cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סטו אונגר
ראשית חייו
ב-25 ביולי 1967 נפטר אביו של אונגר כתוצאה מהתקף לב. נסיבות מותו של אביו, והשבץ ממנו סבלה אימו באותה עת, גרמו לאונגר, עוד בטרם מלאו לו 18 שנים, לפנות אל סצנת ההימורים של ניו יורק. במסגרת זו, נחשף לראש ארגון הפשיעה הניו-יורקי, ויקטור רומנו, שגם נחשב לאחד משחקני הקלפים הטובים באותה עת. רומנו, אשר זיהה באונגר יכולות דומות לאלו שיש לו, בין היתר יכולת לחישוב סיכויי הימורים, שימש לאונגר כמנטור.
בינת אל פאנק
חברי ההרכב
הרכב רשמי
סטו אונגר
ראשית חייו
באותן שנים, התפרסם אונגר בתחרותיותו ויהירותו כלפי יריביו. אונגר נהג להקניט בקול רם יריבים שהפסידו לו. אחד מציטוטיו המפורסמים: "לעולם לא ארצה להיחשב כ-"מפסיד בכבוד". תראה לי מפסידן בכבוד, ואראה לך רק מפסידן" עם זאת, הודות למערכת היחסים הקרובה של אונגר עם רומנו, היה מוגן מפני יריבים שנפגעו מהתנהגותו. מקרה זכור אחר היה ניסיון של יריב לתקוף את אונגר באמצעות כיסא. מספר שנים מאוחר יותר, טען אונגר כי התוקף נורה למוות מספר ימים לאחר האירוע, אף על פי שעד היום שנוי אירוע זה במחלוקת.
בינת אל פאנק
חברי ההרכב
הרכב הופעות/ חברי עבר
סטו אונגר
ג'ין רמי והמעבר לפוקר
אונגר חובב ההימורים, נהג להמר על מרוצי סוסים, אולם בתחום זה צבר בעיקר חובות, שהובילו אותו בשנת 1976 לעזוב את ניו-יורק למיאמי, פלורידה. בשנת 1977 עבר אונגר לאס וגאס, נבאדה, שם התאחד עם מדלן ווילר, בת זוגו לשעבר, שעתידה להפוך לאשתו בשנת 1982.
אונגר המשיך לשחק רמי בלאס וגאס ונחשב כשחקן מהשורה הראשונה. הוא הביס את השחקנים המקצועניים המובילים בעולם, כולל השחקן שנחשב הטוב ביותר באותה תקופה - הארי שטיין. בערב אחד ניצח אונגר את שטיין ב-86 משחקי רמי, מה שגרם לשטיין לחדול מלשחק רמי באופן מקצועני. לאחר תקופה מסוימת, סומן אונגר כשחקן הרמי הטוב ביותר, ושחקנים החלו לסרב לשחק נגדו. במאמצו לאתר יריבים, היה מציע אונגר לאפשר ליריביו לקבל יתרונות התחלתיים. כך למשל אפשר אונגר ליריביו, ורק להם, לראות את הקלף האחרון בחבילה וכן נותן להם לשחק בעמדה טובה יותר, למרות זאת אונגר המשיך לנצח.
באותה תקופה, בסוף שנות השבעים נחשב רמי למשחק הקלפים הפופולרי בלאס וגאס. אונגר ניצח והרוויח סכומים גבוהים בכל כך הרבה טורנירים, עד שמספר בתי קזינו בעיר סירבו לאפשר לו להירשם לטורנירים, היות ששחקנים אשר ראו כי אונגר נרשם - לא היו מוכנים להצטרף. בביוגרפיה שלו בשלב מאוחר יותר, תיאר אונגר את ההנאה שהפיק מתהליך הניצחון על יריביו - תחילה הוא נהנה לראות את התקווה שלהם לנצחו, ואחר כך את מבט הייאוש על פניהם כשהם מבינים שאין להם שום סיכוי.
בסופו של דבר, אונגר התקשה למצוא טורנירי רמי שיסכימו לאפשר לו להשתתף. כתוצאה מכך נאלץ אונגר לנטוש את משחק הרמי, ולעבור למשחק החדש שהתפתח בווגאס באותן שנים - פוקר.
לאחר שעבר לשחק פוקר באופן מקצועי, הביס אונגר את מקצוען הפוקר המפורסם בילי בקסטר והרוויח 40,000 דולר. לימים סיפר בקסטר שכשראה את אונגר לראשונה, הוא לא האמין שזה יריבו, היות שאונגר נראה צעיר, צנום ונמוך. באחד המשחקים, ביקש בקסטר בגיחוך להציב ארגז של קוקה קולה על כיסאו של אונגר, כדי שהאחרון יוכל להגיע לשולחן.
אף על פי שאונגר התפרסם בשל הישגיו בפוקר, הוא החשיב את עצמו לשחקן רמי טוב יותר: "ביום נתון, אני מניח שניתן לנצח אותי בטקסס הולדם. סיכוי קלוש אך אפשרי. מצד שני, אני נשבע לך, אני לא רואה איך מישהו יכול לנצח אותי ברמי".
האירועים המרכזים באליפות העולם בפוקר בשנים 1980 ו-1981
אונגר זכה באירוע המרכזי של אליפות העולם בשנת 1980, כאשר ניצח את ברונסון והפך לאלוף הצעיר ביותר שהיה עד אז (שיא שנשבר בשנת 1989 על ידי פיל הלמות, ולאחר מכן על ידי אחרים). אונגר נראה אפילו צעיר יותר מכפי שהיה, ובעקבות טורניר זה דבק הוא הכינוי "הנער" (The Kid).
שנה לאחר מכן, בשנת 1981, הגן אונגר על תוארו וזכה פעם נוספת באירוע המרכזי של אליפות העולם. אונגר כמעט לא הורשה להשתתף באותו טורניר, כאשר מספר ימים לפני שהחל, ירק בפניו של דילר בשולחן פוקר לאחר הפסד של יד. בסופו של דבר הורשה אונגר לשחק רק לאחר התערבות של בנו של בני ביניון, מארגן הטורנירים ובלחצי התקשורת שעמדה על כך שיש לאפשר לאלוף להגן על תוארו.
שני צמידי אליפות העולם נוספים בשנים 1981 ו-1983
בנוסף לשני הצמידים מהאירוע המרכזי, זכה אונגר באותן שנים בשני צמידי אליפות העולם נוספים מטורנירים צדדיים של אליפות העולם:
בצמיד השני שלו ובפרס בסך של 95,000 דולר, זכה אונגר בשנת 1981 בתקופה שבין שתי הזכיות שלו באירועים המרכזיים.
בצמיד הרביעי שלו, זכה אונגר בשנת 1983 ובפרס בסך של 110,000 דולר.
ההתמכרות לסמים והגירושין
בשנת 1979 נפטרה אמו של אונגר, ובתקופה זו החל לצרוך קוקאין.
בביוגרפיה שלו סיפר אונגר כי בהתחלה הוא השתמש בסם לצורך קבלת אנרגיות בתקופות שהשתתף בטורנירי פוקר ארוכים. עם הזמן החל אונגר לצרוך את הסם יותר ויותר - מה שהובילו בסוף להתמכרותו.
בשנת 1982 התחתנו אונגר ומדלן ווילר ובאותה השנה נולדה בתם סטפני. אונגר אימץ בנוסף את בנה של מדלן מנושאיה הראשונים, ריצ'י, אשר העריץ את אונגר ואף אימץ את שם משפחתו. בשנת 1986 התגרשו אונגר ומדלין. בשנת 1989, התאבד ריצ'י, זמן קצר לאחר שסיים את התיכון.
התמכרותו של אונגר לקוקאין החמירה. במהלך האירוע המרכזי של אליפות בעולם בפוקר שנערכה בשנת 1990, נמצא אונגר, ביום השלישי של הטורניר, בחדרו בבית המלון כשהוא שרוע מחוסר הכרה על הרצפה כתוצאה ממנת יתר. אונגר הוביל באותה עת את הטורניר בפער כ"כ גדול, עד שאף על פי שהוא נעדר מהיום השלישי, הוא סיים את הטורניר במקום התשיעי הכללי, לאחר שהדילרים הורידו בליינדים מערימת הצ'יפים שלו בכל סיבוב.
באותה תקופה, בכתבה שנערכה על אונגר ברשת ESPN, התראיינו רבים מחבריו ומתחריו והעידו כי הם חושבים שהוא לא יחיה עד יום הולדתו הארבעים. חבר אחר שלו העיד כי הדבר היחידי שמחזיק אותו בחיים הוא נחישותו לראות את ביתו מתבגרת.
אונגר, שתמיד נמשך להימורים גבוהים, איבד במהירות את כספי זכיותיו בפוקר בסמוך לאחר קבלתם, על הימורי ספורט, בעיקר על מרוצי סוסים.
חבריו של אונגר ניסו להשפיע עליו שיפנה למכוני גמילה מסמים. אולם אונגר סירב, מהטעם שהיה במכוני גמילה בעבר ומהסיבה שמניסיונו קל יותר להשיג סמים בגמילה מאשר ברחוב.
"נער הקאמבק"
בשנת 1997 אונגר כבר לא היה בשיאו - הופעותיו הציבוריות התמעטו, הוא היה נתון אונגר בחובות כבדים ונזקי השימוש בסמים ניכרו בגופו.
על אף זאת, הוא קיבל תרומה בסך של 10,000 דולר, לצורך הרשמה לטורניר האירוע המרכזי של אליפות העולם בפוקר. אונגר היה האחרון להירשם לטורניר, כאשר חברו, שחקן הפוקר בילי בקסטר, רשם אותו שניות לפני שההרשמה נסגרה.
ביום הראשון לטורניר, ניכר באונגר כי הוא היה מותש מאוד, ובשלב מסוים אף נרדם על השולחן. שחקן הפוקר וחברו, מייק סקסטון (ששיחק בטורניר גם הוא) אמר שבאותו הזמן הוא לא חשב שאונגר יצליח לעמוד בזה.
במהלך הטורניר, החזיק אונגר בארנקו את תמונתה של בתו סטפני, והקפיד להתקשר אליה ולעדכנה בדבר התקדמותו. לאחר עליות ומורדות ביום הראשון, צבר אונגר תאוצה והחל לצבור סכומים גדולים שהקנו לו שקט נפשי ומנטלי להמשך. לאורך כל הטורניר, היה אונגר עם סכום הצ'יפים הגדול ביותר. לאחר שהעפיל לשולחן הגמר, תעשיית ההימורים המקומית סימנה את אונגר כבעל הסיכוי הגדול ביותר לנצח את הטורניר בפער משמעותי מיריביו.
אונגר זכה באירוע המרכזי של אליפות העולם בפוקר (WSOP) לשנת 1997, ובכך השווה את שיא הזכיות לאירוע המרכזי - 3 פעמים, וכן זכה בצמיד החמישי שלו. לאחר זכייתו, התראיין אונגר לערוץ ESPN, הראה את תמונתה של ביתו למצלמה והקדיש לה את הניצחון. אונגר זכה במיליון דולר והתחלק בהם עם בקסטר. ניצחונו הקנה לו את הכינוי "נער הקאמבק" על ידי התקשורת בלאס וגאס בגלל פער שש עשרה השנים לזכייה האחרונה שלו באירוע המרכזי, כמו גם בשל עברו בשימוש בסמים.
במהלך הטורניר הרכיב אונגר זוג משקפיים כחולות עגולות, שנועדו, לפי הביוגרף שלו, "להסתיר את העובדה שהנחיריים שלו קרסו כתוצאה מהשימוש בקוקאין". אליפות העולם בשנת 1997 הייתה הטורניר הגדול האחרון שבו אונגר זכה בפרס משמעותי.
השנה האחרונה
כשהתקרב מועד האירוע המרכזי של אליפות העולם בפוקר לשנת 1998, הציע שוב בקסטר לממן לאונגר את דמי הכניסה, אך עשר דקות לפני ההתחלה, אונגר סירב להשתתף בטענה שאינו מסוגל לעשות זאת. מאוחר יותר חשף אונגר כי לא היה יכול להשתתף בטורניר עקב השימוש שלו בסמים בשבועות שלפני כן. אונגר אמר כי במצבו הנוכחי, הופעה בטורניר תהיה מביכה יותר אשר שלא להופיע כלל.
באוקטובר 1998 בוב סטופק, שהיה בעל בתי קזינו בווגאס, הגיע להסכמה עם אונגר לפיה הוא יכסה את חובותיו של אונגר, ישלם לו את דמי הכניסה לטורנירים, ויקבל ממנו את דמי הזכייה. כמקדמה קיבל אונגר מסטופק 25,000 דולר.
מותו
ב-20 בנובמבר 1988, לן אונגר בחדר מס' 6 במלונית אואזיס הממוקמת בקצה הסטריפ של לאס וגאס. אונגר שילם 48 דולר ללילה למשך שני לילות.
ב-22 בנובמבר, נמצא אונגר בחדרו כשהוא שרוע על הרצפה, בלבוש מלא, עם הטלוויזיה כבויה. לאחר מכן נקבע מותו. בחפציו האישיים נמצאו 800 דולר מתוך ה-25,000 דולר שקיבל מסטופק, יתר הכספים לא אותרו.
בנתיחה שלאחר המוות התגלו עקבות של סמים בגופו של אונגר, אבל לא בכמות שיכולה לגרום למותו. הפתולוג הגיע למסקנה כי אונגר מת ממחלת לב, שלקה בה כתוצאה משנים של צריכת בסמים.
אף על פי שלאורך הקריירה זכה בסכום המוערך ב-30 מיליון דולר, אונגר מת חסר כל. הלווייתו מומנה באמצעות מגבית שגייס סטופק. אונגר נקבר בלאס וגאס.
סגנון משחקו
אונגר היה ידוע כשחקן אגרסיבי מאוד, שמרבה לבלף. מייק סקסטון תיאר זאת: "הצ'יפים של אונגר תמיד היו בתנועה".
שחקני פוקר מקצועניים סברו כי כתוצאה מהתנהגותו של אונגר, הוא לא הרוויח את הסכומים שהיה יכול להרוויח, שכן שחקנים, אשר איבדו אמונה שהם יכולים לנצח אותו, סירבו להשקיע סכומים גבוהים נגדו וסירבו לנסות לנצח אותו שוב. אונגר לא הסתפק רק בניצחון על יריביו, אלא ניסה לגרום להם השפלה בהפסדם. בביוגרפיה שלו, ציין אונגר כי לאורך השנים מספר שחקנים הציעו לו תשלום בעבור הפסד מכוון ברמי, כאשר באופן זה הם היו מרוויחים סכומים גבוהים יותר בהימורים הצדדים על זהות המנצח. עם זאת, אונגר סיפר כי לעולם לא הסכים לכך, שכן לא היה יכול לסבול את הרעיון שמישהו ינצח אותו, אפילו באופן לא חוקי.
אחת מהידיים המפורסמות ששיחק אונגר התרחשה במהלך האירוע המרכזי של אליפות העולם בפוקר לשנת 1992. באותו טורניר התמודד אונגר האלוף משנת 1990 מנסור מטלובי. מטלובי ניסה לבלף את אונגר באמצעות "אול-אין", כאשר על השולחן היה 3-3-7-Q-K, ואונגר החזיק ב-9–10. אונגר חשב כמה שניות, השווה ואמר: יש לך 4–5 או 5–6 אז אני משווה". אונגר ניצח את היד לאחר שמטלובי אכן החזיק 4–5. יד זו נחשבת לאחת הידיים המפורסמות בהיסטוריית הפוקר.
אישיותו
חייו הצעירים של אונגר, במיוחד התקופה עם רומנו, השפיעו רבות על חייו הבוגרים. מקרה זכור היה כשאונגר הגיע לשדה תעופה כדי לטוס לטורניר פוקר באירופה ביחד עם שחקני פוקר מקצוענים. אונגר היחיד מבין כל חבריו שלא היה לו דרכון. לאונגר אפילו לא היה מספר ביטוח לאומי, וזה הונפק לו רק לאחר זכייתו בטורניר בשנת 1980, על מנת שיוכל לאסוף את כספי הזכייה. כאשר הגיע אונגר לשדה התעופה, התגלה שלאונגר אין דרכון. בביקורת הגבולות נמסר לאונגר שהטיפול בכך יגרור מצידו תשלום קטן. אונגר הבין מהדברים כי מוצע לו קבלת שוחד, עניין שהיה רגיל אליו מתקופתו בניו יורק עם רומנו, ומסר שטר של 100 דולר. אונגר נעצר על ניסיון לשחק פקיד ציבור, והעניין סודר רק לאחר התערבות חבריו.
אף על פי שהיה הבעלים של מספר מכוניות יוקרה, נהג אונגר בעצמו רק לעיתים רחוקות. הוא העדיף להשתמש במוניות כמעט לכל מקום שהלך, אפילו בנסיעות קצרות מביתו לבתי הקזינו. אונגר היה ידוע כאחד שנותן טיפים גדולים מאוד לנהגי המונית ועובדי הקזינו, ללא קשר לשאלה אם הרוויח באותו היום. סיפור אופייני לאונגר, הוא שיום אחד רכש מכונית ספורט חדשה מדגם מרצדס. אונגר נהג ונהג עד אשר הרכב נתקע. אונגר גרר את הרכב לסוכנות הרכבים, ושם הוסבר לו שהרכב נתקע כי אזל הדלק. אונגר השיב: "למה לעזאזל לא סיפרת לי שעלי לתדלק את הרכב?"
חבריו של אונגר העידו עליו שהוא אכל "כמו חיית פרא". אונגר ראה באכילה כעניין שולי שעליו לסיים כמה שיותר מהר, על מנת שהוא יוכל לחזור במהרה לשולחן הקלפים. אונגר היה מקפיד להזמין מקום לו ולחבריו למסעדות, והיה דואג לשלם את החשבון עבור כולם. חבריו מעידים כי הוא היה ממהר למסעדה, אוכל את האוכל מהר ככל שהיה ניתן, זורק כסף על השולחן עבור כל ארוחה, בצירוף טיפ נדיב, וממהר לעזוב, בזמן ששאר חבריו היו רק בשלב המנות הראשונות.
חבריו נהגו לציין כי אונגר, כשהיה בידיו כסף, היה אחד האנשים הכי נדיבים שהם אי פעם פגשו. הוא היה ידוע כאחד שתמיד יהיה מוכן לעזור לחבר. פעם אחת, כשהיה אונגר ברצף ניצחונות גדול, הוא מימן לחברו להימורים, מייקל סאלם את תשלומי המשכנתה עבור מספר חודשים. סאלם סיפר כי לא ביקש את הכסף, רק ציין כבדרך אגב באוזניו של אונגר, כי הוא ברצף הפסדים נוראי. עורך דינו של אונגר, נזכר בפעם אחת שאונגר שאל אותו לשלומו, הוא השיב כי הכל בסדר אולם הוא מתקשה קצת מבחינה כלכלית. אונגר הוציא מיד 10,000 דולר במזומן מכיסו, נתן לעורך הדין ואמר לו "קח את זה. זה שלך. תחזיר לי כשתוכל. וגם אם לא תחזיר - הכל בסדר". פעם אחרת, כשהלך אונגר בלאס וגאס ביחד עם דויל ברונסון, אדם עצר אותו וביקש כסף. אונגר שלף שטר של 100 דולר ונתן לו. ברונסון שאל את אונגר מי היה האיש? ואונגר ענה: "אם הייתי יודע את שמו, אני הייתי נותן לו 200 דולר."
מייק סקסטון ואונגר הפכו הרבות השנים לחברים טובים. במהלך התקופה בה סקסטון סבל מרצף הפסדים והיה קרוב לפשיטת רגל, הוא ישב ליד אונגר כאשר האחרון שיחק בקזינו באחד ממשחקי הקאש. במהלך המשחק היה צריך אונגר ללכת לשירותים, וביקש בינתיים מסקסטון להחליפו. החלפת שחקנים בזמן המשחק בדרך כלל אסורה בחדרי הפוקר, עם זאת עבור שחקני טופ כמו אונגר, הכללים אז היו גמישים יותר. בזמן שאונגר חזר מהשירותים הוא הבחין שסקסטון צבר רווח, נתן לו את המושב ועבר לשחק בשולחן אחר. בסיום הרוויח סקסטון 4,000 דולר ואונגר נתן לו מחצית מהם.
מורשתו
אונגר נחשב על ידי רבים כאחד מכישרונות הפוקר הגדולים ביותר ששיחקו את המשחק.
אונגר מדורג במקום ראשון באחוזי הצלחה בטורנירי פוקר (דמי כניסה 5,000 דולר ומעלה) כאשר מתוך 30 טורנירים שהשתתף בהן הוא זכה ב-10.
בשנת 2001, נבחר סטו אונגר להיכל התהילה של הפוקר.
בשנת 2003 נעשה סרט המבוסס על חייו סיפורו של סטואי אונגר. אונגר היה גולם על ידי מייקל אימפריולי.
אור עמרמי ברוקמן
אוֹר עַמְרָמִי בְּרוֹקְמָן (נולד ב-22 בינואר 2003) הוא זמר-יוצר ישראלי. השתתף בגמר העונה השביעית של הכוכב הבא לאירוויזיון והגיע למקום השלישי.
ביוגרפיה
אור עמרמי ברוקמן נולד באוקראינה וגדל בשכונת הדר יוסף בתל אביב, בנם הבכור של שני אבות, גיל ודקל, שאימצו אותו בגיל שנה וחצי, ולו שתי אחיות.
היה חבר בלהקת "צעירי תל אביב".
באוגוסט 2018 הזמין אותו הזמר חנן בן ארי באופן מפתיע לעלות על הבמה ולהצטרף אליו בביצוע שירו "בשורות טובות" בהופעה בזאפה הרצליה. שלושה חודשים לאחר מכן, בנובמבר 2018, הצטרף עמרמי ברוקמן לבן ארי בביצוע השיר "אמא אם הייתי" בהופעה בזאפה חיפה.
ב-12 באוגוסט 2019 הוציא עמרמי ברוקמן את הסינגל הראשון שלו, "אין סוף מחשבות", שאותו כתב והלחין שנה קודם לכן.
בנובמבר 2019 ניגש לאודישנים לתוכנית "הכוכב הבא לאירוויזיון". בשלב המסך שר את השיר "מה אתה רוצה ממני" של הזמר חנן בן ארי, זכה לדירוג של 97% הצבעות, ושבר את שיא ההצבעות של כל עונות הכוכב הבא עד עונה זו. הוא עלה לשלב הגמר של התוכנית, בו התחרה עם אלה לי להב, עדן אלנה וגאיה שאקי. בגמר, שהתקיים ב-4 בפברואר 2020, הגיע למקום השלישי.
2020–הווה
במרץ 2020 הצטלם יחד עם יוצאת העונה השביעית של התוכנית "הכוכב הבא לאירוויזיון", אלה לי להב לפרסומת של חברת בזק. באפריל הופיע יחד עם להב בטקס הדלקת המשואות שנערך בהר הרצל. באותו חודש, אפריל 2020, שר בטקס יום הזיכרון לשואה ולגבורה "בכל זאת אינני נפרד", טקס ההצדעה לניצולי השואה ולמתנדבים המסייעים להם, ששודר מזאפה הרצליה בערב יום השואה, בערוץ קשת 12.
ב-25 ביוני 2020 הופיע בטקס פרסי הנוער הגאה "איגי LOVE" של ארגון הנוער איגי, שצולם בזאפה הרצליה ושודר במאקו, בו זכה בפרס לגיבור ריאליטי.
ב-11 באוקטובר 2020 הוציא את הסינגל השני שלו, "מאין באתי". השיר הופק על ידי גלעד שמואלי, והווידאו קליפ הנלווה לו בוים על ידי יעקב אסרף. השיר זכה לביקורות חיוביות, הקליפ שלו צבר מאות אלפי צפיות תוך יממה, ולאחר מכן, מיליון צפיות תוך כשבוע. השיר נכנס אל המקום החמישי במצעד השבועי של מדיה פורסט. השיר הוא הסינגל הראשון מתוך אלבום הבכורה העתידי שלו.
הוא לוהק לתפקיד לני בסדרת הדרמה המוזיקלית "הד קולך" ששודרה בכאן 11, בה שיחק לצד שמואל וילוז'ני והדר רצון.
עמרמי ברוקמן מתגורר עם הוריו בשכונת הדר יוסף, בתל אביב-יפו.
ננאד סבטקוביץ'
ננאד סבטקוביץ' (בסרבית: Ненад Цветковић; נולד ב-6 בינואר 1996) הוא כדורגלן סרבי המשחק בעמדת הבלם בראפיד וינה.
קריירה
סבטקוביץ' התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הכוכב האדום בלגרד. בקיץ הושאל לראקוביצה, בה שיחק בחצי הראשון של העונה, ואת חציה השני של העונה העביר ברדניצ'קי בלגרד.
בקיץ חזר לכוכב האדום, אך בינואר  חתם בזמון. בעונתו הראשונה בקבוצה היה שותף לעליה של המועדון לליגת העל הסרבית.
בקיץ חתם בווז'דובאץ.
ב-27 ביולי 2020 חתם במ.ס. אשדוד מליגת העל.
ב-16 ביוני 2023 חתם בראפיד וינה האוסטרית.
סנדי אלן
ביוגרפיה
אלן נולדה בשנת 1955 בעיר שלביוויל שבאינדיאנה.
גובהה של אלן נבע מגידול בבלוטת יותרת המוח, שגרמה לשחרור ללא שליטה של הורמון גדילה. בגיל 22 עברה אלן ניתוח להסרת גידול זה, מה שהאט את גביהתה, שלא נעצרה עד יום מותה.
אלן נשאה לראשונה את התואר "האישה הגבוהה ביותר בעולם" בשנת 1976. במשך השנים החזיקו אותו לסירוגין נשים נוספות, אך משנת 1992 ועד למותה, החזיקה בו אלן ברציפות.
בשנותיה המאוחרות אלן השתמשה בכיסא גלגלים, מכיוון שרגליה וגבה לא יכלו לתמוך בגובה. בשלב מסוים בחייה היא הייתה מרותקת למיטה בגלל מחלה, מה שגרם להתנוונות השרירים. בשל מגבלה זו, היא בילתה את שנותיה האחרונות בעיר הולדתה, באותו מקום בו שהתה האישה הזקנה בעולם באותה תקופה, עדנה פארקר.
אלן מעולם לא התחתנה.
במהלך השנים הסתובבה אלן בבתי ספר ומסרה הרצאות על החשיבות שבקבלת השונה והאחר. כמו כן, במהלך מספר שנים היא שימשה כמזכירתו של ראש עיריית אינדיאנפוליס.
בתרבות
אלן כתבה ספר בשם "Cast A Giant Shadow".
מותה
ב-13 באוגוסט 2008 מתה אלן כתוצאה מאי ספיקת כליות וזיהומים בדם שנגרמו מהסתבכות של סוכרת. מלגה על שמה מוענקת מדי שנה על ידי בית הספר התיכון בעיר שלביוויל.
אלי מנטבר
אלי מנטבר (נולד ב-19 במרץ 1951) הוא שחקן, זמר ומפיק תיאטרון, מופעים, אירועים, כנסים וטקסים.
ביוגרפיה
אלי מנטבר נולד ביפו, בי"א באדר ב', 19 במרץ 1951, וגדל בקריית אונו. הוריו היו רעיה ואברהם מנטבר, ניצולי שואה שאיבדו בה את כל משפחתם. הוא אח לזיוה גולן ולארנון מנטבר. כשהיה בן 5, עברה המשפחה לפתח תקווה, שם פתח אביו מפעל למשקאות בשם "קפרי". כילד, סייע אלי בעבודה במפעל. בגיל 13 החל ללמוד בפנימיית הכפר הירוק, שם נחשף לעולם התיאטרון והבמה. הוא החל להשתלב ולהופיע, כזמר וכשחקן, בתוכנית האמנותית הקבועה, "תוכנית עשר", אשר הייתה מועלית בכל סוף שבוע.
זמר ושחקן
את שירותו הצבאי עשה מנטבר בצוות הווי פיקוד צפון. הוא הופיע כזמר וכשחקן, ויחד עם הלהקה הופיע במוצבים הקדמיים לאורך קווי הגבול ובבסיסי צה"ל השונים.
במהלך חופשת השחרור משירותו הצבאי זומן אלי לאודישנים למחזמר "הרוטשילדים" לתפקיד זמר במקהלת המחזמר. תוך כדי האודישנים הוחלט ללהק את מנטבר לאחד התפקידים הראשיים במחזמר, יעקב ג'יימס דה רוטשילד. מנטבר שיחק בהצגה לצד שמואל רודנסקי, אברהם מור, אורי לוי, תמי ספיבק, עמוס טלשיר, דודו טופז, מוצי אביב, בניצוחו של יצחק גרציאני. במקביל להופעותיו במחזמר הופיע מנטבר בתיאטרון לילדים ולנוער של אורנה פורת, בשתי הצגות: "טומי תם" ו"תעלומת סוד המילים הבודדות". בשתי ההצגות לוהק לתפקיד הראשי.
בהמשך דרכו, כשחקן תיאטרון, שיחק אלי בהצגות "היו ימים, היו לילות" יחד עם טמירה ירדני ודודו ירדני, "הדבורה מאיה" שבה יוצר המוזיקה היה עוזי חיטמן, "המפוזר מכפר אז"ר", "מר שמח", "חכם וכלה", "שרתי לך תש"ח" ו"מוריס קזנובה" על פי ניל סיימון, בבימויו של יוסי בנאי ובכיכובו של אברהם מור.
בשנת 1981 עלה על הבמות המחזמר "ברנשים וחלומות", בבימויו של צדי צרפתי ובניהולו המוזיקלי של אלדד שרים. אלי לוהק למחזמר לצידם של אילי גורליצקי, ששי קשת, ירדנה ארזי, חנה לסלאו, שולה חן, עירית ענבי, רחלי חיים, ירון חדד ועוד. המחזמר זכה בפרס כינור דוד למופע הבידור המצליח בישראל וצולם ושודר בערוץ הראשון.
במהלך השנים השתתף אלי בתוכניות הטלוויזיה "איזה חג לי" לצד שלמה ארצי, ריקי גל, ניצה שאול ואסתי כץ, "שירי משוררים לילדים" עם ירדנה ארזי ודפנה ארמוני, "מועדון החתול שמיל" בנוסף לגילה אלמגור, דפנה ארמוני, יואל לרנר, דב רייזר ונתן דטנר, "שרתי לך ארצי ב'". כמו כן דיבב את דמותו של דייוויד קסידי בתוכנית "משפחת פרטרידג'".
בנוסף להופעותיו בתוכניות הטלוויזיה שר מנטבר שני שירים של המשורר נתן אלתרמן: "העלמה" ללחן של שלמה ארצי ו"היינו כחולמים" ללחן של עוזי חיטמן.
במאי ומפיק
לאחר ירידתו מהבמות של המחזמר "ברנשים וחלומות" עבר מנטבר לתחום ההפקות והחל להפיק הצגות, אירועים ומופעים רבים אשר נחלו הצלחה גדולה, ביניהם: הקומדיה המצליחה "אני פה בגלל אשתי" שהועלתה על הבמות בארץ והוצגה מעל אלף פעם, בנוסף הועלתה בארצות הברית בשפה האנגלית עם במאי ושחקנים אמריקאים, המופע הסאטירי זוכה פרס התיאטרון "שירת העצבים" מאת אפרים סידון, המחזמר "אירמה לה דוס", ההצגה "זוג פתוח", הבלט "כרמן", "חתונת הדמים" וחגיגת פלמנקו בביצוע להקת הבלט של אנטוניו גאדס מספרד, המחזמר לילדים "פלנטור האיש מן החלל" מאת אפרים סידון ובכיכובם של חנוך רוזן, חנה לסלאו, שלמה ניצן, מיקי קם, יעקב בן-סירא, גליה ישי ודודו זר, "הנסיך הקטן" מאת אנטואן דה סנט אקזיפרי בבימויה של ניצה שאול, "הלהקה חוזרת" בשיתוף סולן הפקות ובבימויו של דני ליטאי והפקות רבות נוספות.
מנטבר אמנים והפקות
בשנת 1997 הקים בשיתוף עם אשתו נורית מנטבר את חברת ההפקות "מנטבר אמנים והפקות". החברה עוסקת בהפקת טקסים ממלכתיים, כנסים ואירועים לחברות מובילות במשק הישראלי גם במרחב הדיגיטלי וכן בהפקת הצגות וטלוויזיה. בין הפקותיה של החברה: טקס פתיחת נמל התעופה רמון ע"ש אילן ואסף רמון, טקס פתיחת היכל הזיכרון הממלכתי בהר הרצל, טקס הענקת פרס ישראל, אירוע הזיכרון הלאומי השנתי "שירים לזכרם" במשכן הכנסת, מגה אירועים בפארק הירקון, אירועי חברה, פסטיבלים ועוד.
פעילות ציבורית
מנטבר הוא חבר הוועד המנהל של איגוד האמרגנים ומפיקי אמנויות הבמה בישראל ומשמש גם כגזבר האיגוד. במסגרת פעילותו באיגוד יזם בשנת 2006 את כתיבת הקוד האתי של האיגוד וכן את הקמתו של הארכיון לשימור המורשת של התיאטרון הפרטי בישראל, יחד עם ד"ר שלי זר ציון – מנהלת הארכיון לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב. במסגרת פעילותו הציבורית חבר אלי גם בהנהלת לה"ב – לשכת ארגוני העצמאים והעסקים בישראל.
חיים אישיים
נשוי בשנית לנורית מנטבר. מנישואיו הראשונים (לדליה מנטבר) הוא אב לנועה, שחקנית ובמאית, בוגרת החוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב ומשחק בסטודיו לאומנויות התיאטרון של יורם לוינשטיין. מנישואיו השניים הוא אב לאסף, זמר, יוצר, מלחין ומעבד מוזיקה.
יאקפלווה
יאקפלווה (בהונגרית: Jákfalva) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
במקום היה קיים בית קברות יהודי ממנו נשארה מצבה אחת.
דולינסקה
דולינסקה (באוקראינית: Долинська) היא עיר במחוז קירובוגרד אוקראינה.
היסטוריה
לשנת ייסוד של דולינסקה נחשבת 1873, אז באזור נבנתה תחנת רכבת. ב-1896 ביישוב היו 25 בתים בהם התגוררו 227 תושבים. החל משנות ה-90 של המאה ה-19 היישוב החל להתפתח בקצב מהיר, כאן נבנתה כנסייה והחלו להיבנות בנייני מגורים דו-קומתיים. ב-1891 נבנה בית הספר למקצועות רכבת.
ב-1908 אוכלוסיית היישוב מנתה 2,500 תושבים. ב-7 בנובמבר 1924 החלה לפעול תחנת כוח.
ב-8 באוגוסט 1941 דולינסקה נכבשה על ידי הגרמנים ושוחררה על ידי הצבא האדום ב-12 במרץ 1944.
ב-14 במאי 1957 היישוב קיבל מעמד של עיר.
הנס פייבוש
הנס נתן פייבוש (בגרמנית: Hans Feibusch; 15 באוגוסט 1898 – 18 ביולי 1998) היה צייר ופסל יהודי-גרמני, שחי ופעל בבריטניה משנת 1933 ועד מותו. הוא ידוע בעיקר בזכות ציורי הקיר שלו, במיוחד בכנסיות אנגליקניות. בסך הכל עבד בשלושים כנסיות אנגליקניות.
ביוגרפיה בגרמניה
פייבוש נולד בפרנקפורט על מיין, להורים יהודים. אביו היה רופא שיניים ואמו הייתה ציירת חובבת. הוא שירת עם הצבא הגרמני בחזית הרוסית במהלך מלחמת העולם הראשונה, בין השנים 1916–1918.
לאחר המלחמה למד אמנות במינכן. לאחר מכן עבד בהדרכתו של קרל הופר באומנות באוניברסיטת ברלין ולאחר מכן בפריז עם אנדרה להוטה. הוא חזר לפרנקפורט בשנת 1925 לעבוד כאמן, עם סטודיו במנזר הכרמליטים לשעבר, לצד רודולף הייניש ובנו אלקן. פרס הוענק לו על ידי האקדמיה הפרוסית לאמנויות בשנת 1931 על ציורו "סוחר הדגים".
לאחר עליית המפלגה הנאצית לשלטון הוא היגר לאנגליה בשנת 1933. עבודותיו הוצגו לאחר מכן בתערוכת האמנות המנוונת בשנת 1937. פייבוש היה אחד ממיעוט האמנים שעבודתם הייתה שמרנית יחסית, והוא נכלל בין "האמנים המנוונים" בעקבות המורשת היהודית שלו. עבודותיו בתערוכה ההיא היו שני ציורי מלאכים. עבודתיו שהוחרמו מהסטאדיש גלריה בפרנקפורט, הוצגה עם עבודותיהם של יענקל אדלר ומארק שאגאל במסגרת התערוכה שכותרתה "התגלות נפש הגזע היהודית".
ביוגרפיה באנגליה
פייבוש הצטרף לקבוצת האמנים בלונדון בשנת 1934 ובשנה שלאחר מכן התחתן עם סידוני קראנמר.
הוא נשבע שבועת אמונים לכתר הבריטי בשנת 1940. לראשונה הציג עבודות בתערוכת הקיץ של האקדמיה המלכותית בשנת 1944.
לציון מפעל חייו, נערך אירוע על ידי אגודת שימור המורשת הבריטית בשנת 1993, לכבודו והערכה מחודשת של עבודתו.
הוענק לו צלב הקצינים במסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה בשנת 1967, ואות נוסף בשנת 1989.
פייבוש נפטר כארבעה שבועות מיום הולדתו ה-100, לאחר שהשתתף בחגיגת עבודתו וחייו שהתקיימו בקולג' המלכותי לאמנות.
כל תכולת הסטודיו שלו בעת מותו ירשה גלריית Pallant House שבצ'יצ'סטר. הוא נפטר בבית החולים רויאל פרי בקמדן, לונדון.
באחרית ימיו חייו חזר לאמונה היהודית בצעירותו ונקבר בטקס יהודי בבית העלמין היהודי גולדרס גרין.
עבודה באנגליה ובויילס
ציור הקיר הציבורי הראשון שלו באנגליה היה שטיפת הרגליים, עבור אולם המתודיסטים החדש בקוליירס ווד, שהוזמן על ידי אדוארד ד. מילס בשנת 1937. הוא התיידד עם ג'ורג' בל, הבישוף האנגליקני של צ'יצ'סטר, שהשפעתו גרמה לו לקבל את העבודה הראשונה בכנסייה של ציורי קיר בנושאים דתיים. בין הראשונים שצייר ניתן למצוא את ציור הקיר בקפלה הפרטית של הבישוף בארמון האפיסקופי בצ'יצ'סטר.
עבודות אחרות הן בכנסיות בקובנטרי, ולינגבורו, פרסטון, פולסגרוב ואקסטר; פריורי כריסטצ'רץ' בדורסט ועוד. הוא יצר ציור קיר גדול בכנסייה בהולבורן, לונדון. יצירה גדולה נוספת בלונדון היא הערצת הצלב בסנט מייקל והמלאכים בהארו. הוא צייר ציור קיר של הצליבה בכנסיית סנט מרטין בדאגנהאם ועבודות נוספות נמצאות בלונדון בכנסיית סנט ג'ון, ווטרלו.
הוא גם הפיק עבודות לא דתיות בכפר פורטמיירון שבויילס כתוצאה מידידותו עם קלו ויליאמס-אליס, ודיוקנו של ויליאמס-אליס מצוי בגלריית הדיוקנאות הלאומית. הוא גם עיטר בניינים אזרחיים בדודלי ובניופורט, שם צייר סדרה של 12 ציורי קיר המספרים את ההיסטוריה של ניופורט. הם הוזמנו על ידי תאגיד ניופורט בשנת 1960 וצוירו בתקופה 1961–1964. בתיאטרון דולמן בניופורט נמצא ציור קיר של תיאטרון נודד שצייר פייבוש בשנת 1967.
הטובות לקרב
הטובות לקרב (באנגלית: The Good Fight) היא סדרת טלוויזיה מסוגת דרמה משפטית, שמופקת על ידי רשת CBS. יוצרי הסדרה הם רוברט קינג, מישל קינג ופיל אלדן רובינסון, והיא מהווה ספין אוף לסדרה "האישה הטובה".
הסדרה משודרת בארצות הברית בשירות הסטרימינג פרמאונט+, אליו הועברה לאחר ש-CBS סגרה את שירות הסטרימינג הקודם שלה, CBS All Access שבו היא הייתה הסדרה המתוסרטת הראשונה וזאת שאיתה הושקו שידוריו. בארץ הסדרה משודרת בצמוד לשידור בארצות הברית ובבכורה ב Yes, ועונות ישנות משודרות לאחר כשנה מהשידור, ברשתות Hot וסלקום tv.
ב-15 במרץ חתמה רשת CBS על עונה שנייה. ב-30 במאי 2018 נודע כי ג'סטין ברת'ה לא ישוב לעונה השלישית של הסדרה. העונה השלישית עלתה לשידור ב-14 במרץ 2019. באפריל 2019 חודשה הסדרה לעונה רביעית. ב-9 באפריל 2020 עלתה העונה הרביעית לשידור והסתיימה ב-28 במאי 2020 לאחר שידור שבעה מתוך עשרת הפרקים אשר תוכננו לעונה זו, בשל שיבושים בצילומי הסדרה בעקבות מגפת הקורונה. הסדרה חודשה לעונה חמישית, אשר עלתה בבכורה ב-24 ביוני 2021 כששניים משחקניה הראשיים, קוש ג'מבו ודלרוי לינדו, עוזבים.
הסדרה חודשה לעונה שישית ואחרונה שעלתה לשידור ב-8 בספטמבר 2022.
רקע כללי
אירועי הסדרה מתרחשים כשנה לאחר סיום העונה האחרונה של "האישה הטובה". הסדרה עוקבת אחרי דיאן לוקהארט (כריסטין ברנסקי), שלאחר צאתה לגמלאות ממשרד עורכי הדין שבו היא שותפה מגלה שכל חסכונותיה אבדו בהונאה פיננסית. בהונאה מעורבת משפחתה של בת הסנדקות של לוקהארט, מיה רינדל (רוז לזלי), שנכנסת כמתמחה למשרד עורכי הדין של לוקהרט זמן קצר לפני שההונאה מתגלה. בעקבות איבוד חסכונותיה, לוקהארט מעוניינת לחזור למשרד כשותפת שם, כפי שהיה טרם פרישתה, אך שותפיה לשעבר אינם מאפשרים לה, ומציעים שתחזור על תקן יועצת בלבד. בנוסף, גם המוניטין של רינדל נפגע באופן קשה בעקבות תקרית ההונאה. השתיים – בהובלתה של לוקה קווין (קוש ג'ומבו) – עוברות לעבוד בחברת עורכי הדין רדיק, בוסמן וקולסטד, חברה יוקרתית שמורכבת ברובה מאפרו-אמריקאיים, ומתמחה בתביעות כנגד אלימות משטרתית.
קישורים חיצוניים
ביקורות:
ראיין מרפי (שחיין)
ראיין מרפי (באנגלית: Ryan Murphy; נולד ב-2 ביולי 1995) הוא שחיין אמריקאי, אלוף אולימפי (ריו דה ז'ניירו 2016), במשחים ל-100 מטר גב ול-200 מטר גב, אלוף עולם (בודפשט 2022) במשחה ל-200 מטר גב, מפעמיים ברציפות אלוף עולם (קאזאן 2015 ובודפשט 2017) במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ושיאן עולם בעבר (2016–2022) במשחה ל-100 מטר גב.
2011
באליפות העולם בשחייה לנוער שנערכה בלימה, פרו באוגוסט 2011 זכה מרפי במדליית ארד במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:59.63 דקות. במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכה בגוודלחרה, מקסיקו באוקטובר אותה שנה הוא זכה במדליית ארד, בשיא אישי חדש של 1:58.50 דקות.
2012
במבחנים האמריקאיים לאולימפיאדת לונדון (2012) סיים מרפי במקום רביעי במשחה ל-200 מטר בתוצאה של 1:57.39 דקות ובמקום שישי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 53.92 שניות ולא נכלל בנבחרת האמריקאית למשחקים האולימפיים.
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה באיסטנבול, טורקיה בדצמבר אותה שנה הוא זכה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, לאחר ששחה בשלב המוקדמות ומדליית ארד, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:48.86 דקות, אחרי רדוסלב קבנצקי מפולין (1:48.48 דקות) ובן ארצו ראיין לוכטה (1:48.50 דקות).
2013
במבחנים האמריקאים לאליפות העולם שנערכו בשנת 2013 סיים מרפי פעמיים במקום שלישי, במשחה ל-100 מטר גב (53.38 שניות) ובמשחה ל-200 מטר גב (1:56.37 דקות) והחמיץ את האליפות.
2015
באליפות המכללות שנערכה באיווה סיטי, איווה במרץ 2015 שיפר מרפי במסגרת משחה שליחים 4x100 מטר מעורב, את השיא האמריקאי במשחה ל-100 יארד גב בתוצאה של 44.17 שניות, שיפור לשיאו של ראיין לוכטה ובמשחה ל-200 יארד גב בשיא ארצות הברית חדש של 1:36.77 דקות, שיפור לשיאו בן ה-9 שנים של ראיין לוכטה (1:36.81 דקות).
באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה באוגוסט 2015 זכה מרפי בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם קווין קורדס, טום שילדס ונייתן אדריאן בתוצאה של 3:29.93 דקות, לפני אוסטרליה (3:30.08 דקות) וצרפת (3:30.50 דקות), הוא שחה כשחיין ראשון תוצאה של 53.05 שניות. מדליית כסף, במשחה שליחים משולב (2 שחייניות ו-2 שחיינים) 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:43.27 דקות, אחרי בריטניה שקבעה שיא עולם חדש של 3:41.71 דקות ולפני גרמניה (3:44.13 דקות). בשלב המוקדמות, הוא קבע שיא אליפות חדש של 52.18 שניות וקבוצתו קבעה שיא עולם חדש של 3:42.33 דקות. שיא זה היה המהיר ביותר באליפות במשחה זה. נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-200 מטר גב בשיא אישי חדש של 1:55.00 דקות.
2016
באליפות המכללות שנערכה באטלנטה, ג'ורג'יה במרץ 2016 זכה מרפי בשתי מדליות זהב, בפעם השלישית ברציפות, במשחה ל-100 יארד גב בשיא ארצות הברית חדש של 43.49 שניות ובמשחה ל-200 יארד גב בשיא ארצות הברית חדש של 1:35.73 דקות.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) שנערכו באומהה, נברסקה בסוף יוני ובתחילת יולי 2016 סיים מרפי פעמיים במקום ראשון, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 52.26 שניות ובמשחה ל-200 מטר גב בשיא אישי חדש של 1:53.95 דקות ונכלל בנבחרת האמריקאית למשחקים האולימפיים. במשחקים האולימפיים עצמם, הוא זכה ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב בשיא אולימפי חדש של 51.97 שניות, 3 מאיות השנייה משיא עולם והתוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים, לפני שיו ג'יאיו מסין (52.31 שניות) וחברו לנבחרת דייוויד פלמר (52.40 שניות) משחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:53.62 דקות, לפני מיץ' לרקין מאוסטרליה (1:53.96 דקות) ויבגני רילוב מרוסיה (1:53.97 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם קודי מילר, מייקל פלפס ונייתן אדריאן בשיא אולימפי חדש של 3:27.95 דקות, לפני בריטניה (3:29.24 דקות) ויפן (3:29.93 דקות). במסגרת משחה השליחים הוא קבע במשחה ל-100 מטר גב שיא עולם חדש של 51.85 שניות.
2017
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביולי 2017 זכה מרפי ב-4 מדליות, 2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב בשני משחה שליחים לאחר ששחה בשלב המוקדמות, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, הוא שחה כשחיין ראשון תוצאה של 52.69 שניות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב ביחד עם קווין קורדס, קלסי וורל ומלורי קומרפורד בשיא עולם חדש של 3:40.28 דקות, הוא שחה כשחיין ראשון תוצאה של 52.34 שניות, תוצאה טובה יותר מזו של המנצח במשחה ל-100 מטר גב. מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:54.21 דקות, אחרי יבגני רילוב מרוסיה (1:53.61 דקות) ולפני ג'ייקוב פלבי מארצות הברית (1:55.06 דקות). מדליית ארד, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 52.59 שניות, אחרי שיו ג'יאיו (52.44 שניות) ומאט גריוורס (52.48 שניות).
2021
באולימפיאדת טוקיו (2020) זכה מרפי במדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 52.19 שניות, אחרי יבגני רילוב שקבע שיא אירופה חדש של 51.98 שניות וקלימנט קולסניקוב מרוסיה (52.00 שניות) ולא הצליח להגן על תוארו.
אמפורה פאן-אתנאית
אמפורה פאן-אתנאית היא טיפוס של כד יווני אשר נוצר באטיקה.
באמפורות הפאן-אתנאיות, צד אחד תמיד הציג את האלה אתנה מחזיקה חנית ומגן, עם רגל אחת קדימה. היא מופיעה כמגינה על העיר האהובה עליה, אתונה. דוגמה לכך היא האמפורה הפאן-אתנאית ממוזיאון המטרופולין בניו יורק. פעמים רבות מתווסף הכיתוב "TONAΘENEΘENAΘΛON", המתרגם ל"אני מהמשחקים באתונה". בצד השני היה תיאור של האירוע התחרותי שבגינו ניתן הפרס.
כיום מהוות האמפורות הפאן-אתנאיות את העדות החזותית החשובה ביותר בכל הנוגע לאתלטיקה וספורט יווני עתיק. מדובר בכלים גדולים, אשר הכילו לעיתים 39 ליטר של שמן זית מעצי הקודש אשר היה הפרס למנצחים בתחרויות הפאנאתנאיה. הפרס הזה היה נחשק ביותר, וישנן עדויות של אמפורות פאן-אתנאיות שתוקנו בזהירות, על אף שכבר לא יכלו להכיל נוזלים.
נובואוקראינקה
נובואוקראינקה (באוקראינית: Новоукраїнка; ביידיש: נאָוויקרײַנקע) היא עיר במחוז קירובוגרד אוקראינה.
היסטוריה
העיר הוקמה ב-1769 בשם פבלובו, ב-1813 שמה שונה לפבלובסק וב-1902 היא קיבלה את שמה הנוכחי. נובואוקראינקה קיבלה מעמד של עיר ב-1938.
בזמן מלחמת רוסיה-טורקיה של 1877–1878 בעיר פעל בית חולים צבאי.
ב-5 באוגוסט 1941 העיר נכבשה על ידי הגרמנים ושוחררה על ידי הצבא האדום ב-17 במרץ 1944.
צוף בן משה
צוף בן משה (נולד ב-31 ביולי 1997) הוא כדורסלן ישראלי, המשחק בעמדות הקלע    והסמול פורוורד בעירוני נס ציונה.
ביוגרפיה
בן משה החל את הקריירה בליגת העל בעונת במדי הפועל תל אביב, שבה שיחק גם בקבוצת הנוער. בעונת הושאל להפועל גליל עליון מהליגה הלאומית. בליגת העל שיחק ארבע עונות במדי הפועל תל אביב, אך זכה לדקות משחק מועטות. בסוף העונה הרביעית הושאל לעירוני נס ציונה מליגת העל, במדיה העלה את מספר הדקות מ-7.5 ל-12.9 דקות בממוצע למשחק.
את עונת הפריצה שלו בליגת העל חווה בעונת, לאחר שחתם בשורות מכבי אשדוד. בעונה זו שיחק 24.4 דקות בממוצע למשחק, בהן רשם 9.5 נקודות למשחק ב-41.4% דיוק מהשלוש ו-4.5 ריבאונדים למשחק.
אחרי שמכבי אשדוד ירדה לליגה הלאומית חתם בן משה בהפועל אילת בחוזה לשנתיים.
לפני עונת 2022/2023 חתם בן משה בהפועל גלבוע גליל. ב15 במרץ 2023 עבר בן משה במסגרת עסקת "טרייד" בחזרה לקבוצתו הישנה עירוני נס ציונה, בעוד שגולן גוט שחקן נס ציונה עשה את הדרך ההפוכה אל הפועל גלבוע גליל
נבחרת
במדי הנבחרת הלאומית, השתתף בן משה בקמפיין נבחרת העתודה באליפות אירופה דרג א' 2016 שנערכה בהלסינקי, פינלנד. את הטורניר סיימה הנבחרת במקום ה-12.
טוביאס מנזיס
טוביאס מנזיס (באנגלית: Tobias Menzies; נולד ב-7 במרץ 1974) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אנגלי. בנוסף לעבודתו בתיאטרון שיחק מנזיס בסדרות טלוויזיה כמו "רומא" (2005–2007) בתפקיד ברוטוס, ב"משחקי הכס" (2013–2016) בתפקיד אדמור טאלי, וב"הכתר" (2020-2019) בתפקיד הנסיך פיליפ. הוא ידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד כפול, פרנק רנדל וג'ונתן "בלק ג'ק" רנדל בסדרה "זרה", עליו היה מועמד לפרס גלובוס הזהב.
ביוגרפיה
הוא למד בבית הספר "פרי קורט רודולף שטיינר" בקנטרברי שבמחוז קנט. שם למד בשיטת שטיינר, הכוללת תנועה, שירה, ונגינה. אחר כך למד ב"פרשהם הייטס סקול" שליד פרנהם במחוז סארי, באותה עת עם האטי מוראהן וג'ים סטרג'ס. בשנים 1993 ו-1994 השתתף ב-"Deborah Moody's Year Out Drama Company" בסטרטפורד-אפון-אייבון. הוא למד משחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA) וסיים בתואר BA בשנת 1998.
קריירה
מנזיס עבד עם להקת "The Spontaneity Shop", העוסקת בקומדיית אלתורים. הוא התחיל את הקריירה הטלוויזיונית שלו בסדרות טלוויזיה בריטיות פופולריות כמו "המלחמה של פויל", "רציחות במידסומר" ו"חדר מיון". עוד הופיע בדרמה "A Very Social Secretary" בבימויו של ג'ון ג'ונס ששודרה בבריטניה בערוץ More4, ערוץ ספין-אוף של ערוץ 4.
לקהל הבינלאומי הוא מוכר בעיקר מתפקידו כמרקוס יוניוס ברוטוס, חברו של יוליוס קיסר ומי שהיה שותף להתנקשות בו, בסדרה זוכת הפרסים "רומא" בהפקת HBO / BBC.
למנזיס היה תפקיד בסרט "The Low Down" יחד עם איידן גילן, וב-2006 הוא השתתף בסרט האתחול של זיכיון "ג'יימס בונד", "קזינו רויאל" בתפקיד ויליירס, העוזר של M.
מנזיס מרבה להופיע על במת התיאטרון. בין ההצגות בהן השתתף היו "נערי ההיסטוריה" מאת אלן בנט, בבימויו של ניקולס הייטנר בתיאטרון המלכותי הלאומי, והמחזה "שלוש אחיות", הפקה של מייקל בלייקמור בווסט אנד, עליו היה מועמד לפרס איאן צ'ארלסון. הוא גילם את המלט בהפקה של המחזה "המלט" בבימויו של רופרט גולד בתיאטרון רויאל בנורתמפטון וזכה לשבחי הביקורת.
באפריל 2007 הופיע מנזיס בתפקיד ויליאם אליוט בעיבוד של ITV לרומן "הטיית לב" מאת ג'יין אוסטן. הוא גילם את דמותו של פטר טריפימוב במחזה "גן הדובדבנים" יחד עם ג'ואנה למליי בתיאטרון קרוסיבל בשפילד.
ב-2014 שיחק מנזיס בתפקיד נתניאל בלום, שומר הראש של מגי ג'ילנהול במיני-סדרה "The Honourable Woman". עוד באותה שנה התחיל לככב בסדרה "זרה" של רשת Starz בדמות כפולה של פרנק רנדל, היסטוריון מהמאה העשרים, וג'ונתן "בלק ג'ק" רנדל, מאבותיו הקדמונים מהמאה ה-18.
בשנת 2016 שיחק בסרט הדרמה "אונה" של הבמאי האוסטרלי בנדיקט אנדרוס.
בינואר 2017 שיחק בסרט הפנטזיה "מלחמת האופל: מלחמת דמים", הסרט הוא החמישי בסדרה. שם שיחק לצד קייט בקינסייל, תיאו ג'יימס ובראדלי ג'יימס.
מנזיס מגלם את דמותו של הנסיך פיליפ בעונה השלישית והרביעית של סדרת הטלוויזיה "הכתר" לצדה של אוליביה קולמן, המגלמת את המלכה אליזבת' השנייה.
פרסים ומועמדויות
בשנת 2021 זכה בפרס אמי בקטגוריה שחקן המשנה הטוב ביותר- בסדרת דרמה, על תפקידו כנסיך פיליפ בסדרה הכתר.
קומוניזם דתי
קומוניזם דתי הוא סוג של קומוניזם המשלב עקרונות דתיים. חוקרים השתמשו במונח כדי לתאר מגוון תנועות חברתיות או דתיות לאורך ההיסטוריה שהעדיפו את הבעלות המשותפת על רכוש.
תורתו של ישו מתוארת לעיתים קרובות כקומוניסטית על ידי קומוניסטים נוצרים דתיים. כי בכנסייה המוקדמת בירושלים "[אחד] אחד טען שכל רכושם הוא שלהם", אם כי מאוחר יותר התבנית תיעלם מההיסטוריה של הכנסייה אלא בתוך המנזריות.
סקירה כללית
קומוניזם נוצרי הוא צורה מוקדמת של סוציאליזם וקומוניזם קדם-מרקסיסטי המבוסס על נצרות. זו תאוריה תאולוגית ופוליטית המבוססת על התפיסה שתורתו של ישו מאלצת את הנוצרים לתמוך בקומוניזם כמערכת החברתית האידיאלית. אף על פי שאין הסכמה מוחלטת על הזמן המדויק שבו הקומוניזם הנוצרי נוסד, קומוניסטים נוצרים רבים טוענים כי ראיות מן התנ"ך מעידות כי הנוצרים הראשונים, כולל השליחים, הקימו חברה קומוניסטית קטנה משלהם בשנים שלאחר מותו ותחייתו של ישו.
היסטוריה
המונח "קומוניזם דתי" שימש לתיאור מגוון תנועות חברתיות או דתיות לאורך ההיסטוריה. "קומונת הנוצרים הקדומים בירושלים" תוארה כקבוצה העוסקת בקומוניזם דתי. תורתו של מזדק, רפורמית פרסית פרוטו-סוציאליסטית דתית, נקראה גם "קומוניזם" מוקדם. לדברי בן פוקס ובולנט גוקאי, הבולשביק מיכאיל סקצ'קו הצהיר בקונגרס עמי המזרח כי "הדת המוסלמית נעוצה בעקרונות של קומוניזם דתי, לפיהם איש אינו יכול להיות עבד לאחר, ואף לא חתיכה אחת. אדמות עשויות להיות בבעלות פרטית".
הלנה, נסיכת בוואריה
הלנה קרולינה תרזה, נסיכת בוואריה (4 באפריל 1834 - 16 במאי 1890) הייתה נסיכה בווארית מבית ויטלסבאך.
ביוגרפיה
הלנה נולדה ב-4 באפריל 1834 בעיר מינכן שבממלכת בוואריה. אביה היה מקסימיליאן יוזף, דוכס בבוואריה ואמה הייתה לודוביקה, נסיכת בוואריה. סבה מצד האם היה מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה. ילדותה עברה עליה בטירת פוסנהופן שליד אגם סטרנברג, אשר אותה רכש אביה. היא כונתה בידי אחיה ואחיותיה "ננה". כאשר הייתה הלנה בת 18, דודתה, הארכידוכסית סופיה, בחרה בה ככלה עבור בנה פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה בן ה-23. ההצעה נשלחה בסתר, והלנה יצאה יחד עם אמה ועם אחותה אליזבת, אשר כונתה "סיסי", כדי לפגוש את החתן המיועד בבאד אישל. עם זאת, כאשר נערך המפגש, התאהב פרנץ יוזף בסיסי דווקא, והודיע שהוא מעוניין להינשא לה ולא להלנה. הנישואים אכן נערכו, והלנה הדחויה והמושפלת שקעה בדיכאון. אמה חששה שהיא מתכננת להפוך לנזירה, והחלה לחפש עבורה חתן בקדחתנות.
בגיל 22, הלנה כבר נחשבה ל"רווקה זקנה" וטרם נמצא עבורה חתן. עם זאת, היא לא נטרה כל טינה לאחותה, והן שמרו על קשר עד סוף ימיהן. אמה הציעה להשיא אותה למקסימיליאן אנטון, נסיך טורן וטקסיס. משפחת הנסיך הסכימה מיד, בלי להיוועץ כלל בהלנה או במקסימיליאן. אביה של הלנה הזמין את משפחת הנסיך למסע ציד בפוסנהופן, אשר במהלכו הלנה ומקסימיליאן נפגשו והתאהבו. אולם דודנה של הלנה, מקסימיליאן השני, מלך בוואריה, סירב לאשר את הנישואים. הסיבה לכך הייתה שלמרות שמשפחת נסיכי טורן וטקסיס הייתה אחת המשפחות העשירות ביותר בארץ, הם לא נחשבו אציליים מספיק עבור נסיכה מבית ויטלסבאך. עם זאת, סיסי, שכעת הייתה קיסרית אוסטריה, הפעילה את השפעתה על המלך, והנישואים נערכו ב-24 באוגוסט 1858. למרבה האירוניה, מבין חמש בנותיהם של מקסימיליאן יוזף ולודוביקה, נישואיה של הלנה היו היחידים שהיו מאושרים באמת.
ב-1867 מת בעלה בגיל 36 בלבד. הלנה ירשה את כל נכסיו, וניהלה אותם בצורה מעולה ואף את שאר נכסי המשפחה שלו. ב-1888 היא העבירה את הרכוש להנהלת בנה אלברט, והשקיעה את שארית חייה בתפילות ופעילות צדקה. ב-1890 חלתה הלנה בסרטן הקיבה, ונפטרה ב-16 במאי של אותה שנה בגיל 56. אחותה סיסי הייתה לצדה ברגעיה האחרונים.
משפחתה
הלנה ילדה למקסימיליאן אנטון, נסיך טורן וטקסיס ארבעה ילדים:
באקה
{{פירושונים|
איסאק שוורץ
יצחק (איסאק) יוסיפוביץ שוורץ (רוסית: Исаак Иосифович Шварц; 13 במאי 1923 - 27 בדצמבר 2009) היה מלחין סובייטי-רוסי יהודי. אמן העם של הפדרציה הרוסית (1996), חתן פרס המדינה של רוסיה, זוכה שלוש פעמים בפרס הסרט ניקה.
שוורץ חיבר מוזיקה ל-35 הצגות ו-125 סרטים, וכן יצירות סימפוניות, שני בלטים, קונצ'רטו לכינור, וכו'. הוא זכה לפופולריות רחבה ולהכרה כמלחין סרטים, עד כדי כך שלעיתים קרובות הקהל זכר את המנגינות שלו טוב יותר מהסרטים עצמם. שוורץ נודע בעיקר בזכות המוזיקה שלו בסרטים של סרגיי סולוביוב וולדימיר מוטיל. שיאי עבודתו של שוורץ היו המוזיקה לסרטים "שמש לבנה של המדבר", "האחים קרמזוב", "מנהל התחנה", "מאה ימים אחרי הילדות", "כוכב האושר שובה הלב", "דרסו אוזאלה", "מנגינות הלילה הלבן", "נישואים חוקיים". .
ילדות ותחילת הדרך היצירתית
יצחק שוורץ נולד ברומני (כיום בחבל סומי באוקראינה) למשפחה יהודית אינטליגנטית, בה הוטבעה אהבת קריאה ומוזיקה בו ובאחיותיו הגדולות סופיה ומריה. בתחילת המאה ה-20 סבו מצד אביו עבר למחוז פולטבה מהמדינות הבלטיות. בשנת 1930 עברה משפחת שוורץ ללנינגרד, שם התגוררה במרכז העיר ליד נייבסקי פרוספקט. שוורץ, שלא נחשב למחונן במיוחד במשפחה בהשוואה לסופיה ובעיקר מריה, החל ללמוד בבית לחינוך אמנותי לילדים בכיתת הפסנתר. מעט מאוחר יותר, הוא קיבל שיעורים מפרופסור ליאוניד ניקולייב. ב-1935, בגיל 12, זכה שוורץ בתחרות לכישרונות צעירים באולם הגדול של הפילהרמונית של לנינגרד. עם זאת, כפי שציין שוורץ בעצמו, הוא לא קיבל חינוך מוזיקלי אקדמי יסודי בילדותו.
באביב 1936, יצחק בן ה-13 שיחק בסרט "קונצרט בטהובן". הוא השתתף בסצנה של שליחת חבר לתחרות מוזיקה בתחנת הרכבת של מוסקבה בלנינגרד.
העננים מעל משפחת שוורץ החלו להתעבות לאחר רצח קירוב, שהפך לאות לתחילת הדיכוי בלנינגרד. בדצמבר 1936, האב, שיצחק אהב מאוד, בלשן של ערבית, פרופסור בפקולטה הפילולוגית של אוניברסיטת לנינגרד, יוסף שוורץ (1889–1938), נעצר על ידי ה-נ.ק.ו.ד. מרוב צער התייפח שוורץ הבן מדי לילה במשך חודשים רבים. לאחר מכן, האב הורשע על פי סעיף 58 הידוע לשמצה של הקוד הפלילי והוגלה למחנות, שם ב-4 באפריל 1938 הוא נידון למוות וב-11 באפריל נורה במגדאן. כל חייו זכר שוורץ את הפגישה האחרונה עם אביו לפני שהועבר לכלא מחוץ ללנינגרד.
בקיץ 1937, משפחת שוורץ, לאחר שאיבדה את כל רכושה, כולל פסנתר וספרייה, גורשה מלנינגרד לקירגיזסטן. שם היא התיישבה בבית עם גג אדוב. אמו של יצחק, רחל ברגר (1891–1970), בוגרת המכון המסחרי בקייב, שלימדה מתמטיקה, ספרות ורוסית בבית הספר, קיבלה עבודה כתופרת במפעל בגדים. יצחק בן הארבע עשרה החל לתת שיעורי פסנתר פרטיים לילדי פקידים מקומיים. האחות הגדולה סופיה, סטודנטית בקונסרבטוריון, בהיותה פסנתרנית מוכשרת, הכירה ליצחק את יצירותיהם של מוצרט, בטהובן, צ'ייקובסקי, ביזה וקלאסיקות נוספות. מילדות, שוורץ העריך מאוד את המנגינה ביצירה מוזיקלית - יפה, בהירה ובלתי נשכחת.
בשנת 1938, בבירת קירגיזסטן פרונזה, החל שוורץ לקבל שיעורי קומפוזיציה מהמורה ולדימיר פרה. בקולנוע הקיץ של פרונזה לפני המלחמה, יצחק ניגן בפסנתר ליווי מוזיקלי מאולתר לסרטים אילמים. שם, לאחר הסרט " ארבעים ואחת ", שחקן הקולנוע איוון קובל-סמבוסקי שם לב לצעיר המוזיקלי וחזה לו עתיד גדול. מאוחר יותר קשרו חוקרים את החוש המיוחד של שוורץ לקולנוע לעבודת הנעורים שלו כפסנתרן. לפני המלחמה עבד שוורץ כמלווה בתיאטרון הקירגיזי הממלכתי.
במהלך המלחמה
בתחילת המלחמה הפטריוטית הגדולה, הוביל שוורץ את המקהלה והתזמורת של אנסמבל הזמר והמחול של הצבא האדום של המחוז הצבאי של פרונזה.
לאחר הגיוס, הוא היה חבלן בחזית. באביב 1942 נפצע מפגז ליד חרקוב. הוא החלים בבית חולים באלמה-אתא. ב-1943 נישא שוורץ בן ה-20 לחברת ילדותו ונעוריו, הפסנתרנית סוניה פולונסקי. עד מהרה נולדה בתו היחידה גלינה.
קונסרבטוריון לנינגרד ופיתוח מקצועי
בשנת 1945, שוורץ בן ה-22 חזר ללנינגרד לאחר ששוחרר מהצבא, ובסיועו של דמיטרי שוסטקוביץ', נכנס לקונסרבטוריון לנינגרד. הדקאן אמר, לאחר שהקשיב לנגינתו: "אתה יודע, זה לא נורא כמו שזה נראה!" שוורץ היה בכיתתו של בוריס אראפוב, אך הוא השתתף גם בשיעוריו של שוסטקוביץ', שהיה מהראשונים שהעריכו את כישוריו כמלחין. באותן שנים החינוך בקונסרבטוריון היה בתשלום, אך הסטודנט המוכשר, עם משפחה וילד, מסיבות שאינן ידועות לו, שוחרר מהאגרה. רק ב-1960, בבכורה של הבלט של שוורץ "הערב שלפני", העיד הרקטור ששוסטקוביץ' שילם בסתר על חינוכו של שוורץ. במהלך שנות לימודיו, שוורץ, כמו שוסטקוביץ', הואשם על ידי רשויות המפלגה ב"פורמליזם במוזיקה", אך סירב בתוקף לדרישה לגנות בפומבי את המנטור שלו.
ב-1954 כתב שוורץ את יצירתו המרכזית הראשונה, סימפוניה בפה מינור. הסימפוניה הביאה למלחין המתהווה את הצלחתו הבולטת הראשונה. הלחן של הסימפוניה קשור באופן אורגני לפאתוס של שירי המונים סובייטים ועם מוזיקת עם. הבכורה התקיימה ב-6 בנובמבר 1954, מאז בוצעה היצירה פעמים רבות באולם הגדול של הפילהרמונית של לנינגרד. בשנת 1955 בוצעה הסימפוניה במליאת כל האיחוד השמיני של מועצת המנהלים של איגוד המלחינים של ברית המועצות, בה התקבלה שוורץ לשורותיה.
מופעים ובלטים
בשנת 1956 הציע גאורגי טובסטונוגוב לשוורץ לכתוב מוזיקה למחזה האידיוט. על המלחין עמדה המשימה לקשר את המוזיקה למכלול אורגני עם הדרמטורגיה של דוסטויבסקי. לאחר החוויה המוצלחת הראשונה, שוורץ כתב את המוזיקה להצגה "צרה משכל " המבוססת על הקומדיה של גריבוידוב, ובסך הכל הלחין לשש הצגות בתיאטרון הדרמה הבולשוי. בסך הכל כתב מוזיקה ל-35 הופעות.
בשנות ה-50 כתב שוורץ את "פתיח הנוער" לתזמורת סימפונית, שני בלטים - "הערב שלפני" (1960) ו"ארץ הפלאות" (1967), בבימויו של ל. יעקובסון בתיאטרון האופרה והבלט ע"ש קירוב.
מלחין סרטים
ב-1958 החלה פעילותו הפורה של שוורץ בקולנוע, שהפכה לעיקרית ביצירתו. לדברי המבקרים, המוזיקה שלו לסרטים מלאה בחמלה, מתנה נדירה להזדהות גם עם דמויות על המסך וגם עם הקהל, טוב לב ואהבת אדם. שוורץ עצמו כינה רגישות וסנטימנטליות כאיכויות הייחודיות של המוזיקה והלחן שלו - הוא ראה תכונות אלו כהכרחיות באמנות, אך במתינות, "בגבולות הטעם".
שוורץ הוא מחבר המוזיקה של יותר מ-125 סרטים, ביניהם יש יצירות מופת מוכרות של הקולנוע הרוסי והעולמי. ההצלחה הגדולה ביותר ליוותה את המלחין בסרטים של מוטיל וסולוביוב. הז'אנר האהוב על שוורץ היה מלודרמות רומנטיות.
האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר (1976) הוענק לסרט הסובייטי-יפני "דרסו אוזאלה" (במאי אקירה קורוסאווה), עם המוזיקה של שוורץ. בהגיעו לברית המועצות, קורוסאווה למד קטעים של סרטים עם מוזיקה של מלחינים סובייטים שונים, בחר בשוורץ בגלל האלגנטיות של "מנהל התחנה" שהדהימה אותו.
שלוש פעמים זכה שוורץ בפרס הסרט "ניקה" של האקדמיה הרוסית לקולנוע. המלחין קיבל אותו לראשונה בשנת 1993 עבור המוזיקה לסרטים המלך הלבן, המלכה האדומה ולונה פארק. בפעם השנייה - בשנת 2001 למוזיקה רומנטית ולרומן המבוסס על פסוקיו של טימור זולפיקרוב למלודרמה האמנותית "תשמע אם יורד גשם". בפעם השלישית - ב-2002 למוזיקה לסרט "אישה פראית" - עיבוד למחזה מאת אוסטרובסקי.
גיורא רם
גיורא רם (נולד ב-22 במרץ 1947) הוא מדען בין-תחומי בפיזיקה, מתמטיקה, מדעי המחשב ורפואה. הוא בעל תואר דוקטור בפיזיקה רפואית, והנשיא והמייסד של חברת אימקסקו ג'נרל בע"מ, העוסקת משנת 1987 בפיתוח מכשור לניטור בתחום הקרדיולוגיה, נוירולוגיה וכאב כרוני. בנוסף כתב מספר ספרי עיון וסיפורת, וכן כותב מאמרי פובליציסטיקה
איסאק שוורץ
מלחין סרטים
שוורץ עצמו, בסוף הקריירה שלו כמלחין קולנוע, כינה את המוזיקה לסרטים "מנהל התחנה" ו"כוכב האושר הכובש" ליצירותיו האהובות.
גיורא רם
משפחתו
רם נולד בבודפשט שבהונגריה בשם גֶ'רג' וייזר (Weiser György); סבו פיליפ וייזר היה החזן הראשי של נירג'האזה שבהונגריה. אמו, אסתר, היא ניצולת השואה שאיבדה את כל משפחתה (שמונה אחיות ומשפחותיהן) באושוויץ. בעלה נרצח בבודפשט בזמן המלחמה, היא נותרה אלמנה עם שני ילדים, דב ורחל. בסיום מלחמת העולם השנייה היא התחתנה עם שלמה וייזר, שחזר ממחנה עבודה בסיביר ב-1945.
פצצת סירחון
פצצת סירחון הוא חפץ המיועד להפיץ ריח בלתי נעים חזק.
גיורא רם
משפחתו
בית משפחת וייזר בבודפשט שימש כתחנה אחרונה לקראת הגירה בלתי חוקית מהונגריה לארץ ישראל. ב-1949 הם ניסו לברוח. הילדים הגדולים, דב בן ה-14 ורחל בת ה-12, הצליחו לעבור את הגבול והגיעו לישראל. לאחר מספר ימים, כשניסתה שאר המשפחה לברוח, הם נתפסו על גבול הונגריה-אוסטריה והושמו בבית הסוהר. גיורא בן השנתיים הופרד מהוריו והועבר למנזר הקרוב לכלא. כל רכושם בבודפשט הוחרם על ידי הרשויות. בבודפשט למד גיורא בבית ספר רגיל ובמקביל גם בתלמוד תורה ("חיידר"). לבסוף, בשנת 1956, הורשתה המשפחה להגר לישראל. בישראל, המשפחה השתקעה בשכונת קריית ויז'ניץ שבבני ברק ולאחר כשנה עברו לשכונת עולים בצפון נתניה.
איסאק שוורץ
"הנזיר מכפר סיברסקי"
משנת 1964 ועד סוף ימיו, במשך יותר מ-45 שנים, חי ועבד שוורץ בביתו בכפר סיברסקי (תחנת הרכבת סיברסקיה, 70 ק"מ מסנט פטרסבורג) שבמחוז גצ'ינה של אזור לנינגרד. כאן ביקרו את שוורץ ולדימיר ויסוצקי, אנדריי מירונוב, אקירה קורוסאווה, זינובי גרדט, אינוקנטי סמוקטונובסקי, סרגיי סולוביוב, יוסף ברודסקי, בולאט אוקודז'בה, ולדימיר מוטיל, אלכסיי בטאלוב, אולג בסילשווילי ועוד הרבה אמנים וחברים.
פצצת סירחון
שימושים
פצצות סירחון משמשות לייעודים מגוונים. אלו כוללים: