cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סטיבי ריי וון
סגנון והשפעה
סגנון נגינתו של וון די דומה לנגינתו של הנדריקס, אם כי לוון היה סגנון משלו שהיה מבוסס בין השאר גם על כך שניגן על מיתרים עבים במיוחד (0.13 אינץ'). וון ביצע מספר קאברים לשיריו של הנדריקס, ביניהם Little Wing ו-(Voodoo Child (Slight Return. וון מעולם לא למד לקרוא תווים במוזיקה וכל מה שכתב היה מבוסס על אלתורים ועל ידע טכני - ללא שימוש בתאוריה. מבין האמנים הרבים שהודו כי הושפעו מוון נמנים אריק ג'ונסון, ג'ון מאייר, רוברט רנדולף, קני ויין שפרד, קולין ג'יימס, ג'וני לאנג, ג'ייסון ויין לופטיס, מייק מקרידי, סטיב וואי ולהקת לוס לונלי בויז.
בנזייטן
בנזייטן (ביפנית: 弁才天, 弁財天) היא אלה בודהיסטית-יפנית, אשר דמותה עוצבה בהשראת האלה ההינדואיסטית סראסווטי. פולחן בנזייטן הגיע ליפן במהלך המאות ה-6 עד ה-8, בעיקר באמצעות תרגומים סיניים לסוטרת אור הזהב, אשר בה פרק שלם העוסק בה. היא נזכרת גם בסוטרת הלוטוס, ולעיתים קרובות מתוארת אוחזת ביווה - לאוטה יפנית מסורתית, בדיוק כפי שסארסוואטי מחזיקה בלאוטה מסורתית הודית.
בנזייטן היא אלת כל מה שזורם, וזה כולל: מים, זמן, מילים, רהיטות, דיבור, מוזיקה ובמשתמע, ידע. בסוטרת אור הזהב, היא מודגשת כאלת מגן, ובהדרגה היא הפכה לאלה המגינה על יפן, ובהמשך גם על אנשים יחידים. היא נחשבת לאחת מ"שבעת אלי המזל". כיום היא מזוהה בעיקר עם הנגינה, ולפיכך במרבית הייצוגים האמנותיים שלה היא אוחזת ביווה. על פי גרסאות מסוימות, היא הייתה זו שהרגה את הנחש או הדרקון בעל שלושת הראשים וריטרה. מקדשים בודהיסטיים שונים ברחבי יפן מוקדשים לה, והיא אף זוכה ליחס מסוים בשינטו.
סבסטיאן לב
אליפות הראלי העולמית
סבסטיאן לב נולד בעיר הגנאו בחבל אלזס כבן יחיד לגי ואינגריד לואב (שנפטרו ב-2005 וב-2012 בהתאמה). הוא החל את דרכו בעולם הספורט כמתעמל, היה אלוף מקומי וסיים חמישי באליפות צרפת. בגיל 21 הוא החל להתעניין במרוצי מכוניות, ובגיל 24, מאוחר יחסית למתחרים בתחום, הוא החל להתחרות במרוצי ראלי. בשנת 2001 הוא הצטרף לעונה ראשונה באליפות העולם בראלי לצעירים (JWRC) והפך לאלוף עם חמישה ניצחונות מתוך שישה מרוצים בקטגוריה.
ב-2002 החל לֶבּ להתחרות באליפות העולם בראלי עם קבוצת סיטרואן שהייתה זו עונתה הראשונה בסדרה. לב נהג בסיטרואן קסארה WRC וכמעט זכה במרוץ הראשון במונטה קרלו, אך סיים לבסוף במקום השני עקב גרירת זמן עונשין בגלל גלגל שהוחלף במקום אסור. לב לא השתתף בכל מרוצי העונה, בהתאם להחלטת הקבוצה בעונת הבכורה שלה. הוא השיג את ניצחונו הראשון לקראת סוף העונה בראלי גרמניה וסיים את העונה במקום העשירי. ב-2003 התחרה לראשונה באופן מלא והשיג את הניצחון ששמט בעונה הקודמת במונטה קרלו. בסיום העונה הוא זכה בשבעה פודיומים ומתוכם בשלושה ניצחונות שדירגו אותו במקום השני הכללי אחרי פטר סולברג הנורווגי שזכה באליפות באותה שנה ביתרון נקודה על לב.
עונת 2004 נשלטה על ידי לב שזכה בשישה מרוצים וסיים שני בשישה מרוצים נוספים. פער הנקודות בינו לבין סולברג, השני, היה 36 נקודות כשמירב הנקודות שניתן לצבור במרוץ עמד על עשר. בעונה זו הוכיח לב הצטיינות לא רק במרוצי אספלט אלא גם בסוגי קרקע אחרים כגון עפר ושלג. בראלי שוודיה הוא הפך לנהג הלא סקנדינבי הראשון שזכה אי פעם במרוץ זה. בעונת 2005 המשיך לֶבּ בשליטתו. הוא זכה באליפות, בהשיגו מספר שיאים, ביניהם ההישג של שישה ניצחונות רצופים, ניצחונות בעשרה מרוצים בעונה אחת ואף היה לנהג הראשון שזכה אי פעם בכל הקטעים במרוץ ראלי בודד.
בעונת 2006 החליט קונצרן פיג'ו-סיטרואן להפסיק את השתתפות סיטרואן ופיג'ו באליפות הראלי, אך עם תכנון להשתתפות מחודשת של סיטרואן עם ה-C4 WRC ב-2007. לב נאלץ להשתתף בעונה זו כמתחרה פרטי עם תמיכה חלקית של סיטרואן והוא אף נעדר מיומו הראשון של מרוץ מונטה קרלו כדי להיחשב כמתחרה שחזר לאחר פרישה. הוא סיים מרוץ זה במקום השני אחרי מרקוס גרונהולם הפיני שהוביל את האליפות לאחר מרוצי העונה הראשונים. בראלי מקסיקו החל לב בסדרת ניצחונות שהחזירה אותו להוביל את האליפות בפער נקודות גדול. בראלי יפן זכה בניצחונו ה-27 והפך לנהג הראלי עם מספר הניצחונות הגדול ביותר. אף על פי שנפצע בתאונת אופניים סמוך לביתו בשווייץ ונעדר מארבעת מרוצי הראלי האחרונים של העונה, זכה לב לקבל את ההודעה על זכייתו באליפות 2006 בעודו נמצא במנוחה בביתו.
בעונת 2008 סבל לבּ מהתרסקויות בשניים ממרוצי תחילת העונה, אך רצף של חמישה ניצחונות ושיא של אחד עשר ניצחונות בכל העונה, הפכו אותו לנהג הראשון שזכה בחמישה תארים באליפות העולם בראלי. בעונה זו שוב זכתה סיטרואן באליפות היצרנים, לאחר שבשנתיים הקודמות זכתה פורד. יריבו הצמוד של לב בעונה זו היה מיקו הירבונן הפיני שסיים את העונה במקום השני. בעונת 2009 שוב היה הירבונן יריבו העיקרי של לב. לב איבד את המקום הראשון באליפות להירבונן באמצע העונה, לאחר מקום רביעי בסרדיניה, התרסקויות בראלי יוון ופולין ואי עמידה בתקנות טכניות באוסטרליה. בראלי קטלוניה הוא ניצח תוך קבלת סיוע מבן קבוצתו, סורדו, והוריד את הפער בינו לבין הירבונן לנקודה אחת. ניצחון בסיבוב האחרון של העונה בבריטניה, לאחר מאבק צמוד עם הירבונן, קבע את זכייתו של לב באליפות השישית.
עונת 2010 החלה בראלי שוודיה. לב הפסיד במרוץ זה להירבונן לאחר קרב צמוד בין השניים. בשלושת המרוצים הבאים ניצח לב ופתח פער בטבלת האליפות, אותו לא שמט עד לסיום העונה. פרט למרוץ ביפן, בו סיים חמישי, הוא סיים על הפודיום בכל 13 מרוצי העונה וניצח בשמונה מתוכם. שלושה מרוצים לסיום העונה, במרוץ בצרפת הוא הבטיח את זכייתו השביעית בתואר אלוף העולם, בעוד קטע המרוץ הסופי עבר בהגנאו, עיר הולדתו.
בעונת 2011 נהג לב בסיטרואן DS3 WRC והיה שותף למאבק צמוד עם בן קבוצתו, הצרפתי סבסטיאן אוז'ייה ומיקו הירבונן. השלושה חלקו ביניהם את מרבית הניצחונות ואף התחלקו בהובלת האליפות במהלך העונה. עד למרוץ באוסטרליה זכה לב בארבעה ניצחונות והוביל בפער של 25 נקודות באליפות, אך במרוץ זה הוא התרסק והצליח לחזור למקום העשירי בלבד כשלמזלו גם אוגייר נאלץ לפרוש. במרוץ הבא בצרפת הוא נאלץ לפרוש בגלל תקלה במנוע ועקב כך השתווה אליו הירבונן במניין הנקודות. במרוץ הבא זכה לב בניצחונו החמישי בעונה ובמרוץ האחרון הוא שוב נאלץ לפרוש עקב תאונה. פרישתם של מתחריו מסיבות דומות הבטיחו לו את האליפות השמינית.
בעונת 2012 זכה לב בפעם התשיעית ברציפות באליפות, כשהוא מוביל בהפרש ניכר על בן קבוצתו הירבונן. בתום העונה הודיע לב על פרישתו ממרוצי ראלי במשרה מלאה, אך על כוונתו להשתתף במספר מרוצים נבחרים בהמשך. בעונת 2013 הוא השתתף בארבעה מרוצים וניצח במונקו ובארגנטינה. בשנת 2015 השתתף שוב במרוץ הפתיחה של העונה במונקו, נלחם על הניצחון, אך התרסק וסיים לבסוף שמיני. אחרי שנתיים בהם לא התחרה שב בעונת 2018 והשתתף בשלושה מרוצים. בראלי ספרד השיג ניצחון מפתיע.
הניצחון בספרד הוביל את לב לחזור ולהתחרות באופן סדיר באליפות. לקראת עונת 2019 חתם על חוזה לשנתיים בקבוצת יונדאי מוטורספורט. בכל עונה ייקח חלק בשישה מרוצים, כשהוא חולק את הרכב עם דני סורדו, שיתחרה בשאר המרוצים.
אליפות העולם למכוניות תיור
לאחר הפרישה מאליפות הראלי העולמית הצטרף לב לקבוצת סיטרואן שהצטרפה לאליפות העולם למכוניות תיור (WTCC). בעונת 2014 הוא ניצח בשני מרוצים והגיע לפודיום בשישה מרוצים נוספים. את העונה הוא סיים במקום השלישי.
ראלי קרוס
ביולי 2012 השתתף לב בתחרות הראלי-קרוס שנערכה כחלק מסבב ה-X Games שהתקיים בלוס אנג'לס ואף זכה במדליית הזהב בתחרות. בספטמבר 2013 השתתף לב בתחרות במסגרת סבב אליפות הראלי-קרוס האירופאית (European Rallycross Championship), אך לא הצליח להעפיל לגמר לאחר שסיים במקום הרביעי בשלב חצי הגמר. בעונת 2016 השתתף באופן מלא באליפות העולם כחלק מקבוצת פז'ו-האנסן, כשהוא נוהג בפיג'ו 208 WRX (ר"ת של World Rally Cross). במירוץ הבכורה סיים במקום החמישי ובמירוץ בבלגיה, שהיה השלישי בעונה השיג פודיום ראשון כשסיים במקום השני. בהמשך העונה הגיע עוד פעמיים לפודיום ובמירוץ שהתקיים בלטביה השיג ניצחון ראשון באליפות. את העונה סיים במקום החמישי בדרוג הנהגים.
אקסטרים אי
בדצמבר 2020 הצטרף כנהג לקבוצת X44, שהקים לואיס המילטון, המתחרה באליפות האקסטרים אי.
חייו הפרטיים
לבּ נשוי לסברין, המשמשת לעיתים כנווטת של לב. לזוג יש בת, ולנטיין ׁ(נולדה בנובמבר 2007) והם מתגוררים בלוזאן, שווייץ.
במאי 2009 הוענק לסבסטיאן לב אות לגיון הכבוד.
כריסטופר מק'קווארי
כריסטופר מק'קווארי (באנגלית: Christopher McQuarrie; נולד ב-25 באוקטובר 1968) הוא תסריטאי, במאי ומפיק קולנוע אמריקאי, זוכה פרס BAFTA, פרס אינדפנדנט ספיריט ובפרס האוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר עבור סרט התעלומה הנאו-נואר שכתב "החשוד המיידי" (1995).
סרט מותחן הפשע "דרך האקדח" (2000) היה הסרט הראשון שביים.
הוא משתף פעולה תכופות עם טום קרוז, לאחר שכתב וביים את סרטי הפעולה ג'ק ריצ'ר (2012), "משימה בלתי אפשרית: אומת הנוכלים" (2015), ו"משימה בלתי אפשרית: התרסקות" (2018) ומביים גם את הסרט השביעי והשמיני בסדרה.
הוא גם היה חלק מצוות הכתיבה בסרטים "מבצע ואלקירי" (2008), "קצה המחר" (2014), "המומיה" (2017) ו"אהבה בשחקים: מאווריק" (2022).
ביוגרפיה
מק'קווארי נולד בשנת 1968 באזור פרינסטון, ניו ג'רזי או צומת פרינסטון, ניו ג'רזי, בקהילה לא מאוגדת בסביבה בה גדל. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר התיכון West Windsor-Plainsboro South בשנת 1986, הוא עבד כעוזר בבית הספר הנוצרי לדקדוק בפרת', מערב אוסטרליה ונזכר בשנת 2013, "הציעו לי תוכנית ביניים... בחרתי מקום מתוך הכובע וסיימתי בבית הספר הנוצרי לדקדוק. גרתי בבית הספר ועבדתי בפנימיה, אם כי עשיתי מעט מאוד עבודה ". הוא פוטר אחרי תשעה חודשים, "לקחתי טרמפים במשך שלושה חודשים, חזרתי הביתה, דפקתי כחודש ואז התחלתי מיד לעבוד בסוכנות הבלשים הזו... [זו] הייתה למעשה עבודת אבטחה מפוארת. אני חושב שבארבע השנים שעבדתי שם עשיתי בערך שש חקירות..."
קריירה
סרטו העלילתי הראשון של היה המותחן "הגישה הציבורית" מ-1993, בבימויו של בריאן זינגר. הסרט זכה בפרס המבקרים בפסטיבל הקולנוע האמריקני בדאוויל ובפרס חבר השופטים של פסטיבל הסרטים סאנדנס. הסרט לא הופץ בבתי הקולנוע בארצות הברית. באתר הביקורות Rotten Tomatoes, הסרט קיבל דירוג של 58%.
מק'קווארי כתב את "החשוד המיידי" (1995), עבורו הוא זכה בפרס התסריט הטובים ביותר ממגזין Premiere, מועצת המנהלים של טקסס, ומבקרי שיקגו וכן את פרס אדגר, פרס הרוח העצמאי, ופרסי האקדמיה הבריטית והאמריקאית. הסרט נכלל בהמשך ברשימת "הניו יורק טיימס" של 1000 הסרטים הגדולים ביותר שנעשו אי פעם, והדמות ורבל קינט נכללה ברשימת AFI של 100 הנבלים הגדולים בכל הזמנים. בשנת 2006, גילדת הסופרים של אמריקה הציבה את הסרט במקום 35 ברשימת 101 התסריטים הגדולים ביותר. בשיתוף הפעולה השלישי שלו עם זינגר, מק'קווארי ביצע שכתוב נרחב בתסריט לספר "X-Men", אך בסופו של דבר הסיר את שמו מהפרויקט והוא לא נכלל בקרדיטים.
שמונה שנים לאחר מכן, מק'קווארי כתב והפיק את "מבצע וואלקירי", שיצא לאקרנים ב-25 בדצמבר 2008. הסיפור מבוסס על המזימה האמיתית של 20 ביולי 1944 להתנקש בחייו של אדולף היטלר. התסריט נכתב יחד עם ניית'ן אלכסנדר. לשניים הייתה גישה לבני משפחת שטאופנברג, כמו גם לספר שכתב פביאן פון שלאברנדורף - "קנוניה ששרדה". בסרט מככב טום קרוז ובוים על ידי בריאן זינגר. בשנת 2009, מק'קווארי נשכר כדי לשכתב את התסריט עבור הסרט "וולברין".
מק'קווארי כתב את הסרט "התייר" יחד עם ג'וליאן פלוז, ג'פרי נחמנוף והבמאי פלוריאן הנקל פון דונרסמארק. בסרט כיכבו ג'וני דפ ואנג'לינה ג'ולי וגייס 278 מיליון דולר ברחבי העולם. הסרט קיבל שלוש מועמדויות לפרס גלובוס הזהב ועוד כמה פרסים, ביניהם פרס Redbox עבור הדרמה השכורה ביותר של שנת 2011.
בשנת 2011 ביים מק'קווארי את הסרט השני שלו "ג'ק רייצ'ר"; עיבוד לספר הצלף, התשיעי בסדרת 21 הרומנים אודות ג'ק ריצ'ר מאת לי צ'יילד. הצילומים החלו במטרופולין פיטסבורג ב-3 באוקטובר 2011 ונמשכו עד סוף ינואר 2012. הסרט יצא בדצמבר 2012 בהפצת Paramount Pictures. ב-2012 מק'קווארי היה חלק מצוות התסריטאים ששכב את התסריט ל"מלחמת העולם Z" לאחר שדרו גודארד ודיימון לינדלוף עזבו את הפרויקט.
בשנת 2013 הושק שיתוף הפעולה הרביעי של מק'קווארי עם זינגר, "ג'ק צייד הענקים", שנכתב על ידי מק'קווארי. הסרט נחל כישלון בקופות וגייס רק 198 מיליון דולר עם תקציב מוערך של 240 מיליון דולר (לא כולל דמי פרסום). הביקורות היו מעורבות בדרך כלל. מק'ווארי כתב גם את מותחן הפעולה המדע בדיוני משנת 2014 "קצה המחר" עם ג'אז וג'ון הנרי בותרוורת', המבוסס על הרומן היפני "All You Need Is Kill". בעוד שהסרט לא הצליח בקופות בסוף השבוע הראשון שלו עם 28.8 מיליון דולר בלבד, הוא זכה לביקורות חזקות והפך ללהיט וגייס בקופות קצת יותר ממאה מיליון דולר.
מק'קווארי השלים את סרטו השלישי כבמאי בשנת 2015. "Mission: Impossible - Rogue Nation", הסרט החמישי בסדרת הסרטים "Mission: Impossible", אותו כתב יחד עם דרו פירס. הסרט זכה לביקורות טובות וגייס מעל 195 מיליון דולר בקופות צפון אמריקה ולאחר מכן ביים גם את הסרט הבא בסדרה "Mission: Impossible - Fallout" בשנת 2018, שסימן את שיתוף הפעולה השלישי שלו עם טום קרוז כבמאי. הסרט היה להיט, וגם זכה לביקורות חזקות מאת Rotten Tomatoes ואתרי מבקרים אחרים. הסרט היה הסרט המכניס ביותר מהזיכיון וזכה בפרס בחירת המבקרים לסרט הפעולה הטוב ביותר לשנת 2018. בתחילה היסס לחזור לזיכיון שוב אך בהמשך מק'קווארי סיכם לכתוב ולביים את "Mission: Impossible 7" ו-"Mission: Impossible 8" בינואר 2019. שני הסרטים יצולמו זה אחר זה בשנת 2020 ויצאו לאור ב-23 ביולי 2021 וב-5 באוגוסט 2022 בהתאמה.
באוקטובר 2015, מק'קווארי השלים את הכתיבה מחדש של "Rogue One: A Star Wars Story" ובילה שבועיים "בהידוק הסיפור". מק'קווארי והתסריטאי דילן קוסמן הוזמנו שניהם על ידי טום קרוז לכתוב תסריט חדש ל"המומיה".
הפלג הירושלמי
הפלג הירושלמי היא קבוצה מתוך התנועה הליטאית ביהדות האורתודוקסית בישראל, הדוגלת באידאולוגיה שמרנית יחסית לזרם הליטאי המרכזי, ובעקבות המחלוקת בציבור הליטאי התפצלה ממנו החל מ-2012. הקבוצה ידועה בהתנגדותה להתייצבות בני ישיבה בלשכת גיוס, ובהפגנות שהיא מקיימת. הפלג מונה כ-60,000 נפש, ומהווה כ-6.5% מהחרדים בישראל.
רקע
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 דעכה פעילותו של הרב שך כמנהיג הציבור החרדי וכראש ישיבת פוניבז'. בישיבת פוניבז' החלה מחלוקת פנימית שגרמה לפיצול הישיבה לשתי ישיבות נפרדות ולסכסוכים אלימים בישיבה. מחלוקת זו תרמה ליצירת שני מחנות בציבור הליטאי – ה"מחבלים" וה"שונאים", כשהרב אלישיב שנתפס כמנהיג החרדים לאחר מות הרב שך, והרב שמואל אוירבך תמכו בצד ה"מחבלים", והרב שטיינמן, על אף שלא הביע דעה פומבית במחלוקת נתפס כשייך לפלג ה"שונאים". העיתון יתד נאמן בעריכת נתן גרוסמן תמך בעמדת ה"מחבלים" ובהתאם לכך תקף את עמדותיו של הרב שטיינמן. ב-2012 בוצע מהפך שליטה בעיתון והוא עבר לידי מקורבי הרב שטיינמן, שפיטרו את העורך והמנכ"ל נגד דעתו של הרב אוירבך. כתחליף, הקימו אנשי הרב אוירבך את עיתון הפלס.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-2013 קראו אנשי הרב אוירבך שלא לתמוך בדגל התורה, ותמכו במפלגת "בני תורה" שהקימו. לאחר הבחירות הורו הרב שטיינמן והרב חיים קניבסקי להרחיק את תומכי "בני תורה" ממוסדות הלימוד הכפופים למרותם, דבר שהביא להקמת מוסדות לימוד ייעודיים לתומכי הרב אוירבך ולהתמסדותו של הפלג הירושלמי.
אידאולוגיה
האידאולוגיה של הפלג שמרנית יותר מזו של הזרם הליטאי המרכזי, אך פחות קיצונית מזו של אנשי העדה החרדית ונטורי קרתא. מחלוקת בולטת בין הפלג לזרם המרכזי היא ההוראה לבני ישיבות לא להתייצב בלשכת הגיוס לצורך קבלת מעמד תורתו אומנותו. בעקבות כך רבים מבחורי הפלג נחשבים משתמטים מגיוס ומפעם לפעם נעצרים אחדים מהם. הפלג מקיים הפגנות בכל פעם שנעצר בחור שלא התייצב ואף הקים ארגוני תמיכה ייעודיים לבחורים אלו.
גם ביחס ליציאת אברכים לשוק העבודה הפלג נוקט בעמדה שמרנית יותר מזו של הזרם המרכזי, והשתתפות הגברים המשויכים לפלג בשוק העבודה קטנה יותר. על אף שבזרם הליטאי שלפני הפיצול הייתה מקובלת לקיחת תקציבים ממשלתיים עבור מוסדות החינוך, חלק ממוסדות החינוך של הפלג מתנגדים לתקצובם ממדינת ישראל מחשש להתערבות ממשלתית באופי ובתכני הלימוד. ב הצביעו אנשי הפלג לרשימת יהדות התורה לאחר סיכום של האדמו"ר מגור עם הרב אוירבך, אך החל מהבחירות לכנסת העשרים הפלג נמנע מלתמוך במפלגה כלשהי, ומפאת כך אנשיו אינם מצביעים.
הנהגה
המנהיג הראשון של הפלג היה הרב שמואל אוירבך שהקים את הפלג ועמד בראשו עד לפטירתו ב-2018.
לאחר פטירת הרב אוירבך הוקמה "מועצת גדולי עולם התורה" הכוללת שנים עשר רבנים שמונו כדי לקבוע את הקו האידאולוגי של התנועה. בראשם בלטו הרב צבי פרידמן והרב שמואל דויטש. עם זאת, התגלעו חילוקי דעות בקרב רבני המועצה על המשך המלחמה בגיוס ועל הצבעה בבחירות. מחנה הרוב, הנתמך על ידי עיתון הפלס ובראשו בולט הרב אשר דויטש, מסרב להכריז איסור גורף על הבחירות, ומתנגד בחלק מהמקרים לקיום הפגנות על מעצר עריקים. בראש המחנה האחר בולט הרב צבי פרידמן שמוביל קו מחמיר יותר, תומך בהפגנה בעקבות כל מעצר של עריק מעריקי הפלג ומכריז איסור גורף על השתתפות בבחירות.
חילוקי הדעות הובילו לפיצולים ולפיטורים במוסדות "בני תורה". בחורים הלומדים בישיבות המזוהות עם מחנה הרב דויטש שיצאו להפגין בהפגנות שנתמכו על ידי הרב פרידמן סולקו מישיבות.
מוסדות חינוך
לפלג הירושלמי מוסדות חינוך (בתי ספר, סמינרים וגני ילדים) בירושלים, בני ברק, מודיעין עילית, בית שמש, אלעד, אשדוד, ביתר עילית, צפת, טבריה, אופקים ונתיבות. הישיבות הגדולות המזוהות עם אנשי הפלג: ישיבת פוניבז' בראשות הרב שמואל מרקוביץ, ישיבת מעלות התורה, ישיבת כנסת יצחק בחדרה, וישיבת גרודנא באשדוד, ישיבת "דעת אליהו" בירושלים בראשות הרב נפתלי עלזאס, "הישיבה הגדולה החדשה – מיסודם של בוגרי ישיבת חברון" בראשות הרב שמואל אריאלי וישיבת "באר מרדכי" בראשות הרב ברוך שמואל דויטש, שפרש מישיבת קול תורה.
תקשורת
כלי התקשורת הרשמי של הפלג הירושלמי הם עיתון הפלס שהוקם ב-2012 עם הקמת הפלג, ושבועון המבט שהוקם ב-2021. בנוסף קיימים קווי תוכן שונים המופעלים על ידי אנשי הפלג ומשמשים בין השאר לקריאה בזמן אמת באמצעות צינתוק המודיע על יציאה להפגנה, או קריאת "ויחזור לתלמודו" המודיעה על סיום ההפגנה.
בומבינו
אומרה "בומבינו" מוקטר (Omara "Bombino" Moctar) בן שבטי הטוארג, הוא זמר-יוצר וגיטריסט בינלאומי מאגאדז שבניז'ר. המוזיקה שהוא יוצר מתכתבת לעיתים קרובות עם הבעיות הגאופוליטיות של שבטי הטוארג ונכתבת בשפת הטוארג, הטאמאשק. בנוסף, אומרה חבר מרכזי בלהקת "קבוצת בומבינו". ב-2010 יצא הסרט הדוקומנטרי "אגאדז, המוזיקה והמרד", כאשר אומרה משחק בתפקיד הראשי את עצמו.
ביוגרפיה
בומבינו נולד ב-1980 בטידנה, ניז'ר, מחנה מקומי של שבט הטוארג כ-80 קילומטר צפון-מזרחית לאגאדז. אומרה חבר בשבט האיפוגס (Ifoghas tribe) ששייך לקונפדרציה השבטית הטוראגית קל איר (Kel Air). בעקבות פריצת מרד שבטי הטוארג ב-1990 בממשל הניז'רי, בומבינו, ביחד עם אביו ואימו, נאלצו להימלט לאלג'יריה השכנה על מנת לשמור על ביטחונם. התפרצותו של המרד נבעה מפגיעת הממשל הניז'רי בעצמאות השבטים, כאשר שמם של הנוודים הטוארגים החיים במדבר סהרה הולך לפניהם בכל מה שקשור לשמירה על עצמאותם ובסירובם לקבל כל מרות העלולה לפגוע בחופש או בתרבות שלהם.במהלך תקופתו בגלות קרובים שהגיעו לבקר השאירו באחד הביקורים גיטרה, ובומבינו החל ללמד את עצמו לנגן. עד מהרה הצטרף ללהקתו של נגן הגיטרה המצליח בן שבטו חג'ה ביבי, שם, כצעיר בחבורה זכה לכינוי הדבק בו עד היום "בומבינו", שמשמעותו ילד קטן, הנגזר מהשפה האיטלקית השגורה באלג'יריה ולוב. במקביל לעבודתו כמוזיקאי, אומרה עבד כרועה צאן במדבר ליד לוב. בשנת 1997 חזר למולדתו ובמהרה שלט ברזי הצלילים השבטיים של בני עמו.
הבמאי הישאם מאייט (Hisham Mayet) הצליח לאתר ולהקליט את בומבינו ואת להקתו האלקטרונית קבוצת בומבינו ב-2007 בעת הופעתם בחתונה. ההקלטות האלו, ביחד עם הקלטות הופעות אקוסטיות שביצעו, הוצאו לאור ב-2009 באלבום "Group Bombino - Guitars from Agadez, vol. 2." על ידי חברת ההקלטות "Sublime Frequencies". מאוחר יותר בשנת 2007 המתיחות בניז'ר שוב עלתה והתפרץ מרד נוסף של שבטי טוארג. בתקופה זו, כחלק מניסיון לעצור את המרד, הממשל הניז'רי החרים את כל הגיטריסטים של בני השבט טוארג. כלי הגיטרה נראה בעיני הממשל כסמל המרד, כיוון שבעזרת הגיטרה בני הטוארג ליוו שירים שנכתבו על מנת ללמד את הקהילה על מטרות המרד. בומבינו ציין בנושא באחד מראיונותיו: "אני לא רואה את הגיטרה שלי ככלי נשק, אלא כפטיש שבעזרתו ניתן לעזור לבנות בית לבני שבט הטוארג". כתוצאה מהמרד שניים מחברי להקתו של בומבינו הוצאו להורג, ולכן הוא נאלץ להימלט לגולה.
בינואר 2010, בסיום המרד, היה באפשרותו של בומבינו לחזור לביתו באגדאז. על מנת לחגוג את סוף הקונפליקט נערכו קונצרטים גדולים בבסיס המסגד הגדול באגדאז. בומבינו ולהקתו ניגנו בפני מעל אלף אנשים בהופעה, כאשר כולם רקדו וחגגו את סוף מאבקם.
במהלך שהותו של בומבינו בגולה בבורקינה פאסו, התסריטאי רון ווימן שמע הקלטה של יצירותיו והחליט לאתר אותו. ווימן עודד את בומבינו להקליט כראוי את המוזיקה שלו, ובהסכמתו של בומבינו הם יצרו אלבום ביחד באגדאז, בעזרתו של כריס דקטו, מלחין מוזיקה לסרטים ידוע. תקליטיו של בומבינו הגיעו לשיאם באלבומו "אגדאז" ששוחרר באפריל 2011, כאשר אלו הופיעו לראשונה בראש הדירוג העולמי של iTunes.
ההצלחה של האלבום "אגדאז" משכה אל בומבינו מוזיקאים מובילים, כשביניהם דן אורבך מלהקת הקלידים השחורים (The Black Keys). ביוני 2012, אורבך התחיל להפיק את אלבום הסולו הבינלאומי השני של בומבינו הנקרא "Nomad". האלבום שוחרר על ידי חברת ההקלטות Nonesuch Records ב-2 באפריל 2013, והגיע למקום הראשון בדירוג העולמי של iTunes ובדירוג העולמי של Billboard. בומבינו החל בסבב הופעות בארצות הברית במאי 2013. הסבב כלל הופעות בפסטיבלי מוזיקה גדולים, כולל Bonnaroo ופסטיבל ה-Newport Folk. ב-2013, בומבינו הוזמן לפתוח את ההופעות של רוברט פלאנט, אמאדו ומרים וגוגול בורדלו.
ב-1 באפריל 2016, בומבינו שחרר את אלבומו הבינלאומי השלישי "Azel" שהופק על ידי דויד לונגסטרס בחברת "Dirty Projectors". האלבום מציג את ניגונו של בומבינו בגיטרה במרכז הבמה, כאשר הוא נשאר נאמן לשורשיו הבלוזיים המדבריים כאשר הוא שר בשפת מולדתו הטמאשאק.
פקטור VII
פקטור VII (7) הוא אחד מהמרכיבים העיקריים והמרכזיים בתהליך הקרישה. זהו אנזים ממשפחת הסרין פרוטאזות. תפקידו העיקרי הוא להתחיל את תהליך הקרישה עצמו ביחד עם הגורם הרקמתי (tissue factor, TF). הגורם הרקמתי נמצא בתוך כלי הדם, ואינו חשוף באופן נורמלי בזרם הדם. במקרה שכלי הדם נפגע, נחשף הגורם הרקמתי, ופקטור VII נצמד אליו והופך לפעיל – לפקטור VIIa (על ידי פעולתם של חלבוני פרוטאזה שונים כגון טרומבין, פקטור Xa, פקטור IXa, פקטור XIIa או הקומפלקס XII-TF עצמו).
באופן כללי, לאחר הפיכתו לפעיל, יכול פקטור VIIa לקשור יון סידן – בקריסטלוגרפיה ניתן לראות שהקישור גורם ליציאת "אצבעות" מהמולקולה, שננעצות בממברנה הפוספוליפידית של הטסיות.
הפעילות של פקטור VII מעוכבת על ידי tissue factor pathway inhibitor (TFPI), המשוחרר באופן כמעט מיידי לאחר התחלת תהליך הקרישה. פקטור VII תלוי בוויטמין K לצורך היווצרותו; מתן נוגדי קרישה כגון קומדין יפחיתו את פעילותו.
מחסור בפקטור VII הוא נדיר ומועבר בתורשה רצסיבית; המחלה דמוית המופיליה, והטיפול בה הוא באמצעות מתן פקטור VII רקומביננטי (NovoSeven). תרופה זו בעלת שימוש במקרים של דימום בלתי ניתן לשליטה אצל חולי המופיליה (החסרים פקטור VIII או פקטור IX) או במקרים של שטפי דם בלתי ניתנים לשליטה, אולם כרוך בתופעות לוואי כגון פקקת ורידים עמוקים (deep vein thrombosis), תסחיף ריאתי או אוטם שריר הלב.
לימו-אנריה
לימו-אנריה הייתה אחת הממלכות ההיסטוריות באזור גיב שבדרום מערב אתיופיה, אשר נוסדה במשך המאה ה-19. הממלכה גבלה במזרחה עם ממלכת ג'ימה, בדרומה עם ממלכת גומה ובמערבה עם ממלכת גאמה. מעבר לגבול הצפוני ישבו המאצ'ים, תת-קבוצה של בני האורומו. אוכלוסיית הממלכה מנתה כ-40,000 נפש וכללה בין היתר עבדים, לאחר מגפה שהתרחשה בסוף 1840. על פי ההיסטוריון מרדכי אביר, הממלכה מנתה לפני המגפה כ-100,000 תושבים. בירתה הייתה העיר סאקקה.
היסטוריה
ממלכת לימו-אנריה הייתה המשכה של הממלכה הקודמת אנריה, שהצליחה להחזיק מעמד כנגד הגירת האורומו הגדולה. חרף זה, ההיסטוריון מוחמד חסן כותב שאנאראה לבסוף נסחפה לתוך תקופה ארוכה של מלחמת אזרחים: "באמצע החצי השני של המאה ה-17, אנריה הייתה חסרת הנהגה מכיוון שרבים מבני האצולה נאבקו על הכתר במקום באויביהם המשותפים". ב-1704, כאשר הקיסר ייואס הגדול ניהל את הקמפיין הצבאי מדרום לנילוס הכחול, והגיע עד לגונגה, הוא ניהל מאבק כנגד אנריה על נהר גיב. לאחר מכן, השליטים של ממלכות האזור, ביניהם אלו של אנריה, ברחו דרומה לממלכת קאפה. הסידאמים תושבי האזור נספגו ואיבדו את זהותם בתוך אוכלוסיית האורומו.
לבסוף מנהיג מלחמה חזק בשם בופו, בנו של בוקו, מקרב הלימוים (תת קבוצה של בני האורומו), עלה לשלטון בזכות המיומנות הצבאית שלו. מוחמד חסן מתארך את ההתפתחות הזאת בין 1800 ל-1802. בופו יצר שושלת יחד עם בתו של אבבה ראבו, מלך ג'ימה. ההיסטוריון מרדכי אביר מוסיף שהמסורת הזו של נישואים היא מסורת שמאחדת בין השבטים סאפארה וסיגארו. בנוסף לזה תחת השפעה פורטוגזית (שכן חיילים פורטוגזים מצבאו של כריסטובו דה גאמה באו לחיות בממלכה. ) לימו-אנריה קראו לעצמם בתואר סאפארה, שלא כמו תוארי המלכים בממלכות אזור גיב השונות ששם מקובל יותר התואר האורומו "מוטי", שבאופן רשמי תיאר מנהיג מלחמה (הנקרא גם אבבה דולה).
ב-1825 בופו התפטר ובנו אבבה באגיבו עלה לשלטון. בגלל המלחמות שממלכת ג'ימה ניהלה, סוחרים השתמשו בדרך המסחר ועברו דרך לימו-אנריה על מנת להגיע לממלכת לקאפה. אבבה באגיבו עשה מאמץ על מנת לשמר את דרך הסחר הזאת, והציע לסוחרים ביטחון משודדים והורדת תעריפים.
במשך שלטונו של אבבה באגיבו, לימו אנאראה אימצה את דת האסלאם. כאשר מיסיונרים קתולים פתחו החלו בשכנוע להתנצרות ב-1846, המלך אמר להם "אם הייתם מגיעים לפני שלושה עשרה שנים היית מתערב שכל נתיניי היו מאמצים את דתכם, אך כעת זהו בלתי-אפשרי".
ההצלחה הסופית של ממלכת ג'ימה בכיבוש באדי פולה ב-1847, גרמה לדרך המסחר שבין שאווה לממלכת קאפה להיפתח שוב, והביאה לסופה של דרך המסחר שעברה בלימו-אנריה. בעקבות מותו של באגידו ב-1861, ירש את מקומו בנו, שנחשב "ילד קנאי מוסלמי ולא מוכשר", וגרם לירידת הממלכה.
יום הדבורים העולמי
יום הדבורים העולמי הוא מועד בינלאומי שהוכר על ידי האו"ם ומצוין כל שנה ב-20 במאי. התאריך הנבחר הוא יום הולדתו של אנטון יאנסה, מחלוצי ענף דבוראות שעוסק בגידול דבורים וייצור דבש. יאנסה נולד בסלובניה במאה ה-18, והיה המורה הראשון בעולם לגידול דבורים.
לימו-אנריה
היסטוריה
ממלכה זו נכבשה בסופו של דבר על ידי הדג'זאמץ' וולדה גיורגיס, שנשלח מטעם הקיסר מנליק השני בשנת 1891. בנו של אבבה באגיבו התנצר בגלל מטרות פוליטיות, שינה את שמו לגברה סאלאסי, ונעשה פיטאוורארי (ויקונט) באימפריה האתיופית.
יום הדבורים העולמי
היסטוריה
בסוף שנת 2017 הוחלט בעצרת הכללית של האו"ם כי יום הדבורים העולמי יתקיים ב-20 במאי. היום צוין לראשונה בשנת 2018. הוא מצוין על מנת להעלות את המודעות להכחדת הדבורים אשר הולכת ונהיית חמורה יותר ויותר, ולהגביר את המודעות לחשיבותם של המאביקים (ובייחוד דבורים), לאתגרים אשר איתם הם מתמודדים ולתרומתם הרבה לפיתוח בר-קיימא..
חשיבותן של הדבורים
דבורים, כמו כן בעלי חיים מאביקים אחרים (לדוגמה פרפרים, עטלפים ויונקי הדבש), נמצאים תחת איום בעקבות פעילויות האדם. המאביקים עוזרים לצמחים, לגידולי מזון רבים, להתרבות ולהתפתח. המאביקים עוזרים לשמור על המגוון הביולוגי - מטרתם של הרבה מיזמים בני-קיימא. בנוסף, הם גם משמשים כמתריעים כאשר ישנם סיכונים סביבתיים, וכאשר מערכת אקולוגית מקומית לא מתפקדת בצורה מיטבית.
חרקים פולשניים, חומרי הדברה וניצול הקרקע לשימושים שונים, עלולים להפחית את חומרי ההזנה הקיימים ולהוות איום על מושבות דבורים. בדרך זו בני האדם פוגעים במערכות אקולוגיות רבות ומוציאים את הטבע מאיזון, דבר שעלול לפגוע גם בבני האדם.
ויקטור דולידזה
ויקטור דולידזה (בגאורגית: ვიქტორ დოლიძე, ברוסית: Виктор Исидорович Долидзе; 18 ביולי 1890 – 25 במאי 1933) היה מלחין גאורגי-סובייטי שהלחין אופרות וסימפוניות.
ביוגרפיה
דולידזה נולד בעיר אוזורגתי שבגאורגיה, ובילה את ילדותו בגוריה. כישרונו המוזיקלי התגלה בגיל צעיר. הוא ניגן בגיטרה ובמנדולינה, ואף זכה בתחרות למנדולינות בטביליסי שבגאורגיה בשנת 1910. הוא למד תחילה במכללה למסחר בטביליסי, וסיים את חוק לימודיו ב-1917 במכללה למסחר בקייב שבאוקראינה. הוא למד סימולטנית לנגן בכינור במכללה למוזיקה שבקייב. הוא חזר לגאורגיה בשנת 1917, ובשנת 1918 הלחין את האופרה "כתו וקוטה". האופרה, שהתפרסמה מאוד בגאורגיה ומחוצה לה, הייתה הבסיס לסרט באותו שם. כמו כן הלחין את האופרות "ליילה" בשנת 1922 ו"ציסנה" בשנת 1929, את הסימפוניות "אזרבייג'ן" בשנים 1931,1932, ואת הפנטזיה הסימפונית "איבריאדה" בשנת 1925, ומספר רומנסות.
ביקורו של דולידזה באוסטיה הניב אוסף שירי פולקלור. הוא התכוון לשלב אותם באופרה "זַמירה" משנת 1931. אך לא הצליח להשלים את העבודה. הוא נפטר ב-25 במאי 1933 בטביליסי.
גבעת אולגה
גבעת אולגה היא שכונה בעיר חדרה השוכנת על חוף הים התיכון. היא גובלת במזרחה בכביש 2. השכונה הוקמה בשנת 1949 וקרויה על שם אולגה חנקין, מנשות העלייה הראשונה ואשתו של יהושע חנקין, גואל אדמות חדרה.
גבולות גאוגרפיים
גבעת אולגה גובלת מצד מערב ברצועת החוף ומצד מזרח במתחם מעברת אגרובנק לשעבר הצמודה לתחנת רכבת חדרה מערב בו חיו מייסדי השכונה. הגבול הצפוני של השכונה הוא פארק נחל חדרה וגבולה הדרומי הוא פארק היער שבכניסה לשמורת גדור בה נמצאים אתרי טבע הפרוסים מכביש 2 ועד לחופי הים הוותיקים בשמורה המפרץ הסיני וחוף 50 חופיהם של מייסדי השכונה שעלו ארצה מאירופה דרך סין.
היסטוריה
ראשיתה של גבעת אולגה היה כישוב ארעי של חלוצי חדרה, ששמו היה קדימה. בשנת 1898, עת מתיישבי חדרה פונו מהמושבה דאז בשל מחלת הקדחת אל חורשת קדימה, בסוברם שיישוב לצד הים יקבל את הבריזה מהים ולא את אוויר הביצות שהיה במושבה הקיימת. לאחר כשנה וחצי, נוכחו התושבים לדעת שההתיישבות ליד הים לא מיטיבה את מצבם, והם שבו לבתיהם ליד החאן בחדרה. משאירים אחריהם עצי אקליפטוס שניטעו על מנת לייבש את הביצות כיום בדרומה של השכונה בסמוך לבריכת החורף.
היישוב הקבוע החל בבית אחד, בית ביטחון, שבנה המנהיג הציוני יהושע חנקין בעקבות המרד הערבי הגדול (1936–1939). הבית נבנה בחופה של השכונה של היום על גבעה ומשם נגזר שמה של השכונה, גבעה על שם הגבעה שגרו בה יהושע חנקין ואשתו אולגה. בשנת 1949 הוקמה מסביב לבית שכונת גבעת אולגה.
דמוגרפיה
נכון לשנת 2020, השכונה מונה כ-20,000 תושבים והיא אחת מהשכונות הגדולות בחדרה.
שירותים לרווחת התושבים
בשכונה קיימים פרויקטים ומיזמים של: הקרן לפיתוח חדרה, מתנ"ס גבעת אולגה, הטכנודע, הגרעין התורני וגופי מגזר שלישי חיצוניים כגון: עמותת צמאון, תוכנית "עיר בשינוי" (קרן לאוטמן וציונות 2000), חינוך לפסגות, עמותת לשובע, קרן שטיינמץ, קרן אריסון, עמותת ירוחם, "אחרי", ישיבת גבעת אולגה ועוד.
מתנ"ס גבעת אולגה
המתנ"ס מפעיל קייטנות, חוגים לילדים, צעירים ולמבוגרים וגמלאים. פועל עם אוכלוסיות בעלות צרכים מיוחדים בפרויקטים 'עמיתים', 'נאמן', 'קהילה נגישה', 'צמי"ד' ו'רעים'. המתנ"ס כולל את המרכז לגיל הרך המפעיל חוגים, הרצאות להורים, טיפת חלב ועוד.
יחידת הנוער
יחידת הנוער של מתנ"ס גבעת אולגה מפעילה את: "קפנוער" - מועדון נוער מרכזי בתחומי מנהיגות, פנאי ואומנויות; "רוגע-לך" מועדון נערות; "אופקים לנוער" - הטמעת מסוגלות תעסוקתית אצל בני נוער; "מיתר-נירים" - מרכז יום תומך רב תחומי; מרכז למידה; "הצינור"- מועדון גלישת גלים לנוער אולגה; "האינקובטור" - מרכז המוזיקה של היחידה. בעבר פעלו בשכונה תנועות הנוער בית"ר, והנוער העובד והלומד והיום פועלים בה תנועות הנוער בני עקיבא, שבט 'צוקים' של הצופים ואריאל.
גרעין תורני חברתי
בשכונה פועל גרעין תורני חברתי הנותן מענה לצרכים התורניים והחברתיים בעיר. הגרעין הקים את ישיבת גבעת אולגה, תלמוד תורה בבית הספר "שילה" וכן ערבי נשים ושיעורי תורה לגברים. הגרעין שותף פעיל לפעילות של המתנ"ס ויחידת הנוער.
צמחייה ובעלי חיים
בשכונה וסביבתה יש מגוון רחב של בתי גידול: חולות מיוצבים, חוף סלעי, חוף חולי, בריכת חורף, יער פארק, רכס כורכר, נחל חדרה - כולם ברדיוס של 4 ק"מ בלבד ממרכז השכונה. ביניהם יש שני בתי גידול אדומים (בסכנת הכחדה). בין היונקים הנפוצים באזור ניתן למצוא: שועל מצוי, נמייה מצויה, דורבן, קיפוד מצוי, גרביל החולות וחתולי בית שהתפראו.
האזור מהווה ציר נדידה חשוב. בעונות הנדידה ניתן לצפות בנדידה מרשימה של מיני ציפורים כמו סלעיות קיץ, דרור ספרדי, חנקנים למיניהם, שליו, ושרקרק מצוי.
ספורט
ברוב שנותיה של השכונה ייצגה אותה קבוצת הכדורגל המקומית הפועל גבעת אולגה שהוקמה ב 1954 על ידי ניסים קלדרון מקבוצות של ליגת השכונה שנקראו הפועל אגרובנק מועדון הכוכב וקבוצות נוספות לקבוצת כדורגל מקצועית שלימים נקראה הפועל "אלי כהן" גבעת אולגה, על שמו של המרגל הישראלי אלי כהן שנרצח בדמשק. החל משנות ה-80 נקראה הפועל צ'יקו גבעת אולגה על שמו של קפטן הקבוצה יצחק "ציקו" גיבש שנפטר באופן פתאומי בגיל 25 בלבד, ונחשב לכדורגלן המצטיין בקבוצה. במהלך שנות ה-90 הפסיקה עיריית חדרה את תמיכתה התקציבית והקבוצה התדרדרה מליגה א לליגה ג. הקבוצה התאחדה עם הפועל חדרה למועדון שהיה אמור להיקרא הפועל חדרה/גבעת אולגה, אולם ההסכם לא שרד בגלל התנגדותם של אנשי חדרה להוסיף את השם גבעת אולגה לשם הרשמי של המועדון והקבוצה חדלה מלהתקיים. ב-2015 הוקמה מחדש קבוצת כדורגל שנקראה "מ.ס. "עדי" גבעת אולגה", על שמו של סמל, תושב השכונה, אשר נפל במלחמת לבנון השנייה. הקבוצה הגיעה תוך פרק זמן קצר מאוד לצמרת ליגה א והעפילה גם בשלבי גביע המדינה. לאחר בעיות תקציביות, נסגרה הקבוצה.
תיירות
במרץ 2013 נפתח בית מלון רמדה חדרה על רצועת החוף שממערב לגבעת אולגה בהמשך לבית המלון צפויה להבנות טיילת באורך של כ-6 ק"מ.
סמוך למלון רמדה נמצאים כפר הנופש 'כפר הים' וכפר הנופש של האגודה למען החייל.
כתו וקוטה (סרט)
כֶּתוֹ וֶקוֹטה (בגאורגית: ქეთო და კოტე) היא קומדיה משנת 1948 בבימויו של שלווה גדוואנישווילי ווחטנג טבליאשווילי, המבוססת על האופרה של ויקטור דולידזה כתו וקוטה.
רבקה אדלינגטון
רבקה "בקי" אדלינגטון (באנגלית: Rebecca "Becky" Adlington; נולדה ב-17 בפברואר 1989) היא שחיינית בריטית. היא אלופה אולימפית (בייג'ינג 2008) במשחים ל-400 מטר חופשי ול-800 מטר חופשי. שיאנית העולם במשחה ל-800 מטר חופשי לאחר ששיפרה את שיאה הוותיק של ג'נט אוונס לאחר 19 שנים. השחיינית הבריטית הראשונה שזכתה בשתי מדליות זהב באולימפיאדה אחת מאז הנרי טיילור (לונדון 1908) ומדליית זהב ראשונה לאחר 48 שנים שבה זכתה שחיינית בריטית, אניטה לונסברו (רומא 1960) במשחקים האולימפיים.
ביוגרפיה
רבקה אדלינגטון נולדה במנספילד, נוטינגהמשייר, אנגליה. מתאמנת במועדון השחייה של נובה צנטריון.
באליפות אירופה בשחייה (בריכה של 25 מטר) שנערכה בווינה, אוסטריה בדצמבר 2004 סיימה אדלינגטון במקום ה-7 במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:36.84 דקות. המנצחת הייתה פלביה ריגאמונטי שווייץ (8:17.39 דקות).
באליפות אירופה בשחייה (בריכה של 25 מטר) שנערכה בהלסינקי, פינלנד בדצמבר 2006 סיימה אדלינגטון במקום ה-4 במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:20.42 דקות. המנצחת הייתה מנאודו (8:12.24 דקות).
באליפות העולם בשחייה (בריכה של 25 מטר), שנערכה מנצ'סטר, אנגליה באפריל 2008 זכתה אדלינגטון במדליית זהב במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:08.25 דקות לפני קיילי פאלמר מאוסטרליה (8:12.32 דקות) ואריקה וילאצ'יה ספרד (8:13.93 דקות). מדליית כסף במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:38.96 דקות אחרי הולנד שקבעה שיא עולם חדש (7:38.90 דקו) ולפני אוסטרליה (7:39.01 דקות).
אלופה אולימפית ושיאנית עולם
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכתה אדלינגטון בשתי מדליות זהב. במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:03.22 דקות, לפני קייטי הוף מארצות הברית (4:03.29 דקות) וג'ואן ג'קסון בת ארצה (4:03.52 דקות). חמישית סיימה שיאנית העולם פדריקה פלגריני מאיטליה שקבעה בחצי הגמר שיא אולימפי, אל לא הצליחה לזכות במדליה. בשלב המוקדמות היא קבעה שיא משחקי חבר העמים בתוצאה של 4:02.24 דקות. במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא עולם חדש בתוצאה של 8:14.10 דקות, שיפור לשיא הוותיק ביותר שהיה קיים, שיאה של ג'נט אוונס מארצות הברית (8:16.22 דקות), שנייה סיימה אלסיה פיליפי מאיטליה (8:20.23 דקות) ושלישית סיימה לוטה פריס מדנמרק (8:23.03 דקות). כבר בשלב המוקדמות, היא הוכיחה שהיא בכושר מעולה כשקבעה שיא אולימפי, שיא אירופי ושיא חבר העמים חדש (8:18.06 דקות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 2009 זכתה אדלינגטון בשתי מדליות ארד במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:00.79 דקות, אחרי פלגריני שקבעה שיא עולם חדש (3:59.15 דקות) וג'קסון (4:00.60 דקות) ובמשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:45.51 דקות, אחרי סין שקבעה שיא עולם חדש (7:42.08 דקות) וארצות הברית (7:42.56 דקות).
אלופת אירופה
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בבודפשט באוגוסט 2010 זכתה אדלינגטון בשתי מדליות. מדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:04.55 דקות, לפני אופלי-סריל אטיין מצרפת (4:05.40 דקות) ולוטה פריס מדנמרק (4:07.10 דקות) ומדליית ארד במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:55.29 דקות, אחרי הונגריה (7:52.49 דקות) וצרפת (7:52.69 דקות). בנוסף, היא סיימה במקום שביעי במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:27.48 דקות.
אלופת עולם
באליפות העולם בשחייה שנערכה בשאנגחאי, סין בשנת 2011 זכתה אדלינגטון בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:17.51 דקות, לפני פריס (8:18.20 דקות) וקייט זיגלר מארצות הברית (8:23.35 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:04.01 דקות, אחרי פלגריני (4:01.97 דקות) ולפני קמיל מופה מצרפת (4:04.06 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום 24 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:59.40 דקות.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה אדלינגטון בשתי מדליות ארד במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:03.01 דקות, אחרי קמיל מופה שקבעה שיא אולימפי חדש 4:01.45 דקות ואליסון שמיט מארצות הברית (4:01.77 דקות) ובמשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:20.32 דקות, אחרי קייטי לדקי מארצות הברית שקבעה שיא אמריקאי חדש של 8:14.63 דקות ומירייה בלמונטה גארסיה מספרד שקבעה שיא ספרדי חדש של 8:18.76 דקות ולא הצליחה להגן על תואריה.
הסכם קראיובה
הסכם קראיובה נחתם ב-7 בספטמבר 1940 בעיר קראיובה, ברומניה, בין בולגריה ובין רומניה.
בהסכם קראיובה, שהוכתב לרומניה על ידי גרמניה הנאצית, הועבר חלק מחבל דוברוג'ה, שכונה ברומניה בשם "הקדרילטר", לשלטון בולגריה. שינוי זה ביטל למעשה את תוצאות הסכם בוקרשט (1913) שנחתם בסיום מלחמת הבלקן השנייה. על פי אותו הסכם בוצעו חילופי אוכלוסייה שמהלכם עברו כ-80,000 רומנים וארומנים מה"קדרילטר" (דרום דוברוג'ה), שהועבר לידי בולגריה, לצפון דוברוג'ה, שנשארה רומנית וכ-65,000 בולגרים ועימם כאלף יהודים עברו מצפון דוברוג'ה אל דרומה והיו לנתינים בולגרים.
Marble Halls
גרסתה של אניה זכתה לתודעה נוספת שלושה עשורים לאחר צאתה המקורית, כשצברה בספוטיפיי למעלה מ-12 מיליון השמעות.
רקע ומשמעות
האופרה מבוססת על הנובלה La Gitanilla של מיגל דה סרוואנטס מ-1643.
אופרה זו היא המפורסמת ביותר של באלף וכמו שאר יצירותיו, כמעט אינה מבוצעת. ממנה מפורסמת ומבוצעת רק האריה של ארלין בהרכבים שונים.
הסכם בוקרשט (1913)
הסכם בוקרשט, שנחתם ב-10 באוגוסט 1913, בין בולגריה ובין יריבותיה במלחמת הבלקן השנייה, רומניה, סרביה, מונטנגרו, יוון והאימפריה העות'מאנית, סיים את מלחמת הבלקן השנייה וקבע גבולות חדשים בין המדינות. ההסכם נועד לחלוקת השטחים שנכבשו מידי האימפריה העות'מאנית במהלך מלחמת הבלקן הראשונה.
הגבול בין רומניה לבולגריה
בהתאם להסכם זה הוזז הגבול בין רומניה ובין בולגריה, כך ששטח בן 6,960 קילומטרים רבועים, עם אוכלוסייה של 286,000 תושבים, עבר משלטון בולגרי לשלטון רומני. החבל המדובר, שכונה ברומניה בשם קדרילטר ובבולגריה בשם דרום דוברוג'ה, על החוף המערבי של הים השחור, כלל את המצודה סיליסטרה והערים בלצ'יק (נמל לחוף הים השחור) וטוטראקאן (נמל לחוף הדנובה). בולגריה התחייבה גם להרוס ולא לבנות מחדש את המצודות שבין הערים רוסה ושומן, ברדיוס של 20 קילומטר מסביב לבלצ'יק.
Marble Halls
רקע ומשמעות
ההקלטה הישנה ביותר היא של הזמרת אליזבת ווילר משנת 1909. ב-1936 הופק הסרט "הנערה הבוהמית" בכיכובם של לורל והארדי וז'קלין וסט בתפקיד ארלין שמבצעת את האריה בקולה המדובב על ידי הזמרת רוזיטה לורנס. גם זמרות כמו ג'ואן סאת'רלנד שרו את "היכלי השיש" בקונצרטים אבל זאת שהפכה את האריה הזו לשיר פופולרי היא הזמרת האירית אניה שכללה אותה באלבום Shepherd Moons מ-1991. השיר יצא כסינגל בשנת 1994.
הסכם בוקרשט (1913)
הגבול בין בולגריה לסרביה
הגבול המזרחי של סרביה הועבר מפסגת פאטאריקה, אל נתיבי הנהרות וארדאר וסטרומה עד למפגש הגבול הבולגרי עם הגבול היווני, פרט לחלק העליון של נחל סטרומשניצה (יובל של הסטרומה), שנשאר בתחום הבולגרי.
סרביה קיבלה תוספת שטח במרכז מקדוניה, כולל אוחריד, ביטולה, קוסובו, שטיפ וקוצאני ואת החלק המזרחי של מחוז נובי פאזאר. סה"כ תוספת השטח שקיבלה סרביה הייתה 39,740 קילומטרים רבועים ותוספת אוכלוסייה של כמיליון וחצי תושבים.
Marble Halls
רקע ומשמעות
הבמאי מרטין סקורסזה שילב את הביצוע של אניה לשיר זה בסרטו "עידן התמימות" מ-1993.
הסכם בוקרשט (1913)
הגבול בין יוון לבולגריה
הגבול בין יוון ובין בולגריה הועבר מפסגת בלסיצה אל שפך הנחל מסטה, על חוף הים האגאי. שינוי זה הגדיל את השטח של יוון ב-43,850 קילומטרים רבועים וכלל את החבלים אפירוס, דרום מקדוניה והערים סלוניקי וקוואלה. שינוי זה השאיר בידי הבולגרים רצועה בחוף הים האגאי באורך של 113 קילומטרים בלבד, בין שפך המסטה ובין שפך המריצה עם גישה לנמל אלכסנדרופולי.
Marble Halls
מילות השיר
I dreamt I dwelt in marble halls - חלמתי שהתגוררתי בהיכלי שיש
הסכם בוקרשט (1913)
שינויי גבולות נוספים
הגבול היווני הורחב גם בצפון והוכלל בו גם המבצר יואנינה. בנוסף לכך ההסכם העניק סופית ליוון את כרתים והשלטון היווני עליה הושת עליה מ-14 בדצמבר באותה שנה.
Marble Halls
מילות השיר
With vassals and serfs at my side, - כשצמיתים ואריסים לצדי
הסכם בוקרשט (1913)
שינויי גבולות נוספים
על פי ההסכם בולגריה קיבלה חלק ממקדוניה, כולל העיר סטרומיצה, הגדילה את שטחה ב-25,027 קילומטרים רבועים ואת אוכלוסייתה ב-129,490 תושבים.
Marble Halls
מילות השיר
And of all who assembled within those walls - ומכל אלה שהתאספו בין כתלים אלה
הסכם בוקרשט (1913)
תביעות בלתי מסופקות
בולגריה, שמטרת מלחמתה הייתה כיבוש מקדוניה כולה ובעיקר אוחריד וביטולה והשלטת הגמוניה בולגרית בחבל הבלקן נאלצה להיסתפק ברצועת חוף קצרה יחסית על חוף הים האגאי.
Marble Halls
מילות השיר
That I was the hope and the pride. - שהייתי תקוותם וגאוותם
I had riches all too great to count - היה לי עושר רב מכדי שייספר
And a high ancestral name. - ושם אבות מכובד
But I also dreamt which pleased me most - וחלמתי עוד מה שגרם לי שיא הנחת
That you loved me still the same, - שאהבת אותי באותה מידה
That you loved me - שאהבת אותי
You loved me still the same, - שאהבת אותי עדיין באותה מידה
You loved me still the same. - שאהבת אותי עדיין באותה המידה
I dreamt that suitors sought my hand, - חלמתי שמחזרים בקשו את ידי
That knights upon bended knee - ושאבירים כרעו על ברכם
And with vows no maidens heart could withstand, - ועם נדרים שאף עלמה יכולה לעמוד בפניהם
They pledged their faith to me. - הם נשבעו לי באמונתם
And I dreamt that one of that noble host - וחלמתי שאחד מהקבוצה הנכבדה
Came forth my hand to claim. - קרב כדי לבקש את ידי
But I also dreamt which charmed me most - אבל חלמתי על מה שהקסים אותי ביותר
That you loved me still the same - שעדיין אהבת אותי באותה המידה
You loved me still the same, - שאהבת אותי באותה המידה
You loved me still the same - שאהבת אותי באותה המידה
פקטור X
פקטור X (10), הידוע גם באפונים פקטור סטיוארט-פראוור (Stuart-Prower factor) או בשם תרומבוקינאז, הוא אנזים המשתתף בתהליך קרישת דם, השייך למשפחת סרין אנדופפטידאז. פקטור X מסונתז בכבד ותלוי בוויטמין K לצורך היווצרותו. זמן מחצית החיים שלו נעה בין 40–45 שעות.
פקטור X הופך לפקטור הפעיל Xa על ידי פקטור IX (יחד עם קו-פקטור VIII) או על ידי פקטור VII (יחד עם הקו-פקטור tissue factor), ולכן הוא הפקטור הראשון ב-final common pathway. הפקטור הפעיל Xa הופך פרותרומבין לטרומבין יחד עם קו-פקטור V.
אנטיטרומבין וכן protein Z inhibitor (PZI) גורמים לאינהיביציה (עיכוב) של פקטור זה.
מחסור בפקטור X הוא תופעה נדירה (בערך שני מקרים למיליון לידות), שהתופעות הקליניות המאפיינות אותה הן דימומים מהאף, דימום מפרקי וכן דימום במערכת העיכול.
בנוסף לכך, יש מחלות מסוימות שבהן עשויות להיות רמות נמוכות של פקטור X, כגון עמילואידוזיס, וזאת כתוצאה מספיגה מוגברת שלו לתוך פיברילות עמילואיד. בנוסף, מחסור בוויטמין K או טיפול בקומדין יביאו להיווצרות פקטור X שאינו פעיל.
Eagles of Death Metal
Eagles of Death Metal היא להקת רוק אמריקאית שמקורה בקליפורניה. הלהקה הוקמה בשנת 1998 על ידי ג'סי יוז וג'וש הומי (סולן להקת קווינס אוף דה סטון אייג'), שהם החברים הקבועים היחידים בלהקה. לצדם מנגנים נגנים מתחלפים.
למרות שם הלהקה (בתרגום לעברית: "העיטים של דת' מטאל") היא אינה להקת דת' מטאל. ג'סי יוז הסביר כי השם נלקח כהשראה מלהקת האיגלס. יוז ידוע באינטראקציה שלו עם הקהל בהופעות חיות.
ב-13 בנובמבר 2015 הופיעה הלהקה ברובע ה-11 של פריז בתיאטרון בטאקלאן בפני קהל המונה כ-1,500 אנשים, בזמן שהתרחשה מתקפת טרור. ארבעה חמושים שנכנסו למופע החלו לירות לכל עבר ולהשליך רימונים, ובהמשך פוצצו עצמם בעזרת חגורות נפץ. 89 אנשים נרצחו באירוע ויותר מ-200 נפצעו. חברי הלהקה הצליחו להימלט מהתיאטרון דרך דלת אחורית בבמה. איש צוות אחד,ניק אלכסנדר שמכר את מוצרי הלהקה בהופעה, נהרג במהלך הפיגוע והלהקה ביטלה את סבב ההופעות שלה. בפברואר 2016 חזרה הלהקה לפריז וערכה הופעה באולם אולימפיה.
ב-5 בספטמבר 2016 הופיעה הלהקה בשנית בישראל, גם הפעם במועדון הבארבי.
ריכרד בר
ריכרד בֵּר (בגרמנית: Richard Baer; 9 בספטמבר 1911 – 17 ביוני 1963) היה קצין נאצי בשורות האס אס שהגיע לדרגת אס אס שטורמבאנפיהרר (הדרגה המקבילה לרב-סרן), והיה מפקדו של מחנה הריכוז וההשמדה אושוויץ החל ממאי 1944 עד לשחרור המחנה ב-27 בינואר 1945.
ביוגרפיה
בר נולד בבוואריה בשנת 1911. הוא היה קונדיטור. בשנת 1930 הוא הצטרף למפלגה הנאצית ובשנת 1931 הצטרף לאס אס. לאחר מכן הועסק כשומר במחנה הריכוז דכאו. בשנת 1939 הצטרף לדיוויזיה ה-3 של האס אס, ובשנת 1942 מונה לשליש צבאי של מחנה הריכוז נוינגמה. שנה לאחר מכן, בשנת 1943, קודם לתפקיד שלישו הצבאי של אוסוולד פוהל, פקיד נאצי בכיר שהיה מעורב בהשמדת יהודים רבים בשואה. בנובמבר מונה למנהל מחלקה.
ב-11 במאי 1944 החליף את ארתור ליבהנשל כמפקד מחנה הריכוז וההשמדה אושוויץ I, ובסוף יולי 1944 מונה כמפקד כל חלקיו של מחנה הריכוז אושוויץ. בתפקיד זה פעל עד לשחרור המחנה בתחילת שנת 1945. ב-17 בינואר 1945 נתן בר את פקודת פינוי המחנה והצעדת האסירים לכיוון גרמניה, בהתאם להוראותיו של היינריך הימלר, ובהן – איסור להשאיר מאחור אסירים חיים. אחד ממובילי צעדות המוות טען שהפקודה של בר כללה הוראה לחסל בירייה אסירים חולים שאינם יכולים להשתתף בצעדה או להמשיך בצעידה. אם עדות זאת נכונה, לא ידוע האם זו תוספת אישית של בר או של מישהו בשרשרת הפיקוד בינו ובין הימלר. אולם, ישנם המפקפקים בכך שבר נתן את ההוראה הזאת, והם מייחסים את חוסר הסדר בעת צעדות המוות לכך שבר לא דאג לפינוי אלא נמלט עם הסגל שלו בבהילות בלי לדאוג לפינוי האסירים. בפברואר 1945 החליף בר את אוטו פרשנר כמפקד מחנה דורה-מיטלבאו.
אחרי מלחמת העולם השנייה
בסופה של מלחמת העולם השנייה נמלט בר עם רעייתו תחילה לעיר ויידן ומשם לדרום בוואריה. אף על פי שנבדק פעמיים על ידי חיילים אמריקנים לא התגלתה שייכותו לאס אס. בדצמבר 1945 הגיע עם רעייתו להמבורג (שם התגוררה משפחתה). בהמבורג הצליח לרכוש בשוק השחור תעודת שחרור ממחנה שבויים רוסי תחת השם החדש שנטל לעצמו - "קארל נוימן". מקיץ 1946 החל לעבוד כיערן, חוטב וסוחר עצים באחוזה של אוטו פון ביסמרק. כיוון שחשש שתתגלה זהותו האמיתית, נמנע מקשרים עם שכנים וחברים לעבודה.
בתחילת 1959 ביקשה התביעה בפרנקפורט את הסמכות להעמיד פושעים מאושוויץ לדין במשפט אושוויץ השני וסמכות זאת ניתנה לה באפריל 1959. בעקבות זאת החל מצוד כלל-ארצי בגרמניה אחר פושעים מאושוויץ, ובהם ריכרד בר. תמונתו של בר פורסמה בעיתונות, ואחד העובדים באחוזה שזיהה את בר כמבוקש בעיתון, דיווח למשטרה. תובע מפרנקפורט נסע לאחוזה ובעזרת המשטרה המקומית עצרו את בר ביער באקדחים שלופים, ב-20 בדצמבר 1960. תחילה הכחיש שהוא ריכרד בר, אולם לאחר זמן לא רב ולאחר שנאמר לו שיש די והותר ראיות להוכיח את זהותו, הוא הודה בזהותו האמיתית. דבר מעצרו פורסם בתקשורת, ונתן זריקת עידוד לתביעה שהכינה את משפט אושוויץ השני. ביוני 1961 הוא נחקר לקראת משפט אייכמן וטען שלא הכיר אותו כלל. לטענתו, הוא פיקד רק על מחנה I באושוויץ ולא הייתה לו ידיעה על הנעשה במחנות האחרים. בר היה אמור להיות הנאשם הראשי במשפט אושוויץ השני. כתב אישום הוגש נגדו באפריל 1963, אולם הוא מת מהתקף לב במעצר ביוני 1963. מותו של בר אפשר לשאר הנאשמים במשפט לטעון שהם רק פעלו בהתאם לפקודות שניתנו להם, בלי שעמד מולם מפקד המחנה שיטען לפעילות עצמאית של דרגות הביניים.
יום השירה העולמי
יום השירה העולמי (באנגלית: World Poetry Day) נחגג ב-21 במרץ והוכרז על ידי ארגון החינוך והתרבות של האו"ם (UNESCO) במהלך הוועידה הכללית ה-30 בפריז בשנת 1999 במטרה לקדם את הקריאה, הכתיבה, הפרסום והחינוך של השירה ברחבי העולם. "במטרה לתמוך במגוון הלשוני באמצעות ביטוי פיוטי והגברת ההזדמנויות לשפות בסכנת הכחדה, לתת הכרה ודחיפה חדשה לתנועות השירה הלאומיות, האזוריות והבינלאומיות".឴឵឴
היסטוריה
לפני הכרזתו הרשמית של האו"ם יום השירה הבינלאומי נחגג בתחילה באוקטובר, יום הולדתו של המשורר הרומי ורגיליוס. המסורת לשמור על תאריך אוקטובר עבור חגיגות יום השירה הבינלאומי עדיין נשארה במדינות רבות. הממלכה המאוחדת משתמשת בדרך כלל ביום חמישי הראשון של חודש אוקטובר.
M-75
M-75 היא רקטת ארוכת טווח מייצור עצמי של ארגון החמאס. הרקטה מגיעה לטווח של 70–75 קילומטר, ובעת שיגור מרצועת עזה מסוגלת לפגוע בין היתר בתל אביב ובירושלים. ראש הנפץ של הרקטה נושא מקסימום 10 קילוגרם חומר נפץ.
הרקטה נכנסה לשימוש לראשונה בנובמבר 2012 במהלך מבצע עמוד ענן, עת שוגרה לעבר ירושלים ותל אביב. ב-16 בנובמבר 2012, במהלך מבצע עמוד ענן, שוגרה רקטה שכזו לעבר ירושלים ונפלה במזרח גוש עציון. לפי עלי ברכה, נציג חמאס בלבנון, הרקטה היא גרסה מקומית של פג'ר 5, אשר מיוצרת בעזה עם טכנולוגיה שמקורה באיראן. שם הרקטה מייצג את טווח ההגעה שלה בצירוף ראשי תיבות שם משפחתו של איבראהים מקאדמה, מראשי הזרוע הצבאית של החמאס שחוסל על ידי צה"ל בשנת 2003.
כמו יתר הרקטות שבשימוש החמאס, בהן הפג'ר 5 המגיעה לטווח של עד 75 קילומטר וה-M-302, גם ה-M-75 אינה מצוידת במערכת הנחיה ולכן דיוק הפגיעה שלה במטרות מוגבל, אך הטווח המוגדל שלה הופך אותה לאפקטיבית יותר מיתר הקסאמים שברשות הארגון. הרקטה הפכה לסמל לניצחון עבור החמאס, ובעת חגיגות ה-25 שנה להקמתו הציג הארגון דגם קרטון ענק של הרקטה, וכן הושקו בושם שנושא את שם הרקטה וכיכר בעזה על שמה.
טליה לביא
טליה לביא (נולדה ב-27 באפריל 1978) היא במאית ותסריטאית קולנוע וטלוויזיה ישראלית. זוכת פרסי אופיר לשנת 2014 על בימוי הסרט "אפס ביחסי אנוש" ועל כתיבת התסריט שלו.
ביוגרפיה
טליה לביא נולדה בפתח תקווה בשנת 1978. התגוררה מספר שנים בקיבוץ, ובשנת 1991 עברה לתל אביב. אביה היה איש קבע בצה"ל ומאז שחרורו עובד כרואה חשבון, אמהּ מורה, ויש לה אחות גדולה. טליה למדה ב"תלמה ילין" במגמת אמנות חזותית, שם התמקדה בקומיקס. שירתה בצה"ל כפקידה בלשכת אלוף, משם עברה לבסיס דרומי, מה שהיווה השראה לסרטה "אפס ביחסי אנוש".
החלה את לימודיה במחלקה לאנימציה באקדמיה לאמנות בצלאל. החליטה לעזוב כעבור זמן ועברה לבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, אותו סיימה בשנת 2005 בהצטיינות יתרה עם מלגות ופרסים רבים, כולל פרס ראש העיר ירושלים לבוגר מצטיין ושלוש מלגות הצטיינות של קרן שרת (אמריקה ישראל). עבדה בזכיינית ערוץ 2 טלעד עד לאיבוד הזיכיון בשנת 2005, שהוביל לפיטורים המוניים. באותה שנה השתתפה ב-"Talent Campus" של פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.
משמשת כמרצה לתסריטאות בבית הספר "סם שפיגל" ושימשה ככזו גם במעלה - בית הספר לטלוויזיה לקולנוע ולאמנויות בירושלים.
בשנת 2010 נבחרה להשתתף בסדנת התסריטאים של מכון סאנדנס לקולנוע עצמאי בארצות הברית (שנוסד על ידי השחקן והבמאי רוברט רדפורד) ובשנת 2011 נבחרה להשתתף בסדנת הבמאים היוקרתית של המכון.
היא וסרטיה זכו בפרסים רבים בפסטיבלי הקולנוע ברחבי העולם, אשר החשובים שבהם הם פרס הסרט הטוב ביותר ל"אפס ביחסי אנוש" בפסטיבל טרייבקה בניו יורק, וכן פרס הבמאית בעלת קול ייחודי על שם נורה אפרון באותו פסטיבל. חבר השופטים בטרייבקה, בראשות רוברט דה נירו, ציין בהחלטתו כי.
בשנת 2014 לקחה חלק בחממה הבינלאומית לקולנוע ירושלים לשם הגישה תסריט לסרט עתידי בשם "אהבת חיי הנוכחית", וכן זכתה באותה שנה בשני פרסי אופיר על התסריט והבימוי הטוב ביותר של הסרט "אפס ביחסי אנוש".
באוגוסט 2014 נכללה ברשימת "12 הבמאים שראוי לעקוב אחריהם", שערך האתר "Indiewire", שם הושוותה לרוברט אלטמן.
שיבולת בקפה
בשנת 2003, כתבה לביא וביימה את הסרט הקצר "שיבולת בקפה" כ"סרט אמצע הלימודים" בסם שפיגל. הסרט צולם בפסל המפלצת בשכונת קריית יובל בירושלים, ובו שיבולת (שירי אשכנזי) היא מלצרית כושלת המשקרת ללא הפסק, בבית קפה דמיוני עם לקוחות הממררים את חייה, שם המלצריות נדרשות להתגלש מהמטבח מבלי להפיל את המנות, מתוך פיה של המפלצת. הסרט נעשה בהשראת עבודתה הזמנית של היוצרת כמלצרית.