cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מירי מסיקה
בעשור הראשון של המאה ה-21
באפריל 2005 יצא אלבום הבכורה המלא, מירי מסיקה. לאחר צאת האלבום יצאו גם הסינגלים "באה אליכם" ו"אף אחת", שזכו אף הם להצלחה רבה. במצעד הפזמונים השנתי ה'תשס"ה של גלגלצ זכתה מסיקה בתואר "זמרת השנה" ו"תגלית השנה", והשיר "לשם" נבחר ל"שיר השנה". ברשת ג' זכתה גם בתואר תגלית השנה. האלבום הגיע למעמד פלטינה כפולה, ומעל ל-80,000 עותקים נמכרו ממנו עד היום. באותה שנה השתתפה מסיקה בהפקה המחודשת של "תיאטרון הבימה" למחזמר "שלמה המלך ושלמי הסנדלר", בתפקיד נופרית, פילגשו של שלמה המלך. המחזמר זכה לשבחים רבים ולהצלחה רבה וכמו כן בפרס "מחזמר השנה" לשנת 2005 ב"טקס פרס התיאטרון הישראלי".
בשנת 2006 זכתה מסיקה בתואר "זמרת השנה" גם בטקס פרסי עמ"י של ערוץ 24 (ערוץ המוזיקה). באותה שנה שרה בדואט עם להקת טיפקס את השיר "כלוב של זהב", אשר הופיע באלבומם "רדיו/מוזיקה/עברית".
בנובמבר 2006 יצא לקולנוע סרט הדרמה "שלוש אמהות", שבו שיחקה מסיקה לצד יורם חטב ויחזקאל לזרוב. בסרט שרה שלושה שירים חדשים, בהם "ברכת המלך" ו"איך היינו", שאותם הלחין והפיק מוזיקלית שמוליק נויפלד, וחידשה את השירים "ביקשתי אש" של אילנה רובינא ו"דבר אלי בפרחים" של גאולה גיל. באותה שנה ביצעה מסיקה בסרט "אביבה אהובתי" את שיר הנושא, "האביב שלי יגיע", שכתב במאי הסרט שמי זרחין והלחין יונתן בר גיורא.
בפברואר 2007 יצא אלבומה השני של מסיקה, שלום לאמונות, שהופק אף הוא על ידי אורי זך. מספר עותקים של האלבום הופצו במהדורה מיוחדת, שכללה דיסק בונוס ובו פסקול הסרט "שלוש אמהות" אותו הלחין והפיק שמוליק נויפלד בביצועה. תוך חודש הגיע האלבום למעמד אלבום זהב וכבר במאי 2008 למעמד פלטינה לאחר שנמכרו ממנו למעלה מ-40,000 עותקים. מהאלבום יצאו לאור כסינגלים השירים "שלום לאמונות", "ממי", "עכשיו אתה חוזר בחזרה", "אם זאת האהבה שלך", "שירה" ו"הוא". בכתיבת השירים השתתפו בין היתר קרן פלס, איה כורם, איתי פרל ואריק ברמן חבריה לבית הספר רימון. מסיקה זכתה בתואר "זמרת השנה" במצעדים שנתיים רבים, בהם של "גלגלצ", "רשת ג'", "רדיו תל אביב", "רדיו דרום" ו"רדיו אמצע הדרך". השיר "עכשיו אתה חוזר בחזרה" זכה בתואר "שיר השנה" ברשת ג'. כמו כן, שנה לאחר מכן, זכתה בתואר "זמרת השנה" בטקס פרסי עמ"י של ערוץ 24. במהלך אותה שנה שיחקה גם בסרט הקולנוע "הדיבוק בחיפה" של הבמאי עמוס גיתאי, ובסרט "חסר מנוחה" של הבמאי עמוס קולק, ובמקביל השתתפה בפסטיגל על הזמן עם השיר "סודות".
במרץ 2008 הוציאה מסיקה את הסינגל "ככה זה (לאהוב אותך)", גרסת כיסוי לשירו של ברי סחרוף שהקליטה עבור האלבום "עבודה עברית - מחווה לשישים שנות יצירה מקורית". הסינגל הפך לאחד השירים המצליחים והמושמעים ביותר מהפרויקט. בספטמבר 2008 יצא הסינגל "ערב חג", דואט של מסיקה עם אריק ברמן שנכתב והולחן על ידו. באותו חודש יצא אלבומו השני של עפר בשן ובו דואט עם מסיקה בשם "האור יזרח גם בנפרד". בסוף אותה השנה, שיחקה מסיקה במחזמר "יוסף וכתונת הפסים המשגעת" בהפקת תיאטרון הבימה, בתפקיד המספרת.
בשנת 2009 החלה מסיקה לשחק ולשיר בסדרת הטלוויזיה "מעורב ירושלמי" המשודרת בערוץ 2. במסגרת תפקידה בסדרה שרה מסיקה בין השאר שני פיוטים עתיקים שנכתבו על ידי רבי אהרון פרץ, רב ומשורר שחי בג'רבה שבתוניסיה במאה ה-18, ושהולחנו בידי יונתן בר גיורא, מלחין הסדרה.
ביום העצמאות ה-61 של מדינת ישראל בשנת 2009 השתתפה בטקס הדלקת המשואות בהר הרצל במהלכו שרה את שירה "שיר תקווה".
באוקטובר 2009 יצא סרט בערוץ הוט בידור ישראלי העוקב אחרי היצירה המשותפת של מסיקה עם חברתה קרן פלס ואחרי תהליך יצירת האלבום השלישי של מסיקה ובפרט השיר "על הכתף של תל אביב". הסרט מציג את תהליך ההקלטה של האלבום ושל השיר מהפעם הראשונה שומעת מסיקה את השיר ועד לפעם הראשונה בו היא שרה את השיר בהופעה.
בעשור השני של המאה ה-21
בפברואר 2010 יצא לחנויות אלבומה השלישי של מסיקה, חדשות טובות, בעיבודו של אורי זך. מן האלבום יצאו כסינגלים השירים "חדשות טובות", "פנינים בנהרות" "יום ראשון" ו"מה עשית". בין כותבי השירים באלבום היו קרן פלס, אריק ברמן, שי להב, עפר בשן, יוני בלוך ואיה כורם.
בדצמבר 2010 הצטרפה לפאנל השופטים בעונה התשיעית של תוכנית המציאות "כוכב נולד".
ביוני 2011 יצא הסינגל "מלך", שכתבה והלחינה מרב סמן טוב, מתוך אלבומה הרביעי המיועד של מסיקה. מסיקה זכתה בתואר "זמרת השנה" במצעד הפזמונים השנתי של רשת ג' לשנת תשע"א, אף על פי שבעת פרסום המצעד היה זה הסינגל היחיד שהוציאה. באוגוסט 2011 הוציאה סינגל נוסף, "ואולי" שכתב גיא בוקאטי והלחין דודו טסה. שני השירים נכללו באלבומה של מסיקה מלך, שיצא בינואר 2012. לאחר יציאת האלבום התפרסמו גם הסינגלים "אני לא שם" ו"יריות באוויר", שגם אותם כתבה מרב סמן טוב, וכן הסינגל "אישה חרסינה", שכתב נועם חורב והלחינו יהל דורון וגיא מנטש.
בחנוכה 2011 השתתפה בפסטיגל, שבו שרה במסגרת תחרותית את השיר "עולם חדש", וכן את שירה של עפרה חזה "אם ננעלו".
בינואר 2012 דגמנה כפרזנטורית לחברת ML (מתאים לי), הצטלמה לפרסומת, ובמסגרת זו הקליטה מחדש את השיר "טיפה טיפה" מתוך האלבום הראשון.
ב-10 ביוני 2012 יצא הסינגל "קולות הלב", דואט של מסיקה עם הזמר גלעד שגב. השיר זכה להשמעות רבות ברדיו, ודורג בראש מצעדי הפזמונים. במצעדי הפזמונים השנתיים של גלגלצ ושל רשת ג' לשנת תשע"ב זכתה מסיקה פעם נוספת בתואר "זמרת השנה".
ב-14 ביולי 2012 הופיעה מסיקה לראשונה בתיאטרון קיסריה כחלק מסיבוב ההופעות שלה לרגל אלבומה הרביעי. במופע זה אירחה את גלעד שגב ויחד הם שרו את שירם המשותף, "קולות הלב". במהלך המופע שרה מסיקה שירים מארבעת אלבומיה וכן שירים של זמרים אחרים כמו אום כולתום, ברי סחרוף, אדית פיאף ומאיר בנאי.
בשנת 2013 הופיעה מסיקה במשדר מיוחד של הטלוויזיה הממלכתית בסין לרגל ראש השנה הסיני, במופע שרה בעברית ובערבית את השיר "ברכת המלך", ואחר כך את השיר הסיני "אווזי פרא" יחד עם הזמר הסיני חו סי-לנג. ב־26 בפברואר 2013 הוציאה מסיקה את הסינגל ״למה למה ככה״, שכתבו דודו טסה ואלי אליהו והלחין טסה.
ב-6 במרץ 2013 הוקדש למסיקה פרק בעונה השביעית של דוקוסלב. בפרק התארחו בעלה אורי זך, אביה משה מסיקה, חברתה הזמרת-יוצרת קרן פלס, חברה וקולגה שני כהן, חבר ושותף למשחק ודוגמנות עמוס תמם ועוד.
ב-7 במרץ 2013 השתתפה בחלק האמנותי בגמר קדם אירוויזיון 2013, כאשר ביצעה את השיר "מישהו" ששרה במקור יהודית רביץ.
ב-11 במאי 2013 במהלך הופעה, קיבלה מסיקה שני אלבומי זהב, על מכירות של למעלה מ-20,000 עותקים, בעבור האלבומים חדשות טובות ומלך.
ב-17 במרץ 2014 הוציאה מסיקה סינגל ראשון לקראת אלבומה החמישי, "עזור לי". בשיר השתתף אביה של מסיקה, משה מסיקה. ב-12 במאי 2014 הוציאה סינגל שני מתוך אלבומה החמישי, "דמעות". אלבומה החמישי סימנים על החול, יצא ב-3 ביולי 2014. ב-12 באוגוסט 2014, לאחר צאת האלבום, יצא סינגל שלישי מתוכו בהקדשה לבעלה אורי זך שעיבד והפיק את האלבום, "שתדע". ב-9 בספטמבר 2014 יצא סינגל רביעי, "סוף טוב". ב-8 בדצמבר 2014 יצא סינגל חמישי "סימנים על החול".
בחנוכה 2014 השתתפה במחזמר "פנטזיה אלף לילה ולילה" שם גילמה את שחרזאדה, לצד אבי קושניר וחנה לסלאו.
ב-2015 בטקס גאלה של "The Times of Israel" שנערך בניו יורק, במעמד נשיא המדינה לשעבר שמעון פרס, זכתה מסיקה בפרס הזמרת הישראלית המצליחה בעולם.
בקיץ 2015 יצאה לסיבוב הופעות לחגיגות העשור לאלבומה הראשון מירי מסיקה. בנוסף, הוציאה מחדש את השיר "לשם", מאלבומה הראשון, אשר הוקלט באחת ההופעות בגרסה מיוחדת למופעי העשור. ב-28 בדצמבר 2015 הוציאה את השיר "בודדה" ביחד עם ארקדי דוכין. ב-31 בדצמבר יצא קליפ לשיר.
ביום העצמאות ה-68 של ישראל בשנת 2016, השתתפה בטקס הדלקת המשואות בהר הרצל במהלכו שרה יחד עם רמי דנון את שירו של הזמר דקלון, "חסידה צחורה". החל מספטמבר 2016 משחקת מסיקה במחזמר "עלובי החיים" בתיאטרון הבימה, את דמותה של פנטין. ב-12 בדצמבר באותה השנה הוציאה מסיקה סינגל ראשון, "תשים תשים", מתוך אלבומה השישי.
החל מדצמבר 2016 עד 2017 השתתפה כמנטורית בעונתה הרביעית של תוכנית המציאות "The Voice ישראל".
ב-31 בינואר 2018 הופיעה לצד דוד ד'אור ועמיר בניון מטה האומות המאוחדות בניו יורק לפני שגרירי אומות העולם, לציון יום השואה הבינלאומי. בהופעתם הם שרו שיר משותף שבוצע בשלוש שפות שונות: עברית, ערבית ואנגלית. במאי 2018 הקליטה מסיקה גרסת כיסוי לשיר "בכרם תימן" של עפרה חזה, כחלק מהפרויקט קול הנשמה - שרים עפרה חזה. ב-26 במאי 2018 הופיעה לצד נסרין קדרי ודיקלה במופע הפתיחה של פסטיבל ישראל בבריכת הסולטן בירושלים.
ב-22 באוקטובר 2018, הוציאה את הסינגל "מפחד עלייך" בשיתוף פעולה עם הראפר איזי. השיר הפך ללהיט כאשר כבש את פסגת המצעד של מדיה פורסט למשך שלושה שבועות. ב-9 בפברואר 2019 הוציאה את הסינגל "אוקיינוס".
ב-2019 החלה לשחק בסדרה "זה לא הגיל" בקשת 12. ב-10 באוגוסט 2019, לרגל ט' באב, שודר בקשת 12 סרט דוקומנטרי "גשר על מים סוערים" המלווה את מסיקה במסע אישי של מפגשים עם דמויות מרכזיות מהקצוות של החברה הישראלית.
ב-3 בנובמבר 2019 הוציאה את הסינגל "כמה כמה".
בעשור השלישי של המאה ה-21
בשנת 2020 הצטרפה לצוות המורים של העונה הרביעית של בית ספר למוסיקה לצידם של משה פרץ, הראל סקעת ונועה קירל.
ב-24 ביוני 2020, התארחה בסינגל "משה" של הזמרת נרקיס.
בסוף 2020 יצא האלבום "שרים תפילילה", שהוא גרסה מולחנת ומושרת לספר הילדים המצליח "תפילילה". מסיקה ביצעה באלבום את "לילה טוב לשמש" (לחן - גיא מרוז), "תפילילה, עכשיו זה הזמן" שהלחינה בתה תמר בהיותה בת 9, שרה עם בן ארצי את השיר "לאנשים שבלב" שהלחין ארצי, והשתתפה בביצוע שיר הנושא "זמן תפילילה". האלבום יצא בהליקון בהפקתו המוזיקלית של יונתן בר גיורא וזכה למעל חצי מיליון האזנות בשנת 2021.
ב-5 בינואר 2021, הוציאה את אלבומה השביעי אוקיינוס, באותו יום יצא הסינגל "מרק צח", ביחד עם מארק אליהו. ב-17 במרץ 2021, יצא הסינגל "קרקע יציבה".
באותו החודש הוציאה יחד עם רן דנקר גרסה מחודשת לכבוד ט"ו באב של שירה "אף אחת".
ב-21 באוקטובר 2021, הוציאה את הסינגל "שורפים את היום".
ב-14 באוגוסט 2022, השתתפה מסיקה בפרויקט שקופים 2 של חברתה קרן פלס, וביצעה את השיר "מרחק הזמן".
ב-6 באוקטובר של אותה שנה, עלה בלונדון המחזמר "ביקור התזמורת" בהפקה האירופית בבימויו של מייקל לונגהרסט ובכיכובם של מסיקה ואלון אבוטבול אשר זכו לשבחים רבים. על תפקיד זה קיבלה מועמדות לפרס לורנס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר במחזמר.
ב-14 במרץ 2023, הוציאה את הסינגל "נשארנו ביחד". ב-23 במאי של אותה שנה, הוציאה את הסינגל "אחת בלילה".
חיים אישיים
ב-2005 מסיקה נישאה למפיק ולמעבד המוזיקלי אורי זך, ולהם שתי בנות.
מסיקה היא חברתה הקרובה של הזמרת קרן פלס, אותה הכירה בזמן לימודיה ברימון ומאז שיתפה איתה פעולה מספר פעמים.
מסיקה מתגוררת בקריית אונו.
קוברה הודית
קוברה הודית (מכונה גם קוברת המשקפיים; שם מדעי: Naja naja) הוא מין של נחש ממשפחת הפתניים שבסדרת הקשקשאים. הקוברה ההודית נפוצה בעיקר בהודו והיא מוגנת תחת חוק שימור חיות הבר שנחקק בפרלמנט ההודי ב-1972.
הקוברה ההודית בעלת ארס חזק מאוד והוא מסוגל להרוג בן אדם כבר לאחר 30 דקות אם לא ניתן טיפול רפואי.
כל שנה הקוברה ההודית מכישה למעלה מ-100,000 אנשים רק בהודו וגורמת למותם של 30 איש בהודו. קוברה הודית נמנת עם 4 נחשים האחראים על רוב ההכשות הקטלניות בעולם המכונים בעולם כ"ארבעת הגדולים".
אורכו הממוצע של הנחש הוא 1-1.5 מטר, אך עשוי לגדול עד לאורך מקסימלי של 2.2 מטר.
הקוברה תוארה על ידי החוקר קארולוס ליניאוס ב-1758.
מריה מאדינבורו, מלכת רומניה
מריה אלכסנדרה ויקטוריה (באנגלית: Marie Alexandra Victoria; 29 באוקטובר 1875 – 18 ביולי 1938) הייתה נסיכת אדינבורו, סקסה קובורג וגותה ומלכת רומניה, רעיית פרדיננד הראשון, מלך רומניה ואם קרול השני, מלך רומניה. נכדת ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת מצד אביה, ונכדת אלכסנדר השני, קיסר רוסיה מצד אמה.
ראשית חייה
מארי נולדה ב-29 באוקטובר 1875 בקנט, אנגליה, לאלפרד, דוכס אדינבורו, בנה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, ולמריה אלכסנדרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של אלכסנדר השני, קיסר רוסיה ומריה, נסיכת הסן. מארי הוטבלה ב-15 בדצמבר אותה שנה, וסנדקיה היו הקיסרית מריה אלכסנדרובנה (סבתה מצד האם, שיוצגה על ידי המלכה ויקטוריה), הנסיכה מוויילס (דודתה מצד אביה), דוכסית סקסוניה-קובורג-גותה (דודתה הגדולה, שיוצגה על ידי כריסטיאן, נסיך שלזוויג-הולשטיין), אלכסנדר אלכסנדרוביץ', הצארביץ' של רוסיה (דודה מצד אמה, שיוצג על ידי הרוזן פיוטר אנדרייביץ' שובאלוב), ודוכס קונוט וסטראת'רן (דודה מצד אביה, שיוצג על ידי דוכס אולבני).
בשנת 1885 מארי וויקטוריה מליטה שימשו כשושבינות בחתונת דודתם ביאטריס, נסיכת הממלכה המאוחדת והנרי, נסיך בטנברג. שתי הבנות היו בקשרים טובים עם בני דודיהם, ניקולאי אלכסנדרוביץ', הצארביץ' של רוסיה (המכונה "ניקי"), גאורגי אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (המכונה "ג'ורג'י") וקסניה אלכסנדרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, שני דודנים רוסיים אחרים, מיכאיל אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (המכונה "מישה") ואולגה היו צעירים מדי עבור בנות אדינבורו. חברים אחרים שלהן כללו את בניו של ולדימיר אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה.
בשנת 1886, כאשר מארי הייתה בת אחת עשרה, מונה אביה למפקד הראשי של צי הים התיכון, והמשפחה השתכנה בארמון סנט אנטון במלטה. במלטה מצאה מארי את אהבתה הראשונה, מוריס בורקה, רב החובל של ספינת הדוכס, וקראה לו "קפטן היקר". הוריה היו מאוד אהובים במלטה וביתם היה לעיתים קרובות מלא אורחים. מארי וויקטוריה מליטה קיבלו סוסים לבנים מאמם והלכו להיפודרום המקומי כמעט מדי יום, חוץ משבת. בשנה הראשונה שלהם במלטה, אומנת צרפתית פיקחה על החינוך של הנסיכות, אך בשל בריאותה הכושלת, היא הוחלפה בשנה הבאה על ידי אישה גרמנית צעירה בהרבה. הוריה שמרו תמיד חדר מוכן לנסיך ג'ורג' מוויילס, בנו השני של אדוארד אלברט, נסיך ויילס, ששירת בצי המלכותי. ג'ורג' כינה את שלוש האחיות הגדולות "שלושת היקרים", אבל העדיף את מרי על פני כולם.
בשנת 1889 מת ארנסט השני, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה ללא ילדים, ובעקבות ויתורו של הנסיך מוויילס על זכויותיו לדוכסות, הפך אביה לשליט הדוכסות, וכתוצאה מכך, עברה המשפחה לקובורג. אמה, שהייתה פרו-גרמנית, שכרה אומנת גרמנית לבנותיה, קנתה להם בגדים פשוטים ואף חינכה אותם בדת הלותרנית.
נישואין
בשנת 1892 חיזר אחריה ג'ורג' הנסיך מוויילס, ואף קיבל את אישורם של סבתם המלכה ויקטוריה, אלברט אדוארד, נסיך ויילס ואביה אלפרד, דוכס אדינבורו וסקסה-קובורג-גותה, אולם האמהות שלהם התנגדו לנישואין, מכיוון שהנסיכה מוויילס לא סבלה את הרגשות הפרו-גרמניים של משפחתה של מארי, ואילו אמה לא רצתה שהיא תישאר בבריטניה, וכן בשל האיסור על נישואי בני דודים לפי הכנסייה האורתודוקסית. לבסוף התארסה מארי עם פרדיננד, נסיך הכתר של רומניה, אחיינו של קרול הראשון, מלך רומניה. בסוף אותה שנה קיבל פרדיננד את תואר אביר מסדר הבירית, וב-10 בינואר 1893 התחתנו השניים בטירת זיגמרינגן, בנוכחות וילהלם השני, קיסר גרמניה. לאחר מכן בילו השניים תקופה קצרה בבוואריה, ומשם נסעו ברכבת לרומניה, תוך שהם מבצעים עצירה קלה בווינה, בביקור אצל פרנץ יוזף, קיסר אוסטריה.
נסיכת הכתר
השנים הראשונות לנישואיהם של מארי ופרדיננד לא היו קלות במיוחד, אולם בהדרגה, מערכת היחסים של בני הזוג התבססה על ידידות לבבית: מארי העניקה לפרדיננד כבוד שהיא האמינה שמגיע לגבר, ומאוחר יותר, כמלך, והוא כיבד אותה כי הבין שיש לה הבנה טובה יותר של העולם. בסופו של דבר, מארי האמינה כי היא ופרדיננד הם "מקורביהם הטובים ביותר, בני הזוג הנאמנים ביותר, אך חיינו משתלבים זה בזה רק בעניינים מסוימים". פרדיננד נהנה מנוכחותה של מארי במהלך צעדות צבאיות וכתוצאה מכך היא הוזמנה לעיתים קרובות לאירוע מסוג זה.
מארי ילדה את בנה הראשון, הנסיך קרול, רק תשעה חודשים לאחר הנישואין, ב-15 באוקטובר 1893. אף על פי שמארי ביקשה להשתמש בכלורופורם על מנת להקל על כאבי הלידה, הרופאים נרתעו מכך, מתוך אמונה ש"נשים חייב לשלם בייסורים על חטאי חוה". לאחר שהתעקשו אמה של מארי והמלכה ויקטוריה, המלך קרול התיר בסופו של דבר את השימוש בתרופה על אחייניתו. מארי לא זכתה לשמחה רבה מלידת בכורה, ולאחר מכן כתבה כי "התחשק לה לסובב את ראשה לקיר". לאחר שהתרגלה לחיים ברומניה, מארי החלה לשמוח על לידות ילדיה.
לזוג המלכותי היו שישה ילדים: קרול השני, מלך רומניה, אליסאבטה מרומניה, מלכת יוון, מריה מרומניה, מלכת יוגוסלביה, הנסיך ניקולאה בראנה, הנסיכה אילאנה מרומניה ומירצ'אה שמת בילדותו מטיפוס.
החיים בחצר
מהתחלה התקשתה מארי להסתגל לחיים ברומניה. אישיותה יצרה לעיתים קרובות מחלוקות בבית המלוכה ברומניה, והיא לא אהבה את האווירה החונקת של ביתה. היא נאלצה לשהות שעות רבות לבד בביתה, בעוד בעלה בילה את זמנו בתמרונים צבאיים. דודתה של מארי, הקיסרית ויקטוריה, כתבה לבתה, נסיכת הכתר של יוון, כי "יותר רחמים על מארי, נסיכת רומניה ממך. המלך הוא עריץ גדול במשפחתו, ומרסק את העצמאות של פרדיננד כך שלאף אחד לא אכפת ממנו, ואשתו הקטנה והיפה והמחוננת, אני חוששת, נקלעת לשריטות, וכמו פרפר, במקום לרחף מעל הפרחים, שורפת את כנפיה היפות כשהיא מתקרבת לאש!". מארי למדה בקלות לדבר את השפה הרומנית, ועקבה אחר עצתה של אמה להתלבש בזהירות ולהראות כבוד לטקסים האורתודוקסים.
מארי ופרדיננד קיבלו עצה מהמלך קרול לשמור על קבוצת חברים מוגבלת; לפיכך, קוננה מארי על כך שהמעגל המשפחתי שלה הצטמצם רק למלך ולפרדיננד.
בערך בתקופה זו פגשה מארי את סגן ג'ורג'ה קאנטקוז'ן, בן, אם כי באמצעות ענף לא לגיטימי, למשפחת נסיכות רומנית עתיקה וצאצא של הנסיך סרבן קאנטקוזינו. למרות שהוא לא נראה טוב במיוחד, בלט קאנטקוז'ן באמצעות חוש ההומור והאופנה שלו, כמו גם כישרונו ברכיבה על סוסים. עד מהרה התערבו השניים מעורבות רומנטית, אך הרומן שלהם הופסק לאחר שנודע בציבור. ככל שגינתה את התנהגותה של מארי, אמה אפשרה לה להגיע לקובורג כאשר, בשנת 1897, ככל הנראה נכנסה להריון. ההיסטוריונית ג'וליה גלרדי מאמינה שמארי ילדה ילד בקובורג; ייתכן שהילד נולד מת או נשלח לבית יתומים מיד לאחר לידתו. היו ספקולציות אם בתה השנייה של מארי, "מיניון", היא בתו של קנטקוז'ן, ולא של פרדיננד. במהלך השנים הבאות, היו שמועות על מארי כי היא ניהלה רומן עם בוריס ולדימירוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, וולדורף אסטור, הנסיך Barbu Ştirbey וג'ו בויל. בשנת 1903 חנכו פרדיננד ומארי את טירת פליור, טירה בסגנון אר-נובו בסינאיה שהזמין המלך קרול עבור הזוג המלכותי. מארי למדה על היקף הדיכוי ששימש לדיכוי מרד האיכרים הרומני בשנת 1907 רק כאשר היה מאוחר מדי להתערב. לאחר מכן היא התחילה להתלבש לעיתים קרובות למדי בתלבושות עממיות, הן בבית והן בציבור, ויזמה מגמת אופנה בקרב צעירות מהמעמד הגבוה.
ב-29 ביוני 1913 הכריז פרדיננד הראשון, מלך בולגריה מלחמה על יוון, ובכך החל את מלחמת הבלקן השנייה. ב-4 ביולי נכנסה רומניה למלחמה, כשהיא נעמדת לצד יוון. המלחמה, שנמשכה קצת יותר מחודש, הוחמרה ממגפת כולרה. מארי ראתה במפגש הראשון שלה עם מגפה נקודת מפנה בחייה. בעזרתם של ד"ר איואן קנטקוזינו והאחות פוצ'י, אחות הצלב האדום, נסעה מארי בין רומניה לבולגריה, והושיטה יד בבתי חולים. אירועים אלו יכינו אותה לחוויותיה במלחמה הגדולה. כתוצאה מהמלחמה, רומניה השיגה את דרום דוברודג'ה. זמן קצר לאחר המלחמה חלה המלך קרול.
ב-28 ביוני 1914, פרנץ פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה נרצח בסרייבו. הדבר בא כזעזוע למארי ומשפחתה, שהיו בנופש בסינאיה כשהבשורה הגיעה אליהם. ב-28 ביולי הכריזה אוסטריה-הונגריה מלחמה על סרביה, וכפי שמארי ראתה זאת, "שלום העולם נקרע לגזרים". ואז, ב-3 באוגוסט, המלך קרול ערך מועצת כתר בסינאיה, כדי להחליט אם רומניה צריכה להיכנס למלחמה. למרות שקרול היה בעד כי ארצו תתמוך בגרמניה ובמעצמות המרכז, המועצה החליטה נגדה. זמן לא רב לאחר המועצה, מחלתו של קרול החמירה והוא רותק למיטה; אפילו נדונה האפשרות להתפטרותו. בסופו של דבר, הוא מת ב-10 באוקטובר 1914 ופרדיננד עלה לשלטון במקומו כמלך.
בשנות העשרים של המאה ה-20, בעקבות פגישותיה עם החלוצה הבהאית מרתה רוט, המירה המלכה את דתה לדת הבהאית. היא הייתה בת המלוכה הראשונה שהשתייכה לדת זו.
בתרבות הפופולרית
ב-15 ביוני 2019 יצא לאקרנים הסרט הרומני "המלכה מריה" (Queen Marie of Romania) בבימויהן של אלכסיס קהיל, בריג'ט דרודטוף ובכיכובם של רוקסן לופו, דניאל פלייר, ריצ'רד אלפין, פטריק דרורי, קרוליין לונק, רונלד צ'נרי. הסרט מגולל את סיפור חייה של המלכה מריה, נסיכה בריטית, בתם של הדוכס מאדינבורו אלפרד והנסיכה הרוסייה מריה אלכסנדרובנה. מריה היא ילדה של שתיים מהמשפחות החזקות באירופה. היא יכולה להיות מלכת בריטניה, אך למרות העובדה שהמלך ג'ורג' החמישי מציע לה את נישואיה, בלחץ אמה, מריה מתחתנת עם נסיך הכתר הרומני פרדיננד. חייה של המלכה עוברים בסערות, שערוריות ועימותים. בשנת 1916 נכנסה רומניה למלחמת העולם הראשונה בצד מדינות ההסכמה, בתקווה, שבמקרה של ניצחון, תספח את השטחים המאוכלסים ברומנים אתניים. בתחילה הובילה רומניה מערכה מוצלחת ואף כבשה את טרנסילבניה, אך עד מהרה מצאה עצמה מוקפת בכוחות אויב. הצבא הרומני ספג כמה תבוסות מוחצות, ועד מהרה פלשו הכוחות האוסטרו-גרמנים למדינה. רומניה נאלצה להתפשר על הסכם שלום משפיל. למרות העובדה שהמלך פרדיננד לא אשרר זאת, בשל האמנה הזו סירבו להכיר בדרישות רומניה בוועידת השלום בפריז. התקווה שהקהילה הבינלאומית תכיר ברומניה המאוחדת הולכת ומתמעטת מדי יום.
מיזנגו פינדה
מיזנגו פינדה (באנגלית: Mizengo Kayanza Peter Pinda; נולד ב-12 באוגוסט 1948) הוא פוליטיקאי טנזני, אשר כיהן כראש ממשלת טנזניה.
ביוגרפיה
בשנת 2008 מיזנגו פינדה הומלץ לתפקיד ראש הממשלה, לאחר שאדוארד לוואסה הואשם בשחיתות שלטונית והתפטר. תוך מספר ימים המינוי אושר בפרלמנט ברוב של 279 נגד 2.
בשנת 2014 הועלו נגדו חשדות לשחיתות.
בשנת 2015 מיזנגו פינדה היה מעוניין להיות מועמד המפלגה למשרת נשיא, אך ללא הצלחה. הוא לא השתתף בבחירות אזוריות של שנת 2015 ועזב את הפוליטיקה. במקומו מונה כראש הממשלה קאסים מג'ליווה.
אוניברסיטת לודז'
אוניברסיטת לודז' (בפולנית: Uniwersytet Łódzki) היא אוניברסיטה ציבורית, שנוסדה בשנת 1945 בעיר לודז' שבפולין על בסיס איחודם של מספר מוסדות חינוך שהתקיימו בעיר בתקופה של בין שתי מלחמות העולם: המכון להכשרת מורים, בית הספר הגבוה למדעי החברה וכלכלה, ושלוחה של האוניברסיטה הפולנית החופשית. באוניברסיטה לומדים יותר מ-30,000 סטודנטים ומועסקים בה 2,600 מורים. האוניברסיטה מציעה מגוון תארים אקדמאיים שונים כגון B.A, M.A דוקטורט ועוד.
היסטוריה
יוזם הקמת אוניברסיטה בלודז', בשם המקורי של האוניברסיטה הממלכתית - האוניברסיטה החופשית, היה פרופ' תאודור וויאגר, רקטור האוניברסיטה הפולנית החופשית. הרקטורים הראשונים באוניברסיטה היו נציגים בולטים של המדע הפולני: טדאוש קוטרבינסקי, יוזף צ'לאסינסקי ויאן שצ'פנסקי.
עם הזמן התפתחה האוניברסיטה ונוצרו פקולטות חדשות. ב־24 באוקטובר 1949, על פי צו ממשלתי של מועצת השרים, הוקמה מערכת של אקדמיות לרפואה בערים פולניות רבות, כולל האוניברסיטה הרפואית לודז' שהופרדה מאוניברסיטת לודז'.
בשנת 1961 שולבה האוניברסיטה לכלכלה באוניברסיטת לודז'. אירוע אחרון זה הוביל להקמת הפקולטה לכלכלה, שנוסדה גם היא מחלק מהצוות שעד כה היה הצוות האקדמי של הפקולטה למשפט וכלכלה. זמן קצר לאחר אירועים אלה, בשנת 1964, נוסדה הפקולטה לכלכלה וסוציולוגיה.
בשנת 1981 התרחשה באוניברסיטת לודז שביתת סטודנטים שהובילה לשינויים בתפקוד האוניברסיטאות ורישום ה-NZS.
פיתוח נוסף של אוניברסיטת לודז' התרחש בתקופה שלאחר שינויי מערכת בפולין. בשנת 1991 שולב באוניברסיטת אוניברסיטת החינוך הגופני והספורט, שהיה עד אז תחת ניהול האוניברסיטה לחינוך גופני בוורשה. מכון זה נכנס למבנים הארגוניים של הפקולטה למדעי החינוך שהוקמה. שלוש שנים לאחר מכן, בשנת 1994, הוקמה הפקולטה לניהול באוניברסיטת לודז'. בשנת 1996 הוקמה הפקולטה למתמטיקה והפקולטה לפיזיקה וכימיה, שנוסדו כחלק מהפרדת מחלקות שונות מחוגים אחרים באוניברסיטת לודז'.
בשנת 1994 החל לפעול גם המכון ליחסים בינלאומיים, שהפך בשנת 2000 לפקולטה ללימודי יחסיים בינלאומיים ומדעי המדינה.
בשנת 2001 הופרדה הפקולטה לביולוגיה ומדעי כדור הארץ לשתי פקולטות חדשות, דהיינו הפקולטה למדעי הגאוגרפיה והפקולטה לביולוגיה והגנת הסביבה.
לצד פיתוח האוניברסיטה הוקמו גם מרכזים דידקטיים לא מקומיים של אוניברסיטת לודז'. נכון לעכשיו ישנם חמישה מהם: בקוטנו, באוסטרולקה, בפיוטרקוב טריבונלסקי, בסייראדז ובסקיירניביצה. סניף של אוניברסיטת לודז' פועל בטומשוב מזובייצקי מאז שנת 1998.
נבחרת ישראל בטיפוס
נבחרת ישראל בטיפוס היא נבחרת הטיפוס הלאומית של ישראל, המנוהלת על ידי התאחדות הטיפוס הספורטיבי והאתגרי בישראל.
היסטוריה
עד לשנת 2019, פעלו מספר נבחרות מטעם מספר איגודי טיפוס שונים.
לקראת אולימפיאדת טוקיו (2020), החליט הוועד האולימפי הבינלאומי להכיר בחמישה ענפים חדשים כספורט אולימפי: טיפוס, בייסבול, גלישת גלים, סקייטבורד, וקרטה.
הוועד האולימפי הישראלי, סימן את הטיפוס כענף שבו הסיכוי הרב ביותר לישראל לשלוח נציג. לצורך כך, בפברואר 2019 הוצגה לראשונה נבחרת ישראל הרשמית בטיפוס.
הוחלט כי נבחרת הטיפוס תעבוד במתכונת של נבחרת לאומית, תחת מאמן הנבחרת איתי פרידמן ובליווי המקצועי של היחידה לספורט הישגי.
באוגוסט 2020 התקיימה אליפות הארץ בטיפוס בולדרינג בחיפה. האליפות שודרה לראשונה אחרי שנים רוב בשידור ישיר בערוץ הספורט. במקצה הגברים זכה במקום הראשון אלכס חזנוב, במקום השני נמרוד מרכוס ובמקום השלישי רם לוין. במקצה הנשים זכתה במקום הראשון אילה כרם, במקום השני יעל בהארד ובמקום השלישי יעל טאוב.
בנובמבר 2020 התקיימה אליפות הארץ בטיפוס הובלה בחולון. במקצה הגברים זכה במקום הראשון נמרוד מרכוס, במקום השני יובל שמלא ובמקום השלישי אלכס חזנוב. במקצה הנשים זכתה במקום הראשון נועה שירן, במקום השני איילה כרם ובמקום השלישי נעמה יוחאי.
בהמשך אותו החודש התקיימה אליפות אירופה בטיפוס במוסקבה, וזאת הייתה ההזדמנות האחרונה לכלל המטפסים האירופים להיכנס לאולימפיאדת טוקיו. כעשרה מטפסי נבחרת ישראל (שישה גברים וארבע נשים) השתתפו בתחרות על המקום הראשון הנחשק. התחרות חולקה לשלושת מקצי הטיפוס האולימפי - ספיד (מקצה מהירות), בולדר והובלה כשבסיום התחרות מתקיים מקצה קומביינד המשלב את שלושת המקצים באותו היום. לגמר הספיד הגיעו נמרוד מרכוס וגבע לוין. לחצי גמר הבולדר עלו שבעה מטפסים (חמישה גברים ושתי נשים) ובגמר רם לוין הגיע למקום הרביעי. בגמר ההובלה נמרוד מרכוס גם כן הגיע למקום הרביעי. במקצה הקומביינד אלכס חזנוב ויובל שמלא עלו לגמר וסיימו במקום השביעי והחמישי (בהתאמה).
סגל הנבחרת
סגל נבחרת גברים:
בין שמיים לארץ
בין שמיים לארץ היא עמותה הפועלת לחבר בין עולם התוכן היהודי לתרבות עכשווית. הפעילות החלה ב-2006 במסגרת עמותת הכוריאוגרפים והתפצלה לעמותה ממשיכה אשר נוסדה ב-2015. העמותה ממוקמת בירושלים ועיקר פעילותה הוא בתחומי המחול, האמנות החזותית והמוזיקה. מייסדי העמותה הם עדינה שפירא, שלמה וילק וז'אן מארק לילינג, מקים העמותה והמנהל האמנותי הוא הכוריאוגרף רונן יצחקי. מאז נובמבר 2021 מונה ניר וינברום למנכ"ל העמותה ומ-2022 מונו חנן אננדו מרס ואייל עוגן לניהול העמותה.
פעילויות העמותה
עמותת בין שמיים לארץ היא מוסד תרבות הכולל אנשי מחול, מוזיקאים, אמנים פלסטיים, משוררים, מפיקים ורבנים הפועלים ליצור יחד נרטיב חדש בתוך השיח הישראלי, על כל גווניו. מרכז "בין שמיים לארץ" מבקש לערער על הגבולות המקובלים שבין המגזרים ומהווה הזדמנות לנקודת מפגש תרבותית בין חלקים שונים בחברה הישראלית. הארגון עוסק ביצירת תרבות עכשווית, בעיקר בתחום המחול וכן באמנות חזותית ובמוזיקה, ופועל על מנת לחבר בין עולמות תוכן מגוונים. הארגון מבקש להצטרף לקול התרבותי המתחדש בהוויה הירושלמית, ולהתמזג במציאות הישראלית בת-זמננו.
פסטיבל מחול שנתי
פסטיבל בין שמיים לארץ הוא פסטיבל מחול ותנועה המתקיים בירושלים מדי שנה ומטרתו היא לחבר בין עולם המחול העכשווי לבין עולם ההתחדשות היהודית. הפסטיבל מבקש ליצור חיבורים בין מסורת למודרניות, בין מקורות יהודיים לבין התרבות הישראלית העדכנית – מתוך רצון ליצור עולמות תוכן חדשים ולהאיר באור חדש הן את האמנות והן את המסורת. הפסטיבל מארח אומנים מהארץ ומחו"ל ומתקיים במרכזי תרבות ירושלמיים.
בית הספר למחול לגברים - "כל עצמותי תאמרנה"
בית הספר "כל עצמותי תאמרנה", הוא המוסד הראשון בישראל המספק לימודי תנועה ומחול לגברים בלבד. בית הספר הוקם בשנת 2007, ופועל במסגרת מרכז "בין שמיים לארץ". בית הספר מקיים תוכנית לימודים העוסקת בעולם התוכן של התנועה והמחול, ובמסגרתו ניתן לעשות תואר ראשון ותעודת הוראה; לצד תוכנית הלימודים מתנהל לימוד על בסיס הקשבה לרוח היהדות, מתוך רצון לברר את נקודת הממשק בין גוף לרוח על פי עולם הרוח היהודי ולהעשיר את עולמם האמוני של התלמידים. במסגרת תוכנית הלימודים רוכשים התלמידים מיומנויות בתחומי אמנות התנועה והמחול. שיעורי התנועה הם מגוונים וכוללים גאגא, מחול מודרני, בלט קלאסי ותיאטרון-מחול, וניתנים על ידי מורים בכירים בעולם המחול בישראל.
אנסמבל כעת - קבוצת מחול לגברים
להקת מחול עכשווי של גברים דתיים. האנסמבל מנוהל אמנותית בידי רונן יצחקי ומעלה הופעות מחול בבמות שונות בארץ ובעולם. חברי האנסמבל פועלים על מנת לחבר בין עולם הרוח היהודי לתרבות העכשווית, ויצירותיהם מקבלות השראה מתכנים יהודיים ומבקשות להאיר אותם מחדש, תוך חיבור בין עולם חדש לעולם ישן ובין קדושה לחילון. האנסמבל מהווה קול יצירתי וייחודי בתוך ההתחדשות היהודית המתקיימת בתוך ההוויה הירושלמית המורכבת והרב תרבותית. רקדני האנסמבל מבקשים לעורר שיח מחודש על המפגש בין זהות דתית למודרניות, ועל גוף וגבריות דרך עולם המחול והתנועה, ועל מקומם של אלה בזהות היהודית והישראלית בזמננו. ביצירות המחול של חברי האנסמבל יש עיסוק בחקירת התפילה, במעשיות של ר' נחמן, בטיש חסידי, במתחים בין קדושה לחילון, בין עולם חסידי עתיק יומין לעולם של תרבות עכשווית. בין עבודותיהם ניתן למנות את צלותא, רטט, גיבורים, כביש מספר 1, מארש לקבצנים, חד"פ.
פרויקט בין תחומי לאמנות חזותית
תערוכה ואירוע אמנות שנתי שפועל לחבר את השיח התרבותי וסצנת האמנות העכשווית עם עולם התוכן היהודי. סביב התערוכה מתקיימים אירועי אמנות בתחומי מוזיקה, קולנוע, מחול ופרפורמנס. בכל שנה עוסק הפרויקט בבירור סוגיה חדשה בזהות היהודית והישראלית דרך לימוד ודיון משותפים של אנשי אמנות מדיסציפלינות שונות.
ארם נהריים
ארם נהריים הוא שמו התנ"כי של האזור שמקובל בדרך כלל לזהותו עם צפון סוריה ליד גבול טורקיה ומזוהה עם ממלכת מיתני. האזור של פְּתוֹר וכרכמיש על נהר פרת וחרן על נהר בליח עד נהר חבור. וזה במערב ארץ אשור הנמצאת באזור נינוה בצפון עיראק. הצירוף מופיע בתנ"ך חמש פעמים, ומזוהה בספר בראשית כארץ מוצאו של אברהם.
זיהוי האזור
הצירוף המדויק "ארם נהריים" מופיע רק בתנ"ך. בהתבסס על הניקוד המופיע בתנ"ך אֲרַם נַהֲרַיִם, רש"י מפרש את צמד המילים כ- ארם שבין שני הנהרות, ובתרגום אונקלוס ותרגום יונתן בן עוזיאל מבואר שהכוונה לנהר פרת.
זיהוי על פי התנ"ך
ארם נהריים היא ארץ מוצאם של האבות. כמעט כל שמות אבותיו של אברהם הם גם שמות של מקומות בארם נהריים. שְׂרוּג היה אבי סבו של אברהם, דבר המוכר גם מכתובות שנמצאו. שרוג מזוהה עם סֶרוּג' הנמצאת מערבית דרומית לאורפה. העיר נַחוֹר (שם סבו של אברהם ושם אחיו) מוזכרת בין המאות ה-19 וה-17 לפנה"ס בלוחות מארי בצורת נַחֻר. השם תרח נזכר בכתובת אשורית כשמו של מקום תִל שַ תֻּרַחִ. כל המקומות האלה נמצאים בקרבת חרן, על יד הנהר בליח.
מקורות השם מחוץ לתנ"ך
המונח נהריים או נהרימא מופיע במקורות המצריים בתעודות מהמאות שבין המאה ה-16 לפנה"ס ועד המאה ה-12 לפנה"ס, בכתובות על מסעות המלחמה ובחרפושיות שהתפרסמו לכבוד נישואיהן של בנות המלכים המיתניים אַרְתַּדַמָה וְשוּתַרְנָה למלכים המצריים תחותמס הרביעי ואמנחותפ השלישי. בכתובות אלה נרשם נהרין. במכתבי אל-עמארנה שנכתבו על ידי שליטים מאזור סוריה וארץ ישראל של היום, נרשם שם האזור נַחְרֵמַ. בכל המקורות הללו, השם "נהריים" משמש כתחליף לשם מיתני. השם אכן הולם למיתני, כיוון שתחום התפשטותה כלל את השטח שבין נהרות הפרת והחבור, ובמיוחד את חבל הנהר בליח.
מקורות נוספים
יוסף בן מתתיהו, וכן תרגום השבעים, תרגמו את המונח "ארם נהריים" למונח מסופוטמיה. יש לציין כי תרגום השבעים אינו עקבי - הוא משתמש גם במונח מסופוטמיה של סוריה. יוסף בן מתתיהו התייחס לכּוּשַׁן רִשְׁעָתַיִם, אשר מופיע בספר שופטים, כאשורי מלך ארם נהריים. כותבים קדומים אחרים התייחסו למונח מסופוטמיה כאזור שבין נהרות הפרת והחידקל. על פי ספר היובלים, אשר הוא אחד מהספרים החיצוניים, בעת חלוקת הארץ בין 16 נכדיו של נח, קיבל ארם (בנו של שם בן נח) בירושה עבור צאצאיו את האזור בין הפרת והחידקל. יונתן בן עוזיאל תרגם את ארם נהריים "ארם דעל פרת" וכן תרגם אונקלוס "ארם די על פרת" ככתוב "בעבר הנהר ישבו אבותיכם מעולם" (יהושע כ"ד ב').
אוסה
{{פירושונים|* סולטנות אוסה – בעבר מדינה בצפון־מזרחה של אתיופיה
ראו גם
}}
בית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה
בית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה (בצרפתית: École des hautes études en sciences sociales או בקיצור EHESS) הוא מוסד צרפתי למחקר והשכלה גבוהה, Grands établissements (מוסדות מחקר ציבוריים יוקרתיים). משימתו היא מחקר ושימוש מעשי במחקרים בתחום מדעי החברה. המוסד כולל גם תחומים במדעי הטבע ובמדעי החיים. המוסד ממוקם במרכז פריז (הרובע השישי של פריז), על אף שכמה ממרכזי וקבוצות המחקר שלו ממוקמים במרסיי, ליון וטולוז.
סקירה כללית
במקור היה בית הספר חלק מהאֵקוֹל פְּרָאטִיק דֶה אוֹטְז אֵטִיד (École Pratique des Hautes Études; EPHE), ושימש כאגף השישי שלו: מדעי הכלכלה והחברה. ה-EHESS זכה לאוטונומיה כמוסד חינוכי להשכלה גבוהה ב-23 בפברואר 1975. יצירת ענף המוקדש לחקר מדע החברה בתוך ה-EPHE זכתה לתמיכתם של מספר יזמים מקרן רוקפלר שהחלו בכך בשנות העשרים. לאחר מלחמת העולם השנייה, קרן רוקפלר השקיעה כספים נוספים במטרה ליצור מוסד מחקר סוציולוגי שאינו מרקסיסטי. לכן, האגף השישי נוצר ב-1947, ולוסיאן פבר שהיה מושפע מג'ורג' גורביץ עמד בראשו. מעט לאחר יצירתו (1947), האגף השישי, שכונה לאחר מכן EHESS, נעשה אחד מהמעצבים רבי ההשפעה ביותר של מתודולוגיות מחקריות עכשוויות בהיסטוריוגרפיה, מדעי הסביבה ומדעי החברה, הודות לתרומתם של מלומדים בולטים כמו פרנאן ברודל, ז'אק לה גוף או פרנסואה פירה. ברודל ירש את פברה בשנת 1962 והתרכז בהקמתן של קבוצות מחקר מגוונות שמקום מושבן הנוכחי הוא בשדרת רַסְפָּיְי, באופן חלקי היה זה הודות לתמיכתה של קרן פורד.
כיום, בית הספר הוא אחד ממוסדות ה-Grands établissements היוקרתיים ביותר בצרפת. הוא מתפקד כמוסד מחקר והוראה אשר מעניק לבוגריו תארים. הוא מציע תוכניות ברמה גבוהה לסטודנטים לתארים מתקדמים מתוך כוונה להכשירם לקריירת מחקר. למוסד יש תוכניות לתואר שני ותוכניות דוקטורט. תחומי ההתמחות העיקריים הם: היסטוריה, בלשנות, פילוסופיה, פילולוגיה, סוציולוגיה, אנתרופולוגיה, כלכלה, מדעים קוגניטיביים, דמוגרפיה, גאוגרפיה, ארכאולוגיה, משפטים, ומתמטיקה, אם כי המוסד מתמקד במחקר בינתחומי בתוך מקצועות אלה. ה-EHESS משמש כיום כאכסניה ללמעלה משמונים מרכזי מחקר (ביניהם מספר יחידות מחקר משותפות עם המרכז הלאומי למחקר מדעי) ו-22 תוכניות דוקטורט, או 13 שבהן נערכת שותפות עם אוניברסיטאות וגראן אקול צרפתיים אחרים.
אישטוון קרטס
אישטוון קרטס (בהונגרית: Kertész István; 28 באוגוסט 1929 – 16 באפריל 1973) היה מנצח יהודי-הונגרי, מומחה במידה שווה לאופרה ולמוזיקה קונצרטנטית.
ביוגרפיה
קרטס נולד בבודפשט. הוא החל ללמוד נגינה בכינור בגיל שש. בהגיעו לגיל 12, החל לנגן גם בפסנתר. גם בתקופת המלחמה התמיד בלימודי הנגינה וההלחנה. עם פלישת הגרמנים להונגריה במלחמת העולם השנייה והבנת הקורות את היהודים באירופה, נכנסה המשפחה למחבוא. רוב בני משפחתו המורחבת של קרטס שולחו לאושוויץ בשנת 1944 ונספו בשואה.
אחרי המלחמה חידש קרטס את לימודי המוזיקה הסדירים ובשנת 1947 התקבל במלגת לימודים באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט. בין מוריו היה זולטאן קודאי. הוא פיתח עניין בניצוח והיה לתלמידם של יאנוש פרנצ'יק ולאסלו שומוגי. בתקופת לימודיו פגש קרטס את אשתו, זמרת הסופרן אדית גברי. מבחינה מוזיקלית הושפע מברונו ולטר ואוטו קלמפרר, אז מנהל האופרה של בודפשט.
משנת 1953 עד 1955 ניצח אישטוון קרטס בגיור, ומשנת 1955 עד 1957 על תזמורת האופרה בבודפשט. אחרי ההפיכה, בשנת 1957, עזב את הונגריה והשתקע בגרמניה המערבית, שם התמנה למנהל האופרה של אאוגסבורג. הוא השתלם בניצוח באקדמיה הלאומית למוזיקה סנטה צ'צ'ילה ברומא אצל פרננדו פרוויטלי ואדית גברי שרה באופרה של ברמן.
אחרי שהשלים את לימודיו ברומא, הוזמן כמנצח אורח לתזמורת המבורג והאופרה הממלכתית של המבורג, כמו גם לויסבאדן והאנובר. הוא קצר שם הצלחה בהפקות של "פידליו" ו"לה בוהם".
במרץ 1960 הוזמן אישטוון קרטס לכהן כמנהל מוזיקלי כללי של האופרה של אאוגסבורג, שם ניצח על חליל הקסם, החטיפה מן ההרמון, כך עושות כולן ונישואי פיגארו של מוצרט. אלה הקנו לו מוניטין של אחד מטובי הפרשנים ליצירות מוצרט. הוא הצטיין גם בניצוח על אופרות של ורדי וריכרד שטראוס. בשנת 1961 הוזמן לפסטיבל זלצבורג לנצח על החטיפה מן ההרמון ובשנת 1963 על חליל הקסם. בתקופה זו גם ניצח על הקונצרט הראשון מרבים בפילהרמונית של ברלין ועל התזמורת הפילהרמונית הישראלית, בין השאר. בשנת 1964 התמנה למנהל האופרה של קלן, שם ניצח על הביצוע הראשון בגרמניה של האופרה בילי באד מאת בנג'מין בריטן. בין השנים 1965 ו-1968 היה המנצח הראשי בתזמורת הסימפונית של לונדון, ובאותה תקופה ניצח בהופעות אורח בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן.
אישטוון קרטס היה אורח תדיר בתזמורת הפילהרמונית הישראלית, בפילהרמונית של וינה, בתזמורת פילדלפיה, בתזמורת הסימפונית של שיקגו ובעוד רבות אחרות.
בשנת 1973 התמנה למנצח באמברגר סימפוניקר, אך זמן קצר אחר כך, כשבא לסדרת קונצרטים של התזמורת הפילהרמונית הישראלית, יצא לשחייה בחוף הרצליה וטבע בים, בערב פסח, 16 באפריל 1973. בסדרה זו מילא את מקומו המנצח סטנלי ספרבר. בתקופה סביב מותו הטרגי עסק בהקלטת "וריאציות על נושא של היידן" ומכלול הסימפוניות של ברהמס. כמחווה לזכרו, השלימה הפילהרמונית של וינה את ההקלטות לאחר מותו.
ראו גם
רשימת הקלטותיו בוויקיפדיה האנגלית.
חסרי זרע
חסרי זרע (Cryptogamae) הוא כינוי לקבוצה של איקריוטים דמויי-צמחים, אשר מתרבים על ידי נבגים ולא על ידי זרעים או פרחים.
מקור השם המדעי של הקבוצה הוא מיוונית עתיקה ומשמעותו היא "נישואין מוסתרים" בהתייחס לרבייה שלהם. בקבוצה זו כלולים צמחים אמיתיים כדוגמת שרכנים, טחבי עלים ומחלקות של אצות מהצומח (אצות ירוקיות), אשר נחשבים כולם להפכים של קבוצת צמחי זרע, אך באופן יוצא דופן נכללים בקבוצה זאת גם אורגניזמים אשר חסרי קשר לצמחים כדוגמת: ממלכת הפטריות, מחלקות מסוימות בממלכת החיידקים (אצות כחוליות) והפרוטיסטים (סוגי אצות שאינן צמחים או חיידקים), כך שאין למעשה קשר טקסונומי בין האורגניזמים הללו.
דן אבנון
דן אבנון (נולד ב-1954) הוא פרופסור אמריטוס באוניברסיטה העברית בירושלים, מופקד קתדרת ליאון בלום במדע המדינה, בשנים 2017-2021 כיהן כראש המחלקה למדע המדינה. הוא מומחה למחשבה מדינית ולחינוך אזרחי.
ביוגרפיה
דן אבנון נולד בסטוקהולם, שוודיה, בן ליעקב אבנון (לשעבר קמיניצקי), דיפלומט ישראלי יוצא וילנה, ולפוריה אבנון (לשעבר רפאלי), ילידת חיפה, נצר למשפחת ישראל ב"ק. אבנון  גדל בארצות הברית, בסיירה לאון ובירושלים. למד  בפנימייה הצבאית ליד הגימנסיה הרצליה בתל אביב, ובגימנסיה העברית בירושלים.
שירת כלוחם בסיירת מטכ"ל. במלחמת יום כיפור לחם בקרבות הפלישה הסורית לרמת הגולן תחת פיקודו של יוני נתניהו והשתתף בקרבות באזור תעלת סואץ.
במסגרת שירות מילואים פיקד על צוות של סיירת שלדג שלחם במלחמת לבנון הראשונה (1982).
ב-1979 כיהן אבנון כמנכ"ל יריד הספרים הבינלאומי בירושלים, לצדו של טדי קולק, ראש העיר ירושלים.
בשנת 1990 סיים לימודי דוקטורט במדע המדינה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. לאחר תקופה בה כיהן כחבר סגל אוניברסיטת סטנפורד, החליט לחזור לישראל, זכה במלגת אלון לחוקרים צעירים והצטרף לסגל האוניברסיטה העברית.
אבנון לקח חלק בצוות האקדמי שהקים את המכון הישראלי לדמוקרטיה והחל מ-1993 עמד בראש התוכנית לרפורמה פוליטית של המכון.
בשנת 2001 ייסד באוניברסיטה העברית את "מרכז גילה לחינוך אזרחי ודמוקרטיה". בעבודתו כראש המרכז הקים מגוון תוכניות לימודים ופעל למעורבות האוניברסיטה בקהילה ובמערכות החינוך הממלכתי.
בשנת 2007 זכה במגן הוקרה מטעם מחלקת החינוך של עיריית קריית גת עבור תרומתו לקידום מערכת החינוך בעיר ובמגן הוקרה מבית הספר "נווה מדבר" של הכפר הבדואי הלא-מוכר, אבו קוידר.
במהלך השנים שימש כעמית מחקר או מרצה אורח באוניברסיטאות הרווארד, טורונטו, סינגפור וסידני. זכה בפרסי הוראה באוניברסיטאות ברקלי וסטנפורד ופעמים רבות נבחר למורה מצטיין באוניברסיטה העברית.
מחקר
אבנון חוקר שלושה תחומים עיקריים:
הראשון: פילוסופיה פוליטית כללית, בה הוא מתמקד בקשר בין ידע עצמי לתאוריות של קהילה פוליטית. כנגזרת של עניין זה אבנון מתעניין בקשרים בין שפה לפוליטיקה.
השני: מחשבה חברתית-יהודית עם התמחות במשנתו המדינית והחברתית של מרטין בובר.
השלישי: משטר מדיני דמוקרטי, חינוך אזרחי, הוראת אזרחות בישראל וכתיבת תוכניות לימודים באזרחות ומדע המדינה. במסגרת זו כתב מאמרים על חוק המפלגות בישראל ובעולם, על פריימריז בישראל ובעולם, על מושג 'הציבור הנאור' בפסיקות של אהרן ברק, על המושג 'אזרח' בשפה המדינית בישראל ועוד. אבנון הנחה לדוקטורט סטודנטים לא מעטים. בין תלמידיו נמנים פרופ' נחשון פרז (מדע המדינה, בר-אילן), ד"ר נעמי מנדל לוי (קרן מנדל) ואחרים.
פעילות ציבורית
שימש כחבר הנהלה בעמותה לחינוך הדו-לשוני "יד ביד: המרכז לחינוך יהודי ערבי בישראל" (2007-2003).
לקח חלק בהקמת "צופן - מרכזי טכנולוגיה עילית" - לקידום ההשתלבות של אזרחי ישראל הערבים בתעשיית ההייטק והיה חבר בהנהלת הארגון (2010-2007). היה מייסד שותף וחבר הנהלה ב"עמותה לאזרחות פעילה" (2012-2004).
מאז 2016 מכהן בראש ועדת מקצוע מדע המדינה במשרד החינוך וכראש ועדת מינוח מדע המדינה באקדמיה ללשון עברית.
ספרים שכתב וערך
הספר תורגם לעברית:
דרגון בול Z
דרגון בול Z (ביפנית: ドラゴンボールZ; בתעתיק לעברית: דוֹרָגוֹן בּוֹרוּ זֶטְוֹ) היא סדרת אנימה יפנית מסוגת השונן. הסדרה מבוססת על מאנגה בשם "דרגון בול", שנכתבה על ידי אקירה טוריאמה, שגם יצר את הסדרה. הסדרה שודרה בין 1989 ל-1996 בערוץ "Fuji", והופקה על ידי סטודיו ההנפשה "טואי".
הסדרה כוללת בה 291 פרקים שחולקו ל-9 עונות, והיא מהווה המשך לסדרה אחרת, "דרגון בול", ששודרה בין 1986 ל-1989, שנמשכה על פני 153 פרקים שחולקו גם כן ל-9 עונות. בשנת 2009 נעשה ל"דרגון בול Z" עיבוד מחודש, וזה שכתב את מעללי הסדרה, ואף הוביל לסדרה חדשה, "דרגון בול סופר", שהחלה את שידוריה בשנת 2015.
הסדרה זכתה לפופולריות רבה בקרב צעירים ביפן, בארצות הברית, בישראל, ואף ברחבי העולם. לאחר פרסום הסדרה נוצרו המוני פריטים למעריצים מתוך יקום הסדרה כולל 17 סרטים (שרובם דובבו לעברית) ו-148 משחקי וידאו, רבים מהם יוצאים רק ביפן, וכן שורה של פסקולים מתוך חומר זה. דרגון בול Z נהפך לסמל תרבותי, כולל שידור גרסה מחודשת ומקוצרת של הסדרה שנקראת "דרגון בול קאי". לסדרה היו גם שתי סדרות המשך; דרגון בול GT ששודרה מיד לאחר מכן, ודרגון בול סופר שנוצרה כעשרים שנה לאחר מכן.
בישראל, שודרה הסדרה המדובבת לעברית בערוץ הילדים וזכתה להצלחה גדולה, ומידע לאחריה אף לדיבוב עברי לסדרת ההמשך "דרגון בול GT".
דרגון בול זי עוקב אחרי הרפתקאותיה של סון גוקו שיחד עם חבריו, צריכים להגן על כדור הארץ מפני חוצנים הרוצים לכבוש את הכוכב (דוגמת פריזה ומקיטה), אנדרואידים המחפשים לנקום בגוקו (דוגמת סל) ויצורים אחרים (כגון מאג'ין בו). בעוד שהסדרה המקורית "דרגון בול" עוקבת אחרי התפתחותו גוקו מילדות לנערות, דרגון בול Z היא המשך חייו הבוגרים, ועוקבת באותו זמן גם אחרי חיי בניו, וגוהאן כמו גם אחר התפתחות יריביו פיקולו ומאקיטה מאויבים לבעלי ברית.
רקע
העלילה מתחילה 5 שנים לאחר האירועים בסוף הסדרה הקודמת "דרגון בול". הרקע לדרגון בול Z לא מסופר באופן רציף אך מוזכר בקו העלילה ובסרטים בעיקר על ידי מונולוגים או דיאלוגים של הדמויות. הרקע לסדרה מסופר בספיישל "בארדוק אבא של גוקו", אשר מתחיל בכוכב וג'יטה - מקום מוצאם של כל הסאיינים, עליו שולט מלך. בין הסאיינים לפריזה יש הסכם האומר כי כל עוד הסאיינים יכבשו כוכבים לטובתו, הוא ישאיר אותם בחיים. במהלך משימה לכיבוש כוכב בה השתתף בארדוק, אביו הביולוגי של גוקו, הוא מקבל מאחד המקומיים יכולת לחזות את העתיד כנקמה על כיבוש כוכבו, במטרה שיידע איך יגיע קיצם של הסאיינים. בארדוק מנבא את פריזה משמיד את כוכב וג'יטה ומזהיר את בני כוכבו על כך, אך הם מתייחסים לכך בזלזול. בד בבד נולד בנו, קאקארוטו (לימים ייקרא: "סון גוקו"), ובשל עוצמתו החלשה נשלח לגדול בכדור הארץ ולכבוש את הכוכב כשיגיע לבגרות. בארדוק יוצא להילחם נגד פריזה לאחר שמבין כי הוא היחיד שיכול לשנות את העתיד, ומנסה להרוג אותו, אך פריזה מתגלה כהרבה יותר חזק, והורג את בארדוק במתקפת אנרגיה שלאחר מכן משמידה את כוכב וג'יטה. לפי פריזה, הוא מסיים את משימתו להשמיד את כל הסאיינים, אך ראדיץ, נאפה, הנסיך מקיטה וקאקארוטו התינוק שלא נכחו בכוכב נותרו בחיים, מה שהוביל לתחילת הסדרה עצמה ולחלק מהאירועים בסאגה הראשונה בדרגון בול זי.
סאגת הסאיינים
הסדרה מתחילה כ-5 שנים לאחר סיום אירועי דרגון בול עם הגעתו של ראדיץ, אחיו של גוקו, לכדור הארץ. גוקו וצ'יצ'י נשואים כחמש שנים והם הורים לילד בן 4 בשם סון גוהאן, הנקרא כך על שם סבו (מצד גוקו). בהגעתו, מתכנן ראדיץ, פיראט חלל ממוצא סאייני, לצרף את אחיו לסאיינים האחרונים שנשארו חיים לאחר שכוכבם התפוצץ. הוא מגלה לגוקו כי הוא למעשה חייזר סאייני שנשלח לכדור הארץ על מנת להשמידו כשיגדל, אך בעקבות מכה חזקה שחטף בראשו בילדותו שינה את הרגליו המולדים. ראדיץ מחליט "להחזירו למוטב" ומבין שעליו לעורר אותו בדוחק לבצע מעשי הרג של תושבי הכוכב ולכן חוטף את בנו ומכריח אותו להביא לו עד למחרת 100 גופות של אנשי הכוכב, אחרת הוא יהרוג את בנו. גוקו ופיקולו, שהיו לאויבים הגדולים ביותר, מחליטים לשתף פעולה ולהילחם יחד נגד ראדיץ, ומצליחים להביסו לאחר שגוקו מקריב את חייו.
בעת מותו של ראדיץ, הוא מספיק להודיע לשני הסאיינים הנוספים הנותרים אודות הדרגון בול, דבר שדרבן אותם להגיע אל כדור הארץ ברצונם לזכות בחיי נצח. ראדיץ מבשר לפיקורו שחבריו הסאיינים, שחזקים ממנו פי כמה וכמה, יגיעו בעוד כשנה מיום מותו ויחזירו אותו לחיים, פיקולו מעדכן את קרילין, קאמה סנין ובורומה על שאירע והם מחליטים ליצור קשר עם חבריהם מתחרויות אמנויות הלחימה מהעבר ולהתאמן לקראת בוא החייזרים הפולשים. קאמי מעדכן את גוקו בעולם הנשמות על כך שסאיינים נוספים בדרך וזה מחליט להתאמן לקראת בואם כדי שיוכל להציל את העולם שוב, הוא מתבשר על כך שישנה ישות בעולם המתים בשם "המלך קאיו הצפוני" שגר בקצה שביל הנחש של מיליון ק"מ שהוא מורה מהולל לאמנויות לחימה בעולם הנשמות ומחליט ללכת ולבקש את אימוניו.
שנה אחר מות ראדיץ, הגיעו הסייאנים, מקיטה ונאפה, לכדור הארץ ולאחר שהשמידו את העיר המזרחית, כוחות הצבא והתקשורת שנקרו בדרכם המשיכו אל עבר שדה הקרב ששם נלחמו בהם חבריו של גוקו. באותו הזמן גוקו סיים את אימוניו אצל המלך קאיו והוחזר לחיים אך טרם הגיע לשדה הקרב. כשמגיע גוקו הוא מגלה שמרבית חבריו נהרגו בקרב, ורק בנו וקרילין שרדו, הוא מתפנה לטפל בנאפה ומביס אותו בקלות יתרה, מה שמעורר את זעם שותפו, מקיטה, שמחליט לרצוח אותו בעקבות ההפסד. לאחר הקרב המייגע נגד מקיטה, מתירים לו גוקו וחבריו שנשארו בחיים לברוח מכדור הארץ כשהוא גוסס וכשכבודו נרמס.
סאגת נאמק
עם מותו של פיקולו, נהרג גם קאמי, חציו הטוב של פיקולו ויוצר כדורי הדרגון בול. לפיכך, הם חדלו מלעבוד עד חזרתו של קאמי (ופיקולו במקביל) לחיים. על מנת להחזיר את כל לוחמי ה-Z שמתו בקרב נגד הסאיינים, יצאו גוהאן, קרילין ובולמה לאסוף את כדורי הדרגון בול בכוכב הנקרא נאמק, שהוא כוכב המוצא של פיקולו ושל כדורי הדרגון בול. בהגעתם הם מגלים שגם מקיטה וגם רודן החלל פריזה רוצים את כדורי הדרגון בול הנאמקיים לעצמם. בתחילה, מחסל מקיטה את עוזריו האישיים של פריזה: קווי, דודוריה וזארבון. לאחר מכן הוא נלחם עם קרילין וגוהאן נגד המשרתים החזקים ביותר של פריזה, צוות גיניו. גוקו מצטרף ועוזר להביסם, אך קפטן גיניו פוצע את עצמו אנושות ואז מחליף את גופו עם זה של גוקו. רק לאחר קרב משותף בין גוקו (בגופו הפצוע של גיניו),מקיטה וגוהאן, מובס גיניו ותודעתו מועברת בטעות לגופה של צפרדע.
גוקו נאלץ להתעכב על מנת לרפא את גופו, בזמן שמקיטה, גוהאן וקרילין החלו את הקרב נגד פריזה. פיקולו הצטרף בהמשך על ידי שימוש בשתי משאלות של כדורי הדרגון בול. לאחר שאף אחד מהלוחמים לא הצליח להביס את פריזה, הצטרף גוקו לקרב ויחד הם מצליחים להדוף את פריזה. אבל, פריזה אינו מובס וכנקמה פוצע אנושות את פיקולו ורוצח את קרילין. גוקו שנזעם ממות חברו הטוב הופך לסופר סאיין האגדי ומתעמת עם פריזה לבדו, בזמן שגוהאן חוזר לספינה עם פיקולו. בקרב עצמו פריזה מטיל כדור אנרגיה לליבת הכוכב, ומתחילה ספירה לאחור עד השמדתו המוחלטת של כוכב נאמק. הקרב מסתיים לאחר שפריזה חותך את עצמו לשניים בטעות בניסיון לחסל את גוקו, שחס על פריזה ונותן לו מספיק אנרגיה כדי לברוח מהכוכב הקורס, אך פריזה מצדו תוקף את גוקו שהורג אותו. במהלך הקרב נעשה שימוש בשנרון כך שכל מי שנרצח על ידי פריזה ואנשיו יחזור לחיים, ולאחר מכן המשאלה השלישית של נאמק מעבירה את כולם, למעט גוקו ופריזה לכדור הארץ. בסוף הסאגה, מחזירים גוהאן ובולמה לחיים את טיין שינהאן, יאמצ'ה וצ'אוטזו שהתאמנו אצל האל קאי הצפוני בעודם מתים, וכשגוהאן מבקש להחזיר לחיים את אביו, מתברר כי גוקו עודנו חי.
סאגת האנדרואידים
אחרי שהובס, מגיע פריזה לכדור הארץ כסייבורג עם אביו וחייליו במטרה לנקום בסון גוקו, אולם אלה מחוסלים על ידי נער מסתורי שהגיע לכדור הארץ, לא לפני שלוחמי ה-Z מתקהלים כדי לעצור את פריזה. תוך כדי הקרב מתגלה כי הנער יכול להפוך לסופר סאיין בדומה לגוקו. אחרי מותם מגיע גוקו, שהתגלה ששרד את הקרב עם פריזה הרבה לפני כן. גוקו והנער עורכים קרב ידידותי ובסופו מזהיר הנער לגוקו כי אנדרואידים, פרי יצירתו של אויב ישן של גוקו, דוקטור ג'ירו, מתכננים להרוג אותו. בנוסף הוא מזהיר את גוקו ממחלת לב שתתקוף אותו. לאחר מכן, מתגלה כי זהו טראנקס, בנו של מקיטה ובולמה שהגיע להווה מהעתיד, כדי להזהיר את ההווה מהעתיד העגום, ובתקווה לשנותו. 3 שנים עוברות ושני אנדרואידים מופיעים, 19 ו-20, במטרה להרוג את גוקו. 19 נלחם נגד גוקו ומצליח להתישו עקב מחלת הלב של גוקו, שהורידה את כושר הלחימה שלו בקרב. מקיטה הופך לסופר סאיין ומחסל את 19, ואנדרואיד 20 בורח במטרה לשחרר את אנדרואידים 17 ו-18. הוא מצליח, אך הם הורגים אותו בשחרורם ומשחררים את אנדרואיד 16. לוחמי ה-Z מובסים על ידי 17 ו-18, ופיקולו מחליט להתמזג עם גוד והופך את עצמו ל"סופר נאמק".
בו בזמן מפלצת "ביו אנדרואיד" בשם "סל" (Cell) שהגיעה מעתיד אחר (שבו 17, 18 וטראנקס מחוסלים) מופיעה, וברצונו לשאוב את אנדרואידים 17 ו-18 בציר הזמן הנוכחי על מנת להגיע לצורה המושלמת שלו. סל פוגש בפיקולו אך מובס וכתוצאה מכך מחליט לברוח ולחזק את כוחו עוד יותר על ידי שאיבת בני אדם לתוכו באמצעות זנבו. גוקו מחלים ממחלת הלב שלו, פוגש במקיטה, ומודיע לו שישנה דרך להתעלות מעל צורת הסופר סאיין במקום בשם "חדר הזמן והנשמה". גוקו לוקח את גוהאן, מקיטה וטראנקס למצפה של קאמי, היכן שנמצא החדר, מקיטה וטראנקס נכנסים ראשונים.
פיקולו פוגש ב-17 והשניים נלחמים בקרב איתנים שמופרע על ידי הצטרפותו של סל. פיקולו ו-17 מאחדים כוחות ואף על פי שהם מנסים לעזור ל-17 לא להישאב על ידי סל, סל מצליח להביס את פיקולו, לשאוב את 17 ולהגיע לצורה החצי מושלמת שלו. בדיוק כאשר הוא פונה לבלוע את 18 מופיע מקיטה שסיים את אימוניו ומכה את סל שוק על ירך. אולם סל משכנע אותו שיתן לו לבלוע את 18 כדי שלמקיטה חדור רוח הלחימה תהיה הזדמנות ללחום במישהו ש"שווה לו". למרות נסיונותיהם של לוחמי ה-Z, סל מצליח לבלוע את 18 ולהפוך לסל המושלם. עקב חוזקו האדיר של סל המושלם, אף אחד מלוחמי ה-Z לא יכול להביסו, ובפרט לא מקיטה שמובס בקלות על ידיו וטראנקס שהצליח אמנם להתעלות על אביו והחזיק מעמד יותר זמן נגדו.