cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שאסור
שאסור אלפן
יחידות שאסור אלפאן ראשונות הוקמו ב-1888, עם המרתם של שישה רגימנטי שאסור אה פלייד ליחידות אלפיניות, זאת כתגובה להתבססות האיטלקית על הגבול ההררי עם צרפת. לאורך השנים הוקמו עוד מספר רגימנטים ששירתו במלחמת העולם הראשונה (בעיקר כתגבורת לחזית האיטלקית) ובמלחמת העולם השנייה. כיום הצבא הצרפתי כולל שלושה גדודי שאסור אלפאן: השביעי, ה-13 וה-27, כולם תחת פיקוד 'חטיבת חיל הרגלים ההררי ה-27' (Brigade d'Infanterie de Montagne), בנוסף הגדוד השישי (6e BCA) משמש לאימון לוחמה הררית.
אפג'
אפג' (בהונגרית: Apagy) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
יהודי אפג'
היהודי הראשון שידוע שחי בכפר הוזכר במפקד משנת 1747. רוב היהודים במקום עסקו במסחר, מלאכה וחקלאות. הקהילה התארגנה במחצית הראשונה של המאה ה-18 והקימה בית כנסת, בית עלמין וחיידר.
בשנת 1930 התגוררו במקום 109 יהודים ובשנת 1944 92 יהודים.
כשנה אחרי פרוץ מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939, גויסו כעשרים יהודים מבני הכפר לעבודות כפייה.
ב-14 באפריל 1944, כמה שבועות לאחר כניסת הצבא הגרמני להונגריה, הועברו כל תושבי הכפר היהודיים לעיר המחוז נירג'האזה ומשם גורשו למחנה ההשמדה באושוויץ.
ניצולי השואה הבודדים שנותרו מהקהילה חזרו לכפר, נתקלו בגילויי אנטישמיות מצד התושבים ועזבו את המקום תוך זמן קצר.
מערת ניקנור
מערת ניקנור היא מערכת מערת קבורה הנמצאת בגן הבוטני הלאומי שנמצא בחלקו הצפוני של קמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים ובה נתגלתה גלוסקמא המתייחסת ל"ניקנור עושה הדלתות".
גילוי המערה ומחקרה
באוקטובר שנת 1902 התגלתה מערה בתוך שטח שקנו ג'ון וקרוליין אמילי גריי היל (Gray Hill) במטרה להרחיב צפונה את מעון החורף שלהם בהר הצופים.
מאחר שגריי היל שהה בחוץ־לארץ באותו הזמן, דיווח הממונה על משק הבית לקונסול הבריטי על התגלית. בתו של הקונסול, הארכאולוגית גלדיס דיקסון, חקרה את המערה. בביקורה הראשון במערה היא התרכזה בעיקר במבנָהּ ובמוטיבים הארכיטקטוניים שלה. בביקורה השני היא התרכזה בחקר שבע הגלוסקמאות שהיו במערה, שבינתיים כבר הספיקו לעבור לקישוט גן האחוזה. שש מהגלוסקמאות שנבדקו התגלו כרגילות למדי, אך על הגלוסקמה השביעית התגלתה כתובת ביוונית עתיקה ובעברית.
שלושה ימים לאחר מכן, לאחר שהתפרצות מחלת הכולרה בין עובדיו הכריחה אותו להשעות את החפירות בתל גזר, הגיע רוברט מקאליסטר לירושלים. מקאליסטר בדק את המערה ואת הכתובת, ותצלום של הכתובת הועבר לשארל קלרמון-גנו.
בשנה שלאחר מכן פורסמו שני מאמרים על המערה ברבעון של הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל. ראשון, פרסם קלרמון-גנו את ממצאיו על כתובות שונות מארץ ישראל, ובכללן כתובת ניקנור. הפרסום השני נעשה על ידי דיקסון, ובו תיאור של המערה וממצאיה יחד עם שרטוטים של המערה, פרי עטו של מקאליסטר.
הגלוסקמה הועברה בשנת 1903 למוזיאון הבריטי, שם היא שוכנת עד היום.
כתובת ניקנור
הממצא החשוב ביותר שהתגלה במערה היה הכתובת שזכתה לכינוי כתובת ניקנור.
הכתובת כתובה על־גבי גלוסקמה: זו מעוטרת משלושת צדדיה, ועל צידה הרביעי הכתובת, ובה שלוש שורות ביוונית ושורה אחת בעברית או בארמית:
תרגום:
כמו לתגליות ארכאולוגיות חשובות רבות, גם לזו קמו עוררין שניסו לטעון כי הכתובת היא מעשה זיוף, דבר שדרבן את מקאליסטר לכתוב מאמר ובו הוא מפרט את תהליך גילוי הכתובת ואי־הסבירות שמדובר במעשה זיוף.
פירושו של קלרמון-גנו, יחד עם תיקונים קלים שהציע מקאליסטר במאמרו, היה המקובל בעולם המחקר במהלך שנים רבות. פירוש זה היה בעייתי, שהרי מהיוונית, שנכתבה ביחסת הקניין, עולה שלא מדובר בניקנור עצמו, אלא בצאצאיו. החוקרים העדיפו להתעלם מבעיה זו, שהתגמדה אל מול שתי בעיות אחרות - גלוסקמאות אמורות להכיל עצמות אדם אחד בלבד, והשם הפרטי "אלכיסא" אינו מוכר ביהודה בתקופה זו.
מאז ימיהם של קלרמון-גנו ומקאליסטר נפתרו שתי בעיות אלו, כאשר התגלו גלוסקמאות המכילות עצמות שני אנשים, כמו גם עדויות לשם "אלכיסא".
אליעזר ליפא סוקניק, שעסק בניקוי המערה והחפירות בה מטעם האוניברסיטה העברית בין השנים 1928-1929, מסכם את הדיון ופוסק כי הגלוסקמה הכילה את עצמותיהם של שני אנשים, נקנר ואלכיסא, שהיו צאצאיו של ניקנור, שהציב את הדלתות בבית המקדש.
מבנה המערות
המערה חצובה בקפידה בתוך סלע הקירטון של הר הצופים כאשר ישנם כמה אולמות קבורה וחמש כניסות אליה מחוץ למערה חצובה חצר מלבנית עם פינות ישיבה, שבצדה הדרום-מזרחי נמצאות חזית המערה ובה חמש הכניסות אליה.
חזית המערה היא למעשה סטיו. צורה זו אופיינית למערות הקבורה המפוארות של ירושלים בימי הבית השני, אבל בשאר המערות, כגון קברי המלכים או קבר בני חזיר, נמצאים עמודים מונוליתיים החצובים בסלע, ואילו כאן, בסיסי העמודים שנשתמרו מעידים כי העמודים היו בנויים אבני גזית. הסיבה לכך נעוצה, כנראה, באי־התאמתו של הסלע המקומי לבנייה.
הסטיו, שבמקורו היה מקורה אך עם השנים נפלה תקרתו, נפתח לתוך ארבעה אולמות קבורה, ובכל אחד מהם מספר כוכים. בין האולמות ישנם מעברים, שהשקעים בסלע סביב פתחיהם מלמדים כי היו מכוסים בלוחות אבן, תופעה ייחודית למערה זו.
אולם קבורה חמישי, שאינו מקושר לשאר האולמות, נפתח מפתח בחצר שנמצא מימין לחזית, ובצדה המזרחי של החצר חצובים ארבעה פירי קבורה.
חרסים מהתקופה הביזנטית שנמצאו בקרקעית הפירים שבחצר, וכן שני צלבים שנחקקו על קיר החדר המרכזי, מראים שהשימוש במערה המשיך עד לתקופה הביזנטית. העובדה שגלוסקמת ניקנור נשארה במערה עשויה להעיד כי השימוש הממושך במערה נעשה על ידי בני המשפחה.
הממצא שהתגלה על ידי דיקסון במערה כלל שבע גלוסקמאות, מהן שלוש חלקות וארבע מעוטרות, שברי סרקופג אחד ומגוון חרסים. בעבודות הניקוי והחפירה שנעשו על ידי סוקניק בשנות ה-20 התגלו מספר מסמרי מתכת, דבר המלמד על שימוש בגלוסקמאות וארונות קבורה מעץ.
הפנתיאון הלאומי הראשון של ישראל
ב-1934, הועלו עצמותיו של יהודה לייב פינסקר ממקום קבורתו באודסה ונטמנו באולם מספר 2 של מערת ניקנור. יוזם ההעלאה היה מנחם אוסישקין, שרצה להקים פנתאון לאומי במערה.
בישיבת הקרן הקיימת לישראל, הוחלט על הקמת הפנתיאון:
אולם רעיונו של אוסישקין לא יצא לפועל, והאדם השני והאחרון שנטמן במערה, בצהרי יום שישי, 3 באוקטובר 1941, היה אוסישקין עצמו.
חלקת גדולי האומה הוקמה לאחר קום המדינה בהר הרצל, בין השאר מכיוון שהר הצופים היה מובלעת בתוך ירדן.
פיין און גבורה
פּיין און גבורה: אין דעם יידישן עבר אין ליכט פון דער קעגנווארט (יידיש: ענות וגבורה: בעבר היהודי לאור המציאות של ימינו) היא אנתולוגיה בעריכת יצחק צוקרמן ואליהו גוטקובסקי שיצאה לאור בגטו ורשה בחודש תמוז ה'ת"ש (יולי–אוגוסט 1940) על ידי תנועת דרור. המקראה הייתה לספר הראשון שהודפס בגטו ורשה, ואחריה יצא לאור גם המחזה "איוב" באותה הוצאה.
הפקת החוברת
הדפסת האנתולוגיה הייתה יקרה ומסוכנת. בזמן עבודת ההדפסה היו חניכי "דרור" עומדים על המשמר מפני זרים, ושרים בקול רם כדי להסוות את רעש המכונות. המקראה שימשה לסמינר רעיוני של תנועת דרור שנערך בגטו, ובו הונחו יסודות רעיוניים וערכיים להקמת ארגון ההגנה העצמית בגטו "אי"ל" ולמרד גטו ורשה. האנתולוגיה הוברחה לגטאות אחרים, שם שימשה גם כן כלי חינוכי-רעיוני להתארגנויות יהודיות למרד.
את התוכן למקראה שאבו גוטקובסקי וצוקרמן מהספרייה שהייתה בקומונה של חברי דרור ברחוב דְזֶ'לְנָה (Dzielna) 34. התכנים שהיו כתובים עברית תורגמו ליידיש על ידי צוקרמן וגוטקובסקי. רבים שקיבלו את החוברת בחרו לכרוך אותה לספר.
תוכן האנתולוגיה
האסופה מגוללת את סיפורי הפרעות, הרדיפות וההתעללויות שהיו מנת חלקן של קהילות היהודים במזרח ובמערב אירופה מאז המאה ה-11 ועד למאה ה-20. בין עדויות הזוועה מתוארים גם פרקי קידוש השם והתארגנויות ההגנה העצמית שהתארגנו בקרב הקהילות היהודיות במרוצת השנים. בסופה של האנתולוגיה מוזכרות גם המאורעות בארץ ישראל שהיו מנת חלקו של היישוב היהודי המתחדש. האסופה מרכזת מגוון מקורות יהודיים ובהם מכתבים, עדויות, תיעוד היסטורי, פובליציסטיקה ובלדות על אירועי הדמים שנעשו בעם היהודי.
עם הכותבים נמנים שלום אש, ר' שלמה בן שמעון, דוד בן משולם, שאול טשרניחובסקי, נתן נטע הנובר, שבתאי הכהן, אברהם אשכנזי, ניקולאי מינסקי (וילֶנקין), אחד העם, י"ח ברנר, חיים נחמן ביאליק, יצחק למדן, נחמן סירקין ויצחק טבנקין.
התקופות הנזכרות הן מסעות הצלב (גזירות תתנ"ו, הפרעות במגנצה), גזירות ת"ח-ת"ט (גזירות נמירוב, גזירות טולצ'ין, חורבן קהילות הנובר והומלר), פרעות קישינב, פרעות פטליורה והפוגרומים באוקראינה בשנים 1917–1920 על רקע התארגנויות "ההגנה העצמית" היהודית בגולה והתפתחות ההגנה העצמית בארץ ישראל (מאורעות תל-חי).
מהדורה עברית
בשנת 2003 הוציאה תנועת הנוער העובד והלומד (שלימים הקימה את תנועת דרור ישראל) באמצעות בית הדפוס שלה את המהדורה העברית הראשונה של האנתולוגיה. לצורך הוצאתה התחקו חברי התנועה אחר המקורות העבריים מהם תרגמו גוטקובסקי וצוקרמן ליידיש, ותרגמו את קטעי הקישור ביידיש לעברית. ההוצאה הראשונה של האנתולוגיה הוגשה כחוברת, שהזכירה את ההוצאה המקורית של האנתולוגיה בגטו. בשנת 2011 הוציאה תנועת דרור ישראל את האנתולוגיה כספר שראה אור בהוצאת "דרור לנפש".
איילון המים
איילון המים (שם מדעי: Hyemoschus aquaticus) הוא מין איילון אנדמי לאזורים טרופיים באפריקה. איילון המים הוא הפרימיטיבי ביותר מבין מיני האיילוניים. שמו המדעי של המין נגזר מיוונית: שם הסוג, "Hyemoschus", גזור מהמלים ”Hus", שפירושה חזיר, ו-"Moschus", שהיא מילה המתייחסת לאיילי מושק. שם זה מרמז על כך שבעבר איילון המים סווג במשפחת איילי המושק. שמו הספציפי של המין, "aquaticus", רומז לכך שאיילוני המים חיים בסמוך למקור מים, אליו הם קופצים במקרה והם מאוימים.
בדיקת קבוצה
בסטטיסטיקה ובקומבינטוריקה, בדיקת קבוצה היא הליך בדיקה לזיהוי עצמים במבחן על קבוצות פריטים, להבדיל מבדיקה פרטנית. ממצאים בתחום מחקר זה פורסמו לראשונה על ידי רוברט דורפמן ב-1943, ולתחום זה שימושים מעשיים מגוונים.
תפיסה (משפט עברי)
במשפט העברי, תפיסה היא השתלטות של אחד מבעלי הדין על החפץ נשוא הדיון, במקרה שבית הדין אינו יכול להכריע בדין, בגלל העדר הכרעה הלכתית ברורה, העדר ראיות או חוסר סמכות. במקרים מסוימים מקנה תפיסה זו לתופס זכויות בחפץ, ובמקרים אחרים לא.
בדיקת קבוצה
דוגמה לבדיקת קבוצה היא בדיקה של קבוצת נורות המחוברות בשרשרת כשידוע שנורה אחת בדיוק פגומה. המטרה היא למצוא את הנורה הפגומה באמצעות מספר הבדיקות המינימלי (כאשר בדיקה היא חיבור לחשמל של קבוצה של נורות לחשמל). פתרון פשטני עשוי להיות בדיקה של כל נורה בנפרד, אולם כאשר מספר הנורות רב, בדיקתן בקבוצות הופכת ליעילה בהרבה. לדוגמה - באמצעות חיבור של חצי מהנורות יחד, ניתן לקבוע לאיזה חצי מהקבוצה שייכת הנורה המקולקלת.
איילון המים
מאפיינים
איילון המים הוא בעל חיים הדומה לצבי. הוא גדול ממיני האיילוניים האחרים הנפוצים בדרום - מזרחה של יבשת אסיה, וגודלו דומה לזה של ארנב. אורכו נע בין 45 ל-85 סנטימטרים, אורך זנבו הוא 7.5-17 סנטימטרים, וגובהו כ-35 סנטימטרים. משקלם נע בין 3.2 ל-6.8 קילוגרמים, כאשר הנקבות גדולות יותר מהזכרים: בעוד שמשקלן הממוצע הוא 12 קילוגרמים, משקלם הממוצע של הזכרים עומד על 9.7 קילוגרמים בלבד.
תפיסה (משפט עברי)
תפיסה כגבייה
במקרה שאדם מת והניח אחריו מעות או נכסי דלא ניידי, קיימת שאלה למי יינתנו המעות או המטלטלין, לבעל חוב התובע אותן בעד חובו, לאשת המת התובעת אתן עבור תשלום כתובתה או ליורשים.
בדיקת קבוצה
תוכנית לבדיקת קבוצה עשויה להיות פשוטה או מורכבת, והבדיקות הנעשות בכל שלב עשויות להיות שונות זו מזו. שיטת בדיקה שבה בדיקה בשלב הבא מתבססת על בדיקה מהשלב הקודם, נקראת שיטה אדפטיבית, ואילו שיטת בדיקה שבה כל הבדיקות שיבוצעו ידועות מראש נקראת לא אדפטיבית. המבנה של שיטת הבדיקה בשיטה האדפטיבית ידוע כ-"pooling design" או איגום.
איילון המים
מאפיינים
ראשו קטן ומחודד, וגופו החסון מונח על רגליים דקות מאוד. חלקו האחורי מורם במעט ביחס ליתר גופו. כמו כל האיילוניים, גם לאיילון המים אין קרניים, ובמקומן הם פיתחו ניבים עליונים גדולים יחסית הבולטים מפיהם. בשונה מאיילוניים אחרים, גם נקבות איילון המים הן בעלות ניבים אלו. פרוותו החומה - אדמדמה מכוסה בפסים ובנקודות המספקים לו הסוואה ביערות בהם הוא חי. על ראשו ועל צווארו פסים לבנים, וכן החלק התחתון של זנבו לבן. עיניו גדולות ואוזניו הן בגודל בינוני. עורו עבה יחסית, מה שמקנה לו הגנה מפני שריטות שמקורן משיטוט בסבכי צמחייה.
תפיסה (משפט עברי)
תפיסה כגבייה
נחלקו רבי טרפון ורבי עקיבא: לפי רבי טרפון, כאשר המעות נמצאים אצל שליש, יינתנו המעות לכושל שבהן (לפי דעה אחת בגמרא הכוונה לבעל החוב, שאינו יכול לגבות ממטלטלין ולפי דעה אחרת הכוונה לאשה שגובה את כתובתה), ואם הן נמצאים במקום ציבורי - כל הקודם בהן זכה - מי שתופס את המעות או המטלטלין בעבור חובו, יזכה בהן.
בדיקת קבוצה
לבדיקת קבוצה שימושים מתחומים רבים בהם סטטיסטיקה, ביולוגיה, מדעי המחשב, רפואה, הנדסה, אבטחת מידע וזיהוי פלילי. דוגמה ליישום שעורר עניין מחודש בבדיקות קבוצה הוא פרויקט גנום האדם.
איילון המים
מאפיינים
כאשר הנקבה נכנסת לתקופת הייחום, הזכר מחזר אחריה באמצעות מעקב אחריה והשמעת קולות. כאשר הזכר ישמיע את קולותיו, הנקבה תעצור במקומה ותיתן לזכר ללקק לה את אזור איברי המין. מנהג זה מבוצע מספר פעמים, שבסופן הזכר מטפס על הנקבה, עת הם מזדווגים. משך ההריון נע בין ארבעה לתשעה חודשים, שבסופם הנקבה ממליטה וולד אחד. לאחר כשעה יוכל הוולד לעמוד על רגליו. הוא יינק מאמו עד גיל 3 - 6 חודשים. את אזור חיותה של אמו יעזוב כאשר יגיע לבגרות מינית, בגיל 9 - 26 חודשים. בדרך כלל הם לא עוברים את גיל 8, אולם הם מסוגלים להגיע למשך חיים פוטנציאלי של 11 - 13 שנים.
תפיסה (משפט עברי)
תפיסה כגבייה
לעומת זאת סובר רבי עקיבא שלא מועלת תפיסה, מכיוון שכל עוד שבעל החוב לא נשבע שלא פרע לו המת את חובו, וכל עוד שהאשה לא נשבעה שלא קיבלה את כתובתה, אין לה זכות משפטית בחפץ ומכיוון שכך חלה רשות היורשים על הנכסי דלא ניידי, ומכיוון שכך תקף עליהן הכלל "מטלטלי דיתמי לא משתעבדי לבעל חוב" - נכסי דלא ניידי של יתומים אינם משועבדים משפטית לבעלי חובות, וניתן לתבוע אותן רק מנכסי דלא ניידי.
בדיקת קבוצה
היסטוריה
במהלך מלחמת העולם השנייה יזמו שירותי בריאות הציבור האמריקאיים ומערכת השירות הסלקטיבי פרויקט גדול כדי לאתר חולי עגבת בקרב מגויסים. בדיקה פרטנית לעגבת הצריכה נטילות דם רבות, ובדיקה שלהן כדי להוכיח או לשלול קיום עגבת. באותה עת בדיקות כאלו היו יקרות, ובדיקה של כל חייל בצורה פרטנית עשויה הייתה להיות יקרה ולא יעילה. רוברט דורפמן הציע פתרון יעיל לבעיה באמצעות בדיקת קבוצה.
איילון המים
מאפיינים
על פי רוב, הנקבות חיות באותו שטח במהלך כל חייהן כבוגרות. שטח מחייתן קטן יותר מזה של הזכרים, והוא עומד על 130 - 140 דונמים. הזכרים, לעומתן, מיישבים טריטוריה שגודלה 200 - 300 דונמים למשך שנה, ואז הם מוחלפים על ידי זכר אחר. טריטוריית הזכר לרוב חופפת בחלקה לטריטוריות של שתי נקבות. בין הפרטים במין נצפו מספר התנהגויות אגרסיביות, שגרמו למספר חוקרים לשער כי האיילוניים אינם מקיימים סדר והיררכיה חברתית כלשהם. כך למשל, הזכרים מקיימים לעיתים קרבות קצרים, בהם הם משתמשים בניביהם החדים על מנת לנשוך את יריבם.
באזורי החיות שלהם, צפיפות האיילוניים עומדת על 7.7 - 28 פרטים לקילומטר רבוע. הם פוגשים בפרטים אחרים לעיתים רחוקות בלבד, ולא נצפתה התנהגות טריטוריאלית של הפרטים. בניגוד למיני איילוניים אחרים, איילוני המים הם פעילי ערב ולילה (פעילים משש בערב עד שש בבוקר), כאשר ביום הם נחים בהיחבאם בין הצמחייה. הנקבות פעילות מהזכרים באופן משמעותי. איילוני המים עשויים להשתמש במקור מים כמקום מחסה מפני טורפים, אולם אין הם יכולים לשחות במים במשך משכי זמן ארוכים.
תפיסה (משפט עברי)
תפיסה כגבייה
בתלמוד קיימת מחלוקת בשיטתו של רבי טרפון, לפי רב ושמואל גם לפי רבי טרפון מועלת תפיסה רק ברשות הרבים, אך ב"סימטא" - מקום בצידי רשות הרבים שבו אנשים רשאים על פי הכללים להסתלק ולעשות ענייניהם בצנעא ונחשב במידה מסוימת כרשות היחיד למי שמשתמש בו, לא מועלת תפיסה, שכן החפצים המונחים בו כמונחים ברשות בעליהם, היורשים. לעומת זאת, רבי יוחנן וריש לקיש חלוקים על כך וסבורים שגם בסימטא מועלת תפיסה. בין רבי יוחנן וריש לקיש עצמם קיימת מחלוקת, רבי יוחנן סבר שההלכה היא כרבי טרפון שמועלת תפיסה אך ריש לקיש חלק על כך וסבר שההלכה כרבי עקיבא, ורבי יוחנן הכניע את דעתו לדעת ריש לקיש, וכן נפסק להלכה.
איילון המים
מאפיינים
תזונת איילוני המים מורכבת מפירות (כ-60 אחוזים מתזונתו), מעלים ומנבטים של עצים ושל שיחים. מדי פעם הוא אוכל חרקים, בעיקר נמלים. בניגוד לאיילוניים אחרים, לאיילון המים יש בטן בעלת ארבעה מדורים, כמו למעלי גירה "אמיתיים".
תפיסה (משפט עברי)
דיני קנסות
התפיסה מועילה ומזכה את התופס כאשר על פי דין תורה הוא זכאי לקבל את הרכוש גם ללא התפיסה, אבל לבית הדין אין סמכות מספקת להוציא את הדין לפועל. דוגמה לכך היא דיני קנסות: במקרים מסוימים קבעה התורה קנס, כגון שהגנב ישלם כפל, אבל לשם כך נדרש בית דין שנסמך בארץ ישראל. בית דין בחוץ לארץ, שדייניו לא נסמכו בארץ ישראל, גובה מן הגנב רק את הקרן, ואם זה שרכושו נגנב יתפוס רכוש של הגנב בשווי הכפל - אין מוציאים את הרכוש מידו. בתלמוד שם הדבר נאמר לגבי בעל חיים שהזיק באופן בלתי שגרתי, שמשלם רק חצי נזק, ולהלכה נקבע שתשלום זה מוגדר כקנס, ואין גובין אותו בבבל, אלא שאם הניזק תפס - אין מוציאין מידו. פוסקי ההלכה למדו מכאן על קנסות בכלל, כלשון הרמב"ם:
החייב בדיני שמיים
דוגמה אחרת, השנויה במחלוקת, היא במקרים שעליהם נאמר: "פטור מדיני אדם וחייב בדיני שמיים". מי שהתחייב תשלום לחברו תוך כדי עשיית מעשה איסור שעונשו חמור יותר - פטור מלשלם, כי בית הדין מעניש רק את העונש החמור יותר ("קם ליה בדרבה מיניה"). במקרה זה סובר רש"י שאם הניזק תפס את רכוש המזיק - אין מוציאים מידו.
איילון המים
מאפיינים
האילוניים נפוצים ביערות הטרופיים במרכזה של מזרח אפריקה, לרוב ליד מקור מים ורק לעיתים רחוקות במרחק העולה על 250 מטרים ממנו. מספר איילוני המים הכולל נמצא בירידה מתמדת, וזאת בשל ציד ובשל הרס של בתי גידול לצורכי כריתת עצים. ארגון ה-IUCN מגדיר את מצבם של איילוני המים כ"לא ידוע"(Data Deficient; DD), משום שחסר מידע לגבי מצב האיילונים וכן בשל כך שחסרים נתונים על גודלן של האוכלוסיות בעבר, הנחוצים על מנת להעריך את המגמה שבה הן נמצאות. מספר האיילוניים נאמד ב-1999 בכ-230,000 פרטים.
תפיסה (משפט עברי)
החייב בדיני שמיים
יש אומרים שכך הדין בכל מקרה של חיוב בדיני שמיים, כגון בגרמא בנזיקין. אך הדעה המקובלת אינה כן: רק במקרה של "קם ליה בדרבה מיניה" תפיסה מועילה, מפני שנעשה מעשה שבדרך כלל מחייב תשלום גם בדיני בני אדם, אלא שבמקרה זה בית הדין לא מוציא את החיוב לפועל, מפני שיש לצידו עונש חמור יותר. אבל בדברים שבהם קבעה התורה שבית הדין אינו מוציא ממון כלל - תפיסה אינה מועילה.
איילון המים
מאפיינים
המדינות בהן חי איילון המים: אנגולה, בורונדי, קמרון, הרפובליקה המרכז אפריקאית, קונגו, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, חוף השנהב, גינאה המשוונית, גבון, גאנה, גינאה, ליבריה, ניגריה, רואנדה, סיירה לאון ואוגנדה. מדינות נוספות בהן קיומו של האיילון בהן מוטל בספק הן בנין, בורקינה פאסו, גינאה ביסאו, סנגל וטוגו.
תפיסה (משפט עברי)
בספקות
ספק בדין יכול להיות מחמת ספק כללי בהלכה, כגון בבעיות הלכתיות שנדונו בתלמוד ונשארו בלא הכרעה ("תיקו") ובהן אין לבית דין שאחרי התלמוד סמכות להכריע. כמו כן ייתכן ספק במקרה ספציפי מחמת העדר ראיות. בדרך כלל כאשר הדין מסופק משאירים את הרכוש בידי מי שמוחזק בו, על פי הכלל: המוציא מחברו עליו הראיה, ואפילו אם הצד השני השתלט על החפץ - בית הדין מוציא אותו מידו ומשיב את המצב לקדמותו ("חזקת מרא קמא" - חזקת הבעלים הראשונים). אך לעיתים כאשר הצד השני השתלט על החפץ - הוא נחשב מעתה לבעל החזקה בו, והצד הראשון הופך ל"מוציא מחברו".
המקור המרכזי בתלמוד ומחלוקת הראשונים
בנושא זה עוסקת סוגיה בתלמוד המפורסמת בשם "תקפו כהן". הנושא הנדון בסוגיה הוא בהמה שיש ספק האם היא בכור, השייך לכהן. מחמת הספק ההלכה היא "המוציא מחברו עליו הראיה", והבהמה תישאר ביד בעליה, ואינו חייב לתתו לכהן. הסוגיה מתחבטת בשאלה האם כשהכהן "תקף" ולקח את הבהמה לעצמו הוא זוכה בה, מאחר שכעת הוא המוחזק בה, ובעליה הראשונים הם עכשיו "המוציא מחברו". האמורא רב המנונא הוכיח שכאשר הכהן לקח את הבכור המסופק - בית הדין אינו מוציא אותו מידו. רבה דחה את ראייתו, ורב חנניה חיזק את דברי רבה, ואף הביא ראיה שמוציאים מיד הכהן.
להלכה נחלקו הראשונים: הרמב"ם פסק כרב המנונא, שכאשר הכהן לקח את הספק - אין מוציאים אותו מידו, וכך פסק במקומות רבים נוספים, שבכל ספק, כגון בשאלות הלכתיות שהגמרא דנה בהן ולא הכריעה ("תיקו") - תפיסה מועילה. אולם תוספות פסקו כרבה ורב חנניה, שמוציאים מידו, וזוהי שיטת רוב הראשונים.
בסתירה בין עדויות
בסוגיה אחרת בתלמוד נדון מקרה של מחלוקת על כשרותו של שטר חוב: חתימת עדי השטר אושררה בבית הדין ("מקוימת"), ומאידך הנתבע הביא עדים הטוענים שעדי השטר פסולים. בברייתא נאמר שהעדים הפוסלים את עדי השטר אינם נאמנים, כלומר, שיש תוקף הלכתי לשטר, ומאידך קבע רב נחמן שמחמת הסתירה בין העדויות הממון עומד בחזקת בעליו. מהו, אם כן, התוקף ההלכתי שיש לשטר? רש"י מסביר, שלשטר יש תוקף במובן זה שאם התובע יתפוס את ממונו של הנתבע - אין מוציאים מידו. הראשונים הסוברים שבסוגיית "תקפו כהן" הוכרע שתפיסה איננה מועילה התחבטו בהסברת דין זה, והעלו כמה חילוקים בין מצבים שונים.
אחד ההסברים הוא שסתירה בין שתי קבוצות עדים ("תרי ותרי" - שניים כנגד שניים) יוצרת ספק מוחלט, המבטל כל חזקה קודמת. לכן מי שהחפץ בידו כעת רשאי להשתמש בו מכח הספק, ואין חשיבות לעובדה שבעבר החפץ המוטל בספק היה ברשותו של השני.
תפיסה בטענת ברי
יש אומרים, שכאשר התופס טוען שהוא בטוח בצדקתו (כמו בוויכוח על כשרות השטר) - תפיסתו מועילה. הדין שתפיסה אינה מועילה נאמר דווקא על ספק בכור, שגם הכהן אינו יודע בוודאות שזהו בכור.
תפיסה לפני שנולד הספק
הבחנה אחרת המופיעה בראשונים: כאשר הספק התעורר לפני התפיסה (כמו בספק בכור, שהספק לגביו התעורר כבר משעת לידתו) - התפיסה איננה מועילה. כאשר הוא התעורר לאחריה - התפיסה מועילה. לדעה זו, הסוגיה האומרת שתפיסה מועילה במחלוקת בין עדים על השטר עוסקת דווקא בתפיסה קודם שנולד הספק, כאשר עדיין השטר נחשב לכשר וטרם באו העדים הסותרים את העדות הכתובה בו.
תפיסה ברשות
הבחנה הדומה לקודמת: תפיסה מועילה כאשר הרכוש השנוי במחלוקת הגיע לידי התופס בהסכמת בעליו הקודמים. הדוגמה לכך בתלמוד היא מי ששכר ספינה ושילם את דמי השכירות מראש, ולאחר מכן התעורר ספק האם המשכיר עמד בהתחייבותו, ועל כך נאמרה ההלכה שאין מוציאים את דמי השכירות ששולמו.
במקרה דומה נחלקו אמוראים, במי ששכר דירה ולאחר מכן התעורר ספק בפירוש הסכם השכירות, מה משך הזמן הכלול בו: לדעת שמואל אם המשכיר בא לתבוע את חלקו רק לאחר שהדייר כבר גר בבית בזמן השנוי במחלוקת - הדין עם הדייר. יש מסבירים זאת בכך שמגורי הדייר בזמן המסופק דומים לתפיסה בהסכמה. לעומת זאת רב נחמן סובר שגם אם המשכיר בא לתבוע את חלקו בסוף התקופה - הדין עמו, כי הקרקע עומדת בחזקת בעליה. מכאן שתפיסה איננה מועילה בקרקע, אפילו כאשר הייתה בהסכמה.
פרטי דין התפיסה
קיים הבדל מהותי בין תפיסה כאשר הדין ברור אבל בית הדין משולל סמכות לבצע אותו (כאמור, בדיני קנסות) לבין מקרה שבו הדין מסופק:
במקרה הראשון רשאי הניזק לתפוס לכתחילה כל חפץ שהוא מרכושו של המזיק, ואחרי תפיסתו אסור לצד השני לחזור ולתפוס ממנו. עם זאת, אסור לתפוס באמצעות פניה לערכאות של גויים. לעומת זאת במקרה השני, גם במקומות בהם תפיסה מועילה - לכתחילה אסור לתפוס, והדין שתפיסתו מועילה נאמר רק בדיעבד. כמו כן, התפיסה מועילה רק אם תפס את החפץ השנוי במחלוקת, אבל לא חפץ אחר באותו ערך.
תפיסה מועילה על ידי בעל הדין עצמו, ולא על ידי שלוחו.
בספרות האחרונים
באחרונים נדון נושא זה בהרחבה רבה, בספרים: "תקפו כהן" מאת הרב שבתי כהן, בעל 'שפתי כהן' על השולחן ערוך. "קונטרס הספקות" מאת הרב יהודה הלר, אחיו של בעל קצות החושן. "כללי תפיסה" מאת בעל 'נתיבות המשפט', חושן משפט סוף סימן כה, ועוד.
אנדרטת ג'ון אריקסון
אנדרטת ג'ון אריקסון (באנגלית: John Ericsson National Memorial) היא אנדרטה בוושינגטון בירת ארצות הברית לזכרו של המהנדס הימי ג'ון אריקסון, ממציא מדחף הבורג ומתכנן המוניטור אשר בזכותה ניצח האיחוד בקרב המפטון רודס ושמר על עליונות ימית למול מדינות הקונפדרציה של אמריקה במלחמת האזרחים האמריקנית. האנדרטה ממוקמת במפגש רחוב אוהיו עם שדרת העצמאות.
האנדרטה הוקמה בעקבות חוק שנחקק על ידי קונגרס ארצות הברית ב-31 באוגוסט 1916 המקצה 35,000 דולרים להקמת האנדרטה. עלות נוספת בסך 25,000 דולרים נתרמה על ידי תושבים אמריקאים ממוצא סקנדינבי. האנדרטה הוקמה בסמוך לאנדרטת לינקולן בין ספטמבר 1926 ואפריל 1927 ונחנכה ב-29 במאי 1926.
האנדרטה מעשה ידי הפסל ג'יימס ארל פרייזר עשויה גרניט ורודה, גובהה 6 מטרים, והיא כוללת פסליהם של שלוש דמויות עומדות: "הרפתקה", "עבודה" ו"חזון", סביב דמותו היושבת של אריקסון. קוטר הבסיס המעגלי עליו ניצבת האנדרטה, כ-45.7 מטרים.
האנדרטה מנוהלת על ידי רשות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
28 בינואר
28 בינואר הוא היום ה-28 בשנה בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה נשארו עוד 337 ימים (338 בשנה מעוברת).
יהודה דהן
יהודה דהן הוא קצין משטרה ישראלי בדרגת תת-ניצב, מכהן כראש מטה המנהלת לחברה הערבית במשטרת ישראל.
דהן שירת בצה"ל כקצין בחיל התותחנים ושימש סגן מפקד גדוד. ב-1991 התגייס למשטרת ישראל, החל שירותו ביחידת הגדעונים, יחידת מסתערבים של מחוז ירושלים. הוא שירת בה בתפקידים שונים ושימש סגן מפקד היחידה. ב-1998 מונה להקים את יחידת רותם, ימ"ג במג"ב דרום שפעלה נגד הפשיעה במגזר הבדואי. לאחר מכן יצא ללימודים בקורס פיקוד ומטה של המשטרה ופיקד על פלוגה במג"ב איו"ש. ב-2002 מונה לקצין אג"ם של יחידת אתג"ר וב-2004 מונה להקים את מפלג בילוש ומבצעים ביחידה הארצית לחקירות בינלאומיות. בשנים 2006 עד 2008 פיקד על מרחב אילת. באוגוסט 2009 מונה למפקד מרחב איילון במחוז תל אביב ובספטמבר 2013 קודם לדרגת תת-ניצב ומונה למפקד מרחב ירקון.. בתקופה זו נתפס מספר פעמים על נהיגה במהירות מופרזת, אך הודעות הקנס וכתבי האישום בוטלו על ידי ראש אגף התנועה, על כך נמתחה ביקורת על המשטרה בדוח מבקר המדינה.
ביולי 2017 מונה לראש מטה המנהלת לחברה הערבית. בפברואר 2020 נקבע כי בתפקידו הבא ישמש נציג המשטרה באגף לוט"ר ביטחון פנים ועורף שבמטה לביטחון לאומי.
פרוטקטור (כשב"ם)
פרוטקטור הוא כינויו של כלי שיט בלתי מאויש (כשב"ם) מתוצרת חברת רפאל - מערכות לחימה מתקדמות, שפותח במטרה להחליף כלי שיט מאוישים ובעלי עלויות הפעלה גבוהות במשימות בט"ש וסיור בקרבת החוף ובפתחי נמלים. הפרוטקטור הוא הכשב"ם הקרבי הראשון בעולם שהוכנס לשירות פעיל. הפרוטקטור מצויד בחיישנים המאפשרים לו ביצוע של פעילות מעקב וזיהוי של כלי שיט אשר עלולים להיות עוינים, אבטחת נתיבי שיט, ובקרה על ספינות המתקרבות ונכנסות לנמלים.
פיתוח ושיווק
פיתוח הפרוטקטור החל בשנת 2002 ככלי שייעודו מלחמה בטרור ימי וסיכול ניסיונות להבריח נשק לארגוני הטרור, עבור שוק ה"הומלנד סקיוריטי", כחלק מתנופה בשוק זה בעקבות פיגועי 11 בספטמבר. הוא פותח על ידי רפאל בשיתוף עם חברת אירונאוטיקס. בראש הפרויקט עמד ראש מינהל תוכנית מערכות אוטונומיות ימית בחטיבת המערכות ברפאל ובעבר ראש מחלקת תקשוב בחיל הים. בראש המינהלת באירונאוטיקס עמד ינון בן צור, בעבר קצין מבצעים בכיר בחיל. "אירונאוטיקס" הייתה אחראית לפיתוח מערכת השליטה והבקרה של הכשב"ם.
הפרוטקטור תוכנן במקור לפעול גם באופן אוטונומי, על ידי קביעה מראש של נתיב ההפלגה. טווח השיט של הדגם הראשון היה כ-30-20 ק"מ, בשל מגבלות מערכות התקשורת. אך תוכנן מעבר לתקשורת לוויינית, כך הטווח יהיה בלתי מוגבל.
הניסויים הראשונים של הכלי החלו בשנת 2004. ביוני 2006 השיקה רפאל את הפרוטקטור במסע שיווק בארצות הברית לצבא האמריקני ולגופי הגנה על ביטחון המולדת במדינה.
בספטמבר 2015, חשף חיל הים הסינגפורי שהוא משתמש ב"פרוטקטור", במסגרת IMDEX 2015, התערוכה הימית המרכזית של אסיה.
מאפיינים
גוף כלי השיט בנוי מתחתית קשיחה בצורת V ודפנות מתנפחות עשויות גומי, (RIB-Rigid Inflatable Boat). מבנה זה מקנה לו יציבות רבה במהירות גבוהה וכושר ציפה גבוה גם בתנאים של ים סוער. בנוסף לכך מאפשר לכלי השיט כושר תמרון ושינויי כוון מהירים. דפנות הגומי בעלות המבנה המעוגל מסייעות לפרוטקטור "להיעלם" מעיני מפעילי מכ"ם. המנוע שלה הוא ללא מדחף, ומאפשר לסירה להגיע לחוף בלי להסתבך בצמחייה או בעצמים במים רדודים. הפרוטקטור מצויד במערכות תפעול, שליטה, בקרה, ונשק הנשלטות מרחוק אך גם בעלי יכולת פעולה אוטונומית על פי תוכנית שנקבעה מראש. בין היתר מצויד הפרוטקטור במערכת לכריזה והתראה לכלי שיט חשודים, במערכת מכ"ם לגילוי ועקיבה, מצלמה פנורמית בגיזרה רחבה של 360°, ומערכות טיווח משולבות לייזר אינפרא אדום אשר מאפשרים למערכת הנשק לטווח מטרות, ביום ובלילה. מערכת הנשק המותקנת על גבי הפרוטקטור מבוססת על מערכת מיני טייפון מיוצבת, הנשלטת מרחוק, אשר ניתן להתקין עליה מגוון מקלעים ומבטיחה ירי מדויק גם בתנאי ים סוער.
בנוסף לנשק חם ניתן לצייד את הפרוטקטור גם במערכות לוחמה אלקטרונית להגנה על כלי שיט מאוישים ידידותיים מפני תקיפות טילים, וגם במערכות לוחמה אלקטרונית התקפית לשיבוש מערכות הקשר והשליטה של האויב, וכן מערכות לגילוי צוללות או מוקשים תת-ימיים.
מפעילים
ישראל-חיל הים הישראלי
מקסיקו-חיל הים המקסיקני
סינגפור-חיל הים הסינגפורי
טקאשי אינוי
טקאשי אינוי (ביפנית: 乾 貴士; נולד ב-2 ביוני 1988 באומיהאצ'ימאן שביפן) הוא כדורגלן יפני המשחק בנבחרת יפן בעמדת הקשר ההתקפי או כנף שמאלי, וידוע בזריזותו וביכולת הפריצה שלו.
קריירת מועדונים
אינוי נחשב כנער לכישרון גדול, ובשנת 2007 החל לשחק ביוקוהמה מרינוס מליגת העל היפנית. אינוי לא הצליח לתפוס מקום של קבע בקבוצה, ובשנת 2008 הושאל לסרסו אוסקה מליגת המשנה היפנית, ובהמשך נרכש על ידי הקבוצה, בה הפך לשחקן מפתח. ביולי 2011 ביצע אינוי מעבר לאירופה, כאשר חתם בשורות בוכום מהבונדסליגה השנייה. אינוי ערך את הבכורה שלו בבוכום באוגוסט 2011 בהפסד 1–2 לפ.צ. סנט פאולי. אינוי שיחק עונה אחת בבוכום, בה הבקיע שבעה שערים והציג יכולת טובה מאוד, וסיים עם הקבוצה במקום ה-11 בבונדסליגה השנייה.
בקיץ 2012 נרכש אינוי על ידי איינטרכט פרנקפורט מהבונדסליגה. בעונת הבכורה שלו במועדון, 2012/13, הבקיע אינוי שישה שערי ליגה, כשהוא משתף פעולה בקישור הקבוצה עם סבסטיאן רודה, פירמין שווגלר, שטפן אייגנר וכרים מטמור. אינוי ופרנקפורט סיימו את העונה הזו במקום השישי המפתיע, והשיגו כרטיס למפעל הליגה האירופית. בעונת 2013/14 אינוי ופרנקפורט סיימו במקום ה-13 בבונדסליגה, והודחו מהליגה האירופית על ידי פורטו בשלב הנוק אאוט הראשון, לאחר שצלחו את שלב הבתים. הייתה זו עונה מוצלחת פחות עבור אינוי, שערך רק 14 הופעות ליגה, בהן לא הבקיע. בעונת 2014/15 ערך אינוי 27 הופעות ליגה והבקיע שער אחד, והקבוצה סיימה במקום התשיעי בבונדסליגה.
אינוי החל את עונת 2015/16 באיינטרכט פרנקפורט וערך הופעת ליגה אחת, אך לקראת תום חלון ההעברות באוגוסט 2015 חתם אינוי באייבר מהלה ליגה הספרדית, על חוזה לשלוש עונות. בעונת 2015/16 הבקיע אינוי שלושה שערי ליגה, וסייע לאייבר לסיים במקום ה-14 המפתיע בליגה. בעונת 2016/17 שוב הבקיע אינוי שלושה שערי ליגה, וסיים עם אייבר במקום העשירי. יצוין כי באפריל 2017, נקרא אינוי למולדתו יפן על ידי ראש ממשלת יפן, על מנת להשתתף במשלחת לקבלת פליפה השישי, מלך ספרד, וזאת כאשר קבוצתו הייתה במאבקי העלייה אל הליגה האירופית, שאליה לא העפילה לבסוף. בעונת 2017/18 הבקיע אינוי חמישה שערי ליגה, והקבוצה סיימה במקום התשיעי. במאי 2018 הפך אינוי ליפני הראשון שמבקיע מול ברצלונה.
בקיץ 2018 עזב אינוי את אייבר, וחתם בריאל בטיס מהלה ליגה הספרדית על חוזה לשלוש שנים. אינוי לא התאקלם היטב בריאל בטיס, ועד למחצית עונת 2018/2019 ערך שמונה הופעות ליגה בלבד. בינואר 2019 הושאל אינוי לדפורטיבו אלאבס עד לתום העונה, שם הבקיע שני שערים ב-12 משחקים. ביולי 2019 חזר לאיבר וחתם לשלוש שנים.
קריירה בינלאומית
אינוי זומן לסגל היפני למונדיאל 2018, ובמשחק הכנה לאותו מונדיאל ביוני 2018, הבקיע אינוי צמד בניצחון 2–4 על נבחרת פרגוואי. בשלב הבתים של המונדיאל הבקיע אינוי שער ובישל שער נוסף בתיקו 2-2 מול נבחרת סנגל. בשמינית הגמר הבקיע את השער השני ליפן במשחק מול בלגיה, במשחק בו הובילה יפן 0–2 והפסידה 2–3 בתוספת הזמן, והודחה מהמונדיאל.
בינואר 2019 זומן אינוי לסגל היפני לגביע אסיה בכדורגל 2019. אינוי לא שיחק בשני המשחקים הראשונים של יפן בשלב הבתים, אך פתח בהרכב בניצחון 1–2 על אוזבקיסטן במחזור האחרון של שלב זה. אינוי ערך בטורניר זה שתי הופעות נוספות בשלב הנוק אאוט, בשתיהן נכנס כמחליף בדקות הסיום, לרבות במשחק הגמר, בו אינוי נכנס כחילוף התקפי בדקה ה-89 של המשחק בו הפסידה יפן 1–3 לקטר.
ג'ודית גוטייה
ג'ודית גוטייה (25 באוגוסט 1845 – 26 בדצמבר 1917) הייתה משוררת, מתרגמת וסופרת צרפתייה. גוטייה הייתה בתם של תאופיל גוטייה וארנסטה גריזי, אחותה של הזמרת ורקדנית הבלט קרלוטה גריזי.
היא הייתה נשואה לקטול מנדס, אך השניים נפרדו. בקיץ 1876, ניהלה גוטייה רומן קצר וסודי עם המלחין ריכרד וגנר. לאחר הזוגיות, היא כתבה, יחד עם פייר לוטי, את המחזה La fille du ciel. היא הייתה מתרגמת מקצועית ממנדרינית ויפנית לצרפתית. תרגומיה, הביאו את תרבות השירה האסייתית לאירופה המודרנית.
לקום אתמול בבוקר (מחזמר)
לקום אתמול בבוקר (באנגלית: Groundhog Day) הוא מחזמר עם מילים ולחן מאת טים מינצ'ין ותסריט מאת דני רובין. המחזמר מבוסס על סרט בעל אותו שם משנת 1993 (אחד מכותבי התסריט של הסרט הוא רובין).
המחזמר מספר את סיפורו של פיל קונורס, חזאי אגוצנטרי מטלוויזיית פיטסבורג, שבמהלך סיקור אירועי יום המרמיטה בפונקסאטוני, פנסילבניה, מוצא את עצמו בלולאת זמן וחווה את אותו יום שוב ושוב.
הופעת הבכורה העולמית של המחזמר התקיימה בקיץ 2016 בתיאטרון The Old Vic בלונדון. ההפקה הייתה מועמדת ל-7 פרסי אוליבייה בשנת 2017, וזכתה בפרס המחזמר החדש הטוב ביותר ובשחקן הטוב ביותר במחזמר עבור אנדי קארל; המחזמר הועלה בברודוויי בשנת 2017, והיה מועמד ל-7 פרסי טוני, כולל המחזמר הטוב ביותר והביצוע הטוב ביותר על ידי שחקן ראשי במחזמר עבור קארל.
הופעת בכורה עולמית: לונדון (2016)
נקבע שהפקת הבכורה של המחזמר תתחיל בהצגות מקדימות ב-11 ביולי 2016 בתיאטרון The Old Vic בלונדון. ערב הפתיחה הרשמי התקיים ב-16 באוגוסט, וההפקה רצה הרצה מוגבלת עד ל-17 בספטמבר 2016. מכירת הכרטיסים החלה ב-12 באפריל 2016.
ב-28 בינואר 2016, הוכרז שאנדי קארל יגלם את התפקיד הראשי, פיל.
שלוש ההצגות המקדימות הראשונות בוטלו עקב תקלות טכניות, וההצגה המקדימה הראשונה נדחתה ל-15 ביולי.
ברודוויי (2017)
הופעת הבכורה של המחזמר בברודוויי התקיימה בתיאטרון אוגוסט ווילסון ב-17 באפריל 2017. ההצגות המקדימות התחילו ב-16 מרץ 2017.
ההפקה הסתיימה ב-17 בספטמבר 2017, לאחר 31 הצגות מקדימות ו-176 הופעות רגילות.
לונדון - הפקה מחודשת (2023)
ב-6 בדצמבר 2022, הוכרז שהמחחזמר יחזור לתיאטרון The Old Vic בלונדון. אנדי קארל ישוב לגלם את תפקידו של פיל קונורס. הצגות מקדימות מתוכננות להתחיל ב-20 במאי 2023, ערב הפתיחה מתוכנן ל-8 ביוני, והמופע עתיד לרוץ הרצה מוגבלת עד 12 באוגוסט.
ארצות הברית - הפקות מקומיות
במאי 2018, Music Theatre International הכריז שרכש את הזכויות למחזמר.
ההפקה המקומית הראשונה שאיננה שחזור של ההפקה המקורית התקיימה ב-San Francisco Playhouse בנובמבר 2019. את ההפקה ביימה סוסי דמילאנו, וראיין דומונד גילם את פיל. המחזמר רץ החל מ-20 בנובמבר 2019 עד 18 בינואר 2020.
עלילה
פיל קונורס הוא חזאי ציני מטלוויזיית פיטסבורג שנשלח לסקר את אירוע יום המרמיטה השנתי בעיירה הקטנה המבודדת פונקסאטוני, פנסילבניה, כאשר הוא מוצא את עצמו לכוד בלולאת זמן ונאלץ לחזור על אותו יום שוב ושוב... ושוב. כשכל יום מתרחש בדיוק כמו קודמו פיל הופך למיואש יותר, אבל האם יש לקח שצריך ללמוד מהחוויות שלו, האם הוא יגלה את הסוד ויצא מלולאת הזמן?
אלבום הקלטות צוות שחקנים מקורי ברודוויי
אלבום ההקלטות של צוות השחקנים המקורי בברודוויי הוקלט במרץ 2017. האלבום הופץ דיגיטלית ב-21 באפריל והופץ בחנויות ב-5 במאי 2017. האלבום הופק על ידי כריס נייטינגייל, טים מינצ'ין ומייקל קרוייטר.
ביקורות
ההפקה המקורית של המחזמר בלונדון קיבלה ביקורות חיוביות, ונפתחה עם שורת ביקורות של חמישה כוכבים.
ההפקה בברודוויי קיבלה בעיקר ביקורות חיוביות, ששיבחו את אנדי קארל על כך שחזר להפקה למרות הפציעה הקודמת שלו.
מגפת הקורונה באיטליה
מגפת הקורונה, בה חלו המונים במחלת נגיף קורונה 2019 (COVID-19) החלה בדצמבר 2019 בעיר ווהאן, שבמחוז חוביי בסין, ומשם התפשטה למדינות רבות ובהן איטליה, שבה בין היתר הוטל עוצר על כל חלקי המדינה.
מוקד המגפה היה בעיקר בצפון איטליה ובפרט במחוז לומברדיה. בתוך לומברדיה ספגה העיר ברגמו פגיעה קשה במיוחד.
התפשטות המגפה באיטליה
המקרים הראשונים של המחלה באיטליה אושרו ב-31 בינואר 2020, כאשר שני תיירים סינים ברומא נבדקו ונמצאו חולים ב-SARS-CoV-2. שבוע לאחר מכן אושפז בבית חולים איטלקי שחזר לאיטליה מהעיר ווהאן שבסין, ואושר כי הוא המקרה השלישי של נגיף הקורונה באיטליה. מאוחר יותר התגלה מקבץ מקרים, החל מ-16 מקרים שאושרו בלומברדיה ב-21 בפברואר. 60 מקרים נוספים ומקרי המוות הראשונים באיטליה מהמחלה דווחו ב-22 בפברואר.
עד ל-13 במרץ, בקרב מדינות עם לפחות מיליון אזרחים, באיטליה היה את השיעור הגבוה ביותר בעולם של מקרי הידבקות בקורונה לנפש: 250 מקרים למיליון תושבים, עם יותר מקרים מאושרים מאשר בכל סין היבשתית מחוץ למחוז חוביי; והיא המדינה עם המספר השני בכמות המקרים החיוביים כמו גם מקרי מוות בעולם, אחרי סין היבשתית. 11 עיריות בצפון איטליה זוהו כמרכזי התפשטות הנגיף והושמו תחת הסגר. מרבית המקרים החיוביים באזורים האחרים נובעים משני אזורים אלה. עד 10 במרץ ערכה איטליה 60,761 בדיקות לנגיף. ב-6 במרץ 2020 פרסמה המחלקה האיטלקית להרדמה, שיכוך כאבים, החייאה וטיפול נמרץ (SIAARTI) הנחיות לאתיקה רפואית והמלצות לגבי סדר טיפול בחולים במצבי עומס.
תוצאות הסגר ניכרו תוך כשבועיים מהטלתו - ירידה חדה במספר ההדבקות (בטבלה משמאל). ב-22 במרץ הודיע ראש ממשלת איטליה ג'וזפה קונטה כי כל העסקים במדינה, למעט העסקים החיוניים, ייסגרו עד 3 באפריל בעקבות התפשטות נגיף הקורונה. סופרמרקטים, בתי מרקחת, שירותי דואר, שירותים ציבורים חיוניים ובנקים יישארו פתוחים.
ב-19 במרץ 2020 עלה מניין הקורבנות באיטליה על מניין הקורבנות בסין, מוקד התפרצות מגפת הקורונה, וחצה את ה-3,400 קורבנות. מספר גדול של החולים מקשה על מערכת הבריאות באיטליה לטפל בהם באופן יעיל. ה-26 במרץ 2020 היה יום שיא במספר הקורבנות שמתו מנגיף הקורונה באיטליה; באותו יום מתו 919 איש מהנגיף.
מ-22 עד במרץ 2020, לעזרת איטליה, רוסיה שלחה 15 מטוסים מדגם איליושין Il-76 לבסיס פרקטיק דה מארה (30 ק"מ מדרום מערב לרומא) ובהם מאה מומחים של הכוחות להגנה כימית, ביולוגית וגרעינית לוירולוגיה, שמונה גדודי חיטוי, רופאים ואחיות, שנפרסו בברגמו, בחבל לומברדיה, שבה מספר הנדבקים הגבוה ביותר במדינה. יחד איתם הובא ציוד לנמל התעופה אוריו אל-סריו, הכולל מרכז אבחון נייד, ציוד רפואי ומכלי חמצן, שהחלו את עבודתם ב-27 במרץ.
גרמניה טיפלה בחולי קורונה שהועברו אליה מאיטליה. היא גם שלחה כ-300 מכונות הנשמה באופן דחוף למדינה. צרפת ואוסטריה תרמו לאיטליה מיליוני מסכות מגן ופולין שלחה צוותים רפואיים לסיוע לאיטלקים.
סין שלחה מטוס מלא ציוד רפואי כבר בתחילת ההתפרצות. גם קובה, שלחה רופאים וציוד רפואי.
הממשלה שלחה את הצבא לאכוף את הסגר בלומברדיה. כמו כן, הצבא נפרס בעיר ברגמו מכיוון שהרשויות כבר לא יכלו לעבד את מספר ההרוגים. ב-20 במרץ משרד הבריאות התקין תקנות מחמירות יותר אשר אסרו ספורט וריצה תחת כיפת השמיים. יום למחרת הורה קונטה על הגבלות נוספות אשר עצרו את כל הייצור, התעשייה והעסקים הלא חיוניים באיטליה. ה-26 במרץ היה יום שיא במספר הקורבנות שמתו מנגיף הקורונה באיטליה, באותו יום מתו 919 איש מהנגיף. ב-1 באפריל הממשלה האריכה את הסגר עד ל-13 באפריל וב-10 באפריל הסגר הוארך שוב עד ל-3 במאי תוך פתיחה מחודשת של מספר עסקים במדינה. ב-26 באפריל הודיעה הממשלה על תוכנית התחלה ליציאה מהסגר שהחלה ב-4 במאי. התכנית אפשרה פתיחה של תעשיות ייצור ואתרי בנייה.
בתחילת מאי, החלו הקלות ראשונות אחרי סגר ארוך. בהמשך החודש נוספו הקלות. ב-18 במאי, נפתחו מקומות כמו כנסיות, בתי קפה ומספרות. הוגדרו הנחיות ריחוק חברתי. לדוגמה, ניתן אישור למפגשים בין חברים ופתיחת מסעדות בתנאי שהשולחנות נמצאים במרחק של שני מטר אלו מאלו. בוטלו מגבלות הנסיעה בתוך המחוזות.
באמצע אוגוסט, אחרי תקופה של הקלות, הוטלו הגבלות בשל עליה בתחלואה. למשל, סגירת מקומות בילוי המוניים.
אחרי חודשיים, הוטלו הגבלות חדשות על התקהלויות, מסעדות, פעילויות ספורט ובתי ספר בניסיון להאט את הזינוק שחל לאחרונה במספר הנדבקים בנגיף. אותם מקומות נשארו פתוחים.
הוטלו מגבלות במחוזות השונים, כמו עוצר לילי. ג'וזפה קונטה הודיע על הנחיות חדשות. למשל, הוחלט כי מסעדות ובתי קפה יסגרו מדי לילה בשעה 21:00, וכן פעילות חדרי הכושר והבריכות תצומצם.
ב-4 בנובמבר הכריז קונטה על הצבעים במחוזות. לומברדיה, פיימונטה, עמק אוסטה וקלבריה, "אזורים אדומים", היה על התושבים להישאר בתוך היישוב שלהם, והותר להם לצאת רק לעבודה, ללימודים, לבריאות או לסיבות חיוניות. מגבלות פחות חמורות הושמו ב"אזורים הכתומים" של פוליה וסיציליה, בעוד שאר המדינה הוכרזה כ"אזור הצהוב", עם כמה הגבלות. תלמידים הצטרכו ללמוד מרחוק בחטיבת הביניים ומעלה באזורים האדומים, בעוד שרק תיכונים חויבו באזורים אחרים. ב-20 בנובמבר, רשויות הבריאות בדרום טירול הודיעו על מבצע בדיקות המוניות שיימשך שלושה ימים, ובמסגרתו תיבדק לקורונה 70% מהאוכלוסייה (כ-350 אלף בני אדם).
בדצמבר, החל מ-13 לחודש, אף אזור לא הוגדר כ"אזור אדום". אברוצו, קמפניה, טוסקנה, דרום טירול ועמק אוסטה סווגו כ"אזורים כתומים", ושאר 16 האזורים והמחוז האוטונומי טרנטו הוכרזו כ"אזורים צהובים". ב-2 לחודש, הוגבל מעבר בין אזורים מ-21 לחודש עד 6 בינואר 2021. וכן הוגדרה מגבלת נסיעה מחוץ לעיר בימי החגים הנוצריים.
בהמשך הכריז קונטה כי סגר כללי יוטל באיטליה בחלק מתקופת חג המולד. אורכו 10 ימים. הסגר יוטל בימי החג ובמהלכו ייסגרו כל הבארים, המסעדות ופעילות המסחר, כשיציאה מהבית תותר רק לצורכי עבודה, סיבות רפואיות או במקרי חירום.
מאז תחילת המגפה, הוגשו לפחות 300 תלונות משפטיות שונות בטענה לרשלנות, לכאורה מצד הרשויות.
עד סוף 2020, אישרה ממשלתו של ג'וזפה קונטה חבילת סיוע רביעית לכלכלת המדינה, והיא סיימה אותה עם יחס חוב-תוצר גבוה של כ–160%. הבנק המרכזי האירופי נתן ערבויות לאג"ח שלה וסייע לייצב את התשואות עליו. הממשלה השקיעה 209 מיליארד דולר בשוק המקומי.
ב-7 בינואר 2021 הוקלו ההנחיות. כל המדינה הוגדרה צהובה. נפתחו הבארים, המסעדות ופעילות המסחר והיה עוצר לילי. לאחר יומיים הוגדרה כתומה ובהמשך חזרה ההגדרה לפי אזורים. נפתחו התיכונים. ב-1 בפברואר רוב המדינה הייתה צהובה. הוגבל המעבר בין מחוזות. בהמשך נוספו מגבלות מקומיות בתוך המחוזות. בסוף פברואר, האי סרדיניה הפך למחוז הראשון בערך רמת ההגבלות המינימלית (אזור לבן ). המדינה החלה להתמודד עם זנים מדבקים יותר של הנגיף. בפסחא הוטל סגר ארצי בן שלושה ימים.
במהלך מרץ החלה ירידה בתחלואה. באפריל, הושק תו ירוק מצומצם למחוסנים ונבדקים. ב-26 באפריל, התבצעה הסרת הגבלות. במסגרתה הועברו רוב מחוזות איטליה מקטגוריית המחוזות האדומים לקטגוריית המחוזות הצהובים. עוצר הלילה נשאר. ב-21 במאי כול המחוזות היו צהובים. נקבע שבתחילת יוני יקוצר עוצר הלילה וחלק מהמחוזות יוגדרו כלבנים. בסוף יוני הפכו כולם ללבנים. גם הוסר עוצר הלילה. ביולי, המדינה קידמה תו ירוק בחלק מהמקומות במקביל לעליה במספר הנדבקים. הוא החל באוגוסט. בספטמבר נוצר תו ירוק בעבודה. באוקטובר נוספו מקומות.
בנובמבר, נקבע שהתו הירוק יורחב לתחבורה ציבורית. כמו כן, איטלקים שאינם מחוסנים לא יוכלו להיכנס למסעדות, לבתי הקולנוע, לדיסקוטקים, לתיאטראות ולאירועי ספורט החל מ-6 בדצמבר. נאסרו חגיגות השנה הגרגוריאנית החדשה. נסגרו מועדוני לילה וקונצרטים.
בינואר 2022, כל האזורים המדינה הפסיקו להיות לבנים. נקבע שב-10 בינואר, כל המסעדות והברים, כל התחבורה הציבורית, כולל אוטובוסים מקומיים, בתי מלון, מעליות סקי, בריכות שחייה מקורות, מרכזי בריאות, חדרי כושר ומתקני ספורט קבוצתיים; מכוני ספא, מוזיאונים ותערוכות, פארקי שעשועים, מרכזי פנאי מקורים ואולמות בינגו. ההגבלות יבואו בנוסף לכלל לפיו באזור כתום, אדם לא יוכל לעבור מהישוב שלו אלא אם כן זה מטעמי עבודה, צורך או דחיפות, אם כי בעלי תו ירוק פטורים מכך. במדינה הודיעו כי החל מ-15 בפברואר מי שילך לעבודה יציג אישור שחוסן ולא יוכל להציג בדיקה שלילית.
סחלב אנטולי
סחלב אנטולי (שם מדעי: Orchis anatolica) הוא אחד המינים הנפוצים ביותר בסוג סחלב בישראל. הוא גדל על מגוון קרקעות בחבל הים-תיכוני, ופורח בחודשים מרץ-אפריל.
הסחלב האנטולי גדל בארץ ישראל מהרי יהודה ועד לחרמון. ניכר אף ללא פרחים בעליו, המנוקדים בנקודות אדומות-חומות בלתי-סדירות על רקע ירוק.
פורח באביב. התפרחת דלילה (7–15 פרחים). פרחיו ניכרים בדרבן צר וארוך יחסית המעוקל כלפי מעלה. גון הפרח סגול עז, השפית מנוקדת בשורה אחת או שתים של נקודות אדומות כהות על רקע של פס בהיר הנמשך לאורך מרכזה. הפרח כולו עדין, מאורך ואלגנטי יותר ממינים אחרים. תפוצתו העולמית משתרעת במזרחו של הים התיכון ובמזרח התיכון. שכיח בטורקיה, נאסף שם להכנת משקה הסחלב.
גלידרייה
גְּלִידֶרִיָּה היא מסעדה המתמחה בגלידות ומגישה לעיתים קינוחים נוספים כגון ופל, פרוזן יוגורט, משקאות קלים ומשקאות חמים כגון קפה ושוקו. ישנן גם גלידריות המגישות ארוחות קלות, כמו בבתי קפה. חלק מהגלידריות מציעות מקומות ישיבה, חלקן הן מזנונים המוכרים את מרכולתם מעבר לדלפק.
בית הקפה Le Procope, שנפתח בפריז בשנת 1686 על ידי פרנצ'סקו פרוקופיו דה קולטלי (Francesco Procopio de Coltelli) הסיציליאני, (שהיה השף לשעבר של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת) נחשב כגלידרייה הראשונה משום שכלל מנות עשויות קרח ופירות.
גלידריות מציעות גלידה בתפזורת, בין שהיא גלידה אמריקאית רכה הנמזגת ממכונה, גלידה שנמכרת מתוך אריזות היצרן או גלידה המיוצרת במקום. גלידה אמריקאית נמכרת לרוב רק בטעמי שוקולד, וניל או שניהם יחד ("חצי-חצי"). גלידה רגילה נמכרת בגלידריות במגוון טעמים ומרקמים, לרוב במנה אישית שטעמיה נבחרים על ידי הלקוח, המוגשת בגביע גלידה אכיל או בקערית (המכונה "כוס"). יש גלידריות המציעות תוספות למנה האישית - טבילת הגלידה בשוקולד חם המתקרר ומתקשה, מזיגת סירופ על הגלידה, ציפויה בסוכריות צבעוניות זעירות או בפירורי אגוזים.
בנוסף מוצעת הגלידה בגלידריות למכירה לצריכה ביתית, והיא נארזת לשם כך במקום באריזה חד-פעמית (מקלקר, למשל). הטעמים נבחרים על ידי הלקוח והאריזות קיימות במספר מידות. בגלידריות בישראל נפוצות אריזות של קילוגרם וחצי קילוגרם.
פרוזן יוגורט או גלידת יוגורט משווקים בגלידריות לרוב בטעם בסיסי יחיד. לתוך הפרוזן יוגורט נטחנות במקום תוספות לפי בחירת הלקוח; בגלידת יוגורט התוספות מוגשות מעל הגלידה.
בחלק מהגלידריות קיים תפריט של מנות המבוססות על גלידה כגון מילקשייק, בננה ספליט, פנקייק או ופל עם גלידה, עוגת-גלידה, גלידת סנדיי (Sundae) - גביע גלידה גדול (לרוב מזכוכית שקופה) עם תוספות - פירות, אגוזים, סירופ, קצפת וכדומה.
במדינות חמות גלידריות פעילות כל השנה אך במדינות קרות חלקן נסגרות בחודשי החורף.
אמיל סקריה
אמיל סקריה (18 בספטמבר 1838 – 23 ביולי 1886) היה זמר בס-בריטון אוסטרי. סקריה נולד בעיר גראץ, ולמד בקונסרבטוריון בווינה. בשנת 1860, הופיע לראשונה בעיר ההונגרית פשט, שם שיחק את דמותו של סנט בריס באופרה "ההוגנוטים". על פי מבקרי המוזיקה, הופעתו הייתה כישלון. בעקבות הביקורות, נטש את קריירת המוזיקה והחל ללמוד אצל מנואל גארסיה השני. על אף שחזר לשיר בדסאו, הוא לא התפרסם עד שהופיע בארמון הבדולח בשנת 1862. בשנת 1863, ביצע את האופרה "לייפציג", ובשנת 1864, עבר לעבוד בדרזדן. בשנת 1882, ניהל אומנותית את האופרה "פרסיפל", משל ריכרד וגנר. סקריה נפטר בגרמניה בשנת 1886.
מוניר רדפא
סרן מוניר רדפא (בערבית: منير ردفا, תעתיק מדויק: מניר רדפא; 1934–אוגוסט 1998), נוצרי מקבוצת האשורים, טייס בחיל האוויר העיראקי, שערק לישראל ב-16 באוגוסט 1966 עם מטוסו מדגם מיג 21, לאחר ששוכנע על ידי "המוסד" לעשות זאת, במסגרת מבצע יהלום.
רקע והכנות
בשנת 1965 ביקש מפקד חיל האוויר, עזר ויצמן מראש "המוסד", מאיר עמית, להשיג מטוס מיג 21. יוסף שמש היה יהודי-עיראקי בעל קשרים רבים שהתגייס למוסד ביוזמתו דרך יעקב נמרודי. לשמש הייתה אהובה נוצרייה, קמיל, ואחותה, בטי, הייתה נשואה למוניר רדפא. שמש ידע שרדפא אינו מרוצה מעבודתו כטייס בחיל האוויר העיראקי. הוא היה מתוסכל כשגילה בשיחות עם מפקדים עיראקים שקידומו נבלם, על אף היותו טייס מוערך, וזאת עקב היותו נוצרי. הוא שאף להגר למדינה מערבית. שמש עמל במשך שנה שלמה לשכנע את רדפא לערוק עם מטוסו לישראל. לבסוף ניאות רדפא לערוק לישראל תמורת 50 אלף דולר ובתמורה לסיוע בהברחת משפחתו מחוץ לעיראק.
ההכנות לעריקה נעשו תחת מעטה כבד של סודיות. לפני העריקה נפגשו נציגי "המוסד" ומודיעין חיל האוויר עם רדפא ביוון לצורך תיאום העריקה והגיעו עמו לישראל לשלושה ימים שבהם גם סיירו באזור הנחיתה המיועד. ב-9 באוגוסט 1966 הודיע רדפא במסר מוצפן לסוכני "המוסד" כי הוא מוכן לעריקה. אשתו יצאה עם ילדיה לחופשת קיץ בפריז, שם קיבלו את פניהם זאב לירון, קצין האיסוף, ואברהם ברזילי, איש המוסד. רדפא לא סיפר לרעייתו כי היעד לעריקה הוא ישראל. כשגילתה זאת, הגיבה בזעם ואיימה לפנות לשגרירות עיראק, אולם הוא הצליח לשכנעה והיא עלתה עם משפחתה לטיסה לישראל.
העריקה
ב-16 באוגוסט קיבל רדפא אישור מישראל בהודעה מוצפנת באמצעות שידורי קול ישראל בערבית. הוא המריא מבסיסו, ובתוך כשעה הגיע למרחב האווירי הישראלי. עם חדירתו של רדפא למרחב האווירי הוזנקו לעברו מפקד טייסת המיראז'ים, רן פקר וסגן מפקד בסיס תל נוף, שמואל שפר, שהמריאו משדה התעופה תל נוף ולא היו שותפים לסוד ההכנות לעריקה. המיראז'ים הבחינו ברדפא בגובה 20 אלף רגל כשהוא טס לכיוון אשדוד-אשקלון. הטייסים, שידעו רק שהם מעורבים במבצע סודי, קיבלו הוראה שלא לפתוח באש על מטוס האויב וליוו אותו במבנה מכונס עד לנחיתה בבסיס חיל האוויר חצור.
לאחר העריקה
לאחר עריקתו הופץ סיפור כיסוי כאילו מאס רדפא בחיים בעיראק וערק לישראל באופן עצמאי. רדפא פגש את משפחתו בישראל, היה נכון לשתף פעולה והצהיר כי מאס במשימות ההפצצה האכזריות של האזרחים הכורדים, שבהן השתתף. הוא אף הציג מכתב שנכתב בעבורו על ידי "המוסד", ודבק בעמדתו זו גם במסיבת עיתונאים.
רדפא סייע לחיל האוויר בלימוד המטוס ומאפייניו וכן סייע בתחזוקתו שהייתה מורכבת מאחר שלא היה בנמצא ציוד תומך או ציוד מתכלה לתחזוקתו.
רדפא עבד זמן מה בישראל כטייס מטוס קל בקו לאבו רודס, אך הוא ומשפחתו לא הצליחו להשתלב בישראל, ובסיוע המוסד השתקעו בסביבות 1969 במדינה אירופית. רדפא למד שם הנדסה ועבד כמהנדס.
רדפא נפטר באוגוסט 1998 מדום לב. במוסד נערכה אזכרה לזכרו.
רמה תחבורה ציבורית גולן
רמה תחבורה ציבורית גולן היא חברת תחבורה ציבורית המופעלת על ידי מועצה אזורית גולן, החברה הכלכלית גולן וחברת האוטובוסים הפרטית "רמה". החברה נוצרה כדי לספק תחבורה זמינה יותר לתושבי רמת הגולן, וב-1 במאי 2011 נכנסה לפעולה באזור במקום חברת אגד.
מודל ההפעלה הוא חדשני, ולפיו המועצה האזורית, בתמיכת המדינה, אחראית להפעלת התחבורה הציבורית באזור. בתכנון השתתפו אנשי משרד התחבורה ואגף החשב הכללי במשרד האוצר. התוכנית היא ניסיונית, ולפי לקחיה יופעלו תוכניות דומות ברשויות נוספות בפריפריה.
החברה רכשה 17 אוטובוסים חדשים ו-6 אוטובוסים זעירים. במערך ההיסעים שולבו גם 12 האוטובוסים הצהובים של מועצה אזורית גולן, המסיעים את תלמידי בתי הספר התיכוניים, ומעתה משמשים בו זמנית כקווי תחבורה ציבורית. מספר הנסיעות היומיות באזור הוגדל כמעט פי 6, מ-30 ל-175.
רמה מפעילה קווי תחבורה המובילים אל מרכזי אשכולות היישובים (קצרין, בני יהודה, מרום גולן וחיספין וכן מסעדה ומג'דל שמס), ומהם אל ערים מחוץ לאזור (קריית שמונה, חצור הגלילית, טבריה, צפת ועפולה). מופעלים גם קווים פנימיים בתוך רמת הגולן.
הנסיעה באוטובוסים הזעירים, בתוך אשכולות היישובים, היא ללא תשלום.
פיל צ'ניר
פיליפ "פיל" צ'ניר (באנגלית: Philip "Phil" Chenier; נולד ב-30 באוקטובר 1950) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1971–1981, בעמדת הקלע. לאורך הקריירה רשם ממוצעים של 17.2 נקודות, 3.6 ריבאונדים ו-3.0 אסיסטים למשחק. מאז עונת משמש כפרשן בשידורי הטלוויזיה של משחקי וושינגטון בולטס/ויזארדס.
נעורים ומכללות
צ'ניר נולד וגדל בעיר ברקלי שבקליפורניה. לאחר לימודיו התיכוניים עבר לאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ושיחק עבור קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה בין השנים 1969–1971. בעונתו השנייה בקבוצה קלע 16.8 נקודות בממוצע למשחק ונבחר לחמישיית העונה של מחוז Pac-12.
קריירת המשחק
צ'ניר נבחר על ידי בולטימור בולטס בבחירה הרביעית של סיבוב "דראפט המצוקה" (Hardship draft), שנערך במסגרת דראפט ה-NBA 1971.