cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ורג' רוכברג
יצירתו
לאחר תקופת יצירה ממושכת בטכניקת הסריאליזם, נטש אותה רוכברג בעקבות מות בנו בן העשרה בשנת 1964. הוא הסביר זאת באמרו, שהסריאליזם ריק מביטוי רגשי ואין בו כדי לבטא את יגונו ואת זעמו. השימוש שעשה בשנות ה-70' בקטעים טונאליים ביצירותיו היה שנוי במחלוקת. היצירה שפרסמה את דבר הטונאליות בכתיבתו הייתה רביעיית המיתרים מס' 3 (1972), הכוללת מערכת שלמה של וריאציות בסגנון בטהובן המאוחר. פרק אחר של הרביעייה כולל קטעים, המזכירים את המוזיקה של גוסטב מאהלר. השימוש הזה בטונאליות גרם למבקרים לסווג אותו כמלחין נאו-רומנטי. הוא השווה אטונאליות לאמנות מופשטת ואת הטונאליות השווה לאמנות שימושית. הוא השווה את התפתחותו האמנותית לזו של פיליפ גסטון ואמר, כי "המתח בין הקונקרטי לאבסטרקטי " מהווה שאלת יסוד לשניהם גם יחד (רוכברג 1992). עוד תוארה המוזיקה שלו כ"פוסט מודרניזם נאו-שמרני".
מבין היצירות שחוברו בראשית הקריירה של רוכברג, בולטת הסימפוניה השנייה (1955-56) כחיבור סריאלי מושלם של מלחין אמריקאי. פרסומו העיקרי של רוכברג בא לו אולי מרביעיות המיתרים מס' 3 עד 6 (1972-78). רוכברג ראה במס' 4 עד 6 סט שלם וכינה אותן "רביעיות קונקורד", על שם רביעיית קונקורד, שניגנה אותן בביצוע הבכורה והקליטה אותן. רביעיית המיתרים מס' 6 כוללת סדרת וריאציות על הקנון ברה מז'ור של פכלבל.
אחדות מיצירותיו היו קולאז'ים של מובאות מיצירות מוזיקליות של מלחינים אחרים. Contra Mortem et Tempus, למשל, מכילה קטעים מיצירות של פייר בולז, לוצ'אנו בריו, אדגר וארז וצ'ארלס אייבס.
רוכברג מתאר את הדברים שהוא חותר להשיג בכתיבתו:
הסימפוניות הראשונה, השנייה והחמישית, והקונצ'רטו לכינור הוקלטו ב-2001-02 בנגינת תזמורת הרדיו הסימפונית של זארבריקן, בניצוח כריסטופר לינדון ג'י ויצאו לאור בחברת נאקסוס.
מורשת
מארק-אנטוניו בארון אמר על רוכברג,
ג'יימס פרימן, מוזיקאי ומורה בסוורת'מור קולג', אמר את הדברים הבאים על רוכברג וסריאליזם,
פיריט
פִּירִיט הוא צורת המינרל של סולפיד הברזל ונוסחתו ברזל דו-גופריתי FeS2, המורכב מגבישים איזומטריים במבנה בלתי מסודר. הברק המתכתי שלו וצבעו דמוי הפליז הקנו לו את הכינוי "זהב השוטים". עם זאת, לעיתים אכן ניתן למצוא לצדו כמויות קטנות של זהב נלווה. פיריטים מסוימים נחשבים כעפרה משובחת להפקת זהב, ארסן, ניקל, קובלט ונחושת.
השם "פיריט" מקורו במילה היוונית לאש, "פירוס". כנראה בשל הגיצים המופקים בחיכוך של פיריט בפלדה. הכינוי זהב השוטים מקורו בדמיון השטחי של גוון המינרל לזהב שגרם למחפשי זהב בתחילת דרכם לחשוב כי גילו זהב.
פיריט ומוצא החיים
ישנם חוקרים הסבורים שלפיריט תפקיד חשוב במוצא החיים, על פי התאוריה של הכימאי הגרמני גינטר וכטרסהויזר המכונה "השערת עולם ברזל-גופרית" (Iron–sulfur world hypothesis), התרכובות האורגניות הראשונות נוצרו על גבי שטח הפנים של פיריט. פיריט נוצר ממימן גופרתי (H2S) וממלחי ברזל, תגובה ביניהם משחררת לסביבה אנרגיה המאפשרת יצירת תרכובות אורגניות מפחמן דו-חמצני וחומרים פשוטים אחרים. דבר נוסף שמקל על התהליך הוא שטח הפנים של פיריט, הטעון חיובית ולכן מסוגל לקשור אליו קבוצות כימיות שטעונות במטען שלילי.
פיריט בעזה בימי השלטון הבריטי בא"י
בשנת 1930 קיבל האנגלי ל.ל. ויליאמס רישיון לניצול הגופרית מדרום לעזה. לאחר שבעומק מסוים נמצאה אבן חול גפסית שחורה, אלום ועורקים שהכילו פיריט.
דניאל, דוכס וסטריטלנד
הנסיך דניאל, דוכס וסטריֶטלנד (נולד ב-15 בספטמבר 1973), נשוי לוויקטוריה, נסיכת שוודיה והוא אביהם של אסטל, דוכסית אוסטרגוטלנד ואוסקר, דוכס סקניה.
ביוגרפיה
דניאל נולד בארברו כאולף דניאל וסטלינג, ולפני נישואיו לנסיכה, היה מאמן כושר ובעל חברה למכוני כושר בשם "באלנס טריינינג" בסטוקהולם, הוא הכיר את הנסיכה כאשר היה מאמן הכושר האישי שלה. אירוסיהם הוכרזו ב-24 בפברואר 2009, לאחר שקיבלו אישור מקרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה וממשלת שוודיה, כנדרש על פי חוק.
דניאל סובל מבעיה מולדת (אך לא תורשתית) הפוגעת בתפקוד הכליות שלו. שלושה חודשים לאחר אירוסיו הוא סבל מכשל בכליות, ואושפז בבית החולים. אביו תרם לו כליה, והניתוח הוכתר בהצלחה.
הוא נישא לנסיכה בטקס מלכותי בקתדרלת סטוקהולם ב-19 ביוני 2010. בתם נולדה ב-23 בפברואר 2012, וב-2 במרץ 2016 נולד להם בן.
הנסיך, אשתו וילדיהם מתגוררים בארמון אגה בסולונה.
תחנת צ'כובסקאיה
צ'כובסקאיה (ברוסית: Чеховская) היא תחנה של הרכבת התחתית של מוסקבה בקו סרפוחובסקו-טימיריאזבסקאיה. התחנה נפתחה ב-31 בדצמבר 1987, והיא קרויה על שם הסופר אנטון צ'כוב.
התחנה ממוקמת ברובע טברסקוי, ליד כיכר פושקינסקאיה. עומק התחנה הוא 62 מטר, בזמן פתיחתה הייתה זו התחנה העמוקה ביותר במטרו של מוסקבה. באמצע האולם יש גרם מדרגות המוביל למעבר לתחנת פושקינסקאיה. בקצה המערבי של האולם המרכזי יש מדרון מדרגות נעות למעבר לתחנת טברסקאיה.
לודיווין סנייה
לודיווין סנייה (בצרפתית: Ludivine Sagnier; נולדה ב-3 ביולי 1979) היא שחקנית צרפתייה. מוכרת בעיקר מסרטיהם של הבמאים הצרפתים פרנסואה אוזון: "8 נשים", "בריכת שחייה", וקלוד מילר: "סוד", "לילי הקטנה".
ביוגרפיה
נולדה בפרברי פריז (לה-סל סן-קלו, איוולינה, איל-דה-פראנס) לאב אקדמאי ואם מזכירה. החלה את קריירת המשחק בגיל צעיר, לאחר שלקחה שיעורי משחק ושחקה בסרטים מגיל 10. בעקבות הופעותיה ב-"8 נשים" וב"סוד" הייתה מועמדת לפרס סזאר הצרפתי כשחקנית משנה.
מרבה להופיע בסרטים בעירום או בעירום חלקי. עובדת גם כדוגמנית. בסרט 8 נשים ביצעה את השיר Papa T'es Plus Dans Le Coup של הזמרת שיילה.
בשנת 2010 כיכבה במותחן הפסיכולוגי "פשע אהבה" של הבמאי אלן קורנו.
בשנת 2011 דיבבה בגרסה הצרפתית של הסרט "מפלצת בפריז" ובאותה שנה שיחקה בסרט הבלגי-הולנדי "הכפיל של השטן".
בשנת 2018 שיחקה בסרטים "לולה ואחיה" ו"רמי - ילד של אף אחד". בשנת 2019 שיחקה בסרטו של הבמאי היפני הירוקאזו קורה־אדה "סיפור חיי" לצד קתרין דנב, ז'ולייט בינוש ואית'ן הוק.
בשנת 2021 הופיעה בסדרת "לופן" שעלתה לשידור בנטפליקס.
בשנת 2022 החלה לגלם את דיאן דה פואטייה בסדרת הדרמה התקופתית "The Serpent Queen" של רשת Starz. באותה שנה לוהקה לתפקיד במיני סדרת הטלוויזיה פרנקלין.
בשנת 2023 שיחקה בסרט הדרמה הביוגרפי "נפוליאון" בדמותה של תרזה קברוס. הסרט, בבימויו של רידלי סקוט, מגולל את עלייתו לשלטון של נפוליאון בונפרטה.
משחק על המקום השלישי
משחק על המקום השלישי/מדליית הארד או תַּחֲרוּת נִחוּמִים או מִשְׂחַק נִחוּמִים הוא משחק בודד שנכלל בטורנירי ספורט רבים, שממנו נקבעים המקומות השלישי והרביעי בטורניר, או אפילו זוכי מדליית הארד. הקבוצות שמתחרות במשחק זה הן בדרך כלל שתי המועמדות שהפסידו בחצי הגמר בטורניר מסוים. לטורנירי ספורט רבים אין משחק על המקום השלישי, בעיקר בגלל חוסר עניין מצד המתחרים וגם מצד האוהדים.
צבא הגנה לישראל
צבא הגנה לישראל (ידוע בעיקר בראשי התיבות צה"ל, וכן בצורה צבא ההגנה לישראל) הוא צבאה של מדינת ישראל והארגון המרכזי במערכת הביטחון הישראלית. צה"ל משמש ככוח ההגנה העיקרי האמון על קיומה של מדינת ישראל. לצה"ל שלוש זרועות: אוויר, ים ויבשה. השירות בצה"ל הוא חובה, וחלקים גדולים מהאוכלוסייה משרתים בו. צה"ל נחשב לצבא החזק ביותר ב ולאחד הצבאות המתקדמים, החזקים והמיומנים ביותר בעולם.
משחק על המקום השלישי
במשחקים האולימפיים
לרוב ענפי הספורט, שיש בהם טורנירים ב יש משחק על המקום השלישי, כדי לקבוע מי זוכה במדליית הארד. מאחר שההבדל בין מדליית ארד ללא מדליה הוא די משמעותי, המתחרים עדיין מתייחסים לזה ברצינות.
אירועי אמנויות הלחימה וקרב מגע מעניקים במקום זאת שתי מדליות ארד. מאז אולימפיאדת הלסינקי (1952), האגרוף מעניק אוטומטית מדליות ארד לשני המפסידים בחצי הגמר, בטענה שאין מספיק זמן להתאושש בין קרב חצי הגמר לקרב על המקום השלישי. כמו כן, ג'ודו, טאקוונדו והיאבקות מעניקים שתי מדליות ארד, אך אלו כוללות שני משחקי מדליית ארד בין המועמדים לחצי הגמר המפסידים לבין הזוכים בבית הניחומים.
בכדורגל
יורו 1980 הייתה המהדורה האחרונה של אליפות אירופה בכדורגל של אופ"א שכללה משחק על המקום השלישי. המשחק על המקום השלישי באותה מהדורה היה משחק מדליית הארד היחיד בתולדות הטורניר שהוכרע בדו-קרב פנדלים, בו ניצחה את המארחת  9–8 בפנדלים לאחר תיקו ללא שערים.
צבא הגנה לישראל
בנוסף לתפקידו הביטחוני צה"ל משרת משימות לאומיות, כמו התיישבות בכל שטחי מדינת ישראל באמצעות הנח"ל, ביעור הבערות והנחלת השפה העברית באמצעות מורות חיילות, אימונים קדם־צבאיים באמצעות הגדנ"ע, ומשימות חילוץ והצלה באמצעות יחידת החילוץ וההצלה הארצית.
משחק על המקום השלישי
בכדורגל
גביע העולם בכדורגל כולל משחק על המקום השלישי, בדרך כלל ביום שלפני הגמר. המשחק על המקום השלישי במונדיאל נחשב על ידי המארגנים כמשחק בעדיפות נמוכה, מאחר שהוא נמצא בדרך בכלל באחד מהאצטדיונים הקטנים יותר. עם זאת, המשחק על המקום השלישי במונדיאל 1994 התקיים ברוז בול, שאירח מאוחר יותר גם את גמר הטורניר. במהדורה זו נשברה שיא הצופים במשחק על המקום השלישי בתולדות גביע העולם בכדורגל (91,500 איש).
צבא הגנה לישראל
הקמת צה"ל ומלחמת העצמאות
צה"ל הוקם כשבועיים לאחר קום מדינת ישראל, תוך כדי קרבות מלחמת העצמאות. הממשלה הזמנית החליטה על הקמתו וראש הממשלה, דוד בן-גוריון חתם על "פקודת צבא הגנה לישראל" ב־26 במאי 1948, ערב ל"ג בעומר, וב־31 במאי פרסם "פקודת יום להקמת צבא הגנה לישראל".
משחק על המקום השלישי
בכדורגל
לליגת האומות של אופ"א יש גם משחק על המקום השלישי, אשר משוחק מספר שעות לפני הגמר.
צבא הגנה לישראל
הקמת צה"ל ומלחמת העצמאות
הפקודה כללה את ההוראה החד־משמעית שלא יתקיים כוח צבאי במדינת ישראל מלבד צה"ל, נוסח זה שימש מאוחר יותר כהנמקה להפסקת פעולתם של הכוחות המזוינים של המחתרות.
משחק על המקום השלישי
בכדורגל
המשחק על המקום השלישי בגביע העולם בכדורגל נשים היה קצת יותר חשוב למארגנים מאשר במקבילה הגברית. המשחקים על המקום השלישי ב-1999, 2003 ו-2007 נערכו באותו אצטדיון שאירח את גמר גביע העולם בכדורגל נשים. שיא הצופים במשחק על המקום השלישי בתולדות גביע העולם בכדורגל נשים היה ב-1999 (90,185 איש).
צבא הגנה לישראל
הקמת צה"ל ומלחמת העצמאות
צה"ל התבסס על המבנה הארגוני של ארגון ההגנה (ומכאן שמו "צבא ההגנה"), כדי לשמש ככוח הלוחם העיקרי של מדינת ישראל, ומיזג לתוכו גם לוחמים מהבריגדה היהודית והמחתרות האחרות – האצ"ל והלח"י. עם הקמת צה"ל פורקו חטיבות "ההגנה" והפלמ"ח והוכפפו לפיקוד צה"ל. שתים עשרה החטיבות שפעלו במלחמת העצמאות (שהוקמו ברובן על ידי "ההגנה"): בראשיתו כלל צה"ל מספר חילות: חיל הרגלים – שהורכב מחטיבות החי"ר השונות של ההגנה והפלמ"ח, חיל ההנדסה – שהוקם עוד ב־1947, חיל השריון – שכלל את חטיבה 7 וחטיבה 8 והפעיל בעיקר משוריינים, חיל התותחנים, חיל האוויר ומחלקת מודיעין צבאי (המשכו של הש"י של ההגנה, ולימים תהפוך לאגף המודיעין).
משחק על המקום השלישי
בכדורגל
מחזיקה בשיא מספר הזכיות במקומות השלישי בגביע העולם בכדורגל (ארבעה), ואילו מחזיקה בשיא מספר הזכיות במקומות השלישי בגביע העולם בכדורגל נשים (שלוש).
צבא הגנה לישראל
הקמת צה"ל ומלחמת העצמאות
מיד עם הקמתו החל צה"ל להילחם במלחמת העצמאות והתארגן תוך כדי הלחימה, כאשר היחידות הלוחמות השונות הוכפפו בהדרגה לפיקוד צה"ל. במהלך ימי ההפוגה הראשונה החל צה"ל להצטייד בנשק כבד ותחמושת, שהגיעו בעיקר מצ'כוסלובקיה תוך תמיכה מארצות הברית וברית המועצות. בתום המלחמה היה צה"ל מצויד ומאורגן טוב יותר מאשר בתחילתה, אך עדיין היה רחוק מלהיות צבא מודרני ומתקדם.
התעצמות והתמקצעות
ההתמקצעות החלה בשנות החמישים ובמבצע קדש צה"ל כבר היה מאורגן ומצויד בצורה המצופה מצבא מקצועי מערבי, לרבות ברובה אחיד ללוחמי החי"ר, מטוסי קרב תקניים וטנקים. יחידה 101 שעליה פיקד אריאל שרון פיתחה והחדירה דפוסי חיילות, קומנדו ולוחמה זעירה שהשפיעו אחר כך על כל יחידות השדה של צה"ל והיחידות המיוחדות שלו.
משחק על המקום השלישי
בכדורסל
ליגת הכדורסל המקצוענית BIG3 מציגה משחק על המקום השלישי, והוא כולל את שתי הקבוצות שהודחו בשני חצאי הגמר.
צבא הגנה לישראל
התעצמות והתמקצעות
ב־1956 פתחה ישראל, בשיתוף בריטניה וצרפת (בעקבות אינטרס משותף) במבצע קדש נגד מצרים, בו נחלה ניצחון מוחץ וכבשה את חצי האי סיני. בעקבות לחץ בינלאומי ישראל נסוגה, לא לפני שלקחה ציוד ונשק שלל רב ממה שהותיר אחריו הצבא המצרי המובס, והרסה את התשתית הצבאית המצרית במבצע עמורה. לקראת המבצע, צרפת שהייתה בעד שישראל תצא למלחמה, ציידה את ישראל בנשק ובמטוסי קרב, מה שהוביל לשיתוף פעולה פורה בין שתי המדינות, שהפסיק במלחמת ששת הימים באמברגו שהטילה על ישראל.
משחק על המקום השלישי
בגביע העולם ברוגבי
עד 1999, היה נהוג בגביע העולם ברוגבי להעניק כרטיס אוטומטי לעלייה למהדורה הבאה (שהייתה 4 שנים מאוחר יותר) לשלושת הקבוצות שהגיעו בשלושת המקומות הראשוניים, ובכך הפך משחק על המקום השלישי לחשוב בגביע זה.
צבא הגנה לישראל
התעצמות והתמקצעות
ההתעצמות המשיכה גם בשנות ה-60 של המאה ה-20 הודות לנשק שלל שנלקח מהערבים במלחמות נגדם, ורכש של נשק תקני מצרפת, בפרט מטוסי המיראז' 3 וטנקי AMX-13. תוצאת ההתעצמות הייתה ניצחון מוחץ במלחמת ששת הימים ב־1967, בה ניצח צה"ל את מצרים, סוריה וירדן תוך שישה ימים תוך כיבוש חצי האי סיני, רמת הגולן, הר החרמון, יהודה, שומרון ועזה ובפרט שחרור ירושלים. מלחמת ששת הימים נפתחה במתקפת מנע אווירית (מבצע מוקד) בה השמיד חיל האוויר הישראלי את רוב הכוח האווירי של מצרים, סוריה וירדן. המבצע הקנה לצה"ל עליונות אווירית למשך כל המלחמה. חיל השריון הישראלי הביס בשורת תמרונים מזהירים את חילות השריון של מצרים, סוריה וירדן וכבש שטחים נרחבים תוך זמן קצר, תוך שחיל ההנדסה מפלס לו את הדרך. בעקבות הניצחון היו ישראל, צה"ל והעם באופוריה.
שנות ה־70 וה־80 של המאה ה־20
סוף שנות ה־60 ושנות ה-70 של המאה ה-20 התאפיינו במלחמות התשה, הן נגד צבא מצרים (מלחמת ההתשה) והן נגד ארגוני טרור פלסטיניים. בעקבות הקמת אש"ף באמצע שנות ה־60 החל צה"ל להקדיש את כוחותיו למלחמה בטרור וביצע מבצעים רבים נגד הטרור הפלסטיני כגון מבצע כראמה (1968), מבצע אביב נעורים (1973) ושחרור בני הערובה באנטבה (1976).
המלחמה הגדולה ביותר בתקופה זו הייתה מלחמת יום הכיפורים שפרצה באוקטובר 1973. המלחמה פרצה בהפתעה וצה"ל לא היה מוכן לה ועל כן ספג בימים הראשונים מפלות קשות. בהמשך, צה"ל הצליח להתארגן, להדוף את האויב לשטחו ואף לפרוץ קדימה אל תוך מצרים וסוריה. מלחמת יום הכיפורים נתפשה בישראל כמכה קשה והתפכחות מהאופוריה של ששת הימים – בעיקר בגלל האבדות הכבדות ומתקפת הפתע של הערבים.
בשנת 1978 ערך צה"ל את מבצע ליטני כנגד ארגוני הטרור הפלסטינים ובראשם אש"ף, שעברו ללבנון עקב אירועי ספטמבר השחור בירדן. שנים אלה אופיינו בפעולות טרור פלסטיניות וירי רקטות (שכונו על ידי התקשורת "קטיושות") אל עבר יישובי הצפון, ומנגד פעולות צה"ל בלבנון. בשנת 1982 פרצה מלחמת לבנון הראשונה שהחלה כמבצע שלום הגליל ונמשכה עד 1985. במלחמה זו נלחם צה"ל הן כנגד הצבא הסורי והן כנגד המיליציות הפלסטיניות. לצד הישגים כמו מבצע ערצב 19, הפלת למעלה מ־80 מטוסים סורים ללא אבדות בקרבות אוויר וגירוש אש"ף לתוניס, שקע צה"ל ב"ביצה הלבנונית" וקם ארגון הטרור השיעי חזבאללה, שנהפך לאויב מר לישראל מאז. ב־1985 נסוג צה"ל מרוב לבנון והשאיר כוחות שלו ושל צד"ל ברצועה בדרום לבנון שנקראה רצועת הביטחון.
ב־1981 תקף והשמיד חיל האוויר הישראלי את הכור הגרעיני בעיראק במבצע אופרה.
מלחמה בעצימות נמוכה
שנות ה-80 של המאה ה-20 התאפיינו בלחימה בעצימות נמוכה, בעיקר ברצועת הביטחון בלבנון, אך החל מ־1987 גם בפלסטינים בעקבות פריצת האינתיפאדה הראשונה. כנגד פעילות צה"ל בשטחים נטען שהחיילים משמשים כשוטרים, דבר השוחק את המוכנות של צה"ל למלחמה כוללת. בעקבות הסכמי אוסלו החל צה"ל לסגת בהדרגה משטחי יהודה, שומרון ועזה לטובת הרשות הפלסטינית שהתבססה על אש"ף ופרשה כוחות ביטחון משלה.
הלחימה ברצועת הביטחון נמשכה וכללה מספר מבצעים גדולים בהם מבצע דין וחשבון ומבצע ענבי זעם, שנועדו להרתיע את חזבאללה מלהפגיז את יישובי הצפון ברקטות (כגון רקטות 107 מ"מ וגראד 122 מ"מ, שזכו לשם הגנרי "קטיושות" בתקשורת הישראלית).
במאי 2000 הורה ראש הממשלה אהוד ברק (לשעבר הרמטכ"ל) לצה"ל לסגת מרצועת הביטחון בדרום לבנון. הנסיגה נעשתה בחופזה, ולטענת גורמים ביטחוניים גרמה לפגיעה בכושר ההרתעה של צה"ל, ותרמה לפריצת האינתיפאדה השנייה כארבעה חודשים לאחר מכן.
תקופת האינתיפאדה השנייה, שפרצה בספטמבר 2000, לאחר כישלון ועידת קמפ דייוויד, התאפיינה בטרור רב מצד הפלסטינים, בפרט למעלה מ־140 פיגועי התאבדות בישראל בהם נהרגו כ־500 איש מתוך למעלה מאלף ישראלים ונפצעו אלפים, רובם אזרחים חפים מפשע. במרץ 2002 יצא צה"ל בהנהגת ראש הממשלה אריאל שרון למבצע חומת מגן והסב מכה קשה לארגוני הטרור הפלסטינים ול. המלחמה בטרור נמשכה גם בשנים שלאחר מכן, בפעילות צבאית יומיומית בסיוע השב"כ, יחידות מסתערבים, משמר הגבול והימ"מ (היחידה המיוחדת ללוחמה בטרור של משטרת ישראל). תוך מספר שנים הצליחו צה"ל ומערכת הביטחון לדכא את הטרור הפלסטיני ביהודה ושומרון.
בשנת 2005 ביצע צה"ל, בהוראת ממשלת ישראל ה-30 ועל פי החלטת הכנסת, את תוכנית ההתנתקות בה פונו כוחות צה"ל ויישובי גוש קטיף שברצועת עזה. התוכנית שהייתה שנויה בציבור במחלוקת, עוררה התנגדות מקצינים בכירים כמו הרמטכ"ל משה יעלון שהביע התנגדות וכהונתו לא הוארכה, וכדוגמת אלוף אלעזר שטרן, ראש אגף משאבי אנוש דאז, שטען שלא מתפקידו של צה"ל לפנות יישובים יהודיים, ומוטב היה לו המשימה הייתה מוטלת על כוח אחר, דוגמת המשטרה.
מלחמת לבנון השנייה ולאחריה
ב־2007 הושמד כור גרעיני בסוריה, בתקיפה של חיל האוויר הישראלי. בתקיפה השתתפו 4 מטוסי F-15I רעם ו־4 מטוסי F-16I סופה, וקדמה לה פעילות מודיעינית של אמ"ן והמוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים.
השנים שלאחר מכן התאפיינו בהסלמה ברצועת עזה שנשלטה על ידי חמאס. שיא ההסלמה היה מבצע עופרת יצוקה בסוף 2008 בו הרג צה"ל כ־1160 פלסטינים, 700 מהם פעילי חמאס וגרם נזק קשה לתשתיות בעזה ובפרט לתשתית הטרור של חמאס והג'יהאד האסלאמי, בעוד שלישראל נגרמו אבדות מועטות. המבצע נתפש בציבור כניצחון צבאי, אך בזירה המדינית גרם להרעה ביחסי החוץ של ישראל.
הלחימה ברצועת עזה נמשכה גם לאחר מבצע עופרת יצוקה, והגיעה לשיא נוסף במבצע עמוד ענן בנובמבר 2012.
ב־2013 אירעו בסוריה מספר תקיפות, שיוחסו באמצעי התקשורת לצה"ל, בהן הושמדו אמצעי לחימה מתקדמים שיועדו לחזבאללה.
ב־5 במרץ 2014 נערך מבצע "חשיפה מלאה" על ידי חיל הים. במבצע זה נתפסה אוניית המשא קלוס סי של איראן ובתוכה היו אמצעי לחימה שיועדו להגיע לארגוני הטרור ברצועת עזה.
ב־8 ביולי 2014 התחיל מבצע נוסף ברצועת עזה ושמו "צוק איתן" שנמשך 50 ימים, המבצע התחיל לאחר מציאת גופות שלושת הנערים החטופים וירי רקטות כבד על יישובי השפלה ועוטף עזה. ב־17 ביולי נכנסו כוחות היבשה של צה"ל לרצועת עזה, במטרה לגלות ולהרוס מנהרות טרור ולפגוע במחבלים. במבצע נהרסו עשרות מנהרות, בהן מנהרות הטרור, הותקפו אלפי יעדי טרור, ונגרם חורבן גדול ברצועה. 2,203 פלסטינים נהרגו במהלך המבצע, מתוכם 1,068–1,408 פעילי טרור, לישראל נהרגו 67 חיילים, 4 אזרחים ועובד זר אחד.
בשנת 2017 החל צה"ל בהקמת המכשול נגד מנהרות בגבול רצועת עזה שבו משולבת מערכת חישה טכנולוגית מסווגת לאיתור מנהרות. במהלך בניית המכשול, ובעיקר בחורף 2017/2018, כוחות משולבים של חיל ההנדסה הקרבית ופיקוד הדרום נטרלו למעלה מ־17 מנהרות טרור שחפרו ארגוני הטרור מרצועת עזה אל תוך שטח ישראל. בפיצוץ מנהרת הטרור ליד כיסופים נהרגו 14 מחבלים. בדצמבר 2018 פתח צה"ל במבצע מגן צפוני לאיתור וניטרול מנהרות טרור חודרות גדר שחפר חזבאללה בגבול ישראל-לבנון, וניטרל בו 6 מנהרות.
בשנת 2018 הגיע לשיאו סכסוך ישראל-איראן-חזבאללה בסוריה, דבר שהתבטא בתקיפות רבות ונרחבות על מטרות איראניות, מחסני נשק וסוללות נ"מ וטק"א סוריות, שעל חלקן (בעיקר על אלו שבאו כתגובה לירי רקטות מסוריה) נטלה ישראל אחריות. את רוב התקיפות ביצע חיל האוויר הישראלי, כולל תקיפת בכורה עולמית שביצע המטוס החמקן F-35I.
בשנת 2019, תחת פיקודו של הרמטכ"ל אביב כוכבי, הציג צה"ל את התוכנית הרב־שנתית "תנופה" שמטרתה הגברת הקטלניות של צה"ל וקידום לוחמה רב־ממדית ורב־זרועית, כמו גם התייעלות בסד"כ.
ב־10 במאי 2021 בעקבות ירי רקטות של חמאס על ירושלים פתח צה"ל במבצע שומר החומות. במהלך המבצע שיגרו הפלסטינים אלפי רקטות על ישראל, כולל מטחים כבדים על גוש דן, אשדוד, אשקלון, שדרות ועוטף עזה. כיפת ברזל יירטה את רובן ב־90% הצלחה. מנגד, חיל האוויר הישראלי תקף מאות מטרות טרור ברצועת עזה, החריב 9 רבי־קומות אסטרטגיים של חמאס, פגע בעשרות משגרי רקטות והפציץ 100 ק"מ של מנהרות תת־קרקעיות. במהלך המבצע חיסל צה"ל 225 מחבלים, מהם 25 בכירים בסיכולים ממוקדים. מנגד, 11 אזרחים ישראלים נהרגו מירי הרקטות וחייל מירי טיל נ"ט.
בשנים 2022–2023, בתגובה לגל הטרור בישראל (אביב 2022) פתח צה"ל במבצע שובר גלים ללחימה בטרור הפלסטיני ביהודה ושומרון ביחד עם משטרת ישראל, משמר הגבול, הימ"מ, ימ"ס איו"ש ושירות הביטחון הכללי. במבצע נהרגו למעלה מ-200 מחבלים, נעצרו למעלה מ-2,500 חשודים והוחרמו מאות כלי נשק. לישראל נהרגו 3 לוחמים.
ב-9 במאי 2023 בעקבות הסלמה במספר אירועים ולאחר מטח ירי תלול-מסלול על עוטף עזה, פתח צה"ל במבצע מגן וחץ נגד הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני. המבצע נפתח בסדרת סיכולים ממוקדים נגד מפקדי הארגון, ובסך הכל נהרגו בו למעלה מ-21 מחבלים, מהם 6 בכירים.
אגפּי צה"ל, פיקודיו וּזרועותיו
המטה הכללי (המטכ"ל) של צה"ל מורכב מגופים אלו: שלוש זרועות, ארבעה פיקודים מרחביים, שבעה אגפּים ושישה־עשר חֵילות. אגפּי המטכ"ל אחראים לתכנון ולתיאום של מדיניות צה"ל ולהפעלת המערכים הקשורים לתחום התמחותו של כל אגף. מפקד זרוע היבשה אחראי לבניין הכוח היבשתי של צה"ל (הכשרתו, אימונו וציודו). מפקדי זרוע האוויר וזרוע הים אחראים גם להפעלת הכוחות האוויריים והימיים בהתאמה, נוסף על בניין הכוח, ומפקדי הפיקודים המרחביים (פיקוד הצפון, פיקוד המרכז ופיקוד הדרום) אחראים – יחד עם הרמטכ"ל וראש אגף המבצעים – על הפעלת הכוחות המבצעיים שבמרחב פיקודם.
כוח האדם בצה"ל
הגיוס לצה"ל מתבצע מכוח חוק שירות ביטחון, אשר מסדיר את ההוראות בדבר השירות. בישראל נהוג שירות חובה לבנים ולבנות, ואורכו של השירות משתנה מתקופה לתקופה.
הרכב כוח האדם בצה"ל השתנה לאורך הזמן עם השינוי בהרכב האוכלוסייה בישראל. לאחר מלחמת העצמאות מנה הצבא 25 אלף איש. בשנותיו הראשונות שירתו בצה"ל בני המושבים והקיבוצים, בני העליות הראשונות מאירופה ועולים חדשים שהגיעו בעלייה הגדולה של שנות החמישים. עם הזמן חל שינוי בהרכב כוח האדם בצבא ועלה באופן יחסי משקלם של עולים יהודים מארצות ערב וצאצאיהם ושל דתיים לאומיים בצבא.
על פי הערכה של המכון למחקרי ביטחון לאומי לשנת 2014:
בסך הכול, 176,500 חיילים בסדיר ועוד 445,000 חיילים בכוח המילואים.
בעקבות קיצור שירות החובה, חלה לאחר שנת 2016 ירידה במספר המשרתים. לפי דיווח בעיתון "גלובס" המסתמך על נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, היה מספר חיילי החובה באותה שנה כ־169,000 ובשנים 2017 עד 2019 כ־152,000.
הגיוס לצה"ל והשירות בו
לפי חוק שירות ביטחון, הגיוס לצה"ל הוא בבחינת גיוס חובה לכל אזרח ישראלי שהגיע לגיל 18 (למעט חריגים, כגון ערבים ישראלים ששר הביטחון פוטר אותם משירות מתוקף הסמכות המוענקת לו בחוק זה). השירות הסדיר אורך כיום בפועל שנתיים ו־8 חודשים לגברים ושנתיים ו־4 חודשים לנשים.
לכל חייל נקבע פרופיל רפואי, ולפיו מוחלט באיזה מערך לשבצו. מן השירות הצבאי פטורים בעלי פרופיל נמוך (פרופיל 21) או המאובחנים כחסרי התאמה לשירות צבאי. הפרופיל הגבוה ביותר הוא 97. עבור בני מיעוטים, להוציא דרוזים וצ'רקסים הגיוס הוא התנדבות. בנוסף, נשים זכאיות לקבלת פטור משירות בצה"ל מטעמי הכרה דתית (ראו נשים בצה"ל).
אף על פי שרשמית הגיוס הוא חובה, בפועל אחוז משמעותי אינו מתגייס מסיבות שונות. בין היתר קיימת תופעה של סרבנות לגיוס לשירות הצבאי, הנובעת מטעמים מצפוניים ופוליטיים (להרחבה ראו סרבנות בישראל). ניתן להשתבץ ב־3 מערכים עיקריים – המערך הלוחם, מערך תומכי הלחימה והמערך העורפי, השיבוץ נקבע בהתאם לפרופיל וליחידה בה ישובץ, במקרים מסוימים ישנם אנשים שצה"ל אינו מאפשר להם להגיע ליחידה קרבית והם מציעים את עצמם באופן התנדבותי לקרבי.
חובת השרות לתלמידי ישיבה המצהירים ש"תורתם אומנותם" נדחית כל עוד הם לומדים, ובפועל חלקם אינם מתגייסים (נושא זה שנוי במחלוקות ציבורית, ניסיונות לשנות את החוק כשלו). קיימת מסגרת שירות לתלמידי ישיבות – ישיבות ההסדר. במסגרת זו משלבים פרקי שירות פעיל בצה"ל ופרקי שירות ללא תשלום, המסתכמים בכ־4 שנים.
צה"ל מקל בתנאי השרות ובארכו גם למתגייסים בגיל מבוגר ובעלי משפחות, לספורטאים ולמוזיקאים מחוננים.
לאחר סיום השירות הסדיר, ממשיכים חלק מהחיילים לשרת תקופה קצובה בכל שנה ובמקרי חירום (ראו: צו 8), במסגרת שירות המילואים.
השירות בצה"ל מתקיים בשלושה מסלולים:
אנשים עם מוגבלות מתקבלים כמתנדבים בצה"ל לפי קביעתה של מפקדת קצין רפואה ראשי, עם אפשרות קידום לקצונה.
מעת לעת מתעורר ויכוח ציבורי סביב סוגיית ההימנעות מגיוס בישראל. בדרך כלל בהקשר לציבור החרדי, לציבור הערבי ולידוענים, אם כי גם בנסיבות אחרות.
שירות חובה שלא בצה"ל
מסלולי שירות נוספים הם בשח"ם בו במקום להתגייס לצה"ל משרתים במשטרת ישראל את שירות החובה, וכן בשירות בתי הסוהר, כאשר רוב סוהרי החובה משובצים בבתי סוהר ביטחוניים.
צבא העם
בשנת תשכ"ה (1965) זכה צה"ל בפרס ישראל לחינוך.
התוכנית להפיכת צה"ל לצבא מקצועי
במהלך כהונתו כראש אכ"א, חולל אלוף גיל רגב סערה כאשר אמר כי אינו מעוניין בגיוס חיילים מאוכלוסיות חלשות, כיוון ש"יותר משהם תורמים לצבא, אנחנו משקיעים בהם". לדבריו עדיף צבא מקצועי יותר גם על חשבון התפישה כי צה"ל הוא "צבא העם". רגב התנגד בין היתר לפרויקט "נערי רפול" ולתוכנית "עתידים". במהלך כהונתו בשנת 2003 העלה תוכנית להפיכת צה"ל לצבא מקצועי בשכר, בשונה מהמצב הקיים, בו הצבא המתבסס על שירות חובה. התוכנית נדחתה על ידי שר הביטחון, שאול מופז.
תקציב ושכר
תקציב הביטחון שהוא השני בגודלו אחרי תקציב החינוך, בנוי משני מקורות. 1. נטו – תקציב על מקורות המשק, שהוא עיקרו של התקציב. ו-2. "הוצאה מותנית בהכנסה" – תוספת ממקורות חיצוניים כמו הסיוע האמריקני ומקורות משרד הביטחון כמו מכירת קרקעות וציוד ישן.
שני המקורות ביחד נקראים תקציב ברוטו. בשנת 2019 תקציב הביטחון ברוטו עמד על 72.9 מיליארד ש"ח, ותקציב הביטחון נטו עמד על 55.3 מיליארד ש"ח, שהוא 11.5 אחוזים מתקציב המדינה נטו. הסיוע האמריקני בשנה זו עמד על 3.3 מיליארד דולר שהוא קרוב ל־20 אחוז מתקציב הביטחון ברוטו. תקציב הביטחון הרגיל איננו כולל עלות של מלחמות ומבצעים שמתוקצבים בנפרד לפי עלותם המשוערכת. כך למשל עלות מבצע צוק איתן תוקצבה בשנת 2014 ב־7 מיליארד ש"ח נוספים.
משנת 2007 תקציב הביטחון מחולק לשני חלקים: תקציב בלתי מסווג שפתוח לעיני כל וכולל למשל תקציב אגף משפחות והנצחה וכן גמלאות, ותקציב מסווג שכולל למשל רכש ואימונים.
בעשור השני של תחילת המאה ה־21 תקציב הביטחון ברוטו של ישראל, טיפס מכ־60 מיליארד ש"ח ל־73 מיליארד ש"ח, ועמד על כ־15–12 אחוז מהתקציב הכולל. ב־2010 – 59.8 מיליארד ש"ח, ב־2011 – 60.7 מיליארד ש"ח, ב־2012 – 61.8 מיליארד ש"ח,, ב־2013 – 64.2 מיליארד ש"ח, ב־2019 – 72.9 מיליארד ש"ח, וב־2022 – כ־74 מיליארד ש"ח.
התקציב השנתי ברוטו של צה"ל ב־2014 עמד על כ־57.646 מיליארד ש"ח. התקציב כולל 44.3 מיליארד ש"ח + 3.1 מיליארד דולר סיוע אמריקני (13.346 מיליארד ש"ח), 14.1 אחוז מתקציב ממשלתי שנתי של 408 מיליארד ש"ח (2014).
על פי דיווחי האוצר, תקציב הביטחון מתפלג באופן הבא: שכר ומילואים – 30.2%, שיקום – 8.4%, גמלאות – 12.7%, רכש – 48.7%.
במשך שלושים השנה האחרונות קיימת ירידה עקבית באחוז תקציב הביטחון מכלל התקציב הכולל. בעוד שבתקופה שבין מלחמת יום כיפור ומלחמת לבנון השנייה התקציב עמד על כ־25% מכלל תקציב המדינה, ב־2010 הוא עמד על כ־15% מכלל תקציב המדינה, וב־2020 הוא עמד על כ־12% מתקציב המדינה.
משכורת חודשית לחיילים
המשכורת לחיילים בשירות חובה משתנה בהתאם לסוג השירות הצבאי. ב־2022 החליטה ממשלת ישראל לעלות את שכר היסוד. הלוחמים מקבלים 2,463 שקלים, לוחמי חוד בשנת השירות השלישית מקבלים 3,048 שקלים, תומכי הלחימה מקבלים 1,793 שקלים, וחיילים עורפיים מקבלים 1,235 שקלים.
לפי נתוני משרד האוצר השכר החודשי הממוצע (ברוטו) של קציני צה"ל בשירות קבע לפי דרגות בשנת 2020 היה: סג"ם – 10,173 שקלים, סגן – 10,601 שקלים, סרן – 14,629 שקלים, רס"ן – 23,257 שקלים, סא"ל – 32,327 שקלים, אל"ם – 40,553 שקלים, תא"ל – 56,093 שקלים, אלוף – 70,178 שקלים, והרמטכ"ל – 101,813 שקלים.
הטבות
ההטבה העיקרית למשרתי הקבע היא זכותם לפרוש ולקבל פנסיה בגיל צעיר יחסית לרוב המשק. גיל הפרישה הממוצע בצה"ל הוא פחות מ־50 שנים, בהשוואה לגיל פרישה בחוק, הרלוונטי לרוב המשק, שהוא 67 שנים לגבר ויותר מ־62 שנים לאישה.
חיילים בסדיר זוכים להטבות שונות, לרוב אחוזי הנחה וכרטיסים מוזלים במוסדות תרבות מסוימים, כדוגמת בתי קולנוע ותיאטראות. גם עסקים לממכר מזון או נותני שירותים אחרים נותנים הנחות על רכישות ללובשי מדים.
חיילים, קצינים ושוטרים זכאים לנסוע בחינם בתחבורה ציבורית כשהם במדים כל עוד הם מציגים תעודה מזהה.
הקוד האתי של צה"ל
הקוד האתי הרשמי מבטא את רצון מקימי הצבא להציב רף מוסרי לפעילות חייליו. חריגות מערכים אלו יחד עם מחלוקות שהתגלו לאופן יישומם במצבים שונים, הביאו את שלטונות הצבא לקבוע בכתובים את הקוד האתי של הצבא בשנת 1994 וכונה רוח צה"ל. לדברי עורכיו של המסמך, הוא יונק מארבעה מקורות: מסורת צה"ל, מסורת מדינת ישראל, מסורת עם ישראל וערכי מוסר אוניברסליים.
מלבד הקוד האתי של צה"ל, חתומה מדינת ישראל גם על אמנות בינלאומיות כדי להבטיח שמירה ערכי מוסר גם במצבי מלחמה, ובהן אמנת ז'נבה (1949) ואמנות האג.
מפקדים
מפקד צה"ל הוא ראש המטה הכללי (רמטכ"ל), ראש המטה הכללי כפוף ישירות להוראות שר הביטחון.
אמצעי הלחימה בצה"ל
חלק ניכר מאמצעי הלחימה של צה"ל הוא פרי פיתוח וייצור של התעשיות הביטחוניות הישראליות, כגון רפאל – רשות לפיתוח אמצעי לחימה, התעשייה הצבאית, התעשייה האווירית לישראל ואלביט מערכות. ספקית עיקרית נוספת היא ארצות הברית, שאף מממנת חלק ניכר מאמצעי הלחימה שהיא מספקת, כחלק מהשותפות האסטרטגית בין שתי המדינות. גם גרמניה ספקית חשובה של אמצעי לחימה לישראל (בעיקר כלי שיט) ואף מסבסדת חלק מהם. ישראל משדרגת חלק ניכר ממערכות הנשק שנרכשות מארצות הברית וגרמניה ומתאימה אותן לצרכיה. חלק מהאמל"ח המיוצר בישראל זה מיוצא גם למדינות אחרות, וחלקו הוא בגדר "נשק הפתעה" שפרטיו מסווגים וצה"ל הוא היחיד שמצויד בו. "נשק הפתעה" זה נועד לתת לישראל יתרון טכנולוגי איכותי על יריביה.
זרוע היבשה
הנשק האישי של רוב חיילי צה"ל הם רובים ממשפחות התבור וה־M16: בעיקר M16A2 ארוך, ורובי "M-16 מקוצרים" מדגמי CAR15 (רובה M16A1 מקוצר), M16 מנוסר ורובה M4A1 פלאט־טופ (M16A2 מקוצר). רובי ה־M4A1 נמצאים בשירות יחידות העילית, חלק מחטיבות החי"ר הסדירות וחיל ההנדסה הקרבית. ברוב חטיבות החי"ר הסדירות (גבעתי, גולני, ונח"ל) נכנס לשימוש התבור X-95 פלאט-טופ, רובה בולפאפ ישראלי שמחליף את התבור CTAR-21 והמיקרו-תבור. ביתר חילות השדה וכוחות המילואים ניתן עדיין למצוא את הגליל אם כי רובם חמושים ברובי M-16 ארוכים או מקוצרים.
רובי הצלפים שמשמשים את צה"ל כוללים את הרמינגטון M24 (לצליפת שדה), את הברק (HTR 2000) (לצליפה בטווחים ארוכים), את ה־SR-25 Mk 11 והבארט REC10 (רובים חצי־אוטומטיים לצליפה בשטח בנוי) ואת הבארט MRAD (לצליפה כללית, משימות מיוחדות ולוחמה בטרור), לצד רובי צלפים נוספים ביחידות המיוחדות. ה־M82A1 בארט, רובה צלפים כבד, יצא ממערך הצליפה של החי"ר ועבר לשירות חיל ההנדסה הקרבית, שם הוא משמש כרובה נגד ציוד ומטעני חבלה.
המחלקות והפלוגות של כוחות היבשה מצוידות גם במקלעים, שהעיקריים הם הנגב 5.56 מ"מ, המאג 7.62 מ"מ והנגב NG7 (אף הוא בקליבר 7.62 מ"מ). הנשק הכבד כולל מקלע כבד M2 בראונינג (מק"כ 0.5) ומקלעי רימונים סאקו דיפנס Mk-19 (מקל"ר) ו־Mk 47 סטרייקר (מקל"רון).
בנוסף, מצוידות יחידות החי"ר ברקטות כתף מדגמי לאו M72 ומטאדור, וטילים נגד טנקים מהסוגים טאו ("עורב") וספייק (במספר דגמים, בהם "גיל" ו"גיל 2"). חיל הרגלים חמוש במגוון מרגמות בהן מרגמה 52, מרגמה 60, מרגמה 81 (לי"ש/נמר"ש) וקשת, מרגמה מתנייעת נשלטת־מחשב בקוטר 120 מ"מ.
כלי הרכב הטקטיים העיקריים המשרתים בצה"ל הם ההאמר (HMMWV), ה"זאב", הסופה והאביר. מדובר בכלי רכב בעלי הנעה 4X4 המיועדים לעבור בדרכים שונות. לצידם משרתים רכבי תובלה כגון משאיות קלות, משאיות ריאו, טאטרה ואושקוש HEMTT ומובילי טנקים של מרצדס, וולוו ואינטרנשיונל. כמו כן נמצאת בשירות משאית ה"ספארי" המיועדת לתובלה ממוגנת של חיילים.
חיל ההנדסה הקרבית של צה"ל מצויד בכלי הנדסה שונים, בהם רכב קרבי משוריין, ציוד מכני הנדסי, אמצעי מיקוש, אמצעי חבלה התקפית ואמצעי חבלה וסילוק פצצות. כלי הרק"ם כוללים טנקי גישור, טנקי הנדסה עם מגובים שונים, נגמ"שי M113, נגמ"שי הנדסה כבדים מדגמי פומ"ה ונמ"ר הנדסי. מערך הצמ"ה של חיל ההנדסה הקרבית מפעיל דחפורי D9 משוריינים – בולדוזרים זחליים כבדים ומשוריינים מדגם קטרפילר די־9, מחפרים ממוגנים בגדלים שונים בהם באגר E-349 הגדול, שופלים ממוגנים מדגמי קטרפילר 966 ומקדחי־בורות לחשיפת מנהרות. אחד האמצעים ההרסניים ביותר שמפעיל חיל ההנדסה הוא הצפע שריון, שנועד במקור לפריצת שדות מוקשים, לצידו משרתת מערכת CARPET של רקטות ריצוף. יהל"ם (יחידה מובחרת ששייכת לחיל ההנדסה ומבצעת פעולות הנדסה מיוחדות) מפעילה מגוון רובוט צבאיים למטרות חבלה וסילוק פצצות וסיור באזורים סגורים ומסוכנים, כגון בתים ממולכדים ומנהרות תת־קרקעיות וכן מגוון חומרי נפץ ומטעני הריסה. בנוסף מפעיל החיל אמצעי זיהוי וטיהור אב"כ.
חיל האיסוף הקרבי מפעיל מערכות תצפית מתקדמות, בהן הרקון והנגמפו"פ.
מאז תחילת המאה ה-21 פועל צה"ל לפתח ולהטמיע מערכת תקשוב, פיקוד, שליטה ובקרה (C4ISTAR) דיגיטלית שתקשר בין כל יחידות צה"ל ובפרט בין כוחות בשטח, ותאפשר ניהול קרב רשתי תוך החלפה מהירה ובטוחה של מודיעין צבאי ומידע מתעדכן מזירת הלחימה (למשל: טנק יוכל לסמן למסוק קרב לתקוף מטרה). מערכת זו נקראת צי"ד – צבא יבשה דיגיטלי.
זרוע האוויר והחלל
חיל האוויר של צה"ל מצויד בכלי טיס שונים למגוון משימות. בחוד החנית שלו, מערך מטוסי הקרב, משרתים מטוסי F-35I אדיר, מטוס קרב רב-משימתי חמקן מהדור החמישי (דגם של הלוקהיד מרטין F-35 לייטנינג II), מטוסי F-16 ("ברק 2020" ו"סופה") המהווים את עמוד השדרה של מערך הקרב, F-15 ("בז משופר") המשמש לעליונות אווירית וגם תקיפה קרקעית ו־F-15I רעם המשמש כמטוס ההפצצה הכבד והאסטרטגי של החיל.
החיל מצויד גם במסוקי קרב מדגמי AH-64 אפאצ'י ("פתן" ו"שרף") ומסוקי סער מדגמי UH-60 בלק-הוק ("ינשוף") ו־CH-53 סי סטאליון ("יסעור"). כמו כן, מצויד החיל במסוקי AS-565 פנתר ("עטלף") המשמשים למשימות סיור ימי עבור חיל הים.
מטוסי התובלה המשרתים בחיל הם ה־C-130 הרקולס ("קרנף"), C-130J סופר הרקולס ("שמשון") והבואינג 707 ("ראם"), וכן מטוסים קלים מסוג בוננזה A36 ("חופית").
בנוסף, מצויד חיל האוויר בכלי טיס בלתי מאוישים (כטב"ם) מדגמי הרון 1 ("שובל"), הרמס 450 ("זיק"), הרמס 900 ("כוכב"), הארפי ("שיאון") ו־הרון TP ("איתן"). כן מצויד החיל בטילי שיוט.
חיל האוויר כולל בתוכו גם את מערך ההגנה האווירית (לשעבר מערך הנ"מ). מערך זה מצויד כיום בטילי קרקע-אוויר מהסוגים FIM-92 סטינגר ("ברקן"), MIM-23 הוק ו־MIM-104 פטריוט מגרסת ("יהלום"). לצד מערכות הנ"מ מפעיל מערך ההגנה האווירית את מערך ההגנה הרב-שכבתי הלאומי נגד ארטילריה רקטית, טילי קרקע-קרקע וטילים בליסטים. בשכבה העליונה נמצא ה"חץ 3", שנועד ליירט טילים בליסטיים מחוץ לאטמוספירה. מתחתיו נמצא ה"חץ 2" הוותיק שמיועד נגד טילים בליסטיים וטילי קרקע-קרקע. מתחת לטילי ה"חץ" נמצאת מערכת "קלע דוד" שמיועדת ליירט מגוון איומים בהם כלי טיס, רקטות וטילים בליסטיים בעלי טווח בינוני. בשכבה התחתונה נמצאת מערכת "כיפת ברזל" ליירוט רקטות וטילים קצרי טווח, וכן פגזי ארטילריה ופצצות מרגמה כבדות. מערכת זו נחשבת למוצלחת ביותר ובעלת ניסיון מבצעי רב של יירוט מאות רקטות באחוזי הצלחה גבוהים מאוד.
זרוע הים
עיקר כוחו של חיל הים של צה"ל הן ספינות הטילים (סטי"ל) מדגמי סער 4, סער 4.5 וסער 5. במהלך 2022 התחיל החיל במבצוע ספינות הקורבטה סער 6. בנוסף, יש לחיל הים צי צוללות קטן המצויד בצוללות מסוג דולפין ודולפין AIP מתקדמות שמטרתן לבצע משימות מודיעין ועל פי הערכות, גם להוות אפשרות לתגובה גרעינית ("מכה שנייה"). החיל מצויד גם בספינות סיור ומשמר קטנות ומהירות מדגמי "דבור", "דבורה", "סופר-דבורה סימן 2", "סופר-דבורה סימן 3" ו"שלדג".
בנוסף לאמצעים המיוחדים שמפעילה שייטת 13, לוחמי פלגות הים מפעילים שלל אמצעי לחימה החל מנשק קל: רוס"ר M-16 לסוגיהם, מקלע מאג, מקלע M2 בראונינג וכלה בתותחים מדגמי אורליקון 20 מ"מ, וטייפון 25 מ"מ מיוצב ותותח 76 מ"מ המשמש בעיקר להפגזת מטרות חוף. ספינות החיל מצוידות במספר סוגים של טילים נגד ספינות כנגד כלי שיט (כגון גבריאל והרפון) יחד עם טילים משימתיים, בעיקר ממשפחת הספייק של רפא"ל, המקנים יכולת פגיעה נקודתית ביבשה.
ספינות הטילים של חיל הים מצוידים במערכות הגנה מפני טילים נגד ספינות וטילי חוף-ים. מערכות אלה כוללת אמצעי לוחמה אלקטרונית וכן מערכות הגנה אקטיבית המיירטות את האיום בהן "נוקמני" – פלנקס (המבוסס על תותח ה־M61A1 וולקן) וטילי ברק 1 וברק 8, ואף כיפת ברזל ימית שתכנס בספינות הסער 6. חיל הים אף מפעיל מסוקים ימיים מסוג עטלף.
חיל הים הוא הזרוע הקטנה ביותר של צה"ל.
זאפד
זאפד (באנגלית: Zapped) הוא סרט טלוויזיה של ערוץ דיסני, ששודר לראשונה בארצות הברית ב-27 ביוני 2014, ובערוץ דיסני ישראל ב-31 באוגוסט 2014. בסרט מככבים: זנדאיה, ספנסר בולדמן, אדם דימארקו, שנל פלוסו ג'דדיה גודאייקר, ואמיליה מקארתי.
עלילה
בסרט מסופר על זואי סטיבנס, תלמידת תיכון בת 17 שמצטיינת בריקודים ובאקדמיה. היא נתקלת בקשיים כאשר היא נאלצת לעבור לבית ספר אחר ובמקביל, מתקיימים שינויים בחיי משפחתה. עקב תקלה שנוצרה באפליקציה לאילוף כלבים שהורידה לטלפון הסלולרי, מתאפשר לה לתת פקודות לבנים, העושים כרצונה. אמא שלה מתחתנת בפעם השנייה עם בחור קולני מאוד ושלושת בניו. אחד לא מרוכז, השני מכין אוכל והכל נגמר באסון, והשלישי מציק ומלוכלך. בעיקרון כל חייה של זואי הם באייפון וכשהיא מורידה אפליקציה לאילוף הכלב החדש, הטלפון נופל במורד הגג ולאוכל של הכלב, מה שהופך אותו לשולט בבנים. הכל מתחיל להשתבש שהיא מתאהבת בג'קסון קייל (ספנסר בולדמן) והופכת להיות בדיוק כמו האויבת שלה טיילור.
בית הספר ללימודי המשך של הטכניון ע"ש עזריאלי
בית הספר ללימודי המשך של הטכניון ע"ש עזריאלי (היחידה ללימודי המשך של הטכניון), מקיים לימודי הסבה והכשרה למהנדסים, הנדסאים ואקדמאים במגוון רחב של תחומים.
היסטוריה
בית הספר ללימודי המשך של הטכניון נוסד בשנת 1954 והוא בית ספר כלל-טכניוני המתמחה בארגון ופיתוח תוכניות לימודים לבוגרי מוסדות להשכלה גבוהה בתחומי המדעים המדויקים בכלל ולמהנדסים בפרט, כמו גם לעובדים מקצועיים בכירים בענפים שונים של ההנדסה והמינהל באמצעות קורסים, השתלמויות, כנסים, ימי עיון והתמחויות בשיתוף הפקולטות.
בית הספר מקיים לימודי הסבה והכשרה למהנדסים, הנדסאים ואקדמאים. פיתוח התוכניות נעשה בתיאום עם ענפי התעשייה.
בשנות ה-90 פנו ראשי התעשייה הישראלית אל הטכניון במטרה לבנות תוכנית לתואר שני בהנדסת מערכות. החל משנת 1999 התואר השני להנדסת מערכות מוצע דרך בית הספר ללימודי המשך של הטכניון והוא התכנית הוותיקה ביותר בהנדסת מערכות, אשר מכשירה מהנדסים בתעשייה הביטחונית והאזרחית.
כיום יש לבית הספר שלושה קמפוסים: קמפוס חיפה בקריית הטכניון, קמפוס שרונה תל אביב במתחם שרונה וקמפוס ירושלים בשיתוף מכללת עזריאלי.
החל משנת 2021 בית הספר, בשיתוף רשות החדשנות, מעביר קורסים לשילוב עובדים בתעשייה ובהיי טק, על מנת לתת מענה לדרישות של ארגונים ותעשיות בישראל, ולספק כלים לשימור עובדים מיומנים ושדרוג ידע של עובדים רבים הזקוקים להסבה מקצועית, בתחומים טכנולוגיים מתעדכנים כגון: VLSI, בינה מלאכותית, פודטק, הדפסה תלת-ממדית, אבטחת מידע ועוד. בנוסף, בשנים האחרונות, החלו בבית הספר להעביר קורסים לתלמידי תיכון במקצועות סייבר, מדע הנתונים, רפואה, שיווק, שיווק דיגיטלי, צילום ועריכה דיגיטלית.
דיקנית בית הספר היא פרופסור סתוית אלון-שלו ומנהל היחידה הוא עודד רביב.
קרלי קלוס
קרלי אליזבת קלוס (באנגלית: Karlie Elizabeth Kloss; נולדה ב-3 באוגוסט 1992) היא דוגמנית ויזמית אמריקאית-יהודייה. נודעת בעיקר כדוגמנית (מלאכית) של חברת ההלבשה התחתונה "ויקטוריה'ס סיקרט".
קורות חיים
קלוס נולדה וגדלה בשיקגו, אילינוי שבארצות הברית, למשפחה נוצרית ממוצא גרמני, דני, ופולני. הוריה הם טרייסי (במקור, פיירס), במאית פרילנסרית, וקורט קלוס, רופא. לה שלוש אחיות. ב-1994 עברה עם משפחתה לעיר סנט לואיס. בצעירותה למדה בלט. למדה בבית ספר תיכון במיזורי.
בשנים 2015–2016 לקחה פסק זמן לשנתיים מהדוגמנות, כדי ללמוד בבית הספר גלאטין של אוניברסיטת ניו יורק.
קריירה
בשנת 2011 פרצה קלוס, כשנבחרה להיות מלאכית (דוגמנית) בתצוגות האופנה של חברת ההלבשה התחתונה האמריקאית "ויקטוריה'ס סיקרט", שם כיכבה מדי שנה עד 2015, כשהחליטה לקחת פסק זמן מהדוגמנות בשביל הלימודים.
בשנת 2015 הקימה קלוס את המוסד ללא כוונת רווח "Kode With Klossy" שמטרתו לעודד נערות צעירות ללמוד לתכנת ולהפוך למובילות בענף הטכנולוגיה.
ב-2018 פורסם שהיא תחליף את היידי קלום בהנחיה (ובהפקה בפועל) של תוכנית המציאות "פרויקט מסלול", בעונתה ה-17.
בנובמבר 2020 פורסם כי היא חתמה עם סוכנות הכישרונות UTA (אנ').
חיים אישיים
ב-2012 החלה בזוגיות עם איש העסקים האמריקאי-יהודי ג'ושוע קושנר, אחיו של ג'ארד קושנר (חתנו של נשיא ארצות הברית לשעבר, דונלד טראמפ). ביולי 2018 הודיעה על האירוסים של הזוג, כחודש לאחר שקלוס השלימה את תהליך הגיור שלה. באוקטובר 2018 נישאו שניהם בניו יורק.
גיסתה דרך ג'ארד קושנר (אחיה של בעלה) היא האמריקאית הגיורת, איוונקה טראמפ (בתו של דונלד טראמפ).
קלוס הייתה חברה קרובה של הזמרת טיילור סוויפט, והיא אף הופיעה איתה בווידאו קליפ של השיר "Bad Blood" שלה שיצא במאי 2015. שתיהן כיכבו גם על שער המגזין "ווג" במרץ 2015, בו שתיהן התראיינו והצטלמו ביחד.
קרחון אורנוס
קרחון אורנוס (באנגלית: Uranus Glacier) הוא קרחון בחוף המזרחי של האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון מזרח, ונשפך אל מפרץ ג'ורג' השישי מיד בסמוך למצוק פוסיל.
אורכו של הקרחון 30 קילומטרים; ורוחבו (בשפכו) 10 קילומטרים.
לאורך גדתו הדרומית של הקרחון נמצא מדרון קאיפר.
גילוי ומיפוי הקרחון
החוף התגלה לראשונה על ידי לינקולן אלזוורת', בטיסתו מעל האזור ב-23 בנובמבר 1935.
שפכו של הקרחון נסקר באופן חלקי בשנת 1936 על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם.
הקרחון נסקר בשנת 1948 ובשנת 1949 על ידי משלחת חקר שטחי חסות איי פוקלנד, הקרחון כולו מופה בשנת 1960 על ידי דרק סירל (Derek J.H. Searle) בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון בין השנים 1947–1948.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
בדומה האתרים סביבה, הקרויים על שם גופים במערכת השמש או קשורים אליה, נקרא הקרחון על שמו של כוכב הלכת אורנוס.
בועז יזרעאלי
ביוגרפיה
יזרעאלי נולד בתל אביב. מגיל 10 חי בקרבת תל אביב, ומגיל 20 – בעיר עצמה. עבד בעבודות מזדמנות ולמד שנתיים סוציולוגיה באוניברסיטת תל אביב. בגיל 28 עבד כשכיר בעיתונות, בתחילה כמגיה ואחר כך כעורך, רוב השנים בעיתון "דבר", ובהמשך במקומונים שונים. בשנים האחרונות עובד חלקית כפרילנס מזדמן בעיתונות. טייל מספר פעמים במזרח הרחוק. פרסם סיפורים בכתבי עת שונים, בין השאר בכתב העת "קשת החדשה", ב"דחק - כתב עת לספרות טובה" ובאנתולוגיות של סיפורים ישראלים, בעברית ובאיטלקית. ספרו הראשון, 'נביחות באלכסון', נבחר כספר השנה על ידי המבקרת יהודית אוריין.
בקיץ 2023 קרא יזרעאלי לציבור לקרוא יותר ולכתוב פחות: "עדרי הכותבים רמסו את הגדרות שהציבה השיטה הישנה, שבה עורכים בהוצאות הספרים החליטו מה ראוי לפרסום ומה לא", "נוצר מצב שבו אינספור ספרים נכתבים ויוצאים לאור — ובכל זאת נראה שלא קורה כלום".
נשוי.
סורת א-רום
סורת א-רום (בערבית: سورة الروم, בתרגום: פרשת הרומאים). הנה הסורה ה-30 במניין הסורות בקוראן.
שם
שם הסורה הנה א-רום דהיינו הרומיים נגזרת משמה המקורי של האימפריה הביזנטית, היא האימפריה הרומית המזרחית, שבמלחמתה עוסקת הסורה.
חלק מהחוקרים שתרגמו את הקוראן לשפות שונות, בחרו לתרגם את שם הסורה ל"ביזנטיון" או "סורת היוונים" שכן האימפריה הביזנטית, הייתה באופייה הרבה יותר יוונית מאשר רומית.
תוכן
הסורה עוסקת בעיקר במאבקי הרומיים (האימפריה הביזנטית), כנגד האימפריה הפרסית (האימפריה הסאסאנית), לאורך מלחמות פרס-ביזנטיון בין 600 לספירה עד שנת 614, ועל תמיכתם של הערבים-הפגנים שבמכה באימפריה הפרסית.
סגנון
על-פי המסורת המוסלמית, הסורה הורדה במכה, אך בניגוד למרבית הסורות שירדו במכה שאופיים הוא קצר-ופיוטי, סורת א-רום הנה אחת מהסורות הארוכות שירדו במכה ואורכה 60 פסוקים (איאת).
נראיד
נראיד, הידוע גם כ-נפטון II, הוא ירח של נפטון, כוכב הלכת השמיני במערכת השמש. נראיד התגלה ב-1 במאי 1949 על ידי ג'ררד קאיפר, והוא היה זה שהציע את השם כאשר דיווח על הגילוי. הירח קרוי על שמן של נראידות, נימפות הים במיתולוגיה היוונית.
גילוי
נראיד הוא הירח השני שהתגלה סביב נפטון, כ-103 שנים אחרי גילוי טריטון. אף על פי שנראיד קטן יותר מפרוטאוס, בעל קוטר של 340 ק"מ לעומת 418 ק"מ לפרוטאוס, הוא נמצא במיקום נוח יחסית לתצפיות טלסקופיות ומחזיר יותר אור מפרוטאוס שנמצא קרוב יותר לנפטון ובקושי מחזיר אור שמש מפני השטח שלו.
מפקד האוכלוסין בארץ ישראל (1922)
מפקד אוכלוסין 1922 של ארץ ישראל היה מפקד האוכלוסין הראשון של שלטונות המנדט הבריטי בארץ ישראל, ונערך ב-23 באוקטובר 1922.
לפני כן בתקופה העות'מאנית בארץ ישראל נערכו מפקדי אוכלוסין בשנים 1884, 1905, 1911, ו-1915, בעיקר במטרה להטיל מיסים, או לאתר גברים לשירות צבאי, ולכן הם לא היו פופולריים.
הוועד הפועל הערבי התנה את תמיכתו במפקד, בכך שיירשמו גם הפלסטינים שנמצאים מחוץ לארץ ישראל. ממשלת פלשתינה (א"י) קיבלה את התביעה, והוועד הפועל קרא לאוכלוסייה הערבית לקחת חלק במפקד, שיקבע את גודלו של הרוב הערבי ובכך ישרת את עניינו.
במפקד 1922 האוכלוסייה המדווחת הייתה 757,182 נפש, כולל הצבא ואזרחים זרים. החלוקה לקבוצות דתיות הייתה, 590,390 מוסלמים, 83,694 יהודים, 73,024 נוצרים, 7,028 דרוזים, 408 סיקים, 265 בהאים, 156 מתואלים, ו-163 שומרונים. המפקד הבא שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי היה מפקד 1931 של ארץ ישראל.
ביקורת
ב-1946 הגיש בן-גוריון ל”ועדת החקירה האנגלו-אמריקאית לענייני ארץ ישראל” מסמך של ישראל טריווש תחת הכותרת “אין רוב ערבי בארץ”. המסמך שופך אור על שגיאות שורשיות במפקדי האוכלוסין הבריטים מ-1922 ו-1931 – שנועדו להרתיע את הציונות המדינית. לדוגמה, טופסי המפקד מולאו על ידי ראשי חמולות הרואים בניפוח נתונים דמוגרפים מכשיר לשדרוג מעמדם הפוליטי, הכלכלי והחברתי; טופסי ההתפקדות הערבית עברו בדיקה חפוזה, ומספרי המתפקדים הבדווים נופח בשיטתיות. הדיווח על פטירות במגזר הערבי היה מצומצם ביותר ורבים מהמהגרים הערבים מהכפר אל העיר נספרו פעמיים, כולל תושבי חו”ל ערבים שנכללו במפקד האוכלוסין.
לדברי החוקר גד גילבר, להבדיל ממפקד 1931, מפקד 1922 "אינו חף מפגמים".
אלי פוטיבסקי
אלי פוטיבסקי (28 באוקטובר 1942 – 24 בינואר 2017) היה בוטנאי ישראלי. כיהן כמדען בכיר בנושא צמחי תבלין, מרפא ובושם במרכז המחקר נוה יער, ובשנים 1999–2007 כיהן כראש מינהל המחקר החקלאי מרכז וולקני.
ביוגרפיה
פוטיבסקי נולד בתל אביב, בן למשה פוטיבסקי ומרים פרווזניק ואח לרעיה. למד בבית ספר תיכון בעפולה ושירת כקצין תובלה בחיל האוויר. בשנת 1963 נישא לגילה שוטן ונולדו להם שלושה ילדים.
בשנת 1973 סיים את לימודי הדוקטורט באוניברסיטה העברית בירושלים. עבודת הדוקטורט שלו בנושא יחסים ציטוגנטיים בתלתן, נעשתה בהדרכת פרופ' דניאל זהרי וד"ר יוסף כצנלסון.
עם סיום לימודיו הצטרף כחוקר לסגל מינהל המחקר החקלאי והקים את היחידה למחקר ופיתוח של צמחי תבלין, מרפא ובושם בישראל, שנמצאת בנווה יער (ליד רמת ישי). במהלך עבודתו תרם להקמת ענף זה והפך למדען מוביל בתחום. במהלך תפקידו הציג בכנסים בינלאומיים רבים את ההישגים הישראליים במחקר ופיתוח גידולי התבלינים בישראל. בשנת 1993 מונה למנהל תחנת המחקר נווה יער, ופעל להפיכתה מתחנת ניסיונות אזורית למרכז המחקר הצפוני של מינהל המחקר החקלאי.
תוך כדי לימודיו שימש כמורה לביולוגיה בבית הספר החקלאי בנהלל, ובמהלך עבודתו שימש כמרצה בנושאי התמחותו בקורסים שונים במוסדות אקדמיים, בעיקר במדרשת רופין, הטכניון והפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית ברחובות.
בשנת 1999 נבחר לכהן כראש מינהל המחקר החקלאי, תפקיד בו שימש עד 2007, סמוך למועד יציאתו לגמלאות בשנת 2009.
פוטיבסקי נפטר בינואר 2017.
פעילותו המחקרית ותרומתו לחקלאות
במסגרת התמחותו בגנטיקה של צמחים עסק בבירור היחסים הציטו-גנטיים הבין-מיניים בסוגים תלתן וסויה (משפחת הפרפרניים), אמיך (ארכוביתיים) וריחן (שפתניים). עבודותיו בנושא זה תרמו לתהליך הטיפוח הגנטי והעברת תכונות מועילות מצמחי בר לצמחי תרבות בצמחים מהסוגים האלו. במסגרת העבודה הזו פיתח גם שני זני תלתן חדשים בשם "אכזיב" ו"ספי".
פוטיבסקי עסק בבירור האנטומיה והפיזיולוגיה של ייצור השמן האתרי בצמחים ארומטיים, הגורמים המשפיעים על יבולו ואיכותו ואופטימיזציה של תהליך הגידול להפקת שמנים אתריים.
הוא ייסד את הגידול והייצור התעשייתי של תבליני עלים מיובשים בישראל, כולל פיתוח תהליכי הייבוש של המינים השונים. כן יזם את התירבות והטיפוח של מיני תבלין המלוקטים מהבר בארץ ובעולם והפיכתם לגידולים חקלאיים. הגידולים העיקריים שפיתח ומובילים כיום בחקלאות ישראל ובעולם הם אורגנו, אזוב מצוי, מרווה רפואית, ריחן (בזיל), פטרוזיליה מסולסלת ועוד. בנוסף, הוא פיתח זני סלרי וקימל (סוככיים) עשירים בשמן אתרי בהרכב איכותי שאין בהם שפיכה מוקדמת של הזרעים לפני ובמהלך הקציר. בקימל הוא הצליח להפוך זן איכותי דו שנתי (שמניב אחרי שתי שנות גידול) לחד שנתי.
בשנות השמונים היה חלוץ במחקר ופיתוח הגידול המתועש של צמחי תבלין טריים לייצוא מישראל לשוקי אירופה. תוצאות מחקריו תרמו לפיתוח ענף חקלאי וכלכלי חדש והפכו את ישראל לגורם מוביל בשוק צמחי התבלין הטריים באירופה.
פעילותו כראש מינהל המחקר החקלאי
פוטיבסקי יזם והקים את בנק הגנים הישראלי כחלק מארגון IPGRI העולמי, בסיוע תרומות, בעיקר מקרן רוטשילד. הוא יזם את פיתוח פעילות השימור של צמחי בר בעלי חשיבות חקלאית בבנק הגנים הישראלי, תוך הטמעת שיטות חדישות הנהוגות בבנקי גנים מודרניים בעולם.
בנוסף יזם וביצע רפורמה במבנה הארגוני והפיזי של מינהל המחקר החקלאי, מיזוג ושינוי מכוני מחקר, מחלקות וצוותי מחקר, דבר שהביא לייעול בהוצאות המנהלה, עודד והגביר את שיתוף הפעולה בין חוקרים מתחומי חקר שונים. כן ערך הסכם מתווה של ייעול כוח האדם, במשא ומתן עם משרד האוצר, ופעל לתגמול החוקרים על הישגים אישיים, מה שאיפשר גם תגבור בחוקרים בתחומים גנומיקה, פרוטאומיקה וחקלאות מדייקת. בתקופת כהונתו עבר מערך המנהלה של מינהל המחקר החקלאי לבניין חדש של המינסטריון הראשי של משרד החקלאות, שנמצא במתחם מרכז וולקני, והבניין הישן פונה עבור יחידות אחרות של משרד החקלאות. בנוסף עבר המינהל בתקופה זו למערכת מחשוב מתקדמת הכוללת קישור אל האתרים הרחוקים (נוה יער וגילת) בזמן אמת.
פוטיבסקי הקים ופתח במינהל יחידה לקידום ויישום מחקר ופיתוח בחקלאות, שתפקידה יישום תוצאות מחקר תוך פיתוח ויצירת קשרים עם גופים עסקיים, קניין רוחני ורישום פטנטים, בדומה לגופים מקבילים במוסדות מחקר והשכלה גבוהה.
מריה דה קונסייסאו
מריה דה קונסייסאו (בפורטוגזית: Maria da Conceição; הוצאה להורג ב-1798, בסאו פאולו), הייתה מרפאת עממית ברזילאית שנשרפה על המוקד כמכשפה.
ביוגרפיה
מריה דה קונסייסאו הייתה מה שמכונה "אשת חוכמה", או אשת רפואה עממית, שהייתה מטפלת בצמחי מרפא. מסיבות לא ידועות, היא הסתכסכה עם כומר מקומי בשם האב לואיס, שהיה מתנגד חריף לצמחי מרפא.
האב לואיס האשים אותה בכפירה וכישוף. ב-1798 מריה דה קונסייסאו הועמדה למשפט בהתאם לחוק הפורטוגזי נגד כישוף. היא הורשעה, והוצא להורג בשריפה על המוקד, סמוך למנזר סאו בנטו.
אצבעוני (עיתון ילדים)
אצבעוני: העיתון לילדים (שבעבר הופיע עם כותרת-המשנה "אצבעוני: העיתון לַקטנים") הוא עיתון הילדים הוותיק בישראל, אשר יוצא לאור בהוצאת "אצבעוני".