cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הלגיון הראשון איטליקה
היסטוריה
בתקופת דיוקלטיאנוס זכה הלגיון למעמד של לגיון עצמאי. יחידות מהלגיון השתתפו בדיכוי מרד שפרץ במצרים. בתקופת קונסטנטינוס נהרס ברובו מחנה הלגיון בנובה, והאזור אוכלס בידי אזרחים. יחידות הלגיון שולבו ב. בתקופת הקיסר יוסטיניאנוס הראשון שוקם מחדש המחנה בנובה, אולם לא ידוע איזו יחידה שוכנה שם.
רודן (מפלצת)
רודן, או רודאן (ביפנית: ラドン, באנגלית: Rodan ( שיבוש של ראדון ) ) הוא פטרנודון בדיוני מסדרת סרטי גודזילה. בתחילת הדרך נחשב רודאן כאויב של גודזילה, אך החל מגידורה, המפלצת התלת-ראשית, נהיה רודאן בעל ברית שלו. הוא הופיע לראשונה במהלך 26 לדצמבר, 1956, בסרט רודאן: המפלצת המעופפת, מבית היוצר של טוהו. דמותו של רודאן עוצבה בתור פטרנודון-על יפני אשר כנראה חי בתור הטריאס בתחילת המזוזואיקון, אך עצמותיו המאובנות כנראה נחשפו לקרינה רדיואקטיבית, והפך למעין מפלצת-ענק המתגוררת בהר הגעש אסו ונהיה ממפלץ עצום המשמיד כל דבר בדרכו, לסוג של גיבור-על ״מפלצתי״.
למעשה, לפי הכרזה המצוירת של סרטו הראשון, רודאן כנראה התחיל את דרכו כדרקון, אך כנראה יוצר הסרט החליט לעצב את רודאן כ״קדום יותר״. מאז אותו סרט, הפך רודאן לאחת מהדמויות האייקוניות ביותר בעולם, לצד גודזילה, מות׳רה, קינג גידורה, איירון מן, קפטן אמריקה וכולי.
בנוסף, בסרטים המקוריים רודאן קטן יותר ממות׳רה, אך בסרט מ-2019 גודזילה: מלך המפלצות, הגודל הוא הפוך: רודאן יותר גדול ממות׳רה, אם כי לא יותר חזק. דמותו של רודאן מדורגת במקום השישי ברשימת 10 מפלצות-הענק היפניות הגדולות ביותר של כל הזמנים, לפי אתר IGN.
עיצוב
מראהו של רודאן הוא כשל פטרנודון ענקי, עם קוצים המעוקלים אחורה בחזהו ובבטנו, כנפיים גדולות ובוערות שתעופתן יכולה לגרום לנזק רב, ומקור כשל פטרנודון. בסרט גידורה, המפלצת התלת-ראשית, רודאן הופיע שם עם כל הפרטים, חוץ מפרט אחד: מקור הפטרנודון שלו הוחלף במקור עוף (אם כי עופות אינם דומים כלל לפטרנודונים). בנוסף, לרודן גם הוסיפו שיניים למקורו, מה שגם לא היה כלל לפטרנודונים.
סרטי שוהה
בסדרת סרטי שוהה, רודאן הוא פטרנודון הרסני וענק שהיה קיים כבר 200 מיליון שנה (לכן סביר להניח שהוא נולד בתור הטריאס). הוא ״בוקע״ מהר געש ביפן, כדי להנחיל הרס וחורבן. בדומה לגודזילה, גם הוא התחיל כנבל, אך החל מגידורה, המפלצת התלת-ראשית, גם רודאן סוף סוף קיבל את אישיותו המפורסמת: מושיע נוסף של כדור הארץ המגן עליו מפולשים חיצוניים. בנוסף, הוא גם נהיה בעל ברית לגודזילה ולמות'רה, ונהיה לאויב חזק לקינג גידורה.
סרטי הייסי
בסדרת סרטי הייסי, רודאן הוא יצור ענקי ומיתולוגי ש״נעלם״ במהלך כשניסה לרפא את גודזילה פיזית. כנראה כשהוא נעלם, הוא בעצם מת.
סרטי מילניום
בסדרת סרטי מילניום, רודאן מופיע שם כיצור ענק ומפחיד המחדיר אימה ופחד ללבם של תושבי ערים גדולות.
סרטי Legendary Pictures
בסדרת הסרטים החדשה, רודאן הוא מין של זוחלים פרהיסטוריים מעופפים שהיו קיימים בתקופה שבה היה לכדור הארץ פי עשרה יותר קרינה רדיואקטיבית מאשר כיום ואף הצליח לשרוד מספר הכחדות. בהתחלה נראה שהוא נלחם מול גידורה, אך גידורה נכתר לאלפא שלו. בסוף רודאן נשבע אמונים לגודזילה. את רודאן מגלם השחקן ג'ייסון ליילס בלכידת תנועה.
קפטן מארוול (מארוול קומיקס)
קפטן מארוול (באנגלית: Captain Marvel) זהו הכינוי שניתן למספר דמויות בדיוניות של גיבורי-על המופיעים בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. קפטן מארוול המקורי הופיע לראשונה בחוברת Marvel Super-Heroes #12 מדצמבר 1967 ונוצר על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ין קולן.
עד כה חלקו בזהותו של קפטן מארוול שבע דמויות - חברי צי הקרי החייזרי מאר-וול, בנו ג'ניס-וול ובתו פילא-וול, סוכן הסקרול הרדום קהנ'נר, חבר אימפריית הקרי נו-ואר ובנות האנוש מוניקה רמבו וקרול דנברס.
בעקבות משפט שנערך בין חברת DC קומיקס ל-Fawcett Comics בנושא הפרת זכויות, זו האחרונה הפסיקה לפרסם את דמותו של קפטן מארוול. בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20, חברת מארוול קומיקס השיגה את הסימן המסחרי לשם "קפטן מארוול", מה שאילץ את חברת DC לשנות את שם כותרי הדמות ל-!Shazam. כדי לשמור על זכויות השם, חברת מארוול הייתה צריכה לפרסם חוברת "קפטן מארוול" כמדי שנה, מה שהוביל לסדרת כותרים, מיני סדרות ומהדורות מוגבלות של מספר גיבורי-על הנושאים את הזהות.
את דמותה של קרול דנברס כקפטן מארוול מגלמת השחקנית ברי לארסון בסרטי היקום הקולנועי של מארוול "קפטן מארוול" ו"הנוקמים: סוף המשחק".
מאר-וול
הראשון לשאת בזהותו של קפטן מארוול היה מאר-וול, קצין במיליציה המלכותית של אימפריית הקרי, שנשלח להשגיח על כדור הארץ בזמן שחקר החלל היה בחיתוליו. הוא מבחין בכוונותיהם הזדוניות של שליטיו, ובוחר להישאר לצד גיבורי הארץ, בעוד אימפריית הקרי מכריזה עליו כבוגד. מרגע זה ואילך, הוא נלחם כדי להגן על כדור הארץ כנגד כל האיומים.
דמותו שוכתבה בהמשך בידי הכותב רוי תומאס והמאייר גיל קיין. דמותו הוגלתה לאזור השלילי בידי "האינטלקט העילאי", והדרך היחידה שבה יוכל להימלט היא להחליף אטומים עם ריק ג'ונס באמצעות צמידי שלילה מיוחדים. ניתנים לו כוחות-על ומדי מיליציית הקרי שלו מוחלפים בתלבושת מתאימה יותר.
שכתוב נוסף נעשה לאחר היקף מכירות נמוך של סדרת הסולו של הדמות. הכותב ג'ים סטארלין שחרר את מאר-וול מהאזור השלילי, והפך אותו לאלוף קוסמי אשר מונה לשומר היקום בידי הישות הקוסמית איאון. יחד עם ריק ג'ונס, מאר-וול נלחם בכוחות הרוע, ובסוגד למוות תאנוס במיוחד. מאר-וול הפך לבן בריתם של הטיטאנים, ואחת מחבריהם - אליסיוס - הפכה למושא אהבתו.
אולם, הקריירה שלו נקטעה באיבה כאשר חלה בסרטן בלתי ניתן לריפוי, כתוצאה מחשיפה לגז עצבי רעיל במהלך קרב עם הנבל נייטרו. הוא מת מסרטן על הכוכב טיטאן, כאשר קהילת גיבורי-העל כולה נכחה לידו, כפי שתואר ברומן הגרפי הגדול הראשון של החברה, "מותו של קפטן מארוול".
מוניקה רמבו
השנייה לשאת את נטל קפטן מארוול הייתה מוניקה רמבו, קצינת משטרה אנושית מניו אורלינס שמחזיקה בכוח להפוך לכל סוג של אנרגיה. למשך זמן מה, כוחותיה שוכתבו מחדש, והיא לא יכלה לשנות את צורתה לאנרגיה אלא ליצור שדה אנרגיה מסביבה. הייתה חברה בקבוצת האוונג'רס, ובשלב מסוים גם שימשה כמנהיגתה. נטלה בהמשך את הכינוי "פוטון", אם כי ג'ניס-וול אימץ לעצמו את הכינוי. השניים דנים ביניהם לגבי העניין, ומוניקה בוחרת בכינוי "פולסר".
רמבו הצטרפה ל-H.A.T.E, ארגון אנטי-טרוריזם בסדרת נקסטווייב החדשה, תחת כתיבתו של וורן אליס ואיורו של סטוארט אימונן. בהמשך היא גם חברה לקבוצות "הדיוות של מארוול" והאוונג'רס העוצמתיים של לוק קייג' תחת הכינוי "ספקטרום".
ג'ניס-וול
קפטן מארוול השלישי הוא ג'ניס-וול, בנם המהונדס גנטית של מאר-וול ואהובתו אליסיוס. הוא נוצר מדוגמיות תאים של מאר-וול לאחר מותו, וגדל בצורה מלאכותית לבגרות פיזית, אם לא מנטלית. ג'ניס, כמו אביו לפניו, לובש את צמידי השלילה, והוא בעל תודעה קוסמית. למשך זמן מה הוא התמזג יחד עם ריק ג'ונס. למרות שהצמד לא מסתדר בתחילה, הם הופכים ברבות הזמן לחברים טובים. אולם, דעתו של ג'ניס נטרפת עליו והוא מאיים להשמיד את היקום.
לאחר שמת והחיה את עצמו מחדש בעזרתו החשאית של ברון הלמוט זמו, ג'ניס-וול מצטרף לקבוצת ת'נדרבולטס תחת הכינוי "פוטון". אולם, בכך שהגביר את קצב ההחייאה המחודשת של ג'ניס-וול, ברון זמו קישר אותו לאחרית הימים, וגרם לתהליך הזדקנות של היקום. כדי למנוע את השמדת כל הקיום, ברון זמו פיזר חלקים מגופו של ג'ניס-וול ברחבי הזמן וממד הכוח האפל.
לאחרונה, ג'ניס-וול נוצר מחדש ככפילו של המקורי לאחר שמולקולות שלו התמזגו לתוך מרלו צ'נדלר.
פילא-וול
קפטן מארוול הרביעי היא פילא-וול, אחותו הצעירה של ג'ניס-וול. היא נוצרת כאשר ג'ניס - בהיותו בן יחיד - יוצר מחדש את היקום. המעשה יוצר מספר חריגות כמו למשל החייאתה של אמו והיווצרותה של אחותו. פילא-וול מופיעה באירועי "השמדה" של שנים 2005–2007, כאשר לחמה לצד נובה כדי לעצור את גל ההשמדה של אניהילוס. היא נוטלת את זהות קוואזר לאחר שהקודם נהרג בידי אניהילוס.
לפילא יש כוחות-על, וגם לה התפתחה תודעה קוסמית. היא יכולה לירות פרצי אנרגיה, לעוף, ולספוג לתוכה התקפות אנרגיה ולהחזירן כפרצי אנרגיה. בהמשך היא הפכה לאווטאר של אובליביון, וקראה לעצמה מחדש בכינוי "מרטיר". היא מתה כאשר ניסתה להציל את חבריה לקבוצת שומרי הגלקסיה.
נו-ואר
כחלק מאירועי "שלטון אפל", שבהם נורמן אוסבורן מקבל חסות על סוכנות S.H.I.E.L.D, ומשתמש בכוח שניתן לו כדי לחתור תחת הממשל, חבר גזע הקרי נו-ואר מצטרף לקבוצת האוונג'רס האפלים של אוסבורן תחת הכינוי קפטן מארוול. נכון להיום, נו-ואר חבר בקבוצת האוונג'רס הצעירים.
קרול דנברס
קרול דנברס - גיבורת-העל שידועה בכינוי "גברת מארוול" - נטלה את זהותו של קפטן מארוול בהרצת חוברות חדשה בכתיבתה של קלי סו דקוניק ובאיורו של דקסטר סוי.
כנסיית סן-סוורן
הכנסייה מוקדשת לסוורן, נזיר מתבודד שהתפלל בחדר תפילה בסיסי שהיה במקום. אחרי מותו של סוורן, הוקמה בזיליקה באתר בו התפלל. הבזיליקה נהרסה בידי הויקינגים ובניית הכנסייה הנוכחית החלה במאה ה-11, למרות שמאפייניה העיקריים הם מהמאה ה-15 בסגנון גותי מאוחר.
מאפייניה הפנימיים כוללים חלונות ויטראז' עתיקים וכן סט של 7 חלונות חדשים מאת ז'אן רנה באזן (Jean René Bazaine), בהשראת 7 הסקרמנטים של הכנסייה הקתולית. החלונות שלו נמצאים באמבולטוריום. בניית בית המקהלה משיש התאפשרה בזכות תרומות מאן, דוכסית מונפנסייה, בת-דודתו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת. העוגב חתום על ידי ז'אן פראן (Jean Ferrand).
עד 1970 כנסיית סן-סוורן הייתה מושב של הארכידיאקון של הדיוקסיה של פריז. בסוף המאה ה-19 הסופר ז'וריס-קרל הויסמנס ביקר בכנסייה בתדירות גבוהה ותרם לפופולריות שלה. במיסת מיכאל ב-1956 התקיימה בכנסייה הפגנה של מגויסי חובה נוצריים שהתנגדו למלחמה באלג'יריה. עד ועידת הוותיקן השנייה כנסיית סן-סרוון הייתה ידועה בתפילות הייחודיות שלה, שנבעו מהתנועה הליתורגיקאלית.
בית בודנברוק
בֵּית בּוּדֶנבּרוֹק – שקיעתה של משפחה (מגרמנית: Buddenbrooks. Verfall einer Familie) הוא רומן רחב־יריעה מאת הסופר הגרמני תומאס מאן, אשר מגולל את קורותיהם של ארבעה דורות לבית בודנברוק – משפחה של סוחרים עשירים ורמי יחס בגרמניה של המאה ה-19. פרשת שקיעתה האיטית של המשפחה נהפכת בידיו של מאן לפרשת שקיעתו של עולם שלם – גסיסתה של הנפש האירופית, שדווקא משעה שהגיעה אל פסגות העידון הרוחני איבדה את רצון החיים.
"בית בודנברוק", הרומן הראשון של מאן, פורסם בשנת 1901, בהיות הסופר בן 26 בלבד. הרומן זיכה את מאן בפרס נובל לספרות לשנת 1929. "בית בודנברוק" נחשב לאחרון הרומנים הקלאסיים, לאחד הספרים החשובים ביותר בתולדות הספרות הגרמנית, ונכלל ברשימת הספרים הטובים ביותר של כל הזמנים.
כתיבה
מאן החל לכתוב את הרומן בעת שהותו בוונציה באוקטובר 1897, כשהיה בן 22 בלבד. הספר הושלם כעבור שלוש שנים, ביולי 1900, וראה אור באוקטובר 1901.
בתחילת הכתיבה תכנן מאן חיבור בקנה מידה קטן, כ"תרגיל כתיבה בלי תביעות יתירות", אולם עם הזמן עבר לכתיבת סאגה משפחתית רחבת היקף, שבמרכזה קונפליקטים בין עולם העסקים לעולם האמנות, שנשאו מאפיינים אוטוביוגרפיים באותה עת. מטרתו הייתה להתבסס על מסורת הכתיבה הריאליסטית של המאה ה-19 באירופה (כדוגמת "האדום והשחור" של סטנדל, "אנה קארנינה" של טולסטוי ו"מאדאם בובארי" של פלובר), ולא על מסורת הכתיבה שהייתה מקובלת בגרמניה באותה תקופה.
לפני "בית בודנברוק" כתב מאן בעיקר סיפורים קצרים, שהתפרסמו בקובץ בשם "אדון פרידמן הקטן" (1898). מאן שאף לא רק להישג ספרותי, אלא גם להתעלות מעל אחיו, היינריך מאן, שזכה להצלחה כספית ומעמדית עם פרסום ספרו "במשפחה" (1894), ועמד לכתוב ספר חדש על החברה הבורגנית הגרמנית, "בארץ העדן" (הספר הופיע לבסוף ב-1901).
כשסיים מאן את מלאכת הכתיבה, מיהר לשלוח אותו להוצאה לאור, עד כדי כך שלא רצה למסור אותו למהדיר לשם עריכה והעתקה. אשתו, קטיה מאן, כתבה על כך בספרה "זיכרונות שלא נכתבו":
מבחינה היסטורית מכסה "בית בודנברוק" את השנים 1835–1877, שבמהלכן התרחשו מספר אירועים דרמטיים בהיסטוריה של גרמניה - בהם אביב העמים (מהפכת 1848), מלחמת שבעת השבועות (בין אוסטריה לפרוסיה), הקמת הקונפדרציה הצפון-גרמנית והקמת האימפריה הגרמנית. בספר עצמו משחקים אירועים אלו תפקיד משני, ולכן לא ניתן לומר כי "בית בודנברוק" הוא רומן היסטורי. עם זאת, נודעת חשיבות להזכרתם של האירועים ברומן, שכן מטרתו של מאן הייתה לתת לספר נופך היסטורי על ידי אזכור אירועים מן העבר, היוצרים אחידות מבחינת הזמן.
רוב המאורעות ההיסטוריים סובבים סביב עיר ההנזה ליבק, שבה התגורר תומאס מאן בילדותו. ליבק הצטיינה במסורת תרבותית ארוכה ומפוארת שלא הושפעה מהתמורות הפוליטיות שחלו בימי שלטונו של קיסר גרמניה וילהלם הראשון; כך, למרות הזמן הרב שחלף מהמאורעות ההיסטוריים ועד תחילת כתיבת הספר, הצליח מאן לתאר במדויק את האווירה ששררה בליבק באותה תקופה.
חרף הביקורת הקשה שהעביר ברומן על הבורגנות, לא התעלם מאן גם מן הפן החיובי של אריסטוקרטיית הממון של זמנו ומנהגיה. למעשה, ביצירותיו המאוחרות אף הפגין סימפתיה כלפי המוסריות והאתיקה הפרוטסטנטיות של הדמויות.
לאחר מלחמת העולם הראשונה לא כתב עוד מאן על המאה ה-19, משום שלא ראה צידוק להמשיך לבקרה, משום שהמאה ה-20 נראתה לו גרועה ממנה. עם זאת, לאחר מלחמת העולם השנייה שינה את דעתו השלילית על המאה ה-19. התפוררות העולם לאחר שתי מלחמות העולם הביאה אותו למסקנה שהמאה ה-19 הייתה, על אף הכול, טובה מאחרות לאנושות. ביקורתו השלילית על גרמניה בהווה באה לידי ביטוי ב"דוקטור פאוסטוס" שנכתב במהלך המלחמה. אם עסק בעבר, פנה בכתיבתו לתקופות רחוקות יותר, עד תקופת התנ"ך ב"יוסף ואחיו":
פרסום
המהדורה הראשונה של הספר יצאה לאור בהוצאת פישר (Fischer) היוקרתית. הוצאת קנאור הגרמנית (Knaur-Verlag) שמכרה את ספריה במחירים זולים יותר במסגרת סדרת "יצירות קלאסיות מספרות העולם", רצתה להוציא לאור את "בית בודנברוק" במהדורה עממית של מיליון עותקים. היא אף הציעה לשלם למאן מאה אלף מארק במזומן אם יעבור אליה, משום שהיה הסופר החי היחיד שספר מספריו התאים לסדרה. מאן, שהיה זקוק נואשות לכסף לבניית בית מגוריו הראשון, שקל בכובד ראש את ההצעה, ועל כן נסע לברלין לשכנע את סמואל פישר, בעל בית ההוצאה S. Fischer למכור מהדורה עממית של הספר במחיר שווה לכול נפש:
בתחילה, סירב סמואל פישר להעניק לתומאס מאן את הזכות למהדורה מיוחדת זו ודחה את ההצעה. פישר טען כי לספריו "יש רק קהל קוראים אחד". קטיה מאן, שלא יכלה להשלים עם דבריו אמרה לו כי "יש סטודנטים, זבניות קטנות, ורבים רבים אחרים, שאין ידם משגת לקנות את ספרי פישר היקרים". לבסוף השתכנע פישר והמהדורה העממית יצאה בהוצאתו.
ואכן, כדברי קטיה מאן, הייתה זו הצלחה ענקית. עד מהרה לא יכול עוד בית הדפוס של פישר שבלייפציג לעמוד בעומס ההדפסה ולכן נאלץ פישר להסתייע בכמה בתי דפוס קטנים שהיו באזור. מכונות הדפוס סבבו רק על "בית בודנברוק" וכריכיות רבות כרכו את הספר בעת ובעונה אחת. ביום הופעת הספר בברלין נאלצה ההוצאה לשכור ארבעים משאיות כדי להביא את כל הספרים לחנויות הספרים. צילומים של מסע הספרים הופיעו בכל העיתונים הנפוצים.
הצלחתו הגדולה של מאן הייתה במיוחד בגרמניה, שבה הספר הפך לרב-מכר עצום עם מכירות של מעל מיליון ושלוש מאות אלף עותקים – דבר שהציב את הספר בצמרת רשימות רבי מכר הגדולים, והפך אותו לאחד הספרים הרווחיים ביותר של הוצאת הספרים הגרמנית S.Fischer - ההוצאה הגדולה בגרמניה.
תגובות
הספר נחשב על ידי רבים כיצירה שלכדה בצורה הטובה ביותר את אווירת הבורגנות הגרמנית במאה ה-19, זאת בשל העובדה כי "בית בודנברוק" הוא ספר מעבר, המשלב בין הסגנון הריאליסטי של המאה ה-19 והנטורליזם והאינטרטקסטואליות של טון הכתיבה במאה ה-20.
בחודשים הראשונים לאחר יציאת המהדורה הראשונה לאור, לא נחל הספר הצלחה מרובה, והוא השאיר רושם עז רק על מבקר הספרות סמואל לובלינסקי. לובלינסקי כתב בביקורתו שבעיתון "ברלינר טאגבלאט" משפט שהרבו לצטטו לאחר מכן, ושהייתה בו ראייה חדה של העתיד:
מלבד דברי לובלינסקי לא הייתה עדיין התייחסות מרובה לספר, ועל כך מאן החזיק לו טובה. כעבור זמן קצר, כאשר כתב הוגה הדעות תיאודור לסינג מאמר מזלזל נגד לובלינסקי ומאמרו על מאן, שהכיל רמיזות אנטישמיות בוטות (על אף שלסינג בעצמו היה יהודי שהתנצר ופעל נגד שנאת יהודים עצמית), מאן התרגז מאוד, ובשל רצונו להגן על כבודו של לובלינסקי הוא ישב לכתוב מאמר תגובה בשם "הדוקטור לסינג" (Der Doktor Lessing) בו תקף את לסינג באופן חריף. כשקרא לסינג את מאמר התגובה הגיב בזעם רב ושלח למאן מברק בו כתב בין היתר: "קודם כל אשאלך, גם בשם בני משפחתי, אם תאבה להגן על דעותיך בנשק". מאן הראה את המברק לאביה של אשתו, אלפרד פרינגסהיים, אשר ייעץ לטלגרף: "מברקך נוגד את כל המסורת ואינו נהיר לי. פלוני המבקש לצאת לדו-קרב ומשגר את הסקונדנט שלו אבל אינו שואל אם יריבו מוכן להתייצב לקרב, האם במקרה שאין האיש נענה להזמנה כזאת, יקרא עליו תיגר בפומבי?". מאן עשה כדברי פרינגסהיים, ולסינג לא הוסיף להטרידו, אך מאז שררה שנאה עזה ביניהם.
לא עבר זמן רב והספר נחל הצלחה מסחררת שאף גדלה עם יציאת המהדורה השנייה והזולה. מאן, שנבהל מכך, החליט לגזור על עצמו שתיקה למשך כמה שנים משום שלדעתו "אין אסון גדול לסופר מהצלחה כבירה של יצירתו הראשונה". אף על פי כן, כעבור שנתיים, בשנת 1903, פרסם את הנובלה "טוניו קרגר" שזכתה להצלחה רבה. דמותו של הגיבור, טוניו, עוצבה בדמותו של האנו בודנברוק, הנער הרך והחולני מ"בית בודנברוק". רק כעבור שמונה שנים, בשנת 1909, יצא לאור הרומן השני שלו, "הוד מלכות", שזכה אף הוא לשבחי הביקורת. היינריך מאן, אחיו של תומאס מאן, פרסם עם צאת "בית בודנברוק" לאור מסה על אמיל זולא בה רמז לעבר כתיבתו של אחיו, תומאס, והעביר ביקורת שלילית ויוצאת דופן על הצלחתו:
תומאס מאן הבין מיד שהדברים מופנים אליו והדבר הכאיב לו מאוד. במשך הזמן הובילה ביקורת זו לקרע בין האחים, שיושב רק בינואר 1922 בעת שחלה היינריך במחלה אנושה.
למרות הביקורת החריגה של היינריך, רוב התגובות האחרות היו חיוביות ביותר גם לאחר שנים רבות מאז ראה הספר אור. החוקר ומבקר הספרות הגרמני, מרסל רייך רניצקי, כתב על "בית בודנברוק" בספרו האוטוביוגרפי "החיים והספרות":
חוקר הספרות יוסף ליכטנבום סיכם את עבודתו של מאן על "בית בודנברוק":
תמצית העלילה
הרומן נפתח בדברי האמונה של הקונסולית בודנברוק הראשונה, שעה שהמשפחה מתכנסת לחנוכת הבית החדש והמפואר אשר נרכש על ידי מייסד הפירמה יוהאן הזקן ממשפחה שירדה מנכסיה ונאלצה למכור אותו בעל כורחה:
כבר בפסקאות הראשונות מקבל הקורא רושם ברור של אווירת התקופה - המחצית הראשונה של המאה ה-19. באווירה זו משתלבת יפה משפחת בודנברוק, משפחת סוחרים אמידה ומהוגנת, שחייה סדורים למשעי בין שלושה עיקרים מחייבים - כנסייה, משפחה וממון, המסתכמים במעמדו של האדם בחברה ובעמדתו. טוני הקטנה נדרשת להציג למשפחתה את יכולת השינון והדיקלום שלה, אך לא את הבנת הדברים והפנמתם. הקטכיזם המעודכן קובע למאמינים במה עליהם להאמין, ואסור להם לפקפק בו. בהמשך מוצגים עיקרי אמונתם של הסוחרים ממשפחת בודנברוק, יחסם לכסף, והדרך הנכונה לדעתם לטיפול בכבשים שחורות ובעריקים מן השורה (אחיו החורג של הקונסול בדורו, וכריסטיאן בדור בניו). כל עוד מצייתים בני בודנברוק ואחרים במעמדם לחוקים המפורשים, דרכם אמורה להיפרש לפניהם נקייה מחתחתים, והקונסול מודה על כך ביומנו האישי לאלוהיו.
עם חלוף הדורות משתבשים הדברים. כריסטיאן קל הדעת, המרוכז בעצמו, שובר את המסגרות. טוני, בת התפנוקים היהירה, המתענגת על חייה ועל מעמדה הנעלה בחברה שאותו היא משווה ללא הרף למעמד יריבותיה, נתקלת באכזבה ושברון לב ראשון, כשתביעות החברה, המורשת והממון, מאלצות אותה לוותר על אהבתה הראשונה ולהינשא לגבר שהיא בזה לו. תומאס, יקיר המשפחה וממשיך דרכה, נושא לאישה את גרדה, כנרת הולנדית יפת תואר, שמעמדה החברתי אומנם מקביל לשלו, אך אישיותה כאמנית אינה מובנת לו ולמשפחתו. דבר זה בא ליתר ביטוי ביחסו לבנו האנו, אשר בניגוד לאמו כלל לא מוצא את מקומו במסגרת הבורגנית הקפדנית. חייו הקצרים הם מאבק נואש בעולם עוין, שרק המוזיקה וחברו קאי מאירים אותם. מלכתחילה ברור שהאנו לא יירש את אביו בעסק ההולך ומתערער עקב הוצאות בלתי צפויות, אך גם נישואיה של אריקה, בתה של טוני, אינם מניבים סיכוי להתאוששות ומסתיימים בפחי נפש. בשנותיו האחרונות מחפש הסנאטור תומאס דווקא את דרכו למוות, המצטייר לפניו מכתבי שופנהאואר כגאולה. מותו אומנם פתאומי, אך למעשה, לא בלתי צפוי. מותו של בנו, האנו, במחלת הטיפוס חותם את עלילותיה של משפחת בודנברוק, ורק טוני האומללה נשארת לחזות בהתמוטטות חלומותיה הזוהרים.
חלקים ראשון ושני
בחלק הראשון מתוארת לפרטים חגיגת חנוכת הבית החדש של הקונסול הזקן, אשר אליה הוזמנו אורחים ומכרים רבים. בחלק השני ממשיך מאן באקספוזיציה על רקע שנתיים ומחצה שחלפו ובהם עסקי המשפחה פרחו. עם תחילת הקיץ עוזבת אנטוניה בודנברוק, המכונה טוֹני, את בית הוריה ומשתכנת בבית סבה וסבתה המרעיפים עליה מכול טוב. בזמן זה שוקד אחיה תומאס, המתואר כפיקח ובעל חושים מחודדים, על לימודיו במגמה הריאלית של בית הספר הישן, וכל זאת בניגוד לאחיו כריסטיאן, שאומנם לא נפל מאחיו בכישוריו, אך היה קל דעת ונטה לשעשועים ולתענוגות העולם הזה.
עם בוא חודש ינואר הקר, נפלה מאדאם אנטואנטה למשכב ולבסוף הלכה לעולמה. עם מותה פקד משבר עמוק את יוהאן הזקן ובעקבות כך החליט הלה לפרוש מעסקיו ולהורישם ליוהאן בנו. כעבור מספר חודשים הוא מת מהצטננות קלה והוריש רבות מכספו למוסדות ציבור, קופות אלמנות וכיוצא בזה.
חלקים שלישי ורביעי
מר בנדיקס גרינליך מהמבורג, המציג את עצמו כאיש עסקים מצליח ובעל ממון רב, מצליח להסתנן אל בית המשפחה. הוא משתדל מאוד להתחבב על טוני, אך היא מצידה מלגלגת עליו. גרינליך מבקש מן הקונסול את יד בתו, והקונסול פונה אליה להסביר לה כי שידוכים אלו יטיבו עמה ועם הזמן היא תלמד לאהוב את בעלה ולכבד אותו, אך טוני מתעקשת לא להינשא לגרינליך.
בעצה משותפת מחליטים הקונסול והקונסולית המודאגים לשלוח את בתם "לנקות את הראש" בחופשה על חוף הים בחברת משפחה ידידה. בחופשה זו פוגשת טוני את מורטן, סטודנט צעיר לרפואה, ומתאהבת בו, אך כאשר מגיעה שמועה על כך אל גרינליך הוא נוסע מיד לבית הוריו של מורטן, ובעצה משותפת הם מחזירים את מורטן ללימודיו, וטוני נכנעת לרצון אביה וחוזרת לביתה, כאשר ליבה דואב על הזדמנות לאהבת אמת שלא תשוב עוד לעולם.
בפרקו הראשון של החלק הרביעי נודע לקורא כי טוני כבר נישאה לגרינליך וילדה בת, אֶריקה.
בהמשך מסופר גם על התפרעויות המונים ליד ביתו של הקונסול. בהתפרעויות אלו דורש הפרולטריון שוויון זכויות ואת ביטול מעמד האצולה (מהפכת 1848 - אביב העמים). הקונסול אינו נרתע ויוצא מביתו לישיבת מועצת העיר. שם הוא מודיע כי הוא אינו מוכן להיכנע להמון, יוצא החוצה בנחישות ומצליח לפזר את ההפגנה בדרכי נועם ולהשיב את הסדר על כנו.
כעבור זמן, ביום ראשון חם ומעיק בשנת 1855 ממתינה המשפחה לקונסול כדי לצאת לטיול, אך משרתת מזעיקה אותם בבשורה שהקונסול מוטל במשרדו, ללא רוח חיים.
חלקים חמישי ושישי
הקונסולית בטסי מתחילה לסכם את ההון המשפחתי שנותר לאחר מות הקונסול, ולראשונה מזה שמונה שנים מתקבצים כל בני המשפחה לאיחוד מלא, הכולל גם את כריסטיאן החוזר מ"מדינות אקזוטיות", ומפרט על ריגושיו האישיים בהרחבה.
לאחר ההלוויה ממונה תומאס בודנברוק - על פי צוואת אביו - לראש הפירמה. הקונסולית האלמנה נתפסת לאדיקות מופלגת בדת, המתבטאת בדרכי דיבור, בתפילות שהיא מנהיגה בביתה ואף בהזמנת אנשי דת להתארח אצלה באופן תדיר. אחד מהכמרים שובה את לבה הקפדני והמחמיר של הבת הצעירה קלרה, (שכמעט ולא מוזכרת בספר) והיא נישאת לו.
גרדה, חברתה של טוני בעבר, מחליטה להינשא לתומאס והזוג המאושר יוצא לירח דבש למשך שבעה חודשים באיטליה.
בהמשך מתואר כיצד הוציא כריסטיאן את דיבת הפירמה, ולכן מתפתח בינו ובין אחיו תומאס ריב גדול שבסופו עוזב כריסטיאן את עבודתו כמתורגמן בפירמה ועובר לנהל מבשלת שיכר בהמבורג.
טוני עוברת לגור בבית בעלה במינכן, אך כעת היא איננה מצליחה להסתדר עם אורח החיים הדרומי כבעבר, ונוסף לכך, מר פרמנדר מוכר את מבשלת השיכר שבבעלותו ופותח בחיי בטלה הזרים למורשתה, ובתם המשותפת מתה בעת הלידה.
בשלהי 1858 שולחת טוני מברק למשפחתה בו היא מודיעה להם על עזיבת בעלה לאלתר ועל חזרתה לבית שברחוב מנג. היא מגיעה נסערת ומספרת שבעלה בגד בה עם עוזרת הבית בעודו שיכור ואף אמר לה דבר שלא יאמר. לאחר הפצרות רבות סיפרה כי אמר לה "לכי לעזאזל טינופִיה שכמותך". טוני מתחילה לבדוק את האפשרות לפתיחת הליך גירושין, אך למרבה ההפתעה שולח מר פרמאנדר מכתב ובו הוא מודיע על רצונו להתגרש שכן נוכח לדעת כי "אין הם מתאימים זה לזה כלל וכלל"- ומייד לאחר מכן מתבצעים הגירושים.
חלקים שביעי ושמיני
גרדה יולדת בן והמשפחה מתכנסת לטקס ההטבלה בכנסייה שבו נקרא הילד "יוהאן", על שם סבו המנוח, או בשם החיבה "האנו". כריסטיאן פונה לאחיו תומאס בבקשה להלוואה דחופה עבור עסקיו השקועים בחובות, אך אחיו משיב לו בבוז בטענה שמצבו נגרם לו בעקבות התרועעותו עם נשים מופקרות.
אלקטרה פאוור
אלקטרה פאוור (2019) בע"מ, שעד סוף 2022 נקראה סופרגז אנרגיה בע"מ, היא חברה ציבורית ישראלית שהוקמה בשנת 2019 ופועלת בתחום אספקת אנרגיה. החברה נמצאת בשליטת חברת אלקו.
היסטוריה
החברה התאגדה כחברה פרטית בספטמבר 2019, בשם סופרגז אנרגיה בע"מ. בנובמבר 2019 רכשה החברה מקבוצת עזריאלי את מלוא הבעלות בחברת גרנית הכרמל השקעות בע"מ, המחזיקה במלוא הבעלות בחברת סופרגז. ביוני 2020 הפכה החברה לחברה ציבורית שמניותיה נסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב. בינואר 2023 שינתה החברה את שמה לשם הנוכחי, אלקטרה פאוור (2019) בע"מ. מנכ"ל החברה מאז אוגוסט 2022 הוא חן מלמד.
בית בודנברוק
חלקים שביעי ושמיני
לאחר מותו של זקן הסנאטורים, מתמודדים הקונסול בודנברוק והקונסול האגנשטרום על המקום הפנוי בסנאט, ובסופו של מאבק צמוד מתמנה תומאס לסנאטור בעירו.
בשל מעמדו החדש והולדת בנו מחליט תומאס לבנות בית חדש ומפואר למשפחתו בסמטת הדייגים. עם סיום בניית הבית מתחילה רוחו של תומאס להיעכר עליו, ובשיחה עם אחותו טוני הוא מביע לפניה רגשות אלו, אלא שטוני איננה מבינה את פשרם, בעיקר לנוכח ההצלחות האחרונות.
בתחילת החלק השמיני אריקה גרינליך, בתה של טוני, חוגגת יום הולדת עשרים והיא מתאהבת במר הוגו ויינשנק, שהתמנה זה לא מכבר למנהל החברה העירונית לביטוח מפני שרפות. מר ויינשנק מבקש את ידה של אריקה שנענית לו בשמחה. הזוג נישא בכנסיית מריה, ועובר לגור בבית ששופץ ורוהט על ידי טוני.
טוני שומעת על מצבה העגום של משפחה שהתארחה אצלם בעבר ומחליטה לעזור להם באמצעות אחיה. היא פונה לתומאס ומציעה לו לבצע את עסקת חייו בקניית יבול בסיכון חצי מחיר. בתחילה תומאס מסרב, וטוען כי "עסקה שכזאת לא עשינו במאה שנות קיומה של הפירמה, ואין בדעתי להיות הראשון שייתן ידו למעשי ספסרות מפוקפקים." אך לבסוף הוא משתכנע ומחליט לבצע את העסקה שלבסוף עלתה יפה.
טוני מחליטה לציין את יובל המאה לפירמה, שהוקמה ב-7 ביולי 1768, בחגיגות בהשתתפות כל תושבי העיר.
גרדה מגלה את כישרונו המוזיקלי של בנה ומזמינה את מר פפול ללמד את הילד אחת לשבוע נגינה בהרמוניום. להבדיל מגרדה וממר פפול, דעתו של תומאס אינה נוחה מאופיו הרגשני וחסר היציבות של יוהאן הקטן ומדרך התפתחותו, ועל כן הוא מנסה לעשות הכול כדי למשוך את ליבו של הילד לחיי המסחר. האנו פוגש בבית הספר את קאי, ילד שובב ומלא חיים המגיע ממשפחת אצולה שירדה מנכסיה, ועל אף השוני הבולט בין השניים, הם הופכים לחברים טובים.
בחג המולד של אותה השנה נפתח משפט נגד הוגו, בעלה של אריקה, בחשד לעבירות של מרמה, ובסוף החג נידון מר ויינשנק לשלוש וחצי שנות מאסר בפועל. מקרה זה הגדיש את הסאה מבחינת טוני, שעוברת להתגורר עם בתה, והיא מגיעה למסקנה כי נגזר עליה לחיות חיי סבל.
חלקים תשיעי ועשירי
הקונסולית חולה בדלקת ריאות ומתה. לאחר מותה מתחיל תומאס בהליכים למכירת הבית שברחוב מנג, למרות התנגדותה של טוני כי במקום זה חקוקים לעד זיכרונותיהם ושמחותיהם. תומאס מסכים עמה אך עומד בכל זאת על שלו ולבסוף, בתחילת 1872, הוא מוכר את הבית לידי יריביהם, משפחת האגנשטרום.
בחלק העשירי מתחיל תומאס לסכם את חייו ושוקע בדכדוך עמוק על אף גילו הצעיר יחסית. הוא שואל את עצמו שאלות פילוסופיות ומגיע למסקנה כי את פסגת חייו הוא לבטח כבר עבר מזמן.
האנו נשאר חלוש ורזה כפי שהיה מראשית חייו ואיננו מפיק תועלת מהוראות הרופא. כדי להיטיב עם בריאותו של האנו הצעיר מחליטה המשפחה לחרוג ממנהגה בשנים האחרונות ולנסוע לחודש של חופשה על שפת הים. אך הים, שאותו אוהב האנו בכל לבו, לא עזר הרבה לשיפור מצבו הבריאותי.
בראשית שנת 1873 נענה הסנאט לבקשת החנינה של הוגו ויינשנק, חתנה המועל של טוני, והוא משתחרר מכלאו חצי שנה לפני תום תקופת המאסר שנפסקה לו, אך אריקה מחליטה, בעצה אחת עם אמה, להתגרש ממנו.
תומאס מתחיל לגלות עניין רב בספר פילוסופיה שמצא באחת מהמגירות בביתו, אך כעבור חודש ימים הוא מחזיר אותו לארון ושוכח את כל מה שלמד. הרופא טוען כי תומאס אינו נמצא בקו הבריאות ועל כן עליו לצאת לחופשה שתיטיב עמו, ואכן תומאס יוצא להתרעננות במרחצאות בליווי אחיו כריסטיאן. לאחר חזרתו הוא שב לפעילות סדירה עד שבאחד הימים, בצאתו מישיבת סנאט, הוא חש בכאב עז באחת משיניו. הוא פונה לרופא השיניים שמנסה לעקרה, אך רק מחריף את המצב עוד יותר. הרופא מפציר בתומאס לסור למרפאה ביום המחרת לניסיון שני, אך בדרכו הביתה תומאס מתעלף מעוצמת הכאב, נופל על פניו באמצע הרחוב ונלקח משם שותת דם וחסר הכרה. לאחר פרק זמן קצר, נופח תומאס את נשמתו ומובל לקבורה במסע הלוויה מכובד.
חלק אחד עשר
הפירמה עומדת לפני חיסול ורצונו של הסנאטור תומאס, אשר הובע מפורשות בצוואתו, היה כי יש לפרקה תוך שנה. גרדה שוכרת את שירותיהם של מקצוענים על מנת שיעזרו לה בעניין הפיננסי בחיסול הפירמה ובסיכום ההכנסות. היא מחליטה למכור את הבית ולעבור לבית אביה עם בנה, אך האנו נדבק בטיפוס ומת בדמי ימיו. גרדה עוזבת בודדה ושבה אל חייה משכבר הימים, לנגינה עם אביה, הכנר המפורסם.
הסיפור מסתיים בשיחה חזקה ונגעת ללב בין טוני, פרידריקה בודנברוק (קרובת משפחתה), וסזמי וייכברודט, מורתה הישישה של טוני, על משמעות האלוהים בחיי האדם ועל העולם הבא אשר בו יתחדש האיחוד המשפחתי לעתיד לבוא:
הרומן הגרמני
עד ספר זה של תומאס מאן, דגלה הספרות הגרמנית המסורתית בעיצוב עולמות פנימיים, מופנמים ומכונסים בעצמם, בניגוד מובהק לכותבי הרומנים ברוסיה ובצרפת, שדגלו בריאליזם ושאפו להאיר תהליכים חברתיים על ידי עיצוב הגיבורים באופן כזה, שבנוסף לפן האינדיבידואלי שלהם, הם גם ייצגו מעמד חברתי זה או אחר.
אפילפסיה וסתית
אפילפסיה וסתית היא תת-סוג של אפילפסיה שהיא מחלה נוירולוגית כרונית המאופיינת בהתקפים חוזרים ונשנים. אפילפסיה וסתית היא תת-סוג באוכלוסייה זו הכוללת נשים שהגירוי להתקפים שלהם קשור במחזור החודשי שלהן. נשים שיש להן אפילפסיה וסתית רגישות, בדרך כלל לשינויים הורמונליים אנדוגניים. לגירוי התקפים זה יש מתאם סטטיסטי מובהק לרמת אסטרדיול/אסטרוגן וליחס ביניהם.
בית בודנברוק
הרומן הגרמני
בדבקות הקנאית של מאן לתאר את העולם לפרטי פרטים יש ביקורת גלויה על הפרוזה הגרמנית המסורתית, ולגלוג סמוי על מסורת הכתיבה הגרמנית הרומנטית מבית היוצר של נובאליס וא.ת.א. הופמן, שהעדיפו תמיד את דרך הכתיבה הספרותית, שמאן מייחס לנער קאי, חברו הטוב של האנו, כפי שהיא מובאת בספר:
אפילפסיה וסתית
כבר ביוון העתיקה יש מחקר מתועד על נשים עם אפילפסיה והקשר למחזור החודשי. ניתן לראות תבניות אלה בצורה ברורה על ידי מיפוי הווסת לעומת התרחשויות ההתקפים וסוגיהם.
בית בודנברוק
הרומן הגרמני
מאן, שהיה מודע לנחיתותו של הרומן הגרמני בתחום זה, פנה להיעזר בספרי המופת של הרומן הריאליסטי האירופי בכלל, וברומן הצרפתי והרומן הרוסי בפרט. מאן מזכיר את האחים גונקור, טורגנייב, ובראש ובראשונה את טולסטוי (שתמונתו עמדה על שולחנו במשך כל התקופה שבה כתב את "בית בודנברוק") – כמקורות השראתו העיקריים, ואילו את תיאודור פונטאנה, שהיה הסופר הגרמני הריאליסט הראשון בעל שיעור קומה וחשיבות, כמקור השראה משני בלבד, שהשפעת יצירתו "אפי בריסט" על תומאס מאן ניכרת רק בתיאור אירוסיה הכפויים של טוני בודנברוק לבנדיקס גרינליך.
אפילפסיה וסתית
פתופיזיולוגיה
ההבנה שלנו את הורמוני המין העיקריים, אסטרוגן, פרוגסטרון וטסטוסטרון השתפרה מאוד במאה האחרונה. הסינתזה של הורמונים אלה מתרחשת במיקומים שונים בגוף, כולל השחלות, בלוטת יותרת הכליה, כבד, שומן תת-עורי ובמוח. נערכים מחקרים רבים המראים שלהורמונים סטרואידיים אלה יש תפקיד חשוב בפתופיזיולוגיה של אפילפסיה. בהגדרה רחבה אסטרוגן בצורותיו השונות נחשב כתומך פרכוסים בעוד שפרוגסטרון נחשב כנוגד פרכוסים
בית בודנברוק
הרומן הגרמני
"בית בודנברוק" מהווה אבן דרך בתולדות הספרות הגרמנית, והוא מסמל את תחילת המעבר של רוב הספרות הגרמנית שנכתבה לאחר מכן בתחילת המאה ה-20, ממופנמות ורומנטיקה לריאליזם.
אפילפסיה וסתית
אסטרוגן (אסטרדיול, אסטרון, אסטריול)
ניתן למצוא אסטרוגן בגוף האישה בכמה צורות וכולן משפיעות על נשים שיש להן אפילפסיה וסתית. אסטרון (E1), אסטרדיול (E2) ואסטריול (E3) הם שלושת האסטרוגנים העיקריים בגוף. שלוש צורות אלה משפיעות על הרגישות הנוירונית אבל ידוע מעט מאוד על קשרי הגומלין הבין הורמונליים, הריכוזים היחסיים ועל הפרופורציה של E1/E2/E3 ואיך אלה משפיעים על תכיפות ההתקפים אצל נשים שיש להן אפילפסיה. אצל נשים רגילות בזמן הווסת רמות האסטרדיול נשארות עד היום העשירי למחזור וממשיכות עד הביוץ.
בית בודנברוק
רומן חברתי
מאן התגאה בזמנו בכך, ש"בית בודנברוק" הוא "הרומן הנטורליסטי הראשון והיחיד בספרות הגרמנית". תפיסה זו של המחבר רואה בגורלה של משפחת בודנברוק, אשר מעמדה מתערער מדור לדור ולבסוף היא עוברת מן העולם, סמל לגורלה של הבורגנות האירופית כולה, שההגמוניה שלה על בימת ההיסטוריה הגיעה אל קיצה והיא נאלצת לפנות את מקומה לבני "המעמד הרביעי" - הבורגנים-הזעירים והפרולטריון.
אפילפסיה וסתית
פרוגסטרון
הוכח שפרוגסטרון מקטין את מספר קולטני האסטרוגן וכך פועל בניגוד לפעילות האסטרוגן. בניסויים שנערכו הוכח שגם לפרוגסטרון וגם לאלופרגננולון יש אפקט של הגנה עצבית על נוירונים בהיפוקמפוס במודלים של פרכוסים שנגרמו על ידי חומצה קאינית. נמצא שפרוגסטרון טבעי יכול לעכב או למנוע התקפים אצל חלק מהנשים.
בית בודנברוק
רומן חברתי
אך למרות הצהרתו של מאן ורצונו לפרוץ את מסורת הכתיבה הגרמנית, ולמרות העובדה שעד "בית בודנברוק" לא ידעה הספרות גרמנית פרישה רחבה של המציאות והארה מפוכחת ומעמיקה של מכלול התהליכים המתחוללים בה, התיאור של בית בודנברוק כרומן חברתי אינו מדויק.
אפילפסיה וסתית
מיון
המיון הנכון של אפילפסיה וסתית היה נתון לוויכוח במשך כמה עשרות שנים. חוקרים הגדירו את האפילפסיה הווסתית בהגדרה רחבה בציינם עלייה בשכיחות ההתקפים או בחומרתם בכל שלב של המחזור, עד עלייה פי שישה בשכיחות ההתקפים הממוצעת ליום בזמנים מסוימים במחזור. בשנים האחרונות השתנתה הגדרה זו והתקבלה הצעתו של הרצוג מ-1997 של עלייה פי שניים בלתי מבוקרת.
גיל המעבר
בזמן גיל המעבר יש שינויים דרסטיים בייצור הורמוני המין. רוב הורמוני הרבייה, כולל אסטרוגן, פרוגסטרון וטסטוסטרון מופחתים בכמותם. בתחילה, בטרום הבלות, נעשה ייצורם בלתי סדיר ולעיתים יש בו תנודות חריפות ולא צפויות. ככל שתהליך גיל המעבר מתקדם יש הפסקה של ייצור אסטרוגן על ידי השחלות. רוסצ'שבסקה הייתה בין החוקרים הראשונים שדיווחו על סיכון מוגבר להתקפים בתקופת טרום הבלות, אבל מצאה סיכון מופחת ברור להתקפים בזמן גיל המעבר אם היה קשר לאפילפסיה וסתית אצל האישה.
בית בודנברוק
רומן חברתי
שנית, הקונפליקט הטרגי בין ה"בורגני" הדבק בערכיו ובערכי החיים החיוביים לבין ה"אמן" שנפשו שרויה בצל המוות, הוא קונפליקט החיים לעומת האמנות שהרומנטיקה הגרמנית העלתה לראשונה לדיון והרבתה לעסוק בו יותר מכול דבר אחר, וכך למעשה חוזר מאן אל מקורותיו ואל הכתיבה הגרמנית המסורתית.
אפילפסיה וסתית
גיל המעבר
נשים שיש להן אפילפסיה שאין להן וסת קבועה עלולה להיות להם עלייה או ירידה בלתי צפויים בפעילות האפילפטית בתקופת טרום הבלות ובגיל המעבר. אבל נשים שיש להם אפילפסיה וסתית יש להן, בדרך כלל דפוס קבוע של וסת.
בית בודנברוק
השפעת המוזיקה
לבני משפחת בודנברוק לא היו נטיות מוזיקליות למעט גרדה שנישאה לתומאס והאנו (וליוהאן בודנברוק הזקן שניגן לפרקים על חליל צד). כך הציג תומאס מאן ביתר שאת את הניגוד בין חיי האמנות והמוזיקה לחיי מעשה פעילים והישגיים. שתי צורות חיים אלו מועמדות, לשיטתו של מאן, בסתירה שלא ניתן ליישבה והדמויות מתייצבות בפני בחירה ביניהן.
אפילפסיה וסתית
טיפול בהורמונים חליפיים
טיפול בהורמונים חליפיים כמו פרמארין (Premarin) הראה תופעות שליליות חריפות על דפוסי ההתקפים אצל נשים שיש להן אפילפסיה וסתית. בתקופת טרום הבלות נשים שיש להן אפילפסיה וסתית חוות, בדרך כלל עלייה בשכיחות ההתקפים וטיפול בהורמונים חליפיים אינו משנה זאת. בכל אופן, טיפול בהורמונים חליפיים אחרי תקופת טרום ההבלות נקשר בצורה ברורה עם עלייה בשכיחות וחומרת ההתקפים. ייתכן שנשים בתקופה זו יהיו זקוקות למינון גדול יותר של התרופות אותן הן לוקחות כדי להפחית את ההתקפים.
שיטות טיפול
יש כמה שיטות טיפול שנקבעו במיוחד עבור נשים שיש להם אפילפסיה וסתית. הרוב המכריע מבין שיטות טיפול אלה כולל פרוגסטוגן או פרוגסטין. תגובות בין תרופות הן גורם חשוב כשמשתמשים בתרפיה פרוגסטורינית, משום שתרופות אנטי-אפילפטיות רבות מגדילות את המטבוליזם  בכבד של סטרואידים של בלוטות המין ומגדילות את החלבון הקושר את ההורמונים. יש לכך תופעות לוואי לא נעימות שנראות, בעיקר, כשמשתמשים בטיפול בפרוגסטוגן הכוללות יובש בנרתיק, דיספראוניה (כאבים שחווה אשה בזמן חדירה),  אוסטאופורוזיס ומחלות של מערכת הלב וכלי הדם.
בית בודנברוק
השפעת המוזיקה
נקודה זו מייצגת נדבך נוסף של ההבדלים בין הבורגנות (המוזיקה הישנה, בני משפחת בודנברוק שלא יודעים לנגן) והאמנות (המוזיקה החדשה, האנו, היודע לנגן).
אובדן רצון החיים
הרומן מעוגן בתפיסותיו של ארתור שופנהאואר - הוגה הדעות שספרו "העולם כרצון וכדימוי" השפיע מאוד על תומאס מאן בצעירותו. לפיכך, שני צירים מרכזיים ובסיסיים נמתחים בסיפור בין שני קטבים: קוטב הרצון, וקוטב הדימוי.
הקו היורד בעלילה, ההתרחקות מקוטב הרצון, מעוצב בפשטות על ידי תיאור ההידרדרות החומרית של בני משפחת בודנברוק. ניתן לזהות זאת בקלות על ידי סיכום הרכוש וסכומי הכסף של המשפחה בכל דור. לעומת זאת, הקו העולה לאורך ציר הדימוי מבוטא על ידי אמצעים ספרותיים מורכבים בהרבה, המשתנים מדור לדור:
שופנהאואר מתאר את המוזיקה כצורה הצרופה והנעלה ביותר של ההכרה האנושית. לדידו, היא שמוליכה את האדם אל "המהות הפנימית העמוקה ביותר של ישותו". אצל שופנהאואר המוזיקה היא "ההכרה העליונה", ההשתחררות מהכבלים המעיקים, והיא כרוכה בהכחדת רצון החיים, ששופנהאואר רואה בו:
תומאס מאן מושפע עמוקות מדברים אלו ומשתמש במוזיקה כדי לבטא את הסף העליון של התעלות הנפש אצל האנו, ולכן הוא מעצב את המוות כמשאת נפשו הגדולה ביותר של הנער.
ד"ר רבקה שאול בן-צבי, תלמידתו של קורצווייל הוסיפה:
מקורות
על אף ששם העיר בה מתרחשת עלילת הרומן אינו מופיע בספר ולו פעם אחת, מאן רומז לקורא פעמים רבות באמצעות רמזים מגוונים כי העיר בה מדובר היא עיר ההנזה ליבק:
מאן ביקש לצייר "תמונת חיים של עיר האנזאטית במאה ה-19". לדבריו, בעת כתיבת הספר הוא עבד בקפדנות על איסוף כל פיסת מידע שיכול היה למצוא על עיר ההנזה ליבק, על חיי המסחר והעסקים שבה ועל הדיונים הפוליטיים שהיו באותה עת. אמו של מאן שלחה לו חומר רב מן הארכיון המשפחתי - מכתבים ישנים, מסמכים, תעודות, שירים ואפילו מתכונים של תבשילים - שכולם הועתקו ככתבם וכלשונם אל תוך היצירה. תמונת חיים זו לא מתבטאת רק בעיצוב הדמויות, אלא גם בתיאורים מפורטים ומדוקדקים של רחובות, בתים בעיר, תיאור מדויק של חדרי ביתו, הריהוט והכלים שהיו בו, ואף תיאור של מלבושים, תסרוקות ואופני הגייה שהיו נפוצים בליבק במאה ה-19.
ניר אורבך
ניר אורבך (נולד ב־6 באפריל 1970, א' בניסן ה'תש"ל) הוא חבר כנסת לשעבר מטעם ימינה. בנוסף, כיהן גם כיושב ראש ועדת הכנסת וכמנכ"ל מפלגת הבית היהודי בעבר. עורך דין בהכשרתו.
בית בודנברוק
מקורות
מאן הרבה להזכיר בספרו יצירות, סופרים ואנשי תרבות מההיסטוריה הגרמנית. בין המחזות והספרים שמופיעים ביצירה נזכרו המחזה "פאוסט" של גתה, המחזה "וילהלם טל" של שילר, "אחוות סרפאיון" של א.ת.א. הופמן, אגדות האחים גרים ועוד.
ניר אורבך
ביוגרפיה
אורבך נולד בחיפה וגדל בקריית שמואל. הוא בוגר ישיבת פרחי אהרון וישיבת כרם ביבנה. את שירותו הצבאי עשה בגדוד צבר של חטיבת גבעתי. למד משפטים באוניברסיטת בר־אילן.
אורבך ניהל את מדרשת תל אביב, ייסד את פורום המדרשות התורניות לבנות ועמד בראשו, והיה ממייסדי פורום הממלכתיים–דתיים, וסמנכ"ל מפעלות הציונות הדתית.
בית בודנברוק
מקורות
כמו כן, כדי להדגיש את מוטיב "נפש האמן" של האנו בודנברוק, שילב מאן בתיאוריו קטעים של יצירות מוזיקליות מפורסמות והזכיר מלחינים ידועים מאותה תקופה - ז'אק אופנבך, ג'אקומו מאיירבר, יוהאן סבסטיאן באך, האופרה "פידליו" של בטהובן, האופרות "מייסטרזינגר", "לוהנגרין" ו"טריסטן ואיזולדה" של ריכרד וגנר ועוד.
ניר אורבך
ביוגרפיה
אורבך החל לייעץ לשר אפי איתם כשהיה שר השיכון וכן לח"כ ניסן סלומינסקי (שניהם מהמפד"ל). היה מנכ"ל מפלגת אח"י בראשות אפי איתם, שהתאחדה עם מפלגת הליכוד ב־2008.
בית בודנברוק
משפחה
"בית בודנברוק" הוא "רומן מפתח" מובהק, ועם צאתו לאור סערו הרוחות במשפחת מאן, שרבים מבניה מצאו עצמם בין דפי הספר, העיר ליבק כולה הייתה כמרקחה, ותושביה התעסקו בניסיון לזהות את הדמויות המופיעות בסיפור למשך תקופה ארוכה.
ניר אורבך
ביוגרפיה
לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה (2013) שימש כראש המטה של נפתלי בנט ומונה למזכ"ל מפלגת הבית היהודי, ובהמשך, לאחר איחוד התפקידים, גם למנכ"ל.
בית בודנברוק
משפחה
ספרייה עירונית אחת הגדילה לעשות והתקינה טבלה עם מפתח שמות מדויק של הדמויות ביצירה. הספרנים התנו את השאלת הספר בהבטחה מפי הקורא להשתמש במפתח השמות בשעת הקריאה.
ניר אורבך
ביוגרפיה
לקראת הבחירות לכנסת העשרים (2015) נבחר למקום העשירי ברשימת הבית היהודי, מקום ששוריין לנציג מרכז המפלגה, כשהוא גובר על 4 מועמדים אחרים, בהם סגנית ראש עיריית ירושלים חגית משה. לאחר שריון נציגי האיחוד הלאומי – תקומה, הוצב במקום ה־12 ברשימה הסופית. הרשימה זכתה ב־8 מקומות ואורבך לא נבחר לכנסת.
בית בודנברוק
משפחה
למרות העניין הרב שעורר הספר, ההקבלה הייתה למגינת לבם של לא מעטים ממשפחת מאן. דוגמה לדבר ניתן למצוא במודעה מפי פרידריך מאן, דודו של תומאס מאן, אשר נתפרסמה בעיתון המקומי בעיר ליבק - עיר הולדתו של תומאס מאן - כשתים עשרה שנה אחרי הופעתו של בית בודנברוק:
ניר אורבך
כחבר הכנסת
לאחר פרישת הרב רפי פרץ לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע (2021), התמודד אורבך על ראשות המפלגה אך הפסיד לחגית משה. בהמשך התפטר מתפקידו כמנכ"ל הבית היהודי.
בית בודנברוק
משפחה
פרידריך מאן, בן למשפחת סוחרי תבואה אמידים, היה נרגז ביותר. הוא מחה על כך שדמותו שימשה כבסיס שעליו עיצב אחיינו את דמותו הנלעגת והתמהונית של כריסטיאן בודנברוק, בן המשפחה הכושל בעסקיו, שאינו מוצא את מקומו בעולם הבורגני המקיף אותו, לוקה בהתקפי היפוכונדריה ומרה שחורה ונדמה לעיני כל כמשוגע.
ניר אורבך
כחבר הכנסת
אורבך שובץ במקום ה־6 ברשימת ימינה לכנסת, בראשותו של נפתלי בנט. לאחר הבחירות נכנס אורבך לכנסת העשרים וארבע והוא משמש בה כיושב ראש ועדת הכנסת. מול ביתו של אורבך בפתח תקווה התקיימו הפגנות נגד תמיכתו בממשלת ישראל ה-36.
בית בודנברוק
משפחה
תומאס מאן לא הגיב בפומבי לתלונות אלו, אך אשתו, קטיה, העידה בספרה כי על אף שהדמויות בספרו של מאן מבוססות על האנשים הסובבים אותו, הוא כלל לא התכוון לכתוב עליהם, אלא רק לשאול מתכונותיהם לטובת דמויותיו:
קברניתיים
קברניתיים (שם מדעי: Silphidae) היא משפחת חרקים מסדרת החיפושיות.
בית בודנברוק
משפחה
ואילו אריקה מאן, בתו של תומאס מאן, אמרה:
ניר אורבך
כחבר הכנסת
ב-13 ביוני 2022 הודיע על הפסקת תמיכתו בממשלה ועל פרישתו מן הקואליציה עד להצבעה בכנסת בעד חידוש תקנות שעת החירום ליהודה ושומרון. בעקבות זאת מספר חברי הקואליציה ירד ל-59 בלבד והרוב שלה אבד, ושבוע לאחר מכן בנט ולפיד הודיעו על פיזור הכנסת ה-25.
בית בודנברוק
אנטישמיות
במחקר שנערך החל משנת 2001 על ידי חוקר הספרות והתרבות הגרמני יאיה אלזאגה (Yahya Elsaghe), במימון הקרן הלאומית השווייצרית, נבחן נושא היהדות בכתבי תומאס מאן, וכמו כן נחקרו הסטריאוטיפים שהוא העניק לדמויות היהודיות, שמופיעות ברוב יצירותיו.
קברניתיים
במשפחה כ-200 מינים, מרביתם טורפים - מספר סוגים הם ציידי חלזונות כמו ציידת השבלולים, אחרים ניזונים מרקבובית או מפגרים, כמו הקברנית הטומנת.
ניר אורבך
כחבר הכנסת
ב-15 בספטמבר הודיע אורבך רשמית כי הוא פורש מהחיים הפוליטיים.
בית בודנברוק
אנטישמיות
מן המחקר עולה כי מאן, במיוחד ביצירותיו המוקדמות "בית בודנברוק", "טריסטן" ו"הוד מלכות", העניק לדמויותיו היהודיות דימויים דו-ערכיים שיכולים להתפרש כסטראוטיפים אנטישמיים.
ניר אורבך
כחבר הכנסת
ב-13 ביולי 2023 החליט סגן שר במשרד ראש הממשלה אבי מעוז למנות את אורבך לראש הרשות לזהות יהודית במשרד ראש הממשלה.
בית בודנברוק
אנטישמיות
כך למשל, ב"בית בודנברוק" מובלט סטריאוטיפ "האף היהודי", כאשר היהודי הרמן האגנשטרום מהמשפחה היריבה, מוצג כבעל "חוטם פחוס מעט מעל שפתו העליונה". לאחר מכן, בסצנה בה הרמן האגנשטרום מנסה לנשק את טוני בודנברוק, היא נרתעת ומסרבת. מאן איננו מציין את הסיבה לכך, אלא רק כי "לא מפני הביישנות נמנעה טוני להתנשק עם האגנשטרום הצעיר". לכן, ניתן לפרש כי דווקא המיניות והחזות של האגנשטרום היא שהרתיעה את טוני מלנשקו.
ניר אורבך
חיים אישיים
אורבך נשוי למירב, להם ארבעה ילדים והם מתגוררים בשכונת הדר גנים שבפתח תקווה.
בית בודנברוק
אנטישמיות
מלבד חזותם, גם מקצועם האישי של היהודים, מוצג על ידי מאן באמצעות דימויים אנטישמיים וטענות כי היהודי משתמש במקצועו על מנת להזיק לחברה ולהרוויח על חשבונה. דברים באור זה מובאים בשיחה בין תומאס לאחותו טוני בעניין יחסי המסחר המשפחתיים עם מעמד האצולה:
גישה שנייה התנגדה לתוצאות המחקר וטענה כי אין די בדמויות אחדות מיצירותיו המוקדמות כדי להצביע על אנטישמיות במכלול כתביו, ולראייה יצירתו הגדולה ביותר של מאן, הטטרלוגיה "יוסף ואחיו", המביעה הערכה ליהודים ואף הזדהות עמם. תומכי גישה זו טוענים כי ב"בית בודנברוק" מאן רק ציין את הלכי הרוח שרווחו בעולם הבורגני המוצג ביצירה בפרטי פרטים.
גישה שלישית התנגדה גם היא וטענה כי הפתרון לשאלת האנטישמיות בכתביו של מאן כלל אינו טמון במישורים האידאולוגיים והפוליטיים הטעונים, אלא במישור הספרותי. לפי גישה זו, האמביוולנטיות ביחסו של מאן ליהודים, כפי שהיא עולה מהפרוזה שלו, אינה אלא תוצאת האסתטיקה האירונית שלו, שבה הוא נמנע מפירוש חד משמעי, ודימויים סטריאוטיפיים שימשו לו חומר גלם חשוב לצורך עיצובן של דמויות רוויות סתירות. לדעת התומכים בגישה זו ניתן למצוא דוגמה לכך בשיחה בין תומאס לאחותו טוני, כאשר היא מודיעה לו על ידידים שנקלעו לחובות, והיא מתכננת להציע לו לקנות מהם את היבולים מראש, עוד בטרם שיצמחו:
תומאס, המניח כי נמצא קונה ליבולים, מדבר קשות כנגד אותם סוחרים המסכימים לקנות יבול בטרם עת (כאשר היבול עדיין לא צמח, ושוויו רק מוערך ולא ידוע) מאנשים שנקלעו לחובות וזקוקים לכסף מיידי ולכן הם נאלצים לקיים את העסקה במחירי הפסד, על אף שגם הסוחרים יודעים כי היבול שיצמח יהיה שווה סכום גבוה בהרבה. למרבה האירוניה, תומאס מגלה כי אחותו לא באה לבשר לו על מצבם של הידידים אלא להציע לו לקנות את היבולים, ולחרדתו הוא מגלה כי לאור דבריו שאמר הוא נדמה לאחד מאותם "פושטי עור" המציעים להם לבצע את העסקים שהוא דיבר בגנותם.
לעומת זאת, שתי הגישות האחרונות טוענות שאף על פי שנראה כי מאן מבטא אמירות אנטישמיות ביצירותיו, לא כך הם פני הדברים, וכי ישנן ראיות מכריעות כי מאן כלל לא היה אנטישמי, אלא להפך:
אירוניה
אף על פי ש"בית בודנברוק" נכתב כרומן דקדנטי המתאר שקיעה של משפחה, תומאס מאן לא חסך בתיאורים אירוניים אף בנקודות הדרמטיות ביותר ביצירה, זאת כחלק מצורת הכתיבה האירונית שאפיינה אותו. דוגמה לדבר ניתן למצוא בוויכוח בין תומאס לכריסטיאן בנוגע לחלוקת הכספים לאחר מותה של הסנאטורית, אשר גלש לתחומים אישיים והגיע לכדי אבסורד, כאשר התווכחו מי מביניהם יותר חולה. הוויכוח נקטע על ידי טוני במילים:
בטענתה האחרונה לשניים אומרת טוני באירוניה, כי לוויכוח ביניהם יש מנצח וודאי - האם, שזה עתה מתה ממחלתה וגופתה מוטלת בחדר הסמוך.
בנוסף, מאן השתמש באירוניה כדי לחדד את הקונפליקט בין ה"חיים" לבין ה"אמנות". מטעם זה, האירוניה מופיעה רבות בתיאורים על האנו, שייצג את נפש האמן, שהמוות הוא משאת נפשו: התרופות היחידות שערבו לחיכו של האנו היו גלולות של זרניך; ניסיונה של המטפלת אידה יונגמן לשמור על האנו ולהרחיק אותו מחבריו בתואנות ש"כל בני גילו נגועים בתחלואים שונים והוא ניצל מפגיעתם" רק רופף את אמונו בשאר הבריות והרע את מצבו הבריאותי; לאחר שכול חייו היה שרוי האנו בעצב ובדיכאון, הוא פרץ בצחוק בלתי פוסק דווקא כאשר הכול היו שרויים באבל - במהלך עריכת רשימת האנשים שיוזמנו להלווייתו של אביו, ועוד.
אפיון
ב"בית בודנברוק" הדמויות מאופיינות על ידי תנועות מסוימות או הרגלים ידועים, אשר מקלים על הקורא לזכור את הדמות ולהשריש את תכונותיה בו. מלבד זאת, ישנו גם אפיון על ידי משפטים או מילים ידועות שנעשה בהם שימוש חוזר ונשנה או ייחודי לדמות. דוגמאות רבות לדבר:
שירה
בין היתר מוזכרים שירים המוטמעים כבדרך אגב בטקסט. שירים אלו מראים את השפעתם החיצונית של סופרים ומשוררים שונים על הסופר ועל דרכי כתיבתו, ביניהם ניתן למנות את גדולי השירה הגרמנית כדוגמת גתה והיינה:
פרס נובל לספרות
בשנת 1929, 29 שנים לאחר סיום כתיבת היצירה, זכה תומאס מאן בפרס נובל:
לדעת אשתו של מאן, הזכייה בפרס נובל לא הייתה מתרחשת אילולא פורסם הר הקסמים. וכך כתבה בספרה:
תרגומים לעברית
אותה גרסת תרגום הוצאה לאור בשנית בשנת 2003 בגרסה מאוחדת בספריית הקלאסיקה של עם-עובד. גרסה זו נכללת ברשימת הרומנים המתורגמים שב"תוכנית הלימודים בספרות לחטיבה העליונה בבית הספר הכללי", מטעם משרד החינוך.
ברזילי גבעות פולינזי
ברזילי הגבעות הפולינזי (Metrosideros polymorpha) הידוע כ"אוהיא לאהוא" (ʻōhiʻa lehua) הוא מין של עץ ירוק-עד פורח ממשפחת ההדסיים שהוא אנדמי לששת האיים הגדולים של הוואי. זהו עץ מגוון מאוד אשר צומח לגובה 15–20 מטר בתנאים מעולים, כשיח נמוך הגדל בביצות כבול, או ישירות על בזלת. הוא מציג מגוון מרהיב של פרחים אשר מורכבים מאבקנים אשר צבעם יכול לנוע מאדום בוהק לצהוב. מסורות הוואיות עתיקות מתייחסות לעץ וליערות שהוא יוצר כמקודשות לאלה פלה (Pele), אלת ערי הגעש וולאקה (Laka) אלת ההולה (Hula) הריקוד הפולינזי המסורתי. עצי אוהיא גדלים בקלות על לבה, והם בדרך כלל העצים הראשונים שגדלים על זרימות לבה חדשות.
תפוצה
ברזילי הגבעות הפולינזי הוא העץ המקומי הנפוץ ביותר באיי הוואי. הוא יכול לגדול במגוון רחב של תנאי קרקע, טמפרטורות וירידת גשמים. הוא גדל מגובה פני הים עד קו העצים בגובה 2500 מטר מעל פני הים והוא נמצא בדרך כלל ביערות לחים ויבשים ורמות שיחים גבוהות. זהו צמח מעזבות של זרימות לבה חדשות. הוא גדל לאט יחסית, דומיננטי ביערות גבוהים מעל 400 מטר מעל פני הים. העץ נפוץ גם ביערות רטובים עונתיים בו הוא יהיה דומיננטי או בתערובת יחד עם עצי שיטה מקומיים.
בתרניים
בתרניים או נתחנים (שם מדעי: Acanthuridae) היא משפחת דגים צמחוניים הנמנית עם סדרת הדקראים. הם נפוצים בעיקר בים סוף ובמים חמים. מבנה גופם פחוס וגבוה. אורכם עד 50 ס"מ.
ברזילי גבעות פולינזי
בית גידול
ברזילי הגבעות הפולינזי יכול להופיע כעץ גבוה או כשיח שטוח ומגוון צורות ביניהם. אדמות מועדפות יהיו חומציות או נייטרליות (pH 3.6-7.4) ובמגוון רחב של סוגי קרקע. טווח גשמים רצוי בין 1000–3000 מ"מ לשנה מועדף אבל אואיה יכול לגדול גם ביערות יבשים המקבלים 400 מ"מ ליטר גשם בשנה ובביצות המקבלות יותר מ-10,000 מ"מ גשם בשנה. באדמות לחות ועמוקות אואיה צומח לגובה 20–25 מטר כאשר שיא הגובה המתועד הוא 30 מטר. לגזע מגוון צורות רחב. בעצים מסוימים הוא ישר וחלק ובאחרים מפותל ומחורץ. לעצים הגדלים ביערות יש לעיתים קרובות שורשי תמיכה בעקבות נביטה על בולי עץ או גדמים של עצים טרופים שנפלו ונרקבו כאשר עץ האואיה הגיע לבגרות. לעצים מסוימים יש שורשי אוויר לאיסוף לחות. בגבהים גבוהים או במקומות בהם הקרקע אינה איכותית או מעט גשמים צורת השיח היא דומיננטית. הפרחים יהיו בצבע אדום בהיר, אדום בוהק, אדום-כתום, ורוד, צהוב וכתום. הפרחים מופיעים כהתקבצויות בקצות הענפים. מסה של אבקנים מתארכת מהפרח ונותן לפרח צורת פון-פון אופיינית.
בתרניים
גופם של הנתחנים פחוס וגבוה, דמוי עלה. רוב המינים מפוספסים וצבעוניים. סימני ההיכר שלהם הם צבעים עזים, פה קטנטן יחסית ועיינים גבוהות. שיניהם מתאימות לחיתוך צמחים. על זנבם ישנם מספר קוצים המיועדים לקרבות ולהגנה עצמית.
ברזילי גבעות פולינזי
מיתולוגיה
במיתולוגיה ההוואית אואיה ולאואה (Lehua) היו זוג נאהבים צעירים. אלת הרי הגעש פלה התאהבה באואיה הנאה וניגשה אליו. אואיה דחה את החיזורים שלה. בהתקף קנאה פלה הפכה את אואיה לעץ. לאואה הייתה שבורה מהשינוי ומרחמים, האלים האחרים הפכו אותה לפרח והציבו אותה על עץ האואיה. בגרסאות אחרות פלה הייתה מלאת חרטה אך לא יכלה להשיב את השינוי אז היא הפכה את לאואה לפרח בעצמה. נאמר שכאשר פרח לאואה נקטף מעץ אואיה השמיים יורידו גשם המייצג את דמעות הנאהבים שהופרדו.
בתרניים
הערות שוליים
]
משה צבי נריה
הרב משה צבי נריה (מנקין; כ"א בשבט ה'תרע"ג, 29 בינואר 1913 – י"ט בכסלו ה'תשנ"ו, 12 בדצמבר 1995) היה רב, חבר הכנסת ומחנך, מייסד מרכז ישיבות בני עקיבא. מכונה "אבי דור הכיפות הסרוגות", בשל השפעתו על עיצוב הציבור הדתי לאומי.
חבר הנשיאות המייסדת של איחוד הרבנים למען ארץ ישראל, כיהן כחבר הכנסת למשך קדנציה אחת מטעם המפד"ל. חתן פרס ישראל לשנת תשל"ח (1978) על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה, ופרס הרב קוק.
תולדות חייו
נולד בלודז' שבאימפריה הרוסית (כיום בפולין) לרב פתחיה מנקין ולרחל. למד תורה במינסק ובשקלוב. עלה לארץ ישראל בשנת ה'תר"ץ (1930) לאחר שהרב אברהם יצחק הכהן קוק סייע לו בהשגת סרטיפיקט. כשהגיע נקשר לרב קוק, לרב חרל"פ, ולרב צבי יהודה הכהן קוק. למד בישיבת מרכז הרב ובסמינר למורים "מזרחי".