cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קהילת דמנהור
היסטוריה
דמנהור נוסדה בשנת 1975 מתוך חזון של פאלקו טרסקו (או, בשמו המקורי: אוברטו איראאודי; 1950–2013) אשר דמיין חברה המבוססת על סולידריות, שיתוף, אהבה וכבוד לסביבה. בשנת 1978 החלו חברי הקהילה לחפור מקדשים בצלע ההר, בסתר וללא אישור השלטונות. בשנת 1992 התגלתה חפירתם הסודית והם הצטוו להפסיק מיד את העבודות ולהרוס את בנייתם מאחר שאינם עומדים בדרישות ארכיטקטוניות והנדסיות, והמבנים עלולים להיות מסוכנים ולהתמוטט על תושביהם. לאחר שנים של התדיינות משפטית, ולאחר שהצליחו חברי דמנהור להוכיח כי בנייתם בוצעה באופן מקצועי, שהמבנים חזקים ואין סכנת התמוטטות, ולאור המקדשים המרהיבים שהתגלו בבטן האדמה, ניתן להם אישור רטרואקטיבי, והוסרה הדרישה להריסה. קבלת האישור מהווה נקודת ציון בחייה של הקהילה, ובעקבותיו גדלה דמנהור ונפתחה לעולם. עם פתיחת השערים למבקרים, התגלתה הקתדרלה הידועה בשם 'מקדשי האנושות', קומפלקס מבנים שנבנה כולו בעבודת כפיים אל תוך צלע ההר. המקדשים מעוטרים בוויטראז'ים, עבודות פסיפס, פסלים, ציורי קיר ויצירות אמנות ענקיות בעלות משמעויות רוחניות מקודשות. את המבנים יצרו חברי הקהילה מתוך כוונה להעיר את הניצוץ האלוהי בכלל האנושות. הקהילה התרחבה מאוד עם השנים אך נשארה נאמנה לחזון המקורי של פאלקו וחיי הקהילה מבוססים גם על ערכים אתיים ורוחניים ועל הרמוניה עם הטבע וכוחותיו. הקהילה חיה על פי דרך רוחנית המשלבת ידע רוחני עתיק יחד עם יסודות ניו אייג' ונאו-פגניות.
קנדיל סטיוארט
2019
במשחקים הפאן אמריקאים שנערכו בלימה, פרו באוגוסט אותה שנה היא זכתה ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.49 שניות, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב.
קהילת דמנהור
דגל, סמל ומטבע
הדגל של דמנהור הוא צהוב עם ריבוע כפול ובו סמל האינסוף. הסמל של דמנהור הוא פרח שן הארי. קרדיטו הוא המטבע הסחיר ברחבי פדרציית דמנהור.
הפדרציה
קהילת דמנהור צמחה מ-24 חברים ל-600 איש אשר מתגוררים נכון ל-2018 ב-25 קהילות הפזורות על פני שטח של 15 ק"מ. חייהם מתנהלים בהשראת העקרונות המקוריים של פאלקו לצמיחה אישית באמצעות חשיבה חיובית, אימוץ שינויים והגשמת חלומות עם חוש הומור והרפתקה. הדמנהורים מיישמים את הפילוסופיות האלה בכל תחומי החיים: באמנות, תרבות, חיי משפחה, עבודה ופוליטיקה, במטרה לחקור את האנרגיות העדינות המרכיבות את היקום.
על מנת להדגיש את חשיבותם של תהליכי שינוי, הומור וכבוד לחיים, בוחרים רבים מהם בשם נוסף של צמח או בעל חיים בו הם משתמשים בחיי יום יום, למשל: Cigno Banano (בננה-ברבור), Pieuvre Cafe (תמנון קפה), Condor Girasole (קונדור חמניות). כולם לומדים לפתח את כישרונותיהם ולהתגבר על נקודות התורפה שלהם ומתבקשים לעזור לחבריהם בתהליך.
לפדרציה של דמנהור יש חוקה, תרבות, אמנות, מוזיקה, מטבע, בית ספר, ורבים מהם עוסקים במחקר ופיתוח של מדע וטכנולוגיה. הדמנהורים מציעים לחלוק את הידע והמחקר שלהם עם קבוצות ותרבויות אחרות בעולם. דמנהור מפיקה אירועים במרכזים, בארגונים, ובערים רבות ברחבי העולם, והיא מארחת מדי שנה אלפי מבקרים המשתתפים בסיורים, סמינרים, וקורסים באמצעות אוניברסיטת דמנהור. הקהילה מעוררת עניין רב מצד אנשי חינוך וחוקרים בתחומי האמנות, מדעי החברה, רוחניות, רפואה, בריאות אלטרנטיבית, כלכלה וקיימות סביבתית. אזרחי דמנהור מגדירים את קהילתם כמעבדה לחקר עתיד האנושות.
חוקה
חוקת דמנהור החלה עם שלושה מרכיבים:
באחרונה נוסף גוף רביעי, Technarcate, שנועד לעזור לבודדים למצוא את המיקוד שלהם.
ארבע רמות של אזרחות
דמנהור מאפשרת לאזרחיה ארבע רמות של אזרחות בהתאם למידת המעורבות שלהם בחיי הקהילה במקום:
אזרחות A - אזרחים שחיים במקום וחולקים את משאבי המקום במשרה מלאה.
אזרחות B - אזרחים המחויבים לשהות במקום ולתרום לפעילות הקהילה לפחות שלושה ימים בשבוע. בשאר הזמן הם רשאים לחיות ולעבוד מחוץ למקום.
אזרחי B ו- ו-C מחויבים להשתתף בפעילות בית הספר למדיטציה ובמשחק החיים.
אזרחי C ו- D אינם חייבים לחיות בדמנהור, אך עליהם להשתתף באופן קבוע בפעולות בית הספר למדיטציה.
החיים בדמנהור
הנישואין קצובים מראש למספר רב של שנים, וניתן לחדש אותם לפי הרצון ולפי צורכי הילדים.
הדמנהורים מעדיפים שיטות ריפוי טבעיות, ונוף הוליסטי בריא, אך ללא התעלמות מהמדע והרפואה. המטרה היא להאריך את החיים תוך השפעה נמוכה ככל האפשר על הסביבה. במידת הצורך, הם נעזרים בטכנולוגיות חדשניות בהגנה על הבריאות ועל הטבע.
על כל אזרח לבחור מסלול השתתפות ותרומה לקהילה לפי כישוריו ואופיו. למשל: הבוחרים בדרך האורקל עוסקים בייעוץ. אנשי דרך הנזיר עוסקים בהתפתחות ובהדרכה רוחנית. אנשי דרך האביר מקבלים תפקידי עזרה לזולת. אנשי דרך הבריאות- עוסקים בריפוי והדרכה לחיי בריאות. קיימים גם מסלול אמנות ומסלולים רבים אחרים.
מקורות פרנסה
מקורות הפרנסה של חברי דמנהור רבים ומגוונים, בהתאם לאופי ולכישורים של כל חבר. תחומים עיקריים הם: אמנות, תיירות, חינוך, מחקר ועוד.
אמנות - בני הקהילה מתפרנסים מיצירת אמנות על צורותיה השונות: בדי משי מצוירים ביד ומודפסים, תכשיטי העצמה רוחניים, כלי נוי בעלי משמעות ולהגנה מפני קרינה, בגדים אקולוגיים, מוזיקה פלנטרית וצלילים מרפאים, מוצרי מזון וטיפוח אורגניים, אותם הם מוכרים בחנות במקום ובחנות שבאתר האינטרנט של הקהילה.
כתובת זכור
כתובת זַכּוּר (ידועה גם בשם מצבת זכור או אסטלת זכור; נכתב גם זַכֻּר), היא אסטלה מלכותית של המלך זכור, שהיה מלך חמת וחדרך (הידועה גם בשם לֻעַש) בשטח סוריה של היום. הוא מלך במחצית הראשונה של המאה ה-8 לפנה"ס. תארוכה של הכתובת נתון בוויכוח בין החוקרים והוא נע בין 775-805 לפנה"ס. מספרה של הכתובת הוא KAI 202.
קהילת דמנהור
מקורות פרנסה
תיירות - אירוח קבוצות בבית הארחה שלהם, אליו מגיעות קבוצות מטיילים מרחבי העולם.
כתובת זכור
היסטוריה ותוכנה של המצבה
המצבה התגלתה בשנת 1903 על-ידי הארכאולוג הצרפתי אנרי פוניון (Henri Pognon) בחפירות ארכאולוגיות בתל אפיס - האתר הארכאולוגי המזוהה עם העיר חדרך, המוזכרת בכתובת. התל שוכן 45 ק"מ דרומית-מערבית לחלב, בשטח שבה שכנה בעת העתיקה ממלכת חמת. הכתובת פורסמה בשנת 1907. המצבה כללה במקורה גם דמות שעמדה מעל כתובת, אבל רק חלקה התחתון של הדמות שרד. בסיס המצבה כולל כתובת בשפה הארמית שרובה שרד. גובה חלק המצבה ששרד הוא 65 ס"מ, והרוחב הוא 13 ס"מ. על פי הכתובת אפשר להבין שפחות ממאה שנה לאחר קרב קרקר (853 לפנה"ס), שבזמנו מלך חמת היה המלך אירחולינה, שהיה ממוצא חתי, הגיעה לחמת התרבות הארמית, שהחליפה את זו החתית.
הכתובת מספרת על ברית של מלכים מסוריה בראשותו של בן-הדד בן חזאל, שצרה על העיר חזרך (היא חדרך המקראית), שהייתה עיר בירתו של זכור. הברית כללה 17 מלכים שצרו על העיר, בנו חומה וחפרו חפיר סביב חומותיה. זכור שמר אמונים למלך האשורי אדד-ניררי השלישי, שצר על ארם-דמשק וכבש אותה. לאחר מותו נחלשה ממלכת אשור, והארמים עלו על ממלכת חמת כדי לנקום בה. זכור התפלל וקיבל עזרה מהאלים אִלֻוֶר ובעל-שמים. בכתובת, בעל-שמים אומר לזכור שלא יפחד כי הוא יציל אותו. הרקע למאבק בין זכור ל-17 המלכים, שהביא למצור, לא מופיע בכתובת. הכתובת מתייחסת ומציגה את זכור כמלך שניצל על ידי האלים שלו.
קהילת דמנהור
מקורות פרנסה
קורסים וסדנאות - לאורך כל השנה מתקיימים במקום קורסים וסדנאות.
כתובת זכור
היסטוריה ותוכנה של המצבה
בכתובת מוזכרים מספר אלים. האל בעל-שמים (בעלשמין), שהיה אל השמים והאל של המלוכה והממלכה, והאל אִלֻוֶר שהיה אלו הפרטי של המלך זכור. מוזכרים גם שמש ושחר, "אלוהי שמיים ואלוהי ארץ", ואולי גם אשרה, אך אזכורם מקוטע והקשרו לא ברור. הכתובת משמשת גם כהוכחה לאזכור מוקדם של עבודת הארמים את האל בעל-שמים.
קהילת דמנהור
מקורות פרנסה
הרצאות בחו"ל - לפדרציה של דמנהור יש מרכזים נוספים באירופה, אמריקה ויפן, והדמנהורים נוסעים להרצאות ולהנחיית סדנאות.
כתובת זכור
היסטוריה ותוכנה של המצבה
לא כל שמות המלכים והממלכות שרדו בכתובת. השמות שמופיעים כוללים את מלך ארפד, מלך קְוֵה, מלך עמק, מלך גורגום , מלך ממלכת שמאל ומלך מלז.
קהילת דמנהור
חינוך
קהילת דמנהור פיתחה שיטת חינוך מעצימה ובית הספר של הקהילה זוכה לביקוש רב בקרב הורים מהאזור וגם ממקומות רחוקים. הורים עוברים לגור באזור כדי לשלוח את ילדיהם לבית הספר של דמנהור. בית הספר מקבל תמורת תשלום גם תלמידים שאינם בני הקהילה.
קהילה בת קיימא
בשנת 2005, קיבלה קהילת דמנהור הכרה מהפורום הגלובלי של האו"ם על דרך חייהם כמודל לחברה בת קיימא. אזרחי דמנהור מטפחים מזון אורגני ובעלי חיים, וכל הבניה במקום היא בניה ירוקה. יש מקום גם ליזמות פרטית: אזרחים יזמו והקימו חברות בתחומי האנרגיה המתחדשת, הלבשה אקולוגית, ייצור מזון, מוזיקה מבריאה ועוד.
כתובת זכור
מקור
הצד הקדמי:
הצד השמאלי:
הצד הימני:
תעתיק לעברית מודרנית
צד שמאל:
פצפונת ואנטון
פִּצפֹּנֶת וְאַנְטוֹן (בגרמנית: Pünktchen und Anton) הוא ספר ילדים שנכתב על ידי אריך קסטנר ב-1931. זהו ספר הרפתקאות הדומה בסגנונו לספרים "אמיל והבלשים" ו"אמיל והתאומים" של קסטנר, ומתאר ידידות הנרקמת בין ילד עני לבת עשירים השוגה בדמיונות. אריך קסטנר מרבה לספר על הקופסה שבה הוא שומר כל דבר מעניין המגיע אל ידיו, ובקופסה זו שם באחד הימים קטע עיתון ובו ידיעה חדשותית על מטפלת שנתפסה עם הילדה שבטיפולה ברחוב כשהן עוסקות בקיבוץ נדבות, כמובן, ללא ידיעת הוריה של הילדה. מקץ ימים רבים מצא קסטנר את גזיר העיתון ששמר, הפך בו והפך בו והוציא מתחת ידיו את "פצפונת ואנטון".
כתובת זכור
תעתיק לעברית מודרנית
צד ימין:
פצפונת ואנטון
הספר ראה אור בעברית לראשונה בשנת 1949 בתרגומה של אלישבע קפלן ובשנת 1999 בתרגום חדש של מיכאל דק, על ידי הוצאת הספרים אחיאסף. התרגום החדש הותאם לשפה בת זמננו. לדוגמה, משפט הפתיחה בתרגום הישן של קפלן: "כשחזר המנהל פוגה בצהרים הביתה, עמד כמאובן ותלה עיניים תוהות בחדר האורחים: שם עמדה פצפונת בתו ופניה אל הקיר, והיא משתחווה בלי הרף וגונחת בשעת מעשה." לעומת משפט הפתיחה בתרגומו של דק: "כשהאדון המנהל פוֹגֶה חזר הביתה בצהריים, הוא נשאר תקוע במקומו כאלו הצמיח שורשים ובהה כמאובן אל תוך חדר המגורים. שם עמדה פצפונת בתו, פניה אל הקיר, קדה ללא הרף ותוך כדי כך יִבְּבָה."
עלילה
הילדה לואיזֶה פוגה, המכונה "פצפונת" (או "נקודונת" בתרגום מילולי מגרמנית) משום שהיא קטנטונת בקומתה, היא בת עשירים שאיננה חסרה דבר מלבד תשומת לב מהוריה. אביה הוא מנהל בית חרושת למקלות הליכה, הטרוד מבוקר עד ערב בעבודתו ואמה היא אשת חברה וגם היא טרודה מבוקר עד ערב בענייניה. בפצפונת מטפלת העלמה אַנְדָכְט, שאיננה מטרידה את עצמה יותר מדי בטובת הילדה המסורה לאחריותה. עוד יש בבית ברטה השמנה, הטבחית, והכלבלב פִּיפְקֶה.
אנטון הוא בן עניים. אמו חולה ומשום כך נאלץ אנטון לעבוד אחרי הלימודים לפרנסתם הדלה וגם לעזור בבית. אנטון ופצפונת מתוודעים במהלך קיבוץ נדבות ומתיידדים מאוד, על אף הפער הגדול ברקע חייהם.
פצפונת בת העשר מעסיקה את עצמה במשחקי דמיון, ועולם הדמיון שלה מתעשר מאוד כאשר העלמה אנדכט מוצאת לה ולבת טיפוחיה תעסוקה נוספת לשעות הלילה. כאשר הוריה של פצפונת יוצאים לבלות בביטחון מלא, שבתם ישנה שנת ישרים בחדרה בבית, לאומנת ולילדה יש תוכניות אחרות לגמרי.
עוד דברים מתרחשים בעלילה, וסופו של דבר שאביה של פצפונת מגלה מה טיבה של האומנת המופקדת על שלום בתו ומיהו ארוסה. העלמה אנדכט מפוטרת, רוברט השד נתפס בניסיון פריצה לביתה של פצפונת בזכות ברטה השמנה ונשלח לכלא ואל בית משפחת פוגה באים אנטון ואמו, שהבריאה ממחלתה ותהיה מעתה המטפלת החדשה והנאמנה של פצפונת.
עיבודים לספר
קסטנר עיבד את הספר למחזה ב-1932, בו הופיעה בתפקיד פצפונת ילדת הפלא הַנָה מַאיֵרְצָק (לימים השחקנית הבכירה חנה מרון) בת התשע.
סרטים
ב-2009 יצאה בגרמניה גרסת קומיקס של הספר בציוריה של איזבל קרייץ. הספר יצא לאור בעברית בתרגום מיכאל דק בהוצאת אחיאסף בשנת 2022.
אנטוניה סן חואן
ביוגרפיה
נולדה בלאס פאלמאס דה גראן קנריה, שנמצאת בקהילה האוטונומית של האיים הקנריים בספרד. בגיל 17 עברה למדריד על-מנת לעבוד.
קריירה
בשנים הראשונות עבדה בעיקר כשחקנית תיאטרון בהצגות קלאסיות וכן בהופעות קברט ומונולוגים בפאבים. פרסומה העיקרי הגיע בעקבות תפקידה בסרטו של פדרו אלמודובר מ-1999, "הכל אודות אמא". על תפקידה בסרט זה הייתה מועמדת לפרס גויה (הנחשב למקביל הספרדי לפרס האוסקר האמריקאי) ל"תגלית השנה". תפקדיה זה זיכה אותה גם בפרס איגוד השחקנים הספרדי. בשל תפקידה הבולט בסרט של אלמודובר, דבק בה לעיתים הכינוי "נערת אלמודובר" (כינוי שדבק לשחקניות נוספות שהשתתפו בסרטים שלו, כגון כרמן מאורה, ססיליה רות, פנלופה קרוז ולולס לאון). בראיונות עמה הביעה סן-חואן חוסר שביעות רצון מכינוי זה.
בשנת 2010 הנחתה את התחרות למלכות דראג בקרנבל של לאס פאלמאס דה גראן קנריה.
סן-חואן זוכה לפופולריות רבה גם בשל המונולוגים שלה במופע התיאטרון "El Club de la Comedia" (מועדון הקומדיה), המשודר גם ברשתות טלוויזיה שונות.
סן-חואן מנהלת חברת הפקות תיאטרון משלה.
פרסים
2009:
2006:
1999:
לסלאו
לסלאו (בגרמנית: Leslau) הוא שם משפחה אשכנזי.
איסר זלמן מלצר
הרב איסר זלמן מֶלְצֶר (ה' באדר א' תר"ל, פברואר 1870 – י' בכסלו תשי"ד, 17 בנובמבר 1953) היה רבה של סלוצק וראש הישיבה בה, ולאחר מכן ראש ישיבת עץ חיים בירושלים ויושב ראש מועצת גדולי התורה.
שנותיו הראשונות
נולד בעיר מיר שבאימפריה הרוסית (כיום בבלארוס), לברוך פרץ ולמירל, שהייתה ממשפחת הוטנר. בגיל עשר התחיל ללמוד אצל רב העיר מיר, הרב יום טוב ליפמן בסליאנסקי, בעל "מלבושי יום טוב", שגידלו בביתו. בהמשך למד בישיבת מיר.
בן 14, בשנת תרמ"ד (1884), התחיל לימודיו בישיבת וולוז'ין, בראשותם של הנצי"ב ורבי חיים סולובייצ'יק, ושהה שם שבע שנים. בזמן כניסתו לישיבה היה הצעיר ביותר. כונה "זוניא מיר'ר", על שם עירו. היה חבר חדר של הרב זליג ראובן בנגיס, שהיה אז מבכירי התלמידים בישיבה, וקירב אותו. כבר בשנותיו הראשונות התבלט, והרב סולובייצ'יק ביקשו לדבר עמו בלימוד, באמרו שדיבור עמו פותח לו את אפיקי המחשבה. בהיותו תלמיד שם היה גם פעיל בתנועה סודית של חובבי ציון בשם "נס ציונה", ויחד עם גיסו רבי משה מרדכי אפשטיין היה ממייסדי חדרה, בה קנה חלקת קרקע, ונטע פרדסי אתרוגים.
נישואיו
נישא לבילה הינדה, בת הגביר שרגא פייבל פרנק מאלקסוט שבקובנה. כאשר נפטר פרנק, ביקשה גולדה - אלמנתו - למלא את צוואתו, ולהשיא את בנותיהן לתלמידי חכמים מובהקים. היא נסעה לישיבת וולוז'ין כדי למצוא שידוך לבתה הראשונה, ושם ראש הישיבה - הרב נפתלי צבי יהודה ברלין התלבט בין הרב משה מרדכי אפשטיין, ובין הרב איסר זלמן מלצר. היא הזמינה את גיסה - הרב זבולון לייב בארי"ט, רבה של פלונגיאן, בעל אחותה - לבחון את שניהם, אך הוא התקשה להכריע. כאשר נסעו היא, גיסה ושני התלמידים לרב יצחק אלחנן ספקטור בקובנה התקשה גם הוא לבחור בין שניהם. לבסוף הוא שאל אם יש לה בבית בת נוספת הצריכה להנשא, ואכן בשנת תרנ"ב (1892), הבת חיה מנוחה נישאה עם הרב משה מרדכי אפשטיין, והבת בילא הינדא נישאה עם הרב איסר זלמן מלצר. בזמן אירוסיו עבר ללמוד בישיבת ראדין, אצל החפץ חיים. הוא שכר חדר אצל קצב שפרש את העורות שהפשיט מבהמותיו, בחלון חדרו של הרב מלצר. הרב מלצר שהיה חולני ורגיש, נחלש בגלל הריח והחיידקים, אך סירב לעזוב ולפגוע בפרנסת הקצב. עקב זאת הוא חלה בשחפת וחזר לבית הוריו במיר. הוא שלח מכתב למשפחת כלתו על מצבו הרפואי ושישקלו את המשך השידוך. משפחת כלתו שלחה לו מימון לטיפול רפואי, ובד בבד לחצה על הכלה שתבטל את השידוך. הכלה סירבה לוותר עליו, על אף התחזיות הפסימיות של הרופאים. החפץ חיים בירך אותה שהוא יאריך ימים, ואכן בלחצה השידוך המשיך ולאחר שחזר לאיתנו הם נישאו.
בעת המצור על ירושלים מלחמת הקוממיות בשנת תש"ז, והוא בן 77, נפצע ברגלו. בעת שהחלים בבית חתנו בפתח תקווה, עבר בביתם תלמיד ישיבה ואיש ההגנה טוביה פרשל והעיד שאשתו, אשר ערכה את ספריו ותיעדה את שיחותיו, הייתה עסוקה ביישור ניירות עטיפה על מנת שיוכלו להמשיך ולכתוב את דברי התורה, מכיוון שנייר הכתיבה אזל מן השוק.
ישיבת סלובודקה וישיבת סלוצק
בעקבות נישואיו, הושפע הרב מלצר מתנועת המוסר שחותנו וגיסו היו מקורבים אליה ואל מנהיגה רבי ישראל מסלנט. הוא היה תלמידו של רבי נתן צבי פינקל, הסבא מסלובודקה, והתמנה לראש ישיבה בסלובודקה בשנים תרנ"ד-תרנ"ז (1894–1897) כבר בגיל 24.
בשנת תרנ"ז הקים רבה של סלוצק, רבי יעקב דוד וילבסקי (הרידב"ז), ישיבה מקומית ששימשה כ'שלוחה' של ישיבת סלבודוקה והרב מלצר הועמד בראשה.
לאחר שעבר הרידב"ז לשיקגו שבארצות הברית (ומאוחר יותר לצפת שבארץ ישראל), נתמנה הרב מלצר לרבה של סלוצק בשנת תרס"ג (1903), ושימש בכהונה זו עשרים שנים. לאחר עליית המשטר הסובייטי בברית המועצות סבל הרב מלצר רדיפות ונאסר מספר פעמים. בשל כך, נמלט בשנת תרפ"ג (1923) על נפשו לקלצק שבפולין, שם שימש כראש ישיבת סלוצק הגולה - "עץ חיים", יחד עם חתנו, הרב אהרן קוטלר, ותלמידו הקרוב חתן אחותו, הרב אלעזר מנחם מן שך. בתקופת סלוצק יזם את הדפסת כתב העת הרבני "יגדיל תורה", ואף שימש כעורכו.
עלייתו לארץ ישראל ואחרית ימיו
בשנת 1925 נתמנה לראש ישיבת עץ חיים בירושלים, וכיהן בתפקיד זה עד יום מותו. התגורר בשכונת אוהל משה באזור הנקרא כיום נחלאות בבנין שבנה והקדיש הנדיב שרגא פייבל יעקבזון ברחוב שנקרא היום על שמו (בבנין הסמוך נמצא כיום מתנ"ס 'לב העיר'), והיה מקורב לראי"ה קוק. על פי צוואת הרב ברלין, ספרייתו הושארה לדייר הבא אם יהיה תלמיד חכם מופלג, ואכן הספרייה הושארה לרב מלצר. לאחר פטירתו עברה הספרייה לרשות ישיבת עץ חיים.
לורה פלסל
לורה אלודי פלסל-קולוביק (בצרפתית: Laura Élodie Flessel-Colovic; נולדה ב-6 בנובמבר 1971) היא ספורטאית צרפתייה שהייתה הסייפת המעוטרת ביותר בתולדות המדינה, זכתה בחמש מדליות אולימפיות מהן שתיים מזהב, ב-13 מדליות באליפות העולם בסיף מהן שש מזהב, בשש מדליות באליפות אירופה מהן אחת מזהב ו-18 פעמים באליפות צרפת. פוהיא כיהנה כשרת הספורט תחת הנשיא עמנואל מקרון ממאי 2017 עד ספטמבר 2018.
איסר זלמן מלצר
עלייתו לארץ ישראל ואחרית ימיו
נפטר בירושלים, ביום שלישי, י' בכסלו ה'תשי"ד, 17 בנובמבר 1953, בגיל 83. הלווייתו התקיימה ביום פטירתו והשתתפו בה כ-20,000 אנשים. במהלך ההלוויה התפתחו עימותים בין כוחות המשטרה לבין משתתפים שהשתייכו לזרם נטורי קרתא . נקבר בהר המנוחות.
לורה פלסל
ביוגרפיה
פלסל נולדה בפטי-בור שבגוואדלופ, ממחוזות צרפת מעבר לים, אחת מארבעה ילדים של אדואר ומרי-אווה. אביה עבד כחזאי מזג אוויר ואמה כמורה.
איסר זלמן מלצר
עלייתו לארץ ישראל ואחרית ימיו
על שמו נקראו רחובות בבני ברק, בירושלים (רחוב אבן האזל, על שם ספרו ורחוב מגוריו- האר"ז) וברחובות (רחוב הרא"ז, ראשי תיבות רבי איסר זלמן), שבה כיהן בנו הרב צבי יהודה כרב ראשי.
לורה פלסל
קריירה ספורטיבית
פלסל החלה להתאמן בסיף בגיל שבע לאחר שצפתה בטלוויזיה בסיף הצרפתי ז'אן-פרנסואה לאמור. היא זכתה להצלחה בתחרויות המקומיות בגוואדלופ, ב-1990 עברה לצרפת, הצטרפה למועדון ראסינג פריז והתמחתה בענף הדקר. היא זכתה שלוש פעמים באליפות פאן-אמריקה (1991, 1992 ו-1994) וב-1995 זכתה במדליה ראשונה באליפות העולם בסיף, כשסיימה שלישית בתחרות שהתקיימה בהאג.
איסר זלמן מלצר
עלייתו לארץ ישראל ואחרית ימיו
על שמו הוקמה ישיבת אבן האזל לצעירים שעל ידי ישיבת הנגב בנתיבות, בתשע"ה (2015) עברה הישיבה למודיעין עילית.
לורה פלסל
קריירה ספורטיבית
היא נבחרה לייצג את צרפת באולימפיאדת אטלנטה (1996) וזכתה בשתי מדליות זהב, בתחרות הדקר האישית והקבוצתית. בעקבות הצטיינותה במשחקים האולימפיים זכתה לכינוי "La Guêpe" ("הצרעה"). יחד עם נבחרת צרפת בכדורגל הפכה לסמל לצרפת החדשה, שבה ספורטאים שצבע עורם כהה מייצגים את המדינה וזוכים להצלחה והערצה. באליפות העולם בסיף שהתקיימה ב-1998 בלה שו-דה-פון זכתה בשתי מדליות זהב, אישית וקבוצתית. באליפות העולם ב-1999 שמרה על תוארה האישי. באולימפיאדת סידני (2000) זכתה במדליית ארד.
איסר זלמן מלצר
פעילות ציבורית
הצטרף לאגודת ישראל מיום היווסדה. השתתף בכל שלשת הקונגרסים העולמיים שלה, ובשנותיו האחרונות אף כיהן בתור יו"ר של "מועצת גדולי התורה", עד פטירתו. החזיק בעמדה חיובית לגבי מדינת ישראל העתידית, והמריץ את אנשי האגודה לפעולות ממשיות למען יישוב ארץ ישראל, בשנתו האחרונה נפגש עם ראש הממשלה בן-גוריון כדי להביע את מחאתו על הכוונה לממש את חוק גיוס חובה ושירות לאומי לנשים, עליהם פסק לאיסור בחומרת "יהרג ואל יעבור". היה ממייסדי "ועד הישיבות" בווילנה, יחד עם ה"חפץ חיים" ורבי חיים עוזר גרודזנסקי, ושימש כנשיא ועד הישיבות בארץ ישראל.
חיבוריו
חיבוריו התורניים שפרסמו אותו בעולם הישיבות היו פירושו אבן האזל (בשבעה כרכים) על המשנה תורה והגהות וביאורים לחידושי הרמב"ן על התלמוד הבבלי. בהקדמה לספרו הוא מודה לאשתו בילא-הינדא על עזרתה בהעתקת כתב היד שלו והכנתו לדפוס, ומקובל לומר כי אשתו סייעה בידו בדרבון ובעידוד ולא רק סיוע טכני בהעתקה. זכה פעמיים בפרס הרב קוק לספרות תורנית עליו התבטא שקבלו כדי להעלות את חשיבות הפרס כדי שאברכים צעירים יתאמצו יותר כדי לזכות בו.
לורה פלסל
קריירה ספורטיבית
בשנת 2002 הושעתה מפעילות למשך שלושה חודשים לאחר שנכשלה בבדיקת סמים. לטענתה החומר האסור שהתגלה בבדיקות מקורו בתרופה ללא מרשם שסופקה לה על ידי רופא נבחרת צרפת. לאחר שחזרה להתחרות זכתה בגביע העולם ב-2002 וב-2003. באולימפיאדת אתונה (2004) זכתה במדליית כסף בתחרות הדקר האישית ומדליית ארד בתחרות הקבוצתית. היא זכתה שלוש פעמים נוספות עם נבחרת צרפת באליפות העולם בסיף ב-2004, ב-2007 וב-2008. כמו כן זכתה במדליית זהב בתחרות האישית באליפות אירופה ב-2007. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) הודחה בשלב רבע הגמר.
איסר זלמן מלצר
חיבוריו
הכרך הראשון של אבן האזל יצא לאור בשנת ה'תרצ"ה והכרך האחרון של אבן האזל על סדרי הרמב"ם נשים וקדושה, יצא לאור לאחר פטירתו, ובראש הספר מתנוססת הקדמתו של הרב אלעזר מנחם שך תלמידו וחתן אחותו.
לורה פלסל
קריירה ספורטיבית
באולימפיאדת לונדון (2012) נבחרה לשאת את דגל משלחת צרפת בטקס הפתיחה של המשחקים האולימפיים. בתחרות לא עברה את שלב המוקדמות וסיימה במקום ה-13 הכללי. לאחר המשחקים הודיעה על פרישה.
רמי סקליטר
רמי סקליטר (נולד ב-2 במרץ 1958) הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל, אשר פיקד על חטיבה 646, חטיבת צנחנים במילואים.
לורה פלסל
חיים אישיים ופעילות ציבורית
פלסל נישאה ב-1996 לדניס קולוביק והם הורים לבת שנולדה ב-2001. היא השתתפה ב-2012 בתוכנית "רוקדים עם כוכבים" הצרפתית והודחה בסיבוב השני.
רמי סקליטר
ביוגרפיה
בשנת 1976 התגייס לצה"ל במסגרת גרעין הנח"ל, והתנדב לצנחנים לגדוד הנח"ל המוצנח. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. לאחר הקורס היה מדריך בבה"ד 1 ואחר מכן חזר לגדוד הנח"ל המוצנח ושימש במספר תפקידי פיקוד. במילואים שימש סקליטר בתפקידי פיקוד שונים ובהם מפקד גדוד 420 ומפקד חטיבה 646, חטיבת צנחנים מילואים. בהמשך היה חונך לאימוני חטיבות ומשרת במילואים כרמ"ט  באוגדה 252.
לורה פלסל
חיים אישיים ופעילות ציבורית
משמשת שגרירה של ארגון AMREF הפועל למען קידום הבריאות באפריקה, של ארגון "Handicap International" הפועל למען פליטים במדינות דרום-מזרח אסיה, של ארגון שלום וספורט, ושל המשחקים הגאים שיתקיימו בפריז ב-2018. בשנים 2010–2015 כיהנה כחברה במועצה הצרפתית לכלכלה, חברה וסביבה, והיא חברה בוועד המרכז את ההצעה של פריז לאירוח המשחקים האולימפיים ב-2024. ב-1996 עוטרה באות לגיון הכבוד בדרגת אביר וב-2004 עוטרה באות בדרגת מפקד. בשנת 2000 עוטרה באות מסדר הכבוד הלאומי הצרפתי בדרגת קצין גבוה.
רמי סקליטר
ביוגרפיה
בעל תואר ראשון בביוכימיה מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, תואר דוקטור בביולוגיה ממכון ויצמן למדע ואת הפוסט דוקטורט עשה באוניברסיטת סטנפורד. בעבר כסמנכ"ל תפעול בחברת הביו-טכנולוגיה QBI. כיום מנכ"ל חברת סלקיור נוירוסיינס המפתחת תרופות מבוססות תאי גזע עובריים.
לורה פלסל
חיים אישיים ופעילות ציבורית
לאחר היבחרו של עמנואל מקרון לנשיא צרפת מונתה פלסל במאי 2017 לשרת הספורט בממשלתו של אדואר פיליפ. היא התפטרה מתפקידה בספטמבר 2018 ובמקומה מונתה שחיינית העבר רוקסנה מרסיננו.
שווה כסף
שווה כסף הוא מוצר או שירות בעלי ערך כספי. בהקשרים שונים היחס למתן וקבלה של שווה כסף זהים למתן וקבלה של כסף, אם כי כאשר מדובר בשווה כסף נדרש אומדן של ערכו הכספי.
בחוקי מדינת ישראל
בקביעת ההכנסה החייבת במס הכנסה קובע שההכנסה כוללת תשלומים מסוגים אחדים, "בין שניתנו בכסף ובין בשווה כסף". מנחה את המעסיק כיצד לחשב את ערכה הכספי של הטבה בשווה כסף: "היה התשלום ... כולו או חלקו בשווה כסף, יקבע המעביד לצורך הניכוי את סכום התשלום כפי שעלה לו או לפי מחיר השוק, הכל לפי הגבוה." עם זאת, במקרים חריגים אחדים, ובפרט שווי השימוש ברכב צמוד ושווי השימוש בטלפון סלולרי שהעמיד המעסיק לשימוש עובדו, נקבעו כללים אחדים לקביעת ערך ההטבה, עקב הקושי הנובע מהשימוש המעורב (טובת המעביד והנאת העובד) בהטבות אלה.
בחוק העונשין מוגדרות עבירות אחדות שבהן יחס שווה לכסף ולשווה כסף. דוגמה לכך היא, העוסק בעבירת שוחד ומציין: "אין נפקא מינה בשוחד – אם היה כסף, שווה כסף, שירות או טובת הנאה אחרת". גישה דומה קיימת בעוד עשרות מחוקי מדינת ישראל.
חוק הגנת השכר קובע הגבלות על תשלום שכר בשווה כסף: "מותר בהסכמת העובד לשלם חלק משכר עבודה באוכל ובמשקאות המיועדים לצריכה במקום העבודה, להוציא משקאות משכרים, או בדיור, אם דרך תשלום זאת נקבעה בהסכם קיבוצי או בחוזה עבודה או שהיא נוהג מקובל בתנאי עבודה, ובלבד שהשווי המיוחס לכל אלה לא יעלה על המקובל בשוק."
בתלמוד ובהלכה
הגישה ששווה כסף כמוהו ככסף מופיעה כבר בתלמוד. בדיון על המשנה מביאה הגמרא ברייתא האומרת:. גם את הפסוק מספר שמות, מפרשת הגמרא:
הרב זלמן נחמיה גולדברג ציין כי "מהותו של כסף היא היותו אמצעי תשלום - על ידי כסף ניתן לרכוש חפצים שנזקקים להם או שרוצים בהם. מבחינה זו, מעלתו של כסף גדולה משל שווה כסף, שהרי עם הכסף ניתן לקנות, ואילו שווה כסף צריך המרה לכסף, ורק אז ניתן לקנות." הוא מוסיף כי "בהלוואה הדין שונה - אם יש ללווה כסף הוא חייב לשלם באמצעותו, ולא על ידי שווה כסף. ... גדר החיוב של פרעון הלוואה הוא להשיב את מה שלווה. לווה כסף - חייב להשיב כסף. לווה יין - חייב להשיב יין."
DMSP
DMSP (באנגלית: Defense Meteorological Satellite Program (DMSP)) הייתה תוכנית מעקב על תנאי מזג אוויר של מחלקת ההגנה של ארצות הברית. התוכנית התבססה על ניצול מידע מלוויינים של חיל החלל של ארצות הברית תוך שיתוף פעולה עם מנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי. מהפעלתה ועד לשנת 1973 התוכנית הייתה סודית. לוויינים היו במסלול מסונכרן-שמש בגובה של 830 ק"מ. הלוויינים הראשונים סיפקו מידע בעיקר על עננות, בהמשך היקף המידע המועבר התרחב.
מחוז ירושלים (משטרה)
מחוז ירושלים במשטרת ישראל אחראי על העיר ירושלים והסביבה וממוקם במרכז מדינת ישראל. גבולות המחוז הם גבולותיה המוניציפליים של ירושלים, בית שמש, מבשרת ציון, אבו גוש, קריית יערים, הר אדר, גבעת זאב וגבעון ויישובי המועצה האזורית מטה יהודה. בשטח המחוז כמיליון ורבע תושבים, מתוכם כ-70% יהודים, כ-28% מוסלמים וכ-2% נוצרים.
DMSP
היסטוריה
החל משנות ה-60 של המאה ה-20 מרכיב חשוב של תוכנית החלל האזרחית של ארצות הברית היה קשור למטאורולוגיה וחיזוי מזג האוויר. במקביל פעלה תוכנית לצרכים צבאיים. הלוויינים הראשונים סיפקו מידע על עננות ששימשה בהמשך לווייני ריגול בעלי מצלמות. לווייני התוכנית היו יכולים לכסות את שטח כדור הארץ פעמיים ביום. נתונים הועברו לתחנות בקרה בקרקע. בהמשך המידע הועבר לגורמים הרלוונטיים. בהמשך לוויינים צוידו בחיישני תת-אדום שאיפשרו תצפיות לילה. הלוויינים נבנו על ידי לוקהיד מרטין.
מחוז ירושלים (משטרה)
היסטוריה
עם ההערכות של שלטונות המנדט הבריטי לעזיבת ארץ ישראל הוקמה בירושלים היהודית משטרה יהודית עירונית. באוגוסט 1948, לאחר שירושלים סופחה למדינת ישראל, צורפה המשטרה העירונית למשטרת ישראל והייתה למשטרת מחוז ירושלים. משטרת מחוז ירושלים פעלה מעבר לגבולות העיר והשתרעה על כל הנגב עד אילת. חלק משמעותי מעבודתה הייתה הגנה על הגבולות מפני מסתננים. בתוך העיר ירושלים עסק המחוז לא מעט בהפגנות של נטורי קרתא. בשנת 1950 צורפה נפת השפלה למחוז ירושלים, שכלל בנוסף לכך את נפת ירושלים ואת נפת הכפרים. בשנת 1953 הוקמה נפת הנגב של המשטרה והיא הוכפפה למחוז ירושלים. בשנת 1954 הוקם מחוז מרכז, אליו הועברה נפת השפלה. בנוסף, היישובים והשכונות הסמוכים לירושלים, כמו אורה ועמינדב, הועברו לאחריות נפת ירושלים מידי נפת הכפרים.
DMSP
היסטוריה
השיגור הראשון בוצע ב-23 במאי 1962 ולא הצליח. ב-23 באוגוסט 1962 בוצע שיגור מוצלח ולוויין פעל עד ליוני 1963. לווייני "בלוק 1" היו במשקל 45–55 ק"ג. משקל של דור השני גדל ל-73 ק"ג.
מחוז ירושלים (משטרה)
היסטוריה
בשנת 1958 פורק מחוז המרכז והוא הוכלל ברובו במחוז ירושלים, שכונה מעתה גם "המחוז הדרומי" ועם הזמן נודע בלעדית כמחוז דרום. בשנות ה-60 כלל המחוז ארבע נפות: נפת הנגב, נפת ירושלים, נפת פ"ת ונפת רמלה-לוד. בשנת 1981 הוקם מחוז מרכז מחדש ונפותיו נגרעו ממחוז דרום.
בשנת 1991 הופרדה משטרת ירושלים מהמחוז הדרומי, לאור המורכבות של העיר ירושלים, ומחוז ירושלים היה למחוז נפרד של משטרת ישראל.
DMSP
היסטוריה
השיגור האחרון בוצע בשנת 2014. בשנת 2015 קונגרס של ארצות הברית החליט על סגירת התוכנית. למחלקת ההגנה של ארצות הברית היו כמה תוכניות לבניית לווייני מזג האוויר חדשים אך הם לא מומשו. לוויין חדש Weather System Follow-on Microwave מתוכנן לשיגור בשנת 2024.
מחוז ירושלים (משטרה)
מרחבים ותחנות
השטח העירוני של ירושלים מחולק למרחבים הבאים:
ברחבי מחוז ירושלים פועלות שמונה תחנות משטרה: תחנות שלם (ברחוב צלאח א-דין), עוז (הר חומה), ושפט (נווה יעקב) במזרח ירושלים, תחנות לב הבירה (מגרש הרוסים) ומוריה במערב ירושלים, תחנת הראל הפועלת ביישובים הסמוכים לכניסה לירושלים, תחנת בית שמש ותחנת מטה יהודה הפועלת במרחב הכפרי של המועצה האזורית מטה יהודה.
בעיר העתיקה נמצאות מספר נקודות משטרה, בהן ה"קישלה" שליד שער יפו, ה"מחכמה" (בסיס משמר הגבול ליד שער השלשלת), נקודת הכותל המערבי, נקודת הר הבית ונקודת שיטור קהילתי ברובע היהודי.
מטה מחוז ירושלים נמצא בתחנת לב הבירה, במגרש הרוסים.
מאפייני המחוז
המחוז מתמודד עם מאפיינים ופעילויות ייחודיים כגון טיפול במרקם היחסים העדין בעיר העתיקה ובמקומות הקדושים ביותר לשלוש הדתות המונותאיסטיות (הר הבית וכנסיית הקבר), בשכונות מעורבות בעלות רגישות ברמה הבינלאומית (עיר דוד/סילוואן, שמעון הצדיק ועוד), ליווי ביקורי אישים רמי דרג מרחבי העולם, חשיפה גדולה לאירועי טרור, אבטחת מוסדות השלטון המרכזיים ומספר רב של נקודות השקה עם שטחי הרשות הפלסטינית וכל זאת תוך התמודדות משטרתית עם חיי עיר גדולה ובהם פשיעה מסוגים שונים הפרות סדר והפגנות.
בתקשורת
עם תחילת שידור הסדרה התגלו מצגי שווא ששודרו במספר פרקים, כמו כן תועדה שתילת נשק בבית חשוד בזמן חיפוש. באוגוסט 2019 הוחלט להסיר את כל פרקי הסדרה מכלל פלטפורמות השידור, ומועצת התאגיד החליטה להפסיק כל התקשרות שהיא עם חברת ההפקות של הסדרה.
בעקבות תחקיר המשטרה התגלה כי היו כשלים בהתנהלות המשטרה מול צוות ההפקה, בהם חוסר במעורבות של גורם מתווך אחראי בין ההפקה לשוטרים בשטח. ב־18 במרץ 2020 דווח כי "כאן" יחדשו את ההתקשרות עם "קודה", לאחר סיומו של הליך גישור בין הגופים
חצי האי סורנטו
חצי האי סורנטו הוא חצי אי הממוקם בדרום איטליה המפריד בין מפרץ נאפולי מצפון למפרץ סלרנו מדרום.
גאוגרפיה
חצי האי נקרא על שם העיירה הראשית שלו, סורנטו, שנמצאת בחלק הצפוני של החוף האמאלפיטאני. הרי לטארי מהווים את עמוד השדרה הגאוגרפי של חצי האי. האי קאפרי שוכן בקצה המערבי של חצי האי בים הטירני. האזור כולו מהווה יעד תיירותי חשוב.
חצי האי שוכן על שטחו של מחוז נאפולי ובו 9 קומונות ומחוז סלרנו שבו 12 קומונות.
פול פוגבה
פול לאביל פוגבה (בצרפתית: Paul Labile Pogba; נולד ב-15 במרץ 1993) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקשר ביובנטוס ובנבחרת צרפת.
קריירת מועדונים
פוגבה, אחיו הצעיר של הכדורגלן פלורנטין פוגבה, נולד בצרפת למשפחה מוסלמית של מהגרים מגינאה. הוא גדל בפרבר עוני של פריז, והחל את קריירת הכדורגל שלו במועדוני כדורגל חובבניים בעיר. כשהיה בן 14 הצטרף למחלקת הנוער של לה האבר.
בשנת 2009, כשהיה בן 16, עבר פוגבה לאקדמיה של מנצ'סטר יונייטד מאנגליה. המעבר לווה ברעש גדול שכלל האשמות מצד לה האבר על תשלומים לא חוקיים מצד מנצ'סטר יונייטד למשפחתו של פוגבה ואיומים בתביעת דיבה מצד יונייטד. הנושא נידון בערכאות שונות עד שלבסוף הפרשה הסתיימה בהסכם פשרה בין הצדדים. פוגבה היה חלק מרכזי מהקבוצה הצעירה שזכתה בגביע האנגלי לנוער ב-2011. בתחילת עונת קודם פוגבה לקבוצה הבוגרת של המועדון וערך בסך הכל שבע הופעות במדיה. לאורך כל העונה התקיים משא ומתן בין פוגבה להנהלת המועדון על הארכת חוזהו, אך מצד המועדון הועלו טענות על דרישות כספיות מוגזמות של פוגבה, ומצדו של השחקן נשמעה אי שביעות רצון מכמות דקות המשחק שקיבל, והמשא ומתן פוצץ.
ביולי 2012 חתם פוגבה ביובנטוס מהסרייה א' האיטלקית. ב-22 בספטמבר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשפתח בהרכב במשחק מול קייבו ורונה. ב-20 באוקטובר כבש את שער הבכורה שלו, בניצחון 2–0 על נאפולי. בסך הכל כבש פוגבה חמישה שערי ליגה בעונתו הראשונה ביובנטוס, וזכה עם הקבוצה באליפות. בעונת כבש שבעה שערי ליגה, וזכה עם הקבוצה באליפות שנייה ברציפות.
בשנת 2013 זכה בפרס נער הזהב המוענק לשחקן עד גיל 21 המצטיין באירופה. ב-2015 נבחר לקבוצת השנה של אופ"א. דבר שביסס את מעמדו כאחד הקשרים הבולטים בכדורגל האירופי.
קריירה בינלאומית
פוגבה ייצג את צרפת בכל הנבחרות הצעירות השונות, ובשנת 2013 זכה עם הנבחרת הצעירה בגביע העולם עד גיל 20 (ה"מונדיאליטו").
פוגבה נכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 2014, ובשלב שמינית הגמר כבש שער בניצחון 2–0 על נבחרת ניגריה. בהמשך המשחקים הודחה צרפת ברבע הגמר לאחר הפסד ל, ופוגבה זכה בתואר השחקן הצעיר המצטיין בטורניר.
בגמר מונדיאל 2018 כבש פוגבה את השער השלישי של צרפת בניצחון 4–2 על נגד, וזכה עם נבחרתו בגביע העולם.
חיים אישיים
באפריל 2021 חתם פוגבה עם אולפני אמזון על עסקה לשידור סדרה דוקומנטרית-ביוגרפית על חייו בערוץ הצרפתי של שירות ה-VOD "אמזון פריים וידאו". שם הסדרה יהיה "The Pogmentary" (הלחם של המילים Pogba+Ducomentary), והיא תופק עבור "אמזון" על ידי חברת ההפקות הצרפתית "בלאק דיינמייט". הסדרה תסקור את רגעי המפתח בדרכו של פוגבה להיות אחד הכדורגלנים המשפיעים בעולם, באמצעות הקרנת סרטוני וידאו מילדותו וקטעי וידאו שלא פורסמו מעולם, וכן שיחות עם בני משפחתו, חבריו האישיים וחבריו לקבוצתו באותה עת, מנצ'סטר יונייטד.
נבחרת מאלי בכדורסל
נבחרת מאלי בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של מאלי.
הישג השיא של הנבחרת הוא מקום שלישי באליפות אפריקה בכדורסל בשנת 1972
חוד המחט
חוד המחט (באנגלית: Eye of the Needle), הוא ספר מאת הסופר הבריטי קן פולט. הספר יצא לאור ב-1978. עלילת הספר עוסקת במרדף ובקרב המתנהל בין "מרגל הדגל" של היטלר בבריטניה ובין סוכני המודיעין הבריטי, על רקע יום הפלישה המתקרב של בעלות הברית לנורמנדיה. בעוד שחלק מן הדמויות והאירועים המדויקים עשויים להיות דמיוניים, הספר מבוסס על אירועים אמיתיים מאוד.
עלילה
עלילת הספר נפתחת בעת שסוכן ביון גרמני בכיר השתול בבריטניה בעת מלחמת העולם השנייה בזהות בדויה, אשר שם הצופן שלו "מחט", מגלה את מועד יום הפלישה המדויק. תוכניתו היא להימלט חזרה לגרמניה עם המידע הרגיש. בעוד שירותי הביון הנגדי הבריטי דולקים על עקבותיו נקלע המרגל הגרמני לאי בריטי זעיר ובו נכה ואשתו הצעירה, לוסי. בעוד אנשי הביון הבריטי חושפים אט אט את נתיב הבריחה של "מחט", נאלצת לוסי להתמודד עמו בכוחות עצמה ולמנוע ממנו לשוב לגרמניה ולחשוף את סוד מועד הפלישה.
עיבודים לקולנוע
הספר עובד גם לסרט קולנוע משנת 1981 ומככב בו דונלד סאת'רלנד כ"מחט", המרגל הגרמני.
פרנצ'סקו הראשון ד'אסטה, דוכס מודנה
פרנצ'סקו הראשון ד'אסטה, דוכס מודנה (באיטלקית: Francesco I d'Este; 6 בספטמבר 1610 – 14 באוקטובר 1658), היה דוכס מודנה בין השנים 1629–1658.
ביוגרפיה
פרנצ'סקו נולד ב-6 בספטמבר 1610 במודנה, לאלפונסו השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה ולאיזבלה, נסיכת סבויה, בתם של קרלו אמנואלה הראשון, דוכס סבויה וקתרינה מיקאלה, נסיכת ספרד. בשנת 1629 התפטר אביו מתפקידו ונכנס למנזר, ופרנצ'סקו עלה לשלטון במקומו. במהלך המגפה של 1630–1631 מתו כ-70% מתושבי מודנה. לאחר פרוץ מלחמת שלושים השנים צידד פרנצ'סקו בספרד ופלש לדוכסות פארמה, אולם בעת ביקורו בספרד על מנת לתבוע את שכרו, הוא יכל רק לרכוש את קורג'ו על ידי תשלום של 230,000 פלורינים.
מאוחר יותר, בעקבות מלחמת קסטרו הראשונה, שבה פרנצ'סקו הצטרף לוונציה, פירנצה וצידד בדוכסי פארמה נגד משפחת ברבריני והאפיפיור אורבנוס השמיני, הוא ניסה לכבוש את פרארה, אולם המלחמה הסתיימה ללא כל רווח מסוים למודנה. מכיוון ששוב לא קיבל עזרה מספרד, פרנצ'סקו כרת ברית עם צרפת בסיועו של החשמן מזארין. לעומת זאת, כאשר הוא נכשל בכיבוש קרמונה, והיה נראה שהכף במלחמה נוטה לצד ספרד, חזר פרנצ'סקו וכרת עמם שוב ברית. מאוחר יותר הוא חזר לברית עם צרפת, על ידי שחיתן את בנו ויורשו אלפונסו עם לורה מרטינוצי, אחייניתו של מאזארן.
אחרי התנגדות מוצלחת לפלישה הספרדית משטחיהם במילאנו, הוא נלחם לצד צרפת, סבויה, וכבש את אלסנדריה וואלנצה בשנים 1656–1657 עם עזרת בנו. בשנת 1658 הוא כבש את מורטארה, אולם חלה במלריה, וב-14 באוקטובר 1658 מת בסנטיה, ובנו אלפונסו הרביעי ד'אסטה, דוכס מודנה עלה לשלטון במקומו.
משפחתו
בשנת 1631 התחתן פרנצ'סקו עם מריה קטרינה פארנזה, בתם של ראנוצ'ו הראשון פארנזה, דוכס פארמה ומרגריטה אלדוברנדיני, ממנה נולדו לו 9 ילדים:
בשנת 1648 התחתן פרנצ'סקו עם ויטוריה פארנזה, בתם של ראנוצ'ו הראשון פארנזה, דוכס פארמה ומרגריטה אלדוברנדיני, ממנה נולדה לו בת אחת:
בשנת 1654 התחתן פרנצ'סקו עם לוקרציה ברבריני, בתם של טדאו ברבריני ואנה קולונה, ממנה נולד לו בן אחד:
פלגרי קלבה
פֶלֶגְרִי קְלַבֶה אִי רוֹקֶה (בקטלאנית: Pelegrí Clavé i Roqué; בספרדית: Pelegrín Clavé y Roqué, פלגרין קלבה אי רוקה; 17 ביוני 1811 – 13 בספטמבר 1880) היה צייר קטלאני בסגנון רומנטי שחי ולימד במקסיקו במשך שנים רבות.
ביוגרפיה
בשנים 1822–1833 למד בבית הספר לאמנות אסקולה דה לה ליוג'ה בברצלונה. בהיותו שם, הוא קיבל מספר פרסים. לאחר שסיים את לימודיו, הפך לאחד הראשונים שזכו במענק לימודים "ממועצת המסחר".
באביב 1834 הוא נסע לרומא ונרשם לאקדמיה של סן לוקא. הוא למד עם פייטרו טנראני ותומאזו מינארדי, שהכירו לו את יוהאן פרידריך אוברבק ואת אסכולת הציור של תנועת הנצרתיים. בתקופה זו הוא נסע רבות ברחבי איטליה וצרפת והציג במילאנו. לאחר שסיים את לימודיו, החליט להישאר ברומא וניסה להתפרנס כצייר.
בנוסף לתפקידיו הרשמיים, הוא צייר דיוקנאות של רבים מחברי החברה הגבוהה המקסיקנית. הוא ותלמידיו עזרו גם בקישוט הכיפה של כנסיית סן פליפה נרי ("לה פרופסה") ב-1867. לרוע המזל, עבודתם וחלק ניכר מהכיפה נהרסו בשריפה ב-1914.
ב-1868 הוא חזר לברצלונה ונבחר לחבר האקדמיה הקטלונית המלכותית לאמנויות יפות של סנט ז'ורדי, שם שוכנות כיום רבות מיצירותיו המוקדמות. הוא הפך לחבר בשופטים שהחליטו על הענקת המלגות ללימודים ברומא. ב-1876, הוא בחר באנטוני פברס, שבתורו יהפוך למנהל באקדמיית סן קרלוס.
טלי רובינשטיין
טלי רובינשטיין (נולדה ב -15 באוגוסט 1984) היא נגנית חלילית ג'אז קלאסי, זמרת, ומלחינה אמריקאית ישראלית. היא התפרסמה ככותבת שירים ומבצעת באלבום זוכה פרס גראמי הלטיני, והוזכרה כאחד האמנים אשר שיריו אהובים על הנשיא ברק אובמה לשנת 2018.
היא נחשבת חלוצה בנגינה על הכלי והיא נגנית החלילית הראשונה שהייתה בקיאה בשלל סגנונות המוזיקה, כשהיא מופיעה ברחבי העולם עם תזמורות קלאסיות, עם רביעיית הג'אז שלה , ומשתפת פעולה לעיתים קרובות עם נגן החלילית חאבייר לימון, ועם להקתו של הגיטריסט פאקו דה לוסיה , עם להקת Brooklyn Raga Massive ורבים אחרים.
ביוגרפיה
טלי גדלה בישראל, למדה מוזיקה של התקופה הקלאסית על החלילית אצל מורתה ברכה קול. היא למדה בבית הספר התיכון לאמנויות תלמה ילין וסיימה את לימודיה בהצטיינות. כשהייתה בת 20 עברה ללמוד באוניברסיטת תל אביב שם למדה מוזיקה קלאסית ומתמטיקה, אך לא הייתה בטוחה שזה מה שהיא רוצה לעשות והחליטה לקחת הפסקה.
היא המשיכה ללמוד בבית הספר רימון ומאוחר יותר הייתה נגנית החלילית הראשונה, שלמדה במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון, מסצ'וסטס. לאחר סיום לימודיה בברקלי, התגוררה בברוקלין, ניו יורק, והופיעה בסדרת יוטיוב שתיעדה את חייה כנגנית חלילית בניו יורק.
היא הוציאה את הסינגל הראשון שלה "Falling" כאמנית סולו בשנת 2018 בלייבל של חוויאר לימון, "Casa Limon Music". בפברואר 2021 הוציאה אלבום כפול בשם "Cybird" עם נגן הצ'מבלו והפסנתר אפולוניו מאיילו.
בשנת 2017 הופיעה בפסטיבל הג'אז של סופוט עם נגן הסקסופון גרג אוסבי.
בשנת 2018 הפיקו בקרנגי הול שישה סרטונים חינוכיים עם טלי עבור נגני חלילית מתחילים.
בשנת 2019 היא השתתפה כחלק מסדרת של "בּוֹבּסְפוֹג מִכְנָסמְרֻבָּע" סדרה בת שני חלקים של ערוץ ניקלודיאון ביוטויב, שלימדה כיצד לנגן שירים על החלילית.
הלחינה את המוזיקה לסרטו של דייוויד טרובה משנת 2020, "A este lado del mundo", יחד עם חוויאר לימון ולייט סידיק.
רובינשטיין הלחינה גם את המוזיקה לסרט הקצר "Drifting" משנת 2015, בבימויו של רועי מסינגר.
פרי נויפלד
פרי (פרנץ) נויפלד (1 ביולי 1913 - 17 בינואר 1982), שהיה ידוע גם כפורי נויפלד, היה כדורגלן ישראלי. נויפלד נחשב ל"זר הראשון בתולדות הכדורגל הישראלי" מאחר שהיה הכדורגלן הראשון שנודע כשחקן זר בליגה הישראלית, אולם לאחר מכן התגייר והשתקע בישראל, ואף שיחק בנברת ארץ ישראל המקומית. נחשב לאחד החלוצים המשמעותיים בהיסטוריה של קבוצת מכבי תל אביב בשנים שלפני הקמת מדינת ישראל.
קורות חיים
נויפלד נולד למשפחה נוצרית בהונגריה ושיחק בנבחרת הנוער של ארצו, ובקבוצת אויפשט המקומית. ב-1933 קיבל הצעה כספית מקבוצת ארסנל קהיר בחוזה ל-3 שנים ועבר לשחק בבירת מצרים, שם כיכב במדי הקבוצה, הפך לאחד השחקנים המוכרים בליגה, ואף הוצע לו לקבל אזרחות מצרית ולשחק במדי הנבחרת המקומית. ב-1934 הוא חתם בקבוצה הלבנונית רנסאנס. בדרכו לביירות עגנה האנייה שבה היה בנמל יפו והעגינה התארכה למשך של שלושה ימים עקב תקלה טכנית באוניה. נויפלד החליט לבקר את שחקני קבוצת מכבי תל אביב אשר נגדם שיחק מספר חודשים לפני כן במצרים. כתוצאה מהביקור החליט נויפלד להישאר כשחקן בקבוצה ומאוחר יותר התגייר, נישא לישראלית והשתקע בארץ. נויפלד שיחק במכבי תל אביב עד 1945, אז עבר לשלוש שנים להכח תל אביב.
בתקופתו במכבי תל אביב כבש נויפלד מעל 100 שערים בכל המסגרות והיה שותף פעיל לשלוש אליפויות של הקבוצה לפני קום המדינה, וזכייה בגביע מדינה אחד בתפקיד החלוץ המרכזי של הקבוצה. הוא השתתף במסע המשחקים של מכבי לאוסטרליה ב-1939, שבמהלכו לבש את הספרה 12. ב-22 ביולי 1939 פגשה מכבי תל אביב את נבחרת אוסטרליה כחלק מהמסע, ואף ניצחה אותה בתוצאה 2 - 1 כשאת שער הניצחון כבש נויפלד. בסוף המסע נויפלד סיים כמלך השערים של המסע עם 29 כיבושים. לאחר הופעות אלו הוצעו לו הצעות רבות להישאר באוסטרליה בקבוצות המקומיות אך דחה אותם עקב רצון להישאר בתל אביב, קרוב למשפחתו. נויפלד ערך שתי הופעות בנבחרת ארץ ישראל בצמד המשחקים נגד נבחרת יוון ב-1938 במסגרת מוקדמות גביע העולם 1938, בהם כבש שער אחד.
עם פרוץ מלחמת העצמאות ולאחריה, פרש נויפלד מכדורגל והחל לעבוד בתחנת דלק ברחוב דיזנגוף בתל אביב. כשזו נסגרה, עבר נויפלד לעבוד במשרה חלקית במשרדי המועצה להסדר ההימורים בספורט.
ב-1956 ציין המועדון מכבי תל אביב יובל לייסוד המועדון באירוע חגיגי בנווה צדק. פאנל של בכירי העיתונאים והמאמנים בכדורגל הישראלי בחרו את 11 השחקנים הגדולים של המועדון עד אז, ונויפלד נבחר לעמדת החלוץ המרכזי, כשהוא דוחק מהרשימה שחקנים מיתולוגיים בהיסטוריית המועדון כמו שייע גלזר, שבעצמו השיב לגבי נויפלד באחד הראיונות לאורך השנים: "הוא היה הגדול מכולם, גם בחלומות שלי אי אפשר היה לבצע את מה שהוא עשה כחלוץ במגרש".
תארים
אליפויות ארץ ישראל: 3 הגביע הארץ-ישראלי: 1
אמנת האג להגנת נכסי תרבות בעת עימות מזוין
אמנת האג להגנת נכסי תרבות בעת עימות מזוין (באנגלית: Hague Convention for the Protection of Cultural Property in the Event of Armed Conflict) היא אמנה אשר נחתמה בהאג שבהולנד, ב-14 במאי 1954 בעקבות הרס נרחב של נכסי תרבות ומורשת במהלך מלחמת העולם השנייה ומהווה את ההסכם הבינלאומי הראשון אשר נועד לשמירת מורשת תרבותית בעת מלחמה.
האמנה מתייחסת לנכסי מיטלטלין ונכסי דלא ניידי, כולל אתרים בעלי חשיבות אדריכלית, אמנותית או היסטורית, אתר ארכאולוגי, יצירות אמנות, כתבי יד, ספרים וחפצים אחרים בעלי משמעות אמנותית, היסטורית או ארכאולוגית, כמו גם אוספים מדעיים מכל הסוגים ללא קשר למקורם או לבעלות בהם.
המדינות החתומות על האמנה נהנות מרשת של למעלה מ-100 מדינות אשר התחייבו להפחית מנזקי התרבות שגורמים מאבקים מזוינים בעולם ולנקוט בצעדים מונעים כדי להגן לא רק בעת מעשי האיבה (כאשר פעולות כאלה בדרך כלל מאוחרות מדי), אלא בימות שלום, במספר דרכים:
מדינת ישראל חתומה על אמנת האג להגנת נכסי תרבות בעת עימות מזוין מאז 14 במאי 1954.
מעלה עשו ביוחסין
מעלה עשו ביוחסין הוא דין האומר כי חכמים החמירו בייחוס כוהנים, וכדי לשמור על יחוס נקי הם חששו אפילו בספיקות וחששות שאין להחמיר בהם באופן רגיל.
דוגמה מעשית
דין כזה מובא במסכת כתובות אודות אשה פנויה שהסתתרה ונתייחדה, אותה אוסר רבי יהושע לכוהן. מקשה הגמרא: הרי אין אוסרין על היחוד? ומתרצת הגמרא: מעלה עשו ביחוסין. התוספות ישנים מסביר את הגמרא באופן אחר, שמדובר כאשר היא אומרת "נבעלתי", ובמקום כזה היה לנו לאוסרה מחמת ספק, אלא שיש מיגו שהייתה יכולה לומר לא נבעלתי, ועל כך התקנה של "מעלה עשו ביוחסין".
מחלוקת רבן גמליאל ורבי יהושע
באותה סוגיא, מובא אודות אלמנת עיסה (אשה שיש בה ספק פסול חללות, המונע ממנה להנשא לכוהן) שעל כך העידו רבי יהושע ורבי יהודה בן בתירא כי היא כשרה להנשא לכהונה, אבל זאת היא אם הפסול שקיים הוא רק חללות, אבל לא פסול אחר - כמו ממזר, נתין, או עבדות.
כאשר נשיא ישראל, רבן גמליאל שמע את העדות מפיהם של רבי יהושע ורבי יהודה בן בתירא, הוא הגיב כי אין לקבל קולא זו:
.
הגמרא מסבירה, כי רבן גמליאל מחמיר כאשר מדובר בטענת שמא - כמו בנידון באותה אלמנת עיסה, שאינה יודעת אם היא כשרה להנשא לכהונה או פסולה, ומקיל בטענת ברי - כמו באשה הטוענת שהיא וודאי כשרה, ואילו רבי יהושע מחמיר בפסק אחד - בנערה, ומקיל בשתי ספיקות - באלמנת עיסה.
שימוש צבאי בילדים ובנערים
שימוש צבאי בילדים ונערים נעשה באזורים בהם נערכות פעולות צבאיות. הילדים עשויים להשתתף בלחימה בצורה פעילה כלוחמים או מגינים, או לשמש כמסייעים לא חמושים למטרותיו של הארגון הצבאי שבשורותיו הם פועלים.
היסטוריה
לאורך ההיסטוריה השתתפו ילדים ונערים במערכות צבאיות רבות, גם כאשר היה זה מנוגד כביכול למנהגים התרבותיים באותו אזור.
אזכורים לילדים ונערים ששימשו בשורות הצבא ניתן למצוא עוד בעת העתיקה. בתרבויות אזור אגן הים התיכון היה נהוג לגייס ילדים ונערים על מנת שישמשו עוזרים, נהגי מרכבה ונושאי כלים. יש לזכור כי באותה תקופה נחשב האדם לבוגר בגיל צעיר יותר המקובל כיום. בתרבויות מסוימות כבר בתחילת תקופת ההתבגרות, בגיל בו ההגדרה המודרנית היא "ילד", או לכל היותר בגיל המוגדר כ"נער" בגיל 16. אי לכך, גיוס ילדים ונערים בתרבויות אלו נחשב למנהג הוגן, אשר איפשר לילדים ולנערים להתפרנס וכן סייע להם בהתפתחותם ובהשתלבותם בחברה.
דוגמאות למנהג זה של שימוש צבאי בילדים ובנערים ניתן למצוא בתנ"ך, באמנות המצרית והחיתית ובמיתולוגיה, בפילוסופיה ובספרות היוונית. ביוון העתיקה הפך גיוס ילדים לצבא לנוהג מקובל. קרבה בין בגיר לקטין כחונך וחניך הייתה לחזון חינוכי. ואף נחשב לכוח לחימה יעיל יותר (ראו החבורה המקודשת של תבאי). מצד שני, נהוג היה לגייס ילדים ונערים בכפייה למסעות ומערכות צבאיות. ילדים אלה נחשבו לחלק מ"הציוד הצבאי", דבר שהעמיד אותם בסכנה מפני התקפות על המשמר העורפי.
באירופה של ימי הביניים הרבו להשתמש בילדים מבני 12 ומעלה למטרות צבאיות, בעיקר כנושאי כלים של לוחמים, אולם תפקידם המעשי בקרב היה מוגבל ביותר. מקרה מיוחד הוא מסע הצלב של הילדים בשנת 1212. למסע זה הצטרפו אלפי ילדים כחיילים (אף על פי שלא היו חמושים) מתוך אמונה שכוח שמימי יאפשר להם להגיע לירושלים. אולם למעשה אף אחד מהילדים לא זכה להשתתף אף לא בקרב אחד; במקום זאת הם נמכרו לעבדות.
במהלך קרבות הלוחמה המודרנית לקחו לעיתים חלק נערים צעירים, בדרך כלל על תקן מתופף צבאי. במהלך התקופה שבה הסחר הבינלאומי והלוחמה הימית נשלטו בידי אוניית מפרש, הצטרפו נערים צעירים לספינות הצי המלכותי הבריטי והיו אחראיים על מטלות חשובות רבות כגון הבאת אבקת שרפה ממחסן התחמושת של הספינה לצוות התותח.
חוק שנחתם על ידי הצאר ניקולאי הראשון בשנת 1827 חייב מספר לא מבוטל של ילדים יהודים, הידועים בשם הקנטוניסטים, להצטרף למוסדות אימונים צבאיים במטרה להשתלב בשירות הצבאי לכשיסיימו את אימונם. תקופת הגיוס, עשרים וחמש שנה, החלה רשמית בגיל 18, אולם אפילו ילדים כבני שמונה ותשע צורפו בכפייה באופן שיגרתי כדי להגיע למכסה הדרושה על פי החוק החדש.
במהלך מלחמת העולם השנייה נטלו חלק ילדים רבים במרידות ובהתקוממויות פופולריות כגון מרד ורשה של שנת 1944 ותנועות מרי אנטי-פשיסטיות אחרות ברחבי אירופה הכבושה בידי הנאצים.
בצד שכנגד, הנוער ההיטלראי היה ארגון צבאי רשמי בגרמניה הנאצית, ארגון אשר אימן את הנוער בתחומי הלחימה והאסטרטגיה, והקנה להם את האידאולוגיה הנאצית. לקראת סוף מלחמת העולם השנייה צורפו חברי הנוער ההיטלראי לשירות הצבאי הסדיר בגילאים הולכים וקטנים. במהלך הקרב על ברלין בשנת 1945 לקחו הצעירים חלק גדול בהגנה של הגרמנים.
במקרים מסוימים, ארגוני נוער הפכו לבעלי צביון צבאי כדי להקנות משמעת לשורותיהם, להחדיר תעמולה ולהכינם לשירות צבאי. דוגמאות למקרים אלו הם ארגון משמרות אדומים הסיני וארגון החלוצים הצעירים של ברית המועצות לשעבר.
חוקי זכויות האדם הבינלאומיים
אמנת זכויות הילד של האומות המאוחדות (סעיף 38; 1989) מצהיר: "על המדינות השותפות לנצל בצורה סבירה את האמצעים העומדים לרשותם כדי להבטיח שאדם שגילו מתחת לגיל 15 לא ייקח חלק בפעולות איבה". יתר על כן, הפרוטוקול האופציונלי בנוגע למעורבותם של ילדים בעימות מזוין אשר נכנס לתוקף בשנת 2002, קובע תנאים על פיהם על המדינות השותפות לנצל בצורה סבירה את האמצעים העומדים לרשותם כדי להבטיח שאדם שגילו מתחת לגיל 18 לא ייקח חלק בפעולות איבה וכי לא יגויס בכפייה לכוחות הביטחון.
החלטת מועצת הביטחון 1261 של האומות המאוחדות "מגנה בתקיפות... גיוס וניצול של ילדים בעימותים מזוינים המהווים הפרה של החוק הבינלאומי" (סעיפים 3, 8, 13; 1999).
החוק ההומניטרי הבינלאומי
בהתאם לאמנות ז'נבה (פרוטקולים נוספים I ו-II), אשר אומצו בשנת 1977, ילדים אשר גילם קטן מגיל 15 לא יגויסו לכוחות הביטחון או לארגונים צבאיים ולא יורשו לקחת חלק בפעולות איבה. עבור נערים שגילם בין גיל 15 ל-18, המדינות השותפות לאמנות ז'נבה ישתדלו לתת עדיפות לבוגרים יותר.
אמנת ז'נבה הרביעית (1949) אוסרת על ניצול הילדים כמגן אנושי.
חוק העבודה הבינלאומי
גיוס חובה או כפוי של ילדים לשימוש בעימותים מזוינים מהווה אחת מהצורות החמורות ביותר של עבודת ילדים על פי אמנה לאיסור ולנקיטת פעולה מיידית למיגור כל הצורות החמורות ביותר של עבודת ילדים שתוקנה בנושא זה על ידי ארגון העבודה הבינלאומי (ILO), ואשר אומצה בשנת 1999.
האמנה קובעת כי על המדינות המאשררות את תנאיה להבטיח שגיוס חובה או כפוי של ילדים לעימות מזוין יהווה עבירה פלילית, וכן לספק אכיפה מנהלית ואזרחית יעילה לחוקים לאומיים אלו (סעיף III, 12 עד 14).
התפתחויות מודרניות
גיוס של ילדים ונערים למטרות לחימה הוא מנהג הקיים גם בתקופה המודרנית, בה משתתפים ילדים ונערים בעל כרחם בזוועות ופורענות ואף מהווים קרבנות בעצמם במקרים רבים.
ילדים ונערים שימשו צופים, משקיפים, שליחים ואף מגנים אנושיים. המקרה האחרון הוא בעייתי במיוחד: אם ערכו של ילד בן ערובה גבוה, יותר ויותר פורעי חוק ישתמשו בילדים כמגן אנושי, דבר המציב את החייל במצב של חיסרון טקטי. אחרת, על החיילים לשאת בהשפעות המוסריות שבפגיעה או הריגה של ילדים במהלך פעולה של הגנה עצמית. אירוע מסוג זה יכול לשמש בכל מקרה תעמולה באמצעות פרסום תיאורים שונים (ולעיתים שקריים) לגבי מה שאירע.
לרוב, ילדות משמשות למין או לעוזרות בעל כורחן, בעוד שגורל הילדים הזכרים הוא להישלח לקרב. חלק מהילדים מעורפלים כדי למנוע את הסתייגותם; בדרך כלל הדבר נעשה באמצעות אילוצם לבצע מעשים אכזריים ולקחת סמים המדכאים רגשות אשמה ופחד. תעמולה, פחד מלהישאר לבד ונקמה משפיעים על הילדים להישאר בשירות הצבא "בהתנדבות".
מלחמת וייטנאם
חיילים אמריקאים דיווחו על מספר אירועים שבהם ניתנו רימוני יד או חומר נפץ לילדים ונערים וייטנאמים במהלך מלחמת וייטנאם. במקרים מסוימים ילדות הורו לזרוק רימוני יד (עם או בלי משיכה של הנצרה כדי להפעילו, בהתאם למטרת הפעולה - יצירת אבדות פסיכולוגיות או אבדות ממשיות). במקרים אחרים חגרו הילדים והנערים חומר נפץ לגופם בעל כורחם והורו להתרועע עם החיילים האמריקאים כאשר חומר הנפץ הופעל אופן ידני או באמצעות שלט רחוק. על פי גורמים צבאיים אמריקאיים, מקרים כגון אלו הצדיקו לכאורה את השימוש בכוח קטלני נגד ילדים, דבר אשר עורר שאט נפש אצל פעילי השלום. תדירות ותכיפות מקרים כגון אלו, והאם כוח קטלני היה הכרחי כאשר נעשה בו שימוש, מצויים במחלוקת.