cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דורון אייל
ביוגרפיה
בשנת 1975 חזר לישראל ופגש את רמי פורטיס, יחד העלו מיצגי שירה וסאונד ניסיוניים בפאבים ובמועדונים בתל אביב. כחלק מיחסי הציבור לקידום המיצגים, נתלו ברחבי העיר תל אביב פוסטרים עליהם הוטבע הכינוי "שולץ האיום" שעם הזמן השתרש ודבק באייל. כמו כן הופיעו בסרט "דיזנגוף 99" וב"עלי כותרת" – תוכנית הראיונות המובילה של הערוץ הראשון באותן שנים. זו הייתה הפעם הראשונה שאמני פאנק (Punk) הופיעו בטלוויזיה בישראל.
לקראת סוף שנות ה-70 הציג לראשונה מיצג ב ב"גלריית הקיבוץ" בתל אביב בשם "אמנות מהי?", מיצג שנפרש על פני שעה שלמה, בה הציג שולץ את ישבנו בליווי פצצות סירחון והקלטות בנושא. זו הייתה הפעם האחרונה בה הוזמן אייל להציג בגלריה זו.
באותה תקופה יצר אייל שני סרטי קולנוע קצרים, בשיתוף עם רמי פורטיס ואנשי חבורת "העין השלישית" (בהם מישל אופטובסקי): האחד "יוסף יוסף" והשני "שולץ" (בכיכובו של פורטיס). הסרטים הפכו לקאלט והוקרנו באירועים שונים לאורך שנים.
שנות ה-80
בשנת 1981 הקימו אייל, פורטיס, נועם הלוי ואיוון מונטיאל את להקת "כרומוזום", שעברה גלגולים שונים. בתחילה ניגנו מוזיקה ניסיונית בהקלטות בלבד. בהמשך הצטרפו ללהקה רונה ורד ודויד גרוואי, והלהקה החלה להופיע, הקליטה מיני אלבום בהפקתו של אריק מלול וחיים דור, ושיריה הושמעו ברדיו. הלהקה היוותה אבן דרך והשראה למוזיקת הרוק והגל החדש בישראל בשנים הבאות.
באותה השנה חברו אייל ורמי פורטיס להרכב נוסף, “Seven Code”, עם מלכה שפיגל; ההרכב הוציא קלטת אחת, שהודפסה במספר עותקים מצומצם.
בתחילת 1984 הקים דורון אייל יחד עם דוד גרוואי את צמד "צוזאמן" ("ביחד" ביידיש). הצמד הוציא קלטות בלבד, הופיע במועדונים, בין השאר לראשונה עם תזמורת שלמה על במה, באמצעות טכנולוגיית Midi. הצמד עבר לניו יורק והקים אולפן הקלטות מצליח בסצנה המקומית.
בשנת 1988 יחד עם דויד גרוואי, הקים אייל עסק משגשג להדפסת חולצות, עליהן הודפסו ציוריו המקוריים.
שנות ה-90
בשנת 1992 פגש אייל את הדוגמנית בת ה-16, נינה ברוש, עמה עבר להתגורר בניו יורק, וזמן קצר לאחר מכן נישאו. אייל חיבר את ברוש לסצנת האופנה המקומית בעזרת קשריו, בזמן שהוא עסק בצילום והציג את תמונותיו בתערוכות בניו יורק ובלוס אנג'לס.
לקראת סוף העשור הציג דורון אייל גרסה מעודכנת ל"שולץ האיום" בתוכניות אירוח טלוויזיוניות. במקביל הייתה לו (לזמן קצר) תוכנית רדיו שעסקה בווידויי סקס.
שנות ה-2000
בשנת 2001 חזר אייל לישראל והחל לעסוק בשוק ההון.
בשנת 2002 נחשד דורון אייל בביצוע מעשה סדום בצעירה. התיק נסגר זמן קצר לאחר מכן, בעקבות עדויות אשר העלו כי מדובר בתלונת שווא.
בשנת 2009 חבר שוב אייל למוזיקאים שונים בניסיון להקים להקה חדשה, אך מכיוון שנטו לחזור למוזיקה הישנה, בה איבד עניין, ניסיונות אלו לא צלחו.
בשנת 2010 חבר שוב אייל להדר גולדמן, וביחד כתבו מוזיקה שלא הבשילה לכדי אלבום או הופעות.
בשנת 2012 הפיק עם אמיר שרצר, ערבי תרבות בשם "פומפה" במסגרתם הכיר אייל את יוסף סווירי ויחד כתבו את האלבום In the waiting" Room”. לרגל הפקת האלבום הוזמן דורון להתארח בתוכניתם של לונדון וקירשנבאום, ונתן הופעה חד פעמית במוזיאון תל אביב. במהלך ההופעה ביצע לראשונה קאבר לשיר “I Keep a Close Watch“ של חברו ג'ון קייל.
דורון אייל הוא גרוש ואב לשני ילדים.
אדי ריס
'''אדווין סי. "אדי" ריס (באנגלית: Edwin C. "Eddie" Reese'''; נולד ב-23 ביולי 1941) הוא מאמן אמריקאי בשחייה ובקפיצה למים ושחיין עבר. הוא שימש בתפקיד מאמן ראשי של נבחרת ארצות הברית בשחייה בשתי אולימפיאדות (אתונה 2004 ו-בייג'ינג 2008) ועוזר מאמן נבחרת ארצות הברית בשחייה ב-5 אולימפיאדות (סיאול 1988, ברצלונה 1992, אטלנטה 1996, סידני 2000 ולונדון 2012). בין השחיינים שאימן היו אלופים אולימפיים, אלופי עולם ושיאני עולם בשחייה: ריק קארי, ארון פירסול, איאן קרוקר, אמנדה בירד, ג'ייסון ליזאק, ניל ווקר, גארי הול ג'וניור, ברנדן הנסן, אריק שנטו, גארט וובר-גייל, ג'וזף סקולינג ועוד. נחשב לאחד המאמנים המצליחים ביותר בהיסטוריה של השחייה העולמית. נוסף לכך הוא המאמן הראשי של אוניברסיטת טקסס באוסטין משנת 1978.
ביוגרפיה
ריס נולד בדייטונה פלורידה. בשנת 1972 החל לאמן באוניברסיטת אובורן במשך 6 שנים שבסיומם בשנת 1978 סיימה קבוצתו במקום השני באליפות המכללות של ארצות הברית (לפני כן הקבוצה לא הגיעה לשום הישג ראוי לציון). מ-1978 הוא מכהן כמאמן הראשי של אוניברסיטת טקסס באוסטין. ב-1979 לאחר שנה של עבודה סיימה קבוצתו במקום ה-21 ומאז, קבוצתו מעולם לא סיימה במקום נמוך יותר מהמקום השביעי, במשך 31 שנים בהם הוא המאמן הראשי. את התואר הראשון שלו, אליפות המכללות של ארצות הברית, קטף כבר בשנת 1981.
ורדית
ורדית (שם מדעי: Carpodacus) הוא סוג ממשפחת הפרושיים בעל כ-27 מינים. מקורם עבה, אבל פחות ממקורי החצוצרניים. צבע הזכרים לרוב אדום וורוד, וצבע הנקבות חום-מפוספס. רוב המינים בסוג חיים במרכז, בדרום ובצפון-מזרח אסיה; מין אחד באירופה (ורדית אירופית); ושלושה מינים בצפון ובמרכז אמריקה. רוב המינים חיים בנופי חורשות ושיחים בהרים הגבוהים.
קרחון הינקלי
קרחון הינקלי (באנגלית: Hinkley Glacier) הוא קרחון ברכס סנטינל, בהרי אלזוורת', בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
קרחון הינקלי זורם לכיוון צפון-מזרח החל מפסגת קורבט ומפסגת שנינג של מסיב וינסון.
הקרחון זורם בין הר סגרס ורכס זינסמייסטר ונשפך אל קרחון דייטר, דרומית-מזרחית מפסגת נבסקה, וצפונית-מערבית ממצוק סיפיי.
היסטוריה
שמו של הקרחון ניתן לו בשנת 2006 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הקרחון נקרא על שם טוד ק. הינקלי (Todd K. Hinkley), בין השנים 2001–2006, דירקטור טכנולוגיה, במעבדת ליבת הקרח הלאומית (National Ice Core Laboratory) של הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, הממוקמת בדונוור שבמדינת קולורדו שבארצות הברית.
יחסי אנדורה–טורקיה
יחסי אנדורה–טורקיה הם יחסי החוץ בין אנדורה לטורקיה.
סקירה כללית
יחסים דיפלומטיים בין טורקיה לאנדורה כוננו ב-8 באוקטובר 1998, ושגרירות טורקיה במדריד הוסמכה לאנדורה על ידי החלטת מועצת השרים מיום 13 באפריל 1999. לאנדורה אין שגרירות מוסמכת לטורקיה.
היקף הסחר הבילטרלי הוא סביב 478.000 דולר. בשנת 2010 יבוא אנדורה מטורקיה הסתכם ב-476,000 דולר ואילו היצוא הסתכם ב-1,400 דולר.
פאטימה ג'ינה
פאטימה ג'ינה (באורדו: فاطمہ جناح; 31 ביולי 1893 - 9 ביולי 1967) הייתה פוליטיקאית פקיסטנית, רופאת שיניים במקצועה. היא הייתה אחותו הצעירה של מוחמד עלי ג'ינה, המושל הכללי הראשון של המדינה וסייעה למאמציו להשיג את עצמאותה. היא הייתה פעילה למען מעמד האשה בארצה ושימשה בה כראש האופוזיציה הראשונה. היא נחשבת אחת מהדמויות המייסדות של ארצה ומהדמויות הנשיות הגדולות והפופולריות ביותר בהיסטוריה שלה, ומכונה "אם האומה" ו"הגברת של פקיסטן".
ביוגרפיה
פאטימה ג'ינה נולדה למשפחה שיעית בקאת'יאוואר שבפרובינציית בומביי של הודו הבריטית (כיום במדינת גוג'ראט) כבת הצעירה בין שבעה ילדים. מכולם היא הייתה הקרובה ביותר לאח הבוגר, מוחמד עלי ג'ינה, שהיה לאפוטרופוס שלה עם מות אביה ב-1901. היא גרה עמו עד לנישואיו ב-1918. היא למדה בבומביי וב-1919 התקבלה ללימודים באוניברסיטה היוקרתית בקלקוטה. ב-1923 סיימה שם את לימודיה ברפואת שיניים ופתחה מרפאה משלה בבומביי.
לאחר מות גיסתה רטנבאיי, אשתו של מוחמד, ב-1929 סגרה ג'ינה את המרפאה שלה, חזרה לגור עם אחיה, ניהלה את ביתו וטיפלה בבתו היחידה דינה. שותפות זו עם אחיה נמשכה עד מותו ב-1948.
קריירה פוליטית
ג'ינה ליוותה את אחיה לכל הופעה ציבורית שלו, וכך הגיעה עמו ללונדון שבבריטניה, שם חיו בשנים 1930-1934. היא תמכה במאמציו להשיג את עצמאות הודו מהראג' הבריטי ועם זאת להקים במסגרתה מדינה עצמאית למוסלמים. היא הייתה חברת במפלגת הליגה המוסלמית ההודית (אחר כך מפלגה בת אותו שם בפקיסטן).
במהלך חלוקת הודו והקמת הודו ופקיסטן העצמאיות ב-1947 הקימה ג'ינה את ועדת הנשים לסעד, שלימים היוותה את הגרעין להקמת אגודת הנשים הפקיסטנית, אשר נוסדה על ידי ראנה ליאקאת עלי ח'אן. ג'ינה מילאה תפקיד חשוב ביישובם בפקיסטן של המוהאג'יר, המוסלמים שהיגרו מתחומי הודו אל פקיסטן לאחר ההפרדה ביניהן.
לאחר מות אחיה ירדה ג'ינה מהבמה הציבורית, למעט ביקור קצר שלה בפקיסטן המזרחית (כיום בנגלדש) ב-1954. הדבר היה במידה מסוימת בשל התנכלות אליה מצד ממשלו של ראש הממשלה ליקאת עלי ח'אן. היא שבה לפעילות ציבורית בשנות ה-60, וב-1965, בגיל 71, התמודדה מטעם האופוזיציה בארצה בבחירות למשרת נשיא פקיסטן מול איוב ח'אן. הבחירות לא היו חופשיות לחלוטין והתבססו על גוף בוחר של 80,000 איש ולא על הצבעה אזרחית ישירה. ח'אן ניצח בבחירות - יש הטוענים שבאמצעות מעשי מרמה - אם כי ג'ינה זכתה ברוב בכמה מהמחוזות. מאות אלפים פקדו את עצרות הבחירות שלה והיא כונתה בהן "אם האומה". בנאומיה היא התייחסה אל ח'אן כאל דיקטטור וטענה שבפשרת המים הגדולה עם הודו ב-1960 הוא הפקיר את האינטרסים של פקיסטן. ההישג העיקרי של התמודדותה היה בכך שהציבור בפקיסטן הראה כי איננו מתנגד להתמודדות של נשים על מינוי לתפקידים בכירים בזירה הציבורית במדינה.
מותה והנצחתה
ג'ינה מתה בקראצ'י ב-1967, בגיל 73. סיבת המוות הרשמית הייתה אי ספיקת לב. עם זאת הועלתה גם הטענה שנסיבות מותה היו חשודות ושהיא נרצחה. נערכה לה הלוויה ממלכתית איסלאמית שבה נכחו חצי מיליון איש. היא נקברה לצד אחיה במאוזוליאום שהוקם לכבודו בעיר קראצ'י.
ג'ינה זכתה להכרה והערצה ציבורית גדולות בארצה, ומפעלים שונים הוקמו להנצחתה, לרבות שתי אוניברסיטאות, מכללה לרפואת שיניים, שכונה בקראצ'י ופארק ציבורי גדול בעיר איסלאמאבאד.
ב-1987 יצא לאור ספר ביוגרפי בשם "אחי", שג'ינה חיברה אודות אחיה מוחמד עלי עוד בתחילת שנות ה-50, ואשר פרסומו נמנע על ידי ממשלת פקיסטן.
חוק השידור הציבורי הישראלי
חוק השידור הציבורי הישראלי, תשע"ד-2014 אושר בכנסת ב-29 ביולי 2014, והוא קובע את הקמתו של תאגיד השידור הישראלי ואת סגירתה של רשות השידור.
היסטוריה חקיקתית
במשך השנים חלה הידרדרות חמורה במעמדה ובתפקודה של רשות השידור. ועדות ציבוריות אשר בחנו את הגורמים למצבה הקשה קבעו שהוא נובע בין היתר ממספר עובדיה הגדול, מעלויות שכרם הגבוהות, מהסכמי שכר קשיחים ומן החוק, שמקשה לנהלה במקצועיות וללא פניות בסביבה רבת ערוצי תקשורת. מחברי הדוחות המליצו בין היתר על שינויים מבניים ברשות ועל שינויים בחוק.
בחודש יולי 2013 שכר שר התקשורת, גלעד ארדן, חברת ייעוץ חיצונית לבחינת עתיד רשות השידור, על מנת להחליט האם נכון לסגור את הרשות. לאור הנתונים הוקמה "ועדת לנדס" בראשות רם לנדס וזו פרסמה את החלטותיה בראשית מרץ 2014. לפי הסיכומים שהתקבלו, תבוטל אגרת הטלוויזיה החל מ-1 באפריל 2015 ובמקום רשות השידור יוקם גוף שידורים חדש.
לגיבוש החקיקה הנדרשת הקימה הכנסת את הוועדה המיוחדת לדיון בהצעת חוק השידור הציבורי, בראשות חברת הכנסת קארין אלהרר. הוועדה החלה את דיוניה ב-11 ביוני 2014 וקיימה מספר ישיבות רב בזמן קצר על מנת לאפשר את סיום הליך החקיקה עד תום מושב הכנסת בחודש יולי, דבר שעורר ביקורת מצד כמה מחברי הכנסת. ב-9 ביולי אושר נוסח הצעת החוק והיא הועברה למליאת הכנסת לקריאה שנייה ושלישית, שם אושר ב-29 ביולי 2014 חוק השידור הציבורי, התשע”ד-2014, המורה על הקמת תאגיד השידור הישראלי ועל סגירת רשות השידור.
בתיקון מס' 4 נדחתה סגירת רשות השידור פעם נוספת, ל-1 באוקטובר 2016, ובתיקון נוסף נדחה צעד זה ל-15 במאי 2017.
בתיקון מס' 8 הוחלט על פיצול תאגיד השידור הישראלי, כך ששידורי אקטואליה יופרדו לתאגיד חדשות, אך החלטה זו בוטלה קודם שמומשה.
עיקרי החוק
בתחילת אוגוסט 2014 מונה פרופסור דוד האן לכונס הנכסים של הרשות. עם מינויו, הוא פיטר את מנכ"ל הרשות, יוני בן מנחם ומינה את יונה ויזנטל, לשעבר סמנכ"ל התוכן של yes, לעורך הראשי של הרשות לתקופת הפירוק.
מועצת התאגיד
מועצת התאגיד מורכבת מ-12 נציגי ציבור והיא הגוף האמון על קביעת מדיניות התאגיד, לרבות מדיניות השידורים הכוללת, אישור לוחות השידורים והתקציבים שלו, מינוי המנהל הכללי, ופיקוח על הדרג הניהולי ועל ביצוע המדיניות שנקבעה. המועצה אחראית גם לאשר את המבנה הארגוני של התאגיד, את מדיניות ההעסקה ואת שיא כוח האדם, ולדון בהצעת התקציב ובתוכנית העבודה השנתיות של מנכ"ל התאגיד ולאשר אותן.
מינוי חברי המועצה הוא באחריות של שר התקשורת ובאישורו. מינוי חבר מועצה הוא לתקופה של ארבע שנים, אולם, שר התקשורת, בהמלצת ועדת האיתור, רשאי להאריך את כהונתו לתקופה אחת נוספת. הרכב המועצה כולל לפחות 6 נשים ולפחות חבר אחד הנמנה עם האוכלוסייה הערבית, לרבות האוכלוסייה הדרוזית והצ'רקסית, לפי המלצת ועדת האיתור, כמתואר בחוק.
(1) יושב ראש, בעל תואר אקדמי וניסיון בתפקיד בכיר בתחום הניהול העסקי של תאגיד ו/או בארגון משמעותי בעל מעמד בתחום התקשורת;
(2) נציג ציבור בעל ניסיון בתפקיד ניהולי בגוף העוסק בשידורים, בעיתון או באתר אינטרנט חדשותי;
(3) נציג ציבור בעל ניסיון בתחום העיתונות הכתובה, המשודרת או באתרי אינטרנט חדשותיים, לרבות עריכת תוכן;
(4 ו-5) שני נציגי ציבורי בעלי ניסיון בתחום היצירה הטלוויזיונית, הקולנועית או המוזיקלית;
(6) נציג ציבור בעל ניסיון טכנולוגי משמעותי בתחום הקשור לפעילות התאגיד;
(7) נציג ציבור בעל ניסיון משמעותי בניהול כספים בגופים בעלי היקף עסקים משמעותי;
(8) נציג ציבור בעל מומחיות חשבונאית ופיננסית;
(9) נציג ציבור שהוא משפטן בעל ניסיון משמעותי בתחום האסדרה;
(10 ו-11) שני נציגי ציבור בעלי ניסיון משמעותי בתחום החינוך או השידורים לילדים ולנוער;
(12) נציג ציבור בעל מעמד בתחום מורשת ישראל.
ארמנד שנברגר
ארמנד שנברגר (בהונגרית: Schönberger Armand; גלגוץ, 2 באפריל 1885 – בודפשט, 4 בנובמבר 1974) היה צייר יהודי-הונגרי, גרפיקאי. שנברגר היה דודו של הצייר ג'רג' הג'י.
קורות חיים
ארמנד שנברגר נולד במשפחה יהודית כבנם של מור שנברגר (1855–1911) שוחט ומשגיח כשרות ושל יוזפה גליק. הוא התחיל את דרכו כצייר אוטודידקט, והעתיק תחילה את ציוריו של מיהאי מונקאצ'י, ואחר כך היה תלמיד קורס ציורי ערום ערב ופתוח של האוניברסיטה ההונגרית לאמנויות יפות. מאוחר יותר המשיך את לימודיו במינכן בבית ספר פתוח (חופשי) שהתנגד לאקדמיה בהנהגת הצייר הסלובני אנטון אז'בה. לאחר מותו של אז'בה, משנת 1905, הוא היה סטודנט באקדמיה הרשמית במינכן, שם היו ג'יי. סי. הרטריך ופ. האלם מוריו. מדי קיץ נסע לבית הספר הפתוח לציור במושבת האמנים של באיה מארה, בתקופה בה החלה התארגנות "ציירי הניאו". עד 1912 בילה שם כמעט כל קיץ, והצעירים שהתקבצו סביב הצייר היהודי-הונגרי בלה צובל השפיעו עליו מאוד.
בשנת 1909 ביקר בפריז, שם התוודע לתפיסת החלל של פול סזאן ולציוריו הקוביסטיים-אקספרסיוניסטיים של רובר דלונה, שהשפיעו באופן מכריע על אמנותו המאוחרת. באותו מקום המשיך בערבים באימוניו בציורי עירום של האקדמיה גראנד שומיאר. בתקופה זו הוא עדיין צייר את דיוקנאותיו ותמונות נוף שלו ברוח באיה מארה, אותם הציג בשנת 1910 ב"בית האמנים". כאות לשינוי גישה, הוא פירק מאוחר יותר את העבודות הללו, כך שלמעט כמה יוצאים מן הכלל (למשל, איש יושב לשולחן, 1906; אשת פריז, איש פריז, 1909), לא ניתן לשחזר אותן. הוא הציג בשנת 1913 כפסל בבית האמנים, אך מאוחר יותר חדל מפעילותו האמנותית בכיוון זה. הוא היה בין האמנים האוונגרדיים שהתקבצו סביב כתבי העת האינטלקטואלים של לאיוש קשאק, טט (Tett) בשנת 1915, ומא (Ma) בשנת 1916. הוא הציג בתערוכה השנייה שלהם ומאותו הזמן שיתף איתם פעולה. בשנת 1917 היה אחד החברים המייסדים של קבוצת הציירים "השבעה". ציוריו מתקופה זו מראים את ההשפעה החזקה של השמונה, במיוחד את ברטלן פור. עבודותיו מעידן זה תוארו על ידי המבקרים כחיפוש דרך (למשל, עירום בן, 1917; משפחה, 1918). בשנת 1919 היה שנברגר חבר הנהלה ב"איגוד לאמנויות יפות" לצד ג'יי. קמטי, ג'יי. נמש למפרט, דז'ה בוקרוש בירמן ואחרים.
בתקופה שבין שתי מלחמות העולם הוא נקט עמדה לטובת האמנים מתקדמים, אך לא הלך בעקבות האמנים של "מא" שנאלצו להגר מהונגריה. הוא השתתף בתערוכות של בלוודר, שהוקמה בשנת 1921 בבית האמנים. הוא עבד בעיקר על רישומי דיו-פחם וגירים אקספרסיביים בתקופה זו (למשל, ראש נשי, דיוקן עצמי, מתחת לגשר, 1922), ובשנת 1923 הוצג בתערוכות בלוודר. הוא השתתף גם בתערוכות של החברה החדשה לאמנויות יפות ואיגוד האמנים החדשים, והיה חבר ליבה בחברה החדשה לאמנויות יפות מאז הקמתה. הוא הושפע מהצבעים של סזאן, הקוביסטים, האקספרסיוניסטים הגרמנים והפוביזם. הוא כלל מאפייני סגנון אלה בקומפוזיציה בונה (למשל: טבע דומם בראשית שנות העשרים; בתים על הגבעה, 1930; קומפוזיציה עירומה עם כלב, 1929). ציוריו בין שתי מלחמות העולם מתארים דיוקנאות וקומפוזיציות פיגורטיביות, כמו גם את סצנות חיי העיר הגדולים (בתי קפה, קונצרטים, נופי עיר). הוא עקב אחר עקרונותיו הציוריים, והציג כמה פעמים בין 1945 לבין 1958. התערוכות הקבוצתיות כללו את ניסיונותיו לטבע סוציאליסטי. בשנות השישים הושם דגש רב יותר על פינות חדרים אינטימיות, פעולות של הרמוניה מתווכת (למשל, אישה ישנה, 1964). עבודתו הגרפית והציורית יכולה להיחשב שווה ערך, ומעבירה את מורשת האוונגרד המוקדם בשני הז'אנרים.
אשתו הייתה מרגיט פירסט (1889–1940), בתם של דיולה פירסט ובורבאלה המבורגר, איתה התחתן ב-17 בינואר 1915 בטרזווארוש, בודפשט.
פיזיולוגיה של ההיריון
פיזיולוגיה של ההיריון היא מערכת של שינויים פיזיולוגיים שונים המתרחשים בגוף האישה במהלך ההיריון. שינויים אלו כוללים שינויים הורמונליים, המטולוגיים, מטבוליים ועוד.
העור
במהלך ההיריון חלים מספר שינויים בעור:
שדיים
בשבועות הראשונים להיריון מופיעה תחושת גודש ומלאות בשדיים. עם התקדמות ההיריון השדיים גדלים והופכים נודולריים בשל גדילת ה-mamary alveoli. ייתכן שעוד לפני הלידה תופיע הפרשה צהובה מן הפטמה - הקולוסטרום.
מערכת השתן והכליות
יש עליה בתפקוד הכליה, קצב הסינון הכלייתי עולה וניתן לראות כתוצאה מכך עליה בהפרשת סוכר וחלבון בשתן באופן קל. ערכי הקריאטינין אמורים לרדת כתוצאה מקצב הסינון הכלייתי. במהלך ההיריון מאחר שהרחם גדל ומפעיל לחץ על השופכנים, יש הידרו-אורטר (הרחבה של השופכן) והידרונפרוזיס שהם פיזיולוגיים (ויותר בצד ימין, הרחם נע יותר לצד הסיגמה הנמצאת בצד ימין). במחצית השנייה של ההיריון יכולים להופיע סימפטומים של דחיפות ותכיפות במתן שתן, עקב הלחץ המכני של הרחם הגדל.
מערכת העיכול
השפעת ההיריון על מערכת העיכול נגרמת בעיקר על ידי שילוב של לחץ, נפח שגדל ורמת פרוגסטרון גבוהה. בזמן היריון יש היפרטרופיה של החניכיים עם הופעת נטייה לדמם מהחניכיים. אחת התופעות המציקות במהלך ההיריון היא צרבת - אשר נגרמת כתוצאה מהאטת הניע של הוושט, הרפיית השסתום שבין הוושט לקיבה, והאטה בהתרוקנות הקיבה. כמו כן, מאחר שהרחם גדל, הוא דוחק איברי בטן שונים למיקום אחר - כך למשל סימנים לאפנדיציטיס אצל אישה הרה יכולים להסתמן ככאב בטן ימני עליון, עקב דחיקת התוספתן למעלה.
ההאטה בניע המעי הנגרמת עקב הפרוגסטרון מביאה לעצירות, וכן יש שכיחות מוגברת של טחורים.
שינויים באלקטרוליטים
רמת הסינון הכלייתי (GFR) עולה במהלך ההיריון ויש יותר הפרשה של נתרן ואשלגן. על כן שכיח למצוא בהיריון היפונתרמיה קלה ואשלגן שהוא בקן התחתון של הנורמה. רמות הסידן יורדות בשל ירידה באלבומין, ויש צורך באספקת סידן סדירה בדיאטה. גם רמת המגנזיום יורדת.
השפעת ההיריון על בריאות הפה, החניכיים והשיניים
נשים בהריון נמצאות בסיכון מוגבר להתפתחות של עששת ולדלקת חניכיים בעיקר בשל שינויים הורמונאליים בגוף ועליה בחומציות של הרוק. במהלך ההיריון השכיחות של כאבים בשיניים עולה וההסתברות של נשים הרות לסבול מעששת היא פי שלושה יותר מאשר נשים שאינן בהיריון. השכיחות של דלקת חניכיים במהלך ההיריון עולה ועלולה להשפיע לא רק על בריאות הפה של האם אלא גם על התפתחות העובר, וקשורה בסיכון מוגבר ללידה מוקדמת או למשקל לידה נמוך. קיים גם חשש שחיידקים מחלל הפה של האם שסובלת מעששת יועברו לתינוק.
במהלך ההיריון רמות האסטרוגן והפרוגסטרון עולות. הרמות הגבוהות של הורמונים אלו מגדילות את חדירותם של כלי הדם בחלל הפה ומפחיתות את החיסוניות, ובכך מגדילות את הנטייה להופעת מחלות דלקתיות בפה ואת חומרתן. הרכב הרוק משתנה במהלך ההיריון ומאופיין בחומציות מוגברת וברמות מוצין גבוהות שגורמות להיווצרות של רובד חיידקי ("פְּלאק"). גם הקאות תכופות במהלך ההיריון עלולות לגרום לסביבה עם חומצית יתר על המידה בחלל הפה מוגברת של הרוק, שיכולה לגרום לדמינרליזציה של זגוגית השן ולעורר את התפתחות העששת.
אנסמבל פלורילגיום
אנסמבל פלורילגיום (באנגלית: Ensemble Florilegium) הוא הרכב קאמרי השוכן בלונדון.
אנסמבל פלורילגיום מתמחה במוזיקה קאמרית מן המאות ה-17 וה-18 בנגינה בכלים אותנטיים. המנהל האמנותי של האנסמבל, אשלי סולומון, היה שותף לייסודו בשנת 1991. הנגנים העיקריים באנסמבל הם אשלי סולומון (ניהול אמנותי, טרברסו וחלילית), ניל פרס דה קוסטה (צ'מבלו), רייצ'ל פוג'ר (כינור) ודניאל ידון (צ'לו וויול בס). רפרטואר האנסמבל משתרע על טווח שבין מוזיקה קאמרית אינטימית ליצירות תזמורתיות בקנה מידה גדול ומתקופת הבארוק עד ראשית התקופה הרומנטית.
הופעת הבכורה של אנסמבל פלורילגיום הייתה בבלקהית' ב-1991, מאז הוא מופיע בקונצרטים ובשידורי רדיו בוויגמור הול, ברחבי אירופה, בארצות הברית, במזרח אסיה ובאוסטרליה. התקליטורים הרבים שהוציאה כוללים מוזיקה קאמרית של טלמן והסונאטות לצ'לו של ויוואלדי (עם פיטר ויספלווי כצ'לן סולן), הן אלה והן אלה זכו בפרסים. במשך השנים עשה לו שם כאחד ההרכבים המצטיינים בתחום הביצוע האותנטי בבריטניה. ההרכב מרבה להופיע עם כמה מגדולי המוזיקאים בעולם. בין השאר הופיע האנסמבל בבית האופרה של סידני, תיאטרו קולון בבואנוס איירס, בקונצרטחבאו באמסטרדם בקונצרטהאוס בווינה, בבית בטהובן בבון, ובפסטיבל ישראל.
בין השאר הוציא האנסמבל הקלטות של מוזיקת בארוק ממיסיונים בבוליביה, שזכו לשבחי הביקורת. האלבום השני היה נבחר גראמופון למרץ 2007 והיה מועמד לפרס המוזיקה של BBC לשנת 2008. בספטמבר 2007 יצא תקליטור של קנטטות וסינפוניות של באך עם זמרת הסופרן ההולנדית יוהאנטה זומר; תקליטור זה קיבל את פרס אדיסון לשנת 2008, פרס המוזיקה היוקרתי ביותר של הולנד.
יאיינצי
יָאיִינְצִי (בסרבית קירילית: Јајинци, בסרבית בכתב לטיני: Jajinci) היא שכונת מגורים ברובע "ווֹזְ'דוֹבָאץ" של בלגרד בירת סרביה. בתקופת מלחמת העולם השנייה ושואת יהודי יוגוסלביה שכן במקום הכפר יאיינצי, אשר בסמוך אליו היה ממוקם גיא הריגה, בו נרצחו ונקברו עשרות אלפי יהודים, סרבים, ובני רומה ממחנות הריכוז: טופובסקה שופה, באנייצה וסיימישטה, וכן מקרב עצורי קלאדובו שאבאץ.
היסטוריה
במקום שכן כפר חקלאי. לאחר מלחמת העולם השנייה חל גידול מואץ בשטחה של בלגרד, ובראשית המאה ה-21 נכלל המקום בשטחה המוניציפלי, וממוקם בפרווריה. האזור מתאפיין בבתים צמודי קרקע ובצפיפות אוכלוסין נמוכה. באזור שוכן פארק ההנצחה יאיינצי, לזכר קרבנות השואה והנספים מקרב האוכלוסייה הסרבית ובני רומה.
אירועי מלחמת העולם השנייה
בשלהי יוני 1941, כחודשיים לאחר פלישת גרמניה הנאצית ליוגוסלביה, הוקם מחנה הריכוז באנייצה, וב-9 ביולי 1941 נכלאו במקום העצירים הראשונים, רובם חברי המפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה וכן מתנגדי משטר אחרים. בהמשך, הובלו העצורים לכפר יאיינצי והוצאו להורג. בסוף יולי 1941 הוצאו להורג 122 מיהודי בלגרד בעקבות השלכת בקבוק מולוטוב על ידי צעיר יהודי אל עבר רכב גרמני. באוגוסט 1941 הוקם מחנה הריכוז טופובסקה שופה, ובו נכלאו הגברים מקרב יהדות בלגרד. החל מספטמבר הוצאו להורג עצירים מטופובסקה שופה ביאיינצי על ידי כיתות יורים בקצב של 140 עד 400 ליממה. בין ה-9 ל-11 באוקטובר הוצאו להורג כ-2,000 יהודים מקרב עצורי טופובסקה שופה וקלאדובו-שאבאץ, ו-200 בני רומה, חלקם בשטחי יאיינצי, זאת בעקבות התקפה של כוחות הפרטיזנים של טיטו בה נהרגו ונפצעו חיילים גרמנים. במקום נרצחו גם יהודים אזרחי יוגוסלביה שנמלטו משטחי סרביה הכבושה לאזורי שליטה אחרים, אשר נעצרו והוסגרו לגרמנים, ומהם 48 מיהודי בלגרד שנמלטו לסקופיה והוסגרו על ידי שלטונות הכיבוש הבולגרי שם. עד סוף נובמבר הוצאו להורג בירי כל הגברים מטופובסקה שופה.
במרץ 1942 נכלאו הנשים והילדים מקרב יהודי בלגרד, הבאנאט הסרבי ועצורי קלאדובו-שאבאץ במחנה הריכוז סיימישטה. עד 10 במאי 1942 הומתו כולם באמצעות משאית גז שהובאה במיוחד לכך מגרמניה. כולם נקברו בקבורה המונית ביאיינצי. בין דצמבר 1943 לאפריל 1944 הוצאו גוויות הנרצחים והנקברים במקום ונשרפו על ידי הגרמנים במטרה לטשטש ראיות.
ב-20 באוקטובר 1964, יום השנה ה-20 לשחרור בלגרד, נחנך במקום פארק הנצחה לזכר הקרבנות.
Don't Get Too Close
Don't Get Too Close (בעברית: אל תתקרב יותר מדי) הוא אלבום האולפן השלישי של התקליטן האמריקאי סקרילקס. הוא יצא לאור ב-18 בפברואר 2023 על ידי חברות התקליטים Owsla ואטלנטיק רקורדס, יום לאחר צאת אלבומו השני, Quest for Fire.
רקע וקידום
ב-24 באוקטובר 2022, העלה התקליטן האמריקאי סקרילקס תמונה שלו מתקופת ילדותו לרשת הטוויטר, תחת הכיתוב "don’t get too close". ב-1 בינואר 2023 העלה לרשתות החברתיות טיזר מונפש הכולל את הלוגו שלו, תחת הכיתוב, כשברקע נשמעות דגימות שמע מהאלבומים החדשים. ב-14 בפברואר 2023, נחשף בצורה רשמית שם האלבום, יחד עם עטיפתו ורצועת הכותרת שלו.
ב-17 בפברואר 2023, יצא לאור אלבומו השני של סקרילקס, Quest for Fire, וביום למחרת, ב-18 בפברואר, יצא לאור בהפתעה אלבומו השלישי, במהלך הופעה עם המוזיקאים הבריטיים Four tet ופרד אגיין, באצטדיון הכדורסל מדיסון סקוור גארדן, מנהטן שבניו יורק, בארצות הברית. באותו אירוע ביצע סקרילקס כמה משירי Don't Get Too Close, וחולקו בו תקליטי בוטלג של האלבום. בהודעה שפרסם כינה סקרילקס את האלבום: "שונה בהרבה מ-Quest For Fire.
צמד האלבומים הם אלבומי הסולו הראשונים של סקרילקס מאז צאת אלבום הבכורה שלו, Recess, במרץ 2014.
סינגלים
"Don't Go" יצא לאור ב-20 באוגוסט 2021, בשיתוף פעולה עם הזמר-יוצר הקנדי ג'סטין ביבר, והראפר האמריקאי דון טוליבור. השיר היה אמור לצאת במקור כחלק מאלבום האולפן השישי של ביבר, Justice, אך בסופו של דבר לא היה מוכן בזמן לעריכה הסופית של האלבום, מה שהוביל לכך שהשיר יצא מאוחר יותר כסינגל בפני עצמו. עם יציאתו נכנס היישר לעשיריה הראשונה במצעדים בניו זילנד, הולנד ויפן , ולעשרים שירים המובילים באוסטרליה.
"Way Back" יצא לאור כסינגל ב-6 בינואר 2023, בהשתתפות הזמרת האנגלייה PinkPantheress והראפר האמריקאי טריפי רד, וב-26 בינואר 2023, יצא "Real Spring" בהשתתפות הראפר השוודי בליידי.
הסינגל "Don't Get Too Close" יצא לאור ב-13 בפברואר, בהשתתפות ביבי בורלי. בוידאו-קליפ של השיר, אשר נוצר על ידי Jasper Heenan ו-Sturdy Co, מוצגת אנימציה של יצור דמוי קיפוד שקוציו מהולים בדם. אותו קיפוד אשר מופיע על עטיפת האלבום.
קבלה ביקורתית
בביקורת על האלבום עבור פיצ'פורק, צ'אל רייבנס תיאר אותו כאלבום ייחודי ומסקרן, אשר מציג את עולמו הפנימי של האמן על ידי מיזוג של ז'אנרים כמו אימו, ראפ, ג'יי-פופ, ומוזיקת משחקי וידאו. הוא הוסיף כי האלבום הרפתקני יותר, אך מוצלח פחות מבין שני האלבומים, וציין שסביר שהוא יבלבל את מעריציו הוותיקים של סקרילקס, תוך כדי שהוא פותח דלתות חדשות עבור האמן.
דייוויד קובלד ממגזין The Line of Best Fit כתב כי הוצאת האלבום בהפתעה, 24 שעות אחרי Quest For Fire, הוא "צעד מטורף". לא רק עקב העבודה העצומה הנדרשת לשם כך, אלא גם בגלל העובדה שהאלבום יושווה כל הזמן לקודמו. הוא מצא הקשרים שונים, ומאפיינים דומים בין שירי האלבום המשלימים זה את זה, ותהה האם היה עדיף ש-"Don't Get Too Close" היה יוצא ראשון.
מבחינה מוזיקלית, קובלד תיאר את האלבום כאוסף נהדר של פופ אורבני עם מאפיינים של EDM, וציין כי הסינגל "Don't Go", בליווי גיטרות קלאסיות בסגנון "Despacito", ובהשתתפות זמר הפופ ג'סטין ביבר, מעיד על כך ש-Don't Get Too Close הוא תקליט פופ יותר מאשר Quest For Fire.
טאוויס קולס מעיתון The Daily Campus, תיאר את האלבום כסטנדרטי, משעמם, חסר משמעות, פחות רציני לעומת קודמו, וככזה שלא משקף דיו את הכישרון של האמן לעיצוב סאונד ייחודי. עם זאת, הוא החריג את רצועת הכותרת כרצועה מעניינת במקצת.
יחסי מצרים–קניה
יחסי מצרים–קניה הם היחסים הדו-צדדיים בין מצרים לקניה. שתי המדינות שומרות בעיקר על קשרי סחר.
סקירה כללית
היחסים בין השטחים של מצרים וקניה של ימינו החלו בתקופה הקולוניאלית. ממשלת מצרים בראשות גמאל עבד אל נאצר הפעילה קמפיין דיפלומטי ותקשורתי לתמיכה בתנועת מאו מאו הקנייתית נגד השלטונות הבריטים בקניה. ערוץ רדיו, "קולה של אפריקה", שודר גם ממצרים בסוואהילי לתמיכה בתנועת החירות הקנייתית; זו הייתה התחנה הראשונה ביבשת ששודרה בשפת הבנטו.
בשנת 1964, קניה פתחה שגרירות בקהיר.
בשנים האחרונות נוצרה מתיחות בין מצרים לקניה בנוגע להקצאתו הבלעדית של הנילוס עבור מצרים וסודאן. בשנת 2010, קניה וחמש מדינות נוספות, כולל אתיופיה (שבה מקורו של הנילוס הכחול באגם טאנה), חתמו על הסכם מסגרת שיתופית של אגן הנילוס. העסקה, אם תאושר על ידי הפרלמנטים של הצדדים המתאימים, תקים ועדת קבע שתחליט על הקצאת המים של הנילוס, אם כי מבלי להתייעץ עם מצרים וסודאן.
יחסי סחר
קניה ומצרים הן חלק מהשוק המשותף למזרח ודרום אפריקה (COMESA), גוש הסחר הגדול ביותר באפריקה מבחינת מספר המדינות החברות. COMESA היא גם חלק מאזור הסחר החופשי המשולש.
בשנת 2008 הוערך המסחר ב-378.3 מיליון דולר. נתוני הסחר הצביעו על כך שהיצוא המצרי לקניה הסתכם ב-156.2 מיליון דולר, ואילו היבוא מקניה הסתכם ב-222.1 מיליון דולר עם עודף של 65.9 מיליון דולר לטובת קניה. העלייה חסרת התקדים הזו בערך היצוא של קניה למצרים בשנת 2008 נבעה מעליית היקף ושווי ייצוא התה למצרים, שדורגה כיבואנית התה הקנייתית הגדולה ביותר. החל מאפריל 2014, לחברה המצרית סיטדל קפיטל אחזקה של 85% בחברת Rift Valley Railways, מפעילת הרכבות על הקו שעובר בין מומבסה לקמפלה. כמו כן ישנן חברות מצריות רבות המעורבות במגוון עסקים בקניה.
פרנסיס קלסי
פרנסיס קתלין אולדהם קלסי (אנגלית: Frances Kathleen Oldham Kelsey; 24 ביולי 1914 - 7 באוגוסט 2015) הייתה פרמקולוגית ורופאה קנדית והייתה חברה במסדר קנדה. בתפקידה כמבקרת עבור מנהל המזון והתרופות האמריקאי (ה-FDA), היא סירבה לאשר את שיווקה של התרופה תלידומיד בשל חששות שהיו לה לגבי בטיחות השימוש בה. חששותיה הוכחו כמוצדקים כאשר התקבלו ראיות לכך שתלידומיד גורמת למומים מולדים חמורים. במהלך הקריירה של קלסי נחקקו חוקים שחיזקו את היכולת של מנהל המזון והתרופות לפקח על שחרור תרופות לשוק. קלסי הייתה האישה השנייה לה הוענק "עיטור נשיא המדינה על שירות אזרחי פדרלי נכבד", העיטור הגבוה ביותר שיכול לקבל עובד פדרלי בארצות הברית בתפקיד אזרחי. העיטור הוענק לה על ידי הנשיא ג'ון פ. קנדי.
קורות חיים
קלסי נולדה בשאוניגן לייק, על האי ונקובר שבקולומביה הבריטית. קלסי השלימה את לימודי התיכון בבית הספר סנט מרגרט, בגיל 15. היא למדה בקולג' ויקטוריה, קולומביה הבריטית (בשנים 1930–1931) בוויקטוריה שבקולומביה הבריטית (כיום אוניברסיטת ויקטוריה). את לימודיה המשיכה באוניברסיטת מק'גיל בה קיבלה תואר ראשון (B.Sc) (1934) ושני (1935) בפרמקולוגיה (M.Sc). בעידודו של אחד ממוריה כתבה לדוקטור יוג'ין גילינג, חוקר ידוע שאותם ימים שקד על הקמת המחלקה הפרמקולוגית באוניברסיטת שיקגו. גילינג הניח שפרנסיס היה שם של גבר והציע לקלסי משרה; במכתב עם הצעת העבודה הפנייה המפורשת הייתה ל"מר אולדהם" (שם נעוריה). קלסי הסכימה והתחילה לעבוד איתו בשנת 1936 במקביל לכתיבת דוקטורט בהנחייתו.
במהלך השנה השנייה לעבודתה, גילינג מונה על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי לחקור הרעלה המונית שנגמרה במקרי מוות רבים הקשורים ב"שיקוי סולפנאמיד", תכשיר שהתבסס על סולפנאמיד. קלסי סייעה בחקירה, שהראתה כי 107 מקרי המוות נגרמו בעקבות השימוש בדי אתילן גליקול כממס ב"שיקוי" המדובר. גם בעקבות הרעלה המונית זו, שעשתה בשעתה הדים והגיעה לכדי פתרון באמצעים ביקורתיים, הוענקו ב-1938 בחוק הפדרלי "מזון, תרופות וקוסמטיקה" סמכויות חדשות ותקדימיות ל-FDA שהחל ממסד השפעתו כרשות פדרלית בעלת אמצעים, בדומה ל-FBI במשרד המשפטים אותן השנים גם כן. באותה שנה השלימה קלסי את לימודיה וקיבלה תואר דוקטור בפרמקולוגיה באוניברסיטת שיקגו. העבודה עם גילינג הובילה להתעניינותה בטרטולוגיה, ולחקר תרופות הגורמות למומים מולדים.
קריירה מוקדמת ונישואים
עם סיום הדוקטורט שלה, הצטרפה קלסי לסגל אוניברסיטת שיקגו. בשנת 1942, כמו פרמקולוגים רבים אחרים, חיפשה קלסי תרופה סינתטית למלריה. כתוצאה ממחקרים אלה, גילתה קלסי כי תרופות מסוימות מסוגלות לעבור דרך מחסום השליה. בשיקגו היא פגשה את ד"ר פרימונט אליס קלסי, עמית לסגל, לו היא נישאה בשנת 1943.
קלסי קיבלה אזרחות כפולה, של קנדה וארצות הברית, בשנת 1950, על מנת להמשיך לעסוק ברפואה בארצות הברית. היא שמרה על קשר חזק לקנדה, שם היא המשיכה לבקר את אחיה הקטנים בקביעות, עד לגיל מתקדם. נוסף על הדוקטורט ברוקחות, בהיותה חברת סגל באוניברסיטת שיקגו, לקלסי הוענק תואר דוקטור לרפואה בשנת 1950. היא שילבה את עבודת ההוראה שלה עם עבודה כעורכת כתב העת של אגודת הרפואה האמריקנית במשך שנתיים. קלסי עזבה את אוניברסיטת שיקגו בשנת 1954, והחלה ללמד פרמקולוגיה באוניברסיטת דרום דקוטה; היא עברה עם בעלה ושתי בנותיהם לעיר ורמיליון שבדרום דקוטה, שם לימדה עד 1957.
עבודה במנהל המזון והתרופות האמריקאי ופרשת התלידומיד
בשנת 1960 התקבלה קלסי לעבודה במנהל המזון והתרופות האמריקאי בוושינגטון. באותה תקופה היא השתייכה לצוות קטן של שבעה רופאים ורופאות במשרה מלאה וארבעה רופאים צעירים במשרה חלקית, שבדקו תרופות במנהל. אחת המשימות הראשונות שהוטלו עליה במנהל הייתה בדיקת בקשה שהוגשה על ידי ריצ'רדסון מרל בעניין התרופה תלידומיד (ששמה המסחרי היה קוואדון) כתרופת הרגעה ומשכך כאבים. בהוראות היא יועדה באופן פרטני לנשים בהריון עם בחילות בוקר. אף על פי שהתרופה כבר אושרה בקנדה, וביותר מ-20 מדינות באירופה ואפריקה, קלסי השעתה את אישור התרופה ודרשה מחקרים נוספים. למרות הלחץ מיצרן התלידומיד, קלסי התעקשה על קבלת מידע נוסף כדי להסביר מחקר אנגלי שתיעד תופעות לוואי שפגעו במערכת העצבים.
התעקשותה של קלסי כי התרופה צריכה להיבדק לפני האישור קיבלו חיזוק משמעותי בעקבות קשר שנמצא בין לידות של תינוקות מעוותים באירופה, לתלידומיד, בעקבות שימוש בתרופה של האמהות של אותם תינוקות במהלך ההריון. חוקרים גילו כי התלידומיד חצה את מחסום השליה וגרם למומים מולדים חמורים. קלסי זכתה לשבחים בעמוד הראשון של עיתון הוושינגטון פוסט כגיבורה שמנעה טרגדיה דומה בארצות הברית. מורטון מינץ, מחבר המאמר, אמר "(קלסי) מנעה את הלידה של מאות או אפילו אלפי ילדים גידמים או קטועי רגליים." קלסי התעקשה כי העוזרים שלה, וכן הממונים עליה שגיבו אותה בעמדה האיתנה שלה, גם הם ראויים לציון. כתוצאה מההתמדה של קלסי, הועברו בשנת 1962 תקנות מחמירות ומוקפדות הרבה יותר מאלה שהיו נהוגות עד לאותה תקופה.
לאחר שמורטון מינץ חשף את הסיפור ביולי 1962, התחילה מחאה ציבורית משמעותית. תיקון "קאופאובר הריס" נחקק והועבר פה אחד בקונגרס, באוקטובר 1962, לחיזוק הפיקוח על תרופות שיוצאות לשיווק בארצות הברית. לראשונה חברות נדרשו להדגים את היעילות של תרופות חדשות, לדווח על תופעות לוואי למנהל המזון והתרופות, ולקבל הסכמה מהחולים שהשתתפו במחקרים קליניים. הרפורמות בבדיקות דרשו "גבולות מחמירים לבדיקות והפצה של תרופות חדשות" כמצוין בחוק, כדי למנוע בעיות דומות. התיקונים, בשלב הראשוני, דרשו "הוכחת יעילות לפני השיווק." החוקים החדשים עברו והתקבלו ללא מחלוקת.
בעקבות אי ההסכמה שלה לאישור אמריקאי לתלידומיד, זכתה קלסי בעיטור נשיא המדינה על שירות אזרחי פדרלי נכבד, שהוענק לה על ידי הנשיא ג'ון פ' קנדי, והפכה לאישה השנייה בהיסטוריה שקיבלה עיטור זה. לאחר קבלת העיטור, קלסי המשיכה בעבודתה במנהל, שם היא מילאה תפקיד מפתח בעיצוב ואכיפת התיקונים שנכנסו לתוקף ב-1962. היא גם הפכה אחראית על ניהול המעקב אחרי בדיקת התרופות במנהל.
שנותיה האחרונות
בשנת 1994 נקרא על שמה בית ספר תיכון במיל ביי, קולומביה הבריטית. בשנת 2010 המנהל החל בהענקת עיטור חדש על שמה, המוענק מדי שנה. באותה שנה קלסי הייתה הראשונה שקיבלה את העיטור.
קלסי שהתה בשנותיה האחרונות עם בתה בלונדון, אונטריו, ונפטרה ב-7 באוגוסט 2015 בגיל 101, פחות מיממה לאחר שהוענק לה אות החברות במסדר קנדה.
פביאן ניצ'זה
פביאן ניצ'זה (בספרדית: Fabian Nicieza; נולד ב-31 בדצמבר 1961 בבואנוס איירס) הוא מאייר קומיקס אמריקאי.
ביוגרפיה
פביאן ניצ'זה נולד בבואנוס איירס. כאשר הוא היה בן ארבע, המשפחה עברה לארצות הברית. הוא גדל בניו ג'רזי.
בשנת 1983 הוא סיים אוניברסיטת ראטגרס עם תואר בפרסום ויחסי ציבור.
עד לשנת 1985 פביאן ניצ'זה עבד בחברת הוצאת לאור.
בשנת 1985 הוא הצטרף לצוות של מארוול קומיקס. הוא עבד בחברה זו מספר שנים והשתתף ביצירות רבות. בשנת 1996 הוא עבר ל-DC קומיקס והעבודה הראשונה שלו בחברה החדשה הייתה ליגת הצדק.
החל משנת 2000 פביאן ניצ'זה עובד כעצמאי. בשנת 2007 הוא היה בין יצרי קומיקס ה-99.
ארתור פוטנאם
ארתור פוטנאם (באנגלית:Arthur Putnam; 6 בספטמבר 1873 - 27 במאי 1930) היה פסל אמריקאי שהתפרסם בזכות פסלי הארד שלו של חיות בר. כמה מיצירות האמנות שלו הן אנדרטאות ציבוריות. הוא היה דמות ידועה במהלך חייו בקליפורניה. הוא אחראי ליצירות פיסול גדולות הניצבות בסן פרנסיסקו ובסן דייגו.
ראשית חייו
פוטנאם נולד ב-6 בספטמבר 1873, במיסיסיפי. היה לו אח גדול, ג'ורג', יליד ניו אורלינס, ואחות צעירה יותר, קלרה אליזבת, ילידת מיסיסיפי. אביהם, אורמל הינקלי פוטנאם (1841–1880), היה מהנדס אזרחי מורמונט ושירת בצבא האיחוד במהלך מלחמת האזרחים. אורמל פוטנאם היה עובד חברת רכבות, והמשפחה עברה דירה לעיתים קרובות במהלך שנותיו הראשונות של ארתור. בסופו של דבר התיישבו בנברסקה. פוטנאם נהנה לצייר בעלי חיים ולפסל אותם בחימר בתקופה זו. הוא חווה תאונה קשה בילדותו, נפל מעץ וסבל מפגיעת ראש.
בסן פרנסיסקו לקח שיעורי ציור של ג'ולי היינמן בליגת הסטודנטים לאמנות מקומית, והתמחות קצרה אצל הפסל רופרט שמיד.
בשנת 1899 נישא פוטנאם לאשתו הראשונה, גרייס צ'ואטה סטורי, בסקרמנטו, קליפורניה ועבר תחילה לברקלי, ולאחר מכן בשנת 1900 לסן פרנסיסקו. פוטנאם קיבל את העבודה הגדולה הראשונה שלו מהעיתונאי, א.וו סקריפס (1854–1926), ליצירת חמש דמויות מונומנטליות מההיסטוריה והמדע בקליפורניה.
סן פרנסיסקו: 1900–1921
בסן פרנסיסקו התיידד פוטנאם עם האמן ומעצב הזכוכית הצבעונית ברוס פורטר (1865–1943) והצייר הטונאליסטי גוטרדו פיאצוני (1872–1945). חברויות אלה יסייעו להתפתחותו של פוטנאם. הוא שיתף סטודיו עם הפסל ארל קאמינגס (1876–1936), ופיאצוני בשכונה בה התגוררו עוד מספר אמנים ואנשי בוהמה, חלקם סופרים כמו ג'ק לונדון (1876–1916) וג'ורג' סטרלינג שביקרו בסטודיו של הפסל. פוטנאם עבד עם ציירים כמו מיינארד דיקסון (1875–1946), מתאו סנדונה (1881–1964) וחבייר מרטינז (1869–1943), שכולם עזבו את איגוד האמנות בסן פרנסיסקו והקימו את אגודת האמנים בקליפורניה עם פיאצוני ופוטנאם. קבוצת האמנים שפרשה, ארגנה תערוכה אחת שהתקיימה בסטודיו של צ'ארלס פיטר נילסון בשנת 1902.
בשנת 1905 הוא נסע לרומא ולאחר מכן לפריז, שם הציג שישה פסלים בסלון פריז, ואוגוסט רודן שיבח אותו כ"אמן". בשנת 1910 מכר את פסל ה"יגואר" שלו למוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק.
בעיות נוירולוגיות שהחלו בשנת 1909 הובילו לניתוח להסרת גידול במוחו בשנת 1911. כתוצאה מהניתוח, נפגע תפקודו ויכולותיו. הוא התגרש מאשתו וב-1917 התחתן עם מריון פירסון.
בשנת 1921 הוא עזב את ארצות הברית ועבר לאירופה, שם שהה עד מותו ב-27 במאי 1930 בצרפת.
עבודותיו הוצגו במקומות שונים בארצות הברית, והוא זכה בכמה פרסים בתערוכות בניו-יורק, פנסילבניה ועוד.
יצחק כ"ץ (ראש עירייה)
יצחק כ"ץ (19 באוקטובר 1911 - 19 במרץ 2011) היה מתמטיקאי ומהנדס, ראש העיר השני של רחובות.
ביוגרפיה
יצחק כ"ץ נולד בשבלי, בליטא, אז חלק מהאימפריה הרוסית וב־1924, בגיל 13, עלה לארץ ישראל עם משפחתו והתיישבו בתל אביב. הוא למד בגימנסיה העברית "הרצליה" ובסיום לימודיו היה פעיל במסגרת תנועת הנוער הלומד. ב־1930 נסע ללימודים באוניברסיטת סורבון בפריז, צרפת. הוא התקבל ללימודי פיזיקה ומתמטיקה וסיים תואר ראשון תוך שנתיים. הוא חזר ארצה והתפרנס ממתן שיעורים במקצועות אלה. כעבור זמן שב לפריז וסיים לימודים בבית ספר לעבודות ציבוריות בהנדסה. הוא חזר ארצה והתקבל לעבודה בחברת סולל בונה, ששלחה אותו לבצע פרויקטים של בנייה בסוריה, בלבנון ובבחריין. במלחמת העולם השנייה הוא גויס ל, יחד עם מהנדסים נוספים, לשם ביצוע עבודות באיראן.
ב־1947 עבר לעיר רחובות ומונה למנהל הסניף המקומי של סולל בונה. בהיותו חבר במפא"י הוצע לו מטעמה להתמודד על ראשות עיריית רחובות ולאחר הבחירות שנערכו ב־1955 זכה בכהונה. הוא המשיך בבחירות נוספות וכיהן והכיהן בתפקיד זה עד 1967.
לאחר סיום כהונתו כראש עיריית רחובות שב יצחק כ"ץ לעבודה בסולל בונה ונשלח מטעמה לעבוד בזמביה לתקופה של שנה וחצי. בשנים 1969–1977 היה מנהל שיכון עובדים בסניפי באר שבע ואשדוד. בשנים 1977–1986 עבד עבור משרד הביטחון. בשנים 1987–1992 היה דירקטור מטעם הציבור בחברת "מינרב אחזקות".
חיים אישיים
היה נשוי לנִצָּה, בת המורה ואיש הציבור הפתח תקוואי, אליהו ירקוני (גרינפלד).
פגישה לאין קץ - יוסי בנאי מגיש נתן אלתרמן
פגישה לאין קץ - יוסי בנאי מגיש נתן אלתרמן הוא אלבום אולפן של השחקן, זמר, כותב וחתן פרס ישראל, יוסי בנאי, שראה אור לראשונה בשנת 1999, בו הוא מגיש משירי המשורר נתן אלתרמן. בניגוד לאלבומים סטנדרטיים, השירים באלבום זה אינם מולחנים למנגינה, אלא מוקראים יחד עם מוזיקה מקורית שכתב המוזיקאי יונתן בר גיורא לאלבום זה.
הפקה
האלבום יצא לאור בשנת 1999 ביוזמתו של המפיק האומנותי רפאל (רפי) קינן. קינן ביקש מפורשות מבר-גיורא ללכת עם הטעם שלו עד הסוף, אבל בר-גיורא הרגיש, לדבריו, שיד חופשית זה אתגר מפחיד, מכיוון שהוא קיבל לידיו מוצר מוגמר ויוסי בנאי הוא "אמן ענק של ניואנסים דקים. יש לו קצב פנימי מדהים, והלכתי עם המקצב שלו". על סגנון השירים כתבה הדרה לוין ארדי כי "הלחנים רווי רגש אך רחוקים ממלודרמטיות. 'הבכי' מקבל מכות דיסטורשונים רוקיסטיות ו'שיר לאשת נעורים' מלווה בסווינג מהיר מתחת לטקסט, שנלקח בטייק אחד מאולתר של הג'אזיסטים אלי מגן, איתן איצקוביץ וג'ס קורן, המדגיש דווקא את ההסתכלות האפלולית של העיר 'מזווית של פרבר'". האלבום מכר קרוב ל-25,000 עותקים. על ההוצאה המקורית נכתב: "על המוזיקה אחראי יונתן בר גיורא. היא נפלאה. פסנתר לירי, נגיעות בלוז, ליטופי ג'אז, רמיזות קלאסיות, קריצה לאלקטרוני, השראה מנינו רוטה, ועוד. כל טוב אמיתי שמטופל הפקתית כמו שצריך ומשרת היטב את הטקסט: מרגיש אותו נכון, אך לא מנסה להתבלט" (אבי אפרתי, "תל אביב"). שר החינוך דאז, יוסי שריד, קיבל עותק של האלבום מבנאי ואמר כי החיבור בינו לבין אלתרמן הוא "מופת תרבותי".
באלבום מגיש בנאי שירים נבחרים מתוך ספרי השירה של נתן אלתרמן כוכבים בחוץ, שמחת עניים, עיר היונה וחגיגת קיץ.
בנוסף לקלידים וסמפלר שנוגנו על ידי יונתן בר גיורא וירון בכר, באלבום משתתפים גם הנגנים אלי מגן על קונטרבס, איתן איצקוביץ' על תופים, אהרוני בן ארי ובועז רימר על גיטרות, יהודית דמרי על הכינור, ראלי מרגלית על הצ'לו, ג'ס קורן על הסקסופון ורמי בר גיורא על האקורדיון. המיקסים נעשו על ידי ראובן שפירא באולפנו של ירון בכר.
האלבום הודפס בהדפסה מיוחדת, בתוספת ספרון, שעוצבה על ידי עדי שטרן, (היום נשיא בצלאל) ונכרך בהדבקה מיוחדת בעבודת-יד.
הדפסת האלבום הופסקה לאחר מותו של בנאי בשנת 2006.
הוצאה מחודשת
בשנת 2010 ראה האלבום אור בהוצאה מחודשת לכבוד שנת המאה להולדתו של אלתרמן. למהדורה זו נוספו שלושה שירים חדשים שלא הופיעו במהדורה המקורית: "לבדך", "על קביים" ו"שיר השקר". כמו כן, עברו כל שירי האלבום מיקס מחודש וחלק מכלי הנגינה הוקלטו שוב. על ההוצאה המחודשת נכתב: "במלאת 10 שנים למותו מחזירים את האלבום הזה למדפים, ובצדק. יוסי בנאי קורא את שירי אלתרמן בלווי מוזיקה של יונתן בר גיורא, ואיך הוא קורא! טון בהיר, צלול, מפוקח. פתאום לשיר האלתרמני יש חיים. פתאום אתה מקשיב למילים, חש אותן, נכנס לאווירת מסתורין מפתה." (יוסי חרסונסקי, "עיון ביקורת").
בשנת 2014 יצא האלבום להפצה דיגיטלית.
בשנת 2019 שולב הטראק "טיול ידוע" מהאלבום בפסקול הסרט הדוקומנטרי להאיר את יוסי.
Maniac (שיר של ג'נה אייקו)
Maniac (בעברית: מַניָאק) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית ג'נה אייקו, מתוך אלבום האוסף Def Jam Presents: Direct Deposit Vol. 2. השיר יצא לאור ב-17 בנובמבר 2016, על ידי חברת התקליטים דאף ג'אם, כסינגל מתוך אלבום האוסף.
השיר הגיע למקום ה-44 במצעד הספוטיפיי שמופעל על ידי מגזין הבילבורד.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי ג'נה אייקו, ביג שון ודיטייל והופק על ידי ג'נה אייקו, דיטייל והפיסטאפים. רולינג סטון סקרו את השיר באופן מקיף ואמרו עליו כי "השיר הוא הסינגל הראשון מאלבומה המשוער של אייקו שצריך ככל הנראה לצאת בקרוב. בשיר, נשמעת אייקו תוקפנית מתמיד".
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-23 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ביוטיוב ב-11 בינואר 2017, כמה שבועות לאחר צאתו כסינגל. הקליפ צבר למעלה מ-680 אלף צפיות בסך הכול.
ג'וזף לנגייל
'''ג'וזף ל. לנגייל (באנגלית: Joseph L. Lengyel''') הוא קצין אמריקאי בדימוס בדרגת גנרל, בין היתר שירת כמפקד המשמר הלאומי של ארצות הברית בשנים 2016–2020.
ביוגרפיה
לנגייל הוא בנם של מרגרט ולורן. הוא נולד בצפון-מזרח ארצות הברית וגדל בסן אנטוניו שבטקסס. אביו שירת כטייס קרב במהלך מלחמת וייטנאם, מטוסו הופל בעת משימת צילום באוגוסט 1967 והוא שהה בשבי עד מרץ 1973. לאחר שחרורו חזר לשירות בווייטנאם. ללנגייל אחות ושני אחים, אחיו הצעיר גרגורי לנגייל הוא קצין בדרגת מייג'ור גנרל בחיל האוויר של ארצות הברית.
ב-1981 סיים לנגייל לימודי תואר ראשון בכימיה מאוניברסיטת צפון טקסס, אותם עשה בסיוע מלגת מהתוכנית להכשרת קציני המילואים של חיל האוויר. באוגוסט 1983 סיים את הכשרתו בבית הספר לטיסה בבסיס חיל האוויר לופלין שבטקסס ובסיס הולומן שבניו מקסיקו. ב-1984 הוסמך כטייס F-16 פייטינג פלקון בבסיס חיל האוויר מקדיל שבפלורידה.
הוא המשיך לשרת בכוחות המילואים של המשמר הלאומי ושירת כמדריך טיסה וכקצין נשק בטייסת 182 בבסיס קלי שבטקסס, המשתייכת לכנף 149 של המשמר הלאומי של חיל האוויר. הוא השתתף בכוח המשימה של הטייסת לכווית והשתתף בגיחות מבצעיות לאכיפת האזור אסור לטיסה בדרום עיראק. על משימה זו עוטר במדליית האוויר. ב-1997 מונה לקצין המבצעים של הטייסת ובאוקטובר 1998 מונה למפקד הטייסת. שנה לאחר מכן מונה למפקד להק המבצעים של כנף 149 בבסיס חיל האוויר לקלנד שבטקסס וב-2002 מונה לסגן מפקד כנף 149. במהלך 2004 פיקד על להק המשימה 455 שהוצב בבסיס בגראם שבאפגניסטן.
ביולי 2010 מונה לסגן מפקד חיל האוויר הראשון (כוחות האוויר של פיקוד צפון של ארצות הברית). ביוני 2011 מונה לנספח צבאי במצרים בדרגת מייג'ור גנרל. באוגוסט 2012 מונה לסגן ראש המשמר הלאומי בדרגת בריגדיר גנרל ובאוגוסט 2016 העולה לדרגת גנרל ומונה לראש המשמר הלאומי. באוגוסט 2020 סיים את תפקידו ופרש משירות, והחליף אותו הגנרל דניאל הוקנסון.
במהלך שירותו צבר מעל 3,000 שעות טיסה על מטוסי T-38 טאלון, ססנה T-37 טוויט ומטוסי F-16.
ללנגדייל תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת טנסי, הוא בוגר התוכנית להשתלמות מנהלים וקצינים בכירים באוניברסיטת הרווארד. נשוי לסאלי, ששירתה כקצינת לוגיסטיקה בחיל האוויר, הוא אב לשני בנים ובת. בנו האמצעי משרת כטייס בחיל האוויר.
קאתי איירלנד
קאתלין מארי "קאתי" איירלנד (באנגלית: Kathleen Marie "Kathy" Ireland; נולדה ב-20 במרץ 1963) היא שחקנית ודוגמנית עבר אמריקאית וכיום היא יזמית, מנכ"לית ומעצבת של חברה המשווקת מוצרים ונושאת את שמה – Kathy Ireland Worldwide.
ספורטס אילוסטרייטד
החל מ-1984 איירלנד הופיעה בגיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד השנתי, לו דיגמנה 13 שנים רצופות, והופעתה האחרונה הייתה ב-1996. בנוסף להופעותיה בתוך המגזין עצמו, איילנד הופיעה על עטיפת הגיליון השנתי של המגזין שלוש פעמים, הישג שאליו הגיעו רק כריסטי ברינקלי ושריל טיגס ואותו עברה רק אל מקפירסון (שכיכבה על השער חמש פעמים). איירלנד הייתה דוגמנית השער בפעם הראשונה במהדורת ה-25 שנה של שלו, היה זה הגיליון הנמכר ביותר של המגזין עד אותה עת. היא שבה לככב על השער ב-1992 וב-1994. בהופעתה השלישית, כיכבו לצידה רייצ'ל האנטר ואל מקפירסון, ראוי לציין שגם האנטר וגם איירלנד היו הרות באותה עת.
יזמות
ב-1993 נתנה איירלנד את שמה לסדרה של גרביים. אחרי שהם נהפכו לרבי-מכר עבור Kmart, נתן הקמעונאי לאיירלנד ליין בגדים משלה. אז היא ייסדה את חברת "Kathy Ireland Worldwide", חברה לשיווק מוצרים, שהיא בעלת מניות הרוב בה. ב-2004, איירלנד שיווקה מוצרים של 16 יצרנים שונים, בכללם אלו של Standard Furniture. החוזה הבלעדי וארוך הטווח של איירלנד עם תאגיד K-mart הסתיים ב-2003, אחריו החברה חתמה על חוזים עם אלפי חנויות קמעונאיות להפצה. בשנת 2005 מוצריה של חברת KIWW נמכרו במעל 50,000 חנויות ב-15 ארצות, והכניסו סך של כ-1.4 מיליארד דולר במכירות קמעונאיות. ההכנסה השנתית של איירלנד היא בסביבות $10 מיליון, מה שהניע את פורבס לכנותה "אב הטיפוס של דוגמנית שנהפכה לאילת הון", במאמר שנכתב על מגמת הדוגמניות-יזמיות.
מאז 1994 איירלנד פרסמה מספר קלטות כושר בווידאו.
ספרים
איירלנד כתבה שישה ספרים, בכללם שלושה לילדים.
ספרה הראשון (ביחד עם לורה מורטון), "Powerful Inspirations: Eight Lessons that Will Change Your Life" פורסם לראשונה בידי דאבלדיי ביוני 2002. הוא שזור בדיון אודות אמונתה באלוהים והסיבות להיותה "דוגלת בחיים" ומתנגדת להפלה.
ספרי הילדים שלה "Mona's Favorite Words, What Do Mommies Do? and An Angel Called Hope", הופצו בידי Publications International Ltd. בנובמבר 2005 כחלק מסדרת Story Reader שלהם.
ספרה "Real Solutions for Busy Moms: Your Guide to Success and Sanity" פורסם בידי הווארד בוקס באפריל 2009. הוא הופץ גם באנגלית וגם בספרדית. לפי הכתוב על העטיפה, בספרה איירלנד חולקת "סיפורים מחייה האישיים וחוכמה שהיא השיגה במהלך שנותיה החל מהנעורים והמשך בהיותה דוגמנית-על מצליחה, אמה ויזמית".
ספרה השישי, "Real Solutions: 52 God Inspired Messages from My Heart" פורסם אף הוא בידי הווארד בוקס ויצא לחנויות ב-24 בנובמבר 2009. הספר אומר ש"חולק מסרים מעוררי השראה מאם עסוקה אחת לרעותה".
חייה האישיים
קאתי איירלנד נעשתה לנוצרית אדוקה בהיותה בת 18, כאשר קראה את התנ"ך מתוך סקרנות. היא אמרה שהיא החליפה את אמונתה הקודמת המצדדת בהפלה מלאכותית לעמדה המתנגדת לה אחרי שחקרה את ספרי הרפואה של בעלה ד"ר גרג אולסן.
איירלנד נאמה באספת הנוער הרביעית במטה האו"ם ב-13 באוגוסט 2007. המטרה הייתה לעודד פעילויות בקרב אנשים כדי לשים קץ לעוני. איירלנד דיברה על הנושא של יזמות חברתית ושותפות.
במאי 2009, איירלנד ומשפחתה פונו משני בתיהם שהיו נתונים בסכנה בשל שרפה בסמוך לסנטה ברברה, קליפורניה. בית אחד שייך להוריה של איירלנד, ובשני התגוררו איירלנד, בעלה, ושלושת ילדיהם.
איירלנד הופיעה בתוכנית "לארי קינג לייב" ב-2009 ושוחחה עם לארי קינג על המשקל שהעלתה ועל בריאותן של נשים. היא העלתה כליברה אחת בשנה במשך 25 שנים וההשפעה המצטברת הובחנה בבירור בתצלום גלוי-לב שצילם בנה. איירלנד אמרה בראיון: "משקל הוא הסימפטום למשהו שזקוק לשינוי בחייכם."
יחסי בלארוס–טורקיה
יחסי בלארוס–טורקיה הם יחסי החוץ בין בלארוס לטורקיה.
סקירה כללית
טורקיה הייתה המדינה הראשונה שהכירה בעצמאות בלארוס. יחסים דיפלומטיים כוננו ב-25 במרץ 1992. היחסים עם בלארוס מבוססים על דיאלוג קונסטרוקטיבי ונמשכים במסלול חיובי. לאחרונה חלה עלייה במגעים הדו-צדדיים ובביקורים רמי דרג בין שתי המדינות.
9 מסמכים נחתמו במהלך ביקורו של נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן במינסק ב-11 בנובמבר 2016. המסגד של מינסק, שבנייתו החלה בשנת 2003, והופעל על ידי טורקיה, נפתח רשמית במהלך הביקור. ביקורו של הנשיא ארדואן בבלארוס היה הביקור הראשון של נשיא מטורקיה בבלארוס. ביקורו הרשמי של הנשיא אלכסנדר לוקשנקו באנקרה ב-16 באפריל 2019 היה הביקור הראשון מזה 23 שנה מבלארוס לטורקיה ברמה זו. 6 מסמכים נחתמו במהלך הביקור. בתאריכים 27–28 באוגוסט 2019 ביקר השר צ'אבושולו במינסק.
יחסי סחר
היקף הסחר בין טורקיה לבלארוס בשנת 2019 הסתכם ב-691 מיליון דולר (531 מיליון דולר של יצוא טורקי, 160 מיליון דולר של יבוא מבלארוס). סכום ההשקעות של 50 חברות טורקיות הפועלות בבלארוס עומד על 1.5 מיליארד דולר. חברות הבנייה הטורקיות קיבלו 46 פרויקטים בשווי 918 מיליון דולר מאז 1991, אז החלו לעבוד במדינה.
אגם אבה
אגם אַבֶּה או אגם אַבְּהֶה הוא אגם מלח, השוכן על הגבול בין אתיופיה לג'יבוטי. אגם זה נמנה עם שרשרת של שישה אגמים הקשורים זה לזה, הכוללת גם את (מצפון לדרום) גָארְגוֹרִי, לָאיטָאלִי , גוּמָארֶה , בָּאריוֹ ואַפָאמְבּוֹ.