cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מסלולה של אימפריה (קול)
סקירה כללית
הציורים מבטאים את הפסימיזם של קול בנוגע לעתיד החברה האמריקאית. סדרת הציורים נתפסת לעיתים כביקורת נגד נשיא ארצות הברית באותה תקופה, אנדרו ג'קסון, וכלפי המפלגה הדמוקרטית (יש הטוענים שהמלך הגיבור בציור "הגשמת אימפריה" מרמז לאנדרו ג'קסון). יחד עם זאת, היו דמוקרטים שראו אחרת את מסלולה האפשרי של אימפריה. הם ראו את המסלול לא כספירלה או מעגל אלא כמסלול שעולה באופן מתמשך כלפי מעלה. לוי וודברי, דמוקרט שכיהן כשופט בית המשפט העליון של ארצות הברית, הגיב לקול באומרו שארצות הברית לא תחרב.
קול תכנן להציג את חמשת הציורים סביב האח באחוזה של פטרונו, לומאן ריד, ברחוב גריניץ' בניו-יורק. החברה ההיסטורית של ניו יורק קיבלה את הציורים ב-1858 כמתנה מגלריית ניו-יורק לאמנויות היפות. כל הציורים מצוירים בצבע שמן על בד. מידות הציורים הן 100 ס"מ אורך על 161 ס"מ רוחב, למעט "הגשמת אימפריה" שאורכו 130 ס"מ ורוחבו 193 ס"מ.
המצב הפראי
בציור זה רואים את העמק לאור הזריחה. קרני השמש העולה דוחקים את ענני הסערה הלאה מן העמק. בקדמת הציור רואים צייד עם קשתו בידו. הוא רץ במורד שביל היוצא מהיער במרדף אחר איל בורח. האיל הפצוע נס על נפשו ומנתר מעל פלג מים. מימין לצייד רואים קבוצת ציידים נוספת, מצוידת בקשתות וחניתות ומלווה בכלבי ציד. כלבי הציד השיגו את האיל ודחקו אותו לקצה הצוק.
וכך תומאס קול עצמו תיאר את הציור:
מצב ארקאדיה או המצב הפסטורלי
בציור זה השמיים התבהרו ואנו מביטים בבוקרו של יום קיץ. נקודת המבט ירדה למטה, לכיוון הנהר. הצוק והסלע נמצאים עתה בצד שמאל של הציור, מאחוריהם פסגה משוננת. חלקים נרחבים מהטבע הפראי פינו את מקומם לטובת אדמה מיושבת, שדות חרושים ואחו.
פעילות רבה מתרחשת בציור. בקדמת הציור, בצד שמאל, אדם זקן יושב בצד הדרך ומשרטט בקרקע צורה כלשהי, כנראה מהרהר בבעיה גאומטרית. מימינו חייל חמוש במגן קסדה וחנית צועד לכיוון גשר אבן. ילד יושב על הגשר ומצייר חייל על האבנים. אישה עם פלך בידה, ככל הנראה אמו של הילד, משגיחה עליו, ומאחוריה יושב ילד נוסף. במרכז הציור רועה משגיח על עדרו באחו. מימין לו, בין העצים, ספינה בשלבי בנייה. בין העצים מימין לספינה רואים קבוצת אנשים, נער מנגן בחליל וזוג רוקד.
מאחורי הקשיש רואים אישה רכובה על סוס ולפניה גבר חמוש בחרב. מעליהם איכר חורש את השדה בעזרת שורו. מימין לשדה, לחוף המפרץ, רואים מספר בתים ועשן מתמר. סירות משייטות במפרץ. מעל הכפר רואים מבנה מרשים, עשוי עמודי אבן, כנראה מקדש. אנשים עולים בשביל אל המקדש ומתקבצים במקום. אש בוערת ועשן מתמר, אולי עשן קורבנות.
קול שאב השראה לציור זה מהחברה היוונית הקדומה, החברה שלפני עידן הערים. הציור מציג את האנושות בהרמוניה עם הטבע. האדם אמנם משתמש בטבע ומשנה אותו אך לא במידה שיסכן את הטבע. יחד עם זאת, האונייה הנבנית במפרץ, החייל המתקרב לגשר והאם שמתבוננת בבנה כשהוא מצייר חייל, כל אלה מבשרים את התעוררות השאיפות האימפריאליות.
תומאס קול:
הגשמת אימפריה
בציור השלישי בסדרה נקודת המבט עוברת לגדה השנייה של הנהר. העיר בשיא תפארתה, העושר וההילולה ניכרים בכל פינה. בעומק הציור, שני מגדלורים מפוארים מסמנים את פתח הכניסה לנמל וסירות משוטים ומפרש משייטות. משמאל מתנשא מקדש ובראשו כיפת זהב ומימין מבני העיר כמעט נוגעים בסלע שבראש הצוק. עמודי שיש מרשימים מובילים מהמקדש עם כיפת הזהב למקדש המפואר בצד שמאל. מדרגות המקדש נושקות למים וראשו נוגע בשמיים. בכניסה למקדש, במדרגות המובילות למים, כהנים לבושי לבן נמצאים בעיצומו של טקס. מול המקדש המפואר פסל אלה עומד על כן הנתמך בארבע עמודי שיש.
בקדמת הציור מלך לבוש אדום רוכב על פיל בתהלוכת ניצחון. המלך מתקרב לשער עליו תלויים אריגי זהב. נשים רוקדות בשער, אוצרות זהב סביב וקטורת עולה. מאחורי המלך צועד המון רב, כהנים וחיילים. בצד ימין מזרקה וסביבה בריכה. שני ילדים, אחד לבוש ירוק והשני אדום משחקים בפינת הבריכה (פרט זה מתקשר לציור הרביעי, "הרס"). מימין, המלכה יושבת על כס המלכות ומביטה בחגיגה שמסביב.
ציור זה מרמז לאימפריה הרומית בשיא גדולתה. העושר מנקר העיניים והנהנתנות שנשקפים מכל פינה יובילו בהכרח להתנוונות ולשקיעתה של האימפריה.
תומאס קול:
הרס
נקודת המבט בציור זה דומה לזו שבציור "הגשמת אימפריה" אך נמצאת יותר לכיוון מרכז הנהר והסצנה רחבה יותר. סערה מתקדרת באופק. ערבו של יום. צי אויב פלש לעיר והכניע את מגיניה. האויב רוצח, אונס, בוזז והורס כל מה שנקרה בדרכו. סירות עולות באש וטובעות. הגשר עליו צעדה תהלוכת הניצחון בציור "הגשמת אימפריה" קרס. תחתיו הוקם גשר עץ רעוע. הגשר כורע תחת עומס החיילים הנלחמים עליו. פסל האלה מהציור "הגשמת אימפריה" נפל. בארמון המפואר מימין פרצה שפרה. בקדמת הציור ניצב פסל קטוע ראש של גיבור נערץ, עומד בתנוחת גלדיאטור בורגזה. חתימתו של קול מופיעה על כן הפסל.
הילדים הרבים בפינת בריכת המזרקה שמופיעים בציור "הגשמת אימפריה" נראים כאן כשהם כבר מבוגרים. גם בציור זה אח אחד לובש ירוק והאחר אדום, צבעי הצדדים הנאבקים זה בזה. האח לבוש הירוק יושב בתוך בריכת המזרקה, נשען על גופת אחיו המוטלת במים. האחים מסמלים את מלחמת האזרחים שזרעיה נטמנו עוד בתקופת שיא האימפריה.
הסצנה המתוארת כלל הנראה מבוססת על תיאורי ביזת רומא בשנת 455 על ידי הוונדלים.
תומאס קול:
שממה
עמוד בודד ניצב בקדמת הציור. בראשו קן ציפורים. הזריחה מהציור הראשון נענית כאן בזריחת הירח, אור חיוור מוחזר מהנהר. זהו סופה המר של האימפריה. בני האדם החריבו את מעשי ידיהם, במו ידיהם. הטבע משתלט מחדש על ממלכתו. המעגל מתחיל מחדש.
תומאס קול:
קנל (סרט)
קנל (פולנית: Kanał) הוא סרט מלחמה פולני משנת 1956, בבימויו של אנדז'יי ויידה. היה זה סרט הקולנוע הראשון שהופק אודות מרד ורשה בשנת 1944. הסרט, המצולם בשחור ולבן ודובר פולנית, מתאר את קורותיה של קבוצת אנשי הארמייה קריובה, הנמלטת מפני הגרמנים במהלך המרד דרך מערכת מנהרות הביוב של העיר ורשה.
התסריט לסרט נכתב על ידי יז'י סטפן סטווינסקי (Jerzy Stefan Stawiński), שלחם בשורות הארמייה קריובה ושהה במצולות הביוב של ורשה במהלך המרד. היה זה הסרט השני בטרילוגיית סרטי מלחמה שביים ויידה. קדם לו הסרט "דור" ולאחריו הופק הסרט "פנינים ואפר".
הסרט שוחרר להפצה במדינות המערב לאחר תום שלטונו הסטליניסטי בפולין של בולסלאב ביירוט. הוא נחשב כנטול מסרים קומוניסטיים גלויים כגון אלו שהופיעו ב"דור", הסרט שקדם לו בטרילוגיה של ויידה.
הסרט זכה בפרס מיוחד מטעם חבר השופטים בפסטיבל קאן 1957.
נואה ג'ופ
נואה ג'ופ (באנגלית: Noah Jupe; נולד ב-25 בפברואר 2005) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אנגלי.
ילדותו
נואה ג'ופ נולד ב-25 בפברואר 2005, לשחקנית קייטי קוואנו וליוצר הסרטים כריס ג'ופ.
קריירה
ג'ופ התחיל את הקריירה שלו בשנת 2015, בגיל 10. סדרת הטלוויזיה הראשונה בה השתתף ג'ופ הייתה "פני דרדפול", בה גילם את דמותו של צ'ארלס צ'נדלר. בין הסרטים המוכרים בהם שיחק, ניתן למצוא את הסרטים "פלא", "ילד דבש" ו"פורד נגד פרארי".
בשנת 2020 שיחק במיני-סדרת הטלוויזיה "היית צריכה לדעת" של רשת HBO, בתפקיד של הנרי פרייז'ר, בנם של ניקול קידמן ויו גרנט. בספטמבר 2020 פורסם כי לוהק לסרטו החדש של הבמאי סטיבן סודרברג שיקרא "No Sudden Move" לצידם של דון צ'ידל, בניסיו דל טורו ודייוויד הארבור.
צ'ארלס מק'קרי
צ'ארלס מק'קרי (באנגלית: Charles McCarry; 14 ביוני 1930, פיטספילד – 26 בדצמבר 2019, וירג'יניה) היה סופר אמריקאי שהתמחה בספרות ריגול ובעבר היה איש ה-CIA.
ביוגרפיה
צ'ארלס מק'קרי נולד בעיירה במסצ'וסטס וגדל בוירג'יניה. לאחר סיום בית הספר הוא התגייס לצבא ארצות הברית והיה עיתונאי ב"כוכבים ופסים". בשנות ה-50 של המאה ה-20 הוא כתב נאומים לדווייט אייזנהאואר. בסוף שנות ה-50 הוא הצטרף ל-CIA והיה סוכן שטח. בשנת 1967 צ'ארלס מק'קרי עזב את השרות והחל לכתוב ספרים.
לאחר מספר ספרים שזכו להצלחה לרבות ספר "דמעות של סתיו". הוא גילה לציבור הרחב שתקופה ארוכה היה סוכן השרות החשאי.
בנוסף לספרי מרגלים, מק'קרי כתב עבור National Geographic, ניו יורק טיימס, וול סטריט ג'ורנל, וושינגטון פוסט ועיתונים נוספים.
הסדרה גדולה של צ'ארלס מק'קרי כוללת כ-10 ספרים והיא מתרכזת בפעילות של סוכן בשם פול כריסטופר. הספר הראשון בסדרה פורסם בשנת 1977 ואחרון בשנת 2007. על בסיס אירועי הסדרה צולם סרט קולנוע על ידי כריסטופר נולאן.
בספרים שלו צ'ארלס מק'קרי תיאר חקר תכנים בתקשורת על ידי תוכניות מחשב ושימוש במטוסים אזרחיים ככלי נשק למטרות טרור עוד בשנת 1979 בספרו Better Angels.
אוואי
אוואי (בפורטוגזית: Avaí Futebol Clube) הוא מועדון כדורגל ברזילאי, המייצג את העיר פלוריאנופוליס שבברזיל. נכון לשנת 2020 משחקת הקבוצה בסרייה ב'.
המועדון הוקם ב-1 בספטמבר 1923 בביתו של איש עסקים מקומי, ונקרא על שם קרב במהלך מלחמת הברית המשולשת. בשנת 1924 זכתה הקבוצה לראשונה באליפות סנטה קטרינה, ובסך הכול זכתה באליפות זו 16 פעמים.
משנות ה-70 החלה הקבוצה לשחק במסגרת ארצית, אך רק בעונת 2008 הצליחה להעפיל לליגה הבכירה. כבר בעונה הראשונה היא זכתה במקום השישי והעפילה לגביע סודאמריקנה. בהמשך היא ירדה לסרייה ב', לקראת עונת 2017 חזרה לליגה הבכירה, אך ירדה בסוף העונה.
אנתוני האווי
ביוגרפיה
האווי נולד בסולט לייק סיטי, שביוטה. בין השנים 1969 – 1973 הוא למד בבית הספר הפרטי טאפט (Taft) בווטרטאון (Watertown), קונטיקט, ומאוחר יותר למד במשך 6 שנים באוניברסיטת קורנל באית'קה, ניו יורק ובבית הספר לציור ופיסול סקאוהיגן (Skowhegan) במדיסון שבמדינת מיין. בשנת 1979 הוא בנה בעזרת אחיו פטריק, בית מבודד על פסגת הר בניו-המפשייר ובמשך 5 שנים עסק שם בציור נוף, בעיקר בצבעי מים. עבודותיו הוצגו בגלריה (Gallery on the Green) בלקסינגטון מסצ'וסטס ונרכשו לאוספים פרטיים וציבוריים. מבין האוספים הציבוריים ניתן למנות את אוסף ויליאם סמול (William Small), אוסף האמנות של אוניברסיטת הרווארד, והאוסף המצוי בידי חברת טרהדיין (Teradyne).
אמנות קינטית
בשנת 1985 נטש האווי את הציור ועבר להתגורר בניו-יורק, במנהטן. הוא עבד למחייתו בחברת מחסנים בה עסק ביצור מערכות מדפי מתכת לאחסון, והתגורר על גג הבניין בו עבד. מתוך ההתעסקות היומיומית במתכת החל להתעניין באפשרויות ליצירה אומנותית מחומרים מתכתיים. ארבע שנים מאוחר יותר הציג עבודה ראשונה שנתלתה באמצעות כבלי מעלית ישנים מגג ביתו אל בנין סמוך. בשנת 1993 הצטרף לאמנים המציגים בגלריית קים-פוסטר (Kim Foster Gallery) בניו-יורק. שנה מאוחר רכש שטח של כ-40 דונם באי אורקס (Orcas Island) שבמדינת וושינגטון, שם שב ובנה את ביתו ופתח במקום בית מלאכה, גלריה וגן פסלים בו מוצגות כמה מעבודותיו. הוא מעצב את עבודותיו בעזרת תוכנת מחשב (CAD), חותך את רכיבי המתכת בעזרת מכשירי פלזמה  ולייזר-סיב, ומשלים את עבודתו בטכניקות עיבוד מתכת מסורתיות. לדבריו אחת משיטות הניסוי של יצירותיו היא באמצעות התקנתן על גג טנדר הפורד שלו, ונסיעה לאורך הכביש הראשי הסמוך למקום מגוריו.
האווי צוטט בראיון עימו: "אני מנסה לבנות באמצעים של טכנולוגיה פשוטה עצמים השואבים את חזותם מהתווך שבין אביזרי מדע בדיוני ועד מודלים מיקרוביולוגים או אסטרונומיים. אני מקווה שהשימוש בחלקים מחזוריים, בעיקר מפלדת אל-חלד, היוצרים תנועה של צורות מפותלות או משטחים מצופים פיברגלס, מעניק לפסל העומד אלגנטיות ליניארית, ההופכת לסוערת ומלהיבה כאשר הרוח מניעה אותו. מערכת רב-צירית מאוזנת בקפידה של צורות א-סימטריות וסימטריות מתגבשת לחוויה חזותית של הרמוניה תלת-ממדית."
הישגים
בארצות הברית:
בשנת 2015 הוזמן האווי לתכנן את קדירת הלהבה האולימפית למשחקים האולימפיים שנערכו בריו דה ז'ניירו, ברזיל, בקיץ 2016. מארגני האולימפיאדה החליטו, משיקולים של התחשבות בסביבה, להימנע מהצבת קדירת אש גדולה בטקס הפתיחה. כתוצאה מכך עיצב האווי קדירה קטנה שעוטרה בפסל קינטי גדול. הפסל, במשקל של למעלה מ-1,800 ק"ג, נבנה מטבעת בקוטר של כ-12 מטרים ועליה סבבו מוטות מעוצבים שכללו משטחים וכדורים מחזירי-אור שנועדו להעצים את אורה של האש האולימפית, ולשוות ביצירה כולה מופע את האנרגיה הפועמת וההחזרים של אור השמש. למעשה הכין האווי שתי מערכות של קדירות ופסלים כאלה לאולימפיאדה, הראשונה הוצגה בטקסים הרשמיים שהתקיימו באצטדיון המרקנה, ומערכת נוספת, קטנה יותר, הוצבה במרכז ריו דה ז'ניירו. במהלך הטקסים באולימפיאדה הונע הפסל הקינטי באמצעות שני מנועים חשמליים. חלקי הפסלים יוצרו בסדנא של האווי באי אורקס ולאחר מכן הורכבו בבית מלאכה במונטריאול לפני שנשלחו לברזיל.
בשנת 2017 שימשה יצירה של האווי שנקראה "Luca II" כרקע על במת טקס חלוקת פרס האוסקר ה-89 לשיר הטוב ביותר.
בשנת 2019 הוצבה יצירה של הוואי כתפאורה בתצוגת אופנה עילית של המעצבת ההולנדית איריס ואן הרפן.
בביאנלה של פירנצה, בשנת 2019, הוענק להאווי פרס "Lorenzo il Magnifico" על מפעל חיים בתחום אומנותו.
האווי אינו מיוצג על ידי גלריה או סוכנות אמנים. הוא עושה שימוש נרחב במדיה הדיגיטלית להפצת אומנותו, ומציין כבר למעלה מ-20 מיליון כניסות לעמודים באינטרנט הכוללים מידע על עבודותיו. חלק מסרטוני הווידאו והתמונות של עבודותיו הפכו לוויראליים ברשת.
אנתוני האווי מתגורר באורקס עם רעייתו לין, שהיא גם שותפתו העסקית, ועם בנם טאג' (Taj).
ריתמיקון
הריתמיקון (באנגלית: Rhythmicon), המוכר גם בשם פוליריתמופון, היה מכונת התופים האלקטרונית הראשונה ("מכונת קצב", בשמה המקורי).
פיתוח
המלחין האוונגארדי ותאורטיקן המוזיקה האמריקאי הנרי קוול עבד בשנת 1930 בשיתוף פעולה עם הממציא הרוסי לב טרמין בתכנון ובנייה של הריתמיקון החדשני. קוול רצה ליצור כלי, שיוכל לנגן בו יצירות בעלות תבניות קצב מרובות, שאינן אפשריות לביצוע על מקלדת אקוסטית או על כלי הקשה בידי נגן יחיד. ההמצאה, אותה השלים טרמין בשנת 1931, יכולה להפיק עד שישה-עשר מקצבים שונים - מקצב בסיס מחזורי על גובה צליל יסודי נבחר, וחמישה-עשר מקצבים במהירות גדלה והולכת, שכל אחד מהם קשור לאחד מן הצלילים העולים של סדרת הצלילים העיליים של גובה הצליל היסודי. בדומה לסדרת הצלילים העיליים עצמה, המקצבים מתקדמים במהלך אריתמטי, כך שלכל פעמה יחידה של הבסיס, הצליל העילי הראשון (אם הוא מנוגן) מושמע פעמיים, הצליל העילי השני מושמע שלוש פעמים, וכן הלאה. בשימוש במקלדת של המתקן, אפשר להפיק כל אחד משישה-עשר המקצבים בנפרד או בכל צירוף שהוא. קליד נוסף, השבעה-עשר במספר, מאפשר סינקופה לפי בחירה. הכלי מפיק צליל דמוי-הקשה בשימוש במערכת, לפי הצעת קוול, הכרוכה בהעברת אור דרך חורים ערוכים במעגל בסדרה של דיסקיות "גלגלי שיניים", לפני שהוא מגיע אל קולטני אור חשמליים. זמן קצר לאחר מכן החליף לורנס האמונד את הטכנולוגיה האופטית-מכנית בטכנולוגיה מגנטית-מכנית, ויישם אותה באורגן ההאמונד הראשון בשנת 1935.
תצוגה
קוול תכנן להציג את הריתמיקון באירופה. באוקטובר 1931, במכתב אל אייבס מברלין, אמר, "אני עוסק בהלחנה וסיימתי את הפרק השני של יצירתי לריתמיקון עם תזמורת, שניקולאס ישתמש בה בפריז בפברואר". המלחין צ'ארלס אייבס, ידידו הקרוב של קוול, פנה אל טרמין בבקשה לבנות דגם שני של הריתמיקון לשימוש קוול ועמיתו, המנצח ניקולס סלונימסקי.
הריתמיקון הוצג לראשונה באופן רשמי ב-19 בינואר 1932 על ידי קוול והמחנך המוזיקלי והתאורטיקאי יוזף שילינגר בבית הספר החדש למחקר חברתי בניו יורק. שילינגר הכיר את טרמין משנות העשרים המוקדמות והתעניין במשך כל חייו בטכנולוגיה ומוזיקה.
אבי בל
אברהם (אָבִי) בֵּל הוא פרופסור בפקולטות למשפטים של אוניברסיטת בר-אילן ושל אוניברסיטת סן דייגו, עמית בכיר בפורום קהלת וחבר בוועד המנהל של ארגון NGO Monitor.
ביוגרפיה
בל נולד באוסטרליה וגדל בארצות הברית. שירת בצה"ל כלוחם בחטיבת הצנחנים בסדיר ובמילואים בחטיבה 551.
בל בעל תואר ראשון ושני בהצטיינות במשפטים מאוניברסיטת שיקגו ותואר שלישי מאוניברסיטת הרווארד. הוא התמחה בבית המשפט העליון בלשכת השופט מישאל חשין ובמחלקת הבג"צים שבפרקליטות המדינה.
בל חוקר בתחום ניתוח כלכלי של המשפט, וכיהן כנשיא האגודה הישראלית למשפט וכלכלה, וכחבר במקבילתה בארצות הברית, American Law and Economics Association. מאמרים שכתב הוצגו בכנסים השנתיים של אגודות אלו וכן ב-International Society for New Institutional Economics, ופורסמו בכתבי עת משפטיים, בהם Yale Law Journal, Stanford Law Review ו-Columbia Law Review. בל כיהן כמנהל הפורום המשפטי העולמי במרכז ירושלים לעניינים ציבוריים.
כיהן כפרופסור אורח באוניברסיטת פורדהם ובאוניברסיטת קונטיקט.
במסגרת הבירור בתיק 2000, הופיע בל מטעם נתניהו בשימוע מול היועמ"ש.
חיים אישיים
בל נשוי ומנהל אורח חיים דתי.
שנות ה-80 של המאה ה-5
שנות ה-80 של המאה ה-5 היו העשור התשיעי של המאה ה-5, החלו ב־1 בינואר 480 והסתיימו ב־31 בדצמבר 489.
סדרה של צרות (סדרת טלוויזיה)
סדרה של צרות (באנגלית: A Series of Unfortunate Events) היא סדרת דרמה קומית שחורה אמריקאית של נטפליקס, שנוצרה על ידי מארק הודיס. הסדרה מבוססת על סדרת הספרים הפופולרית "סדרה של צרות" מאת למוני סניקט, ומככבים בה ניל פטריק האריס, מלינה וייסמן, לואי היינס, קיי טוד פרימן ופרסלי סמית. הסדרה עלתה לשידור לראשונה ב-13 בינואר 2017.
במרץ 2017 אושרה עונה שנייה לסדרה. ב-5 באפריל אותה שנה אושרה עונה שלישית, כשלעונה השנייה הופקו 10 פרקים הכוללים את עלילת הספרים 5–9, ולעונה השלישית הופקו 7 פרקים הכוללים את עלילת ספרי 10–13.
עונה 1
פרקים 1–8 (8 פרקים). העונה הראשונה מהווה עיבוד לארבעת הספרים הראשונים בסדרה: "התחלה נוראה", "חדר הזוחלים", "החלון הרחב" ו"המנסרה המחפירה". כל פרקיה עלו ב-13 בינואר 2017.
התחלה נוראה
כאשר שרפה מסתורית הורסת את ביתם והורגת את הוריהם, ויולט, קלאוס, וסאני בודלר נשלחים לחיות עם קרוב המשפחה הרחוק שלהם, הרוזן אולף, אשר מאלץ אותם לעבוד בשבילו ובשביל חבורת המשחק שלו. לרוזן אולף גבה מחוברת וקעקוע בצורת עין על קרסולו. פרטים אלו יסיעו לבני בודלר לזהות את הרוזן לאורך הסדרה. בינתיים נראים זוג הורים המוחזקים בניגוד לרצונם על ידי שובה מסתורי. האחים בודלר מנסים לספר לבנקאי המשפחה, מר פו, על תוכניותיו האמיתיות של הרוזן: השתלטות על הון המשפחה, אותו ירשה ויולט במיתת הוריהם. כאשר אולף נותן לויולט את התפקיד הראשי בהצגה החדשה שלו, שמסתיימת בכך ששתי הדמויות הראשיות נישאות, האחים מבינים כי אולף מתכוון לרכוש את הונם על ידי נישואיו לויולט. קלאוס מתעמת עם אולף, אשר מאיים להרוג את סאני אם ויולט לא תעשה כדבריו ותשתתף בהצגה. עם זאת, ברגע האחרון ויולט חותמת על תעודת הנישואין עם ידה השמאלית ומערערת בשל כך על חוקיות ההליכים בשל העובדה כי היא ימנית. אולף בורח כשתוכניתו נכשלת, וילדי בודלר נשלחים לאפוטרוטפוס הבא שלהם. הפרק כמו כל שאר פרקי הסדרה, מלווה בהערות והסברים של אדם בשם למוני סניקט, שמציין כי הוא חוקר את קורות חייהם של הבודלרים. סניקט מניא את הצופים בכל פרק מלהמשיך לצפות, והוא חוזר ומזהיר מפני האירועים המצערים והצרות שיקרו לבודלרים ולאנשים שסובבים אותם. למוני נוהג לציין פרטי מידע כללי, שמתקשרים לאירועי הסדרה ובכך הוא מעשיר ומבהיר לצופים את המתרחש.
חדר הזוחלים
בני בודלר נשלחים לחיות עם דוד נוסף שלהם, מונטגומרי ("מונטי") מונטגומרי, הרפטולוג שבדיוק גילה זוחל חדש הנקרא "הצפע הקטלני להפליא", שבניגוד מוחלט לשמו הוא צפע נחמד, ידידותי ולא קטלני כלל. בעודו מנסה ללמוד עוד על מונטגומרי, קלאוס מגלה כי מבוך הצמחים בגינתו של מונטגומרי הוא באותה צורה כמו קעקוע העין בקרסולו של אולף. אולף רוצח את עוזרו הקודם של מונטגומרי, ומתחזה לעוזרו החדש "סטפאנו". אולף מנסה לחטוף את הילדים אך מונטגומרי מסכל את התוכנית בשוגג לאחר שהוא מקבל הודעה מוצפנת מסרט קולנוע שמורה לו לקחת את הילדים לפרו. מונטגומרי משוכנע שסטפאנו הוא מרגל שנשלח כדי לגנוב את מחקרו, ומפטר אותו. מיד לאחר הפיטורים מונטגומרי מבחין כי הדלת לחדר הזוחלים שלו פתוחה. בעודו בודק זאת הוא מותקף על ידי דמות בלתי מזוהית. ביום המחרת, בני בודלר מוצאים את אולף עומד מעל גופתו של מונטגומרי. אולף מאיים להרוג את סאני אלא אם הם יתלוו אליו לפרו. התוכנית מסוכלת עם בואו של מר פו ברגע האחרון. כשהחבורה של אולף בתחפושות של המשטרה מעמידים פנים כי "הצפע הקטלני להפליא" הרג את מונטגומרי, האחים מסבירים כי הצפע אינו קטלני כלל וחושפים את מזימתו אולף. אולף נמלט דרך מבוך הצמחים בעוד שהאחים רצים אל אישה מסתורית המספרת להם שהיא מצאה את דודתם ג'וזפין.
החלון הרחב
מר פו לוקח את הילדים לחיות עם דודתם ג'וזפין: אישה שפוחדת וחרדה מאוד מכל סכנה קטנה, ושחיה בבית רעוע על קצו של צוק המשקיף על אגם "עצבות". הדודה מסרבת לדבר על הוריהם של בני בודלר ועל עברה כאישה אמיצה. אולף עוקב אחר הילדים, ומתחזה למלח בשם "קפטן בלוף" שמעמיד פנים שהתאהב בג'וזפין. חרף אזהרות הילדים, ג'וזפין מקבלת בברכה את בואו. מאוחר יותר באותו לילה, הילדים מגלים שג'וזפין קפצה מחלון הספרייה והשאירה פתק המיידע אותם שהקפטן בלוף הוא האחראי עליהם. כאשר מר פו מעביר אותם לידיו של "קפטן בלוף", האחים מגלים שגיאות דקדוק בפתק, משהו שג'וזפין לא הייתה עושה מאחר שהייתה אובססיבית לדקדוק. מר פו לוקח את הילדים למסעדה ומתכונן להשלמת העברתם, אך מאפשר להם לעזוב אחרי שלארי, מלצר שאויים על ידי קפטן בלוף, חושף את האלרגיה של ילדי בודלר למנטה. לאחר שובם לבית, הילדים מפענחים את פתק ההתאבדות של ג'וזפין ומגלים שהיא עדיין חיה, רגעים לפני שסערת הוריקן משליכה את הבית הרעוע מבעד לצוק. הם מצליחים להימלט עם תצלום של הוריהם ושל אנשים נוספים העומדים מול מנסרה ומוצאים את ג'וזפין במערה סמוכה אך נאלצים להתעמת עם אולף שנוטש את ג'וזפין להיאכל על ידי עלוקות המאכלסות את האגם. בשובם לחוף, אולף נמלט לאחר שנחשפה מזימתו למר פו. פו מבריח את היתומים החוצה והם יוצאים למצוא את המנסרה שבתמונת ההורים שלהם.
המנסרה המחפירה
עם הגעתם אל "מנסרת ריחות־המזל", בני בודלר נאלצים לעבוד בעבודת פרך עבור בעל המנסרה הנקרא "אדוני", שמאשים את הוריהם בכך שהחלו את השרפה שכילתה את העיירה בה ממוקמת המנסרה. במהלך עבודתו נשברים משקפיו של קלאוס והוא מבקר את האופטומוטריסטית ג'ורג'ינה אורוול, שמכניסה אותו למצב היפנוטי. בזמן זה ניתן לראות את ההורים שהופיעו בפרק הראשון, לאחר שהם ברחו משבים והם בדרך חזרה אל ביתם וילדיהם. מאוחר יותר באותו יום, האחים לומדים ששני מבקרים מחכים לראות אותם מאחורי דלת צהובה, וניתן לראות את ההורים מתקרבים אל דלת דומה אל זו שנראית במנסרה. מתוך אמונה שהוריהם עדיין בחיים, השלושה נדהמים למצוא את אורוול והמזכירה שלה "שירלי", שהיא בעצם הרוזן אולף שמסווה את עצמו בתחפושת. האב והאם שהוחזקו בשבי מתבררים כהוריהם של האחים דנקן, קוויגלי ואיזדורה קוואגמייר, ולא כהוריהם של בני בודלר כפי שהצופה עשוי לחשוב. כאשר קלאוס מחבל באחת ממכונות המנסרה, אדוני מאיים לשלוח את ילדי בודלר אל שירלי. אורוול פוקדת על קלאוס לקשור את עוזרו של אדוני, צ'ארלס, אל גזיר עץ ושולחת אותו למסור בעודה מבחינה באולף ובאיש בעל ידי הקרסים. ברגע האחרון, האיש בעל יד הקרסים משחרר מבלי משים את עובדי המנסרה, אורוול נופלת לתוך כבשן ומתה ואולף והאיש בעל יד הקרסים נמלטים. לאחר שהם מגלים שהוריהם מנעו את שריפת עלוביוויל, שלושת יתומי בודלר מתאחדים שוב עם מר פו רק כדי לגלות שהוא קוּדם וכבר אינו אחראי על ביטחונם. פו מעניק לקלאוס את המשקפת השבורה שאולף גנב ממנו לפני שהוא שולח את הילדים לפנימיית "פרופרוק". בינתיים, יתומי קוואגמייר נשלחים אף הם לאותה הפנימייה, לאחר שביתם נהרס ביחד עם אחיהם הצעיר והוריהם בשרפה שהובערה על ידי דמות מסתורית.
עונה 2
פרקים 9–18 (10 פרקים). העונה השנייה מהווה עיבוד לספרים "הפנימייה המחמירה", "המעלית המזויפת", "הכפר הנתעב", "המרפאה המסוכנת" ו"הקרנבל צמא הדם". העונה עלתה במלואה ב-30 במרץ 2018.
הפנימייה המחמירה
ילדי בודלר נשלחים לפנימיית פרופרוק, מוסד אכזרי המנוהל על ידי סגן המנהל נירון: כנר ילדותי, אגואיסטי וחסר כל כישרון. הילדים גם מוטרדים על ידי תלמידה יהירה ומפונקת בשם כרמליטה ספטס, שלא חודלת להציק להם ולקרוא להם בשמות גנאי ללא כל סיבה. הדברים היחידים החיוביים שהם מוצאים במקום הם הספרנית הידידותית, אוליביה קאליבן, ושניים משלישיית ילדי קווגמאייר: דנקן ואיזדורה, שנשלחו לפנימייה לאחר שניצלו משרפה מסתורית. בהפסקת הצהריים, קלאוס ואיזדורה מגלים שהם מחזיקים שני חצאים מאותה משקפת מסתורית. הידידים החדשים מבינים שהם חייבים לאתר ספר כדי למצוא את התשובות שהם מחפשים. ספר זה נקרא "ההיסטוריה של ארגונים חשאיים" והוא ספר שז'קלין, מזכירתו של מר פו שנראית עוזרת לילדי בודלר במספר מקרים, שלחה ללארי המלצר כדי לתת לילדים אך הוא איבד אותו. בינתיים, הרוזן אולף והלהקה שלו נמצאים מחוץ לשטח של בית הספר, ולא מצליחים להיכנס בשערו, בגלל מחשב שהוצב על ידי נירון במטרה לזהות את הרוזן. בעזרתה של כרמליטה, אולף מצליח להיכנס, נועל את לארי במקפיא ומחפש עצמו למורה הספורט החדש של הפנימייה, ג'נגיס. אולף בתחפושת משכנע את נירון לתת לו את ילדי בודלר כחלק מתוכנית אימונים החדשה, ומרגע זה והלאה בני בודלר מוכרחים לרוץ ברוב שעות היום. הדבר מקשה מאוד על השלושה, שמהם מצופה להצליח בלימודיהם על אף העובדה שהם מותשים וכמעט לא ישנים. בשל הציונים הנמוכים שלהם, נירון מאיים לגרש את הבודלרים אם יכשלו במבחן מקיף שיתרחש מול כל בית הספר, אבל בגלל שהם חייבים עדיין לרוץ בערב תחת עיניו של אולף, הם יודעים שהם ייכשלו. הקוואגמיירים מציעים לעזור בכך שיתחפשו לבודלרים וירוצו במקומם, בזמן שאלו ילמדו לקראת המבחן. זהותם מתגלה, ובזמן שהם בורחים מאולף הם מתחבאים בספרייה, מוצאים עותק של הספר על ארגונים חשאיים וקוראים בו עד שהם נתפסים על ידי להקתו של הרוזן. למחרת, בנוכחותו של מר פו, ילדי בודלר עוברים בהצלחה את הבחינה, ודרכה חושפים את זהותו של אולף. אולף ולהקתו בורחים עם הקווגאמיירים החטופים, המנסים לצעוק את ראשי התיבות "V.F.D.", שהם ראשית תיבות שמו של ארגון חשאי מסתורי שקשור לשרפות בבתיהם, לילדי בודלר. לארי ניצל בעזרת אחיו של למוני: ז'אק סניקט, בעוד שהספרנית מוצאת את הספר על ארגונים סודיים וקוראת אותו.
המעלית המזויפת
בעוד שמצוד עירוני אחר הרוזן אולף נמצא בעיצומו, מר פו לוקח את הבודלרים אל הפנטהאוז של ג'רום סקוולור העשיר, חבר ותיק של הוריהם, אשר נשוי כעת ליועצת פיננסית בשם אזמה. כשג'רום ואזמה מציגים את עצמם, הבודלרים מופתעים לראות שאולף כבר נמצא שם במסווה של אדם זר אופנתי בשם גונתר. ילדי בודלר משערים כי אולף מנסה להרוג את ג'רום כדי שיוכל להתחתן עם אזמה ולהיות אפוטרופוסם החוקי. הם מחפשים בפנטהאוז את הקווגאמיירים החטופים ללא הועיל, אבל קלאוס חושד במעלית נוספת שרק נדמה שהיא משרתת את הפנטהאוז. אוליביה מנסה לשכנע את מר פו בתוכנית של אולף, ומראה לו את הספר על הארגונים החשאיים אך ללא הועיל. ז'קלין מציעה לז'אק שיגייס את אוליביה לארגונם. אזמה מציעה לבודלרים, לג'רום ולגונתר לאכול את ארוחת הצהריים במסעדה בשם קפה סלמונלה שמגישה רק סלמון, בה פועל לארי המלצר כדי להאריך את ביקורם ובכך לספק לז'אק ולאוליביה זמן לחפש את הקוואגמיירים. במהלך הארוחה קלאוס מעלה את ההשערה שהקוואגמיירים נמצאים במעלית ולכן הבודלרים מתגנבים בחזרה אל הפנטהאוז, שם הם לומדים שפיר המעלית ריק. עם מצנח מאולתר מחפצים של אזמה, הם יורדים למעלית ומוצאים את הקווגאמיירים נעולים בכלוב בתחתיתו. לבודלרים אין כלים לשחרר את הקווגאמיירים, אבל הקוואגמיירים מביאים לבודלרים את המשקפת ומספרים להם על חלק מתפקידיה, המאפשרים לבודלרים לחזור לראש הפיר באמצעות המצנח שלהם ככדור פורח. הם מוצאים את אזמה עם ג'רום מעולף על הרצפה, אז הם מנסים להזהיר את אזמה על התוכנית של אולף, אך לומדים מאוחר מדי כי היא משתפת פעולה בתוכנית של אולף וכי הם מתכננים להבריח את הקווגאמיירים מחוץ לעיר כפריט במכירה הפומבית הקרובה שלהם; אזמה דוחפת אותם במורד המעלית שבה הם נתפסים ברשת באמצע הדרך למטה. סאני עוזרת להם לברוח, והם מוצאים מעבר סודי תת-קרקעי שמוביל להריסות ביתם. אזמה ואולף מתחילים במכירה הפומבית, כאשר לארי, הבודלרים, מר פו ואשתו, ז'קלין ועוד מתכנסים להתחיל מלחמה על ההצעה בתיבה שכותרתה "V.F.D.", בה הם מאמינים שהקווגאמיירים מוחבאים. למרות שהבודלרים זוכים במכירה הפומבית, הם מגלים שהיא מכילה רק מפיות מפוארות מאוד (Very Fancy Doilies). לאחר מכן זהותו של אולף מתגלה, והוא הלהקה שלו נמלטים עם פסל הרינג אדום בו נמצאים הקווגאמיירים. הבודלרים מבקשים מג'רום לעזור במעקב אחר אולף, אבל הוא ביישן מכדי לעזור להם, ומוותר על להיות האפוטרופוס שלהם. פו אומר לילדים שהוא מצא אפוטרופוס אחר הממוקם בכפר בעורף הארץ בשם "V.F.D.". בפרק זה מגלה אזמה כי הוריהם של הבודלרים גרמו לה עוול נוראי כאשר גנבו ממנה כמה כלי סוכר, וזו הסיבה לשנאתה העזה לילדים.
הכפר הנתעב
בני בודלר מגיעים לכפר חובבי העופות (Village of Fowl Devotees), בו כל הכפר ישמש כאופוטרופסם. הם מתגוררים עם הקטור, תושב נדיב הנוטה להתעלף באסיפות הכפר, שבנה בחשאי בית מעופף נייד שמסוגל לקיים את עצמו, ועד מהרה הם מתחילים למצוא פתקים שנכתבו על ידי הקווגאמיירים החטופים. אולף, אזמה והכנופיה מגיעים לכפר, כשאזמה מסווה עצמה כמפקדת המשטרה החדשה של הכפר, לוצ'יאנה. ז'אק ואוליביה מגיעים ועוצרים את אולף בבית בכלא המקומי. למחרת התושבים שומעים על לכידתו של אולף ומקיימים אסופה, אליה אולף מגיע בתחפושת של הבלש דופין, שמציג את ז'אק בתור אולף. ז'אק נידון למוות, אבל אוליביה משכנעת את אזמה לשחרר אותה ואת ז'אק בתמורה למיקום של כלי הסוכר. ז'אק נשאר מאחור כדי להתעמת עם אולף. עם זאת, אולף מופתע על ידי הצעתו של ז'אק להפסקת אש, אך הוא ואזמה הורגים אותו. למחרת בבוקר, הבודלרים מנסים לפרוץ לכלא כדי להציל את ז'אק. אולף המוסווה ואזמה משכנעים במהירות את מר פו ואת העיר שהבודלרים רצחו את ז'אק, והם נידונים מיד להישרף על המוקד. בעודם בכלא, הילדים מורים להקטור להכין את הבית המרחף הנייד שלו כדי לעזור להם להימלט. בעוד שויולט מחלישה והורסת את הקיר, קלאוס מסיק מן הפתקים כי הקווגאמיירים מוסתרים במזרקת העורב בכיכר הכפר. לארי וז'קלין מגיעים לכפר כדי להסיח את דעתם של תושבי הכפר זמן רב מספיק כדי שהיתומים יוכלו להימלט דרך משאית והולכים בעקבות הקטור. הבודלרים נותנים לקווגאמיירים בסולם של המשאית לטפס לבית הנייד. כאשר הם עושים זאת, אולף, אזמה ותושבי הכפר מגיעים, ואזמה מתחילה לפגוע בבית המעופף של הקטור עם רובה צלצל. כשהם מבינים את סכנתם, הבודלרים אומרים להקטור לברוח עם הקווגאמיירים. כאות תודה, הקווגאמיירים זורקים לחברים שלהם מידע והערות על הסודות של V.F.D., אבל אזמה יורה על הדפים עם צלצל, והדפים נוחתים על האדמה מפוזרים. בעוד תושבי הכפר מבועתים מאזמה על העורב הפצוע, הבודלרים אוספים את חלק מהדפים ובורחים, וכך גם אולף ואזמה.
המרפאה המסוכנת
בני בודלר מגיעים במשאית אל עורף הארץ, ועוצרים בחנות נוחות כדי להצטייד ולתדלק. בחנות הם לומדים כי הם מבוקשים על רצח הרוזן אולף לכאורה, שהוא בעצם ז'אק. בני בולדר מצליחים בקושי להימלט מהרוזן אולף בחנות הנוחות והם מגיעים יחד עם חבורת מתנדבים מזמרים, שקוראים לעצמם V.F.D., לבית החולים "היימליך". בבית החולים הם לומדים כי משמעות שם הקבוצה היא בכלל מתנדבים למלחמה במחלות (Volunteer Fighting Diseases). הם מגלים כי בבית החולים נמצאת ספריית ענק המכילה מידע על דברים רבים, והם מקווים כי הם יוכלו למצוא מידע על V.F.D. שם. הבודלרים מתחזים למתנדבים בפני מנהלת בית החולים "בבס", והם פוגשים את האל: אחראי ספריית הרשומות המתמודד עם ראייה לקויה. הוא מברך אותם על עזרתם לו, מלמד אותם על מלאכת הספרייה והתיוק אך אוסר עליהם לקרוא שום תיקיות. בעוד שהאל מראה להם את עבודת הספרייה, סרט שכותרתו "סניקט" מושך את תשומת הלב של הילדים. בינתיים, בהאמינו כי כלי הסוכר נמצא בבית החולים, אולף ולהקתו מגיעים גם הם אל בית החולים. נואשים לתשובות, הילדים נאלצים לגנוב את מפתחות הספרייה של האל, ושם הם מוצאים את הסרט על סניקט. הסרט מראה תחקיר של ז'אק בידי ארגון V.F.D., ובסרט ז'אק מודיע למראיין כי מישהו שרד בשרפה, אשר יכול להיות אחד ההורים של ילדי בודלר. לפני שהם מצליחים לסיים את הסרט, אזמה באה ומנסה לתפוס אותם, בחושבה שהם גם דולקים אחר כלי הסוכר. בספרייה מתחיל מרדף שתוצאותו הרס מוחלט של הספרייה. ויולט נתפסת על ידי אולף ואזמה בעוד שקלאוס וסאני מתחבאים בתוך תאי האוורור, כשברשותם הסרט. אולף ואזמה מסתירים את ויולט תחת שם בדוי שהוא אנגרמה של שמה. כדי למצוא אותה, קלאוס וסאני מחפשים עצמם כ"דוקטור פאוסטוס". הם בסופו של דבר מגלים באיזה חדר ויולט נמצאת, אבל זו מלכודת של אולף, שמכריח את קלאוס לנתח את מוחה של ויולט בתיאטרון הניתוח. אזמה מבטיחה לבטל את התוכנית אם קלאוס יכול לתת לה את "מה שהוא גנב מתוך ספריית הרשומות". קלאוס מתנגד אך לבסוף מסכים ונותן לאזמה את הסרט, למרות שהיא חשבה שקלאוס יביא לה את כלי הסוכר. אולף מתעניין בסרט "סניקט", צופה בו, ומגלה כי יש ניצול מהשרפה. בזעמו על הגילוי אולף שורף את הסרט, מה שגורם לשרפה גדולה בכל בית החולים. הבודלרים יוצאים מבית החולים ומבינים שהסיכוי היחיד שלהם להימלט בשלום הוא דרך תא המטען של מכוניתו של אולף. מתגלה כי כלי הסוכר אכן נמצא בבית החולים, ואדם לא ידוע לוקח אותו.
הקרנבל צמא-הדם
אולף ולהקתו מגיעים לקרנבל קליגרי, קרנבל המציג בין היתר אנשים בעלי "מוזרויות פיזיות". בקרנבל הם נפגשים עם מגדת העתידות המקומית, מאדאם לולו. אולף שואל אותה על הניצול משרפת בודלר. לולו, שהיא למעשה אוליביה קאליבן בתחפושת, אומרת להם לחכות לתשובה שתגיע בבוקר. הבודלרים מאזינים לשיחה, ומקווים לדבר גם הם עם לולו, וכדי להיטמע בקרנבל הם מסווים עצמם בתחפושת של "יצורים": ויולט וקלאוס לאדם בעל שני ראשים וסאני לתינוקת זאב. לאחר שדיברה עם V.F.D., אוליביה מסוגלת לומר לאולף ביום למחרת כי אחד מהורי בודלר אכן שרד את השרפה. אולף הופך למנהל הזירה של מופע הקרנבל, מה שמתברר ככישלון, והוא יוצא למצוא קבוצת אריות נודדים כדי למשוך קהל גדול יותר. דבר זה נותן הזדמנות לילדי בודלר להתגנב לתוך האוהל של לולו, שם הם מגלים סרטים, ספרים ותחפושות השייכים לארגון "מתנדבים מכבי אש" (Volunteers Fire Department): ארגון סודי שהוריהם, הרוזן אולף, אזמה וחלק מהאפוטרופוסים שלהם היו שייכים אליו בעבר. לאחר מכן אוליביה מופיעה וחושפת את זהותה האמיתית אליהם. אוליביה מסבירה לילדי בודלר ש"מאדאם לולו" הוא כינוי שבו משתמשים סוכני V.F.D. לאיסוף מידע. בעוד שאוליביה מודה שהיא נאלצה לשקר לאולף שאחד מהוריהם של הילדים שרד את השרפיה, היא אומרת שהמחקר של ז'אק אף פעם לא שגוי, ושהבודלרים צריכים להגיע אל מטה הארגון, שנמצא בהרי מורטמיין כדי למצוא את הניצול. אולף מתכנן לזרוק את אחד מיצורי הקרנבל לתוך בור מלא אריות רעבים במיוחד, בעוד שאזמה מציעה ליצורים לדחוף את לולו לבור, מחשש שהיא אוהבת את אולף. למחרת, אולף בוחר בויולט וקלאוס ליפול לבור. כאשר נאמר לאוליביה לדחוף את הילדים לאריות, היא דוחפת אותם ליציאה מהאולם למקום מבטחים, ונופלת אל הבור על ידי אולף בגלל מעשיה. כשהם מנסים למצוא מידע וחומרים על V.F.D. מהאוהל של לולו, אולף מגיע ומכריח אותם להצית את האוהל ושאר הקרנבל. לאחר מכן, אולף מציב את ויולט וקלאוס בקרון גרירה ולוקח את סאני במכוניתו והם יוצאים להרי מורטמיין, כשבמהלך הדרך אולף חושף בפניהם שידע את זהותם כל הזמן. אולף לוקח איתו את שאר בעלי המוזרויות שנמצאים בקרקס, ובמהלך הנסיעה הוא מורה להם לחתוך את החבל שקושר את הקרון, וקלאוס וויולט מתחילים ליפול מצוק. אישה מסתורית יוצאת ממוניתו של ז'אק כשבידה הכלי לסוכר, ורואה את הקרנבל השרוף.
עונה 3
פרקים 19–25 (7 פרקים). העונה השלישית מהווה עיבוד לארבעת הספרים האחרונים של סדרת הספרים, ב-7 פרקים: "המדרון החלקלק", "המערה המחרידה" ו"הסכנה לפני-האחרונה" עובדו לשני חלקים כל אחד, והספר "הסוף" עובד לפרק אחד ארוך במיוחד. בארי זוננפלד ביים את הפרקים של "הסכנה לפני-האחרונה", וליזה ג'ונסון וג'ונתן טפליצקי ביימו גם פרקים בעונה. העונה עלתה לשידור ב-1 בינואר 2019.
המדרון החלקלק
ויולט וקלאוס מצליחים להימלט מן הקרון הנגרר באמצעות מצנח גרר מאולתר. הם נמלטים אל השלג בלב הרי מורטמיין, ומוצאים מקום מחסה במערה עם צופי שלג, שבראשם כרמליטה ספטס. בעזרת נער מסתורי, ויולט וקלאוס מגלים את הפתח למטה ההרים של V.F.D.. אולף ולהקתו מחזיקים את סאני בשבי בראש "הר מצוקה". סאני מתחברת לחבר בלהקתו של אולף, האיש בעל ידי הקרסים שמגן עליה, ושמתחיל לפקפק בהחלטות חייו. במקום אחר, אחותם ההרה של למוני וז'אק סניקט, קיט סניקט, נמלטת מהנבלים האכזריים הנקראים האיש עם הזקן אך בלי השער והאישה עם השער אך בלי הזקן, שמתגלים כמדריכיו ומוריו של הרוזן אולף, שמתייחס אליהם ומפחד מהם כאילו היו הוריו. הם מספרים לאזמה ולאולף שהציתו את מטה V.F.D. עד היסוד. ויולט, קלאוס והנער המסתורי מגלים את המטה ההרוס, שבו קיוו למצוא שם את ניצול השרפה שאולי הוא אחד מהוריהם. הנער המסתורי חושף את עצמו, ומתגלה כי הוא קוויגלי קווגמאייר, ושהוא הניצול מהשריפה, משריפת קוואגמייר. סאני משתמשת בעשן מצוקה ירוק, שהוא סימן מוסכם של חברי V.F.D. למצוקה, מראש ההר כדי לסמן לאחיה, שנמצאים במטה בתחתית ההר להציל אותה. ויולט וקוויגלי משתמשים בכלי טיפוס כדי להגיע לראש ההר. הם מגיעים אל סאני אבל היא משכנעת אותם לתת לה להישאר כמרגלת אחר אולף. כאשר הם חוזרים למפקדת V.F.D. ויולט, קלאוס וקוויגלי לוכדים את אזמה שחיפשה אחר ניצול השרפה, ורוצים להחליפה עבור סאני. תחת לחץ של האישה והאיש, הרוזן אולף פוקד על הלהקה שלו לזרוק את הכלוב של סאני במורד ההר. עם זאת, הנשים בעלות הפנים הלבנות, האדם שלא גבר ולא אישה והאדם הקירח מסרבים לציית לפקודות של אולף. האדם בעל ידי הקרסים מציית לאולף ומשליך את כלובה של סאני, אך רק לאחר שנתן לסאני לברוח. המדריכים של אולף חושפים את מזימת העל שלהם: חטיפה של כל צופי השלג, שריפה של הוריהם וניצול כספי הירושה של הילדים החטופים. כרמליטה מצטרפת לאולף ואזמה בעוד שהבודלרים וקוויגלי בורחים, כשקוויגלי נתפס על ידי ענף בדרך. קיט סניקט ומר פו מגיעים לעיר ומגלים את כל בתי הורי צופי השלג בוערים, בעוד שהאישה עם השיער אך בלי הזקן ושהאיש עם הזקן אך בלי השיער שמחים על לכידת צופי השלג ועל שריפת הוריהם המוצלחת.
המערה המחרידה
הבודלרים מגיעים לים בסירה, ומצטרפים אל צוללת בפיקודה של פיונה ווינדרשינס, ילדה בת גילם שאביה, קפטן הספינה לשעבר, נעלם. הצוללת מתגלה כצוללת V.F.D. הצוללת הנקראת הקוויגווג, נמצאת במשימה למצוא את כלי הסוכר, שפיונה מסרבת לגלות לבודלרים מה יש בתוכה. למרות שוויולט רוצה להגיע אל המקום הבטוח האחרון, מקום מפגש בו נפגשים כל פעילי V.F.D. שעדיין בחיים, פיונה מתעקשת להמשיך בחיפוש אחר כלי הסוכר. פיונה מכירה לבודלרים את פיל, עובד לשעבר במנסרת ריחות המזל שהפך לטבח ה"קוויגווג". בינתיים, לאחר שנמלטו מהרי מורטמיין, אולף, אזמה, האיש בעל ידי הקרסים ובתם המאומצת החדשה כרמליטה ספטס שוכרים צוללת שהאיש עם הזקן והאישה עם השיער נתנו במתנה לאזמה - ה"כרמליטה", צוללת דמוית תמנון שבעזרתה אזמה תנסה למצוא את כלי הסוכר גם כן. קיט סניקט שולחת את קוויגלי למצוא גם את כלי הסוכר. בינתיים קלאוס ופיונה מגלים שלפי חישובים הכלי נמצא במערה הגרגוריאנית, מערה מתחת למים השייכת לאנוויסל אקוואטיס, מרכז לחקר ימי של V.F.D. שהוצת. הכרמליטה מגלה את הקוויגווג, ואולף ואזמה פולשים אליה ומגלים את בני בודלר. הם מוצאים את החישובים של מיקום הכלי ושולחים את הבודלרים למצוא אותו בעזרת חליפות צלילה. הבודלרים מגיעים למערה, שם מוצאים מעבדה חלודה וגרם מדרגות. קוויגלי נמצא בראש גרם המדרגות ובידו הכלי, אך בזמן שוויולט עולה אליו המערה מתגלה כנגועה במיציליום מדוזי, פטרייה קטלנית שמתפשטת במהירות, והבודלרים בורחים מהר אל הקוויגווג, שם מגלים כי סאני נדבקה במיציליום מדוזי, ושנותרה לה שעה לחיות. הם מוצאים תרופה שמרפאת אותה בעזרת האי בעל ידי הקרסים, שמגלה להם על השרפה באנוויסל אקוואטיס, אותה הצית בגלל גרגור אנוויסל, שפיתח את הפטרייה וסיכן את עצמו יותר מדי. האיש בעל ידי הקרסים גם מתגלה כפרנלד ווידרשינס, אחיה החורג של פיונה, ושניהם נאלצים להתגייס ללהקה של אולף לאחר שפיונה מנשקת את קלאוס. הודעה מ-V.F.D. מבשרת כי המקום הבטוח הוא מלון דנומו. פיונה ופרנלד משיטים את הקוויגווג ללא ידיעת הבודלרים לחוף ברייני שם קיט סניקט לוקחת את הבודלרים במונית שלה אל המלון. אולף, אזמה וכרמליטה נוטשים את הצוללת בזמן שפיונה ופרנלד נשארים בה.
הסוף
אולף והבודלרים נתקלים בסערה ונסחפים לאי נידח, שבו חיה קבוצת אנשים. באי אולף נכלא על ידי מנהיג האי ישמעאל, שמנסה לשכנע את ילדי בודלר להטמיע את אורח החיים הפשוט שבני האי אימצו. בחושדם בישמעאל, הבודלרים חוקרים ומגלים שהוריהם התגוררו באי לפני זמן רב בבית שנמצא בתוך עץ תפוחים, ושהם חזרו לעיר לפני לידת ויולט. ישמעאל מגלה להם שהוא היה מייסד V.F.D.. ישמעאל מספר שבתחילה הוא היה מנהל פנימיית פרופרוק, והוא החל מקבץ תלמידים מוכשרים וישרים לארגון שתפקידו הוא לכבות שריפות מילוליות וסמליות. לישמעאל נמאס להילחם באותו קרב אינסופי והוא הזהיר את הוריהם לא לחזור לעיר. תושבי האי מוצאים רפסודה של ספרים בחוף, שנושאת את קיט ההרה, שגם היא נתקלה בסערה בזמן שניסתה לעזור לקווגמאיירים. אולף משתחרר מהכלוב, מחופש לקיט, אבל אנשי האי וישמעאל מזהים אותו וישמעאל יורה בו באקדח צלצל, ובכך הוא מנפץ את קסדת הצלילה שמכילה את המיצליום המדוזי, ומדביק את כולם. תושבי האי עוזבים את האי בסירת קאנו בחיפוש אחר תרופה לפטרייה, בעוד שהבודלרים לומדים שתפוחי העץ שבבית הוריהם הישן נועדו לחסן אנשים מהפטרייה, ושצנצנת הסוכר מכילה, באופן אירוני, סוכר שנועד גם הוא לרפא את הפטרייה. הילדים מתחננים אל אולף שיעזור להם להציל את קיט, וכך עושה אולף, נושא אותה לאי, ובאופן בלתי צפוי מנשק אותה ומדקלם איתה את השירים "ללילה אלף עיניים" והבית האחרון של "זה יהיה הפסוק", לפני שמת מפצעיו. קיט לא מסוגלת לקחת את התרופה נגד התפוח בשל מה שהיא תעשה לילדתה, והילדים מבטיחים לגדל את הילדה שלה. קיט מתה לאחר שילדה את בתה, ביאטריס. באפילוג של הסדרה, הבודלרים גרים שנה באי, ואז מחליטים לחזור לחוף בריניי, יחד עם ביאטריס. נחש נראה נושא תפוח אל סירתם של ישמעאל וחסידיו והצופים מגלים גם שפיונה ופרנלד מצאו את אביהם החורג ושבנוסף, קוויגלי, דנקן ואיזדורה התאחדו. חברי להקתו של אולף מעלים יחד הצגה מוצלחת. בעיר, כמה שנים לאחר מכן, נפגשת ביאטריס הצעירה עם דודהּ למוני סניקט, והיא מתחילה לספר לו על בני הבודלר ומעשיהם לאחר שיצאו מן האי.
תחפושותיו של הרוזן אולף
דמותו של הרוזן אולף (מגולם על ידי ניל פטריק האריס) בדרך כלל מוסווה על ידי תחפושות שלובש כדי לשטות בסביבתו.
הפקה
בנובמבר 2014, "נטפליקס", יחד עם חברת ההפקה "Paramount Television", הודיעה על כוונתה להפיק ולהתאים את סדרת הספרים "סדרה של צרות" לסדרת טלוויזיה, יחד עם כותב הסדרה, דניאל הנדלר (ובשם העט, למוני סניקט), שישמש כמפיק הסדרה. בספטמבר 2015, הוכרז כי בארי זוננפלד ומארק הודיס יעבדו על הפרויקט, בעוד זוננפלד ישמש כבמאי והודיס כמנהל הייצור, ושניהם יחד כמפיקים בפועל, בעוד דניאל הנדלר יכתוב את התסריט. עם זאת, בינואר 2016, המפיקים הודיעו על עזיבתו של הודיס את הפרויקט, ולא נודע מי יחליף אותו. במרץ 2016, נודע כי עונתה הראשונה של הסדרה תכלול שמונה פרקים בלבד. בספטמבר 2016, האריס חשף כי כל ספר בסדרת הספרים ישוכתב ויותאם לשני פרקים בעונה, כל אחד, כלומר שארבעת הספרים הראשונים ישמשו כבסיס העונה הראשונה.
ב-3 בדצמבר 2015, החל הליהוק עבור דמויותיהם של שני יתומי בודלר הבוגרים, ויולט וקלאוס בודלר. בינואר 2016, רשת "נטפליקס" הודיעה כי ניל פטריק האריס לוהק לדמותו של הרוזן אולף ומלינה וייסמן ולואיס היינס לדמויותיהם של ויולט וקלאוס בודלר, בהתאמה. במרץ 2016, קי. טוד פרימן לוהק לדמותו של מר פו, וזמן קצר לאחר מכן, פטריק וברטון ואסיף מנדבי לוהקו לדמויותיהם של למוני סניקט ודוד מונטי, בהתאמה. הצילומים התקיימו ממרץ 2016 ועד לאוגוסט 2016. באפריל 2016, נודע כי המלחין ניק אוטרה ילחין את הפסקול לסדרה. כל שמונת פרקי העונה הראשונה עלו לשידור בנטפליקס ברחבי העולם ב-13 בינואר 2017.
שיווק
ב-5 ביולי 2015, פורסם ביוטיוב סרטון שכותרתו הייתה "An Unfortunate Teaser", על ידי משתמש בשם "Eleanora Poe". נטפליקס פרסמה במהירות הצהרה כי סרטון זה אינו חלק מתהליך השיווק שלהם. לאחר מכן, כמעט כל כלי התקשורת הסכימו ביניהם כי זהו סרטון מעריצים. לעומת זאת, הכתבת קייטלין פטרקוביץ מרשת "CNET" טענה כי ייתכן כי הסרטון הוא מקורי וכי כל תהליך ההכחשה של נטפליקס הוא חלק מתהליך השיווק שלהם עבור הסדרה, ונימקה את דעתה בכך שציינה כי שם המשתמש שפרסם את הסרטון זהה לשם אשתו של מר פו מהספרים, ושתקליט הוויניל שרואים בסרטון משויך ל-"The Gothic Archies", להקה שכתבה את מוזיקת הרקע לספרים המוקלטים של "סדרה של צרות".
באוקטובר 2016, נטפליקס פרסמו את הטיזר טריילר הראשון לסדרה, המציג את דמותו של למוני סניקט המגולם על ידי פטריק ווברטון. בנובמבר 2016, נטפליקס פרסמו סרטון המציג את דמותו של הרוזן אולף בגילומו של ניל פטריק האריס.
רוסטוקינו
רוסטוקינו (ברוסית: Ростокино) הוא ראיון של המחוז הצפון-מזרחי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה. שטח הראיון הוא 3.54 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 40,196 תושבים (2020).
אחת האטרקציות העיקריות של הראיון היא רוסטוקינסקי אקוודוט מעבר לנהר יאוזה.
בראיון ממוקמים אולפני קולנוע גורקי, אחת מחברות הקולנוע הוותיקות והגדולות ביותר ברוסיה.
הגלולה
הגלולה הוא סרט פנטזיה ישראלי שיצא לאקרנים ב-1972 בבימויו של דוד פרלוב, עם יוסי בנאי, אבנר חזקיהו, ז'רמן אוניקובסקי וגדעון זינגר בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב בידי נסים אלוני וזה ניסיונו היחיד בתסריט לקולנוע.
ההפקה שהחלה ב-1967 נתקלה בקשיים והסרט יצא לאקרנים רק ב-1972. שרגא פרידמן נפטר ב-1970 וקולו מדובב בסרט על ידי אברהם רונאי.
הסרט היה חריג בתקופת הסרטים עם מסר לאומי-ציוני וסרטי הבורקס והקהל לא הבין אותו. הוא נחל כישלון מסחרי וספג ביקורות שליליות מכל מבקרי הקולנוע.
הצילומים נערכו בתל אביב בגן יעקב וברחוב ביאליק.
תקציר העלילה
פלטיאל פיק (אבנר חזקיהו) הוא היפוכונדר ואספן בולים. דירתו מלאה בעשרות תרופות למחלות שונות. הוא נבדק על ידי ד"ר שחור (גדעון זינגר) שמוכן לוותר על שכרו תמורת בול פלסטינה 1926, אבל פלטיאל מסרב. הוא גר עם אחיו למחצה גץ (יוסי בנאי) שהוא זמר מתוסכל שמופיע במועדון לילה בלווית שני גיטריסטים (יוסף פלטה ובני אמדורסקי). גברת פסיה (זהרירה חריפאי) מבקשת ממנו קטע סטריפטיז וכשהוא מסרב היא גורמת להרס במועדון ורודפת אחריו...
פלטיאל מצטנן. גץ מאשפז אותו בבית החולים של ד"ר שחור ובתמורה נותן לרופא את בול פלסטינה שלו ללא ידיעתו. פלטיאל מיואש ורוצה להתאבד בתלייה, אבל באותו רגע מופיעה הרמינה (ז'רמן אוניקובסקי) שמעריצה את גץ מזמן שהייתה בת 12 והוא ביקש ממנה שתגיע כשתהיה בת 18. היא מתחילה להתפרע ובעקבותיה מגיע אביה הרוקח יעקב צווינגל (שרגא פרידמן) שבידו הגלולה עליה עבד 15 שנה והיכולה להצעיר את הלוקח אותה. הרמינה בולעת את הגלולה ומתחילה לרחף באוויר...
שכנתו האלמנה של פיק (אדית אסטרוק) גרה עם בתה (ענת שפירא) ולוחצת על פיק להתחתן אתה. הוא מסרב והיא שולחת לו אבטיח ובתוכו פצצה. בהתפוצצות הוא וצווינגל נפצעים. לבסוף הוא מסכים להתחתן אתה לאחר שהיא מגלה לו שהיא עובדת בדואר...
צווינגל נותן לגץ את הגלולה והוא הופך לבחור צעיר ומלא מרץ. הרמינה מנהלת את יחסי הציבור שלו והוא הופך לידוען. הוא מוקף כל הזמן בדוגמניות (יעל אביב, עפרה פוקס, עירית אלטר) ומרואיין על ידי עיתונאים (יוסי גרבר ודורי בן זאב). הוא שר בחוצות תל אביב את "שיר הנעורים" כשלצדו הרמינה. ההמצאה מתפרסמת בכל העולם ומדענים מגיעים לישראל כדי ללמוד עליה ובעיקר להיפגש עם גץ. בשדה התעופה מקבל אותם נציג הממשלה (גד קינר). מיליונר מצרפת (יעקב בן סירא) מורה למזכירו (דודיק סמדר) לרכוש את ההמצאה במיליוני דולרים. בטלוויזיה דנים על הגלולה ואחד המדענים (דובי גל) אומר שאם גץ יחלה בנזלת זה ישפיע על אורך החיים של הגלולה.
פלטיאל מבקש ממנו שלא ייקח את הגלולות, אך גץ בולע בקבוק שלם, מתחיל את ההופעה ובסוף מתפוצץ ועף מעלה עם כנפיים כשפלטיאל מבקש ממנו מלמטה, לחזור.
אסון הרכבת באשדה
ב-3 ביוני 1998, רכבת ICE 1 במסילת האנובר-המבורג ליד אשדה בסקסוניה התחתונה, גרמניה ירדה מהפסים והתרסקה בגשר עילי שחצה את מסילת הברזל, ולאחר מכן קרס על הרכבת. 101 בני אדם נהרגו ולפחות 88 נפצעו, מה שהופך את האסון לאסון הרכבת השני הקטלני בהיסטוריה הגרמנית לאחר אסון הרכבת ג'נטין ב-1939, ואסון הרכבת המהירה הקטלני ביותר בעולם.
לאחר האירוע נערכו חקירות רבות לגבי השבר בגלגל. החקירה הביאה למסקנה שהתאונה נגרמה מתכנון לקוי של הגלגל שאיפשר לשבר עייפות להתפתח על חישוק הגלגל.
החוקרים שקלו גם גורמים תורמים נוספים, לרבות אי עצירת הרכבת ונוהלי תחזוקה.
לאסון היו השלכות משפטיות וטכניות כולל משפטים, קנסות ותשלומי פיצויים. עיצוב הגלגל הוחלף וחלונות הרכבת תוכננו כך שיהיו קלים יותר לשבירה בשעת חירום.
בתרבות
אסון אשדה, כמו גם החקירה על התקרית, סוקרו כפרק החמישי של העונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה התיעודית של נשיונל ג'יאוגרפיק, שניות מאסון, בשם "Derailing at Escede".
נורה קונדל
נורה לוסי מובריי קונדל (באנגלית: Nora Lucy Mowbray Cundell; 20 במאי 1889 – 3 באוגוסט 1948) הייתה ציירת אנגלית של דיוקנאות, פרחים ונופים בשמן וצבעי מים.
ביוגרפיה
נורה קונדל נולדה בלונדון והייתה נכדתו של האמן הנרי קונדל. היא למדה בבית הספר בלייקהיט לאמנות ובמכון הטכני של ווסטמינסטר, שם לימד אותה ולטר סיקרט. קונדל למדה בתוכנית חלקית בבית הספר לסלייד לאמנות משנת 1911 עד 1914, ושוב בשנת 1919. שם זכתה בפרס מלוויל על ציור דיוקן בשנת 1914.
בשנת 1925 קונדל ערכה את תערוכת היחיד הראשונה שלה בגלריה רדפרן בלונדון. הציור שלה "מגי" הוצג בסלון של האקדמיה לאמנויות בפריז בשנת 1929. בשנת 1930 הייתה נורה קונדל בין החברים המייסדים של האגודה הלאומית לציירים.
נורה קונדל ביקרה באמריקה באופן קבוע ובמיוחד ציירה דיוקנאות של ילידים אמריקאים וגם נופים באריזונה וקולורדו. קניון השיש וצוקי ורמיליון היו בין הנושאים המועדפים עליה.
נורה קונדל הפכה למציגה קבועה באקדמיה המלכותית, וגם בסלון בפריז.
הציור שלה "אישה מחייכת" מ-1922 מוחזק באוסף גלריית טייט.
קונדל התגוררה זמן מה בדורני ליד ווינדזור, אך נפטרה בלונדון בשנת 1948 ואפרה פוזר ליד המעבורת של לי באריזונה.
תערוכת זיכרון נערכה בשנת 1949 בגלריית האגודה המלכותית לאמנים בריטים בלונדון.
כללי קניין, כללי אחריות וכללי אי-עבירות: היבט אחד על הקתדרלה
כללי קניין, כללי אחריות וכללי אי-עבירות: היבט אחד על הקתדרלה (ידוע יותר בשמו האנגלי: Property Rules, Liability Rules and Inalienability: One View of the Cathedral) הוא מאמר בספרות המשפטית האקדמית שנכתב באפריל 1972 על ידי שני מלומדים אמריקאים, גווידו קלברזי, שופט בבית המשפט לערעורים של ארצות הברית, וא. דאגלס מלמד, כיום פרופסור בפקולטה למשפטים בסטנפורד. המאמר מהווה תרומה מכוננת לגישת הניתוח הכלכלי של המשפט, ומציע ניסיון שאפתני לטפל בתחומים שונים במשפט באמצעות גישה אחידה.
שמו של המאמר רומז לסדרת הציורים "קתדרלת רואן" של קלוד מונה. רמיזה זו מבטאת את כוונתם של המחברים שניתוח המאמר הוא רק מבט אחד על נושא שניתן לשקול מנקודות מבט שונות.
תזה
הגישה שמציג המאמר מבוססת על העובדה שהאינטרסים השונים שנוצרו על ידי המשפט נהנים מסוגים שונים ומגוונים של הגנות: סוג ראשון הוא אינטרסים שנחשבים לזכויות אדם, ולכן הפגיעה בהם אינה נתונה לדיון. סוג שני הוא אינטרסים שזוכים להגנה על ידי המשפט הפלילי, כלומר המדינה צריכה לשאת בעלות הפתיחה בהליכים משפטיים אם מובאים לידיעתה פגיעות באינטרסים אלה. נטל ההוכחה הנדרש כדי שהמדינה תגבר במקרים כאלה גבוה יותר - נדרשת פגיעה באינטרס באופן ספציפי ובוודאות שעולה על ספק סביר. סוג שלישי הוא אינטרסים המאפשרים לנפגע לתבוע את אכיפת המגיע לו על ידי צו מניעה. הסוג הרביעי כולל אינטרסים שפגיעה בהם מעניקה לנפגע לא יותר מזכות לתבוע פיצויים כספיים עבור הפגיעה, כל זאת בתנאי שהנפגע יהיה מוכן לשאת בעלויות המשפט; אינטרסים כאלה מהווים את המהות של המשפט הפרטי, והוכחת הנזק במסגרת הליכים אלו לא צריכה לעמוד באותו סטנדרט של ודאות כמו במשפט הפלילי.
התזה העיקרית של המאמר מתמקדת ברעיון של "זכאות", או זכויות, אשר ניתנות להגנה על ידי כללי קניין, אחריות, או אי-עבירות. המחברים מציינים במבוא שהמטרה העיקרית של המאמר היא לספק מסגרת מושגית שמתוכה ניתן לגשת לתחומי הנושא המשפטיים הנפרדים- קניין ונזיקין מנקודת מבט אחידה. בהמשך, במסגרת שיצרו המחברים הם מנתחים את "בעיית הזיהום", וכן סנקציות פליליות שונות.
מושג הזכאויות
המאמר מתחיל בדיון במושג המכריע של "זכאויות", המוגדרות כזכויות הקבועות והמוגנות בחוק, אשר בלעדיהן הכלל השולט בעולם יהיה החזק שורד. הדבר היסודי שעושה המשפט, לפי המחברים, הוא לקבוע איזה צד בסכסוך זכאי לגבור על חברו. עם זאת, המחברים מציינים שכדי להימנע מעולם שבו החזק שורד חשוב לדאוג לאכיפה מוצלחת של הזכאות, לא פחות מהקביעה העקרונית מהן הזכאויות.
מכאן המאמר מבחין בין שלושה סוגים של זכאויות, או סוגי הגנות לזכאויות: 1. זכאות מוגנת על ידי כלל קנייני. 2. זכאות המוגנת על ידי כלל אחריות. 3. זכאות המוגנת על ידי כלל של אי-עבירות.
כדי להמשיג את שלוש הזכאויות הללו, מובאת במאמר דוגמה של בעלים של בית פרטי. במקרה שאדם אחר מעוניין לרכוש את הבית - הבית נחשב כמוגן על ידי כלל קנייני. במקרה בו הממשלה מפקיעה את הבית - הבית נחשב כמוגן על ידי כלל אחריות. במקרה שבעל הבית שיכור או לא כשיר -הבית נחשב כמוגן על ידי כלל אי-עבירות.
לאחר שהגדירו את מושגי הזכאות וקבעו את שלושת הכללים שבהם יתמקדו, המחברים ממשיכים לחקור את שתי השאלות הבאות: (1) באילו נסיבות יש להעניק זכאות מסוימת? וכן, (2) באילו נסיבות יש להשתמש בכלל קנייני, אחריות או אי-עבירות לצורך הגנה על הזכאות?