cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גודאה
הפסלים של גודאה
עד לימינו נשתמרו עשרות פסלים של גודאה. רובם נמצאו בגירסו ועשוים דיוריט. בפסלים אלה הוא מתואר עומד או יושב, לפעמים עם תוכנית הבניה של המקדש. ידיו על החזה כמתפלל מוסיפות נופך צנוע וכנוע ללא סמלי המלכות. הכתובות החרותות על הפסלים מורכבות בדרך כלל מארבעה חלקים: הכותרת (מי מתואר), בניית המקדש שבו יעמוד הפסל (אירוע ותהליך), הכנסת הפסל למקדש ומתן שם לפסל, והחלק האחרון הוא הקללה (מה צפוי למי שירצה להרוס את הפסל או למחוק את החריתה). גודאה מקלל כל אחד שינסה להוציא את הפסלים שלו מהמקדשים או למחוק את הכתוב מהפסל. אך הקללות האלה מוצגות לא כפקודה או דרישה אגרסיבית, אלא תוך כדי שכנוע והסבר לקורא מדוע אסור לעשות זאת. הוא מדגיש, כי כל מה שנעשה זה לא הרצון של גודאה המושל, אלא בקשתם של האלים, שדואגים לרווחת התושבים, לכן זה רק לטובתם. הפסלים האלה הוצבו בכל המקדשים שהוא בנה. הפסל שימש לשמירה על המקדש וערבות להבטחות שניתנו. גודאה היה מתואר כמתווך בין האיש הפשוט לבין האל. מתן מנחות לפסל וטקסי האכלה (בשומרית KI.SI.GA) של השליט המת היו פופולרים במסופוטמיה. לאחר מותו, גודאה אפילו הועלה למעמד האלוהי.
צ'אנג-אה 3
במהלך ינואר 2014 סבל הרובר מתקלות טכניות והקשר עמו נותק. ב-13 בפברואר הודיעה סוכנות הידיעות הממלכתית של סין כי הרובר שבק חיים באופן סופי.
דרלינגטון נאגבה
דרלינגטון נאגבה (באנגלית: Darlington Nagbe; נולד ב-19 ביולי 1990 במונרוביה שבליבריה) הוא כדורגלן אמריקאי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת קולומבוס קרו ובנבחרת ארצות הברית.
חיים אישיים
נאגבה נולד במונרוביה שבליבריה. בגיל חמישה חודשים הוא ברח מהמדינה יחד עם אמו, סומה, ואחיו הגדול, ג'ו ג'וניור, בשל מלחמת האזרחים הליברית הראשונה, והשלושה הצטרפו לאב המשפחה, ג'ו נאגבה, קפטן נבחרת ליבריה בעבר ששיחק במונקו הצרפתית. בשל קריירת הכדורגל של האב נדדה המשפחה בהמשך ליוון ולשווייץ, עד שלבסוף, בשנת 2011, השתקעה בקליבלנד שבארצות הברית. לנאגבה שתי אחיות צעירות ממנו, מרטה וסטה.
בשנת 2012 נישא נאגבה לפליסיה הוץ, ולשניים בת בשם מילה ובן בשם קינגסטון. באותה שנה קיבל נאגבה גרין קארד והפך לשחקן מקומי במדינה. בספטמבר 2015 קיבל נאגבה אזרחות אמריקאית.
תחילת הקריירה
נאגבה החל את הקריירה בקבוצת אקרון זיפס, המייצגת את אוניברסיטת אקרון בליגת הקולג'ים המקומית, ובשנת 2010 זכה בפרס הרמן. במהלך תקופתו באקרון זיפס שיחק נאגבה גם בקליבלנד אינטרנשיונלס, בה הבקיע שבעה שערים ב-18 משחקים.
פורטלנד טימברס
בתחילת שנת 2011 נבחר נאגבה על ידי פורטלנד טימברס מה-MLS בדראפט. ב-2 באפריל ערך נאגבה את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-65 בתיקו 1-1 נגד ניו אינגלנד רבולושן בליגה. ב-2 ביולי הבקיע נאגבה את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-45 בהפסד 2-1 לספורטינג קנזס סיטי בליגה, שנבחר בתום העונה לשער השנה בליגה.
בשנת 2016 נכלל נאגבה לצד ג'ובאני דוס סאנטוס, ג'רמיין ג'ונס, קאקה, אנדראה פירלו, קלינט דמפסי, דידייה דרוגבה, סבסטיאן ג'ובינקו ודויד וייה בנבחרת כוכבי הליגה במשחק האולסטאר של ה-MLS, שנגמר בהפסד 2-1 לארסנל.
קריירה בינלאומית
ב-6 בנובמבר 2015 נכלל נאגבה בסגל נבחרת ארצות הברית על ידי המאמן יורגן קלינסמן לקראת המשחקים נגד נבחרת סנט וינסנט והגרנדינים ונבחרת טרינידד וטובגו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת נגד נבחרת סנט וינסנט והגרנדינים ב-13 בנובמבר, כשנכנס כמחליף בדקה ה-63 בניצחון 6-1. ב-26 במאי 2016 הבקיע נאגבה את שער הבכורה שלו בנבחרת, שער ניצחון בדקה ה-90 בניצחון 1-0 על נבחרת אקוודור במשחק ידידות.
טאיסיה אפונינה
טאיסיה קירילובנה אפונינה (ברוסית: Таи́сия Кири́лловна Афо́нина; 13 במאי 1913 – 19 באפריל 1994) הייתה ציירת צבעי מים סובייטית. היא חיה ועבדה בלנינגרד, הייתה חברה באיגוד האמנים בסנט פטרסבורג, ונחשבת לאחד מנציגי בית הספר לציור בלנינגרד.
קורות חיים
אפונינה נולדה ב-13 במאי 1913 בעיר ניקולייב, בנפת חרסון של האימפריה הרוסית (כעת אוקראינה), למשפחה שעבדה במספנה לבניין אוניות.
בשנת 1931 סיימה טאיסיה אפונינה את לימודיה בבית ספר בעיר טגנרוג, והגיעה ללנינגרד כדי לרכוש השכלה אמנותית. בשנים 1932–1936 למדה תחילה בשיעורי ערב לנוער עובד, אחר כך במכינה באקדמיה הרוסית לאמנויות.
בשנת 1941, לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה טאיסיה אפונינה, עם בנה ואמה, התפנו לאוסטשקוב, ולמקומות אחרים באוקראינה. ב-1943, לאחר שחרור העיר לוגנסק, הייתה טאיסיה אפונינה מעורבת בשיקום העיר. היא לימדה רישום וציור בבית הספר לאמנות בלוגנסק. בסתיו 1943, עם קבוצת אמנים היא נסעה לעיר קרסנודון כדי לאתר את המועדון המקומי לזכר אלה שנפטרו בארגון המחתרת האנטי-פאשיסטית "המשמר הצעיר".
באותה שנה, אפונינה סיימה את לימודיה במכון רפין לאמנויות סטודיו לאמנות אישי לציור מונומנטלי. עבודת הגמר שלה הייתה ציור היסטורי בשם "בנות דונבאס", שהוקדש לזיכרון ולגבורה של חברי המחתרת האנטי-פשיסטית.
לאחר סיום הלימודים המשיכה אפונינה לעבוד בלוגנסק וחזרה ללנינגרד בשנת 1952. מוזיאון לוגנסק רכש כבר ב-1943 את שלושת הציורים הראשונים של טאיסיה אפונינה. ציוריה נרכשו מאוחר יותר על ידי מוזיאוני האמנות של לנינגרד, קוסטרומה, קרסנודון, והמוזיאון לאמנות מודרנית בפריז.
יְצִירָתִיוּת
השתתפותה הראשונה בתערוכת אמנות הייתה בשנת 1940. מאז תחילת שנות ה-50, היא הייתה מעורבת כל הזמן בתערוכות אמנות של אמני לנינגרד. היא ציירה נופים, טבע דומם, פורטרטים וקומפוזיציות ז'אנר. היא עבדה בציורי שמן ובצבעי מים והתפרסמה בעיקר כמאסטר בציורי נוף ודומם. בשנת 1946 התקבלה אפונינה לאיגוד האמנים הסובייטיים של לנינגרד.
בשנים הראשונות לאחר סיום הלימודים התמקדה הציירת בנושאים צבאיים והגדלה האתוס הסובייטי. מאוחר יותר היא עבדה יותר בז'אנרים של דיוקנאות ונוף לירי. בשנות ה-50 היא ביקרה באוקראינה, בקרפטים, שם ציירה הרבה סצנות. עבודותיה היו בסגנון של ציור טונאלי, בניסיון להעביר אפקט של אורות ואווירה ויחסים צבע עדינים.
בין יצירותיה ניתן למצוא ציורים כמו מסוע יציקה (1947), דיוקן קיזילשטיין-מיכאילובה, ענבים ותפוחים (שניהם 1955), יום של רוח (1956), אביב, לילה תכלת, אחרי הגשם, גשר טוצ'קוב הישן ( 1959), דיוקן המשוררת אולגה ברגהולץ, מרינקה, דיוקן אישה קוריאנית תמרה (1977), ודיוקן הסופר ניקולאי טיכונוב (1980).
ציוריה שוכנים במוזיאונים לאמנות ובאוספים פרטיים ברוסיה, פינלנד, ארצות הברית, גרמניה, אנגליה, צרפת.
לוק (סרט)
לוק (באנגלית: Locke) הוא סרט דרמה ומותחן אמריקאי-בריטי משנת 2013 בבימויו של סטיבן נייט. הסרט מתאר את נסיעתו של איבן לוק (טום הארדי) לבית החולים בלונדון.
הסרט משתמש בקונספט ייחודי המתבטא באמצעים ויזואליים דלים. הסרט כולו מתרחש בתוך הרכב של לוק ומלווה אותו במהלך הנסיעה. העלילה מתפתחת בעזרת שיחות טלפון אשר מקבל לוק במהלך הנסיעה החושפות בפנינו את עולמו. לוק הוא הדמות היחידה אשר נראית במהלך הסרט כאשר לאורכו דמויות נוספות משתתפות אך ורק באמצעות קולם. הסרט התקבל באהדה על ידי המבקרים.
תקציר העלילה
הרבה מאוד לחץ מתנקז לנסיעה של שעה וחצי. לוק מוכרח לבצע כמה טלפונים בדרך (ודיבורית משוכללת שתקל עליו לעשות זאת): הוא צריך להתקשר הביתה, לבשר לאשתו ולילדים שהוא לא מגיע הביתה לראות איתם את משחק הכדורגל שקבעו לראות יחדיו ולהסביר למה. הוא צריך לדבר עם המנהל שלו, להודיע שבאופן חסר אחריות הוא לא יגיע ליציקה המאוד חשובה שתתרחש מחר בבוקר וגם עם העובד הצעיר והמבוהל שיצטרך לעשות את זה במקומו וגם עם האישה שבבית החולים.
הפקה
כמעט כל הסרט מתרחש בתוך רכב ה-BMW X5 של לוק שנע בכביש M6. הצילומים התרחשו בזמן אמת בטווח זמן של לילות בודדים.
Singular they
היסטוריה
החל מהמאה ה-14, "they" שימש כגוף שלישי יחיד כאשר הקודמן אינו מפורט או ידוע. לדוגמה, במשפט הבא כינויי הגוף they, their ו-them מאזכרים "מישהו" לא ידוע או "מישהי" לא ידועה, כך שהזהות המגדרית של הקודמן אינה ידועה:
""
במקרים אחרים נעשה שימוש ב-singular they במשפטים שנאמרים באופן כללי, ולא בהקשר של אדם ספציפי. לדוגמה, המשפט הראשון להלן מתייחס לכל מטופל יחיד או מטופלת יחידה (patient) ללא הבדל מגדר. כינוי הגוף שבא בהמשך המשפט מחליף את המילה "patient". דוברי אנגלית רבים ישתמשו ב-he (הוא) או she (היא), אך כינוי הגוף they מאפשר להימנע מהתייחסות למגדר של המטופל. במשפט השני הנושא הוא "a journalist" – כל עיתונאי או עיתונאית באופן כללי, ולא אדם ספציפי שמגדרו ידוע. המילה their מאזכרת את הנושא מבלי להתייחס למגדר:
כינוי הגוף they שימש בתחילה אך ורק לציון גוף שלישי רבים. לפי מילון אוקספורד, ההופעה הראשונה של they בלשון יחיד הייתה כמאה שנה לאחר השימוש בלשון רבים, בשנת 1375 בפואמה ויליאם והאדם-זאב שתורגמה מצרפתית, וצורת השימוש הזו הפכה לנפוצה יותר לאחר מכן. לשימוש בכינוי גוף ברבים גם בלשון יחיד ישנם תקדימים בהתפתחות השפה האנגלית: כינוי הגוף "you" שימש בתחילה באופן בלעדי כגוף שני רבים ("אתם" ו"אתן" בעברית). בתרגום המלך ג'יימס לתנ"ך, למשל, נעשה ניסיון לשמור על ההבחנה העברית בין לשון רבים ליחיד, והכינויים thou, thee, thy, ו-thine שימשו ליחיד בלבד בעוד ye, you, your ו-yours שימשו לרבים בלבד. במאות ה-17 וה-18 הקפידו לשונאים על ההבחנה הזו, על אף שבשפה המדוברת השימוש ב-you כגוף שני יחיד ("אתה" ו"את") הפך למקובל בקרב רוב מוחלט של דוברי האנגלית והשימוש ב-thou ו-thee נחשב למיושן. באופן דומה, במאה ה-18 החלו לשונאים לגנות את השימוש ב-singular they. עם זאת, בניגוד לביקורת הלשונאים על "you" בלשון יחיד, שלא התקבלה בשפת הדיבור, במאות הבאות רוב הדוברים השתמשו ב-they בעיקר או רק בלשון רבים.
קיימות עדויות לשימוש ב-singular they כדי להימנע מציון המגדר כבר מ-1795. השימוש בכינוי הגוף בלשון יחיד באנגלית הסטנדרטית-מודרנית הפך נפוץ ומקובל יותר עם המעבר לשפה נייטרלית-מגדרית במאה ה-21. אף על פי שכמה מדריכי כתיבה מתחילת המאה ה-21 תיארו את צורת ה-singular they כשייכת בעיקר למשלב הדיבורי ופחות מתאימה בכתיבה פורמלית, עד לשנת 2020 רוב מדריכי הכתיבה קיבלו אותה ככינוי גוף.
בתחילת המאה ה-21 עלה הצורך להתייחסות לאדם ללא מגדר, והתפתח השימוש ב-singular they גם כאשר זהותו של האדם ידועה, עבור אנשים שאינם מזדהים כגבר או אישה. לדוגמה, המשפט הבא מתייחס לאדם יחיד ספציפי, ג'יי, אבל הדובר משתמש בכינוי הגוף them כדי לא לייחס לג'יי מגדר כלשהו:
המילה "they" בהקשר זה זכתה בתואר "מילת השנה" לשנת 2015 על ידי האגודה לניב האמריקאי, ול-2019 על ידי מרים-ובסטר. בשנת 2020, האגודה לניב האמריקאי בחרה בה גם בתור "מילת העשור" לעשור השני של המאה ה-21.
הטיות הצורה
כמו you ביחיד, גם הצורה singular they נעשית עם קודמן (שם העצם המאוזכר) בלשון יחיד, אבל מקבלת את אותן צורות פועל כמו they ברבים,  וכן יש להטות אותה כמו they ברבים (כלומר, them, their, ו-theirs), אלא שבצורת הגוף הרפלקסיבית, גם הצורה themself משמשת לעיתים במקום themselves. עדויות לשימוש בצורה "themself" קיימות בין המאה ה-14 ל-16. השימוש בה גדל מאז שנות ה-70 או ה-80, אם כי היא עדיין מסווגת לעיתים כ"צורה נדירה". בשנת 2002 כתבו ג'ון פיין ורודני הדלסטון ב-"The Cambridge Grammar of the English Language" כי השימוש בה בדיבור הרגיל "נדיר ומקובל רק בקרב מעט מהדוברים", אך "סביר שיגדל עם ההכרה הגוברת של 'they' גם ככינוי גוף ביחיד". צורה זו שימושית כאשר מתייחסים לאדם יחיד בעל מגדר בלתי-מוגדר, אז צורת הרבים "themselves" עלולה להיראות לא מתאימה, כמו ב:
ממשלת קנדה ממליצה על "themselves" כצורה הרפלקסיבית של singular they לשימוש בטקסטי חקיקה פדרליים קנדיים, וממליצה שלא להשתמש ב-"themself".
שימוש
כינוי הגוף they בשימוש עם קודמן בלשון יחיד מגיע מהאנגלית התיכונה של המאה ה-14 (מעט אחרי they בשימוש עם קודמן בלשון רבים, שהושאל מהנורדית העתיקה במאה ה-13), אז הוא שימש במשך מאות שנים, על אף שהוחרם על ידי מומחי דקדוק מסורתיים החל מאמצע המאה ה-18.
he גנרי
בנוסף לכינוי הגוף they, מבחינה היסטורית מקובל להשתמש גם בכינוי he על מנת להתייחס לאדם שאינו-ידוע מכל מגדר, כמו להלן:
ההמלצה המפורשת הראשונה הידועה מצד מומחה דקדוק להשתמש ב-he גנרי ולא ב-they באנגלית רשמית נכתבה בספר "A New Grammar" מאת אן פישר, מאמצע המאה ה-18, בו נכתב כי "צורת הגוף הזכרית עונה לשם הכללי, שכולל הן את הזכר והן את הנקבה; כמו במשפט ''."
מומחי הדקדוק של המאה ה-19 התעקשו על he ככינוי נייטרלי מגדר בטענה כי איתו יש התאם במספר (כאשר they עשוי לבלבל), תוך דחייה של צורות כמו "he or she" כמגושמות, וקביעתם התקבלה באופן נרחב: לדוגמה בשנת 1850, הפרלמנט הבריטי העביר חוק שבו הוסכם כי בטקסטים ובכתבים של חוקי הפרלמנט, "מילים בעלות מין זכרי ייחשבו ככאלו שכוללות נקבות". ויליאם מאלון באסקרוויל וג'יימס ויט סיוול מזכירים את השימוש הנפוץ ב-singular they בספרם "An English Grammar for the Use of High School, Academy and College Class" משנת 1895, אך מציינים את העדפתם ל-he גנרי בנימוקים של התאם במספר.
באסקרוויל נותן מספר דוגמאות של סופרים מוכרים המשתמשים ב-singular they, כולל:
יש שטענו כי המניע האמיתי לקידום הצורה he "גנרי" הוא השקפת עולם אנדרוצנטרית, כאשר מין ברירת המחדל של בני אדם הוא זכר – ולכן מגדר ברירת המחדל הוא גברי. יש לכך כמה ראיות. לדוגמה, וילסון כתב בשנת 1560:
ופול כתב בשנת 1646:
למרות ניסיונות מתמשכים של אנשי חינוך לשלול את השימוש ב-singular they לטובת he, עצתם נענתה בהתעלמות; אפילו סופרים בני התקופה המשיכו להשתמש ב-they (אם כי ייתכן שסופרים אמריקאים הקפידו יותר על האיסור). השימוש ב-he כביכול כנייטרלי-מגדרית נשאר מקובל לפחות עד שנות ה-60, אם כי על שימושים מסוימים נמתחה ביקורת מאוחר יותר כמגושמים או מטופשים, ובין היתר על השימושים הבאים:
שימוש ב-he גנרי כיום
במקרים מסוימים, הקודמן עשוי להתייחס לאנשים שרק ייתכן שהם גברים, או למקצועות שנחשבים באופן מסורתי כגבריים:
בשנת 2010, פנלופה צ'וי ודורותי גולדברט קלארק כתבו כי הם עדיין ממליצים להשתמש ב-he גנרי "בדיבור או כתיבה רשמיים":
באנגלית מדוברת בלתי-פורמלית, כינויי גוף בלשון רבים משמשים לרוב עם קודמנים שמציינים אדם בלתי ידוע. עם זאת, צורה זו לרוב אינה נחשבת הולמת בדיבור או כתיבה רשמיים.
בשנת 2015, "מילון פאולר לאנגלית מודרנית" כינה זאת "השימוש המיושן ב-'he' במשמעות 'כל אחד' (anyone)", ובו נכתב:
בספר "Garner's Modern English" משנת 2016 תואר השימוש הגנרי בכינויי גוף זכריים בתור "ההשקפה המסורתית, המותקפת כיום כסקסיסטית".
עלייתה של השפה הנייטרלית-מגדרית
הניסיונות הידועים המוקדמים ביותר ליצירת כינויי גוף נייטרליים-מגדרית החלו בשנת 1792, אז הכלכלן הסקוטי ג'יימס אנדרסון תמך ביצירת כינוי הגוף הבלתי-מוגדר "ou".
כמו כן, נטען כי לא ניתן להשתמש ב-"he" ככינוי גוף גנרי הגיוני, כך שיובן שהוא כולל גברים ונשים. לדוגמה, עיתונאי הניו יורק טיימס ויליאם סאפייר כתב בטורו "On Language" כי הוא תומך בשימוש ב-he גנרי, והזכיר את הביטוי המנמוני "הזכר מאמץ את הנקבה" (the male embraces the female). ס' באדנדיק מברוקלין כתב לניו יורק טיימס בתגובה סרקסטית לטור, שבה הוא מדגים את הבעייתיות שבצורה זו:
עד שנת 1980, התנועה למעבר לשפה נייטרלית-מגדרית זכתה לתמיכה רחבה, וארגונים רבים, כולל מרבית המוציאים לאור, הוציאו הנחיות לגבי השימוש בשפה נייטרלית-מגדרית, אך נמנעו מלהמליץ על שימוש ב-"they" בגוף שלישי יחיד עם קודמן בלתי-מוגדר בלשון יחיד.
singular they כיום
השימוש בשמות עצם ובכינויי גוף גנריים זכריים בשפה הכתובה והמדוברת פחת מאז שנות ה-70. בקורפוס של דיבור ספונטני שנאסף באוסטרליה בשנות ה-90, singular they היה לכינוי הגוף הגנרי הנפוץ ביותר (ולא he גנרי או "he or she"). באופן דומה, מחקר משנת 2002 שבדק קורפוס של עיתונים אמריקאים ובריטיים הראה העדפה לשימוש ב-they ככינוי נייטרלי-מגדרית בלשון יחיד.
את השימוש הגדל ב-singular they ניתן לייחס בין השאר לרצון הולך וגובר לשפה נייטרלית-מגדרית. פתרון בכתיבה פורמלית היה לעיתים קרובות לכתוב "he or she", או משהו דומה, אך הדבר נחשב לרוב למסורבל או תקין פוליטית יתר על המידה, במיוחד כשמשתמשים בביטוי בצורה מוגזמת. בשנת 2016, כתב העת American Speech פרסם מחקר של דארן ק' לסקוט, אשר חקר את כינויי הגוף בהם משתמשים דוברי אנגלית ילידים בתשובותיהם בכתיבה בלתי-פורמלית לשאלות הנוגעות לאדם ממגדר לא ידוע, ומצא כי 68% מהמשתתפים במחקר בחרו ב-singular they בהתייחסותם לקודמן כזה. חלק מהמשתתפים ציינו כי צורות כתיבה כמו "he or she" לא מספקות בעיניהם, מכיוון שהן אינן כוללות בתוכן אנשים שאינם מזדהים כזכר או נקבה.
המילה "they" בהקשר זה זכתה בתואר "מילת השנה" של 2019 על ידי מרים-ובסטר  ושל 2015 על ידי האגודה לדיאלקט האמריקאי. ב-4 בינואר 2020, האגודה לדיאלקט האמריקאי הודיעה כי הכתירה את "they", שוב בהקשר זה, כ"מילת העשור" של שנות ה-2010.
שימוש עם כינוי גוף כקודמן
הקודמן בלשון יחיד יכול להיות גם כינוי גוף, כגון "someone", "anybody" או "everybody", או כינוי גוף של שאלה, כמו "who":
ריבוי מושגי או קשרים זוגיים
למרות שכינויי הגוף "everybody", "everyone", "nobody" ו-"no one" הם בלשון יחיד ויש להשתמש בהם עם פעלים בלשון יחיד, לכינויי הגוף הללו יש "ריבוי מרומז", הדומה במקצת לריבוי המרומז של שמות עצם קיבוציים או קבוצתיים כגון "crowd" או "team", ובמשפטים מסוימים שבהם הקודמן הוא אחד מכינויי הגוף הללו ש"מרמזים" על צורת רבים, לא ניתן להחליף את המילה "they" ב-he גנרי, מה שמציע פרשנות של "ריבוי מושגי" במקום "משתנה קשור" (כינוי גוף המאזכר שם עצם). זאת בניגוד למשפטים הכוללים מספר קשרים בין זוגות מילים (שם עצם וכינוי גוף) ו-singular they, כגון:
ישנן דוגמאות שבהן כינוי הגוף המשמש כקודמן (כגון "everyone") עשוי להתייחס לקולקטיב, ללא השלכה הכרחית של קשרים זוגיים. אלו הן דוגמאות ל-they ברבים:
זאת כאשר משפטים אלו אינם מתאימים עם he גנרי או "he or she":
בנוסף, עבור מקרי "רבים מושגיים" אלה, לא יהיה זה מתאים להשתמש ב-"themself" במקום ב-"themselves", כמו במשפט הבעייתי הבא:
שימוש בשם עצם גנרי כקודמן
הקודמן בלשון יחיד יכול להיות גם כל שם עצם גנרי באנגלית, כגון "person", "patient" או "student":
אפילו כאשר מתייחסים למצבו של אדם ממגדר ידוע, לעיתים עדיין משתמשים ב-they:
ניתן להשתמש ב-they גם עם קודמנים ששייכים למגדרים מעורבים:
אפילו עבור אדם שזהותו מוכרת ומגדרו ידוע, "they" עדיין עשוי לשמש, על מנת להתעלם או להסתיר את מינו.
לפעמים ניתן להשתמש במילה "themself" גם כאשר ידוע או סוברים שהקודמן מתאר אדם שנמצא לבדו:
שימוש עבור אנשים מוכרים ספציפיים, ביניהם א-בינאריים
ניתן להתייחס לאנשים מוכרים בכינוי הגוף "they", אם מגדרו של האדם אינו ידוע לדובר.
כינוי הגוף singular they, במשמעות "כינוי גוף נייטרלי-מגדרית בלשון יחיד עבור אדם מוכר, בתור אמצעי זיהוי א-בינארי", נבחר על ידי האגודה לדיאלקט האמריקאי ל"מילת השנה" של 2015. בשנת 2016, האגודה לדיאלקט האמריקאי כתבה עליו:
ההצבעה באה בעקבות אישור השימוש הזה שנה קודם לכן על ידי מדריך הכתיבה של הוושינגטון פוסט, כאשר ביל וולש, עורך המשנה של העיתון, אמר כי singular they הוא "הפתרון ההגיוני היחיד לחוסר של האנגלית בכינוי גוף אישי נייטרלי-מגדרית בגוף שלישי יחיד".
בשנת 2019, ה-"they" הא-בינארי נוסף למילון מרים-ובסטר.
הדמות הראשית הא-בינארית הראשונה בטלוויזיה בצפון אמריקה הופיעה בסדרת הדרמה "מיליארדים" של שואוטיים בשנת 2017, בה אסיה קייט דילון מגלמ/ת את טיילור מייסון. גם מייסון וגם הדמות משתמשים בכינוי הגוף singular they.
קבלה ומדריכי כתיבה
אף על פי שגם ל-he גנרי וגם ל-they גנרי יש היסטוריה ארוכה של שימוש, ושניהם עדיין נמצאים בשימוש, קבוצות מסוימות נמנעות מהשימוש בהם באופן שיטתי.
מדריכי כתיבה הנמנעים מלהביע העדפה לאיזו מהגישות ממליצים לפעמים לנסח מחדש משפט בעייתי, למשל באמצעות החלפת ביטויים גנריים עם ביטויים ברבים, כדי להימנע מביקורת של מי מהצדדים.
Garner's Modern American Usage
מדריך הכתיבה "Garner's Modern American Usage" (מהדורה שנייה, 2003) ממליץ על שימוש זהיר ב-singular they, תוך הימנעות ממנו במידת האפשר מכיוון שהשימוש בו הוא סטיגמטי מבחינה לשונית.
המדריך מצביע על כך שהשימוש ב-singular they מקובל יותר באנגלית בריטית:
וכפי הנראה מביע חרטה על ההתנגדות של קהילת האנגלית האמריקאית:
הוא רואה במגמת השימוש ב-singular they עם קודמנים כמו "everybody", "anyone", ו-"somebody" כבלתי נמנעת:
מדריך הסגנון של שיקגו
במהדורה ה-14 (1993) של מדריך הסגנון של שיקגו, אוניברסיטת שיקגו המליצה במפורש להשתמש ב-singular they, תוך שהיא מציינת את "תחיית" השימוש בו וכן את "השימוש הראוי בו על ידי סופרים כדוגמת אדיסון, אוסטן, צ'סטרפילד, פילדינג, ראסקין, סקוט ושייקספיר." מהמהדורה ה-15 (2003) שונו ההמלצות. בפרק 5 של המהדורה ה-17 (2017), שנכתבה על ידי בריאן א' גארנר, ההמלצות הן:
The American Heritage Book of English Usage
על פי "The American Heritage Book of English Usage" שפורסם בשנת 1996, ופאנל השימוש שלו, המורכב מסופרים נבחרים, פרופסורים לעיתונות, בלשנים ומומחים אחרים, אמריקאים רבים נמנעים משימוש ב-they על מנת להתייחס לקודמן בלשון יחיד, מתוך כבוד לכלל דקדוקי "מסורתי", על אף שימוש ב-singular they בקרב כותבים מודרניים ופרסומים מרכזיים:
מדריך הפרסום של האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה
המהדורה השביעית של מדריך הפרסום של האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה (APA) מייעצת להשתמש ב-singular they כאשר המגדר אינו ידוע או לא-רלוונטי, ונותנת את הדוגמה הבאה:
בנוסף, מדריך הפרסום של ה-APA תומך בשימוש ב-they/them אם מדובר בכינוי הגוף המגדרי המועדף על אדם (לדוגמה, א-בינארי).
The Elements of Style
ההערכה בשנת 1979 הייתה:
במהדורה הרביעית (2000), השימוש ב-singular they עדיין נשלל, אך השימוש ב-he גנרי כבר לא הומלץ עוד.
The Basics of Clarity and Grace
ג'וזף מ' ויליאמס, שכתב מספר ספרים בנושא כתיבה בסדרה "Clarity and Grace", דן ביתרונות ובחסרונות של פתרונות שונים כאשר הוא מתמודד עם הבעיה של התייחסות לקודמן כמו someone, everyone, no one או שם עצם שאינו מציין מגדר, ומרמז כי זו תמשיך להוות בעיה במשך זמן מה. הוא "חושד שבסופו של דבר נקבל את they ברבים כצורת יחיד תקינה", אך קובע שכרגע "שימוש פורמלי דורש כינוי גוף בלשון יחיד".
The Little, Brown Handbook
על פי "The Little, Brown Handbook", שפורסם בשנת 1992, מרבית המומחים – ובהם מורים ומעסיקים – רואים את השימוש ב-singular they כבלתי מקובל:
המדריך ממליץ להשתמש ב-"he or she" או להימנע מהבעיה על ידי ניסוח מחדש של המשפט לשימוש בלשון רבים, או להשמיט את כינוי הגוף.
Purdue Online Writing Lab
מדריך הכתיבה "Purdue Online Writing Lab" קובע כי "הדקדוק משתנה ומתחלף עם הזמן", שהשימוש ב-singular they הוא מקובל, וכי singular they כתחליף ל-"he" או "she" הוא יותר אינקלוסיבי:
הוושינגטון פוסט
נכון ל-2015, מדריך הכתיבה של הוושינגטון פוסט ממליץ לנסות "לכתוב מסביב לבעיה, אם על ידי שינוי מילים מצורת יחיד לרבים, לפני הבחירה בשימוש ב-singular they כמוצא אחרון", ומתיר ספציפית שימוש ב-they עבור "אדם שחווה נון-קונפורמיות מגדרית".
מדריך הסגנון של AP
החל משנת 2017, מדריך הסגנון של AP ממליץ: "הצורות they/them/their מקובלות במקרים מסוימים ככינוי גוף יחיד ו/או נייטרלי-מגדרית, כאשר ניסוח חלופי הוא מסורבל או מגושם מדי. עם זאת, ניסוח מחדש בדרך כלל אפשרי ותמיד עדיף."
The Handbook of Nonexist Writing
ב-"The Handbook of Nonexist Writing", קייסי מילר וקייט סוויפט  מקבלים או ממליצים על שימוש ב-they עבור צורת יחיד, במקרים שבהם יש אלמנט של ריבוי סמנטי המתבטא במילה כמו "everyone", או שבהם ישנה התייחסות לאדם בלתי-מוגדר, תוך ציון דוגמאות של שימושים כאלו בדיבור פורמלי. בנוסף, הם מציעים לשכתב משפטים כדי להשתמש ב-they ברבים, להשמיט כינויי גוף, או לנסח מחדש משפטים תוך שימוש בכינויי הגוף "one" או "it" (עבור תינוקות).
מדריכי כתיבה בריטיים
במהדורה הראשונה של "A Dictionary of Modern English Usage", שפורסמה בשנת 1926, הומלץ להשתמש ב-he גנרי. בנוסף צוין בה כי singular they הוא פסול בעיני מומחי הדקדוק. דוגמאות רבות לשימוש בו על ידי סופרים בולטים בעבר הוצגו באותה מהדורה, אך נאמר כי "מעט סופרים טובים בני זמננו היו מזלזלים [במומחי הדקדוק] בצורה כה בולטת כמו פילדינג ותאקרי", שמשפטיהם מתוארים כבעלי "צליל מיושן".
המהדורה השנייה, "Fowler's Modern English Usage" (שנערכה על ידי סר ארנסט גוורס ופורסמה ב-1965) ממשיכה בהמלצה על שימוש ב-he גנרי; השימוש ב-singular they מכונה "הפתרון הפופולרי", ש"גורם לאיש הספרותי לחרוק שיניים". עוד נכתב כי singular they עדיין נחשב פסול על ידי מומחי הדקדוק, אך נפוצים בדיבור הבלתי-פורמלי.
על פי המהדורה השלישית, "The New Fowler's Modern English Usage" (שנערכה על ידי ברצ'פילד ופורסמה ב-1996), singular they לא רק היה בשימוש נרחב על ידי סופרים איכותיים במשך מאות שנים, אלא הוא גם מקובל כיום בדרך כלל, למעט על ידי מספר מומחי דקדוק שמרנים, ביניהם פאולר של 1926, אשר, כך נטען, התעלם מהראיות:
"The Complete Plain Words" נכתב במקור בשנת 1948 על ידי ארנסט גוורס, עובד מדינה, בניסיון של השירות הציבורי הבריטי לשפר את "האנגלית הרשמית". מהדורה שנייה, בעריכת סר ברוס פרייזר, פורסמה ב-1973, ובה נכתב כי "they" או "them" הם ה"מקבילה של כינוי הגוף בלשון יחיד של מין משותף" אשר "נפוצה בדיבור ואינה בלתי-ידועה בכתיבה רצינית", אך "מוכפשת על ידי מומחי דקדוק כשימוש בלתי מוצדק מבחינה דקדוקית. העצה של הספר ל"סופרים רשמיים" (עובדי מדינה) היא להימנע משימוש בצורה זו, ולא להתפתות ל"נוחות רבה יותר", אם כי "הצורך עשוי בסופו של דבר לגרום לו להיכנס לקטגוריה של ניב מקובל".
מהדורה חדשה של "Plain Words", שתוקנה ועודכנה על ידי נינתו של גוורס, רבקה גוורס, פורסמה בשנת 2014. במהדורה נכתב כי singular they הפך נפוץ הרבה יותר מאז דבריו המקוריים של גוורס, אך עדיין רואה את זה כ"בטוח יותר" להתייחס למשפט כמו 'The reader may toss their book aside' כשגוי "באנגלית פורמלית", תוך דחייה נחרצת אף יותר של משפטים כמו –
מדריך הכתיבה והשימוש של הטיימס (אשר פורסם לראשונה ב-2003 על ידי הטיימס הלונדוני) ממליץ להימנע ממשפטים כמו –
באמצעות שימוש בצורות רבים:
מדריך קיימברידג' לשימוש באנגלית (2004, הוצאת אוניברסיטת קיימברידג') רואה ב-singular they צורה "חסרת חשיבות":
הדבר מבטא כמה העדפות.
מדריך הכתיבה של האקונומיסט מתייחס לשימוש ב-they במשפטים כמו –
הספר "New Hart's Rules" (הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 2012) מיועד לעוסקים בעריכה משנית, והדגש הוא על האלמנטים הפורמליים של ההצגה, כולל סימני פיסוק וגופן, ולא על סגנון לשוני, אם כי – כמו מדריך הסגנון של שיקגו – הוא עושה מדי פעם פשיטה על ענייני שימוש. הוא מייעץ שלא להשתמש ב-"he" הנייטרלי-מגדרית לכאורה, ומציע שימוש זהיר ב-they, כאשר גם "he and she" גורם לבעיות.
מהדורת 2011 של "תרגום התנ"ך הבינלאומי החדש" משתמשת ב-singular they במקום ב-"he" המסורתי בעת תרגום כינויי גוף החלים על שני המינים ביוונית או בעברית המקורית. החלטה זו התבססה על מחקר של ועדה שחקרה את השימוש המודרני באנגלית וקבעה ש-singular they (them/their) היא ללא ספק הדרך הנפוצה ביותר כיום שבה דוברי וכותבי אנגלית משתמשים כדי להתייחס לקודמנים בלשון יחיד כגון "whoever", "anyone", "somebody", "a person", "no one" וכדומה."
המהדורה הבריטית של "The Handbook of Nonexist Writing", אשר שונתה במובנים מסוימים מהמהדורה האמריקאית המקורית כדי להתאים להבדלים בתרבות ובאוצר המילים, שמרה על אותן המלצות, ואישרה את השימוש ב-singular they עם מונחים בלשון רבים מבחינה סמנטית כמו "everyone" ומונחים בלתי-מוגדרים כמו "person", אך שוב המליצה על שכתוב טקסט כדי להימנע מהצורך בכך.
מדריכי כתיבה אוסטרליים
"Australian Federation Press Style Guide for Use in Preparation of Book Manuscripts" ממליץ על "שימוש בשפה נייטרלית-מגדרית", וקובע שהשימוש ב-they ו-their ככינויי גוף בלשון יחיד הוא מקובל.
עמדת כללי הדקדוק באנגלית
על פי "A Comprehensive Grammar of the English Language" (1985):
"The Cambridge Grammar of the English Language" דן בטיעון הפרסקריפטיביסטי לפיו they הוא כינוי גוף בלשון רבים, ושהשימוש בו עם קודמן בלשון יחיד מפר את כלל ההתאמה בין הקודמן לכינוי הגוף, אך נכתב בו כי they, על אף שבעיקרה היא צורת רבים, יכולה לשמש גם כצורת יחיד במובן מורחב משני, באותה צורה כמו המובן המורחב כביכול ש-"he" כולל גם מגדר נשי.
השימוש ב-singular they הוא "נפוץ במיוחד", ואפילו "נייטרלי מבחינה סגנונית" עם קודמנים כמו "everyone", "someone", ו-"no one", אך מוגבל יותר כאשר הוא מתייחס לשמות עצם נפוצים כקודמנים, כמו במשפט –
השימוש בכינוי "themself" מתואר כ"נדיר" ו"מקובל רק על מיעוט מהדוברים", בעוד שהשימוש בצורת הרבים מבחינה מורפולוגית "themselves" נחשב לבעייתי כאשר מתייחסים ל-"someone" ולא ל-"everyone" (שכן רק האחרון מרמז על קבוצת רבים).
ישנן גם בעיות של קבילות דקדוקית כאשר כינויי גוף רפלקסיביים (בבניין חוזר) מתייחסים לשמות עצם בלשון יחיד אשר באים לפניהם או אחריהם, כאשר כולם מהווים בעיה כלשהי:
על המניע לשימוש ב-singular they נכתב ב-"A Student's Introduction to English Grammar":
האלטרנטיבה "he or she" יכולה להיות "יותר מדי מסורבלת", כמו ב –
או אפילו "שגויה במפורש מבחינה דקדוקית", כמו ב –
"בקרב הדוברים הצעירים יותר", השימוש ב-singular they, אפילו עם קודמנים של שמות עצם מוגדרים, נהיה מקובל יותר ויותר, "ומתחמק מכל הנחה מוקדמת לגבי מין האדם שאליו מתייחסים", כמו ב –
התאמה מושגית
התאמה מושגית היא הרעיון שחלק מהשימושים של they עשויים להתייחס לקודמן בלשון יחיד מבחינה דקדוקית, אשר מבחינה סמנטית נראה כרבים:
על פי ההתאמה המושגית, בציטוט של שייקספיר, 'mother' היא תחבירית מילה בלשון יחיד, אך היא מייצגת את כל האימהות; ובציטוט של שו 'no man' הוא תחבירית גם בלשון יחיד (ומקבל את צורת היחיד goes), אלא מבחינה סמנטית הוא בלשון רבים (כולם הולכים [להרוג כדי] לא להיהרג), ומכאן שהמשפט מתחייב ב-"they" באופן אידיומטי. שימוש כזה, שהולך זמן רב אחורה, כולל דוגמאות שבהן המין ידוע, כמו בדוגמאות לעיל.
חלוקה
מבנים חלוקתיים מיישמים רעיון יחיד על מספר חברים בקבוצה. הם מסומנים בדרך כלל באנגלית על ידי מילים כמו "each", "every" ו-"any". הדוגמאות הפשוטות ביותר מיושמות בקבוצות של שניים, ומשתמשות במילים כמו "either" ו-"or" – "". מכיוון שמבנים חלוקתיים מיישמים רעיון הרלוונטי לכל פרט בקבוצה, ולא לקבוצה כולה, לרוב הם נתפסים כיחיד, ולכן גם מקבלים כינוי גוף בלשון יחיד:
עם זאת, שפות רבות, ביניהן אנגלית, מראות אמביוולנטיות בהקשר זה. מכיוון שהחלוקה דורשת גם קבוצה עם יותר מאיבר אחד, לפעמים משתמשים בצורות רבים.
אנפורות ייחוסיות ולא-ייחוסיות
ה-singular they, שמשתמש באותה צורת פועל שה-they ברבים משתמש בה, רגיל בדרך כלל להתייחס לקודמן בלתי-מוגדר, למשל:
במשפטים מסוימים, בדרך כלל כאלה הכוללים מילים כמו "every" או "any", הקודמן בצורת היחיד מבחינה מורפולוגית אינו מתייחס לישות אחת אלא "מקושר באופן אנפורי " לכינוי הגוף הקשור כדי להצביע על קבוצה של קשרים זוגיים, כמו במשפט הבא:
בלשנים כמו סטיבן פינקר ורודני הדלסטון מסבירים משפטים כמו זה (ואחרים) במונחים של משתנים קשורים, מונח שאול מהלוגיקה. פינקר מעדיף את המונחים "quantifier" (כַּמָּת) ו-"bound variable" (משתנה קשור) על פני "antecedent" (קודמן) ו-"pronoun" (כינוי גוף). הוא מצביע על כך שכינויי גוף המשמשים כ"משתנים" בדרך זו נחשבים בצורה הולמת יותר לשמות הומוניים של כינויי הגוף הייחוסיים המקבילים.
יעילות קוגניטיבית
מחקר שבדק האם singular they הוא יותר "קשה" להבנה מאשר כינויי גוף מגדריים ("In Search of Gender Neutrality: Is Singular They a Cognitively Efficient Substitute for Generic He?" מאת פורץ' וגרנסבאכר) מצא כי "singular they הוא תחליף יעיל מבחינה קוגניטיבית ל-he או she גנריים, במיוחד כאשר הקודמן הוא לא-ייחוסי" (למשל "anybody", "a nurse" או "a truck driver") לעומת כאשר מתייחסים לאדם ספציפי (למשל "a runner I knew" או "my nurse"). משפטים עם singular they נקראו "באותה מהירות בדיוק כמו משפטים שכללו כינויי גוף מגדריים התואמים את הסטריאוטיפ של הקודמן" (למשל "she" עבור "nurse" [ אחות] ו-"he" עבור "a truck driver" [ נהג משאית]) ו"הרבה יותר מהר מאשר משפטים שכללו כינויי גוף מגדריים המנוגדים לסטריאוטיפ המגדרי של הקודמן" ("he" עבור "nurse" ו-"she" עבור "a truck driver").
מצד שני, כאשר כינוי הגוף they שימוש על מנת להתייחס לאנשים מוכרים ("קודמנים ייחוסיים, שעבורם המגדר היה ידוע ככל הנראה", למשל "my nurse", "that truck driver", "a runner I knew"), הקריאה הואטה בהשוואה לשימוש בכינוי גוף מגדרי התואם את "המגדר הסטריאוטיפי" (למשל "he" עבור "that truck driver").
המחקר הגיע למסקנה כי "השימוש המוגבר ב-singular they אינו בעייתי עבור רוב הקוראים".
השוואה לכינויי גוף אחרים
ניתן להשוות את השימוש ב-they ביחיד וברבים לשימוש בכינוי הגוף "you", שהיה קיים בעבר גם בלשון רבים וגם בלשון יחיד מנומסת (polite singular), אך בערך בשנת 1700 החליף אותו "thou" עבור רפרנטים בלשון יחיד. עבור כינוי הגוף "you", הכינוי הרפלקסיבי בלשון יחיד ("yourself") שונה מהכינוי הרפלקסיבי שלו בלשון רבים ("yourselves"); ב-"they", קיים שימוש גם ב-"themself" וגם ב-"themselves" עבור צורת היחיד של הכינוי הרפלקסיבי.
singular they הושווה גם לנוסיזם (כגון: "royal we"), כאשר אדם יחיד משתמש בגוף ראשון רבים (we) עבור עצמו, במקום בגוף ראשון יחיד (I). בדומה ל-you ביחיד, הכינוי הרפלקסיבי של we בלשון יחיד ("ourself") שונה מהכינוי הרפלקסיבי שלו ברבים ("ourselves").
בעוד שקבוצת כינויי הגוף הנגזרת מ-it משמשת בעיקר עבור עצמים דוממים, היא משמשת לעיתים קרובות בהקשר לא-אישי, כאשר זהותו של מישהו אינה ידועה או מבוססת על יסוד זמני, למשל במשפט "" או "With this new haircut, no one knows it is me". כינוי הגוף it משמש גם עבור פעוטות ממין לא מוגדר, אך עשוי להיחשב כמשפיל ולכן הוא מתאים יותר בהקשר קליני. אחרת, בהקשרים אישיים יותר, השימוש בו כדי להתייחס לאדם עשוי להצביע על אנטיפתיה או רגשות שליליים אחרים.
כינוי הגוף it יכול לשמש גם עבור בעלי חיים ממין לא מוגדר, אם כי כינוי הגוף they נפוץ עבור חיות מחמד ובעלי חיים מבויתים אחרים ממין לא מוגדר, במיוחד כאשר מתייחסים אליהם בשם פרטי. בדרך כלל, ציפורים ויונקים בעלי מין ידוע נקראים על ידי כינוי הגוף המתאים להם (he ו-she; him ו-her).
נדיר להשתמש ב-singular they במקום ב-it עבור משהו שאינו צורת חיים.
כינוי מקביל בעברית
באנגלית, הקושי העיקרי העומד בפני ניסוח נייטרלי-מגדרית של משפטים הוא כינויי הגוף בגוף שלישי יחיד הנבדלים בין זכר לנקבה – he ו-she. עבור הצורך הזה חודש השימוש בכינוי they, אשר בצורתו המקורית שימש גוף שלישי רבים, גם כגוף שלישי יחיד.
בינתיים, כאשר בלתי אפשרי לתרגם את singular they בצורה שאינה ממוגדרת, האופציה הרווחת בעברית כמקבילה ל-singular they היא השימוש בצורה "הם", וכך גם לרוב עושים כלי תקשורת בעברית כאשר הם מדווחים על שימוש בלשון פנייה זו (ואף לעיתים מציינים בטעות כי מדובר ממש בלשון רבים, בשל בלבול עם השימוש המוכר ב-they ברבים).
עמדת האקדמיה ללשון העברית בנושא היא כי מומלץ "למצוא את הדרכים להבעת שוויון מגדרי ולביטוי נוכחות הנשים במסגרת התקן המקובל של השפה העברית וכלליה".
קורפוס הפרשים החמישי (האימפריה הגרמנית)
קורפוס הפרשים החמישי (בגרמנית: Höhere Kavallerie-Kommando Nr 5 תרגום מילולי: "פיקוד הפרשים הגבוה מס' 5") היה קורפוס של צבא הקיסרות הגרמנית. הקורפוס לחם במלחמת העולם הראשונה, ופורק ב-1919.
היסטוריה
במהלך מתקפת קורלנד, התגלה לפיקוד העליון הגרמני כי בחזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה, נפער פער גדול בין ארמיית הניימן והארמייה העשירית. לפיכך, ב-18 באוגוסט 1915, הוקם קורפוס הפרשים החמישי וכמפקדו מונה אויגן פון שמטוב. בהדרגה, הבין הפיקוד העליון הגרמני שהפרשים אינם יעילים בתנאים של מלחמת חפירות, וב-20 בנובמבר 1916 הפך הקורפוס לקורפוס חי"ר בשם הקורפוס ה-58. הקורפוס הועבר לחזית המערבית, ונכלל במסגרת הארמייה החמישית. הוא כלל את הדיוויזיות ה-240, ה-52, ה-31 והדיוויזיה הבווארית ה-15. הוא פורק עם סיום המלחמה.
יש לנחש עם חן
יש לנחש עם חן (באנגלית: Guess with Jess, "נחשו עם ג'ס") היא סדרת טלוויזיה בריטית-קנדית אינטראקטיבית בהנפשה ממוחשבת לילדים, בכיכוב החתול ג'ס מהסדרה "דר דוור" שנוצרה על ידי ג'ון קאנליף ואייבור ווד. הסדרה בוימה על ידי מייק שיל, נכתבה על ידי טים הייסטינגס, ליין ליוראס וג'ין גרילו והופקה על ידי Nelvana בשיתוף Entertainment Rights ו-Classic Media בהתאמה.
הסדרה שודרה בבריטניה בערוץ CBeebies ובקנדה בערוץ Treehouse TV, כשפרק הבכורה שודר ב-9 בנובמבר 2009 ופרק הסיום שודר ב-17 במאי 2013. בישראל שודרה הסדרה בדיבוב לעברית בערוץ הופ! בשנת 2010, ובהמשך בשידורים חוזרים בערוץ JimJam. לסדרה הופקו שתי עונות בנות 52 פרקים באורך 10 דקות.
תקציר העלילה
הסדרה עוקבת אחר חן (במקור: ג'ס) חתול הבית וחבריו בחווה, אשר בכל פרק הם, בעזרת הצופים, מגלים דברים חדשים.
מדבבים
הדיבוב העברי של הסדרה בוים על ידי עמי מנדלמן, והופק על ידי יעל אללוף.
משה שטרנפלד
משה שטרנפלד (1949–1994) היה צייר, מעצב במה, תלבושות ותפאורה ישראלי, אחד ממייסדי איגוד היוצרים.
ביוגרפיה
בשנת 1972 החל לעצב במה בתיאטראות בישראל, ובשנת 1989 הקים, יחד עם רנה ירושלמי, את אנסמבל עיתים ושימש מעצב הבמה שלו.
שטרנפלד עיצב במה לכ-140 תפאורות לתיאטרון, למחול, לאופרה, לפרינג' ולבימות בידור. בין במות התיאטרונים: הבימה, התיאטרון העירוני באר שבע, הקאמרי, בית ליסין, המרכז התיאטרוני בנווה צדק, תיאטרון החאן, תיאטרון חיפה, להקות מחול ואופרה ועבור פסטיבל ישראל.
מעורבותו הרבה במכלול התיאטרוני הביאה אותו להקדיש מזמנו גם לפעילויות באיגודי היוצרים, ובשנותיו האחרונות היה שותף בהקמת איגוד מעצבי הבמה ואף הגה את רעיון ייסוד מרכז הפרינג' בתל אביב ופעל להקמתו. שטרנפלד עיצב במה, בין היתר, עבור ההצגות: אנדורה, המרפסת, שלומית, סולמות, מקבת', הג'יגולו מקונגו, המלט, להרוג את הזמן, הכיסאות, וויצק 91, רומיאו ויוליה, החייל האמיץ שווייק, ברווז הפרא, אנשים קשים, המשפט, הרובע העתיק, אחד משלנו, הנסיכה האמריקאית, אחרון הפועלים, סולמות, הדיבוק, המהגרים, מאלון הולך למות, דייר משנה, הלוויה חורפית, משחיז הסכינים הסיני, על עכברים ואנשים, שש דמויות מחפשות מחבר, גן ריקי, מרד המתים, יוסלה גולם, רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים, חקירה, מלחמות היהודים, המרפסת, לילה במאי, איולף הקטן, צייד המכשפות, האב, לרקוד עם אבא ועוד.
שטרנפלד נפטר בשנת 1994 ממחלת האיידס, חמישה חודשים לאחר שנפטר אחיו התאום רמי, גם הוא מאיידס. לאחר פטירתו חולקו פרסים ומלגות על שמו. עם זוכי הפרס נמנים: רות קנר, רות דר, איילת מרגלית, אלכסנדר ליסיאנסקי ועוד. מסלול עיצוב תפאורה ותלבושות לתיאטרון ולקולנוע בסמינר הקיבוצים נקרא על שמו.
מיכאל גורביץ', הבמאי שעבד בצמוד למשה בהרבה הפקות, אמר עליו "הוא היה אדם נדיר ומיוחד בעולם התיאטרון שלנו. הוא ניחן באינטואיציה עמוקה, בטעם משובח ובהבנה עמוקה ביותר לגבי תפקידה של התפאורה בהצגה. תמיד הבין כי תפאורה אינה גיבורת ההצגה ואינה קישוט, אלא זירת פעולה פיזית לשחקנים. הוא היה שותף מלא ויצירתי לבמאי ופעל תמיד בחכמה ובתושייה ומתוך נדיבות אינסופית. הוא ידע להפיק מן המעט את המירב ובתפאורות שיצר שאף לעיתים קרובות להפשטה, שבטאה תמצית של רעיון בצורה דרמטית ופיוטית."
אודות סגנון עבודתו
משה שטרנפלד ייזכר בתיאטרון הישראלי כדמות נדירה של מעצב שחרג מתחומו המוגדר והיה מעורב בכל סוגי היצירה הקיימים בתיאטרון - בימוי, משחק, מחול, תאורה ומוזיקה. את הכשרתו החל בגיל צעיר, כשלמד במגמת עיצוב בבית הספר אורט ברמת גן, שם גם רקד, שיחק והתנסה בבימוי. בהמשך למד עיצוב, משחק, פיתוח קול ובימוי בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב וגם לימד שם לצד ראש מגמת העיצוב לידיה פינקוס-גני, שהעריכה מאוד את גישתו האסתטית.
ייחודו של שטרנפלד כמעצב במה נבע מיכולתו להפוך את ההיבטים הפילוסופיים בדרמה לחוויה חזותית פואטית. הוא התרחק מדימויים ריאליסטיים גולמיים וחיפש ביטויים חזותיים שיבטאו את הרעיון המופשט, שקיים בטקסט הדרמטי אך קשה ליישמו באמצעים מוחשיים. התפאורות שעיצב התרחקו משחזור קונקרטי של מציאות והציגו זווית ראייה שהעירה בצופה את הרגש יותר מאשר את ההבנה המושכלת המיידית. כצייר אפשר לייחס את סגנונו לזרם המופשט הלירי, שנמנע מדימויים ברורים ומציע חוויית התבוננות שקטה.
מעורבותו של שטרנפלד בהצגות, שהייתה כאמור רחבה יותר מעיצוב הצגה כמקובל בזמנו.
בניגוד להשקפה כי תפאורה אמורה לשרת טקסט של מחזה, ראה שטרנפלד בעיצובה מעשה יצירה שנועד להאיר את תפיסת הבמאי וגרס כי "אחת הבעיות הרציניות [בעבודת העיצוב] היא להבין את הבמאי ולתת לו את מה שיעזור לו בעבודה". לכן הקדיש חלק ניכר מעבודת ההכנה לשיחות עם במאֵי ההצגות שעיצב. ההגדרה בת-זמננו של עיצוב כסצנוגרפיה תואמת את סגנונו, כיוון שראה בעיצוב הבמה יותר יצירה של אמן המדגים קונספט של הצגה ופחות תרגום אסתטי של הוראות הבמה. הבמאי מיכה לבינסון סיפר: "השיחות איתו בזמן העבודה היו על דמויות המחזה, הפילוסופיה שמאחוריהן ועל כל מיני דברים מסביב... שטרנפלד היה באמת אמן שהבין את נפש הבמאי". כך גם התרשמה מורתו, המעצבת פינקוס-גני: "הוא היה מתחיל לעבוד על תפאורה לא כמו צייר, אלא כמו במאי... היה משהו באינטלקט שלו, בצורה שראה תיאטרון ובמה... הייתה לו פילוסופיה ויזואלית משלו, עניינו אותו גם בימוי, גם משחק".
בשונה מהתפיסה המקובלת בתיאטרון, שלפיה אמורים מרחב הבמה והתפאורה המעוצבת עליה לייצג באופן מוחשי את החלל הבדיוני שבו מתרחשת הדרמה, שטרנפלד ראה במרחב הבמה דף ריק שהתפאורה שעליו מייצגת באופן פילוסופי את תוכן הדרמה.
עונת 1946/1947 בלה ליגה
עונת 1946/1947 הייתה העונה ה-16 של לה ליגה שהיא הליגה הספרדית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-22 בספטמבר 1946 והסתיימה ב-23 באפריל 1947.
הליגה כללה 14 קבוצות.
תלמו סארה מאתלטיק בילבאו שכבש 33 שערים ב-24 משחקים זכה בתואר מלך השערים בפעם השלישית ברציפות. בהתאם לנתוני עיתון ספורט MARCA הוא כבש 34 שערים.
דפורטיבו לה קורוניה וקסטליון ירדו לליגת משנה בסוף העונה.ריאל מורסיה שיחקה במשחקי מעבר ולאחר הפסד ירדה לליגת המשנה.
כדורגלנים מצטיינים
בהתאם לנתונים הרשמיים של LFP תלמו סארה מאתלטיק בילבאו כבש 34 שערים ב-24 משחקים. הוא זכה בתואר מלך השערים בפעם השלישית ברציפות.
ריימונדו לזמה מאתלטיק בילבאו היה השוער הטוב של העונה. הוא ספג 29 שערים ב-23 משחקים.
חורבת וחשרה
חורבת וחשרה היא אתר ארכאולוגי במרכז רמת הגולן, בו נתגלו שרידי יישוב יהודי מתקופת התלמוד.
החורבה שוכנת ברום של כ־400 מטרים מעל פני הים, כקילומטר וחצי מצפון־מערב למפל גמלא.
בקצה המערבי של החורבה נתגלו שרידי מבנה העשוי מאבני גזית, שחזיתו לכיוון דרום, ואשר זוהה כבית כנסת.
סביב המבנה נתגלו אבני מזוזה, כותרות מגולפות ואבן משקוף מעוטרת בתבליט של אריה עם כתובת בארמית.
לקריאה נוספת
א' שילר, אריאל: כתב עת לידיעת ארץ ישראל, גיליון 50 - הגולן, תשמ"ז-1987, עמ' 156.
אפרת ברון-הרלב
אפרת ברון-הרלב (נולדה ב-28 בדצמבר 1966) היא רופאה ישראלית, מומחית ברפואת ילדים, טיפול נמרץ ומינהל רפואי. מכהנת כיום כמנהלת מרכז שניידר לרפואת ילדים בישראל
ביוגרפיה
אפרת נולדה בירושלים והיא אם לארבעה בנים. בין השנים 1979–1981 יצאה עם הוריה לשליחות מטעם הסוכנות היהודית בהוואי. בוגרת התיכון ליד האוניברסיטה בירושלים. שירתה בצה"ל בחיל האוויר, תחילה כפקחית טיסה ולאחר מכן כקצינת מבצעים בטייסת מבצעית, ובכך הייתה פורצת דרך בתפקיד שהיה קודם לכן נתון רק בידי טייסים. לאחר שנה בשירות קבע, התקבלה ללימודי רפואה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בשנים 1987–1993 למדה רפואה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. ב-1994 סיימה את הסטאז׳ בבית חולים בילינסון, והחלה סבב התמחות במרכז שניידר לרפואת ילדים בישראל, שכלל התמחות ברפואת ילדים ותת-התמחות בטיפול נמרץ בילדים. עד שנת 2017 פעלה כרופאה בכירה במרכז שניידר לרפואת ילדים.
ב-2007 התקבלה לתוכנית הלימודים של קרן וקסנר, שבמסגרתה למדה והוסמכה במנהל ציבורי באוניברסיטת הרווארד.
עם שובה לישראל שימשה כסגנית מנהל בית חולים בילינסון, ובמקביל שימשה כרופאה מומחית לטיפול נמרץ במרכז שניידר לרפואת ילדים.
ב-2009 עזבה את בית חולים בילינסון ושימשה כסגנית מנהל מרכז שניידר לרפואת ילדים. באותה תקופה, עסקה גם בהטסות רפואיות בתפקיד רופאת טיפול נמרץ מלווה. בנוסף, התבקשה להצטרף להנהלת ארגון "איחוד הצלה", בו היא משמשת מאז.
ב-2013 זכתה במגן הסובלנות מטעם נגיד ארגון "רוטרי", עבור "מתן רפואה איכותית ושוויונית לכל ילד, שליחות חסרת פשרות להצלת חיי ילדים, ועל היוזמה לפרויקט משותף עם הרשות הפלסטינית לשיפור רפואת ילדים".
ב-2017 מונתה למנהלת הרפואית של מחוז צפון של קופת חולים כללית, ועשתה שינויים דרמטיים בנושא רפואה נגישה בפריפריה, והובילה מהלכים רבים לטיפול מעמיק במחלת הסוכרת. ב-2019 מונתה למנהלת בית חולים בילינסון וסגנית מנהל המרכז הרפואי רבין.
ב-2019 נבחרה לאחת מ-50 הנשים המשפיעות בעמדות מפתח בישראל של גלובס.
ב-2020 מונתה למנהלת מרכז שניידר לרפואת ילדים בישראל.
More Than a Woman
More Than a Woman (בעברית: יותר מאישה) הוא אלבומה החמישי של הזמרת-יוצרת האמריקאית טוני ברקסטון. האלבום יצא לאור ב-18 בנובמבר 2002, על ידי חברת התקליטים אריסטה רקורדס.
האלבום הגיע אל המקום ה-13 במצעד הבילבורד 200.
רקע והפקה
בשונה מאלבומיה הקודמים של ברקסטון האלבום מכיל מוזיקת היפ-הופ לצד סאונד אורבני לבוגרים אשר אפיין גם את אלבומה The Heat, לצד מוזיקה המותאמת גם לקהל צעיר יותר. בדומה לאלבומיה הקודמים ברקסטון עבדה על האלבום עם אחותה תמר ובעלה קרי לואיס על הכתיבה וההפקה של מרבית השירים.
בנוסף לכך, עבדה גם עם מפיקים כמו אירב גוטי, צמד המפיקים הידוע הנפטונז (אשר עבדו עם אמנים כמו בריטני ספירס וג'יי זי, מני פרש, הראפר לון, רודני ג'רקינס (הידוע גם בכינויו דארקצ'יילד), ביג ברט והזמרת ברנדי. מבחינה מוזיקלית אלבום זה המשיך את הקו של אלבומה The Heat כאשר האלבום מאופיין במוזיקת אר אנד בי עכשווית והיפ-הופ כניסיון להתרחק ממוזיקה עכשווית למבוגרים וממוזיקת נשמה המעורבבת עם מוזיקת פופ דברים עליהם עבדה בעיקר עם זמר בייביפייס והמפיק אל. איי ריד. בשני אלבומיה הראשונים לברקסטון הייתה פחות שליטה ומעורבות בנעשה באלבום בעקבות חברת הבת בה הייתה חתומה לה-פייס רקורדס אך בעקבות סכסוך שפרץ בין לה-פייס רקורדס לבין החברה הראשית אריסטה רקורדס נפרדו דרכם של השניים וברקסטון נשארה עם אריסטה רקורדס מה שהוביל אותה לחתום איתם על חוזה חדש שבמסגרתו תינתן לה האפשרות להיות יותר מעורבת ביצירת האלבום.
הצלחה וביקורות
עם יציאתו האלבום קיבל ביקורות חיוביות אף על פי שהרבה טענו כי הוא דומה מדי לאלבומה The Heat אך עדיין טענו שיש לו פוטנציאל להצלחה מסחרית. עם יציאתו האלבום נכנס למקום ה-3 בארצות הברית עם מכירות של 98 אלף עותקים.
מתוך האלבום יצא הסינגל "Hit the Freeway" שהגיע לעשירייה הפותחת בבלגיה ודנמרק אבל נכשל מלהצליח באשר העולם מה שהוביל גם לכישלון במכירות האלבום ככל הנראה בגלל העובדה שבאותה תקופה ברקסטון הייתה בהריונה השני ולכן מלכתחילה לא יכלה לקדם את האלבום. באפריל 2003 פוטרה ברקסטון מחברת התקליטים שלה לאור אכזבה ממכירות האלבום.
שערות צורבות
שערות צורבות בצמחים
הדוגמה הנפוצה ביותר של שערות צורבות בצמחים היא צמח הסרפד, ששמו המדעי, Urtica, משמעותו בלטינית "צורב". לסרפד זיפים בולטים וחלולים הממוקמים על בלוטה המכילה נוזל צורב. קצותיהם של הזיפים הללו נשברים ונותרים בתוך הפצע, והנוזל הצורב מוחדר לתוכו. בכך מונע הסרפד מבעלי חיים לאכול אותו. צמח הסרפד אינו היחיד מממלכת הצומח שמשתמש במנגנון הגנה מסוג זה.
כנפי האש
כנפי האש (באנגלית: Wings of Fire) היא סדרת ספרי רומן מסוגת פנטזיה לילדים, אשר נכתבה על ידי הסופרת טוי ט' סת'רלנד והוצאה לאור על ידי Scholastic. חלק מהסדרה תורגמה לעברית על ידי המתרגמת ענבל שגיב־נקדימון, והוצאה בעברית על ידי ההוצאה כנרת זמורה ביתן. מעל לעשרה מיליון עותקים מהסדרה נמכרו והיא הייתה ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס מעל 122 שבועות. היא תורגמה ליותר מתשע שפות, מלבד עברית.
שערות צורבות
שערות צורבות בפרפראים
לחלק מהמינים בסדרת הפרפראים, הזחל מכוסה בשערות צורבות. לפחות באחת עשרה ממשפחות הפרפראים ישנם מינים שלהם שערות צורבות בשלב הזחל: Arctiidae (דובוניים), Anthelidae, Bombycidae, Eupterotidae, Lasiocampidae, Limacodidae, Lymantriidae (טוואיתיים), Megalopygidae, Noctuidae (תנשמיתיים), Notodontidae, Nymphalidae (נימפיתיים) ו-Saturniidae (שבתאיים). במינים מסוימים לפרפר הבוגר יש קשקשים צורבים.
כנפי האש
נכון להיום הסדרה מורכבת משלושה קשתות (עונות של הספרים), המתמקדת בדרקונים צעירים המכונים דרקונונים, שמגשימים נבואות בעולם פנטזיה. כל קשת מורכבת משלושה ספרים, וכל ספר מתרכז בגיבור אחד שסיפורו מסופר בנקודת מבט של גוף שלישי. כרגע בסדרה יצאו חמישה עשר ספרים בסדרה הראשית משנת 2012 עד שנת 2022, השניים הראשונים מתוכם תורגמו לעברית (שליחי הנבואה והיורשת האבודה).
שערות צורבות
שערות צורבות בפרפראים
הקטלני מהעשים המשתמשים בכך, המכונה גם "הזחל המתנקש" הוא המין לונומיה אובליקווה מאמריקה הדרומית, אשר אנשים רבים נהרגו מעקיצותיו הקשות בברזיל.
כנפי האש
העולם של הסדרה כנפי האש מורכב משתי יבשות המאוכלסות בדרקונים - פירייה (שם מתרחשים הספרים 1–10) ופנטלה (שם מתרחשים הספרים 10–15). בעוד שפירייה היא ביתם של שבעה שבטי דרקונים - כנפי בוץ, כנפי חול, כנפי גשם, כנפי שמיים, כנפי קרח, כנפי ים וכנפי לילה - בפנטלה יש רק שלושה שבטים - כנפי כוורת, כנפי משי וכנפי עלים.
שערות צורבות
התפתחות
השערות הצורבות אינן מופיעות אצל הטרנטולות מהעולם החדש מיד עם הבקיעה מהביצה, אלא מתפתחות לאורך הנשלים ונראות כאזור כהה בחלקה העליון של האופיסטומה - בטנם הבהירה של הצעירים. האזור הולך ומתרחב מנשל לנשל, ובסופו של דבר הוא מתאחד עם הגוונים של הפרט שמקבל את צבעיו הבוגרים. הזיפים הצורבים אינם מכסים את כל אזור האופיסטומה וניתן להבחין בקלות בינם לבין שערות רגילות באותו האזור.
כנפי האש
כל שבט נשלט על ידי מלכה, ולכל שבט יש גם משפחת מלוכה (מלבד כנפי הגשם). שתי היבשות מאוכלסות גם בבני אדם (המכונים "חטפנים" בפי הדרקונים), הנתפסים כלא יותר מבעלי חיים ואף נטרפים על ידי דרקונים לעיתים קרובות.
שערות צורבות
סוגים
שערות צורבות מסוג 3 יעילות במיוחד להגנה מפני בעלי חוליות וחסרי חוליות.
כנפי האש
כנפי האש היא סדרה אנטי-מלחמתית, והדרקונונים הגיבורים מנסים בדרך-כלל לשים קץ לסכסוכים גדולים (כמו מלחמות ואיבה בין שבטים), תוך ניסיון למנוע מכמה שיותר דרקונים למות. הספרים עוסקים גם בנושאים אפלים כמו התעללות, רצח, אלימות ודיכוי.
שערות צורבות
סוגים
יונקים רגישים ביותר לסוגים 3 ו-4.
כנפי האש
תרגום לעברית
שני הספרים הראשונים בסדרה תורגמו לעברית בהוצאה כנרת זמורה ביתן על ידי המתרגמת ענבל שגיב־נקדימון. הספר הראשון, שליחי הנבואה, יצא לאור בעברית בשנת 2018.
שערות צורבות
סוגי שערות הספציפיים למין
לא כל סוגי השערות הצורבות מופיעות בכל מיני הטרנטולות.
כנפי האש
תרגום לעברית
הספר השני, היורשת האבודה, יצא לאור בעברית בשנת 2019.
שערות צורבות
סוגי שערות הספציפיים למין
שערות מסוג 2 מופיעות בסוגים אוויקולריה, Iridopelma ו-Pachistopelma (תת משפחה Aviculariinae).
כנפי האש
תרגום לעברית
תרגום הספר השלישי, הממלכה הנסתרת, עולה באתר Wattpad כספרות מעריצים בקישור הזה
שערות צורבות
סוגי שערות הספציפיים למין
שערות מסוגים 1 ו-3 ניתן למצוא בדרך כלל בסוגים Lasiodora ו-Acanthoscurria.
כנפי האש
עיבוד לרומן גרפי
המאייר מייק הולמס התחיל לעבד את הסדרה לרומנים גרפיים בשנת 2018, ובשנת 2022 השלים את העיבוד לקשת הראשונה. הרומנים הגרפיים לא תורגמו לעברית. הגרסה הגרפית לספר השישי תצא לאור ב-27 בדצמבר 2022.
שערות צורבות
סוגי שערות הספציפיים למין
Grammostola מציגה סוגים 3 ו-4.