cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יציבות הגמונית
דעיכת ההגמון
ההגמון מספק סדר ויציבות למערכת הבינלאומית, תפקיד זה אינו יוצר רק תפישת אחריות מצד המעצמה ההגמונית אלא מביא עמו עלויות חדשות ומתעצמות. ככל שעלויות ההגמון עולות, העודפים שלו הולכים וקטנים כמו גם יכולתו לממן את הוצאותיו שלו. גורם זה בנוסף לביזור של היתרונות הכלכליים, הטכנולוגיים והצבאיים, פועל גם הוא לשחיקת מעמדו של ההגמון. עם התזוזה בחלוקת העוצמה הכלכלית והצבאית הבינלאומית מההגמון למעצמה אחרת אשר נמצאת בנסיקה, יכולתו של ההגמון לתחזק את המערכת פוחתת. ניתן להסביר את אובדן רצונו ויכולתו של ההגמון לנהל את המערכת, הן בסיבות פנימיות והן בסיבה חיצונית. הסיבות הפנימיות: 1. הצריכה הציבורית והפרטית כמו גם עלויות הגנת המערכת מבחינה צבאית, עולות בהשוואה לחיסכון הלאומי ולהשקעה בייצור. 2. ההגמון הופך יגע ומתוסכל מתופעת "הטרמפיסטים" כמו גם מכך ששותפיו הכלכליים מתחילים להרוויח מהסחר החופשי יותר ממנו. הסיבה החיצונית היא הופעתן של כלכלות חדשות שהן יותר תחרותיות, דינאמיות ויעילות, העולות וחותרות תחת מעמדו הבינלאומי של ההגמון ופוגעות בעודפים הכלכליים שמימנו את העוצמה ההגמונית הגלובאלית. יציבות כלכלית מחודשת דורשת הגמון חדש, בעל סט כללים המוסכמים על כולם (כולל על ההגמון הדועך) או לחלופין, המשך תיאום מדיניות בין המעצמות הכלכליות במערכת.
קלתאה
קלתאה (שם מדעי: Calathea), הידוע גם בשם גאופרשיה (Goeppertia), הוא סוג צמחים השייך למשפחת המרנטיים. ישנם עשרות סוגי זנים במשפחה זו. מוצאו מאמריקה הטרופית. בזכות עלי הצמח המעוטרים והססגוניים, הוא משמש כצמח נוי לפנים הבית. הקלתאות מכונות גם "צמחי תפילה", בעקבות התנהגות העלים אשר נפתחים ונסגרים במהלך היום.
רוב הקלתאות המצויות בישראל כיום מיובאות ממגדלי צמחי בית בהולנד, וחלקן הקטן גדל בארץ.
תיאור
עלי הקלתאה מתאפיינים בעיטורים בדוגמת פסים ועיגולים, בהתאם לזן. במהלך הלילה, העלים מתקפלים מעלה ובבוקר נפרשים בחיפוש אחר השמש. תופעה זו מתאפשרת הודות למפרק קטן שיש לצמח בין הגבעול לעלה.
העלים החדשים בוקעים מגולגלים ממקור הגבעולים ונפרשים בהדרגה. הצמח ירוק עד, ולא מאבד את עליו פרט לתהליך טבעי של התחדשות הדרגתית.
תנאי גידול
הקלתאה דורשת תנאי גידול ייחודיים, אשר מדמים את התנאים הקיימים בסביבה הטבעית שלה ביערות הגשם.
אור
כמו האור המתקבל על רצפת יערות הגשם המוצלות באמצעות צמרות העצים, קלתאות משגשגות באור בינוני. אור שמש ישיר עלול לפגוע בעלי הצמח העדינים ולהוביל לקצוות שרופים או כוויות במרכז העלים.
לחות
צמחים אלו דורשים לחות גבוהה על מנת לחקות את סביבת הגידול הטבעית שלהם. לכן, בשונה מצמחי בית אחרים, יש להקפיד על השקיה תכופה. בנוסף, מומלץ לשמור את רמת הלחות בפנים הבית גבוהה, ובכך ליצור סביבה לחה עבור הצמח.
טמפרטורה
בדומה לצמחים טרופיים אחרים, שמירה על טמפרטורה מתאימה לצמח היא חשובה מאוד. קלתאות מעדיפות טמפרטורות חמימות, לא פחות מ-15°C כדי לשגשג ולצמוח.
מים
קלתאות רגישות למלחים ומינרלים המצויים לרוב במי ברז. השקיה במים רווים במלחים עלולה להוביל להשחמת העלים. המים המומלצים להשקיה מכונים גם "מים רכים". "מים רכים" כוללים מים מסוננים בפילטר, מי גשמים או מי מזגנים.
ייחור ורבייה
ייחור הוא תהליך יצירת צאצאים של צמח באמצעות צמח אם. שיטת הייחור של קלתאות שונה מהשיטה הנפוצה של חיתוך מפרק של צמח.
שיטת הייחור של הקלתאות היא באמצעות פיצול שורשים. כדי לייחר בהצלחה קלתאה, צמח האם צריך להיות מבוסס ובריא. לאחר חלוקת השורשים בהצלחה, כל חלק חדש צריך להשתל בכלי משלו, מנוקז היטב.
שימושים מקומיים
בחלקים מסוימים בברזיל, משתמשים עלי הקלתאה הגדולים לעיטוף דגים לצורך הובלה בין אזורים שונים במדינה. במקומות אחרים, העלים משמשים ככלי קיבול או הגשה, למשל להגשת מנות אורז כארוחת רחוב באזורים מסוימים בתאילנד.
סוגים דומים
אף על פי שכלל הצמחים במשפחת המרנטיים ידועים בשם "קלתאה", ישנם שלושה סוגי צמחים אחרים אשר נקראים לרוב קלתאה.
מרנטה - בעלת עלים עגולים עם גידים בולטים שיוצרים צורות יפיפיות. בשונה מהאחרות, צומחת לצדדים ולא למעלה. קלה יחסית לגידול. קטננטה - בעלת עלים קטנים ועבים, אך בעלת ציורים וצבעים דומים לזני הקלתאה.
סטרומנטה - בעלת עלים מוארכים ומחודדים עם צבעים וגוונים אדמדמים וירוקים, בהתאם לזן. עמידה יחסית.
ניקוג'גה
נִיקוּגָ'גָה (ביפנית: 肉じゃが – בשר ותפוחי אדמה) הוא מאכל מהמטבח היפני העשוי בשר, תפוחי אדמה ובצל אשר מבושל כנזיד ברוטב סויה מתוק. לעיתים המאכל כולל גם קונג'אק וירקות. לרוב מהווים תפוחי האדמה את עיקר המנה, כשהבשר משמש רק מקור של טעם. הבשר מופיע בדרך כלל כפרוסות בשר בקר פרוס דק, אם כי בשר טחון אף הוא פופולרי. במזרח יפן משמש לעיתים קרובות בשר חזיר תחליף לבשר בקר. התבשיל מבושל עד שרוב הנוזל מתאדה.
הניקוג'גה הוא מאכל ביתי שנפוץ בעיקר בימות החורף, והוא באופן מסורתי מוגש יחד עם קערת אורז ומרק מיסו. זו מנה נפוצה באיזקאיה, סוג של בר-מסעדה יפני.
הניקוג'גה הומצא על ידי שפים של הצי הקיסרי היפני בסוף המאה ה-19.
כצעד במסע פרסום מתמשך לקידום העיר מאזורו, הומצא סיפור שהיהאצ'ירו טוגו ציווה על טבחי חיל הים ליצור גרסה של תבשיל בשר בקר שהוגש בצי המלכותי הבריטי. מאזורו אירחה את בסיס הצי הקיסרי היפני ושם שהה טוגו. הממשל העירוני של קורה הגיב על סיפור זה בשנת 1998 בטענה כי טוגו הזמין את המנה בעת ששירת כרמטכ"ל של בסיס חיל הים בקורה.
מאיר חיים גבריאלוב
מאיר חיים גבריאלוב (ברוסית: Миерхаим Гавриэлов; 25 באוגוסט 1927 – 9 ביוני 1998) היה עיתונאי יהודי בוכרי, שנרצח בטג'יקיסטן.
חייו
מאיר חיים גבריאלוב היה חבר בולט בתקשורת הטג'יקית במשך חמישים שנה. גבריאלוב נולד בשנת 1927 בסמרקנד, אוזבקיסטן. הוא למד פילולוגיה במכון הפדגוגי הממלכתי של סמרקנד.
גבריאלוב עבר להתגורר בטג'יקיסטן ובשנת 1947 החל לעבוד כסופר ועורך בצוות העיתון טוג'יקיסטוני סובטי (Тоджикистони Совети). משנת 1966 ועד 1974 לימד עיתונאות במחלקה הפילולוגית הטג'יקית באוניברסיטת טג'יק.
משנת 1979 ועד מותו מילא גבריאלוב את תפקיד העורך הראשי של העיתון "דוניש" (Дониш) באוניברסיטת טאג'יק האגררית. גבריאלוב הצטיין בתחומו והיה חבר באיגוד העיתונאים של טג'יקיסטן ובאיגוד הסופרים של אוזבקיסטן. הוא פורסם בשם בדוי מאיר חלבי (Мэир Халаби), ובשנים שקדמו למותו כתב כמה ספרים.
בנוסף לעבודתו כעיתונאי וסופר, גבריאלוב היה מנהיג הקהילה היהודית הבוכרית דושנבה. הוא כיהן כיו"ר החברה התרבותית של יהודי בוכרה, ווברים (воверим) והיה חבר במדור היהודי הבוכרי באיגוד הסופרים בטג'יקיסטן.
בזמן מותו היה גבריאלוב בן שבעים ושרד את מלחמת האזרחים הטג'יקית האכזרית בשנים 1992–1997 שהחריבה את המדינה. אך המקצוע של גבריאלוב היה מסוכן, שכן למעלה מששים עיתונאים נהרגו בטג'יקיסטן בשנות התשעים ואנשים בולטים ברחבי המדינה נרצחו באופן שגרתי.
רציחתו
בסביבות 11:00 אחר הצהריים ב-8 ביוני 1998 נכנסו אלמונים לביתו של גבריאלוב בדושנבה, הכו אותו ואז חנקו אותו למוות באמצעות חוט מתכת. הרצח היה אירוע מזעזע, אך לא נדיר בטג'יקיסטן.
בתחילה דיווח משרד הפנים על מותו של גבריאלוב כהתאבדות וטען שגבריאלוב חנק את עצמו בכרית. מאוחר יותר העובדות סביב מותו של גבריאלוב התגלו לאחר בדיקה בינלאומית של המקרה. לא בטוח אם להיותו יהודי היה קשר לרצח.
תגובה בינלאומית
הרצח של גבריאלוב עורר גינוי וחקירות בינלאומיות מצד קבוצות כמו Human Rights Watch והוועדה להגנת עיתונאים. קרן ההגנה של גלסנוסט כתבה פנייה לנשיא אמומלי רחמון לחקור נמרצות את רצח גבריאלוב ולהעמיד לדין את הרוצחים אך לא התקבלה תגובה.
מבצעי הרצח של גבריאלוב נותרים אנונימיים ולא נענשו.
ספריו
הוא כתב את הספרים הבאים:
יוליה שטראים
ביוגרפיה
שטראים ילידת אוקראינה עלתה לישראל בשנת 1990 וקבעה את ביתה בחיפה. בעלת תואר שני בפסיכולוגית ילדים מהמוסד הפדגוגי בביילץ.
להב אל.אר
להב אל.אר רילאסטייט בע"מ המוכרת בשם המקוצר "להב אל.אר" היא חברה ציבורית ישראלית שניירות הערך שלה נסחרים בבורסה לניירות ערך בתל אביב ועוסקת בנדל"ן מניב ובאנרגיה סולארית.
יוליה שטראים
ביוגרפיה
בשנת 1991 הצטרפה לתנועת הליכוד והייתה פעילה בה עד לשנת 1999. בשנה זו הצטרפה לישראל ביתנו והייתה שותפה לבניית המפלגה החל מהשלבים הראשונים לקיומה. במסגרת זו הייתה שטראים אחראית, בין השאר, על פעילות המפלגה באזור חיפה והצפון עד לשנת 2003.
להב אל.אר
היסטוריה
להב אל.אר נוסדה בדצמבר 1963 כחברה פרטית בשם מ.ל.ל. מכון לסטטיסטיקה ומיכון משרדי בע"מ ועסקה במשך השנים בתחום טכנולוגיות המידע. באוקטובר 1982 שם החברה שונה ל-"מ.ל.ל. תעשיות תוכנה ומחשבים בע"מ". בפברואר 1983 הונפקו מניות החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב והיא הפכה לחברה ציבורית.
בדצמבר 2011 רכשה החברה מרכז קניות בגרמניה. בינואר 2012 שונה שמה של החברה מ"אס.אר. אוברסיז השקעות בע"מ" לשמה הנוכחי.
יוליה שטראים
ביוגרפיה
החל משנת 1994 ועד 2003 עבדה בהסתדרות הכללית מרחב חיפה בתפקיד מזכירת איגוד מקצועי. בין השנים 2005–2007 שימשה כחברת הנהגת ההסתדרות הכללית, במסגרת זו כיהנה כיו"ר ועדת כספים ומכרזים בהסתדרות.
להב אל.אר
היסטוריה
בשנת 2019 מכרה ל"קרן ג'נריישן קפיטל" את החזקותיה בחברה הציבורית "סולגרין". בשנת 2021 להב רכשה שישה סניפי דקטלון בגרמניה תמורת 26 מיליון יורו.
יוליה שטראים
ביוגרפיה
בשנת 2003 עמדה שטראים בראש רשימת "חיפה ביתנו" למועצת העיר ונבחרה להיות חברת מועצת העיר חיפה עם שני מנדטים. בבחירות 2008 הגדילה "חיפה ביתנו" את כוחה לשלושה מנדטים, בעקבות כך נבחרה פעם נוספת למועצת העיר והתמנתה לסגנית ראש העיר החל מדצמבר 2008. במסגרת חברותה במועצת העיר, מכהנת שטראים כיו"ר הרשות לקליטת עלייה בחיפה, מובילה את תוכנית עיר ללא אלימות ומשמשת כדירקטורית באתו"ס, בעפת"ח וביפה נוף.
בבחירות המוניציפליות של שנת 2018 נפסלה רשימת "חיפה ביתנו" בשל הגשת רשימה של שבעה מועמדים בלבד במקום 11 לפחות כפי שדורש החוק. שטראים הגישה עתירה לבית המשפט המחוזי בחיפה בשבתו כבית משפט לעניינים מינהלתיים. עתירה זו נדחתה, ושטראים פנתה אל בג"ץ, אך גם בערכאה זו היא הפסידה.
להב אל.אר
בעלי עניין
בעל השליטה בחברה הוא איש העסקים הישראלי אבי לוי. לוי מחזיק בכ-43.33% ממניות החברה באמצעות החברה הפרטית "אלדע ייעוץ והשקעות (1995)", שנמצאת בבעלותו המלאה.
יוליה שטראים
ביוגרפיה
לקראת הבחירות לכנסת ה-22 עברה מישראל ביתנו לייעץ במטה הליכוד.
חיים אישיים
שטראים נשואה ואם לבן. מתגוררת בנאות אפק.
שטח פני התקפה
כאשר הסביבה היא כל מה שמחוץ לגבולות המערכת, בעיקר משתמשים ומערכות המתממשקות עם המערכת.
שטח פני ההתקפה הוא מושג יחסי המשמש להשוואה בין צורות מימוש שונות של המערכת.
וקטור תקיפה
שטח פני ההתקפה מורכב מוקטורי תקיפה, כל ממשק חיצוני של המערכת (ממשק בין המערכת לסביבה) מהווה וקטור תקיפה.
דוגמאות:
Felices los 4
Felices Los 4 (באנגלית: Happy the 4 of Us, ובעברית: שמחים ארבעתנו) הוא הסינגל הראשון מתוך אלבום האולפן השלישי של הזמר מאלומה. השיר יצא לאור ב-21 באפריל 2017 על ידי חברת התקליטים סוני לטין.
השיר נכתב בין היתר מאלומה. גרסת סלסה יצאה לסינגל יחד עם הזמר מרק אנתוני אשר יצא לאור ב-7 ביולי 2017.השיר Felices Los 4 נחשב לשיר הראשון של מאלומה שנכנס למצעד האמריקאי של בילבורד הוט 100 למקום ה-48 ושהה במצעד במשך 20 שבועות.
וידאו קליפ
במאי הקליפ הוא ג'סי טררו, ניתוח הקליפ הוא מישהו עוקב אחרי אהבה ונוצרת משולש אהבה בין מאלומה לבין אישה נשואה אשר משחקת על ידי שחקנית ודוגמנית ידועה בשם נטלי בארוליץ' ובעלה אשר מגלם את וילמר וולדראמה.
ב-5 במאי 2017, הזמר קיבל פרס מאתר VEVO משום שהקליפ נהיה לקליפ הלטיני הכי נצפה בעולם בתוך 24 שעות הראשונות של השחרור הקליפ.עד כה (ספטמבר 2018) לקליפ יש יותר מ-1.4 מיליארד צפיות ביוטיוב.
טאיפן
טאיפן או טַיְפָּן (שם מדעי: Oxyuranus) הוא סוג של נחשים ארוכים, מהירים וארסיים ביותר ממשפחת הפתניים הנפוצים באוסטרליה. בסוג זה שלושה מינים כאשר למין טאיפן חופים 2 תת-מינים. הטאיפן נמנה עם הארסיים בנחשי העולם.
שמו של הסוג ניתן על ידי דונלד תומפסון בעקבות השם של נחשים אלו בפי האבוריג'ינים תושבי חצי האי כף יורק, קווינסלנד.
מינים
בסוג זה שלושה מינים:
הטאיפן ניזון מיונקים קטנים כמו חולדות ובנדיקוטים.
זגוז'לץ
זגוז'לץ (בפולנית: Zgorzelec, בגרמנית: Görlitz, בסורבית עילית: Zhorjelc) היא עיירה בצפון-מזרח פרובינציית שלזיה תחתית שבדרום-מערב פולין. היא שוכנת מול העיר הגרמנית גרליץ, שעד ל-1945 הייתה חלק ממנה.
היסטוריה
ככפר קטן בשם Gorelic באזור ההיסטורי, זמן קצר לאחר שהפך לחלק מבוהמיה, נכבש היישוב והוחזק באופן זמני על ידי בולסלב הראשון, דוכס פולין במהלך פלישתו ללוזטיה בין השנים 1002–1031, שלאחריה חזר האזור להיות תחת שליטת המרגרייב של מייסן. בערך בשנת 1072 הועבר הכפר לידי דוכסות בוהמיה. השם גרליץ לקוח מהמילה בשפה הסלאבית שפרושה, "אדמה חרוכה", בהתייחס לשיטה שהייתה אז בשימוש לצורך הכשרת הקרקע להתיישבות. במהלך המאה ה-13 הפך הכפר בהדרגה לעיירה. הודות למיקומה על דרך הסחר העתיקה מימי הביניים, ויה רגיה, שגשגה גרליץ.
במאות השנים הבאות הייתה גרליץ לחברה עשירה בברית לוזטיה, שכללה את באוצן, גרליץ, קמנץ, לובן, לובאו וזיטאו. העיר גורליצה בדרום פולין נוסדה ב-1354, בתקופת שלטונו של קזימיר הגדול על ידי מתיישבים גרמנים אתניים מגרליץ. הרפורמציה הפרוטסטנטית הגיעה לגרליץ בראשית שנות העשרים של המאה ה-16 ועד לסוף המאה הפכה כמעט כל אוכלוסיית האזור סביב לעיירה ללותרנית.
ב-1635 לאחר שסבלה במשך שנים במלחמת שלושים השנים, לוזטיה ואיתו גורליץ עבר לסקסוניה. עם תום המלחמות הנפוליאוניות העביר קונגרס וינה בשנת 1815 את העיירה מידי ממלכת סקסוניה לידי ממלכת פרוסיה. בהמשך הייתה גרליץ לחלק משלזיה ולאחר מלחמת העולם הראשונה הייתה לחלק משלזיה תחתית.
ההסכם של זגוז'לץ, בין פולין ומזרח גרמניה, נחתם במרכז הקהילתי של העיירה בשנת 1950. לאחר מלחמת העולם השנייה, עם הקמתו של קו אודר-נייסה, גורליץ היה חולקה בין שתי המדינות. החלק הגרמני שמר על שם גורליץ, בעוד החלק הפולני הפך לזגוז'לץ. האוכלוסייה הגרמנית והסורבית גורשה מזגוז'לץ והוחלפה בפולנים וביוונים.
החל בשנת 1948, כ-10,000 פליטים יווניים ממלחמת האזרחים ביוון, בעיקר פרטיזנים קומוניסטים, הורשו להיכנס לפולין והתיישבו בעיקר בזגוז'לץ. בעיירה נבנו בתי ספר ובית אבות יווניים. רוב הפליטים חזרו מאוחר יותר ליוון, אבל חלק נשארו עד עצם היום הזה. מאז נפילת הקומוניזם בשנת 1989, זגוז'לץ וגורליץ פיתחו מערכת יחסים קרובה: שניים ממספר רב של גשרים מעל נהר נייסה שהופצצו על ידי נסיגת כוחות גרמנים במלחמת העולם השנייה נבנו מחדש, חיבור שתי העיירות מחדש עם קו אוטובוס אחד. לעיירות יש גם ניהול עירוני משותף ומפגשים שנתיים משותפים. בשנת 2006 הוחלו במשותף העיירות להיות בירת התרבות של אירופה. התקווה הייתה שחבר המושבעים יהיו משוכנעים ברעיון של שיתוף פעולה פולני-גרמני, אבל הפרס נפל לאסן (Essen), כשגורליץ וזגוז'לץ במקום השני.
גאוגרפיה
זגוז'לץ שוכנת במחוז זגוז'לץ, בפרובינציית שלזיה-תחתית. נכון לשנת 2010 שטחה של זגוז'לץ הוא 15.86 קמ"ר (1,586 דונם), ובו: 40% קרקע חקלאית ו-3% שטח מיוער. נכון ל-2011, העיירה היא 15.88 קמ"ר, 1.89% משטח כלל המחוז. בשנים 1975–1998 היא הייתה חלק ממחוז ילניה גורה.
ספורט
קבוצת הכדורסל לגברים טורו זגורזלץ משחקת כיום בליגת הכדורסל טאורון. בשנת 2014 זכתה הקבוצה באליפות טורו הלאומית והצטרפה ליורוליג בפעם הראשונה.
אליהו רגולר
רבי אליהו רגולר (נודע גם בכינויו: רבי אליהו מקאליש או: קלישר; ה'תקנ"ד, 1794 - י"ט בחשוון ה'תר"י, 1849) היה רב ליטאי, פוסק הלכה ומקובל. מתלמידיו של רבי חיים מוולוז'ין. רבן של רגולה, סלובודקה, קאליש וערים נוספות, ומחבר הספר יד אליהו.
ביוגרפיה
נולד בסוגינד שבזאמוט, לרבקה בת ר' דוד מראסיין ולר' יענקל ניישטאטער (נפטר בי"ט באייר ה'תקפ"ד), למדן שהתפרנס ככתבן וסופר בגרמנית ומנהל עסקיו של הגביר יצחק אייזיק מחיטוביץ. בילדותו למד אצל אביו, שלימד אותו מלבד לימודי קודש גם גרמנית ומילים בלטינית, מאז לא למד באופן מסודר אצל רב כלשהו, אלא בכוחות עצמו. בגיל 13 התארס עם בת הנגיד רבי דוד גרדומר, סך הנדוניה שנתן חמיו לבתו היה מאה אדומים. בהתערבות קרובי משפחתה ויתרה אשתו על סכום הנדוניה הגבוה, הם נישאו כעבור תקופה אך מצבם הכלכלי היה גרוע, דבר שאילץ אותו בהמשך לחפש כהונת רבנות בעיירות שונות. ייתכן שבתקופה זו למד תורה מפי רבי אברהם אחי הגר"א.
בעת מגוריו אצל הוריו בסוגינד הכיר את רבי חיים מרדכי מרגליות מדובנה מחבר הספר "שערי תשובה" על השולחן ערוך, שהיה אז בימי זקנותו והתגורר בסוגינד כדי לנהל את עסקי החבלים והנוצות שלו בממל הסמוכה שהייתה תחת שלטון פרוסיה, כי חשש להתגורר בשטח פרוסיה. הוא למד עם ר' חיים מרדכי והלה הכיר אותו לרב העיר הישיש רבי אליהו בן רבי אברהם אחי הגר"א, ואף עודד אותו לבוא בכתובים בדברי הלכה עם אחיו, רבי אפרים זלמן מרגליות. בגיל 18 החל לשנן את התלמוד הבבלי כדי לזכור את לשונו בעל-פה, הוא למד מתחילה בקצב של שבעה דפים ביום ובהמשך עבר לקצב של תשעה דפים ביום, עליהם חזר פעמים רבות. הוא השלים סדר לימודים זה בתוך שלוש שנים בגיל 21. מלבד לימודיו התורניים, אהב את דקדוק השפה העברית ולמד לשם כך גם בספרו של יהודה ליב בן-זאב "תלמוד לשון עברי", למרות הביקורת הרבנית על המחבר.
לאחר שהשלים את לימוד התלמוד על-פה, החל ללמוד קבלה, בעיקר מכתבי הרמ"ק וכתבי האר"י, ולאחר תקופה נסע לוולוז'ין כדי ללמוד מפי רבי חיים מוולוז'ין את שקיבל מרבו הגר"א בתחום זה. ר' חיים קבע לו מספר שעות מדי יום ללימוד זה, אך רבי אליהו התרשם שהרב מוולוז'ין מדבר עמו על נושאים כלליים ואינו חותר ללמדו יותר מכפי שכבר ידע, מחשש לביטול זמנו של ר' חיים חזר רבי אליהו לביתו לאחר שבועות בודדים למרות הפצרות הרב מוולוז'ין שיישאר. לדברי הרב יונתן אליאשברג אמר לו הרב קלישר בזקנותו כי במהלך חייו הבין חלק מהדברים שאמר לו ר' חיים באותם ימים והתחרט על שסירב לבקשותיו להישאר. בעת שובו מוולוז'ין עשה תקופה קצרה בווילנה ויצר קשרים עם רבניה ולמדניה. הוא חלה ונסע לצורך טיפול רפואי לברלין אליה הגיע דרך קניגסברג כשהוא מצויד בהמלצות מרבני וילנה וראשי הקהילה ביניהם ר' חיים נחמן פרנס שכתבו עליו שבחים מופלגים וכי הוא מגדולי ישראל בליטא, בעקבות המלצות אלו זכה לתמיכה של הקהילה היהודית בברלין ושהה בה מספר חודשים.
כשחזר לביתו מצא את מצב עסקיו של אביו ירוד, גם חמיו התרושש ולא יכול היה לתמוך בבתו ובחתנו, בהיעדר דמי הנדוניה נאלץ לחפש משרת רבנות. רבנותו הראשונה (ה'תקפ"א) הייתה בעיר שאט הסמוכה לקיידאן, בה הקים ישיבה קטנה שבה לימד את תלמידיו הראשונים, הבולט שבהם היה לימים ר' שלום טוביה (ברוידא) רבה של שווינציאן. בסוף אותה שנה עבר לכהן בעיר רגולה, על שמה התפרסם בכינויו ר' אלי' רגולר. הוא שימש ברבנות רגולה עד שנת ה'תקפ"ד אז עבר לכהן כרבה של סלובודקה.
מיד עם הגיעו לסלובודקה החל להוציא לפועל את תוכניתו לייסד מרכז תורני גדול, הוא הקים את הישיבה הגדולה הראשונה בסלובודקה ובכך הפך את הפרבר הקובנאי לעיירה תורנית ששמרה על צורתה זו עד מלחמת העולם השנייה. למרות טרדותיו בישיבה, נהג ללמוד גם בתקופתו בסלובודקה במשך 15 שעות רצופות מדי יום בבית הכנסת הגדול. למרות שלא היה דרשן מטבעו, נאלץ כבר ברגולה לשאת דרשות כרב המקום וכך התרגל גם במקצוע זה. משכורתו בסלובודקה לא הספיקה לפרנסת משפחתו והגביר מרקיל קדישסון, תושב המקום, השלים את הכנסתו. רבי אליהו שלח ידו גם בעסקי ציבור, וייצג את הקהילה בעניינים שונים מול השלטונות. במסגרת זו ביקש פעם להשתמש בידיעותיו המועטות בלטינית כדי לחבר איגרת ברכה מהקהילה היהודית לאדון הפיאודלי של סלובודקה באותם ימים, הגרף ויטגנשטיין, הוא כשל במשימה זו ונעזר בתלמידו בתקופה זו, אברהם מאפו, שחיבר עבורו איגרת ברכה כתובה היטב. הוא כיהן כרבה של סלובודקה כמעט 16 שנים.
בשנת ה'ת"ר, בעת מפגש בלייפציג בין סוחרי קובנה וקאליש, שמעו האחרונים שחיפשו באותה עת רב לעירם על רבי אליהו, ופנו אליו בהצעת רבנות. רבי אליהו עקר לקאליש והחל בה תקופת רבנות של עשר שנים. עבודת הרבנות בקאליש הגדולה הותירה אותו עם זמן מועט מאוד ללימודיו ולכל אורך עשר שנותיו בעיר הביע את רצונו להתפטר ממשרת הרבנות. בשנת ה'תר"ח התדרדר מצבו הבריאותי, הוא לקה במחלת קיבה ונאבק בה תקופה ממושכת. לאחר שנתיים נואשו הרופאים מחייו, עם הגיעו לגיל חמישים ושש הפקיד בידי אנשי הקהילה מכתב התפטרות שבו הצהיר כי לא יקפיד על מי שימונה למלא את מקומו בחייו.
זמן קצר לאחר התפטרותו ממשרת הרבנות נפטר, בי"ט בחשוון ה'תר"י. הוא הובא למנוחות למחרת בהלוויה גדולה ונקבר בבית העלמין המקומי לצד קברם של רבי אברהם אבלי גומבינר בעל "מגן אברהם" ורבי יהודה בן ניסן מחבר "בית יהודה", שכיהנו בעבר כרבני העיר קאליש. רעייתו הרבנית נפטרה ארבעים וחמישה ימים אחריו.
משפחתו
אחיו היו: ר' שמואל מקלם (קעלמר) אביו של ר' אריה ליב פרומקין, ויהונתן שנפטר בצעירותו. ואחיותיו: פעסא אשת ר' שמואל חוואַדנר; עלקא מסלנט, שבנה ר' אליה ר' זעלעש התפרסם כצדיק; ופרומה, אמו של רבי דוד רגנשברג רבן של וינדוי, שאד ופאפעלאן.
רבי אליהו השאיר אחריו ארבעה בנים וארבע בנות:
נחום בוגנר
נחום בוגנר (נולד ב-4 בינואר 1933) הוא חוקר שואה והעפלה.
קורות חיים
בוגנר, בנם של יצחק וסימה, נולד בבז'ז'ני. אחרי הפלישה הגרמנית שלאחר מבצע ברברוסה ב-1941 ברחה המשפחה לפומוז'אני, ומשם, יחד עם רוב יהודי העיירה גורשה לגטו. באקציה של 4 בינואר 1943 נשלחו בוגנר ואימו ברכבת, אולם הם קפצו מחלון הקרון, חזרו אל הגטו ונמלטו יחד עם האב אל היערות, שם נרצחה האם על ידי אוקראינים.
בוגנר שרד את השואה יחידי מכל משפחתו. לאחר השואה נקלט בבית הילדים של לנה קיכלר בזאקופנה. הוא עלה לארץ ישראל בשנת 1947 ונקלט במסגרת עליית הנוער בקיבוצים תל יוסף ואשדות יעקב. ב-1951 התגייס לצה"ל ושירת בו שלוש שנים וחצי כולל שנת קבע כקצין.
בשנת 1959 הצטרף נחום לקיבוץ נתיב הל"ה – אז ישוב ספר בעמק האלה - בו הוא חבר עד היום. בשנת 1970 החל את לימודיו האקדמיים באוניברסיטה העברית בירושלים, למד היסטוריה כללית, יהדות זמננו ופילוסופיה והתמחה בחקר השואה והמאבק על המדינה. בין השנים 1974–1993 עבד בהוראה ובמחקר בסמינר אפעל, ביד טבנקין ובמרכז לחקר כוח המגן מיסודו של ישראל גלילי. את עבודת הדוקטור עשה בשנות השמונים במכון ליהדות זמננו באוניברסיטה העברית בירושלים בנושא גירוש קפריסין, כחלק מהפרויקט הבין-אוניברסיטאי לחקר מערכות ההעפלה ע"ש שאול אביגור.
עם הקמת המכון הבינלאומי לחקר השואה ביד ושם ב-1993 הצטרף אליו נחום כעמית מחקר ובו התמקד בחקר הצלת ילדים יהודים בזהות שאולה בפולין בתקופת השואה, היה חבר בצוות שכתב את האנציקלופדיה של חסידי אומות העולם הפולנים והוא חבר בוועדה לציון חסידי אומות העולם.
דרומהפקות
דרומהפקות היא חברת הפקות קולנוע וטלוויזיה זוכת פרסים אשר הוקמה בשנת 2010 על ידי המפיקים אלעד פלג וחגי ארד. בשנה האחרונה נכנס לחברה שותף נוסף אהרון פאר והתחילו לעבוד בחברה הדר קוסטיצ׳קי כמפיקה וליאנה מימרן אוסדון כמנהלת ההפצה. במהלך השנים דרומה הפיקו מעל ל-30 סרטים עלילתיים ותיעודיים לקולנוע וטלוויזיה אשר זכו בפרסים רבים, ביניהם פרס אופיר, פרס פורום היוצרים הדוקומנטריים ועוד
סרטים שהוקרנו בפסטבילים ומוקרנים בגופי שידור ברחבי העולם. משרדי החברה ממוקמים בדרום הארץ ורוב הסרטים עוסקים בנושאים חברתיים. דרומהפקות שואפת להביא למסך סיפורים חדשים, מרגשים ואנושיים דרכם נוכל לחקור, לחשוף ולחבר עולמות חדשים ולתת ביטוי לסיפורים שטרם סופרו.
דיוויזיית הפאנצר פלדהרנהאלה (ורמאכט)
דיוויזיית הפאנצר פלדהרנהאלה הייתה דיוויזיה משוריינת של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה בקרבות בהונגריה ובסלובקיה עד סוף המלחמה.
Selfish Love (שיר של די ג'יי סנייק וסלינה גומז)
Selfish Love (בעברית: אהבה אנוכית) הוא סינגל, שהוקלט על ידי המפיק מוזיקלי צרפתי די ג'יי סנייק ביחד עם הזמרת האמריקאית סלינה גומז. השיר יצא לאור ב-4 במרץ 2021, על ידי חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס, כסינגל שלישי מתוך המיני-אלבום, Revelación.
זהו שיתוף הפעולה השני בין די ג'יי סנייק לגומז, הראשון היה "Taki Taki", בשנת 2018.
רקע והכרזה
ב-24 בפברואר 2021, פרסם די ג'יי סנייק ברשתות המדיה החברתית שלו סרטון המציג הודעות עם סלינה גומז על קבלת 4X פלטינות מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי עבור הסינגל שלהם "Taki Taki", יחד עם קארדי בי ואוזונה. לאחר מכן הוא הציג הודעה ששלח שוב לגומז הודעת קריאה; "אני חושב שהגיע הזמן שניתן להם עוד אחד", ואחריו העלה קליפ אודיו. יום לאחר מכן, הכריזו די ג'יי סנייק וגומז על תאריך יציאתו וכותרתו של הסינגל למחרת.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של די ג'יי סנייק בשידור חי ב-4 במרץ 2021, בסמוך לצאתו של הסינגל עצמו.
NGC 584
NGC 584 היא גלקסיה אליפטית הנמצאת במרחק של 23.4 מיליון פארסק (76.4 מיליון שנות אור) מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים לווייתן. הגלקסיה התגלתה ב 10 בספטמבר 1785 על ידי האסטרונום הגרמני-אנגלי ויליאם הרשל.
גלדניים
גִּלדָניים (שם מדעי: Scyliorhinidae) הם משפחה מסדרת הכרישאים, המונה מעל 150 מינים ידועים. הגלדניים נמצאים ביַמִּים של מים טרופיים וממוזגים בכל העולם, מעומקים של קו השפל והגאות ועד עומקים של 2,000 מטר ויותר, תלוי במין.
תיאור
הגלדניים מובחנים בעיניים מוארכות דמויות עיני חתול ושני סנפירי גב קטנים הממוקמים הרחק מאחור. רוב המינים קטנים יחסית, ואורכם אינו עולה על 80 ס"מ; מעטים, כגון ה-Scyliorhinus stellaris, עשויים להגיע לאורך 1.6 מטר. לגופם של רוב המינים מראה תבניתי כגון פסים, טלאים או נקודות. הם ניזונים מחסרי חוליות ודגים קטנים. חלק מהמינים הם מטילי ביצי חיים (כמו המין Aplacental viviparous), אולם הרוב מטילים ביצים בתוך קליפה קשיחה, ומעין קנוקנת מסולסלת בכל קצה, הידועה בשם "ארנק בתולת הים".
לכמה כרישים מהסוג Cephaloscyllium יש את היכולת למלא את קיבותיהם במים או אוויר כאשר הם מאוימים, כדי להגדיל את היקפם פי 2 או 3.
מיון
משפחה הכוללת 17 סוגים ולמעלה מ-150 מינים, ההופכים אותה למשפחה הגדולה ביותר של כרישים.
הירי בבאפלו (2022)
הירי בבאפלו הוא פיגוע ירי שביצע פייטון ס. ג'נדרון ב-14 במאי 2022 בעיר באפלו, סמוך לסופרמרקט "Tops Friendly Markets", ובו נהרגו עשרה אנשים ושלושה נוספים נפצעו. היורה הזרים בשידור חי ב-Twitch את פיגוע הירי.
המפגע
הרשויות טוענות שיש להן ראיות לכך שג'נדרון הונע מ"עוינות גזעית" ומעליונות לבנה. לפי הדיווחים, לג'נדרון היה חשבון בפלטפורמת הצ'אט דיסקורד, שלטענתם השתמש בה ג'נדרון כדי לפרסם רשימת מטלות כהכנה למתקפה. כמו כן, נטען כי כתב מניפסט בן 180 עמודים, שפורסם לפני הירי, הנוגע בעיקר לנושא ההגירה ההמונית, ומקדם את תאוריית הקונספירציה של הימין הרדיקלי הלאומני הלבן "ההחלפה הגדולה", שלפיה הלבנים נתונים לרצח עם באמצעות ירידה בשיעורי הילודה הלבנים. הוא הביע תמיכה בדילן רוף (מבצע פיגוע הירי בצ'ארלסטון) ובברנטון טרנט (מבצע הטבח בכרייסטצ'רץ'). המחבר כתב שהוא החל להתחבר לאידאולוגיות האלו בתחילת מגפת הקורונה לאחר שגלש בפורומים "/pol/" ו-"4chan". הוא גם טען שהחל לתכנן את הפיגוע בינואר 2022, ושתקף את באפלו מכיוון שהיא העיר הקרובה ביותר למקום מגוריו שמכילה אוכלוסיית גדולה של תושבים שחורים.
האירוע
ב-14 במאי 2022 נסע ג'נדרון במשך כשלוש שעות וחצי מעיר מגוריו לשכונה בעלת אוכלוסייה אפרו-אמריקאית בבפאלו, והגיע לסופרמרקט "Tops Friendly Markets" בשעה 14:30 לערך. הוא לבש אפוד מגן וקסדה צבאיים, והיה חמוש בשלושה כלי נשק – רובה חצי-אוטומטי, רובה ציידים ושוטגאן. הוא הרכיב מצלמת גוף על ראשו ושידר בשידור חי את מסע הירי בפלטפורמת "Twitch", באומרו: "Just got to go for it".
בשעה 14:31 משטרת באפלו קיבלה קריאה המדווחת על יריות שנורו לעבר החנות. השוטרים והכבאים הראשונים הגיעו כעבור דקה ודיווחו שראו גופות מוטלות מחוץ לבניין. בשעה 14:34 החל סדרן לראשונה להודיע לשוטרים על מצב של יורה פעיל בחנות. בשעה 14:36 היורה חזר לחזית הבניין, שם שוטרי סיור הצליחו לשכנע אותו להפיל את רובהו לאחר שהצמיד אותו לצווארו. על פי דובר Twitch, השידור החי של היורה הוסר פחות משתי דקות לאחר תחילת הירי.
נפגעי הירי היו 11 אפרו-אמריקאים ושני לבנים. מלבד המאבטח נורו עוד שלושה מעובדי החנות, ששרדו.
לאחר מעצרו, ג'נדרון טען לחוסר אשמה על אישומיו ברצח בכוונה תחילה והיה רגוע לאורך כל התהליך.
תגובות
השריף של מחוז אירי, ג'ון גרסיה, אמר כי הירי היה "פשע שנאה על רקע גזעני מצד מישהו מחוץ לקהילה שלנו".
התובע הכללי מריק גרלנד אישר כי משרד המשפטים האמריקאי חוקר את הירי כפשע שנאה וכקיצוניות אלימה על רקע גזעני.
נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן והגברת הראשונה של ארצות הברית ג'יל ביידן נשאו תפילותיהם למען הקורבנות ובני משפחותיהם, בעודם מעודכנים לגבי המצב המתפתח מאוחר יותר כינה ביידן את הירי "פשע שנאה על רקע גזעני" ו"מעשה טרור מקומי". מושלת ניו יורק קת'י הוקול נסעה לבאפלו לאחר האירוע. משרד השריף של מחוז אירי צייץ את תנחומיו לכל הקורבנות ובני משפחותיהם והציע משאבים וכוח אדם כדי לסייע לשוטרים.
טוויץ' פרסמה הודעה זמן קצר לאחר הירי שבה היא אישרה ששירות הסטרימינג שלה שימש את היורה לשידור הירי והחשבון הושעה ללא הגבלת זמן. החברה הביעה את אהדתה לקורבנות, והודיעה כי תפעל להסרת כל תיעודי האירוע מהפלטפורמה.
לאחר האירוע
ב-28 בנובמבר 2022, המפגע הודה באשמה בכל האישומים: רצח מדרגה ראשונה, פעולת טרור שמונעת משנאה וניסיון רצח כפשע שנאה.
הדיוויזיה ה-60 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-60 (בגרמנית: 60. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט במלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה בקרבות החזית המזרחית, והושמדה במהלך קרב סטלינגרד. לאחר מכן הוקמה הדיוויזיה שוב כדיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-60 פלדרנהאלה, שהפכה לאחר מכן לדיוויזיית הפאנצר פלדהרנהאלה.
הדיוויזיה הממונעת ה-60
הדיוויזיה הוקמה ב-1 בספטמבר 1939 על בסיס קבוצת הקרב אברהרדט שכללה אוסף יחידות של הSA, והועמדה תחת פיקוד פרידריך-גאורג אברהרדט. במהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה בשלב השני לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-24 במסגרת הארמייה הראשונה, ובמהלך המערכה בבלקן לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-11 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה. במהלך מבצע ברברוסה הייתה הדיוויזיה בתחילה בעתודת ה-OKH כחלק מהקורפוס הממונע ה-40 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה, ולאחר מכן לחמה כחלק מהקורפוס הממונע ה-3 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה, והשתתפה בקרב אומן ובכיבוש רוסטוב על הדון. באביב 1942 לחמה הדיוויזיה בקרב חרקוב השני כחלק מהארמייה השישית, ולאחר מכן לחמה עמה במהלך מבצע מקרה כחול. הדיוויזיה לחמה בקרב סטלינגרד, שם הושמדה ב-31 בינואר 1943.
דיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-60 פלדהרנהאלה
ב-20 ביוני 1943 הוקמה הדיוויזיה מחדש בדרום צרפת כדיוויזיית הפאנצרגרנדיר פלדהרנהאלה, והועמדה תחת פיקוד אוטו קוהלרמן. בספטמבר 1943 נשלחה הדיוויזיה לאיטליה, וסייעה בפירוק הארמייה האיטלקית השמינית מנשקה. באוקטובר 1943 נשלחה הדיוויזיה לצפון צרפת, ובדצמבר אותה שנה נשלחה לחזית המזרחית, והועמדה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השלישית. בפברואר 1944 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה ה-18, ובמאי הועמדה כעתודת קבוצת ארמיות מרכז, עמה לחמה עד להשמדתה במהלך מבצע בגרטיון.
ב-1 בספטמבר 1944 הוקמה הדיוויזיה מחדש, ובאוקטובר נשלחה להונגריה, שם לחמה בקרב דברצן כחלק מקורפוס הפאנצר ה-3 במסגרת הארמייה השישית. ב-27 בנובמבר 1944 הפכה הדיוויזיה לדיוויזיית הפאנצר פלדהרנהאלה, שלחמה בחזית המזרחית עד סוף המלחמה.
פיני ארונבייב
פיני ארונבייב (נולד ב-1976) הוא פזמונאי, מלחין ומפיק מוזיקלי ישראלי.
ביוגרפיה
ארונבייב נולד וגדל בתל אביב. למד בבית הספר לאמנויות תל אביב.
ארונבייב החל את דרכו כפזמונאי ומפיק מוזיקלי בעיקר עבור אמנים החתומים בחברת התקליטים הליקון. ב-2002 יצא לאור אלבום הבכורה של הצמד "סאבלימינל והצל", "האור והצל", שארונבייב הפיק ועיבד את רובו. האלבום זכה במעמד "אלבום פלטינה כפול" ולשבחים רבים ממבקרי המוזיקה.
בשנת 2005 כתב, הלחין והפיק את השיר "השקט שנשאר" של שירי מימון אשר ייצג את ישראל באירוויזיון 2005. השיר זכה במקום ה-4 בתחרות. במרץ 2005 הגישה הזמרת רוית הראל תביעה בבית משפט בטענה להפרת זכויות יוצרים על לחן השיר, אותו, לטענתה, הלחינה בשנת 1995 יחד עם ארונבייב. הראל טענה כי היא וארונבייב הלחינו את השיר למילים באנגלית בשם "Hero Of My Hear", ודרשה לקבל קרדיט ותמלוגים, אך הבקשה נדחתה על ידי בית המשפט המחוזי, בנימוק כי הדבר עלול להוביל לפסילת השתתפות ישראל באירוויזיון ובכך יפגע בציבור הישראלי. בהמשך אותה השנה, השתתף בהפקת אלבומה של רוני דואני, "לא עוצרת".
בספטמבר 2005 יצא אלבום הבכורה של שירי מימון הנושא את שמה, מתוכו הפיק ארונבייב את השיר "השקט שנשאר" ושני שירים נוספים. האלבום זכה במעמד "אלבום זהב".
בשנת 2013 הפיק את שירו של רן סנדלר "Find a Way", שהתמודד בקדם-אירוויזיון 2013, אך לא הצליח להגיע לגמר.
עדי ברנדה
עדי ברנדה (נולד ב-1975) הוא אמן ישראלי העוסק בצילום.
ביוגרפיה
ובנוסף הגיש עבודת גמר ובגרות בצילום. החיבור בין הביולוגיה וטבע לצילום התחיל שם ונוכח בעבודות שלו עד היום. בכיתה י"ב הציג את תערוכת היחיד הראשונה שלו בגלריה בורוכוב.
בגילאי 16–18 היה צלם של מעריב לנוער. ב-2004 היה לו מדור צילום בעיתון אקסטרה לארג' והיה צלם המערכת של העיתון.
ב-2007 ברנדה פתח ביחד עם דניאלה הורבין את גלריית D&A (Daniela & Adi) ביהודה הלוי, תל אביב;
גלריה מסחרית לצילום, בה ניהל ואצר את התערוכות בשיתוף הורבין. כעבור שנתיים D&A הפכה לגלריה שיתופית
וכעבור שלוש שנים שינתה את שמה לגלריה אינדי לצילום, הפועלת עד היום.
פעם בשנה הוא עורך בשיתוף הגלריה את ערב 'שבע על שבע', שבמסגרתו שבעה צלמים וצלמות משוחחים במשך שבע דקות על היצירה שלהם.
הוא בוגר המחלקה לצילום בבצלאל (2001) ובוגר לימוד תואר שני בהצטיינות יתרה במחלקה לאמנות בצלאל (2013). ב-2002 זכה במלגת קרן תרבות אמריקה-ישראל על שם שרת.
ב-2007 ראה אור ספר האמן שלו Wating For The Night.
ברנדה מנסה לייצר משמעויות חדשות לדימוי המצולם, בה היסודות הבסיסיים של זמן, מקום, וקנה מידה מתערבבים והתוצאה היא שיבוש המהות המוכרת של הצילום. רוב עבודתו מבוססת על "רֶדִי מֶייד" העובר מניפולציות מגוונות, אשר במסגרתן הוא מרכיב ומחבר מחדש את איכויותיו השונות. בתהליך הפוסט-צילומי הוא קורא מחדש את הדימוי, קורע אותו מהקשרו, ומפסל בו. מתודת העבודה שלו נשענת על הגדרה של חוקיות מסוימת בדגש על חזרתיות, בין אם זה מבחינת טכנולוגית (פוטושופ, זירוקס, סריקות), ובין אם זה בעבודה ידנית (חיתוך, חירור והדבקה).
מרצה בבית הספר לאמנות ובמחלקה לתקשורת חזותית בשנקר; מרצה במחלקה לתקשורת חזותית, בפקולטה לעיצוב, ב HIT מכון טכנולוגי חולון.
עדי ברנדה מתגורר ויוצר ביפו.
אתרי הנידונים האוסטרליים
רקע היסטורי
מושבות העונשין שהוקמו במאות השנים האחרונות שימשו כתחליף לבתי סוהר, ובהן ריצו הנידונים את עונשם ובדרך כלל הם שימשו לעבודת כפייה. המדינות הקולוניאליות באירופה החלו בתחילת המאה ה-17 ביישום שיטת ענישה חדשה שסייעה להן במטרות ההתפשטות שלהן, ובה הגלו לצמיתות אסירים אל הקולוניות שלהם. ב-1717 חוקק הפרלמנט הבריטי את "חוק הפירטיות 1717", שלפיו הוגלו פושעים ל-13 המושבות שלה בצפון אמריקה. אף שההגליה למושבת עונשין הייתה אמורה להישמר לפשעים חמורים יחסית, בעקבות צורכי המושבות בכוח עבודה זול נשלחו גם כאלו שהורשעו בפשעים פחות חמורים, ולעיתים אף הוגלו יריבים פוליטיים. בעקבות פריצת מלחמת העצמאות של ארצות הברית הפסיקה אנגליה להגלות את פושעיה לשם, והחל מ-1778 שלחה אותם לאוסטרליה במקביל להקמתן ההדרגתית של מושבות עונשין רבות. הספינות הראשונות שנשלחו לאוסטרליה עגנו במפרץ ג'קסון.
בין 1787 ל-1868 הגיע מספר האסירים שהוגלו לאוסטרליה לשיא של 166,000 איש, והם נשלחו למיקומים רבים ביבשת. התושבים היחידים של אזורי אוסטרליה הפוריים באותה עת היו האבוריג'ינים, והם גורשו מאזורי מחייתם בהדרגה. המתיישבים הקולוניאלים היו צריכים להקים את כל התשתיות על מנת להמשיך לשהות באוסטרליה. 16% מהמוגלים בתקופה זו היו נשים, וידועים מקרים שבהם הוגלו ילדים, מאחר שלפי החוק ניתן היה להגלות ילד אם עבר את גיל 9. מערכת העונשין האוסטרלית הייתה מרובת מטרות. ראשית בפולמוס האירופי ביחס למשמעות החברתית של הגליית פושעים וביחס להתמודדות עם פשיעה באמצעות חינוך ומשמעת. הגליית האנשים אל הקולוניות החדשות נתפסה באנגליה כמענה הולם לבעיות החברתיות, וכך גם במדינות אחרות באירופה.
האסירים שהוגלו לאוסטרליה יועדו להיות מתיישבים ברגע שיסיימו לרצות את עונשן, ובשל המרחק הרב בין אוסטרליה לבין אנגליה רבים מתוכם העדיפו לא לחזור למולדתם. למערכת העונשין היו מרכיבים רבים: בתי כלא פתוחים וסגורים, תחנות עונשין לנשים וילדים, ולעיתים אף מגורים ביחד עם מתיישבים רגילים. תנאי המחיה בתחנות העונשין השונות היו נוקשים, ולצורך תחזוקתם היה צורך גם באנשי מנהלה, ימייה ומשמר. בתחנות העונשין שבהן נכלאו הפושעים המסוכנים ביותר היו בית סוהר שבו הונהגו עבודת כפייה מסוכנת, ענישה גופנית, ובידוד. ברוב האתרים היו בית סוהר וצינוק, אך אתרים כגון מכרות הפחם של חצי האי טסמן והאי נורפוק היו תחנות עונשין. הן נודעו לשמצה בנוקשות שלהן, שסייעה בהחדרת חשש מהגליה ובהפחתת הפשיעה באימפריה הבריטית. האסירים הועסקו בעבודות ציבוריות, כגון הקמת פורט ארתור בטסמניה והקמת הדרך הצפונית הגדולה הישנה שחיברה בין סידני לבין עמק האנטר בניו סאות' ויילס.
אוסטרליה המערבית (כלא פרימנטל)
כלא פרימנטל הוקם כמושבה חופשית על גדות נהר סוואן, וב-1850 הוקמה במקום תחנת עונשין בשל המחסור בכח אדם שהגביל את התפתחות המושבה. ב-1867 הוגברה רמת האבטחה של הכלא, והיא נותרה במצב זה במשך למעלה מ-120 שנים עד 1991. הכלא נבנה באזור שבו נמצא כיום המרכז העתיק של פרימנטל, ותכולתו הייתה 600 אסירים.
בית הכלא נבנה על חלקת אדמה בצורת מלבן, והיה מוקף על ידי חומות גבוהות. בצדו המערבי ולפני הכניסה הייתה חלקת אדמה ששימשה כחצר. לאורך קיר המתחם בצד זה של הכלא נבנו מגורי הקצינים והסוהרים של הכלא. הכניסה לכלא היא דרך בית שער שמעליו גמלון ומשני צדדיו מגדלים, ובצמוד לכניסה נמצאת החצר שתוארה לעיל. הכלא תוכנן על בסיס המבנה הכללי של כלא פנטונוויל בממלכה המאוחדת. אורכו של מבנה הכליאה המרכזי הניצב מול הכניסה הוא 150 מטרים, ובמרכזו אגף שבו נמצאת קפלה אנגליקנית. בצדו האחורי של המבנה המרכזי נבנו שני אגפים, שהצפוני מביניהם הכיל את הקפלה הקתולית. מאחורי המבנה המרכזי נמצאות מספר חצרות המופרדות זו מזו, ובהן אגף הבידוד. כיום משמש בית הכלא כמוזיאון.
נורפוק (האתר ההיסטורי קינגסטון וארתור'ס וייל)
האתר ההיסטורי קינגסטון וארתור'ס וייל נבנה בשלושה שלבים על האי נורפוק: בתחילת הקולוניזציה של אוסטרליה, בשלהי שנות ה-20 של המאה ה-19 כמתקן כליאה לפושעים סדרתיים, ובשלהי המאה ה-19 כאשר צאצאיהם המעורבים מבחינה גזעית של מורדי הבאונטי הוגלו לאי. צאצאיהם של אסירים אלה הם תושביו הנוכחיים של נורפוק. האתר ההיסטורי משתרע על פני חוף הים הדרומי של האי, והוא תחום על ידי גבעות. האתר כולל גם את שפת הים, שוברי גלים, מזח, נמל על מתקניו השונים, ובית כלא. רחובה הראשי של קינגסטון, בירת נורפוק, משתרע במקביל לשפת הים, ובשנותיו הראשונות הוא היה נתיב הגישה אל בית הכלא. שטח האתר מגיע עד לפוינט האנטר במזרח, ובעורפו נמצאים ארתור'ס וייל במערב ועמק קריק במרכז.
כיום נמצאים באתר כ-40 מבנים שהוקמו על ידי אסירים מחומרי בנייה מקומיים, ובהם מבני דת, בית קברות, ואסמי תבואה. חלק מהמבנים ניזוקו במשך השנים, ולא נותר בהם דבר מעבר לשרידים ארכאולוגיים. באתר יש גם מערכות הידראוליקה כגון תעלות וסכר, וכן דרכים אחדות. המבנים שנכללו בשטח שהוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית הוקמו ברובם בשלב הבנייה השני. לאחר שלב הבנייה השלישי ועד ימינו בוצעו באתר שינויים רבים, וכיום יש בו מגורים פרטיים ומספר מוזיאונים.
קליבלנד אבי
קליבלנד אבִּי (באנגלית: Cleveland Abbe; 3 בדצמבר 1838 – 28 באוקטובר 1916) היה מטאורולוג אמריקאי, ותומך נלהב בשיטת חלוקת כדור הארץ לאזורי זמן.
קורות חייו
קליבלנד אבי נולד בעיר ניו יורק וגדל במשפחת הסוחרים המשגשגת של ג'ורג' וולדו ושרלוט קולגייט אבי. אחד מאחיו הצעירים, רוברט אבי, הפך למנתח ורדיולוג בולט. בבית הספר, קליבלנד הצטיין במתמטיקה ובכימיה, הוא למד בבית הספר לדקדוק של דייוויד ב. סקוט וסיים את לימודיו בשנת 1857 באקדמיה החופשית הסיטי קולג' של ניו יורק עם תואר ראשון באמנויות. במהלך לימודיו בסיטי קולג', הוא למד אצל אוליבר וולקוט גיבס. בשנים 1857 ו-1858, אבי לימד מתמטיקה בבית הספר הלטיני טריניטי בניו יורק. לאחר מכן, בשנת 1859 לימד הנדסה, כעוזר פרופסור באוניברסיטת מישיגן, עד שעזב בשנת 1860. בזמן שהותו במישיגן, הוא גם למד אסטרונומיה אצל פרנץ ברונו. הוא קיבל את התואר השני שלו, תואר שני באמנויות בשנת 1860, מהסיטי קולג' של ניו יורק. כשפרצה מלחמת האזרחים, הוא ניסה להצטרף לצבא האיחוד אך הוא נכשל במבחן הראייה, עקב קוצר ראיה, ובילה את שנות המלחמה בקיימברידג', מסצ'וסטס, למד באוניברסיטת הרווארד ועבד כעוזר של בנג'מין גולד, האסטרונום וראש מחלקת קווי האורך בסקר החופים של ארצות הברית. בשנת 1864 אבי קיבל את התואר הראשון שלו במדעים מטעם אוניברסיטת הרווארד ובמקביל הוא גם סיים את עבודתו בסקר החופים האמריקאי. בזמן שהותו בקיימברידג' הוא התוודע למדענים שפיתחו את האלמנך הימי, הוא התקרב במיוחד לוויליאם פרל, מה שכנראה עורר את סקרנותו למטאורולוגיה. לאחר מכן אבי למד מחוץ לאמריקה ברוסיה במצפה הכוכבים של פולקובו, כאורח, וחזר, בשנת 1866, לארצות הברית להוט ללמוד אסטרונומיה. תקופת שהותו ברוסיה, הייתה מהתקופות המאושרות בחייו של אבי. שכן הוא היה מוקף באינטלקטואלים בעלי דעות דומות לדעותיו, הוא יצר מערכת יחסים עם אוטו סטרוב שהיה אסטרונום רוסי-אמריקאי. עבודתו הראשונה באסטרונומיה הוא ביצע במצפה הכוכבים הימי של ארצות הברית. בשנת 1868 הוצעה לו תפקיד המנהל במצפה הכוכבים של סינסינטי, מטעם החברה האסטרונומית של סינסינטי. בסינסינטי הוא שהה כמה שנים, אבל במקביל תחומי העניין שלו השתנו. כתוצאה מכך שהוא הבין שהתנאים מטאורולוגיים השפיעו ישירות על עבודתם של האסטרונומים ועל כן הוא החל לעבוד בתחום המטאורולוגיה. הוא קיבל לאישור לעסוק בדיווח וחזוי מזג האוויר, מתוך הנחה שאפשר וצריך להפיק תחזיות במינימום הוצאות ובאופן כזה שאולי אפילו ניתן יהיה לייצר הכנסה. בשנת 1873 הוא שוחרר/פוטר ממצפה הכוכבים בסינסינטי עקב בעיות מימון ואז הוא קיבל את ההחלטה שתשנה את מסלול הקריירה שלו.
הקריירה במטאורולוגיה
עבודתו הראשונה במטאורולוגיה התרכזה בחיזוי ובמתן אזהרות אודות מזג אוויר קשה. העבודה המקדימה הזו התחילה עוד בסינסינטי. הוא הוציא את העלון הראשון שלו ב-1 בספטמבר 1869. ב־3 בינואר 1871 אבי מונה למטאורולוג ראשי בשירות המטאורולוגי הלאומי של ארצות הברית, שבאותה עת היה חלק מחיל הקשר האמריקאי. אחד הדברים הראשונים שהוא התייחס אליהם היה מיימד החיזוי של המטאורולוגיה. הוא זיהה שחיזוי מזג האוויר דורש צוות נרחב של תצפיתנים ומשקיפים שמתואמים מאוד ביניהם. הוא קיבל מימון לטווח קצר מלשכת המסחר של סינסינטי, הוא גייס עשרים משקיפים מתנדבים מצבא ארצות הברית, לביצוע תצפיות מזג אוויר. חברת הפיננסים והתקשורת ווסטרן יוניון הסכימה לאפשר למשקיפים של אבי, לתקשר ולהעביר את דיווחיהם ללא תשלום, על מנת שאבי והצוות שלו יתחילו בעבודה. הוא בחר מכשירי איסוף נתונים שהיו קריטיים להצלחת חיזוי מזג האוויר והוא אימן את המשקיפים הצבאיים בשימוש בהם. נתוני התצפיות הגולמיים שודרו באמצעות קוד שנועד למזער את כמות המילים, בזמנים קבועים ומידע החל לזרום אליו באמצעות תחנות השידור. בהמשך פקידי תחנות השידור היו מפענחים ומתעדים את ההודעות ומעלים ידנית את הנתונים על מפות מזג האוויר, ששימשו לאחר מכן כדי לחזות את מזג האוויר.
ב-19 בפברואר 1871, אבי הגיש באופן אישי את דיווח מזג האוויר הרשמי הראשון. הוא המשיך לחזות לבד במשך ששת החודשים הבאים ובמקביל אימון אחרים. באמצע 1871 הצטרפו אליו שני קציני צבא בדרגת סגן ופרופסור אזרחי בהכנת דוחות מזג האוויר, והצוות הצליח לווסת את עומס העבודה הרב. אבי דרש שפה מדויקת בתחזיות והבטיח שכל תחזית תכסה ארבעה אלמנטים מטאורולוגיים מרכזיים:
על מנת שתחזיות מזג האוויר תהיינה מדויקות אבי דרש הקפדה מיוחדת על לוחות הזמנים ושתהיה עקביות בין התחנות. כדי להשיג זאת הוא חילק את ארצות הברית לארבעה אזורי זמן סטנדרטיים. בשנת 1879, הוא פרסם מאמר שכותרתו Report on Standard Time. בשנת 1883, הוא שכנע את חברות הרכבות בצפון אמריקה לאמץ את מערכת אזורי הזמן שלו. בשנת 1884, בריטניה, שכבר אימצה מערכת זמן סטנדרטית משלה לאנגליה, סקוטלנד וויילס, עזרה להגיע להסכמה בינלאומית לזמן הגלובלי. בהמשך גם, הממשלה האמריקאית, שהושפעה בין השאר ממאמרו של אבי משנת 1879, אימצה את שיטת אזורי הזמן שלו.
אבי דרש שהשירות המטאורולוגי יישאר בחזית הטכנולוגיה. חטיבת המכשירים במטה צבא ארצות הברית נהנתה לדרישותיו של אבי וביצעה בדיקות וכיול של אלפי מכשירים ואף החלה לתכנן ולבנות מכשירים משלהם. עד סוף המאה ה-19 נכנס לשימוש ציוד רישום עצמאי, וארצות הברית הובילה את העולם המטאורולוגי עם 114 תחנות תצפית Class I (רישום אוטומטי). בציפייה לעלייה בשיתוף הפעולה הבינלאומי, אבי החל לחפש מכשירים איכותיים המכוילים בסטנדרטים בינלאומיים. הוא גייס את אוליבר וולקוט גיבס מהרווארד ואת ארתור רייט מאוניברסיטת ייל לתכנון ציוד משופר. למטרות השוואה, אבי הזמין ברומטר מהיינריך וילד (מנהל מצפה הכוכבים המרכזי של ניקולס ברוסיה), וכן מד רוח וכמה סוגים של מדי לחות מגרמניה.
בשנת 1886 אבי חזר לאקדמיה קיבל תואר פרופסור מאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, קולומביה, שם לימד מטאורולוגיה ונשאר עד שנת 1905. הוא היה מרצה קבוע באוניברסיטת ג'ונס הופקינס מ-1896 עד 1914. הוא חיבר כמעט 300 מאמרים מדעיים. הוא זכה בשלושה תוארי כבוד. בית הספר המקורי שלו להשכלה גבוהה, סיטי קולג' של ניו יורק העניק לו תואר דוקטור ב-1891, ב-1888 אוניברסיטת מישיגן העניקה לאבי תואר LL D כמו כן גם אוניברסיטת גלאזגו ב-1896. אוניברסיטת הרווארד העניקה לו את התואר SB בשנת 1900.
אבי נבחר להיות חבר באגודה הפילוסופית האמריקאית בשנת 1871. עמית באקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים בשנת 1884. בשנת 1912 האגודה המלכותית למטאורולוגיה העניקה לו את מדליית הזהב של סימונס, תוך ציון תרומתו "למטאורולוגיה וחיזוי אינסטרומנטלית, סטטיסטית, דינמית ותרמו דינמית". ב-1916 הוענק לו מדליית הרווחה הציבורית מהאקדמיה הלאומית למדעים, אשר גם העניקה לו את מדליית מרסלוס הארטלי. הוא גם היה אחד מ-33 המייסדים של האגודה הלאומית נשיונל ג'יאוגרפיק.
אבי מת ב-1916 לאחר יותר מ-45 שנים של הישגים מדעיים יוצאי דופן. הוא נקבר בבית הקברות רוק קריק בוושינגטון הבירה. אבי נהנה לעסוק באתנולוגיה, ארכאולוגיה מזרחית, גאולוגיה, בוטניקה ומוזיקה בזמן החופשי שלו.
סקירת מזג אוויר חודשית
קליבלנד אבי ייסד את כתב העת המדעי Monthly Weather Review בשנת 1872. סקירת מזג האוויר החודשית החלה כפרסום ממשלתי תחת חיל קשר של צבא ארצות הברית. בשנת 1891, האחריות המטאורולוגית של חיל הקשר הועברה לשירות המטאורולוגי תחת מחלקת החקלאות של ארצות הברית. השירות המטאורולוגי פרסם את סקירות מזג האוויר עד שנת 1970 ואז הפך השירות לחלק מהמינהל הלאומי לאוקיינוסים ואטמוספירה NOAA. המנהל פרסם את הסקירה עד סוף 1973. מאז 1974, כתב העת המדעי הזה פורסם על ידי האגודה האמריקאית למטאורולוגיה.
איי קרוזה
איי קרוֹזֶה (בצרפתית: Îles Crozet), אשר שמם הרשמי הוא ארכיפלג קרוזה (בצרפתית: ארשיפל, Archipel), נמצאים בדרום האוקיינוס ההודי, כ-3,000 ק"מ דרום-מזרחית לקייפטאון. האיים הם חלק מן הארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת, ושטחם הכולל הוא 352 קמ"ר. פרט לתחנת מחקר באי הגדול ביותר, האיים אינם מיושבים. הם מהווים בית גידול חשוב ביותר לעופות ים וליונקים ימיים.
קבוצת האיים המערבית
קבוצת האיים המערבית כוללת, ממערב למזרח, את אי החזיר, ששטחו 67 קמ"ר,, ששטחו שלושה קמ"ר, הממוקם דרומה מזרחה ממנו, ואת איוני (איים קטנים) השליח (בקונוטציה הנוצרית של המושג. בצרפתית: Îlots des Apôtres, אילו ד'זפוטרה), הנמצאים צפונה מזרחה מאי החזיר, אשר שטחם הכולל כשני קמ"ר. אלה כוללים שני איונים, האי הגדול (בצרפתית: Grande Île, גראנד איל) ממזרח, אשר שטחו כ-1.5 קמ"ר, וכן האי הקטן (בצרפתית: Petite Île, פטיט איל) ממערב, אשר שטחו כ-300 דונם. כן כוללים איוני השליח כמה איים זעירים, שבחלקם אינם הרבה יותר מסלעים הבולטים מן הים.
האקלים
באיים שורר אקלים טונדרה עם השפעות ימיות הממתנות את משרעת הטמפרטורות. ממוצע הטמפרטורות החודשי נע בין 2.9°c בחורף ל-7.9°c בקיץ. פרט למקרים נדירים, אין הטמפרטורות חורגות מ-18°C כלפי מעלה, ומ-5°C- כלפי מטה. באיים ישנם כ-300 ימים גשומים בשנה, בהם כמות המשקעים היא כ-2,000 מ"מ. כן נושבות בהם רוחות עזות, כאשר בכ-100 ימים בשנה עוצמתן היא 100 קמ"ש או יותר.
עופות ים
ישנם באיים ארבעה מינים של פינגווינים. המין הנפוץ ביותר הוא פינגווין הסלעים, ממנו נמצאים באיים כשני מיליון זוגות. באי החזיר שבאיי קרוזה חיו ב-1980 כ-700,000 זוגות של פינגווין מלכותי, כחצי מן האוכלוסייה העולמית. אולם באוגוסט 2018 פורסם כי מושבת הפינגווין המלכותי באי הצטמצמה לכ-200,000 פרטים בלבד. הסיבות להתמעטות מהירה זו אינן ברורות. משלחת מחקר מתוכננת להגיע לאזור לקראת סוף חורף 2019.
כן ניתן למצוא באיים פינגווין לבן אוזן ותת מין של פינגווין מצויץ מערבי. באשר לעופות ים בעלי כושר תעופה, האיים מהווים את אחד האתרים החשובים בעולם לקינונם. בין אלה ניתן למצוא כיאוניסיים, אלבטרוסים ועוד.
יונקים
בין היונקים ניתן למצוא באיים דובי ים, כמו גם פיל ים דרומי. במים שסביב האיים ניתן למצוא את הלוויתן הקטלן. בני אותו מין למדו לצוד את כלבי הים גם במים רדודים.
היסטוריה
האיים נתגלו ב-24 בינואר 1772 על ידי חוקר הארצות הצרפתי מרק-ז'וזף מריון-דיפרן. ז'יל קרוזה, סגנו של פרן, היה הראשון לנחות על האיים, אשר נקראו על שמו. עם נחיתתו, הכריז קרוזה על בעלותה של צרפת על האיים, והאי עליו נחת נקרא בהתאם אי הבעלות. מבחינה מנהלית, האיים נשלטו עד אמצע המאה ה-20 ממדגסקר. ב-1955 הפכו האיים לחלק מן הארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת.
בחלקה הראשון של המאה ה-19 פקדו את האיים ציידי כלבי ים, עד שתוך כמה עשורים אוכלוסיית כלבי הים במקום כמעט נכחדה. באמצע המאה הגיעו למקום ציידי לווייתנים, רבים מהם מארצות הברית, עד שגורל דומה פקד גם בעלי חיים אלה. במרוצת השנים טבעו לא מעט ספינות בסמוך לחופי האיים, ובשל שכיחות התופעה הבריטים שיגרו אחת לכמה שנים ספינות כדי לבדוק אם ישנם ניצולים.
אזכורים תרבותיים
בשנת 2012 יצא בצרפת הסרט "הטבחית של הנשיא" (Les Saveurs du Palais, במקור "הטעמים של הארמון"), אשר עלילתו מתרחשת בחלקה בתחנת המחקר אלפרד פור.
קישורים חיצוניים
מקבץ של אתרים העוסקים באיי קרוזה, כולל מפות ומידע נוסף, באנגלית:
הדר פוקס
הדר פוקס (נולד ב-13 בדצמבר 2003 בישראל) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת מכבי פתח תקווה מהליגה הלאומית.
יורי כץ
כץ היה ראש מסלול ציור בבית הספר "בסיס" לאמנות ותרבות שבהרצליה. הוא אוצר תערוכות יחיד וקבוצתיות בחללים מובילים ומכהן כראש ועדת שיפוט פרס אוסקר הנדלר לאמן צעיר.
הדר פוקס
קריירת מועדונים
פוקס גדל במחלקת הנוער של בית"ר טוברוק, ובשנת 2017 עבר למחלקת הנוער של מכבי פתח תקווה. ב-11 באוגוסט 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של מכבי פתח תקווה, בתיקו 0-0 נגד הפועל ירושלים במסגרת גביע הטוטו לעונת 2021/2022. ב-22 באוגוסט 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הלאומית, בניצחון 3-0 על הפועל נוף הגליל במסגרת המחזור הראשון לעונת 2022/2023. ב-12 בדצמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1-0 על הפועל ירושלים במסגרת הסיבוב השמיני של גביע המדינה לעונת 2022/2023.
יורי כץ
קריירה
כץ נולד בקייב שבברית המועצות (בהמשך עברה לשטחי אוקראינה). הוא למד אמנות בתיכון בקייב ועלה לישראל בתחילת שנות ה-90. כץ הוא בוגר תואר שני באמנות והוראה מטעם אוניברסיטת חיפה.
מלמד אמנות בתיכון "מנור כברי" שבקיבוץ כברי. לימד ציור במחלקה לתקשורת חזותית במרכז האקדמי לעיצוב ולחינוך ויצו חיפה ובמכללה האקדמית עמק יזרעאל. החל משנת 2015 הוא מרכז את מסלול לימודי הציור בבית-הספר "בסיס" לאמנות בהרצליה.
הדר פוקס
קריירה בינלאומית
פוקס החל לשחק בנבחרת ישראל עד גיל 19 בשנת 2021.
יורי כץ
קריירה
כץ שימש כאוצר במספר גלריות נחשבות הממוקמות בפריפריה. הוא אצר תערוכות קבוצתיות ותערוכות יחיד רבות בגלריה של קיבוץ לוחמי הגטאות, בגלריה של קיבוץ ראש הנקרה וכן אצר את תערוכות בוגרי האקדמיות במסגרת יריד "צבע גליל". כץ הציג תערוכות יחיד והשתתף בתערוכות קבוצתיות רבות וזכה במספר פרסים: בשנת 1999 זכה בפרס אמן צעיר מטעם משרד החינוך. בשנת 2014 זכה בפרס שרת התרבות והספורט באמנות פלסטית.
במסלול הציור אותו הוא מוביל בבית הספר לאמנות "בסיס", פיתח כץ תוכנית לימודים ייחודית המאפשרת מבט רחב ומקיף על תחום הציור, בגישה המעודדת את הלומדים לבחור לעצמם את המקום והדרך כבר מתחילת לימודיהם.
הדר פוקס
קריירה בינלאומית
נכלל בסגל נבחרת ישראל עד גיל 20 לטורניר גביע העולם עד גיל 20 בשנת 2023.
יורי כץ
קריירה
כצייר, כץ מתאפיין בציור פיגורטיבי. ממדי הציורים לא גדולים וחזותם הראשונית היא של ציור פשוט, ישיר, אפילו מסורתי. בצפייה שנייה ושלישית עוברים וחווים הצופים הבנה מטלטלת; הציור שעורר את החשדות מטיב להפר אותן ומה שנתפס כמוכר מתבהר כרענן, לא שמרני וטרי. התהיות הרבות מתקיימות בגוף הציור ומחיות אותו. הספקנות והפקפוק משותפים לצייר ולצופים. מתקבל ריאליזם חושפני, מביך, חודר, חסר נוסטלגיה, לא הפגנתי ולא וירטואוזי - מתבונן ומציאותי.
כץ מיוצג על ידי גלריה גורדון שבתל אביב, בה נערכו תערוכות היחיד שלו מאז שנת 2010. כץ חי ויוצר בקיבוץ אדמית.
כדורגל נשים בברזיל
כדורגל נשים בברזיל הוא ענף ספורט בברזיל אשר צובר פופולריות מתחילת שנות ה-2000.
כל קבוצה מתחרה באחת משלוש הרמות של הליגה הלאומית (A1, A2, A3). כל התחרויות מאורגנות על ידי קונפדרציית הכדורגל הברזילאית. הקבוצות הברזילאיות זוכות להצלחה בינלאומית רחבה, עם 10 זכיות בגביע ליברטדורס לנשים בין 2009 ל־2021. האלופה הנוכחית (2021/2022) היא קורינתיאנס.
מבנה הליגות
יש שלוש רמות לליגה הלאומית: (הליגה הבכירה),  (ליגת המשנה),  (הליגה השלישית והתחתונה). מתקיימים מעברים בין הליגות, ואלופת הליגה הבכירה מוכתרת להיות אלופת ברזיל.