cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צ'נסטוחובה
הגטו הקטן, וחיסולו הסופי
בשורת אקציות שנמשכה עד קיץ 1943 נורו למוות בבית הקברות היהודי בעיר מאות יהודים. הבולטת בהם הייתה בחג פורים ה'תש"ג, ובה נרצחו 127 אנשי אינטליגנציה ומשפחותיהם כעונש על ההתקוממות באקציית ינואר.
ניסיון התנגדות נוסף שמתרחש באקציה של 25 ביוני, מצד המחתרת בגטו ובתוכם הנימלטים מטרבלינקה, הוביל לחיסול הגטו הקטן, ולהוצאתם להורג של אנשי היודנראט יחד עם 200 גברים נשים וילדים שניסו להימלט ממנו ברגע האחרון. ב-22 ביולי פוצצו כל בתי הגטו הישן ויהודים שהסתתרו בו נשרפו חיים.
מרבית היהודים שנותרו אחרי חיסול הגטו, כ-4,000 איש, ושהיו מחוץ לשטחו בעת החיסול, הועסקו בעבודות כפייה במפעלי המתכת והנשק במקום וזכו לשקט יחסי עד התקרבות הצבא האדום (אם כי אירעו מדי פעם הוצאות להורג של יחידים או קבוצות קטנות). אליהם צורפו ברבות הימים מאות יהודים שגורשו ממפעלים בלודז', פיוטרקוב טריבונלסקי וסקרז'יסקו קמיינה. עם התקרבות הצבא האדום לעיר בתחילת 1945 גורשו מרבית היהודים במפעלים למחנות ריכוז שונים בגרמניה, אולם חלקם הצליחו להימלט ולהינצל. חלק מהמגורשים למחנות בגרמניה (גברים בעיקר לבוכנוואלד, נשים לרוונסבריק ולעוד מחנות) זכו להישאר בחיים ומרביתם לא חזרו מגרמניה לפולין אלא המשיכו לארץ ישראל או ליעדים אחרים.
בלילה שבין 16 ל-17 בינואר 1945 העיר נכבשה בידי הצבא האדום, ורק מיעוט מיהודיה ניצל. קהילה יהודית של 5,000 יהודים התקיימה במקום בשנים 1945–1947 כאשר שליש מאנשיה היו בני העיר. בעקבות תקריות אנטישמיות רבות וכן הפוגרום האכזרי בקיילצה בחרו מרבית אנשי הקהילה לעזוב את העיר ולהגר לישראל או ארצות אחרות.
משנות החמישים ואילך התגוררו בעיר יהודים בודדים. מאז סוף שנות השישים לא קיימת קהילה יהודית בעיר ומתגוררים בה כמה עשרות בודדות של קשישים יהודים.
אופוסום שחור-כתף
אנטומיה ומראה
האופוסום שחור הכתפיים מתאפיין בפרווה ארוכה, צפופה וצמרירית. צבעה הכללי נע בין אפור כהה לאפור כסוף, אך לעיתים היא עשויה לקבל בצדדים גם גוונים של חלודה, אוכרה או זהוב שנובעים משילוב שערות בצבעים שונים (שחור, אפור, צהוב, אפור ולבן). אופוסום זה ניתן לזיהוי בקלות בשל צבעיו הייחודיים: לאורך הגב יש לו פס שחור-מבריק עבה ובולט שנמוג בהדרגה לקראת הזנב, כאשר באזור הכתפיים הוא מתפצל לזוג רצועות שחורות עבות שיורדות לאורך הזרועות עד לכפות הידיים ונראות כקולר סביב הצוואר.
הראש בצבע אפור כהה, בהיר או חום אפרורי, כאשר הלחיים והסנטר בצבע צהבהב קרם. האוזניים, החוטם והלוע בצבע כתמתם והאף ורוד. בין העיניים יש לו לעיתים פס שחור דקיק שבשילוב עם האישונים השחורים נראה כמשקפיים. זנבו של האופוסום בצבע אפור כהה, כאשר חלקו האמצעי שחור והקצה לבנבן, כתמתם או ורדרד.
תפוצה
אופוסום זנב-שיח מצוי בחלק המערבי של יער האמזונס באמריקה הדרומית; בשל נדירותו של המין ומיעוט הלכידות והתצפיות, טווח התפוצה המדויק שלו אינו ברור דיו; הוא מצוי בבירור במערב ברזיל ודרום-מזרח פרו וסביר להניח שגם לאורך צפון בוליביה. על אף שנמצאו דגימות בשווקים בדרום קולומביה, ההערכה היא שמדובר בפרטים שמקורם בפרו והתגלגלו באמצעות סחר למדינה השכנה. ייתכן שמיעוט הדגימות קשורות להרגליו של האופוסום לחיות בעיקר על העצים.
בית הגידול של האופוסום מורכב מיער גשם טרופי צפוף ולח, עד רום 700 מטר מעל פני הים ובמידה פחותה גם יערות במבוק.
אקולוגיה
בשל הרגלי המחייה של המין ומיעוט הלכידות והתצפיות, מעט מאוד ידוע על אורח חייו של האופוסום שחור הכתפיים. הוא יונק פעיל לילה בעיקר שחי בגפו, ונראה מדי פעם גם בשעות היום. אופוסום זה הוא שוכן עצים מובהק, וידוע בנטייתו לבלות את מרבית הזמן בחופה הגבוהה ביותר של היער, כשאפילו בחופה האמצעית הוא נמנע מלשהות יותר מדי זמן. בנוסף, הוא נע באיטיות על הענפים ורובץ לעיתים ללא תנועה כדי לבחון את סביבתו. תכונות אלה הן ככל הנראה הגורם העיקרי המקשה על הצפייה בו. האופוסום חי ככל הנראה בשטח מחיה קבוע, בעל חושים חדים של ראיה, שמיעה וריח, ומתקשר עם בני מינו באמצעות ריחות, שריקות, ותצוגה חזותית.
התזונה של האופוסום לא נחקרה דיה, אך ידוע שהוא ניזון מצוף של צמח הקוואררביה (Quararibea), פירות מגוונים וחולייתנים קטנים. הצוף מהווה מקור מזון חשוב עבורו בעונה היבשה והוא עשוי לבלות לעיתים מספר שעות בליקוק צוף איטי. וייתכן שהאופוסום משמש אף כמאביק של הקוואררביה באמצעות אבקנים שנדבקים לפרוותו במהלך הליקוק. הטורפים שלו כוללים דורסי לילה, נחשים, נמרונים ויגוארונדים. התנועה האיטית של האופוסום הופכת אותו לפגיע בפני טורפים, בפרט גורים ומתבגרים.
התניה קלאסית
התניה קלאסית (או התניה פבלובית, או רספונדנטית) היא תהליך שבו גירוי נייטרלי שלא עורר תגובה מסוימת בעבר, מעורר בפרט את התגובה, לאחר שהופיע פעמים רבות בסמיכות לגירוי שמעורר את התגובה באופן טבעי. כתוצאה מתהליך ההתניה, גירוי נייטרלי יכול להוביל לתגובה רפלקסיבית, שלא הוביל אליה בעבר.
אופוסום שחור-כתף
אקולוגיה
הידע אודות הרבייה של המין לוטה בערפל, וההערכה היא שיש דמיון רב לאופוסומים אחרים; הזכרים והנקבות הם פוליגמים ומזדווגים עם בני זוג מרובים. אין תצוגת חיזור או קשרים מתמשכים בין הזכר והנקבה לפני ואחרי ההזדווגות. תקופת ההיריון נמשכת פחות משבועיים, ולאחריהם נולדים 2 גורים לכל היותר שנצמדים ל-2 הפטמות שלה וגדלים בכיס במשך מספר שבועות. לאחר מכן הם רוכבים על גבה עד הגמילה ויוצאים לעצמאות זמן קצר לאחר מכן. תוחלת החיים של המין בטבע אינה ידועה, אך בשבי פרט אחד חי 7 שנים ו-10 חודשים.
התניה קלאסית
"התניה קלאסית" היא אחד המושגים המרכזיים בביהביוריזם ובניתוח ההתנהגות. הוא נטבע על ידי הפיזיולוג הרוסי איוואן פטרוביץ' פבלוב, בעקבות מחקרים שביצע.
אופוסום שחור-כתף
מצב
האופוסום שחור הכתפיים מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), בשל תפוצה רחבה יחסית, נוכחות גבוהה באזורים מוגנים וההערכה שאוכלוסייתו די גדולה. עם זאת, מגמת האוכלוסייה נמצאת בירידה בשל אובדן בית גידול באזורים מסוימים כתוצאה מבירוא יערות. על פי נתוני IUCN, בצד הפרואני מרבית הטווח שלו נמצא באזורים מוגנים, בעוד שבצד הברזילאי, הוא סובל מכריתת יערות איטנסיבית.
התניה קלאסית
אבחנות ויחסי גומלין בין התניה קלאסית לאופרנטית
ההבדל המרכזי בין ההתניה הקלאסית להתניה האופרנטית הוא שהתניה קלאסית עוסקת באופן רכישת תגובות רפלקסיביות מותנות, בעוד התניה אופרנטית עוסקת באופן רכישת תגובות רצוניות.
לעומת ההבדל בסוג התגובה, שני מרכיבי ההתניה האחרים, הגירוי המותנה והגירוי הבלתי מותנה מופיעים הן בהתניה קלאסית והן בהתניה אופרנטית אם כי בסדר שונה. כשבהתניה קלאסית גירוי מותנה ובלתי מותנה מופיעים זה לצד זה, והתגובה (הרפלקסיבית) מופיעה בסוף התהליך. ובהתניה אופרנטית גירוי מותנה כלשהו, מניע תחילה את התגובה (הרצונית), ורק לאחר מכן מוצג הגירוי הבלתי מותנה כחיזוק.
התניה קלאסית מהווה רכיב חיוני בהתניה אופרנטית. מפני שחיזוק (גירוי בלתי מותנה) שניתן בהתניה אופרנטית כגמול לביצוע פעולה רצויה, מופיע בסמיכות יחסית לגירוי נייטרלי אקראי שעורר את הפעולה, ובהתאם לחוקי ההתניה הקלאסית הסמיכות הופכת את הגירוי הנייטרלי לגירוי מותנה, קרי לגירוי שיוצר תגובה מותנית (רפלקס) שבמקור החיזוק יוצר באופן טבעי. התגובה המותנית מקשרת בין הגירוי המותנה לחיזוק, וכך יוצרת ציפייה לחיזוק שמעלה את המוטיבציה לפעולה. ככל שהגירוי המותנה יחזור ויופיע בסמיכות לחיזוק כך הוא יתחזק ותדירות הפעולה תגבר.
המחקרים של איוואן פבלוב
איוואן פבלוב גילה באופן מקרי את תהליך ההתניה הקלאסית במחקריו בפיזיולוגיה של כלבים, בעשור האחרון של המאה ה-19. ידוע כי כל כלב נוהג, כתגובה, לרייר כאשר מוגש לו מזון. פבלוב גילה כי כלביו נהגו לרייר עוד כשהופיע בדלת החדר. הוא הסיק כי במוחם נוצר קשר בין הופעתו לבין המזון שיקבלו, אף אם לא הגיש להם אותו. בעקבות עובדה זו ערך פבלוב ניסויים בכלביו, בשלושה שלבים: בשלב הראשון ניתן מזון לכלבים ונמדדה כמות הריר שהוציאו מפיהם. המזון הוא גירוי בלתי מותנה, והריור היא תגובה בלתי מותנית. בשלב השני פבלוב השמיע צלצול פעמון ורק לאחר מכן הגיש לכלבים את מזונם. פבלוב חזר מספר פעמים על שלב זה. בשלב השלישי השמיע את הפעמון לבדו, ולא הגיש מזון לאחר מכן. עצם השמעת הפעמון לבדו גרמה לכלבים לרייר. במילים אחרות, הפעמון אשר היווה גירוי מותנה אשר בא לפני גירוי בלתי מותנה, המזון, הביא לתגובה בלתי מותנית, הריור. בסוף הניסוי הפעמון עצמו, הגירוי המותנה, הביא לתגובה מותנית, הריור.
פבלוב התנה את הכלב להגיב לצלצול הפעמון, כפי שהגיב להופעת המזון – יצר קשר בין גירוי בלתי מותנה (המזון) לגירוי מותנה (הפעמון).
שפה חדשה
במהלך המחקרים של פבלוב והקולגות שלו, הם נתקלו בקשיים רבים כאשר ניסו לדון אחד עם השני על תוצאות המחקרים שלהם. פבלוב הבין שהבעיה נובעת מכך שהם השתמשו במושגים יומיומיים כדי לתאר תהליכים פיזיולוגים והתנהגותיים. הם הגיעו למסקנה שהם מפסיקים להשתמש במילים כגון: הכלב "הבין", "רצה", "חשק" וכו'. פבלוב והקולגות שלו עברו להשתמש בשפה אובייקטיבית עם המושגים החדשים שפותחו, ואף קבעו שיינתן קנס למי שישתמש במילים עממיות בתוך קירות המעבדה. (פבלוב, 1916). מאז ימיו של פבלוב לשפה הטכנית של ההתנהגות הייתה משמעות רבה במחקר המדעי. כיום בניתוח ההתנהגות היישומי ישנו דגש רב לשימוש בשפה אופרטיבית לתיאור התנהגות. השפה המודרנית של ניתוח ההתנהגות נמנעת משימוש במושגים הקשורים לתהליכיים תודעתיים, מנטליים, ואף נוירולוגיים (אף על פי שפבלוב השתמש רבות במושגים הקשורים למערכת העצבים עקב היותו פיזיולוג, אך מדע ההתנהגות, שמבוסס חלקית על מחקריו טוען שתחום המחקר שלו אינו תהליכים נוירולוגיים, אלא התנהגותיים). בתור דוגמאות למילים שמדעני ההתנהגות נמנעים משימוש בהם למטרות מדעיות אפשר להציג את המילים הבאות: "רצון", "אסוציאציה", "צורך", "יצר", "למידה", וכדומה. (אף על פי שהמושג "למידה" נראה לעיתים קרובות בתחום ההתנהגות, מושג זה לא נחשב כטכני).
ניסוי "אלברט הקטן" של ג'ון ווטסון
הפסיכולוג האמריקאי ג'ון ווטסון שיסד את הביהביוריזם, המשיך את מחקריו של פבלוב, ובתחילת המאה ה-20 ביצע מחקרים על מנת לחקור את טבע הפחד.
ווטסון יצר בניסויו תגובת פחד בתינוק יתום בן 9 חודשים בשם אלברט. לפני הניסוי בדק ווטסון את תגובת התינוק לחולדה, לארנב, לקוף, לכלב, למסכות שונות וכדומה. התינוק לא הגיב בפחד לאף אחד מהאובייקטים הללו. מהמחקרים ווטסון הסיק שקיימות רק שתי תגובות פחד מולדות אצל תינוקות – רעש פתאומי וחזק, ואיבוד פתאומי של שיווי המשקל. בניסוי שלו עם אלברט הקטן הוא השתמש במכה של פטיש בפיסת מתכת כדי לעורר תגובת פחד.
הניסוי החל כשאלברט הגיע לגיל 11 חודשים (עקב עיכובים הקשורים למוסריותו של הניסוי). על מנת להתנות פחד אצל אלברט, הציגו ווטסון וצוותו לאלברט מספר פעמים במשך שבוע אחד את החולדה, וכאשר אלברט ניסה לקחת את החולדה, הכה ווטסון עם פטיש על מתכת. לאחר שבוע זה הוצגה החולדה לאלברט ללא ליווי הפטיש, וגרמה לאלברט לפחד ולבכי, והניסה אותו הרחק מהחולדה.
ווטסון רצה לבדוק אם הפחד של אלברט הועבר גם לאובייקטים שונים (תהליך זה נקרא הכללה). הוא הראה לתינוק ארנב, חתול וכלב, וגם הם עוררו פחד אצל התינוק. חמישה ימים לאחר מכן נערכה בדיקה נוספת שאישרה כי אלברט עדיין פוחד מהאובייקטים הללו. כמו כן, העברת אלברט לחדר אחר לא הפסיקה את פחדיו מהאובייקטים. חודש לאחר מכן, נערכה שוב בדיקה, אשר אישרה כי אלברט עדיין פוחד מהאובייקטים שהוצגו לו.
בספרו של ווטסון Psychological care of infant and child, הוא מתאר מנגנון הכחדה של פחד אצל ילדים בגיל 9 חודשים. הפעם כאשר, התינוק רעב, מגישים לו אוכל. לאחר שהתינוק אוכל, מתקרבים אליו עם הפריט שממנו הוא מפחד, עד שהתינוק מתחיל לבכות. עושים זאת פעם ביום, ועם כל יום שעובר, מתקרבים יותר קרוב לתינוק עד שהוא מפסיק לפחד.
ווטסון רצה לגרום להכחדה של הפחד של אלברט על מנת לחנכו שלא לפחד מהאובייקטים, אך לא עלה בידו לעשות זאת מכיוון שאלברט אומץ על ידי משפחה ועזב את האזור. בשל כך נחשב הניסוי לשנוי במחלוקת מבחינה אתית.
שלבי ההתניה הקלאסית
מקובל להבחין בשלושה שלבים בתהליך ההתניה הקלאסית (על פי הניסויים של פבלוב):
האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה
האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה היא עמותה שמטרתה לקדם את תחומי הקולנוע והטלוויזיה בישראל. מאז היווסדה בשנת 1990, מקיימת העמותה תחרויות שנתיות בתחום הקולנוע העלילתי והתיעודי בין הסרטים שהופקו באותה שנה. תוצאות התחרות מתפרסמות לראשונה ב"טקס הענקת פרסי אופיר לסרט הטוב ביותר וליוצרים נבחרים" וכוללת 18 קטגוריות בתחום היצירה הקולנועית הישראלית.
החל משנת 2003 מקיימת האקדמיה טקס נפרד לתחום היצירה הטלוויזיונית (המקבילה הישראלית לתחרות "האמי" האמריקאית). במסגרת תחרות הטלוויזיה מתחרות דרמות לטלוויזיה, סדרות דרמטיות, סדרות קומיות, סרטי טלוויזיה ומיני סדרות, סדרות תעודה, תוכניות אקטואליה וחדשות, תוכניות בידור, תוכניות אירוח, תוכניות מציאות, תוכניות תרבות ופנאי ותוכניות ילדים.
התחרויות והטקסים הם גולת הכותרת של פעילות האקדמיה. באמצעותם היא פותחת חלון אל היצירה המקורית הישראלית בתחומי הקולנוע והטלוויזיה ופועלת להדק את הקשר והאמון שבין הציבור הרחב ליצירה המקורית. טקסי הענקת הפרסים הם הסיכום והשיא של הפעילות השנתית וחגה הגדול של התעשייה כולה. ההשתתפות בתחרות האקדמיה מזכה את היוצרים ואת יצירתם בכבוד ויוקרה מקצועיים ובחשיפה תקשורתית בפני הקהל הרחב.
פרסי האקדמיה לקולנוע וטלוויזיה
האקדמיה מעניקה מדי שנה את פרס האקדמיה הישראלית לקולנוע (פרס אופיר) לאנשי הקולנוע הישראלי המצטיינים. החל משנת 2003, לאור ההתקדמות העצומה שעשתה היצירה הטלוויזיונית, הוסיפה האקדמיה טקס נפרד לתחום היצירה הטלוויזיונית (המקבילה הישראלית ל"פרס אמי" האמריקאי): פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה. החל משנת 2021, לאור ההתקדמות העצומה שעשתה היצירה הטלוויזיונית לילדים ולנוער, הוסיפה האקדמיה טקס נפרד נוסף לתחום היצירה הטלוויזיונית לילדים ולנוער: פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוער.
טקס פרסי אופיר
פרס אופיר (בשמו המלא: פרס האקדמיה הישראלית לקולנוע על שם שייקה אופיר, לעיתים מכונה גם: "האוסקר הישראלי") הוא פרס הניתן מדי שנה על ידי האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה עבור יצירה קולנועית מצטיינת. הפרס קרוי מאז 2004 על שמו של השחקן ואיש הקולנוע הישראלי שייקה אופיר, ומוענק מאז שנת 1990. פסלון הפרס עוצב על ידי הפסל האמן ריצ'רד שילה.
טקס פרסי האקדמיה לקולנוע מתקיים מדי שנה בחודש ספטמבר, כארבעה חודשים לפני ההכרזה על המועמדים לפרס האוסקר האמריקאי. הזוכה בפרס "הסרט הטוב ביותר" נשלח כנציגה של ישראל להתמודד על מועמדות לזכייה באוסקר, בקטגוריית "פרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר". מתוך זוכי פרס האופיר בקטגוריית "הסרט הטוב ביותר" לאורך השנים, 10 סרטים נבחרו להיות מועמדים לפרס אוסקר בקטגוריית "הסרט הזר הטוב ביותר".
בשנת 2020 בגלל מגפת הקורונה טקס פרסי אופיר התקיים בפעם הראשונה במתכונן של שידור הטקס כחלק מהתוכנית "סוכן תרבות" עם קובי מידן. בשנה הזו "אסיה" סרט הביכורים של רותי פרי בר זכה בפרס הסרט הטוב ביותר ונשלח לאוסקר האמריקאי לייצג את מדינת ישראל.
טקס פרסי הטלוויזיה
פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה הוא פרס שניתן מדי שנה על ידי האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה לאנשי הטלוויזיה המצטיינים, החל משנת 2003. עד שנת 2003 ניתנו פרסי הטלוויזיה במסגרת פרסי האקדמיה לקולנוע (פרס אופיר).
בשנת 2003, החליטה האקדמיה לקולנוע וטלוויזיה לנהל טקס שנתי נפרד להענקת פרסי כבוד ליוצרים ולמשתתפים בטלוויזיה הישראלית. מדי יולי בוחרים חברי האקדמיה את המועמדים בפרסים השונים, ולבסוף את הזוכים. במהלך הטקס מחלקים חברי האקדמיה את הפרסים באמצעות המנחים והאורחים המוזמנים, ליוצרי תוכניות וסדרות טלוויזיה.
מובילים קולנוע
ב-2017 הושק לראשונה פרויקט מובילים קולנוע - פרויקט הנועד לקידום והנגשה של סרטים ישראליים מגוונים ויוצריהם ברחבי הארץ. הפעילות המרכזית בפרויקט כוללת הקרנת סרטים ישראלים ממטולה ועד אילת ומיד לאחר ההקרנה שיח עם אחד מיוצרי הסרט או מהשחקנים המככבים בו. הפרויקט פועל ברשויות השונות במגזר החילוני, הדתי והערבי, בבתי ספר יסודיים ותיכונים, חברות פרטיות וציבוריות, גופים ממשלתיים ועוד.
תחרות פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוער
פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוער (בשמו המלא: תחרות פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוער) הוא פרס הניתן מדי שנה על ידי האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה עבור יצירה קולנועית מצטיינת בתחום עולם הילדים והנוער.
החל משנת 2021, הוחלט באקדמיה לערוך טקס נפרד לעולם התוכן של הילדים והנוער. הטקס נקרא בשם "תחרות פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוער" והתקיים לראשונה ב-25 באוגוסט 2021 ושודר בערוץ ניקלודיאון. בשונה מפרסי הטלוויזיה שבהם מצביעים רק חברי האקדמיה, בפרסי הילדים והנוער, הצבעת חברי האקדמיה היוותה 70% מההחלטה, ו-30% נוספים הוערכו על ידי נבחרת של 100 ילדים בגילאי 5–15 מכל רחבי הארץ.
סוזן טורטלוט
'''סוזן ו. טורטלוט (באנגלית: Suzanne W. Tourtellotte'''; 11 בינואר 1945 - 20 ביוני 2013), הייתה אסטרונומית אמריקאית ומדענית פלנטרית חוקרת באוניברסיטת ייל. טורטלוט הייתה שותפה בגילויים של 15 גופים טרנס-נפטוניים וכוכבי לכת מינוריים.
ביוגרפיה
טורטלוט סיימה תואר ראשון מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס בשנת 1966, וקיבלה תואר שני מאוניברסיטת ייל בשנת 1967. היא המשיכה ללימודי דוקטורט בביוכימיה מאוניברסיטת פרינסטון בשנת 1971.
בשנת 2003 יחד עם דייוויד רבינוביץ, וברד ומרתה שפר, היא חקרה את אופי הסיבוב והחזרים של גופים בחגורת קוויפר. היא עבדה במצפה הכוכבים לה סילה במסגרת קמפיין חיפוש אחר גופים בחגורת קוויפר (Quest KBO Survey).
טורטלוט הייתה חברת סגל במכללת אלברטוס מגנוס עד שנת 2008. היא הייתה חוקרת במחלקת האסטרונומיה של אוניברסיטת ייל עד מותה.
טורטלוט נפטרה בגיל 68 בהמדן, קונטיקט, ארצות הברית.
גופים שגילתה
טורטלוט מוכרת כשותפה בגילויים של 15 כוכבי לכת מינוריים במהלך תגליות שבוצעו על ידי מצפה הכוכבים לה סילה בצ'ילה ב-2010. התגליות במשותף עם החוקרים דייוויד רבינוביץ ומג שוומב.
מצפה קרני גמא קומפטון
מצפה קרני הגמא קומפטון (באנגלית: Compton Gamma Ray Observatory (CGRO)) היה מצפה כוכבים שמטרתו היה חקר קרני גמא. המצפה הוצב בחלל באפריל 1990 ופעל על לשנת 2000. משקלו היה 17 אלף ק"ג ועלותו כ-617 מיליון $. הוא נקרא על שם פיזיקאי אמריקאי ארתור קומפטון שקיבל פרס נובל לפיזיקה על חקר קרני גאמה. במהלך חיי המצפה בוצעו מספר תיקוני מסלול. בדצמבר 1999 התברר שעקב תקלה טכנית המצפה החל לשנות מסלול לא רצוי. לאחר התייעצות הוחלט להוריד אותו מהמסלול באופן מבוקר. הוא נכנס לאטמוספירה ב-4 ביוני 2000 וחלקים נפלו לאוקיינוס השקט.
תיאור המשימה
תכנון ובניית מצפה נמשכו 14 שנים. ב-5 באפריל 1991 הוא שוגר לחלל כמטען של מעבורת החלל אטלנטיס במשימה STS-37 וכעבור מספר ימים הוצב במסלול המתוכנן. במצפה הותקנו מספר מכשירים:
אלכסנדר זאב גיורא
אלכסנדר זאב (שוני) גיורא (13 ביוני 1925 – 28 באוקטובר 2015) היה פרופסור מן המניין בחוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת חיפה וכיהן גם כנשיא מכללת עמק יזרעאל.
קריירה מקצועית ואקדמית
גיורא למד לתואר ראשון באוניברסיטה הקתולית ע"ש פזמני פטר (Pázmány Péter Katolikus Egyetem) (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד) בבודפשט והמשיך ללימודי דוקטורט בפסיכולוגיה באוניברסיטת פריז, אותם סיים בשנת 1951. עם סיום לימודי הדוקטורט חזר לישראל ושירת בצה"ל כפסיכולוג הקליני הראשי של אחד מבתי החולים הצבאיים ולאחר מכן כפסיכולוג הראשי הראשון במפקדת קצין רפואה ראשי. עם שחרורו מהצבא בשנת 1958 התמנה לפסיכולוג הראשי של המרכז הרפואי לבריאות הנפש אברבנאל בבת ים וכיהן גם כפסיכולוג בכיר באגודה הישראלית לבריאות הנפש.
למרות הצלחתו המקצועית בתחום הטיפול, יצאה נפשו של גיורא לעולם האקדמי אולם לאכזבתו לא הצליח באותן שנים למצוא משרה באחת האוניברסיטאות בישראל. בשנת 1963 עבר לארצות הברית וקיבל משרה כפסיכולוג בבית החולים הפסיכיאטרי סטוקטון בקליפורניה. שנה לאחר מכן, בשנת 1964 הצטרף כחבר סגל לאוניברסיטת מישיגן ומונה לפרופסור לפסיכיאטריה, פסיכולוגיה ובלשנות. קבוצת המחקר שארגן במישיגן, שהיו חברים בה בלשנים, פסיכולוגים, ופסיכיאטרים, עסקה בחקר היבטים פסיכולוגים של הלשון. בין 1969 ל- 1995 פרסמה הקבוצה כ-30 מאמרים בכתבי עת מובילים בעולם. במקביל ניהל פרופ' גיורא גם פרקטיקה פרטית כמטפל. בשנת 1985 פרש מאוניברסיטת מישיגן, חזר לישראל והצטרף לסגל החוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת חיפה, שם עמד בראש המגמה הקלינית ומאוחר יותר כיהן כדיקן המחקר של האוניברסיטה. פרש כפרופסור אמריטוס ב-1994.
בשנים 1995–1998 כיהן כנשיא מכללת עמק יזרעאל.
תחום המחקר העיקרי של פרופ' גיורא היה פסיכולוגיה של השפה (פסיכולינגוויסטיקה) ובמיוחד הקשר בין שפה, קוגניציה, אישיות, אמפתיה וזהות. מחקרו על השפעת האלכוהול בהשפעת אלכוהול על יכולת הביטוי בשפה זרה, היה פורץ דרך וצוטט במאות מאמרים וכתבי עת. וכך גם מחקרו על השפעת הדגש על מין דקדוקי בשפה על גיבוש זהות מינית בילדים.
Real Muthaphuckkin G's
Real Muthaphuckkin G's (גרסה מצונזרת: "Real Compton City G's") הוא שיר של הראפר איזי-אי מהאלבום It's On (Dr. Dre) 187um Killa. שיר זה הוא מסוג דיס (Diss) על חבר N.W.A לשעבר, הראפר ד"ר דרה, ועל הראפר סנופ דוגי דוג. הוא גם אחד מהשירים שאיזי-אי הפיק בעצמו בסטודיו. השיר דורג במקום הראשון בשירי הראפ הלוהטים של מגזין בילבורד במשך אחד עשר שבועות, ששבר את השיא של N.W.A. עם השיר "Straight Outta Compton" שדורג במשך שבעה שבועות.
אלכסנדר זאב גיורא
קריירה מקצועית ואקדמית
לאורך השנים קיבל גיורא הכרה ופרסים בארצות הברית ובמדינות רבות באירופה. במיוחד נגע לליבו הכנס הדו-שנתי המתקיים בהולנד על שמו.
Real Muthaphuckkin G's
תיאור
שיר זה היה שיר תגובה לשיר של ד"ר דרה "('Fuck Wit Dre Day (and Everybody's Celebratin" שהיה שיר בו ד"ר דרה וסנופ דוגי דוג קיללו את איזי-אי. איזי-אי אומר בשיר שד"ר דרה הוא לא יותר מאשר אחד שרוצה להיות גנגסטר ("Wannabe") ושהוא לא "OG" (גנגסטר אמיתי), מה שד"ר דרה טען שהוא. איזי-אי גם אומר כי הוא עדיין מקבל כסף משיריו והפקותיו של ד"ר דרה, וטוען שהחוזה של דרה עם רות'לס רקורדס עדיין עושה לו כסף. הבית השני מבוצע על ידי דרסטה, בו הוא טוען שסנופ דוגי דוג לא ביצע פשע מעולם אך בכל זמן שמתאפשר לו הוא שר על רובים וסכינים. את הבית השלישי מבצע B.G. Knocc Out כשהוא אומר שדרה הוא אחד ש"רוצה להיות" (Wannabe) ושדרה הוא כלום בהשוואה לגנגסטרים האמיתיים. סנופ דוגי דוג מותקף בשיר על היותו רזה מאוד כשאיזי-אי שואל בשיר את דרה היכן הוא מצא ראפר אנורקטי. הפזמון בשיר כולל מספר סאמפלים עוקבים. השורה הראשונה לקוחה מהשיר "It's Funky Enough" של הראפר The D.O.C.. הסאמפל השני לקוח מהמבוא לשיר Eazy-Duz-It. הסאמפל כולל את איזי-אי אומר "!yo, Dre" כתגובה לשאלתו של ד"ר דרה "?what's up". מיד לאחר התגובה לדרה, נשמע קול ירייה, שרומז כי איזי-אי ירה בד"ר דרה.
אלכסנדר זאב גיורא
קריירה מקצועית ואקדמית
גיורא התגורר רוב שנותיו בישראל בזכרון יעקב, היה נשוי משנת 1955 ועד מותו לסוזי ואב לבן (עמוס גיורא, פרופסור למשפטים באוניברסיטת יוטה) היה סב לשלושה נכדים.
Real Muthaphuckkin G's
הווידאו קליפ
הקליפ לשיר "Real Muthaphukkin G's" שצולם בעיר קומפטון שבקליפורניה, מתחיל עם סצנה בה מצולמות מכוניות לואו-רייד ואז מצולם איזי-אי שר את הבית הראשון. תמונתו של ד"ר דרה מהתקופה בה היה חבר בהרכב World Class Wreckin' Cru מוצגת על המסך כשהוא לובש מסקרה ואודם. הקליפ כולל גם סצנות בהן מופיע חיקוי של איזי-אי (ידוע כ-Sleazy-E) אשר הופיע בקליפ של השיר "Fuck Wit Dre Day", כשהוא מותקף ונורה על ידי איזי-אי האמיתי, B.G. Knocc Out ודרסטה, נרדף על ידי כלב ולקראת סוף הקליפ נרדף על ידי איזי-אי, דרסטה, B.G. Knocc Out והמון של אנשים ולאחר כמה קולות יריות מוצג Sleazy-E נופל על האדמה מת.
הטיית הצופה המשתתף
הטיית הצופה המשתתף (Actor-observer bias) הוא מונח בפסיכולוגיה חברתית המתאר נטייה של אנשים לייחס את פעולותיהם שלהם לנסיבות החיצוניות, אך לייחס פעולות של אחרים לעולמם הפנימי.
את הטיית הצופה המשתתף הציגו אדוארד ג'ונס וריצ'רד ניסבט במאמר משנת 1971. הנחתם היא שההטיה נובעת מהנטייה הקיימת בבני אדם לסבור שאישיותם שלהם מורכבת ורבת פנים, ואילו אישיותם של אנשים אחרים פשוטה יותר. על פי ג'ונס וניסבט ההטיה מתקיימת בהתייחס להתנהגויות חיוביות ושליליות גם יחד, אך נחשבת חזקה יותר בהתייחס להתנהגויות שליליות, ובמקרים אלו ניתן להציגה באופן פשטני כ"כישלונות של אחרים הם באשמתם, כישלונות שלי הם מתוקף הנסיבות". ההשערה היא שההטיה חלה על כל מגוון ההתנהגויות, מכוונות ובלתי מכוונות, גלויות וסמויות. ההטיה מתייחסת לעיתים לכלל ההסברים הנוגעים לעולם הפנימי של האדם, אך לרוב נדון בהתייחס לתכונות קבועות של האדם ולא למצבי רוח.
ההטיה נחשבת על ידי רוב הפסיכולוגים החברתיים כמבוססת ביותר, אולם ברטראם מאלה מאוניברסיטת מישיגן, טוען בהסתמך על סקירת מאמרים שהראיות לקיומה קלושות. על פי בדיקתו, ההטיה קיימת במידה קלה בהתייחס להסברים של התנהגויות שליליות, אך הפוכה בהתייחס להתנהגויות חיוביות.
נהוג לחשוב על ההטיה כנובעת משתי סיבות: 1. בולטות שונה - העובדה שעבור מבצע ההתנהגות הסביבה בולטת יותר ממנו עצמו ומתכונות אישיותו, ואילו עבור הצופה בולט דווקא מבצע ההתנהגות עצמו ואישיותו ולא מה שמסביבו. 2. ידע שונה - המשתתף מכיר את עצמו, ומודע לכך שהוא מתנהג אחרת במצבים שונים, ואילו הצופה אינו מודע לכך שמבצע ההתנהגות יכול להתנהג אחרת בנסיבות ובמצבים שונים, ולכן קל לו יותר לייחס את ההתנהגות לגורמים קבועים באישיות.
פארק הגיבורים הלאומיים
פארק הגיבורים הלאומיים (באנגלית: National Heroes Park) הוא שילוב של גן בוטני ובית קברות לבכירי האומה בקינגסטון, ג'מייקה. גודלו 20 הקטאר והוא כולל מספר מונומנטים לזכר הגיבורים הלאומיים של האומה, ראשי ממשלתה ובני משפחותיהם ומנהיגים חברתיים. ביום הזיכרון של חבר העמים הבריטי (יום א' השני של נובמבר) מתקיים באתר טקס לזכר הנופלים במלחמות. על המקום שומר באופן קבוע משמר טקסי, שחייליו הם חלק מצבא ג'מייקה.
היסטוריה
האתר שימש מ-1783 כזירה למרוצי סוסים. ב-1818 נרכש השטח על ידי מועצת קינגסטון ושימש לחגיגות ציבוריות גדולות כגון החגיגות לביטול העבדות ב-12 באוגוסט 1838 וחגיגות "יובל הזהב" ו"יובל היהלום" של המלכה ויקטוריה ב-1887 ו-1897, בהתאמה. ב-1953 הופסק השימש באתר ככר מרוצי סוסים, הוא הוכשר לטקס קבלת הפנים לאליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת לרגל ביקורה הראשון באי ונקרא פארק הזיכרון לג'ורג' השישי לזכר אביה. כן הועתקה למקום האנדרטה לזכר נופלי מלחמת העולם הראשונה, ששכנה קודם לכן ברח' צ'רץ'.
לאחר עצמאותה של ג'מייקה, ב-1962 הוכרז האתר כפארק הגיבורים הלאומיים.
ב-5 בדצמבר 1976 התקיים במקום המופע המוזיקלי "Smile Jamaica Concert" ("חייכי ג'מייקה") בהשתתפות בוב מארלי לעיני 80,000 צופים.
קני קריימר
קני קריימר (באנגלית: Kenny Kramer; נולד במאי 1943) הוא סטנדאפיסט אמריקאי. דמותו היוותה השראה לדמות קוזמו קריימר מן הסדרה "סיינפלד".
ביוגרפיה
קריימר גדל ברובע הברונקס בניו יורק ונזרק מבית הספר בגיל 17. הוא יהודי במוצאו. הוא מכר מגזינים, היה מנהל להקת רגאיי, והופיע באופן לא סדיר כסטנדאפיסט עד שנת 1981. בהמשך ולמשך מספר שנים נהג למכור בדיסקוטקים, תכשיטים זולים שהיו זורחים בחושך. הוא התגורר במבנה "מנהטן פלאזה" בשכונת הל'ס קיטשן שבמנהטן, בו מתגוררים אמנים בדיור מסובסד, סמוך מאוד לחדרו של לארי דייוויד מיוצרי הסדרה "סיינפלד", והיו ביניהם יחסי ידידות. דמותו היוותה השראה לדמות "קוזמו קריימר" שגולמה בסדרה סיינפלד על ידי מייקל ריצ'רדס. דייוויד אמר שקני מעט אקסצנטרי והוא יהיה דמות מתאימה לסדרה. חלק גדול ממאפייניו של קריימר המקורי כגון האובססיה לגולף, פירות, ג'קוזי, הוצאת פריטים מהמקרר, וחשיבה על רעיונות והמצאות מוזרים, נכנסו לסדרה בגילומו של ריצ'רדס.
הסדרה סיינפלד
מייקל ריצ'רדס העדיף לא להפגש עם קני כדי ללמוד את דמותו, והעדיף ליצור את דמותו ללא עזרה שכזו. לכך ניתן ביטוי בסדרה סיינפלד, בעונה הרביעית שלה בפרק "הפיילוט".
במקור הייתה אמורה דמותו להיקרא בשם "קסלר" וכך גם נקראה הדמות בפרק הראשון של הסדרה, זאת עקב חששו של לארי דייוויד מכך שקני קריימר ינצל את השימוש בשמו בסדרה לצרכיו. עם זאת, ג'רי סיינפלד חשב שהשם קריימר הוא נכס שחבל לוותר עליו.
קני קריימר החל להוביל סיורים בניו יורק בעקבות הסדרה בעת שזו שודרה, והמשיך בקיומם גם לאחר שירדה מן המסכים, תחת השמות "Kramer's Reality Tour" ו-"Kramer's Reality Road Show". הסיורים מלווים באוטובוס עסקו במאחורי הקלעים של הסדרה. פרודיה על סיורים אלה הוצגה בפרק "כיפות המאפין" בסיינפלד, בעת שקוזמו קריימר הוביל סיור באוטובוס שנקרא "The Peterman Reality Tour". בעונה השלישית של ה-DVD של הסדרה סיינפלד, שולבה התוספת הדוקומנטרית "Kramer vs. Kramer: Kenny to Cosmo".
מחוץ לסדרה סיינפלד
קריימר עבד ככתב בתוכנית Hard Copy שעסקה בעולם הבידור. בשנת 1997 ניסה להיות מועמד המפלגה הדמוקרטית לראשות עיריית ניו יורק אך לא קיבל את המועמדות מטעמה. בשנת 2001 לאחר פנייה אליו מצד המפלגה הליברטריאנית לרוץ לראשות עיריית ניו יורק הגיע קריימר למקום השביעי עם 1408 קולות.
בשנת 2013 הוא הוסמך לחתן זוגות בניו יורק.
קראטילוס
קראטילוס (ביוונית: Κρατυλος) הוא סופיסט המופיע בדיאלוג של אפלטון הנושא את שמו. אפלטון היה תלמידו, ולפי הפילוסוף דייוויד סדלי היווה את מקור ההשפעה האינטלקטואלית הראשונית עליו.
קראטילוס היה תלמידו של הרקליטוס ועל פי אריסטו בחיבורו "מטאפיזיקה", קראטילוס הרחיב את הנחתו של הרקליטוס - שלא ניתן להיכנס לאותו נהר פעמיים - וטען שאף לא ניתן להיכנס לאותו נהר פעם אחת, בשל תפיסת המציאות השונה והמשתנה. כאשר מציאות משתנה בכל רגע, גם השפה משתנה עימה. בשל השתנות השפה, שהיא לדידו תוצר טבעי של המציאות, חדל קראטילוס מלדבר ותיקשר באמצעות הזזת אצבעו בלבד.
הדיאלוג קראטילוס נכתב בשנת 360 לפנה"ס בקירוב. בדיאלוג, סוקרטס מתבקש על ידי שני אנשים קראטילוס והרמוגינס לענות על השאלה, האם שמות הם "קונבנציונליים" או "טבעיים". הווה אומר האם הלשון היא מערכת שרירותית של סימנים או המילים מכילות קשר פנימי לדברים שהן מציינות. הדיאלוג הנ"ל הופך לאחד הטקסטים הפילוסופיים המוקדמים של התקופה הקלאסית היוונית והוא עוסק בשאלות של אטימולוגיה ולינגוויסטיקה. המחלוקות הפילוסופיות בנושא טבע או הסכמה בלשון נמשכות עד לפילוסופיה המודרנית.
תובל (דמות מקראית)
תֻבָל, הוא דמות מקראית הנזכרת בספר בראשית כבנו החמישי מתוך שבעה של יפת בן נח.
שמו של תובל מופיע בלוח העמים שבספר בראשית:
זיהוי מדעי
מקובל בקרב היסטוריונים כיום לזהות את תובל המקראי עם ממלכת תובל הקדומה, ששכנה בהרי הטאורוס ומול הטאורוס במזרח קיליקיה ודרום קפדוקיה.
זיהויים מסורתיים
בספר יחזקאל מוזכר תובל לצד גוג ומשך. לדברי יוסף בן מתתיהו, 'תובל' הוא אבי העם האיברי, ששכן באזור שבו נמצאת היום גאורגיה. ייתכן שמקור שמה של העיר טובולסק הוא למעשה-'תובל'. בהקשר האזורי, נזכר גם קשר בספרות העמים בין גומר בן יפת לעם הקימרי.
מנגד, הירונימוס, איזידורוס מסביליה ונניוס טענו כי תובל הוא אביהם של האיטלקים והספרדים אשר בדומה נקראו גם הם בעבר עמים איברים.
מסורות נוספות טוענות כי תובל הקים את רוונה באיטליה, סטובל בפורטוגל, טולדו, ועוד ערים בספרד. המקור המוקדם ביותר למסורות אלו הוא ככל הנראה ספר שפורסם על ידי הנזיר הדומיניקני אניו דה ויטרבו בשנת 1498. כיום נחשבת היצירה לזיוף.
חוקרים אירופאים רבים מקשרים בין הבסקים לבין תובל. ביניהם פוזה מהמאה ה-16 ואגוסטי קסחו מהמאה ה-19.
האיברים הקווקזים היו אבות גאורגיה המודרנית. חוקרים גאורגים טוענים גם כיום כי הם צאצאיהם של תובל, תוגרמה ומשך.
לבנית גדולה
לבנית גדולה (שם מדעי: Ardea alba) היא מין של אנפה בעלת נוצות לבנות הנפוצה ברוב העולם. בישראל חולפת וחורפת מצויה. אף על פי שמה היא אינה קרובה ללבנית הקטנה הדומה לה במראה אך שייכת לסוג אחר לבנית (Egretta). היא מזכירה את האנפה האפורה וכן את האנפה הכחולה הגדולה (Ardea herodias) מאמריקה הצפונית, אך בעלת צבעים לבנים. בניגוד ללבנית הקטנה צבע המקור שלה צהוב והוא גדול בהרבה ביחס לאורך הגוף.
מאפיינים
כמו שאר האנפות זוהי טורפת מארב חזקה המחפשת בשולי המים דגים, צפרדעים, פרוקי-רגליים וחולייתנים קטנים נוספים. היא נועצת את מקורה במהירות במים ושולה את הקורבן. חלק מהלבניות גם מפתות את הדגים להתקרב באמצעות פיתיון כמו עלה או על ידי ניעור הרגל במים בעדינות. הן חיות בלהקות גדולות ומקננות על גבי העצים יחד עם אנפות נוספות וגם עם חסידות, קורמורנים ומגלנים.
שם עולם
המרכז הבינלאומי שם עולם הוא מרכז מחקר תיעוד וחינוך בנושא השואה.
מרכז שם עולם שנמנה עם קהילת מוסדות החינוך וההנצחה העוסקים בתיעוד ובחקר תקופת השואה, הוקם בשנת 1998 בכפר הרא"ה על ידי הרב אברהם קריגר, בראש העמותה עמד הרב אברהם צוקרמן, ראש ישיבות בני עקיבא. לאחר פטירתו החליפו פרופסור סטיב ברנר.
עיקר עיסוקו של המרכז עוסק בחשיפת עוצמות הרוח של העם היהודי בתקופת השואה, מתוך מטרה לראות ולהבין את השואה מנקודת מבט יהודית והצלת זיכרון השואה. המרכז מתמקד בהנחלת השואה לדור העתיד, תוך שימוש בכלים חדשניים ובדגש על סוגיות זהות והתמודדות שעולות מתקופת השואה.
המרכז מקיים מדי שנה כנסים בינלאומיים בישראל ומחוצה לה וכן שותף בכנסים העוסקים בתחום חקר השואה ברחבי העולם.
מחלקת התיעוד
מחלקת התיעוד פועלת לאיסוף חומרים ומסמכים היכולים להצביע על עוצמות הרוח שגילה העם היהודי בתקופת השואה. למחלקה זו עובדים בחו"ל העוסקים באיסוף תמידי של חומרים ועובדי ארכיון בארץ, הבונים תשתית מחקרית לתחום מיקודו דרך איסוף ארכיוני. ממצאים אלו עומדים לרשות חוקרי "המרכז" ולרשות הציבור.
בין הממצאים: סידור ועליו כתובה בדם צוואתו של יהודי שאשתו ובתו נרצחו וכל שהוא מבקש הוא נקמה. וכן סכין לחיתוך חלה שהשתמשו בה למול תינוק שנולד מספר ימים קודם לכן, ככל הנראה בין יום לארבעה ימים, לפני שנשלח עם הוריו להשמדה (ההערכה היא כי התינוק כבר היה מת בשעה שנימול). שלדו של התינוק נמצא מתחת לגרם המדרגות בדרך למסדרון שהוביל למשאיות המוות.
בשנת 2019–2020, במהלך ביצוע עבודות הריסה בגטו ורשה, התגלו עשרה זוגות תפילין מוחבאים. שליחי "שם עולם" העבירו אותם בחשאי לישראל לחיטוי ושימור במכון
באוגוסט 2021, נחשף כי, נמצא קבר אחים וקברים נוספים במחוז חלם, בעיירה היהודית ויסלוביץ, הידועה כעיירה שנכחדה בתקופת השואה, ורק בית הכנסת נשמר בה, ומשמש כמעין מוזיאון. כוונת המרכז להקים במקום מצבה לזכר הנספים. .
מחלקת החינוך
מטרת המחלקה לשנות את זווית הראייה על השואה לתלמידים, סטודנטים, צעירים ומבוגרים מבוגרים בישראל ומחוצה לה.
במסגרת פעילות מחלקה זו המרכז משתתף בהכנות שונות לקראת יציאתן של משלחות רבות למסע לפולין, כגון ימי עיון וסמינרים לתלמידי כיתות י"א-י"ב, פעילות לתלמידי חטיבות הביניים, מסע מעגלים, פרויקט בר מצווה, פרויקט "מעגלים, זמן ומקום" למשלחות נוער מחו"ל. בנוסף עורך המרכז השתלמויות מורים שנתית בכפר הרא"ה, בעפולה ובמקומות נוספים, השתלמויות למורים מלווים למסעות פולין, קורס למדריכי משלחות נוער חו"ל ל"מסע פולין", השתלמויות לקבוצות מבוגרים וכן קהילות לומדות ועוד.
מחלקת המחקר
במחלקה זו מעבדים את החומרים השונים המשמשים למחקרי המרכז. במחלקה עובדים מתחומים שונים, תחום הכתיבה והעיבוד, וכן מרצים מהשורה הראשונה המגיעים מתחומי ההיסטוריה והחינוך. בנוסף עוסקת המחלקה בכתיבה לגיל הרך.
מפרסומי המרכז
במסגרת מרכז שם עולם פועל אגף ההוצאה לאור שבאמצעותו רואים אור ספרי עדות וערכות חינוכיות העוסקות במגוון נושאים של עולם הרוח והאמונה בשואה.
בנוסף, "המרכז" מוציא לאור חוברות - ערכות חינוכיות בנושא "הנהגה רבנית בשואה". ערכות אלו מתמקדות במנהגים רוחניים שפעלו במהלך השואה, ביניהם: הרב יוסף צבי קרליבך מהמבורג-גרמניה, הרב יצחק ניסנבוים מורשא-פולין, חסידות גור ומנהיגה בשואה ורב ד"ר ליאו בק מגרמניה.
הפרויקט המוזיקלי "שם עולם 2019"
שם עולם 2019 הוא פרויקט מוזיקלי שהופץ ביום השואה תשע"ט לציבור הרחב כאלבום דיגיטלי הכולל 10 שירים.
מחלקת המחקר של המרכז הבינלאומי "שם עולם", איתרה עשרות שירים וסיפורים שנכתבו בגטאות ובמקומות מסתור במהלך השואה. הטקסטים משקפים איך חיו בזמן השואה (בניגוד לשיח המסורתי המתייחס למוות), מספרים על מערכות היחסים שהתעוותו בשואה, ומראים איך היצירה נטעה אמונה ותקווה לחיות.
בפרויקט השתתפו: גיא ויהל, נינט טייב, נועה קירל, דיקלה, מוש בן-ארי, ישי לוי, לי בירן, נסרין קדרי, יונתן רזאל, אפי נצר, בן שופן, דורון פלסקוב, יוסי מזרחי. אביב גפן הוא המנהל האמנותי. משה קלוגהפט שכתב ויזם את הפרויקט ועומרי אגמון שהלחין והפיק מוזיקלית.
דירקטוריון המרכז וחוג הידידים
חברי הדירקטוריון בעמותת שם עולם:
למכון חוג ידידים בארץ ובראשו יהורם גאון ובנוסף חוג ידידים בניו יורק ובלוס אנג'לס.
זר דפנה
זֵר דפנה הוא זר עגול, עשוי מענפים ועלים מחוברים של ער אציל (דפנה, Laurus nobilis) – צמח ירוק-עד, רחב-עלים וארומטי – או בשלב מאוחר יותר החל להיעשות מעצבונית החורש חסרת השדרה (Ruscus hypoglossum) או מדפנת הדובדבן (Prunus laurocerasus). זר הדפנה הוא סמל לניצחון, והוא נענד על הראש סביב הקודקוד, או כשרשרת פרחים על הצוואר. סמל זר הדפנה מופיע לראשונה במיתולוגיה היוונית. האל אפולו מיוצג כשהוא עונד זר דפנה על ראשו, וזֵרים הוענקו למנצחים בתחרויות אתלטיקה, כולל באולימפיאדה העתיקה – שם הם היו עשויים מעץ זית בר המכונה ביוונית קוֹטִינוֹס (κότινος), (למשל בעיר אולימפיה) – ובמפגשי שירה. ברומא העתיקה הזֵרים היו סמלי ניצחון בקרב, באמצעותם הכתירו מפקד מצליח במהלך מצעד הניצחון. בעוד זֵרֵי דפנה עתיקים מופיעים לרוב בצורת פרסה, בגרסאות מודרניות יותר הם בדרך כלל בצורת טבעת סגורה.
בשימוש בניבים מודרניים, זר הדפנה מתייחס בדרך כלל לניצחון. הביטוי "נח על זרי הדפנה" מתייחס למישהו שמסתמך לחלוטין על הצלחות העבר שלו לשם המשך תהילתו. ביטוי נוסף באנגלית הוא "look to one's laurels", הניתן לתרגום "להשגיח על זרי הדפנה" ופירושו להיזהר מהפסד למתחרים.
רקע
האל אפולו, פטרון הספורט, מקושר לענידת זר דפנה. קישור זה נובע מהסיפור במיתולוגיה היוונית העתיקה של אפולו ודפנה. אפולו לעג לאל האהבה ארוס (קופידון) על שימושו בחץ וקשת, מכיוון שאפולו הוא גם פטרון החץ וקשת. ארוס נעלב והכין אז שני חצים, אחד מזהב והשני מעופרת. הוא ירה באפולו את חץ הזהב, שטבע בו אהבה ותשוקה לנימפת הנהר דפנה. בדפנה הוא ירה את חץ העופרת, שטבע בה שנאה לאפולו. אפולו רדף אחרי דפנה עד שהתחננה להשתחרר ממנו ובתגובה נהפכה לעץ דפנה.
אפולו נשבע לכבד את דפנה לנצח והשתמש בכוחות הנעורים הנצחיים והאלמוות שלו כדי להפוך את עץ הדפנה לירוק-עד. אז אפולו צרר זֵר מענפיה של דפנה, והפך את דפנה לסמל תרבותי עבורו ועבור משוררים ונגנים.
שימוש באקדמיה
יש מדינות שבהן זר הדפנה משמש כסמל לתואר שני. הזֵר ניתן לבוגרי התואר השני בטקס סיום התואר. המילה האנגלית laureate (מילולית "עטור/ת זר דפנה") המשמשת לתיאור חתן/כלת פרס כלשהו, מקורה ב-laurel, זר דפנה. דנטה אליגיירי, המשורר והפילוסוף מפירנצה מימי הביניים וחבר האסכולה הסיציליאנית, מוצג לעיתים קרובות בציורים ובפסלים עונד זר דפנה.
במטבעות בערך של 2 אירו שהוטבעו באיטליה בשנים 2008-2023, מוטבעת דמותו של דנטה, כשלראשו זר דפנה - הצמח ער עציל.
באיטליה, המונח לַאוּרֵאָטוֹ מתייחס באקדמיה לכל סטודנט שסיים את לימודיו. מיד לאחר טקס הסיום, או לַאוּרֵאָה באיטלקית, הסטודנט מקבל זר דפנה לענוד במשך היום. מסורת זו החלה באוניברסיטת פדואה והתפשטה בשתי המאות האחרונות לכל האוניברסיטאות האיטלקיות. באוניברסיטאות ובמכללות רבות בארצות הברית, זרי הדפנה משמשים כאביזר בטקסי סיום של השנה השלישית או השנה הרביעית בתואר הראשון, או בעת הגשת עבודת תזה. שתי דוגמאות:
במכללת קונטיקט בארצות הברית, סטודנטים בשנתם השלישית (מתוך ארבע) עונדים שרשרת דפנה, שאותה הם מקבלים בטקס הסיום מהמחזור שלפניהם. זר הדפנה מייצג את מחזור הטבע ואת המשכיות החיים משנה לשנה. מיד לאחר טקס הסיום, הסטודנטיות בשנה השלישית חותמות את שנת הלימודים שלהן עם זרי הדפנה, ובכך מסמלות שהתקדמו רשמית לשנה הרביעית, והטקס יחזור על עצמו באביב שלאחר מכן.
בשוודיה, סטודנטים המקבלים תואר דוקטור או דוקטור לשם כבוד בתחומים שבאופן מסורתי שייכים ל"פקולטה לפילוסופיה" – כלומר פילוסופיה, שפות, אמנויות, היסטוריה, מדעי החברה ומדעי הטבע – מקבלים זר דפנה במהלך טקס קבלת התואר.
בפינלנד, באוניברסיטת הלסינקי, מוענק זר דפנה במהלך טקס קבלת התואר השני.
מוטיב באדריכלות ובאמנות דקורטיבית
זר הדפנה הוא מוטיב נפוץ באדריכלות, בעיצוב רהיטים וטקסטיל. זר הדפנה נראה מגולף ביצירות האבן והטיח הדקורטיבי של רוברט אדם, ובאדריכלות בסגנון הפדרלי, בסגנון ריג'נסי, בסגנון דירקטואר, ובסגנון האמנויות היפות. באמנויות דקורטיביות, במיוחד בסגנון האימפריה (אַמְפִּיר), זר הדפנה ארוג בטקסטיל, משובץ בעבודות תשבץ (marquetry), ומוסף על רהיטים בתוספות פליז מוזהבות. יצרנית המכוניות אלפא רומיאו הוסיפה זר דפנה ללוגו שלה לאחר שזכתה במרוץ המכוניות העולמי הראשון ב-1925 עם מכונית המרוץ P2.
שימוש בסמלי אצולה
זרי דפנה משמשים לפעמים בסמלי אצולה. הם עשויים לשמש כמטען במגן, סביב המגן או מעליו כטבעת. זֵרים הם סוג של כיסויי ראש הדומים לכתר פתוח או לעטרה.
עורק הלבלב והתריסריון העליון האחורי
עוֹרֵק הַלַּבְלַב וְהַתְּרֵיסַרְיוֹן הָעֶלְיוֹן הָאֲחוֹרִי (TA: arteria pancreaticoduodenalis superior posterior) הוא עורק בבטן המסתעף מעורק הקיבה והתריסריון ומספק דם ללבלב ולתריסריון.
העורק הוא הענף הראשון של עורק הקיבה והתריסריון, והוא יוצא ממנו בקצה העליון של חלקו הראשון של התריסריון. מנקודה זו הוא נע ימינה, קדמית לצינור המרה המשותף, ולאחר מכן הוא מתעקל לאחור סביב הצינור ויורד על פני חלקו האחורי של ראש הלבלב. במהלכו מסתעפים ממנו ענפי התריסריון (rami duodenales) וענפי הלבלב (rami pancreatici) לאיברים אלה, בהתאמה. בסופו הוא משיק לענף האחורי של עורק הלבלב והתריסריון התחתון, שמקורו מעורק מתלה המעי העליון. מהלכו המעוקל של העורק משקף את התפתחותו העוברית כעורק שמספק דם להיבט הקדמי של ניצן הלבלב הגחוני. עם סיבובו של ניצן זה עם כיוון השעון, מתעקל יחד איתו העורק.
טורפקס
טורפקס (Torpex) הוא חומר נפץ משני, חזק ב-50 אחוז יותר מאשר TNT באותו המשקל. טורפקס מורכב מ-42% RDX, מ-40% TNT ו-18% אלומיניום. כמו ה-RDX גם הטורפקס פותח בבריטניה ב-Waltham Abbey Royal Gunpowder Factory.
טורפקס הוא קיצור ל"טורפדו אקספלוסיב" מכיוון שהוא פותח במקור כחומר נפץ לטורפדו. הטורפקס יעיל במיוחד בפיצוצים בתוך גוף מים, כיוון שהאלומיניום שבו מאריך את גל ההדף של הפיצוץ, ומגדיל את כוח ההרס של הפצצה.
במקור, פותח הטורפקס כדי להתגבר על הרגישות הרבה לזעזועים של ה-RDX, שהפכה אותו ללא בטוח לשימוש.
פיתוח
טורפקס פותח במפעל רויאל אבק שרפה, מנזר וות'אם בבריטניה כאלטרנטיבה צבאית חזקה יותר ל- TNT. RDX פותחה בשנת 1899. אף שיציבה מאוד ומשמשת כנקודת התייחסות שלפיה נשפטים הרגישות של חומרי נפץ אחרים, היא הייתה יקרה מדי עבור רוב היישומים הצבאיים ושמורה לשימוש במוצרים החשובים ביותר, כמו טורפדו. אבקת אלומיניום נוספה לתערובת כדי להעצים עוד יותר את האפקט. אף על פי שגם ל- RDX וגם ל- TNT יש מאזן חמצן שלילי, רכיב האלומיניום המחומם העל נוטה לתרום בעיקר על ידי הארכת זמן ההתרחבות של גזי המוצר הנפיץ. שעוות דבורים התווספה גם כחומר פלגתי, כדי להפחית את הרגישות להלם ולהשפעה. מאוחר יותר הוחלפה שעוות דבורים בשעווה של פרפין, ונוספה סידן כלוריד כבולם לחות להפחתת ייצור גז מימן תחת לחות גבוהה.
הפיל שרצה להיות הכי
הפיל שרצה להיות הכי הוא ספר ילדים מאת פאול קור.
עלילה
הסיפור עוסק בפיל צעיר שחש דכדוך כיוון שצבעו האפור לא מצא-חן בעיניו. ציפור שפגש הסבירה לו כי הצבע האפור הוא המתאים ביותר לפילים, אולם דבריה לא שכנעו אותו. הפיל רצה, במקום צבעו, להיות צבעוני. הציפור, על מנת למלא את בקשתו, השיגה מגוון של צבעים כאשר את האדום תרמה לה חיפושית משה רבנו נדיבה. פעולת הצביעה נעשתה בעזרת נוצה מזנבה של הציפור וכאשר הושלמה המשימה הפיל היה שבע רצון מאוד. כשראו שאר הפילים את הפילון הצבעוני הם טענו שהוא לא נראה כמו פיל, אלא כמו ליצן. הפילון שחש צער על טעותו, ביקש לשוב לצבעו המקורי. כדי לאפשר את הדבר, הפילים שטפו אותו בעזרת מים ששאבו לתוך חדקם. כששב הפילון לצבעו האפור הוא הבין שדבריה של הציפור כי הצבע האפור של הפילים מתאים להם - נכונים.
עיבודים
הספר הועלה כמחזה בתיאטרון "נדנדה" בשנת 2004.
משפחתו של קור יזמה סרט הנפשה המבוסס על הספר. הסרט הופק ב-2007 על ידי קלסיקלטת בשיתוף אולפני פיצ'י פוי ובבימוי דיבוב של שרון כהן באולפני אלרום. המוזיקה של הסרט הופקה על ידי אחיו של שרון, עדי כהן.
שירים בסרט
הסרט מכיל את ששת השירים הבאים:
הלל דן
הלל דן (1900, ה'תר"ס או ה'תרס"א – 9 בינואר 1969, י"ט בטבת ה'תשכ"ט) היה מראשוני העלייה השלישית, היה ממנהלי חברת סולל בונה ועמד בראשה מהתקופה שלפני הקמת המדינה ועד שנות החמישים.
חייו
דן נולד בליטא בשנת 1900 לשרגא ויהודית ועלה ארצה ב-1920. היה ממנהיגי גדוד העבודה, עבד בסלילת כבישים, בחציבה ובשיתוף פעולה עם סולל בונה. עבד בנהריים במפעל החשמל של פנחס רוטנברג.
דן היה אחד מחמשת מנהלי סולל-בונה מ-1933. סולל-בונה, שהייתה חברה הסתדרותית, פעלה בתקופת כהונתו הן לקידום מטרות עסקיות והן ציוניות. הלל דן גם הרחיב את פעולת המשק ההסתדרותי לתחומי התעשייה. לפי שמחה בלאס, הלל דן הוא אחד מארבעה אנשים שתרמו, לפני קום המדינה, "תרומה שאחר לא היה תורם". וכך כתב עליו:
ב-1953 נענה לבקשת הממשלה ועמד, יחד עם פנחס ספיר, בראשות מינהל מיוחד שיטפל בשילומים מגרמניה, לאחר שלוש שנים שב לעבודה מלאה בסולל בונה.
בשלהי שנות ה-50 נקלע לעימותים עם בכירי ההסתדרות ומפלגת מפא"י. הם סברו שהתנהלותו דורסנית וכוחנית, והוא, כמו החברה שעמד בראשה, סולל בונה, צוברים עוצמה רבה מדי שעלולה להוות סכנה למשק כולו. מזכ"ל ההסתדרות, פנחס לבון, הקים ועדה שהמליצה על פיצול סולל בונה לשלוש חטיבות נפרדות, ולאחר הפיצול, ב-1958, עזב דן את החברה שהייתה מזוהה עמו במשך שלושים שנה.
לאחר שסיים את תפקידו כאחראי לניהול המשק ההסתדרותי (סולל בונה, כור) פנה הלל דן לפעול בשוק הפרטי. כן ניהל מ-1962 את החברה לפיתוח המדע מטעם משרד הביטחון. דן נפטר ב-9 בינואר 1969 מהתקף לב בעת עמדו על דוכן העדים בבית המשפט, במסגרת תביעה נגדו בנוגע לעסקיו הפרטיים.
דן נישא לחיה לבית אליס, ולהם שתי בנות.
רב-נתיב
רב-נתיב (באנגלית: Multicast) היא פעולת ניתוב יחידה של נתונים או הודעה מאלמנט מקור אל קבוצת אלמנטים של תקשורת באופן מקבילי כגון: מחשבים, מרכזיות, מכשירים סלולרים, נתבים, התקני תקשורת וכו'. פעולה זו גם נודעת בשם מולטיקאסט. קיימות דרכים שונות להעברת נתונים מאלמנט המקור אל אלמנט היעד (כמודגם בטבלה). בשיטת הרב-נתיב נתונים עוברים רק אל אלמנטים ייחודיים מתוך כלל האלמנטים, בניגוד ל-Unicast בו הנתונים עוברים ממקור יחיד ליעד יחיד. ברשתות IPv4 כתובות ה-IP שמיועדות לקבוצות ה-Multicast הן כתובות ממחלקה D.
בניית עץ יעיל
עבור Unicast המסלול הטוב ביותר הוא המסלול הקצר ביותר אך עבור עץ Multicast לא כך הדבר מאחר שיש להתייחס לכלל גודל העץ ולא לכל מסלול בנפרד.
פאל מאנדל
ד"ר פאל מאנדל (בהונגרית: Mandel Pál; נירבאטור, 6 בינואר 1840 – בודפשט, 7 בפברואר 1908) היה משפטן ועורך דין וחבר פרלמנט יהודי-הונגרי, בעל קרקע בנירבאטור.
קורות חיים
פאל מאנדל נולד במשפחה יהודית. אביו היה אברהם מאנדל (1810–1890), בעל קרקעות בעיר נירבאטור, סגן מנהל קופת החיסכון בנירבאטור, חבר במועצת מחוז סאבולץ, אמו הייתה יוהנה קֶפֶּש (1812–1886). אחיו של פאל מאנדל, איגנץ מאנדי (1837–1912), היה בעל קרקעות, קיבל תואר אצולה וסמל מגן משפחתי ואת שם הקדומת האצילי "קאנטוריאנושי" בחסדו של המלך ההונגרי פרנץ יוזף שהיה גם פרנץ יוזף קיסר אוסטריה, זאת ב-27 בנובמבר 1907.
פאל מאנדל למד משפטים בפשט ובווינה ופתח משרד עורכי דין בבירת הונגריה. הוא נבחר לראשונה לאספה הלאומית של ההונגריה (פרלמנט) בשנת 1875 מטעם מחוז נירבאטור, אותו ייצג בארבעה פרלמנטים עם תוכנית ליברלית: (1875–1878), (1878–1881), (1881–1884) ו-(1884–1887). תחילה היה חבר בוועדת החסינות, משנת 1881, וככזה לקח חלק פעיל בדיון בהצעות לחוק האפוטרופסות, חוק זכויות יוצרים וחוק הנוטריונים. בשנת 1878, בנוסף ללאיוש מוצ'ארי, גם הוא נאם בעד ביטול עונש המוות. לרגל דיוני התקציב של 1880 ו-1884, נשא נאום בעד חופש הנישואים וחופש הדת וב-7 בפברואר 1885 נשא נאום פולמוסי נגד האנטישמים. בשנת 1887 נותר במיעוט נגד קארוי ליפטאי בנירבאטור ולא נבחר. באספה הלאומית של 1892–1897 הוא ייצג את אזור לנדבה-התחתון בפרלמנט. נאומיו הפרלמנטריים מופיעים ביומני הפרלמנט.
פאל מאנדי הובא למנוחת עולמים בבית הקברות היהודי ברחוב שלגוטאריאני בבודפשט.
נישואים וצאצאים
אשתו הייתה ברטה פוקס ונולדו להם 4 ילדים; בבגרותם הם אימצו את השם "מאנדי" וככל הנראה התנצרו.
בילי מוסקונה-לרמן
בילי מוסקונה-לרמן (נולדה ב-1956) היא מגישת טלוויזיה ועיתונאית ישראלית.
ביוגרפיה
בילי מוסקונה-לרמן נולדה וגדלה בראשון לציון, למדה בגימנסיה הריאלית, שירתה בצה"ל ביחידה 8200 של חיל המודיעין. היא בעלת תואר ראשון בפילוסופיה ובפסיכולוגיה באוניברסיטת בר-אילן, החלה לימודי קולנוע לתואר שני באוניברסיטת תל אביב, וסיימה תואר שני בלימודי מגדר באוניברסיטת בר-אילן.
מיד לאחר שירותה הצבאי החלה לכתוב במוסף סופשבוע ובמוסף הפוליטי של מעריב כשהיא כותבת בענייני חברה, מגדר וראיונות אישיים. ב-2003, לאחר מותה של רייצ'ל קורי, עשתה כתבה פוליטית כשהיא מחופשת לעיתונאית צרפתיה, נכנסה לרפיח, חיה שם ארבעה ימים והייתה היחידה שתיעדה את המצור ברפיח.
בילי מוסקונה-לרמן הופיעה לראשונה בטלוויזיה ב-1992, שהגישה את תוכנית הראיונות "חדרי חדרים" בערוץ 2 הניסיוני. עם הקמת ערוץ 2 המסחרי בסוף 1993 הצטרפה לשידורי קשת בניהולו של דן שילון והגישה את התוכנית "בילי בדרכים", בה היא נסעה ברחבי הארץ וערכה ראיונות.
בשנים 1995–1996 הגישה בשידורי טלעד בערוץ 2 את תוכנית הטלוויזיה הלילית "בילי באוויר".
בשנת 1997 הגישה תוכנית תחקרים בערוץ 8.
בשנת 2011 החלה לכתוב טור דעה באתר הנשים "סלונה". בשנת 2012 עזבה את "מעריב", לאחר כמעט 30 שנות עבודה בעיתון, מאז מפרסמת מדי פעם טורי דעה ב"הארץ".
מוסקונה-לרמן משתתפת בפאנלים טלוויזיוניים ואקדמיים רבים, כדוגמת "פופוליטיקה", בהם היא מביעה עמדה פמיניסטית.
יונדאי
יונדאי הוא מותג הכולל קבוצה גדולה של חברות דרום קוריאניות הפועלות באופן עצמאי או עצמאי-למחצה. החברה המזוהה ביותר עם המותג היא יונדאי מוטור, יצרנית הרכב הרביעית בגודלה בעולם (נכון ל-2014).
חברת יונדאי הראשונה שהוקמה הייתה חברת בנייה שנוסדה על ידי צ'ונג ג'ו-יונג ב-1947, והפכה לקונצרן-ענק (צ'בול- Chaebol), הגדול ביותר בקוריאה הדרומית.
בילי מוסקונה-לרמן
ביוגרפיה
מלמדת במסלול עיתונות כתובה בבית הספר לתקשורת שבמכללה האקדמית ספיר.
יונדאי
קבוצת יונדאי הייתה עד המשבר הכלכלי באסיה ב-1997, תאגיד ענק של חברות העוסקות בתחומים מגוונים כגון ייצור מכוניות        וספינות, תעשייה כבדה, ביטוח, מסחר, נדל"ן, רשתות שיווק ועוד. לאחר פירוק הקבוצה נותרו חברות רבות הנושאות את השם "יונדאי" המנותקות מבחינה משפטית מ"קבוצת יונדאי". החברה הנושאת שם זה הצטמצמה לעיסוק בתחומי ייצור מעליות, שרותי שינוע סחורות ותיור.
4 שנים לאחר מכן, בשנת 2001, התפצלה מקבוצת יונדאי "יונדאי אלקטרוניקה" ושינתה את שמה להייניקס.
בילי מוסקונה-לרמן
ביוגרפיה
מוסקונה-לרמן, גרושה, (מד"ר עודד לרמן) היא אם לשניים.
קישורים חיצוניים
ממאמריה:
מקס דינמן
ביוגרפיה
נולד בקְרוֹטוֹשִין שבמזרח פרוסיה. התחנך בבית ספר עממי יהודי, ולאחריו בגימנסיה. בהמשך למד באוניברסיטת ברסלאו פילולוגיה שמית, ובשנת 1898 קיבל ממנה תואר דוקטור. במקביל למד בבית המדרש לרבנים בברסלאו והוסמך לרבנות בשנת 1898. בעשורים שלאחר מכן פרסם חיבורים רבים בנושאי תאולוגיה ופילוסופיה, וכן פירושים לתורה. הוא שימש כרב ברטיבור בין השנים 1903–1919. בשנת 1920 החל לכהן כרב הקהילה היהודית באופנבך על המיין שבגרמניה.
בשנת 1935 הסמיך דינמן לרבנות את רגינה יונאס, אשר בכך הייתה לאשה הראשונה אשר הוסמכה לרבנות.
הוא נכלא פעמיים במחנות ריכוז על ידי הנאצים: במחנה אוסטהופן (Osthofen) בשנת 1933, ובמחנה בוכנוואלד בשנת 1938. לאחר הפרעות בנובמבר 1938 ברח מגרמניה ללונדון, ומשם עלה עם משפחתו לארץ ישראל, וחי בתל אביב עד מותו ב-1939.
דינמן נחשב לאחד מהמנהיגים של התנועה הליברלית של יהדות גרמניה.
היה נשוי למלי, שפרסמה ספר זכרונות בגרמנית בשם Aufzeichungen, תל אביב 1939.
אפרים דוד
ביוגרפיה
אפרים דוד נולד בבוקרשט שברומניה ועלה לישראל ב-1961. הוא סיים תואר ראשון בהיסטוריה כללית וספרות אנגלית ותואר שני בהיסטוריה (תוך התמחות בעולם הקלאסי) באוניברסיטת חיפה. את עבודת הדוקטורט כתב באוניברסיטה העברית בשנים 1976-1973 בהדרכת פרופסור אלכסנדר פוקס. במסגרת הדוקטורט שהה בהשתלמות בהדרכתו של פרופסור אנתוני אנדרוס באוניברסיטת אוקספורד. נושא עבודת הדוקטור היה: "בעיות פנים של ספרטה מסוף מאה ה' עד אמצע מאה ג' לפנה"ס ומקומן בתודעה היוונית של התקופה". ב-1977 מונה למרצה באוניברסיטת חיפה, ב-1980 מונה למרצה בכיר, ב-1986 לפרופסור חבר וב-1994 לפרופסור מן המניין. עמד בראש החוג להיסטוריה כללית, כיהן כדיקן הסטודנטים, כדיקן הפקולטה למדעי הרוח והיה יו"ר הוועד המנהל של מוזיאון הכט. הוא גם היה חבר במערכת כתב-העת היסטוריה, ונבחר לנשיא האגודה הישראלית לקידום הלימודים הקלאסיים. שהה בשבתונים באוניברסיטת אוקספורד, במכון ללימודים קלאסיים של אוניברסיטת לונדון, במכון ורבורג לחקר ההיסטוריה של הרעיונות שבאוניברסיטת לונדון ובמוסדות אחרים.
אפרים דוד נשוי לאביבה והוא אב לשתי בנות.