cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
האסק (ארגון)
מופע האסק
האסק גם נודע בשל ארגון מופע מוזיקלי הנקרא "A Time for Music" המיועד גם לגיוס תרומות, בו מתארחים אומנים בעיקר מתחום המוזיקה החסידית מדי שנה, מעל לחצי יובל. הוא נערך באולמות מפוארים בניו יורק כמדיסון סקוור גארדן ו'לינקולן סנטר' במנהטן והוא בעל השפעה על האוכלוסייה האורתודוקסית בארצות הברית. המופע הוא ככל הנראה ההופעה הגדולה ביותר של המוזיקה החסידית בעולם וככזה הוא מארח מדי שנה אמנים נחשבים. בין האמנים שהשתתפו בו במהלך השנים, מרדכי בן-דוד, אברהם פריד, יעקב שוואקי, ישי לפידות, אוהד מושקוביץ, בני פרידמן, יידל ורדיגר, אייבי רוטנברג, שלוימי דאקס ודדי גראוכר. מהמופע הופקו דיסקים שזכו להצלחה משמעותית. את המופע מפיק (מאז 2016) אלי גרסטנר, ניצחו בו ישראל לאם יואלי דיקמן רפי גריידי ויובל סטופל.
המופע הראשון התקיים ב-17 בינואר 1999.
אליפות ישראל בשחמט 2016
אליפות ישראל בשחמט 2016, הייתה אליפות ישראל ה-31 בשחמט, התקיימה במלון רימונים מינרל בטבריה, מ-4 בדצמבר עד 13 בדצמבר 2016 וכללה תשעה סיבובים. זו הייתה הפעם הראשונה שאליפות ישראל בשחמט התקיימה בטבריה.
התחרות נערכת בארגון האיגוד הישראלי לשחמט בשיתוף ובתמיכת מפעל הפיס. מטעם האיגוד סיקר את האליפות מדי יום האמן הבינלאומי יוחנן אפק.
מנהל האליפות היה אלון כהן-רביבו והשופט הראשי אלמוג בורשטיין.
התחרויות נערכו לפי השיטה השווייצרית. קצב המשחקים הוא: 40 מסעים ראשונים ל-90 דקות ועוד 30 דקות לסיום המשחק, עם תוספת של 30 שניות לכל מסע, החל מהמסע הראשון.
באליפות הנשים ניצחה מיכל להב, בת ה-17. ובאליפות הפתוחה זכה תמיר נבאתי
המשתתפות בתחרות הנשים
עם 18 השחמטאיות שהשתתפו בתחרות נמנו אלופת ישראל היוצאת, אולגה גוטמחר, ואלופת ישראל בעבר, שלומית ורדי-פדרובסקי וכן חברת נבחרת ישראל, מיכל להב.
להלן חמש השחמטאיות בעלות מד הכושר מעל 2000 נקודות (נכון ל-1 בדצמבר 2016):
המשתתפים בתחרות הפתוחה
עם 30 המשתתפים שהשתתפו בתחרות נמנו חמישה אלופי ישראל בעבר: אלוף ישראל היוצא (שזכה באליפות ישראל בשנת 2014), ויקטור מיכלבסקי, ואלופי העבר האמן הבינלאומי נתן בירנבוים ורבי-האמנים יהודה גרינפלד, ויטלי גולוד ותמיר נבאתי, שהיה גם המדורג ראשון בתחרות לפי מד כושר.
להלן דירוג השחמטאים ההתחלתי של בעלי מד הכושר מעל 2400 נקודות (נכון ל-1 בדצמבר 2016):
שלמה קמחי
ביוגרפיה
נולד בקושטא לאביו ר' נסים יוסף דוד קמחי, אב בית הדין המקומי. נשא את בתו של ר' יהודה מוהיל. למד תורה מפי רבני עירו בבית המדרש "קול ה'" שבפרברי העיר, והרבה לדון עמהם בהלכה. דברי כמה מהם, כגון ר' יצחק אקריש, משוקעים בספריו.
בשנת תרי"ד (1854) נטל חלק פעיל במאבקם של עשרות מחכמי קושטא נגד שילוב לימודי חול בבתי הספר. בעקבות מאבק זה נאלץ לעזוב את המקום, ובחר לעלות לארץ ישראל והתגורר בחברון.
בנו היה הרב חיים נסים יוסף קמחי. חתניו: הרב נסים אליהו לומברוזו, שחתם יחד עמו על כמה פסקי הלכה ונפטר בחייו; הרב נסים משה המון; והרב חיים יעקב בכר.
רופיט
רופיט (בקטלאנית: Rupit; באופן רשמי חלק מהשטח המוניציפלי רופיט ופרויט) הוא כפר במחוז אוסונה (Osona) מהאזור של קוייסקברה, קטלוניה, ספרד. הכפר ממוקם בגובה 822 מטר מעל פני הים, כ-98 ק"מ מברצלונה.
היסטוריה
התיעוד העתיק ביותר הוא של כנסיית סנט חואן דה פברגאס והטירה שלה המתועדים כבר משנת 968. הכנסייה הייתה הכנסייה הראשית של העירייה, ומוקמה כ-3 ק"מ מהטירה. במאה ה-12, תקופה בה היה הכפר חלק מהממלכה הנוצרית "בית ברצלונה", ותקופה בה קטלוניה כולה החלה לצבור כוח אזורי, הכפר גדל סביב הטירה של רופיט. משפחות אצולה שהגיעו לעיירה בנו כנסייה חדשה, כנסיית מיכאל הקדוש, בסמוך למקום בו בנו את ביתם. כיום הכנסייה הזו משמשת בתור הכנסייה הקהילתית.
ב-1959 הפכה העיירה לשטח מוניציפלי רשמי בשם רופיט. ב-1977 אוחד השטח המוניציפלי עם הכפר פרויט.
במקור שני הכפרים כבר חלקו את אותו השיפוט תחת הויקונט של אוסונה (osona). על פי המסורת, הויקונט חי בטירה של רופיט לפני המעבר לקרדונה.
כיום רופיט ידועה בתור כפר תיירותי, בשל המראה של ימי הביניים, בתי האבן והרחובות העשויים סלע טבעי. בכפר ישנם טיולים מעניינים, סיורים ובסמוך לכפר ישנם צוקים.
"ריארה דה רופיט" הוא נהר קטן הזורם דרך רופיט וישנו מפל כשהוא פוגש את הצוקים. יש גשר תלוי, אשר מספק גישה למרכז הכפר.
גאוגרפיה
רופיט ממוקם על בגובה 822 מטר בסמוך לנהר "ריארה דה רופיט" על חלק קטן בגבעה סלעית. החלק העתיק של הכפר יושב על רכס צר מעל הנהר וישנם כמה בתים חדשים אשר נבנו ליד הנהר. סביב הכפר נופי ההרים, הגבעות, מקורות המים ושדות ירוקים.
החי והצומח
בסביבת הכפר ישנן ציפורים כמו העיט והנשר המצרי המתגוררים בקרבת צוקים.
האקלים
הכפר בעל אקלים ים תיכוני הררי. בחורף, מזג האוויר קר מאזור החוף של קטלוניה בשל הגובה של הכפר. רוב גשמים מתרחשים באביב ובסתיו אבל לעיתים גשמים יכולים אף לפקוד בקיץ. שלג יורד בדרך כלל בין נובמבר לאפריל, אך לא נשאר זמן רב בדרך כלל.
קורס קציני תותחנים (צה"ל)
קורס קציני תותחנים המכונה "יסוד" הוא קורס ההשלמה החיילית של מערך סיוע האש והתקיפה בזרוע היבשה.
הקורס נערך באגד 425 הכולל את בית הספר לתותחנות שדה בבסיס שבטה. אורך הקורס כ-4 חודשים ובסופו מוכשרים הצוערים כקציני ניהול וסיוע אש במספר מגמות הכוללות את מערך העמדה הקני והרקטי, מערך האיכון, המערך המוטס (יחידת רוכב שמיים) ומערך החמ"מ (יחידת מיתר).
מהלך הקורס
תחילה הקורס משלב בתוכו תוכני ניהול אש וקישור לכלל המגמות, לאחר מספר שבועות מתחלקים הצוערים בין המגמות השונות ומתמקצעים כל אחד בתחומו. ההשלמה כוללת ניווטים רבים, ניתוח שטח, תרגילי איתנות ונדרשת רמה גבוהה של כושר קרבי. הצוערים לומדים על הובלה והפעלת המחלקות והפלגות בחיל הכוללים כלי מלחמה מסוגים שונים המיועדים להפעיל אש לטווחים רחוקים. הקורס מכשיר את הצוערים לרמת ידע משותפת בקישור וניהול אש. בסוף הקורס הקצינים מגיעים לתפקידים כגון קצין שיתוף ארטילרי, מפקדי פלגות, מפקד צוות רוכב שמיים/איכון.
טרי בראדשו
טרי פקסטון בראדשו (באנגלית: Terry Paxton Bradshaw; נולד ב-2 בספטמבר 1948) הוא שחקן פוטבול לשעבר, פרשן ספורט ומגיש טלוויזיה. בראדשו שיחק בשנים 1970 עד 1983 כקוורטרבק של קבוצת פיטסבורג סטילרס מליגת ה-NFL, הוא זכה עם הסטילרס בארבעה סופרבולים, נבחר פעמיים ל-MVP של משחק הסופרבול ופעם אחת ל-MVP של העונה הסדירה. ב-1989 נבחר להיכלל בהיכל התהילה של הפוטבול המקצועני.
ביוגרפיה
בראדשו נולד בעיר שריבפורט שבלואיזיאנה. בתקופת לימודי התיכון הצטיין בספורט, כקוורטרבק הוא הוביל את קבוצת הפוטבול עד לגמר אליפות המדינה והיה שיאן התיכונים בארצות הברית בהטלת כידון.
קריירה במכללות
ב-1966 החל ללמוד באוניברסיטת לואיזיאנה טק. בשתי העונות הראשונות שלו סיימה קבוצת הפוטבול של האוניברסיטה במאזן שלילי, בראדשו מיעט לשחק ושקל לעזוב למוסד אחר. בעונתו השלישית סיימה הקבוצה במאזן של 9–2 וניצחה במשחק הרייס בול. בראדשו סיים את העונה עם 2,890 יארד בהתקפה, יותר מכל שחקן אחר ב-NCAA. בעונתו האחרונה הקבוצה סיימה במאזן 8–2. ב-1996 נבחר בראדשו להיכל התהילה של פוטבול המכללות.
קריירה ב-NFL
בראדשו נבחר במקום הראשון בדראפט ה-NFL של שנת 1970 על ידי פיטסבורג סטילרס. בעונתו הראשונה פתח בשמונה משחקים והציג יכולת חלשה, עם 38.1% השלמת מסירות בלבד, 6 טאצ'דאונים לעומת 24 חטיפות. בעונתו השנייה בליגה הפך לקוורטרבק הפותח הקבוע של הקבוצה, אך עדיין ביצועיו היו גרועים והקבוצה סיימה במאזן שלילי.
בעונת 1972 זכתה הקבוצה בראשות הבית המרכזי ב-AFC עם מאזן של 11–3. בראדשו רשם במהלך העונה הסדירה 1,887 יארדים במסירה, 12 טאצ'דאונים ו-12 חטיפות. בפלייאוף גברה הקבוצה בסיבוב הראשון על אוקלנד ריידרס 13–7. 22 שניות לסיום המשחק פיגרו הסטילרס 3–7, והיו בעמדה מרוחקת מקו השער של הריידרס. בראדשו הצליח להתחמק מלחץ של מספר שחקני הגנה ולמסור לעבר ג'ון פוקיוה, הכדור נהדף על ידי שחקן הגנה ובעודו באוויר הצליח להשתלט עליו פרנקו האריס, הרץ של הסטילרס, שחמק ממספר שחקני הגנה והבקיע את טאצ'דאון הניצחון. המהלך זכה לכינוי "המהלך ללא רבב" ("Immaculate Reception", על משקל העיבור ללא חטא בנצרות) והוא אחד המהלכים המפורסמים ביותר בתולדות ה-NFL. בגמר ה-AFC הודחה הקבוצה על ידי מיאמי דולפינס. עונה לאחר מכן סיימו הסטילרס במקום השני בבית והודחו בסיבוב הראשון של הפלייאוף.
במהלך עונת 1974 איבד בראדשו את מקומו בהרכב הפותח למספר משחקים אך חזר לשמש כקוורטרבק הפותח בקבוצה שסיימה במאזן 10–3–1. בפלייאוף זכתה הקבוצה בסופרבול IX לאחר ניצחון 16–6 על מינסוטה ויקינגס, משחק בו רשם בראדשו 96 יארד וטאצ'דאון אחד. בעונת 1975 נבחר בראדשו לראשונה למשחק הפרו בול, כשהציג 2,055 יארד במסירה, 18 טאצ'דאונים ו-9 חטיפות. פיטסבורג זכתה באליפות פעם נוספת כשגברה בסופרבול X על דאלאס קאובויס 17-21.
עונת 1978 הייתה עונת השיא שלו כשהוביל את פיטסבורג למאזן 12–2. הוא הוביל את הליגה עם 28 מסירות לטאצ'און ורשם 2,915 יארד במסירה ו-20 חטיפות. הוא נבחר בתום העונה ל-MVP של הליגה. בפלייאוף זכו פיטסבורג ובראדשו באליפות השלישית בתולדותיהם, עם ניצחון 35–31 בסופרבול XIII על דאלאס קאובויס. בראדשו נבחר ל-MVP של המשחק כשהשיג 318 יארד במסירה, 4 טאצ'דאונים וחטיפה אחת. בעונת 1979 מסר לשיא קריירה של 3,724 יארד והשיג 26 טאצ'דאונים אך עם 25 חטיפות. בפלייאוף זכה עם הסטילרס בסופרבול XIV לאחר ניצחון על לוס אנג'לס ראמס 31–19. הוא נבחר בפעם השנייה ל-MVP של הסופרבול לאחר שהשיג 309 יארד במסירה, 2 טאצ'דאונים ו-3 חטיפות. בזכות הישגיו זכה בתואר ספורטאי השנה של ספורטס אילוסטרייטד.
את הקריירה שלו כשחקן סיים בעונת 1983 לאחר פציעה במרפקו. סך הכל השיג במהלך 14 עונותיו בליגה, 27,989 יארדים ו-212 טאצ'דאונים במסירה. הוא אחד משני קוורטרבקים שזכו בארבעה סופרבולים, יחד עם ג'ו מונטנה, ורק טום בריידי זכה ביותר.
זמר ושחקן
לאורך השנים הקליט חמישה אלבומי מוזיקת קאנטרי והיה מועמד מספר פעמים לפרסי איגוד מוזיקת הנשמה. אלבומו הראשון "I'm So Lonesome I Could Cry" יצא ב-1976, ושיר הנושא שלו היה ביצוע מחודש לשירו של האנק ויליאמס, השיר זכה להצלחה והיה מדורג במקום ה-17 במצעד בילבורד לשירי קאנטרי. בראדשו שיחק בסרט הקולנוע "הופר" מ-1978 בכיכובו של ברט ריינולדס ובסרט "אין כמו בבית" ב-2006. בנוסף ערך הופעות אורח והופעות קמע רבות בסרטי קולנוע ביניהם "ממזרים" ב-2017, ובסדרות טלוויזיה וכן כיכב בפרסומות. ב-2001 הונצח בשדרת הכוכבים של הוליווד.
פרשן ומגיש טלוויזיה
מיד לאחר פרישתו משחק פעיל הפך בראדשו לפרשן פוטבול ברשת CBS, משנת 1994 הוא חבר בפאנל הפרשנים והמגישים של תוכנית הפוטבול המרכזית של רשת פוקס, "Fox NFL Sunday" וזכה שלוש פעמים בפרס אמי לפרשן הטוב ביותר בתוכניות ספורט, בשנים 2000, 2002 ו-2009.
חייו האישים
בראדשו נשוי בפעם הרביעית לאחר שהתגרש שלוש פעמים והוא אב לשתי בנות. הוא מתמודד עם דיכאון קליני ועם נזקים בריאותיים כגון אובדן זיכרון שנגרמו לו כתוצאה מזעזועי מוח אותם ספג במהלך הקריירה שלו כשחקן פוטבול.
קרוטונה (כדורגל)
מועדון הכדורגל קרוטונה הוא מועדון כדורגל מהעיר קרוטונה שבמחוז קלבריה שבאיטליה, המשחק בסרייה ג’.
בסיום עונת 2016/2015 העפיל לראשונה בתולדותיו לסרייה א'. המועדון, אשר הוקם לראשונה בשנת 1910, משחק באצטדיון "אציו שידה" המכיל 16,547 מקומות ישיבה.
היסטוריה
המועדון הראשון מקרוטונה, "מילון קרוטונה" הוקם בשנת 1910. המועדון שיחק בליגות האזוריות, ובשיאו השתתף בליגה השלישית שנקראה באותה תקופה "פרימה דיוויסיון" (כיום ליגה פרו). המועדון התקיים עד למלחמת העולם השנייה, כשלאחריה הוקם המועדון החלופי שנקרא "יוניון ספורטיבה קרוטונה", אשר היווה המשך ישיר לקודמו. המועדון החדש שיחק במשך שבע עונות בסרייה ג', הליגה השלישית. בעונת 1962/1963 המועדון ירד לסרייה ד', אך חזר לאחר עונה אחת בלבד לליגה השלישית. במשך 14 השנים הבאות המועדון שיחק בסרייה ג', כאשר בעונת 1976/1977 רשם את עונת השיא שלו כאשר סיים במקום השלישי - אחד מתחת לבארי שקודמה לליגה השנייה. בשנת 1978 מבנה הליגות באיטליה אורגן מחדש, וסרייה ג' חולקה לשתי ליגות - סריה ג'1 וסרייה ג'2, אשר היוו את הדרג השלישי והרביעי במבנה הליגות באיטליה, בהתאמה. קרוטונה ירדה לסרייה ג'2, ופשטה את הרגל שנה אחת מאוחר יותר.
את יוניון ספורטיבה קרוטונה החליפה הקבוצה החדשה "ארגון ספורטיבי קרוטונה", שהחלה לשחק במסגרת הליגה החובבנית "פרימה קטגוריה", שהייתה אז הדרג השמיני של הליגות במדינה. הקבוצה החדשה התקדמה במעלה הליגות במהירות תוך שהיא רושמת עלייה של 4 ליגות תוך 5 שנים. בעונת 1984/1985 העפילה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לסרייה ג'2, אך שרדה שם רק עונה אחת, וכבר בתום עונת 1985/1986 שבה הקבוצה לליגה החמישית. בעונה הבאה שמה של הקבוצה שונה ל"קרוטון קלצ'ו" והיא שבה לסרייה ג'2, בה נשארה עד שנת 1991. בשנה זו פשטה הקבוצה החדשה אף היא את הרגל, וכתוצאה מכך הוקמה הקבוצה תחת שמה הנוכחי: "מועדון הכדורגל קרוטונה". הקבוצה הטרייה החלה את דרכה בליגה השביעית, וקודמה במהרה במעלה הליגות עד שהגיעה לסרייה ג'1 - לראשונה בתולדות המועדון על כל גלגוליו.
בשנת 2000, הקבוצה העפילה לראשונה בהיסטוריה לסרייה ב', בה נשארה רק עונה אחת. בסוף אותה עונה נאלצה לשוב לליגה השלישית לעונה נוספת, שבסופה העפילה שוב לסרייה ב'. במשך העשור הבא הקבוצה התנדנדה בין הליגה השנייה לשלישית, עד שביססה את מקומה בליגה השנייה בתחילת העשור השני של המאה. בסיום עונת 2010/2011 הקבוצה סיימה במקום ה-11 בסרייה ב'. גם את עונת 2011/2012 סיימה הקבוצה במקום ה-11, דבר שביסס את היותה של קרוטונה הקבוצה החזקה ביותר במחוז קלבריה במקומה של רג'ינה קלצ'ו הדועכת. את עונת 2013/2014 התחילה הקבוצה בצורה טובה ואף הייתה כמעט עד סוף העונה במקום השלישי, אך, מפני שהפסידה את משחקה האחרון קרוטונה סיימה את העונה במקום השישי בלבד - המוביל לפלייאוף העלייה בו הפסידה לבארי ונשארה בסרייה ב'. בניגוד לעונותיה הקודמות של הקבוצה, עונת 2014/2015 נפתחה בצורה רע והקבוצה הדרדרה עד המקום האחד לפני האחרון. במחצית השנייה של העונה הקבוצה השתפרה ועלתה מספר מקומות, אך לא יצאה מסכנת ירידה עד סוף העונה ונאלצה להתמודד בפלייאוף ההישארות בו ניצחה ונשארה בליגה.
עונת 2015/2016 הייתה עונת השיא בתולדות הקבוצה כאשר הגיעה עד לסיבוב הרביעי של הגביע ונעצרה רק על ידי מילאן. בהמשך העונה הקבוצה הייתה בצמרת הליגה וסיימה את העונה במקום השני - במרחק נקודה מהאלופה קליארי. בעקבות מיקומה בצמרת, קרוטונה העפילה לראשונה בתולדותיה לליגה הראשונה באיטליה בעונת 2016/2017.
קרוטונה העפילה לסריה א' בעונת 2019/2020 אחרי שסיימה במקום השני. בסיום עונת 2020/2021 שבה הקבוצה לסרייה ב'.
בסיום עונת 2021/2022 ירדה הקבוצה לסרייה ג’ לאחר שסיימה במקום ה-19.
סגל הקבוצה
(בהשאלה מבולוניה)
אלכס אלבס
אלכסנדרו אלבס דו נסימנטו (בפורטוגזית: Alexandro Alves do Nascimento, נולד ב-30 בדצמבר 1974 בקאמפו פורמוזו שבברזיל, נפטר ב-14 בנובמבר 2012 בז'או שבברזיל), ובקיצור אלכס אלבס (Alex Alves) היה כדורגלן ברזילאי ששיחק בעמדת החלוץ. אלבס נפטר ממחלת הלוקמיה בשנת 2012 בגיל 38.
קריירת מועדונים
אלכס אלבס החל את הקריירה בקבוצת ויטוריה, ובשנת 1992 החל לשחק בקבוצה הבוגרת, וזכה באליפות מדינת באהיה באותה שנה. בשנת 1994 עבר אלבס למועדון הפאר פלמיירס, וזכה איתו באליפות ליגת העל הברזילאית באותה עונה. לאחר מכן שיחק בז'ובנטודה ובפורטוגזה, ובשנת 1998 חתם בקרוזיירו, עמה זכה באותה שנה בגביע רקופה סודאמריקנה לאחר ניצחון במפגש כפול על ריבר פלייט, ובאליפות מדינת מינאס ז'ראיס. יכולתו הטובה של אלכס אלבס הקנתה לו חוזה בהרטה ברלין, שם חתם בשנת 1999. בעונתו הראשונה הבקיע ארבעה שערים, וקבוצתו סיימה במקום השישי בבונדסליגה. אחד משעריו, אותו הבקיע בניצחון 4-2 על פ.צ. קלן, נבחר כשער העונה בגרמניה. קלן הובילה 2-0, ומיד לאחר השער השני של קלן, כאשר אלבס חידש את המשחק מנקודת החצי, בעט את הכדור לשערה של קלן, וצימק את התוצאה ל-2-1, בדרך למהפך. באותה שנה הבקיע שער בהפסד 3-1 לברצלונה בשלב הבתים השני בליגת האלופות, בסיומו הודחה הרטה מהמפעל. בעונת 2000/01 הבקיע אלבס שמונה שערים, כשהוא משתף פעולה בהתקפה עם מיכאל פריץ ושטפן ביינליך, והקבוצה סיימה במקום החמישי, ובסיום אותה עונה זכה עם הרטה ברלין בגביע הליגה הגרמנית לאחר ניצחון 4-1 על שאלקה 04, בו הבקיע אלבס את השער השלישי. בעונת 2001/02 הבקיע אלבס שבעה שערי ליגה, והרטה סיימה את העונה במקום הרביעי. בתום אותה עונה הגנה הרטה על תוארה כמחזיקת גביע הליגה הגרמנית, לאחר שניצחה שוב את שאלקה 04 בתוצאה הזהה 4-1. בגמר זה, אלבס הבקיע את השער השני להרטה. עונת 2002/03 הייתה האחרונה של אלבס בהרטה ברלין. בעונה זו, הבקיע שישה שערים ובישל חמישה, והרטה סיימה במקום החמישי בבונדסליגה. בתום עונה זו עזב אלבס את הרטה ברלין לאחר ארבע עונות, בהן הבקיע 25 שערי ליגה ב-81 הופעות, וחתם באתלטיקו מיניירו.
אלבס שיחק באתלטיקו מיניירו עונה אחת, והבקיע בה שמונה שערים. לאחר מכן לא הצליח אלבס למצוא קבוצה לתקופה ארוכה, ושיחק במועדונים הברזילאיים ואסקו דה גאמה, ויטוריה, עמה זכה בפעם השנייה בקריירה באליפות מדינת באהיה בשנת 2005, בואבישטה ספורט קלאב ופורטלזה, עמה זכה באליפות מדינת סיארה בשנת 2008, מחוץ לברזיל שיחק אלבס במועדון הסיני גוואנגז'ו פוטבול קלאב ובמועדון היווני קבאלה. בשנת 2010 חזר אלבס לברזיל, וסיים את הקריירה במועדון אוניאאו רונדונופוליס.
תארים
עם ויטוריה:
עם פלמיירס:
עם קרוזיירו:
עם הרטה ברלין:
עם פורטלזה:
ג'ון דה וולף
ג'והאנס הילדברנד "ג'ון" דה וולף (בהולנדית: Johannes Hildebrand "John" de Wolf; נולד ב-10 בדצמבר 1962 בסחידם שבהולנד) הוא כדורגלן עבר הולנדי ומאמן בהווה, המשמש כעוזר מאמן בקבוצת פיינורד מליגת העל ההולנדית.
קריירת מועדונים
דה וולף החל את הקריירה המקצוענית שלו בספרטה רוטרדם, וערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בשנת 1983. לאחר שתי עונות בקבוצה, הוא עזב לחרונינגן, בה המשיך להרשים וקיבל את הזימון הראשון שלו לנבחרת הולנד בשנת 1987.
בחודש דצמבר 1994 עבר לוולברהמפטון וונדררס מהליגה הראשונה של הפוטבול ליג, הליגה השנייה בחשיבותה באנגליה, תמורת 600 אלף לירה שטרלינג. תוך זמן קצר מינה אותו המאמן גרהאם טיילור לקפטן, הקבוצה, ויחד עם הקבוצה הוא הגיע לשלב רבע הגמר של גביע הפוטבול ליג, כשכזכור במיוחד משחק בו הבקיע שלושער מעמדת הבלם במשחק נגד פורט וייל. אמנם, הוא סבל מפציעת ברך שהשביתה אותו ממשחקי ההעפלה לפרמייר ליג, בהם הקבוצה הפסידה לבולטון וונדררס.
בעונה העוקבת החמיץ דה וולף את רוב משחקי הקבוצה, שסיימה במקום ה-20 בליגה. הוא הסתכסך עם המאמן החדש מארק מקגי שניסה להעביר אותו לקבוצת המילואים של המועדון, וטען כי אין זה ראוי ששחקן מנוסה כמוהו שלא נפצע ישחק בקבוצת המילואים. הוא עזב את המועדון זמן קצר לאחר מכן, וחזר למולדתו כשחתם בפנלו מליגת המשנה ההולנדית.
לאחר עונה אחת בפנלו, הוא עזב את המדינה פעם נוספת, והצטרף להפועל אשקלון מהליגה הבכירה בישראל. הוא התקשה לקבל דקות משחק במדי המועדון וערך שלוש הופעות ליגה בלבד, כשבמשחקו האחרון אף הבקיע שער עצמי. הוא חזר במהרה להולנד וחתם בהלמונד ספורט מליגת המשנה ההולנדית. היו לו יחסים מתוחים עם המועדון, ושני הצדדים הגיעו להסכמה הדדית להתיר את חוזהו במועדון במהלך עונתו השנייה במועדון. הוא סיים את העונה כמאמן-שחקן בקבוצה החובבנית צווארט-ויט '28.
קריירה בינלאומית
ב-16 בדצמבר 1987 ערך דה וולף את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הולנד, כשנכנס כמחליף בניצחון 3-0 על נבחרת יוון במסגרת מוקדמות יורו 1988. לאחר הופעה זו, לא שיחק במדי הנבחרת במשך חמש שנים. הוא חזר לשחק בנבחרת תחת המאמן דיק אדבוקאט, וערך חמש הופעות נוספות במדי הנבחרת בין השנים 1993–1994.
ב-24 במרץ 1993 הוא הבקיע צמד שערים בניצחון 6-0 על נבחרת סן מרינו במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994. הוא נכלל בסגל הנבחרת לטורניר מונדיאל 1994, אך לא זכה לשחק בטורניר. ב-1 ביוני 1994 הוא ערך את הופעתו האחרונה במדי הנבחרת, בניצחון 7-1 על נבחרת הונגריה במשחק ידידות.
קריירת אימון
דה וולף אימן קבוצות בליגות הנמוכות בהולנד ובטורקיה. בין השנים 2013–2014 שימש כעוזר מאמן בספרטה רוטרדם. בשנת 2019 החל לשמש כעוזר מאמן בפיינורד מליגת העל ההולנדית.
הזרם הקנרי
הזרם הקנרי הוא זרם ים קר עד חמים בצפון-מזרח האוקיינוס האטלנטי.
אלכסיס
{{פירושונים|;בתור שם משפחה
הזרם הקנרי
הזרם מקבל את מימיו מחלקים של, ועליית מי העומק הקרים והעשירים בחומרי מזון, שיש להם תפקיד מפתח ביצרנות ראשונית. מים עמוקים אלה הם הסיבה העיקרית לטמפרטורה הנמוכה יחסית של האיים הקנריים. הוא זורם על פני השטח ומגיע לעומק מרבי של כ-500 מטרים. הזרם הקנרי גדול מאוד (ברוחב עד 1,000 קילומטרים) ואיטי מאוד, עם מהירויות ממוצעות בין 10 ל-30 סנטימטרים בשנייה. הוא זורם תחילה לכיוון דרום ואחר כך לכיוון דרום-מערב לאורך חוף צפון-מערב אפריקה במקביל לחופי מרוקו, מאוריטניה וצפון סנגל, בין קו רוחב 30° צפון לקו רוחב 15° צפון. באיי כף ורדה הוא פונה מערבה והופך ל. הזרם קרוי על שם האיים הקנריים. הארכיפלג חוסם חלקית את זרימת הזרם הקנרי.
אלכסיס
ראו גם
}}
הזרם הקנרי
הזרם הקנרי הוא חלק מ הגדולה המורכבת מזרם פורטוגל, הזרם הקנרי, זרם המשווה הצפוני, זרם האנטילים, זרם פלורידה, זרם הגולף והזרם האטלנטי הצפון-מזרחי.
משערים שזרם רחב ואיטי זה נוצל בניווט וההתיישבות הפיניקים הקדומים לאורך חופי מערב מרוקו. הפיניקים הקדומים לא רק ניצלו את אזורי המדגה הרבים באזור זה, אלא גם הקימו מפעל באיים שמול אסואירה של ימינו (Iles Purpuraires) להפקת ארגמן צורי מארגמון חד קוצים (Bolinus brandaris), מין חילזון ימי טורף.
מיס תבל 1966
מיס תבל 1966 היא תחרות מיס תבל ה-51 במספר.
את התחרות הנחה הזמר פאט בון.
58 מתמודדות התמודדו על התואר בשנה זו.
בין הפרסים שניתנו לזוכה היה עשרת אלפים דולר במזומן, תכשיטים יוקרתיים וחוזה הופעות.
עלי עות'מאן (בלם)
קריירת מועדונים
כשהיה ילד המתנ"ס ספורט בבית צפפה הוזמן להשתתף באליפות ירושלים במגרש קטמון. מרדכי כהן, שאימן נערים בהפועל ירושלים, צפה בעות'מאן והזמין אותו להתאמן בקבוצת הנוער של הפועל ירושלים, אליה עלה בגיל 14.
בעונת 1970/1971 השתייך עות'מאן לסגל הבוגרים כאשר מאמן הפועל ירושלים באותה תקופה, משה (מוסי) ליטבק העלה אותו לבוגרים, ואת הופעת הבכורה שלו במדי הבוגרים עשה לאחר מכן תחת אברהם מנצ'ל, נגד קבוצת שמשון תל אביב ב-1970. בסך הכל שיחק עות'מאן בקבוצת הבוגרים כ-15 שנים. ב-1974 זכה בתואר כדורגלן העונה בישראל. עות'מאן היה לשחקן הערבי הראשון ששיחק בליגה הבכירה בכדורגל ("הליגה הלאומית" בזמנו) בישראל.
בשנת 1978 מונה לקפטן הפועל ירושלים, לאחר בחירות פנימיות בין השחקנים. בסיום עונת 1978/1979 ירדה הקבוצה מהליגה הלאומית (אז הליגה הבכירה) אל הליגה הארצית, והחל משא ומתן על מכירתו לקבוצת בית"ר ירושלים. ברגע האחרון בוטלה העסקה עות'מאן נשאר בהפועל ועזר לה לעלות חזרה ללאומית.
בעונת 1982/1983 עבר עות'מאן לשחק במכבי שפרעם בליגה הארצית עד לחודש נובמבר ולאחר מכן חזר להפועל ירושלים.
באוקטובר 1984, חתם על חוזה לשנה במועדון בית"ר רמלה מהליגה הארצית. זו הייתה הפעם הראשונה בתולדות אגודת הספורט של (מרכז) בית"ר, ששחקן ערבי חתם בקבוצה המסונפת אליה.
בעונת 1985/1986 הושאל עות'מאן להפועל בית שמש בליגה הארצית, וירד איתה בסיום העונה לליגה א'. בתחילת עונת 1986/1987 חתם בהפועל טייבה, אך בית"ר רמלה שהחזיקה בכרטיס השחקן שלו, לא שחררה אותו והוא חזר לשחק בקבוצה, איתה ירד לליגה א' והעפיל איתה בחזרה לליגה הארצית.
קריירה בינלאומית
עות'מאן היה גם לשחקן הערבי הראשון שהוזמן ושיחק בנבחרת ישראל, כאשר הוזמן על ידי המאמן דוד שווייצר להשתתף במשחק ידידות נגד קבוצת סטוק סיטי האנגלית במאי 1975, ומיד אחר כך הצטרף גם למסע של משחקי ידידות בארצות הברית.
חיים אישיים
לאחר פרישתו ממשחק בגיל 37 וחצי, השתלב בעיריית ירושלים כרכז ספורט כדורגל, ולאחר פרישתו מתנדב עות'מאן בבית ספר לכדורגל בבית צפאפא.
אד ברובייקר
אד ברובייקר (באנגלית: Ed Brubaker; נולד ב-17 בנובמבר 1966) הוא קומיקסאי ותסריטאי אמריקאי זוכה פרס אייזנר. הוא נולד במרכז הרפואי הימי הלאומי, בת'סדה, מרילנד שבארצות הברית. ברובייקר מוכר בעיקר בזכות עבודתו ככותב קומיקס על כותרים כמו באטמן, דרדוויל, קפטן אמריקה, איירון פיסט, קאטוומן, גות'אם סנטרל ואקס-מן. בשנים האחרונות הוא התמקד אך ורק בכותרים מקוריים שבבעלותו בהוצאת Image Comics, כגון "פאטאל", "קרימינל", "וולווט" ו"הרוג או תיהרג".
בשנת 2016, ברובייקר הצטרף לצוות הכותבים של סדרת הטלוויזיה של HBO "ווסטוורלד." ב-2019 יצר יחד עם הבמאי ניקולס וינדינג רפן את הסדרה "מבוגר מכדי למות צעיר" עבור שירות הסטרימינג פריים וידאו של אמאזון. לפני כן ב-2009 יצר את סדרת הרשת "מלאכית המוות" בכיכובה של זואי בל עבור שירות הסטרימינג של סוני, קראקל.
ברובייקר זכה בפרס אייזנר בשבע הזדמנויות נפרדות ובפרס הארווי פעמיים.
עבודות קומיקס אלטרנטיביות ועצמאיות
ברובייקר החל את הקריירה שלו בקומיקס אלטרנטיבי, שם שימש כמאייר כמו גם כותב.
בשנת 1991 החל לכתוב סיפורי פשע קצרים לסדרת האנתולוגיה Dark Horse Presents בהוצאת Dark Horse Comics, קומיקס שהוא ימשיך לתרום לו לסירוגין לאורך כל העשור. בין התרומות הללו היה סדרת שלושת החלקים "מוות מקרי" (Dark Horse Presents # 65–67), שיתוף פעולה עם האמן אריק שנאואר, שגרף שתי מועמדויות לפרס אייזנר לשנת 1993.
בשנת 1997 החל לפרסם את עבודותיו באמצעות מו"ל Alternative Comics. בחוברת בשם "בקו התפר", משולש רומנטי נבחן באמצעות שלושה סיפורים אשר כל אחד מתאר את זווית ראייתו של משתתף שונה. הקומיקס היה מועמד לפרס איגנאץ לשנת 1997 לרומן גרפי או אוסף מצטיין. עבודה נוספת שפרסם באמצעות Alternative Comics, "המעקף" ההומוריסטי והניסויי מספר 1, הייתה אמורה להיות הגיליון הראשון של סדרה רצה, אם כי רק גיליון אחד פורסם. המעקף הייתה מועמדת לפרס הארווי ל"סדרה החדשה הטובה ביותר" בשנת 1998.
DC קומיקס
בשנת 1999 פרסמה ורטיגו את הסדרה המוגבלת בארבעה חלקים "זירת הפשע", אשר סימנה את שיתוף הפעולה הראשון שלו עם מייקל לארק וגם עם שון פיליפס, שני אמנים שאיתם עבד רבות לאורך השנים. סיפור בלשי המתרחש בסן פרנסיסקו, הסדרה זכתה לשבחי המבקרים והייתה לראשונה של ברובייקר שזכתה לתשומת ליבם של מפיקים ההוליוודיים.
בסוף שנת 2000 חתם ברובייקר על חוזה בלעדיות עם DC קומיקס. באותה שנה, הוא התחיל לעשות את עבודת גיבור העל המרכזית הראשונה שלו, בסדרה באטמן החל מהגיליון 582 (אוקטובר 2000). הוא ימשיך לעבוד על סדרות שונות בכיכובו של דמותו של באטמן עד סוף שנת 2003, כולל קשתות סיפור כמו "ברוס וויין: רוצח?" ו"ברוס וויין: נמלט".
בשנת 2001 חברו ברובייקר והאמן דרווין קוק לחדש את דמותה של קאטוומן. הם התחילו בארבע החוברות "Trail of the Catwoman" שרצה בגליונות 759–762 של הסדרה Detective Comics. בסדרה, החוקרת הפרטית סלאם בראדלי מנסה לחקור את מותה של סלינה קייל (הלא היא קאטוומן). הסיפור הוביל לכותר קאטוומן חדש בסוף 2001 של ברובייקר וקוק, שם תלבושתה של הדמות, צוות דמויות המשנה ותפקידי הפעולה עוצבו מחדש ופותחו מחדש. ברובייקר נשאר בסדרה עד גיליון מספר 37 (ינואר 2004).
בתחילת 2003, ברובייקר והסופר גרג רוקה יצרו וכתבו במשותף את הסדרה "Gotham Central". תוך התמקדות בפעילות משטרת גות'אם סיטי, שני הכותבים כתבו סיפורים במשותף או כתבו קשתות חלופיות בנפרד לאורך הסדרה, שהציגה השראה לסדרת הטלוויזיה גות'האם.
Wildstorm
בשנת 2002 עשה ברובייקר את עבודתו הראשונה עבור Wildstorm, עם הסדרה "טווח אפס" עם האמן הניו זילנדי קולין וילסון. הסדרה לקחה מושגים קיימים מהיקום של Wildstorm, כמו גריפטר (כוכב הסדרה), ג'ון לינץ' וטאו והשתמשה בהם כדי לבסס את העולם עבור הסדרה "סליפר" שלו שתופיע לראשונה באותה השנה.
בשיתוף פעולה בין האמן שון פיליפס לברובייקר, סליפר הציג גיבור-על סוכן חשאי ("הולדן קארבר") שעובד באופן סמוי בארגון של נבל-על. העלילה מסתבכת עוד יותר כשהמפעיל שלו והמגע היחידי שיש לו בעולם של אכיפת החוק נופל לתרדמת (אירועי "טווח אפס"). כשהרשויות מאמינות שהוא פושע מסוכן, קארבר נקלע בין הפטיש לסדן ונאמנויות לא ברורות.
אף על פי שסליפר זכתה להצלחה רבה בקרב המבקרים והמעריצים באינטרנט, הסדרה לא הייתה להצלחה מסחרית, ובוטלה לאחר הגיליון העשירי שלה. היא הושקה מחדש בשנת 2004 עם אותם יוצרים תחך השם סליפר: עונה שנייה אך הסתיימה גם היא בגיליון שתים עשרה.
מארוול קומיקס
בסוף שנת 2004 ברובייקר, כשכבר לא היה בחוזה בלעדי ל-DC, החל ברובייקר לעבוד אצל המתחרה הראשית שלהם מארוול קומיקס. עבודתו הגדולה הראשונה עבור המו"ל הייתה הכרך החמישי בסדרת "קפטן אמריקה". ביחד עם האמן סטיב אפטינג, קפטן אמריקה של ברובייקר הציג נבלים חדשים והחזירה לתחייה את דמותו של באקי בארנס בתפקיד "חייל החורף". הסדרה זכתה להצלחה מסחרית ואצל מבקרים כבר מהגיליון הראשון. ברובייקר המשיך בסדרה זו שמונה שנים תמימות, מנובמבר 2004 ועד אוקטובר 2012, לצד כותרות אחיות וסדרות מוגבלות שהתבססו סביב הדמות. ברובייקר אף הופיע בסרט קפטן אמריקה: חייל החורף משנת 2014, בתפקיד קטן, כמטפל בחייל החורף.
בפברואר 2005 חתם ברובייקר על חוזהו הבלעדי הראשון עם מארוול. העסקה איפשרה לו לסיים את התחייבויותיו הקודמות עבור DC בגות'אם סנטרל וסליפר.
ב-2006, החל ברובייקר לכתוב בכותר דרדוויל, לאחר שכבר תכנן את הריצה שלו עם בריאן מייקל בנדיס. שוב חבר לאמן מייקל לארק, ברובייקר עקב אחר תקופת בנדיס בכותרת, ובחן את השלכות הכליאה של הדמות, שהתרחשה בסיום הריצה של בנדיס.
במהלך ריצתו על קפטן אמריקה, כתב ברובייקר את גליונות מס' 25–30, שיצאו ב-2007, הכוללים את הסיפור בו נרצח סטיב רוג'רס. בהמשך כתב את סדרת המיני-סדרה של קפטן אמריקה: נולד מחדש בשנת 2009, שבה חזר רוג'רס. לאחר מכן הוא כתב סדרה מוגבלת של שמונה גליונות שכותרתה "פרויקט המופלאים", וכן כותר חדש בשם "האוונג׳רס הסודיים" לאחר סיום סיפור העלילה "המצור".
אייקון
קומיקס פשע מקורי בבעלות יוצרים עם שון פיליפס, "קרימינל", פורסם על ידי חותם אייקון קומיקס של מארוול. הכותר זכה לביקורות חיוביות. בשנת 2007, קרימינל זכה בפרס אייזנר עבור הסדרה החדשה הטובה ביותר בעבור קשת הסיפור הראשונה של קרימינל, "הפחדן".
בשנת 2008, ברובייקר ופיליפס החלו בסדרת אייקון חדשה שכותרתה "אינקוגניטו" שלדברי ברובייקר היא "על בחור לא-מוסרי לחלוטין עם כוחות-על שנאלץ להעמיד פנים שהוא אזרח שומר חוק רגיל, מכיוון שהוא משתתף בתוכנית להגנת עדים, ואיך הסיטואציה הזו מעצבת את מה שהוא הופך להיות. זהו גם טוויסט נואר אכזרי על ז'אנר גיבור העל / נבל העל שמתעמק יותר בשורשיהם בתוך סוגת ספרות זולה, והוא הולך להיות די מעולה ועם מלא אקשן."
Image Comics
ברובייקר ושון פיליפס השיקו את הסדרה "פאטאל" ב-Image Comics בינואר 2012. הסדרה הוכרזה בתחילה כסדרת מקסי של שתים עשרה גיליונות אך שודרגה לכותר מתמשך בנובמבר 2012. ג'סי שדין מ-IGN הצהיר כי "אתה לא יכול לטעות בשיתוף פעולה של ברובייקר / פיליפס. ואף על פי כן, פאטאל טוען לכתר כאחד הפרויקטים הטובים ביותר שלהם."
באוקטבור 2013 השיק ברובייקר יחד עם סטיב אפטינג את סדרת הריגול "וולווט".
באוקטובר 2013 חתם ברובייקר על חוזה תקדימי לחמש שנים ליצור קומיקס אך ורק עבור אימג'. על פי תנאי העסקה, אימג' תפרסם כל קומיקס שברובייקר מביא להם מבלי להיות צריך להגיש להם פיץ' קודם לכן. ברובייקר אמר שההסדר הזה הוא מה שהוא תמיד רצה. הסדרה הראשונה שיצאה תחת חוזה זה הייתה "The Fade Out", יצירה תקופתית הוליוודית שנעשתה עם שון פיליפס.
בין 2016 ל-2018 הוציא במסגרת החוזה את הסדרת פשע "הרוג או תיהרג" עם שון פיליפס. בשנת 2017 הסדרה הייתה מועמדת לפרסי אייזנר בקטגוריות "הסדרה הממשיכה הטובה ביותר", "הסופר הטוב ביותר", "אמן העטיפה הטוב ביותר" ו"הצביעה הטובה ביותר". בדצמבר 2017 הוכרז על עיבוד קולנועי לקומיקס. הוא ייכתב על ידי דניאל קייסי ויביים צ'אד סטהלסקי.
באוקטובר 2018 השיק ברובייקר יחד עם שותפו האמן שון פיליפס את הנובלה הגרפית המקורית "גיבוריי תמיד היו נרקומנים" והודיעו על שובם לסדרה חדשה של קרימינל כשהקשת סיפור הראשונה נקראה "סוף שבוע רע". לראשונה, את האמנות של שון פיליפס צבע בנו, ג׳ייקוב פיליפס.
בדצמבר 2018 חידשו ברובייקר ופיליפס את חוזה ההעסקה הבלעדי שלהם עם אימג׳.
אמאוזאורוס
אמאוזאורוס (שם מדעי: Emausaurus) הוא סוג של דינוזאור בעל אגן דמוי-עוף מקבוצת התיראופורה שהתקיים באירופה של היורה התחתון שלפני 181 מיליון שנה מזמננו.
מאפיינים
המאובנים של דינוזאור זה התגלו ליד העיירה גרימן (Grimmen) שבמקלנבורג-מערב פומרניה, גרמניה והשרידים שלו כללו חלק ימני מהגולגולת, לסת תחתונה, חוליות, שברי צלעות, צלעות, חלקי גפיים וטפרים ולוחיות עצם על הגב. הדינוזאור תואר למדע ב-1990 בידי החוקר הרמוט האבולד (Harmut Haubold) ומשמעות שמו היא ראשי תיבות של אוניברסיטת גרייפסוואלד (באנגלית: "Ernst Moritz Arndt University of Greifswald"), לצד הסיומת היוונית: "זאורוס" - לטאה. זהו הדינוזאור היחיד שהתגלה בממצאים אלו.
היה זה דינוזאור בעל אגן דמוי-עוף קדום שדמה מעט לסקלידוזאורוס ולסקוטלוזאורוס וכמותם היה בעל כיסוי לוחיות עצם לאורך הגוף ששימש להגנה. הפרט שנמצא הגיע לאורך של 2.5 מטרים ולמשקל 70–90 ק"ג, אך כנראה שהיה שייך לפרט צעיר. אורך הבוגר הגיע לשלושה עד ארבעה מטרים ולמשקל של 240 ק"ג. מעט פרטים ידועים עליו ונראה שהיה פרימיטיבי ביותר לקבוצת התיראופורה, אשר אולי נע על ארבע רגליים אך הזדקף על רגליו האחוריות כדי להגיע לצמחייה גבוהה.
Colors of the Wind
"Colors of the Wind" (בעברית: "צבעי הרוח") הוא שיר שנכתב והולחן על ידי אלן מנקן וסטיבן שוורץ עבור הסרט "פוקהונטס" של חברת וולט דיסני שיצא לאור בשנת 1995.
השיר מהווה את שיר הנושא של הסרט, והוקלט עבור הסרט על ידי הזמרת והשחקנית האמריקאית ג'ודי קוהן, שביצעה את קטעי השירה של פוקהונטס בסרט. השיר הוא בלדת פופ העוסקת באנימיזם ובטבע. הליריקה שלו הושוותה לתרבות העידן החדש.
השיר שווק כסינגל הראשון מתוך פסקול הסרט בהקלטה של ונסה ויליאמס והגיע למקום הרביעי במצעד הבילבורד הוט 100.
השיר קיבל תגובות חיוביות ממבקרים, וכמה מהם אף הצהירו כי זה אחד השירים הטובים שנכללו בסרטי דיסני. השיר זכה בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר, פרס גראמי לשיר המקורי הטוב ביותר מסרט ובפרס גלובוס הזהב לשיר המקורי הטוב ביותר מסרט.
רקע כללי
לאחר מותו של הווארד אשמן, חברת וולט דיסני חיפשה מוזיקאי אחר שישתף פעולה עם אלן מנקן על מנת להלחין פסקולים לסרטי ההנפשה השונים. בסופו של דבר פנתה החברה אל סטיבן שוורץ, מלחין שכתב והליחן מוזיקה למספר מופעי ברודוויי בשנות ה-70. שוורץ הסכים להצעה.
שוורץ רצה לכתוב שיר לסצנה בסרט בו פוקהונטס מתעמתת עם ג'ון סמית' על התפיסה האירוצנטרית שלו. "Colors of the Wind" היה השיר הראשון שנכתב לסרט. שוורץ סיפר כי "השיר השפיע על הפיתוח של שאר הסרט". בנוסף, סיפר שוורץ כי השיר היה בהשראת יצירות שירה, מוזיקה ופולקלור אינדיאניות, מכתב מפורסם שנשלח לקונגרס של ארצות הברית על ידי צ'יף סיאטל בנוגע ליחס של האנושות לטבע, וגם בהשראת יצירות מוזיקליות של אוסקר המרשטיין העוסקות בדעות קדומות.
מנקן הגדיר את השיר כ"אחד השירים החשובים ביותר" שהוא אי פעם כתב. מנקן ושוורץ עבדו מאוחר יותר גם על הפסקולים לסרטים הגיבן מנוטרדאם ומכושפת.
השיר בוצע מאוחר יותר על ידי אמנים שונים, ביניהם אשנטי, בריאן וילסון וונסה הדג'נס.
רקע ויצירה
ונסה ויליאמס נבחרה לביצוע השיר בשל הצלחת הסינגל שלה "Save the Best for Last", בלדת פופ משנת 1992. הגרסה של ויליאמס היא שיר פופ למבוגרים ללא מילות הפתיחה של הגרסה שהופיעה בסרט. בגרסה זו מופיע ביל מילר מנגן בחליל אינדיאני.
בשנת 1995 השתתפה ריטה בדיבוב סרט ההנפשה "פוקהונטס" של חברת וולט דיסני, בו דיבבה את הדמות הראשית.
דיאנטה דו טרונו
היסטוריה
הלהקה הוקמה בכנסייה הבפטיסטית לגואיניה שבבלו הוריזונטה בברזיל, בשנת 1997, כאשר אביה של ולדאו, כומר בכנסייה, ניסה לגייס כסף לצדקה למען מאבק בזנות ילדים בהודו. חברי הלהקה שהקים הוציאו את אלבום הבכורה Diante do Trono בשנת 1998. לאור הצלחת שיר הנושא בשם זה, אימצה הלהקה את שמו כשם הלהקה. בעקבות הצלחת הלהקה, הם המשיכו להוציא אלבומים רבים. אלבומם Preciso de Ti שיצא ב-2001 הוא האלבום הנמכר ביותר בהיסטוריה של מוזיקת הגוספל בברזיל, 2 מיליון עותקים.
לרגל הקלטת אלבום ההופעה החיה שלה משנת 2003, Quero Me Apaixonar, הצליחה הלהקה לאסוף קהל של יותר מ-2 מיליון איש, בשדה התעופה קמפו דה מרטה בסאו פאולו.
בסך הכל מכרה הלהקה מעל 17 מיליון עותקים מאלבומיה.
שבוע האופנה בניו יורק
שבוע האופנה בניו יורק הוא סדרה של אירועי אופנה המתקיימים פעמיים בשנה - בסתיו ובאביב, והוא אירוע האופנה המתוקשר והמפורסם ביותר.
במהלך שבוע האופנה בניו יורק מוצגות קולקציות בינלאומיות לאנשים מתחום תעשיית האופנה, לעיתונאים ולקהל הרחב. שבוע האופנה בניו יורק הוא אחד מארבעת אירועי האופנה הגדולים ביותר בעולם, ביניהם שבוע האופנה בפריז, בלונדון ובמילאנו והוא האירוע הפותח את סבב אירועי האופנה בעולם.
היסטוריה
שבוע האופנה בניו יורק החל בסביבות אמצע המאה ה-20. בכל סתיו ואביב (פברואר וספטמבר) מתכנסים לאירוע זה אלפי אנשים מכל העולם בחוף המזרחי של אמריקה הצפונית, ומשם עוברים מערבה, לאי הבריטי. כעבור שבוע נודדים אירועי האופנה למילאנו ולפריז.
בשבוע האופנה מתכנסים אלפי אנשים מתעשיית האופנה - מעצבים, דוגמניות, קניינים, וכן עיתונאים, כוכבי קולנוע  וסלבריטאים. ברשימת הסלבריטאים המוזמנים לתצוגה מופיעים אנשים בעלי השפעה גדולה בתעשיית האופנה הבינלאומית.
המוזמנים לשבוע האופנה עוברים מאירוע אחד למשנהו ומקדישים ימים רבים לטובת אירוע זה. בעבר התמקד האירוע בתצוגות אופנה בלבד, אולם בשנים האחרונות האירוע התרחב והפך להיות מתוקשר יותר. בתי אופנה גדולים משקיעים הרבה באירוע. עיצוב המסלולים, שכירת שירותים של יחסי ציבור, דוגמניות, ספרים, מאפרים, צלמים ובעלי מקצוע נוספים, שמעורבים בהפקה מחייבים השקעה כספית גדולה.
אך לצד ההשקעה הרבה יש גם רווחים. הצגת האוספים (קולקציות) והאופנות העכשוויות (טרנדים) עדיין בלב העניין, והתחרות בין בתי האופנה והמעצבים עדיין מרכזת את מרב תשומת הלב.
היבטים כלכליים
מרצדס בנץ, חברת המכוניות היוקרתית, היא החברה הראשונה שנתנה חסות לשבוע האופנה בניו יורק כדי לקבל פרסום. היא גם זו המעניקה את החסות הגדולה ביותר לאירוע זה, ועל שמה נקרא האירוע בשם "שבוע האופנה של מרצדס בנץ בניו-יורק".
מרצדס בנץ הצליחה לגייס נותני חסות גדולים נוספים לאירוע בניו יורק בתמורה לפרסום המותג שלהם. חלק מנותני החסות שמשקיעים מיליוני דולרים בשנה כדי להיות נותני חסות לאירוע הם אמריקן אקספרס, DHL, סמסונג, אי-ביי ו"הניו יורק טיימס".
הפקת שבוע האופנה, מהדוגמניות והמאפרים ועד לחשיפה לתקשורת יקרה מאוד ועשויה להגיע למיליוני דולרים. בתי האופנה הגדולים והמוכרים מורגלים בהוצאות הרבות על שבוע האופנה. בעלי מקצוע רבים שלוקחים חלק בהפקת שבוע האופנה מקבלים שכר גבוה על השתתפותם בשבוע האופנה, לעומת זאת בשנים האחרונות הדוגמניות שמשתתפות באירועי האופנה אינן מוכרות לציבור, ולכן הן מקבלות שכר נמוך. ההשקעה הכספית בשנים האחרונות מתרכזת בעיקר באנשי ציבור, בעיתונאים, שמפרסמים את האירוע לפני שהוא מתקיים, ובאנשים המפורסמים שבאים לתצוגות ויושבים בשורה הראשונה.
ביקורת על האירוע
אירועי האופנה אמנם זוכים לפרסום רב והם נושאים רווחים, יחד עם זאת מופנית כלפיהם גם ביקורת. המבקרים את שבוע האופנה בניו יורק טוענים כי המעורבים באירוע זה, כלומר אנשי תעשיית האופנה, מעצבים ואנשי ציבור, משתתפים בשבוע האופנה בניו יורק, ולאחר מכן הם עוברים לאירועי האופנה במילאנו, לונדון ופריז, וזאת תוך זמן קצר. לכן האירוע מעייף מאוד. יש הטוענים כי שבוע האופנה כבר אינו ממלא את התפקיד שנועד לו: הצגת האופנה החדשה, משום שבעידן הטכנולוגי המידע על אופנת העונה הבאה מגיע במהירות ללקוחות. כמו כן יש הטוענים כי שבוע האופנה בניו יורק חל במועדם של חגים יהודיים ונוצרים כאחד, ויש התנגשות בין צורכי העבודה לבין חיי המשפחה.
נסיך מונקו
נסיך מונקו (בצרפתית: prince de Monaco, או נסיכת מונקו, בצרפתית princesse de Monaco) הוא המונרך וראש המדינה של נסיכות מונקו. כל הנסיכים והנסיכות שמשלו במונקו, עשו זאת כשליטים לבית גרימלדי, אם כי כמה מהם השתייכו למשפחות אחרות (גויון דה מטיניון או פוליניאק), בקו הירושה הזכרי. ב-2005, כאשר הלך לעולמו רנייה השלישי, הוא היה המונרך הוותיק ביותר באירופה. משפחת גרימלדי, ששולטת במונקו במשך יותר מ-700 שנה, היא משפחת המלוכה הוותיקה ביותר המולכת באירופה.
הנסיך המכהן הנוכחי הוא אלבר השני, שעלה לכס הנסיכות באפריל 2005.
סמכויות
מונקו, יחד עם ליכטנשטיין וקריית הוותיקן, היא אחת משלוש המדינות היחידות באירופה בה למונרך תפקיד פעיל בפוליטיקה היומיומית.
נסיך מונקו מפעיל את סמכויותיו בהתאם לחוקה ולחוקים של מונקו. הוא מייצג את הנסיכות כלפי חוץ, וכל שינוי, חלקי או מלא, של החוקה חייב להתקבל בהסכמה משותפת של הנסיך והאספה הלאומית של מונקו.
הסמכות החקיקתית במונקו מחולקת בין הנסיך, שיוזם את החוקים, לבין האספה הלאומית שמצביעה עליהם. הסמכות הביצועית מסורה בידי הנסיך, שבידיו הסמכות להטיל וטו על כל החוקים שמתקבלים על ידי האספה הלאומית.
שר המדינה ומועצת הממשלה אחראים ישירות כלפי הנסיך בכל הנוגע לניהול הנסיכות.
הסמכות השיפוטית מסורה גם היא בידי הנסיך. בחוקה הנוכחית מצוין שלנסיך מסורה הסמכות המלאה בבתי המשפט, שמבצעים את תפקידי השיפוט בשמו.
בהתאם לסעיף 16 של חוקת 1962, הנסיך מעניק תוארי אבירות, תוארי כבוד וכיבודים אחרים.
למשפחה הנסיכותית של מונקו מוקצה סכום של 43.5 מיליון אירו בשנה מתוך תקציב המדינה, נכון ל-2015.
סדר הירושה
סדר הירושה של מונקו תקף כיום על פי חוק מספר 1,249 מ-2 באפריל 2002.
על פי חוקת מונקו, כתר הנסיכות עובר על פי כלל העדפת הבן הבכור. רק צאצאיו של נסיך מושל ואחיו של הנסיך המושל וצאצאיהם, שהוריהם באו בברית הנישואים באישור הנסיך, ושהם אזרחי מונקו, נכללים בסדר הירושה. ילדים שנולדו כתוצאה מניאוף מוצאים מסדר הירושה לצמיתות. הזכות לירושה מופקעת אם בן המשפחה הנסיכותית נישא ללא הסכמת הנסיך, כולל הצאצאים שבאו לעולם כתוצאה מנישואים אלו, אך הם יכולים להיות מוחזרים לסדר הירושה אם כתוצאה מנישואים אלו לא נולדו צאצאים והם מסתיימים לפני הורשת הכתר.
בכל מקרה בו אין אף אדם הזכאי לרשת את כתר הנסיכות על פי חוקי סדר הירושה, מועצת עוצרות לוקחת על עצמה את סמכויות השלטון עד אשר מועצת הכתר של מונקו בוחרת מונרך חדש מקרב קרובי המשפחה הרחוקים של בית גרימלדי.
סדר הירושה כולל אנשים שזכאים לרשת את הכתר וילדים מחוץ לנישואים שעשויים להיכנס לסדר הירושה אם הוריהם יינשאו.
היסטוריה
בית גרימלדי, שאביו הקדום הוא אוטו קנלה, מדינאי מהרפובליקה של ג'נובה, וששמו לקוח משמו של בנו, גרימלדו קנלה, היה בית אצולה בולט וותיק בג'נובה. בני המשפחה הוגלו מג'נובה במהלך מלחמת האזרחים שהתחוללה בה בין הגואלפים והגיבלינים, וב-1271 מצאו מקלט במונקו.
ב-1297 תפס פרנסואה גרימלדי את השליטה על צוק מונקו, ואז החלה להתקיים שושלת גרימלדי, תחת הריבונות של ג'נובה. ב-1346 רכשו בני שושלת גרימלדי את העיר מנטון וב-1355 את רוקברן, ובכך הרחיבו את נחלתם. שתי הערים הללו, שהיוו כ-95 אחוזים משטח הנסיכות, סופחו בסופו של דבר לצרפת במסגרת ההסכם בין שתי המדינות מ-1861.
עד 1612 החזיקו שליטי בית גרימלדי בתואר לורד. באותה עת החל הלורד אונורה השני לעשות שימוש בתואר נסיך, ובכך היה לנסיך מונקו הראשון. ב-1633 זכה אונורה השני להכרה בריבונותו העצמאית מספרד, וב-1641 מצרפת, במסגרת הסכם פרונה. מאז נותרה הנסיכות תחת שליטת בית גרמילדי, למעט בתקופה בה שלטה עליה צרפת מ-24 בפברואר 1793 ועד 17 במאי 1814.
אהרון בלר
אהרון יהודה בלר (10 ביולי 1912 – 19 במרץ 1996) היה פרופ' לנוירוכירורגיה, מנהל המחלקה הנוירוכירורגית בבית החולים הדסה, דקאן בית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים, ממקימי ענף הנוירוכירורגיה ומחלוצי הנוירוכירורגים בישראל.
ביוגרפיה
משנת 1948 עבד בהדסה כנוירוכירורג בכיר ובשנת 1951 נתמנה למנהל המחלקה, תפקיד שכיהן בו כ-30 שנה. משנת 1963 פרופסור לנוירוכירורגיה, ובשנים 1971–1974 כיהן כדקאן הפקולטה לרפואה. בשנת 1986 הוענק לו תואר יקיר ירושלים. בלר התגורר בשכונת טלביה
בלר הכשיר דור של נוירוכירורגים, שהתמנו למנהלי מחלקות ברחבי ישראל, ביניהם הפרופ' עלי פייזר. הנחיל לתלמידיו: אהבת החולה, מסירות, צניעות, הגינות ויושר אישי.
במלחמת ההתשה ניתח והציל ממוות את שאול ויצמן, בנו של האלוף עזר ויצמן, שהוטס מזירת תעלת סואץ, מחוסר הכרה, סובל מפגיעת ראש כתוצאה מקליע שירה צלף מצרי.
בלר סייע לפתיחת המגילות הגנוזות - מקומראן באמצעות מכשירים ששימשו בניתוחי מוח.
נפטר ב־1996. בלר נקבר בבית העלמין הר תמיר, בגבעת שאול.
בנו הוא פרופ' עוזי בלר, מנהל אגף נשים ויולדות במרכז שערי-צדק וחבר ילדות של ראש הממשלה לשעבר בנימין נתניהו. 78 שנים לאחר שאביו הפרופ' בלר ברח מאוסטריה בזמן השואה, ועד החברה לגינקולוגיה אונקולוגית של אוסטריה AGO- Austria העניק לפרופ' עוזי בלר, אות הוקרה ע"ש הגינקולוג האוסטרי פרופ' ארנסט וורטהיים. הפרס ותעודת ההוקרה הוענקו בנוכחות 500 רופאים בכנס השנתי של החברה האוסטרית בזלצבורג, אוסטריה.
אחיינו הוא העיתונאי דן מרגלית.
ז'אק אדוארד אלכסיס
ביוגרפיה
אלכסיס נולד בגונאיב שבהאיטי בשנת 1947. הוא גמר את לימודי התואר הראשון בהנדסה חקלאית באוניברסיטה הממלכתית של האיטי, כיום אוניברסיטת האיטי, בשנת 1973. . לאחר סיום לימודיו מילא אלכסיס סדרה של משרות במספר אוניברסיטאות ומכללות. הוא היה מרצה לכימיה באוניברסיטה הממלכתית של האיטי בשנים 1973–1976 ועוזר הוראה ומחקר באוניברסיטת לאוול בקוויבק שבקנדה בין השנים 1977-1978. קיבל את תוארו השני במדעי המזון והטכנולוגיה מאוניברסיטת לאוול בשנת 1979.
בין השנים 1979–1987 שימש כמרצה לטכנולוגיות מזון באוניברסיטה הממלכתית של האיטי ובין 1985 ל-1987 שימש שם כראש הפקולטה לאגרונומיה ורפואה וטרינרית וכסגן הדקאן.
הוא היה בין מקימי אוניברסיטת קיסקייה, ושימש כרקטור הראשון של האוניברסיטה, בין השנים 1990–1995.
כניסתו לפוליטיקה
בין 1997 ל-1999 אלכסיס כיהן כשר החינוך, התרבות והנוער בממשלת האיטי.
אלכסיס הועמד לראשות הממשלה על ידי רנה פרבאל ב-16 ביולי 1998, לאחר שהסנאט דחה את שלושה המועמדים הקודמים. מינויו אושר ב-17 בדצמבר. הוא כיהן כראש ממשלה בין 26 במרץ 1999 ל-7 בפברואר 2001.
בין השני 1999–2000 אלכסיס כיהן, בנוסף לתפקידו כראש הממשלה, כשר הפנים של האיטי.
פרבאל נבחר לנשיאות מחדש בפברואר 2006, ושוב מינה את אלכסיס כראש ממשלה ב-17 במאי 2006, שלושה ימים לאחר שנכנס לנשיאות. המועמדות אושרה כמעט פה אחד על ידי שני בתי האספה הכללית, ואלכסיס וממשלתו הושבעו ב -9 ביוני 2006. ממשלתו השנייה הורכבה משש מפלגות.
על המדיניות הכלכלית של אלכסיס נמתחו ביקורות רבות, שגרמו להצבעת אמון בפברואר 2008, אותה שרד. מהומות פרצו בתחילת אפריל 2008 עקב מחירי המזון הגבוהים. כתגובה, הכריז אלכסיס על תוכנית השקעות שנועדה להוריד את יוקר המחיה.
ב-10 באפריל פורסם כי 16 סנאטורים (רוב, שכן יש 30 מושבים בסנאט) חתמו על מכתב המייעץ לאלכסיס להתפטר תוך יומיים. ב-12 באפריל הצביע הסנאט פה אחד על פיטוריו. לאחר הפיטורים, פרבאל אמר כי יתייעץ עם הפרלמנט לבחירת ראש ממשלה חדש, אך גם אמר כי אלכסיס עשה כמיטב יכולתו ולא צריך לקבל את כל האשמה על המצב.
חיים אישיים
אלכסיס נשוי לפרדריקה פייר לואי ואב לחמישה ילדים.
ערוץ A+
ערוץ A+ הוא ערוץ טלוויזיה ישראלי לימודי המיועד לילדים בגילאי 4–8, משודר בישראל בפרטנר tv (אפיק 72) ובצרפת בחברת אורנג', וכן תכניו ניתנים לצפייה ישירות מאתר הערוץ. בעבר שידר בחברת HOT. הסדרות שבערוץ מלמדות את הילדים אנגלית, חשבון, מדעים וידע כללי, ומתבססות על תכנים מספקי תוכן בינלאומיים, ביניהם הפקות מבית ה-BBC.
היסטוריה
הערוץ הוקם בשנת 2016 על ידי גליה חלאוי, שהייתה ממייסדי ערוץ הופ! וערוץ לולי. המשקיעים המרכזיים בהקמת הערוץ היו אולפני אלרום.
בתחילה תוכני הערוץ שודרו בשירות ה-VOD של החברות YES ו-HOT. בהמשך נפתח לערוץ ערוץ ייעודי ב-HOT, ועם התרחבות שוק שידורי הטלוויזיה בישראל, הערוץ הצטרף למגוון הערוצים של חברת פרטנר tv.
בשנת 2018 חתם ערוץ A+ על הסכם עם חברת אורנג' הצרפתית, על פיו תוכני הערוץ יעברו התאמה לשפה ולתרבות הצרפתית.
ב־30 בדצמבר 2021 הסתיים חוזה השידורים בין הערוץ לבין חברת HOT ולפיכך, סיים את שידוריו באותו היום.
שירותים
הערוץ משווק סדרות לימודיות לחברות תקשורת, ומספק גישה ישירה לצרכנים למנוי ישיר לערוץ דרך האתר. הערוץ משווק חבילות תוכן למורים וגננות, בהן לצד פרקים לימודיים מהסדרות מציע הערוץ גם מערכי שיעור וכלים משלימים המסייעים ללימוד.
לערוץ יישומון המיועד להשלים את החוויה הלימודית, בו משחקים הילדים במשחקים לימודיים המבוססים על הסדרות שבערוץ. היישומון משתמש בטכנולוגיה של בינה מלאכותית המתאימה באופן אישי את רמת האתגר לרמתו של כל ילד.
פוטוס זהוב
פוטוס (שם מדעי: Epipremnum aureum) הוא מין צמח פורח, המשתייך למשפחת הלופיים. הצמח משמש כעציץ ביתי פופולרי.
מקור הצמח הוא כנראה באחד מאיי החברה שבפולינזיה הצרפתית או באיי שלמה. הוא הופץ גם ביערות טרופיים ותת-טרופיים ברחבי העולם: כולל צפון אוסטרליה, דרום-מזרח אסיה, דרום אסיה, איי האוקיינוס השקט ואיי הודו המערבית. לצמח ריבוי שמות נפוצים הכוללים: פוטוס זהוב, צמח הכסף, קיסוס איי שלמה וגפן הטארו. הוא נקרא גם גפן השטן או קיסוס השטן מכיוון שקשה להרוג אותו, והוא נשאר ירוק גם כשנשאר בחושך.
לעיתים מתייגים את הצמח בטעות כפילודנדרון.
פריחת הצמח נדירה, ולעיתים מתבצעת באופן מלאכותי על ידי שימוש בהורמונים.
תיאור
הפוטוס הזהוב הוא צמח מטפס ירוק-עד שגדל לכ-20 מטר גובה, עם גבעולים בקוטר עד 4 סנטימטרים. הפוטוס הוא צמח מטפס שעושה שימוש בשורשי אוויר כדי להיצמד לאדמה.
העלים בצמחים הצעירים הם בצורת לב, והם קטנים יותר בדרך כלל, אך יכולים לשנות את צורתם בצמחים בוגרים יותר והם גדולים יותר.
צמח זה מייצר גבעולים נגררים כאשר הוא מטפס על עצים ואלה שורשים כאשר הם מגיעים לאדמה וצומחים לאורכה. העלים על גבעולים נגררים אלה גדלים עד 10 סנטימטרים אורך, והם אלה הנראים בדרך כלל בצמח זה כאשר הוא מעובד כצמח עציצים.
הפוטוס הזהוב מסווג למערכת בעלי פרחים, אך הוא המין המדווח היחיד מבין משפחת הלופיים שאינו מפתח פרחים. הסיבה לכך היא פגם גנטי בתפקוד הג'יברלין. הפגיעה הזו גורמת לכך שהצמח לא יהיה מסוגל לפתח GA ביואקטיביים הדרושים לפריחת הצמח. בניסוי נמצא שכאשר GA רוססו על הצמח נוצרה פריחה.
רעילות
הצמח הוכר כרעיל לכלבים וחתולים על ידי הארגון האמריקאי למניעת התאכזרות לבעלי חיים (ASPCA) בגלל הימצאותם של רפידים (Raphides) בלתי מסיסים בגוף הצמח. לכן יש למנוע אכילה של פוטוס זהוב על ידי בעלי חיים אלה. תסמיני אכילת פוטוס עשויים לכלול גירוי בפה, הקאות וקושי בבליעה.
נוכחותו של קלציום אוקסלט עלולה לגרום לפגיעה ברמה נמוכה אף בבני אדם. תופעות העלולות להיגרם כתוצאה מצריכת פוטוס זהוב על ידי אדם הן אקזמה וכן צריבה או נפיחות בתוך הפה ובסביבתו. מגע עודף עם הצמח עלול לגרום לגירוי כללי בעור.
קלווריה (מחוז משנה)
קלווריה (בליטאית: Kalvarijos savivaldybė, ) הוא אחד מ-60 מחוזות משנה של ליטא. מחוז המשנה נמצא בשטח סובאלקיה ההיסטורית ומבחינה מנהלית הוא מחוז משנה של מחוז מריאמפולה.
מחוז-משנה קלווריה משתרע על פני 1,259 קמ"ר, ואוכלוסייתו מנתה בשנת 2014, 11,635 תושבים. העיירה קלווריה היא הגדולה ביותר במחוז-המשנה, ומשמשת כמרכז המנהלי שלו.
היסטוריה מנהלית
מחוז-משנה קלווריה הוקם בשנת 1999 במסגרת רפורמה בחלוקה המנהלית של ליטא שנערכה באותה שנה, והוא מורכב משטחים היסטוריים של מחוזות המשנה מריאמפולה ווילקובישק.
דמוגרפיה
מספר תושבי מחוז-המשנה קלווריה נמצא בירידה מתמדת מאז הקמתו: ב-2001 נמנו בו 13,883 איש; ב-2005 נמנו בו 13,492 איש; ב-2011 נמנו בו 12,012 איש; ב-2012 נמנו בו 11,921 איש; ב-2013 נמנו בו 11,777 איש; וב-2014 נמנו בו 11,635 איש.
יישובים
במחוז המשנה עיירה אחת: עיירת המחוז קלווריה, ו-172 כפרים קטנים וחוות.
תחנת הרכבת ירושלים מרכז
תחנת הרכבת ירושלים מרכז היא תחנת נוסעים מתוכננת של רכבת ישראל העתידה לשרת את הבאים למרכז העיר ירושלים, התחנה תמוקם בסמוך לכיכר הדוידקה ושוק מחנה יהודה.
העבודה על הארכת הקו המהיר לירושלים צפויה להתחיל ב־2024 והקמת התחנה צפויה עד 2030.
תכנון
ביולי 2018 פורסם כי לתחנת מרכז ירושלים הוצע מיקום אחר במעלה רחוב יפו, ב"מתחם בנין" הסמוך לכיכר הדוידקה, מגרש משולש בין רחובות יפו והנביאים וסמוך בין היתר לשוק מחנה יהודה. המתחם מיועד לפיתוח נרחב ומיקום תחנת רכבת תת-קרקעית בליבו מאפשר לפתוח מספר דרכי גישה לתחנה מרחובות יפו והנביאים ולנצל את היצע החנייה והמרחב הציבורי המתוכננים. רכבת ישראל הגישה התנגדות בוועדה המחוזית לתכנון ובניה, על מנת לשנות את התכנון במתחם כך שיתחשב באפשרות להוספת תחנת רכבת תת-קרקעית במקום. מכיוון ששטח זה גבוה יותר מצומת האיקסים, עומקה של התחנה צפוי להיות כ-75 מטרים תחת לקרקע. על פי התוכנית למקום המתחם יכיל פירי מעליות ודרגנועים ואולם כניסה בעוד הרציפים יהיו מתחת לרחוב יפו. לתחנה תהיה כניסה נוספת ממבנה סמוך לצומת האיקסים ומנהרת הולכי רגל שתחבר את המבנה הראשי לתחנת הקו הכחול ברחוב שטראוס. נשקלת אף כניסה נוספת מרחוב אגריפס.