cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מבצע מנהטן
ביקורות ופרסים
הספר זכה להשתתף במצעד הספרים של משרד החינוך 2016/17.
ציטוט נבחר מהספר
״אבל נועם עצמה? לה אף אחד לא יאמין. מי יסכים לתת יד לנערה עם פירסינג באף ובגדים שחורים ולעזור לה לעבור לעבור כביש? מי ייתן לה להוציא תפריט ממסעדה? ועכשיו היא הייתה תקועה עם המרפסת הזאת.״
ציטוט זה מתאר את תקופת האימונים שלפני המשימה. נועם עצמה נמצאת בסערת רגשות ומחשבות, ושמה לב שמשימות רבות קשות לה יותר בשל הפירסינג באף והבגדים השחורים שמזוהים איתה כל-כך, ואילו לגיא ורועי שנראים תמימים כל כך הכל יותר פשוט. המשימות שמצוינות בציטוט הן חלק מההכשרה של הילדים כדי להצליח במשימה.
2. מבצע ברלין
נועם, גיא ורועי חוזרים לכיתה ט' ומנסים להתרגל חזרה לשגרה, אחרי אירועי הקיץ הקודם, אבל במהרה הם חוזרים לענייניים כשמדווחים בחדשות על ארגון נאו-נאצי בגרמניה, לחבורה מצטרפת ילדה חדשה מגרמניה שעוזרת להם בחקירה והם יוצאים יחד למבצע חדש לבדם במטרה ללכוד את מנהיג הארגון הנאו-נאצי שנעלם.
3. מבצע קהיר
הילדים חזרו מברלין ושמחים לחזור לחייהם הרגילים, אך חנן זקוק להם שוב והפעם בקהיר, שם קם ארגון חדש שמאיים על שלום העולם. הילדים מתלהבים, אבל במהרה מגלים שאופיר מצטרף לחבורה שלהם והעניינים משתבשים במהרה. בנוסף, נוצרים מתחים בצוות שמעמידים את המבצע בסכנה.
4. מבצע טורונטו
הילדים רוצים ליהנות מחופשת הפסח, אך פרשת חטיפה שמסעירה את המדינה גורמת לחנן לגייס אותם למשימה נוספת. העלילה מתפתחת כאשר גיא מוצא את החטופים בטורונטו, והצוות נשלח לפעול ביחד להצלת החטופים.
5. מבצע טוקיו
ילדה חדשה בשם דריה מצטרפת לצוות. ביחד 4 הילדים צריכים לשחרר את כל מנהיגי העולם החשובים, משום שהם מוחזקים כבני ערובה על ידי הטרוריסטים במלון בטוקיו.
6. מבצע לונדון
ההורים של הילדים מתחילים לחשוד, ובשל כך חנן מחליט להפסיק את הפעילות של הצוות. הילדים יוצאים למשימה אחרונה בלונדון.
7. מבצע תל אביב
הילדים להוטים לחזור לפעילות מבצעית, אך יודעים כי חנן לא יגייס אותם עוד. בשל כך, הם מחפשים משימות בקרב משפחתם, ומוצאים אחת. עד מהרה המבצע הפשוט שתכננו מסתבך. הילדים מחליטים לשלב את חנן ומגלים כי הם נמצאים מול משימה מסוכנת ביותר.
יחסי דומיניקה–סין
יחסי דומיניקה–סין הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה העממית של סין לקהיליית דומיניקה.
יחסי סחר
בשנת 2011, היקף הסחר הדו-צדדי בין סין לדומיניקה היה בשווי 26.885 מיליון דולר, מתוכם סין ייצאה בשווי 26.49 מיליון דולר וייבאה בשווי 396,000 דולר. סין מייצאת בעיקר מוצרים מכניים וחשמליים, טקסטיל, ביגוד והנעלה, ובעיקר מייבאת גרוטאות אלומיניום, ציוד רפואי וציוד כללי.
דני רובס
ראשית חייו
רובס נולד בקיבוץ שובל, לאב ממוצא ספרדי שעלה ממרוקו ולאם שעלתה ממצרים. לדבריו, אבותיו לבית אביו היו ״גובי מיסים באחד מאיי ספרד״. בילדותו למד בבית הספר היסודי "סמילנסקי" ולימים התחנך בבית הספר התיכון ע"ש עמוס דה-שליט ברחובות. בשנת 1973 הצטרף ל"בימת הנוער העירונית רחובות", שם היה סולן.
עם גיוסו לצה"ל שובץ בחיל התותחנים, סיים את מסלול ההכשרה ללוחמים ושובץ בגדוד תותחנים. הוא יצא לקורס קצינים בסיסי ועם סיומו שובץ כשליש בגדוד ההנדסה 601. בהמשך שימש מפקד סוללה והשתחרר בדרגת סגן. בתחילת שירותו במילואים המשיך לשרת כקצין שלישות, אך לאחר מספר שנים הפך לזמר במילואים ולבוחן עבור הלהקות הצבאיות.
אחיו הצעיר יואב נפטר מסרטן בהיותו חייל, במהלך מלחמת לבנון. רובס כתב עליו את השירים "מחר הוא יחזור" ו"מכתב קטן". את שני השירים הוא התקשה לבצע בעצמו ולכן בוצעו תחילה על ידי להקה צבאית.
קריירה מוזיקלית
את דרכו המוזיקלית החל רובס כגיטריסט ליווי לזמרים מצליחים ביניהם יעל לוי, אריק סיני, מתי כספי (כנגן באלבומו "שירים במיץ עגבניות") ושלמה ארצי (השתתף כנגן באלבומיו "מקום", "תרקוד", "לילה לא שקט" ו"חום יולי אוגוסט"). חשיפתו הטלוויזיונית הראשונה של רובס הייתה ב-1980, בתכנית "עוד להיט", כזמר הליווי של עדנה לב בקליפ לשירה "אחרת".
אלבומים
אלבום הבכורה של רובס, "מסגרות", יצא בסוף 1983 בעיבודו ובהפקתו המוזיקלית של מתי כספי. מן האלבום זכורים במיוחד השירים "אני בא הביתה מהלילה" ו"דבר לא קרה". האלבום לא הצליח מבחינה מסחרית. לטענת רובס אחד הגורמים לכך הייתה יציאתו בסמוך למשבר מניות הבנקים בישראל. בתחילת 2008, 25 שנה אחר כך, הגיע למעמד אלבום זהב בעקבות הצלחת אלבומיו הבאים של רובס ובעקבות יציאת סט כפול הכולל את "מסגרות" ואת אלבומו השני.
אלבומו השני, "פנים ושמות", יצא ב-1987 בהפקתו המוזיקלית של נתן כהן. האלבום הצליח יותר מן הקודם והגיע למעמד אלבום פלטינה למרות התנאים הקשים בהם הוקלט האלבום - קשיי מימון הכתיבו צוות מצומצם של נגנים שכלל רק את רובס בגיטרות ואת כהן בשאר הכלים. השירים הבולטים בו הם "פנים ושמות", "לא נרדמת תל אביב", "זה לא אני", "מחר הוא יחזור" ו"קטע מסוכן". בעקבותיו יצא רובס למסע הופעות ביחד עם הקלידן דובי אנגלר.
אלבומו השלישי, "בדרך אל האושר", יצא ב-1989, וזכה להצלחה רבה אף יותר. השירים הבולטים בו הם "בדרך אל האושר", "הם לא ילמדו אף פעם", "משהו מקלקל לי הכול" ו"איך הוא שר", שיר שרבים חושבים שנכתב על הזמר זוהר ארגוב אך רובס הבהיר שהוא כתב את השיר על זמרים נערצים שהידרדרו לסמים דוגמת ג'ניס ג'ופלין או ג'ים מוריסון וכאזהרה לעצמו האלבום הגיע למעמד אלבום פלטינה ובאותה שנה זכה רובס בתואר זמר השנה. שירו "איך הוא שר" היה השיר המושמע ביותר ברדיו ובטלוויזיה באותה השנה. בעקבות האלבום יצא בהופעה "הדרך אל האושר" עם להקה מלאה שכללה בנוסף לאנגלר גם בסיסט (אלי בקל), מתופף (רן ורד) וזמרת ליווי (שירלי יובל-יאיר, שפתחה בהמשך בקריירה עצמאית). המופע הצליח מאוד, ורובס הופיע איתו גם בפני ישראלים בחו"ל. תוך פחות משנה מיציאת האלבום קיבל עליו רובס "תקליט פלטינה".
אלבומו הרביעי של רובס, "בגוף ראשון", שיצא במאי 1991, הופק בהפקה צנועה ולא שִחזר את הצלחת האלבום הקודם. רק שיר אחד הצליח מתוכו, "רכבות 68-80-88", העוסק בזמר ג'ון לנון ובמותו. השירים נערכו ברצף אחד ללא הפסקה ולשדרנים ברדיו ניתנה גרסה של האלבום שכללה רווחים במעבר בין השירים.
ב-1993 הוציא רובס את אלבומו הרוקיסטי ביותר, "ברושים וחמניות", ויצא גם במופע בשם דומה. באלבום בלטו בעיקר השירים "גרעינים", "ברושים וחמניות", "הבן של הקוסם" וגרסת הכיסוי לשיר שכתב רובס לאסתי כץ, "אני מִדבר", במילים אחרות.
ב-1994 הוציא רובס אוסף ראשון בשם "עשור! או שאני יורה...", אשר כלל לצד שיריו המוכרים הקלטה של השיר "לא נרדמת תל אביב" בהופעה חיה מ-1989 בערד וביצוע ראשון שלו לשיר "הצגה", שבוצע במקור על ידי להקת פיקוד הדרום.
ב-1996 הוציא רובס אלבום שישי במספר, "ככה אני אוהב". האלבום זכה להצלחה של ממש רק אחר כך, למרות שירים בולטים כ"עץ בלי שורשים", "שפת הגוף", "בשבילה", "אני בא הביתה" והשיר המוכר ביותר מהאלבום, "מכתב קטן", שביצע רובס יחד עם אופירה יוספי והפך לשיר פופולרי בטקסי זיכרון.
בשנים 1999-1997 שימש רובס כמנהל האמנותי של פסטיבל ערד.
ב-1999 השתתף רובס בהרכב "4X4" ("ארבע על ארבע") יחד עם אורי הרפז, דני ליטני ויואל לרנר. לאחר הוצאת אלבומם, שלא זכה להצלחה, ופירוק ההרכב, המשיך להופיע עם ליטני במופע משותף שבו שרו השניים ממיטב שיריהם.
ב-21 בפברואר 2008 הוציא רובס את אלבומו השביעי "משהו חדש מתחיל" בניהולו האמנותי ובהפקתו המוזיקלית של אורי זך. הסינגל הראשון מתוכו, שיר הנושא, שהלחין רובס למילים של אילאיל תמיר, אשתו הנוכחית, יצא ב-24 בדצמבר 2007 (ביום הולדתו ה-50) וזכה להצלחה - כ-16.5 מיליון צפיות ביוטיוב. אחריו יצאו הסינגלים "את לא כאן איתי", שזכה להצלחה בינונית בלבד, "גילי" ו"אנחנו זמן עבר".
ב-28 בפברואר 2013 הוציא רובס אלבום הופעה ראשון, בשם "נוסע על כביש מהיר", המתעד את הופעתו במועדון "זאפה תל אביב". האלבום כולל גם הקלטת אולפן לשיר חדש שכתב והלחין רובס בשם "אני לא מפסיק להתרגש ממך". השיר זכה להצלחה רבה, כאשר הגיע לראש מצעדי הפזמונים השבועיים ברשת ג', ודורג במקום השלישי במצעד השנתי של התחנה. באלבום בנוסף בלטו גם החידושים לשירים: "מכתב קטן" אותו ביצע עם אשתו אילאיל תמיר ו"נוסעת בעקבות האהבה".
במרץ 2014 יצא אלבומו השמיני "האיש עם הגיטרה".
ב-30 באוקטובר 2017 יצא השיר הראשון מתוך אלבומו ה-11. את השיר כתב רובס בהקדשה לאמו. השיר נקרא "מוקפת באור".
כתיבה, הלחנה והוראה
פרט לשירים שביצע בעצמו, רובס כתב, הלחין ועיבד שירים לאמנים רבים, ביניהם אריק סיני ("אחת מהבוהמה", ו"עכשיו" שרק כתב את המילים), אילנית ("סרט בשחור לבן" לאלבומה "סרט בשחור לבן"), נורית גלרון ("מה אתה חושב?" לאלבום "נגיעה אחת רכה"), סקסטה ("חנות צעצועים", לפסטיבל שירי הילדים מספר 13), ורדינה כהן (כל השירים באלבומה הראשון "נוסעת בעקבות האהבה"), הראלה בֵר ("יושבת על מזוודה" ו"דרך הים", שהולחן למילותיה של רוני ערן) ואופירה יוספי.
הוא כתב או הלחין מספר שירים, שרובם לא הצליחו, לדוגמנית ואשת העסקים פנינה רוזנבלום. הידוע מהם הוא "תמיד אישה", איתו התמודדה רוזנבלום בקדם אירוויזיון 1983 והגיעה למקום האחרון. למרות שרובס כתב והלחין את השיר, הקרדיט היה של רוזנבלום בלבד.
רובס מרצה בבית הספר למוסיקה ע"ש ג'ונתן ווהל ב.
הביטלס
רובס ידוע באהבתו ללהקת הביטלס והוא נוהג לבצע כמה משיריהם בהופעותיו. בשנים 1994-1993 העלה מופע בשם "שיהיה", שהוקדש כולו לשירי הלהקה בתוספת שיר מקורי שכתב לזכר ג'ון לנון, "רכבות 68-80-88". במופע ליוו אותו הקלידן דובי אנגלר והגיטריסט עמית יורגנסון.
ב-1999 השתתף רובס בקונצרט שנערך על ידי סר ג'ורג' מרטין והתזמורת הפילהרמונית הישראלית שעסק בשירי הביטלס.
בשנות האלפיים חזר להופיע מדי פעם במופע משירי הביטלס בשם "דני רובס שר ומספר ביטלס", לעתים עם יורגנסון, ובשנים האחרונות גם עם אשתו הנוכחית אילאיל תמיר ובתו רוני רובס כזמרות ליווי.
רדיו וטלוויזיה
בשנות ה-80 השתתף רובס בתכנית הרדיו "מה יש" שהגישו אברי גלעד וארז טל בגלי צה"ל, בתפקיד ג'ימי אוחנה - זמר השר בגרסה פרודית שירים בתרגום לא נכון ושירי שטות, ולתיאורו "שר נכסי בקר נחושת (נכסי צאן ברזל) של הזמר העברי". בתחילת שנות ה-90 הגיח לכמה הופעות אורח בתכנית הטלוויזיה של השניים "העולם הערב" (בתפקידים אחרים). רובס נוהג להפגין הומור גם בהופעותיו.
ב-1993 הופיע רובס בתוכנית ליום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, עם השיר "אחי אחי", שהלחין רובס למילים של אהוד מנור (הראשון להלחין ולבצע את השיר היה רוני ידידיה בשנת 1986).
ב-1994 השתתף רובס בתוכנית "הופה היי" עם שתי בנותיו גל ורוני וביצע בה את השיר "בכפר קטן ליד ההר".
רובס השתתף למשך תקופה קצרה בתכנית הטלוויזיה "רואים 6/6" וכמו כן החליף את גידי אורשר והגיש את פינת הקולנוע בתכנית "זהו זה" בטלוויזיה החינוכית.
ב-1997 הגיש רובס בערוץ 2, כשלוח השידורים היה שייך לטלעד, תכנית לילדים בת 7 פרקים בשם "שמח עד הגג". התכנית עסקה בחגי ישראל וכל פרק שודר בזמן החג שבו הוא עוסק. בתכנית שיחק רובס לצידן של הבובות ששון ושמחה, סיפר סיפור על כל חג, שוחח עם ילדים על החג ושר שירים מוכרים ובעיקר מקוריים (שאת רובם כתב חנוך רעים), על החג שבו עוסק הפרק.
בשנת 2007 חזר להגיש את התכנית "ציפורי לילה" בגלי צה"ל מדי מוצאי שבת, תכנית אותה הגיש בעבר בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20. התכנית חולקה לשניים: בשעה הראשונה השמיע רובס שירים אהובים עליו ולחלקם סיפר את הסיפור העומד מאחוריהם; השעה השנייה הוקדשה לאלבום שלם של אמן אהוב ורובס סקר את שירי האלבום והשמיע אותם במלואם. התכנית ירדה באפריל 2010. רובס התארח בתכנית שהחליפה אותה, "ציפורי לילה מתגעגעות", עם שחר סגל ורועי בר נתן, באוגוסט של אותה שנה.
בשנת 2009 הגישו רובס והזמרת איה כורם בקביעות את תכנית הטלוויזיה "דואט ישראלי" בחינוכית 23. בכל תכנית התארחו מוזיקאים ישראלים לפגישה אינטימית עם כורם ורובס. הם שוחחו עם האורחים על מקורות ההשראה ועל תהליך היצירה ולעתים ניגנו ושרו משיריהם של האורחים יחד אתם.
חיים אישיים
רובס היה נשוי לדינה ולזוג שלוש בנות. בתו השנייה, רוני רובס, מופיעה כזמרת ליווי בחלק מהופעותיו.
ב-4 ביוני 2009 נישא רובס בשנית, לזמרת אילאיל תמיר, בתו של יהודה תמיר מלהקת "חלב ודבש", ולשניים בת ובן.
מתגורר כיום בכפר קיש.
קישורים חיצוניים
כתבות וראיונות
US CSB
המועצה לחקירת חומרים מסוכנים ובטיחות כימית של ארצות הברית (באנגלית: The U.S. Chemical Safety and Hazard Investigation Board, בקיצור: The Chemical Safety Board, בראשי תיבות: CSB) ידועה בתור המועצה לבטיחות כימית והיא בעצם סוכנות פדרלית עצמאית שחוקרת תאונות של התעשייה הכימית במדינה ותאונות במתקנים כימיים. ראש המועצה מתמנה על ידי נשיא ארצות הברית באישור הסנאט.
היסטוריה
המועצה לבטיחות כימית הוקמה על בסיס התיקונים לחוק האוויר הנקי מ-1990. המועצה הפכה למבצעית בינואר 1998. המועצה היא ארגון חקירות עצמאי שאינו כפוף לאף ארגון ממשלתי בארצות הברית. הסוכנות פועלת על בסיס המודל המצליח של NTSB כארגון חקירות עילי בנושא התחבורה. הסוכנות משתפת פעולה באופן נרחב עם הסוכנות להגנת הסביבה והמינהל לבטיחות הבריאות והתעסוקה.
סטיוארט מרטין
ביוגרפיה
מרטין נולד באייר שבסקוטלנד. הוא למד משחק בקונסרבטוריון המלכותי של סקוטלנד. תפקידיו הידועים הם בסדרות "בבילון", "ג'יימסטאון", ו"מדיצ'י: שליטי פירנצה".
מרטין נשוי לשחקנית ליסה מקגריליס, ולבני הזוג יש ילד אחד.
יוסף יואנוביצ'י
יוסף (ז'וזף) יוֹאַנוֹביצ'י (התעתיק משובש בעברית; שם משפחתו היה ברומניה Ioinovici -ברומנית: Iosif Ioinovici - יוסיף יוינוביץ', בצרפתית: ז'וזף ז'ואנוביסי - Joseph Joinovici שהפך לפעמים בטעות ל-Joanovici,ז'וזף ז'ואנוביסי; 1905, קישינב, בסרביה, האימפריה הרוסית - 1965, קלישי, צפון-מזרח צרפת) היה סוחר מתכות יהודי תושב צרפת ממוצא בסרבי שבתקופה בה היה הממשל הצבאי הגרמני בצרפת הכבושה במלחמת העולם השנייה מכר מתכות לגרמניה הנאצית ובו-זמנית מימן את תנועת ההתנגדות הצרפתית.
ביוגרפיה
הוריו של יואנוביצ'י נהרגו ככל הנראה בפרעות שבוצעו ביהודי קישינב, מספר שנים לאחר פרעות קישינב. בשנת 1925 היגר יואנוביצ'י לצרפת (שבה מעולם לא התאזרח). אף שהיה חסר השכלה ואנאלפבית רכש מעמד כלכלי, בזכות אישיותו ויכולתו ליצור קשרים, והפך לסוחר מתכות.
פעילותו בתקופת מלחמת העולם השנייה
בתקופה בה הייתה צרפת כבושה על ידי גרמניה הנאצית מכר יואנוביצ'י מתכות לגרמניה הנאצית. עקב פעילותו בתחום הפך למיליארדר. נודע בכינויים "מלך הגרוטאות" (le roi de la ferraille) ו"האלטע זאכן המיליארדר" (le chiffonnier milliardaire).
יואנוביצ'י נחשד בתור משתף פעולה עם הגרמנים. כמו כן נחשד בתור סוכן של הקומינטרן אך החשדות לא אומתו. הוא יצר קשרים טובים עם קצינים ופקידים גרמנים שקנו ממנו סחורה וכך נחשד על ידי רבים בתור מי שזכה להגנתם של הגרמנים, אך במקביל יצר קשרים טובים עם אנשי תנועת ההתנגדות הצרפתית, שלהם סייע בכספים. בעזרת הכספים שהרוויח דאג לשמור על יחסים טובים עם בעלי עמדות מפתח בשני הצדדים. על פי המידע שהיה בידי מודיעין הפנים הצרפתי, היה בידי יואנוביצ'י אישור שזיהה אותו בתור סוכן של הגסטפו. הוא קיבל את התואר "ארי של כבוד". במקביל, באמצעות אחיינו מימן את בריחתם של מתנגדי המשטר הנאצי לבריטניה וסייע לה. אחיינו נדון לחמש שנות מאסר על ידי בית דין גרמני בעוון סיוע לבריחתם של אלה, אך מעורבותו של יואנוביצ'י לא נחשפה. כמו כן סייע יואנוביצ'י לשחרורה של פרנסואז ז'ירו מכלא פרן. לאחר שחרור פריז באוגוסט 1944 הביא יואנוביצ'י למעצרם של מספר סוכני גסטפו צרפתיים.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה נעצר יואנוביצ'י ונחקר מספר פעמים. בשנת 1949 הוא נשפט בצרפת, נמצא אשם בשיתוף פעולה עם הנאצים ונדון לחמש שנות מאסר. בינואר 1958 נמלט מצרפת לישראל. עם זאת, אישור השהייה שלו לא חודש, וכמו במקריהם של רוברט סובלן ומאיר לנסקי, שלא הורשו להישאר בישראל למרות חוק השבות, גם יואנוביצ'י הוכרח לחזור לצרפת. עתירתו לבג"ץ (בג"ץ 48/58 יואנוביצ'י נ' שר הפנים) נדחתה. בצרפת הוא זוכה מרוב ההאשמות נגדו, אך נדון לשנת מאסר אחת. בשנת 1962 שוחרר מהכלא מסיבות בריאות, ובשנת 1965 מת חסר כול.
הקומיקס הצרפתי "היה היה בצרפת" (2007–2012)
בשנת 2007 החלה להופיע בהוצאת גלֶנָא (Glénat) בצרפת סדרת קומיקס על קורותיו של יואנוביצ'י בשם "היֹה היה בצרפת" (Il était une fois en France; ), מאת הקומיקסאים הצרפתים פביאן נורי (Fabien Nury) (כתיבה) וסילבן ואלֶה (Sylvain Vallée) (ציור). במסגרת הסדרה הופיעו עד 2012 6 חוברות.
הסרט הישראלי "מלך הגרוטאות" (2013)
בשנת 2013 ביים והפיק דורון ערן סרט תיעודי על סיפור חייו של יואנוביצ'י, "מלך הגרוטאות" (במסגרת "רצועה מהחיים"). אלברט אילוז הופיע בתפקיד יאנוביצ'י. להפקת הסרט סייע נכדו של יואנוביצ'י, מיקי דותן (מייסד "האוזן השלישית").
ז'ואאו מירנדה
ז'ואאו מירנדה דה סוזה פיליו, המוכר גם כמירנדה (בפורטוגזית: João Miranda de Souza Filho; נולד ב-7 בספטמבר 1984) הוא כדורגלן עבר ברזילאי אשר שיחק בעמדת הבלם.
תחילת הדרך
מירנדה החל את הקריירה בקבוצת קורטיבה הברזילאית, שם שיחק 89 משחקים שבהם הבקיע שישה שערים. בשנת 2005 עבר מירנדה לראשונה לקבוצה אירופאית כאשר עבר לקבוצה הצרפתית סושו. בשנת 2006 חזר מירנדה לברזיל, שם שיחק בקבוצת סאו פאולו וזכה באליפות הליגה הברזילאית שלוש פעמים ברציפות. בשנים 2007–2008 זכה מירנדה בהישג אישי בנוסף לתואר הקבוצתי, כאשר נכלל ב"נבחרת העונה" של הליגה הברזילאית. בשנים 2009–2010 מירנדה המשיך ונבחר ל"נבחרת העונה" של הליגה הברזילאית אף על פי שקבוצתו לא זכתה בתואר.
אתלטיקו מדריד
בינואר 2011 הצטרף מירנדה לשורותיה של קבוצת אתלטיקו מדריד, בה חתם על חוזה לשלוש שנים. את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הספרדית ערך מירנדה ב-25 באוגוסט 2011 במשחק במסגרת הליגה האירופית, שם ניצחה אתלטיקו את הקבוצה הפורטוגלית ויטוריה גימרייש בתוצאה 0–4. בתום העונה זכתה הקבוצה בליגה האירופית, לאחר ניצחון 0–3 במשחק הגמר מול אתלטיק בילבאו. ב-12 במרץ 2013 האריך מירנדה את חוזהו באתלטיקו מדריד עד שנת 2016. ב-17 במאי 2013 כבש מירנדה את שערו החשוב בקריירה כאשר נגח לרשת של היריבה העירונית, ריאל מדריד, בתוך תוספת הזמן במשחק הגמר של הגביע הספרדי וקבע את תוצאת המשחק, 2-1 לטובת אתלטיקו, והעניק לקבוצתו את התואר החשוב. ב-17 במאי 2014 זכה מירנדה באליפות הראשונה שלו במדי קבוצה אירופאית כאשר קבוצתו אתלטיקו מדריד זכתה בתואר הנכסף, אלופת הליגה הספרדית בכדורגל.
אינטר מילאנו
ב-30 ביוני 2015 חתם מירנדה לשלוש שנים באינטר מילאנו האיטלקית. ב-23 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 0–1 על אטאלנטה. ב-20 בפברואר 2016 כבש את שערו היחיד במדי אינטר בניצחון 1–3 על סמפדוריה. מירנדה היה שחקן הרכב בארבע עונותיו בקבוצה.
סין וחזרה לברזיל
ב-26 ביולי 2019 חתם מירנדה בג'יאנגסו סונינג הסינית, לאחר ששוחרר רשמית מאינטר.
ב-8 במרץ 2021 חזר מירנדה לסאו פאולו וחתם לעונה אחת.
ב-11 בינואר 2023 פרש ממשחק פעיל.
קריירת נבחרות
ב-20 באוגוסט 2007 קיבל מירנדה את זימונו הראשון לנבחרת ברזיל, הזימון היה למשחקה של הנבחרת הלאומית במשחק ידידות מול נבחרת אלג'יריה, מירנדה לא שותף במשחק זה. את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הלאומית ערך מירנדה ב-1 באפריל 2009, במשחק של נבחרת ברזיל מול נבחרת פרו בפלייאוף המוקדמות של מונדיאל 2010. מירנדה זומן לסגל המורחב של נבחרת ברזיל לקראת מונדיאל 2014.
דטרמיניזם לשוני
דטרמיניזם לשוני (באנגלית: Linguistic determinism) הוא הרעיון ששפה והמבנה שלה מגבילים וקובעים את הידע או המחשבה האנושית וכן תהליכי חשיבה כמו קטגוריזציה, זיכרון ותפיסה. המונח מציין שלאנשים המדברים בשפות שונות כשפות אם, יהיו תהליכי חשיבה שונים.
הדטרמיניזם הלשוני הוא הצורה החזקה של תורת היחסיות הלשונית (הידועה בשם "היפותזת ספיר-וורף"), הטוענת כי אנשים חווים את העולם על פי מבנה השפה שבה הם משתמשים באופן שגרתי.
אף על פי שהדטרמיניזם הלשוני מילא תפקיד משמעותי מבחינה היסטורית, בלשנים מהזרם המרכזי מתייחסים אליו כשגוי.
סקירה
עקרון היחסיות הלשונית (או, במילים אחרות, היפותזת ספיר-וורף) בצורתה הדטרמיניסטית החזקה, מצא את ביטויו הברור בכתבי בנג'מין לי וורף.
המונח "השערת ספיר-וורף" נחשב כמונח לא מדויק, משום שאדוארד ספיר ובנימין לי וורף לא פרסמו מעולם חיבור משותף (אם כי הם עבדו יחד, ספיר היה מורהו של וורף) ומעולם לא ניסחו את דעותיהם כהיפותזה. ההבחנה בין גרסה חזקה וחלשה של ההיפותזה, גם היא המצאה מאוחרת יותר. ספיר ווורף מעולם לא ערכו דיכוטומיה כזו, אף על פי שבכתביהם הם מביעים, לעיתים קרובות, את דעותיהם על עקרון היחסות הזה במונחים חזקים או חלשים יותר. שני הבלשנים היו בין הראשונים שניסחו את עקרון היחסיות הלשונית.
ספיר השתמש ברעיון ששפה היא הכרחית להבנת השקפת העולם של אדם, וכי ההבדל בשפה משמעו הבדל במציאות החברתית. אף שהוא מעולם לא בחן באופן ישיר כיצד משפיעה השפה על המחשבה, עקבות משמעותיים של עקרון היחסיות הלשונית עומדים ביסוד תפיסתו את השפה.
וורף התקדם צעד נוסף ועיצב מחדש את מחשבתו של ספיר במאמרו "מדע ובלשנות". תפיסתו על תורת היחסיות הלשונית הייתה רדיקלית יותר: לדעתו של וורף, היחסים בין שפה ובין תרבות היו יחסים דטרמיניסטיים, והשפה מילאה תפקיד מכריע בתפיסת המציאות שלנו. השפה היא מה שנותן למחשבה את הביטוי שלה ובכך מעצב אותה. במילים אחרות, החשיבה נקבעת על פי השפה. ב"מדע ובלשנות" וורף קבע כי:
לדוגמה, השפה המדוברת בפי בני ההופי, היא שפה "אל זמנית" שמערכת המילים שלה חסרה זמנים. הערכת הזמן שונה מזו של תפיסת העבר, ההוה והעתיד הליניארית ב- SAE, ההווה והעתיד ומשתנה עם כל צופה:
זמן הופי אינו ממדי ואי אפשר לספור אותו או למדוד אותו באופן שבו מודדים אותו בשפות SAE, כלומר ההופי לא יאמר "נשארתי שישה ימים", אלא "עזבתי ביום השישי". מה שחשוב בתפיסת הזמן שלהם היא האם ניתן להבטיח שאירוע התרחש או מתרחש או שניתן לצפות שיתרחש.
וורף טוען כי דבר זה ועוד הבדלים רבים אחרים מרמזים על דרך חשיבה אחרת. מאחר שהמחשבה מתבטאת ומועברת באמצעות השפה, מכאן נובע כי שפה המובנית בצורה אחרת חייבת לעצב את החשיבה לפי קווים אלה, ובכך להשפיע על התפיסה. כתוצאה מכך, דובר הופי שתופס את העולם באמצעות המדיום של השפה שלו חייב לראות את המציאות באמצעות הדפוסים שנקבעו על ידי המבנה הלשוני שלה.
דוגמה נוספת היא מחקרו של דניאל אוורט המנתח תפיסה של מספרים של אנשי שבט פירהה (Pirahã) הברזילאי. אנשים אלה לא יכלו להעלות על הדעת מספרים מעבר ל"אחד" ו"שניים", שלהם אין מונחים של ממש בלשונם. אחרי זה כל המספרים האלה מקובצים תחת המונח "רבים". אפילו לאחר שמונה שנים של לימוד את השפה הפורטוגזית, אף אחד מהם לא יכול לספור עד עשר.
ביקורת
עם זאת, דטרמיניזם לשוני ספג ביקורת נרחבת על האבסולוטיזם שלו והופרך על ידי בלשנים. לדוגמה, מיכאל פרנק ואחרים. המשיכו את המחקר של דניאל אוורט וערכו ניסויים נוספים על פירהה שפורסמו ב"מספרים כטכנולוגיה קוגניטיבית". הם מצאו כי אוורט טעה, לפירהה לא היו מילים עבור "אחד", או "שניים", אבל, במקומן היו להם מילים עבור "קטן","קצת יותר גדול", ו"רבים".
טיעון נוסף נגד עקרון הדטרמיניזם הלשוני הוא שבני אדם מסוגלים לתפוס אובייקטים ואירועים שאין להם מילים מקבילות בלקסיקון המנטלי שלנו, גם אם ייצוגים לשוניים קיימים יעשו את התפיסה קלה יותר. מתנגדי התאוריה טוענים כי המחשבה קיימת לפני כל תפיסה של השפה. התאוריה של סטיבן פינקר מגלמת את הרעיון הזה. הוא הציע שכל אדם מסוגל תחילה ל"מנטליזם אוניברסלי", שממנו כל מחשבה מורכבת לפני צורתה הלשונית. השפה מאפשרת לנו לבטא את המחשבות הקיימות האלה במילים ובמושגים לשוניים.
לדוגמה, ניתן להבחין בצבעים שונים גם כאשר חסרה מילה מסוימת עבור כל גוון, כמו האבוריג'ינים מגינאה החדשה היכולים להבחין בין הצבעים ירוק וכחול אף על פי שיש להם רק ערך לקסיקאלי אחד לתאר את שני הצבעים. בקהילות שבהן שפה לא מתארת צבע אין זה אומר שהרעיון הוא ריק - אלא ייתכן ויש לקהילה תיאור או ביטוי ייחודי כדי לקבוע את המושג. אוורט מתאר את המחקר שלו על שבט פירהה המשתמשים בשפה כדי לתאר מושגי צבע בדרך אחרת מדוברי אנגלית: "[...] כל מילה עבור צבע בפירהה הייתה למעשה ביטוי. לדוגמה, שחור נקרא דם מלוכלך'".
לכן, בגרסתה החזקה ה'היפותזה הוורפיאנית' של קביעה לשונית של ההכרה הופרכה. אך בצורתה החלשה ההצעה ששפה משפיעה על חשיבתנו נדונה ונחקרה לעיתים קרובות. למשל מחקרים הראו כי לאנשים קל יותר לזהות ולזכור גוונים של צבעים שיש להם שם ספציפי. לדוגמה,ברוסית יש מילים שונות לצבעים כחול ותכלת בעוד שבאנגלית אין אבחנה כזו אלא רק כחול-כהה או כחול-בהיר. ניסויים הראו כי דוברי רוסית מהירים יותר להבחין בין גוונים אלה מאשר דוברי אנגלית. דוגמה נוספת הם כינויי גוף תלויי היכרות. בצרפתית, בספרדית או ברוסית קיימות שתי דרכים לפנות לאדם, משום שלשפות אלה יש שני כינויי גוף - יחיד ורבים. הבחירה של כינוי גוף תלוי ביחסים בין שני אנשים (פורמלי או לא פורמלי) ואת מידת ההיכרות ביניהם. מבחינה זו, הדובר של כל אחת מהשפות האלה תמיד חושב על היחסים כאשר הוא פונה אל אדם אחר ולכן אינו מסוגל להפריד בין שני התהליכים הללו.
תפקיד בתאוריה ספרותית
דטרמיניזם לשוני עומד כהשערה חלקית מאחורי מספר התפתחויות בזמן האחרון ברטוריקה ובתאוריה הספרותית. לדוגמה, הפילוסוף הצרפתי ז'אק דרידה פרק את המונחים ההיררכיות ה"פרדיגמטיות" (במבנים לשוניים, כמה מילים קיימות רק כדבר והיפוכו, כגון אור /חושך ואחרות מתקיימות רק ביחס למונחים אחרים, כגון אב/בן ואמא/בת). הוא האמין שאם מפרקים את ההיררכיות הנסתרות במונחים לשוניים, אפשר לפתור "לקונה" בהבנה, "להביע ספק", ולשחרר את מוחו של הקורא/מבקר. באופן דומה, ההיסטוריציזם החדש של מישל פוקו מניח כי קיים מבנה מעין לשוני בכל גיל, מטאפורה שסביבה כל הדברים שניתן להבין מאורגנים. אפיסטמה זאת קובעת את השאלות שאנשים יכולים לשאול ואת התשובות שהם יכולים לקבל. האפיסטמה משתנה מבחינה היסטורית: כאשר התנאים החומריים משתנים, כך שהשינויים הנפשיים משתנים, ולהפך. כאשר התקופות עוברות לאפיסטמות חדשות, המדע, הדת והאמנות של העבר נראים אבסורדיים.
יחסי אוזבקיסטן–וייטנאם
יחסי אוזבקיסטן–וייטנאם הם היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת אוזבקיסטן והרפובליקה הסוציאליסטית של וייטנאם.
במשך מספר שנים הכשיר אוזבקיסטן מומחים לווייטנאם. מומחים מוסמכים בתחומי האנרגיה, בנייה, אוטומציה והנדסת מחשבים, הידרוגאולוגיה, גאולוגיה הנדסית, רפואה, משפטים, לימודי מזרח, חקלאות וטיוב אדמה. ב-22 בדצמבר 1995 הוקמה החברה לידידות אוזבקיסטן–וייטנאם.
יחסים כלכליים
ההסכם על סחר ושיתוף פעולה כלכלי והפרוטוקול בנושא התייעצויות הדדיות, שנחתם במהלך ביקורו של שר החוץ של ברית המועצות בפברואר 1994, אפשרו את פיתוח היחסים הכלכליים. הביקור הרשמי של נשיא אוזבקיסטן אסלאם קרימוב בברית המועצות במרץ 1996 סימן שלב חדש ביחסים בין שתי המדינות. בתום הביקור, הסכמים בנושא "יסודות יחסי בין-מדינות ושיתוף פעולה בין הרפובליקה של אוזבקיסטן לבין הרפובליקה הסוציאליסטית של וייטנאם", "על קידום הדדי והגנה על השקעות", "הקמת הוועדה הבין-ממשלתית האוזבקית-וייטנאמית לסחר, שיתוף פעולה כלכלי ומדעי-טכני". ב. מסמכים נחתמו. הבנק הלאומי לפעילות כלכלית זרה של הרפובליקה של אוזבקיסטן ובנק סחר החוץ של וייטנאם חתמו על הסכם שיתוף פעולה.
עניבה לבנה
עניבה לבנה (באגלית: white tie) או לבוש ערב מלא הוא קוד הלבוש הרשמי ביותר בין קודי הלבוש המערביים המסורתיים לגברים אחרי שש בערב, לפני שעה זו נהוג ללבוש חליפת בוקר. הוא מורכב ממעיל זנבות שחור חתוך מלפנים. הנלבש על חולצת כפתורים לבנה מבד פיקה, ווסט לבן מאותו בד ועניבת פרפר (פפיון) לבנה, שממננה בא השם לקוד. עם צווארון כנפיים, מכנסיים שחורים מאותו בד עם גלאון: פס של עיטור המורכב משני פסי משי להסתרת התפרים החיצוניים של המכנסיים (להבדיל מעניבה שחורה שבה יש פס אחד של גלאון), יחד עם נעלי אופרה או נעלי אוקספורד שחורות מצופות בלכה. ניתן ללבוש עיטורים ומדליות. אביזרים מקובלים כוללים כובע צילינדר, כפפות לבנות, צעיף לבן, שעון כיס, ממחטה לבנה ובוטניריה (פרח אמיתי אמיתי או מזויף בדש). נשים לובשות שמלות ערב באורך מלא עם כפפות, תכשיטים וגם ניתן לשאת תיק יד קטן. ניתן לייחס את מקורותיו של קוד הלבוש לסוף המאה ה-18 סגנונות חדשים של מעילי יוסטאוקורפס התחילו להופיע באזור המהפכה צרפתית, שאומצו במיוחד על ידי האצילים של אותה תקופה. בעקבות המהפכה הצרפתית יותר ויותר גברים עזבו את מעילי היוסטאוקורפס המקושטים בכבדות לטובת מעילי זנבות כהים וסולידיים, עם גזרה שבאה כנראה ממעילי הרכיבה של ג'נטלמנים כפריים. בהדרגה אחרי מעיל היוסטאוקורפס הוחלפו גם מכנסי האברקיים, הקישוטים והתחרה בחולצות מכופתרות, לבנות פשוטות, וסטים קצרים יותר עניבות קרוואט לבנות ומכנסיים רגילים (מכונים גם כ"מכנסי בני ברק"), זה נודע כסגנון דיירקטוירי. במהלך תקופת העוצרות מעילי זנבות כהים עם מכנסיים בהירים הפכו ללבוש בוקר מקובל (לפני שש בערב) ושחור ולבן שויכו ללבוש ערב. אף על פי שסגנון הדיירקטוירי הוחלף בשעות היום למעילי זנבות ועניבות פרפר עד אמצע המאה ה-19 מעילי זנבות חתוכים מלפנים עם פפיון לבן בלבד נשארו כלבוש ערב רשמי מאז.
למרות הופעתו של הטוקסידו (או מקטורן ארוחת הערב) בשנות השמונים של המאה התשע עשרה כחלופה פחות רשמית אבל נוחה יותר עניבה לבנה נותרה פופולרית יותר. לקראת סוף התקופה הוויקטוראנית עניבת פרפר לבנה על רקע חולצה לבנה הפכו לסטנדרט בעניבה לבנה. בעוד שעניבה שחורה, חולצה לבנה וחליפת טוקסידו השתייכו לעניבה שחורה. במהלך השינויים החברתיים אחרי מלחמת העולם הראשונה ובשנות השישים של המאה העשרים עניבה שחורה עלתה בפופולריות שלה על גבי עניבה לבנה כקוד הלבוש לאירועים רשמיים. מאז סוף המאה העשרים עניבה לבנה משמשת במיוחד לאירועים הרשמיים ביותר כמו: נשף האופרה של וינה, טקס חלוקת פרסי נובל, חגיגות מרדי גרא בדרום ארצות הברית וסעודת הזיכרון של אל סמית' בניו יורק (כינוס לצורכי צדקה). עניבה לבנה משמשת גם בטקסים נוצריים מסורתיים, איגודים שונים, חתונות בחוץ לארץ ואוניברסיטאות אירופאיות.
המאה התשע עשרה
בתחילת התקופה המודרנית, אצילים ועשירים ממערב איפורה לבשו בגדים מפוארים בטקסים וחגיגות, מעילים מעוטרים בכבדות, חולצות ומכנסיים מלאי תחרה היו החלק המרכזי של הלבוש הרשמי באותה תקופה. לקראת סוף המאה השמונה עשרה החברה הגבוהה התחילה ללבוש בגדים בעלי חזית חמורה יותר בהשראת הג'נטלמנים הכפריים. עד סוף המאה השונה עשרה, שני סוגים שונים של מעילי זנבות היו נפוצים באירופה: מעלי זנבות לערב החתוך מלפנים ומעיל הזנבות לבוקר המתעקל אחורה לכיוון הזנבות. והמצב המשיך גם לתקופה הוויקטוראנית, בו ברומל הדנדי התלבש בבגדי ערב מינימליסטים לאותה תקופה: ווסט לבן, מעיל כחול, מכנסיים שחורים וגרבי ברך שחורים. אף על פי שברומל חשב ששחור הוא צבע מכוער למעילי זנבות, גברים אחרים לבשו מעילי זנבות שחורים כמו שארל בודלר, ולאחר מכן בשנות ה-40 של המאה ה-19 שחור ולבן הפכו לצבעים המקובלים ללבוש ערב.
במהלך המאה ה-19 שחור ולבן הפכו לתקן הרשמי לאירועים אחרי 18:00. בשנות ה-70 בחברה הגבוהה הקוד התפתח, ועניבה לבנה כללה מעיל זנבות לערב עם מכנסיים מאותו סוג בד וסט לבן שחור ופפיון לבן. לאחר מכן, בשנות השמונים הופיעה העניבה השחורה. בתחילת המאה העשרים עניבה לבנה כללה וסט לבן, פפיון לבן, מעיל זנבות שחור ומכנסיים מאותו סוג בד, והפכה לקוד לבוש שונה מעניבה שחורה. למרות הפופולריות הגוברת שלה בסוף התקופה הוויקטוראנית עניבה שחורה היא שימשה רק בארוחות ערב משפחתיות ומועדוני ג'נטלמנים.
המאה העשרים
עד תחילתה של המאה ה-20 עניבה לבנה הייתה מורכבת ממעיל זנבות כבד במשקל של 500 - 560 גרם למטר רבוע, עם דשים מחודדים ברוחב בינוני, מכנסיים תואמות, וסט לבן ולחולצה הלבנה שנלבשה תחת הווסט חזית נוקשה ומעומלנת מהודקת בניטים לחולצה וצווארון כנפיים. לאחר מלחמת העולם הראשונה במיוחד בארצות הברית עניבה שחורה הפכה לפופולרית יותר, והפיעו גרסאות ניחוחות יותר של חלק מפריטיה כמו מקטורן בעל חזית כפולה (עם שני טורים של כפתורים), והחולצה בעלת הצווארון המוכר לנו כיום, עם צווארון תפור לחולצה. הנורמות החברתיות בעידן הג'אז בארצות הברית הובילו לכך שעניבה שחורה הפכה לברירת המחדל לגברים צעירים, במיוחד במועדוני לילה. לפי העיתון "The Delineator" העניבה הלבנה כמעט ננטשה אחרי מלחמת העולם הראשונה, אבל עדיין היו לה שימושים באותה תקופה. מומחית הנימוס אמילי פוסט אמרה באופרה בשנת 1922 שכל ג'נטלמן צריך להחזיק עניבה לבנה, אבל אמרה בכל שטוקסידו הוא "חיוני" לכל ג'נטלמן "שנלבש כמעט בכל ערב ובכל מקום" בעוד שעניבה לבנה נצרכת רק בנשפים, ארוחות ערב רשמיות ואופרה. בתחילת שנות העשרים עניבה לבנה נלבשה עם מכנסיים צרים, וגם דשים רחבים ווסטים בעלי חזית כפולה היו באופנה המלך אדוארד השמיני ( כשהיה יורש העצר) לבש מעיל ומכנסיים בצבע כחול חצות כדי לרכך את הניגודיות שבין שחור ללבן. בשנות ה-20 וה-30 עלתה הפופוליות של קוד הלבוש. אבל כבר בשנת 1953 אמר מומחה נימוס שהמגמה היא ללבוש עניבה לבנה רק בארוחות ערב רשמיות, נשפים, חתונות רשמיות ונשפי אופרה. אבל זה נשאר כקוד הלבוש לארוחת הערב באחוזתו של של ראש עיריית לונדון עד 1996.
הנשיא האמריקאי האחרון שלבש עניבה לבנה בטקס ההשבעה שלו היה ג'ון קנדי ב-1961 שלבש חליפת בבוקר שלפני ההשבעה ועניבה לבנה בהשבעה.
המאה העשרים ואחת
אירועים בולטים שבהם לובשים עניבה לבנה כוללים את נשף האופרה בווינה, וטקס הענקת פרסי נובל. בסקנדינביה ובהולנד נהוג ללבוש עניבה לבנה בטקס מתן הדוקטורט. וגם בכמה אוניברסיטאות סקנדינביות אבל עם כובע הנקרא "כובע דוקטורט". בשוודיה ובפינלנד עניבה לבנה עם וסט שחור לטקסים אקדמיים בשעות היום. בהולנד המלווים של הסטודנט בטקס קבלת התואר השני גם לובשים עניבה לבנה. וגם איגודים שונים בניהם הבונים החופשיים לובשים עניבה לבנה לפגישות שלהם.
ישראל
בחוברת "זכויות שרים" בהוצאת ממשלת ישראל מופיע כי שר זכאי לביגוד רשמי (עניבה לבנה, חליפת בוקר, עניבה שחורה וחליפת טרקלין שחורה (שטריזמן).
הממלכה המאוחדת
עניבה לבנה נלבשת בממלכה המאוחדת בטקסים רשמיים, כמו נשפים ממלכתיים, ארוחות ערב של עיריית לונדון, ונסף מסוים באוניברסיטאות אוקספורד, קיימברידג', דורהאם וסנט אנדרוז. ואפילו כחלק ממדים של בתי ספר ציבוריים, כמו בית הספר הארו שבו נותנים לתלמיד שנמחה את הטקס ללבוש עניבה לבנה. מקובל גם ללבוש עניבה לבנה בחתונות בעלות אופי וויקטוריאני.
ארצות הברית
בחלק מארוחות הערב הממלכתיות בבית הלבן נהוג ללבוש עניבה לבנה, כמו זו שנערכה לכבוד המלכה אליזבת' ב-2007. מקרים נוספים הם: ארוחת הערב של מועדון גרידירון בוושינגטון הבירה, ארוחת הערב של קרן הזיכרון של אלפרד אי. סמית' בניו יורק, וגם כמה נשפי בכורה כמו נשף הבכורה הבינלאומי בניו יורק, ונשף הנביא המצועף בסנט לואיס.
בדרו ארצות הברית עניבה לבנה מכונית לעיתים קרובות "תלבושת דה ריגואר", בגלל "צרפת החדשה" (אזורי שלטונה של צרפת ביבשת אמריקה הצפונית). לפעמים לובשים אותה בנשפי מסכות וחגיגות מרדי גרא.
כשמוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק הכריז על עניבה לבנה כקוד הלבוש בנשף המט גאלה ב-2014. התקשורת הצביעה על כך שקשה להשיג עניבה לבנה במחיר הגון, גם לידוענים.
התאמה
קיימים "חוקים" באשר להתאמה של עניבה לבנה, אך אין חובה אמיתית להקפיד עליהם.
כנס
כֶּנֶס (וגם כינוס, קונגרס, ועידה) הוא מפגש, בן שעות אחדות או ימים מעטים, המוקדש לנושא מסוים. במהלך הכנס ניתנות הרצאות בנושא הכנס, ומתקיימים מפגשים אישיים בין משתתפי הכנס. לעיתים כולל הכנס גם חלק בידורי וכיבוד קל.
מאפייני הכנס
כנסים מתקיימים פעמים רבות בעולם האקדמי, בעולם העסקי ובתחומים נוספים.
ההרצאות הניתנות בכנס הן משני סוגים:
ההרצאות ניתנות לעיתים באולם המליאה, כלומר פונות אל כל משתתפי הכנס, ולעיתים בכמה מסלולים מקבילים, כך שכל משתתף נדרש לבחור את ההרצאה שבה ישתתף, מבין הרצאות אחדות הניתנות באותה עת.
בין הכנסים יש כנסים מקומיים, כאלה הפונים לקהל משתתפים המתגורר במדינה מסוימת או באזור מסוים, וכנסים בינלאומיים, הפונים למשתתפים ממדינות רבות. גם בכנסים מקומיים משתתפים לעיתים מרצים מחו"ל.
כנסים מתקיימים בדרך כלל במקומות הבאים:
טכנולוגיית האינטרנט מאפשרת השתתפות בכנס ללא נוכחות פיזית בו, באמצעות צפייה בשידורים, ישירים או מוקלטים, של הרצאות הכנס. לעיתים מאורגן כנס וירטואלי, שבו אין התכנסות פיזית, אלא התכנסות בשעה שנקבעה מראש באתר אינטרנט שבו ניתן, באמצעות תוכנה מתאימה, לא רק לצפות בהרצאה, אלא אף לשאול שאלות ולהעיר הערות, כמעט כמו בכנס ממשי.
ארגון הכנס
כנס, ובפרט כנס רב משתתפים, מצריך ארגון זמן רב מראש. בארגון הכנס נכללים:
כנסים ידידותיים לסביבה
ע"פ המשרד האמריקני לאיכות הסביבה תעשיית הכנסים, אירועים ותערוכות היא במקום השני בכמות הפסולת שהיא מיצרת אחרי תעשיית הבנייה. תשומת לב והעניין בשמירת הסביבה מניעים את מארגני הכנסים ומרכזי הכנסים להתאים עצמם לסטנדרטים חדשים.
אלווריון
היסטוריה
אלווריון הוקמה בשנת 1992 בשם בריזקום (BreezeCOM). בשנת 2001 התאחדה עם חברת פלאוור (Floware Wireless Systems) ושם החברה שונה לאלווריון.
פלאוור הוקמה בשנת 1993 על ידי אמנון יעקובי, שגם עבד לפני כן בחברה של האחים זיסאפל. פלאוור הונפקה בבורסת נאסד"ק באוגוסט 2000 וגייסה 58 מיליון דולר. בעלת המניות הגדולה בחברה הייתה חברת סימנס.
משרדי החברה היו במשך 12 שנה בבית אלווריון בתל אביב, עקב הצטמצמות החברה הועברו משרדיה בשנת 2013 לראש העין.
בפברואר 2013, חטיבת ה־WiMAX של אלווריון נמכרה לחברת טלרד תמורת 6 מיליון דולר. ב-12 ביולי 2013 הגיש הבנק האמריקני SVC בקשה לבית המשפט בתל אביב לכינוס נכסי אלווריון ו-Wavion בגין הלוואה בגובה 3,000,000 דולר שהחברה עוד לא החזירה, ולטענת הבנק היא חדלת פרעון ולא מסוגלת להחזיר. ב-15 ביולי קיבל בית המשפט את הבקשה והחליט על מינוי כונס לנכסיה של אלווריון.
החברה לאחר המכירה ל-InTechnology
בספטמבר 2013, כחלק מתהליך כינוס הנכסים והסדרת חובותיה, מכרה החברה את כל נכסיה ופעילותה לחברת InTechnology בבעלות פיטר ווילקינסון תמורת 38 מיליון ש"ח. פעילות החברה המשיכה תחת הבעלות החדשה. לאחר שינוי הבעלות, מונה גיורא לוי למנכ"ל החדש של אלווריון. החברה התחילה בגיוס עובדים, ותוך פחות משנה וחצי גדל מספר העובדים בחברה מ-30 בעת הרכישה, לכ-100 עובדים. אלווריון פעלה יחד עם InTechnology Wi-Fi כדי להציע פתרונות לערים חכמות ולאירועים חיים רבי משתתפים.
בשנת 2015, עקב החלטה על שינויים בתוכנית האסטרטגית של החברה, פיטרה החברה כשליש מעובדיה באותה עת.
בשנת 2016 פיטרה החברה כמה מאנשי ההנהלה הבכירה, בהם המנכ"ל. בעקבות המהלך, חורחה פיניאבסקי, שכיהן כיו"ר החברה וכנציג הבעלים, נכנס לתפקיד המנכ"ל באופן זמני.
ביוני 2016 נמכרה אלווריון לחברת סופרקום הישראלית כחלק מההחלטה האסטרטגית של סופרקום להרחיב את פעילותה בתחום ה-IoT המאובטח. בעקבות זאת עברו משרדי החברה להרצליה פיתוח. במסגרת פעילותה תחת סופרקום, אלווריון מפתחת פלטפורמת תקשורת Wi-Fi מאובטחת, המאפשרת ניהול וניטור בטוחים של המשתמשים ברשת ה-Wi-Fi של הארגון. כמו כן, נרשמו לזכות אלווריון מספר פטנטים בתחום הביצועים של רשתות סלולריות.
שלד החברה
לאחר מכירת נכסי ופעילות החברה, הגיעה החברה להסדר נושים במרץ 2014, אך באוקטובר אותה שנה בוטל ההסכם, עקב אי-עמידתה של החברה בתנאי ההסכם. באוגוסט 2015 הגישה החברה בקשה לאישור הסדר נושים חדש, הכולל בין היתר מכירת החברה כשלד בורסאי. ב-12 בינואר 2016 אושר ההסדר על ידי בית המשפט המחוזי.
מסחר בבורסה
החברה נסחרה בעבר בבורסת נאסד"ק ובבורסה בתל אביב, אך החל מינואר 2014 הושעה המסחר במניית החברה בשתי הבורסות עקב אי-עמידה בדרישות מחיר מינימלי למניה, ובספטמבר 2014 נמחקה מניית החברה מנאסד"ק. בינואר 2016, עקב חלוף שנתיים מאז הושעה המסחר בה, נמחקה מניית החברה מהבורסה בתל אביב.
מוצרים ופיתוחים טכנולוגיים
החברה מספקת פתרונות Wi-Fi לערים חכמות, למפעילים סלולריים, לארגונים, למוסדות לימוד, לעסקים ולאירועים רבי משתתפים. כמו כן, החברה מספקת פתרונות Point to Point ו-Point to Multi Point. החברה משווקת מערכות לספקי שירותי טלפון ואינטרנט (ISP) ולמפעילי רשתות פרטיות, ומציעה גם פתרונות לכיסוי המתרחב של רשתות סלולריות ניידות במדינות מתפתחות ואזורים אחרים בהם קיימת בעיית נגישות. מוצריה של אלווריון מאפשרים לספק גישה בפס רחב לבתי עסק ובתי מגורים, רשתות VPN תאגידיות, טלפוניה איכותית בתשלום, הזנת תחנת בסיס ניידת, שלוחות כיסוי hotspot, חיבורים קהילתיים הדדיים, תקשורת לבטיחות הציבור, וקול ונתונים ניידים.
אלווריון הייתה אחת החברות הראשונות שייצרו ציוד LAN אלחוטי בתקן IEEE 802.11 ותרמה לפיתוח תקן זה. אלווריון מפתחת גם סטנדרטי WiMAX 802.16x IEEE והיא אחת היצרניות הראשונות שסיפקו מערכות WiMAX ניידות.
לאחר רכישת Wavion Wireless בשנת 2011 התמקדה אלווריון באספקת פלטפורמות מבוססות Wi-Fi בתקן IEEE 802.11ac סטנדרטי. פלטפורמת ה-Wi-Fi הראשונה הייתה WBS בתמיכת 802.11g IEEE עם טכנולוגית Beamforming. החברה גם פיתחה אלגוריתם להפחתת רעש וממשיכה לספק שירות בסביבה רועשת.
מעבורת החלל אנטרפרייז
מעבורת החלל אנטרפרייז (באנגלית: Space Shuttle Enterprise; כינוי מקצועי: OV-101), הקרויה על שמה של ספינת החלל אנטרפרייז מסדרת המדע הבדיוני "מסע בין כוכבים", הייתה אבטיפוס של מעבורות החלל והראשונה שנבנתה על ידי נאס"א כחלק מתוכנית מעבורות החלל שלה. אנטרפרייז הייתה מעבורת חלל ניסיונית ונבנתה ללא מנועים וללא מגן חום שיגן עליה בכניסה לאטמוספירה. היא שימשה את נאס"א בביצוע טיסות מבחן אטמוספיריות, ומעולם לא ביצעה טיסת חלל.
על פי התכנון המקורי האנטרפרייז הייתה אמורה להיות מותאמת בסופו של דבר לטיסת חלל, ובכך הייתה הופכת למעבורת החלל המבצעית השנייה, אחרי הקולומביה. אולם בעקבות העלות הגבוהה שנדרשה עבור התאמת האנטרפרייז לטיסות חלל, החליטה נאס"א לבנות מעבורת חלל חדשה, ה"צ'לנג'ר".
שמה
הכוונה המקורית הייתה לקרוא למעבורת "קונסטיטיושן" (Constitution), מכיוון שבאמצע שנות ה-70 צוינו בארצות הברית 200 שנים להכרזת העצמאות, ובשל כך נחשפה המעבורת לראשונה בשנת 1976 ב-17 בספטמבר, יום החוקה (Constitution Day), בו מצוין אימוץ חוקת ארצות הברית. אולם לאחר קמפיין מצד מעריצי "מסע בין כוכבים" שמה שונה והיא נקראה על שמה של ספינת החלל "אנטרפרייז" מסדרת הטלוויזיה.
בנייה ומבנה
בניית המעבורת החלה ב-4 ביוני 1974. עיצובה היה שונה משאר המעבורות המבצעיות: זנב המעבורת עוצב בצורה שונה, והיא לא הכילה מנועים רקטיים שהיו מאפשרים לה לתמרן בחלל החיצון. מערכות משנה וציוד רב שהותקן במעבורות המבצעיות לא הותקנו באנטרפרייז, אך עם זאת נשמרה האפשרות להוסיפם למעבורת בהמשך. במקום מגן החום המיוחד של מעבורות החלל המבצעיות, שנבנה מאריחי קרמיקה, תחתית המעבורת צופתה בפיברגלס.
ב-17 בספטמבר 1976 הוצאה המעבורת מבית החרושת של חברת Rockwell International בפאלמדייל, קליפורניה.
בשירות נאס"א
באמצע 1976 שימשה המעבורת למבחני הרעדה קרקעיים, שאפשרו למהנדסים להשוות מודלים תאורטיים למידע הממשי שהתקבל בהם.
ב-31 בינואר 1977 הועברה המעבורת דרך היבשה מבית החרושת של חברת Rockwell אל מרכז מחקרי הטיסה דריידן של נאס"א בבסיס חיל האוויר אדוארדס. שם עברה המעבורת ניסויים קרקעיים ואוויריים כחלק מתוכנית ALT (ראשי תיבות של Approach and Landing Tests, בתרגום חופשי לעברית: "ניסויי גישה ונחיתה"), אשר נמשכה כתשעה חודשים, בין פברואר לנובמבר 1977. מטרת התוכנית הייתה בדיקת המערכות השונות של המעבורת והדגמת יכולתה לעוף באטמוספירה ולנחות בדומה למטוס. במהלך הניסויים האוויריים נישאה המעבורת על גבי אחד משני מטוסי בואינג 747 ששימשו את נאס"א להובלת מעבורות החלל. בחלק מהניסויים שוחררה המעבורת מהמטוס ונחתה בכוחות עצמה.
עם סיום תוכנית ALT עברה המעבורת מספר שינויים לצורך ניסויי הרעדה שבוצעו בה במרכז טיסות החלל מרשל שבאלבמה בין השנים 1978 ו-1979.
במרץ 1979 הועברה האנטרפרייז למרכז החלל קנדי והוצבה על כן השיגור לצורך ניסויים נוספים.
לאחר פרישת המעבורת
עם סיום הניסויים במעבורת, האנטרפרייז פורקה באופן חלקי על מנת לנצל מרכיבים מסוימים במעבורות חלל אחרות. לאחר מכן עברה "סיבוב הופעות" והוצגה במספר מדינות. המעבורת הועברה בנובמבר 1984 לבדיקת כן השיגור בבסיס חיל האוויר ונדנברג שבקליפורניה (בסופו של דבר, כן השיגור שנבדק מעולם לא שימש לשיגור מעבורת חלל).
המעבורת הועברה ב-18 בנובמבר 1985 לרשות מכון הסמית'סוניאן ולאחר שחזור היא הוצגה במוזיאון האוויר והחלל הלאומי. ב-2010 הודיעה נאס"א שהמעבורת תועבר למוזיאון אינטרפיד שבניו יורק, ובמקומה תוצג במוזיאון האוויר והחלל הלאומי מעבורת החלל דיסקברי. התוכנית בוצעה וב-27 באפריל 2012 עשתה המעבורת את דרכה לניו-יורק, רכובה על מטוס בואינג 747. בעת הטסת האנטרפרייז, עבר המטוס שנשא אותה במכוון לצד אתרים מפורסמים בעיר כגון פסל החירות והאמפייר סטייט בילדינג, מתוך כוונה שניתן יהיה לצלם את המעבורת בחולפה לצד אותם מבנים. שבוע קודם לכן הועברה הדיסקברי לסמית'סוניאן.
תחרות מס
תחרות מס (באנגלית: tax competition) היא מצב שבו מדינות מתחרות במדינות אחרות, בין היתר, בניסיון להשיג עדיפות במשיכת השקעות באמצעות מתן הטבות מס שונות (פטורים, הנחות, זיכויים, שיעור מס אפס וכדומה).
אחד המאפיינים של הגלובליזציה היא הניידות המוגברת של גורמי הייצור. תופעה זאת מתחזקת באמצעות התנהגות תחרותית של מדינות המבקשות להשפיע על זרם ההשקעות העולמיות. התחרות יכולה להיות בהגמשת דיני החברות המקומיים, הרגולציה של איכות הסביבה ועוד. גם תחום המיסוי עשוי לשמש כמכשיר חשוב למשיכת השקעות גלובליות.
ברור כי משטר המס מהווה נדבך חשוב במדיניות פיסקלית של מדינות העולם לצורך קביעת סדר עדיפויות כלכלי וחברתי, השונה ממדינה למדינה. אכן, בצד ההטבות למשקיעים זרים, מדינות מעניקות תמריצים ממשלתיים באמצעות משטר המס לתושבים מקומיים לצורך עידוד סקטורים מסוימים או עידוד הייצוא. במקרה זה, בשונה מההטבות למשקיעים זרים, המניעים למתן ההטבה אינם מהווים בהכרח אסטרטגיה בתחרות המס אלא קידום מדיניות-פנים.
ישנם שיקולים נוספים, מלבד שיקולי המס, הנחשבים כמהותיים בעיני הנישומים בעת קביעת התחום הגאוגרפי של העסק. הנישומים מסווגים את המדינות, בין היתר, בהתאם ליציבות הכלכלית והפוליטית, תשתיות בכלל ותשתיות תקשורת בפרט, הגידול הצפוי במשק, עלות כוח העבודה, זמינות כוח עבודה מיומן, מערכת בנקאות יעילה וטובה.
בישראל
מדינת ישראל משתתפת פעילה בתחרות המס. כך, החוק לעידוד השקעות הון התשי"ט-1959, פותח בפני משקיעי החוץ את האפשרות לקבל הטבות שונות עבור השקעות הון בתחומים מסוימים ובאזורים מועדפים במדינה. החוק קובע, בין היתר, שיעורי מס נמוכים על הכנסות מ"מפעל מאושר" בהתאם לשיעור הבעלות של המשקיעים הזרים. המטרה המוצהרת היא "למשוך" משקיעים זרים. במטרה לעודד השקעות זרות ולמנוע בריחת הון לחו"ל משנת 2010 מס חברות נקבע על 25% במטרה להשוות לשיעור המס המקובל בחלק ממדינות אירופה.
עץ הכסף
במיתולוגיה הסינית, עץ הכסף (בסינית: 搖錢樹) הוא עץ קדוש, שלפי האמונה, יכול להביא כסף והון לעם, והוא מהווה סמל של שפע, אצילות והנאה. ניתן לייחס את עץ הכסף לחברות פרימיטיביות. בעוד שעצי הכסף עשויים להיגזר ממיתוס עץ השמש הקשור לגן עדן, למטבעות יש קשר בין גן עדן לשפע חומרי. על פי הנרטיבים ההיסטוריים הקיימים, המושג "עץ הכסף" הופיע לראשונה לכל המאוחר בתקופת שושלת האן. עצי כסף מברונזה יצוקה וכלי חרס מזוגגים ירוקים מהווים תכונה בולטת בקברים שנמצאו בסצ'ואן המתוארכים לתקופת שושלת האן.
סיפור עממי אחד מספר על פסל שהניח כסף מזויף על גבי עצים רק בכדי להערים על תושבי הכפר לכרות את העצים עבורו. עם זאת, לפי סיפור עממי זה, תושבי הכפר סירבו לבקשת הפסל לאחר שהאמינו שהעץ הוא עץ קדוש. כמו כן, תושבי הכפר הזהירו את הפסל שאם יכרות או יפגע בעץ הוא יקולל. בסוף הסיפור העממי, תושבי הכפר נותנים שוחד לפסל בכדי שלא יפגע בעץ.
עץ הכסף מופיע במהלך חגיגות ראש השנה הסיני.
סאני (כדורגלן)
סטפן אובַיַן סאנדיי (באנגלית: Stephen Obayan Sunday; נולד ב-17 בספטמבר 1988 בלאגוס שבניגריה), הידוע בכינוי סאני, הוא כדורגלן ניגרי ששיחק בעמדת הקשר בקבוצת פאפוס בעונת 2019 ושוחרר מהמועדון בקיץ 2020.
קריירה
סאני החל את קריירת הכדורגל שלו במועדונים מקומיים בלאגוס, עיר הולדתו. ב-2003 השתתף סאני בטורניר נוער בשוודיה. בתום הטורניר, בעצת סוכן מקומי, טס סאני לצרפת, אולם אף אחד לא חיכה לו בשדה התעופה. משום כך, החליט סאני לנסוע למדריד, בירת ספרד, והתגורר עם חבריו שם. במדריד השתתף סאני בטורניר נוסף, שבו הרשים את הקבוצה מליגת המשנה הספרדית פולידפורטיבו אחידו, ובזכות כך הוצע לו חוזה לחמש שנים בקבוצה. במטרה לאפשר לסאני לשחק בקבוצה, היה על אחד מהמנהלים של אחידו להיות האב המאמץ שלו, כך שהישארותו של סאני בספרד תסודר מבחינה חוקית.
סאני החל לשחק בקבוצת המשנה של פולידפורטיבו אחידו בעונת. בתום העונה הועלה לקבוצת הבוגרים. הוא ערך את הופעת הבכורה בקבוצה בהיותו בן 17 בלבד, והפך לשחקן מפתח בקבוצה. בזכות הצלחתו בקבוצה, השווה העיתון הספרדי "דון באלון" את סאני לקלוד מקאללה, קשר נבחרת צרפת בעבר. ביצועיו של סאני בליגה השנייה משכו את תשומת לבן של מספר קבוצות, ביניהן ריאל מדריד ומנצ'סטר יונייטד. בקיץ 2007 חתם סאני בוולנסיה, וערך את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה כבר במחזור הפתיחה, בהפסד 3-0 לוויאריאל. באותה עונה ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, במשחק החוץ מול שאלקה. לאחר עונה בודדת במועדון הושאל סאני לאוסאסונה, ובעונה שלאחר מכן הושאל לריאל בטיס. בינואר 2011 הושאל לנומנסיה, ובתום העונה עזב סאני את ולנסיה ושיחק שנתיים נוספות בנומנסיה.
לקראת עונת הגיע סאני לישראל וחתם בקבוצת בני סכנין.
בשנת 2016 הצטרף לריאל סולט לייק מליגת ה-MLS. בעונת 2019 הוא שיחק במועדון פאפוס בליגה הקפריסאית. בקיץ 2020 שוחרר מהקבוצה.
נבחרת לאומית
אף על פי שנולד בניגריה, רשאי סאני לשחק במדי נבחרת ספרד לפי חוקי פיפ"א, הקובעים כי שחקנים בעלי אזרחות כפולה יכולים לבחור בעבור איזו מדינה לשחק עד גיל 21, כל עוד לא שותפו במשחק מלא במדי הנבחרת הבוגרת. מספר ימים לאחר שקיבל דרכון ספרדי, שותף סאני במשחקי נבחרת הנוער של ספרד בטורניר בפורטוגל. בנוסף, זומן סאני לסגל הנבחרת הצעירה בטורניר אליפות העולם עד גיל 20 שנערך בקנדה ב-2007. סאני שיחק בכל משחקי שלב הבתים ובשמינית הגמר, אך הוא לא שותף ברבע הגמר בו נבחרתו הודחה בדו-קרב בעיטות עונשין.
כשהוזמן סאני לנבחרת ניגריה הוא נענה בחיוב, ובשנת 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת.
Rockferry
Rockferry הוא אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת הבריטית דאפי. האלבום יצא לאור ב-3 במרץ 2008 על ידי חברת התקליטים איי אנד אם רקורדס. מתוך האלבום יצא הלהיט הבינלאומי "Mercy", אשר הפך לאחד מהשירים המצליחים ביותר בכל הזמנים בבריטניה.
האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי.
רקע והצלחה
כבר עם צאתו זכה האלבום להצלחה בינלאומית, תוך שכבש את פסגות מצעדי האלבומים ברחבי העולם. הצלחתו הייתה כה גדולה, עד שחברת המצעדים הרשמית הכריזה עליו כעל האלבום המצליח ביותר בשנת 2008 בממלכה המאוחדת.
האלבום הצליח לזכות בפרס גראמי לאלבום הפופ הווקאלי של השנה.
הערבה
הערבה (בערבית: وادي عربة) היא עמק צר וארוך המשתרע מדרום ים המלח ועד מפרץ אילת ומפריד בין הרי אדום ממזרח ובין הר הנגב ממערב. אורכה של הערבה כ-175 ק"מ מצפון לדרום. מקורות המים בערבה מועטים. בכמה מקומות, יש בערבה מחצבי נחושת ומחצבים אחרים, אך עיקר חשיבותה כאזור מעבר.
השם קדום (נזכר בתיאור נדידתם של בני ישראל בצאתם ממצרים) ופירושו אזור שומם ויבש, נרדף למדבר. לאורך הערבה עובר קו הגבול בין ירדן לישראל.
גאוגרפיה
הערבה היא חלק מהבקע הסורי-אפריקני. הטופוגרפיה שלה מישורית בעיקרה, ומשתפלת משיא גובהה - גב הערבה, ברום של כ־205 מ' מעל פני הים (מדרום לנחל חיון) לצפון לכיוון ים המלח ולדרום לכיוון מפרץ אילת.
אגני ניקוז ונחלים
היובל העיקרי של נחל הערבה בתחומי ישראל הוא נחל פארן (למעשה, זהו הערוץ הראשי, אך לפי השמות העבריים, נחל פארן נחשב כיובל של נחל הערבה). יובלים גדולים נוספים הם נחל חיון, המנקז את דרום הנגב, ונחל נקרות המנקז את אזור מכתש רמון. שני ערוצים חשובים נוספים בתחומי ישראל, המתנקזים ישירות לכיכר סדום, הם נחל אמציהו ונחל צין. משיא הגובה ועד למפרץ אילת, אין אגן ניקוז מרכזי אחד, ובערבה הדרומית יש ארבע מלחות (אגמים של מים מליחים) בולטות המהוות אגני ניקוז ללא מוצא: קע א-סעידיין (צפונית ליהל, רובה המכריע בתחום ירדן), מלחת יטבתה, מלחת עברונה ומלחת אילת (האחרונה מנוקזת למפרץ אילת כיום).
הנחלים הבולטים בערבה הדרומית הם נחל שעלב (באזור יהל - גרופית) ונחל רחם.
ישובים
בקצה הדרומי של הערבה, לחוף מפרץ אילת נמצאות שתי הערים הגדולות בערבה - עקבה, המשמשת כנמל והמוצא היחידי לים של ירדן, ואילת. לאורך הערבה פזורים ישובים קטנים רבים העוסקים בעיקר בחקלאות.
ישובים ישראליים
בצד הישראלי של הערבה מתגוררים כ-60,000 תושבים, כשרובם (46,000) גרים באילת. שאר יישובי הערבה נמצאים רובם ככולם בתחום שיפוט המועצה האזורית הערבה התיכונה והמועצה האזורית חבל אילות. שני היישובים הצפוניים ביותר בערבה, נאות הכיכר ועין תמר, נמצאים בכיכר סדום ושייכים למועצה האזורית תמר.
מרבית היישובים הם יישובים חקלאיים, והענף החקלאי הנפוץ בהם הוא גידול ירקות חממה לייצוא ולשיווק מקומי. בהכשרת השטחים החקלאיים נעשה שימוש רב במצע חולי, הנדיר בצד הישראלי של הערבה ונפוץ בצד הירדני, למרגלות הרי אדום. כתוצאה מכך, במהלך שנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20, התפתחה החקלאות הישראלית בעיקר בשטחים שנכבשו על ידי צה"ל במזרח הערבה לאחר מלחמת ששת הימים.
עם חתימת הסכם השלום בין ישראל לירדן בוצעו חילופי שטחים שהשאירו את רוב שטחי החקלאות בתחום ישראל. באזור מושב צופר, שם השטחים החקלאיים חדרו לעומק 4 ק"מ בתחום ירדן, הוחכר השטח ל-25 שנה למדינת ישראל, בדומה לאזור נהריים. חכירה זו לא חודשה עם סיומה.
יישובים נוספים משתייכים למועצה האזורית חבל אילות, אך מבחינה גאוגרפית אינם ממוקמים בבקע הערבה אלא בדרום הנגב:
הערבה בעת העתיקה
מימים קדומים עברו בערבה דרכים חשובות ממרכז הארץ ומהר הנגב אל מפרץ אילת ואל עבר הירדן מזרחה. על פי המקרא, בימי השופטים שלטו בה בני אדום עד שנכבשה בידי דוד המלך, שלמה המלך הקים נמל באילת וחצב נחושת בערבה. משנפרדה הממלכה, חזרו בני אדום והשתלטו על הערבה, עד שסולקו על ידי הנבטים.
הערבה בעת המודרנית
בהפרדת עבר הירדן משטחי המנדט הבריטי בארץ ישראל המערבית, חולקה גם הערבה כאשר הגבול הוגדר לאורך נחל הערבה וקו הנקודות הנמוכות ביותר הממשיכות אותו דרומה עד מפרץ אילת.