cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דייוויד לנגטון
חיים אישיים
במאי 1975 נשא לנגטון לאישה את קלייר גרין, אשתו לשעבר של מנחה הטלוויזיה הוגי גרין. ב-1994 לקה בהתקף לב חמור ונפטר בסטרטפורד אפון אייבון. במודעות הפטירה התגלה שגילו היה 82 ולא 72 כפי שנמסר קודם לכן. בהספדים תואר לנגטון כאדם פופולרי ונוח, שתמיד התנהג כג'נטלמן.
מחוזות אסוואטיני
המדינה גובלת בדרום אפריקה בצפון, בדרום ובמערב, ובמוזמביק במזרח.
Hurricane (שיר של קניה וסט)
Hurricane (בעברית: הוריקן) הוא סינגל של הראפר האמריקאי קניה וסט והזמר-יוצר הקנדי דה ויקנד, בהשתתפות הראפר האמריקאי ליל בייבי, מתוך אלבום האולפן העשירי של וסט, Donda. השיר יצא לאור ב-14 בספטמבר 2021 לרדיו הקצבי העכשווי האמריקאי כסינגל המוביל מתוך האלבום, על ידי חברות התקליטים GOOD Music ודאף ג'אם.
רקע והקלטה
השיר הוקלט לראשונה תוך כדי ג'אם סשן בארצ'ווד מיוזיק סטודיו והועבר על ידי צ'אנס הראפר לווסט, ששיתף תצוגה מקדימה של השיר בספטמבר 2018. השיר תוכנן במקור להיכלל באלבומו הגנוז של וסט, Yandhi, ולאחר מכן עבר מספר גרסאות, בהן השתתפו, בין היתר אנט קלמונס, ביג שון, טיי דולה סיין ו-6ix9ine. גרסאות אלו הודלפו לאינטרנט במרוצת השנים שבין הקלטתו הראשונה לצאתו של האלבום Donda. לבסוף, הגרסה הסופית של השיר הוצגה לראשונה ביולי 2021, במסיבות ההשמעה של האלבום, והיא כללה את דה ויקנד וליל בייבי. ב-8 באוגוסט 2021, היא פורסמה בטעות בשירותי הזרמת מוזיקה שונים, אך נמחקה לאחר פחות מ-24 שעות לאחר מכן. ב-29 באוגוסט, השיר פורסם באופן רשמי יחד עם שאר האלבום.
קבלה ביקורתית
השיר קיבל בעיקר ביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה, שציינו לשבח את השתתפותו של דה ויקנד בשיר. חלקם שיבחו גם את היצירתיות של השיר, בעוד שכמה מהם החמיאו לחלק של ליל בייבי בשיר. אתרים שונים כללו אותו ברשימות סוף השנה שלהם לשנת 2021, בהם Complex ו-Slant Magazine. בטקס פרסי גראמי ה-64, השיר זכה בפרס גראמי לביצוע הראפ המלודי הטוב ביותר, מה שהפך את וסט לאחד משני הראפרים עם מספר פרסי הגראמי הגדול ביותר, לצד ג'יי-זי.
הצלחה מסחרית
עם צאתו של Donda, השיר נכנס למקום השישי במצעד הבילבורד הוט 100, והיה לשיר שהגיע למיקום הגבוה ביותר מתוך האלבום וכן ללהיט ה-19 של וסט ב-20 הראשונים. נוסף על כך, הגיע השיר לצמרת מצעד שירי הסטרימינג והיה לשירו השלישי של וסט שהגיע להישג זה. גם במצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ, מצעד שירי הגוספל ומצעד השירים הנוצריים הגיע השיר למקום הראשון. במצעד סוף השנה של בילבורד לשנת 2021, השיר דורג במקומות השני והראשון במצעד השירים הנוצריים ומצעד שירי הגוספל בהתאמה. ב-10 בינואר 2022, זכה השיר בתואר הפלטינה מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי על מכירת 1,000,000 יחידות בארצות הברית.
לודוויג גאורג, מרקיז באדן-באדן
לודוויג גאורג, מרקיז באדן-באדן (בגרמנית: Ludwig Georg von Baden-Baden; 7 ביוני 1702 - 22 באוקטובר 1761), היה מרקיז באדן-באדן בין השנים 1707–1761.
ביוגרפיה
לודוויג גאורג נולד ב-7 ביוני 1702 בארמון אטלינגן, ללודוויג וילהלם, מרקיז באדן-באדן ולזיבילה, דוכסית סקסוניה-לאוונבורג, בתם של יוליוס פרנץ, דוכס סקסוניה-לאוונבורג והדוויג מפפאלץ-זולצבאך. בשנת 1707 מת אביו, ולודוויג גאורג עלה לשלטון במקומו, תוך שאמו משמשת כעוצרת בשמו. אמו הייתה פטרונה גדולה של האמנויות, והפכה את באדן-באדן למרכז תרבות ארכיטקטונית. בהיותו בן 16 התאהב לודוויג גאורג במריה לשצ'ינסקה, נסיכת פולין, בתו של סטניסלאב לשצ'ינסקי, מלך פולין, אולם הוא לא התחתן עמה, ולבסוף היא נישאה ללואי החמישה עשר, מלך צרפת.
ב-8 באפריל 1721 התחתן לודוויג גאורג עם מריה אנה, נסיכת שוורצנברג, בתם של אדם פרנץ, נסיך שוורצנברג ואלאונורה משוורצנברג, ולכבוד חתונתו העניקה לו אמו את בית הציד שלה בפרמרסברג, ולשניים נולדו 4 ילדים. הודות לאמו שגשגה המרקיזות, והצליחה לכסות את החובות שהיו בימי אביו. בין השנים 1707–1731 היה לודוויג גאורג הקולונל המלכותי של רגימנט הרגלים ה-4 של החוג השוואבי, אך במהלך מלחמת הירושה הפולנית הוא רדף אחרי רכושו בבוהמיה, והוא חזר לווינה, רק לאחר שנכתבה הטיוטה הראשונית של הסכם וינה (1738). בשנת 1733 מתה אמו, ובשנת 1755 מתה אשתו מריה אנה. ב-10 ביולי 1755 התחתן לודוויג גאורג בשנית עם מריה אנה יוזפה, דוכסית בוואריה, בתם של קרל השביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומריה אמליה, ארכידוכסית אוסטריה, אולם לא היו לו ממנה ילדים. ב-22 באוקטובר 1761 מת לודוויג גאורג בארמון ראשטאט, ומכיוון שלא היו לו בנים עלה לשלטון במקומו אחיו אוגוסט גאורג, מרקיז באדן-באדן.
משפחתו
ב-8 באפריל 1721 התחתן לודוויג גאורג עם מריה אנה, נסיכת שוורצנברג, בתם של אדם פרנץ, נסיך שוורצנברג ואלאונורה משוורצנברג, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
שיטת הדירוג של אופ"א
שיטת הדירוג של אופ"א היא הדרך שבעזרתה נקבע דירוג המדינות הליגות והקבוצות המשתתפות בטורנירים הבינלאומיים השונים. השיטה נקבעה על ידי אופ"א, אשר מנהלת את הכדורגל באירופה.
השיטה מחולקת ל-3 חלקים:
עד ליורו 2008
שיטת הדירוג של הנבחרות הלאומיות נקבע לפי תוצאות משחקי הנבחרות. עד לסוף טורניר יורו 2008, ניקוד הנבחרות חושב על ידי חלוקת הנקודות שנצברו על ידי הנבחרות (3 נקודות עבור ניצחון, נקודה עבור תיקו), במספר המשחקים אשר שוחקו בשני טורנירי המוקדמות האחרונים של גביע העולם ואליפות אירופה. משחקי פלייאוף לא נחשבו בספירת הנקודות. הניקוד של נבחרת אשר אירחה את אחד הטורנירים האחרונים נקבע על ידי חישוב הניקוד במוקדמות הטורניר בו הם לא אירחו.
במידה והיו שתי נבחרות או יותר בעלות אותו ניקוד, מקומן נקבע לפי השיטה הבאה:
לאחר יורו 2008
ב-20 במאי 2008 הכריזה אופ"א על שינוי שיטת הדירוג. בשיטה החדשה הנבחרות מקבלות ניקוד עבור כל משחק אשר שוחק בחמשת טורנירי המוקדמות וטורנירי הגמר האחרונים של גביע העולם ואליפות אירופה, לפי השיטה הבאה:
דירוג הנבחרות יחושב לפי שיטה זו בחודש נובמבר בשנה בה לא מתקיים טורניר גמר של גביע העולם או אליפות אירופה.
בנובמבר 2013 נקבעו קבוצות הדירוג לקראת הגרלת מוקדמות יורו 2016 לפי דירוג זה.
דירוג ליגות
שיטת הדירוג של הליגות משמשת לקביעת מספר הקבוצות אשר ישתתפו במפעלים השונים של אופ"א מכל מדינה. הדירוג קובע עבור עונת המשחקים אשר תתקיים שתי עונות לאחר העונה בה חושב הדירוג, כך שהדירוג בסוף עונת המשחקים של 2010/2011 יקבע את הקבוצות אשר ישתתפו בעונת 2012/2013, ולא בעונת 2011/2012.
דירוג הליגות נקבע לפי תוצאות משחקי הקבוצות מכל ליגה במשחקי ליגת האלופות, הליגה האירופית והקונפרנס ליג בחמש העונות האחרונות. שתי נקודות מוענקות עבור כל ניצחון ונקודה אחת עבור כל תוצאת תיקו. הניקוד המצטבר עבור מדינה בכל עונה מחולק במספר הקבוצות מאותה מדינה אשר השתתפו באחד מהמפעלים באותה העונה. המספר שהתקבל מעוגל ל-3 ספרות אחר הנקודה (לדוגמה, 2/3 2 יועגל ל-2.667). הניקוד שהושג עבור משחקים אשר שוחקו בשלבי המוקדמות והפלייאוף מחולק ב-2. ניקוד נוסף אשר ניתן: נקודות הבונוס מתווספות לניקוד השנתי של כל ליגה.
דירוג הליגות הנוכחי
הדירוג בסיום עונת 2022/2023 יקבע את מספר הקבוצות המשתתפות במפעלים השונים עבור עונת המשחקים 2024/2025. הדירוג הסופי בסיום עונת 2023/2024 ייקבע את מספר הקבוצות המשתתפות במפעלים השונים עבור עונת המשחקים 2025/2026
הדירוג הנוכחי מעודכן עבור: 18/08/2023
הקצאת מקומות במפעלים
כל ליגה מקבלת הזמנות לשלב הבתים והמוקדמות של ליגת האלופות והליגה האירופית ולמוקדמות הקונפרנס ליג לפי הטבלה הבאה (מעודכן ל-יוני 2023):
הקבוצה שזכתה בליגת האלופות בעונה הקודמת מקבלת כרטיס ישיר לשלב הבתים. הקבוצה שזכתה בליגה האירופית בעונה הקודמת מקבלת כרטיס לשלב הפלייאוף של ליגת האלופות. במידה ומחזיקת ליגת האלופות הייתה מקבלת כרטיס גם מהליגה בה היא משתתפת, יחולו השינויים הבאים:
8 הקבוצות אשר נשרו משלב הבתים של ליגת האלופות מקבלות כרטיס ישיר לשלב השני של הליגה האירופית. 6 הקבוצות אשר נשרו מהפלייאוף של מוקדמות ליגת האלופות מצטרפות לשלב הבתים של הליגה האירופית. 8 הקבוצות אשר נשרו משלב המוקדמות השלישי של ליגת האלופות מצטרפות לפלייאוף הליגה האירופית.
לפני תחילת משחקי המוקדמות, וועדה מיוחדת של אופ"א עוברת על רשימת הקבוצות אשר קיבלו כרטיס למפעלי אופ"א, ומבצעת התאמות ושינויים במידת הצורך.
החל מעונת 2018/19 ארבע הקבוצות הראשונות מארבע הליגות המדורגות ראשונות יגיעו ישירות לשלב הבתים של ליגת האלופות, בנוסף לזוכת הליגה האירופית.
החל מעונת 2021/22 החלה לפעול הקונפרנס ליג והליגות השונות יקבלו הזמנות למוקדמות הליגה.
בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה והשעיית הליגה הרוסית הליגות שמדורגות 20-21 מתחילות את דרכן בסיבוב השני של ליגת האלופות במקום הראשון.
היסטוריה
דירוג הליגות האירופאיות פורסם לראשונה ב-1979 לקביעת מספר הקבוצות מכל מדינה אשר ישתתפו בטורניר גביע אופ"א. לפני שנה זו לא בוצע חישוב שכזה, אך לאחר ששיטה זו נקבעה נבדק בדיעבד דירוג הליגות משנת 1971, השנה שבה הוחלט על יצירת הדירוג. מאז שנאספו דירוגי הליגות (בנוסף לספירה הרטרואקטיבית משנת 1971) הובילו את טבלת הליגות 4 מדינות בלבד.
דירוג המועדונים
דירוג המועדון נקבע על פי הניקוד שצבר המועדון בליגת האלופות, הליגה האירופית ו/או הקונפרנס ליג בחמש העונות האחרונות או 20% מניקוד הליגה אליה הוא משתייך, הגבוה מבין השניים. קבוצה מקבלת 2 נקודות עבור ניצחון ונקודה אחת עבור תוצאת תיקו בליגת האלופות, הליגה האירופית והקונפרנס ליג. ניצחונות ותוצאות תיקו בשלבי המוקדמות של הטורנירים לא נחשבים לניקוד הקבוצה. קבוצה שניצחה אחרי דו-קרב בעיטות עונשין מקבלת נקודה אחת בלבד, וכך גם הקבוצה שהפסידה.
הקבוצות אינן מקבלות ניקוד נוסף עבור ניצחונות בשלבים המוקדמים של ליגת האלופות, הליגה האירופית והקונפרנס ליג, אלא ניקוד נוסף עבור הגעה לאחד השלבים לפי הטבלה הבאה:
דירוג המועדונים הנוכחי
בטבלה זו מופיעים המועדונים המדורגים ב-50 המקומות הראשונים בדירוג המועדונים של אופ"א.
הדירוג מעודכן ל-18 באוגוסט 2023.
הקבוצות המדורגות ביותר לפי שנים
להלן הקבוצות שדורגו במקום הראשון בכל תקופה בת 5 שנים. המועדונים שהובילו את הדירוג לתקופה של 5 שנים, לפי מספר הפעמים בהם הובילו את הדירוג, מאז התקופה הראשונה שנותחה באופן רשמי (1975–1979).
13 בפברואר
13 בפברואר הוא היום ה-44 בשנה בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה נשארו עוד 321 ימים (322 בשנה מעוברת).
נבחרת גביע דייוויס של יפן
הנבחרת הופיע לראשונה בשנת 1921, במהלך התקופה היא שיחקה 187 משחקים וניצחה ב-105.
ההישג של הנבחרת היה בהופעתה הראשונה בשנת 1921 כאשר היא התברגה למשחק הגמר.
הישגים
1921
רוק אלקטרוני
רוק אלקטרוני (נקרא גם סינת'-רוק) הוא ז'אנר מוזיקלי המשלב מוזיקת רוק ומוזיקה אלקטרונית ומשתמש בכלים מוזיקליים ואלקטרוניים בה בעת. מקור הז׳אנר הוא בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20, כשלהקות כמו הביטלס, יס, הדלתות, פינק פלויד והמודי בלוז החלו להשתמש במוג סינתיסייזר בשירים שלהם. כמה מציוני הדרך ברוק האלקטרוני המוקדם הם שימוש הביטלס במלוטרון בשירם Strawberry Fields Forever משנת 1967, והשימוש בקלביולינה, קודם לסינתיסייזר, בשירו משנת 1961 של דל שאנון Runaway, שהיה בראש מצעד בילבורד הוט 100. אחד משירי להקות רוק אלקטרוני לרוב משלבות אלמנטים מז׳אנרים אחרים כגון פאנק רוק, אינדסטריאל רוק, היפ הופ וסינת'-פופ, מה שעזר להתחיל ז׳אנרים כמו אינדיטרוניקה, דאנס-פאנק ואלקטרוקלאש. מאז סוף שנות האלפיים, רוק אלקטרוני נהיה פופולרי יותר בהדרגתיות. דגימת צלילים היא גם מאפיין ברוק האלקטרוני.
מאפיינים
היות שהרוק האלקטרוני הוא שילוב של רוק ומוזיקה אלקטרונית, להקות רוק אלקטרוני משתמשות בכלים המצויים בשתי הסוגות, כגון סינתיסייזרים, מלוטרונים, גיטרות חשמליות, ותופים. לעומת זאת, חלק מלהקות הרוק האלקטרוני נמנעות בשימוש בגיטרה ומעדיפות להשתמש בטכנולוגיה כדי ליצור צלילים המחקים את צלילי הגיטרה. השירה נפוצה ולרוב גבוהה או שמחה ועליזה, אך קטעים אינסטרומנטליים גם נפוצים בז'אנר. בנוסף, להקות רוק אלקטרוני רבות מעדיפות תופים אלקטרוניים על תופים מסורתיים.
תת-סוגות ומונחים אחרים
בשנות השישים, המונח "רוק מתקדם" (או פרוג רוק) נטבע תחילה כמתייחס אל הרוק האלקטרוני, אך ההגדרה של פרוג אחר כך הצטמצמה למספר מאפיינים מוזיקליים ולא רק מוזיקה ששואפת להתקדם או מוזיקה ניסיונית.
לרוק אלקטרוני מיוחס גם קשר אל אינדסטריאל רוק, סינת'-פופ, דאנס-פאנק, אינדיטרוניקה, וניו וייב, ואיתם האלקטרוקלאש, ניו רייב, תחיית הגראז׳ רוק, פוסט-רוק, דאנס-פאנק ואינדיטרוניקה שנחשבים תת-סוגות. לעיתים ז׳אנרים אלקטרוניים אחרים כגון טכנו וטראנס, שגרמו להטבעת טראנס-רוק וטכנו-רוק.
הבי מטאל גם לעיתים משולב עם ז׳אנרים אלקטרוניים, מה שגרם להטבעת המונחים מטאל אלקטרוני, דאנס-מטאל אלקטרוני, טראנס-מטאל וטכנו-מטאל. בנוסף, מטאלקור, תת-סוגה של הבית מטאל משולבת לפעמים עם מוזיקה אלקטרונית, מה שיצר תת-סוגה נוספת שהיום מכנים אותה אלקטרוניקור. נינטנדוקור, סוגה קשורה, משלבת הבי מטאל והארדקור פאנק עם צ'יפ מיוזיק ומוזיקה ממשחקי מחשב.
בדומה להבי מטאל, הפאנק רוק משולב לפעמים עם מוזיקה אלקטרונית, מה שיצר סוגות כמו סינת'-פאנק ודאנס-פאנק.
משחק פשוט
משחק פשוט הוא מושג מתורת המשחקים המתאר משחק קואליציוני בו הערך של כל קואליציה הוא 0 או 1. במשחק פשוט קואליציה S היא קואליציה זוכה אם \ V(S)=1 ואילו אם \ V(S)=0 היא קואליציה מפסידה. בדרך כלל ישמשו משחקים פשוטים למידול הצבעות, שכן ניתן להגדיר מספר תנאים - לאו דווקא רוב - בהם על הקואליציה לעמוד כגון: מספר חברים, זהות החברים, הסכמים פנימיים... על מנת לזכות, כלומר על מנת ש- \ V(S)=1.
הגדרה פורמלית
משחק \ (N,V) יקרא משחק פשוט אם לכל קואליציה S מתקיים \ V(S)=0 או \ V(S)=1.
דוגמה
במדינת זולו יש מיליון אזרחים המחולקים על פני 10 מחוזות ניפרדים (לאו דווקא באותו הגודל). על מנת לזכות בבחירות במדינה יש לעמוד בתנאים הבאים: פונקציית התועלת המתאימה למשחק זה היא הפונקציה הבאה: דוגמה נוספת היא המערכת השלטונית בארצות הברית. כדי להעביר חוק דרושה תמיכת הנשיא ורוב פשוט גם בסנאט וגם בבית הנבחרים, או רוב של שני שלישים גם בסנאט וגם בבית הנבחרים ללא תמיכת הנשיא.
הקמפנילה של סן מרקו
הקמפנילה של סן מרקו (באיטלקית: Campanile di San Marco) הוא מגדל הפעמונים של בזיליקת סן מרקו בכיכר סן מרקו בוונציה. צריחו הבוהק באור השמש שימש גם כמגדלור לספינות. זהו המבנה הגבוה ביותר בוונציה והוא אחד מסמליה המפורסמים של העיר.
מבנה
גובהו הכולל של הקמפנילה (מ-"Campana" - פעמון באיטלקית) הוא כ-99 מטרים. בסיסו הוא מגדל לבנים בגובה של כ-50 מטר, שרוחבו ואורכו 12 מטרים. על הבסיס ניצבת מרפסת תצפית, מעליה תא הפעמונים, ומעליו צריח פירמידלי גבוה שבראשו פסל מוזהב שגובהו שלושה מטרים, של המלאך גבריאל. הפסל הוא שבשבת - הרוח מסובבת את כנפי המלאך. לפי אמונה ונציאנית, כאשר המלאך מביט לכיוון בזיליקת סן מרקו, צפויה הצפה בעיר - "אקווה אלטה".
היסטוריה
בניית הקמפנילה החלה במאה התשיעית, כמגדל שמירה על הנמל. עד 1080 נבנה לשליש מגובהו הנוכחי אך אז קרס. הוא נבנה מחדש במאה ה-12 כשבראשו צריח עשוי עץ.
ב-1489 נהרס הצריח מפגיעת ברק - אחת מני רבות. ב-1511 ניזוק ברעידת אדמה, שאחריה בנה אותו בעיצובו הנוכחי ב-1513 פייטרו בון. המבנה לא הכיל אז מדרגות אלא נבנתה בו עלייה מתונה בצורת ספירלה, שלפי הנאמר רוכב על סוס יכול היה לעלות בה לראש הקמפנילה. בראש המגדל הוצב צריח שצופה בנחושת, ואור השמש שהוחזר ממנו בלט למרחוק. בון החליט להחליף את הצלב שעמד קודם בראש הקמפנילה, בדמות מלאך מעץ שצופה בזהב.
בצמוד לבסיס המבנה נבנה בין 1537 ל-1549 חדר משמר (Loggia) שתכנן יאקופו סנסובינו. החדר, שהתווספה לו מרפסת מעוטרת ב-1663, שימש את שומרי ארמון הדוג'ים.
ב-1776 הוסף למבנה לראשונה כליא ברק. בתחילת יולי 1902 הופיע סדק בקיר הצפוני של המגדל ובבוקר 14 ביולי קרס הקמפנילה כולו, מבלי לגרום לאבדות בנפש או לנזק לבזיליקה הסמוכה. בכינוס חירום של מועצת העיר באותו ערב הוחלט לבנות את המגדל מחדש "במקום שהיה, כמו שהיה". הבנייה מחדש החלה באפריל 1903 והמבנה החדש נחנך ב-25 באפריל (יום מרקוס הקדוש) 1912 - כאלף שנים לאחר שהונחו היסודות לראשונה. הקמפנילה שוחזר לפי אותן התוכניות (אם כי נבנו בתוכו חיזוקים מבניים ומעלית), ותוך שימוש בלבנים מהמגדל שקרס.
השפעות
את הפעמונים המפורסמים של הקמפנילה ניתן לשמוע בכל רחבי ונציה, הודות לגובהו הרב בהשוואה לשאר הבנייה בוונציה, שהיא נמוכה. כל הפעמונים, למעט הגדול ביותר, נשברו בהתמוטטות המגדל, ונוצקו מחדש משברי הפעמונים הישנים. בקמפנילה חמישה פעמונים מברזל יצוק, שלכל אחד מהם צליל ייחודי שסימן לוונציאנים זמן או אירוע מיוחד:
הקמפנילה הוא חלק מההיסטוריה של ונציה, והוונציאנים מכנים אותו בשם החיבה "אדון הבית" ("El paròn de casa" בניב הוונציאני). ב-1609 הדגים גלילאו גליליי את הטלסקופ שלו מהקמפנילה. המגדל השפיע גם על הסלנג הוונציאני: עד 1872 היו לרגליו דוכני ממכר מזון ויין, ובוונציאנית "אנו הולכים לשתות בצֵל" (המגדל) משמעו "אנו הולכים לשתות יין". בעבר היו חגיגות הקרנבל נפתחות בטקס "מעוף המלאך" - אקרובט שטיפס על חבל שנמתח מסירה אל קצה הקמפנילה, וירד בחבל אחר שנקשר מהקמפנילה אל חדר המשמר. מאוחר יותר הוחלף האקרובט ב"יונה" שיורדת ממרומי הקמפנילה ממולאת קונפטי שמפוזר על קהל הצופים, ושם הטקס שונה ל"מעוף היונה". בשנים האחרונות חודשה המסורת בקרנבל המסכות, ואקרובטים גולשים מהקמפנילה אל כיכר סן מרקו.
בידור עד מוות
"בידור עד מוות, השיח הציבורי בעידן עסקי השעשועים" הוא אחד מספריו המפורסמים של ניל פוסטמן. הספר יצא בשנת 1985. הוא תורגם לשמונה שפות ובהן עברית.
השפעת הטלוויזיה
בידור עד מוות עוסק בהשפעת הטלוויזיה על השיח הציבורי והשפעתו על החברה. ניל פוסטמן נעזר בשני ספרים מפורסמים המתארים דיקטטורות בעלות צורות שונות. ספרו של ג'ורג' אורוול - 1984 וספרו של אלדוס הקסלי - עולם חדש מופלא. בספר 1984 הדיקטטורה כפויה מבחוץ ובעולם חדש מופלא מרצון תחת עודף מידע ובידור. פוסטמן חושש מהמודל של הקסלי והדחף הרב להסחת הדעת. האנשים נשלטים ב-1984 בדרך של כאב ובעולם חדש מופלא בדרך של גרימת עונג. פוסטמן איננו חושש שאמריקה תהפוך לדיקטטורה נוסח 1984 אבל הוא חושש מהמודל של עולם חדש מופלא, הוא חושש  שמא אלדוס הקסלי צדק. את הסחת הדעת והבידור בכל הנושאים מספקת הטלוויזיה.
המדיום הוא המטפורה
המטפורה היום לדעת ניל פוסטמן היא העיר לאס וגאס כי היא מוקדשת כולה לרעיון הבידור. השפה המדוברת היא שפת הבידור. כבר אפלטון הבחין שלדרך בה אנו מנהלים שיחה יש השפעה רבה על הרעיונות שנוכל להביע. סימני העשן של האינדיאנים לא יכולים לבטא טיעונים פילוסופיים ורעיונות מופשטים על טבע הקיום. חדשות היום נוצרו על ידי טכנולוגיית הטלגרף והועצמו על ידי הרדיו ועל ידי הטלוויזיה. השפעת טכנולוגיית הדפוס פוחתת ועיצוב התוכן נעשה בצורה המתאימה ביותר לטלוויזיה. מרשל מקלוהן כתב: "המדיום הוא המסר". הדרך הטובה לראות לעומקה של תרבות היא באמצעות כלי השיחה שלה.
הדיבור הוא מדיום שלא ניתן לוותר עליו והוא העושה אותנו בני אדם. למסר יש היגד מסוים מוחשי. למטפורה יש השתמעות סמויה. השעון בן המאה ה-14 הפך אותנו למשגיחי זמן ולחוסכי זמן. גם האלפבית הציג צורה חדשה של שיחה בין בני האדם. הפילוסופיה והטיעון זקוקים לביקורת וזו מתאפשרת על ידי כתיבה. הכתיבה היא קסם ליודעי קרוא וכתוב ועכשיו עוברים לקסם האלקטרוניקה. אמצעי התקשורת שלנו הם המטפורות והן יוצרות את תוכן התרבות שלנו. השפה החזותית בידורית של הטלוויזיה שאין בה מעורבות של המאזין, מעצבת מחדש את הערכים והמושגים בכל תחומי חיינו.
התקשורת כאפיסטמולוגיה
אפיסטמולוגיה - תורת ההכרה - מקורות הידיעה וטיבעה. השיח הציבורי בעידן הדפוס היה לדעת ניל פוסטמן עקבי, רציני והגיוני והוא נעשה אבסורדי בעידן הטלוויזיה. במערכת המשפט משתמשים הן במילה הכתובה והן במילה המדוברת. המילה הכתובה מחושבת וזהירה ואילו המילה המדוברת משקפת טוב יותר את הלך הרוח של העד.
באוניברסיטאות ישנן עבודות ובחינות בכתב ובעל פה. מוסכם למשל שמועמד לתואר מסוגל לדבר במומחיות על עבודתו הכתובה. צורת המסירה של רעיון רלוונטית לאמיתות שלו. העולם האקדמי מעריך יותר את המילה הכתובה.
אמת לפי ניל פוסטמן היא סוג של דעה קדומה הרווחת בתרבות. האמת יותר אותנטית כשהיא מוצגת בצורות סמליות מסוימות. היוונים הקדמונים סמכו על הלוגיקה ועל הסתמכות על הנחות שאינן זקוקות להוכחה. גלילאו טען ששפת הטבע כתובה בלשון המתמטיקה. שינוי אמצעי התקשורת אינו מביא לשינוי המבנה הנפשי של האנשים. מדיום חדש יוצר צורות חדשות של אמירת אמת. הטלוויזיה לא נותרת ללא מענה. הדפוס הפך לאפיסטמולוגיה נילווית ומשנית. הטלוויזיה לדעת פוסטמן מזהמת את השיח הציבורי למרות שהיא גם מקור של נחת ופתרון לפעמים לבדידות ויש לה פוטנציאל של תיאטרון להמונים. פוסטמן טען שהדומיננטיות של הטיפוגרפיה הייתה יתרון יותר מאשר מחיסרון ורוב מושגינו על חינוך, ידע, אמת ומדע נוצרו על ידי המילה המודפסת. פוסטמן רואה את מכבש הדפוס כמטפורה וכאפיסטמולוגיה ליצירת שיח רציני ורציונלי.
השיח הציבורי כבידור
הטלוויזיה לדעת ניל פוסטמן פוגעת בחירות של התלמיד לקרוא, היא אינה מחרימה ספרים, אלא פשוט מסלקת אותם. הטלוויזיה הפכה את הבידור לאידאולוגיה של השיח הטלוויזיוני. כל תוכנית ואפילו הרצינית ביותר נתפסת כבידור ואין מניעה להפסיקה באמצע לפרסומות. הפוליטיקה, החדשות, תוכניות הדת, כלכלה וחברה ותוכניות אחרות התאימו עצמן לשפת הבידור של הטלוויזיה. הטלוויזיה משמשת כתוכנית לימודים, היא מלמדת ומאמנת את מחשבתם ואת אופיים של הצעירים ומתחרה בתוכנית הלימודים של בית הספר עד כדי כך שהיא קרובה למחות אותה כליל. הוראה ובידור אינם ניתנים להפרדה בטלוויזיה. פוסטמן מציע להגביר את המודעות של המורים לתפקיד השלילי של הטלוויזיה על ידי קריאת הספר שלו. הוא מניח שהמצב אינו חסר תקווה אף שהוא מבוסס על אמונה נאיבית ואולי מיסטית ביעילות החינוך.
הטלגרף, הצילום וביתר עוצמה הטלוויזיה בסיוע העיתונים מביאים מידע רב שרובו לא נחוץ ואין בו שימוש, מידע המשמש לבידור. לדעת פוסטמן השיח הציבורי מתאפיין באי רלוונטיות, אין אונות ואי לכידות. המידע הפך לסחורה. השפה החדשה היא שפה של כותרות סנסציוניות וסיסמאות. הצילום לדעת פוסטמן אינו מציג רעיון או מושג ואינו עוסק בבלתי נראה ובמופשט. התצלום אינו יוצא מהקשרו, בניגוד למילה הכתובה. התשבץ, החידון, מסיבות הקוקטייל הם דרך בידור והסחת הדעת בעזרת עודף המידע.
למה צחקנו במקום לחשוב
הטכנולוגיה לדעת ניל פוסטמן, איננה נייטרלית. כל טכנולוגיה באה לעולם עם תוכנית לשינוי חברתי. שינויים טכנולוגיים בתקשורת יש בהם יותר אידאולוגיה והשפעה משינויים טכנולוגיים אחרים כמו שינויים בתחבורה. השפעת הטלוויזיה רבה יותר מהשפעת המכונית. תשדורת הדימויים הביאה למהפכה תרבותית - אידאולוגיה ללא מילים ולה קהל נאמן המאמין באי נמנעות של הקידמה ושל הטכנולוגיה ושהטכנולוגיה היא הכח המניע מאחורי ההתקדמות. הטלוויזיה, כמו בעולם חדש מופלא של אלדוס האקסלי, גורמת לנו שאיננו יודעים למה צחקנו ולמה הפסקנו לחשוב. אבל איננו שואלים למה צחקנו במקום לחשוב. השאלה של פוסטמן שנותרה ללא תשובה בספר היא כיצד להשתמש בחינוך כדי לשלוט בטכנולוגיה, כיצד נוכל להשתמש בחינוך כדי לשלוט בטלוויזיה ובמחשב ובכך אפשר יהיה ללמוד ולפרש את סמלי התרבות שלנו.
ניל פוסטמן שהלך לעולמו בשנת 2003, כיהן כראש המחלקה לתרבות ולתקשורת באוניברסיטת ניו יורק, ונודע בעולם בשל ספריו הביקורתיים על הסגידה בארצות הברית לטכנולוגיה והשפעתה השלילית של הטלוויזיה על התרבות והשיח הציבורי. ספריו של ניל פוסטמן שראו אור בעברית הם: טכנופולין, בידור עד מוות, קץ החינוך ואבדן הילדות.
הקשרים תרבותיים
אלבומו של רוג'ר ווטרס משנת 1992 Amused To Death הושפע חלקית מהנושאים והעקרונות המועלים בספרו של פוסטמן. שמו הוא מחווה לשם הספר.
רביב ניר
רביב ניר הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, פיקד בעבר על סיירת גולני, גדוד 13 (גדעון), ועוצבת חירם.
שירותו הצבאי
עם גיוסו לצה"ל שובץ בחטיבת גולני. ניר עבר את הגיבוש ליחידות החטיבתיות והתקבל לפלנ"ט גולני. בגולני עבר ניר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר ויצא לקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב ניר ליחידה ושימש כמפקד צוות. בהמשך שימש כמפקד פלוגה בחטיבה. בשנים 1993–1992 פיקד על פלנ"ט גולני. בשנים 1998–1996 שימש כמפקד סיירת גולני והוביל אותה, תחת הנחייתו של מפקד החטיבה ארז גרשטיין, בלחימה בדרום לבנון.
בשנת 1997 פיקד ניר על מבצע טרף קל, במהלכו הוסקו לוחמי הסיירת בפיקודו לקרבת הכפר אל-כפור שבלבנון והטמינו מטעני חבלה במטרה להרוג מספר בכירים בחזבאללה. הכוח נתגלה וניר ניהל את הלחימה במהלכה הרגו הלוחמים שני מחבלים. הכוח השלים את משימתו, נסוג מן הכפר וחולץ באמצעות מסוקי חיל האוויר. למחרת נהרגו כתוצאה מפיצוץ המטענים חמישה מחבלים נוספים. על תקופת פיקודו על הסיירת הוענק לניר צל"ש אלוף מטעם אלוף פיקוד הצפון, עמירם לוין.
בין השנים 1999–2001 שימש כמפקד גדוד 13 (גדעון), וב-2002 מונה למפקד בא"ח גולני עד 2004, לאחר מכן שימש מג"ד בבה"ד 1. ב-2005 הועלה ניר לדרגת אלוף-משנה ומונה לפקד על עוצבת חירם כולל במלחמת לבנון השנייה. לאחר מכן שימש כסגן מפקד עוצבת געש. בשנים 2009-2014 שימש כמפקד המכללה לפיקוד טקטי.
ניר נשוי ואב לשלושה.
ג'ון ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס העשירי ממרלבורו
ג'ון אלברט ויליאם ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס העשירי ממרלבורו (אנגלית: John Albert William Spencer-Churchill, 10th Duke of Marlborough; 18 בספטמבר 1897 - 11 במרץ 1972) היה פוליטיקאי מוניציפלי, קצין בכיר בעל אות גבורה ואציל אנגלי.
קורות חיים
צ'רצ'יל הוא בנו הבכור של צ'ארלס ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס התשיעי ממרלבורו, ושל אשתו הראשונה קונסואלו ואנדרבילט שהייתה אמריקנית יורשת הון. ב-1909 הוא החל ללמוד באיטון קולג'. ב-1914 קיבל דרגת לוטננט כששירת ברגימנט משמר החיים הראשון של הצבא הבריטי לאורך כל מלחמת העולם הראשונה. לאחר מכן למד במכללת כרייסטצ'רץ' שבאוניברסיטת אוקספורד. ב-30 ביוני 1934 מת אביו, והוא הפך לדוכס מרלבורו העשירי, הרוזן ה-12 מסנדרלנד, המרקיז העשירי מבלנדפורד, והברון ספנסר מוורמלייטון ה-14.
בין 1937 ל-1942 עמד בראשות העיירה וודסטוק שבאוקספורדשייר. בשנה האחרונה לכהונתו מונה לתפקיד לוטננט-קולונל ברגימנט משמר החיים, ושימש קצין קישור לכוחות האמריקניים. על חלקו בלחימה הוענק לו עיטור כוכב הארד האמריקני. תוך כדי מלחמת העולם השנייה התיר לארח באחוזת בלנהיים את בית הספר התיכון מלוורן קולג', ואת MI5 לאחר שבית הספר הועבר למקום אחר.
ב-1920 נישא לאשתו הראשונה, אלכסנדרה מרי קאדוגאן (1900–1961). היא הייתה בתו של הנרי קדוגאן, ויסקונט צ'לסי, שהיה בנו ויורשו של ג'ורג' הנרי קדוגאן, רוזן קדוגאן החמישי. לזוג נולדו שני בנים ושלוש בנות:
בחג הפסחא של 1950 החליט להתיר לתיירים להיכנס לארמון, לראשונה בתולדותיו.
שישה שבועות לפני מותו ב-1972 הוא נישא לאשתו השנייה פרנסס לאורה קאנפילד (1915–1990), אלמנתו של המו"ל האמריקני מייקל טמפל קאנפילד (אשתו הראשונה הייתה קרוליין לי בובייה, אחותה של ז'קלין קנדי-אונאסיס), קאנפילד הייתה אף היא צאצאית למשפחת אצולה וגיסתו של הסופר איאן פלמינג. במותו ירש אותו בנו ג'ון ספנסר-צ'רצ'יל, המרקיז מבלנדפורד. הוא קבור מתחת לקמרון שבקפלה בארמון בלנהיים.
אדוארד פון באך
הברון אדוארד פון באך (בגרמנית: Eduard Freiherr von Bach; 1815–1884) איש אצולה אוסטרי שהתמנה כמושל השלישי של בוקובינה עם היפרדותה של זו מגליציה.
אדוארד שימש כמושל בוקובינה זמן קצר והוחלף בחודש יולי באותה השנה על ידי הברון אדלברט הניגר פון זיברג.
.sl
.sl היא הדומיין ברמה העליונה של קוד המדינה באינטרנט (ccTLD) עבור סיירה לאון.
בקשת סומלילנד לשימוש בדומיין
בשנת 2020, שר התקשורת והאנרגיה של המדינה הבלתי מוכרת סומלילנד הגיש בקשה למשרד התקשורת והאנגריה של סיירה לאון להשתמש בדומיין. לא ידוע אם התקבלה תגובה.
תחנת הרכבת כפר ג'יניס
תחנת הרכבת כפר ג'יניס או תחנת הרכבת תעופה (שם קודם באנגלית Kafr Jinis) היא תחנת רכבת היסטורית על המסילה המזרחית. התחנה שכנה בקטע המסילה בין לוד לראש העין, ממזרח לנמל התעופה בן-גוריון ובסמוך למקום בו נמצאים בימינו מתקני התעשייה האווירית, איירפורט סיטי וצומת אלעל. התחנה עתידה לשוב ולפעול עם פתיחתה המחודשת של המסילה המזרחית החדשה בשנת 2026.
היסטוריה
התחנה נושאת את שמו של כפר ג'נס, שהיה מיושב בתקופה הממלוכית ובתקופה העות'מאנית. חלק מהכנסות המיסים של כפר ג'נס הוקדשו למוסד העימארה אל-עאמרה, מוסד הצדקה הגדול שהקימה הורם סולטאן, אשתו המועדפת של סולימאן הראשון בירושלים בתקופה העות'מאנית.
בזמן מלחמת העולם הראשונה הוקמה על ידי הטורקים המסילה המזרחית. במהלך כיבוש ארץ ישראל על ידי הבריטים בנו כוחות ההנדסה מסילות ברזל ששימשו כקווי אספקה אל החזית. לאחר כיבוש לוד ורמלה והמשך התקדמות הכוחות צפונה, הוקמה במקביל למסילה המזרחית מסילה צרה ברוחב 2.5 רגל (כ-762 מ"מ) מתחנת הרכבת לוד אל תחנת ראש העין. בסמוך לכפר ג'יניס התפצלה ממנה לכיוון מזרח מסילה עד לכפר א-לובאן שנבנתה דרך בית נבאלא, לאורך נחל בית עריף. לאחר המלחמה הורחבה המסילה המזרחית לרוחב תקני והמסילה הצרה פורקה. על בסיס התוואי לא-לובאן נבנתה שלוחה ברוחב תקני בת 4.5 קילומטרים לבסיס הצבאי שהוקם בסמוך לבית נבאלא. בסמוך לנקודת ההתפצלות הוקמה תחנת רכבת ששירתה את תושבי המקום כמו גם את נמל התעופה שהוקם בסמוך, אך שרות הנוסעים הופסק ביולי 1933. בזמן מלחמת העולם השנייה נבנתה שלוחה נוספת מעט מצפון לתחנה לכיוון מערב אל הבסיס הצבאי בתל השומר (אז תל ליטווינסקי). השימוש בשתי השלוחות הופסק אחרי מלחמת העצמאות, אך התחנה המשיכה לשמש תחת השם "תעופה" עוד מספר שנים רכבות משא שהובילו דלק לשדה התעופה ושמשה גם כתחנת רכבת תפעולית, אך השימוש בה נפסק בשנות ה-50.
במקום יש מסילה בודדת וניתן לראות בצד המסילה שרידים של מספר מבנים ישנים ששימשו את התחנה. באזור בית עריף, כפר טרומן ושוהם ניתן למצוא שרידי סוללה וגשרים של השלוחה לבית נבאלא ולא-לובאן. כ-2.5 קילומטרים מדרום למקום התחנה, חוצה מסילת ירושלים - גנות את המסילה המזרחית, כאשר הראשונה מחוברת לאחרונה בקשת מסילתית מכיוון נמל התעופה בן-גוריון לכיוון לוד. חיבור הקשת לקו הרכבת למודיעין קיבל את השם "צומת תעופה מערב" והחיבור למסילה המזרחית קיבל את השם "צומת תעופה דרום", המשמרים את השם העברי של הצומת ההיסטורי בתחנה.
חידוש התחנה
במסגרת פיתוח מסילות הרכבת ותכנון מחדש של המסילה המזרחית החדשה מתוכננת הפעלתה מחדש של התחנה תחת השם החדש - תחנת הרכבת שוהם. התחנה אמורה לשרת את תושבי היישוב שוהם, איירפורט סיטי ואת עובדי התעשייה האווירית שנמצאת בסמוך. תחנה זו מתוכננת להיפתח עם חנוכת המסילה המזרחית החדשה בשנת 2026.
באוקטובר 2019 פרסמה רכבת ישראל מכרזים בקטע D בפרויקט המסילה המזרחית החדש. המכרז כולל את תכנונה של תחנת תעופה-שוהם החדשה ביחד עם גשר להולכי רגל אל קריית שדה התעופה המתוכנן לעבור מעל כביש 40 ואת שדרוג והכפלתה של מסילת הרכבת באורך 7.5 ק"מ בין התחנה לכיוון תחנת הרכבת לוד. מקטע הפרויקט הצפוני לתחנה הוא מקטע C והוא כולל בין היתר את הכפלתה של מסילה באורך 17 ק"מ עד לאזור ראש העין. שדרוג המסילה יכלול אף הפרדה מפלסית מתחת למחלף אל על העתידי.
במאי 2023 משרד התחבורה פרסם מכרז להקמת תחנת רכבת בשוהם.
גלוסקמת יעקב אחי ישו
"גלוסקמת יעקב אחי ישו" היא גלוסקמא שנמצאה בישראל בשנות השבעים, אשר זכתה לפרסום נרחב בעולם בשנת 2002. על הגלוסקמא נחרט בארמית (בתרגום לעברית: "יעקוב בן יוסף אחיו של ישוע"). נטען כי הגלוסקמא התגלתה בעמק קידרון בסמוך לכפר סילואן. על סמך הכתובת, נטען שהגלוסקמא הכילה את עצמותיו של יעקב, אחיו של ישו מנצרת. מרבית החוקרים רואים בכתובת זיוף, ועל שייכות ליעקב אחי ישו אין כמעט תמיכה מחקרית.
זיהוי
אף על פי שכל השמות המצוינים בגלוסקמא (יעקב, יוסף וישוע) היו שמות יהודיים נפוצים בתקופת בית שני, על פי בדיקת שכיחות ושילוב השמות המופיעים על גבי הגלוסקמא, אשר בוצעה על ידי פרופסור קמיל פוקס מאוניברסיטת תל אביב, במהלך עשרות השנים בהן היו גלוסקמאות אבן בשימוש בירושלים חיו ונפטרו באזור ירושלים רק כשבעה עשר אנשים בוגרים ששמם הפרטי היה יעקב, שם אביהם היה יוסף והיה להם אח בשם ישוע. פרופסור אנדריי לאמייר, ארכאולוג מומחה לכתובות ארמיות ולתקופת ראשית הנצרות מאוניברסיטת סורבון, ציין במחקר המדעי שפרסם כי עצם הזכרתו של אח בכתובת על גבי גלוסקמא הייתה נדירה ביותר במהלך אותם שנים, ומשכך היא מצביעה על היותו של האח המוזכר על גבי גלוסקמא בצמוד לשמו של נפטר, דמות חשובה וידועה בקהילה. לאמייר טען שנתון זה מחזק את הסבירות לכך שבגלוסקמא זו נטמנו עצמותיו של יעקב, אחיו של ישו מנצרת, ומשכך מדובר בממצא הארכאולוגי הקדום ביותר שנתגלה המזכיר את ישו משם.
הגלוסקמא מצויה באוסף העתיקות של עודד גולן, שרכש אותה מסוחר עתיקות במזרח-ירושלים באמצע שנות השבעים של המאה העשרים. לדבריו דווח לו כי הגלוסקמא נתגלתה בעמק קדרון בסמוך לסילוואן.
לאחר פרסום הגלוסקמא בתקשורת בשנת 2002, היה מוצא הגלוסקמא נתון לוויכוחים, חלק טען כי היא זיוף מודרני, חלק טען כי המדובר בממצא אותנטי, ורק התוספת "אחוי דישוע", נכתבה, לדעתם, בכתב שונה משאר הכתובת, ולכן היא הזיוף, ואחרים (כמו רוני רייך, שמואל אחיטוב, חגי משגב, אסתר אשל ועדה ירדני) סברו כי הכתובת כולה עשויה להיות ממצא מהימן.
הליך משפטי
ב-2004 נתבע עודד גולן, בטענה כי הכתובת מזויפת וכי זויפה בכוונה תחילה. מקוריות כתובת הגלוסקמא עמדה בליבו של הליך משפטי שנמשך קרוב ל-8 שנים (2004–2012), בבית המשפט המחוזי בירושלים, לאחר שרשות העתיקות הצהירה כי מחצית מכתובת הגלוסקמא עתיקה ומחציתה הוספה בשנים האחרונות. במשפט העידו כ-120 עדים, בהם למעלה מ-50 מומחים מרחבי העולם לארכיאומטריה, ביו-גאולוגיה, גאולוגיה, מיקרוסקופיה, טכנולוגיות עיבוד אבן, פליאוגרפיה, ארמית, ארכאולוגיה, צילום ועוד, שבחנו את הגלוסקמא ואת אותנטיות הכתובת. המומחים – בהם פרופ' קרומביין (מאוניברסיטת אולדנברג), ד"ר אמנון רוזנפלד וד"ר אריה שימרון (מהמכון הגאולוגי בירושלים), ד"ר אד קיל וד"ר דן רחימי (מעבדות מוזיאון ROM בטורונטו), פרופ' ג'יימס הארל (מאוניברסיטת טולדו), ואורנה כהן (רשות העתיקות) – קבעו, על סמך איתורה של פטינה טבעית ממקור ביולוגי שהתפתחה באופן איטי במשך מאות שנים בחריצי אותיות שונות בכתובת (בפרט בחלק הכתובת שנחשד על יד הרשות להיות חדש), כי ניתן לקבוע בוודאות כי הכתובת לא נחקקה בדורות האחרונים. וכי פטינה זו זהה בכל פרמטר לפטינה המצויה על פני דפנות הגלוסקמא, שאין עוררין על קדמוניותה. ביהמ"ש ציין בהכרעת הדין שגם כמה ממומחי רשות העתיקות העידו כי הם זיהו בוודאות פטינה טבעית במילים "אחיו של ישו" וציין כעובדה ש"בסופו של יום נמצאה פטינה (ביולוגית ורניש) אותנטית בחלקה השני של הכתובת", החלק שנטען בכתב האישום שזויף.
ארכאולוגים ומומחים לכתובות עבריות וארמיות מימי הבית השני, אישרו את התאמתה המלאה של הכתובת כולה לכתובת שנחקקה בירושלים בסביבות אמצע המאה הראשונה לספירה. הארכאולוג וחוקר ירושלים, פרופ' רוני רייך, סיכם את חוות דעתו בנוגע למקוריות הכתובת כך: "לא ניתן להצביע בכתובת על ערבוב של סממנים צורניים ותוכניים מתקופות שונות, העשוי להצביע על זיוף כלשהו. לפי דעתי, דומה שכל אחד מן המאפיינים של הכתובת שפורטו לעיל, ושל כל המאפיינים האלה גם יחד, וללא יוצא מן הכלל, מעידים על כתובת אותנטית משלהי ימי הבית השני (בעיקר המאה הא' לספירה המקובלת)".
בית המשפט המחוזי בירושלים קבע בהכרעת דין כי לא הוכח שהכתובת של הגלוסקמא או חלק ממנה זויף, וכי הוא מאמץ את הראיות שהוצגו בפני ביהמ"ש לכך שגולן רכש את הגלוסקמא בשנות השבעים של המאה העשרים. עם זאת הדגיש בית המשפט כי אין בכך כדי לקבוע שהכתובת אותנטית. המדינה ורשות העתיקות לא ערערו על הכרעת הדין והגלוסקמא הוחזרה בהוראת בית המשפט לעודד גולן.
בתרבות
הסרטים הדוקומנטריים "אחיו של ישו" (דיסקברי, 2003) ו"הקבר האבוד של ישו" (ג'יימס קמרון ושמחה יעקובוביץ', 2007) נקשרו לתגלית זו.
מחוזות גינאה
מבחינה מנהלית גינאה מחולקת ל-8 מחוזות. המחוזות מחולקים לנפות.
ספרי ניב
ספרי ניב היא הוצאת ספרים ישראלית, המשרתת סופרים המוציאים את ספריהם בהוצאה עצמית.
טורינו (פירושונים)
{{פירושונים|
ספרי ניב
היסטוריה
בשנת 2015 הצטרף כשותף להוצאה לאור ניב עבדת, מאייר וגרפיקאי, שהוציא לאור שני ספרי ילדים - "המדריך לנסיך המתחיל" ו"דוקטור פנצ'ר".
טורינו (פירושונים)
ראו גם
}}
ספרי ניב
היסטוריה
ההוצאה עוסקת בהפקה והוצאה לאור של ספרים בעברית בישראל, במימון מלא של הכותבים, ובמתן שירותי הפקת דברי דפוס לגופים מוסדיים וממשלתיים, כגון משרד הבריאות, משרד הביטחון, אוניברסיטת אריאל ומגן דוד אדום.
ההוצאה מוציאה כ-700 כותרים חדשים מודפסים ודיגיטליים מדי שנה.
חוסיין כאמל, סולטאן מצרים
סולטאן חוּסֵיין כַּאמֶל (בערבית: حسين كامل; תעתיק מדויק: חסין כאמל; 21 בנובמבר 1853 - 9 באוקטובר 1917), היה הסולטאן של סולטנות מצרים ומלך סודאן, מ-9 בדצמבר 1914 עד מותו במהלך תקופת השלטון הבריטי על מצרים שנמשך מ-1882 עד 1922. חוסיין, שהיה פרו-בריטי, הועלה לכתר עם הדחתו של קודמו, עבאס חלמי השני, בפרוץ המעורבות העות'מאנית בתוך מלחמת העולם הראשונה, ותקופת שלטונו נודעה באירועי המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמה.
ביוגרפיה
חוסיין נולד בשנת 1853 בקהיר, ח'דיוות מצרים. חוסיין היה בנו של הח'דיו אסמאעיל פאשא, ששלט במצרים מ-1863 עד 1879. בתקופת ילדותו הייתה מצרים מדינה ריבונית בפועל אם כי הלכתית נותרה תחת חסות האימפריה העות'מאנית. בשנת 1868 נסע להתחתן בקיסרות הצרפתית השנייה, בחצר המלוכה של נפוליאון השלישי, קיסר הצרפתים. לאחר המלחמה האנגלו-מצרית נוהלה מצרים בפועל בידי האימפריה הבריטית ועודנה נותרה דה יורה תחת סמכות שלטונית עות'מאנית. לפי דרישתו של הח'דיו תאופיק פאשא, חוסיין כאמל אירח את אדוארד, יורש העצר הבריטי וניקולאי השני, יורש העצר הרוסי, בעת ביקורים רשמיים שלהם בתוך מצרים.
בהמשך החל חוסיין כאמל לכהן בתפקידי מפתח בהנהגת מצרים. הוא היה למפקח מטעם הממשלה בקהיר על פעילות ממשלתית ומצבים כלכליים-חברתיים תקינים במחוזות ברחבי בצפון ובדרום מצרים. בהמשך מונה לשר התשתיות הציבוריות, שר האוצר ונשיא האספה הכללית של מועצת א-שורא (הסנאט) אשר פעלה תחת סמכות הרשויות הבריטיות במצרים שתופעלו בידי הנציב העליון מטעם הממשלה הבריטית.
כאמל מונה לסולטאן מצרים אחרי הדחתו של אחיינו, הח'דיו עבאס חלמי השני על ידי הבריטים, מכיוון שעבאס חלמי השני נחשד באהדה לאימפריה העות'מאנית שהייתה ליריבה בריטית בתוך המלחמה. מצרים הוכרזה כארץ חסותה של בריטניה ב-1914 בתחילת מלחמת העולם הראשונה. מהלכים אלו הביאו לסוף שליטת העות'מאנים במצרים ב-6 בנובמבר 1914 ולהכרזת הקמתה של סולטנות מצרים אשר הייתה מדינת חסות בריטית. חוסיין כאמל הורה ופיקח על הפיתוח של מסילת ברזל מקהיר לעיר חלוואן והורה על פיתח של גשרים ולחיזוק סכרים כדי למנוע הצפות של נהר הנילוס. מצרים הייתה במצב פוליטי בלתי-יציב ותנועות לאומיות עלו בכוחם והשפעתם על האוכלוסייה הכללית בעיקר בעשור שקדם למלחמה. על כן הממשל הבריטי לא הסתכן בהפיכת מצרים למושבה קולוניאלית או אפילו לדומיניון ובמקום זאת הסתפק במעמד הרשמי של "מדינת חסות". על כן לא יכלה בריטניה לבצע רפורמות מרחיקות לכת בתוך מדיניות הפנים המצרית ונותרו סמכויות נרחבות; בעיקר בתחום הפנים; בידי הסולטנות והממשלה המצרית.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה ההנהגה הצבאית באימפריה העות'מאנית על חבל הלבנט הופקדה בידיו של אחמד ג'מאל פאשה, אשר הנהיג מדיניות של משטר ברזל בקהילות האזוריות (ערבים, יהודים, דרוזים וכו') ואף הוציא את צו גירוש תל אביב באפריל 1917 שכוון נגד ההתיישבות היהודית בארץ ישראל. מצרים היוותה מקום מחסה לאלפי פליטים יהודים שברחו מהמשטר העות'מאני במהלך המלחמה, ובכך עלתה הפעילות הציונית בקרב יהודי מצרים. ההנהגה המצרית לא מנעה פעילויות של ארגונים פוליטיים באשר הם ורק בפרוץ המלחמה הרשויות הבריטיות הטילו צנזורה ופעלו למנוע פעילות לאומית מצרית.
במטרה לטפח את החינוך במצרים חוסיין כאמל החליט להעניק תגמולי מצוינות לסטודנטים מבריקים, מה שהגדיל את התחרותיות המדעית בין התלמידים ראש מוסדות החינוך. הוא הניח את היסודות של בתי ספר צבאיים לבני נוער בקהיר ובאלכסנדריה. במותו ב-1917 סירב בנו יחידו כמאל אל-דין חוסיין לרשת את כסאו כל עוד הבריטים נותרו בתור הכוח מאחורי הקלעים בתוך ההנהגה המצרית. אחיו של חוסיין כאמל, אחמד פואד, עלה על כס הסולטנות לסולטאן, וב-1922 היה למלך מצרים פואד הראשון לאחר תהפוכות לאומיות במדינה שהחלו במהומות 1919 במצרים, יומיים בלבד לאחר סופה של מלחמת העולם הראשונה.
בשנים 1916 ו-1917 הנפיק חוסיין כאמל דרך סמכויותיו השלטוניות סדרת מטבעות בשמו ובתארו "אלשלטאן חש'ין כאמל", בכתיב חסר, קרי: "חוסיין כאמל". העריכים היו 1/2, 1 "מלים", 2 "מלימאן", 5, 10 "מלימאת", 2 "קרשאן", 5, 10, "קרוש", 20 "קרשא", קרי: "קרשן", ו-100 "קרש". כולם היו הילך חוקי בארץ ישראל בשלטון המנדט עד לשנת 1927 בצד המטבעות משנת 1920 של יורשו פואד הראשון.
נשים וילדים
במהלך חייו נישא חוסיין כאמל פעמיים והיו לו שבעה ילדים, מתוכם חמישה בנים ושתי בנות. מנישואיו הראשונים עם עין אל-חייט ריפעת חאנים, שהייתה אחייניתו במקורה (נכדה של אסמאעיל פאשא ובתו של בנו הבכור), נולדו לזוג הילדים הבאים:
בהמשך נישא בשנית למלכ חסן תוראן, צ'רקסית מהאימפריה העות'מאנית, בתו של מפקד בצי העות'מאני אשר אומצה בידי רעייתו של אסמאעיל פאשא. מנישואיו של חוסיין כאמל עם תוראן נולדו לזוג הילדים הבאים:
הגביע הרוסי בכדוריד
הגביע הרוסי בכדוריד (ברוסית: Кубок России по гандболу среди мужчин) הוא טורניר כדוריד שנתי, הנערך בקרב מועדוני גברים שמשתתפים באליפות רוסיה ובתחרויות המקצועניות.
כללים
התנאים והכללים לגביע הרוסי נקבעים על ידי משרד הספורט של הפדרציה הרוסית ופדרציית הכדוריד של רוסיה. .
קבוצה יכולה לכלול מקסימום שלושים וארבעה אנשים, כולל עשרים ושמונה ספורטאים (מתוכם רק חמישה יכולים להיות זרים, בעוד שרק שלושה יכולים להיות על המגרש במהלך המשחק), שני מאמנים, רופא, מטפל בעיסוי, ראש הקבוצה ומנהלה. תנאי מוקדם להשתתפות בגביע למועדונים הוא שיש להם לפחות קבוצת ספורט נוער אחת שהשתתפה בחסות מועדון ספורט רשמי בתחרות רשמית אחת לפחות בכדוריד.
פורמט
הטורניר נערך בשני שלבים: שלב מקדים על פי שיטת פלייאוף. המקומות בטורניר נקבעים על פי סכום הנקודות הגבוה ביותר שנצבר בכל המשחקים: שתי נקודות מוענקות על ניצחון, אחת על תיקו ולא מוענק ניקוד על הפסד. במקרה של נקודות שוות למספר קבוצות, המקומות נקבעים על ידי המספר הגבוה ביותר של נקודות וההפרש הטוב ביותר בין שערים שהובקעו במשחקים בין הקבוצות הללו, כמו גם ההפרש הטוב ביותר בין שערים שהובקעו ומספר הניצחונות הגבוה ביותר. אם הקבוצות שיחקו בפלייאוף, המנצחת נקבעת על פי תוצאה בזמן הארכה. לאחר מכן, אם המצב לא השתנה, מוענקת סדרת זריקות עונשין של שבעה מטרים.
אריך פריבקה
אריך פְּריבְּקֶה (בגרמנית: Erich Priebke; 29 ביולי 1913 - 11 באוקטובר 2013) היה האופטשטורמפיהרר בוואפן אס אס, אשר הורשע בשנת 1996 בפשעי מלחמה עבור השתתפותו בטבח בפוסה ארדיאטינה ברומא בשנת 1944. דינו נגזר למאסר עולם שאותו ריצה במעצר בית בשל גילו המתקדם.
ראשית חייו
פריבקה נולד בהניגסדורף (עיר בברנדנבורג שהייתה אז בממלכת פרוסיה). מעט מאוד ידוע על שנותיו הראשונות. הוא טען שהוריו מתו כשהיה צעיר ושהוא גודל בעיקר על ידי דודו. הוא התפרנס כמלצר בברלין, בלונדון ובריביירה האיטלקית. בשנת 1936 החל לעבוד כמתורגמן בשביל הגסטפו, ובשל ידיעת השפה האיטלקית הוא התבסס משנת 1941 ברומא.
השתתפותו ברצח
ב-23 במרץ 1944 נהרגו 33 חיילי ורמאכט על ידי פרטיזנים איטלקים. הם הניחו פצצה סמוך למקום בו היו רגילים לצעוד חיילים גרמנים ברחוב רסֵלַה במרכז רומא. למחרת, על פי פקודת מפקד הגסטאפו של רומא הרברט קפלר, תפסה חוליה של חיילי האס אס בראשות אריך פריבקה וקרל הס את המועמדים להריגה בקרב האוכלוסייה האזרחית והובילה אותם למערות פוסה ארדיאטינה בקבוצות של חמישה. הם נורו בעורפם כאשר ידיהם קשורות לאחור. פריבקה אף נכנס פנימה עם הקבוצה השנייה או השלישית וירה באופן אישי בשני אנשים. במהלך ההוצאה להורג התגלה כי ישנם חמישה אנשים מיותרים מעבר למכסה שהוקצבה, אך גם הם נורו. בסך הכל הוצאו להורג באותו מקום 335 אזרחים איטלקים, 75 מתוכם יהודים, כולל ילדים, נשים וזקנים.
בריחתו, מציאתו והסגרתו
לאחר מלחמת העולם השנייה פריבקה היה אמור להישפט על חלקו בטבח, אך ב-1946 הצליח לברוח ממחנה שבויים בריטי באיטליה הצפונית ושהה בעיר בולצנו. בעזרתו האדיבה של אלויס הודאל, הגמון בותיקן שעזר לפושעים נאצים להימלט, קיבל ויזה לארגנטינה, שם חי כאדם חופשי במשך קרוב ל-50 שנה ושימש כמורה בבית ספר.
בשנת 1994 התגלה פריבקה בארגנטינה על ידי צוות טלוויזיה של רשת ABC בראשות הכתב סם דונלדסון, אשר עשה סדרת תחקירים על נאצים נמלטים. דונלדסון וצוותו ארבו לו ברחוב ליד בית ספר בו לימד והכתב עימת אותו בשאלות על הטבח בו השתתף. פריבקה דיבר איתו בגלוי, הצדיק את מעשיו ואמר כי הוא רק מילא את פקודותיו של ראש הגסטאפו של רומא, הרברט קפלר. הוא טען כי הקורבנות לא היו אלא "טרוריסטים" ואף הודה כי הוא זה שחיבר את הרשימות של מי שיהיו מוצאים להורג.
שידור הכתבה עורר תגובות סוערות על ידי רבים באיטליה. בלחץ הציבורי שהופעל על שלטונות ארגנטינה, נעצר פריבקה והושם במעצר בביתו בארגנטינה.
משפטו
פריבקה הצהיר בפתיחת משפטו באיטליה כי הוא אינו אשם. הוא לא הכחיש את מעשיו, אך האשים באחריות למעשי הטבח את הפרטיזנים האיטלקים (שהגדירם "המחבלים האיטלקים") על הרג 33 חיילי הוורמכט. הוא טען כי הצו להריגה הגיע ישירות מהיטלר, והוא חשב שזה היה עונש לגיטימי על מה שביצעו האיטלקים. במהלך המשפט התברר כי הוא עצמו ירה בשני איטלקים, כפי שמסר גם בעדותו משנת 1946 לפני שהצליח להימלט. חרף הודאתו על השתתפותו בטבח, קיבלו השופטים בפסק הדין את טענתו כי הוא רק מילא פקודות הממונים עליו והוא שוחרר.
זיכויו של פריבקה עורר תגובות חריפות באיטליה, בעיקר מקרב בני משפחתם של הקורבנות, אשר טענו כי לשופטים אין שום ערך לחיי אדם. מנהל מרכז שמעון ויזנטל, אמר כי עם מתן פסיקה זו, איטליה מתירה פשעים נגד האנושות. גרמניה החלה בניסיונות להסגירו אליה, אך נוכח הלחץ הציבורי באיטליה הוא נעצר שוב.
פריבקה טען במשפטו כי הוא היה קורבן של שנאה עזה, וכי הוא מואשם כמייצג את כל הזוועות שנעשו במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא טען כי "נתתי לארגנטינה 50 שנים מהחיים שלי, והם לא רוצים אותי... לחמתי למען גרמניה בזמן המלחמה, ועכשיו הם רוצים להעמיד אותי שם לדין על ציות לפקודות".
שנותיו האחרונות ומותו
ביוני 2007 קיבל פריבקה אישור לעזוב את ביתו על מנת לעבוד במשרד של עורך הדין שלו ברומא. צעד זה הוביל מחאה נזעמת, בין היתר מצד קבוצות יהודיות, והחלטת השופט בוטלה. מחאה נוספת מצד הקהילה היהודית וארגונים אנטי-פאשיסטיים ארעה ביולי 2013, כאשר חגג את יום הולדתו ה-100, ועשרות מפגינים מחו מול ביתו.
פריבקה מת בביתו בגיל מאה באוקטובר 2013. ארגנטינה, גרמניה ועיריית רומא סירבו לקבור אותו בתחומן. בתחילת חודש נובמבר 2013 נקבר בחשאי בקבר ללא שם בבית קברות שנמצא בין כותלי בית סוהר נטוש באיטליה.
יוהאן גוטלוב ליידנפרוסט
יוהאן גוטלוב ליידנפרוסט (גרמנית: Johann Gottlob Leidenfrost ; 27 בנובמבר 1715– 2 בנובמבר 1794, דויסבורג) היה פיזיקאי ורפואה, גרמני. ידוע בעיקר בזכות גילוי אפקט ליידנפרוסט.
חייו
יוהאן גוטלוב ליידנפרוסט נולד בעיירה בשטח של סקסוניה-אנהלט של היום. הוא למד תאולוגיה באוניברסיטת גיסן. תוך זמן קצר הוא עבר ללימודי רופאה והשלים את הלימודים באוניברסיטת לייפציג ואוניברסיטת האלה-ויטנברג. בשנת 1741 יוהאן גוטלוב ליידנפרוסט השלים את עבודת הדוקטורט ובילה מספר שנים שנסיעות ברחבי אירופה. באותה תקופה הוא לקח חלק במלחמות השלזיות כרופא.
בשנת 1743 הוא קיבל הזמנה מאוניברסיטת דויסבורג והחל ללמד רפואה, פיזיקה וכימיה. תקופה מסוימת הוא היה רקטור האוניברסיטה ובמקביל עסק ברפואה.
בשנת 1756 יוהאן גוטלוב ליידנפרוסט התקבל לאקדמיה למדעים של ברלין ובשנת 1773 לאקדמיה לאופולדינה.
במהלך השנים ליידנפרוסט פרסם מעל ל-70 עבודות מחקר לרבות De Aquae Communis Nonnullis Qualitatibus Tractatus בשנת 1756 בה הוא תיאר את התופעה שידועה כאפקט ליידנפרוסט.
סאני סנדובל
פול ג'ושוע "סאני" סנדובל (באנגלית: Paul Joshua "Sonny" Sandoval; נולד ב-16 במאי 1974) הוא זמר וראפר אמריקני. סנדובל הוא הסולן של להקת הרוק P.O.D.
ביוגרפיה
סנדובל נולד בסן דייגו שבקליפורניה לאם ממוצא גואמי-הוואיי ולאב ממוצא איטלקי-מקסיקני. הוא גדל בשכונה היספנית בסן דייגו והצטרף לכנופיה בגיל 13. הוא נהג לשתות ולהשתמש בסמים בתקופת נעוריו. למרות זאת, החליט סנדובל לשנות את חייו בעקבות מות אמו, נוצרייה אדוקה, מלוקמיה בגיל 37 ב-1992. סנדובל החל לעסוק בדת. לאחר מכן הצטרף סנדובל ללהקה בשם "חנוך", שווב ברנרדו, גייב פורטייו ומרקוס קוריאל היו חברים בה. הלהקה הפכה מאוחר יותר ל-P.O.D., ראשי תיבות של "Payable On Death". סנדובל מציין שהשפעותיו המוזיקליות הן מתחומי הרגאיי, הרוק והראפ. כל הסגנונות המוזיקליים הללו נוכחים בשירי הלהקה.
הוא נישא לאשתו, שאנון, ב-1996, עמה יש לו שתי בנות ובן אחד. המצאת השם נביי (Nevaeh), שם בתו, מיוחסת לסנדובל. סנדובל חשף בתוכנית MTV שמשמעות השם היא "Heaven" (בעברית: גן עדן) מאוית הפוך.
במשך רוב הקריירה שלו, היה סנדובל מוכר בזכות הראסטות שלו. אולם, ב-2008, לאחר הוצאת אלבום האולפן השביעי של P.O.D., "When Angels & Serpents Dance", קיצר סנדובל את שערו.
הוא דורג במקום ה-63 ברשימת זמרי המטאל הטובים בכל הזמנים על ידי "Hit Parader", מגזין אמריקני העוסק במוזיקת מטאל והארד רוק, ב-2006.
אדמות ישי
אדמות ישי היא שכונה יהודית במרומי תל רומיידה, המהווה חלק מהיישוב היהודי בחברון. השכונה נקראה "אדמות ישי" על שם קבר ישי השוכן בסמוך. בשכונה קיים מבנה ישראלי, "בית רענן" שהוקם לזכר תושב השכונה שנרצח בפיגוע בביתו, מבנה ישן שנקנה מבעליו, ושבעה הקרוונים הניצבים זה על זה בשני מפלסים. הדרך המובילה לשכונה מובילה גם לבית העלמין היהודי העתיק של חברון, השוכן ממערב לה.
היסטוריה
בשנת 1811 רכש הרב חיים ישועה בג'איו (שנודע כ"חיים המצרי" בפי הערבים), ראש קהילת יוצאי ספרד ופורטוגל בחברון, את קרקעות תל-רומיידה בהיקף של 800 דונם, ממשפחת התמימי החברונית (שלפי המסורת המוסלמית קיבלו את כל הר חברון מידי הנביא מוחמד) והעבירן כתרומה לידי הקהילה.
בשנת תרצ"א 1930 כאשר חודש היישוב היהודי בחברון לאחר מאורעות תרפ"ט, הגיעה משפחתו של יעקב עזרא לגור בתל, בבית שכונה "בית עזרא" על שמם. לאחר מאורעות 1936 גרשו הבריטים את כל יהודי חברון, ומשפחת עזרא לבדה המשיכה להתגורר במקום עד כ"ט בנובמבר 1947.
ההתיישבות בשכונה
השכונה הוקמה בשנת ה'תשמ"ד (1984), בה הוצבו בחלקה מספר קרוונים בהם התיישבו משפחות יהודיות.
בערב ראש חודש אלול שנת תשנ"ח (1998) נרצח בביתו תושב המקום, הרב שלמה רענן, בנו של הרב שלום נתן רענן ונכדו של הראי"ה קוק. לאחר רצח הרב רענן הוקם כולל "אור שלמה", בחדר השינה שבו אירע הרצח. בראש הכולל עומד חתנו של הרב רענן, הרב ישראל שליסל. כיום לומדים בכולל, הצמוד לדירתו של רענן, כ-15 אברכים, בתוכנית הלכה בת חמש שנים שבמהלכן הם ניגשים למבחני הסמכה לרבנות. מפאת הצפיפות בית המדרש מתקבל מספר מוגבל של לומדים.
בעקבות הרצח הקים משרד הבינוי והשיכון בשכונה מבנה חדש, שנקרא "בית רענן" על שם הרב רענן שנחנך ב-2005. לצורך הקמת הבניין בוצעה בתל חפירה אריכאלוגית, והמבנה הוקם על גבי קומת עמודים המשאירה את הממצאים פתוחים לציבור. בחול המועד סוכות תשע"ה, נחנך בגגו של הבית "מצפה חברון".
בשכונה מתגוררים פעיל הימין ברוך מרזל וציפי שליסל, מחברת הספר "חברון שוברת שתיקה".
עקב ההגבלות שהוטלו לשם הגנה על השכונה היהודית עזבו פלסטינים רבים את אזור תל רומיידה.
סוגיות משפטיות
באזור תל רומיידה מצוי בית הנתון במחלוקת משפטית. בשנת 2005 רכשה חברה בבעלות יהודית את הנכס מערבי בשם האני אלבטש, שהציג את עצמו כבעל הזכויות, ונכנסו למקום משפחות יהודיות. עוד קודם לכן שופץ ככל הנראה הבית בידי יהודים. בהמשך התברר שמסמכי העברת הזכויות שהציג אלבטש מזויפים. במשך שנים התנהלו הליכים משפטיים בין החברה ובין בעלי הנכס, יורשיו של זכרייא בקרי. בשנת 2019 קיבל בית המשפט את עמדת היורשים והורה על פינוי הבית ועל תשלום דמי שימוש ראויים לבעליו, בסך 579,600 ש"ח.
מצפה חברון
מצפה חברון הוא אתר תצפית בראש מבנה הממוקם בפסגת תל חברון. מהמצפה נשקף נוף פנורמי של חברון ואתריה, עמק חברון, קריית ארבע, פאתי מדבר יהודה. ביום נאה ניתן לראות את הרי מואב. הכניסה למצפה חופשית כל ימות השנה.
במקום שלטי הסבר, תחנת הדרכה ומזנון. המצפה הוקם על ידי ועד היישוב היהודי בחברון וישיבת שבי חברון והוקדש לעילוי נשמת חיים ודאבריש לזר. חנוכת המצפה התקיימה בחול המועד סוכות ה'תשע"ה (22 באוקטובר 2014).
המצפה ממוקם על גג "בית מנחם" ששימש כבית כנסת של קהילת חב"ד בחברון העתיקה.
בקומת הקרקע של המבנה פועל, נכון ל-2022, כולל אברכים.
מרגיט מלאס
מרגיט מלאס אאוגניה (בהונגרית: Mallász Margit Eugénia; 1907, ליובליאנה – 1992, אמפוי, צרפת) הייתה ציירת, מעצבת גרפית וחסידת אומות העולם מהונגריה.
קורות חיים
אביה של מלש היה אציל הונגרי וקצין גבוה בצבא ההונגרי. אמה הייתה ילידת ליובליאנה. בשנת 1926 החלה מלש ללמוד אמנות בבודפשט והתמחתה בעיצוב תפאורה לתיאטרון. כמו כן הייתה שחיינית מצטיינת ואלופת הונגריה בסגנון גב. בשנת 1931 ייצגה את הונגריה באליפות אירופה בשחייה וזכתה במדליית ארד במשחה שליחים למאה מטר.