cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מרשה דבנפורט
ביוגרפיה
נישואיהם של דבנפורט וראסל הסתיימו בשנת 1944.
בשנת 1967 הופיע ספר זיכרונותיה, "Too Strong For Fantasy" המתאר את האנשים, המוזיקה, המקומות והכוחות הפוליטיים שעיצבו את חייה. מעניין בייחוד סיפורה על האירועים, שהובילו למותו הטראגי של הדיפלומט הצ'כי יאן מסריק בשנת 1948 ועל יחסיה הקרובים עם מסריק במשך שנים רבות.
דבנפורט נפטרה במונטריי שבקליפורניה בגיל תשעים ושתיים.
בלבב פנימה
בלבב פנימה הוא ספר שנכתב על ידי הרב זאב קרוב, המספר את סיפור הפציעה של בנו אהרן קרוב, הפצוע הקשה ביותר במבצע עופרת יצוקה (2009). הספר יצא לאור בהוצאת משכל בשנת 2010.
רקע
בדצמבר 2008 פרץ מבצע עופרת יצוקה, סג"ם אהרון קרוב, תלמיד ישיבת ההסדר קרני שומרון, מפקד מחלקה בחטיבת הצנחנים, היה בחופשה לרגל חתונתו. אהרן התחתן, ולמחרת בבוקר חזר ליחידתו בלחימה ברצועת עזה. לאחר שבוע וחצי של לחימה אהרן נפגע אנושות ממטען חבלה והוגדר כפצוע הקשה ביותר במבצע, סיכוייו להחלים הוגדרו כקלושים ביותר.
קרוב מתעד בספר את התהליך הארוך שעברה משפחת קרוב והתהליך שהוא עבר בעצמו כאב לאהרון, בעיקר מבחינה אמונית.
על סוגיית הצטרפות בנו לכוחות הלוחמים מיד לאחר חתונתו מתייחס הכותב בהקשר לציווי במשנה "אפילו חתן מחדרו וכלה מחופתה", הכוונה למלחמת מצווה.
סימן קריאה (כתב עת)
סימן קריאה היה כתב עת ספרותי, שהציג עצמו כ"רבעון מעורב לספרות". העורך והמייסד הוא מנחם פרי (תחילה יחד עם מאיר ויזלטיר שפרש לאחר הגיליון הראשון).
ג'ובאני בוקאצ'ו
ג'ובאני בוקאצ'ו (באיטלקית: Giovanni Boccaccio; 16 ביוני 1313 – 21 בדצמבר 1375) היה סופר ומשורר איטלקי, נודע בעיקר בזכות יצירתו הגדולה דקאמרון. ממבשרי הרנסאנס האיטלקי וכתביו היוו בסיס ליצירת השפה האיטלקית הספרותית.
ביוגרפיה
בעבר רווחה ההנחה שנולד בפריז, כיום חוקרי בוקאצ'ו משערים שנולד כממזר בפירנצה. אביו, אדם בעל השפעה ומקורב למלך, הכיר בו והכניסו לביתו, ומגיל צעיר גדל תחת אשתו החוקית של האב. כבר בעודו ילד הושפע חינוכו מרוחו של דנטה ומיצירתו.
החיים כל כך טובים
עלילה
הסיפור עוסק בילד בן שלוש בשם אנתוני פרמונט, שיש לו כוחות על טבעיים וכמעט אלוהיים: הוא יכול לקרוא מחשבות, ליצור דברים בכוח המחשבה, להזיז דברים, לשגר אנשים וחפצים לאן שהוא רוצה ואפילו להחיות מתים. אנטוני גר בכפר ושמו פיקסוויל עם משפחתו ודודתו. כמה רגעים לאחר שנולד הוא הפריד את פיקסוויל משאר העולם, ואף אחד בכפר לא יודע האם הוא השמיד את כל העולם שמחוץ לכפר או ששיגר את הכפר למקום רחוק ונידח. מכיוון שפיקסוויל מופרדת משאר העולם, האנשים בכפר חייבים לקיים את עצמם: הם מגדלים לעצמם מזון ובונים בעצמם את כל הרהיטים וכלי העבודה שהם צריכים. בכפר נשארו שרידים מהתקופה בה פיקסוויל עדיין הייתה מחוברת לעולם, כגון ספרים, תמונות, תקליטים ופסנתרים, שהם נחלת הכלל ותושבי הכפר מחליפים אותם ביניהם.
סימן קריאה (כתב עת)
היסטוריה
החוברת הראשונה של "סימן קריאה" יצאה לאור בסוף שנת 1972. תוך זמן קצר הפך הרבעון לשנתון, אך המשיך להיות כתב-עת מרכזי לספרות ולחקר הספרות עד לשנת 1991, עת פורסמה החוברת האחרונה, ה-22. בכתב העת נדפסו שירים וקטעי פרוזה במקור ובתרגום, וכן מסות מחקריות בענייני ספרות ותורת הספרות. בחלק משנותיו שימשו בו כעורכי משנה נילי מירסקי, משה רון (עבודות התרגום הראשונות של השניים פורסמו בכתב העת), דן צלקה ונסים קלדרון.
החיים כל כך טובים
עלילה
מכיוון שאנתוני יודע לקרוא מחשבות, אנשי פיקסוויל מסווים את מחשבותיהם האמיתיות כשהם בסביבתו, וחושבים כל הזמן רק על כמה הם שמחים וכמה טוב להם. הם עושים זאת מכיוון שאנטוני עלול לפגוע בהם אם יחשבו עליו מחשבות שליליות - או יותר גרוע, עשוי לנסות לעזור להם אם הוא מחבב אותם, ניסיון שיכול להביא לתוצאות הרסניות. למרות שאנתוני לפעמים עושה דברים רעים, הוא אינו מרושע - פשוט יש לו תפישת עולם של ילד בן שלוש והוא עושה מה שנראה בעיניו נכון. יותר מכל אנתוני אוהב לעזור לבעלי חיים. הוא נוהג להגיע לחורשה קטנה באמצע שדה תירס ולהגשים את רצונותיהם של החיות הקטנות ששם.
עלילת הסיפור מתרחשת במהלך מסיבת יום הולדת של שכנם של משפחת פרמונט, דן הוליס. במהלך המסיבה ניתן לו במתנה תקליט אותו הוא רוצה לנגן, אבל מציעים לו לא להשמיע אותו במהלך המסיבה, מכיוון שאנתוני לא אוהב שירה. דן משתכר ומתחיל לומר דברים רעים על אנתוני ולשיר. בדיוק באותו רגע נכנס אנתוני לחדר, אומר שדן הוא "איש רע", הופך אותו ל"משהו שלא היה דומה לשום דבר שיכול מישהו להעלות בדעתו" וחושב אותו עמוק לתוך קבר בשדה התירס.
מפני ששמע את דודתו מתלוננת על החום, למחרת "הוריד אנתוני שלג שהרס חצי מהיבול - אבל זה היה יום כל כך טוב".
סימן קריאה (כתב עת)
היסטוריה
ליד הרבעון הוקמה גם הוצאת ספרים בשם "ספרי סימן קריאה". הספר הראשון שראה אור במסגרתה היה המחזה "חפץ" של חנוך לוין (1972). בהוצאה ראו אור בעיקר ספרי היוצרים מחבורת "סימן קריאה": ספרי שירה ומחזות, אך גם סיפורת, כדוגמת "זיכרון דברים'" של יעקב שבתאי, והיא פרסמה גם תרגומים שונים, בהם "גטסבי הגדול" של פיצג'ראלד (1974) ו"המבנה של מהפכות מדעיות" של תומאס קון (1977).
בשנת 1985 ייסדה ההוצאה, יחד עם כתר הוצאה לאור והוצאת הקיבוץ המאוחד, את "הספרייה", סדרת ספרים לפרוזה מקורית ומתורגמת, ובשנת 1990, בשיתוף עם הוצאת הקיבוץ המאוחד, את סדרת הספריה החדשה.
לאחר כשלושים-ושלוש שנים אמר על "סימן קריאה" העורך והמייסד, מנחם פרי:
ג'ובאני בוקאצ'ו
ביוגרפיה
הוא נשלח ללמוד בנקאות בנאפולי ונראה שבעיר קוסמופוליטית זו שעל חוף ים ספג שלל השפעות וחוויות. אחר כך התמסר ללימודי חוק כנסייתי. אך לאכזבתו הגדולה של אביו, את עיקר תשומת לבו משכה הספרות. יצירותיו הראשונות עוסקות כולן באהבה הרומנטית ונוגעות בה מזוויות שונות. בשנות השלושים של המאה ה-14, נולדו לו שני ילדים בלתי חוקיים, ובעשור הבא נוספו עליהם עוד שניים.
לא ברור מה אירע אותו בשנים שאחרי עזיבתו את נאפולי, אך ידוע שב-1348, בשיאו של המוות השחור, היה בפירנצה, ומראה העיר בעת המגפה נתן לו את ההשראה לסיפור המסגרת לדקאמרון.
בשנות החמישים של המאה ה-14 החל למלא שלל תפקידים פוליטיים מטעם העיר פירנצה (באותם ימים שלטה בערים באיטליה מועצה נבחרת), בין השאר היה שליח לאפיפיור.
ב-1350 התוודע פנים אל פנים לפטרארקה, המשורר האיטלקי הנערץ. על היחסים ביניהם שהפכו לידידות מופלאה אמר פטרארקה שהיו "מאוחדים בנפש, אם כי נפרדים בגוף".
באותה תקופה כתב בוקאצ'ו חיבור על האלים הפגאניים, ספר "על קורותיהם של אנשי שם" שנועד להוכיח שאין טעם בכבוד ובפאר בעולם הזה שכן סופם חורבן וכן לקסיקון גאוגרפי מקיף.
את כתיבת הדקאמרון סיים בערך ב-1352, אחרי שהתחיל אותה באמצע העשור הקודם.
ב-1358, עם מות בתו, התאבל עליה קשות. באותו זמן המשיך להשתקע בספריו וגם בפירוש על דאנטה. כדי שיוכל להמשיך בחיבור על אלי יוון התמסר לחברתו של כומר בן קלבריה, שלימד אותו על שפת יוון ועל תרבותה.
ב-1362 הייתה לביקורו של נזיר אצלו השפעה רבה. הנזיר ניבא את מותו הקרב ושידלו להתמסר לדת ולא רק לספרות. ואכן, עוד קודם לכן החל בוקאצ'ו בלימודי כמורה. הוא השתוקק לשרוף את כתבי היד החילוניים שלו אך לבסוף פטרארקה מנע ממנו לעשות זאת.
בשנותיו האחרונות היה עני ולמוד ייסורים, הרבה באשמת משקל גופו הגדול. הוא עסק בהרצאות על דנטה והקומדיה האלוהית שלו. הוא נעלב וחדל מהן אחרי שנאמר לו שהוא משפיל את היצירה הקדושה בכך שהוא מפרש אותה בפני פשוטי העם.
על מצבתו ביקש שייכתב: "משנתו הייתה השירה הנעלה".
עודד הרוש
ביוגרפיה
נולד וגדל בדימונה. אביו – שנולד בדימונה להורים שעלו ממרוקו – היה סגן מנהל בנק דיסקונט בדימונה, ואימו זהבה, ילידת מרוקו, שימשה כגננת. יש לו שלושה אחים, ביניהם יגל הרוש ואוריה הרוש העוסקים במוזיקה.
שימש כיושב ראש מועצת הנוער בעיר. בצה"ל שירת כמפקד טנק בחטיבה 401 בחיל השריון והשתתף במלחמת לבנון השנייה ובמבצע צוק איתן. ב-2009 שימש שליח של הסוכנות היהודית בניו ג'רזי. ב-2010 למד במכון מאיר וב-2011 התחתן.
הוא בעל תואר ראשון במנהל עסקים מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב ותואר שני במנהל ומדיניות ציבורית.
תרבות ותקשורת
במקביל ללימודי התואר הראשון ניהל את סינמטק דימונה. במקביל ללימודי התואר השני ניהל גם את המחלקה לתרבות יהודית במתנ"ס דימונה.
ב-2014 החל לכתוב בעלוני שבת. ינון מגל קרא את אחד הטורים, העביר לאלדד קובלנץ (שימש כמנכ"ל תאגיד השידור הישראלי באותה העת) והאחרון הזמין אותו להצטרף לתאגיד השידור הישראלי.
ב-2015 פרסם טורי דעה ב-ynet ובוואלה!.
בנובמבר 2016, עם הקמת תאגיד השידור כאן, החל לשמש ככותב ומגיש בתאגיד. טורי הדעה המצולמים שלו עוסקים בעיקר בנושאים חברתיים לצד תכנים המשלבים מסורת עם אקטואליה. הסרטון "התחלתי לשלם פרוטקשן" זכה למעלה ממיליון צפיות, גרר תגובות רבות, ובעקבותיו יצר את הסדרה "לאבד את הדרום" בה הוא נפגש עם תושבים מהמגזר הבדואי, חקלאים ואקטיביסטים מהמגזר היהודי שהחליטו להילחם בתופעה. הסדרה זכתה לכ-4 מיליון צפיות בפלטפורמות השונות של כאן 11.
בינואר 2017 נבחר על ידי מגזין מוצש כאחד מ-35 הצעירים המבטיחים בישראל מתחת לגיל 35.
ב-2021 החל לכתוב ולהגיש (לצד מגישים נוספים) את הסדרה "קול התור" – זוויות אקטואליות בפרשת השבוע שיצר וערך אורי גרודר וביים ערן בן יעקב. יצר והגיש את הסדרה "כאן פיוט" - סדרה העוסקת בסיפורים שמאחורי פיוטים מוכרים (עת שערי רצון להפתח, אחות קטנה, ונתנה תוקף, מעוז צור ושירת הבקשות). את הפסקול לסדרה ביצע לצד אחיו יגל הרוש. יצר והגיש את הסדרה "סליחות" – מפגשים עם ידוענים (אמילי עמרוסי, דורון מדלי ותם אהרון) המשתפים בבקשת הסליחה האישית שלהם. היה גם בין הכותבים והמגישים של הסדרה "כאן תש"ח" בה סופר על האירועים והאנשים יוצאי הדופן שהותירו את חותמם בימיה הראשונים של המדינה. הסדרה הופקה בשיתוף מרכז זלמן שזר.
בערוץ הידברות: ב-2020 הגיש את התכנית "שבוע מעודד". ב-2021 החל להגיש את הסדרה "עודד בדרכים" בה הוא נפגש עם אנשים שונים מעוררי השראה. ב-2022 הגיש את הסדרה "העיתונאים" העוסקת במהפכות והשינויים במפת התקשורת בישראל באותה שנה. בסדרה התארחו ישראל כהן, ידידיה מאיר, בועז ביסמוט, אריה ארליך, בועז גולן, אבי מימרן ויעקב ברדוגו. באותה שנה הגיש את הסדרה "עבודה עברית" - מאחורי הקלעים של היצירה היהודית, סדרה העוסקת בבעלי מלאכה יהודים כמו יצרן שופרות, איש חברא קדישא, יצרן תפילין וטלית, מסיר כתובת קעקע ועוד.
פעילות ציבורית
ב-2010 הקים (יחד עם הרב אורן בן דוד) את עמותת "רוח במדבר" אותה הוא מנהל עד היום. העמותה מפעילה בית מדרש לצעירים המשלב לימוד בהגות יהודית לצד בית לתרבות ויצירה יהודית.
ב-2018 הקים את מפלגת "רוח חדשה" שחיברה דתיים וחילוניים וב נבחר למועצת העיר דימונה, והוא משמש כיושב ראש ועדת החינוך וחבר הנהלת המתנ"ס.
בין אוקטובר 2019 – אוגוסט 2020 היה חבר במחזור ב' של תוכנית מנדל למנהיגות תרבות בנגב במרכז מנדל למנהיגות תרבות בנגב. פרויקט הגמר שלו היה הקמת חצר לתרבות, יצירה ואמנות יהודית בדימונה בצמוד לבית המדרש של "רוח במדבר"" על מנת לעודד תרבות ויצירה יהודית חדשה לגווניה.
חיים אישיים
נשוי לעידית, עובדת סוציאלית ומטפלת באמנויות, הם מתגוררים בדימונה ולהם ארבעה ילדים.
סטונר רוק
סטונר רוק (באנגלית: Stoner Rock), הידוע גם בשם סטונר מטאל (Stoner Metal) או סטונר דום (Stoner Doom) הוא ז'אנר פיוז'ן של מוזיקת רוק המשלב אלמנטים של ז'אנרים כגון דום מטאל, רוק פסיכדלי, אסיד רוק ובלוז רוק. הז'אנר החל את דרכו בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 בקליפורניה, בניצוחן של להקות כמו Kyuss ו-Sleep.
רבים כוללים להקות סטונר מטאל וסטונר רוק קלאסיות כמו Kyuss בתור דום מטאל, ובכך מתייחסים לסטונר מטאל כתת-ז'אנר של דום מטאל. אחרים טוענים שלא כל להקות הסטונר רוק נחשבות לדום מטאל, ואף סבורים כי יש הבדל בין "סטונר רוק" ל"סטונר מטאל", וכי "סטונר דום" הוא גרסה איטית וכבדה בהרבה של "סטונר רוק", המשלבת הרבה יותר אלמנטים של דום מטאל.
הז'אנר חולק מאפיינים מוזיקליים רבים עם סלאדג' מטאל. בשל קווי הדמיון בין הסגנונות הללו, יש לעיתים קרובות הצלבה בין שני הז'אנרים. עם זאת, מרבית להקות הסלאדג' מטאל נמנעות מהשימוש המופרז בפסיכדליה אשר מאפיין את הסטונר רוק.
מקור השם
אחד המקורות הראשונים לשימוש במונח "סטונר רוק" נגזר משם אלבום האוסף ''Burn One Up! Music for Stoners'' שפורסם על ידי חברת התקליטים Roadrunner Records בשנת 1997. מונח המקביל לסטונר רוק שמקורו בסצנת פאלם דזרט בשנות ה-90, דזרט רוק, הנחשב לעיתים לתת-ז'אנר בפני עצמו, נטבע לראשונה על ידי חברת התקליטים האמריקאית MeteorCity בשנת 1998.
קנאביס משמש כמוטיב והשראה ללהקות רבות בז'אנר. לדוגמה, הלהקה Sleep השתמשה בקנאביס כבסיס לנושאי כתיבה באלבומי הלהקה. קיימת אף צריכת קנאביס על ידי קהל במהלך הופעות חיות (ולפעמים גם על ידי חברי הלהקות עצמם, לדוגמה Electric Wizard) של להקות מן הז'אנר. אחד משיריו המפורסמים של הז'אנר, Dopesmoker של להקת Sleep, שיר האורך כשעה, קיבל ביקורות על עיסוקו בקנאביס, דבר שאף גרם ללהקה למחלוקת עם חברת התקליטים שלה. עם זאת, קיימות להקות בז'אנר שאינן עוסקות בקנאביס כנושא לכתיבה בשיריהן ומעידות כי "סטונר רוק זה סגנון (מוזיקלי), לא דרך חיים".
השפעות (שנות ה-60 ועד שנות ה-80)
בדומה לתת-ז'אנרים רבים במוזיקה, קשה לאתר את המקורות המדויקים של סטונר רוק. למרות זאת, ניתן לאבחן את הלהקות שתרמו ליצירת הסאונד המאפיין את הז'אנר. הלהקה בלו צ'יר נחשבת לאחת הלהקות הראשונות ששיריה נחשבים לאבני יסוד בז'אנר. במגזין רולינג סטון נכתב, "מה שסטונר רוק מביא, מוגדל על ידי זכוכית מגדלת, הוא הריף, המורשת הנצחית של הבלוז ממיסיסיפי. לד זפלין ובלאק סבאת' היו הראשונות לעשות זאת". הלהקה Sir Lord Baltimore נקראה "סנדקית הסטונר רוק". להקות ותיקות בז'אנר, דוגמת Kyuss ו-Monster Magnet מחשיבות את הלהקה הבריטית Leaf Hound כהשפעה מרכזית בסטונר רוק.
מקורות נוספים לסגנון הז'אנר ניתן למצוא באלבומים Master of Reality של בלאק סבאת', Machine Head של דיפ פרפל וגם Workshop of the Telescopes של בלו אויסטר קאלט. לעיתים קרובות, האלבום Master of Reality, שיצא בשנת 1971, נחשב לאלבום הראשון של הז'אנר. מבקר המוזיקה מרטין פופוף ציין כי "כאשר 'Sweet Leaf' מתחיל, ניתן לשמוע את היווצרותו של הסטונר רוק".
התפתחות מוקדמת (סוף שנות ה-80 ועד שנות ה-90)
להקת הדום מטאל הוותיקה Trouble השתמשה לראשונה באלמנטים של אסיד רוק באלבומה משנת 1990, סאונד אשר הפך למרכזי באלבומה משנת 1992, Manic Frustration. באופן דומה, להקת דום המטאל הבריטית Cathedral שהוקמה בשנת 1989, החלה לשלב סאונד פסיכדלי/סטונרי על פני שלושת האלבומים הראשונים שלה, כאשר השני בהם הוא האלבום המוערך The Ethereal Mirror שיצא בשנת 1993.
במהלך שנות ה-90 המוקדמות, מספר להקות מדרום קליפורניה פיתחו את הסגנון שלימים נקרא סטונר רוק. בשנת 1992, הלהקה Kyuss פרסמה את אלבומה Blues for the Red Sun. מבקרי מוזיקה תיארו האלבום זה כ-"אבן דרך במוזיקה כבדה" ובמגזין NME תיארו את המוזיקה, בלשון ציורית, כניסיון "להמיס את החול הלוהט של המדבר למתכת". באותה שנה, להקת הדום מטאל Sleep פרסמה את אלבומה השני Sleep's Holy Mountain וביחד עם Kyuss, הובילו את יצירתה של סצנת הסטונר רוק. אלה היו הלהקות הראשונות ששילבו גרוב פסיכדלי ביחד עם השפעות של דום מטאל. להקות משפיעות נוספות מהתקופה הן Acid King, Fu Manchu וגם Corrosion of Conformity. בנוסף, אף על פי שנחשבת ללהקת גראנג', אלבומה הרביעי של סאונדגארדן Superunknown, נחשב גם הוא ליצירה קלאסית בסטונר רוק.
שנות האמצע (סוף שנות ה-90)
Kyuss התפרקה בשנת 1995 וחברי הלהקה המשיכו לפעול בסצנת הדזרט רוק ולהקים פרויקטים חדשים. בשנת 1997, ג'וש הומי, ממייסדיה של הלהקה, הקים את הקולקטיב The Desert Sessions אשר פעל בין השנים 1997–2003, בו השתתפו חברי הלהקות Kyuss, Fu Manchu, Soundgarden, Monster Magnet, Goatsnake ועוד. באותה השנה הוציאה חברת התקליטים Roadrunner Records את אלבום האוסף ''Burn One Up! Music for Stoners'', אשר כלל בתוכו שירים של להקות מן הקולקטיב וכמו כן שיר מלהקתו החדשה של הומי, קווינס אוף דה סטון אייג'.
בספטמבר שנת 1997 הוקמה חנות אינטרנטית בשם All That's Heavy, אשר מכרה הקלטות נדירות של Kyuss, Monster Magnet, and Fu Manchu. תוך זמן קצר, החנות החלה גם למכור אלבומים של להקות נוספות שהיה להן סגנון אשר השיק ללהקות אלה. בשנת 1998, החנות הוציאה לאור אלבום אוסף של שירים מובילים מן הז'אנר, אשר נקרא Welcome to MeteorCity. הדבר הוביל להקמתה של חברת התקליטים MeteorCity שהיוותה שער כניסה עבור להקות צעירות לז'אנר והייתה לגוף בולט בסצנה.
חשיפה למיינסטרים (שנות ה-2000 ואילך)
ביוני 2000 קווינס אוף דה סטון אייג' הוציאה לאור את אלבומה Rated R, אלבום פורץ דרך אשר הביא את הסאונד של סטונר רוק לאוזניהם של המונים, וזאת אף על פי שחברי הלהקה סירבו להזדהות עם סטונר רוק כז'אנר ולהכיר בקיומו. אלבומה השלישי, Songs for the Deaf שיצא בשנת 2002, כלל סינגל אשר הגיע למקום הראשון במצעד "רוק מודרני" של מגזין בילבורד.
בשנת 2009 שני מגזינים המסקרים מוזיקת הבי מטאל, Decibel ו-Terrorizer, פרסמו רשימות של מאה האלבומים החשובים והמשפיעים של העשור הראשון של המאה ה-21. האלבום Dopethrone של הלהקה Electric Wizard הופיע בשתי הרשימות, כאשר הוא ממוקם במקום העשירי במגזין Decibel ובמקום הראשון במגזין Terrorizer.
שרזה
שרזה או שראזה (Shareaza) היא תוכנה לשיתוף קבצים באינטרנט הכתובה בשפת C++ ורצה תחת חלונות.
עד 1 ביוני 2004, התוכניתן היחיד האחראי על שרזה היה מייקל סטוקס, שבנה את התוכנה וגם את רשת גנוטלה 2, אחת מהרשתות (פרוטוקולים) שאליה מתחברת שרזה. בתאריך הנ"ל, תרם סטוקס את קוד התוכנה לציבור וכעת כל תוכניתן יכול להמליץ על הוספת קוד כלשהו לתוכנה.
שרזה תומכת גם בפרוטוקולים ומסוגלת להתחבר לרשתות הבאות: גנוטלה 2 (ברירת המחדל), גנוטלה 1, אי-דונקי, ביטורנט, FTP ו-HTTP. העיקרון שלפיו עובדת שרזה היא שיתוף קבצים דרך מספר רב של רשתות ועל ידי כך, השגת תוצאות רבות יותר, מהירות הורדה גבוהה יותר, ושיתוף קבצים עשיר יותר.
ב-19 בדצמבר 2007 השתלטו גורמים עוינים על הדומיין shareaza[dot]com בו הם מתחזים לאתר הרשמי ומפיצים רוגלה בשם "ShareazaV4". ב-1 בינואר 2008 המחזיקים החדשים של הדומיין השתמשו במנגנון העדכונים האוטומטיים של שרזה כדי להציע למשתמשים להוריד את "ShareazaV4". בעיית אבטחה זאת תוקנה החל מגרסה 2.3.1.0. ב-10 בינואר 2008 המחזיקים החדשים של הדומיין מלאו בקשה לרישום סימן מסחרי של השם Shareaza בטענה שהפעם הראשונה בו היה בשימוש היא ב-17 בדצמבר 2007. שרזה ניסתה לאסוף כספים למאבק משפטי במתחזים. אך נאלצה לותר על הדומיין, תוך שעולות טענות של חבלה מטעם הטוענים לדומיין באמצעות איש פנים, ומעילה שלו בכספים. התוכנה מופצת במספר רב של שפות, ביניהן גם עברית.
Shareaza 2.2
ב9 לחמישי 2011 עלתה גרסת Shareaza 2.2
בחלון ההגדרות של התוכנה ניתן לקבוע גם כתובת IP ו-Port מתאים, להתיר או לאסור על חיבורים נכנסים, לקבוע מקסימום חיבורים, הורדות והעלאות, כמה רוחב פס להקצות ל-Shareaza, באילו תיקיות יישמרו הקבצים הזמניים והקבועים, לבחור סקינים ותוספים ועוד. מלבד הסקינים שמצורפים לה בהתקנה, ניתן להוריד כמה נוספים, או ליצור לבד.
קרלו מולינו
קרלו מולינו (באיטלקית: Carlo Mollino 6 במאי 1905 – 27 באוגוסט 1973) היה אדריכל, מעצב פנים וצלם איטלקי.
שרזה
Shareaza 2.2
התוכנה כוללת סינון תוכן למבוגרים, נגן מדיה מובנה, מאפשרת לצ'טט עם משתמשים אחרים ברשת, כשגם גם שם ניתן לסנן תוכן פוגעני והודעות ספאם. נוסף על כך, היא מציעה תכונה של שליטה מרחוק, המאפשרת לנהל את ההורדות באמצעות דפדפן.
קרלו מולינו
ביוגרפיה
פעם יוחסה לו האמירה, "הכל מותר כל עוד הוא פנטסטי." השקפתו זו באה ללא ספק לידי ביטוי במכלול יצירתו. האדריכלות והריהוט של מולינו נודעים ביכולתם לאפשר למשתמשים בהם לחולל שינויים ככל העולה על רוחם.
אדריכלות
בשנת 1930 פתח קרלו מולינו את הקריירה שלו כאדריכל בעיצוב בית בפורטה דאי מארמי וזכייה בפרס ג. פיסטונו לאדריכלות. בין 1933 ל-1948, עבד מולינו במשרד של אביו, והשתתף בכמה תחרויות אדריכלות, בהן בניין אגודת האיכרים בקוניאו, "בית הפשיסטים" בווֹגֶרָה, ואחרי מלחמת העולם השנייה, "האנדרטה לפרטיזן", שנוצרה בשיתוף עם הפסל אומברטו מסטרויאני. "האנדרטה לפרטיזן" הוצבה בבית הקברות ג'נראלה בטורינו אחרי הזכייה בתחרות.
קרלו מולינו אהב את ההרים והיה גולש סקי נלהב; הוא כתב את הספר "Trattato sul Discesismo", שבו הוא מסביר את טכניקת הסקי האישית שלו באמצעות איורים רבים. הוא עיצב כמה בתים הרריים, כמו "קאזה דל סולה" בצ'רוויניה, Aosta Valley וה-Slittovia של האגם השחור ב-Sauze d'Oulx בפיימונטה. ביצירה זו, נגלית לעין כל אמנותו של מולינו: מרפסת גדולה, מודרנית המזדקרת מגוף המבנה העיקרי סותרת את החומרים המסורתיים של הבניין. בניין זה, הניצב על מדרונות הסקי ונגיש בנמשך החורף רק באמצעות מגלשיים, שוקם בשנת 2001 וכיום משכן תערוכות מתחלפות.
בשנת 1952 תכנן מולינו את אודיטוריום RAI בטורינו. הבניין עבר שחזור רדיקלי בשנת 2006, שכלל שינויים ניכרים במבנה המקורי.
במחצית הראשונה של שנות ה-60, עמד בראש צוות אדריכלים, שהיה אחראי לתכנון רובע INA-Casa בטורינו והגיע למקום השני, אחרי פייר לואיג'י נרווי, בתחרות לתכנון בניין Palazzo del Lavoro בטורינו לחגיגות יובל ה-100 לאיחוד איטליה (1961).
בשנות חייו האחרונות (בין 1965 ל-1973) תכנן מולינו את שני הבניינים שהוציאו לו מוניטין: בניין לשכת המסחר (Camera di Commercio) והתאטרו רג'ו די טורינו, שניהם בטורינו. לפני מותו השלים את התוכניות למרכז הניהול של פיאט בקנדיולו, בניין AEM בטורינו, ומועדון הים התיכון בססטריארה.
ריהוט
יצירתו נכללה בתערוכה "איטליה בעבודה" 1954-1950, שהביאה אותו ועוד מעצבים תעשייתיים לידיעת הציבור האמריקאי.
ראבצ'נק
ראבצ'נק (בהונגרית: Rábacsanak) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה. כמו כפרים רבים באירופה גם בראבצ'נק מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 616 תושבים, ובשנת 2019 רק 499 תושבים.
יהודי ראבצ'נק
בראבצ'נק חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
מונטוקו
הקיסר מונטוקו (ביפנית: 文徳天皇; 22 בינואר 827 – 7 באוקטובר 858) היה הקיסר ה-55 של יפן. הוא מונה לקיסר בשנות 850 ושלט עד מותו בשנת 858. בטרם הפך לקיסר, שמו היה 道康親王. מונוטוקו היה בנו הבכור של הקיסר נינמיו (仁明天皇). למונטוקו נולדו 29 בנים.
גזר
גֶּזֶר (שם מדעי: Daucus Carota sativus) הוא ירק שורש, תת-מין של גזר הגינה ממשפחת הסוככיים, אשר מאופיין בצבעו הנע בין כתום עז ללבן, וכן במרקמו הקשה והפריך, ובערכו התזונתי הרב.
אבותיו הפראיים של הגזר באים ככל הנראה מאפגניסטן, שהיא עדיין המרכז לסוגים השונים של הגזר. לגזר התרבותי יש קרוב-משפחה בשם גזר קיפח. גזרים תרבותיים הופכים במהרה לאב קדמון משותף הפראי שלהם לאחר שהם נותנים זרע. קיימים כ-643 מיני גזרים שונים.
מבנה
בעשיית חתך רוחב של הגזר ניתן לראות שני אזורים: קליפה רכה יחסית, המכילה בקרבה את רוב חומרי התשמורת, וליבה בה עוברים צינורות העצה (במרכז) והשיפה (בהיקף) שהיא חלק עצי וקשה יותר, הדל יחסית ברכיבים תזונתיים.
בפרח של הגזר ישנם חמישה עלי כותרת מופרדים בצבע לבן-צהבהב וחמישה אבקנים. הפרחים מושכים חרקים שמעבירים את הזרעים ובכך מסייעים בתהליך ההאבקה של הגזר.
ערכים תזונתיים
הגזר עשיר בבטא-קרוטן, חומר המשמש ליצירת ויטמין A, והמעניק לגזר את צבעו הכתום. גזר הבר המקורי היה ורוד, סגול או צהוב, והכיל פחות בטא קרוטן. תירבותו של גזר הגינה במהלך האלף השני לספירה לווה בטיפוח הזן שצבעו כתום. 100 גרם גזר מכילים כ-8 מ"ג בטא קרוטן, המספקים את רוב התצרוכת היומית המומלצת לאדם של ויטמין זה. טעות רווחת היא שוויטמין A משפר את יכולת הראייה בלילה, אולם השיפור הוא בהשוואה למצב שבו קיים חוסר בוויטמין, ואין לגזר סגולות לשיפור הראייה.הגזר עשיר גם בסיבים תזונתיים, נוגדי חמצון ומינרלים, והוא מאכל בסיסי.
צריכה עודפת של בטא קרוטן עלולה לגרום לעור לקבל גוון כתום-צהבהב (Carotenodermia), הדבר מיוחס בעיקר לגזרים אך נכון לגבי כל מאכל עשיר בבטא קרוטן.
שימוש למאכל
האדם אוכל את שורש הגזר, שהוא בעל ערך התזונתי הרב. עלי הגזר גם הם טובים למאכל, אם כי ברוב התרבויות לא נהוג להשתמש בהם.
הגזר נאכל במגוון דרכים. ניתן לאוכלו כשהוא טרי. מכיוון שרק 3% מהבטא קרוטן בגזרים טריים נספג בתהליך העיכול, ניתן להעלות את הכמות הנספגת ל-39% על ידי מעיכה, כתישה, בישול או הוספת שמן בישול. הגזרים מעובדים על ידי קיצוץ, טיגון, אידוי או בישול כחלק ממרק או נזיד. לאחר הבישול הגזר מתרכך, ומשמש גם כמזון לתינוקות. גזר מגורד משמש להכנת עוגות ורפרפות (פודינג). יחד עם בצל וסלרי, גזר הוא המרכיב העיקרי במירפואה הצרפתי, להכנת מרקי בשר שונים.
נמצא כי תרכובות מסיסות בשמן בגזר מעכבות את תהליך החמצון של שמן לטיגון.
ניתן גם לסחוט מהגזרים מיץ גזר וניתן להכין מהגזרים עוגת גזר ועוד.
הגזר בחקלאות
בחקלאות מגדלים את הגזר מזרעים. זרע הגזר נובט בתחילת החורף, ובעונת הגשמים הראשונה מפתח שושנת עלים ושורש עמוק. את השורש המיועד למאכל אוספים בשנה הראשונה לגידולו, בשנה השנייה מפתח צמח הגזר תפרחת ומייצר את הזרעים. אנשים רבים מגדלים את הגזר - שנחשב קל לגידול - בעצמם בגידול אורגני.
הורקי (מחוז משנה)
מחוז משנה הורקי (בבלארוסית: Горацкі раён; ברוסית: Горецкий район) הוא אחד מ-21 מחוזות משנה מנהליים של מחוז מוהילב שבמזרח בלארוס. מרכזו המנהלי היא העיר הורקי.
דמוגרפיה
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009), מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה הורקי 47,800 בני אדם. האוכלוסייה הצטמצמה ובשנת 2018 נמנו במחוז המשנה 45,887 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה ב-2009: 90.85% בלארוסים, 5.67% רוסים, ו-3.48% אחרים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (61.93%) ורוסית (34.52%).
הימן (דמות מקראית)
הֵימָן, הוא אחד משלושת ראשי המשוררים אשר יצאו משבט לוי אשר מונו בידי דוד. שמו מופיע ב. עיקר פעולתו כמשורר התקיימה בתקופת דוד ואף בזמנו של שלמה. לפי הכתוב הימן היה בנו של יואל, ונכדו של שמואל.
השם הימן נזכר מספר פעמים במקרא: כבנו של זרח בן יהודה, ופעם נוספת כאחד מחכמי המקרא לצד איתן האזרחי ששלמה עולה עליהם בחכמתו. הצגתו של הימן בכותרתו של מזמור תהילים פ"ח משווה אמינות לתוארם כמשוררים בדברי הימים. יש הסוברים כי הכינוי 'האזרחי' הבא במזמור הוא המשורר מימי דוד אשר שמו מופיע ב או אחד מבניו הנקרא על שמו.
בספר דברי הימים מתואר אסף בן ברכיהו אשר עומד מימינו של הימן:. רשימה זו לפי הסדר הימן, אסף ואיתן מופיעה בספר דברי הימים, בסיפור העלאת ארון הברית לירושלים. כמו כן מופיעה רשימה זו בסיפור טקס חנוכת בית המקדש הראשון בימי שלמה. יש הסוברים כי זוהי מגמת בעל ספר דברי הימים לבסס את מעמדם של משוררי בית הימן כאשר היא מתחילה במשפחת קהת ממשפחת הלויים.
בתלמוד הבבלי הימן נחשב בין עשרת המשוררים שעליהם התבסס דוד בחיבור ספר תהלים: .
נואל סטריטפילד
מרי נואל סטריטפילד (באנגלית: Mary Noel Streatfeild; 24 בדצמבר 1895 - 11 בספטמבר 1986) היא סופרת אנגליה, הידועה בעיקר בשל סדרת ה"נעליים" שכתבה. סטריטפילד זכתה במדליית קרנגי בשנת 1938, על ספרה "הקרקס מגיע" הידוע גם בשם "נעלי קרקס".
כמה מרומניה עובדו לסרטים או לסדרות טלוויזיה.
ביוגרפיה
נואל סטריטפילד היא בתו של ויליאם סטריטפילד, והייתה הבת השנייה מתוך חמישה ילדים. נולדה בסאסקס שבאנגליה. נואל נחשבה לאחות "הרגילה" במשפחה שלה, אך היא התבלטה בהופעות שערכה עם אחיותיה למטרות צדקה. בהגיעה לבגרות היא חיפשה קריירה בתחום התיאטרון, ובמשך כעשור הייתה שחקנית. חיי הבמה היוו בסיס לרבים מהספרים הפופולריים שלה לילדים, שעסקו לעיתים קרובות בילדים המתמודדים עם קריירה בתחום האמנות.
ירחמיאל ישראל יצחק דומב
ביוגרפיה
נולד ביבלונה שבפולין לרב יעקב שכנא דומב, רב העיר וחסיד סטריקוב. נקרא על שם האדמו"ר מחסידות אלכסנדר, הרב ירחמיאל ישראל יצחק דנציגר. למד בישיבת חכמי לובלין אצל הרב מאיר שפירא. היה תלמיד מובהק של משגיח הישיבה, הרב שמעון מזליחוב, הוא סולק מהישיבה במסגרת המאבק בין תומכי ר' שימעל'ה ומתנגדיו. לאחר מכן למד בישיבת כנסת בית יצחק של הרב ברוך בר ליבוביץ', גם משם הוא סולק לאחר שדיבר דברי קנאות. לאחר פטירת אביו מונה לממלא מקומו ברבנות יבלונה.
לאחר מלחמת העולם השנייה היגר ללונדון, שם התעשר ממסחר בתכשיטים. היה מעורב שם בפרשת יוסל'ה שוחמכר.
היה אחד ממורי דרכם של נטורי קרתא. נהג לתקוף את רבני אגודת ישראל וטען שאינם מבטאים את דעת התורה, עם זאת, שמר על קשרים חמים עם רבי אברהם לנדא, האדמו"ר מסטריקוב, החסידות אליה השתייך לפני המלחמה. תקף גם את ראשי העדה החרדית ורבניה (מלבד רבי יואל מסאטמר, שאותו העריץ על אף שהתנגד לחלק מדעותיו, כגון היתר השתתפות בבחירות מקומיות). הוא טען כי קנאותם מזויפת. בשל התקפותיו נגד רבני העדה, הוחרם על ידה. טען שתנועת החסידות אינה רלוונטית לאחר שרוב האדמו"רים והחסידים פנו לאגודת ישראל, ולעומת זאת קנאי ירושלים, משתייכים לעדת הפרושים. נהג לבקר בישראל, בפרט לקראת בחירות, ומסר דרשות נגד השתתפות בבחירות ושיתוף פעולה עם מוסדות המדינה.
התנגד בתוקף לפגישות עם אויבי מדינת ישראל, בטענה שבעוד הוא מתנגד לרעיון הציוני, הם מתנגדים לקיומם של היהודים. קהילת נטורי קרתא בירושלים התפלגה לשניים - פלג "תורה ויראה" שבראשותו, ופלג "אוהל שרה" שחלקו מצדד במפגשים עם ערבים.
הוא עסק רבות בלימוד סדר קדשים וסדר טהרות. בפירוש "סייעתא דשמיא" על משניות זבחים מובאים מחידושיו.
הוציא לאור את ספרו של רבו, הרב שמעון מזליחוב, נהרי אש.
לרב דומב שני בנים ושתי בנות. בניו, הרב שמעון והרב יעקב דוד מכהנים במשרות רבניות בלונדון.
ספריו
בנוסף פרסם מאמרים בכתבי עת ובעלונים של נטורי קרתא (כגון ב"החומה").
קרטיס רואו
קרטיס רואו הבן (באנגלית: .Curtis Rowe, Jr; נולד ב-2 ביולי 1949) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1971–1979. בעונת נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA כשחקן דטרויט פיסטונס, ולאורך 8 עונותיו בליגה רשם ממוצעים כוללים של 11.6 נקודות, 7.2 ריבאונדים ו-1.6 אסיסטים למשחק.
קריירת מכללות
רואו נולד בעיר בסמר שבאלבמה, ובין השנים 1967–1971 למד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ("UCLA"). בעונתו הראשונה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, 1968/1969, היה אחד משחקניה המובילים בזכייתה בטורניר אליפות המכללות, לצדם של לו אלסינדור וסידני ויקס. לאורך אותה עונה קלע 12.9 נקודות והוריד 7.9 ריבאונדים בממוצע למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית העונה של מחוז Pac-12, יחד עם אלסינדור.
לקראת עונת 1969/1970 עזב אלסינדור ל-NBA, והצטרף ל-UCLA הרכז הנרי ביבי. בשתי העונות הבאות הובילו רואו, ויקס וביבי את הקבוצה לשתי זכיות נוספות בטורניר המכללות, תחת המאמן ג'ון וודן; בגמר עונת 1970 גברה UCLA על אוניברסיטת ג'קסונוויל בתוצאה 80–69, ובגמר עונת 1971 גברה על אוניברסיטת וילאנובה בתוצאה 68–62. בכך זכתה הקבוצה באליפותה החמישית ברציפות, כחלק מ"תור הזהב" שלה במסגרתו זכתה בשבע אליפות רצופות, וב-10 אליפויות תוך 12 שנים. בסיום אותה עונה נבחר רואו לחמישייה השנייה של העונה בליגת המכללות (Second-team All-American).
קריירת משחק
בדראפט ה-NBA 1971 נבחר רואו בבחירה ה-11, על ידי דטרויט פיסטונס. בכל 5 עונותיו בדטרויט שימש כשחקן חמישייה קבוע, ולאורך התקופה העמיד ממוצעים של 13.3 נקודות ו-8.0 ריבאונדים למשחק. בעונת נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA בפעם היחידה בקריירה, לאחר שרשם ממוצעים של 16.0 נקודות ו-8.7 ריבאונדים למשחק. בעונות ו-1976 הוביל את הפיסטונס, יחד עם הרכז דייב בינג והסנטר בוב לניר, לשלב חצי גמר המערב בפלייאוף, אך בשני המקרים הפסידה הקבוצה מול שיקגו בולס וגולדן סטייט ווריורס, בהתאמה.
באוקטובר 1976 הועבר לבוסטון סלטיקס כחלק מטרייד בין 3 קבוצות, במסגרתו פול סיילאס (מבוסטון) נשלח לדנוור נאגטס, ורלף סימפסון (מדנוור) נשלח לפיסטונס. ב-3 עונותיו בבוסטון קלע 8.0 נקודות והוריד 5.5 ריבאונדים בממוצע למשחק כשחקן ספסל. בסיום עונת פרש רואו ממשחק, בגיל 29.
אבו גרייב
אַבּוּ גְרֵיבּ (בערבית أبو غريب, ובהגייה הספרותית: אַבּוּ עֻ'רַיְבּ), היא עיר בעיראק, הממוקמת כ-20 קילומטרים מערבית לבגדאד ומצפון לנמל התעופה הבינלאומי של בגדאד. בעיר גרים בין 750 אלף ל-1.5 מיליון תושבים.
בתקופת מלחמת המפרץ ולאחריה, הייתה אבו גרייב מוקד לאחת המחלוקות בין סוכנויות המודיעין במערב ומשטרו של סדאם חוסיין. המערב טען כי מפעל באבו גרייב, שכביכול מייצר תחליפי חלב אם, מייצר למעשה נשק ביולוגי. המפעל נבנה ב-1980, ובמהלך מלחמת איראן–עיראק נצבע בצבעי הסוואה. במלחמת המפרץ הופצץ למרות הניסיון להסוותו. במהלך תעמולתי, הוביל המשטר העיראקי את העיתונאי האמריקאי פיטר ארנט למפעל ההרוס, על מנת שיצלם את השלטים המורים על כך שמדובר ב"מפעל חלב לתינוקות". לאחר המלחמה, נבנה המפעל מחדש על ידי ממשלת עיראק, וערב מלחמת עיראק טען קולין פאוול כי מדובר במפעל המייצר נשק ביולוגי. עם זאת, "קבוצת הסקר על עיראק", אשר מאוחר יותר בחנה את המתקנים, קבעה כי המפעל לא היה בשימוש זה זמן מה, ושנמצאו בשטחו שאריות תרכובת מזון לתינוקות, אך לא נמצאו עדויות לייצור נשק.
בעיר נמצא כלא אבו גרייב, שהתפרסם בגלל פרשת התעללויות של סוהרים אמריקנים באסירים עיראקים בעת מלחמת עיראק בשנת 2003. בתקופת שלטונו של סדאם חוסיין בעיראק, עונו והוצאו להורג בכלא זה מתנגדים פוליטיים של המשטר.
ביל שורטן
ויליאם ריצ'רד "ביל" שורטן (באנגלית: William Richard "Bill" Shorten; נולד ב-12 במאי 1967) הוא פוליטיקאי אוסטרלי, שכיהן כיושב ראש מפלגת הלייבור וראש האופוזיציה. קודם לכן כיהן כשר העבודה וכשר הכלכלה בממשלות קווין ראד וג'וליה גילארד. משנת 2007 הוא חבר בית הנבחרים האוסטרלי מטעם מחוז מריבירונונג, ויקטוריה. טרם היבחרו לבית הנבחרים היה המזכיר הלאומי של איחוד הפועלים האוסטרלי.
ראשית חייו
שורטן נולד במלבורן, אוסטרליה. אביו ויליאם רוברט שורטן היה אנגלי ואמו אן מק'גראת' הייתה ממוצא אירי ובמקצועה הייתה עורכת דין ומרצה אקדמית. הוא התחנך במכללת אקסבייר ובאוניברסיטת מונאש, בה השלים השכלתו בתחום החוק והאמנות.
בעת לימודיו באוניברסיטה היה ממייסדי רשת הלייבור הצעירה, תנועת הצעירים של הלייבור. הוא השלים לימודיו גם בתחום ניהול עסקים בבית הספר מלבורן לעסקים.
שורטן היה לפעיל במפלגת הלייבור עוד מהיותו סטודנט ועבד עבור השר מטעם הלייבור, גארת' אוואנס ועבור השר ניל פופ. לאחר השלמת לימודיו עבד כעורך דין במשך 18 חודשים.
בשנת 1994 החל לעבוד באיגוד הפועלים וארגן תוכניות שונות עד שנבחר לנציג האיחוד בוויקטוריה. שורטן נבחר בשנת 2001 למזכיר הלאומי של איחוד הפועלים האוסטרלי ונבחר מחדש לקדנציה שנייה ב-2005 וכיהן בתפקיד עד 2007.
כחבר פעיל במפלגת הלייבור הוא היה חבר במועצה הלאומית עד 2011 וחבר בוועדה הניהולית של האגף בוויקטוריה והיה מנהל תאגידי ניהול כלכליים. בין דצמבר 2005 למאי 2008 היה נציג מפלגת הלייבור בוויקטוריה.
קריירה פוליטית
בשנת 2005 ניסה שורטן להתמודד מטעם הלייבור ומטעם מחוז מריבירנונג לבית הנבחרים והוא נבחר לבסוף בשנת 2007. עד מהרה הפך לדמות דומיננטית במפלגה והיה מעורב בהחלפתו של ראש מפלגת הלייבור קווין ראד בג'וליה גילארד בעת הבחירות הפנימיות במפלגה והיה תומך נלהב של האחרונה. לאחר הבחירות הפדרליות בשנת 2010 הוכרז מספר פעמים כדמות אפשרות שתוכל להנהיג את המפלגה. שורטן שדחה את ההכרזות מונה כחבר הקבינט וכשר הכלכלה בממשלתה של גילארד וב-2011 מונה לשר העבודה (השר ליחסי עבודה). לאחר התפטרותה של ג'וליה גילארד היה שר החינוך בממשלתו קצרת הימים של קווין ראד.
מועדון האידיוטים
מועדון האידיוטים הוא רומן משנת 2001 מאת הסופר הבריטי ג'ונתן קו. הוא מתרחש בברמינגהאם במהלך שנות ה-70, ונכתב בהשראת חוויותיו של המחבר מלימודיו בבית הספר קינג אדוארד, ברמינגהאם. שם הספר באנגלית לקוח מהאלבום "The Rotters' Club" של להקת הרוק הניסיוני Hatfield and the North, ומהווה משחק מילים על שם המשפחה של הדמות הראשית, טרוטר. לספר נכתבו שני ספרי המשך.
הספר מכיל את אחד המשפטים הארוכים ביותר בספרות האנגלית, הכולל 13,955 מילים.
תקציר עלילה
שלושה חברים מתבגרים גדלים בבריטניה של שנות ה-70 וצופים בעולמם משתנה כאשר מתערבבות בו פעולות המרד של הצבא האירי הרפובליקני, פאנק רוק ורוק מתקדם, בנות ושביתות פוליטיות.
עיבודים
בשנת 2003 שודר עיבוד בן ארבעה חלקים לרדיו 4 של BBC שנכתב על ידי סיימון ליטלפילד, בכיכובו של דייוויד טננט. בתחילת 2005 שודר בערוץ BBC Two עיבוד טלוויזיוני בן שלושה חלקים לספר.
קבלה
בביקורת משנת 2002, עיתון הניו יורק טיימס שיבח את מועדון האידיוטים וכתב שהוא "בנוי בצורה עשירה ומעוטר בצורה מבריקה". עיתון דיילי טלגרף אפיין את הספר כ"רומן שאפתני... מרגש, וקומי". סקירה בעיתון הגרדיאן הייתה קשה יותר, ומתחה ביקורת על נטייתו של קו להכניס נושאים חברתיים ופוליטיים הגדולים מדי לסיפור על חבורת נערים. הביקורת סברה שדמויות שונות ברומן "עוברות טקסי מעבר שלא משנים דבר".
ספרי המשך
קו פרסם שני ספרי המשך לספר. המעגל הסגור חוזר אל הדמויות בסוף שנות ה-90. אנגליה התיכונה חוזר אל הדמויות בשנת 2010, ועוסק בנושאים כמו פרישת הממלכה המאוחדת מהאיחוד האירופי ודונלד טראמפ. ספרי ההמשך לא תורגמו לעברית.
ארמון
ארמון הוא מקום מגורים גדול ונרחב, המשמש או ששימש בעבר למגורי המלך ואחרים ממשפחת המלוכה, או העומדים בראש השלטון. כפועל יוצא מכך היווה לעיתים קרובות מרכז כוח שלטוני בשלטון המונרכי.
בדרך כלל, היישוב שבו נמצא הארמון הוא בעל חשיבות בממלכה או באימפריה. ארמונות רבים הוסבו במהלך השנים לשימושים אחרים, כמו בתי פרלמנט ומוזיאונים.
ארמון מבוצר נקרא טירה.
מקור המילה
השימוש במילה פאלאס (באנגלית "Palace") לתיאור המגורים המלכותיים מגיע מאחת משבע הגבעות ברומא, גבעת הפאלאטין (Palatine Hill), שם ישב מרכז הכוח השלטוני הראשוני של האימפריה הרומית בתחילת ימיה.
מקור המילה "ארמון" בשפה העברית אינו ברור, והיא אינה מבוססת על שורש ידוע בשפה העברית, אך יכול להיות שמקור השם הוא מן המילה "רימון" עקב צורת כתר אשר בראש הפרי המסמלת מלוכה. המילה מופיעה בספר מלכים, עמוס, ישעיהו, ירמיהו משלי, תהילים, איכה ודברי הימים.
המילונאי אברהם אבן-שושן משער כי המלה נגזרה מן השרשים רוֹם או רמה. זאת ועוד; צורת הריבוי של אַרְמוֹן, לבד מ אַרְמוֹנוֹת , היא אַרְמוֹנִים (ימי הביניים) ואף אַרְמְנוֹת (מקרא).
בממלכות ישראל ויהודה בתקופה העתיקה, היה ארמון המלך חלק מהמערך השלטוני.
שימוש חדש יותר למילה "ארמון" הוא לציון מבנים גדולים ומפוארים, בדרך כלל מבני ציבור, גם אם אין להם קשר לשלטון, למשל "ארמון הבדולח" בלונדון.
ארמונות בישראל
בישראל ישנם שרידים לארמונות מהעת העתיקה, החל מתקופת הברונזה הקדומה 3. למשל ארמון תל ירמות, ארמון מגידו ועוד. רבים נוטים להתבלבל עם מצדים כגון מצדה והרודיון אך ההבדל טמון בפונקציה של המבנה. מבנים כגון מצדה וההרודיון לא מרכזים את הפעולות האדמיניסטרטביות של האזור, אלו נבנו בעיקר לשם הגנה. בתקופות מאוחרות יותר ישנם בתים פרטיים מפוארים ביותר שלא שימשו כארמונות, למשל בית יהודיוף-חפץ. יש המחשיבים את בית הצדק העולמי במרכז הבהאי העולמי שבחיפה כארמון. בנוסף, מתכננים חסידי חב"ד להקים בכפר חב"ד ארמון למלך המשיח.
קיפודג רב-קוצי
קיפודג רב-קוצי (שם מדעי: Cyclichthys spilostylus) הוא מין של דג ממשפחת הדו-שיניים, שידוע בגופו המכוסה קוצים וביכולתו להתנפח כשהוא חש מאוים. הקיפודג חי באוקיינוס ההודי ובאוקיינוס השקט, כשתפוצתו במערב מגיעה לים האדום ולדרום אפריקה, ובמזרח תפוצתו מגיעה ליפן, אוסטרליה, הפיליפינים וקלדוניה החדשה. קיימת גם אוכלוסייה מבודדת באיי גלאפגוס, ואוכלוסייה בים התיכון כתוצאה מהגירה לספסית.
מאפיינים
קיפודגים מגיעים לאורך של 34 סנטימטר, וגופם קשיח ומכוסה קוצים. פיהם מעוצב כמקור קשיח, שנועד לפיצוח השריון של רכיכות, סרטנאים וחסרי חוליות אחרים, שמהווים את עיקר מזונם. על מנת להסוות את עצמם, גבם בגוון חום, ובטנם בהירה בגוונים לבנים יותר, כמו אצל דגים רבים אחרים. בשרם מכיל טטרודוטוקסין, רעלן עצבי חזק שיכול לגרום למוות, ואכילתם גורמת גם לסיגואטרה. למרות זאת, קיפודגים נחשבים למעדן ביפן, כמו נפוחיתאים אחרים, וישנם שפים שמתמחים בבישולם תוך כדי הוצאת הרעלן העצבי.
הקיפודגים חיים בקרבת חופים בשוניות אלמוגים, בעומקים של 3 עד 90 מטר. הם מעדיפים לחיות בקרבת שדות עשב ים או מרבצי ספוגים. הקיפודגים הם בעיקר פעילי לילה, במהלך היום הם מסתתרים בין הסלעים או האלמוגים. הקיפודג הוא דג שנוטה להתבודד. הצעירים חיים בים פתוח. כמו נפוחיתאים אחרים, כאשר הם מאוימים הם יכולים לנפח את עצמם לממדים גדולים פי שלושה מממדיהם הרגילים, אך לניפוח זה יש השלכות קשות על גופם, ואם הקיפודג נאלץ להתנפח לעיתים קרובות הוא עלול למות מהמאמץ הכרוך בכך.
בישראל הקיפודג הרב-קוצי חי במפרץ אילת בשונית האלמוגים, ובמאה ה-21 הוא נצפה גם בים התיכון, כתוצאה מהגירה לספסית. קיפודגים מוצגים באקווריום ישראל ובפארק המצפה התת-ימי באילת.
היינץ הלמיך
היינץ הלמיך (בגרמנית: Heinz Hellmich; 9 ביוני 1890 – 17 ביוני 1944), היה גנרל גרמני בזמן מלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
הלמיך נולד ב-9 ביוני 1890 בקרלסרוהה, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. ב-22 במרץ 1910 הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-136, עמו לחם במהלך מלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר הלמיך ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1934 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 בינואר 1936 הוא הועלה לדרגת אוברסט.
מלחמת העולם השנייה
ב-1 בספטמבר 1939 הוא מונה לקצין האג"ם של הארמייה השביעית, וב-1 באוקטובר אותה שנה הוא הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-2 באוקטובר הוא מונה לקצין האג"ם של קבוצת ארמיות B, עמה לחם במהלך השלב הראשון של המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה. ב-1 ביוני 1940 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-23 ולחם עמה במהלך המערכה על צרפת כחלק מהקורפוס ה-3 במסגרת הארמייה ה-12, ובמהלך מבצע ברברוסה ומבצע טייפון לחם עמה כחלק מהקורפוס ה-7 במסרת הארמייה הרביעית. ב-1 באפריל 1942, הלמיך מונה למפקד דיוויזיית המילואים ה-141. ב-1943, הוא מונה למפקד כוחות האוסטטרופן, ופעל עם העריק הסובייטי, הצבא האדום גנרל אנדריי ולאסוב.
ב-10 בינואר 1944, הלמיך הועבר לצרפת וקיבל את הפיקוד על הדיוויזיה ה-243, שהוצבה על חצי האי קוטנטן. החטיבה הגנה על החוף המערבי של חצי האי כאשר מבצע אוברלורד, החל ב-6 ביוני 1944. הלמיך נהרג במהלך התקפה אווירית ליד שרבור ב-17 ביוני 1944.
מוקצה מחמת גופו
בהלכות שבת, מוקצה מחמת גופו הוא אחד ממיני המוקצה, שהוא - דבר שאינו לא כלי ולא מאכל אדם או בהמה, כמו למשל אבנים, עצים, חול, אבק, חתיכות זכוכית ומחט שבורה.
אם אדם רוצה לייחד אחד מאלו לשימוש בשבת, יש צורך להכינו לכך במעשה מערב שבת. שימוש אקראי באבן למשל לסגירת דלת, עדיין אינו מהווה אותה לכלי, שכן היא אינה מיועדת לתשמיש זה ואין הדרך להשתמש בה לכך, ולכן אין היא מתייחדת לשימוש זה אלא אם כן עשה בה מעשה המוכיח שהיא מיועדת לכך, למרות שמייחד אותה רק לשבת אחת, או לחלופין אם ייחד אותה לעולם לשימוש מסוים.
לעומת זאת, דברים שהדרך היא לייחד אותם לכך, כמו למשל אבן לפצח בה אגוזים, ניתן בקלות יותר לייחד לתשמיש, ודי במחשבה כדי לייחד אותם לכך, או לחלופין בשימוש חד פעמי בחפץ לצורך המטרה לה הוא מכין אותה. דוגמה נוספת היא חתיכת צמר, שדי בכך ששם אותה על פצע פעם אחת כדי שתחשב ככלי המיועד לכך, וזאת מכיוון שהדרך היא להשתמש בצמר כדי לכסות מכות ופצעים, ולכן די בשימוש חד פעמי כדי לייחד אותו בכך.
כלי
כלי אינו נחשב מוקצה מחמת גופו. כאשר כלי נמצא במהלך שלבי הייצור שלו, אם ניתן לסיים את הייצור בשלב הקיים, הוא יכול להיחשב ככלי להלכות שבת. כך כתב השולחן ערוך:
אם הכלי נשבר באופן שדרכו להיזרק, תלוי הדבר אם עדיין ניתן לעשות בו פעולה דומה לפעולה הראשונה שהייתה נעשית בו, שאז דינו ככלי, אלא אם כן זרקו אותו לאשפה לפני כניסת השבת, ואם לא ניתן לעשות בו פעולה כזו, דינו כמוקצה מחמת גופו.
במקום נזק
במקום שהמוקצה מחמת גופו עלול לגרום נזק, כמו למשל בקבוק זכוכית שנשבר במקום שאנשים מהלכים ועלולים להינזק מהם, מותר לפנותם, שכן חכמים לא גזרו על איסור מוקצה במקום כזה, וכן איסור טלטול בכרמלית הותר כדי לפנות את השברים.
גרף של רעי
בעבר, לא היו בתי שימוש, אלא היו עושים צרכים בכלי מיוחד, שהיה מאוס ועמד במקום צדדי ביותר. הצואה שבכלי, מפריעה כמובן בריחה לשהות בבית, ולכן התירו חכמים להוציא את הכלי מהבית. אם הוא במקום שהוא מפריע לו.
מותר גם להערים בעניין, אם אדם זקוק לפנות את הכלי כדי שיוכל להתפנות שם, הוא קובע את ישיבתו ליד הכלי, באופן של דירה – מעביר לשם את מיטתו או את שולחנו, ואז כאשר הכלי מפריע לו – הוא מוציא אותו.
החזרתו של הכלי מותרת רק אם יניח מים בתוכו. כך נאמר בתוספתא:
למרות שמותר להוציא גרף של רעי מהבית, אמרו חכמים: אין עושים גרף של רעי לכתחילה, כאשר יש ברירה אין לעשות גרף של רעי ולסמוך על כך שיוציאו אותו; ולמרות זאת, אם בדיעבד עבר האדם ועשה גרף של רעי, מותר להוציאו.
לדעת ערוך השולחן יסוד ההיתר לטלטל גרף של רעי הוא משום כבוד הבריות. מסיבה זו, לדעתו, אם אפשר לטלטל את הדברים המאוסים על ידי גוי או קטן יש לעשות זאת.
רק הלב הבודד (סרט)
רק הלב הבודד (באנגלית: None but the Lonely Heart) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1944 בבימויו של קליפורד אודטס, עם קרי גרנט ואתל ברימור בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על רומן בשם זה מאת ריצ'רד ליוולין (1943).
אתל ברימור זכתה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
קרי גרנט היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.
כן היה הסרט מועמד לפרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר ולפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר.
שם הספר והסרט מקורו ביצירה בשם זה מאת פיוטר צ'ייקובסקי (אופוס 6, מס' 6). הנעימה מושמעת מדי פעם ברקע העלילה.
תקציר העלילה
ארני מוט (קרי גרנט) הוא רווק שמתגורר עם אמו האלמנה (אתל ברימור) בעל חנות לחפצים יד שנייה. רוב הזמן הוא משוטט ברחובות עם כלבו לצערה של אמו.
הוא מכיר את אגי (ג'יין וייט), בחורה עדינה המנגנת בצ'לו ואוהבת אותו אך הוא נמשך יותר לאדה (ג'ון דופרז), גרושתו של הגנגסטר ג'ים מורדינוי (ג'ורג' קולוריס).
ארני מתחבר לסוחר הנרי טוויט (בארי פיצג'רלד) שמייעץ לו בשאלות שונות.
האמא מגלה לידידה המשכונאי אייק ובר (קונסטנטין שיין) כי היא חולה בסרטן וזה מודיע לארני. ארני משנה מיד את ייחסו לאמו, משפץ את החנות ועוזר לה בבית.
הוא משוטט בעיר, שומע את אגי מנגנת את "רק הלב הבודד" ונכנס אליה.
פתגם סיני (שיר)
פתגם סיני הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אתי ביטון, מתוך אלבום הבכורה שלה, פתגם סיני. השיר יצא לאור ב-15 בדצמבר 2010, על ידי חברת התקליטים הליקון מיוזיק, כסינגל הבכורה של ביטון וכסינגל הראשון מתוך האלבום. עטיפתו של הסינגל עוצבה בהשראת עטיפתו של האלבום.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי יוסי גיספן והופק על ידי תמיר קליסקי ואהרון קמיגארוב. הרמיקס הרשמי של "פתגם סיני" יצא לאור ב-13 בינואר 2011, כמה שבועות לאחר צאת הגרסה המקורית. הרמיקס זכה להצלחה נאה ביוטיוב כאשר הצליח לצבור למעלה מ-160,000 אלף צפיות מבלי שיצא לו וידאו קליפ נלווה.
בכתבה שפורסמה במאקו ב-22 בדצמבר 2010, סקרו את "פתגם סיני" כמו גם את "בוקר" של שיר לוי.
הצלחה מסחרית
"פתגם סיני" הפך ללהיט בישראל כאשר הגיע למקום הראשון במדיה פורסט כבר כשיצא; הוא שהה בפסגת המצעד במשך שבועיים רצופים. ב-23 בדצמבר 2010, הוצג השיר ב"פינה לשיפוטכם" של רשת ג', כשבשבוע שלאחר מכן דורג ישירות במקום ה-15. הוא שהה במצעד במשך שבעה שבועות והגיע בשיאו למקום השביעי.
השיר דורג ברשימת 50 השירים המושמעים ביותר בשנת 2011 והושמע רבות במצעדים ברשתות הרדיו ובשטח במשך שבועות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-26 בדצמבר 2010, אחד עשר ימים לאחר צאתו כסינגל. הוא בוים על ידי במאית הווידאו קליפים שיר שחר וצולם בנמל יפו. לאורכו של הקליפ ניתן לראות את אתי ביטון שרה את השיר, כשמסביבה נמצאים נגנים שונים המלווים את שירתה. בין היתר, ניתן לראות סצנות של רקדניות עם מניפות. מאוחר יותר, ביצעה את "פתגם סיני" בתוכנית "גל ומרגול" של גל אוחובסקי ומרגלית צנעני.
ב-30 בדצמבר 2010, פורסמו קטעי מאחורי הקלעים הרשמיים של "פתגם סיני".
מרגיטה גומל
מרגיטה הלמבולד-גומל (בגרמנית: Margitta Helmbold-Gummel; 29 ביוני 1941 – 26 בינואר 2021) הייתה אתלטית מזרח גרמניה, אלופה אולימפית (מקסיקו סיטי 1968) ושיאנית עולם בהדיפת כדור ברזל.
ביוגרפיה
גומל נולדה במגדבורג, סקסוניה-אנהלט.
באולימפיאדת טוקיו (1964) סיימה גומל במקום חמישי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 16.91 מטר.
שיאנית עולם ואלופה אולימפית
חודש לפני אולימפיאדת מקסיקו סיטי, בתחרות שנערכה בפרנקפורט על האודר ב-22 בספטמבר 1968 קבעה גומל בהדיפת כדור ברזל שיא עולם חדש של 18.87 מטר, שיפור לשיא העולם בן החמישה חודשים של נדז'דה צ'יז'ובה (18.67 מטר). במשחקים עצמם היא זכתה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בשיא עולם חדש של 19.61 מטר, לפני מריטה לנגה (18.78 מטר) ונדז'דה צ'יז'ובה (18.19 מטר). בהדיפה הראשונה היא קבעה שיא אולימפי חדש של 18.53 מטר. בהדיפה השלישית היא קבעה שיא עולם חדש של 19.07 מטר ובכך הייתה לאישה הראשונה בהיסטוריה שהדפה מעבר ל-19 מטר.
שבוע לפני אליפות אירופה, בתחרות שנערכה במזרח ברלין ב-11 בספטמבר 1969 קבעה גומל בהדיפת כדור ברזל שיא עולם חדש של 20.10 מטר, שיפור בס"מ אחד לשיאה בן החודשיים של נדז'דה צ'יז'ובה. באליפות עצמה שנערכה באתונה, יוון ב-16 בספטמבר אותה שנה היא זכתה במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 19.58 מטר, אחרי נדז'דה צ'יז'ובה שקבעה שיא עולם חדש של 20.43 מטר ולפני מריטה לנגה שקבעה שיא אישי חדש של 19.56 מטר.
באליפות אירופה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1971 זכתה גומל במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 19.22 מטר, אחרי נדז'דה צ'יז'ובה (20.16 מטר) ומריטה לנגה (19.25 מטר).
באולימפיאדת מינכן (1972) זכתה גומל במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בשיא אישי חדש של 20.22 מטר, אחרי נדז'דה צ'יז'ובה שקבעה שיא עולם חדש של 21.03 מטר ולפני איבנקה חריסטובה מבולגריה (19.35 מטר) ולא הצליחה להגן על תוארה.
יוסי פיין
יוסי פיין (נולד ב-7 בדצמבר 1964 בצרפת) הוא מפיק מוזיקלי ונגן גיטרה בס ישראלי.
ביוגרפיה
פיין נולד לאב יהודי ניצול שואה ולאם צרפתייה ממוצא קריבי. בילדותו, עזבו הוריו את ישראל ועברו לפריז. פיין נשאר בארץ וגדל אצל סבתו בתל אביב.
פיין החל לנגן בגיטרה בגיל 4, ובגיל 13 הכיר את הזמר הג'מייקני שחי בישראל טוני ריי ויצא איתו לסיבוב הופעות בארץ. פיין החל לנגן בגיטרת בס בגיל 16, כאשר חברים מהתיכון חיפשו בסיסט ללהקה שהקימו. בגיל 17, עזב פיין את התיכון והחל להתאמן בנגינה בגיטרת בס כל יום במשך שעות.
בתחילת שנות ה-80 הופיע עם עופר אקרלינג והשניים הקימו את הצמד "ילדי טלוויזיה", שפורק לפני הוצאת אלבום.
ב-1984 השתתף פיין בהקלטת פסקול הסרט "קוקו בן 19" ובאלבום "אדמה" של עפרה חזה.
בשנת 1985 הצטרף לתזמורת של מוזיקאי הג'אז גיל אוונס לסיבוב הופעות בינלאומי.
באביב 1987 הוזמן פיין להצטרף ללהקת ההופעות של לו ריד, והופיע איתו כשנה. ב-1988 הצטרף פיין ללהקת הג'אז פאנק, "קלווינטור".
בראשית שנות ה-90 הכיר פיין לקהל הישראלי את זרם הדאב. זרם זה חדר למוזיקה הישראלית בסוף שנות ה-90, ובמיוחד למוזיקה האלקטרונית המקומית.
בשנת 1991 השתתף בהקלטת האלבום של שלום חנוך, "בגלגול הזה", ובאלבום של חיה סמיר, "קול קורא".
בשנת 1992 השתתף בהקלטת אלבומם של הצמד צ'ארלס ואדי, "Duophonic".
בתחילת 1993 פיין הפיק מוזיקלית את אלבומה של להקת פורטרט, "הפורטרט האחרון". באותה שנה הפיק מוזיקלית גם את אלבומו של נייג'ל האדמו"ר, "חומוס מטמטם". בהמשך אותה שנה ועד 1994, יצא פיין לסיבוב הופעות עולמי עם המוזיקאית מישל אנגאצ'לו. ב-1994 ניגן פיין באלבומו השני של יזהר אשדות, "יזהר אשדות".
ב-1995, פיין הפיק מוזיקלית את אלבום הבכורה של שב"ק ס', ובאותה שנה הוזמן על ידי דייוויד בואי לניו-יורק לנגן באלבומו של בואי "Outside".
ב-1997, הפיק את אלבומם השני של שב"ק ס', "בעטיפה של ממתק". ב-1998, פיין הפיק מוזיקלית את אלבום הבכורה של להקת השמחות ואת האלבום "אשקלון" של אמיל זריהאן. ב-2000, ניגן פיין באלבומה של מיכל אמדורסקי, "תן לה להזיע". ב-2001, ניגן פיין באלבומיהם של מאיר בנאי, פבלו רוזנברג, מיכה שטרית, מוש בן ארי, קורין אלאל ולאה שבת.
בשנת 2002, השתתף פיין באלבום מחווה לפיטר גבריאל בשם "Leaves From the Tree". באותה שנה הפיק את האלבום "לזוז" של להקת הדג נחש, ובעקבות הצלחה זו הפיק גם את אלבומיה הבאים של הלהקה: "חומר מקומי" (2004), "בעזרת הג'אם" (2006), "6" (2010), "זמן להתעורר" (2013) וגם וולקאם טו איזראל (2018).
ב-2006 יצא פיין במופע יחיד.
ב-2013 היה שותף להפקת אלבום הבכורה של עידו מימון "חלומות" בו ניגן והיה אחראי למיקס ולמאסטרינג. בנוסף, ניגן בס באלבום הבכורה של הזמרת מעיין קאופמן. בשנת 2014 הפיק את אלבומה של דנה ברגר, "מתנות של זמן". בשנת 2015 הפיק את אלבומה של יעל דקלבאום, "אנוש" ואלבום של רמי פיינשטיין.
בשנת 2016 הוציא פיין את האלבום "Afreeka", אותו הקליט עם מוזיקאים מגאנה.
פיין הצטרף לסגל המרצים של מכללת BPM והוא מרצה במסלול BSP ומהווה חלק מתוכנית המנטורים של המסלול.
בשנת 2020 הוציא אלבום בשיתוף פעולה עם בן אילון.
בקרקס
"בקרקס" (1958) הוא כינויו של רישום מאת הציירת הישראלית אביבה אורי.