cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חוקי המשחק (סדרת טלוויזיה)
עלילת הסדרה מתמקדת במערכות היחסים של שלושה חברים המתגוררים בניו יורק - האחד נשוי, השני מאורס והשלישי רווק.
פרנסיס סקוט קי
פרנסיס סקוט קי (באנגלית: Francis Scott Key; 1 באוגוסט 1779 - 11 בינואר 1843) היה עורך דין ומשורר חובב אמריקני שכתב שיר שחלק ממנו הפך להמנונה של ארצות הברית.
במהלך מלחמת 1812 עוכב קי בספינה בריטית במהלך הקרב על מצודת מק-הנרי בנמל בולטימור. כאשר ראה את דגל ארצות הברית עדיין מתנופף מעל המצודה בבוקר קיבל השראה לכתוב שיר החוגג את הניצחון האמריקני. השיר שלו, "ההגנה על מצודת מקהנרי" זכה מאוחר יותר לתוספת של לחן קיים מן השיר "לאנקראון שבשמיים" מאת המלחין האנגלי ג'ון סטפורד סמית, והשילוב נודע בשם "הדגל זרוע הכוכבים." השיר אומץ כהמנון האמריקני בשנת 1931.
עין לבן
עין לבן הוא מעיין שכבה בהרי ירושלים הממוקם כקילומטר אחד דרומית למושב עמינדב ומתחת לגבעת משואה. המעיין נובע ברכס לבן מעל הגדה הצפונית של נחל רפאים, מוקף עצי תאנה, אגוז מלך, שקד, חרוב, זית, אלה ארץ ישראלית ועץ תות.
היסטוריה
במשך השנים ערכה רשות העתיקות מספר חפירות הצלה סביב עין לבן ובעמק שלמרגלותיו. השרידים שנחשפו בחפירות מעידים על שימוש חקלאי אינטנסיבי בשטח למן העת העתיקה ועד ימינו. השרידים אופייניים לעורף החקלאי הכפרי של דרום הלבנט. השרידים שנחשפו כוללים טרסות חקלאיות, גתות, מחצבות, שומרות ומערות קבורה, מערות מגורים, ערימות סיקול, תעלות השקיה, בריכות מים ושרידי מבנים.
השרידים מעידים על כך שבמקום הייתה פעילות אנושית ברציפות מאז תקופת הברזל בארץ ישראל ועד סוף תקופת המנדט. עיקר הממצאים שנחשפו היו מהתקופה הביזנטית בארץ ישראל והתקופה המוסלמית המוקדמת. הם כוללים אבני פסיפס מרובות ושברי רעפים המעידים על מבנה ציבורי, שברי כלי חרס שתוארכו ברובם לתקופות הביזנטית והמוסלמית המוקדמת ומיעוטם לתקופת הברזל, שישה מטבעות שאפשר לזהותם: מטבע מהשנים 351–361 (זיהוי לא וודאי), מטבע מתקופת קונסטנטיוס השני (שנים 355–361); שני מטבעות מהשנים 383–395, מטבע מהתקופה האומאית שלאחר הרפורמה (שנים 697 - 750) ומטבע מיל מנדטורי משנת 1943. בנוסף נמצאו פריטי מתכת מעניינים, פעמון עם כיתוב אנגלי וכפתור של יחידה מצבא הממלכה המאוחדת מתקופת המנדט.
בוסתני העצים סביב המעיין היו חלק משטחי העיבוד החקלאי של הכפר הערבי אל-ולג'ה שתושביו עזבו אותו לאחר שנכבש במלחמת העצמאות, ב-21 באוקטובר 1948 במבצע יקב להרחבת פרוזדור ירושלים.
בשנת 2015 המעיין עבר שיפוץ ובריכות המים נבנו ושוקמו על ידי עיריית ירושלים ורשות הטבע והגנים כחלק מפרויקט פארק ירושלים.
המעיין
המעיין נובע מנקבה חצובה המזינה שתי בריכות, האחת רדודה, והשנייה עמוקה יותר, עד כ-160 ס"מ, ומשמשת בשנים האחרונות מקום פופולרי לביקורים ולרחצה. המעיין קיבל את שמו מצבעם הלבן של סלעי הרכס מהם הוא נובע. בסמיכות למעיין זה, נמצאים עין חניה ועין במבה, הנובעים גם הם בנחל רפאים.
דרכים ושבילים
דרך סלולה באורך של כ-1.5 ק"מ מובילה מחניון גן החיות התנ"כי למעיין. הדרך קרויה דרך נדב על שם | נדב אלעד, לוחם בפלוגת הנדסה של חטיבת הצנחנים שנפל בפעילות מבצעית בחברון. משפחתו וחבריו ליחידה תרמו ועזרו לשיקום המקום ולטיפוחו.
ליד המעיין מתחיל שביל אופנים "מי-ם אל ים" שמגיע עד לחוף הים התיכון בתל אביב. כמו כן, במעיין עובר שביל ישראל.
לי המעיין נמצא פתח מנהרת כרם, מנהרת אופניים באורך 2.1 ק"מ המובילה לצומת כרם.
אמנת ז'נבה השנייה
אמנת ז'נבה השנייה 1906 מכילה את כללי אמנת ז'נבה הראשונה על מצבי מלחמה בים. כללים הנוגעים להגנה על צוותים רפואיים ודתיים ביבשה, מיושמים להגנה על אניות המשמשות לצורך שירות רפואי.
Escherichia coli
Escherichia coli (בקיצור: E. coli; בתעתוק לעברית: אשריכיה קולי, אשרישיה קולי, אי קולי) הוא אחד ממיני החיידקים העיקריים החיים במעי התחתון של בעלי חיים הומיאותרמיים בעלי חום גוף קבוע (כולל יונקים וציפורים) והחיוניים לעיכול תקין.
שמו ניתן לו על שם האיש שגילה אותו – ב־1885. מבחינה טקסונומית משתייך E. coli למשפחת Enterobacteriaceae. החיידק משמש כאורגניזם מודל בביולוגיה ותגליות ביולוגיות רבות התגלו כתוצאה ממחקר ב-E. coli. הגנום של מספר זנים של החיידק רוצף במלואו. נמצא בשימוש רחב בתחום הביולוגיה המולקולרית כפונדקאי לשיבוט מולקולרי.
החיידק הוא חיידק גראם שלילי (בעל דופן דקה).
E. coli בגוף האדם
מספר חיידקי ה־E. coli בצואה של אדם הוא כ־– לגרם בממוצע. החיידקים הדומים להם החיים באדמה או בצמחים נבולים, ידועים יחד כקוליפורמים (המילה נגזרת מ"דומים לקולי"). הקוליפורמים הם כל החיידקים הגרם שליליים בצורת מתג, המתאפיינים ביכולת הפקת אנרגיה על ידי נשימה תאית (אל־אווירנים פקולטטיביים), בכך שאינם יוצרים נבגים ובהתססת לקטוז תוך 48 שעות בטמפרטורה של 35 מעלות צלזיוס.
E. coli חי עם האדם ביחסי אנדוסימביוזה הדוקים. החיידק זוכה למזון, הגנה וטמפרטורה קבועה של 37 מעלות צלזיוס; הוא מתחרה עם חיידקים אחרים, חלקם פתוגניים, על המזון ומקטין בכך את קצב גדילת אוכלוסייתם; בנוסף, מפריש החיידק אנזימי עיכול המעכלים רכיבים תזונתיים שהאדם אינו מסוגל לעכל בעצמו.
E. coli בזיהומי מים
בתחומים של טיהור מים וטיפול בשפכים, שנים רבות משתמשים ב־E. coli לזיהוי רמת הזיהום של המים על פי כמות הצואה שהם מכילים. הסיבה לשימוש בקוליפורמים היא כמותם הרבה בגוף האדם, לעומת חיידקים פתוגניים כגון סלמונלה. בנוסף, במצבו הרגיל ה־E. coli אינו מזיק ולכן השימוש בו במעבדה בטוח יחסית. החיסרון בשימוש זה הוא שפרט להימצאו בצואה, E. coli יכול לגדול בשפע גם במקומות נוספים, כגון מפעלים לייצור נייר.
E. coli כגורם פתוגני
קיימים שלושה תרחישים שבהם E. coli יכול להיות גורם למחלה:
להלן מספר סוגים כאמור:
E. coli כמקור אנרגיה ירוקה עתידי
E. coli לא מהווים סיכון זיהומי בלבד. במחקר ב־E. coli שפורסם בשנת 2008, הצליח צוות חוקרים אמריקאי לחולל שינוי גנטי המאלץ זן מסוים של החיידק להפיק כמות משמעותית של מימן. כאשר הוזנה אוכלוסיית החיידקים בחומצה פורמית עלתה תפוקת המימן בשני סדרי גודל על התפוקה של ה־E. coli הטבעי, ותפוקה משמעותית הושגה גם כשהוזן בגלוקוז. המימן הנאגר יכול לשמש להפקת אנרגיה ירוקה מתחדשת בתהליכים שונים, למשל בעירה.
התפרצויות E. coli בולטות
בתחילת חודש יוני של שנת 2011 נחשדו מלפפונים בגרמניה כמזוהמים בחיידקי E. coli מסוכנים. המגפה התפשטה למדינות אחרות כגון בריטניה, ספרד, שוודיה ואף ארצות הברית. לאחר בחינה נוספת העלו השלטונות בגרמניה השערה שמקור הזיהום הוא כנראה בנבטי שעועית ומאוחר יותר נטען כי ייתכן שהמקור הוא זרעי גרגרנית יוונית ממצרים. נכון ל־30 ביוני 2011 מתו 47 איש כתוצאה מזיהומים אלה. מספר חודשים לאחר ההתפרצות הצליחו חוקרים לזהות את הזן האחראי להתפרצות, אשריכיה קולי O104:H4, שכמו זנים אחרים של החיידק, מייצר רעלן שיגה במותו בהשפעת אנטיביוטיקה. אי לכך, טיפול אנטיביוטי עלול להחמיר את מצב המטופל בזיהום של אי קולי עד כדי מוות, ולכן במקרה של שלשול דמי לא מומלץ ליטול אנטיביוטיקה ללא בדיקת רופא.
אתיקה בעסקים
אתיקה בעסקים ועולם העבודה היא הסכמה על קודים מוסריים של טוב ורע שמטרתם להנחות את העסק בקבלת החלטות במהלך פעילותו של העסק.
אתיקה בעסקים משמעותה הכנסת קוד מוסרי, החל מציות לחוק ועד פרטים קטנים בארגון, ואף מעבר לכך.
אתיקה בעסקים היא קבלה של קודים אתים מוסריים כגון כנות, שקיפות, אמינות, מילוי הבטחות ועמידה בהתחייבויות, נאמנות, כבוד לזולת, רגישות חברתית ומוסרית. התנהלות לא אתית תהיה החל מעבירות פליליות על דיני העונשין כגון עבירה מירמה וגזל, גנבה, שוחד וטובות הנאה, הרצת מניות ועבירות על חוק ניירות ערך, זיהום סביבתי, סיכון סביבתי תוך סיכון חיי אדם, פרסום מטעה, אי תשלום מיסים ועד עבירות אתיות או עוולות אזרחיות שהם לאו דווקא עבירות פליליות כגון אי עמידה בהתחייבויות, ניצול ילדים ככוח עבודה זול.
אתיקה מקצועית
אתיקה מקצועית מקובלת במקצועות שונים. ארגונים ומקצועות בהם נפוצים מאוד קודים אתיים, הם ארגוני מורים, ארגוני מנהלים, ארגונים למקצועות חינוך, ארגונים לאנשי מקצועה בתחום רפואה וטיפול. אנשי חינוך וטיפול מחויבים לאמץ קודים אתיים בהוראה וטיפול
גם בעולם המשפט מצינו כללים בדבר האתיקה, כך למשל כפופים עורכי הדין ונוטריונים לכללים הקבועים בחוק, שעיקרם שמירה על כבוד המקצוע, נאמנות ללקוחותיו, איסור פרסום, איסור שידול לקבלת עבודה, שמירת סודיות מקצועית, ניהול ארכיון לשמירת מסמכים, טיפול בהם ועיון בהם, ומגבלות נוספות. הנוטריון כפוף לשיפוט משמעתי של בית הדין המשמעתי המחוזי של לשכת עורכי הדין, המוסמך אף לשלול את רישיונו אם ביצע עבירה חמורה על כללי האתיקה של הנוטריון. לנוטריון אסור לעבוד בשותפות עם מי שאיננו נוטריון, או לחלוק עם אדם אחר בשכר שקיבל, למעט עם נוטריון, אלמנתו של נוטריון שותף או ילדיו הקטינים של נוטריון שותף שניפטר. בישראל קיימת שותפות אחת של נוטריון המשתף פעולה עם שותפים נוטריונים רבים אחרים, דוברי שפות שונות, בביצוע תרגום נוטריוני.
התועלת הכלכלית באימוץ קוד אתי
התנהגות אתית מסייעת בפתרון קונפליקטים בתוך הארגון ומחוצה לו, ואף להבטיח שהחברה ועובדיה מצייתים לחוק ופועלים באופן חוקי כמו כן בצורה שלא תפגע בעסק, בחברה האנושית או בכלכלה.
קוד אתי לארגון
קוד אתי הוא מסמך המציג את החובות (המוסריות והאחרות) המוטלות על בעלי מקצוע או על ארגונים, עסקיים או ציבוריים. יש המכנים אותו "תעודת הזהות הערכית" של המקצוע או של הארגון.
ניסוחו של קוד אתי עבור ארגון מבטא את הצורך בשפה אחודה של כל חבריו. דבר זה נכון במיוחד בקהילות עובדים גדולות הנעדרות 'תפיסת טוב משותפת טבעית', כמו זאת הקיימת במבנים חברתיים אורגניים, כדוגמת המשפחה. היחסים בין העובדים השונים בארגונים ובעסקים מוגדרים באופן פורמלי, ונעדרים את האפיון הרגשי הקיים ביחסים במשפחה, או בקהילות קטנות, כמו בפוליס היוונית. מאפיינים אלה חושפים את הארגון כמכניזם מודרני שכדי להפעילו ביעילות יש להגדיר עבורו במפורש, דרך הקוד, את זהותו, את מטרותיו, ואת הערכים שלאורם יפעל לממש אותן. גיבושה של זהות ארגונית (או תאגידית) היא צעד חשוב לקראת עיצובה של תפישת טוב משותפת לכלל הארגון. על מנת שהקוד האתי בארגון יחלחל ויהפוך לחלק בלתי נפרד של התרבות הארגונית, יש צורך ליצור מעגלי שיתוף והסכמה רחבים ככל האפשר, זאת על מנת להפוך את עובדי הארגון לשותפים אמיתיים בעיצובו ובשמירה עליו.
הטמעת אתיקה בארגון משמעותה יישום הקוד האתי ועקרונותיו על ידי המנהלים והעובדים בחברה.
שקיפות ודיווח
שקיפות עסקית מתארת התנהלות של ארגון בצורה כזו המאפשרת גישה למאגרי מידע של הארגון, כגון: התנהלות פיננסית, פרוטוקולים, סטטיסטיקות, תקנות וחוקים, מזכרים, ישיבות פתוחות ודרכי פעולה.
השקיפות יכולה להתבטא בעוצמות שונות, למשל ייתכן שרק לחברי/עובדי הארגון תהיה גישה לכל או לחלק ממאגרי המידע, וייתכן שגם לאנשים מחוץ לארגון תהיה גישה לכל או לחלק מהמידע. כמו כן משך הזמן שבו מידע נשאר מפורסם יכול להישתנות. השימוש במילה שקיפות מתקשר בדרך כלל לפתיחות, ללקיחת אחריות, לתקשורתיות, לביקורת עצמית ולחוק חופש המידע.
לדוגמה, ישנן הרבה עמותות רשומות אשר מפרסמות את הדו"חות הפיננסיים שלהן על מנת להגביר את אמון התורמים להן. השקיפות מאפשרת ליותר אנשים להיחשף להתנהלות הארגון ובכך היא מאפשרת יותר ביקורת בונה.
מניעת שחיתות
השחיתות פוגעת בכלכלה ואף מהווה עבירה פלילית על פי דיני העונשין. (ראו גם עבירות של שוחד וקבלת דבר במירמה) הדבר מעכב את הכלכלה, פוגע ברווחה הכלכלית של האזרחים, מבריח משקיעים, מייקר פעילות עסקית, ומערער את אמון בציבור בשלטון וסקטור העסקי.
ארגונים בינלאומיים כמו ה-OECD וה-Global Compact UN פועלים נגד השחיתות.
קוד אתי למקצוע
מקובל לראות בניסוח קוד אתי לעיסוק מהלך התורם להפיכתו למקצוע של ממש. בעלי מקצוע לוקחים על עצמם לספק שירותים חברתיים שונים, וקושרים עצמם לשליחות חברתית מסוימת: לטפל בסבל גופני או נפשי ולהביא לו מזור (רופאים, פסיכולוגים), לייצג אזרחים בפני רשויות החוק (עורכי דין), לתכנן את המרחב הציבורי הפיסי ואת המבנים שבו (ארכיטקטים), ולהפיץ את האמת למרות קיומם של קשיים (עיתונאים). בצעד זה מוענקת זהות מובחנת למקצוע וממנה נגזרות חובות שונות על העוסקים בו, כמו זאת המבטיחה את החיסיון על המידע שלקוח מעביר לעורך הדין שלו או מטופל למטפל בו.
המודעות לאתיקה בעסקים בישראל
על פי ארגון מעלה המודעות לאתיקה בעסקים בישראל נמוכה יחסית לעולם, מעט חברות במשק הישראלי מחזיקות קוד אתי, בעיקר החברות הגדולות כגון בנקים, חברת טבע וחברת רפא"ל.
המודעות לאתיקה בעסקים והטמעת קוד אתי אצל עסקים קטנים נמוכה מאוד עד לא קיימת.
השיטפונות בפקיסטן (2022)
השיטפונות נגרמו עקב גשמי מונסון כבדים מהרגיל וקרחונים שנמסו כתוצאה מגל חום חמור, כל אלה קשורים לשינויי האקלים. זהו השיטפון הקטלני ביותר בעולם מאז השיטפונות בדרום אסיה ב-2017. ב-25 באוגוסט הכריזה פקיסטן על מצב חירום בשל ההצפות. ב-29 באוגוסט, הודיעה השרה לנושא שינויי אקלים בפקיסטן כי שליש מהמדינה נמצא מתחת למים, מה שמשפיע על חייהם של כ-33 מיליון בני אדם. ממשלת פקיסטן העריכה את הנזק מהשיטפונות ברחבי המדינה בכ-10 מיליארד דולר שהם כ-3% מהתוצר לאומי גולמי, נכון ל-30 באוגוסט 2022.
באוגוסט 2022 נהרגו שישה קציני צבא בהתרסקות מסוק במהלך מבצע חילוץ בהצפות. שיטפונות בזק אירעו גם במדינות השכנות הודו ואפגניסטן.
גשמי מונסון והמסת קרחונים
באוגוסט 2022 ירדו בפקיסטן גשמים בכמות גבוהה מהרגיל, כאשר במחוז סינד ירדו 784% יותר גשמים מהממוצע הרגיל בחודש אוגוסט, ובמחוז בלוצ'יסטן 500% יותר. ירידה של גשמי מונסון בכמות גבוהה מהממוצע נרשמה גם בהודו ובבנגלדש. האוקיינוס ההודי הוא אחד מהאזורים שהתחממותם מתרחשת בקצב המהיר בעולם, והוא מתחמם בממוצע במעלת צלזיוס (בניגוד לממוצע ההתחממות הגלובלית בעולם, של 0.7 מעלות צלזיוס). ההערכה היא שהעלייה בטמפרטורות פני הים מגבירה את גשמי המונסון. בנוסף, בדרום פקיסטן חוו שני גלי חום רצופים שוברי-שיאים בחודשים מאי ויוני, אשר סביר שנגרמו בשל שינויי האקלים. אלה יצרו שקע תרמי חזק שהביא לגשמים כבדים מהרגיל.
פגיעה
בסך הכול, 1,136 בני אדם נהרגו בעקבות השיטפונות, ו-1,634 פצועים. יותר מ-300 אלף איש עדיין חיים במחנות זמניים, נכון לאוגוסט 2022, בשל השיטפונות. שיטפונות אלו הם הקטלניים ביותר שהתרחשו בפקיסטן מאז שנת 2010, אז קרוב ל-2,000 איש נהרגו בשיטפונות, והקטלניים ביותר בעולם מאז השיטפונות בדרום אסיה ב-2017. שר האוצר של פקיסטן, מיפתח איסמעיל, אמר כי השיטפונות גרמו לפקיסטן נזק של לפחות 10 מיליארד דולר (או 2,206 טריליון רופי פקיסטני). ב-29 באוגוסט, השרה לנושא שינויי אקלים שרי רהמן אמרה כי "שליש" מהמדינה נמצא מתחת למים, וכי אין "כל אדמה יבשה כדי לשאוב את המים החוצה", והוסיפה כי מדובר ב"משבר בעל ממדים בלתי נתפסים". גם שדות חקלאיים נהרסו על ידי המים. מאז אמצע יוני, גשמי מונסון ושיטפונות כבדים השפיעו על כ-33 מיליון בני אדם בפקיסטן, הרסו כמעט 218,000 בתים וגרמו נזק למאות אלפים נוספים. המחוזות סינד ובלוצ'יסטן נפגעו בצורה הקשה ביותר מבחינת ההשפעה על האוכלוסייה ועל התשתיות. יותר מ-700,000 בעלי חיים נהרגו, רובם במחוז בלוצ'יסטן, בעוד שהרס שנגרם למעל ל-3,600 ק"מ של כבישים ו-145 גשרים מנע גישה לאזורים שנפגעו מהצפות. יותר מ-17,560 בתי ספר נפגעו או נהרסו גם כן. לבקשת הרשות לניהול אסונות מחוזית של בלוצ'יסטן (PDMA), בוצעה הערכת צרכים רב-מגזרית מהירה ב-10 אזורים במחוז בלוצ'יסטן על מנת לזהות צרכים בעדיפות עליונה ופערים בין המגזרים.
ב-1 באוגוסט 2022, מסוק תעופה של צבא פקיסטן שהיה בעת פעולות חילוץ באזור לסבלה שבמחוז בלוצ'יסטן, איבד קשר עם בקרת התנועה האווירית. ששת אנשי הצבא שהיו על המסוק, כולל מפקד החיל ה-12, לוטננט גנרל סרפרז עלי, נהרגו בהתרסקות. דיווחי הרשויות בפקיסטן על חקירותיהם הראשוניות ייחסו את ההתרסקות לתנאי מזג אוויר קשים, ואילו רויטרס דיווחה על טענות לא-מאומתות של קבוצת ההתקוממות "באלוך ראג'י אאג'וי סנגר", כי הם הפילו את המסוק בירייה.
סינד
במחוז סינד כמעט כל הגידולים העיקריים הושמדו בשיטפונות. לפחות 402 בני אדם נהרגו ו-1,055 נפצעו מהשיטפונות במחוזסינד. בין ההרוגים היו שלושה ילדים צעירים, שנספו מקריסת גג ביתם בעיר קנדקוט. 10 מיליון בני אדם נעקרו מבתיהם בסינד, ו-57,496 בתים נפגעו קשות או נהרסו כליל, רובם בדיוויזיית היידראבאד, ו-830 ראשי בקר נהרגו. 1.54 מיליון דונם של אדמות חקלאיות נסחפו בשיטפונות.
גם המחוזות המנהליים לארקנה וסוכור  נפגעו קשות מהשטפונות; העיר תוארי מירוואה  'הוצפה'.
העיר קראצ'י, בירת מחוז סינד, עדיין לא נפגעה מההצפה המחודשת, אך הושפעה בעבר מהצפות.
בלוצ'יסטן
בשיטפונות במחוז בלוצ'יסטן נהרגו 244 בני אדם. באזורים רבים חדרו מי הגשמים לבתים רבים והפכו אותם לבלתי ראויים למגורים. משפחות רבות נעקרו מבתיהן. 426,897 בתים ניזוקו או נהרסו לחלוטין, וכ-304,000 דונם של יבול אבדו. בנוסף, יותר ממיליון ראשי בקר נהרגו.
על פי נציב הסיוע לניהול אסונות מחוזיים, העיר כוויתה, בירת בלוצ'יסטן, הוכרזה כאזור אסון בעקבות הגשמים, והוכרז מצב חירום במחוז.
ח'ייבר פח'טונח'ווה
בסך הכול, מאז חודש יולי נהרגו לפחות 258 בני אדם ו-338 נפצעו כתוצאה מהשיטפונות במחוז ח'ייבר פח'טונח'ווה. בין ההרוגים היו חמישה ילדים ממחוז דיר העליון, שנסחפו בשיטפונות וטבעו כשחזרו הביתה מבית הספר. 326,897 בתים ניזוקו עקב שיטפונות ומפולות, ו-7,742 ראשי בקר מתו מסככות שקרסו. במחוז סוואט, בית מלון חדש שנבנה קרס עקב הצפה כבדה. החלק הדרום-מערבי של המחוז כבר נפגע מרעידת אדמה שהתרחשה באפגניסטן השכנה, חודשיים קודם לכן.
במחוז קוהיסטאן התחתון נסחפו 5 אנשים שנתקעו בשיטפון על גבעה; 4 מהם נהרגו, ואחד חולץ. במחוז בלקוט טסיל נהרגו 8 נוודים משיטפונות בפלג נהר קונהר. כמו כן, 12 בני אדם נהרגו בהצפות באזורים שונים במחוז דרה איסמעיל חאן עקב שיטפונות בזק שנגרמו משיטפונות על גבעה.
גילגיט-בלטיסטן
בסך הכול, במחוז גילגיט-בלטיסטן מאז יולי נהרגו לפחות 22 בני אדם, ארבעה מוגדרים נעדרים והשיטפונות פגעו קשות בכביש קארקוראם. כבישים נסגרו לתנועה במספר מקומות עקב מפולות. כ-420 בתים נהרסו וכ-740 ניזוקו עקב שיטפונות ומפולות. בינתיים, גם הכביש המהיר האסטרטגי S-1 נשחק עקב זרימות מים גבוהות בנהר האינדוס. דרך עמק אישקומן נקטעה באזור גוטקש עקב שיטפונות בנחל אישקומן. גשר בעיר צ'ורבאט שבמחוז גאנצ'ה הוצף גם הוא. כבישי העמק ושני גשרים במחוז נגאר נסחפו בשיטפונות. כמו כן דווח על נזקים בערים ח'אנאר ובונאר במחוז דיאמר. נכון ל-26 באוגוסט, רוב חלקי הכפרים במחוז גיזר נהרסו בשיטפונות. בין אלה ניתן למנות את עמק בובר, גאהקוץ' וגולמוטי. התושבים התבקשו להתפנות מהאזורים שנפגעו בהצפות. מפלס הנהר עלה לגובה מסוכן ביותר.
פנג'אב
במחוז פנג'אב, בסך הכול 168 בני אדם נספו ו-105 אחרים נפצעו בשיטפונות האחרונים. בעיר טאונסה שריף, אזורים רבים שקעו במי השיטפונות. בעיירה ההיסטורית מנגאדותה, שממערב לטאונסה שריף, מאות בתים ובעלי חיים נסחפו במי השיטפונות. כמו כן, 178,000 דונם של קרקע חקלאית אבדו. תושבי היישובים הסמוכים לנהרות שהוצפו החלו להתפנות מבתיהם, ורוב המשפחות התרחקו מהאזור. מרבית המשפחות עברו ברגל או ברכיבה על גמלים למקומות בטוחים יותר, תוך שהם לוקחים איתם רק אספקה חיונית, שכן הכבישים והגשרים נסחפו.
אזאד קשמיר
לפחות 41 בני אדם נהרגו בהצפות באזור אזאד קשמיר. ב-31 ביולי, במחוז פונץ', עשרה בני אדם נהרגו וארבעה נפצעו מקריסת גג. ב-19 באוגוסט, חמישה תיירים מהעיר מיאנוואלי נהרגו לאחר שנסחפו בעמק נילום.
במדינה
קציני צבא וחברי קבינט וסנאטורים פדרליים הודיעו כי יתרמו את משכורתם החודשית עבור הסיוע בעקבות השיטפונות.
קבוצת PTCL, ספקית שירותי הטלקום והאינטרנט הגדולה בפקיסטן הודיעה על תרומה של 1.75 מיליארד רופי פקיסטני (כ-7.9 מיליון דולר) לתמיכה בנפגעי ההצפות.
יו"ר מפלגת פקיסטן תח'ריק אי-אינסאף וראש הממשלה לשעבר, עימראן ח'אן, ערך משדר התרמה באורך 3 שעות כדי לגייס כספים עבור נפגעי השיטפונות, וגייס 500 קרורים (כ-225,600 דולר) עבור סיוע בעקבות נזקי השיטפונות.
המכחול הטעון של גוסטב קורבה
"המכחול הטעון של גוסטב קורבה" (1970) היא יצירת אמנות מאת יהושע נוישטיין
השיטפונות בפקיסטן (2022)
במדינה
ב-30 באוגוסט הודיעה ממשלת פקיסטן על הקצאה של 170 מיליון דולר עבור נפגעי השיטפונות, אשר יוחזרו דרך "תוכנית התמיכה בהכנסה של בנזיר" (BISP), כחלק מתוכנית התגובה של פקיסטן לשיטפונות.
המכחול הטעון של גוסטב קורבה
תיאור
הבחירה בצייר הצרפתי הריאליסטי גוסטב קורבה כנקודת התייחסות בשם העבודה, קשורה לציורים כגון "שלום אדון קורבה" (1854) או "האטלייה של הצייר" (1855), שעסקו במעמדו של האמן. כמו קורבה, גם נוישטיין בוחן את ההיתכנות של יצירת האמנות בעידן הפוסט-מודרני.
השיטפונות בפקיסטן (2022)
במדינה
רשות התקשורת של פקיסטן (PTA) פרסמה את המספר 9999 עבור תרומות ב-SMS לסיוע מול נזקי השיטפונות, כדי לאפשר לאנשים לתרום את כספם באמצעות שליחת הודעה עם המילה "fund" דרך הטלפון הנייד עבור תרומה של 10 רופי פקיסטני לקרן הסיוע לשיטפונות של ראש הממשלה, לתמיכה בנפגעי השיטפונות.
אוטו דרי
אוטו דֵרִי (במקור דויטש, בהונגרית: Déri Ottó; וינה, 5 באוקטובר 1911 – ניו יורק, ארצות הברית, 18 באפריל 1969) היה צ'לן ועורך דין יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה
אוטו דרי נולד במשפחה יהודית כבנם של איגנץ דרי (דויטש) (1875–1964) פקיד טחנת קמח קיטור ושל אירמה פופר (1888–1957) בין השנים 1929–1933, הוא היה תלמידו של ינה קרפיי באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט. בשנת 1935 קיבל תואר דוקטור במשפטים באוניברסיטת בודפשט (משנת 1951 אוניברסיטת אטווש לוראנד). עד 1938 ניגן בתזמורת הקונצרטים של בודפשט. בשל יהדותו לאחר האנשלוס היגר לפריז, שם המשיך את לימודיו באקול נורמל סופרייר (אקול נורמל) אצל הצ'לן היהודי-אמריקאי מוריס אייזנברג יליד קלינינגרד. משנת 1939 התגורר בארצות הברית. הוא ניגן בכמה תזמורות סימפוניות, אחר כך ברביעיית מיתרי לנר בין השנים 1945 לבין 1948, בשלישיית ניו יורק בין השנים 1951 לבין 1961, ומשנת 1962 עד מותו ברביעיית המיתרים של סיטי קולג'. כסולן ניגן כמה פעמים ברדיו של בודפשט וברדיו האמריקאי. בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20 סיים תואר דוקטור למוזיקולוגיה באוניברסיטת קולומביה. הוא לימד תורת מוזיקה, היסטוריה של מוזיקה, ומוזיקה קאמרית במכללת ניו יורק. הוא פרסם שתי אנתולוגיות לצ'לנים מתחילים, ספר הלימוד שלו זכה בפרס דימס טיילור, ומשמש כספר עיון באוניברסיטאות מערביות רבות.
חייו הפרטיים
אשתו, ז'וז'אנה קרשי (1915–1983), הייתה פסיכואנליטיקאית, בתם של הרופא קורנל קרשי ושל בלנקה הוליטשר, אותה נשא לאישה ב-27 ביוני 1936 בבודפשט. סבו וסבתו מצד אביו היו גוסטב דויטש ופאולינה גרין, סבו וסבתו מצד אמו היו מור פופר, עורך דין, חבר הוועדה המחוקקת של מחוז היידו, ושל וילמה אובלאט.
ילדיהם:
קוסטה בראווה
לאורך השנים הייתה קוסטה בראווה גם מוקד משיכה לאמנים שהתגוררו במקום. שני האמנים הבולטים ביותר שפעלו בו היו פבלו פיקאסו וסלבדור דאלי, שנולד בפיגרס הסמוכה, ונפש בפורט ליגאט.
שניאור שפושניק
שניאור שפושניק (1896 - 12 בדצמבר 1919) היה מהרוגי מאורעות תל חי.
ביוגרפיה
שניאור נולד בחודרוקוב אוקראינה. בשנת 1901 עלה עם משפחתו לארץ ישראל והתיישבו בפתח תקווה. באחד ממכתביו לאחיו, יהושע, כתב: "נקרב אנו את הקץ, במעשינו הפעוטים, ברוחנו הכביר, כי בני בר כוכבא ורבי עקיבא אנו". הוא התנדב לבוא לתל חי באלול תרע"ט ספטמבר 1919.
בעקבות התמורות בארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה וספיחיה, התערער המצב במושבות הגליל העליון. הבדואים התמרדו כנגד הכוחות הצרפתים, ואף תקפו וגירשו את תושבי הכפרים הנוצרים באזור. כך למשל, הותקף באכזריות הכפר אבל אל-קמח (אבל בית מעכה הכנענית כשמה במקרא), בכ' בכסלו תר"ף 12 בדצמבר 1919, ותושביו נרצחו ונבזזו.
בערבו של אותו יום, לאחר שיצאו מאבל, בשעה 19:30, תקפו הבדואים את חצר תל חי באש עשרות רובים עזה. "המתנפלים הקיפו את החצר מכל ארבע פִנותיה וירו בלי חשׂוֹך [כך] כדורים". חברי הקבוצה כיבו את האורות בבנינים והשיבו אש, אשר גרמה לנסיגת התוקפים. חבר הקבוצה שניאור שפושניק שנמצא עם תחילת היריות מחוץ לחצר נהרג. הוא היה החלל הראשון שנהרג על הגנת תל חי. נקבר בבית הקברות האזרחי בתל חי.
העיר קריית שמונה נקראת על שמו, יחד עם שבעת חבריו שנהרגו על הגנת תל חי.
קרול השני, מלך רומניה
קרול השני לבית הוהנצולרן-זיגמרינגן, מלך רומניה (ברומנית: Carol al Doilea ; 15 באוקטובר 1893 – 4 באפריל 1953), מלך ברומניה בין השנים 1930–1940.
קרול השני כונה "המלך הפלייבוי" ומספר נשים היו מושאי אהבתו וחלקן גם ילדו את ילדיו. הוא ויתר על המלוכה למען הנשים שאהב, אך בכל זאת הגיע למלוכה לאחר שהדיח מהכס את בנו, מיכאי הראשון, מלך רומניה. המעגל הושלם כשהוא הודח מהכס לטובת בנו. בעת שנות הגלות בצרפת ב-1926–1930 נאלץ לשאת את השם האזרחי שנבחר לו על ידי אביו - "קרול קאראימן".
בתקופת מלכותו רומניה עברה ממשטר של מלוכה חוקתית עם שלטון דמוקרטי למשטר אוטוקרטי הבנוי על מפלגה יחידה ובראשה המלך. תחת מלכותו התרבו מאוד הרציחות הפוליטיות, כולל רצח שני ראשי ממשלה מכהנים. משטרו נודע בשחיתות שלטונית ותחת שלטונו איבדה המדינה חבלי ארץ גדולים.
ביוגרפיה
על חינוכו פיקח קרול הראשון, מלך רומניה בעצמו. בילדותו נהנה קרול מחברת ילדים, אסף בולים מגיל 7, שיחק טניס, עסק בסקי וככל שהתבגר נמשך למכוניות מהירות ואלגנטיות, למטוסים ובהמשך לנשים. במשפחת המלוכה דיברו הרבה שפות וקרול עצמו דיבר רומנית, צרפתית, גרמנית, אנגלית ורוסית.
המלך דאג לכך שקרול יחווה התנסות מינית ראשונה בגיל 16. שחקנית תיאטרון, שזומנה על ידי מנהל התיאטרון הלאומי של בוקרשט, נאותה לכך ואחרי מעשה התלוננה על כך, "הוא הרג אותי, 14 פעמים, חזר על כך". הדברים תועדו בזכרונות של ראש ממשלת רומניה לשעבר, קונסטנטין ארג'טויאנו, שהיה גם רופא בהכשרתו. התופעה יוחסה לכך שקרול סבל מפריאפיזם.
המלך דאג לו למחנך שווייצרי משכיל, ארנולד מוהרלן. אך באיחור הסתבר שהוא בעל דעות סוציאליסטיות. במקום המחנך מונה הגנרל יון פרטיקרי, שנסע איתו לגרמניה, לבית הספר הצבאי של פוטסדם, כדי להקנות לו חינוך צבאי. החינוך הצבאי נקטע, כשהנסיך נלקח על ידי הוריו לביקור בחצר ניקולאי השני, קיסר רוסיה, כדי שיכיר את בתו, אולגה ניקולאיבנה. המשפחות תכננו כנראה קשרי נישואין, אך הנסיך התעלם מאולגה והתעניין באחותה הצעירה - הצאר לא הסכים, הוא חשב שהיא צעירה מדי.
אהבות בוסר - אלה פיליטי
בגיל 21, כשאביו הוכתר, היה קרול השני ליורש העצר של רומניה וסנטור. לאחותו, אליסאבטה, נסיכת רומניה, הייתה חברה בשם אלה פיליטי - הנסיך הצעיר והחברה של אחותו התאהבו, אך את אהבתם שמרו בסוד, כי על פי חוקת רומניה, היה איסור על בני משפחת המלוכה להתחתן עם רומנים, הם ובמיוחד יורש העצר, היו חייבים להתחתן עם בני משפחות מלוכה זרות. ב-1917 נודע דבר אהבתם של הצעירים והמלכה החליטה על הפרדתם, אלה פיליטי נשלחה לגלות בפריז והנסיך קיבל תפקיד פיקודי בגדוד הפרשים על שם המלכה אליסבטה.
אהבות בוסר - זיזי למברינו
ב-1918, בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה, עברו משפחת המלוכה והשלטון של רומניה ליאשי, לאחר שבוקרשט נכבשה על ידי הצבא הגרמני. ביאשי הכיר קרול את יואנה, הידועה יותר כזיזי למברינו, שהייתה בתו של גנרל רומני ממשפחת אצולה ותיקה, ותוך זמן קצר התאהב בה. קרול הזמין את למברינו למסיבות, הביא אותה לארוחות חגיגיות ותוך זמן קצר ידעו הכל על אהבתו. בארמון המלוכה לא היו מרוצים מכך ואנשי אמון של משפחת המלוכה דאגו להפגיש את קרול עם תלמידת תיכון בשם מריה מרטיני. מרטיני מצאה חן בעיני קרול ותוך זמן לא רב נכנסה להריון ממנו. קרול לא נואש מלמברינו ועדיין דבק בה ורצה לשאת אותה לאישה. מרטיני ילדה בת ואנשי בית המלוכה דאגו למסור אותה לבית יתומים ולשמור את העניין חשאי. קרול התחיל לחפש מוצא לאיסור החוקתי להתחתן עם רומניה וכשלא מצא החליט לעשות מעשה - הוא ביקש את ידה של זיזי למברינו ולאחר שזו נענתה בהתלהבות, ערק ממשמרתו הצבאית (היה מפקד הרגימנט השמיני של הציידים ההרריים, שבסיסם היה בטרגו ניאמץ), כשהוא לבוש במדי קצין רוסי. יחד עם חבר קרוב ועם זיזי, עברו את הגבול לרוסיה, נכנסו לאזור בשליטת האויב האוסטרו-הונגרי, זוהו וקיבלו ליווי של קצין גרמני. לאחר שהגיעו לאודסה, שילם קרול 50,000 לאי לכומר מקומי, שחיתן אותו עם זיזי למברינו ביום 31 באוגוסט 1918, בכנסייה פוקרובסקאיה.
עם היוודע דבר החתונה להורי קרול, שלח המלך שליחים, שהחזירו אותם בכוח לרומניה. קרול וחברו נשפטו על עריקה ונידונו ל-75 ימי מעצר באחד המנזרים. זיזי הורחקה מבעלה. הורי קרול הפעילו לחצים לביטול נישואי הצעירים, אך קרול סירב ואף איים לוותר על תוארו כיורש עצר.
הנישואים, שנערכו בניגוד לרצון ההורים, בוטלו בהחלטה משפטית שנויה במחלוקת. קרול נשלח להפרדה למנזר Horaita-Neamt, אך השניים המשיכו להתראות עוד תקופת מה וזיזי נכנסה להריון ממנו. בית המלוכה דאג לזמן מחדש את מריה מרטיני וקרול חידש את הקשר איתה. גם מרטיני נכנסה להריון ואנשי בית המלוכה ארגנו לה נישואים עם מנהל תחנת רכבת, שהסתבך בפלילים.
לזיזי למברינו נולד ילד ב-8 בינואר 1920. הילד קיבל את השם מירצ'אה גרגור קרול למברינו. מירצ'אה לא הוכר כבן משפחת המלוכה, וקרול נשלח לטיול סביב העולם, כדי שימצא לו כלה מתאימה. זיזי למברינו נשלחה לצרפת עם קצבה דו שנתית של 110,000 פרנקים ובית נקנה בשבילה בניי-סיר-סן. היא חתמה על חוזה עם הבנק המרכזי של רומניה, שבו הובטחה קצבתה וגם נקבעו מצבים עתידיים אפשרים, כמו נישואים לאדם אחר.
נישואים מלכותיים
קרול לא הסתפק בפילגש בפריז, בבוקרשט הוא נודע כצרכן שרותי זנות. היה יוצא עם מכוניתו ואוסף כל פעם זונה אחרת מהרחוב ובסוף הערב היה משלח אותה עם שטר של חמש מאות או של אלף לאי. הסוכנים החשאים היו עוקבים אחר המתרחש, אוספים את הזונות, מזהירים אותן לא לספר ונותנים להן חמשת אלפי לאי. התרבו המקרים של נשים, שנזקקו לטיפול רפואי לאחר יחסים עם קרול, לכן הוא התחיל להשתמש באביזר, שהמציאו הספרדים עבור מלכם, פרננדו השביעי, מלך ספרד, שכונה El Deseado, שהייתה לו בעיה דומה, מין כרית עגולה עם חור באמצע.
אלנה לופסקו וויתור על המלוכה
לפי מה שכתבה אלנה לופסקו בספר שכתבה על סיפור האהבה שלה עם הנסיך קרול, הם נפגשו לראשונה כשהיא הייתה בת 9 והוא בן 19. הנסיך כיבד אותה בסוכריות והחמיא לשיערה האדום. לאחר מכן נפרדו דרכיהם. אלנה התחתנה בגיל 16 עם קצין צבא, ממנו התגרשה בהמשך. ילדה הראשון מת בלידתו והשני בגיל שנה - ילדים נוספים לא היו לה. לאחר נישואי קרול הוא נפגש במקרה עם לופסקו והשניים התחילו להתראות בסינאיה. ב-1925 נסע קרול לאנגליה, כדי להשתתף בטקסי קבורתה של דודתו, אלכסנדרה. בדרך חזרה, בפריז, פגש שוב את אלנה לופסקו והחליט להישאר איתה ולא לשוב לרעייתו ברומניה.
אלנה לופסקו הייתה גרושתו של קצין צבא, בתם של רוקח יהודי שהתנצר ורקדנית וינאית קתולית ממוצא יהודי. ב-1925 הודיע קרול לאביו, שהוא מוותר על זכותו לירושת הכתר לטובת בנו, מיכאי וביקש להימחק מספרי המשפחה ולקבל שם משפחה רגיל. בפברואר 1926 הורה פרדיננד הראשון, מלך רומניה להנפיק לקרול דרכון עם שם המשפחה קאראימאן. לאחר שעברו דרך מילנו, ניס, מונטה קרלו, קאן וביאריץ, התיישבו קרול ואלנה לופסקו בפריז, שם ניהלו את חייהם בעזרת שלושה משרתים וטבחית, שהובאה מרומניה.
ביולי 1927, כשמת אביו של קרול, הוכתר מיכאי למלך רומניה, אך בגלל היותו ילד עדיין, עמדה בראש המדינה עוצרות, שפעלה בשם המלך. העוצרות הורכבה משלושה אישים, ניקולאה בראנה, האח הצעיר של קרול, שלא היו לו שאיפות למלוכה, הפטריארך מירון קריסטיה וגאורגה בוזדוגן, נשיא בית המשפט לערעורים. אלנה קיבלה מעמד של מלכה-אם והופקדה על חינוך בנה. ב-21 ביולי 1928 נרשמו הגירושים בין קרול ובין ורעייתו אלנה באופן רשמי.
מגעים מוקדמים
בסוף שנות העשרים של המאה העשרים היה ברומניה משבר כלכלי (חלק מהמשבר הכלכלי העולמי (1929)) ומשבר פוליטי. שני המשברים הוחמרו בעקבות הדיכוי האלים של שביתת הכורים בעמק הז'יו (1929). המפלגות והעסקנים הפוליטיים היו חלוקים ביניהם בדרך לטיפול במשברים. היו כאלה שסברו, שחזרתו של קרול והכתרתו יוכלו לפתור, לפחות חלקית את המשברים והיו כאלה, שהתנגדו בכל תוקף לחזרתו של קרול. האיש הפוליטי המשפיע ביותר באותה תקופה היה יוליו מאניו והוא היה נכון לשקול החזרתו של קרול בתנאים מסוימים. מותם של שני אישים הקלו על האפשרות הזאת, מותו של המנהיג הליברלי, יון (יונל) ברטיאנו, מתנגד חריף לחזרת קרול, החליש את המתנגדים ומותו של אחד מחברי מועצת הכתר, בוזדוגן, אפשרה מינוי במקומו של אחד מאנשי מאניו, שהבטיח לא להתנגד להשבת קרול.
מאניו, שמפלגתו הלאומית-אכרית ניצחה בבחירות האחרונות (77,76% הצביעו עבורה) וזכתה לרוב גדול בפרלמנט הרומני, שלח לקרול שליחים, כדי לברר איתו תנאים לחזרתו. ברומניה באותה תקופה דעת הקהל אהבה מאוד את המלכה האם אלנה, גרושתו של קרול וממש שנאה את המאהבת שלו, את אלנה לופסקו. מאניו רצה שלוש התחייבויות מקרול, שיעזוב את לופסקו, שיתפייס עם גרושתו ושימלוך לפי החוקה. קרול נזהר מקבלת התחייבויות, נתן תשובות כלליות והסיק שראש הממשלה לא יתנגד לחזרתו.
קרול חוזר לרומניה ומוכתר למלוכה
ב-6 ביוני 1930 הגיע קרול לבוקרשט בעזרת דרכון מזויף על שם Eugen Nicolas. הוא נכנס לארמון קוטרוצ'ן וטילפן ליוליו מאניו, כדי להודיע לו על הגעתו ולהזמינו לשיחה. מאניו בירך אותו ובא אליו לשיחה. מאניו הציע לו להיות חבר במועצת העוצרות במקומו של האיש שלו וחזר לדרוש את שלושת תנאיו. קרול השיב, שהנה כבר עזב את פילגשו מאחוריו, הגירושים הם עניין אישי והם נערכו על פי בקשת רעייתו ולגבי החוקה, הוא מתכוון להישבע על החוקה וזה אומר שיכבד אותה. זה לא סיפק את מאניו והוא עזב את המפגש.
קרול הגיע עם דרכון מזויף, הוא הפר את ההסכם, שעל פיו לא היה אמור לשוב לרומניה במשך עשר שנים ובכל זאת מאניו לא פעל נגדו. קרול ניצל זאת והזמין למפגשים פוליטיקאים נוספים, גם מתוך מפלגתו של מאניו ותוך זמן קצר נוצרה דינמיקה, שרצתה להשביע את קרול כמלך. בנסיבות אלה מאניו הגיש את התפטרותו מתפקיד ראש הממשלה. הממשלה החדשה, שקמה אחריה, הביאה להצבעה ב-8 ביוני את ביטול החוקים להדחת קרול מירושת הכתר. קרול הושבע כמלך רומניה והממשלה התפטרה. ניסיונו של קרול להביא להקמת ממשלת אחדות לאומית כשל ואז פנה למאניו והציע לו להרכיב ממשלה וכך זה נעשה.
המלך קרול השני
קרול השני ניסה להשפיע על החיים הפוליטיים של רומניה, תוך כדי מניפולציה של המפלגות הקיימות. הוא לא ניתק את יחסיו עם פילגשו, ונרמז, על רקע המוצא היהודי של הוריה הנוצרים, בעיקר על ידי התנועה הלגיונרית, שהמלך הוא משרת היהודים. כדי לדכא את האופוזיציה, ביטל קרול ב-1938 את המפלגות הקיימות והקים ממשלה אנטישמית עם אוריינטציה פשיסטית.
המלך קיבל שוחד מגדולי התעשיינים והבנקאים, הביא להגליית גרושתו וטיפח את המאהבת שלו וקמרילה של מקורבים. בתקופתו פרחו התנועה הלגיונרית והאלימות הפוליטית; שני ראשי ממשלה נרצחו.
שובה של לופסקו ופרישת מאניו
ב-12 באוגוסט הגיעה לרומניה אלנה לופסקו והמלך אירח אותה בארמון פלש. ראש הממשלה, יוליו מאניו נזעק אל המלך והמלך הכחיש שלופסקו נמצאת בארמון. כשמאניו התעקש, הזמין המלך את אדמיניסטרטור הארמון, שבדק את רשימת העובדים ומצא בה כובסת בשם אלנה לופסקו. המלך שאל את מאניו, האם מתאים שמלך וראש ממשלה יריבו על כובסת. מאניו עזב את הארמון והבליג. כעבור זמן לא רב קנה המלך בית יפה בבוקרשט עבור לופסקו והיא עברה לגור שם. ניסיונותיו של מאניו להביא לפיוס בין קרול ובין גרושתו נדחו על ידי שני בני הזוג לשעבר, שלא סבלו זה את זה. בנסיבות אלה התפטר מאניו מראשות הממשלה וכעבור כחצי שנה התפטר גם מהנהגת מפלגתו. הוא המשיך להתנגד למלך ולקמרילה, שנוצרה סביבו וסביב לופסקו.
הקמרילה של קרול השני
הקמרילה של קרול השני, מלך רומניה הוא השם המקובל לחוג הפנימי של המלך קרול. הקמרילה השפיעה על הכלכלה והפוליטיקה הרומנית ותפסה חלק ניכר מהכיסוי התקשורתי של התקופה. הקמרילה עמדה במרכז התקפות האופוזיציה על ממשלו של המלך קרול השני ועם הדחתו הגיעה לקץ השפעתה וחלק מחבריה עזבו את רומניה יחד עם המלך. במרכז הקמרילה עמדו בעלי תפקידים בארמון, פילגש המלך, אלנה לופסקו, תעשיינים ובנקאים גדולים ותופסי עמדות מפתח בממשל. בין חברי הקמרילה היו אנטישמיים ויהודים, חלק פעלו בשיתוף פעולה וחלקם זממו האחד נגד חברו. היו חברי קמרילה שהודרו והיו אחרים שצורפו.
פויו (קונסטנטין) דומיטרסקו (Puiu (Constantin) Dumitrescu), בנו של קולונל רומני, היה סטודנט בפריז בתקופה בה שהה שם הזוג קרול קאראימאן ואלנה לופסקו. הוא ביצע עבור קרול שירותים אישיים וליווה אותו לבתי הימורים. עם שובו של קרול לרומניה והכתרתו ב-1930, ליווה אותו דומיטרסקו והפך למזכיר האישי של המלך ועמוד התווך בקמרילה שלו. הוא זכור גם בגלל "פרשת המטפחות", כאשר אביו של דומיטרסקו (שקודם לדרגת גנרל על ידי המלך ומונה למפקד הז'נדרמריה) ובן דוד של אלנה לופסקו הפיקו מטפחות עם דיוקנו של המלך קרול וכל אנשי הצבא והמשטרה חויבו לרכוש מטפחת כזאת.
פוקר עם המלך
שני המלכים, שקדמו לקרול השני, קרול הראשון ופרדיננד הראשון, נודעו ביושרם ובאי קבלת שוחד. שני התעשיינים המובילים ברומניה, ניקולאה מאלאקסה ומקס אאושניט החליטו לנסות את המלך החדש, ביום השנה לשובו לרומניה באו אליו השניים ונתנו לו תיק עם מאה מיליוני לאי בנימוק: "התעשייה הכבדה אסירת תודה על כל מה שעשית...". המלך לא סירב, ההפך, הוא הודה להם והעניק להם עיטורים. מאותו שלב מתן המתנות הפך לשגרה: קרול ולופסקו קיבלו תכשיטים לימי הולדת, מכוניות, ציורים, סוסי מרוץ, אורוות, בתים ועוד. דרך אחרת לשחד את המלך הייתה על ידי השתתפות במשחק פוקר עם המלך (המלך שינה במקצת את חוקי המשחק), משחק בו המשתתפים הפסידו סכומים גדולים, שהמלך זכה בהם. לא רק המלך קיבל שלמונים, גם חברים נוספים בקמרילה, ותמכו במשחדים ואפשרו להם לקבל הזמנות, לנצח במכרזים ולהתגבר על המתחרים.
לקראת סוף שנות השלושים של המאה העשרים, כשהמלך החליט להתקרב לגרמניה הנאצית, הוא הרחיק את אאושניט מחוג מקורביו והפעיל עליו לחצים כדי שיעביר את מניותיו במפעלים בחו"ל לידי מאלאקסה. אאושניט נכנע והעביר את הבעלות, אך כאשר הלחצים התחדשו, כדי שיעביר גם את הבעלות על המפעלים ברומניה, תבע בתמורה לוויתורו מכתב מהמלך בו יודיע שאין עוד שום תביעות כלפיו. המכתב לא ניתן לו, והוא נעצר והושלך לכלא בטענה שעבר על חוקי המטבע. המלך לחץ על שר המשפטים לשנות תקנות בדחיפות, כדי שיוכל להאשים את אאושניט בעבירות ולהביא אותו למשפט. אאושניט נשפט לשש שנות מאסר והביע נכונות לחתום על הוויתור שנדרש ממנו, אך למרות חתימתו לא שוחרר. לפני שנעצר דאג אאושניט לשלוח את בני משפחתו לחו"ל וכנראה צייד אותם במסמכים שיפגעו במלך אם זה יחליט לחסל אותו פיזית.
רצח דוקה
יון ג. דוקה התנגד לחזרתו של קרול השני לרומניה ולהכתרתו, ולאחר ההכתרה נשבע לחתוך את זרועו ולא לשתף פעולה איתו. הוא היה מבקר חריף של המלך ושל הממשלות, שפעלו תחתיו, אך לאחר משבר ממשלתי והתפטרות הממשלה הוזמן על ידי המלך, בנובמבר 1933, להרכיב ממשלה זמנית, שתכהן עד הבחירות בחודש דצמבר. דוקה פעל בתקופה זו למניעת השתתפות התנועה הלגיונרית תחת השם "הכל למען המולדת" בבחירות ודאג לפרסם את האיסור ביום האחרון לפני סגירת ההרשמה לבחירות, כדי למנוע מהלגיונרים הצטרפות לרשימות אחרות או הקמת רשימה חדשה. כעבור זמן קצר נרצח על רציף תחנת הרכבת בסינאיה על ידי הניקדורים, שלושה מחברי התנועה הלגיונרית. ידיעות על תכנון הרצח הגיעו לידי המלך לפני הרצח, אך זה הורה למשטרה לא לעשות דבר למניעת הרצח ואחריו סירב לפגוש את משפחת הנרצח.
הרוצחים נעצרו במקום, אך הועלה החשד, שמדובר בפעולה יזומה של הנהגת התנועה הלגיונרית, לכן המשטרה הרומנית יצאה למרדף מעצרים אחר הצמרת הלגיונרית - קורנליו זליה קודריאנו חמק והסתתר במקום לא ידוע עד לסיום המשפט. בליל 9/10 בדצמבר הסתתר קורנליו זליה קודריאנו, שחשש ממעצר, בביתו של גבריאל מרינסקו, מפקד משטרת בוקרשט, והעביר הוראות לאנשיו באמצעות גנרל קנטקוזינו. קרובת משפחה של קודריאנו, גברת קרצ'יונסקו, דודנית של אלנה לופסקו, שבביתה התחבא לפני מעצרו, העידה בבית המשפט שבביתה נפגשו המתנקשים וקיבלו הוראות מקודריאנו וגם העבירו ביניהם נשק ותיאומים, אך למרות עדות זאת זיכה בית המשפט את כל הנאשמים פרט לשלושת הקושרים, שנידונו למאסר עולם עם עבודת פרך.
הלגיונרים היו מרוצים מהדרך בה הסתיים המשפט ולאות תודה, הופיעו בקבוצה גדולה לפני ארמון המלך, שם צעדו וקראו סיסמאות: "יחי המשמר (משמר הברזל)", "יחי קודריאנו", "יחי המלך". המלך יצא למרפסת וקיבל את הפגנת ה"סטודנטים". הניקדורים הוכרזו גיבורים של התנועה הלגיונרית והוקדש להם "שיר הניקדורים".
סטרז'ה צריי
המלך קרול הקים ב-1935 את ארגון הנוער סטרז'ה צריי על מנת לפגוע בהשפעה ההולכת וגדלה של התנועה הלגיונרית. חברי הארגון זכו לשם "străjeri" (שומרים) והמלך עצמו נחשב ל"שומר הראשי". הארגון נבנה לפי הדגם של הנוער ההיטלראי ווהארגון האיטלקי המקביל באלילה וארגונים פשיסטיים אחרים. בארגון השתמשו בברכה גזורה מההצדעה הרומית. את הארגון הנהיג למעשה תאופיל סידורוביץ', שנשא את התואר "ממלא מקום השומר הראשי". על פי הצו-חוק 3,445 מ-1937, כל הבנים בגלאי 7 עד 18 וכל הבנות בגילאי 7 עד 21 היו חייבים להצטרף לארגון. הבנים בגילאי 18 עד 21 היו צריכים להצטרף למסגרת קדם צבאית.
המצטרפים היו חייבים ב"אני מאמין" בן חמישה סעיפים:
ב-3 בדצמבר 1938 סטרז'ה צריי אורגנה מחדש וכללה בתוכה את כל ארגוני הנוער והילדים ברומניה ובכך פורקו למעשה כל הארגונים המתחרים, כולל תנועות הנוער והספורט היהודיות.
מגעים בבית מאלאקסה
לקראת סוף שנות השלושים של המאה העשרים עלתה בהתמדה הפופולריות של קודריאנו ושל תנועתו, התנועה הלגיונרית. קרול השני, מלך רומניה היה ער לתופעה וחיפש דרכים להתמודד איתה. הפגנת הכוח של הלגיונרים בהלווייתם של יון מוצה ווסילה מארין שכנעה את המלך שקודריאנו הוא מתחרה של ממש על השלטון. קרול השני קינא בפופולריות של קודריאנו ובהצלחתו לזכות בהערצת הצעירים, הערצה שהתאווה לה בעצמו.
התעשיין הגדול ניקולאה מאלאקסה היה באותה תקופה חבר חשוב בקמרילה של קרול השני וגם אוהד התנועה הלגיונרית ומממן שלה. לקראת סוף פברואר 1937, בביתו של מאלאקסה, נועדו בחשאיות המלך קרול השני וקורנליו זליה קודריאנו - המלך הצהיר שהוא אוהד מאוד את התנועה הלגיונרית, וביקש מקודריאנו שיעביר לו את הנהגת התנועה הלגיונרית ויכריז עליו כ"קפיטן", ובתמורה הציע למנות את קודריאנו לראש ממשלת רומניה. קודריאנו דחה את הצעת המלך, וטען שנאמנות חברי התנועה אליו היא אישית ואינה ניתנת להעברה. שני האישים הבינו שהעימות ביניהם בלתי נמנע, וכפי שניסח זאת קודריאנו מאוחר יותר: "שתי חרבות לא יכולות לשכון באותו נדן".
פרשת נישואי הנסיך ניקולאה
הנסיך ניקולאה, האח הצעיר של המלך קרול השני, חפץ לשאת לאישה את יואנה דומיטרסקו-דולטי, גרושה רומניה, ונזקק לאישור אחיו לנישואים אלה, כי החוק הרומני אסר על בני משפחת המלוכה להינשא לרומנים. קרול יעץ לאחיו לשאת את בחירת ליבו ולצפות לאישור בדיעבד, אך לאחר הנישואים, שנערכו ב-28 באוקטובר 1931, שינה קרול את טעמו, לא הכיר בנישואים ופנה לבית משפט רומני, שהכריז בדצמבר 1931 על הנישואים כמבוטלים. ניקולאה התמיד בזוגיות שלו וב-1937, שש שנים לאחר הנישואים, ניסה להפעיל לחץ על אחיו המלך על ידי הצעת תמיכה כספית לתנועה הלגיונרית העוינת למלך. המלך הגיב בכינוס מועצת הכתר ב-8 באפריל וקבלת החלטה להדיח את ניקולאה מזכויותיו כבן משפחת המלוכה ולהגלותו מרומניה.
כל המפלגות הפוליטיות קיבלו את ההחלטה, ורק התנועה הלגיונרית ביקרה בחריפות את התנהלות המלך תוך הדגשת זוגיותו עם ה"יהודיה" אלנה לופסקו (נולדה כבת של יהודים מומרים). אירוע זה החריף את המתיחות בין המלך ובין קודריאנו.
בחירות דצמבר 1937 והרכבת הממשלה החדשה
למרות תוצאות הבחירות, המלך החליט לא להטיל את הרכבת הממשלה על זוכי הבחירות, אלא על נציגי מפלגה קטנה יותר (9.15%), המפלגה הלאומית-נוצרית האנטישמית, שדגלה בהרחבת סמכויות המלך.
המוני העם ברומניה לא היו מרוצים מהמצב הקיים ונטו יותר ויותר להפנות את תקוותיהם אל "הבחורים הצעירים", ולא הפריע להם שאלה רוצים לבטל את הדמוקרטיה. הלגיונרים ניהלו מסע תעמולה, בו טענו שקודריאנו מיועד על ידי האל והעם להנהיג את רומניה.
הדיקטטורה המלכותית וחזית התחייה הלאומית
לאחר שהתייעץ עם מקורביו ותומכיו החליט קרול השני לנקוט יוזמה ולשנות את המצב הפוליטי ברומניה לכיוון ריכוז הכוח בידיו. ב-11 בפברואר 1938 הוכרז מצב חירום והוטלה צנזורה על התקשורת. למחרת פוזר הפרלמנט וב-20 במרץ פורסמה חוקה חדשה, חוקת רומניה 1938. על פי החוקה החדשה בוטלו המפלגות הפוליטיות ונקבעה רק מפלגה אחת, חזית התחייה הלאומית. חודש עונש המוות, נאסרו האסיפות מכל סוג, גיל המינימום לזכות הצבעה הועלה מ-21 ל-30 (מרבית תומכי התנועה הלגיונרית היו צעירים) וזכות ההצבעה ניתנה רק לאנשים עובדים, חברים באיגוד עובדים. ממועמדים לסנאט הרומני נדרש להיות רומני לפחות שלושה דורות (מנהיג התנועה הלגיונרית, היה רומני רק שני דורות). החקיקה האנטישמית של ממשלת גוגה-קוזה הקודמת נשארה בתוקף. החוקה קבעה שרק רומנים בדם יכולים למלא תפקידים ציבוריים. החוקה הוגשה לאישור במשאל עם וזכתה לארבעה מיליוני תומכים. בריטניה וצרפת תמכו בצעדי המלך, כי ראו בהם פעולה לבלימת התנועה הלגיונרית, בת בריתו של היטלר.
המלך ומקורביו קיוו, שהתנהלותם במסלול פשיסטי, דומה למתנהל באיטליה הפשיסטית ובגרמניה הנאצית, תגרום לאהדה גם במדינות אלה.
הזירה הבינלאומית
במרץ 1938 ביצעה גרמניה הנאצית את האנשלוס. בועידת מינכן, שהתכנסה בסוף ספטמבר ללא נציג של צ'כוסלובקיה, נחתם הסכם מינכן, שהביא לחלוקת צ'כוסלובקיה ערב מלחמת העולם השנייה. לנוכח התפתחויות אלה, מדיניות של פיוס מצד מעצמות המערב והצלחה ראשונה של שאיפות רבנשיסטיות לאחר מלחמת העולם הראשונה, יצא המלך קרול, בליווי ארנסט אורדראנו, למסע ברחבי אירופה לבירור מצבה המדיני של ארצו. לרומניה היה מחסור גדול בנשק ובתחמושת ולא הייתה לה תעשייה שתוכל לספק אותם, לכן חיפש קרול תשובה לשתי שאלות: מי יערוב לגבולות רומניה נגד הרבנשיסטים ומי יספק לה תחמושת.
תחילה פנה קרול לבני הברית המסורתיים של רומניה, בריטניה וצרפת, אך מפגשיו עם שר החוץ הבריטי, לורד הליפקס ועם אנשי משרד החוץ הצרפתי, הבהירו לו שלרומניה אין על מי לסמוך לעת צרה. הבריטים והצרפתים האיצו בו למצוא הסדר עם גרמניה והוא נסע להיפגש עם אדולף היטלר והצמרת הנאצית. בפגישתו עם היטלר ב-24 בנובמבר, דיבר האחרון במושגים כלליים ולא הציע שום ערובה לגבולות רומניה. ב-26 בנובמבר דיבר המלך עם גרינג, אך שיחה זו נותבה רק לעניינים כלכליים והיה ברור שרומניה תוכנס לחוג ההשפעה הגרמני וכלכלתה תוכפף לצרכים הגרמניים, אבל ללא שום ערובות עבור רומניה.
ההיסטוריון הרומני ג'אורג'ה דמיאן סבור, שהמלך קרול הבין שגרמניה הנאצית תהיה הגורם המרכזי בדרום מזרח אירופה, שלבריטניה ולצרפת לא תהיה שום השפעה, ושהיטלר בוודאי יעדיף לעבוד ברומניה עם קורנליו זליה קודריאנו, המקורב ביותר לנאצים, ולא עם המלך עצמו, שיהפוך למלך בובה או יודח; משום כך החליט המלך לחסל את קודריאנו.
רצח קודריאנו
ביום 28 בנובמבר 1938 ניסו שני לגיונרים לרצוח את פרופסור פלוריאן שטפנסקו-גואנגה, רקטור אוניברסיטת קלוז' ומזכיר מדינה במשרד לחינוך לאומי - המתנקשים פצעו קשה את הרקטור והרגו את השוטר ששמר עליו. באותו יום שב המלך לרומניה מסיורו בבירות של המעצמות האירופאיות. עוד באותו לילה נפגש עם שר הפנים ארמנד קלינסקו ומפקד משטרת בוקרשט גבריאל מרינסקו ונתן להם הוראות. ביומן של קלינסקו, שנחשף שנים לאחר מותו בביתו של יון אנטונסקו, נרשם באותו יום בקצרה דו-שיח שניהל עם מרינסקו: "גברילה אצלי: קודריאנו ומאניו. אני:רק קודריאנו, מאניו, לא." כל ההיסטוריונים מפרשים, שהמלך העביר דרך מרינסקו את רצונו בחיסול קודריאנו ומאניו, ראשי האופוזיציה העיקריים והפופולריים ביותר, וקלינסקו, שראשית דרכו בפוליטיקה הייתה במפלגתו של מאניו, הוציא אותו מרשימת החיסול.
בעדותו לפני ועדת החקירה, בנובמבר 1940, סיפר המיור קונסטנטין דינולסקו, שיום אחד זומן למשרדו של קלינסקו ובמשרד נכח גם גנרל בנגליו, מפקד הז'נדרמריה. קלינסקו אמר לו שמסיבות פוליטיות צריך להרוג את קודריאנו ו-13 מחסידיו וזה רצון המלך. ב-29 בנובמבר 1938 הוצאו מתאיהם בבית הסוהר של רמניקו סראט קודריאנו, שלושת הניקדורים רוצחי דוקה ועשרת הדצ'מווירים רוצחי סטלסקו. הם הועלו למשאית כשידיהם קשורות מאחורי גבם ומאחורי גבו של כל אסיר היה ז'נדרם. דינולסקו התיישב ליד הנהג והכל נסעו לז'ילבה. באמצע הדרך, לפנות בוקר, אותת דינולסקו לז'נדרמים בפנסו והם, לפי תוכנית שנקבעה מראש, הוציאו חבלים מכיסיהם וכל ז'נדרם חנק בחבל את האסיר שלפניו. בהגיעם למבצר ז'ילבה ניגשו לבור שהיה חפור והמתין מזה שלושה ימים. התובע הצבאי הראשי, קולונל זצ'יו, הורה להם לירות בכל גופה כדור של רובה או אקדח, רופא צבאי בדק אותם לוודא את מותם ואחרי כן הוטלו הגופות לתוך הבור. הגופות כוסו באדמה, הופקו תעודות פטירה והז'נדרמים חתמו על עדויות, על פיהן הותקפה המשאית ביריות על ידי אלמונים ולכן נעצרה, ואז האסירים ניסו לברוח לתוך היער, לכן נורו. למחרת הוצאו הגופות מתוך האדמה והועברו לבור אחר, שם נשפכו עליהן בקבוקי חומצה רבים. הן כוסו שוב באדמה ומעל הבור נוצק לוח עבה של מלט. כל ז'נדרם קיבל 20,000 לאי והמיור דינולסקו קיבל 200,000 לאי.
רצח קלינסקו
קלינסקו מונה לשר הפנים ב-1938, בתקופת הדיקטטורה המלכותית ובמהלך כהונתו ארגן, בהוראתו של המלך קרול, בנובמבר אותה שנה, את חיסולם של קורנליו זליה קודריאנו, ממייסדי התנועה הלגיונרית, הניקדורים והדצ'מווירים.
ב-9 במרץ 1939 מונה בידי המלך לתפקיד ראש ממשלת רומניה. במהלך כהונתו ניהל מדיניות אוהדת לבעלות הברית. בתחילת ספטמבר התיר את בריחתה של הממשלה הפולנית ומילוט כספיה דרך רומניה בעקבות הפלישה הנאצית לפולין. ב-21 בספטמבר 1939 נרצח על ידי קבוצת לגיונרים בראשות עורך הדין מיטי דומיטרסקו, בבוקרשט, בהוראת הוריה סימה. הרוצחים ירו בקלינסקו עשרים כדורים, כנקמה על רצח קודריאנו. הרוצחים השתלטו על תחנת רדיו וניסו לשדר הודעה המבשרת את רציחתו של קלינסקו, אולם עובדי התחנה הצליחו למנוע זאת, על ידי ניתוק המשדרים. הרוצחים נתפסו ונורו בקרבת מקום הרצח על ידי שוטרים וגופותיהם הושארו ברחוב למשך שלושה ימים. תלמידים מבתי ספר בבוקרשט אף נשלחו לצפות בגוויות.
האולטימטום הסובייטי
ברית המועצות וגרמניה הנאצית כרתו ביניהן את הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, הסכם עם נספחים סודיים, שכללו חלוקה של אזורי השפעה באירופה. על פי הסכם זה חבל בסרביה וצפון חבל בוקובינה, הרומניים, נכנסו לתחום ההשפעה של ברית המועצות. בקיץ 1940, לאחר שהתחילה המלחמה בין גרמניה הנאצית ובין צרפת ובריטניה, החליטה ברית המועצות שזה המועד המתאים להשבת חבלים שהיו בעבר חלק מרוסיה הצארית ובתקופת מלחמת האזרחים ברוסיה סופחו לרומניה.
ב-28 ביוני 1940 הגישה ברית המועצות לרומניה אולטימטום, בו תבעה ממנה להוציא את צבא רומניה ואת הממשל הרומני תוך 24 שעות מחבלים אלה, תוך רמיזה לפתיחה במלחמה אם לא יעשו כן. קרול השני נשאר ללא בני ברית, צבאו לא היה מוכן למלחמה ובכל מקרה היה קטן וחלש מהצבא האדום. גרמניה האיצה בו להיענות לאולטימטום וכך עשה. נסיגת הצבא הרומני הייתה חפוזה ולא מסודרת, הם השאירו מאחוריהם נשק רב ותחמושת. גם הממשל הרומני, שנסוג בחופזה, השאיר מאחוריו את הארכיונים, שנפלו לידי הממשל הסובייטי.
בגלל קו עפרון עבה היה אזור, שלדעת הרומנים אמור היה להישאר בידיהם, אך הצבא האדום נכנס אליו ועליו נפלו ההרוגים הראשונים, אחד מהם חייל יהודי. העם הרומני היה מוכה הלם וחיפש שעירים לעזאזל, האצבעות המאשימות הופנו כלפי היהודים. יחידת צבא רומנית ביצעה את פרעות דורוחוי.
תכתיב וינה
לאחר שרומניה השלימה עם אבדן הטריטוריה לטובת ברית המועצות התחזקו תביעות בולגריה והונגריה, שתיהן בנות ברית של גרמניה, שכבר כמה חודשים דרשו לתקן את גבולותיהן עם רומניה - הונגריה תבעה את טרנסילבניה ובולגריה תבעה את הקדרילטר. שתי התובעות רצו לנצל את חולשת רומניה ובדידותה, גייסו את צבאותיהן, איימו במלחמה והפעילו לחצים בעזרת מעצמות הציר, גרמניה ואיטליה.
ההדחה
הימים הראשונים של חודש ספטמבר 1940 עמדו בסימן התמוטטות משטרו של קרול השני. קריעת חבלי ארץ גדולים מרומניה ללא מלחמה עוררה כעס גדול באוכלוסייה. התנועה הלגיונרית הוציאה כרוז בו האשימה את המלך ותבעה את התפטרותו. ציבורים גדולים, מכל רובדי האוכלוסייה, יצאו בהפגנות, בעיקר בערים הגדולות. בלילה שבין 3 ל-4 בספטמבר תקפו הלגיונרים את מבני השלטון בערים הגדולות והיו קורבנות רבים בנפש ופצועים, אך הם לא הצליחו להשתלט, כי נגדם עמדו כוחות שמירת הסדר.
במצוקתו פנה המלך קרול לגנרל יון אנטונסקו והציע לו להרכיב ממשלה חדשה. אנטונסקו היה בין מבקרי שלטונו המושחת של קרול השני ובין המתנגדים לקשריו עם אלנה לופסקו. הוא היה בעל מוניטין של איש ביצוע מעולה וניקיון כפיים וגם היה בקשרים טובים עם התנועה הלגיונרית. אנטונסקו נפגש עם השגריר הגרמני בבוקרשט וזה עודד אותו לקבל את ההצעה ולדרוש סמכויות שלטון דיקטטוריות. לאחר שהמלך שמע את דרישות אנטונסקו היסס, אך לבסוף נענה והעביר לו את השלטון המלא על המדינה.
עם קבלת השלטון השעה אנטונסקו את חוקת רומניה 1938 ופיזר את בתי המחוקקים. ההפגנות לא נפסקו ואנטונסקו תבע מהמלך להעביר את תפקידו לבנו, מיכאי, תוך קציבת מועד עד שעה 4.00 בבוקרו של חמישי בספטמבר. בתום המועד הגיע למלך מכתב של אנטונסקו הקורא לו לעזוב את השלטון, כדי למנוע מלחמת אזרחים ברומניה. הסכים המלך והעביר את סמכויות המלוכה לבנו, אך נזהר משימוש במילה התפטרות, כדי לשמור לעצמו אופציה לשוב לשלטון.
תמורת עזיבתו (יחד עם אלנה לופסקו) נתן אנטונסקו למלך מכתב המאשר לו לנסוע לכל מקום שירצה, אישור לקחת איתו מטען ברכבת בת 12 קרונות והבטחה לקצבה שנתית בת 20,000,000 לאי.