cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ורג' גרשווין
הופעות קלאסיות בשנות הארבעים והחמישים
במותו היה גרשווין מוזיקאי נערץ, מוכר ואהוב על ידי קהל ומבקרים בארצות הברית ובאירופה, אולם ההערכה כלפיו עוד גברה עם השנים. איירה גרשווין, שלא התאושש לעולם ממות אחיו, שמר יחד עם אחיו ארתור ופרנסס את הזכות לפקח על הפקות מחודשות של המוזיקה של גרשווין. לפי מחזות הזמר שלו, שרובם ככולם לא הועלו עוד ככאלה על בימות ברודוויי או בתיאטראות אחרים, הופקו סרטי קולנוע. חלקם השתמשו בשיריו תוך שינוי מוחלט של התוכן (למשל Strike up the band מ-1940 בכיכובם של מיקי רוני וג'ודי גרלנד ו-Lady Be Good מ-1941). ב-1945 הופק הסרט Rhapsody in blue, לפי תסריט שנכתב בפיקוחו של איירה גרשווין. הסרט, שבו השתתפו חבריו של גרשווין בתפקיד עצמם (למשל אוסקר לבנט, שמבצע את נגינת הפסנתר בסרט עבור דמותו של גרשווין, וכן אל ג'ונסון, ג'ורג' וייט, פול וייטמן ואחרים), היה סרט מוזיקלי ביוגרפי שהעצים את האתוס של גרשווין כ"מלחין אמריקאי לאמריקאים". פסקול הסרט הורכב משרשרת להיטי גרשווין. ב-1951 הופק הסרט "אמריקאי בפריז" בכיכובו של ג'ין קלי. הציר המרכזי של הסרט הוא שיריו של גרשווין, עלילתו עוקבת באופן כללי אחר המתווה של היצירה "אמריקאי בפריז", ושיאו הוא בלט בן 18 דקות לצלילי היצירה. הסרט זכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר ובפרס גלובוס הזהב.
בשנת 1946 עיבדה קיי סוויפט, בהנחייתו של איירה גרשווין, פרלוד מן העזבון שלו העניק איירה גרשווין את השם Sleepless Night ("לילה ללא שינה"), ובכך כמעט נחתם קאנון היצירה הרצינית של גרשווין, עד שב-1973 פרסם איירה גרשווין את היצירה האחרונה – "Impromptu in Two Keys": יצירה קטנה לפסנתר שחיבר גרשווין ב-1929, לאחר ביקורו בפריז, אך לא פרסמהּ.
בין השנים 1945–1951 הושמע גרשווין בארצות הברית יותר מכל מלחין אמריקאי אחר ויותר מכל מלחין אחר בן דורו (כסטרווינסקי, בארטוק, הינדמית, שוסטקוביץ', בריטן או דריוס מיו). התוכנית לקונצרט שכולו יצירות גרשווין התגבשה כבר בשנות הארבעים, ותזמורות-גרשווין הופיעו באירופה שלאחר מלחמת העולם השנייה, בהביאן לאירופה תרבות אמריקאית מקורית בדמות קונצרט-גרשווין. ב-1949 התקיים קונצרט גרשווין בברית המועצות. ב-1953 נוסדה לראשונה תזמורת שיועדה אך ורק לנגינת יצירותיו (ה-Blue Express; הופיעה בתל אביב ב-1959). יצירות גרשווין שולבו ברפרטואר של רבות מתזמורות אירופה, לרוב במסגרת תוכניות של "מוזיקה קלאסית קלה". ב-1957 הופיעה התזמורת בלנינגרד ובמוסקבה, ועוררה התרגשות משני צדיו של מסך הברזל (טרומן קפוטה כתב על הביקור את הספר "קול המוזות נשמע". קפוטה מדווח שאחד הקומיסרים טען כי "גרשווין קרוב ללבו של כל רוסי".
פרשנויות בעולם הג'אז
סגנונות הבי בופ וממשיכיו בג'אז המודרני אימצו חלקים ניכרים מה"קאנון" של גרשווין והפכו להיטים רבים לסטנדרטים. אלתוריו של פארקר על Embraceable you, Fascinatin’ Rhythm ועל I got Rhytem התוו דרך באלתור על בסיס המהלכים החסכוניים של גרשווין. בין השירים שהפכו לסטנדרטים של ג'אז מודרני ניתן למנות גם את Things Are Looking Up, S Wonderful',  The Man I Love A Foggy Day ואת הלהיט Summertime. ב-1957 הקליטו אלה פיצג'רלד ולואי ארמסטרונג ביצוע ל"פורגי ובס". התקליט, שעורר עניין מחודש באופרה בקרב מאזיני ג'אז, נכלל ב-2001 בהיכל התהילה של פרס גראמי. בשנת 1959 הקליטה פיצג'רלד, תחת עינו הפקוחה של איירה גרשווין, ארבעה תקליטים בחברת Verve תחת כותרת Ella Fitzgerald Sings The Gershwin Songbook, במסגרת מבצע הענק לתעד את "ספר השירים האמריקאי הגדול". האלבום המרובע זכה ב-1960 לפרס גראמי. פרשנותה של פיצג'רלד נותרה כ"ביצוע קלאסי" של השירים. באותה שנה (1959) הופק גם סרט קולנוע אופראי המבוסס על "פורגי ובס", בכיכובם של סידני פואטייה כפורגי וסמי דייוויס ג'וניור כספורטינג לייף. שנה קודם לכן, ב-1958, הקליטו מיילס דייוויס וגיל אוונס פרשנות משלהם לאופרה עם ביג בנד, שכללה כמה מגדולי המוזיקאים של התקופה כקנונבול אדרלי, פול צ'יימברס, פילי ג'ו ג'ונס ועוד.
שנות השבעים ואילך
בשנת 1972 פורסם ספרו של אלק וילדר (Alec Wilder), שחקר את הזמר האמריקאי הפופולרי. הייתה זו תחילתה של התייחסות מלומדת, אקדמית ורצינית לתחום המוזיקה הקלה, אשר פתחה את השער למחקרים מוזיקולוגיים, כולל כאלו המוקדשים לניתוח יצירתו של גרשווין (ראו להלן).
בעונת הקונצרטים 1984–1985 הושמע גרשווין בארצות הברית ב-72 תוכניות קונצרטים, אולם מבין התוכניות של שש התזמורות הגדולות, אף לא אחת יועדה לקהל מנויים מבוגר. יצירותיו של גרשווין (כמעט רק ה"רפסודיה בכחול", "אמריקאי בפריז" ומחרוזות שירים) שולבו במסגרת קונצרטים קלים ותוכניות לנוער.
המעבר לתקליטורים בראשית שנות ה-90 רענן את כל עולם המוזיקה; תקליטים שנעדרו מהמדפים במשך שנים חזרו והופיעו ויצירות נשכחות הוקלטו מחדש. גם הרפרטואר של גרשווין נהנה מגל של הוצאות מחודשות והקלטת יצירות שלא ראו אור לפני כן, שכללו הערות אלבום מאת מלומדים וחשפו קהל צעיר למכלול יצירותיו. בשנת 1992 התגלו והתפרסמו על גבי תקליטורים גלילי נגינה מקוריים של פסנתר מכני שהכין גרשווין ב-1916. גם "פורגי ובס" נהנתה מהפריחה המחודשת של האופרה החל מאמצע שנות ה-90, וזכתה לעשרות הפקות, הן בבתי אופרה והן בפסטיבלים.
ב-1985 העניק הקונגרס האמריקאי את מדליית הזהב של הקונגרס – העיטור הגבוה ביותר שמוענק על ידי הקונגרס של ארצות הברית לאזרחי המדינה – לג'ורג' ואיירה גרשווין, על "תרומתם היוצאת-מן-הכלל למוזיקה, לתיאטרון ולתרבות האמריקאית".
בשנת 1998 כתב היסטוריון המוזיקה ריצ'רד קרופורד (Crawford) על גרשווין במדריך המוזיקה החשוב ביותר, ה"גרוב" (Grove Dictionary of Music and Musicians):
במהדורת 2001 של ה"גרוב" נכללה כבר סקירה מוזיקולוגית מעמיקה על גרשווין כעל כל המלחינים הבולטים של המאה ה-20.
במרץ 2007 ניתן לראשונה פרס "ג'ורג' ואיירה גרשווין" למפעל חיים בתחום המוזיקה הפופולרית מאת ספריית הקונגרס, לזמר פול סיימון. הפרס מוענק מאז מדי שנה מידיו של נשיא ארצות הברית בטקס בבית הלבן.
העיזבון
גרשווין נפטר בלא שהכין צוואה, ולרשותו ממון רב. לאחר הליכים משפטיים לא נעימים נמסר עיזבונו לאמו, ואֶחיו איירה, ארתור ופרנסס ניהלו אותו. העזבון כלל בנוסף לכסף גם רשימות מקוריות של המלחין, תווים מקוריים, התכתבויות שונות וכן את הזכות לקבל תמלוגים, שהניבו מיליוני דולרים מדי שנה. המשפחה, ובפרט גיסתו של גרשווין לאונור, מנעה במשך שנים רבות גישה לחומרים המקוריים, והרשתה רק לידידי המשפחה לחקור אותם. במהלך השנים נתרמו חלקים מהעזבון לספריית הקונגרס וכך נפתחו גם למחקר ביקורתי, אך חלקים רבים נמצאים עדיין ברשות המשפחה. משפחתו של גרשווין יסדה ארגון בשם "The Gershwin Estate", שנלחם (יחד עם קרן סוני בונו, חברת וולט דיסני ואחרים) למען הארכת משך הזמן בין מות היוצר לבין תום פקיעת תקופת זכויות היוצרים על יצירותיו.
ביוגרפיות ומחקר
הביוגרפיה הראשונה על אודות ג'ורג' גרשווין נערכה עוד בחייו על ידי אייזק גולדברג (Isaac Goldberg, 1930), שהסתמך על מספר ריאיונות עם גרשווין עצמו, והיא עשירה בסיפורי הווי ואנקדוטות. עם מותו של גרשווין נטלו על עצמם בני המשפחה, ובפרט איירה גרשווין, את מטלת השמירה על מורשתו של ג'ורג', ריכזו בידיהם את כל השליטה על חומרים מקוריים ותכתובות ואיפשרו גישה לחומר רק לכותבים שהיו מקורבים לבני המשפחה ואשר סמכו עליהם כי ידבקו בנרטיב על אודות ג'ורג' גרשווין. כך רוב הביוגרפיות (הרבות יחסית, הן בארצות הברית והן באירופה; למעשה, באירופה נכתבו על גרשווין יותר ביוגרפיות מאשר על כל מלחין אמריקאי אחר) מכילות תיאור בלתי-ביקורתי. בפרספקטיבה של המחקר שנערך לאחר שנות ה-90, תיאור זה לא עשה לגרשווין שירות טוב במיוחד. גרשווין הצטייר כאדם קליל, שטחי, גאון שאינו צריך להתאמץ. הביוגרפיות חוזרות ומצטטות אנקדוטות כגון אמירותיהם הדומות של בולנז'ה, סטרווינסקי ושנברג על כך שאינם יכולים ללמד את גרשווין, שאין הם רוצים "לקלקל" אותו ולהרוס את מקוריותו. הביוגרפיות מתעלמות מסוגיית מעורבותו הפוליטית ומן העובדה שייתכן מאוד שבערוב ימיו היה קשור באופן הדוק יותר מכפי שאושר לפרסם למפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית שאליה היו מקורבים באותה תקופה בחוף המערבי רבים מבני חוגו הקרוב של גרשווין (רובם יהודים) כצ'ארלי צ'פלין, פול רובסון, יפ הרבורג ואחרים (בעיקר עקב התנגדות לפשיזם וחרדה מפני עלייתו באירופה), ושנמנה עם תומכיו של הנרי ואלאס, סגן הנשיא השמאלני שנחשד אף הוא בזיקה לקומוניזם. כמו כן חסר מידע בנוגע ליחסו של גרשווין לסוגיית ההפרדה הגזעית. הוא הכיר את המוזיקה השחורה האותנטית טוב יותר ומקרוב יותר מכפי שהורשו לפרסם הביוגרפים שלו לפני שנות ה-90.
סמוך לאחר מותו של ג'ורג' ריכז איירה גרשווין דברים שנאמרו עליו על ידי חברים ומכרים. עדויות אלו רוכזו על ידי מרל ארמיטג' (Merle Armitage) בספר שיצא באנגליה ב-1938. אדוארד ימפולסקי ולורנס סטיוארט (Edward Jablonski and Lawrence D. Stewart) ריכזו צילומים רבים וסיפורים נוספים בספר "The Gershwin Years", שראה אור ב-1958. ספר נוסף מסוגה זו הוא "The Gershwins", מ-1973. הספרים מספקים הצצה לחיי הזוהר והפאר הנוצץ של בכורות, קונצרטים ומעריצות, אך אין בהם מידע של ממש.
עד 1973 הביוגרפיות של גרשווין היו כמעט הגיוגרפיות ("סיפורי קדושים"). בכלל זה ספריו של דייוויד אוון (David Ewen), הכוללים ביוגרפיה לילדים שיצאה ב-1943, וספריו משנות ה-50 "George Gershwin: his journey to greatness" ו-"George Gershwin: Man and Legend", שרק משמם ניתן ללמוד על כך שנכתבו על ידי מעריץ נלהב (ספרו של אוון הוא היחיד שתורגם לעברית). בשנת 1973 פרסם צ'ארלס שוורץ (Schwartz) את הספר "Gershwin: His Life and Music", שהיה הספר הראשון שדן במוזיקה של גרשווין באופן רציני תוך שילוב מתודולוגיות של מחקר מוזיקולוגי. בשנת 1991 יצא לאור ספרה של דינה רוזנברג (Deena Rosenberg) "Fascinating Rhythm: The Collaboration of George and Ira Gershwin", בהוצאת אוניברסיטת מישיגן, שעשה לראשונה שימוש בחומרים ששחרר איירה גרשווין לציבור באמצעות הענקתם לספריית הקונגרס. מעט לפניו הופיע הספר "The Life and Times of Porgy and Bess: The Story of an American Classic" מאת הוליס אלפרט (Hollis Alpert). הספרים עוררו גל של פרסומים מחקריים, בהם ספרו החשוב של סטיבן גילברט (Steven E. Gilbert) "The Music of Gershwin". גל הפרסומים הגדול ביותר החל ב-1998, כאשר במסגרת חגיגות המאה להולדתו של גרשווין, שעוררו עניין ציבורי רב, יצא לאור מאמרו של צ'ארלס הם (Carles Hamm), הכלול בקובץ המאמרים החשוב "The Gershwin Style: New Looks at the Music of George Gershwin". הקובץ, ובפרט מאמרו של האם " Towards a New Reading of Gershwin", עורר מחקרים רבים שנערכו ונערכים לאורך שנות האלפיים, ובהם מחקרים משווים, מחקרים על אודות גישתו הפוליטית של גרשווין וגישתו לנושאים של גזע. בפרט עולה מהמחקרים החדשים הערכה מחודשת של גרשווין כיוצר מקורי בעל הבנה עמוקה בנושאים של קצב והרמוניה, שלמד מהמוזיקה השחורה האותנטית ושילב במסגרות ובמבנים אירופיים-קלאסיים. כן ניתנת הערכה מחודשת ליצירות הקלילות שכתב, שאינן מורכבות ועמוקות פחות מיצירותיו ה"רציניות".
מוזיקה קלאסית
בצעירותו של גרשווין לא היו שידורי רדיו או תקליטים. היכרותו עם מוזיקה קלאסית החלה מתוך האזנה לקונצרטים חיים, עולם אליו נחשף בגיל ההתבגרות על ידי חברו מקס רוזן. הוא אהב את באך, את המוזיקה הקאמרית של ברהמס ומוצרט, את האופרות של זה האחרון, וכמעט את כל מה שנכתב על ידי בטהובן ודביסי. מבין המלחינים בני-זמנו העריך את שנברג, ראוול, הינדמית ואלבן ברג, שלרגל הבכורה האמריקאית של האופרה שלו, "ווצק", נסע במיוחד לפילדלפיה.
מורה הפסנתר הראשון שלו, המביצר, הדגיש את הפסנתרנות של שופן וליסט. ההשפעה של שופן על גרשווין מורגשת במעברים רבים במוזיקה הפופולרית שלו. אחד מסמני ההיכר המשותפים להם היא מלודיה פשוטה מאוד, עם חזרות על תווים, בהרמוניה וקו בס מורכבים.
ההשפעה של שנברג, מלחין שגרשווין הכיר לפני רבים אחרים, באמצעות קילאני, באה לידי ביטוי בפיתוח העושה שימוש בסולמות כרומטיים מקו הבס בשיר Do it again ועד ההרמוניה של שירו האחרון Nice Work if you can get it.
גרשווין למד ברצינות את תורתו של ריכרד וגנר ויישם את הנחיותיו בנוגע ללייטמוטיב בכתיבת "פורגי ובס", וכן את תפיסתו בנוגע ליכולת ההבעה המוזיקלית של אירועים דרמטיים. עם זאת, העריך מאוד את יכולתו של ז'ורז' ביזה (מלחין "כרמן") לשלב "להיטים" באופרה שלו ולהטמיע בה שירים וסגנונות עממיים (ספרדיים, במקרה של "כרמן").
למרות חיבתו של גרשווין למוזיקה קלאסית, הוא מיעט לנגן בעצמו יצירות של מלחינים אחרים, ומעולם לא הקליט מוזיקה של מלחין אחר.
הביוגרף ויליאם הילנד מציין כי ריצ'רד רוג'רס ואירווינג ברלין היו מלודיסטים לא פחות טובים מגרשווין, וכי לג'רום קרן הייתה יכולת כתיבת להיטים טובה יותר וקול פורטר היה בעל השכלה מוזיקלית רחבה יותר ושילב יותר השפעות קלאסיות במוזיקה שלו מגרשווין – אך שאיש מהם לא שילב את הזמר הפופולרי ואת אולם הקונצרטים באופן שבו עשה זאת גרשווין, ובכך ייחודיותו כמי שיצר מוזיקה אמריקאית מקורית; לדעתו, לאיש מהם לא הייתה את תחושת הבלוז הבסיסית שהייתה לגרשווין ואת רדיפתו המתמדת אחר חידושים הרמוניים.
גרשווין וג'אז
במהלך השנים הלך וגבר המחקר המנסה לבדוק את הקשר בין גרשווין לג'אז ולבחון עד כמה היה הג'אז השחור אבן בניין במוזיקה שלו. דעות מוקדמות היו כי "ידיעתו של גרשווין על ג'אז הייתה קלושה" (המבקר והמפיק דייב דקסטר), או כי "אמנם היה לו כישרון הרמוני נדיר, אך הוא הפיק רק שירים קלושים כמו embraceable you, בשעה שעל אותו מהלך הרמוני בנה צ'ארלי פארקר ארמונות מדהימים" (המוזיקולוג André Hodeir), אך המחקר המודרני ובמיוחד מאמרו של ברברה (Barbera) מדגישים שגרשווין לקח ברצינות רבה את "צוואתו" של דבוז'ק:
גרשווין לא הסתפק בהאזנה ללהקות ריקודים לבנות, אלא פקד משנת 1925 ואילך מועדוני שחורים בהארלם, הכיר טכניקות של סטרייד פיאנו, ובשהותו בצ'ארלסטון אף השתתף בתפילה בכנסייה מקומית. יחסו מודגש במיוחד על רקע יחסם של מלחינים אחרים בני דורו לג'אז. קופלנד, למשל, כתב ש"כל העניין בג'אז הוא מצב הרוח ה"בלוזי" והגישה הפראית, ההיסטרית והגרוטסקית שלו"., ברברה מדגיש במיוחד את המבנים החסכוניים שהקים גרשווין, שהעניקו מקום רב לאלתור. אמנם נכון שמוזיקאי ג'אז רבים, במיוחד מתחום הבי בופ, המאלתרים על מוזיקה של גרשווין, מתעלמים מהתיווי המלודי, אולם הם מושפעים מהקסם שבו, מהכוח שבו, האטרקטיביות שלו ומהקשר שלו למהלך ההרמוני.
לדברי גרשווין:
הערכה וביקורת
בשנות ה-50 כתב עורך הערך "גרשווין" באנציקלופדיה העברית יוסף טל (לימים ראש החוג למוזיקולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים) בסיכומו כי "כישרונו של גרשווין בקומפוזיציה נשאר לקוי על אף לימודיו והמשימות שהציג לעצמו עלו על יכולותיו. אולם הספונטניות שבהמצאותיו, גישתו הרעננה, המקורית ומלאת החיים לניסוח רעיונותיו, יש בהן כדי לשכנע את ההדיוטות והמוזיקאים כאחד." גרשווין מוקם שנים ארוכות לצדם של אירווינג ברלין וג'רום קרן כ"מלודיסט" – מלחין שיכל להוציא תחת ידו מלודיות קליטות והרוויח בקלות את מקומו בקרב קהל המוזיקה הקלה. זו הייתה הגישה הנפוצה בקרבם של מוזיקולוגיים מודרניסטיים; לדבריהם, בשעה שבני דורו של גרשווין, כבארטוק, סטרווינסקי ושנברג, חקרו כיוונים חדשים בשפה המוזיקלית והעמידו שיטות שממשיכים רבים צעדו לאורן ואף שכללו, גרשווין חיבר מוזיקה טונאלית פשטנית למראה, במבנים של המאה ה-19. הם מציינים למשל בביטול את העובדה שכל יצירותיו התזמורתיות הן במבנה "משעמם" מהיר-איטי-מהיר, ואין בהן כל חידוש.
בהערכת גרשווין, אם כן, התחולל מהפך: ממלחין קלאסי נעים אך לא חדשני – למלחין מוזיקה "קלה" מתוחכם, שנתן למוזיקה הפופולרית, ובעיקר לג'אז, שפה הרמונית וקצבית שיצר בהתבסס על "מוזיקת העם האמריקאית".
ורנון דיוק העיד כי פרוקופייב העריץ את נגינת הפסנתר של גרשווין אך טען לגבי המוזיקה שלו שהיא "חובבנית".
גלעד ויטל
גלעד ויטל שמעון (נולד ב-24 בינואר 1970) הוא זמר, פזמונאי, מלחין ומפיק מוזיקלי ישראלי ממקימי להקת שוטי הנבואה וחבר ההרכבים "פשוטי העם" ו"שמעון ולוי".
ביוגרפיה
ויטל נולד וגדל במטולה, סבו וסבתו עלו ממצרים לישראל, שירת כלוחם בלבנון בחטיבת גולני.
באוגוסט 2007 התפרקה להקת שוטי הנבואה. ויטל ורואי לוי הקימו הרכב חדש בשם "פשוטי העם", אליהם הצטרפו הזמרת אודליה אוקנין, הגיטריסט אסף בוכמן, המתופף ליאור שולמן והקלידן שאול עשת. ההרכב הוציא מספר סינגלים אותם הפיק ויטל ושרו ויטל ולוי. ההרכב פעל עד שנת 2010 אז פורק.
בשנת 2014 חזרו ויטל ולוי להופיע יחד בשלישית, הפעם תחת ההרכב "שמעון ולוי".
בשנת 2015 הוציא ויטל יחד עם סאבלימינל את הסינגל "חלום של כל גבר" מתוך אלבומו של סאבלימינל "צבע לחיים". השיר זכה להצלחה גדולה.
בספטמבר 2019 השתתף בתוכנית הטלוויזיה "סליחה על השאלה" בפרק שדן בפוסט טראומה.
נשוי ואב לבן, מתגורר בקציר.
פלאנט טרור
פלאנט טרור (באנגלית: Planet Terror) הוא סרט אימה משנת 2007 שבוים ונכתב על ידי רוברט רודריגז. הסרט הוא אחד מתוך שני סרטי הקולנוע שבפרויקט, בו רודריגז, קוונטין טרנטינו ובמאים בולטים אחרים בתעשיית הסרטים ההוליוודית ניסו ליצור גרסאה משלהם לחוויית הקולנוע בשנות ה-70, ובייחוד זו של בתי הקולנוע הזולים מסוג "גריינדהאוס" שהציגו "סרטי ניצול". הסרט הוא מסוגת האימה המוקצנת ולעיתים הדברים המופיעים בו הם אף אבסורדים או סוריאליסטים למדי, בניסיון לחקות את איכותם הנמוכה של סרטי הגריינדהאוס המקוריים.
עלילה
הסרט מספר על רקדנית גו-גו צעירה בשם צ'רי דארלינג (רוז מק'גוון), שמאבדת את רגלה בתאונה מסתורית ונלקחת לביה"ח, שם היא מגלה שביה"ח מוצף באנשי העיירה הסובלים מפצעים על כל גופם וממבט ריקני בעיניהם. יחד עם חברה לשעברה, אל-ריי (פרדי רודריגז) ורופאה שבעלה נפל קורבן לנגיף, הם יוצאים למסע חיסולים. הם מגלים שהצבא ובראשם מולדון (ברוס ויליס), עסק בנשק ביולוגי שיצא מכלל שליטה והפך את קהילתם השלמה לזומבים. החבורה יוצאת למאבק נגד הזומבים ובאנשי הצבא.
נורווגית ספרותית
נורווגית ספרותית (Bokmål - בוּקמוֹל, בתרגום: "שפת הספר") היא אחת משתי הצורות הסטנדרטיות של השפה הנורווגית, וכמו כל הניבים הנורווגיים, היא שייכת למשפחת השפות הגרמאניות. כ-85% מאוכלוסיית נורווגיה משתמש בה כשפה הראשית. מוסדות החינוך בנורווגיה מלמדים בנורווגית ספרותית או ב"נורווגית חדשה" (Nynorsk), שהיא הצורה הסטנדרטית החלופית, לפי החלטת ממשלת המחוז או הורי התלמידים.
ניתן לראות שניכרים ההבדלים בין הנורווגית הספרותית לנורווגית החדשה, והדמיון בין הנורווגית הספרותית והשפה הדנית.
ידיעת קרוא וכתוב ומיומנויות אורייניות אחרות מחייבת שליטה באחת השיטות הסטנדרטיות לפחות. סטנדרטיזציה של שפה היא תופעה שקיימת בכל שפה שיש לה מסורת כתובה. שפות שמדוברות בכמה אזורים או ארצות, עשויות לפתח שיטות סטנדרטיות שונות. למשל, האנגלית הסטנדרטית המקובלת בבריטניה שונה במקצת מהאנגלית הסטנדרטית של ארצות הברית. המיוחד בנורווגית הוא ששתי שיטות סטנדרטיזציה משמשות במקביל בארץ אחת שהיא קטנה יחסית בשטחה, ומספר תושביה אינו גדול.
היסטוריה
מאז איחוד הכתר הדני עם הכתר הנורווגי, הייתה נורווגית מדינתית (Riksmål) - "שפת מדינה" - השפה הראשית בנורווגיה. החל מ-1929, השם "ריקסמול" שוּנה ל"בוקמול" ("שפה ספרותית", משום שהייתה השפה הכתובה). כיום המושג "ריקסמול" מתייחס לשפה הדומה יותר לדנית מאשר לנורווגית הספרותית, המדוברת בידי אנשים מעטים במזרח נורווגיה.
הקשרים פוליטיים-חברתיים
המצב בין נורווגית חדשה לנורווגית ספרותית נשאר עד היום עניין סוציו-פוליטי, לצד סוציולקט וגם קשור בתרבות אזורית. לצד נורווגית חדשה ונורווגית ספרותית יש גם ניב קונברסטיבי של נורווגית חדשה בשם הגנורסק (Høgnorsk), נורווגית עילית, שטוענת שהדקדוק שלה עוד יותר שונה מדנית.
הגייה
לדוגמה, המשפט הנ"ל "אני בא מנורווגיה" בכמה צורות הגייה אפשריות: בנורווגית חדשה כמו בכתובה, ניתן להגות ר' מתגלגלת (כמו בשוודית או רוסית) או ר' גרונית (כמו בעברית או גרמנית), זאת לפי הדיאלקט של הדובר (ר' גרונית נהוגה באזורי דרום-מערב בעיקר).
טטרציקלין
טטרציקלין היא אנטיביוטיקה רחבת ספקטרום המיועדת לשימוש כנגד מגוון זיהומים בקטריאליים. טטרציקלין הוא פוליקטיד, מטבוליט שניוני שמופק על ידי Streptomyces ממערכת ה-Actinobacteria. זהו מעכב יצירת חלבון. טטרציקלין משמש לרוב כטיפול באקנה ובמחלת העור רוזציאה (Rosacea). בעבר תרם להורדת התמותה ממחלת הכולרה. התרופה רשומה בארגון הבריאות העולמי (WHO), בה רשימה של התרופות החשובות הנחוצות במערכת הבריאות הבסיסית.
משתמשים במונח טטרציקלין גם כדי לתאר מערכת של תרכובת ארבע-טבעתית. טטרציקלינים הם חומרים המשויכים זה לזה אשר מכילים את אותה מערכת ארבע-טבעתית.
עמידות לטטרציקלין
ישנם לפחות שלושה מנגנוני עמידות ידועים לטטרציקלין:
בקטריות עשויות לרכוש עמידות כנגד טטרציקלין על ידי העברה גנטית אופקית של אחד ממנגנוני העמידות.
סוגי התרופות השונים
התרופות מתחלקות לתרופות בעלות משך פעילות קצר, משך פעילות בינוני ומשך פעילות ארוך:
תופעות לוואי
חשיפה לאור השמש יחד עם שימוש בתרופה מביאה לשינוי הפיגמנט של העור לחום אפרפר עד סגול. טטרציקלינים עלולים לגרום לשלשולים וכאבי בטן. טטרציקלינים נקשרות לסידן בשיניים וגורמות לשינוי צבע השיניים המתבטא בכתמים כהים בשיניים והפחתה בהסתיידות השן- התקופה הקריטית היא מאמצע ההריון ועד לגיל שמונה, ולכן תרופות אלו אינן ניתנות לילדים עד גיל 8 (לפי גישה מחמירה, אין לתת תרופות אלו עד לגיל 12). תרופות אלו אסורות בהריון (בין היתר בגלל שקיעת התרופה בעצם הנבנית והצטברותה בשלד העובר, עלול לגרום לעיכוב גדילה). תופעות לוואי נוספות כוללות התכייבות של הוושט (לתרופות אלו השפעה חומצית המאכלת את רירית הוושט)- על כן מומלץ ליטול תרופות אלו עם הרבה מים לאחר נטילת התרופה. התרופות עלולות לגרום ללחץ תוך-גולגולתי מוגבר שניוני (Pseudo Tumor Cerebri Syndrome) הגורם לכאבי ראש, הקאות והפרעות בראייה.
שימוש בטטרציקלין עשוי להיות מסוכן מכיוון שהתרופה יכולה לגרום למספר תופעות לוואי:
דרכי פעולה
טטרציקלין מונע יצור חלבונים על ידי מניעת היקשרות חומצת אמינו טעונה ל-tRNA באתר ה-A על הריבוזום. התרופה נקשרת ליחידת ה-30S בריבוזום של הבקטריה ולכן היא מונעת היקשרות חומצות אמיניות נוספות לשרשרת הפפטידית המתהווה. הפעולה היא בדרך כלל מעכבת, והפיכה כאשר צריכת התרופה נפסקת. תאיים של יונקים רגישים פחות לפעולת הטטרציקלין, זאת למרות שהתרופה נקשרת ליחידה הקטנה של הריבוזום גם בתאים פרוקריוטים וגם בתאים אאוקריוטים (30S ו40S בהתאמה). תאי הבקטריה מכניסים בצורה אקטיבית את הטטרציקלין לתוך הציטופלסמה שלהם על ידי משאבות, בעוד בתאי יונקים הדבר לא נעשה ולכן התרופה משפיעה רק בצורה מינורית על האדם.
נורווגית ממלכתית
נורווגית ממלכתית (Riksmål) היא אחת משתי הדרכים הסטנדרטיות לכתיבת השפה הנורווגית, שהיו נהוגות בין השנים 1907 ל-1929 (כשהשפה השנייה הייתה נורווגית לאומית - Landsmål).
הנורווגית הממלכתית התפתחה ממיזוג של נורווגית ודנית, השפה הכתובה היחידה בנורווגיה באותה תקופה. יש הטוענים כי בנורווגית הממלכתית טמונים חוקי-דקדוק ומילים מנורווגית ישנה. הדבר איננו נכון לגבי נורווגית ספרותית.
השימוש בנורווגית ממלכתית הסתיים בזמן מלחמת העולם השנייה, אף-על-פי שמשוררים כמו ארנולף אברלנד וסיגורד הואל השתמשו בנורווגית ממלכתית לכתיבת דבריהם ושיריהם.
הנורווגית הממלכתית מפוקחת על ידי האקדמיה ללשון הנורווגית, אשר הוציאה לאור את המילון המקיף ביותר לנורווגית הממלכתית (Norsk Riksmålsordbok, שישה כרכים).
היום, השם "ריקסמול" מתייחס למיעוט קונסרבטיבי החי במזרח נורווגיה, והוא ניב של נורווגית ספרותית.
מהפכת הקטיפה
המהפכה החלה ב־16 בנובמבר 1989 בהפגנת סטודנטים שלווה בברטיסלאבה. למחרת, ב־17 בנובמבר, דוכאה בכוח הפגנת סטודנטים שלווה נוספת בפראג על ידי משטרת המהומות הקומוניסטית. אירוע זה הצית סדרת הפגנות עממיות החל מ־19 בנובמבר עד סוף דצמבר ושביתה כללית בת שעתיים ב־27 בנובמבר. ב־20 בנובמבר הגיע מספר המפגינים שנאספו בפראג לכ־500,000 לאחר שהמונים נהרו לעיר. אז, כשברקע משטרים קומוניסטים נוספים נופלים, ולאור מחאת הרחוב הגוברת, הודיעה המפלגה הקומוניסטית של צ'כוסלובקיה ב־28 בנובמבר כי היא תוותר על המונופול שלה בכוח הפוליטי.
גדרות התיל הוסרו מהגבול עם מערב גרמניה ועם אוסטריה ב־5 בדצמבר. ב־10 בדצמבר, מינה הנשיא הקומוניסטי גוסטב הוסאק (Gustáv Husák) את הממשלה הלא־קומוניסטית־ברובה הראשונה מאז 1948 והתפטר. אלכסנדר דובצ'ק נבחר ליושב ראש הפרלמנט הפדרלי ב־28 בדצמבר וואצלב האוול מונה לנשיא צ'כוסלובקיה ב־29 בדצמבר.
ביוני 1990 נערכו הבחירות הדמוקרטיות הראשונות בצ'כוסלובקיה מאז 1948 והוקמה ממשלה שאינה קומוניסטית.
המצב המדיני בצ'כוסלובקיה טרום־המהפכה
המפלגה הקומוניסטית בצ'כוסלובקיה החלה את שלטונה ב־25 בפברואר 1948. לאורך תקופת שלטונה לא קמו מפלגות אופוזיציה במדינה. מתנגדים לשלטון, בהם בלטו חברי אמנת 77, פרסמו דעותיהם בביטאונים ועלונים מחתרתיים תוך שהם מסתכנים בעבירות פליליות. הציבור שלא הזדהה עם השלטון חי באווירת פחד להביע דעות המנוגדות לשלטון באופן פומבי מפחד שמא יסולק ממקומות עבודה או לימודים. יצירות ספרות וקולנוע הוחרמו כיוון שהכילו גישה שלילית לשלטון הסוציאליסטי. בני משפחות של אנשי המשטר הלא קומוניסטי אשר קדם לשנת 1948, בני משפחות של אזרחים שברחו למערב, או תומכים באלכסנדר דובצ'ק בעת האביב של פראג, סבלו מחרם שלטוני.
אופי הפעולות נגד מי שהצטיירו כמתנגדים למשטר השתנה עם עלייתו לשלטון של מיכאיל גורבצ'וב ויישום מדיניות הגלאסנוסט והפרסטרויקה בשנת 1985. השלטון הקומוניסטי בצ'כוסלובקיה הצהיר כי הוא תומך בפרסטרויקה, אולם יישם מעט שינויים מוסדיים. השלטון עדיין אסר כל דיון על אירועי האביב של פראג. במרץ 1988 התקיימה בברטיסלבה הפגנת הנרות, הפגנה נוספת התקיימה בשנת 1989, אולם אלה פוזרו על ידי כוחות המשטרה.
הקשיים הכלכליים בצ'כוסלובקיה בשלהי שנות ה־80 ותנאי החיים הקשים תרמו לאווירה ציבורית אשר תמכה ברפורמה כלכלית. באווירה זו החלו אזרחים צ'כים וסלובקים לקרוא תגר על המערכת השלטונית ולהביע בפומבי את התנגדותם לשלטון. אזרחים רבים חתמו על עצומות התומכות בוואצלב האוול בעת שנכלא בשנת 1989. בקיץ 1989 חתמו אזרחים רבים על עצומה לסיום הצנזורה ולשינויים שלטוניים משמעותיים. הגורמים לפרוץ המהפכה לא היו רק הידיעות מן האירועים במדינות שכנות, אלא אף שהתרחש בבירת צ'כוסלובקיה. מאז חודש אוגוסט 1989 התבצרו בשגרירות גרמניה המערבית בפראג אזרחים מגרמניה המזרחית אשר ביקשו מקלט בגרמניה המערבית. בימים שלאחר ה־3 בנובמבר עזבו אלפי המתבצרים את פראג ברכבת לגרמניה המערבית. ב־9 בנובמבר נפלה חומת ברלין ולא היה עוד צורך בעקיפת שטחה של גרמניה המזרחית. עד ה־16 בנובמבר החלו רבות מן המדינות בגוש המזרחי להשיל מעליהן את סימני המשטר הקומוניסטי, תוך שאזרחי צ'כוסלובקיה עוקבים אחר ההתפתחויות בשידורי הרדיו והטלוויזיה. אף השלטון הסובייטי תמך בשינויים כלשהם בצמרת השלטון הצ'כוסלובקי אף שלא צפה את המהפכה.
היחסים עם ארה"ב וישראל החלו להשתנות כבר בתחילת 1989, עם התחממות הקשרים, ונערכו פגישות ומשא ומתן בנושאים פתוחים שונים. לכל הצדדים המעורבים היה אינטרס אסטרטגי בשיפור הקשר, והיחס ליהודים ולמורשת היהודית ולזיכרון השואה היה אחד מבחני הלקמוס להצלחת ההתקרבות הכוללת.
מלוכנות
מלוכנות היא גישה פוליטית ומוסרית בקרב קבוצות אוכלוסייה ותנועות התומכות בכינון מונרכיה בתחום גאוגרפי מסוים או עבור לאום מסוים. המלוכנות נובעת מאמונה שצורת השלטון הנכונה היא באמצעות מונרך (מלך או בן אצולה), השייך לשושלת זכאית (מונרכיזם). מונרכיסטים מבטאים גישה פילוסופית, בעוד מלוכנים הנקראים רויאליסטים  יתמכו בדרך כלל במועמד מסוים, הזכאי לשאת את הכתר. יש ומספר קבוצות מלוכניות-רויאליסטיות יתמכו במועמדים שונים (למשל מלוכנים בצרפת נחלקים בין תומכי המשכיות שושלת בית בורבון (לגיטימיסטים), תומכי המשכיות בית בונפרטה (בונפרטיסטים) ותומכי צאצאי לואי פיליפ (אורליאניסטים)). המלוכנות קשורה בדרך כלל לתמיכה בימין פוליטי ותאיזם (אמונה באל) והיא אינה מתנגשת בהכרח עם דמוקרטיה, למשל כאשר התמיכה היא במודל של מלוכה חוקתית, אולם פעמים רבות קבוצות מלוכניות הן גם אנטי-דמוקרטיות.
היסטוריה
אחת ההתנגשויות הראשונות בין מלוכנים לבין תומכי שלטון העם בעידן המודרני התרחשה בבריטניה במסגרת מלחמת האזרחים האנגלית (1642-1649) אחת התוצאות של מלחמת אזרחים זו היה הגיבוש הפילוסופי של הרעיון המלוכני בספרו של תומאס הובס, לווייתן. בעקבות המהפכה הצרפתית הפכו המלוכנים למגמה קונטרה-רבולוציונרית (או רסטורטיבית), שבאה לידי ביטוי בקונגרס וינה, שביקשה להשיב לאחור את הישגי המהפכה (הישגים בעיני תומכיה), שעיקרם שלטון העם. מאז חלה יריבות פוליטית ואף צבאית בין מלוכנים לרפובליקאים בכל רחבי אירופה, שהובילה לא פעם למלחמות אזרחים. בעקבות מהפכת אוקטובר ברוסיה ב-1917 וכיבוש מזרח אירופה על ידי ברית המועצות לאחר מלחמת העולם השנייה נפוצו מלוכנים-גולים ממדינות אלה ברחבי העולם, כשהם טוענים להחזרת המונרכים ובני האצולה בארצותיהם למעמדם.
מחוז שטייר
מחוז שטייר הוא מחוז בדרום מזרח אוסטריה עילית שבאוסטריה. במחוז ישנן 21 עיירות, אוכלוסייתו מונה 57,611, נכון לשנת 2001 ושטחו משתרע על 971.70 קמ"ר. המחוז מקיף את העיר שטייר, ושכניו הם במערב מחוז קיכדורף אן דר קרמס, בצפון מחוז לינץ ובדרום אוסטריה תחתית.
מכלל - אנציקלופדיה לנוער
מכלל - אנציקלופדיה לנוער היא אנציקלופדיה לילדים ונוער בעריכת יצחק אבנון, שיצאה לאור בישראל וזכתה למהדורות רבות. על חשיבותה כתב ההיסטוריון ישראל ברטל: "ספר עזר כמעט-מיתולוגי שקשה למצוא תלמיד ישראלי שלא נזקק לו כמעט מדי יום בשנות ה-50 וה-60. 'מכלל' הייתה ספינת הדגל של מה שמכנים היום בלשון הישראלית הרזה בשם 'מיינסטרים' ציוני, והומלצה בהתלהבות על ידי מורינו ומחנכינו.".
1938 בברית המועצות
1938 בברית המועצות הייתה שנה בה נחגגה השנה ה-21 למהפכת אוקטובר.
מכלל - אנציקלופדיה לנוער
תולדות האנציקלופדיה
מהדורתה הראשונה של "מכלל", שאותה חיבר אבנון בשיתוף עם מומחים בתחומים שונים, החלה לצאת לאור בשנת 1952, וזכתה להצלחה רבה. מהדורה זו תוכננה לכלול שבעה כרכים ומעל 2000 ערכים. הכרך הראשון יצא בדצמבר 1952, השני במרץ 1953, הרביעי באפריל 1954, והשישי בפברואר 1955. לקראת הוצאת הכרך השביעי הוחלט להוסיף כרך נוסף, והכרך השמיני והאחרון יצא בדצמבר 1955. במאי 1956 יצא כרך מפתח. באותה שנה הוצאה מהדורה מיוחדת שכללה את האנציקלופדיה כולה בארבעה כרכים, עבור מנויי מעריב. בשנת 1958 נוספו ביוזמת מעריב שני כרכים כפולים, האחד על "ישראל, הארץ והמדינה" והשני על המסורת היהודית. בשנת 1960 יצאו עוד ארבעה כרכים המשלימים ומעדכנים את האנציקלופדיה, כך שהיא כללה 17 כרכים. האנציקלופדיה נכללה בין רבי המכר של הוצאת יבנה שמכרו עד אמצע שנת 1960 יותר מ-40 אלף עותקים. בשנת 1963 יצאה לאור מהדורה מורחבת ובה 16 כרכים. בשנת 1966 נוספו שלושה כרכים שעניינם "הצומח והחי". בשנת 1975 הודפסה האנציקלופדיה ב-6 כרכים עבור דבר. בשנת 1967 נפטר יצחק אבנון, אך האנציקלופדיה המשיכה להתעדכן, ובשנת 1981 יצאה לאור מהדורה מורחבת ומתוקנת ב-20 כרכים. הדפסות נוספות של מהדורה זו יצאו לאור בשנות השמונים ובשנות התשעים.
1938 בברית המועצות
הנהגה
מעשית, יוסיף סטלין בתפקיד המזכיר של המפלגה הבולשביקית מרכז בידיו את השלטון במדינה.
מכלל - אנציקלופדיה לנוער
המהדורה הראשונה
ההקדמה למהדורה הראשונה של האנציקלופדיה, שיצאה לאור בשנת 1952, הסבירה כי באנציקלופדיות לנוער "נעשית בחירת הערכים וקביעת תוכנם של הערכים בהתאם לצרכיו הרוחניים של הנוער, לדרגת השכלתו ולכושר השגתו". האנציקלופדיה הייתה נאמנה לגישה זו.
1938 בברית המועצות
תקופה בתולדות ברית המועצות
תקופת 1937-1938 ידועה כתקופת הטיהורים הגדולים.
מכלל - אנציקלופדיה לנוער
המהדורה הראשונה
רן הכהן, שבחן את מאפייניה של מהדורה זו, עמד על מאפיינים סגנוניים אחדים:
בערכי האנציקלופדיה ניתן מקום רב לערכי מדעי הטבע, טכנולוגיה וגאוגרפיה, תוך התפעלות מהישגי האדם, המגיעה לשיא בתיאור: "הטנק, אותו ענק תוקף הפורץ ראשון בקווי החזית של האויב ואינו חת מפני כדורי רובים ומכונות ירייה ...". תחום נוסף הזוכה לסקירה נרחבת הוא הלאום היהודי.
המאסטר ממסקירך
המאסטר ממסקירך (בגרמנית: Meister von Meßkirch) היה אמן גרמני אנונימי שפעל בתקופת הרנסאנס, בשנים 1515 – 1540.
הכינוי ניתן לאמן שיצר אחד-עשר קישוטי מזבח בכנסיית מרטין הקדוש בעיר מסקירך שבבאדן-וירטמברג, גרמניה. הקישוטים נוצרו בערך בשנים 1536-1540 והם מורכבים מציור אחד גדול ועשרה קטנים נוספים. סגנון הציורים מראה השפעה של מורה או אמן שפעל בסמוך או בדומה לאלברכט דירר. כמו כן ניכר סגנונה של אסכולת אולם וייתכן שהוא למד גם בה. מ-1530 ואילך, ניכרת היכרותו של הצייר עם הסגנון הצפון-איטלקי של אותה תקופה. ציורים מוקדמים שלו הם פורטרטים של הרוזן פרידריך השלישי מבית הוהנצולרן ושל הרוזן גוטפריד ורנר פון זימרן. כמו כן יצר פרסקו בכנסיות שונות בבאדן-וירטמברג. עם התקדמות הקריירה שלו, ניכרת תנועה לכיוון המנייריזם ובעוד ציוריו המוקדמים בהירים וססגוניים, ציוריו המאוחרים נעשים שקטים ומתונים יותר.
מספר אמנים גרמנים בני התקופה הוצעו על ידי חוקרים ככאלה שניתן לזהותם כמאסטר ממסקירך, אולם אין ודאות באף אחד מהמקרים. כמו כן, כיוון שלא כל היצירות השתמרו באותו מצב, לא תמיד ניתן לקבוע אם היצירות נעשו על ידי אותו אדם או על ידי תלמידיו ואמנים שהושפעו ממנו.
עבודות המיוחסות לו מוצגות במוזיאונים שונים בעולם, בהם מוזיאון פושקין וגמאלד-גאלרי.
סוולו
סוֹוֶלוּ (באנגלית: Sowelu; נולדה כאקי האראדה, ביפנית: 原田亜希; ב-6 בנובמבר 1982) היא זמרת J-Pop פופולרית.
סוולו נולדה בטוקיו לאב יפני ולאם יפנית-אירית.
הקריירה שלה החלה בשנת 2002 עם יציאתו של הסינגל הראשון שלה "beautiful dreamer", בלדת אהבה עדינה שהצליחה מאוד במצעדים.
אלבומה החדש "２４－ｔｗｅｎｔｙ　ｆｏｕｒ－" הופץ ב-12 ביולי 2006. הוא דורג במקום ה3# ביפן, הדירוג הגבוהה ביותר שלה עד כה. אחד משירי האלבום "守るべきもの", הוא שיר הסיום לסרט התשיעי של פוקימון.
פאולו בוקון
פאולו סילביו בוקון (באיטלקית: Paolo Silvio Boccone; 24 באפריל 1633 – 22 בדצמבר 1704) היה בוטנאי איטלקי. על שמו קרוי הסוג בוקוניה ממשפחת הפרגיים ומספר צמחים נוספים.
קורות חייו
עבודתו הגדולה השנייה נקראת Museo di piante rare della Sicilia, Malta, Corsica, Italia, Piemonte, e Germania - 'תיאור של צמחים נדירים של סיציליה, מלטה, קורסיקה, איטליה, פיימונטה וגרמניה'. היא פורסמה בשנת 1697.
בוקון הועסק כ'בוטנאי החצר' של פרדיננדו השני דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה ושל בנו קוזימו השלישי דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה. בשנת 1682 הצטרף בוקון למסדר הנזירים הציסטרציאנים, והוסיף לשמו את השם האמצעי סילביו.
פאולו היה מוכר ומוערך בקרב הקהילה המדעית, והחליף כתבים ורעיונות עם רבים מבין חוקרי הטבע האירופאים בני זמנו. הבוטנאי שארל פלומיה למד תחתיו ברומא, והוא תלמידו הנודע ביותר.
בוקון נפטר בעת שהותו במנזר של סנטה מריה באלטופונטה, הסמוך לעיר הולדתו פאלרמו.
צמחים הנקראים על שמו
הסוג בוקוניה ממשפחת הפרגיים נקרא על שמו, על ידי תלמידו שארל פלומיה. קארולוס ליניאוס 'אימץ' שם זה לשיטת הנומנקלטורה שלו לאחר מכן.
מיני צמחי רבים נקראים על שמו של בוקון. רק אחד מהם גדל בר בארץ ישראל- המין אֶפְזָרִית בּוֹקוֹן (Spergularia bocconei), השייך לסוג אפזרית ממשפחת הציפורניים.
קיים פולמוס בנוגע לכתיבת שמו של בוקון עקב כך שלא ברור איך כתב את שמו בלטינית, ובוקון חי לפני המצאת שיטת המיון של קארולוס ליניאוס. הגרסאות השונות הן Boccone (כשם שמו האיטלקי), bocconi ו- bocconii.
ניקולאי מיכאילוב
ניקולאי בוריסלאבוב מיכאילוב (נולד ב-28 ביוני 1988) הוא כדורגלן בולגרי המשחק בלבסקי סופיה מליגת העל הבולגרית בעמדת השוער. אביו של מיכאילוב הוא בוריסלאב מיכאילוב, שיאן ההופעות בנבחרת בולגריה אחרי סטיליאן פטרוב, וסבו הוא ביסר מיכאילוב ששימש בעבר כיו"ר ההתאחדות לכדורגל בבולגריה.
קריירת מועדונים
מיכאילוב התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של לבסקי סופיה. ב-15 בספטמבר 2005 ערך את הופעת הבכורה שלו כאשר הוא בן 17 בלבד בהפסד 1–2 נגד אוקזר במסגרת מוקדמות גביע אופ"א. בקיץ עלה עם המועדון לשלב הבתים של ליגת האלופות לראשונה בתולדות המועדון. למרות זאת, מיכאילוב עשה שגיאות רבות במשחקים והוא לא היה כל כך פופולרי בקרב האוהדים, שטענו כי הוא משחק בגלל הקשרים של אביו.
ביוני, היה סגור כבר בפיורנטינה אך בסופו של דבר חתם בליברפול ל-3 שנים עם אופציה ל-3 שנים נוספות. ב-14 ביולי 2007 התברר כי מיכאילוב לא הצליח להשיג אישור עבודה בפרמייר ליג, לכן הוא הושאל לטוונטה אנסחדה לעונה אחת. אף על פי שלא שיחק במדי טוונטה, החליטה הקבוצה בקיץ להאריך את תקופת ההשאלה שלו עד אוגוסט. ב-27 באוגוסט 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 0–4 נגד ארסנל במסגרת מוקדמות ליגת האלופות, 3 ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בתיקו 1-1 נגד רודה. ב-5 בפברואר 2010 חתם רשמית במועדון. בעונת הוא ביסס את מקומו בהרכב הפותח של המועדון. הוא היה שותף לעונת השיא של המועדון באירופה מקום 3 בשלב הבתים של ליגת האלופות, שהוביל את המועדון לשלב ההצלבה של הליגה האירופית והמועדון הודח ברבע הגמר על ידי ויאריאל. ב-23 בדצמבר 2011 זכה בפרס "השחקן הבולגרי של השנה".
בקיץ חתם בהלאס ורונה.
לאחר עונה לא מוצלחת, בה לא זכה להופיע בליגה אף לא פעם אחת, חתם מיכאילוב במרסין אידמניורדו מליגת העל הטורקית בה שיחק שלוש עונות.
בקיץ חתם באומוניה ניקוסיה מליגת העל הקפריסאית. בנובמבר 2018 חזר לקבוצת נעוריו לבסקי סופיה.
קריירה בינלאומית
במאי מיכאילוב ערך את הופעת הבכורה הבינלאומית הבכירה שלו בהפסד 1–5 נגד  במסגרת גביע קירין. אף על פי שהציג יכולת טובה במועדונים בהם שיחק, הוא שימש לרוב כשוער שני בנבחרת, אך בקמפיין מוקדמות מונדיאל 2014 הוא הצליח לבסס את מעמדו כשוער ראשון בנבחרת.
תארים
לבסקי סופיה
טוונטה
אישיים
המועצה העליונה לצדק
המועצה העליונה לצדק הוא הגוף המרכזי של מערכת המשפט הפלסטינית. העומד בראשו הוא נשיא בית המשפט העליון של הרשות הפלסטינית. המועצה מכוננת על פי חוק המועצה העליונה לצדק משנת 2002.
חברי המועצה הם נשיא וסגן נשיא בית המשפט העליון, שני שופטים עליונים, נשיאי בתי המשפט לערעורים של עזה, רמאללה וירושלים, התובע הכללי ושר המשפטים.
נורווגית לאומית
נורווגית לאומית (Landsmål) היא שמה הישן של הנורווגית החדשה, אחת משתי הדרכים הסטנדרטיות לכתיבת השפה הנורווגית.
הנורווגית הלאומית הומצאה בשנת 1848 בידי איבאר אנדריאס אוסן, ובאותו הזמן היא נקראה "Landsmaal".
ב-12 במאי 1885 הנורווגית הלאומית הוכרה בידי הסטורטינג כ"שפת העם".
בשנת 1929 שונה המושג "Landsmål" לנורווגית חדשה (Nynorsk), במקביל לנורווגית הממלכתית שהפכה לנורווגית ספרותית.
כיום, המונחים "ריקסמול" ו"לנדמול" מציינים את הדרכים הסטנדרטיות לדיבור השפה הנורווגית לפני 1929.
עקודים
עולם העקודים בתורת הקבלה הוא העולם הראשון מבין עולמות עקודים נקודים וברודים שיצאו מא"ק (אדם קדמון).
רקע
בתורת הקבלה מתוארים עולמות רבים אשר נבראו לפני בריאת העולם הזה הגשמי, עולמות רוחניים אשר ניתנים למישוש ולהשגה על ידי מימוש עצות מקובלים. משמעות "לפני עולם הזה הגשמי" היא קדימת מעלה ולא בקדימה בזמן. הסיבה לבריאת העולמות מוסברת בהרחבה בתורת הקבלה. את הדרגות השונות בעולמות השונים שנתהוו מסבירים בתורת הקבלה על ידי שפת הענפים, שפה ארצית אשר יורה על השורשים העליונים. כמו כן מוסבר בתורת הקבלה שכל דבר שקיים בעולם הזה מקורו האמיתי הוא מהעולמות הרוחניים שנבראו לפני בריאת העולם הזה, ועל כן שמות המושגים השונים, הם המקורות לדברים, כמו שהם כאן בעולם הזה הגשמי.
דרגת עולם העקודים
עולם העקודים הוא הבריאה הראשונה היוצאת מן האדם קדמון שהוא הבריאה הראשונה לאחר הצמצום, לפני צאת עולם הנקודים אשר הפך לעולם האצילות.
מקור השם
השם "עקודים" ניתן לעולם זה לאור העובדה כי בעולם זה כל הדרגות השונות הנמצאות בתוך העולם הפרטי הם, באחדות גמורה אחד עם השני ונמצאים בכלי אחד לכל עשרת אורותיו של העולם, להבדיל משאר העולמות בהם כל ספירה כוללת את הכלי שלה ואת האור שלה. וכאן כל האורות קשורים יחדיו, כביכול, ומכאן שמו אשר הם 'עקודים' בתוך כלי אחד.
מקורו
אדם קדמון כולל בתוכו את כל דרגות העולמות שלאחריו כאשר בכל אבר מרומז ההשפעה הבאה ממנו לאחר מכן. דרגת העקודים נמשכת מתוך הפה של א"ק, כאשר סביבות הפה התקבצו כבר אורות האזן והחטם (כך שהם קיבלו מאורות אח"פ [אזן חטם פה]). מקום העקודים הוא מפה דא"ק עד טבורו. בעולם העקודים שייך הדרוש מטי ולא מטי שהוא דרוש מרכזי בעולם הקבלה.
לשון ראשון
לשון ראשון הוא כנס שנתי בנושא השפה העברית הנערך בראשון לציון. הכנס נוסד בשנת 2008 והוא נערך במשך כשלושה ימים בהיכל התרבות מאיר ניצן שבעיר ובאולמות סמוכים.
היסטוריה
הכנס נערך לראשונה לכבוד חגיגות שנת ה-60 למדינת ישראל. ההחלטה להקים את הכנס צמחה בעיר ראשון לציון בשל הזיקה של העיר לשפה העברית. בראשון לציון נפתח בשנת 1886 בית הספר העברי הראשון בארץ ובעולם, בית הספר חביב, בו לימד אליעזר בן-יהודה, ואף גן הילדים הראשון בשפה העברית, תחת ניהולה של הגננת העברייה הראשונה אסתר שפירא. מאז הוא נערך מדי שנה.
בוועדת ההיגוי והעריכה של הכנס חברים ד"ר צביה ולדן, רוביק רוזנטל ואלי שנברג, ומספטמבר 2010 אלי גרינפלד הוא האחראי על הניהול האמנותי ועל הפקת הכנס.
במסגרת הכנס נערכים דיונים אקדמיים העוסקים בשפה העברית, לצד הרצאות ומושבים הפונים לקהל רחב יותר, ולצד מופעי בידור שהשפה העברית נמצאת במרכזם.
במסגרת הכנס מתקיימת גם ה"הגיונריה" - מפגש שנתי של מחברים ופותרים של תשבצי היגיון. ההגיונריה הראשונה נערכה בראשון לציון בשנת 2007, והחל משנת 2008 היא משולבת בכנס "לשון ראשון". עם מחברי התשבצים המשתתפים במפגש נמנים יורם הרועה, אמנון בירמן, דקל בנו וליאור ליאני וכן יעקב פרוינד.
בשנת 2013 הנחה שייקה לוי את המופע 'איך אומרים בעברית צחה- קסמי השפה הגששית' במסגרת הכנס.
בשנת 2014 פרצה סערה תקשורתית כאשר שרת התרבות לימור לבנת פסלה את השתתפותו של הח"כ לשעבר יוסי שריד בפאנל על הומור, סאטירה ופוליטיקה שאליו הוזמן. בעקבות צעד זה ביטלו מוזמנים נוספים, דן שילון וב. מיכאל, את השתתפותם בפאנל.
בפברואר 2021, בעקבות מגפת הקורונה בישראל, לראשונה בתולדותיו התקיים הכנס במתכונת דיגיטלית.
פרסים
החל משנת 2011 נערך במסגרת הכנס טקס הענקתו של פרס ראש הממשלה ללשון העברית. החל משנת 2013 מוענק בכנס, מטעם עיריית ראשון לציון, "פרס מאיר אריאל ליצירתיות בשפה העברית". בין זוכי הפרס היו: ערן צור (2013), רוביק רוזנטל (2014), אורלי קסטל בלום (2016), אהוד בנאי (2021), ושלומי שבן (2022).
סלים תמרי
סלים תמרי (נולד ב-1945 ביפו) הוא סוציולוג פלסטיני, פרופסור לסוציולוגיה באוניברסיטת ביר זית ומנהל המכון ללימודי ירושלים.
אודות
תמרי נולד ביפו, ממנה ברחה משפחתו ב-1948, בשל אירועי מלחמת השחרור. הוא השיג תואר ראשון במדעי המדינה ב-Drew University בניו ג'רזי וקיבל תואר שני בסוציולוגיה מאוניברסיטת ניו המפשייר.
הוא מתגורר במזרח ירושלים ונשוי לסועאד עאמירי, סופרת וארכיטקטית, המתמחה בשימור ושחזור מבנים ומנהלת את ארגון 'ריאק' לשימור מבנים ערביים.
יהודה בן חזקיה
יהודה בן חזקיה, הידוע גם כ"יהודה הגלילי" (המאה ה-1 לפנה"ס והמחצית הראשונה של המאה ה-1 לספירה), היה מנהיג כת דתית יהודית בסוף תקופת בית שני, אשר מרדה נגד האימפריה הרומית. האידאולוגיה של הכת כונתה על ידי יוסף בן מתתיהו בשם "הפילוסופיה הרביעית", וממנה צמחה מאוחר יותר תנועת הסיקריים. התנועה תמכה בפעולות אלימות כנגד הרומאים כמו גם נגד מתנגדים פוליטיים מקרב היהודים.
זיהויו של יהודה בן חזקיה (המוזכר במקומות מסוימים) עם יהודה הגלילי (ממקומות אחרים) הוא נסיבתי, בשל אופי המקורות מאותה תקופה, אך מקובל כיום במחקר. מרבית המידע על יהודה בן חזקיה מסתמך על רשימותיו של יוסף בן מתתיהו.
לאחר שנתמנה הורדוס למושל הגליל (47 לפנה"ס) בחסות רומא, פנה לטפל באי השקט ששרר באזור. בין הגורמים לאי השקט היה חזקיה הגלילי, אביו של יהודה: הורדוס "תפס את חזקיה ראש השודדים, אשר פשט בגדוד רב על המקומות הסמוכים בסוריה, והמית אותו". היה זה בשנת 45 לפנה"ס.
בשנת 6 לספירה, הגלה אוגוסטוס את ארכלאוס לגאליה והפך את יהודה לנציבות רומאית. יחד עם הנציב קופוניוס הגיע קוויריניוס, שבא להעריך את שווי נכסי הממלכה לשעבר ולעשות מפקד אוכלוסין לצורך גביית מיסים. יהודה הגלילי הסית את בני ארצו למרד, בטענה שתהיה זו חרפה אם "ישלמו מס לרומאים ומלבד מלכות השמים ישאו עליהם גם עול בשר-ודם". בעוד שבספרו "מלחמת היהודים", מתייחס אליו יוסף בן מתתיהו בנוגע לאירוע הזה כ"איש מהגליל ושמו יהודה", בספרו המאוחר יותר, "קדמוניות היהודים", מכנה אותו יוסף בנוגע לאותו אירוע: "יהודה איש הגולן מעיר ששמה גמלא". אלא שלפעמים צורף הגולן אל הגליל וגם במחקר מקובלת ההשערה כי מדובר באותו אדם. אזכור נוסף לפעילותו של יהודה הגלילי "בימי מפקד התושבים" ניתן למצוא בברית החדשה, בספר מעשי השליחים, שם הוא נזכר על ידי גמליאל הזקן בדבריו אל חברי הסנהדרין.
יוסף בן מתתיהו מכנה את יהודה וגם את מנחם בנו, בתואר "חכם" (ביוונית: סוֹפיסטֶס), מה שמעיד על כך שהנהיגו זרם רעיוני. שני אחיו של מנחם, יעקב ושמעון, הוצאו להורג בתלייה על ידי הנציב הרומאי ביהודה (46-48 לספירה), היהודי לשעבר טיבריוס אלכסנדר. מנחם עצמו היה מנהיג הקנאים בתחילתו של המרד הגדול ברומאים והוא נרצח בשנת 66 לספירה. יהודה היה גם סבו של מנהיג הסיקריים אלעזר בן יאיר, שהנהיג את הקבוצה שהתבצרה והתאבדה במצדה בשנת 73 לספירה.
יוסף בן מתתיהו לא מציין מה עלה בגורלו של יהודה, ורק בברית החדשה נאמר כי הוא נהרג בידי הרומאים. אולם מתוך דבריו מתברר שגם לאחר מותו של יהודה הוא המשיך להשפיע על הלכי הרוח של האומה. יוסף בן מתתיהו רואה השפעה ישירה של רעיונות הפילוסופיה הרביעית על מעשיהם של הקנאים בזמן המרד הגדול ברומאים (73-66 לספירה): "בטירוף הדעת שבא מכך התחיל עמנו לחלות מאז הניע אותם גסיוס פלורוס...למרוד בייאושם ברומאים". כפועל יוצא מכך, הוא רואה ביהודה הגלילי ותורתו, בין האחראים לחורבן הבית השני: לדבריו, יהודה וצדוק נטעו באמצעות תורתם "את שורשי הפורענויות שהתרגשו ובאו אחר-כך" ולטענתו "חורבן המדינה נגרם גם על ידי התלהבותם של הצעירים לאנשים אלה".
אליוט בלגרייב
ביוגרפיה
בלגרייב נולד בברבדוס. בשנת 1962 הוא סיים לימודים ביוניברסיטי קולג' לונדון בתחום משפטים. לאחר סיום הלימודים הוא לימד בקולג' בלונדון ורק בשנת 1966 חזר לאי בו נולד. הוא התחיל לעבוד במערכת המשפטית. בשנת 1979 בלגרייב סיים השתלמות באוניברסיטת קיימברידג'. אליוט בלגרייב התקדם במערכת המשפטית של ברבדוס עד שמונה לשופט בבית משפט העליון בשנת 1987.
פליקס, נסיך לוקסמבורג
פליקס לאופולד מריה גיום (בלוקסמבורגית: Félix Léopold Marie Guillaume; נולד ב-3 ביוני 1984) הוא נסיך לוקסמבורג. בנם השני של אנרי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג ומריה תרזה, הדוכסית הגדולה של לוקסמבורג.
חיים
פליקס נולד ב-3 ביוני 1984 בבית החולים הדוכסית הגדולה שרלוט שבלוקסמבורג סיטי. הוא השני מבין ילדיהם של אנרי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג ומריה תרזה, הדוכסית הגדולה של לוקסמבורג. יש לו אח גדול בשם גיום ואחים צעירים בשם לואי אלכסנדרה וסבסטיאן. סנדקיו הם ז'אן, נסיך לוקסמבורג מצד אביו, וקטלינה מסטרה מצד אמו. הוא קרוי על שמו של סבא רבא שלו פליצ'ה, נסיך בורבון-פארמה.
הנסיך פליקס למד בבית הספר לורנצוויילר (Lorentzweiler) ולאחר מכן ב"בית הספר האמריקאי של לוקסמבורג" וב"בית הספר הבינלאומי של לוקסמבורג" (International School of Luxembourg). ב-1998 נכנס ללימודים בפנימייה בשווייץ, ולאחר שסיים את לימודיו בהצטיינות נשלח לבריטניה ללמוד באקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט. עם זאת, פציעת ברכיים חמורה אילצה אותו לפרוש מהתוכנית. התעניינותו בפסיכולוגיה, מדעי המדינה ותקשורת הובילה אותו לקחת קורסים נוספים בנושאים אלו בבריטניה ובבלגיה.
בשנת 2005 הצטרף הנסיך פליקס למחלקת השיווק והיחסים הציבוריים של Grand Chelem Management SA, חברה שווייצרית המתמחה בארגון אירועי ספורט ותרבות. הוא ממשיך לעבוד כיועץ עצמאי לחברה. הנסיך מתעניין במיוחד באתיקה בביוטכנולוגיה. באוקטובר 2009 החל הנסיך פליקס ללמוד לתואר ראשון בביואתיקה ב-Ateneo Pontificio Regina Apostolorum ברומא, איטליה. הנסיך דובר לוקסמבורגית, צרפתית, גרמנית, אנגלית, ספרדית ואיטלקית. הוא גם מתעניין בספורט על ענפיו השונים, ומשמש כנשיא הכבוד של "הפדרציה לכדורסל של לוקסמבורג.
משפחתו
ב-13 בדצמבר 2012 אישר משק הבית הדוכסי את אירוסיו של הנסיך פליקס לקלייר לדמאכר חוקרת ביואתיקה ילידת גרמניה. החתונה האזרחית התקיימה ב-17 בספטמבר 2013 בקוניגסטיין אים טאונוס שבגרמניה, ואחריה נערך הטקס הדתי ב-21 בספטמבר בבזיליקה של סן מארי מדליין בסנט-מקסין-לה-סיינטה-באום (Saint-Maximin-la-Sainte-Baume), צרפת. מאז החתונה, בני הזוג מתגוררים בדרום צרפת בשאטו לה קרוסטס (Château Les Crostes), אזור השייך למשפחתה של קלייר מזה שנים רבות. יש להם שני ילדים:
תואר
תארו הרשמי של הנסיך פליקס הוא. התואר "נסיך בורבון-פארמה" בוטל ב-1968 בידי סבו של פליקס, ז'אן, הדוכס הגדול של לוקסמבורג, אולם חודש ב-1995.
פאקרד בל (מחשבים)
פאקרד בל (באנגלית: Packard Bell) היא חברה אמריקאית לייצור ושיווק מחשבים. החברה נוסדה ב-1986 כעסק קטן להרכבת מחשבים שהוזמנו לפי מידות ספציפיות (כלומר לפי דרישת הלקוח). כיום היא חברת בת של Acer.
היסטוריה
עד שנות ה-60 של המאה ה-20 התקיימה חברה אמריקאית לייצור מקלטי רדיו וטלוויזיה ששמה היה פאקרד בל. במהלך שנות ה-70, עקב חוסר גמישות וחוסר יכולת להתחרות עם הייצור מהמזרח הרחוק, הפסיקה החברה את פעולתה העסקית.
בנימין אלג'ם, יחד עם אלכס סנדל וג'ייסון ברזילי רכשו את השם המסחרי והחלו למכור מערכות מחשב אישי.
החברה נחלה הצלחה, ובשנת 1994 הייתה ליצרן המחשבים הגדול בארצות הברית, והרביעי בגודלו בעולם. ברם, חברת קומפאק החלה לנגוס בנתח השוק שלה באמצעות מחירי היצף, ובתגובה מיזג אלג'ם את פאקרד-בל עם חברת NEC בשנת 1996, ונותר בתפקיד נשיא חטיבה בחברה המאוחדת. בספטמבר 1997 לקה אלג'ם באוטם שריר הלב ושנה לאחר מכן, כשברקע עומדים ההפסדים המאמירים, עזב אלג'ם את החברה. בהצהרה הרשמית על העזיבה היא הוסברה בסיבות בריאותיות, אך מאוחר יותר סיפר אלג'ם כי הגורם היה אי-הסכמות עם משקיעים ומנהלי החברה האחרים.
לאחר הצלחה של מספר שנים ב-1996 נמכרה פאקרד בל לחברת NEC, ב-2008 נמכרה לחברת Acer.
המהומות בקזחסטן (2022)
מהומות 2022 בקזחסטן, הידועות גם בשם ינואר העקוב מדם (בקזחית: Қанды қаңтар) היו סדרה של הפגנות המוניות שהחלו בקזחסטן ב-2 בינואר 2022 והסתיימו ב-11 בינואר 2022. ההפגנות החלו לאחר שב-1 בינואר 2022, ממשלת קזחסטן ביטלה את תקרת המחירים של הגז הנוזלי במדינה, והדבר הביא לעלייה חדה ופתאומית במחירו. ההפגנות החלו כמחאות לא אלימות בעיר יצרנית הנפט ז'נאאוזן והתפשטו במהירות לערים אחרות במדינה, וביתר שאת בעיר הגדולה ביותר בקזחסטן, אלמטי, בה ההפגנות הפכו להתפרעויות אלימות, וניזונו מחוסר שביעות רצון גואה מהממשלה ועוני נרחב. המהומות נמשכו כעשרה ימים, ובמהלכן, על פי גורמים קזחיים רשמיים, נהרגו 227 בני אדם, בהם 19 אנשי כוחות הביטחון, ולמעלה מ-9,900 נעצרו.
גורם מלבה נוסף למהומות היה חוסר שביעות רצון גובר מהממשלה ומהנשיא הקודם, נורסולטן נזרבייב, אשר שלט במדינה במשך 28 שנים וכיהן כיושב ראש מועצת הביטחון של קזחסטן בזמן ההפגנות. נזרבייב נחשב בעיני רבים כמי שמאחורי הקלעים עדיין שולט בפועל במדינה, והזעם כלפיו נבע, בין היתר, בשל הפעלת יד חזקה כנגד מתנגדי השלטון וכנגד יריביו, סמכותנות יתר ונפוטיזם. בנוסף, נזרבייב ומשפחתו הם בעלי עושר רב, בעוד אזרחים רבים סבלו מעוני מחפיר.
רקע
בעקבות התפרקות ברית המועצות, מספר אנשים עשירים שהיו מקורבים לשלטון בברית המועצות בקזחסטן נהנו מהזדמנויות לצבירת עושר בתהליכי ההפרטה. הם קיבלו לידיהם משאבים ונכסים יקרי ערך. נורסולטן נזרבייב התמנה לנשיא קזחסטן ושלט במדינה בין השנים 1990-2019. על פי משקיפים בינלאומיים, בשנים אלו, הבחירות התנהלו בצורה לא הגונה.
בעשור הראשון של המאה העשרים, קזחסטן נהנתה משגשוג כלכלי גבוהה ביחס לשכנותיה במרכז אסיה בזכות הפקת נפט. כמו כן בשטחה של המדינה נמצאים 40% ממרבצי האורניום בעולם. למרות השגשוג הכלכלי, אזרחי קזחסטן לא נהנו מתוצאותיו. שכר המינימום במדינה עומד על 100 דולר אמריקאי לחודש ואי השוויון הכלכלי עמוק. ב-2012 הפורום הכלכלי העולמי, ציין ששחיתות היא הבעיה המרכזית בעשיית עסקים בקזחסטן. ב-2108 חברת קרדיט סוויס דרגה את המדינה במקום 169 מתוך 174 בחלוקת העושר בין קבוצות שונות במדינה. ב-2022, כ-55% מהעושר בקזחסטן הוחזק על ידי 162 אזרחים.
השביתה בז'נאאוזן
ז'נאאוזן היא עיר בדרום מערב קזחסטן. ב-1964 הוקם ישוב עם פתיחת שדה נפט בשם נובי אוזן, במהלך השנים היישוב התפתח לעיר. העיר מתוארת כישוב שנבנה סביב שדה הנפט. כבר ביוני 1989, התקיימו הפגנות של עובדי שדה הנפט בעיר, שאז הייתה חלק מברית המועצות, בעקבות מחסור במזון. במאי 2011 הכריזו עובדי שדה הנפט על שביתה, שהוכרזה כלא חוקית על ידי בית משפט מקומי וכאלף איש פוטרו. העובדים דרשו תנאי עבודה משופרים ואת הזכות להתאגדות. השביתה נמשכה חודשים והשובתים מחו, באופן קבוע, במרכז העיר. ב-16 בדצמבר 2011, יום העצמאות של קזחסטן, עובדי שדה הנפט אוזנמונאיגאס הסלימה המחאה בתביעה להשיג שכר ראוי ותנאי עבודה הוגנים. השובתים התבקשו לעזוב את מרכז העיר לקראת אירועי יום העצמאות. בהתנגשויות בין מפגנים למשטרה 14 איש נהרגו ויותר ממאה נפצעו.
ההפגנות
החל משנת 2019 החלה העלייה במחיר הגז ושיאה הגיעה שממשלת קזחסטן ביטלה את תקרת המחירים של הגז הנוזלי במדינה, והדבר הביא לעלייה חדה ופתאומית במחירו בינואר 2022. עליית המחירים הובילה לזעם בקרב האזרחים. ההפגנות החלו כמחאות לא אלימות בעיר יצרנית הנפט ז'נאאוזן והתפשטו במהירות לערים אחרות במדינה, וביתר שאת בעיר הגדולה ביותר בקזחסטן, אלמטי, בה ההפגנות הפכו להתפרעויות אלימות, וניזונו מחוסר שביעות רצון גואה מהממשלה, פערים כלכלים וחברתיים שהתרחבו בעקבות מגפת הקורונה ועוני נרחב.