cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ראש ממשלת תאילנד
מינוי
ראש ממשלת תאילנד חייב להיות חבר בבית הנבחרים. לפני ההפיכה, כדי להתמנות, היה על המועמד לתפקיד לקבל תמיכה של חמישית מחברי בית הנבחרים. לאחר מכן, לאחר הצבעה של רוב פשוט בבית, תתקבל החלטה ותוגש למלך, אשר לאחר מכן יקבע מינוי רשמי על ידי מתן הסכמתו המלכותית להחלטה. הליך זה חייב להתקיים תוך שלושים יום לאחר תחילת המושב הראשון של בית הנבחרים לאחר הבחירות. אם לא ניתן למצוא מועמד בפרק זמן זה, מחובתו של נשיא האספה הלאומית של תאילנד להגיש את השם הנחשב לראוי ביותר עבור המלך.
המועמד וראש הממשלה בסופו של דבר הם תמיד מנהיג המפלגה הפוליטית הגדולה ביותר בבית התחתון או מנהיג קואליציית הרוב שהוקמה לאחר בחירות.
מגורים
ראש הממשלה נעזר בעבודתו בלשכת ראש הממשלה, מחלקה ברמת קבינט בראשות בדרך כלל שני שרי מדינה. משרדים אלו ממוקמים בבית הממשלה של תאילנד, באזור דוסיט, של בנגקוק.
מעונו הרשמי של ראש הממשלה הוא אחוזת פיטסנולוק, במרכז בנגקוק. האחוזה נבנתה בתקופת שלטונו של המלך ראמה השישי, מלך תאילנד. הוא הפך לבית מגורים רשמי בשנת 1979. לפי המסורת המקומית, ישנן באחוזה הרבה רוחות רפאים, לכן רוב ראשי הממשלה גרים במעונותיהם הפרטיים ומשתמשים בבית רק לעסקים רשמיים.
יהודית מונטיפיורי
קורות חיים
מונטיפיורי נולדה באנגליה, בת רביעית במשפחת ברנט-כהן, משפחה אשכנזית דתייה. אביה היה, סוחר אמיד שהיגר מהולנד ללונדון, והיה מהעשירים שביהודי אנגליה. אחותה נישאה לאיל ההון נתן מאיר רוטשילד. ליהודית היה כישרון לשפות, במהלך חייה היא למדה צרפתית, גרמנית, איטלקית, עברית וגם ערבית. בנעוריה, לצד לימודי ספרות, מוסיקה ואמנות, גילתה חוש לעסקים. יהודית נישאה למשה מונטיפיורי בשנת 1812, בגיל 28. משה מונטיפיורי הגיע ממשפחה ספרדית שמוצאה מאיטליה. הוא נישא לה למרות היותה אשכנזייה, מעשה תקדימי שהיווה שבירת חסם ארוך שנים ועורר הרמת גבות מצד קרוביו וחבריו, שראו את יהודי גרמניה כנחותים. אף כי נתקלו בקשיים – בין היתר, בבית הכנסת בוויס-מרקס אסרו עדיין על חברות אשכנזים – מונטיפיורי ביטל אותם ואף התעקש להעניק נדוניות לזוגות מעורבים דומים. יהודית שהיתה שותפה מלאה ושווה למסעות מונטיפיורי עמדה מאחוריו ועזרה לו גם באופן פיננסי בכל מסעותיו ותרומותיו למען הקהילות היהודיות בעיקר בארץ ישראל. מונטיפיורי נהגה ללמוד עברית כל ערב עם בעלה משה, והקפידה לדבר בעברית על אף שחייתה באנגליה. יהודית מונטיפיורי לא רק עומדת מאחורי התרומות המשמעותיות שהחזיקו את היישוב היהודי בארץ ישראל, אלא פעלה גם לקידום החיים היהודיים בכל מקום ואף נרתמה למשימות של דיפלומטיה .היא ביקרה בארץ ישראל חמש פעמים. ביוזמתה הוקם בית החולים הראשון בירושלים "ביקור חולים". היא אף ביקרה בדמשק (על רקע עלילת דמשק) ובמצרים וכתבה יומן מסע בעת ביקורה בארצות השונות. לזוג מונטיפיורי לא נולדו ילדים.
יהודית מונטיפיורי נפטרה בשנת 1862, בגיל 78. היא קבורה עם בעלה במבנה שבשטח בית הכנסת מונטיפיורי באנגליה.
על שמה נקראו שדרות יהודית במרכז שכונת מונטיפיורי בתל אביב.
יום הנשיקות הבין-לאומי
הרעיון מאחורי יום הנשיקה הבינלאומי הוא שאנשים רבים אולי שכחו את ההנאות הפשוטות הקשורות לנשיקה בפני עצמה, בניגוד לנשיקה רק כפורמליות חברתית בלבד או הקדמה לפעילויות אחרות.
מרכז תאילנד
אזור מרכז תאילנד (בתאית: ภาคกลางของประเทศไทย), המכונה גם סיאם, הוא אחד מהאזורים הגאוגרפיים של מדינת תאילנד המשתרע לאורך המישור הרחב שבו עובר נהר הצ'או פראיה. רכס הרי פטצ'בון מפריד בין אזור זה לאזור צפון-מזרח תאילנד (איסאן). רכס הרי הטנאסרים מפריד בין אזור זה לבין מיאנמר שנמצאת מערבית לו. רכס הרי פי פאן נאם תוחם אזור זה מצפון.
בין המאה ה-14 למאה ה-18 היווה אזור מרכז תאילנד את לב ליבה של ממלכת אַיוּתַּאיָה (המכונה לעיתים רבות רק "סיאם"), והוא עד היום מהווה את האזור הדומיננטי ביותר של תאילנד, בו נמצאת הבירה בנגקוק, וזהו האזור המאוכלס ביותר במדינה.
אזור מרכז תאילנד מורכב מ-25 מחוזות, ואזור המטרופולין של בנגקוק.
סדקזו טאניגקי
סדקזו טאניגקי (ביפנית: 谷垣 禎一; נולד ב-7 במרץ 1945) הוא פוליטיקאי יפני ששימש שר אוצר בממשלתו של ג'וניצ'ירו קואיזומי בין השנים 2003 ו-2006. טאניגקי גם שימש שר הבינוי והתחבורה בממשלתו של יאסואו פוקודה, והא חבר בבית הנבחרים של יפן, שם הוא מייצג את הרובע החמישי של קיוטו. הוא נבחר לנשיאות המפלגה הליברלית-דמוקרטית ב-28 בספטמבר 2009, לאחר תבוסתה בבחירות הכלליות של אותה שנה. הוא מנהיג המפלגה הליברלית-דמוקרטית השני בלבד שלא כיהן במקביל בתפקיד ראש ממשלת יפן.
ראשית חייו
טאניגקי נולד בעיר פוקוצ'יאמה שבמחוז קיוטו. הוא סיים את לימודי המשפטים שלו, עם התמחות במסים, באוניברסיטת טוקיו ב-1974, ועבד כמזכירו של אביו, שהיה שר החינוך של יפן.
קריירה פוליטית
לאחר מותו של אביו ב-1983, החליט טאניגקי לוותר על קריירה במשפטים, ותחת זאת התמודד על מושבו של אביו בבית הנבחרים בתור נציג המחוז השני של קיוטו.
תחת קויזומי, כיהן טאנגקי במספר תפקידים, בהם חבר בוועדה לשיקום כלכלי, חבר בוועדה הלאומית לביטחון הציבור, ובסופו של דבר, שר האוצר מ-22 בספטמבר 2003 עד 26 בספטמבר 2006. החל ב-2002 הוביל טאניגקי את סיעת קוצ'יקאי במפלגה הליברלית-דמוקרטית, שמנתה ארבעה חברים בבית היועצים ואחד עשר חברים בבית הנבחרים.
טאניגקי הכריז על התמודדותו על נשיאות המפלגה ב-28 ביולי 2006, אך סיים את ההתמודדות במקום השלישי, אחרי שינזו אבה וטארו אסו. טאניגקי נחשב למועמד מתון בשל השקפותיו בנושא מדיניות החוץ: בניגוד למתחרים האחרים, הוא הכריז שאם יבחר לרשות הממשלה לא יבקר במקדש יסוקוני.
על אף הצהרותיו הקודמות, ביקר טאניגקי במקדש יסוקוני ב-19 באוקטובר 2009. המקדש, בייחוד בתקופת כהונתו של קויזומי, הפך לסלע מחלוקת מכיוון שבו מונצחות ומקודשות נשמותיהם של חיילי האימפריה היפנית - רבים מהם הורשעו בביצוע פשעי מלחמה. סין וקוריאה הדרומית מוחות תכופות על ביקורים רשמיים של מדינאים יפנים במקדש זה.
טאניגקי הכריז על מחויבותו להימנע משיחות רב-מפלגתיות בנושאי רווחה חברתית ורפורמות מס עם מפלגות האופוזיציה. הוא אף ביקר את המפלגה הדמוקרטית על תמיכתה בהעלאת מס הקנייה על אף הגירעון התקציבי בו שקועה המדינה.
על מנת ליצור קואליציה בהנהגת המפלגה הליברלית-דמוקרטית, ולאחר שסירב להצעת ממשלת אחדות לאומית, ניסה טאניגקי לערוך הצעת אי אמון בראש הממשלה דאז נאוטו קאן ביוני 2011, אך הניסיון נכשל.
אוטו אדם
אוטו אדם (מקודם קוהן - הגרסה ההונגרית-אוסטרית לכהן, בהונגרית: Ádám Ottó; קלוז', 17 באוקטובר 1928 – בודפשט, 9 באפריל 2010) היה במאי תיאטרון ובמאי קולנוע יהודי-הונגרי, מנהל תיאטרון, מרצה, זוכה פרס האמן המצטיין, פרס האמן הדגול, "פרס מארי יאסאי" (הפרס הגבוה בהונגריה לאמנות הבמה) ופרס קושוט (פרס המקביל בהונגריה לפרס ישראל), פרופסור אמריטוס.
ביוגרפיה
אוטו אדם נולד במשפחה יהודית שמרנית כבנם של דיולה קוהן ושל אירן יעקוּּבר בשם ז'יגמונד קוהן (כהן). בשנת 1944, הוא ומשפחתו גורשו למחנה הריכוז ברגן בלזן. אוטו הצליח לשרוד ולאחר שחזר להונגריה, למד פסיכולוגיה כסטודנט בפקולטה למדעי הרוח בקלוז'-נאפוקה. לאחר מכן עבר לאוניברסיטה ללימודי רפואה. כעבור שנתיים נסע לבודפשט והתקבל לאוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע. הוא סיים ב-1952 עם תואר בבימוי. בסיום לימודיו קיבל חוזה מתיאטרון מדאץ' (על שם הסופר ומחזאי אימרה מדאץ'). בשנת 1953 הפך לבמאי הראשי של התיאטרון הלאומי של סגד. משנת 1956 כיהן שוב כבמאי תיאטרון מאדץ', לימים הבמאי הראשי שלו ומ-1972 עד 1989, עד לפרישתו, היה מנכ"ל התיאטרון. הוא לימד באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע מאז 1959. משנת 1964 היה סגן הרקטור. משנים 2000 היה פרופסור אמריטוס. ב-8 בנובמבר 2012 נחשף לוח זיכרון בביתו דאז ברחוב גאלאמב 4 ברובע 5 בבודפשט. הוא הובא למנוחות בבית הקברות היהודי פרקשרט, שם נפרדו ממנו שחקנים ובמאים רבים. אשתו הייתה מאריה קלמאר. ילדיהם הם אגנש אדם (1952) וג'רג' אדם (1955), כלתו רחל אדם ונכדתו אסתר אדם.
יצירתו
אוטו אדם ביטא את האידיאלים של ההומניזם הבורגני באמצעות ריאליזם לירי, פסיכולוגי. הוא ראה את הגילוי והטיפוח של מסורות דרמטיות הונגריות כמשימה החיונית שלו. הדרמות של הסופר ומחזאי (ורופא) לאסלו נמט מילאו תפקיד מרכזי ביצירתו.
הפקות התיאטרון שלו
מספר הצגות הבכורה שלו הרשומות במאגר התיאטרון : 97
שירות הביון והביטחון הלאומי של אתיופיה
לארגון הסכמי שיתוף פעולה עם קהילת המודיעין האמריקנית, קהילת המודיעין הישראלית וקהילת המודיעין הרוסית. הארגון חתום על מזכר הבנות למלחמה משותפת בטרור עם FBI. הארגון הוקם מתוך שירות הביטחון הלאומי שהיה קיים קודם ועסק בביצוע מעצרים ועינויים, ממניעים פוליטיים, לעיתונאים המתנגדים להשקפת הממשלה ולאנשי אופוזיציה.
לאחר 2013, הועבר הארגון לפיקוח הפרלמנט והוא משתף פעולה עם המשמר הרפובליקני האתיופי והסוכנות לביטחון סייבר באתיופיה.
מייקל בובלה
מייקל סטיבן בּובּלה (באנגלית: Michael Steven Bublé; נולד ב-9 בספטמבר 1975) הוא זמר-יוצר, מפיק מוזיקלי ושחקן קנדי, אשר מכר למעלה מ-75 מיליון תקליטים ברחבי העולם, וזכה בפרסים רבים, כולל ארבעה פרסי גראמי ושנים עשר פרסי ג'ונו.
ביוגרפיה
בובלה נולד בברנבי, קולומביה הבריטית, קנדה, בנם של לואיס בובלה, דייג ממוצא קרואטי מאי לושיני, ואמבר (לבית סנטהגה), ממוצא איטלקי. סבו וסבתו מצד אביו של בובלה היו במקור מאיסטריה, בעוד סבו וסבתו מצד אמו היו מאיטליה. יש לו שתי אחיות צעירות, ברנדי, סופרת ילדים, וקריסטל, שחקנית. הוא ואחיותיו גודלו כקתולים. הוא למד בבית הספר היסודי סיפורת' ובבית הספר התיכון קריבו היל.
קריירה
ב-11 בפברואר 2003 הוציא בובלה את אלבומו השלישי "Michael Bublé". על אלבום זה היה מועמד בובלה בטקס פרסי ג'ונו (Juno) 2004 לאלבום השנה. בטקס זכה בפרס בקטגוריה פריצת השנה. האלבום הגיע לעשירייה הראשונה בקנדה, בבריטניה ולמקום הראשון באוסטרליה. בשנת 2003 הופיע בובלה בתפקיד אורח באופרת הסבון "ימי חיינו".
אלבום הסטודיו הרביעי של בובלה, It's Time, הוצא ב-15 בפברואר 2005, והגיע למקום הראשון בקנדה, איטליה ויפן. בשנת 2006 זכה בובלה בארבעה פרסי ג'ונו על אלבום זה: אלבום השנה, אלבום הפופ של השנה, סינגל השנה Home וזמר השנה. בובלה גם היה מועמד לשני פרסי גראמי.
ב-13 באוקטובר 2009 יצא אלבומו השישי של בובלה Crazy Love. הסינגל הראשון מהאלבום, Haven't Met You Yet, זכה להצלחה רבה. בווידאו קליפ לשיר שיתף בובלה פעולה עם בת זוגו לואיסנה לופילטו.
חיים אישיים
בשנת 1996 החל לצאת עם השחקנית והזמרת דבּי טימוס (Debbie Timuss). השניים שיתפו פעולה במחזות הזמר Red Rock Diner (1996) ו-Dean Regan's Forever Swing (1998). השניים אף התארסו, אבל בהמשך נפרדו בנובמבר 2005. פרידתם של השניים היוותה השראה לשירו של בובלה Lost.
בשנת 2005 החל לצאת עם השחקנית האנגלייה אמילי בלאנט לאחר שהשניים הכירו בטקס פרסי הטלוויזיה האוסטרלים במלבורן והיא אף השתתפה באלבומו "Call Me Irresponsible". הם נפרדו ביולי 2008.
לאחר הפרידה מבלאנט, בובלה החל לצאת עם השחקנית הארגנטינאית לואיסנה לופילטו. בובלה ולופילטו התארסו בנובמבר 2009, והתחתנו ב-31 במרץ 2011 בבואנוס איירס. לבני הזוג ארבעה ילדים: בנים ילידי 2013 ו-2016, ובנות ילידות 2018 ו-2022.
בנו הבכור של בובלה נואה אובחן כחולה בהפטובלסטומה (אנ') (סרטן הכבד) בשנת 2016, ובשל כך בובלה ביטל את סיבוב ההופעות המתוכנן שלו לאחר שקיבל חדשות על האבחנה, והעביר עם בנו תהליכי כימותרפיה והקרנות; והבן החלים מאז לחלוטין.
ב-2005 התאזרח גם כאיטלקי בשל מוצא משפחתו.
הפארק הלאומי אייל רויאל
הפארק הלאומי אייל רויאל (באנגלית: Isle Royale National Park) הוא פארק לאומי של ארצות הברית על האי אייל רויאל (Isle Royale) והאיים הסמוכים בימת סופיריור במדינת מישיגן. הפארק הלאומי אייל רויאל הוקם ב-3 באפריל 1940, הוגדר כאזור טבע בראשיתי ב-1976 וכשמורת ביוספרה בינלאומית (International Biosphere Reserve) ב-1980. הפארק משתרע על שטח של 2,314 קילומטרים רבועים, כש-540 מתוכם הם יבשה. בגבול ארצות הברית–קנדה פוגש הפארק באזור השימור הימי הלאומי ימת סופיריור (Lake Superior National Marine Conservation Area) של קנדה.
פרהיסטוריה
כמויות גדולות של חפצי נחושת שנמצאו ביישובים ובתילי אינדיאנים, חלקם מתוארך עד 5,000 שנה לפני זמננו, מעידים ככל הנראה על כריית נחושת באייל רויאל ובחצי האי קוויינו (Keweenaw Peninsula) הסמוך. באי יש מאות בורות שנכרו על ידי העמים הילידים, רובם באזור מקקרגו קוב (McCargoe Cove). תיארוך פחמן-14 של גזעי עצים מפוחמים שנתגלו באחד מבורות אלה תיארך אותם לכ-3,500 שנה לפני זמננו. בשנת 70–1669 פרסם המיסיונר הישועי דבלון (Dablon) דו"ח על "אי בשם מנונג המפורסם בשל הנחושת שבו". מנונג (Menong) או מינונג (Minong), היה השם בו קראו הילידים לאי, והוא המקור לשם רכס מינונג (Minong Ridge).
המאות ה-19 וה-20
באמצע שנות הארבעים של המאה התשע-עשרה, גרם דו"ח של דאגלס הוטון (Douglass Houghton; 1845-1839) הגאולוג הראשון של מדינת מישיגן, לבהלה לנחושת במדינה, ומכרות הנחושת המודרניים הראשונים נפתחו על האי. כורים פשטו על האי מיד כאשר בני עם האוג'יבווה ויתרו על זכויותיהם באי בשנת 1843, ורובם התחילו בבורות המקוריים של הילידים. עדויות למאמצי הכרייה הקודמים היו בכל מקום, בצורת פטישי אבן רבים, חפצי נחושת מסוימים, ומקומות שבהם הנחושת נחצבה חלקית מתוך הסלע, אך נותרה במקומה. הבורות והחפירות הקדומים הובילו לגילוי של רבים ממרבצי הנחושת שנכרו במאה ה-19. פעילות זו הסתיימה בשנת 1855, כאשר לא נמצאו מרבצים בעלי ערך כלכלי. מכרה מינונג ומכרה האי היו תוצאה של פעילות מחודשת, אך קצרת מועד, בין השנים 1873 ל-1881.
ב"כריית נחושת פרהיסטורית באזור ימת סופיריור" (Prehistoric Copper Mining in the Lake Superior Region) שיצא לאור ב-1961 העריכו דרייר ודו טמפל שסך כל הנחושת שנכרתה באזור הייתה מעל ל-630,000 טון. עם זאת דייוויד ג'ונסון וסוזן מרטין טוענים שההערכה שלהם הייתה מבוססת על הנחות מוגזמות ובלתי מדויקות.
בתוך מימי הפארק הלאומי אייל רויאל שקועות מספר ספינות טרופות. מזג האוויר הקשה של האזור, טופוגרפיה תת-מימית דרמטית, מיקומו המרכזי של האי על נתיבי שיט היסטוריים, והמים הקרים המתוקים, שימרו היטב את שברי הספינות הטרופות בכל רחבי הפארק. אלה תועדו בשנות השמונים, ונחקרו שוב בשנת 2009, על ידי "מרכז המשאבים התת-מימיים" (Submerged Resources Center) של שירות הפארקים הלאומיים.
גאוגרפיה
אייל רויאל הוא האי הגדול ביותר בימת סופיריור. אורכו 72 קילומטרים ורוחבו, בנקודה הרחבה ביותר, 14 קילומטרים. הפארק כולל את האי אייל רויאל וכ-400 איים קטנים יותר יחד עם איים שקועים מתחת למים בתחום 7.2 קילומטרים מסביב לאיים.
צמחים
בתי הגידול העיקריים של הצמחייה באייל רויאל הם בתחומי פרובינציית היער המעורב הלאורנטיני (Laurentian Mixed Forest Province). האזור הוא ביומה של יערות רחבי עלים ומעורבים של אקלים ממוזג (Temperate broadleaf and mixed forests), אזור מעבר בין טייגה אמיתית שמצפון ויערות העצים הגדולים (Big Woods) שמדרום, עם מאפיינים משניהם. יש בו אזורים של יערות הן של עצים רחבי עלים והן מחטניים, וגופי מים שבין ביצות כבול של מחטניים לביצות.
המחטניים כוללים את אורן בנקס (Pinus banksiana), אשוחית שחורה, אשוחית לבנה, אשוח ריחני וערער וירג'יניה (Juniperus virginiana).
עצים נשירים יכולים לכלול את צפצפה רעדנית, אלון אדום (Quercus rubra), שדר הנייר (Betula papyrifera), בן-חוזרר אמריקני (Sorbus americana), אדר אדום (Acer rubrum), אדר הסוכר ומין האדר Acer spicatum.
בעלי חיים
הפארק הלאומי אייל רויאל ידוע בשל אוכלוסיות הזאב בן הכלאים בין זאב מצוי לזאב מזרחי (Canis lupus lycaon) המכונה "זאב הטייגה של הימות הגדולות" (Great Lakes boreal wolf) ואוכלוסיות האייל הקורא שנחקרו על ידי מדענים שחקרו את יחסי טורף-נטרף בסביבה סגורה. מחקר זה נעשה קל יותר משום שבאייל רויאל התיישבו רק שליש ממיני היונקים שביבשת, בשל ריחוקו. בנוסף, הסביבה ייחודית בכך שהיא המקום היחיד הידוע שבו מתקיימים זאבים ואיילים קוראים בצוותא בלא נוכחות של דובים.
ההשערה המקובלת הראשונה היא שאיילים קוראים התנחלו באייל רויאל בין 1905 ל-1912. משערים שבתחילה הגיע לאיים עדר קטן של איילים קוראים (איילים קוראים לא נוהגים בדרך כלל לנדוד בעדרים), כשחצה את הימה הקפואה בחורף מהיבשת הסמוכה, השערה זו תוקנה מאוחר יותר לעדר של איילים קוראים ששחה מעל ל-30 קילומטרים לרוחב ימת סופיריור מהיבשת הקרובה.
הסתברותן של תאוריות אלה לא זכו לביקורת מעמיקה עד לסוף המאה ה-20. אף על פי שלא בוצעה עדיין חקירה מדעית מקיפה כדי לקבוע כיצד האיילים הגיעו על האי רויאל, התברר מעדויות של אנשי המקום ומעדויות גנטיות שקרוב לוודאי שהם הובאו לאי על ידי אנשים שרצו להקים שמורת ציד פרטית בתחילת המאה ה-20. העדויות שהאיילים הקוראים נלכדו בצפון-מערב מינסוטה והועברו לאי רויאל נשמעו לרבים כטענות דחוקות, עד שכמה עשרות שנים לאחר מכן חשפו ראיות גנטיות את העובדה שהאיילים הקוראים על אייל רויאל קרובים יותר לאיילים הקוראים בגבול הצפון-מערבי של המרוחק שבין מינסוטה למניטובה, מאשר לאלו מהיבשת הסמוכה לאי רויאל בגבול הצפון-מזרחי של מינסוטה עם אונטריו. עדויות נוספות הראו גם כי למועדון הנמל של וושינגטון (Washington Harbor Club), קבוצה של אנשי עסקים אמידים, הייתה בעלות על מבנים שונים על אייל רויאל, בנוסף על מסילות רכבת שנעו מבאודט (Baudette) אל דולות וטו הרבורס (Two Harbors), ולכן גם האמצעים להעברת האיילים מצפון-מערב מינסוטה לטו הרבורס.
בדרך כלל היו על האי סביב 25 זאבים ו-1,000 איילים קוראים, אבל המספרים משתנים מאוד משנה לשנה. בחורף 2006–2007 נמנו 385 איילים קוראים ו-21 זאבים בשלוש להקות. באביב 2008 נמנו 23 זאבים ובערך 650 איילים קוראים. בשל הריבוי בתוך קבוצה קטנה סגורה התמעטה אוכלוסיית הזאבים, וב-2016 היו רק 2 פרטים, מה שמרמז על כך שהאוכלוסייה תכחד לחלוטין.
עם זאת, בדצמבר 2016 הכין שירות הפארקים הלאומיים תוכנית על פיה יתווספו 20 עד 30 זאבים לאי על מנת למנוע מחבורת הזאבים להיעלם כליל.
גאולוגיה
שני מקבצי הסלעים העיקריים המצויים באי כוללים את הסלעים הגעשיים של פורטג' לייק (Portage Lake) והקונגלומרטים של קופר הרבור (Copper Harbor), שניהם מעידן העל של הפרקמבריון. הסלעים הגעשיים הם בעיקר משטח בזלת נרחב במרקם אופיטי, כ-100 קילוחי בזלת נפרדים הצטברו לעובי של לפחות 3,000 מטרים. מחשופי הקונגלומרטים שוכנים בחלק הדרום-מערבי של האי ובנויים מסלעי משקע שמקורם בסלעים געשיים ממינסוטה של ימינו. סחיפה קרחונית חידדה את הטופוגרפיה של הרכס והעמקים שעברו קודם סחיפה קודמת מנהרות. סימני חריצה קרחונית מסמנים את התנועה הכללית מערבה של הקרחונים כפי שעושים זאת גם מורנות נסיגה מערבית לאגם דסור (Lake Desor). דרומלינים מצויים מערבית לאגם סיסקיוויט (Siskiwit Lake).
אנליזות שבוצעות על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית של בזלת שאינה בנויה ממינרלים וסלע שבו מינרלים של נחושת מעידים שכמות קטנה כספית קשורה לתהליך המינרליזציה.
נחושת שהתגבשה בטבע וכלורסטרוליט, אבן החן הרשמית של מישיגן, הם מינרלים שניוניים שמילאו נקבוביות שנוצרו בשל בועיות גז ושברים בתוך הסלעים הגעשיים. גם פרהניט ואגט אמיגדלואידיים הם אבני חן נפוצות באי.
פעילות נופש
רכס גרינסטון (Greenstone Ridge) הוא רכס גבוה במרכז האי, ועליו משתרע שביל ההליכה הארוך ביותר בפארק, גרינסטון רידג' טרייל (Greenstone Ridge Trail) לאורך 64 קילומטרים מקצה אחד של האי אל הקצה השני. הליכה לכל אורכו אורכת בדרך כלל בין ארבעה לחמישה ימים. ספינה השטה בין שני קצות השביל יכולה להשיט את המטיילים חזרה לנקודת המוצא שלהם. בסך הכול יש בפארק 266 קילומטרים של מסלולי הליכה. יש גם מסלולים לקאנו או קיאקים לאורך המפרצים בחוף והאגמים בתוך האי. רבים מהם כוללים ירידה מהסירה ונשיאתה על פני מרחק קצר ביבשה.
שירותים
הפארק כולל שני אזורי שירותים: לינה שלא באתרי מחנאות אפשרית בפארק רק בבקתות שבווינדיגו ובאכסניה ברוק הרבור.
מחנאות
המתקנים היחידים בקמפינגים הם שירותי כריעה, שולחנות פיקניק ואזורים להדלקת מדורות במקומות מסוימים. מדורות אינן מותרות ברוב המחנות; מומלץ להביא כירות הפועלות על גז או אלכוהול. מים לשתייה ובישול חייבים להישאב ממקורות מים מקומיים (ימת סופיריור ואגמים פנימיים) לסננם, או להרתיחם, כדי למנוע הידבקות בטפילים. אסור לצוד אבל מותר לדוג ומותר לקטוף פירות יער אכילים (אוכמניות ופטל תימבלברי (Rubus parviflorus)) מהשביל.
גישה לפארק
לפארק אפשר להגיע במעבורות, מטוסים ימיים ואוניות נוסעים במהלך חודשי הקיץ – מהאוטון (Houghton) וקופר הרבור (Copper Harbor) במישיגן ומגרנד פורטג' (Grand Portage) במינסוטה. סירות פרטיות שטות לאי מחופי מישיגן, מינסוטה ואונטריו. האי רויאל הוא פופולרי למדי בקרב מבקרים לכמה שעות בסירות פרטיות, ויש שירות מעבורת אל הפארק וממנו מקופר הארבור וגראנד פורטג' למבקרים כאלו.
הפארק הלאומי אייל רויאל הוא הפארק הלאומי היחיד מבין כל הפארקים הלאומיים של ארצות הברית הסוגר את שעריו לגמרי בחודשי החורף מ-1 בנובמבר ועד 15 באפריל, בשל תנאי מזג האוויר הקיצוניים ולשמירה על ביטחונם של המבקרים. מספר המבקרים השנתי היה פחות מ-17,000 בתקופה מ-2007 עד 2016. עם זאת ב-2016 חווה הפארק שיא של 24,966 מבקרים. עדיין, הפארק הלאומי אייל רויאל הוא הפארק שבו מספר המבקרים הקטן ביותר בכל בפארקים הלאומיים בתחומי 48 המדינות של ארצות הברית שבין קנדה למקסיקו. הסיבות הם הסגירה בחורף והשיט הארוך הנדרש בימת סופיריור על מנת להגיע לאי. רק בשלושה מתוך הפארקים הלאומיים המרוחקים ביותר באלסקה: ימת קלארק, עמק קובוק ושערי החוג הארקטי יש פחות מבקרים.
אנה מאהלר
אנה יוסטינה מאהלר (בגרמנית: Anna Justine Mahler; וינה, 15 ביוני 1904 – המפסטד, 3 ביוני 1988) הייתה פסלת יהודייה-אוסטרית, בתו של המלחין גוסטב מאהלר.
ראשית חיים
אנה מאהלר נולדה בווינה. הייתה בתם השנייה של המלחין גוסטב מאהלר ואשתו אלמה שינדלר. כשהייתה בגיל 3, נפטרה אחותה הגדולה מריה מאהלר (1902–1907) ממחלת השנית. כשהייתה בגיל 6 התייתמה מאביה. ההשלכות של שתי הטרגדיות חפפו את יחסי האהבה של אמה עם האדריכל הגרמני ולטר גרופיוס, ויחסיה הסוערים עם הצייר האקספרסיוניסטי האוסטרי אוסקר קוקושקה. הנישואים השניים של אלמה מאהלר עם גרופיוס, לעומת זאת, סיפקו מראית עין של חיי המשפחה בתקופת גיל ההתבגרות של אנה – כמו גם אחותה למחצה הצעירה, מאנון גרופיוס (1916–1935).
אנה התחנכה על ידי מורים ונהנתה גם מתשומת ליבם של חברותיה של אמה, שכללו רבים מהדמויות האמנותיות החשובות במוזיקה, באמנות החזותית ובספרות. כבתו של גוסטב מאהלר האגדי, הייתה אנה צפויה לפתח קריירה מוזיקלית, אך זה לא קרה.
חיים אישיים
בגיל 16 התאהבה אנה במנצח הצעיר, רופרט קולר. הם נישאו ב־2 בנובמבר 1920, אך נישואיהם הסתיימו תוך כמה חודשים.
זמן קצר לאחר מכן עברה אנה לברלין ללמוד אמנות. בזמן שהותה שם היא התאהבה במלחין ארנסט קרנק, שהתבקש על ידי אמה, אלמה להפיק עותק מסודר של שני קטעים מתוך טיוטת הסימפוניה העשירית הלא גמורה של אביה, מאהלר. אנה התחתנה איתו ב־15 בינואר 1924, עוד כשהייתה בת 19. כמו נישואיה הראשונים, גם הנישואין השניים הללו הסתיימו תוך כמה חודשים. היא עזבה את קרנק לתמיד בנובמבר 1924. במהלך תקופה זו, השלים קרנק את קונצ'רטו לכינור מספר 1, אופ. 29. הכנרת האוסטרלית אלמה מודי סייע לקרנק בקבלת סיוע כספי מהפטרון השווייצרי ורנר ריינהרט. קרנק ומאהלר התגוררו בציריך, וכאות תודה, הקדיש קרנק את הקונצ'רטו למודי. גירושיהם של בני הזוג הפכו סופיים כמה ימים לאחר הבכורה, בה קרנק לא השתתף.
לאחר מכן התחתנה אנה עם המו"ל פול זולנאי ב־2 בדצמבר 1929, כשהייתה בת 25. נולדה להם בת, אלמה (5 בנובמבר 1930–15 בנובמבר 2010). בני הזוג התגרשו בשנת 1934, לאחר חמש שנים.
ב־3 במרץ 1943 התחתנה עם המנצח אנטול פיסטולארי איתה נולדה לה בת נוספת, מרינה (נולדה ב-1 באוגוסט 1943). לאחר המלחמה היא נסעה לקליפורניה ללא פיסטולארי, לו עוד הייתה נשואה. היא גרה שם כמה שנים, שם הופיעה גם בתוכניות טלוויזיה ורדיו. נישואיה לפיסטולארי הסתיימוו בסביבות 1956.
בסביבות 1970 נישאה לבעלה החמישי, אלברכט ג'וזף (1901–1991), עורך סרטים בהוליווד וכותב תסריטים.
לאחר שאמה נפטרה בשנת 1964, אנה, שהייתה עצמאית כלכלית, חזרה ללונדון לזמן מה לפני שהחליטה סופית להתגורר בספולטו שבאיטליה בשנת 1969. בשנת 1988 היא נפטרה בהמפסטד, בעת שביקרה שם את בתה מרינה. היא קבורה בבית הקברות הייגייט.
קריירה אמנותית
החשיפה של אנה מאהלר לאמנות החזותית החלה מוקדם כשהיא מבקרת בסטודיו של אוסקר קוקושקה. היא גם הייתה מודל לחמותה, הציירת ברונסיה קולר-פינל. לאחר גירושיה, אנה למדה אמנות וציור לסירוגין בברלין, רומא ופריז לאורך כל שנות העשרים. בגיל עשרים ושש היא גילתה שהפיסול הוא התחום שבו היא יכולה להביע בצורה הטובה ביותר את היצירתיות שלה. לאחר שלמדה שיעורים בפיסול בווינה בשנת 1930 מפריץ ווטרובה, היא הפכה לפסלת מבוססת שם וזכתה בפרס הגדול בפריז בשנת 1937.
בנוסף לפיסול באבן, ייצרה אנה מאהלר פרוטומות ארד של רבים מהענקים המוזיקליים של המאה ה-20, כולל ארנולד שנברג, אלבן ברג, ארתור שנאבל, אוטו קלמפרר, ברונו וולטר, רודולף סרקין ואיילין ג'ויס.
טרנס מקנאלי
טרנס מקנאלי (באנגלית: Terrence McNally ;) היה מחזאי, ליברטיסט, תסריטאי וסופר אמריקאי.
תואר רבות כאחד מהכותבים המודרניים הבולטים ביותר בתיאטרון האמריקאי ו"כמשורר של התיאטרון האמריקאי". נכנס להיכל התהילה של התיאטרון האמריקאי בשנת 1996.
קריירה
נולד למשפחה קתולית-אירית בסיינט פיטרסברג, שעבדה בענף המסעדנות. בעקבות סופת הוריקן עברה המשפחה לקורפוס כריסטי, טקסס, ומקנאלי עבר ללמוד בתיכון ריי שבעיר.
משפחתו אהבה מאוד תיאטרון, ואף נסעו עד לניו יורק כדי לצפות בהצגות בברודוויי: אנני אוקלי אשת לפידות בכיכוב אתל מרמן ואת המלך ואני בכיכוב גרטרוד לורנס. ההצגות הותירו עליו רושם רב.
בשנת 1955 עבר ללמוד כתיבה בקולג' קולומביה, שלוחה של אוניברסיטת קולומביה. הוא התמחה בכתיבתו של שייקספיר והצטרף למועדוני כתיבה ולפסטיבל האמנויות.
לאחר שסיים את התואר הראשון באחוות פי בטא קפא, הוא הועסק על ידי ג'ון סטיינבק ללמד את ילדיו בזמן קרוז מסביב לעולם. באותו הזמן הם ערכו את הליברטו לגרסת המחזמר של קדמת עדן.
בתחילת שנות ה-60 שהה במקסיקו וכתב מחזה בן מערכה אחת לאולפן השחקנים. אמנם המחזה לא עלה, אך בשל התרשמותם מהתסריט הוא הועסק כמנהל במה.
תחילת הקריירה:
המחזה הראשון המלא שלו This Side of the Door שמתאר מערכת התעללות בילד על ידי אביו, הועלה באולפן השחקנים (בין היתר עם אסטל פרסונס).
המחזה ביקר את מלחמת וייטנאם ואת הדינמיקות בתוך המשפחה האמריקאית הטיפוסית.
המחזה הבא שלו And Things That Go Bump in the Night, שהתקבל בראשיתו בביקורות רעות, כולל הוויה אפוקליפטית ועתידנית של המשפחה האמריקנית, ואת הפחדים והכאוס שאופפים אותה.
שנת 1968 הייתה אחת מן השנים הפוריות ביותר למקנאלי, בהן כתב מספר מחזות במערכה אחת, בעיקר מז'אנר הפארסה והקומדיה:
Next שבויים על ידי אליין מאי  וכוכב בו ג'יימס קוקו, הביא למקנאלי את תהילתו הראשונית. המחזה מתאר איך זוג אנשי עסקים נשואיים מקבלים בטעות צו גיוס. במחזה Botticelli, שני חיילים אמריקאיים מתחילים במשחק ניחושים בג'ונגל הווייטנאמי. ¡Cuba Si! מתאר הקבלה בין המהפכה הקובנית למהפכה האמריקאית (עם מלינה מרקורי). Sweet Eros מתאר את אהבתו של גבר צעיר לאישה חטופה וזרה. Witness מציג את נקודת מבטו של לי הארווי אוסוואלד ברצח קנדי. Noon מתאר חמש סיטואציות משעשעות של מצבים רומנטיים ומיניים.
עוד מספר מחזות חשובים שמקנאלי כתב במהלך שנות ה-70:
Bringing It All Back Home עוסק באובדן בן בעקבות מלחמת וייטנאם, ב-Where Has Tommy Flowers Gone? קיימת ביקורת כלפי תנועות הנוער האמריקניות וילדי הפרחים. במחזה Whiskey התעסק מקנאלי במוצאו הטקסני ובהרגלי שתייה קיצוניים. שמות הדמויות מתבוססים על שמות מותגי וויסקי ידועים. Bad Habits - סאטירה על ההרגל האמריקאי להסתמך על פסיכותרפיה אשר זכתה בפרס אובי, במחזה The Ritz, שעובד לאחר מכן לסרט , חבר במאפיה הניו-יורקית מוצא מחסה בסאונה של הקהילה הגאה.
אמצע הקריירה:
המחזמר "נשיקת אשת העכביש" משנת 1992, שעוקב אודות מארגן חלונות ראווה שנכנס לכלא הארגנטינאי, הוכתר כהצלחה גדולה וזכה כשנה לאחר מכן בפרס טוני למחזמר הטוב ביותר. גם המחזה שכתב מאוחר יותר - אהבה! אומץ! חמלה!, שעלילתו מתרחשת בבית נופש שבמחוז דאצ'ס, שעתיים צפונית לניו יורק, שם שמונה ידידים הומואים מבלים יחדיו את חופשות יום הזיכרון, יום העצמאות ויום העבודה שלהם, הזכה אותו בפרס טוני למחזה הטוב ביותר. Corpus Christi משנת 1997, עורר מהומה רבתי, ומתאר גרסה מודרנית של שנים עשר השליחים, שמתגלים כחברי הקהילה הגאה בקורפוס קריסטי, טקסס. בעקבות ההצגה מקנאלי קיבל איומים על חייו. בשנץ 1998 עלה המחזמר Ragtime שזכה להצלחה. בשנת 2000 העלה מקנאלי עוד מחזמר - The Full Monty, שהוא למעשה עיבוד של הסרט המצליח ללכת עד הסוף. המחזמר היה מועמד ל-12 פרסי טוני.
בשנת 2000 החל מקנאלי לכתוב לסוגה חדשה - אופרה אמריקאית באנגלית והחל לשתף פעולה עם המלחין ג'ייק הייגי. מקנאלי היה חובב אופרות בעצמו והשתתף בתוכניות רדיו שונות בנושא במשך כמעט 30 שנים. האופרה הראשונה שהוא כתב הייתה "גבר מת מהלך" על בסיס ספרה של האחות הלן פרז'אן  שלאחר מכן עובד לסרט. האופרה שעלתה בבית האופרה של סן פרנסיסקו נהפכה עם השנים לאחת האופרות האמריקאיות המצליחות ביותר.
בשנת 2007 הייגי הסתמך על טקסט של מקנאלי לאופרה הקאמרית שלו Three Decembers. באוקטובר 2015 העלה בית האופרה של דאלאס את האופרה Great Scott מאת הייגי, עם ליברטו מקורי של מקנאלי. כיכבו שם בין היתר ג'ויס דידונאטו ופרדריקה וון שטאטה.
במקביל, המשיך מקנאלי לכתוב למחזות זמר: The Full Monty משנת 2000, The Visit משנת 2001, A Man of No Importance משת 2002, Chita Rivera: The Dancer's Life משנת 2005, Catch Me If You Can משנת 2011 ו-Anastasia משנת 2016.
נפטר ב-24 במרץ 2020 כתוצאה ממחלת נגיף קורונה 2019.
אליקים גצל לוויטאן
רבי אליקים גצל לוויטאן (תרכ"ב - ח' בשבט תרע"ב) היה המגיד מבריסק ומחבר הספר 'מחזה עיניים'.
ביוגרפיה
נולד בזסלאוויה לרבי יעקב דוד, בנעוריו נודע בכשרון הנאום שלו ואביו חשש שיבחר לעסוק בדרשנות ועל ידי כך יתבטל מלימוד התורה וביקש ממנו להתחייב לו בתקיעת כף שלא יעסוק בדרשנות, אליקים גצל נשלח ללמוד בישיבת ראדין והתקרב ל'חפץ חיים', שעודדו לעסוק בדרשנות, בעצתו נשלח הנער לרבי מנחם נחום קפלן שהושיב בית דין מיוחד שהתיר לו את התחייבותו לאביו, מיד לאחר מכן התקבל הנער למשרת דרשן בבתי הכנסיות בהורודנה.
בערך בשנת תר"נ נשא לאשה את שיינא, בתו של רבי יוסף הכהן ואחותו של הרב אהרן בן יוסף הכהן, חתנו של ה'חפץ חיים'. לאחר נישואיו קיבל משרת מגידות בזמברוב, ובהמשך כיהן כמגיד גם בדווינסק, ביאליסטוק ובריסק, בנוסף למשרתו הקבועה בערים אלו היה נוסע מפעם לפעם למסעות חיזוק בעיירות, במסעות אלה היה נושא דרשות בענייני יראת שמים.
היסטוריה של הונג קונג
התקופה הפרה-היסטורית
ממצאים ארכאולוגיים שהתגלו בחפירות באי הונג קונג ובאיים הסמוכים מראות כי אזור הונג קונג מיושב מזה כ-30,000 שנים. כלי אבן מעידים על התיישבות החל מתקופת האבן. כלים אלה, שהתגלו בסאי קונג שבוונג טיי טונג, מעידים על התיישבות מהתקופה הפלאוליתית.
אליקים גצל לוויטאן
ביוגרפיה
בהיותו מגיד בדווינסק הקים מסגרת לבני נוער בשם חברת תפארת בחורים, אחד מהתלמידים שם היה רבי אברהם אלישיב שבהמשך עלה לארץ והקים שם מחדש את בית מדרש תפארת בחורים הקיים עד היום.
היסטוריה של הונג קונג
התקופה הפרה-היסטורית
באזור האיים החיצוניים של הונג קונג התגלו חפצי דת השייכים ככל הנראה לאנשי הצ'ה שחיו באזור בתקופה הנאוליתית.
אליקים גצל לוויטאן
ביוגרפיה
בשנת תרע"א במהלך אחת מדרשותיו פקע אחד מעורקיו ממאמץ ולאחר כמעט שנה של ייסורים מת בח' בשבט תרע"ב.
היסטוריה של הונג קונג
שלטון סין הקיסרית (221 לפנה"ס – המאה ה-18)
שטח האי הונג קונג הפך לחלק מקיסרות סין בתקופת שושלת צ'ין (221 לפנה"ס - 206 לפנה"ס). השליטה בפועל באי התגבשה תחת ממלכת נאיו (203 לפנה"ס - 111 לפנה"ס). עדויות ארכאולוגיות מעידות על כך שמספר התושבים גדל בהדרגה, וכאשר האזור הפך לחלק מהקיסרות בשליטת שושלת האן (111 לפנה"ס - 220 לספירה) מספר התושבים עלה.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 התגלו בחפירות ארכאולוגיות קברים ובהם קבר ליי צ'נג אוק מתקופת האן, וכן התגלו ממצאים על מפעלי הפקת מלח בהיקף גדול המעידים על תושבים רבים באזור, על סחר, ועל מנהל אדמיניסטרטיבי מפותח.
החל מתקופת שושלת האן ועד תקופת שושלת מינג שימש האזור מרכז לחיפוש פנינים, כאשר חיפוש הפנינים באזור הגיע לשיאו בין השנים 917 עד 971.
בתקופת שושלת טאנג הפך אזור קנטון למרכז סחר אזורי גדול, ובאזור טואן מון (כיום בטריטוריות החדשות של הונג קונג) היה נמל מרכזי ששימש הן לסחר, הן כבסיס צי והן כמרכז ייצור מלח וייצוא מוצרים שונים ופנינים.
הקיסר בינג, אחרון קיסרי סונג, הוכתר ב-20 במאי 1278 באי לנטאו, בהיותו בן 8. אנדרטת סונג וונג טוי שבקאולון מתארת אירוע זה. בעקבות תבוסת הקיסר בקרב יאמן ב-19 במרץ 1279 התאבד הקיסר באזור העיר יאמן של ימינו בגואנגדונג.
עמק טונג צ'נג של ימינו נקרא על שם אחד מלוחמי הקיסר.
בתקופת השלטון המונגולי גדלה אוכלוסיית הונג קונג. פליטים רבים הגיעו לאזור בניסיונם להימלט מהמלחמות בצפון ומהבצורת שפגעה אז בצפונה של סין. המהגרים הרבים התבססו על מסחר, דיג, הפקת מלח וחיפוש פנינים, לאור הטופוגרפיה ההררית של אזור הונג קונג והעדר אזורים חקלאיים פוריים.
בתקופה זו התגוררו באזור חמישה שבטים: שבט הואו (候), שבט טאנג (鄧), שבט פנג (彭), שבט ליאו (廖) ושבט ון (文). השבטים התגוררו בכפרים מוקפים חומות, במטרה להתגונן מפני השודדים הרבים (ביחוד שודדי הים, ובהם שודד הים צ'ונג פו צאי).
התקופה הקולוניאלית (המאה ה-19 – שנות ה-30 של המאה ה-20)
בראשית המאה ה-19 התבסס המסחר של האימפריה הבריטית על יבוא מוצרי צריכה ותה מסין. הבריטים ייצאו לסין מוצרי מותרות כגון שעונים, נוצר גירעון מסחרי גדול בשל העובדה שמוצרי מותרות אלה יובאו על ידי סין במידה מועטה, ודרישת סין לקבל כסף עבור מוצריה יצרה קשיים רבים על המסחר, בשל המחסור במתכת זו באימפריה הבריטית. הפתרון הבריטי לגירעון זה היה יצוא בלתי חוקי של אופיום לסין.
האיסור על יבוא אופיום בסין, והחלטת מושל קנטון להשמיד את האופיום שנתפס בעיר הביאו לפרוץ מלחמת האופיום הראשונה. הפסדה של סין במלחמה הביא לכך שסין נאלצה לוותר על שליטתה באי הונג קונג, ולהחכירו "לצמיתות" לבריטניה.
השליטה הבריטית במושבה הביאה לפיתוח המסחר ולהפכה לעיר מערבית מודרנית. נבנו מסילות ברזל ונמל ויקטוריה הפך לנמל מסחרי מרכזי. בהונג קונג הותקנה מערכת תחבורה מודרנית הכוללת קווי אוטובוסים, מעבורות ואף פוניקולר (רכבל הפסגה).
הקמת תאגיד הבנקאות הונגקונג ושנגחאי החל את פיתוח התעשייה הפיננסית בהונג קונג.
תושביה הסינים של הונג קונג לא הורשו להתגורר בשכונות המערביות של העיר (ובהם סנטרל וצים שא צוי. ההנמקה שניתנה לכך הייתה מגפת הדבר שפגעה במושבה בשלהי המאה ה-19 וראשית המאה ה-20. בתקופה זו הוקם בית החולים טונג וה - בית החולים הראשון במושבה.
בשל פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, ומחשש כי המושבה תותקף, ברחו ממנה 60,000 תושבים סינים.
לאחר תום המלחמה פרחה המושבה כלכלית ומספר תושביה גדל מ-530,000 בשנת 1916 ל-725,000 תושבים בשנת 1925.
בשנת 1941 התגוררו במושבה 1.6 מיליון תושבים.
הכיבוש היפני
על המושבה הגנו כוחות צבאיים מבריטניה, קנדה והודו אולם הם לא עמדו בפני מתקפת צבא יפן בראשות סאקאי טאקאשי שהחלה ב-8 בדצמבר 1941 - שמונה שעות לאחר המתקפה על פרל הארבור. ביום הקרבות הראשון השיגה יפן שליטה אווירית, והכוחות הבריטיים נסוגו מקו שותי הג'ין ובהמשך גם מקו ההגנה בצים שא צוי שבקאולון בשל המתקפות האוויריות הכבדות. הקרבות נמשכו גם כאשר היפנים חצו את המצר הימי של נמל ויקטוריה ופלשו לאי הונג קונג וכאשר חצו את האי וכבשו את מאגרי המים שלו נאלצה המושבה להיכנע.
ב-25 בדצמבר 1941, יום חג המולד שמכונה מאז, בהונג קונג, "חג המולד השחור" נאלץ מושל הונג קונג מארק אייצ'יסון יאנג להיכנע בפני המפקד היפני. טקס הכניעה נערך בקומה השלישית של מלון פנינסולה שבצים שא צוי. לאחר הכניעה הפך איסוגאיי רנסוקה למושל המושבה.
בין ה-25 בדצמבר 1941 וה-15 באוגוסט 1945 שלטה יפן בהונג קונג. תקופה זו כונתה "שלוש השנים ושמונה החודשים" ובה למעשה נעצרה כלכלת המושבה אשר התבססה על סחר. בשל עצירת הסחר, ובהיעדר מקורות מזון טבעיים סבלה המושבה מהיפר-אינפלציה. השלטונות היפנים הנהיגו קיצוב מזון. מטבע המושבה הדולר ההונג קונגי בוטל, והוחלף בין צבאי יפני - מטבע בלא רזרבות שתומכות בו אשר הודפס על ידי השלטונות האדמיניסטרטיביים וערכו ירד בלא הפסקה. תושבי המושבה המערביים נכלאו, ותושבים סינים רבים נאנסו ונרצחו. בשל הקיצוב והמחסור במזון רבים מתושבי המושבה סבלו רעב כבד, שהביאו אותם להימלט לסין (הכבושה אף היא על ידי יפן).
בתקופת הכיבוש אוכלוסיית המושבה קטנה ל-600,000 תושבים (פחות ממחצית התושבים בשנת 1941), מבני המושבה היו הרוסים ברובם, כמו גם כלכלתה.
בשנת 1945 שוחררה המושבה על ידי כוחות בריטיים וסינים.
שנות ה-50
המהפכה הקומוניסטית בשנת 1949 שהביאה להקמת סין העממית הביאה להגירה רבה להונג קונג מסין. עם זאת המהפכה הפכה את הונג קונג לנמל מרכזי של כניסת סחורות לסין, בייחוד לאחר האמברגו שהוטל עליה בתקופת מלחמת קוריאה. נסיבות אלה הביאו להתאוששות מהירה של כלכלת הונג קונג.
המהגרים הרבים הגיעו להונג קונג מסין בעקבות המהפכה הקומוניסטית הציבו לשלטונות המושבה אתגרים רבים מחד - היה צריך למצוא מגורים למהגרים אלה, ולדאוג למי שתייה ולחינוך לאותם מהגרים שהתגוררו בשכונות עוני ארעיות; ומאידך הביאו למושבה כוח עבודה זול ומיומן, אשר אפשר את שיקום כלכלתה של המושבה.
המהפכה הקומוניסטית בסין הביאה לכך שחברות זרות העבירו את משרדיהם משאנגחאי להונג קונג, ובכך השקיעו כספים רבים במושבה - הן במימון הקמת מבני משרדים ומבני מסחר והן בהבאת צרכנים מערביים אשר רכשו מוצרי צריכה רבים.
כוח האדם הזול והמיומן אפשר מעבר מכלכלה של סחר (נמל סחורות המיובאות למושבה על מנת שיועברו בדרך היבשה לסין) לכלכלה של ייצור - הקמת מפעלים רבים וייצוא סחורות המיוצרות בהונג קונג עצמה לרחבי העולם. התעשייה המקומית החדשה יצרה מוצרי צריכה רבים במפעלים קטנים - בין היתר יוצרו במושבה כפתורים, פרחים מלאכותיים, מטריות, מוצרי טקסטיל, מוצרי אמייל, נעלים ומוצרי פלסטיק.
מחנות המהגרים הרבים באי היו מפגע תברואתי וסכנה למתגוררים בהם. שריפת שק קיפ מיי הביאה לנפגעים רבים בנפש, ובעקבותיה יזם מושל הונג קונג אלכסנדר גרנתהאם מיזם של בניית גורדי שחקים ובהם דירות קטנות וזולות עבור המהגרים - כאשר המהגרים חלקו את חדרי המטבח והשירותים. יוזמה זה החלה את הבנייה הרבה שהביאה ליצירת קו הרקיע המפורסם של הונג קונג.
בתקופה זו החל להתפתח הקולנוע ההונג קונגי והתיירות להונג קונג.
שנות ה-60
התיעוש המהיר ופיתוח תעשיית האלקטרוניקה, יצר מקומות עבודה רבים, והיווה נקודת מפנה בכלכלת הונג קונג. המותג "יוצר בהונג קונג" (Made in Hong Kong) הפך ממותג המתאר מוצרים זולים באיכות נמוכה, למוצרי אלקטרוניקה באיכות גבוהה.
מהפכת התרבות שנערכה בסין העממית הביאה לגל הגירה נוסף להונג קונג. מהגרים רבים היו אישי תרבות אשר נמלטו מסין ופיתחו את התרבות המסורתית בהונג קונג. מאידך - בתקופה זו התפתחה הפוליטיקה בהונג קונג, ואירעו מהומות הונג קונג בשנת 1967. המשטרה המקומית הביאה מומחים מאנגליה ואישי צבא ופורקו כ- 8,000 פצצות ביתיות.
הגידול באוכלוסייה והתיעוש הרב הביאו למחסור במי שתיה ולקיצוב מי השתייה.
שנות ה-70
בשנות ה-70 של המאה ה-20 פותח החינוך בהונג קונג במימון ממשלתי, וחינוך החובה הורחב משש שנות לימוד לתשע שנות לימוד.
במקביל פעלה ממשלת הונג קונג בתחום שמירת הטבע, והוקמו בהונג קונג פארקים וגנים רבים.
בתקופה זו פתחה סין את שעריה בפני מפעלים זרים, ומפעלים הונג קונגים רבים עברו לסין במטרה להיעזר בכוח העבודה הזול שבה. מאידך הונג קונג בססה את מעמדה כמרכז מסחר ותיירות. העלייה ברמת החיים וביוקר המחיה הביאה לבניית מבני מגורים רבים עבור מעמד הביניים הגדל והולך. בשל המחסור במקום דירות אלה נבנו בגורדי שחקים אשר החלו ליצור את קו הרקיע המודרני של העיר.
שנות ה-80
בשנת 1982, בעקבות פתיחות ממשלת סין העממית לרפורמות כלכליות, החל דיאלוג בין ממשלת בריטניה לבין ממשלת סין העממית בדבר עתידה של הונג קונג. מרגרט תאצ'ר, ראש ממשלת בריטניה באותה עת קיוותה כי סין תסכים להמשך השליטה הבריטית בטריטוריות החדשות והחלה במשא ומתן עם סין. התוצאה של משא ומתן זה היה ההכרזה הסינית-בריטית המשותפת שהציע את שיטת מדינה אחת, שתי שיטות - לפיה תועבר הונג קונג לשליטת סין, אולם כלכלתה והשיטה המשפטית שלה (לרבות זכויות האזרח המוגנות בה) לא יפגעו.
כלכלת הונג קונג פרחה, והעיר הייתה לאחת הערים העשירות במזרח הרחוק מחד, אולם החשש מפני העברת השלטון לסין בשנת 1997 הביא להגירה מהונג קונג לארצות הברית, קנדה, הממלכה המאוחדת ואוסטרליה.
שנות ה-90
ביולי 1992 מונה כריס פאטן לתפקיד מושל הונג קונג האחרון, והיה הפוליטיקאי הראשון שמונה לתפקיד זה. (פאטן היה חבר המפלגה השמרנית של בריטניה, והפסיד את מושבו בבחירות 1992).
פאטן הוביל סדרה של רפורמות דמוקרטיות, והגדיל את מספר החברים הנבחרים באופן ישיר במועצה המחוקקת של הונג קונג. פעולות אלה הביאו למחלוקת עם ממשלת סין, משזו ראתה ברפורמות הפרה של חוק היסוד של ההסכם עם בריטניה. כצעד נוגד מינתה סין מועצה מחוקקת משלה שנבחרה על ידי ממשלת סין.
המאה ה-21
לאחר העברת השליטה לידי סין, ועל אף חששות רבות, הסתגלה האוכלוסייה המקומית למצב החדש, אף שמחלוקות בדבר פרשנות סעיף 23 לחוק יסוד הונג קונג הביאה להפגנות המוניות בהן השתתפו כ-750,000 מפגינים (כ-10% מאוכלוסיית הונג קונג באותה עת).
פרוץ מגפת הסארס בשנת 2003 ושפעת העופות הביאו לפגיעה בתיירות ובכלכלת הונג קונג ולמיתון, שגבר בעקבות המיתון העולמי. על אף זאת בספטמבר 2005 נפתח אתר הנופש דיסנילנד באי לנטאו.
קו הרקיע של הונג קונג המשיך להתפתח, ובשנת 2003 הושלם מבנה מרכז המימון העולמי 2 שגובהו 415 מטרים ובו 88 קומות. בשנת 2010 הושלמה בניית מרכז המסחר העולמי - מגדל שגובהו 484 מטרים ובו 118 קומות.
בספטמבר 2014 התנהלו הפגנות רחבות היקף בהונג קונג בתביעה לשנות את שיטת בחירת מושל הונג קונג ולהפכה לדמוקרטית יותר באמצעות ביטול הדרישה שהמועמדים לתפקיד יאושרו מראש על ידי השלטון המרכזי בסין.
בפברואר 2018 הסתיימה בנייתו של גשר הונג קונג-ג'והאי-מקאו, המחבר בין הונג קונג לגדה המערבית של מפרץ נהר הפנינה, ולערים מקאו וג'והאי.
ב-2019 החלה מחאה בהונג קונג כנגד חוק ההסגרה הסיני. המחאות כללו מיליוני אנשים וזכו לסיקור תקשורתי נרחב. בשנת 2020 העבירה סין את חוק הביטחון, שאוסר על האזרחים לבגוד, להסית או לחתור תחת סין, ובפועל מאפשר לאסור מפגינים למען עצמאות מסין או הגברת דמוקרטיזציה.
ביולי 2020, קארי לאם וממשלת סין דחו את הבחירות למועצה המחוקקת של הונג קונג בשנה שלמה (ל-5 בספטמבר 2021), בתואנה שלא ניתן לקיים בחירות בשל התפרצות נגיף הקורונה בסין.
האופוזיציה הדמוקרטית טוענת שזהו תירוץ, שיוביל בסופו של דבר לביטול מדיניות מדינה אחת, שתי שיטות ולסיפוח מלא של הונג קונג על ידי הרפובליקה העממית של סין.
נעימת הנושא של האחים סופר מריו
נעימת הנושא של האחים סופר מריו (בשמה הרשמי: Ground Theme; נקראת גם Overworld Theme) היא נעימת נושא מוזיקלית שנוצרה עבור השלבים העל-קרקעיים במשחק הווידאו "האחים סופר מריו" משנת 1985. זו אחת משש נעימות נושא שמעצב הסאונד של נינטנדו, קוג'י קונדו, הלחין עבור המשחק. לדבריו, היא הייתה הקשה ביותר להלחנה עבורו.
לאורך השנים נעימת הנושא המשיכה לשמש במשחקים נוספים בסדרת משחקי הווידאו של מריו לקונסולות השונות של נינטנדו. נעימת הנושא של האחים סופר מריו נחשבת לאחת ממנגינות משחקי הווידאו המפורסמות ביותר בכל הזמנים.
פסגת אדינבורו
פסגת אדינבורו (באנגלית: Edinburgh Peak) היא ההר הגבוה ביותר באי גוף, בארכיפלג טריסטן דה קונה, המהווה חלק מהטריטוריה הבריטית של "סנט הלנה, אסנשן וטריסטן דה קונה" שבדרום האוקיינוס האטלנטי.
גובהה של הפסגה הוא 902 מטרים מעל פני הים.
הפסגה היא הנקודה הגבוהה ביותר של הרכס העובר דרך מרכזו של האי בכיוון צפון-מערב – דרום-מזרח.
פסגת אדינבורו היא הר געש רדום שהתפרץ לאחרונה לפני כ -2,400 שנה.
טרנסאסטריפיקציה
טרנסאסטריפיקציה (Transesterification) הוא תהליך בכימיה אורגנית בו מתבצעת החלפה בין קבוצת "R של אסטר לקבוצת 'R של כוהל. הריאקציה היא למעשה התמרה נוקלאופילית אצילית של אסטר בכוהל.
לרוב הריאקציה תקוטלז על ידי חומצה או בסיס. חומצה חזקה תבצע פרוטונציה לפחמן הקרובונילי ותהפוך את האסטר ליותר אלקטרופילי. לעומת זאת בסיס חזק יבצע דה-פרוטונציה לכוהל ויהפוך אותו ליותר נוקלאופילי.
מנגנון
תגובת טרנסאסטריפיקציה אינה שונה במנגנון מהתמרה נוקלאופילית אצילית רגילה. תחילה הנוקלאופיל יתקוף את הפחמן הקרבונילי וייווצר טטרהדר זמני (tetrahedral intermediate). לאחר מכן אחת הקבוצות תצא כקבוצה עוזבת. בטרנסאסטריפיקציה הקבוצה שתעזוב היא הקבוצה של האסטר המקורי.
בשלב הטטרהאדר הזמני בטרנסאסטריפיקציה, שתי הקבוצות הן אלקוקסידים ולכן אין עדיפות ברורה מי תעזוב. אם אין גורם משמעותי, כמו נפחיות, שיעדיף עזיבה מסוימת שתי האפשרויות תיתכנה. כך בחלק מן הפעמים תתבצע טרנסאסטריפיקציה ובחלק מן הפעמים המצב יחזור לקדמותו.
שימושים
טרנסאסטריפיקציה הוא תהליך חשוב במגוון תחומים במחקר ובתעשייה.
אחד השימושים הבולטים בתהליך הוא ביצירת פולימרים. לדוגמה הכנת הפולימר פוליאתילן טרפתאלט מדימתיל טרפתאלט (DMT).
צ'אט מסאלה
צ'אט מסאלה (בבנגלית: चाट मसाला; באנגלית: Chaat Masala) היא תערובת תבלינים המורכבת מ-8 תבלינים הנפוצים במדינות תת-היבשת ההודית.
התערובת כוללת לרוב את התבלינים הבאים: אבקת מנגו מיובש, כמון, כוסברה, זנגביל מיובש, מלח, פלפל שחור, אספאוטידה, אבקת צ'ילי וגראם מסאלה.
התבלין נחשב לנפוץ בהכנת תבשילים והוא מוסיף טעם חמוץ וחריף.
גובריאס
גובריאס, (המאה ה-6 לפנה"ס) היה אציל פרסי חשוב. סייע בהפלת שלטונו של ברדיה, והיה גיסו של דריווש הראשון, ואביו של המצביא המפורסם מרדוניוס.
ביוגרפיה
המתחזה הפך איפה למלך החוקי. אולם אציל בשם אוטאנס גילה זאת ויזם קשר להתנקש במתחזה. הצטרפו אליו עוד שישה אצילים פרסיים ביניהם דריווש, וגובריאס. חלק מהקושרים ואוטאנס בראשם סברו שיש לתכנן היטב את המהלכים ולנסות לגייס עוד בעלי ברית בטרם יבצעו את ההתנקשות. אולם גובריאס ודריווש טענו שיש לפעול במהירות. בדרכם לארמון נודע לקושרים על התאבדותו של פריכסספס, אחד מקציניו של כנבוזי שהמתחזה ניסה לשכנע אותו להצהיר שהוא המלך האמיתי. השמועה עודדה את הקושרים שנכנסו לארמון ללא התנגדות כיוון שהיו מוכרים שם. חמישה מביניהם תקפו את אחיו של המתחזה, בעוד גובריאס ודריווש דלקו אחרי המתחזה. גובריאס החל להאבק בו. דריווש חשש להתערב כיוון שלא רצה לפגוע בגובריאס אולם גובריאס עודד אותו לעשות זאת, דריווש הכה והרג את המתחזה.
לאחר ההתנקשות היה גובריאס ראש תומכיו של דריווש שעלה לשלטון כיוון שהיה מקורב לבית המלוכה הפרסי. הוא נשא לאשה את אחותו של דריווש, ונתן לדריווש לאשה את בתו מנישואים קודמים. מנישואיו עם אחות דריווש נולד המצביא מרדוניוס, שנישא לארטזוסטרה בתו של דריווש ואחותו של חשיארש.
גובריאס זכה לכבוד רב בחצר המלוכה הפרסית. הוא מונה כמושל של עילם ודיכא שם מרידה מקומית. וכן השתתף במסעו של דריווש נגד הסקיתים. הוא נזכר על לוח משנת 498 לפנה"ס שנמצא בפרספוליס. על פי הלוח הוא היה האיש החשוב ביותר בממלכה לאחר המלך ונסיך הכתר. בנו מרדוניוס השתתף במלחמת פרס יוון.
בקברו של דריווש בנקש-י רוסתם נמצא איור של אדם נושא חנית ומעליו כתוב: "גובריאס Pâtišuvariš נושא את החנית של המלך דריווש". משמעות המילה Pâtišuvariš נותרה בגדר תעלומה, וסביר להניח שמדובר בכפר או שבט.
בלו (נהר, קולורדו)
הנהר בלו (באנגלית: Blue River – "נהר כחול") הוא יובל של נהר הקולורדו במדינת קולורדו שבארצות הברית. אורכו 105 ק"מ, שטח אגן הניקוז שלו 1,761 קמ"ר וספיקתו הממוצעת 13 מ"ק לשנייה.
מקור הנהר בדרום מחוז סאמט בצד המערבי של קו פרשת המים של אמריקה ברכס טנמייל (Tenmile Range – מילולית "רכס עשרת המיילים") בסמוך לפסגת קוואנדרי (Quandary Peak). הוא זורם צפונה בסמוך לעיירות בלו ריוור (Blue River) וברקנרידג', ואז דרך אגם דילן (Lake Dillon) בסמוך לעיירה דילן (Dillon). צפונית לדילן הוא זורם בכיוון צפון-צפון-מערב לאורך המורדות המזרחיים של רכס גור (Gore Range) ונשפך לקולורדו סמוך לעיירה קרמלינג במחוז גרנד.
סכר גרין מאונטיין (Green Mountain Dam), 21 קילומטרים במעלה הנהר מקרמלינג, יוצר את מאגר גרין מאונטיין (Green Mountain Reservoir), מפעיל תחנת כוח הידרואלקטרית, ומטה מים לצורך השקיה, כחלק ממיזם קולורדו-ביג תומפסון. הסכר הוא חלק ממיזם בניהול לשכת הטיוב של ארצות הברית.
המישור הגדול הצפוני
המישור הגדול הצפוני (בהונגרית: Észak-Alföld) הוא אחד מחבלי הונגריה המוגדרים לצרכים סטטיסטיים ותכנוניים ושוכן בחלקו הצפון מזרחי של המדינה. הוא כולל בתוכו את המחוזות היידו-ביהר, יאס-נאג'קון-סולנוק וסאבולץ'-סאטמר-ברג. מרכז החבל נמצא בעיר דברצן.
קישורים חיצוניים
https://www.hnp.hu/hu אתר הפארק הלאומי הורטובג’ (בהונגרית)
בנק דרום סודאן
בנק דרום סודאן הוא הסמכות המוניטרית העליונה והבנק המרכזי של הרפובליקה של דרום סודאן. הוא הוקם ביולי 2011 על ידי צו נשיאותי והחליף את "הבנק של דרום סודאן" (שהיה סניף של בנק סודאן) שהיווה את הבנק המרכזי של דרום סודאן בין השנים 2005-2011. הבנק שייך לממשלת דרום סודאן והוא היחידי שהוסמך מבחינה חוקתית להנפיק שטרות ומטבעות של לירה דרום סודאנית.
הסניף הראשי של הבנק ממוקם בעיר הבירה, ג'ובה, וקיימים לו עוד שני סניפים בערים ואו ומלקאל.
Destiny (אלבום של הג'קסונים)
Destiny הוא אלבום האולפן השלוש עשרה של להקת הג'קסונים. האלבום, שיצא בדצמבר 1978, הוא האלבום השלישי שהוציאה הלהקה בחברת אפיק רקורדס. מכירות האלבום הגיעו לשני מיליון עותקים בארצות הברית ומספר זהה של עותקים שנמכרו ברחבי העולם. האחים קיבלו חופש אומנותי מוחלט בקביעת תוכני האלבום והם אף שימשו, לראשונה, כמפיקים בפועל.
זהו האלבום הראשון של הלהקה שזכה להכרה כאלבום פלטינה על ידי ה-RIAA. יציאת האלבום לוותה בסיבוב הופעות עולמי שנקרא "Destiny", כשם האלבום.
הפקה ומכירות
ההחלטה של חברי חמישיית הג'קסונים לעזוב את חברת התקליטים "מוטאון" התקבלה בשל רצונם של חברי הלהקה לקבל חופש יצירה אמנותי, דבר שלא התאפשר להם בחברה. לאחר שני אלבומי אולפן איפשרה חברת אפיק רקורדס, לראשונה, לחברי הלהקה שליטה מלאה על כתיבת התכנים והלחנים. מרבית החומרים הוקלטו באלבום הביתי של הלהקה באחוזת היינבורסט בה התגוררו. הקלטות האלבום הסתיימו בתוך חודשיים.
השיר "Blame It on the Boogie" נכתב על ידי מיק ג'קסון (ללא קשר משפחתי לג'גקסונים), זמר-יוצר אנגלי-גרמני, שהקליט במקביל גרסה משלו לשיר. הגרסה של הזמר צעדה במצעד הפזמונים הבריטי בחודשים ספטמבר-אוקטובר 1978, אך הגרסה של הלהקה היא זאת שזכתה להכרה ולהצלחה הגדולה. השיר יצא לאור כסינגל בחודש אוגוסט כהקדמה לאלבום והגיע בשיאו למקום השמיני במצעד הבריטי. השיר המצליח באלבום היה הסינגל השני "Shake Your Body (Down to the Ground)", שהגיע למקום השביעי במצעד הבילבורד הוט 100. האלבום הגיע למקום האחד עשר במצעד אלבומי הפופ של הבילבורד ולמקום השלישי במצעד אלבומי המוזיקה השחורה. האלבום הגיע למעמד של אלבום פלטינה, שהוענק לו על ידי ה-RIAA. למרות ההצלחות בתקופת מוטאון, זהו האלבום הראשון שזכה להכרה, שכן מוטאון סירבה לחשוף את נתוני המכירות של אלבומיה.
רומני (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
פייזלי (סקוטלנד)
פייזלי (באנגלית: Paisley, בגאלית סקוטית: Pàislig) היא המרכז המנהלי והעיר הגדולה ביותר במחוז רנפרוושייר שבמערב המישורים המרכזיים של סקוטלנד. העיר שוכנת בשוליים הצפוניים של גבעות גלניפר, על שתי גדותיו של הנהר קארט (Cart), שהוא יובל של הנהר קלייד (Clyde).
במאה ה-19, הפכה פייזלי למרכז של תעשיית האריגה והיא נתנה את שמה לרדיד פייזלי ולתבנית האריגה פייזלי. לעיר קשר עמוק עם התנועה הפוליטית הראדיקלית והיא קשורה למלחמה הראדיקלית של 1820, בה עובדי תעשיית האריגה השובתים פתחו בצעדי מחאה. ב-1993 נסגר אחרון מפעלי האריגה בפייזלי, אם כי התעשייה מונצחת במוזיאונים ובהיסטוריה של העיר.