cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רפואה יהודית
ימי הביניים
למרות ההתקדמות בתחום הגינקולוגיה במהלך ימי הביניים, הטקסטים על גינקולוגיה נכתבו בעברית בלשון זכר, דבר שמצביע על כך שטקסטים גינקולוגיים הופנו לרופאים (גברים), ולא למיילדות. נראה שהאזכור היחיד של מיילדות בטקסטים אלה הוא כאשר יש צורך במגע ישיר עם איברי המין של האישה; רק אז טקסטים מזכירים במפורש את הנשים המעורבות בהליך. באחד המקרים, הטקסט ייעץ לרופא "להורות למיילדת לעסות את פתח הרחם שלה" עם צמחי המרפא שהוזכרו.
נשים מטפלות תרמו באופן משמעותי - הן לעיסוק ברפואה בתוך ומחוץ לקהילות היהודיות, והן לגוף הידע הרפואי בקהילה היהודית ומחוצה לה. מהטקסטים ששרדו, נראה שהשכיחות הגדולה ביותר של רופאות נשים היה במהלך המאות ה-14 וה-15. בעוד נשים תרמו לקידום הרפואה היהודית בתקופה זו, עדיין היו מספר מגבלות שהציבה עליהן החברה. יהודים לא הורשו ללמוד באוניברסיטה נוצרית. יחד עם זאת, ניתן היה לעקוף זאת על ידי ביצוע בחינה ורכישת licentia curandi et practicandi, רישיון לעסוק ברפואה. לפחות במקרה אחד, בדיקה זו הופנתה במיוחד כלפי יהודים שהיו אמורים לעבוד עם חולים נוצרים.
מטפלים יהודים השתתפו בחילופי הידע בין סופרים ומטפלים נוצרים ומוסלמים. מידת עיסוקן של נשים יהודיות במיילדות בימי הביניים הייתה תלויה במידה רבה באזורים שבהם התגוררו. באיבריה, למשל, היהודים היו רגילים היטב לשילוב של תרבות מוסלמית, נוצרית ותרבות יהודית משלהם. יחד עם זה הייתה גם הבנה משותפת של הרפואה; יהודים המתגוררים באזור זה אף כתבו טקסטים רפואיים בערבית-יהודית (ערבית כתובה באותיות עבריות) ולא בעברית תקנית או בשפה המקומית כאן, מקובל היה כי מיילדות יהודיות עבדו לצד נשים נוצריות ומוסלמיות. עם זאת, נשים יהודיות עדיין התמודדו עם מצוקה ואפליה, הן על רקע מינן והן על בסיס דתם. נושא זה בא לידי ביטוי בצורה ברורה יותר במרכז אירופה, שם קשה לקבוע אם היה מקובל שמיילדות יהודיות עבדו עבור חולים לא יהודים. ב-1403 הובאה לבית המשפט פלורטה ד'אייס, מיילדת יהודייה ממרסיי, באשמת רשלנות. זהו המקרה הידוע הראשון שהובא נגד מיילדת, ולפי מוניקה גרין, מקרה חריג של רגש אנטי-יהודי בעיירה סובלנית יחסית. אמנם התוצאה הסופית של המשפט אינה ידועה, אך ברור שמעמדה הלא-נוצרי של פלורטה שיחק חלק באישומים שהוטלו נגדה.
המאה ה-17
המחקר המאורגן הראשון של רפואת המקרא החל במהלך המאה ה-17.
המאה ה-20
הפסיכיאטר המפורסם זיגמונד פרויד היה יהודי. אברהם מאסלו נולד להורים יהודים רוסים במהלך 1908.
לגונדה 16/65
לגונדה 16/65 (באנגלית: Lagonda 16/65) היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית רכבי היוקרה הבריטית לגונה  אשר יוצרה בין השנים 1926–1930 בבריטניה.
סמירה סעיד
סמירה סעיד (, נולדה ב-10 בינואר 1958 בשם סמירה בן סעיד) היא זמרת פופ ערבי מרוקאית-מצרייה.
אליפות ישראל באתלטיקה 1980
אליפות ישראל באתלטיקה נערכה באצטדיון הדר יוסף בין התאריכים 28 ביוני ו-29 ביוני 1980.
סמירה סעיד
קריירה
סמירה סעיד נולדה ב-10 בינואר 1958 ברבאט, בירת מרוקו. סעיד הוציאה לאור את שירה הראשון "I Love Noodles" כשהייתה בת תשע. כישרונה של סעיד התגלה בתוכנית המוזיקה המרוקאית "מוואחב" ששודרה בערוץ המלכותי המרוקאי. לאחר השתתפותה בתוכנית עברה סעיד למצרים, שם החלה תהילתה בקרב כל מדינות העולם הערבי. בשנת 1977 התיישבה סעיד בקהיר והחלה להחזיק באזרחות מצרית לצד אזרחותה המרוקאית. כל אלבומיה של סעיד הם בערבית מצרית לצד שירים אחדים שהוקלטו בערבית מרוקאית. בשנת 1980 ייצגה סעיד את מולדתה מרוקו באירוויזיון שנערך באותה השנה בהאג, הולנד. השיר איתו ייצגה סעיד את מרוקו באירוויזיון נקרא "Bitaqat Hub" (מסר של אהבה) והוא אינו זכה להצלחה גדולה באירוויזיון כשהתמקם במקום ה-18 מתוך 19 עם 7 נקודות בלבד, כולן מאיטליה. לעומת זאת, השיר הפך ללהיט בעולם הערבי ובמצרים בפרט, שם עלה לפסגת המצעדים.
לאחר האירוויזיון החלה קריירתה של סמירה סעיד לזרוח והיא הפכה לאחת הזמרות המוכרות ביותר במצרים, היא הוציאה סינגלים רבים שהגיעו לפסגת המצעדים במצרים והפכה במובנים רבים ל"דיווה הגדולה של מצרים". בשנת 2001 זכתה סעיד בפרס על הקליפ הטוב ביותר במצרים עם שירה "לילה חביבי" (לילה עם אהובי) מתוך האלבום שנושא את אותו השם. סעיד זכתה בפרס נוסף ב-2003 והמשיכה לזכות בפרסים נוספים בכל העולם הערבי. בשנות ה-10 של המאה ה-21 החלה לחזור סעיד לפעילות מלאה לאחר הפוגה קצרה כאשר הוציאה לאור את הסינגל שלה "מזל" (בית) בשנת 2013 ואת האלבום "עאיזה עאש" (אני רוצה לחיות) בשנת 2015.
בשנת 2019 היא החלה להיות מאמנת בתוכנית The Voice הכלל ערבית לצד מוחמד חמאקי.
ברוק או'הרן
ברוק וינסנט פיל הרן (באנגלית: Brock Vincent Phill Hurn; נולד ב-19 באוגוסט 1991), הידוע יותר בשם ברוק או'הרן (Brock O'Hurn), הוא דוגמן, שחקן קולנוע, טלוויזיה ומאמן כושר אמריקאי.
ביוגרפיה
או'הרן נולד בסקרמנטו, קליפורניה, הבן השני לפייג' (הילנברנד) ואדם הרן, שנפרדו כשהיה בן תשע. יש לו ארבעה אחים, אחיות אספין וקרלי, והאחים דגן ודרייק. הוא ממוצא אנגלי, אירי, צרפתי וגרמני. או'הרן גילה עניין בפיתוח הגוף בשנת הלימודים השנייה שלו בתיכון לאחר שלא היה מרוצה מגופו, ומשקלו היה באותה עת 135 קילו.
עבד כדוגמן עבור חברת האופנה אברקרומבי אנד פיץ'.
קריירה
או'הרן זכה לתהילה בינלאומית באמצעות חשבון האינסטגרם שלו. הוא סיפר שהיה מבולבל מהתהילה הפתאומית. או'הרן שיחק בסרטו של טיילר פרי "Boo! A Madea Halloween" מ-2016 ובסרט ההמשך משנת 2017 "Boo! A Madea Halloween 2". הוא גם כיכב בסדרת הטלוויזיה "קרוב מדי לבית".
יעקב אביצוק
קורות חייו
יעקב שמעון איציקוביץ', לימים יעקב אביצוק, נולד בעיר וסלוי ברומניה בשנת 1924 כשישי מבין תשעת הילדים של דוד איציקוביץ' ואשתו, רחל לבית איליוביץ'.
הוא למד בחדר ("תלמוד תורה") בעיר הולדתו ואחר כך בבית ספר יסודי היהודי "עשה טוב". היה בנעוריו פעיל בתנועת הנוער גורדוניה ובימי המשטר הצבאי-פרו-נאצי של אנטונסקו נשלח לעבודות כפייה במחנות עבודה.
בשנת 1946 עלה לארץ ישראל במסגרת עליית המעפילים על סיפון האונייה "הגנה". מיד עם הגעתו נעצר על ידי השלטונות הבריטים ונשלח למחנה המעצר עתלית. אחרי שחרורו הצטרף לתנועת החלוץ ובמסגרתה התיישב בתל גזר. אחרי הקמת המדינה היה מדריך עולים צעירים בקיבוץ עלומים. היה לחקלאי במושב באר טוביה שם התיידד עם המלחין עמנואל זמיר וכתב מילים לכמה מלחניו. בשנים 1954–1955 אביצוק למד במדרשה למורים בבאר שבע והוסמך כמורה.
אביצוק כיהן כמנהל מחלקת תרבות במועצה האזורית מרחבים.
פעילותו הספרותית
אביצוק פרסם שירים, סיפורים וכתבות בעיתונים. פרט לכך במסגרת ארכיון הסיפור העממי בישראל מיסודו של הפרופסור דב נוי, הקליט אביצוק סיפורים מפי בני עדות שונות בישראל שפורסמו בהמשך בשנים 1962–1976 בקובצי "חודש חודש וסיפור" בעריכתו.
אביצוק נפטר בשנת 1993 בקריית מלאכי בישראל. על מצבת קברו כתוב:"סופר יוצר, אוהב אדם".
חייו הפרטיים
אביצוק היה נשוי לתמר ולהם שתי בנות ובן
קובצי סיפורי עם יהודים
בארכיון הסיפור העממי על שם דב נוי רשומים 319 סיפורי עם שלוקטו על ידי יעקב אביצוק.
גוסטבו וארלה
גוסטבו אנטוניו וארלה רודריגס (בספרדית: Gustavo Antonio Varela Rodríguez, נולד ב-14 במאי 1978 במונטווידאו שבאורוגוואי) הוא כדורגלן עבר אורוגוואי, ששיחק במרבית הקריירה שלו בעמדת הקשר הימני בנסיונל מליגת העל האורוגוואית, בשאלקה 04 מהבונדסליגה, ובנבחרת אורוגוואי, עמה השתתף במונדיאל 2002 ובקופה אמריקה 2004.
קריירת מועדונים
וארלה שיחק כנער במועדון הפאר האורוגוואי נסיונל, ובשנת 1998 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון. בנסיונל הפך וארלה במהרה לשחקן מפתח, וזכה עם המועדון בארבע אליפויות של ליגת העל האורוגוואית, בשנים 1998, 2000, 2001 ו-2002. בשנת 2002 חתם וארלה בשאלקה 04, בצוותא עם חברו לנבחרת אורוגוואי, דריו רודריגס. בעונתו הראשונה של וארלה בשאלקה 04, 2002-03, היה וארלה שחקן מפתח בקבוצה, והבקיע ארבעה שערי ליגה, אך בעונת 2003/04 כמעט שלא שיחק, ואף מצא את עצמו לעיתים בקבוצת המילואים. בעונת 2005/06 חזר וארלה להיות שחקן מפתח בשאלקה 04, והיה חלק מקישור איכותי שכלל את לבאן קוביאשווילי, לינקולן, פביאן ארנסט וכריסטיאן פאולסן. באותה עונה וארלה ושאלקה סיימו במקום הרביעי בבונדסליגה. גם עונת 2006/07 נחשבה לעונה טובה עבור וארלה ושאלקה, שסיימו את הבונדסליגה במקום השני, מרחק שתי נקודות מהאלופה שטוטגרט. בשתי העונות הבאות, וארלה כמעט שלא שיחק, ובתום עונת 2008/09, עת פקע חוזהו, עזב וארלה את שאלקה לאחר שבע עונות, שלוו בפציעות ובחוסר עקביות ביכולתו של וארלה, שצבר 82 הופעות ליגה בלבד, וחזר לנסיונל, שם שיחק עד לשנת 2011 והוסיף זכייה נוספת באליפות, כאשר במהלך תקופה זו הושאל לזמן קצר לקילמס אתלטיקו קלוב מארגנטינה. בשנת 2011 עבר וארלה למועדון הכדורגל סרו האורוגוואי, ושיחק בו לפרקים, כאשר משחקו האחרון במועדון נערך בשנת 2014.
קריירה בינלאומית
וארלה ערך את הופעת הבכורה בנבחרת אורוגוואי בשנת 2000, והשתתף עמה במונדיאל 2002, בו שיחק את מלוא הדקות בטורניר בו הודחה אורוגוואי בשלב הבתים עם שתי נקודות, ובקופה אמריקה 2004, אותה סיימה אורוגוואי במקום השלישי. בשנת 2006 ערך וארלה את הופעתו ה-26 והאחרונה במדים הלאומיים.
תארים
עם נסיונל:
עם שאלקה 04:
קצף על פני המים
קצף על פני המים (בגרמנית: Liebe deinen Nächsten) הוא ספר של אריך מריה רמרק העוקב אחר גורלם של פליטים גרמנים חסרי תעודות ורישיונות לשבת ולעבוד במדינה אחרת.
רמרק התחיל לעבוד על הספר ב-1938, בשווייץ, אולם הספר פורסם לראשונה, בהמשכים, בארצות הברית בשם Flotsam, בכתב העת Collier's Weekly, החל מיולי 1939 וב-1941 הופיע בצורת ספר בהוצאת Little, Brown and Company.
ההקדשה
לאחר עזיבת רמרק את גרמניה הנאצית נשארו בה בני משפחה שלו ובהם אחותו האהובה אלפרידה שולץ (Elfriede Scholz). האחות נחשדה על ידי השלטונות בהתבטאויות נגד המשטר, הועמדה למשפט, נידונה למוות וב-1943 הוצאה להורג בעריפה. פרטים אלה נודעו לרמרק רק לאחר סיום מלחמת העולם השנייה ואז הקדיש לאחותו את הספר "קצף על פני המים".
עלילה
במרכז העלילה יש שלוש דמויות, יוזף שטיינר, גרמני שנרדף בגרמניה הנאצית בגלל דעותיו, ברח ללא מסמכים והשאיר מאחוריו את אשתו האהובה, לודוויג קרן, סטודנט יהודי למחצה, שנשללו אזרחותו ומסמכיו בגלל אביו היהודי ורות הולנד, סטודנטית יהודייה יתומה (אביה נפל במלחמה למען גרמניה), שנאלצה לעזוב את גרמניה בגלל יהדותה לאחר שארוסה הגרמני נפטר ממנה, כי שמו פורסם בעיתון בגלל הקשר שלו ליהודיה. שלוש הדמויות מתאמצות לשרוד ותוך כדי כך מצטלבות שוב ושוב הדרכים שלהן והן מתקשרות ביניהן - רות וקרן מתאהבים. העלילה, בעקבות גיבוריה, מדלגת בין גרמניה, צ'כוסלובקיה, שווייץ, אוסטריה וצרפת, ארצות אליהן מגיעים הפליטים ומהן הם מגורשים ושוב שבים אליהן בגנבת גבול ושוב נלכדים, נשפטים למאסר ומגורשים.
בנוסף לדמויות המרכזיות מופיעה בספר גלריה מגוונת מאוד של פליטים אחרים, מארג חייהם, מאבקם להישרד ולהתקיים בתנאים נוראים, מעשים שפלים ומעשים נאצלים, תיאור ריאליסטי של התקופה.
הספר תורגם לעברית על ידי יהודה אשכול ויצא לאור בהוצאת כרמי את נאור, בתשי"ג 1952.
על פי הספר הופק סרט אמריקאי בשם So Ends Our Night על ידי הבמאי ג'ון קרומוול ובכיכובם של פרדריק מארץ', מרגרט סולאבאן וגלן פורד.
פרדריקה הרצל
פרדריקה הרצל (5 ביוני 1933 - 26 בספטמבר 2009) הייתה קרובת משפחה של בנימין זאב הרצל. היא שימשה נושא לדיון משפטי מתוקשר בראשית מלחמת העצמאות ובשנות המדינה הראשונות.
בבית הוריה
פרדריקה (פנינה) הרצל נולדה בווינה בשנת 1933 למקס ופרנצי הרצל. אביה היה יליד שנת 1898, ואמה ילידת שנת 1906. אביה, שניהל בית מסחר משפחתי בווינה, היה בנו של ברטולד הרצל, בן דודו של בנימין זאב הרצל, חוזה המדינה ומייסד התנועה הציונית. במרץ 1938, בהיותה בת חמש שנים, פלשו הנאצים לאוסטריה. כשנכנסו הנאצים לווינה הם אסרו את מקס הרצל על שנשא את השם הרצל ועל היותו יהודי עשיר. גם פרנצי הרצל נאסרה. פרנצי שוחררה לאחר שלושה חודשים ומקס נשאר כלוא תשעה חודשים. במצב דברים זה, ומתוך דאגה לשלומה של הילדה תחת שלטון נאצי, העבירו אותה הוריה לבית דודתה, אחות אמה, סטלה ברך ובעלה וילהלם, שגרו בעיר קרלסבד בצ'כוסלובקיה והיו חשוכי ילדים.
עם דודתה ודודה
כחצי שנה לאחר מכן, לאחר סיפוח חבל הסודטים לגרמניה בספטמבר 1938, עברו הדוד והדודה עם הילדה לפראג, שהייתה אז עדיין בירת צ'כוסלובקיה העצמאית. במצב שנוצר החליטו משפחת הרצל ומשפחת ברך לעלות לארץ ישראל, אולם ממשפחת הרצל נבצר מלהגר מאוסטריה. סטלה ברך הודיעה בפברואר 1939 לאחותה שבווינה כי היא ובעלה עולים ארצה, אולם אין ביכולתם להעלות את הילדה, אלא אם יאמצו אותה כבתם והיא תישא את שם משפחתם. היא טענה כי האימוץ הוא פיקטיבי ובא רק כדי להעלות את הילדה לארץ ישראל. ההורים נתנו את הסכמתם לאימוץ. שניהם באו לבית המשפט בווינה וחתמו על כתב ויתור על בתם. הם עשו זאת בלב כבד ביודעם כי זו הדרך היחידה להציל את בתם מהנאצים. מיד לאחר מכן חתמו בני הזוג ברך בפראג על מסמכי האימוץ והם עם הילדה עמם עלו לארץ ישראל ב-4 באפריל 1939.
גורל הוריה במלחמה ולאחריה
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ברחו מקס ופרנצי הרצל מווינה. הם נדדו דרך הרי יוגוסלביה כשמטרתם להגיע לאיטליה. בגבול הם נאסרו ונשלחו למחנה הסגר. בספטמבר 1943, לאחר שביתת הנשק עם איטליה, הם ברחו והגיעו לשטח בעלות הברית. אז חידשו את קשר המכתבים עם בני הזוג ברך, שאלו אותם על שלומה של פרדריקה וביקשו את עזרתם לעלייתם לארץ ישראל. בני הזוג ברך בישרו להם כי שלומה של פרדריקה טוב ושלחו להם את תמונתה. חליפת המכתבים נמשכה ובה ניסו בני הזוג ברך באמתלות שונות להשפיע עליהם שלא יעלו. מקס ופרנצי שמו גם לב כי פרדריקה אינה כותבת להם במו ידיה. הדברים עוררו את חשדם שהכל נעשה כדי לשלול מהם את בתם.
פרנצי הרצל חשה שמשהו איננו כשורה וביקשה במכתב אל אחיה המתגורר בתל אביב כי יברר את האמת. אחיה לא הסתיר ממנה את האמת וכתב לה כי אחותם, סטלה ברך, רואה את הילדה כבתה. מקס כתב מכתב לסטלה בו הודיע לה כי הוא ואשתו יגיעו בקרוב לארץ ויבואו להתגורר עם סטלה ובעלה, כדי שהילדה תתרגל מחדש להוריה. תשובתה של סטלה הייתה נחרצת, הילדה היא בתה על פי מסמכי אימוץ חוקיים שנחתמו כדין. מקס ופרנצי נסעו לפראג במאי 1947 והגישו לבית המשפט תביעה לביטול האימוץ. השופטים נענו לעתירה ופסקו כי לאימוץ אין תוקף חוקי כיוון שנעשה בחטף ומטרתו הייתה להציל את הילדה. בית המשפט ציווה להשיב את הילדה להוריה. ההורים פנו גם לבית משפט באוסטריה וקיבלו בו החלטה דומה, אך להחלטות אלה לא היה תוקף בארץ ישראל.
המשפט
בחודש ינואר 1948 הגיעו מקס ופרנצי הרצל לארץ ישראל. עם הגיעם לארץ פנו לסטלה ובעלה וביקשו לראות את הילדה, אך נענו בסירוב. אז פנו לעורך הדין ד"ר משה זילברג, לימים שופט בית המשפט העליון של מדינת ישראל. ד"ר זילברג הגיש בשמם תביעה נגד בני הזוג ברך לביטול האימוץ. בשלב ראשון ביקש כי יינתן צו זמני המאפשר להורים להתראות עם בתם פעמיים בשבוע בדירת האחות. השופט נעתר והוציא צו כמבוקש.
להורים נכון היה במפגש מפח נפש, פרדריקה הייתה אדישה כלפיהם, ואת פרנצי הציגה בפני חברותיה כדודתה. ההורים לא היו יכולים לעמוד בכך והפסיקו את הביקורים. ב-1949, לאחר שנכשלו ניסיונות אחדים של השופט להביא את הצדדים להסדר מוסכם, פסק בית המשפט כי את החגים תבלה פרדריקה בבית הוריה, אך פגישות אלה לא שברו את חומת הניכור מצד הבת וגרמו רק צער להורים. בשנת 1951, כשמלאו לפרדריקה שמונה עשרה שנים, שלחה להוריה מכתב בו הודיעה להם כי ברצונה להסדיר את יחסיה עמם והציעה להיפגש אתם לארוחת צהרים בביתם ביפו. בפגישה שררה לרגע אחווה משפחתית, אך שוב לא ראתה פרדריקה את הוריה עד ליום בו הודיעו לה כי אביה גוסס. מקס הרצל נפטר ב-1 בדצמבר 1951 מבלי שזכה לאחות את הקרע עם בתו.
פרדריקה נישאה לאיש בשנת 1958. שנתיים לאחר מכן, בשנת 1960 התגרשה. בילקוט הפרסומים הרשמי שבו מתפרסמות הודעות מנהליות שונות של מוסדות המדינה, בפרסום מס' 1033 מיום 9 בספטמבר 1963, במסגרת ההודעות על שינוי שם, נתפרסם בעמוד 1843 כי "פרדריקה (פנינה) אשר" החליפה את שמה ל"פרדריקה ברך הרצל". מכאן עולה כי לאחר סיום הנישואין בחרה לחזור לשם משפחה שיכלול את שם משפחת הוריה ואת שם המשפחה המאמצת.
חזרתה לווינה
פרדריקה שבה לווינה בנובמבר 1964, ועבדה כלבורנטית. היא ביקרה בארץ פעם אחת בעקבות מותה של סטלה ברך בשנת 1979. בביקורה זה ניסתה להתאבד ואושפזה בבית חולים בתל השומר. לאחר מכן שבה לווינה. בקהילה היהודית הכירו את שמה. כשהתבקשו לבדוק מה עלה בגורלה מאז, התברר כי מתה בשנת 2009. על קברה אין מצבה אלא שלט בלבד עליו נכתב בגרמנית:
"ההרצלים"
בשנת 2015 שודרה בערוץ הראשון סדרה בת 4 פרקים שנקראה "ההרצלים". הסדרה, בבימויה של יעל קיפר מספרת על הטרגדיה של משפחת הרצל. גורל בני המשפחה הגרעינית של הרצל היה טרגי. אשתו יוליה מתה בשנת 1907, שלוש שנים אחרי מות בעלה, בתום אשפוזים במוסד לפגועי נפש. בנו האנס, שהמיר את דתו, התאבד בירייה בשנת 1930, מיד אחרי מות אחותו פאולינה, שאושפזה אף היא בגיל צעיר. בתו טרודה, שלקתה אף היא בנפשה, נספתה בטרזיינשטט בשנת 1943. בנה, סטפן תיאודור ניומן, נכדו היחיד של הרצל, התאבד בשנת 1946, אחרי שנודע לו על מות הוריו בשואה. הסדרה מספרת על גורלם של קרוביו הרחוקים יותר של הרצל. על פי התחקיר של יוצרי הסדרה נתגלה כי בני משפחה של הרצל מדרגות קרבה שונות חיים כיום במקומות רבים בארץ. אחדים אותרו בווינה, בסרביה, בקרואטיה ובבלגיה.
גיגנטוזאורוס
גיגנטוזאורוס (שם מדעי: Gigantosaurus; מילולית: "לטאה ענקית", בעל שם דומה לתרופוד טורף ענק) הוא סוג של דינוזאור מקבוצת הזאורופודים שהתקיים ביורה העליון באנגליה. הסוג הוגדר בידי החוקר הארי סיילי ב-1869 והוא כולל מין יחיד - Gigantosaurus megalonyx, שפירושו: "טופר ענק" (שם אותו חולק עם העצלן הקרקע מגלוניקס). הזאורופוד לא קיבל קבוצה שיוכית אך ישנם חוקרים שהניחו שהוא קרוב לדמויי דיפלודוקיים.
הגיגנטוזאורוס נחפר בתצורות אבני חול בקרבת חוף היורה, בקיימברידג'שייר, אנגליה. השרידים שלו (שהגיעו ממספר מקורות), כללו חוליות זנב, גלילים של מפרקי אצבעות, זרועות ושוקיים ושכבה של אוסטאודרם ששימשה להגנה.
לילך רוזנברג-פרידמן
לילך רוזנברג-פרידמן (נולדה ב-1969) היא היסטוריונית ישראלית במחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן. רוזנברג-פרידמן עוסקת בעיקר בהיסטוריה החברתית של היישוב ושל מדינת ישראל, בדגש על 'היסטוריה מלמטה' ועל הכללת מגוון של קולות בשיח ההיסטורי. מחקריה עוסקים בפרט בנשים, במגדר ובמשפחה.
ביוגרפיה
רוזנברג-פרידמן נולדה בשנת 1969 ברמת גן. את שלושת תאריה האקדמיים קיבלה במחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן. את תואר הדוקטור קיבלה בשנת 2002. עבודת הדוקטור שלה, בהנחיית פרופ' מרגלית שילה, עסקה בנושא "נשים ומגדר בציונות הדתית: ארגון, התיישבות וביטחון, 1948-1918".
החל משנת 2017 רוזנברג-פרידמן מכהנת כפרופסור-חבר במחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן (בשנים תשע"ב ותשע"ו זכתה בפרס המרצה המצטיינת). בשנים 2022-2017 כיהנה כראש המחלקה.
מחקריה עוסקים בתחומי מחקר הנוגעים להיסטוריה חברתית של היישוב ושל מדינת ישראל ובפרט בהתפתחות הציונות הדתית, בעיקר בתחומי חינוך ומגדר; תפיסות של מגדר ואימהוּת בעידן של תמורות לאומיות ובעתות חירום, תוך הצגת דפוס חדש של אימהות לאומית, שאינה רק הרחבה של האימהות הפרטית, אלא המרה של האימהות הפרטית בלאומית, יחד עם נטישה זמנית של הילדים הביולוגיים; עיצוב זהויות בתקופות משתנות; השפעת חיי היומיום על עיצוב אופני מנהיגות שונים, ואופן התגבשותה של מנהיגות נשית במרחב גברי.
רוזנברג-פרידמן פעילה גם במרחב הציבורי, כמו בפורום נשים דתיות באתר קולך, מתוך שאיפה לתרום להכללת הקול הנשי בהיסטוריה ולהכרה בו.
רוזנברג-פרידמן נשואה ואם לארבעה ילדים, ומתגוררת בשוהם.
ג'יימס רותמן
ג'יימס רותמן (באנגלית: James Rothman, נולד ב-3 בנובמבר 1950) הוא ביוכימאי יהודי-אמריקאי ופרופסור באוניברסיטת ייל. רותמן עומד גם בראש המחלקה לביולוגיה תאית בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה ומנהל המכון לננוביולוגיה בקמפוס המערבי של ייל. בשנת 2013 זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה, עבור מחקרו על תנועת בועיות, יחד עם רנדי שקמן (Randy Schekman) ותומאס סודהוף (Thomas C. Südhof). כמו כן הוא זכה ב-2002 בפרס לסקר למחקר בסיסי ברפואה.
קורות חיים
רותמן נולד במסצ'וסטס שבארצות הברית. ב-1971 קיבל רותמן תואר ראשון בפיזיקה מאוניברסיטת ייל וב-1976 עשה דוקטורט בכימיה ביולוגית באוניברסיטת הרווארד. מאוחר יותר עשה את הבתר-דוקטורט שלו במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס בנושא גליקוזילציה של חלבונים ממברנליים. ב-1978 החל את המחקר על בועיות במחלקה לביוכימיה של אוניברסיטת סטנפורד. בשנות ה-80 וה-90 הוא חקר את התעבורה של בועיות בתאים של יונקים. בין השנים 1988–1991 עבר לאוניברסיטת פרינסטון. הוא קיבל בתחילת דרכו תמיכה מה-NIH. מאוחר יותר עבר לניו יורק והקים את המחלקות לביולוגיה תאית ולביופיזיקה במרכז לחקר הסרטן על שם סלואן-קטרינג (Memorial Sloan–Kettering Cancer Center), שם שימש גם כסגן נשיא. ב-2003 הפך לפרופסור לפיזיולוגיה באוניברסיטת קולומביה ועמד בראש המרכז לביולוגיה-כימית. ב-2008 הוא עבר לאוניברסיטת ייל.
מחקריו
מחקרו של רותמן עוסק בדרך בה בועיות מגיעות למיקום הנכון בממברנת התא ואיפה ומתי תוכנן משוחרר. הוא חקר את המנגנונים באמצעותם הבועיות מתאחות עם אזור המטרה בממברנה. הוא מצא את החלבונים שעוזרים לבועיות להינעץ בממברנה, ולאחר מכן להתאחות איתה. כמות החלבונים שקשורים לאותן בועיות ומבצעים בפועל את תהליך הנעיצה הוא רב, וכך מתאפשרת הספציפיות של הנעיצה בממברנה. בין היתר פיתח רותמן שיטה אין ויטרו בה משתמשים בתאים שעברו פירוק (lysates) למדידה של ההובלה מהגולג'י.
לתנועת הבועיות יש תפקידים פיזיולוגיים רבים, ובהם חלוקת תא, תקשורת בין-תאית ובפרט בין תאי עצב, הוצאה של הורמונים ועוד. יש קשר בין פגמים בתהליכים אלה לבין מחלות שונות, ובהן סוכרת ומחלות זיהומיות שונות. רותמן גם פיענח מעבר של חומרים בין מדורים שונים בתא באמצעות הבועיות, תהליך שאף לו יש חשיבות רבה לצורך הבנת המנגנון שבו משתחררים חומרים, ובהם נוירוטרנסמיטרים, חלבונים והורמונים מהתא ובהכנסה של חומרים לתא.
רותמן הוא חבר באקדמיה הלאומית למדעים (ארצות הברית) מאז 1993 ובאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים מאז 1994.
מורדרד
מורדרד או מודרד (באנגלית: Mordred או Modred, בוולשית: Medrawt) הוא דמות באגדת המלך ארתור, הידוע כבוגד שלחם במלך ארתור בקרב קמלן, בו הוא נהרג וארתור נפצע אנושות.
באגדת המלך ארתור
האזכור הראשון של מורדרד (בו הוא מכונה מודרדוס) נמצא בספר "ההיסטוריה של מלכי בריטניה" (Historia Regum Britanniae), אשר נכתב על ידי ג'פרי ממונמות' בשנת 1136 לערך. בספר, מורדרד מתואר כאחיינו וכבוגד של ארתור. מסופר כי ארתור השאיר את מורדרד אחראי לכס המלוכה בזמן שהוא חצה את תעלת למאנש כדי להילחם בנציב הרומי, לוסיוס. במהלך היעדרו, מורדרד הכתיר עצמו למלך ונאף עם אשתו של ארתור, גווינביר. ג'פרי לא מציין עד כמה גווינביר שיתפה פעולה עם מעשיו של מורדרד, אלא כותב כי המלכה "הפרה את נדריה" וכי הוא "מעדיף לא לומר דבר בעניין." בעקבות זאת, ארתור שב לבריטניה ולחם נגד מורדרד בקרב קמלן, ולבסוף הרג אותו. ארתור נפצע אנושות בקרב ונשלח לאבלון.
קשר משפחתי
העדויות בנוגע לקשר המשפחתי בין מורדרד וארתור אינן חד-משמעיות, אך כיום מורדרד ידוע כבנו הממזר של ארתור מאחותו למחצה, מורגן, למרות שבעיבודים מודרניים, דמותה של מורגן מיוחסת לזו של מורגן לה פיי. בספרות המוקדמות, מורדרד נחשב לבנה הממזר של מורגן, שהייתה ידועה בשם אנה, מבעלה, המלך לוט מאורקני. אחיו הביולוגיים ואחיו למחצה של מורדרד הם גאווין, אגרביין, גאהריס וגארת'.
רועי קייס
רועי קייס (נולד ב-2 באוקטובר 1987) הוא עיתונאי ישראלי המשמש ככתב לענייני ערבים בערוץ כאן 11. בעבר היה כתב החדשות ב-ynet.
ביוגרפיה
רועי קייס נולד וגדל בתל אביב-יפו. בבית הספר התיכון הגימנסיה העברית "הרצליה" למד 5 יחידות ערבית, ואת שירותו הצבאי עשה ביחידת חצב.
לאחר סיום השירות הצבאי ב-2009, הצטרף ל-ynet, שם שימש כקשב כללי וקשב לענייני העולם הערבי. באותה שנה החל ללמוד בבית הספר לעיתונאות ולתקשורת כותרת, הנמצא כיום בקמפוס של אוניברסיטת תל אביב, ובמקביל היה סטודנט להיסטוריה של המזרח התיכון באותה האוניברסיטה בין השנים 2009 ל-2012.
בתחילת 2012 מונה לכתב לענייני העולם הערבי ב-ynet, במקום רועי נחמיאס.
ב-2017 עבר קייס לדסק לענייני ערבים בערוץ כאן 11.
יושיקו קוואשימה
רקע משפחתי ותחילת תולדות חייה
יושיקו קוואשימה נולדה בבייג'ינג בשנת 1907 בשם איסין גיורו שיאניו כבת ה-14 של שאנקי (善耆; 1866–1922) נסיך האיסין גיורו (Aisin Gioro) משבט מנצ'ו, השבט הקיסרי של שושלת צ'ינג בסין. שאנקי היה צאצא של הוג בנו הבכור של הונג טאיג'י (השליט השני של שושלת צ'ינג). שאנקי היה גם היורש העשירי לשושלת הנסיך סו, אחד מ -12 "כובעי הברזל" של שושלת צ'ינג. אמא שלה הליידי ג'אנגיה (张佳氏) הייתה פילגשו הרביעית של שאנקי. לאחר מהפכת שנחאי שהפילה את שושלת צ'ינג, שיאניו ניתנה לאימוץ בשנת 1915 בגיל שמונה לחבר של אביה, נניווה קוואשימה, סוכן ריגול יפני ששימש גם כשכיר חרב. אביה החורג הוא ששינה את שמה ל"יושיקו קוואשימה" ולקח אותה לטוקיו שביפן שם גדלה וחונכה בבית משפחת קוואשימה. כנערה מתבגרת נשלחה יושיקו לבית ספר בטוקיו שם קיבלה חינוך שכלל ג'ודו וסייף. בשנת 1922, בערך בזמן שהמשפחה המאמצת עברה למצומוטו, שאנקי אביה הביולוגי של יושיקו נפטר. לאמא של יושיקו לא היה מעמד רשמי כפילגשו של שאנקי ועל פי המסורת של מנצ'ו התאבדה כדי להצטרף לשאנקי. בגיל שבע-עשרה אנס אותה אביה החורג, ואחר כך אף ניהל איתה את הרומן (ככל הנראה בכפייה).
קריירת ריגול
בנובמבר 1927, בגיל 20, אחיה ואביה החורג, ארגנו עבור חתונתה לגנג'ורב בנמל ארתור (ידוע גם כ-ריוג'ון),שהיה בנם של ג'נגורג'אב - גנרל הצבא המונגולי, שבעבר הוביל את התנועה המונגולית לעצמאות בשנת 1911. הנישואין הסתיימו בגירושין לאחר 3 שנים בלבד, והיא עזבה את מונגוליה וטיילה לראשונה בערי החוף של סין. לאחר מכן היא חיה סגנון חיים בוהמי במשך מספר שנים בטוקיו, עם סדרה של מאהבים עשירים - גברים וגם נשים. קוואשימה עברה לאזור נידח בשאנגחאי. בזמן ששהתה בשנגחאי, היא הכירה נספח צבאי יפני, ופקיד חכם בשם ריוקיצי טנקה, אשר השתמש בקשרים שלה עם אצילויות מונגו ומנצ'ו על מנת להרחיב את רשת הקשרים שלו. היא גרה עם טנקה בשאנגחאי בזמן תקרית שאנגחאי בשנת 1932.
לאחר שטנקה נקרא חזרה ליפן, קוואשימה המשיכה לשרת כמרגלת עבור הגנרל קני דואיאהרה. היא התחייבה למשימות סמויות במנצ'וריה, לרוב תחת הסוואה, ונחשבה ל"מושכת להפליא, עם אישיות דומיננטית, כמעט כדמות מסרט דרמה, חציה גברית, חציה גיבורה, ועם תשוקה כזאת להתלבש כגבר. היא כנראה עשת זאת על מנת להרשים את הגברים או אולי עשתה זאת על מנת להתאים בקלות יתרה לקבוצות הגרילה בלי למשוך יותר מדי תשומת לב.
קוושימה הכירה טוב את פויי, הקיסר האחרון של שושלת צ'ינג, מי שהחשיב אותה כחברה במשפחה הקיסרית, וקיבל אותה לביתו בזמן שהייתו בטיאנג'ין. בזכות הקשר הזה, קוואשימה הצליחה לשכנע את פוי להפוך להיות דמות בובה עבור מנצ'וקוו, מדינת בובה שנוצרה על ידי האימפריה היפנית במנצ'וריה. למרות זאת, קוואשימה ביקרה את פוי על היותו קל דעת עבור ההשפעה היפנית.
קוואשימה הפכה דמות אהודה וידועה במיוחד במנצ'וקו. קוואשימה הופיעה בתסכיתי רדיו ואפילו הוציאה תקליט עם שיריה. מספר רב של סיפורים בדיוניים וחצי בדיוניים של מעשיותיה פורסמו בעיתונים וגם בספרות זולה. עם זאת, העובדה שהייתה אהודה מאוד גרמה לבעיות עם צבא קוואנטונג, מפני שהתועלת שלה כנכס מזמן אבדה, והערך שלה כסמל לתעמולה נפגע על ידי הטון הביקורתי שלה נגד המדיניות הנצלנית של צבא יפן במנצ'וקו כבסיס לפעולות נגד סין במלחמת יפן-סין השנייה, ובהדרגה היא נעלמה מעין הציבור.
נפילתה בשבי, המשפט והגלות
עם סיון המלחמה, ב-11 בנובמבר 1945, חברת החדשות דיווחה כי "חיפושים רבים אחר יפהפייה בתחפושת גבר, הביאו לעצירתה בבייג'ינג על ידי קציני המודיעין הסיני". היא הוחזקה בבית הכלא של חביי. בית המשפט העליון של חביי תחילה התייחס אל קוואשימה בפניותיו, בשמה היפני תחת הטייתו הסינית "צ'אונדאו פאנגזי". רק לאחר מכן התוודתה לגבי מוצאה הסיני ושמה "ג'ין ביהוי" וזהו השם שאליו התייחסו אליה באופן רשמי במהלך משפטה. כל אופן, בהתאם לאסטרטגיית עורך דינה של קוואשימה להסיט את אישומי הבגידה שלה, היא החלה להדגיש ולסגל לעצמה זהות יפנית. הניסיון מצד ההגנה לתאר אותה כפושעת מלחמה ולא כבוגדת, נדחה על ידי בית המשפט מתוקף דין הדם וניסיונה הכושל של קוואשימה לבטל את אזרחותה הסינית, דרך המחלקה לעניינים אזרחיים של סין. בתאריך ה-20 באוקטובר 1947, הורשעה קוואשימה בבגידה, והוצאה להורג בירייה בחלק האחורי של ראשה ב-25 במרץ 1948 כשגופתה הוצגה לראווה לעיני הציבור. גופתה נאספה על ידי נזיר יפני, נשרפה ונשלחה בחזרה למשפחתה המאמצת. שם נקברה במקדש שורינג'י במוטצומוטו, נאגנו ביפן.
בתרבות הפופולרית
קוואשימה תוארה במספר רב של סרטים וסדרות דרמה מאז 1932 על ידי שחקנים שונים. היא הופיעה בסרט "הקיסר האחרון" של ברנרדו ברטולוצי, כאשר הופיעה כפנינת המזרח, ודמותה גולמה על ידי מגי האן. אניטה מוי תיארה את יושיקו קוואשימה בסרט בהונג קונג בשנת 1990 בשם "קוואשימה יושיקו". בנוסף היא תוארה על ידי ריי קיקוקווה בסדרץ דרמה יפנית בשנת 2007 בשם רי קוראן, אשר מספרת את סיפור חייו של יושיקו ימגוצ'י. מייסה קורוקי תיארה את קוואשימה בסדרת דרמה בשנת 2008.
בשפה היפנית, השמות של קוואשימה הם מילים נרדפות לרעיות של אישה מרגלת.
הערות שוליים
הספר "פנינת המזרח" הוא תרגום של הוצאת צומת ספרים של הספר "The private papers of Eastern Jewel" של הוצאת בלומסבורי לונדון, ניתן למצוא ביקורות בעברית על הגרסה המקורית של הספר כאשר שם הספר מתורגם כ-"מסמכיה הפרטיים של פנינת המזרח".
צ'ארלס בקווית'
צ'ארלס אלווין בקווית' (אנגלית: Charles Alvin Beckwith; 22 בינואר 1929- 13 ביוני 1994) היה קולונל בצבא ארצות הברית אשר שירת בכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית והקים את כוח דלתא.
ביוגרפיה
בקווית' נולד וגדל באוסטין, טקסס. הוא בוגר אוניברסיטת ג'ורג'יה. במהלך לימודיו השלים קורס קצינים במסגרת העתודה האקדמית של צבא ארצות הברית והוסמך כסג"ם בשנת 1952. באותה השנה התגייס בקווית' לצבא, עבר הכשרה כלוחם וקורס קציני חי"ר, ושירת כמפקד מחלקה ברגימנט החי"ר ה-17 שבדיוויזיית החי"ר ה-7. בשנת 1955 התנדב לכוחות המוטסים ושימש כמפקד פלוגה מסייעת ברגימנט החי"ר המוצנח ה-504 שבדיוויזיה המוטסת ה-82. בשנת 1958 לאחר שהשלים את מסלול ההכשרה בבית הספר לסיירים בפורט בנינג ואת מסלול ההכשרה בכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית, הצטרף לכוחות המיוחדים ונשלח לוייטנאם כיועץ צבאי. לאחר שובו נשלח לבריטניה כנספח ברגימנט השירות האווירי המיוחד ה-22. בקווית' השלים את מסלול ההכשרה של השירות האווירי המיוחד ה-22 ולמד רבות מניסיון היחידה במלחמה כנגד גרילה במלאיה. עם שובו מונה לקצין המבצעים של קבוצת הכוחות המיוחדים ה-7. לאחר מכן נשלח שנית לווייטנאם, שם פיקד על יחידת כוחות מיוחדים ששם הקוד שלה היה "פרויקט דלתא" שביצעה משימות סיור ומודיעין. בשנת 1966 נפצע בבטנו באורח אנוש.
לאחר שהחלים באופן מלא מונה למפקד מגמת לוחמת ג'ונגל בבית הספר לסיירים. בשנת 1968 מונה בקווית' למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט ה-327 שבדיוויזיה המוטסת ה-101 ופיקד עליו במבצעים כנגד צבא צפון וייטנאם והוייטקונג. לאחר מכן הוצב בפורט בראג. בשנת 1977 התקבלה הצעתו להקים יחידה צבאית ללוחמה בטרור על פי המודל של רגימנט השירות האווירי המיוחד ה-22 הבריטי. בקווית' מונה להקים את היחידה שקיבלה, בהתאם לשם היחידה עליה פיקד בשעתו את השם כוח דלתא. בקווית' פיקד על היחידה במבצע טופר העיט, לשחרור בני הערובה באיראן. לאחר המבצע נתקבלה המלצתו להקים את פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים. בשנת 1981 פרש לגמלאות.
גדרות ההפרדה של אוסטריה
גדרות ההפרדה של אוסטריה הן מחסומי הפרדה ומתקני ניהול הגירה שנבנו על ידי אוסטריה בין נובמבר 2015 לינואר 2016 בגבול שלה עם סלובניה וב-2016 בגבול עם איטליה עקב משבר הפליטים באירופה. אורכה של הגדר בגבול סלובניה הוא כמה קילומטרים, והיא כוללת מתקני משטרה לסקירה של המהגרים. מתקן ניהול הגירה נוסף בגבול איטליה נבנה ב-2016.
בפברואר 2016 יזמה אוסטריה הסכם עם מדינות הבלקן במטרה לעצור את זרם המהגרים מיוון למרכז אירופה.
היסטוריה
באוקטובר 2015, במהלך משבר הפליטים באירופה, הכריזה אוסטריה על כוונותיה לבנות גדר הפרדה בגבול עם סלובניה, במטרה להאט את זרם המהגרים למדינה.
הגדר אמורה תחילה להיבנות לאורך 3.7 קילומטר, במעבר הגבול העמוס ביותר בין סלובניה לאוסטריה, ליד ספילפלד. על פי שרת הפנים האוסטרית, יוהאנה מיקל-לייטנר, הגדר תהיה בגובה 2.2 מטר. הבנייה החלה בתחילת נובמבר 2015 והסתיימה בינואר 2016.
בפברואר 2016 אמרה שרת הפנים שאוסטריה תרשה ל-80 מבקשי מקלט להיכנס למדינה כל יום, ויוגבל מספרם של מבקשי המקלט שיורשו לחצות את אוסטריה למדינות השכנות לה לכ-3,200 מדי יום. אם הכמויות יחצו את המספרים האלה, אוסטריה תסגור את גבולותיה. באותו זמן היו כ-200 מבקשי מקלט באוסטריה.
באפריל 2016 התראיין מפקד משטרה במחוז טירול לעיתון מקומי וסיפר כי ייתכן ואוסטריה תבנה גדר באורך 400 מטרים במעבר ברנר עם איטליה. באותו מקום נבנה מתקן ניהול הגירה.
פאל שומודי (הומוריסט)
פאל שומודי (בהונגרית: Somogyi Pál; בודפשט, 10 ביוני 1924 – גרמניה המערבית, 10 בדצמבר 1983) היה משורר, הומוריסט, עיתונאי יהודי-הונגרי, ניצול שואה.
ביוגרפיה
אין פרטים על חייו בתקופה שלפני השואה. הוא גויס לשרות העבודה בשנת 1944 (עבודות כפייה ליהודים עבור הצבא ההונגרי), אך בהשוואה לעובדי כפייה יהודים אחרים, שובץ גם הוא ליד בודפשט בפלוגה יהודית מובחרת של אינטלקטואלים מבודפשט ובה היו גם 16 תלמידים של בית המדרש לרבנים בבודפשט. כמה דמויות בקבוצה זו הפכו מאוחר יותר מוכרות מאוד, בעלי שם כמו המשורר ג'רג' שומיו, פרנץ קארינתי, לאסלו אוראי (אז אונגאר), לימים פרופסור לרפואה, ויאנוש קומלוש).
משנת 1946 הוא הופיע ברדיו ההונגרי עם ההומורסקות שלו. משנת 1952 היה כתב של העיתון ההיתולי לודאש מתי. הוא הופיע בקביעות בטלוויזיה ובתיאטרון הקברט של הרדיו, שם בן זוגו היה במקרים רבים חברו העיתונאי וההומוריסט, ג'רג' מיקש. הוא היה מחבר-שותף למערכונים הבאים (בין היתר): שתי השמועות, המשחק הגדול, שני הליצנים, פרשן מבוקש, אב ובנו בגן החיות, פינג-פונג. הוא כתב הומורסקות, סקצ'ים, סאטירות. יצירותיו בוצעו על ידי תיאטרונים רבים כמו: הבמה העליזה, הווריאטה הקאמרי, בימת מיקרוסקופ ובימת רדנוטי מיקלוש.
מספר הופעות הבכורה של יצירותיו שנרשמו על שמו במאגר התיאטרון: 13.
פרמגצרוס
פרמגצרוס (שם מדעי: Praemegaceros) הוא סוג נכחד של אייל שהתקיים באירואסיה במשך הפליסטוקן עד ההולוקן. הוא היה בעל תפוצה נרחבת באירופה ובמערב ומרכז אסיה אך החל להיעלם עם סוף הפליסטוקן, ייתכן שעקב ציד אנושי. עם זאת האיילים שחיו באי סרדיניה הצליחו לשרוד עד שנכחדו 5,500 שנה לפני הספירה.
המאובנים של האייל התגלו ב:צרפת, גאורגיה, גרמניה, יוון, ישראל, איטליה, רומניה, רוסיה, ספרד, סוריה וטג'יקיסטן.
אייל זה דמה במראהו מעט לאייל אדום אך היה בעל קרניים רחבות ומסועפות שפנו כלפי חוץ והיו בעלי בסיס רחב יחסית. משקלו של האייל מגיע ל-200 עד 450 ק"ג בקירוב.
מיון
אייל זה תואר למדע ב-1920 בידי החוקר פורטיס ובמשך שנים תואר כזן של האייל (הסוג Cervus) ולפי מספר חוקרים היה דומה מעט למגלוצרוס או המגצרואידס (Megaceroides).
בסוג זה ישנם 6 מינים:
פיץ' פרפקט 2
פיץ' פרפקט 2 (באנגלית: Pitch Perfect 2) הוא סרט קומדיה מוזיקלי בבימוי והפקה של אליזבת בנקס. הוא סרט המשך לסרט פיץ' פרפקט משנת 2012. הסרט מדובר על להקת אקפלה בדיונית הכוללת בין היתר את אנה קנדריק, רבל וילסון, היילי סטיינפלד, בריטני סנואו, אלקסיס קנאפ, חנה מיי לי ואסתר דין. הסרט יצא לאקרנים ב-15 במאי 2015 על ידי סרטי יוניברסל.
עלילה
אחרי שהופעת הלהקה "הברדן בלאס" ביום הולדתו של הנשיא ברק אובמה הסתיימה כאסון, הלהקה הושעתה מביצוע הופעות אקפלה בפרהסיה. מנהיגת הלהקה, בקה מיטשל (אנה קנדריק), עושה עסקה ולפיה הלהקה תחזור אם הלהקה תנצח בטורניר האקפלות העולמית. במהלך הסרט הן פוגשות מספר פעמים את הלהקה שמולה יתחרו בגמר. להקה גרמנית ששמה "דאס סאונד מאשין" (עם בירגיטה יורט סורנסן) שגורמת לברדן בלאס לחשוב שהן פחות טובות, הן מנסות לחקות את הלהקה הגרמנית אבל זה נגמר באסון.
לאחר כמה ימים אמא ובת מגיעות לאוניברסיטת ברדן, האמא הייתה חברת להקת "הברדן בלאס" בצעירותה וסיפרה לבתה אמילי עליה ועל חוויותיה בה, לכן היא נרשמה לאוניברסיטה מסיבה אחת - והיא כדי להיות נערת בלה.
היא מגיעה לביתן של הלהקה ושרה את השיר "Flashlight" שכתבה בעצמה ומתקבלת ללהקה. כדי להתאחד מחדש הן הולכות למחנה גיבוש של עובדים שהקימה אוברי (אנה קאמפ) אחרי שסיימה את הלימודים.
בזמן המחנה, הסוד של בקה מתגלה (היא עובדת בחברת הקלטות ולא מספרת לבנות) והכל מתפוצץ, היא רוצה לעזוב את המחנה ואת הלהקה.
כשבקה ברחה מהמחנה, היא נתפסה ברשת לתפיסת דובים. היא צועקת לעזרה מחברותיה ללהקה, כשהן מגלות אותה, קלואי מתחילה להתגרות בה על שבקה חושבת שהיא משתלטת על העניינים ושהיא יותר מידי תלויה בלהקה ולכן היא לא מוכנה עדיין לסיים ללמוד בניגוד לחברותיה ללהקה.
לבסוף בקה מצליחה להיחלץ מהרשת. הבנות ואוברי יושבות מסביב למדורה, ומדברות מה יהיו התוכניות שלהן בסוף השנה שלהן באוניברסיטה כולן מתחילות לשיר את "When i'm gone" ("שיר הכוסות"),השיר שבקה חיברה (ובמקרה גם שרה אותו לאודישן הקבלה לסרט עצמו), והבנות מצליחות למצוא את קולן ולהתאחד מחדש.
אחרי כמה ימים הן מגיעות לקופנהגן, לטורניר האקפלה העולמי, שם פוגשות את להקת "דאס סאונד מאשין".
"הברדן בלאס" שרות את השיר שכתבה אמילי, בשיתוף דורות קודמים של בלות בהן אמא של אמילי ואוברי.
פומבאן
גאוגרפיה
פומבאן ממוקמת כ-50 ק"מ מבאפוסם, בירת האזור וכ-206 ק"מ מיאונדה, בירת קמרון.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 21 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא מרץ (24 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא אוגוסט (17 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 1,668 מילימטרים בשנה. חודש ספטמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (327 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (2 מ"מ גשם).
תחבורה
פומבאן ממוקמת ליד הכביש הלאומי N6 והכביש האזורי P20.
האספה הכללית של האימפריה העות'מאנית
האספה הכללית (בטורקית: Meclis-i Umumî, הידוע בשם "מג'ליס") היה הניסיון הראשון לדמוקרטיה ייצוגית על ידי הממשלה האימפריאלית של האימפריה העות'מאנית. ידוע גם בשם הפרלמנט העות'מאני. מקום מושבה היה בקונסטנטינופול (איסטנבול) והורכבה משני בתים: בית עליון (הסנאט) ובית תחתון ( בית הנבחרים).
Girl on Fire (שיר)
Girl on Fire (בעברית: נערה לוהטת) הוא סינגל שהוקלט על ידי זמרת האמריקאית אלישה קיז, מתוך אלבום האולפן החמישי שלה, Girl on Fire. השיר יצא לאור ב-4 בספטמבר 2012, על ידי חברת התקליטים תקליטי RCA.
האספה הכללית של האימפריה העות'מאנית
האספה הכללית הוקמה לראשונה ב-23 בדצמבר 1876 ונמשכה בתחילה עד 14 בפברואר 1878, אז פורקה על ידי הסולטאן עבדול חמיד השני.
Girl on Fire (שיר)
השיר הגיע למקום ה-11 במצעד הבילבורד הוט 100.
האספה הכללית של האימפריה העות'מאנית
כתוצאה ממהפכת הטורקים הצעירים שהביאה רפורמות מהותיות והשתתפות גדולה יותר של מפלגות פוליטיות, האספה הכללית הוקמה שוב כעבור 30 שנה, ב-23 ביולי 1908, עם התקופה החוקתית השנייה, שהסתיימה ב-11 באפריל 1920, כאשר האספה הכללית פורקה על ידי בעלות הברית במהלך כיבוש קונסטנטינופול בעקבות מלחמת העולם הראשונה.
Girl on Fire (שיר)
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי אלישה קיז, סאלאם רמי, בילי סקאיר וג'ף באסקר והופק על ידי אלישה קיז, סאלאם רמי וג'ף באסקר. איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי העניק לשיר את תואר הפלטינה, על מכירות של למעלה מ-600,000 עותקים במדינה, מה שהופך אותו לאחד משיריה הנמכרים ביותר של קיז במדינה.
האספה הכללית של האימפריה העות'מאנית
רבים מחברי הפרלמנט העות'מאני בקונסטנטינופול הפכו מאוחר יותר לחברים באספה הלאומית הגדולה של טורקיה באנקרה, שהוקמה ב-23 באפריל 1920, במהלך מלחמת העצמאות הטורקית.
Girl on Fire (שיר)
רקע וכתיבה
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-250 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם לראשונה ב-BET, במהלך תוכנית הטלוויזיה "106 & Park", ב-19 באוקטובר 2012. לאורכו של הקליפ, ניתן לראות את קיז בסלון הבית שלה, תוך שמסביבה יש אש בוערת. כמו כן, ניתן לראותה כשהיא משחקת עם ילד.
נכון ליוני 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-300 מיליון צפיות.
מערת הקריסטלים
מערת הקריסטלים (בספרדית: Cueva de los Cristales) היא מערה המחוברת למכרה נאיקה 300 מטר מתחת לפני האדמה בנאיקה, במדינת צ'יוואווה שבמקסיקו. האולם המרכזי מכיל גבישי סלניט ענקיים (גבס, CaSO4·2 H2O), מהגבישים הטבעיים הגדולים ביותר שנמצאו אי פעם. הגביש הגדול ביותר שנמצא במערה הוא באורך 11 מטר, בקוטר 4 מטרים ומשקלו 55 טון. המערה חמה בצורה קיצונית והטמפרטורות בה מגיעות ל-58 מעלות צלזיוס עם 90 עד 99 אחוזי לחות. תנאים אלה מקשים על חקר המערה. ללא ציוד הגנה מתאים אנשים מסוגלים לסבול כ-10 דקות חשיפה בלבד.
קבוצת מדענים בשם "פרויקט נאיקה״ המערה מאוד מיוחדת
היווצרות הגבישים
מכרה נאיקה שוכן באזור געשי. מתחת למערה רוחשת מגמה אשר מחממת אותה. במשך כחצי מיליון שנה הייתה מערה מלאה מים אשר רוויים במינרלים שונים כולל כמויות גדולות של גבס. בזמן הזה, שררה במערה טמפרטורה של מעל 50 מעלות צלזיוס, מה שאיפשר לגבישים להיווצר ולגדול לממדים ענקיים.
גילוי
בשנת 1910 כורים גילו מערה מתחת לעבודות הכרייה בנאיקה, מערת החרבות (Cueva de las Espadas). המערה ממוקמת 120 מטר מעל מערת הקריסטלים ומכילה גבישים קטנים ומרהיבים (באורך של כמטר אחד). הגבישים לא גדלו מעבר לכך מפני שהטמפרטורה במערה זו אינה גבוהה מספיק.
מערת הקריסטלים התגלתה בשנת 2000 על ידי כורים שחפרו מעבר חדש. המערה היא חור בצורת פרסת סוס בתוך סלע הגיר. הרצפה שלה מכוסה בגושי גבישים שטוחים. גבישי ענק יוצאים מבלוקים אלו ומרצפת המערה. הגישה למערה אפשרית כיום מכיוון שחברת הכרייה שואבת את המים ומונעת מהם למלא את המערה. לו השאיבה הייתה נעצרת, המערה הייתה מתמלאת מחדש. הגבישים נהרסים במגע ממושך עם אוויר, לכן פרויקט נאיקה מנסים לתעד ויזואלית את הגבישים לפני שיהרסו.
אולם נוסף התגלה בחפירות בשנת 2009. המערה החדשה, בשם ארמון הקרח, מצויה בעומק של 150 מטר ואיננה מוצפת, והגבישים בה קטנים בהרבה.
סגירה עתידית
המערה הוצגה בערוץ דיסקברי בתוכנית "נאיקה: מאחורי מערת הקריסטלים" בפברואר 2011. בתוכנית נרמז כי קיימים אולמות נוספים, אך חקר נוסף יצריך הריסה של גבישים. נאמר שם שהמערה לבסוף תסתם מחדש ושפני המים בה יעלו מחדש.
יחסי אוזבקיסטן–קירגיזסטן
יחסי אוזבקיסטן–קירגיזסטן הם היחסים הדיפלומטיים שבין אוזבקיסטן לקירגיזסטן. אוזבקיסטן שולטת בדרום קירגיזסטן מבחינה כלכלית ופוליטית, בהתבסס על האוכלוסייה האוזבקית הגדולה באזור זה בקירגיזסטן ועל תנאים כלכליים וגאוגרפיים. חלק ניכר מקירגיזסטן תלוי לחלוטין באוזבקיסטן מבחינת גז טבעי; בכמה הזדמנויות, נשיא אוזבקיסטן, אסלאם קרימוב, השיג מטרות פוליטיות על ידי סגירת צינורות או על ידי התאמת תנאי המסירה. במספר הופעות טלוויזיה ששודרו במחוזות אוש וג'לאל-אבאד בקירגיזסטן פנה קרימוב בהתנשאות ניכרת לנשיא הקירגיזי אסקר אקייב. אף על פי שאוזבקיסטן לא הראתה נטיות התרחבות גלויות, ממשלת קירגיזסטן מודעת היטב להשלכות טענותיו של קרימוב כי הוא אחראי לרווחתם של כל אוזבקים, ללא קשר למדינת מגוריהם.
תחת רוסיה
הרוסים החלו את כיבוש האזור באמצע המאה ה-19. באותה תקופה, האימפריה הרוסית תקפה בעיקר את אמירויות מרכז אסיה כמו אמירות בוכרה או ח'אנות חיווה. הם פלשו גם לשטח הקירגיזי שנשלט על ידי שושלת צ'ינג הסינית וסיפחו אותם לטורקסטן הרוסית. על ידי קביעת בירת טורקסטן הרוסית בעיר טשקנט בשטח האוזבקי, הסכסוך בין שני עמים החל לגדול. אך בניגוד לסכסוך הטג'יקי-אוזבקי, הסכסוך הקירגיזי-אוזבקי התפתח לאט יותר.
לאחר קריסת האימפריה הרוסית בשנת 1917, מרד בסמאצ'י התפתח למלחמה כוללת במרכז אסיה. הקירגיזים והאוזבקים שילבו ידיים יחד ונלחמו נגד הכוחות הרוסים. בגלל חוסר מיומנויות והכנות, המרד נכשל במהרה והרוסים, שנמצאים כעת בשליטת ברית המועצות, החזירו את הסדר שוב.
תחבורה
במרץ 2018 הרכבות של אוזבקיסטן החלו בשירות חדש, שחיבר את טשקנט עם באליצ'י.
הנסיך הקטן (סרט, 2015)
הנסיך הקטן (בצרפתית: Le Petit Prince) הוא סרט אנימציה צרפתי בשפה האנגלית בבימויו של מארק אוסבורן. אירנה בריגנול כתבה את תסריט הסרט אשר מבוסס על עלילת ספר הילדים "הנסיך הקטן" משנת 1943 מאת אנטואן דה סנט-אכזופרי. זהו העיבוד הקולנועי המונפש הראשון של הספר "הנסיך הקטן". הסרט משתמש באנימציית סטופ-מושן, ובנוסף גם אנימציית מחשב לסיפור המסגרת הנוסף.
בדיבוב המקורי באנגלית לקחו חלק ג'ף ברידג'ס, רייצ'ל מקאדמס, פול ראד, מריון קוטיאר, ג'יימס פרנקו, בניסיו דל טורו, ריקי ג'רווייס, באד קורט, פול ג'יאמאטי, אלברט ברוקס ומקנזי פוי.
הקרנת הבכורה העולמית של הסרט הייתה במאי 2015, במסגרת פסטיבל קאן ה-68.
תקציר העלילה
עלילת הסרט מתמקדת בילדת פלא חסרת פחד וסקרנית אשר חיה יחד עם אמה, אשת אקדמיה מוכשרת. לאחר שהילדה עוברת עם אימה לשכונה חדשה היא מכירה את השכן הזקן, האקסצנטרי והשובב שגר בבית הסמוך. בהמשך, היא מגלה את סיפורו של הנסיך הקטן, סיפורו של טייס שמתרסק במדבר שבו הוא פוגש נער אצילי מכוכב מרוחק, סיפור שמביא את הילדה והטייס יחד להרפתקה יוצאת דופן.
הפקה
ב-14 באוקטובר 2010, עוזר המנהל של הסרט "קונג פו פנדה", מארק אוסבורן, החל לביים את הסרט המבוסס על הספר מ-1943 "הנסיך הקטן" שנכתב על ידי אנטואן דה סנט-אכזופרי. אטון סאומאץ ודימיטרי ראסאם מפיקים את הסרט עם תקציב של 57 מ'€ שישוחרר למסכים בשנת 2015. ב -5 ביוני 2013, הוכרז כי ג'יימס פרנקו, מריון קוטיאר, רייצ'ל מקאדמס וג'ף ברידג'ס הצטרפו לסרט. אלברט ברוקס הצטרף גם הוא לצוות ב -12 בספטמבר בתור הקול של איש העסקים. ב-10 בדצמבר 2014, הוכרז כי הנס צימר ילחין את המוזיקה לסרט.
הסרט כולל זווית ראייה נוספת שאינה קיימת בספר, ומציג תלמידת בית ספר שמגלה את הנסיך הקטן דרך השכן הקשיש והמתבודד. הסרט משתמש בהנפשה ממוחשבת לתיאור לעולמה של הילדה ובהנפשת סטופ מושן לעולמה הדמיוני של הילדה כפי שהיא מדמיינת את הנסיך הקטן.
סמל העיר קריית אונו
סמל העיר קריית אונו, סמלה הרשמי של העיר והעירייה, אומץ ב-1954.
תיאור הסמל
סמל מורכב מאיור של עץ הדר המורכב מעיגול ירוק ובתוכו שלושה עיגולים כתומים קטנים, ממנו יוצא קו שחור כלפי מטה, גזע העץ, וטמשני עבריו עלים ירוקים גדולים. ציור זה וצבעיו, כתום וירוק, מסמלים את הפרדסים שבאזור ואת הצבעוניות והיופי של העיר. מאחורי העץ יש חומת אבנים שמסמלת את הבניה בעיר.
היסטוריה
הסמל אומץ על ידי ועדה שהקים ראש המועצה הראשון של קריית אונו, יעקב כהן, לאחר פרישתו של היישוב ממועצה אזורית אונו ב-1954.
ב-2010, לכבוד חגיגות 70 השנים להקמת העיר, נערך סקר בקרב תושבי העיר לבחירת סמל מתוך שש אפשרויות. הסמל הנבחר כלל את סמלה הרשמי של העיר לצד המספר 70 בצבעי ירוק וכחול, ומימינו עיגולים רבים בצבעי כחול, ירוק וכתום, חופפים אחד לשני ויוצרים צורה של בועות סבון, לסמל התווסף המוטו "איכות חיים".
ב-2020, לכבוד חגיגות 80 השנים להקמת העיר, אומץ סמל נוסף, דומה לסמל ה-70, שכלל את המספר 80 לצד סמלה הרשמי של העיר. מהמספר "פרחו" כלפי מעלה גרסאות מוקטנות בצבעי ירוק וכתום של סמל העיר. הסמל נבחר מתוך ארבעה עיצובים אפשריים במסגרת סקר אינטרנטי שנערך בין תושבי העיר.
יהודה בן הרא"ש
רבי יהודה בן הרא"ש (ט' באב ה'ל', 1270 - י"ז בתמוז ה'ק"ט, 1349), פוסק הלכה מהראשונים, בנו וממלא מקומו של הרא"ש. מחבר שו"ת זכרון יהודה.
תולדותיו
הוא אושר כראש הרבנים גם מטעם ממלכת קסטיליה, ומתוקף זה דן גם בדיני נפשות, על מקרה אחד כתב:.
תשובותיו ההלכתיות נדפסו בשו"ת "זכרון יהודה" המצוטט רבות בספרי האחרונים, כדוגמת רבי יוסף קארו בספרו "בית יוסף". בנוסף חיבר גם פירוש על מסכת שבת שלא הגיע לידינו; גורל דומה עלה בחלקו של ספרו "חוקת התורה".
עם תלמידיו נמנה רבי מנחם בן זרח, מחבר ספר "צידה לדרך", ורבי מכיר מחבר ספר "אבקת רוכל".
על מצבתו נחרז:
צוואתו בשם "אגרת תוכחת" נדפסה, והיא מצוטטת בספרות הרבנית.
מייוות'ר נגד פקיאו
מייוות'ר נגד פקיאו הוא קרב איגרוף שנערך ב-2 במאי 2015 בלאס וגאס, בין המתאגרף האמריקאי פלויד מייוות'ר לבין המתאגרף הפיליפיני מני פקיאו. השניים היו המתאגרפים הטובים בדורם. מייוות'ר הצטיין בפן ההגנתי והחזיק ברקורד של 47 ניצחונות ללא הפסדים. פקיאו בפן ההתקפי והוא היחידי שזכה באליפויות בשמונה קטגוריות משקל שונות. הקרב הסתיים בניצחונו של מיוות'ר בהחלטת שופטים. הקרב היה אחד הרווחיים אי פעם וההכנסות מהקרב היחיד, עלו על חצי מיליארד דולר.
הקרב
בעולם האיגרוף ציפו זמן רב לקרב בין השניים, אך קשיים במשא ומתן דחו אותו פעם אחר פעם. לבסוף פגישה מקרית בין השניים במשחק כדורסל סללה את הדרך לקיומו של הקרב שעורר הדים רבים. הכרטיסים לקרב נגמרו תוך דקה ו-15 שניות ונמכרו במחיר שיא של 350 אלף דולר.
בקרב עצמו ניצח מייוות'ר בהחלטת שופטים לאחר תום הסיבובים. מייוות'ר הצליח לכפות את סגנונו ההגנתי על מהלך הקרב, והתחמק מרוב האגרופים שפקיאו שלח לעברו, ואף על פי שפקיאו היה אגרסיבי יותר החליטו השופטים פה אחד על ניצחונו של מייוות'ר. בזכות הניצחון, מיוות'ר שלשל לכיסו סכום המוערך בכ-220 מיליון דולר
הציפייה הארוכה לקרב והסכומים הגדולים ששולמו עבורו, והתנהלותו ההגנתית של הקרב, איכזבה חלק מן הצופים והמומחים שקראו לקרב "משעמם" ו"בזבוז". עם זאת חלקם שיבחו את מייוות'ר שהשכיל לא להפסיד. מייוות'ר השתתף בקרב אחד נוסף מספר חודשים לאחר מכן, ניצח גם בו ולאחריו פרש זמנית מאיגרוף.
Bitaqat Hub
השיר מדבר על אהבה ועל שלום ומפורט בו חזון שבו אין עוד מלחמות בעולם, והאושר שולט. מבחינה מוזיקלית השיר הוא פופ ערבי עם השפעות דיסקו מערביות אירופאיות, זהו שיר Uptempo מתון. השיר הופיע בתחרות האירוויזיון חמישי בסדר ההופעות, אחרי לוקסמבורג ולפני איטליה. הוא סיים במקום ה-18 לאחר ההצבעה, כאשר קיבל 7 נקודות, כולן מאיטליה.
לאור המיקום הנמוך בו סיימה מרוקו את התחרות, הודיעה רשות השידור המרוקאית כי בשל הצהרה מלכותית של המלך חסן השני, מרוקו תפרוש מהתחרות הבאה וכן משאר התחרויות בעתיד. נראה כי הפרישה נבעה גם מהעובדה כי ישראל, שהוחרמה באותה תקופה על ידי מדינות ערב, נוטלת חלק בתחרות.
אהבה כזו
אהבה כזו הוא סינגל שהוקלט על ידי המוזיקאי והזמר הישראלי עידן רייכל בשיתוף הזמרת הישראלית זהבה בן. השיר יצא לאור ב-2 במאי 2017 כסינגל השני מתוך אלבום הסולו השני של רייכל, "ואם תבואי אליי", על ידי חברת התקליטים הליקון.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום הראשון במצעד השבועי של מדיה פורסט. כמו כן, זכה במקום ה-77 במצעד העשור של כאן גימל ובמקום ה-34 במצעד העשור של וואלה! NEWS.
רקע והפקה
השיר נכתב, הולחן והופק על ידי עידן רייכל. השיר הוא בסגנון מוזיקת עולם.
השיר יצא בשלוש גרסאות: גרסה רגילה, גרסת "אינטרו רייכל", שבה רייכל מבצע את פתיחת השיר, וגרסה אינסטרומנטלית.
יוסי חרסונסקי העניק לשיר ביקורת חיובית ואף נתן לו ארבעה כוכבי זהב מתוך חמישה.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא של השיר הועלה לערוץ של עידן רייכל ב-2 במאי 2017, בסמוך לצאת הסינגל.
שימגפראגה
שימגפראגה (בהונגרית: Sümegprága) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה גם בשימגפראגה מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 676 ובשנת 2020 רק 565 תושבים.
יהודי שימגפראגה
בשימגפראגה חיו יהודים בתקופות זמן שונות. חלק מהיהודים ילידי הכפר נרצחו בשואה.
עונת 2002 בליגת העל הרוסית בכדורגל
עונת 2002 בליגת העל הרוסית הייתה העונה הראשונה של הפרמייר-ליג הרוסי במתכונתו החדשה והעונה ה-11, מאז 1991. העונה שוחקה מה-8 במרץ ועד ה-17 בנובמבר 2002.
לראשונה קבוצות הליגה קיבלו עצמאות מסוימת מהתאחדות הכדורגל והקימו יחד את ארגון הפרמייר-ליג הרוסי.
שליטתה של ספרטק מוסקבה בליגה נשברה לאחר 6 זכיות רצופות ובעונה זו זכתה לוקומוטיב מוסקבה באליפות הפרמייר-ליג הרוסי, כשצסק"א סגניתה וספרטק סיימה במקום השלישי.
מבנה
העונה נפתחה עם 16 קבוצות ונערכה בשיטת טבלת אליפות בעלת 2 סבבים, בדומה לאליפויות הקודמות.
בסיכום העונה הודחו אנז'י מחצ'קלה סוקול סראטוב. במקומן העפילו רובין קאזאן הטטארית וצ'רנומורץ נובורוסיסק, שהעפילה לאחר עונת אחת בלבד בליגת המשנה הרוסית.
הקבוצות
בעונת 2002 של הפרמייר-ליג הרוסי נטלו חלק הקבוצות הבאות:
משחק האליפות
במחזור המסכם של העונה שתי הקבוצות שבראש הטבלה, לוקומוטיב מוסקבה וצסק"א מוסקבה סיימו עם אותו מספר נקודות ולכן נערך משחק אליפות בין 2 הקבוצות באצטדיון דינמו במוסקבה, ב-21 בנובמבר 2002.
לוקומוטיב ניצחה בתוצאה 1:0 והפכה לראשונה בתולדותיה לאלופת המדינה.
ממוצע צופים
סך הכל צפו בכל משחקי העונה — 2,632,100 איש (10,967 צופים למשחק). מקור: אתר РФПЛ.org
פיג'ו 908
פיג'ו 908 (בצרפתית: Peugeot 908) היא מכונית מרוץ מתוצרת חברת פיג'ו, הצרפתית, אשר יוצרה בשנת 2011.
פיג'ו 908
הדגם יועד למרוצי מכוניות.
גוף ה"פיג'ו 908" בנוי מיציקת סיבי פחמן, בתוך גוף הרכב.
בדגם ה"פיג'ו 908" מושב נהג בלבד. צמיגי דגם ה"פיג'ו 908", תוצרת "Michelin".
הדגם החליף את פיג'ו 905.
בשנת 2011 דגמי "פיג'ו 908" השתתפו במרוץ 24 השעות של לה מאן והגיעו למקום השני, שלישי ורביעי.
טרין ט. מין-הא
'''טרין ט. מין-הא (באנגלית: Trinh T. Minh-ha'''; נולדה בשנת 1952 בהאנוי) היא יוצרת סרטים וייטנאמית, סופרת, חוקרת ספרות, מלחינה ופרופסור למגדר וחקר האישה. היא מייצרת סרטים זה שלושים שנה, כאשר סרטה האחרון, Forgetting Vietnam, יצא לאקרנים בשנת 2015. סרטיה הידועים ביותר הם Reassemblage, אשר נחשף לקהל הרחב בשנת 1983, ו-Surname Viet Given Name Nam, אשר נוצר בשנת 1989. היא זכתה בפרסים ועיטורים רבים, ביניהם פרס מכון הסרטים האמריקאי ליוצרים עצמאיים על שם מאיה דרן, הסרט התיעודי הטוב ביותר ומלגות מארגונים, מועצות וסוכנויות שונות.