cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חומת ברלין
הוראות פתיחה באש
בפועל הייתה היד על ההדק קלה הרבה יותר. שומרים שהצליחו לסכל ניסיונות בריחה צוינו לשבח. אף אחד מהם לא הועמד לדין על הריגה או על שימוש בלתי חוקי בנשק. דווקא במקרים בהם הצליחו ניסיונות בריחה נפתחה חקירה נגד האחראים. ולטר אולבריכט עצמו הבהיר בנאום שנשא לפני פקידים של הנוער הגרמני החופשי, כי "אנו נירה בכל מי שמתגרה בנו... רבים אומרים שגרמנים פשוט אינם מסוגלים לירות בגרמנים... גרמנים שמייצגים את האימפריאליזם, ונעשים חצופים, אנו נירה בהם".
בשנים הראשונות להקמת החומה היו ניסיונות רבים לחצותה, וכמחצית ממקרי המוות קרו בחמש השנים הראשונות. השיא היה ב-1962 – 22 מקרים, בכללם 4 שומרים שנורו על ידי נמלטים או על ידי משטרת מערב ברלין. בשל הפיכת החומה למכשול כמעט בלתי עביר, פחתו מאוד ניסיונות הבריחה דרכה, ומ-1967 ירד מספרם השנתי של הקורבנות למספר חד-ספרתי. מ-1976, בעקבות חתימת הסכמי הלסינקי והשיפורים הנוספים שהוכנסו בחומה, ירד המספר למקרה אחד או שניים בשנה.
נפילת החומה
ב-18 בינואר 1989 אמר אריך הונקר כי "החומה תעמוד חמישים ואפילו מאה שנה אם יהיה צורך בכך". התהליכים ההיסטוריים שהחלו בשנות השמונים בברית המועצות, ועלייתו של מיכאיל גורבצ'וב להנהגה שם, הביאו את החומה לסוף דרכה, דווקא בתקופה בה מילאה את תפקידה בצורה כמעט מושלמת. בחמש השנים שבין 1982 ל-1987 נהרגו בניסיון לעבור את החומה שישה אנשים בלבד, אך לא בשל שינוי מדיניות הפתיחה באש, אלא משום שהמזרח-גרמנים למדו שניסיון לחצות את המכשול הבלתי עביר משול כמעט לניסיון התאבדות. במקום להסתכן בחציית החומה הם הגישו בקשות לעזוב למערב, שמספרן ב-1987 הגיע ל-112,000. ביוני 1987 הגיע נשיא ארצות הברית, רונלד רייגן לביקור בברלין. בנאומו מול החומה, ליד שער ברנדנבורג, קרא למיכאיל גורבצ'וב להפיל את החומה. ב-1989 החל במדינות מזרח אירופה גל של שינויי משטר שהתגלגל עד מהרה לכדור שלג, תהליך שקיבל מאוחר יותר את הכינוי סתיו העמים: בפולין ניצחה תנועת סולידריות בהנהגתו של לך ואלנסה את השלטון הקומוניסטי בבחירות ב-4 ביוני 1989, במדינות הבלטיות החלה תסיסה, ובהונגריה הונהגה "חבילת הדמוקרטיה". ב-2 במאי פתחה הונגריה את גבולה עם אוסטריה. ביולי התנער גורבצ'וב מ"דוקטרינת ברז'נייב" שהתירה למדינתו להתערב בכל אחת מגרורותיה, והצהיר כי כל מדינה רשאית לבחור את המשטר שיונהג בה.
הפגנות המוניות
באוגוסט ובספטמבר 1989, בעוד ההנהגה המזרח-גרמנית מתכוננת לחגיגות ארבעים שנה לייסוד המדינה בתחילת אוקטובר, ברחו עשרות אלפים מתושבי מזרח גרמניה למערב דרך הונגריה, בנצלם את הגבול הפתוח עם אוסטריה. אחרים הגיעו למדינות במזרח אירופה ופנו לשגרירות גרמניה המערבית לקבלת מקלט מדיני. המצב הגיע עד כדי סגירת השגרירות בבודפשט בתאריך הסמלי, 13 באוגוסט 1989, שבו מלאו 28 שנים לחומה, בשל אי היכולת להתמודד עם עומס הפונים. השגרירות המערב-גרמנית בפראג התמלאה אף היא בפליטים מזרח גרמניים, כ-4,000 במספר, שישנו באוהלים.
החל מ-4 בספטמבר פרצו הפגנות בעיר לייפציג. ההפגנות חזרו על עצמן מדי יום שני, כשמספר המשתתפים הולך וגדל. על אף כל אלה הונקר, בן ה-77, שהיה מאושפז במשך שישה שבועות במהלך אוגוסט וספטמבר עקב שני ניתוחים שעבר וגילוי של גידול ממאיר בגופו, עמד בסירובו לכל רפורמה פנימית. המשטר התכונן להצגה הגדולה – חגיגות יום השנה ה-40 להקמת גרמניה המזרחית.
ב-6 וב-7 באוקטובר 1989 ביקר גורבצ'וב במזרח גרמניה כדי להשתתף בטקסים, אך את ביקורו ניצל כדי להיפגש עם הפוליטבירו המזרח גרמני ולהמריץ את חברי ההנהגה להסכים לרפורמה. בשיחותיו עם הונקר ניכרו חילוקי הדעות החריפים ששררו ביניהם. הונקר אף הציג את כלכלת מזרח גרמניה כאחת מ-10 הכלכלות המובילות בעולם. גורבצ'וב, שידע היטב כי גרמניה המזרחית על סף פשיטת רגל, היה המום מניתוקו של הונקר מהמציאות.
ההפגנה ב-2 באוקטובר בלייפציג, בה השתתפו כ-10,000 איש, הייתה נקודת המפנה. בין הסיסמאות שנשמעו בהפגנה היו "!Wir wollen raus" ("אנחנו רוצים החוצה") ואחר כך גם "!Stasi raus" ("השטאזי החוצה!"). בימים הבאים התפשטו ההפגנות גם לערים אחרות, בהן דרזדן, בדרישה לשינוי פוליטי במזרח גרמניה, והן התקיימו גם בזמן חגיגות ה-40. לאחר שהסתיימו החגיגות, ב-8 באוקטובר, הוציא אריך מילקה צו המורה על פיזור הפגנות לא חוקיות, והשטאזי פתח בגל מעצרים.
למרות צעדים אלה הלכו ההפגנות וגברו: ב-16 באוקטובר הגיעו להפגנה בלייפציג 120,000 איש. הונקר ויֶתר חברי ההנהגה שצפו בהפגנה שצולמה בחשאי, היו המומים, אך מלבד הונקר איש לא הציע לפעול נגד המפגינים. למחרת, בישיבת הפוליטבירו, כשברקע התסיסה האזרחית המתמשכת, הודח הונקר על ידי חבריו להנהגה, בידיעתו של גורבצ'וב ובתמיכתו, והוחלף באגון קרנץ.
החומה נופלת
הרשויות בגרמניה המזרחית לא יכלו, ואולי גם לא רצו, לחסום את זרם המהגרים לגרמניה המערבית דרך הונגריה, צ'כוסלובקיה ופולין. לפי דו"ח שהגיע אל הפוליטבירו ב-30 באוקטובר 1989 (דו"ח שירר, Schürer-Papier), היה מצבה הכלכלי של גרמניה המזרחית על סף תהום, וכדי לעמוד בהחזר חובותיה למערב היה עליה, על פי הדו"ח, להביא לגידול חד בייצוא, יעד בלתי אפשרי לנוכח מצבה של התעשייה המקומית, על ציודה המיושן ורמת הפריון הנמוכה שלה, ולירידה דרסטית של 30%-25% ברמת החיים - מה שהיה מביא בוודאות לסופו של המשטר.
בחלק חסוי של הדו"ח, שהובא רק לידיעתם של קרנץ וראש ממשלתו וילי שטוף, נקבע כי גרמניה המזרחית תלויה לחלוטין בהלוואות משכנתה המערבית, ואם לא תצליח לגייס מדי שנה 8 עד 10 מיליארד מארק, לא תוכל לעמוד בפירעון חובותיה. הדו"ח קבע למעשה כי גרמניה המזרחית היא מדינה חדלת פרעון.
בסיכומו של דבר הציע הדו"ח "ליצור עוד במאה הנוכחית תנאים שייתרו את הגבול הקיים בין שתי המדינות הגרמניות", שמשמעותו איחוד הגרמניות. קרנץ עוד ניסה להתמודד עם המצב, אך בפגישתו עם גורבצ'וב במוסקבה ב-1 בנובמבר סורבה בקשתו לסיוע.
חמור מכך, ההתנגדות למשטר הקומוניסטי החריפה, והוא איבד את השליטה גם על ההפגנות, שהגיעו כבר לברלין. בתחילת חודש נובמבר נערכה הפגנה ובה השתתפו חצי מיליון בני אדם. בימים הבאים התפשטו ההפגנות בברלין מול בנייני וסמלי השלטון. צעקות כמו "הלאה חזירי השטאזי!", שבזמנים קודמים אזרחים לא היו מעזים לאומרן, היו לדבר שבשגרה. ב-7 בנובמבר התפטרה הממשלה.
בבוקר 9 בנובמבר התבשרו חברי הפוליטבירו כי במהלך היממה שחלפה עזבו כ-20,000 מאזרחי המדינה לאוסטריה דרך צ'כוסלובקיה. בהחלטה שהתגבשה בבהילות, על רקע מחאות מהשכנה הקומוניסטית, קבעו חברי הפוליטבירו בין היתר כי:
עוד נקבע בהחלטת הממשלה, כי למעט מקרים חריגים, מתן ההיתרים ליציאה יהיה ללא תנאים וללא הוכחת הצורך בנסיעה. ההחלטה הייתה אמורה להיכנס לתוקף החל מ-10 בנובמבר. גינטר שבובסקי, חבר המפלגה הקומוניסטית ודובר הוועד המרכזי, כינס מסיבת עיתונאים ב-9 בנובמבר בשעות הערב ששודרה בשידור חי ברדיו ובטלוויזיה המזרח גרמניים. כשנשאל לתוקף ההחלטה, ציין בטעות כי היא תקפה מרגע שהתקבלה ללא דיחוי.
הידיעה על כך התפשטה כאש בשדה קוצים, והמונים החלו לצבוא על מעברי הגבול בתור להחתמת דרכונים. הלחץ היה כה גדול, ומספר הפקידים מועט, עד כדי סיכון חייהם. בשעה 23:30 פרצו האלפים שניצבו בתור במעבר הגבול את הגדר ברחוב בורנהולמר, הדפו את קומץ השומרים וחדרו לשטח ברלין המערבית. הקצין הממונה על המעבר, אוברסטלויטננט האראלד יגר (Harald Jäger) החליט לוותר על אקט החתמת הדרכונים. תוך פחות משעה נפתחו כל מעברי הגבול, ללא התערבותם של אנשי משמר הגבול, שבנסיבות אחרות היו יורים בנמלטים. מאות אלפי אנשים ניצלו את ההזדמנות החדשה, ופרצות נפרצו בחומת ברלין ובגדרות הגבול עם המערב. החומה נפלה. לאחר 28 שנות פיצול של העיר ושל המדינה, הייתה נפילתה סמל לסיום המלחמה הקרה, כפי שבעת קיומה הייתה לסמל הסכסוך הבין-גושי. להפלת החומה היו השלכות מרחיקות לכת על גרמניה המזרחית ועל הגוש הקומוניסטי כולו. בדצמבר הוחלף קרנץ, והמונופול של המפלגה הסוציאליסטית בשלטון הסתיים. מאורע זה הוביל להאצה ברפורמות במזרח גרמניה שהביאו עד לאיחוד גרמניה ב-3 באוקטובר 1990. גם מעבר לגבולות גרמניה, ברומניה, השפיעו חדשות אלה על תחילת האירועים, שהובילו למהפכה הרומנית. רבים סברו שיש לציין את 9 בנובמבר כיום האחדות הגרמנית; בתאריך זה גם נוסדה רפובליקת ויימאר בשנת 1918 ונכשל ניסיון הפוטש במרתף הבירה ב-1923. עם זאת, 3 באוקטובר נבחר ליום המציין את האיחוד, שכן ב-9 בנובמבר 1938 התחולל ליל הבדולח, כך שבחירת תאריך זה נחשבה בלתי הולמת.
בחג המולד 1989 הופיע המנצח ליאונרד ברנשטיין בקונצרט חגיגי בברלין, בו הושמעה האודה לשמחה של בטהובן. ברנשטיין ביצע משחק מילים והגדיר את היצירה כ"אודה לחופש" על ידי החלפת המילה Freude (שמחה), שהייתה אמורה לשיר המקהלה, במילה Freiheit (חופש). ב-1990 הופיעה סולנה לשעבר של להקת פינק פלויד, רוג'ר ווטרס בכיכר פוטסדאם, שלא הרחק ממנה עבר קטע של החומה, באירוע צדקה ששיחזר את מופע החומה, יחד עם אמנים רבים נוספים, ובהם הסקורפיונז, שינייד או'קונור וואן מוריסון.
שרידי החומה
חלקים מעטים בלבד מהחומה נותרו ומשמשים אתרי הנצחה. רוב החומה נהרס לחלוטין על ידי ההמונים, אשר מיהרו לקחת פיסות בטון "מקוריות" מהחומה כמזכרת. גם הקטעים שנותרו אינם נראים בעשור השני של המאה ה-21 כפי שנראו בתקופת העיר המפוצלת.
בין הקטעים שנשארו קטע הקרוי "גלריית הצד המזרחי", בן 1,300 מטרים, ליד תחנת הרכבת המזרחית (Ostbahnhof), בו הצד המזרחי של החומה מכוסה בציורי קיר של אמנים; דבר זה לא היה מתאפשר בתקופת גרמניה המזרחית – בתקופה זו היה זה דווקא צידה המערבי של החומה שכוסה בגרפיטי. חלקים אחדים מהגלריה עוסקים בביקורת על גרמניה המזרחית. ציור אחד מן החומה מוקדש לישראל, ובו דגל ישראל מצויר על דגל גרמניה. חלקים נוספים של החומה אשר עומדים על תילם ניתן למצוא בכיכר פוטסדאם ובקרבת צ'ק פוינט צ'ארלי.
קטע נוסף, ברחוב ברנאואר שבצפון ברלין, הוגדר כאתר הזיכרון הרשמי לחומת ברלין. לאורך קטע מהחומה שוחזרה 'רצועת המוות' במלואה, כולל מגדלי שמירה ותאורה, וניתן לצפות עליה ממגדל שנבנה בסמוך. במגדל יש מרכז תיעוד לתולדות החומה ולאורך הרחוב פזורים שלטים רבים הממחישים נושאים הקשורים לחומה ולבריחה (בין השאר מסומנות באבנים מספר מנהרות-בריחה שנחפרו שם).
חומת ברלין בתרבות
חומת ברלין ומעבר הגבול צ'ק פוינט צ'רלי הפכו גם לסמל בספרות הריגול הקשורה למלחמה הקרה, שהתפתחה במערב בשנות השישים והשבעים של המאה העשרים. החומה זכתה לאזכורים רבים בספרות, מוזיקה ובקולנוע.
ארמאן די פאטי דה קלאם
שארל ארמאן אוגוסט פרדיננד מרסייה די פאטי דה קלאם (בצרפתית: Charles Armand Auguste Ferdinand Mercier du Paty de Clam; 21 בפברואר 1853 – 3 בספטמבר 1916) היה לוטננט קולונל בצבא צרפת, אשר התפרסם בשל חלקו בפרשת דרייפוס.
תחילת דרכו
פאטי נולד בפריז ב-21 בפברואר 1853. אביו וסבו היו שניהם עורכי דין, אולם הוא פנה לקריירה צבאית. ב-1870 הוא סיים את האקדמיה הצבאית סן-סיר והתגייס לצבא צרפת. ב-1874 הוא הועלה לדרגת לוטננט, וב-1877 לדרגת קפטן. ב-1879 הוא הוצב במטה הכללי במשרד הראשון (משרד הניהול), וב-1887 הועבר למשרד השלישי (מבצעים ואימונים). ב-1890 הוא הועלה לדרגת מייג'ור.
חקירתו ומעצרו של דרייפוס
פאטי הציג את עצמו בפני דרייפוס וביקש ממנו כטובה אישית לכתוב בשבילו מכתב לבואדפר. פאטי החל להכתיב לו מכתב אשר שילב בתוכו קטעים מתוך הבורדרו. בשלב מסוים נראה היה שדרייפוס מאבד את ביטחונו העצמי, וידו החלה לרעוד באמצע הכתיבה. פאטי ניסה לערער אותו עוד יותר, אולם לא הצליח בכך. לפיכך, הוא החליט לנטוש את העמדת הפנים. הוא הניח יד על כתפו של דרייפוס והצהיר: "בשם החוק אני אוסר אותך. אתה נאשם בבגידה במולדת". דרייפוס העיד לימים כי: "אילו הלם בי הרעם לא היה גורם לי להזדעזעות כה עזה". הוא החל למחות ולזעוק שהוא חף מפשע, בעוד האנשים בחדר השתלטו עליו ונטלו ממנו את מפתחות ביתו. פאטי הגיש לו אקדח והציע לו להתאבד, אולם דרייפוס השיב: "אני רוצה לחיות כדי להוכיח את חפותי". האנשים אזקו אותו ומסרו אותו לידי אובר-ז'וזף אנרי, אשר הוביל אותו לבית הסוהר שרש-מידי, שם נכלא בתא לבדו, ונאסר עליו לכתוב או ליצור מגע עם אדם.
מיד לאחר מכן, מיהר פאטי אל ביתו של דרייפוס. הוא פגש את לוסי דרייפוס ובישר לה על מעצרו של בעלה. הוא ערך חיפוש בבית, והחרים מכתבים אישיים, כולל מכתבים שכתבו הזוג דרייפוס זה לזה בתקופת אירוסיהם. במהלך הימים שלאחר מכן, ביקר פאטי את דרייפוס בתאו מדי ערב. הוא חקר אותו בצורה נוקשה ביותר, וניסה ללא הרף להביך אותו, לבלבל אותו ולייאש אותו. הוא הכתיב לו הכתבות ארוכות ואיים עליו שגורלו נחרץ. כל אותו הזמן, לא נאמר לדרייפוס במה מאשימים אותו ולא ניתן לו לראות את הבורדרו. כתוצאה מכך, בריאותו הנפשית התערערה כליל, והוא שקע בהתקפי דיכאון, או לחלופין בהתקפי זעם שבהם היה משליך כל מה שבהישג יד ואף פוגע בעצמו. במקביל לחקירה הרשמית, פתח פאטי בחקירה אשר נועדה לחקור את חייו האישיים של דרייפוס ולהכפיש את שמו. דו"ח שהגיע למשטרה קבע שדרייפוס נראה מספר פעמים במועדוני קלפים מפוקפקים. נערך גם דו"ח נגדי אשר הוכיח שדרייפוס מעולם לא ביקר במועדונים הללו, אולם הוא הועלם עד מהרה. נמצא שהיו לו מספר מערכות יחסים עם נשים מחוץ לנישואים, אולם למרות חיפושים נמרצים שערך צוותו של פאטי, לא נמצאה ביניהן אף אחת אשר הייתה עשויה להיות מרגלת. דרייפוס מצדו, טען שכל קשריו עם הנשים הללו נפסקו לאחר נישואיו.
לנוכח עקשנותו של דרייפוס, החל פאטי לפקפק באשמתו. בדו"ח שכתב ב-28 באוקטובר, טען פאטי כי: "עובדות אחדות שישנן בידינו, לא נוכל להביא אותן לפני בית דין, משום שהן עלולות לגרום לנו תסבוכת עם מעצמות זרות - מחד, ומאידך - העובדות הממשיות האחרות היכולות לשמש בסיס להאשמה, רופפות מדי ועלולות להביא לידי זיכוי. מתוך כל אלה חושב החוקר [היינו פאטי עצמו], שבמצב הקיים כיום ולפי המידע שיש בידינו כעת, רצוי, אולי, להפסיק את החקירה. יש בכל זאת לנקוט אמצעי זהירות מתאימים נגד הקפיטן דרייפוס כדי למנוע ממנו התקשרות עם סוכנים זרים, עד שנעבד תוכנית חדשה". פאטי הגיש את הדו"ח לבואדפר למחרת היום, וזה האחרון דרש ממנו לכתוב דו"ח חדש, אותו סיים פאטי לכתוב ב-31 באוקטובר ובו קבע כי יש להמשיך את החקירה.
משפט דרייפוס
משפטו של דרייפוס נפתח ב-19 בדצמבר. פאטי העיד נגדו כמובן. אולם בואדפר, גונז ומרסייה היו נחושים להבטיח שהמשפט לא יוכרע לטובת דרייפוס, ולפיכך הכינו תיק עם כמה מסמכים מפלילים שלא היו ידועים להגנה. הם הורו לפאטי להביא את התיק לשופטים כאשר יצאו מאולם המשפט להתייעצות. כאשר הם יצאו, הגיש פאטי את התיק לאב בית הדין הקולונל אמיליין מורל והצהיר: "נתבקשתי להעיר את תשומת לבך להערה חשובה בתוך המעטפה, וששר המלחמה ביקש להודיע על תוכנה לשופטים בלבד בשעת התייעצותם". הגשת מסמכים לשופטים בלי שיינתן להגנה לעיין בהם נחשבה למעשה פלילי בעליל.
נפילתו של פאטי
פאטי שימש בתחילה כדמות צללים בפרשה, אולם בהדרגה נחשפה השפעתו הרבה על ההליכים. אמיל זולא, במאמרו הנודע "אני מאשים...!" אף הגזים בחלקו של פאטי בפרשה. זולא הצהיר כי "בשורש כל הפרשה נמצא אדם רשע אחד, לוטננט קולונל די פאטי דה קלאם שהיה באותה תקופה מייג'ור. הוא כל פרשת דרייפוס..." בסוף המאמר, כשערך זולא מעין "סיכום" של כל האשמים בפרשה הוא כתב: "אני מאשים את לוטננט קולונל די פאטי דה קלאם כי שימש כלי יוצר לעיוות דין מעשה שטן, תחילה בלא יודעין אני רוצה להאמין, ולאחר מכן הגן במשך שלוש שנים על פועלו, בתחבולות רמייה נפשעות ביותר". מצבו של פאטי נעשה מסוכן כאשר שר המלחמה החדש גודפרואה קווניאק פתח בחקירה כנגד אסטרהאזי, וגילה כי פאטי סייע לו בהליך המשפטי שהתנהל נגדו, וכן שפאטי זייף מסמכים כדי להפליל את פיקאר. עם זאת, בהדרגה השתכנע קווניאק כי פאטי חף מפשע. אולם בהמשך נחשף כי המסמך העיקרי ששימש להאשמתו של דרייפוס, הוא זיוף (זיוף אנרי).
גילוי הזיוף גרם לאנרי להתאבד, לאסטרהאזי לברוח לבריטניה ולהודות באשמה, לבואדפר וקווניאק להתפטר ובהמשך לנפילת ממשלתו של אנרי בריסון ולהקמת ממשלה חדשה אשר האמינה בחפותו של דרייפוס והייתה נחושה לזכות אותו. מפקדי הצבא החדשים מאסו בפאטי והוציאו אותו משירות פעיל בספטמבר 1898. ביוני 1899 הוא נעצר בחשד לזיוף, אולם שוחרר לקראת סוף השנה כאשר הנשיא אמיל לובה החליט להעניק חנינה כוללת לכל הנוגעים בפרשה משני הצדדים. למרות זאת, ב-1901 הוא בחר לעזוב את הצבא.
אחריתו
בשנת 1913 הוא הגיש בקשה להתקבל מחדש לצבא, והוצב כלוטננט קולונל בכוחות המילואים. הוא לחם במהלך מלחמת העולם הראשונה, והיה הקצין היחיד מבין הקצינים המעורבים בפרשת דרייפוס שעשה זאת, למעט את אלפרד דרייפוס עצמו. הוא נפצע ב בספטמבר 1914, וקיבל את אות לגיון הכבוד. ב-3 בספטמבר 1916 הוא מת מפצעיו בוורסאי.
בנו, שארל די פאטי דה קלאם, מונה לקומיסר הכללי לענייני יהודים תחת ממשלת וישי בין פברואר למאי 1944, בעיקר בשל העובדה שאביו היה מעורב בפרשת דרייפוס.
פקק אנאלי
פקק אנאלי או פלאג אנאלי (באנגלית: Butt Plug) הוא אביזר מין המיועד להחדרה דרך פי הטבעת אל הרקטום.
פקק אנאלי הוא סוג של דילדו, בדרך כלל קצר ובעל בסיס רחב למניעת חדירה עמוקה מהרצוי. בניגוד לנרתיק שמסתיים בצוואר הרחם, הרקטום מוביל למעי הגס ומשם למעי, לכן חפצים המוחדרים במלואם דרך פי הטבעת עלולים להיתקע בצורה שתצריך התערבות רפואית.
החדרת הפקק האנאלי נעשית לשם הגברת הגירוי המיני, אצל גברים ונשים, והוא אביזר אחד מני רבים שמטרתם ליצור גירוי אנאלי.
עיצוב
הפקק האנאלי מגיע בצורות וגדלים שונים. לעיתים בצורת פין, בורג, מסולסל, גלי וכן הלאה. העיצוב הנפוץ בעל צורת קונוס עם קצה קהה כדי למנוע פגיעה בדפנות המעי, מעל צוואר צר יותר ובסיס מאונך לקונוס. מותני הפקק (בין הקונוס לבסיס) הצרים יותר נועדו למיקום בפי הטבעת. בזמן החדרת הפקק שרירי פי הטבעת נמתחים בהדרגתיות מעל הקונוס עד הגעתם למתניים הצרים המאפשרים את הרפיית השריר. מבנה זה נועד לקבע את הפקק במקומו ומונע ממנו להחליק החוצה. אף על פי שפעולת השרירים באזור זה רצונית הגוף נוטה לדחוף באופן אוטומטי גורמים זרים מהמעי וללא קיבוע הפקק הוא היה מחליק החוצה. גודל בסיס הקונוס ועומק המתניים קובע את עוצמת הקיבוע כאשר בסיס הקונוס קטן יחסית ניתן לדחוף את הפקק בעזרת הפעלה רצונית של שרירי הרקטום, פקק גדול יותר דורש עזרה חיצונית במשיכתו. הבסיס השטוח מונע את החדרתו של הפקק האנאלי לעומק המעי.
הפקק עשוי ממגוון חומרים שהנפוץ ביניהם הוא לטקס. חומרים שונים הכוללים סיליקון, עץ, מתכת, גומי סינתטי, אבן ואחרים נמצאים גם הם בשימוש.
שימוש
הפקק האנאלי יכול לשמש גברים ונשים כאחד. אצל חלק מהאנשים (גברים ונשים), גירוי בפי הטבעת מגביר את ההנאה המינית. החדירה ותחושת המילוי גם הן יכולות ליצור גירוי. אצל נשים, הקרבה לנרתיק (המופרד מקצה המעי על ידי קרום דק) יוצרת לחץ נוסף עליו, היכול לגרום אף הוא לגירוי (בליווי חדירה לנרתיק או בלעדיה). אצל גברים, מגע בבלוטת הערמונית מגביר את ההנאה המינית. הנאה גברית משימוש בפקק יכולה להגרם גם בעקיפין, כאשר בת זוגו של הגבר משתמשת בפקק אנאלי בעת קיום יחסי המין, אם בשל רטט שהוא יוצר, או בשל הלחץ המצר את הנרתיק.
עיצוב הפקק יכול להתמקד בסוג גירוי מסוים: קיימים פקקים בעלי מנוע ויברטור המאפשרים תחושת רטט, וכן פקקים המעוצבים כך שיגרמו להגברת חיכוך או כך שיגרו את הפרוסטטה בגוף הגבר. ניתן גם להזיז את הפקק בדומה לדילדו.
כמו בכל פעילות אנאלית החדרת הפקק דורשת שימוש בחומר סיכה מתאים כיוון שברקטום אין חומר סיכה עצמית כפי שניתן למצוא בנרתיק. למען שמירת ההגיינה עדיף להלביש קונדום על הפקק ולזרוק אותו לאחר השימוש. בדרך זו ניתן לשמור על הפקק נקי יחסית מחיידקים ושאריות צואה. למרות אמצעי זהירות לא נהוג לשתף את הפקק בין כמה אנשים מפאת הסיכון הגבוה בהעברת מחלות המדבקות דרך נוזלי גוף כגון איידס. כמו כן, מטעמי הגיינה לא נהוג להעבירו בין פי הטבעת לפה או לנרתיק.
סכנות
החדרת הפקק לתקופה ארוכה במשך היום אפשרית, אך עלולה לגרום לשיפשוף בהיעדר חומר סיכה טבעי. בנוסף, בעת השימוש בפקק אנאלי והשארת פי הטבעת מורחב לאורך זמן יש לנקוט במשנה זהירות, היות שפעולה זו עלולה לפגוע באלסטיות הטבעית המאפיינת את שרירי פי הטבעת.
סוגים
פקק מתנפח - לפקק זה מחוברת משאבה הנותרת מחוץ לגוף, אשר מנפחת את הקונוס. הפקק ניתן להחדרה כאשר הוא צר ולאחר מכן הוא מנופח בתוך הרקטום, כך שהוא מאפשר מעבר קל דרך שריר פי הטבעת גם כאשר גודלו רב.
קיימים פקקים להחדרת נוזלים אשר לאורכם עובר צינור חלול כך שכאשר הוא בתוך הגוף ניתן להזרים דרכו נוזלים. הפקק מונע מהנוזלים לצאת החוצה.
רועי לבס
רועי לבס (נולד ב-28 בנובמבר 1992) הוא זמר-יוצר, מוזיקאי, מלחין, פזמונאי, מתרגם, שחקן ותסריטאי ישראלי.
כתב והגיש פינה המסכמת את מחזור ליגת העל בתוכנית "מגרש פתוח" בערוץ הספורט בין השנים 2018-2020.
בשנת 2016 הוציא את אלבומו הראשון, "למסגר רגע בחיים", בשנת 2019 הוציא את אלבומו השני, "בריכה בלי מים", ובשנת 2022 הוציא את אלבומו השלישי, "סיפורים על שקיעות וזריחות".
בשנת 2022 כתב וכיכב בסדרת הרשת אני אמחק אותך.
ביוגרפיה
לבס גדל במושב בית חרות שבעמק חפר, מושב שסבו היה ממקימיו ואף נתן למושב את שמו.
בן דודו הוא ג'ף לבס, הפסנתרן של ואן מוריסון.
בשנת 2016 הוציא מיני-אלבום ראשון עם השירים שליוו אותו בהופעות לאורך השנים בהופעות, בשם "למסגר רגע בחיים", כשם אחד משירי האלבום. האלבום הופק על ידי רומן גרינבלט (מלהקת כלבי פבלוב) ולווה בסיבוב של 32 הופעות לצד הרכב.
מספר שנים לאחר מכן הגדיר לבס את המיני-אלבום הראשון כאלבום "בוסרי".
באלבום נכלל השיר "אולי, אולי, אולי", תרגום שכתב לבס לשיר Quizás, Quizás, Quizás (שהתפרסם גם בגרסה האנגלית שלו בשם Perhaps, Perhaps, Perhaps).
בסוף שנת 2019 הוציא לבס ברשתות הסטרימינג תרגום שכתב וביצע לשירו של בילי ג'ואל, Vienna, בשם העברי "וינה".
באוגוסט 2020 פרסם לבס גרסת כיסוי לביצוע של רוני דואני לשיר "סוד" (שבעצמו היה גרסה נוספת לשיר שביצע במקור הזמר אדם), כאשר לבס שר את מילות השיר בגרסה הנשית, וכולל בביצוע אלמנטים מוזיקליים מהגרסה של דואני כמחווה וכ״תזכורת לילדות שלי״.
בתחילת שנת 2022 הוציא לבס את אלבומו השלישי "סיפורים על שקיעות וזריחות" בהפקת אריאל קשת מלהקת פול טראנק, מתוכו יצאו הסינגלים "חיים משעממים", "והתרסקתי" ו"והלב גם". האלבום כלל מיני-איחוד של להקת עדן לצד שיתופי פעולה עם אהוד גרף, עופר פנחס מלהקת פנחס ובניו וביצוע עברי לנעימה פוגה קטנה שהלחין נחום היימן ללהקת הפרברים, והפך לשיר מוכר בצרפת בביצועו של מקסים לה פורסטייה. את הסינגלים ששוחררו מתוך ההאלבום ליוו קליפים, כאשר לבס ביים וערך את הקליפ לשיר 'והתרסקתי'.
האלבום וסיבוב ההופעות שליווה אותו זכו לביקורות חיוביות, ובלוג 'הרדאר' אף בחר בלבס בתור זמר השנה.
עם פתיחת מונדיאל 2022 בקטר הוציא לבס גרסה חדשה לואלה שמות, לצד קליפ שערך ובו ביצע מחווה למבצע השיר המקורי, אריק איינשטיין.
בשנת 2023 הוציא את השיר "אהבה בת מאה" לכבוד שנת המאה של מועדון הכדורגל הפועל תל אביב.
מאז 2016 חבר לבס בהרכב המחווה הישראלי Frozen Chimps ללהקת ארקטיק מאנקיז.
רנה פלבר
רנה פלבר (בצרפתית: René Felber; 14 במרץ 1933 – 18 באוקטובר 2020) היה פוליטיקאי שווייצרי, אשר כיהן כחבר מועצת הברית (הממשלה) של ארצו וכנשיא שווייץ.
ביוגרפיה
פלבר נולד בביל/ביין שבקנטון ברן. הוא למד הוראה ועבד כמורה בבתי ספר יסודיים בערים בקנטון נשאטל. באחת מהן - לה לוקל - שימש כראש העיר משנת 1964 ועד 1980. בשנים 1965–1976 היה חבר בית המחוקקים של קנטון נשאטל. בין 1967 ל-1981 היה גם חבר האספה הפדרלית, הבית התחתון של הפרלמנט השווייצרי, מטעם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית. בשנים 1981–1987 היה חבר ממשלת קנטון נשאטל וממונה על מחלקת הכספים.
ב-9 בדצמבר 1987 בחרה האספה הפדרלית בפלבר לחבר במועצת הברית של שווייץ במקומו של פייר אובר (Pierre Aubert). ב-1991 נבחר שנית לכהונה. במהלך כהונתו במועצה היה ראש המחלקה לענייני חוץ. הוא נאבק למען הצטרפות שווייץ כחברה באזור הכלכלי האירופי, אך ההצעה נדחתה ברוב קטן במסגרת משאל עם שנערך בדצמבר 1992.
במהלך שנת 1992 כיהן פלבר כנשיא שווייץ. ב-31 במרץ 1993 פרש ממועצת הברית בשל בעיות בריאות. למחליפתו במועצה נבחרה רות דרייפוס.
באפריל 1993 החליטה לייסד תפקיד קבוע של משקיף מיוחד מטעם האו"ם לשטחים הפלסטיניים. פלבר קיבל תפקיד זה, ושימש בו עד שנת 1995. בדו"ח שכתב במסגרת תפקידו ביקר בחריפות את ישראל ואת אחריותה לסגר על רצועת עזה ולמשבר המים ברצועת עזה.
לאחר מכן היה פעיל בארגונים הומניטריים שונים, בהם הארגון לאיכות הסביבה ו.
נפטר ב-18 באוקטובר 2020.
ג'וליאנו דה פאולה
ג'וליאנו ויקטור דה פאולה (בפורטוגזית: Giuliano Victor de Paula) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הקשר במועדון הכדורגל קורינתיאנס ובנבחרת ברזיל בכדורגל.
פרנה
ג'וליאנו התחיל את הקריירה הספורטיבית שלו במחלקת הנוער של מועדון הכדורגל פרנה בעיר הולדתו קוריטיבה שבמדינת פרנה. הוא חתם בקבוצה הבוגרת בפברואר 2007.
אינטרנסיונל
ב-2009 הוא הוחתם במועדון הכדורגל אינטרנסיונל מהעיר פורטו אלגרה והתאקלם מהר מאוד בקבוצה וכבר בעונת הבכורה שלו בקבוצה הוזמן לנבחרת הצעירה של ברזיל וזכה עם הנבחרת בקופה אמריקה עד גיל 20 לשנת 2009.
גביע ליברטדורס 2010 היה אחד הטורנירים המוצלחים שלו והוא הוכתר למלך השערים של קבוצתו בטורניר ובנובמבר אותה שנה הוכתר לשחקן הטוב בגביע ליברטדורס.
דנייפר
אף שקבוצות אירופיות רבות התעניינו בו הוא הוחתם לבסוף בינואר 2011 בקבוצת דנייפרו דנייפרופטרובסק האוקראינית תמורת סכום של 11 מיליון יורו ואף שהופיע בשורות הקבוצה 87 פעמים הבקיע 16 שערים בלבד. הישג השיא של דניפרו בתקופה ששיחק בשורותיה הייתה ההעפלה לגמר ליגת אירופה.
גרמיו
בקיץ 2014 חזר לברזיל וחתם בשורות גרמיו, בשורותיה הוא הבקיע 11 שערים.
זניט
ביולי 2016 הוחתם בשורות זניט סנקט פטרבורג הרוסית תמורת 7 מיליון יורו לחוזה בן 4 שנים. הוא התאקלם היטב בשורות הקבוצה והפך לבורג מרכזי בקבוצה ולאחד המבקיעים הגדולים בליגה הרוסית בעונת הבכורה שלו. הוא אף הוכתר לאחד ממלכי השערים ב, משהבקיע 8 שערים באותה עונה. במדי זניט הוא בסך הכל הופיע ב-42 משחקים בכל המסגרות והבקיע 17 שערים כשהוא הופך למלך השערים של זניט בעונת הבכורה שלו.
פנרבחצ'ה
ב-12 באוגוסט 2017 חתם בשורות פנרבחצ'ה הטורקית. ב-7 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 1-0 לבנפיקה ליסבון במוקדמות ליגת האלופות. ב-20 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בליגה הטורקית בתיקו 2-2 נגד טרבזונספור. ב-17 בספטמבר הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 4-1 על אלניהספור.
איסטנבול בשאקשהיר
באוקטובר 2020 חתם באיסטנבול בשאקשהיר מהליגה הטורקית.
קורינתיאנס
בקיץ 2021 חזר למולדתו ברזיל וחתם בקורינתיאנס.
סטטיסטיקה
נכון ל-7 במרץ 2018:
גוסטב קיליאן
גוסטב קיליאן או בשמו המלא יוהאן גוסט קיליאן (בגרמנית: Johann Gustav Killian; 2 ביוני 1860 מיינץ - 24 בפברואר 1921 ברלין) היה רופא אף אוזן גרון גרמני, שעסק בתחום האף (רינולוגיה) והגרון (לרינגולוגיה) ונחשב למייסד הברונכוסקופיה. הוא כיהן כפרופסור לרפואת אף אוזן גרון באוניברסיטת ברלין.
ילדות וצעירות
קיליאן נולד בשנת 1860 בעיר מיינץ כבן להורים גרמנים בני דת הרומית-קתולית:האב - יוהאן בפטיסט צזאר קיליאן, מפקח תחבורה ומורה תיכון והאם - אפולונויה לבית הפפל, שנפטרה בגיל 31 מכולרה כשהילד היה בן 5. עוד שלושה מאחיו מתו באותה מגפה. האב הפך בהמשך לאדם דיכאוני והתמכר לאלכוהול. האח הבכור, יוהאן אוגוסט, ששרד גם הוא, הפך לרופא אף אוזן גרון ועבד בוורמס. קיליאן למד בבית הספר העממי (1873-1867) ואחר כך בגימנסיה הנסיכותית הריאלית במיינץ. אחרי 1873 כשאביו עבר לגור בבנסהיים על ברגשטראסה, המשיך קיליאן את לימודי התיכון בגימנסיה בבנסהיים עד למבחני הבגרות ב-1878. אחר כך הוא נרשם ללימודי רפואה באוניברסיטת שטרסבורג אחרי ארבעה סמסטרים טרום-קליניים עבר שם ב-1880 את בחינות השלב הראשון Physikum כסטודנט המצטיין של השכבה. את הסמסטרים הקליניים הבאים למד באוניברסיטת פרייבורג (1881-1880), בברלין (1882-1881), ובהיידלברג (1884-1882). החל מתחילת מאי 1884 עבד כסטאז'ר קליני בבית החולים הכללי של העיר מנהיים, במחלקה חיצונית בה נשאר עד לגיוסו לצבא. וב-9 בדצמבר 1884 סיים בהיידלברג בהצטיינות (summa cum laude) את הבחינה הממלכתית ברפואה. עבודת הגמר הייתה בתחום הגינקולוגיה בהדרכתו של אלפרד הגאר. נושא העבודה היה האנטומיה של הציסטות הפארא-שחלתיות ב-17 בדצמבר 1884 הוא התארס עם הלנה היין, בת של סוחר אמיד, אותה הכיר בימי הלימודים באוניברסיטה החל מ-15 באוקטובר 1884 התנדב למשך שנה כרופא בגדוד הרגלים 113 של דוכסות באדן בפרייבורג. בהמשך שירת כרופא צבאי במילואים עד שנה לפני מותו. אחרי שחרורו מהשירות הסדיר עבר לעבוד בפרנקפורט על נהר מיין כעוזר של הרופא יוהאן גאורג אלכסנדר קנובלאוך (1899-1820) בבית החולים של העיר.
ברונכוסקופיה
קיליאן תרם תרומות מהפכניות בתחום אבחונן וטיפולן של מחלות המעברים התת-גרוניים, במיוחד באבחונם ובהסרתם של גופים זרים בסימפונות באמצעות הטכניקה החדשה של הבקרה הברונכוסקפית. הוא תרגל בדיקות על שרת בדימוס של בית החולים פרייבורג, שהסכים לזאת תמורת תשלום בשנת 1897 הוא פרסם את מחקריו על הברונכוסקופיה הישירה, ועל השגת תמונה בראי של הקנה והסימפונות הראשיים, בעזרת לרינגוסקופ קירשטיין, שכונה כך לפי שמו של הפנימאי הברלינאי אלפרד קירשטיין (1922-1863). באותה שנה ' ב-30 במרץ 1897 הסיר קיליאן לראשונה גוף זר שנתקע בסימפון. המטופל היה איכר בן 63 מהרי היער השחור שתוך כדי שתיית מרק שאף בטעות עצם של חזיר לתוך סימפון ימני דרך הקנה. הוא התחיל לסבול מקוצר נשימה, משיעולים וגניחות דם. בשל דבר קיליאן לא נדרש לפיום קנה, אלא השתמש בברונכוסקופ ובמלקחיים. עד אז אף רופא להעז לחדור מעבר לפיצול הקנה. ב-1898 דיווח קיליאן בכנס רפואי בהיידלברג על עוד שלושה מקרים שבהם הצליח להוציא שלושה גופים זרים דומים. שיטת הברונכוסקופיה הקשיחה שהמציא קיליאן שימשה למשך 70 שנה כשיטת אבחון סטנדרטית וכשיטת טיפול.
פעילותו בברלין
קיליאן שאף לשיפור האבחון והטיפול בתחום מקצועו, ביקש לשכלל את הלרינגוסקופיה וב-1902 עסק בניתוח הרדיקלי של מערות הגולגולת. אחד התלמידים שלו באותה תקופה היה הרופא יפני קובו אינוקיצ'י. ב-1906 כשנה אחרי הקמת בית החולים על שם רודולף פירכו ברובע ודינג בברלין נפתחה שם מחלקה לאף אוזן גרון שהגיעה להישגים רבים תחת ניהולו של ארתור הרטמן, אותו הכיר קיליאן היטב מתקופת לימודיו בברלין. תרומותיו פורצות הדרך של קיליאן זיכו אותו להכרה רשמית וב-1907 התמנה לפרופסור מן המניין לשם כבוד באוניברסיטת פרייבורג. הוא יצא באותה שנה למסע בן שלושה חדשים בארצות הברית ובקנדה להזמנת החברה לרפואת אף אוזן גרון בצפון אמריקה. הוא ביקר בניו יורק, וושינגטון די. סי., פיטסבורג, סינסינטי, שיקגו, באפלו, מונטריאול, בוסטון, אולבני. בשנת 1911 עבר קיליאן לברלין בה קיבל משרה בבית החולים שאריטה, כפרופסור מן המניין באוניברסיטת ברלין וכ"יועץ חשאי לרפואה", תואר כבוד שהיה נהוג בקיסרות הגרמנית. הוא הביא איתו שותפים לפעילות מפרייבורג, את מקסילימיאן ויינגרטנר ואת ולטר אלברכט. בהגיעו לברלין שאף קיליאן למזג את המחלקות לגרון ואף (שנוהלה על ידי פרנקל) עם המחלקה לאוזניים שבניהולו של טראוטמן ואחר כך של קרל אדולף פאסו, מחלקות שראשיהם היו ביריבות ארוכת שנים. קודמו בתפקיד, ברנהרד פרנקל, מסר לו עוד ב-25 במאי 1911 שראה בו יורש ראוי. עקב פעילותו בתחום החדשני של ברונכוסקופיה, על אף התככים והתנגדויות, ב-1 באוקטובר 1911 היה קיליאן לראש הקתדרה לרפואת אף אוזן גרון. בנסיבות אלה נאלצה החברה לכלי רפואה פ.ל פישר ששיתפה פעולה איתו בפרייבורג לעבור לברלין ללואיזנשטראסה 64 ממש מול בית החולים שאריטה. חברה זו הייתה אחראית לייצור הספקולום ע"ש קיליאן והאזמל על שם קיליאן-קלאוס.
כבר ב-1897 הסכים משרד הבריאות (המנכ"ל פרידריך אלטהוף) למיזוג מחלקת אוזניים עם האגף לאף וללוע בתוך מחלקה מאוחדת משופצת. הבניין החדש של המחלקה לאף אוזן גרון נחנך ב-4 במאי 1901. מבחינה אדריכלית תוכננה המחלקה כך שחדרי החולים הוצבו בחלק הדרומי, בעוד שחדרי הניתוח נבנו בחלק המערבי, לפי צורכי תאורה מתאימה. בקומת קרקע מוקם השרות המרפאתי עם כניסה נפרדת מלואיזנשטראסה. בשנים 1907–1908 דאג קיליאן שהמרפאה לקלינאות תקשורת של גוצמן תסופח גם היא למחלקת האף אוזן גרון. הוא דאג גם שכל המתמחים יעשו סטאז' גם ביחידה הזאת.
המצאה נוספת של קיליאן הייתה בשנת 1908 הלרינגוסקופיה התלויה. קיליאן לא כתב מונוגרפיות על הברונכוסקופיה וספר כזה נכתב על ידי תלמידיו. הוא כתב ספר על הלרינגוסקופיה התלויה (Die Schwebelaryngoscopic 1920) ויחד עם פוס - ספר על ניסיונו ברפואה הצבאית - Gehörorgan, Obere Luft und Speisengänge (איבר השמיעה, דרכי הנשימה העליונות ודרכי הבליעה 1921)
אחרי מלחמת העולם הראשונה
במאי 1918 הוזמן קיליאן לשוודיה למסע הרצאות באופסלה וסטוקהולם כדי להציג שם את פיתוחיו בתחום הברונכוסקופיה. שם התוודע לארתור אדוואד אף טורסלס (1953-1864) ולהמצאותיו בתחום הרדיו-אונקולוגיה - שתלי הרדיום, שבישרו את הבראכיתרפיה בשנת 1920 הוכר כ-פרופסור מן המניין של הפקולטה לרפואה בברלין ולמשך זמן מה כיהן כדקאן שלה.
בשנת 1921 נפטר קיליאן באופן פתאומי אחרי ניתוח בבטן, כתוצאה מקרצינומה של המעי הגס קיליאן הובא לקבורה בבית קברות בפרייבורג אם ברייסגאו.
חייו הפרטיים
בנו, הנס קיליאן או בשמו המלא, הנס פרנץ אדמונד קיליאן (1982-1892) היה גם כן רופא. הוא ייסד בשנת 1923 את כתב העת הגרמני להרדמה ואילחוש "Narkose und Anästhesie . הוא היה גם סופר וכתב שנת 1957 את ספר הזיכרונות " Hinter uns steht nur der Herrgott. Ein Chirurg erinnert sich.(מאחורינו עמד רק אלהים. כירורג נזכר). הבן השני של קיליאן, פטר, נפל עם מטוסו כקצין של חיל האוויר הגרמני בשנת 1918. הוא פיתח דלקת קרום המוח מוגלתית ו, חרף הניתוח שנערך על ידי אביו, נפטר.
מונחים רפואיים הקשורים לשמו
שיטה זו הייתה תרומה חלוצית לכירורגיית האף והייתה השיטה המועדפת בכל העולם עד שנת 1960 כשהוחלפה בהדרגה. היא עדיין בשימוש במצבים מסוימים.
ממשכיו
בין הרופאים שעבדו עם קיליאן הצטיינו פון אייקן, זייפרט, ברינינגס, ולטר אלברכט, מקסימיליאן ויינטגרטנר, קובו אינוקיצ'י וכו'
קישורים חיצוניים
לפי 2011 Fred Ludwig Sepaintner, Bernd Ottnad - Badische Biographien, Neue Folge Bd 6 Seiten, Stuttgart : Kohlhammer עמ' 187–193 Fritz Zoellner - Gustav Killian Arch Otolaryngol. 1965;82(6):656-659. doi:10.1001/archotol.1965.00760010658020 december 1965 on JAMA network Roberto Campos Meirelles, Roberto Machado Neves-Pinto in International Archives of Otorhinolaryngology Year: 2005 Vol. 9 Num. 2 - Abr/Jun - (8º) ENT Instruments Tanmay S Panchabhay, Atul C.Mehta - ''Historical Perspectives of Bronchoscopy. Connecting the Dots'' Annals of the American Thoracic Society 12(5):631-641 · May 2015
סיוורט
סיוורט (סמל היחידה Sv) הוא יחידת מידה לרמת קרינה מייננת בשיטת SI. היחידה נועדה לכמת את ההשפעה הביולוגית של הקרינה, להבדיל מההשפעה הפיזיקלית הנמדדת ביחידות של גריי. היחידה קרויה על שמו של רולף סיוורט, פיזיקאי שוודי שעסק בתחום הרפואה והתפרסם בשל מחקריו בנושאי ההשפעה הביולוגית של קרינה.
הגדרה
הספיגה השקולה לרקמה מחושבת כמכפלת הספיגה ב"מקדם איכות" חסר יחידות המסומן באות "Q" התלוי בסוג הקרינה המבוטא כגודל חסר יחידות נוסף "N" התלוי במאפייני הקרינה. N תלוי בחלק הגוף שספג את הקרינה, בזמן ההקרנה ובנפח שעליו השפיעה ואף במין הביולוגי של האובייקט המוקרן. כשהם מוכפלים זה בזה, N ו - Q מהווים את "מקדם שקלול הקרינה", rW. לאורגניזמים מורכבים נוהגים לקחת סכום משוקלל או אף אינטגרל של מקדם זה על פני הגוף. בשנת 2002 החליטה הוועדה הבינלאומית למידות ומשקלות (CIPM) שההבחנה בין N ו-Q יוצרת בלבול רב מדי ומחקה את המקדם N מהגדרת היחידה בפרסומיה.
ביחידות SI בסיסיות, הסיוורט מוגדר כך:
למרות שליחידה יש אותם ממדים כמו ליחידת הגריי (ג'אול לק"ג) היא מודדת גודל שונה. כדי למנוע בלבול בין ספיגת הקרינה והספיגה השקולה משתמשים ביחידות גריי וסיוורט, ולא ביחידות של ג'אול לק"ג. לכמות קרינה מסוימת (הנמדדת בגריי) יכולה להיות השפעה ביולוגית (הנמדדת בסיוורט) שונה בתכלית כתוצאה מהבדלים בגורם שקלול הקרינה rW.
נבחרת הרפובליקה הדומיניקנית בבייסבול
נבחרת הרפובליקה הדומיניקנית בבייסבול (בספרדית: Selección de béisbol de la República Dominicana) היא נבחרת הבייסבול לגברים המייצגת את הרפובליקה הדומיניקנית בתחרויות בינלאומיות.
ב-2013 זכתה הנבחרת בוורלד בייסבול קלאסיק (אליפות העולם בביסבול) ובאולימפיאדת טוקיו (2020) זכתה במדליית הארד.
אולימפיאדת ברצלונה
נבחרת הרפובליקה הדומיניקנית העפילה לאולימפיאדת ברצלונה, שנערכה בשנת 1992. בטורניר האולימפי הנבחרת סיימה במקום ה-6 מתוך 8 נבחרות.
המלחמה הצפונית הקטנה
המלחמה הצפונית הקטנה (בשוודית: Andra nordiska Kriget, בפולנית: II wojna północna; נודעה גם בשם המלחמה הצפונית השנייה) הוא כינוי למלחמה שהתחוללה בין 1654 ל-1660 בין שוודיה מצד אחד לבין האיחוד הפולני-ליטאי, רוסיה הצארית וממלכת דנמרק-נורווגיה מצד שני. המלחמה נסתיימה לבסוף באפריל 1660, עם חתימתו של הסכם קופנהגן. שוודיה הצליחה לזכות בתום המלחמה בשטחים שבהם החזיקה דנמרק-נורווגיה קודם למלחמה. שוודיה נלחמה שוב מול המדינות הללו עשורים מספר מאוחר יותר, במה שנודע כ, ונחלה מולן הפסד. היישובים היהודיים ברחבי האיחוד-הפולני ליטאי נפגעו במהלך מלחמה זו.
תהליך סטוכסטי
תהליך סְטוֹכַסְטִי, או תהליך אקראי הוא תהליך שהתפתחותו תלויה בגורמים מקריים. כלומר, ממצב התחלתי נתון של המערכת – קיימים מספר מצבים שונים שאליהם יכולה המערכת להגיע (אומנם, מצבים מסוימים עשויים להתקבל בהסתברות גבוהה יותר ממצבים אחרים). זאת בניגוד לתהליך דטרמיניסטי שבו כל מצב התחלתי מסוים יתפתח בהכרח למצב מסוים נתון אחר.
תהליכים סטוכסטיים משמשים כמודלים למערכות מתחומים שונים; בין היתר: שוק ההון והשתנות שערי חליפין של מט"ח וניירות ערך בתחום הכלכלה; דיפוזיה, תנועה בראונית והילוך מקרי בפיזיקה; שינויים בגודלי אוכלוסיות; כמו גם תהליכים תוך-תאיים בביולוגיה ותגובות כימיות בכימיה.
בחקר הביצועים תהליכים סטוכסטים יכולים לתאר מערכות של תורים.
כלי מתמטי מרכזי, המשמש לתיאור תהליכים כאלו הוא שרשראות מרקוב.
תיאור מתמטי
תהליך סטוכסטי בדיד אינו אלא סדרה של משתנים מקריים,. תהליך סטוכסטי רציף מתאים לכל פרמטר \ t \geq 0 משתנה \ X_t. באופן כללי יותר, אפשר להגדיר תהליך על כל קבוצת אינדקסים M והערך של כל \ X_t יכול להיות במרחב נורמי כלשהו.
תהליכים סטוכסטיים יכולים לקיים תכונות רבות. למשל, אם האינדקסים מסודרים התהליך ייקרא עולה, אם לכל \ t'>t מתקיים (בהסתברות 1).
תהליך סטציונרי
כלומר, בכתיב מתמטי: ,
קן נורטון
ביוגרפיה וקריירה
נורטון החל להתאגרף כחובבן בעת שירותו בחיל הנחתים של צבא ארצות הברית, ומאזנו בין 1963-1967 עמד על 24 ניצחונות ושני הפסדים; הוא הוכתר כאלוף הכבד של חיל הנחתים, ולאחר מכן זכה בכפפות הזהב של צפון קרוליינה. ב-1967 החל להתאגרף כמקצוען.
נורטון החל את דרכו בסדרה של ניצחונות, תחילה על מתאגרפים שוליים ומאוחר יותר על מתמודדים רציניים יותר. הוא למד והשתפר, ומגזין האגרוף הזירה הכריז עליו ב-1970 כעל כוכב עולה, אולם דווקא אז נחל תבוסה מפתיעה מידי חוזה לואי גארסיה, מתאגרף מוונצואלה שנודע בעצמת אגרופיו. זה היה שיא הקריירה של גארסיה; בקרב הגומלין שלהם, חמש שנים מאוחר יותר, כששניהם כבר מדורגים כטוענים לכתר, ניצח נורטון בנוק-אאוט בסיבוב החמישי.
נורטון נגד עלי
בתחילת הקריירה שלו לא גבר נורטון על יריבים בעלי שם; אולם לאחר בניצח ב-1972 את הטוען לכתר הנרי קלארק, זכה להכרה עולמית, ונקבע קרב בינו לבין אלוף העולם לשעבר מוחמד עלי. ג'ו פרייז'ר, ששימש כיריב אימונים לנורטון, אמר כי לעלי נכון "קרב לא קל". אף ששניהם היו מתאגרפים מן הצמרת העולמית בשנות השבעים המוקדמות, פרייזר ונורטון מעולם לא התמודדו זה מול זה, הן בשל חברותם והן כיוון שחלקו את אותו מאמן, אדי פוץ'. לקרב הראשון, שנערך ב-31 במרס 1973, נכנס עלי כפייבוריט ביחס של 5:1 על נורטון, שהיה מדורג אז שישי בעולם. נורטון זכה בהחלטת רוב השופטים לאחר שנים-עשר סיבובים, במהלכם שבר את לסתו של עלי (לדבריו, בסיבוב ה-11; מאמנו של עלי, אנג'לו דנדי, סבור כי הדבר קרה מוקדם יותר במהלך הקרב). שישה חודשים מאוחר יותר גבר עלי על נורטון בקרב הגומלין, גם הוא בהחלטת רוב השופטים. נורטון הופיע לקרב במשקל נמוך במיוחד (93 ק"ג), ורבים סברו כי הוא התאמן יתר על המידה ולא הגיע לקרב בכושר אידיאלי. במהלך הקרב החליפו השניים מהלומות רבות; סגנון ההגנה יוצא הדופן של נורטון הקשה על עלי, ונורטון היה התוקפן במהלך רוב הקרב. הפסד בקרב זה עלול היה לערער מאוד את מעמדו של עלי כ"גדול מכולם" (תואר שהעניק לעצמו). הקרב שודר על ידי רשת ABC בצמוד לדברי פרשן האגרוף הווארד קוסל, חברו הקרוב של עלי, שטען לאורך הקרב כולו באוזני הצופים כי עלי שולט בקרב, דבר שעמד בסתירה להחלטת השופטים, הצמודה מאוד והשנויה במחלוקת.
פתחי ערפאת
פתחי ערפאת (ערבית: فتحي عرفات; 11 בינואר 1933 - 1 בדצמבר 2004) היה רופא פלסטיני, מייסדו של הסהר האדום הפלסטיני ומנהלו במשך שנים ארוכות.
קן נורטון
הקרב השלישי נגד עלי
ב-28 בספטמבר 1976 נפגשו נורטון ועלי, שהיה כעת אלוף העולם הבלתי מעורער לאחר שגבר על פורמן ב-1974, בפעם השלישית והאחרונה. קרב זה סימל, בעיני רבים, את ראשית דעיכתו של עלי כאלוף; גם בקרב זה הייתה החלטת השופטים, שהתקבלה פה-אחד לטובת עלי, שנויה במחלוקת; צופים ופרשנים רבים סברו כי נורטון ניצח בקרב. גם עלי, נורטון ואנשי צוותם סברו כך; בסוף הסיבוב החמישה-עשר הניף נורטון את ידיו לאות ניצחון, בעוד עלי השתרך חפוי ראש לפינתו. אנשי שני המחנות נראו מופתעים מהחלטת השופטים. נורטון טען כי קרב זה היה האחרון שבו השקיע את כל-כולו, שכן חש אכזבה נוכח החלטת השופטים כי הפסיד בקרב בו ברור לו שניצח. עלי אמר לאחר הקרב כי "חשתי שאני מובס. אולם השופטים העניקו לי את הניצחון, ואני אסיר תודה להם על כך."
פתחי ערפאת
פתחי נולד בקהיר, מצרים, והיה אחיו הצעיר של יאסר ערפאת. הוא למד רפואה באוניברסיטת קהיר בין השנים 1950 ל-1957 ולאחר מכן עבד כרופא בקהיר, בכווית ובירדן.
קן נורטון
הקרב מול יאנג ואליפות העולם
1977 הייתה שנה מוצלחת עבור נורטון. הוא גבר על דוויין בוביק, כישרון עולה שהיה בלתי מנוצח עד אז, בנוק-אאוט בסיבוב הראשון; מאוחר יותר באותה שנה ניצח את אלוף אירופה, לורנצו זנון. בדרכו להתמודדות נוספת על אליפות העולם מול עלי עמד ג'ימי יאנג, שהיה מדורג שני בעולם לאחר ניצחונותיו על רון לייל ועל אלוף העולם לשעבר ג'ורג' פורמן. נורטון גבר על יאנג בהחלטת רוב השופטים לאחר קרב בן חמישה-עשר סיבובים; המנצח הוועד על ידי מועצת האגרוף העולמית להתמודד מול מוחמד עלי, אלוף העולם, אם כי מחנהו של עלי הודיעו למועצה כי הם אינם מעוניינים בקרב רביעי מול נורטון. כך או כך, התוכניות השתנו בעקבות ההפסד של עלי לליאון ספינקס ב-15 בפברואר 1978. כעת היה על ספינקס להתמודד מול נורטון, שדורג על ידי המועצה ראשון בעולם, אולם הוא העדיף להגן על תוארו בקרב גומלין מול עלי. המועצה הגיבה בהחלת מעמד של קרב אליפות בדיעבד על הקרב בין נורטון ליאנג בשנה הקודמת, כשהיא מכריזה על נורטון כאלוף העולם מטעמה.
פתחי ערפאת
בשנת 1968 נהיה חבר במועצה הלאומית הפלסטינית. משנת 1968 שימש כנשיא האיגוד הכללי הפלסטיני של הרופאים והרוקחים. שימש כנציג הפלסטיני בארגון הבריאות העולמי בז'נבה משנת 1982. משנת 1992 שימש כנשיא האקדמיה הפלסטינית למדע וטכנולוגיה וכן כנשיא המועצה הפלסטינית הגבוהה לבריאות.
קן נורטון
אובדן התואר ופרישה
בקרב הראשון להגנת התואר התייצב נורטון לקרב בן חמישה-עשר סיבובים מול הטוען החדש לכתר, המדורג ראשון בעולם, לארי הולמס. הקרב נערך ב-9 ביוני 1978, ובסופו הוענק התואר להולמס בהחלטת שופטים צמודה במיוחד (שני שופטים ניקדו 143-142 לטובת הולמס, ושופט אחד 143-142 לטובת נורטון). הקרב, ובמיוחד הסיבוב האחרון בו, נחשב לאחד מקרבות המשקל הכבד הטובים ביותר בכל הזמנים. הולמס החזיק בתואר במשך שנים רבות, אך דירג את הקרב מול נורטון כקשה ביותר מבין 75 הקרבות שהשתתף בהם. לאחר ההפסד להולמס, ניצח נורטון את רנדי סטפנס, שהיה מדורג שישי בעולם, בנוק-אאוט, לפני שפגש בארני שייוורס בקרב שהמנצח בו עתיד היה להתמודד על התואר מול הולמס. נורטון הוכרע על ידי שייוורס בסיבוב הראשון, ונראה היה שהקריירה שלו בדעיכה; אחרים גרסו שנורטון לוקה בחוסר ביטחון עצמי נגד מתאגרפים בעלי עצמת אגרוף גדולה, כפורמן, ארני שייוורס וכן, מאוחר יותר, גרי קוני. נורטון עצמו כפר בטענה זו, מה גם שהיה מעבר לשיאו כשפגש בשייוורס ובקוני. בקרבותיו הבאים השיג נורטון תיקו מול סקוט לדוקס וניצחון דחוק על רנדל קוב, שניהם רחוקים מצמרת המשקל הכבד באותה תקופה. אף על פי כן העניק הניצחון על קוב לנורטון הזדמנות אחרונה לחזור לצמרת, וב-11 במאי 1981 הוא פגש בזירה בגרי קוני, טוען לכתר מהשורה הראשונה (שהיה עתיד להתמודד מול הולמס). בשלב מוקדם מאוד בקרב התברר כי נורטון אינו עוד המתאגרף שהיה; אגרוף לכליה ששלח קוני הצמיד את נורטון לחבלים, שם המשיך לספוג חבטות במשך כדקה בטרם החליט שופט הזירה, טוני פרז, להפסיק את הקרב. לאחר ההפסד לקוני פרש נורטון מאגרוף.
פתחי ערפאת
פתחי ערפאת מת בבית חולים בקהיר בדצמבר 2004, כחודש לאחר פטירת אחיו הגדול יאסר, בזמן שקיבל טיפולים נגד סרטן הקיבה וסרטן המעי הגס. הותיר אחריו את רעייתו, נאדיה (רופאה מנתחת), בן ובת.
קן נורטון
חייו האישיים ומותו
נורטון היה נשוי שלוש פעמים, והוא אב לבן מאשתו הראשונה ולשלושה ילדים נוספים מאשתו השנייה. בשנותיו המאוחרות סבל נורטון ממספר התקפי לב, והוא נפטר בלאס וגאס ב-18 בספטמבר 2013. בין הסופדים לו היו ג'ורג' פורמן, שאמר עליו שהיה "ההגון שבכולם", ולארי הולמס, שאמר כי נורטון "יחסר לרבים בעולם האגרוף ומחוצה לו."
הלילה עם ליאור שליין
"הלילה עם ליאור שליין" הייתה תוכנית "לייט-נייט" סאטירית ישראלית בהנחיית ליאור שליין.
היסטוריה
התוכנית, ששודרה על בסיס יומי בשנים 2006–2009, השתייכה לסוגת ה"לייט-נייט" המקובל בעיקר בארצות הברית, ובוססה על הפורמטים המוכרים של ג'יי לנו, דייוויד לטרמן, ג'ימי קימל וקונאן או'בריין; בכל תוכנית אירח שליין דמויות מוכרות מעולם הבידור, הגיש פינות סאטיריות, לרוב על אירועי האקטואליה בישראל. ברוב תקופת השידור התוכנית הוקלטה ב"אולפני ג.ג. תל אביב", שבסמוך לכיכר דיזנגוף, עד שנסגרו בסוף שנת 2008.
להקת "הלילה" היא הלהקה שליוותה את התוכנית. תחילה ניהל אותה הבדרן והשחקן אבי גרייניק, שגם השתתף באופן פעיל בתוכנית, אולם זה פרש ביוני 2008 עקב תפקידו במחזה "הכתובה". אלרן דקל החליף אותו בתפקיד.
בשנת 2008 התוכנית זכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה כתוכנית האירוח הטובה ביותר.
בפברואר 2009, מערכון שהגיש שליין בשם "כמו בתולה" על מרים, אם ישו, הביא למחאה וגינויים, כולל מהוותיקן בנוסף, התקיימה הפגנה של האוכלוסיות הערביות והנוצריות נגד התוכנית בטענה ששליין מזלזל בנצרות ובישו. הפרשה הסתיימה בהתנצלות.
כותבי התוכנית היו: ארז בן-ארי, עפר קניספל, אור ישראלי, דניאל שני, מאיה סובול, אייל אפטר, ליהי הלפרין, ברק כהן, דרור ויידמן, לילך לשם ברנע, אוריה קניג, רונה תמיר, אלכס סעדון, ליאת שביט, מתן אוסישקין וערן אוסישקין.
בספטמבר 2009 הסתיים החוזה של שליין בערוץ 10 ועקב אחוזי מדרוג נמוכים למרות הקדמת התוכנית משעה 23:00 לשעה 22:00, החוזה לא חודש והתוכנית ירדה מן המרקע.
וולבי סלע מאריבה
וולבי סלע מאריבה (שם מדעי: Petrogale mareeba) הוא מין של וולבי קטן-בינוני בסוג וולבי הסלע שאנדמי לצפון-מזרח אוסטרליה. הוא הוכר כמין נפרד בשנת 1992 על ידי הזואולוגים האוסטרלים מארק אלדרידג' (Mark D. B. Eldridge) ורוברט קלוז (Robert L. Close) על בסיס מספר כרומוזומים שונה, וקרוי על שם העיר מאריבה שבקרבתה התגלה. תפוצתו חופפת בצפון עם וולבי סלע גודמן ובדרום עם וולבי סלע שרמן, וכמעט ולא ניתן להבדיל בין המינים ללא ניתוח גנטי.
אנטומיה ומראה
הפרווה של וולבי מאריבה צפופה, רכה וחדגונית, והוא זהה מבחינה חיצונית לוולבי סלע אחרים החיים בקווינסלנד. צבעו נע בין חום-קפה לחום-אפרורי כהה או בז', והצד התחתון נע בין לבן-קרם לשנהב או צהבהב. הזרועות והרגליים צהבהבות, והן שחרחרות בקצה. בשכמות יש לוולבי טלאי חום כהה בדומה למינים אחרים, אך הפס הלבנבן נעדר אצלו. הזנב בצבע צהוב-כתום בבסיס, הופך באמצעו למהגוני או ערמוני, ומסתיים בחום-שוקולד כהה בקצהו. הראש בצבע חום-קפה או אפרורי במצח, וחיוור יותר בחרטום. לוולבי מאריבה סימוני פנים אופיינים לסוג: לאורך הלוע והלחיים יש פסים לבנים-צהבהבים, ובצידי העיניים יש פסים חומים-שחרחרים שמתמזגים לעיתים קרובות עם צבע הפנים. בנוסף, יש לו פס שחרחר דקיק על המצח וכתם שחור סביב האף. האוזניים מוכתמות בחום ובלבן.
תפוצה וביולוגיה
וולבי מאריבה אנדמי לאזור הצפון הרחוק בקווינסלנד שבאוסטרליה, והוא מוגבל לאזור מצומצם במשולש המחוזות טבלילנד, קיירנס וחוף קאסוברי שמשתרע על 20,000 קילומטרים רבועים; שטח התפוצה הכולל על פני הטווח הזה הוא 2,000 קילומטרים רבועים בלבד. בית הגידול שלו מורכב ממחשופי סלע של בזלת, אבן גיר ואבן חול בתוך יערות פתוחים, ערבות עשב ויערות גפנים, והוא מעדיף אזורים פתוחים יותר יחסית לוולבים אחרים. הוא מצוי גם בתוך הפארקים הטרופיים הגשומים של קווינסלנד בגובה של עד 1,000 מטר מעל פני הים. מעט ידוע על וולבי מאריבה. הוא פעיל בשעות הלילה והדמדומים ומבלה את שעות היום במנוחה בנקיקים ומערות.
בפארק הלאומי נקיק הגרניט, האכלה ממושכת על ידי התיירים גרמה לוולבים להסתגל כל כך לנוכחות האדם, עד שהם הפכו למאולפים לכל דבר ושוהים בחברת בני האדם ללא מורא. יתרה מזו, הוולבים אף החלו להיות פעילים בשעות היום במקום בלילה בהתאם לזמני הביקור של התיירים. הוולבי הוא יונק חברותי במיוחד שחי במושבות של עד 50 פרטים וניזון בעיקר מעשבים ועשבי תיבול.
הרבייה מתרחשת בכל השנה ללא עונה קבועה, אך יש שיאי המלטות בסמוך לעונה הגשומה. בתום תקופת היריון של 30 יום נולד גור יחיד השוהה בכיס במשך כחצי שנה ומגיע לבגרות לאחר שנה או שנתיים.
מצב
וולבי מאריבה מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור קרוב לסיכון (NT), שכן אף שהוא נפוץ מקומית, טווח התפוצה שלו מצומצם יחסית ושטח התפוצה קטן עוד יותר. הוא מאוים מצד אובדן בית גידול שנגרם משריפות בר לא מבוקרות והתפשטות עשבים פולשים, כמו גם מצד המרת שטחי טבע לחקלאות וטריפה על ידי כלבים משוטטים. הוא עשוי להעפיל בעתיד לקטגוריית שימור מאוימת יותר. הוולבי נמצא במספר אזורים מוגנים דוגמת הפארק הלאומי הוולקני של אנדרה, הפארק הלאומי דנטריי והפארק הלאומי נקיק הגרניט, ונדרשים מחקרים מפורטים יותר אודות התפוצה והביולוגיה שלו.
האוכלוסייה העולמית נאמדת בסביבות 10,000 וולבים בוגרים.
הגלקסיה הננסית רועה דובים I
הגלקסיה הננסית רועה דובים I, היא גלקסיה ננסית אליפסואידית שנמצאת בקבוצת הכוכבים רועה דובים במרחק של כ-215,000 שנות אור ממערכת השמש. הגלקסיה היא גלקסיית לוויין של שביל החלב והתגלתה בשנת 2006 על ידי קבוצת חוקרים בינלאומית שסרקה את שמי הצפון בחיפוש אחרי אזורים בעלי צפיפות חריגה של כוכבים. עד לגילויה של הגלקסיה הננסית רועה דובים II בשנת 2007, היא נקראה רק הגלקסיה הננסית רועה דובים או הגלקסיה האליפסואידית הננסית רועה דובים, אך בעקבות גילוי זה וכן גילויה של הגלקסיה הננסית רועה דובים III בשנת 2009, מקובל להשתמש בשם הגלקסיה הננסית רועה דובים I כדי למנוע בלבול. הגלקסיה הננסית רועה דובים I נמצאת במרחק זוויתי של כ-6 מעלות מדרום-מערב לכוכב הבהיר ארקטורוס וכ-4 מעלות מדרום-דרום מזרח לכוכב מופריד, אך בהירותה היא מדרגה 10.6 וקשה מאוד להבחין בה, שכן היא נראית כאזור מעט עשיר יותר בכוכבים חלשים ביחס לסביבתה. כ-1.7 מעלות מדרום-דרום-מערב לה נמצאת הגלקסיה הננסית רועה דובים II והגלקסיה הננסית רועה דובים III נמצאת כ-12 מעלות מצפון-צפון-מערב לה.
מאפיינים
גודלה הזוויתי של הגלקסיה הוא כ-26 דקות קשת שממרחקה שקול לקוטר של כ-1,650 שנות אור. בהירותה המוחלטת היא מדרגה 6.3- ששקולה לעוצמת הארה של פחות מ-30,000 פעמים עוצמת ההארה של השמש, כלומר קיימים כוכבים שעוצמת ההארה שלהם גדולה מזו של הגלקסיה. מסתה של הגלקסיה אינה ידועה במדויק, אך המסה של הכוכבים שבה היא נמוכה מאוד ומוערכת בכ-29,000 מסות שמש בלבד. ממדידת מהירות התנועה של הכוכבים בגלקסיה נראה שבדומה לגלקסיות האחרות מסוגה, רוב המסה של הגלקסיה היא של חומר אפל שטיבו אינו ידוע, ומסתה הכוללת היא לפחות פי 28 מהמסה הנראית.
מחלת דווידסון
מחלת דווידסון (באנגלית: Microvillus inclusion disease, Davidson's disease) ידועה גם כניוון מיקרווילי מולד. היא הפרעה גנטית וכרונית נדירה של המעי הדק, אשר מונעת את ספיגת החומרים המזינים מהאוכל בזמן העיכול וגורמת לתת-תזונה והתייבשות.
מאפייני המחלה
קשה ליילודים המאובחנים במחלת דווידסון לעלות במשקל, הם כמעט תמיד נמצאים מתחת לממוצע. כמו כן יש להם עיכוב התפתחותי, בעיות בכבד ובכליות ודילול של העצמות (אוסטיאופורוזיס). המחלה מאופיינת בשלשול מתמשך וסורר אשר מתחיל בשעות הראשונות של חיי היילוד, וגורם לחמצה מטבולית והתייבשות חמורה. במקרים נדירים השלשול מתחיל בגיל 3–4 חודשים. צריכת מזון מעלה את תדירות השלשול אך אין בעיות או סיבוכים במהלך ההיריון או הלידה.
ישנם חולים אשר מפתחים עימדון מרה (כולסטזיס), ירידה ביכולת ייצור והפרשת נוזל עיכול שנקרא מרה. עימדון מרה גורם למחלה בלתי הפיכה בכבד (שחמת כבד). אפילו עם הזנה תוך ורידית, רוב הילדים המאובחנים כחולים במחלת דווידסון לא שורדים אחרי ילדות. חולים מסוימים עם שלשול מתון יותר, לא צריכים הזנה תוך-ורידית קבועה וממושכת.
הגורמים של המחלה
מוטציה בגן MYO5B גורמת למחלת דווידסון. גן MYO5B נותן הוראות כדי ליצור חלבון שנקרא מיוסין VB אשר עוזר בהחלטת הכיוון של המון מרכיבים בתוך התא בנוסף לכך הוא גם משחק תפקיד בהעברת רכיבים מקרום התא אל הפנים של התא למחזור. המוטציה גורמת להורדה משמעותית אפילו הפסקת הפעולה של מיוסין VB, חוסר בתפקוד מיוסין VB בתאים המרפדים את המעי הדק משפיע על קוטביות התא. כתוצאה מכך התאים האלה לא יכולים לבנות חלקים שנקראים מיקרווילים, אשר פועלים כאצבעות קטנים בקרום התאים בתוך המעי הדק על מנת לספוג את החומרים המזינים וללכת בתוך המעי. בתוך התאים הפגומים, גושים קטנים של מיקרווילים לא נורמליים מתערבבים עם חלבוני עיכול וגורמים למיקרווילי פגומים בתוך המעי הדק. בעקבות המיקרווילים הפגומים אשר אינם מסודרים בצורה נכונה המעי לא יספוג את החומרים המזינים וזה מה שגורם לשלשולים חמורים ולהתייבשות.
אבחון
הקרנה טרום לידתי ברחם היא מוצעת כיום על ידי מספר מרכזים רפואיים מאחר שהתגלה הגן המעורב במחלה MYO5B. האבחון נעשה בדרך כלל על ידי ביופסיה למעי הדק.
ביופסיה
ההופעה של מחלת דווידסון במיקרוסקופ דומה להופעה של צליאק. עם זאת, חסרה בה את החדירה הלימפוציטית שמאפיינת את הצליאק.
האבחון המדויק ביותר הוא דרך מיקרוסקופ אלקטרוני.