cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ת'רי דייז גרייס
2006–2008: One-X
באוגוסט 2007 האלבום One-X קיבל אלבום פלטינה על מכירת מיליון עותקים.
בית הכנסת הגדול (קטוביץ)
היסטוריה
בית הכנסת הועלה באש על ידי נאצים ב-5 בספטמבר 1939, למחרת היום בו השתלטו על העיר במהלך המערכה בפולין. ההצתה נעשתה תחת אמתלה של סילוק חיילים המתחבאים בבניין. האש החריבה את הבניין לחלוטין וחורבותיו הוסרו מהמקום. לאחר המלחמה השטח הריק כוסה בחלקו בבניינים. לאחר המלחמה, לא היה ביכולתם של היהודים המעטים ששרדו את השואה לאסוף מספיק משאבים ותמיכה לבנות מחדש את בית הכנסת. כיום, במקום בו עמד בית הכנסת, ישנה כיכר ("כיכר בית הכנסת"), בין הרחובות המקבילים "Mickiewicza" (בתקופה הגרמנית נקרא "August Schneider") ו-"P. Skargi". בשנת 1988 הוקמה אנדרטה בכיכר, המוקדשת לתושבים היהודים של העיר שנרצחו במהלך מלחמת העולם השנייה.
עיצוב
בית הכנסת בנוי הלבנים תוכנן על בסיס מלבן מותאם, בסגנון המשלב את התחייה הגותית עם נאו-רנסאנס, אקלקטיסיזם ואת הסגנון הנאו-מורי; בדומה לסגנון בתי הכנסת הרפורמיים בגרמניה באותה תקופה.
ת'רי דייז גרייס
2009–2011: Life Starts Now
ב-22 בספטמבר 2009 הוציאה לאור הלהקה את אלבומה השלישי שנקרא Life Starts Now. הסינגל הראשון מהאלבום ("Break") יצא לרדיו ב-1 בספטמבר 2009 וסחט מחמאות ותגובות טובות, הקליפ של השיר יצא ב-13 בספטמבר. Life Start Now מכר כ-79,000 עותקים בשבוע הראשון לאחר יציאתו ובכך ניצח את האלבום הקודם ONE-X (שמכר 78,000 עותקים) וקיבל את המקום ה-3 הגבוה במצעד ה-Billboard 200 בניגוד ל-ONE-X שהגיע רק למקום ה-5.. השירים "The Good Life","World So Cold","Lost In You הוצאו לאור גם כסינגלים מהאלבום. ב-18 באפריל 2010 האלבום היה מועמד לפרס JUNO בקטגוריית אלבום הרוק הטוב של השנה, אך לא זכה בו.
בית הכנסת הגדול (קטוביץ)
עיצוב
לבית הכנסת הייתה כיפה גדולה עם קמרון צלעות מעל אולם התפילה הראשי, שהמשכו היה אולם כניסה גדול עם משרדים ואולם הנישואין. בחלקו העליון של האולם הראשי הייתה מנורה. אלמנטים מאפיינים נוספים כללו חלונות גדולים מעוטרים ומגדלים קטנים.
ת'רי דייז גרייס
2009–2011: Life Starts Now
אחרי יציאת האלבום, הלהקה החלה בסיבובי הופעות רבים לקידום אלבומה והיו גם שותפים בסיבובי הופעות עם להקות כמו:ברייקינג בנג'מין, אוונג'ד סבנפולד ועוד..
בית הכנסת הגדול (קטוביץ)
עיצוב
האולם הראשי יכול היה להכיל 1120 איש: 670 גברים ו-450 נשים.
ת'רי דייז גרייס
2012–2013: Transit Of Venus
בתחילת שנת 2012 הודיעה הלהקה שהיא רשמית נכנסה לסטודיו לעבוד על אלבומה הרביעי ביחד עם המפיק המוערך דון גילמור שעבד עם להקות כמו: לינקין פארק, בולט פור מיי ולנטיין וגוד שארלוט.
שמו של האלבום הוא "Transit of Venus", והוא יצא ב-2 באוקטובר 2012. הסינגל הראשון הוא "Chalk Outline" יצא ב 14 באוגוסט 2012 אך דלף לאינטרנט יומיים לפני. הסינגל השני נקרא "The High Road" ויצא באוקטובר.
בפברואר הודיע הלהקה על עזיבתו של הסולן, אדם גונטיאר, והשאיר הודעה בה רשם שהוא עוזב עקב בעיה בריאותית לא מסכנת חיים. הסולן של להקת "My Darkest Days", מאט וולסט, החליף את גונטיאר.
2014–2017: Human
ב-19 ביולי 2013 סיפר ניל סנדרסון בראיון לתחנת הרדיו 99.9 KISW בסיאטל שהלהקה עובדת על אלבום חדש שחצי ממנו כבר הוקלט. סנדרסון סיפר שהלהקה נרגשת מאוד לקראת האלבום, שיש לו אנרגיה חדשה, ושמדובר באלבום כבד ואגרסיבי יותר, שהוא וייב חדש ורענן ללהקה. הסינגל הראשון מתוך האלבום שבדרך היה "Painkiller" שיצא לתחנות הרדיו ב-8 באפריל 2014. ב-6 ביוני 2014 הגיע "Painkiller" למקום הראשון במצעד הרוק המיינסטרימי של הבילבורד, והפך לשיר ה-11 של הלהקה שמגיע להישג. בראיון באוגוסט 2014 חשפה הלהקה שהסינגל הבא שלהם ייקרא "I Am Machine". הסינגל יצא ב-30 בספטמבר 2014. ב-26 בינואר 2015 חשפה הלהקה ששם האלבום יהיה Human. ב-23 במרץ יצא הסינגל השלישי מתוך האלבום, "Human Race". האלבום כולו יצא לאור כשבוע לאחר מכן, ב-31 במרץ. בתחילת 2015 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות באירופה, ולאחר מכן, בנובמבר, בארצות הברית ובקנדה. Halestorm חיממה את הלהקה ברוב מסע ההופעות הקנדי. בתחילת 2016 חזרה הלהקה למסע הופעות באירופה וברוסיה. ב-18 בנובמבר 2016 הוציאה הלהקה גרסת כיסוי לשיר "You Don't Get Me High Anymore" של להקת האינדי פנטוגרם.
2021–הווה: Explosions
ב-29 בנובמבר 2021 הוציאה הלהקה את הסינגל “So Called Life”, שהיה הראשון מתוך אלבומה השביעי, Explosions. הסינגל הגיע למקום הראשון במצעד שירי הרוק המיינסטרימי של מגזין הבילבורד ושהה בו ארבעה שבועות רצופים, הפך לסינגל ה-16 של הלהקה שמגיע להישג זה והביא את הלהקה להשוות את השיא שהוחזק מאז 2020 על ידי להקת "שיינדאון". בפברואר 2022 חזרה הלהקה למקום השני לאחר שהסינגל "Planet Zero" של "שיינדאון", הגיע למקום הראשון.
שלושה חודשים לאחר מכן, ב-17 בפברואר 2022, הוציאה הלהקה את הסינגל השיווקי "Neurotic" בהשתתפות מוזיקאי הרוק הקנדי לוקאס רוסי. במקביל יצא וידאו קליפ עם מילות השיר. ב-11 באפריל יצא לאור הסינגל השני מהאלבום, "Lifetime". השיר הוקדש לתושבי העיירה מייפילד בקנטקי, שנפגעו מטורנדו בדרגה EF4 שפגע בעיירה בדצמבר 2021. גם שיר זה הגיע למקום הראשון במצעד הרוק המיינסטרימי של הבילבורד והיה ה-17 של הלהקה לעשות כן, מה שהשווה את הלהקה פעם נוספת עם שיאה העדכני של שיינדאון.
ב-27 בספטמבר 2022 יצא הסינגל השלישי מהאלבום, "I Am the Weapon", כשבמקביל החלה הלהקה לבצע את השיר בהופעותיה באירופה במסגרת מסע ההופעות לקידום האלבום.
הלהקה וישראל
הלהקה הייתה אמורה להגיע להופעה ראשונה בישראל, שעתידה הייתה להתקיים בהיכל הטוטו בחולון ב-15 באוקטובר 2022. ב-12 באוקטובר הודיעה הלהקה כי מאחר שחברת ההפקה פרוגסטייג' לא עמדה במחויבויותיה הכספיות כלפי הלהקה, היא נאלצת לבטל את ההופעה.
חברי הלהקה
חברים נוכחיים
חברים לשעבר
חברי הופעות
ציר זמן
ענישה בצה"ל
בצה"ל, כבכל מערכת היררכית, קיימים מנגנוני ענישה. שלוש דרכי הענישה העיקריות הן:
אישור לביצוע אמצעי זה ניתן בפקודות הצבא תחת הכינוי תרגול נוסף או מניעת חופשה. אמצעי נוסף הוא נזיפה פיקודית על פיו רשאי מפקד בדרגת סגן-אלוף לפחות לנזוף בחייל נזיפה שתירשם בתיקו האישי.
ענישה פלילית
סמכויות הענישה של בית הדין הצבאי כוללות את כלל העונשים הקבועים בחוק:
בסמכותו של בית הדין הצבאי לדון בכל סוגי העבירות, לרבות אלה המשמעתיות באופיין אך לרוב מובאים בפניו נאשמים בעבירות פליליות במהותן, בהן ייחודיות לצבא (דוגמת העדר מן השרות שלא ברשות) וכאלה שאינן ייחודיות לצבא (כדוגמת עבירות סמים, עבירות מין, ואלימות).
ענישה משמעתית
ההליך המשמעתי הוא הליך שיפוטי מהיר, בו נדון החייל בפני קצין שיפוט (בדרך כלל מפקדו או קצין מיחידתו), בהליך מהיר. קציני השיפוט אינם משפטנים, והעבירות בהן הם דנים אינן פליליות באופיין, אלא עבירות הנוגעות לסדר ולמשמעת בצבא (למשל: איבוד ציוד צבאי, הפקרת עמדת שמירה, התחצפות למפקד וכיוצא בזה). גם ההליך אינו דומה להליך שיפוטי רגיל - אין תביעה והגנה, אין דיני ראיות, והדיון הוא למעשה בירור של התלונה מול החייל.
הבדל נוסף הוא ברמת הענישה. חוק השיפוט הצבאי מבחין בין קצין שיפוט זוטר (קצין שעבר בהצלחה מבחן על חוק השיפוט הצבאי ומבחן דין משמעתי, שדרגתו היא סגן או סרן) לבין קצין שיפוט בכיר (קצין כאמור, בדרגת רב־סרן ומעלה). סמכויות הענישה של קצין שיפוט בכיר רחבות מסמכויות הענישה של קצין שיפוט זוטר. בפועל צה"ל מצמצם את סמכויות השיפוט של קציני השיפוט ביוזמתו והפרקליטות הצבאית מוציאה הנחיות המצמצמות את סמכויות הענישה הקבועות בחוק השיפוט הצבאי. פירוש הדבר הוא שאף שהחוק מתיר ענישה רחבה יותר, הצבא מעדיף שלא לנצל את מלוא הסמכות שניתנה לו. הנחיות אלה של הפרקליטות עברו רפורמה ועודכנו לאחרונה ב-1 בינואר 2009. חשוב לציין שגם בעבור עבירה שקיבלה ענישה משמעתית בלבד, הצד הנפגע יכול להגיש תביעה אזרחית כנגד הצד הפוגע המצוי במסגרת הצבאית, וזאת מבלי שסמכות השיפוט של הצבא תוכל להתערב בעניין.
ענישה משמעתית בלתי פורמלית
המבנה ההיררכי של הצבא, מאפשר למפקדים להעניש את פקודיהם גם בלא להיזקק למערכת הדין המשמעתי. סמכויות הענישה של המפקדים במקרים אלה מוגבלות, ואין הם מוסמכים להטיל עונשים חמורים כמו העונשים המשמעתיים. עונשים אלה נתפשים כ"עונשים חינוכיים". כך, למשל, רשאי מפקד להעניש את פקודו בביצוע מטלות שונות או בעיכוב יציאתו לחופשה.
בטירונות, מקובל שימוש בענישה גופנית (המכונה בסלנג "תיזוזים" או "טרטורים") לשם הטמעת הסדר והמשמעת. ענישה מקובלת מסוג זה היא ריצה, נשיאת משאות או שכיבות סמיכה. על דרכי ענישה אלו נמתחה ביקורת במהלך השנים על ידי גופים שונים, לרבות על ידי נציב קבילות חיילים, בטענה שהן משפילות וכן עלולות לגרום לנזקים גופניים לחיילים. בעקבות שינויים בזירה המשפטית בישראל בכלל, ובתחום זכויות האדם בפרט, לרבות חקיקת חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, החל צה"ל לבצע שינויים בתחום ענישה זה. בשנת 1994, התפרסם מקרה בסיירת גולני, כאשר התגלה כי מפקד אחד הצוותים העניש את חייליו באופן שחורג משמעותית מן הפקודות והכללים, אותם קבעו מפקד הסיירת, זהר דביר, והמח"ט דאז, משה קפלינסקי. הקצין הודח ונשפט האירוע נודע כמקרה "צוות אחי", על שם מפקד הצוות.
ض
האות ד֗אד (בערבית: ضاد) היא האות החמש-עשרה באלפבית הערבי. לפניה באה האות ص|צאד ואחריה האות ط|טא.
ענישה בצה"ל
ענישה משמעתית בלתי פורמלית
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20, החל הרמטכ"ל שאול מופז בסדרת רפורמות שמטרתן החדרת נושא כבוד האדם לצה"ל. במסגרת רפורמות אלו נאסרו צורות ענישה רבות והתופעה צומצמה בצורה משמעותית. למרות האמור, תופעות של "תיזוזים" ו"טרטורים" עדיין קיימות בכוחות הביטחון. בשנת 2002 נפטר במתקן אדם החייל מיחידת דובדבן כתוצאה מכך שטורטר באופן שחרג מן המותר בצה"ל הן בעצימות והן במשך העונש. כתוצאה מכך נענשה כל שרשרת הפיקוד בבסיס הטירונים: המג"ד, גבי שופן, הודח מתפקידו והורחק מפיקוד למשך שנתיים, עוכב קידומו של מפקד הבסיס, אפי מושקטו, ולבסוף בוטל מינויו למפקד חטיבת ביסלמ"ח, מפקד הפלוגה הודח והורחק לצמיתות מפיקוד בצה"ל, מפקד המחלקה הורחק מתפקיד פיקודי למשך שנה ושני מפקדי כיתות הודחו מתפקידם והורחקו מתפקידי לחימה.
ض
דאד מייצגת את העיצור /dˤ/, כלומר גרסה מלועלעת של העיצור /d/ (מעין ד|דל"ת משולבת עם ע|עי"ן). דאד היא אחת מחמשת העיצורים הנחציים (האחרים הם ص|צאד, ط|טא, ظ|ט'א וق|קאף), והיא הגרסה הנחצית של د|דאל.
ישנן שתי דרכים לתעתק את דאד לעברית: כדל"ת (או ד֗) או כווריאנט של צד"י (צ' או צ֗). התעתיק כדל"ת מהווה קירוב טוב יותר של הצליל, בעוד שהתעתיק כווריאנט של צד"י קרוב יותר לדרך הכתיבה הערבית, ומרמז על הקשר בין שורשים ערביים למקביליהם בעברית.
נראה שבערבית הקוראנית, זו שדוברה בזמנו של מוחמד, דאד נהגתה כעיצור [ɮˤ], כלומר כעיצור ɮ] מלועלע. זהו עיצור מיוחד מאוד ולא נפוץ, שהוביל את המדקדקים הערביים הראשונים לכנות את הערבית "שפת הד֗אד" (لغة الضاد), היות שהם הכירו את העיצור הזה כייחודי לערבית. כינוי זה מצוי עד היום בקרב דוברי הערבית, המִתכנים "המבטאים את האות ד֗אד" (الناطقون بالضاد, "אלנאטקון באלד֗אד").
דאד היא אחת משש האותיות הערביות שאין להן מקבילה באלפבית הפיניקי (אות ערבית אחרת נכללת בהגדרה זו היא ظ|ט'א). על אף שבאלפביתים פרוטו-שמיים כמו האלפבית הדרום-ערבי מופיעה אות לייצוג פונמה זו, שהשתמרה עד היום בשפות שמיות דרומיות, דוגמת ፀ בכתב האתיופי, הרי שבאלפבית הפיניקי, המקור לשפות שעיצבו את הערבית, הצליל הזה לא היה קיים. לכן עוצבה האות כגרסה של ص|צאד.
בשחזורים של פרוטו-שמית מופיע העיצור /ɬʼ/ כָּאָב הישיר של העיצור שמייצגת דאד, אם כי הוא אינו האב של צורת האות. ברוב השפות השמיות עיצור זה התמזג עם המקבילות של ص|צאד.
בכתיבה, האות מתחברת מצד ימין וגם מצד שמאל, כמו בשאר האותיות למעט אותיות "דוד'ארז".
עבד א-רחמן עזאם
עבד א-רחמן חסן עזאם (בערבית: عبد الرحمن حسن عزام, מכונה גם עזאם פאשה; 1893–1976) היה מדינאי ודיפלומט מצרי, ששירת כמזכיר הכללי הראשון של הליגה הערבית בין 1945 ל-1952.
בהיסטוריה
עזאם התנגד להחלטת החלוקה של האו"ם שהביאה להקמת מדינת ישראל, וכן לאפשרות הקמת מדינה דו-לאומית. לדבריו, הסיבה לסירוב הייתה שאין קשר בין היהודים לבין ארץ ישראל: "הערבים מתעבים את עצם נוכחותם של היהודים בארץ ישראל. לדעת הערבים, היהודים הם אורגניזם זר אשר הגיע לכאן ללא הסכמתם, אורגניזם אשר מסרב להתבולל באורח החיים הערבי. זו בעיה". עזאם הגיב לפרסום דוח ועדת אונסקו"פ ב-1947: "אתם [היהודים] אינכם עובדה. אתם תופעה חולפת. לפני דורות רבים הצלבנים התבססו בקרבנו בניגוד לרצוננו, וכעבור מאתיים שנה עקרנו אותם... עד לרגע האחרון, ומעבר לו, הם [הערבים] יילחמו כדי למנוע אתכם מלהקים את מדינתכם. הם לא ישלימו עמה בשום אופן". יחד עם זאת, הוסיף כי הערבים "שלטו פעם בספרד ואחר כך איבדנו את ספרד והתרגלנו שלא להיות שליטיה... איני יכול לומר אם ברגע מסוים נתרגל לכך שלא יהיה לנו חלק בארץ ישראל, אבל הסיכויים לכך קלושים, שכן 400,000 מאחינו יהיו אזרחי מדינתכם בעל כורחם. הם לעולם לא יכירו בה והם לעולם לא יעשו שלום".
ב-11 באוקטובר 1947 התייחס עזאם לאיום הפלישה של צבאות ערב לארץ ישראל במקרה של הקמת מדינה יהודית: "אני עצמי מקווה שהיהודים לא יכפו עלינו את המלחמה, מפני שזאת תהיה מלחמת השמד וזה יהיה טבח מסוכן, שיירשם בהיסטוריה כפי שנרשמו הטבח המונגולי ומלחמות מסעי הצלב". בשיחה עם אלק קירקברייד, הציר הבריטי בירדן, שאל אותו קירקברייד מהי הערכתו את הכוח הצבאי היהודי שבו ייתקלו הערבים. לדברי קירקברייד, עזאם "נופף בידיו ואמר: 'אין זה חשוב כמה הם. אנחנו נטאטא אותם אל תוך הים!'".
ב-8 ביוני 1951, כתב חביב עיסא ביומון הלבנוני הניו-יורקי "אל-הודא", על הבטחתו של עזאם לערבים בכלל ועצתו לפלסטינים בפרט: "המזכיר הכללי של הליגה הערבית, עזאם פאשא, הבטיח לעמים הערביים שכיבוש ארץ ישראל ותל אביב יהיה פשוט כטיול צבאי... הוא הטעים כי הם עומדים כבר על הגבולות וכי כל המיליונים שהוציאו היהודים על קרקעות ופיתוח כלכלי יהיו ביזה קלה, כי עניין פשוט יהיה זה לזרוק את היהודים לים התיכון... עצת אחים ניתנה לערביי פלסטין לעזוב את אדמתם, בתיהם ורכושם ולשבת ישיבת-ארעי במדינות-אחיות שכנות, לבל יבואו תותחי הצבאות הערביים הפולשים ויקצרו בהם קציר".
סיקסטן ארלינג
סיקסטן ארלינג (בשוודית: Sixten Ehrling; 3 באפריל 1918 – 13 בפברואר 2005) היה מנצח שוודי. הוא היה, בין היתר, המנהל המוזיקלי של האופרה השוודית המלכותית והמנצח הראשי של תזמורת דטרויט.
ביוגרפיה
ארלינג נולד במאלמה, שוודיה, בן לאב בנקאי. מגיל 18 למד באקדמיה המלכותית למוזיקה בסטוקהולם. באקדמיה למד כינור, עוגב ופסנתר לצד ניצוח. בתקופת מלחמת העולם השנייה למד אצל קרל בהם ואצל אלברט וולף.
הופעתו הפומבית הראשונה כמנצח הייתה עם התזמורת הפילהרמונית המלכותית של סטוקהולם בשנת 1950, אז ניצח על פולחן האביב של סטרווינסקי. בשנת 1953 התמנה כמנהלה המוזיקלי של האופרה השוודית המלכותית, משרה בה התמיד עד 1960. במהלך השנים האלה עבד בצמוד למנצחים ידועי שם כמו הטנור יוסי ביירלינג והסופרן בירגיט נילסון. בראשית שנות ה-50 הקליט ארלינג את המכלול הראשון השלם של הסימפוניות של סיבליוס עם תזמורת סטוקהולם. בשנת 1959 הוא הביא את ההפקה של "אניארה", יצירתו של קרל-בירגר בלומדאהל, אל פסטיבל אדינבורו הבינלאומי.
ארלינג גם לימד בבית הספר למוזיקה ג'וליארד, בין 1973 ל-1987. הוא מת בניו יורק, שם התגורר מאז שנות ה-70.
לאמבאסה
לאמבאסה (בפיג'ית: Labasa – מבוטא Lamˈbasa) היא עיר בפיג'י השוכנת בחלקו הצפון-מזרחי של האי ונואה לוו (Vanua Levu) והיא העיר הגדולה ביותר באי. העיר היא בירת המחוז הצפוני של המדינה. לאמבסה ממוקמת על הדלתה של שלוש נהרות שאחד מהם נתן לה את שמה. ברחוב הראשי של העיר הופעל הרמזור הראשון בכל האי. אוכלוסיית העיר מנתה 27,949 תושבים בשנת 2007.
כלכלה
בית החולים של העיר הוא המרכז הרפואי הגדול ביותר באי ולאחרונה הוא הורחב. רוב כלכלתה של העיר נשענת על חקלאות ובדרך כלל היא מחוץ לתנועת התיירות. יש בה מלון אחד, בית קולנוע וכמה מסעדות. בעיר פועל שוק גדול המספק מגוון של תוצרת חקלאית, דגים ובשר.
2006 בטלוויזיה בישראל
פרס מסך הזהב
הטקס לא התקיים עקב מלחמת לבנון השנייה
תוכניות
בשנת 2006 נוצרו עשרות תוכניות וסדרות ישראליות. להלן חלק מהתוכניות:
חריסטו לוקוב
חְרִיסְטוֹ נִיקוֹלוֹב לוּקוֹב (בבולגרית: Христо Николов Луков; 6 בינואר 1887, וארנה, נסיכות בולגריה - 13 בפברואר 1943, סופיה, ממלכת בולגריה) היה פוליטיקאי וגנרל בולגרי, אשר כיהן כשר ההגנה של הממלכה בין 1935 ל-1938. לוקוב עמד בראש הארגון הלאומני והאנטישמי איחוד הלגיונות הלאומיים של בולגריה וקיים קשרים הדוקים עם המפלגה הנאצית בגרמניה. ב-1943 נורה למוות בפתח ביתו בסופיה על ידי חברי קבוצת מחתרת קומוניסטית וביניהם הפרטיזנית היהודייה ויולטה יעקבה.
הקריירה הצבאית
חריסטו לוקוב נולד בווארנה. בהמשך עבר לסופיה ובה סיים את האקדמיה הצבאית הבולגרית. ב-1907 התגייס לצבא והוצב בגדוד ארטילריה. הוא לחם במלחמת העולם הראשונה ולאחריה נותר בשורות הצבא למרות צמצומו המשמעותי ומונה למפקד רגימנט רגלים. בהמשך, מונה למפקד בית הספר לארטילריה של הצבא הבולגרי ובין 1934 ל-1935 פיקד על אוגדת רגלים.
הקריירה הפוליטית
ב-23 בנובמבר 1935 מונה לשר ההגנה בממשלתו של גאורגי קיוסאיבנוב. במקביל עמד בראש הארגון הלאומני "איחוד הלגיונות הלאומיים של בולגריה", שחבריו כונו "הלגיונרים". לוקוב תמך ברעיונותיה של התנועה הנאצית וקיים קשרים אישיים עם ראשיה. בהמשך, נקט מדיניות עצמאית ונהג לדווח לראשי השלטון בגרמניה הנאצית ולקבל מהם הנחיות. פעילות זו הייתה לצנינים בעיניו של המלך בוריס השלישי. בינואר 1938, בלחצו של המלך בוריס השלישי, סיים לוקוב את תפקידו כשר ההגנה של בולגריה, הועלה לדרגת גנרל לויטננט ושוחרר מהצבא. הוא המשיך לעמוד בראש תנועת "הלגיונרים" ולקיים קשרים נרחבים עם ראשי התנועה הנאצית בגרמניה. הוא תמך בחוק להגנת האומה ובצעדים הנלווים אליו, שכללו רדיפות יהודים והחרמת רכושם. ב-1942, במהלך ביקור בברלין, התלונן המלך בוריס השלישי אצל שר החוץ הגרמני יואכים ריבנטרופ על כך שגרמניה הנאצית חותרת תחת משטרו באמצעות הגנרל לוקוב. ריבנטרופ הורה לקיים חקירה ובמהלכה הוברר כי הגנרל לוקוב מדווח ישירות לחוגי ממשל גרמניים ובכללם להרמן גרינג. בעקבות החקירה הורה ריבנטרופ להפסיק את הקשרים הישירים עם הגנרל לוקוב.
רציחתו והתגובות לרצח
ב-13 בפברואר 1943 נורה חריסטו לוקוב בפתח ביתו על ידי חברי תא מחתרתי של המפלגה הקומוניסטית אשר ארבו לו במקום, ומת מפצעיו. בין המתנקשים הייתה הפרטיזנית היהודייה ויולטה יעקבה. הרצח עורר תגובות קשות בקרב חוגי הימין הקיצוני בבולגריה, שאף הטילו אחריות לרצח על חצר המלוכה. ראש הממשלה בוגדאן פילוב ציין בתקשורת כי ברצח השתתפו "מספר צעירים יהודים". בהמשך, השתמש ברצח כאמתלה להגברת התעמולה נגד יהודי בולגריה. ב-17 בפברואר כתב ראש הממשלה פילוב למלך בוריס השלישי, כי על בולגריה לנצל את הרצח להחמרת הצעדים הננקטים נגד היהודים והקומוניסטים וכי הוא מאמין כי גרמניה תעניק תמיכה מלאה לממשלה שתדע להתמודד ולפתור את הבעיה היהודית והקומוניסטית. פילוב הורה לשר הפנים פטר גברובסקי לשתף פעולה עם "הלגיונרים" בנקיטת צעדים נגד "היהודים והקומוניסטים". שגריר גרמניה בבולגריה אדולף היינץ בֶּקֶרְלֶה ציין כי מדובר באבידה קשה לגרמניה.
חריסטו לוקוב נקבר בסופיה, ובהלווייתו נכחו המלך בוריס השלישי, ראש הכנסייה של בולגריה המטרופוליט קיריל, שרים וחברי פרלמנט. בנרטיב ההיסטורי הבולגרי נותר חריסטו לוקוב דמות השנויה במחלוקת. הוא נערץ על ידי חוגי הימין הקיצוני בבולגריה אך נותר מוקצה על ידי מרבית הקשת הפוליטית וחוגי הממשל. מ-2003 נוהגים נאו-נאצים ואנשי הימין הקיצוני לקיים מצעד לפידים לילי בסופיה, לציון יום השנה למותו של הגנרל לוקוב. המצעד מתקיים בכל שנה למרות התנגדות הרשות המקומית. גם ב-2019 חרף צו מפורש של עיריית סופיה האוסר על קיומו, התיר בית המשפט הבולגרי, בעקבות עתירה שהוגשה אליו, למאות נאו-נאצים לקיים את המצעד ברחובותיה הראשיים של בירת המדינה, וזאת בשם חופש הביטוי. על מנת להיאבק בתופעה, יזמה עיריית סופיה בשיתוף עם הקונגרס היהודי העולמי ביום השנה להצלת יהדות בולגריה, "מצעד סובלנות" ובו השתתפו שרת החוץ של בולגריה וראשי הקהילה היהודית כשהם אוחזים ידיים.
הריטואל (סרט, 2017)
הריטואל (בתרגום מילולי מאנגלית: The Ritual) הוא סרט אימה בריטי שעלה לאקרנים בשנת 2017 ועוקב אחר קבוצת חברים היוצאת לטיול תרמילאים ביער בשוודיה ונאלצים להתמודד מול רשע שלא ראו קודם. הסרט בוים על ידי דייוויד ברקנר ואת התסריט שלו כתב ג'ו ברטון. תסריט הסרט מבוסס על רומן בשם "הריטואל" שנכתב על ידי הסופר אדם נוויל בשנת 2011. בסרט מככבים ריף ספול, ארשר עלי, רוברט ג'יימס-קולייר וסם טרוטון.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו ב-8 בספטמבר 2017 ולאחר מכן הופץ בממלכה המאוחדת ב-13 באוקטובר 2017 על ידי חברת ההפצה "אנטרטיימנט ואן" הקנדית.
עלילה
חמישה חברים: פיל, דום, האץ', לוק ורוב נפגשים בפאב ומנסים לתכנן טיול קבוצתי. רוב מציע לצאת לטיול תרמילאים בשוודיה, אך השאר מסרבים. בהמשך הערב, לוק ורוב עוזבים את החבורה ויוצאים לקנות אלכוהול במכולת ליד, אך המכולת נשדדת. לוק מתחבא מפני השודדים והשודדים מנסים לגנוב מרוב חפצי ערך. לוק, שמפחד להתערב בנעשה, ממשיך להתחבא והשודדים הורגים את רוב לאחר שהאחרון סירב לתת להם את טבעת הנישואין שלו.
חצי שנה לאחר מכן, ארבעת החברים הנותרים יוצאים לטיול תרמילאים על גבי שביל בשם "" הממוקם בצפון שוודיה לזכרו של רוב. בסוף היום הראשון, החבורה מגיעה לאחת הפסגות ועליה מאלתרת קבר עשוי מאבנים עליו הם מניחים את תמונתו של רוב, נרות וכן שופכים מעט אלכוהול מתוך בקבוקון שהחזיקו. בבוקר שלמחרת, החבורה מתעוררת בגלל גשם חזק שפורץ ובמהלך הטיול, דום נפצע בברכו. האץ' מציע לחבורה לקצר את הדרך חזרה דרך היער במקום ללכת בדרך המסומנת הארוכה יותר במטרה לחסוך מדום כאב מיותר. הקבוצה נכנסת ליער ונתקלת בתופעות על טבעיות הכוללות גופת אייל קנדי על ענפי העצים וכן סמלים מוזרים שחרוטים על גזעי העצים. ברדת החשיכה, מבול שמתחולל מאלץ את הקבוצה למצוא מחסה. הקבוצה מוצאת בקתה נטושה אליה הם פורצים ומעבירים בה את הלילה. בבקתה, הם מוצאים שרשרת עליה אותם סימנים שהם ראו ביער וכן פסל של אדם חסר ראש העשוי מענפים וידיים העשויות מקרני חיות. במהלך הלילה, לוק חולם סיוט בו הוא חוזר למכולת וחווה את השוד מחדש. בבוקר שלמחרת, הקבוצה מתעוררת ומגלה שחזהו של לוק מדמם בגלל פצע דקירה ופיל מתפלל לפסל. מתברר שכולם חלמו סיוטים במהלך הלילה. מוטרדים ממה שקרה, הקבוצה מנסה למצוא דרך לצאת מהיער. לוק מבחין ביד מסתורית הנוגעת באחד העצים, אך דום מפקפק בו. בוויכוח שנוצר בין השניים, דום קורא ללוק פחדן בכך שנתן לרוב למות והציל את עצמו.
כשהלילה יורד לוק חולם סיוט נוסף על השוד, אך מתעורר בגלל צעקותיו של פיל. הוא יוצא מהאוהל שלו ורואה שהאוהל של האץ' ריק והאץ' עצמו נעדר. שלושת החברים הנותרים רצים לתוך היער במטרה למצוא את פיל, אך כשהשחר עולה הם מבינים שהם הלכו לאיבוד ולא מוצאים את המחנה שהקימו. השלישייה מחפשת אחר המחנה שלהם ומגלים את גופתו של האץ' משופדת לאחד העצים. לאחר שהם קוברים את האץ', השלישייה ממשיכה בדרכם. בהמשך, פיל נלקח מהמקום על ידי יצור מפלצתי ודום ולוק מבינים שהיצור שלקח את פיל עקב אחריהם לאורך כל הדרך ומתחילים לברוח. היצור עוקב אחריהם, אך דום ולוק מוצאים דרך מוארת המובילה אותם לכפר קטן באמצע היער והם מתחבאים באחד הבתים. כאשר הם נכנסים לבית הם מאבדים את הכרתם.
לוק ודום מתעוררים ומגלים שהם קשורים בשרשראות במרתף הבית. אישה זקנה יורדת למרתף, בוחנת את פצע הדקירה בחזהו של לוק ומספרת לו שגם לה יש פצע דקירה דומה באותו מקום. האישה עוזבת את המרתף ומצווה על שני גברים לקחת איתם את דום למעלה. אישה צעירה יורדת למרתף ומסבירה ללוק שההכנות לקורבן כבר בוצעו. זמן מה לאחר מכן דום הפצוע מורד בחזרה למרתף ומספר ללוק שהוא עומד להיות מוקרב למען המפלצת. דום מפציר בלוק להימלט ולהרוס את הכפר לפני שיקריבו גם אותו. נואש לברוח, לוק שובר לעצמו את האגודל ומצליח להשתחרר מהשרשראות בזמן שדום עצמו נלקח אל מחוץ לבית. רגע לפני שהוא מת, דום חווה חיזיון בו אשתו מתקרבת אליו, אך זו מתבררת להיות המפלצת והיא משפדת את דום על אחד העצים. האישה הצעירה חוזרת למרתף ומספרת ללוק שהמפלצת היא ישות אלוהית בשם מודאר ושהוא אחד הצאצאים של האל הנורדי לוקי, לו תושבי הכפר מקריבים קורבנות במטרה לחיות חיי נצח. לוק נבחר על ידי מודאר ומוצעת לו הבחירה: להפוך לאחד מסוגדיו או למות כקורבן.
האישה הצעירה עוזבת ולוק משחרר את עצמו ובורח מהמרתף. חמוש בלפיד, לוק מגלה שסוגדיו של מודאר הפכו למעין גופות חנוטות המנסות לתפוס אותו, אך הוא מעלה אותן באש. בעשותו כך, הוא שורף את הבקתה ומושך את תשומת לבו של מודאר. מודאר מחזיק בידיו את האישה הצעירה. לוק מוצא רובה ציידים והורג את אחד מתושבי הכפר ולאחר מכן מחמש עצמו בגרזן. מודאר הזועם הורג את האישה הצעירה בזמן שלוק יורה בו ומתחיל לברוח. מודאר רודף אחרי לוק ומנסה לבלבל אותו בעזרת הזיות על השוד, לבסוף מצליח ללכוד אותו ולהוריד אותו לברכיו במטרה שיסגוד עבורו. לוק מסרב ותוקף את מודאר בעזרת הגרזן. לוק מצליח לברוח מהיער לכיוון הכביש הראשי ומבחין במודאר, שכבר לא רודף אחריו מכיוון שהוא לא יכול לעזוב את היער. לוק מתקדם לאורך הכביש ומבחין במכונית חולפת.
הפקה
הסרט צולם בהרי הקרפטים שברומניה.
פסקול הסרט הולחן על ידי בן לוואט, שהוא חברו הוותיק של דייוויד ברקנר, במאי הסרט. לוואט הלחין גם את פסקול הסרט "The Signal" משנת 2007 ואת פסקול הסרט "בית הסיוטים" משנת 2020.
הפצה
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבין-לאומיים בטורונטו בשנת 2017 וזכויות ההפצה הבין-לאומיות נמכרו לחברת הזרמת המדיה "נטפליקס" עבור 4.75 מיליון דולר. הסרט הופץ בבתי הקולנוע בממלכה המאוחדת על ידי חברת ההפצה הקנדית "אנטרטיימנט ואן" ב-13 באוקטובר 2017 והרוויח מעל למיליון דולר בהקרנת הבכורה. לאחר מכן, הסרט הופץ בשירות הזרמת המדיה "נטפליקס" בתאריך 9 בפברואר 2018.
ביקורות
האתר Rotten Tomatoes העניק לסרט ציון של 74% טריות על סמך 96 ביקורות.
האתר Metacritic העניק לסרט ציון של 57/100 על סמך 18 ביקורות.
כמון
כַּמּוֹן (שם מדעי: Cuminum cyminum, בלשון הדיבור מבוטא גם כַּמּוּן) הוא צמח תבלין חד-שנתי ממשפחת הסוככיים. תפוצתו הטבעית ממזרח הים התיכון ועד מזרח הודו, אך לפי מקורות שונים מקורו בסרי לנקה, פקיסטן, סוריה וטורקיה. פירות הצמח משמשים להפקת תבלין הכמון (בכל פרי יש זרע אחד).
התאחדות מפיקי הקולנוע והטלוויזיה של רוסיה
התאחדות מפיקי הקולנוע והטלוויזיה של רוסיה (ברוסית: Ассоциа́ция продю́серов кино́ и телеви́дения, בקיצור АПКиТ) הוא ארגון בתחום הקולנוע המייצג את האינטרסים של הקולנוע הרוסי בתחום המדיני, הכלכלי והציבורי.
כמון
תיאור
הכמון צומח עד לגובה של 30–50 ס"מ, דומה בצורתו לצמח הקימל ועליו גזורים או מנוצים. הפרחים הם קטנים ולבנים או ורודים. הפירות הם דו-זרעונים בצורת סהר וגודלם כ-2 מילימטר. צמח הכמון צומח במקומות חמים ובשמש מלאה, בקרקע חולית ומנוקזת היטב.
התאחדות מפיקי הקולנוע והטלוויזיה של רוסיה
משנת 2016 ההתאחדות התקבלה כחברה בפדרציה הבינלאומית להתאחדויות מפיקי הקולנוע (FIAPF).
כמון
היסטוריה
כמון היה בשימוש כבר בימי קדם והעדויות לתירבותו במצרים, בהודו ובסין הן בנות למעלה מאלף שנים. באתר הארכאולוגי תל א' דר שבסוריה נמצאו זרעי כמון המתוארכים לאלף השני לפני הספירה. בתחילה גידלו כמון בפרס ובאזור הים תיכוני. באופן היסטורי הייתה פרס הספק הראשי של כמון. בתנ"ך (ספר ישעיה, פרק כ"ח, פסוק כ"ז) נזכר הצמח כתבלין ללחם וגם כמנחת מעשר לכוהנים.
התאחדות מפיקי הקולנוע והטלוויזיה של רוסיה
יו"ר דירקטוריון ההתאחדות הוא סרגיי סליאנוב, המכהן במקביל כמנהל אולפני CTB Films.
שושנה שבבו
קורות חייה
שושנה שבבו נולדה בזכרון יעקב לשלמה וטובה, ששורשי שניהם מיוחסים למגורשי ספרד שהגיעו לצפת. אחת מסבתות אמהּ הייתה "מוסקובית", כלומר ממוצא רוסי. לפני הולדתה התגוררה המשפחה בצפת. אביה היה מורה לערבית ולתנ"ך. לאחר תקופה עברו להתגורר בקהיר שם לימד האב ערבית באוניברסיטת אל אזהר. לאחר כשלוש שנים במצרים הוזמן ללמד בבית הספר שהוקם בזכרון יעקב בכספי הברון רוטשילד ומאוחר יותר גם ניהל סניף בנק במקום. שם נולדה שושנה שבבו.
התאחדות מפיקי הקולנוע והטלוויזיה של רוסיה
ההתאחדות הוקמה בשנת 2009 ומאגדת 27 חברות הפקה גדולות העוסקות בהפקות מקור בתחום הקולנוע והטלוויזיה, כדוגמת Cosmos studio, "ТМ Production", Gamma-Production, Videoryad, Mars Media, Weit Media, Bazelevs, Yellow, Black & White, Studio 2В, DIXI, Film Direction, נון-סטופ פרודקשן, מוסטלפילם, Prior, Art Pictures Studio Star Media, World Russian Studios, CTB Films, Lean-М, סנטרל פרטנרשיפ, PROFIT, אולפני בונאנזה, Motor Film Studio, Sreda, TeleAlliance Media Group, Triiks Media, Amedia.
כמון
היסטוריה
הכמון מילא תפקיד חשוב לא רק כתבלין אלא גם ברפואה.
במצרים העתיקה ובאימפריה הרומית הוא היה פופולרי הן כמקור לתיבול מיני מאכלים והן כצמח מרפא לטיפול במחלות לב. במצרים השתמשו בו גם כמרכיב בחניטת המומיות וביוון ורומא נהגו להחזיקו בקערת תיבול על שולחן הסעודה בדומה לפלפל השחור כיום. לעיתים שימש הכמון כתחליף זול לפלפל השחור.
שושנה שבבו
קורות חייה
ילדותה עברה במשפחה שמנתה חמש בנות ושני בנים שנהנתה ממצב כלכלי טוב. שבבו למדה בבית הספר המקומי שמנהלו היה הסופר יהודה בורלא. היא הייתה תלמידה מחוננת והרבתה בקריאת ספרות יפה עברית וזרה. את בחרותה בילתה בזיכרון יעקב והתיידדה שם עם משפחת סמל משטרה בריטי.
כמון
היסטוריה
באירופה היה הכמון תבלין נפוץ בימי הביניים, ובנוסף הוא היווה גם סמל לנאמנות ולאהבה. בני זוג נהגו להחזיק את הצמח בידיהם בעת נישואיהם כי האמינו שזו ערובה לחיי נישואים ארוכים ומאושרים. חיילים נהגו לקחת איתם לקרב כיכר לחם כמון שהוכנה על ידי רעייתם כסמל לאהבתה. לאחר ימי הביניים ירדו חשיבותו ומידת השימוש בו באירופה.
שושנה שבבו
קורות חייה
בגיל 15, בעזרת מכתב המלצה של בורלא, התקבלה ללימודי הוראה בסמינר לוינסקי בתל אביב. שם למדה ארבע שנים, אך לא השלימה את השנה החמישית, שנת ההתמחות, עקב מחלת פרקים שאילצה אותה לשוב לביתה. בהיותה בסמינר החלה בכתיבת סיפורים קצרים ורשימות לעיתונים. אשר ברש, אז סופר מצליח ועורך ספרותי נחשב, סבר שלשבבו כישרון כתיבה גדול. את ספרה הראשון, "מריה", החלה לכתוב בגיל 16 והוא פורסם בשנת 1932, בהיותה בת 22. משנת 1929 התגוררה בזיכרון יעקב עם הוריה עד פטירתה של אמה. היא נסעה לביקור בפריז ושהתה זמן מה אצל אחיה בלונדון.
כמון
היסטוריה
מקור השם כמון בשפות אירופיות הוא בערבית ולכן משערים שהערבים הם אלו שהכניסו את הצמח למדינות אירופה. במקורות ערביים מצוין שהשימוש בכמון בשילוב עם דבש ופלפל מעורר את החשק המיני.
שושנה שבבו
קורות חייה
לאחר שובה, הוציאה את ספרה השני "אהבה בצפת", בשנת 1942. באותה שנה, בגיל 32, נישאה לבן משפחה רחוק, דוד כרסנתי. הזוג עבר להתגורר בהדר הכרמל בחיפה שם פתחו חנות לצמר. בשנת 1942 עברו לזיכרון יעקב שם נולדה להם הבת אורנה. למרות שסיפוריה הקצרים וספריה זכו להצלחה ופופולריות בקרב הקוראים, הממסד הספרותי מתח ביקורת קשה על יצירתה ושבבו הפסיקה לכתוב ונרתמה לסייעה לבעלה בחנותם. בשנת 1948 חזרו בני הזוג לחיפה.
כמון
היסטוריה
הספרדים הביאו עמם את הכמון ליבשת אמריקה.
ההרכב הכימי
המרכיב העיקרי בשמן האתרי של הכמון הוא קומינל. הריח האופייני מתקבל בשילוב עם מרכיבים אלדהידיים נוספים. הכמון מכיל כמות גדולה יחסית של ברזל.
שושנה שבבו
יצירתה
יצירתה הראשונה הייתה רשימת ביקורת על יצירה של מורה לציור שלה שהתפרסמה בעיתון "הארץ". בהמשך פרסמה בעיתונים נוספים: "בוסתנאי" שבעריכת הסופר משה סמילנסקי, "דואר היום" ו"דואר" (עתון יהודי אמריקאי). בפרסומים אלה כתבה הרבה על מעמדה של האשה המזרחית בארץ בכלל ועל הטרדות מיניות שהיא עברה מצד הגברים ותגובתה הנזעמת עליהן. שבבו קיבלה שכר סופרים על כתיבתה זו.
כמון
ההרכב הכימי
בכמון נעשה גם שימוש בתעשיית מוצרי הריח.
שושנה שבבו
יצירתה
גם ספרה "אהבה בצפת" עוסק באהבה הפורצת גדרות. הרומן מספר על בתו של רב הקהילה הספרדית בצפת היוצאת נגד המסורת ובוחרת באהוב לבה על פני החתן שיועד לה על ידי אביה.
לאחר פרסום הרומן "אהבה בצפת" ועד ליום מותה, כעבור חמישים שנה, לא כתבה עוד. הסיבות לכך אינן ברורות. בתה רומזת שייתכן והדבר קשור לדיכאון שתקף אותה לאחר מות תינוקה בלידתו, או עצם הכניסה לעול חיי הנישואין. היא עצמה רמזה כאילו קשיי היום-יום גרמו לכך וכתבה:
כמון
כמון כגידול חקלאי
כיום המגדלות העיקריות של כמון הן הודו, איראן, פקיסטן, סרי לנקה וסוריה. מדינות נוספות המגדלות כמון הן טורקיה, אוזבקיסטן, טג'יקיסטן, מרוקו, מצרים, סין, מקסיקו וצ'ילה.
הכמון כצמח תרבות צריך קיץ ארוך של כשלושה עד ארבעה חודשים עם טמפרטורת יום של 30 מעלות בממוצע. הפירות נאספים לרוב באופן ידני בגלל שהצמחים רכים וקטנים וקשה לקצור אותם באופן ממוכן. שלושה סוגי זרעים עיקריים קיימים בשוק האיראני, ההודי והמזרח תיכוני. הזרעים שונים בצבעם, בטעמם ובכמות השמן האתרי שהם מכילים.
מארק אות
קריירת מועדונים
אות התחיל לשחק כדורגל בקבוצת הנוער של טוס לנגל, מועדון קטן הממוקם בדרום קלן. בשנת 2004 הצטרף לקבוצת הנוער של פ.צ. קלן, וב-2007 הוא עבר לוויקטוריה קלן.
שושנה שבבו
יצירתה
יצירותיה של שבבו לא זכו להוקרה על ידי הממסד הספרותי של אותה תקופה וכנראה נידחו מסיבות חברתיות ופוליטיות שלא היו קשורות לערכן הספרותי (כך טוען ד"ר יוסף הלוי בספרו "בת המזרח החדשה"). הרומן "מריה" בהוצאה המחודשת זכה בפרס לספרי מופת מטעם משרד התרבות.
כמון
שימושים כתבלין
לכמון טעם ייחודי ואינטנסיבי הנובע בעיקר מהשמן האתרי קומינל (cuminaldehyde). הוא ממלא תפקיד חשוב בבישול המזרח-תיכוני, הטורקי, ההודי, התימני, הפרסי, הסיני, הברזילאי והמקסיקני. הכמון הוא מרכיב בולט בפלאפל ובחומוס.
בבולגריה ובטורקיה משתמשים בכמון לתיבול בשר לגריל, לתיבול פסטרמה וגם לתערובת בשר לנקניקים. הכמון משמש כמרכיב בסיסי בתערובות התבלינים ההודיות, המסאלה ובתערובת התבלינים התימנית, החוויאג'. בהולנד ובפלנדריה, גבינת הכמון היא מעדן ידוע. גם תערובת התבלינים לצ'ילי קון קרנה מכילה כמות רבה של כמון.
לעיתים מערבבים את אבקת הכמון עם אבקת קימל.
שימושים רפואיים
כיום משמש הכמון בעיקר כתבלין, אך ישנם מספר שימושים מוכרים ברפואה העממית. באופן מסורתי השתמשו בפירות שנקלו והורתחו להקלה על כאבי בטן והאצת פעילות העיכול (הכמון מאיץ הפרשת אנזימי לבלב הדרושים לעיכול טוב). בעבר הוסיפו כמון לחלב חם כהקלה על הצטננות והגישו תה כמון לזירוז בוא הצירים לנשים הרות. ברפואה העממית הפרסית השתמשו בכמון נגד כאבי שיניים.
השמן האתרי המופק מפירות הכמון הוא בעל תכונות אנטי-בקטריאליות.
כמון שחור
קיימים שני מיני צמחים המכונים כמון שחור שאינם קשורים למין הכמון:
הכמון במקורות היהדות
הצמח נזכר שלוש פעמים בספר ישעיהו ביחד עם ה'קצח' כצמח שנזרע ב'זריקה' והוא נדוש בשבט, ולא באופן עגלה (ישעיה כח כה-כז). הכמון מזוהה חד משמעית בכל התרגומים והפירושים. שמו השמי השתמר גם ביוונית ולטינית. גם הזיקה לקצח אינה מקרית: זרעיהם שימשו כתבלין והקצח כונה בשפות שונות "כמון שחור". הכמון נזכר בשם זה בספרות חז"ל ובמקורות הערבים, ושימושו זהה גם בימינו.
מארק אות
קריירת מועדונים
בשנת 2009 חזר לפ.צ. קלן. בהתחלה הוא שיחק בקבוצת המילואים של המועדון, ובשנת 2010 הוא עלה לקבוצה הבכירה. בעונה הראשונה שלו בקבוצה הבכירה, עונת 11–2010, אות לא שותף באף משחק ולכן הוחלט על שחרורו מהמועדון.
בחודש מאי 2012 עבר אות להירנפיין ההולנדית וחתם על חוזה לשלוש שנים בקבוצה. בעונת 2012/13, אות שיחק בעיקר עם הקבוצה הצעירה של הקבוצה (עד גיל 21), שבה כבש כבש 16 שערים ב-18 הופעות. הוא הופיע בקבוצה הבוגרת רק 3 פעמים, וב-2 בספטמבר 2013 הוא הושאל לקבוצת הראקלס אלמלו.
בעונת 2012/13 אות שיחק כל העונה בקבוצה הבוגרת של הראקלס אלמלו, וברוב משחקי העונה הוא היה בהרכב הפותח של הקבוצה. באותה עונה היו לו 31 הופעות, שבהן צבר 15 שערים ו-6 בישולים בכל המסגרות. 28 בספטמבר 2013 הוא כבש שלושער במשחק ליגה נגד וואלבייק.
כשחזר להירנפיין, הוא הופיע ב-37 משחקים וכבש 20 שערים בכל המסגרות. אות גם כבש שלושער מול אוטרכט במדי הקבוצה הבוגרת של הרנפיין ב-30 באוגוסט 2014, והגיע למקום החמישי בטבלת הכובשים של ליגת העל ההולנדית.
אות זכה להתעניינות רבה מקבוצות ששיחקו בבונדסליגה, ולבסוף חתם בקבוצת הופנהיים הגרמנית ב-2 ביולי 2015. בעונה הראשונה שלו בקבוצה (2015/16) הוא הופיע 25 פעמים וכבש 8 שערים, כולל צמד על מיינץ 05 במסגרת הליגה. בעונה השנייה שלו בקבוצה, עונת 2016/17, הופנהיים סיימה במקום הרביעי בבונדסליגה ולכן היא העפילה לשלב הפלייאוף של עונת 2017/2018 בליגת האלופות. היא הוגרלה לשחק מול ליברפול. אות כבש שני שערים בשני המשחקים מול ליברפול, אבל בסיכום שני המשחקים ליברפול ניצחה 3–6 והופנהיים הודחה מהפלייאוף. בהמשך הופנהיים שיחקה בשלב הבתים של הליגה האירופית.
בסוף עונת 2017/18, לאחר שהחוזה שלו בהופנהיים נגמר, הוא עבר בהעברה חופשית לשאלקה 04 ולאחר מכן הוא חתם בקבוצה על חוזה עד לשנת 2022. ב-3 בינואר 2020 הושאל לקבוצת נעוריו פ.צ. קלן עד לסוף העונה. ב-18 ביוני 2021 שוחרר מ-שאלקה 04 וחתם לשנתיים ב-פ.צ. קלן.
קריירה בינלאומית
באוקטובר 2018 ערך אות את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת גרמניה, בתבוסה 0–3 להולנד במסגרת ליגת האומות. אות הוחלף לאחר 68 דקות על ידי יוליאן בראנדט.
שושנה שבבו
קישורים חיצוניים
מכתביה
סילביה קריסטל
סילביה מריה קאריסטל (בהולנדית: Sylvia Maria Kristel; 28 בספטמבר 1952 – 17 באוקטובר 2012) הייתה שחקנית הולנדית ששיחקה ביותר מ-50 סרטים, אך נודעה בעיקר בזכות משחקה בתפקיד הראשי בסדרת הסרטים הארוטית "עמנואל".
ביוגרפיה
נולדה באוטרכט, הולנד, כבתם הבכורה של ז'אן-ניקולא ופִּיט קריסטל. הוריה התגרשו כשהייתה בת 14, לאחר שאביה עזב את בית המשפחה.
בגיל 17 החלה לדגמן, וב-1973 זכתה בתחרות מיס TV אירופה. היא דיברה חמש שפות: הולנדית, אנגלית, צרפתית, גרמנית ואיטלקית. ב-1974 הופיעה לראשונה בסרט הצרפתי הארוטי "עמנואל", שזכה להצלחה רבה, והפכה בין לילה לכוכבת. היא המשיכה לככב בסרטים אחרים בסדרת "עמנואל" שזכו להצלחה פחותה מהראשון, ובעשרות סרטים אחרים.
ב- 1985 כיכבה בסרט מאטה הארי בתפקיד הראשי של מאטה הארי.
לקריסטל הייתה מערכת יחסים עם הסופר הבלגי הוגו קלאוס, ממנו נולד לה בן. לאחר מכן הייתה במשך כחמש שנים בת זוגו של השחקן איאן מקשיין, אותו הכירה במהלך צילומי הסרט "המוסקטר החמישי", ואף העבירה את מקום מגוריה ללוס אנג'לס בעקבותיו. הקריירה שלה בהוליווד לא המריאה, ובני הזוג נפרדו. לאחר שנפרדה ממקשיין, נישאה פעמיים.
ב-2001 אובחנה כחולה בסרטן הגרון, ועברה סדרת טיפולים שהאריכה את חייה. ביוני 2012 עברה שבץ מוחי ואושפזה במצב קריטי. היא מתה ממחלת הסרטן באוקטובר אותה שנה.
כרמלו מישיש
כרמלו מישיש (בצרפתית: Carmelo Micciche; נולד ב-16 באוגוסט 1963) הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים
מישיש התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מץ. כשהיה בן 17 ערך את הופעת הבכורה שלו במדיה הקבוצה הבוגרת. לאחר מכן, יצא לתקופת השאלה בת שנה וחצי ה שיחק ב-3 קבוצות שונות מהליגות הנמוכות. עד מהרה השתלב מישיש בהרכב הקבוצה וזכה עימה בגביע הצרפתי בעונת. בינואר חתם באולימפיק מרסיי שבאותה עונה זכה באליפות, אך מישיש לא היה שותף ממשי לזכייה של המועדון ובקיץ שלאחר מכן עזב את המועדון. לאחר מכן הספיק לשחק גם בקאן ובנאנסי.
בקיץ עזב לראשונה בקריירה את צרפת וחתם בהפועל פתח תקווה. ב-27 באוגוסט 1993 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בהרכב בהפסד 1–3 להפועל צפרירים חולון בו גם קיבל כרטיס אדום בדקה ה-66 של המשחק. ב-4 בדצמבר 1993 הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 0–4 נגד הפועל חיפה. מישיש שיחק בהפועל פתח תקווה במשך שנתיים וחצי במהלכן כבש 13 שערים ב-77 הופעות בליגה. במסגרת התוכנית "העשירייה" ששודרה בערוץ הספורט, מישיש דורג במקום העשירי ברשימת "הזרים הגדולים של הכדורגל הישראלי". בינואר עזב את פתח תקווה וחתם ברודאנגה מליגת העל הלוקסמבורגית.
בשנת חזר לצרפת כאשר חתם בפורבאש מהליגות הנמוכות בצרפת. בשנת שימש כמאמן הקבוצה במקביל היותו שחקן במועדון. בשנת התפטר מתפקידו כמאמן, אך המשיך לשחק במועדון אותו עזב שנה לאחר מכן. בשנת שימש כמאמן-שחקן בקבוצה בלייד מהליגות הנמוכות בבלגיה.
קריירה בינלאומית
ב-29 באפריל 1987 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת צרפת בניצחון 1–2 נגד, בה גם הבקיע את השער הראשון במשחק שהיה גם שער הבכורה שלו במדים הבינלאומיים. לזכותו של מישיש הופעה נוספת במדי נבחרת צרפת.
דניאל נגראנו
דניאל נגראנו (באנגלית: Daniel Negreanu; נולד ב-26 ביולי 1974) הוא שחקן פוקר מקצועי, בן להורים ממוצא רומני שהיגרו לקנדה, המתגורר בלאס וגאס. נגרנו נחשב לאחד משחקני הפוקר הטובים בעולם, וברשותו שישה צמידי אליפות העולם בפוקר ושני תארים של סבב הפוקר העולמי. נכון לדצמבר 2015, נגרנו זכה ב-30,600,000$ בטורנירים חיים, הסכום הגבוה ביותר ברשימת כל-הזמנים של שחקני הפוקר. כינויו הוא "kid poker" (ילד הפוקר), כינוי שנשאר לו מימי צעירותו.
בטורניר "$1,000,000 The Big One for One Drop" באליפות העולם בפוקר 2014 הפסיד בקרב ראש בראש מול דניאל קולמן. קולמן הרוויח סכום של 15.3 מיליון דולר, הפרס השני בגובהו בהיסטוריית הפוקר.
נגרנו החל את דרכו כשחקן פוקר בתור נער בטורונטו. לאחר שצבר סכום כסף משמעותי נסע לנסות את מזלו בלאס וגאס, אך התרושש ונאלץ לחזור לטורונטו על מנת לחזור ולהרוויח כסף שיאפשר לו לשחק. לאחר שחזר לווגאס הפך לאחד השחקנים המצליחים בעולם, כאשר הוא ידוע במיוחד ביכולתו יוצאת הדופן "לקרוא" רמזים מסגירים משחקנים אחרים ולנחש את ידיהם.
נגרנו טבעוני ומנהל בלוג המתעדכן באופן תדיר. ב-2005 התחתן נגרנו עם לורי לין וובר והם התגרשו ב-2007. ב-2019 התחתן עם אמנדה לטרמן.
לאחר ריב מתוקשר עם דאג פולק, הציע פולק לנגראנו אתגר בו ישחקו אחד נגד השני עם הימור צד על סך מיליון דולר. הם החלו לשחק בתחילת 2021, ולאחר ששיחקו כ-25 אלף ידיים, בהם הרוויח פולק כ-1.2 מיליון דולר, הגיעו להסכמה להפסקת האתגר.
יחסי ניו זילנד–ספרד
יחסי ניו זילנד–ספרד הם יחסי החוץ שבין ניו זילנד לספרד. שתי המדינות חברות באומות המאוחדות ובארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי.
היסטוריה
הקשר הראשון בין המדינות היה קשר מסחרי שהתקיים במאה ה-17, בעיקר באמצעות אוניות סחר ספרדיות ששטו בין מנילה שבפיליפינים לאקפולקו שבמקסיקו. הקשר בין ספרד לניו זילנד (שהפכה במהרה לחלק מן האימפריה הבריטית) נחלש לאחר מלחמת ארצות הברית–ספרד וויתורה של ספרד על גואם והפיליפינים לטובת ארצות הברית בשנת 1898. במהלך מלחמת האזרחים בספרד לחמו מתנדבים ניו זילנדים לצד הכוחות הרפובליקניים. למעלה מ-30 ניו זילנדים הצטרפו למלחמה, וחמישה מהם נהרגו. מבחינה רשמית, ממשלת ניו זילנד הייתה נייטרלית במלחמה.
היחסים הדיפלומטיים בין ניו זילנד וספרד נוסדו רשמית ב-28 במרץ 1969. ניו זילנד פתחה שגרירות במדריד ב-1992, ואילו ספרד פתחה רשמית שגרירות בוולינגטון ב-2006 אשר נחנכה בשנת 2009 על ידי חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד. שתי המדינות לחמו ביחד לצד נאט"ו במלחמת אפגניסטן.
ראשי הממשלה הניו זילנדיים ג'ים בולגר והלן קלארק ביקרו בספרד בשנת 1992 ו-2007 בהתאמה. חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד ביקר בניו זילנד פעמיים; בשנת 1988 ו-2009. באותה השנה ביקר גם בנו פליפה השישי, מלך ספרד.
סחר
בשנת 2014, סך כל הסחר בין ניו זילנד וספרד הסתכם בכ-723,000,000$. היצוא של ניו זילנד לספרד כולל: פירות, דגים קפואים ובשר כבשים. הייצוא הספרדי לניו זילנד כולל: רכבות חשמליות, כלי רכב מנועיים ומכונות קמעונאיות.
הוגו גולד
הוגו גולד (בגרמנית: Hugo Gold; 14 באוקטובר 1895, וינה – 20 בנובמבר 1974, תל אביב) היה היסטוריון יהודי, חוקר תולדות עם ישראל, מסאי, עורך ומו"ל, בעלי הוצאת הספרים "Olamenu" (עולמנו). זוכה פרס תאודור קרנר לספרות (1967).
פטרישה אמורים
פטרישה אמורים (בפורטוגזית: Patricia Filler Amorim; נולדה ב-13 בפברואר 1969) היא שחיינית אולימפית לשעבר, ברזילאית-יהודייה, אלופת המכביה השלוש-עשרה (1989), אלופת ברזיל ושיאנית אמריקה הדרומית שייצגה את מדינתה במשחקים האולימפיים (סיאול 1988). כיהנה כנשיאה של מועדון הספורט פלמנגו (Clube de Regatas do Flamengo) בשנים 2009 - 2012 ובכך הייתה לאישה היחידה בתפקיד זה.
1985
בתחרויות השחייה של המכביה השתים-עשרה שנערכו בבריכת אוניברסיטת תל אביב, ביולי 1985, זכתה אמורים במדליית ארד, במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:04.25 דקות, אחרי שריל קריגסמן (8:58.38 דקות) ושרה רודולף (9:01.54 דקות), שתיהן מארצות הברית.
1986
באליפות העולם שנערכה במדריד, ספרד בשנת 1986 סיימה אמורים במקום 25 במשחה ל-200 מטר חופשי, במקום 24 במשחה ל-400 מטר חופשי ובמקום 20 במשחה ל-800 מטר חופשי.
1987
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו באינדיאנפוליס, אינדיאנה בשנת 1987 היא סיימה במקום רביעי במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:37.38 דקות ו-3 פעמים במקום חמישי במשחים ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:05.70 דקות, 400 מטר חופשי בתוצאה של 4:21.99 דקות ו-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:03.95 דקות.
1988
באולימפיאדת סיאול (1988) סיימה אמורים במקום 25 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:04.74 דקות, במקום 24 במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא דרום אמריקה חדש של 4:19.64 דקות, שיא זה החזיק מעמד כ-10 שנים ונשבר על ידי ניירה ריבריו מברזיל, במקום 21 במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא דרום אמריקה חדש של 8:51.95 דקות, שיא זה נשבר לאחר 10 שנים על ידי אנה מוניז ובמקום 11 במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:56.29 דקות, כשחיינית שלישית היא שחתה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 59.92 שניות.
1989
בתחרויות השחייה של המכביה ה-13 שנערכו בבריכת אוניברסיטת תל אביב, ביולי 1989, זכתה אמורים ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 כסף. מדליות זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:23.64 דקות, לפני מיכל אמין (4:25.14 דקות) ולורי זייגר מארצות הברית (4:26.13 דקות) ובמשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:01.15 דקות, לפני לורי זייגר (9:01.92 דקות) ומיכל אמין (9:08.09 דקות). מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:07.55 דקות, אחרי ג'ני זוסר מארצות הברית (2:07.11 דקות) ולפני מיכל אמין (2:09.89 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:04.15 דקות, אחרי רות גרודסקי שקבעה שיא מכביה חדש של (5:01.75 דקות) ולפני ג'ואנה זייגר (5:07.40 דקות), שתיהן מארצות הברית.
1993
בתחרויות השחייה של המכביה ה-14 שנערכו בבריכת אוניברסיטת תל אביב, ביולי 1993, זכתה אמורים במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:08.56 דקות, אחרי ליסה מרטין מארצות הברית שקבעה שיא מכביה חדש של 2:04.24 דקות וקרן רגאל מישראל (2:07.01 דקות).
חייה האישיים
אמורים נשואה ואם לארבעה ילדים. כיהנה כנשיאת מועדון הספורט פלמנגו מדצמבר 2009 ועד דצמבר 2012 ובכך הייתה לאישה היחידה שכיהנה בתפקיד זה.
גמר גביע אופ"א 1992
גמר גביע אופ"א 1992 היה השלב שנעל את טורניר גביע אופ"א לעונת. הוא שוחק בשני מפגשים במתכונת בית-חוץ, ובו נקבע כי הזוכה בטורניר היא אייאקס ההולנדית, שגברה על טורינו האיטלקית בזכות חוק שערי חוץ, לאחר שוויון 2–2 בסיכום שני המפגשים. הייתה זו המהדורה ה-21 של המפעל.
אייאקס זכתה בתואר לראשונה בתולדותיה, בהופעתה הראשונה בגמר המפעל. היא הייתה לזוכה ההולנדית השלישית בתולדות המפעל, והראשונה מזה 14 שנים. קדמו לה פיינורד ב- ופ.ס.וו. איינדהובן ב-. כמו כן, היא הייתה לנציגה ההולנדית החמישית בתולדות משחקי גמר המפעל, כאשר בנוסף לזוכות העפילו לשלב הגמר גם טוונטה ב-1975 וא.ז. אלקמאר ב-1981. עם זכייתה של אייאקס בטורניר, היא הייתה לקבוצה השנייה בהיסטוריה (אחרי יריבתה העירונית של טורינו, יובנטוס) שזכתה בכל שלושת המפעלים המרכזיים של אופ"א - גביע אירופה לאלופות, גביע אופ"א וגביע אירופה למחזיקות גביע. כמו כן, הייתה אייאקס לקבוצה הראשונה שאינה איטלקית שמעפילה לגמר מאז 1989, לאחר ששני משחקי הגמר האחרונים היו כל-איטלקיים. מנגד, העפילה טורינו לגמר המפעל לראשונה בתולדותיה, והעלתה לארבעה את מספר משחקי הגמר הרצופים עם נציגה איטלקית אחת לפחות (מתוך שבעה). מתוך רצף שבעת הגמרים, היה זה הגמר היחיד בו לא זכתה בתואר קבוצה מאיטליה. טורינו הייתה לקבוצה האיטלקית השישית המעפילה לגמר המפעל, אחרי יובנטוס, נאפולי, פיורנטינה, אינטר מילאנו ורומא.
שתי הקבוצות העפילו לטורניר עקב מיקום הליגה שלהן בעונה החולפת. אייאקס הייתה לסגנית האלופת הולנד לעונת, כשסיימה במאזן נקודות זהה לאלופה פ.ס.וו. איינדהובן, אך החמיצה את התואר בעקבות פער שערים נחות בשני שערים בלבד. היא חזרה להתמודד במפעל האירופי לאחר עונת השעיה, בעקבות אירוע זריקת מוט ברזל על ידי אוהדיה, שפגע בשוער אוסטריה וינה במשחק בין הקבוצות בספטמבר 1989. טורינו סיימה במקום החמישי בטבלה בעונת 1990/1991 בסרייה א', במרחק 13 נקודות מהאלופה סמפדוריה.
במשחק הגמר הראשון בוסטאדיו דלה אלפי בטורינו, עלתה אייאקס ליתרון משער של וים יונק במחצית הראשונה, אך וולטר קסגראנדה איזן בדקה ה-65. סטפן פטרסון החזיר לאייאקס את היתרון בפנדל כעבור שמונה דקות, אך תשע דקות אחר כך השלים קסגראנדה צמד וקבע את תוצאת המשחק, שוויון 2-2. לאחר גומלין ללא שערים באצטדיון האולימפי באמסטרדם, נקבע כי אייאקס היא הזוכה בטורניר לפי חוק שערי חוץ. היא הייתה לראשונה שזוכה לפי חוק זה מאז איינטרכט פרנקפורט ב-1980.
אייאקס
אייאקס פתחה את הופעותיה במפעל מול ארברו השוודית בסיבוב הראשון. זכר לאירוע זריקת המוט שנתיים קודם לכן, נאלצה אייאקס לארח את המשחק 200 ק"מ לפחות ממגרשה הביתי, ובחרה בריינשטדיון בדיסלדורף לאירוח המפגש הראשון. לאחר 60 דקות ללא שערים, העלה דניס ברגקאמפ את אייאקס ליתרון. ארון וינטר הכפיל כעבור שבע דקות, וסטפן פטרסון קבע את תוצאת המשחק בדקה ה-84, 3-0 לאייאקס בסיום. בגומלין כבש וינטר את השער היחיד בדקה ה-66, וקבע 0–1 לאייאקס בסיום. עם 0–4 בסיכום המפגשים, המשיכה אייאקס לסיבוב השני.
בסיבוב השני פגשה אייאקס את רוט-וייס ארפורט הגרמנית. במשחק הראשון בחוץ נקלעה אייאקס לפיגור משער של אווה שולץ לאחר 39 דקות, אך איזנה משער של וים יונק דקה לתוך המחצית השנייה, ובדקה ה-76 השלים ברגקאמפ מהפך וקבע את תוצאת המשחק, 2-1 לאייאקס בחוץ. בגומלין הביתי, ששוב התקיים בדיסלדורף, קבע פטרסון 0–1 לאחר כחצי שעה. דני בלינד הכפיל בדקה ה-58, וג'ון ואן לואן קבע את תוצאת הסיום בדקה ה-84, 3-0 לאייאקס בסיום, 5-1 בסיכום שני המפגשים.
אייאקס התקדמה לשמינית הגמר שם פגשה את אוססונה הספרדית. במשחק הראשון בחוץ העניק ברגקאמפ לקבוצתו שער ניצחון בדקה ה-47, וקבע 0–1 בסיום. בגומלין הביתי בדיסלדורף שוב ניצחה אייאקס 0–1 משער של ברגקאמפ, הפעם בדקה ה-13, והמשיכה לרבע הגמר עם 0–2 בסיכום המפגשים.
עם מאזן אירופי מושלם של שישה ניצחונות בשישה משחקים, פגשה אייאקס את גנט הבלגית, ובמשחק הראשון נעצרה עם שוויון 0-0 בחוץ. אייאקס סיימה לרצות את עונשה ואירחה את הגומלין באצטדיון האולימפי באמסטרדם, ושם עלתה ליתרון כבר בדקה השביעית משער של מישל קריק. שלוש דקות לאחר מכן הכפיל ברגקאמפ את התוצאה וקבע 0–2 מהיר למארחת. דקה לסיום קבע יונק את תוצאת הסיום, 3-0 לאייאקס בדרך לחצי הגמר.
בשלב חצי הגמר פגשה אייאקס את גנואה האיטלקית. במשחק הראשון בחוץ עלתה אייאקס ליתרון מהיר כבר בדקה הראשונה משער של פטרסון. בריאן רוי הכפיל בדקה ה-61 וקירב את אייאקס לניצחון, אך צמד מהיר של קרלוס אגילרה בדקות ה-73 וה-80 קבע שוויון 2-2. דקה לסיום כבש וינטר את שערו השלישי במפעל באותה העונה, וקבע 2–3 דרמטי לאייאקס. במשחק הגומלין באמסטרדם העלה מאוריציו יוריו את גנואה ליתרון לאחר 37 דקות, וקירב אותה מרחק שער בלבד מהעפלה, אך ברגקאמפ החזיר את אייאקס לשוויון 1-1 בדקת הפתיחה של המחצית השנייה. המשחק הסתיים בשוויון 1-1, ועם 3–4 בסיכום וללא הפסדים לאורך העונה האירופית, העפילה אייאקס לראשונה בתולדותיה לגמר גביע אופ"א.
טורינו
טורינו האיטלקית החלה את דרכה לעבר הגמר בסיבוב הראשון מול קיי. אר. רייקיאוויק האיסלנדית. המשחק הראשון בחוץ הסתיים בניצחונה של טורינו 0–2, משערים של רוברטו מוסי בדקה ה-21 ושל אנריקו אנוני בדקה ה-72. הגומלין הביתי היה לתצוגה התקפית מרשימה של טורינו. ג'ורג'יו ברשיאני כבש ראשון לאחר רבע שעה, אך טורינו הופתעה עם שער שוויון לאחר דקה מרגליו של גונאר סקולאסון. רוברטו פוליקאנו כבש סמוך להפסקה, החזיר את היתרון לטורינו וקבע 1–2. רפאל מרטין ואסקס קבע 1–3 שתי דקות בתוך המחצית השנייה, אנזו שיפו הוסיף כעבור חמש דקות, ושתי דקות אחריו קבע ג'וזפה קארייו 5-1. בדקה ה-63 השלים שיפו צמד וקבע את תוצאת הסיום, 6-1 לטורינו, שעולה עם 1–8 בסיכום שני המפגשים.
בסיבוב השני פגשה טורינו את בואבישטה הפורטוגלית. טורינו אירחה את המשחק הראשון ועלתה ליתרון כבר לאחר שתי דקות מרגליו של ג'אנלואיג'י לנטיני. בדקה ה-69 קבע אנוני את תוצאת הסיום, 2-0 לטורינו. לאחר גומלין ללא שערים בפורטוגל, המשיכה טורינו לשמינית הגמר.
בשלב שמינית הגמר הוגרלה טורינו למפגש מול א.א.ק. אתונה היוונית. במשחק הראשון בחוץ נקלעה טורינו לפיגור בדקה ה-22 משער של דניאל בטיסטה לימה, אך השלימה מהפך מהיר עם שערים של וולטר קסגראנדה בדקה ה-33, ושל ברשיאני שלוש דקות לאחר מכן. רפיק שבנדז'וביץ' השווה את התוצאה בדקה ה-73, וקבע את תוצאת הסיום, 2-2. בגומלין כבש קסגראנדה את השער היחיד במשחק לאחר 54 דקות, וקבע 0–1 בסיום לטורינו, שעולה לרבע הגמר עם 2–3 בסיכום.
ברבע הגמר פגשה טורינו את B 1903 הדנית. המשחק הראשון בחוץ הסתיים בניצחון חלק לאיטלקים, 2-0 משערים של קסגראנדה (37) ושל פוליקאנו (82). בגומלין הסתפקה טורינו בשער עצמי של איוואן נילסן בדקה השלושים כדי לנצח 0–1, ולעלות לחצי הגמר עם 0–3 בסיכום המפגשים.
בשלב חצי הגמר פגשה טורינו את אחת המועמדות הבולטות לזכייה בתואר, ריאל מדריד הספרדית. הקבוצה של לאו ביינהאקר כללה שמות בולטים כגון גאורגה חאג'י, מיצ'ל, מנולו סאנצ'יס, הוגו סאנצ'ס, אמיליו בוטרגניו ועוד. במשחק הראשון באצטדיון סנטיאגו ברנבאו הדהימה טורינו עם שער יתרון של קסגראנדה בדקה ה-58, אך חאג'י איזן כעבור שתי דקות, וכעבור חמש דקות נוספות השלים פרננדו היירו מהפך וקבע 1–2 לריאל בסיום. בגומלין בטורינו נקלעה ריאל לפיגור מפתיע משער עצמי של ריקרדו רוצ'ה בדקה השביעית. השער העמיד את ריאל בפיגור בסיכום המפגשים בעקבות חוק שערי חוץ, ובעוד הספרדים חיפשו את שער השוויון, הייתה זו דווקא טורינו שהכפילה את היתרון בדקה ה-77 מרגליו של לוקה פוסי. עם 0–2 בסיום, השלימה טורינו 2–3 מרשים על ריאל בסיכום המפגשים, ועלתה על חשבונה לגמר גביע אופ"א הראשון בתולדותיה.