cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מוריסי
האשמות בגזענות
ב-2007 פרסם המגזין NME ריאיון עם מוריסי, שבו הוא צוטט כאומר: "בנוגע לסוגיית ההגירה, המצב קשה, מאחר שאף על פי שאין לי דבר נגד אנשים מארצות אחרות, ככל שהם זורמים יותר לבריטניה, כך הזהות הבריטית הולכת ונעלמת". באותו ראיון הוא כינה את הגזענות "מגוחכת וחסרת היגיון", אך אמר כי סביר להניח שהוא יוקע בשל העמדות שהביע. לאחר שהמגזין סירב לפרסם הכחשה או התנצלות, עורכי דינו של מוריסי הגישו נגד המגזין תביעת דיבה. במקביל להגשת התביעה, פרסם הזמר הודעה מפורטת ובה הגרסה שלו, לרבות הכחשה גורפת לציטוטים שיוחסו לו באותו ראיון, גינוי לגזענות, והאשמת המגזין בעיוות מכוון של דבריו. ביוני 2012, חמש שנים לאחר פרסום הראיון, פרסם העיתון בעמודו הראשי הודעת התנצלות. ב-2008 נאלץ המגזין "Word", בעקבות הליכים משפטיים שננקטו נגדו, לפרסם התנצלות, לאחר שבכתבה שפרסם הואשם מוריסי בכך שהוא גזען וצבוע.
ב-2010 עורר שוב ביקורת בעקבות ריאיון לגארדיאן, ובו הביע את זעזועו מהיחס לבעלי חיים במסגרת תעשיית הבשר והפרוות הסינית, ובהקשר זה אמר על הסינים כי "בלתי נמנע לחשוב שמדובר בזן נחות". ב-2017 הכחיש שוב את הטענות שהוא בעל דעות גזעניות בראיון נרחב שערך ללארי קינג.
אקטיביזם למען זכויות בעלי חיים
מוריסי הוא טבעוני מסיבות אידאולוגיות, אקטיביסט למען זכויות בעלי חיים ותומך נלהב של ארגון אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים. כהוקרה לתמיכתו, הארגון העניק לו ב-2005 את אות הכבוד על שם לינדה מקרטני. אחד מאלבומי "הסמית'ס" אף נקרא "Meat Is Murder" ("בשר זה רצח"), ושיר הנושא שלו, שנכתב על ידי מוריסי ומכיל משפטים כגון: "זה מוות ללא סיבה, ומוות ללא סיבה הוא רצח" ו"מי שומע את החיות כשהן בוכות?", הפך למזוהה מאוד עם המאבק למען זכויות בעלי החיים.
בינואר 2006 ספג ביקורת, לאחר שהצהיר שהוא מבין ומקבל את המניעים לפעולות מיליטנטיות מצד ארגוני זכויות בעלי החיים: "אני יכול להבין מדוע מופעלת אלימות כלפי יצרני פרוות ומדענים במעבדות. הם עצמם מתנהגים באלימות, וזו השפה היחידה שהם מבינים". במרץ אותה שנה הודיע כי לא יופיע בקנדה במסגרת סיבוב ההופעות העולמי שלו, וקרא לחרם צרכנים על מוצרים מקנדה, במחאה על ציד כלבי הים המסורתי שנערך שם מדי שנה, אותו כינה "טבח ברברי ואכזרי".
דיסקוגרפיה נבחרת
לרשימת האלבומים והסינגלים של הסמית'ס, ראו: הסמית'ס – דיסקוגרפיה.
להלן דיסקוגרפיה (רשימה של אלבומים ואוספים) נבחרת מהקריירה של מוריסי.
מנדי (מאכל)
מנדי (בערבית: مندي) הוא מאכל מסורתי שמקורו בחצרמוות, תימן. המאכל עשיר בבשר ובאורז וכן בתיבול. את המנדי מבשלים בתוך חור באדמה, לא על כיריים. המאכל נפוץ ואהוד ברחבי חצי האי ערב, ואף אומץ במטבחי מדינות רחוקות יותר כגון טורקיה, מצרים והלבנט.
המנדי הוא מאכל פופולרי אף באזור המלבר במדינת קרלה שבהודו ובהיידראבאד.
את המנדי מכינים מאורז ובשר (טלה, גמל, עז או עוף) ומתערובת של תבלינים עזים ובהם חוויאג'. לרוב, נתח הבשר יילקח מטלה צעיר כדי להעשיר את טעם המנה.
הכנת מנדי
מכניסים פיסות עץ יבש (שיטת הסוכך או גדעה) לתוך בור הטנדור ומבעירים אותם. תחילה מכינים אורז בסמטי ואותו מתבלים היטב, לאחר מכן מוסיפים לטנדור את הבשר מבלי שיגע בגחלי האש. לאחר מכן, אוטמים את הטנדור עם חימר למשך שמונה שעות. נהוג להוסיף למנה צימוקים, צנוברים, או בוטנים.
אדוארד טריצ'ר קולינס
אדוארד טריצ'ר קולינס (28 במאי 1862 - 13 בדצמבר 1932) היה מנתח ורופא עיניים בריטי. הוא ידוע בעיקר בזכות היותו הראשון שתיאר את תסמונת טריצ'ר קולינס.
ביוגרפיה
ב-1879 החל קולינס ללמוד בבית החולים מידלסקס. בהשפעת אחיו הגדול, סר ויליאם קולינס, הוא החליט להתמחות ברפואת עיניים. את התמחות הוא עשה בבית החולים מורפילדס לעיניים, שם נשאר כחבר סגל במשך 48 שנים. עבודתו הגיעה לשיאה בפרסום "מחקרים על האנטומיה והפתולוגיה של העין" (1896), מה שזיכה אותו בהכרה.
קולינס נפטר ב-13 בדצמבר 1932. הוא נקבר בקבר משפחתי שנמצא בצד המערבי של בית הקברות הייגייט.
ימים ואוקיינוסים
ים הוא גוף גדול של מים מלוחים, המופרד מן האוקיינוס ביבשת, אי או ארכיפלג, אך עדיין מקושר אליו.
מקרי הגדרה תרבותית או פוליטית
בחלק מהמקרים הסיבה ששם מסוים הכה שורש היא בעיקרה תרבותית: הים האגאי למשל, נקרא בפי העות'מאנים על בסיס שמות מהמיתולוגיה היוונית. הים הערבי מציין את השליטה הערבית הממושכת בסחר דרכו. באופן דומה השתמר שם של ימות (הכנרת, ים המלח, הים הכספי ועוד) בתור ים - תרבות אחת או יותר בעבר התייחסה לגוף המים בתור ים, והשם הכה שורש. דוגמה לוויכוח פוליטי דומה שקיים בימינו היא הקרב שמנהלות חלק ממדינות ערב כנגד השם "המפרץ הפרסי". בתרבות הערבית הוא מוכר בתור "המפרץ הערבי" וכמובן שיש לשם משמעות פוליטית.
לשחק כדורת לבד
לשחק כדורת לבד: קריסתה ותחייתה של הקהילה האמריקנית (באנגלית: Bowling Alone: America’s Declining Social Capital) הוא ספרו של רוברט פטנאם שפורסם בשנת 2000.
רקע
רוברט פטנאם, פרופסור למדיניות בבית-הספר לממשל על-שם קנדי באוניברסיטת הרווארד, פרסם בשנת 1995 בכתב העת Democracy את המאמר "לשחק כדורת לבד: ירידת ההון החברתי של אמריקה" ("Bowling Alone: America’s Declining Social Capital"). על בסיס מאמר זה פרסם פטנאם חמש שנים לאחר מכן את הספר "לשחק כדורת לבד: קריסתה ותחייתה של הקהילה האמריקנית". התזה המרכזית של המאמר והספר עוסקת בירידת ההון חברתי (Social Capital) בארצות הברית בשליש האחרון של המאה ה-20. פטנאם מראה כיצד קשרי המשפחה, החברות, הקשרים השכונתיים והדמוקרטיה – התרופפו וחלה ירידה במעורבות החברתית של האנשים. הוא טוען כי השחיקה במערכות היחסים והקשרים החברתיים מאיימת על בריאות החברה ומזהיר שההון החברתי המאחד את החברה האמריקאית מתמוטט והחברה האזרחית נחלשת.
מקור השם
בסוף הפרק הראשון של הספר מספר פטנאם על שני אנשים, הראשון פנסיונר אפרו-אמריקאי בן 64, עובד לשעבר בבית חולים והשני רואה חשבון לבן בן 33. רואה החשבון תרם ב-1997 כליה לפנסיונר, כל שהיה משותף ביניהם היה ליגת הכדורת במועדון בו שיחקו. פטנאם מסביר שהאמריקאים ממשיכים כיום (בשנת 2000) לשחק כדורת, אולם הם אינם משחקים בליגות, כלומר זהו משחק עצמאי שלא מייצר קשרים חברתיים בין אנשים שונים. ליגת הכדורת אפשרה קשר חברתי שאינו מתקיים עוד וקשר זה הוא ששמר על החברה האמריקנית.
הון חברתי
המונח המרכזי בספר, הון חברתי (Social Capital), מתאר את חשיבות הקשרים החברתיים בין אנשים. פטנאם מדגיש כי קשרים חברתיים מעניקים לאנשים רווח אישי והשפעה חברתית, הם מאפשרים לאנשים לתת אמון באחרים ולהיעזר בהם. קהילה שיש בה הון חברתי סובלת פחות מפשיעה ומשחיתות פוליטית. הון חברתי נבנה באמצעות ארגונים חברתיים.
הון חברתי מלכד והון חברתי מגשר
פטנאם מבחין בין שני סוגי קשרים בין אנשים. הסוג הראשון הוא הון חברתי מלכד (Bonding Social Capital) והוא מתייחס לקשרים חברתיים בין אנשים דומים (בני משפחה, חברים, השתייכות לאותו מעמד חברתי, בעלי השקפות פוליטיות דומות). הסוג השני הוא הון חברתי מגשר (Bridging Social Capital) והוא מתייחס לקשרים בין אנשים הבאים מרקע שונה (דת, גזע או מוצא שונים, מעמד שונה או השקפות פוליטיות שונות). שני סוגי הקשרים חשובים לבניית חברה אולם הסוג השני חשוב יותר לבניית חברה דמוקרטית ופלורליסטית.
החלשות הקשרים החברתיים באמריקה
פטנאם בדק מספר גדול של תחומים ובכולם מצא כי יש שחיקה בהון החברתי האמריקני:
הסיבות להיחלשותם של הקשרים
פטנאם מנה מספר גורמים מרכזיים שהביאו להיחלשות הקשרים:
מאמר המשך
בשנת 2010 פרסם פטנאם ביחד עם תומאס מאמר בשם עדיין משחק כדורת לבד ?". המציג תמונה שונה לגבי חלק מן האמריקאים. פטנאם טען כי פיגועי 11 בספטמבר 2001 גרמו לעליה דרמטית בעניין שמגלים צעירים בפוליטיקה האמריקנית ובעניינים ציבוריים. בין 2000 ל-2008 אחוזי ההצבעה של צעירים מתחת לגיל 30 עלו יותר מפי שלושה יחסית לאלו של בני יותר מ-30. הקמפיין של ברק אובמה ניצל את הגל של מעורבות הצעירים ואף תרם לו.
אולם מדובר רק בחלק מצעירי אמריקה. העלייה במעורבות החברתית, הציבורית והפוליטית באה לידי ביטוי אצל בוגרי המכללות והאוניברסיטאות בני המעמד הגבוה והבינוני. בני מעמד הפועלים מתנתקים מן החברה. פטנאם מזהיר כי ארצות הברית עשויה להפוך מארץ האפשרויות לחברה מעמדית שאינה מאפשרת ניעות חברתית.
יחסי בוסניה והרצגובינה–הודו
יחסי בוסניה והרצגובינה–הודו הם היחסים הדו-צדדיים בין הודו לבוסניה והרצגובינה.
היסטוריה
יחסי הודו ובוסניה והרצגובינה התפתחו בתחילה בשנים בהן בוסניה והרצגובינה הייתה חלק מיוגוסלביה, כאשר ג'ווהרלל נהרו יצר מערכת יחסים עם יוסיפ ברוז טיטו.
יחסים כלכליים
היקף הסחר בין בוסניה והרצגובינה להודו מסתכם ב-50 מיליון דולר. המסחר מוגבל על ידי זמינות כספים / אשראי וקישורים בנקאיים לא מספקים. הנמל העיקרי של בוסניה הוא נמל פלוצ'ה הקרואטי, ומסבך את הלוגיסטיקה. בשנת 2006 הוקמה ועדה הקשורה לסחר משותף ולשיתוף פעולה כלכלי בין בוסניה והרצגובינה והודו. הושקעו השקעות בבוסניה והרצגובינה, תוך התמקדות בטקסטיל, חלקי חילוף לרכב, פרויקטים של תשתיות ומגזרי תרופות.
יחסי תרבות
תערוכה בשם 'בינתיים בהודו' נפתחה בסרייבו, במרץ 2015, המציגה נופים ותמונות מחיי היומיום בהודו.
שיתוף פעולה בתחום האנרגיה
שר המסחר מבוסניה והרצגובינה דן במחקר המבוסס על מודל האנרגיה המתחדשת של הודו ויישומיו בבוסניה, אשר יבחן הזדמנויות לשני הצדדים.
ים
יָם הוא מקווה מים של מים מלוחים המחובר לאוקיינוס. לפי מספר דעות גם האוקיינוס עצמו נחשב ל"ים", כשאין הבדל ברור בין השניים, למעט העומק והקרבה ליבשה. כך למשל ים סרגסו איננו מאופיין בגבול ברור בינו לשאר האוקיינוס האטלנטי, למעט מספר זרמי ים חזקים. כמו כן במונח ים מכוונים גם לחופי הים, אף שהם חלק מהיבשה.
בכל ים זרמים רבים המשפיעים על הביומסה שבו ועל מליחותו כשמספר ימים יכולים להכיל לפעמים מים מתוקים או מליחים, הנשפכים אליהם מנהרות או מקרחונים, אך לרוב יישארו מלוחים. ישנם זרמי עומק המושפעים מגודלו של הים, מהמסה שלו, ומכפיפותו לכוח קוריוליס. ישנם זרמים עליונים אשר מושפעים בעיקר מתנאי האקלים החיצוניים (רוחות, התאיידות) וישנם זרמים עולים ויורדים אשר מושפעים בעיקר מרוחות, כוח קוריוליס, המסוע הימי, והטופוגרפיה התת-ימית של קרקעית הים. הימים כיום מהווים בית גידול אקולוגי לצמחי מים, לאצות ולחיות ימיות רבות, אך חלקם נפגעים עקב זיהום הים, דיג יתר והרס החוף לתיירות. השפעה ניכרת גם להתחממות הגלובלית, המשנה את חומם של המים, על מליחותם ועל גובה גליהם.
זושא בק
זושא בֶּק (בכתיב ארכאי: זושא בעֶק, נהגה: זִישֶא; נכתב בפולנית: Zysze Beck; י"ז באב ה'תרנ"ד, 19 באוגוסט 1894 – ~ה'תש"ב, 1942) היה סופר ועורך יהודי גליציאני שחי ופעל בלבוב. עורכו של הקובץ הספרותי "אלף". נספה בשואת יהודי אירופה.
בק עבד שנים ארוכות כמחנך בבתי הספר של "תרבות" ובסמינר למורים בלבוב.
ים
שיט
שיט ימי נחשב כאחת מדרכי התחבורה הקדומות ביותר. עדויות ראשונות לשיט מגיעות עוד מהתקופה הפרהיסטורית. שייטים ידועים בעולם העתיק היו הפיניקים שהיו מפליגים בסירות משוטים על פני הים התיכון. הוויקינגים בנו סירות מפרש וניצלו את אנרגיית הרוח לשם התקדמות, וכך הגיעו עד אמריקה הצפונית בחיפוש אחר מקומות חדשים להתיישבות ולמציאת משאבים. גם באזורים מרוחקים היה השייט חלק בלתי נפרד מאורח החיים, הפולינזים היו משייטים מאי לאי ברחבי הארכיפלגים של האוקיינוס השקט, האינואיטים היו נעים באמצעות קיאק שהכינו מעורות ועצמות של בעלי חיים והאינדיאנים היו בונים להם קאנו מגזעי עצים גדולים.
זושא בק
הוא כתב בגרמנית, יידיש ועברית ורשימותיו פורסמו בעיתונות בשפות אלה. בעיתונות העברית פרסם בין היתר ב"היום", "המצפה", "הצפירה" ו"הסולל".
ים
שיט
עידן התגליות התרחש לאחר מסעות התגלית הימיים הגדולים שערכו ואסקו דה גאמה, ברתולומיאו דיאז, כריסטופר קולומבוס ופרדיננד מגלן בשם ספרד ופורטוגל. כשנודע על שטחי היבשה החדשים החל השייט להתפתח באופן מואץ והאדם החל לייצר מספינות נהר אניות שיוכלו להבקיע את דרכן בין גלי האוקיינוסים. כדי לחצות נהרות החלו בונים מעבורות במקום לבנות גשרים בכל מקום ומקום.
לא חלף זמן רב ועימותים בין מדינות החלו להתקיים גם על פני הים, בקרבות ימיים. אחרי כן החלה להתפתח משנה סדורה של לוחמה ימית. לאורך ההיסטוריה, עמים ומדינות הקימו להן צי במטרה לבסס את שליטתם באזורים מרוחקים. מדינות מקימות ציים של אניות כדי לסחור עם אומות אחרות. כל ארץ השוכנת לחופי ים מקימה לה חיל ים שיגן על חופיה מפני פלישת אויב העשוי להתקיף מדרך הים.
עם התפתחות תחום התעופה הצטמצמה בהדרגה חשיבותו של השייט כדרך תעבורה ותובלה, אך עדיין יש לו תפקיד מרכזי בתחומים אלה.
דיג
האדם למד כבר משחר ההיסטוריה לנצל את הדגה כמקור מזון. הדיג מספק כחמישית מצריכת החלבונים העולמית. התחדשות הדגה קטנה מהיקף הדיג, מה שגורם להכחדה של מינים מסוימים ואיבוד פרנסתם של הדייגים לאחר זמן מה. ניסו למנוע את דילול המינים על ידי קביעת מכסות לארצות וקביעת מכסות בינלאומיות לים הפתוח.
שימושים נוספים
במדינות בהן אין הרבה מים אך יש גישה לים משתמשים בהתפלה של מי ים לייצור מים לצריכת האדם. בשנת 2013 מים מותפלים היוו כמחצית מצריכת מי השתייה בישראל.
ים משמש בדרך כלל בתור אטרקציה תיירותית ולכן אפשר למצוא מלונות על יד הים. גם כאן ניתן למצוא בעיות: התיירים מלכלכים את הסביבה ופוגעים בבעלי החיים הימיים.
לים יש אנרגיות רבות מתנועת הגלים המתמדת, מזרמי הים ומההפרשים במפלס הים בין הגאות והשפל. מתחת לקרקעית הים יש, בין היתר, נפט וגז טבעי.
הים שימש בעבר כאמצעי תקשורת, זאת באמצעות השלכה של פתק בבקבוק אל מימיו וציפייה שיגיע לקו חוף כלשהו באמצעות הזרמים ויימצא על ידי בני אנוש.
השפעת הים על מצב הרוח
נוף הים נותר ללא שינוי במשך אלפים רבים של שנים. הידיעה שיודע האדם כי הים היה קיים בעבר, מתקיים בהווה וימשיך להתקיים בעתיד, יכולה לנסוך שלווה באדם המודרני המתמודד עם עולם של שינויים מתמידים. המבט אל הים הוא מבט הפונה החוצה, אל יבשות ואיים מרוחקים.
לפי ד"ר מת'יו וייט (Mathew White) מרצה בכיר באוניברסיטת אקסטר ופסיכולוג סביבתי, להימצאות אדם בסמוך לים יש אפקט פסיכולוגי מכריע בהרגעה ובהבאה לשלוות נפש. הוא מוסיף כי בילוי של שהות בקרבת ים מוביל להתפתחות של רגשות חיוביים בקרב האדם, ודיכוי של רגשות שליליים. הוא מסביר את התופעה בקיום חוויה רב-חושית המשלבת את ריח המים המלוחים, הרוח ובעיקר תנועת הגלים המדיטטיבית שחוזרת על עצמה וגורמת לאדם להתנתק ממחשבות טורדניות.
יצורי ים
בים ישנו מגוון גדול של בעלי חיים המותאמים לנצל את גומחות החיים השונות בו. הנפוצים ביותר הם מגוון גדול של חסרי חוליות ימיים וכמעט כל מיני הדגים. בים נפוצים גם חיות יבשה שפנו לעבר הים כמו לווייתנים, כלבי ים, פינגווינים, צבי ים ותניני ים.
חלק מיצורי הים הם כה קטנים שהם צפים במים כפלנקטון. אחרים המכונים נקטון יכולים לצוף. כמה יצורים כמו צדפת ענק ואלמוגים קבועים למקום מסוים כל חייהם.
הים בישראל
במדינת ישראל ישנם 2 גופי מים מלוחים הנחשבים לימים: הים התיכון (הים הלבנטיני) - בו 196 ק"מ של חוף, ים סוף (של מפרץ אילת) - בו חוף של 14 ק"מ נוסף על 2 נוספים שנקראים ימים אף שהם ימות: ים הכנרת - בו חוף של 56 ק"מ וים המלח - בו חוף של 40 ק"מ (בגבולות הקו הירוק). מרבית שטחי החופים בישראל הם בבעלות ציבורית.
חופי ישראל מצטיינים ברבגוניות ביוטית ובמערכות טבעיות ייחודיות, בנופים תת-ימיים מרשימים בעלי ערכים אקולוגיים ואסתטיים. עם זאת, חופים אלה מאוימים תדיר מזיהום ימי או יבשתי.
טבילה בים
במשנה במסכת מקוואות פרק ה, משנה ד נאמר וכך נקבע להלכה שכל סוגי הימים והאוקיינוסים, גם הגדולים וגם הקטנים, כשרים לטבילת אדם וטבילת כלים. ולמרות שמי הים זזים עם הרוח שיוצרת גלים, או זורמים בגלל נהרות שנכנסים לתוכם, הים לא נפסל.
ברכת הים הגדול
כשאדם רואה ים גדול במיוחד דוגמת הים התיכון או האוקיינוס עליו לברך ברכה שתביע את התפעלותו מגודל הים ותברך את ה' על יצירתו וברכה זו נקראת "ברכת הים הגדול".
בית עניה
בֵּית עַנְיָה היה יישוב יהודי בתקופת בית שני אשר שכן על מורדותיו הדרום-מזרחיים של הר הזיתים, כשלושה קילומטרים מירושלים, באזור הכפר אלעיזריה של ימינו. לפי המסורת הנוצרית, בכפר גרו אלעזר (לזרוס) ואחיותיו מרתא הקדושה ומרים.
המסורת הנוצרית
על-פי המסופר בברית החדשה שהה ישו בכפר בביתו של שמעון המצורע. בכפר פגש ישו במרתא, אחותו של אלעזר, אשר ביקשה מישו לסייע לאחיה הגוסס. ישו התמהמה, האח נפטר, ורק ארבעה ימים לאחר מותו החיה אותו:
בית עניה מוזכרת גם כמקום פרידתו של ישו מהשליחים ועלייתו אל השמים:.
עם השנים שובש שמו של אלעזר ל"לזאר". בימי הביניים נקראה העיירה "לזאריום" ומכאן בא שמה של "אלעזריה". עם זאת במקורות נוצריים קרויה העיירה עד היום גם בשם המשמר את שם הכפר מימי בית שני: "בֵיתָני".
בעיירה אלעזריה מצוי, על-פי המסורת הנוצרית, קברו של אלעזר אשר על שמו היא קרויה. כיום מוחזק הקבר בידי המוסלמים ולצדו עומד מסגד, שנבנה במאה ה-16 על יסודות של כנסייה צלבנית. באזור הקבר קיימים גם מוסדות דת נוצריים, והוא מהווה מוקד עלייה לרגל לצליינים נוצרים.
פארק היי סו
פארק היי סו (בקוריאנית: 박해수; נולד ב-21 בנובמבר 1981) הוא שחקן דרום קוריאני, אשר ידוע בעיקר בזכות תפקידו בסדרת הדרמה "חוכמת הכלא" ובסדרת הטלוויזיה של נטפליקס "משחק הדיונון".
ביוגרפיה
פארק למד תואר ראשון בקולנוע ותיאטרון באוניברסיטת דנקוק ובשנת 2007 החל את קריירת המשחק בתיאטרון המוזיקלי.
בשנת 2016 ביצע היי סו הופעת אורח בסדרת הפנטזיה "אגדת הים הכחול".
בשנת 2017, הוא לוהק לתפקיד הראשי בסדרת הדרמה הדרום קוריאנית "חוכמת הכלא" שזיכתה אותו בפרס השחקן החדש הטוב ביותר בפרסי סיאול.
בשנת 2018 ביצע הופעת אורח בסדרת המדע-בדיוני "זיכרונות מאלהמברה"; שהפכה מהר מאוד לאחת הדרמות הקוריאניות עם הדירוג הגבוה ביותר בתולדות הטלוויזיה בכבלים, וזכתה לשבחים על עלילתה היצירתית והתפניות הבלתי צפויות שלה.
בשנת 2019 שיחק במיני-סדרת האנתולוגיה המקורית של נטפליקס "פרסונה", המציג ארבעה סיפורים שונים מארבע נקודות מבט.
בשנת 2020 גילם את האן בסרט המותחן הדיסטופי "ניצודים" של נטפליקס.
בשנת 2021 הופיע בתפקיד צ'ו סאנג-וו, אחד מהדמויות המרכזיות בסדרת הטלוויזיה "משחק הדיונון" המשודרת בנטפליקס שזכתה להצלחה רבה בעשרות מדינות בעולם; עבור תפקידו הוא זכה לשבחים ואף קיבל מועמדות לפרס אמי לשחקן משנה בסדרת דרמה. באותה שנה התארח באחד מפרקי סדרת הדרמה "נערי המחבט" ומאוחר יותר באותה שנה, גילם את התפקיד הראשי בסדרת הדרמה והפשע "Chimera"; אודות בלש נמרץ שמשוכנע כי הפיצוץ שאירע בעירו קשור לתיק מלפני 35 שנים, והוא נחוש בדעתו לחקור את המקרה ולתפוס את הפושע הנתעב.
בשנת 2021, לוהק פארק לגלם את "ברלין" בגרסה הקוריאנית של סדרת הטלוויזיה הספרדית "בית הנייר". הסדרה עלתה בפלטפורמות של נטפליקס ב-24 ביוני 2022.
בשנת 2022 שיחק במותחן הריגול "יאקשה: מבצעים מיוחדים" מבית נטפליקס, בתור האן ג'י-הון, תובע לשעבר במשרד התובע המרכזי של מחוז סיאול וסוכן מטעם שירות הביון הלאומי. בסוף שנה זו, יעלה לאקרנים סרט האקשן "Phantom"; בו הוא מככב לצדה של פארק סו-דאם.
ברנדי קרלייל
ברנדי מארי קרלייל (באנגלית: Brandi Marie Carlile) היא זמרת-יוצרת ומפיקה אמריקאית שהמוזיקה שלה חובקת ז'אנרים רבים, כולל פולק רוק, קאנטרי אלטרנטיבי, אמריקנה ורוק קלאסי.
ביוגרפיה וקריירה
קרלייל נולדה ב-1 ביוני 1981 ברייבנסדייל, וושינגטון. כשהייתה בת ארבע, חלתה בדלקת קרום המוח חיידקית, ממנה כמעט מתה.
קרלייל לימדה את עצמה לשיר כשהייתה ילדה, והיא החלה לשיר שירי קאנטרי על הבמה כשהייתה בת שמונה. היא החלה לנגן בגיטרה ולכתוב שירים בגיל 15. בגיל 16, קרלייל הפכה לזמרת גיבוי של חקיין של אלביס. היא אובחנה עם הפרעת קשב כשהייתה נערה. היא למדה בתיכון, אך מאוחר יותר נשרה כדי להמשיך בקריירה המוזיקלית שלה. לאחר שהכירה את המוזיקה של אלטון ג'ון, קרלייל לימדה את עצמה לנגן בפסנתר, ובגיל 17 היא למדה לנגן בגיטרה.
קרליל החלה את הקריירה שלה בהופעה במועדוני מוזיקה בסיאטל עם האחים התאומים פיל וטים הנזרות'. קולומביה רקורדס החתימו את קרלייל בשנת 2004.
ביולי 2005 היא הוציאה את אלבום הבכורה שלה, Brandi Carlile. האלבום הגיע למקום ה-80 במצעד הבילבורד 200 והגיע למקום הראשון במצעד אלבומי הפולק האמריקאי.
באפריל 2007 היא הוציאה את אלבום האולפן השני שלה, The Story. זה כולל שיתוף פעולה עם אינדיגו גירלז ב"Cannonball". האלבום הגיע למקום ה-41 במצעד הבילבורד 200 ולמקום ה-10 במצעד אלבומי הרוק האמריקאי.
באוקטובר 2009 היא הוציאה את אלבום האולפן השלישי שלה, Give Up the Ghost. האלבום הגיע למקום ה-26 במצעד הבילבורד 200, והופקה על ידי המפיק ריק רובין. האלבום כולל שיתופים פעולה עם אלטון ג'ון, איימי ריי וצ'אד סמית.
במאי 2011 היא הציאה את אלבום ההופעה הראשון שלה, Live at Benaroya Hall with the Seattle Symphony. האלבום הגיע למקום ה-14 המצעד אלבומי הרוק האמריקאי, למקום ה-63 במצעד הבילבורד 200 ולמקום החמישי במצעד אלבומי הפולק.
ביוני 2012 היא הוציאה את אלבום האולפן הרביעי שלה, Bear Creek. האלבום הגיע למקום העשירים במצעד הבילבורד 200, למקום הראשון במצעד אלבומי הפולק ולמקום השלישי במצעד אלבומי הרוק.
במרץ 2015 היא הוציאה את אלבום האולפן החמישי שלה, The Firewatcher's Daughter. על אלבום זה הייתה מועמדת לראשונה לפרס גראמי בקטגוריית אלבום האמריקנה הטוב ביותר.
בפברואר 2016 היא הוציאה את אלבום האולפן השישי שלה, By the Way, I Forgive You. על אלבום זה קיבל מועמדות לפרס גראמי לאלבום השנה ואף זכתה בקטגוריית אלבום האמריקנה הטוב ביותר.
במאי 2017 היא הוציאה את אלבום האוסף הראשון שלה, Cover Stories. בנובמבר יצא הסינגל "The Joke" כסינגל הראשון מתוך אלבום האולפן השישי שלה. על שיר זה הייתה מועמדת לפרס גראמי להקלטת השנה ושיר השנה, ואף זכתה בקטגוריות "ביצוע השורשים האמריקאי הטוב ביותר" ו"שיר השורשים האמריקאי הטוב ביותר".
באוגוסט 2019 יצאו האלבום While I'm Livin' והשיר "Bring My Flowers Now" של טניה טאקר, אותם הפיקה וכתבה קרלייל. השיר זכה בפרס גראמי לשיר הקאנטרי הטוב ביותר והיה מועמד לפרס גראמי לשיר השנה. האלבום זכה בפרס גראמי לאלבום הקאנטרי הטוב ביותר.
בספטמבר 2022 היא הוציאה את אלבום האולפן השמיני שלה, In the Canyon Haze.
חיים אישיים
במהלך ריאיון בנובמבר 2002, קרלייל אמרה כי היא לסבית.
ביוני 2012 היא התארסה לקתרין שפרד. הן התחתנו בספטמבר של אותה השנה. לזוג יש שתי בנות.
דיסקוגרפיה
אלבומי אולפן
עם The Highwomen
אחר
אלן פרנקו
קריירת מועדונים
פרנקו גדל במחלקות הנוער של ונסיה, נורטה אמריקה ואינדפנדיינטה דל ואיה. הוא ערך 62 הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של אינדפנדיינטה דל ואיה במסגרת ליגת העל האקוודורית, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-4 ביוני 2020 חתם פרנקו באתלטיקו מיניירו מליגת העל הברזילאית.
ב-21 בדצמבר 2021 הושאל פרנקו למשך עונה אחת לשארלוט מה-MLS. ב-27 בפברואר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 3-0 לדי. סי. יונייטד במסגרת הליגה. בסך הכל ערך עשר הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-27 ביוני 2022 השאלתו של פרנקו לשארלוט בוטלה, והוא הושאל למשך עונה אחת לטאז'רס מליגת העל הארגנטינאית.
קריירה בינלאומית
ב-11 בספטמבר 2018 ערך פרנקו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אקוודור, בניצחון 2-0 על נבחרת גואטמלה במשחק ידידות. ב-14 בנובמבר 2019 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 3-0 על נבחרת טרינידד וטובגו במשחק ידידות.
הוא היה חלק מסגל הנבחרת בטורניר קופה אמריקה 2021, בו ערך ארבע הופעות.
נכלל בסגל נבחרת אקוודור לטורניר מונדיאל 2022.
השרפה במרכז הקניות בקמרובו
השרפה במרכז הקניות בקמרובו אירעה ב-25 במרץ 2018 במרכז הקניות זימניאיה וישנייה (Зимняя вишня; "דובדבן החורף") בעיר קמרובו שבסיביר. על פי הגורמים המוסמכים נהרגו בשרפה 67 בני אדם, 40 מהם ילדים. רבים מהנספים נלכדו בבתי הקולנוע שבמתחם, שגגותיהם קרסו. רבים אחרים נפצעו.
7 מנהלי הקניון נלקחו למאסר, כולל ראש החברה שניהלה את המתחם. בעקבות מחדלי האסון מושל מחוז קמרובו אמאן טולייב התפטר מתפקידו, במקומו מונה סגנו סרגיי ציביליוב.
טענות לקונספירציה
למרות הדיווחים הרשמיים על 67 הרוגים בתקרית. במספר אתרי אינטרנט פורסמו טענות בשם אנשים שנכחו במקום וטענו להיקף של מאות הרוגים.
היד
היד (באנגלית: The Hand) הוא ארגון בדיוני מרושע המופיע בחוברות הקומיקס "דרדוויל" ביקום "מארוול קומיקס". הארגון הוזכר לראשונה בחוברת Daredevil #174 מספטמבר 1981 ונוצר על ידי פרנק מילר.
על פי העלילה, הארגון הוא מסדר מיסטי של מתנקשי נינג'ה המעורבים בפשע המאורגן ובשכירות חרב, וחבריו חושקים בכוח מעל לכל. המסדר נוסד בערך בשנת 1588 ביפן, כחברה סודית של סמוראים, ששיתפו פעולה עם שבט נינג'ות המשרת שד בשם "החיה". חברי הארגון מיומנים בשימוש בקסם תורת הנסתר, ויכולים לרצוח אדם ולהחזירו לחיים כמשרת "היד". יריביהם הגדולים ביותר הם מובלעת טריטוריאלית בשם "הטיהור" (The Chaste), אסופת לוחמים בראשותו של סטיק, אמן לחימה עיוור ומורהו הרוחני לשעבר של מאט מורדוק.
ארגון "היד" מוזכר בסרט הלייב אקשן "אלקטרה". את דמותו של המתנקש קיריגי מגלם השחקן ויל יון לין; את סטיק, מנהיג "הטיהור", מגלם טרנס סטמפ. ארגון "היד" מופיע בסדרת הלייב אקשן "דרדוויל", שם את דמותו של סטיק מגלם השחקן סקוט גלן. גלן שב לגלמו בסדרה "המגנים", בה הארגון משמש כאנטגוניסטים הראשיים, ומקורם ביקום הקולנועי של מארוול נחשף - בגרסה זו הוקם הארגון בידי חמישה מנזירי קון-לון, הידועים כמנהיגי הארגון ו"חמש אצבעות היד", שגורשו מקון-לון אחרי שלמדו לרתום את אנרגיית הצ'י שלהם לצורך החייאת המתים. "חמש אצבעות היד" הם אלכסנדרה רייד בגילומה של סיגורני ויבר, מאדאם גאו בגילומה של ויי צ'ינג הו, באקוטו בגילומו של רמון רודריגז, סוואנדה בגילומו של באבס אולוסאנמוקון ומורקאמי בגילומו של יוטאקה טקאוצ'י.
Enjoy Your Rabbit
Enjoy Your Rabbit הוא אלבום האולפן השני משנת 2001 של המוזיקאי האמריקאי סופיאן סטיבנס.
קונספט
כל שיר באלבום תואם לחלק אחר של גלגל המזלות הסיני, למעט "Year of Our Lord", אשר כמו רבים משיריו של סטיבנס, עוסק בנצרות.
בית הספר ויצמן (הרצליה)
בית ספר ויצמן הוא בית הספר הראשון בעיר הרצליה. בית הספר נוסד ב-18 בדצמבר 1925 בשם "בית הספר העממי". בשנת 1952 נקרא על שם נשיא המדינה הראשון, חיים ויצמן. בשנת 2007 זכה בית הספר בפרס חינוך ארצי בגין שילוב ילדים בעלי צרכים מיוחדים.
בית הספר העממי ברחוב הנדיב
בית הספר העממי פתח את שעריו בשנת 1925 (תרפ"ו) ברחוב הנדיב פינת סוקולוב, תקופה קצרה לאחר יסוד המושבה. בתחילת פעילותו, לימדו בבית הספר שני מורים, משה יוחחני וזאב מכנס 30 תלמידים ותלמידות. בית הספר העממי היה בן 8 כיתות- א'-ח'. מסיימיו לא יכלו להמשיך בלימודיהם במושבה, בהיעדר בית ספר תיכון. במהלך השנים נעשו ניסיונות לפתוח מוסד כזה, ללא הצלחה. שנים אחדות פעלו כיתות המשך, ט'-י', שצורפו לבית הספר העממי, אך הן לא החזיקו מעמד. תחילה, לא היה לבית הספר מבנה משלו והוא נדד בין דירות שכורות בעיר. ב-1930 החל להיבנות בניין מיוחד עבורו, בין שתי קומות, שלימים נוספה לו קומה שלישית. בערבים שימש בית הספר כבית אולפנא למבוגרים: איכרים, פועלים, סוחרים ותושבים באו להשתתף בשיעורי ערב, לשמוע הרצאות, להאזין למשפט ספרותי ולקיים אסיפות שנתיות. בית הספר לא היה יכול להכיל את כל הכיתות, היה הכרח לשכור חדרים בבתים פרטיים ומקום מיוחד נשכר למסעדת בית הספר. בניין זה עומד במקומו עד ימינו.
בית הספר העממי ברחוב ויצמן
ב-1946 הונחה אבן הפינה לבניינים חדשים לבית הספר, סמוך ל"גבעת המייסדים" ולמגדל המים הראשון של הרצליה. בקיץ תש"ח 1948, נסתיימה בנייתם של שני טורי בניינים, אחד של שתי קומות, אחד של שלוש קומות והקומה התחתונה נועדה למסעדה. הלימודים החלו במתחם החדש רק לקראת שנת הלימודים תש"ט (1948/49), מאחר שבבית הספר התאכסנו במשך כשישה חודשים ילדי נגבה מחודש מאי ועד ספטמבר, שפונו אליו מקיבוצם המותקף על ידי הצבא המצרי. בשלהי 1952, לאחר פטירת הנשיא הראשון ד"ר חיים ויצמן, הוסב שמו לבית הספר ויצמן.
מדי שנה, בי"א באדר, יום נפילת תל חי ונפילת טרומפלדור נערך יום ספורט שבמהלכו התקיימו תחרויות ספורט בענפי ספורט שונים וחולקו תעודות הצטיינות לזוכים.
בית הספר בעל מספר הזכיות הרב ביותר בתחרויות ענף הכדוריד בעיר.
שפות שמיות צפון-מערביות
שפות שמיות צפון־מערביות (לעתים מכונות שפות שמיות מערביות) הן ענף של השפות השמיות הכוללות את השפות הילידיות הקדומות של הלבנט. היא ככל הנראה נוצרה בתקופת הברונזה הקדומה. היא מתועדת לראשונה בשמות פרטיים שזוהו כאמוריים בתקופת הברונזה התיכונה. הטקסטים העתיקים ביותר הם כתבי אוגרית שבאוגריתית (למעט שני מילונים קצרים המתעדים טקסט אמורי ), המתוארכים לתקופת הברונזה המאוחרת. שפות אחרות בקבוצה הן השפות הכנעניות (שהיו שפה אחת בתקופת הברונזה והתפצלו רק בסופה; ביניהן עברית, פיניקית, עמונית, מואבית, אדומית, ויש המשייכים גם את האוגריתית אליהן), שפות ארמיות, ושפות קשות לסיווג הנמצאות בתווך בין ארמית לכנענית (כגון לשון כתובת בלעם ושמאלית ).
המונח נקבע על ידי קרל ברוקלמן בשנת 1908, שהפריד בין סיווג השפות השמיות המערביות של פריץ הומל לשנת 1883 לצפון־מערב (כנעני וארמי) ודרום־מערב (ערבית וחבשית).
תת־הקבוצה הכנענית של ברוקלמן כוללת אוגריתית, פיניקית ועברית. חלק מהמלומדים היו מפרידים כעת את האוגריתית כענף נפרד של הצפון־מערב שמי לצד כנעני.
המרכז שמית היא קבוצת ביניים מוצעת המורכבת מהשמית הצפון־מערבית וערבית. מרכז שמית היא תת־קבוצה של שמית מערבית או חלוקה עליונה של שמית לצד מזרח שמית ודרום שמית. האתנולוג של SIL במערכת הסיווג שלו (של שפות חיות בלבד) חיסל את הצפון מערב־שמיות לחלוטין על ידי צירופן של הכנענית והערבית לקבוצת "דרום־מרכז" אשר יחד עם הארמית יוצרת את השמית המרכזי. הכתובות דיר עלא ושמאלית זוהו כזני שפה שנמצאים מחוץ לארמית, אך עם כמה קווי דמיון אליה, אולי בתת־קבוצה.
התפתחות היסטורית
פרק הזמן לפיצול השמית הצפון־מערבי מהפרוטו־שמית או מקבוצות שמיות אחרות אינו בטוח. העדות הראשונה של שפה שמית צפון־מערבית היא של אוגריתית מהמאה ה־14 לפני הספירה.
בראשית האלף הראשון התפשטה השפה הפיניקית ברחבי הים התיכון על ידי מתיישבים פיניקים, בעיקר לקרתגו בתוניסיה של ימינו. לאלפבית הפיניקי יש חשיבות מהותית בהיסטוריה האנושית כמקור וכאב הקדמון של האלף־בית היווני, האלף־בית הלטיני, הכתב העברי, הסורי והערבי, רונות גרמאניות, ובסופו של דבר קירילי.
עד המאה השישית לפני הספירה, השימוש בארמית התפשט ברחבי האזור השמי הצפון־מערבי, מה שהוביל בעיקר לשפות שמיות צפון־מערביות אחרות להכחדה. היהודים הקדומים אימצו ארמית לשימוש יומיומי, וחלקים מהתנ"ך כתובים בה. אולם העברית נשמרה כשפה ליטורגית יהודית ושפת לימוד, וקמה לתחייה במאה ה־19 עם עיבודים מודרניים, והפכה לשפה העברית המודרנית של מדינת ישראל.
לאחר הכיבושים המוסלמים של המאה השביעית, החלה הערבית להחליף בהדרגה את הארמית בכל האזור. הארמית שורדת כיום כשפה הליטורגית של הכנסייה הנוצרית הסורית, ומדוברת בניבים מודרניים על ידי אוכלוסיות קטנות הנמצאות בסכנת הכחדה הפזורות ברחבי המזרח התיכון. יש גם מצע ארמי בערבית לבנטית.
שינויי צלילים
מבחינה פונולוגית, אוגריתית איבדה את הצליל ṣ́, והחליפה אותו ב־ṣ (אותה תזוזה התרחשה בכנענית ובאכדית). אותו צליל הפך ל־ʕ/ בארמית (אם כי בארמית קדומה הוא נכתב באות ק'). דוגמה לשינוי קול זה ניתן לראות במילה ארץ: אוגריתית / ʔarṣ /, פיניקית / ʔarṣ /, עברית /ʔereṣ/ וארמית /ʔarʕaː/.
מעבר התנועת מ־/aː/ ל־ /oː/ (המעתק הכנעני) מבדיל את הכנענית מהאוגריתית. כמו כן, בקבוצה הכנענית, סדרות החיכוכים הבין־דנטליים השמיים הופכות לסיביים: /ð/, /θ/ ו־/θ̣/ הפכו ל־/z/,/ ʃ/ ו־/sˤ/
בהתאמה. ניתן לראות את ההשפעה של שינוי צליל זה על ידי השוואה בין המילים הבאות: השפות השמיות הצפון־מערביות הן: שַמאַלית, ארמית, אמורית וכנענית (אוגריתית, עברית, מואבית, אדומית, עמונית ופיניקית).
אנדרטת אוגדת הפלדה
אנדרטת אוגדת הפלדה היא אנדרטה הנמצאת לצד כביש 232 בחבל שלום, כ-2 קילומטרים ממערב למושב יתד, והיא העתק של האנדרטה שהייתה קיימת בימית עד להריסת העיר.
היסטוריה
אוגדת הפלדה (אוגדה 84) הייתה אוגדה צה"לית שלחמה במלחמת ששת הימים בצפון סיני בפיקודו של אלוף ישראל טל. האוגדה כבשה את מתחמי פתחת רפיח ולאחר מכן פרצה לצפון סיני והגיעה ראשונה לתעלת סואץ. האוגדה הייתה מורכבת משתי חטיבות שריון (חטיבה 7 וחטיבה 60), צנחנים (חטיבה 35) וכוחות הנדסה וארטילריה. האנדרטה מנציחה את שמות 176 חללי האוגדה במלחמה.
האנדרטה תוכננה על ידי ישראל גודוביץ. היא נחנכה במרכז העיר ימית שבפתחת רפיח ב-5 ביוני 1977, במלאת עשר שנים למלחמה. היא סימנה את הכיכר המרכזית של העיר ימית.
עם פינוי סיני במסגרת הסכם השלום עם מצרים, נהרסה האנדרטה, לא לפני ששהו עליה אנשי 'גוש אמונים', שהתבצרו על המגדל הגדול; אנשים אלה, ובראשם צחי הנגבי, היו חלק מהתנועה לעצירת הנסיגה בסיני. הם שהו על האנדרטה החל מ-1 באפריל 1982 ועד 23 באפריל, תוך כדי שנאבקו בחיילי צה"ל שניסו לפנותם, תוך כדי שימוש בשמן, קצף ומים. לבסוף, הצליחו חיילי צה"ל להוריד אותם, על אף המדרגות השבורות ולקחת אותם למעצר. פינוי העיר הושלם יומיים אחר כך. מיד לאחר מכן נבנתה שוב במקומה הנוכחי, מדרום לכרם שלום, שם נחנכה ב-15 ביוני 1982.
במרכז האנדרטה ניצב מגדל בגובה של 25 מטרים ובתוכו 117 מדרגות עליהן ניתן לטפס עד למרפסת שממנה תצפית יפה על הסביבה. מסביב למגדל נמצאים 400 עמודי בטון (בימית היו רק 295) שעל חלקם (בגלל גנבי מתכת) חלקי רכב שריון או נשק אחר. לפני האנדרטה מוצגים לוחות עם סמלי היחידות שלחמו באוגדה ורשימת הנופלים. כ-400 מטרים אחריה מרוכזים קירות ימית, מקום בו נשמרו עד היום הקירות של הבתים הפרטיים בעיר ימית, ובכלל מחבל ימית.
בחודש ספטמבר 1977, חודשים ספורים לאחר חנוכת האנדרטה, חתמו ראש הממשלה מנחם בגין ושני ראשי הממשלה שקדמו לו, גולדה מאיר ויצחק רבין על ליטוגרפיה צבעונית המתארת את האנדרטה. הליטוגרפיה הופצה במהדורה מוגבלת בת 125 עותקים, שאחד מהם נמסר לנשיא המדינה והנותרים נועדו למכירה לציבור על מנת לממן את השלמת האנדרטה.
לרגל יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל תשמ"ג-1983 הנפיק השירות הבולאי את הבול "אנדרטה לחללי אוגדת הפלדה", שעיצבו דוד פסח ושמעון כתר מקיבוץ מעברות על פי צילום של נופך-מוזס.
כ-15 קילומטר מהאנדרטה ניצבת האנדרטה לחללי גדוד השריון 46. גם אנדרטה זו תוכננה על ידי גודוביץ, נבנתה במקור בסיני והוקמה מחדש בתחומי ישראל.
פרנצ'סקו מורוזיני
פרנצ'סקו מוֹרוֹזיני (באיטלקית: Francesco Morosini; 1619–1694) היה הדוכס ה-108 של ונציה. מורוזיני כיהן כדוג'ה מאז בחירתו בקיץ 1688 ועד פטירתו.
קורות חיים
פרנצ'סקו מורוזיני נולד בוונציה למשפחת אצולה עשירה ומפורסמת, אשר רבים מבניה כיהנו כדוג'ים וכראשי צבא לה סרניסימה.
מורוזיני החל את הקריירה הציבורית שלו בצי הרפובליקה, עשה חיל במעשיו והגיע לדרגת המפקד הכללי של כוחות הצי בכרתים במהלך המצור על קנדיה על ידי האימפריה העות'מאנית. לאחר שנאלץ להיכנע לטורקים, שב לוונציה ובה הועמד למשפט בגין פחדנותו ובאשמת בגידה, אולם זוכה לאחר משפט קצר.
בשנת 1685, עם פרוץ מלחמת מוראה בין הרפובליקה לבין הטורקים, יצא מורוזיני בראש הצי הוונציאני ובזז את קורוני. במהלך השנים הבאות כבש את מרבית מוראה וזכה לכינוי "פלופונזיאקוס" (Peloponnesiacus). בשל ניצחונותיו היה הוונציאני הראשון שזכה לכך שפסל ברונזה שלו יוצב עוד בחייו בארמון הדוג'ה. תחת הפסל נכתב:
הרס הפרתנון
במהלך המצור על אתונה בשנת 1687 הורה מורוזיני על הפגזה ארטילרית על אזור האקרופוליס והרס את הבניין שעד אותה עת עמד על תילו. מורוזיני אף פיקח על הביזה של פסלי הפרתנון. הגנרל השוודי אוטו וילהלם אשר שירת תחת מורוזיני כתב שמורוזיני "הצטער על הרס המקדש היפהפה שעמד שלושת אלפי שנים על תילו" אולם בדו"ח של מורוזיני עצמו הוא קורא לפגיעה "יריה בת מזל". מורוזיני אף ניסה לבזוז את פסלי הסוסים שהוקדשו לאתנה, אולם אלה נפלו ממרומי צוק האקרופוליס והתרסקו, ולימים השלטון העות'מאני מכר את שרידי הפסלים שנותרו מהביזה לתושבים אנגלים וצרפתיים (ומרביתם מוצגים כיום במוזיאון הבריטי).
כהונתו כדוג'ה
בקיץ 1688 מונה מורוזיני לתפקיד הדוג'ה, ולאחר מינויו תקף את אביה אולם לא הצליח לכבוש את האי. לבסוף מורוזיני נאלץ לסגת בשל מגפה שפרצה בין חייליו.
בשנת 1693 יצא מורוזיני במסע מלחמה נוסף וניסה לכבוש את נגרופונט שבאביה, בלא הצלחה.
לאחר מותו הוצבה, בשנת 1694, קשת שיש לזכרו בארמון הדוג'ה. חתול המחמד שלו פוחלץ והועבר למוזיאון קורר.
על שמו של מורוזיני נקרא בית הספר של הצי האיטלקי (Scuola Navale Militare Francesco Morosini) וכן ספינת של הצי האיטלקי שהושקה ב-30 ביולי 1885.
חפירה ארכאולוגית
חפירה ארכאולוגית היא חפירה בקרקע שמטרתה גילוי שרידים עתיקים. החפירה נעשית על ידי צוות הכולל ארכאולוג אחראי ועוזרים, ונעשית על פי שיטות שנתגבשו עם השנים ובפיקוח מדעי.
חפירה ארכאולוגית היא במהותה פעולה של הרס. מה שנחפר לא ניתן לחפור מחדש, ומכאן חשיבות הבקרה של תהליך החפירה. בעת החפירה יש לנהל רישום מדויק הכולל מדידה, ציור, צילום ותיעוד בכתב של כל הממצאים בכל שלב של החפירה. פעולת החפירה לא מסתיימת בסיום החפירה בפועל בקרקע. המשכה הוא בעיבוד הממצאים, והיא מסתיימת בפרסום דוח חפירה.
שאלת המחקר
השלב הראשון שבו עוסק הארכאולוג הוא "שאלת המחקר", מהי מטרת המחקר. איזה מידע הוא רוצה לגלות. הארכאולוג מתעניין בתחום מסוים ורוצה לקבל תשובות לשאלותיו, הדבר דומה לשלבי "פיתוח ההשערה" וה"תחזית" בשיטה המדעית כשהחפירה עצמה היא הניסוי. חלק מהשאלות צצו בחפירות ארכאולוגיות קודמות שנעשו באתרים אחרים. אחת האפשרויות העומדות בפני הארכאולוג הוא לחפור אתר חדש שלא נחפר קודם, או לחפור שטח חדש באתר שכבר נחפר. בחירת האתר הספציפי נעשית על פי נתונים שהתקבלו מסקרים ארכאולוגים שנעשו לפני כן, כדוגמת סקר הר מנשה. החפירה הארכאולוגית אינה מטרה בפני עצמה, אלא היא חלק ממכלול המידע העומד לרשות הארכאולוג במחקר אותו הוא עורך.
אוזד
תולדות העיר
הכפר אוזד מוזכר בתעוד משנת 1272. העיר המודרנית היא איחוד של שלוש ערים במהלך התקופה הסוציאליסטית בהונגריה, במהלכו חל פיתוח תעשייתי של צפון הונגריה. באוזד אוכלוסיית צוענים של כאלף נפשות.
קהילה יהודית
היישוב היהודי באוזד החל להתפתח במאה ה-19, כאשר הוקם בעיר מפעל מתכת גדול בו מצאו יהודים רבים את פרנסתם כפועלים ופקידים. שאר יהודי הכפר התפרנסו ממסחר וממלאכה. הקהילה הקימה חברה קדישא, בית כנסת ומוסדות חינוך ביניהם ישיבה, ואגודת נשים לצדקה.
חפירה ארכאולוגית
סקר ארכאולוגי באתר שנבחר
האזור שנחקר מחולק למשבצות הנסקרות באופן שיטתי על ידי חוליית הסקר. הסוקרים עוברים ברגל ומתעדים את הממצאים על פני השטח כגון: קירות, חרסים, מטבעות, שברי כלי זכוכית ועוד. שינויים טופוגרפיים על פני השטח או התל עשויים לתת רמז נוסף לחופר. שקע בשולי התל, למשל, עשוי לתת רמז על קיומו של שער בחומה. כל המידע שנאסף ותועד מעובד לאחר מכן והוא הבסיס להחלטת הארכאולוג היכן להתחיל לחפור בשטח שנבחר. ההחלטה של הארכאולוג לחפור באזור מסוים באתר היא בסופו של דבר השערה מלומדת. פעמים רבות המקריות מביאה לתגליות חשובות לדוגמה: בתל לכיש נתגלה מקדש כנעני מחוץ לחומות בעת הכנת השטח שבו התכוונו החופרים לשפוך את העפר שנופה.
אוזד
קהילה יהודית
עד שנת 1901 השתייכה קהילת אוזד לקבוצת קהילות בויוק (Bolyok) ובאותה השנה נעשתה לקהילה עצמאית והצטרפו אליה גם יהודי כמה כפרים בסביבה. כמו יהודי בלטון, ארלו ודומהאזה.
חפירה ארכאולוגית
התארגנות לחפירה
לאחר שהארכאולוג החליט לבצע חפירה ארכאולוגית עליו לארגן את החפירה. ההתארגנות כוללת הכנת תקציב חפירה שבו יש לפרט את כל הוצאות החפירה כגון: מנהלי שטחים, חופרים, לוגיסטיקה, ציוד חפירה, כלי רכב, מקומות לינה לחופרים, מזון, עיבוד החומר הנחפר, שימור ועוד. במקביל לפירוט ההוצאות על הארכאולוג גם להשיג את מקורות המימון לחפירה.
אוזד
קהילה יהודית
בשנת 1941 נמנו באוזד 721 תושבים יהודים מבין כ-22,000 תושבי העיר. ובאותה שנה כשהונגריה לחמה לצד הגרמנים בחזית אוקראינה, נשלחו צעירים יהודים לחזית ורובם ניספו שם. באותה השנה גורשו לקמנץ פודולסק באוקראינה משפחות יהודיות שהיו חסרות נתינות הונגרית, והוצאו להורג עם אלפי יהודים אחרים שגורשו מהונגריה באותה התואנה.
במרץ 1944, לאחר הכיבוש הגרמני, רוכזו היהודים בגטו שהוקם במקום יחד עם יהודים נוספים, תושבי הכפרים הסמוכים. כעבור כמה שבועות הועברו לגטו מישקולץ, ובאמצע יוני גורשו לאושוויץ.
חפירה ארכאולוגית
רישיון חפירה
כדי לחפור באתר מסוים על הארכאולוג לקבל רישיון חפירה. בישראל שבתחום הקו הירוק וברמת הגולן הרישיון ניתן על ידי רשות העתיקות. הרישיון שבשטחים האחרים (שטחי יהודה ושומרון ועד שנת 2005 גם ברצועת עזה) ניתן על ידי קצין המטה לארכאולוגיה הפועל במסגרת המנהל האזרחי לפי החוקים הנהוגים בשטחים אלה. הרישיון ניתן מתוקף חוק העתיקות, התשל"ח-1978.
אוזד
קהילה יהודית
לאחר גירוש יהודי אוזד, הובאו למקום 238 יהודים שגויסו לעבודות כפייה באזורים אחרים של הונגריה. הם הועסקו במפעל המתכת של אוזד עד סוף המלחמה.
אחרי המלחמה שבו לאוזד כמה יהודים וחידשו את החיים היהודיים בעיר. אחרי מרד ההונגרים נגד המשטר הקומוניסטי בשנת 1956 פורקה הקהילה.
כיום יש בכפר אנדרטה לזכר יהודי האזור שנרצחו בשואה
חפירה ארכאולוגית
רישיון חפירה
רישיון החפירה כולל את הנתונים הבאים: הארכאולוג האחראי, המוסד האקדמי במסגרתו נעשית החפירה, גורם מממן, שם האתר, נקודות ציון ברשת ישראל, תאריכי חפירה, ועוד. לכל רישיון מצרפים את תוכנית המחקר, מפת האתר עליה מסומנים שטחי החפירה המתוכננים, פירוט תקציבי החפירה ועוד. הרישיון שניתן הוא לשנה אחת בלבד. בכל שנה יש להגיש בקשה מחודשת לרישיון חפירה.
פעולות קדם חפירה
לאחר בחירת האזור שייחפר באתר, מסמנים אותו ברשת של ריבועים. הריבועים נקבעים על תוכנית האתר. כל האתר מרושת ברשת של קווי אורך ורוחב שמסומנים באותיות (קווי רוחב) ומספרים (קווי אורך). כך גם קל לאתר ריבוע ספציפי, שם הזיהוי מלווה אותו לכל אורך החפירה, לדוגמה: ריבוע A2, F1 וכו'. בישראל נהוג שרשת הריבועים תהיה בגודל של 5X5 מטר (שיטה זאת נקראת "השיטה הישראלית"). החפירה נעשית לפי ריבועי החפירה. באתר קטן יסומן כל השטח בריבועים. הסימון נעשה באמצעות נעיצת יתדות באדמה. ריבועים אלה מהווים בסיס ליחידת החפירה היסודית באתר. באתרים המוגדרים פרהיסטוריים רשת הריבועים קטנה הרבה יותר - נהוג לסמן בה רשת של 1X1 מטר. נעשית מדידה של גובה פני השטח בעזרת מכשיר מדידה מתאים כגון מאזנת או תאודוליט ונקבעת הנקודה שתהיה נקודת הבנצ'מרק. הנקודה שעליה יוצב מכשיר מדידת הגובה והוא יהיה נקודת ההתייחסות בכל מדידה של גובה השטח בריבועי הפירה.
כל שטח חפירה מקבל סדרת מספרי לוקוסים (התוך, בנק הלוקוסים"). רצוי להתחיל עם סדרות של מספרים שיאפשרו גמישות והוספת לוקוסים. לדוגמה אם באתר נחפרים בו זמנית שני שטחים שטח A ושטח B מספרי הלוקוסים בשטח A יחלו ממספר 1000 ומספרי הלוקוסים בשטח B יחלו ממספר 2000. מספרי הלוקוסים ניתנים כמספרים עוקבים, המרווח תלוי בכמות הלוקוסים שהארכאולוג מצפה לפתוח ובגודל השטח. יחידת המדידה הקטנה ביותר של הממצאים בחפירה היא הסל. הסל הוא דלי המקבל מספר הקשור למספר הלוקוס. לכל לוקוס יש סל נפרד, בכל יום נפתח סל חדש שלתוכו מכניסים את כל הממצאים שנמצאו בלוקוס הנחפר. בסיום יום החפירה הסל נלקח מאזור החפירה ומועבר להמשך טיפול.
לכל שטח חפירה מנוהל גם יומן סלים. את יומן הסלים מכינים מראש. זהו טופס המנוהל ברמה יומית המכיל את הפרטים הרלוונטיים לתעוד החפירה והוא התעוד הבסיסי. הטופס כולל את שם האתר, מספר הרישיון, שם השטח, תאריך החפירה ושם מנהל השטח המנהל את היומן. בנוסף מכיל הטופס את מספר הסל, מספר הלוקוס, מספר הריבוע מפלס גובה פתיחה וסגירה של יום החפירה וכן תיאור גרפי של הממצאים בלוקוס. דוגמה לתיאור גרפי: עפר חום בהיר תחוח, מספר אבני גזית נפולות. לכל לוקוס יכולים להיות מספר סלים.
בתל ארכאולוגי שטרם נחפר ושרצף השכבות בו אינו ידוע תחל לרוב החפירה בביצוע חתך בשולי התל. מהחתך ניתן ללמוד על רצף השכבות מפני השטח ועד לסלע האם. חתך זה יכול לתת לארכאולוג מידע מוקדם שיאפשר לו לבחור טוב יותר את הריבועים שבהם יחפור.
פעולת החפירה
בעת חפירת הריבוע משאירים מחיצה של 0.5 מטר בין הריבועים, כך שהשטח נטו שנחפר בריבוע הוא 4.5X4.5 מטר. השארת המחיצה יוצרת חתך ארכאולוגי המאפשרת לזהות ביתר קלות שינויים בצבע העפר ומקלה על קביעת הסטרטיגרפיה. בנוסף השארת המחיצה יוצרת מעבר ברוחב של 1 מטר בין שני ריבועי החפירה.
כל יום חפירה מתחיל בארגון כלי החפירה. מנהל השטח, לאחר דיון עם הארכאולוג האחראי, מחלק את משימות החפירה ומחליט היכן יחפור כל חופר. חשובה הרציפות של החופרים בשטח הנחפר ורצוי שחופר ספציפי ימשיך לחפור באותו ריבוע חפירה ובאותו לוקוס בו חפר ביום הקודם.
כל חופר מקבל סל אליו מוצמד כרטיס. על גבי הכרטיס נרשם מספר הסל, מספר הלוקוס, מספר הריבוע וכן גובה שטח הלוקוס בתחילת יום החפירה (שהוא גובה סיום החפירה ביום הקודם). בנוסף החופר מקבל מספר דליים אליהם הוא אוסף את העפר והאבנים המיועדים לפינוי מהשטח שנחפר.
בתחילת החפירה נקבע שטח מחוץ לאזור שנקבע לחפירה אליו שופכים את העפר שנאסף בתוך החפירה וכן את האבנים המוצאות מהשטח. החפירה מתנהלת בצורה מפולסת. בני אדם חיים על משטח אופקי המהווה רצפה שהיא "מפלס חיים". זהו השטח שבו פעלו והתקיימו בני אדם ברגע נתון. על מפלס החיים ניתן למצוא עקבות לפעילות אנושית כגון שרידי מזון, מוקדי אש בצורת פיח, חרסים שונים ועוד. כדי לא לערבב בין המכלולים השונים ובין מפלסי החיים של תקופות שונות מקפידים על חפירה מפולסת.
החופר אוסף את הממצאים ל"סל" ואת העפר והאבנים מסלק מהשטח. כבר בעת הכנסה לסל נעשית הפרדה בין סוגי ממצאים שונים. החרסים מוכנסים ישירות לתחתית הסל, ואילו עצמות בעלי חיים מופרדות ומוכנסות בשקית פלסטיק נפרדת המוצמדת לסל. על החופר להקפיד לשמור על ניקיון השטח. כל סילוק עפר מלווה בפעולת טאטוא של השטח. ההקפדה על כך תאפשר לחופר לזהות ולהבחין בכל שינוי שחל בצבע העפר. שינוי זה יכול להצביע אולי על מפלס חיים חדש או במקרה של עפר בצבע אפור על חורבן הנובע משריפה ועוד. פעולת הטאטוא היא בעצמה פעולת חפירה כי היא מסירה עפר. לעיתים קרובות בעת פעולת הטאטוא מתגלה ממצא שלא נתגלה לפני כן, לעיתים מדובר בממצא חשוב ושלם. גילוי הממצא בשלב זה לפני שהוא הוסר בחפירה גסה יותר מאפשרת לתעד במדויק את מקומו למדוד את גובה פני השטח שבו נמצא לצלם ולתעד את הפרטים המדויקים של הממצא הספציפי.
אם מתגלה שינוי בצבע העפר יש לבדוק האם מדובר בלוקוס חדש. שינוי בצבע העפר הוא אחד המדדים לקבלת החלטה בשינוי הלוקוס. בכל מקרה חשוב להחליף "סל" ולהפריד בין הממצאים שנמצאו בעפר בעל הצבע החדש. מסמנים ורושמים זאת ביומן החפירה. ייתכן שבדיעבד יסתבר שלשינוי צבע העפר אין כל משמעות, אבל אם יסתבר שיש לו משמעות הפרדת הממצאים לסל חדש מאפשרת זיהוים לפי המילויים השונים. חלק מדליי העפר בחפירה מועברים לסינון ברשת במטרה למצוא ממצא קטן יותר שלא ניתן לגלותו בחפירה רגילה, כגון חרוזים ועצמות דגים.
הטיפול בממצאים
בסיום יום החפירה כל השטח שנחפר מנוקה ומטואטא. נעשית מדידה של פני השטח בכל לוקוס. אזורי החפירה השונים מצולמים והממצאים שנאספו נלקחים משטח החפירה לאזור ההתכנסות של משלחת החפירה (לרוב באזור המגורים של המשלחת). גם ציוד החפירה נאסף ולא נשאר בשטח. באזור התכנסות המשלחת, מוכנסים כל החרסים לדליים עם מים. החרסים מכוסים לרוב בשכבת עפר שנצמדה אל החרס במשך כל זמן שהותו באדמה. יש להסיר שכבה זו כדי לאפשר בחינה טובה יותר של החרס, סוג הכלי אליו היה שייך ותקופתו. הסרת הצימדה מאפשרת גם לזהות ביתר קלות את העיטור של הכלי. הממצאים שהוכנסו ביום הקודם לדלי מים, עוברים תהליך של הברשה בעזרת מים ומברשות קשות קטנות להסרת שארית הצימדה. החרסים מונחים לייבוש בתוך ארגז פלסטיק מחורר. בכל שלב ושלב, התהליך נעשה ברמת ה"סל", תוך שמירת כרטיס הסל בצמוד לחרסים. פעולה זאת נקראת "שטיפת חרסים".
השלב הבא הוא מיון הממצאים. המיון נעשה שוב על פי סלים. הארכאלוג החופר ביחד עם מנהל השטח והחופרים יושבים סביב שולחן. הממצאים מונחים על השולחן. נעשה מיון של החרסים. אין צורך בשמירת כל החרסים. נשמרים רק ממצאים אינדיקטיביים המאפשרים זיהוי הכלי כגון שפת הכלי. אם נמצאו מכלי מסוים מספיק שברים הכלי נשלח לרפאות (תהליך של חיבור השברים ושחזור הקטעים החסרים לכלי שלם). בעת המיון נעשית הפרדה בין סוגי השברים השונים כגון: ידיות, שפות כלי, בסיסים ושברי גוף. כל שבר מגודל מסוים הנקבע על ידי הארכאולוג, נספר. ביומן החפירה נרשמים נתונים אלה. ממצאים קטנים כגון עצמות בעלי החיים שנמצאו בחפירה נשמרים כולם ונשלחים לארכאוזואולוג המתמחה בזיהוי עצמות, אבני הצור שנמצאו נשלחות למומחה צור.
התיעוד שנאסף בשטח ביומני החפירה והמידע שנצבר בעת פעולת המיון של הממצאים מועלים בסיומו של כל יום חפירה בצורה שיטתית למחשב.
פרסום
בישראל, על פי חוק העתיקות, חובה על הארכאולוג שקיבל את רישיון החפירה לתת לפחות אחת לשנה מיום התחלת החפירה דוח בכתב לרשות העתיקות. על הדוח לכלול דיווח מפורט ככל האפשר על החפירה כולל תרשימים, תוכניות ותצלומים מהחפירה. יש לצרף לדוח גם פירוט העתיקות שנתגלו באתר.
תוך 5 שנים מסיום החפירה יש להוציא פרסום מדעי שנקרא "דוח חפירה". לבעל הרישיון נשמרת זכות הפרסום במשך 10 שנים מיום סיום החפירה. אם הארכאולוג בעל הרישיון לא מפרסם את הדוחות על פי החוק, רשאי מנהל רשות העתיקות לא לתת לו רישיון חפירה (הרישיון הוא שנתי) עד להשלמת חובותיו.
חפירת בדיקה
חפירת בדיקה היא חפירה מדגמית הבאה לשלול נוכחות ממצאים ארכאולוגיים באתר בנייה, מכיוון שאין תקציב לממן חפירה ארכאולוגית בכל קרקע המיועדת לבנייה, מחייב חוק העתיקות את הקבלנים להמציא אישור מרשות העתיקות שבוצעה במקום חפירת בדיקה, החפירה ממומנת על ידי הקבלן ורמת הבדיקה שלה בהתאם לסיכוי למצוא ממצאים ארכאולוגיים. באתרים שבהם נמצאו בעבר עתיקות החפירה נרחבת מאוד וכל ממצא שמתגלה בה יכול לעכב את הבנייה לשנים רבות. רק לאחר שנותחו הממצאים מוחלט האם לבצע חפירת הצלה או לבטל את הפרויקט.
חפירת הצלה
חפירת הצלה היא חפירה ארכאולוגית לא מתוכננת. היא נעשית בעקבות פגיעה באתר עתיקות שנתגלה תוך כדי עבודת פיתוח בשטח, כגון בעת סלילת כביש, בנייה, חציבה וכדומה. על פי החוק אם קורה אירוע של פגיעה באתר עתיקות יש להפסיק מיידית את עבודת הפיתוח בשטח ולקרוא לארכאולוג רשות העתיקות כדי שייבחן את המקום. היזם נדרש לבצע חפירת הצלה באמצעות מכון ארכאולוגי מדעי מוכר ועליו לממן את החפירה. מטרת החפירה היא לתעד את הנתונים בשטח ולאסוף את הממצאים.
חפירת הצלה היא רק המוצא האחרון להצלת המידע באתר העתיק ולהצלת האתר עצמו. מדינת ישראל זרועה באתרי עתיקות. תהליך הפיתוח המואץ שפוקד את המדינה זה יובל שנים מסכן את אתרי העתיקות. חוק העתיקות נותן בידי השלטונות ובידי נציגיה - רשות העתיקות - את האחריות והסמכות לשמור על האתרים ככל הניתן.
השמירה על אתרי העתיקות מתחילה למעשה בתכנון מפעל הפיתוח. אזור שאינו מוכר דיו - ייערך בו סקר ארכאולוגי ובו יזוהו כל השרידים העתיקים שהם מעשה ידי אדם. על פי דרישתה של רשות העתיקות תוכניות הפיתוח יתואמו לתוצאות הסקר, כדי לצמצם את מידת הנזק הצפוי על פי התוכניות המקוריות. מאחר שלא כל האתרים גלויים על פני השטח הרי שלמרות תכנון מאושר יש שמתגלות עתיקות באקראי במהלך עבודות הפיתוח. בסמכותם של מפקחי רשות העתיקות לעצור בעד המשך העבודה הפוגעת בעתיקות. ייערכו התייעצויות בין הגופים המבצעים לבין המתכננים והארכאולוגים בעניין המשך העבודה, ויוחלט אם לשנות את התכנון או לבטלו כליל.
אם הדבר לא ניתן, כאשר המשך העבודה חיוני לתכנון, (למשל: יסודותיו של גשר שמיקומו נקבע ע"פ תוואי הכביש והנחל) נערכת באתר חפירת הצלה. בתום החפירה מתקיימת שוב התייעצות לאור התגלית. אם שרידי המבנים יוצאי דופן בחשיבותם - תחייב רשות העתיקות שינוי בתוכנית הפיתוח ושמירת השרידים מתחת למפעל הפיתוח. זהו פתרון קיצוני, נדיר ויקר ביותר למפתח. ברוב המקרים, ולאור אופי האתר, תתיר רשות העתיקות את המשך עבודות הפיתוח באתר ורק הקטע המיועד לבניה מחודשת ייהרס, לאחר שהשרידים נחשפו, תועדו והעתיקות פונו במסגרת חפירת ההצלה.
על פי רשות העתיקות גם חפירה מתוכננת שנולדה בעקבות תוכנית פיתוח המיועדת להתבצע בשטח מסוים נקראת חפירת הצלה. בפרויקטים גדולים כמו כביש 6 נעשה סקר ארכאולוגי מוקדם לפני התחלת סלילת הכביש ונעשו חפירות הצלה בנתיב המיועד.
חפירות הצלה נערכות גם באתרים שנפגעו בפעולות של חפירה בלתי מורשה (המכונה "שוד עתיקות") וגם בפעולות שבהם נתגלו באקראי קברים עתיקים.
סוגי חפירות אחרות
הארכאולוגיה כוללת גם תחומי התמחות של ארכאולוגיה ימית וחפירות באתרים פרהיסטוריים. חפירות באתרים אלה דורשת שיטות חפירה אחרות וידע בתחומים נוספים שאינה נדרשת בחפירה ארכאולוגית "רגילה".
חפירה תת ימית דורשת ידע בימאות, הבנת אופיו של הים, ידע בצלילה. ארכאולוג תת-ימי חייב להיות צולל משום שעבודת החפירה נעשית מתחת לפני המים. הארכאולוג נדרש לידע של תהליך טביעת כלי שיט והתכסותו על ידי חול הים. ההפרדה הסטרטיגרפית בחפירה זאת נעשית לשם שחזור נכון של כלי השיט ומיקומם המדויק של חלקי המטען ולא לשם הבחנה בין התקופות כמו בחפירה יבשתית.
חפירה פרהיסטורית דורשת ידע בגאולוגיה, בהיווצרות מערות ועוד. האדם הקדמון הושפע מאוד מהסביבה הטבעית בו הוא חי והיא הייתה חלק מהתפתחותו. הארכאולוג הפרה היסטורי נדרש לידע של החי והצומח שיצרו את הנוף בהם הוא חי. הממצאים באתרים פרהיסטוריים מורכבים בעיקר מכלי צור ועצמות בעלי חיים. הממצאים הם עדינים ולכן ריבועי החפירה קטנים ושיטות העבודה הרבה יותר מדויקות מאשר בחפירה רגילה. כל העפר נאסף ועובר תהליך של ניפוי וסינון.