cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'וש הנדרסון
קריירה
ב-2011 לוהק הנדרסון לתפקיד הראשי בחידוש לסדרת הדרמה של רשת TNTֻ, "דאלאס". הסדרה עלתה לשידור ב-13 ביוני 2012 ושודרה למשך 3 עונות עד 2014.
בשנת 2017 החל לשחק בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה "הסידור" ב
חיים אישיים
במהלך השנים האחרונות הנדרסון היה בזוגיות עם מספר נשים מהתעשייה, בין היתר יצא עם הזמרת אשלי סימפסון משנת 2002 עד 2003, ניהל זוגיות עם יוצאת תוכנית הריאליטי "Road Rules" - קנדל שפרד משנת 2006 עד 2007, עם השחקנית בריטני סנואו משנת 2007 עד 2008 ויצא עם מנחת הטלוויזיה אנדראה בואהלק משנת 2013 עד לשנת 2016. שפרד טוענת כי הנדרסון הוא האב הביולוגי של בנה הבכור שנולד בשנת 2008, והנדרסון בטענה מכחיש כל קשר ושולל את עצמו מאבהות ומאחריות.
בעיות עם החוק
ב-12 בדצמבר 2018 עצרה משטרת לוס אנג'לס את הנדרסון בחשד שפרץ לבית שכנו באותו הערב. על פי החשד, השכנים זיהו את הנדרסון עם שני גברים נוספים שצולמו במצלמות האבטחה. אתר החדשות TMZ דיווח כי להנדרסון יש אליבי מוצק בליל הפריצה, שכן הנדרסון עצמו סיפק צילומי אבטחה המראים לכאורה שהוא לא עזב את דירתו כלל. שבוע לאחר מכן, ב-19 בדצמבר, משטרת לוס אנג'לס ביטלה את כל ההאשמות נגד הנדרסון בשל חוסר ראיות.
אלברטוס מגנוס
אלברטוס מגנוס (1193 או 1206, לאוינגן, שוואביה - 15 בנובמבר 1280, קלן), "אלברט הגדול" ('מגנוס'=גדול), הנודע גם בכינויים "אלברט מקלן, "הקדוש אלברט" ו"החכם הכולל" (doctor universalis) היה נזיר וכומר גרמני דומיניקני, מראשי האסכולה הסכולסטית. הוכרז כקדוש, וכאחד ממורי הכנסייה. הוא נודע בעיקר בזכות כתביו המדעיים, ובזכות מאמציו ליצור סינתזה בין הדוקטרינה הנוצרית והפילוסופיה האריסטוטלית. היה מורו של תומאס אקווינס. אלברטוס מגנוס נחשב לאחד מגדולי הפילוסופים והתאולוגים של ימי הביניים, אשר כבר בחייו זכה למוניטין בשל הישגיו.
חייו
אלברטוס מגנוס נולד בלאוינגן למשפחת אבירים גרמנית. בשנת 1223 הצטרף למסדר הנזירים הדומיניקנים, ובמקביל למד באוניברסיטת פדובה שבאיטליה. בשנת 1228 השלים את לימודי היסוד בתאולוגיה, והחל לשמש כמרצה בעיר קלן, ובערים נוספות בגרמניה. בתקופה זו פרסם את חיבורו החשוב הראשון, De natura boni. סביב שנת 1241 נשלח לפריס להמשך התמחות בלימודי תאולוגיה. בשנת 1245 קיבל תואר מוסמך בתאולוגיה, והיה לנזיר הדומיניקני הראשון שהחזיק בתואר זה. מאותה שנה שימש כמרצה לתאולוגיה באוניברסיטת פריס, ובמשרה זו החזיק עד שנת 1248. במהלך אותה תקופה למד אצלו תלמידו תומאס אקווינס, שמאוחר יותר נחשב לגדול הפילוסופים הנוצריים שפעלו בסוף ימי הביניים. באותן שנים השתתף מגנוס בוועדת הביקורת על התלמוד בבלי שאישרה את שריפת התלמוד בפריז. בשנת 1248 חזר ללמד בעיר קלן, מלווה בתלמידו תומאס אקווינס. מגנוס שימש במשך חייו בתפקידים שונים שהוטלו עליו מטעם האפיפיורות ומטעם המסדר הדומיניקני. בין היתר, כיהן כראש המנזר של המסדר הדומיניקני בגרמניה (1254–1257), כבישוף של רגנסבורג (1260–1263), והטיף למסע-הצלב ברחבי הארצות הדוברות גרמנית לבקשת האפיפיור אורבנוס הרביעי (1263–1264), בתקופות שבין שליחויותיו הציבוריות, וכן במקביל אליהן, עסק במחקר, בכתיבה ובהוראה. בעשור האחרון לחייו ישב בעיקר בעיר קלן.
משנתו הפילוסופית
מפעלו החשוב ביותר של מגנוס היה תרומתו הפילוסופית לתאולוגיה הסכולוסטית הנוצרית. לשם הבנת חשיבות משנתו יש להקדים סקירה על אודות הרקע ההיסטורי והפילוסופי שבו פעל. הסכולסטיקה הייתה שיטת חשיבה ולימוד ששלטה במנזרים בבתי-הספר הכנסייתיים במהלך ימי הביניים. בשדה התאולוגי, מגמתה של הסכולסטיקה הייתה ליצור התאמה ומיזוג בין עיקרי האמונה הנוצרית ובין המדעים החילוניים של העולם הפגני העתיק, ובפרט, עם הפילוסופיה הנאו-אפלטונית והאריסטוטלית. עד למאה ה-12 רק חלק קטן מכתביו של אריסטו היו מוכרים לעולם הנוצרי הלטיני. במהלך המאות ה-12 וה-13 העולם הנוצרי האירופי נחשף מחדש למכלול כתביו של אריסטו, וכן לפירושים שכתבו על גביהם פילוסופים מוסלמים ויהודיים, כגון אבן סינא, אבן רושד, והרמב"ם. היכרות מחודשת זו התאפשרה בזכות מפעל תרגומם ללטינית, שנעשה באותה תקופה בעיקר בספרד. היכרות זו, שעשתה רושם רב על העולם הנוצרי, העמידה אותו בפני חשיבה זרה ומנוגדת לאמונה הנוצרית, ולפילוסופיה הניאו אפלטונית, ששלטה על לימיו של מגנוס במסורת הסכולסטית. בעקבות זאת ניצת מחדש העיסוק בהתנגשויות הקיימות בין האמת הדתית לאמת המדעית, כגון הסתירה המפורסמת בין ההשקפה האריסטוטלית בדבר קדמות העולם, ובין תפיסת הבריאה היהודית-נוצרית. הדבר הביא מחד להתפשטותן של דעות שנחשבו למינות על פי הדוגמה הנוצרית, ומאידך לחרמות על כתבי אריסטו בתחום הפיזיקה והמטפיזיקה מטעם הכנסייה. משנתו של מגנוס הייתה פורצת דרך בכך שניסתה לראשונה להתאים את תורתו של אריסטו לעיקרי האמונה הנוצרית. בהיותו מרצה בפריס הורה בגלוי את יצירותיו של אריסטו, בשעה שאחרים חששו לגשת אליהם בשל החרם הכנסייתי שהוטל עליהם. חיבוריו של מגנוס על משנת אריסטו, מהווים דגם פרשנות נוצרי עצמאי ראשון מסוגו לתורתו. מלאכת התאמתה של תורת אריסטו לתאולוגיה הנוצרית הייתה כרוכה בנוסף ביצירת סינתזה בינה ובין הפילוסופיה הניאו אפלטונית, שהשקפתו של מגנוס נטתה אליה בבירור. עבודתו של מגנוס סללה את הדרך למיזוג הפילוסופיה האריסטוטלית אל תוך הדוקטרינה הנוצרית, וממילא לשחרורה של התאולוגיה הנוצרית מהתלות בפרשנות הערבית והיהודית לכתבי אריסטו. דגם פרשנות זה בא לידי גיבוש מלא ביצירתו התאולוגית והפילוסופית של תומאס אקווינס, תלמידו של מגנוס, אשר נתקבלה לימים כמקור התאולוגי הסמכותי העיקרי של הכנסייה הקתולית.
יצירתו
מגנוס הותיר אחריו מספר רב של יצירות כתובות, במשרע רחב של תחומים. אוסף יצירתו השלם כולל כ-70 חיבורים, המאכלסים 23 כרכים במהדורת ליון (1651). חלק הארי של יצירתו של מגנוס נכתב בצורת פרשנות פרפרזית על כתבי אריסטו. מגנוס הספיק לכתוב פירוש על מרבית כתביו של אריסטו שהיו נגישים עבורו. מתודת עבודה זו של מגנוס, הביאה אותו לעסוק במגוון התחומים הרחב שאותם מקיף הקורפוס האריסטוטלי. אם כי מרבית כתביו (כ-30) מוקדשים לדיונים תאולוגיים, מגנוס חיבר עשרות יצירות פילוסופיות ומדעיות העוסקות בלוגיקה, באתיקה, בביולוגיה, בבוטניקה, בפסיכולוגיה, ובאנתרופולוגיה. מלבד פרשנות לדברי אריסטו, מגנוס הוסיף פרקים משלו על דבריו במקומות שבהם היה סבור כי אריסטו החסיר או שגה, בהתבסס על הידע שהצטבר מאז חתימת כתביו, או על הידע שהשיג מגנוס בזכות מחקר עצמאי. בנוסף כתב פירושים, גם כן על דרך הפרפרזה, על כתביהם של פורפיריוס, בואתיוס, פטר לומברד ("משפטים"), ואחרים. מלבד זאת, מגנוס חיבר מספר פירושים על הביבליה. בצד יצירותיו המקוריות, קיימות מספר יצירות המיוחסות למגנוס, אך מידת האותנטיות שלהן מוטלת בספק. בין היתר מיוחסים לו חיבורים העוסקים באלכימיה, במתמטיקה, באסטרונומיה, ברפואה, ובמאגיה. בעוד שהייחוס של אחדים מחיבורים אלו למגנוס הוכח כזיוף, הרי שאמינות הייחוס של כתבים אחרים שנויה במחלוקת.
בין אלברטוס מגנוס ומלומדים יהודים
יצירתו הפילוסופית של מגנוס הושפעה ממשנתם של הוגים יהודים, ובעיקר מהגותו של הרמב"ם. מגנוס העתיק לחיבורו פרקים שלמים מספר מורה הנבוכים של הרמב"ם, וכן הלך בעקבותיו בעניין הפרכת ההוכחות של המפרשים הערביים של אריסטו על קדמות העולם. עוד הוא מזכיר בכתביו את רבי יצחק הישראלי, וכן את ספר "מקור חיים" של רבי שלמה אבן גבירול. מאידך, יצירותיו של מגנוס היו מוכרים לחכמים יהודים מאוחרים יותר בימי הביניים, וכמה מהם אף נתרגמו לעברית בראשית המאה ה-14 על ידי רבי יהודה גור אריה (ליאוני רומנו), ועל ידי מתרגמים אחרים.
התקבלותו בעולם הנוצרי
עוד בחייו מגנוס זכה להוקרה על מפעלו, שבאה לידי ביטוי בכינויים שנקשרו לשמו (כגון "הגדול"). לאחר מותו נקשרו סביב שמו אגדות על מעשי ניסים שנתחוללו כביכול על ידו. למשנתו הייתה השפעה מכרעת על המסורת הסכולסטית והתאולוגיה הנוצרית בדורות שלאחריו. תלמידיו, כתומאס אקווינס, ואולריך משטרסבורג, הפכו לתאולוגים המובילים של האסכולה הסכולסטית. משנתו הפילוסופית זכתה להתעניינות גם בקרב מלומדי הרנסאנס. למרות זאת, גורמים נוצרים שמרניים לא ראו בעין יפה את חדשנותו של מגנוס ושל תלמידו אקווינס שבאה לידי ביטוי באימוץ השיטה האריסטוטלית לחיק הנצרות. הדבר הצית פולמוס בעולם הנוצרי, ומגנוס נאלץ להגן על משנתו של תומאס אקווינס מפני התקפות כלפיה שהגיעו בעיקר מצד חברי המסדר הפרנציסקני. בשנת 1484 ניתן לחברי המסדר הדומיניקני אישור מטעם האפיפיורות לציין את יום פטירתו של מגנוס, מחווה השקולה לקאנוניזציה. בשנת 1931 האפיפיור פיוס האחד עשר הכריז על מגנוס כקדוש, וכאחד ממורי הכנסייה.
בסיג'
בראשית ימיו כלל הכוח גברים שהיו צעירים או מבוגרים מדי מכדי להתגייס לצבא (כלומר, גברים מתחת לגיל 18 ומעל לגיל 45), ונשים בכל הגילאים. הכוח השתתף באופן פעיל במלחמת איראן–עיראק. עד 1983 אומנו במסגרת הבסיג' 2.4 מיליון חיילים איראניים, 450,000 מהם נשלחו לחזית המלחמה. ילדים ובני נוער רבים נשלחו ל"מות קדושים" כמטהרי שדות מוקשים באזור הגבול עם עיראק. הכוח אף היה מעורב בהתקפות גל אנושי, במיוחד באזור בצרה. ילדים ונערים אלה, כונו מאוחר יותר "ילדי המפתחות".
לאחר המלחמה אורגן הכוח מחדש וכעת הוא משמש כוח עזר המסייע באכיפת החוק, התמודדות עם מצבי חירום, מתן שירותים חברתיים, ארגון טקסים אסלאמיים שיעים, וכן שמירה על קוד ההתנהגות הדתי ודיכוי התקהלויות או הפגנות של אזרחים או מתנגדי משטר. מספר החברים בכוח אינו ידוע. לפי סוכנות הידיעות הרשמית של איראן (IRNA) הוא מונה 12.5 מיליון חברים, מהם 5 מיליון נשים. בסוף 2008 ציין מפקד הבסיג' כי הכוח כולל 13.6 מיליון איש. גורמים מערביים מעריכים כי הבסיג' יכול להפעיל לכל היותר 1.5 מיליון גברים ונשים ברגע נתון.
בנוסף לייעודו בחירום, משמש הבסיג' כגוף חינוכי הדואג להחדיר את ערכי המשטר לרובדי החברה השונים; לשם כך נוסדו תחת הבסיג' תתי ארגונים שונים המחולקים לנפות ולנושאים שונים. תת-הארגון הראשון שהוקם היה בסיג' הסטודנטים. לאחריו הוקמו בסיג' המרצים והתלמידים. מקובל כי גם התאגדויות מקצועיות נמנות תחת הארגון, וניתן למצוא את בסיג' עובדי הרכב, בסיג' הרופאים וכו'.
על פי דיווחים שונים, הבסיג' היה מעורב בתקיפת מפגינים תומכי רפורמה לאחר היוודע תוצאות הבחירות לנשיאות באיראן ביוני 2009, וכן בדיכוי גלי מחאות נוספים מאז.
חיים תדמון
חיים תדמון (נולד ב-1935) הוא מוותיקי קול ישראל, סופר ומתרגם ישראלי.
ביוגרפיה
תדמון נולד בפתח תקווה. בוגר החוג להיסטוריה כללית ומדעי המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים. כמו כן הוא כותב שירה.
שימש כשדר וקריין בערוץ הרדיו "קול ישראל" עד שנת 1998.
נשוי למשוררת רחל חלפי.
ספריו
בין תרגומיו:
יאסין מריאח
יאסין מריאח (בערבית: ياسين مرياح; נולד ב-2 ביולי 1993) הוא כדורגלן תוניסאי המשחק בעמדת הבלם באספראנסה דה תוניס.
קריירת מועדונים
ב-28 ביולי 2018 חתם מריאח באולימפיאקוס מליגת העל היוונית תמורת 1.5 מיליון אירו. ב-2 בספטמבר 2018 הבקיע את שער הבכורה שלו באולימפיאקוס בניצחון 5–0 על פאס יואנינה.
ב-31 בינואר 2020, הושאל לקסימפאשה מליגת העל הטורקית עד לסיום העונה, עם אופציה לרכישת כרטיס השחקן.
ב-13 בספטמבר, מריאח הושאל לריזספור.
ב-28 ביולי 2021 מריאח חתם לשנתיים באל-עין מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות.
קריירה בינלאומית
מריאח נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2018, בו הבקיע שער עצמי בניצחון 1–2 נגד.
נכלל בסגל נבחרת תוניסיה לטורניר מונדיאל 2022.
כלכלה אקולוגית
כלכלה אקולוגית היא תחום ידע המנסה לנתח ולכוון את יחסי הגומלין בין הפעילות האנושית לטבע. כלכלה אקולוגית מהווה מאמץ בינתחומי לקשר בין מדעי הטבע ומדעי הסביבה בכלל, ובין אקולוגיה לכלכלה בפרט. מטרתה לפתח מדיניות מושכלת שתוביל לעולם בר־קיימא מבחינה אקולוגית, בו חלוקת המשאבים היא הוגנת ויעילה. להבדיל מהכלכלה הנאו-קלאסית, העוסקת בשוק הכלכלי במנותק מהעולם הטבעי, או מהכלכלה הסביבתית, המפנימה את הקישור לעולם אך ורק דרך ניצול משאבים, רואה הכלכלה האקולוגית את הפעילות הכלכלית, הפעילות החברתית והמכלול הטבעי כמערכת אחת גדולה ומורכבת, בעלת השפעות הדדיות רבות ומגוונות.
אופל טיגרה
אופל טיגרה (בגרמנית: Opel Tigra) היא מכונית בתצורת קופה, מתוצרת יצרן הרכב הגרמני אופל (בגרמנית: Opel Automobile GmbH), חברת בת של קונצרן הרכב ג'נרל מוטורס, שיוצרה בין השנים בין השנים 1994–2001 ו- 2004–2009.
פול קרוגמן
פול רובין קרוגמן (באנגלית: Paul Robin Krugman; נולד ב-28 בפברואר 1953) הוא כלכלן יהודי-אמריקאי, חתן פרס נובל לכלכלה לשנת 2008. קרוגמן הוא פרופסור לכלכלה באוניברסיטת פרינסטון ובעל טור בעיתון הניו יורק טיימס.
קורות חייו
קרוגמן נולד למשפחה יהודית באולבני, וגדל בלונג איילנד שבניו יורק. הוריו היגרו לארצות הברית מברסט, בלארוס בשנת 1922. הוא בוגר תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת ייל. בשנת 1977 סיים לימודי דוקטורט ב-MIT. הוא היה בין תלמידיו של ג'אגדיש בהאגוואטי אך בהמשך הוא הפך להיות בין מבקריו הבולטים בתחום הגלובליזציה.
בין השנים 1982–1983 עבד בבית הלבן בעת כהונת רונלד רייגן כחבר בסגל מועצת היועצים הכלכליים לנשיא ארצות הברית. ב-1991 זכה במדליית ג'ון בייטס קלארק, המוענקת לכלכלן האמריקאי המשפיע ביותר מתחת לגיל 40. מאז 1992 הוא עמית באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, ב-2004 זכה בפרס נסיך אסטוריאס בתחום מדעי החברה.
לצד עבודתו האקדמית קרוגמן כתב לאורך השנים בעיתונים וירחונים כלכליים בולטים, בהם פורצ'ן, Harvard Business Review, האקונומיסט, ועוד. קרוגמן אף מפרסם בלוג קבוע באתר עיתון הניו יורק טיימס. בבוקר ה-13 באוקטובר 2008, לאחר שקיבל את הבשורה על זכייתו בפרס נובל לכלכלה, תחת הכותרת "בוקר מעניין", בחר לכתוב שורה אחת בלבד: "דבר מצחיק קרה לי הבוקר", תוך שהוא מפנה להודעה על זכייתו בפרס.
מחקריו ותפיסותיו
קרוגמן מוכר בחוגי האקדמיה בזכות מחקרו על תאוריית מסחר ובזכות הסבריו הבהירים באשר למשבר מאזן תשלומים ותאוריית המסחר החדשה. מחקרו הידוע ביותר מכיל מודל שבו חברות ומדינות יוצרות וסוחרות בגלל יתרונות לגודל (באנגלית: Economy of scale). קרוגמן בלט כמבקר הכלכלה החדשה בשלהי שנות ה-90. קרוגמן אף מתח ביקורת על שערי חליפין קבועים הנהוגים במזרח ודרום-מזרח אסיה, וכן על מדיניותה הכלכלית של תאילנד לפני המשבר הכלכלי במזרח אסיה בשנת 1997.
סמוך לפרוץ המשבר הפיננסי ברוסיה בשנת 1998 מתח קרוגמן ביקורת על משקיעי קרן הגידור לונג טרם קפיטל, אשר רווחיהם היו תלויים בקיום שיטת שער החליפין הקבוע. באותה שנה קרוגמן גם ביקר את בועת האינטרנט וטען ש"עד 2005 לערך יתברר שהשפעת האינטרנט על הכלכלה אינה גדולה מזו של מכשיר הפקס.". קרוגמן מתואר ככלכלן נאו-קיינסיאני. ספרו "כלכלה בינלאומית: תאוריה ומדיניות", אשר התפרסם בשמונה מהדורות, הוא ספר לימוד מקובל בכלכלה בינלאומית ללא תחשיבים, בזכות הסבריו המקיפים על משבר מאזן התשלומים ותאוריית המסחר החדשה.
בתקופת משבר הסאבפריים שב קרוגמן וקרא למדיניות ממשלתית מרחיבה על פי המסורת הקיינסיאנית וכן למדיניות מוניטרית מרחיבה של הבנק הפדרלי. הוא היה סקפטי לגבי סיכויי ההתאוששות כל עוד התמריץ שניתן הוא קטן מדי והירבה לתקוף את המפלגה הרפובליקנית על התעקשותה בנושא צמצום הגירעון, התעקשות שהיא לדעתו שלא במקומה בתקופה של מיתון. קרוגמן גם ביקר בחריפות את הבנק המרכזי האירופי וטען שמדיניותו המרסנת בתקופה של שפל מובילה באופן בלתי נמנע להתפרקותו של גוש האירו ולסבל אנושי מיותר ובלתי מוצדק. ספרו  שיצא באמצע 2012 זכה לתשומת לב בתקשורת ובקרב הכלכלנים. טיעונו המרכזי היה שלפתרון המשבר בארצות הברית נדרש שילוב של הגדלה דרמטית בהוצאות הממשלה וחתירה של הבנקים המרכזיים לאינפלציה גבוהה יחסית. להערכתו, שילוב כזה יוכל לפתור את המשבר בזמן קצר יחסית.
הוא פרסם למעלה מ-200 מאמרים מקצועיים וכ-20 ספרים, חלקם אקדמיים וחלקם לציבור הרחב.
אמיר בינו
אמיר בינו (נולד ב-8 באוגוסט 1961) הוא כדורסלן עבר ישראלי בגובה 2.05 מטר ששיחק בעמדות הפורוורד והסנטר, בין היתר, במכבי רמת גן הפועל גליל עליון ובנבחרת ישראל.
ביוגרפיה
בינו נולד בחיפה. גדל בגבעתיים, במחלקת הנוער של מכבי רמת גן, תחת המאמן מולי קצורין יחד עם שחקנים כמו דורון גמצ'י, יאיר בן עטר, ניר ריכליס, עמי נאווי. בצעירותו שיחק בנבחרת הכדורסל של תיכון שמעון בן צבי, ובשנת 1979 זכה איתה באליפות הארץ לבי"ס תיכונים, ייצג אותה באליפות העולם לבתי ספר שם הגיעו למקום השלישי.
כן שיחק בינו בנבחרות הנוער והעתודה. בשנת 1980 שיחק באליפות אירופה לנבחרות צעירות שנערכה ביוגוסלביה, וקלע בממוצע 4.2 נקודות למשחק.
בעונת 1978/1979 עלה לקבוצה הבוגרת של מכבי רמת גן, ושיחק במדיה במשך 13 עונות, בחלקן שימש גם כקפטן הקבוצה. בינו היה חלק מקבוצת שחקני בית מזוהה מאוד, שכללה את עמי נאווי, ניר ריכליס, גילי שוורצמן ויוחאי נעמן. הישג השיא של בינו בקבוצה היה הגעה לגמר גביע המדינה 1988/1989, שבו הפסידה רמת גן בגמר למכבי תל אביב כאשר בינו קלע 15 נקודות. בשנת 1982/1983 הגיע עם מכבי רמת גן למקום השלישי בליגה. כמו כן נבחר בשנת 1987/1988 לחמישיית העונה. היה במשך שנים מהשחקנים הגבוהים הישראלים הבולטים בליגה כשסיים מספר עונות עם ממוצע 15 נקודות ו-8 ריבאונד לעונה. בתום עונת 1990/1991 עזב בינו את הקבוצה, לאחר שהסתכסך עם ראשיה. בין השנים 1986 עד לעזיבתו ב-1991 שימש בינו כקפטן מכבי רמת גן.
לקראת עונת 1991/1992 עבר בינו להפועל גליל עליון, והיה שותף לזכייה של הקבוצה בגביע המדינה. בליגה לעומת זאת, הודחה הקבוצה בחצי הגמר על ידי מכבי תל אביב. בעונה הבאה, עונת 1992/1993 היה שותף בינו לזכיית גליל עליון באליפות היסטורית תחת המאמן פיני גרשון. בינו קלע בליגה הסדירה בממוצע 2 נקודות במשחק.
בשתי עונות הבאות שיחק בינו בבית"ר רמת גן ובהפועל ירושלים, עד שפרש בתום עונת עונת 1994/1995.
סך הכל שיחק בינו 17 עונות בליגה הבכירה, בהן רשם 291 משחקים וקלע בממוצע של 9.5 נקודות למשחק, כאשר הוא מדורג במקום הרביעי בטבלת קלעי מכבי רמת גן בכל הזמנים. בינו זכה באליפות ובגביע המדינה במדי הפועל גליל עליון.
במדי נבחרת ישראל רשם בינו 15 הופעות, והשתתף באליפות אירופה בכדורסל 1985. בשנים 1987 ו-1989 רשם הופעות בטורנירי האוניברסיאדה שנערכו ביוגוסלביה וגרמניה.
לאחר הפרישה עוסק בינו בתחום הביטוח. מתגורר בראש העין, נשוי ואב לארבעה.
רובי קולטריין
רובי קולטריין (באנגלית: Robbie Coltrane; 30 במרץ 1950 – 14 באוקטובר 2022) היה שחקן קולנוע וטלוויזיה סקוטי. נודע כמי ששיחק את רובאוס האגריד בסדרת הסרטים הארי פוטר.
ביוגרפיה
רובי קולטריין נולד בשם אנתוני רוברט מקמילן, ברת'רגלן שבדרום לנרקשייר בסקוטלנד, לאב רופא ולאם מורה. למד ב"גלנאלמונד קולג'" שבפרת' וקינרוס, ואחר כך בבית הספר לאמנות בגלאזגו ובבית ספר לחינוך "מוריי האוס קולג'" באדינבורו.
בשנות העשרים המוקדמות שלו פנה לקריירת משחק, אימץ לעצמו את שם הבמה "קולטריין" כמחווה למוזיקאי הג'אז ג'ון קולטריין, והחל להופיע בתיאטרון ובמופעי סטנד-אפ.
ב-1981 הופיע ב-"A Kick Up the Eighties", קומדיה טלוויזיונית של ה-BBC. הודות לכישוריו הקומיים החל להופיע עם חבורת "הקומיק סטריפ" בסדרת הטלוויזיה "הקומיק סטריפ מציג". אחרי כן קיבל תפקידים בסרטי קולנוע, ביניהם הסרט Deathwatch מ-1980, Scrubbers והמצור על יבשת קרול מ-1983, "מונה ליזה" (1986) והסרט The Fruit Machine, בו גילם את אנאבל.
בטלוויזיה הופיע בסדרה "טוטי פרוטי" לצידה של אמה תומפסון, הוא גילם את דמותו של סמואל ג'ונסון בסדרה הקומית הפתן השחור, ושיחק במערכונים וקטעי סטנד-אפ שונים.
ב-1989 גילם את דמותו של פאלסטאף בסרטו של קנת בראנה, הנרי החמישי. ב-1990 כיכב לצידו של אריק איידל ב"נזירות ממין זכר", וב-1991 גילם את דמות האפיפיור בסרט "האפיפיור חייב למות". בסרט טלוויזיה "איש הבוגי" גילם דמות של בלש פרטי שיש לו אובססיה להאמפרי בוגרט. בשנות התשעים שיחק בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה המצליחה "המפצח" שזיכתה אותו בפרס באפט"א לטלוויזיה שלוש שנים ברציפות, וסללה את דרכו לסרטים חשובים יותר, כגון סרטי ג'יימס בונד. ב-1995 הופיע ב"גולדן איי" וב-1999 ב"העולם אינו מספיק". ב-2001 שיחק בתפקיד משנה חשוב בסרט "ממעמקי הגיהנום". בסדרת סרטי "הארי פוטר", גילם קולטריין את דמותו של רובאוס האגריד, שומר הקרקעות הענק טוב-הלב.
קולטריין חי בנפרד מאשתו, רונה גמל, לה היה נשוי משנת 1999. לבני הזוג שני ילדים.
ב-14 באוקטובר 2022, נפטר קולטריין בבית החולים המקומי הסמוך לביתו בלרברט, סקוטלנד, לאחר שסבל מדלקת מפרקים ניוונית שבעקבותה רותק לכיסא גלגלים. ב-23 באוקטובר 2022 פורסם כי קולטריין נפטר כתוצאה מכשל רב מערכתי.
יריב לוין
יריב גדעון לוין (נולד ב-22 ביוני 1969, ז' בתמוז ה'תשכ"ט) הוא שר המשפטים, סגן ראש הממשלה וחבר הכנסת מטעם סיעת הליכוד. בעבר שימש כשר התיירות, השר לביטחון הפנים, יו"ר הקואליציה, יו"ר ועדת החוץ והביטחון, יו"ר הכנסת ויו"ר ועדת הכנסת. עורך דין במקצועו.
ביוגרפיה
לוין נולד בשכונת קטמון בירושלים ב-1969. אמו גאיל (לבית קפלן) הייתה מנהלת מחלקת אסיה ואפריקה בספרייה הלאומית, אשת תנועת החרות, בתם של מיכאל וקייטי קפלן, שהיו חברי האצ"ל. אליהו לנקין חבר האצ"ל, מפקד הספינה אלטלנה וחבר הכנסת הראשונה מטעם תנועת החרות, היה דודה. אביו, אריה לוין, היה פרופסור באוניברסיטה העברית וחתן פרס ישראל לבלשנות. סנדקו היה השר מנחם בגין, לימים ראש ממשלת ישראל.
לוין סיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר בויאר בירושלים. בצה"ל שירת ביחידה 8200 שבחיל המודיעין, עסק בתרגום מערבית ולאחר מכן היה מפקד מגמה באולפן לתרגום ערבית. הוא בעל תואר ראשון במשפטים מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ועסק כעורך דין בתחום המסחרי-אזרחי.
ב-1995 חיבר מילון למונחים כלכליים עברי-ערבי-אנגלי, ערבי-עברי-אנגלי, אנגלי-ערבי-עברי, אשר יצא לאור בהוצאת קסת. מהדורה שנייה יצאה בהוצאת מינרוה בשנת 2010. המילון זכה בפרס "מילה בסלע" של חיל המודיעין לעבודות בתחום התרגום.
ראשית פעילותו הציבורית
פעילותו הציבורית של לוין החלה בתא הסטודנטים של הליכוד באוניברסיטה העברית בירושלים, שם שימש דובר ולאחר מכן סגן יו"ר התא. בשנת 1997 עמד בראש צוות ההקמה של סניף הליכוד בעיר מודיעין, ובשנת 2003 נבחר לתפקיד יו"ר הסניף. לוין שימש ראש מטה יום הבחירות לראשות עיריית מודיעין של חיים ביבס. היה נציג מתנגדי תוכנית ההתנתקות בוועדת הפיקוח על משאל המתפקדים שנערך בקרב חברי הליכוד, ומהפעילים הבולטים במאבק הפנימי שהתחולל בליכוד בעניין תוכנית ההתנתקות, וייצג את חברי הכנסת שהתנגדו להתנתקות בהליכים משפטיים שונים. בשנת 2013 בכהנו כיו"ר הקואליציה אף אמר שאילו ראש הממשלה דאז בנימין נתניהו יקדם הסדר מדיני הכולל פינוי יישובים, הוא יתפטר מהכנסת.
בשנת 2006 מונה על ידי יו"ר הליכוד בנימין נתניהו לעמוד בראש המטה לביקורת השלטון שהוקם בליכוד, על מנת לרכז פעילות אופוזיציונית של התנועה מול ממשלת אולמרט. במסגרת פעילות זו עתר לוין לבג"ץ נגד ראש הממשלה, בדרישה למנות שר הרווחה לאחר תקופה ארוכה בה לא אויש התפקיד, בטענת חוסר סבירות. כמו כן היה חבר בפורום משפטי למען ארץ ישראל.
פעילותו בלשכת עורכי הדין
לצד פעילותו הציבורית במסגרת הליכוד, לוין היה שותף להקמתה של סיעת מח"ץ – משפטנים חדשים צעירים, אשר התמודדה לראשונה בבחירות למוסדות לשכת עורכי הדין בשנת 1999. לוין, שהוצב בראש רשימת הסיעה, נבחר כחבר המועצה הארצית של הלשכה וכחבר ועד מחוז ירושלים מטעמה. בבחירות שהתקיימו בקרב חברי המועצה הארצית, נבחר לוין לתפקיד סגן ראש הלשכה. בנוסף עמד לוין בראש ועדת עורכי הדין השכירים של הלשכה. בבחירות שנערכו למוסדות הלשכה בשנת 2003 הגדילה סיעת מח"ץ את כוחה, ובעקבות זאת כיהן לוין בשנים 2003–2005 בתפקיד ממלא מקום ראש הלשכה. במסגרת פעילותו בלשכה היה שותף לפרויקט הסיוע המשפטי שלה, "שכר מצווה", וכן הוביל שורה של רפורמות בכללי האתיקה של עורכי הדין. לוין היה מיוזמי משוב השופטים, במסגרתו נבחנה התנהלות השופטים באולמות המשפט. תוצאות המשוב פורסמו על ידי לשכת עורכי הדין. כמו כן, בסוף כהונתו של אהרן ברק כנשיא בית המשפט העליון, סיכל לוין מסורת ארוכת שנים שבמסגרתה הלשכה מוציאה לאור ספר מיוחד לכבוד הנשיא היוצא. הייתה זאת הפעם הראשונה בה בוטל מנהג זה. בנוסף, בטרם נבחר לראשונה לכנסת היה לוין חבר בעמותת הפורום המשפטי למען ישראל.
בתקופה זו קיים לוין קשרים עם הקבלן דוד אפל. על רקע חקירות סביב מתן שוחד לראשי ערים, קיימה המשטרה האזנה על קווי טלפון בביתו של אפל, ובהמשך חשף גידי וייץ בהארץ את תוכן השיחות שנסובו סביב הוועדה לבחירת שופטים ומינוי דיינים, ובהם הבטיח לוין לקדם את מועמדיו של אפל.
הבחירות לכנסת העשרים ושש
הבחירות לכנסת העשרים ושש צפויות להתקיים ב-27 באוקטובר 2026, ט"ז בחשוון התשפ"ז, אלא אם כן תוקדמנה או תידחנה. תוצאות הבחירות יקבעו את הרכב הכנסת העשרים ושש.
מועד הבחירות
לצורך קביעת מועד הבחירות החוקי, נדרש יו"ר ועדת הבחירות להידרש לפרשנות של סעיף 36 בחוק-יסוד: הכנסת, הקובע כי:
יריב לוין
ראשית הקריירה הפוליטית (2009–2015)
בבחירות המקדימות שהתקיימו לרשימת הליכוד לכנסת השמונה עשרה נבחר לוין כנציג מחוז השפלה, הוצב במקום ה-21 ברשימת הליכוד ונבחר לכנסת. לוין החל לכהן כחבר הכנסת עם השבעתה של הכנסת, ב-24 בפברואר 2009.
הבחירות לכנסת העשרים ושש
מועד הבחירות
היות שהבחירות לכנסת העשרים וחמש התקיימו בז' בחשוון התשפ"ג (1 בנובמבר 2022), טענה סיעת הליכוד בפני ועדת הבחירות המרכזית שעל הבחירות להתקיים ב-2 בנובמבר 2027, ב' בחשוון התשפ"ח, כאשר קובעים את סיום כהונת הכנסת הנבחרת לחודש חשוון הראשון שלאחר תום ארבע שנים מיום הבחירות. לפי גישה זו, כהונת הכנסת העשרים וחמש תהיה ארוכה באופן חריג ותעמוד על כחמש שנים. חוות דעתם של הייעוץ המשפטי של הכנסת, של היעוץ המשפטי לממשלה ושל סיעת יש עתיד שהובאה בפני הוועדה חלקה על פרשנות זו וטענה כי על הבחירות לכנסת העשרים ושש להתקיים ב-27 באוקטובר 2026, ט"ז בחשוון התשפ"ז, כאשר קובעים את סיום כהונת הכנסת הנבחרת לחודש חשוון הראשון שבשנה הרביעית מיום הבחירות.
יריב לוין
ראשית הקריירה הפוליטית (2009–2015)
ב-3 באוגוסט אותה שנה נבחר לעמוד בראש ועדת הכנסת, ובתפקיד זה הוביל גיבוש של תקנון חדש לכנסת. לוין כיהן גם כנציג הכנסת בוועדה לאיתור מועמדים למשרת היועץ המשפטי לממשלה.
במאי 2009 לוין ומשה גפני יזמו הצעת חוק לביטול נציב הדורות הבאים. לוין טען כי החוק להקמת הנציבות הוא "תקלה קשה מאד", שכן הנציבות מתפקדת כ"מוצב קדמי של הרשות השופטת" וכ"קומיסר" שיכתיב לחברי הכנסת כיצד לדאוג לדורות הבאים, כאשר הם יכולים לעשות זאת גם בלעדיו בהיותם נציגי ציבור. ארגון הגג הסביבתי חיים וסביבה וכן התאחדות הסטודנטים נאבקו נגד הצעת חוק זו. המאבק כלל עצומות מדענים ואישי ציבור, עשרות מאמרי דעה בעיתונים, וכן מספר דיונים בוועדות הכנסת ובמליאה. שלמה שהם שכיהן כנציב הדורות הבאים היחיד, טען כי לחברי הכנסת יש אינטרס מובנה להעדיף את הטווח הקצר ברצונתם להיבחר בבחירות הקרובות, וכי אין קשר לרשות השופטת - בראש הנציבות יכול לעמוד גם פרופסור לאקולוגיה. למרות המחאה, בדצמבר 2010 התקבלה הצעת החוק ונציב הדורות הבאים בוטל.
ביולי 2011 מונה לוין על ידי יושב ראש הכנסת ליושב ראש קבוצת הידידות הפרלמנטרית של הכנסת עם סיירה לאון.
לוין עמד בראש הוועדה המשותפת לוועדת הכנסת, ולועדת החוקה, חוק ומשפט שדנה ב"חוק משאל העם", הקובע מנגנון של עריכת משאל עם במקרה של ויתור על שטח ריבוני של מדינת ישראל. החוק אושר בנובמבר 2010.
לוין נחשב למחוקק פורה במיוחד: במהלך שנותיו בכנסת הגיש 129 הצעות חוק. 40 הצעות חוק שח"כ לוין נמנה עם יוזמיהן אושרו במהלך כהונת הכנסת השמונה עשרה, שיא של כל הזמנים לחבר כנסת בקדנציה אחת.
בבחירות המקדימות שהתקיימו לרשימת הליכוד לכנסת התשע עשרה הגיע לוין למקום ה-9, הוצב במקום ה-17 ברשימת הליכוד - ישראל ביתנו ונבחר לכנסת.
ב-18 במרץ 2013 נבחר לוין לעמוד בראש הקואליציה ובראש סיעת הליכוד - ישראל ביתנו.
בינואר 2014 מונה ליו"ר קבוצת הידידות הפרלמנטרית ישראל-פנמה.
במאי 2014 מונה ליו"ר ועדת הכנסת, כחלק מהסכם רוטציה בינו לבין ח"כ זאב אלקין. במקביל, מונה ליושב ראש הוועדה המשותפת לתקציב הביטחון. בנובמבר 2014 החליף אותו ח"כ אלקין כיושב ראש הקואליציה. בדצמבר אותה שנה התחלפו השניים בתפקידיהם בוועדות, ולוין היה ליושב ראש ועדת החוץ והביטחון.
גם בכנסת התשע עשרה חוקק לוין חוקים רבים, 38 חוקים שהיה בין יוזמיהם אושרו. בין החוקים הבולטים שיזם נמנים חוק יסוד: משאל עם שהעלה יחד עם חברות הכנסת איילת שקד ואורית סטרוק המעגן בחוק יסוד את החובה לערוך משאל עם על הסכם שכולל מסירת שטחים, וחוק-יסוד: נשיא המדינה (תיקון – איסור שחרור רוצחים) שיזם ביחד עם ח"כ איילת שקד ותכליתו למנוע שחרור רוצחים במסגרת עסקאות עם ארגוני טרור ומחוות מדיניות.
בכנסת התשע עשרה יזם ביחד עם ח"כ איילת שקד (הבית היהודי) את הצעת חוק יסוד: ישראל - מדינת הלאום של העם היהודי שבאה לתת עיגון חוקתי להיותה של מדינת ישראל מדינת הלאום היהודי ומדינה יהודית ודמוקרטית. הצעת החוק, עוררה פולמוס רב בתוך הקואליציה. חוסר ההסכמה עליה מנע את העלאתה להצבעה במליאת הכנסת והיה אחת הסיבות להקדמת הבחירות לכנסת העשרים.
בבחירות המקדימות שהתקיימו לרשימת הליכוד לכנסת העשרים נבחר לוין במקום ה-9, דורג במקום ה-10 ברשימת הליכוד, ונבחר לכנסת. לוין שימש כחבר בצוות המשא ומתן הקואליציוני של הליכוד, וכן כיו"ר ועדת החוץ והביטחון הזמנית של הכנסת.
שר בממשלת ישראל (2015–2020)
ב-14 במאי 2015 מונה במסגרת ממשלת ישראל השלושים וארבע לשר התיירות, השר המקשר בין הממשלה לכנסת, וכן כנציג ראש הממשלה בוועדת השרים לענייני חקיקה בראשות שרת המשפטים ח"כ איילת שקד. מלבד זאת, מונה באופן זמני לתפקיד השר לביטחון פנים עד למינויו של גלעד ארדן לתפקיד ב-25 במאי.
כשר התיירות גיבש השר לוין תוכנית לפיתוח התיירות בישראל אשר במסגרתה בוצע שינוי בתפיסה השיווקית תוך מיצובה של ישראל כיעד תיירות המיועד לא רק לתיירות דתית, אלא גם כיעד לנופש תוך שילוב האפשרות לבקר באתרים הדתיים וההיסטוריים כערך מוסף וייחודי. בתקופה זו, בוצעו פרויקטים של תשתיות תיירותיות מרכזיות, ובראשם שדרוג החופים באזור המלונות הדרומי בים המלח. כתוצאה מפעולות אלה חל גידול של למעלה מ-40% במספר התיירים המגיעים לישראל, מ-2.8 מיליון תיירים בשנת 2015 לשיא של כל הזמנים בתיירות לישראל עם כ-4.55 מיליון תיירים בשנת 2019. סך כל ההכנסות מתיירות נכנסת בשנת 2019 עמד על סך של כ־23 מיליארד.
במסגרת תפקידו כשר המקשר בין הממשלה לבין הכנסת, היה השר לוין ממובילי חקיקתו של חוק יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי, המכונה גם "חוק הלאום", עליו אמר: "חוק הלאום הוא חוק רטרו, הוא איננו קובע דברים מחדשים. הוא מעגן את עקרונות היסוד של מדינת ישראל, שהיו כה מובנים מאליהם בראשית ימי המדינה עד כי לא נדרש להעלות אותם על ספר החוקים".
ב- 23 בדצמבר 2018 במקביל לפיזור הכנסת העשרים מונה לממלא מקום שר הקליטה (במקומה של שרת הקליטה הפורשת מסיעת ישראל ביתנו, סופה לנדבר). לאחר מעברו של יואב גלנט לליכוד ופיטוריו ממשרת שר הבינוי והשיכון, מונה גלנט לתפקיד שר הקליטה במקום לוין, כדי שיישאר חבר קבינט. לכן, כהונתו של לוין כממלא מקום שר הקליטה הסתכמה בפחות מחודש והוא סיים את תפקידו ב-9 בינואר 2019.
בדירוג פעילות חברי הליכוד למען היהדות בכנסת העשרים, הגיע למקום השלישי.
בבחירות המקדימות שהתקיימו לרשימת הליכוד לכנסת העשרים ואחת, נבחר לוין במקום ה-6. לפיכך, הוא דורג במקום ה-7 ברשימת הליכוד, ונבחר לכנסת.
לאחר בחירות אלו, כשל בנימין נתניהו, בהרכבת הממשלה, והכנסת העשרים ואחת חוקקה חוק לפיזורה, חודש בלבד לאחר כינונה. בכך פרץ משבר פוליטי ארוך בישראל, ובו מערכות בחירות תכופות לכנסת, ואף הכנסת העשרים ושתיים התפזרה במהרה מבלי שהוקמה ממשלה חדשה. לאור התפזרות כנסות אלה מבלי שקמה ממשלה חדשה, לקראת הבחירות לכנסות העשרים ושתיים והעשרים ושלוש לא התקיימו בחירות מקדימות בליכוד וסדר המועמדים ברשימה לכנסת מטעם המפלגה לא השתנה בהשוואה לבחירות לכנסת העשרים ואחת. יחד עם זאת חלו שינויים קלים במיקומו של לוין ברשימת הליכוד לכנסת בכל אחת ממערכות הבחירות: בבחירות לכנסת העשרים ושתיים נבחר לוין לכנסת מהמקום ה-8, בשל מיזוג מפלגת כולנו לתוך רשימת הליכוד ושריונו של יו"ר מפלגה זו, משה כחלון, במקום ה-5 ברשימה, ובבחירות לכנסת העשרים ושלוש, שב לוין ונבחר לכנסת מהמקום ה-7 בשל פרישת כחלון מהחיים הפוליטיים.
כהונה ראשונה כיושב ראש הכנסת (2020–2021)
עם תחילת כהונתה של הכנסת העשרים ושלוש, ולאחר שפעם נוספת לא הושגה הכרעה בבחירות, מועמדו הטבעי של הליכוד לתפקיד יושב ראש הכנסת היה היו"ר המכהן, יולי אדלשטיין. מאחורי הקלעים התנהל משא ומתן להקמת ממשלת אחדות לאומית של הליכוד עם מפלגת כחול לבן. רוב חברי הכנסת דרש לקיים בהקדם הצבעה על בחירתו של יו"ר. אדלשטיין סירב לקיים הצבעה טרם הקמת ממשלה חדשה, על-מנת למצות את המגעים להקמת ממשלת אחדות. לאחר פסיקת בג"ץ כי עליו לקיים בהקדם הצבעה שכזו, התפטר אדלשטיין מתפקידו מבלי לקיים את ההצבעה. בהצבעה, שהתקיימה בסופו של דבר, נבחר לתפקיד בני גנץ, יו"ר כחול לבן, עד להקמת ממשלה חדשה. במסגרת המגעים להרכבת הממשלה, שהפכו גלויים, כחול לבן דחתה על הסף את האפשרות שאדלשטיין ימונה שוב לתפקיד בשל סירובו לקיים את פסיקת בג"ץ. לאור זאת נבחר לוין על ידי סיעת הליכוד כמועמדה לתפקיד יושב ראש הכנסת. לאחר שנבחר בהצבעת הסיעה, התפטר מהממשלה, על-מנת לעמוד בעקרון הפרדת הרשויות. ב-17 במאי 2020, יום הקמת ממשלת ישראל השלושים ושש, ולאחר שגנץ התפטר מהתפקיד, נבחר לוין, ברוב של 73 חברי הכנסת העשרים ושלוש, לתפקיד יושב ראש הכנסת.
מאחר שלא עבר חוק התקציב במועד הנקוב בחוק, אף הבחירות לכנסת העשרים וארבע הוקדמו במהרה, והתקיימו כשנה לאחר הבחירות הקודמות. אף לקראת בחירות אלה לא התקיימו בחירות מקדימות לרשימת הליכוד, אך בשל כהונתו של גלעד ארדן כשגריר ישראל באו"ם ובארצות הברית ופרישתו מהמפלגה של גדעון סער, נבחר לוין לכנסת העשרים וארבע מהמקום החמישי ברשימה. לוין כיהן כיו"ר הכנסת עד 13 ביוני 2021, עת נבחר מיקי לוי לתפקיד.
חבר כנסת באופוזיציה (2021–2022)
ב-13 ביוני 2021, עם כינונה של ממשלת ישראל השלושים ושש, חזר לוין להיות ח"כ מן המניין בשורות האופוזיציה יחד עם כל חבריו לסיעת הליכוד, ונבחר להיות יו"ר הסיעה ומרכז האופוזיציה.
מעט יותר משנה לאחר מכן, בבחירות המקדימות בליכוד שנערכו לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש, נבחר לוין למקום הראשון מבין המתמודדים ברשימה הארצית, מה שמיקם אותו במקום השני ברשימת הליכוד לבחירות.
כהונה שנייה כיושב ראש הכנסת (2022)
לאחר הבחירות לכנסת העשרים וחמש המליצו 64 חברי כנסת על בנימין נתניהו לתפקיד ראש הממשלה. כחלק מההסכמים בין נתניהו לשותפיו הקואליציוניים הוחלט לקדם חקיקה עוד לפני השבעת הממשלה. עקב התנגדותה של האופוזיציה המסתמנת לשינויי חקיקה אלה, ורצונו של גוש נתניהו לשלוט בסדרי החקיקה, ביקשו רוב חברי הכנסת מיושב ראש הכנסת המכהן, מיקי לוי, לקיים הצבעה לבחירת יו"ר כנסת חדש עוד לפני הקמתה של ממשלה חדשה. מכיוון שבשלב זה עדיין לא הוחלט בקואליציה המסתמנת את מי למנות לתפקיד, סוכם עם יריב לוין שהוא ימונה לתפקיד, אך יתפטר ממנו לפני השבעת הממשלה, על מנת שיהיה ניתן לבחור חבר כנסת אחר לתפקיד.
בהתאם לכך, ב-13 בדצמבר 2022 בחרה הכנסת העשרים וחמש בלוין כיו"ר הכנסת. שבועיים לאחר מכן, ב-27 בדצמבר, התפטר לוין מתפקידו, על-מנת שיוכל להתמנות לשר המשפטים יומיים לאחר מכן עם השבעת הממשלה החדשה.
שר המשפטים (2022–היום)
עם השבעת הממשלה ב-29 בדצמבר 2022 מונה לוין לשר המשפטים. ב-4 בינואר 2023 הכריז על תוכניתו לרפורמה במערכת המשפט בישראל שמרכיביה: שינוי הרכב הוועדה לבחירת שופטים, הגבלת סמכות בתי המשפט לפסול חוקים, אישור פסקת התגברות ברוב של 61 חברי כנסת, צמצום עילת הסבירות והגדרת חוות הדעת של היועצים המשפטיים למשרדי הממשלה כחוות דעת שאינה מחייבת, ובכך מיקד את עיקר עשייתו.
במאי 2023, טען לוין כי ממשלת ארצות הברית עובדת בשיתוף פעולה עם המוחים נגד הרפורמה שהוא מנסה להעביר. כמו כן הוא האשים כי המתנגדים לו "מחזיקים את בית המשפט, את כל ראשי המערכת הכלכלית, ויש להם שליטה מוחלטת בעיתונות, כולל ידיעות אחרונות וישראל היום.". דבריו עוררו ביקורת מצד בני גנץ, אביגדור ליברמן ואחרים, שטענו כי דבריו פוגעים ביחסי ארצות הברית–ישראל. ארגוני המחאה טענו כי לוין מפיץ תאוריות קונספירציה.
ביולי 2023 אישר הכנסת חוק ראשון במסגרת רפורמת לוין, והוא תיקון לחוק יסוד: השפיטה, לפיו בתי המשפט מנועים מלהשתמש בעילת הסבירות לשם ביקורת שיפוטית על החלטות של ממשלת ישראל ושריה.
בנושא המדיני
לוין מחזיק בדעות ימניות בנוגע לשאלות הסכסוך הישראלי-פלסטיני, ארץ ישראל השלמה וההתנחלויות. הוא מתנגד להקמת מדינה פלסטינית ותומך בזכותו של העם היהודי על כל ארץ ישראל.
חוק ומשפט
לוין הוא מבקר חריף של מערכת המשפט בישראל. בראיון שנתן לעלון "ארץ ישראל שלנו" אמר שעל המערכת המשפטית, ובעיקר על בית המשפט העליון, "השתלטה קבוצת מיעוט שמאלנית קיצונית, שמנסה להכתיב את ערכיה לחברה כולה". לדבריו, גישתם של שופטי בית המשפט העליון לנושאי דת ומדינה "רחוקה מאוד מהתפישה המסורתית של מרבית הציבור בישראל, שנוטה לגישה מסורתית". מצב זה מהווה לדבריו "סכנה ליכולת שלנו להבטיח את קיומנו". במאי 2023 המחיש את הצורך ברפורמה במינוי שופטים אינם מונעים מערבים קניית דירות ביישובים יהודיים "ערבים קונים דירות ביישובים יהודיים בגליל, וזה גורם לעזיבה של יהודים את הערים האלו, כי הם לא מוכנים לגור עם ערבים, צריך לדאוג לכך שבבית המשפט העליון יהיו שופטים שיבינו את זה".
כמו כן הוא מבקר את בית המשפט העליון על התערבותו בפעולות הרשויות האחרות, ובמיוחד ביטול חקיקה ראשית של הכנסת. לוין גם מתנגד למה שהוא מכנה "האקטיביזם הייעוצי" ולתפיסה לפיה יש למנות "שומרי סף" שימנעו מנבחרי הציבור לעשות שימוש לרעה בסמכותם, מכיוון שלטענתו היא מושתתת על ההנחה כי נבחרי הציבור הם חשודים באופן מובנה.
בעניין תיק 1000, שבו נאשם בנימין נתניהו בקבלת טובות הנאה, לתפיסתו של לוין, אותה ביטא בראיון לוואלה, מדובר לכל היותר בעבירת אתיקה: "אם יש למישהו טענה שאסור לקבל כמה סיגרים לכל היותר היה אפשר לפנות לוועדת האתיקה, בשביל זה יש הליכים אתיים. הניסיון להלביש לזה לבוש פלילי - פסול מהיסוד".
חיים פרטיים
לוין נשוי ליפעת, בתו של חבר-הכנסת לשעבר יעקב שמאי מהליכוד, ואב לשלושה ילדים. מתגורר במודיעין.
בטן חריפה
בטן חריפה (באנגלית: acute abdomen) הוא מונח לתיאור כאב בטן חריף, אשר מחייב אבחנה וטיפול מהירים, כאשר בחלק מן המקרים מדובר במצבים מסכני חיים המערבים התערבות כירורגית. באופן כללי, צריך להבדיל בין מצבים מסכני חיים, לבין מצבים המאפשרים בירור ממושך - יש מקרים בהם פעולה כירורגית דחופה תציל את החולה, ויש מצבים שבהם היא מיותרת ואף מזיקה.
כאב ויסראלי וכאב סומטי
הכאב אותו חש החולה מתפתח בשלבים. בתחילה, חש החולה כאב ויסראלי - זהו הכאב הנובע מהאיברים הפנימיים בבטן, והוא התחושה המוקדמת של הכאב, אשר מגיע ישירות מהאיבר החולה. זהו הכאב הראשוני, כאשר התהליך מתחיל להתפתח ועדיין אין תגובה מסביב לאיבר עצמו. כאב זה הוא עמום ומפושט, וקשה למיקום. כאשר ייבדק האיבר החולה הספציפי ניתן יהיה להפיק את הכאב האמור, אולם לא בבדיקת איבר אחר.
לאחר מכן מופיע הכאב הסומאטי - הכאב המגיע מהעור וממפרקים, חיתוליות ושרירים מסביב לאיבר. למעשה, האיבר החולה יגרום לתגובה ולכאב בצפק (פריטונאום), חיתולית, שרירים ועור. כאב זה הוא כאב ממוקם וחד יותר. החולה יכול להצביע על אזור, או על נקודה כואבת. באותו אופן, הכאב יכול לגרות עצבים קרובים, או אף תחושת כאב מרוחקת על פי העצבוב (כך למשל, קרע בטחול מוקרן לכתף שמאל).
מנגנוני כאב
כאב באיברים פנימיים נגרם כתוצאה ממספר תהליכים, כך למשל: לעיתים, קיימים גורמים חוץ בטניים המביאים לכאב בטן. כך למשל, מצבים כגון חמצת קטוטית סוכרתית המביאה לגירוי חזק של הצפק, או מחלות אחרות כגון מחלת אדיסון, FMF, וגם מצבים מטבוליים כגון אורמיה. גם במקרים בהם יש דלקת ריאות (בעיקר של האונות התחתונות), מחלות לב ובעיקרן אוטם שריר הלב, גידולים ודלקות בעמוד השדרה ועוד, יש כאבי בטן, המדמים גירוי צפקי.
בירור כאב בטן
אופי הכאב יכול לרמז על הסיבה לכאב:
ישנם כאבים מפושטים בכל הבטן- למשל, במצבים בהם יש דימום או גירוי כימי של הצפק, התנקבות של כיב או של המעי הגס, חסימת מעיים, קוליטיס קשה ונרחבת, מפרצת או מחלה סיסטמית המשפיעה באופן מפושט על פני כל הבטן כגון חמצת קטוטית סוכרתית או FMF או לויקמיה.
בדיקות עזר
לאחר בדיקה גופנית של המטופל, יש לערוך את הבירורים הבאים: לקיחת בדיקות דם (אשר יעזרו לבחון האם מדובר בזיהום, או אובדן דם), בדיקות שתן אשר יעזרו לבחון האם ישנן אבנים או זיהום בדרכי השתן, בדיקת הריון על מנת לשלול מצבים כגון הריון מחוץ לרחם, בדיקות כימיה בדם (מדדים כגון אוריאה, קריאטינין, נתרן, אשלגן, עמילאז, ליפאז, תפקודי כבד, LDH, שומנים, סידן וזרחן). יש בנוסף לעשות בדיקת אק"ג כדי לשלול מצבים לבביים. המטופל ישלח לצילום חזה ברנטגן וצילום בטן סקירה בעמידה ובשכיבה.
במידה ויש חשד לתהליכים בכיס המרה או בדרכי המרה, או תוספתן, או איברי האגן עצמו - המטופל ישלח לבדיקת אולטראסאונד, כאשר במידה ויש חשד לאיסכמיה של כלי הדם בבטן (מזנטריאלית) תתבצע אנגיוגרפיה, בעוד CT ייעשה כדי לבחון את כלל איברי הבטן במידה ולא נעשתה אבחנה.
קופה אמריקה נשים
קופה אמריקה נשים (בספרדית: Copa América Femenina) היא טורניר כדורגל נשים בינלאומי הנערך בין החברות ב-CONMEBOL, התאחדות הכדורגל של דרום אמריקה. הטורניר נערך בכל 4 שנים החל משנת 1991.
לאורך ההיסטוריה, היה הפרש גדול בין נבחרת ברזיל לבין שאר נבחרות היבשת שהתחרו נגדה. מתוך תשעה טורנירים שנערכו עד כה, רק באחד לא זכו הברזילאיות - 2006, שבו זכתה נבחרת ארגנטינה.
מאז הקמתה, משמשת האליפות כטורניר המוקדמות לגביע העולם לנשים. בשני הטורנירים הראשונים של האליפות, רק הזוכה הייתה מעפילה לגביע העולמי. בטורניר השלישי, הוחלט שהאלופה מעפילה אוטומטית לגביע העולמי וסגניתה נפגשת עם יריבה מ-CONCACAF, ושתיהן מתחרות על המקום בגביע העולם. החל מהטורניר הרביעי שנערך בשנת 2003, הוחלט שגם האלופה וגם סגניתה מעפילות אוטומטית לגביע העולמי.
פרס אנני לתסריט הטוב ביותר
פרס אנני לתסריט הטוב ביותר (באנגלית: Annie Award for Writing in a Feature Production) הוא פרס אמריקאי לתסריטאים על כתיבת תסריטים לסרטי הנפשה, המוענק באופן שנתי מאז 1996 על ידי האגודה הבין-לאומית לסרטי הנפשה.
כבר ב-1994 וב-1995 הוענק על ידי האגודה הבינלאומית לסרטי הנפשה פרס להוקרת הצטיינותם של תסריטאים, אך הוא כלל בו גם את מועמדותם של כותבי סדרות טלוויזיה. ב-1997, שנה לאחר היווסדותו של הפרס במתכונתו המיועדת לסרטי קולנוע, הוא לא הוענק כלל, אך הוא שב לטקס שנה אחר כך, ב-1998, ומאז הוא מוענק בקביעות. כמו כן, מאותה השנה ועד 2002 הוא נקרא באופן זמני "הישג אישי יוצא מן הכלל בכתיבת סרט".
אנדרו סטנטון ובראד בירד מחזיקים בשיא הזכיות לפרס זה עם 3 זכיות לכל אחד. סטנטון מחזיק גם בשיא המועמדויות עם 5 מועמדויות.
דניאל בויארין
דניאל בויארין (באנגלית: Daniel Boyarin; נולד ב-6 בדצמבר 1946) הוא פילוסוף והיסטוריון יהודי אמריקאי-ישראלי. חוקר של ההיסטוריה והדת היהודית.
קורות חייו
דניאל בויארין נולד באסבורי פארק בניו ג'רזי. הוא למד במכללת גודאר, בבית המדרש לרבנים באמריקה ובאוניברסיטת קולומביה ועשה דוקטורט בבית המדרש לרבנים באמריקה. לימד באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, באוניברסיטה העברית בירושלים, באוניברסיטת בר-אילן, באוניברסיטת ייל, באוניברסיטת הרווארד, בישיבה יוניברסיטי ובאוניברסיטת קליפורניה בברקלי. ב-1990 התמנה לפרופסור מן המניין לתלמוד במחלקה ללימודי המזרח הקרוב באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, משרה בה הוא מחזיק מאז. הוא חבר סמינר חנוך וחבר המועצה המייעצת ל-Journal Henoch, כתב העת של הסמינר. הוא מחזיק באזרחות כפולה, אמריקאית וישראלית.
ב-2005 נבחר כעמית באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
בשנת 2015 זכה בפרס הומבולדט מטעם קרן אלכסנדר פון הומבולדט הגרמנית.
השקפותיו וכתיבתו
עבודתו של בויארין עוסקת בצומת שבין הפילוסופיה והדת, המסורת והחדשנות. הוא מגדיר עצמו כיהודי אורתודוקסי. בויארין חוקר תחומים בהם עוסקים גם מלומדים כמו סנדר גילמן וג'יי גלר (Jay Geller), שהחלו לחקור את הזיקה בין פסיכואנליזה ליהדות. בספרו הראשון, העיון הספרדי: לפרשנות התלמוד של מגורשי ספרד, בויארין מנתח את פרשנויותיו התלמודיות של יצחק קנפנטון, מגדולי חכמי ספרד לפני הגירוש. בספרו הבשר שברוח: שיח המיניות בתלמוד, בויארין מנתח באמצעות כלים היסטוריציסטיים חדשים את היחס הרבני בתלמוד למיניות. בספרו A Radical Jew: Paul and the Politics of Identity, הוא מנתח כיצד קריאות שגויות של כתיבתו האוניברסלית של פאולוס הובילו לאלימות וכפייה.
עבור בויארין, תסביך אדיפוס גם מגלם וגם מבטא דחייה של פרויד מלהיות מסווג כנשי בהקשר של הזמן בו הוא חי, ימים בהם האנטישמיות הובילה לבסוף לשואה. בויארין סבור שהפסיביות היא תכונה מהותית של היהדות, ומכיוון שזהו אפיון המשותף לה ולהומוסקסואליות, יש לה יכולת לחולל בהלה בקרב היהודים שחרדים מעינה הפקוחה של הרשות. כתוצאה מכך הוא טוען שפרויד ראה בתסביך אדיפוס דרך לדחות את התכונה הנשית ביהדות, על ידי כך שהוא הציע שהיהודים נושאים בקרבם, לא פחות מהגויים, את התשוקה להרוג.
בויארין סבור שהפסיביות היא תכונה הכרחית ליהדות מכיוון שבדת היהודית קיימת דמות אל גברי חזק שדורש ציות. בויארין מסתמך על ההגדה של פסח ומנסה להראות שהבן החכם הוא תלמיד חכם ושהבן הרשע הוא איש המלחמה. באופן בלתי נמנע מוליכה השקפה זו את בויארין להתנגד לציונות, מכיוון שהוא חש שהמרכיב ההכרחי של האקטיביות והמלחמה כרוכים יחדיו בשליטה על חבל ארץ והם במחלוקת עם מה שהוא מזהה כזרם האמיתי והקבוע של המסורת. מרתה נוסבאום זוקפת לזכותה של השקפתו על היהדות את: "עיצוב הנורמות הרומיות של הגבריות, והבאת הטענה המדהימה שהאדם האותנטי שספון כל היום בחדרו וקורא ספר, לובש את הצורה הגופנית של מישהו שזהו כל עולמו."
יחסו לסכסוך הישראלי-פלסטיני
בקובץ המאמרים Wrestling with Zion, שיצא לאור בשנת 2003, נכלל מאמר מאת בויארין, שבו כתב: "כשם שייתכן שהנצרות מתה באושוויץ, טרבלינקה וסוביבור... כך אני חושש שיהדותי עלולה למות בשכם, דהיישה, בית אל וחברון."
ספריו
ספריו בעברית:
קישורים חיצוניים
מכּתביו:
על כתביו: Zohar Mihaely, "St. Paul, Judaism and Humanism According to Daniel Boyarin's Archive Fever", in: DAAT - A Journal of Jewish Philosophy & Kabbalah 87 (2019), pp. 7-83
Zohar Mihaely, "On the Debate Between the Paulines and the Rabbis in Late Antiquity Around the Body and Sexuality and its Significance to the Present Day, Through D. Boyarin's Postmodern View," in: Roczniki Kulturoznawcze Vol.13 No 3 (2022) pp. 57-86
שון מייקלס
מייקל שון היקנבוטום (באנגלית: Michael Shawn Hickenbottom) הידוע בשם הבמה שון מייקלס (נולד ב־22 ביולי 1965 בצ'נדלר, אריזונה) הוא מתאבק עבר מקצועי אמריקאי המזוהה עם ארגון ה-WWE, ונחשב לאחד מגדולי המתאבקים הגדולים והאהודים שידע הארגון בכל הזמנים. מייקלס נאלץ לפרוש לאחר הקרב האחרון שלו נגד אנדרטייקר ב-2010.
דמותו של היקנבוטום ב-WWE היא מהדמויות הפופולריות ביותר. דמותו שולבה באירועים מרכזיים רבים, כגון: מאבקים על אליפויות וכן באירוע המרכזי של הארגון - רסלמניה. בין השאר זכתה דמותו לכינוי "שובר הלבבות הצעיר" (HeartBreak Kid או בקיצור HBK). כינויים נוספים שלו הם: "מסמר הערב", "האירוע המרכזי", "מר רסלמניה" ו"גוד אוף לייט" (God of Light) כינוי זה קיבל בזמן יריבותו עם הקברן. מייקלס נחשב לאחד האגדות המפוארות שידע הארגון ולאחד מגדולי המתאבקים בכל הזמנים, בנוסף לכך מייקלס היה אחד ממתאבקי ה-WWE האהודים והאהובים ביותר בכל הזמנים (בגלל אישיותו המנצחת).
תחילת הקריירה
היקנבוטום נולד בצ'נדלר שבאריזונה וגדל בסן אנטוניו, טקסס. הוא החל להופיע בארגוני היאבקות קטנים ומקומיים, שם דמותו זכתה לפופולריות מסוימת בקרב הקהל. היקנבוטום תפס את תשומת לבם של ארגוני ההיאבקות הגדולים יותר כאשר החל להופיע במסגרת הארגון AWA, אשר מופעיו הגיעו לכל רחבי ארצות הברית. דמותו ב-AWA, שהייתה חלק מצמד The Midnight Rockers, הייתה פופולרית במיוחד והתסריט זיכה את הצמד בשתי אליפויות. לאור ההצלחה עבר היקנבוטום יחד עם דמות שותפו, מרטי ג'נטי לארגון ה-WWF (לימים, ה-WWE) ב-1987.
"שובר הלבבות"
דמותו החדשה של מייקלס זכתה לכינוי חדש שהגדיר את מאפיינה העיקרי - "שובר הלבבות". הדמות החדשה הייתה לפופולרית ביותר ועורבה במספר עלילות ראשיות. ב-1992 הושעתה דמותו, על פי העלילה, עקב "ניהול קרבות לא ספורטיבי". הדמות חזרה לקראת סוף השנה וכך נוצר פיתול עלילה חדש, במהלכו מייקלס טען כי מכיוון שדמותו מעולם לא "הפסידה" את התואר בו החזיקה בעת שהושעתה - התואר שייך לה בצדק. העלילה הגיעה לשיאה בקרב מבוים בין דמותו של מייקלס לדמותו של המתאבק רייזר רמון במסגרת "רסלמניה" 10.
באירוע סדרת ההישרדות 1997 מייקלס היה במרכז הסערה שעוררה התחרות בין ה-WWE לארגון המתחרה WCW. במהלך קרב אליפות ה-WWF בין מייקלס ליריבו הקנדי, ברט הארט, השופט הכריז על מייקלס כמנצח הקרב. בסיום העימות הארט טען שזה לא סיום הקרב שסוכם מראש בין המתאבקים ובעקבות כך אירוע זה עורר סערה ציבורית גדולה שתועדה בסרט דוקומנטרי על ברט הארט.
תקרית זו מכונה "הדפיקה ממונטריאול", מכיוון שהקרב נערך במונטריאול עירו של הארט, שלאחר קרב זה עזב את ה-WWF לטובת ה-WCW. מייקלס עצמו הכחיש כל מעורבות למקרה, אך לאחר מספר שנים הודה שהתקרית תוכננה מראש בקפידה על ידו ועל ידי יו"ר ה-WWF, וינס מקמהן, על מנת שברט הארט לא יעזוב את החברה אל ה-WCW בתור אלוף ה-WWF.
ב-1998 מייקלס צוות למתאבק טריפל H ויחד הם יצרו את קבוצת ה-D-Genration X (בקיצור ה-DX) שעוררה פרובוקציות בתוכניות ה-WWF מה שהוביל לעלייה ברייטינג ובפופולריות של השניים עד שלבסוף ה-WWF ניצחו במלחמת הרייטינג וגרמו לקריסה של הארגון המתחרה.
לקראת סוף שנות ה-90 נאלץ מייקלס לפרוש זמנית מהיאבקות מקצועית בעקבות פציעה טורדנית, וחזר לזירה רק בשנת 2002. דמותו שולבה במהרה במופעים המרכזיים של ה-WWE והתסריט אף העניק לה את תואר האליפות כחודש לאחר החזרה. גם בשנות ה-2000 מייקלס המשיך להיות אחד מהמתאבקים הדומיננטיים בשורות הארגון, כאשר התמודד פעמים רבות על אליפות ה-WWF ובקרבות המרכזיים של הארגון. עם הזמן הוצמד למייקלס כינוי נוסף - מר רסלמניה, וזאת בעקבות ההופעות המרשימות שלו במופעי הרסלמניה מדי שנה שם הוא נוהג לגנוב את ההצגה ולתת את הקרב הטוב של הערב, בין אם זה קרב אליפות ובין אם לא.
יריביו של מייקלס במופעים אלו היו קורט אנגל, טריפל H, וינס מקמהן, ג'ון סינה, הקברן וריק פלייר כאשר האחרון קיים את קרב הפרישה שלו נגד מייקלס ברסלמניה 24, באחד הרגעים הבלתי נשכחים של אירועי הרסלמניה מאז ומעולם.
מייקלס המשיך לככב בעלילות המרכזיות של ה-WWE גם בשנת 2008, כאשר דמותו נכנסה לעימותים עם דמויותיהם של כריס ג'ריקו וג'ון "בראדשו" לייפילד.
הפופולריות של היקנבוטום יצאה מגבולות עולם ההיאבקות המקצועית והוא אף הגיש תוכנית ראיונות במסגרת ערוץ ה-WWE וכן כיכב על שער המגזין האירוטי לנשים - פלייגרל.
יריבות עם הקברן ואיחוד DX (2009–2012)
ברסלמניה 25 התמודד מייקלס נגד האנדרטייקר באחד הקרבות הטובים בהיסטוריה של ה-WWE, בקרב זה מייקלס ניסה לשבור את השיא המדהים של האנדרטייקר ברסלמניה שבאותו זמן עמד על 16 ניצחונות ו-0 הפסדים. ובסוף ההתמודדות הוכרז האנדרטייקר כמנצח כתוצאה מהצמדה.
בחלוף כמה חודשים, דרש מייקלס מיריבו קרב חוזר ברסלמניה 26, אך הוא סירב. באירוע "תא ההדחות" 2010, התערב מייקלס במהלך קרב אליפות העולם במשקל כבד, תואר אותו החזיק אנדרטייקר באותם ימים. מייקלס פגע ב"איש המת" עם הסופר קיק שלו -"Sweet Chin Music" וגרם לו לאבד את תואר האליפות לכריס ג'ריקו.
מייקלס ביקש קרב נוסף מאנדרטייקר בטענה שאם הוא ילחם נגדו הוא יקבל נקמה. אנדרטייקר הסכים בתנאי שאם מייקלס מנצח: הרצף של האנדרטייקר (שעמד אז על 17 ניצחונות מתוך 17 קרבות) ישבר, אם אנדרטייקר מנצח, הקריירה האגדית של שון מייקלס תגמר והוא ייאלץ לפרוש.
ברסלמניה 28, בקרב "גיהנום בכלוב" בין טריפל H והקברן, הקברן הקרב תקף את מייקלס ונוצר עימות קטן ביניהם. בסוף הקרב, שלושתם יצאו מהזירה יחדיו. קרב זה נקרא ה-"End Of An Era" מכיוון שהתקופה של אותם מתאבקים כמרכזיים בארגון חלפה.
בשנת 2011 נכנס שון מייקלס "שובר הלבבות", לאחר קריירה אגדית, אל היכל התהילה של ה-WWE. כיום, שון מייקלס מופיע לעיתים בתוכניות של ה-WWE. ברסלמניה 29, כאשר טריפל H התמודד מול ברוק לסנר בקרב ללא חוקים, מייקלס צפה בקרב מהצד.
בשנת 2018 ליווה מייקלס את טריפל H בקרב מבוים שבו ניצח את דמותו של הקברן במופע באוסטרליה. לאחר הקרב, הקברן וקיין תקפו את מייקלס וטריפל H ואלו אתגרו אותם לקרב זוגות במופע היאבקות בערב הסעודית. בקרב המבוים, שסימן את חזרתו של מייקלס לזירה לאחר כמעט 9 שנים, ניצחו מייקלס וטריפל H.
חיים אישיים
מייקלס נשוי לרבקה להם שני ילדים. מייקלס הוא נוצרי קתולי.
נורילסק-ניקל
החברה מייצרת כ-50% מייצור פלדיום, 20% מייצור ניקל, 20% מייצור פלטינה, 10% מייצור קובלט וכ-3% מייצור נחושת בעולם. בבעלות החברה נמצא רכבת נורילסק.
היסטוריה
כריית מתכת במחוז נורילסק החלה בשנות ה-20 של המאה ה-20. מקורה של החברה במחנה העבודה נורילאג, גולאג של עובדי כפיייה שהוקם ב-1935. לאחר מלחמת העולם השנייה הפך מחנה העבודה לחברה ממלכתית לכריית מתכות בשם לשכת נורילסק ע"ש זאוובניאגין (Норильский горно-металлургический комбинат им. А. П. Завенягина). עד שנות ה-70 לחברה היה מונופול על כריית מתכות וניקל במחוז נורילסק, וב-1981 המונופול הסתיים עם הקמת חברה נוספת לכריית מתכות.
לאחר פירוק ברית המועצות, בשנת 1993 החברה הפכה לתאגיד מניות בשם RAO Norilsk Nickel. 250,000 מעובדי החברה הפכו לבעלים שלה כאשר רכשו מניות באמצעות תלושי רכוש שהוענקו על ידי ממשלת רוסיה, כחלק מגל ההפרטה הגדול של שנות ה-90.