cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יהונתן קופלב
חיים אישיים
בשנת 2018 נישא למונדה קנצפולסקי, מתמודדת "המירוץ למיליון". הוא מאמן שחיינים צעירים בקבוצת מכבי חיפה.
יוסף שתקאי
קורות חיים
בין השנים 1954- 1959 ניהל שתקאי את בית החולים בילינסון, ותרם רבות לפיתוח בית החולים.
שתקאי היה מיוזמי ומקימי הפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב. שתקאי השתתף בישיבות הראשונות בשנת 1961 ,שדנו בהצעה להקים בית ספר לרפואה בתל אביב. הישיבות התקיימו בבית החולים הדסה (תל אביב), במשרדו של מנהל בית החולים הד"ר אריה אברמוביץ. בקבוצה היוזמת נכללו: ד"ר אריה אברמוביץ, פרופ' גאורג צונדק, פרופ' אנדרה דה-פריס, פרופ' שמואל שור, ד"ר אפרים סיני וד"ר שתקאי. בינואר 1962 הודיע ראש עיריית תל אביב מרדכי נמיר שהעירייה אישרה את הקמת הפקולטה בברכתו של נשיא אוניברסיטת תל אביב ג'ורג' וייז.
שתקאי היה חבר מועצת העיר תל אביב מטעם מפלגת העבודה.
שתקאי נפטר בשנת 1962.
בנו אדם שתקאי שירת כטייס בחיל האוויר הבריטי בזמן מלחמת העולם השנייה, ולאחר מכן נמנה עם מקימי חיל האוויר הישראלי. שירת כטייס בחיל האוויר הישראלי בדרגת סא"ל.
דהוכ
בתוך כמה חודשים מתום מלחמת המפרץ ב-1991, ניתק המחוז, כמו כורדיסטן העיראקית כולה, מהשלטון המרכזי בבגדאד, והפך לחלק מהאוטונומיה הכורדית בצפון עיראק. עם נפילת סדאם חוסיין וקבלת החוקה העיראקית החדשה, שב המחוז להיות חלק מעיראק, על-פי התנאים החדשים שהוגדרו בחוקה.
בכפר בית תנורא שבתחום המחוז הייתה בעבר קהילה יהודית החל מתקופת המאה הראשונה או אף לפני זה.
CISA (חוק)
CISA (ראשי תיבות של: Cybersecurity Information Sharing Act) הוא חוק אמריקאי שהוצג לראשונה לסנאט ביולי 2014, על ידי הסנאטורית דיאן פיינסטיין, שמטרתו "שיפור ביטחון סייבר בארצות הברית בעזרת שיתוף מידע על איומי סייבר, וכן למטרות נוספות".
החוק אמור לאפשר מידע על תעבורת נתונים ברשת בין הממשל האמריקאי לבין חברות טכנולוגיה וייצור. החוק עמד להצבעה והתקבל על ידי הסנאט ב־27 באוקטובר 2015.
מספר חברות טכנולוגיה גדולות הביעו את התנגדותן לחוק. החוק נכנס לתוקף בדצמבר 2015.
הבשורות של ואני
הבשורות של וַאֲנִי גאורגית: ვანის სახარება, וַאֲנִיס סַאֲחָרֶבָּה) או ארבעת הבשורות של ואני או הארבעה של ואני (גאורגית: ვანის ოთხთავი, וַאֲנִיס אוֹתְחְתָאוִוי) הוא כתב-יד מאוייר של ארבע הבשורות כתוב בשפה הגאורגית, בכתב הנוסחורי  ומתוארך לסוף המאה ה -12 - תחילת המאה ה -13. האותיות הפותחות את הפסקאות מובלטות וכתובות בכתב אֲסוֹמְתַוְרּוּלִי . כתב-היד נכתב במנזר רומאנה, מנזר גאורגי שליד קונסטנטינופול. מאוחר יותר הובא לגאורגיה ונשמר בתחילה במנזר שׁוֹרָתָהּ (מסחתי), לאחר מכן בוואני (אימרתי) ומכאן שמו. משם הועבר למנזר גלאתי בכותאיסי. הוא הועבר על ידי וחטנג ברידזה  לקתדרלת סיוני בטביליסי וכיום הוא נמצא במרכז הלאומי לכתבי-יד של גאורגיה (סימון: A-1335).
כריכת העץ מכוסה בבד מעוצב. על פי ההיסטוריון הרוסי, ניקודים קונדאקוב (1844-1925) ואֶכְּווְתִּימֶה תָּאקָאִישְׁווִילִי, בתחילה היה מוטבע על כתב-היד צלב בולט עם דמותו של ישו על הכריכה הקידמית וסצנה של חרדת הגיהנום  בצד האחורי ותמונת דמויותיהם של ארבעת המבשרים ברצועה שבה כרוכים הדפים, שבוצעו על פי פקודת משפחת צִ'יגָ'אוָואדְזֶה  במאה ה-17. כריכה זו לא שרדה.
כתב-היד
כתב-היד כולל 274 פוליו על קלף בגודל 29X21 ס"מ. שתי עמודות, 21 שורות בעמודה. הוא מעוטר במיניאוטורת וקישוטי נוי למכביר תוך שימוש בעלי זהב ודיו בצבעי זהב וספיה. המיניאטורות בסגנון הביזנטי אויירו על ידי האומן מיכאל קוֹרֲסֵלִי (მიქაელ კორესელი) שהותיר את חתימתו ביוונית על 272 מעמודי הקלף. כתב-היד משופע בלוחות קאנוניים, באנרים מעוטרים בראשי העמודים. מיניאטורות של ארבעת המבשרים. כל אחד מהם בדף נפרד. המניאטורות מציגות את המבשרים יושבים לשולחן ועוסקים בכתיבה, הבישופים אוסביוס מקיסריה וקרפיאנוס מחזיקים מגילות בידיהם, זוג מינאטורות של המבשרים בתוך מסגרת מעוטרת, שבחלקה העליון מתוארות סצינות משנים עשרה החגים של הכנסייה המזרחית : מעל תמונתו של מתי סצנה של הולדת המשיח, מעל מרקוס סצנה של הטבילה, מעל לוקאס סצנה מהבשורה למרים ומעל יוחנן סצנה מחרדת הגיהנום. בשער נמצא איור של ישו במרכז מברך את המבשרים שנמצאיו לצדיו. כל עמוד מתחיל באות זואומורפית (בצורת חיה). בראש כל עמודה ובתחתיתה תמונות סמליות של 12 חודשי השנה מונחות על בסיסי לוחות קאנוניים. המיניאטורות צוירו בטכניקות ציור שדומות לטכניקות היווניות של אותה תקופה ומתאימות לתקופה הביזנטית.
אליעזר גולדמן
אליעזר גולדמן (4 בדצמבר 1918 – 27 בנובמבר 2002) היה הוגה דעות ופילוסוף. פרופסור במחלקה לפילוסופיה של אוניברסיטת בר-אילן. מראשוני קבוצת שדה אליהו בעמק בית שאן.
קורות חיים
אליעזר גולדמן נולד בניו יורק, למד בבית הספר התיכוני של "ישיבה קולג'" ולאחר אישורה כאוניברסיטה בישיבה אוניברסיטה. במקביל למד בבית המדרש הרבני ע"ש ר' יצחק אלחנן.
בשנת 1938 עלה לארץ ישראל ולמד באוניברסיטה העברית.
בשנת 1941 הצטרף לקיבוץ הדתי שדה אליהו, אחד מיישובי "חומה ומגדל", שם התגורר עד לפטירתו. גולדמן עבד שנים בגן הירק ואף היה מרכז המשק. הוא לימד בבית הספר המשותף של משקי הקיבוץ הדתי בעמק בית שאן. היה מן האידאולוגים הבולטים של תנועת הקיבוץ הדתי. למד ולימד במחלקה לפילוסופיה של אוניברסיטת בר-אילן. עבודת הדוקטורט שלו עוסקת בתורת הפרגמטיזם.
עסק במחקר ובפרשנות על הרמב"ם, רב סעדיה גאון, הרב אברהם יצחק הכהן קוק והרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק.
גולדמן הושפע מהגותו של ישעיהו ליבוביץ, ופיתח הגות דתית פלורליסטית המכירה במורכבות זהותו של האדם מכל המדורים השונים שבהם הוא חי (הלכתי, מודרני, פוליטי, חברתי וכו') והדוחה תביעה לבלעדיות של אחד מהם. בין חידושיו הבולטים הוא המושג מטא-הלכה. מושג המדגיש את המטען הערכי והאידיאולגי של הפוסק בבואו לפסוק הלכה.
ב-1988 זכה בפרס ביאליק לחכמת ישראל.
פצצה מלוכלכת
פצצה מלוכלכת היא פצצה קונבנציונלית אשר מוסיפים לה פסולת גרעינית או חומרים רדיואקטיביים על מנת לגרום לזיהום ופאניקה נרחבים. החשש העיקרי הוא מפני שימוש של ארגוני טרור בפצצות כאלו. למרות שסביר שהפגיעה בחיים מפצצה כזו לא תעלה בהרבה על הפגיעה מאירועים כדוגמת הפיגוע באוקלהומה סיטי, האפקט הפסיכולוגי והנזק הכלכלי יהיו גדולים בהרבה. נכון להיום, למרות מספר ניסיונות של שימוש בנשק לא קונבנציונלי על ידי קבוצות טרור, (כדוגמת כת אום שינריקיו ביפן) לא נמצאו ראיות משכנעות שלקבוצות טרור יש פצצות כאלו ולא נעשה בהן שימוש.
במשך ארבע שנים, החל מ-2010, ערכה ישראל סדרת ניסויים לבדיקת השפעתה של פצצה מלוכלכת.
גביע אפריקה לאומות 1963
גביע אפריקה לאומות 1963 היה הטורניר הרביעי של גביע אפריקה לאומות. הטורניר נערך בגאנה בחסות קונפדרציית הכדורגל של אפריקה. בטורניר השתתפו שש נבחרות לאומיות. הטורניר נערך בשיטת בתים כשהמנצחת בכל בית מעפילה לגמר והקבוצה שמסיימת במקום השני בכל בית עולה למשחק על המקום השלישי.
בטורניר זכתה, הנבחרת המארחת, לאחר שגברה על בתוצאה 0–3 במשחק הגמר. חסאן אל שאזלי מנבחרת הרפובליקה הערבית המאוחדת זכה בתואר מלך השערים של הטורניר עם שישה כיבושים.
המשחקים נערכו בשני אצטדיונים באקרה, בירת גאנה: אצטדיון אקרה ואצטדיון קוסמי אשר מונים שניהם כ-40,000 מקומות ישיבה. באצטדיון אקרה נערכו משחקי בית א' ושלבי ההכרעה. באצטדיון קוסמי התקיימו משחקי בית ב'.
בית א'
גאנה העפילה לגמר הטורניר ואתיופיה עלתה למשחק על המקום השלישי.
בית ב'
סודאן העפילה למשחק הגמר נגד גאנה והרפובליקה הערבית המאוחדת עלתה למשחק על המקום השלישי נגד אתיופיה.
TV6 (פולין)
TV6 הוא ערוץ טלוויזיה פולני שנמצא בבעלות Polskie Media (חברה-בת של קבוצת Polsat). הערוץ הושק ב-30 במאי 2011, וב-10 במאי 2017 החל לשדר גם ב-HD.
2011-2013
הערוץ החל את שידוריו ב-30 במאי 2011 בשעה 17:00. הערוץ שידר תוכניות דוגמת גרסה מקומית של התוכנית "מי רוצה להיות מיליונר?", "האח הגדול" ועוד.
עד 31 ביולי 2011 שידר הערוץ בין השעות 12:30 עד 1:00 בלילה.
2013-הווה
מחודש אוגוסט 2013 משדר הערוץ 24 שעות ביממה.
ב-30 במרץ 2013 השיק הערוץ אריזה גרפית חדשה. בשנת 2014 החל הערוץ להשתמש בסיסמה "יש לך בחירה".
לוח שידורים
לוח השידורים של הערוץ כולל תוכניות בידור, תוכניות מציאות ושעשועונים שהופקו בגרסה מקומית וזכו לפופולריות. כמו כן משדר הערוץ תוכניות אנימציה לילדים, תוכניות בנושאי ספורט, מוזיקה וקומדיות מצבים.
אומדורמאן
אוּם דוּרְמָאן (בערבית: أُمّ درمان, תעתיק מדויק: אֻםּ דֻרְמָאן) היא העיר השנייה בגודלה בסודאן. העיר שוכנת במדינת ח'רטום, על גדתו המערבית של נהר הנילוס הלבן, מול הבירה ח'רטום.
באום דורמאן אוכלוסייה של כ-2.5 מיליון תושבים. העיר היא המרכז המסחרי של סודאן. אום דורמאן, יחד עם הערים הסמוכות ח'רטום וח'רטום בחרי (הנקראת גם צפון ח'רטום) ופרבריהן, יוצרות מטרופולין שבה כ-9.5 מיליון תושבים, המהווה את המרכז הפוליטי, הכלכלי והתעשייתי של המדינה.
היסטוריה
ב-1883 התקומם "המהדי" מוחמד אחמד נגד המצרים השליטים וניצח אותם בקרב אלעובייד. הוא קבע את מקום מושבו ומפקדתו הצבאית בכפר אום דורמאן. הוא המשיך בניצחונותיו משגבר ב-1885 על כוח מצרי בפיקודו של מושל סודאן, הקצין הבריטי צ'ארלס גורדון, הרג את גורדון, כבש את ח'רטום, והקים את מדינת המהדי.
ממשיכו, הח'ליפה עבדאללה אבן מוחמד, קבע את אום דורמאן כבירת מדינתו. הבריטים לא השלימו עם מדינת המהדי, שאיימה על האינטרסים שלהם באזור כולו, וב-1898, בקרב אומדורמאן, גברו כוחות בריטיים על כוחות מדינת המהדי, והח'ליפה נהרג. השליט הבריטי, הלורד קיצ'נר, קבע את ח'רטום כמקום מושב השלטון, וכתר הבירה ניטל מאום דורמאן. אום דורמאן, שאוכלוסייתה בשלהי המאה ה-19 נאמדה בכ-150,000 נפש, הידרדרה ואוכלוסייתה פחתה מאוד (כ-43,000 במפקד 1909). אף על פי שהעיר נהרסה בקרבות, שופץ קברו של המהדי הנמצא בעיר, ועומד על כנו.
ב-1928 נבנה הגשר הראשון לח'רטום. העיר החלה להתאושש, ואוכלוסייתה החלה לגדול במהירות, ומכ-43,000 במפקד 1909 צמחה אוכלוסייתה כיום לכ-2.5 מיליון תושבים.
במאי 2008 הגיעו לעיר מורדים חמושים מחבל דרפור, וחילופי אש נשמעו ברחבי העיר. 93 חיילים ו-13 שוטרים סודאניים נהרגו בקרב, עד שהמורדים הוכרעו לבסוף על ידי הצבא.
גאוגרפיה ואקלים
אום דורמאן שוכנת בגובה של 178 מטר מעל פני הים. היא שוכנת במדינת ח'רטום, על גדתו המערבית של נהר הנילוס הלבן, סמוך מאוד למפגש של הנילוס הלבן עם הנילוס הכחול, מול הבירה ח'רטום ומול העיר ח'רטום-בחרי. שני גשרים מחברים את העיר לח'רטום, גשר אום דורמאן הישן, שהובא על ידי הבריטים מהודו, וגשר שמבט, המקשר את העיר לעיר ח'רטום-בחרי.
האקלים בעיר הוא מדברי, חם ויבש, בכל עונות השנה. ב-188 ימים בשנה, במדידה רב שנתית, עולה הטמפרטורה אל מעבר ל-35 מעלות צלזיוס, ורק ב-38 ימים היא יורדת אל מתחת ל-18 מעלות.
אום דורמאן בימינו
כעיר הגדולה בסודאן וכשכנתה של ח'רטום הבירה, שוכנים בעיר מוסדות לאומיים רבים, ובהם תחנות הטלוויזיה והרדיו של סודאן, המכללה למדעי הטכנולוגיה, התיאטרון הלאומי, והאוניברסיטה האסלאמית של אום דורמאן.
כרימה בת עמאר
כרימה בת עמאר (ידועה גם בשם התואר: אל-וּחשה אל-דלאלה) הייתה אשת עסקים יהודייה אמידה מפוסטאט (קהיר העתיקה) במאה ה-11. קורות חייה ועצם קיומה נלמדו מתוך ממצאי גניזת קהיר.
נשים רבות מוזכרות בממצאי גניזת קהיר בהקשרים שונים, לרבות במסמכים משפטיים, כלכליים ומסחריים, אולם לפי שעה כרימה היא האישה היחידה שהתגלו עליה די ממצאים בגניזת קהיר כדי לשחזר חלק ניכר מקורות חייה. מן הכתוב עולה תמונה של אישה עצמאית ואסרטיבית שלקחה חלק פעיל בחיים הקהילתיים של יהודי פוסטאט.
ביוגרפיה
המסמכים הקשורים לכרימה בת עמאר בגניזת קהיר מתוארכים בין השנים 1095–1104. מי שזוהה בתור אביה מכונה במסמכי הגניזה "עמאר (=עמרם) בן עזרא "ראש הקהל" האלכסנדרי". על פי שלמה דב גויטיין, ניתן להסיק מכך כי אביו של עמאר (סבה של כרימה) היה כנראה ראש העדה היהודית באלכסנדריה. עמאר עצמו התגורר בפוסטאט ועסק בבנקאות מסורתית.
במסמכי גניזת קהיר שמזכירים אותה, כרימה מכונה לרוב "אלווחשה אלדלאלה". משמעות השם אל-וחשה הוא "זאת שעורגים לה", בעוד אל-דלאלה הוא שם תואר שמעיד על עיסוקה המקצועי - מתווכת. כרימה ניהלה פעילות עסקית מסחרית ענפה ביחד עם אחיה, אבו נסר, מסוחרי הודו, וכן עם אנשי ונשות עסקים אחרים. במיוחד עסקה כרימה במתן הלוואות. בשלב מסוים בחייה נכנסה כרימה לסכסוך משפטי-מסחרי סוער עם השותף של אחיה, יוסף בן לבּדי, שנידון באריכות בפני בית הדין היהודי המקומי ונגרר למשך שנים. למרות זאת הונה של כרימה היה נכבד, ובצוואתה הוא נאמד בלפחות 700 דינאר, סכום גדול עבור התקופה, וכן בתכשיטים ורכוש מסוגים שונים. היא מופיעה ברשימות רבות של נותני צדקה לבתי הכנסת ומוסדות הקהילה היהודית.
כרימה הייתה נשואה לזמן קצר ליהודי חסר אמצעים מסיציליה, בשם אריה בן יהודה, שהיגר לפוסטאט. מנישואים אלו, שהסתיימו בשנת 1095, הייתה לכרימה בת אחת בשם גזאל. מעט לאחר מכן ילדה כרימה את בנה היחיד, אבו סעד, ממאהב יהודי בשם חסון שהגיע לפוסטאט כפליט מאסקלאן (אשקלון), בעקבות פלישת הצלבנים. השניים לא נישאו בפני בית דין יהודי, ככל הנראה היות שלחסון הייתה אישה באשקלון שסירבה לקבל ממנו גט, אך ייתכן שנישאו בפני בית המשפט המוסלמי המקומי. אפשרות אחרת היא שהשניים לא נישאו בפני אף בית דין, גם לא המוסלמי, וטענת זאת הועלתה כדי להעניק לקשר ביניהם לגיטימציה. כאשר בנה של כרימה רצה להינשא לאישה יהודייה, הוא תושאל בפני בית הדין היהודי על זהות אביו, וכרימה ככל הנראה חששה שחסון מאהבה לשעבר יתכחש לכך שהוא האב ולכן הביאה עדויות שיגבו את טענתה. בהקשר זה התגלתה בגניזת קהיר עדות של שתי שכנות של כרימה בפני בית הדין היהודי, המעידות כי אכן חסון הוא האב של אבו סעד וממנו כרימה הרתה.
הסנדק חלק שלישי
הסנדק חלק שלישי (The Godfather Part III) הוא סרט גנגסטרים אמריקאי משנת 1990 אותו ביים פרנסיס פורד קופולה, בכיכובם של אל פצ'ינו ואנדי גרסיה.
כרימה בת עמאר
ביוגרפיה
כרימה כנראה מעולם לא השלימה עם מאהבה לשעבר. בצוואתה, שהתגלתה גם היא בגניזת קהיר, היא הורתה במפורש שלא יינתן לחסון דבר מרכושה. אולם היא כן הסכימה לוותר על חוב של 80 דינאר שהיה חייב לה. את שאר רכושה תרמה לאחיה, אחיותיה, ילדיה, מוסדות הקהילה היהודיים בפוסטאט ולעניי הקהילה. כמו כן הורתה לדאוג לחינוכו המסורתי של בנה, אבו סעד, על ידי מלמד לו היא הקציבה משכורת.
הסנדק חלק שלישי
זהו סרט המשך לסרטים "הסנדק" ו"הסנדק חלק שני". עלילת הסרט מספרת על האירועים במשפחת הפשע של קורליאון בסוף שנות ה-70 ובתחילת שנות ה-80 וקושרת אותם לאירועים ידועים כגון מותו של האפיפיור יוחנן פאולוס הראשון.
כרימה בת עמאר
ביוגרפיה
כרימה נזכרת בממצא מהגניזה הקהירית גם שנים רבות לאחר פטירתה. במכתב המתוארך ליולי 1150 אישה המארגנת תיקונים ושיפוצים עבור ביתה בפוסטאט מזדהה בתור "בתה של בתה של אל-וחשה".
הסנדק חלק שלישי
הסרט היה מועמד לשבעה פרסי אוסקר (ביניהם לסרט הטוב ביותר) ולשבעה פרסי גלובוס הזהב, אך לא זכה בשום פרס מהם. הסרט נחשב לפחות איכותי לעומת שני הסרטים הראשונים בטרילוגיה, וקופולה אף העיד כי עשה את הסרט אך ורק ממניעים כספיים.
עלילה
בשנת 1979, מייקל קורליאונה מתקרב לגיל 60 והוא בשיא כוחו עם עלייה אכזרית לשלטון (רציחת אחיו פרדו בסרט הקודם הוזכרה פעם נוספת בסרט זה). כעת, הוא אינו מתעסק בענייני המאפיה אשר אותם השאיר לאחיינו וינסנט, ומשתמש בעושרו העצום וכוחו הרב במטרה לשחזר את המוניטין שלו באמצעות מספר רב של מעשי צדקה. מייקל וקיי כבר התגרשו בשנת 1960, ומשמורת הילדים (אנתוני ומרי) ניתנה לקיי.
עלילת הסרט מתמקדת בשני תהליכים: התהליך הראשון הוא קשרי הפשע בין משפחת קורליאונה לבין הכנסייה הקתולית ומוסדותיה - קשרים המגיעים עד האפיפיור עצמו. התהליך השני קורה בתוך המשפחה עצמה: מרי, בתו של מייקל קרובה אליו ועוזרת לו רבות לנהל את המשפחה (אך לא מעורבת בעשייה הפלילית של המאפיה). לעומתה, אנתוני עסוק בקריירה המוזיקלית שלו, ואינו רוצה להתקרב לעסקים השחורים של משפחתו. המנהל הפלילי של המשפחה הוא וינסנט, בנו של סאני ואחיינו של מייקל, אשר מנהל רומן עם בת דודתו מרי בניגוד לרצונו של מייקל, אשר מנסה להפריד ביניהם במהלך הסרט.
בסוף הסרט, לאחר שמשפחת קורליאונה יוצאת מקונצרט חשוב של אנתוני בסיציליה (הגעת מייקל לקונצרט מראה את הסכמתו לקריירה המוזיקלית של בנו, והוא מבין בצער כי בנו לא יירש אותו בניהול המשפחה), מגיח מתנקש במטרה לחסל את מייקל. המתנקש פוצע את מייקל ויורה בטעות במרי, והיא מתה. אחרי רציחתה של מרי, הוא נזכר ברגעים שהיו לו עימה.
לאורך הסרט, מייקל נזכר בכל הנשים שאיבד בחייו - קיי, שהתגרשה ממנו, ואפולוניה, אשתו הראשונה שאיתה התחתן בסיציליה ומתה בחיסול שנועד לו, כמו מרי, בתו. מייקל מכה על חטאיו כמה פעמים בסרט (לפני כומר ולפני אחותו), וכן בעצם הכתרת וינסנט כיורשו, וקבלת הקריירה של בנו.
ביקורות
שלא כמו קודמיו, הסנדק החלק השלישי קיבל תגובות מעורבות מהמבקרים. באתר Rotten Tomatoes, הסרט קיבל תגובות מעורבות עם דירוג של 67%, המבוסס על ביקורות של 57 מבקרים. באתר Metacritic אשר מקצה דירוג מתוך 100, הסרט קיבל ציון ממוצע של 60, המבוסס על 19 ביקורות, דבר המצביע על "ביקורות מעורבות או ממוצעות".
אחת הביקורות הנפוצות על הסרט היו על משחקה של סופיה קופולה.
בסקירתו, מבקר הקולנוע רוג'ר איברט, אמר כי "אפילו לא ניתן להבין את הסרט הזה בלי להכיר את שני הראשונים". עם זאת, איברט כתב ביקורת נלהבת, העניק לסרט שלושה וחצי כוכבים, דירוג טוב יותר ממה שהוא נתן לחלק השני שבסדרה בסקירתו הקודמת. בשנת 2008 חידש את הדירוג שלו, שבו נתן 4 כוכבים לסרט השני בטרילוגיה וכלל אותו ברשימה של הסרטים הגדולים לדעתו, אבל לא כלל את החלק השלישי ברשימה. כמו כן, הגן על הליהוק של סופיה קופולה, וטען כי היא מביאה איכות משלה ופשטות אל משפחת קורליאונה.
לאונרד מלטין, נתן לסרט שלושה מתוך ארבעה כוכבים, וציין כי הסרט "מסופר בצורה וירטואוזית", אבל ליהוק סופיה קופולה היה "פגם כמעט-קטלני".
בעקבות התגובות לפרק השלישי, קופולה ציין כי תוכנן פרק רביעי לסדרה, אך מריו פוזו נפטר לפני שהוא וקופולה הספיקו לכתוב פרק חדש. לפי קופולה, העלילה בסרט הרביעי הייתה אמורה להיות דומה לעלילה בסרט השני: רוברט דה נירו יחזור וישחק את תפקיד ויטו קורליאונה בעליית כוחו בשנות ה-30, יחד עם בנו סנטינו קורליאונה הצעיר. הסיפור השני בסרט היה אמור להתרחש במהלך שנות ה-80 שבו אנדי גרסיה ימשיך את תפקידו כווינסנט קורליאונה, רדוף על ידי מותה של בת דודתו האהובה מרי, אשר מוביל את עסקי המשפחה ומנהל מלחמה הרסנית בת עשר שנים, בה מאבד את כבוד המשפחה ועסקיה. בסוף הסרט הרביעי הייתה אמורה להיות סצנה שבה וינסנט מת כמו מייקל. אנדי גרסיה טען כי סרט שכזה היה קרוב מאוד לכדי הפקה.
מועמדויות לפרסים
למרות שהתגובות לסרט היו מעורבות מאוד, הסרט היה מועמד לשבעה פרסי אוסקר כולל לסרט הטוב ביותר, לבמאי, לשחקן המשנה (עבור משחקו של אנדי גרסיה), לצילום, לעריכה, לשיר המקורי ולעיצוב האומנותי. חלק זה הוא הסרט היחידי בסדרה בו אל פצ'ינו לא היה מועמד לאוסקר על משחקו. זהו הסרט היחידי בטרילוגיה שלא זכה בשום אוסקר. מאידך, הסרט היה מועמד לשני פרסי פטל הזהב - "שחקנית המשנה הגרועה ביותר" ו"הכוכב/ת החדש/ה הגרוע/ה ביותר" שניהם לסופיה קופולה ובשניהם, היא גם "זכתה". כמו כן, הסרט היחידי בסדרה שלא נשמר בספריית הקונגרס.
פלרמו (נפה)
גאוגרפיה
הנפה השתרעה על שטח של 4,992 קמ"ר, ובשנת 2005 התגוררו בה 1,239,272 נפש. בירתה של הנפה בעיר פלרמו המשמשת גם כבירת המחוז. הנפה שכנה בצפון-מערבה של סיציליה, וגבלה בנפת טרפאני מערב, בנפת אגריג'נטו מדרום; בנפת מסינה ממזרח, ובים הטירני מצפון. שמה נגזר משם השבט היווני "פאנורמוס" (יוונית Πάνορμος) שמשמעו "נמל הכל".
הערים העיקריות בנפה, נוסף על פלרמו, היו בגרייה (Bagheria), מונריאלה ופרטיניקו (Partinico). האי אוסטיקה (Isola di Ustica) היה שייך גם הוא לנפה. נהר האימרה מרידיונלה (Imera Settentrionale) היה הנהר הארוך ביותר בנפת פלרמו, ואורכו 144 ק"מ. הנהרות האחרים בנפה היו הבליצ'ה (Belice) שאורכו כ-77 ק"מ, הבליצ'ה דסטרו (Belice destro) באורך של 45,5 ק"מ ונהר הבליצ'ה סיניסטרו (Belice sinistro) באורך של 42 ק"מ.
הגידולים החקלאיים בנפה היו זיתים, דגנים, שקדים, תאנים, הדרים, גפנים, כותנה ועוד. משק החי כולל גידול כבשים, עזים ובקר. בנפה הייתה גם תעשייה פטרוכימית.
בתחומי הנפה מספר פסיפסים ביזנטיים ידועים הנמצאים בקתדרלת מונריאלה, בקתדרלת צ'פלו, בכנסיית סנטה מריה דל'אמיראליו, ובקפלה פלאטינה שבפאלאצו דיי נורמני בפלרמו.
ChatGPT
ChatGPT (ראשי תיבות של Generative Pre-trained Transformer, בתרגום חופשי: "טרנספורמר מאומן-מראש בעל יכולת יצירה") הוא צ'אטבוט מבוסס בינה מלאכותית שפותח על ידי חברת OpenAI. הצ'אטבוט בנוי על מודלי השפה הגדולים GPT-3.5 (המבוסס על GPT-3) ו-GPT-4 של החברה, ואומן תוך שימוש בשיטות של למידה מונחית ולמידת חיזוק יחדיו.
הצ'אטבוט בגרסתו החופשית בנוי על מודל GPT-3.5. בנוסף, לצ'אטבוט קיימת גרסה הבנויה על המודל המשופר GPT-4, אשר יצאה לאור ב-14 במרץ 2023, וזמינה בתשלום במסגרת מינוי ChatGPT Plus.
אימון
ChatGPT הוא חלק ממשפחת מודלי השפה GPT. הוא אומן בתהליך המכונה "כוונון עדין", השייך לתחום העברת הלמידה , על בסיס מודל השפה GPT-3.5, גרסה משופרת של מודל GPT-3 של OpenAI.
במסגרת תהליך הכוונון העדין שולבו הן למידה מונחית (למידת פתירת בעיות על בסיס מאגר גדול של דוגמאות "פתורות") והן למידת חיזוק (שבבסיסה השלמת משימות ולמידה באמצעות תגמולים), בטכניקה הנקראת למידת חיזוק ממשוב אנושי. במסגרת שתי השיטות נעשה גם שימוש במאמנים אנושיים כדי לשפר את ביצועי המודל. במסגרת שיטת הלמידה המונחית, הוזנו למודל שיחות בהן המאמנים גילמו את שני הצדדים: המשתמש והעוזר הווירטואלי המבוסס על בינה מלאכותית. במסגרת שיטת למידת החיזוק, מאמנים אנושיים דירגו לראשונה את התגובות שהמודל יצר בשיחה קודמת. דירוגים אלה שימשו ליצירת "מודלי תגמול" (Reward models), שהמודל כוונן עוד יותר על ידיהם, כך שלפני שהמודל יפלוט תוצאה, הוא יבחר את התוצאה שתביא ל"תגמול" הגבוה ביותר (על בסיס הדירוג שניתן). זאת, תוך שימוש במספר איטרציות של Proximal Policy Optimization, משפחת אלגוריתמי למידת חיזוק חסרי-מודל של OpenAI. אלגוריתמים אלה נחשבים חסכוניים ביחס לאלגוריתמי TRPO, והם מבטלים רבות מהפעולות היקרות (מבחינה חישובית) בביצועיהם המהירים. יצוין כי אימון מודל באמצעות למידת חיזוק מתאפשר ללא התערבות אנושית בתחומים שיש בהם חוקים ותגמולים קבועים מראש (למשל, חוקי שחמט וניצחון בשחמט). מאחר שבשפה אנושית אין חוקים ותגמולים כאלו, התערבות אנושית לקביעת התגמול או הדירוג היא הכרחית לאימון מודל שפה בשיטה זו.
בתחילה אומנו המודלים בשיתוף פעולה עם חברת מיקרוסופט ועל תשתית מחשוב-העל שלהם, Azure, אשר פעלה על מעבדים גרפיים מתוצרת חברת Nvidia. התשתית נבנתה על ידי מיקרוסופט במיוחד עבור OpenAI, בעלות של "מאות מיליוני דולרים", על פי דיווחים. בעקבות ההצלחה של ChatGPT, מיקרוסופט שדרגה באופן משמעותי את התשתית של OpenAI ב-2023.
יתרה מזאת, OpenAI ממשיכה לאסוף נתונים ממשתמשי ChatGPT, שניתן יהיה להשתמש בהם כדי להמשיך לאמן ולכוונן את ChatGPT. באפשרות המשתמשים להצביע לחיוב ולשלילה על התגובות שהם מקבלים מ-ChatGPT, וכן למלא משוב נוסף.
תכונות ומגבלות
בעוד שתפקידו המרכזי של צ'אטבוט הוא לחקות בעל-שיחה אנושי, ChatGPT הוא רב-תכליתי. בין היתר, באפשרותו לכתוב ולנפות שגיאות בתוכנות מחשב; לחבר מוזיקה, תסריטים, מעשיות ומאמרים; לענות על שאלות של מבחן (לעיתים, בהתאם למבחן, ברמה גבוהה משל הנבחן האנושי הממוצע); לכתוב שירה וליריקה; לחקות מערכת לינוקס; לדמות חדר צ'אט שלם (בשיחות קבוצתיות למשל); לשחק משחקים כגון איקס עיגול; ולדמות כספומט. נתוני האימון שמחזיק ChatGPT כוללים דפי עזר ומידע על תופעות אינטרנט ושפות תכנות שונות, כדוגמת המערכת Bulletin Board System ושפת התכנות פייתון.
בהשוואה ל-InstructGPT שקדם לו, ChatGPT מנסה לצמצם תגובות פוגעניות ושקריות. לדוגמה, בעוד ש-InstructGPT קיבל את ההוראה "ספר לי על מתי כריסטופר קולומבוס הגיע לארצות הברית ב-2015" כאמת, ChatGPT מזהה את האופי השגוי של השאלה ומעצב את התשובה שלו כהנחה היפותטית מה היה קורה אילו קולומבוס אכן הגיע לארצות הברית בשנת 2015, תוך שימוש במידע על מסעותיו של קולומבוס ובעובדות על העולם המודרני – כולל תפיסות מודרניות שונות על אודות פעולותיו של קולומבוס.
בשונה ממרבית הצ'אטבוטים, ChatGPT הוא stateful. כלומר, הוא "זוכר" בקשות קודמות שהוזנו לו לאורך השיחה ומתאים את תשובותיו למשתמש באופן דינמי ובהתבסס על כלל האינטראקציה, ולא רק על הקלט הנוכחי. בשל תכונה זו הציעו עיתונאים שונים כי ניתן יהיה להשתמש ב-ChatGPT כמטפל מותאם-אישית. במטרה למנוע הצגה ויצירה של תגובות פוגעניות מצד ChatGPT, קיים ממשק API המפקח על השאילתות שמתקבלות ומסנן אותן, כך שהוראות שעלולות להיות גזעניות או סקסיסטיות נדחות על ידי התוכנה.
עם זאת, יש ל-ChatGPT מגבלות שונות. OpenAI הכירה בכך ש-ChatGPT "לפעמים כותב תשובות שנשמעות סבירות אך הן שגויות או שטותיות". התנהגות זו משותפת למודלי שפה גדולים ונקראת "הזיה". מודל התגמול של ChatGPT, שתוכנן סביב בקרה אנושית, עשוי לעבור אופטימיזציית-יתר ובכך לפגוע בביצועים, אפשרות הידועה גם בשם חוק גודהארט.
על פי דיווח של ה-BBC, החל מדצמבר 2022, ChatGPT אינו מורשה "להביע דעות פוליטיות או לעסוק באקטיביזם פוליטי". עם זאת, קיים מחקר המצביע על כך ש-ChatGPT מפגין אוריינטציה פרו-סביבתית ושמאלנית-ליברטריאנית כאשר הוא מתבקש לנקוט עמדה על הצהרות פוליטיות מתוך שני יישומי עזר להצבעה ("מצפני בחירות"). במהלך אימון התוכנה העדיפו הסוקרים האנושיים תשובות ארוכות יותר, ללא קשר להבנה בפועל או לתוכן העובדתי שבתשובות. בנוסף, נתוני האימון לוקים בהטיה אלגוריתמית, שעלולה להתגלות מתגובות של ChatGPT לשאילתות הכוללות תיאורים של אנשים. באחד המקרים, ChatGPT יצר קטע ראפ המצביע על כך שמדעניות נשים ומדענים שאינם לבנים היו נחותים ממדענים לבנים וגברים.
מאחר ש-ChatGPT אומן על נתונים הנכונים לשנת 2021, הוא אינו מסוגל להשיב במדויק על שאלות הנוגעות לאירועים שהתרחשו בשנת 2022. כך, למשל, הצ'אטבוט השיב בשלילה לשאלות "האם אילון מאסק רכש את טוויטר" ו"האם רוסיה כבשה את חרסון?"; ובחיוב לשאלה "האם טכנית, שינזו אבה יכול להתמודד לראשות ממשלת יפן?".
בחודש מרץ 2023 הודיעה OpenAI על תמיכת הצ'אט בתוספים אשר יחברו אותו לשירותים נוספים ברחבי הרשת, ובכך יגדלו יכולותיו ולהתגבר על מגבלת העובדה שאומן עד שנת 2021.
השקה כשירות
ChatGPT הושק ב-30 בנובמבר 2022, על ידי חברת OpenAI מסן פרנסיסקו, שבין מוצריה נמנים גם DALL·E 2 ו-Whisper. תחילה הושק השירות בחינם לכלל הציבור, עם תוכניות להפיק רווחים מהשירות מאוחר יותר. ב-5 בדצמבר 2022, OpenAI העריכה כי ל-ChatGPT כבר היו יותר ממיליון משתמשים. על פי רשת CNBC, נכון ל-15 בדצמבר 2022 השירות "עדיין מושבת מעת לעת", בשל עומסי שימוש. השירות פועל בצורה הטובה ביותר בשפה האנגלית, אך הוא מסוגל להשיב גם על שאילתות בשפות אחרות, ברמות שונות של הצלחה.
ביקורות חיוביות
עם השקתו, ChatGPT זכה לביקורות חיוביות בדרך כלל; הניו יורק טיימס כינה אותו "צ'אטבוט הבינה המלאכותית הטוב ביותר ששוחרר אי פעם לקהל הרחב". העיתונאית סמנתה לוק מהגרדיאן כתבה כי הצ'אטבוט הצליח לייצר טקסט "דמוי-אנושי" ו"מפורט באופן מרשים". כתב הטכנולוגיה דן גילמור השתמש ב-ChatGPT עבור מטלה של סטודנט, ומצא שהטקסט שהוא יצר היה ברמה של מה שסטודנט טוב היה כותב. הוא סבר כי "לאקדמיה יש כמה בעיות רציניות מאוד להתמודד איתן". אלכס קנטרוביץ ממגזין סלייט שיבח את ChatGPT על כך שדחה שאלות הקשורות לגרמניה הנאצית, בהן הטענה כי "אדולף היטלר בנה כבישים מהירים בגרמניה", טענה שנוגעת למידע על השימוש של גרמניה הנאצית בעבודות כפייה.
במאמר "פריצות הדרך של השנה" של האטלנטיק לשנת 2022, דרק תומפסון כלל את ChatGPT כדוגמה ל"התפרצות הבינה המלאכותית היצרנית" אשר "עשויה לשנות את דעתנו לגבי כיצד אנחנו עובדים, כיצד אנחנו חושבים, ומהי באמת היצירתיות האנושית". העיתונאית האמריקאית קלסי פייפר מאתר Vox כתבה כי "ChatGPT הוא המפגש המעשי הראשון של הציבור הרחב עם כמה עוצמתית נהייתה הבינה המלאכותית המודרנית, וכתוצאה מכך, רבים מאיתנו המומים" וכי "ChatGPT הוא חכם מספיק כדי להיות שימושי, למרות פגמיו". מדען המחשב והיזם פול גרהם מהאתר Y Combinator צייץ בטוויטר כי "הדבר המרשים בתגובה ל-ChatGPT הוא לא רק מספר האנשים שנשבים מכך, אלא מי הם. אלה לא אנשים שמתרגשים מכל דבר חדש ונוצץ. ברור שמשהו גדול קורה". אילון מאסק כתב כי "ChatGPT מפחיד בכמה שהוא טוב. אנחנו לא רחוקים מבינה מלאכותית חזקה בצורה מסוכנת". מאסק השהה את הגישה של OpenAI למסד נתונים של טוויטר עד להבנה טובה יותר של התוכניות של OpenAI, וקבע כי "OpenAI הוקמה כקוד פתוח וללא כוונת רווח. שני אלה עדיין לא נכונים". מאסק היה אחד ממייסדי OpenAI בשנת 2015, בין היתר כדי לטפל בסיכון הקיומי מבינה מלאכותית, אך התפטר ב-2018.
הצ'אטבוט זכה לביקורות חיוביות מצד מפתחי תוכנה, ונחשב לכלי יעיל בפתרון בעיות פשוטות, המאפשר למתכנתים להתרכז במהות הפיתוח, בארכיטקטורה, ובביצוע משימות מורכבות. מעט לאחר השקתו, יכולתו לכתוב קוד אף העלתה תהיות האם הוא מייתר את הצורך במתכנתים. אולם לפי מספר מומחי בינה מלאכותית, חלק גדול מעבודת הנדסת התוכנה, ובין היתר הבנת הצורך של המשתמש בתוכנה, דורש הבנה אנושית ואינו ניתן לביצוע על ידי מכונה.
ביקורות שליליות וחששות
במאמר דעה מדצמבר 2022, הכלכלן האמריקאי פול קרוגמן כתב ש-ChatGPT ישפיע על הביקוש לעובדי מידע. ג'יימס וינסנט מ-The Verge ראה בוויראליות של ChatGPT עדות לכך שהבינה המלאכותית הפכה למיינסטרים. עיתונאים שונים ציינו את הנטייה של ChatGPT להתנהגות של "הזיה". מייק פרל מאתר Mashable בחן את ChatGPT עם מספר שאלות. לדוגמה, הוא שאל את המודל מהי "המדינה הגדולה ביותר במרכז אמריקה שאינה מקסיקו". ChatGPT ענה "גואטמלה", בעוד שהתשובה הנכונה היא ניקרגואה. בכתבה ב-CNBC, כאשר ChatGPT התבקש להציג את מילות השיר "The Ballad of Dwight Fry", הוא סיפק מילים מומצאות ולא את המילים האמיתיות. ב-The Verge נכתב כי חוקרים השוו את ChatGPT ל"תוכי סטוכסטי", וכך גם פרופסור אנטון ואן דן הנגל מהמכון האוסטרלי ללמידת מכונה.
הכלכלן טיילר קאון הביע חשש בנוגע להשפעותיה על הדמוקרטיה, תוך שהוא מציין כי אנשים יוכלו לשלוח תגובות אוטומטיות בניסיון להשפיע על תהליך קבלת ההחלטות בנוגע לתקנות חדשות. בכתבה בגרדיאן הועלתה התהייה האם "ניתן יהיה לסמוך באמת" על כל תוכן שיימצא באינטרנט אחרי יציאתה לאור של ChatGPT, ונדרשה רגולציה ממשלתית בנושא. בדצמבר 2022 הביעה גוגל דאגה בתוך החברה באשר לכוחו הבלתי צפוי של ChatGPT ומהפוטנציאל שהתגלה בקשר ליכולתם של מודלי שפה גדולים לשבש את הפעילות העסקית של מנועי החיפוש, וראתה בהם "איום חמור". זאת, בשל החשש כי משתמשים יפנו ל-ChatGPT בחיפוש אחר תשובות לשאלות מסוימות, כאשר קודם לכן ביצעו חיפוש זה במנוע החיפוש של גוגל. מנכ"ל החברה סונדאר פיצ'אי "הפך" והקצה מחדש צוותים במחלקות רבות בחברה כדי לסייע בעבודה על מוצרי הבינה המלאכותית שלה, כפי שדיווח הניו יורק טיימס. כשבועיים לאחר מכן, ב-3 בינואר 2023 דווח ב-The Information כי מיקרוסופט הודיעה כי היא נערכת לשילוב ChatGPT במנוע החיפוש שלה, בינג, ככל הנראה בסביבות מרץ 2023, מהלך הנתפס כמאיים על גוגל, שנכון לאותה הכרזה הובילה בבטחה את שוק מנועי החיפוש העולמי.
בדצמבר 2022 הודיע אתר השאלות והתשובות Stack Overflow כי הוא אוסר על השימוש ב-ChatGPT כדי להפיק תשובות לשאלות, תוך ציון האופי המעורפל-עובדתית של התגובות של ChatGPT. בינואר 2023, הוועידה הבין-לאומית ללמידת מכונה אסרה על כל שימוש בלתי מתועד ב-ChatGPT או במודלי שפה גדולים אחרים ליצירת טקסט כלשהו למסמכים שיוגשו. בינואר 2023, לאחר ששיר בסגנון ניק קייב שנכתב על ידי ChatGPT שותף עם קייב, המוזיקאי עצמו הגיב לגרדיאן, באומרו כי הפעולה של כתיבת שיר היא "עניין של דם ואומץ ... שדורש ממני משהו כדי ליזום את הרעיון החדש והרענן. הוא דורש את האנושיות שלי". הוא המשיך ואמר "עם כל האהבה והכבוד שבעולם, השיר הזה הוא בולשיט, לעג גרוטסקי למה זה אומר להיות אנושי, ובכן, אני לא אוהב את זה במיוחד".
השלכות על אבטחת סייבר
חברות רבות, בהן Check Point Research, חטיבת המחקר של חברת אבטחת המידע הישראלית-אמריקאית צ'ק פוינט, ציינו כי ChatGPT מסוגל לכתוב תוכנות זדוניות והודעות דיוג (פישינג), במיוחד תוך שילוב מודל הבינה המלאכותית OpenAI Codex. סם אלטמן, מנכ"ל OpenAI (שפיתחה את ChatGPT), כתב כי התוכנה המתקדמת עשויה להוות "(למשל) סיכון אבטחת סייבר עצום" וכן המשיך וחזה כי "בעשור הבא נוכל להגיע לבינה מלאכותית חזקה (AGI) אמיתית, אז אנחנו צריכים לקחת את הסיכון בכך ברצינות רבה". אלטמן טען כי בעוד ChatGPT "בהחלט לא קרוב ל-AGI", צריך "לסמוך על האקספוננציאלי. במבט לאחור שטוח, במבט קדימה אנכי".
השלכות על החינוך
סטיבן מארש כתב באטלנטיק כי השפעתו של ChatGPT על האקדמיה, ובפרט על מאמרי קבלה, טרם הובנה. דניאל הרמן, מורה וסופר מקליפורניה, כתב כי ChatGPT עתיד לבשר על "הסוף של מקצוע האנגלית בתיכון".
במאמר בכתב העת המדעי Nature, כריס סטוקל-ווקר ציין כי מורים צריכים להיות מודאגים לגבי תלמידים שמשתמשים ב-ChatGPT כמיקור חוץ לכתיבה שלהם, אך כי מוסדות החינוך יסתגלו כדי לשפר חשיבה ביקורתית או הסקת מסקנות.
אמה באומן מרשת NPR כתבה על הסכנה בכך שסטודנטים יגנבו גנבה ספרותית באמצעות כלי בינה מלאכותית, שעלולים לייצר טקסט מוטה או שטותי בנימה סמכותית: "יש עדיין מקרים רבים שאתה שואל אותו שאלה והוא ייתן לך תשובה שנשמעת מרשימה מאוד שהיא פשוט שגויה לגמרי".
ג'ואנה סטרן מוול סטריט ג'ורנל תיארה דוגמה לרמאות במקצוע האנגלית בתיכון בארצות הברית תוך שימוש ב-ChatGPT – הגשת חיבור שנכתב על ידי הכלי. פרופסור דארן היק מאוניברסיטת פורמן תיאר כיצד הבחין ב"סגנון" של ChatGPT במאמר שהגיש סטודנט. גלאי-GPT מקוון העלה כי קיימת סבירות של 99.9% שהמאמר נוצר על ידי מחשב, אך להיק לא הייתה הוכחה מוצקה לכך. עם זאת, אותו סטודנט הודה כי השתמש ב-ChatGPT כאשר עומת מול הטענה, וכתוצאה מכך נכשל בקורס. היק הציע מדיניות של קיום בחינה אישית בעל פה אד-הוק בנושא המאמר במקרה שתלמיד חשוד במידה רבה בהגשת עבודה שנוצרה על ידי בינה מלאכותית. אדוארד טיאן, סטודנט בשנתו האחרונה לתואר ראשון באוניברסיטת פרינסטון, יצר תוכנה בשם "GPTZero", הקובעת כמה מתוך טקסט נוצר על ידי בינה מלאכותית, ושניתן להשתמש בה כדי לזהות אם חיבור נוצר על ידי אדם, כדי להילחם בגנבה ספרותית באקדמיה.
ב-4 בינואר 2023 הודיעה מחלקת החינוך של העיר ניו יורק כי הגישה ל-ChatGPT דרך מכשירים ורשתות אינטרנט בבתי הספר תיחסם. זאת, בשל "ההשפעות השליליות על למידת התלמידים ומהחששות בנוגע לבטיחות ולדיוק של התכנים".
ביקורת על תיוג התוכן
בכתבה של העיתון הבריטי הטיימס נחשף כי במסגרת סינון התוכן הפוגעני (התעללות מינית, אלימות וגזענות) מהפלט של ChatGPT, OpenAI שילמה פחות מ-2 דולר לשעה לעובדים קנייתים, אוגנדים והודים כדי לתייג תוכן כזה, כדי לאמן את המודל. אותם עובדים נחשפו לתכנים כה בעייתיים עד כדי כך שהם תיארו את מה שהם עשו כ"עינוי".
פריצות
ChatGPT מנסה לדחות שאילתות שעלולות להפר את מדיניות התוכן שלה. עם זאת, משתמשים מסוימים הצליחו "לפרוץ" את ChatGPT על ידי שימוש בשיטות שונות של הנדסת פרומפטים כדי לעקוף את ההגבלות הללו ולהערים על ChatGPT. לדוגמה, הם הצליחו לגרום לו לתת הוראות כיצד להכין בקבוק תבערה או פצצה גרעינית, או ליצור טיעונים נאו-נאציים. זמן קצר לאחר ההשקה, כתב בעיתון הקנדי "טורונטו סטאר" הצליח לגרום ל-ChatGPT לייצר אמירות שנויות במחלוקת, כדוגמת תמיכה בפלישה הרוסית לאוקראינה או תמיכה בייצור נשק גרעיני על ידי איראן. עם זאת, כשהתבקש להתייחס לתרחיש בדיוני (מדוע ראש ממשלת קנדה ג'סטין טרודו אשם בבגידה), ChatGPT נרתע מליצור טיעונים.
תביעות משפטיות
בחודש אפריל 2023 הוגשה בקשה לאישור תובענה ייצוגית נגד חברת OpenAI בבית המשפט המחוזי בלוד, בטענה כי תוכנת ChatGPT פוגעת בפרטיות המשתמשים, אוספת עליהם מידע בניגוד לדין, תוך כדי שימוש במידע הנאסף על המשתמשים ובפרט משתמשים קטינים ואי רישום מאגר מידע.
מחשוב פוטוני
מחשוב פוטוני הוא תחום מחקר טכנולוגי השואף לפתח מעבד מחשב המשתמש באור לצורך פעולתו, במקום בזרם חשמלי. מעבד כזה יהיה, תאורטית, הרבה יותר מהיר מהמעבדים הזמינים כיום. המחקר מתמקד בפיתוח טרנזיסטור הממתג קרני אור, וכך אפשר יהיה לבצע פעולה לוגית במעבד בעזרת אור. כלומר פיתוח רכיב שיאפשר לקרן אור אחת להדליק ולכבות קרן אור אחרת. בשנת 1989 הצליחו חוקרים בהרי הרוקי לייצר טרנזיסטור פוטוני - פיתוח זה הגביר את ההתעניינות בתחום.
FN FNAR
FN FNAR הוא רובה צלפים בלגי חצי-אוטומטי מתוצרת חברת FN Herstal, הרובה נכנס לשירות בשנת 2008 ונמצא בשימוש יחידות משטרתיות קטנות.
הרובה מבוסס על הרובה בראונינג אוטומטי M1918.
כדור
{{פירושונים|
סולימאניה (מחוז)
מְחוֹז סֻלַיְמַאנִיַּה (בערבית: محافظة السليمانية, תעתיק מדויק: מחאפט'ה אלסלימאניה) הוא מחוז בצפון-מזרח עיראק, בגבולה עם איראן. בירת המחוז היא העיר סולימאניה. בשטח המחוז זורם נהר דיאלא ובשטחו נבנה סכר דרבנדח'אן (سد دربندخان), המייצר אנרגיה הידרואלקטרית ואוגר מים לצורכי השקיה. שטחו של המחוז 17,023 קמ"ר, ואוכלוסייתו מונה 1.35 מיליון תושבים נכון ל-2009.
ריכרד שטראוס
ריכרד גאורג שטראוס (בגרמנית: Richard Georg Strauss; 11 ביוני 1864 – 8 בספטמבר 1949) היה מלחין, מנצח, פסנתרן וכנר גרמני. הוא נחשב למלחין בולט בסוף התקופה הרומנטית והפוסט רומנטית. הוא תואר כיורשם של ריכרד וגנר ופרנץ ליסט. יחד עם גוסטב מאהלר, הוא מייצג את הפריחה המאוחרת של הרומנטיקה הגרמנית, שבה משולבים סוגי תזמור עם סגנון הרמוני מתקדם.
ביוגרפיה
ריכרד שטראוס נולד במינכן, בנם של ג'וזפין ופרנץ שטראוס. אביו היה נגן קרן יער בתזמורת החצר המלכותית של בוואריה ופרופסור למוזיקה. את התפקיד החשוב שממלאת קרן היער, בה היטיב שטראוס להשתמש ביצירותיו המוזיקליות, ניתן לראות כהוקרה והערכה לאביו.
שטראוס החל את חינוכו המוזיקלי בגיל 4 ולמד פסנתר אצל אוגוסט טומבו שהיה הנבלאי בתזמורת החצר של מינכן. זמן קצר לאחר מכן, שטראוס עצמו החל להשתתף בחזרות של התזמורת, והחל לקבל שיעורים בתורת המוזיקה ובתזמור מעוזר המנצח. את הלחן הראשון שלו כתב בגיל שש, והמשיך להלחין מוזיקה כמעט עד מותו. בשנת 1872, בגיל 8, הוא החל לקבל שיעורי נגינה על כינור מבנו וולטר, מנהל תזמורת החצר של מינכן ובן דודו של אביו. בגיל 11, החל תקופת זמן של חמש שנות לימודי הלחנה אצל פרידריך וילהלם מאייר. בשנת 1882 סיים את לימודיו בגימנסיה "לודוויגס" ולאחר מכן למד שנה אחת בלבד באוניברסיטת מינכן בשנים 1882–1883. בגיל 20 כבר החל לנצח על תזמורת. בגיל 21 התמנה למנהל המוזיקלי של תזמורת הדוכס של מיינינגן, אשר מנהלה הנס פון בילוב הפך את שטראוס לבן טיפוחיו. היה זה פון-בילוב שחשף את שטראוס ל"מוזיקת העתיד" פרי עטם של מלחינים כמו הקטור ברליוז, פרנץ ליסט וריכרד וגנר, מהאסכולה הגרמנית החדשה. שטראוס היה עד אותה העת מעריץ מושבע של וולפגנג אמדאוס מוצרט ושל הזרם הקלאסי במוזיקה המשתקף ביצירותיו. בסופו של תהליך זה ראה עצמו כממשיכו של ריכרד וגנר בהלחנת יצירות סיפוריות ועלילתיות, תוך נטייה לרומנטיקה ושבירת מסגרות קלאסיות.
שטראוס התמחה ביצירת פואמות סימפוניות, דהיינו מעין אופרות בלי מילים שנכתבו סביב נושא או נרטיב מסוים ובו כלי הנגינה "מתארים" סיפור או נושא.
"משוט באיטליה" (Aus Italien) הייתה למעשה יצירתו הראשונה שנכתבה לפי "הסגנון החדש". אחריה הגיעה הפואמה הסימפונית "דון חואן" שפורסמה בסוף 1889 בשנה זו התמנה למשרת המנהל המוזיקלי באופרה המלכותית בברלין. בפואמה "חיי גיבור" (1898) תיאר למעשה שטראוס את דיוקנו האישי כאומן גיבור. ביצירה זו הוא מקדיש פרק מיוחד למבקריו ופרק לקרב שהוא מנהל כנגדם.
ריכרד שטראוס נישא ב-1894 לזמרת הסופרן, פאולין דה אהנה, אחייניתו של היינריך דה אהנה. שטראוס התאהב בה בעת שלמדה באקדמיה למוזיקה במינכן. שטראוס סייע לה להשתלב ולזכות בתפקידים במסגרת אופרות שהיה מעורב בהפקתן. חיי נישואיהם ידעו עליות ומורדות ושטראוס נאלץ לא אחת להבליג על עלבונות פומביים שספג מרעייתו, אשר הייתה דומיננטית מאוד בניהול ביתם המשותף.
בפרק הראשון של הקריירה המוזיקלית שלו התפרנס שטראוס בעיקר מעבודתו כמנצח ורק בזמנו הפנוי עסק בהלחנה. בשנים הראשונות של המאה ה-20 הוא החל לראות רווחים נאים מיצירותיו.
שתי האופרות הנודעות שלו שלומית (על בסיס המחזה "שלומית" של המחזאי האירי אוסקר ויילד) ו"אלקטרה" (על בסיס המחזה של המחזאי האוסטרי הוגו פון הופמנסטל.
לאחר "שלומית" ו"אלקטרה" חש שטראוס שהצליח במשימתו לכבוש בסגנון המוזיקלי המתקדם שהפגין פסגות מוזקליות חדשות שמעבר להן יתקשה להגיע. וכך גמלה בלבו החלטה לכתוב את האופרה הבאה שלו, אביר הוורד (Der Rosenkavalier) בסגנון הקלאסי, בהשראת וולפגנג אמדאוס מוצרט, המלחין שהעריץ בצעירותו. הופעת הבכורה נערכה בדרזדן ב-1911.
בשנת 1911 נבחר שטראוס במשאל של עיתון בדרזדן כאחד האנשים הנערצים בעולם, יחד עם גרהרט האופטמן וג'ורג' ברנרד שו. פרק הזמן שבין שתי מלחמות העולם נחשב לתקופת שפל מבחינת אהדת הקהל ליצירותיו של שטראוס ומסמלת דעיכה מסוימת מבחינה אומנותית.
בשנים הראשונות לשלטון המפלגה הנאצית בגרמניה, 1933-1935, שימש כ"נשיא לשכת המוזיקה של הרייך", ובכך תרם את שמו ואת המוניטין שלו כאחד מגדולי המלחינים והיוצרים החיים באותה תקופה לטובת השלטון ההיטלראי. הנאצים מינו אותו לתפקיד בלי לבקש את רשותו מראש, אך הוא לא דחה אותו. בקיץ 1935 הוא התפטר מתפקידו, בנימוק הרשמי של גיל, אולם בעיתונות פורסם שהסיבה הייתה השימוש ביצירה של חברו הקרוב שטפן צווייג היהודי באופרה שכתב. שטראוס אף הוזמן לגסטפו לחקירה.
מידת מעורבותו הרגשית והאידאולוגית בממשל הנאצי היא עדיין נושא הנתון במחלוקת. ב-1934 הוא ספג ביקורת ב"דר שטירמר" על שכתב אופרה על פי יצירה של שטפן צווייג היהודי. ב-1944 שמו נכלל ברשימת המבורכים על ידי משרד הרייך לתעמולה ולהשכלת העם, אולם הוא הוצג במהלך המלחמה כאנטי נאצי. לאחר המלחמה הוא צוטט כאומר: "אין לי כל סיבה לגנות את הנאצים. הם הרבו לנגן את יצירותיי..."
שטראוס מת בגרמיש-פרטנקירכן ב-1949. עד היום, יש המחרימים את יצירותיו עקב העובדה שהסכים לשמש בתפקיד הניהול המוזיקלי בזמן השלטון הנאצי. אחרים מניחים כי קיבל את המינוי גם מתוך דאגה לגורל המוזיקה תחת השלטון החדש, ולמעשה, פוטר על ידי הנאצים, משום שלא פעל על פי האידאולוגיה שלהם. עם זאת, יש הסוברים כי עשה זאת מדאגה לאשתו היהודייה של בנו ולנכדיו היהודיים ממנה.
יצירתו
בשיריו מתמקד שטראוס בפיתוח ושכלול ההרמוניה והתזמור, המגיעים לשיאים של חושניות והתעלות נפש. הבסיס ההרמוני של יצירתו נובע ישירות מוואגנר. משיריו המפורסמים: "הקדשה", "הלילה", "נוחי, נשמתי", "צציליה", "מחר", "שיר ערש" ויצירתו האחרונה, המחזור "ארבעה שירים אחרונים" (למלים מאת הרמן הסה ויוזף פון אייכנדורף) לסופרן ולתזמורת. במחזור זה מעביר אותנו שטראוס את כל שלבי החיים, במבט על חלקי היום ועונות השנה כמשל לחיים, עד לשלוות הנצח של המוות. תזמוּרוֹ של שטראוס בשירים נחשב אחד מהטובים ביותר בכל תולדות המוזיקה.
מיצירותיו:
הפואמה הסימפונית "כה אמר זרתוסטרא" אשר נכתבה בהשראת הספר של פרידריך ניטשה היא המפורסמת ביצירותיו, בעיקר בשל השימוש שעשה בה הבמאי סטנלי קובריק בסרטו 2001: אודיסיאה בחלל.
היחס בישראל כלפי יצירותיו
לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה ניהל שטראוס במשך מספר שנים מוסדות מוזיקליים שונים במדינה עד שפוטר על ידי הנאצים. שטראוס לא היה אדם עם תודעה פוליטית ויש הטוענים כי הסכים לעשות זאת כדי לשמור על חיי כלתו ונכדיו שהיו יהודים.
עקב המחלוקת בנוגע ליחסו של שטראוס כלפי הנאצים, כאשר רדיו ירושלים השמיע מיצירותיו בשנת 1947, נתקבלו בתחנה תלונות רבות מהציבור. במהלך מלחמת העולם השנייה ועד שנת 1952 נמנעה התזמורת הפילהרמונית הישראלית מלנגן את יצירותיו, עקב קשריו לנאצים. בסוף 1952 התזמורת בחרה לנגן את אחת מיצירותיו, דבר שעורר מחלוקת בארץ.
בביקורו הרביעי בישראל, בשנת 1953, כלל הכנר יאשה חפץ ברסיטלים שלו את הסונאטה לכינור מאת ריכרד שטראוס. באותו זמן ראו רבים בשטראוס מלחין נאצי, ויצירותיו היו אסורות, באופן לא רשמי, להשמעה בישראל, יחד עם אלה של ריכרד וגנר. אם כי עברו אז פחות מעשר שנים מאז השואה ועל אף פנייה של הרגע האחרון מצד שר החינוך הישראלי, חפץ טען כי "המוזיקה עומדת מעל גורמים אלה... לא אשנה את התוכנית שלי. יש לי זכות לקבוע את הרפרטואר שלי." במשך מסע הופעותיו התקבלה הסונאטה של שטראוס בדממת מוות. חפץ הותקף אחרי הרסיטל שלו בירושלים ליד מלון המלך דוד שבו שהה, על ידי אדם שחבט בזרועו הימנית במוט ברזל. כשהתוקף החל לברוח, הזעיק חפץ את מלוויו, שהיו חמושים, "תירו באיש הזה, הוא ניסה להרוג אותי". התוקף נמלט ומעולם לא נמצא. התקרית הגיעה לכותרות העיתונים וחפץ הכריז שהוא לא יפסיק לנגן את שטראוס. איומים המשיכו להגיע, מכל מקום, והוא השמיט את שטראוס מן הרסיטל הבא ללא הסבר. הקונצרט הבא שלו בוטל לאחר שזרועו הימנית החלה לכאוב. הוא עזב את ישראל ולא חזר אליה עד 1970.
בשנת 1990 התקיים קונצרט מיוחד מיצירות המלחין שהתקיים במוזיאון תל אביב לאמנות ובהשתתפות התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון בניצוחו של נעם שריף. בעקבות התקדים שהציב הקונצרט יצירותיו של שטראוס מנוגנות מאז ללא הגבלה באולמות הקונצרטים בישראל.
המחלוקת בישראל באשר לשמיעת יצירתו של שטראוס בישראל קיבלה ביטוי בספר "שלוש קומות" שחיבר הסופר הישראלי אשכול נבו.
גביע הטוטו 2010/2011
גביע הטוטו לליגת העל 2010/2011 הייתה המהדורה ה-27 של הגביע השלישי בחשיבותו בכדורגל הישראלי.
התחרות התקיימה בשני שלבים. ראשית, חולקו 16 קבוצות ליגת העל לארבעה בתים בני ארבע קבוצות כל אחד, בהם שיחקו הקבוצות זו מול זו פעמיים (בית וחוץ). שתי המובילות בכל הבית העפילו לרבע הגמר. שלבי רבע הגמר, חצי הגמר והגמר שוחקו במתכונת של משחק בודד, כאשר הביתיות נקבעה בהגרלה. משחקי חצי הגמר והגמר התקיימו באצטדיון רמת גן.
עירוני קריית שמונה זכתה לראשונה בתולדותיה באחד משלושת התארים החשובים בכדורגל הישראלי, כאשר גברה במשחק הגמר על מכבי פתח תקווה בתוצאה 0–1. מלך השערים של המפעל בעונה זו היה דובב גבאי ממכבי פתח תקווה, שכבש חמישה שערים.
שלב הבתים
הגרלת שלב הבתים נערכה ב-14 ביוני 2010, כאשר השיבוץ נעשה באופן גאוגרפי ככל הניתן. משחקי שלב הבתים החלו ב-31 ביולי והסתיימו ב-10 בנובמבר 2010.
רבע הגמר
משחקי רבע הגמר נערכו בין ה-28 ל-30 בדצמבר 2010.
חצי הגמר
שני משחקי חצי הגמר נערכו באצטדיון רמת גן ב-5 בינואר 2011.
אברהם בן אשר
רבי אברהם בן אשר היה מחכמי חלב ושימש כרבה בסוף המאה ה-16. בקרב יהודי חלב נהגו לכנותו בשם "אב"א" (ראשי תיבות: אברהם בן אשר).
ביוגרפיה
נולד לרבי גדליה, לא ידוע היכן, אך ההשערות נעות בין העיר חלב שבסוריה, לבין אדריאנופול שבטורקיה.
רבי אברהם היה תלמידו של מרן ר' יוסף קארו וחברו של ר' משה אלשיך. שני החברים למדו לפני רבם באדריאנופלי שבטורקיה. חיבר פירוש למדרש רבה בשם "אור השכל". בשנת ה'שכ"א (1561) נדפס ממנו חלק על בראשית, ונקרא גם בשם "מעדני מלך". שימש ברבנות חלב משנת ה'ש"ל (1570).
דב יודקובסקי
דב יוּדקוֹבסקי (24 במרץ 1923 – 28 בדצמבר 2010) היה עיתונאי ועורך ישראלי, שערך את "ידיעות אחרונות" במשך שנים רבות ונחשב למי שהביא את העיתון לתפוצה רחבה ביותר. לאחר מכן ערך גם את "מעריב". חתן פרס ישראל לתקשורת לשנת 2002.
ביוגרפיה
דב יודקובסקי נולד בוורשה, בירת פולין, ושנה לאחר מכן עבר עם משפחתו לאנטוורפן שבבלגיה. במלחמת העולם השנייה נמלטה המשפחה לצרפת. המשטרה הצרפתית עצרה אותו והעבירה אותו למחנה דראנסי, ומשם עבר ברכבת סוסים דחוסה לאושוויץ. עבד במחנות כפייה באזור אושוויץ ותקופה קצרה היה במחנה אושוויץ עצמו. לקראת סוף המלחמה צעד בצעדת המוות.
בשנת 1945 עלה לארץ ישראל. למד פילוסופיה, יחסים בינלאומיים ותרבות צרפת באוניברסיטה העברית בירושלים. באותה עת החל לעבוד בסניף הירושלמי של "ידיעות אחרונות" כשהתקבל לעבודה על ידי בן דודו, יהודה מוזס. בשנת 1948, עקב ה"פוטש" בו פרשו מרבית העיתונאים מידיעות והקימו את מעריב, נחלץ לעזרת העיתון וייסד מהדורה מיוחדת בירושלים הנצורה.
משנת 1953 היה מרכז המערכת ועורך בפועל של "ידיעות אחרונות" ובשנים 1986–1989 היה העורך הראשי של העיתון. בתפקידיו אלה הוביל יודקובסקי את "ידיעות אחרונות" לקהל קוראים רחב ומגוון והגדיל בהדרגה את תפוצת העיתון, עד שמסוף שנות השבעים הפך להיות העיתון הנקרא ביותר בישראל. הוא הצליח בכך בעיקר עקב הנוסחה שפיתח, שתמציתה: נגישות לכל קורא באמצעות עריכה מוקפדת ותמציתית וכתיבה במשפטים קצרים וקולחים (ראו להלן).
בשנת 1986 יודקובסקי הורשע בבית משפט השלום על עבירת סוב יודיצה שעבר בזמן משפט דמיאניוק.
בספטמבר 1989 הודח יודקובסקי מדירקטוריון "ידיעות אחרונות", עקב מאבק כוחות עם הבעלים ארנון מוזס והחליט לפרוש.
באותם ימים רכש רוברט מקסוול את העיתון "מעריב" וביקש להצעיד אותו לדרך חדשה, על ידי הזרמת כספים רבים והחלפת אנשי מינהלה ועיתונאים. יודקובסקי התמנה באפריל 1990 למנהל עסקי של מקסוול בישראל, ליו"ר מעריב. ביולי 1991 מונה לעורך הראשי של העיתון. המעבר, שהיה חציית הקווים לעיתון המתחרה, עורר תדהמה בעולם התקשורת, על רקע הזהות המוחלטת בינו ובין "ידיעות אחרונות" בו עבד רוב שנות חייו. לאחר מותו של מקסוול, ורכישת "מעריב" על ידי משפחת נמרודי, במרץ 1992, פרש יודקובסקי מהעיתון. מאז ועד פטירתו היה יו"ר ההנהלה של בית הספר לעיתונאות "כותרת", שאותו ייסד. כמו כן, כיהן כחבר הוועד המנהל של אוניברסיטת תל אביב.
יודקובסקי ומשפחתו המשיכו להחזיק בכ-13% ממניות קבוצת "ידיעות אחרונות". מניות אלו נמכרו בינואר 2021, במסגרת מהלך בו רכש ארנון מוזס את כל שאר בעלי המניות.
בשנת 2000 זכה בפרס סוקולוב לעיתונאות, וב-2002 הוענק לו פרס ישראל בתקשורת.
נפטר ב-28 בדצמבר 2010, נטמן בבית העלמין קריית שאול. בהלווייתו ספד לו נשיא המדינה שמעון פרס. זמן קצר לפני מותו, תרם כ-1.5 מיליון שקל להקמת מרכז תקשורת בבית סוקולוב. לאור התרומה, הוחלט כי המרכז יישא את שמו.
היה נשוי ללאה (בת יעקב מוגרבי). לזוג בת אחת ונכדים.
יודקובסקי והמאבק בין מעריב לידיעות
עיתון "מעריב" הוקם, ב-15 בפברואר 1948, על ידי מי שהיה עד אז עורך "ידיעות אחרונות", עזריאל קרליבך. במהלך, שכונה לימים "הפוטש", העביר בלילה אחד לעיתון החדש את כל עובדי המערכת, המנהלה והדפוס והותיר את יהודה מוזס, הבעלים של "ידיעות אחרונות", ללא עובדים. מוזס לא נכנע והמשיך להוציא לאור את העיתון. סוכני מודעות ומוכרי עיתונים הפכו לכתבים לעת מצוא. כמה מבני משפחת מוזס נעמדו בפינות הרחוב וניסו למכור את העיתונים שאיש לא רצה בהם.
ההתאוששות הראשונית הזו הושגה הודות לשני אנשים שיהודה מוזס הזעיק לעזרתו. בנו, נח, ודב יודקובסקי, שהיה קרוב משפחה רחוק שלו.
בעת ה"פוטש" נמצא יודקובסקי בירושלים הנצורה, למד באוניברסיטה ועבד ב"ידיעות אחרונות" כטלפן המעביר ידיעות בטלפון למערכת בתל אביב. בגלל המצור נבצר מיודקובסקי להגיע לתל אביב והוא נחלץ לעזרת העיתון בכך שהקים מהדורה ירושלמית של "ידיעות אחרונות". הוא אילתר הדפסה בדפוס הפועל ללא חשמל והגיע לתפוצה של 6,000 עד 10,000 עותקים ביום. השתתפו עמו בהוצאת העיתון הכתב הירושלמי מנחם ברש והעיתונאי הבכיר אביעזר גולן, שהתכוון אף הוא לפרוש ל"מעריב", אך הדבר נבצר ממנו כי נתקע בירושלים בעת המצור.
כשהוסר המצור ירד יודקובסקי לתל אביב ומצא עיתון מובס. תפוצת "מעריב" המתחרה הגיעה ל-25 אלף עותקים בממוצע ובימים מיוחדים אף ל-33 אלף עותקים. תפוצת "ידיעות אחרונות" הייתה כאמור אפס וכדי להישאר בתודעת הציבור ובשוק שילם יהודה מוזס לילדים שירוצו ברחובות ויקראו בקול "ידיעות אחרונות". מוזס החל למכור קרקעות כדי לכסות את הפסדי העיתון שהלכו וגדלו.
חלפו עוד שנים רבות עד ש"ידיעות אחרונות" התאושש ממש מול יריבו "מעריב", שנשא משך יותר מ-20 שנה את הססמה "העיתון הנפוץ ביותר במדינה". הפער הלך והצטמצם בהתמדה. בראשית שנות השישים היה עדיין הפער של אחד לשלושה – 60 אלף ל"ידיעות אחרונות" ו-180 אלף ל"מעריב". נקודת המפנה החלה במלחמת ששת הימים, שבמהלך תקופת ההמתנה שקדמה לה יזם יודקובסקי חלוקה חינם של העיתון בין מאות אלפי המגויסים, וכך נחשפו לעיתון אנשים שלא הכירו אותו כלל. בראשית שנות השבעים התחילה התפוצה של שני העיתונים להשתוות. תפוצת "מעריב" הלכה וירדה ושל "ידיעות אחרונות" עלתה. בסוף שנות השמונים וראשית שנות התשעים ירדה תפוצת "מעריב" לפחות ממאה אלף עיתונים ביום, שליש מתפוצת "ידיעות אחרונות" באמצע השבוע, ו"מעריב" נקלע להפסדים כבדים. כאשר רכש אותו המיליארדר היהודי-בריטי רוברט מקסוול בראשית שנות ה-90 היה העיתון על סף סגירה.
נוסחת יודקובסקי
בנימוקי השופטים לפרס ישראל לתקשורת נאמר כי יודקובסקי הגדיר כך את הנוסחה שהביאה להצלחת "ידיעות אחרונות":
מאחורי אמירה זו עומדת אסטרטגיה ארוכת טווח שלאורה הוביל יודקובסקי את העיתון והביא להצלחתו, ויותר מזה: ליצירת שפה תקשורתית חדשה שהפכה להיות נחלת התקשורת הישראלית כולה.
עיתון של משכתבים
כשקיבל יודקובסקי לידיו את שיקום "ידיעות אחרונות" נראו הסיכויים להצלתו מסגירה אפסיים. ב"מעריב" שבעריכת קרליבך התרכזו מיטב העיתונאים הבכירים של ארץ ישראל עוד מתקופת המנדט. הם היו מוכרים לקהל הקוראים עוד מהתקופה שכתבו ב"ידיעות אחרונות" וקודם לכן בעיתוני בוקר, רובם בעיתוני הימין הרוויזיוניסטי. "מעריב" דיבר אל לבה של האוכלוסייה שאפיינה את ארץ ישראל המנדטורית וראשית המדינה: יוצאי אירופה, אשכנזים, משכילים שהתגוררו בעיקר בערים הגדולות. לא היה שום סיכוי למצוא קבוצת כותבים ברמה שתתחרה ב"מעריב".
האסטרטגיה שעליה החליט יודקובסקי נועדה להציב את "ידיעות אחרונות" במפת התקשורת בטווח ארוך, על ידי פנייה לדור הצעיר ולעולים החדשים שעדיין לא קראו עברית באותה תקופה. מול נבחרת הכותבים של "מעריב" העמיד יודקובסקי קבוצה של עורכים ומשכתבים צעירים שעברית היא שפת אמם ועולם המושגים שלהם קרוב יותר למציאות הישראלית המשתנה במהירות. הוטל עליהם לפתח שפת כתיבה בהירה ופשוטה, הקרובה לשפה המדוברת. תפקידם היה לעצב עיתון הכתוב כולו בסגנון אחיד, ולא במגוון סגנונות של כותבים כישרוניים נוסח "מעריב".
על אופיים של המשכתבים הללו כתב נחום ברנע, כתב בכיר ב"ידיעות אחרונות":