cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שלוש מהפכות קופרניקניות
המהפכה הקופרניקנית השלישית: ההחלקה אל הריקות
בפרק זה סוקר בכלר את המהפכה השלישית בפילוסופיה שידועה גם בשם המהפך הלשוני. המהפכה השלישית מעבירה את נקודת הכובד בפילוסופיה מן העולם כשלעצמו אל הלשון המתארת אותו. במקום לפתור את הבעיות הקודמות, הן מנוסחות מחדש בלשון שמרוקנת אותן מכל פשר ולא מאפשרת לדבר עליהן באופן מובן. פילוסופיה זו נוצרה דווקא כתגובת נגד לקאנט אך למעשה היוותה חיזוק לטענותיו.
בנוסף לדיון בו מסביר המחבר כיצד התפתחה הפילוסופיה שבה השפה מעצבת את התודעה, המחבר סוקר כיצד השפיעה הפילוסופיה של קאנט על ההגות המדעית והפילוסופית במאה ה-19 ובמאה ה-20 תוך הבאת דוגמאות רבות ומפורטות, בהן:
לאורך כל חלק זה, מציג המחבר בכלר את דעתו, שהפילוסופיה האקטואליסטית היא מעשה של יאוש וניוון מחשבתי שבמקום לקבל את העובדה שתמיד יהיה ספק בנוגע לוודאות התגליות והתאוריות ועדיין אפשר לענות על שאלות מהותיות וחשובות, מנסה להמציא תורות ודאיות לחלוטין אך ריקות מתוכן שעוסקות בדקדוק ועקביות של הגדרות ולא בדברים עצמם.
בכלר מספק מספר הפרכות לאקטואליזם המוחלט, ביניהן:
ברוטליזם – אפילוג אתי
בחלק זה תוקף המחבר בחריפות את האתיקה (תורת המוסר) המתחייבת מהפילוסופיה האקטואליסטית והפוסט-מודרניסטית שבה החזק הוא הצודק, כל מעשה עוולה ואידאולוגיה אכזרית קבילים ושקריטריון של מוסריות הוא צורני בלבד (הצו הקטגורי) ולא תוכני.
הוא לא תוקף ישירות הוגים פוסט-מודרניסטים אלא דן בפילוסופים גרמניים כמו עמנואל קאנט (שלמרות שהתכוון לטוב למעשה יצר מפלצת), גאורג וילהלם פרידריך הגל, מרטין היידגר ופרידריך שילר שפיתחו אתיקה ברוטלית בה הכוח מהווה הצדקה מוסרית למעשים (למשל: תפיסת "רוח ההיסטוריה" של הגל שקובעת שהאומה הכי מוסרית היא זו שידה עליונה על שאר האומות ומצליחה במבחן ההיסטוריה). בסיום החלק הוא מדגים כיצד הנאצים השתמשו בפילוסופיה זו להצדקת מעשיהם.
לעומת זאת, בהקדמה, בכלר כותב שהניסוחים האחרונים של האתיקה האקטואליסטית (ביניהם פוסט-מודרניזם, הפרגמטיזם האמריקני, הפלורליזם והליברליזם הקיצוני) הם
ברז'ראק
בֶּרְזֶ'רַאק (בצרפתית: Bergerac; באוקסיטנית: Brageirac) היא עיירה וקומונה במחוז דורדון שבחבל אקיטן החדשה, שבדרום-מערב צרפת. במרחק 50 ק"מ דרומית מזרחית מפריגור בירת המחוז, 93 ק"מ מזרחית לבורדו ו-100 ק"מ צפונית מערבית לטולוז. ברז'ראק נחשבת לבירת הטבק של צרפת, ומהווה גם מרכז לתעשיית יין.
היסטוריה
בתקופת הרפורמציה הייתה ברז'ראק מעוז לפרוטסטנטיזם. ב-1577 נחתם בברז'ראק "שלום ברז'ראק" בין מלך צרפת אנרי השלישי לבין מלך נווארה אנרי השני כנציג ההוגנוטים. ב-1620 צבא מלך צרפת לואי השלושה עשר כבש את העיר והרס את ביצוריה. לאחר שלואי הארבע עשר הכריז על הפרוטסטנטיות כבלתי חוקית רבים מתושביה הפרוטסטנטיים של ברז'ראק היגרו למדינות אחרות.
בתקופת המהפכה הצרפתית הועברה בירת מחוז דורדון מברז'ראק לפריגו.
אסלאם באתיופיה
על פי המפקד שנערך בשנת 1994: אסלאם היא הדת השנייה בגודלה באתיופיה, לאחר הנצרות, עם כ-30.8% מהאוכלוסייה, האסלאם הגיע לאתיופיה בשנת 615. הריכוז המוסלמי באתיופיה הוא בעיקר במזרח ועמים שלמים עובדים אותו כמו העפרים, הסומלים וכחצי מאוכלוסיית האורומו, רובם של המוסלמים האתיופים משתייכים לזרם הסוני.
היסטוריה
תחת הקיסר הקודם היילה סלאסי, קהילות מוסלמיות יכלו לשפוט על פי חוקי האסלאם השריעה עניינים של אישיות, חוק, משפחה וירושה לפני בתי משפט איסלמיים, קרוב לוודאי המשיכו לעשות כך תחת השלטון המהפכני. אף על פי כן, רבים מהמוסלמים נשפטו תחת המשפט המקובל.
אסלאם באתיופיה המודרנית
כמו יתר העולם המוסלמי, האסלאם באתיופיה מובל ומונחה על ידי הקוראן והסונה. הטקסיים הדתיים החשובים ביותר, כמו תפילות הטקס היומיות (הצלאה) והצום (בערבית: סאוום, באמהרית כמו גם בעברית צום) במשך חודש הרמדאן, שנחגג באזוריים עירוניים וגם כפריים. מוסלמים אתיופיים רבים מופיעים בעלייה לרגל למכה מדי שנה.
קנת ניקולס
ניקולס המשיך בפרויקט מנהטן גם לאחר המלחמה, עד שהוועדה לאנרגיה האטומית קיבלה אחריות על נושא הגרעין בינואר 1947. הוא היה קצין הקשר הצבאי עם הוועדה בשנים 1946–1947. לאחר לימוד קצר ב בווסט פוינט, הוא הועלה לדרגת מייג'ור גנרל, ומונה לראש פרויקט הנשק המיוחד של הצבא, ואחראי על ההיבטים הצבאיים של הנשק האטומי, כולל לוגיסטיקה, טיפול והדרכה. הוא היה סגן מנהל המחלקה לענייני אנרגיה אטומית במטה הכללי של צבא ארצות הברית, והיה איש הצבא הבכיר בוועדת הקשר הצבאית שעבדה עם הוועדה לאנרגיה האטומית.
בשנת 1950 מונה ניקולס לסגן מנהל אגף הטילים המונחים במשרד ההגנה, וב-1952, כשהאגף אורגן מחדש, מונה לראש המחקר והפיתוח בו. בשנת 1953 התמנה למנהל הכללי של הוועדה לאנרגיה אטומית, שם קידם הקמה של תחנות כוח גרעיניות. הוא גם מילא תפקיד מפתח בהליכים שהביאו לביטול הסיווג הביטחוני הגבוה של רוברט אופנהיימר.
ראשית חייו
קנת דייוויד ניקולס נולד ב-13 בנובמבר 1907 בווסט פארק שבאוהיו, אחד מארבעת ילדיהם של וילבר ניקולס ואשתו מאי קולברום. הוא סיים חמישי בכיתתו באקדמיה הצבאית בווסט פוינט בשנת 1929, והוצב כקצין זוטר בחיל ההנדסה של צבא ארצות הברית. ב-1929 נסע לניקרגואה במסגרת משלחת שערכה סקר לבניית תעלה בין-אוקיאנית במקום. קצין עמית במשלחת היה לסלי גרובס, שלימים היה ראש פרויקט מנהטן, ודמות בולטת בקריירה של ניקולס. על שירותו במשלחת הוענקה לניקולס מדליית הצטיינות של ניקרגואה "על שירות יוצא דופן שנתן לרפובליקה של ניקרגואה."
ניקולס חזר לארצות הברית בשנת 1931, החל ללמוד באוניברסיטת קורנל, סיים תואר ראשון, ובהמשך סיים תואר שני ב-10 ביוני 1933, שניהם בהנדסה אזרחית. בעת לימודיו בקורנל, נישא לג'קלין, ונולדו להם שני ילדים.
ב-1934 קיבל מענק מחקר מהמכון הבינלאומי לחינוך, שאותו ניצל ללימודים של שנה אחת באוניברסיטה הטכנית של ברלין בנושא 'שיטות מחקר אירופיות בהידראוליקה'. כששהה בברלין הועלה לדרגת לוטננט, ובלימודיו כתב תזה שזיכתה אותו בפרס האגודה האמריקאית למהנדסים אזרחיים. לאחר שחזר לארצות הברית, השתמש בתזה שכתב בברלין כבסיס לעבודת דוקטורט, וקיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת איווה. באוגוסט 1937 החל להדריך בווסט פוינט, וב-13 ביוני 1939 הועלה לדרגת קפטן.
מלחמת העולם השנייה
ביוני 1941 זימן קולונל ג'יימס מרשל את ניקולס ל'מחוז הנדסה סירקיוז' כדי להיות מהנדס אזור, האחראי על בניית מחסנים ומתקנים בבסיס חיל האוויר במקום. בהמשך, ביקש ממנו מרשל לקחת על עצמו אחריות נוספת כמהנדס אזור האחראי על הקמת מפעל TNT חדש בוויליאמספורט שבפנסילבניה. בפרויקט זה עבד ניקולס עם חברת דופונט ועם סטון אנד ובסטר כקבלנים גדולים, ועם לסלי גרובס, שהיה הקולונל האחראי על הבנייה הצבאית.
ביוני 1943 זימן מרשל את ניקולס לפגישה נוספת בוושינגטון. מרשל מונה בימים אלו למהנדס 'מחוז מנהטן', האחראי מטעם חיל ההנדסה על פרויקט מנהטן, וקיבל הרשאה וסמכות לגייס לפרויקט קצינים ואזרחים מ'מחוז הנדסה סירקיוז', שהעבודה בו כמעט הסתיימה. מרשל השתמש בסמכות זו, וכמעשה ראשון הביא את ניקולס לפרויקט ומינה אותו לסגנו, מינוי שקיבל תוקף כש'מחוז מנהטן' נוצר רשמית ב-16 באוגוסט 1942.
ההחלטה החשובה הראשונה שעמדה בפני המחוז החדש, שבשונה ממחוזות אחרים בחיל ההנדסה לא הוגדרו לו גבולות גאוגרפיים, הייתה למצוא אתר מתאים לבניית מפעלי העשרת האורניום. ב-30 ביוני 1943 ביקרו מרשל וניקולס בטנסי, נפגשו עם בכירים ברשות עמק טנסי, ודנו עימם על אתרים שאותרו בסקר קודם לרגלי הרי קמברלנד, שנראו מתאימים (אוכלוסייה דלילה, רשת תחבורה, וחשמל ומים בשפע).
האתר שנבחר היה אוק רידג', אך מרשל השהה את הרכישה, מכיוון שחיכה לתוצאות חיוביות של מספר בדיקות מדעיות שיצדיקו את ההשקעה בבניית מפעל בהיקף מלא. מיד אחר כך ביקר ניקולס במעבדה המטלורגית באוניברסיטת שיקגו, ונפגש עם ארתור קומפטון. כשראה את הצפיפות בה, החליט ניקולס בעצמו ובאחריותו להקים אתר ניסויים חדש בארגון פורסטוויץ', שבסופו של דבר יהפוך למעבדה הלאומית ארגון.
ניקולס לקח על עצמו את האחריות על עפרות האורניום. הוא סיכם עם משרד החוץ שיוטל פיקוח על ייצוא תחמוצת אורניום, ונכנס למשא ומתן עם אדגר סנגייר על קניית 1,200 טון של עפרות מקונגו הבלגית, שאוחסנו במחסנים בסטטן איילנד. ניקולס גם הסדיר את רכישת עפרות האורניום מחברת המכרות 'אלדורדו כרייה וזיקוק' מפורט הופ באונטריו שבקנדה, ואת העברתן במשלוחים של 100 טון כל אחד. הוא גם נפגש עם תת-מזכיר האוצר, דניאל בלנד, והסדיר העברה של 14,700 טון כסף ממטבעת וסט פוינט למפעל Y-12, במקום נחושת, שהייתה במחסור קשה בשל צורכי המלחמה.
בספטמבר 1942, מונה גרובס לראש פרויקט מנהטן, והועלה לדרגת בריגדיר גנרל. גרובס פעל במהירות להאיץ את הפרויקט. הוא אישר מיד את רכישת השטח באוק רידג', והפעיל לחץ להעלאת העדיפות הצבאית של הפרויקט לרמה AAA. הוא קבע את המטה שלו בקומה חמישית בבניין החדש של משרד המלחמה בוושינגטון, במקום שמרשל החזיק משרד קישור.
ניקולס, שמיקד את מאמציו ברכישה ואספקה יציבה של עפרות אורניום, באספקת חומרים נדרשים ובפרויקט הפלוטוניום, קודם לדרגת קולונל ב-22 במאי 1943. ב-13 באוגוסט החליף ניקולס את מרשל בתפקיד מהנדס המחוז של 'מחוז הנדסה מנהטן'. כמהנדס המחוז היה ניקולס אחראי הן על כל מפעלי העשרת האורניום באוק רידג', והן על כל מתקני ייצור הפלוטוניום באתר הנפורד. אחת הפעולות הראשונות של ניקולס כמהנדס המחוז, הייתה להעביר את מטה המחוז ממנהטן שבניו יורק לאוק רידג' שבטנסי, אף ששם המחוז, 'מנהטן', לא השתנה.
על עבודתו ושירותו בפרויקט מנהטן במלחמת העולם השנייה, הוענקה לניקולס מדליית השירות המצוין, על ידי מזכיר המלחמה של ארצות הברית, רוברט פטרסון.
אחרי המלחמה
בינואר 1946 הועלה ניקולס לדרגת בריגדיר גנרל, ומונה לסגנו של גרובס, אף שהמשיך להיות מהנדס מחוז מנהטן של חיל ההנדסה. בדצמבר 1946 המליץ על סגירת מסלולי אלפא במפעל ההפרדה האלקטרומגנטית Y-12 ועל סגירת מפעל הדיפוזיה התרמית S-50, כך שהעשרת האורניום תמשיך רק במפעל הדיפוזיה הגזית הוותיק K-25, ובמפעל הדיפוזיה הגזית החדש K-27 שהתחיל לפעול בינואר 1946.
ניקולס דאג להמשך תקצובן של המעבדות הלאומיות, ועזר לאמן באוק רידג' את מהנדסי חיל הים בשילוב הנעה גרעינית באוניות. ביולי 1946 היה נציג פרויקט מנהטן במבצע פרשת דרכים, שבו נוסו פצצות אטום באטול ביקיני ומתחת למים באוקיינוס השקט, כדי לבחון את השפעת הפיצוץ הגרעיני על ספינות מלחמה.
ניקולס מונה על ידי גרובס לקצין הקשר לוועדה לאנרגיה אטומית, שעמדה לקבל את האחריות על כל נושא הגרעין ב-1 בינואר 1947, ותחת אחריותו נעשתה העברה מסודרת של האחריות והנכסים מפרויקט מנהטן לוועדה.
בינואר 1948 הוא חזר לצבא כדי להחליף את גרובס כראש פרויקט הנשק המיוחד של הכוחות המזוינים (AFSWP), שכן חיל הים וחיל האוויר הטילו וטו זה על מועמדו של זה. כמפקד ה-AFSWP קיבל ניקולס באפריל 1948 דרגת מייג'ור גנרל, והפך בכך לגנרל הצעיר ביותר בצבא באותה תקופה. הוא גם היה איש הצבא הבכיר בוועדת הקשר הצבאי לוועדה לאנרגיה אטומית, וסגן עוזר ראש מטה הצבא לענייני אנרגיה אטומית.
בשנת 1950 התמנה לסגן מנהל אגף הטילים המונחים במחלקת ההגנה, ופיקח מטעמה על פרויקט ניקה, שבו פותחה מערכת טילי הנ"מ האופרטיבית הראשונה. ב-1952, כשהאגף אורגן מחדש, מונה לראש המחקר והפיתוח בו.
ניקולס פרש מהצבא ב-31 באוקטובר 1953. עבור שירותו בשנים 1948 עד 1953 הוענקה לו באיחור, בשנת 1956, 'מדליית השירות המצוין' שנייה.
לאחר פרישתו, מונה ב-2 בנובמבר 1953 למנהל כללי של הוועדה לאנרגיה אטומית. בתפקיד זה פעל להסרת סיווגו הביטחוני הגבוה של רוברט אופנהיימר, בטענה שהוא קומוניסט, ולפיכך אינו אמין. הוועדה הסכימה, וסיווגו הביטחוני של אופנהיימר הוסר.
בשנת 1955 פרש ניקולס מהוועדה לאנרגיה אטומית, פתח משרד פרטי לייעוץ בענייני אנרגיה גרעינית, ועסק בעיקר בייעוץ ובליווי של הקמת תחנות כוח גרעיניות. הוא נפטר ב-21 בפברואר 2000 מכשל נשימתי בגיל 92 בבת'סדה שבמרילנד, ונקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
הריביירה הטורקית
הריביירה הטורקית (בטורקית: Türk Rivierası) או חוף הטורקיז, הוא השם שניתן לחלק מחופי הים התיכון והים האגאי בדרום-מערב אסיה הקטנה בטורקיה. הריביירה הטורקית מקבילה לקו חוף באורך של יותר מאלף ק"מ בנפות אנטליה ומולה, ממזרח לעיר אלניה ועד בודרום; וכוללת את האזורים ההיסטוריים של פמפיליה, ליקיה וקאריה.
הריביירה הטורקית עשירה באוצרות טבע ובאוצרות היסטוריים, ובין היתר נמצאים בה גם אתרי המורשת העולמית בקסנתוס ובלטואון. כל אלה, בנוסף לאקלים ים תיכוני נוח, הפכו את הריביירה הטורקית ליעד תיירות פופולרי. העיר הגדולה והחשובה בריביירה היא אנטליה, ושדה התעופה הבינלאומי שבה מהווה שער כניסה עיקרי לחלק ניכר מ-20 מיליון התיירים שפוקדים את טורקיה מדי שנה. שדות תעופה נוספים נמצאים במילאס, סמוך לעיר התיירותית בודרום, ובדלמאן, לא הרחק מהערים מרמריס ופטהייה.
מסאשי קישימוטו
מאסאשי קישימוטו (יפנית: 岸本 斉史; נולד ב-29 בנובמבר 1974) הוא אמן מאנגה יפני, יוצר סדרות המאנגה מריו (ספרון קומיקס),נארוטו, בורוטו (עם אוקיו קודאצ'י ומיקיו איקמוטו), קאראקורי וסאמוראי 8.
חייו
קישימוטו נולד באוקיאמה הבכור בצמד תאומים. עוד בצעירותו גילה משיכה לאומנות, ציור ומאנגה. באומנותו ניכרת השפעתו של אמן המאנגה אקירה טוריאמה, יוצר סדרת דרגון בול, ושל קטסוהירו אוטומו, יוצר אקירה, אותם העריץ קישימוטו בילדותו.
מוטיבים קבועים המופיעים ביצירותיו הם הצורך הכלל-אנושי בחברה, הקושי שבבדידות והרצון להגן על אנשים קרובים ויקרים.
יצירתו הראשונה הייתה סדרת המאנגה קאראקורי אותה שלח ב-1996 להוצאת הספרים שואיישה ג'ימבוצ'ו. מ-1999 ועד 2014 פרסם את סדרת המאנגה נארוטו במגזין המאנגה השבועי לנוער שונן ג'אמפ השבועי. עד היום פורסמו בסדרה, שזכתה אף לעיבוד טלוויזיוני לאנימה, מעל 600 פרקים בתפוצה של מעל 71 מיליון עותקים ביפן.
אחיו התאום, סיישי קישימוטו, מפורסם אף הוא כאמן מאנגה וכיוצר הסדרה "Satan 666".
אזור התעשייה עמק שרה
אזור התעשייה עמק שרה הוא אזור תעשייה הממוקם מדרום לעיר באר שבע.
מיקום
אזור התעשייה נמצא דרומית-מזרחית לעיר, והוא אזור התעשייה הגדול והעיקרי של באר שבע. גבולות אזור התעשייה הם במערב מסילת הרכבת באר שבע - רמת חובב, בצפון כביש 25, במזרח כביש 40 ובדרום מתחם כלא באר שבע. השכונות הקרובות לאזור התעשייה הן נווה נוי מצפון-מערב ושכונת הפארק מצפון. בסמוך לעמק שרה נמצא מחלף שרה. בשטח אזור התעשייה עובר נחל בקע.
רקע
אזור התעשייה עמק שרה כלל עד תחילת שנות ה-2000 כ-60,000 מ"ר לא מאוכלסים, ולכן כונה "עמק הרפאים". החל מ-2009 ואילך, גורמים בעיריית באר שבע טענו שהאזור מלא עד אפס מקום, לאחר שבמהלך השנים התמלאו אזורי המסחר והתעשייה שלו בכ-1,000 עובדים נוספים. הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה אישרה את הרחבת אזור עמק שרה ב-1,500 דונם נוספים. לאחר ההרחבה גודלו של אזור התעשייה הוא כ-5,000 דונם.
שמות
באר שבע נחשבת על פי המסורת לעיר בה שהה אברהם אבינו. עם בניית אזור התעשייה בעיר, בתחילת שנות החמישים, הוא נקרא "עמק שרה", על שמה של שרה אימנו.
הרחובות באזור קרויים בשמות של מקצועות תעשייתיים. לדוגמה: רחוב "החורש", "החשמלאי", "הנחושת", "הבדיל", "המכונאי", "הפחח", "המסגר", "הגנן" ועוד.
מיג-31
מיג-31 מיקויאן (ברוסית: МиГ-31, לפי קוד נאט"ו: Foxhound) הוא מטוס קרב רוסי מתוצרת חברת מיג. המטוס משמש כמטוס יירוט ונחשב למטוס היירוט המתקדם ביותר שהופעל על ידי חיל האוויר הסובייטי. מטרתו המקורית הייתה לאבטח את ביטחון רוסיה מעל שמי אוקיינוס הקרח הצפוני, מחשש למתקפה אמריקאית במסגרת המלחמה הקרה שתגיע מהקוטב. במהלך מלחמת אוקראינה–רוסיה הפך המטוס לחוד החנית של המערך האווירי הרוסי, בזכות יכולת היירוט מרחוק שלו.
הוא פותח כיורש של המיירט מיג-25. האב טיפוס שלו טס לראשונה בשנת 1975. ייצור תעשייתי של המיג-31 החל בשנת 1979 והוא נכנס לשירות מבצעי בשנת 1982. בסך הכל יוצרו 519 מטוסים. מבחינת ביטחון שוטף, מטוסי המיג-31 ממשיכים להוות את העצם האחורית של ההגנה האווירית של רוסיה. לפחות 300 נמצאים בשירות חיל האוויר הרוסי, מחולקים בין 15 טייסות. קזחסטן היא הרפובליקה הסובייטית לשעבר היחידה מלבד רוסיה שהפעילה את המיג-31, עם טייסת שבסיסה בסמיפלטינסק. לפי מקורות מסוימים בשנת 2016 נמסרו לסוריה סך של 6 מיירטי מיג-31. עד שנת 2017 שודרגו בסך הכל 110 מטוסים לתקנים המשודרגים של המטוס: מיג-31M ומיג-31MS, על מנת להאריך את חייהם המבצעיים. חיל האוויר הרוסי מתכנן לשדרג באופן דומה את כל מטוסי המיג-31 המבצעיים על מנת לשמור עליהם מבצעיים.
ייעוד מבצעי
במקור, בימי המלחמה הקרה, הנהגת ברית המועצות חששה מפני האפשרות שבפרוץ מלחמה עם הגוש המערבי, ארצות הברית תתקוף אותה מצפון, דרך אוקיינוס הקרח הצפוני, וייתכן שתתקוף אף בנשק גרעיני. חשש זה היה הדדי. גם האמריקאים חששו מפני מתקפה סובייטית אפשרית שעלולה להגיע בשעת מלחמה דרך האוקיינוס הצפוני. על כן המטרה המקורית של המיג-31 הייתה לאבטח את האינטרסים הביטחוניים של ברית המועצות ולשטר בתחום הרחב של האוקיינוס הצפוני, אך גם להתגבר על קשיים טכנולוגיים ולהוות גרסה מחודשת ומפותחת יותר של קודמו, המיג-25. המטוס הוא למעשה שדרוג של המיג-25 ופיתוחו החל במהלך שנות ה-70. הייצור הסדרתי של המטוס החל בשנת 1979 והמטוס נכנס לשירות מבצעי בשנת 1982 ונכלל כחלק ממערכות ההגנה האוויריות של ברית המועצות.
מתוקף ייעודו המבצעי, לשטר את שמי האוקיינוס, שבעיקרו ריק מנפש חיה, המטוס תוכנן להיות בעל שני מנועי סילון גדולים, המאפשרים לו לטוס במהירות של מאך 3. המיירט תוכנן להפיל מטוסים בטיסות גבוהות ובמהירות גבוהה, כמו מטוסי הביון לוקהיד SR-71 האמריקאים. למיג-31 מהירות, גובה וקצב טיפוס גבוהים, אולם כתוצאה מהישגיו בתחומים אלו יכולת התמרון שלו פחותה. המיג-31 הוא בין המטוסים המבצעיים המהירים ביותר בעולם. הוא משתמש בטילים ממוקדי מטרה כדי להפיל מטוסי אויב בטווחים ארוכים. כאמור, המיג-31 נועד גם להתגבר על קשיים טכנולוגיים שהיו לקודמו, המיג-25. המיג-25 לא היה מסוגל לטוס בגבהים נמוכים. התקנת מנועי טורבו-סילון לא יעילים הביאה לירידה בטווח הלחימה במהירויות על-קוליות והגדלה של טווח המהירות של המיג-25 הביאה להרס מנוע המטוס.
בניגוד למיג-25 שנעדר יכולות תמרון ומהירות על-קולית בגובה נמוך, המיג-31 הציג יכולת תמרון גבוהה יותר, אפשר טיסה על קולית בגבהים נמוכים ובנוסף צויד במנועים מתקדמים יותר, טווח טיסה גדול יותר ומערכות אלקטרוניות משוכללות יותר. אלו כללו מכ"ם מתקדם יותר ויכולות מעקב אחר מספר מטרות במקביל. במטס הותקן מכ"ם מדגם "זאסלון". המיג-31 מצויד במנועי טורבו-פאן יעילים עם יחס מעקף נמוך, המאפשרים הגדלת טווח הלחימה. ייצורו של המיג-31 החל בשנת 1979 והמטוס פעל במלואו במסגרת חיל ההגנה האנטי-אווירית הסובייטית (PVO) עד 1982. ההאטה הכלכלית בברית המועצות הקשתה על תחזוקת מטוסי המיג-31 המורכבים עבור טייסות רבות. כתוצאה מכך, כ-20% ממטוסי המיג-31 הוצאו משירות. כ-75% מהמטוסים הללו, לעומת זאת, נכנסו מחדש לשירות בחיל האוויר הרוסי ב-2006 כאשר צמיחה כלכלית חזרה לאיתנה לאחר שנות השמונים ושנות התשעים המעורערות.
שלדה וקוקפיט
למיג-31 גוף אווירודינמי מיועל במיוחד כדי לאפשר טיסה במהירויות גבוהות בגובה נמוך. המטוס תוכנן לעקוב אחר מטרות מרובות בו זמנית בגובה רב. שלדת האוויר של המיג-31 מכילה חומרים שונים כולל פלדת ניקל מרותכת (49%), טיטניום (16%), סגסוגת אלומיניום (33%) ו-2% חומרים מרוכבים. בגוף המטוס מותקנות גם ארבעה עמודי כנפיים. הכנפיים המושחזות מיועדות להוסיף לחיתוך האוויר ולמהירות המטוס.
תא הטייס של המיג-31 מצויד באוויוניקה דיגיטלית כגון תצוגה רב-תכליתית (MFD) ותצוגות גביש נוזלי (LCD), המספקות קריאות מכשירים מעודכנים ומידע מכ"ם. המטוס הוא דו-מושבי. שני הצדדים הקדמיים והאחוריים של תא הטייס מצוידים במושבי פליטה. הטייס יושב במושב הקדמי של תא הטייס בעוד קצין מערכות הנשק (WSO) יושב במושב תא הטייס האחורי, שולט בפעולות המכ"ם ופריסת הנשק ובכך מקטין את עומס העבודה של הטייס ומגביר את יעילות העבודה וההפעלה של המטוס.
חימוש
ארבעה טילי אוויר-אוויר ארוכי טווח וימפל R-33 מותקנים במטוס. ניתן לשגר את ה-R-33 במצב ניווט אינרציאלי כדי לירות במטרה מטווח רחוק מאוד. ניתן להנחות את הטילים במצב ביות מכ"ם חצי פעיל (SARH) עם השיגור הראשוני לעבר המטרה וניתן לבצע עדכוני מיקום באמצע המסלול. הטיל נועד כדי ליירט מטוסי ביון הנעים במהירות גבוהה ומפציצים, בהם לוקהיד SR-71, B-1 לנסר ו-B-52 סטרטופורטרס של חיל האוויר של ארצות הברית.
המטוס מצויד גם בארבעה טילי R-60MK לטווח קצר ושני טילי R-40TD1 לטווח בינוני. תותח פנימי בן שישה קני 30 מ"מ (Ghs-6-23M) מותקן מעל מפרץ הנחיתה הראשי של המטוס. התותח מכיל 800 כדורים של תחמושת ויכול לירות בקצב של למעלה מ-10,000 כדורים בדקה. בגרסה המעודכנת שלו, המיג-31MB, המטוס יכול גם לשאת את הטיל וימפל R-77. בשנת 2017 הותאם לטיל חדיש מדגם קינז'אל.
שירות מבצעי
כ-500 מטוסים יוצרו במהלך השנים. כ-370 מטוסים נכנסו לשירות בחיל האוויר הרוסי. בשנת 2006, כחלק מהשיפור בכלכלה הרוסית, הוחזרו לפעילות והחיל מתפעל כעת 286 מטוסים. קזחסטן היא המדינה השנייה מלבד רוסיה אשר מתפעלת את המטוס. 33 מטוסים נמצאים בשירות שמתוכם 10 אמורים לעבור שדרוג.
ב-19 בספטמבר 2018 פורסם בתקשורת, שמטוס אחד התרסק (לא בטיסה מבצעית).
לאונרד גוארנטה
קורות חיים
גוארנטה נולד בעיירה רוויר (Revere), שליד בוסטון, מסצ'וסטס, נכד למהגרים מאיטליה, ובנם של לאונרד גוארנטה (האב), פקיד בג'נרל אלקטריק ונורמה (לבית פולקארי), עקרת בית. המשפחה הייתה עניה ובצעירותו עבד גוארנטה בחנות המכולת המקומית כדי לממן את לימודיו בבית ספר תיכון. עשה תואר ראשון (BSc) בביולוגיה מולקולרית ב-MIT, הראשון במשפחתו, שלמד באוניברסיטה.
ב-1978 סיים את הדוקטורט שלו באוניברסיטת הרווארד, ושם גם עשה את הפוסט דוקטורט. מלמד ב-MIT מאז 1981, פרופסור לביולוגיה מאז 1982 ובעל משרה קבועה ב-MIT החל מ-1986. חבר מועצת העורכים של המגזין Aging.
ב-1999 ייסד את חברת התרופות Elixir Pharmaceuticals, יחד עם פרופסור סינתיה קניון ואחרים. הוא ניסה לגייס לחברה זו גם את תלמידו המוצלח מכולם כנראה, פרופסור דייוויד סינקלייר, אך נכשל בכך כשסינקלייר ייסד במקום זאת ב-2004 את חברת התרופות המתחרה  Sirtris Pharmaceuticals. ב-2006 עזב את "אליקסיר" ושנה אחר כך הצטרף לסירטריס של סינקלייר. ב-2008 נרכשה סירטריס ב-720 מיליון דולר על ידי חברת התרופות הבריטית הענקית גלקסו סמית' קליין GlaxoSmithKline - GSK.
לאחר מכירת סירטריס הקים גוארנטה חברה חדשה בשם אליסיום (Elysium Health), כאשר במועצה המדעית שלה הוא הושיב שישה זוכי פרס נובל, בהם פרופ' אהרן צ'חנובר מהטכניון, הנוירולוג אריק קנדל, הכימאי מרטין קרפלוס והביולוג תומאס סודהוף. בפברואר 2015 החלה החברה למכור תוסף מזון (לא תרופה), שלטענתה אמור להאריך את תוחלת החיים הבריאים של כל הנוטל אותה באופן קבוע. התוסף, הקרוי "בייסיס" (Basis) מורכב משני תוספי מזון שהיו ידועים עוד קודם לכן, פטרוסטילבין (Pterostilbene), הממוצה בין השאר משקדים, אוכמניות ועוד, וניקוטינאמיד ריבוסייד ((Nicotinamid Riboside (NR), וריאציה של ויטמין B3, המצויה בין השאר למשל בחלב ועוד. לטענת החברה, "בייסיס" אמור לחקות מצבי רעב בגוף האדם הנוטל אותו, בלי שאותו אדם ייאלץ לרעוב בפועל. מצבי רעב כבר הוכחו בעבר כמסוגלים להאריך את תוחלת החיים בצורה משמעותית (ראו להלן). התוסף נמכר כיום באינטרנט ללא מרשם תמורת 60 דולר לחודש. החברה מודה כי לא ניסתה את התוסף לבדיקת השפעותיו על האדם לטווח ארוך, אף כי נכון לאוקטובר 2016 מתנהל ניסוי שכזה על 120 מתנדבים אנושיים.
גוארנטה נשוי בשנית ויש לו בן מנישואיו הראשונים, ג'ף, אשר לו הוא הקדיש ב-2002 את ספרו האוטוביוגרפי, וכן בת ובן מנישואיו השניים.
מחקריו
בשנים 1980–1995 חקר בקרת גנים באיקריוטים.
מאז 1991 הוא חוקר את המכניזם של ההזדקנות ואת הבקרה של הגוף על מכניזם זה, בבעלי חיים שונים, החל משמרים וכלה ביונקים. הוא הראה שהסירטואין SIR2 הוא גן קריטי לאריכות ימים בשמרים ובתולעת הזעירה C. elegans. מעבדתו גילתה את הפעילות הביוכימית של גן זה והוא היה הראשון שהציע פתרון לשאלה שעמדה בפני הביולוגים מזה עשרות שנים, מאז 1935 לפחות ואולי אף קודם לכן - למה "דיאטת רעב", הפחתת צריכת הקלוריות בכשליש בערך, מאריכה את תוחלת החיים, שוב, בכשליש בערך?
גוארנטה סבר ש-SIR2 הוא החוליה המקשרת בין דיאטת רעב לבין דחיית ההזדקנות וכיום זוהי כבר כמעט מוסכמה מדעית, שאכן SIR2, יחד עם סירטואינים נוספים (ידועים נכון לאוקטובר 2016 לפחות שבעה כאלה), הוא אחד המתווכים המופעלים בדיאטת רעב ומביאים להארכת החיים ולדחיית ההזדקנות על שלל מחלותיה. הוא גם גילה שהסירטואין SIR1, מפקח על מספר תהליכים פיזיולוגיים, המופעלים בדיאטת רעב, אצל יונקים, לרבות העלאת עמידותם בתנאי דחק ועוד. הוא הוכיח, שהתועלת הגופנית המופקת מדיאטה שכזו איננה רק "פסיבית", כפי שחשבו קודם לכן, אלא נובעת מהפעלתם של הסירטואינים, המשפעלים מצידם תהליכים שונים בגוף כולו ובתוך התאים, לשיפור הבריאות, השרירים, הגנה מפני מחלות לב, סוכרת, סרטן, התדרדרות שכלית וקוגניטיבית, אוסטאופורוזיס ועוד.
היריבות בין מסי ורונאלדו
היריבות בין מסי ורונאלדו היא יריבות ספורטיבית בכדורגל בין הכדורגלן הארגנטינאי ליונל מסי והכדורגלן הפורטוגלי כריסטיאנו רונאלדו, בעיקר בשל היותם בני אותו דור ובשל הצלחתם הספורטיבית. השניים שיחקו תשע עונות זה מול זה בשיא הקריירה שלהם, כששיחקו בספרד במועדוני הלה ליגה היריבים ברצלונה וריאל מדריד.
יחד הם השיגו ציוני דרך היסטוריים בספורט, ונחשבים לשניים מהשחקנים הטובים בכל הזמנים. הם שניים מהכדורגלנים המעוטרים ביותר אי פעם, לאחר שזכו ביחד ב-77 תארים גדולים (מסי עם 43, רונאלדו עם 34) במהלך קריירת הבוגרים שלהם, ושברו באופן קבוע את מחסום 50 השערים בעונה אחת. הם (נכון ל-2022) בין שלושת הכדורגלנים היחידים בהיסטוריה שהבקיעו למעלה מ-800 שערים כל אחד בקריירה שלהם במדי המועדון והנבחרת. רונאלדו מחזיק בשיא השערים הרשמיים בקריירה. שני השחקנים זכו ביחד ב-10 כדורי זהב רצופים בין השנים 2008 ו-2017 (5 לכל שחקן) ו-12 בסך הכל (5 לרונאלדו ו-7 למסי, מכדורי הזהב שהוענקו בכל הזמנים). לשניהם יש אוהדים רבים ברחבי העולם, והם שני האנשים עם חשבונות האינסטגרם הנעקבים ביותר.
עיתונאים ופרשנים מתווכחים באופן קבוע על היתרונות האישיים של שני השחקנים, בניסיון לקבוע מי מהם הוא השחקן הטוב ביותר בכדורגל המודרני או אפילו בכל הזמנים. ללא קשר להעדפה, מבקרי כדורגל מסכימים בדרך כלל ששניהם השחקנים הטובים ביותר בדורם, שעולים על חבריהם בפער משמעותי. רונאלדו זכה לשבחים על התכונות הפיזיות שלו, כישורי כיבוש השערים, המנהיגות והביצועים שלו תחת לחץ, בעוד שמסי זוכה לשבחים על השילוב שלו בין כדרור, ניהול משחק, מסירה והבקעת שערים. יריבות זו הושוותה ליריבויות ספורט עולמיות בעבר כמו היריבות בין מוחמד עלי וג'ו פרייז'ר באגרוף, בין אלן פרוסט ואיירטון סנה בספורט המוטורי, ויריבויות הטניס בין פדרר ונדאל ובין בורג ומקנרו. חלק מהפרשנים בוחרים לנתח את מבנה הגוף וסגנונות המשחק השונים של השניים, בעוד שחלק מהוויכוח נסוב סביב האישיות המנוגדת של שני השחקנים: רונאלדו מתואר לפעמים כאדם בעל אופי מוחצן, בעוד שמסי נחשב לבעל אופי מופנם יותר.
היסטוריה
ב-2007, רונאלדו ומסי סיימו כסגנים של קאקה בכדור הזהב וכדורגלן השנה בעולם של פיפ"א. בראיון באותה שנה צוטט מסי כאומר ש"כריסטיאנו רונאלדו הוא שחקן יוצא דופן וזה יהיה מבריק להיות באותה קבוצה כמוהו".
הם שיחקו לראשונה זה נגד זה כאשר מנצ'סטר יונייטד הוגרלה למשחק מול ברצלונה בחצי גמר ליגת האלופות 2007/08. רונאלדו החמיץ פנדל במשחק הראשון, אבל יונייטד עלתה בסופו של דבר לגמר באמצעות שער של פול סקולס. בסוף השנה הוענק לרונאלדו כדור הזהב, והוא הבטיח שהוא יזכה שוב בפרס.
גמר ליגת האלופות 2009 התקיים בין מנצ'סטר יונייטד לברצלונה ב-27 במאי 2009 בסטאדיו אולימפיקו ברומא, איטליה. המשחק, שתואר כ"קרב חלומי", שוחק כדי לקבוע מי היה השחקן הטוב בעולם. רונאלדו טען שהוא הטוב מבין השניים, בעוד חברו לקבוצה של מסי, צ'אבי, צידד בארגנטינאי. מנג'ר מנצ'סטר יונייטד, אלכס פרגוסון, היה דיפלומטי יותר, ואמר ששני השחקנים נמנים עם הכישרונות הגדולים בעולם. מסי, ששיחק בתפקיד מרכזי שלא היה מורגל אליו ולכן נמנע מקרב ישיר עם המגן השמאלי של מנצ'סטר יונייטד, פטריס אברה, וכבש את השני של ברצלונה בניצחון 2–0 בנגיחה בדקה ה-70'. בינתיים, רונאלדו היה רדום במשך רוב המשחק, למרות כמה הזדמנויות מוקדמות להבקיע, והתסכול שלו נראה בסופו של דבר כאשר קיבל כרטיס צהוב בגלל תיקול פזיז על קרלס פויול.
מ-2009 עד 2018, השניים שיחקו זה נגד זה לפחות פעמיים בעונה במהלך משחקי הקלאסיקו, אך גם נפגשו פעמים רבות אחרות בתחרויות כמו גביע המלך, הסופר קאפ הספרדי, וכן שני משחקי חצי גמר ליגת האלופות ב-.
הבדלים בין השחקנים
עם זאת ששניהם נחשבו לשחקנים הטובים בדורם, היו השחקנים הפוכים במראה, באישיות ובסגנון המשחק. רונאלדו נתפס ככריזמטי ומחוצן, ולפעמים גם כשחצן וגאוותן. בעוד שמסי נתפס כביישן ומופנם. רונאלדו היה גבוה ואתלטי ואילו מסי נמוך ולא התבלט מבחינה אתלטית.
רונאלדו היה אירופאי ואילו מסי דרום אמריקאי, שתי היבשות הנחשבות ביותר במשחק הכדורגל, שכן רוב השחקנים והנבחרות החזקות מגיעות מיבשות אלו. ההבדל בין היבשות השפיע גם על צורת משחקם כשרונאלדו שיחק בסגנון שנחשב ליותר אירופאי ומסי בסגנון שנחשב ליותר דרום אמריקאי. כמו שתיאר זאת הסופר הספרדי עטור הפרסים מנואל ויסנט: "כריסטיאנו רונאלדו הוא חסיד של אוקלידס: הוא מאמין שהמרחק הקצר ביותר בין שתי נקודות הוא קו ישר. לא רק זה, אתה צריך לנוע בקו הזה במהירות עד שתגיע ליעד. ליאו מסי מעדיף את איינשטיין: המרחק הקצר ביותר בין שתי נקודות הוא תמיד עקומה, והדרך היחידה להגיע היא אם אתה מזגזג באופן בלתי צפוי כמו חזיר שמנסה להתחמק מהגרזן."
בנבחרות הלאומיות
גם רונאלדו וגם מסי תיפקדו כקפטנים בנבחרותיהם הלאומיות (פורטוגל וארגנטינה, בהתאמה), ושניהם מלכי השערים וההופעות בכל הזמנים של נבחרותיהם. רונאלדו השתתף ב-200 משחקים והבקיע 123 שערים. ומסי השתתף ב-167 משחקים והבקיע 103 שערים. כקפטן הוביל רונאלדו את נבחרת פורטוגל לזכייה באליפות אירופה בכדורגל, ולזכייה בליגת האומות. ומסי הוביל את נבחרת ארגנטינה לזכייה אחת ולסגנות אחת בגביע העולם, לזכייה אחת ולשלוש סגנויות בקופה אמריקה ולזכייה אחת בפיינליסימה.
מערכת היחסים בין מסי לרונאלדו
בראיון ב-2016, רונאלדו התייחס ליריבות באומרו: "אני חושב שאנחנו דוחפים אחד את השני לפעמים בתחרות, זו הסיבה שהתחרות ברמה כל כך גבוהה". אלכס פרגוסון, מאמנו של רונאלדו בתקופתו ביונייטד, אמר: "אני לא חושב שהיריבות זה עם זה מפריעה להם. אני חושב שיש להם גאווה אישית משלהם ברצון להיות הטוב ביותר." מסי הכחיש שקיימת יריבות, והאשים את התקשורת שיצרה אותה, וקבע ש"רק התקשורת, העיתונות, רוצה שנהיה מסוכסכים, אבל אף פעם לא רבתי עם כריסטיאנו".
יש מספר טענות ותיעודים של אווירה תחרותית בין השניים. למשל, ג'ילם בלאג'ו טוען בספר "רונאלדו" שהוא מתייחס למקבילו הארגנטינאי כאל "בן זונה" מאחורי גבו, ולוקה קאיולי כתב בספרו "רונאלדו: האובססיה לשלמות" שלפי המקורות שלו, רונאלדו מתרגז כשהוא צופה במסי משחק. בתגובה לטענות שהוא ומסי לא מסתדרים ברמה האישית, רונאלדו הגיב: "אין לנו מערכת יחסים מחוץ לעולם הכדורגל, כמו שאין לנו עם הרבה שחקנים אחרים", והוסיף שבשנים הבאות הוא מקווה שהם יוכלו לצחוק על זה ביחד, וקבע: "אנחנו חייבים להסתכל על היריבות הזו ברוח חיובית, כי זה דבר טוב". בנובמבר 2014, רונאלדו גם איים לנקוט בצעדים משפטיים על דבריו של בלאג'ו. לאחר עזיבתו של רונאלדו את ריאל מדריד ליובנטוס, מסי הודה שהתגעגע אליו ואמר: "אני מתגעגע לכריסטיאנו. אף על פי שהיה קצת קשה לראות אותו זוכה בתארים, הוא העניק ללה ליגה יוקרה." במהלך ראיון משותף בטקס כדורגלן השנה של אופ"א ב-2019, רונאלדו אמר שהוא רוצה "לאכול ארוחת ערב ביחד בעתיד", ומסי השיב לו מאוחר יותר: "אם אקבל הזמנה, למה לא?".
לקראת מונדיאל 2022 הצטלמו מסי ורונאלדו משחקים שחמט, בפרסומת ללואי ויטון, תמונה הממוקמת במקום השלישי ב בכל הזמנים, עם יותר מ-42 מיליון לייקים.
תארים ושיאים
הם שלטו בפרסי כדור הזהב והכדורגלן הטוב ביותר של פיפ"א מאז 2008, ובפרס כדורגלן השנה של אופ"א מאז 2014. בשנת 2018, רצף הזכיות שלהם בכדור הזהב שערך יותר מעשור נקטע על ידי לוקה מודריץ', מה שנראה כ"סוף עידן". בראיון ל"פראנס פוטבול", הצהיר מודריץ' כי "ההיסטוריה תאמר ששחקן קרואטי, המייצג את מדינתו הקטנה, זכה בכדור הזהב אחרי כריסטיאנו רונאלדו וליונל מסי, שהם שחקנים ברמה אחרת. לאף אחד אין את הזכות להשוות את עצמו אליהם".
מסי זכה בארבעה כדורי זהב רצופים (2009 עד 2012), וזכה בחמישי ב-2015, בעוד שרונאלדו השווה את החמישה של מסי עם ארבע זכיות משלו, ב-2013, 2014, 2016 ו-2017. ב-2019, מסי לקח שוב את ההובלה כשזכה בכדור הזהב השישי שלו, וסיים רק שבע נקודות לפני וירג'יל ואן דייק שבמקום השני, כאשר רונאלדו סיים שלישי. בשנת 2021 הפרס בוטל עקב השפעת מגפת הקורונה על הספורט, וב-2021 מסי זכה בכדור הזהב בפעם השביעית. בסך הכל, מסי ורונאלדו הגיעו לפודיום 13 (שיא) ו-12 פעמים בהתאמה. בשילוב כדור הזהב, כדורגלן השנה בעולם והכדורגלן הטוב ביותר של פיפ"א, מסי עלה ליתרון 9–8 בזכיות ו-21–20 בפודיום.
מסי זכה בשישה פרסי פיצ'יצ'י ונעל הזהב האירופית (2010, 2012, 2013, 2017, 2018 ו-2019), בעוד שרונאלדו זכה בפרסים אלה ארבע פעמים כל אחד (2008, 2011, 2014 ו-2015). מ-2008 עד 2019, רונאלדו היה מלך השערים של ליגת האלופות שבע פעמים, כאשר מסי עשה זאת שש פעמים (כולל ב-, אז הצמד סיים בראשות טבלת מלכות השערים, יחד עם ניימאר).
ביחד, מסי זכה בשיא מועדון של 34 תארים גדולים כשחקן ברצלונה, כולל עשר אליפויות ליגה, ארבעה גביעי אירופה, שבעה תוארי גביע המלך, שמונה גביעי סופר קאפ ספרדיים, שלושה גביעי סופר קאפ אירופאים ושלושה גביעי עולם למועדונים. מסי היה סגן אלוף בשלושה טורנירי קופה אמריקה ובמונדיאל 2014, לפני שזכה לבסוף בתואר הבין-לאומי הגדול הראשון שלו בקופה אמריקה 2021, שם נבחר לשחקן המצטיין. בשנה שלאחר מכן, מסי הוביל את לגביע העולם השלישי שלה במונדיאל 2022, שם זכה בפרס כדור הזהב השני שלו.
רונאלדו זכה ב-34 תארים גדולים, כולל שבע אליפויות ליגה וחמש זכיות בליגת האלופות, והוביל את לזכיות הראשונות שלהם ביורו 2016 וליגת האומות 2018/2019. הוא גם זכה בארבעה גביעים לאומיים, שני גביעי ליגה, שבעה גביעי סופר קאפ, שלושה תוארי הסופר קאפ האירופי, וארבעה גביעי עולם למועדונים.
סטטיסטיקה בנבחרות
נכון ל-18 בדצמבר 2022
ראש בראש
כאשר שניהם שיחקו בקבוצות אלה, נאמר כי היריבות בין ריאל מדריד לברצלונה "נבלעת" ביריבות האישית בין רונאלדו למסי, כאשר מעולם לא היה קלאסיקו ללא שערים כשהשניים שיחקו. ב-19 בינואר 2023, לאחר שרונאלדו עבר לא-נסר מליגת העל הסעודית אורגן משחק בין כוכבי א-נסר ויריבתה אל-הילאל לבין קבוצתו של מסי, פריז סן-ז'רמן.
משפט סלוצקי
בתורת ההסתברות, משפט סלוצקי מרחיב כמה מהתכונות של פעולות אלגבריות על סדרות מתכנסות של מספרים ממשיים על סדרות של משתנים מקריים.
המשפט נקרא על שם יבגני (אויגן) סלוצקי. המשפט מיוחס גם להרלד קרמר.
נוסח המשפט
יהו {Xn}, {Yn} סדרות של משתנים מקריים סקלריים/וקטוריים/מטריציים.
אם Xn מתכנס בהתפלגות למשתנה מקרי ;
ו-Yn מתכנס בהסתברות לקבוע c, אז
כאשר  מציין התכנסות בהתפלגות.
הוכחה
אם Xn מתכנס בהתפלגות ל-X ו-Yn מתכנס בהסתברות לקבוע c, אז הווקטור (Xn, Yn) מתכנס בהתפלגות אל (X, c) (ראו כאן).
נגדיר לכל אחת ממסקנות המשפט פונקציה: בהתאמה. כל אחת מהפונקציות האלו רציפה (במקרה האחרון, הפונקציה רציפה רק אם y הפיך), והמסקנות נובעות עכשיו ממשפט ההעתקה הרציפה.
מאני
ממוזער|שמאל|מאני ו[[סול (מיתולוגיה נורדית)|סול מאת לורנז פרליך (1895)]] מאני (נורדית עתיקה: Máni "ירח") הוא האנשת הירח במיתולוגיה הנורדית. מאני מוזכר באדה הפואטית, שליקטה במאה ה-13 מקורות יותר מוקדמים, ובאדה הפרוזאית, שנכתבה במאה ה-13 על ידי סנורי סטורלוסון. שני המקורות כותבים שמאני הוא אחיה של האנשת השמש, סול, ושהוא הבן של מונדילפארי. האדה הפרוזאית מוסיפה שבניו יוקי וביל רוכבים בעקבותיו בשמיים. כשם עצם פרטי, מאני מופיע ברחבי הספרות הנורדית העתיקה. חוקרים הציעו תאוריות ששורשיו של מאני הם אולי בדמות האנושית בירח שנראתה על ידי הצפון אירופאים, ושאולי יש רמיזה למאני בסיפור אחר שיש לו מקור אחד.
מקורות
ממוזער|220px|שמאל|"הזאבים רודפים אחרי סול ומאני" מאת ג'יי סי דולמאן (1909)
אדה פואטית
בשיר "חזון הנבואה" (Völuspá) וולוה מתה (völva - נביאה ומוטיב חוזר במיתולוגיה הנורדית) מספרת על ההיסטוריה של היקום ומנבאת את העתיד לאל המוסווה אודין. חלק ממה שהיא מספרת הוא על הימים המוקדמים של היקום:
בסטנזה ה-23 של "הבלדה של ואפת'רודניר" (Vafþrúðnismá) האל אודין, המוסווה כגאגנראד'ר (Gagnráðr), שואל את היוטון (או ענק - ישות מסוימת ששונה מישויות אחרות כגון גמדים) Vafþrúðnir שאלה על מקור השמש והירח, שאותם הוא מתאר כמשוטטים מעל האנושות. Vafþrúðnir עונה לו שמונדילפארי הוא האב של סול ומאני, ושהם חייבים לחצות השמיים כל יום בשביל לספור את השנים בשביל האנושות:
בסטנזה ה-39 של השיר "הבלדה של גרימניר" (Grímnismál), אודין, המוסווה כגרימניר (Grímnir) אומר שגם הירח וגם השמש נרדפים ברחבי השמיים על ידי זאבים; השמש, שמצוינת כ"אלה הזורחת" נרדפת על ידי סקול אל ה"יערות המגנים", ועוד הירח נרדף על ידי האטי. בסטנזה ה-13 של השיר דברי החכם מכול (Alvíssmál), האל ת'ור מתשאל את הגמד אלביס על הירח, ושואל אותו איך הירח נקרא בכל אחד מהעולמות. אלביס משיב בכך שהאנושות קוראת לו "ירח", האלים קוראים לו "האחד הלוהט", בהל שמו הוא "הגלגל המסתובב", הענקים קוראים לו "המזרז", הגמדים קוראים לו "הזוהר", והאלפים קוראים לו "סופר השנים".
אדה פרוזאית
ממוזער|"הרחק מכאן ולפני זמן רב" (1920) מאת וילי פוגאני בספר מן האדה הפרוזאית "ההטעיה של גילבי" (Gylfaginning), מזכירים את מאני בשלושה פרקים שונים. בפרק השמיני, דמות מומלכת בשם האר מצטטת את הסטנזה החמישית של חזון הנבואה, ודמות מומלכת אחרת מוסיפה שכל זה קרה לפני שכדור הארץ נוצר. בפרק ה-11 של ההטעיה של גילבי, האר אומר שמאני ואחותו סול הם הילדים של אדם בשם מונדילפארי. הילדים היו כל כך יפים שהוא קרא להם "שמש" ו"ירח". האלים קיבלו זו כיהירות וזעמו עד כדי כך שהם הציבו את האח והאחות ברקיע. שם, מאני "שולט על דעיכתו ועל גדילתו של הירח".
בנוסף, מאני נרדף ברחבי הרקיע על ידי האח והאחות יוקי וביל "כפי שניתן לראות מהארץ", שאותם לקח מהארץ כאשר הם לקחו מים מבאר. בפרק ה-51, האר מנבא את אירועי ראגנאנוק, הכוללים את זה שמאני יאכל על ידי אחד משני הזאבים הרודפים אחרי הגופים השמימיים.
בספר "שפת השירה" (Skáldskaparmál) מן האדה הפרוזאית מתייחסים לסול בפרק ה-26 כ"אחותו של מאני". בפרק ה-56 ניתנים שמות למאני - "חצי סהר", "מגדיל (הירח)", "דועך (הירח)", "סופר השנים", "הפוזל", "המבריק" ו"הזוהר".
תאוריות
ממוזער|220px|ציור מהמאה ה-19 של דמות האדם בירח המצוייה במסורות סיפורי העם באירופה הגרמאנית בקורפוס סקאלדי של ענקיות נמצאים צירופים כבולים (לדוגמה - "האשה הנחשקת על ידי מאני" - ששומש על ידי סקאלד במאה ה-10) שזוהו ככאלה שאולי מצביעים על חתונה (או ברית מינית כלשהי) בין מאני לבין יוטון כלשהי. ג'ון לינדואו מציין שאם היה קיים סיפור שכזה, "אין לו עדות באף מקור אחר". רודולף זימק מציין שבשני צירופים כבולים סקאלדיים "מסתבר שמאני הוא ישות עצומה שחוץ מבמקור הזה אנחנו לא יודעים עליה כלום".
ג'ון לינואו מעלה תאוריה על דינו של מאני באירועי ראגנארוק ש"כחלק מיצירת האייסיר, דהיינו, היקום, מאני חייב להיות מושמד בראגנארוק, אך לא מוצהר על כך מפורשות, חוץ מאולי סנורי, שמספר על האטי שיבלע דמות שמימית שהיא אולי הירח".
רודולף זימק מחבר בין העדות על מאני ועל יוקי וביל, (הכוללים, כמו שזמיק מצהיר, "גבר עם מוט ואישה עם בוּשל") הנמאים בפרק ה-11 של ההטעיה של גילבי לבין הסיפורים של דמות אדם הנראה בירח שנמצא בסיפורים עממיים מודרניים באנגליה, סקנדינביה וצפון גרמניה. זימק מוסיף שסטנזה שמופיעה מוקדם בשיר "חזון הנבואה" מצהירה שהאייסיר סידר את הירח ככה ש"יוכל לאמוד מה השנה", שזימק מקשר לכך שלוח השנה הגרמאני היה מבוסס על מחזורי הירח (בדומה ללוח השנה המוסלמי), ושבילו פחות זמן בלילה מאשר ביום.
חימיק ווסקרסנסק (הוקי קרח)
ב-30 ביוני 2010 דווח כי המועדון לא ישחק בליגת VHL בעונת 2010/11, במקום זאת, יאורגן מחדש כקבוצת נוער בליגת MHL. בשנת 2015, "חימיק" חזרה כקבוצה בוגרת בליגת VHL.
היסטוריה
חימיק ווסקרסנסק הוקמה ב-20 בדצמבר 1953 ובמשך מספר שנים התמודדה בתחרויות הוקי קרח אזוריות. המועדון נתמך על ידי מפעלים כימיים מקומיים ומכאן גם שם הקבוצה "חימיק" ("הרוקח" ברוסית).
מאמן הקבוצה בעונת הבכורה שלה בליגה הסובייטית היה ניקולאי אפשטיין, שפרש מתחום הכדורגל. הקבוצה העפילה לליגה הבכירה בברית המועצות כבר בעונת 1975 כשלוש שנים לאחר הקמת הקבוצה. ההישג המשמעותי הראשון היה מקום שלישי בעונת 1965 ובאותה עונה הקבוצה חנכה בית ספר לילדים ובהמשך השנים סיימה במקום השלישי באליפות עוד 3 פעמים: בשנים 1970, 1984 וב-1990.
ב-1989 הקבוצה הגיעה להישג הגדול ביותר בתולדותיה לאחר שסיימה כסגנית אלופת ברית המועצות לעונת 1989, זאת בהדרכת המאמן ולדימיר וסילייב.
בעונת 1997 חימיק הייתה לקבוצת ההוקי קרח היחידה ממחוז מוסקבה באליפות רוסיה בהוקי קרח ובעונת 1999 נשרה לליגה המשנה וחזרה לליגת העל רק בעונת 2003.
באוקטובר 2005 הקבוצה עברה לעיר מיטישצ'י והפכה לקבוצת אטלנט מיטישצ'י, שהתמודדה החל מעונת 2007/2008 בליגת KHL.
בעונת 2009/2010 הוקמה הקבוצה מחדש והתמודדה בליגת VHL. באותה עונה הוקמה גם קבוצת נוער בשם "פניקס" שהתמודדה בליגת ה-MHL. בעונת 2010/2011 הקבוצה אורגנה מחדש: פניקס שינתה את שמה ל"חימיק" ובעונת 2010/2011 מצליחה להעפיל עד לחצי גמר הפלייאוף אך הובסה על ידי הצבא האדום מוסקבה וסיימה במקום הרביעי בליגה. ברם, באוקטובר 2011 הקבוצה הכריזה על פשיטת רגל ופורקה.
בשנת 2015 הוקמה מחדש והחלה להתמודד בליגת VHL. בעונת 2023 זכתה בגביע פטרוב ובאליפות ליגת VHL.
מגרש הבית
מגרש הבית של הקבוצה הוא היכל הקרח ברחוב מנדלייב 2 בעיר. מכיל 4,000 מקומות ישיבה.
עידוא בן גריון
עידוא בִּן גָּרְיוֹן (באנגלית: Bin-Gorion; ל' בשבט תרצ"ח, 1 בפברואר 1938 – כ"ד בכסלו תשל"ג, 30 בנובמבר 1972) היה סופר, מחזאי, במאי תיאטרון, משורר ופזמונאי ישראלי.
ביוגרפיה
נולד בתל אביב, בנם היחיד של הרקדנית דבורה ברטונוב ושל הסופר עמנואל בן גריון, ונכדם של הסופר מיכה יוסף ברדיצ'בסקי (בן גריון), השחקן יהושע ברטונוב ומרים ברטונוב.
גדל והתחנך בתל אביב: למד בבית הספר היסודי גרֶץ ובגימנסיה שלווה. מנעוריו סבל מדיכאון כרוני. בצה"ל שירת בלהקת הנח"ל. לאחר שחרורו יצא בשנת 1959 לפריז ולמד שם פנטומימה ובימוי. עם שובו לארץ בשנת 1962 כתב והוציא לאור את הרומן הראשון שלו, "המתוקה והמופלאת", שראה אור במקביל גם בתרגום לאנגלית.
ב-1964 ביים בן-גריון בתיאטרון העונות את המחזה "סמי ימות בשש" מאת קן יוז. המבקר חיים גמזו, שהיה ידוע בסגנונו הבוטה, כתב על מחזה זה את הביקורת הקצרה ביותר בתולדות ביקורת התיאטרון הישראלי: "לדידי יכול היה למות בחמש". המחזה זכה גם לביקורות חיוביות.
בן גריון נודע בפרשיות-אהבים רבות שהיו לו; טרם מותו נישא לרוזנת ממוצא איטלקי. בעיותיו הנפשיות הביאו לאשפוזים תכופים, עד ששם קץ לחייו בדירת הוריו בחולון, בגיל 34. נטמן בבית העלמין הדרום, בסמוך לסבו, יהושע ברטונוב.
לאחר התאבדותו של בן-גריון כתב עליו אביו, עמנואל, את הספר "בין שלשום למחרתיים".
ספריו
לאחר מותו:
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
שירים בביצוע להקת הנח״ל:
איזו ריבולטה IR 300
איזו ריבולטה IR 300 (באיטלקית: Iso Rivolta IR 300) היא מכונית ספורט קופה בסגנון גראן טוריסמו מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית Iso Autoveicoli S.p.A , אשר יוצרה בין השנים 1970–1962 באיטליה.
פמיניזם פוסטמודרני
פמיניזם פוסט מודרני הוא פמיניזם אשר מושפע מתאוריות והגות פוסט-מודרנית.
מסקנות לגבי הפמיניזם ומעמד האישה
על פי תפיסות פוסט-מודרניסטיות, הזהות הנשית איננה קיימת למעשה, אלא היא המצאה, או אוסף של תחושות, חוויות ומבעים. פמיניזם פוסט-מודרני דוחה למעשה ואף נמצא בקונפליקט עם הרטוריקה של הפמיניזם המוקדם משנות השישים של המאה ה-20, ודוחה אקסיומות כמו פרטי-ציבורי או כמו אמהות, או שליטה גברית על גוף האישה משום שאלה ביטויים רדוקציוניים.
לכאורה יש בכך הצעה של שחרור עבור הפמיניזם: אין קטגוריה של "אישה" אז אישה יכולה להיות כל דבר, וזה הפרויקט של הפמיניזם, האישה לא כבולה לשום סטריאוטיפ, לא כופים עליה. אין זהות נשית אחידה ואז הכול פתוח.
הפמיניזם הצרפתי
אלן סיקסו ולוס איריגארי הן הוגות פמיניסטיות צרפתיות שכתבו בשלהי שנות ה-70 של המאה ה-20 וניתן למצוא קווי דמיון ביניהן. ניתן לראות בתאוריות שלהן מאפיינים פוסטמודרניים מובהקים כגון ראיית השפה כבוראת מציאות. השפה השלטת בחברה היא שפה גברית, שהרי הם בעלי ההגמוניה, והיא יוצרת מציאות גברית, שמפרה את המשכיותה של שפה גברית, וכן הלאה. לא ניתן להשתחרר מהמציאות הגברית מבלי למצוא תחליף לשפה הגברית והחשיבה הגברית.
מה זו שפה או חשיבה גברית? בכתיבתן של סיקסו ואריגארי ניתן לראות את הקשר ההדוק בין השפה לגוף, כשהשפה מסמלת את הגוף. השפה הגברית מסומלת בפאלוס, היא יוצאת מתוך המיניות הגברית. המיניות הגברית היא אחידה, ליניארית, מכוונת לקראת מטרה. יש לה מקור עונג אחד שמבטא שליטה וכוח. הכתיבה הגברית היא כתיבה ליניארית הנוטה להדגיש ניגודים בצורה בינארית, בה הפאלוס הוא תמיד האחד, והאישה היא תמיד "האחר". מכאן נובעת ההגדרה של שפה פאלוצנטרית – ליניארית, דואלית, בינארית, מחפשת אחר המסומן האחד הנכון. בכתיבה הגברית מונצח הדיכוי הנשי.
המיניות של נשים, לעומת זאת, היא מיניות מרובת אזורי עונג, מיניות מעגלית, גמישה, אין לה התחלה ואין לה סוף ואין לה כיוון אחד. לכן גם הכתיבה שלה, אם תוכל למצוא את השפה שתשקף את הגוף הזה, תהיה כתיבה שמאתגרת את הכתיבה הפאלוצנטרית ואת הניגודים הבינאריים. הדרך לשינוי, לפיהן, תהיה כתיבה וחשיבה נגד הזרם הפאלוצנטרי הרווח. יש לפתח סגנונות כתיבה וחשיבה החוגגים את האחרוּת, שמאפשרים להיות סובייקט מיני ולא אובייקט מיני עבור מישהו אחר.
הביקורת נגד הזרם של סיקסו ואיריגארי מכילה כמה טענות; ראשית, הוא משמר גישה אסנציאליסטית ביולוגית ומרחיב אותה לכדי סגנונות מנטליים שונים ומובחנים. שנית, פמיניסטיות רבות טענו שמדובר בשיטה אליטיסטית שמופנית בהכרח אל נשים משכילות באקדמיה ולא אל נשים מדוכאות מכלל החברה.
ביקורת נוספת טענה כי דגש על שפה ותודעה, גם כאשר הם נובעים ממבניים פיזיולוגיים, משמרים תפישות סובייקטיביות על חשבון המבנה החברתי המקפח נשים, ובכך אובד המכנה המשותף ממנו ניתן להתחיל לפעול. מטרתו של הפמיניזם היא להביא בצורה חתרנית לשינוי, וחלק הכרחי לכך הוא השינוי התודעתי. לפיכך יש פמיניסטיות הטוענות כי מדובר בגישה שמרנית ומשמרת – מקפיאה את פוטנציאל ההתקדמות.
פמיניזם מבית מדרשה של ג'ודית באטלר
ג'ודית באטלר טענה שהאמת היחידה של המגדר היא שהוא פיקציה, הבניה ופנטזיה. אבל הפנטזיה הזו ממוסדת וממומשת בגוף. אין אמת, יש רק דימוי של אמת, מראית עין. כל ביטוי של המגדר מעוצב דרך נקודת המוצא שלה, שהיא ביטול הסובייקט. אין אישה או גבר כזהות יציבה, קיימת. בעצם אין זהות. אין מקור לזהות. בשל כך היא קוראת לפמיניזם לוותר על העניין של מגדר. ההבחנה הבסיסית של פמיניזם משנות ה-70 היא בין מין ומגדר. ההבחנה של באטלר היא שונה: לדעתה, לא רק שהמגדר הוא הבניה, אלא גם המין הוא הבניה. גם הגוף, עיצובו ותפיסתו הוא תוצאה של הבניה חברתית. פאסוס סטרלינג מדברת על שלוש דרכים להגדיר מין, איברי מין, הורמונים, כרומוזומים. לא תמיד יש הלימה בין השלושה, והחברה מייצרת את ההלימה. 1.7% מהאוכלוסייה נולדים עם אי הלימה בין שלוש ההבחנות.
לפי באטלר, העקרונות שעל פיהם אנחנו מעצבים את הגוף הם "הפיקציה של קוהרנטיות הטרוסקסואלית" – ההנחה היא שיש צורך בהלימה בין מין, מגדר ותשוקה. מי שיש לה גוף של נקבה, צריכה להתנהג כמו אישה ולהשתוקק לגברים. באטלר אומרת שזו כמובן פיקציה. ההנחה שחייבת להיות התאמה בין שלוש הקטגוריות היא ההנחה שלכאורה מתארת את השדה המיני, אבל למעשה היא מסדירה אותו, היא ממשטרת אותו, וכך היא מייצרת לחברה את מה שהיא רוצה – אישה וגבר סטרייטים. כל חלופה אחרת מודחקת לשולי החברה וסופגת אפליה. לכן מגדר זה גם הישרדות.
לפי באטלר, זהות מגדרית היא סדרה אינסופית של פרקטיקות (פעולות התנהגות) של שיח או של גוף שהם חיקוי חוזר ונשנה על זהות מגדרית אידיאלית מדומיינת שאינה ניתנת למימוש במציאות. מגדר אמיתי הוא פנטזיה. הפרקטיקות אינן של זהות קיימת, מוקדמת, אלא הן מייצרות את הזהות, הפרקטיקות עושות את המגדר. בלי הפרקטיקות אין מגדר. מתייחסת למגדר כאל ריטואל, פעולה שיש לחזור עליה שוב ושוב, כשתוך החזרה היא מייצרת מחדש כל פעם את המשמעות של מה זה מגדר. מכאן היא מגיעה לדראג. דראג זו המטפורה האולטימטיבית למגדר, כי הוא חושף את האופי החקייני של מגדר. בדראג רואים באופן ברור את המרחק והפער בין שלוש הקטגוריות. רואים את המרחק בין ביולוגיה ובין מגדר, ואז עולה באופן ברור שמגדר אינו טבע, ושהוא מקרי, נסיבתי.
יש המאשימים את באטלר שהיא לא כותבת מתוך נקודת מבט פמיניסטית, אלא שהיא פועלת על מנת לבטל כל זהות, ושהיא פונה לכל החברה, נשים וגברים כאחד. מבחינתה כל זהות היא מנגנון אלים, בעייתי, כל זהות כופה את עצמה על אנשים וכל זהות מוציאה את האחר. היא מבוססת על הוצאה של האחר, שלילה. הלוגיקה של זהות היא אליה, ולכן מטרתה היא לבטל זהויות בכלל. הכוח המדכא עבור באטלר אינו הפטריארכיה. עבורה כל מערכת המגדר היא מדכאת, ולכן מדכאת נשים וגברים באותה צורה. הטקסט לא עולה מסיפורים נשיים, אלא מניסיון חיים לסבי, והיא מציעה שחרור מכל מגדר, מהטרוסקסואליות. כולם הם קורבנות של המשמוע המגדרי ולא של הפטריארכיה.
ביקורת על הפמיניזם הפוסט-מודרני
נשים החלו להיות סובייקט שמדבר בפני עצמו רק במאה השנים האחרונות. עכשיו, כשגם נשים הן סובייקט, היא באה ומפרקת את הסובייקט לחלוטין. עבורה כל קטגוריה (מגדר) היא מדכאת. היא מציגה את כל הקטגוריות (מינים) כשוות ונטולות מגדר, והביקורת היא שהגברים מנכסים אותן, הגברים הם הסטנדרט. הטענה כלפיה היא שהיא מתעלמת מחוסר הסימטריה של מגדר, שזה לא מדכא את כולם באותו אופן. אם קיים מגדר שהוא אחיד לגברים ולנשים, בסופו של דבר היא משרתת את הפטריארכיה, משום שכך ניתן להתעלם מהעובדה שנשים מפסידות יותר.
הפוסט-מודרניזם מפרק קטגוריות, מאפשר לכל אישה להחליט מהי נשיות עבורה. הגבר לא חייב להיות נורמה, מודל להתנהגות. הוא טוען שאין שום אמת אחת קבועה, ובכך מעניק הרבה חופש לפמיניזם. מצד שני, העובדה שאין אמת מקשה על הפמיניזם. אחת הטענות של פילוסופים מודרניסטיים היא שאם אין אמת, אין מטא-נרטיב והכל הוא יחסי לתרבות בה הוא נוצר, אז אין שום דרך לשפוט את העולם. אם אין אמת, אין הבחנה בין טוב לרע, בין שוויון לאי שוויון, אין ערך מוחלט שמקובל על כולם. בעצם, לפי התפיסה הפוסט-מודרניסטית, אין לגיטימציה למאבק פמיניסטי.
הפתרון של פוקו והפמיניזם הפוסט-מודרני בכלל, הוא לא לוותר על מאבקים לשוויון או אל האמת, אבל להתמקד באמיתות מקומיות ולא באמיתות גורפות. להבדיל מקרל מרקס, לא לומר כי אנחנו יוצאים למאבק בשם כל הפועלים, אלא לצאת במאבק עבור פועלי מפעל ספציפי שאיבדו את העבודה. לא לצאת למאבק של כל הנשים, אלא תמיד של נשים ספציפיות. לא לחפש תאוריה גדולה שמסבירה את הדיכוי של כל הנשים. הפעולה צריכה לבוא מתוך קואליציות סביב אינטרסים.
אדריאן איליה
אדריאן בוקורל איליה (רומנית: Adrian Bucurel Ilie; נולד ב-20 באפריל 1974 בקראיובה) הוא כדורגלן עבר רומני, איש עסקים העוסק בכדורגל ובתיירות.
קריירה ככדורגלן
איליה החל לשחק כדורגל באלקטרופוטרה קראיובה בגיל צעיר. בשנת 1991, בגיל 17, שיחק לראשונה בקבוצה הבוגרת. איליה חתם על חוזה מקצועני ב-1992, לאחר שהפך לאחד מן השחקנים הטובים והחשובים בקבוצתו, אחרי שכבש 12 שערים ב-30 משחקים בעונת הבכורה שלו.
אלקטרופוטרה מכרה את כרטיס השחקן שלו בשנת 1993 לסטיאווה בוקרשט תמורת 90,000 דולר, סכום שנחשב באותה התקופה לסכום שיא ששולם בידי מועדון כדורגל רומני. ב-1996 עבר לגלאטסראיי הטורקית. אחרי שנתיים בהן לא שיחק באופן קבוע, איליה עבר לוולנסיה. במחצית השנייה של עונת, איליה שיחק ב-17 משחקים בהם כבש 12 שערים, והפך להיות שחקן חשוב בקבוצה.
אחרי שסבל מפציעות רבות, איליה היה מחוץ לסגל הקבוצה זמן רב, עד שלבסוף שוחרר מחוזהו בשנת 2002, השנה בה זכתה הקבוצה באליפות הליגה הספרדית. זהו היה התואר ה-7 בקריירה של איליה, אחרי שהיה שותף לזכייה בארבע אליפויות עם סטיאווה ושתיים עם גלאטסראיי.
דפורטיבו אלאבס הייתה הקבוצה החמישית שבשורותיה שיחק איליה. זה החל במהלך עונת, אך בסוף העונה ירד המועדון ליגה ושיחרר את איליה מחוזהו. בעקבות כך, חזר איליה לשחק בטורקיה, כאשר חתם בבשיקטש, בה היה מבוקש בידי מאמנה הרומני מירצ'אה לוצ'סקו.
לאיליה היו 55 הופעות במדי נבחרת רומניה, בהן כבש 13 שערים. הוא שיחק במדיה ביורו 1996, במונדיאל 1998 וביורו 2000.
קריירה כאיש עסקים
בעקבות עצתו של חמו, שעבד בעבר בתחום התיירות, איליה השקיע כספים רבים באתר הסקי פויאנה בראשוב, שם בנה בית מלון ומספר וילות.
איליה הוא גם הבעלים של קבוצת הכדורגל פורקס בראשוב, מהליגה השנייה ברומניה.
דרק קונולי
דרק קונולי (באנגלית: Derek Connolly; נולד בשנת 1976) הוא יוצר, מפיק ותסריטאי אמריקאי.