ריינג'רס כוח הזמן
פאוור ריינג'רס כוח הזמן (אנגלית: Power Rangers: Time Force) היא סדרת פעולה/הרפתקאות אמריקאית לילדים מסדרת "פאוור ריינג'רס". הסדרה בת 40 פרקים והופקה לטלוויזיה על ידי חברת "סבן" לערוץ Fox Kids בשנת 2001. זו הסדרה האחרונה שעליה פיקח חיים סבן לפני שהאולפנים עברו לידי סרטי וולט דיסני. בישראל התוכנית שודרה ב"פוקס קידס" (ערוץ דיסני כיום) וכיום בשידורים חוזרים.
עלילה
בשנה 3000 האנושות פיתחה עולם אוטופי אשר בו אנשים יכולים לקבוע את דנ"א ילדיהם. בו למשטרה יש יחידה מיוחדת בשם "כוח הזמן" אשר מצליחים ללכוד את כל הפושעים בעזרת שימוש במכונת זמן. אף על פי כן, קיים פושע אחד אותו היחידה לא הצליחה ללכוד עד כה. הפושע היחיד הזה, רינזיק. רינזיק הוא מוטנט כל הדנ"א של התינוקות שלא נרצה. מצליח להשתלט על בית סוהר מלא באסירים אשר קפואים בהקפאה קריוגנית, רוצח את אלכס הריינג'ר האדום ולאחר מכן הוא חוזר בזמן אל העבר כדי לנקום בתושבי העיר שדחו אותו בגלל מראו המפלצתי במטרה להשמידם ולשנות את העתיד. ארבעה קציני משטרה השייכים ליחידת "כוח הזמן" פותחים במרדף אחרי ראנזיק בחזרה אל ארצות הברית של שנת 2001 אבל מוצאים את עצמם תקועים בעיר הבדיונית "סילבר הילס" (לוס אנג'לס במציאות) שם הם פוגשים את ווס קולינס, בנו של תעשיין עשיר אשר דומה במראהו לאלכס. בעזרתו של ווסלי ארבעת הקצינים הופכים לפאוור ריינג'רס כוח הזמן ומצליחים ללכוד את כל הפושעים המוטנטים בסילבר הילס אותם ראנסיק משחרר מבית הסוהר.
באחד הפרקים הפאוור ריינג'רס מגלים שאלכס חיי וחזר כדי להחליף את ווס ולחזור להיות הריינג'ר האדום, אבל בגלל ההתנהגות שלו כלפי החבורה הם מחליטים להחזיר את ווס להיות הריינג'ר האדום.
זורדים
מטוס הזמן 1- (ווס/אלכס). מטוס הזמן 2- (לוקאס). מטוס הזמן 3- (טריפ). מטוס הזמן 4- (קייטי). מטוס הזמן 5- (ג'ן). קיו רקס- (אריק). מטוס הצל- (ווס).
הנבלים
חיילי הרגל
יחסי ניז'ר–צרפת
יחסי ניז'ר–צרפת הם יחסי החוץ בין צרפת לניז'ר. יחסיהם מבוססים על היסטוריה משותפת ארוכה ועל שלטונה של צרפת על ניז'ר למעלה משישים שנה כחלק מהאימפריה הקולוניאלית הצרפתית של ניז'ר שהחל בכיבוש הצרפתי בשנת 1898. ניז'ר קיבלה עצמאות מצרפת בשנת 1960, והיסטוריה של התרבות והשפה הצרפתית השפיעה ביצירת תרבות ניגרית מובהקת מהלאומים הפרה-קולוניאליים המגוונים המרכיבים את ניז'ר המודרנית. צרפת הרוויחה כלכלית מתקופתה כמעצמה קולוניאלית, ועדיין מסתמכת על יבוא מניז'ר עבור גורמים בכלכלתם.
קולוניאליזם ודה-קולוניזציה
ניז'ר שמרה על קשרים הדוקים עם צרפת, מעצמתה הקולוניאלית לשעבר לאורך ההיסטוריה של הרפובליקה הניז'רית. לאחר עצמאותה של ניז'ר בשנת 1960, שמרה צרפת על כמה מאות יועצים בכל דרגי ממשלת ניגריה והצבא. בשנות ה-60, הצבא של ניז'ר התבסס על כוחות המושבות הצרפתיים לשעבר, צרפתים שהסכימו לקחת אזרחות צרפתית-ניז'רית משותפת. בשנת 1960 היו רק עשרה קצינים אפריקאים בצבא ניגריה, כולם בדרגה נמוכה. הנשיא דיורי חתם על חקיקה לסיום העסקתם של קציני צבא גולים בשנת 1965, חלקם המשיכו לשרת עד ההפיכה ב-1974, אז פונתה כל הנוכחות הצבאית הצרפתית. כמו כן, הצרפתים שמרו עד 1974 על כ-1,000 חיילים של 4th Régiment Interarmes d'Outre-Mer (כוחות נחתים) עם בסיסים בניאמיי, זינדר, בילמה ואגדז. בשנת 1979 התבסס שוב כוח צרפתי קטן יותר באופן קבוע בניז'ר.
קשרים כלכליים עכשוויים
היחסים בין צרפת לניז'ר ממשיכים להיות קרובים, עם צרפת כשותפת היצוא הגדולה ביותר של ניז'ר, וממשלת צרפת הייתה תלויה כמעט לחלוטין בניז'ר בגלל האורניום שמזין את מערכת הכוח הגרעינית הנרחבת שלה, שנכרה בעיר ארלית שבצפון המדינה. ניז'ר מתחה ביקורת על צרפת על ההסכם ואמרה כי עליה להשיג נתח גדול יותר מהרווחים מכריית עפרות אורניום.
יחסים דיפלומטיים
צרפת שומרת על נוכחות דיפלומטית חזקה בניאמיי וכמה אלפי גולים צרפתים חיים ברחבי המדינה. ניז'ר בתורה מחזיקה אחת מ-24 השגרירויות שלה בפריז יחד עם 3 קונסוליות כבוד בבורדו, ליון ומרסיי המשרתים אוכלוסייה גדולה ממוצא ניז'רי המתגוררת בצרפת.
מריאמה הימה, לשעבר שר לפיתוח חברתי בניגריה, כיהן כשגריר ניז'ר בפריז בין השנים 1997–2003.
ניז'ר היתה בעלת ברית חשובה של צרפת במאבק בארגוני טרור ג'יהאדיסטיים אשר פעלו באזור הסאהל במערב ובמרכז אפריקה.
בעקבות הפיכה בניז'ר, במפגן תמיכה בחונטה הצבאית הסתערו אלפים על שגרירות פריז בבירה ניאמיי.
קשרים תרבותיים
התרבות הלאומית הניז'רית, המורכבת מקבוצה מגוונת של תרבויות לאומיות טרום קולוניאליות, הושפעה מאוד מהתרבות הצרפתית. השפה הצרפתית ממשיכה להיות השפה הרשמית של ניז'ר. מרכזי תרבות, כגון מרכז תרבות פרנקו ניז'רי ז'אן רוש בניאמיי ומרכז תרבות פרנקו ניז'רי דה זינדר בזינדר לספק מוסדות מרכזיים לצמיחה וקידום התרבות הצרפתית בניז'ר, כמו גם בקידום תרבות ניז'רית לקהל צרפתי. ניז'ר היא חברה מייסדת בארגון International de la Francophonie.
אולטראטופ
מצעדי מוזיקה
מצעדי המוזיקה של אולטראטופ משודרים בכמה תחנות רדיו בלגית, בתחנת הרדיו TMF הפלנדרית וב-Plug RTL הוולונית.
אולטראטופ יוצרת את מצעדי המוזיקה על בסיס נתוני המכירות וההורדות הדיגיטליות של כ-500 סניפים חוקיים ברחבי בלגיה. המצעד מתפרסם כל יום שבת בין השעות 12:00–14:00 בצהריים. המספר הכולל של המאזינים בתחנות הרדיו (הן בפלנדריה והן בוולוניה) עומד בממוצע על שני מיליון מאזינים. ב-2005, לרגל חגיגות העשור למצעד, יצא ספר יובל המאגד בתוכו דירוג של 15,282 סינגלים של 5,882 אמנים שונים.
בנוסף למצעדי הסינגלים, אולטראטופ מפרסמת מדי שבוע גם את מצעד האלבומים. בדומה למצעד הסינגלים, גם מצעד האלבומים מחולק לפלנדרי ולוולוני.
7 במרץ
7 במרץ הוא היום ה-66 בשנה (67 בשנה מעוברת) בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 299 ימים.
לאונור דה טולדו
לאונור דה טולדו (בספרדית: Doña Leonor Álvarez de Toledo y Osorio; 1522 - 17 בדצמבר 1562) הייתה אשתו של קוזימו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה, וסבתה של מארי דה מדיצ'י, מלכת צרפת.
ביוגרפיה
לאונור נולדה בשנת 1522 באלבה דה טורמס, לפדרו אלברס דה טולדו, מרקיז וילאפרנקה ולמריה אוסוריו, בתם של לואיס פימנטל אי פאצ'קו וחואנה אוסוריו אי בזאן. אביה, אשר כיהן כמשנה למלך מטעם קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בממלכת נאפולי, היה בנו של פדריקה אלברס דה טולדו, דוכס אלבה השני, ואחיו של פרננדו אלברס דה טולדו, דוכס אלבה השלישי. ב-29 במרץ 1539 התחתנה לאונור עם קוזימו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה, ממנו נולדו לה 11 ילדים.
במהלך הנישואים שלה, למרות אי הפופולריות הראשונית שלה בתור ספרדית, היא זכתה להשפעה רבה בפירנצה. היא עודדה את האמנויות, והייתה פטרון לרבים מן האמנים הבולטים של התקופה. כאשה אדוקה, היא עודדה את המסדר הישועי להתיישב בפירנצה, והיא גם הקימה כנסיות חדשות רבות בעיר. לאונור התעניינה גם בחקלאות ובעסקים, והיו לה שטחים גדולים של אדמה טוסקנית שהיא ניהלה ביעילות, ואשר סייעו לה להרחיב ולהגדיל את הרווחיות של אחוזות בית מדיצ'י הענקיות (המוצרים שלה נשלחו עד ספרד), ובאמצעות תחומי העניין שלה, חלק ניכר מהאיכרים תמכו בה. היא גם תמכה ללא היסוס בבעלה ובמדיניותו, עד כדי כך שהתייעץ איתה. כה גדול היה אמונו בה, שהוא מינה אותה לעוצרת הדוכסות בהיעדרויות התכופות שלו.
משפחתה
ב-29 במרץ 1539 התחתנה לאונור עם קוזימו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה, ממנו נולדו לה 11 ילדים:
שומוג'
שומוג' (בהונגרית: Somogy) הוא מחוז בדרום טרנסדנוביה שבהונגריה. גבולו הצפוני הוא חופו הדרומי של אגם בלטון, בדרומו זורם נהר הדראווה על הגבול הבינלאומי עם קרואטיה. המחוזות השכנים הם זאלה, וספרם, פייר, טולנה ובאראניה. בירת המחוז היא קאפושוואר. מחוז שומוג' ההיסטורית הייתה מבין הראשונות שנוסדו בתקופת ממלכת הונגריה וגבולותיו נשארו כמעט ללא שינוי עד ימינו.
עם צפיפות אוכלוסין של כ-54 נפש לקמ"ר מחוז שומוג' הוא הדליל ביותר בהונגריה. במחוז 16 ערים ובסך הכל 245 יישובים.
חלק חשוב בכלכלת המחוז מהווים שני מוקדי תיירות עיקריים:
אתר ארכאולוגי
אתר ארכאולוגי הוא מקום בו השתמרו שרידים לפעילות אנושית בעבר הפרהיסטורי, ההיסטורי או המודרני, ובו עשוי להתקיים מחקר שדה ארכאולוגי כסקר או חפירה. ההגדרה של "אתר" יכולה לכלול גם מספר אתרי-משנה בעלי קרבה גאוגרפית, ועשויה להשתנות בהתאם לתקופה הנבחנת באתר, ובהתאם לגישה התאורטית של הארכאולוג החוקר. לעיתים אף נבדקות עדויות מחוץ לגבול הגאוגרפי של האתר, המשמשות להשוואה עם השרידים הארכאולוגיים בתוך האתר.
באתרים ארכאולוגיים ניתן למצוא בדרך כלל חפצי עתיקות וממצאים שונים. ממצאים אלו הם למשל שרידי בתים, כלים מחרס, אבן ועצם, קברים, עצמות אדם ובעלי חיים, וחומרים טבעיים שהובאו לאתר. כאשר מתבצעת באתר חפירה ארכאולוגית חומרים אלה נאספים באופן שיטתי, נלמדים ומשרטטים את השימוש באתר זה בעבר.
בישראל
אתרים ארכאולוגיים רבים בישראל נמצאים בתוך גנים לאומיים, פארקים ושמורות טבע. על-פי חוק העתיקות תשל"ח (1978) אתר עתיקות הוא אתר שהוכרז רשמית על ידי רשות העתיקות כשטח המכיל עתיקות. כיום ידועים בישראל למעלה מ-22,000 אתרי עתיקות, אך נוספים עשויים להתגלות בעתיד. אתרי עתיקות מתגלים בסקרים שיטתיים או נושאיים, פיקוח על ידי מפקחי רשות העתיקות, בעת פעולות פיתוח שונות ברחבי הארץ וגם באופן אקראי על ידי אנשים שונים. יש אתרי עתיקות שנחפרו ויש שלא, החוק אינו מבדיל ביניהם ולכולם אותה חשיבות וכולם מוגנים על ידי החוק. גם אתרים שאינם ידועים ומתגלים בעתיד מוגנים על ידי חוק העתיקות. על-פי חוק העתיקות אסור לפגוע באתר עתיקות בשום צורה שהיא.
1975 במדע
רשימת אירועים מדעיים עיקריים שהתרחשו ב-1975.
פרבלי
פרבלי (ביוונית: Πρέβελη) הוא מנזר השוכן לחופי דרום כרתים.
את המנזר בנו לצורכי התגוננות על הר המשקיף אל הים התיכון. על פי התאריך החרוט על פעמונו של המנזר, משערים כי המנזר הוקם בפעם הראשונה בשנת 1594.
במנזר יש שני מתחמי מבנים עיקריים, המנזר התחתון, שנהרס בזמן הכיבוש הטורקי, הקרוי לזכרו של יוחנן המטביל והקומפלקס החדש שנבנה החל במאה ה-17 הקרוי לזכרו של יוחנן כותב הבשורה.
במלחמת העולם השנייה, במסגרת הקרב על כרתים, לאחר כיבוש האי על ידי הגרמנים, הצליחו חיילים מבעלות הברית שנותרו באי ליצור קשר עם המפקדה במצרים. ביצירת התקשורת הראשונית נסתייעו בעלות הברית במנזר בפרבלי שבחופו הדרומי של האי, שממנו אותתו באורות לספינות בריטיות. ביולי 1941 פונו 79 חיילים אוסטרלים וניו זילנדים שהסתתרו במנזר באמצעות צוללת ללוב.
למרגלות המנזר יש חוף ים שנחל חוצה אותו, במהלך השנים הנחל הביא איתו סחף שיצר חוף חולי רחב. לאורך הנחל יש מטעי דקלים.
אריה אלטר
אריה אלטר (נולד ב-4 ביוני 1961) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת השוער במהלך שנות ה-80 ותחילת שנות שנות ה-90. היה שותף לזכייה בשלוש אליפויות, אחת עם מכבי נתניה (בעונת 1982/1983), ושתיים במדי הפועל תל אביב (בעונת 1985/1986 ובעונת 1987/1988). לאחר פרישתו שימש במשך 14 שנים כמנכ"ל ארגון השחקנים ואימן שוערים.
קריירה
אלטר גדל ברמת השרון והחל לשחק בגיל 9 בקבוצות הילדים של הפועל הרצליה. בהמשך עבר למכבי הרצליה ובגיל 16 ערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת של המועדון, ששיחקה אז בליגה השלישית. בעונת 1980/1981 סיימה הקבוצה במקום האחרון בליגה הארצית, ובשל מצבה הכלכלי הקשה הוצע אלטר למכירה ונרכש על ידי קבוצת מכבי נתניה. במחזור התשיעי של עונת 1981/1982 ערך אלטר את הופעת הבכורה שלו בליגה הבכירה, במשחק מול קבוצת בני יהודה. בעונה שלאחר מכן שימש כשוער הראשון של הקבוצה, והיה שותף לזכייה באליפות.
במהלך עונת עונת 1983/1984 איים אלטר כי לא יעלה למגרש במשחק מול קבוצת בית"ר ירושלים, מפני שטרם נחתם עמו החוזה לאותה עונה אף על פי שעברו למעלה מ-20 מחזורים מאז החלה. בסיום העונה הוצב השוער ברשימת ההעברות של הקבוצה עקב מחלוקת כספית על גובה השכר שדרש, ובסופו של דבר נתחם עמו הסכם חדש רק כמה שבועות לאחר פתיחת העונה. במהלך העונה עבר לקבוצת מכבי יפו וסייע לקבוצה להישאר בליגה. בסיום העונה ניהל מאבק משפטי מול מכבי נתניה, במטרה להפוך לשחקן חופשי, דבר שהתאפשר בזכות פסיקת בית המשפט בעניינו.
לאחר קבלת השחרור חתם אלטר בקבוצת הפועל תל אביב. בעונתו הראשונה בקבוצה זכה עמה באליפות, הישג עליו חזר שנית שנתיים לאחר מכן. לקראת עונת 1988/1989 עבר בהשאלה לקבוצת הפועל טבריה, שנשרה לליגה השנייה בסיום העונה. לאחר עונה אחת חזר לקבוצת הפועל תל אביב, שירדה גם היא לליגה השנייה, וסייע לה לחזור לליגה הבכירה.
מגדל התקשורת של מונז'ואיק
מגדל התקשורת של מונז'ואיק (בקטלאנית: Torre de Comunicaciones de Montjuïc, IPA: [ˈtorə ðə kumunikesiˈonz ðə muɲʒuˈik]), הידוע בכינויים מגדל קלטרווה (Torre Calatrava) ומגדל טלפוניקה (Torre Telefónica), הוא מגדל תקשורת בשכונת מונז'ואיק שבברצלונה, קטלוניה, ספרד. הוא תוכנן על ידי סנטיאגו קלטרווה, ותקופת בנייתו התרחשה בשנים 1989–1992. המגדל הלבן נבנה עבור טלפוניקה כדי לשדר סיקור טלוויזיה של המשחקים האולימפיים בקיץ 1992 בברצלונה. גובהו של המגדל הוא 136 מטרים והוא ממוקם בפארק האולימפי ומייצג ספורטאי המחזיק בהלפיד האולימפי.
הבסיס מכוסה בטרנקדיס, טכניקת הפסיפס של גאודי שנוצרה מרסיסי אריחים שבורים.
שעון שמש
המגדל תוכנן לעמוד בכיוון בו הוא ניצב על מנת לפעול גם כשעון שמש רב-ממדים, המשתמש בכיכר אירופה כדי לציין את השעה.
הפארק הלאומי גונונג מולו
הפארק הלאומי גונונג מולו (במלאית: Taman Negara Gunung Mulu) נמצא במחוז מירי במדינת סאראוואק המלזית שבצפון האי בורנאו. הפארק הוכרז כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 2000, והוא נקרא על שם הר מולו, הנמצא בשטחו ואשר גובהו 2,376 מטרים. שטחו של הפארק הוא כ-528 קילומטרים רבועים.
פלורה ופאונה
בפארק יש 17 אזורי צמחייה שונים, והאזורים העיקריים הם יער גשם טרופי (40% מהשטח) ויער גשם ממוזג (20% מהשטח).
בפארק יש כ-3,500 מינים של צמחים וסקולאריים, כולל מספר רב של מינים אנדמיים הגדלים על מצע של אבן גיר. גונונג מולו נחשב לאחד האתרים העשירים בעולם מבחינת כמות עצי הדקליים, כיוון שגדלים בו 109 מינים ו-20 זנים.
במקום תועדו גם 80 מינים של יונקים ו-270 מינים של עופות, מתוכם 24 אנדמיים לבורנאו. מספר המינים בפאונת המערות, כולל בעלי החיים השוכנים בהן באופן קבוע, הוא כ-200. בפארק יש מספר רב של מיני זוחלים (55), דו-חיים (76), דגים (48) וחסרי חוליות (למעלה מ-20,000). יש בו גם כמות גדולה של מושבות עטלפים וסיסי מערות.
תיאור
חשיבותו של הפארק נובעת גם מהמאפיינים הקרסטיים שלו. בפארק נחקרו 295 קילומטרים של מערות כולל כמה מהמערות הגדולות ביותר בעולם. סוגי המערות הרבים נובעים מהתרוממות של לוחות טקטוניים בין תקופת הפליוקן לפליסטוקן. גילן של המערות הוא כ-2-3 מיליוני שנים והן מרוכזות באזור מלינאו וגונונג אפי. במערות שבפארק יש דוגמאות טובות לנטיפים העשויים מארגוניט וקלציט. מאפיין קרסטי נוסף בעל חשיבות הוא הצריחים, שהם גושי סלע בצורת להב שגובהם 50 מטרים, והם מזדקרים מתוך היער.
אחד המאפיינים הידועים של הפארק הוא אולם סאראוואק, שגודלו 600X415 מטרים וגובהו 80 מטרים. לפי מדריכי התיירים שבמקום, החלל מספיק גדול כדי להכיל את כל בזיליקת פטרוס הקדוש שבקריית הוותיקן או כמה מטוסי נוסעים מדגם בואינג 747. מערת האייל הסמוכה נחשבה, למשך שנים רבות, כמערה בעלת מעבר אחד הגדולה בעולם. מערות ידועות אחרות הן מערת בנאראט, מערת הצבי, מערת הרוח ומערת המים הצלולים. דרך המערות הללו נחשף נהר תת-קרקעי החוצה את הפארק.
מחקר ותיירות
הפארק התפרסם בזכות המערות ובזכות משלחות המחקר שטיפסו על ההרים כדי לחקור אותן ואת היערות שמסביבן, כאשר המשלחת הידועה ביותר הייתה זו מטעם החברה המלכותית לגאוגרפיה ששהתה באזור בין 1977 ל-1978. במשלחת זו היו חברים למעלה מ-100 מדענים בסך הכל.
כיום הפארק מציע למבקרים בו אפשרות לחקר מערות כפעילות אתגרית, או ביקור במספר מערות שהוכשרו לציבור הרחב, וכן מסלולי הליכה בדרגות קושי שונות ומסלול הליכה על גשרים תלויים בין העצים שאורכו 480 מטר. ההנהלה מתמקדת בהגברת המודעות לחשיבות הפארק והסביבה הטבעית, באמצעות עידוד תיירות אקולוגית ופעילויות אחרות. בסמוך לפארק מלון יוקרתי בן 180 חדרים - "Royal Mulu Resort" היוצא דופן בשל מיקומו בלב יערות הגשם. הפארק מציע אפשרויות לינה צנועות יותר עבור כמה עשרות אורחים בלבד.
הפארק נמצא באזור קשה לגישה, ואין כביש בינו למרכזים עירוניים באזור. מרבית המבקרים מגיעים באמצעות טיסה לשדה התעופה של הפארק, בעיקר מנמל התעופה של העיר מירי. ניתן להגיע למקום גם באמצעות סירות נהר.
דני נישליס
דני נישליס (29 בינואר 1956 – 1 בנובמבר 2019) היה איש תקשורת ועסקים ישראלי, ממייסדי הרדיו האזורי בישראל ורדיו חיפה. היה מנכ"ל רדיו חיפה, וקודם לכן יושב ראש התאחדות תחנות הרדיו האזורי בישראל ומנכ"ל רדיו תל אביב.
ביוגרפיה
נולד ב-29 בינואר 1956 בישראל לאלברט וסופיה נישליס. למד בבית הספר הריאלי העברי בחיפה ובתקופת לימודיו הקים את תחנת הרדיו הראשונה של בית הספר. שירת בצה"ל בעיתון "במחנה" ובגלי צה"ל, ולאחר מכן כקצין חינוך.
קריירה
לאחר שירותו הצבאי החל לשדר בקול ישראל במחלקת חדשות והסברה. קיבל תואר שני במשפטים מאוניברסיטת חיפה.
בין השנים 1986–1990 שימש כשליח הסוכנות היהודית באדמונטון שבקנדה.
תפקידים ציבוריים
בעשור השני של המאה ה-21 כיהן כחבר מועצת העיר חיפה עד פרישתו בשל בעיית ניגוד עניינים עם בעלותו על רדיו חיפה. חלק מבני משפחתו היו בקשרי עבודה ועסקים עם העירייה, דבר שגרר טענות מצד גורמים באופוזיציה.
רדיו חיפה והקמת הרדיו האזורי בישראל
בתום תקופת הזיכיון, שב רדיו חיפה והתחרה במכרזי הרדיו האזורי, וזכה בהם שוב בשנת 2008. התחנה הרחיבה את פעילותה ורכשה 50% מרדיו תל אביב (102fm), בעל הזיכיון לשידורים בגוש דן. בשנים 2009 עד 2012 ניהל נישליס את רדיו תל אביב, ועם שובו לנהל את רדיו חיפה הפך ליו"ר הדירקטוריון של רדיו תל אביב. בשל בעלותו ברדיו חיפה אילצה מועצת הרשות השנייה את נישליס להתפטר מתפקידו כחבר מועצת העיר חיפה מחשש לניגוד עניינים, בעלותו על הרדיו וניגוד עניינים אפשרי עם תפקידו כיו"ר אתו"ס (החברה לאמנות, תרבות וספורט חיפה), המפיקה ומתאמת את מרבית אירועי התרבות בעיר, עמדה במוקד תחקיר עיתונאי של אבנר הופשטיין אך הוא המשיך בתפקיד במשך תקופה ארוכה עד שנאלץ לפרוש ממנו.
נישליס הקים את מערך החדשות הארציות של תחנות הרדיו האזורי, בשיתוף מערכת החדשות של ערוץ 10, וכן הקים שותפות חדשה עם מערכת החדשות של אתר ynet.
חיים אישיים
נישליס נפטר ב-1 בנובמבר 2019 ממחלת הסרטן. הותיר אחריו אישה - ענבל, ושלושה ילדים. בנו דולב משדר מגיל צעיר ברדיו חיפה, ונכון לפברואר 2021 הוא משמש כמנהל התחנה.
הנצחה
כשבועיים לאחר פטירתו, בנובמבר 2019, הוקדש לזכרו טקס הרדיו באילת, בו הוענקו פרסים ואותות הוקרה לאנשי תקשורת ולתוכניות
אריך פון שטרוהיים
אריך פון שטרוהיים (בגרמנית: Erich von Stroheim; 22 בספטמבר 1885 - 12 במאי 1957) היה במאי ראינוע, שחקן ומפיק יהודי-אוסטרי-אמריקאי הידוע בשל נטייתו לשחק תפקידי נבלים ובשל תפקידיו בהם שיחק גרמני אכזר או מתנשא.
ראשית חייו
הרקע הביוגרפי של שטרוהיים לוקה בערפול מכוון. הביוגרפים שלו סבורים כיום כי הוא נולד בווינה, באימפריה האוסטרו הונגרית, בשנת 1885, כבנם של בנו שטרוהיים, כובען יהודי מן המעמד הבינוני, וג'ואנה בונדי, יהודייה אף היא. שטרוהיים עצמו טען כי הוא הרוזן אריך אוסוואלד האנס קארל מריה פון שטרוהיים פון נורדנוולד, נצר לאצולה האוסטרית, בדומה לטיפוסים אותם שיחק על המסך.
ז'אן רנואר כותב בזיכרונותיו כי "שטרוהיים בקושי דיבר גרמנית. היה עליו ללמוד את שורותיו כילד הלומד שפה זרה". בשלב מאוחר בחייו, עת התגורר באירופה טען שטרוהיים כי "שכח" את שפת אמו. על כל פנים, שטרוהיים היגר לארצות הברית בשנת 1909, ובשנת 1914 החל לעבוד בהוליווד.
קריירה מקצועית
הוא החל לעבוד בסרטים בתפקידים קטנים, וכיועץ לאופנה ולתרבות הגרמנית. סרטו הראשון היה "נער הכפר" בשנת 1915 אך הוא לא נרשם בכותרות הסרט כבמאי. עבודתו הרשמית הראשונה כבמאי הייתה בסרט בשם "היידלברג הזקן". החל לעבוד עם דייוויד לוולין וורק גריפית' וקיבל תפקידים קטנים בסרטיו הגדולים "הולדתה של אומה" ו"אי-סובלנות". בשנים אלו, שבהן עמדה ארצות הברית על סף הצטרפות למלחמת העולם הראשונה לצד מדינות ההסכמה ולאחר מכן הצטרפה ללוחמה פעילה, החל גל של סרטים פטריוטיים, אשר הציגו את הגרמני כנבל. שטרוהיים הצטרף לגל זה, ויצר מספר סרטים מסוג זה, ביניהם "סילביה מן השירות החשאי" ו"ההוני שמבפנים". במיוחד זכור הסרט "לב האנושות" בו השליך שטרוהיים, הלבוש כקצין גרמני, תינוק מן החלון, בשל העובדה כי בכיו של התינוק מפריע לו לאנוס את אם התינוק, אחות רחמנייה. תפקידים מסוג זה הוציאו לו שם רע בגרמניה, והוא נחשב שם לאישיות בלתי רצויה עד ליום מותו.