cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
החמישייה הסודית
החמישייה הסודית (באנגלית: The Famous Five; לעיתים ידועה בשם "החמישייה" או "החמישייה המפורסמת") היא סדרת ספרים שכתבה הסופרת הבריטית איניד בלייטון, אשר פורסמו בין השנים 1942–1963. סדרת הספרים היא המפורסמת ביותר מבין ספריה של בלייטון – הכוללים גם את "השביעייה הסודית", "הרביעייה והתוכי" ו"חבורת הבלשים והכלב".
הסדרה כוללת 21 ספרים, אשר עוקבים אחר ארבעה ילדים וכלב שחוקרים ופותרים תעלומות רבות, ולאורך ההרפתקאות הם נהיים חברים בלבם ובנפשם. ספרי הסדרה תורגמו לעברית על ידי הסופר שרגא גפני תחת שם העט אבנר כרמלי. בשנת 2011 יצא תרגום חדש לסדרת הספרים בהוצאת אחוזת בית בתרגום חדש של דנה אלעזר-הלוי.
בהשראת סדרת הספרים הופקו סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה.
עלילה
שלושה אחים - ג'וליאן בן 12, דיק בן 11 ואן בת 10 - נשלחים כל קיץ לעיירה שקטה בשם קירין, אל דודתם פאני, דודם קוונטין ובתם ג'ורג'יאנה, בת 11 - מתנהגת כמו בן ומתעקשת שיקראו לה ג'ורג'.
ספרי הסדרה
בסדרה יצאו 21 ספרים:
מהדורה מחודשת (תרגום: דנה אלעזר הלוי, הוצאת אחוזת בית):
טלוויזיה
בהשראת סדרת הספרים הופקו שלוש סדרות טלוויזיה. הסדרה הראשונה, "החמישייה הסודית", שודרה במקור החל משנת 1978 עד 1979. הסדרה השנייה, "החמישייה הסודית", שודרה במקור החל משנת 1995 עד 1997. הסדרה השלישית, "החמישייה הסודית", שודרה במקור בשנת 2008, כאשר בשונה משתי הסדרות שבלייב אקשן היא מונפשת.
בישראל שודרה הגרסה משנות השבעים בשעות אחר הצהריים במסגרת הרצועה היומית "רואים 6/6" ששודרה בטלוויזיה החינוכית בסוף שנות השמונים ותחילת שנות התשעים. העיבוד השני לסדרה שודר בערוץ הילדים.
ה'תר"א
אירועים
ישראל ב"ק מקים בית דפוס עברי ראשון בירושלים ומדפיס את הספר 'עבודת הקודש' לחיד"א
עילמית
עֵילמית היא שפה נכחדת שדוברה בפי תרבות עילם העתיקה. עילמית הייתה השפה העיקרית באזור איראן של היום בין 2800 ל-550 לפנה"ס. הרשומות האחרונות שנכתבו בעילמית מתועדות לזמן כיבוש האימפריה הפרסית על ידי אלכסנדר הגדול.
הכתב העילמי
במשך מאה שנים, התפתחו שלושה סוגי כתב שונים בעילמית.
אישה מסרקת את שערה
הפסל מציג דמות נשית המתוארת בסגנון קוביסטי-סינתטי. מתוך סגנון זה יצר ארכיפנקו את דמותה האישה כצורות גאומטריות המרכיבות את קווי המתאר. בעוד פלג גופה התחתון הוא בעל מאפיינים טבעיים יותר, מציג פלג גופה העליון שימוש נועז יותר בשפה הקוביסטית - פניה של הדמות הם חלל "נגאטיבי", חלל חסר, ואילו השיער והיד מתחברים לכדי צורה אחת. השיער אף מסומן בקווים מחורצים ודקורטיבים.
היצירה, הנחשבת לאחת מן היצירות הידועות ביותר של פסל זה, קיימת בכמה וכמה גרסאות. חלק מן היציקות עשויות ברונזה ואילו אחרות, מאוחרות יותר עשויות ברונזה מוזהבת. היציקה גבוהה ביותר מבין הדמויות היא בגובה של כ-180 ס"מ. גרסאות אחרות קיימות בגובה של 63 ס"מ וקיימות אף גרסאות, מוקדמות ברובן, בהן גובה של הדמות הוא כ-36 ס"מ.
עצם הכברה
עצם הַכְּבָרָה (TA: Os ethmoidale) היא אחת מעצמות הגולגולת. היא מפרידה בין חלל האף למוח. עצם הכברה נמצאת בחלק העליון של חלל האף, בין שתי ארובות העיניים ומהווה גם חלק מהן. לעצם מראה ספוגי שהקנה לה את שמה. דרך חורים בעצם עוברים מהמוח סעיפים של עצב הריח ומגיעים לחלל האף.
העצם בנויה ממשטח עליון ושתי רגליים שאינן צמודות (עם חלל ביניהן). ברגליים ישנם חללי אוויר, שהם הסינוסים האתמואידליים.
עצם הכברה מופרקת עם עצמות גולגולת רבות. עם עצם המצח ועצם היתד (לגוף העצם ולקונכיות שלה), וכן עם עצם האף, הלסת העליונה, עצם הדמעות, עצם החך, קונכיות האף התחתונות ועם המחרשה.
תפקיד
בעופות נודדים ובבעלי חיים נודדים אחרים קיים בעצם הכברה משקע ביולוגי של מגנטיט. מינרל זה מאפשר לעופות ולבעלי החיים לחוש את כיוונו של השדה המגנטי של כדור הארץ ועוזר להם לנווט באופן דומה לפעולתו של מצפן. לבני האדם קיים משקע מגנטיט דומה שתפקידו טרם הובהר, אך ייתכן והוא שריד של תכונה שהייתה לאבותינו ונעלמה במשך השנים. ישנם מחקרים שהראו שיש אנשים שיכולים לכוון את עצמם בכיסוי עיניים לכיוון הקוטב הצפוני, בדיוק מסוים.
אירנה כגנובסקי
אירנה כּגנובסקי-קֶסלֶר (13 בספטמבר 1955 - 4 באפריל 2009) הייתה נבלאית ישראלית.
חייה
אירנה כגנובסקי נולדה באוקראינה הסובייטית (ברית המועצות), ושם למדה נגינה בנבל ולימודי מוזיקה כלליים. בשנת 1976 עלתה לישראל וסיימה את לימודיה באוניברסיטת תל אביב. במשך 27 שנים הייתה הנבלאית הראשונה של התזמורת הסימפונית ירושלים והרבתה לנגן עם התזמורת כסולנית. בשנות חייה האחרונות ניגנה גם עם אנסמבל המאה ה-21.
כגנבוסקי לימדה דורות רבים של נגני נבל באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים. בין תלמידיה הנודעים סיון מגן, דנה חולדאי גתית בועזסון ורבקה ארקי.
בשנת 1979 הגיעה כגנובסקי למקום השלישי בתחרות הנבל הבינלאומית. בשנת 2006 זכה תלמידה סיון מגן במקום הראשון בתחרות זו.
אירנה כגנובסקי-קסלר נפטרה ממחלת הסרטן ב-2009, בגיל 53. נקברה בבית העלמין ירקון. הותירה שלושה ילדים.
כלכליסט
המו"ל והעורך הראשי של העיתון והאתר הוא יואל אסתרון. עורכת העיתון היא גלית חמי, ועורך האתר הוא גבי קסלר. העיתון מופץ במשך חמישה ימים בשבוע. מערכת העיתון שכנה מיום הקמתו ברמת החייל בתל אביב, ובתחילת 2016 עברה לבית "ידיעות אחרונות" בראשון לציון.
נכון לנובמבר 2022, אתר האינטרנט של כלכליסט ממוקם במקום ה-14 מבין אתרי האינטרנט המבוקרים ביותר בישראל.
היסטוריה
העיתון "כלכליסט" הושק ב-18 בפברואר 2008, והוא העיתון הכלכלי הנפוץ ביותר בישראל, והעיתון השלישי בגודלו מכלל העיתונים היומיים בישראל. הסיסמה שליוותה את השקת העיתון הייתה "ישראל מתחברת לכלכלה". העיתון פונה לקהלי יעד מגוונים בהם אנשי מקצוע בתחום הכלכלה, המשפט והעסקים, וגם לקהלים שעד להשקת העיתון נמנעו מצריכת מידע כלכלי.
מבנה העיתון
העיתון המודפס מופץ חמישה ימים בשבוע בימים ראשון עד חמישי. העיתון מחולק לארבעה חלקים:
החל משנת 2010 בנוסף לעיתון היומי, העיתון מכיל בכל יום חמישי מוסף בשם "מוסף כלכליסט", הכולל כתבות כלכליות מקיפות וכן כתבות "השראה" בתחומים שונים.
החל משנת 2016 כולל העיתון גם תכנים של פרסום סמוי.
אתר אינטרנט
אתר האינטרנט של "כלכליסט" הושק בשנת 2008 והוא כולל, בדומה לעיתון, חדשות ותכנים מעולם העסקים, וכן תכנים ייחודיים דוגמת זירת המניות בשילוב כלים כמו מסנן מניות ומשווה מניות. עורך האתר הוא גבי קסלר. במסגרת האתר נכלל המדור כלכליסט TV - ערוץ וידאו, המשדר כתבות שטח ואולפן.
ל"כלכליסט" אפליקציות ייעודיות לטלפון חכם, במכשירי אייפון ואנדרואיד.
חשיפות בולטות
בינואר 2022 החל העיתון בפרסום סדרת כתבות בנושא השימוש של משטרת ישראל בתוכנת פגסוס לשם מעקב אחר תוכן במכשירי טלפון סלולרי של תושבי ישראל.
אייר איסלנד קונקט
אייר איסלנד קונקט, לשעבר "פליגפיילג איסלנדס", (באיסלנדית: Flugfélag Íslands; באנגלית:  Air Iceland Connect) הייתה חברת תעופה איסלנדית, שנשלטה באופן מלא על ידי אייסלנדאייר, שהפעילה קווי טיסה ברחבי המדינה וליעדים אזוריים בגרינלנד ולנמל התעופה ואוגר באיי פארו. מרכזה של החברה היה בנמל התעופה רייקיאוויק והיא הפעילה בסיס משני בנמל התעופה אקוריירי בצפונו של האי. שיתוף פעולה עם חברות תעופה אחרות איפשר קשרים בין-אזוריים, הן באיסלנד והן לגרינלנד ואיי פארו.
החברה נוסדה בשנת 1997 כתוצאה מאיחודן וארגונן מחדש של חברת פליגפיילג נורדירלנדס (Flugfélag Norðurlands) שבסיסה היה באקוריירי, ושל רשת קווי הפנים של אייסלנדאייר. במאי 2018, החברה העסיקה כ-250 אנשי צוות.
בשנת 2021 התמזגה עם חברת האם אייסלנדאייר.
מנולו סאנצ'יס
מנואל "מנולו" סאנצ'יס אונטיואלו (בספרדית: Manuel "Manolo" Sanchís Hontiyuelo; נולד ב-23 במאי 1965) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הבלם.
סאנצ'יס שיחק לאורך כל הקריירה בקבוצת ריאל מדריד, והוביל את הקבוצה כקפטן לאורך רוב שנות ה-90. סאנצ'יס היה חלק מ"חמישיית העיט", שכללה את שחקני הנוער של ריאל מדריד שהפכו למובילי הקבוצה הבוגרת, לצדם של אמיליו בוטרגניו, רפאל מרטין ואסקס, מיצ'ל ומיגל פרדסה.
סאנצ'יס ערך מעל ל-700 הופעות במדי הקבוצה, והוא ממוקם שלישי בטבלת מלך ההופעות בקבוצה בכל הזמנים. במדי נבחרת ספרד, רשם סאנצ'יס קרוב ל-50 הופעות, בין היתר ביורו 1988 ובמונדיאל 1990.
אביו של סאנצ'יס, מנואל סאנצ'יס מרטינס, היה גם הוא כדורגלן ריאל מדריד ונבחרת ספרד, ואף ייצג את הנבחרת במונדיאל 1966.
קריירת משחק
סאנצ'יס החל את קריירת המשחק בקבוצת הנוער של ריאל מדריד מעיר הולדתו. לקראת עונת, החל סאנצ'יס לשחק בריאל מדריד קסטיליה, קבוצת המילואים של המועדון, תחת המאמן אמנסיו אמארו. ב-4 בדצמבר 1983, במסגרת המחזור ה-14 בליגה הספרדית, ערך סאנצ'יס את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, תחת המאמן אלפרדו די סטפנו. ריאל מדריד התארחה באותו משחק אצל ריאל מורסיה, ובדקה ה-82 כבש סאנצ'יס בהופעת הבכורה שלו את השער היחיד במשחק, שהסתיים בניצחונה של ריאל מדריד בתוצאה 0–1. עד לסיום העונה ערך סאנצ'יס הופעה אחת נוספת במדי קסטיליה, מאחר שהפך לשחקן הרכב מרכזי בקבוצה הבכירה, וסיים את עונת הבכורה שלו עם 18 הופעות ליגה, בהן כבש שלושה שערים. סאנצ'יס היה לחלק מ"חמישיית העייט", חבורת שחקנים מקומיים יוצאי קבוצת הנוער והמילואים של המועדון, שהפכו למובילים ולמנהיגים של הקבוצה הראשונה, לצדם של אמיליו בוטרגניו, רפאל מרטין ואסקס, מיצ'ל ומיגל פרדסה.
בעונת זכה סאנצ'יס עם קבוצתו בגביע אופ"א לאחר ניצחון בגמר כפול על וידאוטון. סאנצ'יס עלה בהרכב בצמד מפגשי הגמר. עונה אחר כך, שמרה ריאל על התואר לאחר ניצחון בגמר כפול על פ.צ. קלן. סאנצ'יס החמיץ את צמד מפגשי הגמר, אך עם 28 הופעות ליגה תרם לזכייתה של קבוצתו באליפות ספרד, הראשונה בקריירה של סאנצ'יס, והראשונה מתוך חמש רצופות של הקבוצה. עד לעונת  רשם סאנצ'יס שלושים הופעות ליגה בכל עונה (למעט עונת ), והיה לאחד משחקניה הבולטים והיציבים לאורך זמן.
החל מעונת החליף סאנצ'יס את חברו לקבוצה צ'נדו כקפטן המועדון. בעונת הוא הוביל את הקבוצה כקפטן לזכייה ראשונה בליגת האלופות מזה 32 שנים. סאנצ'יס פתח עם סרט הקפטן במשחק הגמר, בו גברה ריאל בתוצאה 0–1 על יובנטוס והשיבה לעצמה את התואר. כעבור שנתיים, כשסאנצ'יס כבר היה בשלהי הקריירה, הוא עלה כמחליף לעשר דקות בגמר ליגת האלופות 2000 מול ולנסיה, בו ניצחה ריאל בתוצאה 0–3, והיה ליחיד מ"חמישיית העייט" שזוכה בגביע אירופה שני בקריירה.
סאנצ'יס פרש בסיום עונת, לאחר 18 עונות במדי ריאל מדריד, בהן רשם 711 הופעות בכל המסגרות. הוא ממוקם שלישי בטבלת מלך ההופעות של ריאל מדריד בכל הזמנים, אחרי ראול גונזלס ואיקר קסיאס. בליגה הספרדית רשם סאנצ'יס 523 הופעות, שמיקמו אותו במקום השני בכל הזמנים בטבלת הופעות הליגה במדי ריאל מדריד, שני רק לראול. כמו כן, סאנצ'יס הוא אחד משחקניה המעוטרים של הקבוצה בכל הזמנים, לאחר שצבר במהלך הקריירה 21 תארים עם הקבוצה, בהם שמונה אליפויות, שתי אליפויות אירופה ושני גביעי אופ"א.
נבחרת ספרד
הקריירה הבינלאומית של סאנצ'יס החלה במדי נבחרת ספרד הצעירה, שזכתה באליפות אירופה עד גיל 21 - 1986. סאנצ'יס הפגין בטורניר יכולת גבוהה וזכה בתואר השחקן המצטיין, מה שסלל את מקומו כבר באותה שנה לסגל של הנבחרת הבוגרת. הוא רשם את הופעת הבכורה שלו ב-12 בנובמבר 1986, תחת המאמן מיגל מוניוס, כשפתח בהרכב ספרד בניצחון 0–1 על במסגרת מוקדמות יורו 1988.
סאנצ'יס זכה לזימון לסגל של מוניוס לקראת יורו 1988, שם הוגרלה ספרד לבית קשה ממנו לא הצליחה להעפיל, ופתח בכל שלושת משחקי נבחרתו.
סאנצ'יס הוסיף להיות חלק חשוב מחוליית ההגנה הספרדית תחת המאמן לואיס סוארס מירמונטס, שזימן אותו לסגל לקראת מונדיאל 1990 באיטליה. סאנצ'יס פתח ושיחק בכל ארבעת משחקיה של ספרד בטורניר, שהסתיימו בהדחה בשלב שמינית הגמר מול. הוא נותר בסגל הנבחרת שנתיים נוספות, וערך את הופעתו האחרונה במדיה ב-11 במרץ 1992, במשחק ידידות מול ארצות הברית.
בסך הכול ערך סאנצ'יס 48 הופעות במדי הנבחרת, בהן כבש שער אחד.
כיפת-קוצים קטלנית
כִּפַּת־קוֹצִים קַטְלָנִית (שם מדעי: Acanthaster planci), שנקרא גם כוכבן קוצני או כוכב ים כתר הקוצים, היא בעל חיים הנמנה עם מחלקת כוכבי הים, השייכת למערכת קווצי העור. מין זה נפוץ על פני האזור האינדו־פסיפי (האוקיינוס השקט והאוקיינוס ההודי), ים סוף, מיקרונזיה, יפן, אוסטרליה, מפרץ פנמה ועוד. בניגוד לרוב כוכבי הים אין לכיפת־קוצים צורת גוף מחומשת כי אם צורה מרובת זרועות (8–21) הנושאות קוצים חדים, ומכאן שמה – כיפת־קוצים.
מאפיינים
הכיפת־קוצים ניזונת מאלמוגים, ומהווה אחד הטורפים העיקריים שלהם. היא ניזונת על ידי הוצאת הקיבה דרך הפה, וטריפת רקמת האלמוג. עיכול הרקמה נעשה מחוץ לגוף הכיפת־קוצים תוך שימוש באנזימים שונים המסייעים בפירוק המזון והחשת תהליך העיכול. תוך 24 שעות הכיפת־קוצים מצליחה לטרוף מזון השווה בגודלו לקוטר גופה. לאחר הטריפה נותר מהאלמוג שלד לבן בלבד. הכיפת־קוצים מעדיפה אלמוגים הגדלים מהר ולכן תעדיף את ה־Acropora וה־Montipora ותימנע מאלמוגים אחרים כמו ה־Porites. ישנם אלמוגים כמו ה־Poccilopora וה־Stylophora שפיתחו מנגנוני הגנה נגד הכיפת־קוצים בעזרת סימביוזה עם סרטנים מסוימים. ה־Trapezia, לדוגמה, נצפה כאשר הוא חותך את הרגליים של הכיפת־קוצים ובכך מרחיק אותה מהאלמוג.
לכיפת־קוצים הבוגרת אין אויבים רבים והיא נטרפת בעיקר לפני הגעתה לבגרות, במצבה כלרווה צעירה. בגלל תפוצתה הרבה, ויעילותה כטורף, ישנם היבטים רבים הנחקרים סביב מערכת הטורף־נטרף של כיפת־הקוצים. במיוחד לאור מקרים חוזרים של התפוצצות אוכלוסין כמו זו שהתרחשה בשנות השבעים באוסטרליה.
מערכת איברי הרבייה של כיפת־הקוצים היא מחומשת (כמו של שאר כוכבי הים). לכיפת־קוצים חמישה פתחי רבייה, נקבים זעירים הנמצאים בבסיס הזרועות. מספר איברי הרבייה הוא כפול ממספר הזרועות.
זוויחוסט
זוויחוסט (בפולנית: Zawichost; ביידיש: זאוויכאסט) היא עיירה במחוז סנדומייז' שבפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה בפולין, במפגש הנהרות ויסלה וסן, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
זוויחוסט נזכרת לראשונה בשנת 1148. בשנת 1205 התקיים בסמוך לה קרב בין נסיכות האליץ'-וולין ונסיכות פולין קטן. עד אמצע המאה ה-13 הוענקו ליישוב זכויות עיר. במאה ה-17 נהרסה העיירה כתוצאה מפלישת האימפריה השוודית והטרנסילבנים.
בחלוקת פולין השלישית בשנת 1795 נכללה העיירה בתחום אוסטריה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית. מעמדה העירוני של העיירה ניטל ממנה בשנת 1888, והושב לה בשנת 1936.
יהודי זוויחוסט
יהודים ישבו בעיירה מראשית המאה ה-18, ותרמו לפיתוחה הכלכלי. מסוף המאה ה-19, וביתר שאת לאחר מלחמת העולם הראשונה, היגרו רבים מיהודי העיירה אל מעבר לים.
בין רבני העיר היו רבי יעקב יוסף, רבי יהודה אריה לייבוש פרנקל, רבי יהודה לייב מזקליקוב, ר' צבי אשכנזי בן רבי משה אפרים מקליש ורבי יעקב בן רבי יצחק פרביאז'. כמו כן כיהן כרב ואדמו"ר רבי יעקב יצחק הורוויץ מחסידות בארנוב.
בין מלחמות העולם התקיימה בעיירה פעילות ציונית, לצד פעילות של הבונד ושל אגודת ישראל, ופעל בה בית ספר מרשת ציש"א. מעת לעת אירעו בעיירה תקיפות אנטישמיות, ובשנת 1923 אף נרצח יהודי בעיירה באופן סתמי. בתקופה זו נמנו בעיירה כ-1,500 יהודים, מתוך כ-4,000 תושבים.
ב-9 בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו החלו בחטיפת יהודיה לעבודות כפייה, והטילו עליהם גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, איסור הליכה על מדרכות ואיסור יצירת קשר עם לא יהודים. יודנרט שהוקם בעיירה בתחילת 1940 נצטווה להעביר לשלטונות תשלומי כופר, ולספק באופן תדיר עובדים יהודים לעבודות כפייה, חלקן במחנות עבודה.
באוגוסט 1942 רוכזו כ-5,000 יהודי העיירה, ובהם פליטים רבים שהגיעו ושהובאו אליה, בגטו שהוקם בה. ב-29 באוקטובר 1942 פשטו על הגטו אנשי ס"ס ושוטרים פולנים, והצעידו את כל יושביו מרחק של כ-10 ק"מ עד לתחנת הרכבת האזורית, בה הועמסו בצפיפות רבה בקרונות משא בדרך למחנה ההשמדה בלז'ץ. בשעת האקציה נרצחו זקנים, ילדים וחולים יהודים עוד בשטח הגטו.
אחר עשרות יהודים שהצליחו להסתתר בעיירה ובסביבתה בשעת האקציה ערכו הגרמנים והפולנים מצוד, ומעט מאלו הצליחו לחבור ליחידות פרטיזנים.
בית הכנסת מגן אברהם
בית הכנסת מגן אברהם (בערבית: كنيس ماغين أبراهام) הוא בית הכנסת שאינו פעיל עוד, אולם הוא עדיין עומד על תלו ברובע ואדי אבו ג'מיל במרכז ביירות, במקום שבו היה בעבר הרובע היהודי של העיר. בשנת 2010 בית הכנסת שופץ והוכרז כמבנה לשימור, ובשנת 2020 חלק מבית הכנסת נפגע מהפיצוץ בנמל ביירות.
היסטוריה
בית הכנסת נבנה בשנת 1925 בתרומת משה ששון ונקרא על-שם אביו אברהם ששון, בני משפחת ששון מכלכותה. עקב קשיים במימון הבנייה, נרתם ראש הקהילה היהודית בלבנון, יוסף פארחי, לעזרה, וסייע ברכישת תשמישי הקדושה ועיצוב פנים בית הכנסת, כשחלק מהכספים נתרמו על ידי עזרא ענזרוט. סגן ראש הקהילה, יוסף בלילה פיקח על הבניה והתקציב (בסיוע אחיו יעקב בלילה). בחצר בית הכנסת פעלו שורה של מוסדות חברתיים של הקהילה: 'ביקור חולים' - מרפאה, טיפת חלב, בית ספר תלמוד תורה (ע"ש סלים טראב), משרדי הרבנות, סניף של אגודת בני ברית, מגרש הכדורסל של "מכבי" ביירות ועוד.
בשנות הארבעים של המאה העשרים השתמשה התנועה הציונית בבית הכנסת כתחנת מעבר לעולים בלתי-לגאליים.
עם פרוץ מלחמת האזרחים בלבנון, ביירות חולקה ל"מזרח" ו"מערב", ובית הכנסת נשאר במערב, בשליטת המיליציות של אש"ף ששמרו עליו ועל יהודי האזור פן ייפגעו בקרבות (בית הכנסת עצמו הופקע על ידיהם לצורך אחסון ציוד ותחמושת). בשנת 1976, עקב התמשכות הקרבות, החליט יוסף פארחי להעביר את ספרי התורה לז'נבה. הוא הפקיד אותם בידי אדמונד ספרא, בנקאי יהודי ממוצא לבנוני, ששמר אותם בכספות הבנק שלו. רוב הספרים הועברו מאוחר יותר לבתי כנסת ספרדיים של יהודי לבנון בישראל, בהרצליה פיתוח וברמת הנשיא בבת ים.
ב-1982 פלשה ישראל ללבנון במסגרת "מבצע שלום הגליל" שהתפתח למלחמת לבנון הראשונה. בקיץ 1982 מטוס ישראלי שהפציץ את ביירות הטיל פצצה על בית הכנסת והחריב את גגו. לאחר שכוחות צה"ל הגיעו לביירות המערבית, בראש השנה בספטמבר 1982 נערכה תפילה משותפת של קהילת יהודי ביירות עם מספר מצומצם של קצינים וחיילים מצה"ל. התפילה המשותפת נערכה בראשות תא"ל יצחק מרדכי (לימים שר הביטחון) וחייל צה"ל בשם איזאק (יצחק) בלילה, שהוא יליד ביירות שהכיר את בית הכנסת מילדותו, (והוא הנין של יעקב בלילה, ממקימי בית הכנסת). התפילה נערכה באולם קטן שלא ניזוק, הצמוד לבית הכנסת.
משנת 1991 נותרו ברחוב ואדי אבו ג'מיל בביירות מספר יהודים מצומצם אשר העדיפו שלא להבליט את היותם יהודים. מתוכם, שני יהודים שמרו ותיחזקו את בית הכנסת. בלבנון כולה נותרו בין 60 ל-150 יהודים בלבד, והקהילה חדלה להתקיים למעשה.
בתום מלחמת האזרחים החליט ראש ממשלת לבנון רפיק אל-חרירי לשקם את בית הכנסת ולהקיף אותו בגן, אולם התוכנית לא יצאה לפועל. בשנת 2003 בית המדרש הסמוך (תלמוד תורה) נהרס וכן מספר מבנים אשר היו שייכים בעבר ליהודי העיר. בשנת 2010 יהודים יוצאי לבנון המתגוררים בשווייץ, ביניהם משפחת הבנקאים ספרא, תרמו ושיפצו את בית הכנסת אשר הוכר על ידי שלטונות לבנון כמבנה דת לשימור. ב-4 אוגוסט 2020 בית הכנסת נפגע (אך לא נהרס) כתוצאה מההדף שיצר הפיצוץ העצום שהיה בנמל ביירות, מרחק אווירי של פחות משני ק"מ מבית הכנסת.
ועדת הפירושים
ועדת הפירושים היא ועדת כנסת מיוחדת שנותנת מענה ללאקונות בתקנון הכנסת ומהווה ערכאת ערעור על החלטות יושב ראש ישיבת הכנסת.
הכנסת הראשונה קיבלה ב-9 באוגוסט 1949 החלטה על פיה תוקם ועדת פירושים בת שבעה חברים, ביניהם יושב ראש הכנסת ושניים מסגניו, אליה יוכל לערער חבר הכנסת על פירוש שנתן יושב ראש ישיבת הכנסת להוראה מסוימת של התקנון או התקדימים.
על פי תקנון הכנסת, ועדת הכנסת היא האחראית לתת מענה לסוגיות הנוגעות לסדרי הדיון בכנסת שאין להן התייחסות בתקנון בטרם התקיים הדיון, והחלטתה הופכת לתקדים מחייב. אולם, כשבשעת דיון במליאת הכנסת עולה סוגיה שאין לה מענה בתקנון, מתפקידו של יושב ראש הישיבה להכריע בסוגיה. עוד קובע התקנון כי חברי הכנסת רשאים לערער בפני ועדת הפירושים על החלטתו של יושב ראש הישיבה ועל האופן שבו פירש את התקנון. חבר הכנסת מוזמן להציג את ערעורו, ולאחר בחינת הסוגיה מתקבלת החלטה העוברת לכנסת. החלטת ועדת הפירושים לא משנה את החלטתו של יושב הראש בישיבה שכבר התקיימה, אך עשויה להשפיע על נוסח תקנון הכנסת ולמלא את הלאקונה בו לקראת הישיבות הבאות.
ועדת הפירושים מורכבת מיושב ראש הכנסת ומשמונה חברי כנסת נוספים, שאינם חברי ממשלה, אותם בוחרת ועדת הכנסת. אם מגיש הערעור הוא חבר ועדת הפירושים, ממלא את מקומו חבר כנסת אחר לצורך הדיון.
השעה ה-25 (1967)
השעה ה-25 (בצרפתית: La Vingt-cinquième Heure) הוא סרט דרמה מלחמתית משנת 1967, בהפקתו של קרלו פונטי, בבימויו של אנרי ורניי, ובכיכובם של אנתוני קווין ווירנה ליזי. הסרט, המבוסס על רומן בשם זה מאת קונסטנטין וירג'יל גאורגיו, עוקב אחר תלאותיהם של זוג איכרים רומנים במלחמת העולם השנייה.
עלילה
בכפר קטן ברומניה (בשם "פונטנה") מפליל מפקד המשטרה המקומית את האיכר יוהאן מוריץ (אנתוני קווין) כיהודי, היות שאשתו של האיכר, סוזאנה (וירנה ליזי), מסרבת להיעתר לחיזוריו של המפקד. מוריץ נשלח למחנה עבודה, יחד עם שאר היהודים. הוא עובר תלאות רבות, ממחנה למחנה. באחד המחנות רואה אותו קצין נאצי, וקובע שהוא מין נדיר של הגזע הארי. בעקבות קביעה זו נאלץ מוריץ להצטרף לוואפן אס אס. לאחר המלחמה עוצרים אותו, והוא עומד למשפט כפושע מלחמה. בסופו של דבר הוא משתחרר, ומתאחד מחדש עם אשתו ושלושת בניו בגרמניה.
הסרט מבוסס על רומן באותו שם מאת קונסטנטין וירג'יל גאורגיו. בעלילה משתלבים גם המשטר ההונגרי עושה דברם של הנאצים, הפלישה לרומניה על ידי חייליו של יוסיף סטלין, ואירועים היסטוריים נוספים.
שחקנים
ואחרים.
הומא רועץ-דרקון
הוּמָא רועץ-דרקון הוא דמות מיתולוגית המופיעה במספר ספרי הפנטזיה של רומח הדרקון. הוא אמנם היה קיים, אך לרוב, הדמויות בסדרה מקשרות אותו לסיפורי מעשיות מן העבר, זאת מאחר שהוא חי כ-1,300 שנה לפני תקופת הזמן בה מתרחשות העלילות ברוב ספרי רומח הדרקון. נולד כהומא איש אֶלְדוֹר, לאביו, אביר סולאמניה בשם דוּרָאק ואימו קָארִינָה. קרוב משפחה נוסף שלו היה דודו רֶנָארְד. הומא מעולם לא הכיר את אביו מאחר שזה נהרג שנה לאחר שהוכתר לאביר והגן על מעבר ליד הַיְילוֹ. הלורד אוֹסְוּוָאל מבַּקְסְטְרֵי לקח אותו תחת חסותו והבהיר לו כי תמיד יראה בו בנו שלו.
מלחמת הדרקונים השלישית
כאשר גדל, להומא היה חבר אמת אחד - מאגיוס. בעוד מאגיוס שאף להיות קוסם מלחמה גדול, אמו של הומא קיוותה כי הוא יתבע את מורשתו כאביר סולאמני.
הומא טעם את טעם הקרב הראשון שלו ברגע שהוכתר לאביר. כאשר היה במשימת סיור, קבוצתו נתקלה בחבורת גובלינים. סר רנארד מינה אותו למפקד חוליה כדי להתקיף את הגובלינים. הומא הוביל אותם בעוז אלי קרב, אך זאב מפלצתי במיוחד הבריח את סוסו, בעוד הומא רכוב אליו. הסוס צלל אל מותו, מטיח את הומא לקרקע חסר הכרה. כאשר חזר להכרתו מספר שעות לאחר מכן, הוא שוטט במשך שעות עד שנתקל בחבורת גובלינים אשר הטרידה מישהו. כאשר הגיע למחנה הגובלינים על מנת לשחרר את אותו אחד, הוא גילה כי מדובר במינוטאור. הומא חס עליו, וגילה כי שמו הוא קָזִיגַנְתִי דֶה-אוֹרִילְג (או קאז בקיצור). קאז נשבע אמונים להומא ונדר לבוא בעקבותיו משום שהציל את חייו. הומא אמר לקאז את שמו, וקאז הכריז כי מדובר בשם של לוחם חזק.
כאשר נסעו חזרה למחנה האבירים, הם הותקפו על ידי קבוצת איכרים, אשר דרשו שהומא יאפשר להם להתקיף את קאז. בטרם ענה להם הומא, הופיעה דרקונית כסופה והבריחה את האיכרים, אך מיד לאחר מכן קאז התקיף את הדרקונית בעצמו. הדרקונית דחקה את קאז לקרקע ועמדה להורגו, אולם הומא דיבר על ליבה של הדרקונית, ששמה היה לב, שתחוס על חייו של קאז. לב הציעה להומא לרכוב עליה בעוד קאז צועד לפניהם. קאז הצהיר כי הוא חב חוב כפול להומא - על שהציל אותו מפני הגובלינים ומפני דרקונית הכסף. כאשר שבו למחנה, התחולל קרב נוסף בין כוחות הטוב לזדון, והומא נשלח לחזית כדי להדוף את כוחות האויב, אולם הוא הותקף והופל חסר-הכרה. כאשר חזר להכרתו, הוא מצא את עצמו מול האישה היפה ביותר אשר ראה מימיו, אשר אמרה לו כי שמה הוא גְוּוַיְינֵת וכי היא מרפאה זוטרה במחנה.
לאחר קרב נוסף, מאגיוס ביקש מהומא ללוותו. הומא וקאז רכבו איתו לטירתו של מאגיוס אשר הותקפה על ידי גַלָאן דְרַאקוֹס מכוחות האויב אשר כלא את הומא וקאז בטירה. הם הצליחו להימלט, אך פנו לכיוונים שונים כאשר כוחות האויב וזאבי אימים בעקבותיהם. הומא לבדו נלחם נגד רודפיו והמשיך בדרכו. לבסוף, נשבה על ידי גַאי אַבוֹנְדֵייל בדרכו לסייע למאגיוס. אך גם משבי זה הצליח להימלט והצטרף למאגיוס בסופו של דבר. השניים הצליחו להגיע למוצב סולאמני, ושם פגשו גם בקאז אשר נשבה על ידי האבירים. הומא הציל את קאז ממשפט מוות והשלושה יצאו לדרכם בשנית, בליוויו של אביר בשם בּוּרוֹן. הם רכבו באזור הרי המשמר ושם דרכם אבדה. הומא מצא נתיב למערה נסתרת ושם, באופן מסתורי, פגש בשנית בגוויינת.
שלושה מבחנים
גוויינת סיפרה להומא כי הוא מהווה את כל מה שהאל הטוב פלאדין מנסה ללמד את מאמיניו, וכי עליו לעמוד בשלושה מבחנים, מבחן עבור כל מסדר סולאמני (הכתר, החרב והוורד). מבחנו הראשון הוא הבסתו של הדרקון אב-תולע. לאחר שבתחילה ברח ממנו, מוצא הומא חרב ירוקה הקרויה חרב הדמעות, ובה הוא משתמש כדי להרוג את אב-תולע לאחר שזה מנסה לאכול אותו. לאחר שהוא מביס אותו, הוא מוצא בין חפציו של הדרקון מראה קסומה, דרכה הוא עובר, ומגיע למצודת וינגארד.
מבחנו השני היה קשור לדודו, ריינארד. הוא מגלה כי דודו עומד מאחורי מותו של הלורד מבַּאקְסְטְרִי ורדף אחריו עד שלבסוף הביס אותו בקרב. הוא מגלה את עברו של ריינארד וכי הוא דודו ולכן מבכר לתת לו לכפר על חטאיו ולא להורגו. הוא רואה כי מגפת השנית פגעה בפניו של דודו ולפני שמצליח לעשות משהו, הומא נעלם שוב חזרה אל ההרים, חזרה למאורתו של אב-תולע. הוא מרים את חרב הדמעות ומגלה כי בעזרתה יוכל להשמיד כל אחד ודבר. הוא מתעמת עם דמות המתקראת האיש האפור, אשר מציע לו להניח מאחור את חרב הזדון הזו, ולאחר קרב ממושך בינו לבין עצמו, הוא משליך את החרב והיא נעלמת. בכך, משלים הומא את שלושת מבחניו.
לאחר שעבר את מבחניו, גוויינת לוקחת אותו כדי להעניק לו את הנשק שהוא כה ייחל למצוא. הוא מוצא את יוצרו של הרומח, דאנקן אורג-ברזל, אשר מעניק לו את ישועת האבירים, נשק ושמו רומח הדרקון. הומא פוגש בבני לווייתו, רק כדי לגלות מקאז, כי מאגיוס השתמש בו למטרותיו, אולם מוחל לו על כך. יחדיו הם חוזרים לסולאמניה, שם מתעמת עימם שר המלחמה, קְרִינוּס. הומא וגוויינת מביסים אותו יחדיו, אולם מאגיוס נשבה על ידי שליחו של גלאן דראקוס.
עימות אחרון
גאי אבונדייל עוצר בעדם בשנית ומודיע להם כי יחזור עימם ביחד עם רמחי הדרקון. בשובו, הומא מקים קבוצה של עשרים רוכבי דרקונים להגן על וינגארד, מתוכם היו מַארִיק רועץ-עוגים, בֶּנֶט מבאקסטרי, דֶרִיק, גאי אבונדייל בעצמו וקאז. מתוך העשרים, רק תשעה שרדו את העימות האחרון מול כוחותיה של טאקיזיס, כאשר הומא בעצמו היה הראשון לצאת לעימות זה.
בקרב האחרון, לב והומא היו היחידים שהצליחו להתקיף את דמותה הנוראית של מלכת הזדון. יחדיו הם הסתערו ופילחו את הראש הכחול, וגרמו לה לחוש בכאב לראשונה, אך דבר זה עלה להם בחייהם: לב הוכתה מכה אנושה אשר העיפה והטיחה את שניהם אל האדמה. לב הצליחה לנחות בצורה אשר אפשרה להומא לשרוד, אולם זה עלה במחיר חייה שלה - היא נפטרה מפצעיה האנושים, אך בטרם נפחה את נשמתה, הודה הומא באהבתו אליה. לאחר מכן, פנה לעבר האלה שנאבקה בפציעתה. במהלך התקרבותו אליה, התקיף אותו מאחור ראשהּ הירוק בגז כלור והוא נפל ושבר רבות מעצמותיו. בטרם נפטר, אילץ את טאקיזיס להבטיח כי תעזוב את קרין יחד עם דרקוניה. בכאבה, היא הסכימה לכך, והומא ביקש מקאז דבר אחרון - להוציא את רומח הדרקון מגופה של האלה. הוא נפטר זמן קצר לאחר שראה את בקשתו האחרונה מתגשמת, בעודו מחזיק את תליון פלאדין אשר ענד, וחושב על אהובתו גוויינת'.
לאחר מותו, העם והאבירים דרשו לבנות לזכרו מקדש ואולם קבורה. הומא נקבר במקום אשר נקרא על שמו (קברו של הומא), בעמק שמֵי-הערפל.
אגדות
קיימות בעולם רומח הדרקון אגדות רבות על הומא, אשר ברבות השנים הפך לגיבור מיוחד בעיניהם של אנשי אנסאלון. באחת מהן, מסופר על כך כי ראש האדונים, שליטת היער הקודר דרשה מהומא כי יניח לרגליה את רומח הדרקון. כמו כן, באותה אגדה מסופר כי הומא ראה אייל לבן אשר הוביל אותו לארגות ושם הכיר את גוויינת'. סיפורים אלו מהווים השראה לאביר סער בהיר-להב בתחילת הספר דרקונים של דמדומי הסתיו. במזמור הדרקון, אשר מוזכר בספר זה, צוין כי הומא נסע לצריח הכהונה הראשי, אולם כל הסיפורים האלו לא אומתו מעולם.
שרגא
שרגא (בארמית: נר) הוא שם משפחה ושם פרטי יהודי.
{{פירושונים|
ראו גם
}}
בנג'מין סיסקו
ילדות נעורים וקריירה
סיסקו החל את לימודיו באקדמיה של צי הכוכבים בשנת 2350. במהלך שנת הלימודים השנייה שלו הוא נשלח למשימת שטח, אל תחנת החלל סטארבייס 137. זמן קצר לאחר סיום לימודיו הוא פגש בג'ניפר, על חוף ים הסמוך לעיירה בבילון, ניו יורק. השניים נישאו, ונולד להם בן בשם ג'ייק.
כקצין עולה בצי הכוכבים, המטפס בסולם הדרגות, סיסקו נלקח תחת חסותו של קורזון דקס, טריל מאוחד אשר שימש כשגריר הפדרציה לאימפריה הקלינגונית, כאשר השניים שירתו יחדיו על ספינת החלל Livingston, בתחילת הקריירה של סיסקו. הטבע הסימביוטי של הטריל המאוחד הופך להיבט משמעותי במערכות היחסים המאוחרות בחייו של סיסקו כמפקד חלל עמוק 9, בכך שלאחר מות קורזון הוא מפקד על שתי פונדקאיות אחרות של הסימביונט דקס: על קצינת המדע ג'דזיה דקס ועל היועצת אזרי דקס.
סיסקו שירת על סיפון ספינת החלל Okinawa תחת פיקודו של קפטן לייטון, אשר ראה פוטנציאל בקצין הצעיר שתחת פיקודו. לייטון קידם אותו לדרגת לוטננט-קומנדר והפך אותו לסגנו. במהלך שירותו עם ליטון השניים לחמו יחד במלחמת הפדרציה נגד הזנקת'י.
סיסקו הועבר לשרת על ספינת החלל Saratoga כקצין הראשון. בתחילת שנת 2367, הסרטוגה הייתה אחת מתוך 40 ספינות חלל של צי הכוכבים, שהיו מעורבות בקרב "וולף 359" נגד הבורג. בניסיון לצבור ידע על מערכות ההגנה של צי הכוכבים, הבורג הטמיעו לתוכם את קפטן האנטרפרייז NCC-1701-D ז'אן לוק פיקארד, שינו את שמו ללוקוטוס, ונתנו לו כוח פיקודי על ספינות הבורג. בקרב שהתפתח ב-"וולף 359" נהרסו 39 חלליות, וכ-10,000 בני-אדם נהרגו, בהם אשתו של סיסקו, ג'ניפר. עובדת מעורבותו של פיקארד במלחמה נגד הפדרציה, ובעקיפין גם במות אשתו של סיסקו ניכרת במתח ביניהם במפגשם על חלל עמוק 9 בתחילת פיקודו של סיסקו על התחנה.
לאחר הקרב בוולף 359, סיסקו לקח על עצמו את תפקיד מפקד מספנות צי הכוכבים "Utopia Planitia" שעל מאדים. במסגרת תפקיד זה פיקח על ייצור ספינות חלל, לרבות פיתוח של דגמי ספינות חלל חדשות - בהן הדיפאיינט, אשר נוצרה במיוחד על מנת להתמודד עם איום הבורג.
סיסקו קודם לדרגת קפטן בפרק סיום עונה 3, "The Adversary", זמן כוכבים ("Stardate") מס' 48959.
חלל עמוק 9
עם ביקורו הראשון של סיסקו על כוכב הלכת באג'ור, קאי אופקה, המנהיגה הרוחנית של הבאג'ורנים, מבשרת לו כי הוא "השליח של הנביאים" ונותנת לו אחת מ"דמעות הנביאים" - כדור נבואה בעל זוהר מסתורי, אשר כביכול הגיע מהנביאים של באג'ור. לאחר חקירת הכדור, וכן תופעות שמיימיות במערכת הכוכבים הסמוכה, קצינת המדע ג'דזיה דקס מוצאת באזור פעילות חללית חריגה, בחגורת הכוכבים "דנוריוס" הסמוכה. כאשר סיסקו ודקס טסים לשם, הם מגלים את מה שמסתבר להיות חור התולעת היציב הראשון הידוע, אשר קצהו השני נמצא ברביע גמא (מרחק שניתן לעבור בטיסה במשך כ-70 שנה). במהלך נסיעתם חזרה דרך חור התולעת, סיסקו ודקס פוגשים את החייזרים המסתוריים אשר חיים בתוכו. על פי אמונת הדת הרוחנית של באג'ור, חור התולעת והחייזרים שבתוכו הם "המקדש השמיימי" ו"הנביאים" שלהם, בהתאמה. סיסקו מגלה כי חייזרים אלו מתקיימים מחוץ לזמן הליניארי. המפגש הראשון שלו איתם הוא מסורבל וקשה להבנה לשני הצדדים, אך הוא מסייע לסיסקו להכיר בכך שהוא מעולם לא הרשה לעצמו להתגבר על הצער והמרירות שחש כתוצאה מאובדן אשתו, כמו גם על הכעס שלו כלפי פיקארד. לאחר שהוא חוזר מחור התולעת, סיסקו מאמץ את ההזמנות להתקדם ולפקד על חלל עמוק 9, ומאמץ גישה פחות עוינת כלפי פיקארד, בטרם צאתו.
לאחר שחלל עמוק 9 מועברת אל פתח חור התולעת, על מנת לחזק את התביעה הבאג'ורנית לריבונות עליו, היא הופכת למרכז חדש של פעילות מדעית, מסחרית ופוליטית. סיסקו, בתחילה, מתנגש עם מייג'ור קירה: קצינה צעירה שפעלה רבות במחתרת הבאג'ורנית נגד הקרדאסים, ונשלחה על ידי ממשלתה לשמש נציגה בדרג הפיקודי על התחנה. ביותר מהזדמנות אחת, מוצא סיסקו שעליו להרגיע ולרסן אותה, בשל מזגה החם. עם זאת, ככל שחולף הזמן, השניים מפתחים כבוד רב ואמון זה בזה. מערכת היחסים שלהם מגיעה לשיא חדש של אי-נוחות אישית, כאשר סיסקו נפצע במהלך קרב נגד הדומיניון, וקירה, תוך כדי שהיא מטפלת בו, מספרת לו סיפור ומתפללת לנביאים, תוך כדי. ברגע זה, קירה מבינה כי הסיבה שסיסקו שמר איתה על ריחוק מקצועי היא בגלל תפקידו כשליח הנביאים. בעקבות אירוע זה, היחסים ביניהם מתרככים.
הצבתו של סיסקו על חלל עמוק 9 הביאה אותו להתאחד עם חבר ותיק בצורה חדשה. ג'דזיה, טריל ממין נקבה, והפונדקאית הנוכחית של דקס, שובצה לתפקיד קצינת המדע הראשית של התחנה. הסימביונט דקס היה, קודם לכן, מחובר אל הפונדקאי קורזון: דיפלומט בשליחות הפדרציה אשר היה חבר ותיק ומנטור לסיסקו בתחילת הקריירה שלו. לפיכך, סיסקו מכנה את ג'דזיה בכינוי החיבה "זקן" ("old man"), כפי שהיה נוהג לכנות את קורזון. לעיתים, סיסקו פונה אל דקס לעצה, ולהפך - היא אף פונה אליו לפעמים. כאשר הסימביונט דקס עובר לפונדקאי חדש עקב מותה של ג'דזיה, סיסקו משמש מנטור עבור הפונדקאית החדשה - אזרי.
גילוי "המקדש השמיימי" (חור התולעת), וההתגלויות התכופות וחסרות התקדים של החייזרים לסיסקו, מקבעים במוחם של קאי אופקה, ושל באג'ורנים רבים אחרים, את הרעיון כי סיסקו הוא שליחם של הנביאים (החייזרים החיים בתוך חור התולעת), תואר ובו אחריות ומחויבויות - הגורמות לסיסקו, בתחילה, להסתייג מהתפקיד. עם זאת סיסקו נפתח, ולבסוף - מאמץ את ייעודו ואת תפקידו בנבואות הבאג'ורנים.
נקודת מפנה בתפקידו של סיסקו באה כאשר הפדרציה נתקלת בדומינון הנמצא ברביע גמא, ופורצת מלחמת הפדרציה-דומיניון. מפרוץ המלחמה לסיסקו ולצוותו תפקיד חשוב בשמירה על ביטחון הפדרציה ורביע אלפא כולו, והם פעמים רבות נמצאים בסיטואציות בהן מיליונים רבים של חיים נמצאים באחריותיהם. בין הדוגמאות לכך: פגישתו עם מפקדו לשעבר, אדמירל לייטון, אשר זומם להפיל את ממשלת הפדרציה ולכונן משטר צבאי במקום. לייטון מזייף בדיקת דם, ומפליל את סיסקו - הוא טוען שהוא משתנה וכולא אותו. בעזרתו של אודו, סיסקו מצליח להימלט מהכלא ולסקל את מזימותיו של לייטון. במקרה אחר, במהלך פלישת הקלינגונים לקרדאסיה, לסיסקו יש תפקיד קריטי בחשיפת משתנה אשר מתחזה למפקד בכיר בצבא, מרטוק. מעלליהם ממשיכים במהלך הפלישה של הדומיניון אל רביע אלפא, ובסופו של דבר - הוא מקודם לעמוד לצידו של סגן-אדמירל ויליאם רוס, על מנת לעזור לתכנן את פעולות הפדרציה נגד הדומיניון ובני בריתם - הקרדאסים והברין. לעיתים, תרומותיו של סיסקו למאמץ המלחמתי נעשות בחשאי, כמו עבודתו עם גארק, שנועדה להכניס את הרומולאנים אל תוך המלחמה נגד הדומיניון.
סיסקו מגשים את התפקיד שהנביאים ייעדו לו בפרק סיום הסדרה "What You Leave Behind", כאשר הוא מתעמת עם דוקאט, הנמצא תחת השפעת הקוסט אמוג'אן - אלי שקר שמטרתם להרוס את הגלקסיה. השניים נלחמים זה בזה, ודוקאט נראה שמנצח, אולם במאמץ אחרון, סיסקו קופץ אל עבר דוקאט, ומשליך את שניהם אל תוך התהום הלוהטת של מערות האש של באג'ור. סיסקו עצמו נמשך אל מימד הקיום של הנביאים, על מנת להמשיך ולחיות איתם וללמוד מהם. סיסקו נפרד מקסידי ייטס, אשתו ההרה, ומודיע לה כי אף על פי שאיננו יודע מתי הוא יוכל לחזור אליה - בסופו של דבר הוא יחזור.
חיים פרטיים
סיסקו היה נשוי לג'ניפר, אם־בנו ג'ייק. בפרק הבכורה של הסדרה "Emissary", סיסקו מטפח כעס ותיעוב עמוק כלפי ז'אן לוק פיקארד, בשל העובדה שהיה זה פיקארד, כלוקוטוס, שהוביל את המתקפה של הבורג נגד הפדרציה בקרב "וולף 359", בו סיסקו איבד את אשתו. על מנת לטפל בג'ייק כהורה יחיד, סיסקו החליט להשהות את הקריירה שלו בצי הכוכבים, ולקח על עצמו תפקיד די זניח - מפקד מספנות צי הכוכבים "Utopia Planitia" שעל מאדים.
סיסקו נשאר אלמן והורה יחיד במשך שנים רבות. בסופו של דבר, סיסקו מסכים לקבל הצבה כמפקד תחנת החלל חלל עמוק 9, אשר נמצאת במסלול היקפי סביב כוכב הלכת באג'ור, שם פוגש בקפטן ספינת משא אזרחית בשם קסידי ייטס, אשר איתה, בסופו של דבר, הוא מתחתן ומביא ילד לעולם.
סיסקו אוהב בייסבול, ספורט שכמעט ואיננו קיים במאה ה-24, המתקיים כמעט אך ורק באמצעות קבוצות קטנות של חובבים. הוא מחזיק כדור בייסבול על השולחן במשרדו, אשר ניתן לו על ידי חייזר אשר התחזה לדמותו של באק בוקאיי, שחקן הבייסבול האהוב על סיסקו. לעיתים קרובות, סיסקו מרים את הכדור ומסובב אותו סביב עצמו, כאשר הוא שקוע במחשבות. כאשר הדומיניון משתלט על חלל עמוק 9, ואנשי הפדרציה נסוגים, הוא משאיר מאחור את הכדור על השולחן במשרדו, כהודעה כי בכוונתו לחזור (ניתן לראות זאת הן בטרילוגית הפרקים "Homecoming", "The Circle" ו-"The Siege" בתחילת עונה 2, וכן בפרק הסיום של עונה 5 - "Call To Arms"). לאחר מותה של ג'דזיה, בפרק "Tears of the Prophets", סיסקו עוזב את התחנה וחוזר לכדור הארץ, תוך שהוא לוקח את כדור הבייסבול איתו, ובכך גורם למייג'ור קירה לחשוש שהוא לא מתכוון לחזור.
כמו אביו, ג'וזף סיסקו, הבעלים של מסעדה המתמחה באוכל קריאולי בניו אורלינס, גם סיסקו נהנה מבישול.
כמו כן, ידוע לכל כי קפטן סיסקו מעוניין להפוך לאדמירל, והוא מצהיר על כוונתו זו בפני אדמירל רוס, כאשר הוא מוצב זמנית בתחנת חלל, כשלישו של רוס.
גבריאל בל
בעקבות מסע בזמן, המתואר בפרק הכפול "Past Tense", סיסקו מוצא את עצמו על כדור הארץ בתחילת המאה ה-21. שלא במתכוון, נוכחותו גורמת למותו של גבריאל בל, דמות שעתידה להיות חשובה באמריקה של אותה תקופה. סיסקו לוקח על עצמו את זהותו של בל, על מנת לתפוס את מקומו ולשמר על ציר הזמן. סיסקו יוזם את מה שייקרא בעתיד "מהומות בל", אשר סייעו לשנות את מהלך ההיסטוריה האנושית.
בני ראסל
‏‏
בפרק "Far Beyond the Stars", סיסקו שוקל להשתחרר משירותו, לאחר שהוא מאבד חבר ותיק במלחמת הדומיניון. הנביאים מתערבים, וגורמים לסיסקו לחיות, בקצרה, את חייו של בני ראסל: סופר מדע בדיוני שחור בשנות ה-50 באמריקה. בני עובד במשרד בו מספר סופרים המאגדים בכל חודש את סיפוריהם לקובץ, אך הוא נתקל שוב ושוב בגילויי גזענות מטעם המוציא לאור שלו. בני כותב סיפור מדע בדיוני קצר, בשם "חלל עמוק 9", אשר מתרחש ביקום בו אין דעות קדומות או צרות אופקים. המו"ל שלו מסרב לפרסם את הסיפור, מאחר שדמות הגיבור - מפקד תחנת החלל - היא אדם שחור. עוול זה, בסופו של דבר, מביא את בני לכדי מצב של טירוף. זמן קצר לאחר מכן, הוא מוצא את עצמו בחזרה כסיסקו, במאה ה-24, בהבינו את מקומו על התחנה, מעלה שאלות בדבר טבעה של המציאות.
מאוחר יותר, בפרק "Shadows and Symbols", סיסקו חווה סדרה של פלאשבקים אל תוך חוויות מחייו של בני ראסל - שכעת מאושפז בבית חולים פסיכיאטרי, אובססיבי לכתוב על הקיר סיפור קצר - המתאר באופן סינכרוני את עלילת הפרק "Shadows and Symbols". אף על פי שבסוף הפרק כשעדיין לא ברור האם חייו של בני הם מציאות, או יצירתם של הנביאים, הפרק מסתיים בכך שאחד מחייזרי חור התולעת (אחד הנביאים של באג'ור) אומר: "קוסט אמוג'אן ניסה לעצות אותך עם חיזיון שווא", ובכך הוא רומז כי אויביהם של הנביאים - רוחות הפא - הם ששתלו את פנטזיית בני ראסל במוחו של סיסקו, על מנת להסית אותו מהשלמת משימתו.
בראיון שהעניק בשנת 2006 אירה סטיבן בהר, ממפיקי "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9", אמר בהר כי שקל להפוך את הסדרה כולה ליצירה שנכתבה על ידי דמותו של בני ראסל.
אפיון
בעוד שהוא חולק ערכי ליבה הזהים לאלו של קפטן ז'אן לוק פיקארד וקפטן קתרין ג'יינוויי, סיסקו מראה נטייה להתפשר על הערכים האלו במצבים קיצוניים. הדוגמה הבולטת ביותר לכך היא בפרק "In the Pale Moonlight", שבו סיסקו משקר, משבש הליכי משפט והופך, שלא במתכוון, לשותף לרצח, כל זאת - על מנת להביא למהפך בהתנהלות (ובסופו של דבר - לניצחון) מלחמת הפדרציה בדומיניון. לאחר מכן, סיסקו מקליט יומן אישי לגבי רגשותיו על הפרשה כולה, ומבכה על העובדה שאין לו חרטה על מעשיו (אשר הביאו לכניסת הרומולאנים למלחמה, לצד הפדרציה והאימפריה הקלינגונית, נגד הדומיניון, קרדאסיה והברין, ובכך גדל בצורה משמעותית סיכויי הניצחון של הפדרציה), לא לפני שהוא מבקש מהמחשב למחוק לחלוטין את הרישום כולו.
דוגמה נוספת לגישה המקיאווליסטית המאפיינת את סיסקו ניתן למצוא בפרק "For the Uniform", אשר בו סיסקו מרעיל אטמוספירה של כוכב לכת שלם, רק משום שקיימת בו מושבה של ארגון המחתרת "המאקי", וזאת על מנת לתפוס את מייקל אדינגטון, לשעבר קצין הביטחון הראשי של חלל עמוק 9, תחת פיקודו הישיר של סיסקו, אשר בגד וערק לשורות המאקי.
סיסקו מפגין אישיות נועזת ולא מתפשרת עד לנקודת שבירה, אפילו על פי קנה המידה של חברו הטוב ביותר - דקס (הסימביונט), שאף אומר לו (בעת היותו בתוך הפונדקאית אזרי טיגאן) כי אישיותו מטילה אימה על וורף. ביחס לקפטנים אחרים ב-"מסע בין כוכבים", סיסקו מפגין חוזק בתכנון צבאי אסטרטגי / תפעולי, כפי שמעיד התפקיד המרכזי שהוטל עליו במאמץ המלחמתי של הפדרציה נגד הדומיניון. אמנם הוא איננו בקיא בפילוסופיה כז'אן לוק פיקארד, או במדעים מדויקים כקתרין ג'יינוויי, אך סיסקו מפגין ידע נרחב בתחום ההנדסה (כפי שניתן לראות בפרקים כמו "Explorers", "The Visitor" ו-"Civil Defense"), זאת לאחר ששימש, בטרם מינויו למפקד תחנת החלל חלל עמוק 9, כמפקד מספנות צי הפדרציה "Utopia Planitia" על מאדים.
גזיאנטפ
גזיאנטפ (בטורקית: Gaziantep; ובעבר אנטפ - Antep) היא בירת הנפה הקרויה על שמה ומחוז דרום-מזרח אנטוליה בדרום-מזרח טורקיה. העיר שוכנת בדרום-מזרח רמת אנטוליה כ-500 ק"מ דרום-מזרחית לבירה אנקרה וכ-100 ק"מ צפונית לעיר הסורית חלב. לעיר מעמד של עיר מטרופוליטנית (Büyükşehir - "עיר גדולה") ולפי אומדן רשמי משנת 2022 אוכלוסייתה מנתה כ-2.154 מיליון בני אדם.
בעיר התגוררו מיעוט של יהודים, בעיקר ממוצא ספרדי. האוכלוסייה היהודית הצטמצמה במהירות מאמצע המאה ה-20, ובשנות ה-80 מספר היהודים הגיע ל-0.
שם העיר
בטורקית עותמאנית נקראה העיר עין תאב (عين تاب). בערבית היא נקראת ענתאב או עינתאב (عنتاب, عينتاب), והיא מוצאה של משפחת ענתבי מסוריה.
בשנת 1928 הוספה לשם העיר המילה "ע'אזי" (غازي, Gazi), שפירושה בערבית "לוחם (נגד הכופרים באסלאם)". השינוי נעשה לכבוד עמידתה של העיר במלחמת טורקיה–צרפת.
היסטוריה
נראה שיישוב חתי התקיים באזורה של גזיאנטפ עד שנכבשה על ידי סרגון השני, מלך אשור בשנת 717 לפנה"ס. האשורים שלטו באזור משך כמאה שנה עד שהקימרים השתלטו עליו ואלה בתורם נהדפו על ידי מדי במחצית הראשונה של המאה ה-6 לפנה"ס. כשהממלכה האחמנית נדרסה תחת רגלי צבאו של אלכסנדר הגדול, נכבשה גם גזיאנטפ בשנת 333 לפנה"ס. בתקופה ההלניסטית נקראה גזיאנטפ "אנטיוכיה שבטאורוס" (Antiochia ad Taurum).
בשנת 638 נכבשה העיר על ידי הערבים אשר כינוה עינתאב, ומכאן שמה הטורקי איינטאפ ("Ayintap") שהתגלגל לאנטפ. לאחר קרב מנזיקרט ב-1071 נכבשה העיר על ידי הסלג'וקים, אך אלה איבדו את השליטה בה עת הייתה לחלק מנסיכות ארמנית קטנה שהקים פילרטוס ברכמיוס, ארמני ששימש בעברו כגנרל בצבא הביזנטי. נסיכותו של ברכמיוס קמה ב-1078 אך לקראת מותו ב-1086 התפוררה למספר ישויות מקומיות, והעיר נכבשה על ידי צלבני מסע הצלב הראשון בשנת 1097. העיר באה תחת שלטונה של רוזנות אדסה ועם נפילתה באמצע המאה ה-12 הייתה לחלק מממלכת קיליקיה הארמנית. לאחר התמוטטותה של ממלכת קיליקיה הארמנית חזרה העיר לידי הסלג'וקים וב-1516 נכשה על ידי הסולטאן סלים הראשון והייתה לחלק מהאימפריה העות'מאנית.
משך 400 שנה שלטו העות'מאנים בעיר, אך עם תום מלחמת העולם הראשונה כבשו הבריטים את אנטפ, ומסרוה, ב-5 בנובמבר 1919, לידי הצרפתים, הכול בהתאם להסכם סייקס–פיקו שנחתם שלוש שנים קודם לכן בין שתי המעצמות. כמו באורפה ובקהרמאנמרש לוו חילופי השלטון באנטפ בעימותים עם התושבים, אשר התנגדו לצעד זה, בעיקר בשל נוכחותם של חיילי הלגיון הצרפתי-ארמני. הצרפתים הפעילו את אנשי הלגיון הצרפתי-ארמני כעושי דברם וכן נסמכו על חייליו לשם איסוף מודיעין. החל בחודש ינואר 1920 התפתחו עימותים אלה למארבים על כוחות צרפתיים לאורך הדרכים המובילות מהעיר אל קרמאנמרש ואל קיליס, וגלשו עד מהרה למרי אזרחי מלא ולקרבות קשים שנמשכו בחלקים שונים של העיר במשך יותר משנה. ב-8 בפברואר 1921 נכנעה גזיאנטפ לאחר 384 ימי קרב, ובו-ביום החליטה האספה הלאומית הגדולה של טורקיה על שינוי שמה של העיר מ"אנטפ" ל"גזיאנטפ" (Gaziantep - "אנטפ הגיבורה"). מלחמת טורקיה–צרפת הסתיימה עם חתימת הסכם אנקרה, ב-21 באוקטובר 1921, וב-25 בדצמבר 1921 פינו הצרפתים את העיר.
באוגוסט 2016 ביצע ארגון דאעש פיגוע התאבדות בחתונה בגזיאנטפ, בו נהרגו 57 איש. זהו היה הפיגוע הקטלני ביותר בטורקיה מאז פיגוע ההתאבדות הכפול בהפגנה באנקרה באוקטובר 2015.
העיר כיום
אוכלוסיית העיר, שמנתה 45,000 איש בלבד בסוף המאה ה-19, מונה כיום יותר מ-2 מיליון תושבים, מה שהופך אותה להיות אחת הערים הגדולות בטורקיה. העיר הפכה בעשורים האחרונים של המאה ה-20 למרכז העירוני והכלכלי החשוב ביותר בדרום-מזרח טורקיה, בעיקר בזכות מיזם הפיתוח האזורי רחב ההיקף המוכר כפרויקט דרום-מזרח אנטוליה (Güneydoğu Anadolu Projesi, GAP). בעיר אוניברסיטה שזכתה במעמד זה ב-1987.
בעיר שוכן המוזיאון לארכאולוגיה של גזיאנטפ, המכיל את אוסף הפסיפסים הגדול ביותר בעולם. אוסף המוזיאון כולל ממצאים מאתרים ארכאולוגים מאזור גזיאנטפ וסביבתה. אגף שלם במוזיאון הוקצה לעתיקות העיר הסלוקית והרומאית העתיקה זאוגמה.
המטבח המקומי
המטבח המקומי של גזיאנטפ שונה מהמטבח הטורקי הכללי עקב ההשפעה רבת השנים של ארמנים, כורדים והמסורות הקולינריות של העיר חלב הסמוכה שהייתה מרכז אדמיניסטרטיבי חשוב עבור האימפריה הסלג'וקית והאימפריה העות'מאנית. ניתן להבחין בהבדל משמעותי בתבשילי האורז המקומיים, המרק, הקבב, הקציצות ("קופטה"), ועוד. המטבח המקומי נחשב גם לחריף יותר ביחס למטבח הטורקי הכללי, בעיקר בגלל שימוש נדיב בתבלין הפלפל החלבי לצד פפריקה.
גזיאנטפ ידועה במיוחד בבקלווה שלה, המוגשת במילוי פיסטוק טחון. ככל הנראה, שף טורקי בשם סלבי גולו (Çelebi Güllü) הביא את המתכון לעיר לאחר שלמד להכין אותו בדמשק. בשנת 2013, הכריזה הנציבות האירופית על הבקלוה של העיר גזיאנטפ (Antep Baklavası) כמוגנת על-ידי אינדיקציה גאוגרפית. זהו למעשה המוצר הטורקי הראשון שזוכה לקבל הכרה כזו מהנציבות האירופית.
מאכל פופולרי נוסף באזור גזיאנטפ (וגם באורפה) הוא הלהמג'ון.
יאן קוכנובסקי
יַאן קוֹכַנוֹבְסְקִי (בפולנית: Jan Kochanowski; 1530 – 22 באוגוסט 1584) היה משורר פולני מתקופת הרנסאנס הפולני שקבע דפוסים פיוטיים שיהפכו לחלק בלתי נפרד מהשפה הספרותית הפולנית. הוא נחשב בדרך כלל למשורר הפולני הגדול ביותר לפני אדם מיצקביץ'.
ביוגרפיה
יאן קוכנובסקי נולד ב, ליד ראדום בפולין. הוא היה אחיו הבכור של, שהיה גם הוא משורר ומתרגם. מעט ידוע על השכלתו המוקדמת של יאן. בגיל ארבע עשרה הוא שלט בלטינית שוטפת, הוא נשלח לאקדמיה בקרקוב. לאחר שסיים את לימודיו בשנת 1547 בגיל שבע עשרה, הוא למד ב, בדוכסות פרוסיה (פייף של ממלכת פולין), ובאוניברסיטת פדובה באיטליה. בפדובה בא קוכנובסקי במגע עם החוקר ההומניסטי הגדול. קוכנובסקי סיים את תקופת לימודיו ומסעותיו בת חמש עשרה שנים בביקור אחרון בצרפת, שם פגש את המשורר פייר דה רונסאר.
בשנת 1559 חזר קוכנובסקי לפולין סופית, שם נשאר פעיל כהומניסט וכמשורר רנסאנס. הוא שהה במשך חמש עשרה השנים הבאות קרוב לחצרו של זיגמונט השני אוגוסט, מלך פולין, ושימש תקופה מסוימת כמזכיר המלך. בשנת 1574, בעקבות הוויתור של אנרי משושלת ולואה על כס השלטון של מלך פולין לאחר שנבחר זמן קצר קודם לכן (ושבמועמדותו לכס המלכות הפולני תמך קוכנובסקי), התיישב קוכנובסקי באחוזה משפחתית ב ("היער השחור") כדי לנהל את חייו של אציל כפרי. בשנת 1575 נישא לדורוטה פודלודובסקה (Dorota Podlodowska), ונולדו להם שבעה ילדים.
קוכנובסקי מכונה לפעמים בפולנית "Jan z Czarnolasu" ("יאן מהיער השחור"). שם הוא כתב את יצירותיו הזכורות ביותר, כולל "גירוש השליחים היוונים" ו"הקינות".
קוכנובסקי מת, כנראה מאוטם שריר הלב, בלובלין ב-22 באוגוסט 1584.
יצירותיו
קוכנובסקי לא הפסיק מעולם לכתוב בלטינית; עם זאת, ההישג העיקרי שלו היה יצירת שירה בשפה הפולנית שהפכו אותו לקלאסיקה עבור בני דורו ולדורות הבאים. יצירת המופת הגדולה הראשונה שלו הייתה Odprawa posłów greckich (גירוש השליחים היוונים, 1578). זו הייתה טרגדיה בחרוזים לבנים שגוללה את התקרית שהובילה למלחמת טרויה, על בסיס כתביו של הומרוס. זו הייתה הטרגדיה הראשונה שנכתבה בפולנית, והתמה של האחריות של המדינאות ממשיכה להדהד עד היום. ההצגה הוצגה בחתונתם של יאן זמויסקי וקריסטינה רדזיוויל ב בוורשה ב-12 בינואר 1578.
יצירת המופת הידועה ביותר של קוכנובסקי היא טרני (Treny, 1580) סדרה של תשע-עשרה אלגיות על מותה של בתו האהובה בת השנתיים וחצי אורסולה (Urszula). הוא תורגם לאנגלית (כ"קינות") בשנת 1920 על ידי דורותיאה פראל, ובשנת 1995 על ידי סטניסלב בארנצ'אק ושיימוס היני.
כתביו פורסמו באופן קולקטיבי לראשונה בקרקוב בשנים 1584–90, אבל מה שמכונה פרסום היובל, שהופיע בוורשה ב-1884, עדיף. רבים משיריו תורגמו לגרמנית על ידי ה. ניטשמן (1875).
יחסי יוון–סמואה
יחסי יוון–סמואה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה ההלנית לבין מדינת סמואה העצמאית.
סקירה כללית
היחסים בין סמואה לבין יוון כוננו בשנת 1984. על פי משרד החוץ היווני "בין שתי המדינות יחסים ידידותיים וטובים, שיתוף הפעולה בין שתי המדינות משביע רצון, בין אם באופן דו-צדדי או באופן מולטילטרלי." אזרחי יוון יכולים להיכנס לסמואה באופן חופשי עד לשהייה של תשעים ימים. אזרחי סמואה יכולים להיכנס ליוון ללא אשרת כניסה ללא הגבלת זמן.
טריסטן תומפסון
טריסטן טרבור ג'יימס תומפסון (באנגלית: Tristan Trevor James Thompson; נולד ב-13 במרץ 1991) הוא כדורסלן קנדי-אמריקאי, המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר, בקבוצת לוס אנג׳לס לייקרס מליגת ה-NBA.
ראשית חייו
תומפסון נולד בטורונטו וגדל בקנדה, וכשהיה בכיתה י' עבר לארצות הברית והחל לשחק במדי קבוצת הכדורסל של בית הספר התיכון "סיינט בנדיקט" שבניו ג'רזי. באמצע שנת ה, כאשר כבר היה נחשב לאחד הכישרונות המבטיחים בארצות הברית לגילו, הודח תומפסון מקבוצת הכדורסל לאחר שהתעמת עם מאמנו במהלך משחק.
בעקבות ההדחה, עזב תומפסון את בית הספר, ועבר לתיכון "פינדלי" בהנדרסון שבנבדה. בפינדלי הפך תומפסון עד מהרה לשחקן מרכזי, ובשנתו האחרונה בתיכון רשם של 15.9 נקודות, 9.6  ו-1.8 חסימות למשחק, הוביל את קבוצתו למאזן של 32 ניצחונות מול שני הפסדים ולאליפות המדינה ואף הוזמן להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן.
קריירת מכללות
עם סיום לימודיו התיכוניים, דורג תומפסון על ידי ESPN במקום העשירי בין בני המחזור שלו בגיוסים למכללות. הוא בחר לשחק במדי קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת טקסס באוסטין המשחקת בחטיבת "ביג 12" של ליגת המכללות.
כבר בעונת ה שותף תומפסון ב-34 משחקים, בהם הוביל את הקבוצה עם 7.8 ריבאונדים ו-2.4 חסימות למשחק והוסיף גם 13.1 נקודות, שני בקבוצה רק לג'ורדן המילטון. הוא סייע לקבוצתו להעפיל עד למשחק הגמר של טורניר אליפות החטיבה. במשחק הגמר, בו פגשה קבוצתו את אוניברסיטת קנזס, שיחק תומפסון 21 דקות בלבד משום שהסתבך בבעיית עבירות, ולא הצליח למנוע את הפסדה של טקסס בתוצאה 85-73.
קריירת ה-NBA
לאחר שנה אחת בלבד בליגת המכללות, החליט תומפסון להעמיד את עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA. הוא נבחר בבחירה הרביעית על ידי קליבלנד קאבלירס, בחירה שהייתה גבוהה מכפי שחזו לו הפרשנים. בעונת הרוקי שלו, שהייתה עונה מקוצרת בשל שביתת השחקנים, עלה תומפסון מהספסל במרבית העונה כמחליפו של אנטואן ג'יימיסון. עם פציעתו של אנדרסון ורז'או החל תומפסון לעלות בחמישייה, אם כי העונה פעמים רבות בעמדת הסנטר. הוא רשם לאורך העונה 8.2 נקודות ו-6.5 ריבאונדים, כולל שיא קריירה של 27 נקודות ו-12 ריבאונדים מול ניו ג'רזי נטס, ובסיום העונה נבחר לחמישיית הרוקיז השנייה.
לקראת עונת הגיע אל קליבלנד קווין לאב, המשחק בעמדתו של תומפסון, ותפס את משבצת הפאוור פורוורד ברוטציה של דייוויד בלאט, מאמן הקבוצה. תומפסון שותף בכל 82 משחקי העונה, אך עלה בחמישייה ב-15 מהם בלבד. ב-26.8 דקות בהן שותף בממוצע רשם 8.5 נקודות ו-8.0 ריבאונדים למשחק, וסייע לקבוצתו לסיים את העונה במאזן של 59 ניצחונות מול 23 הפסדים, בתאריך 22 באוקטובר 2016 חתם על חוזה ל-5 שנים על סך 82 מיליון דולר לכל התקופה עם שכר שנתי של 16.4 מיליון דולר.
בוסטון סלטיקס
בנובמבר 2020, לאחר 9 עונות רצופות בקליבלנד, חתם תומפסון על חוזה בבוסטון סלטיקס.
סקרמנטו קינגס
ביולי 2021 הועבר לסקרמנטו קינגס, כחלק מטרייד משולש ובתמורה לדלון רייט.
אינדיאנה ושיקגו
ב-7 בפברואר 2022 הועבר בטרייד לאינדיאנה פייסרס עם באדי הילד וטייריס הליברטון תמורת ג'סטין הולידיי ודומנטאס סאבוניס, אך לאחר שבוע שוחרר מהקבוצה.
ב-19 בפברואר 2022 חתם בשיקגו בולס עד לסוף העונה.
חיים אישיים
החל מאפריל 2016 נמצא תומפסון במערכת יחסים עם הדוגמנית וכוכבת הריאלטי קלואי קרדשיאן, אשר הכריזה על הריונה ממנו ב-20 בדצמבר 2017. ב-12 באפריל 2018 נולדה לזוג ילדה.
בנובמבר 2020 קיבל תומפסון אזרחות אמריקאית.
הנסיכה והאפון
הנסיכה והאפוּן (בדנית: Prinsessen på ærten, בתרגום חופשי: הנסיכה על האפונה, תורגם לעברית גם כהנסיכה על העדשה) הוא מעשייה לילדים מאת הסופר והמשורר הדני הנס כריסטיאן אנדרסן. הסיפור הקצר הוא על אודות נערה צעירה אשר זהותה כנסיכה נקבעת לפי מידת הרגישות הגופנית שלה. הסיפור פורסם במקור יחד עם שלושה סיפורים נוספים אשר אוגדו יחד בספרון אשר יצא לאור ב-8 במאי 1835 בקופנהגן שבדנמרק, על ידי חברת ההוצאה לאור "C. A. Reitzel".
בשנת 1959 עובד הסיפור למחזמר תחת השם "Once Upon a Mattress" בכיכובה של קרול ברנט. מאז יצא הסיפור במהדורות רבות חדשות, עובד לגרסאות טלוויזיה ואף משחק לוח.