cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אשל מרובע
תפוצה
משרעת תפוצתו של המין: מזרח ים תיכונית וסהרו-ערבית.
מא יינג-ג'יו
קורות חייו
מא נולד בהונג קונג 1950, כבן למשפחה שבאה משיאנגטן, הונאן. אבותיו הגיעו מפופנג בפרובינציית שאאנשי, לאחר מכן עברו לג'יאנשי ומשם להונאן. בספר יוחסין שנתגלה על ידי חוקרים בעיר קאיון במחוז הנגשאן בהונאן, נתגלה שמא הוא צאצא של הגנרל מא צקאו מתקופת שלוש הממלכות. משפחתו שייכת קבוצת בני האן האקא ואימצה את הנצרות הקתולית. כשנולד אחרי ניצחון הקומוניסטים במלחמת האזרחים הסינית כשהוריו היו בדרך תוך כדי הימלטות מחבל הונאן אל המבצר האחרון של הקואמינטנג באי טייוואן. הוא היה הילד הרביעי והבן היחיד מבין חמישה ילדים. בשנת 1972 הוא סיים תואר ראשון במשפטים באוניברסיטה הלאומית של טייוואן. בשנים 1972–1974 הוא שירת בחיל המרינס והים של טיוואן והוענקה לו דרגת לוטננט. בהמשך בשנת 1976 סיים תואר ראשון בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ניו יורק ואחר כך תואר דוקטורט במשפטים בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד. עבודת התואר שלו, שפורסמה ב-1984 הסבה על המחלוקת סביב איי סנקאקו. בתום הלימודים מא עבד כשותף במשרד עורכי דין בוול סטריט בניו יורק וכיועץ משפטי של בנק חשוב במדינת מסצ'וסטס הוא עעסק תקופה כחוקר באוניברסיטת מרילנד. בשובו לטיוואן עבד כצוות היועצים של הנשיא צ'יאנג צ'ינג-קואו.
מא כיהן כנשיא הרפובליקה הסינית (טייוואן) מה-20 במאי 2008 עד 20 במאי 2016. מא יינג-ג'יו כיהן כיושב ראש של המפלגה הלאומית הסינית קוומינטנג בשנים 2005–2007, ושוב בשנים 2009 עד 2014. בשנים 1998–2006 כיהן כראש העיר טאיפיי ובשנים 1993–1996 כשר המשפטים.
בשנת 2007 התפטר מתפקיד יושב ראש מפלגת קואמינטנג בגלל האשמות של שימוש לא חוקי בכספים של עיריית טייפה בתקופה שבה עמד בראש מועצת העיר. לבסוף נוקה מכל האשמות. מא יינג-ג'יו ניצח בבחירות הנשיאותיות שהתקיימו בשנת 2008 עם רוב של 58.4% מסך הקולות. נכנס לתפקיד הנשיא ב-20 במאי 2008 וב-17 באוקטובר 2009 נבחר מחדש גם כיושב ראש מפלגת הקואומינטנג. הוא התפטר מתפקידו בדצמבר 2015.
חייו הפרטיים
מא יינג - ג'יו נשוי לכריסטין צאו-מא, ילידת ננקינג. לזוג שתי בנות: לזלי (מא וויי-צ'ונג), ילידת ניו יורק, ומא סי-רוי, ילידת טייוואן. הוא מדבר סינית מנדרינית, טיוואנית, האקא ואנגלית.
קניין ארבע אמות
קניין ארבע אמות במשפט העברי הוא תקנה שקבעו חז"ל, לפיה חפץ של הפקר שייך לאדם שחפץ זה נמצא בקרבתו (במרחק עד שני מטרים) והוא רוצה לזכות בו.
הגדרה פיזית
המושג "ארבע אמות" מופיע בכמה קישורים בהלכה.
בהלכות תחום שבת, השטח מוגדר כריבוע של 8*8 אמות, מכוון צפון-דרום, עם האדם באמצע (כלומר: ארבע אמות לכל כיוון).
בהלכות תפילה, לדעת אחד הגאונים השטח שאסור לשבת ליד המתפלל הוא 2*2 אמות, אמה לכל כיוון וסך הכל ארבע אמות, ולדעת רוב הראשונים השטח מוגדר כ8*8 אמות, ארבע אמות לכל כיוון.
לדעת הלבוש, בהלכות קניין, ההגדרה היא כמו בהלכות הוצאה, כלומר ריבוע של 4*4 אמות עם האדם באמצע.
התקנה וטעמה
בדרך כלל פעולת קניין והעברת בעלות מאדם לחברו דורשת מעשה מסוים, כגון משיכה של החפץ הנקנה, שמבטאת את ההסכמה בין הקונה למוכר, או, במקרה של זכייה מהפקר, את רצונו של הקונה לזכות בחפץ. קיימת אפשרות לזכייה בחפץ גם ללא מעשה, כאשר החפץ מגיע לשטח שבבעלות הקונה ("קניין חצר"), כשיש כוונה של המוכר והקונה שהגעת החפץ לשטח האמור תהווה פעולת קניין והעברת בעלות מזה לזה. דרכי קניין אלו הן מדאורייתא ונלמדות בתלמוד מפסוקים שונים במקרא.
התנא אבא כהן ברדלא חידש, ששטח בן ד' אמות סביב האדם נחשב כמעין "חצר" שלו, והחפץ הנמצא בו נחשב כשלו, גם אם שטח זה אינו בבעלותו של האדם, ובלשונו: "ארבע אמות של אדם קונות לו בכל מקום". התלמוד מסביר שזוהי תקנת חכמים, שנועדה למנוע מריבות בין אנשים שמוצאים חפץ של הפקר: הראשון מביניהם שיתקרב לחפץ - זכה בו, ללא צורך בהרמתו.
בתלמוד הבבלי מובא שאמוראים שונים היקשו על שיטה זו ממשניות, ומכוח משניות אלו התלמוד מסייג את פרטי הדין (ראו להלן), אך לא הובא אמורא החולק במפורש על אבא כהן ברדלא. לעומת זאת בתלמוד הירושלמי מובאת דעת רבי יוחנן החולק וסובר שאין אדם זוכה במציאה עד שתבוא לידו.
התלמוד הירושלמי אף מביא מקור לקניין ארבע אמות מדברי דוד המלך. כיצד מתיישב "בְעָנְיִי" עם עושר כה רב? מכאן שעושר זה לא הגיע לידיו של דוד המלך, אלא מיד בעמידתו סמוך לו (מסתבר - בזמן מלחמותיו) - הקדיש אותו לבית המקדש, וחלות ההקדש מוכיחה שהעמידה ליד הרכוש דיה לאפשר זכייה בו. הירושלמי מציע פירושים אחרים לפסוק, כגון ש"בעניי" פירושו - עוני יחסי בהשוואה לקב"ה, ולפיהם אין ראיה לדין זה. מסוגיית הירושלמי משתמע, אפוא, שקניין ארבע אמות איננו תקנת חכמים, אלא זהו דין תורה, לדעת הסוברים כך.
דב שפרלינג
דב שפרלינג (17 בדצמבר 1937 - 5 במרץ 2014) היה אסיר ציון ופעיל למען עליית יהודי ברית המועצות.
קניין ארבע אמות
הכוונה לקנות
על פי שיטה אחת בתלמוד אין הקניין חל אלא אם העומד בצד החפץ התכוון לקנותו בדרך זו של קניין ארבע אמות. לעומת זאת אם נפל עליו - הוכיח שכוונתו לזכות בו בדרך זו (וטעה בכך, שכן דרך זו איננה מועילה מבחינת ההלכה), ולכן לא זכה בה. להלכה נחלקו הראשונים האם נפילתו על החפץ מבטלת את קניינו, ולפי השיטה שנפילה איננה מבטלת את קניינו - תקנת חכמים חלה על אף שגילה דעתו שאין ברצונו לקנות על פיה; או מטעם אחר, שהנפילה לא מלמדת שאינו מתכוון לקנות בדרך זו, אלא מטרתו רק לכסות את החפץ לבל יקחוהו אחרים.
דב שפרלינג
נעוריו ותחילת דרכו
דב (בוריס) שפרלינג נולד ב-1937 בריגה שבלטביה. אביו שמואל (סשה) היה חייל בצבא הלטבי ואמו פרידה הייתה עקרת בית. בשנת 1941 נמלטה אמו יחד עם דב (בוריה) מהנאצים למזרח ברית המועצות ואביו הצטרף לנלחמים נגד הנאצים בשורות הדיוויזיה הלטבית של הצבא האדום. בשנת 1945 לאחר שחרור ריגה הם חזרו אליה והתאחדו עם אב המשפחה. אביו שעסק במסחר, אמו ודב גרו עם שלוש משפחות של קרובי משפחה בדירתם בת שני החדרים. בשנת 1950, נפטר אביו מהתקף לב.
קניין ארבע אמות
בקבלת גט
במשנה במסכת גיטין נאמר, שהזורק גט לאשתו ברשות הרבים, והוא קרוב אליה – היא מגורשת בו, כאילו נמסר בידיה או לרשותה הפרטית. התלמוד מסביר שהכוונה שהגט הגיע לארבע האמות הקרובות לה, ומקום זה נחשב כרשותה הפרטית, על פי ההלכה של קניין ארבע אמות.
דב שפרלינג
נעוריו ותחילת דרכו
שפרלינג לא גדל על ברכי הציונות. בשנת 1955 שמע לראשונה את צלילי "התקווה" בעת משחק כדורגל בין נבחרות ישראל וברית המועצות, ואף על פי שלא הכיר את ההמנון, שמיעתו נתנה לו תחושת הזדהות חזקה. בשנת 1956, כאשר היה סטודנט בפקולטה למתמטיקה ופיזיקה בריגה, שמע על "מבצע קדש", תיאור האירועים הביאו לידיעתו את כוחה ויכולותיה של מדינת ישראל.
קניין ארבע אמות
בקבלת גט
יש בכך קושי, שכן קניין ארבע אמות הוא מדרבנן, כאמור, וכיצד יכולים חכמים לקבוע שאשה שמדאורייתא איננה נחשבת כמגורשת (שכן הגט לא הגיע אליה ממש) תיחשב כמגורשת? על כך משיבים הראשונים בשלושה אופנים: א. הדבר אפשרי על פי הכלל: הפקר בית דין הפקר, המקנה לחכמים זכות להעביר בעלות על חפץ מאדם לחברו, וממילא תקנת חכמים מגדירה את ארבע אמותיה של האשה כשייכות לה באופן מוחלט. ב. כדי להקל על גירושיה של אשה במקרה הצורך ולמנוע עגינות, הקלו חכמים להפקיע למפרע את קידושיה הראשונים. ג. לעניין גט ארבע אמותיה של האשה נחשבות כרשותה מדאורייתא, מאחר שאין על כך ערעור וויכוח. רק במקרה שבו יש ויכוח מי זכה בחפץ המקום אינו נחשב מדאורייתא כרשותו הבלעדית של האדם, ולכן נזקקו חכמים לתקן תקנה מיוחדת.
דב שפרלינג
תחילת פעילותו הציונית ומעצרו בברית המועצות
אחר ששמע על "מבצע קדש" חל בו שינוי. דב החל לפעול למען הציונות, וארץ ישראל הפכה למרכז עולמו. הוא הפיץ חומר על עם ישראל ועל ארץ ישראל בין יהודים בני גילו. כתוצאה מכך נעצר ב-1957 באשמת "תעמולה ציונית" ונשלח למאסר במחנה עבודה "דוברובלג" במורדוביה שבמרכז רוסיה. שנתיים היה כלוא במחנה, שם הכיר אסירי ציון אחרים, ביניהם יוסף שניידר, דוד חבקין, אליק (אלחנן) פלדמן, איתם שמר על הקשר כל חייו. במחנה גברה דבקותו ביהדות וברעיון הציוני והוא התחיל ללמוד את השפה העברית.
כאשר חזר לריגה ב-1959 הפך לאחת הדמויות הבולטות במחתרת הציונית בעיר זו. יחד עם "משוגעים לדבר" כמוהו, שכפל חומר ציוני, כולל ספר "אקסודוס" ופעל להפצתו בברית המועצות כולה.
קניין ארבע אמות
בקבלת גט
מכל מקום, מסקנת התלמוד היא שאין לגרש באופן זה, אלא בנתינה ישירות ליד האשה.
דב שפרלינג
עלייה לארץ ישראל
לאחר מלחמת ששת הימים, ביקשו הרשויות הסובייטיות להיפטר מ"פעילים ציוניים בעיתיים" וכך הוא עלה ארצה בשנת 1968. לאחר עלייתו המשיך להילחם על זכותם של יהודי בברית המועצות לעלייה, גם כאשר הדרכים במאבק זה לא היו מקובלות על הממסד הישראלי. הוא גייס למאבק את אגודת הסטודנטים, ארגן עצרות, נפגש עם דמויות מפתח ברחבי הארץ והשתמש בתקשורת ובאמצעים אחרים כדי לממש את עלייתם של יהודי רוסיה. בשנת 1972 הודח מתפקידו כיו"ר הוועדה ליהודי ברית המועצות של מפלגת חרות. ההדחה נעשתה על ידי יצחק שמיר בעקבות חילוקי דעות חריפים על דרך פעילותו.
קניין ארבע אמות
במכירה ומתנה
בתלמוד הירושלמי סובר ריש לקיש שתקנה זו נאמרה הן במוצא אבדה וזוכה בה מן ההפקר והן בקניין מאדם אחר, כגון מתנה. רבי יוחנן שם צמצם את הדין, ויש גרסאות שונות בשיטתו.
דב שפרלינג
פעילותו הציונית בישראל ובעולם
בסוף שנות ה-60 ותחילת ה-70 הגיע לערים שונות בעולם כדי לקיים הפגנות, לעיתים לא שגרתיות, ומסעות הסברה למען חופש העלייה לישראל. ב-1970 הוא טס לניו יורק, יחד עם פעיל העלייה יעקב קדמי, שם קיימו במשך תשעה ימים שביתת רעב מול בניין האומות המאוחדות. השביתה עוררה הדים רבים בישראל ובעולם ובמהלכה טבע קדמי את הסיסמה "שלח את עמי", שהפכה לסמל המאבק למען העלייה. עם השנים היה לפעיל בתנועת "חירות". בשנת 1979 הצטרף למחלקה לעליה מברית המועצות של הסוכנות היהודית. בין היתר, כאשר התחדש זרם העלייה בסוף שנות ה-80, קיבל בווינה את פני אסירי ציון ופעילים אחרים. לאחר מכן שימש גם כראש משלחת הסוכנות לווינה ויושב ראש מחלקת הנסיעות.
קניין ארבע אמות
במכירה ומתנה
הראשונים חלוקים בהבנת עמדתו של התלמוד הבבלי בנושא: יש שהסיקו מן הטעם בתלמוד לתקנה זו, שלא יריבו, שמדובר רק במציאה. לעומתם, יש שלמדו מן הלשון המכלילה: "ארבע אמותיו של אדם קונות לו בכל מקום" שמדובר גם על מכירה ומתנה.
דב שפרלינג
משפחתו ומורשתו
ב-1973 התחתן שפרלינג עם אלה קליר ונולדו להם שלושה ילדים: שני בנים- שמואל ויאיר, ובת- רחל. לאחר יציאתו לפנסיה מהסוכנות היהודית, קיבל פרס מקרן היסוד על פעילותו הציונית למען יהודי ברית המועצות והופיע בטלוויזיה בריאיון לערוץ הכנסת ובערב הוקרה לגאולה כהן.
קניין ארבע אמות
בקטן וקטנה
בתלמוד מובאות דעות שונות בשאלה האם גם לילדים קטנים תיקנו חכמים קניין ארבע אמות. הדבר נובע מכך שקניין ארבע אמות הוא הרחבה של "קניין חצר", כאמור, וקיומו של קניין חצר בילדים קטנים אינו ברור. מסקנת התלמוד, שלילדה קטנה יש קניין ארבע אמות, כשם שהתורה הגדירה אותה כמסוגלת לקבל גט, בעוד לילד קטן אין קניין ארבע אמות, וכך נפסק בשולחן ערוך.
דב שפרלינג
משפחתו ומורשתו
דב שפרלינג נפטר בשנת 2014 ממחלת הסרטן. באירוע הנצחה לכבודו שנערך במכון ז'בוטינסקי, שהנחה מנכ"ל מכון ז'בוטינסקי יוסי אחימאיר, ספדו לו סילבה זלמנסון, יעקב קדמי, גאולה כהן (שבשל מצבה הבריאותי שלחה מכתב שנקרא באירוע), חברים ובניו שמואל ויאיר.
בשנת 2019, נחנך כיכר דב שפרלינג בירושלים, במעמד ראש העיר משה ליאון, ברחוב הצבי 10.
פרס נמרס למתמטיקה
פרס פרדריק אסר נמרס למתמטיקה (באנגלית: Frederic Esser Nemmers Prize in Mathematics) הוא פרס שניתן אחת לשנתיים על ידי אוניברסיטת נורת'ווסטרן. הפרס נוסד בשנת 1994 יחד עם פרס נמרס לכלכלה, בעקבות תרומה של 14 מיליון דולר מאת האחים נמרס, מתוך כוונה ליצור פרס המשתווה ביוקרתו לפרס נובל. הפרס כולל מענק בסך 150,000 דולר, ושהייה של עשרה שבועות באוניברסיטת נורת'ווסטרן.
דומניקו מיקלה
דומניקו מיקלה (באיטלקית: Domenico Michele; נפטר בשנת 1130) היה הדוכס ה-35 של ונציה. דומניקו כיהן כדוג'ה מנפילתו של קודמו, אורדלאפו פאליירו בקרב בזארה בשנת 1117 ועד פטירתו.
באוגוסט 1122 יצא דומניקו בראש צי ונציאני בן 100 ספינות, שכלל כ-15,000 לוחמים להגנה על ארץ הקודש. הצי הפליג תחת דגל פטרוס הקדוש (היינו, תחת דגל האפיפיור). במהלך החורף של אותה שנה צר הצי על קורפו, אולם המצור הוסר באביב לאחר שמלך ירושלים, בולדווין השני נפל בשבי המוסלמי, וצבא מצרי פאטימי פלש לארץ. הצי יצא לעבר ארץ הקודש והביס את הצי הפטימי בסמוך לחופי סוריה. לאחר ניצחונו הגיע מיקלה לירושלים ונחתם הסכם המעניק לוונציה זכויות סחר ופטור ממס, ואף בעלות מלאה בכמה ערים בממלכת ירושלים.
בשובו לוונציה צר הצי הוונציאני על רודוס ובזז אותה, וכן תקף את האיים סאמוס ולסבוס והרס את העיר מתוני.
מיקלה שב עם הביזה לוונציה ביוני 1125. מיקלה נפטר בשנת 1130. בעקבות ניצחונותיו נכתב על מצבתו "אימת היוונים, ותהילה לוונציאנים" (terror Graecorum...et laus Venetorum).
חבורת אוטומורפיזמים
בתורת החבורות, חבורת האוטומורפיזמים של חבורה G, שסימונה המקובל, היא אוסף כל האוטומורפיזמים של החבורה לעצמה, כלומר, אוסף הפונקציות ההפיכות , המקיימות את התנאי (מאקסיומה זו נובע גם ש- , כאשר 1 הוא איבר היחידה של G).
אם G היא חבורה, כל פעולת הצמדה, מהצורה, היא אוטומורפיזם, הנקרא אוטומורפיזם פנימי. אוסף האוטומורפיזמים הפנימיים הוא תת-חבורה נורמלית של, שאותה מסמנים בסימון. הפונקציה המעתיקה את האיבר g לאוטומורפיזם ההצמדה  היא הומומורפיזם, שהתמונה שלו היא כמובן, והגרעין שלו הוא המרכז Z(G) של G. לפי משפט האיזומורפיזם הראשון,.
אם G בעלת מרכז טריוויאלי, אז יש שיכון. אם השיכון הזה הוא על, החבורה שלמה. כאשר G בעלת מרכז טריוויאלי, גם חבורת האוטומורפיזמים בעלת מרכז טריוויאלי. עובדה זו מגדירה את "מגדל חבורות האוטומורפיזמים". לפי משפט של Wielandt, המגדל הזה סופי לכל חבורה סופית (בעלת מרכז טריוויאלי).
אוטומורפיזם שאינו פנימי נקרא "חיצוני". תוך שיבוש קל של הטרמינולוגיה, חבורת המנה נקראת חבורת האוטומורפיזמים החיצוניים של G. לחבורה אבלית אין אוטומורפיזם פנימי לא טריוויאלי, אבל כאשר המרכז קטן (ובפרט, כאשר הוא טריוויאלי), לא פשוט לבנות אוטומורפיזמים חיצוניים, ובדרך כלל חבורת האוטומורפיזמים החיצוניים קטנה ביחס לחבורה. חבורה בת מרכז טריוויאלי ונטולת אוטומורפיזמים חיצוניים נקראת חבורה שלמה.
ראו גם
Automorphism
בדיקת עד
בדיקת עד היא בדיקה שמבצעת אישה לפי ההלכה היהודית, על מנת לוודא שנפסק הדימום הווסתי שלה. הבדיקה נעשית באמצעות הכנסת בד לבן לתוך הנרתיק ובחינתו על מנת לוודא שאין עליו שום טיפת דם. הצורך בבדיקה זו קיים בסיטואציות שונות הן עבור אישה העוסקת בטהרות, והן עבור אישה המעוניינת לחיות חיי אישות עם בעלה.
לדעת רוב הפוסקים, דם שנמצא בבדיקת עד הופך את האישה לנידה מן התורה או מספק דין תורה.
מקור הדין
הצורך בבדיקת עד מופיע פעמים רבות במסכת נידה, במישרין או בעקיפין. אחד המקורות הבולטים הוא משנה המופיעה בפרק הראשון של המסכת:
בדיקות שמחויבת לעשות
כמו כן, במקרים מסוימים נחלקו הפוסקים האם אישה נדרשת לבדוק:
בדיקות שאינה מחויבת לעשות
פרט למקרים בהם היא מחויבת לבדוק, אישה רשאית לבצע בדיקות בכל עת, והמשנה אף משבחת את האישה המרבה לבדוק:
אף על פי כן, יש מן האחרונים שכתבו שתיזהר שלא להגזים בבדיקות שמא תפצע את הנרתיק, ולדעת הרב משה פיינשטיין בימינו שמטמאים את האישה פעמים רבות מחמת הספק אין מעלה בבדיקות מרובות.
אופן הבדיקה
לצורך הבדיקה על האישה להשתמש בבד לבן, המכונה "עד בדיקה". על האישה להכניס את העד לתוך הנרתיק (בדרך כלל הדבר נעשה באמצעות אצבע או שתי אצבעות), להוציאו ולבודקו מול האור. אם נמצא על העד דם, האישה אסורה לבעלה והטהרות שעסקה בהן בעשרים וארבע השעות האחרונות (או לחלופין מאז הבדיקה האחרונה אם התרחשה בתוך עשרים וארבע שעות) טמאות. אם נמצא על העד צבע אחר שבבירור איננו דם, האישה מותרת לבעלה והטהרות שעסקה בהן מאז הפעם האחרונה שנטמאה טהורות. במקרה שהאישה מסופקת מהו הצבע שנמצא על העד, עליה לעשות שאלת חכם.
עד הבדיקה
לכתחילה על עד הבדיקה להיות עשוי מבד לבן רך ונקי, צמר גפן, או בגד פשתן לבן ישן וזאת כדי שניתן יהיה לוודא שאכן הדם שנראה על העד הגיע מן הרחם ולא היה על העד קודם לכן. שלושה סוגי עדים הוזכרו בגמרא ובפוסקים-
לגבי גודל העד, יש מן הפוסקים שכתבו שהעד צריך להיות בינוני - לא קטן מדי ולא גדול מדי כדי שלא תתקשה לאחוז בו ולהניע אותו בתוך הנרתיק. לדעת הרב שמואל וואזנר הגודל האידיאלי הוא בערך שבעה או שמונה ס"מ.
במקרים בהם ישנו קושי בהכנסת עד הבדיקה, למשל לכלה שאיננה מיומנת בביצוע בדיקות, או לאישה שהכנסת העד מכאיבה לה, יש מן הפוסקים שהתירו לבדוק בעד רטוב.
תנוחת הבדיקה
מקובל לומר כי התנוחה הנוחה ביותר לבדיקה (ויש אומרים אף העדיפה מבחינת יעילות הבדיקה ) היא בהנחת רגל אחת על גבי משטח מוגבה (כסא, אסלה וכדומה). כתב ר' יעקב מליסא שאין לעשות את הבדיקה כאשר האישה שוכבת על גבה, מכיוון שכך כותלי הרחם לא מאפשרים לדם לצאת, אולם הרב אליעזר וולדינברג הסביר כי כוונתו לבדיקת קינוח בלבד, ואף הוכיח מדברי פוסקים נוספים שאין בעיה לעשות בדיקה בשכיבה. בכל תנוחה אחרת לא הוזכרה בפוסקים מניעה לעשות את הבדיקה.
בחינת העד
לאחר הבדיקה, יש לבדוק את הבד. בדיקה זו צריכה לכתחילה להתבצע באור יום (אך לא מול שמש ישירה) או באור הדומה בצבעו לאור יום, אם כי גם בדיקה באור נר או חשמל מועילה בדיעבד. ישנם צבעים רבים ושונים שיכולים להופיע על בד הבדיקה. בימי התנאים והאמוראים היו מבחינים בין גוני האדום השונים ולא כל כתם אדום היה מטמא את האישה, אך הרא"ש כתב שבימינו איננו בקיאים בגוונים השונים וממילא ההלכה הנהוגה כיום היא שכל גוון אדום אוסר . לכן, אם הכתם שנמצא על הבד שחור או אדום במובהק - הבדיקה מעידה כי האישה טמאה, ואילו אם אין על הבד שום מראה אדמומיות - האישה טהורה. ההשלכות של השאלה האם האישה טהורה או טמאה משתנות בהתאם לבדיקות השונות ולמטרתן.
אם בני הזוג מסופקים האם יש במראה (כלומר בכתם הצבע שנמצא על העד) גוון אדום, נהוג לשאול חכם בעל ניסיון בראיית כתמים. פרט לגוונים המתוארים, היו מן הראשונים שהחמירו לטמא את האישה בגוונים נוספים (ירוק, צהוב, לבן ועוד) או בכתמים שמרקמם סמיך, אך דעתם נדחתה מהלכה. אמנם, יש מן האחרונים המחמירים במראה זהוב.
לרוחב
בדברי הגמרא הוזכרו שני סוגי בדיקה-
כתבו אחרונים שהחיוב לבדוק בחורים וסדקים הוא מדברי חכמים, אך מן התורה די בבדיקה בלא הכנסה לחורים וסדקים, כל עוד שוהה בבדיקה לפרק זמן השווה ל"שיעור וסת", דהיינו לפרק הזמן שלוקח לאישה לרדת מן המיטה ולבצע בדיקה, מפני שאפילו אם מנעו כותלי בית הרחם את יציאת הדם, אין הם מונעים זאת לפרק זמן שכזה.
לעומק
בגמרא לא הוזכר שיעור בדיקה לעומק, אך ישנו דיון לגבי המקום ברחם שממנו והלאה אין דם מטמא. כחלק מדיון זה הוזכר שיעור עד "מקום שהשמש דש", כלומר, עד המקום בנרתיק אליו מגיע איבר הגבר בעת קיום יחסי אישות, ויש מן הראשונים שאמצו אותו כשיעור המקום שעד אליו צריכה האישה לבדוק במקרים מסוימים. לדעת רבי יוסף קארו מידת העומק איננה משנה לעניין הגדרת בדיקה כ"בדיקה" או "קינוח", אך מדברי הראב"ד נראה שסבר שקינוח שיעורו לעומק פחות משיעור בדיקה שכן אפיין את ייחודה של הבדיקה אל מול הקינוח בכך שהיא מגיעה "עד מקום שהשמש דש". הרשב"א והרמב"ן, שלא הזכירו את שיעור מקום דישת השמש, סתמו וכתבו שעליה לבדוק "בעומק".
בדיקות עוסקת בטהרות
המשנה מזכירה שלוש בדיקות להן נדרשת אישה המעוניינת לעסוק בטהרות - בדיקה אחת בבוקר, שמטרתה לוודא שהטהרות שעסקה בהן בלילה טהורות, בדיקה אחת סמוך לבין השמשות, שמטרתה לוודא שהטהרות שעסקה בהן בבוקר טהורות , ובדיקה בכל פעם שתקיים יחסי אישות עם בעלה. כמו כן כותבת המשנה שכוהנת (בת כהן לא נשואה או אשת כהן) שרוצה לאכול תרומה צריכה לבדוק את עצמה לפני כן, ולדעת רבי יהודה (שלא נפסקה להלכה ) אף לאחר שמסיימת לאכול בתרומה.
לגבי הבדיקה לבעלה מזכירה המשנה במקום אחר שתי בדיקות-
הראשונים נחלקו בהבנת ההתייחסויות השונות בגמרא לבדיקות אלה, האם חיוב הבדיקה הוא רק לאישה העוסקת בטהרות או לכל אישה, וכן האם יש חיוב בדיקה לפני או אחרי קיום יחסים לאישה שיש לה ולאישה שאין לה וסת קבוע.
במקרה שאישה העוסקת בטהרות קיימה יחסי אישות עם בעלה יותר מפעם אחת בלילה, נחלקו בית הלל ובית שמאי - לדעת בית שמאי עליה לבדוק את עצמה לפני ואחרי כל אחד מהתשמישים, ואילו לדעת בית הלל די לה בשתי בדיקות לכל הלילה.
במשנה הראשונה במסכת נידה נחלקו הלל, שמאי, וחכמים לגבי ממתי מטמאת נידה למפרע את הטהרות שנגעה בהן. לדעת שמאי, רק הטהרות שנגעה בהן מרגע הבדיקה נטמאות, לדעת הלל כל הטהרות שעסקה בהן מאז הבדיקה האחרונה נטמאות, ולדעת חכמים נטמאות כל הטהרות שעסקה בהן בעשרים וארבע השעות האחרונות, או לחלופין אם בדקה בתוך עשרים וארבע השעות האחרונות - מאז הבדיקה האחרונה. להלכה נפסק כדעת חכמים, ולכן אם בדיקה לעוסקת בטהרות יוצאת טמאה, היא נטמאת, נאסרת בקיום יחסי אישות עם בעלה, ומטמאת למפרע (כלומר, מתייחסים אל הטהרות כאילו נטמאו מרגע הנגיעה ולא מרגע הגילוי) את כל הטהרות שעסקה בהן בעשרים וארבע השעות האחרונות או מאז הבדיקה האחרונה שנערכה אם היא נערכה בעשרים וארבע השעות שלפני הבדיקה הטמאה.
בגמרא מופיעה דעה שאין לסמוך על בדיקה שלפני קיום יחסי אישות משום שהאישה מתוך להיטותה לשמש אינה בודקת "בחורים ובסדקים", ומכאן לומדים רבים מהראשונים שבדיקה לטהרות צריכה להיות המדוקדקת ביותר מבחינת היסודיות.
חז"ל מזכירים מספר מצבים בחיי האישה שדינם שונה לעניין הבדיקות לעיסוק בטהרות-
הפסק טהרה
בדיקת הפסק טהרה היא הבדיקה אותה עושה כל אישה ששתת דם זיבות או נידות מרחמה על מנת שתוכל להטהר, ובמקרה של זבה (וכל אישה בימינו) להתחיל לספור למחרת את שבעת הימים הנקיים. בזמן המשנה, הבדיקה עבור אישה נידה הייתה נעשית לכתחילה בבין השמשות של היום השביעי לתחילת ראיית הדם. במקרה שבדקה בזמן אחר בתוך שבעת ימי נידתה, נחלקו תנאים - לדעת רבי יהודה, כל בדיקה שאיננה בבין השמשות של היום השביעי איננה תקפה. לדעת תנא קמא, אם בדקה ביום השביעי בבוקר הבדיקה תופסת והיא טהורה. לדעת חכמים, אם בדקה מהיום השני ואילך הבדיקה עולה לה, ולדעת רבי יהודה הנשיא אפילו בדקה ביום הראשון - עולה לה בדיקה. הזבה, לעומת זאת, רשאית לעשות את הבדיקה ברגע שמסתיימת ראיית הדם שלה (לכתחילה בבין השמשות של אותו היום ), ולמחרת יום הבדיקה היא רשאית להתחיל לספור את שבעת הימים הנקיים.
מאחר שמטרת בדיקה זו לוודא שפסקה שתיתת הדם מן הרחם, נהוג שהאישה רוחצת את הנרתיק במים מספר דקות לפני הבדיקה על מנת שלא יישארו שאריות דם ישנות שיאסרו אותה שלא לצורך. את הבדיקה יש לבצע לפני השקיעה, אם כי בדיעבד בדיקה בכל שעות היום מועילה.
לדעת הרא"ש, וכן פסק השולחן ערוך, בדיקה זו צריכה להיות יסודית ועל האישה להכניס את העד "לחורים ולסדקים" המצויים בנרתיק, ולהכניסו לעומק "עד מקום שהשמש דש" . הראב"ד, לעומת זאת, סבור כי בדיקת חורים וסדקים נועדה לאישה העוסקת בטהרות, ואילו בימינו שאין עוסקים בטהרות צריך אמנם לבדוק לעומק "עד מקום שהשמש דש", אך אין צורך לבדוק בחורים ובסדקים. ספר התרומה, הרשב"א והרמב"ן נקטו עמדה ממצעת - מצד אחד הצריכו בדיקה בחורים וסדקים, אך מצד שני לגבי עומק הבדיקה לא כתבו שיעור מובהק אלא רק שצריכה להכניס את העד "בעומק".
בשל הקושי לבדוק לעומק "עד מקום שהשמש דש", התיר השולחן ערוך לאישה שקשה לה לבדוק כך בכל בדיקה ובדיקה, לבדוק כך בבדיקת הפסק הטהרה והיום הראשון של שבעת הנקיים בלבד, והרמ"א כתב שאם לא בדקה כך ביום הראשון תבדוק באחד הימים הנקיים האחרים, ובדיעבד גם אם לא בדקה כלל כל כך בעומק טהורה. למעשה, פוסקים רבים מקילים בימינו (בדרך כלל במצבים של חשש לפציעה של הנרתיק או קושי נפשי גדול) לבדוק בדיקה שטחית יותר.
לאחר בדיקה זו, כתב הרשב"א שטוב להורות להניח "מוך דחוק", דהיינו להכניס לתוך הנרתיק מוך (בימינו רבות נוהגות להניח עד בדיקה) ולהשאירו שם כל זמן בין השמשות (בין השקיעה לצאת הכוכבים - כ18 דקות), וכן פסקו השולחן ערוך ומרבית אחרוני זמנינו לכתחילה . את המוך הדחוק יש לבחון כפי שבוחנים עד.
אם בדיקת הפסק יצאה טמאה, האישה יכולה לנסות ולבדוק שוב עד אחר השקיעה. נהוג להמתין (כרבע שעה עד חצי שעה) בין בדיקה לבדיקה בשל רגישות המקום. אם לא יצאה לה אף בדיקה טהורה באותו היום תוכל לנסות שוב רק למחרת. אם בדיקה זו יצאה טהורה, האישה יכולה להתחיל (בכפוף לדיני פולטת שכבת זרע) לספור שבעה נקיים.
מאחר שבדיקה זו נועדה להוציא את האישה מחזקת טומאה ויש סוברים שחיובה מן התורה, היא נחשבת לאחת מן הבדיקות החמורות, ואף במקומות שנוהגים להקל בבדיקות אחרות, פעמים רבות מחמירים בבדיקה זו. כך למשל אישה שרואה דם ללא הפסקה מחמת מכה מחויבת לבדוק לפחות בהפסק, וכן מרבית המחמירים לאסור מראה זהוב שנראה על העד, מחמירים בכך בהפסק בלבד. כמו כן, אם אישה לא בדקה, אפילו הרגישה שפסק דמה מלשתות ואפילו עברו כמה ימים מאז שהפסיקה לדמם, היא בחזקת טמאה עד שתבדוק.
בדיקות שבעה נקיים
מהמשנה עולה כי במהלך שבעת הימים הנקיים מחויבת האישה בביצוע בדיקות בכל יום. ראשונים רבים סבורים שדי בבדיקה אחת בכל יום, אך השולחן ערוך בעקבות דעת ראשוני אשכנז פסק שיש לבצע שתי בדיקות ביום, וכן התקבל להלכה בימינו. בדיעבד, הבדיקות החשובות ביותר הן בדיקות היום הראשון והשביעי, ונחלקו התנאים אילו ימים עולים לספירת הזבה אם בדקה רק ביום הראשון והשביעי - לדעת רבי אליעזר, שהלכה כמותו, אם אישה בדקה בראשון ושביעי בלבד נחשבת לה ספירת כל הימים, לדעת רבי יהושע נחשבת לה ספירת הימים שבדקה בהם (ראשון ושביעי) בלבד, ולדעת רבי עקיבא נחשבת לה רק היום האחרון לספירת הנקיים.
בעקבות מחלוקת התנאים, נחלקו אמוראים בדעת רבי אליעזר מה הדין אם בדקה ביום הראשון בלבד - לדעת האמורא רב הדין זהה ונחשבת לה הספירה, ואילו לדעת רבי חנינא במקרה זה לא עלתה לה ספירת הנקיים. השולחן ערוך הביא את שתי הדעות, אך נראה שפסק כדעה המחמירה, שכן לאחריה הוסיף "ואין להקל". אחרונים רבים חלקו על פסק זה של השולחן ערוך, ובשעת הדחק מקילים אף לאישה שבדקה את בדיקת היום הראשון בלבד. במקרה שאישה בדקה רק באחד מן הימים האמצעיים, כתבו ראשונים שלפוסקים כרב בדיקתה מועילה, ויש שחלקו
למעשה, במקרים מסוימים בהם יש לאישה קושי בביצוע בדיקות כל שבעת הימים הנקיים מקילים לה לבצע בדיקות רק ביום הראשון וביום השביעי, ובמקרים קיצוניים ביום הראשון בלבד (שני סוגי ההיתרים מתקבלים בדרך כלל רק לאחר שאלת חכם במקרים ספציפיים ולא נכתבים בספרי ההלכה כהיתר גורף).
את בדיקות שבעת הימים הנקיים כתבו הפוסקים שיש לבצע בבוקר וסמוך לשקיעה. במקרה שיכולה לבדוק רק בדיקה אחת, כתב הרב וואזנר בספר "שיעורי שבט הלוי" שבדיקת הבוקר עדיפה.
אם בדיקת שבעה נקיים יצאה טהורה, האישה ממשיכה בספירת הנקיים כרגיל. אם הבדיקה יצאה טמאה, ספירת האישה נפסקת ועליה לפסוק בטהרה ולהתחיל את שבעת הנקיים מחדש.
בדיקת עונת פרישה
האמורא רבי ירמיה לומד מן הפסוק שיש צורך בפרישה מן האישה סמוך לוסתה, ורבא מלמד שמשך פרישה זו הוא פרק זמן של עונה (היום או הלילה הסמוכים לזמן בו צריך להגיע וסתה). בגמרא במקום אחר מצוטטות מחלוקות תנאים מהן משמע שעל האישה לבדוק את עצמה ב"עונת פרישה" זו.
נחלקו הפוסקים מה תעשה אם לא בדקה עצמה בעונת הוסת, ולהלכה נפסק שאסורה בקיום יחסי אישות עד שתבדוק. אישה שאין לה וסת קבוע, כתבו הפוסקים שתבדוק עצמה בכל אחת מעונות הפרישה, אך הבדיקה העיקרית היא בעונה בינונית, שגם לגביה כתבו הפוסקים שאם לא בדקה בה אסורה לקיים יחסי אישות עם בעלה עד שתבדוק. אישה חסרת וסת קבוע שלא בדקה ב"עונת החודש" ו"עונת ההפלגה", כתב הרב אליהו שאף על פי שאינה חייבת לבדוק, מן הראוי שתבדוק.
הפוסקים הצריכו שבדיקה זו תהיה יסודית, וכתבו שעליה לבדוק בחורים וסדקים.
נחלקו הפוסקים כיצד צריכה להתבצע בדיקה זו - לדעת רבי יעקב מליסא, אישה שיש לה וסת קבוע בשעה מסוימת צריכה לבדוק רק בשעה זו, אך אישה שאין לה שעה קבועה צריכה מוך דחוק במשך כל הזמן בו עשוי להופיע וסתה. הרב שמואל וואזנר כתב שאישה בעלת וסת קבוע ואישה חסרת וסת קבוע בעונה בינונית לכתחילה תעשה שלוש בדיקות, אך בדיעבד מספיקה בדיקה אחת לפני השקיעה. הרב שלמה לוי כתב שתבדוק עצמה בבוקר ובערב, והרב מרדכי אליהו כתב שיש לעשות שתי בדיקות, אחת בתחילת עונת הפרישה ואחת בתחילת העונה שאחריה, וכן שלכתחילה תעשה בדיקת "מוך דחוק" גם בבדיקה זו. את הבדיקה בחורים בסדקים משמע מדבריו שהצריך רק בבדיקה האחרונה.
אישה שמצאה דם בבדיקה זו, נחשבת לנידה לכל דבר. לעומת זאת, אם לא מצאה דם בבדיקת עונות הפרישה, היא מותרת לבעלה עד לראיית הדם הבאה, או עד לעונת הפרישה הבאה אם אין לה וסת קבוע.
בדיקות רואה מחמת תשמיש
באישה שוסתה איננו מגיע בזמנים קבועים, אין דרך לדעת מתי תגיע הוסת. מסיבה זו, נחלקו תנאים - ר' מאיר סבור שאישה שכזו אסורה לקיים יחסים לעולם, שהרי אין דרך לדעת שוסתה לא יגיע בזמן קיום היחסים ויעברו על איסור כרת של בעילת נידה, ורבי חנינא בן אנטיגנוס סבור ש.
חלק מן הראשונים פירשו את דברי רבי חנינא שעליה לבדוק לפני ואחרי כל תשמיש, אפילו אם איננה עוסקת בטהרות. ראשונים אחרים, שכמותם נוהגים רוב ישראל הלכה למעשה, סבורים שפירוש דברי רבי חנינא הם שאישה שאין לה וסת יכולה לבצע בדיקה שלוש פעמים מיד לאחר קיום יחסי אישות : אם תמצא הבדיקה טהורה - האישה קבעה חזקה לכך שאינה רואה מחמת תשמיש והיא מותרת לקיים יחסי אישות עם בעלה מכאן והלאה בלא לבצע בדיקות, ונמצא שעדי הבדיקה "תקנוה". אם תמצא הבדיקה טמאה, לעומת זאת, האישה קבעה חזקה לראייה מחמת תשמיש והיא נאסרת על בעלה, ונמצא שהעדים "עיוותוה".
לכתחילה, הדרישה לבצע בדיקות אלו היא בשלושת הפעמים הראשונות בהן הזוג מקיים יחסי אישות, אלא שבפועל כל עוד לא פוסק דם הבתולים מניחים שכל הדם היוצא ממנה הוא דם בתולים, ולכן רק לאחר שפוסק דם הבתולים ניתן להתחיל לבצע בדיקות אלה. כמו כן, בכל מקרה אחר שבו ייתכן שהדם איננו דם וסת (למשל, אם יש לה פצע בתוך הנרתיק) לא ניתן לבצע בדיקות אלה. כתבו הפוסקים שאישה בעלת "וסת חצי קבוע" (כלומר, אישה שאין לה וסת קבוע ובכל זאת רואה דם אך ורק בטווח ימים מסוים ) צריכה לבצע בדיקה זו רק בטווח הימים בו עשוי להגיע זמן הוסת, שהרי בשאר הימים דינה כבעלת וסת קבוע. כמו כן, אישה הנוטלת גלולות למניעת הריון נחשבת כבעלת וסת קבוע ואינה יכולה לבצע את הבדיקות האלה, וכן אישה בהריון לא תבצען. לדעת כמה מן הפוסקים, בני זוג שחיו יחד זמן רב ולא קיימו את הבדיקות, פטורים מביצוען מאחר שהאישה יודעת שהיא אינה רואה מחמת תשמיש ואינה זקוקה להן.
כל אחת משלוש הבדיקות כוללת למעשה בדיקה בשלושה עדים - לפני קיום היחסים על האישה לבדוק את עצמה, ולאחריהם הן האישה והן הגבר צריכים לבדוק עצמם.
הפוסקים נחלקו לגבי יסודיות בדיקות אלה - לדעת הראב"ד די בבדיקה קלה (והסביר הרב וואזנר שהיינו קינוח ), אך הרב מרדכי אליהו כתב שהבדיקות צריכות להיות יסודיות
כתבו הפוסקים, שהבדיקה צריכה להתבצע בפרק זמן של "שיעור וסת" לאחר הבדיקה, ונחלקו מהו בדיוק שיעור זמן זה. בגמרא הוזכרו שני שיעורים-
דעות האחרונים בשיעור הזמן בימינו :
בדיקות חשש דם חימוד
בגמרא מופיעה בשם האמורא רבא הלכה לפיה, כלומר, אישה שהציעו לה להינשא והסכימה לכך צריכה לשבת שבעה ימים נקיים בטרם תוכל להינשא, מחשש שמא תראה דם מחמת תאוותה לבעלה. נחלקו ראשונים האם שבעה נקיים אלו דורשים הפסק טהרה ובדיקות בכל יום, כדוגמת שבעה נקיים רגילים של זבה - לדעת הרשב"א, אינה צריכה לא בדיקות ולא הפסק טהרה, מאחר שמדובר בספק בלבד שמא ראתה דם. לדעת הרמב"ן והרא"ש , צריכה בדיקות שבעה נקיים מחשש שמא תראה בכל יום, אך אין צריך לפסוק בטהרה מאחר שיציאת דם זה, הנקרא "דם חימוד", איננה נמשכת זמן ארוך כיציאת דם הוסת . לדעת הרא"ה דינה כדין כל נידה וצריכה שבעה נקיים והפסק טהרה.
בימינו מאחר שבתולות אינן טובלות לנידתן הצריכו אחרונים שבעה נקיים והפסק טהרה לכל אישה לפני חתונתה. לגבי המתנת מספר ימים מחשש שמא תפלוט שכבת זרע, כתב הרב מרדכי אליהו שנחלקו אחרונים האם עליה להמתינם לפני הפסק הטהרה, ושלהלכה פסקו אחרונים כדעה המקילה, אך נהגו להחמיר לכתחילה היכן שאפשר.
נחלקו ראשונים האם תועיל בדיקה בשעת הצעת הנישואין להתירה לבעלה, ופסקו ראשונים ואחרונים שאינה מועילה. עם זאת, לדעת רבי יעקב מליסא, אישה שהיה לה מוך דחוק לאורך כל שעת התביעה פטורה מהצורך לשבת שבעה נקיים.
אפילו אישה שלא סביר שתראה דם, כגון ילדה מתחת לגיל שתים עשרה או זקנה, כתבו אחרונים שחוששים שמא ראתה דם, ונדרשת לבדיקות אלו.
לגבי עומק הבדיקות, כתבו אחרונים שכיוון שלכלה בתולה יש קושי בבדיקה, די בבדיקה עד מקום שידה מגעת ואין צורך בבדיקה מעמיקה בחורים וסדקים.
נאמנות האישה על הבדיקה
אישה נאמנת להגיד שהיא טהורה ושביצעה את כל התהליכים הנחוצים לטהרה, וכך דרשו חכמים בגמרא במסכת כתובות:
יועצות הלכה
כיום, עם מגמת ההשתלבות הגוברת של נשים בתחום ההלכה, ישנן מסגרות המכשירות נשים להיות "יועצות הלכה"- נשים הלומדות הלכות נידה באופן מקיף, וכן תחומים פיזיולוגיים ופסיכולוגיים נוספים על מנת לתת מענה לנשים בהלכות נידה. הרב נחום אליעזר רבינוביץ' כתב שנשים אלה יכולות להורות בענייני מראות על עדי בדיקה, וזאת על סמך דברי הראשונים בעניין נאמנות האישה ופרשנות הסיפורים המופיעים בגמרא, וכן מחמת הבושה שחשות נשים רבות בדור הזה לפנות לגבר בשאלות אלה, המונעת מהן להפנות שאלות לגורמים בעלי ידע בתחום ועשויה להביאן לעבור על ההלכה.
בדיקה לנשים בעלות מוגבלויות
במשנה נכתב שעיוורת צריכה שאישה אחרת תבדוק אותה, אך ר' יוסי ברבי חנינא קובע בגמרא כי מדובר בטעות בגרסא. הלכה למעשה עיוורת מבצעת את הבדיקה לעצמה ומראה לחברתה כדי שתאמר לה האם המראה טהור או טמא.
חירשת ואילמת יכולות לבדוק את עצמן, ורבי יהודה הנשיא אף מעיד שהייתה בשכונתו חרשת שכל נשות השכונה היו מראות לה את עידיהן כדי שתאמר להן האם הן טהורות או טמאות. לגבי חירשת אילמת נפסק בגמרא שאינה יכולה לבדוק עצמה, מאחר שבתקופת חז"ל נחשבו חירשים אילמים כבעלי מוגבלות שכלית. בימינו שידוע שחרשים אילמים אינם מוגבלים בשכלם וניתן ללמדם לתקשר באמצעות שפת סימנים וכדומה, נחלקו הפוסקים האם דינם כפיקחים.
לגבי נשים החולות במחלות נפש המשפיעות על שיקול דעתן ("שוטות"), נכתב במשנה שאינן נאמנות על בדיקתן, אך נשים שאינן כאלה יכולות לבדוק אותן ולטהרן. הגמרא במסכת חגיגה מזכירה ארבעה קריטריונים על מנת להגדיר שוטה-
בגמרא שם נחלקו רבי יוחנן ורב הונא האם יש צורך בהופעת שלושה מסימנים אלו אצל השוטה או שמא די בהופעת אחד מהם, והרמב"ם והשולחן ערוך פסקו כדעת רבי יוחנן שדי באחד מהם, אם כי מדבריהם נראה שהם סבורים שסימנים אלו לאו דווקא, אלא כל סימן המעיד על חוסר צלילות דעת בעניין מסוים מגדיר את האדם כ"שוטה".
לגבי אישה הסובלת מדיכאון, כתב הרב שמואל וואזנר שיש להעריך האם ניתן לסמוך על בדיקתה בהתאם לחומרת המחלה.
קינוח
לדעת רבי חנוך פדואה, מחבר שו"ת "חשב האפוד", לעניין היתר אישה לבעלה יש לדון כתם הנמצא על עד קינוח כדין כתם הנמצא בבדיקה בעד, פרט לעובדה שכתם הנמצא על עד בדיקה מטמא את האשה מדין תורה בעוד בקינוח האשה נטמאת מדברי חכמים בלבד . אחת המשמעויות של הדבר היא, שלא ניתן להקל בכתם דם שנמצא על נייר או בד שביצעה באמצעותו קינוח, כפי שמקילים בכתם שנמצא על שאר דברים (לדוגמה, לא ניתן לומר שכיוון שהבד אינו מקבל טומאה או צבעוני הכתם אינו אוסר את האישה). אחת הסברות שמעלה בעל "חשב האפוד" לאסור היא, שכיוון שהכתם על גוף האישה הוא מטמא, ודאי שהעברת חלק ממנו למקום אחר (לעד או נייר הקינוח), גם אם מקום זה אינו מקבל טומאה, אין בכוחה להפקיע את האישה מן הטומאה שנטמאה מחמת הדם שהיה על גופה.
ר' יעקב מליסא בחוות דעת, לעומת זאת, כתב שכתם על עד קינוח דינו כשאר כתמים. לדעת הרב שמואל וואזנר ב"שיעורי שבט הלוי", קינוח חמור מכתם בכך שלא מקילים אם הדם שנמצא קטן מגודל גריס, אך לשאר עניינים דינו ככתם כיוון שלא בא בהרגשה ולא חוששים שמא הקינוח מנע ממנה להרגיש את יציאת הדם. אחרונים אחרים סבורים שניתן להקל גם בקינוח בכתם קטן מגריס.
מעמד השימוש בנייר טואלט לאחר עשיית צרכים
כחלק מדיון בגמרא האם אישה יכולה להיטמא כשהיא מוצאת דם מבלי להרגיש את יציאת הדם מהרחם, מעלה הגמרא את האפשרות שהטלת שתן, בדיקת עד, או כניסת איבר המין הגברי לתוך הנרתיק בעת קיום יחסי אישות יגרמו לכך שהאישה לא תשים לב לתחושת יציאת הדם על אף שתחושה זו קיימת, וממילא תיאסר מבלי ששמה לב לתחושה הגופנית האוסרת מן התורה.
לדעת החוות דעת, אישה שראתה דם על נייר הטואלט בו השתמשה לאחר הטלת שתן עשויה להיות טמאה מדין תורה, אך אחרונים אחרים חלקו, מאחר שבדרך כלל זיבת דם הנידה איננה מתרחשת בזמן הטלת שתן. חלק מן האחרונים נקטו גישה ממצעת - לדעת הרב שמואל וואזנר אם ראתה את הדם על הנייר בתוך דקה מהטלת השתן דנים את הכתם כבדיקה ונאסרת בכל מקרה, ואם ראתה לאחר דקה דינו קל יותר וניתן להקל בו בשעת דחק משמעותית, ולדעת הרב משה פיינשטיין דנים את העד כעד בדיקה רק אם בדקה לפני שסיימה להטיל את מימיה לגמרי.
פרט לחשש ההרגשה, יש מן הפוסקים שטימאו כתם על נייר טואלט על פי סברת ה"חשב האפוד" לפיה כיוון שדם זה הגיע מגוף האישה הוא מטמא אף על נייר טואלט צבעוני או שאינו מקבל טומאה. דעת הרב עובדיה יוסף, לעומת זאת, היא שכתם זה אין דינו כדין דם על עד בדיקה אלא כדין כתם, מאחר שהעובדה שלא ידענו על קיומו של הכתם על גוף האישה לפני השימוש בנייר הטואלט משווה לו מעמד של כתם הנמצא על נייר טואלט.
לדעת הסוברים שדין כתם על נייר טואלט שניגבה עצמה בו אחר עשיית צרכים כדין שאר כתמים, אם הנייר אינו מקבל טומאה האישה איננה נטמאת. מסיבה זו, ישנם דיונים בפוסקים האם נייר טואלט נחשב למקבל טומאה או לא. הנודע ביהודה כתב שנייר העשוי מסמרטוטים מקבל טומאה כפי שבד מקבל טומאה. רבי אלחנן אשכנזי ב"סדרי טהרה", לעומת זאת, כתב שנייר העשוי מבד פשתן, כיוון שהפשתן מרוסק נחשב לדבר חדש שאיננו מקבל טומאה כבגד, וכן כיוון שאין לו בית קיבול אין עליו דין בגד שמקבל טומאה. לגבי נייר העשוי מעץ מרוסק, כתב הרב שמואל וואזנר ב"שיעורי שבט הלוי" שהוא אינו מקבל טומאה.
גם לסוברים שכתם על נייר קינוח מטמא את האישה, אין חובה להסתכל על נייר הטואלט לאחר הקינוח, וכך גם ממליצים פוסקים רבים כדי שהאישה לא תיאסר ללא סיבה בגלל דם שאיננו דם וסת.
דליה הרץ
דליה הרץ (נולדה ב-1942) היא משוררת, מחזאית ומתרגמת ישראלית.
ביוגרפיה
דליה הרץ נולדה בתל אביב בשנת 1942. שירתה בלהקה צבאית, למדה פילוסופיה באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת אוקספורד. במסגרת עבודת התזה שכתבה בעברית עסקה בסוביקטיזם האתי (הפן הסובייקטיבי שבנו כאשר אנו באים לפתור בעיות מוסר)
החלה לפרסם את שיריה בסוף שנות החמישים. ספר שירה הראשון "מרגוט", שפרסמה בגיל 19, השפיע על משוררים רבים, ובעיקר על יונה וולך, ונחשב כיום לאחד מספרי השירה החשובים של תקופתו. הוגדרה כמשוררת המודרניסטית הראשונה של שנות השישים בישראל, לאחר שזכתה לסופרלטיבים מצד הביקורת. עבדה כעורכת תוכניות הספרות של קול ישראל, גלי צה"ל ומאוחר יותר של הטלוויזיה הישראלית. ונכנסה לתקופה שבה לא עסקה בכתיבה ופרסום של שירה.
בסוף שנות השמונים החלה שוב לפרסם שירים ומאמרי ביקורת במוספי ספרות, וב-1990 הוציא ספר שירה נוסף, "עיר-שירים". במקביל עבדה באותן השנים כמנהלת מחלקת התרבות והאמנות בהסתדרות.
כתיבתה
בספרה הראשון "מרגוט" עסקה דליה הרץ במצב דחק קיצוניים כגון המצאות בשבי, מלחמה, בדידות, שיכרון, הערצה נואשת כלפי כוכב, ובעיות עם ההורים בבית. מצבים חיצוניים אשר נתנו את אותותיהם בנפש פנימה. היא הייתה הראשונה ששילבה דמויות מאגדות עם לילדים (כגון האחים גרים) בשירה גבוהה למבוגרים.
שיריה בעיתונות היומית עסקו בין השאר במחאה חברתית - פוליטית, כגון פערים בין עשירים לעניים, ניכוס האל לטובת רווחים כספיים כגון הנפקת כשרויות, והרס עסקים קטנים בידי תאגידים.
במחזותיה עסקה דליה הרץ ביחסים בין המינים, בארעיותה של אישיות האדם, ובמאבק סמלי בין הדתות
בספרה "עיר - שירים" עשתה המשוררת היפוך פנים לשירתה, והוא כאילו נכתב על ידי משורר אחר. שינוי צורני ותמטי זה בא בין השאר כתוצאה משינוי בגישתה לכתיבת שירה - מכתיבה על רגשות אישיים ופרטיים, לכתיבה על הזולת.
חיים אישיים
הייתה נשואה זמן קצר לבמאי והשחקן גדליה בסר. מחזה שכתבה, "לואיז", הוצג בתיאטרון הקאמרי ב-1969. במחזה מתואר כיצד אשה עדינת נפש (לואיז) נעזבת על ידי בעלה לטובת אשה פרקטית ומעשית יותר. את האישה עדינת הנפש שיחקה השחקנית ליאורה ריבלין, אשר למרבה האירוניה ובמהופך למתרחש בהצגה, היתה לאישתו של גדליה בסר לאחר שעזב את דליה הרץ. דליה הרץ לא התחתנה בשנית ונותרה ערירית. כיום היא מתגוררת בתל אביב.
סלונצוקור
סַלוֹנְצוּקוֹר (בהונגרית: Szaloncukor; מילולית, סוכריות סלון), הוא שמן של סוכריות בהן מקשטים ההונגרים את עצי חג המולד.
הסוכריות הן כדוריות שוקולד הממולאות במגוון טעמים, ובהם מרציפן, קוקוס, ג'לי פירות, ערמונים וקקאו. הסוכריות עטופות בעטיפות נוצצות וצבעוניות המאוירות במלאכים, ונתלות על העצים בעזרת ווי מתכת קטנים.
היסטוריה
מקורו של מנהג תליית סוכריות הסלון הוא בראשית המאה ה-19, עת נשות החברה הגבוהה באימפריה האוסטרו-הונגרית הכינו את סוכריות הסלון מקרמל, עטפו אותן בעטיפות משי וקישטו בהן את עץ חג המולד, שהוצב בסלון (ומכאן בא שמן של הסוכריות).
לאורך השנים התפשט המנהג, והחל משנות ה-60 של המאה ה-20 החלו לצפות את הסוכריות בשוקולד.
כיום, מרבית המקיימים מנהג זה אינם מכינים את סוכריות הסלון בעצמם, אלא קונים אותן בחנויות.
מנהג זה משמש כבסיס למשחקי חג מסורתיים, בהם מנסים ילדי המשפחה "לגנוב" את הסוכריות מן העצים בלי שיבחינו בכך המבוגרים.
מלם תים
מלם תים הוא תאגיד ישראלי של חברות טכנולוגיית מידע. התאגיד, המעסיק כ-4,200 עובדים, שייך לחברת ההחזקות, שבעל השליטה העיקרי בו הוא שלמה אייזנברג. אייזנברג משמש גם כמנהל עסקים ראשי של מלם תים. בראש הקבוצה עומדים שני מנכלי"ם משותפים: אילן טוקר ושי בסון.
היסטוריה
מל"ם - (במקור ראשי תיבות של מרכז למיכון משרדי) נוסדה בשנת 1952 כיחידת סמך של משרד האוצר. בשנת 1982 הפכה לחברה ממשלתית בשם "מלם מערכות". בשנת 1994 החברה הופרטה ונרכשה על ידי קונצרן כלל והייתה חלק מ"כלל מחשבים" מקבוצת "כלל סחר". בשנת 1997, נרכשה "כלל סחר" מקונצרן כלל, על ידי איש העסקים גד זאבי. בשנת 1998 ניירות הערך של מלם מערכות נרשמו למסחר בבורסה בתל אביב. "כלל מחשבים" הוקמה ב-1971, כאשר קונצרן כלל רכש את "תמכין מחשבים" שהייתה הנציגה בישראל של חברת מחשבי המיינפריים "Burroughs Corporation" (שהפכה בהמשך לחלק מחברת Unisys). החברה התקינה את מערכות המחשוב הראשונות בבנק דיסקונט ובבנק המזרחי, וברבות מחברות הביטוח בישראל. "כלל מחשבים" (באמצעות חברת הבת "כלל מערכות") המשיכה לייצג את חברת Unisys בישראל עד תחילת המאה ה-21.
חברת תים מחשבים ומערכות נוסדה בשנת 1972 על ידי מאיר ליפשס, תומאס גרנות ויגאל ירון. בשנת 1983 הפכה לחברה ציבורית וניירות הערך של החברה נרשמו למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב. בשנת 1985, נוסדה "מקיט בע"מ" כשותפות בין תים מחשבים וכתר פלסטיק. מקיט פועלת בתחום מערכות תוכנה להנדסה, ייצור וניהול ידע הנדסי. בשנת 1990, נרכשה השליטה ב"תים מחשבים ומערכות" על ידי שלמה אייזנברג.
בשנת 1992, נוסדה "תים טלקום" (באנגלית: TTI Team Telecom International) כחברת בת של תים מחשבים; העוסקת בפיתוח פתרונות תוכנה אינטגרטיביים לתפעול וניהול רשתות טלפוניה. החברה זכתה להצלחה במכירת הפתרונות שלה לספקי תקשורת ברחבי עולם והונפקה בשנת 1996 בנאסד"ק. בשנת 2010, נרכשה על ידי חברת Teoco.
בשנת 1997, רכשה תים מחשבים מחברת אוסיף בית משרדים ברחוב גהל, בקריית אריה, אשר שימש עד שנת 2022 כמטה החברה.
ביולי 2022 קבוצת מלם תים עברה לקמפוס משרדים ברחוב אבשלום גיסין 53, פתח תקווה.
חברות-בת וחברות מוחזקות
חברות עיקריות בתאגיד:
טרופוספירה
טרופוספירה (ביוונית: טרופו= ערבוב, ספירה= תחום; Troposphere) היא שכבת האטמוספירה הנמוכה ביותר בכדור הארץ, בה אנו חיים והיא מכילה כ-75% מהמסה הכוללת של האטמוספירה. בשכבה זו נוצרים כל התהליכים האקלימיים ונוצרים רוב סוגי העננים. ככל שמגביהים בטרופוספירה, הטמפרטורה יורדת (עד לכ-55- מעלות צלזיוס) וגם לחץ האוויר יורד (לדוגמה, על הר אוורסט לחץ האוויר הוא רק כ-30% מהלחץ בגובה פני הים). גובה השכבה הוא כשמונה קילומטר ברוב חלקי כדור הארץ ובקו המשווה היא מגיעה לכדי 18 קילומטר.
שכבת הטרופוספירה מתחממת בהשפעתה של קרינת השמש, חימום היוצר רוחות הן בגלל זרימת האוויר למעלה ולמטה, והן בגלל זרימתו מקו המשווה לקטבים.
מפל הטמפרטורה הוא ירידה של כ-6.5 מעלות צלזיוס בכל קילומטר. ובנוסף לכך האטמוספירה יוצרת תופעות מגנטיות מעניינות שהידועה שבהן היא זוהר הקוטב, מעין צעיף צבעוני של אור הנע לעיתים בלילה בשמים באזורי הקטבים.
דבורה אמיר
דבורה אמיר (נולדה ב-1948) היא סופרת ילדים ומשוררת ישראלית.
ביוגרפיה
אמיר נולדה בירושלים, להורים שעלו מפולין. אביה היה פעיל בתנועת פועלי-ציון ואמה התחנכה ברוח רעיונותיו של א"ד גורדון. אחיה של אמיר הוא הפילוסוף אבישי מרגלית. לאחר מלחמת ששת הימים למדה אמיר ספרות עברית, פילוסופיה יהודית וקבלה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנים 1975–1976 למדה ספרות אנגלית באוניברסיטת אילינוי בארצות-הברית. בשנות השמונים ניהלה פרויקט לעידוד קריאה במרכז לטכנולוגיה חינוכית (מט"ח). אמיר פרסמה שירים בכתבי-עת שונים: סימן קריאה, חדרים, שבו, מקרוב, כרמל ועלי שיח. ספרה 'בעירה איטית' זיכה אותה בפרס קוגל לשירה. זכתה בפרס היצירה הספרותית על-שם לוי אשכול לשנת תשס"ו. זכתה בפרס קוגל בשנת 1995 ובשנת 2006 בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים. כתבה מספר ספרי לימוד בספרות והשתתפה בכתיבת אחרים.
מיאמי מחלק מוסר
מיאמי מחלק מוסר (באנגלית: Miami Vice) היא סדרת דרמת פשע אמריקאית, ששודרה ברשת NBC בין השנים 1984–1990. הסדרה הייתה בסגנון הפילם נוארי, האופנה והמוזיקה. היא זכתה לשבחים ולפרסים רבים כולל פרס אמי, כיום היא נחשב לסדרת קאלט. בישראל היא שודרה בערוץ הראשון בתחילת שנות ה-90.
עלילה
צמד בלשים, ג'יימס "סוני" קרוקט (דון ג'ונסון) ושותפו ריקרדו "ריקו" טאבס (פיליפ מייקל תומאס), נאבקים מול פושעים וסוחרי סמים בעולם התחתון של מיאמי.
סרט
בשנת 2006 יצא סרט בעל אותו שם שמבוסס על הסדרה. בכיכובם של קולין פארל בתור סוני קרוקט וג'יימי פוקס בתור ריקו טאבס.
פיאט 127
פיאט 127 היא מכונית סופרמיני מבית היצרן "פיאט" האיטלקי. הרכב יוצר בין 1971 ל-1987 והחליף את פיאט 850. המכונית נמכרה בישראל עד 1987 למרות כניסת דגם חדש בשם פיאט אונו בשנת 1983.
היסטוריה
הדגם הראשון יוצר עם שתי דלתות בלבד בשנת 1971 וגרסת סטיישן עם שלוש דלתות הושקה בשנה שלאחר מכן. דגם ה-127 היה חדשני בהציגו (בעקבות הפיאט 128) מבנה של מנוע רוחבי, הנעה קדמית וקפיץ עלים רוחבי במתלה האחורי שחסך מקום רב במכונית. המכונית צוידה במנוע שסתומים עיליים ותיק ומוכח בנפח של 903 סמ"ק. פיאט 127 הייתה אחת ממכוניות המיני הראשונות בעולם וזכתה בפרס על ניצול טוב של הנפח ואחיזת כביש. 80% משטח הרצפה היה נגיש לנוסעים ולמטען. ה-127 הייתה להצלחה מיידית, זכתה בפרס "מכונית השנה" ב-1972 והייתה לאחת המכוניות הנמכרות ביותר באירופה במשך שנים אחדות.
משנת 1971 הועברו מנועי ה"פיאט 127" לדגם המסחרי פיאט 850T.
הדגם השני יצא בשנת 1977 והופיע עם חזית מעוצבת מחדש, חלונות גדולים יותר, חלק אחורי מעוצב מחדש ואפשרות לבחור במנוע גדול יותר בן 1,049 סמ"ק. הדגם השלישי יצא בשנת 1982 והציג שינויים קוסמטיים, מנוע 1301 סמ"ק חדש ועיצוב פנים חדיש יותר. בין השנים 1984 ל-1987 נמכר בישראל הדגם שיוצר בברזיל כ-147, אך כונה בארץ 127.
במצרים הורכב דגם "Nasr 127" (סדרה שלישית) בין השנים 1982–1987.
בשנת 2013 הציג מעצב רכב עצמאי עיצוב מודרני המבוסס על ה-127, בתקווה שחברת פיאט תיצור דגם רטרו למכונית המקורית, בדומה למה שעשתה עבור פיאט 500.
דגמי מכוניות אשר התבססו על "פיאט 127"
על בסיס ה-127 יוצר גם טנדרון בשם "פיורינו" עד שנת 1988, אז הוחלף בפיורינו על בסיס פיאט אונו. בשנת 2013 חידשה חברת פיאט את השם פיורינו בטנדרון קטנטן, לאחר שהדגם שהחליף את הפיורינו המקורי גדל עם השנים וקיבל את השם דובלו.
דגם ה"פיאט פנורמה" קרוי גם "פיאט 147 פנורמה" (Fiat 147 Panorama), התבסס על "פיאט 147" שיוצרה בברזיל (גרסת סטיישן במקום גרסת ההצ'בק), אשר התבססה על גרסת פיאט 127 אשר יוצרה באיטליה
שימור ביולוגי
שימור ביולוגי מתעסק בחקר שימור הטבע ושל המגוון הביולוגי של כדור הארץ במטרה להגן על מינים, בתי הגידול שלהם ומערכות אקולוגיות מפני שיעורי הכחדה מוגזמים ושחיקה של אינטראקציות ביוטיות. זהו נושא בין-תחומי המתבסס על מדעי הטבע והחברה, והפרקטיקה של ניהול משאבי טבע.
שמירת טבע מבוססת על ממצאי הביולוגיה של השימור.
שימור משאבי טבע
מאמצים מודעים לשמר ולהגן על המגוון הביולוגי העולמי הם תופעה עדכנית. לשימור משאבי טבע, לעומת זאת, יש היסטוריה שנמשכת לפני עידן השימור. אתיקה של משאבים צמחה מכורח דרך יחסים ישירים עם הטבע. רגולציה או ריסון קהילתי הפכו הכרחיים כדי למנוע ממניעים אנוכיים לקחת יותר ממה שניתן לקיים באופן מקומי, ולכן פוגעים באספקה לטווח ארוך עבור שאר הקהילה. דילמה חברתית זו ביחס לניהול משאבי טבע מכונה לעיתים קרובות "הטרגדיה של נחלת הכלל".
מעיקרון זה, שימור ביולוגי יכול להתחקות אחר אתיקה מבוססת משאבים קהילתיים בכל תרבויות כפתרון לקונפליקט של משאבים קהילתיים. לדוגמה, לעמי אלסקה טלינגיט ולהאידה שבצפון- אזור הפסיפיק נורת' וסט היו גבולות משאבים, חוקים והגבלות בקרב חמולות ביחס לדיג אלתית אדומה. כללים אלו הונחו על ידי זקני החמולה שידעו פרטים לכל החיים על כל נהר ונחל שהם ניהלו.
שימור אתיקה מצויה גם בכתבים דתיים ופילוסופיים מוקדמים.
חוקרי טבע מוקדמים
ידיעת הטבע הייתה עיסוק מרכזי במאה ה-18, עם משלחות גדולות ופתיחת תצוגות פומביות פופולריות באירופה ובצפון אפריקה. עד שנת 1900 היו בגרמניה 150 מוזיאוני טבע, 250 בבריטניה, גם 250 בארצות הברית ו-300 בצרפת.
בוראק יילמאז
בוראק יילמאז (בטורקית: Burak Yılmaz, נולד ב-15 ביולי 1985) הוא כדורגלן עבר טורקי, אשר שיחק בעמדת החלוץ וכיום עוזר מאמן בקבוצת בשיקטש.
קריירת מועדונים
יילמאז התחיל את הקריירה המקצועית שלו באנטליהספור ששיחקה אז בליגה השנייה בעמדת הקשר האחורי. בגיל 17 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת וכעבור שנתיים הפך לשחקן הרכב בה ועזר לה להישאר בליגה. בעונה שלאחר מכן היה שותף לעלייה של הקבוצה לליגת העל. ב-70 הופעות ליגה ששיחק עבור המועדון הוא הבקיע 17 שערים.
בקיץ חתם בבשיקטש. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-6 באוגוסט 2006 נגד מאניסאספור והבקיע את השער הראשון שלו נגד קוניאספור בניצחון 1–3. בעונתו הראשונה כבש חמישה שערים ב-30 הופעות ליגה ובשיקטאש סיימה את הליגה במקום השני. בינואר עזב למאניסאספור במדיה כבש תשעה שערים ב-16 משחקי ליגה.
ב-29 ביוני 2008 חתם בפנרבחצ'ה אך מיעט לקבל דקות משחק ובתום העונה הושאל לאסקישהירספור עד ינואר. בפברואר, חתם בטרבזונספור. ב-15 בפברואר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בתיקו 1-1 נגד בורסאספור. ב-26 בפברואר הבקיע את שער הבכורה שלו נגד אנטליהספור. הוא סיים את עונת כמלך שערי המועדון בליגה עם 19 שערים וביולי  האריך את חוזהו בארבע שנים נוספות. בעונה שלאחר מכן סיים כמלך שערי הליגה עם 33 שערים ב-34 הופעות ובכך שבר שיא מועדון בו החזיק פטיח טקה שכבש 31 שערים בעונת.
ב-5 בפברואר 2016 חתם בבייג'ינג גואואן מליגת העל הסינית תמורת 10 מיליון אירו (שני מיליון מתוכם עברו לטרבזונספור כחלק מעסקת העברתו לגלאטסראיי). ב-2 באוגוסט 2017 חזר לטרבזונספור. ב-4 בינואר 2019 חזר לאחר 11 שנה לבשיקטש תמורת 1.4 מיליון אירו לעונה וחצי. ב-1 באוגוסט 2020 חתם לשנתיים בליל הצרפתית.
קריירה בינלאומית
יילמאז ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת טורקיה בשנת ובאותה עונה ערך עוד ארבע הופעות במדי הנבחרת, אך לאחר שסבל מירידה ביכולתו נשאר מחוץ לסגל הנבחרת. ב-17 בנובמבר 2010 ערך את הופעת הבכורה המחודשת שלו בנבחרת. ב-3 ביוני 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1-1 נגד במסגרת מוקדמות יורו 2012.
ב-24 במרץ 2022 החמיץ פנדל בדקות הסיום נגד פורטוגל בפלייאוף מונדיאל 2022. למחרת הוא הודיע ​​על פרישה מהמדים הלאומיים.
יאנה פלקונן
יאנה מאריט פלקונן (פינית: Jaana Maarit Pelkonen; נולדה ב-27 בינואר 1977 בלהטי, פינלנד) היא מנחת טלוויזיה ודוגמנית פינית.
הלבשה תחתונה
הַלְבָּשָׁה תַּחְתּוֹנָה כוללת בגדים הנלבשים בצמוד לגוף, ובפרט ובעיקר תחתונים וחזייה. בגדים אלה קרויים "הלבשה תחתונה" משום שבדרך כלל הם אינם גלויים, אלא נלבשים מתחת לבגדים שמעליהם - חולצה, מכנסיים, חצאית או שמלה (אולם לא כל פריט שנלבש מתחת לבגדים ואינו גלוי יוגדר אוטומטית כ"הלבשה תחתונה"). לבישה של הלבשה תחתונה מסוג חזייה או תחתונים באופן גלוי במקומות ציבוריים עשויה להיחשב לגסות רוח או להתערטלות בפומבי במרבית המקומות בעולם.
יאנה פלקונן
קריירה
פלקונן החלה את הקריירה התקשורתית שלה כמשירה ברדיו 99 בלהטי, בו עבדה בין 1995 ל-1997. היא התפרסמה בפינלנד לאחר שהנחתה את תוכנית משחקי המחשב המקומית "Tilt" בין 1997 ל-2005, ואת תוכנית הנוער Jyrki בשנת 1998. היא הנחתה גם את מוקדמות האירוויזיון של פינלנד במשך חמש שנים. ב-12 במאי 2007 היא הנחתה את האירוויזיון ה-52 ביחד עם מיקו לפילאמפי. כמו כן, היא הציגה את ההצבעות של פינלנד באירוויזיון לרוקדים השני, שנערך בגלאזגו שבממלכה המאוחדת ב-2008.
הלבשה תחתונה
תפקידי ההלבשה התחתונה הם מגוונים. הגאטקעס והגופייה הארוכה נלבשים כדי לשמור על חום הגוף מעבר לשמירה שמספקת ההלבשה העליונה. עקב השינויים שחלו בדפוסי הלבוש המקובלים במהלך השנים, הן הגאטקעס והן הגופייה, יכולים להחשב גם כהלבשה עליונה. הגופייה הקצרה והתחתונים נלבשים כדי לשמור על ההלבשה העליונה נקיה; בהקשר זה ניתן להחשיב גם את הגרביים להלבשה תחתונה.
בשנת 2003 הוערך שוק ההלבשה התחתונה העולמי ב-23 מיליארד דולר.
יאנה פלקונן
קריירה
פלקונן לא המשיכה בקריירה התקשורתית לאחר מכן. ב-2007 סיימה תואר שני במדע המדינה באוניברסיטת הלסינקי, והיא עובדת כעוזרת של שר התקשורת הפיני סובי לינדן. היא השתתפה גם בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו בפינלנד ב-2008, ונבחרה למועצת העיר של הלסינקי מטעם מפלגת הקואליציה הלאומית.
פלקונן היא סטודנטית לסוציולוגיה באוניברסיטת הלסינקי.
טסה (מחנה)
מחנה טסה היה בסיס צבאי ישראלי בצפון מערב חצי האי סיני, אשר שירת את צה"ל עד לשנת 1976.