cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרס בחירת הילדים של ניקלודיאון לאלבום האהוב ביותר
הטקס החל משנת 1987, בתור טקס הנקרא "The Big Ballot". הפרס לאלבום האהוב ביותר נוסף בשנת 2022, בטקס ה-35. עד טקס זה, בחלקת המוזיקה היה שלוש קטגוריות: זמר, זמרת/להקת ושיר השנה, כאשר רק בשנת 2000, החלו להתווסף עוד קטגוריות בחלקת המוזיקה; הלהקה האהובה ביותר, הצמד האהוב ביותר, האמן החדש האהוב ביותר, ושיר הפסקול האהוב ביותר. ב-2016, התוססף קטגוריה הנקראת "שיתוף הפעולה האהוב ביותר". בשנת 2022, הוחלט כי כמות המועמדים תוגדל לכשישה מועמדים בסך הכל.
רקע והישגים
פרס בחירת הילדים של ניקלודיאון זה מוענק משנת 2022. הראשון לזכות בפרס זה הייתה בילי אייליש עם אלבומה, Happier Than Ever. הזמרת האמריקאית טיילור סוויפט נהפכה לאמנית עם מספר רב ביותר של מועמדויות בפרס זה עם שני אלבומיה אשר הוקלטו מחדש בשל מחלוקת המאסטרס של טיילור סוויפט, Fearless (Taylor’s Version) ו- Red (Taylor’s Version).
You Are My Destiny
"You Are My Destiny" (בעברית: "את גורלי") הוא שיר מאת פול אנקה ובביצועו. השיר הוקלט בספטמבר 1957 ויצא לאור בסוף סתיו 1957. בתחילת 1958 הגיע השיר למקום השביעי במצעד האמריקאי בילבורד הוט 100, ולמקום ה-14 במצעד R&B. בממלכה המאוחדת הגיע השיר למקום השישי במצעד.
באותה שנה הקליטה הזמרת דלידה גרסה בצרפתית של השיר בשם "Tu m'étais destinée". ב-1959 יצאה גרסה בספרדית של השיר בשם "Tu eres mi destino" בביצוע הלהקה הארגנטינאית לוס סינקו לטינוס.
ב-2007 הקליט אנקה את השיר מחדש בדואט עם מייקל בובלה עבור אלבומו "Classic Songs, My Way".
ב-2009 הקליט האמן היווני וסיליקוס גרסת כיסוי של השיר עבור אלבום הבכורה שלו "Vintage: Songs I Wish I Had Written".
פרנצ'סקו ג'אצינטו, דוכס סבויה
ביוגרפיה
ב-7 באוקטובר 1637 מת ויטוריו אמדאו הראשון, דוכס סבויה, ופרנצ'סקו ג'אצינטו עלה לשלטון במקומו, אולם, אמו הייתה עוצרת המדינה, והיא זאת ששלטה למעשה. ב-4 באוקטובר 1638 מת פרנצ'סקו ג'אצינטו, ואחיו קרלו אמנואלה השני, דוכס סבויה עלה לשלטון במקומו.
וסילי קומרוב
וסילי איוונוביץ' קומרוב (ברוסית: Василий Иванович Комаров; 1871 – 18 ביוני 1923) היה רוצח סדרתי רוסי, הורשע ברציחתם של 29 בני אדם במוסקבה בין השנים 1921 עד 1923. היה מהרוצחים הסדרתיים הראשונים של ברית המועצות, סוחר סוסים שרצח לפחות 33 אנשים באורווה שליד ביתו, הוא הוצא להורג ב-18 ביוני 1923.
רקע
שמו הקודם של קומרוב היה וסילי טרנטביץ' פטרוב (ברוסית Василий Терентьевич Петров), הוא נולד בשנת 1871 למשפחה גדולה וענייה שחייתה במחוז ויטבסק באימפריה הרוסית. רבים מחברי משפחתו היו אלכוהוליסטים והוא עצמו החל לשתות בגיל 15. שירת בצבא הרוסי במשך ארבע שנים ובגיל 28 נשא אישה. בשנת 1904, בזמן מלחמת רוסיה–יפן, קומרוף נסע למזרח הרחוק ושם צבר הון, אך הכספים שחסך התבזבזו במהירות. הוא נידון לשנת מאסר בגין גנבה ממחסן צבאי, ובעודו מרצה את עונשו אשתו נפטרה מכולרה. לאחר שחרורו השתקע בריגה (היום בשטח לטביה) ושם התחתן בשנית עם אלמנה פולנייה בשם סופיה, לזוג נולדו שני ילדים. קומרוף שעדיין נותר אלכוהוליסט נהג להכות את אשתו ואת ילדיו.
בשנת 1915, בעת מלחמת העולם הראשונה, כאשר כוחות גרמנים התקרבו למדינות הבלטיות, קומרוב ומשפחתו נדדו לעבר הוולגה. עם התמוטטות האימפריה הרוסית בשנת 1917, קומרוב הצטרף לשורות הצבא האדום במהלך מהפכת אוקטובר, למד לקרוא ולכתוב וקיבל דרגה של מפקד-כיתה. בעודו נלחם במלחמת האזרחים ברוסיה הוא נלכד על ידי כוחות הצבא הלבן של אנטון דניקין. הוא הצליח להימלט מהשבי אך כדי לא לעמוד למשפט צבאי הוא שינה את שמו לווסילי איוונוביץ' קומרוף, ובשנת 1920 עבר עם משפחתו למוסקבה. הוא גר ברחוב שבולובקה 26, החל לעבוד כנהג כרכרה, סוחר סוסים וכן התפרנס מגנבות.
רציחות
בפברואר 1921, זמן קצר לאחר שולדימיר לנין הכריז על נא"פ, קומרוב החל לרצוח אנשים. כל הרציחות בוצעו בצורה דומה: קומרוב יצר קשר עם אדם שהתעניין ברכישת סוס, הזמין אותו לביתו והגיש לו וודקה. הקורבן היה נרצח במכות פטיש או בשיסוף גרונו, גופתו הוכנסה לשקית ואז הוסתרה בשטח הבית, נקברה מתחת לאדמה או שהושלכה לנהר מוסקבה. בשנה שלאחר מכן, סופיה גילתה על הרציחות והגיבה לכך באדישות ובהמשך אף הצטרפה לביצוע הרציחות בעצמה. בשנת 1921 רצח לפחות 17 איש, ובשתיים הבאות רצח לפחות 12 איש נוספים, בחקירתו טען כי רצח 33 בני אדם.
מעצר והרשעה
בתחילת שנת 1923, המשטרה הגיעה לביתו של קומרוב בגין סחר לא חוקי באלכוהול, אבל במהלך סריקה של האורווה שלו גילו גופה של נרצח מתחת לערימת חציר. קומרוב קפץ מחלון הבית והצליח להימלט מהשוטרים, אבל ב-18 במרץ הוא נלכד במחוז מוסקבה. בחקירתו במשטרה העיד שלמיטב זיכרונו הוא רצח 33 אנשים, כולם היו לקוחות פוטנציאליים שרצו לרכוש סוס. המניע העיקרי לרציחות היה מניע כספי, אם כי הסכום הכולל שהצטבר מקורבנותיו היה נמוך מאוד. לאחר שהעיד על מעשי הרצח השוטרים התלוו אליו לאתרים בהם נפטר מגופות הנרצחים. בתחקור שלו הוא תיאר את מעשה הרצח כ"עבודה קלה למדי". בכלא הוא ניסה להתאבד שלוש פעמים. גם אשתו סופיה הועמדה לדין, שכן המשטרה הבינה שלא ייתכן שלא ידעה על מעשי הרצח שהתבצעו מטרים ספורים ממנה.
וסילי קומרוב ואשתו נידון למוות והוצאו להורג במוסקבה מירי כיתת יורים ב-18 ביוני 1923.
אסמאא' מחפוז
אסמאא' מחפוז (בערבית: أسماء محفوظ; נולדה ב-1 בפברואר 1985) היא אקטיביסטית מצרית ואחת המייסדות של תנועת הנוער של ה-6 באפריל.
ביוגרפיה
אסמאא' מחפוז נולדה במצרים ב-1 בפברואר 1985. היא למדה באוניברסיטת קהיר ויש לה תואר ראשון במנהל עסקים. באפריל 2008 ייסדה יחד עם אקטיביסטים מצרים נוספים את קבוצת הפייסבוק "תנועת הנוער של ה-6 באפריל" שנועדה לתמוך בשביתת הפועלים מאל-מחלה אל-כוברא.
ינואר 2011
ב-18 בינואר 2011 אסמאא' מחפוז פרסמה סרטון וידאו בפייסבוק בו קראה למצרים לצאת לרחובות ולהשמיע קול נגד משטרו של חוסני מובראק. לאחר מכן הסרטון הועלה ליוטיוב ונהייה לוויראלי תוך מספר ימים. הסרטון שלה קיבל קרדיט מעיתונאים רבים, ביניהם מונה אלטחאווי, כגורם מכריע בהצתת הניצוץ שהוביל להפיכה במצרים באותה שנה. לאחר שפרסמה את הסרטון, יצאה להפגין עם ארבעה צעירים נוספים בכיכר תחריר, אך הם פונו במהרה בידי כוחות הביטחון המצריים לפני שההפגנה הספיקה לגדול.
לאחר מכן, אסמאא' מחפוז פרסמה סרטון נוסף בו הודיעה על כוונתה לצאת להפגין בכיכר תחריר ב-25 בינואר, שהוא חג לאומי במצרים לזכרם של שוטרים שנהרגו בעימותים עם הצבא הבריטי. בסרטון היא קראה לאזרחים מצרים להצטרף אליה ואמרה: "אם אתם מחשיבים את עצמכם לגברים, בואו איתי ב-25 בינואר. כל מי שאומר שנשים לא צריכות למחות משום שיכו אותן, שיראה קצת כבוד עצמי וגבריות ויבוא איתי ב-25 בינואר. כל מי שאומר שזה פשוט לא שווה את זה כי בכל מקרה יגיעו מעט אנשים, אני רוצה לומר לו 'אתה הסיבה לכך, אתה בוגד, בדיוק כמו הנשיא או כל שוטר שמכה אותנו ברחובות'".
אחרי ההפיכה
מאוחר יותר בשנת 2011 נעצרה אסמאא' מחפוז באשמת הכפשת המועצה הצבאית העליונה כשכינתה אותם "מועצה של כלבים". היא נשפטה בבית דין צבאי, דבר שעורר את חמתם של אקטיביסטים רבים, ואף של מספר פוליטיקאים מצרים, בינים מוחמד אל-בראדעי ואימן נור. היא שוחררה בערבות של 20,000 לירות מצריות ולבסוף בית המשפט הצבאי ביטל את כל ההאשמות נגדה.
באותה שנה הוענק לה פרס סחרוב לחופש המחשבה על תרומתה ל"שינויים היסטוריים בעולם הערבי".
ב-23 באוקטובר 2011, אסמאא' מחפוז ארגנה התכנסות בארצות הברית בתמיכה בתנועת כיבוש וול סטריט. כשנשאלה מדוע הגיעה להפגין יחד עם פעילי כיבוש וול סטריט אמרה "הרבה תושבים אמריקאים הביעו איתנו סולידריות, וכעת עלינו להמשיך בכל רחבי העולם, כי קיימת האפשרות ליצור עולם אחר עבור כולנו".
העיתון "עסקים ערביים" מיקם את אסמאא' מחפוז כמספר 381 ברשימת 500 הערבים המשפיעים ביותר בעולם.
דייוויד לוגן
הקריירה המקצוענית
בעונת 2005/2006 חתם לוגן בפאביה האיטלקית. בדצמבר 2005 הוא הגיע לישראל וחתם בהפועל רמת השרון. באותה עונה הוא סיים עם ממוצע של 15.4 נקודות ב-22 משחקים. בעונת 2006/2007 חזר לארצות הברית והצטרף לפורט וורת' פליירס מליגת הפיתוח של ה-NBA, אך כעבור שבעה משחקים הצטרף לסטארוגארד גדנסקי הפולנית. בעונת 2007/2008, חתם במדי טורוב והוליך את קבוצתו לשמונה הגדולות של היורוקאפ עם ממוצע של 18.6 נקודות למשחק. כעבור שנה הצטרף לפרוקום סופוט, ובעונתו הראשונה ביורוליג סיים עם ממוצעים של 16.9 נקודות ו-2.7 אסיסטים.
בעונתו השנייה היה לאחד השחקנים הבולטים ביורוליג, לאחר שהוליך את הפולנים לראשונה בהיסטוריה עד לשלב ההצלבה ואף לניצחון בודד בסדרה מול אולימפיאקוס. באותה עונה סיים עם ממוצעים של 15.3 נקודות ו-3.4 אסיסטים ב-56% מהשדה. לאחר שהספיק לזכות בשתי אליפויות מקומיות עם פרוקום, הפך לאחד השחקנים המבוקשים באירופה, והוחתם על ידי אלופת ספרד דאז, קאחה לבוראל ויטוריה.
ב-2010/2011 העמיד ממוצעים של עשר נקודות ו-2.4 אסיסטים ביורוליג, ו-8.3 נקודות בליגה הספרדית. לוגן, בעל אזרחות פולנית, שיחק בנבחרת הלאומית ביורובאסקט 2009 והציג ממוצעים של 15.5 נקודות ו-4.5 אסיסטים למשחק, שהעמידו במקום השלישי באסיסטים ובמקום החמישי בקלעים באליפות.
בעונת 2011/2012 שיחק לוגן בפנתינאיקוס היוונית שבה חלה צניחה בממוצעים שלו, עם 6.5 נק' ואסיסט ב-15 דק' בממוצע ביורוליג.
באוגוסט 2012 חתם דייוויד לוגן בקבוצת מכבי תל אביב לחוזה לשתי עונות, ובכך המשיך את מכירת השחקנים המסיבית של קבוצת הכדורסל היוונית פנאתינאיקוס בשל קשיים כלכליים שהמועדון נכנס אליו.
באוגוסט 2013 חתם דייוויד לוגן באלבה ברלין לשנתיים. בקיץ 2014 חתם לשנתיים בדינאמו סאסארי שאיתה הוא זכה באליפות וגם העפיל ליורוליג, בקיץ 2016 חתם בריטאס וילנה.
נציב הסחר של ארצות הברית
משרד נציב הסחר של ארצות הברית (בקיצור: USTR) הוא סוכנות של הממשל הפדרלי של ארצות הברית שאחראי לפיתוח ומתן המלצות לנשיא ארצות הברית בנושאי מסחר, ניהול משא ומתן ברמות שונות, תיאום מדיניות הסחר בתוך הממשלה ובין סוכנויות באמצעות ועדת מדיניות המסחר (TPSC) וקבוצת מדיניות המסחר (TPRG).
מבנה ארגוני
העומד בראש המשרד מחזיק בתואר נציב הסחר של ארצות הברית (USTR), תפקיד אשר מוגדר כמשרה ברמת הקבינט של ארצות הברית, אך טכנית אינו בתוך הקבינט, כמו במקרים אחרים של ראשי משרד שאינם מחלקות, אך הם נמצאים בתוך משרד הרשות המבצעת של נשיא ארצות הברית. כדי לאייש את המשרה, הנשיא מציע מועמד מטעמו ומינויו מאושר או נדחה ברוב רגיל של הסנאט. נציב המסחר וסגנו (DUSTR) נושאים בתואר שגריר.
אומדן הסחר הלאומי
דוח אומדן הסחר הלאומי על חסמי מסחר זרים (אומדן הסחר הלאומי או NTE) הוא סדרת סקרים שנתיים שהוכנו על ידי משרד נציב הסחר. מאז 1986, NTE מספק, הכו שניתן, הערכות כמותיות של השפעות זרות על הערך של יצוא אמריקאי. היצוא. המידע כולל גם פעולות שננקטו כדי לחסל את החסמים. מידע זה מבוסס על מידע שמתקבל מנציב הסחר, מחלקת המסחר של ארצות הברית, מחלקת החקלאות של ארצות הברית, סוכנויות אחרות ומקורות נוספים.
דוח מיוחד 301
דוח מיוחד 301 היינו דוח המוכן מדי שנה על ידי המשרד הסחר לפי סעיף 182 של חוק סחר 1974. החוק קובע כי המשרד חייב להגיש דוח שכזה על בסיס שנתי, באפריל של כל שנה. הדוח מסווג מדינות בהתאם לחסמי הסחר שמציבים לארצות הברית.
Eesti Energia
Eesti Energia (שם בינלאומי: Enefit) היא חברת אנרגיה בבעלות ממשלת אסטוניה. זוהי החברה הגדולה ביותר בעולם הפועלת בתחום הפקת אנרגיה מפצלי שמן תוך כרייה, ואחת מיצרניות האנרגיות המתחדשות הגדולות בצפון אירופה, והגדולה ביותר במדינות הבלטיות. נכון לשנת 2019 היא פועלת באסטוניה, לטביה, ליטא, פינלנד, ירדן ובמדינת יוטה שבארצות הברית. באסטוניה החברה פועלת בשם Eesti Energia, ומשתמשת בשם המותג Enefit לפעילות בינלאומית. חומרי הגלם העיקריים של החברה לייצור אנרגיה הם פצלי שמן, המופקים ממכרות הממוקמים במזרח אסטוניה. לקבוצת אנפיט שלושה תחומי פעולה עיקריים: כריית פצלי שמן, הפקת אנרגיה מפצלי שמן והפקת אנרגיה ממקורות מתחדשים.
היסטוריה
Eesti Energia נוסדה בשנת 1939. בשנים 1998–1999 הופרדו והופרטו שתי חברות ההפצה של החברה: Läänemaa Eletrivõrk ו-Narva Elektrivõrk.
בשנת 2006 החלה Eesti Energia למכור חשמל בלטביה ושנה לאחר מכן בליטא. החברה החלה את פעילותה הבינלאומית בכריית פצלי שמן בשנת 2006. באותה שנה נוסדה חברת הבת שלה, Oil Shale Energy of Jordan עבור פרויקט כרייה של פצלי שמן בירדן. במארס 2011 רכשה החברה את כל מניותיה של חברה לכריית פצלי שמן ביוטה.
בשנת 2018 רכשה אנפיט את כל מניותיה של Nelja Energia, אחת היצרניות הגדולות של אנרגיה ממקורות מתחדשים במדינות הבלטיות.
פעילות החברה
אנפיט מייצרת ומוכרת חשמל, חום ודלק. החברה עוסקת בכריית פצלי שמן באמצעות חברת הבת שלה Enefit Kaevandused בשיטת כרייה פתוחה ובכרייה תת-קרקעית ומספקת כ-95% מאנרגיית החשמל הנצרכת באסטוניה.
פעילויות בינלאומיות
חברת הבת של החברה בירדן מקימה מפעל להפקת נפט מפצלי שמן בהיקף של 36,000 חביות ליום. חברת בת נוספת בירדן, Attarat Power Company, מקימה תחנת כוח באטרט אום גודראן, והיא צפויה להתחיל לפעול בשנת 2020.
הפקת חשמל ממקורות מתחדשים
בשנת 2019 החלה אנפיט לייצר נפט מצמיגים ישנים גרוסים. תכולת האנרגיה של צמיגים גרוסים כ-35 מגה-ג'ול לקילוגרם והיא גבוהה פי שלושה מזו של פצלי שמן. החברה ערכה ניסיונות שבהם ערבבו צמיגים גרוסים עם פצלי שמן בתהליך הפירוליזה, עם תכולת צמיגים גרוסים של 4 עד 8 אחוז.
אנפיט מחזיקה בתחנות כוח המייצרות חשמל בהיקף של כ-12 טרהוואט בשנה. היא אחת מיצרניות האנרגיות המתחדשות הגדולות בצפון אירופה, והגדולה ביותר במדינות הבלטיות. אנפיט מייצרת אנרגיה מרוח, שמש, פסולת וביומסה. לדוגמה, בפברואר 2019 ייצרה החברה באמצעות אנרגיית רוח 124 ג'יגהוואט.
חברת הבת של החברה, Enefit Green, מייצרת חום וחשמל מפסולת עירונית מעורבת, אשר מעובדת לאנרגיה בתחנת הכוח הסמוכה לטאלין. תחנת הכוח נבנתה בשנת 2013 והיא יכולה לשרוף כ-250,000 טון פסולת עירונית מעורבת בשנה. תפוקת החשמל השנתית היא כ-134 ג'יגהוואט. את החום המופק מתהליך השריפה מעבירה החברה לבתי מגורים בטאלין ובערים שסביבה.
Enefit Green משתמשת בביומסה לייצור חשמל וחום בשתי תחנות כוח בלטביה. הביומסה מורכבת מפיסות עץ באיכות נמוכה שאינן מתאימות לתעשיות העץ והנייר.
מבחן אוקסידאז
מבחן אוקסידאז (באנגלית: Oxidase test) הוא אחד מהמבחנים הביוכימיים המקובלים במיקרוביולוגיה שמיועד לשם ביצוע הבחנה ראשונית בין סוגים שונים של מיקרואורגניזמים בכלל וחיידקים בפרט. המבחן מתבסס על יכולתו (או אי-יכולתו) של מיקרואורגניזם לחמצן, באמצעות האנזים ציטוכרום C אוקסידאז (Cytochrome C oxidase) תרכובות ארומטיות מסוימות, בהן משתמשים במהלך המבחן, לקבלת שינוי צבע הנראה לעין. את המבחן מבצעים בדרך כלל על גבי רצועות של נייר סופג שספוגות בחומר מחזר (שיטה עקיפה), או בטפטוף ישיר של החומר המחזר על גבי מושבה (שיטה ישירה). מבחן אוקסידאז כשלעצמו אינו מספיק, במרבית המקרים, כדי לקבוע בצורה חד משמעית את סוג המיקרואורגניזם הנבדק. אולם שילובו עם מבחנים ביוכימיים נוספים (מבחן קטלאז, מבחן אוראז, מבחן קואגולאז ועוד) מעלה את יכולת הזיהוי של הסוגים.
אנזימי אוקסידאז
אנזימי אוקסידאז הם קבוצה של אנזימים שמזרזים תגובות חמצון-חיזור בתאים. ציטוכרום C אוקסידאז הוא אנזים מרכזי בשרשרת מעבר האלקטרונים במיטוכונדריה של יצורים איקריוטיים ועל גבי קרום התא של יצורים פרוקריוטיים, בהם חל חיזור של חמצן למים. אנזימי אוקסידאז מפורסמים נוספים ששייכים לקבוצה הם: מונואמין אוקסידאז, ציטוכרום P450 אוקסידאז וקסנתין אוקסידאז.
אופן ביצוע המבחן
להלן שתי השיטות הנפוצות לביצוע מבחן אוקסידאז על כל שלביהן.
שיטה עקיפה
וריאציה אחרת של השיטה העקיפה כוללת רצועות נייר סופג, או דסקיות ספוגים מבעוד מועד ב-TMPD. אם משתמשים בחומרים מסוג זה, תחילה יש להרטיבם במספר טיפות מים מזוקקים, או סליין ומיד אחר כך למרוח את מושבת החיידקים.
הסבר המבחן
חיידקים שמבטאים את האנזים ציטוכרום C אוקסידאז, כחלק משרשרת מעבר האלקטרונים על גבי קרום התא, נעזרים במולקולות NADH בתור תורם אלקטרונים בתהליך. במילים אחרות, מולקולת NADH משמשת כחומר מחזר בתהליך, וציטוכרום C אוקסידאז מזרז את מעבר האלקטרונים הללו. בשלב האחרון של שרשרת מעבר האלקטרונים מעביר ציטוכרום C אוקסידאז את האלקטרונים אל מולקולה קולטת, על פי רוב חמצן, ליצירת מים. במהלך מבחן אוקסידאז תרכובות ארומטיות מחזרות (DMPD, TMPD) תורמות את האלקטרונים ולמעשה מחליפות, בצורה מלאכותית, את מולקולות NADH. התרכובות הארומטיות מהוות אינדיקטורים במהלך המבחן בכך שחמצונם גורם לשינוי בצבעם לכחול-סגול, או לאדום-שחור.
סוגי חיידקים לפי מבחן אוקסידאז
להלן רשימה של מספר סוגים שכיחים של חיידקים נפוצים המחולקים לפי מבחן אוקסידאז.
ולא יהיה כקרח וכעדתו
וְלֹא יִהְיֶה כְקֹרַח וְכַעֲדָתוֹ היא מצוות לא תעשה שאוסרת להחזיק במחלוקת. יש אומרים שמצווה זו נמנית כאחת מתרי"ג מצוות.
מקור המצווה
לאחר מחלוקת קרח ועדתו ומות מאתיים וחמישים מקריבי הקטורת, ציווה ה' את משה שיאמר לאלעזר בן אהרון לעשות מהמחתות ציפוי למזבח, כדי שיהיו לאות לבני ישראל. אלעזר מבצע את הציווי ובתוך כך מתפרשת תכלית האות:
דברי רב הובאו בספר פסקי הרי"ף והרא"ש, וכן אצל כמה ממוני המצוות: הלכות גדולות, שערי תשובה, סמ"ג ועוד. מנגד, הרמב"ם לא מנה מצווה זו במניין המצוות, ואף כתב שדרשה זו היא אסמכתא. בלאו של לא תתגודדו הרמב"ם ציין את דברי רב, אך כתב שמדובר בדרשה בלבד, והראה על פי מדרש חז"ל שהפסוק אינו ציווי אלא איום שמי שיעשה מעשים שיש בהם מחלוקת על הכהונה - ייענש.
העונש
ברובד הפשט ניתן להבין שכוונת הפסוק היא שכל זר שיחלוק על הכהונה ויקטיר קטורת ייענש בעונש שניתן לקרח ולעדתו, כלומר שהארץ תפתח את פיה ותבלע אותו ואת כל אשר לו. אמנם חז"ל דרשו מלשון הפסוק משמעות הפוכה. לפי המדרש, זר שקרב להקטיר קטורת לא יהיה כקרח וכעדתו, אלא יקרה לו מה שקרה לידו של משה, כלומר צרעת. מדרש זה קושר בין העונש המובטח בפרשת קרח לבין הצרעת בה לקה עוזיהו.
דיני המצווה
במסכת אבות נקבעה חלוקה בין מחלוקת ראויה למחלוקת שאינה ראויה: הרמב"ם פירש את המילה 'סופה' במובן של תכלית. לפי הרמב"ם, תכלית המחלוקת של הלל ושמאי הייתה מציאת האמת, ואכן האמת התלבנה מתוך מחלוקתם. זאת בשונה מהתכלית של מחלוקת קרח וכל עדתו, שהייתה בקשת שררה והניצחון בוויכוח, ולבסוף קרה ההפך.
חששות נוספים
בעל השאלתות מסביר שהמחלוקת יכולה להביא לידי האיסור של לא תשנא את אחיך בלבבך, ולכן לא רק הקטן צריך לכפוף עצמו מול הגדול, אלא גם הגדול יכוף עצמו לקטן כדי למנוע מחלוקת.
החפץ חיים מונה את האיסור 'ולא יהיה כקרח וכעדתו' כאחד הלאווים שעליהם יכול לעבור מי שמספר לשון הרע.
ג'רארד וינסטנלי
ג'רארד וינסטנלי (באנגלית: Gerrard Winstanley; 19 באוקטובר 1609 - 10 בספטמבר 1676) היה רפורמטור פרוטסטנטי אנגלי, פילוסוף פוליטי, ופעיל חברתי בימי שלטון הפרוטקטורט של אוליבר קרומוול. וינסטנלי היה ממייסדי תנועת ה"דיגרס" ("Diggers"), או ה"לוולרים האמיתיים" ("True Levellers"), כפי שהם כינו את עצמם.
חייו המוקדמים
ג'רארד וינסטנלי נולד ב-19 באוקטובר 1609 בעיירה ויגאן שבמנצ'סטר רבתי בצפון אנגליה, כבן לאדוארד וינסטנלי, סוחר בדים. ב-1630 עבר ללונדון, שם הפך לשוליית חייט, וכשמונה שנים לאחר מכן, ב-1638, היה לחבר בגילדת החייטים. שנה לאחר מכן, ב-1639, נישא לסוזן קינג, בתו של המנתח הלונדוני וויליאם קינג, ובהמשך פתח עסק למסחר בדים שהסתמך על סחר בין לונדון לבין אזור ילדותו בצפון.
על אף שהיה תומך נלהב של הפרלמנט, פרוץ מלחמת האזרחים האנגלית ב-1642 פגעה במסחר בין הדרום לצפון, וכתוצאה מכך בעסקיו, ושנה לאחר מכן הוא פשט את הרגל. עקב כך, עזר חמיו לו ולאשתו לעבור לאדמות בבעלותו בעיירה קובהם שבמחוז סארי בדרום-מזרח אנגליה, שם החל וינסטנלי לעבוד כרועה בקר שכיר. וינסטנלי היה מזועזע מהעוני שמצא סביבו בקובהם, מהעוני שלו עצמו, ומאוזלת ידם של איכרים עניים אל מול כוחם של בעלי האדמות, או רוכשי אדמות ספקולטיביים, לגרש אותם מהאדמות עליהן חיו ואותן עיבדו. אחד התהליכים נגדו יצאו וינסטנלי וחבריו היה תהליך גידור האדמות המשותפות (commons) והעברתן לידיים פרטיות, אדמות שעד אז היו בשימוש משותף של כלל ציבור האיכרים.
ב-1648 פרסם וינסטנלי פמפלט תחת השם "החוק החדש של הצדק" ("The New Law of Righteousness"). את רעיונותיו שאב מפרק ב' פסוקים 44–45 בספר מעשי השליחים בברית החדשה, בו נכתב: "כָּל הַמַּאֲמִינִים הָיוּ יַחְדָּיו וּבְכָל אֲשֶׁר הָיָה לָהֶם הָיוּ שֻׁתָּפִים. הֵם מָכְרוּ אֶת אֲחֻזּוֹתֵיהֶם וְאֶת רְכוּשָׁם וְחִלְּקוּ אוֹתָם לַכֹּל, לְכָל אִישׁ כְּפִי צָרְכּוֹ." בחיבור זה טען וינסטנלי כי "בראשית הזמן ברא אלוהים את האדמה. בראשית לא נאמרה מילה על כך שענף מסוים במין האנושי צריך לשלוט על האחרים, אך דמיון אנוכי גרם לאדם לשלוט על רעהו". לפיכך טען שהיווצרות הרכוש הפרטי היא נפילת האדם מגן העדן: "לפתע, הארץ (אשר נבראה כדי להיות אוצר משותף לרווחת הכלל, חיות ובני אדם כאחד) גודרה לחלקות סגורות בידי המורים והשליטים, והשאר נעשו משרתים ועבדים: ואותה הארץ שבמסגרת הבריאה נוצרה כאסם משותף לכולם, נקנית ונמכרת, ומוחזקת בידי מעטים...". לדבריו "כל אחד ללא יוצא מן הכל, צריך לקבל את החירות ליהנות מהארץ למחייתו ולהתיישב בכל חלק שירצה בנחלת הכלל האנגלית מבלי לקנות או להשכיר אדמה מאיש".
חיבוריו מבוססים על פירושים לתנ"ך ולברית החדשה, המתנגדים לעבדות ולאדנות, ומביעים ספקנות באשר לשלטונם של מלכים, כפי שבא לידי ביטוי בספר שמואל. הוא פירש את הוראת הנצרות כקריאה לביטול הבעלות הפרטית על אדמות ולביטול האצולה. בפמפלט נכתב בין השאר כי במסגרת החברה החדשה "לא תהיה עוד קניה, ולא מכירה, לא ירידים ולא שווקים, אלא כל הארץ תהיה האוצר המשותף של כל אדם", ו"לא יהיה שליט על אחרים, אלא כל אדם יהיה השליט של עצמו".
וינסטנלי התנגד להשגת פשרה עם המלך צ'ארלס הראשון וכתב: "ראיתי את האנשים הפשוטים של אנגליה משליכים החוצה את הצורר הנורמני שלנו (צ'ארלס הראשון) על ידי הסכמה ושיתוף פעולה של אנשים ומשאבים. בזכות ניצחון זה שחררנו עצמנו מהעול הנורמני שלו, ועכשיו על האדמה לשוב לידיהם של מי שנכבשו, המון העם, ואין על מי שמוחזקים כבני האצולה להוציא את האדמה משימושו של ההמון באמצעות התבססות על מי שעדיין מחזיקים בכוח נורמני ומלכותי, אחרת אנחנו, המרוששים כאשר אנחנו דבקים בפרלמנט...נישאר עדיין עבדים לכוח המלכותי ולידיהם של אדוני האחוזות...". בדברים אלה מהדהד מיתוס רומנטי שהיה נפוץ בקרב חוגים רדיקליים באנגליה של אותה תקופה, ובו ההתרפקות על "תור הזהב של אנגליה", בה חיו האנגלו-סקסונים הפשוטים בצורה חופשית וטובה לכאורה, עד לכיבושם ב-1066 על ידי הפולשים הנורמנים, שביססו את כוחם כאצולה זרה השולטת על הארץ, ובאמצעות פעולות וחוקים עשקו וייסרו את ההמונים הסקסונים בני המעמדות הנמוכים.
עבודתו של וינסטנלי הייתה נטועה במחשבה אנגלית רדיקלית עתיקה, שחזרה לכל הפחות לימי מרד האיכרים האנגלי של 1381 שהובל על ידי ווט טיילר.
ב-1649 השתלטו וינסטנלי ואנשיו על אדמות ריקות (אדמות בּוּר) ואדמות משותפות במחוזות סארי, בקינגהאמשייר, קנט, ונורת'האמפטונשייר, והחלו לעבד את האדמה ולחלק את תוצרת היבולים ללא תשלום לתומכיהם. בעלי האדמות המקומיים בסארי נבהלו מפעילותם, והזמינו את הצבא למקום לפזר את ההתיישבות. וינסטנלי ודיגר נוסף בשם ויליאם אווררד נדרשו על ידי פלוגת פרשים להתייצב בפני מפקד הצבא סר תומאס פיירפקס בלונדון. בפגישה סירבו השניים להסיר את כובעיהם, והרצו את משנתם הדיגרים בפניו. לאחר הפגישה שב וינסטנלי לפעילותו הדיגרית בסארי אך נוכח התנכלויות חוזרות ונשנות ננטשה המושבה.
אחרי הכישלון בסארי, ברח וינסטנלי זמנית לעיירה פירטון שבהרטפורדשייר, שם עבד כמנהל אחוזה של אריסטוקרטית מקומית. העסקה זו נמשכה פחות משנה לאחר שהאריסטוקרטית האשימה את וינסטנלי בניהול לקוי של האחוזה שלה והוא חזר לקובהם.
וינסטנלי המשיך לדגול בחלוקה מחודשת של הקרקע. ב-1652 הוא פרסם פמפלט נוסף תחת השם "חוק החופש בפלטפורמה" ("The Law of Freedom in a Platform"), אותו הקדיש לאוליבר קרומוול, וקרא לו לממש את הכתוב בו. ביצירה זו טען כי הבסיס לחברה נוצרית הוא ביטול הרכוש הפרטי ו"עבדות השכר", קרי שעבודם של ההמונים חסרי הקרקע על ידי בעלי האדמות המעטים, בתנאים קשים, עבור שכר רעב, תוך ניצול עמלם. בהתאם לדבקותו של וינסטנלי במודלים מקראיים, הפמפלט חזה למעשה חברה קומוניסטית הבנויה על יסודות פטריארכליים.
אמונתו הדתית
וינסטנלי היה קווייקר, והאמין באוניברסליזם נוצרי, דוקטרינה הגורסת כי כולם יגאלו, לא משנה עד כמה חטאו. הוא כתב כי "בסוף יינצל כל אדם, אם כי כמה יינצלו רק בשעה האחרונה." ספרו "המסתוריות של האל" הוא ככל הנראה העבודה התאולוגית הראשונה בשפה האנגלית המבטאת את אוניברסליזם זה.
הוא הודאג מאוד מהשאלה כיצד ניתן להסביר את עוניים החריף וחוסר הישע של ההמונים במציאות של אל אוהב וכל יכול. הסבריהם של רוב המטיפים הנוצרים, בין אם מהכנסייה האנגליקנית הממוסדת, ובין אם מעדות אחרות, בין אם האמינו ביופייה של הקדושה ויופיים של טקסים דתיים, ובין אם הדגישו בצורה פוריטנית את מקומה של ההטפה, לא ריצו אותו, שכן אף אחד מהדברים הללו לא עזר לעניים. וינסטנלי הגיע למסקנה כי אין היה טעם לחזור על הקלישאות הקונבנציונליות, וכי ההמונים צריכים לחשוב בעצמם.
אחרית ימיו ומורשתו
ב-1657 קיבלו וינסטנלי ואשתו סוזן נכס באזור קובהם במתנה מחמיו וויליאם קינג. דבר זה שדרג את מעמדו הכלכלי-חברתי של וינסטנלי בקהילה המקומית שלו, והוביל אותו לקבל תפקידים בקהילה הדתית המקומית. כשסוזן נפטרה ב-1664, קנה ממנו חמיו את אדמתו בקובהם, ווינסטנלי חזר ללונדון. ב-1665 נישא לאשתו השנייה אליזבת' סטנלי, והפך לסוחר תירס.
וינסטנלי נפטר ב-1676, בגיל 66.
ב-1999, קבוצת האקטיביסטים האנגלית "האדמה היא שלנו" ("The Land is Ours") חגגה את יום השנה ה-350 לתנועת ה"דיגרס" בצעדה וכיבוש מחדש של אחוזה במחוז סארי, אתר המושבה הראשונה של ה"דיגרס". כמו המושבה המקורית, גם המושבה הזו פורקה בצורה מהירה. מאז 2011 פסטיבל ה"דיגרס" של ויגאן מתקיים מדי שנה בעיירת הולדתו של וינסטנלי, ויגאן, ומושך תמיכה מרחבי צפון אנגליה.
זמר הפולק האנגלי ליאון רוסלסון כתב ב-1974 את השיר "The World Turned Upside Down", שהפך לפופולרי בביצוע של בילי בראג שהוקלט ב-1985, מספר את סיפורם של הדיגרס וחזונם. המילים של שיר ישן יותר, "Diggers' Song", מיוחסות לוינסטנלי. שיר זה הוקלט ב-1988 על ידי להקת צ'מבאוומבה (Chumbawamba) באלבומם "English Rebel Songs 1381-1914".
חצי האי בליצה
חצי האי בליצה (באנגלית: Belitsa Peninsula; בבולגרית: полуостров Белица) הוא חצי אי רחב הבולט לכיוון צפון-מערב מחצי האי טריניטי, שבצפון-מזרח חצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
רוחבו של חצי האי 13 קילומטרים. אורכו של חצי האי 8.5 קילומטרים.
חצי האי בליצה פורץ לכיוון צפון מערב, והוא גובל במפרץ בואון שמצפון-מזרח לו;
חצי האי בליצה גובל במצר ברנספילד, שמצפון-מערב לו.
לחצי האי בליצה צורת טרפז. הקצה המערבי שלו הוא כף קיילמאן, והקצה הצפוני שלו היא נקודת נוטר.
סלעי ביוור הם קבוצת סלעים הממוקמים 4 קילומטרים מחצי האי בליצה, באמצע המרחק שבין נקודת נוטר לבין כף קיילמאן.
מיפוי חצי האי
חצי האי מופה על ידי סוקרים גרמנים וסוקרים בריטיים בשנת 1996.
מאבריק ויניאלס
מאבריק ויניאלס רואיז (בספרדית: Maverick Viñales Ruiz, נולד ב-12 בינואר 1995) הוא רוכב מרוצי אופנועים ספרדי המתחרה כיום בסדרת ה-MotoGP, בקבוצת ימאהה. בשנת 2013 זכה באליפות העולם ב-Moto3. בשנת 2015 נבחר לרוקי העונה בסבב ה-MotoPG.
שנים ראשונות
ויניאלס נולד בפיגרס, ספרד. את דרכו המוטורית החל בתחרויות מינימוטו ומוטוקרוס לפני שעבר להתחרות באופנועי מסלול בשנת 2002. ויניאלס התחרה באליפות קטלוניה בקטגוריית 50 סמ"ק והתחרה מספר עונות בקטגוריית ה-70 סמ"ק. בשנת 2007 זכה באליפות ספרד בקטגוריית 125 סמ"ק ושנה לאחר מכן חזר על ההישג. בנוסף, השתתף גם במספר תחרויות בסבב ה-IDM 125GP הגרמני. בשנת 2009 עבר להתחרות באליפות ה-CEV וסיים במקום השני, מרחק 4 נקודות ממיגל אוליברה הזוכה באליפות. עונה לאחר מכן, ניצח רק 2 מרוצים, לעומת 4 מרוצים שניצח אוליברה. למרות מספר הניצחונות הנמוך הוא הקדים את אוליברה בשתי נקודות, לאחר שסיים את כל שבעת המרוצים בעונה על הפודיום. באותה שנה לקח חלק במרוץ אחד במסגרת אליפות אירופה, מרוץ בו רשם ניצחון.
חצי האי בליצה
מקור השם
חצי האי נקרא על שם העיירה בליצה שבדרום-מערב בולגריה.
מאבריק ויניאלס
125 סמ"ק ו-Moto3
בשנת 2011 החל להתחרות באליפות העולם בקטגוריית 125 סמ"ק כרוכב בקבוצתה של פריס הילטון. בגרנד פרי של לה מאן, המרוץ הרביעי בעונה, השיג את ניצחון הבכורה. עד לסיום העונה השיג שלושה ניצחנות נוספים ובסיומה הוכתר לרוקי העונה.
בעונת 2012 נחשב לאחד המועמדים המובילים לזכייה באליפות. למרות שניצח שישה מרוצים בחלק הראשון של העונה התקשה לשמור על יציבות ואיבד את ההובלה לטובת סנדרו קורטזה. לקראת הגרנד פרי המלזי, בו עדיין היה לו סיכוי תאורטי לזכות באליפות, הפתיע את קבוצתו כאשר טס במפתיע בחזרה לביתו ולא לקח חלק בתחרות.הוא שב להתחרות בשני המרוצים האחרונים של העונה, אותה סיים במקום השלישי.
בעונת 2013 התחרה עבור קבות Calvo. הוא הגיע לפודיום בכל עשרת המרוצים הראשונים של העונה, אך רק פעמיים כמנצח. למרוץ סיום העונה הגיע כשהוא ממוקם במקום השלישי אחרי לואיס סאלום ואלכס רינס. סאלום התרסק בשלב מוקדם של המרוץ, הוא חזר להתחרות, אך סיים במקום ה-14. רינס הוביל את המרוץ עד לפנייה האחרונה, בה הצליח ויניאלס לבצע עקיפה, לסיים כמנצח ולזכות בתואר האליפות.
Moto2
לאחר הזכייה באליפות עבר להתחרות בקטגוריית ה-Moto2. הוא חתם על חוזה לשנתיים בקבוצת Pons, לצד לואיס סאלום, יריבו לשעבר. את ניצחון הבכורה בקטגוריה השיג במרוץ השני בעונה, שהתקיים באוסטין. במהלך העונה ניצח שלושה מרוצים נוספים ובסיומה דורג במקום השלישי.
ימאהה
חורחה לורנסו שרכב עבור קבוצת ימאהה הודיע על מעבר לקבוצת דוקאטי וויניאלס הוחתם כמחליפו, החל מעונת 2017. הוא ניצח את שני המרוצים הראשונים של העונה. בגרנד פרי באוסטין נאלץ לפרוש ואיבד את ההובלה לטובת ולנטינו רוסי. ניצחון בצרפת, לאחר קרב צמוד עם רוסי, העלה אותו שוב לראשות הטבלה. ויניאלס הצליח לשמור על המקום הראשון בשני המרוצים הבאים. בגרנד פרי הולנד נאלץ לפרוש ואיבד את הבכורה לאנדראה דוביציוזו. בעשרת המרוצים הבאים סיים 3 פעמים בפודיום ואת העונה סיים במקום השלישי.
תהילים ס"א
תהילים ס"א הוא המזמור ה-61 בספר תהילים. מזמור זה מבטא את תפילתו של היחיד הקורא לה'. בתחינתו לאל מבקש בעל המזמור שה' יגן עליו. בהמשך המזמור מבקש בעל המזמור כי האל יגן על המלך ועל שלטונו.
תוכן המזמור וסוגה
מזמור זה הוא מזמור הודיה. תפילתו של המלך שונה מתפילת היחיד. פסוקים ג'-ד' מבטאים את מצוקתו של המשורר ואילו פסוקים ז'-ח' מתארים אווירה חגיגית. מכאן סברו החוקרים כי מזמור שייך לתקופה מאוחרת בה התגבש קובץ המזמורים, תקופה בה ראה היחיד את הגאולה כתשובה לסבלו, ולכן רצונו בגאולה השתקפה בביטויי תפילה להגנתו של המלך ובמלכותו שתהא יציבה. יש הסוברים כי זהו מזמור מלך הנמצא במצוקה, הרחק מארצו. שמאי גלנדר רואה במזמור זה מזמור בקשה או כתפילה לאומית בה מבקש בעל המזמור הגנה מאויבי ישראל. לשיטתו אין במזמור די פרטים המזהים את המתפלל כמלך.
המזמור בתרבות
המלחין הצ'כי דבוז'אק כתב מוזיקה למזמור כאשר הוא משלב ביצירה גם את מזמור ס"ג בהשראת המזמור כתבה המלחינה אדית שטיין יצירה מוזיקלית.
לפסוק "יָמִים עַל-יְמֵי-מֶלֶךְ תּוֹסִיף; שְׁנוֹתָיו, כְּמוֹ-דֹר וָדֹר" קיימת גרסה מוזיקלית בזמר החסידי. בציבור החרדי מקובל לשיר את הפסוק בקבלה או פרידה של רבנים חשובים. ביצועים בולטים: עמירן דביר ואברהם פריד באלבומו מעגל השנה 3.
דמניסי
דמַנִיסִי (בגאורגית: დმანისი) היא עיירה ואתר ארכאולוגי בנפת דמניסי שבכארתלי תחתית, גאורגיה. דמניסי הוכרזה כעיר ב-1981 ונכון לשנת 2002 היא מונה 3,427 תושבים. דמניסי ממוקמת על קרקע וולקנית בעמק נהר מַאשַאווֶרָה (მაშავერა) שברכס הקווקז, כ-83 ק"מ דרומית מערבית לעיר הבירה של גאורגיה- טביליסי. האתר הארכאולוגי נמצא בקרבת העיר המודרנית ונושא את אותו השם. באתר מצויים חורבותיה של עיירה מימי הביניים מהמאות 15-6, מתחת לחורבות אלו נמצא אתר פרהיסטורי מהתקופה הפלאוליתית התחתונה. דמניסי נודעה בעולם בעיקר בזכות הממצא יוצא הדופן של שלדי אדם מסוג הומו גאורגיקוס. אלו הם למעשה מאובני האדם הקדומים ביותר המצויים מחוץ לאפריקה. בשל חשיבותו, בשנת 2007, הוכרז האתר כאתר מורשת עולמי.
חיות במה
חיות במה היא תוכנית בידור ואירוח של החינוכית, המשודרת החל מ-30 באוגוסט 2014. הסדרה מארחת ידוען, שחקן, יוצר, מוזיקאי, ומפורסמים נוספים. לכל עונה יש נושא, ובכל פרק מתארח מפורסם הקשור לנושא.
עונה 1 - "חיות במה". מנחה - עלמה זק.
דמניסי
היסטוריה
דמניסי הייתה מיושבת עוד מתקופת הברונזה הקדומה. במאה השישית נבנית במקום קתדרלה אורתודוקסית נוצרית בשם - "דמניסיס סיוני" (סיוני של דמניסי, להבדיל מקתדרלת סיוני שבטביליסי. המילה סיוני פירושה ציון). דמניסי מוזכרת לראשונה במאה התשיעית כרכושו של האמיר הערבי של טביליסי. העיר שוכנת במקום אסטרטגי בנקודת מפגש על דרך המשי וכך בימי הביניים היא הפכה למרכז מסחרי משמעותי בגאורגיה. בשנת 1080 נכבשה העיר על ידי הסלג'וקים, אך מאוחר יותר, בין השנים 1125–1123, שוחררה על ידי מלכי גאורגיה דוד הבנאי ודמטרה הראשון. במאה ה-14 נפלה דמניסי קורבן לסדרת פלישות הרסניות של הצבאות הטורקו-מונגוליים, בהנהגת טימור לנג, ונהרסת כליל. לאחר שנבזזה שוב על ידי הטורקמנים בשנת 1486, העיירה לא התאוששה והיא הפכה לכפר קטן.
חיות במה
עונה 2 - "חיות במה בהופעה". מנחה - שאנן סטריט. מוזיקאים ויוצרי מוזיקה.
דמניסי
האתר הארכאולוגי
בשנת 1936 החלו חפירות ארכאולוגיות בחורבות המגורים מימי הביניים בדמיניסי. בשנת 1983, בתוך סדימנטים ליד מרתפים מימי הביניים, גילו הארכאולוגים שן של קרנף קדום (Dicerorhinus etruscus etruscus). מין זה של קרנפים חי באזור בתקופה הפלאוליתית הקדומה. התגלית הביאה לחשיפת האתר הפלאוליתי. בשנת 1984 התגלו כלי האבן הראשונים.
חיות במה
עונה 3 - "חיות במה צוחקות". מנחה - מיכאל הנגבי. קומיקאים ובדרנים.
עונה 4 - "חיות במה בהופעה 2". מנחה - שאנן סטריט. מוזיקאים ויוצרי מוזיקה.
דמניסי
האתר הארכאולוגי
אחרי שבע שנים של חפירות, בשנת 1991 גילה הצוות הבינלאומי שעובד במקום, מאובנים השייכים להומיניד קדום. הממצא כלל לסת תחתונה שמורה היטב עם סט שיניים מלא, הלסת תוארכה לתקופת הפליסטוקן הקדום (לפני 1.75 מיליון שנה). הלסת נמצאה יחד עם כלי אבן ומספר רב של מאובני בעלי חיים שנכחדו. בקיץ 1999 התגלו עוד שני ממצאי הומינינים - שני חלקי גולגולות קטנות מאותו גיל גאולוגי. מאז התגלו עוד חלקי שלד רבים, חלק הגולגולת השלם ביותר התגלה ב-2005 ופורסם ב-2013. מכלול חוליות המאובנים מדמיניסי כולל שרידי 44 מינים בניהם: דו-חיים (1), זוחלים (3), עופות (3) ויונקים (37).
באוקטובר 2009 נפתח מוזיאון המציג את ממצאי החפירות. המוזיאון משמש כמרכז מידע ומציג תערוכה הנקראת "מולדתם של ראשוני הארופאים".
חיות במה
עונה 5 - "חיות מסך". מנחה - דאנה איבגי. אנשי קולנוע והפקת סרטים.
עונה 6 - "חיות במה יוצרות". מנחה תם אהרון. יוצרים מתחומים שונים.
דמניסי
הומו גאורגיקוס
הומו גאורגיקוס הוא מין נכחד מן הסוג אדם שהוגדר על מנת לייצג את מספר הגולגולות וחלקי השלד המאובנים שנחשפו בדמניסי. מאובנים אלו מתוארכים בשיטות רדיומטריות לגיל של כ-1.75 מיליון שנה לפני זמננו, אשר הופך אותם למאובני האדם העתיקים ביותר שנמצאו אי-פעם מחוץ לאפריקה. הומו גאורגיקוס מאופיין בנפח המוח הקטן, תכונות גולגולת ושלד ארכאיים וכלי האבן פרימיטיבים. ישנם חילוקי דעות בקשר לשיוך הטקסונומי של הומו גאורגיקוס. יש שרואים בו מין בפני עצמו ויש שכוללים אותו במיני הומינינים אחרים כגון הומו הביליס, הומו ארקטוס או הומו ארגסטר.
חיות במה
עונה 7 - "חיות רשת". מנחה דרור גלוברמן. כוכבי יוטיוב ישראלים.
עונה 8 - "חיות במה צוחקות 2". מנחה - מיכאל הנגבי. קומיקאים ובדרנים.
ב-10 בדצמבר 2018 עלתה בכאן חינוכית תוכנית ספיישל בשם "חיות במה מסכמים שנה".
דמניסי
חשיבות האתר
ההומינינים בדמניסי מציגים מאפיינים פיזיים ארכאיים רבים האופייניים להומינינים האפריקאים הקדומים, אבל הם גם חולקים דמיון מסוים עם הומו ארקטוס שהתפתח מאוחר יותר ולכן יכולים לשפוך אור על האבולוציה של מין האדם. בנוסף, מאובני דמניסי שייכים למספר הומינינים המהווים הזדמנות ייחודית לפלאואנתרופולוגים ללמוד על אוכלוסייה המורכבת מדורות שונים- צעירים, בוגרים ומבוגרים. יתרון נוסף של האתר הוא באפשרות הנדירה לתארך אותו בצורה טובה וזאת בזכות הבזלות הקיימות באתר, בזלת היא סלע נוח לתיארוך רדיומטרי.
בסך הכל, דמניסי הוא אתר יוצא דופן, אשר מעבר להיותו אחד האתרים הפלאוליתים החשובים ביותר של אירואסיה, הוא גם אתר ארכאולוגי עשיר של תקופת ימי הביניים בגאורגיה.
לקריאה נוספת
implications for the hominin site of Dmanisi, Quaternary Science Reviews, 2011
לואיזיאנה
לואיזיאנה (באנגלית: Louisiana ) היא מדינה בדרום ארצות הברית, הגובלת במערב בטקסס, בצפון בארקנסו, במזרח במיסיסיפי ובדרום במפרץ מקסיקו.
בירת המדינה היא באטון רוז', והעיר הגדולה בה היא ניו אורלינס.
מקור השם
שמה של לואיזיאנה ניתן על ידי מגלה הארצות הצרפתי רנה-רובר קוואלייה, אדון לה-סאל עת ביקר באזור והכריז עליה כטריטוריה צרפתית. הוא ניתן לה על שם מלך צרפת לואי ה-14 שנודע בכינויו "מלך השמש", ששלט בה בין השנים 1643–1715.
שבטים אינדיאנים
קודם להתיישבות האירופאית בלואיזיאנה התגוררו באזור שבטים אינדיאנים רבים. זכרם של שבטים אלה נשתמר בשמותיהם ערים ואתרים בלואיזיאנה.
ראשית ההתיישבות האירופאית
בשנת 1528 הגיעו לאזור לואיזיאנה המגלים האירופאים הראשונים - משלחת ספרדית בראשותו של פנפילו דה נארוואז, שגילתה את שפך נהר המיסיסיפי. שלוש-עשרה שנים לאחר מכן ארננדו דה סוטו חקר את האזור, אולם לאחר מסע מחקר זה החליטו השלטונות הספרדים שלא להתיישב באזור.
חוקרים צרפתיים, ובהם רובר קבלייר דה לה סאל, הגיעו למקום בשנת 1682 וקרא לאזור לואיזיאנה על שמו של לואי ה-14. בשנת 1699 הקים פייר לה מויין ד'איברוויל את התיישבות הקבע הראשונה באזור.
מושבה צרפתית
הצרפתים התחילו להתיישב בצפון אמריקה כבר ב-1600, בקנדה של ימינו. ההתיישבות בלואיזיאנה היוותה חלק ממושבת הכתר צרפת החדשה, שטענה לבעלות על שטחים נרחבים משני עברי נהר המיסיסיפי בין מפרץ מקסיקו לקנדה. רוב ההתיישבויות שכנו לאורך נהר המיסיסיפי ויובליו שימשו נתיב התחבורה והמסחר העיקרי של ההתיישבויות ותחנות סחר.
בתחילה שימשה מוביל כבירת חבל זה של המושבה ולאחריה בילוקסי. החל משנת 1722 הפכה ניו אורלינס לעיר הבירה.
מושבה ספרדית
בעקבות ניצחונה במלחמת הצרפתים והאינדיאנים השתלטה בריטניה על כל השטחים שממזרח לנהר המיסיסיפי במסגרת חוזה פריז. צרפת ויתרה על יתרת השטח של לואיזיאנה שהפך לשטח בשליטת ספרד על פי הסכם פונטנבלו משנת 1762.
בתקופת השלטון הספרדי גרשו הבריטים מספר אלפים של דוברי צרפתית מאקדיה ללואיזיאנה, ואלה התיישבו באזור ניו אורלינס. דוברי צרפתית אלה יצרו את תרבות הקאג'ון של האזור. בשנת 1800 השתלט נפוליאון על לואיזיאנה בהתאם לחוזה סן אילדפונסו.
רכישת לואיזיאנה
בשנת 1803 רכשה ארצות הברית את הפרובינציה הצרפתית לואיזיאנה מנפוליאון תמורת 15 מיליון דולרים. היא חילקה אותה לשתי טריטוריות - טריטוריית אורלינס - שהפכה למדינת לואיזיאנה בשנת 1812, ומחוז לואיזיאנה. הגבול בין חלקה המערבי של לואיזיאנה לבין טקסס שהייתה אז בשליטת ספרד נותר במחלוקת עד חוזה אדמס אוניס משנת 1819.
בשנת 1849 עברה בירת המדינה מניו אורלינס לבאטון רוז'.
מלחמת האזרחים
אף שלואיזיאנה הייתה מדינה בה העבדות הייתה מותרת, הייתה בה אוכלוסיית השחורים המשוחררים הגדולה ביותר מבין מדינות ארצות הברית.
ב-26 בינואר 1861 פרשה לואיזיאנה מארצות הברית, והצטרפה לקונפדרציית המדינות של אמריקה. ב-25 באפריל 1862 נכבשה המדינה על ידי כוחות הצבא הפדרלי. בשל תמיכת רבים מהתושבים בהישארות באיחוד, המשיכה לואיזיאנה לשלוח נציגים לקונגרס החל משנה זו ועד תום המלחמה (שאז חזרה להיות מדינה באיחוד).
הוריקנים
במהלך ההיסטוריה ספגה לואיזיאנה מספר סופות הוריקן חריפות במיוחד. תיעוד מסודר בנושא התגבש בהדרגה. התיעוד המוקדם ביותר להוריקן כזה הוא משנת 1856 שגרם להרס רב. בשנת 1957 הוריקן אודרי שפגעה בלואיזיאנה וטקסס גרמה ליותר מ-500 מקרי מוות. בשנת 1965 הוריקן בטסי גרמה אף היא להרס רב ופגיעה בנפש. בשנת 1992 הוריקן אנדרו פגעה בלואיזיאנה, פלורידה ואיי באהמה, וגרמה לנזק כולל שנאמד בכ-26 טריליון דולר.
ב-30 באוגוסט 2005 פגעה סופת ההוריקן קתרינה בחופי המדינה וגרמה נזקים נרחבים באזור החוף. למעלה משני מיליון תושבים נאלצו לעזוב את בתיהם, והנזקים הוערכו בעלות של עשרות מיליארדי דולרים.
באוגוסט 2021 האזור נפגע מהוריקן איידה והוכרז כ"אזור אסון" על ידי הממשל.
טופוגרפיה
שטחה של לואיזיאנה מתחלק לשניים - אזור גבעות ואזור החוף. אזור החוף הוא אזור ביצתי הנמצא לגדותיו של נהר המיסיסיפי, החוצה את המדינה מצפון לדרום, ונשפך למפרץ מקסיקו.
נהר המיסיסיפי זורם על רמה הנוצרת ממשקעיו ומהסחף שהנהר מביא. משני צידי הנהר משתפלת הקרקע ונמצאים שטחי ביצות נרחבים, שגובהם הממוצע 3 מטרים מעל פני הים.
סוללות עפר משני צידי הנהר וכן מצידי זרועות הנהר נועדו למנוע את הצפת השטחים על ידי המיסיסיפי.
אזור הגבעות בצפונה של המדינה הוא שטח גבעות מיוער שגובהו כ-20 מטרים מעל פני הים. בין אזור הביצות לאזור הגבהות נמצאת ערבת עשב מישורית. אזור הגבעות בשיאו (הר דריסקול) מגיע לגובה של 164 מטרים מעל פני הים.
נהרות נוספים במדינה: נהר סבין המהווה את גבול המדינה המערבי, ונהר פרל המהווה את גבול המדינה המזרחי, נהר קלקאסיו, נהר מרמנטאו, נהר ורמיליון. אורכם הכולל של נהרות המדינה מגיע לכ־6,400 ק"מ. שטח פני האגמים במדינה הוא כ־2,735 קמ"ר, ושטח פני הנהרות 804 קמ"ר.
גאולוגיה
מרבית הקרקע של לואיזיאנה מקורה במשקעים שהובאו לאזור על ידי נהר המיסיסיפי. סחף שהביא עמו הנהר יצר את לשון הים ואת דלתת המיסיסיפי המהווה את מרבית שטח המדינה.
ממשל ופוליטיקה
בירת מדינת לואיזיאנה היא באטון רוז'.
הרשות המבצעת
מושל מדינת לואיזיאנה הוא ג'ון בל אדוארדס, חבר המפלגה הדמוקרטית. שני חברי הסנאט של ארצות הברית מטעם לואיזיאנה הם ביל קסידי וג'ון קנדי (חברי המפלגה הרפובליקנית). למדינה שישה חברי קונגרס: חמישה מהם חברי המפלגה הרפובליקנית ואחד חבר המפלגה הדמוקרטית.
שיטת המשפט
לואיזיאנה היא המדינה היחידה בארצות הברית בה שיטת המשפט היא "קונטיננטלית" (Civil Law), ולא משפט מקובל אנגלי. השיטה מכונה גם "השיטה האזרחית" ("Civilian System"). בניגוד לשמועה המקובלת, המשפט של לואיזיאנה אינו מבוסס על קוד נפוליאון (אף שהקוד האזרחי התקבל בלואיזיאנה באותה עת, שכן קוד נפוליאון הוכנס לשימוש ב-1804 בעוד רכישת לואיזיאנה התבצעה ב-1803).
בלואיזיאנה אחוז הכלואים הגבוה בעולם - 1% מאוכלוסיית המדינה נמצאים בבתי כלא (1,013 אסורים על כל 100,000 תושבים).
שיטת הבחירות
לואיזיאנה ייחודית בין מדינות ארצות הברית בשיטת הבחירה שלה, הן בפן המדינתי והן בפן המקומי. ביום הבחירות רצים כל המועמדים בכל מחוז בחירה במעין פריימריז, והמועמד לו מעל 50% מהקולות זוכה. אם אין מועמד לו מעל 50% מהקולות, שני המועמדים להם מספר הקולות הרב ביותר רצים שוב לבחירה חוזרת חודש לאחר מכן. בבחירות אלה אין חשיבות למפלגה - וכל מפלגה יכולה לשלוח מספר מועמדים לכל מחוז בחירה.
כלכלה
התוצר המדינתי הגולמי של לואיזיאנה בשנת 2003 היה 140 מיליארד דולר אמריקני. ההכנסה הממוצעת לנפש בשנה זו הייתה $26,312 (מקום 23 מבין מדינות ארצות הברית).
התוצר החקלאי העיקרי של המדינה כולל מאכלי ים (לואיזיאנה היא המפיקה הגדולה ביותר בעולם של חסילונים), כותנה, סויה, בקר, קנה סוכר, עופות וביצים, חלב ומוצריו ואורז.
התוצרים התעשייתיים של המדינה כוללים מוצרים כימיים, נפט ומוצרי זיקוקו, פחם, מזון מעובד, מוצרי נייר וכלי תחבורה.
כלכלת המדינה מתבססת גם על ענף התיירות.
בחישוב שנערך על ידי המכון האמריקאי לחקר מדיניות ציבורית "American Enterprise Institute", נמצא כי מבין כלל מדינות ארצות הברית, התל"ג של לואיזיאנה היה הקרוב ביותר לתל"ג של מדינת ישראל, נכון לשנת 2012 (243 לעומת 241 מיליארד דולר, בהתאמה).
פוטבול
קבוצת הפוטבול המובילה של מדינת לואיזיאנה היא קבוצת ניו אורלינס סיינטס (באנגלית: New Orleans Saints- "הקדושים") מליגת ה-NFL, הקבוצה נוסדה בשנת 1967 וזכתה פעם אחת בתולדותיה בסופרבול של שנת 2009.לרוב צבעי הקבוצה הם - שחור, זהב ולבן.
כדורסל
ללואיזיאנה קבוצה אחת המיוצגת בליגת ה-NBA, היא ניו אורלינס פליקנס.
יחסי ישראל–ניז'ר
בין מדינת ישראל והרפובליקה של ניז'ר לא מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. עם זאת, בין השנים 1960–1973 התקיימו בין שתי המדינות יחסים דיפלומטיים לא רשמיים, אשר נותקו בשנת 1973. בהמשך, בשנת 1996, חודשו היחסים בין המדינות, אך נותקו בשנית בשנת 2002, בעקבות פרוץ האינתיפאדה השנייה.
מכינון היחסים ועד לשנת 1973
המגעים בין שתי המדינות החלו לראשונה במהלך שנת 1960, בשנה בה ניז'ר זכתה לעצמאותה מצרפת. באותה התקופה, מדיניות החוץ הישראלית התמקדה בניסיון לכונן קשרים חיוביים עם מדינות רבות ברחבי אפריקה, כדוגמת גאנה ואנגולה, וזאת כמשקל נגד להשפעתו של החרם הערבי, אשר גרם למדינות רבות ברחבי העולם להימנע מקיום יחסים דיפלומטיים רשמיים עם מדינת ישראל. לאורך שנות ה-60 המוקדמות, הושקו בשטחה של ניז'ר מספר תוכניות פיתוח ישראליות, אשר רובן התבססו על שיגור מומחים ישראלים לסיוע בתחום הפיתוח החקלאי באזורים הצחיחים ברחבי ניז'ר. באותה התקופה, ממשלת ישראל גם סייעה בהקמתה של תנועת החלוצים הצעירים של ניז'ר, כתנועת נוער לאומית בעלת ציביון אזרחי. שיתוף הפעולה בין שתי המדינות אף הוביל, באמצע שנות ה-60, לפתיחתה של שגרירות ניז'רית רשמית בישראל.
היחסים בין המדינות הצטננו במידה ניכרת בעקבות מלחמת ששת הימים בשנת 1967, כאשר הפופולריות של מדינת ישראל, אשר נחשבה עד אז כמופת וסמל למדינה שאינה אימפריאליסטית, נפגעה במידה רבה, בעיקר בקרב חברי ממשלת ניז'ר. כמו כן, מדינת ישראל מצידה ראתה בשלילה את התחממות היחסים שבין ניז'ר ללוב, יריבתה המרה של ישראל, אשר החלו להתהדק בצורה משמעותית החל משנת 1969, וזאת בין היתר בעקבות העלייה הניכרת בביקוש לנפט הלובי בתקופה זו. העלייה בהשפעתו של הסכסוך הישראלי-ערבי בין השנים 1967–1973, אשר הגביר את הלחץ על ניז'ר מטעם בעלות בריתה בקרב העולם הערבי והאסלאמי, בהן לוב, גרם לבסוף לרפובליקה של ניז'ר, בדומה למדינות רבות נוספות באפריקה, להחליט על ניתוק כלל הקשרים הדיפלומטיים בין שתי המדינות, אשר יצא לפועל ב-1 בינואר 1973.
יחסים לא פורמליים
חרף ההכרזה הרשמית בדבר ניתוק היחסים הדיפלומטיים, היחסים בין שתי המדינות המשיכו להתקיים על אש קטנה גם לאחר שנת 1974. עם זאת, היחסים בין שתי המדינות ספגו מהלומה נוספת במהלך סוף שנות ה-70, בעקבות התחממות היחסים בין ישראל לבין דרום אפריקה תחת משטר האפרטהייד, שהייתה יריבה מושבעת של ניז'ר. כמו כן, באותה תקופה האשימה ישראל את ניז'ר כי היא מעבירה אספקה שוטפת של עופרת אורניום ללוב ולעיראק, האשמה שהוכחה נכונה בשנת 1979, עם חשיפת ניז'ר כי היא מכרה 258 טון של אורניום ללוב בשנת 1978. גם בשנים הבאות המשיכה ניז'ר לספק אורניום למדינות שנחשבו כעוינות לישראל: 1,212 טון ללוב בשנת 1981, וכמות לא ידועה לעיראק בתקופה שלפני המתקפה על הכור הגרעיני העיראקי ב-1 ביוני 1981.
ביטוי נוסף למשבר ביחסי שתי המדינות באותה התקופה התרחש במהלך ההצבעה באו"ם על החלטה 3379 של העצרת הכללית של האו"ם, במסגרתה ניז'ר הצביעה בעד ההחלטה לפיה "הציונות היא צורה של גזענות ואפליה גזעית".
מחידוש היחסים בשנת 1996 ועד ניתוקם מחדש בשנת 2002
היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו מחדש ב-28 בנובמבר 1996. הדבר התאפשר הודות לחתימה על הסכמי אוסלו, אשר הביאו להתקרבות משמעותית בין ישראל למדינות מתונות בקרב העולם הערבי והאסלאמי, ואיפשרו גם כינון יחסים עם מדינות כמו ניז'ר, אשר נחשבו כתומכות במחנה הערבי-אסלאמי. עוד סייעו לכינון היחסים הדיפלומטיים מחדש סופו של משטר האפרטהייד בדרום אפריקה, וכן לחץ מארצות הברית לתמוך בתהליך השלום בין ישראל והפלסטינים.
עם זאת, פרוץ האינתיפאדה השנייה, במהלך אוקטובר 2000, הביא לפגיעה משמעותית ביחסים בין שתי המדינות, כאשר דעת הקהל בניז'ר, בדומה לזו ברחבי העולם הערבי, נרעשה נוכח העדויות בדבר "מעשי הזוועה" אותם מבצעת מדינת ישראל כלפי הפלסטינים, ותבעה מממשלתה לנקוט בצעדים מעשיים כנגד מדינת ישראל. לבסוף, בחודש אפריל 2002, ובעקבות שורה של הפגנות המוניות כנגד פעולותיה של מדינת ישראל, וכן כנגד תמיכתה של ארצות הברית בישראל, ממשלת ניז'ר הודיעה פעם נוספת על ניתוק היחסים הדיפלומטיים עם מדינת ישראל. בהודעה רשמית מטעם ממשלת ניז'ר, מ-21 באפריל 2002, גינתה זו את הפעולות הצבאיות הישראליות בשטחים הפלסטיניים, וכמו כן גינתה את "עקשנותו של ראש הממשלה שרון ואת שאיפתו הברורה לבחון מחדש את כל ההחלטות הקודמות במסגרת תהליך השלום, אשר מאיימת באופן חמור על השלום והביטחון בכל רחבי המזרח התיכון".
בצעד זה, ניז'ר הייתה המדינה הראשונה שניתקה את הקשרים הדיפלומטיים עם ישראל, מאז תחילתה של האינתיפאדה השנייה בשנת 2000.
היחסים כיום
נכון ל-2023 לא מתקיימים כלל יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות. כמו כן, לא קיימים הסדרים תיירותיים מכל סוג בין השתיים. עם זאת, לא קיים איסור רשמי על הגעתם של אזרחי ניז'ר לביקור בישראל. מצד שני, חרף הפגנות כנגד מדיניותה של מדינת ישראל, אשר מתקיימות בניז'ר אחת לתקופה, תיירים ישראלים ממשיכים לבקר בניז'ר, וזאת לרבות מספר מצומצם של אנשי עסקים ישראלים, אשר פועלים ברחבי המדינה.
ויקטוריה אאוחניה, נסיכת בטנברג
ויקטוריה אאוחניה פון באטנברג (בספרדית: Victoria Eugenia de Battenberg; באנגלית: Victoria Eugenie of Battenberg; 24 באוקטובר 1887 – 15 באפריל 1969), הייתה נסיכה בריטית-גרמנייה, ואשתו של אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד.
ביוגרפיה
ויקטוריה יוג'יני נולדה ב-24 באוקטובר 1887 בטירת בלמורל, סקוטלנד, להיינריך פון באטנברג ולביאטריס, נסיכת הממלכה המאוחדת, בתם של אלברט ושל ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת. חינוכה של ויקטוריה ואחותה התנהלו תחת פיקוח חמור של הוריהם, והיא נחשבה לאינטליגנטית ביותר. האומנת שלה לימדה אותה לקרוא ולכתוב עוד לפני שהיא הייתה בת חמש, ועם האומנת הצרפתייה שלה היא דיברה רק צרפתית. ויקטוריה למדה בנוסף לאנגלית, את השפה הגרמנית, מדע, ספרות, לטינית והיסטוריה. אביה, הנרי, נסיך בטנברג לימד אותה מדיניות ופילוסופיה, ובנוסף הייתה ויקטוריה אחת הנסיכות היפות באירופה.
ב-31 במאי 1906 התחתנה ויקטוריה יוג'יני עם אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד, הפכה למלכה רעיה ושינתה את שמה לוויקטוריה אאוחניה. כשחזרו מחתונתם, מחבל אנרכיסט השליך לעברם פצצה שהוחבאה בזר פרחים. אלפונסו ואשתו יצאו ללא פגע מהתנקשות, אך 24 בני אדם נהרגו. הנישואים לא היו מוצלחים, משום שאלפונסו ניהל חיים מופקרים, והיו לו הרבה פרשיות אהבים, ואף ניהל רומן עם בת דודתה - ביאטריס, נסיכת אדינבורו וסקסה-קובורג-גותה.
בשנת 1923 תפס הגנרל פרימו דה ריברה את השלטון בהפיכה צבאית והנהיג משטר דיקטטורי בספרד. המלך אלפונסו הכיר בשלטונו ומינה אותו לראש ממשלה. בסוף שלטונו של דה ריברה המדינה נקלעה למשבר כלכלי, והוא איבד את תמיכת הציבור, עד שפרש בינואר 1930. בעקבות כך נפגע קשה גם מעמדו של המלך אלפונסו.
ב-12 באפריל 1931 התקיימו בספרד בחירות מוניציפליות, בהם זכו הרפובליקנים בהישגים משמעותיים בערים המרכזיות. באותה עת גם התקיימו בערים הגדולות הפגנות גדולות נגד המלך ובעד רפובליקה. בעלה המלך אלפונסו, שאך בנס שרד ניסיונות קודמים להדיחו מכסאו, הרגיש שנשאר רק עם מעט תומכים ולפיכך, ברח יחד עם בני המשפחה אל מחוץ למדינה. אלפונסו פרסם הודעה קצרה בה מסר שהוא מרגיש שבאופן זמני אינו זוכה לתמיכת בני עמו. הוא הודיע שאינו מוותר על כסאו, שאינו רק שלו, אלא נובע מזכויות שהצטברו על פני ההיסטוריה, אשר עתידה לדרוש ממנו דין וחשבון, ולכן הוא רק משהה את השימוש בסמכויותיו. הוא טען שהיה לו מספיק כח כדי להילחם במתנגדיו אבל העדיף לעזוב כדי למנוע שפיכות דמים של בני עמו.
ביום יציאת המשפחה לגלות ברומא - ה-14 באפריל 1931, הוכרזה ספרד כרפובליקה הספרדית השנייה.
לאחר מכן נדדה המשפחה במקומות שונים באירופה, ושהתה בשווייץ, צרפת ואיטליה. בשנת 1938 מת בנה הבכור במיאמי, ארצות הברית, ובשנת 1941 מת בעלה אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד ברומא, איטליה. בשנת 1968 שימשה ויקטוריה אאוחניה כסנדקית בטקס ההטבלה של נינה פליפה, נסיך ספרד, וב-15 באפריל 1969 מתה ויקטוריה אאוחניה בלוזאן, שווייץ.
משפחתה
לוויקטוריה אאוחניה ואלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד, היו 7 ילדים:
סרגל T
סרגל T הוא כלי שרטוט עשוי מעץ או מפלסטיק, המשמש לשרטוט קו ישר אופקי על לוח שרטוט. שמו נובע מצורתו, הדומה לאות T. צורתו של הסרגל מאפשרת להצמיד את הזרוע הקצרה שלו ללוח השרטוט, ובכך להבטיח את אופקיותם של הקווים המשורטטים לאורך הזרוע הארוכה. בצירוף משולש המוצמד לזרוע הארוכה של הסרגל מתאפשר גם שרטוט של קווים אנכיים ואלכסוניים. סרגל T מיוצר בגדלים אחדים של הזרוע הארוכה שלו, בין 46 ס"מ ל-110 ס"מ. בדרך כלל מסומנות בשולי הזרוע הארוכה שנתות, כבסרגל רגיל, המאפשרות מדידה במילימטרים (או באינצ'ים וחלקיהם) של אורך הקו המשורטט.
קודם להתרחבות השימוש בתוכנות מחשב לשרטוט שימשו לוחות שרטוט וסרגלי T לשרטוט טכני ואדריכלי.
בניין ג'נרל מוטורס (מנהטן)
בניין ג'נרל מוטורס (באנגלית: General Motors Building) הוא גורד שחקים, ששוכן בשדרה החמישית 767 במנהטן, ניו יורק, ארצות הברית. הוא נבנה על חלקה בה עמד קודם בית מלון סבוי פלאזה. הבנייה החלה בשנת 1964 והסתיימה בשנת 1968.