cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הסופרנוס
סט הצילומים
סצינות רבות בסדרה צולמו במסעדת "וזוביו" (Vesuvio), אשר מנוהלת ושייכת לדמותו של ארטי בוקו. בפרק הפיילוט צולמו הסצינות במסעדת "Manolo's" אשר באליזבת ניו ג'רזי. לאחר הריסתה של מסעדת "וזוביו" כחלק מעלילת הסדרה, פתח בוקו מסעדה חדשה בשם "Nuovo Vesuvio". החל משלב זה, סצינות החוץ באזור המסעדה צולמו ממסעדה איטלקית בשם "Punta Dura", אשר ממוקמת בלונג איילנד בעיר ניו יורק.
פתיח
פרקי הסדרה נפתחים כולם בפתיח קבוע, המציג את רשימת השחקנים המופיעים בה, וכן בעלי תפקידים בכירים מאחורי הקלעים, על רקע צילום נסיעתו של גיבור הסדרה, טוני, מניו יורק, דרך מנהרת לינקולן, כביש האגרה המהיר ("The Turnpike"), ועד לביתו בניו ג'רזי, תוך כדי מעבר על פני מספר אתרים מוכרים יותר או פחות באזור ניו ג'רזי. לפי צ'ייס, מטרת הפתיח הייתה להראות כי הסופרנוס היא סדרת מאפיה המזוהה עם ניו ג'רזי, בניגוד לסדרות דומות אחרות אשר עלילתן מתרחשת בניו יורק. הפתיח המקורי לסדרה, שהופיע בעונות 1–3, בשנים 1999–2001, כלל צילום של מגדלי התאומים. לאחר פיגועי 11 בספטמבר הפתיח שונה, וצילום מגדלי התאומים הוסר.
בשנת 2010, נבחר פתיח הסדרה לאחד מעשרת קטעי הפתיחה הטובים בכל הזמנים על ידי קוראי מגזין "TV Guide".
ביקורת
מבקרים רבים רואים ב"סופרנוס" כסדרה הטובה ביותר בהיסטוריה של הטלוויזיה, והיא זכתה לשבחים רבים בשל יכולת המשחק, הכתיבה והבימוי. מבקר הטלוויזיה פיטר בסקינד הגדיר את הסופרנוס כ"יצירת המופת הגדולה ביותר בתרבות הפופולרית", בעוד עורך העיתון "ניו יורקר" דייוויד רמניק רואה בה את "ההישג הגדול ביותר בהיסטוריה של הטלוויזיה". בנוסף, בלטה הסדרה במאפיינים האומנותיים שלה, בפסקול הסדרה המגוון ובסגנון הצילום "הקולנועי". החירות היצירתית של "הסופרנוס" בשילוב עם חוסר הצנזורה שאפיינה את רשת הכבלים HBO, איפשרו לה להציג אלימות בוטה וקיצונית, לצד עיסוק מדוקדק בנושאים רבים ומגוונים כגון דת, מיניות, בעיות משפחתיות, מגדר, התמכרויות, סטריאוטיפים אתניים (בעיקר של אמריקנים ממוצא איטלקי), גזענות ומאבק בין-דורי.
הסדרה זכתה לאין סוף ביקורות, מאמרים וספרים אשר מנסים לנתח את "תופעת הסופרנוס". בהקשר זה ניתן למנות את ספרו של הפסיכיאטר גלן גאבארד על "הפסיכולוגיה של הסופרנוס", קובץ המאמרים שכתבה רגינה בארסה בנושא "התרבות האיטלקית-אמריקאית בתוכנית הטלוויזיה המדוברת ביותר" וכן ספרם של דייוויד סימון ותמר לאב בשם "אמריקה: הצד הפלילי של החלום האמריקאי". בתגובה למבול הספרים שיצא אודות תוכני הסדרה, טען מבקר הספרות של עיתון "הניו יורק טיימס" כנגד הצפת המידע בנושא וטען כי אין צורך שמבקרי ספרות, היסטוריונים, נאו-מרקסיסטים, פמיניסטיות והוגים פוסט-מודרניים יגישו כל אחד את ניתוחיהם המלומדים לסדרה.
סוגיות בהן עוסקת הסדרה
הסופרנוס עיצבה מחדש את ז'אנר המאפיה שהיה מקובל עד אותו זמן ואופיין בהצגה דרמטית ומוגזמת של דמויות המאפיה אל עבר הצגה ריאליסטית ומתונה יותר של קשיי חיי היום יום של חברי ארגון הפשע. הסדרה מפנה זרקור לדינמיקה של משפחה איטלקית בארצות הברית כשאב המשפחה הוא ראש ארגון פשע. במאמרה "Why I Love Carmela Soprano", שיבחה העיתונאית קריסטין גורטון את התפקיד של כרמלה סופרנו אותה מגלמת אידית פלקו, ביכולתה לקרוא תיגר על התפקידים המגדריים המקובלים בחברה האיטלקית-אמריקאית המסורתית.
נושא מרכזי בו עוסקת הסדרה רבות הוא אקזיסטנציאליזם והעיסוק במשמעות החיים. בספר "סופרנוס ופילוסופיה", מתייחס הפסיכיאטר גלן גאבארד לנושא זה, תוך שהוא מאפיין את "הנפש הקולקטיבית של המאפיה של טוני", אשר לפיו חבריה הם "ילדים אבודים הסובלים מתחושת חוסר משמעות אקזיסטנציאליסטית ומפחדים מגורל אכזר של חיים לא מובחנים, גורל של קיום בינוני במעמד הבינוני המחפשים את תחושת העצמי באמצעות פעילות סוערת, שוברת חוקים ואלימה, התנהגות פושעת ורצח".
לפי גאבארד, ה"סופרנוס" הצליחה בפעם הראשונה בתולדות הטלוויזיה ליצור דמיון של ממש בין פסיכותרפיה אמיתית לבין הצגתה בטלוויזיה. זה נכון בעיניו הן ביחס לטוני המטופל, שמצוקותיו הנפשיות מתוארות לפרטים, והן ביחס לג'ניפר המטפלת, שבאורח נדיר על מסך אינה חוצה את הקווים ולא מפרה את הקודים של טיפול נאות. לטענתו, לסדרה הייתה השפעה רבה על נכונותם של אנשים ללכת לטיפול פסיכולוגי/פסיכיאטרי.
הנחלת סטריאוטיפים
הסדרה זכתה לביקורות מצד ארגונים אמריקאים-איטלקיים, מבקרי טלוויזיה וגורמים נוספים על כך שהיא מנציחה סטריאוטיפים ומציגה בצורה שלילית אוכלוסייה זו. בשנת 2000, סירבו גורמים רשמיים במחוז אסקס שבניו ג'רזי לאפשר למפיקי התוכנית לצלם בתחום המחוז, כמחאה על הדרך השלילת בה מצטיירת אוכלוסיית האיטלקים האמריקאים בסדרה. בשנת 2002, פעלו מארגני תהלוכת "יום קולומבוס" בניו יורק להוצאת צו מניעה נגד הזמנת כוכבי הסדרה לוריין בראקו ודומיניק קיינסה להופיע בתהלוכה, בהתאם לבקשתו של ראש העיר מייקל בלומברג וזאת בטענה כי הם מוציאים את דיבתה של הקהילה רעה. העימות התגלגל גם לערכאות ובית המשפט קבע להבוף שהאגודה המארגנת זכאית לפסול את השניים. בתגובה החליט בלומברג שלא לצעוד במצעד.
רוזאריו לאקוניס, מרצה לכלכלה וראש המכון למורשת איטליה בארצות הברית, יצא גם הוא בביקורת כנגד הסדרה וציין כי "כאשר אנשים מדברים על איטלקים הם רואים מול עיניהם מאפיה. וזה ממש לא נכון. יש לנו זוכים בפרסי נובל, אמנים גדולים, היסטוריה מפוארת - ומה הציבור שומע עלינו באמריקה? גנגסטרים, סרסורים וזונות. כן, וגם פסטה. וכל זה קורה במדינה שבה יש רגישות רבה לגילויי גזענות כלפי שחורים, יהודים, היספנים. משום מה במקרה שלנו זה הפך ללגיטימי להדביק לאיטלקים סטריאוטיפ של גנגסטרים, בעלי תרבות נחותה ולשון גסה, רמאים. זה לא הוגן". ביקורתו של לאקוניס, שאף דרש להסיר את הסדרה מלוח השידורים, מופנית גם כלפי יוצר הסדרה צ'ייס, אשר מוצאו איטלקי.
צ'ייס ניסה להתמודד עם טענות אלו באחד מפרקי הסדרה, בו כתב מונולוג לג'יימס גנדולפיני, במסגרתו הוא מתלונן על הדימוי המאפיונרי שדבק באיטלקים, תוך שהוא מספר ארוכות למשפחת אודות התרומה הרבה של האיטלקים לעולם התרבותי.
מנגד, קיימת התפיסה לפיה השפעת הסדרה על "הכתמתה" של האוכלוסייה האיטלקית בארצות הברית הייתה שולית בלבד, בשל העובדה כי "הסופרנוס" הציגה פלח קטן ושולי באוכלוסייה האיטלקית ככזאת שמעורבת בחיי הפשע המאורגן, אשר אינו מתיימר לייצג את האוכלוסייה כולה.
פרסים והוקרה
"הסופרנוס" זכתה באינספור פרסים והייתה מועמדת פעמים רבות לזכייה במגוון קטגוריות, לאורך שנות שידורה. הסדרה זכתה ב-21 פרסי אמי, מתוכם פעמיים בקטגוריית סדרת הדרמה הטובה ביותר. כאשר זכייתה הראשונה בפרס בשנת 2004 הייתה הפעם הראשונה בה סדרת כבלים מגיעה למעמד זה וזכייתה השנייה בפרס בשנת 2007 הייתה הפעם הראשונה מאז 1977 שבה סדרת דרמה זוכה בפרס היוקרתי לאחר ירידתה מהמסכים. בנוסף, הייתה מועמדת 21 פעמים לפרס התסריט הטוב ביותר לפרק בסדרת דרמה וזכתה בו שש פעמים, מתוכם זכה צ'ייס בשלושה פרסים.
לאורך שנות שידורה, מלבד בין השנים 2006–2007, זכתה הסדרה בלפחות פרס אמי אחד מדי שנה בקטגוריות השחקנים המצטיינים, כאשר ג'יימס גנדולפיני ואידית פאלקו היו מועמדים 6 פעמים כל אחד, וזכו בו 3 פעמים. ג'ו פנטוליאנו, שגילם את דמותו של ראלף סיפורטו, זכה בפרס שחקן המשנה ב-2003 בעוד מייקל אימפריולי ודריאה דימטאו זכה בפרס על תפקידם ככריסטופר ואדריאנה ב-2004. בנוסף, היו רבים מהשחקנים מועמדים לזכייה בפרסים, בניהם לוריין בראקו, דומיניק קיינסה ואחרים.
בין השנים 1999–2000, זכתה הסדרה בפרס פיבודי, והפכה לאחת מארבע סדרות בלבד שעשו זאת שנתיים ברציפות, והן: "חשיפה לצפון", "הבית הלבן" ו"שובר שורות". בנוסף, הייתה "הסופרנוס" מועמדת לפרסים בקטגוריות רבות בפרס גלובוס הזהב, ואף זכתה בפרס סדרת הדרמה המצטיינת לשנת 2000.
בשנת 2001, הוקרנו, כמחווה ל"סופרנוס", שתי העונות הראשונות של הסדרה במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק, ביחד עם סרטים שונים אשר השפיעו על הסדרה. הייתה זו הפעם הראשונה בהיסטוריה בה הוקרנה סדרת דרמה אמריקאית במוזיאון.
השפעה על תעשיית הטלוויזיה
ל"סופרנוס" נודעה השפעה רבה על תעשיית הטלוויזיה ועיצובה במהלך שנות ה-2000. מלבד התפקיד המשמעותי שמילאה, ביחד עם הסדרה "סקס והעיר הגדולה", בנסיקתה והצלחתה של רשת הכבלים HBO, הייתה מזוהה "הסופרנוס" עם פיתוח סוגת הדרמה הכוללת פרקים ארוכים של כשעה, סצנות צילום גרפיות המתאימות לעולם הקולנוע ובנייה איטית ומתמשכת של דרמה ללא מוסר השכל מיידי וסוף מפתיע בכל פרק. בהתאם לכך, שינתה הסופרנוס את התפיסה המקובלת עד אותה תקופה כי הקולנוע הוא המדיום היחיד המאפשר לספר סיפור רחב יריעה.
ה"סופרנוס" הייתה הסדרה הראשונה שהביאה את סיפור המאפיה לטלוויזיה, שעד אותו זמן סופר רק בקולנוע, בין היתר בטרילוגיית "הסנדק", "החברה הטובים" ועוד. בהקשר זה, התרחקה "הסופרנוס" מהצגת המאפיונר כדמות הסטראוטיפית כפי שהייתה מקובלת בסרטי הקולנוע בנושא, אלא בחרה להציגו כדמות בשר ודם הנאבק בקשיי השגרה היומיומיים, באיזון בין משפחתו למקום עבודתו ובוידוי שבועי אודות צרותיו על ספת הפסיכיאטרית, ובניהם יחסים מתוחים עם אם ביקורתית, נישואים חסרי תקשורת וילדים מנוכרים.
NGC 4564
NGC 4564 היא גלקסיה אליפטית בקבוצת הכוכבים בתולה, הנמצאת במרחק של כ-54 מיליון שנות אור ממערכת השמש ושייכת לצביר הבתולה.
תצפית
הגלקסיה נמצאת במרכזו של צביר הבתולה, כ-1.8 מעלות מצפון-מערב לכוכב ρ בבתולה וכ-6.4 מעלות ממערב לכוכב וינדמיאטריקס. כחמישית מעלה מדרום לה נמצאות NGC 4567 ו-NGC 4568, כ-1.1 מעלות ממערב-דרום-מערב לה נמצאת NGC 4503, כ-2.6 מעלות מדרום-מערב לה נמצאת NGC 4442, כ-2.2 מעלות ו-2.8 מעלות ממערב לה נמצאות בהתאמה NGC 4429 ו-NGC 4371, כ-1.7 מעלות מצפון-מערב לה נמצאת M87, כאשר מעבר לה באותו הכיוון, בין 2.6 מעלות ו-3 מעלות מ-NGC 4564, נמצאות גם NGC 4438, NGC 4435, M86 ו-M84. מצפון ל-NGC 4564 נמצאות כ-1.1 מעלות וכ-1.7 מעלות בהתאמה M89 ו-M90, ומעבר להן, כ-3 מעלות מצפון ל-NGC 4564 נמצאת M91. כחצי מעלה מצפון-מזרח ל-NGC 4564 נמצאת M58 ושתי מעלות מעבר לה באותו הכיוון נמצאת NGC 4654. כ-1.4 מעלות וכ-1.8 מעלות ממזרח לה נמצאות בהתאמה M59 ו-M60, וכמעלה וחצי מדרום-מזרח לה נמצאת NGC 4596, כולן גלקסיות השייכות גם כן לצביר הבתולה.
סילבנה מנגנו
סילבנה מנגנו (באיטלקית: Silvana Mangano; 21 באפריל 1930 – 16 בדצמבר 1989) הייתה שחקנית קולנוע ודוגמנית איטלקייה.
קורות חיים
נולדה ברומא לאם אנגלייה ולאב איטלקי וגדלה בעוני בשנות מלחמת העולם השנייה. היא למדה ריקוד ופירנסה את עצמה כדוגמנית.
בשנת 1946 זכתה בתחרות "מיס רומא". שנה לאחר מכן התחרתה בתחרות מיס איטליה ביחד עם ג'ינה לולובריג'ידה.
היא החלה להופיע בתפקידים קטנים בקולנוע הודות לקשר רומנטי בינה למרצ'לו מסטרויאני.
הפריצה הגדולה שלה הייתה בסרט האורז המר (Riso Amaro) משנת 1949 בו הופיעה בתפקיד ראשי וחושני לצידם של ויטוריו גסמן וראף ואלונה.
היא שחזרה את הצלחתה בסרט "אנה" (Anna) משנת 1951 לצידו של גסמן. הסרט התפרסם בגלל שני שירים אותם היא "שרה" כזמרת כשקולה מדובב על ידי הזמרת האיטלקית פלו סנדונס - Non Dimenticar ו-El Negro Zumbón.
עם גסמן הופיעה בעוד מספר סרטים כמו ממבו (1954) והמלחמה הגדולה.
בשנת 1971 השתתפה בסרט מוות בוונציה של הבמאי לוקינו ויסקונטי. בסרט גילמה את אמו של הנער טאדז'ו (ביורן אנדרסן) שהמוזיקאי פון אשנבך מתאהב בו (דירק בוגרד).
לאחר מכן הופיעה במספר סרטים אבל לא הגיעה להצלחתן של סופיה לורן וג'ינה לולובריג'ידה.
היא מתה מסרטן הריאות ב-16 בדצמבר 1989 במדריד.
חיים אישיים
ב-1949 נישאה למפיק דינו דה לורנטיס ונולדו להם שלוש בנות ובן. הם התגרשו ב-1988.
Nothing Really Matters (שיר של טייסטו ובקי היל)
Nothing Really Matters הוא סינגל של הדי ג'יי והמפיק המוזיקלי ההולנדי, טייסטו, והזמרת-יוצרת הבריטית, בקי היל, שיצא, על ידי מיוזיקל פרידום רקורדס, PM:AM רקורדינגס ויוניברסל מיוזיק גרופ, ב-17 באפריל 2020. השיר נמצא באלבום האולפן השביעי של טייסטו, The London Sessions. השיר נכתב על ידי ג'וש רקורד, קרן פול, גורגון סיטי, אולי גרין, בקי היל, ריאן אשלי וטייסטו, והופק על ידי גורגון סיטי, טייסטו, סרג'יו פופקן וריאן אשלי.
נכון לינואר 2022, השיר הושמע למעלה מ-43 מיליון פעמים בספוטיפיי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ יצא בערוץ היוטיוב של טייסטו ב-7 במאי 2020. נכון לינואר 2022, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-1.4 מיליון פעמים.
טוראית בנג'מין
טוראית בנג'מין (באנגלית: Private Benjamin) הוא סרט קומי אמריקאי משנת 1980 בכיכובה של גולדי הון. הסרט היה אחד משוברי הקופות הגדולים של תחילת שנות ה-80. הוא היה מועמד לפרס אוסקר בשלוש קטגוריות: שחקנית ראשית, שחקנית המשנה והתסריט המקורי.
תקציר עלילת הסרט
ג'ודי, שנחושה להמשיך את היחסים מצליחה להשיג לעצמה הצבה לשרת במפקדת כוחות נאט"ו בבריסל. עם הגיעה לאירופה היא מחדשת את הקשר עם הנרי והוא מציע לה נישואין. סרן לואיס, המפקדת של ג'ודי, מגלה כי הנרי חבר במפלגה קומוניסטית ודורשת ממנה להיפרד ממנו, אחרת היא תאלץ אותה לפרוש מן הצבא. ג'ודי בוחרת לפרוש מן השירות ועוברת להתגורר בביתו של הנרי בפריז.
בחייהם המשותפים בפריז מתגלה צדו האחר של הנרי הוא מנסה לשלוט בכל צעדי של ג'ודי, מאלץ אותה לחתום על הסכם ממון ואף בוגד בה עם האקסית שלו ועם המשרתת. לג'ודי נמאס מהתנהגותו והיא עוזבת אותו באמצע טקס הנישואין שלהם.
סדרת המשך
בעקבות הצלחת הסרט הפיקה רשת CBS סדרת טלוויזיה בעלת אותו שם. הסדרה שודרה במשך 3 עונות בשנים 1981 – 1983 וזכתה בפרס אמי ובפרס גלובוס הזהב.
ויליאם ברקצ'י
ויליאם ברקצ'י (באנגלית: William Berczy;  10 בדצמבר 1744 - 5 בפברואר 1813) היה חלוץ וצייר קנדי יליד גרמניה. הוא נחשב לאחד ממייסדי העיירה יורק, קנדה עילית, טורונטו, אונטריו, קנדה.
ביוגרפיה
ברקצ'י נולד בוולרשטיין, שוואביה, (גרמניה) כבן לווירקליכר הופרט (אלברכט תיאודור מול) ויוהנה יוזפה וולפורגה מול (לבית הפלה). ברקצ'י נקרא במקור יוהאן אלברכט אולריך מול, אך בעקבות נישואיו שינה את שמו.
הוא למד באקדמיה בווינה ובאוניברסיטת ינה בסקסוניה. בקריירה המוקדמת שלו בילה במספר מדינות באירופה, כולל פולין, שווייץ ואיטליה. ב-1792 הפליג ברקצ'י לאמריקה, התיישב בפילדלפיה, ולאחר מכן הקים עסק ביורק, קנדה עילית (טורונטו). כמה שנים מאוחר יותר, עבודתו לקחה אותו לקנדה התחתית (קוויבק).
ברקצ'י התחתן, ב-1 בנובמבר 1785, עם ז'אן-שרלוט ברקצ'י לבית אלאמנד (1760–1839) מלוזאן (מאז 1803 - קנטון ווד), שווייץ. נולדו להם שני בנים, ויליאם בנט ברקצ'י וצ'ארלס אלברט ברקצ'י. בנו צ'ארלס אלברט ברקצ'י הפך למנהל הדואר השני של טורונטו.
אמנות
שתי תמונותיו הידועות ביותר הן דיוקן באורך מלא של צ'יף המוהוק תאינדנג'ה (ג'וזף בראנט) (בערך 1807) ודיוקן קבוצתי של משפחת וולסי (1809). למרות הידוע בעיקר בזכות דיוקנאותיו, הוא ביצע גם ציורים דתיים ועבודות אדריכלות, כולל תוכניות לקתדרלת כריסט צ'רץ' במונטריאול בשנת 1803.
ברקצ'י נסע לניו יורק במהלך מלחמת 1812 ונתקע כשניסה לחזור. תחילה הוא שהה במידלברי, ורמונט עם חברים, אחר כך באלבני, ניו יורק ואז בעיר ניו יורק, ממנה תכנן לנסוע לאנגליה. הוא חלה בזמן שהותו בניו יורק ומת כשהיה בטיפולם של חברים. הוא נקבר בקבר לא מסומן בכנסיית טריניטי בשם וויליאם בורקסי. אשתו עברה לגור עם בנה ויליאם ומתה ב-18 בספטמבר 1839 בסנט-מלאני, קנדה התחתית. ברקצ'י הותיר אחריו גם בן נוסף, צ'ארלס אלברט ברקצ'י.
מורשת
בית ספר יסודי במרכז מרקהאם נקרא על שמו. בבית הספר, שנוסד בשנת 1967, לומדים כ-600 תלמידים. כמו כן, לכבודו העיר מרקהם קראה לאחת משכונותיה הצפופות על שמו - הכפר ברקצ'י. "יובל ברקצ'י" הוא יובל של נהר הרוז' במרקהם.
כמו כן הא מונצח כחלוץ במקומות נוספים באזור זה של קנדה - בשמות רחובות, גנים ציבוריים ועוד.
צפרדע שור אפריקנית
צפרדע שור אפריקנית (שם מדעי: Pyxicephalus adspersus) היא מין הצפרדע השנייה בגודלה בעולם לאחר צפרדע גוליית.
צפרדע שור אפריקנית גדולה מגיעה לאורך 23 סנטימטר ולמשקל 1.4 קילוגרם ואף ל-2 ק"ג אצל הזכרים. לעומת רוב חסרי הזנב, הנקבות קטנות יותר מהזכרים ומשקלן רק מחצית מהם. כולם בעלי פה גדול ויש בו שיניים חדות ומעוקלות.
הצפרדע חיה באגמים, ביצות ואדמות סוואנה לחות באנגולה, בוצוואנה, קניה, מלאווי, מוזמביק, נמיביה, דרום אפריקה, סווזילנד, טנזניה, זמביה, זימבבואה וככל הנראה גם ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
צפרדעים אלה אגרסיביות ואחד משלושה סוגי הצפרדעים היכולים לגרום נשיכות חזקות וחמורות למטפליהם (יחד עם צפרדע הפקמן וצפרדעי Lepidobatrachus).
הם חיים בבדידות, למעט בעונת הרבייה, אז מתאספים עדרי צפרדעים זכרים ונקבות לבריכות המים והזכרים מקרקרים בחוזקה כדי למשוך נקבות. הם נלחמים ביריביהם באלימות וקופצים ופוערים לסתות זה מול זה עד שאחד נסוג. הנקבות המזדווגות מטילות 3,000–4,000 ביצים בקרקעית הבריכה, הבוקעים לראשנים גדולים הניזונים מצמחים, דגים וראשנים אחרים, והזכר נשאר לשמור עליהם מטורפים. בהמשך השנה הבריכה בה נמצאים הראשנים עלולה להתייבש, מה שיהרוג את כולם ולכן הזכר חופר תעלה לעבר בריכה סמוכה וגדולה יותר. למרות אחריותו של הזכר ודאגתו להם עד לבגרותם, בעת רעב הוא עשוי לאכול כמה מהם.
Neuroactive
Neuroactive היא להקת סינתפופ/EBM מפינלנד.
Neuroactive הוקמה בשנת 1991 על ידי יארקו טואוהימה, וילה ברוסי ווסה ריינה. בשנת 1994 הוציאה הלהקה את אלבומה הראשון "Morphology" בחברת התקליטים Cyberware Productions. בשנת 1997, זמן קצר אחרי צאת אלבומה השני Phonic Trace עזבו את הלהקה וילה ברוסי ווסה רינאן והצטרף קימו קאריאליינן. בשנת 1998 הוחתמה הלהקה בחברת התקליטים A Different Drum.
טקס פרס אמי לבידור בפריים טיים ה-75
טקס פרס אמי לבידור בפריים טיים ה-75 צפוי להתקיים ב-15 בינואר 2024 והפרסים בו יוענקו לתוכניות טלוויזיה אמריקאיות ששודרו בפריים טיים בין התאריכים 1 ביוני 2022 ל-31 במאי 2023 על ידי האקדמיה לטלוויזיה, אומנויות ומדעים. בעוד הפרסים האמנותיים צפויים להינתן בתאריכים 6 ו-7 בינואר 2024.
ב-28 ביולי 2023, הודיעה האקדמיה למפיקים, הספקים והגופים המעורבים בהכנת הטקס כי עקב שביתת התסטריטאים והשחקנים בהוליווד והטקס לא יתקיים במועד שנקבע והוא ידחה למועד לא ידוע. ב-10 באוגוסט פורסם כי הטקס יתקיים ב-15 בינואר 2024.
הטקס ישודר ברשת הטלוויזיה האמריקאית פוקס, בעל זכויות השידור על הטקס.
שינויי חוקים וקטגוריות
בחודש יוני 2022, האקדמיה לטלוויזיה שינתה את החוק בנוגע לפרקים נותרים. עד שנת 2022, פרקים ששודרו אחרי 31 במאי, אבל לפני שתהליכי ההצבעה החלו, היו יכולים להיות מוגשים כמועמדים כך שחברי האקדמיה יוכלו לצפות בהם. לאחר שינוי החוק – כל הפרקים המועמדים חייבים להיות משודרים לציבור הרחב עד 31 במאי, וכל פרק שלא עומד בקריטריון זה יהיה זכאי למועמדות בטקס הבא. אם לתוכנית אין עונה נוספת, אז הפרק יהיה זכאי רק למועמדות אישית.
בחודש דצמבר 2022 הוכרז כי קטגוריות תוכניות הווראייטי יסודרו מחדש:
מועמדים וזוכים
המועמדויות הוכרזו ב-12 ביולי 2023 על ידי איווט ניקול בראון ויו"ר האקדמיה פרנק שרמה.
הנס שטרן
הנס שטרן (בגרמנית: Hans Stern; 1 באוקטובר 1922 – 26 באוקטובר 2007) היה צורף ואיש עסקים ברזילאי-יהודי יליד-גרמניה. מייסד חברת תכשיטי היוקרה "ה. שטרן", שזכה על ידי התקשורת לכינוי "המלך של אבני החן הצבעוניות".
ביוגרפיה
שטרן נולד באסן שבגרמניה למשפחה יהודית. בעקבות פוגרום ליל הבדולח (1938), כשהיה בן 17, משפחתו נאלצה להגר עמו לריו דה ז'ניירו שבברזיל.
קריירה
שטרן החל את הקריירה שלו בתעשיית האבנים כשהחל בעבודתו בחברת "קריסטאב" שייצאה אבני חן ומינרלים יקרים מברזיל. כחלק מעבודתו נסע שטרן למדינת המחוז מינאס ז'ראיס, שם למד להכיר את הכורים המקומיים, ואת האבנים היקרות שנמכרו באזור, שכללו טופז, טורמלין ואחלמה. הוא התעניין באבנים הבוהקות והחליט לקדם אותן לזירה הבינלאומית תוך התמקדות בטיילים זרים, וכך הוליד תעשייה חדשה.
בשנת 1945 הקים שטרן את חברת ה. שטרן במטרה לשווק את אבני החן הברזילאיות. באותה התקופה לא היה שוק משמעותי לאבני חן מברזיל, אולם החברה שלו הפכה בסופו של דבר לאימפריית תכשיטים רב-לאומית. בזמן ששטרן צבר לקוחות וזכה לאמון של השוק, הוא הכשיר מספר רב של תכשיטנים ברזילאים צעירים. הוא הניע את תעשיית הצורפות הברזילאית לעמוד בסטנדרטים בינלאומיים. בנוסף, שטרן יצר תעודת אחריות בינלאומית עבור מוצריו והציע סיורים בבית המלאכה שלו כדי להציג את תהליך היצירה והפקת התכשיטים ביושר ובשקיפות. אחת ממטרותיו העיקריות הייתה לשכנע את המכונים הבינלאומיים לגמולוגיה שיתקנו את ההגדרה הישנה של אבני חן כאבן "חצי יקרה", ל"אבני חן צבעוניות".
הבוטיקים הבינלאומיים הראשונים של שטרן הופיעו בשנות ה-70 בפרנקפורט, ליסבון וניו יורק. במשך עשורים רבים התמקדה החברה ביצירת אבני החן הצבעוניות, אף על פי ששטרן גם זכה במספר פרסים בינלאומיים עבור יהלומים ופרסים אחרים לעיצובים אוונגרדיים של יהלומים.
בשנת 2003 הופיעה החברה לראשונה ביריד התכשיטים והשעונים בבזל, שווייץ. בעקבות היריד הוא הצליח להקים רשת של אנשי קשר ושותפויות ברחבי אירופה, ארצות הברית והמזרח התיכון והוסיף עוד 150 נקודות מכירה של הרשת בחנויות כלבו וחנויות מיוחדות.
חיים אישיים
שטרן נפטר בגיל 85 ב-26 באוקטובר 2007, בריו דה ז'ניירו. הוא אושפז במשך ימים לפני פטירתו. הוא הותיר אחריו את אשתו, רות, אותה נשא לאשה בשנת 1958. יחד נולדו לזוג ארבעה בנים: רוברטו, ריקרדו, רונאלדו ורפאל. בנו הבכור רוברטו משמש כמנכ"ל הנוכחי של החברה.
תאון (מדקדק)
תאון (ביוונית: Θέων; פעל במאה ה-1 לפנה"ס) מאלכסנדריה הייתה מדקדק שלימד ברומא בתקופת הקיסרים אוגוסטוס וטיבריוס. הוא ירש את מקומו של אריוס בתפקיד "הפילוסוף האישי" של הקיסרים, ואת מקומו ירש אפיון. הוא היה בנו של המדקדק ארטמידורוס מטרסוס וראש בית הספר באלכסנדריה.
תאון היה מחבר של "לקסיקון לקומיקאים היוונים" (Κωμικαὶ λέξεις), אשר מצוטט על ידי הסיכיוס מאלכסנדריה בהקדמה (Prooemium) ללקסיקון שלו עצמו. ספק אם הוא היה המחבר של הלקסיקון הקומי שמצוטט על ידי מחבר הסכוליה לאפולוניוס מרודוס. הוא אחד המחברים שחיבוריהם שימשו מקור לסכוליה לאריסטופאנס. "פירוש על האודיסיאה" מאת מחבר בשם "תאון", מצוטט בלכסיקון הביזנטי אטימולוגיקון מגה (המאה ה-12) בערך πύελος. באחת הפרשנויות על אריסטופאנס (שהאותנטיות שלה נתונה לוויכוח), לקומדיה "העננים", תאון נזכר כאחד הפרשנים על אפולוניוס מרודוס. עם זאת, ייתכן שיש לייחס את אחת הפרשנויות הללו על הומרוס ואפולוניוס לסופיסט איליוס תאון, שגם הוא מאלכסנדריה.
ג'ררדו ביק
ג'ררדו ביק (נולד ב-10 בספטמבר 1961) הוא כימאי ישראלי, פרופסור חבר לכימיה באוניברסיטת בר-אילן.
אודות
חרארדו ביק נולד ב-1961 בארגנטינה ועלה לישראל בשנת 1979. בישראל נודע כג'ררדו ביק. הוא סיים תואר ראשון, שני ודוקטורט (בהצטיינות יתרה בהנחיית פרופ' חיים גילון) במחלקה לכימיה אורגנית באוניברסיטה העברית בירושלים. את לימודי הפוסט דוקטורט עשה במכון פסטר בליון, צרפת. כשחזר לארץ הוענקה לו מלגת יגאל אלון למדענים צעירים. בשנת 1999 הצטרף לאוניברסיטת בר-אילן ובשנת 2003 מונה לפרופסור חבר.
משנת 1992 הוא חוקר עמית בחברת התרופות Rhone-Poulenc והיה שותף בפיתוח תרופות נגד סרטן העושה שימוש בריפוי גנטי.
קאנדי (בנין)
קאנדי (באנגלית: Kandi ) היא עיר הבירה של מחוז אליבורי בצפון מזרח בנין. במקור היא עיר שוק. קאנדי היא בעיקר מרכז חקלאי. היא שוכנת על הכביש המהיר הראשי של בנין העובר מצפון לדרום, 650 קילומטרים מקוטונו העיר הדרומית ביותר בבנין של על שפת מפרץ גינאה שבאוקיינוס האטלנטי. ו- 523 קילומטרים צפונית לבירת בנין פורטו-נובו.
שטח העיר משתרע על שטח של 3,421 קילומטרים רבועים ונכון לשנת 2016 מנתה 179,290 נפש.
היסטוריה
העיר קאנדי הוקמה בתחומי ממלכת בני שבט באריבה בסוף המאה ה-18. הכפרים המקיפים את העיר מאכלסים את בני שבט באריבה בדרום ובמערב, בני השבט יורובה בצפון. היסטורית הם פליטים בני שבטים שונים, שנמלטו מהמלחמות שבהן נוסדה ממלכת אויו. מעריכים שבבנין ישנם 1.5-1.1 מיליון נפש מאוכלוסיית היורובה.
כלכלה
מרבית האוכלוסייה עוסקת בחקלאות, מעט מסחר, תחבורה ומלאכת יד. הגידולים העיקריים הם תירס, כותנה, קאפוק, דוחן ובוטנים. בסביבת העיר ישנם מרבצי ברזל באיכות גבוהה.
תחבורה
הכביש המהיר RNIE 2 חוצה את העיר ובנוסף בחלקה הצפוני של העיר נמצא שדה התעופה קאנדי.
אקלים
בקנדי אקלים סוואנה טרופי ( סיווג האקלים Köppen Aw ). עם עונה יבשה המשתרעת מנובמבר עד אפריל ועונה גשומה ממאי עד אוקטובר. המשקעים הממוצעים הם בין 800 ל־1,300 מילימטרים בשנה. הרוחות הן רוחות הרמאטאן בעונה היבשה והמונסון מאפריל עד 3 באוקטובר.
MP3
MP3 הוא אלגוריתם פופולרי לקידוד ודחיסה מאבדת נתונים (lossy compression) של אותות שמע. מטרת האלגוריתם היא לצמצם במידה ניכרת את כמות המידע הנחוצה לייצוג הצליל, אך לאפשר שיחזור שישמע נאמן למקור לרוב המאזינים. המונח MP3 מתייחס גם לקובצי קול או מוזיקה השמורים בפורמט זה.
השם המלא של האלגוריתם הוא "MPEG-2 Audio Layer 3".
רקע
שמירת אותות קוליים (אודיו) בצורה דיגיטלית דורשת נפח אחסון רב. איכות שמע של תקליטור שקידוד הסאונד שלו מבוצע בטכנולוגיית PCM או "Pulse Code Modulation", מושגת על ידי 44,100 רשימות (דגימות) של 32 סיביות (מדובר בסטריאו - שני ערוצים של 16 סיביות כל אחד) עבור כל שנייה. כלומר כ-1.4 מיליון סיביות לשנייה. אלגוריתמי דחיסה כלליים (כדוגמת ZIP) אמנם מצליחים להקטין את נפח הקבצים, אבל לא ברמה הנחוצה. בפועל, עבור איכויות המוגדרות טובות (128 ועד 320 קילו-סיביות לשנייה), גודל קובצי MP3 הוא כ־10%-20% מהגודל המקורי של הקובץ. לדוגמה, שיר שאורכו 4 דקות, בקידוד רגיל של תקליטור ידרוש נפח של 40MB, אך כשדוחסים את אותו שיר בקידוד MP3 השיר ידרוש נפח של בערך 4MB בלבד.
היסטוריה
קידוד "MPEG-1 Audio Layer 2" או בקיצור ה-MP2, התחיל את דרכו בפרויקט DAB (אשר פעל מ-1987 עד 1994), פרי יוזמת אגודת פראונהופר ובמימון האיחוד האירופי (כחלק ממחקר ה-EUREKA, הידוע גם כ-EU-147). ב-1991 הוגשו שתי הצעות לאלגוריתם הדחיסה: Musicam וה-ASPEC, ראשי תיבות של Adaptive Spectral Perceptual Entropy Coding. לבסוף נבחר Musicam להיות MP2 בגלל הפשטות שלו וחסינותו לרעשים. קבוצת מתכנתים, בהם קרלהיינץ ברנדנבורג ויורגן הר שאבה רעיונות מרכזיים מ-Musicam ומ-ASPEC, הוסיפה כמה רעיונות משלה, ויצרה את ה-MP3, אלגוריתם משופר אשר תוכנן להשיג את האיכות של MP2 המקודד ב-192 קילוביט לשנייה (Kb/s) בעזרת 128 קילוביט לשנייה בלבד. פיתוח שני האלגוריתמים הסתיים ב-1992 והוגדרו ב"MPEG-1", אגד התקנים הראשון של MPEG (השם המלא הוא ISO/IEC 11172-3) אשר פורסם ב-1993.
קובצי MP2 הופיעו באינטרנט ב-1993. "מחתרת המוזיקה של האינטרנט" (ה-IUMA) נחשבת לתחילת מהפכת המוזיקה המקוונת. ה-IUMA אירח אלפי קבצים חוקיים של MP2. בשנת 1995, הפופולריות של קובצי ה-MP3 קיבלה תאוצה אדירה. הצלחה זו של הפורמט הניעה וגם נבעה מהצלחתם של נגני הקבצים (כגון Winamp של Nullsoft) ותוכנות לשיתוף קבצים אשר התחילו עם נאפסטר.
גודלם הקטן של קובצי MP3 ואיכות השמע הגבוהה יחסית אפשרה את הפריחה חסרת התקדים בשימוש ברשתות שיתוף קבצים באינטרנט. תופעה אשר הפכה את המוזיקה לנגישה לכולם ועוררה שאלות רבות בנוגע לחוקי זכויות היוצרים במציאות החדשה.
היורש המתוכנן של MP3, על פי MPEG, הוא אלגוריתם ה-AAC המפורט בתקן 4-MPEG. זאת למרות שהיו ניסיונות ליצור ולהפיץ פורמטים אחרים. ה-AAC לא זוכה לאותה הפופולריות כמו קודמו בגלל הפופולריות העצומה של MP3 - המתבטאת במגוון רחב של תוכנה וחומרה (כגון נגנים ניידים ונגני DVD) התומכים בה, כמו גם עליית הפופולריות של שירותי הזרמת מדיה אשר מייתרים את העיסוק בשמירת הקבצים על ידי משתמשי הקצה.
איכות השמע והמקודדים
איכות הקידוד המינימלית הנחוצה כדי שקובץ ה-MP3 ישמע קרוב מספיק למקור היא סובייקטיבית. האיכות המקובלת כסף תחתון היא 128Kb/s, זאת למרות שמבחני שמיעה הראו כי עם מעט אימון רוב האנשים יוכלו להבחין בין הקובץ הדחוס למקור באיכות זו.
חלופות
ישנם אלגוריתמי דחיסת קול מאבדי מידע נוספים, בהם MPEG-4 AAC, AC3, ATRAC, MP3PRO, MPC, Vorbis, QDesign, AMR-WB+, RealAudio, Windows Media Audio
כמו כן, ישנם הרבה אלגוריתמי דחיסת קול משמרי מידע, בהם: FLAC, Monkey's Audio, SHN, TTA, Wavpack
לפי מבחני שמע, האלגוריתמים החדשים משיגים תוצאות טובות יותר עבור איכויות נמוכות ואילו לאחר 128Kb/s רוב המאזינים לא מצליחים להבחין בהבדלי איכות.
תגי מידע
ניתן לאחסן בקובץ MP3 תג אשר מכיל מידע על הקובץ, כגון: שם התקליטור, האמן, האלבום, מספר הרצועה ועוד. התגים הנפוצים הם ה-ID3 וה-APEv2.
קישורים חיצוניים
קישורים לתוכנות:
התגוננות מפני טורפים
מיני בעלי חיים נטרפים משתמשים בשיטות הגנה שונות מפני טורפיהם.
ישנם יצורים המנצלים ריבוי צאצאים ופיזור הצאצאים, כמנגנון הגנה אשר יותיר בתקווה חלק מן הצאצאים לפליטה, בחיים. אך ישנם בטבע מנגנוני הגנה מתוחכמים יותר ויעילים יותר להתגוננות מפני טריפה, חלקם מרתיעים את הטורפים, מבלבלים אותם ומרחיקים אותם, ומיעוטם תוקף בחזרה ועלול אף להרוג את הטורפים. אצל כמה חיות ההגנה אינה מתרחשת במשך ציד אלא לאחר זמן (בהתגוננות למשל) ואצל חיות כמו ציקדה מחזורית או דבורים ישנה הגנה על ה"מין" בעוד כמה מהפרטים בקבוצה נטרפים בידי טורפים.
רוב הנטרפים הם חיות קטנות ופגיעות שנוהגות לחשוד בכל דבר הקרוב אליהם, לברוח מהר, להסתובב בחבורות שמתריעות מפני סכנה ובדרך כלל הם לא מתרחקים מהמחסה שלהם. בניגוד לעיני הטורפים המכוונות קדימה, רוב עיני הנטרפים ניצבות מצידי הפנים כדי שיראו בזמן את הטורפים המגיחים מאחור.
כמו אצל אוכלי הצמחים כך אצל טורפיהם מתפתח מרוץ חימוש ביולוגי שבו הטורף מנסה להרוג את טרפו והטרף משכלל את הגנותיו, עם התפתחות הדורות. כך לדוגמה במהלך האבולוציה האנטילוקפרה רצה מהר מאוד וטורפים אחרים כמו הברדלס האמריקני הגבירו את מהירותם עד שהברדלס נכחד מסיבה כלשהי, והיום אין טורפים שיכולים להשיג את האנטילוקפרה בשעת ריצתה ולכן למעשה אין לה טורפים. אותו הגורל נכון גם לבני אדם שהגיעו במהלך התפתחות החי לפסגת שרשרת המזון.
ערך זה עוסק בהתגוננות אצל בעלי חיים יבשתיים. צמחים שונים מותקפים על ידי אוכלי צמחים ובתגובה פיתחו מספר הגנות שחלקם דומות להגנות בעלי חיים.
הגנות הקשורות בבריחה או התחמקות
הגנות הקשורות בבריחה והתחמקות הן:
התקהלות
לחיות חברתיות המתקהלות יחדיו ישנם מספר יתרונות כהתגוננות מפני טורפים:
ג'סטין ברי
ג'סטין ברי (באנגלית: Justin Berry; נולד ב-24 ביולי 1986 ונעלם ב-23 באוגוסט 2018) היה אזרח אמריקאי שבגיל 13 הקים ותפעל אתר אינטרנט פורנוגרפי שהכיל סרטונים מגונים בהם הוא נראה מקיים יחסי מין עם נערים נוספים. כאשר הגיע לגיל 18, ברי לקח חלק בכתיבת מאמר עבור עיתון הניו יורק טיימס. לפני שהמאמר פורסם, הובטחה לברי חסינות מפני העמדה לדין בתמורה לכך שיסייע לרשויות לעצור גברים פדופילים הגולשים באתר האינטרנט שלו. לאחר שהפרשה נחשפה, ברי נקרא להעיד בפני הקונגרס האמריקאי. ברי נהג להופיע רבות בתקשורת בין השנים 2005 ל-2007.
בשנת 2018, בהיותו בן 32, ברי הוכרז כנעדר בזמן ששהה במקסיקו ולאחר מכן הוכרז כמת על ידי הרשויות.
ילדותו ונעוריו
ג'סטין ברי היה בנם של נוט מארווין ברי וקרן פייג'. ברי גדל בעיר בייקרספילד שבקליפורניה ולמד במכון לאמנויות שבדאלאס, טקסס. ברי התגורר במקסיקו יחד עם אביו, שדיבר ספרדית באופן שוטף וניהל מכוני עיסוי בעיר מסטלאן למשך תקופה.
אייכנוולד והניו יורק טיימס
במהלך הפגישה, אייכנוולד הציג עצמו כעיתונאי והסביר לברי מדוע הוא רצה להיפגש עמו. למרות שברי המשיך לתפעל את אתר האינטרנט שלו לאחר הפגישה עם אייכנוולד, אייכנוולד רכש את אמונו של ברי והאחרון נתן לו גישה לאתר האינטרנט שלו.
אייכנוולד ביקש מברי שידגים לו כיצד הוא מתפעל את האתר וברי הסכים והציג בפניו שיחה שהוא ניהל עם עוקביו באתר. לאחר שברי חשף את זהותם של קטינים נוספים שנוצלו מינית על ידי מבוגרים, אייכנוולד ביקש מברי להוריד את האתר מהרשת ולמסור את המידע על הקטינים לרשויות החוק.
אייכנוולד השלים את המחקר שביצע על פועלו של ברי ואת כתיבת המאמר ב-19 בדצמבר 2005. הניו יורק טיימס פרסם את המאמר עם הכותרת "דרך מצלמת הרשת שלו, ילד מצטרף לעולם אינטרנטי מושחת". המאמר סקר את פועלו של ברי והציג אותו כקטין שנוצל על ידי מבוגרים פדופילים.
ראיונות בתקשורת והעדות מול הקונגרס האמריקאי
ברי, ביחד עם אייכנוולד הופיע בתוכנית האירוח של אופרה וינפרי ב-15 בפברואר 2006 וסיפר את סיפורו.
קן גורלי
ברי העיד שבשנת 2001, בזמן שהיה בן 15, אדם בשם קן גורלי (Ken Gourlay), שהיה אז בן 23 הציע לו לעבוד בחברה שלו וכן להשתתף במחנה קיץ שעסק במחשבים בקיץ 2002. בעדותו, ברי סיפר שקנת' תקף אותו מינית כחודשיים לפני שהגיע לגיל 16 (גיל ההסכמה בארצות הברית) בזמן שהיה במחנה הקיץ. ברי סיפר שהתקיפה שינתה אותו והעיד: "בעזרת משפחתי והפסיכולוג שלי, אני מבין שההתעללות שחוויתי מקן הייתה נקודת מפנה עבורי וגרמה לי לפנות להרס עצמי. לאחר המעשה, קן התנצל והבטיח שזה לא יקרה שוב, אבל כמובן שזה קרה". ברי וקנת' שמרו על קשר גם לאחר שברי עבר למקסיקו עם אביו וציין שקנת' ביקר אותו שם פעם אחת. הידידות עם ברי מוזכרת בבלוג של קנת', ביחד עם התכתבות בין השניים וכן תיאור הפגישה עם ברי.
הופעות בתקשורת
ברי, אייכנוולד וגורלי הופיעו בראיון טלוויזיוני ברשת C-SPAN האמריקאית לפני עדותו של ברי בקונגרס. ברי ואייכנוולד התראיינו בתוכניתו של לארי קינג ב-4 באפריל 2006. בנוסף, השניים התראיינו בתוכנית הבוקר של קייטי קוריק ברשת NBC. בנוסף לראיון אותו העניקו השניים בתוכנית של אופרה וינפרי.
ב-9 במאי 2006, תוכנית הטלוויזיה "חוק וסדר: מדור מיוחד" הציגה פרק בשם Web ("רשת") המבוסס באופן חלקי על סיפורו של ברי ועוקבת אחר נער מתבגר המתחזק אתר אינטרנט המכיל פורנוגרפיית ילדים בכיכובו ובכיכוב אחיו הקטן.
ב-25 באוקטובר 2006, ברי ואייכנוולד הופיעו בראיון בבלוג בשם "The Darkness to Light Show: Breaking the Conspiracy of Silence".
ברי הופיע בפרק בתוכנית "ד"ר פיל" ששמו הוא "מאחורי העדשה: פורנוגרפיית ילדים".
היעלמות
ג'סטין ברי נעלם ב-23 באוגוסט 2018 בזמן ששהה בעיר אנסנדה שבמקסיקו והוא בן 32. לפי הרשויות, הוא נחשב למת.
אברהם פוגל
ביוגרפיה
אברהם פוגל נולד באודסה ליעקב. אביו ניסה להגר לארצות הברית, אולם משלא קיבל ויזה, החליטו בני המשפחה ב-1904 לעלות לארץ ישראל יחד עם שני בניהם, משה בן הארבע ויעקב בן השנה.
המשפחה השתקעה ביפו ופוגל סחר בפחם-עץ אך הפסיד את הונו והחל לעבוד כפועל בבית חרושת לברזל. כעבור כשנתיים עבד פוגל בקונסוליה הרוסית כאחראי על הדואר.
בכ' בניסן תרס"ט, 11 באפריל 1909 היה אברהם פוגל אחד האנשים שהתכנס להגרלת 60 המגרשים הראשונים של אחוזת בית. בנו הגדול משה היה הילד שעליו הוטל לשלוף את הגורל. אז בנה את ביתו באחוזת בית ברחוב שדרות רוטשילד 12, אשר נקרא לימים "בית אברהם פוגל". לפי נחום גוטמן בספרו "בין חולות וכחול שמים", בשדרות רוטשילד היו בהתחלה רק שני בתים: "של מאיר דיזנגוף ראש העיר הראשון של תל אביב, ושל מחלק המכתבים - אברהם פוגל" אברהם ורבקה פוגל הצטרפו לאחוזת-בית, וביתם בשדרות רוטשילד 12 זכור כבית שגינתו מטופחת במיוחד.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה גורש למצרים בשל היותו נתין רוסי, כששב אחרי המלחמה קיבל משרת פקידות במחלקת המיסים של העירייה.
ב-29 באפריל 1939 נרצח פוגל, שהיה אז בן 71, במטבח ביתו במוצאי שבת בשעה 09:30, בנסיבות שלא פוענחו. הרצח הסעיר את היישוב וגרם לו לטלטלה גדולה כפי שפורסם אז בעיתונות. המשטרה חשדה שאת פוגל רצחו בנו הצעיר יעקב פוגל ואהובתו (של הבן) זהבה ציטרנבוים, שעבדה במשרדו של בנו הבכור משה, זאת עקב הטענה שאברהם פוגל לא ראה בעין יפה לכאורה את נישואיהם, ועצרה את שניהם. הם שוחררו כעבור שלושה שבועות, ואיש לא הועמד לדין.
הרצח נותר לא מפוענח עד היום.
משרד העתיקות (מצרים)
משרד העתיקות, רשמית משרד התיירות והעתיקות (בערבית: وزارة السياحة والآثار) הוא הארגון הממשלתי המצרי המשמש להגנה ולשימור המורשת וההיסטוריה העתיקה של מצרים. המשרד אחראי להגדרת הגבולות סביב אתרים ארכאולוגיים והיא גם הגוף האחראי על שחזור או שימור מונומנטים מצריים. הארכאולוגים הזרים שעובדים במצרים נדרשים לדווח על כל התגליות והמציאות למשרד לפני פרסומם. אי קיומה בעבר אף הובילה בעבר לגירושם של ארכאולוגים ממצרים. המשרד גם מפקח על שחזור ומציאת עתיקות גנובים והוא האחראי הבלעדי להוצאת עתיקות ממצרים. ככלל החוק המצרי אוסר על הוצאת עתיקות ממצרים.
המשרד מעורב כיום בסכסוך עם המוזיאון המצרי בברלין על השבת פסל ראשה של נפרטיטי, שלטענתו הוצא מהארץ במרמה ושלא כחוק. בעבר המשרד כבר דרש להחזיר את אבן רוזטה מהמוזיאון הבריטי וגלגל המזלות של דנדרה (Dendera zodiac) מהלובר. מטה המשרד (כמו כל גופי העתיקות הקודמים) ממוקם בשכונת זמאלכ בקהיר.
עד ינואר 2011 גוף העתיקות העיקרי היה המועצה העליונה לעתיקות שהפכה למשרד עצמאי בשם המשרד לענייני עתיקות וביולי אותה שנה שוב נקראה בשם המועצה העליונה לעתיקות, אך לאחר מכן אורגן מחדש כמשרד ממשלתי לענייני עתיקות. בדצמבר 2019 הוא מוזג למשרד התיירות ובראשו ח'אלד אל-ענאני.
רקע
עד אמצע המאה ה-19 לא הייתה חקיקה בנושא הסחר בעתיקות במצרים ואלפי חפצים של תכשיטים, פסלים, תחריטים ואפילו מונומנטים שלמים הוסרו כדי להצטרף לאוספים פרטיים או לאוספים שונים של מוזיאונים ברחבי העולם. החיבה המערבית לעתיקות מצריות החלה בזמן המעורבות הצבאית הצרפתית (1798–1801) ופרסום כרכים רצופים של הספר "תיאור מצרים", שיצר עניין עולמי במצרים ובמונומנטים העתיקים שלה.
הצעד הראשון לצמצום תופעת גניבת העתיקות המצריות מחוץ למדינה התקיים ב-15 באוגוסט 1835, כאשר מוחמד עלי פאשה, מושל מצרים, הוציא צו האוסר לחלוטין על ייצוא וסחר בעתיקות המצריות, שכללו גם בניית מבנה בגן אזבקיה בקהיר ששימש כבית שימור. חפצים אלה ניתנו בדרך כלל למנהיגי אירופה על ידי שליטי מצרים כמתנות, ועד אמצע המאה ה-19 אוסף החפצים הצטמצם לאולם קטן. ב-1855, כאשר הארכידוכס האוסטרי מקסימיליאן (בן משפחת המלוכה האוסטרית) ביקר באולם זה בזמן שהיה בקהיר, הוא העריץ את האוסף הארכאולוגי וזה ניתן לו על ידי מושל מצרים עבאס פאשה כשי והועבר לווינה.
במהלך 1858 תמך השלטון בהקמת מחלקת עתיקות והמדען הצרפתי אוגוסט א. מריאן מונה למנהל הראשון של מחלקה זו. המחלקה הממשלתית הייתה אחראית להקמת מוזיאונים, מתן אישור ופיקוח על משימות ארכאולוגיות זרות. באישור ח'דיב איסמעיל בנה מריאן את המוזיאון הלאומי הראשון במזרח התיכון והוא נפתח בשנת 1863 עם בניין ממשלתי זמני בבולאק (אנקח'אן).
ב-1956, עם פינוי כוחות הכיבוש הבריטיים, הפכה רשות העתיקות לגוף ממשלתי. המנהל המצרי הראשון היה מוסטפא עאמר, שנכנס לתפקידו ב-1953 ושימש כשלוש שנים. המחלקה לעתיקות פעלה על פי הסדר עם משרדי העבודות הציבוריות, החינוך וההכוונה הלאומית ובמהלך 1960 הועברה המחלקה לאחריות משרד התרבות. בשנת 1971, הפכה רשות העתיקות לרשות העתיקות המצרית והשם שונה מסמכות העתיקות המצרית למועצה העליונה לעתיקות במהלך 1994 ופרופסור ד"ר מוחמד עבדאל חלים נודין הפך למזכ"ל הראשון של המועצה העליונה לעתיקות.
היסטוריה
בשנת 2011 המועצה העליונה לעתיקות הפכה למשרד עצמאי בממשלתו של אחמד שפיק ומונה שר ראשון של משרד המדינה לענייני עתיקות. במהלך 2015 הפך המשרד למשרד העתיקות תחת ממשלתו של ראש הממשלה שריף איסמעיל. בתקופת נשיאותו של חוסני מובארק לטיפול באבטחה וגניבת עתיקות מצריות. בשנים 2009–2014 המשרד עבד עם מכון גטי לשימור, לצורך ניהול ושימור קבר תות ענח' אמון.
שודדי קברים מצריים קדומים קיימה מזה מאות שנים. משרד העתיקות פועל להחזרת הפריטים למצרים, במידת האפשר. במהלך השנים אלפי עתיקות גנובות עשו את דרכן חזרה למצרים. למשל, בסוף 2016, השיב המשרד שניים מארבע מנורות העידן האסלאמי שנגנבו בשנת 2015. בשנת 2018 הוחזר גילוף בצורת אוזיריס שהוסתר ברהיטים ונשלח לכווית, למשרד העתיקות במצרים.
חובות ומטרות
ב-2016 הצהיר השר, חאלד אל-ענאני, כי ההתמקדות העיקרית שלו תהיה בפתרון הגירעון התקציבי של המשרד, בהתחשב בכך שפרויקטים רבים נתקעו מחוסר מימון.
צפרדע העגבנייה
צפרדע העגבנייה (שם מדעי: Dyscophus antongilii) היא מין צפרדע שמנמנה החיה באי מדגסקר והיא בעלת יכולת להתנפח כדי להרשים את אויביה.
מאפיינים
הנקבות גדולות מהזכרים ומגיעות לאורך 10.5 ס"מ ולמשקל 230 גרם, כשהזכרים כחצי מזה. צבען האדום החזק נתן להם את שמם ולהן ראש גדול, גוף שטוח עם צידיים מוארכים שבקצם פס שחור והרגליים קטנות. צבעה נועד להזהיר את אויביה שהיא ארסית, ובנוסף יש לה הפרשת ריר דביקה היכולה לגרום לפגיעה קשה לאלרגיים אליה.
צפרדע זו חיה רק באי מדגסקר שלחופי אפריקה. הם חיים בצפון מזרח האי לחופי מפרץ אנטולין (ששמם המדעי קרוי על שמו). לעיתים מבלבלים בינה לבין קרובתה Dyscophus guineti, שקטנה ממנה ולא יכולה להתנפח. הצפרדע חיה בבריכות מים ברחבי האי וכן ערבות לחות ויערות גשם, נהרות, ביצות ואף באזורים עירוניים.
הצפרדע היא אוכלת בשר הניזונה מחרקים שונים, זבובים, חגבים, חיפושיות וכיוצא בזה. כשהיא מותקפת (בעיקר על ידי נחשים אך גם עופות טורפים, תנינים או טורפים מקומיים כמו הפוסה), היא תנפח את גבה כדי להיראות גדולה יותר והצבע יזהיר מארסיותה. אם זה לא עוזר, העור מפריש נוזל רירי דביק ולבן הגורם לתגובות אלרגיות.
צפרדע זו נמצאת בסיכון בטבע. חלה ירידה במספרה עקב זיהומים קשים, פגיעה ביערות בהם היא חיה ובעיקר גידולה כחיית מחמד. היא נכללת במינים האסורים לגידול של ארגון CITES, עקב הירידה במספרם.
קובה (מאכל)
קובּה (בערבית: كُبَّة, תעתיק מדויק: כֻּבַּה/כּוּבַּה – "כדור", לעיתים נהגה קוּבֶּה או קִיבֶּה; בטורקית: İçli köfte, אִיצְ'לִי קֵפְטֶה; בכורדית: Kutilka dîlanê, כּוּתִלְכָּה דִילָאנֵה) היא כופתה ממולאת, שמקורה במטבח הסורי אך נפוצה גם בעיראק, לבנון וכורדיסטן. ישנם מספר סגנונות של מעטפת לקובה, וסוגי המליות והבצקים משתנים לפי ארץ הכנתו. קובה עשויה סולת בלבד, בורגול בלבד, בורגול עם סולת, סולת עם קמח מצה, קמח, אורז או תפוחי אדמה. קובה בורגול לרוב מוגשת מטוגנת בעוד קובה סולת לרוב מוגשת במרק. המילוי מורכב לרוב מבשר בקר או בשר כבש, מעורבב עם תבלינים ובצל חי או מטוגן.
סוגי קובה
להלן 33 סוגי קובה מרחבי העולם:
סבא דוליטל
סבא דוליטל היא סדרת טלוויזיה ישראלית בכיכובו של טוביה צפיר המשודרת בערוץ הופ! החל משנת 2019.
הסדרה מלמדת את הילדים על תקשורת בין החיות לבני האדם, על מתן תשומת לב ואמפתיה לאחר וגם על בעלי החיים השונים והתנהגותם, תוך ניצול יכולות החיקוי של השחקן טוביה צפיר שמגלם את סבא דוליטל.
עלילה
בכל פרק מגיע סבא דוליטל לחווה של נוח ומגלה שיש בעיה עם אחת החיות בחווה. לסבא דוליטל יש יכולת לדבר עם חיות והוא משתמש בה על-מנת להבין מהי הסיבה שבגללה החיה מתנהגת בצורה משונה. סבא דוליטל ונוח פותרים ביחד את הבעיה והחווה חוזרת להיות שלווה ושמחה.
יצחק ניר (שייט)
יצחק ניר (18 בדצמבר 1940 - 8 ביוני 2012) היה שייט עבר ישראלי. הוא התחרה לאורך הקריירה במפרשית מדגם ההולנדי המעופף.
ניר ושותפו יאיר מיכאלי היו השייטים הישראלים הראשונים שהשתתפו במשחקים האולימפיים.
קריירה
באפריל 1972, ניר ושותפו יאיר מיכאלי השתתפו בתחרות בינלאומית למפרשיות מדגם ההולנדי המעופף, שם הם השיגו את הקריטריון האולימפי לאולימפיאדת מינכן 1972 וזכו להיות השייטים הישראלים הראשונים שמשתתפים במשחקים האולימפיים.
יחד עם יאיר מיכאלי, ניר ייצג את ישראל באולימפיאדת מינכן בתחרות המפרשיות מדגם ההולנדי המעופף. השיוטים התקיימו בחופי העיר קיל, 900 קילומטרים ממינכן. מיכאלי וניר השתתפו בשישה שיוטים אך לא לקחו חלק בשיוט השביעי והאחרון עקב טבח הספורטאים במינכן. הם סיימו במקום ה-26. לאחר הטבח ממשלת ישראל החליטה לפרוש מהמשחקים ולהחזיר לארץ את הספורטאים הנותרים. ניר, מיכאלי וההלך הישראלי שאול לדני רצו להישאר עד טקס הנעילה של המשחקים, כדי להראות שהם לא עוזבים "עם הזנב בין הרגליים", אך בסופו של דבר נאלצו להסכים לדרישת הממשלה.
פיגומים (סרט)
פיגומים (באנגלית: Scaffolding) הוא סרט דרמה ישראלי משנת 2017 אותו כתב וביים מתן יאיר, ובו מככב אשר לקס כנער בן 17 שנקלע לצרות כהרגלו ונאלץ להתמודד בבית עם אב מכה (יעקב כהן), בעודו מוצא לעצמו מודל חדש לחיקוי בבית הספר (עמי סמולארצ'יק). התסריט לסרט נכתב בהשראת אירועים אמיתיים.
הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל קאן, טורונטו, ובפסטיבלים רבים ברחבי העולם, זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע בירושלים ופרס השחקן הטוב ביותר שהוענק לאשר לקס. היה מועמד ל-8 פרסי אופיר בטקס פרסי האקדמיה לקולנוע ה-28, בין השאר בקטגוריות הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, התסריט הטוב ביותר והשחקן הראשי הטוב ביותר, עריכה וליהוק. יעקב כהן ועמי סמולארצ'יק היו שניהם מועמדים באותה קטגוריה - שחקן המשנה הטוב ביותר. בסופו של דבר, הסרט זכה בפרס אופיר אחד - שחקן המשנה הטוב ביותר - אשר הוענק לסמולארצ'יק.
הסרט הופק על ידי חברת גרין פרודקשנס וסרטי יונייטד קינג, בתמיכת קרן הקולנוע הישראלי, קרן גשר לקולנוע רב תרבותי וקרן הקולנוע הפולנית.
זהו הסרט הישראלי השני הנצפה ביותר בשנת 2017, עם מעל 150,000 צופים. כמו כן הוא נמכר להפצה ב-6 טריטוריות ברחבי העולם ביניהן - צרפת, ארצות הברית, פולין וספרד.
תקציר העלילה
אשר לקס (אשר לקס), נער בן 17, הוא תלמיד תיכון בכיתת מב"ר הסובל מקשיי למידה ובעיות התנהגות, ובמקביל עובד עם אביו מילו (יעקב כהן), בעסק המשפחתי לבניית פיגומים באתרי בנייה. האב, מבוגר וחולה העומד לפני ניתוח, נוהג בבנו ביד קשה ואף מכה אותו, ומכין אותו לקראת היום שבו העסק המשפחתי יעבור לידיים שלו, אך מעבר לכל זה נראה כמה וכמה פעמים שאב מכבד וסומך על הילד שלו, ואף אומר לו שהעסק הוא כבר לא שלו, אלא של אשר. כאשר רמי ערד (עמי סמולרצ'יק), מורה חדש לספרות, מגיע לבית הספר ומלמד את הכיתה לקראת בחינת הבגרות, אשר מוצא בו מודל חיקוי חדש, ומדמיין לעצמו עתיד קצת אחר מזה שאביו מכתיב לו. ואולם טרגדיה בלתי צפויה טורפת את הקלפים.
מועמדויות ופרסים
{| class="wikitable" ! style="width:5%;"| השנה ! style="width:20%;"| הפרס ! style="width:40%;"| הקטגוריה ! style="width:25%;"| המועמד/ים ! style="width:10%;"| התוצאה
מדרש רבה
מִדְרָשׁ רַבָּה (רבה בארמית פירושו גדול) הוא שם כולל לעשרה חיבורים של מדרשי אגדה שגובשו בתקופה שבין המאה ה-6 לבין המאה ה-12 והועלו על הכתב בזמנים שונים, ובסגנונות מגוונים - בעיקר בארץ ישראל. השם מתייחס לחיבורים המוסבים על חמשת חומשי תורה ועל חמש המגילות.
פיגומים (סרט)
קישורים חיצוניים
ביקורות:
מדרש רבה
בראשית רבה, ויקרא רבה ורוב המגילות, הם החיבורים המוקדמים ביותר, ונערכו במתכונתם הנוכחית במאה השישית בערך. שמות רבה, במדבר רבה, דברים רבה ואסתר רבה מתוארכים לתקופה מאוחרת יותר וחלקם נערכו במתכונתם הנוכחית אחרי שנת 1000 לספירה. הפורמט שהכניס את כל עשרת הספרים תחת הכותרת של "מדרש רבה" נוצר במאה השש עשרה, ונדפס לראשונה בוונציה בשנת ש"ה (1545).
מדרשים אלו הם בדרך כלל רחבי ההיקף מבין החיבורים המדרשיים לחומשים ולמגילות, והדפסתם גרמה לדומיננטיות כמעט מוחלטת שלהם ב'שוק' ספרות האגדה הארץ-ישראלית; סדרת המדרשים הגדולה הנוספת, הנקראת מדרש תנחומא לתורה, נדפסו, נפוצו ונתפרשו פחות. רק במאתיים השנים האחרונות נדפסו קבצים מדרשיים אחרים - פסיקתאות ומדרשים קצרים אחרים.
למדרש רבה נתחברו פירושים רבים, בהם פירוש "מתנות כהונה", "יפה תואר", "פירוש מהרז"ו", "עץ יוסף" ו"ענף יוסף", "תפארת ציון", "פירוש רד"ל" ואחרים. סקירה של הפירושים מובאת בספרו של יונה פרנקל על ספרות האגדה.
הדיוויזיה ה-387 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-387 (בגרמנית: 387. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-1 בפברואר 1942, והועמדה תחת פיקוד ארנו יאהר. הדיוויזיה נשלחה עד מהרה לחזית המזרחית, ולחמה במהלך מבצע וורונז'-וורושילובגרד, כחלק מהארמייה ההונגרית השנייה. הדיוויזיה לחמה במהלך מבצע אורנוס כחלק מקורפוס הפאנצר ה-24, וספגה במהלך הקרבות אבדות כבדות. במרץ 1943 צורפו לדיוויזיה שרידי דיוויזיה ה-385. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות הקשים באוקראינה וברומניה, וב-13 במרץ 1944 הושמדה הדיוויזיה.
קרייסיס 2
קרייסיס 2 (באנגלית: Crysis 2) הוא משחק פעולה ממוחשב השייך לז'אנר משחקי יריות בגוף ראשון, ומהווה המשך למשחק המצליח קרייסיס. משחק זה פותח על ידי חברת קרייטק והופץ על ידי אלקטרוניק ארטס במרץ 2011 למחשב האישי ולקונסולות המשחק. המשחק, שהיה הראשון להשתמש במנוע הגרפי CryEngine 3, הוא הכותר הראשון בסדרה שיצא לא רק למחשב האישי אלא גם לקונסולות הפלייסטיישן 3 ולXbox 360. המשחק הוא חלק שני מתוך טרילוגיה, כאשר החלק השלישי והאחרון יצא לאור שנתיים לאחר מכן, בשנת 2013.
פיתוח
המשחק הוכרז על ידי קרייטק בתערוכת המשחקים E3 של שנת 2009, ולמעשה היה בפיתוח כבר משנת 2007, מעט אחרי יציאת המשחק הראשון. כיוון שמפתחי המשחק היו מעוניינים לשחרר את המשחק גם לקונסולות ולא רק למחשב האישי, היה נדרש לבצע שינויים רבים במנוע המשחק CryEngine 2 ששימש את קודמו בסדרה, שהיה "כבד" מדי עבור הקונסולות, ולשם כך, השמיטו המפתחים מספר תכונות גרפיות שהיו במנוע כדי להקל על הרצת המשחק בקונסולות ועדיין להתעלות על קודמו, תוך כדי שמירה על יכולות הפיזיקה המתקדמות ועל ה"זוהר" שאפיין את המשחק הקודם. בכך נוצר המנוע CryEngine 3, שמאוחר יותר שימש גם את המשחק השלישי בסדרה. גרסת המחשב האישי של מנוע המשחק תומכת ב-DirectX 9 ו-11. עקב האופטימיזציה שעבר מנוע המשחק, המשחק נחשב להרבה פחות תובעני על מערכות מחשב מאשר קודמיו, קרייסיס וקרייסיס: ראש קרב, שנכון לזמן יציאת המשחק, עדיין שימשו כאמות מידה לבדיקת ביצועי מערכות מחשב (Benchmarking) למרות גילם המתקדם יחסית.
משחקיות
במשחק, השחקן מגלם את דמותו של "אלקטרז", חייל בחיל הנחתים האמריקני, המצויד, כמו גיבור המשחק הקודם, ב"חליפת נאנו 2.0" המהווה שדרוג של חליפת הנאנו שהוצגה במשחק הקודם. קרייטק ניסתה להימנע מיצירת משחק נוסף המתרחש בסביבה מיוערת, ולדבריה, המשחק מתרחש ב"ג'ונגל עירוני": העיר ניו-יורק ההרוסה והמופצצת, הנתונה לפלישת חייזרים. המשחקיות היא יותר ליניארית ופחות פתוחה מאשר המשחק הקודם, ומזכירה את המשחקיות של משחקי סדרת Call of Duty, ועם זאת, לשחקן עדיין נותרה הגמישות שהייתה לו במשחק הקודם לגבי הדרך בה ישלים את מטרותיו. לטענת קרייטק, קרייסיס 2 מציע יותר "אנכיות" עקב הימצאותם של גורדי שחקים בשלבי המשחק; השחקן יכול לנווט בתוך בניינים שונים, ומצויד ביכולות המקלות עליו לטפס על מבנים גבוהים ולצלוח מכשולים מבוססי-גובה.
בדומה לקודמו, המשחק מציג שני סוגי אויבים: אנושיים ולא-אנושיים. את הצבא הקוריאני, שהיה האויב האנושי במשחק הקודם, החליפו לוחמים העובדים עבור הצבא הפרטי של חברת C.E.L.L השומרת על הסדר בניו-יורק החרבה, מצוידים בחליפות מגן משוריינות ומסוגלים להשתמש במגוון כלי נשק וכלי רכב. החייזרים שייכים לגזע ה-Ceph דמוי הדיונון, מהלכים ברובם על שניים ונעזרים בחליפות שריון חיצוניות המעניקות להם כוח ומהירות על-אנושיים, והם מגיעים במגוון יותר רחב של סוגים ונחשבים לאינטליגנטיים יותר מאשר במשחק הקודם.
חליפת הנאנו שאפיינה את משחקי הסדרה עברה שינוי גדול לעומת הופעתה במשחק הקודם. תפריט הבחירה המעגלי שאיפשר בחירה של מצב פעולה מתוך 4 מצבים שונים נעלם, ובמקומו הוטמעו מצבי פעולה שונים של החליפה לתוך החליפה כך שיהיה ניתן להפעיל אותם בלחיצת מקש. את ארבעת המצבים שאפיינו את החליפה הקודמת, מחליפים כעת שני מצבים עיקריים: שימוש בכל אחד משני המצבים האלו גורר אחריו צריכת אנרגיה מהחליפה, וכאשר האנרגיה נגמרת, החליפה חוזרת למצב ברירת המחדל שלה (Weapon mode) במטרה לחדש את האנרגיה.
המשחק הציג גם לראשונה אפשרויות לשיפור אספקטים מסוימים בחליפה. באמצעות איסוף רכיבים שונים מגופות חייזרים שהרג, יכול השחקן להתאים אישית את החליפה שלו ולהוסיף לה יכולות מיוחדות שונות בהתאם לסגנון המשחק שלו.
רקע
עלילת המשחק מתרחשת בשנת 2023, 3 שנים לאחר "מאורעות איי לינגשאן" שאפיינו את המשחק הקודם בסדרה, ומתרחשת ברובה בעיר ניו-יורק, שם דווחה התפרצות מסתורית של נגיף ממקור חוצני המכונה "וירוס מנהטן" וגורם להתפרקות מהירה של תאי הגוף. הבהלה שזורע הווירוס, יחד עם אימת החייזרים שפלשו לכדור הארץ במשחק הקודם, גורמת להיווצרותו של תוהו ובוהו בעיר, מה שגורם להכרזת משטר צבאי בעיר, ולהכנסת כוחות צבאיים מטעם "קריינט אכיפה ולוגיסטיקה" (Crynet Enforcement & Local Logistics, או בקיצור: CELL) הפועלים תחת תאגיד הענק "קריינט". על רקע זה, מפונה כליל האוכלוסייה האזרחית בעיר, בסיוע חיל הנחתים האמריקני, אליו משתייך בתחילת המשחק גיבור המשחק, חייל העונה לכינוי "אלקטרז".
במהלך המשחק
בתחילת המשחק, נשלח "אלקטרז" יחד עם צוות נבחר של נחתים אמריקנים לניו-יורק ההרוסה במטרה לחלץ משם מדען בשם ניית'ן גואולד, שעבר בעברו בתאגיד "קריינט". בשלב זה החייזרים מופיעים ומשמידים את הצוללת בה שהו הלוחמים. אלקטרז נפצע אנושות, אך מחולץ משם על ידי מי שיתברר כחייל הנאנו, לורנס "פרופט" בארנס (Prophet), שגורלו היה בלתי ידוע לאחר סיום המשחק הראשון. פרופט מלביש את אלקטרז בחליפת הנאנו שלו במטרה להציל את חייו, אומר לו "להמשיך את מה שהוא התחיל" ומתאבד בירייה. התברר כי זמן מה לפני כן פרופט נדבק בנגיף הקטלני, ובעודו נרדף על ידי לוחמי CELL שנחושים בדעתם להחזיר לעצמם את החליפה שלו, אולץ לסיים את חייו כדי להעביר את החליפה למישהו שיוכל להמשיך את משימתו: להציל את האנושות מהאיום החוצני.
אלקטרז מתבקש לאחר מכן לחדור לבניין בשם The Prism שבו נמצא הארגריב. בזמן החדירה לבניין הוא נתקל במארב של לוחמי CELL בראשות לוקהארט, והפעם מצליח להתגבר עליהם ולהרוג את לוקהארט תוך כדי. אולם הוא נלכד בידי הארגריב בעצמו שמגלה לאלקטרז כי הוא מעוניין בלהפשיט את חליפת הנאנו ממנו כדי שהוא יוכל לעצור את החייזרים בעצמו, אבל תהליך ההסרה נכשל כיוון שהחליפה, שהכילה בנוסף לכך גם את תודעתו של פרופט שהועברה אליה לפני התאבדותו, התחילה להטמיע את עצמה בגופו של אלקטרז. מיד לאחר מכן הוא מחולץ על ידי טארה סטריקלנד, שמגלה לכולם כי היא למעשה סוכנת CIA שתולה בתוך תאגיד CELL. מתגלה כי הארגריב היה בכל הזמן הזה במצב וגטטיבי לאחר שנפצע במהלך תקרית טונגוסקה (שעל פי אירועי המשחק נגרמה בגלל החייזרים), וכי תודעתו הועברה למחשב, ואותה התודעה הממוחשבת היא זו שיצרה איתו קשר בכל הזמן הזה, והייתה מעוניין בחליפת הנאנו של אלקטרז במטרה לשקם את כוחו. לאחר מכן הוא מפוצץ את הבניין, אך אלקטרז מצליח להחלץ ממנו.