cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ריקרדו דריגו
מלחין ומנצח
לאור הצלחתו בעבודה על הפרטיטורה של "ל'אסמרלדה", נתן לו וסבולוז'סקי הזמנה ראשונה להלחין מוזיקה לבלט שלם. היה זה "היער הקסום", שהיה לא רק הבלט הראשון באורך מלא של דריגו, אלא גם היצירה המקורית הראשונה, שאת הכוריאוגרפיה שלה יצר המשנה למנהל הבלט של התיאטרון האימפריאלי, לב איבאנוב. "היער הקסום" נוצר במיוחד להצגת הסיום של בית הספר האימפריאלי לבלט, עם הבוגרים המצטיינים בתפקידים הראשיים. הצגת הבכורה הייתה ב-24 במרץ (5 באפריל בלוח הישן) 1887 על בימת תיאטרון בית הספר, ובהמשך עברה אל בימת תיאטרון מריאינסקי, שם עלתה לראשונה ב-15 במאי (1 ביוני) 1887 עם הבלרינה האיטלקייה אמה בסונה בתפקיד הראשי של אילקה. אף כי הכוריאוגרפיה של איבאנוב לא התקבלה בעין יפה, הרי המוזיקה של דריגו זכתה לשבחים מפליגים. מבקר מעיתון "הזמן החדש" של סנקט פטרבורג כתב בסקירתו,
ב-1888 הכין מריוס פטיפה את יצירתו הבאה, "הווסטאלית", שמקום התרחשותה באימפריה הרומית העתיקה. את המוזיקה כתב מבקר המוזיקה מיכאיל איבאנוב, שסיפק מה שנחשב אותו זמן למוזיקה סימפונית ביותר לבלט. הבלט נוצר בשביל אלנה קורנאלבה האיטלקייה, שביקשה מפטיפה מוזיקה נוספת, "ריקודית" יותר, לקטעי הסולו שלה. לאחר שאך זה צפתה בהצגת "היער הקסום", ביקשה שדריגו יהיה המלחין האחראי למחולות הנוספים שדרשה. דריגו הלחין שתי וריאציות נוספות בשביל קורנאלבה, הנודעות בשם "ההד". התוספות האלה נכתבו כקאנון וכו'אלס מיניון". עוד חיבר דריגו וריאציה נוספת לדמות של קופיד הנודעת כ"ל'אמור", ווריאציה לבלרינה מריה גורשנקובה. שלושה מן הקטעים האלה יצאו בהמשך לאור.
"הקמיע"
בעת ההכנות לבלט הבא בכיכובה של אלנה קורנאלבה, ביקשה הבלרינה שדריגו יהיה המלחין האחראי לכל המוזיקה לבלט "הקמיע", יצירה המספרת את עלילותיה של אלה הודית, היורדת משמיים כדי להעמיד במבחן את לבה אל מול פיתוייה של אהבה ארצית. הבלט עלה בהצגת בכורה ב-25 בינואר (6 בפברואר) 1889 בהופעת צדקה של קורנאלבה. על אף הפקה נהדרת עם אפיזודות רבות של כוריאוגרפיה רבת-השראה, הייתה עלילת הבלט משמימה ומייגעת הן בעיני המבקרים והן בעיני הקהל. אף על פי כן, המוזיקה של דריגו זכתה לשבחי המבקרים בני התקופה כיצירת מופת של מוזיקה לבלט. הצייר אלכסנדר בנואה סיפר בזכרונותיו על העונג העצום שהיסבה לו המוזיקה של דריגו, שהשרתה עליו "התאהבות קצרה" כסטודנט צעירא באוניברסיטה של סנקט פטרבורג:
בשנים הבאות, קיבל דריגו הזמנות חוזרות ונשנות הן ממריוס פטיפה והן מלב איבאנוב להלחין השלמות של "ודיאציות", "פה" ומחולות נלווים לשיבוץ בתוך בלטים ותיקים. עד שדריגו עזב את רוסיה ב-1919, הכיל כמעט כל בלט ברפרטואר התיאטראות האימפריאליים של סנקט פטרבורג רבות מן התוספות שהמלחין עצמו חיבר. בזכרונותיו ציין דריגו בהמשך, שהוא הלחין כ-80 קטעים כאלה, ורק לעיתים רחוקות קיבל תשלום נוסף בגינם. בשלהי המאה ה-19, החל פטיפה להעלות הצגות מחודשות של בלטים ישנים בתדירות גדלה והולכת, ומנהל הבלט חזר ותבע מדריגו לערוך ולהשלים את הפרטיטורות כנדרש.
בשנת 1889 קבע דריגו את מושבו ב"גראנד הוטל" של סנקט פטרבורג, וזה היה לביתו בשלושים השנים הבאות. בתקופה זו פיתח דריגו ידידות איתנה עם פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי, שעמד אז בעיצומה של הלחנת המוזיקה לבלט היפהפייה הנרדמת. בערב החזרה הכללית על הבלט חלה דריגו, וביקש מצ'ייקובסקי לנצח על התזמורת בעצמו. לתמהונו של דריגו, טען צ'ייקובסקי, שאם הוא ינצח על התזמורת הוא יהרוס את המוזיקה, וכיון שכך, דריגו, עודנו חולה, הסכים לנצח על החזרה. צ'ייקובסקי הביישן והמסוגר היה אסיר תודה לדריגו על ניצוחו יוצא הדופן בטיבו, בייחוד אחרי הצגת הבכורה ב-15 בינואר (3 בפברואר) 1890. עם הזמן ניצח דריגו על קרוב ל-300 הצגות של "היפהפייה הנרדמת" בתיאטרון מריאינסקי. שנתיים לאחר מכן ניצח דריגו על הצגת הבכורה של הבלט הבא של צ'ייקובסקי, מפצח האגוזים, ב-6 בדצמבר (18 בדצמבר) 1892.
"החליל הקסום" ו"יקיצת פלורה"
דריגגו כתב עוד מוזיקה לקונצרט הסיום השנתי של בית הספר האימפריאלי לבלט בשנת 1893. היה זה הבלט במערכה אחת "החליל הקסום" La Flûte) magique), שסיפר מעשה בכלי נגינה קסום, המאלץ כל מי שבטווח שמיעה לרקוד כל עוד הוא מנגן. לב איבאנוב ביים את הבלט, והצגת הבכורה, ב-23 בינואר (4 בפברואר) 1893, קצרה הצלחה רבה על בימת תיאטרון בית הספר לבלט. בין הרקדנים היה מיכאיל פוקין הצעיר בתפקיד הראשי של לוק. הודות להצלחת הצגת התלמידים, הועבר "החליל הקסום" לתיאטרון מריאינסקי, שם הוצג בבימוי מורחב ב-11 באפריל (23 באפריל) 1893. המוזיקה של דריגו נחלה הצלחה רבתי וזכתה לשבחי המבקרים:
המוזיקה הבאה של דריגו נכתבה לבלט של פטיפה "יקיצת פלורה" (Le Réveil de Flore), בלט אנאקראונטי במערכה אחת, שהופק במיוחד לחגיגות שהתקיימו בארמון פטרהוף לכבוד כלולות הדוכסית הגדולה קסניה אלכסנדרובנה עם הדוכס הגדול אלכסנדר מיכאילוביץ'. הצגת הבכורה ב-25 ביולי (6 באוגוסט) 1894 הייתה אירוע מפואר, עם קהל שכלל את כל החצר האימפריאלית. על המוזיקה שלו ל"יקיצת פלורה" העניק הצאר אלכסנדר השלישי לדריגו את תואר מסדר אנה הקדושה.
כמו במקרה של "החליל הקסום", הועבר הבלט "יקיצת פלורה" לבימת תיאטרון מריאינסקי, שם עלה לראשונה ב-8 בינואר (20 בינואר) 1894. הבלט התחבב עד מהרה על בלרינות התקופה, בהן מתילדה קשסינסקה (שיצרה את "פלורה", התפקיד הראשי). תמרה קרסבינה ובייחוד אנה פבלובה, שכללה גרסה מקוצרת של היצירה בסיוריה האגדיים ברחבי העולם.
"אגם הברבורים"
בשלהי 1894 התקין דריגו שינוי חשוב בפרטיטורה של צ'ייקובסקי לאגם הברבורים, שהופק במקור בתיאטרון בולשוי האימפריאלי במוסקבה בשנת 1877. בהמשך להצלחת היפהפייה הנרדמת ומפצח האגוזים, גילה איוואן וסובולוז'סקי - מנהל תיאטראות סנקט פטרבורג - עניין בהפקה מחודשת של הבלט. דריגו אמר לאחר זמן:
צ'ייקובסקי מת ב-25 באוקטובר (6 בנובמבר) 1893 בדיוק כשהתוכניות להפקה מחודשת של "אגם הברבורים" החלו לשאת פרי. הפקה מחודשת של היצירה בשלמותה תוכננה אז לעונת 1894–1895 של הבלט האימפריאלי, בבימוי מריוס פטיפה ולב איבאנוב. אחיו של צ'ייקובסקי, מודסט, אישר את הפקדת המשימה להתקנת הפרטיטורה בידי דריגו, והמלחין עשה זאת בהתאם להוראותיו של פטיפה. בזכרונותיו נגע דריגו בהתקנת הפרטיטורה:
"מיליוני ארלקינים"
בשנת 1899 החל פטיפה לעבוד על עלילה לבלט המבוסס על אפיזודות מתוך הקומדיה דל'ארטה האיטלקית, שאותו כינה "מיליוני ארלקינים". הצגת הבכורה הייתה בתיאטרון ארמיטאז' האימפריאלי ב-10 בפברואר (23 בפברואר) 1900, עם מתילדה קשסינסקה בתפקיד '''קולומבינה" והרקדן גיורגי קיאקשט בתפקיד ארלקין. בקהל נכחו הצאר והצארינה עם כל החצר הקיסרית. מיד עם רדת המסך האחרון, פרץ קהל החצר, המאופק בדרך כלל, ברעם של תשואות. המלחין התקבל במחיאות כף סוערות כשיצא אל לפני המסך וכמה דוכסים הסתערו עליו, מתנגשים זה בזה בהתלהבותם לברך אותו על המוזיקה שהלחין.
הצארינה, שנהנתה מן המוזיקה של דריגו, פקדה על עוד שתי הצגות חצר של "מיליוני ארלקינים" על בימת תיאטרון מריאינסקי, הראשונה ב-13 בפברואר (26 בפברואר) 1900. לאור התוכניות להוציא לאור את המוזיקה של דריגו כרדוקציה לפסנתר על ידי המו"ל צימרמן, עודדו רבים מעמיתיו של דריגו את המלחין להקדיש תווים אלה לצארינה. דריגו פנה בבקשה לשר החצר האימפריאלית, וזה פתח בסדרת התכתבויות ממושכת מטעם ועדה, שהוקמה לבחון אם האופי, הרקע והמוזיקה של דריגו ראויים להצעת הקדשה מצדו לקיסרית רוסייה. ההחלטה הייתה חיובית וההקדשה התקבלה בעין יפה.
השנים הבאות ברוסיה
באביב 1902 הזמין ראול גינסבורג, מנהל האופרה של מונטה-קרלו את דריגו עם קבוצת רקדנים מן הבלט האימפריאלי להפיק בלט במונקו. דריגו הלחין את המוזיקה לבלט-דיברטיסמן בשם "הריביירה הצרפתית" (La Côte d'Azur), עם לברית מאת אלבר הראשון, נסיך מונקו. הבלט עלה בהצגת בכורה באופרה גרנייה ב-30 במרץ 1902, ורקדה בו הפרימה בלרינה אולגה פראובראז'נסקה.
הבלט האחרון באורך מלא שהמוזיקה שלו היא יצירה מקורית של דריגו היה גם היצירה האחרונה של מריוס פטיפה - "הרומן של ניצן הורד והפרפר" (La Romance d'un Bouton de rose et d'un Papillon). הבכורה של הבלט נקבעה ל-23 בינואר (5 בפברואר) 1904 בתיאטרון האימפריאלי של הארמיטאז', אך היא בוטלה במפתיע, והסיבה הרשמית לכך הייתה פרוץ מלחמת רוסיה-יפן.
דריגו נפש באיטליה מולדתו כשפרצה מלחמת העולם הראשונה ב-1914, ומנעה את שיבתו לרוסיה למשך עוד שנתיים. זמן קצר לאחר שהגיע לפטרוגרד פונה ממעונו בגראנד הוטל, שהוסב למשרדים לממשלת ברית המועצות שאך זה הוקמה. זמן מה אולץ דריגו לחיות בתנאי מצוקה יחסית במחנה, עם קבוצה של מהגרים איטלקים כמוהו. לאחר זמן סיפר בזכרונותיו על הערבים הקרים הרבים שעשה עם חברו הקרוב ועמיתו למקצוע אלכסנדר גלזונוב, בשעות של המתנה בתורים ללחם ובהסעת קצבאות המזון שקיבלו על גבי מזחלת בשלג, חזרה למגוריהם. כשניצב לראשונה על דוכן המנצחים לאחר שובו אל מה שהיה תיאטרון מריאינסקי האימפריאלי, התקבל דריגו בתשואות בקימה למשך חמש-עשרה דקות מן הקהל.
דריגו שב לאיטליה
ב-1920 קיבל דריגו את משרת הקאפלמייסטר לתיאטרו גריבלדי בפדובה, שם החל את הקריירה שלו שנים רבות קודם לכן. ב-1926 חיבר את האופרה קומיק "פלאפי ראפלס" ללהקת האופרה של תאטרו ורדי של פדובה, וב-1929 עלתה יצירתו האחרונה, האופרה "פרח הציפורן הלבן" (Il garofano bianco) בתאטרו גריבלדי. את שארית חייו הקדיש לניצוח ולהלחנה מיסות ושירים שונים.
ריקרדו גריגו מת ב-1 באוקטובר 1930 בגיל 84, בעיר הולדתו, פדובה. בעיר יש רחוב על שמו, "ויה ריקרדו דריגו".
זהות קפלי
בתורת החוגים, זהות קפלי היא הזהות c_n=0, כאשר הוא פולינום קפלי ב-2n משתנים. כל אלגברה מממד קטן מ-n מקיימת את הזהות c_n=0. התפקיד המרכזי של זהויות קפלי בתורת החוגים עם זהויות ("חוגי-PI") נובע מכך שכל אלגברת PI אפינית מקיימת זהות קפלי כלשהי; ובנוכחות זהות קפלי c_n=0, כל זהות שקולה למסקנות שלה בפחות מ-n משתנים.
הזהות c_n=0 נובעת מן הזהות c_{n-1}=0, כך שהתנאי c_n=0 הולך ונעשה חלש כאשר n גדל. באלגברה עם יחידה c_1\neq 0, ו-c_2=0 אם ורק אם האלגברה קומוטטיבית. פולינום f נקרא n-מתחלף אם לכל מתקיים. פולינום קפלי ה-n-י הוא n-מתחלף; וכזהות, הוא הפולינום ה-n-מתחלף הכללי ביותר: c_n=0 היא זהות של האלגברה A, אם ורק אם כל פולינום n-מתחלף הוא זהות של A. לדוגמה, את הזהות הסטנדרטית אפשר להסיק מהזהות c_n על ידי ההצבה  (והיא אכן n-מתחלפת). אלגברת המטריצות M_n(F) (מעל שדה F) מקיימת את זהות קפלי c_{n^2+1}, אבל לא את הזהות c_{n^2}. האלגברה M_n(R) מקיימת את c_{n^2+1} אם ורק אם R קומוטטיבי.
אם A אלגברה מעל שדה F ממאפיין 0, אפשר ללמוד את תורת ההצגות שלה בעזרת מרחב הקו-קרקטרים (כאשר \ V_n הוא מרחב הפולינומים המולטילינאריים במשתנים ), שהם מודולים מעל החבורות הסימטריות \ S_n על ידי פעולת ההצבה. תורת ההצגות של החבורה הסימטרית ממיינת את ההצגות האי-פריקות האלה, ומאפשרת להוכיח את המשפט הבא: אלגברה A מקיימת את זהות קפלי c_m אם ורק אם דיאגרמת יאנג של כל תת-הצגה אי-פריקה של \ \chi_n(A) היא בעלת פחות מ-m שורות.
קמר הוכיח שבמאפיין חיובי, כל אלגברת-PI מקיימת זהות קפלי. הוא הראה גם שבמאפיין 0, כל אלגברת-PI אפינית מקיימת זהות כזו. אלגברת גרסמן היא דוגמה לאלגברה לא אפינית, במאפיין 0, שאינה מקיימת אף זהות קפלי. במאפיין 0, לכל n קיימת זהות קפלי c_m הנובעת מן הזהות הסטנדרטית s_n.
פרס לורנס אוליבייה למחזה החדש הטוב ביותר
פרס לורנס אוליבייה למחזה החדש הטוב ביותר הוא פרס שנתי שמעניק איגוד התיאטרון של לונדון כהוקרה על הישגים בתיאטרון הבריטי המסחרי. הפרס נוסד בשנת 1976 בשם פרסי איגוד תיאטרון הווסט אנד ושמו הוחלף ב-1984 לכבודו של השחקן האנגלי לורד אוליבייה. בשנת 2001 שונה שם הפרס המקורי, "מחזה השנה".
גביע המדינה בכדורגל 1985/1986
בית"ר ירושלים ניצחה במשחק הגמר ובכך זכתה בגביע השני ברציפות והרביעי שלה בסך הכל.
השלבים המוקדמים
בשלב המוקדם השתתפו קבוצות של ליגה ג'. בסיבוב השישי לתחרות הצטרפו קבוצות של ליגה לאומית.
שלבי הגמר
הקבוצה שאירחה את המשחק במגרשה הביתי צוינה כראשונה בכל זוג.
לימוד חוקיות אסוציאטיבי
לימוד חוקיות אסוציאטיבי הוא כלל המבוסס על למידה חישובית למטרת גילוי יחסים מעניינים בין משתנים במאגרי מידע גדולים. תפקידו לזהות חוקיות חזקה במאגרי המידע תוך שימוש במדידות ענייניות . בהתבסס על רעיונות החוקיות החזקה של ראקש ארגוואל, תומאס למילנסקי וארון סוואמי מוצגים חוקים אסוציאטיביים לגילוי תדירויות בין מוצרים המופיעים בנתוני עסקאות הנאספות בנקודות המכירה (Point Of Sale - POS) בסופרמרקטים. למשל, החוק כפי שמוצאים בנתוני המכירות בסופרמרקטים יצביעו על כך שאם לקוח ירכוש בצל ותפוח אדמה יחד, רוב הסיכויים שירצה לרכוש גם בשר טחון. מידע כזה יכול לשמש בסיס לקבלת החלטות לגבי פעילויות שיווקיות כגון, קידום מכירות, תמחור או מיקום מוצרים. בנוסף לדוגמה הנ"ל מתחום ניתוח סל מכירות, חוקיות אסוציאטיבית מיושמת כיום בהרבה ענפים כגון ייצור רציף וביואינפורמטיקה. בניגוד לרצף כרייה, חוקיות אסוציאטיבית בדרך כלל אינה מחשיבה את הסדר של פריטים בתוך העסקה או בעסקאות המעבר.
הגדרה
בהתאם להגדרה המקורית של אגראוול אט-אל, בעיית כריית החוקיות האסוציאטיבית מוגדרת באופן הבא:
נגדיר  קבוצה של תכונות בינאריות הנקראות פריטים.
נגדיר קבוצה של עסקאות הנקראות מאגר הנתונים.
לכל עסקה בתוך D יש תעודת זיהוי עסקית ייחודית המכילה קבוצת משנה של פריטים בתוך I.
כל חוק מורכב על ידי שני סטים של פריטים, הידועים גם בשם סט פריטים (itemsets).
כדי להמחיש את המושגים, נשתמש בדוגמה קטנה מתחום הסופרמרקטים. סט הפריטים הם {חיתולים, בירה, חמאה, לחם, חלב}I= ובטבלה מוצג מאגר נתונים קטן המכיל את הפריטים, כאשר בכל תא הערך 1 מציין את נוכחותו של הפריט בעסקה, והערך 0 מייצג את העדר הפריט בעסקה.
דוגמה לחוק עבור סופרמרקט יכול להיות {חמאה, לחם}\Leftarrow{חלב} ופירושו: אם הלקוח רכש חמאה ולחם אזי הוא ירכוש גם חלב.
ג'ון גורלי
ג'ון בולדווין גורלי (באנגלית: John Baldwin Gourley; נולד ב-12 ביוני 1981) הוא מוזיקאי וזמר-יוצר אמריקאי, סולן וגיטריסט להקת הרוק פורטוגל. דה מאן, הידועה בזכות שירה "Feel It Still". בעברו גורלי היה סולן להקת האימו Anatomy of a Ghost. בנוסף, גורלי הוא אמן חזותי, ופועל במסגרת זו תחת השם הבדוי The Fantastic The.
לימוד חוקיות אסוציאטיבי
מושגים שימושיים
על מנת לבחור חוקים מעניינים מכל סט החוקים האפשריים, נעשים שימושים באילוצים על מגוון מדידות משמעותיות ומעניינות. האילוצים הידועים ביותר הם ערכי סף מינימליים בתמיכה וביטחון.
נגדיר X להיות סט פריטים, כחוק אסוציאטיבי ו-T כסט של עסקאות של מאגר נתונים נתון.
תמיכה
תמיכה היא אינדיקציה לתדירות הופעת הפריט במאגר הנתונים.
בדוגמה של מאגר הנתונים, ל- itemset {חיתולים, בירה}=X יש תמיכה של 0.2 מאחר שהיא מתרחשת ב-20% מהעסקאות (1 מתוך 5 עסקאות). הארגומנט הוא קבוצה של תנאים מוקדמים, ובכך הופך להיות מגביל יותר ככל שהוא גדל.
ביטחון
ביטחון הוא אינדיקציה לכמות הפעמים שהחוק אומת.
ערך הביטחון של החוק, ביחס לסט העסקאות T, הוא היחס של העסקאות שמכיל X ושמכיל גם Y.
ביטחון מוגדר כ:
.
למשל, לחוק  יש ביטחון של 0.2/0.2=1.0 בתוך מאגר הנתונים, שפירושו כי על 100% של עסקאות המכילות חמאה ולחם הכלל הוא נכון (100% מהפעמים בו הלקוח קונה חמאה, לחם, הוא קונה גם חלב).
שים לב כי  משמעו התמיכה של חיתוך הפריטים ב-X ו-Y. ניסוח כזה קצת מקשה מכיוון שאנחנו בדרך כלל חושבים במונחים של הסתברויות של אירועים ולא של סט פריטים. אנחנו יכולים להתייחס למינוח  כהסתברות משותפת כאשר, ו - ו-E_{Y} מציינים אירועי עסקאות המכיל סט פריטים X או Y, בהתאמה.
לפיכך ביטחון יכול להתפרש כ - " הערכה של ההסתברות המותנית, מה ההסתברות למצוא את RHS של כלל בעסקאות בתנאי עסקאות אלה מכילים גם את LHS.
הרמה
הרמה של חוק מוגדרת כ:
או היחס בין התמיכה בפועל לבין המשוערת אם X ו-Y היו בלתי תלויים.
למשל, לחוק {חלב, לחם}\Leftarrow{חמאה} יש הרמה של
אם ערך ההרמה של החוק היה 1, הדבר היה רומז שההסתברות להתרחשות הקודמת והסוגר אינם תלויים אחד בשני. כאשר שני מאורעות הם בלתי תלויים אחד בשני, כלל לא ניתן להסיק שום חוק.
אם ההרמה > 1, הדבר מאפשר לנו לדעת באיזו מידה שני המאורעות תלויים אחד בשני, והופך חוקים אלה להיות פוטנציאלים לשימוש עבור חיזוי הסוגר בעתיד.
התועלת של ההרמה היא בכך שהיא מביאה בחשבון את ביטחון החוק ואת סט המידע הכולל.
הרשעה
הרשעה של חוק מוגדרת כ:
.
למשל, לחוק  יש הרשעה של, ויכולה להתפרש כיחס בין התדירות הצפויה ש-X יתרחש ללא Y (ובמילים אחרות, התדירות שהחוק יוצר תחזית שגויה) אם X ו-Y היו מחולקים באופן בלתי תלוי על ידי התדירות הנצפית של התחזיות השגויות. בדוגמה זו, ערך ההרשעה 1.2 מראה כי החוק  יהיה שגוי ביותר מ-20%  (1.2 פעמים) אם הקשר בין X ו-Y יהיה לגמרי מקרי.
תהליך
חוקיות אסוציאטיבית בדרך כלל נדרשת לספק למשתמש  מינימום תמיכה ומינימום ביטחון בו-זמנית. יצירת חוק אסוציאטיבי בדרך כלל מתחלקת לשני שלבים נפרדים: בעוד שהשלב השני הוא יחסית פשוט, הצעד הראשון מצריך תשומת לב רבה יותר.
ג'ון גורלי
ביוגרפיה
גורלי נולד בשנת 1981 בקהילה וילו שבאלסקה, לג'ון ט. גורלי וג'ניפר ואן ינגן. הוא ושני אחיו גדלו באלסקה ועברו עם המשפחה בין ערים מדי פעם, כאשר אביהם נדד עם עסק הקבלנות שלו ממקום למקום. הוריו של גורלי התחרו במרוץ כלבי המזחלות "אידיטרוד", ובמשך זמן מה המשפחה התגוררה בבקתה מרוחקת "מחוץ למפה", שהכניסה אליה הייתה נגישה רק באמצעות מזחלות כלבים. בבגרותו עזר לטפל בכלבים רבים המתחרים במרוצי מזחלות. הוא למד בבית הספר התיכון ואסילה, אך נשר בגיל 15 כדי ללמוד בבית ולעבוד בבניין עם אביו. גורלי הצטרף לארבעה מוזיקאים עמיתים מוואסילה: חברו הטוב זאק קארות'רס ושלושת חברי הלהקה Nice Guy Eddie (דיואי הלפאוס, ג'ו סיימון וניק סיימון), כדי להקים את להקת הפאנק Anatomy of a Ghost בשנת 2002. הם הופיעו ברחבי ארצות הברית, ובאוקטובר 2003 הוציאו את אלבום האולפן הראשון שלהם, Evanesce, דרך חברת התקליטים פירלס רקורדס. באביב 2003 השתתף גורלי בהקלטת השיר "Motelroom.Grandpiano" עם להקת Fear Before, באלבומם הראשון Odd How People Shake. עם זאת, באותה תקופה חבריו ללהקה Anatomy of a Ghost רצו לעסוק ברעיונות של עצמם, והלהקה התפצלה במאי 2004. בעקבות כך, גורלי ובסיסט הלהקה קארות'רס הקימו את הלהקה פורטוגל. דה מאן.
גורלי נמצא בזוגיות עם זואי מנוויל, שהיא גם שותפתו ללהקת פורטוגל. דה מאן. לשניים בת שנולדה ב-2011.
לימוד חוקיות אסוציאטיבי
תהליך
קיים קושי במציאת כל הסטים של הפריטים התכופים במאגר הנתונים מאחר שהדבר כרוך בחיפוש כל הסטים של הפריטים האפשרי<span style="background-color: rgb(254, 252, 224);">י ם (שילובים של פריטים). סט הפריטים האפשריים הוא קבוצת החזקה של I וגודלו  (לא כולל קבוצה ריקה). אף על פי שערכו גדל באופן אקספוננציאלי, חיפוש יעיל יהיה אפשרי באמצעות downward-closure property עבור התמיכה, אשר מבטיח כי עבור סט פריטים תדיר, כל תתי הקבוצות שלו יהיו גם כן בתדירות גבוהה ולכן, לא יוצר מצב של סט פריטים שאינו תדיר יהיה תת-קבוצה עם תדירות גבוהה.
היסטוריה
רעיון החוקיות האסוציאטיבית הפך לפופולרי בעיקר בשל פרסום המאמר אגראוול, בשנת 1993, ונחשב לאחר המאמרים המצוטטים ביותר בתחום כריית הנתונים. עם זאת, קיימת אפשרות כי מה שמכונה כיום "חוקים אסוציאטיביים", דומה לערך שפורסם בשנת 1966 בדבר שיטת כריית הנתונים הכללית שפותחה על ידי פטר האג'ק.
שימוש מוקדם (circa 1989) של מינימום תמיכה וביטחון למציאת כל חוקי האסוציאציות היא תכונה מבוססת מודלי מסגרת, שמוצאת את כל החוקים עם ו  יותר גבוהים מהאילוצים שהגדיר המשתמש.
אמצעים חלופיים של ענייניות
בנוסף ביטחון, הוצעו גם מדדים אחרים של ענייניות עבור החוקים שהוצעו. המפורסמים שבהם הם: מספר מדדים נוספים הוצגו והשוו על ידי טאן. והאסלר. החיפוש אחר טכניקות המסוגלות למדל את מה שידוע למשתמש נמצא כיום בשלבי מחקר ומכונה "ענייניות סובייקטיבי."
אלגוריתמים
הרבה אלגוריתמים ליצירת חוקים אסוציאטיביים הוצגה לאורך זמן.
חלק מהאלגוריתמים הידועים הם  Apriori, Eclat ו- FP-Growth, אבל הם עושים רק חצי מהעבודה, מאחר שהם אלגוריתמים לכריית תדירות סט פריטים. צעד נוסף צריך להתבצע לאחר מכן, ליצור חוקים מתדירות סט פריטים שנמצאו בבסיס הנתונים.
אלגוריתם Apriori
Apriori משתמש באסטרטגיית חיפוש לרוחב כדי לספור את התמיכה של סט הפריטים ומשתמש בפונקציית יצירת המעומדים שמפיקה את מאפיין הסגירה כלפי מטה של התמיכה.
אלגוריתם Eclat
Eclat (ECLAT,, מסמלת טרנספורמציה מחלקת שקילות) הוא אלגוריתם חיפוש לרוחב המשתמש בסט הצטלבויות. זה הוא אלגוריתם אלגנטי באופן טבעי המתאים לשתי רציפויות כמו ביצוע מקבילי עם מאפייני שיפור מקומיים. הוא הוצג לראשונה על ידי Zaki,, Parthasarathy Li ו- Ogihara בסדרה של ניירות כתובים בשנת 1997.
מוחמד Javeed זכי, Srinivasan Parthasarathy, M. Ogihara, ווי לי: אלגוריתמים חדשים עבור מהירות הגילוי של איגוד כללי. KDD 1997.
מוחמד Javeed זכי, Srinivasan Parthasarathy, Mitsunori Ogihara, ווי לי: במקביל אלגוריתמים עבור גילוי של איגוד כללי. נתונים דקות. ידוע. וגילתה. 1(4): 343-373 (1997)
אלגוריתם צמיחה FP
FP מייצג דפוס תדירות.
בשלב הראשון, התרחשות אלגוריתמי הספירה של פריטים (צמדי תכונה-ערך) בתוך בבסיס הנתונים, ואחסנו אותם ל 'טבלה ראשית'. בשלב השני, הוא בונה את FP-מבנה העץ על ידי הכנסת מופעים. פריטים בכל מופע צריכים להיות ממוינים על ידי ירידת סדר התדירות שלהם בבסיס הנתונים, כך שהעץ יכול לעבור עיבוד בזריזות. פריטים בכל מופע שלא פוגשים מינימום כיסוי סף נזרקים. אם הרבה מופעים חולקים הרבה תדירויות פריטים, עץ FP מספק דחיסת סגירה מקסימלית לשורשי העץ.
עיבוד רקורסיבי של גרסת הדחיסה הזו של גדילת נתוני סט ראשיים בסט נתונים גדול באופן ישיר, במקום יצירת פריטים מועמדים ובחינתם לעומת שאר בסיס הנתונים. הגדילה מתחילה מתחתית הטבלה הראשית (המכילה את הענפים הארוכים ביותר), על ידי מציאת כל המופעים המתאימים בהינתן תנאים. עץ חדש נוצר, עם ספירות חזויות מהעץ המקורי התואמות לסט המופעים שהם מותנים לתכונה, עם כל תנודה לוקח סכום של ספירות ילדו. צמיחה רקורסיבית מסתיימת כאשר אין פריט אינדיבידואלי מותנה לתכונה הפוגש מינימום תמיכת סף, והעיבוד ממשיך על יתרת הפרטים הראשיים של העץ FP המקורי.
ברגע שהתהליך הרקורסיבי הושלם, כל הסטים הגדולים של הפריטים עם כיסוי מינימלי נמצאו, ומתחיל יצירת חוק האסוציאציות.
AprioriDP
AprioriDP מנצל תכנות דינמי בתדירות כריית סט פריטים. עקרון העבודה היא להסיר את הדור המועמד כמו בעץ FP, אבל הוא מאחסן ספירת תמיכה במבנה נתונים מיוחד במקום העץ.
אלגוריתם הקשר המבוסס כריית חוק אסוציאטיבי
האלגוריתם הקשר המבוסס כריית חוק אסוציאטיבי (CBPNARM), פותח בשנת 2013 על מנת ליצור חוקיי אסוציאציות על בסיס הקשר. זה משמש משתנה הקשר על בסיס תמיכה של סט פריטים משתנה לפי החוקים המאוכלסים בסט הפריטים.
אלגוריתמים המבוססים על צומת סטים
FIN ,PrePost ו-PPV הם שלושה אלגוריתמים המבוססים על צומת סטים. הם משתמשים בצמתים לקידוד עץ FP לייצג סט פריטים, ומעסיקים אסטרטגיית חיפוש ראשוני עמוק לגילוי תדירות השימוש בסט פריטים בצומת סטים.
הפולקלור
סיפור מפורסם על איגוד חוק כרייה הוא "הבירה והחיתול". מדובר כביכול בסקר התנהגות לקוחות בסופרמרקט שגילה כי לקוחות (ככל הנראה גברים צעירים) הקונים חיתולים נוטים גם לקנות בירה. אנקדוטה זו הפך פופולרי בתור דוגמה כיצד חוקיי אסוציאציות בלתי צפויים עשויים להימצא בנתוני חיי היום יום. יש דעות שונות לגבי אמינות הסיפור.
קרב אום בוטנה
קרב אום בוטנה הוא קרב שהתחולל בחזית הצפון במלחמת יום הכיפורים. הקרב התקיים ב-18 וב-19 באוקטובר 1973 בין צה"ל לבין צבאות סוריה וירדן בכפר אום בוטנה שבמובלעת הסורית.
רקע
ב-11 באוקטובר, לאחר סיום קרבות הבלימה והתקפת הנגד הישראלית ברמת הגולן, תקפו שתי אוגדות של צה"ל בגזרה הצפונית של הרמה והתקדמו מהקו הסגול מזרחה. ביום זה ולאחריו הן כבשו מובלעת רחבה בשטח סוריה, אך נתקלו במהרה בהתקפות נגד מצד צבא סוריה וכוחות עיראקיים וירדנים שהגיעו לעזרתה. התקפות אלו עצרו את התקדמות צה"ל מזרחה.
חלקה הצפוני של המובלעת נתפס על ידי אוגדה 36 ואילו חלקה הדרומי נכבש על ידי אוגדה 210, שהוחלפה ב-17 באוקטובר על ידי אוגדה 146. חטיבה 4 של האוגדה בפיקודו של אלוף-משנה יעקב הדר התפרסה בגבול הדרומי של המובלעת.
כיבוש הכפר
ב-18 באוקטובר הורה פיקוד הצפון לאוגדה 146 לתקוף מגבול המובלעת דרומה ולכבוש את הכפר אום בוטנה. היה זה כפר קטן שנמצא כשישה קילומטר ממזרח לעיר קוניטרה. מטרת הפעולה הייתה להרחיב את המובלעת כלפי דרום, לאבטח את פתחת קוניטרה ולפתוח ציר תנועה נוסף מרמת הגולן הישראלית אל תוך המובלעת.
כיבוש הכפר הוטל על גדוד הצנחנים 567 בפיקודו של סגן אלוף אלישע שלם, שהשתייך לחטיבת המילואים 317. נקבע כי לאחר הכיבוש יוחלפו הצנחנים בכפר על ידי כוח גדודי שהורכב למטרה זו וזכה לכינוי "סלט". הכוח כלל פלוגת חרמ"ש מגדוד 91, פלוגת חרמ"ש מגדוד 42 ופלוגת טנקים מגדוד 61 (השייך לחטיבה 205). לפלוגה זו הצטרף כאיש צוות מפקד גדוד 61 סגן אלוף משה מלר, אף על פי שסבל מהתייבשות. על הכוח פיקד מפקד גדוד 91, סגן אלוף משה אגוזי.
הצנחנים נעו דרומה, חדרו לאום בוטנה אחרי השעה 23:00 ומצאו שהיה מוגנת על ידי פלוגת חיל רגלים ופלוגת טנקים סוריות. הם השמידו שלושה טנקים והשלימו את כיבוש הכפר עד לשעה 03:30 ב-19 באוקטובר. הם לכדו 16 שבויים סורים. בשל עיכובים בהתקפות שנערכו בגזרות סמוכות בוטלה התכנית שהגדוד יכבוש גם שטחים מדרום לכפר.
התקפת הנגד הסורית
כוח סלט נכנס לכפר במקום הצנחנים לקראת עלות השחר, אך עקב אי הבנה פינו הצנחנים את הכפר בטרם הספיק להתבסס בו. אז הנחיתו הסורים התקפת נגד על הכפר בעוצמה של פלוגת טנקים ובחיפוי של הפגזה ארטילרית כבדה. הטנקים הסורים ירו אל הכוח הישראלי מטווח של 800 מטר. מפקד הכוח, משה אגוזי, נפצע קשה ומת מפצעיו מאוחר יותר. פלוגת הטנקים מגדוד 61 איבדה ארבעה משמונת הטנקים שלה וגם מפקדה (אורי גולדפרב, קצין המבצעים של הגדוד) נהרג. משה מלר לקח את הפיקוד במקומו. חיילי החרמ"ש נסוגו מהכפר והותירו בו עשרה זחל"מים.
בעקבות התקפת הנגד הסורית שיגרה חטיבה 4 שני כוחות גדודיים לעזרת כוח סלט. גדס"ר 288 (בפיקוד סגן אלוף צביקה דהב) תקף ממערב לכפר וממזרח לו תקף גדוד הטנקים 39 (בפיקוד סגן אלוף חיים פורת). הם הדפו את ההתקפה הסורית ופגעו בעשרה טנקים סורים. שבעה טנקים ישראלים נפגעו. כוח חרמ"ש ממונע מגדוד 42 נכנס לכפר בחיפוי של אש ארטילרית ופינה ממנו את הנפגעים הישראלים ואת הזחל"מים שננטשו. בסיום הקרב התפרסו הטנקים הישראלים מדרום לכפר וממזרח לו.
בהמשך היום ערך כוח מחטיבת השריון 40 הירדנית התקפת נגד נוספת לעבר אום בוטנה, אך היא נהדפה על ידי טנקי חטיבה 4.
לפחות 12 חיילי צה"ל נהרגו בקרב באום בוטנה - חמישה חיילי שריון, ארבעה חיילי חרמ"ש ושלושה צנחנים. ארבעה מהם עוטרו בעיטורים בעקבותיו (עיטור העוז לאורי גולדפרב ולאיתן גל וצל"ש הרמטכ"ל למשה אגוזי ולאלכסנדר גולדפרב). כמו כן עוטר משה מלר בעיטור המופת.
וילה פיזאני (באניולו די לוניגו)
וילה פיזאני (Villa Pisani) היא אחת הווילות הכפריות שבנה האדריכל האיטלקי אנדראה פלאדיו באזור ונטו שבצפון איטליה, בניולו די לוניגו (Bagnolo di Lonigo). בין הווילות הפלדיאניות בוונטו קיימת וילה נוספת בעלת שם זהה, המצויה באזור מונטאניה.
הווילה תוכננה ונבנתה לפי הזמנתם של האחים ויטורה, מרקו ודניאלה פיזאני. הבנייה של הבניין המרכזי התקיימה בשנות הארבעים של המאה ה-16, ואילו מבני השירותים והחצר הוספו כעשרים שנה מאוחר יותר. הווילה הוכרזה כאתר מורשת עולמית בשנת 1994.
אדריכלות
תוכנית המבנה פורסמה על ידי פלאדיו בספרו "ארבעת הספרים על אודות האדריכלות". נוסף על כך שרדו שלוש תוכניות חלופיות המאפשרות לעקוב אחר הלך מחשבתו של פלאדיו לאורך זמן בתכנון הבניין הזה.
לבניין הייתה גם חזית אחורית, עם פתח המאפשר כניסה היישר אל האולם הגדול. חזית זו נפתחה אל הנהר הסמוך אל המבנה. כאן קיימת במרכז מבואה שבחזיתה שלוש קשתות בנויות אבן, והן מסותתות בסיתות גס (rusticated). הקשתות תומכות באפריז דורי המעוטר בטריגליפים ומטופות, וזה תומך בגמלון.
כמקובל בווילות של פלאדיו גם כאן לבניין שלוש קומות הניכרות בחלונותיהן. קומת האדון בעלת החלונות הגבוהים היא הקומה השנייה אליה עולה גרם המדרגות. מתחתיה מצויה קומת השירותים הנמוכה, שחלונותיה הצרים נראים משני צידי הכבש. הקומה העליונה שמתחת לגג ניכרת בחלונותיה הרבועים הקטנים, והיא נועדה לאחסון של תוצרת חקלאית. במרכז הבניין אולם גדול, בעל מתאר דמוי האות T, החוצה את הבניין מצד לצד, וכאמור ניתן להיכנס אליו משני הצדדים. קירותיו חשופים אך תקרתו המקומרת בקמרונות צולבים מעוטרים בתמשיחי קיר (פרסקו). העיטורים מראים בציור חיקוי לפסיפסים עתיקים.
מחמוד אל-עאלול
מחמוד אל-עאלול (בערבית: محمود العالول; תעתיק מדויק: מחמוד אלעאלול) הוא פוליטיקאי פלסטיני, חבר הוועד המרכזי של פת"ח וסגנו של יו"ר פת"ח, מחמוד עבאס. הוא הסגן הראשון בפת"ח מאז היווסדות התנועה.
ביוגרפיה
עם השנים הוא המיר את המאבק הצבאי לעצמאות בתמיכה בדרך המדינית ובהסכמי אוסלו. מדינת ישראל התירה לו לחזור ליהודה ושומרון ב-1995, וב-1996 מינה אותו יאסר ערפאת למושל נפת שכם. באינתיפאדה השנייה נהרג בנו, ג'יהאד, בידי צה"ל.
ב-2003 תמך בהסכם העקרונות שנחתם בין עמי אילון לד"ר סרי נוסייבה, שהציע מסגרת עקרונות להסכם שלום בין הפלסטינים למדינת ישראל, על בסיס פתרון שתי המדינות.
בבחירות 2006 נבחר למועצה המחוקקת הפלסטינית ומונה בידי מחמוד עבאס לשר הרווחה.
ב־2017 נבחר לסגנו של מחמוד עבאס בתנועת פת"ח.
ב-7 בינואר 2023 שר הביטחון הישראלי יואב גלנט החליט לשלול את אישור הכניסה של אל-עאלול לישראל לאחר שביקר את המחבל שרצח את החייל אברהם בלומברג ב-1980.
עמדותיו
בראיון לערוץ טלוויזיה ברמאללה באוקטובר 2012 אמר אל-עאלול כי הפלסטינים לא זנחו את האופציה של מאבק מזוין נגד ישראל. לדבריו, "אף על פי שהפלסטינים הסכימו לנקוט בהתנגדות בלתי אלימה נגד הכיבוש, אף אחד לא הוריד את המאבק המזוין מהמילון שלו". כמו כן הוסיף שבתוכנית המדינית של פת"ח מצוין כי "מאבק מזוין הוא אמצעי לגיטימי להתנגד לכיבוש".
הדיוויזיה ה-22 (האימפריה הגרמנית)
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-30 באוקטובר 1866, וחיילי הדיוויזיה גויסו בעיקר מאזור נסיכות הבוחר מהסן ותורינגיה. במהלך מלחמת פרוסיה-צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-11, והשתתפה בקרב סדאן, ולאחר מכן לחמה במהלך המצור על פריז ובמהלך המערכה בלואר. בשנת 1899 הוקמה הדיוויזיה ה-38 אשר קלטה את רוב היחידות התורינגיות, ואילו הדיוויזיה ה-22 נותרה בעיקר עם היחידות מהסן.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-11 בפיקוד אוטו פון פליסקו, אשר היה חלק מהארמייה השלישית בפיקוד מקס פון האוזן. הדיוויזיה נטלה חלק במערכה על הגבולות. לאחר מכן הועברה לחזית המזרחית, שם לחמה בקרב הראשון על האגמים המזוריים, ולאחר מכן בקרבות נוספים, ביניהם מתקפת גורליצה-טרנוב והנסיגה הגדולה. בשנת 1916 לחמה הדיוויזיה במתקפת ברוסילוב, ובשנת 1917 היא לחמה במתקפת קרנסקי. באוקטובר 1917 הועברה שוב לחזית המערבית, שם לחמה במתקפת האביב, ובכלל זה במהלך הקרב השני על הסום והקרב השני על המארן, ולאחר מכן לחמה הדיוויזיה כנגד מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה. לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, וב-20 בדצמבר 1918 פורקה הדיוויזיה.
יחסי ברבדוס–רוסיה
יחסי ברבדוס–רוסיה הם יחסי החוץ בין ברבדוס ורוסיה.
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים ב-29 בינואר 1993. בשנת 2018 שתי המדינות חגגו 25 שנות קשרים דיפלומטיים והתחייבו לשיתוף פעולה הדוק יותר. שתי המדינות דנו גם בחילופי תרבות ורוסיה משתפת פעולה עם תעשיית הנפט והגז הקלה של ברבדוס. כמו כן, רוסיה מספקת מלגות אפשריות לבתי ספר ברוסית.
נציגויות דיפלומטיות
רוסיה מיוצגת בברבדוס באמצעות שגרירותה בג'ורג'טאון, גיאנה.
המפלגה הליברלית (הממלכה המאוחדת)
המפלגה הליברלית הייתה מפלגה היסטורית בבריטניה. המפלגה קמה באמצע המאה ה-19, מתוך שילוב של המפלגה הוויגית, טוֹרים (שמרנים) מתונים ממחנה רוברט פיל, וקבוצות פוליטיות שמאליות. למן הקמתה ועד אחרי מלחמת העולם הראשונה הייתה המפלגה אחת משתי המפלגות הגדולות, וחלקה את השלטון לסירוגין עם המפלגה השמרנית, תחת הנהגת אישים כויליאם יוארט גלאדסטון ודייוויד לויד ג'ורג'. עמדותיה של המפלגה במהלך ה-19 התרכזו בתמיכה בסחר חופשי, בהפחתת מעורבות הממשלה בכלכלה, בהפחתת כוחן הפוליטי של המלוכה, האצולה והכנסייה של אנגליה, ובהרחבת זכות הבחירה. עמדות אלה נגזרו מן ההשקפה הליברלית, המדגישה את ערך החירות ומבקשת לצמצם את כוחה של המדינה ואת המגבלות שהיא משיתה על האזרחים.
היסטוריה
לאחר הבחירות של 1906, שבהן זכתה בכמעט 60% מן המושבים בפרלמנט, הצליחה המפלגה הליברלית בפעם האחרונה להרכיב ממשלה ללא שותפים. היא המשיכה להחזיק בשלטון גם לאחר מכן, אך כוחה ירד והיא נזקקה להקים קואליציות עם מפלגות אחרות. עם עליית מפלגת הלייבור (העבודה) בשנות העשרים הפכה המפלגה הליברלית לשחקן משנה בזירה הפוליטית וכוחה הלך ונעלם, בין היתר עקב שיטת הבחירות האזורית בבריטניה, שמעצימה את כוחן של שתי המפלגות הגדולות. בבחירות של 1983 ו-1987 התמודדה המפלגה ברשימה משותפת עם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, פלג שפרש ממפלגת הלייבור, וב-1988 התאחדו שתי המפלגות למפלגה אחת בשם הליברל-דמוקרטים. גם בגלגול זה לא הצליחה המפלגה (עד 2010) להוות איום משמעותי על שתי המפלגות הגדולות, הלייבור והשמרנים.
חברים שפרשו מן המפלגה הליברלית עקב התנגדותם לאיחוד עם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הקימו מפלגה חדשה הנושאת את שמה של המפלגה הליברלית, אך זו נותרה מפלגת שוליים ללא השפעה ציבורית.
סורת אל-ברוג'
סורת אל-בֻּרוּג' (בערבית: سورة البروج) היא סורה מספר 85 בקוראן, והיא מונה 22 פסוקים.
שם הסורה
שם הסורה נגזר מהפסוק הראשון בה. יש מי שתרגמו את משמעות השם ל"חזון המגדלים", בעוד שאחרים תרגמו זאת "הכוכבים". הפרופסור אורי רובין תרגם את שם הסורה ל"כוכבי המזלות".
תוכן ונושאים
פסוקים 1–3 הם מעין שבועות שכביכול נעשות על ידי אללה.
בפסוק 9 ישנם תיאורים לכאורה של האל.
פסוקים 10–11 מתארים לכאורה את העונש של הרשעים ואת השכר של המאמינים.
פסוקים 12–16 הם פסוקים המתארים לכאורה את האל.
פסוקים 17-20שוב מתארים לכאורה את עונשם של הלא מאמינים, ובין היתר מוזכר פרעה כדוגמה.
בפסוקים 21–22 נטען שהקוראן שמור לכאורה בלוח הגנוז ושמור בשמיים.
בית הקברות הצבאי של חבר העמים הבריטי בדמשק
בית הקברות הצבאי של חבר העמים הבריטי בדמשק (באנגלית: Damascus Commonwealth War Cemetery) נוסד במהלך מלחמת העולם הראשונה. קבורים בו 1,171 חללים משתי מלחמות העולם. 86 מהם הם אלמונים.
בית הקברות
בית הקברות ממוקם ברובע מאזה שבדרום מערב דמשק, בירת סוריה. הוא נוסד באוקטובר 1918, לאחר כיבוש העיר על ידי חיילי האימפריה הבריטית מידי האימפריה העות'מאנית. בית הקברות הוקם בקרבת שני בתי חולים, שטיפלו בפצועים ובחולי שפעת וכולרה רבים. רוב החללים שנקברו בו מתו באותם בתי חולים.
לאחר פלישת בעלות הברית לסוריה ולבנון ב-1941 הורחב בית הקברות כדי לקלוט את מתי המלחמה החדשה.
שטח האתר הוא כשמונה דונם. נטועים בו דשא ופרחים והוא מוקף חלקית בעצים. מונומנט מצבת הזיכרון הוצב בבית הקברות, אך לא צלב ההקרבה. במקום זאת - וכפי שנעשה בבית הקברות הצבאי הבריטי בעזה - משולב סמל צלב בחזית הפנימית של חומת האבן המקיפה את האתר, מן הסתם בשל מיקומו בארץ מוסלמית.
בית הקברות במתכונתו הקבועה הוקם ומתוחזק על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה.
החללים
בבית הקברות נקברו 661 חללי מלחמת העולם הראשונה, מהם 72 אלמונים. החללים המזוהים הם 353 בריטים, 135 אוסטרלים, 52 הודים ו-49 ניו זילנדים. כמו כן נקברו שם שישה מצרים.
בעקבות מלחמת העולם השנייה נקברו באתר 504 חללים נוספים, מהם 14 אלמונים - 263 בריטים, 172 אוסטרלים, 42 הודים, ארבעה ניו זילנדים, שלושה דרום אפריקאים, שלושה יוונים, שני פולנים וקנדי אחד.
באתר נקבר גם חייל מחיילי הגדודים העבריים - לואיס אלונוביץ מהגדוד ה-38 של קלעי המלך.
בבית הקברות מוצבות גם שתי אנדרטאות ועליהם שמותיהם של 16 חיילים שקבריהם בארצות המזרח התיכון אבדו.
הצעצועים שעיצבו אותנו
הצעצועים שעיצבו אותנו (באנגלית: The Toys That Made Us) היא תוכנית טלוויזיה דוקומנטרית אמריקאית, אשר נוצרה על ידי בריאן וולק-ווייס. הסדרה בוימה על ידי טום סטרן ובריאן וולק-ווייס, ונכתבה על ידי דונלד איאן בלאק. הסדרה שודרה לראשונה בכל הפלטפורמות של נטפליקס (ביניהן ישראל) ב-22 בדצמבר 2017. הסדרה מתמקדת בהיסטוריה של קווי צעצועים חשובים שנוצרו במהלך השנים. כיום יש לסדרה 3 עונות ו-12 פרקים באורך 43–51 דקות. שפת המקור של הסדרה היא אנגלית.
תקציר הסדרה
בכל פרק בסדרה, מציגים את האנשים שמאחורי זיכיונות הצעצועים האיקוניים ביותר בהיסטוריה. המומחים מדברים על עלייתן, נפילתן, ועל יצירותיהם השוות מיליארדים.
פקס עיתון
הפקס עיתון (או עיתונות פקס) היה סגנון של עיתונאות שהיה נפוץ משנות ה-40 של המאה ה-20, כשטכנולוגיית הפקס צברה תאוצה, עד למאה ה-21, כאשר העיתונות המקוונת החליפה אותה. הפקס עיתונים היו למעשה עיתונים וכתבי עת רבים שנערכו באמצעות תוכנות מחשב והופצו למנויי עיתוני פקס דרך מכשירי פקסימיליה. רוב הפקס עיתונים לא הכילו הרבה עמודים בתוכם, מכיוון שמכשיר הפקסימיליה היה יחסית מוגבל, במיוחד באותן התקופות. היתרון הבולט של הפקס עיתון היה שבאמצעותו היה ניתן להפיץ מידע עדכני באופן מהיר, בלי העלויות הכרוכות בהפצתו ושליחתו באמצעות שליח. רוב הפקס עיתונים הופצו בשעות הלילה, כאשר קווי התקשורת לא היו עמוסים, והקורא היה יכול לקרוא אותם בשעות הבוקר.
היסטוריה
ב-19 במאי 1924, מדענים מן התאגיד AT&T הצליחו לשלוח 15 תצלומים מקליבלנד לעיר ניו יורק, אשר כללו תוכן לעיתונים. מאז החל להתפתח סגנון עיתונות חדש הנקרא בעברית "פקס עיתון", שבו דפי עיתונים היו נשלחים דרך פקס ללקוחותיהם. מערכת הפקסימיליה פינץ' (The Finch Facsimile system) הוצגה בסוף שנות ה-30, ושימשה להעברת "עיתון רדיו" לבתים פרטיים. המערכת השתמשה במקלטי רדיו רגילים, ביתיים, המצוידים במדפסת נייר תרמית של פינץ'.
במהלך מלחמת העולם השנייה הועברו אלפי תצלומים מאירופה, ומאיי האוקיינוס ​​השקט, לארצות הברית. סוכנויות הידיעות הגדולות (AP, UPI, רויטרס), הפיצו פקס עיתונים עם תמונות מהמלחמה ישירות לארצות הברית ולמדינות המערב. התמונה הידועה של הנפת הדגל באיוו ג'ימה בעצמה הופצה באמצעות פקס עיתון, ומכרה אלפי עותקים.
כיום
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20, הפקס עיתונים הגיעו לשיאם, אך מהר מאוד נכחדו מן העולם בשל תאוצתה של העיתונות המקוונת.
חיים בנימין פונטרימולי
רבי חיים בנימין פונטרימולי (נפטר ב- י' בניסן ה'תרל"ג), היה רב טורקי, מרבני איזמיר. פוסק הלכה, נודע על שם ספרו פתח הדביר.
ביוגרפיה
נולד לרב חייא פונטרימולי, מחבר הספר צפיחת בדבש, אותו הביא לדפוס רבי חיים בנימין. נישא לבתו של רבי יהושע אברהם קריספין, גיסיו היו הרבנים שמואל ואהרן קריספין ויום טוב קריספין.
היה חבר בבית דינו של רבי חיים פאלאג'י.
הוא היה מוערך מאוד בעיני חכמי דורו, הדבר בא לידי ביטוי בהסכמת רבני איזמיר לספרו פתח הדביר, חמיו, רבי יהושע אברהם קריספין, ורבי חיים פלאג'י מתארים אותו:. בעל ה"שדי חמד" כותב עליו: "הרב פתח הדביר כל רז לא אניס ליה, והרגיל בספרו הקדוש יודע ומכיר שדרכו בקודש חופש כל חדרי תורה בעניין שעוסק בו דברי הפוסקים ראשונים ואחרונים".
נפטר בי' בניסן ה'תרל"ג (1873) ונטמן באיזמיר.
ספרו פתח הדביר
ספרו פתח הדביר חלק א' נדפס באיזמיר בשנת ה'תרט"ו, חלק ב' נדפס בשנת ה'תרכ"ג, וחלקים ג' וד' נדפסו בשנת ה'תרל"ג. בשנת ה'תשע"א יצאה לאור מהדורה חדשה ומוגהת, מלווה בציון מקורות והערות, בסדרה בת חמישה כרכים בעריכת הרב ישראל ביתן.
StB
ביטחון המדינה (צ'כית: Státní bezpečnost, סלובקית: Štátna bezpečnosť, בראשי תיבות StB / ŠtB), היה גוף המשטרה החשאית של צ'כוסלובקיה הקומוניסטית משנת 1945 ועד לפירוק המדינה בשנת 1990.
הגוף שימש כסוכנות ביון ומודיעין נגדי, והיא עסקה בכל פעילות שנועדה לגלות התנגדויות למפלגה הקומוניסטית של צ'כוסלובקיה והמדינה. היה כפוף לחיל הביטחון הלאומי (Bezpečnostní informační služba), שניהל את כל גופי המשטרה במדינה.
היסטוריה
מיום הקמתו ב-30 ביוני 1945, ה StB נשלט על ידי המפלגה הקומוניסטית של צ'כוסלובקיה. המפלגה השתמשה ב-StB כמכשיר של דיכוי; ביטחון המדינה הפחיד את מתנגדיה הפוליטיים של המפלגה וייצר נגדם ראיות פליליות כוזבות, מה שהקל את עליית הקומוניסטים לשלטון בשנת 1948. עוד לפני שצ'כוסלובקיה הפכה למדינה קומוניסטית, ה-StB היה נוהג להוציא ווידויים באמצעות עינויים, כולל שימוש בסמים, סחיטה וחטיפה. לאחר ההפיכה בצ'כוסלובקיה של שנת 1948 התפתחו מנהגים אלה תחת פיקוחם של יועצים סובייטים, לאלה נוספו שיטות כמו האזנה טלפונית, פיקוח קבוע על דירות, יירוט דואר פרטי, חיפושים בבתים, מעקב, מעצרים ליליים והגשת כתב אישום בגין מה שמכונה "חתרנות נגד הרפובליקה". לאחר 1948, ניהל StB את מבצע "מסך הברזל" שנועד לתפוס אזרחים שניסו לערוק ולחצות את מסך הברזל.
StB הייתה התומכת העיקרית בבריגדות האדומות, ארגון טרור שמאל-קיצוני איטלקי שהשתתף ברצח ראש ממשלת איטליה אלדו מורו. בשיתוף עם הארגון לשחרור פלסטין, StB ערכה תמיכה והכשרה לוגיסטית עבורם במחנות האימונים של אש"ף בצפון אפריקה ובסוריה.
חלקו של ה-StB בנפילת המשטר בשנת 1989 נותר לא ברור. הרצח המדווח של סטודנט במשטרה במהלך הפגנה שלווה בנובמבר 1989 היה הזרז לתמיכה ציבורית רחבה יותר והפגנות נוספות, מה שהוביל להפלת המשטר הקומוניסטי. על פי החשד, הארגון השתמש בסוכן בשם לודביק זיפצ'אק בתור הסטודנט המת מרטין שמיד.
עם זאת, בשנת 1992, פסקה הוועדה הפרלמנטרית בצ'כוסלובקיה לחקירת אירוע ה-17 בנובמבר 1989 וקבעה כי "תפקידו של סגן ה-StB לשעבר ל. זיפצ'ק היה שולי בלבד, ללא קשר לאירועים שתחת ביקורת וללא שום מאמץ פעיל להשפיע על אירועים אלה. חקירת נסיבות קשורות הוכיחה ללא עוררין כי עדותו של ל. זיפצ'ק המייחסת לעצמו תפקיד מפתח באירועי נובמבר מבוססת על עובדות, שאינן בלתי אפשריות מבחינה טכנית ובלתי ניתנות לביצוע, או סותרות פעולות של אנשים שהוזכרו על ידו, שכיוונו למטרות שונות לחלוטין."
גוף ביטחון המדינה הצ'כוסלובקי פורק ב-1 בפברואר 1990. את מקומה כסוכנות הביון הנוכחית של צ'כיה תפסה שירות ביטחון המידע, Bezpečnostní informační služba. על עובדי ומקורבים לשעבר (מלשינים) של StB נאסר כיום לקחת משרות מסוימות, כמחוקקים או שוטרים.
החוק לפשיטת החוק של המשטר הקומוניסטי ועל ההתנגדות נגדו קובע כי StB, כארגון המבוסס על האידאולוגיה של המפלגה הקומוניסטית, "נועד" לדכא את זכויות האדם והדמוקרטיה באמצעות פעילותה "ובכך התבסס על אידאולוגיה פלילית."
קוסטה חטאגורוב
קונסטנטין (קוסטה) חטאגורוב (אוסטית: Хетӕгкаты Леуаны фырт Къоста: 15 באוקטובר 1859 – 1 באפריל 1906) היה משורר לאומי של העם האוסיטי. הוא היה גם צייר מוכשר ודמות ציבורית בולטת. הוא ידוע לרוב בגרסה הרוסית של שמו, קוסטה [לבנוביץ'] חטאגורוב (ברוסית: Коста́ (Константин) Лева́нович Хетагу́ров)
עוד במולדתו אוסטיה, הוא הפך למשורר בולט, ששיריו התפשטו במהירות ברחבי הערים והכפרים האוסטיים. כמו כן פרסם מספר שירים, סיפורים ומאמרים בעיתונים בשפה הרוסית. ציוריו זכו גם לפופולריות בולטת. בשל ביקורתו על השלטון הרוסי הקיסרי הוא הוגלה פעמיים ממולדתו בשנים 1891 עד 1896 ושוב מ-1899 עד 1902.
חינוך
קוסטה נולד ב-15 באוקטובר 1859, בכפר הררי קטן המכונה נאר. נאר נמצאת בקצה דרך ארוכה באזור טיבליסי. נאר קרובה לגבול הגיאורגי-רוסי. קוסטה הוכר כילד פלא מצייר.
בשל ההכרות בו כאמן בראשית דרכו, קוסטה נבחר ללמוד בבית ספר מרוחק ויוקרתי יותר, בית הספר של ליציאום סטברופול. בית ספר זה היה בעל משמעות רבה ברוסיה. אביו היה משוכנע שהעתיד המתאים לקוסטה הם חיי חייל. כתוצאה מכך, הודיע האב לקוסטה על היתרונות וההזדמנויות הפטריוטיות הרבות עבור האיש הלוחם. קוסטה, לעומת זאת, לא היה מעוניין בכך. בשנת 1881 נכנס קוסטה לאקדמיה לאמנויות בפטרבורג. שם, הוכר כישרונו כאמן.
בגלל קשיי פרנסה, לאחר שנלקחה ממנו המלגה מסיבות פוליטיות, הוא חזר לנאר.
תקופת ציור
באותה העת הוא גם עסק בציור תפאורות לתיאטרון - פרנסה שהחזיקה אותו. הוא צייר תפאורות יוצאות דופן, וחשש מהפרסום השלילי שהן יצרו לשמו כצייר.
הנקמה היהודית (סדרת סרטים)
הנקמה היהודית (באנגלית: The Jewish revengee) היא סדרת סרטי פעולה חרדית, שביים והפיק יהודה גרובייס, בכיכובם של כמה מהבולטים בשחקני הקולנוע החרדי: אביתר לזר, מיכאל וייגל, ששי סעד, שלמה סדן, רונן הרשקוביץ, רוברט הניג, יעקב זדה דניאל, אריאל כהן ועוד. הסדרה זכתה לאהדת הקהל החרדי והפכה לשם מותג במגזר לסרטי פעולה. הסרט הראשון בסדרה יצא לאור ב-2003, לאחר חמישה פרקים הסדרה נחתמה בשנת 2010. כל סרט נכתב לחוד כסיפור שונה.
קוסטה חטאגורוב
משורר לאומי
כאשר חזר קוסטה לביתו בנאר ההשראה שלו בציור הלכה וירדה. היצירה של קוסטה נדדה הרחק מהצבע - אל כתיבה לירי. קוסטה כתב הן באוסטית והן ברוסית. הספר הראשון של קוסטה, אוסף השירים המוקדמים, היה כתוב ברוסית. הוא הושפע מהרוח המהפכנית והדמוקרטית בקרב האינטלקטואלים הרוסיים. עבודתו של קוסטה הייתה פופולרית והצביעה על הסבל של ההמונים.
מאוחר יותר הוא כתב ספר שירה באוסטית, שיצא לאור בשנת 1899. הוא הפך בין הספרים האוסטיים המוכרים ביותר וזכה בהוקרה רבה. הוא מתאר את קשיי החיים באוסטיה של עוני, רעב, יתמות ועוד.
הנקמה היהודית (סדרת סרטים)
הנקמה היהודית (2003)
יואב (אביתר לזר), סוכן המוסד, נשלח לאוקראינה בשליחות חשאית כדי ללכוד מדען אטום בשם יוהנסן (בשמו האוקראיני יבגני) ציגה – המנהל מגעים מתקדמים למכירת נשק לחזבאללה. במהלך בדיקה על עברו של המדען, מתברר כי הוא פושע נאצי נמלט שמצא מקלט מדיני באוקראינה. עוד התברר כי המדען היה אחראי בשואה באופן אישי על אביו של סוכן המוסד. המשימה מסתבכת כאשר סוכן המוסד המקומי, אלכס, בוגד בו. יואב נלכד על ידי המשטרה המקומית, בחקירות הוא מנסה לשכנע את מפקד המשטרה שהסוכן הוא נאצי. יואב משתלט על אחד השוטרים, מחליף איתו מדים ונמלט מהכלא. שניאור (מיכאל וייגל) שליח חב"ד במקום, נכנס לתמונה בעל כורחו על-מנת לעזור ליואב להשלים את המשימה. תוך כדי הבלגן נודע באקראי ליואב שאביו נפטר לפני כמה שבועות, ובעקבות הידיעה מחליט יואב לעצור את המשימה, שניאור משכנע אותו להמשיך במשימה כדי לעשות נחת לאביו. יואב ושניאור פורצים לדירתו של הנאצי במטרה לתלות את תמונתו במדים נאציים, תוך כדי חוזר ציגה לקחת את משקפיו וכמעט תופס אותם, המשטרה שמגיעה כדי להורגם נכנסת אחריו לדירה, מגלה את התמונה ואת המדים הנאציים באחד הארונות ועוצרים את הסוכן. יואב חוזר לארץ, ובדרך לקבר אביו שומע בחדשות שהנאצי התאבד בכלא.
קוסטה חטאגורוב
גלות
בלי קשר למקום מגוריו, קוסטה הפך את עצמו לאויב של מדיניות הצאר, ודיבר נגדו פעמים נוספות. לכן הוגלה בפעם השנייה כעת לחרסון. גלות זו התרחשה בשנת 1899. הגלות הראשונה לא השפיעה יותר מדי על עבודתו. עם זאת, נראה שמהגלות השנייה שאב קוסטה את הכוחות החיוניים הנדרשים כדי להיות אמן גדול. המחיר ששילם היה בבריאותו שהתדרדרה.
הנקמה היהודית (סדרת סרטים)
הפקה והפצה
ביציאת הסרט הראשון לאור, סוקר הסרט בתוכנית של גיא פינס. הכתבה נבחרה לכתבת השבוע וכתבת החודש, ושודרה למעלה מ-15 פעם. גם בסרטו של שלמה חזן 'חרד לסרטו' בו צילומי הסדרה כיכבו בכל חלקי הסרט.
הנקמה היהודית 2: חטיפת אייכמן (2 פרקים)
המוסד הישראלי בשנות ה-60 המוקדמות מקבל מידע חם על מקום הימצאו של אדולף איכמן (שלמה סדן). איסר הראל (אברהם סלקטר) בעצה אחת עם דוד בן-גוריון, מחליטים על פעולה אמיצה ומסוכנת של חטיפת האיש האס.אס בעומק בואנוס איירס בארגנטינה, צוות מיומן נשלח למקום על ידי המוסד. איכמן מתגלה כמי שמסתתר תחת זהות בדויה – ונחטף על ידי הצוות הישראלי, בנו הראשון (אריאל כהן) שמגלה כי אבא נחטף, מנסה לרתום לעזרתו את ארגון 'האחווה הגרמנית' שסיעה לפושעים נאצים שהסתתרו, ובשיתוף עם המשטרה החשאית נערך מצוד נרחב אחר החוטפים. הבולשת החשאית של ארגנטינה יודעת כי הישראלים עומדים להוציא את אייכמן בטיסת אל-על לישראל.
The End of Everything
The End Of Everything (בעברית: הסוף של הכול) הוא המיני-אלבום השני של הזמרת-יוצרת האמריקאית נואה סיירוס. האלבום יצא לאור ב-15 במאי 2020 על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס ו-RECORDS. מתוך המיני-אלבום יצאו ארבעה סינגלים.
הנקמה היהודית (סדרת סרטים)
הפקה והפצה
הסרט צולם בארגנטינה במהלך 4 ימים וחצי, והוקרן בין השאר בסינמטק תל אביב.
הנקמה היהודית 3: משימה בנאפל (2005)
גדעון כהן (שלמה סדן) איש המוסד הישראלי מקבל משימה גורלית. עליו לטוס בדחיפות לנפאל כדי להכשיל מכירת וירוס קטלני לאיש אל קאעידה, שמתכוון לעשות בעזרתו פיגוע המוני בישראל. במוכר, בן למשפחת דיפלומטיים גרמניים, אסור לפגוע מחשש לתקרית דיפלומטית, אבל העניינים מסתבכים כשגדעון נתפס בבית המלון על ידי המשטרה המקומית ומואשם ברצח. כלוא ומחוסר אונים הוא פוגש בחזקי ליפשיץ (יהודה גרובייס) – שליח חב"ד המקומי. גדעון מבקש טובה קטנה מחזקי, לגשת לבית המלון ולהשמיד את הווירוס הקטלני שהוא החביא בחדר. אבל הנס (אריאל כהן) הקדים את חזקי, ולקח את הווירוס והוא בדרכו לישראל כדי לבצע את הפיגוע בעצמו. גדעון מוצא את עצמו חייב לברוח מהכלא ולהפר את ההוראות הברורות שקיבל כדי להצליח במשימה.
הנקמה היהודית 4: תיק סודי (2009)
חיים, סוכן של המוסד הישראלי, מניח את ידיו על קלסר שמלא בפרטים מפלילים על בכירי השלטון הנפאלי, כדי למנוע מהקלסר לחזור לידיהם של הבכירים נותן רועי את הקלסר לחזקי ליפשיץ – שליח חב"ד בנפאל כדי שזה ישמור עליו מכל משמר, אך כאשר הקלסר נגנב מרשותו של חזקי עולים על פני השטח מאבקי כוח ורדיפת בצע, ולתוך העלילה משתרבבים בכירים מושחתים שיעשו הכול כדי להחזיר לרשותם את הקלסר.
נקמה יהודית 5: הוציאה ממסגר נפשי (2010)
לרועי (מטייל ישראלי) הכל החל להשתבש כשהיה בדרך למנזר בודהיסטי בטיבט. כספו ודרכונו נגנבים, בנוסף הוא מואשם בזיוף דולרים, נאסר ונכלא, על ידי שוטר מושחת, נרדף ומושפל עד שעומד לשים קץ לחייו.
האשליה 2
האשליה 2 (באנגלית: Now You See Me 2, מילולית: "כעת אתם רואים אותי 2") הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת המותחן המהווה סרט המשך ל"האשליה" משנת 2013. את הסרט ביים הבמאי האמריקאי ממוצא סיני ג'ון מ. צ'ו ובכיכובם של ג'סי אייזנברג, מארק רופאלו, דייב פרנקו, וודי הרלסון, ליזי קפלן, מורגן פרימן, דניאל רדקליף ומייקל קיין. הסרט, שיצא לאקרנים ביוני 2016, הפך לשובר קופות, חרף ביקורות פושרות והרוויח למעלה מ-330 מיליון דולר לעומת תקציב הפקה של 71.4 מיליון דולר.
עלילה
לאחר מאורעות הסרט הקודם, חיים הפרשים בסתר במשך שנה שלמה. מריט מלמד את ג'ק היפנוזה, ג'ק מנסה ללמד את מריט קסמי קלפים. מתברר שלהנלי, הפרשית בסרט הראשון, נמאס לחכות לסימן מה"עין" והיא פורשת. בדירתו של דניאל אטלס מופיעה לולה מיי, שיצא לה שם של קוסמת כושלת, אחרי שבעבר הוציאה בטעות כובע מתוך ארנב. על אף הסתייגותו של אטלס, לולה מתקבלת כפרשית המחליפה של הנלי (שדמותה לא מופיעה בסרט).
לאירוע של חברת "אוקטה", שמשיקה טלפון סלולרי חדשני, מסתננים חמשת הפרשים במטרה לחשוף את מטרותיה הנלוזות של החברה, ומצליחים להפנט את בעל החברה. הכל מתחיל להשתבש כאשר ה-FBI מגיעים למקום, דילן מקבל קלף עליו כתוב "שוטה," ובמסך הגדול מופיע ראש של בן אדם אשר אומר לכל הנוכחים (כולל ה-FBI) שהפרשים הם נוכלים, ובנוסף חושף האלמוני לעולם את ג'ק, אשר נחשב למת בעקבות אירוע הסרט הקודם, ואת דילן כפרש החמישי. דילן מצליח לברוח ומורה לפרשים להגיע לנקודה בה הם צריכים להיפגש. והפרשים בורחים לתוך צינור שאותו הם תכננו מראש רק שלרוע מזלם הם נכנסו לצינור ששימש להטעייתם, חמישה מטרים מהצינור הנכון, והם מוצאים את עצמם במקאו אשר בסין. לאחר כמה רגעים פוגשים ארבעת הפרשים את אחיו של מריט: צ'ייס. כאשר מתקדמת החבורה לעבר צ'ייס, מתנפלים עליהם סינים שלוקחים אותם למכוניות המובילות אותם לבניין מפואר בו נמצא וולטר איש עסקים מצליח הנחשב מת.
וולטר מבקש מהם לגנוב בשבילו צ'יפ שבעזרתו אפשר להשתלט על כל המחשבים בעולם ובתמורה הוא יעניק להם חיים חדשים. ג'ק, לולה ומריט לא מסכימים אך דניאל כן ובלית ברירה הם עושים זאת. יום למחרת הם מגיעים לחנות קסמים עתיקה בשוק שם דניאל מדבר עם ה"עין" וקובע איתם שיביא את הצ'יפ לאיש עם כובע כחול. הם מתחזים לקבוצת אנשים שבאים כדי לבדוק ולקנות את הצ'יפ, הכול הולך טוב עד שמנהל המקום חושד בג'ק ואומר לעובדים לבדוק אותם. מוקדם יותר הם למדו מג'ק איך מעבירים קלפים באוויר ולכן הם מצליחים לצאת עם הצ'יפ אשר אותו הם הדביקו לקלף.
דניאל מגיע לשוק שם הוא אמור להיפגש עם ה"עין", אבל קודם מגיע לשם דילן שמצא אותם. וולטר הגיע דקה אחר כך חבוש בכובע כחול משמע שדניאל דיבר איתו. דילן גורם לאנשיו של וולטר לחשוב שהצ'יפ אצלו והם רודפים אחריו ומצליחים לתפוס אותו ולהכניסו לתוך הכספת של ליונל שרייק ולזרוק אותו לים, אך בשנייה האחרונה הוא מצליח להשתחרר ודניאל מושה אותו מהמים.