cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גן המלך
המעמד המשפטי
מהנדס העיר ירושלים, אורי שטרית, תיאר את חשיבות המקום כך: גן המלך "הוא אחד המרכיבים החשובים בנחל קדרון, המהווה יחד עם תל עיר דוד יחידה ארכאולוגית שלמה שבה כל האתרים מקושרים יחדיו, ומשמשים מרכיב חשוב להבנת המכלול השלם המורכב".
הבנייה באתר וניסיונות הפינוי
ב-1992 החלה בנייה בלתי חוקית נרחבת באתר. לאחר שנת 1994 ננקטו הליכים משפטיים כנגד 23 בתים וכ-7 נהרסו. בשנת 2005 התכוונה עיריית ירושלים להרוס 88 בתים בשכונה אולם התוכנית עדיין לא בוצעה. לבקשת ועדה לענייני ביקורת המדינה של הכנסת לחקור "היעדר אכיפת חוקי תכנון ובנייה בגן המלך" בדק מבקר המדינה את העניין ומתח ביקורת חריפה על עיריית ירושלים בדו"ח לשנת 2009 משום ש"לא פעלה כנדרש לאכיפת חוק התכנון והבנייה במתחם גן המלך". במרץ 2010 קיימה מליאת הכנסת דיון מיוחד בנושא "הרס הארכאולוגיה בגן המלך". בתחילת 2010 היו צווי הריסה בתוקף ל-43 מבנים בשטח גן המלך ויתרת המבנים נמצאים בהליכים משפטיים. ביוני 2010 הועברה לאישור הוועדה המחוזית תוכנית חדשה שיזמה העירייה, החלה על רוב שטח המתחם. לפי תוכנית זו יהרסו הבתים בחלק המערבי, בו יוקם הגן הלאומי והבתים בצד המזרחי יוכשרו. ארגונים פלסטינים וארגוני שמאל מתנגדים לתוכנית. בתחילת מאי 2012 הדביקו פקחים צווי הריסה על 7 בתים.
גן לאומי גן המלך
ביוני 2010 אישרה הוועדה המקומית לתכנון ובנייה את תוכנית ראש עיריית ירושלים, להפוך את שטח גן המלך "גן לאומי גן המלך". ועדת הכספים של עיריית ירושלים אישרה תקציב של 600 אלף שקל לקידום תוכנית לאגן הדרומי של העיר העתיקה, הכולל בתוכו את עיר דוד ועמק המלך. על פי התוכנית יחולו שינויים בייעודי הקרקע והיא תוקצה בחלקה למגורים ובחלקה לפיתוח ולשמירה על שטחים פתוחים. שטחה הכולל של התוכנית כ-560 דונם ובין היתר אמורה לקום במקום טיילת שתשתרע מהר ציון ועד שער האשפות.
התוכנית כוללת:
בהקדמה להשקת תוכנית גן המלך של הרשות לפיתוח ירושלים כתב ראש העיר ניר ברקת אודות התוכנית כך
ליאון גוזלן
ביוגרפיה
הוא עבר לפריז ושימש עיתונאי בעיתון ורט-ורט (Vert-Vert). פרסם מאמרים בעלי השפעה בלה פיגארו כנגד ממשלתו של המלך שארל העשירי.
גוזלן היה מזכירו של בלזאק. התפרסם בספר הזיכרונות שלו "בלזק בנעלי בית" (1856). פרסם ספרים ומחזות ידועים בצרפת.
מת בשנת 1866 ונקבר בבית הקברות של מונמארטר.
מתן בראשי
מתן בראשי (נולד ב-6 במאי 1988) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הבלם.
קריירה
בראשי החל לשחק כדורגל כשהיה בן שמונה בקבוצת הילדים של בית"ר ירושלים. ב-28 באוקטובר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 3-2 לבני יהודה תל אביב במסגרת גביע הטוטו.
בקיץ הושאל להפועל ירושלים מהליגה הלאומית. בסיום העונה ירדה הקבוצה לליגה א', ובראשי חזר לבית"ר. ב-19 במרץ 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון 0-1 נגד הפועל חיפה.
ב-16 ביולי 2015 חתם בהפועל באקה אל-גרבייה, העולה החדשה לליגה א'. באוקטובר של אותה שנה שוחרר מהמועדון וכעבור זמן קצר חתם בהפועל הוד השרון מליגה א' דרום. בינואר 2016 עבר לאיחוד בני מג'דל כרום מליגה א' צפון, ובמדיה שיחק עד תום העונה.
לקראת תחילת עונת חתם בבית"ר נורדיה ירושלים. באוקטובר  חתם בעירוני בית שמש.
ב-8 באוגוסט 2017 חתם במכבי עירוני קריית מלאכי.
לקראת עונת חתם במ.כ. ירושלים מליגה ג'.
בית הקברות מתקופת הברונזה המאוחרת בחוף פלמחים
בית הקברות מתקופת הברונזה המאוחרת בחוף פלמחים הוא אתר קבורה הממוקם כ-200 מטר דרומית לשפך נחל שורק אל הים התיכון, צפונית לאתר יבנה-ים.
האתר התגלה במקרה לאחר שסערה חזקה התרחשה במקום בשנת 1960, הגלים חשפו מספר קברים על קו החוף של קיבוץ פלמחים, ובמשך השנים שלאחר מכן רוחות שנשבו חשפו קברים נוספים. החוקרים שעבדו במקום הצליחו לאתר בו 23 קברים שהכילו מנחות קבורה שהעידו על קשרים עם קפריסין, התרבות המיקנית ומצרים העתיקה (חרפושיות) ושרידי נקברים. שני קברים נחשפו לראשונה על ידי אהרון קמפינסקי ושמואל ליפשיץ בשנת 1961, 13 קברים נחשפו על ידי רם גופנא ושמואל ליפשיץ בשנים 1967-1969, היתר נחשפו על ידי תושבי המקום, כשמתוכם 6 קברים התגלו בעבודת שמואל ליפשיץ ואחיו יובל ליפשיץ, תושבי הקיבוץ.
הקברים ממוקמים ברובם קרוב לקו החוף, בשטח מצומצם של כמה עשרות מטרים שתחומים בין שתי גבעות כורכר בצפון ובדרום האתר, מעט מהם נמצאו רחוקים ממנו. האדמה במקום היא אדמת כורכר (נפוצה במישור החוף הדרומי), ולכן קברים רבים כוסו במצע לבני כורכר, אולם אחד הקברים היה בנוי מאבן. חדירת גלי הים אל תוך החוף פגעה בקברים ובתכולתם במרוצת אלפי השנים שעברו מאז התקופה הכנענית.
הליגה הצבאית של בולגריה
הליגה הצבאית או האיחוד הצבאי (בבולגרית: Военна лига וגם Военен съюз) היה ארגון פוליטי בממלכת בולגריה שהורכב מקציני צבא בסדיר ובמילואים, אשר מילא תפקיד מרכזי בעיצוב המפה הפוליטית בבולגריה בתקופה שבין שתי מלחמות העולם הן באופן גלוי והן באמצעות הפעלת מיליציות שפגעו במתנגדיה.
הקמת הליגה ופעילותה
לאחר תבוסת בולגריה במלחמת העולם הראשונה נחתם חוזה ניי ובמסגרתו נקרעו מהממלכה שטחי תראקיה היוונית, מקדוניה הווארדארית ודרום דוברוג'ה. הממלכה נאלצה לשלם פיצויי עתק וצבאה צומצם לכדי ז'נדרמריה. אלפי קצינים נפלטו מהצבא וחלקם כגון הגנרל פנצ'ו זלאטב והקולונלים קימון גאורגייב ודמיאן ולצ'ב הקימו את "הליגה הצבאית". חלק מחברי הליגה היו אנטי מלוכנים דה פקטו וחלקם כגון הגנרל זלאטב החזיקו בעמדות פרגמטיות ושירתו מעת לעת גם את בית המלוכה. ב-1923 נטלו חברי הליגה הצבאית חלק בהפיכה שהובילה להדחתו ולרציחתו של ראש ממשלת בולגריה אלכסנדר סטמבוליסקי. בהמשך אותה השנה, בעת ניסיון ההפיכה של הקומוניסטים תמך חלק נכבד מחברי הליגה בשלטון המלוכני. במהלך תקופת כהונתו של אלכסנדר צאנקוב כראש הממשלה ולאחר הפיגוע בכנסיית סווטה נדליה היו רבים מחברי הליגה הצבאית חברים במיליציות שתקפו ורצחו אישים מחוגי השמאל הפוליטי בבולגריה.
ב-1927 נוסד החוג הרעיוני זוונו שכלל רבים מחברי הליגה, וגם אינטלקטואלים וסיפק בסיס רעיוני נוסף לפעולת הליגה. ב-19 במאי 1934 חוללה הליגה הצבאית הפיכה בבולגריה. ראשי הליגה קימון גאורגייב ודמיאן ולצ'ב הובילו את ההפיכה. הפרלמנט פוזר, נאסרה פעילות פוליטית וכן פעילותם של איגודים מקצועיים. כדי לשמור על כסאו אולץ המלך בוריס השלישי להסכים למשטר החדש ולמנות את קימון גאורגייב לראש הממשלה. בהמשך, מינה בוריס השלישי לראש הממשלה את הגנרל פנצ'ו זלאטב שהיה חבר זוונו והליגה הצבאית, אך שמר אמונים למלך. לאחר ביצור השלטון ומעמדו של המלך, פיטר בוריס השלישי את זלאטב ומינה תחתיו את אנדריי טושב. החל ממועד זה הפך שלטונו של המלך לאבסולוטי. בהמשך, פעל דמיאן ולצ'ב לביצוע הפיכה נוספת אך הוא נלכד, הועמד לדין ונדון למוות. בהמשך, זכה לחנינה. בשלהי 1935 וראשית 1936 פירק המלך בוריס השלישי את הליגה הצבאית והמשטרה הבולגרית עצרה רבים מחבריה.
טוגריל בכ
טוּגרִיל בק (בפרסית: السلطان رکن‌الدنيا والدين ابوطالب طغرلبک محمد بن میکائیل بن سلجوق یمین امیرالمومنین; רוּחְ א-דּוּנְיא ווּא א-דִּין אַבּוּ טַלִיבּ מֻחַמַּד טוּע'רִיל-בק אֶבֶן מִיכָאֵל) היה מנהיג טורקמני ומייסדה של האימפריה הסלג'וקית הגדולה.
ביוגרפיה
טוגריל איחד את השבטים הטורקמנים של הערבה האירואסייתית הגדולה לתוך קונפדרציה תחת שמו של אבי השבטים, סלג'וק. יחדיו, הם כבשו את מזרח ממלכת פרס (ח'וראסאן) מידי השושלת הע׳זנווית לפני שהמשיכו לתוך לב פרס. בשנת 1054 כוחות בפיקודו פלשו לתחומי האימפריה הביזנטית אך נעצרו בסביבות מנציקרט על ידי כוחות ארמנים בראשות בזיל אפוקאפס. לאחר מכן, בהסכמת הח'ליפה אל-קאא'ם הראשון, כבש טוגריל את בגדאד, הבירה של החליפות העבאסית אשר נפלה קודם לכן לידי השושלת הבויהית, בשנת 1055. טוגריל לקח את המושכות מעל הצבא העבאסי ותקף את האימפריה הביזנטית ואת החליפות הפאטימית בשביל להרחיב את גבולות ממלכתו ולאחד מחדש את העולם המוסלמי תחת ממשל אחד של האסלאם הסוני.
האימפריה הסלג'וקית בסוף חייו של טוגריל התפשטה משינג'יאנג, נהר סיר דריה, קאבול, בלוצ'יסטן, המפרץ הפרסי (כולל כווית), חג'אז עד לתימן, חצי האי סיני, מרכז אסיה הקטנה (אנטוליה) ודאגסטן. בכך כיסתה כמעט 4,000,000 קילומטרים רבועים.
טוגריל נפטר בעיר ריי. חסר ילדים. אחיינו אלפ ארסלאן ירש את הכס הסלג'וקי.
כוחו של טוגריל מקורו בעובדה שהביא את הכוח של לוחמי הערבה האסייתית לעבר העולם המוסלמי. דוגמה טובה לכוחם של לוחמי הערבה היא שכעבור כ-150 שנים מאז שלטון טוגריל, השבטים המונגולים יאוחדו תחת ג'ינגיס חאן להקמת האימפריה המונגולית אשר כבשה יותר מחצי אירואסיה ובכך הפכה לאימפריה השנייה בגודלה בכל ההיסטוריה (לאחר האימפריה הבריטית).
גשר הידידות (קוריאה–רוסיה)
גשר הידידות קוריאה–רוסיה (בהנגול: 한국 러시아 우정의 다리; ברוסית: Корейский Мост Дружбы) הוא גשר רכבת מעל נהר טומן, המקשר בין קוריאה הצפונית ורוסיה לאורך הגבול המשותף בין שתי המדינות.
היסטוריה
הגשר הושלם ונפתח לתנועה בשנת 1959, כתחליף לגשר זמני מעץ שנבנה במקום.
נכון לשנת 2018, גשר הידידות מהווה מעבר הגבול היחיד לאורך הגבול היבשתי בין רוסיה לקוריאה הצפונית, שאורכו כ-17 קילומטר. אף שהגשר נועד באופן בלעדי לתנועת רכבות, לוחות ברזל אשר מונחים בין המסילות מאפשרים תנועת כלי רכב על הגשר, וזאת במקרים מיוחדים ובתיאום מראש.
בחודש אוקטובר 2017 הושלמה הנחתו של כבל סיב אופטי לאורך הגשר, אשר מעניק לקוריאה הצפונית גישה לרשת האינטרנט דרך ספקית האינטרנט הרוסית TransTelekom, חברת בת של חברת מסילות הברזל הרוסיות. הכבל נועד לשחרר את קוריאה הצפונית מתלותה הבלעדית בספקית האינטרנט China Unicom לצורך גישה לאינטרנט (אשר מפעילה כבל דומה על גבי גשר הידידות הסינו-קוריאני).
דוד בוחבוט
דוד (ניאו) בוחבוט (נולד ב-28 באפריל 1994) הוא משורר, עיתונאי, מבקר שירה, עורך ומורה ישראלי.
ביוגרפיה
בוחבוט גדל בשכונת פסגת זאב בירושלים. החל לפרסם שירה בהיותו נער. במהלך השנים, פורסמו שיריו בכתבי עת רבים ובהם "הו!", "עכשיו", "הבה להבא", "עיתון 77", "מאזנים" וכן בעיתונות המודפסת.
ב-2015 הקים מחדש יחד עם עודד כרמלי את פסטיבל תל אביב לשירה, הנערך מדי שנה בניהולם ומתקיים במועדוני לילה וברים ברחבי העיר. ב-2016 ייסד בוחבוט את סדרת הספרים "רף – לשירה, הגות וביקורת" בהוצאת "כתב" והוא משמש כעורכה הראשי. במסגרת הסדרה ראו אור ארבעה ספרים, ביניהם הספר "דור הביט – אנתולוגיה לשירה", שפורסם ב-2021, בעריכתם של בוחבוט ורעואל שועלי. הספר הוא מקבץ תרגומים ראשון מסוגו בעברית שמוקדש לשירתם של משוררי דור הביט.
ב-2017 נכלל ברשימת "הצעירים המבטיחים" של עיתון "Time Out תל אביב". בנימוק לבחירתו לרשימה נכתב כי "שירתו של בוחבוט הדוקה והוא לא מסתמך רק על וירטואוזיות לשונית. הוא אוסף בשיריו את התכנים העמוקים ביותר של הנפש האנושית, אך כמו כל משורר שמכבד את עצמו מוצא גם זמן להתקוטט עם משוררים אחרים". ב-2018 ראה אור ספרו הראשון, "באישון ליל נצח", בסדרת 'ריתמוס' של "הקיבוץ המאוחד" ובעריכת דורי מנור. ב-2019 זכה בפרס שרת התרבות למשוררים בראשית דרכם. בנובמבר 2022 פורסם ספר שירה שני פרי עטו, "ינוקא", בהוצאת "הבה לאור".
בוחבוט מכהן כיושב ראש ועדת ספרות של מועצת הפיס לתרבות ולאמנות ומשמש כחבר המועצה מ-2017. לצד פועלו הספרותי, מגיל 18 בוחבוט משמש כמורה לכתיבה יוצרת בבתי ספר יסודיים.
יצירתו
ספרים שכתב: ספרים בעריכתו:
קישורים חיצוניים
מיצירתו:
על יצירתו:
פרסומים נוספים:
ראיונות:
אנאבל 2
אנאבל 2 (באנגלית: Annabelle: Creation, ובעברית: אנאבל: הבריאה) הוא סרט אימה אמריקאי משנת 2017. הסרט הוא הסרט הרביעי ביקום הקולנועי של לזמן את הרוע.
תקציר העלילה
בשנת 1943, אמן הבובות סמואל מאלינס (אנתוני לה-פגילה) ואשתו אסתר (מירנדה אוטו) שוכלים את בתם בת השבע, אנאבל, שנדרסה בתאונת דרכים מצערת. הוריה נשבעו שהם יתמסרו לכל כוח שיאפשר להם להתאחד בחזרה עם בתם. לאחר מכן הם החלו לקבל מסרים ורמזים מאנאבל שהיא מבקשת אישור להיכנס לבובתה על מנת להיות נוכחת עמם, והם נותנים את אישורם. עד מהרה מתחוור לזוג שזאת לא בתם אלא דמות שטנית שהתחפשה לה, והיא מנסה לקחת את נשמתה של אסתר. אסתר ניצלת ברגע האחרון לא לפני שהדמות תקפה אותה והשאירה צלקת קשה על פניה. הבובה עברה תהליך טיהור על ידי הכנסייה וננעלה בתוך ארון שקירותיו כוסו בדפי תנ"ך.
12 שנים לאחר מכן זוג ההורים האבלים מארחים שש בנות יתומות ונזירה האחראית עליהן. ג'ניס, ילדה נכה עקב מחלת שיתוק ילדים, מקבלת מסרים מאנאבל ומשחררת אותה מהארון שבו נכלאה. אנאבל בחרה לתקוף אותה מבין חברות הקבוצה כיוון שנחשבת כ"טרף קל" בהיותה נכה וחלשה. לאחר מאמצים רבים תוכניתה מצליחה ואנאבל משתלטת על ג'ניס. לאחר מכן אנאבל הורגת באכזריות את הוריה ומנסה להרוג גם את שאר היתומות שבבית אך ללא הצלחה. היתומות מחליטות לכלוא את אנאבל יחד עם הבובה בחזרה בחדר אך כשהמשטרה מגיעה, אנאבל בורחת ורק הבובה נשארת בחדר.
היתומות עוברות לגור במקום אחר לאחר שאיבדו לתמיד את חברתן.
בסיום הסרט ג'ניס הנכה (שהתגברה על מגבלותיה בעזרת השתלטות הרוח של אנאבל) נראית בבית יתומים כאשר הורים פוטנציאליים, הזוג הייגניס, מגיעים לאמץ אותה והיא מציגה את עצמה כאנאבל. היא גדלה כילדה נורמטיבית כ-12 שנים עד שערב אחד היא מגיעה לביתה יחד עם בן זוגה, שניהם חברים ב-"כת האייל" העוסקת בזימון ישויות שטניות, ורוצחת את הוריה. בנקודה זאת, כאשר עלילות הסרטים "אנאבל" ו-"אנאבל 2" מצטלבות - הסרט מסתיים.
אז'ן בוש
ביוגרפיה
נולד בדור החמישי של משפחת בוש, שושלת עשירה של יצרני חרסינה וקרמיקה שעדיין פעילה תחת חברת "וילרוי אנד בוש".
אז'ן בוש נרשם לאטלייה הפרטי של לאון בונה בפריז, בשנת 1879. מ-1882, כאשר בונה סגר את האטלייה שלו, הוא למד באטלייה של פרננד קורמה. ציורים שלו התקבלו לסלון בשנים 1882, 1883 ו-1885.
בשנת 1888, בוש הוצג בפני וינסנט ואן גוך. בשנת 1892 הוא התיישב במונטיון לא הרחק מפריז. בשנת 1909, הוא התחתן עם אן-מארי לאוני קרוספונד (? –1933), ובשנת 1910 הם עברו לבית שלהם "La Grimpette" שם גרו שניהם עד מותם.
בוש תמך באמנים בעלי כישרון, אך ללא כסף, כולל אמיל ברנאר, אותו פגש באטלייה קורמה, ופול גוגן. הוא גם החליף עבודות עם ואן גוך. כך לאט לאט נוצר אצלו אוסף חשוב של אמנות מודרנית. כמו אחותו אנה בוש הוציא חלק גדול מההון מעסקיו של ויקטור בוש על קידום אמנים אחרים. הם קנו תמונות מאמנים מובילים בני זמנם, שרובם היו גם חברים שלהם.
עם מותו של אז'ן בוש ב-1941, הוא הוריש ללובר את "המשורר" ציור של ואן גוך את דיוקנו של אז'ן בוש. כיום ניתן לראות את הציור במוזיאון ד'אורסה. חלק מהאוסף שלו נקנה על ידי אחיינו לויטווין פון בוש, כחלק מרעיון ליצור מוזיאון לאנה אז'ן בוש.
League of Legends
League of Legends (בתרגום חופשי לעברית: ליגת האגדות; נקרא גם בקיצור LoL) הוא משחק "זירת קרב מרובת משתתפים" (MOBA), שיצא לאור ב-27 באוקטובר 2009 על ידי חברת Riot Games. המשחק מבוסס על הרחבת-מעריצים שפיתחו יוצריו קודם למשחק DotA. המשחק חינמי ומבוסס על מודל Freemium. ניתן לשלם ולרכוש הרחבות קוסמטיות למשחק, אך לא עזרים המקנים יתרון. המשחק צבר פופולריות רבה מאז יציאתו וביולי 2012 הפך למשחק המחשב המשוחק ביותר בעולם.
משחקיות
League of Legends או בקיצור LoL, הוא משחק זירת קרב מקוונת מרובה משתתפים (MOBA) בו השחקן שולט בדמות ("champion") עם סט של יכולות ייחודיות לכל דמות שונה. נכון לשנת 2023, יש למעלה מ-160 דמויות במשחק. במהלך המשחק, השחקן צובר רמות על ידי צבירת נקודות ניסיון (XP) באמצעות הריגת אויבים. ניתן לרכוש פריטים כדי להגביר את כוחם של השחקנים, והם נקנים עם זהב, ששחקנים צוברים לאורך זמן. ניתן להרוויח זהב על ידי הריגת המניונים של הקבוצה היריבה, שחקנים אחרים או מבני הגנה ("Turrets") של הקבוצה היריבה. במצב המשחק הראשי, Summoner's Rift, יש 2 קבוצות כל אחת בעלת חמישה שחקנים, כאשר לכל שחקן בכל קבוצה יש את התפקיד: Top, Jungle, Mid, Bot, Support לכל תפקיד יש דרך שונה לשחק ודמויות מסוימות שמתאימות לו וחלק במפה שעליו הוא צריך להגן. פריטים נרכשים דרך תפריט חנות הזמין לשחקנים רק כאשר הדמות שלהם נמצא בבסיס הקבוצה. הקבוצה המנצחת היא הקבוצה שהרסה את המבנה הראשי של הקבוצה השניה, שנמצא באמצע הבסיס של הקבוצה השניה.
קיימים מספר מצבי משחק שונים לחלק מהמפות, אך בכולם מטרת המשחק זהה ורק כמות השחקנים או מהלך המשחק משתנה בהתאם. בנוסף לשתי המפות הקיימות, מתווספות לעיתים מפות זמניות כחלק מאירועים במשחק. בעבר כלל המשחק עוד מצבי משחק קבועים, כגון: The Crystal Scar, אך בשל היותו פחות פופולרי מהשאר, הוסר ב-2016. כמו כן המפה: Twisted Treeline ששמשה בעבר למשחק יחסית מהיר של 3 נגד 3, גם כן הוסרה. <!-- השחקנים מתחרים אחד בשני בקבוצות של 5 שחקנים במשחקים שנמשכים בין 15–30 דקות בממוצע, בהתאם למפה ולמצב המשחק. בכל מצבי המשחק השונים, כל חברי הקבוצה עובדים יחדיו כדי לנצח, זאת על ידי הריסת המבנה העיקרי של הקבוצה היריבה, ה-Nexus. בכל מצבי המשחק, השחקן שולט בדמות/גיבור (Champion) שנבחר על-ידו (למעט במצב המשחק ARAM, בו הדמויות נבחרות בצורה אקראית) טרם תחילת המשחק. לכל גיבור סט אחר של 4 יכולות אקטיביות ויכולת פסיבית אחת, בנוסף ל-2 יכולות בהן יכול כל שחקן לבחור מבין 11 יכולות קבועות העומדות לרשות כולן.
השחקן מתחיל בכל משחק מחדש ברמה הבסיסית (רמה 1 במפות Summoner's Rift ו-Twisted Treeline ורמה 3 במפה Howling Abyss) ועם כמות מוגדרת של זהב (Gold). במהלך המשחק צובר השחקן נקודות ניסיון (Experiance Points) המאפשרות לו לעלות ברמות עד לרמה המקסימלית, היא 18. העלייה ברמת השחקן מאפשרת לו להשתמש ולשפר את המתקפות המיוחדות של הדמות בה בחר, בנוסף לעלייה בנתונים הבסיסיים של הדמות (Stats), כדוגמת כמות נקודות החיים (HP). כמו כן, השחקן משתמש בזהב לרכישת חפצים המשפרים את יכולותיו, ומשיג זהב נוסף במגוון דרכים לאורך המשחק:
1) הריגת דמויות קטנות בשם מיניונים (Minions), המופיעות באופן קבוע מהמבנה הראשי, ה-Nexus, אחת למספר שניות (בהתאם למפה). המיניונים מופיעים בשורות של 6–7 ומקנים זהב לשחקן שהרג אותן.
2) הריגת מפלצות המפוזרות ברחבי המפה ומופיעות באופן קבוע אחת לכמה זמן (תדירות נמוכה משל המיניונים). אלו מקנות יותר זהב ואף שיפורים זמניים לשחקנים (Buffs) אך דורשות יותר זמן להרוג, בהתאם לסוג המפלצת.
3) קיימות 4 מפלצות המופיעות במשחק בתדירות נמוכה יותר מהאחרות, אלו הן ה-Dragon, Baron Nashor, Rift Herald ו-Elder Dragon. ארבעתן מצריכות לרוב יותר משחקן אחד על-מנת להרוג אותן, ומקנות יותר זהב לחברי הקבוצה, כמו גם Buffs חזקים יותר.
4) הריגת השחקנים מהקבוצה היריבה או סיוע לשחקן אחר בהריגתם.
5) הריסת מבני הקבוצה היריבה.
נקודות הניסיון, הזהב וכל חפץ שהושג/נרכש במהלך המשחק משמש את השחקן אך ורק לאורך המשחק הנוכחי ואינו עובר למשחק הבא. כלומר, כל משחק בו השחקן ירכוש חפץ מסוים, הוא יוכל להשתמש בו לאורך אותו המשחק, אך במשחקים הבאים יצטרך השחקן להתחיל מחדש ולרכוש אותו בשנית, כך שכל השחקנים מתחילים כל משחק בצורה שווה.
נכון למאי 2021, קיימים 155 גיבורים (Champions) שונים מהם ניתן לבחור, המחולקים ל-6 תפקידים עיקריים – טנק, לוחם, מתנקש, תומך, אשף וצלף. כל אחד מהתפקידים מצביע על סגנון המשחק של הגיבור הנבחר על ידי השחקן. אחת לכמה חודשים מתווסף גיבור נוסף למאגר, דבר הדורש מהשחקנים הקיימים במשחק ללמוד את יכולותיו על-מנת לאפשר להם לשחק בו/נגדו בהתאם.
כל קבוצה מתחילה את המשחק בבסיסים הממוקמים בצדדים מנוגדים של המפה, ליד המבנה הראשי, ה-Nexus. על-מנת להרוס את ה-Nexus של הקבוצה היריבה ולנצח, כל קבוצה צריכה לעבור דרך סדרה של מגדלי שמירה (Turrets), בדרך הנקראת נתיב או "לֵיין" (Lane). צורת הנתיבים, מספר מגדלי השמירה או אורכם משתנים בהתאם לסוג המפה. כמו כן, כל נתיב כולל גם מבנה מיוחד הנקרא Inhibitor, שהריסתו מאפשרת למיניונים חזקים יותר להופיע, ובכך להקשות על הקבוצה היריבה להתקדם. על הקבוצה להרוס את כלל המבנים בנתיב אחד לפחות על-מנת לאפשר פגיעה ב-Nexus של הקבוצה היריבה.
מצבי משחק
ב-League of Legends ניתן לבחור לשחק נגד דמויות המופעלות על ידי המחשב (.A.I) או נגד שחקנים ברשת (Online).
PVP (שחקן-נגד-שחקן)
במצב משחק זה, השחקן יכול לשחק לבד או להזמין חברים לשחק בקבוצתו. לאחר בחירת המפה הרצויה, השחקן יכול להיכנס לאחד מהתורים (Queue) הבאים:
.Co-Op vs A.I (שחקן נגד המחשב)
במצב משחק זה יכול השחקן לשחק לבד או להזמין חברים למשחק משותף נגד בוטים (בינה מלאכותית). השחקן יכול להזמין עד 4 חברים נוספים למשחק. למצב משחק זה שלוש רמות קושי: הקדמה (Intro, ללימוד רזי המשחק), מתחיל (Beginner), ומתקדם (Intermediate). הדמויות החינמיות של אותו השבוע זמינות במצב משחק זה, שבדומה למדריכים, גם הוא נועד בעיקר לשחקנים חסרי ניסיון לצורך למידה ושיפור.
מפות המשחק
קיימות 2 מפות קבועות בהן ניתן לשחק במצבי המשחק השונים:
אזור הדרכה במשחק (Tutorials)
בעת ההתחברות למשחק בפעם הראשונה יוצע לשחקן להיכנס באופן אוטומטי לאזור ההדרכה המתבצע במפה הראשית של המשחק, "Summoner's Rift" וההדרכה מתחלקת ל3 חלקים אשר כל אחד מהם מסביר על האלמנטים הבסיסים של המשחק.
גיבורים
נכון לאפריל 2021 ישנם 155 גיבורים (Champions).
להלן רשימת הגיבורים במשחק, ממוינים לפי תאריך ההפצה לשרתים הרשמיים (לא לשרת הבטא BPE). גיבורים שיצאו באותו תאריך, ממוינים בסדר אלפביתי.
ביקורות
המשחק זכה לביקורות אוהדות באופן כללי, ומחזיק בציון משוקלל של 100 מתוך 100 באתר Metacritic, המציג ממוצע מתוך מספר רב של אתרים. המשחק זכה בבחירות הקוראים למשחק האסטרטגיה הטוב ב-2009 באתר IGN ובאתר gamespy. משחק זה זכה לתגובות חיוביות מצד רבים על היותו מעניין ומושך.
הקהילה העולמית
באוקטובר 2012 שחררה Riot Games הודעה בה נמסר כי למשחק מעל 32 מיליון שחקנים רשומים, וכ-12 מיליון שחקנים בכל יום. בנוסף, נכון למרץ 2013, השיא של כמות השחקנים המחוברים באותו רגע עומד על מעל ל-5 מיליון.
המשחק הכה גלים בעולם הגיימינג מרובה המשתתפים, כשהוא שבר שיאים בכל הרמות, ועבר משחקים וחברות מתחרות ותיקות בהרבה. מעבר להיותו המשחק בעל כמות השחקנים הגדולה בעולם, הסצנה התחרותית שלו, המסתכמת באליפויות אזוריות ועולמיות בפרסים של מיליוני דולרים, מושכת מיליוני צופים. כך לדוגמה, באליפות העולם לשנת 2013 צפו כ-32 מיליון צופים, מתוכם 8.5 מיליון בו-זמנית.
הקהילה הישראלית
בישראל קיימת פעילות ענפה של קהילת מעריצי League of Legends, הכוללת, בין היתר, מפגשים, תחרויות, והתארגנויות שונות.
"אליפות ישראל ב-League of Legends" היא אירוע גיימינג ותחרות ספורט אלקטרוני המתקיימת אחת לשנה באוגוסט, החל מ-2012, על ידי חברת 4DV הישראלית (בעבר "LoL Israel") ובשיתוף העמותה לגיימינג תחרותי בישראל ומפתחת המשחק Riot Games. האליפות נחשבת לאירוע הספורט האלקטרוני הישראלי הגדול ביותר ונערכת בשיתוף או בחסות חברות מחשוב בולטות כגון ASUS. זוכי האליפות מקבלים פרסים בשווי עשרות אלפי שקלים, ובשנים 2013 ו-2015 אף נשלחו מטעם העמותה לתחרות ה-IeSF העולמית ברומניה ובקוריאה הדרומית בהתאמה. בשנת 2016 ביקר באליפות אחד משחקני ה-League of Legends הפופולריים בעולם, אנריקה "xPeke" סדניו. פעילויות נוספות מתקיימות כל העת על ידי מארגנים שונים בפורומים מקוונים וברשתות החברתיות, כגון תחרויות מקוונות, מפגשים, ועוד. בנוסף, חברת 4DV עורכת גם "אירועי צפייה" חינמיים בפאבים ובבארים בישראל לרגל אליפויות עולמיות או אזוריות שונות.
ב-13 בספטמבר אתר LoL Israel ופעילותו התמזגו לתוך אתר וקהילת הגיימינג הישראלית Yourgame במסגרת התמזגות חברת 4DV ו-Yourgame.
שרת בטא
ישנו שרת בטא הנקרא שרת PBE (ר"ת The Public Beta Environment בתרגום חופשי: סביבת הבטא הציבורית), שרת זה נועד כדי לספק משוב על המשחק ולבחון עדכונים עתידיים. כל אחד יכול להצטרף לשרת, אמנם ההצטרפות מותנת בכך שהחשבון לא יהיה בעל חסימות כלשהן (Ban) וברמת הונור של 3 ומעלה. לאחר מכן יש צורך להירשם באתר המיועד ולהוריד את הקליינט של שרת הבטא. -->
לאו ריי
לאו רַיי (נולד ב-1950) הוא צייר, פסל, גרפיקאי ומורה לציור ישראלי.
ביוגרפיה
ריי נולד בווילנה שבליטא הסובייטית. כילד נמשך לציור, ולבקשתו נשלח ללמוד בתיכון לאמנויות. ריי הוא בוגר אוניברסיטת וילנה (פיזיקה תאורטית) והאקדמיה לאמנויות של וילנה (אמנות והוראת אמנות). ב-1991 עלה ריי לישראל. ריי הוא צייר, פסל, רשם ואמן קליגרפיה. הוא הציג תערוכות יחיד והשתתף בתערוכות קבוצתיות רבות במוזיאונים וגלריות בישראל ובעולם. יצירותיו מצויות באוספים ציבוריים ופרטיים ברחבי העולם, בהם: מוזיאון ישראל שבירושלים, מוזיאון העיר טלשיאי שבליטא, מוזיאון קובנה לספרות שבליטא והמוזיאון לאמנויות זאגרב שבקרואטיה. ב-2000 זכה בפרס ראשון בתחרות הבינלאומית International Small Engraving Salon שברומניה. ריי מלמד ציור וקליגרפיה בבית הספר בסיס לאמנות ותרבות משנת 1995. הוא חי ויוצר בתל אביב.
ריי מצייר בעיקר בצבעי שמן על בד והוא מרבה לצייר בני אדם ובעלי חיים. על אמנות אמר:
Ahead of Their Time
Ahead Of Their Time הוא אלבום הופעה של פרנק זאפה ואמהות ההמצאה. האלבום הוקלט ברויאל פסטיבל הול שבלונדון, אנגליה, ב-25 באוקטובר 1968, יצא ב-23 במרץ 1993.
הופעה
החלק הראשון של ההופעה הוא הצגה חד פעמית של מחזה מוזיקלי שכותרתו היא '?Progress', ובו מתארחים חברי תזמורת רשות השידור הבריטית.
חלקים מההופעה מצאו את עצמם באלבומים אחרים כמו Mystery Disc (1998), ומהדורת הווידאו הביתית של Uncle Meat (1969).
חלק ניכר מההומור והעלילה של המחזה אבודים למאזין המזדמן בגלל טכניקות הקלטה פרימיטיביות והאופי הוויזואלי של חלק מההופעה.
מואיז מיו
מואיז (משה) מיו (בצרפתית: Moïse Millaud; בורדו 1813 - פריז 1871) היה מו"ל, עורך, בנקאי, ויזם יהודי צרפתי בעל השפעה במאה ה-19. ייסד שורה של עיתונים בתחומים שונים, ובראשם "לה פטי ז'ורנל" ("Le Petit Journal"), שהיה העיתון הנפוץ ביותר בצרפת.
קורות חיים
בשנת 1836 עבר לפריז וייסד את העיתון הכלכלי "לה גאמן דה פריז" ("Le Gamin de Paris"). בשנת 1839 ייסד את העיתון המשפטי "L'Audience". בשנת 1848 ייסד את "La Liberté", ותמך בנפוליאון השלישי. באותה שנה הקים עם הבנקאי ז'ול מירס (Jules Mirès) את העיתון "Le Conseiller du Peuple". הם גם הקימו שני מוסדות בנקאיים. ב-1854 ייסד חברת נדל"ן לפיתוח קרקעות בפריז.
מאז ייסד ורכש שורה של עיתונים ומגזינים בתחום הפוליטי, הכלכלי, המשפטי והספרותי. בשנת 1863 ייסד את העיתון "לה פטי ז'ורנל" ("Le Petit Journal"), שבמשך שנים היה העיתון הנפוץ ביותר בצרפת. העיתון נוהל על ידי אחיינו אלפונסו (בן אחיו, יוסף).
מיו הסתבך בכמה פרשיות פיננסיות ונקלע לקשיים כספיים. אחיינו אלפונסו ניסה להסדיר את חובותיו של דודו, כולל באמצעות שותפויות מזויפות של "לה פטי ג'ורנל".
בנו היה העיתונאי, הסופר והמחזאי היהודי הצרפתי אלבר מיו. בתו בלאנש הייתה אשתו של ג'ורג' סילווה, עורך כתב העת "ז'ורנל דה וויאג'ורס" ("Journal des Voyageurs").
מיו מת בשנת 1871. לאחר מותו השתלטו בנו אלבר ואחיינו אלפונסו על "לה פטי ז'ורנל".
עקרב הראשון (פרעה)
עקרב הראשון היה שליט מצרי במצרים העליונה בתקופה הקדם-שושלתית (נקאדה 3), בסביבות שנת 3200 לפנה"ס.
שמו
שמו מכיל את סימן העקרב בלבד. ייתכן שהגיית השם היא "סרק" או "סלק", אך אין לכך כל עדות ממשית, ולכן נעשה שימוש זמני בשם "עקרב".
ייתכן כי השם עקרב מתייחס לאלת העקרב סרקת, אם כי הממצאים מראים שהאלה סרקת זכתה לפופולריות רק בתקופת ממלכה העתיקה, ולא בהכרח הייתה ראויה להתייחסות בתקופתו של עקרב הראשון.
קבר U-j
בבית הקברות U באום אל געב באבידוס, נמצאו מספר סימני סרך, כולם ללא שם מלבד אחד, שניתן על פי חלק מהפרשנויות לזהות אותו כשמו של המלך עקרב.
בנוסף נמצאו בקבר גם שבע מאות כדים שמקורם באזור ארץ ישראל, אלף כדי יין ובירה, ושבר של מטה הקא, סמל השלטון במצרים. בספר מ-2016 טענו האגיפטולוגים אגו ומורנו-גרסיה כי על אחד מכדי החרס היה מצויר בדיו עקרב, אולם הם לא הכריעו בשאלה למה הציור מתייחס, ובפרט האם הוא מתייחס לבעל הקבר, או לאזור בו ייצרו את תוכנו של הכד.
קינן אוואנס
קינן אוואנס (באנגלית: Keenan Evans; נולד ב-23 באוגוסט 1996) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדת הרכז בז'לגיריס קובנה.
עקרב הראשון (פרעה)
קבר U-j
מסקנה ברורה מן הממצאים בקבר היא כי הכתב המצרי היה בשימוש עוד לפני איחוד הממלכה, משמע, לפני 3150 לפנה"ס, וייתכן אף שכיבושיו של עקרב הראשון הם שיצרו צורך בפיתוח כתב מצרי על מנת לנהל רישומים בהקשר של הכיבושים. ובכל מקרה, עושר הממצאים האפיגרפיים על לוחיות השנהב, העצם וההובנה, ונוכחותם בקבר של אצילים לא השאירו ספק באשר לקיומה של מערכת כתב מורכבת כבר בתקופה זו.
קינן אוואנס
קריירת מכללות
בעונת הרוקי שלו במדי אוניברסיטת טקסס טק, אוואנס היה שחקן משלים כשקלע 5.8 נקודות במשחק ב-18.2 דקות בעודו פותח רק שלוש פעמים מתוך 32 משחקים בהם שותף.
עקרב הראשון (פרעה)
קבר U-j
קברו של עקרב הראשון נודע בעדות האפשרית שהוא מספק לצריכת יין במצרים העתיקה. עשרות מהכדים שנמצאו בקבר הכילו משקע צהוב אופייני ליין, שתוארך לסביבות 3150 לפנה"ס. ניתוח כימי של המשקע העלה שיירים של עשבים, שרף עצים וחומרים טבעיים אחרים. כמו כן נמצאו בקבר גרעיני ענבים, קליפות ענבים ועיסה יבשה.
קינן אוואנס
קריירת מכללות
בעונתו השנייה, עונת 2015/2016, הפך אוואנס לשחקן מרכזי בקבוצה כששיפר את ממוצע הנקודות שלו ל-8.7 נקודות ב-25.1 דקות ובנוסף פתח ב-31 משחקים מתוך 32.
עקרב הראשון (פרעה)
קבר U-j
ב-2015 העלתה האגיפטולוגית גוונולה גראף טענה כי המדובר למעשה בקברו של המלך עקרב השלישי.
תחריט גבל ג'אוטי
ב-1995, במסגרת סקר כביש מדבר תבי גילו האגיפטולוגים ג'ון קולמן דארנל ודבורה דארנל תחריט סלע בגבל ג'אוטי המתאר ניצחון של המלך עקרב על שליט אחר, לידו הופיע סימן של ראש פר, בדומה לסימנים מקבר U-j. ייתכן כי מדובר במלך פר, מלך נקאדה. התחריטים פורסמו ב-2002. בכל מקרה, הניצחון של עקרב על מלך נקאדה איחד את מצרים העליונה.
קינן אוואנס
קריירת מכללות
בעונתו האחרונה, אוואנס היה הקלעי המוביל של הקבוצה והוביל אותם לעשירייה הראשונה. באמצע פברואר, קלע אוואנס סל ניצחון בדרבי מול אוניברסיטת טקסס באוסטין ובנוסף קלע שיא קריירה של 38 נקודות. אוואנס נבחר לחמישייה הראשונה של העונה והיה מועמד לתואר הרכז המוביל בליגה ולפרס ג'ון אר. וודן.
עקרב הראשון (פרעה)
שלטונו
עקרב הראשון חי לפי הערכות בתיניס, מאה או מאתיים שנה לפני המלך עקרב השני מנחן, והוא כנראה המלך הראשון שממש שלט על מצרים העליונה. על ראשו של המלך עקרב הראשון נמצא כבר הכתר הלבן של מצריים העליונה, אם כי יש גם המחשיבים אותו למלך הראשון של מצרים המאוחדת, עוד לפני נערמר, בטענה כי המנהיגים המקומיים היו נאמנים לו.
בממצא מנחן נראה העקרב, צמוד לסימן הורוס המלכותי, חופר תעלה לצד הנילוס.
קינן אוואנס
קריירה מקצועית
בשנת 2018, לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA, החל לשחק אוואנס בגולדן סטייט ווריורס במהלך ליגת הקיץ של ה-NBA. לאחר מכן חתם אוואנס בדטרויט פיסטונס בחוזה כפול כך ששיחק לסירוגין בקבוצת הפיתוח של הפיסטונס, גרנד ראפידס דרייב. ב-15 בינואר 2019 שוחרר אוואנס מהפיסטונס מבלי שרשם הופעה אחת במדיה, אך נשאר בקבוצת המילואים.
עקרב הראשון (פרעה)
שלטונו
עקרב הראשון הכניע בדרום את הנובים ואת ממלכת תא סתי שהחזיקה בנקרופוליס בקוסטול, ושימשה מאוחר יותר כמחוז באזור הגבול הדרומי של מצרים. בצפון הפגין שליטה פעילה בארץ ישראל באמצעות הקמת מוצבים צבאיים ומסחריים.
ניצה טרמין
ניצה טֶרְמִין היא זמרת ומוזיקאית ישראלית, מבצעת בעיקר מוזיקה ספרדית, לאדינו, פאדו ומוזיקה צוענית. התגלתה במופע "בית פורטוגזי", שבו ביצעה משיריה של הזמרת עמליה רודריגז. אלבומה השני, שיצא בשנת 1999, כלל את הלהיט המתורגם "נפלי". היא בעלת קול קונטרה אלט ייחודי ונמוך. במהלך השנים שיתפה פעולה על הבמות עם מספר אומנים, בהם שמעון פרנס, ירון אנוש ואומן הגיטרה באלדי אולייר.
קינן אוואנס
קריירה מקצועית
ב-22 בינואר 2019 עבר אוואנס בטרייד לדלאוור בלו קואוטס יחד עם זכויות השחקן של כריס הורטון בתמורה לזכויות השחקן של שון לונג ודבנדריק ווקר.
ניצה טרמין
ביוגרפיה
בעלת תואר ראשון במוזיקולוגיה של אוניברסיטת בר-אילן. דוברת את שפת הלאדינו של יהודי ספרד ועושה רבות למען שימור התרבות והשפה.
עקרב הראשון (פרעה)
שלטונו
הנס וולפגנג הלק מאמין שאחריו עלה לשלטון ירי-חור. תאוריה אחרת מציבה אחריו את נערמר, אם כי גינטר דרייר מציב את נערמר אחרי חור אחע מהשושלת הראשונה, ולא אחרי עקרב.
Father of All Motherfuckers
Father of All Motherfuckers (לעיתים משתמשים בשם המצונזר Father of All...) הוא אלבום האולפן ה-13 של להקת הרוק האמריקאית גרין דיי, אשר יצא לאור ב-7 בפברואר 2020.
הפקת האלבום
ב-9 בדצמבר 2018, סולן הלהקה בילי ג'ו ארמסטרונג אישר כי הוא עובד על כתיבת שירים עבור אלבום חדש של להקת גרין דיי.
ניצה טרמין
ביוגרפיה
טרמין הייתה הסולנית של להקת פיקוד דרום. לאחר השירות הצבאי ביצעה עשרות הקלטות של רומנסות ספרדיות בלאדינו ל"קול ישראל" עבור יואל רקם ומשה שאול, על מנת לשמר את התרבות.
Father of All Motherfuckers
הפקת האלבום
האלבום הוקלט בין החודשים יוני לספטמבר בשנת 2019, וזהו האלבום הקצר ביותר שהלהקה הוציאה (26:16 דקות). למעשה, בזמן ההקלטות חברי הלהקה הקליטו 16 שירים שתוכננו להיות באלבום. חברי הלהקה סיפרו בראיון כי בחרו לוותר על שישה שירים מהסיבה שהרגישו שהם לא מתאימים לאלבום, וש-10 השירים שנבחרו "מדברים אחד-אל-השני" טוב יותר. לדברי ארמסטרונג, חברי הלהקה רצו ליצור מעין אלבום רוק אנד רול ישן, שעוקב אחרי ההיסטוריה של הסוגה.
קינן אוואנס
קריירה מקצועית
ב-26 ביולי 2019 חתם אוואנס לעונה באיגוקאה מהליגה הבוסנית והליגה האדריאטית. אוואנס רשם ממוצעים של 11.9 נקודות, 2.4 ריבאונדים, 2.8 אסיסיטים במדד יעילות של 11.3.
ניצה טרמין
ביוגרפיה
בתחילת שנות התשעים העלתה טרמין את המופע "בית פורטוגזי", שהוקדש לשיריה של עמליה רודריגז, מהבולטים במוזיקת הפאדו בפורטוגל. השירים, שתורגמו לעברית על ידי דודו ברק ואחרים, הוקלטו לאלבום שנשא את שם המופע ויצא ב-1992, בעיבודו של ניצן עין הבר. בין השירים בלטו במיוחד שיר הנושא וכן השיר "חתולונת". המופע והאלבום, שהוקדש לזכרה של אביה מאיר (ככתוב בחוברת המילים של האלבום) זכו לאהדת המבקרים. האלבום התקבל בהתלהבות בפורטוגל ובתקשורת המקומית שם שיבחו את טרמין על האומץ שלה לקחת את המוזיקה הפתלתלה והמסובכת הזו ולבצע אותה כהלכה.
קינן אוואנס
קריירה מקצועית
ב-6 ביולי 2020 חתם לשתי עונות בהפועל חיפה מהליגה הישראלית והליגה הבלקנית.
Father of All Motherfuckers
הפקת האלבום
ארמסטרונג ציין כי האלבום הושפע ממספר הרכבי גלאם רוק וגראז' רוק, כמו: טי רקס, מרתה והוונדלות ו-Mott the Hoople.
ניצה טרמין
ביוגרפיה
בשנת 1999 הקליטה את האלבום "נפלי", ששיר הנושא שלו זכה להצלחה ולהשמעות רבות ברדיו, והפך לשיר המזוהה עם טרמין. גם אלבום זה היה בעל אופי ים תיכוני, ופרט לשירים מתורגמים, כלל גם שירים מקוריים, שנכתבו לטרמין על ידי יוצרים כרחל שפירא, אהוד מנור, חמוטל בן זאב, יוני רועה ודרור אלכסנדר, המעבד והמפיק המוזיקלי של האלבום. שיר בולט נוסף מתוכו היה הדואט "בוא נעשה", שנכתב על ידי חמוטל בן זאב על פי לחן קפריסאי עממי, שאותו שרה עם אחיה, שחקן התיאטרון אבי טרמין. לשיר "נפלי" צילמה טרמין קליפ בעברית ובספרדית, שצולם בתחנת הרכבת "תל אביב מרכז סבידור", ושודר בשעתו בערוצי הטלוויזיה השונים ובעיקר בערוץ "ויוה" בין התוכניות השונות. "נפלי" זכה לגרסאות רבות בשפות שונות ברחבי העולם, אך לטרמין שמורה זכות הראשונים להקלטת השיר בגרסאות העברית והספרדית (בתרגומו של ד"ר שמעון ברק), וגרסתה היא המוכרת ביותר.
קינן אוואנס
קריירה מקצועית
ב-6 ביולי 2021 חתם אוואנס לעונה במכבי תל אביב. ב-12 ביולי 2022 הסתיים חוזהו והוא שוחרר מהקבוצה.
יורי פאייר
יורי פיודורוביץ' פָאיֶיר (ברוסית: Юрий Фёдорович Файер; 17 בינואר (על פי הלוח היוליאני: 5 בינואר) 1890 – 3 באוגוסט 1971) היה מנצח יהודי סובייטי, שנודע בעיקר בשדה הבלט. כיהן כמנצח הבלט הראשי של תיאטרון בולשוי מ-1923 עד 1963.
ניצה טרמין
ביוגרפיה
בשנת 2001 יצאו לתחנות הרדיו הסינגלים "מול הים" ו"קטיפה שחורה", שביחד עם השיר "נפלי" זכו להשמעות רבות ברדיו עד היום, בייחוד ברשת ג'. השיר "קטיפה שחורה" הוקלט על ידי טרמין, וגם הוא בדומה ל"נפלי", בגרסה ספרדית ייחודית, גם היא פרי עטו של ד"ר שמעון ברק.
יורי פאייר
פאייר ניצח על מגוון רחב של יצירות, מן הרפרטואר הקלאסי (במהלך הקריירה שלו ניצח על יותר מ-400 ביצועים של "אגם הברבורים" לצ'ייקובסקי לבדו) ועד בלטים חדשים מאת מלחינים כגון שוסטקוביץ' ופרוקופייב (ששניים מהבלטים שלו היו בין הפרמיירות העולמיות של פאייר). הוכתר בתואר "האמן העממי של ברית המועצות" (1951) וזכה ארבע פעמים בפרס סטלין (1941, 1946, 1947 ו-1950).
Father of All Motherfuckers
שחרור סינגלים
במטרה לקדם את האלבום ארבעה משיריו יצאו כסינגלים. הסינגל המוביל שגם נושא את שם האלבום, "Father of All...", יצא ב-10 באוקטובר 2019 יחד עם ההכרזה על האלבום. כעבור מספר ימים, ב-19 בספטמבר, יצא גם הוידאו קליפ.
הסינגל השני, "Fire, Ready, Aim", יצא ב-9 באוקטובר 2019 ושימש גם בתור שיר הנושא של עונת 20–2019 של ליגת ההוקי קרח NHL.
הסינגל השלישי, "Oh Yeah!", יצא ב-16 בינואר 2020 יחד עם וידאו קליפ. השיר שואב השראה מגרסת הכיסוי של ג'ואן ג'ט לשיר "Do You Wanna Touch Me", שיר שהוא במקור של גארי גליטר. מאחר שגליטר הורשע בשנת 2015 בעבירות מין של התעללות מינית בילדים וניסיונות אונס, חברי הלהקה רשמו כי יתרמו את התמלוגים שירוויחו מהשיר לארגוני זכויות אדם ולארגונים הנאבקים באונס ועבירות מין.
הסינגל הרביעי והאחרון, "Meet Me on the Roof", יצא ב-7 בפברואר 2020 יחד עם היציאה לאור של האלבום.
טופיה חלקת זנב
טופיה חלקת זנב (שם מדעי: Dendrogale) הוא סוג של יונקים קטנים ממשפחת הטופייתיים, הכולל שני מינים החיים בטבע רק בדרום-מזרח אסיה.
הטופיות הן קרובות רחוקות של הפרימטים, והן חיות בין ענפי העצים ביערות הטרופיים של דרום-מזרח אסיה. אורכם 10 עד 15 סנטימטרים, ומשקלם 35 עד 55 גרם בממוצע. הם בעלי פרווה אפורה ומעט כהה והצוואר והחזה צהובים-בהירים.
הטופיות חיות ביערות הרריים עד גובה 1,500 מטר וגם ביערות לחים יותר. הם פעילי יום המחפשים חרקים, אך גם פירות בין הענפים או על הקרקע.
שני המינים לא נחשבים לקרובים לסכנת הכחדה, אך עלולים להיפגע עקב כריתת היערות בהם הם חיים.
ניצה טרמין
ביוגרפיה
בשנת 2004 הוציאה טרמין אלבום בהופעה חיה הנושא את השם "אהבה צוענית", על שם המופע המצליח שלה במסע בין השירים והתרבות הצוענית. המופע עצמו רץ בהצלחה בכל רחבי ישראל כ-10 שנים, והיה למופע המצליח והבולט ביותר של טרמין על הבמות.
בשנת 2006 הוזמנה טרמין לסבב הופעות במדינות הבלקן והשתתפה בפסטיבל "פסטילאדינו", תחרות הזמר הבינלאומית לשירים חדשים בשפת הלאדינו שהתקיים בחסותו של הנשיא החמישי ויו"ר רשות הלאדינו מר יצחק נבון. הפסטיבל נערך באותה שנה בראשון לציון, ובו ביצעה טרמין את השיר "כך תחפשני", מאת משה בכר, יוסי לוי ואלישע אבשלום.
בשנת 2007 הופיע השיר "עין שמות לירושלים", ללחן עממי פרסי בביצועה של טרמין באלבום משיריו של דודו ברק "ירושלמי שכמוך - שירת ירושלים של דודו ברק". את השיר הקליטה כשהייתה בת 15 בלבד.
בשנת 2008 ביצעה טרמין שני שירים במסגרת אלבום משולש בשם "למרחקים מפליגות הספינות" - אוסף שירי נמל, ים ומלחים מכל התקופות, לציון 70 שנה לנמל תל אביב. באוסף השתתפו אומנים רבים. את השירים "ים שלי" ו"שיר היין המר" (המוכר יותר כ"רק אלומה לי אחת") בביצועה של טרמין כתב נתן זך והלחין גארי ברתיני.
בשנת 2009 כלל שמעון פרנס את השיר "קטיפה שחורה" של טרמין באלבום אוסף שערך בשם "פותחים עולם" (הוצאת הליקון במרץ 2009).
טרמין ביצעה את שיר הנושא לסרטו התיעודי ז'קי ברקן, "1943 - השנה האבודה", אותו הקליטה בעברית, אנגלית וצרפתית. הסרט, שעסק בהיבטי השואה, הוקרן בישראל ובכל רחבי אירופה. שיר הנושא נכתב בגרסה הצרפתית על ידי ברקן והולחן על ידי נחום היימן. את הגרסאות העברית והאנגלית של השיר תרגם אהוד מנור.
בחודש יולי 2010 הקליטה טרמין את האלבום "רומנסה ספרדית", שיצא לחנויות בספטמבר 2010, בו נכללים 14 שירי לאדינו, בחלקם שלא הוקלטו מעולם וכאן זוכים לביצוע בכורה של טרמין. בין השירים היותר מוכרים ניתן למצוא את "אדיו קרידה", "המלך נמרוד" ("אל ריי נמרוד"), "מנסניקה", "מאמא יו נו טנגו ויסטו" ו"צור משלו אכלנו". לאלבום צורפו 3 רצועות בונוס לשיריה המוכרים של טרמין בעברית מהעבר: "קטיפה שחורה", "הטנגו של נפלי" ו"לילה אפל", שהולחן על ידי יוני רועה, אותם הקליטה גם בספרדית. בסך הכל כולל האלבום 17 רצועות. האלבום הופק כולו על ידי טרמין עצמה ובשיתוף עם אורי הרפז. בתוך עטיפת האלבום כתבה טרמין: "את האלבום הזה יצרתי באהבה רבה מתוך געגוע לבית ולמורשת שאינם עוד אך צרובים בלבי ונשמתי. בשירתי רוצה אני לגעת ולחבק את נשמת כל אחד ואחת מכם". את האלבום מלווה מופע שנקרא על שם האלבום, ובו מבצעת טרמין שירי לאדינו מהאלבום וגם שירים נוספים בלאדינו שאינם כלולים בו, לצד קטעי קישור המספרים ומתארים את התרבות הזו, אותה היא עושה כל מאמץ על מנת לקדם. בנוסף, משלבת טרמין במופע זה שירים נוספים מדרכה המוזיקלית במהלך השנים ובהם שירי פאדו ושירים צועניים. המופע רץ בכל רחבי ישראל. החל משנת 2010 ועד היום היא מופיעה עם המופע זו השנה הרביעית בתיאטרון הקאמרי.
טרמין מופיעה מ-2011 ועד היום על הבמות עם שלושה מופעים עיקריים נוספים, מלבד המופע הנלווה לאלבום. המופע הראשון הוא מופע משותף עם שמעון פרנס בשם "חלום לים התיכון", בהשראת תוכניתו של פרנס בטלוויזיה החינוכית בעלת שם זהה, בו טרמין שרה שירים מאגן הים התיכון לצד קטעי מעבר וקישור של פרנס. השני הוא המופע "נשים שרות יוון", בו לוקחת טרמין חלק, אותו מנחה איש הרדיו המוערך ירון אנוש, בו הוא חוזר אל הסיפורים, החוויות והשירים היווניים. המופע השלישי הוא "פיאסטה", ממיטב המוזיקה והפולקלור הדרום אמריקאי, בו היא משתפת פעולה עם האנסמבל לפולקלור לטינו-אמריקאי בניצוחו של ד"ר נתן פורמנסקי.
ביולי 2014 ערכה סיבוב הופעות באוניברסיטה של ניקוסיה, קפריסין והביאה את תרבות הלאדינו גם לשם.
בנובמבר 2014 התחילה טרמין לשדר תוכנית שבועית "חוכמת ההמונים" ובה היא מראיינת אנשי תרבות ומוזיקה בישראלברדיו 106 FM נתניה.
ביוני 2015 החלה טרמין לשדר תוכנית רדיו שבועית בשם "הכיסא אח"מ", ובה היא מראיינת אנשי ציבור מתחומים שונים על ילדותם, הקריירה שלהם ועל הבחירות שעשו במהלך החיים. התוכנית משודרת ברדיו 106fm קול נתניה.
באוקטובר 2015 הוציאה את האלבום "בית פורטוגזי" בהופעה חיה
בספטמבר 2016 יצאה ניצה בהרצאה מוזיקלית "רומנסה משפחתית" בה לוקחת אתכם למסע אישי אל סיפור משפחתה מיוצאי סלוניקי שביוון מסע השזור בסיפור העם היהודי.
בהרצאה נחווה דרך הסיפורים, הצלילים וקטעי הווידאו - ההווי התרבותי וחיי היום יום של היהודים בספרד,  המאכלים, מנהגי החג, החיזור, ההומור ומנהגי האנוסים, וגלגולה של הרומנסה בלאדינו מגירוש ספרד ועד העלייה לארץ ישראל. את ההרצאה מלווה ניצה בשירת הרומנסות.
בשנת 2022 מופיעה טרמין ב מופע משירי חאריס אלקסיו היווניה בשם "הטנגו של נפלי" אותו ערך והגיש ירון אנוש בליווי 7 נגנים. המופע מוצג בהיכלי התרבות ומועדוני הזאפה בהצלחה מרובה.
יורי פאייר
ביוגרפיה
יורי פאייר נולד בקייב שבדרום-מערב רוסיה (אוקראינה). הוא החל לנגן בכינור בילדותו. בגיל 11 הייתה הופעתו הראשונה בקונצרט, ובגיל 14 הצטרף לתזמורת האופרה של קייב. ב-1906, בגיל 16, סיים את לימודיו בקונסרבטוריון של קייב ונסע ללמוד נגינה בכינור בקונסרבטוריון של מוסקבה, אך לא יכול היה לסיים את לימודיו מאחר שנאלץ לעבוד למחייתו. בשנים 1909–1910 עבד ככנר ראשי בבית האופרה של ריגה, ובשנים 1914–1915 ניגן בתזמורת האופרה של זימין (Зимин) במוסקבה. ב-1916 נכנס שוב בשערי הקונסרבטוריון במוסקבה, למד נגינה בכינור בהדרכת גיאורגי דוּלוֹב (Дулов) והשתלם בניצוח אצל אנדריי אָרֶנְדְס (Арендс), תוך שהוא מכהן כנגן בתיאטרון בולשוי. ב-1919 סיים את לימודיו והופיע לראשונה כמנצח בבולשוי. בשנת 1923 התמנה למנצח הבלט הראשי של המוסד, משרה שבה החזיק במשך ארבעים שנה, עד 1963.
בערב חג המולד 1925 ניצח על תזמורת הבולשוי שליוותה עם יצירותיהם בטהובן, ליטולף וצ'ייקובסקי את הצגת הבכורה העולמית של סרטו של סרגיי אייזנשטיין "אוניית הקרב פוטיומקין". במהלך עבודתו של פרוקופייב על הבלט "רומיאו ויוליה", שנכתב באמצע שנות ה-30, הרבה פאייר להיפגש איתו. במקור הסתיים הבלט מבלי שגיבוריו מתים; פאייר היה בין אלה ששכנעו את פרוקופייב לשנות את הסוף. בנובמבר 1945 ביים פאייר את הבכורה העולמית של הבלט "סינדרלה" לפרוקופייב. בשנים 1951–1961 שימש גנאדי רוז'דסטוונסקי כעוזר המנצח תחת פאייר (בהמשך אותו עשור כיהן רוז'דסטוונסקי כמנהל המוזיקלי של הבולשוי). בשנת 1958 היו השניים מועמדים במשותף לפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר עבור הסרט "תיאטרון בולשוי" (הזוכה היה אנדרה פרווין, עבור "ז'יז'י").
באחריתו הפך פאייר כמעט עיוור, אך המשיך לנצח. בשנת 1963 פרש לגמלאות.
ב-1970 ראה אור בהוצאת "המלחין הסובייטי" (Советский композитор) במוסקבה ספר זיכרונותיו, О себе, о музыке, о балете ('על עצמי, על מוזיקה, על בלט').
התגורר בבית דירות ברחוב גשר קוּזְנֶצקי שבמרכז מוסקבה.
נפטר באוגוסט 1971 במוסקבה, בגיל 81. נקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה.
קישורים חיצוניים
מזיכרונותיו:
סלומון קלאס
סלומון קלאס (Salomon Klass; 17 באפריל 1907, הלסינקי, הדוכסות הגדולה של פינלנד (האימפריה הרוסית) – 22 במרץ 1985, סטוקהולם, שוודיה) היה מפקד פלוגה בדרגת סרן בצבא הפיני ואחד משלושת היהודים שסירבו לקבל את עיטור צלב הברזל הגרמני שהוענק להם במלחמת העולם השנייה.
קורות חייו
סלומון קלאס נולד ב-1907 בהלסינקי לירחמיאל ובתיה-בריינה קלאס שהיגרו בסביבות שנת 1900 מלטביה. הוא התנדב לשירות במיליציית "המשמר הלבן" הלאומנית הפינית והגיע בה לתפקיד מפקד פלוגה. בשל גילויי אנטישמיות נאלץ ב-1933 לעבור מיחידתו. ב-1935 עלה לארץ ישראל ובה הצטרף לשורות האצ"ל.
ב-1939, עוד לפני פרוץ מלחמת העולם, נקרא לשירות מילואים בארץ הולדתו, וכך נקלע למלחמת החורף נגד ברית המועצות. במהלך הקרבות פיקד על יחידה שהגנה על אחד האיים בימת לדוגה וספגה אבדות כבדות. ב-24 בפברואר 1940 נפצע ואיבד את הראייה באחת מעיניו. למרות נכותו חזר בסתיו אותה שנה לשירות פעיל בהדרכת טירונים. עם פרוץ מלחמת ההמשך, שבה לקח חלק הצבא הגרמני, מונה קלאס למפקד פלוגה בגדוד חי"ר שהוכפף לפיקוד ארמיית נורווגיה של הוורמאכט.
קלאס, ששלט בגרמנית, בא במגע יומיומי עם חיילים גרמנים ואוסטרים. למרות יהדותו זכה ליחס הוגן. בזכרונותיו סיפר קלאס שבביקור פתע של מפקד גרמני נשאל למוצאו לשמע המבטא הגרמני שלו. קלאס ענה ששפת אימו היא יידיש, והקצין ענה "אין לי שום דבר אישי נגדך כיהודי", הצדיע במועל יד ועזב את האוהל.
ב-1942 נמנה סלומון קלאס עם המומלצים להענקת עיטור צלב הברזל הגרמני (דרגה 2), אך ביקש ממפקדו למחוק את שמו מהרשימה. תחת זאת הוענק לו עיטור מסדר צלב החירות הפיני (דרגה 3). שני יהודים נוספים מצבא פינלנד, קצין הרפואה רב-סרן ליאו סקורניק והחובשת דינה פוליאקוף (לימים דינה שטילר, תושבת ישראל), סירבו אף הם לקבל את העיטור הגרמני.
אחרי השחרור מהצבא בתום מלחמת העולם עקר קלאס לשוודיה שם עסק בפרוונות כאביו לפניו. הוא נפטר בסטוקהולם ב-1985.
סלומון קלאס העלה על הכתב את קורותיו במלחמה – "זיכרונות ממלחמת החורף וממלחמת ההמשך 1939–1945" (Minnen från Vinterkriget och Fortsättningskriget 1939–1945).
שרון אסמן
ביוגרפיה
אסמן, בנם של פסח ואינה, נולד וגדל בכפר סבא. למד בתיכון כצנלסון שבעיר מגוריו. הוא התגייס לצה"ל במרץ 1997, ושובץ בגדוד 931 בחטיבת הנח"ל. עבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב לגדוד 931 ומונה למפקד מחלקה, והשתתף בלחימה בדרום לבנון. לאחר מכן שירת כקצין המבצעים (קמב"ץ) הגדודי. בהמשך שימש כמפקד פלוגת מסלול. לאחר מכן היה מפקד פלוגה בגדוד 931. בשנת 2002 מונה למפקד פלנ"ט נח"ל, והשתתף בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה, בתפקיד זה שימש עד שנת 2004. בתקופת ההתנתקות שירת כראש נציגות דובר צה"ל בפיקוד המרכז. בהמשך שימש כסגן מפקד גדוד 932 בין השנים 2008–2009. לאחר מכן מונה לקצין אג"ם של חטיבת הנח"ל בין השנים 2010–2011. בסיום תפקידו יצא ללימודים בפו"ם.
באוגוסט 2012 הועלה לדרגת סא"ל ומונה לראש ענף חי"ר במרכז לאימונים באש במל"י, ושימש בתפקיד עד שנת 2013. באוגוסט 2013 מונה למפקד גדוד 931, אותו הוביל בין היתר במבצע שובו אחים ובמבצע צוק איתן, במהלכו אף נפצע. על פעילות הגדוד והישגיו בפיקודו במבצע צוק איתן, עוטר הגדוד ב-26 במרץ 2015 בצל"ש יחידתי ממפקד עוצבת הפלדה, נדב פדן. בתפקיד זה שימש עד שנת 2015. לאחר מכן שירת כקצין אג"ם של אוגדת עזה בין השנים 2015–2017. ב-6 ביולי 2017 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת עציון, ושימש בתפקיד עד 17 במאי 2018. ב-31 במאי 2018 מונה למפקד חטיבת בנימין, ושירת בתפקיד עד 29 באוגוסט 2019. בספטמבר 2019 מונה לקצין אג"ם של פיקוד הצפון, תפקיד אותו מילא עד יוני 2021. ב-28 ביוני 2021 מונה למפקד חטיבת הנח"ל.
ב-1 ביולי 2021, שלושה ימים לאחר מינויו למפקד החטיבה, נפטר מדום לב לאחר שהתמוטט בעת אימון בוקר. הוא הובא למנוחות בהלוויה צבאית בהשתתפות הרמטכ"ל אביב כוכבי בבית הקברות הצבאי קריית שאול.
הנצחה
בפברואר 2022, כשמונה חודשים לאחר מותו, הודיעה עיריית ירושלים על החלטתה להנציח את זכרו בדרך של מרוץ מקדים למרתון ירושלים, שייערך מדי שנה. המרוץ הראשון התקיים ב-11 במרץ 2022.
חיים אישיים
אסמן התגורר בתל אביב, היה נשוי עד למותו לשרון שלמון אסמן, סמנכ"לית ynet וידיעות אחרונות, ואב לשתי בנות. היה בעל תואר ראשון בפסיכולוגיה מהמכללה האקדמית תל אביב-יפו.
שלמה הרמתי
הרמתי הוא חתן פרס ירושלים לחינוך ובעל תעודות הערכה: מקצין חינוך ראשי של צה"ל, ממחלקת החינוך של ההסתדרות הציונית וממרכזים רבים לחינוך יהודי בתפוצות.
ביוגרפיה
הרמתי קיבל את חינוכו הפורמלי לשלביו (עד סיום לימודיו באוניברסיטה העברית, בתואר "מוסמך", במקצועות: פסיכולוגיה, ספרות עברית ותנ"ך). עבודתו המעשית והמחקרית מחולקת לארבע תקופות והיא התקדמה בד בבד עם השלמת תאריו האקדמיים.
צה"ל – (1951 – 1954)
מונה ל"קצין הוראת עברית" ראשון בצה"ל וכעבור שנה ל"קצין השכלת יסוד", לפי תכנון של דוד בן-גוריון, שכל חייל במסגרת שירותו יסיים תוכנית לימודים של בי"ס יסודי עם תעודה מטעם משרד החינוך. בצה"ל הכין את תוכניות הלימודים ואת חומרי-העזר ללומדים ולמורים, וחיבר – לראשונה בארץ – מבחני הישג אובייקטיביים. כן הכין רשימת מילים שכיחות במכתבי-חיילים לשיפור הוראת הכתיב העברי. ביוזמתו הוחלט על תפקיד מורה-חיילת לביצוע התוכנית הנ"ל, כי לפני כן היו בוגרות סמינרים להוראה פטורות משירות צבאי בשל העלייה הגדולה. הרמתי המשיך פעילות זו לאחר שובו מארצות הברית, במסגרת שירות המילואים: הכין חומרי-לימוד וחומרי-עזר ללומדים ולמורות והדריך אותן בימי עיון ובהשתלמויות.
ארצות הברית (1955 – 1960)
הגיע לארצות הברית ללימודים באוניברסיטת קולומביה בעיר ניו יורק. למד בלשנות שימושית, הוראת לשון זרה, פסיכולוגיה של הלומד המבוגר ופסיכולוגיה של הקריאה – כל זאת כהכנה לפעילות חינוכית בהשכלת מבוגרים בישראל. בתקופה זו שלח לעיתוני החינוך בארץ מאמרים וסיכומי מחקרים בנושאי לימודיו. בתקופה זו גם ערך השתלמויות רבות למורים יהודים ברחבי ארצות הברית בהוראת עברית חיה והמקצועות היהודיים, כולל מקצוע חדש: "מדינת ישראל". לפני שובו לארץ פורסם ספר לימוד בנושא זה (על ידי "ועד החינוך היהודי בעיר ניו יורק"). הרחיב פעילות חינוכית זאת מטעם האוניברסיטה העברית וההסתדרות הציונית, בביקוריו במרכזים רבים של חינוך יהודי בתפוצות.
משרד החינוך הישראלי (1960 – 1969)
על יסוד עבודתו ופרסומיו הנ"ל הוזמן לכהן כמפקח ראשי במחלקה להנחלת הלשון במשרד החינוך בישראל. במקביל, השלים באוניברסיטה העברית את מחקרו לתואר דוקטור (שהופיע כספר בשם: הוראת עברית לאנאלפביתים, 1964). בתקופה זו עסק בתחומים אלה:
האוניברסיטה העברית (1970 – 1997)
על יסוד עבודתו הנ"ל, הוזמן כמרצה לבית הספר לחינוך של האוניברסיטה העברית ואחר-כך כפרופ' כיהן כראש מדור עברית במרכז החדש "לחינוך יהודי בתפוצות". במסגרת זו ערך מחקרים רבים בישראל ומחוצה לה, כתוצאה מהם חיבר וערך ספרי-לימוד, ספרי-קריאה וחומר-עזר למורים וללומדים. כן ערך סדנאות למורים במרכזי החינוך היהודי ברחבי התפוצה היהודית.
1. הציע שיטות חדשות להוראת עברית מדוברת כלשון נוספת - מגן-הילדים ועד האוניברסיטה - למוסדות הלימוד היהודיים המקובלים בחו"ל וגם למבוגרים לא יהודיים.
2. עסק בחקר היבטים אחדים של תהליך הקריאה בעברית ושל שיטות הוראתה:
3. נוסף על פעילותו – המחקרית והיישומית – בהוראת העברית, עסק במחקריו גם בנושאים אלה:
משפחה
אשתו, רבקה הרמתי, מרצה בכירה להכשרת מורים יהודיים לתפוצות ופרופסור-אורח במספר אוניברסיטאות בחו"ל, מחקרה: מחנך בראי תקופה (תשס"ב - על ראשית החינוך היהודי המודרני בארצות הברית) - שזכה בפרס החינוך של אוניברסיטת בן-גוריון, משמש ספר יסוד בחוגים לחינוך. כתבה וערכה חומר ללימוד עברית בתפוצות. ריכזה השתלמויות מורים לעברית בחו"ל.
בנותיו: ד"ר אוריה תשבי - פסיכולוגית קלינית (האוניברסיטה העברית), רונית הרמתי-אלפרן - משפטנית (אוניברסיטת חיפה).
לקריאה נוספת
מבחר ספרי-מחקר ועיון של שלמה הרמתי:
ג'ידאי גקי
ג'ידאי גקי הוא ז'אנר יפני של קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה של דרמה תקופתית. ה"תקופה" במקרה זה מתייחסת בדרך כלל לתקופת אדו, שלהי התקופה הפיאודלית, בין השנים 1603–1868. סרטים בז'אנר זה מתמקדים בדרך כלל בחיים של סמוראים, איכרים, בעלי מלאכה או סוחרים מתקופה זו. סרטים אלו מכונים לעיתים סרטי צ'מברה, למרות שמדובר בתת-ז'אנר. לז'אנר זה יש מאפיינים ייחודיים הכוללים סוג איפור, שפה ייחודית וכדומה.
רנה קרהין
רנה קרהין (נולד ב-21 במאי 1990) הוא כדורגלן סלובני המשחק בעמדת הקשר בווסטרן יונייטד.
ג'ידאי גקי
רוב סרטי ז'אנר זה מתרחשים באדו (שמה הקודם של טוקיו, בירת יפן כיום). אחרים מציגים את הרפתקאותיהם של אנשים הנודדים ממקום למקום. סדרת הטלוויזיה Zenigata Heiji וAbarenbō Shōgun אופיינית לסגנון הג'ידאי גקי. בסרטי הזטואיצ'י מוצג סגנון המסעות באותה תקופה.