cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גבעת חלפון אינה עונה
עיבוד תיאטרוני
ב-12 ביוני 2018, פורסם כי הסרט יעלה בגרסה בימתית ויהפוך למחזמר בתיאטרון הלאומי הבימה. המחזמר, כלול ברפטואר התיאטרון לעונת 2018-2019, ומופיעים בו בתפקידים הראשיים: קובי מאור (ויקטור חסון), שלומי קוריאט (סרג'יו) (לסירוגין עם משה אשכנזי ואבי גרייניק), רוני דלומי (יעלי הצעירה) (לסירוגין עם עמית פרקש) וטל מוסרי (ג'ינג'י) (לסירוגין עם רוי מילר). טוביה צפיר וניצה שאול חוזרים לגלם במחזמר את דמותם מהסרט המקורי, יעלי ושמגר, כמבוגרים. במחזמר משחק גם אדם שיאון, הנכד של יעל דיין והנכדן של אסי דיין, אדם שיאון מגלם במחזמר את הנכד של סרג'יו קונסטנזה, הקרוי על שמו, ושל שיפרה חסון. את העיבוד לתיאטרון כתב דניאל לפין וביים משה קפטן.
הצגת הבכורה עלתה ב-13 במרץ 2019 בתיאטרון הבימה והיא ירדה מהבמות ב-20 בנובמבר 2021.
קישורים חיצוניים
ביקורות:
דיונון צלצל חסון
דיונון צלצל חסון (שם מדעי: Onykia robusta; בעבר: Moroteuthis robusta) הוא מין של דיונון גדול מהסדרה דיונוני רחף אשר חי במימי צפון האוקיינוס השקט. דיונון זה הוא אחד מהגדולים שבסילוניות. הוא התגלה בידי החוקר אדיסון וריל (Addison Emery Verrill) בשנת 1876.
צולל יפני שצילם בשנת 1993 את הדיונון ובעזרת הגדלת העדשה של התמונה התברר שמדובר במין חדש. זו הייתה התמונה הראשונה שמוכרת מהדיונון. הוא לא נחקר הרבה, אך כנראה שהוא טורף דגים וסילוניות אחרות ובעצמו משמש טרף לכרישים וללווייתנים גדולים ואפילו לדיונונים גדולים אחרים.
טרי ונבלס
טרי ונבלס (שמו המלא: טרנס פרדריק ונבלס, באנגלית: Terence Frederick 'Terry' Venables; נולד ב-6 בינואר 1943 בלונדון שבאנגליה) הוא מאמן כדורגל אנגלי וכדורגלן לשעבר, המשמש כיום כיועץ טכני במועדון החובבים האנגלי, אף. סי. וומבלי. כשחקן, שיחק במדי הקבוצות צ'לסי, טוטנהאם הוטספר וקווינס פארק ריינג'רס ופעמיים במדי נבחרת אנגליה. כמאמן, אימן את נבחרת אנגליה ונבחרת אוסטרליה, וכן מספר קבוצות אנגליות וברצלונה.
קריירה כשחקן
ב-1957 הצטרף ונבלס לצ'לסי. ב-1960 עלה לקבוצת הבוגרים. ונבלס הפך לשחקן מרכזי בקבוצה ואף מונה לקפטן שלה. הוא עזר לקבוצה להתחרות על מספר תארים בשנות ה-60 של המאה ה-20. עם הקבוצה זכה בגביע הפוטבול ליג ב-1965. ב-1966, לאחר שבירת עוצר שהוטל על שחקני הקבוצה לפני המשחק, הודח ונבלס מצ'לסי והועבר לטוטנהאם הוטספר תמורת 80,000 פאונד. בסך הכול, ערך 202 הופעות במדי צ'לסי והבקיע 26 שערים.
עם טוטנהאם זכה בגביע ה-FA ב-1967 לאחר ניצחון בגמר על קבוצתו הוקדמת. בסך הכול שיחק ב-115 משחקים והבקיע 19 שערים. ב-1969 עבר לקווינס פארק ריינג'רס תמורת 70,000 פאונד. במדיה הופיע 179 פעמים והבקיע 19 שערים עד מעברו ב-1974 לקריסטל פאלאס תמורת סכום דומה. במדיה ערך 14 הופעות בלבד לפני מינויו למאמנה ב-1976.
בנבחרת אנגליה שיחק בשני משחקים.
קריירה כמאמן
בברצלונה יישם ונבלס מערך 4-4-2, שהיה נפוץ באנגליה. המערך ניצל את יכולותיהם של שחקני הגנה כמיגלי ושל קשרים כברנד שוסטר. במשך שלוש עונותיו בברצלונה, זכה ונבלס עם ברצלונה בליגה ובגביע הליגה אך הפסיד עמה בגמר גביע אירופה לאלופות 1986. ב-1987 פוטר מהקבוצה.
חודשיים לאחר פיטוריו חזר לאנגליה, לקבוצתו בעבר טוטנהאם הוטספר. הצלחתו בטונהאם הייתה מעורבת: הקבוצה סיימה במרכז הטבלה ברוב עונותיה תחתיו וזכתה בגביע ה-FA ב-1991. ב-1991 הפך למנהל הבכיר של הקבוצה, אך ב-1993 פוטר מהתפקיד.
ב-1993 הייתה נבחרת אנגליה בנקודת שפל, לאחר כישלונה להעפיל למונדיאל 1994. ונבלס הפך למועמד בכיר לאימון הנבחרת בזכות הכריזמה והנוכחות שלו לצד המגרש. הוא מונה לתפקיד בינואר 1994. משום שאנגליה הייתה המארחת של יורו 1996 היא לא נאלצה להשתתף במוקדמות לו. בטורניר עצמו ניצחה אנגליה שלושה מחמשת משחקיה. נקודת השיא שלה הייתה ניצחון 4-1 על נבחרת הולנד, אך היא הודחה בחצי הגמר.
ב-1997 מונה ונבלס להיות מאמן נבחרת אוסטרליה. בגביע הקונפדרציות 1997 הוביל את הנבחרת לגמר, בו הפסידה לנבחרת ברזיל. ונבלס פוטר בעקבות כישלון הנבחרת להעפיל למונדיאל 1998 בצמד משחקים מול נבחרת איראן.
ב-1998 חזר לאמן את קריסטל פאלאס, אך חרף הציפיות הרבות להצלחה עזב כחלוף שנה. רק בדצמבר 2000 חזר לאימון. הוא מונה להיות מאמנה של מידלסברו בתקווה למנוע את ירידת הקבוצה לליגת המשנה. ונבלס הצליח בתפקידו, אך עזר בסיום העונה. כשנה אחר כך הצטרף ללידס יונייטד. הקבוצה באותה תקופה הייתה בהתמוטטות עקב בעיות כלכליות. הקפטן ריו פרדיננד הועבר מהקבוצה כשבועיים לאחר מינויו של ונבלס. תוך מספר חודשים היא הודחה הן מגביע אופ"א והן מגביע הליגה. בינואר נמכרו כרטיסיהם של שחקני מפתח נוספים של הקבוצה מפאת המצב הכלכלי של המועדון, מבלי להודיע לוונבלס על התכנון. בעוד הקבוצה ממשיכה להיכשל בליגה ונועדה לרדת לליגת המשנה, פוטר ונבלס מאימונה.
בסוף 2005 מונה לעוזר מאמנו של סטיב מקלארן באימון נבחרת אנגליה, אך כשזו נכשלה להעפיל ליורו 2008 פוטר הצמד מתפקידיהם.
קריירה כיועץ טכני
בשנת 2012, כחלק מפרויקט שכל שלביו יתועדו במסגרת סדרה דוקומנטרית, הסכים ונבלס לשמש כיועץ טכני למועדון החובבים האנגלי, אף. סי. וומבלי.
אינדיאנה ג'ונס וגורלה של אטלנטיס
אינדיאנה ג'ונס וגורלה של אטלנטיס (באנגלית: Indiana Jones and the Fate of Atlantis; בעברית: "אינדיאנה ג'ונס בעקבות סודה של אטלנטיס") הוא משחק ההרפתקה השני של לוקאס ארטס למחשב האישי אודות אינדיאנה ג'ונס. המשחק פותח בשנת 1992 והיה השביעי שהתבסס על מנוע ה־SCUMM הידוע של לוקאס ארטס, בו החברה השתמשה לכתיבת כל משחקי ההרפתקאה שלה באותה תקופה.
עלילה
העלילה סובבת אחר הארכאולוג האמריקאי המפורסם אינדיאנה ג'ונס אי שם בתקופת מלחמת העולם השנייה. ג'ונס מתבקש על ידי עמיתיו הארכאלוגים להביא פסלון המצוי לו אי שם בנבכי הקולג' בטענה שמקורו מיבשת אטלנטיס האבודה. אך כאשר ג'ונס מאתר ומחזיר את הפסלון, רגעים אחרי ההחזרה, אחד העמיתים מתגלה למעשה כמרגל גרמני, נאצי בשם קלאוס קרנר. קרנר לוקח את הפסלון באיומי אקדח ובורח מהקולג' ואחר כך מהמדינה. ג'ונס שלא יכול להתעלם מהמעשה ומהשאלה מה הנאצים יעשו עם הפסלון האטלנטי, יוצא לפגוש בעמיתה משכבר הימים, פרופסור סופיה האפגוד, ושניהם יוצאים לגלות את מיקומה האבוד של אטלנטיס ולנסות לעצור את הנאצים מלחשוף את סודותיה הנוראיים של אטלנטיס.
שלושת הסיומים תלויים בבחירות שנעשות לקראת סוף המשחק. כל הסיומים מהווים הפסד לנאצים - השוני הוא בגורלם של אינדיאנה וסופיה:
אילן אלדד
אילן אלדד (נולד ב-28 בספטמבר 1929) הוא במאי תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה, מפיק ודרמטורג ישראלי.
חייו
אלדד נולד בשם איוואן לאנג'יאל ביוגוסלביה, בעיר סובוטיצה, עיר רב-לאומית בת כ-100,000 תושבים אז בגבול הונגריה. רוב ילדותו עברה עליו במסעדת "לויד" של סבו. כבר בילדותו נכח במופעים שהועלו במסעדה. בשנות בית הספר השתתף כשחקן וביים הצגות בבית הספר ובתנועת הנוער הציונית. לאחר כיבוש העיר בידי ההונגרים נלקח אביו למחנות עבודה בשירות הצבא ההונגרי ונרצח. אילן גורש עם משפחתו למחנות ריכוז ועבודה בצ'כיה. אילן שרד עם אמו את השואה וחזר לעירו. לאחר המלחמה עבר לבלגרד ולמד בבית הספר לקולנוע שם והחל לעבוד במחלקת סרטי התיעוד בחברת הפקות.
במרץ 1950 עלה לישראל. חי עם אמו וסבתו במעברת תלפיות והתפרנס מצילומי רחוב שצילם עוברים ושבים ליד בית הכנסת ישורון, בעזרת מצלמה של אביו. לאחר מכן התגייס לצה"ל ושירת ביחידת הצילום האווירי של חיל האוויר. עבר ליחידת ההסרטה של חיל האוויר. במסגרת זו ביים וערך מספר סרטים שזכו לפרסים בתחרויות בינלאומיות של סרטים בנושא התעופה. עם שחרורו מצה"ל עבד כעוזר במאי באולפני הרצליה והחל בשיתוף פעולה ארוך ופורה עם מרגוט קלאוזנר, במסגרתו יצר סרטי תעודה, סרטים עלילתיים, וסרטים לטלוויזיה.
לאחר תקופה של לימודים בבריטניה, שם עבד עם במאים כת'ורולד דיקנסון, קרל רייס, לינדזי אנדרסון ואחרים, חזר לישראל ועבד עם אוטו פרמינגר (כעוזר במאי בסרט "אקסודוס"), כריסטיאן ז'אק ודניאל מאן.
ב-1964 נישא לשחקנית דינה דורון. השניים שיתפו פעולה בהפקות רבות בקולנוע ובתיאטרון. לזוג שני ילדים, דן אלדד ורות אלדד-זיידנר.
בשנת 2000 החל לצד עבודתו בישראל, לביים בתיאטראות בהונגריה וביוגוסלביה, לרבות באולמות בהם ביקר כנער, ומאוחר יותר, עם התגברות האנטישמיות, נאסרה עליו הכניסה אליהם.
סעודת יום שבת
סעודת יום השבת היא הסעודה השנייה שנערכת בשבת מתוך שלוש הסעודות אותן חייבים לאכול בשבת. הסעודה נערכת בבוקר יום השבת, לאחר תפילת שחרית ותפילת מוסף, מה שעשוי לדחות את תחילת הסעודה לשעות הבוקר המאוחרות.
חובתה וחשיבותה
בגמרא נקבע כי כבוד יום השבת עדיף על כבוד הלילה; מה שאומר, כפי שנפסק בשולחן ערוך, כי אדם שאין לו מספיק כסף כדי לקנות מצרכים גם לסעודת יום השבת וגם לסעודת ליל שבת, עדיף שיקנה את צורכי סעודת היום. אמנם במקרה שהכסף לא מספיק לו גם לקניית יין לקידוש של הלילה, עדיף שיקנה יין לקידוש הלילה מאשר שיקנה מזון לסעודת היום.
זמנה
את הסעודה עורכים בבוקר יום השבת, לאחר תפילות שחרית ומוסף. בקהילות בהן נמשכת התפילה עד חצות היום, דנו הפוסקים מה יעשו כדי שלא יעברו על איסור תענית בשבת.
קידוש
לפני הסעודה יש לקדש על היין.
יש שנוהגים לאכול לאחר הקידוש עוגות או קוגל. בחסידות קוז'ניץ מכונה קוגל זה בשם שלום בית קוגל. אחד הטעמים למנהג אכילת העוגות לפני הסעודה הוא כדי לצאת את שיטת רבי חידקא הסובר שיש לאכול ארבע סעודות בשבת, ואכילה זו נחשבת לסעודה נוספת. טעם נוסף למנהג הוא כדי לצבור ברכות נוספות על מנת להשלים את מניין מאה ברכות שחייבים לומר בכל יום.
נטילת ידיים ובציעת הפת
לאחר הקידוש נוטלים ידיים ומברכים ברכת "המוציא" על לחם משנה - שתי כיכרות לחם שלמות, ובדרך כלל חלות. בשעה שמברך מניח את אחת החלות גבוהה מהשנייה, ועל זו העליונה בוצע.
מאכלים
כמנה ראשונה נהוג להגיש בסעודה זו דגים. במספר חצרות חסידיות נהגו שלא לאכול דגים בסעודה זו, והיו שאכלו אותם לפני נטילת ידיים כדי לשמר את המנהג שלא לאכול אותם בתוך הסעודה.
למנה שנייה נהוג להגיש ביצה קשה מרוסקת עם בצל. יש המכנים מאכל זה בשם "ציבל" (מיידיש: בצל) ויש המכנים מאכל זה בשם "אייער מיט צוויבל" (מיידיש: ביצים עם בצל). לעיתים נלווים אליו כבד עוף (שלם או קצוץ) ורגל קרושה.
זמירות ופיוטים
נהוג לשיר בסעודה זו זמירות ופיוטים שמיוחדים לסעודת יום השבת. בקהילות האשכנזיות מיוחדות לסעודה זו הזמירות "ברוך ה' יום יום", "ברוך אל עליון", "יום זה מכובד", "יום שבתון" ו"דרור יקרא". יש שבמהלך הסעודה שרים גם קטעים מנוסח תפילות השבת ויש ששרים את שיר הייחוד ליום השבת המתחיל במילים "אז ביום השביעי נחת".
בסוף הסעודה מברכים ברכת המזון כמו לאחר כל סעודה שאוכלים בה לחם.
חוף קלארי
חוף קלארי (באנגלית: Clarie Coast) הוא אזור בארץ וילקס שבאנטארקטיקה.
חלק זה של ארץ וילקס מכונה גם חוף וילקס (באנגלית: Wilkes Coast).
חוף קלארי מוגדר כאזור החוף של אנטארקטיקה, הממוקם בין כף מורס לבין נקודת פורקווה פה.
גילוי החוף
הראשון שראה חוף זה היה רב החובל ז'ול דומון ד'אורוויל, בינואר 1840. ד'אורוויל היה הראשון שהבין, שצוקי הקרח שבהם צפה, היו חלק מהיבשת, ולא חלק ממדף קרח.
החוף מופה לראשונה על ידי המשלחת האנטארקטית האוסטרלי, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1911–1914, בפיקודו של רב חובל ג'יי. קיי. דייוויס (J.K. Davis).
מקור השם
השם "חוף קלארי" ניתן לו על ידי ד'אורוויל.
ד'אורוויל קרא לחוף "חוף קלארי" (בצרפתית: Côte de Clarie), על שם אשתו של שארל ז'אקינו (Charles Jacquinot), שהיה רב החובל של הקורבטה זאלה (Zélée), הספינה השנייה אשר שימשה את משלחתו של ד'אורוויל.
מוסון קרא לחוף על שמו של צ'ארלס וילקס.
לקריאה נוספת
• Frezzotti, M., & Polizzi, M. (2002), 50 years of ice-front changes between the Adélie and Banzare Coasts, East Antarctica, Annals of Glaciology, 34, 235-240. https://doi:10.3189/172756402781817897
• Edited by: Thomas E. Chase and B.A. Seekins, Marine topography of offshore Antarctica; Clarie Coast to Ross Ice Shelf (long 130 degrees E to 170 degrees W); explanatory text, https://doi.org/10.3133/ofr02419N
• Jacques Talandier, Olivier Hyvernaud, Dominique Reymond, Emile A. Okal, Hydroacoustic signals generated by parked and drifting icebergs in the Southern Indian and Pacific Oceans, Geophysical Journal International, Volume 165, Issue 3, June 2006, Pages 817–834, https://doi.org/10.1111/j.1365-246X.2006.02911.x
יועץ מס
יועץ מס הוא אדם העוסק במתן ייעוץ לנישומים בנושאי מסים ובייצוג נישומים בפני רשויות המס כולל הגשת טפסים מסוימים לרשויות המס.
יועץ מס נדרש לידע מקיף בחוקי המיסים ובהנחיות רשות המיסים, ובפרט הוא נדרש לבקיאות בניהול ספרים ובניכוי מס במקור.
תחומי אחריות
בתחומי הטיפול והאחריות של יועצי המס נמנים בין היתר הנושאים הבאים:
השימוש בשירותיו של יועץ מס אינו חובה, ונישום רשאי לנהל את קשריו עם פקיד השומה באופן ישיר או באמצעות מייצג אחר (רואה חשבון או עורך דין).
בישראל
פעילותם של יועצי מס בישראל מוסדרת בפקודת מס הכנסה. בשנת 1996 נוסף לפקודה סעיף 236 ב1(ב), שבו נאמר: "אדם שאינו רשום בפנקס יועצי המס לפי פקודה זו, לא יעשה פעולה של יועץ מס, לא יתחזה ליועץ מס, ולא ישתמש בכל תואר או כינוי העשויים ליצור רושם שהוא יועץ מס", אך בפסק דין הנדלמן של בית משפט השלום בתל אביב קבע השופט דוד רוזן כי מי שאינו רשום בפנקס יועצי המס אינו רשאי לייצג נישומים, אך האיסור על אדם להיקרא יועץ מס ולתת ייעוץ מס עומד בסתירה לחוק יסוד: חופש העיסוק ובטל מעיקרו. פסק דין זה מהווה מקרה נדיר, וכפי הנראה יחיד, שבו בוטל סעיף חוק בבית משפט השלום. בהערת אגב בערעור שהוגש על פסק הדין (ע"פ (ת"א) 70597/04) מתחה השופטת יהודית שיצר ביקורת על ביטולו של הסעיף. לדבריה: "טוב היה עושה בית משפט קמא אילו נקט במידה רבה יותר של איפוק שיפוטי בעניין בטלות סעיף 236ב1(ב)".
בעקבות פסק דין הנדלמן נחקק חוק הסדרת העיסוק בייצוג על ידי יועצי מס, התשס"ה-2005, שבו נקבע שייצוג נישומים לפני רשות מס יהיה בידי מורשים בלבד. יועצי המס, העומדים בתנאים הקבועים בחוק, רשאים לייצג נישומים במוסדות רשות המסים בישראל ובמשרדי המוסד לביטוח לאומי. יועץ מס מייצג הוא מי שרשום בפנקס יועצי המס המייצגים ויש לו רישיון בר תוקף. לקבלת רישיון נדרש מבקש הרישיון לעמוד בבחינה של מועצת יועצי מס ולעבור התמחות בייצוג נישומים לפני רשויות מס במשך 12 חודשים.
לשכת יועצי מס בישראל
מרבית יועצי המס בישראל מאוגדים ב"לשכת יועצי מס בישראל" ומשרתים את קהל הנישומים בכל הנושאים הקשורים במוסדות המס. יועצי מס מורשים נותנים בין היתר שירותים כגון פתיחת וסגירת תיקים במוסדות רשות המיסים לישראל (גם לאזרח שאינו יועץ מס מותר לעשות כן אם כי על יועץ מס חלות פחות הגבלות ביורוקרטיות בעניין זה), ייעוץ מס כלכלי, החזרי מס לשכירים, תיאומי מס, ניהול חשבונות, חישובי שכר, עריכת והגשת דוחות שנתיים והצהרות הון,
מטריצה אקראית
בתורת ההסתברות, מטריצה אקראית היא מטריצה שרכיביה הם משתנים מקריים בעלי התפלגות נתונה. מטריצות אקראיות משמשות מודל לאין ספור מערכות פיזיקליות חשובות, כמו קיבול החום של גבישים או ספקטרום הפליטה של גרעין האטום. לתורת המטריצות האקראיות יש שימושים בניתוח מערכות כאוטיות, ובכאוס קוונטי. מלבד בתחומים שונים בפיזיקה, יש למטריצות אקראיות השלכות גם בהסתברות, סטטיסטיקה, אנליזה נומרית ,תורת האופרטורים, תורת המספרים האנליטית ,כמו גם קשרים להשערת רימן.
התוצאה הבסיסית בתורת המטריצות האקראיות היא "חוק מחצית-העיגול של Wiegner", שלפיו לערכים העצמיים של מטריצה סימטרית ממשית אקראית (כשלהתפלגות הרכיבים יש מומנטים מכל סדר) יש התפלגות שצורתה כחצי עיגול: אם בוחרים ערך עצמי אקראי \ \lambda של מטריצה מסדר n, אז. הערכים העצמיים תלויים זה בזה, וההפרשים בין ערכים עצמיים סמוכים, שהם הרבה יותר קשים לניתוח, מצייתים להתפלגות ויגנר-דייסון.
מחקר המטריצה האקראית החל על ידי ג'ון וישהארט שעסק באנליזת מידע והמשיך אצל יוג'ין ויגנר במסגרת מחקרו של גרעין האטום באטומים כבדים. בראשית שנות ה-60 של המאה ה-20 פותחה תורה מתמטית, עצמאית משימוש ספציפי, של מטריצות אקראיות. אחד החוקרים הנודעים בתחום הוא הישראלי, עפר זיתוני.
רובן סמדו
רובן אפונסו בורחס סמדו (בפורטוגזית: Rúben Afonso Borges Semedo, נולד ב-4 באפריל 1994) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת הבלם או בעמדת הקשר ההגנתי בא-דוחייל ובנבחרת פורטוגל.
סמדו נעצר באתונה ב-30 באוגוסט 2021, בחשד שהיה מעורב באונס קבוצתי של קטינה.
קריירת מועדונים
סמדו הצטרף לאקדמיית הנוער של ספורטינג ליסבון בגיל 16. ב-11 באוגוסט 2013 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת כאשר הוא כובש במשחק ידידות נגד פיורנטינה.
בעונת 2015/16 סמדו חזר לסגל הקבוצה הבוגרת של ספורטינג ליסבון. את משחק הבכורה התחרותי הראשון ערך ב-9 באוגוסט כאשר הוא נכנס כמחליף בניצחון 0–1 על היריבה העירונית, בנפיקה ליסבון, במסגרת הסופר קאפ הפורטוגלי. חמישה ימים לאחר מכן הוא הושאל לויטוריה סטובאל. בחלון העברות של ינואר 2016 הוא הוחזר לספורטינג ליסבון עקב משבר פציעות בהגנה.
ב-18 בפברואר 2016 סמדו ערך את הופעת הבכורה שלו בקמפיין אירופי בהפסד 0–1 לבאייר לברקוזן במסגרת שלב 32 האחרונות של הליגה האירופית. באותו המשחק נשלף לעברו הכרטיס האדום, מה שהשאיר את קבוצתו בעשרה שחקנים.
ב-19 ביולי 2018 הושאל סמדו לוסקה לעונה אחת. בינואר בוטלה השאלתו, והוא הושאל מחדש, הפעם לריו אבה הפורטוגלית.
ב-26 ביוני 2019 חתם סמדו באולימפיאקוס לארבע שנים.
קריירה בינלאומית
סמדו ערך הופעת בכורה בנבחרת פורטוגל ב-7 באוקטובר 2020, כשהוא משלים 90 דקות במשחק ידידות שהתסיים בתיקו 0:0 נגד ספרד.
חשד למעורבות באונס
ב-30 באוגוסט 2021 נעצר סמדו באתונה על ידי משטרת יוון, לאחר שנערה בת 17, הגישה תלונה בנוגע לאונס קבוצתי שסמדו היה מעורב בו, אחרי בילוי משותף בעיר אורופוס. כמו כן, צו מעצר הוצא נגד גבר בן 40 ממוצא ניגרי, בחשד שהוא הביא את הנערה אל ביתו של סמדו, שם התרחש האונס.
תארים
פורטו
יד לילד
יד לילד הוא אתר זיכרון המצוי במוזיאון יד ושם בהר הזיכרון שבירושלים, המנציח את זכר הילדים היהודיים שנרצחו על ידי הנאצים ועוזריהם בשואה.
הקמת האתר
אתר "יד לילד" הוקם בשנת 1987, לאחר שינוי שחל בתפיסת ההנצחה של מוסד יד ושם. עד לשנות ה-80 התמקד המוסד בהנצחת זכר הגבורה וההתנגדות לנאצים, והמעיט בהנצחת האנשים שהושמדו.
האתר מנציח את כלל הילדים היהודים שנספו בשואה, אך כיוון שהוא הוקם במימון אידית ואברהם שפיגל, אשר בנם עוזיאל נספה במחנה ההשמדה אושוויץ, הוא אף מנציח את עוזיאל עצמו - תמונתו ושמו חקוקים בכניסה.
תיאור האתר
הכניסה לאתר היא שביל היורד לתוך גבעה. על ראש הגבעה מצויים עמודים לבנים שבורים, אשר בשל שבירתם מגיעים לגבהים שונים. עמודים אלה מסמלים את שבירת חייהם של הילדים וצבעם הלבן מסמל את טוהר הילדים.
משני צידי שביל הכניסה יוצאים מהקירות חוטי ברזל היוצרים הרגשה של מבנה שניזוק במלחמה. שביל היורד לתוך הגבעה בין קירות אבן מזכיר ירידה לקבר עתיק או לבונקר. שביל זה נועד לסמל את הירידה אל השאול או את ההליכה לתאי הגזים.
הכניסה לאתר מונעת כניסת אור מבחוץ, בשל הפניות החדות והקירות השחורים. המבקרים נכנסים לאולם המרכזי של האתר ובו חמישה נרות זיכרון (נרות נשמה) מוכפלים על ידי מראות רבות המצויות בקירות האולם, והמבקר מרגיש שהוא הולך בין כוכבים - כל כוכב מסמל ילד. קריין וקריינית מקריאים את שמות הילדים שנספו ואת גיליהם ומקומות מוצאם בשלוש שפות: עברית, אנגלית ויידיש.
האתר מנסה להראות מחד את ההמון הרב של ילדים שנספו, ומאידך לתת שם וגיל לנספים אינדיבידואלים.
Devoción
Devoción (באנגלית: Devotion; בעברית: מסירות) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הקולומביאנית שאקירה, מתוך אלבומה התשיעי, Sale el Sol. השיר יצא לאור ב-19 באוקטובר 2010, ביחד עם האלבום.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-40 במצעד השירים הלטיניים הדיגיטליים של בילבורד.
רקע וכתיבה
השיר נכתב והופק על ידי שאקירה וחורחה דרקסלר. השיר הוא שיר בסגנון של רוק אלטרנטיבי המושפע מסגנון הטכנו. אף על פי שלא יצא כסינגל, הצליח השיר להגיע אל המקום ה-40 במצעד השירים הדיגיטליים של בילבורד.
אודיו השיר שהועלה ליוטיוב, זכה להצלחה רבה ומונה הצפיות שלו עומד על כ-2.3 מיליון צפיות.
ביקורת והצלחה
מבקר המוזיקה סטיבן תומאס ארלואין מאתר המוזיקה האינטרנטי AllMusic, סקר את השיר בחיוב ואף אמר עליו כי: "בשיר "Devoción", שאקירה מכה את כל השומעים, וההשראה היא מארנה רוקרס".
בנוסף לכך, צבר השיר כ-5 מיליון השמעות ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
ליריקה
מילות השיר כשמו, מדברות על מסירות, בדידות ומשבר בזוגיות. בתחילת השיר, מציגה שאקירה את הפגיעה שחוותה מבן זוגה תוך שהיא אומרת, "השארת עליי רושם שאני עוד דבר כבד במזוודה שלך". בהמשך, היא מדברת על כך שהיא עדיין מאמינה באהבה שלהם, ושהיא הפכה לחסינה כנגד כאב, בעקבות כל המשברים שחוותה.
בפזמון השיר חוזרת ואומרת שאקירה לבן זוגה כי היא מאמינה רק למה שהיא רואה, והיא רואה שהוא שכח ממנה. הפזמון ממשיך כאשר היא אומרת לו כי: "אני מרגישה שאני מאבדת אותך, אין שום סימן ממך. שלום, שלום, יש שם מישהו? כל כך הרבה אדישות וכאב מעיקים עליי. שלום, שלום, אני עדיין כאן!".
בסוף השיר אומרת שאקירה כי: "אין יציאת חירום ממערכת היחסים הזו. המרחק בינינו שורף אותי מבפנים".
הופעה
עם השיר הופיעה שאקירה בטקס פרסי גראמי הלטיני שהתקיים ב-10 בנובמבר 2013. לאחר מכן, הופיעה עם השיר בטקס פרסי "Los Premios 40 Principales" שהתקיים ב-9 בדצמבר 2011, בפלאסיו דה דפורטס דה לה קומונידד דה מדריד. באותו הטקס, שרה גם את "Antes de las Seis" ו-"Loca".
בנוסף לכך, ביצעה שאקירה את השיר במופע שהתקיים בפאלה ניקאיה שבצרפת.
ז'אן-פרנסואה קופה
ז'אן-פרנסואה קופה (בצרפתית: Jean-François Copé; נולד ב-5 במאי 1964), הוא פוליטיקאי יהודי צרפתי ששימש כשר אוצר בשנים 2005–2007, ובין התאריכים 19 בנובמבר 2012 - 15 ביוני 2014 כיהן כנשיא מפלגת האיחוד למען תנועה עממית, מפלגת האופוזיציה העיקרית בצרפת. מכהן כראש העיירה מו.
קורות חיים
ז'אן-פרנסואה קופה נולד במשפחה של מהגרים יהודים לצרפת; משפחת האב היגרה מרומניה ומשפחת האם מאלג'יריה. הוא מגדיר את עצמו כיהודי חילוני.
קופה היה ממובילי המסע הציבורי, שהביא לחקיקה נגד לבישת בורקה בציבור בצרפת.
קופה אב לארבעה ילדים, שלושה מנישואיו הראשונים לולרי דוקינג (Valérie Ducuing), ואחת מזוגיות שנייה. את חברתו ממוצא אלג'ירי, נדיה חממה (Nadia Hamama), נשא לאישה בדצמבר 2011.
צ'יטניה
צ'יטניה (באנגלית: Caitanya; 1534-1486) היה תאולוג, נזיר וחסיד בהקטי יוגה וישנוי בעל השפעה שפעל תחילה בבנגל ובהמשך ברחבי הודו, וייסד את זרם הגאודיה ואישנוויזם. לשמו נוספת לעיתים קידומת הכבוד שרי והסיומת מהאפרבהו ("מורה גדול") - Sri Caitanya Mahaprabhu. בגלל גוון עורו הוא נקרא גם בשם גאורה (Gaura) - "הזהוב".
סיפור חייו
בני לווייתו של צ'יטניה ראו בו התגלמות של קרישנה עלי אדמות וישנן מספר הגיוגרפיות המתארות את חייו. לפי הצ'יטניה-צ'ריטאמריטה הקאנונית, צ'איטניה נולד בנאואדוויפ שבמערב בנגל בזמן ליקוי ירח מלא. בעת לידתו, חזה אסטרולוג כי הוא עתיד לגאול את העולם כולו. על כן קראו לו הוריו בשם וישומבהארה (מישען היקום). מכיוון שנולד תחת עץ אזדרכת הודית (נים), הוא אף כונה לעיתים בכינוי החיבה נימאי. עוד בילדותו גילה בקיאות בסנסקריט ובתורת הלוגיקה ואף הביס בוויכוח את המלומדים המקומיים.
בגיל 24 קיבל על עצמו צ'איטניה סניאסה (נזירות). בעת חניכתו קיבל את השם צ'איטניה. לאחר מכן נדד במשך ארבע שנים במקומות כמו ורינדאוון וורנאסי עד שבסופו של דבר התיישב בעיר פורי שבאודישה ליד מקדש ג'גנאתה, שם בילה את שארית חייו בלימוד מחשבת הבהקטי.
מורשת דתית
צ'איטניה חונך על ידי מורה משושלת מאדהוה, ונהוג להתייחס למסורת שהשאיר אחריו כזרם וישנוי הקרוי ברהמה-מאדהוה-גאודיה-ואישנוויזם. שישה מתלמידיו, הקרויים ששת הגוסוואמים, נחשבים לממשיכי דרכו והם שהעלו על הכתב את תורתו. ככל הידוע, צ'איטניה עצמו הותיר בכתב רק חיבור אחד בן שמונה פסוקים הקרוי שרי שיקשאשטקה (שמונת בתי השיר על הוראה) המתמצת את פילוסופיית הבהקטי של הגאודיה ואישנוויזם.
צ'איטניה דגל בהנגשת הבהקטי, הדבקות הרוחנית באלוהים, מן המקדשים אל הציבור. הוא דגל בהפצת ידע רוחני אודות האל והנשמה באופן שוויוני, בלא התחשבות בקאסטות, מין או דת. צ'איטניה אף חזה כי הבהקטי עתידה להתרחב מעבר לגבולות הודו ולהתפשט בעולם כולו.
פילוסופיה
הפילוסופיה הגאודיה-ואישנווית מגדירה את אלוהים כנבדל מן הבריאה ויחד עם זאת גם שורה בה, מצב נשגב ובלתי נתפס המתאפשר על ידי יכולתו האינסופית של אלוהים. את הפילוסופיה הזו ציין צ'איטניה בביטויי "אצ'ינטיה-בדהה-אבדהה-טטווה" (האמת המוחלטת שהיא באחדות ושניות בו זמנית באופן בלתי נתפס).
סלין
סלין (Sellin, או: Céline) הוא שם פרטי ושם משפחה. {{פירושונים|
ראו גם
}}
במול
במוזיקה, בֵּמוֹל (או נָחֵת) הוא סימן היתק המורה על הנמכת הצליל הבא אחריו בחצי טון, והוא מסומן ב-♭ (הדומה לאות הלועזית b), משמאל לתו. באוקטבה תקנית דו במול זהה דיאטונית לסי, ופה במול זהה דיאטונית למי. קיים גם סימן במול כפול הנראה כך: 𝄫 והוא מנמיך תו נתון בטון שלם. בתיווי מוזיקלי במאה העשרים ישנן גם סימני במול מיוחדים המורים על הנמכת צליל ברבע טון או בשלושת רבעי הטון.
תו היוניקוד '♭' (266D הקסדצימלי) עשוי להציג את סימן הבמול במחשבים מסוימים.
סדר הבמולים בסולם הוא קבוע, על פי מעגל הקווינטות והוא: סי במול, מי במול, לה במול, רה במול, סול במול, דו במול, פה במול.
המלה "במול" מקורה באיטלקית: bemolle שפירושו "(האות)b-רך". מקורה של משמעות המונח היא במוזיקה עתיקה, בה נהגו להנמיך את הצליל סי במודוסים מסוימים. באותה עת, ערך ההנמכה של הבמול היה קטן מחצי טון, כך שאותה הנמכה הייתה למעשה קטנה, ושנתה בעיקר את החריפות שיצר הצליל סי עם צלילים מסוימים (פה, ודו, למשל), והקנתה לו גוון רך יותר, ומכאן מקור השם.
פילץ
{{פירושונים|
אישים בשם זה
}}
דיונון יבלות ענק
דיונון יבלות ענק (שם מדעי: Kondakovia longimana) הוא מין של דיונון גדול מהסדרה דיונוני רחף אשר חי במימי האוקיינוס שלחופי אנטארקטיקה.
מאפיינים
אורך הגלימה של דיונון זה מגיעה ל-85–115 סנטימטר בממוצע. הדיונון הארוך ביותר התגלה בשנת 2000 באנטארקטיקה באורך מלא של 2.5 מטר. המשקל המרבי של הדיונון הוא 50 קילוגרם. הדיונון בעל מספר קפלים בעורו ובעל זרועות בעלות מעל 33 קרסים זעירים, אך חזקים.
דיונון זה די נדיר ונמצאו ממנו רק 3 פרטים שנאספו בעומק 50 מטר לחופי איי אורקני הדרומיים. תחום התפוצה המדויק שלו אינו ידוע, אך נראה שהוא שוכן בטווח המים העליון עד לעומק בינוני ומצוי באוקיינוסים הקרים מאנטארקטיקה עד לאיי ג'ורג'יה הדרומית וים טסמן בצפון.
הדיונון ניזון ממיני קריל לצד סרטנים ואורנוניים בעומק ובתורו מושך טורפים רבים לרבות כרישים כמו כרישי ישנן ולמנה חוטמנית (אשר צורכים מעל 20% מתזונתם מהדיונון), ראשתנים, אלבטרוסיים ופינגוויניים.
כורכר
כורכר (בעבר היה נפוץ האיות קורקר; מקור השם מערבית כֻּרְכַּאר) הוא סלע משקע פריך ונקבובי. הכורכר נוצר כתוצאה מהתאבנות חולות, דהיינו, התלכדות גרגירי הקוורץ בחול בעזרת חומר גירי. הכורכר מצטבר לאורך חוף הים ובמישור החוף ומופיע בצורת רכסים המבטאים התאבנות חוליות.
הרכב הכורכר
הכורכר מורכב בעיקרו מגרגרי קוורץ (30% - 90%) וגרגרים של ביוקלסטים (רסק של שלדי בעלי חיים ימיים). כמו כן כ-5% מתכולת הכורכר הם מינרלים כבדים, הניכרים בצבעיהם הכהים (המטיט, פלדספר ועוד). גבעות הכורכר היו במקורן חוליות נודדות (דיונות), אשר חלק מן הביוקלסטים שבהן (רסק של שלדי בעלי חיים ימיים), התמוסס והתגבש מחדש כמלט סביב הגרגרים הנותרים (גרגרי הקוורץ והקרבונט). החוליות לוכדו לכורכר כתוצאה מהתמוססות גרגרי הקרבונט שבו (ארגוניט וקלציט עתיר מגנזיום), על ידי מי הגשמים שחלחלו בחללים שבין גרגרי החול. בתקופות יובש מתקיימת עליה נימית של התמיסה הרוויה אל פני השטח (בעיקר כתוצאה מהתאדות), הגורמת לשקיעת הקרבונט והתגבשותו בחללים שבין הגרגרים. פעולה חוזרת של התהליך לאורך השנים מביאה לליכוד מרכיבי החול והפיכתם לכורכר.
שכבות כורכר עדינות, ברוחב של מילימטר או מילימטרים אחדים, נחשפות בחוף הים ואפילו בתוכו, היכן שמי הים סחפו חלק מהשכבות שנוצרו בעבר. היות שרכס הכורכר בחוף השרון חשוף לפעולות גלי הים, הוא עובר תהליך של גידוד הגורמות להיווצרות מצוק הכורכר.
לרוב נוכל למצוא בין רכסי הכורכר גם אדמת סחף. אך בעבר בחלקים של קרקע הסחף היו לרוב ביצות אשר מנעו מהחקלאים לעבד אדמה זאת.
בסלע הכורכר, כמו בקרקע החול, המים מחלחלים במהירות לכן גדלים עליו רק מינים מעטים של צמחים.
כורכר בישראל
בישראל, רכסי הכורכר נוצרו במקביל לחוף. יש שני רכסי כורכר יבשתיים קטועים במישור החוף, וביניהם מרזבות, ושלושה רכסים נוספים מצויים מתחת למים. לעיתים חסמו רכסים אלה זרימת נחל בדרכו לים והביאו להיווצרות ביצות, כדוגמת הביצה של חדרה, ביצות כבארה, והבאסה בהרצליה.
בתקופות השונות נעשו מאמצים לניקוז ביצות אלו. למשל, את הבאסה בהרצליה, בתקופה הביזנטית ניקזו על ידי חפירת מנהרה בתוך הרכס לעבר הים. בנחל פולג חצבו את קיר הכורכר לשם הניקוז, מה שנקרא בימינו "שער פולג" וכן נתן את השם לשמורה.
עדויות לרכסי הכורכר ניתן למצוא גם בתוך ערים רבות בישראל. רכסים אלו נמצאים בסכנה עקב תוכניות פיתוח או בלאי טבעי.
השימוש בכורכר
כורכר שימש כאבן בניין במקומות שונים באגן הים התיכון ובארץ ישראל. כך לדוגמה, המבנים השונים בקיסריה (תקופה רומית ביזנטית) ובימינו בניין ה"מזגגה" סמוך לקיבוץ נחשולים. מבנים רבים ברובע העתיק של העיר אלגרו בסרדיניה עשויים מאבני כורכר.
פאונה ופלורה בסביבת הכורכר
המערכת האקולוגית של הכורכר יוצרת נישות ביולוגיות ייחודיות, בהן חיים בעלי חיים וצמחים ייחודיים לה.
פאונה
להלן מספר מיני חיות :
המקור (תוכנית תחקירים)
המקור היא תוכנית תחקירים וראיונות עיתונאיים בהגשת רביב דרוקר, ששודרה בעבר בערוץ עשר ומעונתה ה-16 משודרת בערוץ 13. במרכז כל תוכנית תחקיר מרכזי בהובלת אחד מכתבי המקור, ולאחריו תוכנית אולפן בה מראיין דרוקר את הכתב ודמויות רלוונטיות לתחקיר.
היסטוריה
בדצמבר 2008 פורסם על רצונו של ערוץ 10 להעביר את המגישים עופר שלח ורביב דרוקר אל תוכנית תחקירים בפריים-טיים. שלח ודרוקר הגישו באותו תקופה את מהדורת "שישי", והחלטה נבעה מכך שהתוכנית החלה כמגזין אקטואליה שבועי ובהמשך קיבלה אופי תחקירי. התוכנית עלתה לאוויר ב-17 במאי 2009 בערוץ 10 בעריכת עדי גרתי-נער.
בשנת 2011 עזב את התוכנית עפר שלח והחליף אותו בהגשה (לצד רביב דרוקר) מיקי רונזטל, קודם לכן החלה רותם שדות לערוך את התוכנית. לאחר כשנה בתוכנית עזב את הגשתה רוזנטל בעקבות הצטרפותו לפוליטיקה. בשנת 2013 הצטרף להגשת התוכנית העיתונאי הוותיק רזי ברקאי. בשנת 2015 הוחלף רזי ברקאי בברוך קרא והחל לערוך את התוכנית עידו תמרי.
עם המעבר של ערוץ עשר לאפיק 14, החלה התוכנית להיות משודרת באיכות HD.
החל משנת 2019 רביב דרוקר מגיש את התוכנית בפורמט הגשה יחיד. התוכנית המשיכה להיות משודרת לאחר מיזוג רשת וערוץ עשר והמעבר לערוץ רשת 13.
צוות התוכנית בעבר ובהווה
מנחים
כתבים
אופני יד
אופני יד הם אופניים בעלי שלושה גלגלים, המופעלים באמצעות הידיים. אופניים אלו משמשים לספורט עממי וכמו כן, גם למרוצי אופניים. מאחר שאין השתתפות של פלג הגוף התחתון במאמץ, משמשים אופני היד גם רוכבים נכי גפיים תחתונות.
אופני היד התחרו לראשונה באולימפיאדת אתונה כאשר את ישראל ייצג זיו בר שירה מעמותת אתגרים. בארץ מתקיימת פעילות הן ברמה העממית והן ברמה התחרותית. כ-70 ספורטאים פעילים בענף ומשתתפים באירועי ספורט שונים. בשנת 2006 החלה את פעילותה ליגת אופני יד.
עיצוב
הרוכב יושב נמוך על האופניים, בדומה לאופנוח, כאשר רגליו פשוטות לפנים ומעליהן הדוושות. מאחורי גבו זוג גלגלים ולפניו גלגל נוסף קדמי אליו מחוברת השרשרת (בדומה לגלגל האחורי באופניים רגילות). לעיתים קיים ציר בין הגלגל הקדמי ומערכת הדוושות, ובין שאר השלדה, ואז הניווט נעשה על ידי הידיים סביב ציר זה. לחלופין, באופניים ללא ציר, נעשה הניווט על ידי הטיית הגוף.
מהירות
מאחר שכח הידיים חלש מכח הרגליים, אופני יד מגיעים למהירויות נמוכות מאלו של אופניים רגילים. בנוסף, החיכוך של שלושה גלגלים עם המסלול גם הוא מאט את האופניים. לעומת זאת, הישיבה הנמוכה מקטינה את החיכוך עם האוויר.
בשנת 1995 קבע ג'ייקוב היילויל שיא של כ-52.5 קמ"ש במישור (בהשוואה ל-73 קמ"ש באופניים רגילים).
הוועדה לבחינת מדיניות הענישה והטיפול בעבריינים
הוועדה לבחינת מדיניות הענישה והטיפול בעבריינים היא ועדה ציבורית שהוקמה בהחלטת ממשלה, בראשות השופטת דליה דורנר במטרה לבחון את דרכי הטיפול בעבריינים וענישתם מתוך ראייה כוללת במטרה להביא לניצול מיטבי של ההוצאה הציבורית לצורך מניעת עבריינות. הוועדה הוקמה בשנת 2011 והגישה את הדוח באוקטובר 2015. המלצותיה התמקדו בהתוויית עקרונות ביחס לעמדה ממשלתית בדבר חקיקה של עבירות ועונשים; במחקר, מעקב ושקיפות של הענישה המוטלת בפועל; בתרומתם האפשרית של בתי משפט קהילתיים; בשחרור מוקדם ממאסר; באפשרות ריצוי מאסר בבתי מעבר; ובשימוש בעונש עבודות השירות כחלופה למאסרים קצרים.
הקמת הוועדה, חבריה ופעולתה
הוועדה הוקמה בהחלטת של הממשלה ה-32, ביוזמת השר, זאב בנימין בגין, ועל פי הצעה של השרים למשפטים ולביטחון פנים. בראשות הוועדה עמדה השופטת דליה דורנר, ובהמשך מונה פרופ' אורן גזל אייל כחבר ומרכז הוועדה. בין חברי הוועדה נמנו גם המשנה ליועץ המשפטי לממשלה רז נזרי, ראש האגף לשיקום האסיר בשב"ס גונדר עפרה קלינגר (אשר מונתה לנציבת שירות בתי הסוהר עם סיום עבודת הוועדה), ראש המועצה הכלכלית במשרד ראש הממשלה, פרופ' יוג'ין קנדל, פרופ' מרדכי קרמניצר, המשנה לסניגור הציבורי הארצי, ד"ר חגית לרנאו, קרימינולוגים, ונציגים של משרדי האוצר, הרווחה, משטרת ישראל, ופרקליטות המדינה. הוועדה הגישה את המלצותיה באוקטובר 2015.
עמדת הוועדה בדבר השימוש בכליאה ומדיניות הענישה
הוועדה הקדישה חלק ניכר מהדוח לבחינת ההשפעות של עונש המאסר על רמת הפשיעה. בהסתמך על המחקרים בתחום קבעה הוועדה שכליאה היא ענישה פרמיטיבית, יקרה ובלתי יעילה בעליל, וכי אין טעם בניסיון לקדם את ההרתעה באמצעות הרחבת השימוש במאסרים או באמצעות שימוש במאסרים ממושכים יותר. כמו כן, הוועדה קבעה כי יש לתת עדיפות לשיקום עבריינים מחוץ לבתי הכלא שכן שיקום בקהילה באמצעות ענישה שנעה בין עבודות שירות לצווי מבחן ושירות למען הציבור צפוי להפיק תוצאות טובות יותר מאשר שימוש נרחב יותר במאסרים. מנגד, מאסר יכול להיות יעיל למניעת עבריינות כאשר מדובר בכליאת עבריינים מסוכנים, כאמצעי להרחקתם מהציבור. אולם שימוש יעיל במאסר ככלי למניעת עבירות חייב להבחין בין עבריינים שצפויים לחזור ולבצע עבירות לבין אלו שלא. המאסר עלול גם לעודד עבריינות בשל ההשפעה הקרימינוגנית שלו - המאסר מעודד נטייה לעבריינות בקרב מבצעי עבירות. הוועדה קבעה בהקשר זה כי הסיכוי של אסיר לשעבר לחזור ולבצע עבירות גדול יותר מהסיכוי של עבריין שנידון לעונש מחוץ לכותלי הכלא. בשל העלויות הגבוהות של עונש המאסר (כאשר העלות הישירה של חודש מאסר עומדת על כ-10,000 ש"ח לחודש לאסיר) והשפעתו הנמוכה ואף השלילית על העבריינות, הוועדה המליצה "לפעול לצמצום השימוש במאסרים במקרים בהם המאסר אינו הכרחי להגבלת יכולת של עבריינים שהמסוכנות שלהם לחברה גבוהה, והרחבת השימוש בעונשים זולים יותר ויעילים יותר העומדים בעקרון ההלימה, ובכך להביא להקצאה יעילה ונכונה יותר של המשאבים המופנים לטובת הנושא.
המלצות הוועדה
הוועדה המליצה לממשלה להימנע מהחמרת הענישה בחקיקה כאשר מטרת ההחמרה היא השגת הרתעה או שיקום, וככלל להימנע מקביעת עונשים מזעריים (עונשי מינימום) לעבירות. עוד המליצה הוועדה על הקמת יחידה למחקר ומידע במשרד המשפטים אשר תעסוק בנושא אכיפת החוק, בדגש על מדיניות הענישה, השיקום וגזירת הדין. הדוח כלל גם המלצות בדבר הרחבת השימוש בבתי משפט קהילתיים וייעול עבודת וועדות השחרורים והרשות לשיקום האסיר. שתי המלצות נוספות בדוח התקבלו ברוב דעות של חברי הוועדה (כאשר המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, ונציגי הפרקליטות, המשטרה ושב"ס התנגדו להן בדעת מיעוט). האחת: לאפשר לוועדות השחרורים להעביר אסירים שנה לפני שהם זכאים לשחרור מוקדם, לבתי מעבר שיפעלו כמעין הוסטלים שיקומיים מחוץ לבתי הסוהר, ויהוו מרכזים של שיקום ושילוב בחברה. השנייה, לאפשר לבתי משפט לגזור על נידונים עונש של עבודות שירות לתקופה של תשעה חודשים (במקום שישה חודשים לכל היותר כיום) ולהסמיך את נציב בתי הסוהר לקצר עונש זה בשליש, כפי שנהוג לגבי מאסרים אחרים. דעת המיעוט סברה שיש להאריך את תקופת עבודות השירות לתשעה חודשים אולם לא לאפשר את קיצור התקופה.
קבלת המלצות הדוח
בהובלת אגף התקציבים באוצר, החליטה הממשלה לאמץ את עיקרי המסקנות של דוח הוועדה. עם קבלת החלטת הממשלה החל תהליך של הקמת בתי משפט קהילתיים בכל מחוזות השיפוט בישראל. בנוסף, במשרד המשפטים הוקם צוות לבחינת חלופות לענישה. בית המשפט העליון, בהחלטתו בעתירה כנגד הצפיפות בבתי הסוהר, קבע כי ניתן לצמצם את הצפיפות גם תוך יישום המסקנות של דו"ח הוועדה, בקובעו כי "ניתן להפחית את שיעור הכליאה יחד עם הפחתת שיעור הפשיעה, בין היתר כיוון שהפחתת שיעור הכליאה מפחיתה את שיעור העבריינות החוזרת (רצידיביזם)". בית המשפט קבע "מסקנתה העיקרית של ועדה זו (ועדת דורנר) הייתה כי 'יש לפעול לצמצום השימוש במאסרים במקרים בהם המאסר אינו הכרחי להגבלת יכולת של עבריינים שהמסוכנות שלהם לחברה גבוהה, והרחבת השימוש בעונשים זולים יותר ויעילים יותר העומדים בעקרון ההלימה, ובכך להביא להקצאה יעילה ונכונה יותר של המשאבים המופנים לטובת הנושא' (שם, בעמ' ד'), ואין לי אלא להצטרף לאמור, גם בצו השכל הישר".
מגנאפינה
מגנאפינה (שם מדעי: Magnapinna) הוא סוג של דיונון מהסדרה דיונוני רחף שהוא הסוג היחיד מהמשפחה מגאפיניים (Magnapinnidae), הקרובה מעט ללוליגיים. דיונון זה הוא שוכן מצולות החי בכל האוקיינוסים ובעיקר באוקיינוס השקט והאוקיינוס האטלנטי. נמצאו רק פרטים בודדים מהסוג.
הדיונון הוא בעל מעטפת גלימה דמוית-כנפיים שבקצוותיה ישנם זרועות דקות וחוטיות ארוכות בהרבה מכל אורך הדיונון. האורך השלם שלו יכול להגיע עד לאורך 7-8 מטרים. הדיונון יכול לשכון במצולות של מעל 4.5 קילומטרים מתחת פני הים ולא ידוע הרבה על חייו.
מדענים מעריכים שהדיונון משתמש בזרועותיו הארוכות כדי לחטט לאורך קרקעית הים בחיפוש אחר מזון ובינתיים לעמוד על המשמר מטורפים. אפשרות נוספת היא שהזרועות עוזרות לו לתפוס טרף ממארב בדומה לזרועות גמל שלמה.
מינים
לא כל המינים מוסכמים על כל החוקרים. המינים העיקריים הם:
המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית
המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית הייתה מפלגה, שהתפתחה בהיסטוריה המוקדמת של ארצות הברית. בנוסף לשם זה, יש המתייחסים למפלגה זו בשם הרפובליקנים הג'פרסונאים, מכיוון שתומאס ג'פרסון השתייך למפלגה זו והיה בעל השפעה ניכרת על האידאולוגיה שלה; לעיתים נקראת גם בשם המפלגה הרפובליקנית, ואין לבלבל כינוי זה עם המפלגה הרפובליקנית המודרנית. למעשה, השם "דמוקרטית-רפובליקנית" לא נכנס לשימוש עד לזמנו של אנדרו ג'קסון. לפני כן, המפלגה הוכרה בשם "רפובליקנית". השימוש האנכרוניסטי של "דמוקרטית-רפובליקנית" על מנת לציין פוליטיקאים של לפני תקופת ג'קסון הוא לשם נוחות בלבד, על מנת למנוע בלבול עם המפלגה הרפובליקנית המודרנית, ולא משקף את הכינוי באותו הזמן.
היסטוריה
שורשי המפלגה נעוצים במפלגה האנטי-פדרליסטית, הקבוצה שהתנגדה לאימוץ חוקת ארצות הברית והתעקשה על מגילת הזכויות. לאחר נשיאותו של ג'ון אדמס, הפדרליסט, תומאס ג'פרסון נבחר להיות הנשיא הדמוקרטי-רפובליקני הראשון.
במשך תקופה קצרה, תפקדה המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית כמפלגה הדומיננטית היחידה בפוליטיקה האמריקנית. בשיאה, התמודד ג'יימס מונרו כמעט ללא תחרות, בבחירות של 1820 לנשיאות ארצות הברית. התקופה הזו נודעה בכינויה "עידן התחושה הטובה". זמן קצר לאחר מכן, התפרקה המפלגה לשתי קבוצות: המפלגה הדמוקרטית, בהנהגתו של אנדרו ג'קסון, והמפלגה הוויגית, שנוסדה מהקואליציה האנטי-ג'קסונאית.
תביעות מודרניות לשותפות במורשת של המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית
שיעור-הקומה הרם של נשיאים שזיהו את עצמם עם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית בשיאה גורם למפלגות פוליטיות מודרניות לרצות להשתייך למורשתה. כתוצאה מכך, שתי המפלגות הפוליטיות הגדולות בארצות הברית מזהות עצמן עם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית.
כפי שצוין, המפלגה הדמוקרטית היא צאצא ישיר של המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית. גם המפלגה הרפובליקנית רואה עצמה כצאצא "רוחני" של המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, אף על פי שיש לה קשר חזק הרבה יותר עם הפוליטיקאים של מפלגת הוויגים של ימים עברו ובוחריהם. למפלגה הדמוקרטית כמו גם לזו הרפובליקנית של ימינו-אנו אין קשרים ניתנים-לזיהוי עם המפלגה הפדרליסטית, שהייתה מפלגת האופוזיציה היחידה למפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית המקורית.
נשיאים מטעם המפלגה
4 מתוך 46 נשיאי ארצות הברית כיהנו מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית.
מנדנה סייפדיניפור
מַנְדָנָה סֵייפֵדִינִיפּוּר (נולדה ב-1967) היא בלשנית איראנית.
ביוגרפיה
סייפדיניפור גדלה בגרמניה. היא למדה בלשנות ולימודים איראניים באוניברסיטה החופשית של ברלין, שם השלימה תואר שני. לאחר מכן השלימה דוקטורט במכון מקס פלאנק לפסיכובלשנות באוניברסיטת ראדבאוט בניימכן, שם למדה בין השנים 2000 ל-2005. עבודת הדוקטור שלה נקראה "אי-רהיטות: הפרעות לדיבור ולתנועה". לאחר מכן עשתה פוסט-דוקטורט באוניברסיטת סטנפורד משנת 2007 עד 2010.
לאחר שהות קצרה נוספת במכון מקס פלאנק, עברה סייפדיניפור בשנת 2010 לבית הספר ללימודי אפריקה והמזרח (SOAS) באוניברסיטת לונדון, שם כיהנה כראש התוכנית לתיעוד שפות נכחדות, אשר מאז 2002 מעניקה מענקים לתיעוד שפות נכחדות, במימון קרן ארקדיה. מאז 2014 מנהלת סייפדיניפור את ארכיון השפות בסכנת הכחדה (ELAR), שעוסק בשימור דיגיטלי של שפות בסכנת הכחדה ומנגיש את האוסף לכל העולם דרך האינטרנט.
בהיותה מומחית בתחום השימוש בשפה, ובמולטימדיה, סייפדיניפור מדריכה מדענים בדרכי איסוף והנגשה של אוספי מולטימדיה של שפות בסכנת הכחדה.
סייפדיניפור מלמדת קורסים בנושא המודוס החזותי של השפה, השימוש בווידאו במחקר שטח על שפות בסכנת הכחדה, פסיכולוגיית שפה, ושימוש בשפה. תחומי המחקר שלה מתמקדים בתיעוד (וידאו ושמע) של שימוש בשפה, פסיכובלשנות, והפקת שפה.
מוריגן
מוריגן (באירית: Mórrígan או Morrígu, באירלנד המודרנית ידועה לעיתים גם כ-Mór-Ríoghain) היא דמות מהמיתולוגיה האירית. היא מזוהה בעיקר עם מלחמה וגורל, וכן עם נבואות על מוות במלחמה. היא מעופפת לעיתים קרובות מעל שדות קרב בדמות הבאדב - עורב שחור. היא מזוהה גם עם ריבונות על אדמה ובעלי חיים, ומשמשת כאפוטרופוסית של שטח מסוים ואנשיו. מוריגן מחולקת לשלוש ישויות אשר כל אחת משתלטת על הגוף בתקופה אחרת: מוריגן, מאכה ובייב. הן מכונות יחד "שלושת המוריגנות".
דמותה
מוריגן משמשת מעין אלת מלחמה. לעיתים קרובות היא מתוארת עם חנית בכל יד, ועם היכולת לשנות צורה לכל דבר, בדרך כלל לעורב. היא מאושרת לשלוח גברים למלחמה, אשר בה היא מתערבת בעצמה במהלכה או מרחפת מעליה. יש לה מערכת יחסים עם דגדה - האל הבכיר ביותר בפנתאון.
מוריגן וקוכוליין
למוריגן תפקיד חשוב בסיפורי "מחזור אולסטר". בסיפור "Táin Bó Regamna", מתאהבת מוריגן בגיבור האגדי קוכוליין. היא מופיעה בפניו כאשר הוא פושט על שדה בקר. הוא אינו מזהה אותה ומעליב אותה. בתגובה, היא הופכת לעורב שחור ומעופפת אל ענף עץ. כעת קוכוליין מזהה אותה ואומר שאם היה יודע מי היא לא היה פוגע בה. מוריגן מודיעה לו שהוא ייענש על מעשיו. קוכוליין אומר שהיא אינה מפחידה אותו, והיא מוסרת סדרת אזהרות ונבואות זעם על קרב מתקרב שבו הוא עומד למות. לסיום היא מציינת שהיא תהיה שם.
בסיפור "Táin Bó Cúailnge", מידב מלכת קונכט פולשת לאולסטר במטרה לגנוב את השור האגדי דון קואילנג. מוריגן הופכת לעורב ומזהירה את השור להימלט ברגע האחרון. קוכוליין מגן על אולסטר בסדרה של קרבות כנגד חייליה של מידב. בהפוגה קלה בין הקרבות, מוריגן מופיעה בפניו מחופשת לאשה צעירה ומציעה לו את עזרתה ואהבתה. הוא דוחה אותה בבוז, והיא מחליטה להעניש אותו. היא הופכת לצלופח, זאב ולאחר מכן לפרה, ובכל הפעמים מנסה להכשיל אותו ולמנוע ממנו את הניצחון. בכל שלושת הפעמים היא נכשלת, וקוכוליין מנצח ואף פוצע אותה שלושה פצעים. לאחר מכן היא מתחזה לאשה זקנה החולבת פרה, ועדיין נושאת על גופה את שלוש הפציעות. היא נותנת לקוכוליין שלוש כוסות חלב, וכנגד כל כוס הוא מברך אותה ופצע אחד שלה נרפא. לאחר מכן היא מגלה את זהותה, והוא מביע חרטה על כך שריפא אותה.
אוסקר ואן דילן
אוסקר איגניציוס יואנס ואן דילן (בהולנדית: Oscar Ignatius Joannes van Dillen, נולד ב-25 ביוני 1958) הוא מלחין, נגן ומנצח הולנדי שחי ברוטרדם. הוא מלמד הלחנה ועיבוד של מוזיקת עולם ותאוריה של המוזיקה באקדמיה למוזיקה של רוטרדם. מרבית יצירותיו של ואן דילן נתמכו על ידי הקרן ליצירת המוזיקה (Fonds voor de Scheppende Toonkunst) של הולנד.
בהלחנתו משלב ואן דילן בין מוזיקה קלאסית, ג'אז ומוזיקת עולם. הוא משויך ל"אסכולת רוטרדם" (School of Rotterdam), קבוצה מלחינים קלאסיים עכשוויים שהתפתחה סביב המלחין ההולנדי אוטו קטינג. מורהו האחרון של ון דילן, קלאס דה פריס מהאקדמיה למוזיקה של רוטרדם, נמנה עם הבולטים בקבוצה זו.
קורות חייו
ואן דילן למד בהולנד, בלגיה, גרמניה, הודו וארצות הברית וסיים את לימודיו ב-2002.
ב-2003 הוצג בפסטיבל הסרטים ה-8 של טביליסי הסרט "Roter Damn Verwandelt" (רוטרדם הולכת לעזאזל) של פיטר יאן סמיט שנכתב ליצירה של ואן דילן. בשנה זו גם ראה אור התקליט הראשון של ואן דילן, De Stad ("העיר"), בהוצאת חברת Cybele Records הגרמנית. "העיר" מתארת בארבעה פרקים את חורבן רוטרדם במלחמת העולם השנייה ובנייתה מחדש. ואן דילן מנצח על אנסמבל "גלבר קלנג" ביצירה זו. יצירתו MM3 לפסנתר צעצוע הוקלטה לתקליטור סופר אודיו האוסף יצירות לכלי זה.
ב-2005 ניגנה רביעיית זפיר את רביעיית המיתרים מספר 1 של ואן דילן בקונצרטחבאו. בשנת 2006 הוקרן סרטו של אנדיאן לוקמן "תחזית מזג האוויר" בפסטיבל הולנד לסרטי אנימציה עם פסקול בהלחנת ואן דילן. ב-2007 ביצעה רביעיית ה"דוּלן" את רביעיית המיתרים מספר 2 שלו בהופעת בכורה. היצירה ליוותה את ההקרנה המחודשת של "הגשר", סרט משנת 1928 של במאי הקולנוע ההולנדי יוריס איבנס. הפסקול נבחר על ידי אגודת איבנס אירופה ללוות את הסרט גם באוסף ה-DVD החדש של איבנס.
ב-2007 הוציאה החברה ההולנדית Etcetera Records תקליטור של מלחיני אסכולת רוטרדם בנגינת רבעיית ה"דוּלן". בתקליטור כלולה "רביעיית המיתרים המבוססת על שלושה ציורים של אדוורד מונק" מאת ואן דילן. ב-2007 גם הוקרן לראשונה סרטו של הבמאי הקנדי קליב הולדן "מכונות היאוש" (Engines of Despair) עם פסקול של ואן דילן.
פעילות ציבורית
ואן דילן שימש חבר קרן ויקימדיה העולמית. מדצמבר 2006 עד יולי 2007, היה יו"ר מייסד של עמותת ויקימדיה הולנד. הוא כותב על זכויות השימוש במוזיקה.
מכפלה ריקה
במתמטיקה, מכפלה ריקה היא מכפלה ללא גורמים, והיא שווה ליחידה הכפלית, 1. המכפלה הריקה מוגדרת כמקרה פרטי של ההגדרה הכללית של מכפלה, והיא שומרת על העקביות של תכונות שימושיות הקשורות בכפל.
כפי שיוסבר להלן, ההגדרה הכי טבעית למכפלה ריקה היא איבר היחידה 1, האדיש לכפל. זאת באופן דומה להגדרת הסכום הריק כאיבר היחידה החיבורי, 0. צורות מוכרות של המכפלה הריקה הן הטענות \ a^0=1 לכל a שונה מאפס, \ 0!=1 (אפס עצרת) ו- לכל n<m. הגדרות אלו עקביות עם התכונות של הפעולות הללו. לדוגמה לפי חוקי חזקות:.
לנדרס
לנדרס הוא שם משפחה.
מכפלה ריקה
משפטים רבים מניחים את קיום המכפלה הריקה. לדוגמה קיומה של המכפלה הריקה מאפשר את תקפות המשפט היסודי של האריתמטיקה לכל מספר טבעי כולל 1.
מדוע המכפלה הריקה שווה ל-1
יש שתי דרכים להגדיר את המכפלה של קבוצה סופית של מספרים טבעיים. דרך אחת היא להגדיר את המכפלה של שני מספרים (באינדוקציה), ואז להגדיר את המכפלה של כל קבוצה סופית באינדוקציה על גודל הקבוצה:. כדי שנוסחה אינדוקטיבית זו תתאים למקרה n=1, יש לקבל כי המכפלה הריקה היא איבר היחידה הכפלי.
הכללות
מההגדרה הפורמלית של המכפלה הקרטזית, כאוסף כל פונקציות הבחירה מקבוצת האינדקסים, נובעת הזהות: כלומר מכפלה קרטזית ריקה של קבוצות היא יחידון, שאת איברו היחיד אפשר לפרש כפונקציה הריקה. אם נפעיל על השוויון את כללי האריתמטיקה של עוצמות נקבל כי מכפלה ריקה של עוצמות, ובכללם מכפלה ריקה של מספרים טבעיים, שווה לעוצמת היחידון, שהיא 1.
באופן כללי מגדירים לרוב תוצאה ריקה של פעולה בינארית בתור האיבר הנייטרלי של הפעולה. לדוגמה חיתוך ריק של תת-קבוצות של קבוצה X שווה לקבוצה X עצמה.
אפס בחזקת אפס
לביטוי אפס בחזקת אפס, המסומן 0^0, אין הגדרה חד-משמעית, משום שפעולת החזקה מוגדרת באופנים שונים בהקשרים שונים.
מעריכים שלמים. עבור מעריכים טבעיים n, פעולת החזקה x^n מוגדרת כמכפלה חוזרת n פעמים של הבסיס x (שיכול להיות מספר כלשהו). בפרט, 0^n=0 לכל \, n>0. אפשר, כביכול, להמשיך את הנוסחה הזו לערך n=0, ולקבוע שגם 0^0=0. מאידך, עבור מעריכים טבעיים החזקה מקיימת את החוק, שאם מאמצים אותו עבור m=0, מקבלים , ולכן x^0=1 לכל \, x\neq 0. הפעם, אם נמשיך את הנוסחה לערך x=0, נקבל 0^0=1. בשל הסתירה הזו, משאירים את הערך 0^0 בלתי מוגדר.
באנליזה. עבור מספרים ממשיים x,y, עם x>0, אפשר להגדיר. ערך זה אינו מוגדר עבור x=0 (למרות שאין מניעה לקבוע ש-0^y=0 לכל y>0), ואפילו הגבול שלו כאשר x שואף לאפס (ו-y קבוע) תלוי בסימן של y. לכן גם מנקודת מבט זו משאירים את הערך 0^0 בלתי מוגדר. אכן, כפונקציה של שני משתנים, הגבול של x^y כאשר x,y חיוביים ושואפים ל-0 אינו קיים.
בקומבינטוריקה ובתורת הקבוצות. בתורת הקבוצות מגדירים את החזקה a^b של שני מונים כעוצמת קבוצת הפונקציות מקבוצה בעוצמה b לקבוצה בעוצמה a. הגדרה זו מסכימה עם ההגדרה המקובלת כאשר a,b מספרים סופיים. יש בדיוק פונקציה אחת מן הקבוצה הריקה לכל קבוצה אחרת (לרבות אל הקבוצה הריקה), הלוא היא הפונקציה הריקה; לכן הגדרה זו מספקת את הערך a^0=1 לכל a, לרבות 0^0=1.
צבע יסוד
תחומי הגדרה של צבעי יסוד
ישנם שני תחומים עיקריים שבהם נהוגה חלוקה לצבעי יסוד:
צבעי יסוד של האור - תאורה, צגים, טלוויזיות, מצלמות וידאו ומקרנים.
צבעי יסוד של הדיו - כפי שהם מתבטאים באמנות ובדפוס.
המשותף לכולם הוא הצורך ליצור מגוון גדול ככל שניתן של צבעים שונים, תוך ערבוב מספר מועט של צבעי יסוד. ההבדל המהותי בין שני תחומים אלה הוא האם מדובר ביצירת אור בצבע כלשהו, או ביצירת משטח שצבעו נקבע כשהוא מואר. צגי המחשב והטלוויזיה פולטים אור, ובמקרה זה כל צבע שמתווסף מוסיף את האור הנפלט. לעומת זאת, באמנות ובדפוס כל צבע שמוסיפים לתערובת בולע ומפחית מהאור שיחזיר המשטח הצבוע. לכן נקראת השיטה הראשונה "חיבור צבעים", והשנייה - "חיסור צבעים".
בהתאם, יש שתי הגדרות מקובלות לקבוצות צבעי יסוד - קבוצה אחת בכל תחום. הקבוצה הראשונה היא אדום, ירוק וכחול (RGB), המופיעה לדוגמה בהקשר של צגי מחשב. הקבוצה השנייה היא ציאן, מג'נטה וצהוב, המופיעה לדוגמה בהקשר של לוחות צבעים בדפוס והדפסת כל הצבעים על ידי ערבובם בתוספת לוחות שחור ולבן. ביישומים פחות טכניים מדפוס, למשל ציור או גרפיקה, מכנים את השלשה כחול - אדום - צהוב בשם "שלושת צבעי היסוד" שלמעשה הם שלושת פיגמנטי היסוד (צבענים). באמצעות שלושת הצבעים האלה ניתן ליצור מגוון רחב של צבעים, אך פחות מאשר השלשה ציאן - מג'נטה - צהוב.
מקורה של תחושת הצבע
צבע אינו תכונה של אור אלא הוא תחושה סובייקטיבית, הנוצרת במוח כשהוא קולט מידע ויזואלי מהעין. האור המגיע אל העין כספקטרום רציף של אורכי גל מתפרש על ידי מערכת הראייה של האדם כצבע, בהסתמך על תחושה שנוצרת בשלושה סוגי חיישנים בעין האנושית- המדוכים. למעט מקרים נדירים, ספקטרום שונה ייתן תחושה של צבע אחר.
בעלי חיים שונים מהאדם יכולים לפרש את אותה תערובת פוטונים כצבע אחר לחלוטין; לרוב היונקים רק שני סוגים של מדוכים, אך ישנם מיני ציפורים ודגים שבעיניהם עד חמישה סוגי מדוכים. כמו כן לבעלי חיים מסוימים, לדוגמה דבורים, מדוכים שרגישים לאורכי גל שכלל אינם בתחום הנראה לאדם, למשל בעל סגול. יצורים אלה רואים את העולם אחרת מבני האדם, ועבורם יידרש מספר שונה של צבעי יסוד כדי לפרוש את מרחב הצבע.
היסטוריה של חקר צבעי היסודות
במהפכה המדעית של המאה ה-17 וה-18 החלו הדברים להשתנות. התאוריות האירופיות החלו להתבסס על ממצאים מדויקים והדירים, ובוצע מאמץ רב לפתח צבעים, במיוחד לתעשיית הטקסטיל. ב-1664 טען הכימאי האירי רוברט בויל שצבעי היסוד הם אדום, צהוב, ירוק, שחור ולבן, ומהם "ניתן לחקות את הגוונים המצויים בטבע (אם כי לא את הדרם)". בערך בתקופה זו החלה להתפתח התפיסה בציור, שלפיה מערבוב מספר צבעי יסוד ניתן ליצור כל צבע שהוא.
אייזק ניוטון, שגילה שהאור הלבן מורכב מצבעים שונים, וב-1704 פרסם זאת בספרו "אופטיקה", סבר שששת צבעי הקשת שבהם הבחין הם צבעי יסוד, שמהם מורכבים כל הצבעים האחרים. ניוטון טען שתוך שימוש בצבעים סגול, כחול, ירוק, צהוב, כתום, אדום, לבן ושחור ניתן ליצור כל צבע שאינו נמצא בספקטרום, למשל חום. תאוריה זו הותקפה באירופה במשך יותר ממאה שנים, במיוחד מפני שלא הבדילה בין חיבור צבעים לחיסורם: היא לא יכלה להסביר את מה שציירים כבר ידעו - שלפעמים אי אפשר להגיע לגוון מסוים על ידי ערבוב צבענים מסוימים (חיבור צבעים) אלא רק על ידי הוספת צבען לצבע המטרה (חיסור צבעים).
ב-1802 טען תומאס יאנג שלא ייתכן שבעין יש די מקום לחיישן נפרד לכל צבע אפשרי. יאנג פיתח את התאוריה התלת-צבעית, שלפיה הראייה מתבססת על תאים משלושה סוגים בלבד, שנמצאים בעין. בתחילה סבר יאנג שהצבעים הם אדום, צהוב וכחול, אך ב-1807 שינה את דעתו וטען שהם אדום, ירוק וסגול. מדענים אחרים לא הוסיפו לחקור את הנושא. רק לאחר 150 שנה אוששה תאוריה זו בממצאים מדעיים.
לעומת יאנג וניוטון, הרמן פון הלמהולץ הבין את ההבדל האיכותני בין חיבור צבעים לחיסורם, והבין שערבוב צבענים הוא שונה מהותית מחיבור אורות. בספרו מ-1850 טען כי כל צבע שהוא ניתן להגדרה על ידי קולטנים משלושה סוגים. בספרו הוא כלל גם עקומות רגישות של הקולטנים, שדומות במידה רבה לעקומות המקובלות כיום.