cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דרורה דקל
יצירה
זיכרונות ילדות עומדים במרכז מרבית עבודותיה, כמו בסדרות "ילדה רעה" (1994) ו"רקמות" שהוצגו בגלריה הצעירה בקיבוץ מצובה ובגלריה טובה אוסמן בתל אביב. אלה היו עבודות קולאז' המורכבות מניירות שנוצרו על יד דקל במספר שכבות, שביניהן היא הטמינה אובייקטים שונים. כל הפריטים האלה הוקפו בסמלים המייצגים עבורה אלימות מינית: סכין גילוח, תחבושות סניטריות וקונדומים. "אלה הן עדויות לפצעים רגשיים שמוצאים ביטוי אמנותי ביצירות," כתבה אנג'לה לוין מהג'רוזלם פוסט בסקירה של התערוכה.
סיפור אמה של דקל, תלאות המשפחה בנדודיה מווינה לצ'כיה ובהמשך לצרפת, ועד לסיומם בארץ ישראל, נוכחים בדימויים הקשורים בשואה. ענת גטניו משייכת בהקשר זה את יצירתה של דקל לזו יוצרים בני 'דור שני' לשואה. האימה והרוע ניכרים בבחירה של צבעים עזים בעבודות, בעיקר השימוש החוזר בשחור ובאדום.
מקור השפעה והשראה נוסף הם אגדות האחים גרים, שסופרו לדקל בילדותה מפי האם. השפעה מרכזית נודעה לסיפור כיפה אדומה שהוא מוטיב מרכזי ביצירתה של דקל. היא קיבלה את הספר מאמה ושנים מאוחר יותר הפכה אותו לאובייקט אמנותי. במרכז הסדרה דמותה המפלצתית של כיפה אדומה שמופיעה בגלגול כמסכת מוות לבנה, כמוזלמנית שנפטרה, כמרטירית קדושה, כמפלצת פגועה מינית.
היבט פמיניסטי שמלווה את דקל בעיסוקה באלימות מינית ואלימות כנגד נשים בלט בתערוכתה 'מצב קרינולינה' (1996). הפסל המרכזי בתערוכה היה של שמלת קרינולינה חצויה, עשויה מפח מגולוון, שהונח חתוך לאורכו על רצפת הגלריה. בשמלה תקועים ברגים ואומים ושזירה של חוט ברזל, ואנקולים לתליית בשר, כשבמרכז פתח אליפטי דמוי רחם. כשהוצג הפסל בתערוכה "שמ-לה / מחשבות על כסות" (2011), נצבעה השמלה בצבע אדום בוהק, תוך חידוד הדיבור על כליאה, אלימות ועל תלות.
בשנת 2020, לאחר מספר שנים של הפוגה ביצירה, חזרה דקל לצור מגזרות נייר המבוססות על דימויי טבע.
עבודות וידאו
דקל פנתה לצור בווידאו כאשר הבינה שהעבודות שלה בצילום ובהדפס הן קולאז'יות באופיין. עבודות הווידאו מתייחסות לזמנים, סיפורים ודימויים, ומציגות עולם תוכן בדקות ספורות. העבודות כוללות הקלטות שבהן היא מקריאה קרעי משפטים מסיפורים אוטוביוגרפיים או שירה מפרי עטה. בעבודה "ליקוי" (2011) הכניסה דימויים הקשורים במצבי ליקוי בחיים, תיאור של עולם מפורק ומאיים שאינו קיים.
אוצרות
כהמשך ישיר להוראה ולעיסוק ביצירה פנתה דקל לעיסוק באוצרות, כשעיסוקה המרכזי היה כמנהלת ואוצרת הגלריה בקיבוץ כברי. במשך 25 שנים אצרה עשרות תערוכות של אמנים ישראלים: יהודים וערבים כאחד. בעקבות עניין בתרבות הערבית ודעתה שלא ניתנת לאמנים מהמגזר הערבי, בשנות ה-90, במה ראויה דייה, פעלה לשילוב יוצרים משני המגזרים בתערוכות משותפות. בראשית שנות ה-90 פעלה דקל לרתום את משרד התרבות, בראשות שולמית אלוני, לתמוך בשיתופי פעולה וחיבור בין הגלריות הקיבוציות בגליל המערבי ליצירת גלריות מבוזרות בתמיכת המדינה. ב-2012 הפכה הגלריה לחלל שיתופי של אמנים יהודים וערבים בגליל ביוזמת דקל.
במקביל לניהול ואוצרות הגלריה בכברי, יצרה דקל מספר פרויקטים מחוץ לגלריה, ביניהם התערוכה 'בבית' (IN HOUSE) בשיתוף האוצר אבי איפרגן, שהוצגה בגלריה לאמנות באום אל פחם (2003). פרויקט השתתפו בוגרים בולטים מבתי ספר לאמנות ברחבי ישראל. האמנים עבדו בבתי התושבים ובבית הספר ביישוב. פרויקט נוסף שאותו הפיקה ואצרה דקל בשיתוף האמן זיו שר התקיים במסגרת פסטיבל עכו בשם "כלים שלובים," (2004). פרויקט זה זכה בפרס הצטיינות בפסטיבל.
פטמגול
פטמגול (בטורקית: "?Fatmagül'ün suçu ne"; באופן מילולי: "איך פטמגול אשמה?") היא סדרת דרמה טורקית ששודרה בין השנים 2010–2012. היא הופקה על ידי חברת Ay Yapim ומבוססת על ספר בעל שם זהה שנכתב על ידי ודאט טורקאלי, אשר עובד לסרט בשנת 1986. הסדרה נכתבה על ידי הצוות אג'ה יורנץ' ומלק גנצ'ולו, ומככבים בה ברן סאאת ואנגין אקיורק בתפקידים הראשיים. בישראל משודרת הסדרה בערוץ ויוה פלוס (כעונה אחת שלמה).
עלילה
פטמגול היא בחורה יפה ופשוטה בת 20, המחכה בקוצר רוח להתחתן עם אהוב ליבה מילדות, מוסטפא. פטמגול מתגוררת עם אחיה רחמי ועם אשתו מוקדס ובנם מוראט, והם מנהלים את עסק הגבינות שהוריהם הורישו להם במותם.
יום אחד פטמגול ואחיה מוזמנים לספק את האוכל לאירוע האירוסים של משפחת ישראן. במסיבה פטמגול נתקלת בקרים, שמתאהב בה ממבט ראשון. באותו הלילה הבחור שהתארס, סלים, יחד עם שלושת חבריו ארדואן, ווראל וקרים, שותים עד לשוכרה ומבלים כל הלילה. לפנות בוקר פטמגול ממהרת מביתה כדי לפגוש את מוסטפא, אך נתקלת בבחורים השיכורים. ארדואן, סלים וואראל אונסים את פטמגול וקרים אינו מצליח לעצור בעדם. השלושה הולכים, וקרים מסתלק לאחר מכן בהלם. מרים, דודתו של קרים, מוצאת את פטמגול ולוקחת אותה לבית החולים. מוסטפא נדהם ומחליט לנטוש את פטמגול. מוקדס מודיעה לפטמגול שמוסטפא לא ייקח אותה לאישה. כדי למנוע מהתיק להתנפח במשטרה, משפחותיהם של האנסים מכריחות את קרים לשאת באשמה ולהינשא לפטמגול. משפחתה של פטמגול עוברת לאיסטנבול יחד עם קרים ודודתו כדי לפתוח בחיים חדשים. לצד זאת, פטמגול תובעת את האנסים ומנסה לזכות בתביעה בעזרתו של עורך הדין קאדיר פקלין, שבהמשך מתאהב בדודתו של קרים.
לאורך הסדרה דמויות רבות עוברות שינויים: מלטם, ארוסתו של סלים ולימים אשתו וגרושתו, מגלה את דבר האונס ומנסה לעזור לפטמגול בתביעה, אולם משפחתו של סלים מנסה למנוע בעדה להצליח. מוקדס, שתמיד הייתה רכלנית וקנאה בפטמגול, מתמודדת עם הסודות מעברה, אשר גרמו לליבה להתקשות - מוראט אינו בנו הביולוגי של רחמי, והאב האמיתי התחמק ממנה כשהייתה בהריון. כשהיא נתקלת בו במקרה לאחר שנים, האדון משתף פעולה עם משפחת ישראן כדי לסכל את תביעתה של פטמגול. מוסטפא, שמאז אונס פטמגול מבולבל לגבי חייו, מתעסק עם משפחת ישראן כדי לנקום בהם ובקרים, מנהל רומן עם מלטם וחווה סיפור אהבה טרגי עם אסו, נערת ליווי לשעבר. מוסטפא מעולם לא שכח את פטמגול, אבל בכל זאת אסו, ששינתה את שמה להאג'ר, מתחתנת עם מוסטפא ונכנסת ממנו להריון. גם לאסו לא קל, מפני שמשפחת ישראן מנסה בכל מחיר לשחד אותה להעיד בשקר נגד פטמגול. בסוף הסדרה מוסטפא נורה על ידי שוטרים כשמתחמק מהם, והאג'ר יולדת בת.
אחת העלילות העיקריות בסדרה היא סיפור נישואיהם ואהבתם של פטמגול וקרים. בתחילת נישואיהם פטמגול אינה מרבה לדבר עם קרים, אולם עם הזמן היא נפתחת אליו ואף מתאהבת בו. מאהבת של קרים לשעבר, אמריקאית בשם קריסטן, מנסה לקחת אותו מפטמגול, שאינה טיפשה ולא נותנת לזה לקרות. אולם, קרים מסור לפטמגול מאז היום הראשון שבו נפגשו, ומבטיח לה שלעולם לא ילך עם אף אישה אחרת.
דמויות
פטמגול קטנג'י (ברן סאאת): פטמגול היא בחורה נאה בת 20, פשוטה שאוהבת לבשל. היא נאנסת באכזריות לאחר אירוע אירוסים שאליו סיפקה קייטרינג עם אחיה, ובעקבות כך נאלצת להינשא לקרים, שהיא רואה בו אשם במה שקרה לה. פטמגול היא נערה ביישנית, בעלת קול נהדר, ביתית, חמה ואוהבת. במשך הסדרה היא עוברת טיפול פסיכולוגי שעוזר לה להתמודד עם מצבה ומגביר את ביטחונה העצמי. היא אף פותחת מסעדה פרטית על שמה - "מטבח הורד" ("גול" = ורד בטורקית ובפרסית)
קרים אילגאז: קרים הוא בחור רגיש בן 25, המתגורר עם דודתו מרים ועובד בתור נפח. קרים גדל אצל דודתו מאז שהיה ילד, לאחר שאביו נטש אותו בדיוק כשאמו התאבדה. במהלך הסדרה פטמגול עוזרת לו להתמודד עם רגשותיו ולהשלים עם אביו. קרים התאהב בפטמגול ממבט ראשון, אך התרעם על נישואיו אליה בתור נושא האשמה באונס שלה. לאורך הסדרה קרים תומך בפטמגול בכל דבר, ומייחל ליום שבו היא תפתח את ליבה בפניו.
רחמי קטנג'י: אחיה הגדול של פטמגול. בחור תמים ופשוט, אוהב ורחום. הוא בעלה של מוקדס, ואב למוראט ולתינוקת שתיוולד במהלך הסדרה לו ולמוקדס. רחמי אינו אביו הביולוגי של מוראט, אבל אוהב אותו כמו בן אמיתי.
מוקדס קטנג'י: אישה קנאית ורכלנית, שוחרת מדון שרבה עם כולם. היא אשתו של רחמי, ממנו הסתירה במשך שנים שמוראט אינו בנו. היא מקנאת בפטמגול ומרבה להציק לה.
מרים אקסוי ("אבה נינה"): דודתו של קרים. היא לא נישאה מעולם על אף שהיו לה מחזרים רבים ועשירים בצעירותה, והעדיפה לטפל בקרים ולגדל אותו. במהלך הסדרה היא תפגוש בעורך הדין קאדיר פקלין, שמטפל בתביעתה של פטמגול, תתאהב בו, ותינשא לו. בסוף הסדרה הזוג מאמץ ילד.
מוסטפא נאלצ'אלי: ארוסה לשעבר של פטמגול. דייג צעיר ומבטיח. לאחר שפטמגול נאנסת דעתו נטרפת, והוא נשבע לנקום באנסים ובקרים אילגאז. הוא מתחתן עם אסו אובג'יק וביחד מוליד איתה בת. מנהל רומן לזמן מסוים עם מלטם, אשתו לשעבר של סלים.
חואנמי חימנס
מאלגה
חואנמי התבלט כבר בגיל צעיר מה שגרם לאקדמיה של מאלגה להחתים אותו. וברב שנותיו בנוער הוא שיחק בקטגוריית גיל גבוהה מזו שהוא השתייך אליה. כשבעונת 2009/2010 הוא הועלה לקבוצה הבוגרת ששיחקה בליגה הספרדית הבכירה הלה ליגה, תחת המאמן חואן רמון מונייס. את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת ערך חואנמי לפני גיל 17 במסגרת שמינית גמר גביע המלך שנערך ב-13 בינואר 2010 בקולוסיאום אלפונסו פרס, המשחק הסתיים בהפסד 5−1 לחטאפה. אך חואנמי כבש את השער המצמק של מאלגה, ובכך הפך לכובש הצעיר ביותר בתולדות מאלגה.
ארבעה ימים לאחר מכן, ערך חואנמי את הופעת הבכורה שלו בליגה כששיחק 8 דקות בניצחון 0−1 של מאלגה על אותה יריבה. והפך לשחקן הצעיר ביותר שמופיע במדי מאלגה בליגה הבכירה.
בעונת 2010/2011, שבר חואנמי שיא נוסף, כשב-12 בספטמבר 2010, במשחק שנערך במסגרת המחזור השני בלה ליגה, כבש חואנמי צמד בניצחון 3−5 על ריאל סרגוסה, והפך בכך לשחקן הצעיר ביותר שכובש צמד בלה ליגה, כששבר את שיאם של ראול ובויאן קרקיץ'. שיא שהחזיק מעל 9 שנים ונשבר בעונת 2019/2020 על ידי שחקן ברצלונה אנסו פאטי.
בעונת 2011/2012 בעקבות החתמתו של החלוץ ההולנדי רוד ואן ניסטלרוי חל פיחות במעמדו של חואנמי והוא לא זכה לדקות רבות, אך המועדון חווה עונת שיא, סיים במקום הרביעי בליגה מה שזיכה אותו בכרטיס לליגת האלופות. ובעונת 2012/2013 ערך חואנמי את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות במסגרת שלב הבתים, תחת המאמן מנואל פלגריני.
אך ב-15 בינואר 2013 לאחר שלא זכה לדקות רבות הוא עבר בהשאלה לראסינג סנטנדר מהליגה הספרדית השנייה.
לאחר חצי עונה בסנטנדר שב חואנמי למאלגה לקראת עונת 2013/2014, תחת המאמן הגרמני ברנד שוסטר זכה חואנמי לדקות רבות יותר, ואף כבש מספר שערים.
עונת 2014/2015 הייתה עונת שיא עבור חואנמי שפרח תחת הדרכתו של המאמן הספרדי חאבי גארסיה, כשסיים כמלך שערי הקבוצה באותה עונה, עם 8 שערים והוביל את הקבוצה לסיים בחלק העליון של הטבלה. והודות לעונה המרשימה שלו, הוא הצליח למשוך את תשומת ליבו של מאמן נבחרת ספרד ויסנטה דל בוסקה. שזימן אותו לסגל הנבחרת לקראת צמד משחקים של הנבחרת אחד במסגרת מוקדמות יורו 2016 נגד נבחרת אוקראינה ואחד במסגרת משחק ידידות נגד נבחרת הולנד.
סאות'המפטון
ב-16 ביוני 2015, חתם חואנמי על חוזה ל-4 שנים בקבוצת סאות'המפטון מהפרמייר ליג, אשר שילמה את סעיף השחרור שלו על סך 7 מיליון אירו. את הופעת הבכורה שלו במדי סאות'המפטון ערך חואנמי ב-30 ביולי כשעלה כמחליף בניצחון 0−3 של סאות'המפטון על ויטסה ארנהם ההולנדית במסגרת סיבוב המוקדמות השלישי בליגה האירופית. עם זאת, במהלך העונה הוא בקושי נלקח בחשבון על ידי המאמן רונלד קומאן והיה לחלוץ הרביעי של הקבוצה אחרי גרציאנו פלה, שיין לונג וצ'רלי אוסטין. הוא שיחק רק ב-19 משחקים מתוכם רק 12 בליגה, בכולם עלה מהספסל, ולא כבש אף שער.
ריאל סוסיאדד
לאחר הכישלון באנגליה ב-9 ביוני 2016 שב חואנמי לליגה הספרדית כשחתם בשורות ריאל סוסיאדד, ששילמה תמורתו קרוב ל-4 מיליון יורו לסאות'המפטון.
את משחק הבכורה שלו במדי סוסיאדד הוא ערך ב-21 באוגוסט 2016 בהפסד 3−0 לריאל מדריד, ואת שער הבכורה שלו הוא כבש שישה ימים לאחר מכן בניצחון של סוסיאדד 0−2 נגד אוסאסונה. במחזור האחרון של העונה הוא הבקיע שער שוויון נגד סלטה ויגו בדקה האחרונה של המשחק, ובכך הקנה לסוסיאדד נקודה חשובה שנתנה לה את המקום ה-6 בליגה ואת הכרטיס למוקדמות הליגה האירופית. בנוסף, הוא סיים כמלך השערים של הקבוצה, כשהבקיע בסך הכל 15 שערים ב-41 משחקים בכל המסגרות.
בעונה שלאחר מכן המשיך חואנמי לבלוט וסיים את העונה עם 10 שערים ב-38 הופעות, 8 מתוכם בליגה. כשב-14 בספטמבר 2017 ערך חואנמי את הופעת הבכורה שלו עם ריאל סוסיאדד בליגה האירופית. וב-2 בנובמבר 2017 הוא כבש את שערו הראשון באירופה בניצחון 0−3 של סוסיאדד על וארדאר סקופיה הצפון מקדונית במסגרת המחזור הרביעי של שלב הבתים.
בעונת 2018/2019 חלה ירידה במספרים של חואנמי והוא סיים אותה עם 6 שערים ב-34 הופעות בכל המסגרות, 5 מתוכם בליגה.
ריאל בטיס
ב-14 ביוני 2019, חתם חואנמי על חוזה לחמש שנים בריאל בטיס תמורת סכום של 8 מיליון יורו. אך את הרב המכריע של עונת הבכורה שלו במועדון הוא בילה מחוץ למגרשים בעקבות פציעה ברגל שמאל.
קריירה בינלאומית
חואנמי שיחק בנבחרות הצעירות של ספרד בקטגוריות U17, U16 ו-U19. ואף זכה פעמיים ברציפות עם נבחרת ספרד עד גיל 19 באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19 שנערכו ברומניה ב-2011 ובאסטוניה ב-2012, ואף כבש שני שערים.
ב-23 במרץ 2015, זומן חואנמי לראשונה לנבחרת הבוגרת על ידי המאמן ויסנטה דל בוסקה, לקראת משחק מוקדמות יורו 2016 מול אוקראינה ומשחק ידידות נגד הולנד, לאחר שהחלוץ דייגו קוסטה נפצע בשריר הירך האחורי. את הופעת הבכורה שלו הוא ערך ב-31 במרץ במשחק שהתקיים באמסטרדם ארנה, הוא פתח בהרכב ופינה את מקומו לאלברו מוראטה בהפסד של ספרד 0–2 להולנד.
מועדונים
מעודכן ל-5 בינואר 2023
נבחרת
מעודכן ל-31 במרץ 2015
קבוצות
ריאל בטיס
נבחרות
נבחרת ספרד עד גיל 19
שיאים
ב-13 בינואר 2010, בהפסד של מאלגה נגד חטאפה (5−1) הוא כבש את השער של מאלגה, והפך לשחקן הצעיר ביותר בהיסטוריה של מאלגה שמבקיע שער במשחק רשמי, בגיל 16 שנים ו-238 ימים.
ב 12 בספטמבר 2010, בניצחון של מאלגה נגד ריאל סרגוסה (3−5) הוא כבש צמד, והפך לשחקן הצעיר ביותר שעשה זאת בליגה הראשונה בספרד, בגיל 17 שנים ו-115 ימים.
יחסי איטליה–בלארוס
יחסי איטליה–בלארוס הם יחסי החוץ בין הרפובליקה האיטלקית לבלארוס.
היסטוריה
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-13 באפריל 1992. בנובמבר 1993 פתחה בלארוס קונסוליה כללית ברומא, אשר שודרגה לשגרירות ב-20 במרץ 1996. איטליה פתחה שגרירות במינסק במאי 1992.
יחסים כלכליים
בשנת 2018 הסחר בין שתי המדינות עלה על 800 מיליון אירו. באותה שנה איטליה הפכה לאחת מעשר המדינות המובילות איתן מחזור המסחר הגדול ביותר בבלארוס. על פי שגרירות בלארוס באיטליה, המסחר הבילטרלי הסתכם בשנת 2018 ב-912.7 מיליון דולר, עלייה של 15.2% לעומת 2017.
הייצוא של בלארוס הגיע ל-123.9 מיליון דולר, וגדל ב-26% לעומת השנה שקדמה לה. היבוא של בלארוס המשיך לגדול כדי לשמור על הגירעון המסחרי במדינה. באותה שנה השקיעה איטליה 23.3 מיליון דולר בבלארוס, עלייה של 42.7% לעומת 2017. בבלארוס קיימות 263 חברות במימון איטלקי. מספרן גדל ב-20 חברות בשנת 2018.
יחסי איטליה–איסלנד
יחסי איטליה–איסלנד הם יחסי החוץ בין הרפובליקה האיטלקית לאיסלנד.
היסטוריה
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1945, לאחר סיום מלחמת העולם השנייה. כיום, שתי המדינות הן חברות מלאות במועצת אירופה, נאט"ו והארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי.
המהדורה הצעירה
המהדורה הצעירה היא תוכנית אקטואליה וחדשות יומית מבית חדשות 12 שמותאמת במיוחד לילדים ונוער, בהגשת כתבי חברת החדשות. המהדורה משודרת בערוץ זום בכל יום ב-14:15. בימי שישי ושבת משודרת גרסת סוף השבוע של המהדורה הצעירה - לקט מקטעי השבוע, בימי שישי בערוץ זום ובימי שבת בקשת 12 ב-06:00. התוכנית שודרה בעבר בערוץ 2 בסופי שבוע, ובערוץ הילדים, לוגי וערוץ KIDZ במהדורות יומיות. החל מ-3 בינואר 2021 התוכנית עברה להיות משודרת בערוץ "זום".
מכיוון שקהל היעד של התוכנית הוא בעיקר ילדים ונוער, הכתבות והראיונות שמשודרים בתוכנית מתואמים במיוחד לילדים ונוער.
היסטוריה
באוקטובר 2013 נוספה לתוכנית המקורית גם מהדורה יומית והתוכנית עברה לשידור גם בימי חול בערוץ הילדים. מאז התוכנית שודרה בימי ראשון עד רביעי בשעה 18:00 בערוץ הילדים ולאחר מכן בשעות מאוחרות יותר בשידור חוזר בערוץ לוגי. ב-1 בינואר 2017 עברה התוכנית לערוץ KidZ כששידר רק ב-yes, ומ-1 בינואר 2018 שודרה גם ב-HOT. אחרי ירידתו של ערוץ KidZ עברה המהדורה להיות משודרת בערוץ זום החל מ-3 בינואר 2021, מה שהפך את המהדורה למשודרת גם בפרטנר tv. בפורמט זה של התוכנית היא מסכמת בכל יום את אירועי היום החולף.
פורמט התוכנית
בתחילת התוכנית מתקיים תקציר של החדשות והכתבות אותם יסקרו במהלך התוכנית ומהווה פתיח לתוכנית. במהלך התוכנית נסקרים מספר נושאים בצורת כתבות שטח וראיונות באולפן על ידי המנחה וכתבי החברה מזווית ראייה שמתואמת במיוחד לילדים ונוער. בנוסף, בתוכנית קיימות מספר פינות קבועות שחוזרות על עצמם בכל בתוכנית: בין הפינות והכתבות השונות שמשודרות מופיע מדי פעם מעין "מעברון" עם שאלת טריוויה שמופיעה על המסך ולאחר מספר שניות מופיעה התשובה הנכונה. בדרך כלל מדובר על שאלה שקשורה לכתבה הבאה וה"מעברון" מהווה מעין פתיח לכתבה שמופיעה לאחריו. בסיום התוכנית משודרת תחזית מזג האוויר.
אורך התוכנית בפורמט היומי הוא 20 דקות ובפורמט סוף השבוע הוא 30 דקות.
טום קרפר
ביוגרפיה
קרפר נולד בבקלי, וירג'יניה המערבית, למרי ג'ין (לבית פאטון) ולוואלס ריצ'רד קרפר. הוא גדל בדרום וירג'יניה וסיים את לימודיו התיכוניים בקולומבוס שבאוהיו. לאחר מכן סיים תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת המדינה של אוהיו. בעת לימודיו הצטרף לתוכנית הכשרת המילואים של צי ארצות הברית. בשנים 1968–1973 שירת כקצין בצי ושימש איש צוות אוויר במטוסי סיור ימי לוקהיד P-3 אוריון. במהלך שירותו השתתף במלחמת וייטנאם.
לאחר סיום שירותו, המשיך לשרת במסגרת המילואים במשך 18 שנה, עד שבסופו של דבר פרש עם דרגת קפטן. ב-1975 סיים תואר שני בממשל עסקי באוניברסיטת דלאוור, ומשם המשיך לעבוד כממשל דלאוור בתחום הכללי. לאחר מכן כגזבר של המדינה (State Treasurer), ושירת בתפקיד זה בשנים 1977–1983.
ב-1982, לאחר דחיפות מנציגים רבים במפלגתו, בהם הסנאטור ג'ו ביידן (לימים נשיא ארצות הברית), התמודד קרפר למושב היחידי המוקנה לנציגותה של דלאוור בבית הנבחרים של ארצות הברית, ונבחר לאחר שגבר על יריבו הרפובליקני המכהן כשגרף 52% ממניין הקולות. הוא נבחר לארבע כהונות נוספות ושירת בבית מחוקקים זה עד ינואר 1993.
בשנת 2000 התמודד לסנאט של ארצות הברית. כשהכריז על כוונתו להתמודד למשרה זו ב-1999, הוא פיגר תחילה אחר יריבו בסקרים. מולו התמודד הסנאטור הרפובליקני המכהן, ויליאם רות', שכיהן בתפקיד זה מאז 1971. בסופו של דבר הביס קרפר את רוט, ברוב של 55.5% ממניין הקולות מול 43.7% של רוט. קרפר נבחר לכהונה שנייה ב-2006, לכהונה שלישית ב-2012, ולכהונה רביעית ב-2018.בשלושת המקרים גבר ברוב גורף על יריבו הרפובליקני, עם כ-60% מן הקולות.
בהצבעה שהתקיימה בסנאט ב-5 בפברואר 2021, התנגד קרפר להשארת השגרירות האמריקנית בירושלים. הוא היה אחד משלושה סנאטורים שהתנגדו (יחד עם סנדרס ווורן), לעומת 97 תומכים.
קרפר נשוי בשנית ואב לשניים מנישואיו האחרונים. הוא חבר בכנסייה הפרסביטריאנית.
יחסי אירלנד–מלזיה
יחסי אירלנד–מלזיה הם יחסי החוץ בין אירלנד ומלזיה.
סקירה כללית
היחסים הדיפלומטיים בין אירלנד ומלזיה כוננו בשנת 1974. שגרירות אירלנד בקואלה לומפור נפתחה בשנת 1995, ושגרירות מלזיה בדבלין נפתחה בשנת 2001. עם זאת, היחסים בין המדינות התקיימו עוד קודם לכן, ומלזים מגיעים לאירלנד ללמוד רפואה במיוחד למעלה מ-70 שנה.
הפינה הגרמנית
הפינה הגרמנית (בגרמנית: Deutsches Eck) בקובלנץ הוא כינוי לאתר בו נפגשים נהרות הריין והמוזל.
רקע היסטורי
ב-1897, במלאת תשע שנים למותו של הקיסר וילהלם הראשון, מייסד הקיסרות הגרמנית, הוצב באתר פסל שלו רוכב על סוס בראש בסיס ענק בעל שתי קומות. הפסל תוכנן על ידי האדריכל ברונו שמיץ, שתכנן גם את אנדרטת קרב האומות בלייפציג.
במלחמת העולם השנייה נפגע הפסל קשות בהפצצות ולאחר המלחמה הוא הוסר.
לאחר איחוד גרמניה ב-1990 התעורר ויכוח איך לעצב מחדש את הפינה הגרמנית. המתנגדים סברו שהקמת הפסל אינה מתאימה לזמננו והמצדדים סברו שזה יתן זריקת עידוד לתיירות בקובלנץ. לבסוף הוחלט ליצור העתק של הפסל המקורי. ב-25 בספטמבר 1993 נחנך הפסל החדש בטקס חגיגי והפינה הגרמנית הפכה לאחד ממוקדי התיירות הפופולרים בגרמניה.
תיאור
על הבסיס יש כתובת הקדשה ל-Wilhelm der Große (וילהלם הגדול) ובראש הבסיס, מתחת לפסל כתוב בגרמנית: Nimmer wird das Reich zerstöret, wenn ihr einig seid und treu (האימפריה לא תיהרס לעולם כל עוד אתם מאוחדים ונאמנים).
לאורך הפינה מונפים דגלי גרמניה ו-16 המדינות המרכיבות אותה ומסביב לבסיס מוטבעים הסמלים של מדינות אלה.
נקודת התצפית הטובה ביותר על הפינה הגרמנית היא ממבצר ארנברייטשטיין (Festung Ehernbreitstein) הנמצא על הגדה המזרחית של הריין בגובה 118 מטרים. רכבל ארוך מוביל מהפינה הגרמנית למבצר, מעל הריין.
טקס ההכתרה באימפריה המונגולית
האימפריה המונגולית הייתה האימפריה השנייה מבחינת גודל שטחה הכללי והראשונה מבחינת גודל שטח יבשתי רציף בתולדות האנושות. ההחלטות שקיבלו שליטיה השפיעו השפעה ישירה או עקיפה על רוב האנושות באותה עת. לאור זאת, מעניין לדעת כיצד התרחש בפועל העברת השלטון בין השליטים (החאנים) של האימפריה ואיך זה השתקף בעיני בני התקופה.
תיאור טקס ההכתרה אצל נוודים טורקיים בתקופה טרום-מונגולית
העדות הראשונה לטקס ההכתרה של שליטים נוודיים נמצאת במקור סיני אודות הקוק-טורקים:
"כאשר מעלים את השליט הבא לכס המלוכה, השרים הקרובים ביותר מושיבים אותו על חתיכת לבד ונושאים אותו לכיוון השמש תשע פעמים. בכל סיבוב, השרים משתחווים בפניו. בתום הסיבובים, מעלים אותו על סוס רכיבה, מחדקים את גרונו בבד משי, אחרי כן, משחררים את הקשר על הגרון ושואלים אותו מייד כמה שנים הוא יוכל לשלוט כחאן?".
דראז'ן בגאריץ'
דראז'ן בגאריץ' (בקרואטית: Dražen Bagarić; נולד ב-12 בנובמבר 1992) הוא כדורגלן קרואטי המשחק בהונקה בעמדת החלוץ.
טקס ההכתרה באימפריה המונגולית
תיאור טקס ההכתרה אצל נוודים טורקיים בתקופה טרום-מונגולית
יש עדויות גם לגבי הכתרתם של הסולטנים של הטורקים הסלג'וקים. סולטן נבחר בקורילטאי על ידי האצולה. לאחר בחירתו, הם היו מקיפים אותו וכורים את ברכיהם לפניו שלוש פעמים. לאחר מכן, היו מביאים לו גביעים מלאים בקומיס ודבש. ביום ההכתרה הם היו מרימים את הסולטן בזרועותיהם ומושיבים אותו על כס המלוכה. לאחר מכן, היו מפזרים עליו מטבעות של כסף וזהב.
הכתרתו של ג'ינגיס-חאן והקמתה של האימפריה המונגולית
הכתרת החאנים המונגוליים קשורה בקשר הדוק עם שאר המנגנונים השייכים לתרבות הפוליטית של האימפריה המונגולית. בראש ובראשונה, זה קשור עם אספות האצולה המונגולית (הקורילטאים) ועם הכללים והמנהגים של הירושה, כולל ירושת השלטון, אצל המונגולים באותה תקופה. הכלל הראשי מבחינה זו היה שהשלטון באימפריה היה יכול לעבור לידי צאצא גברי של ג'ינגיס-חאן בלבד.
דראז'ן בגאריץ'
קריירה
בגאריץ' התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של דינארה קנין ובגיל 17 הצטרף למחלקת הנוער של רייקה. אחרי שעבר את גיל הנוער, חזר לדינארה מהליגה השלישית. בדינארה הבקיע 7 שערים ב-16 משחקים ובינואר הצטרף לר.נ.ק. ספליט מליגת העל הקרואטית. ב-21 במרץ 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בספליט במשחק הליגה נגד קארלובץ.
טקס ההכתרה באימפריה המונגולית
הכתרתו של ג'ינגיס-חאן והקמתה של האימפריה המונגולית
האימפריה המונגולית התחילה קודם עם איחוד השבטים המונגוליים למעצמה אחת תחת הנהגתו של ג'ינגיס-חאן. בתום תהליך האיחוד ג'ינגיס-חאן, שנשא לפני כן את השם טמוג'ין, נבחר לשליט של המדינה החדשה בקורילטאי שנערך על גדותיה של נהר האונון ב-1206. אין המקורות מרבים בפרטים אודות האירוע, שעתידו להיות אירוע המפתח בתולדות האימפריה. הן ההיסטוריה הסודית של המונגולים והן רשיד אל-דין, שהם המקורות העיקריים אודות חייו של ג'ינגיס-חאן וראשיתה של האימפריה המונגולית, מציינים בקצרה שבקורילטאי ב-1206 טמוג'ין הועלה לכס המדינה החדשה כחאן וקיבל את התואר "ג'ינגיס-חאן", התואר בו נודע בכל העולם. ממרכיבי הטקס רק דגל לבן בעל 9 זנבות (של סוס), אשר הונף במקום האירוע, הוזכר במקורות אלו.
דראז'ן בגאריץ'
קריירה
בקיץ הושאל לדוגפוליה לאחר שלא מצא את מקומו בספליט. בינואר חזר לספליט והצליח להשתלב בהרכב הקבוצה. לאחר שאת עונת התחיל בספליט, ב-28 ביולי 2016 חתם במ.ס. אשדוד. ב-29 בינואר 2017 שוחרר מהקבוצה. בפברואר 2017 חתם בשחטיור סליהורסק הבלארוסית.
טקס ההכתרה באימפריה המונגולית
הכתרתו של ג'ינגיס-חאן והקמתה של האימפריה המונגולית
לאחר הכתרתו, ג'נגיס-חאן החל בכיבושים המפורסמים שלו בסין, מרכז אסיה ואיראן, אשר הובילו בסופו של דבר להקמת האימפריה המונגולית, שממדיה העצומים הוזכרו בהתחלה.
דראז'ן בגאריץ'
קריירה
בינואר 2018 חתם בשירוקי ברייג.
טקס ההכתרה באימפריה המונגולית
תיאור טקס ההכתרה בתקופת האימפריה המאוחדת (1227–1260)
לאחר מותו של ג'ינגיס-חאן ב-1227 ותקופת מעבר ממושכת למדי, ב-1229 עלה אוגדיי לשלטון באימפריה. טקס הכתרתו תואר בקצרה אצל רשיד אל-דין, ששירת כווזיר אצל האילחאנים בסוף המאה ה-13 - תחילת המאה ה-14:
דראז'ן בגאריץ'
קריירה
ב-10 באוגוסט 2020, בגאריץ' חתם באולימפיה ליובליאנה מליגת העל הסלובנית.
טקס ההכתרה באימפריה המונגולית
תיאור טקס ההכתרה בתקופת האימפריה המאוחדת (1227–1260)
"אחרי שכנועים רבים, אוגדיי הבין, שעליו למלא את צוואתו של אביו ורצונותיהם של הדודים והאחים שלו, לכן הוא הסכים [לעלות לכס האימפריה]. [זה היה] בשנת השור (1229). הם כולם הסירו את כובעיהם והניחו את חגורותיהם מעל כתפיהם. צ'אגאטאי אחז בידו הימנית של אוגדיי, טולוי חאן (!) - בידו השמאלית, ואילו טמוג'ה-אוטצ'יגין - במותניו, והם יחד הושיבו אותו על כס האימפריה, כאשר כל הנוכחים [בטקס], באם הם היו בתוך האוהל או מחוצה לו, כרעו את ברכיהם, בירכו את אוגדיי על עלייתו לשלטון וקראו לו "חאן". לאחר מכן, אוגדיי ציווה שיביאו אוצרות ודברי-ערך וחילק אין ספור מהם בין קרוביו ושבטים."
דראז'ן בגאריץ'
קריירה
ב-17 בינואר 2021, בגאריץ' חתם בהרמנשטאדט מליגת העל הרומנית.
טקס ההכתרה באימפריה המונגולית
תיאור טקס ההכתרה בתקופת האימפריה המאוחדת (1227–1260)
"כפי שהיה מקובל, הוא סירב [לעלות לשלטון] והציע את תפקידו לכל נסיך [שנכח] תוך מתן תירוץ בבריאותו ומבנה גופו החלשים. לאחר שהמפקדים המשיכו לעמוד על שלהם [לבקש מגויוק לעלות לשלטון], הוא אמר: "אני אקבל [את הצעתכם] בתנאי שהאימפריה תישאר בידי הצאצאים שלי." כולם הסכימו עם זה ונתנו התחייבויות בכתב... אחרי ששמאנים ביצעו את עבודתם, הנסיכים הסירו את הכובעים ושחררו את החגורות שלהם. בשנת הסוס (1246) כולם לקחו גביעים ובילו שבוע שלם במשתה. כאשר סיימו לחגוג, גויוק חאן נתן הרבה כסף לח'אטונות, נסיכים ומפקדי צבא."
ג'ווייני, שכתב את חיבורו ההיסטורי אודות האילחאנים לפני רשיד אל-דין (אולם האחרון יותר נוח לציטוט), מוסיף, כי יום הכתרתו של גויוק נבחר על ידי אסטרולוגים וגם כי כריעת הברך לפני החאן בוצעה שלוש פעמים; אחר כך כרעו ברך שלוש פעמים גם לכיוון השמש.
כמו כן, קיים מקור נוסף אודות הכתרתו של גויוק, אשר הפעם בא מאירופה. זה דיווחו של שליח האפיפיור ג'ובאני מפיין קרפיני. אם החיבורים של רשיד אל-דין וג'ווייני מציגים לנו כיצד האירוע נראה בפנים, אז מקורו של קרפני ממחיש לנו כיצד הטקס נראה מבחוץ :
"לקראת הגעתנו, הם בנו שם אוהל גדול עשוי מקטיפה לבנה, ולדעתי, הוא היה כה ענק שיותר מאלפיים איש יכלו להתכנס בו. מסביבו בנו גדר עץ, שקושט בציורים שונים. ביום שני או שלישי [אחרי הגעתנו] הלכנו עם הטטארים שהשגיחו עלינו; כל המנהיגים נאספו שם [במקום של הקורילטאי], וכל אחד מהם רכב עם נאמניו בין הגבעות ועל המישורים מסביב. ביום ראשון הם היו לבושים בקטיפה לבנה, ביום שני – כאשר גויוק הגיע לאוהלו – בקטיפה אדומה, ביום שלישי – כולם היו בכחול, וברביעי – בברוקד המשובח ביותר... המנהיגים הסתובבו בכל מקום, בעודם חמושים ומלווים על ידי מספר אנשים, אבל לאחרים היה אסור ללכת עד למקום שהוחזקו בו סוסים, מי שניסה להגיע לשם – הוכה קשות. המנהיגים התכנסו בתוך האוהל, וכפי שאני חושב, ערכו שם את הבחירות. כל שאר האנשים היו רחוק מעבר לגדר המוזכר..."
קרפיני גם מספר, כי לאירוע הגיעו המון שליטים ונציגיהם ממדינות אחרות, הן שהיו כבר כבושות והן שלא, כגון כמה מנהיגים מסין, הנסיך (שליט) הרוסי ירוסלב של נסיכות ולדימיר, שני בנים של מלך גאורגיה ונציגו של הח'ליפה של בגדאד. בסך-הכול נכחו שם יותר מ-4,000 משלחות, חבריהן התארחו גם מעבר לגדר. לבסוף, התרחש אירוע ההכתרה, כפי שמתאר אותו המקור:
"ב-24 באוגוסט התאסף קהל ענק. הם עמדו עם הפנים דרומה, מסודרים בצורה כזו, שחלק מהם היה במרחק של יידוי אבן מהאחרים. הם המשיכו להתקדם תוך השמעת תפילות וכריעת ברך לעבר הדרום. אחרי שהם התקדמו בצורה זו זמן ממושך, הם חזרו לסוכה והעמידו את גויוק על כס האימפריה; המנהיגים כרעו ברך לפניו, ואחריהם עשו זאת כל שאר האנשים, להוציא אותנו, אשר לא היו נתינים שלהם. לאחר מכן, הם התחילו לשתות [משקאות אלכוהול], וכפי שהיה נהוג אצלם, הם שתו ללא הפסקה עד הערב. אחרי כן הביאו בעגלות בשר מבושל..."
תיאור טקס ההכתרה בתקופות מאוחרות יותר
בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-14 האימפריה המונגולית המאוחדת התחלקה ל-4 אולוסים עצמאיים (מדינות במובן הזה), שנשלטו על ידי חאנים ממוצא ג'ינגיסידי. אודות טקס ההכתרה של החאנים מאולוסים אלו, יש מעט רישומים במקורות. העדות הידועה ביותר הגיעה אלינו מאת יוהאן שילטברגר, חייל גרמני, שנשבה בקרב ניקופוליס ב-1396 ושירת אחר כך אצל החאנים התימורידים. עדותו, שתצוטט להלן, מתייחסת לטקס ההכתרה של החאנים הג'וצ'ידים באורדת הזהב בתחילת המאה ה-15:
"כאשר הם בוחרים במלך, הם מושיבים אותו על לבד לבן ומרימים אותו יחד עם הלבד שלוש פעמים. לאחר מכן, הם מעלים אותו, נושאים אותו מסביב לאוהל, מושיבים אותו על הכס ושמים לידיו חרב זהב. אחרי כן, הוא מושבע לפי המנהג."
כפי הנראה, ניתן להבחין בטקס זה קווי דמיון רבים עם טקסי ההכתרה שהיו מקובלים אצל הטורקים הקדומים. יש הרואים בה השפעה טורקית ישירה. אולם, כמאה שנה לפני קיימת עדות מההיסטוריון הפרסי וסאף מתקופת האילחאנים, אשר תיאר את הכתרתו של הנסיך המונגולי חאישן (שלט בשם קולוג חאן) משושלת יואן ששלטה בסין:
"לפי המנהג המקובל, חישאן ישב רגליים שלובות על שטיח מלבד לבן. ביצוע טקס ההכתרה והעלייה לשלטון הוטל על שבעה מתוך הנסיכים הנכבדים ביותר. ארבעה מהם אחזו את קצוות השטיח, שניים הובילו את החאן בזרועותיו והושיבו אותו על כס המלוכה הנשגב. האחרון מהם נתן לשליט גביע, זוהר כמו שמש, מלא יין."
טקס ההכתרה של החאנים הקזאחיים בתקופה הרבה יותר מאוחרת (המאות ה-18 וה-19) היה דומה לשני הטקסים שתוארו בפרק זה ולאלו שהיו מקובלים אצל הטורקים הקדומים. בטקס זה שליט גם נבחר בקורילטאי והועלה על שטיח מלבד לבן שלוש פעמים, כאשר ארבעה קצוות השטיח נאחזו בידי ארבעת האמירים (אצילים) הבכירים במדינה. לאחר מכן, השטיח היה נקרע לחתיכות, והמשתתפים היו לוקחים את החתיכות לזכר האירוע. בסוף היו עורכים משתה הנמשך ימים רבים.
לפיכך, ניתן לראות שההבדל העיקרי בין תיאורי הטקס הקיים באימפריה המונגולית לבין זה הקיים אצל הטורקים הקדומים לפני כן ובמדינות שנשלטו על ידי השליטים הג'ינגיסידים אחרי כן הוא המרכיב של העלאת החאן על חתיכת לבד. יש השערות שהחזרה לטקס הקדום נבעה מתוך עליית כוח האצולה, או שהטקס עם הרמת חאנים על שטיח היה קיים גם בתקופת האימפריה, אך הוסתר מטעמים פוליטיים (התנגדות לאצולה) או פולחניים (נחשב לטאבו).
יחסי ישראל–שוודיה
בין מדינת ישראל וממלכת שוודיה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים. לישראל יש שגרירות בסטוקהולם ולשוודיה שגרירות בתל אביב. נוסף על כך, שתי המדינות מקיימות שיתוף פעולה נרחב בנושאים שונים, כגון בתחומי התיירות, המסחר והתרבות. עם זאת, לאורך השנים היחסים ידעו עליות ומורדות רבות, בעקבות הביקורת של שוודיה על מדיניותה של ישראל, במיוחד בקשר לסכסוך הישראלי-פלסטיני.
שגריר שוודיה בישראל משנת 2020 הוא איריק אולנהג ושגריר ישראל בשוודיה משנת 2020 הוא זיו נבו קולמן.
היסטוריה
עוד לפני מלחמת העולם השנייה התקיימו יחסי מסחר בין שוודיה לבין ארץ ישראל - שכללו ייבוא שוודי של פירות הדר בתמורה למוצרי מזון ועץ. המגע הראשון בין אנשי ממשל שוודים ויהודים החל עוד טרם הקמתה של מדינת ישראל, בשנת 1947, אמיל סנדסטרם, נשיא בית המשפט העליון של שוודיה, ויו"ר הוועדה המיוחדת של האו"ם לענייני ארץ ישראל היה מבין השבעה שתמכו בתוכנית החלוקה לשתי מדינות עצמאיות עם מערכת כלכלית משותפת שהייתה אהודה על המנהיגות הציונית. עם זאת, זמן קצר לאחר תום מלחמת העצמאות, בספטמבר 1948, אירעה ההתנקשות ברוזן ברנדוט, המתווך מטעם האו"ם במלחמת העצמאות, שהצעותיו לסיום המלחמה נתפסו כמקוממות משום שכללו ויתורים רבים ביחס לתוכנית החלוקה. ברנדוט נרצח בידי ארגון הלח"י בירושלים, יום לאחר שהגיש את התוכנית החדשה לאו"ם.
עם זאת, היחסים בין שתי המדינות התקררו בעקבות בחירתו של אולוף פלמה כראש ממשלת שוודיה בשנת 1969. פלמה, כמו קודמו ארלנד, עמד בראש מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה, וביקש לנקוט עמדה נייטרלית ביחס לסכסוך הישראלי-ערבי. השינוי בעמדה השוודית ביחס לישראל הוצדק בין היתר בעקבות מינויו של הדיפלומט השוודי גונאר יארינג, בסופה של שנת 1967, כשליח מיוחד למזרח התיכון מטעם האו"ם, וזאת במטרה לנסות וליישב את הסכסוך הישראלי-ערבי.
במהלך חודש אוקטובר 1973, במהלכה של מלחמת יום הכיפורים, ביקר שר החוץ השוודי בחריפות את מדיניותה האזורית של מדינת ישראל, והבהיר כי הסכסוך הישראלי-ערבי לא יוכל להיפתר באמצעות עליונות צבאית. כמו כן, שוודיה גינתה את המתקפה הישראלית על הכור הגרעיני העיראקי אשר נערכה בחודש יוני 1981, וזאת בתור "הפרה בוטה של החוק הבינלאומי".
בשנת 1979, לבקשת שירות הביטחון השוודי, עצר השב"כ בישראל את איש הביטחון השוודי סטיג ברגלינג שריגל למען ברית המועצות, והוא הוסגר לשוודיה.
בדצמבר 1988, ראש אש"ף יאסר ערפאת קיים ביקור רשמי בשוודיה, וזאת בעקבות הזמנה רשמית מטעם הממשלה השוודית. לאחר שורת דיונים שנמשכו לאורך יומיים, ערפאת הכריז כי הוא מכיר בזכותה של מדינת ישראל להתקיים, ודוחה כל סוג של טרור.
במהלך אוקטובר 1999, ראש ממשלת שוודיה יירן פרסון קיים ביקור רשמי בישראל, במטרה לסייע בהחייאת המשא ומתן בין ישראל והפלסטינים. היה זה הביקור הראשון של ראש ממשלה שוודי בישראל מאז שנת 1962.
במהלכה של מלחמת לבנון השנייה בשנת 2006, שר החוץ השוודי גינה את הפעולות הצבאיות של ישראל וארגון החזבאללה כאחד.
מתיחויות על רקע הסכסוך הישראלי פלסטיני
ביוני 1982, בעקבות פלישת צה"ל לדרום לבנון, ראש ממשלת שוודיה אולוף פלמה השווה בין יחסו של צה"ל לילדים פלסטינים באזור דרום לבנון, לבין יחסם של הנאצים כלפי ילדים יהודים בגטאות ובמחנות הריכוז במהלכה של מלחמת העולם השנייה.
בחודש ינואר 2004, שגריר ישראל בשוודיה, צבי מזאל, השחית את יצירתו של האמן הישראלי-שוודי דרור פיילר ושל רעייתו גונילה חולד-פיילר (אזרחית שוודית), "שלגיה ושגעון האמת", אשר הוצגה במוזיאון לאומנות מודרנית בסטוקהולם, והציגה את המחבלת המתאבדת שביצעה את הפיגוע במסעדת מקסים בתור "שלגיה". פעולתו של השגריר חוללה תקרית דיפלומטית בין שתי המדינות.
במהלכו של מבצע עופרת יצוקה ברצועת עזה בתחילת שנת 2009, שר החוץ השוודי גינה את פעולותיה של ישראל וקרא להחלתה של הפסקת אש מיידית באזור.
בחודש אוגוסט 2009 נוצרה תקרית דיפלומטית בין שתי המדינות, כאשר היומון השוודי אפטונבלדט פרסם מאמר אשר האשים את צה"ל בקצירה שיטתית של איברי גוף של פלסטינים הרוגים. ממשלת ישראל קראה לממשלת שוודיה להביע עמדה חד משמעית בגנות תוכנו של המאמר, באמרה כי מדובר בעלילת דם בעלת מאפיינים אנטישמיים, אך הממשלה השוודית סירבה לעשות כן, בטענה כי הדבר נכלל במסגרת חופש העיתונות במדינה.
משברים דיפלומטיים
לאחר הבחירות בשוודיה באוקטובר 2014, הודיע ראש ממשלת שוודיה החדש סטפן לוון כי ארצו תכיר במדינה פלסטינית, דבר שגרר זימון שגריר שוודיה לשיחה במשרד החוץ הישראלי. בעקבות כך החליט משרד החוץ הישראלי, להורות לשגריר יצחק בחמן לחזור לארץ להתייעצות, מה שהיווה נקודת שפל ביחסים בין המדינות.
ב-2014 פורסם מדד האנטישמיות בעולם שבו התוצאות מראות שבשוודיה אחוז האנטישמיות הכי נמוך באירופה (4% בלבד), והשלישי בעולם (אחרי לאוס והפיליפינים).
במהלך 2015 ותחילת 2016 המשיכה ההידרדרות ביחסים בין המדינות, זאת בעקבות מספר התבטאויות של שרת החוץ של שוודיה, מרגוט וולסטרם, בנושא הסכסוך הישראלי-ערבי, שזכו לגינוי ישראלי, כמו גם מספר התבטאויות של שר החוץ הישראלי, אביגדור ליברמן כנגד וולסטרום עצמה. כך זומן גם השגריר השוודי בישראל לשיחת הבהרה נוספת. בינואר 2016 אמר ראש הממשלה בנימין נתניהו בקבלת פנים לכתבים הזרים בישראל כי דברי שרת החוץ של שוודיה, שקראה לחקור אם ישראל ביצעה הרג בלתי חוקי של פלסטינים שתקפו יהודים, היו "מקוממים ומטופשים".
ב-2 במאי 2017 אישר ארגון אונסק"ו החלטה הקובעת שישראל היא כוח כובש בירושלים. שוודיה היא המדינה האירופית היחידה שתמכה בהחלטה זו.
בספטמבר אותה שנה, על רקע ההתבטאויות נגד ישראל, סירב ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו לבקשת ראש ממשלת שוודיה סטפן לוון להיפגש עמו.
בספטמבר 2021, בתקופת כהונתה של מגדלנה אנדשון כראש ממשלת שוודיה, שר החוץ הישראלי יאיר לפיד ושרת החוץ השוודית אן לינדה נפגשו, הודיעו על סיום המשבר ביחסים ועל חידוש הקשר בין משרדי החוץ, וכי ישובו לשתף פעולה בפורומים הבינלאומיים. כעבור חודש לינדה הגיעה לביקור בישראל.
ביולי 2023 אושר על ידי משטרת שוודיה אירוע של שריפת ספר התנ"ך מול שגרירות ישראל בשטוקהולם, אירוע שתוכנן להתרחש ביום שבת, ה-15 ביולי, 2023. לאחר שנודע על אישור האירוע, פורסמו גינויים מצד נשיא המדינה, ראש הממשלה, שרים מסוימים בממשלת ישראל, ומשרד החוץ הישראלי, שגם ערך שיחת הבהרה עם שגריר שוודיה בישראל. בנוסף, לפי דברי שר החוץ של שוודיה, טוביאס בילסטרום, האירוע המתוכנן הוא סוג של חופש ביטוי ומוגן באופן חוקי, לאחר שצוטט כי: "בשוודיה קיימת זכות חוקתית לחופש ביטוי, חופש התכנסות וחופש הפגנה", וגם כי: "ממשלת שוודיה מתחרטת מאוד כאשר קיצונים ופרובוקטורים מנסים לזרוע פילוג בחברה שלנו, גם כאשר הם מפעילים מעשים מוגנים חוקתית." יש לציין, כי האירוע המתוכנן אושר כשבועיים לאחר שריפת ספר הקוראן מול מסגד בשטוקהולם, אירוע שאושר על ידי משטרת שוודיה. אולם, ב-15 ביולי, המועד המתוכנן של האירוע, האדם שתיכנן את האירוע הודיע, כי לא התכוון לשרוף את ספר התנ"ך, ורצה למשוך את תשומת לב הציבור לאירוע המוקדם יותר של שריפת ספר הקוראן.
יחסי מסחר
בראשית שנת 2005 הגיעה משלחת של אנשי עסקים משוודיה לביקור בישראל, במטרה להרחיב את קשרי המסחר שבין שתי המדינות.
למספר חברות מוצרי צריכה שוודיות נוכחות בולטת בישראל. באפריל 2001 נפתח סניף ראשון של חברת הרהיטים איקאה בישראל. במהלך שנת 2010 רשת האופנה השוודית H&M פתחה סניף ראשון בישראל. בהמשך הוקמו חנויות נוספות ברחבי ישראל, כאשר קיימות עוד השקות עתידיות בתכנון. לחברת סודה סטרים הישראלית הצלחה בשוודיה.
קשרים תרבותיים
אגודת הידידות שוודיה-ישראל היא ארגון שוודי אשר מטרתו היא חיזוק הקשרים התרבותיים בין שתי המדינות. הארגון הוקם בשנת 1953 בסטוקהולם, כאשר במרוצת השנים ייסד הארגון סניפים בערים נוספות בשוודיה. נכון לשנת 2013, הארגון כולל 26 סניפים, המפוזרים ברחבי שוודיה, וחברים בו למעלה מ-3,000 אזרחים שוודים.
ועד העובדים היהודי (ארצות הברית)
ועד העובדים היהודי בארצות הברית (באנגלית: Jewish Labor Committee - JLC) הוא ארגון יהודי-אמריקאי. הוועד פועל למען זכויותיהם של העובדים ופועל לאיגודם. הוא נוסד בשנת 1934 כתגובה לעליית הנאציזם בגרמניה. כיום עיקר פועלו של הוועד הוא בחיזוק הקשר בין הקהילה היהודית-אמריקאית לאיגודי עובדים בארצות הברית.
המטה הראשי של הוועד נמצא בניו יורק, ובנוסף קיימים סניפים בערים נוספות – בוסטון, פילדלפיה, שיקגו ולוס אנג'לס. בקהילות נוספות בארצות הברית קיימות קבוצות המשויכות לוועד ומתנהלות על בסיס התנדבותי.
היסטוריה
ועד העובדים היהודי נוסד בפברואר 1934 על ידי מהגרים דוברי יידיש. ייסוד הארגון נבע בין השאר מעליית הנאציזם לשלטון בגרמניה. רבים מהמייסדים היו מנהיגים בארגוני עובדים אחרים כגון חוג הפועלים (ביידיש: אַרבעטער רינג) והבונד. מפגש הייסוד התקיים בשכונת הלואר איסט סייד שבמנהטן ובו נבחר הנשיא הראשון, ברוך צ'רני ולאדק. במפגש זה גם נקבעו פעולות הייסוד של הוועד:
בשנים הראשונות לקיומו, פעילות הוועד התמקדה בעניינים הקשורים לנאציזם באירופה. הוועד תמך בארגוני עובדים אנטי-נאציים ושלח סיוע למוסדות הקשורים לעובדים יהודיים באירופה. הסיוע התמקד בארגוני פועלים המשויכים לציונות הסוציאליסטית (ארגוני פועלים ציונים-ימניים ארגנו סעד משלהם דרך מוסדות המשויכים אליהם). הוועד עודד וחיזק יוזמות של התנגדות לנאצים בקרב תנועות עובדים והשמאל בארצות הברית וקנדה בפרט, אך גם בקרב הקהילה האמריקאית בכלל. בין הפעולות שאורגנו בתמיכת וועד העובדים היהודים אפשר למנות הפגנות תמיכה המוניות, ובשנת 1936, בשיתוף הקונגרס היהודי האמריקני, אורגן חרם על סחורות ושירותים גרמניים.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה המאמצים התמקדו בהצלת אישים מתחום הפוליטיקה והתרבות היהודית, כמו גם מנהיגי פועלים סוציאליסטים יהודים ושאינם יהודים, אשר היה ברור כי צפוי להם מוות מידי השלטון הנאצי. בעזרת פדרציית העבודה האמריקאית, ועד העובדים היהודיים הצליח להציל יותר מ-1000 בני אדם ולהעביר אותם לארצות הברית או למקום מקלט אחר.
הוועד דגל בשיתופי פעולה עם ארגונים אחרים, אך פעל גם באופן עצמאי בארגון מחאות כנגד הנאציזם. דוגמה לכך הוא קרנבל האתלטיקה העולמי של הפועלים. בשנת 1936 הוועד האולימפי האמריקאי סירב להחרים את אולימפיאדת ברלין. בתגובה לכך, ועד העובדים היהודיים ארגן את הקרנבל אשר התקיים באי רנדל שבעיר ניו יורק. בקרנבל התחרו נציגים של ארגוני עובדים מניו יורק, אתלטים חובבים מרחבי ארצות הברית ואתלטים אשר בחרו שלא להתחרות באולימפיאדה בחסות הנאצים. מושל ניו יורק, הרברט ליהמן, העניק את הפרסים לזוכים. הקרנבל זכה לסיקור עיתונאי רב אשר סייע בהגברת המודעות למה שקורה תחת שלטונו של היטלר ולהתארגנויות אנטי-נאציות במחאה לכך.
פעילות הוועד
בתום מלחמת העולם השנייה, פעילי הוועד הגיעו למחנות העקורים על מנת לסייע לניצולים, תמכו בהקמת בתי ילדים ובהקמה מחדש של מוסדות יהודיים. בשיתוף פעולה עם עיתון הפורוורד וערוץ הרדיו הניו יורקי WEVD, הם הצליחו לעזור לניצולים למצוא בני משפחה או חברים אשר הקשר איתם אבד בעקבות המלחמה.
הוועד היה אחד הארגונים המייסדים של המועצה היהודית הכללית. ארגון זה לא האריך ימים. כמו כן, הוועד סייע גם בהקמת ה – National Community Relations Advisory Council. ארגון זה שינה את שמו ל-Jewish Council for Public Affairs.
תחום פעילותו של הוועד לאורך השנים התמקד בעיקר בייצוג אינטרסים יהודיים במסגרת תנועות וארגוני פועלים אמריקאים, ובייצוג האינטרסים של הפועלים בקרב הקהילה היהודית-אמריקאית.
הוועד פועל בשיתוף פעולה עם פדרציית העבודה האמריקאית – ארגון הקונגרס התעשייתי (AFL-CIO) מאז ייסוד הפדרציה בשנת 1956. הוועד משתף פעולה ומקבל תמיכה ממגוון של ארגוני עובדים בארצות הברית.
הוועד מורכב ממגוון של קבוצות אידאולוגיות אך קו הפעולה שלו מונע מפרגמטיות ולאו דווקא מאידאולוגיות ופילוסופיות יהודיות. אמנם בשנותיה הראשונות היה ל"בונד" השפעה גדולה על הוועד, החל מ-1948 הוועד מוביל קו חיובי כלפי מדינת ישראל.
לאחר שבתחילת דרכו הוועד התמקד במאבק בנאציזם ובסיוע והצלה מאירופה תחת השלטון הנאצי, בשנות ה-50 של המאה ה-20 ההתמקדות עברה לפעילות בתחום האפליה נגד עובדים ופועלים אמריקאים. הוועד הקים יותר מ-24 וועדים מקומיים שיאבקו נגד חוסר סבלנות ודעות קדומות בארצות הברית וקנדה. וועדים אלו היוו בסיס למחלקת זכויות אזרח של ארגון AFL-CIO.
הוועד המשיך להתפתח לאורך השנים וכיום הוא נמנה בין הארגונים אשר ביססו רשת קשרים יהודיים-קהילתיים חזקים, בנוסף לקשר ולבסיס החזק שלהם עם ארגוני הפועלים האמריקאים.
ב-1985 הוועד העביר כ-800 ארגזים אשר הכילו דו"חות, מסמכים, תכתובות, תמונות וסרטים, לארכיון רוברט פ. וגנר אשר ממוקם בעיר ניו יורק. החומרים הללו מכסים את פעילות הוועד בין השנים 1934–1980.
פעילות בתחום זכויות אזרח
הוועד שימש בתפקיד מרכזי בקמפיינים למען חקיקה בתחום זכויות אזרח ובוועידת המנהיגות לזכויות אזרח וזכויות אדם (אנ'). פעילי הוועד השתתפו, בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-, במצעדים למען שוויון וזכויות אדם.
מכיוון שהוועד נהנה מהאמון של ארגונים שונים: ארגוני פועלים, ארגונים של הקהילה האפרו-אמריקאית, כנסיות והקהילה היהודית, הוא התבקש לארגן פעולות מקומיות למען זכויות אזרח בערים שונות ברחבי ארצות הברית.
בתקופה זו של פעילות למען זכויות אזרח שוות לכל אזרחי ארצות הברית, הוועד סייע והיה שותף למספר יוזמות והצלחות. ביניהם הקמת איגוד העובדים United Farm Workers, העברת החוק לתעסוקה הוגנת בקליפורניה ותמיכה והשתתפות במצעד לוושינגטון למען תעסוקה וחירות. הסניפים הקנדיים של הוועד היו פעילים מרכזיים בתחום זכויות האזרח בקנדה ותרמו רבות בתחום, לא רק בקרב תנועות הפועלים.
בנוסף לפעילות הוועד בתחום זכויות אזרח והתנגדות לאפליה נגד הקהילה האפרו-אמריקאית, הוא פעל למען זכויות האזרח של יהודי ברית המועצות אשר סבלו מאפליה. הוועד פעל להעלאת דעת הקהל בסוגיה זו. בתחילת הדרך הוועד פעל להעלאת המודעות לגורלם של יהודי ברית המועצות בקרב הקהילה דוברת היידיש בארצות הברית ובקרב תנועת הפועלים האמריקאית.
הוועד הציג לקונגרס העולמי של ה- International Confederation of Free Trade Unions דו"ח שעסק באפליית יהודי ברית המועצות. ארגון זה נרתם למשימה והגיש דו"ח בנושא לאו"ם. זאת הייתה הפעם הראשונה שהאו"ם התייחס לבעיית יהודי ברית המועצות. בשנים שלאחר מכן מדינת ישראל וארצות הברית, וארגונים יהודיים שונים החלו לעסוק בנושא ולוודא שהוא מגיע לדעת הקהל העולמית. יוזמה נוספת נעשתה בשנות ה-80 של המאה ה-20, אז הוועד הקים מועצת איגוד מקצועי למען יהודי ברית המועצות בראשותו של ליין קירקלנד (אנ'). דרך מועצה זו, איגודי עובדים אמריקאים יכלו "לאמץ" 'סירובניקים' ולדרוש זכויות עבור היהודים.
גדעון אוקו
גדעון אוּקוֹ (נולד ב-8 במרץ 1982) הוא עיתונאי ישראלי, מגיש רדיו, ועורך ומגיש תוכניות טלוויזיה של חדשות 12. מגיש תכנית חיסכון ושישי בחמש בערוץ 12.
ביוגרפיה
אוקו נולד וגדל בקיבוץ נען, ונקרא על שם סבו גדעון אוקו, עולה מגלייביץ שבגרמניה (כיום בפולין) שהיה ממקימי הקיבוץ ומחלוצי הקולנוע הישראלי. אחי סבו היה הפילוסוף סיני אוקו.
קריירה
אוקו התגייס לגלי צה"ל בשנת 2001 שם בתחילה שובץ בתקליטייה, אך לאחר כשנה עבר לערוך ולהגיש מבזקי חדשות ותוכניות בתחנה. החל משנת 2004 החל להגיש את התוכנית "שתיקת הכבישים", שמשודרת בימים ראשון עד רביעי בשעות 02:00-00:00 בלילה. בשנת 2006 סיים אוקו את שירותו בגלי צה"ל.
בשנת 2007 היה בין מקימי החינמון "ישראלי", ובאותה שנה התחיל לעבוד בחברת החדשות של ערוץ 2 כעורך ומגיש מבזקי החדשות של הערוץ בטלוויזיה ובאינטרנט. כשבתחילה, עבד בכוכבית 22 (מבזקי חדשות לסלולר) ולאחר תקופה ביקש להגיש מבזקי חדשות בטלוויזיה.
החל משנת 2011 מגיש אוקו את תוכנית האקטואליה לילדים ונוער "המהדורה הצעירה".
בנובמבר 2013, בעקבות חופשת הלידה של יונית לוי והחלפתה בהגשת "המהדורה המרכזית" על ידי קרן מרציאנו, החל להגיש אוקו את "תוכנית חיסכון" לסירוגין עם קרן מרציאנו.
בשנת 2014 גילם את עצמו בסדרה הקומית "הקלמרים", כשהוא מגיש את מבזקי החדשות בסדרה.
משמש מגיש ברדיו ללא הפסקה (103FM), ומאז יוני 2019 מגיש יחד עם יהודית גריסרו את התוכנית "תחשבו טוב" בימי ראשון בשעה 20:00.
חיים אישיים
התגורר בתל אביב, ולאחר מכן שב למשפחתו בקיבוץ נען.
פול וולטר האוזר
פול וולטר האוזר (באנגלית: Paul Walter Hauser; נולד ב-15 באוקטובר 1986) הוא שחקן וקומיקאי אמריקאי.
ביוגרפיה
האוזר נולד בגרנד ראפידס, מישיגן, ארצות הברית, וגדל בסגינו, בנם של דברה והכומר הלותרני פול האוזר. הוא למד בבית ספר תיכון פרטי נוצרי-לותרני אדוק, בעיירה סגינו.
קריירה
בשנת 2010 שיחק בסרט "ווירג'יניה". בשנת 2014 החל לשחק בסדרת הטלוויזיה "ממלכה". בשנת 2017 גילם את שון אקהרטד בסרט "אני, טוניה". בשנת 2018 הופיע בסרט "המשטרה נפלה על הראש 2" ובסרט "שחור על לבן".
האוזר הופיע בתפקידי אורח בסדרות הטלוויזיה רבות בהן, "קימי שמידט", "פילדלפיה זורחת", ו"קומיוניטי".
בשנת 2019 הוא שיחק בעונה השנייה של סדרת הספין-אוף "קוברה קאי". הוא שב עם תפקידו גם לעונה הרביעית.
בשנת 2022 לוהק לעונה השנייה של הסדרה הקומית "אפטר פארטי" של אפל TV פלוס.
ב-11 בינואר 2023 זכה האוזר בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר במיני סדרת דרמה על משחקו בסדרה ציפור שחורה.
חיים אישיים
האוזר התחתן עם איימי אליזבת בולאנד, ב-23 ביולי 2020 בלוס אנג'לס. לו בן שנולד באפריל 2021. הוא חובב היאבקות מקצועית.
לואיס פיאנדר
לואיס פיאנדר (באנגלית: Lewis Fiander; 12 בינואר 1938 – 24 במאי 2016) היה שחקן קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה אוסטרלי.
ביוגרפיה
פיאנדר נולד במלבורן למונה ג'יין ולוולטר לואיס פיאנדר. הוא למד בבית הספר "Trinity Grammar School" בקיו (Kew). הוא עבר לממלכה המאוחדת כדי להופיע במחזה "The One Day of the Year".
בקולנוע שיחק פיאנדר בסרטים כגון "I Start Counting" (מ-1970), "ד"ר ג'קיל והאחות הייד" (1971), "ד"ר פייבס עולה שוב" (1972), "The Abdication" (מ-1974), ו-"Not Now, Comrade" (מ-1976), "היחידה 2" (1978), "The Doctor and the Devils" (מ-1985), "ג'ורג'יה (1988) וב"לשבור את המזל" (1994). תפקידו הגדול הראשון בטלוויזיה היה בדמות מר דארסי במיני-סדרה משנת 1967 "גאווה ודעה קדומה" שהיה העיבוד הצבעוני הראשון של הספר.
בשנת 1970 שיחק פיאנדר בתפקיד ג'ון אדמס בהפקה הלונדונית של המחזה "1776". הוא גילם את אותה דמות בהצגה שהועלתה באוסטרליה. עוד בתיאטרון הופיע פיאנדר במחזות זמר בווסט אנד בהם בדמות לורד מלבורן וד'יזראלי במחזה "I and Albert", בתפקיד קאוורד במחזה "נואל וגרטי", ובדמות פוצ'יני במחזה "קפה פוצ'יני". בשנות השבעים של המאה העשרים לוהק לתפקיד פרופ' טריסט בסיפור "Nightmare of Eden" בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו" לצדו של טום בייקר. הוא שיחק בתפקיד קזימיר דודבאן לצדה של רוזמרי האריס בסדרת הטלוויזיה "Notorious Woman" של ה-BBC, וגילם את תומאס בקט באלבום של המחזמר "תומאס והמלך".
ברדיו שיחק פיאנדר בתפקיד הראשי בסדרה הקומית "פטרסון".
בתחילת שנות השמונים של המאה העשרים חזר לאוסטרליה והמשיך שם בקריירת המשחק שלו.
ב-2004 דיבב את מהנדס ספינת האוויר קמפ בסרט הקצר "The Mysterious Geographic Explorations of Jasper Morello" של אנתוני לוקאס.
לואיס פיאנדר נפטר ב-24 במאי 2016.
רוק מארק כריסטיאן קאבורה
רוק מארק כריסטיאן קאבורה (בצרפתית: Roch Marc Christian Kaboré, נולד ב-25 באפריל 1957) הוא פוליטיקאי בורקינאי, ששימש כנשיא בורקינה פאסו מ-2015 ועד ינואר 2022. הוא כיהן קודם לכן כראש ממשלת בורקינה פאסו בשנים 1996-1994 וכיושב ראש האספה הלאומית של המדינה בשנים 2012-2002. הוא שימש בעבר גם כיושב ראש מפלגת הקונגרס למען דמוקרטיה וקדמה CDP והיה לאורך שנים רבות שותף לשלטונו של בלז קמפאורה. בינואר 2014 הוא עזב את המפלגה השלטת הזאת כדי להקים מפלגת אופוזיציה בשם "תנועת העם למען הקדמה".
קאבורה נבחר לנשיא הרפובליקה בבחירות הכלליות בנובמבר 2015 וזכה לרוב כבר בסיבוב הראשון. הוא הפך לנשיא ראשון ב-49 השנים האחרונות שאינו איש צבא ושאינו מכהן כנשיא זמני. קאבורה ירש את התפקיד מהנשיא הזמני מישל קפאנדו שכיהן למשך שנה אחרי זעזועים פוליטיים, לצורך הכנת הבחירות הכלליות. לדברי קפאנדו בחירות אלה היו הבחירות הראשונות מאז שנת 1978 שהיו "דמוקרטיות באמת, שקופות וחותכות". היריב של קאבורה, זפירן דיאברה, הודה בתבוסתו והלך לברך את קאבורה במטה מפלגתו.
שנותיו המוקדמות
קאבורה למד בבית הספר היסודי הממלכתי "סאנטר א" בוואגאדוגו. עקב מעבר עבודתו של אביו לטוגן, בעקבות ההפיכה ב-3 בינואר 1966 המשיך קאבורה את לימודיו בעיר זו עד 1968. חזר באותה שנה ל"מרכז ב" בעיר הבירה. בהמשך אחרי בחינות כניסה עש לימודי תיכון במכללת סן ז'אן-בטיסט-דה-לה-סאל בשנים 1975-1968.
אחרי בחינות הבגרות נסע קאבורה לצרפת ולמד בעיר דיז'ון מדעי הכלכלה. בשנת 1980 בסיום לימודי התואר השני שב למולדתו.