cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דורון רובין
ביוגרפיה
במאי 1963 התגייס לצה"ל, התנדב לשירות בצנחנים, ושובץ בגדוד 890. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר, שאותו סיים בהצטיינות. שימש במשך כשנה כמדריך בבה"ד 1, וחזר לחטיבת הצנחנים כמפקד מחלקה בפלוגת הרב"טים של גדוד 890. במלחמת ששת הימים לחם כמפקד פלוגה בגדוד. לאחר המלחמה ביצעה פלוגתו את טקס ההשבעה הראשון של הצנחנים בכותל המערבי. במהלך מלחמת ההתשה השתתף במבצע תרנגול 53 וכסמג"ד הנח"ל המוצנח (גדוד 50) פיקד על "מבצע שפט 37" ב-1970, בו תקף הכוח בירי מרגמות בסיס טירונים של צבא סוריה כ-70 ק"מ מצפון-מזרח לדמשק ופיקד על מבצע "תרנגול 59" בו תקפו כוחות הצנחנים בסיס מנהלה צבאי מצרי ליד שדה התעופה ביר-ערידא.
ונום 2
פיתוח
עם סוף יולי 2019, סרטי סוני קיוותה שהצילומים יתחילו בנובמבר של אותה השנה ונפגשה עם מספר מועמדים להחליף את רובן פליישר כבמאי, לאחר שפליישר עזב בשל חוסר זמינותו והתחייבותיו לפרויקט אחר; סוני נפגשה עם הבמאים אנדי סירקיס, טרוויס נייט ורופרט וייאט. סוני גם התעניינה באפשרות לשכור את הבמאי רופרט סנדרס למלאכת בימוי הסרט. באוגוסט 2019, אושר רשמית שסירקיס יביים את הסרט.
דורון רובין
ביוגרפיה
בשנת 1972 מונה למפקד גדוד 450 (קורס המ"כים של חטיבת הצנחנים), והשתתף ב"מבצע ברדס 54–55" ובמבצע אביב נעורים בספטמבר אותה שנה פיקד על כוח במבצע קלחת 4 מורחבת בלבנון. בשנת 1973, שלושה חודשים טרם מלחמת יום הכיפורים, מונה למפקד גדוד 202, תפקיד שאותו מילא במהלך המלחמה, ופיקד על הגדוד בקרב ואדי מבעוק. שירת כקצין אג"ם של פיקוד הצפון ויצא לתקופת לימודים בת שנתיים באקדמיה הצבאית סן-סיר בפריז. עם שובו ב-1977 הציע לו הרמטכ"ל מוטה גור לפקד על חטיבת גולני, אך רובין סירב, הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד בית הספר לקצינים. במבצע ליטני, בשנת 1978, פיקד על כוח מבית הספר לקצינים אשר כבש את טייבה ואת ע'נדוריה והיה אחראי להריגת כתשעה-עשר מחבלים.
ונום 2
צילומים
שלב הצילומים של הסרט החל בנובמבר 2019.
הפצה
הסרט עלה לאקרנים ב-15 באוקטובר 2021 והוא יופץ בטכנולוגיית IMAX. במקור, הסרט התעתד לעלות לאקרנים ב-2 בספטמבר 2020, אך בעקבות התפרצות מגפת הקורונה בארצות הברית, תאריך עלייתו לאקרנים נדחה ל-25 ביוני 2021; וב-17 במרץ 2021, נדחה שוב לספטמבר 2021 ואז ל-15 באוקטובר אותה שנה. ב-10 במאי 2021 הפיצה "סוני" קדימון רשמי. ב-2 באוגוסט 2021 הפיצה "סוני" את הקדימון השני.
דורון רובין
ביוגרפיה
ב-1983 מונה למפקד עוצבת הפלדה (162) פיקד על הגזרה המזרחית בלבנון עד נסיגת צה"ל ב-1985. בתפקידו הבא שרת בראש חטיבת התורה והפיתוח במפקדת חילות השדה. במסגרת תפקידו זה יזם, לאור לקחי לוחמת הנ"ט שגובשו בצה"ל לאחר מלחמת יום הכיפורים ומלחמת לבנון, בינואר 1986 את הקמת יחידת מגלן המתמחה בלוחמת נ"ט תוך שימוש באמל"ח מתקדם. בינואר 1987 הועלה לדרגת אלוף ומונה לראש מחלקת ההדרכה באגף המטה הכללי. בתקופתו יישם את "תוכנית ברק" להכשרת הקצונה הזוטרה בצה"ל.
ונום 2
הכנסות
הסרט הכניס 90.1 מיליון דולר בארצות הברית ובקנדה, ו-13.8 מיליון דולר בעולם, בסך כולל של 103.9 מיליון דולר.
בארצות הברית ובקנדה, הסרט הרוויח 37.3 מיליון דולר ביום הבכורה, כולל 11.6 מיליון דולר מימי ההקרנה המקדימה, מה שסימן את הסכום השני בגודלו מאז תחילת הקורונה, מאחורי "האלמנה השחורה" עם 13.2 מיליון דולר. בסוף השבוע הראשון שלו, הסרט הגיע לראשונה לסכום של 90.1 מיליון דולר, הפתיחה הטובה ביותר לסרט בזמן הקורונה.
סרט המשך
אנדי סירקיס ציין גם כי ספיידרמן בסופו של דבר יופיע בסרטי ונום, אם כי האמין שישנם סרטים נוספים שצריכים לצאת תחילה. סירקיס הצהיר שהוא ירצה לחזור כבמאי לסרט המשך, כשנבלי-על אחרים ממתקן רייבנקרופט עשויים להשתתף בסרטים נוספים.
דורון רובין
ביוגרפיה
בתחילת דצמבר 1988 פיקד כמפקד מפקדת העומק המטכ"לית, מעמדת פיקוד בספינה ששהתה בים, על מבצע כחול וחום שנערך בעיירה נועיימה בדרום לבנון. לטענת רובין, הוא לקח על עצמו את האחריות לתוצאותיו הבלתי מוצלחות של המבצע, ולקיחת אחריות זו עלתה לו בסיום הקריירה הצבאית. רבים מן האלופים במטה הכללי מתחו ביקורת על כך שהרמטכ"ל, אהוד ברק, אילץ את רובין לעזוב את צה"ל. בשנת 1991 השתחרר מצה"ל לאחר 28 שנות שירות.
לאחר השחרור מצה"ל
לאחר פרישתו מצה"ל פנה רובין ליזמות ועסקים. בתחילה נכנס כשותף בחברה לחיפוש נפט. בהמשך עבר לעסוק בניהול ובקידום פרויקטים נדל"ניים שונים בשותפות עם אנשי העסקים דוד אפל ודרור חטר ישי.
במקביל לפעילותו העסקית, הציג בשנת 1998 את מועמדותו לראשות עיריית תל אביב-יפו. רובין רץ בראשות רשימה עצמאית אשר זכתה לתמיכתו של ראש הממשלה בנימין נתניהו ולמימון מטעם הליכוד, אולם לאחר מספר שבועות נאמר לרובין כי הליכוד עדיין תומך במועמדותו, אך חדל לממן את מירוצו לתפקיד. רובין קיבל 25 אחוז מקולות המצביעים והובס בבחירות על ידי רון חולדאי. הוא כיהן כחבר במועצת העיר במשך שנתיים.
עקב הפסקת מימון מסע הבחירות שלו על ידי הליכוד, נאלץ רובין לממן את הוצאות הבחירות מכיסו. הוצאות אלו התווספו לחובות שצבר בעסקיו הפרטיים, אשר הובילו לתביעות בסכומים לא מבוטלים שהוגשו נגדו ונגד אשתו. עקב כך החליט רובין להעביר את עסקיו להונדורס, שם עסק בפיתוח פרויקטים בתחום הנדל"ן.
בשנות חייו האחרונות עמד בראש חברה שקישרה בין לקוחות לבין מפיצים של מכוניות.
רובין היה בוגר החוג למזרח התיכון באוניברסיטת תל אביב והמכללה לביטחון לאומי.
רובין נפטר ב-19 בינואר 2018 בגיל 73. היה נשוי להגר ואב לארבעה בנים והתגורר בהר אדר. בנו ניר מופיע בסרט התיעודי "תדע כל אם", העוסק במלחמת לבנון השנייה. בן אחר של רובין, ברק, פיקד במלחמה זו על סיירת נח"ל.
לזכרו הקימו חבריו אנדרטה סמוך לבור הקצינים. האנדרטה צופה על בהד 1 עליו פיקד
ברוך ארנון
ברוך ארנון (נולד ב-8 ביולי 1940 בנובי סאד, יוגוסלביה) הוא פסנתרן ישראלי ומורה למוזיקה. הוא מכהן כפרופסור בבית הספר למוזיקה ג'וליארד בניו יורק. לפני כן לימד באקדמיה למוזיקה בתל אביב וב"מוזיקה דה קאמרה".
השכלה
ברוך ארנון החל את לימודי המוזיקה בגיל צעיר ולמד נגינה בפסנתר אצל אילונה וינצה-קראוס באקדמיה למוזיקה בתל אביב. בשנת 1959 השתתף בכיתות אמן של אדוארד שטוירמן. בשנת 1962 למד בג'וליארד לתואר ראשון במוזיקה אצל אירווין פרוינדליך. הוא המשיך את לימודיו אצל ברנרד וגנאר וג'ייקוב דרוקמן ובשנת 1965 קיבל תואר מוסמך למוזיקה.
קריירת הוראה
בין השנים 1960 ו-1962 לימד פסנתר באקדמיה למוזיקה בתל אביב. בשנת 1972 התמנה למנהל אמנותי של ה"מוזיקה דה קאמרה", משרה בה התמיד עד 1980. בשנת 1971 החל ללמד בבית הספר ג'וליארד למוזיקה. הוא מלמד שם ספרות פסנתר ולימודי משתלמים מאז 1991 ובשנת 2001 היה לפרופסור למוזיקה קאמרית.
יואב ריבק
ביוגרפיה
בהמשך עבד כשנתיים וחצי כעורך וראש דסק באתר האינטרנט של עיתון "הארץ". לאחר מכן, עבר להיות עורך חדשות במהדורה המודפסת של העיתון. כעבור כמה חודשים, עבר ל"מעריב" כעורך בדסק החדשות, שם עבד כשנה. לאחר מכן חזר לעיתון הארץ כעורך וכן כתב רשימות עיתונאיות. לאחר שנתיים וחצי ב"הארץ", הוא חזר לקדנציה שלישית במעריב, הפעם כראש מחלקת החדשות של אתר nrg. כעבור כשנה קודם להיות סגנו של נטע ליבנה, ראש מחלקת החדשות של העיתון. בעקבות רכישת העיתון על ידי נוחי דנקנר בשנת 2011, הוחלט כי ריבק יחליף בתפקיד את ליבנה, והוא שימש כראש אגף החדשות יחד עם עומר ברק.
מיוני 2006 עד פברואר 2009, בשיתוף עם העיתונאי יאיר טרצ'יצקי, כתב בלוג בשם "לחץ חברתי". בבלוג עסקו השניים בסוגיות תקשורתיות וחברתיות, ובין היתר בנושא חוק ההסדרים. בסוף 2006 פרסמו השניים סדרה של פוסטים על חוק ההסדרים לשנת 2007. אתר החדשות ynet בחר בבלוג "לחץ חברתי" כאחת מעשר היוזמות החברתיות שעשו את שנת 2006.
השניים נמנו גם על מקימי ועד העיתונאים ב"הארץ", למרות התנגדות המוציא לאור של העיתון, עמוס שוקן. ריבק אף כיהן בנציג "הארץ" בהנהלת אגודת העיתונאים של תל אביב, וכיום הוא ממייסדי ארגון העיתונאים בישראל שפועל לאגד עיתונאים במסגרת ההסתדרות.
כשנה לאחר הקמת הוועד ב"הארץ" ייסדו השניים גם את החטיבה הצעירה באגודת העיתונאים של תל אביב. מטרת המהלך הייתה להחיות את העבודה המאורגנת בעולם התקשורת ולחזק את מעמד העיתונאי, באמצעות פנייה לעיתונאים צעירים שעד אז לא היו חברים באגודת העיתונאים. לכנס הייסוד של החטיבה הצעירה הגיעו כ-400 עיתונאים, שרובם הצטרפו בעקבותיו לאגודה. התארגנותם של העיתונאים הצעירים הובילה מאוחר יותר גם להקמת ועד עיתונאים במעריב. לאחר רכישת "מעריב" על ידי שלמה בן צבי, עזב את תפקידו בעיתון.
מחנה הריכוז ואיווארה
מחנה ואיווארה היה מחנה ריכוז, שהוקם בנפה הכפרית ואיווארה (אסטונית: Vaivara) במחוז אידה-וירו בצפון-מזרח אסטוניה.
היסטוריה
מחנה הריכוז ואיווארה הוקם בשנת 1943 כדי לשמש מחנה עבודה במסגרת ארגון טודט וכתחנת מעבר בגירושם והשמדתם של שבויי מלחמה סובייטיים ויהודים מהגטאות בלטביה וליטא.
מאוגוסט 1943 עד ספטמבר 1944 שימש כמחנה מרכזי מתוך 21 מחנות, בהם לגדי, שפעלו באסטוניה בתקופת הכיבוש הנאצי. במחנה עברו כ-21,000 יהודים. במחנה הוחזקו בו-זמנית כ-1,300 איש, בעיקר יהודים. בין האסירים היו גם רוסים, דנים, אסטונים ואחרים.
בתפקיד של מפקד המחנה שימשו קציני אס אס. על המחנה שמרו חיילים מהגדודים האסטונים 287 ו-290 של הצבא הגרמני הנאצי, הוורמאכט.
ברשה (נפה)
נפת ברשה  (באיטלקית:  Provincia di Brescia) היא נפה במחוז לומברדיה שבאיטליה. היא משתרעת על שטח של 4,784.36 קמ"ר, ובשנת 2014 התגוררו בה 1,263,375 נפש. בירתה של הנפה היא העיר ברשה.
גאוגרפיה
נפת ברשה גובלת בנפת סונדריו בצפון-מערב. במערב היא גובלת בנפת ברגמו. בדרום-מערב היא גובלת בנפת קרמונה. בדרום היא גובלת בנפת מנטובה . במזרח היא גובלת בנפת ורונה במחוז ונטו ובנפת טרנטו במחוז טרנטינו - אלטו אדיג'ה.
נהרות
נהרות בנפת ברשה הם: נהר אוליו באורך כ-280 קילומטרים, נהר קייזה (איטלקית Chiese) שאורכו כ-160 קילומטרים ונהר מלה (איטלקית Mella) באורך כ-96 קילומטרים.
אגמים
האגמים בנפת ברשה הם:
סמל
בסמל נפת ברשה מופיעים סמלי ערים הם: סמל ברשה, סמל קיארי (איטלקית: Chiari), סמל ברנו (איטלקית: Breno), סמל וְרוֹלָנוּאוֹבָה (איטלקית: Verolanuova), סמל סאלו (איטלקית: Salò).
חברה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
נהנתנות
נֶהֶנְתָנוּת או הֵדוֹנִיזְם (מיוונית: Ἡδονισμός, מהמילה הֶדוֹן שפירושה "עונג") היא גישה בתורת המידות בפילוסופיה הגורסת כי תכליתו וסיבתו של כל מעשה אנושי הוא התשוקה להנאה. כהגדרה העונג הוא התגלמות הטוב, והכאב - התגלמות הרע. לצורך העניין עונג נחשב כסיפוק של כל תשוקה שהיא (גופנית ושאינה גופנית), וכאב - צער או סבל מכל סוג. עם זרם זה נמנים אריסטיפוס, אפיקורוס וג'רמי בנת'ם.
אריסטיפוס מקירנה ייסד את זרם הנהנתנות בפילוסופיה היוונית. בעקבות סוקרטס שאמר כי "האושר מהווה את אחד ממטרותיה של הפעילות המוסרית", גרס אריסטיפוס כי ההנאה מהווה את הטוב העליון. אפיקורוס טען את אותו הטיעון אך הוא העמיד את ההנאה הרוחנית מעל ההנאה החושית שהיא תלויה רבות במקרה ולא ברצון. הוא גם קבע שאין שום הנאה פסולה כשלעצמה. עקרונות אלו של אתיקה מטריאליסטית שימשו כנשק במלחמה נגד מוסר של ויתור, צווי חובה ומְגַנֵּי ההנאה החושנית. זכותו הטבעית של האדם לאושר המתגלם בהנאה, שימשה גם יסוד בתורת האוטיליטריזם (תועלתנות) של בנתם הגורס "מירב ההנאה למירב האנשים". פרויד דן אף הוא ב"עקרון ההנאה" בפסיכואנליזה שלו.
לתפיסה זו מיוחס פרדוקס ההדוניזם (בהתאם), שטוען שאם האדם מחפש באופן עקבי אחר האושר הוא לא ישיג בו, לעומת זאת אם יעשה מעשים שאינם מכוונים לאושר אישי, יגיע לאושר.
בימינו קיים גם פירוש שלילי לכינוי הדוניסט כרודף תענוגות והנאה. גם ההוגים אשר צידדו בעד הדוניזם הדגישו כי דרך המלך בנוגע לחווית ההנאות, צריכה להיות הנאה באופן מידתי ומאוזן.
נהנתנות מופיעה גם כניגוד של "התנזרות" או "סגפנות" (אסקטיציזם).
אגם טאקלה
אגם טאקלה (באנגלית: Takla Lake) הוא האגם הטבעי החמישי בגודלו בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
האגם הוא אגם פיורדי עמוק, שממזרחו נמצאים רכסי סוואנל, נהר דריפטווד זורם אל האגם מכיוון צפון, ונהר מידל מנקז את האגם.
בחצי האי שבאגם מצוי הפארק הפרובינציאלי הר בלאנצ'ט בו מצויים איילי צפון ודובי גריזלי. בתוך האגם מצוי הפארק הימי הפרובינציאלי אגם טאקלה.
האגם הוא אתר שייט בקאנו פופולרי, וכן מצויים בו דגי סלמון רבים.
לקריאה נוספת
• Paul Schiarizza and Don MacIntyre, EOLOGY OF THE BABINE LAKE - TAKLA LAKE AREA, CENTRAL BRITISH COLUMBIA
אריאל וינשטיין
ביוגרפיה
וינשטיין נולד בירושלים, דור חמישי בירושלים מצד שני הוריו. בנעוריו שירת בארגון ההגנה ובשנים 1950–1954 שירת בצה"ל. שימש מדריך בקורס קצינים והשתחרר בדרגת סגן-אלוף, בתפקיד מפקד גדוד בחטיבת ירושלים.
בהשכלתו היה וינשטיין בוגר לימודים אקדמאיים. הוא עבד ככתב לענייני כלכלה בעיתון "הבוקר" ושימש כתב כלכלי בכיר ב"מעריב" ועורך של מספר כתבי עת מקצועיים בנושאי כלכלה. במקביל החל לפעול בפעילות ציבורית ומפלגתית. בשנת 1977 הוסמך כשמאי מקרקעין ושימש בשנים 1978–1982 יושב ראש מועצת שמאי המקרקעין. כיהן מספר שנים כיו"ר מועצת המנהלים של חברת "עמיגור". כמו כן הוא כיהן כיושב ראש ועדת הכספים של ההסתדרות הציונית העולמית וכמשנה ליושב ראש רשות השידור.
וינשטיין היה חבר המפלגה הליברלית ולאחר פטירתו של דוד שיפמן, בשנת 1982, נכנס במקומו לכנסת העשירית. כהונתו נמשכה לאורך ארבע כנסות, במהלכן הוא כיהן כחבר ועדת הכספים, ועדת הפנים ואיכות הסביבה וועדת הכלכלה. אריאל וינשטיין נפטר בשלהי כהונתה של הכנסת ה-13. הותיר אחריו את רעייתו, צביה (שימשה חברה בהנהלת ויצו העולמית) וארבעה ילדים. נכדתו היא השחקנית רוני גולדפיין.
הוחלף בכנסת על ידי מיכאל רצון.
פול מורטון
פול מורטון (באנגלית: Paul Morton; 22 במאי 1857 - 19 בפברואר 1911) היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמזכיר הצי של ארצות הברית בממשלו של הנשיא תאודור רוזוולט.
ביוגרפיה
פול מורטון נולד בדטרויט וגדל בנברסקה סיטי שבנברסקה. אביו היה ג'וליוס סטרלינג מורטון, שכיהן כמזכיר החקלאות של ארצות הברית בממשלו של הנשיא גרובר קליבלנד ואחיו היה ג'וי מורטון שייסד את חברת "מורטון סולט" שעד היום מייצרת מלחים לצורכי תעשיית המזון ותעשיות נוספות. אף על פי שאביו נמנה עם חברי האגף השמרני של המפלגה הדמוקרטית, היה פול מורטון חבר האגף הפרוגרסיבי של המפלגה הרפובליקנית. מעבר זה בתמיכה במפלגות בין אב לבן מקביל גם למקרה של הנרי קנטוול וולאס שכיהן גם הוא כמזכיר החקלאות בממשלו של הנשיא וורן הרדינג ובנו, הנרי וולאס שכיהן באותו תפקיד בממשלו של הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט מהמפלגה הדמוקרטית.
מורטון כיהן כמזכיר הצי בין השנים 1904–1905. לפני כן הוא היה סגן נשיא חברת סנטה פה. כאשר התברר שהחברה זכתה להטבות בלתי חוקיות בעת עבודתו שם, הוא אולץ לפרוש מתפקידו כמזכיר הצי כדי למנוע שערורייה, אף על פי שהנשיא רוזוולט טען שמורטון עצמו לא היה מודע לעברות אלו. לאחר שפרש מתפקידו הוא היה נשיא של חברת הביטוח Equitable Life Assurance Society.
דאג קולינס (פוליטיקאי)
דאג קולינס (באנגלית: Doug Collins; נולד ב-20 באוקטובר 1965) הוא פוליטיקאי אמריקאי, חבר המפלגה הרפובליקנית שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס התשיעי של מדינת ג'ורג'יה, בין השנים 2021-2013.
ביוגרפיה
קולינס נולד וגדל בגיינסוויל שבג'ורג'יה. הוא סיים תואר ראשון במכללת צפון ג'ורג'יה, תואר שני בתאולוגיה (MDiv) מסמינר הכמורה בניו אורלינס ותואר JD במשפטים מבית הספר למשפטים ג'ון מרשל באטלנטה.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר התגייס לכוחות המילואים של חיל האוויר של ארצות הברית ושירת ככומר צבאי, בין השאר הוצב בעיראק במהלך מלחמת עיראק. הוא ממשיך לשירת במילואים בתפקיד זה בדרגת לוטננט קולונל. בשנים 2007–2013 כיהן כחבר בית הנבחרים של מדינת ג'ורג'יה. בנובמבר 2012 נבחר לנציג המחוז התשיעי של ג'ורג'יה בבית הנבחרים של ארצות הברית ברוב של 74%. הוא נבחר לתקופות כהונה נוספות ב-2014, 2016 וב-2018. מינואר 2019 ועד מרץ 2020 כיהן כנציג הבכיר של המפלגה הרפובליקנית בוועדת המשפטים של בית הנבחרים.
בבחירות לסנאט האמריקאי ב-2020 התמודד מול קלי לפלר ורפאל וורנוק על מושבו של ג'וני אייזקסון הפורש, אך לא העפיל לסיבוב השני.
ציאנמיד הסידן
ציאנמיד הסידן (CaCN2) הוא מלח הסידן של האניון ציאנמיד (CN22−).
תכונות
ציאנמיד הסידן הוא תרכובת אי-אורגנית חסרת צבע המתגבשת במבנה של מערכת גבישית הקסגונלית.
ציאנמיד הסידן התעשייתי כולל בתוכו 60-70% ציאנמיד הסידן, כ-20% CaO, 10% פחמן חופשי ועוד חומרים אחרים בכמויות קטנות.
היסטוריה
בחיפוש אחר דרכים לייצר ציאנידים לצורך טיהור זהב מתוך עפרות עם תכולת זהב נמוכה, גילו אדולף פרנק וניקודם קארו, שקרביד אלקלי סוחף נתרן בטמפרטורות גבוהות. בשנת 1898 הצליח פריץ רות, עמית של פרנק וקארו, לחמם סידן קרביד ל-1100 מעלות צלזיוס והתוצר שקיבל היה ציאנמיד הסידן, ולא סידן ציאנידי.
ייצור
מייצרים את ציאנמיד הסידן מתגובה של סידן קרביד עם חנקן. סידן קרביד מחומם ל 1000°C בכבשן בו מוזרם גז חנקן לכמה שעות.
שימושים
ציאנמיד הסידן משמש בעיקר כדשן, הודות לפעילותו הכפולה בעת פרוקו. בעקבות התפרקותו ממגע עם נוזלים ועל ידי בקטריות בקרקע, משתחרר ציאנמיד, הפועל כקוטל עשבים, לשכבה העליונה של הקרקע, וחנקה הנמצא יותר עמוק בקרקע המספק תזונת נתרן לגידול הרצוי ששורשיו עמוקים יותר. ציאנמיד הסידן גם יעיל נגד מגוון של מחלות צמחים וכן נגד מזיקים.
היקף ייצור
בשנת 1975 עמד היקף הייצור העולמי על כ-200,000 טון.
נ
נ' היא האות הארבע-עשרה באלפבית העברי. שמה, נו"ן (נוּן) בא כנראה מהמילה "דג" בארמית (ראו אמנון).
בהתאם לחלוקת אותיות האלפבית העברי לחמשת מוצאי הפה, נון נמנית עם חמש האותיות הלשוניות: דטלנ"ת. מבחינה פונולוגית היא מייצגת עיצור מכתשי אפי קולי (/n/ :IPA).
נ' היא אחת מחמש אותיות מנצפ"ך, שמשתנות בסוף מילה. נ' היא אחת מאותיות מ"נפח. כאשר היא בסוף המילה, צורתה היא "ן" (כמו במילה "כן").
בגימטריה ערכה 50. ערכה של ן הוא 700, אך השימוש בו אינו נפוץ, והערך 700 מיוצג על ידי הצירוף ת"ש.
בשפה העברית המודרנית שכיחות השימוש באות נ' היא כ־3.34% מכלל אותיות האלפבית העברי ושל הצורה הסופית ן היא כ־1.27%.
נו"ן הפוכה היא היפוך של האות נ' (בכתב ראי), כפי שנכתבת בתשעה מקומות בתנ"ך. צורתה: ׆.
הקיצור נ' פירושו נקבה.
ייצוג האות נ'
בקוד ASCII מיוצגת האות נ' בערך F0, ובקוד Unicode היא מיוצגת בערך 05E0.<BR> בקוד ASCII מיוצגת האות ן' בערך EF, ובקוד Unicode היא מיוצגת בערך 05DF.
בקוד מורס מיוצגת האות נ' באמצעות הרצף (משמאל לימין): .- (קו נקודה).
הוא ייצוגה של האות נ' בכתב ברייל (אין בכתב ברייל יצוג נפרד לאות ן).
באלפבית צלילי מיוצגת האות נ' באמצעות המילה "נשר".
Smells Like Children
Smells Like Children ("מריח כמו ילדים") הוא אלבום של להקת המטאל מרילין מנסון.
האלבום יצא בשנת-1995. תחילה תוכנן להיות מיני-אלבום של רמיקסים, אך לאחר שהתווספו תרומותיהם של דייב אוגילבי, צ'ארלי קלאוזר (הקלידן של ניין אינץ' ניילז), וחומר חדש של הלהקה, השתלב הוא לאלבום מלוקט. גרסאות הכיסוי אשר צורפו לאלבום, ובהם גרסה ל-Sweet Dreams של להקת יורית'מיקס, אפשרו ללהקה לזנק אל המיינסטרים.
גרסאות פרומו מוקדמות של האלבום כללו קטעים לא מורשים מהסרט המוזיקלי וילי וונקה ומפעל השוקולד, בנוסף על קטעי אודיו אשר נחשבו כנועזים מדי. בהמשך נערך האלבום מחדש ויצא לאור לציבור. בין שני הקטעים שהוסרו היה הקטע הפותח המקורי, "Abuse part 1", בו נשמעים מנסון והנהג טום ויגינס כשהם מדברים עם נערה מזוכיסטית ומנסים להרגיעה לאחר שהדברים אובדים שליטה. בקטע השני, "Abuse part 2", מרואיין פדופיל אשר מתוודה על התעללות המינית שלו בבן-הדוד הצעיר שלו.
ה"פרנקי" אליו ההתייחסות בקטע "Fuck Frankie" הוא פרנקי פרויה, מנהל סיבובי ההופעות של מנסון באותו הזמן, אשר מעל $10,000 מהלהקה במשך סיבוב ההופעות של אלבום ה-Portrait of An American Family. ה"חד רגל" אליו ההתייחסות בקטע Dancing with the One Legged הוא בובת Huggy Bear (הסרסור מתוכנית הטלוויזיה סטארסקי והאץ') חסרת רגל בה השתמשו חברי הלהקה להובלת סמים בחשאי.
נ
ייצוג האות נ'
באיתות בדגלי סמפור נ' מיוצגת על ידי דגל אחד הפונה מערבה (שמאלה) ודגל שני הפונה צפון-מערבה.
קישורים חיצוניים
Nun นูน wuu:ن
משה זעירי
משה זעירי (קליינר) (1914–1987) היה פעיל עלייה, מורה, מנהל מוסד הילדים ניצולי השואה "ילדי סלבינו" ואיש תרבות. ממקימי בית צבי.
ילדות ונעורים
משה זעירי נולד בקפוצ'ינסה ליד לבוב שבפולין. גדל במשפחה חסידית וקיבל חינוך מסורתי. עלה לארץ ב-1935 והצטרף לקבוצת גורדוניה בקבוצת שילר שעל-יד רחובות. עבד בקבוצה בפרדס, עסק בענייני תרבות בצורה אובססיבית. לימד לימודי עברית במסגרות של עליית הנוער וכן את ילדי התימנים בשכונת שעריים. נישא ליהודית בשנת 1938. הקים עם השחקן יוסי ידין את סניף גורדוניה בתל אביב. תוך כדי כך למד בסטודיו למשחק של תיאטרון הבימה.
בבריגדה היהודית
בשנת 1942 התגייס זעירי לבריגדה היהודית, לפלוגת סולל בונה ויצא לצפון אפריקה. בפלוגה שימש כרכז תרבות ועסק גם בהקמת כיתות לימוד עברית בקהילות היהודיות בצפון אפריקה שבהן שהה. כאלו הקים בקהיר ואחר כך בבנגזי שבלוב. ב-1944 עברה הפלוגה לדרום איטליה תוך כדי הדיפת כוחות הציר לצפון.
עם ילדים משארית הפליטה - בבית סלבינו
עם סיום המלחמה אסף ילדים שהגיעו עם שארית הפליטה לאזור צפון איטליה והקים להם מסגרת חינוכית, תחילה במילאנו ומאוחר יותר בבית אצולה בהרים - "בית סלבינו" - אשר במהלך המלחמה חונכו בו ילדי העלית הפשיסטיים. הבית הפך למעון בדרך לארץ ישראל ושהו בו כ-800 ילדים שרידי שואה, ברובם הגדול יתומים, שנקראו "ילדי סלבינו". הילדים שהו במקום לתקופת הכנה לארץ. חלק מהם העפילו בצורה בלתי לגלית ואחרים בצורה לגלית. בנו אבנר נולד בדצמבר 1947 במילאנו. המשפחה חזרה לארץ אחרי קום המדינה, לקבוצת שילר.
בביקור האיחוד במקום, אשר נערך על ידי הילדים בהיותם בוגרים בשנת 1983, קיבעו הם במקום את השלט "שם הוחזרה להם חדוות הנעורים הגזולה והאמונה באדם". הביקור לווה על ידי הסופר אהרון מגד, אשר בעקבותיו כתב את הספר "מסע הילדים אל הארץ המובטחת - פרשת ילדי סלבינו" - המספר על תולדות המקום ועל קורות חלק מהילדים שחיו בו.
הבית נוהל במלואו ולאורך כל התקופה על ידי זעירי - והיה זה אחד מהמפעלים החינוכיים המרשימים ביותר של תקופת אחרי המלחמה - אשר זכה להכרה רבה גם בארץ ישראל וברחבי הקהילות היהודיות באירופה. מכתביו של זעירי מתקופה זו רוכזו בספר שיצא בשנת 2016 בהוצאת יד ושם.
מסורת
על שמו קיימת קרן מלגות ללימודי במה.
שלדגיים
שלדגיים (שם מדעי: Alcedinidae) היא משפחת עופות מסדרת הכחלאים הכוללת 3 תת-משפחות:
במשפחה 17 סוגים, ו-93 מינים.
מקור שמם המדעי של השלדגיים, Alcedinidae, הוא במיתולוגיה היוונית. על פי האגדה, קיאקס (Ceyx) מלך תסליה טבע בסערה בים ואלסיון (Alcyone) אשתו האוהבת השליכה עצמה למים הסוערים בעקבותיו. האלים, אשר חמלו על אלסיון, הצמיחו לה כנפיים והיא הפכה לשלדג. מקור שמם בשפה העברית הוא במינים אחדים במשפחה אשר מזונם העיקרי מתבסס על דגים אותם הם שולים באמצעות צלילה במים (של-דג).
מאפיינים
תפוצתם של השלדגיים היא כלל-עולמית (פרט לקטבים), והם שוכנים בקרבת יערות ומקורות מים. מרבית המינים הם טרופיים וסובטרופיים וישנם מינים אחדים שהתאקלמו באזורים קרים (כגון אלסקה וסקנדינביה); מינים אלו נודדים בחורף לאזורים החמים.
אורך מיני המשפחה נע בין 12 ל-30 סנטימטרים. רובם קצרי גוף ובעלי נוצות מבריקות בגווני כחול, ירוק, אדום, חום ושחור-לבן, כאשר הזכר זהה לנקבה במראהו החיצוני. ראשיהם גדולים, מקורם מחודד וצבעוני על-פי רוב, קולותיהם צורמניים ורגליהם חלשות ומותאמות לאחיזה בלבד ולא להליכה. אחד המינים הגדולים ביותר הוא הקוקבורה האוסטרלי. מזונם של בני משפחת השלדגיים מורכב מחרקים, לטאות, דגים, נחשים ויונקים קטנים. יש מבני המשפחה הניזונים מדגים בלבד, אותם הם שולים בצלילה למים (ומכאן שמם). את מזונם הם אוכלים תוך כדי מעוף (במידה והטרף קטן), ואילו טרף גדול נחבט על ידי השלדג אל גוף זר (כגון סלע או עץ) על-מנת לשתקו.
מיני שלדגים אשר שולים דגים באמצעות צלילה במים, עושים זאת בצלילה מהירה ושקטה מאוד. יכולת זאת היוותה מקור השראה לצוות המהנדסים אשר תכנן את הרכבת המהירה ביפן. הצוות בחן כיצד מקור השלדג פולח את המים בשקט ובמהירות ותכנן את חרטום הרכבת בהתאמה.
השלדגיים מקננים במחילות בקרבת מים ובגזעי עצים חלולים. הנקבה מטילה כ-6 ביצים לבנות שצורתן כדורית. הדגירה על הביצים נמשכת בין 18 ל-25 ימים, כאשר שני בני הזוג משתתפים בדגירה ובטיפול בגוזלים לאחר הבקיעה. הגוזלים שוהים בקן כ-4 שבועות ולעיתים קרובות מתים במהלכם מתת-תזונה. ההורים מוסיפים לדאוג לתזונתם של הגוזלים גם לאחר יציאתם מן הקן.
השלדגיים בישראל
בישראל קיימים 3 מינים ממשפחת השלדגיים, כאשר כל מין משתייך לתת-משפחה אחרת:
FHSS
FHSS (באנגלית, "Frequency-hopping spread spectrum") הם ראשי תיבות של דילוג תדר פזור ספקטרום. זוהי שיטה לפיזור הספקטרום האלקטרומגנטי של אותות משודרים, על ידי מיתוג מהיר של תדר המשדר כך שידלג בקצב גבוה בין מספר רב של תדרים, תוך שימוש בסדרה פסאודו אקראית, הידועה למשדר ולמקלט.
יתרונות עיקריים של שידור בשיטת פיזור ספקטרום לעומת שידור בתדר קבוע:
דוגמאות לשימוש ב-FHSS הן בלוטות', והדור החדש של טלפונים אלחוטיים דיגיטליים.
קישורים חיצוניים
スペクトラム拡散
הנרי הדסון
הנרי הדסון (באנגלית: Henry Hudson; 12 בספטמבר 1570–1611) היה מגלה ארצות אנגלי אשר גילה, בין היתר, את מצר הדסון ומפרץ הדסון שבקנדה הקרויים על שמו. על שמו קרוי גם נהר ההדסון שבארצות הברית.
קורות חיים
בשנת 1607 הפליג הדסון בספינתו "הופוול" (באנגלית: "Hopewell" – התקווה הטובה) בניסיון למצוא את המעבר הצפון-מערבי לאסיה דרך האוקיינוס הארקטי לאורך חופי צפון קנדה ממזרח למערב. המסע מומן על ידי החברה המוסקבאית שניתן לה צו מלכותי המסמיך אותה לצאת למסעות מסוג זה. ביוני שבאותה שנה הגיע לחופי גרינלנד והחל להפליג צפונה תוך מיפוי חופי האי. ב-17 ביוני הגיע לקצה איי סבאלברד ולמרחק של 577 מיילים ימיים מהקוטב הצפוני, אולם בשל הים הקפוא לא הצליח להתקדם צפונה ושב לאנגליה. בדרכו חזרה גילה את האי יאן מאיין.
בשנת 1608 ניסה הדסון בשנית לגלות את המעבר, בעוברו בקרבת חופי נורווגיה אולם נכשל שנית בשל הים הקפוא, והחברה המממנת החליטה להפסיק את החיפושים. הדסון, שרצה להמשיך ולנסות למצוא את המעבר, פנה לחברת הודו המזרחית ההולנדית למימון מסעותיו. החברה מימנה את מסעו על הספינה "הלווה מאן" (Halve Maen בהולנדית: "חצי הירח"). הספינה הפליגה צפונה ומזרחה והגיעה בתחילת יולי לניופאונדלנד. הוא חקר את חופי צפון אמריקה, בעיקר את אזורי מנהטן, מיין וקייפ קוד, והיה האירופאי הראשון שמיפה אזורים אלה (אף שהיה זה ג'ובאני דה וראצאנו שגילה אותם בשנת 1524 בעוברו מרחוק). הדסון היה האירופאי הראשון ששט במעלה נהר הדסון, הקרוי על שמו. ההולנדים, מממני הפרויקט, הכריזו על האזור שמופה כמושבה שלהם בשם ניו אמסטרדם.
בשובו לאנגליה, לנמל דארטמות', נאסר הדסון על עבירה של שיט תחת דגל זר, דבר אסור על פי חוקי אנגליה, אך שוחרר לאחר זמן קצר. בשנת 1610 השיג הדסון מימון למסע מחקר נוסף – הפעם תחת דגל אנגלי. המממנות היו חברת וירג'יניה וחברת הודו המזרחית הבריטית. הפעם הפליג הדסון בספינה "דיסקברי". הוא הפליג צפונה והגיע לאיסלנד ב-11 במאי 1610, ולגרינלנד ב-4 ביוני, והיה הראשון שהפליג לאורך חופה המערבי של גרינלנד. הדסון היה סבור שגילה את המעבר הצפון-מערבי, וב-25 הגיע למצר הדסון (הקרוי על שמו) בקצה הצפוני של לברדור. הדסון הפליג לאורך החוף הדרומי של המצר וב-2 באוגוסט הפליג לתוך מפרץ הדסון (הקרוי אף הוא על שמו). בחודשים שלאחר מכן חקר ומיפה את המפרץ. בנובמבר קפאו המים וספינתו נלכדה במפרץ ג'יימס. הצוות נאלץ לחרוף לחופי המפרץ. לאחר שהמים הפשירו, ובניגוד לרצונו של הדסון להמשיך ולחקור את האזור, רצה הצוות לשוב לאנגליה. הצוות מרד ביולי 1611 והשאיר את הדסון, בנו וצוות קטן בסירה קטנה. הם לא נראו שוב. יש סברות שהסירה טבעה, אולם ישנן סברות שהסירה הגיעה עד נהר אוטווה.
ברגמו (נפה)
נפת ברגמו (באיטלקית: Provincia di Bergamo) היא נפה במחוז לומברדיה שבאיטליה. היא משתרעת על פני שטח של 2,745.94 קמ"ר, ובשנת 2013 התגוררו בה 1,107,441 נפש. בירתה של הנפה היא העיר ברגמו.
הנפה גובלת בנפות סונדריו, לקו, מונצה-בריאנצה, מילאנו, קרמונה וברשה.
גאוגרפיה
הר פיצו קוקה (Pizzo Coca) מתנשא לגובה של 3,050 מטר, והוא ההר הגבוה ביותר בנפה. הרים נוספים הם פיצו רדורטה (Pizzo Redorta) המתנשא לגובה של 3,038 מטר, פיצו דל דיאוולו דלה מלג'ינה (Pizzo del Diavolo della Malgina) המתנשא לגובה של 2,924 מטר, ופיצו דל דיאוולו די טנדה (Pizzo del Diavolo di Tenda) שגובהו 2,914 מטר.
עם הנהרות בנפת ברגמו נמנים נהר אדה באורך של כ-313 קילומטרים, והנהר אוליו באורך של כ-280 קילומטרים.
שייקה לוי
ישעיהו (שייקה) לוי (נולד ב־13 בדצמבר 1939) הוא שחקן, קומיקאי וזמר ישראלי. הוא ידוע במיוחד כחבר בשלישיית "הגשש החיוור". חתן פרס ישראל לשנת 2000 (ה'תש"ס) כחלק מחברותו בשלישייה.
ביוגרפיה
שייקה לוי נולד בקהיר בירת מצרים בשם שעיה לוי, למשפחה בת שבע נפשות. ב־1944, כשנה אחרי שמת אביו משה, עלה לישראל עם אימו, אחיו ואחותו והם הגיעו למחנה העולים בגבעות זייד. בהגיעם שינה פקיד את שמו של לוי לישעיהו. ממחנה העולים עבר שייקה לבדו לקיבוץ עין הים לבקשת שלום סגל, לימים מחנכו. את כל שנות ילדותו ונעוריו עד גיוסו לצה"ל הוא העביר בקיבוצים עין הים, עין כרמל וגבעת ברנר. את שירותו הצבאי עשה בלהקה הצבאית של פיקוד הגדנ"ע ואחר כך בלהקת פיקוד המרכז. לאחר שחרורו הופיע ב-1960 ב"מועדון השעות הקטנות" בצפת. התקבל לתיאטרון הקאמרי, ואף הספיק לשחק בתפקיד קטן במחזה "הלילה השנים עשר". זמן קצר לאחר מכן הצטרף ללהקת התרנגולים.
ב־1963 הקים אברהם דשא (פשנל) בצוותא עם לוי, גברי בנאי וישראל פוליאקוב, גם הם מלהקת התרנגולים, את שלישיית "הגשש החיוור". הגשש החיוור העלתה במשך ארבעים שנה עשר תוכניות בידור, יצרה כמה סרטי קולנוע, הקליטה שירים רבים והפכה לנכס צאן ברזל של הבידור הישראלי.
ב־1962 שיחק בסרט "סיניה". ב־1964 שיחק בסרט "סלאח שבתי". ב־1966 שיחק בסרט "פורטונה", ב־1967 שיחק בסרט "ארבינקא" וב־1968 שיחק בסרטים "השכונה שלנו", "כל ממזר מלך" ו"המטרה טיראן". ב1970 שיחק בסרט התרוממות.
ב־1976 גילם את ויקטור חסון, דמות שהפכה לקאלט, בסרט "גבעת חלפון אינה עונה". ב־1979 הופיע בתפקיד שוקי חפציבה בסרט "שלאגר". ב־1986 גילם את יו"ר הוועד הבניין, מר עצמון, בסרט "הקרב על הוועד".
בין 1993 ל־1999 שימש לוי יושב־ראש אמ"י, אגודת אומני ישראל.
ב־1999 הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו: "שייקה לוי".
משנת 1993 ועד היום לוי משמש כחבר הנהלת "אשכולות".
ב־1996 הוציא את "סיפורים עם רוטב", ספר בישול פרי עטו שהכיל מתכונים וסיפורים משעשעים מהחיים.
ב־2000 זכתה שלישיית הגשש החיוור בפרס ישראל למפעל חיים – תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה. באותה השנה, התפרקה השלישייה וחדלה מלהופיע עוד.
בין השנים 2003–2006 גילם את אלביס בסדרת הטלוויזיה "אסתי המכוערת".
ב־2004, ביום העצמאות ה־56 של מדינת ישראל הנחה בטלוויזיה את המשדר "56 סיבות לאהוב את ישראל".
בעת המחאה החברתית בשנת 2011 הלחין ושר את שיר המחאה של חברו קובי לוריא "נומי ארץ אהובה". השניים כתבו, הלחינו ושרו שירים יחד במשך שנים אחדות.
ב־2012 שיחק בסרטו של שמי זרחין "העולם מצחיק" בתפקיד עצמו.
ב־2013 קיבלה שלישיית "הגשש החיוור" פרס מפעל חיים במסגרת טקס פרסי אופיר של האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה ופרס מפעל חיים בפסטיבל הסרטים הישראלי בלוס אנג'לס.
ב־2020 הוענקו לשייקה לוי ולגברי בנאי תוארי "יקיר העיר תל אביב-יפו".
לוי נשוי לאורנה, הצעירה ממנו ב-16 שנה, והם מתגוררים בתל אביב.
וילר יוטה
פול גרובר (באנגלית: Paul Gruber; נולד ב-26 באוקטובר 1996) הידוע יותר בשם הבמה שלו, וילר יוטה הוא מתאבק יפני-אמריקאי, המופיע בארגון ההיאבקות All Elite Wrestling (AEW) כחלק מקבוצת Blackpool Combat Club. בנוסף, הוא מופיע בארגון האחות של AEW, ה-Ring of Honor (ROH), שבו הוא אלוף פיור לשעבר של ROH.
קריירה מוקדמת (2014–2020)
קרב הבכורה של וילר יוטה התקיים בשנת 2014, כשבשלהי השנה הבאה, הוא הופיע לראשונה בארגון ההיאבקות Combat Zone Wrestling (CZW) ואף הופיע בארגון זה עד לסוף שנת 2016. ב-5 באוקטובר 2017, הוא ערך את קרב הבכורה שלו בארגון ההיאבקות Major League Wrestling (MLW) ובו הוא הפסיד ל-MJF. הקרב האחרון שלו בארגון זה היה בשנת 2019 בהפסד ללואו-קי.
Ring of Honor (2020, 2022–היום)
יוטה ערך את קרב הבכורה שלו בארגון ההיאבקות Ring of Honor (ROH) ב-12 בספטמבר 2020, כשלקח חלק בטורניר הפיור של ROH, שבו הוא הודח כבר בסיבוב הראשון על ידי ג'ונתן גרשהאם.
לאחר שטוני חאן רכש את ROH, נודע שיוטה יתמוד מול ג'וש וודס באירוע Supercard of Honor XV, כשהקרב ביניהם יהיה על אליפות הפיור של ROH. באירוע עצמו, יוטה ניצח את וודס וזכה בתואר. ב-24 במאי 2022 בפרק של התוכנית Dark, ששודר כחודשיים לאחר הקרב בינו לבין וודס, יוטה הגן בהצלחה על חגורת האליפות שלו מול אותו וודס בקרב חוזר. ב-29 ביוני בפרק של התוכנית Dark, יוטה רשם הגנה מוצלחת נוספת על תוארו, הפעם מול טוני ניס. לאחר הקרב, הוא הותקף על ידי הצמד 2point0 ודניאל גרסיה. תקיפה זו הובילה לקיום קרב בין יוטה לגרסיה על התואר באירוע Death Before Dishonor, שנערך ב-23 ביולי ובו יוטה הגן בהצלחה על התואר. לעומת זאת, יוטה איבד את תואר זה לאחר שהפסיד לאותו גרסיה ב-7 בספטמבר בפרק של התוכנית Dynamite, הפסד שקטע תקופת כהונה של 159 ימים מצידו של יוטה.
New Japan Pro-Wrestling (2021–היום)
באפריל 2021, יוטה הופיע לראשונה בארגון ההיאבקות היפני New Japan Pro-Wrestling (NJPW). ב-1 במאי 2022, יוטה הוכרז כאחד המשתתפים בטורניר הסופר ג'וניורס הטובים ביותר כחלק מגוש ב'. הוא סיים עם מאזן של חמישה ניצחונות לצד ארבעה הפסדים, מאזן שזיכה אותו בניקוד של עשר נקודות, שלא הספיק לו כדי להעפיל לשלב הבא. ביום האחרון של הטורניר, יוטה ביחד עם אייס אוסטין, אלכס זיין ואל לינדמן ניצחו את רובי איגלס, יואה, קלארק קונורס וטיטאן.
Pro Wrestling Guerrilla (2022–היום)
בינואר 2022, יוטה רשם את קרב הבכורה שלו בארגון ההיאבקות Pro Wrestling Guerrilla (PWG), כשלקח חלק בטורניר "הקרב של לוס אנג'לס" המסורתי, שנערך מדי שנה. הוא גבר על בלייק כריסטיאן בסיבוב הראשון, אך הודח בסיבוב הבא על ידי מייק ביילי.
אפאצ'י קורדובה
אפאצ'י קורדובה (לשעבר PhoneGap) היא שלד תוכנה לפיתוח יישומים ניידים. אפאצ'י קורדובה מאפשרת למתכנתים לבנות אפליקציות עבור חנויות גוגל פליי ואפסטור, אך למעשה רוב התוכן של האפליקציה מגיע מהרשת ומוצג בדפדפן פנימי באפליקציה, עם מעטפת תוכנה המאפשרת גישה לתכונות הזמינות לאפליקציות - התראות, גישה למיקום, הגדרות אייקון ומסך טעינה ועוד. קורדובה מאפשרת לפתח יחסית בקלות את המעטפת שמתקשרת עם מערכת ההפעלה, וכן להגדיר מהם הקישורים שהאפליקציה תפתח בדפדפן הפנימי. היישומים המתקבלים עשויים להיות מוגבלים מבחינת יכולות וביצועים ביחס ליישומים העושים שימוש בממשק תכנות יישומים של הפלטפורמה באופן מלא, אך כן מאפשרים יכולות שאין ביישומי רשת רגילים, כגון שליחת התראות, התקנה על מסך המכשיר, גישה לנתוני מיקום ועוד.
היסטוריה
הכלי פותח לראשונה באירוע iPhoneDevCamp בסן פרנסיסקו, PhoneGap זכה בפרס בחירת הקהל בכנס וב 2.0 של O'Reilly Media בשנת 2009 ושימש לפיתוח אפליקציות רבות. חברת אפל מאשרת אפליקציות הבנויות באמצעות הפלטפורמה, גם לאחר השינוי בסעיף 3.3.1 בהסכם רישיון המפתחים שקרה בשנת 2010. PhoneGap משמשת כמה פלטפורמות אחרות לפיתוח יישומים ניידים כגון Monaca, appMobi, Convertigo, ViziApps, ו- Worklight  כבסיס לפיתוח מנוע האפליקציות.
אדובי הודיעה רשמית על רכישת חברת Nitobi Software (המפתחים המקוריים) ב־4 באוקטובר 2011. במקביל לכך, הקוד של PhoneGap נתרם לקרן התוכנה אפאצ'י להקמת פרויקט חדש בשם Apache Cordova. שמו המקורי של הפרויקט, אפאצ'י קולבק, נתפס כגנרי מדי. הבלוג Phonegap מציג פרטים נוספים, מדוע לבסוף נבחר השם "קורדובה". נאמר שם: "אמנם סיפורי בראשית של PhoneGap משתנים לעיתים קרובות, אך רוב האנשים יכולים להסכים שהפרויקט נולד בניטובי, כשהמשרד היה ברחוב קורדובה בוונקובר."
אחת המתחרות לפיתוח אפליקציות מובייל חוצה-פלטפורמות היא ריאקט נייטיב.
פלטפורמות נתמכות
ניתן לפתח אפליקציות קורדובה לכל הפלטפורמות שרשומות בטבלה; הטבלה מציגה את התכונות הספציפיות במכשירים שנתמכות על ידי קורדובה:
ישיבת בית אברהם
ישיבת בית אברהם היא ישיבה השייכת לחסידות סלונים, ומרכזה בשכונת מאה שערים בירושלים. ראש הישיבה הנוכחי הוא הרב משה ברזובסקי, בנו של האדמו"ר רבי שמואל ברזובסקי,
היסטוריה
הישיבה הוקמה על ידי רבי שלום נח ברזובסקי בשנת תש"ב, כאשר בראש חסידות סלונים עמד האדמו"ר רבי שלמה דוד יהושע וינברג מסלונים. מלחמת העולם השנייה שהייתה בעיצומה פגעה בקשר הרציף בין החסידים לבין רבם שישב בעיר ברנוביץ'. כמשגיח, ר"מ ומנהל מונה הרב חיים אליהו שטרנברג.
בתחילת 1963 למדו בישיבה 125 בחורים ו-25 אברכים. כיום לומדים בה כמה מאות תלמידים ואברכים. הישיבה משלבת את שיטת הלימוד הליטאית עם תורת החסידות. בעבר חלק מהשיעורים בישיבה נאמרים בשפת היידיש אך כיום כל השיעורים מלבד השיעור הכללי שנמסר אחת לשבוע נאמרים בשפה העברית. כמו כן הבחורים בינם לבין עצמם מדברים בעברית.
לאחר עזיבת הרב שטרנברג את הנהלת הישיבה תפס את מקומו הרב דוד וינברג, גיסו של רבי שלום נח. לאחר מינויו של רבי שלום נח ברזובסקי לאדמו"ר, תפס את מקומו בנו רבי שמואל ברזובסקי. כשנתיים לאחר התמנותו של רבי שמואל לאדמו"ר, מונה בנו הרב משה ברזובסקי לראש ישיבה. הר"מים בישיבה הם: הרב ישראל לוריא (חתנו של רבי שלום נח, מחבר הספרים "נתיבי ישורון"), הרב מרדכי וינברג והרב אהרן וינברג.
בישיבה יש כולל אברכים בראשותו של רבי צבי הירש וינברג, וכן ישיבה קטנה בשכונת הבוכרים.
אמיר נדן
אמיר נדן הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף.
ביוגרפיה
עם גיוסו לצה"ל התנדב נדן לצנחנים, עבר את הגיבוש ליחידות החטיבתיות והתקבל לפלוגת העורב החטיבתית. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום קורס הקצינים מונה למפקד צוות בפלוגת עורב צנחנים, ובהמשך שימש סגן מפקד פלוגת הנ"ט ולחם במבצע חוק וסדר. בהמשך שימש במספר תפקידי פיקוד בחטיבה ובהם מפקד פלוגה, מפקד מגמת האימון המתקדם בבסיס האימונים החטיבתי ומפקד גדוד 202. בהמשך שימש כמפקד גדוד גפן בבית הספר לקצינים, סגן מפקד חטיבת הצנחנים, מפקד עוצבת חירם וקצין אג"ם פיקוד הצפון. בתפקידו הבא שימש כנספח צה"ל לפיקוד הכוחות המשותפים של צבא ארצות הברית (JFCOM), ולאחר מכן מונה לפקד על מגמת יבשה במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. נדן הועלה לדרגת תא"ל ומונה לסגן מבקר מערכת הביטחון ורח"ט לביקורת מוכנות צה"ל. לאחר תפקיד זה, נדן פרש משירות סדיר בצה"ל. נדן משרת כסגן מפקד גיס במילואים.
אנטוניו סליירי
אנטוניו סליירי (באיטלקית: Antonio Salieri; 18 באוגוסט 1750 – 7 במאי 1825) היה מלחין ומנצח איטלקי, אחד המוזיקאים החשובים והמפורסמים של תקופתו.
ביוגרפיה
סליירי נולד בעיר לֶניאגו שבצפון איטליה. הוא היה בן למשפחת סוחרים אמידה וכבר בשנותיו הראשונות החל ללמוד נגינה בכינור וצ'מבלו יחד עם אחיו פרנצ'סקו, שהיה תלמידו של המלחין והכנר ג'וזפה טרטיני. הוריו של סליירי נפטרו בעודו ילד, ולאחר מותם החלו סליירי ואחיו לנדוד בין ערי איטליה. הם עברו לפדובה ומשם לוונציה, שם החל סליירי ללמוד את שיטת הבס הממוספר אצל ג'ובאני באטיסטה פסקטי. בשנת 1766 פגש סליירי בוונציה את פלורין לאופולד גאסמן, מוזיקאי מבוהמיה אשר היה מקורב לחצר הקיסר יוזף השני. גאסמן החליט לקחת את סליירי תחת חסותו והזמין אותו לשוב עמו לווינה ולהשתלם שם בהלחנה.
סליירי הצטרף אל גאסמן לווינה, שם למד טכניקות הלחנה המבוססות על ספרו של יוהאן יוזף פוקס "Gradus ad Parnassum". על אף שבתחילה הייתה בכוונתו של סליירי לשוב לאיטליה לאחר שיסיים את לימודיו בווינה, הוא נשאר בעיר למשך כל חייו. לאחר מותו של גאסמן בשנת 1774 נבחר סליירי על ידי הקיסר למשרת מלחין החצר. בשנה זו גם פגש את אשתו תרזה פון הלפרסדורפר, איתה הביא לעולם שמונה ילדים.
עם התמנותו למשרת מלחין החצר הקיסרית, הפך סליירי רשמית לאחד מחשובי המלחינים באירופה של אותה תקופה. בשנת 1788 הוא מונה למשרת הקאפלמייסטר (Kapellmeister), הממונה על המוזיקה, הניצוח ועל מלחיני החצר של הקיסר, המשרה הרמה ביותר אליה יכול היה מוזיקאי לשאוף באותו הזמן. יחד עם משרת הקאפלמייסטר, אותה נשא סליירי עד שנת 1824, שירת גם כנשיא אגודת אמני המוזיקה האוסטרית (Tonkünstler-Societät) עד לשנת 1795 אז הפך לסגן נשיא האגודה.
סליירי היה בעל מעמד חברתי גבוה בווינה, מעמד שאיפשר לו להתרועע עם המלחינים המפורסמים של אותה התקופה, ביניהם יוזף היידן ולואי שפור. הוא היה בעל השפעה רבה על תולדות המוזיקה הקלאסית: מלבד היותו ממונה על המוזיקה בבירת המוזיקה של תקופתו, הוא לימד עשרות תלמידים, ביניהם לודוויג ואן בטהובן, פרנץ ליסט, פרנץ שוברט ופרנץ קסאווייר זיסמאייר, שהיה גם תלמידו של מוצרט. מוצרט עצמו בחר בסליירי כמורה הנגינה הפרטי של בנו, פרנץ קסאפר.
לאחר מותו נקבר סליירי בווינה. במהלך הלווייתו נוגן לראשונה הרקוויאם שלו בדו מינור, יצירה אותה הלחין בשנת 1804.
יצירתו
במהלך תקופת יצירתו בווינה רכש לו סליירי מעמד של מנצח ומלחין מחונן, בעיקר בתחום האופרה, אך גם בתחום המוזיקה הדתית והמוזיקה הקאמרית. הוא הלחין יותר מ-40 אופרות, ומספר רב של מיסות.
בתחום המוזיקה האינסטרומנטלית הלחין סליירי מספר קטן יחסית של יצירות, בכלל זה שני קונצ'רטי לפסנתר, קונצ'רטו לעוגב, קונצ'רטו לחליל, אבוב ותזמורת ואוסף של 26 וריאציות על "השיגעון של ספרד" או "לה פוליה" (La Follia di Spagna) שהיה ריקוד עתיק ומושא לווריאציות רבות של מלחיני תקופת הבארוק.
סליירי ומוצרט
פעילותו המוזיקלית של סליירי חופפת לזו של מוצרט הן בתקופה והן במיקום היצירה. מוצרט וסליירי הכירו היטב זה את זה ולעיתים קרובות התמודדו זה מול זה על המשרות המוצעות בחצר הקיסר. כישלונו של מוצרט בהתמודדויות אלו מול סליירי הביא לנתק בין השניים, נתק אשר במרוצת השנים שלאחר מותו של מוצרט הפך בכתבי היסטוריונים ומוזיקולוגים אוהבי מוצרט לאיבה של ממש.
בשנות השמונים של המאה ה-18 טען מוצרט מספר פעמים, כי סליירי זומם לפגוע ביצירתו. טענות אלו נסובו בעיקר סביב הבכורה לאופרה "כך עושות כולן". בשנים 1789–1790, ככל שהמוזיקה של מוצרט הלכה ונהייתה פופולרית, זכו גם הטענות הללו לפופולריות דומה והכפישו את שמו של סליירי.
למרות האופן בו נתפס סליירי במאה ה-19 כמלחין איטלקי, הוא ראה בעצמו אוסטרי בכל רמ"ח איבריו, דבר שבא לידי ביטוי גם ביצירתו. בתקופת חייו אכן נתפס סליירי כגרמני על ידי כלל מכריו וראיה לכך ניתן לראות בדבריה של הקיסרית מריה תרזה משנת 1772, לפיהם היא מעדיפה את סגנונם של המלחינים האיטלקים על פני זה של עמיתיהם הגרמנים דוגמת גאסמן, סליירי או גלוק.
לפי הביוגרף אלכסנד ת'אייר, החלו יחסי היריבות בין סליירי למוצרט בשנת 1781, כאשר ניסה מוצרט להתמנות למשרת המורה למוזיקה של הנסיכה מוורטמברג, משרה שניתנה לבסוף לסליירי על בסיס כישוריו בתחום הזימרה והמוניטין הטובים אותם רכש.
שנים מספר לאחר מכן, כשהאופרה של מוצרט "נישואי פיגארו" נחלה כישלון בקרב הקהל כמו גם בקרב הקיסר, הוא האשים את סליירי בכישלון. אביו של מוצרט, לאופולד כתב במכתב לבתו: "סליירי ושבט עושי דברו יזיזו שמיים וארץ כדי להורידה מהבמות". לפי ת'אייר, יוזם המזימות כנגד האופרה היה המשורר ג'ובאני בטיסטה קאסטי, שרצה לפגוע במשורר החצר לורנצו דה פונטה, אשר כתב את הליברית לאופרה, בעוד סליירי כלל לא הבחין באופרה החדשה של מוצרט משום שבאותה התקופה היה עסוק מאוד בהלחנת האופרה הצרפתית שלו "Les Horaces".
ישנן יותר עדויות על שיתוף פעולה בין שני המלחינים מאשר כאלו המעידות על איבה אמיתית. כדוגמה לכך ניתן לציין את בחירתו של סליירי בידי מוצרט כמורה למוזיקה של בנו פרנץ קסאפר. סליירי מצידו העלה חידוש לאופרה של מוצרט כשמונה למשרת הקאפלמייסטר, וזאת במקום לכתוב אופרה חדשה משלו לרגל האירוע. כשנסע סליירי לטקס ההכתרה של הקיסר לאופולד השני, הוא נשא איתו לא פחות משלוש מיסות שחיבר מוצרט.
סליירי ומוצרט אף הלחינו יחד שיר בשם "Per la ricuperata salute di Ophelia" ("להחלמתה של אופליה") שחובר לרגל שובה לבמות של ננסי סטורייס (Nancy Storace), שחקנית מפורסמת באותה התקופה. סליירי גם שימש כיועץ למוצרט וניצח בבכורות של כמה מיצירותיו.
בשנותיו האחרונות חווה סליירי התדרדרות קשה במצבו הבריאותי, ולפני מותו אושפז בבית חולים בווינה. זמן קצר לאחר מותו החלו נפוצות שמועות כי ברגעיו האחרונים התוודה כי רצח את מוצרט, אולם זוג האחים הסיעודיים ורופא המשפחה של סליירי העידו כי הוא מעולם לא אמר כדבר הזה.
יצירות שנכתבו על דמותו
לאחר מותו של סליירי בשנת 1825 החלו יוצרים שונים לחבר יצירות המתארות את יחסי האיבה בין מוצרט לסליירי. הדרמה "מוצרט וסליירי" מאת אלכסנדר פושקין (1831), והאופרה שהולחנה למחזה בשנת 1898 על ידי ניקולאי רימסקי-קורסקוב היו הסנוניות המבשרות את התופעה. הפרסום הגדול ביותר ליחסים אלו בא בעקבות המחזה "אמדאוס" משנת 1979 מאת פיטר שאפר. במחזה מוצגים תוך עיוותים משמעותיים, חייו של מוצרט ויחסיו עם סליירי. בהתבסס על מחזהו של שייפר, יצא לאקרנים בשנת 1984 הסרט "אמדאוס" בבימויו של מילוש פורמן.
יעל ארליך מורג
יעל ארליך מורג (נולדה ב-16 בנובמבר 1958) היא בובנאית, במאית תיאטרון וציירת ישראלית, מייסדת ומנהלת "בית 9" בחיפה.
ביוגרפיה
נולדה בשם יעל ניצן ב-1958 וגדלה בראשון לציון. אביה הוא מאיר ניצן, לימים ראש עיריית ראשון לציון, ואמה היא נעמי ניצן לבית שניידר. אחותה, דורית ניצן, היא רופאה בכירה בארגון הבריאות העולמי, המתגוררת בקופנהגן.
בסוף שנות ה-80 עברה להתגורר עם בעלה הראשון במצפה חרשים שבגליל ועבדה כמורה לספרות, ואז החלה ליצור בובות תיאטרון לילדיה וכמתנות לחברים.
בעידוד בעלה השני נסעה לפראג ללמוד לגלף בובות מעץ, למדה בימוי ומשחק במכללת אורנים ותואר שני בדרמתרפיה באוניברסיטת לסלי. לדבריה, הלימודים אפשרו לה להעמיק את ההצגות וליצור בובות והצגות בשיתוף ילדים עם הפרעות נפשיות.
לאחר שלימדה בובנאות במכללת הגליל המערבי הקימה ארליך מורג בשנת 2005 את "בית 9" בחיפה, שם היא מלמדת קורסים בהכשרת בובנאים, וגילוף ופיסול בעץ. קבוצת התיאטרון של בית 9 מעלה מדי שנה הפקות תיאטרון בבימויה של ארליך מורג.
לצד עבודתה בתחום התיאטרון ארליך-מורג גם מציירת בצבעי מים ומעבירה סדנאות בתחום. ב-2015 השתתפה בתערוכה "הייתי פעם ילד", וב-2021 הציגה תערוכה של ציוריה בבית אמני ראשון לציון.
חיים אישיים
הייתה נשואה לאורי ארליך, אביהם של שלושת ילדיה, ולטוביה מורג שהלך לעולמו ב-2010.
מתגוררת כיום בחיפה. בנה הוא הדי ג'יי אודי ארליך, ששותף גם הוא במיזם "בית 9".
אורחיי
אוֹרחֶיי (ברומנית: Orhei; קרויה גם אוניצקאן, ברומנית: Oniţcani; בעבר נקראה אורגייב או אורהייב (גם: אורגיוב, אורהיוב, אורייב, אוריוב, אורייוו), ברוסית: Оргеев) היא עיר ורשות עירונית במולדובה, בירת נפת אורהיי.
אורחיי, יריד קדום שהתפתח לעיר, היא היישוב העירוני הקדום ביותר ברפובליקת מולדובה. במהלך המאות ה-14 וה-16 הוחרבה העיר בידי הטטרים.
עד כיבוש האזור בידי האימפריה הרוסית בשנת 1812 שימשה העיר כמרכז צבאי טורקי. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה העיר בתחומי רומניה, ובשנת 1991 נכללה בשטחי מולדובה.
בשנת 2004 התגוררו בעיר כ-25,000 תושבים.
יהודי אורחיי
בסוף יוני 1940 נכנסו לעיר חיילי הצבא האדום, ובתקופת שליטתם בה, יהודים אמידים בה הוגלו לסיביר, תוך החרמת עסקים רבים של יהודים.
עם פרוץ מבצע ברברוסה נסוגו הסובייטים מהעיר, ויהודים רבים שניסו להימלט מהעיר נהרגו בהפצצות שיירות הפליטים על ידי מטוסים גרמניים. עם כניסת הרומנים והגרמנים לעיר בסוף יולי 1941, פנתה לשלטונות משלחת יהודית כדי לקבלם, אך חבריה נרצחו בידיהם. בהמשך החודש ריכזו הרומנים את כ-4,000 היהודים שנותרו בעיר בגטו סגור, בו מתו מדי יום עשרות יהודים כתוצאה מתנאי המחיה הקשים. בד בבד, חויבו יהודי העיר בעבודות כפייה ובענידת טלאי צהוב, ונערכו בהם מעשי רצח אכזריים בידי אנשיו של המפקד הרומני פיליפ בקי. ב-6 באוגוסט 1941 רצחו אנשי הצבא הרומני כ-200 יהודים מהגטו, ובהם תינוקות וילדים קטנים, תוך השלכת גופותיהם לנהר דניסטר.
מאוקטובר 1941 עד נובמבר 1941 גורשו כל יהודי גטו אורחי לטרנסניסטריה, ודרך העיר הועברו גם אלפי היהודים שגורשו מגטו קישינב. רכוש היהודים באורחי הוחרם בידי השלטונות הרומניים, או נשדד בידי התושבים המקומיים.
כיום ישנה קהילה יהודית קטנה בעיר, ומופעל בה בית כנסת ומרכז חב"ד בידי השליח הרב זלמן טוביה אבלסקי, הרב הראשי למולדובה.
נהר מידל (קולומביה הבריטית)
נהר מידל (באנגלית: Middle River; מילולית: הנהר האמצעי) הוא נהר באזור אומינקה במרכז פרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה. בשפת קארייר, שפת האומה הראשונה (האבוריג'ינים) טאקל הנהר נקרא "דזיטיל'אייננלי קו". שמו הנוכחי של הנהר אומץ רשמית ב-15 ביולי 1936.
הנהר זורם לכיוון דרום-מזרח ממוצא אגם טאקלה ונשפך אל אגם טרמבלאור. אורכו של הנהר כ-35 קילומטרים. דגי האלתית עולים במעלה הנהר (מסלול האלתית) שבין נהר סטויארט ואגם טאקלה.
לחופי הנהר ממוקמת העיירה מידל ריוור ("נהר מידל"), וכן שמורת האינדיאנים (שמורת האומות הראשונות) דזיטיליין לי 9 כמו גם שמורת האינדיאנים א-ק'איי ווה צ'ו 26.
טורהאן הדיג'ה סולטאן
טורהאן הדיג'ה סולטאן (בטורקית: Turhan Hatice Sultan; 1627 לערך – 4 באוגוסט 1683) הייתה האסקי סולטאן של הסולטאן העות'מאני אבראהים הראשון, וולידה סולטאן כאמו של מהמט הרביעי. טורהאן הייתה בולטת בשל היותה עוצרת לבנה הצעיר מהמט הרביעי ופרויקטי הבנייה שלה. היא וחמותה, קסם סולטאן, הן שתי הנשים היחידות בהיסטוריה העות'מאנית המוכרות כעוצרות רשמיות והיו בעלות שליטה עליונה על האימפריה העות'מאנית. טורהאן הייתה היחידה בהיסטוריה העות'מאנית שניהלה את האימפריה יחד עם הסולטאן באופן חוקי, אף על פי שבפועל היא העבירה את כוחה הפוליטי לווזיר הגדול. כתוצאה מכך, טורהאן הפכה לאחת הנשים הבולטות בתקופה שנודעה כסולטנות הנשים.
שנותיה הראשונות
ממוצא רוסי, טורהאן סולטאן, נולדה בשנת 1627 בדרום-מזרח רוסיה. היא נלכדה באחת מפשיטות הטטרים ונמכרה לעבדות. היא נשלחה להרמון הקיסרי בארמון טופקאפי כמתנה מח'אן קרים. היא הוכשרה על ידי אטיקה סולטאן, בתו של הסולטאן אהמט הראשון, וטופחה על ידי קסם, שהציגה אותה בפני בנה אבראהים.
לטורהאן נולדו שני ילדים, שהזאדה מהמט (לימים מהמט הרביעי) נולד ב־2 בינואר 1642, ופאטמה סולטאן (1642–1657). לידתו של מהמט עוררה שמחה גדולה גם בתוך הארמון וגם מחוצה לו. אף על פי שהיא ילדה לסולטאן את בנו הראשון, הוא התעלם ממנו במידה רבה. שכרה היומי כהאסקי היה 1,000 אקצ'ה.
בשלב מסוים אברהים חיבב מאוד את בנו התינוק משפחתו האחרת, עד כדי שהעדיף אותו על פני בנו החוקי מהמט. טורהאן, קינאה מאוד והוציאה את כעסה על אבראהים, וכתוצאה מכך, הוא תפס בזעם את בנו והשליך אותו למזרקה. מהמט היה טובע לולא המשרת לא היה מציל אותו. הוא נותר עם צלקת קבועה במצחו.
עלייתו של מהמט למלכות
ב-8 באוגוסט 1648, הודח אבראהים מכס המלוכה, וכעבור מספר ימים נרצח. יורשו, מהמט, היה עדיין ילד, וככזה, תפקיד ואלידה סולטאן היה צריך לעבור לטורהאן הדיג'ה. אך באמתלת גילה הצעיר וחוסר ניסיונה, נטלה על עצמה את התפקיד אמו של אבראהים, קסם סולטאן, ששירתה כולידה סולטאן בעת שלטונו של בנה.
אך טורהאן הדיג'ה סירבה לוותר על מעמדה, וערכה מאבק כוחות מול קסם סולטאן, בעזרתם של הסריס הראשי, מפקד שומרי ההרמון ותפקיד בעל השפעה גדולה בארמון הסולטאן, וכן של הווזיר הגדול. בקסם סולטאן תמך חיל היניצ'רים, ועל אף שהחזקתה בתפקיד נתפש באופן נרחב כטוב לממשלה, הייתה הרבה טינה מהעם ביחס להשפעת היניצ'רים. קסם סולטאן תכננה להדיח את מהמט, ולהחליפו באחד מנכדיה האחרים - תוכנית שכפי הנראה נועדה בעיקר לסכל את מעמדה של טורהאן הדיג'ה. היא לא הצליחה. לא ידוע אם יש קשר בין הדברים, אך קסם סולטאן נרצחה כעבור שלוש שנים.
תפקידה כולידה ועוצרת
עם מותה של יריבתה, טורהאן הדיג'ה הייתה לולידה סולטאן, ולעוצרת בשם בנה מהמט. בתפקידה זה, היה לה כוח רב. היא ליוותה את בנה למפגשים חשובים, ואף הייתה מדברת בהם, אם כי מאחורי וילון. בנה אהב אותה מאוד וראה בה שותפה למלוכה, ונתן לה סמכויות רבות, עד להחשבתה כסולטאנית הרשמית של האימפריה. היא הייתה הולידה היחידה בהיסטוריה העות'מאנית לחלוק באופן שווה את ניהול האימפריה עם בנה, והחזיקה ביותר כוח אפילו מקסם סולטאן בזמנה בתפקיד. עם זאת, טורהאן נשענה מאוד על עצתם של חברי ממשל אחרים, ובמיוחד הווזיר הגדול.
שני נושאים הכתימו את תקופת עוצרותה: המלחמה עם הוונציאנים על האי כרתים, והמשבר הכלכלי שעריכת מלחמה זו גררה. שורה של וזירים גדולים חלשים לא סייעו לשיפור המצב. אך כשמונה בשנת 1656 וזיר גדול חדש בשם מהמט פאשא קפרולו, הוא הסכים לקבל על עצמו את התפקיד רק אם יקבל סמכויות רחבות יותר מקודמיו, וטורהאן הסכימה לכך. קפרולו ביצע רפורמות שהחזירו לצבא העות'מאני את עוצמתו.
המשך חייה
בהעבירה כוח כה גדול לווזיר הגדול, הגבילה טורהאן הדיג'ה בעצם את הסמכויות שלה עצמה, אך היא הקדישה בעקבות כך את כוחותיה לפרויקטים אחרים בהם היה בידה להשפיע, כגון יוזמות אדריכליות גדולות.
המיזם הגדול הראשון שלה, אולי בעקבות מלחמת הציים עם ונציה, היה בשנת 1658, בבניית שתי מצודות בפתח מיצרי הדרדנלים. המצודות, אחת בצד האסייתי ואחת בצד האירופי של המצרים, קיימות עד היום. יוזמה זו מציבה את טורהאן הדיג'ה כשווה בין שווים עם מהמט הכובש וסולטאנים אחרים הידועים על ביצורים באזור.