cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ואת אמא שלך גם
תקציר העלילה
חוליו (גאל גרסיה ברנאל), בן למשפחה שמאלנית מהמעמד הבינוני, וטנוץ' (דייגו לונה), שאביו הוא אישיות פוליטית בכירה במקסיקו, הם שני חברים טובים, נערים על סף הבגרות, שבנות הזוג שלהם יוצאות יחדיו לטיול לאיטליה. בלי החברות סביבם, הנערים מתחילים להשתעמם.
השניים מוזמנים לחתונה, בה הם פוגשים את לואיסה (מריבל ורדו), אשת בן-דודו של טנוץ', ספרדיה המבוגרת מהם בכ-10 שנים. השניים מנסים להרשים אותה, עם דיבורים על חוף ים בשם "פי גן-עדן", משקרים לה כשאומרים לה שבכוונתם לנסוע לשם, אך מזמינים אותה להצטרף אליהם. בתחילה לואיסה מסרבת, אבל למחרת בעלה מתוודה כי בגד בה, והיא מתקשרת אל הבנים ואומרת להם ששינתה את דעתה.
על אף שלחוליו ולטנוץ' אין מושג קלוש היכן נמצא אותו חוף ים מובטח, או איך להגיע לשם, השלושה יוצאים לדרך, נסיעה דרך כפרי עניים רבים במקסיקו. הם מעבירים את הזמן בשיחות על מערכות יחסים ועל התנסויות מיניות, כאשר הבנים נוטים להגזים בדבר ניסיונם המיני הצנוע, ולואיסה מדברת על בעלה, וכן מספרת בערגה על האהוב הראשון שלה, שמת בתאונת אופנוע כאשר הייתה צעירה.
השלושה עוצרים ללון במוטל דרכים, ולואיסה מתקשרת אל בעלה, ומשאירה לו הודעה על המשיבון, בה היא אומרת שהיא עוזבת אותו. כאשר טנוץ' מגיעה לחדרה, על מנת לשאול ממנה שמפו, הוא רואה אותה בוכה. היא מפתה אותו, והוא, נבוך אך מתלהב, מקיים עימה יחסי מין. חוליו, שצפה בכך במקרה דרך דלת החדר הפתוחה, כועס על טנוץ' ומאוחר יותר אומר לו כי קיים יחסי מין עם חברתו, ובין השניים נוצר מתח רב. השניים מתחרים זה בזה בשחייה בבריכה של המלון, ושוחים בעירום, אולם המתח שביניהם רק מעצים. למחרת, לואיסה מקיימת יחסי מין עם חוליו, כדי שיפסיק לקנא, אולם טנוץ' מגלה לו כי קיים יחסי מין עם חברתו של חוליו, והשניים רבים. לואיסה מאיימת שתעזוב אותם.
בסופו של דבר, ובאופן מקרי, הם מוצאים חוף מבודד, העונה לשם "פי גן-עדן". בהדרגה הם מתחילים להירגע וליהנות מהחוף, וכן מחברתם של בני משפחה מקומית. בכפר הסמוך, לואיסה מתקשרת בפעם האחרונה לבעלה, ונפרדת ממנו באופן סופי.
באותו הערב, השלושה שותים, משתכרים וצוחקים יחד על הכיבושים המיניים שלהם. שני הבנים מגלים כי היו נשים לא מעטות, אשר שניהם קיימו עימן יחסי מין (החברות שלהם, לואיסה). חוליו מוסיף לטנוץ', בצחוק: "ואת אמא שלך גם". השלושה פורשים לחדר, מתחילים לרקוד בחושניות ולהתפשט. שני הנערים ממקדים את תשומת לבם בלואיסה, אך בעודה כורעת על ברכיה, על מנת "לעורר" את שניהם, שני הבנים מוצאים את עצמם עומדים עירומים זה מול זה, והם מתנשקים. בבוקר המחרת, שני הבנים מתעוררים יחד באותה המיטה, עירומים, לאחר שלואיסה הקדימה להתעורר ועזבה את המקום. הם מיד מפנים את גבם זה לזה, ולהוטים לחזור הביתה.
המספר מספר שהשניים חזרו הביתה, נסיעה שקטה ללא אירועים מיוחדים, בעוד לואיסה נשארה מאחור. כאשר בנות-הזוג של הבנים חזרו מטיולן באיטליה, הן עזבו את הבנים. חוליו וטנוץ' התחילו לצאת עם בנות אחרות, והפסיקו להתראות זה עם זה.
כשנה לאחר מכן, בשנת 2000, השניים נפגשים באופן מקרי, ומעדכנים זה את זה על חייהם, על כוס קפה חפוזה בבית קפה. טנוץ' מספר לחוליו כי לואיסה מתה מסרטן חודש לאחר נסיעתם במשותפת, וכי ידעה שהיא חולה במשך כל הזמן שהשלושה היו ביחד. טנוץ' מזדרז לעזוב, תוך שימוש בתירוץ קלוש כלשהו, ונפרד לשלום מחוליו. המספר מוסיף כי השניים לא יתראו שוב לעולם.
צוות השחקנים
לכל הדמויות הראשיות בסרט יש שם משפחה ששמו כשם משפחתו של גיבור מההיסטוריה המקסיקנית: הכובש הספרדי הרנאן קורטס, קיסר מקסיקו אגוסטין דה איטורבידה, המהפכן המקסיקני אמיליאנו ספאטה, נשיא מקסיקו פרנסיסקו מדרו, המושל האצטקי טנוץ'.
פרסים
הסרט זכה ב-33 פרסים שונים ברחבי העולם, והיה מועמד ל-27 פרסים נוספים. בין הפרסים העיקריים בהם זכה: פרס התסריט הטוב ביותר ופרס מרצ'לו מסטרויאני בפסטיבל הסרטים של ונציה, וכן פרס מבקרי הקולנוע של ניו יורק בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר. כן היה מועמד לפרס אוסקר בקטגוריית התסריט הטוב ביותר בשנת 2002 (בו זכה סרט דובר ספרדית אחר, "דבר אליה").
בעקבות הצלחת הסרט הוזמן הבמאי אלפונסו קוארון לביים את הסרט הארי פוטר והאסיר מאזקבאן.
קישורים חיצוניים
ביקורות
ריימונד פייסט
ריימונד אליאס פייסט (באנגלית: Raymond E. Feist; נולד ב-1945 בשם ריימונד אליאס גונזלס השלישי) הוא סופר אמריקאי, שכתב בעיקר ספרי פנטזיה. פייסט ידוע בעיקר ככותב של סדרת מלחמת הבקיע המורכבת מרומנים, נובלות וסיפורים קצרים. ספריו תורגמו למספר רב של שפות, ומכרו מעל 15 מיליון עותקים. סדרת מלחמת הבקיע תורגמה לעברית על ידי איתמר פארן ויצאה לאור בהוצאת אודיסיאה.
חייו
ריימונד אי. גונזלס השלישי נולד ב-1945 בלוס אנג'לס וגדל בדרום קליפורניה. כשאמו נישאה מחדש, הוא אימץ את שם המשפחה של אביו המאמץ, פליקס אי. פייסט. פייסט סיים תואר ראשון בהצטיינות ב-1977 באמנות ותקשורת ב-אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו. בעת לימודיו, פייסט החל לפתח רעיון לכתוב ספר על נער שהופך לקוסם. הוא כתב את הספר שנתיים לאחר מכן, והספר יצא לאור על ידי הוצאת דאבלדיי. פייסט מתגורר כיום עם ילדיו בסן-דייגו.
עבודתו הספרותית
רוב ספרי הפנטזיה והסיפורים הקצרים שכתב פייסט הם חלק מסאגת מלחמת הבקיע, המתרחשת בשני עולמות, מידקמיה וקלוואן. קוסמים אנושיים ויצורים אחרים בשני העולמות מאפשרים ליצור בקיעים (Rifts באנגלית) המאפשרים לחבר בין כוכבי לכת שונים במערכות שמש שונות. מידקמיה הוא עולם שנוצר בתחילה כאלטרנטיבה למשחק מבוכים ודרקונים על ידי פייסט ומספר חבריו, בעת שלמדו באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו.
פייסט פרסם שלושה ספרים מחוץ לסאגת מלחמת הבקיע, הראשון ביניהם, Faerie Tale, הוא ספר פנטזיה אפל המתרחש במדינת ניו יורק. בנוסף, פרסם מספר סיפורים קצרים באנתולוגיות ספרותיות שונות.
ספרים נוספים
פייסט פרסם בנוסף את טרילוגיית האימפריה (3 ספרים) עם ג'ני וורטס, שני ספרים בסדרת בני קרונדור, סאגת מלחמת הזוחלים, וסדרת מורשת מלחמת הבקיע, קונקלאוות הצללים, סאגת המלחמה האפלה, סאגת מלחמת השדים וסאגת מלחמת הכאוס.
מיזמים נוספים
פייסט היה מעורב ביצירת משחק מחשב בשם קרונדור (באנגלית: Betrayal At Krondor), המבוסס עלילתית על הדמויות מספריו וההתרחשויות במסגרת מלחמת הבקיע. המשחק שוחרר ב-1993. מאוחר יותר, פיתח פייסט את עלילת המשחק לספר בשם דומה שיצא לאור ב-1998.
ויקימדיה ישראל
ויקימדיה ישראל היא עמותה ישראלית הפועלת בשיתוף פעולה עם קרן ויקימדיה הבין־לאומית לקידום הידע וההשכלה בישראל באמצעות איסופם, יצירתם והפצתם של תכנים חופשיים ובאמצעות יצירת מיזמים להקלת הגישה למאגרי מידע. ויקימדיה ישראל אימצה את חזון קרן ויקימדיה ופועלת על פי גישה דומה.
בראשות העמותה עומד ועד מנהל הנבחר על ידי אספת החברים. בוועד מכהנים מספר עורכי ויקיפדיה ותיקים, פעילי מיזמי ויקימדיה אחרים וכן אנשי מפתח בתחום המידע והאינטרנט, כמו פרופסור שיזף רפאלי ופרופסור קרין נהון. יושב ראש הוועד הוא איציק אדרי ומנכ"לית העמותה היא מיכל ונדר שוורץ.
פעילות העמותה
עמותת ויקימדיה ישראל הוקמה בשנת 2007 ושייכת לרשת של 42 צ'פטרים (אגודות ויקימדיה מקומיות) הפזורים בארצות שונות ברחבי העולם. "ויקימדיה ישראל" היא הצ'פטר היחיד של קרן ויקימדיה הפועל בסביבת השפה העברית, בהיותו ממוקם במדינת ישראל. השפה הנוספת שבסביבתה הוא פועל היא ערבית.
בין הפעילויות המרכזיות של ויקימדיה ישראל ניתן למנות את הבאות:
בנובמבר 2018 הודיעה העמותה שבמהלך החודשים הקודמים העלתה לוויקישיתוף 28,000 תצלומים מרשות הציבור, שהורידה מארכיון המדינה, אתר קרן קיימת לישראל, ארכיון הפלמ"ח, ארכיון העמותה להנצחת משה שרת והארכיון הציוני המרכזי. לפני ההעלאה המחודשת, נמחקו דיגיטלית סימני המים שהופיעו עליהם. האיגוד הישראלי לארכיונאות גינה את הפעולה.
פיוסתיש
פִּיוּסְתִיש היה מלך חתי לתקופה מאוד קצרה באמצע המאה ה-17 לפנה"ס בסביבות העיר חתושש. שמו מוזכר בכתבי אַנִיתַש כמי שהובס על ידי אניתש לפחות פעמיים. מסופר כי בפעם השנייה הובס פיוסתיש ליד העיר שַלַמְּפָש.
מאוחר יותר הצליח אניתש לכבוש את העיר מוכת הרעב חתושש - בירתו של פיוסתיש. לאחר כיבושה החריב אניתש לחלוטין את העיר והטיל קללה על המקום. רק המלך לברנש השני החל בבניתה המחדש של העיר והפכה לבירת החתים בפעם נוספת.
קישורים חיצוניים
פיוסתיש, באתר על מלכי החתים
הרי אטאפוורקה
הרי אטאפוורקה (בספרדית: Sierra de Atapuerca) הם חבל ארץ קרסטי קדום בספרד, הנמצא בקרבת העיירה אטאפוורקה, בנפת בורגוס שבשטח הקהילה האוטונומית קסטיליה ולאון. ייחודו של האתר הוא במערות שבשטחו ובאתר הארכאולוגי שבו, שם נמצאו שלדים מאובנים וכלי אבן של ההומינידים הקדומים ביותר המוכרים במערב אירופה. האתר הארכאולוגי הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 2000.
גאוגרפיה
בהרי אטאפוורקה נמצא מעבר ההרים בורבה, אשר מהווה חלק מהדרך מהחלק הפנימי של חצי האי האיברי אל שאר יבשת אירופה. המעבר מחבר גם בין תוואי נהר האברו (הנשפך לים התיכון) לבין תוואי נהר הדורו (הנשפך לאוקיינוס האטלנטי). בשל חשיבותו הגאוגרפית של חבל ארץ זה, הוא מהווה חלק מדרך סנטיאגו ההיסטורית, וכן עוברות בו כיום שתי אוטוסטרדות מרכזיות בספרד.
האתר הארכאולוגי
במהלך עבודות תשתית שהתבצעו באזור לטובת הנחת קווי מסילת ברזל התגלו באטאפוורקה מספר אתרים ארכאולוגים. החפירות הארכאולוגיות החלו בשנת 1964, על ידי פרנסיסקו חורדה סרדה (Francisco Jordá Cerdá), ובמהלכן התגלו באזור שרידי אדם מתקופות שונות - החל משחר האנושות, דרך תקופת הברונזה וכלה באדם המודרני. כמו כן, נמצאו באתרי החפירה כלים וחפצי אמנות מאבן. החפירות באתר נמשכות ברציפות מאז ועד היום, ובשנת 2000 הוכרז האתר כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה מודרנית
באזור אטאפוורקה נערך בשנת 1054 "קרב אטאפוורקה", בין כוחותיו של פרדיננד הראשון מלך קסטיליה לבין כוחותיו של אחיו גרסיה מלך נווארה.
ארמון פלסנטיה
ארמון פלסנטייה (באנגלית: Palace of Placentia) הוא ארמון של בית המלוכה האנגלי שהיה ממוקם בגריניץ' שבלונדון. הארמון נבנה על ידי המפרי, דוכס גלוסטר בשנת 1428 על גדת נהר התמזה. כיום עומד במיקום בו עמד הארמון בית החולים גריניץ'.
היסטוריה
בראשית תקופת מלכותו של הנרי השישי שימש הדוכס המפרי כעוצר. בעת כהונתו הקים את הארמון וכינה אותו "בלה קורט" - "החצר היפה" (Bella Court). בשנת 1447 ירד המפרי מגדולתו בשל מחלוקת בינו לבין המלכה החדשה מרגרט מאנז'ו, הואשם בבגידה ומת בכלא (ככל הנראה נרצח). המלכה מרגרט מאנז'ו החרימה את ארמונו, שינתה את שם הארמון ל"ארמון פלסנטייה" ועברה לגור בו.
הארמון שימש מקום מגוריהם העיקרי של מלכי אנגליה במשך כ-200 שנה. בארמון נולדו המלך הנרי השמיני (בשנת 1491), ובו התגורר עם אשתו הראשונה קתרין מארגון. בארמון נולדה בתו הבכורה, לימים המלכה מרי הראשונה בפברואר 1516.
לאחר נישואיו של הנרי השמיני לאן בולין נולדה בארמון בתו השנייה, לימים המלכה אליזבת הראשונה בשנת 1533.
הנסיכות מרי ואליזבת התגוררו בארמון במהלך שנות מלכותן. בתקופת מלכותם של המלכים ג'יימס הראשון וצ'ארלס הראשון נבנה בסמוך לארמון בית המלכה, בתכנונו של האדריכל איניגו ג'ונס.
במהלך מלחמת האזרחים האנגלית נכבש הארמון על ידי הכוחות האנטי מלוכניים, והפך למחנה מעצר לשבויים. בשנת 1660 החליט המלך צ'ארלס השני לשקם את הארמון וביקש מהאדריכל ג'ון וב לתכנן עבורו ארמון חדש. רק מבנה אחד נבנה בפועל. מרבית מבני הארמון נהרסו אולם עבודות השיקום הופסקו והשטח נותר ריק ולא שב לשמש כבית מגורים מלכותי. בסוף המאה ה-17 נבנה באתר בית החולים גריניץ', אשר בשנת 1873 הפך לחלק מהמכללה הימית המלכותית של גריניץ'. כיום ממוקמים במבני בית החולים אוניברסיטת גריניץ' ומכללת טריניטי למוזיקה.
בחפירות ארכאולוגיות שנערכו במקום בשנת 2005 התגלו שרידי הקפלה המלכותית מתקופת טיודור.
עסקת ג'יבריל
עסקת ג'יבריל הייתה עסקת חילופי שבויים בין ישראל לבין ארגון החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית של אחמד ג'יבריל, שנעשתה ב-21 במאי 1985, ובמסגרתה שוחררו 1,151 אסירים ועצירים ביטחוניים שהיו כלואים בישראל כנגד שלושה שבויי צה"ל.
פרטי העסקה
במסגרת העסקה שוחררו 1,151 אסירים ועצירים ביטחוניים שהיו כלואים בישראל כנגד שלושה שבויי צה"ל ממבצע שלום הגליל: חזי שי, שנפל בשבי ארגון הטרור של אחמד ג'יבריל בקרב סולטאן יעקוב ונסים סאלם ויוסף גרוף, שנשבו כחלק מקבוצה של שמונה חיילי נח"ל והועברו לידי ארגון הטרור של אחמד ג'יבריל. הייתה זו אחת ממספר עסקאות חילופי שבויים שביצעה מדינת ישראל עם ארגון טרור על רקע המלחמה בלבנון, במבצע ליטני ושנה וחצי קודם לכן עם אש"ף.
האסירים הביטחוניים שוחררו בשלוש קבוצות, במקביל לשחרור הדרגתי של שבויי צה"ל:
עם המשוחררים נמנו: על פי תנאי העסקה כמחצית מהמשוחררים גורשו, וכמחציתם שוחררו לבתיהם ביהודה, שומרון ורצועת עזה.
הפולמוס סביב אישור העסקה
ממשלת האחדות הראשונה בראשות שמעון פרס אישרה את העסקה ברוב גדול, שכלל גם את שרי הליכוד והמפד"ל. יצחק נבון היה השר היחיד שהתנגד. מאוחר יותר נימק נבון את החלטתו באומרו:.
10 שנים לאחר מכן, בנימין נתניהו, שכיהן כשגריר ישראל באו"ם בזמן חתימת ההסכם, מתח ביקורת חריפה בספרו "מקום תחת השמש" על העסקה שהתגבשה:
לאחר השחרור
מיד לאחר השחרור, במסיבות שנערכו במקומות מגוריהם, קראו חלק מהמשוחררים לחידוש המאבק האלים נגד ישראל. תוך שנה לאחר העסקה גורשו חמישה מהמשוחררים ונוספים נעצרו במעצר מנהלי. בין העצורים מחדש היה זיאד אבו עין, ראשון המשוחררים שהוחלט להעמידו לדין. אבו עין נחשד כי תכנן חטיפת אוטובוס. במרץ ואפריל 1986 ביצעה חוליה שכללה שלושה מהמשוחררים מספר פיגועי ירי בעיר העתיקה וסביבתה שבהם נרצחו זהבה בן-עובדיה והתייר פול אפלבי. חברי החוליה, עלי מוסלמני, עלאא בזייאן ואיברהים עוואדה, היו המשוחררים הראשונים שנאשמו על ידי כוחות הביטחון של ישראל בהשתתפות בביצוע פיגועים. ב-2011 שוחררו בזיאן ומסלמאני בשנית במסגרת עסקת שליט, ומסלמאני נבחר לראש עיריית א-ראם ברשות הפלסטינית. בזיאן חזר לעסוק בטרור, נעצר במהלך מבצע שובו אחים ב-2014 והוחזר לריצוי יתרת מאסרו (14 שנה).
חלק גדול מהמשוחררים היווה את עמוד השדרה של הנהגת האינתיפאדה הראשונה שפרצה פחות משלוש שנים לאחר העסקה. זאב שיף ואהוד יערי כותבים:
יובל דיסקין, ששימש באותן השנים כרכז השב"כ של נפות שכם, ג'נין וטולכרם, כתב לימים:
משה ארנס, שבעת העסקה כיהן כשר בלי תיק ותמך בעסקה, אמר 24 שנים מאוחר יותר כי אישור העסקה היה טעות:
ביוני 2017 חזר לישראל יוסף אבו אל-חיר, אחד ממשוחררי העסקה, 34 שנים לאחר שגורש. אל-חיר הורשע בין היתר בביצוע מתקפת הטרור בחיפה בה נרצחו 2 יהודים. מיד כשחזר נעצר. ועדת שחרורים בבית המשפט המחוזי בנצרת פסקה שהוא הפר את תנאי שחרורו, ולכן יחזור לרצות את מלוא עונשו, 15 מאסרי עולם ועוד 30 שנות מאסר.
דונה שלאלה
דונה עדנה שלאלה (באנגלית: Donna Edna Shalala; נולדה ב-14 בפברואר 1941) היא פוליטיקאית אמריקאית, שכיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-27 של מדינת פלורידה בשנים 2019–2021. קודם לכן כיהנה כנשיאת אוניברסיטת מיאמי, וכמזכירת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית בשנים 1993–2001 תחת הנשיא ביל קלינטון.
ביוגרפיה
שלאלה נולדה כאחת מזוג תאומות בקליבלנד שבאוהיו להורים מהגרים ממוצא לבנוני. סיימה תואר ראשון ב-1962 בקולג' מערבי לנשים (שהתמזג עם אוניברסיטת מיאמי (אוהיו) ב-1976). שלאלה שירתה בהתנדבות בחיל השלום באיראן מ-1962 עד 1964 שם היא התחברה למתנדבים אחרים בניסיון להקים קולג' חקלאי. את התואר השני והדוקטורט שלה עשתה באוניברסיטת סירקיוז שבניו יורק.
לימדה בקולג' ברוך (חלק מהאוניברסיטה העירונית של ניו יורק), ובאותה תקופה הייתה חברת האיגוד המקצועי של המורים. ב-1972 קיבלה מינוי פרופסורה לחינוך ומדע המדינה במכללה להכשרת מורים של אוניברסיטת קולומביה. בשנים 1977–1980 שימשה, במקביל לקריירה האקדמית, כיועצת במשרד לפיתוח עירוני של ממשלת ארצות הברית.
ב-1980 מונתה כנשיאת מכללת הנטר, תפקיד אותו מילאה עד 1988. שימשה כנשיאת אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון בין השנים 1988 ל-1993.
משנת 1993 ולמשך 8 שנים כיהנה בתור מזכירת מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית בזמן כהונת הנשיא ביל קלינטון.
משנת 2001 עד 2016 הייתה נשיאת אוניברסיטת מיאמי (UM), אוניברסיטה פרטית בקורל גלייבלס פלורידה.
ביולי 2008 קיבלה שלאלה את מדליית החירות הנשיאותית, מידי הנשיא ג'ורג' ווקר בוש, העיטור האזרחי הגבוה ביותר במדינה. במהלך בחירות 2018 בארצות הברית התמודדה על מושב בבית הנבחרים כנציגת מחוז הקונגרס ה-27 של מדינת פלורידה. ביום הבחירות הכלליות הביסה את הנציגה המכהנת של המחוז מטעם המפלגה הרפובליקנית, אליאנה רוס-לאטינן. היא הושבעה לתפקיד בינואר 2019. שלאלה חברה בוועדת החינוך והעבודה ובוועדת הכללים של בית הנבחרים.
ב-4 בנובמבר 2020 הפסידה שלאלה בבחירות שהתקיימו במחוז הקונגרס ה-27 של פלורידה, למועמדת המפלגה הרפובליקנית מריה אלווירה סלזאר.
גרוייץ
גרוייץ (בפולנית: Grójec; ביידיש: גריצע או גריצא) היא עיר קטנה במחוז גרוייץ שבפרובינציית מזוביה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
מהמאה ה-11 הייתה גרוייץ יישוב מבוצר, ובשנת 1419 קיבלה זכויות עיר, והתקיימו בה ימי שוק שבועיים וירידים שנתיים. באמצע המאה ה-17 הוחרבה העיר בידי הגייסות השוודיים.
משנת 1867 משמשת העיר כעיר מחוז, ובשלהי המאה ה-19 הוקמו בה בתי חרושת שונים. גרוייץ נודעת בתפוחים המגודלים בסביבתה, אשר משווקים ברחבי פולין.
יהודי גרוייץ
יהודים החלו להתיישב בעיר בסוף המאה ה-18, עם ביטול האיסור על ישיבת יהודים במקום. באמצע המאה ה-19 הוקם בעיר בית כנסת מפואר מעץ, וזמן מה ישב בה המגיד מקוז'ניץ. כמו כן, ישבו בעיר חסידי אלכסנדר, ובין רבני העיר היו רבי שרגא פייבל מגריצא ובנו רבי יחיאל דנציגר.
לאחר מלחמת העולם הראשונה פרעו ביהודי העיר חיילי הצבא הכחול, ומצבם הכלכלי של יהודי המקום הורע. כתוצאה מכך היגרו רבים מיהודי העיר לארצות הברית.
בין מלחמות העולם התגברה בעיר הפעילות הציונית, והתקיימו בה תנועות נוער ציוניות שונות, לצד פעילות של אגודת ישראל, שאנשיה היו ברובם מחסידות גור. בשנים אלה הוקמו בעיר בית ספר וגן ילדים עבריים, וכן בתי ספר מרשת בית יעקב ומרשת ציש"א. בסוף שנות השלושים סבלו יהודי העיר מגל האנטישמיות הפולני, שבא לידי ביטוי בהצבת משמרות חרם ליד חנויות היהודים, בארגון הפגנות נגד היהודים, תוך תקיפת יהודים, וביידוי אבנים על בתי היהודים ועל בית הכנסת בעיר.
בתקופה זו נמנו בעיר כ-5,000 יהודים, רוב תושביה.
בשואה
בימים הראשונים למלחמת העולם השנייה הופצצה גרוייץ בידי מטוסים גרמניים, ומספר מתושביה היהודים נהרגו. ב-8 בספטמבר 1939 נכנסו הגרמנים לעיר, וב-12 בחודש ריכזו אנשי ס"ס כמה אלפי גברים מהעיר, ובהם יהודים רבים, והצעידו אותם לרווה מזובייצקה, כאשר התשושים נורו למוות. שם שוחררו היהודים רק לאחר שמשפחותיהם שילמו עבורם סכומי כופר.
באוקטובר 1939 הפכה גרוייץ למרכז השלטון הגרמני במחוז. עד מהרה הועלו באש בית הכנסת ובית המדרש שבעיר, רכוש יהודי בה נבזז, וכ-400 יהודים חרדים נורו בה למוות. בהמשך, מונה בעיר יודנרט, בראשות נוח ביטר, אשר נצטווה לספק לגרמנים כ-1,000 עד 1,200 עובדים יהודים מדי יום, ולהעביר לגרמנים רכוש וכספים, לעיתים תחת איום בהוצאה להורג של בני ערובה.
ביולי 1940 הוקם בעיר גטו, אליו הובאו גם יהודים מיישובי הסביבה, ובו שוכנו בצפיפות רבה כ-5,850 יהודים. בשל שמועות על השמדה צפויה של יהודי הגטו, נמלטו ממנו יהודים רבים לביאלובז'גי, שם נרצחו רבים מהם בעת הגעתם, והיתר הועברו למחנה ההשמדה טרבלינקה.
לאחר השואה שבו לעיר יהודים בודדים, וחלקם נרצחו בידי פולנים מקומיים.
גלקסיית וולף-לונדמרק-מלוט
גלקסיית ווֹלְף-לוּנְדְמָרְק-מֶלוֹט (נקראת גם בקיצור בראשי תיבות גלקסיית WLM) היא גלקסיה לא-סדורה ננסית שנמצאת בקבוצת הכוכבים לווייתן במרחק של כ-3 מיליון שנות אור ממערכת השמש ושייכת לקבוצה המקומית.
היסטוריה
הגלקסיה התגלתה ב-15 באוקטובר 1909 על ידי האסטרונום מקס וולף, שתיאר אותה כערפילית מוארכת בעלת מספר "ליבות". בשנת 1926 ציינו האסטרונומים קנוט לונדמרק ופיליברט ז'אק מלוט  רשימה של ערפיליות שנמצאו בצילומים של שמי הלילה ושלפי מיטב ידיעתם לא מופיעות בשום קטלוג. ביניהן הייתה גם הערפילית שגילה וולף, שתוארה על ידי מלוט כדומה לערפילית ברנרד, שאז כבר היה ידוע שהיא גלקסיה.
מאפיינים
הגלקסיה נמצאת כ-7 מעלות מדרום-מערב לגלקסיית לווייתן הננסית, שהיא הגלקסיה הקרובה ביותר אליה, אך המרחק ביניהן הוא כ-850,000 שנות אור, כך שגלקסיית וולף-לונדמרק-מלוט היא אחת הגלקסיות המבודדות ביותר בקבוצה המקומית. גודלה הזוויתי של הגלקסיה הוא כ-11.5 דקות קשת שממרחקה שקול לקוטר של למעלה מ-10,000 שנות אור, כך שהיא אחת מהגלקסיות הננסיות הגדולות בקבוצה המקומית. מסתה מוערכת בכ- מסות שמש, כאחוז ממסת שביל החלב, אך מסת הכוכבים הנראים שבה היא רק כ- מסות שמש, כך שכ-98% ממסת הגלקסיה מורכבת מחומר אפל שטיבו אינו ידוע. המתכתיות של כוכבי הגלקסיה אינה אחידה ונראה שיש בה אוכלוסיות כוכבים שונות. כוכבי הגלקסיה הזקנים ביותר הם בני כ-12 מיליארד ומחצית מכוכבי הגלקסיה נוצרו עד לפני 9 מיליארד שנים ולהם מתכתיות נמוכה של כחצי אחוז מזו של השמש. לאחר מכן חלה ירידה ניכרת ביצירה של כוכבים חדשים, אך קצב היצירה שלהם עלה שוב לפני כמיליארד שנים ויש בגלקסיה אוכלוסייה צעירה יחסית של כוכבים שלהם מתכתיות גבוהה יותר של כ-8 אחוז מזו של השמש, אך עדיין נמוכה בהרבה ביחס למתכתיות של כוכבי שביל החלב. את הגלקסיה מקיף צביר כדורי בודד שלו בהירות נראית מדרגה 16 ועוצמת הארה של פי 340,000 מעוצמת ההארה של השמש. נראה שהמתכתיות של כוכבי הצביר נמוכה מהמתכתיות הממוצעת של הגלקסיה ועומדת על 2%-3% מהמתכתיות של השמש.
נשק נגד לוויינים
נשק נגד לוויינים (באנגלית: ASAT - Anti-satellite weapons) הוא נשק שתוכנן לשימוש נגד לוויינים.
ארצות הברית וברית המועצות
הפיתוח והתכנון של נשק נגד לוויינים נעשה במספר מסלולים. הפיתוחים הראשונים, בשנות החמישים, של ארצות הברית וברית המועצות, היו טילים המשוגרים מהאוויר; הצעות אקזוטיות רבות אחרות באו בהמשך.
טילים המשוגרים מהאוויר היו הגישה הראשונה מאחר שהטכנולוגיה הבסיסית הייתה מוכרת היטב. ארצות הברית החלה בניסויים במערכות כאלו ב-1959 אולם התוצאות הראשוניות לא היו מעודדות, בניסוי הירי הראשון החמיץ הטיל את מטרתו ביותר מ-6,000 מטר. לאחר כישלונות נוספים המיזם הופסק ב-1963. מיזמים מקבילים של הצי האמריקני ננטשו אף הם אף על פי שמיזמים קטנים יותר נמשכו עד לשנות השבעים המוקדמות. ברית המועצות החלה בתוכנית דומה ב-1967 ואף בנתה והכניסה לשירות טילים נגד לוויינים החל מסביבות 1976. מדורבן מההצלחה הסובייטית, חיל האוויר האמריקני חידש את תוכניתו לטיל נגד לוויינים. מ-1977 פיתחה ווט טיל נגד לוויינים לתקיפת לוויינים המשייטים במסלול ארצי נמוך (LEO). הטיל התלת-שלבי נורה מ-F-15 איגל (ששימש כשלב ראשון לטיל) בטיפוס תלול ונשא "רכב ביות מזערי" (MHV) כדי שיעקוב אחר המטרה וישמידה על ידי פגיעה קינטית בה. הניסוי הראשון נערך ב-1983 והירוט המוצלח הראשון, של לוויין P78 סולווינד (SolWind) אמריקני שיצא משימוש, היה ב-13 בספטמבר 1985.
רעיונות אחרים נשקלו לרבות נשק מאויש ובלתי מאויש שישייט במסלול בחלל. רכב חלל מאויש יפגוש את הלוויין וינטרל אותו או ילכוד אותו. השימוש הצבאי בלוויינים עם מנגנוני השמדה עצמית היה הופך שיטה זאת למסוכנת והקונספט שונה במהרה לרכב מאויש המצויד בנשק לשימוש מנגד (stand-off). נשק נגד לוויינים בלתי מאויש המשייט במסלול בחלל סבל מבעיות דומות לנשק המשוגר מהאוויר: לא ניתן היה לפתח מערכות הנחיה ויירוט טובות מספיק כדי שיירוט מוצלח יובטח. רעיונות נוספים בנוסף לנשק נגד לוויינים בלתי מאויש המשייט במסלול בחלל, כללו לווייני "קמיקזה", מפזרי מוקשים בחלל, ומיירטי חלל לשימוש חד-פעמי.
ברית המועצות נקטה בגישת לווייני ה"קמיקזה" מאחר שהייתה זאת הפשוטה והזולה ביותר למימוש. התכנונים כונו "איסטרביטל ספוטניקוב" (מיירט לוויינים, או "משמיד לוויינים" בתרגום מילולי). הפיתוח החל בשנות השישים המוקדמות וניסויי הטיסה הראשונים נערכו ב-1968. המיזם הופסק ב-1972 בעקבות הסכם סאל"ט 1 אולם המערכת הייתה עדיין פרוסה וניסויים בגרסאות חדשות נמשכו עד לסביב 1982 אז ננטש הקונספט כולו. ברית המועצות ערכה ניסויים גם במערכות נשק לייזר קרקעיות גדולות החל משנות השבעים, שלפי דיווחים גרמו לסינוור לווייני צילום אמריקניים במהלך שנות השבעים והשמונים. ברית המועצות ערכה ניסויים גם בתחנות חלל צבאיות בעלות יכולת נגד לוויינים בתוכנית אלמז שלה.
תחום המחקר העיקרי של ארצות הברית היה בנשק אנרגיה ממוקדת, שכלל הצעה יוצאת דופן ללייזר מונע פיצוץ גרעיני שפותחה במעבדה הלאומית לורנס ליברמור (LLNL) ב-1968. מחקרים אחרים התבססו על לייזרים ומייזרים קונבנציונליים יותר ופותחו כדי לכלול את רעיון הלוויין בעל לייזר ומראה לסימון מטרה. ב-LLNL המשיכו לשקול שימוש בטכנולוגיות יוצאות דופן יותר אך פיתוח מערכת הלייזר מבוססת קרני X בוטל ב-1977 (אף על פי שמחקר בלייזרים מבוססי קרני X חודש במהלך שנות השמונים כחלק מיוזמת ההגנה האסטרטגית). ברית המועצות ערכה מחקרים בנשק אנרגיה ממוקדת, תחת מיזם "פון" החל מ-1976, אולם הדרישות הטכניות ללייזר גז דינמי רב עוצמה ומערכות קרן חלקיקים נייטרליים או טעונים נראו מעבר לגבול היכולת. בשנות השמונים המוקדמות, החלה ברית המועצות לפתח את המקבילה למערכת נגד לוויינים המשוגרת מהאוויר האמריקנית, באמצעות מיג-31 מותאם (לפחות אחד מסוגו הושלם) כפלטפורמת שיגור. לאחר התמוטטות ברית המועצות, היו הצעות לשימוש במטוס זה כפלטפורמת שיגור ללוויינים מסחריים ומדעיים.
יוזמת ההגנה האסטרטגית האיצה את תוכניות הנשק נגד לוויינים של ארצות הברית וברית המועצות. תוכניות הנשק נגד לוויינים הותאמו לשימוש כטיל נגד טילים בליסטיים ולהפך. התוכנית האמריקנית הראשונית הייתה להשתמש ב"רכב ביות מזערי" (MHV), שפותח כבר, כבסיס לקבוצה של כ-40 פלטפורמות שתשהה בחלל ותפרוס עד 1,500 מיירטים קינטיים. עד 1988 המיזם האמריקני התפתח לתוכנית פיתוח בעלת ארבעה שלבים. השלב הראשון יכלול את מערכת ההגנה "בריליאנט פבלס" (Brilliant Pebbles), קבוצת לוויינים של 4,600 מיירטים קינטיים (KE ASAT), במשקל 45 ק"ג האחד, במסלול ארצי נמוך, ומערכת העקיבה הנלווית אליהם. בשלב הבא יפרסו הפלטפורמות הגדולות יותר והשלבים הבאים יכללו את נשק הלייזר ואת נשק קרן החלקיקים הטעונים שיפותחו עד אז ממיזמים קיימים כגון MIRACL. השלב הראשון תוכנן להסתיים עד שנת 2000 בעלות של כ-125 מיליארד דולר.
ברם, מחקרים בארצות הברית ורוסיה הראו שהדרישות, לפחות למערכות נשק מבוססות אנרגיה במסלול בחלל, היו, עם הטכנולוגיה הקיימת, קרובות לבלתי אפשריות. חרף זאת, ההשלכות האסטרטגיות של פריצת דרך טכנולוגית פוטנציאלית לא צפויה אילצו את ברית המועצות להשקיע רבות במחקר בתחום כדי להשתוות ליעדי ארצות הברית לשנת 2000.
שתי המדינות החלו לקצץ בהוצאות הביטחון החל מ-1989 ורוסיה הפסיקה חד-צדדית את כל המחקר בתחום ב-1992. דווח כי מחקר ופיתוח, הן של מערכות נשק נגד לוויינים והן של מערכות נשק חלליות אחרות, חודש תחת ממשל ולדימיר פוטין כתגובה לחידוש מאמצי ההגנה האסטרטגית של ארצות הברית שלאחר הסכם הטילים נגד טילים בליסטיים. ברם, הסטטוס של מאמצים אלו, וכיצד הם ממומנים, נותר לא ברור. ארצות הברית החלה לעבוד על מספר תוכניות שיכולות להוות יסודות לנשק נגד לוויינים חללי. תוכניות אלו כוללות את מערכת החללית הניסיונית (XSS-11), ניסוי השדה התת-אדום הקרוב (NFIRE), והמיירט החללי (SBI).
ב-20 בפברואר 2008 יירט הצי האמריקני מספינת המלחמה "אגם ארי" ליד חופי הוואי לוויין ביון שהועלה לפני כשנה לחלל ואולם הקשר עמו נותק והוא עמד להתרסק על מכל ההידרזין שלו בתחילת מארס של אותה שנה. במסגרת מבצע קרח שרוף, הטיל פגע בלוויין USA 193 ופוצץ אותו. המומחים חלוקים בדעתם כמה מהשברים ישרדו זמן רב ויפריעו ללוויינים אחרים. יש הנוקטים אף בנתון של אלפי שברים - כ-25% ממסת הלוויין. עם זאת הפיצוץ היה בגובה נמוך יחסית, כ-230 ק"מ וייתכן שבשל כך מרבית השברים עשויים להישרף באטמוספירה.
ב-15 בנובמבר 2021, ביצעה רוסיה ניסוי של נשק נגד לוויינים, השמידה את הלוויין Cosmos 1408 ויצרה למעלה מ-1500 חלקים של זבל חללי. הענן הנוצר עבר במסלול קרוב לתחנת החלל הבינלאומית, והאסטרונאוטים בתחנה נאלצו להיכנס למרחב המוגן בשביל שמירה על ביטחונם.
נשק נגד לוויינים בסין ובהודו
סין הדגימה את יכולתה בתחום לוחמת החלל באופן פומבי בשנת 2006 עת סינוורה בלייזר לוויין תצפית אמריקני, ובשנת 2007, כאשר ביצעה יירוט של לוויין בחלל באמצעות טיל נגד לוויינים ששוגר מהקרקע. הניסוי סיני בטיל נגד לוויינים, ב-11 בינואר 2007 גרם לכמות אדירה של פסולת חלל. על פי הערכות הניסוי הותיר יותר מ-2300 רסיסי פסולת אשר ניתן לעקוב אחריהם, יותר מ-35,000 חלקיקים שגודלם מעל סנטימטר בודד, ויותר ממיליון חלקיקים שגודלם מעל מילימטר בודד. נזקיו של אירוע זה גדולים מניסויים אחרים בטילים נגד לוויינים כיוון שהפסולת נמצאת במסלול מרוחק יותר ועל פי חישובים, זמן דעיכת המסלול של פסולת זו הוא 35 שנה ויותר. בחודש יוני 2007 נאלצה נאס"א להסיט ממסלולו לוויין בחלל כדי שלא יכנס לשדה הפסולת. נכון לאפריל 2016, נשארו 2880 חלקים מקוטלגים מאירוע זה. כמו כן סין פיתחה טיל מדגם דונג ננג 2 להשמדת לוויינים.
ב-27 במרץ 2019, הוכיחה גם הודו יכולת ליירוט לוויינים תחת Mission Shakti והפכה למדינה הרביעית בעולם אשר הוכיחה יכולת זו.
דאגרוטיפ של שדרות דו-טמפל
דאגרוטיפ של שדרות דו טמפל (Boulevard du Temple) הוא תצלום של שדרות דו-טמפל שצילם לואי ז'אק מנדה דאגר, אחד מממציאי הצילום וממציא שיטת הדאגרוטיפ, מחלון הסטודיו שלו שבבניין הדיורמה בפריז בסביבות שנת 1838 (בניין הדיורמה נשרף זמן קצר לאחר מכן, ולאחר הבנייה מחדש של העיר על ידי הברון אוסמן, ניצבת שם כיום כיכר הרפובליקה). תצלום זה הוא הראשון בהיסטוריה שבו מופיעה דמות אדם - מצחצח נעליים והאדם שנעליו מצוחצחות.
צילום התמונה
לשם השגת חשיפה נכונה של דאגרוטיפ נדרשו לפחות מספר דקות, משום שהחומר הצילומי לא היה רגיש דיו לאור. כתוצאה מכך, כל אובייקט שזז בעת החשיפה נעלם מהתצלום, משום שלא הותיר את רישומו על לוח הצילום. כפי שהעיר על דימוי זה המדען והאמן סמואל מורס, שהתוודע לדאגר ולהמצאתו בעת ביקורו בפריז:
שני אנשים אנונימיים אלו - אדם שבמקרה עצר לצחצח את נעליו מול חלון חדרו של דאגר באחד מימי 1838, ולא נע בעת שהממציא חשף את לוח הצילום שלו, ומצחצח הנעליים - הם שני האנשים הראשונים שצולמו בהיסטוריה.
תמונה זו, יחד עם מקבילתה שצולמה בבוקר, נשלחו מאוחר יותר למלך לודוויג מבוואריה, בתוספת כיתוב שנתן להם דאגר: "ניסוי ששימש כאישוש לגילוי הדאגרוטיפ, מוענק להוד מלכותו מלך בוואריה מעבדו העניו מאוד והצייתן מאוד, דאגר".
גני השמיים
גני השמיים (באנגלית: Sky Gardens) הוא גורד שחקים במרכז הפיננסי הבינלאומי דובאי באמירות דובאי, איחוד האמירויות הערביות.
גובהו של המגדל הוא 160 מטרים המתחלקים ל-45 קומות מעל הקרקע ו-3 קומות מתחת לקרקע. במבנה 575 יחידות דיור מסוגים שונים - דירות סטודיו, דירות חדר אחד, שני חדרים, שלושה חדרים ופנטהאוזים יוקרתיים. המבנה בבעלות חברת Mazaya Holdings ותוכנן על ידי חברת התכנון הבריטית הבינלאומית אטקינס.
בניית המבנה החלה ב-2005 והוא אוכלס ב-2011.
עינות גיבתון
שְׁמוּרַת עֵינוֹת גִּיבְּתוֹן (או - מעיינות גיבתון) היא שמורת טבע בשטח של 80 דונם הנמצאת כקילומטר ממזרח למזכרת בתיה, ליד מפגש פסי הרכבת לירושלים ולבאר שבע. אפשר להגיע למקום בדרך עפר היוצאת מכביש 411 וחוצה את כביש 6 מתחת ל"גשר השלושה" (על שם שלושה מחברי קיבוץ חולדה הסמוך, שנפלו במאורעות 1939).
מפלס מי התהום במקום גבוה, ולכן יש בו מעיינות. המים מליחים עם 770 מ"ג כלור לליטר. בחורף מתווספים גם מי נגר עילי הנקווים לבריכות, והמקום הופך לבוצי. בעבר הייתה במקום ביצה, שיובשה בימי המנדט הבריטי באמצעות תעלות ניקוז וחורשת אקליפטוסים. מעבר לייבוש הביצה, פלשו לשמורה עצי שיטה כחלחלה (מין זר שיובא בעבר לצורך עצירה של נדידת דיונות).
בקיץ מתייבשת השמורה ואפשר להבחין בה רק בקבוצות צפופות של קנה מצוי, סוף מצוי וסמר חד.
בשנים האחרונות עברה השמורה תהליכי שיקום משמעותיים הכוללים שחזור של משטר המים ושיקום צמחי של מיני ביצה, בהם גם מינים בסכנת הכחדה. ב-13 בינואר 2023 נפתחה השמורה המשוקמת. הוקמו בה שבילי מתכת צפים מעל מי הבריכה ומגדל תצפית חדיש ממתכת.
מצפון לשמורה נמצא תל מָלוֹט שנהוג לזהותו עם העיר הפלשתית גבתון, שעל שמה קרויים המעיינות.
מצפור רפנאל ברוך מוסקל
בראש תל מלוט תצפית פנורמית שממנה רואים גם את מזכרת בתיה, המושבה שבה נולד וגדל רפנאל. המצפור הוקם לזכר רפנאל מוסקל שהיה לוחם סיירת אגוז, שנפל במלחמת לבנון השנייה. יחד עם רפנאל נפלו עוד 4 לוחמי הסיירת: לירן סעדיה, בנימין הילמן, יונתן ולסיוק ונדב באלוה. רפנאל נהג לטייל עם חבריו בתל מלוט וגם בשמורת הטבע עיינות גבתון שלמרגלותיו.
לס קורטס
מגרש לס קורטס (בקטלאנית: Camp de Les Corts, ובספרדית: Campo de Las Cortes) היה אצטדיון ספורט בברצלונה שבקטלוניה, ספרד. הוא שימש כמגרשה הביתי של קבוצת ברצלונה, עד מעברה לקאמפ נואו ב-1957.
לס קורטס נבנה על פי תוכנית לטווח-הארוך של נשיא המועדון, ז'ואן גאמפר, במטרה לספק למועדונו אצטדיון משלו. האצטדיון החליף את "קרר אינדסטריה" כבית המועדון. ב-1922 נפתח האצטדיון עם תכולה תחילית של 20,000 צופים. המשחק הראשון שנערך בו היה בין ברצלונה לסנט מירן. ב-13 במאי 1923 אירח האצטדיון את גמר גביע המלך בין אתלטיק בילבאו לסי.אי יורופה. ב-21 בדצמבר 1924 שיחקה נבחרת ספרד מול נבחרת אוסטריה בלס קורטס.
ב-24 ביוני 1925, בזמן משחק, קידמו אוהדי ברצלונה בבוז את המנון ספרד. כתוצאה מכך, האשים הדיקטטור מיגל פרימו דה ריברה את ז'ואן גאמפר בקידום לאומיות קטלאנית. האצטדיון נסגר לשישה חודשים, וגאמפר גורש מספרד.
בעקבות הצלחה גדולה של הקבוצה בסוף שנות ה-40, היה נראה שלס קורטס הוא קטן מדי בשבילה. האצטדיון הורחב מספר פעמים עד לתכולה סופית של 60,000 מקומות, אך לא היה די בכך וב-1950 החלו תוכניות להקמת אצטדיון חדש, הקאמפ נואו.
דוד בידרמן
רבי דוד בידרמן (מכונה גם "רבי דוד לֵעלוֹבֶר", על שם עירו) (ה'תק"ו, 1745–1746 – ז' בשבט ה'תקע"ד, 28 בינואר 1814) היה האדמו"ר הראשון והמייסד של החצר החסידית לעלוב. תלמידו של החוזה מלובלין.
ביוגרפיה
נולד לרב שלמה ולמלכה וגדל במשפחה שהתנגדה לחסידות. למרות זאת, נמשך בצעירותו לחסידות.
הרב בידרמן נחשב לדמות עממית. נהג להתבודד. התפרסם כמי שהדגיש את ערך אהבת ישראל. הפולקלור החסידי מספר כי לאחר נישואיו החזיק בבעלותו חנות קטנה לממכר מלח, שהייתה פתוחה מדי יום לשעה קלה, שהספיקה לו למחייתו, ולאחר מכן היה סוגרה, מחשש שמא יפגע בפרנסת מתחריו. כן נודע בחמלתו על בעלי חיים, ומסופר שבעת היריד היה הולך להשקות את הסוסים הצמאים שבעליהם היו עסוקים בשוק. מסופר כי אמר פעם לעגלון שהכה את סוסו כי לאחר מיתתו הסוס יתבע אותו לדין בבית דין של מעלה: "האם לא תבוש לעמוד בדין עם סוס?!".
ידוע כמי שקירב את רבי שמחה בונים מפשיסחה לתנועת החסידות. אחד מתלמידיו הידועים היה הרופא שהפך לרבי - ד"ר חיים דוד ברנהרד מפיוטרקוב שרבי דוד החזירו בתשובה ולימים הפך לאדמו"ר. בין תלמידיו נודעו גם רבי יצחק מווארקא, רבי ישעיה מפשדבורז' ורבי חנוך מוורשה בעל יסוד אמונה.
אחרי נפילת מסך הברזל בפולין אותר וחודש הקבר (בתמונה) וחודשה העלייה לרגל אליו. בשנים האחרונות יוצאות טיסות צ'ארטר מישראל לקראת יום היארצייט כדי לעלות לקברו.
בישון פריזה
בישון פריזה הוא גזע של כלבי לוויה קטנים.
היסטוריה
מקור הגזע הוא בצרפת. הוא היה מוכר בצרפת וכנראה משם הובא לאי טנריפה. במאה ה-13 הוא התגלה מחדש על ידי יורדי ים איטלקים שהביאו אותו חזרה ליבשת אירופה. שם אומץ על ידי אצילים והפך לגזע מועדף בחצרות המלוכה השונות.
בסוף המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19 החל גזע הבישון פריזה לשמש ככלב שעשועים בקרקסים ובמופעי כלבים שונים, אולם כיום הוא משמש בעיקר כחיית מחמד וככלב בית משפחתי חם ואוהב.
אופי
כלב בישון פריזה ידוע במזגו הטוב. מדובר בכלב רגוע וחביב מאוד בקרב משפחות, בשל התאמתו לחיים עם ילדים והיענותו לאהבה שילדים מפגינים כלפיו. זהו כלב נמרץ, אוהב משחקים וסקרן מאוד, ועל כן חשוב להעסיק אותו ולשחק איתו במהלך היום. כלב בישון פריזה הוא כלב אינטליגנטי מאוד ובעל יכולת קליטה גבוהה, ועל כן הוא נוח מאוד לאילוף, בדרך כלל.
טיפול ובריאות
בעייתו הנפוצה ביותר של הבישון פריזה, מבחינה בריאותית, היא עיניים דומעות. לבישון פריזה עיניים רגישות, אשר דומעות לעיתים קרובות ומחייבות טיפול קבוע. נוסף לכך, יש לכלבי בישון פריזה נטייה לבעיות עור שונות, המחייבות טיפול וטרינרי. במקרה זה, יהיה על בעליו לדאוג למזון מיוחד ולטיפול במשחות עור שונות. ככלל, מדובר בכלב חביב מאוד שאינו דורש טיפול מרובה מלבד המצוין לעיל.
פרוותו של הבישון פריזה אינה נושרת, וממשיכה לגדול עם השנים. יש לסרק אותו לעיתים קרובות, לרחוץ אותו, ולקצץ את פרוותו, באופן קבוע, על מנת למנוע הצטברות לכלוך בפרווה ובעיות עור. מאחר שהוא כמעט שאינו משיר את פרוותו, הוא נחשב לכלב היפואלרגני, שבאופן יחסי אינו מעורר אלרגיה.
מראה חיצוני
צבעו של הבישון פריזה לבן, אולם לעיתים רחוקות נוספים ללבן גם גוונים של צהבהב או אפרסק. כלבי בישון פריזה קטנים ומשקלם נע בדרך כלל בין 3 ל-7 קילוגרם, אך לא נדיר להיתקל בכלבים מעט גדולים מזה.
נמל צ'יטגונג
נמל צ'יטגונג (בבנגלית: চট্টগ্রাম বন্দর) הוא הנמל העיקרי של בנגלדש והנמל העמוס ביותר מן הנמלים שלחופי מפרץ בנגל. הוא נמל טבעי (שהוגדל מלאכותית), השוכן לגדות נהר קרנפולי בעיר צ'יטגונג. ב-2017 דורג על ידי לוידס במקום ה-71 בין הנמלים העמוסים ביותר בעולם. הוא משמש גם כבסיס הגדול ביותר של הצי הבנגלדשי.
בשנת 17–2016 עברו בנמל 23.48 מיליון טונות מטען. בשנת 18–2017 הוא טיפל במכולות בהיקף של 2.808 מיליון יחידות TEU.
תולדות הנמל
קיימות עדויות על קיום נמל בצ'יטגונג מאז המאה הרביעית לספירה. הנמל היווה את בסיסה של המושבה הפורטוגזית בעיר במאות ה-16 וה-17. לאחר מכן בא הנמל תחת שלטון האימפריה המוגולית והפך למרכז חשוב לבניית אוניות. ב-1760 הועבר הנמל לשליטת חברת הודו המזרחית הבריטית.
הנמל המודרני בצ'יטגונג הוקם ב-1887 תחת שלטון הראג' הבריטי בהודו. בראשית המאה ה-20 הוא שימש כנמל העיקרי של מחוז מזרח בנגל ואסאם. חשיבותו עלתה במקביל לעלייה התלולה בתנועת הספנות במפרץ בנגל, אשר התחרתה בזו שבנמלי האוקיינוס האטלנטי. ב-1928 הכריזה ממשלת בריטניה על הנמל כנמל מרכזי בהודו הבריטית. הוא הפך לנמל חשוב עבור תעשיית הדלק שהתפתחה בבורמה ובאסאם. במלחמת העולם השנייה שימש הנמל את כוחות בעלות הברית במהלך המערכה על בורמה.
לאחר חלוקת הודו נכלל הנמל בתחומי פקיסטן המזרחית. מאה מעובדי הנמל נהרגו במהלך מלחמת העצמאות של בנגלדש ב-1971. לאחר המלחמה עסק צי האוקיינוס השקט הסובייטי בסילוק מוקשים ואוניות טבועות מן הנמל. לאחר הקמת בנגלדש צמח הנמל ביחד עם התעשייה הכבדה שקמה במדינה. איגודי העובדים בו התחזקו במהלך שנות התשעים. בעשור הראשון של המאה ה-21 התרחב הנמל באופן משמעותי. הוא שימש את הודו, נפאל ובהוטן כנמל ביניים למטענים.
מתקני הנמל
בנמל קיימות 14 עמדות עגינה לאוניות מכולות ו-22 עמדות עגינה לאוניות מסוגים אחרים.
בנמל פועלים שישה טרמינלים למכולות, רובם בבעלות חברות פרטיות, ושישה טרמינלים לדלק ולדשנים.
הנמל מנוהל על ידי רשות נמל צ'יטגונג.
משמר החופים של בנגלדש אחראי על אבטחת הנמל. הנמל סבל רבות בעבר - במיוחד בשנת 2000 וב-2005 - מהתקפות של פיראטים, שגנבו ממנו ציוד נמלים נייד.
קסאנתיפוס הספרטני
קְסָאנְתִיפּוֹס (ביוונית: Ξάνθιππος, בלטינית: Xanthippus) היה מצביא שכיר חרב ספרטני, שנלחם בשירותה של קרתגו במלחמה הפונית הראשונה. השגו הגדול היה הניצחון על הצבא הרומאי בקרב בגרדס (255 לפנה"ס) ושביית הקונסול מרקוס אטיליוס רגולוס.
בשנת 256 לפנה"ס פלשו הרומאים לאפריקה לאחר שהתגברו על הצי הקרתגי בקרב אקנומוס, והביסו את צבא קרתגו בקרב אדיס. המפלה הייתה הרת-אסון לקרתגים. תנאי השלום שהציב להם אטיליוס רגולוס היו קשים מכדי שיוכלו לקבלם, ועתה נשקפה סכנה של ממש כי עירם תיפול במצור לידי הרומאים. באותם רגעים קריטיים לגורל ארצם, מספר ההיסטוריון היווני פוליביוס, נחלץ לעזרתם קסאנתיפוס, שכיר-חרב ספרטני בשירותם, "שגדל בחינוך הלאקוני והיה בעל ניסיון צבאי מתאים". קרוב לוודאי כי מנהיגי הקרתגים הם שפנו אל קסאנתיפוס כדי להסתייע בכישוריו הצבאיים. הוא יעץ להם להיערך לקרב במישור תוך ניצול יתרונם בפרשים ובפילים, ובהסכמתם ערך את הכוחות, אימן את החיילים ועודד את רוחם לקראת ההתנגשות הצפויה. עצותיו הוכחו כנבונות, ובקרב שניטש בתחילת מאי 255 בעמק הנהר בגרדס (בהווה: מג'רדה) ניגפו חילות רגולוס והוא עצמו נפל בשבי. לאחר הניצחון, שהיה נקודת מפנה חשובה במלחמה בין הקרתגים לרומאים, שב קסאנתיפוס לארצו. דיודורוס כותב כי בשל קנאתם לו, העמידו הקרתגים לרשותו אונייה רעועה במיוחד, והוא טבע עימה במימיו הסוערים של הים האדריאטי. פוליביוס הכיר כנראה את סיפור המעשה, אך פקפק באמינותו ולכן לא הזכיר אותו בחיבורו אלא ברמז.
מקורות
Appianus. Translated by H. White. Loeb Classical Library. Cambridge (MA), Harvard University Press, and London, William Heinemann, 1912 (reprinted 1964).
ישיבת עטרת חכמים
מוסדות עטרת חכמים הם קבוצת מוסדות תורניים הממוקמים בחולון ומנוהלים על ידי הרב חיים רבי.
הקמת המוסדות
נוסד בשכונת תל-גיבורים בחולון, בשנת תשנ"א, על ידי הרב חיים רבי יחד עם הגבאים חיים זברלו וגדעון גבריאל. כראש הכולל ואחראי כספים מכהן בנו של הרב רבי, הרב אליהו רבי.
המוסדות בסגנון חרדי-ספרדי על פי דרכו ומשנתו של הרב עובדיה יוסף, ובשיטת הלימוד של חכמי ספרד, כדוגמת הישיבות פורת יוסף, וכיסא רחמים.
מגידי שיעורים בכולל
כשהוקם הכולל בשנת תשנ"א, שימש כר"מ הרב יגאל כהן חתנו של הרב צמח מזוז יחד עם הרב אילן שהרבני והרב משה מיכאלי.
כיום לומדים בכולל למעלה מ-220 אברכים. ככל שרבו הלומדים נפתחו כיתות לימוד ונוספו אנשי צוות.
כיום מכהנים כרמים, הרבנים יגאל כהן, דוד עזריה, בנימין נבול, אביב אחדות, עידו במרגי, שי אביגל.
אחד החידושים של הרב אליהו בהנהגת הכולל, הוא החלוקה לרמות של כל השיעורים, וההתקדמות מרמה לחברתה לאורך שנות הלימוד בכולל.
פעילות תורנית חברתית
המוסדות מפעילים גם שיעורים למבוגרים לילדים ולנשים, בשבת ובחול. סדרות בשלום בית חינוך הילדים ובהלכות המצויות. לימוד בימי בין הזמנים, וארגון כנסי התעוררות ברחבי העיר. עזרה לנזקקים והקמת מכון לספרי תורה ותפילין ותשמישי קדושה. הפצת ספרים ודיסקים, והוצאת עלון שבועי וירחון תורני.
בשנים האחרונות התווספו אפיקים חדשים, מהם הרחבת המענה בית ההוראה למשך כל היום כולו, פתיחת ארגון שידוכים ממוסד לכל הגילאים ולכל המגזרים. כמה מאברכי המוסדות היו מבוני המאגר התורני תורת אמת.
דבש
דבש הוא חומר עתיר סוכר המיוצר ונאגר כמקור מזון על ידי קבוצות מסוימות של דבוראים חברתיים. הדבש מופק בדרך כלל מהפרשות סוּכָּרִיּוֹת של צמחים או בעלי חיים, כגון צוף פרחים או טל דבש, בתהליך של אידוי חלק ניכר מהמים וכן עיבוד אנזימטי. הדבש המוכר ביותר מיוצר על ידי דבורים מהסוג דבורת-הדבש (Apis), ובייחוד המין דבורת-הדבש האירופית (A. mellifera). זהו סוג הדבש המיוצר באופן מסחרי ונצרך על ידי בני אדם בכמות הגדולה ביותר, ובמרבית אזורי העולם. עם זאת, ההגדרה הרחבה ביותר של הדבש כוללת גם את החומרים הסוכריים המיוצרים על ידי דבורי בומבוס, דבורים חסרות-עוקץ, וכן קבוצות מסוימות של צרעות ונמלים.
אלפי קון
אלפי קון (נולד ב-15 באוקטובר 1957) הוא סופר ומרצה בנושאי חינוך, הורות, ומדעי החברה. הוא נחשב דמות מובילה בחינוך הפרוגרסיבי, והוא נוהג לבקר גישות מסורתיות לגבי הורות, חינוך, ניהול, והחברה בכללותה, כאשר הוא מבסס את טיעוניו על מחקרים מדעיים שנערכו במדעי החברה ובפסיכולוגיה. קון כתב ספרים רבים, ביניהם שני ספרים שתורגמו לעברית.
דבש
קיימים סוגים רבים ומגוונים של דבש, בעלי הבדלים גדולים בהרכב כימי, מרקם, צבע, ריח וטעם. גורמים רבים משפיעים על אופיו והרכבו של הדבש, בייחוד מין החרק שהפיק אותו, ומקורות הסוכר (צוף, טל דבש או מקור אחר) מהם הופק. סוג הצמחים שמצוף פרחיהם מופק דבש משתנה מאזור לאזור ומעונה לעונה. יש סוגי דבש שמקורם בעיקר במין או סוג אחד של פרחים (דבש מוֹנוֹפְלוֹרי או דבש זני), ויש סוגי דבש שמקורם בשילוב מספר סוגי פרחים (דבש פּוֹלִיפְלוֹרי). הרכבו הכימי של הצוף תלוי במספר גורמים: סוג הצמח, תנאי מזג האוויר, סוג הקרקע והמיקום הגאוגרפי. מסוגים שונים של צוף ייווצרו סוגים שונים של דבש.
אלפי קון
הביקורת של קון כלפי תאוריות ושיטות מקובלות, הפכה אותו לדמות שנויה במחלוקת, במיוחד בקרב ביהביוריסטים, שמרנים, ואלו התומכים בשיטות שהוא נוהג לבקר, כגון תחרותיות, תוכניות המבוססות על חיזוקים חיוביים ועונשים, משמעת מסורתית, מבחנים תקניים, ציונים, שיעורי בית, ושיטות החינוך הרגילות בבתי הספר.
דבש
האדם גילה את הדבש עוד בתקופה הפרהיסטורית ועל כך מעידים ציורי קיר במערות ממקומות שונים בעולם. לדבש מגוון שימושים נרחב: כמזון בפני עצמו או כמרכיב במאכלים רבים, כחומר משמר, וכן כתכשיר או מרכיב של תכשירים ברפואה ובקוסמטיקה. דבש המופק מפרחים מסוימים כגון רודודנדרון, אף שאינו מזיק לדבורה האוספת אותו, עלול להיות קטלני לאדם.
מקור השם
המילה דבש מופיעה בתנ"ך 54 פעמים, 21 פעמים מתוכן בביטוי המתאר את ארץ ישראל כ"ארץ זבת חלב ודבש". מהעדר הוכחה לגידול דבורים בארץ ישראל בתקופת המקרא וכן מההקשר שבו מופיעה המילה, הסיקו חכמי התלמוד, חז"ל ובעקבותיהם המפרשים המסורתיים והפוסקים, כי המילה דבש מתארת מיץ פירות מתוק (רש"י: "כל מתיקת פרי קרוי דבש"), וליתר דיוק מיצוי תמרים, בשל ההקשר של המילה בתיאור שבעת המינים . בדומה, בערבית של ימינו دِبْس (דִבְּס) הוא נוזל צמיג בריכוז גבוה של סוכר המופק מפירות דוגמת ענבים או חרובים. רק במקום אחד בתנ"ך ברור שהכוונה לדבש דבורים:, ובמקום נוסף ייתכן כי מדובר בדבש דבורים:.
אלפי קון
חינוך
תפיסתו החינוכית של קון נחשבת פרוגרסיבית, והוא הושפע רבות מג'ון דיואי וז'אן פיאז'ה. מגזין Time תיאור אותו כ"מבקר הרהוט ביותר של ההתמכרות של החינוך למבחנים וציונים". הוא מאמין בקונסטרוקטיביזם חברתי, שרואה בתהליך הפקת הידע האנושי תהליך של יצירת או הבניית מציאות חדשה ולא שיקוף או גילוי של מציאות קיימת. הוא גורס שיש ללמד ידע "בהקשרו ולמען מטרה מסוימת". קון כתב גם שהלימוד צריך להיות מאורגן סביב "בעיות, פרויקטים ושאלות, במקום סביב רשימת עובדות, מיומנויות ודיסציפלינות מופרדות." בהתאם לאמונה זו, קון מאמין שלתלמידים צריכה להיות האפשרות לבטא את דעותיהם, ולהשפיע בצורה משמעותית על תוכנית הלימודים, מבנה הכיתה, צורת ההערכה, היחס לבעיות משמעת, ועוד.
דבש
מקור השם
עם חלוף הזמן רק דבש הדבורים נותר עם השם דבש. המילה דבש במובנה הנוכחי של המילה בעברית קיימת בצורות שונות בשפות השמיות: באכדית: דישׁפוּ, בארמית סורית: דִבְּשָׁא, ובגעז: דֶבְּס. דבש התמרים מכונה כיום סילאן, והוא מוגדר כסירופ – מיץ תמרים מרוכז, שמופק על ידי בישול התמרים וסחיטתם.
אלפי קון
חינוך
קון ביקר בחריפות מספר היבטים של החינוך המסורתי שבא לידי ביטוי במערכת החינוך כיום. לדידו, מטרת ניהול הכיתה והיחס למשמעת ממוקדת בהפקת צייתנות מהתלמידים, במקום להיות ממוקדת ביצירת אכפתיות ויכולת לפתור בעיות בצורה אחראית. הוא גם גינה את אלו התומכים בשימוש במבחנים תקניים על מנת למדוד תוצאות, וטען שמבחנים אלו מנציחים את הפערים החברתיים, בכך שילדים עשירים יכולים להתכונן טוב יותר למבחנים אלו, על ידי שימוש במורים פרטיים.
דבש
הדבש בהיסטוריה
ניתן לומר בבטחה כי הדבש קדם לאדם, משום שנתגלו מאובנים של דבורת הדבש אשר מתוארכים לתקופה של לפני 100 מיליון שנה.
אלפי קון
חינוך
קון גם ביקר את השימוש בשיעורי בית בבתי הספר, בהתבסס על מחקרים שהוכיחו שאין תועלת משיעורי בית, מבחינה אקדמית ומבחינות אחרות.
דבש
הדבש בהיסטוריה
האדם גילה את הדבש עוד בתקופה הפרהיסטורית ועל כך מעידים ציורי קיר במערות ממקומות שונים בעולם. ישנן עדויות שעוד בתקופה הנאוליתית השתמש האדם בדבש ומוצריו. הדבש התגלה בנפרד על ידי תרבויות שלא היה ביניהן כל קשר, כגון השומרים מצד אחד ותושבי אמריקה הקדומים מצד שני.
אלפי קון
הורות
בעוד שספרו משנת 2005, Unconditional Parenting (הורות ללא תנאים), היה ספרו הראשון שעסק בנושא ההורות וגידול ילדים, הוא הקדיש לנושא 2 פרקים כבר בשנת 1993, בספרו Punished By Rewards (נענשים על ידי פרסים). בספר זה הוא עוסק בצורך של הורים לקחת בחשבון ולזכור תמיד את מטרותיהם לטווח הארוך בגידול ילדיהם, כגון לעזור להם לגדול ולהיות בני אדם אחראים ואכפתיים, במקום לחתור למטרות מיידיות יותר, כגון צייתנות להורים. השאלה המרכזית, לטענתו, היא "מה ילדים צריכים - ואיך אנחנו עונים על צרכים אלו?".
דבש
הדבש בהיסטוריה
דבש נחשב בכמה מיתולוגיות למאכל האלים.
אלפי קון
הורות
בהתאם לכך, קון מקדם גישה לה הוא קורא "לעבוד עם", שהיא גישה העומדת בניגוד לגישה המבוססת על עונשים וחיזוקים חיוביים, ובאופן כללי יותר, התמקדות בהתנהגות ולא במניעים ובערכים שעומדים בבסיס ההתנהגות, לה הוא קורא "לעשות ל".
דבש
דבש בפרהיסטוריה
בתחריט קיר מלפני כ-15,000 שנה בזימבבואה נראה אדם המשתמש בעשן לשם "שוד" דבש מתוך נחיל פרא. בציור קיר המתוארך לאלף ה-7 לפנה"ס המצוי ב"מערות העכביש" (cuevas de la araña) שליד ולנסיה בספרד (חלק מאתר המורשת העולמית אמנות הסלע באגן הים התיכון באיבריה), נראית דמות נשית רודה דבש כשהיא מוקפת בדבורים.
אלפי קון
הורות
אחד המאמרים הפופולריים ביותר של קון נקרא "חמש סיבות למה כדאי להפסיק להגיד לילדים "כל הכבוד"". במאמר זה טוען קון ששבחים, כמו צורות אחרות של תמריצים חיצוניים, נוטים לחתור תחת המחויבות של הילדים לאותו הדבר שבגינו קיבלו שבח. הוא מביא כדוגמה מחקר שנערך באוניברסיטת טורונטו, בו התקבלה התוצאה שילדים צעירים שקיבלו שבחים לעיתים קרובות על מעשים נדיבים נטו להיות פחות נדיבים באופן יומיומי מאשר ילדים אחרים. מאוחר יותר, קון הרחיב את הביקורת וטען שחיזוק חיובי, כמו סוגים מסוימים של "תוצאות" עונשיות, מצטברים לצורה של "הורות על תנאי", בה האהבה הופכת להיות תלויה בריצוי או ציות להורה.
ניהול
שני ספרים של קון, No Contest (ביטוי באנגלית שמשמעו הפסקת תחרות מסיבות שאינן בשליטת המשתתפים) משנת 1986, ו"נענשים על יד פרסים" משנת 1993, התייחסו לתחרותיות ו"ביהביוריזם פופולרי" במקומות עבודה, כמו גם במשפחות ובתי ספר. שני הספרים משכו תשומת לב רבה בחוגי עולם העסקים, במיוחד כאשר ויליאם אדוארדס דמינג, שנחשב לאבי "בשורת האיכות" בארגונים ומקומות עבודה, אימץ את העמדות המובאות בספרים אלו. דמינג אמר על קון: "אנחנו היינו בכלא עקב חינוך מוטעה. על ידי ההבנה ששיתוף פעולה הוא התשובה, ולא תחרות, אלפי קון פותח עולם חדש של חיים. אני אסיר-תודה לו בצורה עמוקה."
דבש
מצרים העתיקה
בקברי פרעונים נמצאו תחריטי קיר של אנשים רודים דבש. כך למשל בקברו של פַּא־בּוּ־סָא (660–625 לפנה”ס), המצוי בתבאי (נוא אמון), ניתן לראות תחריט של אדם רודה דבש מכוורות חרוטיות, הדומות לכוורות שבהן משתמשים שבטים באפריקה עד היום.
אלפי קון
ניהול
קון הרצה על ניהול בכנסים ומקומות עבודה רבים, בייחוד במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20, ועבודתו נדונה רבות במגזינים חשובים רבים כגון ה-Harvard Business Review, ה-CFO Magazine, ועוד. באחד המאמרים הוא תואר כ"מבקר האמריקאי הנושך ביותר של רעיון הכסף כאמצעי הנעת עובדים".
דבש
מצרים העתיקה
בציורים, בתחריטי קיר שונים ועל האובליסקים נמצאו ציורי דבורים, כוורות ורדיית דבש. ציורים אלה מעידים על הידע שהיה למצרים הקדמונים בנושא הדבורים והדבש. הדבש שימש כתוסף מתוק לרוב המזונות, והיה המרכיב הפופולרי ביותר בתרופות שרקחו המצרים - הוא מוזכר כ-500 פעם ב-900 התרופות שמתכונן מצוי בידינו כיום. ניתן לראות את החשיבות של הדבש בתרבות המצרית בכך שהיה לו קשר משמעותי ללידה (אכילת דבש סיפקה לגבר ולאישה אנרגיה ופוריות הנדרשות על מנת להרות ילד), ולמוות (הדבש היה רכיב חשוב בייצור נוזל החניטה).
אלפי קון
מאמרים
קון כתב עשרות מאמרים למגזינים אקדמאיים ופופולריים.
דבש
מצרים העתיקה
המצרים העריכו את הדבש כל־כך עד שהעלו אותו באופן קבוע כמנחה לאלוהיהם, נהגו להאכיל בו חיות קדושות (על פי הדת המצרית), או שנתנו אותו כמתנה לפקידים רמי־דרג. הדבש שימש אצל המצרים הקדמוניים כאמצעי תשלום; כך, למשל, נמצא בספר החשבונות של סתי הראשון (1314–1292 לפנה"ס) כי 110 כדי דבש הם שווי ערך לחמור או לשור.
במאה ה-19 מצאו ארכאולוגים שחפרו במצרים כד גדול של דבש. הם פתחו אותו וטעמו ממנו; טעם הדבש היה מושלם אף שהיה בן אלפי שנים. מאז נמצאו כדי דבש ליד כמה מקברי הפרעונים. הצבת הדבש ליד החנוט נועדה לתחיית המתים, על מנת שכאשר יקום המת לתחייה, יעמוד לרשותו המאכל הטבעי המשובח ביותר. הדבש העתיק ביותר המצוי בידנו מוצג כיום במוזיאון החקלאי בדוקי שבמצרים בתוך שני כדי דבש שמקורם בממלכה החדשה (בערך 1400 לפנה"ס).
שומר, אשור ובבל
כתובות בכתב היתדות מזכירות את הדבורה ואת הדבש. אצל עמי מסופוטמיה נהוג היה לשפוך דבש על מפתן הבתים ועל אבני הנצחה, וכן לשפוך יין ודבש על בריחים של מבנים מקודשים. בלוחות חרס מבבל מופיעים מתכונים למרקחות רפואיות המכילות דבש.
הודו
כתבי הקודש ההודיים, הוודות, מזכירים את הדבורה והדבש. למשל, בריג ודה (1:90:6-8), שנכתב כנראה סביב שנת 1500 לפנה"ס, כתוב כך:
בסנסקריט קרוי הדבש Madhu. גם בשפות הודו-אירופיות נקרא הדבש בשם דומה. ביוונית, למשל, קרוי הדבש Methu, ובשפה האנגלו-סקסונית Medu. שמה של הדבורה בסנסקריט נגזר מהדבש: Madhu-va (זבוב הדבש) או Madhu-pa (שותה הדבש). הירח קרוי בסנסקריט "נותן הדבש" (Madhu-kara), בשל האמונה כי מקורו של הדבש בירח.
יוון
דבורת הדבש והפוטנציאל הגלום במוצריה היו ידועים היטב ביוון העתיקה. היוונים אפו עוגות דבש ועוגות גבינה ודבש, והעלו דבש ועוגות דבש כמנחה לרוחות המתים וכהוקרה לאליליהם, כיוון שהאמינו שהדבש הוא חלק מהתזונה הבסיסית של האלים.
על פי המיתולוגיה היוונית, זאוס (מלך האלים) ניזון מדבש מלכות בילדותו. המשורר היווני הומרוס כינה את זאוס "אֶסֶנֶס", שפירושו מלך הדבורים. היוונים תארו את מזון האלים המכיל דבש "אַמְבְּרוֹסְיָה" כמוצר מזון מתוק פי תשעה מדבש.
המיתולוגיה היוונית מתארת את ארוס אל האהבה בצורה סותרת – גם כגונב דבש וגם כמגן הדבורים, וכן שהיה נוהג לטבול את חציו בדבש לפני שירה אותם ללבות האוהבים. אלת הירח ארטמיס צוירה לעיתים כדבורת דבש. האלה הייתה פטרונית העיר אפסוס שבאסיה הקטנה, ולכן הוטבעה דמות דבורה על מטבעות העיר.