cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תל חנן
הקמת השכונה
שכונת תל חנן נשענה על המרכז המסחרי לאורך הכביש הראשי שהוביל מעמק יזרעאל לחיפה. לאורך הכביש נוצרו מספר מוקדים מסחריים שכללו מספר מסעדות ששרתו את נהגי המשאיות, חנות לסדקית וחנות דגים בבית אבן קטן של משפחת אלנקווה, סנדלר, חייט וכו'. השכונה השתרעה בין הכביש להר. מצפון לכביש עד פסי רכבת העמק השתרעו שדות וכן בית משפחת פייבישביץ אשר כלל משק של פרות (הבית קיים עד היום נמצא באזור המסחרי והפך למסעדת מפגש הסטייק). בשכונה שני בתי ספר יסודיים בית הספר הממלכתי דתי "ישורון" ובית הספר הממלכתי "גבעון". בשנות ה-60 כללה השכונה שני בתי ספר נוספים אשר נסגרו בית הספר הממלכתי "מוזס" ובית הספר הממלכתי דתי "קדמי"
במשך השנים נסלל כביש 75, כביש עוקף נשר בין צומת יגור לצ'קפוסט. הכביש הראשי לשעבר הפך לכביש חוצה שכונה - כביש 752. השדות מנגד לשכונה ומצפון לכביש הפכו לאזור מסחרי. בשכונה נמצאים היום בנין העירייה, גן עירוני, היכל תרבות, ספרייה עירונית, מרכז קהילתי, מרכז מוזיקה ומשטרת נשר.
בית שאן
התקופה העות'מאנית
במהלך המאה ה-19 הגיעו לאזור בית שאן בדווים ומהגרים מצרים. הם הצרו והציקו לשאר המתיישבים המקוריים שהיו באזור עוד לפני כן. ב-1876 עלה עבדול חמיד השני על כס הסולטנות בטורקיה: הוא עשה סדר ברישום הקרקעות, גירש אנשים שלא עיבדו את האדמה והעלו לו מס יובלים, והגדיר את האדמות הלא מעובדות כג'יפתליק - אדמות ששייכות לסולטנות. בנוסף שיפץ הסולטן את גשר שיח' חוסיין, שיפר את מצב הביטחון והשקיע בתשתיות, איפשר התיישבות קבע וגירש חלק מהבדווים. דברים אלו שיפרו את מצב הביטחון וההתיישבות בעמק בית שאן ובה עצמה, והיישוב החל לצמוח. בעשור האחרון של המאה ה-19 מגיעים לעיירה הקטנה גם ראשוני המתיישבים היהודים. המיזם המשמעותי ביותר בעיר, היה תחנה על תוואי רכבת העמק, שנחנכה ב-1904, ופעלה עד ליל הגשרים ב-1948, אז פסקה פעולת הקו.
תל חנן
גלידה תל חנן
בשנת 1961 נפתחה ביישוב על הכביש הראשי חנות לממכר גלידה בשם "גלידת תל חנן" גלידה אמריקאית רכה בטעם וניל ובתוספת קצפת וסירופים בטעמים מגוונים. החנות נפתחה בקונספט אמריקאי וכללה דלפק גדול עם כיסאות בר לישיבה ליד הדלפק. גלידת תל חנן היוותה מקום בילוי מרכזי לתושבי היישוב והיישובים בסביבה. המבנה המקורי שבו נפתחה חנות הגלידה היה מבנה בית אבן ערבי אשר נהרס עם השנים. החנות קיימת עד היום בשכונה במבנה תעשייתי על הכביש הפנימי, וכן מחזיקה הגלידריה ארבעה סניפים נוספים ברחבי הארץ.
בית שאן
התקופה העות'מאנית
כתוצאה מפעילות השיקום, החלה זרימת אוכלוסייה אזרחית ליישוב הקטן, שמנה ערב מלחמת העולם הראשונה 2,000 נפש, והוא זכה למעמד של עירייה.
עד היום פזורים בבית שאן כמה עשרות מבנים מהתקופה המנדטורית. בתקופה העות'מאנית הבתים היו עשויים מחומר, ולרוב לא נותר מהם כמעט דבר. .
המנדט הבריטי ומלחמת העצמאות
בימי המנדט הבריטי הייתה ביסאן עיירה ערבית. בעיר הערבית שהו בשיאה של הקהילה היהודית בתקופת המנדט, בין 200 ל-250 יהודים, היה להם נציג בעירייה, פעלה שם מרפאה מטעם הדסה וגם בית ספר עברי. במהלך מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט איימו הערבים בביסאן בפרעות על הקהילה היהודית. המאורעות פרצו ב-19 באפריל 1936 ויומיים לאחר מכן פונו כל יהודי העיר. היהודי היחיד שנותר בעיירה היה הרופא ד"ר יוסף להרס. הוא נרצח ביריות ב-26 בפברואר 1937. על פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל מנתה 5,180 תושבים ושימשה כבירת נפת ביסאן במחוז הגליל (1945).
בימי מלחמת העצמאות היו בעיר 6,000 תושבים. על פי תוכנית החלוקה יועדה העיר וסביבותיה להפוך לחלק מן המדינה היהודית. בחודש ינואר 1948 דווח כי הוועד הערבי העליון בראשות המופתי אמין אל-חוסייני סיכל ניסיון של מנהיגי העיר הערבים ותושבי האזור היהודים להגיע ל"הסכם בלתי רשמי של הבלגה הדדית". עמק בית שאן ובמרכזו ביסאן נתפס בעיני מטה "ההגנה" כאחד הנתיבים העיקריים דרכם צפוי צבא עבר הירדן לפלוש למדינה היהודית. ב-22 באפריל המליץ יגאל אלון לכבוש את העיר ולהניס את תושביה הערביים. תושבי היישובים היהודיים באזור ויוסף ויץ הפעילו גם הם לחץ על מנהיגי היישוב וטענו כי צבא הלגיון נכנס לעיר ומחזק את ביצוריה. בעקבות כך מסוף אפריל הוטל מצור חלקי על העיר ומשפחותיה האמידות – עלי אבו רבאח, שכשיר וג'מוס – החלו לעזוב לעבר הירדן. בראשית מאי הורה הלגיון הערבי על פינוי נשים וילדים מהעיר.
בליל 11 במאי כבשה מחלקה של "ההגנה" את תל בית שאן. בעקבות זאת, ב-12 במאי נכנעה העיר לחיילי "ההגנה". במהלך המשא ומתן על תנאי הכניעה ברחו יחידות צבא השחרור הערבי ומרבית תושבי העיר, רובם לעבר הירדן ומיעוטם לג'נין. בעיר נותרו בין 700 ל-1,500 איש. תחילה הוטל עליהם עוצר ומשטר צבאי, אך קציני "ההגנה" באזור שחששו מהפלישה העתידית של צבאות ערב ומקיומו של ריכוז ערבי גדול בסמוך לחזית לחצו על פינוי הנותרים ובקשתם נענתה. ב-14 או ב-15 במאי נשלחו רובם אל מעבר לירדן, וכ-250–300 תושבים, רובם ככל הנראה נוצרים, הורשו להישאר עד ל-28 במאי, אז נאלצו לבחור בין יציאה לעבר הירדן או לנצרת. רובם העדיפו את נצרת, ובאותו יום הוסעו לשם במשאיות של צה"ל. יציאת הערבים מהעיר, יחד עם לחץ מצד ה"הגנה", גרמו גם ליצאיתם של הערבים הנותרים בעמק בית שאן.
לאחר הקמת מדינת ישראל
ביוני 1949 יושבה העיירה מחדש בשמה הקדום "בית שאן". בשנות ה-50 וה-60, במסגרת העלייה ההמונית, הובאו אליה עולים חדשים רבים מעיראק, איראן, רומניה וצפון אפריקה.
במהלך מלחמת ההתשה סבלה העיר מהפגזות ירדניות ומהסתננויות של מחבלים משטח ירדן. באירועים אלו נהרגו ונפצעו תושבים רבים. בשנת 1974 חדרו מירדן מחבלים מהחזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין וביצעו בעיר פיגוע שגבה את חייהם של ארבעה מתושבי העיר, אירוע שהוביל להפגנות סוערות של התושבים.
בשנת 1999 הוכרזה בית שאן כעיר.
בנובמבר 2002 ביצעו שני מחבלי פת"ח שהגיעו מהכפר ג'לבון בשומרון פיגוע טרור בסניף הליכוד בעיר. בפיגוע, שהתרחש בעיצומו של יום הבחירות הפנימיות, נרצחו 6 אזרחים (5 מתוכם תושבי העיר) ונפצעו עשרות נוספים.
ביוני 2017 הופקדה תוכנית המתאר העירונית, במסגרתה יבנו כ-6,540 יחידות דיור, יוקמו כ-470 אלף מ"ר של שטחי תעסוקה ומסחר ואף יבנו גם כ-כ-710 חדרי מלון. כמו כן צפויה הרחבת הגן הלאומי בעיר והקמת כניסה חדשה לכיוון מרכז העיר.
תל חנן
ממצאים ארכאולוגיים
בשנת 1998 במהלך סלילת כביש ברחוב האשכולות נתגלו שרידים עתיקים. רשות העתיקות ערכה חפירת בדיקה במקום. הבדיקה נעשתה בשני שטח חפירה.
בית שאן
רכבת
בבית שאן הוקמה התחנה החמישית מבין שמונה התחנות המקוריות של מסילת הרכבת החיג'אזית, שנקראה "ביסאן". במהלך השנים נערכו תוכניות שונות לחידוש פעילות מסילת רכבת העמק שנבנתה על ידי העות'מאנים, אך התוכניות הבשילו לכדי ביצוע רק בראשית העשור השני של המאה ה-21. ב-16 באוקטובר 2016 נחנכה תחנת הרכבת החדשה ומסילת העמק החדשה שנבנתה בעקבות תוואי המסילה הישן, עם שינויים קלים. הרכבת מחברת בין חיפה לעפולה ובית שאן.
אוטובוסים
בעיר מופעלים קווי אוטובוס של חברת סופרבוס, לאחר שהחברה נבחרה בשנת 2014 לפעול באשכול העמקים, והחליפה את חברת קווים שפעלה בעיר. בספטמבר 2017, לאחר עיכובים רבים נפתח מסוף בית שאן שמרכז את האטובוסים המגיעים לעיר.
תיירות
בשנת 1990 החל פרויקט חפירות יזומות מטעם משרד התיירות, רשות הטבע והגנים, קרן קיימת לישראל, עיריית בית שאן ורשות העתיקות. כ-1,500 דונם נחפרו וחשפו את שרידיה של העיר העתיקה שחרבה. במקביל לחפירות נערכו עבודת שימור, שחזור ופיתוח. במקום נחשפו תיאטרון רומי, מקדשים, מרכזי מסחר עתיקים, מרחצאות, פסיפסים ועוד.
ביולי 2008 נחנך פרויקט חיזיון אור-קולי בשם "לילות שאן". הפרויקט, בהשקעה של עשרות מיליוני דולרים, הוא ייחודי מסוגו בארץ ובין הבודדים בעולם. המבקרים צופים בתחילה במופע אור-קולי המוקרן על הקירות החיצוניים של התיאטרון. לאחר מכן הם מסיירים במקומות המוארים באתר ובעזרת אמצעים טכנולוגיים מתקדמים (הולוגרמות, משחקי תאורה, אמצעי המחשה קוליים) "מתעוררת העיר לתחיה" כך שניתן לתור במקום ולחוש את חוויית החיים הקדומים בעיר לפני שנחרבה, בשנת 749 לספירה. החיזיון מופעל בשעות הערב, מספר פעמים בשבוע, משך 9 חודשים בשנה. האתר בכלל, והמופע האור קולי בפרט, מושכים מדי שנה אלפי תיירים. בסמוך ליציאה מהאתר הארכאולוגי נמצא מבנה ששימש את המושל והמשטרה הטורקית בתקופה שקדמה לתקופת המנדט הבריטי. המבנה שופץ והוסב למרכז מבקרים ומופעים. בסמוך הוקם בית הארחה מפואר המאפשר לינה במקום.
אלמנט תיירותי נוסף הוא שפע המעיינות הטבעיים הסובבים את העיר דוגמת גן השלושה (הסחנה), מעיין חרוד, גני חוגה, עין מודע, עין שוקק ורבים נוספים. המעיינות, רובם ככולם, פתוחים לקהל הרחב, שופעי צל ומאפשרים טבילה במים צלולים וצוננים להתרעננות מהאקלים החם המאפיין את האזור.
מאז 2012, בימי חמישי של חודשי יולי ואוגוסט מתקיים בעיר פסטיבל אוכל, מוזיקה ותרבות הנקרא "סקיתומרקט" ומושך אליו אלפי מבקרים.
חינוך ותרבות
בשנת 1958 נחנך בית ספר מקיף אורט אמירים בית שאן. בשנת 1994 הוקמה ישיבה תיכונית בעיר. בשנת 2014 הוקמה בעיר אולפנה תורנית לבנות. בעיר מופעל המרכז לפיתוח ההון האנושי שהוקם והופעל בשנותיו הראשונות על ידי סגן ראש העיר לשעבר אל"ם (מיל') מוטי סויסה, במרכז מטפלים בנושאי חינוך, תעסוקה סיוע לעולים, תוכנית הכנה לשירות משמעותי בצה"ל הכוללת אימוני כושר קרבי, מורשת קרב, סדרות שטח וכדומה. בנוסף מרכזת המחלקה את תיאום פעילות הכנה לצה"ל ברמה העירונית יחד עם המרכז לפיתוח הון אנושי. פעילות המרכז בתחום הנוער הביאה לעליה בגיוס לצה"ל בקרב בני העיר שעמדה בשנת 2012 על 85.9%.
בעיר פועל גרעין תורני בהכוונת הרב איתן צוקר. כמו כן קיימות בעיר ישיבת הסדר בראשות הרב שלמה שושן, ישיבה תיכונית ואולפנא.
בעיר פועלות תנועות נוער: צופים, בני עקיבא, הנוער העובד והלומד, חוגי סיירות של קק"ל, בית"ר והשומר החדש.
חינוך מוזיקלי
הקונסרבטוריון העירוני בית שאן פועל בשיתוף עיריית בית שאן ומשרד החינוך. בקונסרבטוריון מועברים שיעורי נגינה פרטניים בכלי נגינה, תזמורות, מקהלות, הרכבים מוזיקליים ושיעורי תאוריה.
בקונסרבטוריון ישנה מקהלה הנקראת 'מקהלת הזמיר' המייצגת כל שנה את בית שאן בהופעה מיוחדת ביחד עם עוד מקהלות מישראל וארצות הברית בניו יורק בשיתוף הסוכנות היהודית.
נכון לשנת 2020 זינק מספר התלמידים במאות אחוזים לעומת שנים עברו ותחום המוזיקה מהווה חלק מרכזי בחינוך המוזיקלי בעיר. פרויקט בית ספר מנגן פועל בבתי הספר היסודיים וכמו כן מורים מהקונסרבטריון העירוני מלמדים ומנחים הרכבים מוזיקליים בחטיבות הביניים ובתיכונים אורט "אמירים" ואורט "פסגות".
באוגוסט 2018 הסתיים השיפוץ במתחם הקונסרבטוריון העירוני בעלות של מיליון ש"ח ובנוסף הוקם אולפן הקלטות מקצועי.
בספטמבר 2019 הוקמה מגמת מוזיקה על אזורית, בית שאן- עמק המעיינות ביוזמת מנהל הקונסרבטוריון עומר גבאי ומנהל התיכון השש-שנתי אורי דויטש. המגמה מונה למעלה מ-20.
מנהל הקונסרבטוריון העירוני החל משנת 2017 היה המוזיקאי עומר גבאי, סיים את תפקידו ביולי 2020.
ספורט
לעיר קבוצת כדורגל בשם הפועל בית שאן. הקבוצה שיחקה בליגת העל בכדורגל למשך 5 עונות בשנות ה-90, במהלכן הגיעה להשגים גדולים וכן הייתה מעורבת במשחק השרוכים השנוי במחלוקת. הקבוצה הונצחה בסרט התיעודי "בית שאן: סרט מלחמה". מאז ירדה ארבע ליגות בשמונה עונות, כאשר בסוף עונת 2005–2006 ירדה לליגה ב' והתפרקה באוגוסט 2006.
בשנת 2010 הוגשה להתאחדות לכדורגל בקשה לרישום קבוצה חדשה בשם "הפועל בית שאן/מסילות", מגישי הבקשה רואים בכך את הקמתה מחדש של קבוצת הפועל בית שאן.
קבוצת הכדורסל היחידה בעיר, מכבי בית שאן, משחקת בליגה ב' נכון לשנת 2014.
סמל העיר
סמל העיר הנוכחי נבחר בשנת 1983 וכולל את המרכיבים הבאים:
אקלים ומזג אויר
בית שאן נחשבת לאחת הערים החמות ביותר במדינת ישראל ואפילו החמה ביותר. הטמפרטורה הממוצעת בשיא הקיץ[יולי אוגוסט] נעה בין 37 ל-45 מעלות, הדבר נובע בעיקר ממיקומה הגאוגרפי הנתון בעמק בית שאן בין הר הירדן ממזרח, הר הגלבוע ממערב ורמות יששכר מצפון (ועיין ערך בקעת הירדן (תת כותרת - אקלים) מדוע הוא מאופיין בחום קיצוני). בימי קדם היו מעל חמשים נהרות שהקיפו אותה ועברו בתוכה והתושבים שבה נהנו מאותם ערוצי מים קבועים בתוך העיר מה שגם העלה את הלחות באוויר וגם צינן את הטמפרטורה, אמנם לאחר הקמת העיר ויישובה בעת ההתיישבות הציונית, יובשו אותם נחלים וכן נעשתה הטיה לחלק מהערוצים לטובת השקיית שדות הקיבוצים שבאזור, ובהדרגה נעלמו כל אותם נחלים מבתוך העיר וכעת הם רק סביב בית שאן. בשנות התשעים נעשה ניסיון להחזיר את האפיק הטבעי הזה לפנים העיר על ידי בניית אמת מים קבועה מאבן שתוביל מים באופן קבוע לאורך העיר, אך הפרויקט לא צלח בתוך זמן קצר מפעילותו מחמת חוסר בתקציב ואמת המים נשארה שכוחה ממים. לאחרונה נעשה ניסיון בשנית להשיב את תפעול משאבות המים.
קסטרו קולמן
קסטרו קולמן הידוע גם בשם "מר סיפ - ילד הבלוז ממיסיסיפי" (נולד ב-25 באוגוסט 1976) הוא זמר בלוז וגוספל, מוזיקאי, כותב שירים וגיטריסט אמריקאי. זוכה באתגר הבלוז הבינלאומי לשנת 2014.
בית שאן
מאמרים
}}
קסטרו קולמן
ביוגרפיה
קסטרו קולמן נולד בעיירה הקטנה מקומב, מיסיסיפי, ארצות הברית, לג'ונל ולורה קולמן. הוא בעל ואב לארבע בנות. להוריו ולדודתו הייתה קבוצת רביעייה. הוא הושפע מ-בי.בי קינג והחל לנגן בגיטרה בגיל 6.
סוון קרמר
אביו, יפ קרמר, אף הוא מחליק מהיר על קרח אולימפי וסגן-אלוף אירופה בקרב רב.
קסטרו קולמן
ביוגרפיה
קולמן התחיל לנגן בסגנון הגוספל עם האחים ויליאמס האגדיים, The Canton Spirituals ו-The Pilgrim Jubilees. מאוחר יותר הקים להקה משלו בשם The True Believers שהייתה חלק מסצנת הגוספל עם אלבומם In This Place.
אחרי The True Believers, הקים את קסטרו קולמן וה-Higly Favored שהופיעו בטלוויזיה ב-Bobby Jones Gospel. האלבום שלהם Time Out זכה לתשומת לב ארצית.
בשנת 2012, קולמן החליט שהוא רוצה להיכנס לז'אנר הבלוז. הוא התחרה בתחרות האזורית בסתיו 2012 וניצח. לאחר מכן הוא נסע להתחרות בממפיס בינואר 2013, שם הגיע לגמר. הוא חזר וזכה בתחרות האזורית בסתיו 2013; זכה שוב וחזר לממפיס ב-2014 כדי לנצח באתגר הבלוז הבינלאומי.
ב-1 בפברואר 2019, קסטרו והקבוצה שלו, The True Believers הוציאו אלבום חדש ואת הדי.וי.די - Back To The Roots
פרסים
לקולמן יש למעלה מ-125 קרדיטים הרשומים ב-AllMusic.
פרויקטים אחרים
קולמן נמצא בסגל של ועדת האמנויות של מיסיסיפי. הוא מעביר תוכניות בבתי הספר באזור המלמדים את הצעירים והמבוגרים על הבלוז. אלבומו האחרון The Mississippi Blues Child בלייבל Malaco Records הגיע לראשונה למקום ה-6 במצעד הבלוז הלייב ונכנס ל-50 המובילים לשנת 2015. הוא היה מועמד לפרס מוזיקת בלוז בקטגוריית הבכורה של אלבום אמן חדש.
בשנת 2018, קולמן פתח מועדון בלוז משלו הידוע בשם Sipp's Place במגנוליה, מיסיסיפי. המועדון עבד מצוין והאוכל היה טעים. אנשים מכל העולם ביקרו במועדון, אך לרוע המזל הוא נאלץ לסגור אותו בנובמבר 2019.
בשנת 2019, בין סיורי הבלוז ומועדון הבלוז שלו במגנוליה, קסטרו קולמן חזר לגוספל עם ההרכב The True Believers. לאחר כמה שנים הם הוציאו יחד את Back to the Roots, שהוקלטו בהופעה חיה באפריל 2018 בכנסיית Prince Of Peace, Blytheville, ארקנסו. הוא שוחרר ב-1 בפברואר 2019.
דיסקוגרפיה
המאמינים האמיתיים
סמיר אל-יוסף
סמיר אל-יוסף (בערבית: سمير اليوسف; נולד ב-1965) הוא סופר, פובליציסט ומבקר ספרות פלסטיני המתגורר בלונדון.
בלץ
בלץ (ברומנית: Bălţi) היא עיר הנמצאת בצפון מולדובה. אוכלוסייתה מונה 102,457 אנשים, נכון ל-2014. ברומנית פירוש שמה "ביצה", וככל הנראה הסיבה לשם זה היא אזור הביצות שבו היא נמצאת. העיר נמצאת כ-120 ק"מ מצפון-מערב לקישינב, על-יד שפך הנהר ראוצל לראוט. עוברים בה שני נהרות קטנים נוספים, שנשפכים לראוט. בנוסף, בנתה העירייה שני אגמים מלאכותיים בתוך העיר. השיר היידי הנודע "עיירתי בלז", של המשורר יעקב ג'ייקובס, נכתב על אודות עיר זו.
היסטוריה
העיר מוזכרת לראשונה ב-1421. היא נוסדה כמקום יריד בנחלותיה של הנסיכה הפולניה רינגלה ממאזוביה, אשת השליט המולדבי אלכסנדרו הטוב. באותה תקופה השתייכה בלץ למחוז דורוחוי, אך כעבור זמן קצר עברה למחוז יאשי. כעיר על פרשת דרכים היא הפכה למקום יריד סוסים. הנסיך מקרים מנגלי גירֶי הרס את העיר ב-1469, אך נוצח ליד הכפר ליפניץ, 100 ק"מ משם על ידי המולדבים. ב-1711 הנסיך המולדבי דימיטרי קשימיר קרא לעזרתו את הצאר הרוסי פטר הגדול, שזה עתה ניצח את קרל ה-12, מלך שוודיה להילחם בטורקים. בין השנים 1711 - 1812 ניצבה בלץ בזירת הקרבות על שליטה באזור בין הרוסים, הטורקים והאוסטרים. ב-1812, לפי הסכם בוקרשט, האזור עבר לידי רוסיה. ב-1818 ביקר במקום הצאר הרוסי; כשהודיעו לו שם שנולד לו בן, הפך את המקום לעיר לכבוד המאורע. תחילה העניקו הרוסים חופש מסוים לרומנים, אך כבר בתקופת ניקולאי הראשון החירות דוכאה, וכולם אולצו ללמוד בשפה הרוסית ולהתבולל בתוך העם הרוסי. ב-מרץ 1918 עם התפרקות האימפריה הרוסית, צורף האזור לרומניה עם כל בסרביה על פי החלטת בית הנבחרים של בסרביה. ב-1940 צורפה העיר לברית המועצות על פי הסכם ריבנטרופ–מולוטוב. ביוני 1941 היא נכבשה על ידי גרמנים והועברה לרומניה. ב-1944 שוחררה העיר על ידי הרוסים. מ-1991 היא נמצאת במולדובה העצמאית. משנה זו רוב היהודים עלו לארץ. 20 אחוז מתושבי העיר נאלצים למצוא מקומות עבודה מחוץ למולדובה בשל המצב הכלכלי הקשה.
יהודים בבלץ
יהודים התיישבו בבלץ ב-1779. במשך המאה ה-19 גדל מספר היהודים בעיר משמעותית בעקבות מעבר ממקומות אחרים, כולל כפרים סמוכים שמהם יהודים גורשו לפי חוקים מ-1882. בסוף המאה ה-19 ותחילת ה-20 קטן קצב גידול אוכלוסיית היהודים בעיר בעקבות הגירה המונית. לפי מפקד אוכלוסין משנת 1930, חיו בעיר 35,000 תושבים, ו-14,259 מתוכם היו יהודים. העיר שימשה כמרכז תרבות יידיש.
עם תחילת המלחמה ביוני 1941 בין גרמניה לברית המועצות, נהרסו שני שלישים מהבתים בעיר בהפצצות של מטוסים גרמניים. רוב היהודים הספיקו לברוח לאוזבקיסטן ולקזחסטן, ולכן ניצלו ברובם. חלק מהיהודים ברחו ליישובים סמוכים, בעיקר לבלד, שם נהרגו רובם על ידי רומנים ב-7 ביולי. ב-9 ביולי נכנסו כוחות גרמניים לבלץ ומיד החלו ברצח המוני של היהודים שנשארו בסביבה. אחרי שהרומנים קיבלו שליטה בעיר מהגרמנים, הם הקימו שלושה מחנות ריכוז ליהודי בלץ. רוב היהודים במחנות מתו מרעב ומחלות. אלו ששרדו, כ-3000 איש, נשלחו למחנות מעצר בטרנסניסטריה. אחרי מלחמת העולם השנייה החלו יהודים לחזור לבלץ.
ב-1959 סגרו השלטונות הסובייטיים את בית הכנסת האחרון שנשאר בעיר.
לפי מפקד אוכלוסין משנת 1970 היה מספר היהודים בבלץ בסביבות 15,000. בתחילת שנות ה-90 רוב היהודים מבלץ עלו לישראל.
יאן ואן אייק
יאן ואן אייק (בהולנדית: Jan van Eyck; סביבות 1390 – 9 ביולי 1441) היה צייר פלמי מהמאה ה-15, מהראשונים שציירו בשמן. בניגוד לטענה הנפוצה, ואן אייק לא המציא את הציור בשמן, אולם הוא שכלל את השיטה והביא אותה לרמה גבוהה מאוד. יאן נמנה עם משפחת הציירים, והיה אחיו הצעיר של הוברט ואן אייק.
רוברט ארצ'יבלד
רוברט מייקל ארצ'יבלד הבן (באנגלית: .Robert Michael Archibald Jr; 29 במרץ 1980 – 23 בינואר 2020) היה כדורסלן סקוטי, ששיחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר גובהו היה 2.11 מטרים.
יאן ואן אייק
ביוגרפיה
תאריך לידתו לא ידוע, אולם הוא נולד הרבה אחרי אחיו הוברט, שלקח אותו תחת חסותו כ"מתלמד". תחת הדרכה זו למד יאן לצייר. בהמשך הפך אותו הוברט לשותף, ושניהם הפכו לציירי החצר של הנסיך פיליפ השלישי מבורגונדיה.
רוברט ארצ'יבלד
ביוגרפיה
ארצ'יבלד, יליד פייסלי, רנפרושיר, סקוטלנד, למד בתיכון "לאפייט" שבוויילדווד ממדינת מיזורי, באותה כיתה עם כוכב ה-MLB לעתיד ראיין הווארד, וסיים בו את לימודיו ב-1998. לאחר מכן למד ארבע שנים (1998–2002) באוניברסיטת אילינוי ושיחק במדי קבוצת הכדורסל שלה, לאחר מכן בשנת 2002 נרשם לדראפט בו נבחר במקום ה-31 על ידי ממפיס גריזליס, לאחר עונה עבר לפיניקס סאנס. עבר באורלנדו מג'יק ובטורונטו ראפטורס, אך סיים את העונה בולנסיה מהליגה הספרדית. ממוצעיו בליגת ה-NBA עומדים על 1.2 נקודות ו-1.6 ריבאונדים למשחק.
יאן ואן אייק
ביוגרפיה
לאחר שעזב את חצרו של הנסיך ב-1421 הפך יאן אדון לעצמו, ועבד כצייר בהאג. הוא חזר מהאג ב-1424 וחזר לשירותו של פיליפ, שהיה בשלב זה הדוכס מבורגונדיה. הוא נותר בשירותו של פיליפ, שהיה תמיד נדיב אליו, עד מותו.
רוברט ארצ'יבלד
ביוגרפיה
בעונת 2004/05 שיחק ארצ'יבלד סקאבוליני פזארו מהליגה האיטלקית. לאחר מכן עבר לחובנטוד בדאלונה, בה שיחק במשך שנתיים ועבר לאזובמאש מאריופול האוקראינית. בעונת 2008/09 חזר לספרד וחתם באוניקאחה מאלגה.
יאן ואן אייק
ביוגרפיה
פעמים רבות שימש בשליחות הדוכס כאיש אמונו, ונראה כי כמו פטרונו, היה ואן אייק בתנועה מתמדת. בין השאר ביקר בפורטוגל ובספרד, והנופים שראה שם שמשו אותו בציוריו. ב-1428 היה חבר במשלחת ששלח פיליפ לליסבון כדי לבקש את ידה של איזבלה מפורטוגל. דיוקן הכלה שצייר שכנע את הדוכס סופית. לאחר שובו השתקע בברוז' (עיר בבלגיה של ימינו) ונשא אישה. נולדה לו בת שהפכה בהמשך לנזירה. פיליפ מימן את טקס הטבלת הילדה, והיה זה אך סימן אחד להערכה הרבה שרחש הדוכס לצייר.
רוברט ארצ'יבלד
ביוגרפיה
ביולי 2011 חתם בסרגוסה באסקט מליגת העל הספרדית.
יאן ואן אייק
ביוגרפיה
הוא נפטר בברוז' ונקבר שם ב-9 ביולי 1441.
רוברט ארצ'יבלד
ביוגרפיה
ארצ'יבלד שיחק בנבחרת סקוטלנד ובנבחרת הנוער של בריטניה. שיחק בנבחרת בריטניה וייצג אותה באולימפיאדת 2012 בלונדון.
ב-23 בינואר 2020 נמצא מת בביתו שבברינגטון, אילינוי.
יאן ואן אייק
ביוגרפיה
בין ציוריו המפורסמים ניתן למנות את "נישואי הזוג ארנולפיני", שצויר בשנת 1434, ואת "תמונת המזבח של גנט" שצוירה על-ידו ועל-יד אחיו הוברט.
למרות שהיו לו תלמידים מעטים, ואיש מהם לא הגיע לרמתו-שלו, הייתה ליצירתו של יאן ואן אייק השפעה רבה על סגנון הציור של ציירים; לא יהיה זה מוגזם לומר שהשפעתו כיוונה את סגנון הציור באירופה שמצפון להרי האלפים במשך מאה שלמה כמעט.
רובוטיקה אבולוציונית
רובוטיקה אבולוציונית היא תחום ברובוטיקה העוסק בתכנון של רובוטים בהשראת האבולוציה הביולוגית או תוך יישום של כלים מתמטיים מתחום החישוביות האבולוציונית.
רובוטיקה אבולוציונית היא תחום צעיר ברובוטיקה. העוסקים בתחום זה נמנים עם פי רוב על מוסדות מחקר אקדמיים (חייב אישור) (נכון לינואר 2014). תחום המקורב מאוד לרובוטיקה אבולוציונית ולעיתים קרובות משפיע עליה הוא A-LIFE - חקר המערכות המלאכותיות המדמות תהליכי חיים. תחום הרובוטיקה האבולוציונית נחקר לרוב במסגרות מדעיות רחבות ממנו כגון: מדעי המחשב, הנדסה מכנית, הנדסת מערכות, ביולוגיה חישובית.
בקרב מוסדות המחקר הישראליים העוסקים בתחום זה ניתן למנות את אוניברסיטת ת"א ואת אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
מבוא
מתוקף הגדרתה, עוסקת הרובוטיקה האבולוציונית בפיתוח של מערכות רובוטיות בהתבסס על ניסוי (בסביבה מציאותית או מדומה) של רובוט אחד או יותר ולאחר מכן תהליכים של שינוי, מיון וברירה בדומה לאבולוציה הביולוגית. רובוטים המתקבלים בשיטה זאת עשויים לקבל צורה או תכונות שלא נצפו מראש על ידי המפתחים ובכך ייחודה של שיטה זו.
תהליך פיתוח אופייני של רובוט מתחיל בהפשטה של הרכיב הרובוטי המיועד לפיתוח ומבנהו מתואר באוסף של ערכים מספריים. מספרים אלו מקודדים אל תוכנה בדמותן של מחרוזות מספריות. מחרוזות אלה מכונות כרומוזמים על שום דמיונם למבנה בעל אותו השם בגוף החי. במקביל מחליטים המפתחים על סביבת ניסוי לרובוט ועל שיטת הערכה על פיה ימדד טיבו. תוכנת מחשב המיועדת לכך יכולה על פי הוראה לבצע שינויים מקומיים בערכי המחרוזת המתארת את סכימת הרובוט או אף "לערבב" יחד קטעים ממחרוזות המתארות רובוטים שונים (אך דומים). כעת מתחיל תהליך חזרתי (איטרציה) המכיל מספר שלבים: את התהליך ניתן לעצור בכל שלב, על מנת להפיק תועלת מהרובוטים שהתקבלו או לבחון את התהליך.
ראשן
רֹאשָׁן הוא שלב הפגית אצל בעלי חיים דו-חיים כגון צפרדע, סלמנדרה או טריטון. הראשן בוקע מביצה שמטילה הנקבה. בדרך הכלל הראשנים חיים במים בלבד, בקרב מעט ממיני הדו-חיים הראשנים חיים ביבשה.
כאשר הוא בוקע מביצתו, הראשן עיוור ואינו יכול לפתוח את פיו, לכן הוא ניזון מהחלמון השמור בגופו במשך כעשרה ימים, משך הזמן שלוקח לו לפתח פה, עיניים, ונחיריים. לאחר מכן הוא מתחיל לפתח את יכולת הנשימה שלו: ריאותיו מתפתחות וזימיו החיצוניים מתנוונים, בעוד הפנימיים מתפתחים ומתחילים לתפקד.
חושיהם של הראשנים דומים לדגים, והם ניזונים בתחילת חייהם בעיקר מצמחים. כשהם מתבגרים הם מתחילים לטרוף בעלי חיים אחרים.
לרוב, בתחילת חייו הראשן מסוגל לחיות אך ורק במים. הוא נושם בעזרת זימים בלבד ומשתמש בזנבו על מנת להתקדם. לאחר שישה שבועות מעת יציאתו מן הביצה, כאשר ריאותיו וגפיו מפותחים מספיק, הראשן יוצא אל מחוץ למים ומתפקד כדו-חי לכל דבר.
הסדר טיעון
הסדר טיעון, הידוע גם בשם עסקת טיעון, הוא הסכם שנערך במסגרת משפט פלילי, בין רשויות התביעה לנאשם. במסגרת ההסדר, הנאשם מודה בחלק מן האישומים המיוחסים לו, ובתמורה התביעה מסירה חלק מן האישומים מתוך כתב האישום. לעיתים ההסדר כולל הסכמה על חומרת העונש שידרש בגין האישומים בהם הודה הנאשם.
הסדר טיעון מאפשר לתביעה ולנאשם להסכים על תוצאת המשפט הפלילי ובכך הוא חוסך את ניהול המשפט, ואף מספק לצדדים ודאות באשר לתוצאתו. כאשר מדובר בעבירות מין, התביעה בוחרת להתקשר בהסדר טיעון כדי למנוע מקורבן העבירה את הצורך להעיד בבית המשפט. הסדר הטיעון הוא המקבילה הפלילית לפשרה, המקובלת במשפט האזרחי.
בחלק מהמדינות, כגון ארצות הברית, הסדר הטיעון יכול לכלול הסכמה על העונש שיגזר על הנאשם. במדינות אחרות, כמו אנגליה ואוסטרליה, העונש נקבע על ידי בית המשפט ואין לצדדים אפשרות להסכים עליו ביניהם.
בארצות הברית, כ-95% מההרשעות הן תוצאה של הודאות באשמה, לרוב במסגרת הסדרי טיעון.
בישראל
הסדר טיעון אינו מוגדר בישראל בחקיקה, הוא נוצר בהתנהלות של פרקליטות המדינה ואושר בפסיקה. השופטת דורית ביניש סקרה את התפתחות הסדרי הטיעון בפסיקה:
הסדר הטיעון כולל במקרים רבים הסכמה בין התביעה לנאשם על העונש או על טווח ענישה אותו תבקש התביעה. במקרים אחרים הסדר הטיעון אינו כולל הסכמה על העונש אלא רק על עובדות כתב האישום וסעיפי האישום (אשר מגדירים את עונשי המקסימום שניתן לגזור על הנאשם). בית המשפט העליון קבע שכאשר הצדדים אינם מגיעים להסכמה ביחס לעונש שיתבקש בית המשפט לגזור, על התביעה לטעון לעונש בהתאם לכתב האישום המתוקן והיא אינה יכולה לדרוש עונש לפי כתב האישום המקורי.
בדין הישראלי כל הסדר טיעון מובא לאישורו של בית המשפט הדן בתיק, וחייב לקבל את אישורו כדי שייכנס לתוקף. ברובם המכריע של המקרים מקבל בית המשפט את הסדר הטיעון, אך הוא רשאי לחרוג ממנו, לקולא או לחומרא. על פי פסיקת בית המשפט העליון משנת 2002, רק במקרים יוצאי דופן יסרב בית המשפט לקבל את הסדר הטיעון. פסיקת עונש בהתאם להסדר הטיעון אינה שוללת את זכותה של התביעה או ההגנה לערער על העונש. עם זאת, בתי המשפט נוהגים לדחות ערעורים על עונשים הנמצאים בתוך תחומי ההסכמות של הסדר הטיעון ואף נקבע ש"אין זה ראוי שערכאת הערעור תראה להתערב בגזר דין המצוי בטווח ענישה, עליו הוסכם במסגרת הסדר טיעון" וכי התערבות כזאת תעשה רק במקרים יוצאים מן הכלל.
לפי מחקר אמפירי שנערך בבתי המשפט המחוזיים בישראל, 77% מהתיקים הפליליים מסתיימים בהסדר טיעון. מחקר מאוחר יותר מראה כי כ-77% מהכרעות הדין בבתי משפט השלום וכ-86% מהכרעות הדין בבתי המשפט המחוזי מתבססים על הסדרי טיעון.
לאחר הרשעה
לרוב, יגובש הסדר טיעון לפני תחילת המשפט או בשלביו המוקדמים. עם זאת, לעיתים מגיעים הצדדים להסכמה לגבי הסדר הטיעון לאחר שהנאשם הורשע. הדוגמה הבולטת ביותר היא הסדר טיעון הנערך במהלך הערעור על פסק הדין המרשיע. שופטי בית המשפט העליון נחלקו ביחס לשימוש בהסדרי טיעון לאחר ההרשעה. השופטת עדנה ארבל הבחינה בין הסדר טיעון שנערך לפני ההרשעה, להסדר שהתגבש לאחריה. לשיטתה, דרושות נסיבות מיוחדות כדי להצדיק הסדר טיעון שנערך לאחר הרשעת הנאשם:
לעומתה, השופט יורם דנציגר סבר שהסדר טיעון הוא פרקטיקה ראויה גם לאחר הרשעת הנאשם:
גם נשיא בית המשפט העליון, אשר גרוניס, תמך בעריכת הסדרי טיעון בשלב הערעור שלאחר ההרשעה:
חזרה מהסדר טיעון
במקרה בו נאשם הודה ברצח במסגרת הסדר טיעון שאפשר לאחיו הרשעה בסיוע ברצח בלבד, קבע בית המשפט העליון שהנאשם רשאי לחזור בו מההודאה בהסדר הטיעון ולנהל משפט מלא (לרבות שמיעת עדויות והבאת ראיות), לאור העובדה שהאחים היו מיוצגים על ידי אותו עורך דין וכי מלכתחילה הנאשם עצמו לא הרוויח דבר מההודאה.
דוגמה מפורסמת לחזרה של נאשם מהסדר טיעון היא מקרהו של נשיא המדינה, משה קצב, שבו נחתם הסדר טיעון בין קצב לפרקליטות המדינה. למחרת החתימה הגיש קצב את התפטרותו מתפקיד נשיא המדינה שנכנסה לתוקף ב-1 ביולי 2007. בעקבות הסדר הטיעון הגישה הפרקליטות כתב אישום מתוקן נגד קצב, בו הוסרה הטענה לאונס ונותרו ההאשמות רק על הטרדה מינית ועל הטרדת עד. אך בעת פתיחת משפטו ב-8 באפריל 2008, שבו היה אמור קצב להודות בחשדות המיוחסים לו, הודיעו פרקליטיו כי קצב חזר בו מהסדר הטיעון. בעקבות חזרתו של קצב מהסדר הטיעון, גיבשה פרקליטות המדינה כתב אישום מחמיר הכולל עבירות של אונס וזה הוגש לבית המשפט המחוזי בתל אביב ב-19 במרץ 2009.
דפואנוס
דפואנוס (שם מדעי: Daphoenus) הוא סוג נכחד של יונק טורף בן למשפחה כלבי דוב. הוא חי מאמצע האאוקן עד לאמצע המיוקן שלפני 42 עד 16.3 מיליון שנה מזמננו. המאובנים שלו נמצאו באמריקה הצפונית. הם הוגדרו בידי החוקר ג'וזף ליידי ב-1853 והם היו נפוצים סביב המישורים הגדולים. המאובנים התגלו מאלברטה, קנדה בצפון עד לפלורידה וקליפורניה בדרום.
סוג זה הוא הקדום ביותר בבני משפחתו והוא היה בעל מבנה דומה לשועל או לקויוט. הוא היה בינוני בגודלו במשקל 10 עד 25 ק"ג בממוצע והיו לו רגליים חזקות אך קצרות שהתאימו לתנועה זריזה אך לא לריצה למרחקים כמו זאבים. מעריכים שטורף זה ארב בסבך לטרפו ואז האיץ לעברו וייתכן שגם ניזון מנבלות. הגולגולת שלו הגיעה לאורך 20 ס"מ והייתה בעלת ניבים גדולים ושיניים טוחנות רחבות יחסית, מבנה שהתאים לקריעת בשר. הוא הילך על הכפות הגדולות שלו שדמו לכפות דובים. בשל גודלו הקטן הוא חפר מחילות לגוריו כדי להגן עליהם מטורפים.
הדפואנוס היה אחד הפרימיטיביים בין כלבי הדוב שהיו בעלי מאפיינים הן של כלביים והן של דוביים. משפחה זו הייתה בעלת נציגים גדולים כמו האמפיקיון שהיה גדול מדוב קוטב, אך המינים הראשונים היו קטנים בהרבה. הוא התפתח לטורפים מותאמים יותר למרדף אחרי טרף כמו הדפואנודון והברכירינכוקיון.
הרשות לאיסור הלבנת הון ומימון טרור
הרשות לאיסור הלבנת הון ומימון טרור היא יחידה במשרד המשפטים המהווה את הרשות הלאומית למודיעין פיננסי. הרשות אינה עוסקת בחקירה, אך באמצעות המידע שאספה היא מסייעת לגופי אכיפת החוק במניעה ובחקירה של עבירות הלבנת הון ואכיפת החוק במלחמה בפעילות ארגוני טרור.
אודות הרשות
הרשות הוקמה בשנת 2002 מכוח חוק איסור הלבנת הון, התש"ס–2000, כחלק מהצטרפותה של ישראל למאבק הבינלאומי בהלבנת הון. בתחילה הרשות לא עסקה בתחום המאבק בטרור. בשנת 2005, בעקבות כניסתו לתוקף של חוק איסור מימון טרור, התשס"ה–2005, הורחב תחום סמכויותיה של רשות זו, ושונה שמה לזה הנוכחי.
בשנת 2002 צורפה לקבוצת אגמונט, ארגון המאגד כיום 164 יחידות מודיעין פיננסי הפעילות בעולם.
החל מינואר 2006 משמשת הרשות כמשקיפה פעילה בארגון Moneyval.
ב-19 בפברואר 2016 צורפה הרשות כמייצגת את מדינת ישראל במעמד של משקיפה בארגון ה-FATF ובדצמבר 2018 התקבלה כחברה בארגון.
רשות מודיעינית עצמאית
הרשות הוקמה על פי מודל של רשות מודיעינית ללא סמכויות חקירה. זאת, על מנת להגן בצורה המיטבית על האינטרס הציבורי של הזכות לפרטיות מחד, ומניעת ניצול גופים פיננסיים למטרות הלבנת הון ויכולת איתור פעולות פיננסיות החשודות בהלבנת הון ומימון טרור מאידך. הרשות יוצרת חיץ בין הסקטור הפיננסי המדווח לרשות לבין גופי החקירה בישראל, ובתוך כך מעבירה מידע רלוונטי לרשויות האכיפה ולגופי הביטחון, על פי הוראות הדין, באופן קפדני ומבוקר, רק כאשר קיים חשד להלבנת הון או למימון טרור.
הרשות מקבלת מדי שנה מאות אלפי דיווחים על פעולות רגילות, למשל פעולות במזומן העולות על 50,000 ש"ח, ואלפי דיווחים על פעולות שנראו למדווח כחורגות מהמהלך העסקי הרגיל.
פעילות הרשות
הרשות מסייעת לרשויות אכיפת החוק וגופי הביטחון בישראל במניעה ובחקירה של עבירות הלבנת הון, פעילות ארגוני טרור ופעילות שעניינה פגיעה בביטחון המדינה. כמו כן, מקדמת הרשות שיתופי פעולה עם יחידות מודיעין פיננסי המקבילות לה בחו"ל לחילופי מידע ומודיעין פיננסי בהתאם להוראות הדין. הערך המוסף של הרשות הוא במודיעין הפיננסי המצוי בידה, המאפשר איתור חשדות להלבנת הון ומימון טרור, גיבוש חשדות וביסוסם, והתחקות אחר היקפי העבירה ונכסים לתפיסה ולחילוט. זאת, בהתאם להוראות הדין ותוך שימור מעמדה הבינלאומי של מדינת ישראל כמדינה הנאבקת בתופעות אלו.
הרשות משמשת מוקד ידע ומומחיות מחקרית ומשפטית בנושא הלבנת הון ומימון טרור, ועובדיה מתמחים בניתוח המידע והמודיעין הפיננסי המצוי במאגרי המידע הייחודיים שבידה. זאת, תוך הגברת אפקטיביות פעילות הרשות, הפעלת מערכות מידע, והצלבת המודיעין הפיננסי עם מקורות מידע נוספים, לרבות מידע המתקבל מיחידות מודיעין פיננסי מקבילות בעולם. בהמשך לכך, מידע שיש בו כדי להצביע על פעילות חשודה, ואשר עומד בדרישות החוק והנהלים הפנימיים של הפצת מידע, מועבר בהתאם לנדרש לרשויות האכיפה, לגופי הביטחון או ליחידה המקבילה לה בחו"ל בצורה של "כתבה מודיעינית".
נציגי הרשות מהווים חלק מ"המוקד המודיעיני המשולב" שהוקם במשטרת ישראל, ופועלים בו במסגרת שיתוף פעולה של רשויות האכיפה באופן ממוקד, לאיתור ותקיפה של פעילות פיננסית בלתי חוקית הקשורה לפשיעה חמורה. לרשות נציגים גם ב"כוחות המשימה", יחד עם המשטרה, הפרקליטות ורשות המיסים, אשר פועלים נגד ארגוני פשיעה ותופעות פשיעה.
בנוסף, הרשות מרכזת את הפעילות הבין-משרדית של מדינת ישראל מול ארגונים בינלאומיים (FATF, Moneyval, Egmont) ופועלת באופן שוטף לשם קידום משטר המאבק בהלבנת הון ומימון טרור בישראל והתאמתו לדרישות הבינלאומיות, לצורך שימור ושיפור מעמדה הבינלאומי של מדינת ישראל.
מאגר המידע
הרשות הוסמכה על פי חוק איסור הלבנת הון לנהל מאגר מידע אשר מגיע מן הגופים הפיננסיים ואלה מחולקים לשני סוגים:: כמו כן, מחויבים הגופים הפיננסיים לדווח על פעולות העברת כספים ממדינת ישראל או אליה מעל 100,000 שקל חדש וכן לגבי עולה חדש מעל סכום של 1,250,000 שקל חדש.
ממאגר זה רשאים לבקש נתונים משטרת ישראל, שירות הביטחון הכללי וגופי חקירה נוספים בישראל, וכן ניתן להעביר מידע בין מדינות בהתאם ל.
מבנה ארגוני
המבנה הארגוני של הרשות ומתכונת פעילותה עודכנו במסגרת תהליך שינוי ארגוני שנעשה בשנים 2016-2017, כדי להתאים באופן מיטבי לייעוד הרשות ולהבטיח אפקטיביות פעילותה.
ראש הרשות
ראש הרשות לאיסור הלבנת הון ומימון טרור ממונה על ידי שר המשפטים בהסכמת הממשלה. על ראש הרשות להיות בעל תנאי הכשירות למינוי כשופט בבית המשפט המחוזי, להתמצא היטב בסוגיות הקשורות עם המלחמה בהלבנת הון ולהיות בעל ניסיון ניהולי באחד מהתחומים המשיקים: אכיפת חוק, חקירות כלכליות ופיננסיות או ניהול ואבטחה של מאגרי מידע.
ראש הרשות המכהנת החל משנת 2022 היא עו"ד עילית אוסטרוביץ-לוי.
קבאטיה
קבאטיה (בערבית: قباطية) היא עיר פלסטינית בצפון השומרון, כ־7 ק"מ מדרום לג'נין, ובגובה של כ־300 מטר מעל פני הים. היא נמצאת מדרום-מזרח לעמק דותן, על הדרך המובילה ממנו לעבר טובאס ובקעת הירדן. בשנת 1967 נפקדו בכפר 6,055 תושבים, וב־2021 הוערך מספרם בכ־26,306.
בסקר הר מנשה נמצאו בתל העתיק של הכפר, המצוי בחלק המערבי של העיר, בתים אשר מקורם ב"גרעין" העתיק של הכפר מתקופת ימי הביניים, הבנויים על שרידים קדומים יותר. על המורדות פזורה כמות גדולה של חלקי קרמיקה - רובה מימי הביניים עד התקופה המודרנית. לפי נתוני הסקר, הגאוגרף המוסלמי מוסר כי בשנת 1596 היו במקום "89 בתי אב מוסלמים ו־18 רווקים". רוב התושבים הגיעו לכפר במאה ה־19 בעקבות מלחמות שבטים.
ביוני 1936 הטילו השלטונות על הכפר קנס של 150 לא"י בגלל ניתוק קווי הטלפון. במרץ 1942 הוטל קנס קיבוצי על הכפר בגלל גדיעת עצים של אחד התושבים.
באוגוסט 1977 פיזר המושל הצבאי את מועצת עיריית קבאטיה, במטרה להרגיע עימות בין שתי חמולות בעיר.
באינתיפאדה הראשונה הייתה קבאטיה מרכז של פעילות אלימה נגד צה"ל. מאות מתושביה נעצרו וכמה עשרות נהרגו. ב־24 בפברואר 1988, נרצח אדם שנחשד כמשתף פעולה עם השלטון הישראלי בידי המון פלסטיני, וגופתו הוצתה ונתלתה במרכז הכפר. בעקבות הלינץ הוטל סגר על הכפר ובוצעו בו מעצרים רבים. במאי 1988 נפתח משפטם של 95 מתושבי קבאטיה שהואשמו במעורבות בלינץ'. חלק מהנאשמים שוחררו על ידי השב"כ ומשפטם של השאר נמשך חודשים רבים. זרם החשמל נותק מהכפר והוא חודש רק בנובמבר 1988.
בעקבות הלינץ' רצחו הפלסטינים סייענים פלסטינים נוספים של ישראל ותשתית המודיעין של צה"ל ביהודה ושומרון נפגעה קשות.
גם באינתיפאדה השנייה נודעה העיר כאחד ממרכזי הטרור של יהודה ושומרון, אשר הוציאה פיגועים ומעשי רצח רבים כנגד חיילים ואזרחים.
פרדיננד מיינדינג
ארנסט פרדיננד אדולף מיינדינג (11 בינואר 1806 - 30 במאי 1885) היה מתמטיקאי גרמני-רוסי הידוע בשל התרומות שלו בנוגע לגאומטריה דיפרנציאלית. הוא המשיך את עבודתו של קרל פרידריך גאוס על הגאומטריה הדיפרנציאלית של משטחים, במיוחד את ההיבטים הקשורים בגאומטריה הפנימית (intrinsic geometry) של משטחים, ולעיתים מתואר כמתמטיקאי החשוב ביותר לתחום הגאומטריה הדיפרנציאלית בתקופה שבין גאוס לברנהרד רימן. מיינדינג הציג את המונח המתמטי של עקמומיות גיאודזית, אף שהוא לא כינה אותו כך והראשון שנתן לו שם זה הוא המתמטיקאי הצרפתי פייר אוסיין בונה ב-1848. מיינדינג חקר שאלות של עיקום איזומטרי של משטחים והוכיח את האינווריאנטיות של העקמומיות הגיאודזית תחת עיקומים איזומטריים (גאוס הגיע לתוצאה זאת עוד ב-1825, אך הוא לא פרסם זאת). הוא חקר משטחי ישרים, משטחי סיבוב, ונתן את הדוגמה הראשונה למשטח עם עקמומיות גאוס שלילית קבועה - הפסאודוספירה. הוא קבע עקומים גיאודזיים על המשטח הזה, ובשנת 1840 הגיע אף ליותר מכך; תוצאותיו על הגאומטריה של משולשים גיאודזיים על הפסאודוספירה הראו שהם מצייתים לחוקי הטריגונומטריה ההיפרבולית (התקפה בגאומטריה היפרבולית), ובכך חזו את הגישה של אוגניו בלטרמי ליסודות הגאומטריה הלא-אוקלידית (מ-1868).
עבודתו
נוסף על עבודתו החשובה בתחום הגאומטריה הדיפרנציאלית, מיינדינג חקר גם משוואות דיפרנציאליות (על עבודתו בתחום זכה בפרס דמידוב לשנת 1861 של אקדמיית סנט-פטרסבורג), עקומים אלגבריים, שברים משולבים ומכניקה אנליטית. רשימת הפרסומים שלו כוללת 60 כותרים, ביניהם מספר ספרים. רבים מהישגיו המדעיים זכו להוקרה רק לאחר מותו.
דאני שמעון
דאני שמעון (בערבית: داني شمعون; 26 באוגוסט 1934 - 21 באוקטובר 1990) היה פוליטיקאי לבנוני נוצרי מרוני, בנו של נשיא לבנון כמיל שמעון ומנהיג המיליציה שכונתה "הנמרים".
ביוגרפיה
שמעון נולד בעיירה דיר אל-קמר שבהרי השוף. בתור ילד הוא למד בבית הספר היסודי אינטרנשיונל קולג'. את לימודיו הוא המשיך בבית ספר פרטי בבריטניה, בזמן שאביו כיהן כשגריר בלונדון. כאשר דאני היה בן 14, חזרה המשפחה ללבנון והוא סיים את לימודיו התיכוניים. הוא בעל תואר מהנדס מאוניברסיטת לובוראו (Loughborough) שבבריטניה. הוא עבד בתחום ההנדסה והבניין. בשנת 1957 הוא התחתן עם אשתו הראשונה, פטי מורגן. מאותם נישואים יש לו בת אחת, טרייסי.
בשנת 1975 הוא מונה להיות המזכיר הביטחוני של המפלגה הליברלית-הלאומית שבראשה עמד אביו. יחד עם אביו, כמיל "נמר" שמעון הוא יסד את "הנמרים" - פלוגות מזוינות שמילאו חלק בתחילת מלחמת האזרחים הלבנונית. ארגון זו החל להיאבק בפלנגות של משפחת ג'ומאייל על הנהגת המחנה הנוצרי בלבנון.
ב-1980 הותקפו "הנמרים" והובסו בהפתעה על ידי הפלנגות הנוצריות של בשיר ג'ומייל ביום הסכינים הארוכות. דאני שמעון ומנהיג הפלנגות הפכו לאויבים. מערכת היחסים שלו עם ג'ומאייל הביאה את המרוני הלאומן לעשות צעד חריף במיוחד ולהעביר את משרדיו לאזור המערבי (המוסלמי) של ביירות. אחר כך עבר לרבת עמון ונפגש עם יאסר ערפאת כדי לדון בשיתוף פעולה
לאחר תקופה קצרה בה פרש שמעון מהחיים הפוליטיים, הוא חזר בשנת 1983 ומונה כמזכיר הכללי של המפלגה הליברלית-הלאומית, ביקר בישראל וניפגש עם שר החוץ יצחק שמיר (על פי הדיווחים בעיתונות באותה ביקר בישראל כמה פעמים לפני כן, אך זה הייתה הפעם הראשונה שדבר נעשה בגלוי). חודשים לפני כן הכחיש אריאל שרון שנפגש עם שמעון באירופה.
בשנת 1985 הוא החליף את אביו בתור ראש המפלגה הליברלית הלאומית. בשנת 1988 הוא עמד בראש החזית הלבנונית - קואליציה שהורכבה בעיקר ממפלגות ופוליטיקאים נוצרים. באותה שנה הכריז על רצונו לרוץ לנשיאות לבנון, אך סוריה, שכבר שלטה בכ-70% מלבנון, הטילה וטו על בחירתו.
עם סיום הקדנציה של הנשיא דאז, אמין ג'ומייל, ב-23 בספטמבר 1988 לא נבחר יורש. שמעון הביע את תמיכתו בגנרל מישל עאון, שנתמך על ידי ג'ומייל, לעמוד בראש ממשלת מעבר. מינוי זה נתקל בהתנגדות מצד המוסלמים מכיוון שתפקיד זה שמור, לפי האמנה הלאומית, לסונים. הסורים הקימו ממשלת-נגד ובראשה סלים אל-חוס. מצב מלחמתי זה בין שני הצדדים נמשך עד 1990, כאשר ארצות הברית נזקקה לתמיכת סוריה, או לפחות לאי-הפרעתה, במלחמת המפרץ הראשונה. כך הסירה ישראל את המצור האווירי מעל שמי לבנון ובזאת הרשתה למטוסים הסורים להשלים את המלאכה ב-13 באוקטובר.
דאני שמעון היה ממתנגדי הסכם טאיף, אשר חיזק את כוחם של הסונים על חשבון המרונים ולא הזכיר במפורש את מועד נסיגתם המוחלטת של הכוחות הסוריים מלבנון.
ב-21 באוקטובר 1990 נרצח דאני שמעון בהתנקשות בה נהרגו גם אשתו השנייה, אינגריד, ממוצא גרמני, ושני בניו, טארק בן ה-10 וז'וליאן בן ה-5. חוץ מטרייסי מנישואיו הראשונים, הותיר דאני עוד ילדה מנישואיו עם אינגריד (עבד אל-נור), תמרה שמה. הממשלה הפרו-סורית עצרה את סמיר ג'עג'ע ושפטה אותו באשמת רצח. אחיו של דאני, דורי שמעון, צוטט כאומר שלפי דעתו, ג'עג'ע חף מפשע והאחראים לרצח הם סוכנים סורים שיש למצוא אותם בחקירה מחודשת.
אתר הכינוסים של המפלגה הנאצית
אתר הכינוסים של המפלגה הנאצית (בגרמנית: Reichsparteitagsgelände) היה ממוקם בחלק הדרום מזרחי של העיר נירנברג בגרמניה. באתר זה נערכו כינוסי ומצעדי המפלגה הנאצית בין השנים 1933–1938. האתר תוכנן כולו על ידי האדריכל אלברט שפר, פרט להיכל הקונגרסים שתוכנן על ידי לודוויג ופרנץ רוף. בדומה לפרויקטים אחרים המאפיינים את האדריכלות הנאצית, גם כאן מדובר על פרויקט מגלומני המגמד את הפרט ומאדיר את המפלגה והמדינה, באמצעות יצירת מבנים בעלי קנה מידה בלתי אנושי.
תיאור כללי
המתחם, בעל צורה מלבנית באורך של כ-4 ק"מ וברוחב של כ-2 ק"מ. שטחו הכולל של האתר כולל שטחי השירות שלו כ־16.5 קמ"ר. אתר הכינוסים תוכנן כשדרה רחבה, בכיוונים דרום מזרח וצפון מערב, כאשר בקצה הדרומי שלה רחבת המסדרים (marzfeld), ובצידה הצפוני רחבת הזיכרון (luitpoldarena). משני צידי השדרה מוקמו זה מול זה, בימת העצרות (zeppelinfeld), והאצטדיון הגרמני. השדרה הרחבה חוצה בדרכה אגם קטן שלצידו הוקם היכל הקונגרסים החדש. עוד תוכננו במתחם בסיס לחיילי אס אס, ותחנות רכבת לצד מרכז הספורט והיכל הקונגרסים הישן. תחנת כוח סיפקה חשמל באופן בלעדי לאתר.
המצב הנוכחי
היכל הקונגרסים – מכיל בחלק מהמבנה מרכז תיעודי של המקום, ובחלק אחר מרכז תרבות.
הדרך הגדולה - שימשה לאחר המלחמה כשדה תעופה זמני לכוחות האמריקנים, וכיום משמשת כמגרש חניה למרכז הירידים הסמוך.
רחבת המצעדים - על מקומו נבנו בתי דירות.
מומיה
המושג לקוח מהמילה הערבית "מוּמִיַא" (مُومِيَا) – אספלט. בעבר נחשב האספלט כמרכיב חיוני בתהליך חניטת המומיה, בעיקר עקב העור השחור שאפיין את הגוויות, אולם כיום נדחתה פרשנות זו. הצעה אחרת למקור השם היא במילה המצרית "מוּמ", שמשמעותה שעווה. שלא כמו האספלט, דונג דבורים היה בשימוש רב בחניטה המצרית.
מומיות שמורות היטב הן אלה של הפרעונים וקרוביהם, מומיות אלו נחבשו בתשומת לב רבה יותר והיו מוגנות יותר. המומיות ששרדו נותנות לנו את האפשרות להביט לתוך העבר ולדעת על המצרִים העתיקים ועל זמנם. שלוש מהמומיות הידועות ביותר הן של תות ענח' אמון, סתי ורעמסס השני.
מומיה שהשתמרה באופן יוצא דופן היא שין ג'ווי שנתגלתה בחבל דאי שבסין. העור שלה עדיין גמיש וניתן לראות את סימני התכריכים. דם עדיין קיים בעורקים. הגפיים ניתנות לכיפוף. להבדיל מן המומיות של הפרעונים, כל האיברים הפנימיים נותרו במקומם במצב טוב.
היסטוריה של המומיות
העתיקות שבגוויות מצרים העתיקה לא עברו את תהליך הממיפיקציה המורכב, שאפיין את השושלת הראשונה. המתים נקברו בארון מתים עשוי קנה, ונקברו בחול. החול הלוהט יבש במהרה את גופות המתים ומנע את ריקבון הגופה. אחר זמן מה, מנגד, החלו המצרים לקבור את מתיהם בארונות עץ, וכדי למנוע את ריקבון הגופה החלו לחנוט את גופות המתים.
המומיה הקדומה ביותר מתוארכת למאה ה-34 לפנה"ס, אף על פי שאינה מומיה במובן המלא. הגויה מוצגת במוזיאון הבריטי, וזכתה לכינוי "ג'ינג'ר", בגלל שיערה האדום. ג'ינג'ר נקבר במדבר המצרי. אולי נקברה גופתו, כדי למנוע את אכילתה בידי תנים. תנאי המדבר החמים יבשו את הגופה, ומנעו מרקמות השריר להירקב. ג'ינג'ר נקבר עם מספר כלי חרס, שהכילו את מזונו בדרכו לעולם הבא. לא קיים תיעוד של מנהגים דתיים מהתקופה הזאת, ואין לדעת אם הייתה זאת כוונת המצרים לשמר את גופת המתים. אך בימי השושלת הראשונה כבר ניתן להבחין ברצון מובהק לשמר את הגופות.
בימי הממלכה התיכונה, מ-2055 לפנה"ס עד 1650 לפנה"ס, החונטים הוסיפו שלבים לתהליך. בשלב זה הוציאו החונטים את מוח הגויה בעזרת וו. בתחילה חוררו את גולגולת הגויה, ומאוחר יותר משכו את מוחה דרך האף. בתקופה זאת היה בשימוש הנטרון והשרף לייבוש הגויה.
טכניקות שימור היו בשימוש תרבויות נוספות בעולם. הסקיתים, האינקה ותרבויות נוספות של פרו, סקוטלנד, סין ומקסיקו נהגו לעיתים לחנוט את מתיהם.
מומיות בתנ"ך
בקברים הרבים שנמצאו ונחפרו בארץ ישראל עד היום, לא נמצאה אף מומיה. התנ"ך מזכיר שני אישים, שהיו בעלי מעמד בכיר במצרים באמצע האלף השני לפני הספירה שגופם נחנט במותם, ועצמותיהם הועלו לארץ: יעקב ויוסף. יעקב נקבר, אחרי 110 ימי אבל במצרים ומסע ארוך לארץ, במערת המכפלה בחברון:
עוד מספר המקרא על העלאת עצמות יוסף לארץ במהלך יציאת מצרים:
מומיות של בעלי חיים
המצרים הרחיבו את תהליך החניטה גם לחיות קדושות כחתול, איביס (מגלן), שור ונץ, שנחנטו במספרים גדולים וכן בעלי חיים אחרים ובהם כלבים, קופים וצבאים.
חלק מבעלי החיים נחנטו על מנת שיהיו בני לוויה לבעליהם, חלקם להוספת קדושה לנקבר ומיעוטם על מנת שישמשו כמזון.
שימוש רפואי במומיה
במקורות מתקופות קדומות מוזכרת ה'מומיה' כחומר מרפא נפוץ. קיימות מספר תאוריות באשר למקורותיו של חומר זה, ביניהם שהיה זה חלקי גופת מת (חנוט) ממש.
מתיאור דרכי החניטה במצרים עולה כי נעשה שימוש בחומרים כגון: שעוות דבורים, חומרים ארומאטיים צמחיים ואספלט מים המלח. אנליזה כימית שנעשתה למומיות מהתקופה ההלניסטית הוכיחו שימוש באספלט מים המלח. המשותף לחומרים אלה הוא היותם בעלי תכונות טיהור, דחיית זיהום ואטימה, הנדרשות לחניטה. נראה שתכונות אלה מסבירות את השימוש במומיה לריפוי, בעיקר לטיפול בפצעים ובשברים וכן להפגת כאבים.
תזה
תֶּזָה (מיוונית: θέσις) היא רעיון שאדם מציג, תוך שהוא בוחן את מאפייניו ומשמעותו. בעולם האקדמי, תזה מציגה מחקר שערך מציג-התזה, והיא משמשת בדרך כלל למילוי חלק מהדרישות לקבלת תואר שני. המסמך המקביל, לקבלת תואר "דוקטור" (ובמדינות אירופיות ואסייתיות רבות, גם לקבלת דרגת פרופסור), נקרא "דִּיסֶרְטַצְיָה".
מציג התזה מקבל הדרכה אישית במהלך כתיבת התזה מאיש מחקר המכונה "מנחה התזה". המנחה הוא גם אחד מהאנשים השופטים את איכות התזה לשם קבלת התואר. קבוצת שופטים זו מכונה "ועדת התזה". ועדה זו מכילה, ברוב האוניברסיטאות בעולם, שלושה אנשי מחקר במקרה של תזה לקבלת תואר שני, וחמישה אנשי מחקר במקרה של דיסטרציה לקבלת תואר "דוקטור".
התזה אינה כלי נוח לדיווח על ממצאי מחקרים ובמאה ה-21, היא נכתבת רק כמטלה לימודית ומכוחה של מסורת. הסיבה לכך היא אורך התמליל הדרוש לניסוחה. הכלי המרכזי לדיווח על ממצאי מחקר הוא עתה מאמר בכתב עת אקדמי בעל ביקורת עמיתים. ככל שהאינטרנט מתפתח, קל יותר לאתר מאמרים בכתבי עת כאלה והדבר גורם לירידה מתמדת במעמדן של התזות. אמצעים מקובלים אחרים לדיווח על ממצאים הם קיום הרצאה מול קהל בכינוס מחקרי, כשההרצאה כוללת מצגת, או הצגת פוסטר בכינוס מחקרי.
פטור מכתיבת תזה
במאה ה-21 ישנם מוסדות אקדמיים המקיימים מסלולי לימודים לתואר שני ללא תזה. הלומדים בהם אינם נדרשים להגיש עבודת מחקר, ואז מספר הקורסים שעל הסטודנט ללמוד במסגרת המסלול, גדול יותר מאשר במסלולים הכוללים תזה. במרבית המקרים, צריכים הסטודנטים במסלולים אלה להגיש בתום הלימודים עבודת גמר יישומית (לא מחקרית). תואר שני ללא תזה אינו מאפשר המשך ללימודי דוקטורט.
בחלק מהמוסדות האקדמיים, פטורים תלמידי דוקטורט מכתיבת תזה, אם הם פרסמו מספר מאמרים בכתבי עת מחקריים שבהם נהוגה ביקורת עמיתים. מבין המוסדות שאינם פוטרים מכתיבת תזה במקרה כזה, יש כאלה שפוטרים את התלמידים מעריכת מחקר חדש עבור התזה, ומאפשרים להם לסכם את כל המאמרים שהם כבר פרסמו לחיבור בעל מבנה של תזה.
תלמידים שהצטיינו בלימודי התואר הראשון יכולים כיום להתקבל למסלול ישיר לדוקטורט. ישנן מדינות בהן מסלול זה מדלג לחלוטין על כל לימודי התואר השני וישנן מדינות, כמו ישראל, שבהן הוא מדלג רק על כתיבת התזה של התואר השני, אך לא על הגשת הצעת המחקר המקדימה לה. תלמידים שמצטיינים בלימודי התואר השני יכולים להתקבל למסלול משולב לדוקטורט.
אנדריי אוסטרובסקי
אנדריי ניקולאייביץ' אוסטרובסקי (בבלארוסית: Андрэй Мікалаявіч Астроўскі, ברוסית: Андрей Николаевич Островский; נולד ב-13 בספטמבר 1973 בפינסק) הוא כדורגלן עבר בלארוסי, ששיחק בעמדת הבלם.
קריירה
אוסטרובסקי החל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת דינמו ברסט בשנת 1990. ב-1992 הוא החל להשתתף עמה בליגת העל הבלארוסית החדשה, שהוקמה לאחר פירוק ברית המועצות. הוא שיחק בברסט במשך שלוש שנים, ושימש מנהיג הגנת הקבוצה. בשנת 1993 עבר אוסטרובסקי לדינמו מינסק, במדיה שיחק ארבע עונות. הוא סייע למינסק לזכות בשלוש אליפויות רצופות של ליגת העל הבלארוסית, בעונות, ו-1995. הוא כבש עשרה שערים בתקופתו בדינמו מינסק.
בשנת 1997 עבר אוסטרובסקי לקבוצת דינמו מוסקבה. בקבוצה זו הוא תופקד לעיתים גם כקשר אחורי, מלבד תפקידו הקבוע כבלם. בעונתו הראשונה בדינמו הוא סייע לה לסיים במקום השלישי בליגת העל הרוסית. הוא כבש שבעה שערים בשלוש וחצי עונות במוסקבה, אך עקב פציעה במהלך עונתו האחרונה בקבוצה, נפגמה יכולתו והוא איבד את מקומו בהרכב הפותח שלה.
אוסטרובסקי היה שחקן קבוע בנבחרת בלארוס, ושיחק במדיה בשנים 1994–2005. הוא מדורג במקום השישי במספר ההופעות שלו בנבחרת בכל הזמנים, עם 52 הופעות ושער אחד.
אידריסה ואדראוגו
אידריסה ואדראוגו (בצרפתית: Idrissa Ouédraogo; 21 בינואר 1954 – 18 בפברואר 2018) היה מפיק ותסריטאי מבורקינה פאסו. בשנת 1990 הוא זכה בפרס גרנד פרי בפסטיבל הקולנוע בקאן.
ביוגרפיה
בשנת 1981 ואדראוגו הקים חברה להפקת סרטים. הוא עשה מספר סרטים קצרים עבור השרות הממשלתי. בשנת 1986 הוא סיים את סרטו הראשון באורך מלא Yam Daabo ("הבחירה"). סרטו Yaaba ("סבתה") הוצג בפסטיבל הקולנוע בקאן וזכה בפרס המבקרים. סרטו Tilaï ("השאילה של כבוד") הוצג בשנת 1990 בקאן וזכה בפרס גרנד פרי. סרטו Samba Traoré שצולם בשנת 1993 היה מועמד לקבלת פרס בפסטיבל הקולנוע בברלין. חלק מהמבקרים ציינו שסרטיו מיועדים לקהל מחוץ למולדתו. רוב סרטיו מתארים חיי החקלאים שצריכים להתמודד עם הקשיים הכלכליים וקשיים במעבר לעולם המודרני.
בשנת 2002 הוא היה שותף ליצירת סרט 11'09"01 - September 11 שבויים על ידי 11 במאים שונים. הסרט זכה בפרס בפסטיבל הקולנוע בוונציה.
בשנת 2005 הוא עבד עם אפולין טראורה, אך שיתוף פעולה זה לא הסתיים בהפקת סרט חדש. בשנת 2015 הוא הכריז על כוונתו להפיק סרט חדש על היסטוריה של אפריקה ומאבק לעצמאות, כאשר תוכנית זו לא מומשה.
ואדראוגו נפטר ממחלה ב-18 בפברואר 2019 ונטמן בעיר הבירה.
ואדראוגו התקבל למסדר האמנויות והספרות הצרפתי והוענק לו עיטור של בורקינה פאסו.
היחידה הטקטית לחילוץ מיוחד (669)
היחידה הטקטית לחילוץ מיוחד (669), שנודעה בשמות יחידת החילוץ והפינוי בהיטס ויחידה 669, היא יחידה של חיל האוויר הישראלי המתמחה בחילוץ קרבי, ונחשבת לאחת מארבע יחידות העילית של צה"ל. היחידה כפופה לכנף כוחות אוויר מיוחדים 7 השוכנת בבסיס פלמחים. מפקדה הוא קצין בדרגת סגן אלוף. נחשבת לאחת מארבע יחידות העילית של צה"ל יחד עם יחידת שלדג, סיירת מטכ"ל ושייטת 13.
בשל יכולותיה הייחודיות, היחידה משתתפת במבצעים מיוחדים של צה״ל וגופי ביטחון אחרים, ולוחמיה חוצים קווי אויב באופן תדיר. בנוסף, מוזנקים צוותי היחידה לאירועי חילוץ מורכבים אשר גופי החירום האזרחיים אינם מסוגלים לתת להם מענה הולם.
החל משנת 2022, יכולות גם נשים להתמיין לתפקידי לוחמות ביחידה.
יעוד
תפקידה העיקרי של היחידה הוא חילוץ טייסים נוטשים, חילוץ נפגעים, חילוץ חשאי מעבר לקווי האויב, טיפול רפואי ופינוי נפגעים משדה הקרב. לוחמי היחידה פועלים בתווך אוויר-ים-יבשה בסביבות מוגבלות לחילוץ והצלה מכל מקום, בכל מצב ובכל עת.
הגם שייעודה המקורי של היחידה היה חילוץ טייסים שנטשו בשטח אויב, היחידה מתפקדת כיחידת החילוץ הקרבי של צה"ל. היא מבצעת משימות חיפוש והצלה קרבי ופינוי נפגעים תחת אש באמצעות מסוקי סער של חיל האוויר ורכבים ייעודיים. בנוסף היא מחלצת צוותים ימיים ומטיילים במצבי חרום, מפנה בהיטס פצועים לבתי חולים, ומבצעת סריקות אוויריות וקרקעיות לאיתור נעדרים.
היחידה מדריכה ומאמנת אנשי צוות אוויר בטכניקות נטישה, הישרדות וחילוץ במסגרת "בית הספר לכוחות אוויר מיוחדים".
היסטוריה
הפינוי המוטס הראשון בארץ ישראל אירע בפברואר 1917. חייל בריטי שנפגע במארב פונה באמצעות מטוס קל. שימוש במטוסים קלים לפינוי פצועים נעשה גם בקרבות מלחמת העצמאות ובמבצע קדש. הפינוי המוסק הראשון בישראל אירע באוגוסט 1951 זמן קצר לאחר שהגיעו לארץ ראשוני המסוקים. טייס פייפר ביצע נחיתת אונס על חוף ימה של תל אביב ומסוק פינה אותו ללא פגע אל בסיסו. החילוץ המוסק הראשון, בדצמבר 1953, היה מספינה של משמר החופים שעלתה על שרטון מול חופי נהריה.