cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
משה רכס
ביוגרפיה
ביום העצמאות מאי 2011 קיבל את אות קצין רפואה ראשי על מפעל חיים - "על תרומה והתנדבות להעלאת כשירותם המקצועית של סגלי הרפואה בחירום לאורך שנים".
אוגוסט 2021, הוענק למשה אות המעפיל על "חלקו במאבק בשלטון הבריטי לעליה לארץ ולתקומת ישראל" על החתום: זאב אלקין, שר ירושלים ומורשת.
רכס נשוי ואב לשלושה.
האויב שבפנים: הגמול
האויב שבפנים: הגמול (באנגלית: Resident Evil: Retribution) הוא סרט אימה אמריקאי משנת 2012, בבימויו ובכתיבתו של פול וו.ס. אנדרסון. הסרט הוא סרט המשך ישיר ל"האויב שבפנים: החיים שאחרי" והחמישי בסדרת האויב שבפנים, המבוססת על משחקי הישרדות האימה Resident Evil של חברת קאפקום. הסרט עוקב אחרי אליס (בגילומה של מילה יובוביץ') שנלכדה בידי תאגיד אמברלה ונאלצת להימלט ממתקן תת-ימי בצפון הרחוק של החוג הארקטי שנערכים בו ניסויים בנגיף הטי. בסרט זה חוזרות דמויות מסרטים קודמים בסדרה כמו ג'יל ולנטיין (בגילומה של סיינה גילורי), קרלוס אוליברה (בגילומו של עודד פהר), ג'יימס "אחד" שייד (בגילומו של קולין סלמון) וריין אוקמפו (בגילומה של מישל רודריגז), כמו גם דמויות חדשות כמו ליאון ס. קנדי (בגילומו של יוהאן אורב), ברי בורטון (בגילומו של קווין דורנד) ואדה וונג (בגילומה של לי בינגבינג).
הסרט יצא לאקרנים ב-14 בספטמבר 2012 בתלת-מימד וב-IMAX וזכה להצלחה בקופות, עם הכנסות של למעלה מ-240 מיליון דולרים. מבקרי הקולנוע מתחו ביקורת על הדמויות, העלילה ויכולות המשחק, אך שיבחו את האפקטים הוויזואלים וכוריאוגרפיית הקרבות. הסרט לוקח אלמנטים מהמשחקים Resident Evil 4 ו-Resident Evil 5.
עלילת הסרט
אליס ושאר הניצולים על סיפון אוניית המשא "ארקדיה" מותקפים על ידי צי מטוסי מטה רוטור בל-בואינג V-22 בהנהגת ג'יל ולנטיין, שנשלטת בידי תאגיד אמברלה. המתקפה הורגת רבים מהניצולים, אליס נלכדת, וגורלם של כריס, קלייר וקיי-מארט נותר לא ידוע.
בינתיים, אליס האמיתית מתעוררת במתקן תת-קרקעי של אמברלה ומתוחקרת בידי ג'יל. במהלך נפילת מתח, היא נמלטת מכלאה וממערכת ההגנה של המלכה האדומה, ומוצאת את עצמה בכיכר שיבויה בטוקיו. היא נלחמת כל הדרך נגד זומבים ונכנסת לחדר שמלא בעובדים מתים. היא נתקלת באדה וונג, אחת מסוכניו הבכירים של אלברט וסקר. וסקר מופיע על המרקע ומודיע לה שהם לא משרתים יותר את תאגיד אמברלה, וכי נפילת המתח נוצרה על ידו כשהוא פרץ למערכת הראשית. וסקר מגלה לה גם כי המלכה האדומה הופעלה מחדש אחרי תקרית הכוורת וכעת היא שולטת בתאגיד אמברלה. הוא אומר גם שהמתקן מתקיים מתחת לפני הים בקמצ'טקה, רוסיה והוא שימש בעבר כבסיס ימי סובייטי. הוא תוכנן בידי תאגיד אמברלה לשמש כמפעל לייצור כפילים ויצור סימולציות של התפרצויות כדי להראות את ממדי השפעתו של נגיף הטי.
אדה ואליס מתכוונות להפגש עם צוות חילוץ אותו ארגן וסקר, כשבין חבריו כלולים ליאון ס. קנדי, ברי בורטון ולות'ר ווסט - בן בריתה לשעבר של אליס אשר שרד את ההתפרצות בלוס אנג'לס. צוותו של ליאון שותל פצצות בכניסה למתקן אשר יתפוצצו לאחר שעתיים כדי לוודא שהמתקן הושמד. הקבוצה מתכננת להפגש עם אליס ואדה בפרוור העיר ראקון סיטי. בסימולציה בעיר ניו יורק, אליס ואדה מביסות שתי מפלצות של מוציאים להורג. ליאון וצוותו נכנסים לסימולציה של מוסקבה (הכיכר האדומה בחזית הגום), אך הם נארבים בידי עדר אלמתים של חוליות לאס פלאגאס משוריינות.
בפרוור העיר, אליס ואדה נתקלות בבקי, שטועה לחשוב את האליס לאמהּ הכפילה. הן נתקלות גם בג'יל ובכפיליהם של בני בריתה לשעבר של אליס - ג'יימס "אחד" שייד, ריין אוקמפו ה"רעה" וקרלוס אוליברה, שנשלחו ללכוד אותן. במהלך הירי אותו יוזמת אדה, היא נותנת לאליס את משקפיה החכמות ו-וו אחיזה כדי שהיא ובקי יוכלו למצוא את דרכן החוצה, ודרכן של השתיים מתפצלת. הן נתקלות בכפילה ה"טובה" של ריין אותה פגשו בפרוור מוקדם יותר בקו ארבטסקו פוקרובסקאיה של סימולציית מוסקבה, ואליס נותנת לה נשק. לאחר מכן היא מצילה את צוותו של ליאון מחוליות לאס פלאגאס, וביחד הם עושים את דרכם למנהרות המובילות לרציף עגינה של צוללות. אולם, הם נקלעים למארב קבוצתה של ג'יל. בקי נלכדת בידי מפלצת, שהורגת את ריין הטובה על ידי שבירת מפרקתה. אליס מצילה את בקי והורגת את המפלצת בעזרת חגורת רימוני יד שמצאה. ברי מקריב את חייו והודף את חיילי אמברלה מספיק זמן כדי שהאחרים ימלטו. באמצעות הפצצות של ליאון, הם מצליחים להשמיד את המתקן ובכך לאפשר את בריחתם של ליאון ולות'ר. אליס ובקי גם הן מצליחות להימלט, כשהן משתמשות בתעלות האוורור.
על פני השטח, אופנוע הקרח שלהם מושבת לאחר שהצוללת של ג'יל פורצת את מעטה הקרח. ג'יל וריין הרעה מתעמתות מול הקבוצה ואדה מוחזקת כבת ערובה. ג'יל ואליס נלחמות אחת בשנייה, בעוד ריין הרעה נלחמת בליאון ולות'ר לאחר שהיא מודבקת בטפיל לאס פלאגאס - מה שמעניק לה כוחות על-אנושיים ויכולות ריפוי. אליס מצליחה לקרוע מג'יל את מתקן החרפושית ששולט בה, מה שמחזיר אותה לעצמה. לרוע המזל, ריין הורגת את לות'ר וליאון מעולף. אליס מבינה שריין היא חזקה מידי ואי אפשר להילחם בה. היא יורה בקרח שמתחת לרגליה, וריין נגררת בידי הזומבים ששוחים מתחת למעטה הקרח ולבסוף נאכלת על ידיהם. אליס, אדה, בקי, ליאון וג'יל מגיעות לבסיסו של וסקר הממוקם ב, כשהוא מבוצר וחסום מפני כוחות עוינים ומאויש בידי הכוחות המזוינים של ארצות הברית ששרדו. היא מתעמתת עם וסקר ב, והוא מזריק לה את נגיף הטי - מה שמחזיר לה את כוחותיה העל-אנושיים. הוא עושה זאת מהסיבה שאליס היא היחידה שמסוגלת להתמזג בהצלחה עם נגיף הטי, מה שהופך אותה לנשק האולטימטיבי. על גג הבניין, וסקר מסביר שהמלכה האדומה מנסה להשמיד את המין האנושי, וכל בני האדם שנותרו נמצאים בבית הלבן והם קו ההגנה האחרון של האנושות. בסיום הסרט, המצלמה מתרחקת ומראה שצבא ארצות הברית מגינה על הבית הלבן עם כוחותיו של תאגיד אמברלה כנגד עדרים ענקיים של זומבים שמטפסים על החומות המבוצרות.
קובי מור
יעקב (קובי) מור (נולד בשנת 1952) הוא איש מנהל ישראלי. בין השנים 2012-2007 שימש מנכ"ל רשות שדות התעופה.
ביוגרפיה
מור החל לעבוד ברשות שדות התעופה בשנת 1976, ומאז שימש בתפקידים שונים. במשך שנים הוא ניהל את שדות התעופה עובדה ואילת. הוא עמד בראש חטיבת התפעול ומבצעי הקרקע בנמל התעופה בן-גוריון, והקים בו את אגף השירות לנוסע ואת המחלקה למניעת עבירות. בתפקידו האחרון היה מנהל נמל התעופה בן-גוריון.
בשנת 2004, לאחר עשרים ושמונה שנות פעילות, פרש מור מרשות שדות התעופה. בשנת 2005 התמנה למנכ"ל עיריית גבעתיים.
בדצמבר 2007 נבחר מור על ידי שר התחבורה שאול מופז למנכ"ל רשות שדות התעופה, כמחליפו של המנכ"ל הקודם גבי אופיר. בתקופת כהונתו של מור הושם דגש על כניסת רשות שדות התעופה לעידן הטכנולוגי, והוספת אמצעים טכנולוגיים לשיפור הבטיחות בנמל התעופה בן-גוריון. אחד החידושים היה השימוש במערכת הזיהוי הביומטרי. באוקטובר 2011 ביקש לפרוש לאחר תום קדנציה בת ארבע שנים, ובאפריל 2012 סיים את תפקידו. החליף אותו יעקב גנות.
כיום משמש מור כמנהל מינהל פיתוח הקרקע, בקרן הקיימת לישראל.
מור נשוי בשנית לדוריס, לשעבר מנהלת אגף הרווחה בעיריית מודיעין, ואב לחמישה. הוא תושב מכבים-רעות.
יחסי בחריין–מלזיה
יחסי בחריין–מלזיה הם היחסים הדו-צדדיים בין ממלכת בחריין ובין פדרציית מלזיה. מלזיה תמכה מאוד בדיאלוג לאומי בבחריין במהלך ההפגנות בבחריין שהתקיימו ב-2011 והייתה מוכנה לשלוח כוחות לשמירת שלום כדי לעזור למדינה.
ים של חברים
ים של חברים (באנגלית: White Squall) הוא סרט דרמה שיצא לאקרנים ב-1996, בבימויו של רידלי סקוט ובכיכובו של ג'ף ברידג'ס. רוג'ר איברט, מבקר קולנוע אמריקאי, שיבח את הסרט:.
יחסי בחריין–מלזיה
יחסים כלכליים
יחסים הסחר בין שתי המדינות הולכים וגדלים כיום. בחריין הזמינה את הקהילה העסקית של מלזיה להשקיע במדינה. לכן, חברות מלזיות רבות היו מעורבות במשך השנים בפרויקטים גדולים בבחריין, כולל בניית "המעגל הבינלאומי בבחריין", בחריין סיטי סנטר, פרויקטים של תשתיות ועוד. בין ינואר לאוקטובר 2007, היקף הסחר הבילטרלי בין שתי המדינות עמד על כ-191 מיליון דולר וכ-7,200 אזרחים מבחריין ביקרו במלזיה באותה השנה. זאת, כחלק מהשאיפה של בחריין להפוך ליעד עסקי. שתי המדינות מתחרות ביניהן גם בתחום הבנקאות האסלאמית.
ייצוג
שגרירות בחריין נמצאת בקואלה לומפור, ואילו שגרירות מלזיה בבחריין נמצאת במנאמה.
ים של חברים
עלילה
הסרט מבוסס על סיפורה של האונייה הבריגנית "אלבטרוס", אשר טבעה ב-2 במאי 1961 ככל הנראה כתוצאה מסופה קטלנית בלב ים. הסרט מתאר את עלילותיהם של נערים שיצאו להפלגת קיץ לימודית בהנהגתם של רב החובל כריסטופר ב. שלדון (ג'ף ברידג'ס) המתואר כמורה משמעת קשוח ואשתו. הוא מפתח קשר חזק ורגשי עם נערי ההפלגה - צ'אק גיג (סקוט וולף); פרנק בומונט (ג'רמי סיסטו); גיל מרטין (ראיין פיליפה) ודין פרסטון (אריק מייקל קול). כאשר הים הסוער מאיים על אונייתם, חייבים הבנים להשתמש בכישורים שכריסטופר לימדם בשביל לשרוד. האנייה טובעת וחלק מאנשי הצוות והתלמידים נספים. לרב החובל מתקיים משפט בו הוא נחקר על תפקודו במהלך הסערה. המשפט גורם לנערים ולמשפחותיהם להתלבט בין הרצון להכתיר את רב החובל "אשם" לבין נאמנותם לו ולערכים שהנחיל.
אליהו דב ליזרוביץ
הרב אליהו דב ליזרוביץ מקובנה (1854 – 1941, כ"ב בשבט ה'תש"א) היה אחד המשגיחים הראשונים, ואולי הראשון במסגרת תנועת המוסר הליטאית. תלמידו של רבי שמחה זיסל זיו (רש"ז) מקלם. אביו של הסופר והעיתונאי יצחק אליעזר ליזרוביץ.
קורות חייו
רבי אליהו דב ליזרוביץ נולד בשנת 1854 בעיר ינישוק בליטא. הוריו מתו בילדותו והוא התחנך בבית דודו. בגיל 12 הביא אותו דודו לעיר קלם לבית התלמוד לנערים שבפיקוחו של שמחה זיסל זיו, שם גדל והתחנך לצדו של הרב נחום זאב זיו, בנו של הסבא מקלם, שהיה חברו.
לאחר שרש"ז העביר בשנת 1875 את בית תלמודו מקלם לעיירה גרובין (גרוביצה) בלטביה הוא הטיל על ר' אליהו דוב תפקיד של השגחה וניהול חבורות במוסד זה והיה למשגיח מוסרי.
לאחר כמה שנים נשא את רחל לבית מילנר בעיר טרקאי (טרוקי) שליד וילנה. רש"ז בא להשתתף בחתונתו בניגוד למנהגו, משום שלא היו לאליהו דב הורים.
מאוחר יותר מונה למשגיח בישיבת ישיבת אור החיים (סלובודקה) מיסודו של צבי הירש לויטן. משפחתו עברה איתו מטרוקי והם התיישבו בקובנה, סמוך לגבול סלובודקה. אשתו פתחה שם חנות מכולת ואילו הוא התמסר כולו לתפקיד ההשגחה בישיבה, מבוקר ועד ערב. מזונותיו כל היום היו עוגה ובקבוק חלב.
לבני הזוג נולדו שבעה ילדים : יעקב, מיכאל, יצחק אליעזר, בילה טיבה (טובה), דבורה (דורה) ואסתר.
ר' אליהו דב היה דמות מוסרית מיוחדת, משגיח ומחנך והתנהג כל ימיו בתמימות ובפשטות. הקפיד ודקדק במצוות. בחודשי אלול לא היה מדבר כלל ומשתמש בפתקאות.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה גלה עם תלמידיו לטרוקי ולוילנה. לאחר המלחמה התפזרה הישיבה והוא שב לגור עם משפחתו.
בשנת 1925, לאחר מות אשתו, עלה לארץ ישראל והתיישב בחברון, שם הצטרף לישיבת חברון כנסת ישראל שהוקמה בסלובודקה וראשיה העבירו חלק ניכר ממנה לארץ ישראל.
לאחר זמן מה עבר לגור בירושלים בקרבת חצר שטרויס המיוחסת לאישי המוסר, ובילה שם בלימודי התורה והמוסר.
בשנת 1927 עבר לתל אביב בעקבות מות בנו הסופר והעיתונאי יצחק אליעזר ליזרוביץ, שהוא ואשתו נפטרו בפריז ובנם היחיד שמעון הובא על ידי משפחת אמו לתל אביב. ר' אליהו דב דאג לחינוכו של נכדו. ר' אליהו דב נפטר בשנת 1941 ונקבר בהר הזיתים בירושלים. לאחר מותו נפל נכדו, סמל שמעון-אלברט ליזרוביץ, ביום י"ח בניסן תש"ח (27.04.1948), בהתקפת האצ"ל על יפו.
יוסף פורת
יוסף פורת (Porath; נולד היינץ יוזף פֶרדֶר, Heinz Joseph Foerder; 7 ביוני 1909 – 18 במאי 1996) היה שחמטאי בדרגת אמן בינלאומי, אלוף ישראל בשחמט וחבר נבחרות ישראל וגרמניה באולימפיאדות השחמט.
ביוגרפיה
פורת נולד בברסלאו שבגרמניה. הוא היה חבר הנבחרת האולימפית של גרמניה. בשנת 1927 הוא ניצח בתחרות בגליביצה לצד לודוויג שמיט (אדולף קרמר סיים במקום הרביעי). בשנים 1930, 1931 ו-1931 הוא ניצח בתחרות הקונגרס השילזי. ב-1933 איבד את עבודתו עם עליית הנאצים לשלטון, ועבר לריגה. בשנת 1934 עלה לארץ ישראל, והתגורר ברמות השבים עד יום מותו. בישראל עִברת את שמו ליוסף פורת. הוא השתתף בשתי אולימפיאדות השחמט מטעם ארץ ישראל לפני קום המדינה (1935 ו-1939) ואף הצטיין באולימפיאדה של 1939 וקיבל מדליית זהב.
פורת היה אלוף ישראל בשחמט 6 פעמים (1937, 1940, 1953, 1957, 1959, 1963). ב-1928 השתתף באולימפיאדת השחמט השנייה כאשר הוא מייצג את גרמניה. בשנת 1943 זכה במקום הראשון באליפות תל אביב.
לפני מלחמת העולם השנייה השתתף פורת ב-3 אולימפיאדות לשחמט (ב-1928 בנבחרת גרמניה) ואחרי מלחמה זו השתתף בכל האולימפיאדות משנת 1952 עד 1968 (9 במספר). בשנת 1952 זכה ביחד עם משה צ'רניאק בתואר אמן בינלאומי.
נפטר ברמות השבים ב-18 במאי 1996.
הופעות באולימפיאדות
יוסף פורת ייצג את גרמניה, פלשתינה וישראל באולימפיאדות השחמט.
רבא בר מחסיא
רבא בר מחסיא (לפעמים מוזכר כרבה) היה אמורא בבלי בדור השלישי לאמוראי בבל.
במסכת שבת, מוזכרים עשרה מאמרים שמסר משמו של רב חמא בר גוריא, שמסר משמו של רב.
מתוכם המאמרים הבאים:
במסכת תענית מובא מאמר נוסף שמסר משמו של רב חמא בר גוריא בשם רב:.
לוביישוב
לוביישוב (באוקראינית: Любешів, ליובשיב; בפולנית: Lubieszów) היא עיירה במחוז ווהלין שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
תחילה נקרא היישוב בשם "נובי-דולסק", ובאמצע המאה ה-16 נקרא היישוב בשמו הנוכחי, וקיבל זכויות עיר. באמצע המאה ה-17 נשרף היישוב בידי הטטרים.
מהמאה ה-18 עד המאה ה-19 פעל בעיירה בית ספר נודע, בו התחנך בין היתר תדיאוש קושצ'ושקו. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכלל היישוב בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי לוביישוב
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא משנת 1648. בין מלחמות העולם ישבו בעיירה כ-1,500 יהודים, רוב תושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית ופעילות של אגודת ישראל.
במהלך מבצע ברברוסה נסוגו מהעיירה הסובייטים, ובחודש שעבר עד כניסת הגרמנים אליה, ערכו אוקראינים פוגרום ביהודיה. עם כניסת הגרמנים לעיירה, הוציאו בה להורג כ-60 מנכבדי הקהילה היהודית, ובהם רב הקהילה, והטילו על יהודי היישוב תשלומי כופר. בהמשך, גויסו יהודי העיירה לעבודות כפייה, בהן עשרות מהם נרצחו. ב-5 בינואר 1942 נרצחו 48 נשים וילדים של עובדים שלא התייצבו לעבודות הכפייה.
בתחילת מאי 1942 רוכזו יהודי העיירה בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה, אליו הובאו בהמשך גם יהודי יישובי הסביבה. ב-10 באוגוסט 1942 נערכה בגטו שבעיירה אקציה, בה נרצחו כ-1,200 יהודים בבורות ירי. כ-80 יהודים שהושארו בגטו נרצחו ב-2 בנובמבר 1942.
לקוסאמיד
לקוסאמיד (lacosamide) היא תרופה שפותחה על ידי חברת UCB כטיפול משלים בפרכוסים חלקיים ובכאב נוירופתי סוכרתי. היא משווקת בשם וימפאט vimpat.
ה- FDA קיבל את הבקשה מחברת UCB להשתמש בלקוסאמיד החל מ-29 בנובמבר 2007 בו החל תהליך אישור התרופה התרופה אושרה באיחוד האירופי ב-3 בספטמבר 2008. היא אושרה בארצות הברית ב-29 באוקטובר 2008. שחרורה של לקוסאמיד התעכב בגלל התנגדות להסדרתו בסעיף 5 בחוק החומרים המאושרים. ה- FDA הודיעו על פסיקתם האחרונה של הסדרתו בסעיף 5 ב-22 ביוני 2009.
מכניזם הפעולה
לקוסאמיד היא חומצת אמינו תפקודית שיש לה פעילות במבחן הפרכוס החשמלי המקסימלי כמו תרופות אנטי-אפילפטיות שסבורים שהן פועלות דרך תעלות נתרן. עם זאת לקוסאמיד אינה פועלת בצורה קונבנציונלית – לייצוב השבתה מהירה מפעולה של תעלות נתרן. יתר על כן, מחקרים אחרונים מראים שהיא מגבירה השבתה מפעולה איטית. בזמן פעולה תעלות נתרן ממותגות מתח פוטנציאליות עוברות השבתה מהירה מפעולה. השבתה זו מפעולה מונעת מהתעלות להיפתח ועוזרת לסיים את הפעולה הפוטנציאלית. תרופות אנטי-אפילפטיות רבות, כמו קארבאמזפין או למוטריג'ין מאטות את ההתאוששות מהשבתת פעולה ובכך מפחיתה את היכולת של פוטנציאל הפעולה של הנוירונים לירות. השבתה מפעולה מתרחשת רק כאשר נוירונים יורים פוטנציאלי פעולה, כלומר, התרופות המווסתות השבתה מפעולה מהירה מפחיתות באופן סלקטיבי את היריות בתאים פעילים. השבתה מפעילות איטית היא דומה אבל לא יוצרת חסימה מלאה של תעלות הנתרן ממותגות המתח כאשר הפעלה והשבתה מפעילות מתרחשות במשך אלפיות השנייה או יותר. לקוסאמיד משפיעה רק על נוירונים בעלי קוטביות שלילית או פעילים במשך זמן ארוך, דבר אופייני לנוירונים הנמצאים במוקד של התקף אפילפטי.
לקוסאמיד אינה משפיעה על קולטן AMPA, קולטן kainite, GABAa, GABAb או מגוון של קולטנים המופעלים על ידי דופאמין, סרוטונין ואחרים ואינה חוסמת זרמים של אשלגן או סידן.
ניסויים קליניים
במחקרים ניסיוניים אקראיים בעלי סמיות כפולה על אנשים עם פרכוסים חלקיים הנשלטים בקושי נמצא שלקוסאמיד הפחיתה במידה משמעותית את תכיפות ההתקפים כאשר היא ניתנה בנוסף לתרופות אנטי-אפילפטיות אחרות במינונים שבין 400 ל-600 מ"ג ביום. במחקר קטן יותר על נוירופתיה סוכרתית סיפקה לקוסאמיד, גם כן, הקלה משמעותית בכאב בהשוואה לפלצבו. בשנת 2015 נערך מחקר בשימוש בוימפט על חולי אפילפסיה מבוגרים, עמידים לטיפול תרופתי עם אפילפסיה כללית. תוצאות המחקר הראו הצלחה ובשנת 2020 וימפט נכנסה לסל התרופות גם לחולי אפילפסיה כללית לטיפול בהתקפי טוני-קלוני.
טיפול
לקוסאמיד היא תרופה אנטי-אפילפטית שקיבלה אישור כתרופה משלימה בטיפול בפרכוסים חלקיים וכאב נוירופתי. נערכים ניסויים קליניים במטרה לבדוק שימוש כתרופה מונותרפית (תרופה יחידה) בפרכוסים חלקיים. אין שום הוכחה שלקוסאמיד מספקת ערך נוסף על תרופות אנטי-אפילפטיות אחרות בטיפול בפרכוסים חלקים אבל היא יכולה לתת יתרון בטיחותי. נמצא שתרופות אנטי-אפילפטיות חדשות כמו לקוסאמיד, ויגבטרין, פלבאמאט, גבאפנטין, טיגאבין וריפינאמיד הן נסבלות יותר ובטוחות יותר מאשר תרופות ישנות יותר כמו קארבאמאזפין, פניטואין וולפוראט
תופעות לוואי
לקוסאמיד היא נסבלת, בדרך כלל, בקלות אצל חולים מבוגרים שיש להם פרכוסים חלקיים. תופעות הלוואי השכיחות שגורמות להפסקת השימוש בתרופה היו סחרחורת, אטקסיה (חוסר קואורדינציה), הקאה, ראייה כפולה, בחילה, ורטיגו,ראייה מטושטשת ובעיות בשיום. תופעות לוואי אלו נצפו ב-10% מן החולים. תופעות לוואי פחות שכיחות כוללות שכחה, ייאוש, תחושות עצב וחוסר תיאבון.
אזהרות
נצפו התנהגויות אובדניות כשבוע אחרי תחילת הטיפול בלקוסאמיד. זוהי תופעת לוואי לרוב התרופות האנטי-אפילפטיות. בניסויים קליניים בטיפול ממוצע של 12 שבועות מקרי ההרהור על התאבדות היו 0.43% מתוך 27,863 החולים שנבדקו בניגוד ל-0.24% בקרב 16,029 חולים שנטלו תרופת פלצבו. התנהגות אובדנית נצפתה ב-1 מתוך 530 חולים שטופלו בתרופה.>
הריון
במחקר שנערך נמצא שהמפתח הטרטולוגי של לקוסאמיד גבוה מזה של למוטריג'ין ולבטיראצטם (קפרה). לקוסאמיד יצר פגמים שונים ביילודים אצל דגי זברה תלוי במינון ה- FDA רשם את לקוסאמיד בקטגוריה C לגבי הריון. מחקרים בבעלי חיים הראו על מוות עוברי ופיגור בגדילה. לקוסאמיד לא נבחן אצל נשים בהריון ויש לרשום אותו לנשים אלה בזהירות. בנוסף לא נקבע אם התרופה מופרשת בחלב אם.
סבילות
לקוסאמיד נסבלת, באופן כללי, היטב אצל חולים מבוגרים שיש להם פרכוסים חלקיים. סחרחורת הייתה תופעת הלוואי השכיחה ביותר.
לבנין הצנון
לבנין הצנון (שם מדעי: Pieris rapae) מכונה גם לבנין הכרוב הקטן הוא מין של פרפר ממשפחת הלבניניים. תפוצתו של לבנין הצנון היא רחבת היקף וניתן למצוא אותו ברחבי אירופה, צפון אפריקה, אסיה, אמריקה הדרומית ובממלכה המאוחדת. הוא גם הובא בשוגג לאמריקה הצפונית, אוסטרליה וניו זילנד. בישראל הוא נפוץ בכל הארץ, מלבד המדבר הקיצוני, בכל ימות השנה. זחלי הפרפר נחשבים לרוב כמזיקים בחקלאות המסחרית.
תיאור
לבנין הצנון הוא פרפר קטן עד בינוני המאופיין בצבעו הלבן עם כתמים שחורים קטנים על כנפיו. קיים דמיון גדול בינו לבין לבנין הכרוב, ובאזורים שונים בעולם נוהגים אף לכנותו בתור "לבנין הכרוב הקטן", בגלל שגודלו קטן יותר משל לבנין הכרוב. כנפיו הקדמיות לבנות ברובן וקצוותיהן העליונות שחורות. לנקבה, בנוסף לכתמים שבחלק התחתון של הכנף הקדמית, ישנם גם שני כתמים עגולים במרכז בחלקן העליון של כנפיה הקדמיות. צבע כנפיו האחוריות הוא צהבהב עם נקודות שחורות זעירות. בגלל מראהו הפשוט לכאורה, פעמים רבות מניחים בשוגג שהוא עש. מוטת כנפיו היא כ-32-47 מ"מ.
תפוצה ומרחב מחיה
למין זה תפוצה טבעית ברחבי אירופה, אסיה וצפון אפריקה. בערך בשנת 1860, הוא הובא בטעות לקוויבק, קנדה, והתפשט במהרה ברחבי אמריקה הצפונית. המין התפשט בכל אזורי המחיה באמריקה הצפונית מהחלק הדרומי התחתון עד קנדה. הערכות מראות שנקבה אחת של מין זה יכולה להגיע לעד כמיליון צאצאים תוך מספר דורות. רק לעיתים נדירות, או כאשר הוא טועה או נאבד בדרך, ניתן למצוא אותו באזורים מדבריים או מדבריים למחצה (מלבד לאזורים העוברים השקיה). הוא לא נמצא צפונה ממרחב המחיה הקנדי, וגם לא באיי התעלה מחוץ לחוף קליפורניה הדרומית. עד 1898, הספיק לבנין הצנון להגיע עד להוואי; עד שנת 1929, כבר הספיק להגיע עד ניו זילנד ולאזור מלבורן, אוסטרליה ומצא את דרכו עד לעיר פרת' כבר בשנת 1943.
ניתן למצוא מין זה בכל אזור פתוח בעל צמחייה. הוא נפוץ ביותר בקרבת אדם, בגינות נוי ובשטחי חקלאות. בדרך כלל ניתן לראותו בערים, אך גם בחיק הטבע, בדרך כלל בעמקים. למרות הימשכותו למקומות פתוחים, לבנין הצנון נצפה במספר קרחות יער קטנות בשנים האחרונות.
מחזור חיים
לאחר שבוקע הזחל מהביצה, הוא אוכל את קרום הביצה וצבעו לאחר הבקיעה הוא צהוב ולאורך גבו פס ירוק עם גדילתם משתנה צבעם לירוק-כחלחל, עם נקודות שחורות זעירות ופסים צהובים לאורך גבו. בשיא גודלו מגיע לאורך של כ-25-30 מ"מ.
גודלו של הגולם כ-20 מ"מ וצבעו ירוק או חום בהיר. תקופת הגולם תלויה מאוד במזג האוויר (משבוע בקיץ ועד לחודש בחורף).
אויבים
מחקרים בבריטניה הראו שציפורים הן האויב העיקרי של לבנין הצנון באזורים עירוניים בבריטניה, ובאזורים כפריים האויבים העיקריים שלו הם דווקא פרוקי הרגליים. בין הציפורים נמנים: דרור הבית, חוחית וזרעית השדה.
נוסף על כך, קיימת צרעה טפילית ממין ברקונאי הלבנין (באנגלית, Cotesia glomerate) שתוקפת את זחלי הפרפרים ממשפחת הלבניניים. יש להדגיש כי הצרעה אינה ניזונה מהזחלים בעצמה, אלא משתמשת בהם כמצע מזון עבור זחליה שלה. כיצד? היא מטילה ביצים לתוך גוף זחל הפרפר שמהווה מעין רחם מזין עבורם. הביצים בוקעות וזחלי הצרעה ניזונים מזחלי הפרפרים כשהם עוד בחיים, עד שהם גדלים מספיק כדי לפרוץ מתוך גוף הזחל, מה שמוביל למותו.
קוקה-קולה בלק
קוקה-קולה בלק (באנגלית: Coca-Cola BlāK) הוא משקה מוגז המכיל תמציות קפה של חברת קוקה-קולה שיוצר למן שנת 2006. מדובר, למעשה, במשקה ניסיוני הן מבחינת סוגו והן מבחינת ערכו הקלורי. מבחינת הסוג מדובר במשקה שהוא גם משקה מוגז קל, גם משקה אנרגיה וגם משקה מבוסס קפה. מבחינת הערך התזונתי הוגדר המשקה כבעל ערך קלורי "אמצעי" (mid calorie drink) בשל תכולת קלוריות המצויה בתווך בין משקאות ממותקים רגילים ומשקאות דיאטטיים המבוססים על ממתיקים מלאכותיים.
השקה ושיווק
המשקה הושק תחילה בצרפת בינואר 2006, ולאחר מכן גם בארצות הברית (ב-3 באפריל 2006) ובקנדה (29 באוגוסט 2006). בפברואר 2007 הושק גם בצ'כיה. בהחדרת המוצר לשוק האמריקני הושקעו סכומי כסף ניכרים. המוצר הוצג כחדשני ופורץ דרך בתחום המשקאות הקלים בשל השילוב בין הטעם המוכר של קוקה-קולה ותמציות קפה. המשקה פנה למבוגרים בני דור ה-X, חובבי קפה ומשקאות אנרגיה ונועד להתחרות באלה ובאלה.
בין היתר, נעשתה פרסומת ייחודית ששודרה לראשונה במהלך קדם-השידור של טקס פרסי אוסקר ה-78 ברשת הטלוויזיה ABC. הפרסומת, בת 15 שניות, שכותרתה POParazzi הציגה את המשקה ככוכב זוהר הנחשף לתקשורת ולהבזקי מצלמות. במהלך ניסיונות ההחדרה חולקו אלפי בקבוקי משקה בטיימס סקוור שבעיר ניו יורק . גם בקנדה נעשתה פעילות שיווקית אגרסיבית, שכללה חלוקת אלפי בקבוקים בדנדס סקוור בעיר טורונטו במסגרת אירוע שבו השתתפו, בין היתר, דוגמנים בלבוש תחתון שנצבעו ואופרו על מנת שייראו כמו בקבוקי המשקה החדש.
חרף ההשקעה הניכרת בפרסום ובשיווק המשקה נחל כישלון, וב-31 באוגוסט 2007 הודיעה חברת קוקה-קולה על הפסקת שיווקו בארצות-הברית. אפשר כי אי הצלחתו בארצות הברית נובעת מכך שהמשקה הוא משקה פיוז'ן שלא ניתן לסווגו לקטגוריה ברורה. חוסר הבהירות קיים הן לגבי הסוג (לא ברור האם מדובר בווריאציה של המשקה הקל קוקה-קולה, במשקה שאמור להתחרות בקפה, או במשקה אנרגיה דוגמת רדבול) והן לגבי הערך הקלורי (המשקה מצוי באזור הגבול העמום שבין המשקאות עתירי הסוכר לבין המשקאות הדיאטטיים). החברה תמשיך לייצר ולשווק את המשקה בקנדה ובאירופה.
אריזה
בארצות הברית ובקנדה נעשה שימוש בבקבוקי זכוכית כהים עם פקקי פלסטיק ואילו בצרפת נעשה שימוש בבקבוקי אלומיניום. הבקבוקים עוצבו על ידי חברת העיצוב הבריטית 'פרלפישר'  על מנת לשוות למוצר מראה מתוחכם, בניגוד לתדמית העממית של יתר מוצרי חברת קוקה-קולה. העיצוב נכנס לרשימת העיצובים המשפיעים ביותר של המגזין טיים. גם העיצוב נועד לשרת את התדמית האקסקלוסיבית שחברת קוקה-קולה ניסתה לשוות למוצר. הלוגו המוזהב המוטבע על אריזות המוצר נועד לדמות פול קפה.
רכיבים וערך תזונתי
הגרסה האמריקנית של המשקה הומתקה בסירופ תירס עתיר פרוקטוז, אספרטיים ואצסולפאם-K (כלומר שילוב של ממתיקים טבעיים ומלאכותיים - כשהתוצאה היא ערך קלורי "אמצעי"). בגרסה הצרפתית ובגרסה הקנדית נעשה שימוש בסוכר במקום בסירופ תירס, ובצירוף אותם ממתיקים מלאכותיים. במנת משקה (240 מיליליטר) 45 קלוריות, 12 גרם פחמימות (סוכר), 35 מיליגרם נתרן ו-46 מיליגרם קפאין. אין במוצר חלבון או שומנים.
טעמים נוספים
בנוסף לטעם הבסיסי של קוקה-קולה בלק עלו למדפים בצרפת משקה קוקה-קולה בלק בטעם דובדבן-וניל, משקה קוקה-קולה בלק בטעם דובדבן-וניל ללא סוכר, ומשקה קוקה-קולה בלק "מחוזק" (בבקבוק בהיר יותר, ראו בתמונה שלעיל).
Dangerous (אלבום של מייקל ג'קסון)
Dangerous (בעברית: מסוכן) הוא אלבום האולפן השמיני של הזמר מייקל ג'קסון. האלבום יצא לאור ב-26 בנובמבר 1991, דרך חברת התקליטים אפיק רקורדס. האלבום נמכר ב-32 מיליון עותקים בכל רחבי העולם, ובכך הפך לאלבום השלישי הכי נמכר של ג'קסון, אחרי Thriller ו-Bad. האלבום הנפיק להיטים שכבשו את המצעדים בכל העולם, זכה בפרס גראמי והוא אלבום הג'ק סווינג חדש המצליח ביותר בהיסטוריה. ג'קסון קידם את האלבום בהופעה בסופרבול, ריאיון עם אופרה וינפרי, בוידאו קליפים מושקעים, פרסומות ויצא לסיבוב הופעות עולמי.
מגזין Spin כלל את האלבום במקום ה-132 ברשימת "300 האלבומים הטובים ביותר ב-30 שנים האחרונות (1985–2014), שנערך בשנת 2019.
רקע
במרץ 1991, חתם מייקל ג'קסון על חוזה של 15 שנים ושישה אלבומים עם חברת סוני ובנובמבר 1991 הוציא לאור את האלבום הראשון בעסקה - Dangerous. בכך סיים את שיתוף הפעולה עם קווינסי ג'ונס, המפיק של שלושת אלבומיו הקודמים. המפיק החדש שגויס הוא טדי ריילי, מפיק הכישרונות של הג'ק סווינג חדש.
וידאו קליפים
במה שהפך לסטנדרט אצל ג'קסון, הוידאו קליפים שהופקו ב-Dangerous היו היקרים והחדשניים בזמנם. לווידאו קליפים היו עלילות מורכבות, קטעי ריקוד, והופיעו בהם מפורסמים. הווידאו קליפ ל-"Jam" מציג את ג'קסון ומייקל ג'ורדן משחקים ורוקדים ביחד, בעוד שב-"Remember the Time" העלילה מתרחשת במצרים העתיקה ובכיכובם של אדי מרפי, מג'יק ג'ונסון והדוגמנית אימאן. בקליפ של השיר- "In the Closet" מופיע ג'קסון עם דוגמנית העל נעמי קמפבל כזוג מאהבים. את הוידאו קליפ ל-"Who Is It" ביים הבמאי הנודע דייוויד פינצ'ר. ב-"Give In to Me", ג'קסון מופיע בהופעת רוק עם גיטריסט "רובים ושושנים", סלאש. ב-"Black or White" מופיע מורפינג (שינוי צורה על ידי מחשב), ומופיעים בו מקולי קאלקין וטיירה בנקס.
סיבוב הופעות עולמי
סיבוב ההופעות של האלבום כלל 69 הופעות בכל רחבי העולם, ביניהם הגיע ג'קסון גם לישראל לשתי הופעות בפארק הירקון, מול קהל של כ-75 אלף צופים בכל מופע. מבחינת היקפם, היו אלה מהמופעים הגדולים והעשירים ביותר שנראו אי פעם בארץ. ג'קסון הופיע עם 16 שירים, ביניהם 6 מ- Dangerous. ב-2005 יצא DVD המתעד את הופעה בבוקרשט רומניה.
הוריקן סנדי
הוריקן סנדי (באנגלית: Hurricane Sandy) היא הסופה הטרופית ההרסנית ביותר של עונת ההוריקנים האטלנטיים של 2012, ומדורגת במקום השני בהיסטוריה (אחרי קתרינה) במדד גרימת נזק לרכוש, כשהנזק שגרמה נאמד ב-75 מיליארד דולר. סנדי התפתחה בים הקריבי ופגעה בחופי ג'מייקה, קובה, איי בהאמה, האיטי, החוף המזרחי של ארצות הברית וחופי מזרח קנדה.
מהלך הסופה
הסופה החלה כשקע טרופי באזור מערב הים הקריבי ב-22 באוקטובר 2012, וכעבור שש שעות הפכה לסופה טרופית. בהמשך היא התחזקה וגרמה לחשש מהצפות נרחבות בניו יורק ובכל אזור החוף המזרחי של ארצות הברית. ב-24 באוקטובר, באזור חופי קובה, היא התחזקה לסופת הוריקן בדרגה 2 בסולם סאפיר סימפסון. הסופה פגעה גם בחופי ג'מייקה.
הסופה הביאה למותם של 253 איש: 104 בהאיטי, 131 בארצות הברית, 11 בקובה, 2 ברפובליקה הדומיניקנית, 2 באיי בהאמה, 1 בג'מייקה ו-2 בקנדה. ו-15 נעדרים בהאיטי ובנוסף גם לכ-30,000 איש שנאלצו לעזוב את ביתם.
במהלך הסופה טבעה הספינה ששימשה לשחזור המרד על הבאונטי.
השפעות על תשתיות התחבורה
בעקבות התחזקות הסערה בוטלו כ-14 אלף טיסות מרחבי העולם אל ניו יורק והרכבת התחתית של ניו יורק הוצפה בחלק מהתחנות עד פתחיה והושבתה. המסחר הופסק בבורסות בניו יורק, וכ-8 מיליוני אנשים ב-11 מדינות בחוף המזרחי של ארצות הברית נותקו מאספקת החשמל בשל קריסת עמודי חשמל והשבתה של תחנת כוח. כמו כן נפגעו מספר ספינות נוסעים אשר שהו באוקיינוס באזור הסופה, ומספר ספינות, בהן מכלית ענק, הושלכו אל היבשה.
גורמים רשמיים מסרו כי נזקי הסופה בארצות הברית היו מהיקרים ביותר בתולדות ארצות הברית. בעקבות הסופה, פימ"ה (רשות החירום לטיפול בנפגעי אסונות טבע) מיפתה וסימנה מחדש את אזורי הסכנה בעיר ניו-יורק, תוך שהיא ממליצה לתושבי אזורים אלו לנקוט בפעולות מנע לקראת סופות דומות. שלשה חודשים לאחר הסופה אישר הסנאט תקציב חירום של 50 מיליארד דולר לשיקום תשתיות ולפיצוי מאות אלפי אזרחים שנותרו ללא בית ורכוש.
השפעות על מערכות הבחירות לנשיאות
עיתוי פרוץ הסערה, כשבוע לפני הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2012, הביא להקפאת מסעות הבחירות של המועמדים: הנשיא המכהן, ברק אובמה, נאלץ להתפנות לניהול המדינה ולניהול מצב החירום שהתפתח במספר מדינות בחוף המזרחי עקב הנזקים הרבים שזרעה "סנדי", ואילו המועמד הרפובליקני מיט רומני הוריד הילוך בביקורתו כלפי הנשיא, על מנת שלא להפנות כנגד עצמו חיצי ביקורת על ניצול פוליטי של מצב חירום.
גאנג-הו
לאחר מכן, הוסיף ביטוי זה לחלחל ברחבי חיל הנחתים, כדרך להעלאת המורל, ולבסוף התרחב השימוש בו אף אל מחוץ לז'רגון הצבאי והיה שגור בשפה היומיומית, במיוחד הודות לסרט לחימה משנת 1943 אשר נשא את שמו.
מכון אורה
מכון אורה היא מדרשה ללימודי יהדות לבנות. המכון מיועד לבנות לא-דתיות, דתיות ובעלות תשובה. המדרשה ממוקמת בשכונת גבעת שאול בירושלים.
הקמת המכון
המכון הוקם לאחר מלחמת יום הכיפורים, על ידי הרב דב ביגון, חוזר בתשובה בעצמו, כמוסד אחות למכון מאיר (שהוא ישיבה לבנים) מתוך הכרה בצרכים של בעלות תשובה במסגרת התחלתית בסיסית. מכון אורה הוקם במקביל למכון מאיר, והרב ביגון עומד בראש שניהם.
ייחודה של מדרשה זו הוא שהיא מהמדרשות הבודדות שמיועדות גם לבעלות תשובה מהזרם הדתי לאומי.
אגמון (צמח)
אַגְמוֹן (שם מדעי: Scirpus) הוא סוג של צמחים עשבוניים ממשפחת הגמאיים, הכולל כמה מאות מינים, בתפוצה עולמית. מיני האגמון נפוצים בבתי גידול לחים, כגון ביצות, גדות נחלים ואגמים, ומכאן שם הסוג. חלקם מותאמים לסביבות בעלות מליחות גבוהה, כגון חולות וחופי ים.
מכון אורה
הקמת המכון
מכון אורה מתבסס בעיקר על השקפתו של הרב קוק. סיסמתו היא "באהבה ובאמונה".
אגמון (צמח)
צמחי האגמון מתאפיינים בעלים צרים ומארכים, וקנים הנושאים תפרחות בצורת שיבולת. יש מינים המגיעים לגובה 3 מטרים, ואחרים שגובהם 20 ס"מ. הקנים והעלים של רבים מהמינים מכילים רקמה ספוגית האוגרת אוויר ומאפשרת לצמח לצמוח בתוך המים.
מכון אורה
הלימודים במכון
הלימודים במכון עוסקים בעיקר בנושא אמונה. ישנם גם שיעורים בהלכה, עבודת מידות, זוגיות, מוסר, פרשת שבוע ועוד. המכון מקיים ימי עיון שבועיים ולפני החגים.
מלבד תוכנית מלאה מקיים המכון תוכנית אקסטרנית, תוכנית חודש אלול ותוכניות בספרדית, צרפתית ורוסית.
אגמון (צמח)
בעקבות מחקרים פילוגנטיים מאז סוף המאה ה-20, מקובל כיום לפצל את הסוג Scirpus לכמה סוגים נוספים, בהם Schoenoplectus, Scirpoides ועוד. בעבר מנה הסוג קרוב ל-300 מינים, אולם בעקבות השינויים הוא הצטמצם לכ-120 מינים.
מכון אורה
צוות המכון
נשיא מכון מאיר ומכון אורה הוא הרב דב ביגון. החל משנת תשפ"א רבנית המכון היא הרבנית גאולה ניסים. בין המלמדים: הרב אייל ורד, הרב אורי שרקי, הרב חגי לונדין, הרב אופיר פריד, הרב ברוך סליי, הרב רונן טמיר, הרב אליעזר קשתיאל והרב יואב מלכא.
בין המלמדות: הרבנית דינה ראפ, הרבנית עדינה פריימן והרבנית שרה אליסף. עד לפטירתה ליוותה את המכון הרבנית חנה טאו. בעבר לימדה גם הרבנית עידית איצקוביץ.
אגמון (צמח)
האגמון במקורות עבריים
השם אגמון מקורו בשם הנזכר בכמה מקומות בתנ"ך, בביטויים ציוריים ומטפוריים: אין יודעים בבירור אם באזכורים אלו בתנ"ך מדובר בצמח הקרוי כיום אגמון.
פיירוז
פיירוּז (فيروز - בתרגום חופשי: טורקיז; נולדה בשם נוהאד חדאד בערבית: نهـاد رزق وديع حداد ב-20 בנובמבר 1935 או 1934) היא זמרת לבנונית שתהילתה יצאה ברחבי העולם הערבי. שיריה מושמעים בכל רחבי העולם הערבי ומהווים גאווה לאומית לבנונית. פיירוז מכונה "שגרירתנו בכוכבים", "שכנת הירח", "ציפור המזרח" ו"משוררת הקול". היא אימצה את שמה של הזמרת פיירוז אל־חלבייה (רחל סמוחה) כאות הוקרה לשירתה.
ביוגרפיה
בשנת 1946 החלה ללמוד במכון הלאומי למוזיקה בביירות. את הקריירה המוזיקלית החלה כזמרת מקהלה ברדיו לבנון, והופיעה בשירים, שכתב עבורה חאלים אל-רומאן, בשם הבמה "פיירוז" (טורקיז).
לאחר מכן החלה בשיתוף פעולה ארוך ופורה עם האחים מנסור ועאסי רחבאני, כאשר מנסור כותב עבורה תמלילי שירים ועאסי מלחינם.
בשנת 1954, בהיותה בת 19, נישאה לעאסי רחבאני והמירה את דתה ליוונית אורתודוקסית.
דרכה המוזיקלית
הופעתה הגדולה הראשונה הייתה בפסטיבל בעלבכ ב-1957.
שמה יצא גם מחוץ ללבנון, ופיירוז הוזמנה להופיע בבירות ערב שונות ברחבי המזרח התיכון.
בשנת 1969 הטילה ממשלת לבנון חרם על שיריה בלבנון ואסרה השמעתם ברחבי המדינה לשישה חודשים, עקב סירובה של פיירוז לשיר לכבודו של נשיא אלג'יריה הווארי בומדיין.
ב-1971 יצאה פיירוז עם האחים רחבאני לסיבוב הופעות בצפון אמריקה שהוכתר בהצלחה רבה, ובעקבותיו הוזמנה להופעות ברחבי העולם.
במהלך מלחמת האזרחים הלבנונית (1975-1990) נשארה במדינה אך חדלה מלהופיע בה, וצמצמה את פעילותה למספר הופעות בינלאומיות מחוץ ללבנון. יוצאת דופן הייתה הופעתה באופרטה "פטרה" ב-1978, בה הופיעה בשני חלקי ביירות.
הידוע מכל הוא המופע ההיסטורי שלה בכיכר השהידים בביירות בספטמבר 1994, אשר ציין את שיקומה של העיר התחתית שנחרבה במהלך מלחמת האזרחים.
כמו כן היא הופיעה בפסטיבל הבינלאומי של בעלבכ בשנת 1998, לראשונה אחרי 25 שנות היעדרות שגזרה על עצמה. במופע היא ביצעה שירים נבחרים ממחזות שהשתתפה בהם בשנות ה-60 וה-70.
כמו כן פיירוז הופיעה ב-MGM Grand Arena בלאס וגאס בשנת 1999, מול קהל של יותר מ-16,000 לבנונים.
מאז, פיירוז הופיעה בפסטיבל הבינלאומי בבית א-דין (לבנון) משנת 2000 ל-2003, פריז (2002), ארצות הברית (2003), עמאן (2004), מונטריאול (2005), דובאי, אבו דאבי, בעלבכ, ביירות (2006), יוון (2007), דמשק ובחריין (2008), ואמסטרדם (2011).
בשלהי ינואר 2008, על אף ביקורת פומבית בלבנון, הופיעה פיירוז בדמשק לראשונה אחר הפסקה של 23 שנים מאז ביקורה האחרון בסוריה השכנה. המופע בדמשק יצר מחלוקת בלבנון, על רקע המתיחות בין לבנון וסוריה. מספר חברי פרלמנט ביקשו ממנה באופן פומבי לבטל את ההופעה. בדרכה לסוריה נתקלה פיירוז בקהל של 7000 איש, שצעקו את שמה בגבול כשמכוניתה עברה לאדמת סוריה. תפילות במסגדים וברדיו נעצרו, ובמקומם ניגנו תחנות הרדיו את שיריה של פיירוז יום ולילה לקראת בואה למדינה. גם ערוצי טלוויזיה, מסעדות, בתי קפה ועיתונים, עסקו בחזרתה ההיסטורית של פיירוז לאחר 20 שנות היעדרות. למרות המחלוקת הרבה סביב ביקורה, נראה כי הפופולריות, לה היא זוכה בלבנון, לא נפגעה. כאשר שרה במיסה בכנסייה במערב ביירות, נקהלו מאות רבות של אנשים סביב הכנסייה.
פיירוז מרבה לשיר שירים על הטבע ועל יופיו בעונות השנה השונות. שיריה אהובים מאוד על הציבור הערבי, והיא מפורסמת בקולה החד. בתחנות רדיו ערביות רבות מקובל להשמיע את שיריה בעיקר בשעות הבוקר, שכן שירתה נחשבת כמשרה רוגע וכמסייעת לפתוח את היום באווירה נינוחה. פיירוז הרבתה להופיע באופרטות (או מחזות זמר), שכתבו האחים רחבאני. היא שרה ושחקה בעשרים אופרטות עד לפרידתה מעאסי רחבאני ב-1979.
חיים אישיים
פיירוז הייתה נשואה לעאסי א-רחבאני ולהם ארבעה ילדים. בנה זיאד רחבאני הוא מלחין ומחזאי וחיבר עבורה שירים רבים לאחר פרידתה מבעלה. בתה, רימה רחבאני היא צלמת ומפיקה מפורסמת גם כן. בשנת 2005 העריך עיתון ירדני את הונה ב-36.9 מיליון דולר אמריקני.
בתקופה האחרונה פיירוז עובדת עם בנה המפיק זיאד בלבד. אלבומה Wala Keef, יצא בשנת 2002. בשנת 2010 יצא אלבומה "Eh FI Amal" (בעברית " כן, יש תקווה"), ובשנת 2017 יצא אלבומה האחרון Bebalee.
נבחרת האיטי בכדורגל
נבחרת האיטי בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של האיטי.
הנבחרת העפילה פעם אחת לגביע העולם בכדורגל במונדיאל 1974 והפסידה בשלב הבתים לנבחרות איטליה, ארגנטינה ופולין.
נבחרת האיטי סיימה שנייה בגביע הקריבי בשנת 2001 וזכתה בגביע הקריבי בשנת 2007. בגלל הבעיות השוררות כיום (נכון ל-2007) בהאיטי הנבחרת מארחת את המשחקים במיאמי, פלורידה.
שיאי שחקנים
נכון ל-29 במרץ 2023.
סינאיה
סינאיה (ברומנית: Sinaia) היא עיר קיט ברומניה, בעמק הפרחובה, במחוז פרחובה, במרחק של כ-60 ק"מ מהעיר פלוישט ו-35 ק"מ מהעיר ברשוב.
סינאיה ממוקמת על מורדות הרי בוצ'ג'י (Bucegi) בגובה שבין 798 ובין 1,055 מטר מעל פני הים. סביב העיר רואים את המורדות המיוערים של ההרים פורניקה (Furnica, "הנמלה"), זגרבורה (Zgarbura), קולצי לוי ברבש (Colţii lui Barbeş, "הניבים של המזוקן") וקולמאה איזבורולוי (Culmea Izvorului, "פסגת המעיין"). במרחק של 125 קילומטרים נמצאת עיר הבירה, בוקרשט ובמרחק של 106 ק"מ – נמל התעופה הבינלאומי בוקרשט אנרי קואנדה (עד 2004 נקרא "נמל התעופה בוקורשטי-אוטפני").
האטרקציות התיירותיות העיקריות הן: ארמון פלש ששימש למגורי הקיץ של המלך קרול הראשון מלך רומניה, מנזר סינאיה והקזינו המקומי.
אליפות ישראל באופני הרים
אליפות ישראל באופני הרים (קטגורית "קרוס קאנטרי") היא תחרות אופני ההרים בישראל, שבה הזוכה בקטגוריית העילית מוכרז כאלוף ישראל באופני הרים וכאלופת ישראל באופני הרים. האירוע מאורגן מדי שנה על ידי איגוד האופניים בישראל וכולל קטגוריות גילאים שונות, מ"קטקטים" (גילאי 10-9) ועד מאסטרס 40+ (רוכבים ותיקים מעל גיל 40). כמו כן, בקטגוריית הגברים והנשים מתקיימים מספר מרוצים לפי רמות קושי שונות: "עילית" - הרמה הגבוהה ביותר, "פרו" - רמת כושר בינונית ו"ספורט" - רמת הכושר הנמוכה ביותר.
בדרך כלל מזנקים הרוכבים שבקטגוריית הגיל "ג'וניורס" (גילאי 18-17) יחד עם רוכבי העילית. כבר היו מספר מקרים בהם רוכב או רוכבת צעירים הקדימו בסיום את רוכבי העילית. במקרה כזה מוכרז כאלוף ישראל רוכב העילית הראשון שסיים את המרוץ.
אלופי ישראל באופני הרים
האליפויות הראשונות התקיימו במסגרת אירועי "סובב גליל" שאורגנו על ידי אלי סט.
בשנים האחרונות מתקיימת אליפות נפרדת במירוץ המרתון לאופני הרים. אורך מרוצי המרתון הוא כ-80-70 קילומטר והם כוללים בדרך כלל מספר הקפות נמוך (3-4 הקפות) משך המרוץ הוא כשלוש וחצי שעות. מרוץ המרתון באופני הרים איננו מקצוע אולימפי.
הקטור חוסה קמפורה
ביוגרפיה
נולד בעיר מרסדס להורים ממוצא איטלקי, למד רפואת שיניים באוניברסיטה הלאומית של קורדובה והיה שם למנהיג של הסטודנטים, לאחר לימודיו התגורר בעיר סן אנדרס דה חילס ובשנת 1937 התחתן שם, הוא שימש פעמיים בעירו בתפקיד ראש העיר.
הקטור חוסה קמפורה החל בפעילותו הפוליטית כחבר המפלגה השמרנית (conservadurismo). בשנת 1945 הצטרף לפרוניסטים, נתן תמיכה ללא תנאי בממשלתו של חואן דומינגו פרון וכיהן כנשיא בית הנבחרים בין 1948 ל -1952. לאחר ההפיכה הצבאית בשנת 1955 נעצר יחד עם מנהיגים פרוניים נוספים, אך נמלט לגלות בצ'ילה.
בשנת 1971 הוא נבחר כנציג הראשי בארגנטינה של פרון, אשר סמך על נאמנותו הקיצונית. בשנת 1973 נפסל פרון כמועמד לנשיאות על ידי הדיקטטורה היוצאת וסידר כי קמפורה יתפוס את מקומו כמועמד. לאחר ניצחונו בבחירות לנשיאות הוא ניסה לשווא למצוא איזון בין השקפותיהם של הפרוניסטים הצעירים לסיעות השמרניות יותר, אישר חנינה לאסירים פוליטיים וחידש את היחסים הדיפלומטיים עם קובה. קרבתו לשמאל הובילה אותו לעימות עם האגף הימני הקיצוני של המפלגה. עם זאת, ללא תמיכתו של פרון ותחת לחץ פוליטי עצום כמו גם לחץ מצד איגודי העובדים, הוא התפטר מתפקידו ופתח את דרכו של פרון להיות נשיא. לאחר מכן מונה לשגריר במקסיקו, וחזר לביתו בשנת 1975. לאחר ההפיכה הצבאית ב -1976 נאלץ קמפורה למצוא מקלט בשגרירות מקסיקו. קמפורה התגורר במקסיקו עד מותו ב-18 בדצמבר 1980.
לוברטוב
לוברטוב (בפולנית: Lubartów) היא עיירה בפרובינציית לובלין שבפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
ללוברטוב הוענקו זכויות עיר בשנת 1543, ובמאה ה-16 הייתה העיירה למוקד קלוויניזם. במהלך המאה ה-19 התפתחה העיירה, ונבנו בה מספר בתי חרושת.
יהודי לוברטוב
יהודים ישבו בלוברטוב מהמאה ה-16. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-3,300 יהודים, רוב תושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית ופעילות של אגודת ישראל.
ב-17 בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן החרמת רכוש, תשלומי כופר, חובת ענידת סרט זרוע, הגבלות תנועה וגיוס לעבודות כפייה.
ב-9 באפריל 1942 נערכה בעיירה אקציה, בה שולחו כ-800 יהודים למחנה ההשמדה בלז'ץ, ורבים נורו במקום. בהמשך החודש הועברו לעיירה כ-1,500 יהודים שגורשו מסלובקיה, וביוני 1942 נמנו בעיירה 3,134 יהודים, ואלו רוכזו בגטו שהוקם בה. בהמשך הובאו לגטו שבעיירה יהודים נוספים מיישובי הסביבה.
ב-9 באוקטובר 1942 שולחו מהגטו שבעיירה כ-3,000 יהודים למחנות בלז'ץ וסוביבור, וכ-500 יהודים נרצחו בשטח בית העלמין היהודי בעיירה. עד פברואר 1943 חוסל גטו לוברטוב, ויהודיו שולחו למחנות ההשמדה או נרצחו במקום.
יהודים בודדים ששבו לעיירה לאחר השואה עזבו אותה במהרה, בשל איום מצד אנטישמים מקומיים. לאחר המלחמה נבנו על שטח בתי העלמין היהודיים בעיירה גן משחקים ושכונת מגורים.
אלכסנדרה דויד ניל
אלכסנדרה דויד-ניל (בצרפתית: Alexandra David-Néel, נולדה כלואיז יוג'י אלכסנדרה מארי דויד; 24 באוקטובר 1868 – 8 בספטמבר 1969) הייתה חוקרת בלגית-צרפתייה, רוחנית, בודהיסטית, אנרכיסטית וסופרת. היא ידועה ביותר בזכות ביקורה בלהסה בטיבט ב-1924, כאשר הייתה אסורה הכניסה לזרים. דויד-ניל כתבה למעלה מ-30 ספרים על דתות מזרחיות, פילוסופיה, ועל מסעותיה, כולל "קסם ומסתורין בטיבט" שיצא לאור בשנת 1929. תורתה השפיעה על הכותבים ג'ק קרואק ואלן גינסברג, והפופולריזציה של הפילוסופיה המזרחית של אלן ווטס.
ראשית החיים ורקע
אלכסנדרה נולדה בסנט-מנדה, ואל-דה-מרן, בתו היחידה של אביה, לואי דויד, בונה חופשי הוגנוטי, מורה והייתה לה אם בלגית קתולית. לואי ואלכסנדרין נפגשו בבלגיה, לשם הוגלה כמורה לבית הספר ופרסם כתב עת רפובליקני כשלואי-נפוליאון בונפרטה הפך לקיסר. בשנת 1871, מזועזע מהוצאתם להורג של הקומונרים האחרונים מול חומת בית העלמין בפר-לאשיז בפריז, לקח לואי דויד את בתו בת השנתיים, יוג'ני לשם כדי לראות ולעולם לא לשכוח את אכזריותם של בני האדם.
בגיל 15, בילתה את החופשה עם הוריה באוסטנד, ורצתה להגיעה לנמל פליסינגן בהולנד כדי לנסות לצאת לאנגליה. חוסר כסף אילץ אותה לוותר. בגיל 18 היא כבר ביקרה לבדה באנגליה, שווייץ וספרד, ולמדה בחברה התאוסופית של מאדאם בלואטסקי. "היא הצטרפה לחברות סודיות שונות - היא הייתה בקבוצות פמיניסטיות ואנרכיסטיות. אלה קיבלו את פניה בהתלהבות. לאורך כל ילדותה והתבגרותה, היא הייתה קשורה לגאוגרף והאנרכיסט הצרפתי אליזה רקלוס (1820 - 1905). קשר זה הוביל אותה להתעניין ברעיונות האנרכיסטיים של התקופה ובפמיניזם, שהעניקו לה השראה לפרסום ספר "לחיות את החיים" בשנת 1898. בשנת 1899, היא חיברה חיבור אנרכיסטי עם הקדמה מאת אליזה רקלוס. המו"לים לא העזו להוציא את הספר, אף על פי שחברה ז'אן האוסטונט הדפיס בעצמו מספר עותקים, והספר בסופו של דבר תורגם לחמש שפות.
היא המירה דתה לבודהיזם בשנת 1889, כפי שכתבה ביומנה שפורסם תחת הכותרת "מנורת החוכמה" בשנת 1986. היא הייתה בת 21. באותה שנה. כדי לשפר את האנגלית שלה, שפה הכרחית לקריירה של אוריינטליסטית, היא נסעה ללונדון ושם פנתה לספריית המוזיאון הבריטי. בשנה שלאחר מכן, בפריז, היא יזמה בעצמה לימוד סנסקריט ולימודי טיבט בבתי ספר גבוהים בפריז.
1895 - 1904: זמרת אופרה
על פי הצעת אביה, למדה אלכסנדרה בקונסרבטוריום המלכותי של בריסל, פסנתר ושירה. כדי לסייע להוריה שחוו כישלונות כלכליים, היא, השיגה פרס ראשון בשירה, ונכנסה לתפקיד הזמרת הראשונה בבית האופרה של האנוי (הודו-סין) בעונות 1895–1896 ו-1896–1897 בשם אלכסנדרה מירייאל. היא שרה ושיחקה באופרות לה טרוויאטה, כרמן ופאוסט.
בשנים 1897–1900 היא התגוררה יחד עם הפסנתרן ז'אן האוסטונט בפריז, כתבה איתו את לידיה, טרגדיה לירית במערכה אחת, שלשמה חיבר האוסטונט את המוזיקה ואלכסנדרה את הליברטו. היא הייתה באופרה של אתונה מנובמבר 1899 עד ינואר 1900. וביולי באותה השנה, היא עברה לאופרה של תוניס. זמן קצר לאחר הגעתה לעיר, היא פגשה בן דוד רחוק, פיליפ ניל, המהנדס הראשי של הרכבות התוניסיות ובעלה לעתיד. במהלך שהותה בתוניס בקיץ 1902, היא ויתרה על קריירת הזמרה שלה והפכה למנהלת אמנותית של הקזינו של תוניס במשך כמה חודשים, תוך שהיא ממשיכה בעבודתה האינטלקטואלית.
1904–1911: נישואים
ב־4 באוגוסט 1904, בגיל 36, התחתנה עם פיליפ ניל דה סן-סובור, חייהם יחד היו לעיתים סוערים אך התאפיינו בכבוד הדדי. עם זאת, הנשואים הופרעו על ידי עזיבתה, לבדה, לנסיעה שלה להודו (1911–1925) ב־9 באוגוסט 1911. היא לא רצתה ילדים, מודעת לצורך שלה בעצמאות. היא הבטיחה לפיליפ לחזור הביתה תוך שנה וחצי. אך למעשה חזרה רק ארבע עשרה שנים לאחר כך, במאי 1925. וכשחזרה, לאחר פגישה קצרה הם נפרדו ואלכסנדרה חזרה עם בן חסותה למסע במזרח, צעיר שאותו תהפוך לבנה המאומץ בשנת 1929.
עם זאת, שני בני הזוג פתחו בהתכתבויות נרחבות לאחר פרידתם, שהסתיימה רק במותו של פיליפ ניל בפברואר 1941. נותרו מכתבים מאלכסנדרה דויד-ניל וכמה שנכתבו על ידי בעלה. רובם נשרפו ונעלמו בתלאותיה במהלך מלחמת האזרחים הסינית, באמצע שנות הארבעים.
הגעה לסיקים (1912)
סיידקונג, היה אז המנהיג הרוחני של סיקים, נשלח להפגש עם אלכסנדרה דויד-ניל על ידי אביו, המהרג'ה של סיקים, במפגש הראשון שלהם נוצרה הבנה הדדית מיידית: סיידקונג, היה להוט לבצע רפורמה, האזין לעצותיה של אלכסנדרה דויד-ניל. ולפני שחזר לעיסוקיו, הוא השאיר לה את קאזי דאווה סמדאפ כמדריך, מתורגמן ופרופסור לטיבטית.
מפגש עם הדלאי לאמה ה-13 בקלימפונג (1912)
לאמה קאזי דאווה סמדאפ ליווה את אלכסנדרה דויד-ניל לקלימפונג, שם חזרה למפגש עם הדלאי לאמה ה-13 בגלות. היא התקבלה ב־15 באפריל 1912. הדלאי לאמה קיבל אותה בברכה, מלווה על ידי מתורגמן והוא יעץ לה בחום ללמוד טיבטית, עצה שהיא קיבלה. הדלאי לאמה שאל אותה כיצד הפכה לבודהיסטית? היא הפתיעה אותו באומרה שהגיאטשר רולפה, ספר טיבטי קדוש, תורגם על ידי פיליפה-אדואר פוקו, פרופסור בקולז' דה פראנס. היא ביקשה הסברים רבים נוספים שהדלאי לאמה ניסה לספק, והבטיח לענות על כל שאלותיה בכתב.
השהייה בלאכן (1912–1916)
בסוף מאי היא נסעה ללאכן, שם פגשה את גומצ'ן רינפוצ'ה, הממונה (גומצ'ן) על מנזר העיירה, עם המתורגמן המאולתר הכומר מ. אוון. בלאכן היא חיה כמה שנים קרוב לאחד הגומצ'ינים (מורה רוחני דתי) הגדולים ביותר שזכתה ללמד אצלם, ומעל לכל, היא הייתה קרובה מאוד לגבול הטיבטי, אותו חצתה פעמיים כנגד כל הסיכויים.
במערה שהתגוררה בה הפעילה שיטות יוגיות טיבטיות. היא הייתה לפעמים בבידוד, כלומר במשך כמה ימים לא ראתה אף אחד, ולמדה את טכניקת הטומו, שגייסה את האנרגיה הפנימית שלה לייצור חום. כתוצאה מהתנסות זו, העניקו לה את השם הדתי "יש טומה", שנתן לה זהות חשובה, שהייתה ידועה למוסדות הבודהיסטים בכל מקום אליו נסעה באסיה.
אלכסנדרה דויד-ניל פגשה את סידקונג שוב בסיור בלאכן ב-29 במאי 1912. עבור אלכסנדרה דויד-ניל, סיידקונג ארגן מסע של שבוע לאזורים הגבוהים של סיקים, בגובה 5,000 מטר, שהחל ב-1 ביולי. ב־9 באוקטובר הוא ליווה אותה לדרג'ילינג, שם ביקרו יחד במנזר, בעוד היא התכוננה לחזור לכלכותה. במכתב אחר הודיע סיידקונג לאלכסנדרה דויד-ניל כי במרץ 1913 הוא הצטרף למסדר הבונים החופשיים בכלכותה, שם התקבל כחבר.
בזמן שאביו עמד למות, קרא סיידקונג לעזרה לאלכסנדרה דויד-ניל, וביקש ממנה עצות איך להביא לרפורמה בבודהיזם שאותו ביקש ליישם בקרב תושבי סיקים ברגע שיגיע לשלטון. בשובה לגאנטוק דרך דרג'ילינג וסיליגורי, אלכסנדרה דוד-ניל התקבלה כדמות רשמית, עם משמר הכבוד, על ידי סיידקונג ב־3 בדצמבר 1913.
ב־10 בפברואר 1914 נפטר המהרג'ה, וסיידקונג הומלך אחריו. קמפיין הרפורמה הדתית יכול היה להתחיל, קאלי קומר, נזיר מהבודהיזם הדרומי נקרא להשתתף בו. מא לאט נסיכה מבורמה הגיעה אף היא, וסיידקונג התחתן איתה. בזמן ששהתה במנזר פודונג, שאב המנזר שלו היה סידקונג, אלכסנדרה דויד-ניל הצהירה ששמעה קול שמודיע לה שהרפורמות ייכשלו.
ב־11 בנובמבר 1914, כשעזבה את המערה בסיקים ונסעה לפגוש את הגומצ'ן, התקבלה אלכסנדרה דויד-ניל במנזר לאכן על ידי סיידקונג. חודש לאחר מכן נודע לה על מותו הפתאומי של סיידקונג, חדשות שהשפיעו עליה וגרמו לה לחשוב על כך שהוא הורעל.
נסיעה ראשונה לטיבט ופגישה עם הפאנצ'ן לאמה (1916)
ב־13 ביולי 1916, מבלי לבקש אישור, עזבה אלכסנדרה דויד-ניל מהודו לטיבט, מלווה בידי יונגדן ונזיר. היא תכננה לבקר בשני מרכזים דתיים גדולים. המנזר צ'ורטן נימה ומנזר תשילונפו, קרוב לשיגאצ'ה – אחת הערים הגדולות בדרום טיבט. במנזר תשילונפו, אליו הגיעה ב־16 ביולי, הורשתה לעיין בכתבי הקודש הבודהיסטיים ולבקר במקדשים השונים. ב-19 ביולי היא נפגשה עם הפאנצ'ן לאמה (חכם דתי, השני בחשיבות הדתית אחרי הדלאי למה) והתקבלה בסבר פנים יפות. הפאנצ'ן לאמה הציע לה להישאר בשיגאצ'ה כאורחתו, אבל היא סירבה ועזבה את העיירה ב־26 ביולי, אבל קיבלה תואר כבוד של הלאמה ודוקטורט בבודהיזם הטיבטי.
עם חזרתה למדינת הסיקים, הרשויות הבריטיות הקולוניאליות, כעסו שהיא התעלמה מהאיסור הכניסה לטיבט, והודיעו לה על גירוש.
המסע ליפן, קוריאה, סין, מונגוליה וטיבט
מכיוון שלא ניתן היה לחזור לאירופה במהלך מלחמת העולם הראשונה, עזבה אלכסנדרה דויד-ניל ויונגדן את הסיקים בהודו ואז עברה ליפן. לאחר מכן עזבו דויד-ניל ויונגדן לקוריאה ולבייג'ינג, סין. משם בחרו לחצות את סין ממזרח למערב. המסע שלהם ארך מספר שנים דרך מדבר גובי, מונגוליה. הם עשו הפסקה של שלוש שנים (1918–1921) במנזר קומבום בטיבט, שם תרגמה אלכסנדרה דויד-ניל, בסיוע יונגדן, ספר טיבטי מפורסם.
בסתר בלהאסה (1924)
כשהם מחופשים לקבצן ונזיר, בהתאמה, ונושאים תרמיל עלוב ככל האפשר, אלכסנדרה דויד-ניל ויונגדן הגיעו לעיר האסורה. כדי לא להסגיר את מוצאה כאדם זר, אלכסנדרה דויד-ניל לא העזה לקחת מצלמה אולם היא הסתירה, מתחת לסמרטוטים שלבשה מצפן, אקדח, וארנק עם כסף. לבסוף הם הגיעו ללהסה בשנת 1924, התמזגו עם קהל עולי רגל שהגיעו לחגוג את פסטיבל תפילת מונלאם. הם שהו בלהאסה חודשיים בביקור בעיר הקדושה ובמנזרים הגדולים הסובבים אותה: דרפונג, סרה, גנדן, סמיה.
ז'אק ברוס טוען שהיא הכירה היטב את הדלאי לאמה, אך הוא לא ידע שהיא הייתה בלהסה והיא לא יכולה הייתה לחשוף את זהותה. היא לא מצאה שום דבר מיוחד בפוטלה, והעירה כי עיצוב הפנים "לגמרי בסגנון סיני". למרות פניה מרוחות הפיח, מחצלות הצמר יאק שלה, ומסורתיות כובע הפרווה, זהותה נחשפה משום שהלכה לשטוף את עצמה כל בוקר בנהר. אבל היא הצליחה לעזוב את לאהסה לפני שנתפסה. היא סיפרה את הסיפור מאוחר יותר, בהתכתבות עם ידידה, דויד מקדונלד נציג מסחרי בריטי בג'יאנטס.
במאי 1924 התארחה החוקרת, מותשת, "בלי כסף ובסמרטוטים" יחד עם בן לווייתה בבית מקדונלד במשך שבועיים. היא הצליחה להגיע לצפון הודו דרך אזור הסיקים, בין השאר בזכות 500 הרופי ששאלה ממקדונלד ולתעודות הדרושות לה שהשיגו עבורה. בכלכותה, לבושה בתלבושת הטיבטית החדשה שקנה לה מקדונלד, היא הצטלמה באולפן.
חזרה באירופה 1925–1937
לאחר חזרתה, כשהגיעה לנמל לה-אבר ב-10 במאי 1925, היא לא האמינה לתהילה המדהימה שזכתה לה עקב תעוזתה. היא הופיעה בכותרות העיתונים ודיוקנה נפוץ במגזינים שונים. סיפור ההרפתקה שלה יהפוך לנושא של ספר, "המסע שלי ללהסה", שראה אור בפריז, לונדון וניו יורק בשנת 1927, אך זכה לחוסר אמון של מבקרים שהתקשו לקבל את הסיפורים שלה על הצלחתה לרחף או לשלוט בטמפרטורת הגוף, כהשרדות במקום קר.
בשנת 1972 ג'ין דניס, שעבדה תקופה מסוימת כספרנית אצל אלכסנדרה דויד-ניל, פרסמה ספר, שלא זכה לתפוצה גדולה, שטען כי אלכסנדרה דויד-ניל לא נכנסה ללהסה. והתצלום שלה עם בן חסותה המאומץ שצולם כביכול על ידי חברים טיבטיים, הוא מונטאז'. היא כתבה שהוריה של דויד-ניל היו בעלי חנות יהודים צנועים שדיברו יידיש בבית. דניס הרחיקה לכת והאשימה את דויד-ניל בכך שהמציאה את דיווחי נסיעותיה ולימודיה.
אלכסנדרה דויד-ניל שכרה בית קטן בהרי טולון בדיגנה-לס-ביין (פרובנס) בשנת 1928. ארבע שנים לאחר מכן היא החלה להגדיל את הבית, שנקרא בפיה "מבצר המדיטציה". שם היא כתבה מספר ספרים המתארים את מסעותיה השונים. בשנת 1929 פרסמה את יצירתה המפורסמת והאהובה ביותר, Mystiques et Magiciens du Tibet ("קוסמים ומיסטיקנים בטיבט").