cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קבוצת המדבר ארוכת הטווח
נשק
לרוב, על כל פטרול היו כ־11 מקלעי לואיס, ארבעה רובי בויס נגד טנקים ותותח בופורוס נגד טנקים בקוטר 37 מ"מ. בדצמבר 1940 תוגברה היחידה בכלי נשק נוספים. לפטרול T למשל, היו חמישה מקלעי ויקרס, חמישה מקלעי לואיס, ארבעה רובי בויס ותותח. כלי נשק נוספים, בין אם תקניים או שנלקחו שלל, היו גם כן חלק אינטגרלי מחימוש היחידה. על כל כלי רכב קובע לפחות מקלע אחד, ולעיתים הופנו מקלעים לכיוון האחורי של כלי הרכב.
ניווט
קושי עיקרי במשימות הקבוצה היה הניווט. העדר מפות טובות של המדבר הלובי היווה מכשול עיקרי. נווטי הקבוצה, שלרוב ישבו במשאית השנייה בסדר התנועה, עשו שימוש במצפני שמש מיוחדים שהותקנו על המשאיות, במצפנים מגנטים, בתיאודוליטים, בסקסטנטים, במצפנים אסטרונומים במפות כוכבים ובמפות ששרטטו בעצמם.
פעילות
אזור הפעולה של הקבוצה השתרע למעשה מהנילוס במזרח ועד הרי אלג'יר ותוניסיה (כ־1500 ק"מ) ובמרחב של כ־1000 קילומטרים מדרום לים התיכון. בשטח זה קיימות מעט מאוד דרכים, ומים ומעט צמחייה ניתן למצוא רק במעט נאות מדבר. הטמפרטורה ביום מגיעה בשיאה עד ל־45 מעלות ובלילות מסוימים צונחת אל מתחת לנקודת הקיפאון.
המשימה הראשונה בוצעה בידי פטרול W בעת הפלישה האיטלקית למצרים. ב־15 בספטמבר 1940 יצא הפטרול למשימת סיור באזור אל־כופרה. לאחר שלא נתקלו בכוחות איטלקים, פנו דרומה והשמידו מצבורי דלק, מטוסים ושיירה איטלקית שעשתה את דרכה לאל־כופרה. פטרול T שהה גם הוא באזור ותקף כלי רכב איטלקים על הציר המוביל לאל־כופרה. שני הפטרולים שבו לבסיסים עם שלל של שתי משאיות ודואר רשמי. בתגובה, צמצמו האיטלקים את אורך הקווים והכפילו את מספר החיילים באזור תוך חודש.
ב־27 בדצמבר 1940, עזבו את קהיר פטרולים T ו־G, חצו את המדבר והגיעו לאזור אל־כופרה. עם הגעתם נפגשו עם כוחות צרפת החופשית שישבו בצ'אד. ב־11 בינואר 1941 ביצעו פשיטה משותפת על מרזק, נווה מדבר בדרומה של לוב שהיה בידי כוחות הציר. בתום שעתיים של לחימה, נותרה המצודה בידיים איטלקיות, אך שדה התעופה נהרס. הפטרולים נסוגו לזהור, מצודה שהייתה בידי כוחות צרפת החופשית. ב־31 בינואר, בעמק ג'בל שריף, נתקלה היחידה ביחידה איטלקית דומה, וספגה הרוג אחד ושלושה שבויים. שלוש ממשאיות הקבוצה ניזוקו בפעולה זו. האיטלקים ספגו 5 הרוגים ושלושה פצועים. ארבעה מאנשי קבוצת המדבר הלכו 320 קילומטרים, במשך עשרה ימים, ללא מזון, כשהם חולקים מכל מים של כעשרה ליטרים ביניהם. הפטרול (G) חזר למצרים ב־9 בפברואר, לאחר שכיסה 7200 קילומטרים. 6 משאיות שלו ניזוקו: 4 מאש אויב ושתיים נוספות מתקלות מכניות. משאית נוספת, שצירה האחורי נשבר, נגררה לאורך 1400 קילומטרים.
לאחר סיומו של מבצע מצפן, בעת שהכוחות האיטלקים נמצאו מחוץ לקירנאיקה, הוחלט להעביר את בסיסה של הקבוצה מקהיר לאל־כופרה. במעבר זה נוספו לקבוצה פטרולים Y ו־S. באפריל 1941, עם תחילת המתקפה של רומל וקורפוס אפריקה, הוטלה על הקבוצה משימת הגנה על אל־כופרה: המפקדה, פטרול T וכוחות צרפת החופשית נשארו באל־כופרה, פטרולים R ו־S נשארו בסביבתה ופטרולים G ו־Y הוצבו בנווה המדבר סיווה, תחת פיקודו של הקורפוס ה־13 הבריטי.
מבצע הסכמה
בליל ה־13–14 בספטמבר 1942 נערך מבצע משולב גדול לתקיפת הנמל ומחסני הדלק הגרמנים והאיטלקים בטוברוק. מבצע הסכמה (Operation Agreement) כלל כוחות יבשתיים שהגיעו בעזרת ה־LRDG מנווה המדבר אל־כופרה במסע ארוך של כ־2700 ק"מ שעקף את קווי הגרמנים מדרום, וניסיון להנחית כוחות קומנדו מהים. כמו במבצע הקודם הוסע עיקר הכוח היבשתי הבריטי כ"שבויי מלחמה" שעליהם "שמרו" חיילים מקבוצת החקירה המיוחדת (SIG) לבושים כחיילים גרמנים. הנחיתה מהים נכשלה, והכוח היבשתי נאלץ להילחם מול כוחות איטלקים וגרמנים עדיפים. רוב הכוח הבריטי נהרג או נשבה ורק מעטים (ובהם קפטן באק וחלק מאנשי יחידת SIG) הצליחו לחזור לקווי הבריטים.
במסגרת מבצע הסכמה נערכו ארבע פשיטות בו זמנית נגד בסיסים חשובים של מדינות הציר בלוב בספטמבר 1942: בטוברוק מבצע הסכמה, בבנגאזי מבצע ביגמי, בנווה המדבר ג'אלו מבצע נייסטי) ובברקה מבצע קראוון.
סנט לוסיה
סנט לוסיה (באנגלית: Saint Lucia, מבטאים "סֵינְט לוּשָׁה") היא מדינת אי קטנה במזרח הים הקאריבי על גבול האוקיינוס האטלנטי. היא חלק מקבוצת איי וינדווארד שבדרום האנטילים הקטנים.
היסטוריה
אינדיאנים משבט אראווק היו הראשונים שיישבו את האי במאה ה-3 לספירה, ואחריהם הגיעו בני שבט הקאריב והשתלטו על האי. אין מידע ברור בנוגע לגילוי האי בידי מגלים אירופיים, אבל מעריכים שהאי התגלה בסביבות שנת 1500 על ידי המגלה הספרדי חואן דה לה קוסה. לאחר מספר ניסיונות מוקדמים לא מוצלחים ליישבו, נלחמו על השליטה באי הצרפתים והבריטים בשל הנמל הטבעי הגדול הממוקם באזור קסטריאס. במהלך המאות ה-17 וה-18 עברה השליטה באי מצד לצד 14 פעמים. בריטניה כבשה סופית את האי ב-1814, והוא הפך לחלק מהאימפריה הבריטית. בשנת 1967 זכה האי לממשל-עצמי, ובעצמאות מלאה ב-22 בפברואר 1979.
פוליטיקה
ראש המדינה הסמלי של סנט לוסיה, כמו 15 חברות נוספות בחבר העמים הבריטי, הוא מלך בריטניה צ'ארלס השלישי, המיוצג על ידי מושל כללי. הסמכויות הממשיות נתונות בידיהם של ראש הממשלה ושריו. ראש הממשלה הוא בדרך כלל ראש המפלגה הזוכה במרב הקולות בבחירות דמוקרטיות לבית המחוקקים, שבו 17 מושבים. גוף מחוקק נוסף של הפרלמנט הוא הסנאט, שבו 11 חברים.
מחוזות
האי הקטן של סנט לוסיה מחולק ל-11 מחוזות:
כלכלה
השינויים האחרונים בנוהלי עדיפות הייבוא של האיחוד האירופי, והתחרות הגוברת מצד שוק הבננות של אמריקה הלטינית, הפכו את הגיוון הכלכלי לחשוב יותר ויותר בסנט לוסיה.
מדינת האי הצליחה למשוך עסקים והשקעות זרות, במיוחד בתעשיות הבנקאות ובתיירות. ענף הייצור הוא המגוון ביותר באזור המזרח קאריבי, והממשלה מנסה להחיות מחדש את גידול הבננות.
תיירות
התיירות במדינה חיונית לכלכלתה של סנט לוסיה. חשיבותה הכלכלית צפויה להמשיך ולהגדיל ככל שהשוק לבננות הופך להיות תחרותי יותר. כמות התיירים נוטה להיות משמעותית יותר במהלך "העונה היבשה"(ינואר עד אפריל). סנט לוסיה נוטה להיות פופולרית בשל מזג האוויר הטרופי השורר באזור, החופים הרבים ואתרי הנופש.
אטרקציות תיירותיות אחרות כוללות הרי הגעש, הגנים הבוטניים, יערות הגשם, מספר אפשרויות של טיולי סירות והפארק הלאומי.
גאוגרפיה
האי הגעשי של סנט לוסיה הוא הררי יותר מאשר רבים מאיי הודו המערבית, והנקודה הגבוהה ביותר בו היא הר גימי, בגובה של 950 מטר מעל פני הים. שני הרים אחרים, הפיטונס, יוצרים את ציון הדרך הידוע ביותר של האי. הם נמצאים ליד סופרייר, בצדו המערבי של האי.
עיר הבירה של סנט-לוסיה היא קסטריז, שבה גרה שליש מאוכלוסיית האי. ערים גדולות נוספות הן גרוס איסלט, סופרייר וויו פורט.
האקלים המקומי הוא טרופי בעיקר, עם רוחות טרופיות צפון-מערביות. תקופת ינואר-אפריל נחשבת לעונה היבשה ותקופת מאי-אוגוסט נחשבת לתקופה הגשומה.
דמוגרפיה
האוכלוסייה הקטנה של סנט לוסיה היא בעיקרה (90%) ממוצא אפריקאי. כ-5% הם מולאטים, צאצאים לאירופים ואפריקאים, ורק אחוז אחד מהאוכלוסייה מקורו מאירופה. כמו כן קיים מיעוט קטן של 3 אחוזים ממוצא הודי, וכן קהילות קטנות של צאצאי מהגרים מסוריה ומלבנון.
השפה הרשמית במדינה היא אנגלית, אך השפה המדוברת בפי 90 אחוז מן התושבים היא שפה קריאולית המבוססת בעיקר על צרפתית.
מרבית האוכלוסייה היא קתולית (70 עד 90 אחוז, על פי הערכות שונות). השאר הם פרוטסטנטים מכנסיות שונות, מלבד מיעוט קטן של ראסטפארים.
עזרא מני
תולדות חייו
ב-1934 עלו לארץ ישראל 17 חברי האגודה, ובהם מני. הם עבדו בעמק הירדן, ולאחר זמן מה עברו לתל אביב. שנתיים עבד מני כפועל חקלאי במושבה רעננה, עד שנשלח ללמד ערבית בקיבוצי עמק הירדן. ב-1941 נהרגה אמו בפרעות הפרהוד. ב-1947 הגיעה ארצה אביבה שמש, שיועדה עוד בעיראק להיות לו לאישה ונישא לה, הם הורים ליחזקאל ותמר.
במלחמת העצמאות גויס מני על ידי אברהם שרוני, חברו מ"אחיעבר", ליחידת האיסוף של צה"ל, ולה הקדיש יותר מחמישים שנה - בקבע, ואחר כך בהתנדבות. בה יצר את מפעל חייו: המילון למונחים צבאיים ערביים.
ב-1976 זכה מני בפרס ישראל לבלשנות ערבית. פרופ' ששון סומך, חתן פרס ישראל לבלשנות ערבית לשנת 2005, חבר ועדת השופטים לקבלת פרס ישראל בתשל"ו, שהמליץ על מני, אמר כי מני התייחס לעבודתו בחרדת קודש, בהאמינו כי חיי אדם תלויים בכך.
עזרא מני נפטר בשנת 2005 בגיל 90.
רנטה לינגור
קריירה במועדונים
לינגור החלה את הקריירה שלה ב-1981 בקבוצת "SV בלנקנלוץ'", וב-1983 היא הצטרפה לקבוצת הנערות של קרלסרוהה. בגיל 14, היא התחילה את הקריירה המקצוענית שלה כאשר החלה לשחק ב-"SC קלינגה סקאץ'" מהבונדסליגה לנשים. אחרי מספר הצעות מקבוצות פאר גרמניות, היא עברה ב-1997 לפרנקפורט, ושם זכתה להכרה בינלאומית רחבה.
קריירה בינלאומית
לפני שערכה לינגור את הופעת הבכורה שלה בנבחרת גרמניה ב-1995, היא שיחקה 19 משחקים בנבחרת גרמניה עד גיל 20. לינגור היא אחת משחקניות המפתח בנבחרת גרמניה, והיא זכתה עימה בגביע העולם שנערך ב-2003.
תארים
מועדון כדורגל פרנקפורט נבחרת גרמניה
י' בטבת
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בי' טבת היא ברוב השנים פרשת ויחי. אבל אם בר המצווה חל בשנה חסרה המתחילה בשבת (שנה מקביעות זחא או זחג) פרשת בר המצווה היא פרשת ויגש.
אהרן ולנסי
הנרי אהרן ולנסי (נולד ב-6 בדצמבר 1941) כיהן כראש המועצה אזורית הגליל העליון בשנים 1991–2012.
ביוגרפיה
ולנסי נולד בשנת 1941 בליון שבצרפת ועלה לארץ בשנת 1949.
חבר קיבוץ כפר גלעדי משנת 1963 נשוי להגר, אב לחמישה ילדים וסב ל-13 נכדים ונכדות.
בוגר קורס דירקטורים, בעל תואר BA בלימודי ארץ ישראל ובהיסטוריה של עם ישראל, אונ' חיפה.
בוגר קורס גישור, הקורס לניהול בתי מלון של הטכניון וקורס שליחים של מכללת בית ברל.
בוגר תיכון עירוני באר שבע.
החל את פעילותו הציבורית כשליח "הבונים" לצרפת, דרך תפקידים מרכזיים בקיבוץ כפר גלעדי (מזכיר הקיבוץ בשנים 1974–1977 ומנכ"ל בית המלון כפר גלעדי) והמשיך כמנכ"ל מכללת תל חי ואתר תל חי בשנים 1985–1990. בזמן כהונתו הפכה מכללת תל-חי ממכללה אזורית למכללה אקדמית.
בשנת 1991 נבחר לראשות המועצה האזורית הגליל העליון וכיהן בתפקיד עד 2012 (ארבע קדנציות).
בשנות כהונתו זכתה המועצה כמעט מדי שנה בפרסים על ניהול תקין, ובשנים 2007 ו-2008 קבע מכון BDI כי היא המועצה היעילה ביותר בארץ.
לאחר רצח רבין ב-1995 יזם והוביל הסכם שיתוף פעולה עם מועצת מטה בנימין, שהתקיים למעלה מ-20 שנה.
בשנת 2008 זכה באות אביר איכות השלטון המוענק על ידי התנועה לאיכות השלטון.
כראש מועצה יזם והוביל הרחבת הישובים בקיבוצי הגליל העליון, שצמחו באלפי תושבים חדשים בשנים אלו - נחשב אבי הרעיון בתנועה הקיבוצית.
הקים את פורום רשויות הגליל המזרחי ויחד פעלו להקמת בית הספר הרפואה בצפת.
כרת הסכם שיתוף פעולה וברית ידידות עם מחוז לודוויגסבורג, גרמניה - שהוביל למערכת יחסים רבת פעילויות ויוזמות המתקיימת עד היום. במסגרת זו זכה לקבל ב-2009 את אות יקיר מחוז לודוויגסבורג, וב-2011 –  זכה עיטור "צלב המופת" הגרמני הגבוה, על פעילות לקידום יחסי ישראל גרמניה.
עקב קשריו החמים עם הקהילה הנוצרית בגליל, הוזמן ולנסי בשנת 2004 לביקור היסטורי בוותיקן על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני. מטרת הפגישה היתה בקשתו של ולנסי מהאפיפיור כי בברכתו המסורתית לשנה החדשה יפנה למאמינים הנוצרים (כמיליארד ומאה מיליון איש) בבקשה לקבל על עצמם לשמור על היהודים בעולם ועל מדינת ישראל.
בשנת 2007 יזם וכיהן כיו"ר פורום ראשי רשויות בגליל המזרחי, ששם לו מטרה להקים מוסד אוניברסיטאי ובהמשכו אוניברסיטה העוסקת במחקר מדעי יישומי.
בשנים 2000–2002 כיהן כיו"ר חבר הנאמנים של מכללת תל-חי.
כמו כן, ולנסי הגה את הקמת המכינה הקדם צבאית במעיין ברוך וממשיך לתמוך בפעילותן.
לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה הצטרף למפלגת התנועה בראשות ציפי לבני, ושובץ במקום ה-11 ברשימה.
מרסלו דסקל
מרסלו דסקל (11 בנובמבר 1940 – 15 באפריל 2019) היה פרופסור בחוג לפילוסופיה שבאוניברסיטת תל אביב, ומומחה למורשתו של הפילוסוף גוטפריד וילהלם לייבניץ. בנוסף עסק דסקל במחקריו ובפרסומיו בתחומי הפרגמטיקה של השפה, בקשר ההדדי שבין השפה למחשבה, ובתורת המחלוקות. מרסלו דסקל עסק באנתרופולוגיה פילוסופית ובניגזרותיה, ובכלל זה בחיבור ההדדי שבין האדם לטכנולוגיה.
ביוגרפיה
את לימודיו לתואר ראשון בהנדסת אלקטרוניקה השלים באוניברסיטת סאו פאולו. במקביל השלים גם תואר ראשון בפילוסופיה ואף שימש כאסיסטנט בחוג לפילוסופיה באוניברסיטה.
בשנת 1965 עלו הזוג דסקל לישראל, לאחר שנת לימודים אחת בצרפת. כעולה חדש שירת דסקל בצה"ל בחיל התותחנים, ולאחר מכן בחיל המודיעין. בני הזוג הצטרפו לקיבוץ כפר גליקסון. הם הורים לשלוש בנות.
את התואר השני עשה דסקל בצרפת, שם למד בלשנות באוניברסיטת פרובאנס. דסקל שימש כאסיסטנט של פרופסור ז'יל-גסטון גרנז'ה, לימים פרופסור בקולז' דה פרנס, במכון לאפיסטמולוגיה השוואתית.
את התואר השלישי עשה דסקל באוניברסיטה העברית בהדרכתו של פרופסור יהושע בר-הלל, והשלים אותו ב-1973. עבודת הדוקטור עסקה בסמיוטיקה של לייבניץ – כיצד סימנים מעצבים את החשיבה של האדם. באוניברסיטה העברית לימד מערכות לאחסון מידע, איתור מידע ואינטליגנציה מלאכותית בבית הספר לספרנות, ובו בזמן עבד בספריה הלאומית כמקטלג ספרים בתחום הפילוסופיה. כמו כן לימד במכון להשכלה גבוהה בנגב, שהיה לימים לאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
לאחר סיום הדוקטורט בשנת 1973, הקים דסקל את החוג לפילוסופיה באוניברסיטת בן-גוריון והיה ראש החוג הראשון בהיותו מרצה ולאחר מכן מרצה בכיר. באותה שנה ארגן בבאר שבע את הכנס הראשון לפילוסופיה הפתוח לכל החוקרים בישראל. כתוצאה מכנס זה נוסדה האגודה הישראלית לפילוסופיה, שדסקל נבחר למזכירה הכללי.
באוניברסיטת תל אביב עבד דסקל לסירוגין החל משנת 1967, ובהמשך הגיע לדרגת פרופסור מן המניין (1991).
בין תפקידיו האקדמיים, כיהן דסקל כדיקן הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב בין השנים 1995–2000, ומתוקף תפקידו כחבר הוועדה המרכזת של האוניברסיטה. כיהן גם כחבר הוועדה המרכזת של הפדרציה הבינלאומית של האגודות הפילוסופיות, כנשיא אגודת הפילוסופיה הישראלית החדשה, כנשיא האגודה הבינלאומית לחקר המחלוקות, כיועץ הקרן הלאומית למדע, כעורך סדרות ספרים וכתבי עת, וכאחד המארגנים של כנסים מקצועיים רבים בישראל ומחוצה לה.
בין הכנסים הבינלאומיים שהיה שותף בארגונם בשנים האחרונות: "לייבניץ: איזה סוג של רציונליסט?" שנערך בשנת 2005 באוניברסיטת תל אביב ובמכון ון ליר בירושלים; בכנס זה הציגו את עבודותיהם של כארבעים חוקרי לייבניץ מיותר מעשר מדינות. "מסורות של מחלוקת: מזרח ומערב", שנערך בשנת 2005 באוניברסיטה הלאומית של טאיוואן. "מקור המודעות", שנערך באוניברסיטת סן-מרינו בשנת 2006; כנס יוצא דופן, שאורגן כמחלוקת בין שני נוירו-מדענים מהידועים בעולם אשר הציגו את משנותיהם בנושא והתדיינו בפני פאנל של חוקרים מחמש דיסציפלינות רלוונטיות. "פייר בל (1706-1647): דת, פוליטיקה, פילוסופיה, ואמנות הכתיבה" שנערך באוניברסיטת תל אביב בשנת 2007, תוצאה של שיתוף פעולה בין החוג לפילוסופיה והחוג לצרפתית. "מחלוקות בתוך המהפכה המדעית" שנערך בפדובה בשנת 2008 בהשתתפות היסטוריונים של המדעים ובשיתוף של האגודה הבינלאומית לחקר המחלוקות עם הקתדרה ע"ש גליליאו של אוניברסיטת פדובה.
דסקל היה חבר באגודות מקצועיות רבות בישראל ובעולם, שימש במועצה של אחדות מהן, והשתתף בסדירות בכנסיהן. היה חבר במועצת המערכת של סדרות ספרים וכתבי-עת רבים והיה שותף בהקמתם וניהולם של כתבי עת וסדרות ספרים. בשנת 1977 היה אחד המייסדים של כתב-העת הבינלאומי לפילוסופיה "מאנוסקריטו" (Manuscrito), שיוצא לאור על ידי המרכז ללוגיקה ואפיסטמולוגיה של אוניברסיטת קמפינס שבברזיל; כתב-עת זה הוא הראשון בברזיל המפרסם מאמרים באנגלית, צרפתית, ספרדית ופורטוגזית; דסקל היה עורכו הראשי מ-1982 עד ל-1999. בשנת 1979 ייסד את הסדרה "טקסטים פילוסופיים" ובה מיתרגמים מהמקור יצירות מופת פילוסופיות (מפעלים אוניברסיטאיים להוצאה לאור, תל אביב). בשנת 1987 ייסד את סדרת הספרים "מה?דע!" המפרסמת ספרים עיוניים ברמה גבוהה אך נגישה לציבור הרחב (דביר הוצאה לאור, תל אביב). בשנת 1993 ייסד דסקל את כתב העת Pragmatics & Cognition, המוקדש לקשר בין השימוש בלשון ובמערכות סמיוטיות אחרות לבין הפעילות המנטלית; כתב-עת זה יוצא לאור באמסטרדם. בשנת 1996 היה לאחד המייסדים והעורכים של סדרת הספרים Human Cognitive Processing, היוצאת לאור באמסטרדם, והמוקדשת לתהליכים הקוגניטיביים, בעיקר אלה הקשורים לשימוש בלשון. בשנת 2003 ייסד את הסדרה Controversies, היוצאת לאור אף היא באמסטרדם, והמיועדת להפיץ את חקר המחלוקות וליצור עבור תחום ידע זה פורום בינתחומי רחב.
דסקל היה פרופסור אורח באוניברסיטאות ומכוני מחקר רבים, ביניהם אוניברסיטאות מאסאצ'וסטס (אמהרסט), אינדיאנה (בלומינגטון), אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, מקסיקו (מקסיקו סיטי; מונטריי), האוניברסיטה הפתוחה של ספרד (מדריד), אוניברסיטת סביליה, המכון לפילוסופיה שבמרכז למחקר מדעי (מדריד), האוניברסיטה הטכנית של ברלין, אוניברסיטת שטוטגרט, אוניברסיטת בוכום, אוניברסיטת לייפציג, אוניברסיטת גיסן, בית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה (פריז), אוניברסיטת קמפינס (ברזיל), אוניברסיטת מונש (מלבורן), אוניברסיטת סורבון החדשה (פריז), אוניברסיטת בולוניה, אוניברסיטת ליסבון, ועוד. הוא הרצה בכנסים בארץ ובעולם.
דסקל היה חבר במכון ללימודים מתקדמים של הולנד (1986-1985), חבר וראש צוות מחקר במכון ללימודים מתקדמים של האוניברסיטה העברית בירושלים (1994–1995), פרופסור אורח בבית הספר ללימודים גבוהים במדעי הרוח של אוניברסיטת בולוניה (2001), מופקד על קתדרה על שם לייבניץ במכון ללימודים מתקדמים שבאוניברסיטת לייפציג שבגרמניה, שם היה חוקר לייבניץ הראשון שהחזיק בתפקיד זה (2003-2002), ופרופסור מטעם הקרן ע"ש גולבנקיאן בפקולטה למדעים מדויקים באוניברסיטת ליסבון.
ב-2002 זכה דסקל בפרס הומבולדט (גרמניה) וב-2004 בפרס החברה הבינלאומית לחקר הארגומנטציה. בשנת 2001 האגודה הברזילאית-בינלאומית למדעים קוגניטיביים ייסדה את הפרס ע"ש מרסלו דסקל לחיבור המצטיין במדע הקוגניציה (Cognitive Science). עד עתה חולק הפרס שלוש פעמים, ב-2003, ב-2006 וב-2009, בנוכחותו של דסקל.
תחומי מחקריו ותרומתו
דסקל כתב או ערך ופרסם כשלושים ספרים בעצמו ובשיתוף פעולה עם עמיתים, והיה אחראי לעריכתם והבאתם לפרסום של עשרות ספרים נוספים. כמו כן הוא כתב מאות מאמרים, כולל ערכים לאנציקלופדיות. תחומי המחקר שלו כוללים, בין היתר, תולדות הפילוסופיה והאידיאות, היסטוריה ופילוסופיה של המדע, פילוסופיה של הלשון, בלשנות, מערכות סימנים וסמיוטיקה, פרגמטיקה, לוגיקה, רטוריקה, אפיסטמולוגיה, מטאפילוסופיה, פילוסופיה של הנפש, מדעים קוגניטיביים, פילוסופיה מדינית, אתיקה ופילוסופיה של הפעולה, ואסתטיקה. דסקל ערך או השתתף בעריכת כשלושים כתבי עת בתקופות שונות של חייו. כמו כן כתב מעל לעשרים סקירות ספרים. הוגה הדעות העיקרי שאליו קשורים מחקריו של דסקל בתחומים השונים הוא הפילוסוף בן המאה ה-17 גוטפריד וילהלם לייבניץ.
ב-2005 השתתף דסקל בהקמתה של התוכנית לפילוסופיה, מידע ותרבות דיגיטלית, בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב ומאז הקמתה הוא נמנה עם סגל המרצים בתוכנית. התוכנית חותרת לשילובם של אנשי טכנולוגיה, מוסדות ציבוריים, אומנות, חינוך, רפואה ומדע במסגרת פילוסופית רב תחומית, המיועדת להכשיר אנשי רוח ומעשה, בעולם הדיגיטלי המשתנה. המחזור הראשון של בוגרי התוכנית סיים את לימודיו בשנת 2006.
תורת המחלוקות
דסקל התעניין במחלוקות ובהיסטוריה של המחלוקות במדע, בדת ובפילוסופיה. במחקריו בחן את סוגי המחלוקות ואת דרכי פתרונן, ואף פיתח כלים לעזור בפתרון מחלוקות פוליטיות. לפי דסקל, אפשר להבין תאוריה לפי הוויכוח שיש לה עם התאוריות המתחרות. לדעתו לא ניתן להבין לאשורו טקסט אם לא יודעים איזה דיאלוג הוא מנהל עם טקסטים אחרים מנוגדים לו; אין טקסט שאינו ביקורתי או הגנתי מול טקסטים אחרים. מאידך, ההיסטוריה שוכחת את העמדות שנדחו וזוכרת את אלו ששרדו וזה, לדעתו, לא רק מקשה על הבנת התאוריות המנצחות, אלא גם גורם לאי-ניצולם – בבוא העת – של רעיונות מועילים הכלולים במנוצחות.
אם כי הוא פיתח את גישתו למחלוקות בנפרד ממחקריו על לייבניץ, דסקל חשף את השיטות הדיאלקטיות של לייבניץ ואת חשיבות המחלוקות בעיצוב משנתו, ולכן שילב את רעיונותיו של לייבניץ במחקריו בתורת המחלוקות. דסקל טען שתורתו של לייבניץ, מאופיינת בחשיבה רציונלית גמישה, רציונליות שלא באה לידי ביטוי במודל הלוגי הקשוח, על פיו משפט הוא אמיתי אך ורק אם הוא ניתן להוכחה דדוקטיבית. לרציונליות הגמישה, החורגת מדדוקטיביות גרידא, קורא דסקל רציונליות רכה. חשיבתו הרציונלית הרכה של לייבניץ באה לידי ביטוי בעיקר בדרך שבה הוא טיפל במחלוקות בשעתו, וגם בדרך שבה הוא עצמו התווכח עם אחרים.
לייבניץ נחשב כפילוסוף בקבוצת הפילוסופים הרציונליסטים, ביחד עם שפינוזה ודקארט. לייבניץ נחשב כקרוב לשפינוזה, ודסקל טוען שהיה פער עקרוני וחשוב בין השניים בנושא של דטרמיניזם והחרות האנושית. אחד ממוקדי המטפיזיקה של לייבניץ היה מושג החופש. על פי דסקל, לייבניץ התנגד לדטרמיניזם הקשוח של שפינוזה. לייבניץ סבר כי על אף שאנו חיים בעולם של אלוהים כל יודע, עדיין אנו חופשיים בבחירותינו, ככל שאינן הכרחיות. החרות לבחור מלווה בתופעת המחלוקות. לייבניץ התווכח עם כל אחד, גם עם קבוצת הפילוסופים הרציונליסטים שהוא אמור היה להשתייך אליהם. על פי דסקל, הפילוסופיה של לייבניץ בנויה על מחלוקות ועל בחירה.
בשנת 1995–1996 ארגן דסקל במכון ללימודים מתקדמים בירושלים פרויקט מחקר בינלאומי לצורך הבנת חשיבות המחלוקת בהתפתחות הידע ברוח גישתו הפלורליסטית של לייבניץ, המתחשבת בכלל הדעות והטיעונים, ועל פיה ידע נוצר מסינתזה של "גרעיני אמת" המצויים בכל השקפה. הסינתזה מושגת באמצעות מחלוקת רציונלית הנשלטת על ידי העיקרון שרציונליות אינה דוגלת בפיתוח אקראי של הידע, אך גם אינה דוגלת בידע המושג באמצעות דחיית תאוריות על ידי הפרכתן הלוגית, אלא על ידי מאמץ משותף לגילוי המרכיבים הראויים בכל תאוריה ושילובם החדשני בתאוריה מתקדמת יותר. בעקבות פרויקט זה הוקם האיגוד הבינלאומי לחקר המחלוקות. האיגוד עורך מאז 1996 כנסים שנתיים וסדנאות, מדי שנה במדינה אחרת.
עבודתו של דסקל הביאה לכתיבת שלושה כרכים בנושא המחלוקות, ולפרסומם במסגרת סידרה מיוחדת הנושאת את השם "Controversies" והיוצאת לאור באמסטרדם.
מחקריו שנעשו בעקבות לייבניץ, וההיסטוריה של הפילוסופיה המודרנית
דסקל היה ידוע כחוקר בעל שם בכל הנוגע לתורתו המגוונת של הפילוסוף גוטפריד וילהלם לייבניץ (1646–1716). בעקבות המחקר שביצע לתואר השלישי כתב דסקל ספר בנושא הסמיולוגיה של לייבניץ (התפרסם בפריז ב-1978). בספרו בחן את תורתו של לייבניץ תוך התייחסות לסימנים הלשוניים, המתמטיים והלוגיים. ללייבניץ הייתה תוכנית שאפתנית לבנות שפה אוניברסלית אשר תמנע אי הבנות בין בני האדם ותשמש כשפה מדעית המשקפת את החשיבה. על פי לייבניץ, השפה היא גם כלי חשיבה ומשפיעה על החשיבה. שפה פורמלית מדויקת, כביטוי וכגורם לחשיבה מדויקת, אמורה הייתה להפחית את הטעויות ולהגדיל את הוודאות, ולאפשר את פתרונן של המחלוקות.
פילוסופיה של הלשון, פרגמטיקה ומדעים קוגניטיביים
בתחום הפילוסופיה של הלשון התמקד דסקל בתורת השימוש (ליתר דיוק, השימושים) של הלשון - היא הפרגמטיקה. דסקל תרם למחקר הסוציו-פרגמטיקה (בעיקר השימוש בשפה או בסימנים לצורכי הקומוניקציה הבין-אישית) והפסיכו-פרגמטיקה (מונח שהוא המציא, המציין את השימוש בלשון או מערכות סימנים אחרות בתהליכי חשיבה "פנימיים", כלומר, שמטרתם הראשונית אינה תקשורתית), כמו גם להבחנתם של שני הענפים הללו במסגרת הפרגמטיקה, כסוגים שונים של שימוש בלשון ולכן ככפופים למערכות שונות (אם כי חולקות יסודות דומים) של כללי שימוש. תרומתו למדעי הקוגניציה קשורה לעבודתו בתחום השימוש המנטלי בלשון, הפרשנות וההבנה של השיח.
ב-1983 פרסם דסקל את ספרו פרגמטיקה ופילוסופיה של המיינד, בו הוא שירטט וביסס את ההבחנה בין סוציו-פרגמטיקה ופסיכו-פרגמטיקה. הספר, שהיה אמור להיות הכרך הראשון מבין שניים, התמקד בניתוח של השימוש הקומוניקטיבי של הלשון והפעולות המנטאליות הכרוכות בו. הכרך השני, המוקדש לשימושים המנטליים "הטהורים" של הלשון טרם התפרסם, שכן ההתפתחויות בטכנולוגיות של חקר המוח פותחות את האפשרות למחקר אמפירי הרבה יותר מפורט של שימושים אלה של השפה. דסקל התכוון להשלים ולפרסם כרך שני זה בשנים הקרובות. ב-2003 פורסם סיפרו "הפרשנות וההבנה", אשר תורגם לפורטוגזית ב-2006. ספר זה הוא אסופת מאמרים מובחרים שכתב, הדנים בעיקר בהיבטים שונים ומגוונים מאוד של הסוציו-פרגמטיקה. בין היתר עולה בפרקים אחדים של הספר שאלת גבולותיה של הפרשנות הפרגמטית, וקשריה עם סוגים אחרים של פרשנות.
על מנת לעודד את חקר היחסים בין השימוש בלשון ובמערכות סמיוטיות אחרות, לבין הקוגניציה והחיים המנטליים, יסד דסקל וערך את כתב העת הרב תחומי Pragmatics & Cognition. בשבע עשרה שנות קיומו (עד עכשיו, 2008), יצר כתב העת במה לדיון בתחום זה. מאז 2005 אף מתפרסם במסגרת כתב העת גיליון שנתי מיוחד המוקדש לנושא המרתק של היחסים בין קוגניציה וטכנולוגיה. בהתייחס לטכנולוגיה, עסק דסקל בשאלות הנוגעות באינטליגנציה המלאכותית ומקומה של המכונה כתחליף או כעזר לאדם, יכולתן או אי יכולתן העתידית של מכונות לחשוב, ולהבין ולשוחח וזאת בהקשרים הפרגמטיים בהם מתנהל השיח האנושי. הוא היה מהראשונים שציינו את העובדה שהלשון הטבעית היא כשלעצמה "טכנולוגיה קוגניטיבית". מבחינה זאת היא עתירת אמצעים המסוגלים לתרום לתהליכים קוגניטיביים, והדגיש שאמצעים אלה אינם מגוונים וגמישים – כלומר "רכים" כרציונליות שלהם – דבר חיוני לפעילות הקוגניטיבית האנושית.
פרשת עקב
פָּרָשַׁת עֵקֶב היא פרשת השבוע השלישית שבחומש דברים. בפרשה, כמו בפרשות הקודמות, ממשיך משה לדבר עם בני ישראל שישמרו את התורה לאחר מותו. משה מספר על דאגת אלוהים לעמו בהוציאו אותם ממצרים ובמדבר, מזהיר את העם מפני עבודה זרה ואומר לעם שאם ישמרו את מצוות התורה יזכו ישראל לשפע כלכלי בארץ ישראל ואם לא ישמרו יקבלו ענשים.
לפי החלוקה המקובלת לפרקים, פרשה זו מתחילה ב ומסתיימת ב. פרשת עקב נקראת בין י"ח באב לכ"ג באב בכל שנה.
נושאים בפרשה
פרשה זו ממשיכה את נאומו של משה רבנו אשר נשא לבני ישראל, לפני פטירתו. לקראת פירוט המצוות שיהיה בפרשות הבאות, הוא עוסק בפרשה זו בנושאים עקרוניים ורוחניים שהם בבחינת מבוא למצוות:
פרשה זו נושאת חשיבות יתירה שכן היא כוללת את פרשיית "וְהָיָה אִם שָׁמֹעַ" הנכללת בקריאת שמע, וכן נכלל בה הציווי על ברכת המזון ותיאור שבעת המינים.
מבנה הפרשה
בפרשת עקב יש קי"א (111) פסוקים, המאוגדים ב-ו' פרשיות פתוחות, ועוד ד' סתומות. הפרשה מכילה 3 סדרים מלאים ועוד חלק מסדר רביעי. לפי החלוקה לפרקים כאשר פרשה מתחילה בתחילתו של סדר ומסתיימת באמצע סדר, כמו במקרה זה, היא גם תתחיל באמצעו של פרק ותסתיים באמצע פרק אחר.
תאריכי הקריאה
השבת בה קוראים את פרשת עקב יכולה לחול בארבעה תאריכים שונים:
הפטרה
ההפטרה המקורית של פרשת עקב, הקשורה לפרשת השבוע, היא ב ("הלוך וקראת") עד. ההפטרה היא נבואת פורענות של ירמיהו. היא נבחרה כהפטרה כנראה בגלל פתיחתה, המתארת את לכתם של בני ישראל במדבר וקשיי הדרך, המתואים בפרשה מפי משה. הפטרה זו מתועדת במשנה תורה לרמב"ם.
אולם, בכל הקהילות החל בתקופת הראשונים התקבל מנהג לקרוא בשבתות לאחר תשעה באב סדרה של הפטרות העוסקות בנבואות נחמה ונקראות שבע דנחמתא. לכן, אין קוראים את הפטרת הפרשה, ובמקומה קוראים את ההפטרה השנייה משבע דנחמתא. מפטירים בספר ישעיהו, מ ("ותאמר ציון") (בנוסח רומניא התחילו ב) עד.
כנבוזי
Cambises
פיינר
פיינר הוא שם משפחה ממקור גרמני.
אבל רבתי
אבל רבתי היא אחת מן המסכתות הקטנות. לעיתים היא מכונה בלשון סגי נהור מסכת שמחות, מכיוון שהיא עוסקת בהלכות גוסס, התאבדות, הלוויית המת, דיני הספד וקבורה, ניחום אבלים ודיני אבלות. המסכת מחולקת לארבעה עשר פרקים.
על פי רוב היא נדפסת בסוף סדר נזיקין שבתלמוד. חכמי התלמוד ראו אותה כברייתא, ויש ממנה הרבה מובאות בתלמוד בעיקר במסכת מועד קטן העוסקת בין השאר בדיני אבלות, בלא הזכרת שמה. אולם יש בתלמוד ציטטות ממסכת זו תנא באבל רבתי, שאינן בנוסח שבידינו.
נוסח ומהדורות המסכת
הנוסחה המקובלת הייתה משובשת במקומות רבים, והגר"א הגיה אותה רבות לפי דברי הראשונים שציטטו אותה, וכן כמנהגו לפי שיקול דעתו.
בשנת תרצ"א ההדיר מיכאל היגר את המסכת לפי ארבעה כתבי יד, וקבע את הנוסח לפי המסתבר מביניהם. מהדורה מדעית אחרת של המסכת יצאה לאור על ידי דוב זלוטניק בשנת 1966. היגר בהקדמתו למסכת מראה שציטוטים רבים של הראשונים ממסכת זו אינם מצויים בנוסחאות שלפנינו.
פירושים וחיבורים
במהדורת עוז והדר נוסף גם "קובץ מפרשים" מאחרונים נוספים כמו היעב"ץ, לב חכמים, פעולת שכיר ועוד.
אל רחום שמך
אֵל רַחוּם שְׁמָךְ הוא פיוט שנאמר בקהילות רבות כחלק מאמירת הסליחות. יהודי ספרד נוהגים לומר פיוט זה בעשרת ימי תשובה, ויהודי אשכנז נוהגים לאומרו בנוסח שונה מעט בסופה של כל מערכת סליחות (במנהג המקורי, רק בסוף סליחות של ימים נוראים, אבל בתקופה המאוחרת ניתוסף בקצת קהילות גם בתעניות.). הפיוט חובר על ידי מחבר לא ידוע.
הפיוט מושר לאחר הפיוט 'אדון הסליחות' בסליחות של כל עדות המזרח, ובאופן מקוצר גם בסוף הסליחות של האשכנזים.
תוכן ומבנה הפיוט
הפיוט כתוב כך שהמשפטים יוצרים תקבולת משלימה. כל הפסוקים מסתיימים במילה "שְׁמֶךָ". חתימת הפיוט משמשת פתיחה לפיוט הבא בעקבותיו: עשה למען שמך, עשה למען אֲמִתָּךְ.
הפיוט מתאר את שמותיו של האל הרחום והחנון, שיחמול על העם שקרוי על שמו.
הבקשה נשענת על הרעיון המובע ב:
ראה בעני עמך
בעשרת ימי תשובה יש מוסיפים בקהילות הספרדים פיוט זה:
כל פסוק, המורכב משלוש מילים פותח במילה "אֵל", אחריו אחד מכינויי האל ולסיום המילה "שְׁמָךְ".
האותיות הראשונות של כינויי האל בכל תיבה בפיוט יוצרות אקרוסטיכון אלפביתי.
לאחר כל ארבעה כינויים כאלו מופיעה הבקשה החוזרת המפנה את רחמיו של ה' ואת יתר תכונותיו החיוביות כלפי עמו וכלפי העולם כולו.
הפזמון החוזר (רפרן) בפיוט הוא המשפט "רְאֵה בָּעֳנִי עַמָּךְ, רַחֵם עַל עוֹלָמָךְ." בדרך כלל שר החזן כל בית בן ארבעה תארים, וקהל המתפללים עונה כנגדו את הרפרן.
יחסי ארמניה–ארצות הברית
פירוק ברית המועצות בדצמבר 1991 הביא קץ למלחמה הקרה ויצר את ההזדמנות ליחסים דו-צדדיים עם מדינות ברית המועצות לשעבר, כאשר החלו במהפך פוליטי וכלכלי. ארצות הברית הכירה בעצמאות ארמניה ב-25 בדצמבר 1991, ופתחה שגרירות בעיר הבירה של ארמניה, ירוואן בפברואר 1992.
ארצות הברית עשתה מאמץ מרוכז כדי לעזור לארמניה במהלך המעבר הקשה שלהם ממשטר סמכותני וכלכלה מתוכננת לדמוקרטיה ושווקים פתוחים. אבן הפינה לשותפות מתמשכת זו הייתה חוק התמיכה החופש לרוסיה והדמוקרטיות האירואיות המתעוררות ושווקים פתוחים (FREEDOM), שנחקק באוקטובר 1992. במסגרת תוכניות זו ואחרות, ארצות הברית העניקה עד כה כמעט שני מיליארד דולר סיוע הומניטרי וטכני לארמניה.
ב-27 במרץ 2006, ארמניה חתמה על קומפקט אתגר המילניום עם ארצות הברית; ההסכם נכנס לתוקף ב-29 בספטמבר 2006. בתנאי שהממשלה הארמנית מתקדמת בקריטריונים של ביצוע מדיניות מוסכמים זה בזה (שחיתות, פסיקה בצדק והשקעה באנשים), ההסכם ייתן 235 מיליון דולר לארמניה במשך חמש שנים להפחתת העוני הכפרי באמצעות שיפור הכבישים הכפריים ורשתות ההשקיה. בשנת 2012 או 2013, ארצות הברית וארמניה מתכננות לערוך את התרגילים הצבאיים המשותפים שלהם אי פעם, במהלכם יוכשרו חיילים ארמנים למבצעי שמירת השלום הרב-לאומיים הנוכחיים שלהם.
על פי דו"ח ההנהגה העולמית של ארצות הברית 2016, 42% מהארמנים רואים באופן חיובי את הנהגת ארצות הברית, כאשר 31% מסתייגים ו-27% אינם בטוחים.
יחסים כלכליים
בשנת 1992 חתמה ארמניה על שלושה הסכמים עם ארצות הברית המשפיעים על הסחר בין המדינות. ההסכמים אושררו על ידי הפרלמנט הארמני בספטמבר 1995 ונכנסו לתוקף בתחילת 1996. הם כוללים "הסכם יחסי סחר", "הסכם תמריץ השקעה", ואמנה על "עידוד והגנה הדדית של השקעות" (המכונה בדרך כלל אמנת ההשקעה הבילטרלית, או BIT). לארמניה אין חוזה מיסוי דו צדדי עם ארצות הברית. חוק ההשקעות הזרות משנת 1994 מסדיר את כל ההשקעות הישירות בארמניה, כולל אלה מארצות הברית.
כ-70 חברות בבעלות אמריקאית עושות כיום עסקים בארמניה, כולל Dell, Microsoft ו-IBM. פרויקטים גדולים של השקעות אמריקאיות אחרונות כוללים את מלון ארמניה / מריוט; מלון אני פלאזה; טופנקיאן אחזקות (ייצור שטיחים וריהוט, מלונות ובנייה); כמה חברות בת של חברות טכנולוגיות המבוססות על מידע ארצות הברית, כולל Viasphere Technopark, חממת IT; Synopsys; מפעל לבקבוקי קוקה קולה בבעלות יוונית; מתקני ייצור תכשיטים וטקסטיל; כמה חברות כריית נחושת ומוליבדן; וחברת הבנייה הבונאניאן.
סוכנויות במימון ממשלת ארצות הברית המעורבות במוסדות כלכליים ארמנים
תוכניות USAID ספציפיות מתמקדות בתחרותיות במגזר הפרטי ובפיתוח כוח אדם בענפים נבחרים, כולל טכנולוגיית מידע ותיירות; פיתוח המגזר הפיננסי והרשויות הפיסקליות להשגת סביבה המאפשרת לעסקים; ורפורמות המקדמות שימוש יעיל ובטוח באנרגיה ובמים; דמוקרטיה ותוכניות ממשל טובות, כולל קידום חברה אזרחית מושכלת ופעילה, תמיכה בביזור הסמכות, מגזר הצדק העצמאי והפרלמנט כדי להבטיח את הפרדת הרשויות; רפורמה במגזר החברתי, כולל הטבות ומינהל שירותים ציבוריים לאוכלוסיות פגיעות; הרפורמה במגזר הבריאות, כולל שיפור שירותי הבריאות הראשונית (PHC) בדגש על טיפול מונע; חיזוק בריאות הפוריות, האימהות והילדים ברחבי הארץ כדי להבטיח גישה לשירותי PHC איכותיים באזורים כפריים; תוכניות חינוך ציבורי; והדרכה לספקי PHC.
למחלקת החקלאות של ארצות הברית (USDA) קיים פרויקט פיתוח חקלאי הקווקז המספק סיוע טכני ממוקד ומתמשך לקומפלקסי תעשייה שיווקיים קטנים ובינוניים, עמותות שיווק חקלאיות, ולממשלת ארמניה. מטרתה של USDA היא לקיים את התפוקה של המגזר החקלאי על ידי הרחבת הגישה לשווקים ואשראי, הגברת היעילות ומודרניזציה של מערכות החקלאות. אזורי הסיוע העדיפיים של USDA הם אשראי משק, בטיחות מזון ובריאות בעלי חיים, תמיכה במגזר הפרטי הארמני באמצעות כרטיס האגודה הלא ממשלתית. כמו כן, כמרכיב הכשרה בפרויקטים של USDA בארמניה, תוכנית המלגה האמריקנית לחקלאות Cochran Fellowship מספקת הכשרה לחקלאים ארמנים בארצות הברית.
סיוע הומניטרי של ארצות הברית
אף לפני שארמניה הפכה למדינה עצמאית, ארצות הברית הייתה אחת מ-74 המדינות שהגיבו באמצעות שליחת סיוע לארמנים שאיבדו את בתיהם וחיו במקלטים זמניים. באמצעות הסיוע הצליחה ארצות הברית להעניק דיור קבוע לכ-30,000 קורבנות ופינתה את התושבים העקורים ביותר ממאה מבנים.
במהלך 16 השנים האחרונות סיפקה ארצות הברית כמעט 4 מיליארד דולר בסיוע לארמניה, הסכום הגבוה ביותר לנפש בשקלים. הסיוע ההומניטרי היווה במקור עד 85% מכלל זה, מה שמשקף את השיתוק הכלכלי שנגרם כתוצאה מגבולות סגורים עם טורקיה ואזרבייג'ן הקשורים לסכסוך נגורנו-קרבאך, הרס בצפון ארמניה שנשאר מרעידת האדמה ההרסנית ב-1988 וסגירת מרבית השטחים מפעלים במדינה.
עם התייצבות התנאים בארמניה עם התייצבות הכלכלה והגברת ייצור האנרגיה - כולל הפעלה מחדש של תחנת הכוח הגרעינית מצאמור בסמוך לבירה, התקדמו תוכניות הסיוע האמריקניות מסדרי עדיפויות הומניטריים ליעדי פיתוח לטווח הארוך.
ב-25 במאי 2017, ANCA פרסמה הצהרה נגד דונלד טראמפ של התקציב, אשר חתך 69.6% מהסיוע לארמניה. ANCA הצהיר, "אנחנו מוטרדים מהחלטת טראמפ, זה לא נבון ואף מוטעה לחתוך את הסיוע לארמניה".
ירוחם ורהפטיג
הרב ירוחם אשר וַרְהַפְטִיג (3 באוגוסט 1875 – 1 באוקטובר 1965) היה פוסק, תלמיד חכם ומחבר ספרים בהלכה. נטה לציונות, בוגר ישיבת טלז, הכולל של ר' חיים סולובייצ'יק בבריסק וישיבת וולוז'ין. נודע בהתמדתו.
יחסי ארמניה–ארצות הברית
מעורבות סוכנויות במימון ממשלת ארצות הברית בפוליטיקה ובתקשורת ארמנית
תוכניות סיוע והכשרה ניתנו במינהל עירוני, יחסי ממשל, ציבור, מדיניות חוץ, הכשרה דיפלומטית, שלטון החוק, ופיתוח חוקה. תוכניות ספציפיות מכוונות לקידום בחירות העומדות בסטנדרטים בינלאומיים, חיזוק מפלגות פוליטיות וקידום הקמתה של מערכת משפט עצמאית ותקשורת עצמאית. זה כולל מימון לתוכניות התומכות בארגוני חברה אזרחית, בניית יכולות ארגוניות לארגונים לא ממשלתיים מקומיים, פיתוח מקצועי של האספה הלאומית וממשל מקומי וקהילתי.
ירוחם ורהפטיג
ביוגרפיה
ורהפטיג נולד לשלמה יעקב ורבקה גרונה בעיירה פיעסק (בפולנית: Piaski, ברוסית:Пески) בנפת וולקוביסק שבאימפריה הרוסית (כיום בבלארוס). עד גיל עשר למד בעירו בתלמודי התורה המקומיים, ואז עבר לישיבה ששכנה בוולקוביסק. בשלב הזה רכש ירוחם הצעיר בקיאות בשני סדרים מתוך התלמוד הבבלי, סדר נשים וסדר נזיקין, והוא שאף להגיע לישיבה מרכזית ואיכותית יותר. קינאתו של אביו בילד שבתי יגל שאמר פלפול חריף, הביאה להסכמתו לשלוח את בנו, ירוחם, לישיבת טלז.
יחסי ארמניה–ארצות הברית
מעורבות סוכנויות במימון ממשלת ארצות הברית בפוליטיקה ובתקשורת ארמנית
USAID מימנה קבוצות בינלאומיות ופנימיות למעקב אחר הבחירות הלאומיות. USAID מימנה גם תוכניות לחינוך מצביעים ולחיזוק התפקיד של מערך ארגונים אזרחיים בתהליך הדמוקרטי.
אי שביעות רצון אמריקנית על משלוחי הנשק מארמניה לאיראן
דליפות המידע הדיפלומטיות משנת 2010 שנחשפו על ידי ויקיליקס חשפו את חוסר שביעות הרצון של ממשלות ארצות הברית על משלוחי הנשק של ארמניה לאיראן, למרות דחיפות ממשלת ארצות הברית להחיל את מדיניות ההכלה שלה על איראן. בסוף שנת 2008 הגיעו הדיפלומטים האמריקנים למסקנה כי ממשלת ארמניה סיפקה לאיראן רקטות ומכונות ירייה בשנת 2003, אשר לאחר מכן שימשה נגד כוחות אמריקאים בעיראק.
אולם ההאשמות של ממשל בוש על נשק שהועברו ללוחמים בעיראק על ידי איראן מעולם לא אוששו. גורמים רשמיים בארצות הברית אף נסוגו מתביעות אלו.
ירוחם ורהפטיג
ביוגרפיה
עם הגיעו למבחן הכניסה בישיבת טלז התרשמו ראשי הישיבה הבוחנים מבקיאותו של ורהפטיג, אך חשו מיד בהיעדר של העמקה, שיטתיות ויד מכוונת בלימודו. וכך מתאר זאת ורהפטיג עצמו: "...ברם, הבקיאות שלי לא עמדה לי כאשר נתבקשתי להוציא דין מדברי התוספות במסכת בבא קמא י' א' מכיוון שלא נוסיתי בכך, לא הצלחתי... ר' אליעזר (גורדון) ניסה אותי בשלישית על מנת לעמוד על הסתירה המפליאה בין הבקיאות שלי ובין העדר ידיעה לאסוקי שמעתתא אליבא דהלכתא". כתוצאה מכך, כשהתקבל ללמוד בישיבה הוא לא נכנס ישר לכיתה החמישית, הכיתה הגבוהה ביותר בה השיעור נמסר על ידי ר' אליעזר גורדון, אלא לשלושה חודשים נשאר בכיתה הרביעית הנמוכה יותר אצל ר' שמעון שקופ ור' יוסף יהודה לייב בלוך. תוך זמן לא רב הפך ורהפטיג לתלמיד בולט בישיבה והתחבר לתלמידי חכמים מפורסמים לעתיד, בהם ר' אלחנן וסרמן ור' משה אביגדור עמיאל. על פי עדותו תקופת לימודיו בישיבת טלז חוללה בו התפתחות משמעותית ביכולת הלימוד וההעמקה שלו.
יחסי ארמניה–ארצות הברית
אי שביעות רצון אמריקנית על משלוחי הנשק מארמניה לאיראן
כתוצאה מכך, סגן מזכיר המדינה באותו זמן ג'ון ד. נגרופונטה כתב מכתב לנשיא ארמניה Serzh Sargsyan בדצמבר 2008 ובו הביע "דאגות עמוקות מהעברת הנשק של ארמניה לאירן, שהביאו למוות ופציעתם של חיילים אמריקאים בעיראק." מהדו"ח עולה כי "בשנת 2007 חלק מכלי הנשק הללו הוחזרו משני פיגועים בהם נהרג חייל אמריקני וששה נוספים נפצעו בעיראק." דיפלומט מערבי אחד שהכיר את האירוע אמר כי לארצות הברית היו מקורות רבים של מודיעין המחברים את משלוחי הנשק הארמניים לאיראן עם מותם של חיילים אמריקאים בשנת 2007 בעיראק. כאשר מזכירת המדינה קונדוליזה רייס התמודדה עם הנשיא סרגסיאן עם המודיעין הזה בשנת 2008 בשולי העצרת הכללית של האו"ם, הוא הכחיש כי ידע דבר על העניין. במכתב לסרגסיאן כתבה רייס: "שיתוף פעולה כזה עם איראן, מממן מדינה ידועה בטרור וספקית נשק לקבוצות טרור ושחקנים אחרים שאינם מדינתיים, אינו מתקבל על הדעת", והורתה לדיפלומטים של ארצות הברית ללחוץ על ממשלת ארמניה לקחת אחריות על ההעברה ולאיים עליה בסנקציות. עוזר המזכיר פרייד, סגן עוזר המזכיר בריזה, ולאחר מכן השגריר יובאנוביץ' העלה גם חששות עמוקות מהעברת הנשק של ארמניה לאיראן, שהביאו למותם ופציעתם של חיילים אמריקנים בעיראק.
ירוחם ורהפטיג
ביוגרפיה
לאחר תקופת לימודיו בישיבת טלז עבר ורהפטיג לבריסק ללמוד בכולל מצומצם בן שמונה לעשרה לומדים תחת הנהגת ר' חיים מבריסק שנחשב ללמדן מבריק ולאחד מגדולי הדור. לר' חיים הייתה שיטה ייחודית על פיה הוא התכונן לשיעור היומי יחד עם התלמידים. חבריו ללימודים שם היו ר' שלמה פוליצ'ק, שנודע בכינויו "העילוי ממייצ'ט" וכן בני ר' חיים מבריסק: ר' משה סולובייצ'יק ור' יצחק זאב סולובייצ'יק.
יחסי ארמניה–ארצות הברית
אי שביעות רצון אמריקנית על משלוחי הנשק מארמניה לאיראן
המודיעין האמריקני חשף ותיעד כמעט את כל הפרטים הנוגעים הארמני על עסקת נשק. הממצאים מאשרים כי טילי RPG-22 נגד טנקים, יוצרו על ידי Vazovski Mashinostroitelni Zavodi וכי מקלעים יוצרו על ידי יצרן כלי הנשק הבולגרי ארסנל. עם הרכישה והמשלוח שלאחר מכן של הנשק לארמניה הם נשלחו מייד לאירן. העסקה בוצעה בין החברה המוחזקת בחלקה, זאו וובר, לבין עבאס עבדי אסג'רד, סוחר נשק איראני. נטען כי הנשק שילם על ידי ממשלת איראן, אך מסלול הכסף כוסה בכך שהוא עבר דרך בנק ארמני.
ירוחם ורהפטיג
ביוגרפיה
בכולל מצבם הכלכלי היה רע והגיע עד לפת לחם, אך ר' ירוחם ורהפטיג וחבריו ללימודים למדו באינטנסיביות רבה. סיפור על שקיעתם הרבה בלימוד בכולל בבריסק, כותב ר' ירוחם ורהפטיג בזכרונותיו: "ערב אחד היינו שקועים בלימוד שלנו עד שלפתע התדפק על הדלת אורח בלתי קרוא. בתחילה חשבנו שזוהי משטרה, אולם נרגענו, לאחר שהזדהה כמשה סולובייצ'יק שבא לשתף אותנו בשמחה שהנה זה עתה תירץ כראוי איזה רמב"ם מוקשה... הדיון בינינו נמשך כמה שעות וכל אותה העת הקשיב לו ר' שלמה ("העילוי ממייצ'ט") מאחורי השמיכה אך לא התערב. כאשר יצא ר' משה מן החדר פנה אלי ר' שלמה והתריע כנגדי על שבסופו של דבר הסכמתי עם ר' משה, והפריך אחת לאחת את כל ההנחות ששימשו יסוד לתירוצו על הרמב"ם המוקשה".
יחסי ארמניה–ארצות הברית
אי שביעות רצון אמריקנית על משלוחי הנשק מארמניה לאיראן
על מנת להביע את התסכול של ממשלת ארצות הברית, נגרופונטה כתב לסרגסיאן: "על אף הקשר ההדוק בין מדינותינו, לא הממשל ולא הקונגרס האמריקני יכולים להתעלם מהמקרה הזה ... התפקיד הישיר של פקידים ארמנים ברמה גבוהה והקשר של הנשק למתקפה על כוחות ארצות הברית הופך את המקרה הזה למיוחד ומטריד ביותר ... על פי החוק, העברת הנשק הזה מחייבת אותנו לשקול האם יש בסיס להטלת סנקציות אמריקאיות. אם יוטלו סנקציות, עונשים יכולים להיות כוללים את הניתוק של הסיוע האמריקני והגבלות יצוא מסוימות."
ירוחם ורהפטיג
ביוגרפיה
הישיבה האחרונה בה למד ורהפטיג הייתה ישיבת וולוז'ין, הסיבות בגללן הוא עבר לשם אינן ברורות, אך הוא למד שם שולחן ערוך אצל ר' רפאל שפירא, ראש הישיבה, שגם היה הראשון שהסמיך אותו לרבנות.
יחסי ארמניה–ארצות הברית
אי שביעות רצון אמריקנית על משלוחי הנשק מארמניה לאיראן
ב-14 בינואר 2009 בפגישה שהתקיימה של שגריר ארצות הברית, מהלי, עם סרגסיאן ויו"ר ה-NSS גוריק האקוביאן, הוצגו לממשלת ארמניה עדויות על אמצעי לחימה שנרכשו על ידי ארמניה, נשלחו לאיראן והופעלו על ידי קבוצות המורדים העיראקיים המגובים באיראן שנלחמו נגד כוחות ארצות הברית בעיראק. האקוביאן ניסה להטיל את האשמה על בולגריה בהסטת האחריות ממעורבות ארמניה, אך השגריר מהלי הציג עובדות המראות את העברת הנשק ומספרים סדרתיים של כלי נשק ששימשו להרגת חייל אמריקני במתקפה מזוינת על כוחות ארצות הברית ב-31 בינואר 2008. אנשי צבא ארצות הברית המשיכו להחזיר נשק מעסקת סרגסיאן בידי מורדים עיראקיים. מקרה אחד היה מציאת מטמון נשק בבגדאד ב-15 בפברואר 2008, שהיה שייך לחטיבות חזבאללה, קבוצה מיליטנטית עיראקית המגובה באיראן. בין רוב כלי הנשק המיוצרים על ידי איראן בפשיטה היו שישה כלי נשק נגד טנקים RPG-22 בולגריים, כאשר מגרש הייצור ומספרי הסדרה שלהם הצביעו על כך שהם הופקו על ידי המשרד הבולגרי שמכר את הנשק לארמניה. ממצאים דומים היו באמצע מרץ 2008 בבגדאד, כאשר שני צינורות שיגור RPG-22 נתפסו במהלך מארב של חיילים אמריקאים וכתוצאה מכך נפצעו חיילים אמריקאים. המספר והמספרים הסידוריים שהותאמו וכתבו בעבודת יד על שני המשגרים היה המסר הערבי "לשמוח - התנגדות אסלאמית של עיראק - גדודי חזבאללה".
ירוחם ורהפטיג
ביוגרפיה
לאחר חתונתו עם רבקה מלכה (נפטרה בשנת ה'תשכ"ח, 1968), בתו של ר' יעקב זרח פיינשטיין, עבר ורהפטיג לנובהרדוק, בה שימש את ר' יחיאל מיכל אפשטיין מחבר ספר "ערוך השולחן" שהיה הפוסק הבולט בדורו והוסמך גם על ידו לרבנות. בעיר זו גם הכיר את בנו של ר' יחיאל מיכל אפשטיין - ר' ברוך אפשטיין מחבר ספר תורה תמימה. במקביל לכך, מסר ר' ירוחם ורהפטיג שיעורים בישיבת נובהרדוק, שהייתה בראשות ר' יוסף יוזל הורוביץ - "הסבא מנובהרדוק". בשלב מסוים הציע לו "הסבא מנובהרדוק" את ראשות הישיבה בתנאי שילך לאסוף את משכורתו שלו מתרומות. ר' ירוחם ורהפטיג דחה את ההצעה והעדיף להתמנות לרבה של העיירה קוזלושציזנה, ובתגובה בירך אותו ר' יוסף יוזל הורוביץ "שלא יצליח במסחר ושיחזור ליעודו כראש ישיבה".
יחסי ארמניה–ארצות הברית
אי שביעות רצון אמריקנית על משלוחי הנשק מארמניה לאיראן
עם זאת, במהלך החקירה, נציגים ארמנים קיבלו את המלצות ארצות הברית בדבר אבטחת גבולות וביקורים בלתי מודעים של מומחים אמריקאים.
ירוחם ורהפטיג
ביוגרפיה
בתפקידו כרב העיירה לא הספיק ר' ירוחם ורהפטיג להישאר זמן רב בעקבות סכסוך מקומי עם אדם אחר שחפץ ברבנות ולכן הוא עזב את המקום וחזר לעיר וולקוביסק (בה למד בצעירותו) שם החל לסחור בקמח תפוחי אדמה ובעצים. הוא הצליח יחסית במסחרו גם בעקבות כך שידע את השפה הרוסית, אך לקראת תחילת מלחמת העולם הראשונה חל משבר בעסקיו והוא חזר לחפש לו משרה רבנית. בתחילה חשב להתמנות לדיין בעיר פינסק ואכן ר' ברוך אפשטיין תמך בו, אך התייאש מכך בעקבות התנגדות חרדית שקמה נגדו בעיר למול דעותיו הציוניות יחסית.
יחסי ארמניה–ארצות הברית
רצח העם הארמני
את רצח העם הארמני היה ההשמדה השיטתית של 1.5 מיליון ארמנים בידי הטורקים העות'מאנים, בין השנים 1915–1923. ממשלת טורקיה הנהיגה מאז מסע הכחשה בן מאה שנה, אף על פי שקיימת הסכמה מדעית בינלאומית מכריעה ושופעת של מציאות רצח העם. מבחינה היסטורית, ארצות הברית לא רצתה להכעיס את בבעל בריתה בנאט"ו, טורקיה, בהכרה ברצח העם, שכן טורקיה נקמה דיפלומטית נגד מדינות כמו צרפת, גרמניה ואיטליה, לאחר שהן הכירו רשמית ברצח העם בפרלמנטים שלהן.
ירוחם ורהפטיג
ביוגרפיה
התנגדות זו גרמה לעיכוב במינויו עד לפרוץ מלחמת העולם הראשונה. במלחמה הצליח ורהפטיג להשיג למשפחתו דירה בוורשה, בה עברו את המלחמה. לאחר סיומה של המלחמה הוא נטש את הרבנות וחזר למסחר, הפעם בנדל"ן.
יחסי ארמניה–ארצות הברית
רצח העם הארמני
ב-29 באוקטובר 2019, הקונגרס האמריקני הצביע 11–405 בעד הכרה, והסנאט אחריו ב-12 בדצמבר 2019, קיבל החלטה זהה פה אחד. החלטות אלו קבעו כי מדיניותה של ארצות הברית היא להכיר באופן רשמי בזכר רצח העם הארמני, כדי להכחיש את החיבור של ממשלת ארצות הברית עם הכחשה של רצח העם, לעודד את החינוך ואת ההבנה הציבורית של רצח העם הארמני, ולהדגיש את מאמץ הסיוע ההומניטרי בהובלת ארצות הברית לקורבנות של רצח העם.
ירוחם ורהפטיג
בארץ ישראל
בשנת 1935 ביקר ורהפטיג בארץ ישראל, שם נפגש עם הראי"ה קוק שהסדיר לו אשרת עלייה לישראל, וכמה חודשים לאחר שיבתו לוורשה הוא עלה יחד עם אשתו לארץ ישראל בהשאירו את ילדיו בפולין. תחילה גר ורהפטיג בתל אביב, ובשנות ה-40 עבר לבני ברק. בהמשך עבר לגור בירושלים.
כשגר בבני ברק התיידד עם הרב יוסף שלמה כהנמן והחזון איש, ויחד עמם השתתף בסבב הגדת שיעורים בכולל חזון איש. כמו כן מסר שיעור בישיבת תפארת ציון. כשעבר לירושלים קיים יחסים קרובים עם הרבנים איסר זלמן מלצר, צבי פסח פרנק ויעקב קלמס, וכן השתתף בשיעור שבועי לרבנים שהתקיים בביתו של הרב הראשי יצחק אייזיק הלוי הרצוג. בבחירות לכנסת חתם על עצומה הקוראת להצביע למפד"ל.
יחסי ארמניה–ארצות הברית
יחסי סחר
בעקבות קבלת ארמניה את עצמאותה מברית המועצות בשנת 1992, ארצות הברית כוננה יחסים דיפלומטיים עם המדינה. ארצות הברית תומכת בארמניה ברבים מהמאמצים שלה, כגון החלטה שלווה לסכסוך נגורנו-קרבאך, פתיחה מחודשת של הגבולות הסגורים עם אזרבייג'ן וטורקיה, וקידום שגשוג אזורי. לארצות הברית יש הסכמי סחר רבים עם ארמניה כמו הסכם מסגרת ההשקעה וההשקעה (TIFA), והסכם על יחסי סחר והסכם השקעות דו צדדי (BAT). ארצות הברית וארמניה מתכנסות לעיתים קרובות על כוח המשימה הכלכלי המשותף בין ארצות הברית לארמניה (USATF) כדי לדון בדאגות כלכליות וממשלתיות הדדיות.
ירוחם ורהפטיג
בארץ ישראל
בשנת 1965 חלה ירוחם ורהפטיג ואושפז בבית החולים שערי צדק בירושלים. לאחר שישה שבועות בבית החולים הוא נפטר, ונקבר בבית העלמין סנהדריה בעיר.
משפחתו
ורהפטיג נולד למשפחה אורתודוקסית ממוצעת, בעיירה פיעסק ששני שלישים ממנה היו יהודים, וחלק ממשפחתו שם נספה בשואה. ר' שלמה פוליצ'ק - "העילוי ממייצ'ט" היה קרוב משפחה של ר' ירוחם ורהפטיג, וגם היה חברו הקרוב ללימוד בעת שלמדו בכולל בבריסק אצל ר' חיים סולובייצ'יק.
לרב ירוחם אשר היו ארבעה ילדים. שני בנים ושתי בנות. בנו האחד הוא ד"ר זרח ורהפטיג שהיה תלמיד חכם, חבר הכנסת ושר הדתות. ובנו הנוסף הוא ד"ר שילם ורהפטיג, משפטן. נכדיו גרים בישראל, וביניהם בניו של זרח - ד"ר עמנואל ורהפטיג, המשפטן פרופסור איתמר ורהפטיג, השופטת נילי מימון והרב יעקב ורהפטיג.
מתורתו
זרח ורהפטיג, בנו של ר' ירוחם, נשא ונתן עמו רבות בהלכה. באחת הפעמים דיבר איתו אודות אימרתו של רב אשי "עדי טרפה שהוזמו אין נהרגין לפי שאינם בזוממי זוממים" (מסכת סנהדרין ע"ח עמוד ב') ושאל זרח ורהפטיג (וכן הקשה גם הכסף משנה) מדוע דנים על פי עדות של עדי טרפה הרי מדובר בעדות שאי אתה יכול להזימה?
תירוצו של ר' ירוחם ורהפטיג היה שקיימים שני סוגים של עדות שאי אתה יכול להזימה. סוג ראשון הוא מצב בו לא ניתן לְהָזֵם את העדים כתוצאה מאי מסירת פרטים חיוניים (כגון: זמן ביצוע המעשה או מקומו המדויק) וסוג שני של עדות שאי אתה יכול להזימה הוא מצב בו אמנם ניתן להפריך את עדותם, אך לא ניתן לבצע בהם דין "כאשר זמם". בסוג השני של העדות מדובר בעדים שניתן להאמין לדבריהם, אלא שאי אפשר לבצע בהם את העונש המיועד להם בתורה, ולכן עדי טרפה הם עדים אמינים למרות אי יכולתנו לעונשם אם יתגלו כזוממים.
הבחנה נוספת של ר' ירוחם ורהפטיג נאמרה לגבי דין רודף. לדבריו ההבדל בין דין רודף לבין הדין של "הבא להרגך השכם להורגו" עומד על ההבדל בין חיוב לרשות. כלומר, במצב של רודף מוטל עלי חיוב להציל את חברי ממוות, לעומת זאת במצב של "הבא להרגך השכם להורגו" מדובר ברשות משפטית שניתנה לי לשם הגנה עצמית.
חיבוריו
ר' ירוחם ורהפטיג זכה פעמיים בפרס הרב קוק לספרות תורנית מעיריית תל אביב; פעם בפרס שניתן בשנת ה'תש"ז על ספרו "חידושי ירוחם" ופעם בשנת ה'תשי"ב על ספרו "אמרי ירוחם". הפרס ניתן לו בפעם השלישית לאות כבוד בשנת ה'תשכ"ג על ספרו "אושר ירוחם". כן קיבל את פרס ירושלים לספרות תורנית על ספרו "עולת ירוחם", בשנת תשט"ו.
מפריס פרסה
הפרסת פרסה היא אחד מסימני הכשרות של בהמות וחיות.
מפריס פרסה נחשב מי שהוא בעל פרסה החלוקה לשני חלקים נפרדים.
במקרא
פעמיים בתורה מובאים סימני הכשרות של בעלי חיים בפרשת שמיני ובפרשת ראה.
פירוש המילים מפריס פרסה נראה כמתייחס לכל בעל פרסה מכך שהתורה מדגישה "כֹּל מַפְרֶסֶת פַּרְסָה וְשֹׁסַעַת שֶׁסַע פְּרָסֹת" אבל רש"י מבאר שמפריס פירושו סדוק והפרוש בשוסע שסע הוא שאין שום חיבור בין שני חלקי הפרסה ולכן התורה מכנה גם גמל שפן וארנבת שהם פרסתנים "וּפַרְסָה לֹא הִפְרִיסוּ".
משפט פוינטינג
באלקטרודינמיקה, משפט פוינטינג הוא ביטוי של שימור אנרגיה בשדה אלקטרומגנטי, בצורת משוואה דיפרנציאלית חלקית, שנוסח על ידי הפיזיקאי הבריטי ג'ון הנרי פוינטינג. משפט פוינטינג הוא אנלוגי למשפט עבודה-אנרגיה במכניקה קלאסית ודומה באופן מתמטי למשוואת רציפות, היות שהוא מקשר בין האנרגיה האגורה בשדה האלקטרומגנטי לבין העבודה הנעשית על מטען חשמלי, דרך הגדרת שטף האנרגיה באמצעות וקטור פוינטינג.
באופן כללי
התיאור המילולי של המשפט מבטא מאזן אנרגיה:
מיכל מודעי
מיכל מודעי (1931 – 2 במרץ 2012) הייתה פעילה חברתית בתחום מעמד האישה ונשיאת כבוד של ארגון ויצו העולמי. מודעי הייתה מלכת היופי של ישראל לשנת 1951 ורעייתו של הפוליטיקאי ושר האוצר יצחק מודעי.
משפט פוינטינג
באופן כללי
באופן מתמטי, ניתן לנסח את הצורה הדיפרנציאלית של המשפט: כאשר S•∇ הוא הדיברגנץ של וקטור פוינטינג (שטף האנרגיה) ו-J•E הוא הקצב בו השדות מבצעים עבודה על אובייקט טעון (J הוא צפיפות הזרם החופשי, E הוא השדה החשמלי ו-• מייצג מכפלה סקלרית). צפיפות האנרגיה u ניתנת על ידי: כאשר B הוא השדה המגנטי, \epsilon הוא המקדם הדיאלקטרי ו-\mu הפרמאביליות. המקדם הדיאלקטרי והפרמאביליות משקללים את השפעת המטענים הקשורים ולכן J מתייחס לצפיפות המטען החופשי בלבד ולא לצפיפות המטען הכוללת.
מיכל מודעי
ביוגרפיה
נולדה בירושלים לאשר שמואל וציפורה הריסון (הראל), משפחה ציונית ודתית ותיקה בארץ ישראל. שני הוריה היו צאצאי הראש"ז צורף - אבי משפחת סלומון בארץ ישראל. לאביה הייתה חנות סידקית בשכונת מאה שערים בירושלים. היא למדה בבית הספר אוולינה דה רוטשילד, ואחר כך הוכשרה כגננת במכללת דוד ילין, ועבדה במקצועה במעברת זכרון יעקב. בגיל 20 נבחרה למלכת היופי השנייה של ישראל. לאחר בחירתה, נשלחה לשנה של הרצאות וגיוס כספים ברחבי העולם. אז הכירה את יצחק מודעי, מי שעתיד להיות בעלה, ששרת כנספח צבאי בלונדון.
היא התחילה את פעילותה בוויצו בשנת 1968 במסגרת סניף הרצליה. בשנת 1979 נבחרה לתפקיד יושבת ראש ויצו ישראל. בתקופה זו יזמה את הקמת המקלט הראשון של ויצו לנשים מוכות בשנת 1983. בשנת 1984 נבחרה ליושבת ראש הנהלת ויצו העולמית. בשנת 1992 נבחרה לסגנית נשיאת ויצו העולמית, ובשנים 1996–2004 הייתה נשיאת ויצו העולמית. מאז היא נשאה בתואר נשיאת כבוד של ויצו העולמית. במסגרת ובנוסף לתפקידיה בוויצו, מילאה מודעי תפקידים ציבוריים שונים. היא הייתה חברה בהנהלה הציונית ובוועדת סל הבריאות. היא כיהנה כיושבת ראש מועצת ארגוני הנשים.
משפט פוינטינג
באופן כללי
כאשר \partial V היא שפת הנפח V. הצורה של הנפח שרירותית אך קבועה בזמן לצורך החישוב.
מיכל מודעי
ביוגרפיה
מודעי הייתה כלת פרס ראש הממשלה לפעילות התנדבותית לשנת 1999. בשנת 2004 הוענק למיכל תואר הכבוד "יקירת תל אביב" על תרומתה ופעילותה בעיר תל אביב.
משפט פוינטינג
בהנדסת חשמל
לצורך יישומים של הנדסת חשמל, המשוואה בדרך כלל נכתבת תוך פיתוח האיבר u בדרך המזכירה משוואת רציפות:
מיכל מודעי
ביוגרפיה
מודעי פרסמה את הספר "יומנה של מלכת יופי", בהוצאת "לאישה" 1953.