cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שונית אלמוגים
שוּנית אלמוגים היא בית גידול ימי נפוץ בימים ובאוקיינוסים. כמשתמע משמה, שונית כזו בנויה בעיקר מאלמוגים, אך גם מאצות וצמחים אחרים. כמו כן, השוניות משמשות כמקום מחיה לבעלי חיים ימיים רבים כגון דגים. למעשה, כרבע מן המגוון הביולוגי בים, מרוכז סביב שוניות האלמוגים בעולם המהוות כ-3% בלבד מכלל שטח האוקיינוסים.
מבנה
שונית האלמוגים היא בית גידול צפוף ומורכב, גדלים בה יצורים רבים, ובהם גם כאלה המתחרים באלמוג על מקום ההתיישבות, כגון אלמוגים אחרים, ספוגים ואצות. כאשר מתפנה מקום על פני המצע כתוצאה מתמותה של הדייר הקודם או כתוצאה מגורם פיזיקלי כלשהו, הוא הופך למקום התיישבות פוטנציאלי. לפיכך, קיימת בשונית תחרות עזה בין יושביה על משאבים, ובמיוחד על מקום להתיישבות והתבססות.
אחת המרשימות שבשוניות האלמוגים נמצאת לאורך החוף הצפון-מזרחי של אוסטרליה: "שונית המחסום הגדולה". רוב שוניות האלמוגים הן בתצורה האופיינית המכונה אָטוֹל. כל אי דומה לסוללה אלמוגית נמוכה בעלת צורה של טבעת מקוטעת, שרוחבה לעיתים כמה עשרות מטרים ולפעמים כמה קילומטרים. לפרקים מתרחבת הסוללה ותופחת לאי בתוך הטבעת. בתוך הסוללה נמצאת הלגונה, בריכה פנימית של מי ים שעומקה כ-70–50 מטר בממוצע. לעיתים קיימים איים נוספים בתוך הלגונה. איי טואמוטו שבפולינזיה הצרפתית מהווים את הריכוז הגדול ביותר של איים מסוג זה. סוג נוסף של שונית אלמוגים נוצר כאשר משטחי אלמוגים מורמים (דוגמה: האי מקטה שבקבוצת איי טואמוטו).
הרס שוניות אלמוגים
שוניות אלמוגים נהרסות ומתות בכל העולם. איומים נקודתיים נגרמים בעקבות גורמים כגון זיהום, דיג יתר, דיג בעזרת חומרי נפץ , מחלות וחפירת תעלות למטרות גישה לאיים. איומים רחבים יותר הם עליית טמפרטורה, החמצת האוקיינוס ואיומים אחרים שנגרמים כתוצאה מפליטת גזי חממה.
אומדנים כלליים מראים ש-10% משוניות האלמוגים מתות, ו-60% מהשוניות נמצאות בסכנה.
בן יוריק
בן יוריק הוא עיתונאי חוקר קשוח שעבד במערכת העיתון "הדיילי ביוגל" בעיר ניו יורק. הוא הצליח לגלות את זהותו הסודית של דרדוויל, ומשתמש בו כמקור למידע. כך גם במקרה של ספיידרמן, כאשר פיטר פארקר מתלווה אליו למשימות, כצלם עבור ה"ביוגל". יוריק השתמש בקשריו אלו כדי לחשוף נבלי-על כקינגפין והגובלין הירוק.
אפל TV פלוס
אפל TV פלוס (+Apple TV) הוא שירות צפייה בשיטת OTT שהוכרז על ידי חברת אפל האמריקאית ב-2019 במהלך אירוע השקה מיוחד שנערך ב-25 במרץ בתיאטרון סטיב ג'ובס. מספר ידוענים חשובים המוערבים בפרויקט הופיעו על במת האירוע, כולל אופרה וינפרי, סטיבן ספילברג וג'ניפר אניסטון. בהכרזה הודיעה אפל על שמות הבמאים והשחקנים שיוצגו בשירות.
בן יוריק
יוריק משחק תפקיד חשוב במיני סדרה Circle of Blood בקומיקס המעניש. בסיפור זה, פרנק קאסל הוא עדיין חסר ניסיון וצעיר, אשר מאמין כי הרג את הקינגפין ושולח לבן יוריק מסר. אולם בהמשך מתגלות גופותיהם של מספר אנשי מאפיה וכן עשרות חפים מפשע, מה שמלמד שהקינגפין עדיין חי וקיים.
אפל TV פלוס
השירות זמין ביותר מ-100 מדינות והושק באופן רשמי ב־1 בנובמבר 2019. עלות השירות בישראל היא 17.9 שקלים למנוי משפחתי של עד 6 משתמשים.
בן יוריק
לאחר אירועי מלחמת האזרחים, ולאחר שסיקר את מעורבותו של איירון מן, יוריק עוזב את מערכת העיתון "הדיילי ביוגל" בברכתו של העורך הראשי ג'יי ג'ונה ג'יימסון ומקים מערכת עיתון עצמאית בשם "פרונט ליין" (קו החזית).
דמותו של בן יוריק הופיעה בסרט הלייב אקשן "דרדוויל", אותו גילם השחקן ג'ו פנטוליאנו. את דמותו בסדרת הלייב אקשן "דרדוויל" גילם השחקן והבמאי וונדי קרטיס-הול.
אפל TV פלוס
ניתן לצפות בתוכני אפל TV פלוס באמצעות יישום הטלוויזיה של אפל, שזמין בפלטפורמות רבות ובהן Apple TV, Fire TV, Roku, Android TV, Google TV, סמסונג, LG, Vizio, סוני וקונסולות מסדרות פלייסטיישן ו-Xbox.
הנסיך ויליאם, דוכס קמברלנד
הנסיך ויליאם אוגוסטוס, דוכס קמברלנד (באנגלית: Prince William, Duke of Cumberland; 15 באפריל 1721 – 31 באוקטובר 1765) היה בנו השלישי והצעיר של ג'ורג' השני, מלך בריטניה ורעייתו קרולין, מרקיזת ברנדנבורג-אנסבך.
ויליאם היה מדינאי ואיש צבא, הוא שירת בתור המפקד העליון של הכוחות המזוינים של בריטניה בין השנים 1745–1757, במהלך שירותו הוא הוכר במיוחד עבור פיקודו על הכוחות הבריטים במהלך מרד היעקוביטי בסקוטלנד והניצחון בקרב קלודן שהביא לו תהילה רבה באותה העת. ויליאם זכה לכינוי הקצב קמברלנד משום היחס הבלתי מתפשר והאכזריות שלו כלפי היעקוביטים הסקוטים.
קריירה צבאית
ויליאם נחשב בילדותו לבעל תעוזה וכושר גופני, הוא יועד על ידי משפחתו לשרת ב ולשמש אדמירל הצי. בגיל 19 בשנת 1740 הצטרף להפלגה של הצי אך לא התעניין בהמשך שירות בים, במקום הוא חזר לבריטניה כמה חודשים לאחר מכן קיבל משרה פיקודית ברגימנט המשמר הרגלי הראשון בדרגת קולונל. בדצמבר 1742 קודם לדרגת מייג'ור גנרל ולקח חלק בקרבות מלחמת הירושה האוסטרית בגרמניה, שם נפצע מקליע בקרב דטינגן והועלה לאחר מכן לדרגת לוטננט גנרל. ב-1745 קיבל את הפיקוד על כוחות היבשה הבריטים ולמרות חוסר הניסיון שלו, במהלך המערכה בארצות השפלה באותה שנה, קיבל את הפיקוד על כל הצבא הבריטי ובעלות בריתה (המפקד העליון של הכוחות). הוא ספג ביקורת רבה על פיקוד הכוחות במהלך המערכה ולא הצליח להגיע להשגים טקטיים משמעותיים.
המרד היעקוביטי של 1745
באותה שנה פרץ המרד היעקוביטי וויליאם נבחר שוב להנהיג את הכוחות הבריטים במערכה כנגד הכוחות הסקוטיים של צ'ארלס אדוארד סטיוארט. הבחירה בוויליאם הייתה פופולרית והעלתה את מורל החיילים ודעת הקהל בקרב נאמני המלך הבריטי. ויליאם הצטרף למאמץ לדחוף את צבא היעקוביטים הנסוג צפונה חזרה לסקוטלנד, לאחר הניסיון הכושל שלהם להגיע להשגים באנגליה, בינואר 1746 הכוח הבריטי הגיע לאדינבורו ומשם עבר לאברדין כדי לחנות במהלך החורף ולהתאמן לקראת המשך המערכה. ב-8 באפריל הבריטים יצאו מאברדין לכיוון כוח המורדים באינוורנס ושני הכוחות נפגשו בשדה הקרב בקולודן (מספר קילומטרים מזרחית לאינוורנס).
היעקוביטים ניסו להפתיע את הכוח הבריטי ובליל 15 באפריל יצאו לצעדה לילית קשה במטרה לאגף את הבריטים, המהלך לא הצליח להפתיע את הבריטים וגרם לכוח היעקוביטי להתייצב בשדה הקרב כשהוא מותש ועם רק 5,000 - שכן מספר רב של לוחמים פספסו את שדה הקרב במהלך הלילה. מולם ניצב הכוח הבריטי של כ-8,000 חיילים בפיקודו של ויליאם, אלה נהנו מנקודת פתיחה עדיפה בהרבה לאחר שהחיילים ישנו טוב בלילה וזכו לאספקה סדירה בשבועות שקדמו לקרב, שלא כמו היעקוביטים שסבלו ממחסור בציוד ומזון מאז הגעתם לצפון סקוטלנד. החיילים הבריטים היו מאומנים היטב ופיתחו שיטות לחימה כנגד סגנון הלחימה של ההילנדרים הסקוטים ובמיוחד 'הסתערות ההיילנדים', שדה הקרב הבוצי מנע מהיעקוביטים את היתרון שבהסתערות זו והביא את כל הכוח לתקוף באגף הימני בין הביצות. בקרב שערך פחות משעה, הביס הכוח הבריטי את היעקוביטים במחיר של 50 הרוגים ו-259 פצועים, אל מול בין 1,500 ל-2,000 יעקוביטים שנהרגו בקרב ובמרדף הבריטי אחר הכוח הסקוטי הנסוג. קרב קולודן נחשב לקרב היבשתי האחרון על אדמת בריטניה, הוא הביא לסיום המרד ודיכא את השאיפות השלטוניות של היעקוביטים.
מלחמת שבע השנים
במהלך 1754 חילוקי דעות טריטוריאליים בין המושבות הבריטיות למושבות הצרפתיות בצפון אמריקה רתחו לכדי מלחמת הצרפתים והאינדיאנים. הממשלה הבריטית בראשות תומאס פלהם-הוליס גיבשה תוכנית לחימה מצומצמת כנגד התוקפנות הצרפתית, אך הנסיך ויליאם שעמד בראש הצבא ונהנה מהשפעה רבה, הצליח להרחיב את התכנית לכדי מערכה צבאית נרחבת ותוקפנית. תחת הנחיתו הוקם כוח של כ-3,500 חיילים בריטים ואינדיאנים מקומיים, בנוסף הוא היה אחראי על מינוי המפקדים בשטח, הכוח חצה את הרי ורג'ייניה ותקף את הצרפתים בפור דוקן (כיום אזור פיטסבורג).
בשנת 1757 הכוחות הצרפתיים ביבשת אירופה החלו לאיים על הסן שהייתה בברית עם הכתר הבריטי. כתגובה לכך, נשלח ויליאם לעמוד בראש כוח צבאי בריטי-גרמני שנועד להרתיע את הצרפתים ממערכה צבאית כנגד שטחי המדינה. ההרתעה לא עבדה והצרפתיים התקדמו לתוך הסן, הכוח של ויליאם התבצר בהסטנבק ולאחר קרב קשה אל מול כוח צרפתי עדיף זו נכבשה וכוחותיו הנותרים של ויליאם נשברו ונסוגו לכיוון צפונה לים במצב בלתי מאורגן. הכוח הגיע לשטאדה לחופי הים הצפוני וויליאם קיבל מנדט להגיע להסכם בשטח עם הצרפתיים, הסכם שביתת הנשק הזמני נחתם כשהכוחות הבריטים מכותרים ולמעשה העביר לצרפתיים את השליטה על רוב שטחי הסן. מספר חודשים לאחר מכן הפרוסים פלשו מחדש להסן ושיחררו אותה מהכוחות הצרפתיים.
הנסיך ויליאם שב ללונדון בבושת פנים לאחר נפילת הסן, הוא זכה ליחס מאוד ביקורתי על ניהול המערכה וחתימת ההסכמם (אף על פי שקיבל לכך מנדט). כאשר אביו המלך ג'ורג' השני נפגש איתו בלונדון הוא ציין בפניו: "הנה הבן שלי אשר הרס אותי ובייש את עצמו." הכישלון במערכה הביא למעשה לסיום הקריירה הצבאית שלו והוא התפטר מכלל תפקידיו הצבאיים.
שנים אחרונות
בשנותיו האחרונות הנסיך ויליאם הפך ליועץ קרוב ומשפיע לאחר שאחיינו ג'ורג' השלישי עלה לכס המלכות הבריטי ב-1760. ויליאם סבל מפציעה שספג בקרב דטינגן (1743) בתחילת הקריירה שלו אשר מעולם לא החלימה במלואה, ובשנותיו האחרונות סבל מבריאות רופפת ומשקל עודף. הוא נפטר ב-31 באוקטובר 1765 בביתו ברחוב אפר גרוונור, מייפייר בלונדון, כשהוא בן 44. הוא מעולם לא נישא ולא היו לו ילדים. הנסיך ויליאם נקבר במנזר וסטמינסטר.
קלפפיש
קלפפיש הוא שם משפחה.
ליאופולד איימרי
ליאופולד (ליאו) צ'ארלס מוריס סטנט איימרי (באנגלית: Leopold (Leo) Charles Maurice Stennett Amery; 22 בנובמבר 1873 – 16 בספטמבר 1955) היה מדינאי בריטי בכיר, ששימש כשר המושבות והיה ממצדדי אחדות האימפריה הבריטית. בתקופת מלחמת העולם השנייה התנגד בחריפות למדיניותו הפייסנית של נוויל צ'מברלין והיה מאלו שגרמו להתפטרותו. איימרי, שמוצאו היהודי התפרסם רק לאחר מותו, היה ידיד הציונות ונמנה עם מנסחי הצהרת בלפור. הוא התנגד לספר הלבן השני והשלישי שפורסמו בתקופת המנדט הבריטי.
ראשית דרכו
ליאופולד איימרי נולד בהודו בשנת 1873. אביו צ'ארלס פרדריק היה קצין צבא, ואמו אליזבת ג'והנה ספיר הייתה בת למשפחה יהודית-הונגרית, שהשתקעה באנגליה ונטבלה לכנסייה האנגליקנית (כמקובל, איימרי התבייש במוצאו היהודי והסתיר אותו כל ימיו; הפרט המביך נחשף רק ב-1999 על ידי ההיסטוריון ויליאם רובינשטיין). הוריו התגרשו, והאם גידלה את ליאופולד ואת אחיו בקשיים מרובים. התחנך בהארו, בית הספר של בני המעמדות העליונים באנגליה, ושם החלה ידידותו רבת השנים עם וינסטון צ'רצ'יל. לאחר מכן למד באוניברסיטת אוקספורד. איימרי היה תלמיד מצטיין ובעל כישרון לשפות; הוא שלט בשפת ההינדי, בצרפתית, בגרמנית, באיטלקית, בבולגרית, בטורקית, בסרבית ובהונגרית. בעת מלחמת הבורים השנייה היה הכתב הצבאי הבכיר של הטיימס של לונדון לסיקור המלחמה. לאחר המלחמה ערך שבעה כרכים על תולדותיה.
במאי 1911 נבחר ליאופולד איימרי בבחירות הביניים לבית הנבחרים הבריטי מטעם המפלגה הליברלית-יוניוניסטית במחוז הבחירה דרום ברמינגהאם. בשל בקיאותו בשפות, שירת בעת מלחמת העולם הראשונה במודיעין הבריטי כקצין מודיעין בבלקנים. בימי המלחמה סייע לזאב ז'בוטינסקי בהקמת הגדודים העבריים.
חלקו בהצהרת בלפור
ב-2 בנובמבר 1917 ראה אור המסמך הידוע כ"הצהרת בלפור". ההצהרה הייתה מכתב בחתימתו של שר החוץ הבריטי, ארתור בלפור, ועיקרה הכרזה כי בריטניה תתמוך בהקמת "בית לאומי" ליהודים בארץ ישראל. ההצהרה הוענקה במענה לבקשתו של נשיא ההסתדרות הציונית, ד"ר חיים ויצמן, לימים נשיאהּ הראשון של מדינת ישראל, וניתנה, בין היתר, גם כאות הוקרה לתרומתו הגדולה של ויצמן למאמץ המלחמה של בריטניה. ההצהרה הייתה מסויגת ומצומצמת יחסית לבקשתו של ויצמן, אך התקבלה בהתרגשות רבה בתנועה הציונית ובקרב יהדות העולם. הייתה זו הכרה מדינית ראשונה בזכותו של עם ישראל לישות מדינית בארץ ישראל.
בפומבי נודע הלורד בלפור, שר החוץ בממשלתו של דייוויד לויד ג'ורג', כמי שחיבר את ההצהרה, אך למעשה הטיל בלפור בחשאי על ליאופולד איימרי לנסח אותה. הנוסח עבר מספר גלגולים ונוספו לו סייגים ותיקוני ניסוח שנבעו מהאינטרסים הבריטיים בעולם הערבי ואפילו מדרישות מתנגדי הציונות בקרב יהודי בריטניה. הנוסח הסופי של ההצהרה היה פרי ניסוחם של ליאופולד איימרי והלורד אלפרד מילנר, חבר קבינט המלחמה הבריטי.
תת-שר ושר בממשלות בריטניה
לאחר תום המלחמה כיהן איימרי, בשנים 1919–1921, כתת-שר המושבות בממשלתו של דייוויד לויד ג'ורג'. בשנת 1922 התמנה איימרי לתפקיד המיניסטריאלי הבכיר של שר הצי – הלורד הראשון של האדמירליות במינוח הבריטי. באותה שנה התמנה אף כחבר במועצה המלכותית. בשנת 1924 התמנה לשר המושבות, תפקיד רב חשיבות בתקופה שהאימפריה הבריטית, שכללה מושבות, שטחי מנדט ודומיניונים, הייתה בשיא גודלה והקיפה שטחים רבים על פני כדור הארץ.
שנותיו במדבר הפוליטי
בשנת 1929, עם כינונה של ממשלת הלייבור השנייה בראשותו של רמזי מקדונלד, חדל איימרי לכהן כשר, ובמשך כל שנות השלושים לא נשא בכל משרה ממשלתית. מאז ומתמיד היה ממצדדי אחדות האימפריה הבריטית. הוא תמך בהתפתחות הדומיניונים לדרגת מדינות עצמאיות הקשורות בקשרי תרבות, מסחר והגנה עם בריטניה. הוא צידד גם בהתפתחות הדרגתית של המושבות, ובעיקר הודו, עד להגיען לעצמאות. במהלך שנות השלושים השתתף במיזמים ובאירועים שנועדו לרומם ולחזק את האימפריה. נאמר עליו שהפטריוטיות שלו הייתה יותר כלפי האימפריה הבריטית, לעומת זו של צ'רצ'יל שהייתה בראש ובראשונה פטריוטיות בריטית.
אף על פי שלא צורף לממשלת מקדונלד השנייה, נשאר איימרי חבר הפרלמנט. הוא הצטרף למועצות מנהלים של תאגידים שונים, ושימש אף כדירקטור במספר חברות מתכת גרמניות שבהן הושקע הון בריטי. בתוקף תפקידיו אלה ביקר פעמים רבות בגרמניה ועמד על הפוטנציאל הצבאי הגרמני. מאחר שלא ניתן לו להוציא את השתכרותו בחברות הגרמניות אל מחוץ לתחומי גרמניה, לקח איימרי את בני משפחתו לבילוי באלפים הבוואריים. הוא נפגש לשיחות ארוכות עם אדולף היטלר, וכן נפגש עם נשיא צ'כוסלובקיה אדווארד בנש, עם המנהיגים האוסטריים אנגלברט דולפוס וקורט פון שושניג, ועם הרודן האיטלקי בניטו מוסוליני.
במהלך שנות השלושים, ככל שהלכה והתבררה הסכנה לשלום הנובעת מגרמניה הנאצית, היה איימרי פעיל בקבוצת מדינאים בראשותו של צ'רצ'יל שהפעילה השפעתה למען חימושה וחיזוק כוחה הצבאי של בריטניה.
במהלך שנים אלו היה איימרי, לצדו של צ'רצ'יל, מן המבקרים החריפים של מדיניות הפייסנות שנקט ראש הממשלה נוויל צ'מברלין כלפי גרמניה הנאצית. כשר המושבות לשעבר הוא הכיר היטב את הלך הרוחות בדומיניונים והתנגד חריפות להשיב לגרמניה את מושבותיה במערב אפריקה, הצעה שנשקלה ברצינות על ידי צ'מברלין. בשנת 1938 התנגד איימרי ליציאתו של צ'מברלין לוועידת מינכן.
בשאלה אחת נבדל איימרי מצ'רצ'יל, והיא שאלת היחס לאיטליה הפשיסטית. איימרי סבר כי יש ליצור ברית בין בריטניה, צרפת ואיטליה, כדי להרחיק את איטליה מגרמניה הנאצית. הוא סבר כי יש לתמוך בדרישותיה הקולוניאליות של איטליה לגבי אתיופיה, וסבר כי הטלת הסנקציות על איטליה לאחר פלישתה לאתיופיה בשנת 1936 דחפה את איטליה לזרועות גרמניה.
גם בשאלת ארץ ישראל הייתה לאיימרי דעה עצמאית. בשנת 1930, בעקבות פרסום הספר הלבן של פאספילד, כתב איימרי, ביחד עם עוד שני אישים בכירים במפלגה השמרנית, מכתב מחאה נגד ספר לבן זה ל"טיימס של לונדון". שני כותבי המכתב הנוספים היו סטנלי בלדווין, ראש הממשלה לשעבר, ואוסטן צ'מברלין, שר החוץ לשעבר. בלחץ הציונים והאופוזיציה השמרנית, נאלצה ממשלת בריטניה לסגת מספר לבן זה. הנציב העליון ג'ון צ'נסלור ייחס למכתבם של השלושה השפעה רבה על החלטת הממשלה. לדבריו הכול היה מסתדר לולא פורסם מכתב זה.
בדיון שנערך בפרלמנט לאחר פרסום הספר הלבן ב-1939, תקף אותו איימרי בחריפות. הוא אמר בנאומו כי פירושו של הספר הלבן הוא: "כי נתקבלה, ללא הסתייגות, טענתם של הערבים כי ארץ ישראל היא ארץ ערבית. ...על היהודים נגזר להישאר מיעוט לצמיתות. כעבור תקופה מסוימת תהיה כניסתם לארץ ישראל בחסד ולא עוד בזכות". הוא הזכיר לראש הממשלה כי לפני כמה שבועות הוא הבטיח בפומבי כי היהודים לא יועמדו במצב של מיעוט לצמיתות תחת שלטון ערבי.
חזרה לממשלה
מלחמת העולם השנייה, שפרצה עם פלישתה של גרמניה לפולין ב-1 בספטמבר 1939, החזירה את איימרי לקדמת הזירה הפוליטית הבריטית. ב-2 בספטמבר, 39 שעות לאחר תחילת הפלישה, התכנס בית הנבחרים כדי לשמוע את הכרזתו של ראש הממשלה צ'מברלין בדבר האולטימטום שבריטניה שיגרה לגרמניה. כאשר סגן מנהיג הלייבור ארתור גרינווד התרומם מכיסאו והודיע כי הוא מדבר בשם מפלגתו, קרא איימרי לעברו "דבר בשם אנגליה, ארתור!", קריאה שהתפרשה כי צ'מברלין אינו מדבר בשם העם האנגלי.
לאחר כיבוש פולין החלה תקופה בת שבעה חודשים שבה התבצרו צבאות בריטניה וצרפת מול גבול גרמניה, מבלי לבצע כל מהלך התקפי, תקופה הנקראת המלחמה המדומה. הקיפאון נשבר ב-9 באפריל 1940, כאשר כוחות גרמניה הנאצית פלשו לנורווגיה ולדנמרק, מהלך שלאחר מכן התברר כמהלך מקדים לפלישתם לצרפת ולארצות השפלה שהחלה ב-10 במאי 1940. בקרב על נורווגיה השתתפו כוחות משלוח בריטים והצי המלכותי הבריטי. הקרבות היו עזים ומרובי קורבנות, והקרב על נורווגיה טרם הוכרע בראשית מאי, לאחר חודש של קרבות.
המערכה המתמשכת ורבת האסונות בנורווגיה, הסעירה את הרוחות בפרלמנט הבריטי. האופוזיציה דרשה דיון על מצב המלחמה, והדיון נקבע ל-7 במאי 1940. רבים מחברי הפרלמנט היו שרויים בהלך רוח של דאגה ותרעומת. דברי הפתיחה של צ'מברלין לא הדפו את הנחשול העוין. חברי הבית שסעו אותו בלעג והזכירו לו את נאומו מ-4 באפריל שבו אמר כי "היטלר החמיץ את האוטובוס". צירי הפרלמנט משני צדי הבית, התקיפו בזעם את הממשלה ואת ראשה. מספסלי מפלגת השלטון קם איימרי והטיח בראש הממשלה, כמובאה מדברי אוליבר קרומוול, את המלים הקשות:
דברי איימרי נתקבלו בתשואות, מאחר שבאו מפי ידידו של צ'מברלין, חבר פרלמנט ממפלגתו ואיש נשוא פנים ורב ניסיון החבר במועצת המלך. הדיון בפרלמנט הוביל להצבעה שבה הצביעו 42 מנציגי המפלגה השמרנית, מפלגתו של ראש הממשלה, נגד הממשלה. ראש הממשלה הבין כי בדיון כה גורלי לעתידה של בריטניה הוא איבד את אמון חברי מפלגתו. איימרי כתב ביומנו כי הוא מאמין שדבריו היו בין הגורמים לתוצאות ההצבעה.
בעקבות מרידתם הפוליטית של השמרנים גברו הקריאות להקמת ממשלת אחדות לאומית בהשתתפות אנשי מפלגת הלייבור. אנשי הלייבור הסכימו להצטרף לממשלה אך לא תחת צ'מברלין. ב-10 במאי 1940 פלשו הנאצים לצרפת ולמדינות השפלה. עוד באותו יום הגיש צ'מברלין את התפטרותו למלך ג'ורג' השישי, ופינה את מקומו לצ'רצ'יל, שהרכיב ממשלת אחדות לאומית. איימרי מונה לשר לענייני הודו ובורמה. הוא היה מאוכזב מכך שצ'רצ'יל לא מינה אותו כחבר בקבינט המלחמה, אך עשה את המרב כדי להצליח בתפקיד שהוטל עליו. התפקיד קיבל משנה חשיבות לאחר 7 בדצמבר 1941, כאשר יפן תקפה מן האוויר את הצי האמריקאי בפרל הארבור, וארצות הברית הצטרפה למלחמה. המלחמה הורחבה ליבשת אסיה, ובמהלכה פלשו היפנים לבורמה, כך שנשקפה סכנת פלישה להודו.
ילדיו
לליאופולד איימרי נולדו שני בנים, ג'ון (1912) וג'וליאן (1919). בנו ג'וליאן היה בימי מלחמת העולם השנייה איש מודיעין בשירות מנהלת המבצעים המיוחדים, ה-SOE הבריטית, שהייתה אחראית לחבלה ולפעולות מיוחדות מעבר לקווי האויב. הוא היה קשור, בין היתר, לצירוף לוחמי הפלמ"ח למבצע כיבוש סוריה ולבנון מידי כוחות וישי הצרפתים בשנת 1941, ולאחר המלחמה היה חבר הפרלמנט הבריטי וידיד מדינת ישראל.
בנו הבכור ג'ון היה פשיסט ואנטישמי מוצהר, שלחם במלחמת האזרחים הספרדית בשירות כוחותיו של הגנרליסימו פרנסיסקו פרנקו, הגיע בשנת 1942 לברלין והחל לשדר שידורי תעמולה נאציים באנגלית. בשנת 1942 הקים, בחסות הנאצים, יחידה צבאית שאליה גויסו שבויי מלחמה בריטים, שמטרתה המוצהרת הייתה להילחם בברית המועצות, אך הסיבה הממשית להקמתה הייתה כי תשמש כלי תעמולה. היחידה, שהייתה מורכבת מבוגדים בריטים, שולבה בהמשך בוואפן אס אס תחת השם החיל הבריטי החופשי. בחודשי המלחמה האחרונים עבר ג'ון איימרי לאיטליה, ושידר ממנה שידורי תעמולה ברדיו. בימי המלחמה האחרונים הוא נלכד בידי פרטיזנים איטלקים והוסגר לידי הבריטים. בנובמבר 1945 הועמד ג'ון איימרי לדין בבריטניה באשמת בגידה, נדון למוות, ובסוף שנת 1945 הוצא להורג בתלייה.
סוף דרכו
בבחירות הכלליות שנערכו בבריטניה בשנת 1945, לקראת סיום המלחמה, שבהן עלתה לשלטון מפלגת הלייבור, כאשר צ'רצ'יל חדל מלכהן כראש הממשלה, איבד אף איימרי את מושבו בפרלמנט ופרש מן החיים הפוליטיים. הוצע לו תואר אצולה, אך הוא סירב לקבלו כדי שלא לפגוע בקריירה של בנו ג'וליאן כחבר הפרלמנט, שהייתה עשויה להתקצר במות האב לו היה יורש את תואר האצולה שלו. עם זאת, הוא קיבל עיטור מסדר עמיתי הכבוד.
ב-30 בינואר 1946 נזדמן לליאופולד איימרי להביע שוב את תמיכתו בציונות בהופיעו בפני ועדת החקירה האנגלו-אמריקאית ובהצהירו בפניה: "אם תפנו את ארץ ישראל לחלוטין ותניחו אותה ליהודים, הרי בהיותם מזוינים ותקיפי החלטה יוכלו לכבוש את כל הארץ ולהיעשות לאדוניה, אף כי העם השני יהווה עדיין את הרוב. ...אינני בטוח אם היהודים יוכלו להחזיק את כל הארץ בידיהם, על כל פנים סבורני שהם יכולים בהחלט להגן על האזור שלהם מפני כל ניסיון לספח חלק ממנו לאיזו שהיא מדינה ערבית."
במענה לשאלות חברי הוועדה אישר איימרי כי הוא זה שנתן להצהרת בלפור את נוסחה הסופי. לדבריו עמד לעיני ההנהגה הבריטית באותה עת חזון של ארץ ישראל בשלמותה, הכוללת אף את עבר הירדן, והסעיף בכתב המנדט המבטיח את זכויות העם האחר בארץ ישראל, צופה גידול הדרגתי של האוכלוסייה היהודית בארץ עד להיותה רוב בארץ כולה, משני עברי נהר הירדן. לדבריו, הגיע עתה, למורת רוחו, להכרה כי חלוקת הארץ היא הפתרון היחיד האפשרי. לדעתו שתי המדינות, היהודית והערבית, צריכות להיות עצמאיות לחלוטין ולא תחת פיקוח או נאמנות של כל גורם זר. רק המקומות הקדושים צריכים לדעתו להיות בהשגחה בינלאומית. כשאחד מחברי הוועדה אמר כי אין אפשרות לחלוקת הארץ מבלי להשאיר 700,000 ערבים בתחומי המדינה היהודית, השיב לו איימרי כי רק 300 עד 350 אלף ערבים צריכים להיות במדינה היהודית, וכי לדעתו עם הקידמה וההתפתחות התעשייתית הצפויות למדינה היהודית היא יכולה לקלוט עוד שני מיליון יהודים. איימרי שלל כל דרך אחרת המוצעת על ידי הממשלה הבריטית כיעד הגירה ליהודים, זולת ארץ ישראל. לשאלת חבר אחר של הוועדה האם הוא שולל הגירה ערבית לתחומי המדינה היהודית, השיב איימרי כי כל אחת משתי המדינות רשאית תהיה לקבוע את מדיניות ההגירה שלה. הוא הודה כי בעוד השטח המיועד למדינה הערבית אמנם גדול מזה המיועד למדינה היהודית אך הוא פחות מפותח ממנו, הרי שניתן לפתחו ולקדמו. במענה לשאלה אחרת השיב איימרי כי למדינה היהודית צריכות להיות זכויות לניצול המינרלים של ים המלח ולניצול מימי נהר הירדן. ריצ'רד קרוסמן שאל את איימרי אם במדינה הערבית, ללא הקידמה היהודית וללא הסיוע הכספי הבריטי, תרד רמת החיים של תושביה. על כך השיב איימרי: "הם מעדיפים עצמאות על קידמה חברתית".
בשנת 1950 הגיע ליאופולד איימרי ביחד עם בנו ג'וליאן למדינת ישראל ונפגש עם ידידו משכבר הימים, נשיא המדינה חיים ויצמן.
ליאופולד איימרי הלך לעולמו בלונדון בשנת 1955, בגיל 82.
ספריו
בשנת 1980 יצא לאור החלק הראשון של The Leo Amery diaries, ובשנת 1988 יצא לאור החלק השני.
סנטוס לגונה
קלוב סנטוס לגונה (בספרדית: Club Santos Laguna) הידוע בשמות הקיצור סנטוס לגונה או סנטוס, הוא מועדון כדורגל מקסיקני הפועל באזור קומרקה לגונרה, מטרופולין על גבול המדינות דורנגו וקואווילה, ומשחק בליגת העל המקסיקנית.
סנטוס לגונה הוא המועדון השלישי שנוסד באזור. המועדונים שקדמו לו, לגונה וטוראון, לא הצליחו להגיע להישגים ומכרו את זיכיונותיהם. לעומתן, מועדון סנטוס לגונה נחשב להישגי, אהוד ופופולרי במדינה, ובין הישגיו ניתן למנות חמש אליפויות מקסיקו (האחרונה שבהן בטורניר קלאוסורה 2015) ושתי העפלות לגמר ליגת האלופות של CONCACAF. המועדון הוקם ב-1983, ושיחק לראשונה בליגה הבכירה בעונת, לאחר שרכש את הזיכיון מקבוצת אנחלס דה פואבלה.
צבעי המועדון הם ירוק ולבן, והחל משנת 2009 הוא מארח את משחקיו באצטדיון קורונה שבטוראון.
ההקמה הרשמית והשנים הראשונות (1983 - 1987)
קבוצת הכדורגל סנטוס לגונה הוקמה רשמית בשנת 1983. שנה קודם לכן התפרקה קבוצת טוברוס דה וראקרוס מהליגה השלישית במקסיקו, והזיכיון על מקומה בליגה נמכר למוסד לביטוח לאומי המקסיקני, שהחזיק באותה בזיכיונות נוספים, בהם של קבוצת אטלנטה. בתחילה הוצעו הזכויות לאחת מהקבוצות החובבניות הטובות ביותר בטורנירים שארגן המוסד לביטוח לאומי, שפעלה סמוך לעיר גומס פלאסיו שבדורנגו. בהיעדר זמן הכנה מתאים ותנאים להקמה וניהול של קבוצת כדורגל מקצוענית בזמן קצר, עברו הזכויות לקבוצה שהוקמה באזור טרינידד שבעיר סנטה קרוס, טלקסקלה. שם הקבוצה שהוקמה היה סנטוס דה לה טרינידד, כשהשם "סנטוס" נגזר משם העיר, סנטה קרוס.
לאחר פחות משנה, לאחר שלא הצליחה לעמוד בידיה, הוחלט כי קבוצת סנטוס תעבור לאזור גומס פלאסיו. בעקבות חוסר במתקני ספורט בעיר, הוחלט לאחר הסכם עם בעלי אצטדיון קורונה בעיר טוראון להעתיק לשם את משחקי הקבוצה. ב-4 בספטמבר 1983 שיחקה הקבוצה החדשה את משחקה הראשון בליגה השלישית במקסיקו, ולראשונה פעלה באזור החדש ותחת השם המחודש, סנטוס IMSS (ראשי התיבות IMSS מייצגים את המוסד לביטוח לאומי במקסיקו). מאז התפרקותן של קבוצות הכדורגל טוראון (התפרקה ב-1974) ולגונה (התפרקה ב-1978), נותר אזור הקומרקה לגונרה ללא קבוצת כדורגל מקצוענית, עד להעברתה של סנטוס לפעילות באזור.
פחות משנה לאחר משחקה הראשון, ב-8 ביולי 1984, הבטיחה הקבוצה החדשה את העפלתה לליגת המשנה. לקראת עונת החליף המועדון בעלות, כאשר המוסד לביטוח לאומי החליט למכור את כל הקבוצות המקצועניות שברשותו, והמועדון עבר לידיים פרטיות. לאחר המכירה הוחלף סמל הקבוצה כמעט לחלוטין, וכן היא זכתה לשם חדש - סנטוס לגונה. העונה הראשונה בליגת המשנה הייתה קשה למועדון, שסיים במקום האחרון ונמנע מירידה רק בפלייאוף הישארות. לאחר שעונת החלה באותו הכושר הירוד, נעשו מספר שינויים, בהם חילופי מאמנים. השיפור המיוחל ביכולתה של הקבוצה החל לבוא לידי ביטוי, ומספר האוהדים שפקד את המגרשים הלך וגדל. בתקופה זו קיבלה הקבוצה את הכינוי "לוס גררוס" - הלוחמים.
בשתי העונות הבאות הצליחה הקבוצה להשתפר עוד יותר ולהגיע לפלייאוף ההעפלה לליגה הבכירה, אך בשני המקרים לא הצליחה להשיג את העלייה.
עונות ראשונות בליגה הבכירה (1988 - 1993)
ב-30 ביוני 1988, משלא הצליחה סנטוס לגונה לעלות ליגה משלב הפלייאוף, החליטו בעלי הקבוצה לרכוש את זיכיונה של קבוצת אנחלס דה פואבלה, ולשחק במקומה בליגה הראשונה. משחקה הרשמי הראשון בליגת העל המקסיקנית נערך ב-16 באוקטובר, ובו נפרדה בשוויון 1-1 מול מונרקס מורליה. לוקאס אוצ'ואה היה לכובש הראשון לזכות הקבוצה בליגה הבכירה. עונת הבכורה של הקבוצה הייתה קשה והסתיימה עם שבעה ניצחונות בלבד מתוך 38 משחקים, שהספיקו לה לשרוד עוד עונה בליגה. עונה אחר כך, על אף שיפור קל בכושרה, שוב סיימה הקבוצה קרוב מאוד לקו האדום, אך פעם נוספת הצליחה לשרוד.
עונת הייתה חלשה מאוד עבור המועדון. ארבעה מאמנים שונים הדריכו את הקבוצה במהלך העונה, שהצליחה לשרוד בליגה במחזור האחרון, לאחר שסיימו בשוויון 0-0 מול מורליה ושרדו בליגה בזכות פער שערים בלבד. נקודת הזכות של הקבוצה באותה העונה הייתה החתמתו של רמון רמירס, שרשם קרוב למאה הופעות במדי הקבוצה וייצג את נבחרת מקסיקו כשחקנה של הקבוצה.
הטיפוס לצמרת והאליפויות הראשונות (1993 - 2001)
ב-1993 הכריזה גרופו מודלו, המבשלה המייצרת את בירה קורונה, על הפיכתה ממחזיקת רוב השליטה בקבוצה למחזיקת השליטה הבלעדית. לקראת עונת, בה חגגה סנטוס לגונה עשור להיווסדה, התחזקה הקבוצה משמעותית עם מספר שחקני רכש, והציגה שינוי משמעותי ביכולתה בליגה. היא סיימה במקום הראשון בבית א' ובמקום הרביעי בדירוג הכולל, שנתן לה את המקום בפלייאוף האליפות. בשלב רבע הגמר הצליחה סנטוס להפוך הפסד 1-0 לאטלס במשחק הראשון עם ניצחון 3-1 בגומלין. בחצי הגמר גברה 2-0 על דפורטיבו טולוקה במשחק הראשון, והעפילה לגמר לאחר שהפסידה 1-0 בלבד בגומלין. בשלב הגמר התמודדה סנטוס מול אסטודיאנטס טקוס, קבוצה נוספת שלא זכתה עד אז באליפות וסיימה עם הדירוג הטוב ביותר בליגה הסדירה, בדו-קרב שהבטיח אליפות בכורה לאחד המועדונים. סנטוס גברה 1-0 על טקוס במשחק הראשון, אך נכנעה בגומלין 2-0 והפסידה את ההזדמנות לזכות בתואר ראשון בתולדותיה. בעונת הצליחה הקבוצה להעפיל לפלייאוף בפעם השנייה ברציפות, אך הפעם דורגה שמינית בדירוג הכולל, כך שהיא נאלצה לפגוש את המדורגת ראשונה, גוודלחרה. סנטוס אירחה את המשחק הראשון והצליחה להפתיע את יריבתה עם ניצחון 3-1, אך במשחק החוץ שלה נוצחה 2-0, ולא עלתה עקב חוק שערי חוץ.
בתום עונת, בה לא הצליחה הקבוצה להתמודד על מקום בפלייאוף, הוחלט לחלק את העונה במקסיקו לשני טורנירים נפרדים, ולהכתיר אלופה בכל טורניר. הטורניר הראשון תחת המתכונת החדשה היה טורניר החורף (אינביירנו) 1996. באותה עונה הצטרף אליה מי שהיה בעתיד לגדול כובשיה בכל הזמנים, חארד בורחטי, ששיתף פעולה עם כוכבים נוספים בקבוצה, בהם מאורו קאמורנזי ובנחמין גלינדו. תחת המאמן אלפרדו טנה, שחקנה של נבחרת מקסיקו במונדיאל 1978, הציגה הקבוצה יכולת גבוהה מאוד. היא סיימה בראש הבית שלה, ודורגה שנייה בדירוג הכללי, כשבמאזנה שלושה הפסדים בלבד ב-17 משחקי הליגה הסדירה. בשלב רבע גמר הפלייאוף פגשה סנטוס את אטלס. במשחק הראשון בחוץ הייתה קרובה סנטוס להשיג ניצחון משער של בורחטי, אך אטלס השוויתה בדקות הסיום. בגומלין, שער של גלינדו בפנדל וצמד של בורחטי העניק לסנטוס ניצחון 3-1 וכרטיס לחצי הגמר. בשלב זה פגשה הקבוצה את טורוס נסה. סנטוס גברה על יריבתה 2-0 בחוץ, והשלימה את ההעפלה לגמר השני בתולדותיה עם ניצחון 3-2 בגומלין הביתי, עם שלושער לבורחטי. בגמר התמודדה סנטוס מול האלופה המכהנת נקקסה. במשחק הראשון באצטדיון האצטקה, גברה נקקסה על סנטוס 1-0, אך בגומלין הציגה סנטוס לגונה יכולת משופרת, מחקה את ההפסד מהמשחק הראשון עם ניצחון 4-2 וזכתה באליפות הראשונה בתולדותיה.
בטורניר הקיץ (וראנו) 1997 נעצרה הקבוצה ברבע הגמר. בטורניר החורף של אותה שנה הציגה הקבוצה את אחת העונות הגרועות בתולדותיה. היא סיימה אחרונה בדירוג הכללי, לאחר שהשיגה שלושה ניצחונות בלבד מ-17 משחקים, ובמשך שלוש השנים הבאות כשלה להעפיל לגמר הפלייאוף.
בטורניר הקיץ בשנת 2000 חזרה סנטוס לגונה להציג יציבות ויכולת גבוהה. היא סיימה במקום השני בדירוג הכללי, לאחר שספגה שני הפסדים בלבד במהלך העונה הסדירה, ובשלב הפלייאוף הדיחה את מונרקס מורליה ברבע הגמר ואת אוניברסידד נסיונל בשלב חצי הגמר. בשלב הגמר היא התמודדה מול דפורטיבו טולוקה, הקבוצה בעלת המאזן הטוב בליגה הסדירה, ולא הצליחה להוות לה יריבה ראויה. סנטוס נוצחה 2-0 במשחק הראשון והובסה 5-1 בגומלין, וטולוקה הוכתרה כאלופה.
שנה אחת אחר כך, בטורניר קיץ 2001, שוב השיגה סנטוס את המאזן השני בטיבו בליגה. ברבע הגמר הדיחה סנטוס את אסטודיאנטס טקוס לאחר שניצחה אותה פעמיים, 7-2 בסיכום. בחצי הגמר מול פואבלה, התארחה סנטוס במשחק הראשון ושלושער של בורחטי לא הספיק בדרך להפסד 5-4. בגומלין סנטוס ניצחה 2-1, ועלתה לגמר הפלייאוף בזכות חוק שערי החוץ. בשלב הגמר פגשה סנטוס את פצ'וקה. היא נוצחה 2-1 במשחק הראשון בחוץ, אך בגומלין מחקה את ההפסד עם ניצחון 3-1, שהעניק לה את תואר האליפות השני בתולדותיה. חארד בורחטי זכה בפעם השנייה ברצף בתואר מלך השערים של הליגה. הוא כבש תשעה שערים בשישה משחקים בפלייאוף, ובסך הכל כבש 22 שערים, כמות כפולה מזו של איוואן זמורנו, חוסה קרדוסו ואלברטו גרסיה אספה, שסיימו במקום השני עם 11 שערים כל אחד.
שנות השפל הספורטיבי והניהולי (2001 - 2007)
לאחר הזכייה באליפות השנייה, הצליחה סנטוס לגונה להעפיל שלוש פעמים רצופות לפלייאוף, אך באף אחת מהפעמים לא הצליחה להעפיל לשלב הגמר.
במהלך טורניר הקלאוסורה של 2004, נחשפה פרשת שחיתות בה הוצגו סרטוני וידאו של אהומדה כשהוא מעביר סכומי כסף גבוהים כשוחד לפוליטיקאים מקסיקנים, על מנת להשיג חוזים גבוהים לחברת הבנייה שבבעלותו. בעקבות החלטת התובע הכללי המקסיקני הוחלט להפסיק את פעילותו של אהומדה במסגרת הקבוצה, ומונה לה מנהל זמני מטעם ההתאחדות. כחודש לאחר מכן, חתמה קבוצת גרופו מודלו, ששנה קודם לכן מכרה את זכויותיה, על חוזה שבמסגרתו היא תדאג לניהול הקבוצה עד לסיום ההליכים המשפטיים מול אהומדה. הפרשה השפיעה על הקבוצה גם על המגרש, והיא סיימה במקום ה-14, המקום הנמוך ביותר שלה מאז 1999.
החזרה לצמרת (2007 - )
לקראת טורניר קלאוסורה 2007, כשהקבוצה בסכנת ירידה ממשית, הוחלט לבנות את הקבוצה מחדש ולבצע שינויים נרחבים בסגל. שחקנים שנחשבו לבכירים במועדון נמכרו, ובמקומם הגיעו שחקנים בעלי ניסיון מוכח של הצלחות, בהם שוער הנבחרת אוסוולדו סאנצ'ס. לאחר שהעונה של הקבוצה נפתחה עם חמישה הפסדים ושתי תוצאות תיקו בשבעת המשחקים הראשונים, הצליחה הקבוצה להשיג שיפור משמעותי ולסיים במקום התשיעי, לשרוד בליגה הבכירה ואף להעפיל לפלייאוף. סנטוס לא הייתה רחוקה מלהפתיע את המדורגת ראשונה באותה עונה, פצ'וקה, לאחר ששני המפגשים בין השתיים הסתיימו בשוויון 1-1, ופצ'וקה העפילה רק בזכות דירוג הליגה העדיף שלה על סנטוס.
טורניר האפרטורה של אותה השנה סימן את חזרתה של סנטוס לגונה לצמרת הכדורגל המקסיקני. הקבוצה רשמה את העונה הסדירה הטובה בתולדותיה, כשדורגה ראשונה בסיום העונה הסדירה בפעם הראשונה בתולדות המועדון, תוך שהיא מפסידה משחק ליגה אחד בלבד. ברבע הגמר השיגה סנטוס ניצחון כפול על מונרקס מורליה והעפילה לחצי הגמר לראשונה מאז 2002, אך שם היא נעצרה לאחר הפסד 5-4 בסיכום שני מפגשיה עם אוניברסידד נסיונל.
אדליידה מלוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג
אדליידה מלוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג (בגרמנית: Adelheid Prinzessin von Löwenstein-Wertheim-Rosenberg; 3 באפריל 1831 - 16 בדצמבר 1909), הייתה אשתו של מיגל הראשון, מלך פורטוגל, ולאחר מותו חיתנה את בנותיה עם בתי האצולה הכי נכבדים באירופה.
כוונון רגשי
כוונון רגשי הוא מושג מתחום הפסיכולוגיה המצביע על יכולתה של האם להתאים את רגשותיה לרגשות התינוק ובאופן כללי, יכולתו של אדם להתאים את רגשותיו לרגשות אחר. מושג זה טבע דניאל סטרן, תאורטיקן התייחסותי וחוקר בתחום התפתחות תינוקות וילדים.
אדליידה מלוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג
ביוגרפיה
אדליידה נולדה ב-3 באפריל 1831 בטירת לוונשטיין, קליינהויבאך, לקונסטנטין, נסיך הכתר של לוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג ולאגנס, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג, בתם של קרל לודוויג הראשון, נסיך הוהנלוהה-לנגנבורג ואמליה הנרייטה, רוזנת זולמס-בארוט. בשנת 1835 מתה אמה, ובשנת 1838 מת אביה, ואדליידה ואחיה קרל גודלו על ידי הורי אביה קרל תומאס, נסיך לוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג וסופיה, רוזנת וינדיש-גרץ.
סנטוס לגונה
החזרה לצמרת (2007 - )
סנטוס המשיכה להשתפר בתוצאותיה ולהפגין יכולת גבוהה גם בטורניר הבא, קלאוסורה 2008. עם שני הפסדים בלבד בעונה הסדירה סיימה סנטוס שנייה בדירוג הכללי. היא הדיחה את נקקסה ברבע הגמר ואת מונטריי בחצי הגמר, וחזרה לגמר הפלייאוף לראשונה מאז הזכייה ב-2001. בשלב הגמר פגשה סנטוס את קרוס אסול, ובמשחק הראשון בחוץ הצליחה להפוך פיגור 1-0 לניצחון 2-1. שוויון 1-1 במשחק הגומלין העניק לקבוצה את האליפות השלישית בתולדותיה.
כוונון רגשי
חשיבות הכוונון הרגשי
הכוונון הרגשי מאפשר לתינוק להכיר את עצמו כסובייקט ולווסת את רגשותיו. כוונון לקוי הוא מצב בו ההורה לא מותאם לתינוק מבחינה רגשית, דבר היוצר פסיביות, חוסר יכולת לפתיחות רגשית או לחלופין פגיעה נרקיסיסטית המאופיינת בתלות בחיזוקים מבחוץ. כוונון יתר הוא מצב של סיפוק יתר והוא לא מאפשר לילד להיות לבד עם עצמו, וכך מקשה על התפתחות ממדי עצמי והתפתחות עצמי אמיתי.
סנטוס לגונה
החזרה לצמרת (2007 - )
סנטוס הייתה לחלק בלתי נפרד מצמרת הכדורגל המקסיקני, כשבין 2010 ל-2012 העפילה לארבעה מתוך חמשת משחקי גמר הפלייאוף. סנטוס הפסידה בגמר הביסנטנאריו (שמו של טורניר הקלאוסורה 2010 לציון מאתיים שנים לעצמאות מקסיקו) לטולוקה בדו-קרב פנדלים. טורניר אחד אחר כך, האפרטורה של אותה שנה, הסתיימה בהפסד בגמר ליריבה הגדולה מונטריי. לאחר טורניר בו כשלה להעפיל לפלייאוף, חזרה סנטוס לגמר אפרטורה 2011, שם הפסידה לטיגרס.
כוונון רגשי
חשיבות הכוונון הרגשי
על פי סטרן, הלמידה של הילד על עצמו דרך הכוונון הרגשי, היא מרכיב מקדים בדרך לגיבוש תחושת עצמי סובייקטיבי, ובהמשך גיבוש היכולת להסמלה, שתורמת ליכולת לרכישת שפה (סמלים מילוליים), לחוויית האמנות (סמלים חזותיים) ועוד.
אדליידה מלוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג
ביוגרפיה
למיגל ואדליידה נולדו 7 ילדים, אולם מיגל מת במפתיע בשנת 1866 במהלך מסע ציד. אדליידה שהייתה אשה שאפתנית מאוד, השיאה את שש בנותיה עם בתי האצולה הכי נכבדים באירופה. בשנת 1895 פרשה אדליידה למנזר סנט-ססיל דה סולסמס שבצפון-מערב צרפת, וב-2 ביוני 1897 הפכה שם לנזירה. מאוחר יותר עברה אדליידה לקאווס ומשם לרייד שעל האי וייט, שם מתה ב-16 בדצמבר 1909. במהלך חייה מלכו 6 מלכים בפורטוגל: מיגל הראשון, מלך פורטוגל, מריה השנייה, מלכת פורטוגל ובעלה פרננדו השני, מלך פורטוגל, פדרו החמישי, מלך פורטוגל, לואיש הראשון, מלך פורטוגל, קרלוש, מלך פורטוגל ומנואל השני, מלך פורטוגל.
משפחתה
ב-24 בספטמבר 1851 התחתנה אדליידה עם מיגל הראשון, מלך פורטוגל, ממנו נולדו לה 7 ילדים:
כוונון רגשי
חשיבות הכוונון הרגשי
שיתוף במצבים הרגשיים של התינוק בינו לבין אמו, הוא מאפיין משמעותי בקשר האינטרסובייקטיבי ביניהם. הכוונון הרגשי של האם ליצירת שיתוף זה, דומה במידה מסוימת ל"שיקוף", "הידהוד" או "היענות אמפתית" של פסיכולוג אל המטופל שלו. לשם כך צריכה האם לקרוא את מצבו הרגשי של התינוק על פי התנהגותו הגלויה (בכי, צחוק, הבעות פנים, תנועות ותזוזות שונות), ולהגיב באופן שתואם התנהגות זו.
סנטוס לגונה
החזרה לצמרת (2007 - )
רצף ההפסדים בגמר נעצר בטורניר הקלאוסורה 2012. בעונה בה סיימה סנטוס עם מאזן הליגה הטוב ביותר, היא הצליחה לגמול ליריבתה מונטריי ולזכות באליפות הרביעית בתולדות המועדון. הייתה זו אליפות ראשונה על הקווים לבנחמין גלינדו, שבשנת 2006 היה למאמן הקבוצה הראשון שהיה גם שחקן בקבוצה, וחזר שנה קודם לכן לקדנציה שנייה במועדון. במקביל הצליחה סנטוס לגונה להעפיל באותה עונה לגמר ליגת האלופות של CONCACAF. היא הדיחה בדרכה את סיאטל סאונדרס ואת טורונטו, אך נעצרה בשלב הגמר על ידי מונטריי, כחודש לפני שגברה עליה בגמר פלייאוף האליפות בליגה.
אל-ואת'ק השלישי
אל-ואת'ק באללה (מילולית: הבוטח באל), אבו חפץ עמר בן אבראהים בן אל-מסתמסכ באללה בן אל-חאכם באמר אללה השני (בערבית: الواثق بالله, ابو حغص عمر بن ابراهيم بن المستمسك بن الحاكم بامر الله الثاني) היה ח'ליף עבאסי שמשל בקהיר תחת חסות הממלוכים לאחר הדחתו של אל-מתוכל עלא אללה השני בין השנים 1383 ו-1386. בימיו מלך הסולטאן ברקוק.
כוונון רגשי
כוונון רגשי לעומת חיקוי
בחודשים הראשונים לחיי התינוק, תגובת האם לרגש שמביע התינוק עשויה להתבטא, בין השאר, בחיקוי התנהגותו והבעת רגש דומה (באמצעות הבעות פנים, טון דיבור וכו'). בהמשך החיים, החיקוי הופך להבעות והתנהגות שאינן זהות במדויק לאלו של התינוק, אלא מותאמות לה ומביעות שיקוף שלה, כך שהתינוק יכול לקרוא את התגובה ולפרש אותה כקשורה להתנהגותו ולחווייתו הרגשית ולא רק חיקוי. למשל, תינוק שמתאמץ לזחול ולהגיע אל צעצוע, ואמו מלווה את ניסיונותיו בקולות "אוווו..." המביעים התאמצות והתנשפות, שתואמים את המאמץ הפיזי שחווה התינוק. ניתן לומר כי ההבדל בין חיקוי לכוונון הוא שחיקוי מעביר צורה והתנהגות חיצונית, ואילו כוונון מעביר רגש, בצורת ביטוי שונה, ומהווה דרך להעיד על קשר נפשי פנימי.
מחקר
במחקר בו צולמו בווידאו אינטראקציות בין אמהות לתינוקיהן, נמצא כי 48% מתגובות האם לרגש כלשהו שהביע התינוק, היו כוונון רגשי (תגובות אחרות היו הערות וחיקויים). רוב התגובות התבטאו בהתאמות בעוצמה של התגובה (למשל עוצמת קול של האם שתואמת לעוצמת תזוזה או התנהגות אחרת של התינוק), בתזמון שלה ובצורתה (כלומר מאפיין מרחבי כלשהו בהתנהגות, למשל הזזת הראש בתנועה אופקית כאשר התינוק מזיז את ידו בתנועה אופקית). כשהתבקשו האמהות להסביר את התנהגותן, הסיבה העיקרית שצוינה הייתה "שיתוף בינאישי" (צורך להיות עם התינוק, לחלוק איתו את החוויה ולהצטרף אליו – זאת ללא ניסיון לשנות את פעולותיו). סיבות נוספות שצוינו היו קשורות בתפקוד תקשורתי (לעודד את התינוק, להרגיע, לחזק). ככלל, 32% מהאמהות טענו שהיו מודעות לחלוטין להתנהגותן, והשאר היו מודעות באופן חלקי או לא מודעות בכלל. אך גם מי שטענה למודעות התייחסה בעיקר להשלכות ההתנהגות ולא להתנהגות עצמה, ולפיכך נראה כי תהליך הכוונון עצמו הוא יחסית לא מודע.
במחקר עלו מדי פעם גם כוונונים רגשיים לקויים, בהם תגובת האם לא הייתה מותאמת לרגשות התינוק, אלא הייתה מוגברת או מוחלשת, ונועדה להגביר או להחליש את רמת הרגש או הפעילות שלו, אך מבלי לפגום בתחושת הכוונון. בנוסף התבטאו גם מספר כוונונים רגשיים לקויים שלא בכוונה, בהם שגתה האם בזיהוי מצבו הרגשי של התינוק או עוצמתו, או שהתקשתה לבטא תגובה מותאמת למצב זה.
סנטוס לגונה
החזרה לצמרת (2007 - )
תחת קיישיניה השיגה הקבוצה שלושה תארים, והוא היה למאמן הראשון שמוביל את הקבוצה לזכייה ביותר מתואר אחד. התואר הראשון אליו הוביל את הקבוצה היה הגביע המקסיקני הראשון בתולדותיה, בו זכתה בטורניר אפרטורה 2014. סנטוס הפגינה יכולת מרהיבה במהלך הטורניר, כשהביסה 5-0 את גוודלחרה ברבע הגמר, הפכה פיגור 2-0 לניצחון 4-2 על טיגרס בחצי הגמר, וזכתה בתואר לאחר ניצחון בדו-קרב פנדלים בגמר מול פואבלה.
בעונת הקלאוסורה של 2015, השיגה סנטוס את הכרטיס האחרון לפלייאוף, כשסיימה שמינית בדירוג הכללי, אם כי מדובר היה בטורניר צמוד בו המרחק בינה לבין טיגרס הראשונה עמד על ארבע נקודות בלבד. השתיים נפגשו ברבע הגמר, ולאחר שהשיגה שוויון 1-1 ביתי, גברה סנטוס על יריבתה 1-0 בגומלין והתקדמה לחצי הגמר. בשלב זה פגשה סנטוס את גוודלחרה. לאחר שוויון 0-0 במשחקה הביתי, התארחה סנטוס בגומלין והשיגה ניצחון חוץ מרשים, 3-0 שהקנה לה את הכרטיס לגמר הפלייאוף. בשלב הגמר מול קרטרו, הביסה סנטוס את יריבתה במשחק הראשון 5-0, במשחק בו כבש חאבייר אורוסקו רביעייה. משחק הגומלין התחיל בצורה רעה עבור סנטוס, שפיגרה 1-0 לאחר עשר דקות בלבד, ו-3-0 בהפסקה. במחצית השנייה שמרה סנטוס על שערה, והמשחק הסתיים בתוצאה 3-0 שלא הספיקה כדי למחוק את ההפסד מהמשחק הראשון. סנטוס לגונה חגגה בסיום המשחק את זכייתה החמישית בהיסטוריה באליפות מקסיקו.
חודש בלבד אחר כך, בעקבות פתיחת טורניר חלשה, התפטר קיישיניה והוחלף על ידי פאקו אייסטאראן, מאמן הטרבליסטית הישראלית מכבי תל אביב. פאקו לא הצליח להוביל את הקבוצה לפלייאוף, והיא נעצרה במקום ה-15 בליגה, מה שהוביל לעזיבת המאמן. לקראת טורניר קלאוסורה 2016 התמנה הארגנטינאי לואיס סובלדיה לתפקיד המאמן.
אצטדיון קורונה הישן
אצטדיון קורונה הישן נוסד בשם אצטדיון מוקטסומה בשנת 1970. האצטדיון מוקם בטוראון שבקואווילה, ולפני הקמתה של סנטוס שימש כביתן של הקבוצות הקודמות שפעלו באזור, טוראון ולגונה.
האצטדיון שינה את שמו ב-1986 ל-אצטדיון קורונה. השינוי נבע משיפוץ שעבר האצטדיון, אותה מימנה המבשלה גרופו מודלו, יצרנית בירה קורונה והבעלים של קבוצת סנטוס לגונה. חנוכת האצטדיון תחת השם החדש נעשתה על ידי שחקני נבחרת מקסיקו, בעיצומן של ההכנות לטורניר מונדיאל 1986.
האצטדיון היה נחשב לקשה מאוד עבור הקבוצות האורחות בו, בשל קרבת היציעים למגרש והחום הכבד ששורר בדרך כלל באזור.
המשחק האחרון אי פעם באצטדיון התקיים ב-1 בנובמבר 2009. סנטוס לגונה ואוניברסידד נסיונל נפרדו בו בשוויון 1-1, ולאחר המשחק נערך טקס סגירת האצטדיון, שלווה במופע זיקוקים ואורות, ובהסרת שלט הכניסה לאצטדיון לקראת פירוקו הצפוי.
אצטדיון קורונה החדש
אצטדיון קורונה החדש, בבעלותה של גרופו מודלו, נבנה בהשקעה של כ-100 מיליון דולר. הוא נחנך ב-11 בנובמבר 2009, במשחק ידידות בין סנטוס לגונה לסנטוס הברזילאית. לפני המשחק נערך טקס פתיחה בו הופיע הזמר ריקי מרטין, והמעודדות של קבוצת הפוטבול ניו אורלינס סיינטס. הזכות להצהרת הפתיחה ניתנה לנשיא המדינה פליפה קלדרון, בהשתתפות מושל קואווילה הומברטו מוריירה ונשיא פיפ"א ספ בלאטר. בעיטת הפתיחה הייתה שמורה לכוכב העבר הברזילאי פלה. במחצית המשחק נערך טקס לכבוד כוכבי המועדון בעבר וכן לכבודם של כדורגלנים בינלאומיים לשעבר שכיבדו את המשחק בנוכחותם, ובהם חורחה קמפוס, רנה היגיטה, פרנקו בארזי, גבריאל בטיסטוטה, ג'ורג' ואה, אנסו פרנצ'סקולי ובבטו.
שיתופי פעולה
לסנטוס לגונה שיתוף פעולה עם קבוצת סלטיק הסקוטית. הקשר בין השתיים החל ב-9 בדצמבר 2010. שתי הקבוצות חולקות תלבושת דומה, פסים ירוקים לבנים, וחולקות שיתוף פעולה גם ברשתות החברתיות, בהן הקבוצות מזכירות אחת השנייה דרך קבע.
ב-10 בינואר 2013 החלה סנטוס בשיתוף פעולה עם מועדון נוסף, אתלטיקו נסיונל הקולומביאנית.
יריבויות
לסנטוס לגונה יריבות משמעותית עם קבוצת מונטריי. היריבות התפתחה עם עלייתם לגדולה של שני המועדונים, וצברה תאוצה בעקבות העימותים הישירים בין השתיים על תארים. הן נפגשו פעמיים בגמר הפלייאוף בליגה ופעמיים בגמר ליגת האלופות של CONCACAF. האיבה בין המועדונים התפתחה לכדי מקרי אלימות בין קהלי האוהדים במפגשים הישירים בין הקבוצות, והמשחק נחשב למשחק בסיכון גבוה בשתי הערים המארחות. בעיני אוהדים רבים, נחשב המפגש בין סנטוס למונטריי כמשחק ה"קלאסיקו" של צפון המדינה.
איג קאפה, מלך צרפת
אִיג קַאפֶּה (בצרפתית: Hugues Capet; 938 – 24 באוקטובר 996) היה מלך צרפת משנת 987 עד שנת 996. "קאפה" (בצרפתית Capet) פירושו "לובש הגלימה". צאצאיו של קאפה, בני השושלת הקאפטינגית וענפיה, משלו ברציפות בצרפת עד שנת 1848 (למעט בתקופת הרפובליקה הצרפתית הראשונה והקיסרות הראשונה בין 1792 ל-1815).
ביוגרפיה
קאפה נולד בשנת 938 בפריז למשפחה עשירה ורבת כוח. הוא היה בנם הבכור של איג הגדול, דוכס הפרנקים ורוזן פריז, אשר היה בנו של רובר הראשון, מלך צרפת, ושל הדוויג מסקסוניה, בתו של היינריך הראשון, מלך גרמניה. קאפה רצה להפוך לנזיר, ובשנת 980 העביר את שרידי הקדוש ואלרי לקתדרלה באמיין. לאחר שירש את אחוזותיו ותוארו של אביו, הפך לאציל החזק ביותר באותו הזמן בצרפת. איג כרת ברית עם שליטי גרמניה, ונשא לאישה את בתו של אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, וכך הייתה לו השפעה רבה על המלך הקרולינגי החלש לותר. לאחר מותם של לותר ב- 986 ושל בנו לואי החמישי ב-987, שכנע אדלברון ארכיבישוף ריימס אספה של אצילים לבחור באיג קאפה כמלך צרפת. הוא הוכתר כמלך צרפת בעיר נויון, פיקרדי ב-3 ביולי 987, והיה בכך לאדם הראשון ממשפחה שאינה מלכותית שמלך בצרפת, והראשון בשושלת הקאפטינגית.
על אף שכוחו הצבאי היה מוגבל, והיה עליו לעיתים לבקש סיוע צבאי מדוכס נורמנדיה, בחירתו כמלך פה אחד העניקה לו כוח וסמכות מוסרית כלפי אציליו.
המלך איג היה בעל נכסים ליד שארטר ואנז'ו. בין פריז ואורליאן היה המלך בעל אחוזות ונכסים בגודל של 1,000 קמ"ר. אלו היו גבולות סמכותו, ואם היה מעז לצאת מהם היה בסכנת מוות. מעבר לבסיס כוח זה היו עדיין מקומות אשר לא קיבלו את סמכותו הפאודלית. באזורי הספר היו 150 צורות של מטבע, ולפחות תריסר שפות. איחוד צרפת לכלל יחידה אחת הסתבר כמשימה קשה, והמצב גרם למאבק מתמיד בין המלך ובין אציליו הפאודלים. מלכותו של קאפה התאפיינה במאבקים בלתי פוסקים בינו ובין הוסאלים שלו על גבולות אזור הסן והלואר. מעבר לכך, מינויו של ארנולף, אחיינו של דוכס לוריין, גרם לסכסוך עם האפיפיור יוחנן החמישה עשר, שעדיין היה בשיאו כאשר נפטר קאפה בשנת 996, ונטמן בבזיליקת סן-דני בפריז.
קאפה נשא לאישה את אדלאיד מאקיטן, בתו של הדוכס גיום מאקיטן. בנו, רובר השני, מלך אחריו. בזמן המהפכה הצרפתית, כאשר רצו המהפכנים להדגיש את מוצאו של המלך לואי השישה עשר ואת היותו כאחד האדם, נקרא המלך בפיהם "האזרח קאפה" על שם אבי אבותיו, איג קאפה, אשר הוכתר כמלך בהסכמה, ולא מלך מכוח מוצאו או מכוח צו אלוהי.
מני נפתלי
מני (מנחם) נפתלי (נולד ב-30 ביוני 1978 בירושלים) הוא פעיל פוליטי ישראלי, שעבד כאב הבית במעון ראש ממשלת ישראל, בין השנים 2011–2012 בתקופת הקדנציה השנייה של בנימין נתניהו. נפתלי התלונן על תנאי עבודה קשים והשפלות שעבר מצד רעיית ראש ממשלת ישראל, שרה נתניהו, וזכה בתביעה לפיצויים שהגיש נגד משרד ראש הממשלה.
החל מנובמבר 2016 היה נפתלי אחד מיוזמיה וממנהיגיה של המחאה נגד היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט.
ביוגרפיה
מני נפתלי הוא השני מבין חמשת ילדיה של אילנה לבית סיטון, ילידת ישראל ממוצא סורי, ונפתלי נפתלי, יליד ישראל ממוצא עיראקי. גדל במושב עגור. בילדותו משפחתו צברה חובות, ואביו, שהתפרנס כקבלן עבר לעסוק בחקלאות וגידול צאן. נפתלי למד במקוה ישראל. את שירותו הצבאי עשה כקלע סער בפלס"ר גבעתי.
בשנת 1999 החל לעבוד כמאבטח במעבר טאבה באילת מטעם רשות שדות התעופה וקיבל תעודת הצטיינות על עבודתו. בין השנים 2001–2003 עבד במעברי גבול של ישראל. בין השנים 2005–2010 עבד כמאבטח במשרד ראש הממשלה. בשנת 2010 הועבר לתפקיד באבטחת אישים עקב מעורבותו בקטטה עם מאבטח אחר. בשנת 2012 חזר ליחידת האבטחה במשרד ראש הממשלה.
בין השנים 2011–2012 הועסק במעון ראש הממשלה, תחילה כמאבטח המשפחה, ולאחר מכן כמנהל משק הבית. הוא שימש בתפקיד במשך 20 חודשים. הוא עזב את העבודה בטענה שלא עבר להיות מועסק כעובד מדינה כפי שהובטח לו.
במאי 2015 עובדת במעון ראש הממשלה הגישה נגדו תלונה במשטרה על מעשה מגונה והטרדה מינית. ב-6 בדצמבר 2017 סגרה הפרקליטות את התיק נגד נפתלי בנימוק של חוסר ראיות.
רישיון הנשק של נפתלי נשלל באוקטובר 2016 ללא הנמקה, וכך נמנע ממנו להמשיך לעבוד כמאבטח. הוא הקים עסק להרכבת דלתות וחלונות לממ"דים, ועוסק בביצוע שיפוצים.
באוגוסט 2017 הקים נפתלי עמותה בשם "צדק ודמוקרטיה", שמטרותיה המוצהרות הן "הגנה על זכויות הפרט וקידום ערכי הדמוקרטיה, העלאת רף השקיפות הציבורית, מאבק בשחיתות הציבורית וסיוע לחושפי שחיתויות". באותה שנה נכלל נפתלי עם אלדד יניב ברשימת 100 המשפיעים בישראל של העיתון "מעריב השבוע".
בשנת 2019 השתתף נפתלי בתוכנית הריאלטי הישרדות VIP עונה 2 וסיים במקום הרביעי.
תביעה נגד משרד ראש הממשלה ועדויות נגד משפחת נתניהו
במרץ 2014 הגיש נפתלי תביעה נגד משרד ראש הממשלה על סך מיליון ש"ח בשל מה שהגדיר כ"התנהגות שלוחת רסן" של רעיית ראש הממשלה, שרה נתניהו. נפתלי פירט בתביעה שורה של תקריות, בהן, לכאורה, דרשה נתניהו "דרישות בלתי סבירות המלוות ביחס מחפיר (מצידה)". במרץ 2015 העלה קמפיין מימון המונים באתר הדסטארט כדי לממן את הייצוג המשפטי שלו. הקמפיין זכה להצלחה, ובתוך יום אחד גייס נפתלי כמעט מחצית מהסכום המבוקש. הוא הצהיר שכל הסכום שיגייס (בפועל סכום הגיוס עלה על 75,000 שקלים) ייתרם על ידו לעמותות המסייעות לילדים בסיכון, לאחר שיזכה במשפט.
בפברואר 2016 קיבל בית הדין לעבודה בירושלים את תביעתו של נפתלי נגד משרד ראש הממשלה ופסק לו פיצויים בסך 155,000 ש"ח בשל הטעיה והפרת הוראות חוק הודעה מוקדמת לפיטורים ולהתפטרות ובגין עגמת נפש בשל העסקה פוגענית במעון ראש הממשלה. בפסק הדין נכתב, בין השאר: "העדויות הרבות שהוצגו בפני בית הדין מצביעות על כך שבמעון שררו תנאי העסקה פוגעניים בגין התנהגותה של נתניהו ויחסה אל העובדים שכלל דרישות מוגזמות, העלבות, השפלות והתפרצויות זעם". שרה נתניהו הגישה ערעור על פסק הדין, אך ערעורה נדחה על הסף, משום שלא הייתה צד לתביעה. גם המדינה ערערה על פסק הדין, אך בהמלצת בית הדין משכה את ערעורה.
בפברואר 2015 פנה נפתלי למשטרה וביקש להעיד לגבי התנהלות מעון ראש הממשלה. הוא התנה את עדותו בהענקת חסינות מפני הפללה עצמית. עדותו עסקה בנושאים נוספים הקשורים לפרשת מעונות ראש הממשלה: נפתלי טען כי בזמן ששהו במעון ראש הממשלה אורחים מקומיים, נרשם שמדובר באורחים מחוץ לישראל. באופן זה המדינה ספגה הוצאה של מאות שקלים נוספים על כל מנת מזון, משום שהתקציב לאירוח אורחים מחוץ לישראל גבוה מהתקציב המקביל לאורחים מקומיים. עוד טען נפתלי כי שרה נתניהו שכרה מטפלת סיעודית לאביה, תוך שהיא משיתה את ההוצאות על תקציב מעון ראש הממשלה. בספטמבר 2017 הבהירה פרקליטות מחוז ירושלים, בניגוד לדברי נפתלי ופרקליטיו, שנפתלי הוא עד מדינה בפרשת המעונות.
באוקטובר 2020 מתח ביקורת נציב תלונות הציבור על מייצגי המדינה בערכאות, דוד רוזן, על היועץ יהודה וינשטיין ופרקליט המדינה שי ניצן, על כך שמעמדו של נפתלי כעד מדינה לא הוסדר בהסכם ברור.
בנאום שנשא מול אלפי חברי הליכוד באוגוסט 2017, תקף נתניהו את נפתלי ואת הסיקור האוהד שהוא מקבל באמצעי התקשורת. בין השאר חזר נתניהו על טענות שנפתלי תבע את משרד הביטחון על חוסר יכולת לעבוד, אבל עבד 400 שעות בחודש; שהוצאות האוכל במעון ראש הממשלה כמעט הכפילו את עצמן אחרי שנכנס נפתלי לתפקידו, אבל צנחו כשהוא עזב; ושיש עדויות שהעביר חומרי ניקוי ואוכל למקורביו. נפתלי הכחיש שההוצאות עלו כשהיה בתפקיד, אמר ש"כל הדברים האלה נדחו בבית המשפט", והוסיף שיגיש תלונה נגד נתניהו ליועץ המשפטי לממשלה בגין חשד לשיבוש הליכי משפט. בפועל קבע בית המשפט כי הפרסום שההוצאות עלו בתקופתו של נפתלי כאב בית הוא אמת והגידול היה באחריותו.
באוגוסט 2021 פסק בית משפט השלום בהרצליה שעל מפלגת הליכוד, עורכי הדין יוסי כהן, דוד שמרון ושניים מעובדי מעון ראש הממשלה, לפצות את נפתלי בגין לשון הרע נגדו, בסכום כולל של כ-191 אלף ש"ח. בית המשפט קבע שאיננו "כזבן ובלתי אמין" כפי שהציגו כהן בפוסט בפייסבוק, אלא "עולה תמונה שנפתלי אדם ערכי ואמין". נפתלי חויב לשלם הוצאות משפט בסך 50 אלף ש"ח לנתבעת שתביעתו נגדה נדחתה משום שעמדה לה הגנת אמת בפרסום. ב-10 בינואר 2023 בית משפט מחוזי בתל אביב קיבל את ערעור הליכוד ועו"ד יוסי כהן בנוגע לפרסום בפייסבוק על נפתלי לגבי הוצאות מעון ראש הממשלה. ביטל את קביעת בית משפט השלום בהרצליה בעניינם של כהן והליכוד (שבגינה חויבו ב-125 אלף ש"ח מתוך הפיצוי הכולל שנפסק לטובת נפתלי) וקבע שדבריהם אינם לשון הרע, והורה לנפתלי לשלם לליכוד הוצאות בגובה 10,000 ש"ח. בפסק הדין התקבלה טענתו של כהן ולפיה קיימת סתירה מהותית בפסק הדין של בית משפט השלום, אשר מצד אחד כינה את נפתלי "אדם אמין וערכי" - ומצד שני קבע ממצאים עובדתיים חמורים בעניינו. כך למשל התייחס בית המשפט לכך שנפתלי הודה כי ביצע בידיעה מעשים שאינם תקינים שגרמו לעלייה בהוצאות בית ראש הממשלה, כי ביצע מעשים אסורים כולל שותפות לזיוף מסמכים וזאת על מנת להוציא כסף מחשבון משרד ראש הממשלה שלא כדין, כי סיפק דיווחי שעות כוזבים לעובדים, ועוד.