cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
העיר הטבועה
עסקה עם השטן
עם הגעתו לחוף חוזה ריד בחילוצו בעזרת עין המחשבה, ולומד כי בלאקווד היה זה שהציל את חייו לאחר שנתקף בחזיון והתמוטט על רצפת המערה. דרונון מתגלה כיותר מסתם שיכור, ומזדהה עם קבוצה הקרויה המלכים הצהובים. הוא ואנשיו ארבו לבלאקווד כאשר יצא מתוך הים, אך הלה הצליח להימלט מהמקום כאשר החותם בידיו.
ריד אינו מצליח למצוא את דרונון בשובו לפאב, אך בעל המקום מסכים לכוון אותו לעבר אחוזתו של בלאקווד. בדומה לכל מקום בו בלאקווד שהה בעבר גם האחוזה הפכה לקן מפלצות, וברדתו למרתפה הוא מוצא מזבח ובית קברות מאולתר.
בתום חקירה מעמיקה לומד ריד כי הוא ופרופסור דואו אינם הנבחרים הראשונים, ושהיו רבים אחרים לפניהם. בלאקווד, כך מסתבר, השקיע את מירב מאמציו בשנים האחרונות ביצירת טקס שיגאל את כל אותם אנשים מהחזיונות שרדפו אותם, אך כל הנסיינים שעליהם שם את ידיו מתו.
בניסיון נוסף לאתר את מקום מחבואו האחרון של בלאקווד מחפש ריד אחרי תולדות משפחתו בארכיון העירייה, ומוצא אזכור לבית חרושת לקופסאות שימורים בבעלותה הנמצא ברובע גרימהייבן ביי. עם כניסתו למקום הוא פוגש מספר אלמונים המזדהים בתור כנופיית המלכים הצהובים, המייצגת, לדבריהם, קבוצת אזרחים מודאגים אשר שמה לה למטרה למנוע מבלאקווד להרוג קורבנות נוספים.
במהלך חיפושיו במקום לומד ריד כי בלאקווד החל להשתמש גם במפעל של משפחתו עבור טקסיו המשונים. הוא נתקל במזבח נוסף ומוצא לידו את החותם הנכסף אחריו חיפש, כאשר בלאקווד מתפרץ לפתע פנימה ורוצח את כל חברי הכנופיה.
הגנה עצמית
ריד מוצא את גופתו של ברג בתוך התיאטרון לאחר שהלה ערך סיאנס עם אחד מאורחיו, במהלכו נורה ארבע פעמים בחזהו. עין המחשבה מצביעה עבורו על האדם שרצח אותו, אשר מתגלה כדומה לו במידה רבה להפליא. אותו אלמוני עשה זאת בלית ברירה, לאחר שפלוני כלשהו סחט אותו תוך איומים על חייה של אשתו. בתום הרצח, התקשר אורחו של ברג למשטרה ועזב את הזירה.
לאחר שהוא מאתר את מקום מגוריו בארכיון הכרוניקל ויוצא לכיוון ביתו, לומד ריד כי פירס עתיד לקיים התכנסות מצומצמת בבניין העירייה בהמשך אותו יום, וגומר אומר בדעתו להתעמת עמו במהלכה. לאורך שיחתם טוען הלה כי הרוצח שראה היה ללא כל צל של ספק, בדומה לריד, אולם לאחר שכנוע קל מצדו, מציע פירס למשוך את העדות שמסר נגדו בתנאי שיעזור לו לרצוח את אמו העשירה.
דרך הצלבת המידע שאסף, קרי עדותו של פירס כי הרוצח שראה היה חדש באזור, וחזיון עין המחשבה בו צפה באלמוני הסוחט את המפגע באמצעות איומים על אשתו, מחליט ריד לחפש אחר תעודות הנישואים של תושבי העיר החדשים בארכיון העירייה. הוא מגלה כי האדם שאחריו הוא מחפש עונה לשם גלן ביירס, וכי הוא מתגורר ברובע שלס. עם הגעתו לביתו מספר לו ביירס שכנופיית פושעים חטפה את אשתו ואת בנו, ואיימה עליו שאם לא יעשה כרצונם יפגעו בהם.
השחקן ניצב כעת בפני שלוש ברירות הנוגעות לזיכויו מהרצח של ברג:
מחוץ לאחוזת קרפנטר נתקף ריד בחזיון נוסף וצופה בדמותו הערפילית של ברג המבקשת ממנו לפגוש אותה בבית המלון. חזרה בחדרו, מוצא ריד את ברג האמיתי, בשר ודם, בעודו בריא ושלם.
האינטלקטואל מספר לו כי ביים את סצנת הרצח על מנת להכין אותו לקראת הבחירה הסופית המחכה לו: פתיחת שערי האבדון והשמדת עולמם של בני האדם, או נעילתם מחדש והצלת המין האנושי למשך מספר דורות נוספים. הוא משבח אותו על כך שהצליח להחזיר לידיו את החותם, ומציע לו ליצור קשר עם ארכאולוג בשם ג'וזף היל אשר עשוי להוביל אותו לקת'יגונאר, המקום בו החותם יופעל, לטוב או לרע.
הבריחה מהפניקס
ביתו של הארכאולוג ג'וזף היל מתגלה במצב של אנדרלמוסיה מוחלטת לאחר שטבח אכזרי התחולל בו. ריד נתקל בגופות רבות המפוזרות בכל רחבי המקום, הן של בני אדם והן של מפלצות, ובעודו מנסה לפלס את דרכו מבעד להמון המפלצות שנותר בחיים הוא נאלץ להילחם ביצור ירקרק ודמוי אדם אשר נעלם לפתע לתוך האוויר.
היל המפוחד והפצוע נמצא בסופו של דבר מתחבא באחד מחדרי מעונו. הוא מבקש מריד לעזור לו להרוג את היצור בו זה עתה נלחם, אותו הוא מכנה בשם אושה, כוהנת של בני המאיה, אשר לדבריו שומרת על השער שבין עולמם של בני האדם לבין השיבלבה, עולם המתים, בו נכלאו האלים העוצמתיים ביותר של אותו עם קדום. במענה לשאלותיו מסביר לו הארכאולוג כי הכוהנת זקוקה לדם אנושי על מנת לחיות, ומציע לו להתחיל לחפש אחריה ברובע סלביישן הרבור, שם, להבנתו, נפוצו שמועות על הימצאותו של ערפד.
ריד מגלה דו"ח בארכיון המשטרתי המתאר מקרה בו נמצאו מספר גופות מרוקנות מדם באחת מסמטאות נמל העיר. כאשר הוא מגיע לזירת הפשע הישנה חושפת בפניו עין המחשבה את אושה בעודה רוצחת שלושה אינסמאותרים, לפני שהיא משתלטת על אדם הקרוי ריימונד ארצ'ר ומכניעה אותו לציית לפקודותיה. ריד מצליח להתחקות אחריו עד לבית המלון שרטון השטן, בו הוא מתגורר בעצמו, בזכות כתב דרישת חוב מהבעלים אותו הוא מוצא על הרצפה.
בעל המלון, ויקטור אולמסטד, טוען בפניו כי ריימונד עזב את המקום לפני מספר ימים מבלי לשלם את חובותיו, ומזמין אותו לערוך חיפוש בחדרו. ריד מוצא את יומנו של הלה, ולומד כי הוא והיל עבדו יחדיו כשותפים במעבדה סמוכה לזירת הפשע ממנה זה עתה חזר.
המעבדה, הנמצאת בבניין דו קומתי נטוש בין אחת הסמטאות המוצפות של העיר, מכילה חדר עינויים לתדהמתו של ריד. הוא לומד כי היל הצליח לשכנע את ריימונד לסייע לו לזמן את אושה מעולם המתים באמצעות הבטחות על אוצרות בל יתוארו, אליהם תוכל להכווין אותם באמצעות כוחותיה, אולם מטרתו האמיתית הייתה לענות אותה בכדי ללמוד על מיקומו של קת'יגונאר, המעמד בו יופעל החותם אשר יציל או יחריב את עולמם של בני האדם.
עם צאתו מהמקום נתקל ריד באושה, אשר השתלטה על גופו של ריימונד בכדי שתוכל להסתובב בחופשיות בעיר. היא מספרת לו על גורלו המסתורי, הכרוך בצלילה למעמקי הים בכדי לעצור את הטירוף, ומציעה להצביע עבורו על השלב הבא במסעו אם יסכים להרוג את היל, אשר לדבריה מנסה לשעבד אותה. השחקן, אפוא, נאלץ לבחור כעת בין אחד משני הצדדים:
אם הרג ריד את הארכאולוג תדריך אותו אושה בנוגע למשימתו העתידית, אולם אם היא זאת שנהרגה, ייאלץ ריד להביא את אפרה להיל, והשניים ייפגשו שוב במעבדתו, בה יספר לו על המשך דרכו. כך או אחרת, לומד ריד על מקדש כלשהו המצוי על קרקעית הים, שבכדי להיכנס לתוכו עליו למצוא שלושה פריטים טקסיים הקרויים, המחוברים למונוליתים המצויים ברחבי העיר.
לתוך המצולות
בתום משימתו הקודמת למד ריד שהמונולית הראשון נמצא בכנסיית סנט מייקל שברובע אדוונט, וכי אנשי דת קיצוניים הקרויים סוגדי האש נוהגים להתפלל אליו מדי שנה. במהלך ביקורו במקום הוא מגלה כי פספס במקצת את התכנסותם של חברי הקהילה, אשר הציתו את עצמם במסגרת התאבדות המונית זמן קצר קודם לכן. על אף כן, אחת הנשים, מריל, לא הצליחה למצוא את האומץ ללכת בעקבותיהם של אנשיה בכדי להשתתף בטקס הטיהור, ומסכימה לשוחח עמו.
כאשר מספר לה ריד כי הוא הנבחר מכוונת אותו מריל בהתרגשות לעבר המרתף, שם, לדבריה, השאיר עבורו האב ניקולס הודעה. ריד מוצא את האצבע הראשונה לצד הוראותיו החידתיות של הלה בנוגע למקום הימצאותם של השתיים האחרות.
המונולית הבא, לדברי ניקולס,. ריד גומר אומר בדעתו לבקר בארכיון עיתון הכרוניקל בכדי לחפש אחר אותו אלמוני, ונתקל באזכור לאדם העונה לשם ג'ימי פרייס, אשר לדברי המאמר מוצא מעת לעת זהב, תכשיטים ואוצרות נוספים במעמקי הים. כאשר הוא מגיע לביתו מגלה ריד כי המונולית המדובר שקוע במעמקי הים, ונאלץ לצלול פנימה בכדי להשיג את האצבע השנייה.
כוהן האש הזכיר במפורש בהנחיותיו שלישיית תינוקות שנולדה מתוך הריון מרובה מעט לאחר השיטפון שהכה בעיר, הקשורה באופן הדוק למונוליתים. ריד מחליט לחפש אחר תעודות הלידה שלהם בארכיון בית החולים, ולומד כי השלישייה נולדה בתחנת רכבת לא רחוקה משם, ברובע שלס.
התחנה, מסתבר, נסגרה לאלתר לפני זמן רב, ונמצאת כעת באחד האזורים הנגועים של העיר, בהם ישנו ריכוז גדול של מפלצות. בתום קרב ממושך מגיע ריד ליעדו וחוזה בעזרת עין המחשבה בקבוצת פנאטים אשר שברה חלק גדול מהמונולית שהכיל את הנתח בו נחה האצבע השלישית של קיי. ביומנו של אחד מחברי הכת, הנמצא לצד גופתו, מבחין ריד כי המנוח ציין את מיקומה של מפקדתם החדשה, במרחק מספר רחובות משם.
ממבט ראשון נראית המפקדה כגלריה מלאה בפסלים, אך ככל שחקירתו מתקדמת מבין ריד שהפנאטים היו, הלכה למעשה, אנשי דת הקרויים סוגדי אבן, וכי אכלו חתיכות מתוך המונולית ששברו במעין טקס אשר היה אמור להביאם לעולם הבא, אף על פי שגרם להם להתאבן בתהליך. הוא מוצא את האצבע השלישית והאחרונה בתוך סלע המונולית החצוי השוכב בקומה העליונה של הבניין.
עם כל שלושת האצבעות בידיו, חוזר ריד למרתף כנסיית סנט מייקל ומניח את החותם השלם בתוך מעמדו. הוא מתעורר בתוך חליפת צלילה במעמקי הים, ומתחיל לנווט את דרכו לאורך המעבר החשוך. התקדמותו הופכת למסע אימים של חזיונות אפלים מתוך חוויותיו האחרונות באוקמונט.
תחילה מופיע ריד בספינה כארון, עליה הפליג מלכתחילה לאוקמונט, אך בעודו יוצא ממנה בכדי לעלות לנמל הוא נופל לתהום, ומופיע שוב בחדרו בבית המלון. עם יציאתו לרחוב הוא פוגש את הדמויות השונות שהכיר לאורך שהותו בעיר, חלקן מתו זה מכבר, ביניהן יוהנס ואן דר ברג, פרופסור דואו, אנשי הקלאן, ואחרים. כמה ממכריו אף מתאבדים לנגד עיניו, כגון הארכאולוג היל, היורה בראשו, או גרהם קרפנטר, השופך על עצמו בנזין ומצית את עצמו.
לבסוף מגיע ריד לצוק גבוה שתחתיו ניצבים שלושה בסיסים, כאשר כל אחד מייצג סוף אפשרי אחר של המשחק, על אף שביכולתו להניח את החותם רק על אחד מהם. לפיכך, עומדות כעת בפני השחקן שלוש ברירות:
מכתבים מאוקמונט
בתחילת הפרק השני של העלילה הראשית, אבודים בלב ים, יורד ריד מחדרו בבית המלון ונתקל בוויקטור אולמסטד, בעל המקום, המתפרץ עליו בכעס בגין הרעשים המשונים שהגיעו מחדרו בזמן שישן. הוא מתלונן בפניו על כל האנשים המטורפים שהגיעו לאוקמונט לאחר שהעיר הוכתה בידי השיטפון, ומזכיר את המכתבים והפתקים שנמצאו בין חפציהם לאחר שעקבותיהם נעלמו כליל.
אולמסטד מושיט לו אחד עשר מכתבים שנכתבו בידי אישים אשר התגוררו בעבר בבית המלון. ריד מחליט לחפש אחריהם, והוא מבקר בכל בתיהם ברחבי רבעיה של העיר בכדי לגלות מה עלה בגורלם.
עניין עדין
בתום הפרק השני של העלילה הראשית, אבודים בלב ים, מבקש טרוגמורטון מריד לטפל עבורו בעניין אישי אשר אינו נוגע לעסקיהם המשותפים בדבר היעלמותה של פרופסור דואו. הוא מנחה אותו למצוא אדם העונה לשם הרברט גלובר, אספן פריטי אמנות אשר היה אמור להיפגש עמו, אך נעלם בנסיבות לא ברורות.
ריד נתקל בגופתו של גלובר בביתו שברובע קאברסייד, ומשתמש בעין המחשבה בכדי לחפש אחר רמזים שיסבירו את טיב הרצח. הוא נתקף במהרה בחזיון, וצופה במנוח הטרי כאשר עודנו היה בין החיים בעודו מביט במראה גדולה ומוזהבת, אותה רצה טרוגמורטון לרכוש מידיו.
באחד מחדרי הבית מוצא ריד כספת פרוצה, וצופה בשוד שהתרחש במקום זמן לא רב לפני כן. שני אנשים פרצו לביתו של גלובר, אך הוא הצליח לירות באחד מהם, אדם המכונה סקווינט, בטרם ירה בו השני למוות.
מאחר שקצה החוט היחיד שנותר בידיו הוא שמו של הפורץ, ממשיך ריד אל הארכיון המשטרתי ומאתר את תיקו של סקווינט, בו מוזכר שמו של אחד משותפיו, אדם הקרוי סידני סטוקס, המתגורר ברובע סלביישן הרבור.
כאשר הוא מגיע לביתו של סטוקס מוצא ריד את גופתו של סקווינט שוכבת באמצע סלון, לאחר שנדקר למוות. הוא נתקף בחזיון נוסף של אישה זקנה המתרחקת מהגופה, בעודה מחזיקה את המראה בידיה.
עם שובו לטרוגמורטון מדווח לו ריד על המראה שנגנבה בידי האישה הזקנה, אשר הזכירה את השם. טרוגמורטון אינו נראה מופתע ומספר לו כי פרנסיס הוא, הלכה למעשה, אביו המנוח.
מבעד לראי
בתום מטלתו הראשונה, עניין עדין, מבקש טרוגמורטון מריד לחשוף את זהותה של האישה הזקנה, ולהשיב את המראה הגנובה לידיו. בנוסף, הוא נותן לו את הסכמתו לערוך חיפוש באחוזתו ולנבור בחפציו של אביו בכדי לתור אחר רמזים אפשריים.
ריד מבקר בבית המשוגעים העירוני בכדי לחפש אחר בת'אני, אולם עם הגעתו למקום הוא לומד כי היא הצליחה להימלט מתאה לפני זמן קצר בלבד, וכי הלכה למעשה, הייתה זו היא אשר השכירה את שירותיהם של צמד הפורצים שגנבו את המראה הנכספת מגלובר.
הראיות מובילות אותו למפעל זכוכית הקרוי, שאת כתובתו הוא מצליח לאתר לאחר ביקור קצר בארכיון העירייה. במרתף המפעל מוצא ריד עשרות מראות וספרייה קטנה המכילה כרכים עתיקים הנראים כמו ספרי כישוף. חזיונותיו מציגים בפניו את בת'אני בעודה משוחחת עם המראה על כוונותיה לבקר בביתו של יצרן הזכוכית, רנדל.
ישנם מספר אזכורים לעברו הפלילי של רנדל בארכיון המשטרתי, וריד מצליח להתחקות אחריהם למקום מגוריו. בהגיעו למרתף ביתו הוא נתקל בסצנה משונה, מעין מעגל כישוף שצויר על הרצפה בעזרת גיר, ושבמרכזו ניצבת המראה של גלובר, לצד ארון מתים קטן. הוא לומד כי בת'אני מתכוונת להשתמש במראה על מנת להחזיר את בנה מעולם המתים, ולהפיח רוח חיים חדשה בגופתו הרקובה. כאשר היא מתעמתת עמו, ניצב השחקן בפני שתי ברירות:
אם יבחר לעזור לבת'אני, ייאלץ ריד לספר לטרוגמורטון המאוכזב שהמראה נשברה לרסיסים לפני שהספיק להגיע אליה. אם יסרב לבקשותיה, יחזיר לידיו את המראה בשלמותה, וכאשר ישאל אותו לפשר כוונותיו, יודה טרוגמורטון כי הוא עתיד להחזיר את אחיו הבכור לחיים, אולם ככל הנראה לתוך גופה של אורנגאוטן סומטרי.
שתיקה שווה זהב
בתום הפרק החמישי של העלילה הראשית, צלילה, מתעורר ריד בבית החולים כשבידיו פתק מאת אישה בשם ג'וי, המבקשת ממנו לעזור לה ולפגוש אותה בהקדם בספריית אוקמונט. כאשר השניים מתראים, נדהם ריד לגלות כי שפתיה תפורות זו לזו. היא אינה מוכנה להרחיב על העניין, אך מציינת שמדובר בסוג של עונש אשר נהוג להטיל באוקמונט וסביבתה בגין פשעים מסוימים.
כאשר הוא שואל לפשר הפתק שכתבה לו, הופכת ג'וי למפוחדת ומסבירה במילים מעטות כי אישה אלמונית כלשהי פרצה לביתה ואיימה עליה שתשמור על פיה סגור. היא אינה מוכנה להוסיף מעבר לכך, וריד נאלץ להמשיך בחקירה כשבידיו כתובת ביתה ותו לא.
עם הגעתו למקום מגוריה משתמש ריד בעין המחשבה וצופה במכשפה זקנה הורגת את הכלב של ג'וי ופושטת את עורו בכדי להכין דוב צעצוע. הוא לומד כי ג'וי הייתה בעברה זמרת מפורסמת, אך המכשפה תפרה את שפתיה משום שנהגה לרכל, ובכך הרסה את עתידה הזוהר.
לאחר שהוא שם את ידו על אחד ממאמריו של קוקס בארכיון הספרייה העירונית, לומד ריד כי מקורה של האגדה הוא בסיפורה של אן אוסבורן, מכשפה שהצליחה להימלט מסיילם והגיעה לאוקמונט. נכדותיה ביקשו ממנה שתלמד אותן את תורת הכישוף, אך בטרם חשפה את סודותיה השביעה אותן כי לא יספרו על כך לאיש. זמן מה לאחר מכן, נמצאו גופותיהן של שתי הילדות בביוב כאשר פיותיהן תפורים.
קוקס מציע שהמכשפה שוכנת ברובע אולדגרוב בעיר, וכאשר מגיע ריד לביתה שורץ המפלצות הוא נתקל בכלובי זכוכית משונים ובספרי כישוף אפלים. באחד מהם, פטיש המכשפות, נכתב כי, ושבכדי לזמן אותה עליו להציב שתי מראות זו מול זו עם הסימן המיוחד ועם השתקפותו.
במהלך סיורו בבית נתקל ריד בשתי גופות ילדים השוכבות בחדר השינה, וברדתו למרתף הוא חוזה בעזרת עין המחשבה בטקס המראות המתואר לעיל שערכו האלמונים אשר העירו את המכשפה בפעם הראשונה. כעבור זמן מה הוא עורך את הטקס בעצמו ומזמן את המכשפה למקום, אך מצליח להכניעה בתום קרב קצר.
ג'וי מאושרת לשמוע על תבוסתה של המכשפה, אך עדיין אינה מוכנה להסיר את התפרים משפתיה. היא טוענת כי עליה לסיים את העונש שהוקצב עבורה, לפחות לאורך שנתיים נוספות, בטרם תוכל לשוב לחייה הרגילים.
שלל הים
ימאי בשם וינסנט מרובע גרימהייבן ביי פונה אל ריד, ומספר לו כי שמע על מעלליו ברחבי העיר ועל כך שהוא זקוק לכישוריו כחוקר פרטי. לדבריו, שלוש ספינות טבעו לאחרונה בסביבתה של אוקמונט: הגאווה, המלכה האדומה, וסקיילארק. הוא מבקש ממנו לחפש אחריהן ולהשיב לו את יומניהן האבודים, מבלי להסביר לו מדוע.
שרידיה של הספינה הראשונה, הגאווה, נמצאים באחד הנהרות המציפים את רבעי העיר. ריד מגלה שכלי השיט החזיק במטענו חביות של כימיקלים שונים, ולומד מהיומן כי המנוע הפסיק לעבוד לאחר שמי השיטפון הציפו את הסיפון וזלגו לתוך בטן הספינה.
כאשר הוא מוצא את הספינה השנייה, המלכה האדומה, אשר התרסקה על החוף הסמוך לבית המשוגעים העירוני, נקלע ריד לתוך נחיל מפלצות אלים שהוא נאלץ להרוג. יומן הספינה מלמד כי המלחים החלו לראות דברים משונים בערפל עם התקרבותם לאוקמונט, עד שאיבדו את דעתם לחלוטין.
הספינה השלישית, סקיילארק, התנגשה באחד הרציפים של נמל העיר. כאשר מגיע ריד לזירת התאונה הוא נתקל בכנופיית מאפיונרים הפורקים ארגזים של משקאות חריפים ממנה. לאחר שהוא הורג את כולם, לומד ריד מיומן הספינה כי הפושעים הצליחו למצוא עבודה על הסיפון לאחר שהתחזו למהנדסים, וכאשר התקרבו לעיר פתחו באש על צוות המלחים.
עם חזרתו מעתיר וינסנט דברי שבח על ריד, ומודה לו על כך שהצליח להביא לידיו את כל שלושת היומנים. הוא מסכים לספר לו על מזימתו, ומודה כי רכש את הבעלות על הספינות האבודות מבעליהן תמורת סכומי כסף זעומים. כעת הוא מתכנן לשוב לבוסטון ולתבוע את כספי הביטוח המגיעים לו בגין הנזקים.
בית פתוח
ריד פוגש אינסמאות'ר בשם וולטר בשוק הדגים שברובע שלס המציע לו עבודה. לדבריו, כל חייו התפרנס ממכירת דגים, אולם רק לאחרונה הפך לאיש נדל"ן לאחר שרכש מספר דירות ברחבי אוקמונט. הוא התכוון להשכיר אותן לפליטים ולמבקרים החדשים שהגיעו העירה, אך הפאונה המקומית, כלומר המפלצות שהגיעו עם השיטפון, השתלטה לחלוטין על רכושו.
שדה המחקר
במהלך ביקוריו הספורים בבית החולים פוגש ריד את דוקטור גרנט, המבקש את עזרתו בסדרת מחקרים שהחל לערוך בדבר טבעם של הויילים, המפלצות שהופיעו באוקמונט לאחר השיטפון. ריד מתבקש לבקר בארבעה מקומות שונים ברחבי העיר בהם נראו המפלצות לאחרונה, ולדווח חזרה על ממצאיו.
סטיג'יאנים
במקום הראשון אליו הוא מגיע מתגורר אחד ממטופליו של הדוקטור, אשר ראה את הויילים בסיוטיו עוד קודם לשיטפון. ריד מוצא בדירתו קפה ותמיסות קוקאין, ומגלה כי המטופל ניסה לשמור על ערותו באמצעות שימוש בסמים, מאחר שהמפלצות התגשמו לצדו בכל פעם שהעז להירדם.
ברדתו למרתף נתקל ריד בגופתו התלויה של המטופל, ולומד ממכתב התאבדות שהשאיר אחריו כי לא היה מסוגל להמשיך לחיות תחת התנאים הללו. גרנט מכנה את המפלצות שהטרידו את מנוחתו בשם סטיג'יאנים, מעין יצורים קטנים ומרובי רגליים בעלי עוקץ היוצא מתוך אחוריהם.
לתיאנים
מטופל נוסף העונה לשם ג'ים בלס אושפז בבית החולים לאחר שנדבק בכולרה, אך לאורך הזמן החל לעבור שינויים פיזיולוגיים שטרם נראו בעולם הרפואה. עם הגעתו לביתו מגלה ריד שכל בני משפחתו הפכו למפלצות דמויות אדם בעלות ראשים שהתכווצו למעין פתח מעוות, לאחר שיצורים קטנים שיצאו מתוך המרתף עלו למיטותיהם בזמן שישנו והקיאו לתוך פיותיהם. גרנט מכנה את הויילים הללו בשל לתיאנים, ומסביר לריד כי בני האדם משמשים, אפוא, כפונדקאים עבורם, עד להשלמת גלגולם המלא.
קוקיתיאנים
יעדו הבא של ריד הוא מסעדה ידועה לשמצה השוכנת ברובע ריד הייטס, אשר רבים מלקוחותיה לא נראו שוב בחיים לאחר שביקרו בה. עם כניסתו פנימה הוא נאלץ להילחם בעדר מפלצות המזכירות במראהן את חלקו העליון של גוף האדם, כאשר במרכזן גופן נמצאת קיבה ממנה בולט לוע ארסי.
מאוחר יותר, מכנה דוקטור גרנט את המפלצות שגילה בתור קוקיתיאנים, ומסביר כי צורתן הסופית היא גורלו של כל אדם אשר הפנה את עורפו למטבח התרבותי ופתח בדיאטה המתבססת על קניבליזם.
אכרוניאנים
המקום האחרון בו מבקר ריד הוא חנות הנמצאת ברובע ריד הייטס. למרבה הפתעתו, מפלצת ענקית מזנקת עליו כאשר הוא נכנס, גדולה יותר מכל מה שראה עד כה. עין המחשבה מלמדת אותו כי אנשי הדת אשר סגדו ליצור המכונה, בו נתקל השחקן במהלך הפרק הרביעי של העלילה הראשית, אבות ובנים, נהגו להשליך את גופות קורבנותיהם במרתף החנות. לאורך הזמן, התמזגו הגופות אחת עם השנייה, עד שהתגבשו לכדי המפלצת האדירה.
עם חזרתו לבית החולים מכנה גרנט את הסוג המתואר בתור אכרוניאנים. הוא מפצה את ריד על עבודתו הקשה, אך למרבה תדהמתו של הלה, המבקש להציל חיי אדם נוספים, מסרב הרופא לדווח על ממצאיו למשטרה, לפחות עד לתום עבודתו, ומנמק את החלטתו בכך שלא יוכל להפיק נתונים מדעיים מדויקים עבור מחקריו אם המפלצות יושמדו.
קריאה הכרחית
מחוץ לאוניברסיטת אוקמונט פוגש ריד את סמואל הופס, סטודנט החבר במועדון הקריאה המקומי. הופס מבקש ממנו להשיב עבורו שלושה כרכים נדירים אשר אבדו לאחר שהשאיל שניים מהם, ושלח אחד לעבודת תיקון אצל כורך ספרים.
העפעף השני
בעזרתה של עין המחשבה, ולאחר שהוא מוצא את הכרך המקורי, לומד ריד כי הספר מלמד כיצד. הסופר מזהיר, עם זאת, כי אין להביא יצורים חיים מאותם מקומות.
שליטה מילולית
הכרך השני, הקרוי, נמסר לידיו של כורך ספרים בכדי שיתקן אותו. ריד מגיע לביתו של בעל המקצוע ברובע ריד הייטס ומוצא את ביתו מבולגן ושקוע באנדרלמוסיה מוחלטת.
הספר מציע ללמד את קוראיו כיצד, אך מזהיר אותם כי הידע ראוי רק לאלו שמסוגלים לתפוש אותו, ועשוי להרוס את אלו שלא יצליחו להחזיק בו.
כורך הספרים מתגלה, כאמור, בתור אחד החלשים. במכתב המיועד להופס, ביקש את רשותו להעתיק את הספר כדי שיוכל להפיצו, אולם הספיק רק להשלים את מלאכת הפרק הראשון לפני שאיבד את דעתו והשתגע. כאשר ריד מוצא אותו שוכב על רצפת הקומה השנייה מנסה הלה לתקוף אותו, וריד נאלץ להורגו.
מלאכי המחשבה
הכרך השלישי, הקרוי, הושאל לאדם בשם בנג'מין מילר שמקום מגוריו אינו ידוע, וריד נאלץ לחפש אחריו בארכיון העירייה. ביתו של מילר מתגלה לבסוף כמבוך אשליות אותו ריד מוכרח לפתור בכדי למצוא את מבוקשו, ורק לאחר שהוא עובר דרך מספר קירות בלתי נראים, מגיע סוף כל סוף לספר הנכסף.
עם זאת, שלושה אנשים השומרים עליו בקנאות מזנקים עליו, והוא הורג אותם. הכרך מלמד כי. ריד מחזיר את שלושת הכרכים חזרה להופס, ומייעץ לו שלא יחלוק את הידע הטמון בהם עם אנשים אחרים.
שעות נוספות
במהלך ביקוריו בעיר עשוי ריד להגיע מספר פעמים לפאב שבעת האלונים, בו שוהה שוטר העונה לשם סם שאו. השניים פותחים בשיחה קולחת וסם מתפעל מהכישורים שהפגין ריד בנמל, כאשר איתר את בנו המנוח של טרוגמורטון, ממש תחת אפה של המשטרה. הוא מבקש ממנו לעזור לו בשלושה מקרי רצח נוספים, והוראותיו מתגלות כפשוטות למדי: ריד מוכרח לבקר בכל אחת מזירות הפשע ולצלם את גופות המתים.
היות ששאו מוסר לידיו את כל הפרטים הנחוצים לו, ריד אינו נזקק לעבודת בילוש רבה בכדי לנווט את עצמו לכיוון היעדים. בכל אחת מהזירות מחכה לו עדר מפלצות, אך בתום קרב קצר הוא מוצא את דרכו לגופות ללא בעיות נוספות, ומצלם אותן. לאורך חקירתו מגלה ריד כי כל אחד מהנספים היה חבר במועדון הצילום העירוני, ובמקרה של הקורבן השלישי, ר. בקר, הוא נתקף בחזיון בו נראים הוא ושאו בעודם מחזיקים ידיים.
עם חזרתו לפאב מוסר ריד את התמונות שצילם לידי השוטר וחושף בפניו את הקשר שמצא בין כל שלושת הנרצחים. בנוסף, הוא מודה כי הצליח להבין מדוע גילה שאו עניין כה רב בתיק, אך מבטיח שישמור על סודו ולא יספר לאיש על היותו הומוסקסואל.
ינוחו על משכבם בשלום
לאורך הפרק השמיני של העלילה הראשית, הבריחה מהפניקס, עשוי ריד להיתקל בשומר בית הקברות במהלך שהותו באזור. השומר האומלל מספר לו כי שודדי קברים הוציאו כמה גווייות מהאדמה ולקחו אותן עמם. לאחר שהוא מביע את חששו מפני פיטוריו הקרובים, מציע ריד לעזור לו.
הקבר הראשון אותו הוא חוקר אינו נושא אף פרט מזהה על מצבתו, אך כעבור מספר צעדים נתקל ריד בגופה שרועה על פני האדמה, בטרם עדת מפלצות מתנפלת עליו. מכך הוא מסיק כי הן הוציאו אותה החוצה כאשר חיפשו אחר מזון, ופותר את המקרה במקום.
לצד הקבר הבא מוצא ריד דף שנתלש מספר ובו נכתב,. הוא מחליט לחפש אחר הכרך השלם בארכיון הספרייה העירונית, ומגלה את שמו,, וכי האדם האחרון שהשאיל אותו עונה לשם פביאן קוסוויק. ריד מתחקה אחריו לביתו שברובע קאברסייד, בו עולה בידו למצוא את ארון הקבורה הגנוב, אך לא לפני שהוא נקלע לקרב יריות עם שני חמושים המנסים להורגו.
שומר בית הקברות המאושר מפצה את ריד על מאמציו, ומבטיח כי ישמור עבורו חלקת קבר טובה,. ריד המבוהל לומד כי אנשים רבים באוקמונט מבקשים להישרף בכדי שגופותיהם לא יקומו לתחייה כמפלצות.
מורשת היסטורית
ריד נתקל באנדרטה בשטחה של אוניברסיטת אוקמונט וקורא את אחד מעלוני המידע שננעצו עליה. העלון מבקש מתושבי העיר לעזור להגן על אתרי המורשת המעטים שנותרו באוקמונט לאחר השיטפון, ביניהם: כנסיית הגאולה, כנסיית סנט מייקל, בניין האוניברסיטה, שוק הדגים, ובית החולים סנט מרי.
אנדרטת האוניברסיטה נועדה להנציח. בשלב זה, חושפת עין המחשבה בפני ריד מספר התרחשויות בהן היה מעורב רוברט טרוגמורטון, איש הקוף אותו פגש עם הגעתו לעיר, והוא מגלה כי הלה החל לחקור את המונוליתים אשר הופיעו באוקמונט לאחר השיטפון.
משם ממשיך ריד אל האנדרטה של בית החולים סנט מרי. עם הגעתו הוא צופה במספר אירועים שהתרחשו בסמוך למוסד הרפואי מיד לאחר השיטפון. הוא לומד כי צוות הרופאים ניסה לסייע לכל הפצועים, אך אזלת ידם, אשר הופיעה בדמות אספקת תרופות מצומצת וחדרי טיפול מעטים, מנעה מהם להציל את כולם.
האנדרטה השלישית, הנמצאת בשוק הדגים, מציינת כי המקום נוסד בידי משפחת מארש, אשר הגיעה מהעיירה הסמוכה לאוקמונט, אינסמאות'. עין המחשבה מלמדת את ריד כי לאורך השנים הבאות השתלטו על השוק אנשי הדגים, האינסמאות'רים, בעזרתם של בני משפחת בלאקווד.
בהמשך מגיע ריד לכנסיית הגאולה, אשר נוסדה ב-1667. הוא לומד כי אחוזתה המקורית של משפחת קרפנטר הוותיקה נבנתה על אותה אדמה לפני שנים רבות, אך לאחר שנשרפה עד היסוד במהלך אסון נוראי, הוקמה הכנסייה במקומה.
האנדרטה החמישית והאחרונה נמצאת בכנסיית סנט מייקל, בה מתפללים אנשי הדת האדוקים השייכים לכת משרתי האש. במשך מספר דקות צופה ריד בטקסיהם המשונים המעודדים את.
כל מה שזוהר
מעת לעת נקלע ריד לארכיוני העיר השונים, בין אם לתחנת המשטרה, לעיתון הכרוניקל, או לבניין העירייה. בכל אחד מהמקומות הללו הוא עשוי להיתקל בתיקייה הנחה על אחד השולחנות, אשר מכילה את רשמיו של אדם העונה לשם סימס.
סימס מבקש להזהיר את הקוראים מפני הקנוניה שרוקחים אנשי הדג. לדבריו, האינסמאות'רים מנסים להשתלט על אוקמונט באמצעות אותו הם שולים מתוך מי הים. , הוא טוען. לרשמיו מצורפת רשימה של שמונה מקומות ברחבי העיר, בהם נמצאו אוצרות וחפצי זהב שריד מתבקש להחרים בהקדם.
עלילה מורחבת
חמש הרחבות שוחררו עבור המשחק ב-16 בספטמבר 2021. שלוש מתוכן, חבילת החוקר, טוחן האיברים משיקגו, ונקודת סקיל נוספת, מוסיפות שינויים בסדרי גודל קטנים בלבד, ואינן מציעות יותר מפריטי לבוש וכלי נשק נוספים. השתיים האחרות, טירוף מלא רחמים וסוגדי הנקרונומיקון, מוסיפות תוכן עלילתי מקורי הכולל שש משימות צד חדשות, אולם הראשונה מביניהן (שתיקה שווה זהב, כל מה שזוהר, וצילינדרים מוחיים רדומים) הוטמעה במשחק ואינה נמכרת יותר בתור הרחבה. משימותיה של השנייה מוצגות להלן.
כרכים מיסטיים
אחד משכניו של ריד משאיר עבורו פתק בחדרו שבבית המלון, בו הוא כותב כי שמע על מעלליו בנמל העיר ועל כך שהוא זקוק לעזרתו הדחופה והמידית. כאשר מגיע ריד לחדר הסמוך הוא מגלה שאותו אלמוני כבר הספיק להיעלם לגורלו הלא הידוע, אך מוצא את רשימת ההוראות שהשאיר הלה אחריו, אשר אמורה, לכאורה, לעזור לו לשים את ידו על שבעה כרכים בעלי ידע אסור.
חדשות מרעישות
בעת ביקורו בעיתון הכרוניקל של אוקמונט מקבל ריד הצעת עבודה מפקידת הקבלה, הלן בלנד, המודיעה לו כי משרת העורך הראשי זה עתה התפנתה. כאשר בלנד מציעה לו לחפש אחר כותרות חדשות שיעוררו תהודה ציבורית ויגדילו את מכירותיהם, הוא מחליט לרדוף אחר שמועה המסתובבת בעיר, לגבי נמר שנמלט מגן החיות לאחר השיטפון וכעת אורב לטרף אנושי ברובע קאברסייד.
עדותו של המילטון מובילה אותו לבניין נטוש ברובע קאברסייד, בו מגלה ריד מקום מסתור של הקו קלוקס קלאן. הראיות מציעות כי המילטון השתתף בטקס חניכה של הארגון כאשר שאגת נמר נוראית הבריחה את כל המשתתפים החוצה, אך עין המחשבה מלמדת אותו אחרת, וחושפת כי אדם כלשהו פרץ פנימה בעודו מחופש לנמר וביים את המחזה המפחיד בכדי לגרש אותם.
ריד מוצא אזכור בארכיון המשטרתי ל העונה לשם מייקל רוברטסון, אשר נעצר בעבר בגין פריצה לשטח מגורים. הוא מתחקה אחריו לביתו ומתעמת עמו. רוברטסון מספר לו כי נמר אמיתי אכן ברח מגן החיות העירוני, אז חשב על הרעיון לחקות את שאגתו בכדי להבריח גנבים ופורצים. לאורך הזמן תפר חליפה מיוחדת אשר הזכירה את צורתו, והחל להשליט סדר בעיר. עם חזרתו לבלנד, ניצב השחקן בפני שתי ברירות:
האבן המדממת
בתום הצלחתו הראשונה כעורך הראשי של עיתון הכרוניקל, חדשות מרעישות, שב ריד לבלנד בחיפוש אחר הרפתקה נוספת. היא מספרת לו על מסעדה צ'כית הקרויה, זאת בשל גולם החימר המפורסם שהציבה לצד שולחנות הסועדים, אשר רק לאחרונה התעורר לחיים ונמלט מהמקום.
ריד מחליט לבקר במסעדה אך נתקל במלצר שנמאן לעזור לו. לאחר שהוא חושף בפניו כי גילה את מנהגו לגנוב כלי כסף מבעל המקום, מגלה לו הלה שהגולם נגנב בידי כנופיית שודדים, עלילה אותה ריד מאמת באמצעות עין המחשבה.
משם ממשיך ריד לביתו של בעל המסעדה, ברטוש, המתגורר יחד עם בתו, וילמה, בניסיון למצוא קצה חוט נוסף. מכתביו של ברטוש מלמדים כי הביא עמו את הגולם לארצות הברית במהלך הפלגתו מפראג, בשל התעקשותה של סבתו. כאשר מוצא ריד את יומנה של וילמה הוא נתקל בשמו של אחד מחבריה, גלן קומבס, אשר הבטיח לעזור לה לגנוב את הגולם שלדבריה ממולא בזהב טהור.
לאחר חיפוש קצר בארכיון המשטרתי מצליח ריד להתחקות בעקבות קומבס לביתו ברובע גרימהייבן ביי. הוא מתעמת עם חברי כנופייתו, אשר עוזבים את המקום כאשר הם מגלים שוילמה שיקרה, וכי הגולם עשוי מחימר ותו לא.
למרבה תדהמתו, הגולם מתעורר לחיים עם הגעתה של וילמה למקום. היא מספרת לו שהתאהבו זה בזה, וכי הם מתכננים להסתתר יחדיו ברובע שלס, ואולי אפילו להימלט מאוקמונט. עם חזרתו לבלנד, ניצב השחקן בפני שתי ברירות:
הפקה
המשחק הוכרז לראשונה בידי חברת פרוגוורס ב-9 במרץ 2016, כאשר התמונות והסרטונים הראשונים שפורסמו מתוכו הופיעו כעבור יותר משנה, ב-28 ביולי 2017. המועד האחרון להוצאתו לאור נקבע ל-21 במרץ 2019, אך שחרורו נדחה בשלושה חודשים, ל-27 ביוני אותה שנה. דובר החברה, סרגיי אוגאנסיאן, הסביר כי העיכוב נגרם בשל רצון המפתחים להימנע מלוח זמנים צפוף, אשר עשוי היה לפגוע בעבודות הליטוש האחרונות שערכו במשחק.
פיתוח
במהלך עבודתם ביקשו מהנדסי המשחק לבנות את העיר אוקמונט במתכונת של עולם פתוח, ובאזור עירוני צפוף שהשתרע על פני שני קילומטרים רבועים, אך בעקבות בעיות טכניות שונות שהתעוררו פנו להשתמש במנוע משחק מסוג אנריל אנג'יין 4, והשתמשו בטכניקות לבניית ערים אשר הופיעו לראשונה בסדרת משחקי אססינס קריד של חברת יוביסופט, בה נבנו בלוקים שלמים באמצעות.
הבלוקים שנבנו בצורה שתוארה לעיל התבססו על אדריכלות מקורית של בתים ובניינים אשר הוקמו בניו אינגלנד במהלך המאה ה-20, כאשר כל אחד מרבעיה של אוקמונט הורכבו על בסיס הנחיות שונות, דבר שנועד להבטיח את האווירה הייחודית והתכלית הספציפית שיועדה לכל אזור. בין הבלוקים הכלליים שנבנו הניחו המפתחים מספר מבנים ואתרים ייחודים. כמו כן, נהגו לעצב אזורים מסוימים עם סממנים התואמים לסביבתם, לדוגמה אצות ים וזיפרגליים אשר נוספו לרחובות מוצפים שהוכו בידי השיטפון.
השפעה
מוקד ההשפעה הגדול ביותר על המשחק הוא, ללא כל עוררין, עבודותיו של הסופר האמריקאי ה.פ. לאבקרפט. לאורך חייו פרסם לאבקרפט עשרות סיפורים קצרים אשר נקשרו זה בזה ונודעו בסגנונם הפסימי והקודר. לעיתים קרובות נהג לעסוק בנושאים כגון חולי נפשי, תורת הנסתר, וכישוף שחור. גיבוריו נאלצים להתמודד מול ישויות קדומות ומרושעות, ספרי לחשים בעלי ידע אסור, ומפלצות מעולמות זרים. מוסר ההשכל הבולט ביותר שעולה מתוך עולמו הספרותי הוא, ככל הנראה, חוסר חשיבותם וחולשתם של בני האדם אל מול היקום העצום והלא נודע.
מים
המוטיב הלאבקרפטי הדומיננטי ביותר במשחק, והראשון בו נתקל קהל השחקנים, הוא המים. לאבקרפט נודע בסלידה העמוקה שחש כלפי הים וכל בעלי החיים השוכנים בו, ולעיתים קרובות נהג להשתמש בהם בסיפוריו על מנת לייצג את כוחות הרשע.
אוקמונט שרויה תחת גשם תמידי וחלק מרחובותיה מוצפים לגמרי במים, דבר המעניק לעיר אווירה קודרת ודיסטופית. רבים מתושביה פנו לעסוק בדיג לפרנסתם, ואין זה נדיר להיתקל בחיות ים גוססות על מדרכות הרחוב. כמו כן, נוכחותם של האינסמאות'רים, מהגרים הדומים באופן חשוד לדגים, יוצר תחושה כי כל המקום הוא למעשה אקווריום אחד גדול.
העלילה הראשית מלמדת כי רוברט טרוגמורטון מימן משלחת גאולוגית אשר יצאה לים, בכדי לחקור את הקשר בין השיטפון שהכה בעיר לבין הטירוף שהשתלט על תושביה. אנשיו מוצאים סדקים בקרקעית האוקיינוס, ומסיקים כי החולי הנפשי הגיע מתוכם. הדבר מזכיר את סרטו של גיירמו דל טורו מ-2013, פסיפיק רים, אשר הושפע גם הוא רבות מעבודותיו של לאבקרפט, ועוסק במפלצות אדירות ממדים המגיעות לכדור הארץ מתוך שער לעולם אחר שנפער במעמקי הים.
טירוף
מיד לאחר שהכה השיטפון באוקמונט החלו תושביה לחוות התפרצויות טירוף בלתי נשלטות, הזיות, וחזיונות על. כמו כן, לא מעט דמויות מאבדות את דעתן ומשתגעות לאורך עלילת המשחק, ועוד בראשיתו נתקף בנו של טרוגמורטון, אלברט, בהתקף שיגעון הגורם לו לנסות לרצוח את כל סובביו.
גם בעולמו של לאבקרפט משחק השיגעון תפקיד משמעותי וחשוב, כאשר חלק לא מבוטל מסיפוריו נפתח כעדות מידי דמות הנמצאת בין כותלי בית חולים פסיכיאטרי לאחר שאיבדה את שפיותה כתוצאה מהחוויות בהן הייתה מעורבת.
גזע
לאבקרפט נודע בנטיותיו הגזעניות ובשנאה התהומית שגילה כלפי מהגרים מכל סוג. דעות אלו באו לידי ביטוי גם במספר היבטים שונים בעלילת המשחק. על אף הופעותיו המעטות של הקו קלוקס קלאן לאורך קווי העלילה הראשיים והמשניים, הדוגמה הבולטת ביותר לגזענות כלשהי הגיעה בדמות אנשי הדגים, האינסמאות'רים (תושבי העיירה אינסמאות', שמקורה בספרותו של לאבקרפט), אליהם מתייחסים רבים מתושביה של אוקמונט בשנאה וזלזול.
כך לדוגמה דמותו של רוברט טרוגמורטון, אותה פוגש קהל השחקנים עוד בראשית המשחק, מביעה את שנאתה כלפי אנשי הדג בהזדמנויות רבות. טרוגמורטון, הדומה באופן מפליא לקוף, ושבאחוזתו מבקר השחקן בשלב מאוחר יותר, מגיע גם הוא מסיפורו של לאבקרפט, עובדות הנוגעות לארתור ג'רמין המנוח ולמשפחתו, בו מתאר הלה שושלת של אנשי מדע אשר חקרה את אגן הקונגו לדורותיהם. לאורך הזמן החלו צאצאיהם להפגין מאפיינים חייתים להפליא, עד שלבסוף מגלה הנצר האחרון למשפחתם, ארתור, כי אחד מאבותיו הזדווג עם קופה.
ניו אינגלנד
עלילות יצירותיו, אפוא, מתרחשות לעיתים תכופות במדינות השונות המצויות בין גבולות האזור, בעיקר במסצ'וסטס וברוד איילנד, ומעת לעת אף במקומות בדיוניים שהמציא במיוחד עבור סיפוריו, אשר עדיין לוקחים חלק או לכל הפחות מציינים קרבה כלשהי לניו אינגלנד.
אוקמונט, העיר בה מתרחש המשחק, מבוססת במדינת מסצ'וסטס, ואילו הגיבור הראשי, צ'ארלס ריד, מפליג אליה מעיר מגוריו, בוסטון, הידועה בתור המרכז התרבותי והעסקי של האזור כולו. בנוסף, קהילת האינסמאותרים אשר היגרה אל העיר הגיעה מאחת העיירות הסמוכות, אינסמאות, מקום בדיוני נוסף אשר הוזכר לראשונה בסיפורו הקצר של לאבקראפט, סלפאיס, ומאוחר יותר שימש עבור עלילת הנובלה.
פסקול
פסקול המשחק הולחן בידי סבלי וולוקיטין.
הפצה
לקראת שחרורו, הודיעה פרוגוורס כי חברת תקבל את הזכויות הבלעדיות למכירת המשחק בגרסת המחשב, על אף שהפצתו המתוכננת בשאר הפלטפורמות, כגון פלייסטיישן או אקסבוקס, תישאר בידיה לפי שעה, ולא תיפגע מכך.
המשחק הופץ עבור הפלטפורמות פלייסטיישן 4 ואקסבוקס 1, ומאוחר יותר גם עבור מיקרוסופט ווינדוס, בידי חברת, אשר נקראה באותה העת ביגבן אינטראקטיב. פרוגוורס שחררה גרסה של המשחק עבור פלטפורמת נינטנדו סוויץ' באופן עצמאי ב-12 בספטמבר 2019.
במהלך הפצתו טענה חברת ביגבן אינטראקטיב להיות המוציאה לאור של המשחק, יחד עם חברת, על אף שהשתיים שימשו רק בתור מתווכות בשרשרת ההפצה. מנכ"ל החברה, ואיל אמר, התראיין לאתר הגיימינג הצרפתי בפברואר 2020, והסביר בתגובה כי פרוגוורס מעולם לא עבדה עם חברות המתמחות בהוצאה לאור או בפיתוח. לדבריו, שתי החברות שימשו כמיופות כוח בלבד, ולא החזיקו בזכויות יוצרים כלשהן על המשחק.
זמן מה לאחר שחברת נאקון קיבלה רישיון להפיץ את המשחק, ב-20 באפריל 2020, החליטה חברת פרוגוורס לסיים את דרכי ההתקשרות שלה עמה בעקבות הפרה של חלק מתנאי החוזה שכרתו שתיהן, כגון פגיעה בזכויות יוצרים ואי תשלום תקבולים.
סכסוך זה הוביל למחיקתו של המשחק מהחנויות הדיגיטליות של סטים ו. כמו כן הוסר המשחק מחנויות הפלטפורמות של פלייסטיישן ואקסבוקס ב-25 באוגוסט אותה שנה.
המשחק הוחזר לחנות של סטים בפברואר 2021 בידי חברת נאקון. פרוגוורס הוקיעה את המהלך בחשבון הטוויטר שלה וטענה כי הגרסה שהועלתה אינה זהה בשום אופן למשחק שיצרה. בנוסף האשימה את נאקון בשימוש בגרסה שנפרצה מתוך הקוד שניסחה, זאת במטרה לשנות חלק מהנכסים השייכים לה בזכות, ולטשטש את מקורם. חלק ממעריצי המשחק הפגינו את תמיכתם בפרוגוורס וגינו את מעשיה של נאקון.
ביקורת
המשחק זכה לביקורות מעורבות ולממוצע ציונים בינוני. מרבית המבקרים שיבחו את היבטי הכתיבה ובניית העולם שעמדו מאחוריו, בנוסף לתשומת הלב הקפדנית שהושקעה בהימנעות מפונקציה מסוימת אשר תוארה כמעצבנת והופיעה במשחקי בילוש אחרים, קרי החזקת החפצים שהדמות צריכה לבחון בידיה. מנגד, תיארו המבקרים את מערכת הלחימה כאיטית ומתסכלת, והצביעו על מספר בעיות טכניות, כגון טעינה ממושכת של כלי הנשק, ופגיעה בתזוזת המסך.
עיתונים
סטיב בוקסר מהגרדיאן כתב כי המשחק מלא ברעיונות מעניינים, על אף שהרגיש כי רק חלקם מיצו את הפוטנציאל המלא שלהם. הוא הביע את אכזבתו ממערכת הלחימה המגושמת והמחסור בתחמושת, וכן מהניווט המסובך הנחוץ לצורך הגעה ממקום למקום, אך שיבח את המשחק כיצירה מקורית, מעוררת מחשבה ו, יחד עם עלילתו המפורטת, אותה תיאר כמרתקת. לסיכום כינה בוקסר את החוויה כולה כשאפתנית יתר על המידה, והצביע על כך שהיבטים מסוימים ממנה נראו לו כגמורים למחצה, או כאילו לא הושקעה בהם מחשבה רבה.
מגזינים
ג'ף מרכיאפבה מ טען כי המשחק סובל מאותן בעיות שנמצאו בעבודותיה הקודמות של חברת פרוגוורס, על אף שהוא מציג כמה שטרם נראו. בנוסף שיבח את משימות העלילה, אשר הופיעו בדמות תיקי פשע הנחקרים בידי דמותו של הבלש הפרטי, צ'ארלס ריד, בגין התפניות העלילתיות והרגעים העוצמתיים שהם מספקים.
ברוק מקלגין מ כתב כי המשחק. החסרונות של המשחק, לדבריו, הם הרפטטיביות, הגרפיקה הצולעת, ומערכת הקרב הגרועה. הוא סיכם את ביקורתו בכך שכתב כי המשחק אינו מיועד לכולם, אך יתאים לטיפוסים סבלניים.
אתרי אינטרנט
פסקל טקאיה מ הציע ביקורת חלוקה בדבר המשחק. הוא התאכזב מכמות המפלצות הזעומה שהמשחק מציע, כארבע בסך הכל, ביחס לקרבות הממושכים אליהם השחקן נקלע, אבל שיבח את תכנונה המפורט של העיר אוקמונט, הנתפשת לדעתו בתור דמות בפני עצמה, ומשמשת בתור הדבק המחבר את כל המשחק לחתיכה אחת. לסיכום כתב,.
כריס קאפל מ שיבח את המשחק על האווירה הריאליסטית ומלאת הפרטים של עולמו הפתוח, על אף שחש שעמום, לדבריו, בגלל, אשר הוביל למצב בו נותר השחקן בלי תעסוקה. בנוסף תיאר את הסיפור העלילתי כמרתק, אך הביע אכזבה מדמותו של צ'ארלס ריד, אותה כינה בתור, וכן ממערכת הלחימה, אשר לטעמו הייתה גרועה ומיותרת. קאפל סיכם את ביקורתו בכך שהמשחק היה עשוי להיות מוצלח יותר אילו המפתחים היו נמנעים משימוש במתכונת העולם הפתוח, אשר הוכיחה את עצמה כמציאותית, אך ריקנית.
אסקורט (מכונית אוסטרלית)
אסקורט (ב-אנגלית: Ascort) - היא מכונית קופה, 2 דלתות, בעלת מרכב פיברגלאס, אשר יוצרה על ידי חברת "Continental Coachwork Pty Ltd" האוסטרלית בין השנים 1958–1960.
סך הכול יוצרו 19 יחידות.
אסקורט
את דגם ה-"אסקורט" עיצב Mirek Craney.
בנוסף, לשם "אסקורט", הדגם היה קרוי "Ascort-TSV-1300 G.T."
שלדת דגם ה-"אסקורט" הייתה של חברת פולקסווגן. דגם ה-"אסקורט" התבסס על דגם פולקסווגן קארמאן גיאה.
מקומות ישיבה : 2 + 2
Gymnasium
Gymnasium (בעברית: גימנסיה) הוא אלבום האולפן השני של זמרת הרוק הישראלית תמר אייזנמן. את האלבום הוציאה לאור בשנת 2009 חברת התקליטים NMC, כארבע שנים מאז פרסומו של 5feet4, אלבומה הקודם של אייזנמן. הוא פורסם בפורמט תקליטור, והועלה בהמשך השנים לפטלפורמות הסטרימינג השונות, כמו ספוטיפיי ואפל מיוזיק. הסינגל הראשון מתוך האלבום, "Hit Me", פורסם בערוץ היוטיוב של אייזנמן לצד הווידאו קליפ שלו. גם ל-"Sun" הופק וידאו קליפ, שבוים על ידי ערן יגו.
פורד ריינלנד
פורד ריינלנד (בגרמנית: Ford Rheinland) היא מכונית משפחתית תוצרת יצרנית הרכב Ford Germany (שם רשמי: Ford-Werke GmbH), חברת בת של קונצרן הרכב פורד, אשר יוצרה בין השנים 1933–1936.
סך הכול יוצרו 5,575 יחידות.
שם הדגם לקוח מאזור "ריינלנד", הוא השם המשמש לשטח מוגדר במערב גרמניה לאורך נהר הריין, בעיקר החלק האמצעי שלו.
אברהם יוסף שפירא
אברהם יוסף (מוניה) שפירא (כ"ב באדר א' ה'תרפ"א, 2 במרץ 1921 – כ"ג בסיוון תש"ס, 26 ביוני 2000) היה חבר הכנסת מטעם אגודת ישראל ויהדות התורה ואיש עסקים.
ביוגרפיה מוקדמת
אברהם יוסף שפירא (כונה גם אברמ'ל או מוניה) נולד ב-1921 ברומניה, לפנחס שפירא, בן של אלתר שפירא צאצאו של רבי פנחס שפירא מקוריץ, ולהינדה בקנרוט, ממשפחת רבי שמואל יצחק שור, בעל "מנחת שי". למד תחילה ברומניה בישיבה בטעמשוואר (טימישוארה) בראשות הרב אשר יונה ויינברגר, שם נקשר לרבי אליעזר הגר (דמשק אליעזר). כן למד בישיבת כוכב מיעקב של רבי דב בעריש וידנפלד, בטשעבין (Trzebinia) בגליציה המערבית שבפולין, ושם הוסמך להוראה. ניצל מן השואה, בעת שהוריו עברו לבוקרשט, בירת רומניה. לאחר המלחמה עברו הוריו לשווייץ, הוא עצמו עלה לישראל בשנת 1949, בגיל 28. לאחר שעלתה משפחתו ארצה הקים אביו מפעל לייצור סרטים לתעשיית הקונפקציה, בדרום תל אביב. היה חסיד סדיגורא ומקורב לחסידות גור.
עסקים
אברהם שפירא החל את דרכו בעסקים, כשעבד עם אביו במפעל התל אביבי.
ב-1959 הוזמן על ידי שר המסחר והתעשייה פנחס ספיר, לרכוש מפעל שטיחים באור עקיבא.
המפעל הוקם במחצית שנות ה-50 על ידי אפרים טרוגובוב אשר נקלע לקשיים כספיים, וספיר שהכיר את שפירא מהיכרות מוקדמת, הציע לו הלוואות ממשלתיות כדי שירכוש את המפעל על כל הציוד שבו. שפירא לקח לידיו את המפעל, שנקרא שטיחי כרמל.
בשנת 1961 המפעל העסיק יותר מ-100 עובדים ושפירא ביקש מספיר סיוע בבניית מבנה נוסף למפעל כדי להתרחב.
כעבור שנים אחדות הקים שפירא מפעלים דומים בנתיבות, ובנצרת עלית.
בתחילת שנות ה-80 כבר עמד שפירא בראש "תשלובת השטיחים כרמל קיסריה גלנויט" אשר כללה שבעה מפעלים ברחבי הארץ, שלוחות בחוץ לארץ, והעסיקה כ-1,500 עובדים.
בשנת 1980 זכה שפירא בפרס התעשייה בקטגוריית הטקסטיל. בימים של מכס גבוה על ייבוא שטיחים מחו"ל – תשלובת השטיחים כרמל הייתה בעלת השליטה הכמעט מלאה בשוק השטיחים בישראל. במשך השנים נטען נגד שפירא כי הפעיל בכנסת את כוחו הפוליטי להשאיר מצב זה, כדי שיוכל להגדיל את רווחי עסקיו. העיתונאי אריה אבנרי פרסם ספר אודותיו ובו טען לשחיתות חמורה מצד שפירא. שפירא נלחם כנגד פרסום הספר ובית המשפט המחוזי קיבל את טענותיו ואסר את פרסומו, אך בית המשפט העליון קבל את ערעור אבנרי והתיר לפרסם את הספר.
ב-25 באוקטובר 1980 מפעל השטיחים "גלנויט" שבנתיבות שייצר שטיחים מקיר לקיר בשיטת הנעיצה (טפטינג) נשרף כליל עד היסוד לרבות המבנה, המכונות הסחורות המוגמרות ומלאי חומרי הגלם. שפירא הפעיל קשרים רבים שהזרימו כספים לבניית המפעל מחדש.
ב-1991 התברר כי מצבה הפיננסי של התשלובת חמור, והמדינה סיפקה לשפירא סיוע בדרך של ערבויות בסך של 100 מיליון דולר. למרות זאת לא הצליחה התשלובת להתאושש.
ב-1993 שר האוצר אברהם שוחט מינה כונס נכסים. במהלך פעולות הכונס, ולאחר שהתבררו היקפי החובות נתבע שפירא לשלם כמיליארד שקל. בסופו של דבר החזיר כ-130 מיליון שקלים וב-1995 כל התביעות נגדו בוטלו.
פוליטיקה
האדמו"ר מגור בעל הלב שמחה ביקש מהרב אברהם יעקב פרידמן (השלישי) - האדמו"ר מסדיגורא שיאשר לו לשים את הרב שפירא, כנציג חסידות גור ברשימה הארצית של אגודת ישראל על אף היותו חסיד סדיגורא, ולעמוד בראשה. הוא נבחר לראשונה לכנסת ה-10 בשנת 1981, כהונתו נמשכה גם בכנסת ה-11, ולאחר הפסקה של קדנציה שב לכהן בכנסת ה-13 (1992–1996). לאורך כל שנות כהונתו בכנסת היה חבר ועדת הכספים, ובכנסת העשירית היה גם חבר בוועדת הכלכלה.
בכנסת ה-10 שימש כיושב ראש הנהלת הקואליציה, אך תפקידו החשוב ביותר בשנות כהונתו, היה תפקיד יושב ראש ועדת הכספים, אותו מילא בכנסת ה-11 (1984–1988). בתקופה זו של אינפלציה תלת ספרתית, עליה באבטלה ומשברים פיננסיים – ועדת הכספים היוותה מוקד של עוצמה, ואברהם שפירא ידע למצות את התפקיד. שני תפקידים אלה היקנו לו מעמד של "המוציא והמביא" בקואליציה באותו הזמן. תפקיד זה, פעילותו למען הציבור החרדי במסגרת "הכספים הייחודיים" וכן נטייתו לקשור החלטות של ועדת הכספים לתמיכות כספיות במוסדות דתיים וחרדים, הקנו לו באמצעי התקשורת את התואר "המנכ"ל של המדינה". בהיותו איש עסקים, נלווה לו גם התואר "הגביר". בתקופה זו של ממשלת האחדות הלאומית, ובהיות מפלגתו לשון מאזניים בין המפלגות הגדולות, תמרן היטב בין ממשלתו של שמעון פרס וממשלתו של יצחק שמיר.
שפירא יזם את חוק חג המצות, יחד עם אבנר חי שאקי.
הוא כיהן גם כיושב ראש המועצה והוועדה המייעצת של בנק ישראל, וכן כיושב ראש סניף אגודת ישראל בתל אביב.
בשנת 1994 החלה הידרדרות במצב בריאותו של שפירא, עקב מחלת הסוכרת בה לקה, דבר שהצריך את התניידותו בכיסא גלגלים.
בכ"ג בסיון ה'תש"ס, 26 ביוני 2000, נפטר שפירא והוא בן 79.
משפחתו
בגיל 21 נישא שפירא לטובה שרייבר-סופר, בתו של הרב אברהם שמואל בנימין סופר, בעל ה"חשב סופר", מממשיכי שושלת החת"ם סופר. היה אב לארבעה בנים ושתי בנות.
תרגום שאילה
בבלשנות, תרגום שאילה (באנגלית: Loan translation), הידוע גם במונח הצרפתי קַאלק (Calque), הוא מעבר של מילה או צרוף מילים משפה אחת לשפה אחרת, אבל לא בדרך של שאילה ישירה, אלא בתרגום המונח לשפת היעד. לעיתים, המילה מתורגמת במטרה ליצור מונח שחסר בשפה (או, לעיתים רחוקות, מקביל למונח קיים) תוך שמירה על אופייה. התופעה קיימת בשפות רבות.
הגדרה
בדומה לשפות אחרות, בתרגום שאילה נכנסו לעברית, החל מהעברית המקראית ועד לעברית הישראלית, הרבה מילים, צירופי לשון, וניבים מכמה שפות, בהן בפרט ארמית ,יידיש, ערבית, אנגלית, גרמנית וצרפתית.
דוגמאות
מאות צירופים נכנסו לעברית באמצעות תרגום שאילה מיידיש (חלקם הפסיקו להיות בשימוש). כמה דוגמאות: "דבר אל הקיר" (רעד צו דער וואנט); "הנקודה היהודית" (דאס פינטעלע ייד); "הדג מסריח מהראש" (דער פיש שטינקט פון קאפ); "מה נשמע?" (וואס הערט זיך); "איך לפעמים" (ווי א מאל).
חומצה בורית
חומצה בורית (מוכרת גם בתור מי בור, באנגלית: Boric acid) היא חומצת לואיס חלשה על בסיס בור. לרוב משמשת כחומר חיטוי אנטיספטי, חומר הדברה לחרקים, חומר מונע דלקה ובתהליך תפיסת נייטרונים בכורים גרעיניים. מגע של חומצה בורית בלהבות גורם להן להיצבע בירוק.
החומצה B(OH)3 היא אבקה לבנה מסיסה, כמינרל נקראת sassolite. חומצה בורית הוכנה לראשונה על ידי וילהלם הומברג (Wilhelm Homberg) במאה ה-18 על ידי סתירה של בוראקס בחומצה מינרלית. B(OH)3 הוא חומצה בשל הימצאות אורביטל p ריק המסוגל לקבל זוג אלקטרונים לא קושר. במים התגובה החומצית תהיה
בחימום ל-170°C נפלטת מולקולת מים ומתקבלת חומצה מטא-בורית metaboric acid HBO2 שמסיסותה במים קטנה. חומצה מטא-בורית ניתכת ב-236°C וכאשר מחממים מעל 300°C מתקבלת חומצה טטרה-בורית או pyroboric acid, H2B4O7 בתמיסה מיימית בריכוזים הגבוהים מ 0.025M וב pH 7–10 נוצרים אניונים פוליבוראטיים, למשל יון הטטרה-בוראט.
4B(OH)4− + 2H+ -> B4O72− + 9H2O
פרט לטטרה-בוראט ניתן לסנתז גם פולי-בוראטים נוספים כדיבוראט, טרי-בוראט פנטהבוראט וכדומה. מוצאים בפולי-בוראטים גם יחידות משולשות BO3 וגם טטראדרים BO4 ככל שעולה המטען השלילי יש יותר טטראדרים כך למשל ל- יש טטראדר BO4 אחד וארבעה משולשי BO3 ואילו ל- יש ארבעה טטראדרים BO4 ושני משולשי BO3. חומצה בורית מגיבה עם כהלים וחומצה גפרתית לקבלת אסטרים B(OR)3 שהם נוזלים שקופים. מתגובה עם פולי-כהלים (אתילן גליקול למשל) נוצרים קלאטים יציבים.
The Ballad of John and Yoko
"The Ballad of John and Yoko" (בעברית: הבלדה על ג'ון ויוקו) הוא שיר של הלהקה הבריטית הביטלס שיצא כסינגל ללא אלבום במאי 1969. הוא נכתב על ידי ג'ון לנון וניתן קרדיט כלנון-מקרטני, ומתעד את האירועים סביב חתונתם של לנון ויוקו אונו. השיר היה הסינגל ה-17 והאחרון של הביטלס שהגיע למקום הראשון בבריטניה. בארצות הברית, הוא נאסר על ידי כמה תחנות רדיו בשל ההתייחסות של המילים לישו ולצליבה. הסינגל הגיע למקום ה-8 במצעד הבילבורד הוט 100 האמריקאי. השיר הופיע לאחר מכן באלבומי אוסף כגון Hey Jude, The Beatles 1967-1970 ו-1.
כתיבה
לנון כתב את השיר בזמן שהוא ואונו היו בירח הדבש שלהם בפריז. הוא מתאר את אירועי חתונתם של בני הזוג, במרץ 1969, ואת פעילויות ירח הדבש המתוקשרות ביותר, כולל "שביתת מיטה" שלהם במלון הילטון באמסטרדם והפגנת ה"באגיזם". בראיון עם אלן סמית' מ-NME שפורסם במאי 1969, לנון תיאר אותו כ-"Johnny B. Paperback Writer"; בראיון משנת 1980 הוא אמר כי מדובר ב"פיסת עיתונות".
לנון לקח את השיר לפול מקרטני בביתו בסנט ג'ונס ווד, לונדון, ב-14 באפריל, להקליט אותו באותו ערב. כשהוא נזכר במחלוקת שעוררו דבריו של לנון "יותר פופולריים מישו" ב-1966, מקרטני נבהל מההתייחסויות לישו בשיר החדש, אך הסכים לסייע ללנון. מאוחר יותר אמרה אונו: "פול ידע שאנשים מגעילים כלפי ג'ון, והוא רק רצה לעשות לו טובה. פול מרגיש כמו אחיו".
הקלטה
לנון ומקרטני הקליטו את השיר ללא חבריהם ללהקה ג'ורג' האריסון, שהיה בחו"ל, ורינגו סטאר, שצילם את The Magic Christian. מקרטני נזכר כי לנון היה כל כך משוכנע שהשיר צריך להיות מוקלט מיד, שהוא היה "על החום, כביכול". כדי לשקף את המצב החריג, קלטות ההפעלה כוללות את חילופי הדברים הבאים:
בבחירתם לשתף פעולה בשיר, לנון ומקרטני הניחו בצד את האנטגוניזם שהיה קיים ביניהם בתקופה שבה מקרטני היה שותף לבחירה של הביטלס במנהל חדש למיזם העסקי הכושל שלהם, אפל רקורדס. ההקלטה סימנה גם את חזרתו של ג'ף אמריק כטכנאי הקלטות בסשן של הביטלס, לאחר שפרש מעבודתו עם הלהקה ביולי 1968 במהלך הסשנים המתוחים של האלבום הלבן. בהתייחסו לספר האנתולוגיה של הביטלס, אמר האריסון: "לא היה אכפת לי לא להיות באלבום, כי זה לא היה ענייני... אם זה היה 'הבלדה על ג'ון, ג'ורג' ויוקו', הייתי על זה".
הפצה
למרות שלנון היה חסר סבלנות להוציא את הסינגל, שחרורו התעכב כדי לאפשר את הסינגל של הביטלס מאפריל 1969, "Get Back". הסינגל, שבצידו השני "Old Brown Shoe" של האריסון, שיצא לאור בבריטניה ב-30 במאי 1969. לנון ואונו הופיעו באותה עת בשביתת מיטה שנייה במלון המלכה אליזבת במונטריאול. בארצות הברית הסינגל ראה אור רק ב-4 ביוני. בבריטניה ובאירופה, "The Ballad of John and Yoko" היה הסינגל הראשון של הביטלס שיצא בסטריאו. לכן זו הייתה ההוצאה הראשונה שלהם שלא קיבלה מיקס מונו. לנון יעץ לטוני בראמוול, מנהל קידום המכירות של אפל רקורדס, להגביל את התצוגות המקדימות של האלבום לפני ההפצה ולא לתת לו פרסום מראש, במיוחד בנוגע לאיזכורים לישו והצליבה. בריאיון ל-NME באותה תקופה, אמר לנון כי למרות שכבר פורסם כי האריסון וסטאר לא ניגנו בשיר, הוא לא היה בוחר לפרסם זאת, והוסיף: "זה לא אומר כלום, זה פשוט קרה שהיינו רק שנינו שם".
השיר נכלל במספר אלבומי אוסף: Hey Jude (ארצות הברית, 1970), 1967–1970 (1973), 20 Greatest Hits (בריטניה, 1982), Past Masters, Volume Two (1988) ו-1 (2000 ).
אדוארד היקס
אדוארד היקס (באנגלית: Edward Hicks; 4 באפריל 1780 – 23 באוגוסט 1849) היה צייר אמריקאי וכומר של הקווקרים. הוא הפך לאייקון של הקווקרים בגלל ציוריו.
ביוגרפיה
אדוארד היקס נולד באחוזת סבו באטלבורו (לנגהורן), במחוז באקס, פנסילבניה. הוריו היו אנגליקנים. אייזיק היקס, אביו, נותר ללא הון לאחר התבוסה הבריטית במלחמת העצמאות. לאחר שאמו של אדוארד נפטרה כשהיה בן שמונה עשרה חודשים, אליזבת טווינינג - חברה קרובה של אמו - גידלה אותו כאחד הילדים שלה בחווה שלהם, המכונה חוות טווינינג. ככל הנראה הוא התגורר גם בחוות דייוויד ליידום. היא לימדה אותו גם את האמונות של הקווייקרים, שהשפיעו רבות על שארית חייו.
בגיל שלוש עשרה היקס החל התמחות בחברת כרכרות אצל ויליאם והנרי טומלינסון. הוא שהה איתם שבע שנים, במהלכן למד את מלאכת הציור. בשנת 1800 עזב את חברת טומלינסון כדי להתפרנס באופן עצמאי כצייר בית, ובשנת 1801 עבר למילפורד לעבוד אצל ג'ושוע סי קנבי.
קריירת ועבודה
בשנת 1812 הוא מתועד ככומר, ובשנת 1813 החל לנסוע ברחבי פילדלפיה כמטיף של הקוויקרים. כדי לעמוד בהוצאות הנסיעה, ולתמיכה במשפחתו הגדלה, היקס החליט להרחיב את סחרו בצביעת חפצים ביתיים וציוד חקלאי וכן לצייר שלטי פרסום. סחר השלטים שלו היה משתלם, אבל הוא הרגיז חלק מקהילת הקוויקרים, משום שהוא סתר את המנהגים הפשוטים שהם כיבדו. בשנת 1815 היקס ויתר לזמן קצר על הציורים וניסה לפרנס את משפחתו מחקלאות, תוך שהוא ממשיך בציור פשוט של שכניו הקווייקרים. הקשיים הכלכליים שלו רק גברו, מכיוון שהציור הזה היה פחות משתלם, והיקס לא היה בעל הניסיון הדרוש לעיבוד האדמה, או לנהל חווה לבדו.
בשנת 1816 כשאשתו ציפתה לילד החמישי, היקס חזר לציור דקורטיבי. תפנית זו הצילה את היקס מאסון כלכלי ושמרה על פרנסתו לא ככומר קוואקרי אלא כאמן קוואקרי. בסביבות 1820 עשה היקס את הראשון מציוריו הרבים של "ממלכה השלווה". ציורי היקס יוצרו לעיתים קרובות עבור בני משפחה וחברים, ולא היו למכירה, וציור דקורטיבי נותר מקור ההכנסה העיקרי שלו.
ציור
האמונות של הקוואקרים אסרו על חיים מפוארים או על כמות מוגזמת של חפצים או חומרים. הוא לא הצליח לשמור על עבודתו כמטיף וצייר בו זמנית, היקס בחר בחיי ציור, והשתמש בציורי הקנבס שלו כדי להעביר את אמונותיו. הוא לא היה מוגבל על ידי כללי קהילתו, והיה מסוגל לבטא באופן חופשי את מה שהדת לא יכולה לתאר כל כך טוב בדרשות.