cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מרק חינאווי
2014
באליפות אירופה לנוער בשחייה שנערכה בדורדרכט שבהולנד ביולי אותה שנה סיים חינאווי במקום חמישי במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש לגילאי 17 ו-18 של 15:29.48 דקות, במקום תשיעי במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש לגילאי 17 ו-18 של 8:11.96 דקות ובמקום 13 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:56.96 דקות.
שיאן ישראל (בריכת 25 מטר)
באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בסוף דצמבר אותה שנה זכה חינאווי במדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 3:45.74 דקות, לפני גיל קיזלר ממכבי חיפה (3:45.92 דקות) ואיתי גורביץ' מהפועל ירושלים (3:50.19 דקות).
2015
במסגרת אליפות אירופה לנוער שנערכה במסגרת המשחקים האירופיים בבאקו ביוני 2015 זכה חינאווי במדליית ארד במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 15:25.63 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:07.30 דקות ובמקום 15 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:56.61 דקות.
2016
בתחרות גביע האיגוד שנערכה במכון וינגייט באפריל 2016 קבע חינאווי במשחה ל-400 מטר חופשי שיא אישי חדש של 3:51.76 דקות ומשחה ל-1500 מטר חופשי שיא אישי חדש של 15:21.05 דקות. חודש לאחר מכן, באליפות אירופה שנערכה בלונדון הוא סיים במקום 17 במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 8:01.70 דקות, במקום 21 במשחה ל-400 מטר חושי בתוצאה של 3:52.25 דקות ובמקום 22 במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 15:19.28 דקות.
2018
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף יולי 2018 זכה חינאווי במדליית כסף במשחה ל-800 מטר בתוצאה של 8:11.86 דקות 8:07.86 דקות, אחרי גיל קיזלר (8:11.86 דקות) ויונתן רוסין מהפועל עמק יזרעאל (8:12.08 דקות).
דגל גיאנה
דגל גיאנה, המוכר בכינוי "ראש החץ המוזהב", אומץ בשנת 1966. הדגל עוצב על ידי הווקסילולוג האמריקאי הנודע ד"ר ויטני סמית (אם כי בתחילה ללא הפסים הלבנים והשחורים, אשר הוספו מאוחר יותר על ידי ה-College of Arms בבריטניה). הצבע הירוק מסמל חקלאות ויערות, הלבן מסמל נהרות ומים, זהב מסמל עושר במחצבים, שחור מסמל עמידות ואדום מסמל התלהבות ודינמיות.
סיון (עיר)
סיון (בצרפתית: Sion, בגרמנית: Sitten - זיטן, באיטלקית: Seduno) היא עיר הבירה של קנטון ואלה, השוכנת בחלקו דובר הצרפתית, בעמק נהר הרון שבדרום-מערב שווייץ. בעיר נמצא פרלמנט הקנטון, בית המשפט וכל משרדי האדמיניסטרציה שלו. סיון היא אחת הערים העתיקות ביותר בשווייץ. בעיר מתגוררים 28,871 תושבים (2007), ויש בה שדה תעופה ותחנת רכבת, על ציר מרכזי של קווי הרכבת השווייצרית.
מעל בתי העיר בולטות לעין שתי מצודות עתיקות. מצודת טורביון (Tourbillon), שנבנתה במאה ה-14, ומצודת ואלר (Valere) בה נמצאת כנסיית גבירתנו של ואלר (Notre Dame de Valere). סיון שמשה כעיר מרכזית במרד תושבי ואלה שכונה פרשת רארון, במאה ה-15. העיר מוקפת כרמים והאזור כולו נחשב לשלישי בייצור היין בשווייץ, בזכות האקלים הנוח של עמק הרון. סיון זוכה לאקלים נוח יחסית בזכות רכס האלפים הברניים, החוסם את רוחות הצפון הקרות, ורכס האלפים הפניניים, היוצר צל גשם ומיעוט משקעים יחסי.
דרומה מסיון נמצא עמק ואל ד'ארן (Val d’Hérens), ממנו מתפצל עמק נוסף בשם ואל ד'ארמאנס (Val d’Hérémence), שבקצהו סכר גראן דיקסנס (Grande Dixence ). הסכר בן ה-15 מיליון טון, שנבנה בשנת 1961, הוא הסכר הגבוה מסוגו (Gravity dam) בעולם - 285 מטר.
הבריגדה הממונעת (בלגיה)
הבריגדה הממונעת (בצרפתית: Brigade Motorisée) היא בריגדת חיל רגלים ממוכן של צבא בלגיה.
היסטוריה
הבריגדה הוקמה ב-1945 על בסיס בריגדת פירון שהייתה חלק מצבא בלגיה החופשית. שמה הראשוני של הבריגדה היה "בריגדת השחרור" (Brigade Bevrijding), ולאחר מכן שונה שמה ל"קבוצת הרגלים ה-1" (1 Groupement d'Infanterie) ואז ל"בריגדת הרגלים ה-1" (1 Brigade d'Infanterie). היא הייתה חלק מהכוחות הבלגיים בגרמניה. ב-1969 היא הוחזרה לבלגיה והוצבה בלאופולדסבורג. אז שונה שמה ל"בריגדת חיל הרגלים הממוכן ה-1" (1 Brigade d'Infanterie Blindée).
ביוני 1992 פורקה הבריגדה ושולבה עם בריגדת חיל הרגלים הממוכן ה-4, אולם בסוף 1993 היא הוקמה מחדש. ביולי 2004 שונה שמה ל"הבריגדה ה-1" (1( Brigade). בינואר 2011 אורגנה הבריגדה מחדש והוגדרה כיחידה משולבת הכוללת פלמים דוברי הולנדית עם ולונים דוברי צרפתית. בהתאם לכך שונה שמה ל"הבריגדה המשולבת" (Brigade Médiane). ב-2018 הפכה הבריגדה ליחידת חיל רגלים ממוכן ושמה שונה לבריגדה הממונעת.
גדוד היגרים הרכוב הוא חלק של הבריגדה.
אביב רון
אביב רון הוא מנצח ישראלי המשמש משנת 1996 כמנהלה המוזיקלי של התזמורת הקאמרית רמת גן, התזמורת הקאמרית הוותיקה ביותר בישראל.
חייו
אביב רון הוא בוגר האקדמיה הישראלית למוזיקה ע"ש רובין שליד אוניברסיטת תל אביב. הוא למד אצל שלום רונלי-ריקליס ונעם שריף. אחרי סיום לימודיו בישראל נסע לווינה להשתלם בניצוח בבית הספר הגבוה למוזיקה, אצל קרל אוסטרייכר. אביב רון לקח חלק בקורסי ניצוח בינלאומיים בישראל, שווייץ ובצרפת. בשנת 1995 הגיע לשלב הגמר בתחרות הבינלאומית הראשונה לניצוח מוזיקה מודרנית במאסי, צרפת.
בתקופת שהותו באוסטריה היה רון עוזר מוזיקלי למאסטרו קלאודיו אבאדו באופרות נישואי פיגארו ודון ג'ובאני (שבוע הפסטיבל הוינאי 1991) ולגאורג שולטי ב"פלסטאף" (פסטיבל זלצבורג).
העניין המיוחד שיש לאביב רון במוזיקה מודרנית ובכלל זה באופרה מודרנית הניע אותו לייסד את Musiktheater Opus Modern (MOM), הרכב שרובו סטודנטים מבית הספר הגבוה למוזיקה של וינה ומטרתו להעלות על הבימה אופרות בנות זמננו. באביב 1992 ניצח על הצגת הבכורה העולמית של האופרה "האיש הגווע", המבוססת על טקסט של קרל קראוס והולחנה במיוחד ל-MOM על ידי המלחין הישראלי שרון איתן. כמו כן העלה אביב רון, עם האנסמבל שלו, את הבכורה האוסטרית של "אותו זמן" של וללפגנג פורטנר, יצירה על פי טקסט של סמואל בקט.
גם בתפקידו כמנהל מוזיקלי ומנצח ראשי של התזמורת הקאמרית ברמת גן תומך אביב רון בביצוע מוזיקה קלאסית בת זמננו. בשנת 2000 העניק שר התרבות לאביב רון פרס מיוחד על ביצוע מוזיקה ישראלית.
אביב רון נענה להזמנת מאסטרו גארי ברתיני וקיבל עליו את משרת עוזר המנצח באופרה הישראלית החדשה, תל אביב, בעונת 1994–1995. בשנים 1997–1998 ניצח על מקהלת האופרה הישראלית. אביב רון ניצח על הבכורה העולמית של האופרה "בני יקירי" (מוזיקה: חיים פרמונט, ליברית: תלמה אליגון), הפקה משותפת של האופרה הישראלית החדשה ופסטיבל ישראל 2000. בחורף 2000 ערך, עיבד וניצח על גרסה מיוחדת של כרמן בשביל האופרה הישראלית החדשה.
אביב רון הוא אחד ממייסדי קבוצת "אופרה זעירה".
מפלגת המרכז הגרמנית
מפלגת המרכז הגרמנית (בגרמנית: Deutsche Zentrumspartei; סימנה: ZENTRUM) היא מפלגה גרמנית.
מפלגת המרכז הגרמנית היא מפלגה שירדה מגדולתה: מאחת המפלגות החשובות ביותר בתקופת הרייך השני ורפובליקת ויימאר הפכה לאחת המפלגות החלשות בגרמניה, עם 4,010 קולות בלבד בבחירות הכלליות בגרמניה ב-2005.
המפלגה דוגלת בעידוד מדיניות של שמירת השלום בעולם, שמירה על זכויות האזרח וקידוש חיי האדם, עזרה לחלשים, לעניים ולנכים, התנגדות חריפה להפלות מלאכותיות ושיפור מדיניות המשפחה, הילדים ואיכות הסביבה בגרמניה (מפלגת המרכז מציעה להכיר ב"אב" ו"אם" כמקצועות רשמיים, בעבורם יינתן שכר מהמדינה). המפלגה מציעה להכניס לחוקת גרמניה איסור על שיבוט גנטי, והיא תומכת בסיוע מוגבר למיעוטים בגרמניה (פריזים, דנים, צוענים ועוד). בעבר הורשו רק קתולים להיות חברים במפלגה, אך כלל זה בוטל.
מפלגת המרכז נוסדה ב-1870 בברלין. בבחירות הראשונות לרייכסטאג ב-1871 זכתה מפלגת המרכז ל-18.6% מהקולות והייתה למפלגה השנייה בחוזקה בגרמניה. היות שעמדותיה היו מנוגדות לחלוטין לאלו של הקנצלר אוטו פון ביסמרק, ישבה המפלגה באופוזיציה. בבחירות הבאות חיזקה מפלגת המרכז את כוחה וזכתה ל-28% מהקולות. עקב שינויים במדיניותו של ביסמרק התקרבה המפלגה בהדרגה לממשלה, ולמרות שנשארה באופוזיציה עד לסוף מלחמת העולם הראשונה שיתפה פעולה עם הממשלה בנושאים רבים. בתקופת רפובליקת ויימאר הגבירה את כוחה, ישבה בכמה ממשלות ואף מינתה ארבעה קנצלרים:
אחריו כיהן פרנץ פון פאפן (Franz von Papen), אשר נמנה עם מנהיגי האגף הימני-לאומני של המפלגה וייצג אותה בבית הנבחרים של מדינת פרוסיה, אך הסכים לעמוד בראש קבינט נשיאותי ללא תמיכה פרלמנטרית בניגוד לרצון המפלגה. בשל כך פרש פון פאפן מן המפלגה זמן קצר לפני מינויו על ידי הנשיא, פאול פון הינדנבורג, ומפלגת המרכז מצידה הוציאה אותו רשמית משורותיה; לכן אין לראות בו קנצלר מטעמה.
מפלגת המרכז נחשבה אדישה למדי לשאלה היהודית. בכמה חוגים בתוכה, בייחוד בארגוני האיכרים הקתוליים, רווחו נטיות אנטישמיות-עממיות, אך היא עצמה כמפלגה מעולם לא השתמשה במדיניות או בתעמולה אנטישמית. אחד ממנהיגי המפלגה, היינריך קרונה (Heinrich Krone), נמנה עם מייסדי הליגה למלחמה באנטישמיות.
מפלגת המרכז סלדה ברובה מהיטלר ומן הנאצים אך עם עליית כוחם האלקטורלי טעתה לחשוב שתוכל לעשות אתם עסקה קואליציונית כלשהי ולרסנם. כאשר מונה היטלר כקנצלר בינואר 1933 הוא ניהל עמה משא ומתן קואליציוני למראית עין והטעה את מנהיגיה לחשוב שכוונותיו רציניות. המפלגה הצביעה בעד חוק ההסמכה ברייכסטאג, שהעניק לממשלת היטלר סמכויות בלתי מוגבלות למעשה, מתוך אמונה שבכך תציל את קיומה; אך היטלר הכריח אותה להתפזר, ומנהיג המפלגה, הכומר יוזף קאאס (Josef Kaas), ברח מגרמניה כדי להינצל ממאסר ובילה את כל שנות הרייך השלישי כגולה בוותיקן. הקנצלר-לשעבר וירת, שנחשב נציג המגמה השמאלית במפלגה, ברח לשווייץ. מנהיג המפלגה במועצת המדינה של פרוסיה, קונראד אדנאואר - לעתיד הקנצלר הראשון של גרמניה המערבית אחרי מלחמת העולם השנייה - אולץ על ידי הנאצים באלימות להתפטר מתפקידו כראש עיריית קלן. מנהיגים ופעילים רבים נוספים נאסרו, הודחו ממשרותיהם, נדחפו לגלות או פרשו לחיים פרטיים. לאחר מלחמת העולם השנייה נוסדה המפלגה מחדש. ראש הממשלה הראשון של נורדריין-וסטפאליה, המדינה המאוכלסת ביותר בגרמניה, היה ממפלגת המרכז. מאז זכתה המפלגה להצלחות מקומיות בלבד ולכשלונות בבחירות הכלליות, כנראה כיוון שהתחרתה עם ה-CDU על אותו קהל הבוחרים. סניפה הראשי של המפלגה נמצא כיום בעיר דורמאגן (Dormagen) הגובלת בקלן.
פארה פוסט
קריירה
ב-1973 גילמה את מלכת היופי של טקסס בסרט הטלוויזיה "תחרות היופי האמריקאית הגדולה".
בקיץ 1976 הפיקה חברת Pro Arts כרזה בה הופיעה פוסט לבושה בבגד ים מלא בצבע אדום. הכרזה, שנמכרה מאז במעל 12 מיליון עותקים, היא הנמכרת ביותר בהיסטוריה. הצלחת הכרזה יוחסה על ידי רבים למתאר הפטמות של פוסט שבלטו מבעד לבד, מחזה ללא תקדים בתרבות האמריקנית. ב-22 בספטמבר 1976 עלתה לאוויר סדרת הטלוויזיה "המלאכיות של צ'רלי", בה גילמה את דמות המלאכית ג'יל מונרו, אך לאחר שנה היא עזבה את הסדרה.
בעקבות הסדרה והכרזה, הייתה פוסט לאייקון פופ והתסרוקת שלה הפכה מודל לחיקוי לנשים רבות. היא השתתפה בסרטים ובהם "מיירה ברקינרידג'" (1970) ו"הנשים של ד"ר טי" (2000), בסדרות טלוויזיה, והופיעה פעמיים בירחון "פלייבוי", ב-1995 ובשנת 1997, כשהייתה בת 50. שני הגיליונות האלה הפכו לרבי-מכר.
חיים אישיים
פוסט הייתה נשואה לשחקן לי מייג'ורס בין השנים 1973–1982. בתקופה הזאת הייתה ידועה כפארה פוסט-מייג'ורס. בין השנים 1982–1997 היא גרה עם חברה לחיים, שחקן הקולנוע ראיין אוניל. לשניים יש בן, רדמונד אוניל, שנולד בשנת 1985 ובמשך השנים הסתבך בסמים.
שנת 2006 הייתה שנה קשה עבור פוסט. בשנה זו נפטרו מספר אנשים הקרובים אליה: הסוכן שלה ג'יי ברנשטיין והמורה הרוחני שלה אהרון ספלינג. ב-4 באוקטובר באותה שנה התגלה שהיא לקתה בסוג של סרטן המעי הגס, סרטן החלחולת. ב-2 באפריל 2009 אושפזה פוסט במצב קשה בבית חולים, שם התגלו גרורות סרטניות בכבד. ב-25 ביוני 2009 הלכה לעולמה בבית חולים בסנטה מוניקה, קליפורניה, כשהיא בת 62.
פאנק רוק
פּאנק רוק (באנגלית: Punk rock), או פשוט פאנק (Punk), היא סוגה מוזיקלית שהתפתחה בין השנים 1974–1976 בארצות הברית, בריטניה ואוסטרליה. מוזיקת הפאנק רוק הושפעה רבות מלהקות הגראז' רוק של אמצע שנות ה-60, ולהקות הפרוטו פאנק של סוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70. להקות הפאנק רוק החלוצות הפיקו שירים מהירים, רועשים, מלוכלכים, אשר עסקו בעיקר בנושאים פוליטיים ואנטי-ממסדיים. אותן להקות נהגו להפיק, להקליט ולהפיץ את המוזיקה שלהם בעצמם דרך ערוצים לא-פורמליים.
בסוף 1976, להקות כגון הראמונס בניו יורק, סקס פיסטולס וקלאש בלונדון, זכו להכרה כלהקות החלוצות של סגנון הפאנק רוק. שנה לאחר מכן מוזיקת הפאנק רוק החלה להתפשט ברחבי העולם והפכה לתופעה תרבותית רבת השפעה. היא צברה פופולריות בסצנות המקומיות אשר לא היו מזוהות עם תרבות המיינסטרים. בעקבות כך, התפתחה תרבות הפאנק אשר התאפיינה בין היתר בסגנונות ביגוד ייחודיים ובמגוון אידאולוגיות אנטי סמכותיות.
במהלך השנים התפתח הפאנק רוק למספר תתי סגנונות. תתי הסגנונות הארדקור פאנק ו-Oi!, אשר היו מהירים ואגרסיביים יותר, הפכו בהמשך לסגנונות הדומיננטיים של מוזיקת הפאנק רוק. כמו כן, מוזיקת הפאנק רוק הייתה בעלת השפעה רבה על מוזיקאים רבים והובילה להתפתחות של תת-סוגות הפוסט פאנק ומוזיקת רוק אלטרנטיבי. לקראת סוף המאה ה-20 סגנון הפופ פאנק, אשר הוא קליל ומלודי יותר, התקרב מאוד למיינסטרים ובזכות להקות כגון גרין דיי ואופספרינג הסגנון פנה לקהל רחב יותר וצבר פופולריות רבה.
פילוסופיה
לפי דברי המתופף של הראמונס, טומי ראמון, "בצורתה הראשונית, הרבה חומר מהמוזיקה (של שנות השישים) היה חדשני ומקורי. לרוע המזל, מה שקרה זה שאנשים שלא יכלו להחזיק נר בשירים כמו של ג'ימי הנדריקס ודומיו התחילו לנדוד למקומות אחרים. מהר מאוד היו לך סולואים ארוכים שלא הלכו לשום מקום. בשנת 1973, ידעתי שמה שצריך זה רוקנרול נקי, חד ובלי בולשיט".
ג'ון הולמסטרום, מייסד המגזין "PUNK" נזכר שהרגיש שהפאנק רוק חייב היה להגיע מפני שסצנת הרוק נעשתה כל כך מאולפת, שאמנים כמו בילי ג'ואל וסיימון וגרפונקל נחשבו רוקנרול – "לי ולמעריצים אחרים, רוקנרול היה המוזיקה המהפכנית והפרועה."
לפי תיאורו של המבקר רוברט קריסטגאו "זה היה גם תת-תרבות שדחתה את הטיפשות של 'אידיליית הפרחים' הקליפורנית של המיתוס ההיפי."
פאטי סמית, בניגוד לכך, אומרת בסרט הדוקומנטרי "25 שנה של PUNK" שההיפים והפאנק-רוקרים היו קשורים על ידי מנטליות אנטי-ממסדית משותפת.
במהלך ההיסטוריה של הפאנק רוק הועלתה על נס גישת ה"עשה זאת בעצמך". בימים הראשונים של הפאנק רוק, אתיקה זו עמדה בניגוד לאפקטים מוזיקליים ראוותניים והדרישות הטכנולוגיות של רבות מלהקות הרוק. וירטואוזיה מוזיקלית נראתה כחשודה רוב הזמן.
לפי הולמסטון, הפאנק רוק היה "רוקנרול שנעשה על ידי אנשים שלא היו כישרוניים במיוחד כמוזיקאים אבל הרגישו את הצורך לבטא את עצמם דרך המוזיקה".
בדצמבר 1976, המגזין האנגלי SIDEBUMS פרסם תרשים מפורסם של שלושה אקורדים ולצידם הכיתוב "זה אקורד, זה עוד אחד וזה השלישי. עכשיו הקם להקה." השיר משנת 1980 של להקת הפאנק הניו-יורקית The Stimulators שנקרא "Loud Fast Rules!" מתאר את הגישה המוזיקלית של הפאנק רוק.
חלק מהדמויות הבריטיות המובילות הציגו דחייה לא רק של הרוק של המיינסטרים והתרבות הרחבה ששויכה אליה, אלא גם של האמנים שהיו לפניהם והשפיעו עליהם: "No Elvis, Beatles or the Rolling Stones in 1977" (לא אלביס, הביטלס, או הרולינג סטונז בשנת 1977), הכריז שירם של להקת The Clash שנקרא "1977".
אף על פי ש"היבדלות עצמית" הייתה שכיחה בקרב "פאנקיסטים שיכורים" ו"פאנקיסטי הביוב", הייתה מתיחות תמידית בין ההשקפה הניהיליסטית ו"האוטופיה הרדיקלית השמאלנית" של להקות כגון להקת Crass, שמצאו בתנועה משמעות חיובית ומשחררת וכפי שמתאר מקורב של להקת הקלאש (Clash) את גישתו של הזמר ג'ו סטרמר, "פאנק רוק מיועד להיות החירות שלנו. אנחנו אמורים לעשות את כל מה שנרצה לעשות".
הנושא של האותנטיות חשוב בתת-התרבות של הפאנק – המונח המזלזל "מתחזה" משויך לאלה אשר מקושרים לפאנק ומאמצים את הסטייל והתכונות המתאימות אבל לא מסוגלים להבין את הערכים הבסיסיים והמחשבה שמאחוריהם.
המלומד דניאל ס. טראבר טוען ש"השגת אותנטיות בזהות הפאנקיסטית יכולה להיות קשה"; בסופו של דבר, הוא אומר, כשהסצנה הפאנקיטסית התבגרה, "כולם נקראו מתחזים".
אלמנטים ליריים ומוזיקליים
להקות פאנק רוק מאמצות, לרוב, את המבנים והעיבודים הפשוטים של רוק הגראז' משנות ה-60. כלי נגינה טיפוסיים בלהקת פאנק רוק כוללים גיטרה חשמלית אחת או שתיים, גיטרה בס חשמלית ומערכת תופים יחד עם שירה. שירים של להקות פאנק רוק נוטים להיות קצרים ומהירים יותר מאשר בשאר הז'אנרים הפופולריים – באלבום הבכורה של להקת הראמונס, לדוגמה, אורכם של חצי מתוך ארבע עשר הרצועות לא עולה על שתי דקות. שירי הפאנק רוק הראשונים שמרו על המבנה של בית-פזמון ומקצב של שני רבעים, אך להקות פאנק רוק מן הגל השני ואחריו שברו לרוב את המבנה הזה. לפי תיאורו של המבקר סטיב בלוש "הסקס פיסטולס היו עדיין רוקנרול... כמו גרסה מטורפת של צ'אק ברי. מוזיקת ההארדקור פאנק הייתה ענף קיצוני של זה. זה לא היה רוק של בית-פזמון. זה סתר כל מושג לגבי איך כתיבת שירים אמורה להיות. זה היה סוג מוזיקלי משלו."
השירה במוזיקה זו לרוב נשמעת קשוחה ומילות השירים לרוב נצעקות ולא מושרות באופן "קונוונציונאלי", במיוחד בזרמים הקיצוניים יותר של הסוגה. הגישה ביחס לשירה מאופיינת בחוסר עקביות: ירידות ועליות בטונאליות, בווליום ובסגנונות - דוגמה טובה לנושא הוא ג'וני רוטן מלהקת הסקס פיסטולס. סולואי גיטרות ארוכים ומסובכים לרוב לא נפוצים, ולרוב נעשה שימוש במבני סולו בסיסיים. קטעי הגיטרה נוטים לכלול אקורדי פאואר (Power chords) ואקורדי בארה (Barre chords), דבר היוצר סגנון סאונד ייחודי למוזיקה זו. תפקידי גיטרת הבס לרוב לא מסובכים וכוללים נתינת "גב" לתפקידי התופים. בסיסטים במוזיקה זו משתמשים לרוב במפרט, דבר שגורם לצליל של הבס להישמע "מלוכלך" ומתכתי. התופים לרוב נשמעים כבדים ויבשים ובדרך כלל יכללו מספר מצומצם של אלמנטים. בניגוד לסוגי רוק אחרים אין בתיפוף שימוש בסינקופה. התיפוף לרוב נוטה להיות מהיר.
ההפקה נוטה להיות מינימליסטית, כשלפעמים ההקלטה נעשית על ידי טייפ ביתי או טייפ סלילים בעל 4 ערוצים פשוט. הרעיון בהפקה הוא להשיג צליל אותנטי אשר מזכיר כמה שאפשר הופעה חיה. הקלטות פאנק נוטות להיות ברמת LO-FI עם כל ה"לכלוך" אשר נשאר גם בתהליך המאסטרינג. ההקלטות עשויות לכלול שיחות בין חברי הלהקה, פתיחות מזויפות מכוונות ורעש רקע.
מילות השירים בפאנק רוק נוטות להיות ישירות ובלתי מתפשרות בהשוואה למילים בסוגי מוזיקה פופולריים אחרים. נושאי השירים הם לרוב על המצב החברתי והפוליטי, במיוחד בפאנק הבריטי הראשוני שמטרתו הייתה לזעזע את הזרם החברתי המרכזי. למרות זאת, הרבה מהשירים עסקו בנושאים נפוצים במסורת הרוקנרול, כגון אהבות נכזבות, חיזורים ויציאות לבילוי.
רקע
מוזיקת הפאנק רוק הושפעה רבות מהסגנון המוזיקלי של אמנים כגון המי, הרולינג סטונז, הוולווט אנדרגראונד, אליס קופר, MC5 והניו יורק דולס. השפעות נוספות כוללות את סצנת הפאב רוק האנגלית וסצנת הגלאם רוק והארט רוק בבריטניה בשנות ה-70 המוקדמות. מוזיקת הפאנק רוק המוקדמת הושפעה גם מז'אנרים מוזיקליים אחרים, לרבות סקא, פאנק ורוקבילי.
השנים הראשונות
יש הטוענים שמוזיקת הפאנק נולדה כאשר להקה של רוקרים חבוטים בשם הראמונס התחילו לנגן בשנת 1974 רוק פרימיטיבי ומהיר יותר מכל הנהוג לפניו במועדונים בניו יורק, כאשר המפורסם בהם הוא מועדון ה-CBGB. לעומת זאת, יש הטוענים כי המוזיקה נולדה לראשונה עם התפרצות הז'אנר בבריטניה, כמה שנים לאחר מכן, כאשר להקות כמו הסקס פיסטולס והדאמנד, שרו עם גיטרות דיסטורשן על אנרכיה והרס והגיעו להצלחה מסחרית במצעדי הלהיטים. באותן שנים הגיעה תנועת הפאנק לשיאה והצליחה להטיל אימה על החברה והממשלה בבריטניה.
זכור במיוחד השיר "god save the queen" של להקת הסקס פיסטולס שיצא כנגד מלכת בריטניה והושמע לראשונה בחגיגות היובל למלכה כאשר הסקס פיסטולס היו על מעבורת מחוץ לארמון המלכה. כתגובה לכך נעצרו חברי הלהקה, השיר הוחרם מהרדיו, אך לאחר ששוחררו מהמעצר שבו הסקס פיסטולס להשתולל על הבמה עד שלבסוף הוחרמו מרוב המועדונים בבריטניה.
יש הטוענים שהפאנק התחיל עם להקת הסטוג'ס (בהנהגתו של איגי פופ) שכבר בשנת 1969 ניגנה רוק אפל ופרימיטיבי הנודע לימים גם כפרוטו פאנק, או "קדם-פאנק״ ואיגי פופ נחשב ל״סנדק הפאנק״.
בשנת 1979 הז'אנר איבד את גדולתו בעיני המיינסטרים. פאנק רועש לא הושמע יותר ברדיו, התקליטים לא נמכרו ומה שנתפס כקוריוז מעניין והצהרה אופנתית הפך למיושן בעיני מעצבי דעת הקהל – שבאותה עת הכריזו כי "הפאנק מת".
הגל השני
בעוד הלהקות בבריטניה התקשו להסתגל לשינוי בפופולריות ולהקות רבות התפרקו, הפאנק האמריקאי אימץ לעצמו את גישת "עשה-זאת-בעצמך" (DIY – Do It Yourself). שנת 1979 הייתה השנה בה הפאנק הבריטי התפורר. בתחילת השנה התפרקו הסקס פיסטולס לאחר שנתיים של פעילות, ורוב הלהקות שתפסו טרמפ על הז'אנר התפרקו גם הן (לבד ממספר להקות, בהן הקלאש, החונקים ו-The Business). בצד השני של האוקיינוס, הפאנק האמריקאי התחיל לתפוס תאוצה. להקות כמו ה-דיקיז, X והג'רמס ניגנו במועדונים בהוליווד כמו ה-Masque, הסגנון המוזיקלי והלבוש שלהם הזכיר מאוד דווקא את הפאנק הבריטי ולא את הפאנק האמריקאי המוקדם של אמצע שנות ה-70 בסגנון הראמונס. באותו זמן החל לצמוח תת-זרם של להקות מהפרברים של לוס אנג'לס וסן פרנסיסקו - שטענו שהפאנקיסטים מהוליווד הם "פושרים בכיינים ועשירים", והקימו לעצמם סצנה משלהם. המוזיקה שהם ניגנו הייתה מהירה יותר וכועסת יותר וזכתה כמה שנים מאוחר יותר לשם הארדקור פאנק.
שתיים מהלהקות הבולטות של הז'אנר בתקופה המוקדמת היו בלאק פלאג (Black Flag) והדד קנדיז (Dead Kennedys), להקתו של ג'לו ביאפרה שנקראה על שמם של הנשיא האמריקאי ג'ון פיצג'רלד קנדי ואחיו המועמד לנשיאות רוברט קנדי אשר נרצחו. בלאק פלאג נודעו כלהקה שעיצבה את הסגנון המוזיקלי, כמו גם את האסתטיקה וסגנון החיים המכונה DIY, שאפשר לפאנק להתקיים גם ללא תמיכת המיינסטרים. הדד קנדיז אימצו את אותה גישה לעצמם אבל גם הרימו את המסר מאחורי המילים לרמה חדשה - מהצהרות מתריסות וקללות אקראיות שאפיינו את הפאנק בשיאו, הדד קנדיז התייחסו לעצמם כאקטיביסטים לכל דבר והתאפיינו ברהיטות ובליריקה אינטֶליגנטית ומלאת-סרקזם ביחסם לתחלואי החברה הגדולים ביותר - רודנות, קפיטליזם והממשל האמריקאי.
תופעה מקבילה התחילה בבריטניה כאשר להקות כמו דיסצ'ארג' (Discharge) וקראס (Crass) אימצו רעיונות מהפכניים וגישת DIY. קראס הייתה הלהקה הראשונה בז'אנר המכונה אנארכו פאנק – אף שהלהקה ניגנה משהו שהיה רחוק מאוד ממה שהתגבש כ'מוזיקת אנרכו-פאנק' (יש רבים שטוענים שקראס אפילו לא מנגנים מוזיקת פאנק, ומספר לא מבוטל של אנשים ובכללם פאנקיסטים הטוענים שקראס בכלל לא מנגנים מוזיקה – אלא רעש בלתי נסבל) היא בנתה את סט הערכים עליו התבסס הסגנון.
בשנת 1980 קמה להקה בריטית בשם האקספלויטד (The Exploited) שניגנה פאנק שמאוד הושפע מכמה להקות אמריקאיות. רבים נוטים ליחס לה חשיבות של ממש בהיסטוריה של הפאנק, אולם בקהילת הפאנק עצמה ישנה מחלוקת לגבי הלהקה.
המשך הפיתוח של הז'אנר
במהלך שנות השמונים סגנון חדש של מוזיקת הפאנק רוק בשם הארדקור-פאנק החל לצבור פופולריות ולהקות הארדקור-פאנק רבות הוקמו בעקבות כן בארצות הברית. כאשר ההארדקור פאנק הפך לסגנון הפאנק רוק הדומיננטי, חלק גדול מלהקות הגל הראשון והגל השני של מוזיקת הפאנק רוק החלו להתפרק ברחבי אמריקה הצפונית, בעוד שמוזיקאים צעירים החלו לפתח וריאציות חדשות על מוזיקת הפאנק רוק בהשראת תנועה הפאנק רוק. חלק מלהקות הפאנק הוותיקות הפכו באותה העת להרכבי הארדקור פאנק. בניגוד לסצנת הפאנק רוק באמריקה הצפונית, בבריטניה יותר להקות פאנק רוק ותיקות נשארו פעילות. בינתיים, תנועות ה-Oi! והאנרכו-פאנק החלו להתפתח.
בפברואר 1979, הסולן לשעבר של להקת הסקס פיסטולס סיד וישס נפטר בניו יורק ממנת יתר של הרואין. מותו של וישס סימל עבור רבים את סופה של סצנת הפאנק הבריטית.
במהלך סוף שנות השבעים ותחילת שנות השמונים תנועת הפאנק רוק התפצלה באופן ניכר הותירה מגוון סצנות רבות ומגוונות. מהצד האחד היה את מוזיקת הגל החדש ואמני הפוסט פאנק – חלק אימצו סגנונות מוזיקליים נגישים יותר וצברו בעקבות כך פופולריות רבה, בעוד שאחרים התנסו בסגנונות פחות נגישים וזכו בשל כך לא זכו להצלחה מסחרית רבה. מהצד השני, ההארדקור פאנק, ה-Oi!, ולהקות האנרכו-פאנק הפכו לקשר הדוק יותר עם תתי-התרבויות המחתרתיות ופיתחו לאורך השנים מגוון של תתי-סוגות חדשים.
כמו כן, לאורך השנים התפתחו מגוון סגנונות נוספים כאשר רבים מהם היו למעשה היתוכים של ז'אנר הפאנק רוק עם ז'אנרים אחרים. דוגמה טובה להיתוכים של הז'אנר הוא האלבום של להקת הקלאש "לונדון קולינג" אשר יצא לשווקים בדצמבר 1979 והכיל שילובים של מוזיקת פאנק רוק עם מוזיקת רגאיי, סקא, רית'ם אנד בלוז ורוקבילי. האלבום זכה להצלחה רבה ונחשב בעיני רבים כאחד מאלבומי הרוק הטובים ביותר בכל הזמנים.
בשנות ה-80 הפאנק כמעט שלא נשמע יותר בתקשורת המיינסטרים, אך זאת הייתה שעתו הגדולה ביותר. גישת ה-DIY אותה אימצו הלהקות שניגנו את הז'אנר שמשמעה – לעשות הכול בעצמך, אם מדובר בהקלטות, חזרות, סיבובי הופעות או הדפסה של פוסטרים וסחורה ללהקה – אפשרה לז'אנר להתקיים במחתרת, וכך קרה בכל העולם.
מרכז הפאנק בשנים האלו עבר בצורה מוחלטת לארצות הברית, עם שני מוקדים גדולים:
אפשר לציין את שנת 1986 כשנה בה הפאנק התמוטט. הדבר לא קרה בבת אחת – היה מדובר בהתדרדרות שבה ניתן היה להבחין גם שנתיים לפני כן, אבל באותה שנה הלהקות החשובות ביותר בז'אנר, בהן בלק פלג, דד קנדיז וקראס התפרקו בזו אחר זו. נראה שהז'אנר הגיע לידי מיצוי והסצינות בכל העולם הגיעו לשפל של כל הזמנים. בשנת 1987 אפשר היה להכריז שהז'אנר באמת התפרק. הלהקות התפרקו או התחילו לנגן סוגים אחרים של מוזיקה.
בערך בשנת 1985 התחילו לנגן באזור ניו יורק כמה להקות שהיו קוריוז בעיני הפאנקיסטים - הם לא היו פאנקיסטים, אלא קבוצות של טיפוסים קשוחים שהלכו בקבוצות וגילחו את הראש, אבל הם היו סטרייט-אדג'ים – חלק מזרם שנולד בפאנק והגדיר את עצמו כנמנע ממשקאות חריפים, סמים ולעיתים יחסי מין. הם גם ניגנו הארדקור, שהיה שונה מאוד ממה שנשמע עד אז (לכן זה גם לא נקרא הארדקור פאנק) – אבל זה היה אגרסיבי ומהיר לפחות כמו המקור. התנועה הזאת הגיעה לשיא בשנת 1988, כשלהקות כמו בולד (Bold), יות' אוף טודיי (Youth of Today) וגורילה ביסקויטס (Gorilla Biscuits) הובילו את התנועה.
להקת בד רליג'ן (Bad Religion) חזרה גם כן לנגן בשנת 1985. באד רליג'ן הוציאה אלבום בשם "Suffer" שהיה פריצת דרך בפאנק. הוא היה חתרני כמו בימי הפאנק הגדולים של תחילת שנות ה-80, אבל הוא גם היה מלודי וניתן לעיכול. האלבום הזה ולהקות כמו נופקס (NOFX) אופריישן אייוי (Operation Ivy), ורנסיד (Rancid) שניגנו באותה תקופה הובילו לפריצת דרך שיצרה את הפאנק המודרני, המשתייך לפאנק רוק ופאנק פופ. הסצנה של אותם ימים התמקדה בחוף המערבי במועדונים כמו ה"924 גילמן סטריט" בברקלי, קליפורניה,
התחייה המחודשת של הפאנק רוק
בשנת 1991 הוציאה להקת נירוונה לשווקים את אלבומם Nevermind שהיה לאלבום פורץ דרך הן אמנותית ובעיקר מסחרית. נירוונה הוכיחו לקהילת הפאנק שגם לרוק על גוניו היותר מחוספסים יש מקום במיינסטרים ושלהקת פאנק זוכה להשמעות בשידורים מסחריים פופולריים בטלוויזיה וברדיו. בעקבות הצלחתה של נירוונה, החברות התקליטים הגדולות החלו שוב לראות את הפוטנציאל הרווחי הטמון בלהקות הפאנק. בשנת 1994 הוציאה להקת גרין דיי את אלבומה Dookie, אשר זכה להצלחה ענקית הן במונחי מכירות ומכר מעל שמונה מיליון עותקים במהלך קרוב לשנתיים. להקת פאנק פופ בולטת נוספת בשנות התשעים הייתה להקת אופספרינג, אשר למרות נאמנותה למוזיקת הפאנק (אם כי לא לאידאולוגיה), הצליחה גם כן לפרוץ את המעגל המצומצם של קהל הפאנק, וזכתה להצלחה גדולה גם בקרב הקהל הרחב, במיוחד לאחר שהוציאה לשווקים בשנת 1994 את אלבומה "Smash", שמכר בלמעלה מ-11 מיליון עותקים והפך לאחר מההוצאות המצליחות ביותר של כל הזמנים של לייבל מוזיקה עצמאי. שתי הלהקות האלו היו בולטות בסצנת הפאנק, הופיעו ואף הוציאו אלבומים שנים רבות טרם פריצתם. פריצה זו הצביעה הן על שינוי בהרגלי צריכת המוזיקה של הקהל ובעיקר על המחשבה המסחרית ועל השינוי האומנותי שחל אצל הלהקות עצמן שביקשו להגיע לקהל רחב יותר.
ב-1999 הגיע גל נוסף של להקות פופ פאנק שבהן אפשר למצוא את גוד שארלוט, ניו פאונד גלורי ובלינק-182. גל זה אופיין בתמיכה של חברות התקליטים הגדולות, זאת בניגוד לגל להקות הפופ פאנק של תחילת שנות ה-90 שנוהלו באמצעות לייבלים קטנים ועצמאיים. להקת הפופ פאנק בלינק-182 הוציאה לשווקים בשנת 1999 את אלבומם "Enema of the State" אשר זכה להצלחה עצומה ומכר מעל לארבעה עשרה מיליון עותקים בתוך פחות משנה. בהמשך, לאורך העשור הראשון של המאה ה-21, זכה סגנון הפופ פאנק להצלחה רבה במיינסטרים ובמצעדי הלהיטים של ערוץ MTV. להקות פופ פאנק חדשות כגון סם 41, סימפל פלאן, ילוקארד וגוד שארלוט היו מבין להקות הפאנק הבולטות ביותר בעשור אשר זכו להצלחה מסחרית רבה. אף על פי כן, מעריצים רבים של להקות הפאנק רוק משנות השבעים הביעו תרעומת על כך שהמוזיקה של להקות הפופ פאנק הפכה להיות ממוסחרות יתר המידה וכי בשל חתימת חוזים עם חברות התקליטים הגדולות והופעות בערוץ MTV, להקות פאנק רוק כמו גרין דיי הפכו לחלק מהמערכת אותה סצנת הפאנק רוק נועדה במקור לערער.
מרחב CAT(0)
במתמטיקה, מרחב CAT(0) הוא מרחב מטרי שהמשולשים שלו "דקים" כמו המשולשים במישור האוקלידי, או יותר. המרחב האוקלידי, בכל ממד, הוא מרחב CAT(0). למרחבים כאלה יש עקמומיות 0 לכל היותר, בכל נקודה, והם תמיד כוויצים.
ראו גם מרחב (CAT(k, למושג הכללי יותר.
הגדרה
משולש גאודזי במרחב גאודזי X מקיים את "תנאי ", אם המרחק בין כל שתי נקודות על הצלעות שלו קטן או שווה למרחק בין הנקודות המתאימות על משולש במישור האוקלידי, בעל אותם ארכי צלעות.
כל מרחב, עם k שלילי, הוא ; וכל מרחב הוא מרחב  לכל k חיובי.
מרחבי הדמר
מרחב שלם נקרא מרחב הדמר. התכונה הבולטת של מרחבי הדמר היא שפונקציות המרחק שלהם קמורות: אם הן שתי מסילות גאודזיות, אז הפונקציה  קמורה כפונקציה של t. (ראו גם משפט קרטן-הדמר).
תכונות
לתכונות מקומיות ראו מרחב (CAT(k.
מרחב הוא היפרבולי אם ורק אם אין לו תת-מרחב איזומטרי למישור האוקלידי  (עם המטריקה הרגילה).
חבורות CAT(0)
חבורה הפועלת באופן איזומטרי וקו-קומפקטי על מרחב הגון (כזה שבו כל הכדורים הסגורים קומפקטיים) נקראת "חבורת ". חבורה כזו היא מוצגת סופית, ויש בה פתרון לבעיית המלה ובעיית ההצמדה. יש בה מספר סופי של מחלקות צמידות של תת-חבורות סופיות. כל תת-חבורה פתירה של חבורת היא דמוית-.
מכפלה ישרה של חבורות היא חבורת. מכפלה חופשית של שתי חבורות עם התכה לאורך תת-חבורות שהן דמויות-, היא. הרחבת HNN של חבורת ביחס לחבורה סופית, היא.
חבורות קוקסטר הן.
פרוסטיוב
פרוסטיוב (צ'כית: Prostějov, גרמנית: Proßnitz; בפי יהודיה: פרוסטיץ או פרוסניץ) היא עיר במחוז אולומואוץ בצ'כיה, העיר שייכת היסטורית לחבל ארץ מוראביה. העיר מוזכרת לראשונה כ-Prostějovice, על שם אציל מקומי. העיר כונתה גם "ירושלים של האנה", האזור המקומי.
בעיר 46,436 תושבים (נכון ל-2006), ושטחה 46.5 קמ"ר. בשנת 1973 סופח לעיר הכפר ורהוביצה.
בעיר התקיימה קהילה יהודית גדולה, והתגוררו בה רבנים מפורסמים, כמו: רבי מאיר איזנשטט, רבי יהונתן אייבשיץ ורבי משה סופר. כמו כן, הקהילה החזיקה את אחת הישיבות הגדולות במוראביה. במאה ה-19 הייתה מרכז תנועת ההשכלה במחוז. בסוף 1940 גרשו הנאצים את היהודים מהעיר ומסרו את בתיהם למשפחות גרמניות.
בעיר פועל מועדון הכדורסל פרוסטיוב שהוקם בשנת 1940.
אינגליש אלקטריק לייטנינג
אינגליש אלקטריק לייטנינג הוא מטוס קרב על-קולי בן הדור השני מתוצרת בריטניה שנוצר בעידן המלחמה הקרה. זהו מטוס הקרב היחיד שמהירותו עולה על 2 מאך ויוצר כולו בבריטניה. המטוס היה ידוע בשל יכולות היירוט הטובות שלו, וזכור לרבים בשל מהירותו הרבה ומראהו המתכתי. שימש בשירות חיל האוויר המלכותי הבריטי וכן בחיל האוויר המלכותי הסעודי.
המטוס הוצג רבות במפגנים אוויריים והיה אחד המטוסים העל-קוליים הבודדים בעלי יכולות גבוהות בתצוגות אווירובטיקה.
רוב המטוסים מסוגו קורקעו זה מכבר ומוצגים במוזיאונים, אם כי שלושה מתוכם עדיין טסים במסגרת אזרחית בקייפטאון, דרום אפריקה.
איתן פונד
איתן פוּנד (נולד בשנת 1990) הוא קצין במילואים בדרגת רב-סרן מחטיבת גבעתי שעוטר בעיטור המופת על לחימתו בקרב רפיח, במהלך מבצע צוק איתן.
ביוגרפיה
איתן פונד נולד בשנת 1990 בשכונת רמות בירושלים. בצעירותו היה חניך ומדריך בתנועת הנוער עזרא. את לימודיו התיכוניים עשה בישיבת חורב ולפני גיוסו למד במחזור כ"א במכינה הקדם-צבאית בני דוד.
עם גיוסו במרץ 2010 שובץ בחטיבת גבעתי והתנדב לפלוגת הסיור החטיבתית. לאחר סיום מסלול הלוחם יצא לקורס מ"כים וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב ליחידה ושובץ כמפקד צוות.
בהמשך שירותו קודם פונד לסגן מפקד הפלס"ר ובתפקיד זה שימש עם פתיחת מבצע צוק איתן, תחת פיקודו של רס"ן, ביולי 2014. במהלך קרב רפיח נהרגו שראל, סגנו- וקשרו-. גופתו של הדר גולדין נחטפה. החוטפים נמלטו באמצעות מנהרת לחימה ופונד יצא למרדף אחריהם, במהלכו מצא ראיות למותו של גולדין, שלא היה ברור עד אז. על תפקודו ואומץ לבו במהלך הקרב והמבצע כולו הוענק לפונד עיטור המופת, העיטור הגבוה ביותר שהוענק בעקבות מבצע צוק איתן.
בתיאור המעשה נכתב:
מיד לאחר המבצע טען במספר אירועים נפרדים כי רק ביצע את חובתו וכי הוא לא חושב שהוא ראוי לצל"ש.
פונד נשוי להדרה, איתה התארס מיד לאחר מבצע צוק איתן בתאריך שבו הייתה מתוכננת החתונה של הדר גולדין, ומתגורר בסנסנה. לזוג שתי בנות.
ליגת הנשים לפעולה חברתית
ליגת הנשים לפעולה חברתית (בצרפתית: Ligue Féminine d'Action Sociale) היה ארגון נשים בהאיטי, שנוסד בשנת 1934. הוא הוקם על ידי הסופרג'יסטית המובילה איבון סילבן. הוא מילא תפקיד חשוב למאבק למען זכות הבחירה לנשים, שניתנה לבסוף בשנת 1950.
היסטוריה
הארגון נוסד בשנת 1934. הארגון נאסר על ידי החוק חודשיים לאחר הקמתו. הליגה נתמכה על ידי השמאל הפוליטי בהאיטי ויעדיה כללו: יותר בתי ספר לבנות, שוויון לנשים בדיני משפחה, שכר שווה לנשים, זכויות הצבעה לנשים, איגודי עובדים חופשיים ומשרד עבודה עם לשכת נשים.
הקונגרס הראשון של נשות האיטי
הקונגרס הראשון של נשות האיטי אורגן על ידי הליגה, והוא התקיים בתאריכים 10-14 באפריל 1950. בקונגרס, נשאה הסופרג'יסטית וחברה הליגה, אליס גארוטי, נאום נלהב לגבי מצב ההשכלה של נשות האיטי. בנאומה, היא אמרה שמתייחסים לנשים "כמו ילדים וחולי נפש". בטקס הסיום של הקונגרס הגישה הליגה רשימה רשמית של דרישותיהן.
DNA אנוכיי
DNA אנוכיי הוא רצף DNA בגנום של אורגניזם המשתכפל ומפיץ את עצמו יחד עם גנום האורגניזם, אך הוא אינו מועיל בשום צורה שהיא לאורגניזם הנושא אותו.
DNA אנוכיי נחשב לסוג של טפיל גנטי המנצל את נושאו כדי להתרבות אף על פי שהוא אינו מועיל ואף עשוי להזיק. קיומו נחזה על ידי הגישה של אבולוציה מונחית גנים. לפי גישה זו הגנים הם מושאי הברירה הטבעית והאבולוציה פועלת להפצתם, גם במחיר של נזק לאורגניזם הנושא אותם. בעוד גנים המועילים לאורגניזם פועלים בשיטה של שיפור האורגניזם כדי שיוכל להפיצם בצורה מוצלחת, DNA אנוכיי מנצל את ההצלחה של גנים מועילים ומתפשט יחד עמם.
יש דמיון רב בין DNA אנוכיי לבין נגיפים שגם הם מנצלים את הגנום של האורגניזם אותו הם תוקפים כדי להתרבות. אולם לנגיפים יש עצמאות רבה יותר מל-DNA אנוכיי. יש להם קיום עצמאי גם מחוץ לגנום ויש להם מבנה הכולל מלבד חומר תורשתי גם מעטפת חלבונית המאפשרים להם להפיץ עצמם בין גופים שלא בדרך הרבייה. משערים שמוצאם של מקטעי DNA אנוכיי רבים הוא בנגיפים שהתנוונו ואיבדו את עצמאותם. ייתכן שגם להפך, שמקורם של הנגיפים הוא במקטעי DNA אנוכיי שפיתחו עצמאות.
רעיון ה-DNA האנוכיי הועלה ללא פיתוח מעמיק בספר "הגן האנוכיי" מאת ריצ'רד דוקינס, וזכה להרחבה ניכרת בשנות השמונים.
הדוגמה המוכרת והנפוצה ביותר ל-DNA אנוכיי היא טרנספוזונים, "גנים קופצים". אלו הם גנים חסרי שימוש המהווים חלק ניכר מהגנום של כלל היצורים החיים והם מסוגלים להעתיק את עצמם ממקום למקום בתוך הגנום. טרנספוזונים הם מוטגנים מזיקים המסוגלים להשבית גנים מועילים (על ידי העתקת עצמם לתוך הרצף גנטי של הגן) והם יכולים גם לפגוע בתהליך המיטוזה. דוגמה נוספת ל-DNA אנוכיי הם רטרוטרנספוזונים חסרי תועלת שגם הם נפוצים בגנום של כלל היצורים החיים. נוסף לאלו, ישנם אינטאנים שהם קטעי DNA אנוכיים החודרים למסגרות קריאה פתוחות (ORF's) של גנים שמורים ביותר, ולאחר תרגומם לחלבון יחד עם רצף הגן המאכסן, הם חותכים את עצמם מן החלבון של רצף המטרה וכך נוצר לחץ סלקטיבי חזק לשימור פעילותם האוטו־קטליטית.
מכיוון ש-DNA אנוכיי יכול להזיק ישנם אמצעים רבים ביצורים שונים שמטרתם להיפטר ממנו או לדכא אותו, כמו למשל RNAi.
קינגסטון על ההאל
האל, או בשמה המלא קינגסטון על ההאל (באנגלית: Kingston upon Hull), היא עיר היסטורית באנגליה הממוקמת על שפך נהר האמבר שבמחוז מזרח יורקשייר. שטחה של העיר הוא 71.45 קמ"ר, במפקד האוכלוסין האחרון בשנת 2011 נמנו בעיר 249,074 איש ובהערכה רשמית של ה- ONS (המשרד הלאומי לסטטיסטיקה) בשנת 2018 מנתה אוכלוסיית העיר 260,645 נפש.
אתרים מרכזיים בהאל כוללים את כנסיית השילוש המקודש - מהגדולות באנגליה, "דה דיפ" - מצפה תת-ימי, מוזיאון וילברפורס האוס, גשר האמבר, האל מרינה, אוניברסיטת האל, אוניברסיטת לינקולן וקווינס גרדנס. זוהי העיר הבריטית היחידה המפעילה מערכת טלפוניה עצמאית. קבוצת הכדורגל הבכירה בעיר היא האל סיטי, המשחקת באצטדיון KCOM המונה 25,400 מקומות ישיבה.
היסטוריה
העיר הוקמה בשלהי המאה ה-13 על ידי מלך אנגליה, אדוארד הראשון, כהיאחזות על תוואי ההאמבר, צפונית לנהר האל. ההיאחזות הוקמה בשל צורך בנמל צפוני מרוחק דיו מהגבול הסקוטי כדי להרחיב את גבולות ממלכתו לתחומי סקוטלנד. הצו המלכותי הקובע את הקמת העיר מתוארך ל-1 באפריל 1299.
האל שימשה כנמל חשוב בסוף תקופת ימי הביניים, וסוחריה ניהלו קשרי מסחר ענפים עם נמלים בצפון גרמניה, באזור הים הבלטי ובארצות השפלה. העיר ייצאה צמר ובד וייבאה עץ, יין, פרוות ומוצרי צבע. העיר שגשגה במאה השש-עשרה ובראשית המאה השבע-עשרה, וחשיבותה גברה.
ב-1642, בעיצומו של המשבר הפרלמנטרי באנגליה, סירב מושל האל, סר ג'ון הות'אם לאפשר למלך צ'ארלס הראשון להיכנס לעיר ולארסנל הנשק הגדול שלה. בסופו של דבר, הוא הוצא להורג על ידי המחנה הפרלמנטריסטי לאחר ששינה צד בסכסוך ועבר לתמוך במלוכנים. סדרת האירועים הללו הביאה למלחמת האזרחים האנגלית, כיוון שהמלך צ'ארלס חש מחויב להגיב ל"עלבון" על ידי הטלת מצור על העיר - אירוע ששיחק תפקיד מכריע בפרוץ הסכסוך הגלוי בין הפרלמנטריסטים למלוכנים.
חשיבותה הכלכלית של העיר דעכה עם יישוב מלחמת הבקלה בין אנגליה ואיסלנד בשנים 1975–1976, אשר סבבה סביב מחלוקת בנושא דיג. עם זאת, נותרה האל כנמל חשוב המקשר את האי הבריטי לאירופה היבשתית וכן כמרכז חשוב לעיבוד מזון.
בשנת 2007 מספר אזורי העיר סבלו מהצפות. התברר שהם היו תוצאה של תפקוד לקוי של חברת המים המקומית Yorkshire Water. בהמשך תחנות שאיבה באזור עברו שדרוג משמעותי.
היחס הציבורי כלפי העיר האל משתנה. בעוד שהיו שתיארו אותה כ"גיהנום עלי אדמות" ואף העניקו לה את המקום הראשון ב"ספר הערים המחורבנות", הרי שהסופר האוסטרלי פיטר פורטר תיארה בתור "הפואטיות שבערי הממלכה."
ויקטור תייר
ויקטור תייר (1931 – 15 במרץ 1993) היה איש ציבורי ישראלי, מסעדן, אמן, משקם אסירים, חבר במפלגות מק"י, הפנתרים השחורים והפנתרים הציונים, ומתמודד עצמאי בבחירות לכנסת.
ביוגרפיה
תייר נולד לאליהו ולג'מילה בלוב. בגיל 16 עלה לישראל, זייף את גילו והתגייס לצה"ל, ממנו שוחרר לאחר כארבעה חודשים בשל שמיעה לקויה. בשנת 1961 השתתף בהפגנה נגד מסים חדשים שאורגנה על ידי מק"י ביפו.
בהמשך עבר לקריית גת בה ניהל את "מלון לכיש", שכלל גם אולם אירועים ודיסקוטק. בתחילת 1967, בעקבות המיתון, נותרו המלון והמסעדה מיותמים.
תייר היה פעיל במפא"י בקריית גת. בשנת 1965 הצטרף תייר למטה של רפ"י בקריית גת. בהמשך שב למפא"י, אך פרש שוב.
בסוף שנות ה-60, כשכבר היה גרוש עם ארבעה ילדים, הכיר את מרגרית (מרגרט). תחילה התגורר הזוג בקריית גת, אך במהרה, בתחילת שנות ה-70, עבר ליפו, ושם נולדה בתם, לורן. בשנת 1972 קנה תייר שטח שבו ניסה להקים מאוחר יותר מסעדת דגים. בשנת 1973 היה תייר מראשי הפנתרים השחורים - מקום שלישי ברשימתה לכנסת ונציג שלה במועצת פועלי תל אביב. תייר השתלט על מבנה נטוש של הדיור הציבורי ביפו והפך אותו למעוז של המפלגה, למסגריה, ולימים למסעדה שלו.
באמצע שנת 1974 היה קרע בתנועה, ובעקבותיו פרש תייר מ"הפנתרים השחורים" והקים את תנועת "הפנתרים הציוניים". התנועה החדשה טענה לקיפוח של תושבי דרום תל אביב ואספה ספרי לימודי עבור תלמידים עניים בתחילת שנת הלימודים תשל"ז. בתחילת 1977, החליטו חברי התנועה להצטרף ל"תנועה הדמוקרטית לשינוי", אך בבחירות הפנימיות של התנועה הדמוקרטית לשינוי לא הצליחו אנשי התנועה להגיע למקומות ריאליים ברשימה ותייר הוצב במקום ה-34.
בשנת 1977 פתח מסעדת דגים ביפו. בבחירות להסתדרות שהתקיימו בהמשך שנת 1977 ביקש תייר להתמודד בראש רשימה של הפנתרים הציוניים. אולם מכיוון שהוגשו שתי רשימות שטענו שהן מייצגות את סיעת הפנתרים הציוניים, נדרשו שתי הסיעות להביא חתימות תומכים כדין רשימה חדשה או להוכיח שהן אכן מייצגות את הסיעה הקיימת. בדצמבר 1979 קיים תייר שביתת רעב בבית ההסתדרות בדרישה להחריף את צעדי המחאה נגד המדיניות הכלכלית של יגאל הורוביץ. ביוני 1980 ארגן תייר הפגנה של משפחה מחוסרת דיור שהתנחלה באמצע הצומת של רחובות דיזנגוף ופרישמן בתל אביב. בנובמבר 1980 נעצר תייר בחשד שהסית להפגנות אלימות בתל אביב.
תייר התמודד פעמים אחדות בבחירות לכנסת מטעם מפלגת יחיד בשם "עמך" (שסימנה "זך"), ונכשל בכל הניסיונות הללו. הוא התמודד בבחירות לכנסת העשירית (1981) וקיבל 460 קולות, האחת עשרה (1984) וקיבל 733 קולות, והשתים עשרה (1988) (בראשות מפלגת אחדות - למען ויקטור תייר לכנסת) וקיבל 446 קולות.
תייר, שרצה להבליט את מצוקתו של האזרח הקטן, נהג לשלם את כל דמי ההשתתפות של מפלגתו בבחירות במטבעות של אגורה אחת. נוהג זה בזבז זמן רב לוועדת הבחירות, בספירת האגורות, וזיכה אותו בכותרת בעיתון. בעקבות נוהגו זה נחקק "חוק תייר" המתיר תשלום לוועדת הבחירות המרכזית בהמחאה בנקאית בלבד. תייר הדגיש בתשדירי הבחירות שלו את היותו אדם פשוט ועממי ואת השוני בינו לבין הפוליטיקאים השגרתיים. סיסמתו בבחירות הייתה: "הצבע זך, אחדות, למען ויקטור תייר לכנסת".
בסוף שנת 1990 נשא תייר את מרגרית לאישה.
תייר נפטר בכ"ב באדר תשנ"ג, 16 במרץ 1993, ונטמן בבית העלמין בנווה הדר בהוד השרון. הותיר אחריו אלמנה, מרגרית תייר, וחמישה ילדים. נכדתו (מנישואיו הראשונים) היא ליהיא גרינר. אלמנתו, מרגרית, ממשיכה להפעיל מסעדה לצד טיילת יפו בתל אביב.
לואיס שאוב
לואיס שאוב (בגרמנית: Louis Schaub, נולד ב-29 בדצמבר 1994) הוא כדורגלן אוסטרי יליד גרמניה, המשחק בהנובר 96 ובנבחרת אוסטריה בעמדת הקשר ההתקפי.
רינת ישראל
רינת ישראל הוא סידור תפילה שיצא לאור לראשונה בשנת תש"ל (1970), בהוצאת מורשת, בעריכת הרב ד"ר שלמה טל. הסידור מותאם לציבור הדתי לאומי ונפוץ בציבור זה.
לואיס שאוב
הוא נכלל על ידי אתר הכדורגל המוביל IBWM ברשימת "100 הכדורגלנים המרגשים בעולם" לשנת 2014.
רינת ישראל
הסידור יצא לאור ביוזמה משותפת עם משרד החינוך, ונערך מתוך כוונה להקל על תלמידים וצעירים להתמודד עם הסידור והתפילה.
לואיס שאוב
קריירת מועדונים
ב-18 באוגוסט 2012, שאוב ערך את הופעת הבכורה הבוגרת שלו בראפיד וינה, בניצחון 0–3 מול שטורם גראץ במסגרת הליגה האוסטרית. ב-4 באוגוסט 2015, שאוב כבש צמד שערים בניצחון המפתיע של קבוצתו, 3-2 מול אייאקס אמסטרדם ההולנדית, במשחק במסגרת מוקדמות ליגת האלופות.
רינת ישראל
הסידור מתאפיין בטיפוגרפיה מאירת עיניים, הכוללת שימוש בגופן "פרנק-ריהל" המודרני יותר, סימון הבדלים בין תנועות שונות, הטעמת מילים, חלוקה לפרקים ולחטיבות, וביאור מילים קשות. כמו כן, יש בו ציון מקורות לפסוקים ולקטעי תפילה. בהדפסת הסידור נמנעו מהדפסת קטעים שונים בגדלים שונים של אותיות, ללא קשר לחשיבותם.
לואיס שאוב
קריירת מועדונים
בקיץ 2018 חתם שאוב בפ.צ. קלן מהבונדסליגה השנייה. בינואר 2020 הושאל שאוב עד לתום עונת 2019/20 להמבורג מצמרת הבונדסליגה השנייה.
רינת ישראל
חלק מן הסידורים הקודמים שימרו כמה נוסחים יחד, אחד בגוף הטקסט והשני בסוגריים. כדי למנוע בלבול בין נוסחאות הכריע כאן העורך והותיר נוסח אחד בלבד. לכן במקומות בהם ישנן כמה נוסחאות, בסידור רינת ישראל נוסח ספרד, הוכרע על פי רוב לנקוט כסידור אדמו"ר הזקן.
לואיס שאוב
קריירה בינלאומית
ב-6 באוקטובר 2016 ערך שאוב את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוסטריה, כשנכנס כמחליף בדקה ה-87 בתיקו 2-2 נגד נבחרת ויילס במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018.
רינת ישראל
במסגרת סדרת רינת ישראל יצאו לאור סידורים בנוסח ספרד, נוסח אשכנז, נוסח הספרדים (מכונה: 'עדות המזרח'), וכן מחזורים, הגדה של פסח, סליחות וקינות לתשעה באב. במחזורים הוצאו רוב הפיוטים ממקומם בסדר התפילה, בהתאם למנהג הרווח בארץ ישראל לא לאמרם, והודפסו בסוף הכרך. הסידור התקבל בתפוצה רחבה בבתי הכנסת של הציבור הדתי-לאומי ובחינוך הממלכתי-דתי. בקרב הציבור החרדי הסידור כמעט ולא נמצא בשימוש, בשל גישתו הציונית.
בשנת תשע"ו יצאה מהדורה מחודשת של הסידור בנוסח ספרד בעריכת הרב יואל קטן. לראשונה מופצת גם מהדורה דיגיטלית שלו (לשימוש לא מסחרי). בניגוד למהדורות הקודמות, במהדורה זו נוספו לסידור סליחות לתעניות (שיצאו במהדורה הקודמת בחוברת נפרדת), ספר תהלים ותיקון חצות. בשנת תשע"ט יצאה מהדורה מחודשת גם לנוסח אשכנז.
ודאנגה
שש הוודאנגות (vedāṅga; מילולית: חברי הוודות) הן כלי עזר מסורתיים המשמשים ללימוד הוודות ולהבנתן, ומפרטים גם את הדרך שבה יש לדעת את הוודות, לשמרן ולהשתמש בהן. כלים אלו פותחו במאה ה-6 לפנה"ס (סוף העידן הוודי) והם משלבים פילוסופיה בכלים מדעיים.
הוודאנגות שימשו גם לניתוח טקסטים שאינם ודות.
בית סולווה
בית סולווה (הולנדית: Hotel Solvay, צרפתית: Hôtel Solvay) הוא בית עירוני בסגנון האר נובו שנבנה על ידי ויקטור הורטה בשדרת לואיז שבבריסל. בניית הבית הוזמנה על ידי ארמנד סולווה, שהיה בנו של הכימאי והתעשיין הבלגי העשיר ארנסט סולווה. בניית הבית החלה ב-1895 והסתיימה ב-1898, כאשר ריהוט הבית הסתיים רק ב-1903. האורוות של הבית תוכננו על ידי ס. בוסמן וה. ונדרוולד, והיא החלה ב-1899.
המבנה
חזית הבית בנויה מאבן, ואילו הצד הפונה אל הגן בנוי מלבנים. בבניין יש מרתף, קומת ראשית, קומה עבור ההורים, קומה עבור הילדים וקומה למגורי הצוות. שטחו של הבית גדול בהשוואה לזה של בית טאסל, ובקומות הגבוהות יש שלושה חדרים בצד הפונה אל הרחוב וחלונות קשתיים בצד הפונה אל הגן. בקומה הראשית יש סלון שבצידו הפונה אל הרחוב מצויה מרפסת, ואילו בצד הפונה אל הגן נמצא חדר האוכל. מעבר הכניסה, השוכן בצד השמאלי של חזית הבית, מתחיל ברחוב ומסתיים בגן, באמצע המעבר יש מעבר נוסף הנפתח לאזור שנקרא הול ד'הונור, שממנו ניתן להגיע אל גרם המדרגות הראשי של הבית.
משפחת סולווה הייתה הבעלים של הבית עד 1957, כאשר הוא נרכש על ידי משפחת ויטאמר שמנעה את הריסתו. משפחת ויטאמר הפכה את הבית למקום המשכן של בית האופנה שלהם וערכה בו מספר שינויים. קיר זכוכית שנשבר ב-1942 נסגר על ידי קומות אטליה. לאחר שמשפחת ויטאמר העבירה את בית האופנה למקום אחר בשנת 1980 הם החלו להשקיע רבות בשיפוץ ושימור הבית, והודות לכך הבית ותכולתו נותרו במצב טוב. משפחת ויטאמר עדיין מחזיקה בבעלות על הבית, וניתן לבקר בו רק בתיאום מראש.
בית סולווה הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 2000, ביחד עם בית טאסל, בית ון אטוולדה ובית הורטה שנבנו כולם על ידי ויקטור הורטה.
המועצה המייעצת למגפת הקורונה
המועצה המייעצת למגפת הקורונה (באנגלית: COVID-19 Advisory Board) היא גוף ייעוץ נשיאותי שהוכרז בנובמבר 2020 על ידי נשיא ארצות הברית הנבחר ג'ו ביידן בתקופת תהליך העברת הסמכויות לקראת השבעתו לנשיאות.
רקע כללי
לפני שמינה את אנשי צוותו בבית הלבן או ערך מינויים בקבינט, הודיע ביידן כי ימנה כוח משימה לטיפול במגפת הקורונה, בראשותם של המנתח לשעבר ויווק מרת'י, נציב מנהל המזון והתרופות לשעבר דייוויד קסלר והפרופסור האפידמיולוגית מאוניברסיטת ייל, פרופסור מרסלה נונז-סמית'. בנובמבר 2020 הוא הודיע על שמותיהם של 13 מומחים בתחום הבריאות שישמשו במועצה המייעצת של מגפת הקורונה.
ביידן התחייב לתגובה ממשלתית פדרלית גדולה יותר למגפה מאשר דונלד טראמפ, בדומה למדיניות הניו דיל של הנשיא פרנקלין ד. רוזוולט בעקבות השפל הגדול. במסגרת זו, יתבצעו בדיקות מוגברות ל־SARS-CoV-2, אספקה קבועה של ציוד מגן אישי, הפצת חיסון והבטחת כסף מהקונגרס לבתי ספר ובתי חולים תחת הוראת שעה לשרשרת האספקה הארצי שתתאם את הלוגיסטיקה של הייצור והפצת ציוד מגן וערכות בדיקה. ההפצה תתבצע על ידי "מועצת הבדיקה הנגיפית", בדומה גם למועצת הייצור המלחמתית של רוזוולט. ביידן גם התחייב להפעיל את חוק הייצור לצורכי ביטחון בצורה אגרסיבית יותר מטראמפ במטרה לבנות אספקה, כמו גם לגייס עד 100,000 אמריקאים ל"חיל עבודות בריאות הציבור" של עוקבי מגע כדי לסייע במעקב ומניעת התפרצויות ושרשראות הדבקה.
חברים
ישנם שלושה עשר חברים במועצה המייעצת, שמונו על ידי נשיא ארצות הברית הנבחר ג'ו ביידן. שלושה מהחברים, דייוויד א' קסלר, ויווק מרת'י ומרסלה נונז-סמית', משמשים כיושבי ראש.
המפלצת מהים
המפלצת מהים (באנגלית: The Sea Beast) הוא סרט הרפתקאות אמריקאי-קנדי בהנפשה ממוחשבת, אשר בוים על ידי כריס ויליאמס כסרטו הראשון בבימויו. בסרט מדבבים במקור קארל אורבן, זאריס אנג'ל הייטור, ג'ארד האריס, מריאן ז'אן-בפטיסט, דן סטיבנס וקתי ברק.
הסרט הופק באולפני נטפליקס אנימציה, והופץ בבתי קולנוע נבחרים ב-24 ביוני 2022, לפני שהופץ בנטפליקס ב-8 ביולי 2022.
תקציר העלילה
צייד מפלצות ים אגדי יוצא למסע התגלות יחד עם ילדה סקרנית נוסעת סמויה אשר מתיידדת עם מפלצת מסוכנת מאוד.
הפקה
ב-5 בנובמבר 2018, הכריזה נטפליקס כי כריס ויליאמס יכתוב ויביים סרט בשם "ג'ייקוב והמפלצת מהים". ב-7 בנובמבר 2020, נודע כי השם השתנה ל-"המפלצת מהים".
הסרט הונפש על ידי אולפני Sony Pictures Imageworks.
מארק מנקינה ניצח על המוזיקה בסרט.
הפצה
במרץ 2022, נודע כי הסרט יופץ ב-8 ביולי 2022. הסרט הופץ ב-24 ביוני 2022 על ידי AMC, Cinemark, Regal, Cineplex Entertainment ואולמות קולנוע נוספים לפני הפצתו בנטפליקס.
יוחנן לינדנר
יוחנן (הַנס) רודולף לינדנֶר (21 באפריל 1922 – 1982; Hans Rudolf Lindner) היה חוקר אנדוקרינולוגיה ורבייה ישראלי, פרופסור לפיזיולוגיה במכון ויצמן למדע. חתן פרס ישראל למדעי החיים (תשל"ט).
ביוגרפיה
הנס רודולף לינדנר נולד ב-1922 בשטֶטין שבגרמניה (כיום שצ'צ'ין, פולין). בשנת 1936, כשהיה בן 14, עזב עם הוריו את גרמניה הנאצית ועלה לארץ ישראל עם אחיו במסגרת עליית הנוער. הוא למד בבית הספר החקלאי מקוה ישראל, ובעקבות זאת עסק ברפתנות והתגורר במושב בית יצחק. במלחמת העצמאות נפל אחיו הגדול אריה ב-1950, לאחר המלחמה, נסע לינדנר לסידני שבאוסטרליה ללמוד רפואה וטרינרית. הוא סיים בהצטיינות וקיבל מלגה ללימודים באוניברסיטת קיימברידג' שבבריטניה, שם למד מדעי הרפואה (ביוכימיה ופיזיולוגיה) והתמקד בלימודי אנדוקרינולוגיה הביולוגיה של הרבייה. לאחר שקיבל תואר דוקטור בקיימברידג', שב לאוסטרליה בשל התחייבות מוקדמת למספר שנים ושם שימש כחוקר בכיר באגף לפיזיולוגיה ב-Commonwealth Scientific and Industrial Research Organisation בסידני, בו התרכז בחקר פיטואסטרוגנים.
בשנת 1964 שב לינדנר לישראל והתקבל כחוקר במחלקה לביודינמיקה במכון ויצמן למדע. כעבור שנה קודם לדרג פרופסור חבר, ולאחר שהות כפרופסור אורח באוניברסיטת קורנל שבארצות הברית, התמנה בשנת 1968 לראש המחלקה (ושינה את שמה למחלקה לחקר ההורמונים). במרוצת השנים כיהן בתפקידים מנהלתיים נוספים: דקאן הפקולטה לביולוגיה, יושב ראש הוועדה לקידום מדענים וחבר הוועדה המייעצת לנשיא המכון. נוסף על אלו היה לינדנר חבר בחבר הנאמנים של בית חולים הדסה וכיהן כנשיא האגודה הישראלית לאנדוקרינולוגיה (1973–1978).
לינדנר פרסם מאות מאמרים מדעיים. עבודתו זכתה להוקרה מקצועית ולהכרה ציבורית: הוא זכה בפרס צונדק לאנדוקרינולוגיה (1972), בפרס ישראל למדעי החיים (תשל"ט–1979) ובפרס רוטשילד בביולוגיה (1982), והתקבל כחבר האקדמיה הישראלית למדעים (תשל"ט–1979).
האגודה הישראלית לאנדוקרינולוגיה מעניקה על שמו את הפרס היוקרתי ביותר הניתן על ידה, המחולק מדי שנה עבור הישגים מדעיים של חוקרים צעירים בתחום האנדוקרינולוגיה.
טוופיק פיקרט
טוופיק פיקרט( בטורקית: Tevfik Fikret, בטורקית עות'מאנית: توفیق فکرت, בשמו האמיתי מהמט טוופיק Mehmet Tevfik, 24 בדצמבר 1867 איסטנבול - 19 באוגוסט 1915 ) היה משורר, מורה ופובליציסט טורקי ממוצא יווני. חי בתקופת שלטונו הרודני של הסולטן עבדול חמיד השני. נחשב למשורר החירות והתקווה. בעל גישה פטריוטית והומניסטית, כתב על החיים הקשים של העם הטורקי, נאבק למען קדמה חברתית והוקיע את הרודנות ואת הקנאות (המחזור Rubab-ı Şikeste). .
ביוגרפיה
טוופיק פיקרט נולד באיסטנבול, בירת האימפריה העות'מאנית, בשנת 1867 בשם מהמט (מחמד) טוופיק, כבנם של חוסיין אפנדי, שמוצאו היה במרכז אנטוליה (במחוז צ'רקש בסנג'ק ג'נקירי), ושל אשתו, הטיג'ה רפייה הנים, יווניה מן האי כיוס שההתאסלמה. האב, שעבד במנהל המקרקעין באיסטנבול, הוגלה בגלל פעילות פוליטית ושהה שנים רבות רחוק מהבית בחמה, שכם,עכו, אורפה חלב וכו'. הילד התייתם בגיל 12 מאמו שמתה מכולרה. בנסיבות אלה גדלו טוופיק ואחותו סידיקה בבית סבתו. למד בבית הספר התיכון "גאלאטסראי", התיכון הראשון של איסטנבול שהתחדש במאה ה-19 תחת השפעת צרפת. הוא סיים בו בשנת 1888 את לימודיו כראשון במחזורו. עבד כרשם במשרד ממשלתי וכעבור שנתיים נשא לאשה את בת דודתו נזימה. אחר כך קיבל משרת מורה בתיכון גאלאטסראי שבו למד והתמנה בהמשך למנהלו עד שנת 1894. אחרי שנת 1896 ניהל את "מכללת רוברט" (רוברט קולג') שהוקמה על גדת בוספורוס על ידי מיסיונרים אמריקאית כדי לשמש בעיקר נוער נוצרי. בשנת 1906 בנה לעצמו בית תחום המכללה. טוופיק פיקרט נחקר פעמים חוזרות על ידי המשטרה העות'מאנית בגלל דעותיו וכתביו ובעקבות קשריו למתנגדים למשטר של הסולטן עבדול חמיד השני, כמו למשל הסופר האליט זיה אושאקליגיל.
בשנת 1895 לטוופיק ולאשתו נולד בן בשם האלוק.