cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קרישה תוך-כלית מפושטת
מנגנון ההיווצרות
באופן סימולטני, ותוך כדי יצירת קרישי הדם האמורים, מביא הטרומבין גם להיווצרות הפלסמין, והפלסמין גורם לפיברינוליזיס ולפירוק מסיבי של קרישי הדם לאחר היווצרותם. פירוק זה מביא להצטברות עודפת של FDPs, המביאה לדימומים כתוצאה מהיותם בעלי תכונות נוגדות קרישה חזקות. השחרור העודף של הפלסמין מביא להפעלת מערכת המשלים ומערכת הקינין בגוף, שאחראיות בין היתר לסימפטומים הקליניים האופייניים – כגון שוק, תת-לחץ דם, ועלייה בחדירות כלי הדם. DIC הוא מצב חירום רפואי המאופיין בפרוגנוזה גרועה ובסיכויי תמותה גבוהים.
סיבות
DIC עשוי להיווצר במצבים הבאים:
קליניקה ותסמינים
סיבוך המביא להיווצרות של DIC יביא לכך שהאדם הנפגע ייראה חולה מאוד, בשוק, בעל דימומים נרחבים בפה, אף ואזורים שנוטים לקחת מהם דם, התפשטות של נמק, אי ספיקת כליות והיווצרות חבלות- bruising כתוצאה מהדימום.
דיאגנוזה
במקרים חריפים הכוללים דימום: ניתן לראות כי PT ו- PTT הם מוארכים, ורמת הפיברינוגן בגוף היא נמוכה מאוד. ניתן לראות רמות גבוהות של FDPs, לרבות D-dimer, יחד עם תרומבוציטופניה חריפה. תבנית כדוריות דם אדומות תצביע על schistocytes- פרגמנטים של כדוריות דם.
במקרים פחות חריפים ללא דימום- ניתן לראות תהליך סינתיזה מוגבר של גורמי קרישה וטסיות. PT, APTT וספירת הטסיות הם נורמליים. FDPs ברמה מעט מוגברת.
טיפול
הטיפול הוא במתן נוגדי קרישה במצבים בהם היווצרות הקריש עלולה להביא למות החולה (למשל, תרומבוזיס בעורקים הקורונריים בלב או במוח). במידה וספירת הטסיות היא מאוד נמוכה, ניתנות טסיות בעירוי. פלסמה קפואה ניתנת כדי להביא להפחתת פעולתם של גורמי הקרישה.
במצבים מסוימים ניתנת אינפוזיה עם אנטיתרומבין. פיתוח חדש הוא תכשיר רקומביננטי - Xigris, הכולל פרוטין C משופעל - APC- אשר אחראי על פירוק תהליך הקרישה. מחיר התכשיר יקר והוא כולל תופעות לוואי רבות, ועל כן ניתן רק לחולים עם זיהום (ספסיס) חמור כיום.
פרוגנוזה
הפרוגנוזה במצבי DIC היא גרועה, ולרוב היווצרות מצב זה מבשרת על סיכויי תמותה גבוהים מאוד, בין 20% ל-50%, כתוצאה מהיעדר היכולת הקיימת כיום לטפל באופן יעיל בריפוי התהליך. סיכויי המוות עולים משמעותית במידה והמצב התפתח מסיבה זיהומית מאשר מסיבה טראומטית.
מכלול התאולוגיה
מכלול התאולוגיה (בלטינית: summa theologiae, או סומה תאולוגיה) היא יצירה שחוברה במאה ה-13 על ידי התאולוג הנוצרי תומאס אקווינס. ביצירה מבצע תומאס סינתזה וניתוח באופן מלא ושלם של אמיתות התורה הקתולית. הסומה היא יצירתו הגדולה ביותר של תומאס, ושנים רבות לאחר מותו המשיכה להשפיע על תאולוגים נוצריים, למעשה עד ימינו אנו.
אודות החיבור
לקראת סוף חייו, תומאס אקווינס הרבה בכתיבה תאולוגית. הסומה תאולוגיה היא אחד מחיבוריו המפורסמים והמשפיעים ביותר. תומאס התחיל לכתוב את החיבור כאשר לימד ברומא, בשליחותו של המסדר הדומיניקני. אולם תומאס נפטר בטרם הספיק להשלים חיבור זה. הוא מבסס את החיבור על כתביו ומחשבתו של אריסטו. דבר זה הוא מהפכני, כיוון שיש כאן קבלה של רעיונות ממקורות פגניים. כתבי אריסטו לא היו נפוצים במערב עד המאה ה-12 והסיבה לכך הייתה הרעיונות הפגניים המובאים בהם, שלא עלו בקנה אחד עם הנצרות. אולם תומאס היה נכון לקבל רעיונות אלו. הוא מסביר זאת באופן ישיר למדי ו"פותר את הבעיה" (לפחות עבורו, ולא לכנסייה הקתולית), באומרו שכיוון שהאל ברא את הכל - את הטבע ואת התבונה האנושית - בלתי נמנע להגיע למסקנות דומות בחיפוש אחר האמת, בין אם זה דרך הכנסייה, התנ"ך או הוגה פגני. היצירה מורכבת מ-38 חלקים, הדנים ב-631 שאלות, ובהן כ-3,000 סעיפים.
מבנה הדיון בסומה תאולוגיה
תומאס בחר בשיטת דיון סכולסטי. שיטת דיון זו היא בעלת מבנה ברור החוזר על עצמו במהלך כל החיבור.
הדיון מתחיל בשאלה כלשהי, לדוגמה: ''"האם האל קיים?" ; "האם ניתן לתאר את האל במילים?"'' וכדומה. התשובה הראשונית היא "נראה שלא" או "נראה שכן". ולכך מובאים טיעונים לוגיים המחזקים את התשובה. לאחר שסיים למנות את הטיעונים הללו, תומאס אקווינס מבצע "מהפך" בתשובתו, ומספק הסבר אחר, הפוך מתשובתו הראשונה. בשלב זה הוא מתחיל לסתור את הטענות הראשונות לפי הסדר שמנה אותן. לבסוף תומאס מסיים בקביעה חד-משמעית כלשהי המסכמת ומיישבת את הקונפליקט בנושא הנדון.
השפה בה כתובה יצירת "הסומה תאולוגיה" היא פשוטה למדי, כזו שיכולה להיות מובנת גם לאנשים הפשוטים ביותר שחיו בתקופתו של תומאס. הדבר ברור לאור היותה של הסומה תאולוגיה כספר לימוד לסטודנטים לתאולוגיה.
הצדקה לפעולה לוחמתית
חלק מהספר מוקדש לנושא ההצדקה לפעולה לוחמתית. אקווינס פיתח את הגותו של אוגוסטינוס וקבע שעבור שלום נדרשים ערך החסד וערך הצדק, ושלעיתים נדרשת הפעלת כוח למען עשיית צדק וכאמצעי להשגת שלום. לפי מסקנתו של אקווינס נדרשים שלושה תנאים ל"מלחמה מוצדקת" סמכות ריבונית, עילה מוצדקת, וכוונה ראויה. אחד הדברים שמשמשים "עילה מוצדקת" היא פעולת תגמול.
פארק קנדה
פארק קנדה (בשמו המלא פארק איילון-קנדה) הוא פארק השוכן ממזרח לעמק איילון, והמשתרע על-פני שטח של 12,000 דונם. פארק איילון-קנדה שוכן מצפון לכביש 1, בקטע שבין מחלף לטרון למחלף שער הגיא.
היסטוריה
במאה הראשונה הוקמה במקום קולוניה רומית, שהפכה במאה ה-3 לעיר אמאוס ניקופוליס. אמאוס ניקופוליס נודעה בבית המרחץ הגדול שהוקם בה, ואמת מים הוליכה אליו ממעיינות השוכנים כיום בתחומי פארק קנדה. העיר חרבה עם הכיבוש הערבי של ארץ ישראל.
הפארק נמצא על שטח של שלושה כפרים ערביים שהתקיימו במקום עד 1967. הראשון דיר איוב (בחלקו המזרחי של הפארק בסמוך לשער הגיא) נהרס במלחמת העצמאות ובהסכם שביתת הנשק עם ירדן נותר בשטח הפקר ולא יושב מחדש, שני הכפרים הנוספים הם עמואס ויאלו, במלחמת ששת הימים גירש צה"ל את תושביהם והרס את הבתים. יצחק רבין אמר שהוא נתן את הפקודה להרוס את הכפרים כדי שלא ישמשו מחסה לקומנדו מצרי. עוזי נרקיס אמר שהכפרים נהרסו בשל השתתפותם במצור על ירושלים ובקרבות הקשים באזור במלחמת העצמאות. הסבר אחר שניתן לפינוי הוא הרצון לבטל את מובלעת לטרון כדי לאפשר את יישור הכביש לירושלים ולמנוע דרישה עתידית במסגרת הסכם שלום, להשיב את השטח לממלכת ירדן. תושבי הכפרים קבלו פיצויים אך לא ניתנה להם רשות לחזור לבתיהם.
הקרן קיימת לישראל ייסדה את פארק קנדה ב-1973 כאתר פיקניק ונופש. שמו הראשון היה 'פארק קנדה', כאות הוקרה לקהילה היהודית בקנדה, שתרמה את הכסף הרב לפיתוחו. במשך שנים המשיכה הקהילה לתרום בקביעות לאחזקת הפארק, אך בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 הוצג סרט תחקיר שהראה את עברו הערבי של הפארק, והעובדה כי הוא שוכן מעבר לקו הירוק וטען שאסור להעביר כספי תרומות פטורים ממס מקנדה לצורך פיתוח הפארק. הקק"ל התנצלה על שימוש בכספים מקנדה להקמת הפארק ושם הפארק הוסב ל-'פארק איילון', אך כדי למנוע בלבול בינו ובין פארק איילון הסמוך לתל אביב, הוא נקרא 'פארק איילון-קנדה'. עקב הקרבה לשטח אש 208 המשמש את חיל האיסוף הקרבי לקיום תרגילים מסכמים בסוף ההכשרה החילית שלו, מזה כ-13 שנה שהפארק משמש את החיל לקיום מסעות "סוף מסלול".
אטרקציות בפארק
הפארק עשיר ביער נטע אדם (אורנים וברושים), חורש ים תיכוני לא מפותח (אלון, אלה, חרוב) מסתתר בינות לאורנים ובמקומות רבים שרידי בוסתנים: שקד, תאנה, זית ועוד. בפארק מצויים פרחים רבים, בהם סתוונית היורה, כרכום חורפי, נרקיס מצוי ורקפת מצויה. הפארק כולל מספר אתרים בעלי עניין: עמק המעיינות ובו שתי אמות מים, עינות איילון ובאר איוב, תל איילון ובראשו המבצר הצלבני "קסטלום ארנולדי", מעיין התמרים, גבעת המצפור, חורבת עקד, בית מרחץ רומי שהוסב לקבר שייח עובייד, קבר שיח אבן ג'בל, אתר הנצחה וזיכרון לקרבות 1948 – משלט י"ד ועוד.
בראשית שנות האלפיים נערך שיקום ופיתוח של אתרי טבע בגן בידי צעירים מקומיים על ידי חומרים טבעיים-מקומיים. בנוסף, האזור נחשב אחד היעדים המוצלחים לסיורי אופניים.
בשולי הפארק, בקרבת מבוא חורון, ישנו אתר היסטורי בשם בית הקשתות שכולל מעין, בריכה ומבנה אבן.
ויליס לם
ויליס יוג'ין לם (בשם מלא באנגלית: Willis Eugene Lamb, Jr; 12 ביולי 1913 – 15 במאי 2008) היה פיזיקאי אמריקאי זוכה פרס נובל לפיזיקה בשנת 1955 יחד עם פוליקרפ קוש על קביעתו הניסויית המדויקת שהמומנט המגנטי של האלקטרון גדול מהערך התאורטי הצפוי. לם היה פרופסור באוניברסיטת אריזונה.
ביוגרפיה
לם נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה ולמד בבית הספר התיכון שם. את התואר הראשון קיבל באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ב-1934 בכימיה. את תואר הדוקטור קיבל ב-1938 על מחקר תאורטי על פיזור נייטרונים בגביש. המנחה שלו לדוקטורט היה רוברט אופנהיימר. בגלל השיטות החישוביות המוגבלות יותר בזמנו הוא החמיץ את גילוי אפקט מסבאואר, 19 שנה לפני שרודולף מסבאואר גילה אותו.
לם היה פרופסור לפיזיקה באוניברסיטת אוקספורד מ-1956 עד 1962. כמו כן לימד בייל, קולומביה, סטנפורד ואוניברסיטת אריזונה. הוא נבחר כחבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים ב- 1963.
לם זכור כנסיין ותאורטיקאי מוכשר על פי מיטב המסורת הניוטונית. בחלק המאוחר יותר של הקריירה שלו הוא הגדיל את התעניינותו במדידות במכניקת הקוונטים.
הוא מדד את הסחת לם, שהיא תיקון לאנרגיה של מצבי אטום המימן נוסף על תיקוני המבנה הדק, הקרוי על שמו, יחד עם הסטודנט שלו רוברט רתרפורד, על ידי עירור אטומי מימן בעזרת קרינה בתחום המיקרוגל. הם מצאו שבין הרמות 2S1/2 ו 2P1/2 יש פער המתאים לכ-1000 מגה הרץ. הפער מוסבר על ידי האינטראקציה בין האלקטרון לשדות האלקטרומגנטיים של הריק, בשונה מהתחזית של משוואת דיראק ובכך יצרו את התשתית לגילוי תורת שדות קוונטית.
חיים אישיים
לם התחתן עם אשתו הראשונה, אורסולה שפר ב-1939. ב-1996 הוא התחתן עם הפיזיקאית ברוריה קופמן (בתו של חתן פרס ישראל יהודה אבן שמואל ואחותו הגדולה של לוחם הפלמ"ח שמואל קופמן) ממנה התגרש מאוחר יותר. ב-2008 הוא התחתן עם אלזי וטסון.
לם נפטר ב-15 במאי 2008 בגיל 94.
ג'בהת פתח א-שאם
ג'בהת פתח א-שאם (בערבית: جبهة فتح الشام, בעבר נקרא גַ'בְּהַת א-נוּסְרָה - جبهة النصرة لأهل الشام - או בתעתיק מדויק: ג'בהת אלנצרה לאהל אלשאם, "חזית העזרה לעם הסורי" או "חזית הניצחון") הוא ארגון טרור אסלאמי-סוני בסוריה. הארגון נוסד בינואר 2012, כסניף של אל-קאעידה בסוריה, ומהווה חלק מכוחות האופוזיציה הנלחמים במלחמת האזרחים בסוריה.
הארגון הוקם על בסיס "המדינה האסלאמית בעיראק", סניף אל-קאעידה בעיראק. בין הסניפים היו קשרים, עד שהאחרון שינה את שמו ל"המדינה האסלאמית בעיראק ובלבנט" והתנתק מאל-קאעידה.
באוגוסט 2013 הכריז שר הביטחון משה יעלון על ארגון זה כהתאחדות בלתי מותרת. עם זאת, היו פרסומים על שיתוף פעולה בין ישראל לבין ג'בהת א-נוסרה, ועל כך שפצועים חברי הארגון קיבלו טיפול רפואי בישראל. באוקטובר 2015 הכריזה ממשלת ישראל על הארגון כארגון טרור.
נכון לשנת 2016, עיקר פעילות הארגון היא ברמת הגולן הסורית, הרי קלמון בגבול סוריה-לבנון, מרכז סוריה (חלב וחומס), וצפון סוריה (מחוז אידליב ומחוז לטקיה וכן סמוך לגבול הטורקי).
ביולי 2016 הכריז מנהיג הארגון, אבו מוחמד אל-ג'ולאני, על ניתוק קשריו עם אל-קאעידה ושינוי שמו ל"ג'בהת פתח א-שאם". הארגון אינו נמצא בסכסוך אידאולוגי עם ארגון אל-קאעידה ונותר בעל ברית שלו גם לאחר הניתוק, שנתמך על ידי הנהגת אל-קאעידה. זאת מכיוון שמטרתו העיקרית היא להפסיק להיות מזוהה כארגון טרור אנטי-מערבי בעיני מדינות המערב הפועלות בסוריה במסגרת מלחמת האזרחים ובכך להפסיק את הפצצת אנשי הארגון על ידי חילות האוויר שלהן.
בינואר 2017 התאחד הארגון עם ארגונים נוספים ליצירת היאת תחריר א-שאם, הארגון לשחרור הלבנט.
אידאולוגיה
חברי הקבוצה מואשמים בתקיפת קבוצות דתיות שאינם מוסלמים סונים ובעיקר מוסלמים עלווים. חברי הקבוצה התייחסו לארצות הברית ולישראל כאויבי האסלאם, והזהירו מפני התערבות מערבית בסוריה. חברים סורים בקבוצה טוענים שהם נלחמים רק נגד ממשלת אסד ולא יתקפו את מדינות המערב. ארצות הברית האשימה את הקבוצה בקשר לסניף אל-קאעידה בעיראק. באפריל 2013 פרסם אבו בכר אל-בגדאדי, מנהיג אל-קאעידה בעיראק הצהרה המאשרת את הקשר הזה.
היסטוריה
בנייר עמדה של קרן Quilliam בלונדון דווח כי רבים מחברי הארגון הם סורים שהיו חלק מהרשת של אבו מוסעב א-זרקאווי שנלחמה בכוחות האמריקאים בעיראק. רבים מחברי הרשת נשארו בעיראק לאחר נסיגת הכוחות האמריקניים משם, אך עם פרוץ מלחמת האזרחים בסוריה ב-2011, שלח ארגון "המדינה האסלאמית בעיראק" מוג'אהדין סורים ומומחים עיראקים אחדים לסוריה. מספר פגישות נערכו בין אוקטובר 2011 לבין ינואר 2012 במחוז ריף דמשק וחומס ובהן נקבעו מטרות הקבוצה.
ג'בהת א-נוסרה פרסמה את ההצהרה הפומבית הראשונה שלה ב-24 בינואר 2012, ובה קראו למאבק מזוין נגד ממשלת סוריה.
שר החוץ העיראקי הושייר זיבארי אמר כי חברים בארגון אל-קאעידה בעיראק עברו לסוריה, שממנה קבלו בעבר לוחמים ונשק, כדי להצטרף לא-נוסרה. הם נחשבים לטובים ביותר ולמאומנים ביותר מתוך רוב לוחמי המורדים בסוריה. הארגון סירב להשתתף בשיחות להפסקת אש בסוריה.
הארגון היה חלק מקואליציית ג'יש אל-חרמון.
תקיפות
במהלך מלחמת האזרחים בסוריה הארגון ביצע התקפות רבות, בעיקר נגד מטרות המזוהות עם הממשל הסורי או עם תומכיו. עד לחודש יוני 2013, א-נוסרה נטל אחריות על 57 מתוך 70 פיגועי ההתאבדות בסוריה מתחילת העימות. אחד הפיגועים הראשונים שעליהם נחשד א-נוסרה הוא פיגוע ההתאבדות הראשון של המלחמה ב-23 בדצמבר 2011, כאשר שני פיגועים מתואמים לכאורה, התרחשו בבירת סוריה דמשק. 44 איש נהרגו ו-166 נפצעו.
הפיצוץ בשכונת אל-מידאן בדמשק בינואר 2012, בוצע ככל הנראה על ידי לוחם של ג'בהת א-נוסרה בשם אבו אל-בראע אל-שאמי. בווידאו שפורסם לאחר מכן וכלל תמונות מההרס נטען, כי הפיגוע יצא בהדרכת ובאימון א-נוסרה.
לאחר הפיגועים בדמשק ב-10 במאי 2012 נטען כי הם בוצעו על ידי ג'בהת א-נוסרה. חמישה ימים לאחר מכן, אדם שהציג את עצמו כדובר הארגון הכחיש זאת.
ב-29 במאי 2012, התגלתה הוצאה להורג המונית ליד העיר דיר א-זור. גופותיהם הבלתי מזוהות של 13 גברים התגלו כשהם ירויים בסגנון הוצאה להורג. ב-5 ביוני 2012 קיבל ארגון ג'בהת א-נוסרה אחריות על ההרג ומסר שההרוגים הם חיילים שנתפסו ונחקרו בדיר א-זור, ונענשו "בצדק" לאחר שהודו בפשעיהם.
ב-17 ביוני 2012, נהרג וליד אחמד אל-עיש שהוגדר על ידי הרשויות הסוריות כ"יד ימין" של ג'בהת א-נוסרה, כאשר הרשויות הסוריות גילו את מקום המסתור שלו בדמשק. על פי דיווחים הוא היה אחראי על הכנת מכוניות התופת ששימשו לפיגועים בדמשק בחודשים הקודמים. הרשויות הסוריות דיווחו על חיסולו של עוד חבר בולט בקבוצה, ואיל מוחמד אל מג'דלאווי, נהרג ב-12 באוגוסט 2012 במבצע צבאי שנערך בדמשק.
ב-27 ביוני 2012, קבוצה של מורדים סוריים תקפה תחנת טלוויזיה של תומכי ממשלת אסד בעיר דרושה, דרומית לבירה דמשק. אולפני התחנה נחרבו בחומרי נפץ. בהתקפה אחרת על תחנת הטלוויזיה אל-איכבריה נהרגו שבעה בני אדם. ארבעה שומרים ושלושה עיתונאים. א-נוסרה נטל אחריות לתקיפה ופרסם תמונות של אחד עשר מעובדי התחנה שנחטפו בפשיטה.
ב-3 באוקטובר 2012 פוצצו שלושה מחבלים מתאבדים שלוש מכוניות תופת בפינה המזרחית של כיכר סאדאלה אל-ג'בירי בחלב. לפי דיווח של משרד הפנים הסורי, 48 איש נהרגו ויותר מ-122 נפצעו קשה. א-נוסרה נטל אחריות על הפיגוע. הפיגוע כוון כנגד מועדון הקצינים והבניינים הסמוכים לו: בית מלון, ובית קפה היסטורי בשם "ג'וחא קפה". המלון ניזק נזק רב ואילו בית הקפה ומועדון הקצינים נהרסו לחלוטין.
ארגון א-נוסרה קיבל אחריות גם על תקיפת בסיסים צבאיים סוריים רבים. ב-12 באוקטובר 2012, הותקף בסיס הגנה אווירית ליד חלב. תקיפת הבסיסים חאנאנו בחלב, וסולוק בא-רקה. על פי דיווחים, בתקיפת בסיס ההגנה האווירית נהרסו מבנים וחובל מכ"ם לאחר שא-נוסרה כבשו את הבסיס בשיתוף פעולה עם הארגון התנועה האסלמית אל-פאג'ר וקבוצת לוחמים צ'צ'נים. במהלך ההסתערות על בסיס חאנאנו נהרגו 11 חיילים סוריים. א-נוסרה החזיק במתחם שש שעות ונסוג. הארגון טען שהוא הרג 32 חיילים במהלך הפשיטה על הבסיס בא-רקה.
ב-12 בדצמבר 2012 פוצץ הארגון שתי מכוניות תופת בצמוד לבניין משרד הפנים הסורי שבדמשק. כ-35 אנשים נהרגו ו-100 נפצעו. בחודש מרץ 2013 ביצע הארגון פיגוע בנשק כימי נגד חיילי צבא סוריה בעיר חאן אל-אסל.
ב-22 ביולי 2013 השתלט הארגון על העיר חאן אל-אסל, וביצע טבח באזרחים ובחיילים. במהלך ההשתלטות נרצחו לפחות 123 אזרחים ו-150 חיילים סוריים, מתוכם 51 חיילים שהוצאו להורג בפומבי על ידי אנשי הארגון. על פי אחת ההערכות, מטרת הטבח הייתה להסוות את עקבות השימוש בנשק כימי.
ויקטור זובקוב
ויקטור אלכסייביץ' זובקוב (ברוסית: Ви́ктор Алексе́евич Зубко́в; נולד ב-15 בספטמבר 1941) הוא מדינאי רוסי, ראש הממשלה בשנים 2007–2008.
מאז יוני 2019 מכהן כיו"ר דירקטוריון תאגיד גזפרום ונציגו המיוחד של נשיא רוסיה לשיתוף פעולה עם פורום יצואניות הגז (מאז מאי 2012).
תקופת ברית המועצות
זובקוב נולד ביישוב ארבט (Арбат) במחוז סברדלובסק. עד שנת 1960 עבד כפועל ייצור במפעלי תעשייה ומכרות במחוז מורמנסק. בשנים 1960–1965 למד בפקולטה לכלכלה של המכון לחקלאות של לנינגרד ולאחר מכן שירת בצבא הסובייטי.
בתום השירות הצבאי עבד בתפקידים ניהוליים בסובחוזים במחוז לנינגרד. בשנים 1985–1989 עבד בתפקידים ביצועיים של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות של המחוז ובשנים 1989–1993 היה בתפקיד סגן ראש הממשלה של המחוז.
תקופת הפדרציה הרוסית
בשנים 1992–1993 היה סגן מנהל המחלקה לקשרי חוץ של עיריית סנקט פטרבורג; מנהל המחלקה באותו הזמן היה ולדימיר פוטין.
ראש ממשלת רוסיה
ב-12 בספטמבר 2007, העלה הנשיא ולדימיר פוטין את מועמדותו של זובקוב לתפקיד ראש ממשלת רוסיה במקום מיכאיל פרדקוב שהגיש את התפטרותו. המינוי אושר על ידי הבית התחתון של הפרלמנט הרוסי ב-14 בספטמבר 2007.
זמן קצר לאחר מינויו הודיע זובקוב כי הוא עשוי להתמודד לתפקיד נשיא רוסיה בבחירות שעתידות להיערך בשנת 2008. ולדימיר פוטין אמר על זובקוב כי הוא אחד מחמשת האנשים המתאימים לתפקיד, אך לא אמר מי הם ארבעת האחרים.
ב-7 במאי 2008 החליף אותו בתפקיד ולדימיר פוטין, נשיאה הקודם של הפדרציה רוסית. בממשלה בראשותו של פוטין הוא כיהן כסגן ראשון לראש הממשלה ואחראי על תחום החקלאות. עם מינויו של פוטין לנשיא רוסיה ב-7 במאי 2012, נתמנה זובקוב לראש ממשלה במינוי זמני.
לאחר פיטוריו מהממשלה
ביוני 2019 מונה ליו"ר דירקטוריון תאגיד גזפרום.
חייו האישיים
זובקוב זכה במספר תוארי כבוד ועיטורים ממלכתיים של ברית המועצות ורוסיה על הישגיו בניהול וכלכלה.
זובקוב נשוי, ואב לבת. בתו נשואה לשר ההגנה של רוסיה לשעבר אנאטולי סרדיוקוב.
פרנצ'סקה הלסול
פרנצ'סקה ז'אן "פרן" הלסול (באנגלית: Francesca Jean "Fran" Halsall; נולדה ב-12 באפריל 1990) היא שחיינית בריטית, היא אלופת אירופה, בעלת 12 מדליות, מהן 7 זהב וסגנית אלופת עולם (רומא 2009) במשחה ל-100 מטר חופשי. היא אלופת העולם ושיאנית העולם במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב, 2 שחיינים ו-2 שחייניות (קאזאן 2015).
ביוגרפיה
הלסול נולדה בסאות'פורט.
2006
באליפות אירופה שנערכה בבודפשט, הונגריה ביולי 2006 זכתה הלסול במדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:02.24 דקות, לפני גרמניה (4:02.35 דקות) וצרפת (4:03.64 דקות).
2007
באליפות העולם שנערכה במלבורן, אוסטרליה במרץ 2007 סיימה הלסול במקום רביעי במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:02.18 דקות, 21 מאיות ממדליית ארד וכשחיינית אחרונה היא שחתה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 53.76 שניות, במקום חמישי במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:57.02 דקות, במקום שמיני במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:40.94 דקות, במקום תשיעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.85 שניות ובמקום 11 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.32 שניות.
2008
באליפות אירופה שנערכה באיינדהובן, הולנד במרץ 2008 זכתה הלסול במדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בשיא אירופה חדש של 3:59.33 דקות, לפני רוסיה (4:00.47 דקות) והולנד (4:04.41 דקות).
סגנית אלופת עולם (בריכת 25 מטר)
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה במנצ'סטר, אנגליה באפריל אותה שנה זכתה הלסול ב-4 מדליות, 1 כסף ו-3 ארד. מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.79 שניות, אחרי מרליין פלדהויס מהולנד שקבעה שיא אליפות חדש של 52.17 שניות ולפני אנה מריה ספלה מפינלנד (52.94 שניות). מדליות ארד, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.11 שניות, אחרי מרליין פלדהויס שקבעה שיא עולם חדש של 23.25 שניות והינקליין סחרדר מהולנד (23.83 שניות), במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:32.88 דקות, אחרי הולנד שקבעה שיא עולם חדש של 3:29.42 דקות ואוסטרליה (3:32.00 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בשיא אירופה חדש של 3:53.02 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 3:51.36 דקות ואוסטרליה (3:52.01 דקות).
מקום רביעי באולימפיאדה
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיימה הלסול במקום רביעי במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:57.50 דקות, כשחיינית אחרונה היא שחתה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 52.81 שניות, במקום שביעי במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:38.18 דקות, כשחיינית ראשונה היא קבעה תוצאה של 53.81 שניות, במקום שמיני במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.29 שניות, במקום תשיעי במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:56.16 דקות, במקום עשירי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.80 שניות ובמקום 21 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.70 שניות.
סגנית אלופת עולם
באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה ביולי 2009 זכתה הלסול במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא לאומי חדש של 52.87 שניות, אחרי בריטה שטפן מגרמניה שקבעה שיא עולמי חדש של 52.07 שניות (הנוכחי, 2015) ולפני ליבי טריקט מאוסטרליה (52.93 שניות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בשיא לאומי חדש של 3:57.03 דקות, כשחיינית רביעית היא שחתה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 52.88 שניות, במקום חמישי במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא לאומי חדש של 24.11 שניות ובמקום שביעי במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא לאומי חדש של 3:36.99 דקות
אלופת אירופה
באליפות אירופה שנערכה בבודפשט, הונגריה באוגוסט 2010 זכתה הלסול ב-5 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף ו-2 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בתומצאה של 53.58 שניות, לפני אלכסנדרה גרסימניה מבלארוס (53.82 שניות) ופמקה המסקרק מהולנד (54.12 שניות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:59.72 דקות, לפני שוודיה (4:01.18 דקות) וגרמניה (4:03.22 דקות). מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.40 שניות, אחרי שרה שסטרם (57.32 שניות) ולפני תרסה אלסהמר (57.80 שניות) שתיהן משוודיה ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:38.57 דקות, אחרי גרמניה (3:37.72 דקות) ולפני שוודיה (3:38.81 דקות). מדליית ארד, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.67 שניות, אחרי תרסה אלסהמר (24.45 שניות) והינקליין סחרדר (24.66 שניות).
במשחקי חבר העמים שנערכו בדלהי, הודו באוקטובר אותה שנה זכתה הלסול ב-5 מדליות, 1 זהב, 3 כסף ו-1 ארד. מדליית זהב, במשחה ל-50 מטר פרפר (26.24 שניות). מדליות כסף, במשחה ל-50 מטר חופשי (24.98 שניות), במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי (3.40.03 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב (4:00.09 דקות). מדליית ארד, במשחה ל-100 מטר חופשי (54.57 שניות).
2011
באליפות העולם שנערכה בשאנגחאי, סין ביולי 2011 סיימה הלסול פעמיים במקום רביעי, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.60 שניות ובמשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.72 שניות, 6 מאיות ממדליית ארד. נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:01.09 דקות ובמקום תשיעי במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:39.74 דקות.
מקום חמישי באולימפיאדה
באולימפיאדת לונדון (2012) סיימה הלסול פעמיים במקום חמישי, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.47 שניות ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:37.02 דקות, כשחיינית שנייה היא שחתה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 53.29 שניות. נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.66 שניות, במקום שמיני במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:59.46 דקות ובמקום 14 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.52 שניות, בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 58.23 שניות.
2014
במשחקי חבר העמים שנערכו בגלאזגו, סקוטלנד ביולי 2014 זכתה הלסול ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא אליפות ובשיא חבר העמים של 23.96 שניות ובמשחה ל-50 מטר פרפר בשיא אליפות ובשיא חבר העמים של 25.20 שניות. מדליות כסף, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא לאומי חדש של 3:35.72 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:57.03 דקות.
באליפות אירופה שנערכה בברלין, גרמניה באוגוסט אותה שנה זכתה הלסול ב-5 מדליות, 3 זהב ו-2 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.32 שניות, לפני שרה שסטרם (24.37 שניות) ויאנט אוטסן מדנמרק (24.53 שניות), במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 27.81 שניות, לפני בת ארצה ג'ורג'יה דייוויס (27.82 שניות) ומיה נילסן מדנמרק (27.98 שניות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ומשולב בשני שחיינים ו-2 שחייניות ביחד עם כריס ווקר-הבורן, אדם פיטי וג'מה לאווה בשיא עולם חדש של 3:44.02 דקות, לפני הולנד (3:45.93 דקות) ורוסיה (3:47.34 דקות). מדליות ארד, במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.39 שניות, אחרי שרה שסטרם (24.98 שניות) ויאנט אוטסן (25.34 שניות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:57.97 דקות, אחרי דנמרק שקבעה שיא אירופה חדש של 3:55.62 דקות ושוודיה (3:56.04 דקות).
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בדוחא, קטר בדצמבר אותה שנה זכתה הלסול במדליית כסף במשחה שליחות 4x50 מטר מעורב משולב בשיא אירופה חדש של 1:37.46 דקות, אחרי ברזיל (1:37.26 דקות) ולפני איטליה (1:37.90 דקות).
אלופה ושיאנית עולם
באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה באוגוסט 2015 זכתה הלסול במדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב משולב ביחד עם כריס ווקר-הבורן, אדם פיטי ושיבון-מארי או'קונור בשיא עולם חדש של 3:41.71 דקות, לפני ארצות הברית (3:43.27 דקות) וגרמניה (3:44.13 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.85 שניות, במקום שביעי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.51 שניות.
הפארק הלאומי אישקל
הפארק הלאומי אישקל (בערבית المحمية الوطنية إشكل; בצרפתית Parc national de l'Ichkeul) הוא פארק לאומי בצפון תוניסיה, השוכן במרחק של כ-70 ק"מ צפונית-מערבית לבירה תוניס, וכ-25 ק"מ דרומית-מערבית לעיר ביזרטה שלחופי הים התיכון. הפארק מקיף את אגם אישקל והביצות שסביב לו, ואת ג'בל אישקל, הר הנישא לגובה של 511 מטר והשוכן על הגדה הדרומית של האגם. בשנת 1980 הוכרז הפארק כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה
ג'בל אישקל נרכש בידי הממשלה בשנת 1891 ועד אז שימש כאזור ציד מסורתי שנזכר כבר במאה ה-13. ב-1974 נמסר רוב שטחו של אגם אישכל והביצות למנהל היערות של תוניסיה, וב-1977 הוא הוכר כשמורה ביוספרית. בחודש יוני 1980 הוכר האזור כאתר מורשת עולמית וב-18 בדצמבר 1980 הוא הוכרז כפארק לאומי. המקום נכלל ברשימת אתרי המורשת העולמית בסיכון בין 1996 ל-2006 בשל ניצול מי האגם למטרות חקלאיות, דבר שהביא לעלייה במליחותו ולהפרת המאזן האקולוגי באגם . חלק מהצומח האופייני למים מתוקים פינה את מקומו לצמחים המתקיימים בסביבה מלוחה, והדבר פגם גם באוכלוסיית העופות הנודדים העוצרת באגם. בעקבות יוזמה של ארגון אונסק"ו נרתמה ממשלת תוניסיה לשימור האגם, והביאה להפסקת ניצול מימיו לצרכים חקלאיים, דבר שהפחית את מליחותו. איום נוסף לאגם נשקף מסכרים שהוקמו לרוחב שניים מהנחלים המזינים אותו. למרות הסרתו של האתר מרשימת האתרים בסיכון, ייתכן שהנזק שנגרם לו שוב אינו הפיך.
גאוגרפיה ואקלים
הפארק משתרע על שטח של 12,600 הקטאר בגבהים הנעים מ-1.5 מטר מתחת לפני הים ועד 511 מטר מעליו. אגם אישקל הוא אגם עונתי קבוע ששטחו משתנה בהתאם לעונות השנה. הוא מחובר אל הים התיכון באמצעות ואדי טינג'ה הנשפך אל אגם ביזרטה השוכן כשלושה ק"מ צפונית מזרחית לאגם אישקל. אגם ביזרטה שהוא למעשה לגונה, מחובר אל הים התיכון בתעלה צרה החוצה את העיר ביזרטה. אגם אישקל ניזון ממספר נחלים אכזבים הזורמים אליו מדרום וממערב, אך בעונה היבשה נפסקת בהם זרימת המים. עובדה זו כמו גם העלייה ברמות ההתאיידות, גורמת לירידת מפלס האגם. מים מלוחים מהים התיכון זורמים בעונה זו אל האגם דרך אגם ביזרטה וואדי טינג'ה ומביאים לעלייה במליחותו, וזו מגיעה לשיאה בין החודשים יולי ואוקטובר. התופעה מתהפכת בכל שנה עם תחילת העונה הגשומה, ומליחות מי האגם שבה ויורדת. קרקע האגם והביצות שסביב לו, שקעה במקום בתור הרביעון.
יחידת השתתפות
יחידת השתתפות היא נייר ערך שמזכה את המחזיק בו ברווחים של שותפות מוגבלת, אך אינו מאפשר לו להשפיע על ניהולה. שותפות מוגבלת היא שילוב של שני סוגי שותפים: שותף כללי שהוא מנהל השותפות והוא בעל אחריות לכל התחייבויות השותפות, ושותף מוגבל, שהאחריות שלו מוגבלת: אם השותפות תיקלע לחובות, הוא מסכן רק את הסכום שהשקיע ולא מעבר לזה. השותף הכללי הוא הגוף שמתווה את פעילות השותפות ומנהל אותה בפועל, והשותף המוגבל הוא הגוף שמספק לה מימון ומאפשר לה לפעול תוך זכאות להשתתף ברווחיה.
הפארק הלאומי אישקל
גאוגרפיה ואקלים
האקלים באזור הוא ים-תיכוני אופייני. הטמפרטורה הממוצעת בחודש ינואר עומדת על 11.3°C ואילו בחודש יולי היא מגיעה ל-25.2°C. הטמפרטורות הקיצוניות מגיעות ל-0°C ו-40°C בהתאמה. כמות המשקעים השנתית עומדת על 625 מ"מ בממוצע, ורק 4% ממנה יורדת בעונת הקיץ.
יחידת השתתפות
יחידת השתתפות בשותפות מוגבלת היא מקבילה של מניה בחברה בע"מ. הבורסה לניירות ערך בתל אביב מאפשרת להנפיק יחידות ההשתתפות של שותפויות מוגבלות משני סוגים:
בשותפות מוגבלת לחיפושי נפט השותף הכללי הוא בדרך כלל חברה שהיזם הקים ולעיתים גובה דרכה דמי ניהול, בנוסף להוצאות החיפוש והפיתוח שממומנות על ידי מכירה של יחידות השתתפות בשותף המוגבל לציבור. הבורסה לניירות ערך בתל אביב מוסיפה לשם הקיצור של יחידות השתתפות את האותיות יהש (לדוגמה גבעות יהש, רציו יהש, ישראמקו יהש).
הפארק הלאומי אישקל
עולם החי
עולם החי בפארק מגוון. חסרי חוליות במימי האגם אופייניים למים מלוחים, אך סמוך לגדותיו נפוצים מינים האופייניים למים מתוקים. חשיבותו העיקרית של האגם היא לאוכלוסיית העופות הנודדים העושים בו שימוש כנקודת עצירה, ומספרם עשוי להגיע ל-300,000 עד 400,000 פריטים בשיא תקופת הנדידה. בפארק נצפו 185 מינים של עופות נודדים. על היונקים נמנים חזיר הבר הגחן המצוי, הלוטרה המצויה, הדרבן הצפון אפריקאי, הנמייה לבנת-הזנב והתאו, שהובא למקום בתקופה הפונית ולפי מקורות אחרים במאה ה-19.
יחידת השתתפות
לשותפויות הנפט בישראל יש יתרון מיסוי, שכן הן מאפשרות ליחידים המשקיעים בהן לקזז את ההפסדים השוטפים של השותפות מהכנסתם החייבת במס הכנסה לאותה שנה. החיסרון המרכזי של השותפויות הוא חוסר היכולת של מחזיקי היחידות להשפיע על הניהול. ההפרדה בין שותפים מוגבלים לשותפים מנהלים עלולה ליצור ניגוד אינטרסים, ולגרום למנהלים להשתמש בכספי השותפות לתשלום משכורות גבוהות.
אחת הדרכים להתמודד עם הבעיה היא פנייה לבית המשפט. אם בעלי יחידות ההשתתפות מוכיחים בבית המשפט שהמנהלים אינם מקיימים את מטרת השותפות, השופט עשוי לפסוק על פירוקה ולהורות על חלוקת הכסף שנותר בקופתה למחזיקי היחידות.
כדי שערכן של יחידות ההשתתפות יעלה על השותפויות למצוא את הנפט או הגז המבוקשים. בעיתונות ובטלוויזיה מכנים את יחידות ההשתתפות האלה לעיתים בשם "מניות הנפט", אבל המונח הנכון מבחינה משפטית ומעשית הוא "יחידות השתתפות בשותפויות נפט".
אלן באדל
אלן פרננד באדל (באנגלית: Alan Fernand Badel; 11 בספטמבר 1923 – 19 במרץ 1982) היה שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אנגלי. בימיו שידר גם ברדיו. קולו נחשב לבעל מרקם עשיר שתואר במילים "צליל של דמעות".
ביוגרפיה
באדל נולד בראשולם שבמנצ'סטר, ולמד בבית הספר התיכון ברונייג'. במלחמת העולם השנייה הוא לחם בצרפת ובגרמניה, ושירת כצנחן ב-D-Day.
קריירה
בתחילת הקריירה שלו שיחק באדל בתפקידים ראשיים בהם רומיאו והמלט עם להקת התיאטרון אולד ויק ולהקת התיאטרון של סטרטפורד.
הופעתו הראשונה של באדל בקולנוע הייתה בתפקיד יוחנן המטביל בגרסה של המחזה "סלומה" משנת 1953 בכיכובה של ריטה הייוורת'. בגרסה זו שונה הסיפור כך שסלומה הפכה לנוצרייה שרוקדת עבור הורדוס אנטיפס כדי להציל את יוחנן. ב־1955 גילם באדל את דמותו של ריכרד וגנר בסרט הביוגרפי "Magic Fire". ב־1963 שיחק בתפקיד האמרגן קארל דני בסרט "קציר מר". באותה תקופה הופיע לצדה של ויוויאן מרצ'נט בגרסה טלוויזיונית של המחזה "המאהב" מאת הרולד פינטר, ובדמות אדמונד דנטס בעיבוד לרומן "הרוזן ממונטה כריסטו" מאת אלכסנדר דיומא האב (1964).
ב־1966 שיחק באדל בתפקיד הנבל נג'ים בשראווי בסרט "ערבסק" בכיכובם של גרגורי פק וסופיה לורן. ב־1973 גילם את שר הפנים הצרפתי במותחן הפוליטי "", שעוסק בניסיון התנקשות בנשיא שארל דה גול. ב־1976 הופיע באדל בדרמה הפוליטית "ביל ברנד" בתפקיד דייוויד לסט, חבר פרלמנט שקודם ל"ספסלים הקדמיים" אחרי שלושים שנה בבית הנבחרים הבריטי. ב־1980 שיחק בתפקיד ברון ניקולס דה גונסבורג בסרט "ניז'ינסקי" בהפקת סרטי פרמאונט. ב־1982 גילם באדל את הרוזן פוסקו בעיבוד טלוויזיוני של ה־BBC לרומן "האישה בלבן" מאת וילקי קולינס. הסדרה שודרה אחרי מותו.
חיים אישיים
ב־1942 התחתן באדל עם השחקנית איבון אוון. הם היו נשואים עד למותו. בתם שרה באדל היא שחקנית. באדל נפטר ב־19 במרץ 1982 בצ'יצ'סטר מהתקף לב.
שחפית חומת-גב
שחפית חומת-גב (שם מדעי: Onychoprion) היא סוג של עופות ימיים ממשפחת השחפיתיים.
בני הסוג כוללים שחפיות קטנות בעלות כנפיים, זנבות וראשים כהים ומקורים כהים וקהים המעוצבים לתפיסת דגים מפני המים. עופות אלה מעופפים ברחבי הימים הטרופיים של העולם ומקננים באיים מרוחקים במושבות צפופות. השחפית האלואיטית (Onychoprion aleuticus) חיה בצפון אלסקה וסיביר.
פאג'ון
פַּאג'וֹן (בקוריאנית: 파전) הוא מאכל קוריאני.
הפאג'ון הוא מאכל העשוי מבלילה של ביצים, קמח ובצל ירוק, ורכיבים נוספים שאינם קבועים: פירות ים (דיונון, צדפות או חסילונים), בשר בקר, בשר חזיר או קימצ'י. פאג'ון המכיל פירות ים מכונה האמול פאג'ון (해물파전). סוג נוסף של פאג'ון, דונגלה פאג'ון (동래파전) נקרא על שם אזור הסמוך לפוסן. פאג'ון זה מכיל אורז, קמח אורז, ביצים, גוצ'וג'אנג, בצלצלים, בשר בקר, צדפות וחסילונים.
רון סילבר
ראשית חייו והשכלתו
סילבר נולד בניו יורק למשפחה יהודית. אמו הייתה מורה, ואביו סוחר בגדים. סילבר קיבל חינוך יהודי, וחלק מהשכלתו רכש בבית ספר יהודי. הוא בוגר תואר ראשון מאוניברסיטת בפאלו בספרדית וסינית, ובעל תואר שני בסינית מאוניברסיטת סט. ג'ון בניו יורק והקולג' לתרבות סינית בטייוואן. כן למד באוניברסיטת קולומביה יחסים בינלאומיים ולימודי משחק בסטודיו השחקנים של הרברט ברגהוף.
קריירת משחק
סילבר הופיע לראשונה בקולנוע בשנת 1976, בקומדיה בשם "Tunnel Vision". בין 1976 ל-1978 שיחק את דמותו של השכן גארי לוי בסדרה הקומית "רודה". במהלך שנות ה-80 הופיע בתפקידים חשובים בקולנוע, בין היתר בתפקיד הפסיכופת המאיים על ג'יימי לי קרטיס בסרט פלדה כחולה (1989), ובתפקיד הראשי בסרט "שונאים, סיפור אהבה" על פי ספרו של יצחק בשביס-זינגר, בגרסתו של הבמאי פול מזורסקי (1989). כן הופיע בסדרה הטלוויזיונית הפופולרית "סוכן סמוי", בה גילם את דמותו של נבל העוסק בעסקי הבגדים. בשנות ה-90 ובשנות ה-2000 הופיע בתפקידי משנה בסרטים שזכו להצלחה קופתית, כגון טיימקופ ועלי. הוא היה מועמד פעמיים לפרס אמי, בשנת 1987 על תפקידו בסרט המתח "Billionaire Boys Club", וב-2002 על תפקידו בסדרה "הבית הלבן".
סילבר היה גם שחקן תיאטרון מצליח, ובשנת 1988 זכה בפרס טוני על תפקידו במחזהו של דייוויד מאמט, "Speed-the-Plow".
בשנת 1993 ביים את סרט הטלוויזיה "פוד הצלה" לרשת הטלוויזיה FOX, בו גם שיחק בתפקיד הראשי. הסרט מבוסס על סרטו של אלפרד היצ'קוק "סירת הצלה" משנת 1944.
בטלוויזיה הופיע בסדרות רבות שזכו להצלחה, לרוב בתפקידי אורח, אם כי לעיתים גילם דמות משנה שהופיעה במשך עונה או שתיים. כך הופיע בסדרות כחוק וסדר, שיקגו הופ, הארון של ורוניקה והבית הלבן.
בשנת 2003 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה "Skin" של רשת FOX, סילבר גילם את לארי גולדמן בסדרה שירדה משידור לאחר עונה אחת.
פעילות ציבורית
סילבר היה פעיל פוליטי, והביע את דעתו בענייני השעה במשך כל קריירת המשחק שלו. בין 1991 ל-2000 שימש כנשיא איגוד השחקנים האמריקאי "Actors' Equity Association". לרוב הביע דעות ליברליות ומתונות ונחשב לתומך המפלגה הדמוקרטית של ארצות הברית. בשנת 1989 היה בין מקימי "הקואליציה היצירתית", ארגון שחקנים הפועל לחינוך אנשי תרבות בנושאים בעלי חשיבות ציבורית, במיוחד בנושא חופש הדיבור. כן היה חבר ב"מועצת יחסי החוץ" (Council on Foreign Relations), ארגון לא ממשלתי אמריקאי העוסק בניסיונות לנתח את יחסי החוץ של ארצות הברית, ולהשפיע עליהם. במסגרת זו ובמסגרות אחרות הביע סילבר תמיכה רבת שנים במדינת ישראל, ובשנת 2000 הקים ארגון בשם "ירושלים אחת", שמטרתו לתמוך באיחוד ירושלים ולהתנגד להסכמי אוסלו.
ורידיס
שנות ה-90
החברה הוקמה ביוזמת אורי שטרקמן, איש עסקים יליד צרפת שעלה לישראל ב-1967, ועבד בקבוצת שאול אייזנברג. בשנת 1992 השתתף בכנס בעיר ליון, שבו נחשף בראשונה לתחום איכות הסביבה והטיפול בפסולת והחליט להקים חברה בישראל שתעסוק בתחום. שטרקמן ייצר קשר עם חברת ויאוליה (שפעלה אז בשם "Compagnie Générale des Eaux" - "חברת המים הכללית"), אחת החברות הגדולות בעולם בתחום, והתקבל לשיחה עם הנרי פרוגליו, שהיה אז מנהל בכיר ובהמשך מנכ"ל ויושב ראש הקבוצה. בעקבות המפגש מונה שטרקמן בשנת 1993 לנציג החברה בישראל.
רון סילבר
פעילות ציבורית
בשנת 2001 עזב סילבר את המפלגה הדמוקרטית והביע תמיכה בנשיא ג'ורג' וו. בוש, וזאת לטענתו עקב פיגועי 11 בספטמבר. הוא נאם בוועידת המפלגה הרפובליקנית ב-2004. משנת 2008 הנחה תוכנית רדיו בשם "התוכנית של רון סילבר", שהתמקדה בפוליטיקה.
ורידיס
שנות ה-90
הפרויקט הראשון של החברה היה הקמת שותפות עם קבוצת נייר חדרה (שפעלה אז בשם "מפעלי נייר אמריקאיים ישראליים) בשם אקולטק (ECOLTECH), שהקימה בישראל מתקנים להפקת אנרגיה מפסולת. בספטמבר 1998 רכשה 51% מחברת אמניר מיחזור מקבוצת נייר חדרה. ושנה אחר כך רכשה חברת " ת.מ.מ. תעשיות מיחזור משולבות" שעסקה בפינוי אשפה ומיחזור, והקימה את אתר פסולת דודאים. האתר הוקם על מנת להחליף את מזבלת חיריה ואתרים דומים, ולעמוד בסטנדרטים מודרניים של איכות הסביבה. ת.מ.מ גם זכתה במכרז לשינוע אשפה באמצעות רכבת ישראל. החברה גם ביקשה לקנות את אתר הפסולת "חוגלה" שגם הוקם באותה עת, מהתאגיד צרפתי אחר " ליאונז' דז'ו". באפריל 2000 אושר מיזוג בין אמניר לת.מ.מ. "ת.מ.מ. תעשיות מיחזור משולבות בע"מ" הייתה באותן השנים חברה ציבורית שמניותיה נסחרו בבורסה לניירות ערך בתל אביב (היא נמחקה מהמסחר בינואר 2007 לאחר שויאוליה הגישה הצעת רכש למניות הציבור).
רון סילבר
מותו
בשנת 2007 אובחן סילבר כלוקה בסרטן הושט. מאבקו בן השנתיים במחלה הסתיים במותו ב-15 במרץ 2009. הוא הותיר אחריו הורים, וכן בן ובת מגרושתו לין מילר.
ורידיס
שנות ה-90
החברה גם התמודדה במספר מרכזים להפרטת משק המים של יישובים שונים. ב-1997 זכתה במכרז להפרטת משק המים והביוב של פרדס-חנה פרדס חנה-כרכור בשיתוף קבוצת קרדן. פרדס-חנה הייתה הרשות המקומית הראשונה בישראל שהפריטה לחלוטין את משק המים והביוב שלה. אולם בית המשפט העליון ביטל את המכרז. החברה גם התמודדה במכרז לאחזקת מכוני הטיהור של העיר טבריה.
העשור הראשון של המאה ה-21
בתחילת שנות ה-2000 פעלה החברה בשם "ויוונדי ישראל" לאחר שינוי השם של תאגיד האם בצרפת. החברה נכנסה גם לתחום התחבורה הציבורית, באמצעות חברת הבת של תאגיד האם קונקס (Connex), והחלה במשא ומתן על רכישת עד 50% מחברת דן. בנובמבר 2001 זכתה קונקס במכרז להפעלת 36 קווי תחבורה באשדוד ובטבריה. החברה החלה להפעיל את הקווים באוגוסט 2002. קווי עירוניים ובין עירוניים באזור דרום מישור החוף (אשקלון, אשדוד, יבנה, רחובות, קריית מלאכי, גדרה.
בשנת 2001 נכנסה לפרויקט הרכבת הקלה בירושלים, והקימה אחר כך את חברת קונקט (במקור "קונקס ירושלים"), חברת ההפעלה של הרכבת הקלה, במסגרת קבוצת סיטיפס שזכתה במכרז. על פי הסכם הזיכיון, מפעיל הרכבת הקלה היה חייב להיות בעל ניסיון בינלאומי בהפעלת רכבות קלות, לכן היה צורך לגייס שותף מחוץ לישראל. השותפות בפרויקט הרכבת הביא לתביעה נגד החברה על ידי ארגון פלסטיני בצרפת, בטענה כי חלק מהפרויקט בשטח כבוש. באותה שנה גם רכשה את מטמנת עברון.
בשנת 2003 החלה חברת הבת ת.מ.מ בהקמת אתר אפעה לסילוק אשפה במישור רותם.
החל משנת 2003 התחרתה במסגרת קבוצת "מטרו-רייל" במכרז להקמת רכבת הקלה בתל אביב, יחד עם חברות שיכון ובינוי, וינצ'י (Vinci), אלסטום הצרפתית וזובלין (Zublin) הגרמנית, אך בסוף 2006 הפסידה במכרז לקבוצת "MTS" בראשות אפריקה ישראל של לב לבייב. ב-2010 הודיעה המדינה על הלאמה של הפרויקט שימומן ישירות מתקציב המדינה וינוהל ישירות על ידי החברה הממשלתית נת"ע.
בשנת 2006, החלה החברה לפעול בשם "ואוליה ישראל" (לאחר שינוי של שם תאגיד האם) באותה עת החזיקה כבר בכ-20 חברות בנות בישראל, העסיקה 1,700 עובדים ומחזור פעילותה השנתי היה כ-350 מיליון דולר. באוקטובר 2007 ביקר יו"ר ומנכ"ל ואוליה העולמית בישראל, נפגש עם ראש הממשלה, אהוד אולמרט והודיע על הקמת קמפוס לאיכות הסביבה במרכז האקדמי רופין.
העשור השני של המאה ה-21
בעשור השני של המאה ה-21 יצאה מתחום התחבורה הציבורית בישראל, שמכרה את הפעילות האוטובוסים לחברת אפיקים ב-2013. בשנת 2014 יצאה מפרויקט הרכבת הקלה בירושלים, לאחר שהפעילה אותו בהצלחה במשך שלוש שנים, ומכרה את חברת ההפעלה לשאר השותפים בסיטיפס.
בשנת 2015 נמכרה פעילות החברה לחברת ההשקעות הבינלאומית Oaktree Capital Management.
בינואר 2017 שינתה החברה את שמה ל"ורידיס". בשנת 2018 דלק מערכות רכב הפכה לבעלת השליטה לאחר רכישת 70% ממניות החברה תמורת כמיליארד שקל.. ביוני 2021 הונפקה החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב לפי שווי של 3.74 מיליארד שקל.
חטיבת הפסולת ואיכות הסביבה
על פעילות המפעל באתר חיריה, נטען שאינו מטפל כראוי בפסולת הרטובה, האורגנית, המופרדת מן הפסולת היבשה שרק היא משמשת לייצור ה-RDF, ולכן גורם מאז הקמתו למטרדי ריח קשים לתושבי גוש דן בעוטף חירייה, מטרד שהיה נחלתם בעבר עת שימש אתר חירייה אתר להטמנת פסולת עד סגירתו ב-1998.
חטיבת המים
חטיבת המים של ורידיס פועלת בשני תחומים עיקריים – התפלת מים וטיפול בשפכים עירוניים ותעשייתיים. החברה שותפה שווה בהחזקות מתקן התפלה אשקלון יחד עם חברת IDE, והיא משמשת כחברת התפעול והתחזוקה של מתקן ההתפלה. בתחום הטיפול בשפכים מספקת החברה שירותי תפעול ופתרונות טכנולוגיים למתקני טיפול בשפכים עירוניים ותשטיפי מטמנות.
חטיבת האנרגיה
חטיבת האנרגיה של ורידיס, אשר פעלה בעבר תחת המותג "דלקיה" (חטיבת האנרגיה של קבוצת ואוליה הבינלאומית), פועלת בתחום תשתיות האנרגיה והיא שותפה (20%) בתחנת הכוח מישור רותם יחד עם או.פי.סי אנרגיה, אותם רכשה ב-2007. החטיבה מעניקה שירותי ניהול ותפעול של תחנות כוח, הכוללות את תחנת הכוח IPP דלק אשקלון ותחנת הביוגז באפעה. החטיבה עוסקת בשירותי התייעלות אנרגטית לסקטור המסחרי והיא מפעילה שירותי תחזוקה של מערכות חימום, אוורור ומיזוג אוויר.
ואוליה תחבורה
ואוליה תחבורה ישראל הייתה חטיבת התחבורה של ואוליה ישראל והיא נמכרה בשנת 2013. החטיבה פעלה בתחום ההיסעים הציבוריים, תחת המותג קונקס והפעילה אשכולות תחבורה ציבורית החל מינואר 2003 בערים אשדוד, יבנה, טבריה, לוד, מודיעין ועוד. בחודש ספטמבר 2013 נמכרה פעילותה של קונקס לחברת אפיקים.
ריקי מרטין
אנריקה חוסה מרטין מוראלס (בספרדית: Enrique Martín Morales; נולד ב־24 בדצמבר 1971) הוא זמר, פזמונאי, מפיק מוזיקלי ושחקן פוארטו ריקני המוכר בשם הבמה ריקי מרטין.
ביוגרפיה
ריקי מרטין נולד וגדל בסן חואן שבפוארטו ריקו. כבר בהיותו ילד גילה כישרון מוזיקלי. בגיל 6 החל להופיע בפרסומות בטלוויזיה, והופיע בהצגות בית הספר, כמו גם במקהלת בית הספר. אז החל לקחת שיעורים בפיתוח קול ובמשחק במטרה לנצל את כישרונו לטובת קריירה בתחום.
בשנת 1984, כשהוא בן 12 בלבד, התקבל ללהקת הבנים הלטינית "Menudo", אשר זכתה להצלחה רבה בשנות השמונים. מרטין, שהיה הסולן הראשי בלהקה הפך למושא הערצה ברחבי אמריקה הלטינית עוד בטרם סיים את לימודיו התיכוניים.
בשנת 1989, לאחר חמש שנים כחבר הלהקה, פרש ממנה וחזר לפוארטו ריקו כדי לסיים את לימודיו. לאחר מכן נסע לניו יורק, למספר חודשים של מנוחה, שלאחריהם החל לפתח קריירת סולו. הוא עבר להתגורר במקסיקו, שם הופיע בהצגות ובסרטים.
מרטין משמש כיום כשגריר של רצון טוב מטעם ארגון יוניצ"ף של האו"ם.
באוגוסט 2008 הפך מרטין לאב לתאומים, מטאו וולנטינו, שנולדו מאם פונדקאית. ב-29 במרץ 2010 החליט מרטין לצאת מהארון וכתב באתר האינטרנט שלו: "אני גאה לומר שנפל בחלקי המזל להיות גבר הומוסקסואל, בורכתי מאוד להיות מי שאני".
באפריל 2014 החל לצאת עם חואן יוסף, צייר סורי-שוודי ממוצא כורדי וארמני. ב-16 בנובמבר 2016 הודיעו על אירוסיהם. בינואר 2018 הודיע מרטין כי הם נשואים. ב-31 בדצמבר 2018 הודיעו מרטין ויוסף על הולדת בתם לוסיה.
ב-30 באוקטובר 2019 הודיעו מרטין ויוסף על הולדת בנם הרביעי רן מרטין-יוסף שהצטרף למשפחה 10 חודשים לאחר הולדת בתם לוסיה.
קריירה
אלבום הבכורה שלו, Ricky Martin, יצא לחנויות בנובמבר 1991. שנה וחצי אחר כך יצא אלבומו השני, "Me Amarás". שני האלבומים יצאו בחברת "סוני" העולמית וביססו את מרטין ככוכב לטיני מן השורה הראשונה. בשלב זה החליט כי הגיע הזמן לנסות לפרוץ אל השוק הבינלאומי. לשם כך הגיע לארצות הברית, שם התקבל לאופרת הסבון "בית חולים כללי", וגילם על במות ברודוויי את מריוס ב"עלובי החיים".
ב-1996 יצא אלבומו השלישי, "A Medio Vivir", שכלל את הלהיט העולמי "María", שהיה לסינגל הראשון של מרטין בארצות הברית.
בפברואר 1998 יצא אלבומו הרביעי, "Vuelve", שכלל את הלהיט "The Cup of Life", שהיה לשיר הרשמי של מונדיאל 1998 ועל כן זכה לחשיפה כלל-עולמית.
בדצמבר 2000 יצא אלבומו דובר האנגלית השני, "Sound Loaded", שנחשב לכישלון מסחרי בהשוואה לקודמו. האלבום, שכלל את הלהיט המצליח "She Bangs", הגיע למקום הרביעי בלבד במצעד האמריקני, וסך מכירותיו בעולם היה 5.4 מיליון עותקים. האלבום כלל גם את הלהיט "Nobody Wants to Be Lonely", שהיה דואט מצליח עם הזמרת כריסטינה אגילרה. הלהיט השלישי מהאלבום, "Loaded" (יולי 2001) היה ללהיט הגדול האחרון של מרטין, כשלאחריו שב לפנות לקהל באמריקה הלטינית. באותה השנה, השתתף בשיר "".
במאי 2003 חזר מרטין לאור הזרקורים, שהוציא את אלבומו "Almas del Silencio", אלבום דובר ספרדית בלבד, שכלל את הלהיט "Jaleo", שנמכר בארבעה מיליון עותקים ברחבי העולם. באוקטובר 2005 יצא אלבומו העשירי, "Life", והראשון מזה חמש שנים שדובר אנגלית. הלהיט הראשון ממנו, "I Don't Care", שהיה דואט עם הראפר פאט ג'ו וזמרת הרית'ם אנד בלוז, אמרי, זכה להצלחה מינורית, והיה המשך לקריירה המדשדשת של מרטין.
זינמן
ראו גם
}}
ריקי מרטין
קריירה
לאחר פעמיים בהן היה אמור להופיע בישראל אך ההופעות בוטלו, ב-2006 וב-2010, ב-14 בספטמבר 2016 הופיע מרטין בהיכל מנורה מבטחים לעיני כ-6,500 צופים.
ב-2 בנובמבר 2010, הוציא, בשיתוף פעולה עם ג'וס סטון, את הסינגל "The Best Thing About Me Is You".
ב-5 באפריל 2011, הוציא את הסינגל "Más".
בשנת 2018 הופיע בתפקיד אנטוניו ד'אמיקו בסדרה "הרצח של ורסצ'ה" - העונה השנייה של סדרת הטלוויזיה האמריקאית "סיפור פשע אמריקאי".
בשנת 2020 שיחק בסרט "ההמצאה הקסומה של ג'רוניקוס ג'אנגל".
פרסי גראמי
מקור:
Bad Blood (אלבום)
Bad Blood הוא אלבום הבכורה של הלהקה הבריטית באסטיל. האלבום יצא לאור ב-4 במרץ 2013 וכלל מספר סינגלים, שהמצליח ביותר ביניהם הוא השיר "Pompeii". האלבום הוקלט בלונדון והופק על ידי מארק קרו וסולן הלהקה, דן סמית'.
האלבום הגיע לפסגת מצעד האלבומים בבריטניה, שם שהה במשך שלושה שבועות והגיע למעמד פלטינה כפולה. גם בארצות הברית הצליח האלבום, והגיע למקום האחד עשר במצעד האלבומים בילבורד 200. האלבום הועמד לפרס האלבום הבריטי הטוב ביותר בפרסי המוזיקה הבריטית לשנת 2014.
ביקורות
האלבום דורג במקום השלישי ברשימת האלבומים הטובים ביותר של שנת 2013 ב-Digital Spy.
מהדורה מחודשת: All This Bad Blood
ב-25 בנובמבר 2013 יצאה לאור המהדורה המחודשת של האלבום, "All This Bad Blood". מהדורה זו כוללת את האלבום "Bad Blood" ודיסק נוסף הכולל את השירים הבאים:
אהוד רצאבי
אהוד רצאבי (נולד ב-30 ביולי 1953) מנהל ופוליטיקאי ישראלי, רואה חשבון בהכשרתו, כיהן כמנכ"ל אמד (חברת הנכסים של דן), בשנים 2006–2022 שמש כיו"ר ארגון איל"ן. כיהן כחבר הכנסת מסיעת שינוי בכנסת ה-16.
ביוגרפיה
רצאבי נולד בתל אביב. בבגרותו שירת בחיל האוויר, ולאחר מכן למד חשבונאות וכלכלה באוניברסיטת תל אביב. הוא הצטרף למשרד רואי החשבון של אביו, ועמד בראשו לאחר שזה יצא לגמלאות. בין השנים 1996-1993 שימש גם כדירקטור וכיו"ר ועדת הביקורת של חברת הפחם הלאומית בישראל.
במקביל, עסק בפעילויות ציבוריות שונות, כחבר בעמותת "אעלה בתמר" למורשת יהדות תימן, כחבר הנהלת לשכת המסחר ישראל-יפן וכיו"ר ועדת האתיקה במחוז תל אביב של לשכת רואי החשבון.
קריירה פוליטית
רצאבי הצטרף ל"שינוי" ב-1985. בבחירות לכנסת ה-15 הוצב במקום השמיני ברשימת המפלגה לכנסת, אך נותר מחוץ לכנסת, לאחר שהמפלגה קיבלה 6 מנדטים.
ליברסיון
ליברסיון (בצרפתית: Libération; מילולית: שחרור, בקיצור: ליבה) הוא עיתון יומי צרפתי בעל קו שמאלני מתון, שנוסד בשנת 1973 על ידי ז'אן-פול סארטר, בני לוי וסרג' ז'ולי, בעקבות מהומות מאי 1968. הקו בהתחלה היה שמאלני קיצוני, אך התמתן בשנות ה-80 וה-90, ובעיקר כש-37% מהעיתון נרכש בשנת 2005 על ידי אדוארד דה רוטשילד. זהו העיתון הצרפתי היומי הראשון שהקים אתר באינטרנט.
אהוד רצאבי
קריירה פוליטית
ב-2003 השיגה המפלגה הישג מרשים, כשקיבלה 15 מנדטים, ורצאבי, שהוצב במקום ה-11, החל לכהן כחבר הכנסת מטעמה. הוא היה חבר בוועדות הכספים, העבודה, הרווחה והבריאות, ביקורת המדינה, המדע והטכנולוגיה, וכן במספר ועדות שאינן קבועות. במסגרת פעילותו בוועדת הכספים עמד בראש ועדת המשנה למסים והיי טק.
רצאבי היה פעיל בדיוני הכנסת על התוכנית לרפורמה בשוק ההון בישראל, ביניהם דיונים על שינויים בעמלות הבנקים, והמאבק במס הבורסה.
ליברסיון
במקור, השם "ליברסיון" היה שמו של עיתון מחתרתי שהוקם ב-1941 בשתי מהדורות, לצפון ולדרום.
אהוד רצאבי
קריירה פוליטית
רצאבי היה אחד המחוקקים הבולטים בכנסת ה-16. עם החוקים שחוקק נמנים חוק הנהיגה הספורטיבית, חוק עדכון כתובת, תיקון לחוק החברות הקובע תנאי כשירות לדירקטורים חיצוניים, תיקון לחוק השיפוט הצבאי המטיל איסור על ציון דרגה ושם יחידה בפרסום המעודד סרבנות, חוק שילוב סטודנטים במערכת החינוך, וחוקים נוספים.
מחנה הוואסונג
מחנה הוואסונג (בהנגול: 화성 제16호 관리소 באנגלית: Hwasŏng או Hwaseong) הוא מחנה עבודה לאסירים פוליטיים בצפון האמגיונג, שבקוריאה הצפונית. שמו הרשמי הוא קוואן-לי-סו (מושבת מחנה עבודה) מספר 16.
אהוד רצאבי
קריירה פוליטית
בזמן כהונתו בכנסת היה יו"ר אגודת הידידות הפרלמנטרית ישראל-יפן
ליברסיון
אחד הגיליונות הזכורים ביותר של ליברסיון היה זה של ה-22 באפריל 2002. לאחר שז'אן-מארי לה-פן הצליח לעלות לסיבוב השני בבחירות לנשיאות צרפת, יצא העיתון בשער שבו הייתה כתובה מילה אחת: non!
מחנה הוואסונג
מחנה הריכוז מתופעל כמחנה עבודה שאליו נכנסים אסירים למאסר לכל החיים ללא אפשרות שחרור או חנינה. שטחו כ-549 קילומטרים רבועים והוא הכלא הגדול ביותר בצפון קוריאה.
ליברסיון
לאחר רכישת העיתון על ידי רוטשילד, הוא עבר מספר זעזועים שאיימו על קיומו. לאחר שהעורך סרז' ז'ולי קרא לקוראי העיתון לתמוך באמנה ליצירת חוקה באירופה, נוצר קרע בין עמדות העיתון בנושא לעמדות רבים מקוראיו המסורתיים; וז'ולי פוטר בסופו של דבר על ידי רוטשילד. ב-2006 שב לערוך אותו לורן ז'ופרן, שהיה העורך של "ליברסיון" בין 1996 ו-1999 במקומו של ז'ולי. חרף זאת, המשיכו מצוקותיו הכלכליות של העיתון. באמצע 2007 הצליח רוטשילד לגייס קבוצת משקיעים נוספת, בהם (בהשקעה זעומה יחסית, אך בעלת חשיבות ציבורית) הפילוסוף ברנאר-אנרי לוי. בתמורה, נאלצו העיתונאים לאבד מעמד ייחודי: עד 2007 הייתה להם זכות החלטה על מהלכי העיתון. בספטמבר 2020 מונה דב אלפון לעורך הראשי של העיתון.
אהוד רצאבי
קריירה עסקית
בשנים 2007–2014 כיהן רצאבי כמנכ"ל אמד (חברת הנכסים של קואופרטיב דן לתחבורה ציבורית). בין השאר ניהל את הקמתם של פרויקטים למגורים על מגרשים שהיו בבעלות הקואופרטיב.
מחנה הוואסונג
מספר האסירים מוערך בכ-20,000 והם מוגדרים כ"גורמים העוינים את המפלגה או את המהפכה" בגין פעולות כגון התנגדות לשלטונו של קים ג'ונג איל. אסירים רבים הם בני משפחה של חשודים בהתנגדות לשלטון.
ליברסיון
בשנת 2011, התפוצה הממוצעת בתשלום הייתה 119,759. לעיתון יש גם אתר שמושך 150,000 מבקרים ביום בממוצע ומפרסם כמה מוספים כמו נקסט, מגזין תרבות שיוצא בכל שבת ראשונה בחודש ואתר דיגיטלי, Ecran.fr.
אהוד רצאבי
קריירה עסקית
בשנים 2012–2015 שימש כנשיא "להב - לשכת העצמאים והעסקים בישראל".
מחנה הוואסונג
חלק מעבודות הכפייה כוללות חפירת מנהרות למתקן פונגיי-רי, המהווה מתקן תת-קרקעי (היחידי) לניסויים גרעיניים של צפון קוריאה ונמצא 2 קילומטרים בלבד מהמחנה, תוך חשיפה לקרינה רדיואקטיבית גבוהה. אותו מתקן קרס על עצמו באוקטובר 2017, לאחר מספר ניסויים גרעיניים ולאחר שאזהרות צפון קוריאה על ידי מומחים בין לאומיים שההר בו חצוב המתקן סובל מסינדרום ההר העייף ועלול לקרוס בכל רגע. 200 עובדים נהרגו באירוע.
אהוד רצאבי
קריירה עסקית
במרץ 2022, מונה ליו"ר התאחדות ספורט הנכים.
מחנה הוואסונג
מעט הדווחים הקיימים בנושא זכויות אדם במחנה מתארים מציאות קשה של עבודת פרך תמידית, מעט שעות שינה ותת תנאים. תיאורים קשים כוללים אסירים המוצאים להורג במכות פטיש לאחר שכרו לעצמם את קברם ונשים שנאנסות על ידי השומרים ונרצחות לאחר מכן.
עאישה
עאישה (בערבית: عائشة, תעתיק מדויק: עַאאִשַה; 614–678) הייתה אשתו השלישית של מוחמד, מייסד האסלאם, ונחשבת ל"אישה האהובה על הנביא". ידועה באסלאם כ"אם המאמינים" (בערבית: أمّ المؤمنين). עאישה נולדה במכה למשפחה משבט קורייש, בתם של אום רומאן ושל אבו בכר, הח'ליפה הראשון.
נישואיה עם מוחמד
עאישה יועדה להינשא למקורב של אביה, בנו של ראש שבט נופל, שנתן חסות למוחמד, אך מחשש האם כי בנה התאסלם בוטלו האירוסין והיא התארסה בעודה ילדה עם מוחמד בשנת 620, בגיל שש. על פי ההיסטוריון אלטברי החתונה הצנועה לא שינתה הרבה והיא נשארה לגור עם משפחתה עד הגעתה לבגרות מינית (יש הסוברים גיל תשע). היא נישאה למוחמד לאחר ההג'רה בשנת 622.