cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אשדוד נט
רשת המקומונים "ישראל נט"
רשת המקומונים "ישראל נט" הוקמה רשמית בשנת 2011 על ידי אייל בן שמחון לאחר ההצלחה המשמעותית של אתר אשדודנט אותו פיתחו והפעילו. הרשת החלה להתפתח לראשון לציון ויבנה ובהמשך התווסף גם המקומון "ירושלים נט" אשר נוצר והתחיל לעבוד במקביל להתרחבות הרשת, מאז ועד היום, הקבוצה התרחבה והיא כוללת 13 מקומונים שמסקרים ערים שונות ברחבי הארץ (יבנה, אשקלון, ראשון לציון, באר שבע, נס ציונה, "יישובניק" אשר מסקר את החדשות ביישובי הדרום, אשדודס הפונה לקהל החרדי ועוד) כל המקומונים מבוססים על אותו קונספט טכנולוגי עיצובי ומורכבים מאותם מדורי תוכן, אך כל מקומון עובד באופן נפרד ואוטונמי ומחזיק צוות שונה של עיתונאים.
ראלף בלאמי
ראלף בלאמי (באנגלית: Ralph Bellamy; 17 ביוני 1904 – 29 בנובמבר 1991) היה שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי שהקריירה שלו השתרעה על שישה עשורים בתיאטרון, קולנוע וטלוויזיה בתפקידים ראשיים ומשניים.
קורות חיים
הוא החל להופיע על הבמה ב-1927 וב-1931 הופיע לראשונה בקולנוע בסרט "הסוד השישי" עם קלארק גייבל וג'ין הארלו". ב-1932 הופיע בסרט "רבקה מחוות סאניברוק" ב-1934 הופיע בסרט "ספיטפייר" וב-1935 ב"הלדוראדו".
ב-1940 הופיע בסרט "נערתו ששת" לצידם של קרי גרנט ואיירין דאן. הוא שיחק בארבעה סרטים בתפקיד הבלש אלרי קווין.
ב-1941 הופיע בסרט האימה "הזאב".
ב-1955 הופיע בסרט "משפטו של בילי מיטשל" לצדו של גרי קופר.
ב-1968 הופיע בסרט האימה "תינוקה של רוזמרי" בתור רופא חורש מזימות.
ב-1983 הופיע בסרט "משנה מקום משנה מזל" לצידם של דן אקרויד ואדי מרפי.
סרטו האחרון היה "אישה יפה" (1990) לצידם של ריצ'רד גיר וג'וליה רוברטס.
פרסי הוקרה
ב-1984 הוענק לו פרס מפעל חיים מטעם גילדת שחקני המסך.
ב-1986 הוענק לו פרס אוסקר לשם כבוד על תרומתו הייחודית למקצוע המשחק.
יש לו כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד וכוכב ב"שביל הכוכבים" בפאלם ספרינגס.
מארק הנרי
מארק ג'רולד הנרי (באנגלית: Mark Jerrold Henry; נולד ב-12 ביוני 1971) הוא מרים משקולות אולימפי ומתאבק WWE לשעבר. מארק הנרי היה אחד המתאבקים החזקים ביותר בארגון ה-WWE.
קריירת הרמת המשקולות
הנרי התחיל את קריירת הרמת המשקולות שלו בסוף התיכון כאשר הצליח להרים 270 ק"ג ובכך שבר את שיא בית הספר בהרמת משקולות. לאחר שהצליח לשבור את שיא בית הספר שלו כונה ״הנער החזק בעולם״ על ידי המגזין לוס אנג'לס טיימס ובכך התחיל להתפרסם בתור מרים משקולות. הוא הצליח לשבור עוד שיא לאחר שהשתתף בתחרות ארצית להרמת משקולות בקרב בני נוער והצליח להרים 377 ק"ג. בכך הוא הצליח לשבור את שיא העולם בהרמת משקולות בקרב בני נוער.
לאחר שסיים את התיכון החל בקריירה מקצועית של הרמת משקולות. הוא השתתף תחילה בתחרויות הרמת משקולות ארציות וזכה 3 פעמיים בתואר אלוף טקסס להרמת משקולות. לאחר שזכה באחת מתחרויותיו שם אליו לב טרי טוד, פרופסור לקינסיולוגיה באוניברסיטת טקסס באוסטין ומרים משקולות לשעבר. טרי הבחין במארק והציע לאמן אותו בהרמת משקולות אולימפית. כאשר היה בן 19 בלבד הנרי השתתף בתחרות USPF שם סיים במקום השני. לאחר מכן הגיע לכמה השגים, לדוגמה מקום רביעי באליפות אמריקה למבוגרים ומקום 6 באליפות העולם לצעירים. הנרי הצליח להעפיל לאולימפיאדת ברצלונה (1992) וסיים במקום העשירי. לאחר האולימפיאדה החל להתמקד בהרמת משקולות ברחבי ארצות הברית. הוא זכה במקום הראשון בהרמת משקולות בתחרות "אמריקה הפתוחה" בשנת 1992, בשנים 1993 ו-1994 במקום ראשון באליפות אמריקה האולימפית ובתחרות הפאן אולימפית של ארצות הברית. בשנת 1995 זכה במדליית זהב, מדליית כסף ומדליית ארד. לאחר שזכה בתחרויות אלו, הדהים את אמריקה כשזכה בתחרות הלאומית של ארצות הברית ADFPA Powerlifting בשנת 1995 ובכך שהביס מתמודדים חזקים מאוד והרים משקל של 410 ק"ג ובכך שבר את השיא היבשתי בהרמת משא כבד.
לאחר שזכה בתחרות הלאומית של ארצות הברית השתתף הנרי בתחרות העולם להרמת משאות כבדים. הוא זכה במקום הראשון ושבר את שיא העולם (שיאו עמד על 430 ק"ג). לאחר מכן הוא זכה בתחרות אמריקה בהרמת משקולות ובכך זכה בכרטיס לאולימפיאדת אטלנטה (1996). במהלך התחרות ספג פגיעה בגב ולכן הגיע למקום ה-14 בתחרות. לאחר האולימפיאדה הפסיק את קריירת הרמת המשקולות שלו ולאחר תחרות ב-1997 הפסיק גם את קריירת הרמת המשאות הכבדים.
קריירת היאבקות
לפני אולימפיאדת אטלנטה (ב-11 במרץ 1996) ערך הנרי את הופעת הבכורה שלו בארגון ה-WWE (אז WWF) והצליח להרשים את הנהלת הארגון. אחרי האולימפיאדה ופרישתו של הנרי מתחום הרמת המשקולות הוא חתם על חוזה בארגון, כשהוא שוקל 181 קילו.
את תחילת דרכו החל הנרי בקרבות זוגות יחד עם בראון (מתאבק עבר ב-WWE), אך לאחר שקריירת הזוגות נחלה כישלון החל הנרי את קריירת היחיד שלו תחת הכינוי "שוקולד סקסואלי".
לאחר שניצח בתחרות, חזר הנרי ל-WWE שם התפרסם בעזרת גימיק חדש של בדיקת כוח. הנרי הכין תחרויות קטנות של כוח פיזי (הורדת ידיים, הרמת משקולות וכו') שבעזרתן בדק את כוחו הפיזי של היריב שלו. הוא הביס מתאבקים בעלי שם עולמי כמו כריס ג'ריקו וכריסטיאן רוזריה. ב-2004, לאחר שהנרי צבר מוניטין ואפילו התחרה על אליפות העולם מול גולדברג הוא קרע את השריר התלת ראשי והיה חייב לצאת להפסקה נוספת מהארגון.
ב-30 בדצמבר 2005 חזר מארק הנרי ל-WWE. הוא השתתף בקרב על תואר האלוף, אך הפסיד לקורט אנגל שהפך לאלוף העולם. למארק ניתנה עוד הזדמנות להילחם על התואר, אבל הוא הפסיד לקורט אנגל לאחר שקורט פגע בו עם כיסא. באפריל 2006 ניצח הנרי את אלוף העולם ריי מיסטריו בקרב רגיל (לא קרב על תואר אליפות העולם) ובכך חזר להיות מתאבק צמרת, אך מהר מאוד חזר לשפל לאחר שהפסיד בשני טורנירים.
ב-11 במאי 2007 חזר הנרי ל-WWE כאשר התקיף את אנדרטייקר לאחר קרב שהיה לאנדרטייקר נגד בטיסטה, בזכות הנרי ניתנה לאדג' הזדמנות לפדות את תואר ״כסף בבנק״ ולזכות בתואר אלוף העולם במשקל כבד. לאחר מכן הציב הנרי אתגר פתוח לכל המתאבקים, אבל אף אחד מן המתאבקים לא קיבל על עצמו את האתגר. בתגובה לחוסר ההיענות לאתגר אמר הנרי שכל המתאבקים מפחדים, כיוון שראו מה שהוא עשה לאנדרטייקר. כמה ימים לאחר שפרסם הנרי את התגובה אנדרטייקר תקף אותו והזמין אותו לקרב באירוע "בלתי נסלח". בקרב זה הפסיד הנרי לאנדרטייקר ויצא בדמעות מן הזירה. שבועיים לאחר מכן הפסיד הנרי לאנדרטייקר שוב בקרב החוזר ויצא לחופשה קצרה מן הארגון. ב-23 באוקטובר חזר הנרי לארגון, הוא חזר בפרק של ECW שבמהלכו שיתף פעולה עם ביג דדי וי וקאלי ושלושתם ביחד תקפו את קיין. לאחר התקיפה שיתף הנרי פעולה עם ביג דדי וי ושניהם אתגרו את קיין ו-CM פאנק לקרב זוגות באירוע ארמגדון, קרב בו הנרי ודדי וי נצחו.
הנרי החל בקריירת הזוגות שלו בשנת 2009 יחד עם שותפו מונטל וונטביוס פורטר (בקיצור MVP). שניהם החלו את דרכם בקרב על האליפות נגד האלופים כריס ג'ריקו וביג שואו, אבל קרב זה לא נחל הצלחה והם פירקו את הצוות. ב-15 בפברואר 2010 הם חזרו לקריירת הזוגות והתחרו באלופים מיז וביג שואו בקרב לא על התואר וניצחו, אבל כאשר הם השתתפו בקרב על התואר נגד האלופים, הם הפסידו. הנרי התחיל בקריירת זוגות נוספת עם אוון בורן, אבל הקריירה נחלה כישלון גדול.
ב-2011 הצליח הנרי לזכות באליפות העולם, אבל הפסיד אותה מספר חודשים לאחר מכן לביג שואו. הנרי הצליח להכניס "להיכל הכאב" שלו רשימת מכובדת של מתאבקים נבחרים מה-WWE.
בין השנים 2012 ל-2013 להנרי לא היו הרבה תחרויות משמעותיות. ב-2013 מארק הנרי עבד על ג'ון סינה שהוא פורש מה-WWE ותקף אותו. מאז נקבע ביניהם קרב על האליפות באירוע "כסף בבנק" 2013. מאז מארק הנרי תקף את סינה עוד פעם ב"Raw", שבוע לפני האירוע. ב"כסף בבנק" הפסיד מארק לסינה על ידי תרגיל הסיום הידוע של סינה-Attitude Adjustment.
2017-2015 ופרישה
ב-21 במרץ 2015, התעמת מארק הנרי עם רומן ריינס. בסופו של העימות הפך ל"טוב". לאחר מכן השתתף בקרב "תא ההדחות" באירוע "תא ההדחות" כשהחליף את רוסב הפצוע, אך הודח על ידי שיימוס והפסיד. הנרי גם הפסיד לרומן ריינס על מקום ב"כסף בבנק" ונחל רצף הפסדים.
בפרי-שואו של רויאל ראמבל 2016 הוא ניצח עם ג'ק סוואגר בקרב זוגות מרובע על מקום בקרב הרויאל ראמבל. הוא נכנס במקום ה-22 והודח על ידי משפחת וויאט אחרי 47 שניות. ב-8 בפברואר בRAW, תקף הנרי את ה"ניו דיי" בזמן קרב מול האחים אוסו והדאדלי בויז ושבוע לאחר מכן הפסיד בקרב לביג אי. ברסלמניה 32 הוא השתתף בקרב הבאטל רויאל לזכרו של אנדרה הענק והגיע לשישה האחרונים, אך הודח על ידי דארן יאנג וקיין.
ב-19 ביולי 2016, במהלך הדראפט השנתי, הועבר הנרי ל-RAW וטען ש"יש לו את זה". הוא קיבל ממיק פולי, שהיה אז המנכ"ל של Raw, קרב מול רוסב על אליפות ארצות הברית, אבל הפסיד בהכנעה. באוקטובר 2016 עזר מארק הנרי לR-טרות' וגולדאסט להביס את טייטוס אוניל, פרימו ואפיקו.
בפרק האחרון של Table for 3 (תוכנית מ"רשת WWE"), הכריז מארק הנרי רשמית על פרישה מתחרויות זירה ומאז הוא עובד בהפקה.
אוכף ויאמאטה
גובהו של האוכף 600 מטרים מעל פני הים.
האוכף מחבר את רכס סטאוורצי שממזרח - צפון-מזרח לאוכף עם הרי סטריבוג שבמערב - דרום-מערב לו.
האוכף הוא חלק מקו פרשת הקרחונים שבין קרחון פארה שמצפון-מערב לאוכף, לכיפת הקרח המנוקזת לכיוון מזרח - דרום-מזרח אל מפרץ היל.
מיפוי האוכף
הרכס מופה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1980 ושוב בשנת 2008.
מקור שמו
האוכף נקרא על שם היישוב הרומי העתיק ויאמאטה שבדרום בולגריה.
בית המשפט החוקתי של רוסיה
בית המשפט לחוקה של הפדרציה הרוסית או בית המשפט החוקתי של רוסיה (Конституционный суд Российской Федерации) הוא בית המשפט הגבוה לעניינים חוקתיים ברוסיה.
בית המשפט מורכב מ-19 שופטים הממונים על ידי מועצת הפדרציה של רוסיה על פי המלצת נשיא המדינה. לבית המשפט סמכות לבטל חוקים פדרליים, במידה ואלה נוגדים את חוקת רוסיה. כמו כן, בית המשפט מוסמך לקבל תלונות אזרחים על כל חוק שהתקבל ועשוי להיות מנוגד לחוקה.
היסטוריה
בית המשפט הוקם ב-30 באוקטובר 1991 וכבר שנתיים לאחר מכן היה מעורב במשבר חוקתי. במהלך המשבר החוקתי ברוסיה בשנת 1993 נטל בית המשפט חלק פעיל בניהול משא ומתן בין הנשיא בוריס ילצין ומתנגדיו מהפרלמנט.
פרשת התפטרות השופטים, 2009-2010
ב-2 בדצמבר 2009 מועצת השופטים הרוסית תבעה לפטר את ולדימיר יארוסלבצב מתפקידו כשופט בבית המשפט לחוקה בשל התבטאויותיו כנגד נשיא המדינה, דמיטרי מדבדב, התביעה לא יושמה והשופט נותר בתפקידו.
השופט אנאטולי קונונוב הודיע ב-1 בינואר 2010 על התפטרותו מתפקידו כשופט בבית המשפט לחוקה. הסיבה - חוסר הסכמה עם התנהלות הממשלה המפרה את עיקרון עצמאות מערכת המשפט.
המעבר ממוסקבה לסנקט פטרבורג
בדצמבר 2007 הנשיא ולדימיר פוטין חתם על החוק הפדרלי אודות בית המשפט לחוקה וזירז את המהלך להעברת מושב בית המשפט לחוקה ממוסקבה הבירה לסנקט פטרבורג ובהמשך אותה שנה יושם הרעיון ולקראת סוף השנה ערך בית המשפט לחוקה את ישיבותיו הראשונות בסנקט פטרבורג ומאז זהו מקום מושבו.
בית המשפט העליון לבוררות של רוסיה
הוקם ב-23 בינואר 1992 והתקיים עד קיץ 2014, עת מוזג ב-6 באוגוסט 2014 עם בית המשפט העליון של רוסיה.
יו"ר בית המשפט העליון לבוררות
יושב ראש בית המשפט העליון לבוררות התמנה על ידי מועצת הפדרציה של רוסיה בהמלצת נשיא רוסיה. סגן ושופטי בית המשפט העליון לבוררות התמנו על ידי מועצת הפדרציה של רוסיה, בהמלצת נשיא רוסיה שהסתמך על דעתו של יו"ר בית המשפט העליון לבוררות.
מטבעת סנקט פטרבורג
מטבעת סנקט פטרבורג (ברוסית: Санкт-Петербу́ргский моне́тный двор) היא מטבעה ברוסיה, הנחשבת לאחת המטבעות הגדולות בעולם.
נוסדה על ידי פיוטר הגדול בשנת 1724 בשטח המבצר הפטרופאבלי והוא אחד ממפעלי התעשייה הוותיקים בסנקט פטרבורג. מאז הקמתה היא עוסקת בייצור מטבע עבור המדינה, מה שמאפשר לה לקיים מסחר ולנהל כלכלה. נחשבת למטבעה הוותיקה ברוסיה ואחת הוותיקות בעולם.
מהווה חלק מתאגיד Goznak שבבעלות המדינה.
אלידה בוסהרט
ביוגרפיה
אלידה בוסהרט נולדה באוטרכט, הולנד, למשפחה פרוטסטנטית ממעמד הביניים. אביה היה נוצרי קתולי ואמה פרוטסטנטית. מגיל צעיר גילתה בוסהרט עצמאות רבה וכוח רצון יוצא דופן. במהלך שנות נעוריה, נחשפה אלידה לפעילות צבא הישע ובעקבות כך החליטה להצטרף לשורותיו. ב-19 ביוני 1932, בהיותה בת 19, נשבעה בוסהרט אמונים לארגון והצהירה כי ״בעזרת האל, אהיה חיילת נאמנה ומסורה לצבא הישע עד סוף ימיי״. לאחר מכן, החלה את לימודיה במוסד האקדמי של צבא הישע, במסגרתם הוענקו לה בשנת 1934 דרגות קצונה.
פעילותה במהלך מלחמת העולם השנייה
בראשית שירותה בצבא הישע החלה בוסהרט לעבוד בבית הילדים זונהוק (בהולנדית: Zonnehoek), מוסד לילדים ממשפחות מצוקה, ששכן בלב השכונה היהודית במזרח אמסטרדם. בין הילדים בהם טיפלה היו האחיות טרהוסט: הנדרינה, הלנה, דמפינה ורוז, שנולדו ב-1927, 1934, 1938 ו-1941 בהתאמה. בשנת 1941, עם כיבוש הולנד על ידי הגרמנים, הוצא צבא הישע מחוץ לחוק וכל נכסיו וכספיו הוחרמו. למרות זאת, המשיך בית הילדים זונהוק בפעילותו. בשנת 1942, עם התגברות קצב גירוש היהודים מהולנד, נהרו הורים יהודיים רבים לאלידה בהתחננם אליה כי תאמץ לחיקה את ילדיהם ותמצא עבורם מקומות מסתור. במקרים רבים הצליחה אלידה במשימה זו, לעיתים, על ידי כך שהרכיבה את התינוקות על אופניה ונסעה יחד איתם למזרח המדינה. כשנאלצה לעזוב את כתובת בית הילדים בשל הכיבוש הגרמני, התעקשה בוסהרט כי ארבע האחיות טרהורסט (יחד עם מספר ילדים יהודיים נוספים) יישארו עמה. בוסהרט הסירה את הטלאי הצהוב מבגדי הילדים תוך כדי שהצהירה כי ״אנחנו לא עושים דברים כאלה״.
לאחר שנפלה פצצה בקרבת בית מגוריהם החדש, נאלצה בוסהרט לעבור פעם נוספת לדירה חדשה, תוך שהיא שומרת על הילדים היהודיים כחלק בלתי נפרד מקבוצת הילדים הלא-יהודית. תרחיש זה אירע פעמים רבות, (הילדים עברו כ-10 פעמים) עד שלבסוף נאלצה אלידה לשלוח את הילדים הלא-יהודיים לבתים חדשים ולאתר מקומות מסתור לילדים היהודיים. בשיתוף המחתרת ההולנדית וגורמים חיצוניים אחרים, הצליחה בוסהרט לאתר מספר מקומות מסתור בהם החביאה 75 ילדים יהודיים.
בשל מחסור חמור במשאבים ובמזון, החלה אלידה, בניגוד לחוק, לקבץ נדבות ברחובות למען צבא הישע. בעקבות הלשנה נעצרה בוסהרט על ידי המשטרה הגרמנית בעילה של גיוס כספים עבור צבא הישע. חרף מעצרה הצליחה אלידה לברוח ולמצוא מסתור, וכאשר נודע כי הסכנה המידית חלפה, המשיכה בוסהרט בפעילות מחתרתית למען הצלת ילדים. במהלך הרעב בהולנד בחורף 1944–1945, נסעה בוסהרט למזרח המדינה בתדירות גבוהה על מנת לאסוף מזון בשביל בתי הילדים שבמערב המדינה שסבלו מרעב כבד. לעיתים אף רכבה בוסהרט על אופניה לכפרים שונים על מנת להמיר סיגריות בתפוחי אדמה, ובכך לנסות לצלוח את התקופה הקשה.
בתום המלחמה השיבה בוסהרט את כל הילדים היהודיים למשפחותיהם. בשנות ה-90 לחייה, המשיכה אלידה בוסהרט לפעול כרב-סרן בצבא הישע ואף שמרה על קשר עם רבים מהילדים שהצילה מתקופת המלחמה.
ב-25 בינואר 2004, הכיר יד ושם באלידה מרגרטה בוסהרט כחסידת אומות העולם.
במכתבן לוועדת יד ושם בבקשה להענקת תואר כבוד לאלידה בוסהרט, טענו האחיות טרהורסט כי: ״על אף שמשאביה של בוסהרט היו מוגבלים, אנחנו זוכרות היטב את תחושת החום והביטחון שהעניקה לנו אלידה במהלך התקופה הזו. המייג׳ור, בשבילנו, היא כמו אמא, ועד היום היא מכנה אותנו ״ילדיי״. אנו חייבים את חיינו, חיי ילדינו וחיי נכדינו למייג׳ור בוסהרט.״
עדויות מניצולים
עדות זו מאת הנדרינה טרהורסט (21 אוגוסט 1927), אחת מאחיות טרהורסט שניצלה על ידי אלידה בוסהרט, נכתבה ב-5 ביולי 2005:
פעילותה לאחר מלחמת העולם השנייה
לאחר המלחמה, המשיכה בוסהרט לפעול במפקדת צבא הישע שבאמסטרדם. כשגילתה כי אין לצבא הישע כל פעילות באזור דה ואלן, רובע החלונות האדומים של אמסטרדם, היא מיד השיגה אישורים על מנת להתחיל בפעילות באזור. עבודתה עבור הזונות של דה ואלן הביא לבוסהרט הכרה בינלאומית. בשנת 1965 היא אף ליוותה את הנסיכה ביאטריקס בסיור סודי לרובע החלונות האדומים.
בשנת 1978ֿֿ יצאה בוסהרט לפנסיה מצבא הישע בדרגת סגן-אלוף. לאחר יציאתה לפנסיה, נחשבה בוסהרט לחלק בלתי נפרד מצבא הישע והמשיכה להופיע בטלוויזיה ולייצג את הארגון בכנסיות ובכנסים רבים.
בשנת 2004 זכתה בוסהרט בתואר אבירות הולנדית ולאחר מותה בשנת 2007 פורסמה סדרה של תשעה בולים לזכרה. תשעת הבולים מציגים מגוון של תמונות וציורים של המייג׳ור במצנפת המפורסמת שלה מצבא הישע.
בשנת 2006 נתנה בוסהרט את שמה ל״פרס מייג׳ור בוסהרט״ על תרומה יוצאת דופן של יחידים לחברה״.
ארניושאפאטי
ארניושאפאטי הוקם בשנת 1950 לאחר איחוד בין שני כפרים: קופוצפאטי (Kopócsapáti) ורוורניוש (Révaranyos).
יהודי ארניושאפאטי
בכפרים שמרכיבים את ארניושאפאטי חיו יהודים שהיו כפופים לקהילת מאנדוק.
יהודי קופוצפאטי
יהודים חיו בקופוצפאטי בתקופות זמן שונות, רבים מתושבי הכפר נרצחו בשואה.
יהודי רוורניוש
יהודים חיו ברוורניוש בתקופות זמן שונות, רבים מתושבי הכפר נרצחו בשואה.
ואם פרידה
ואם פרידה הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמרת-יוצרת הישראלית דיקלה. האלבום יצא לאור ב-23 בפברואר 2014 על ידי חברות התקליטים הליקון. האלבום מכיל 10 שירים שאת רובם כתבה דיקלה כשהיא לוקחת חלק בכל הלחנים. ההפקה המוזיקלית של עידו אוחיון, רוני בראון ודיקלה, על העיבודים עידו אוחיון ודיקלה והניהול האמנותי של רוני בראון. השיר אשר פותח את האלבום "אין עוד אהבה כזאת", ועד לסוף של האלבום עם השיר "Love Is Everything", שנחשב כשיר הסוגר את האלבום.
השיר והסינגל הראשון מהאלבום ששמו כשם האלבום "ואם פרידה", הגיע לראש מצעדי תחנות הרדיו בישראל, ובסוף שנה היה בין עשרת השירים המושמעים ביותר במצעדי ההשמעות השנתיים וזיכה את דיקלה בתואר "זמרת השנה" של רשת ג'. לאחר שיצא השיר "בסמה", יצא הסינגל "שבע בערב" אשר זכה להצלחה נאה ושהה במשך שבעה שבועות מיציאתו בין עשרת השירים המושמעים ברדיו בישראל. לאחר מכן חשפה דיקלה את הקאבר לשיר המצליח – "Here Comes The Rain Again", של להקת יורית'מיקס. דיקלה מקפידה לשיר את השיר בהופעותיה השונות.
ב-30 בינואר 2018, נודע כי האלבום זכה לתואר "אלבום זהב" בישראל, על סך מכירות של 20,000 עותקים.
סינגלים וקליפים
ב-24 בפברואר הוציאה דיקלה את הווידאו קליפ הראשון מן האלבום ששמו הוא כשם האלבום "ואם פרידה", הקליפ הוא קליפ מילים שבה ניתן לראות את דיקלה לובשת שמלה אדומה ומגף שחור והמילים מוצגות. הקליפ הוא השני הנצפה ביותר שלה והוא חצה את רף ה-4 מיליון.
הוא הסינגל השני מן האלבום, לשיר יצא קליפ תמונה שבה ניתן לראות נשיקה אדומה ואת השם של השיר "בסמה". השיר הוא אחד מהמוכרים של הזמרת והוא זכה לכמות נאה של צפיות.
השיר הוא השיר המזוהה ביותר עם הזמרת, התמונה שהועלתה ליוטיוב צברה כמעט 5 מיליון, והוא הקליפ הנצפה ביותר של הזמרת. את השיר שרו בהמון תוכניות טלוויזיה כגון: "The Voice", "הכוכב הבא" ועוד רבים אחרים. השיר זכה לקאברים רבים ברחבי הארץ ולכן הוא השיר הכי מצליח של הזמרת.
השיר הוא גרסת כיסוי לשיר של להקת יורית'מיקס. הוא יצא כסינגל הסינגל הרביעי מן האלבום. ביוטיוב זכה השיר ללמעלה ממיליון צפיות.
הקליפ לשיר יצא ב-1 בדצמבר ועם תמונה, כמו קודמיו. השיר הוא אחד המצליחים של הזמרת ואחד מהמזוהים ביותר עם הזמרת. השיר מדבר על אהבה מיוחדת. התמונה צברה למעלה ממיליון צפיות והיא אחת הנצפות ביותר של הזמרת.
יצא כסינגל השישי מתוך האלבום. האודיו הועלה ליוטיוב ב-1 בפברואר 2015, וצבר למעלה ממיליון צפיות. השיר מדבר על העתיד בצורה אופטימית כשמו "יהיה לנו טוב".
"קופנגן"
יצא לאור ב-25 באפריל 2015, כסינגל השביעי והאחרון מתוך האלבום. בסמוך לכך, הועלה לערוצה של דיקלה אודיו מלא המכיל בתוכו את השיר. את השיר הלחינה דיקלה ביחד עם שרית חדד ועידו אוחיון, והוא נכתב על ידה בלבד.
הלן בורז'ה
הלן בורז'ה (בצרפתית: Hélène Burger, 1900, מילוז – 1987) הייתה אחות מתנדבת בצלב האדום, חברה בתנועת ההתנגדות הצרפתית וחסידת אומות העולם מצרפת.
קורות חיים
בורז'ה נולדה בשם הלן גוצלר (Gutzler). היא נישאה למר בורז'ה ולזוג נולדו בן ושתי בנות.
פעילות להצלת יהודים במהלך מלחמת העולם השנייה
לאחר שסיפחו הגרמנים את חבל אלזס בשנת 1940, נמלטה בורז'ה בעקבות בנה, שהיה פעיל בתנועת ההתנגדות הצרפתית, ממילוז לאז'ן. היא התנדבה בצלב האדום ושובצה למשימה של העברת ילדים פליטים מאזור צרפת שנכבש בידי הגרמנים לאזור משטר וישי כדי לאחדם עם בני משפחותיהם. באחת ממשימות ההעברה, במאי 1942, נחקרה על ידי קצין גרמני אך סיפרה לו, בתור דוברת גרמנית שוטפת, שהיא מלווה ילדים לאיחוד עם הוריהם בדרום צרפת ובמזרחה, וכן הצליחה להסתיר את העובדה שחלק מהילדים היו יהודים. הגרמני נתן לה אישור שסייע לה במעברה.
בתקופת גירוש היהודים מפריז ביולי 1942 הוסתרו ילדים יהודיים רבים אצל שכנים או מכרים. בורז'ה לקחה על עצמה את המשימה לסייע בהחבאתם וכן בהעברתם של רבים מילדים אלה לבריב-לה-גאייארד שבדרום צרפת, שם ארגוני סיוע יהודיים הסתירו את הילדים. עקב קשיים לוגיסטיים התאפשר לבורז'ה להעביר רק עד שמונה ילדים בכל פעם, ועל כן נסעה הלוך ושוב מספר פעמים.
בינואר 1943 סייעה בורז'ה למספר יהודים לחצות את הגבול לשווייץ. חלק מפעולות ההצלה של בורז'ה ומפעולותיה לאיחוד משפחות יהודיות נבעו מפניה ישירה של יהודים אליה, וחלקן - כתוצאה ממידע שהגיע לידיה במסגרת התנדבותה בצלב האדום.
הכרה
ב-1980 הכיר יד ושם בהלן בורז'ה בתור חסידת אומות העולם.
גבריאלה אדמשטיאנו
גבּריאלה אדמשטיאנו (ברומנית: Gabriela Adameșteanu; נולדה ב-2 באפריל 1942 בטרגו אוקנה) היא סופרת, עיתונאית, מסאית ומתרגמת רומנייה. היא ידועה, בין השאר, ברומנים שלה - Drumul egal al fiecarei zile (דרכו השווה של כל יום) (1975) ומיוחד - Dimineața pierdută (הבוקר האבוד), וכן כפעילה בעד חברה אזרחית מתוקנת וזכויות הנשים. היא חברה בקבוצה למען דו-שיח חברתי והייתה עורכת ראשית של השבועון " 22 ". עד 2013 הייתה עורכת ראשית של המוסף "Bucureștiul literar" (בוקרשט הספרותית).
ביוגרפיה
אדמשטיאנו למדה בתיכון בעיר פיטשט בשנים 1956–1960 ואחר כך בשנים 1960–1965 למדה בפקולטה לשפה ולספרות רומנית באוניברסיטת בוקרשט. היא סיימה את לימודיה עם עבודת מסטר על מרסל פרוסט. גבריאלה אדמשטיאנו עבדה כעורכת בהוצאה לאור האנציקלופדית (1974-1968), שהפכה מאוחר יותר ל"הוצאה לאור מדעית ואנציקלופדית" (1984-1974) ואחר כך בהוצאה "קרטיה רומניאסקה" (Cartea Românească - הספר הרומני)(1989-1984). בתוקף תפקידה היא עשתה מאמצים רבים על מנת לשמור על סטנדרטים ספרותיים מול הגל החדש של צנזורה מימי הרודנות של ניקולאה צ'אושסקו. ב-1989, זמן קצר לפני המהפכה, אדמשטיאנו יחד עם סופרים אחרים שלחו מכתב מחאה להנהגה הקומוניסטית בנוגע להרעת תנאי המחיה במדינה. היא התפטרה אז מעבודתה בהוצאה לאור "קרטיה רומניאסקה".
גבריאלה אדמשטיאנו חיה בבוקרשט. היא נשואה החל משנת 1968 לגאורגה-מיכאי יונסקו ולהם נולד בן בשם מירצ'ה ולאד יונסקו.
פעילותה הספרותית
אדמשטיאנו התחילה לכתוב מאוחר בגלל סלידתה מהספרות הריאליסטית -סוציאליסטית ששלטה שנים רבות בכיפה תחת המשטר הקומוניסטי ברומניה. פרסמה לראשונה בשנת 1971 במגזין הספרותי "לוצ'אפרול" קטע מן הרומן "דרכו השווה של כל יום" שהוצא לאור בשנת 1975. רומן זה מספר את הישרדותו של אינטלקטואל בסביבה פרובינציאלית בשנות הדיכוי הסטליניסטי ברומניה וזכה לפרס ספרותי. בשנת 1979 אדמשטיאנו פרסמה קובץ נובלות תחת הכותרת Dăruiește-ți o zi de vacanță ("תיקח לעצמך יום חופשה") הנסוב על נושאים דומים חזה של הרומן הבכורה שלה. באותה שנה הסופרת נסעה לפולין והייתה עדה נלהבת לביקור של האפיפיור יוחנן פאולוס השני שם.
הרומן הכי מוערך על ידי המבקרים הוא Dimineață pierdută (בוקר אבוד) "מקורי", "מעניין ועמוק" לדברי ניקולאיה מנולסקו. גיבורת הרומן, "מאדאם" ויקה דלקה, הרכלנית הסדרתית, היא "מהבלתי נשכחות שבדמויות הספרותיות בפרוזה הרומנית." הרומן מורכב משתי עלילות עיקריות, ומתמקד בשיחת חולין למראית עין בין שתי נשים, תוך שחזור רגיש ובלי משים של סופו הטראגי של הדור שבין שתי מלחמות עולם. הרומן הומחז והועלה על במת התיאטרון בשנת 1987 על ידי הבמאית קטלינה בוזויאנו בתקופת שיא של הדיכוי מיסודו של הזוג צ'אושסקו.
בשנת 1989 פרסמה עוד קובץ נובלות "Vară-primăvară" (קיץ-אביב) קובץ ראיונות עם דמויות פוליטיות חשובות של השנים פוסט-1989 (המלך מיכאי, מוניקה לובינסקו, וירג'יל ירונקה, פאול גומה, אלכסנדרו פלאולוגו, קורנליו קופוסו, גבריאל ליאיצ'אנו, אנדריי פלשו), כרך מסות (Cele două Românii - שתי רומניות) והרומן Întâlnirea ("הפגישה") (2003)
חיים פרטיים
גבריאלה אדמשטיאנו גרה בבוקרשט. היא נשואה לגאורגה-מיכאי יונסקו ויש להם בן, מירצ'ה ולאד.
פרסים ואותות הוקרה
Premiul Hellman-Hamett pentru curaj în jurnalism, acordat de Human Rights Watch (2002) Ordinul Chevalier de l'Ordre des Arts et des Lettres, acordat de Ministerul Culturii din Franţa (2013) Premiul pentru Debut al Uniunii Scriitorilor, pentru romanul Drumul egal al fiecărei zile, 1975 Premiul Academiei pentru romanul Drumul egal al fiecărei zile, 1975 Premiul pentru proză al Uniunii Scriitorilor pentru romanul Drumul egal al fiecărei zile, 1984 Premiul Naţional de Proză al Ziarului de Iaşi pentru romanul Intâlnirea, 2003 Premiul de Proză al revistei Ateneu pentru romanul Intalnirea, 2003 Premiul Flacăra pentru Litratură, 2007 Premiul de Excelenţă al Asociaţiei de Bucureşti a Uniunii Scriitorilor, 2009 Premiul pentru Proză al revistei Observator Cultural pentru romanul Provizorat, martei 2011 Premiul Special al Uniunii Scriitorilor pentru Anii Romantici, 2015 Marele Premiu George Bacovia al revistei Ateneu, Bacău, 2015 Premiul pentru Memorialistică al revistei Observator Cultural, ediţia lX pentru Anii Romantici, martie 2015 Premiul Serban Cioculescu pentru Memorialistică şi Istorie literară pentru Anii Romantici, decernat de Muzeul Naţional de Literatură Română, decembrie 2015 Premiul Naţional de Proză Ştefan Bănulescu, 2015 Premiul Gheorghe Crăciun Opera Omnia acordat de Obserator Cultural la ediţia Xll, 2018 Premiul Sofia Nădejde pentru Literatura Scrisă de Femei,pentru romanul Fontana di Trevi, prima ediţie, 6 dec. 2018 Premiul Opera Omnia al revistei Convorbiri Literare, 10 mai 2019 Premiul Scriitorul Anului, acordat de Uniunea Scriitorilor, ediţia lV, nov. 2019 Premiul Naţional pentru Proză Ion Creangă, Opera Omnia, editia V-a, 1 martie 2021
תרגומים
היא דוברת צרפתית רהוטה ותרגמה מצרפתית לרומנית את הספרים: "פייר וז'אן" מאת גי דה מופסאן  (יחד עם ויוריקה וואנצ'ה) (1978)
מקורות מודפסים
Nicolae Manolescu Istoria literaturii române pe înțelesul celor care citesc, Paralela 5, 2014, (ניקולאיה מנולסקו - ההיסטוריה של הספרות הרומנית המוסברת לקוראיה)
קישורים חיצוניים
Aurel Sasu (ed), Cornel Moraru art. Gabriela Adameșteanu Dicționar biografic al literaturii române 2006 Editura Paralela 45, Pitești p.10-11
ג'ק סילקוק
ג'ון "ג'ק" סילקוק (באנגלית: John "Jack" Silcock; 15 ביוני 1898 - 28 ביוני 1966) היה כדורגלן אנגלי ששיחק כמגן שמאלי.
עיקר הקריירה של סילקוק עברה בקבוצת מנצ'סטר יונייטד. על אף שכשל להגיע עמה להישגים, היה סילקוק משחקניה היציבים והבולטים של הקבוצה במשך 15 עונות, ורשם שלוש הופעות במדי נבחרת אנגליה בתחילת שנות ה-20.
קריירת משחק
סילקוק עבד בצעירותו ככורה פחם בעיירה אספול. כישרונו זוהה על ידי קבוצת הנוער המקומית, והוא החל את דרכו ככדורגלן בשורותיה.
באפריל 1916, במהלך מסע סקאוטינג, אותר סילקוק על ידי מאמן מנצ'סטר יונייטד, ג'ק רובסון. הוא חתם בקבוצה על חוזה חובבני, ובספטמבר 2017 זכה לחוזה מקצועני מהקבוצה. סילקוק שיחק במדי מנצ'סטר בימי מלחמת העולם הראשונה בטורנירי ידידות שונים, ועם שובה של הליגה האנגלית בעונת זכה לערוך את הופעת הבכורה שלו הרשמית שלו בקבוצה, ב-30 באוגוסט 1919 בשוויון 1-1 מול דרבי קאונטי.
סילקוק היה לאחד משחקניה הבולטים והיציבים של מנצ'סטר יונייטד בשנים שבין שתי מלחמות העולם, ואף היה לקפטן הקבוצה בעונת, בה ירדה לליגת המשנה. הוא שיחק במנצ'סטר במשך 15 עונות, מתוכן תשע בליגה הבכירה ושש בליגת המשנה. לזכותו 423 הופעות ליגה במדי הקבוצה, ו-26 הופעות נוספות בגביע ה-FA. סילקוק מעולם לא זכה בתואר במהלך הקריירה המקצועית שלו.
באוגוסט 1934, לקראת עונת, עבר סילקוק לאולדהאם אתלטיק. המעבר לא צלח, וסילקוק לא הצליח למצוא את מקומו בקבוצה, ובמהלך רוב העונה כלל לא שיחק במדי הקבוצה שירדה בתום העונה לליגה השלישית. ב-1936 עבר לשחק בדרוילסדן החובבנית, במדיה פרש ממשחק פעיל.
על אף שבמהלך תקופתו במנצ'סטר לא הצליחה הקבוצה להתחרות בצמרת, זכה סילקוק לרשום שלוש הופעות במדי נבחרת אנגליה בתחילת שנות ה-20. באותן השנים לא היה מאמן לנבחרת, וסגל השחקנים נבחר על ידי ועדה. את הופעת הבכורה שלו ערך סילקוק ב-14 במרץ 1921 במשחק חוץ מול במסגרת אליפות הבית הבריטית. המשחק הסתיים בשוויון 0-0. כשבועיים אחר כך שיחק בהפסד החוץ של אנגליה 3-0 ל באותו הטורניר. סילקוק שב להופעה שלישית ואחרונה כשנתיים אחר כך, ב-24 במאי 1923, בניצחון החוץ של אנגליה 3-1 על במשחק ידידות.
ואלרי ריאזנסקי
ולרי ולדימירוביץ' ריאזנסקי (ברוסית: Вале́рий Влади́мирович Ряза́нский; נולד ב-4 בדצמבר 1950) הוא פוליטיקאי רוסי, היה חבר הדומה הממלכתית החל מהדומה השלישית בשנת 1999 ועד לפיזור הדומה החמישית בשנת 2011.
ביוגרפיה
ואליר ריאזנסקי נולד במחוז מוסקבה למשפחת עובד בחברה למסילות רכבת. היא סיים את לימודי הבית הספר בהצטיינות והמשיך ללימודי הנדסה במכון להנדסת תעופה במוסקבה. לאחר סיום הלימודים ריאזנסקי עבד בתחום ההנדסה. בשנת 1990 הוא נבחר ליושב ראש חבר המנהלים של מלון איזמאילובו.
בשנת 1999 ואלרי ריאזנסקי נכנס לפוליטיקה ונבחר לחבר הדומה הממלכתית. הוא היה חבר הפרלמנט הרוסי עד לשנת 2011. במשך מספר שנים הוא היה סגן ראש סיעת רוסיה המאוחדת.
בשנת 2011 הוא מונה למועצת הפדרציה בו התמנה לראש וועדה לפעילות סוציאלית. בשנת 2012 הוא היה בין מקימי "מפלגת הגמלאים" שפעלה עד לשנת 2019.
בשנת 2018 ואלרי ריאזנסקי הצהיר שלשלטונות אין שום כוונה לעלות את גיל פרישה לגמלאות לאזרחי המדינה. כאשר לאחר שלושה חודשים ולדימיר פוטין החליט על העלאת גיל הפרישה, ריאזנסקי ציין שהדבר הכרחי ויש לתמוך במהלך.
ואלרי ריאזנסקי כיהן בתפקיד זה עד לשנת 2020 כאשר הוחלף על ידי אינה סביאטנקו.
לוואלרי ריאזנסקי הוענקו מספר עיטורים לרבות עיטור ההצטיינות למען המולדת.
דב בר
בשייטת 13 התקדם עד לסגן מפקד היחידה. במהלך מלחמת ששת הימים השתתף בכוח התקיפה התת-מימי בפעולת פורט סעיד (1967). במלחמת ההתשה הוענק לו עיטור המופת על פעולתו בפשיטה על האי גרין. השתתף עם כוח סיירת מטכ"ל במבצע אביב נעורים. כמפקד יחידה 707 הרחיב את פעילותה המבצעית. שירת כמפקד סטי"ל סער 3 בשייטת ספינות הטילים, כמפקד סטי"ל סער 4 בפלגה 45 בזירת ים סוף וכן כמפל"ג 31. טרם מינויו לרמ"ח מבצעים חיל הים עבר קורס קורס מפקדי חטיבות.
משפחה
אביו של דב, יוסף בונק (Bonk) נולד בוורשה, בפולין. אמו, חיה (לבית גיבס, Gibbs), נולדה גם היא בפולין, בעיירה ליד וורשה. שניהם עלו לארץ ישראל ב-1924, ונפגשו במסגרת גדוד העבודה. בתחילה גרו בקיבוץ מזרע, ואביו היה מסוללי כביש עפולה-נצרת. לאחר הנישואין עברו לגור בתל אביב. בתם הבכורה נולדה ב-1933. האם עבדה בבית חולים אסותא והאב עבד בתחום התשתיות ובשנות ה-50 של המאה ה-20 היה ממקימי העיר דימונה.
שירות בחיל הים
בתחילת 1961 עבר בר שירות טרום צבאי של שלושה חודשים בנח"ל בקיבוץ נווה איתן. באמצע 1961 התייצב בבקו"ם, הגיע במקרה לביתן חיל הים והחליט להתנדב לשייטת 13. באותן שנים נעשה הגיוס לשייטת 13 אחת לשנתיים ורוב המתנדבים באו מהתנועה הקיבוצית. בחיל הים הוחלט להתחיל מחדש את ספירת המחזורים ולכן בר נחשב כבוגר מחזור א' "לספירה", בקורס שהחל באוקטובר 1961.
שייטת 13 עד מלחמת ששת הימים
בר סיים בהצלחה את מבדקי המיון לשייטת שכללו מסלול הליכה של שלושה ימים מראש הנקרה לאשקלון. הידע המוקדם שלו בהפלגה במפרשיות ובצלילה סייע לו בשלב המכין. באוקטובר 1963 סיים בר קורס צלילה בסיסי והמשיך להתמחות ספציפית ביחידת ה"חזירים", צ-2, שנחשבה ליחידה המובחרת ביותר בשייטת. ב-1964 עבר קורס קצינים בבה"ד 1, אז בכפר סירקין ואחרי שנה קורס מפקדי פלגה (מפל"ג).
בר שירת בשייטת במשך 11 שנים רצופות עד שנת 1972, ומילא תפקידי לוחם ופיקוד עד הגיעו לתפקיד סגן מפקד השייטת.
בשייטת שררה אחוות לוחמים ייחודית בו בזמן שלכל לוחם דעה מגובשת משלו. כך נוצרה חברות וידידות אמת במהלך קרוב ל 60 שנה של בר עם גדי קרול שהיה בן זוגו של בצלילות במהלך הקורס ולכל אורך שרותם המשותף בשייטת 13.
שמירת כושר מבצעי בוצעה באופנים מגוונים. ראשית, אימוני החזירים הליליים בוצעו לרוב במזח "קובה" הקטן בבסיס חיפה. כמו כן בוצעה אחת לשנה שחיה בין חיפה לעכו. על מנת ליצור ניסיון מבצעי כלשהו נהגו להגיע עם ספינת טורפדו מול רצועת עזה, לעיתים גם מול אל עריש ומול צור, בלבנון. בהמשך התאמנו הלוחמים בביצוע הפלגה בסירות גומי לאורך החוף, ללא ירידה ליבשה. עד 1967 בוצעו צלילות בצור ובצידון ותוכנן אף ביצוע סיור באזור עקבה, תוך העברת הכלים מבסיס השייטת לבסיס חיל הים באילת במהלך הלילה, אך סיור זה לא אושר על ידי המטכ"ל.
לשמירת הכושר הגופני נהגו הלוחמים לחתור בקיאקים. בשהייה באילת החליט בר ערב אחד לחתור עם בן זוגו, משה גלאס, לעקבה. משם המשיכו דרומה עד לגבול ערב הסעודית, ליד חאקל. השניים ירדו לחוף ונכנסו למחנה צבאי ירדני, כשהנשק היחיד שברשותם הוא סכין קומנדו. נוצרה מהומה בבסיס וייתכן שהשניים התגלו, אך הם הצליחו לחזור לאילת. הם נחקרו על ידי מפקד היחידה, אריה הנדל שהחליט לעבור על כך לסדר היום.
במרץ 1967 בוצע סיור מבצעי בביירות, ולביצועו נבחרו שני זוגות צוללים. זוג אחד, שכלל את בר, מיחידה צ-2 וזוג שני מיחידה צ-1 ("צוללים"). מטרת המבצע הייתה תרגולת צלילה בנמל זר. הצוללים הובלו לאזור על ספינת הטורפדו ט-206, וסמוך לנמל עברו הלוחמים לסירות גומי. כל זוג צלל עצמאית, כולל מתחת ליאכטה גדולה. על פי המודיעין טרם המבצע בעלי היאכטה אירחו באותו לילה את בריז'יט בארדו ואת בן זוגה גינטר זקס. החבירה בין שני הזוגות בוצעה ליד שובר הגלים, והמפגש עם סירות הגומי תוכנן להתבצע באזור האוניות העוגנות, תוך שימוש באמצעי ראיית לילה. הסירות הפעילו נצנץ אינפרא אדום שאמור היה להיקלט באמצעי ראיית הלילה של הצוללנים, אך לא הוקם קשר בין הכוחות. הצוללים המשיכו בשחיה לים הפתוח והחבירה בוצעה מחוץ לאוניות העוגנות ובהמשך עם ספינת הטורפדו. בר לקח עמו סלע קטן והעניק אותו למפקד חיל הים, האלוף שלמה אראל.
פעולת פורט סעיד
בר השתתף בפעולת פורט סעיד, בלילה הראשון של מלחמת ששת הימים. תפקידו היה מוביל "חזיר" ח-70, ועמו לוחם נוסף, רס"ל שייקה גורן. הפעולה כללה עוד "חזיר", ח-66, בפיקוד סגן יצחק שמיר (סירצקי) ואיתו רס"ל צבי לוריא, וכן סירת "ציפור", בפיקוד חנינא עמישב ועמו סגן אברהם סנפיר ורס"ל עודד ניר, שמשימתה הייתה איסוף הצוללים לאחר הפעולה. הכוח הובל ואובטח על ידי המשחתת אח"י יפו (ק-42) וכוח טרפדות. מטרת הצוללים הייתה פגיעה במטרות צבאיות בתוך נמל פורט סעיד.
עם רדת החשיכה התקרבה המשחתת לפורט סעיד בנתיב הרגיל של אוניות הסוחר. המשחתת הורידה את שני ה"חזירים" וה"ציפור" למים כ-8 מיל ימי (כ-15 קילומטרים) מצפון מערב לפתח הנמל, קרוב יותר מהנקודה המתוכננת. במקום עגנו מספר אוניות והמשחתת לא עוררה חשד. במטרה לחסוך בחשמל ולקצר את משך הזמן לתנועה ליעד גררה ה"ציפור" את ה"חזירים" לדרום-מזרח במגמה לאגוף את האוניות ולהגיע מזרחית לכניסה לנמל. ה"חזירים" נותקו מוקדם מהמתוכנן, מחוץ לאוניות העוגנות, ושני הכלים המשיכו בציפה מינימלית ביניהן כדי לא להתגלות, ולאחר שעברו את האוניות התפצל זו החזירים עד לאחר גמר המבצע.
עקב ההאפלה המוחלטת באזור פורט סעיד וקו האופק השטוח אי אפשר היה להבחין בנמל, ולכן הפליגו ה"חזירים" לכיוון נקודה מערבית לנמל ומשם הפלגה מזרחה עד לקצה שובר הגלים המערבי כדי להזדהות ולהיכנס לנמל. ה"חזיר" של בר התנגש בתלולית עפר מתחת לשובר הגלים, דבר שגרם לעלית הכלי מעל המים בדיוק מתחת לתותח 40 מ"מ מאויש, אך הם לא התגלו. היה חשש להגנת אזורי העגינה על ידי רשת תת-מימית אך זו לא נמצאה, אך ספינת משמר עגנה ליד מצוף והצוללנים היו צריכים לחמוק גם ממנה.
שני הזוגות סרקו את כל שטח הנמל, אך לא נמצאו מטרות. כנראה שהצוללים התגלו במהלך הסריקה התת-מימית, שכללה גם עלייה לרגעים מעל המים, שכן המצרים החלו בזריקת מטעני עומק נגד צוללנים, שלא נפגעו. לאחר סריקה שנמשכה כשלוש שעות יצאו בר ושמיר והגיעו בנפרד לנקודת האיסוף. שני הצוותים לא הצליחו ליצור קשר עם הציפור והחלו לנוע באיטיות לכיוון אל עריש, עד שנאספו על ידי הסירה בהמשך. לאחר ויכוח בין מפקדי החזירים למפקד הכוח, הוחלט להטביע את שני החזירים, והכוח חבר למשחתת "יפו".
בפעולה עצמה לא נגרם נזק לכלי שיט, אך למחרת הפעולה העבירו המצרים את שתי ספינות הטילים מדגם אוסה מנמל פורט סעיד לנמל אלכסנדריה, המרוחק יותר.
לאחר מלחמת ששת הימים ומלחמת ההתשה
מיד בתום המלחמה נקראו לוחמי השייטת, וביניהם בר ושמיר, לזירת ים סוף, למשימת אבטחת משלחת רשמית ישראלית שעמדה להיפגש עם החברה האיטלקית שהפעילה את שדה הנפט באבו רודס. הלוחמים הגיעו לשארם א-שייח' והועברו לידם מספר ג'יפים, חמושים במקלעים, שהוצנחו מספר ימים קודם לכן מהאוויר עבור חטיבה 35, כחלק מהכוח שכבש את האזור. הלוחמים נסעו לאחר לאבו רודס (מרחק של כ-180 ק"מ), שם אבטחו את האזור בזמן קיום השיחות.
מלחמת ההתשה
רקע – לאחר המלחמה האווירה בשייטת לא הייתה קלה עקב אי ביצוע המשימות שהוטלו עליה. הגבולות הימיים גדלו פי כמה ואף נולדו צרכים מבצעיים רבים חדשים, כולל מתן פתרונות וסיוע במכשולי ומעברי מים – בעיקר בים המלח, נהר הירדן, תעלת סואץ ומפרץ סואץ. נוצרה תחרות בין שייטת 13 לבין יחידה 707 שהתמחתה עד אז בעיקר בצלילה הגנתית ובהפעלת סירות גומי ורצתה להרחיב את פעילותה המבצעית. כך קרה שבמעברי הירדן שתי היחידות סייעו בהעברת כוחות פשיטה של צה"ל באותו זמן ובהשתתפות בחלק מהמבצעים.
פעילויות מבצעיות עיקריות
לאור חוסר ההצלחה במלחמת ששת הימים שייטת 13 הייתה נחושה להוכיח את יכולותיה וביצועיה המבצעיים בדרכים שונות. לכן לוחמת היבשה קיבלה עדיפות.
הפשיטה על האי גרין
הכנות למבצע - בר היה מפקד בית הספר לצלילה של השייטת. הוא היה חלק מהכוח אך כקצין לוחם בלבד ולא השתתף בנוהל הקרב המפורט. בוצע סיור מוקדם באזור היעד עם "חזיר" על ידי מפקד כוח הפושטים על גג המתחם המבוצר, יואב חיון. סמוך לביצוע המבצע הוחלט שבר יחליף את חיון. בר ביצע תצפיות ארוכות טווח על היעד ביחד עם קחצ"ר תא"ל רפאל איתן. איתן קבע את נקודת הורדת הגל הראשון של כוח השחיינים של השייטת מסירות הגומי, כ 800 מטר צפונית מזרחית לנקודת ההחפה באי.
תדרוך אחרון - בוצע ב-19 ביולי בראס סודר בהשתתפות הרמטכ"ל חיים בר לב בתדריך לא הוצג המידע על הזרמים באזור האי ולכן לא שונתה נקודת הורדת כוח השחיינים בהתחשב בזרם. התכנון - גל ראשון כוח של 20 לוחמי שייטת ובגל שני כ 20 לוחמי סיירת מטכ"ל. החפ"ק בראשות רפאל איתן, זאב אלמוג ומפקד סיירת מטכ"ל, מנחם דיגלי, מוקם בסירות הגומי.
מהלך הפעולה - מראס סודר בוצעה הפלגה צפונה בשתי קבוצות של סירות גומי לכיוון היעד. מזג האוויר באזור היעד - רוח צפונית מזרחית חלשה, זרם דרום מערבי, ראות טובה וירח קטן מאוד ללא השפעה ממשית.
הטבילה של כוח השחיינים בוצעה כ-800 מטר מזרחית לנקודת ההחפה המתוכננת באי. כל 20 הלוחמים נקשרו בחבל משותף, כאשר בר בראש ומוביל את הכוח. הכוח לא הצליח להתקדם ליעד. בר העריך שזה עקב הרוח הנושבת ולכן פקד לעבור לצלילה. בר הבין שיש בעיה של זרם נגדי חזק שעצר את ההתקדמות ליעד. עיכוב הכוח עקב הזרם גרם לכך שלא יעמדו בזמן האחרון שנקבע לפריצה ליעד. 'בר החליט להמשיך במבצע ללא התחשבות בלוח הזמנים.
בר החליט לטפס ועלה על כתפיו של יעקב פונדק, הלוחם הגבוה שבכוח, וכך עשה שאר הכוח. בר וסגנו עמי איילון קראו לכל הכוח לעלות לגג, גם במחיר של הזנחה של האבטחות. על הכוח נורתה אש תופת שחייבה את הלוחמים להתקדם בזחילה. המסתור היחידי היו כונסי האוויר בגובה 60 ס"מ. חלק ניכר מרימוני העשן לא פעלו. רק לאחר תפיסת פאתי היעד ואבטחתו החליט בר לקרוא לכח הגל השני של סיירת מטכ"ל. לאחר שנכשל בליצור קשר עם התפ"ק ירה בר רקטות כסימן המוסכם לקריאה להגעת הכוח. בתחילה המתין בר להגעת הגל השני ולאחר זמן מה החליט להמשיך בלחימה גם ללא תגבורת זו. כוח סיירת מטכ"ל הגיע ליעד אחרי שטוהרה עמדת התותח השלישי.
על חלקו בפשיטה זכה בר בעיטור המופת - ,
יחידה 707
בשנת 1971 חזר בר לשייטת בתפקיד סגנו של המפקד שאול זיו. כעבור שנה התעוררה מחלוקת על המשך לימודיו להשלמת התואר האוניברסיטאי תוך כדי שרות. בר נקרא לשיחה עם מפקד חיל הים אלוף אברהם בוצר והוסבר לו שבמחלוקת בין מפקד לסגן בוצר בוחר במפקד. משמעות ההחלטה שעליו לעזוב את השייטת והוא שקל לפרוש בגיל 28.
ראש מה"ד אלוף שמואל גונן ניסה לשכנעו לבצע הסבה לשריון ולהתמנות למח"ט. אלוף בנימין תלם שהחליף כעבור מספר ימים את בוצר קרא לו לראיון והציע לו לקבל את הפיקוד על יחידה 707. לאחר לבטים החליט להיענות בחיוב ובמרץ 1973 מונה למפקד היחידה. חיל הים החליט להרחיב את הפעילות המבצעית של היחידה וראה בתחרות בין 707 לשייטת 13 אלמנט חיובי.
יעד אביבה
היה היעד המרכזי של הפעולה. המודיעין היה מאוד מפורט, מרמת שומרי הראש ועד לרמת הדיירים הבודדים בבנין.
הירידה מהסטי"ל לסירות הגומי, בפיקודו של דני אבינון, וההפלגה לנקודת הנחיתה בוצעו ללא דופי והלוחמים הגיעו יבשים ולבושים כיאות לחוף.
לכוח הפושט המתינו מכוניות נהוגות בידי אנשי המוסד. אחד הנהגים סיפר שבסיור מוקדם ראו נוכחות של ז'נדרמריה.
במהלך הנסיעה ליעד עברו במספר מחסומים, אך לא נבדקו. שמונה עשר לוחמים מסיירת מטכ"ל ודב בר בתוכם הגיעו עד לקרבת הבניין, ומשם צעדו לעברו, חלקם מחופשים לנשים, וחבוקים בזרועות לוחמים בלבוש גברי. ברק הלך מחובק עם מוקי בצר. בר עם עמירם לוין. חוליות החיסול עלו במהירות במדרגות, בשעה ששאר הלוחמים נשארו למטה, באזור עמודי הבניין, לאבטח את הכניסה. בין הנשארים היו עמירם לוין ודב בר וכן מפקד הפעולה, אהוד ברק.
בבניין הרגו הלוחמים שלושה מבכירי הארגון:
ברחוב מתחת לבניין התפתח קרב יריות בין שומרי הראש ואנשי ז'נדרמריה שהגיעו לאזור לבין כוח האבטחה - בתום הביצוע ירדו הכוחות מהבניין. הרכבים המתינו עם מנועים דולקים. בספירת האנשים היה חסר אחד. יוני נתניהו הגיע בריצה והצטרף לשאר הלוחמים. הכח פיזר מסמרים על הכביש. הרכבים נסעו במהירות גבוהה ברחובות ביירות עד להגעה לכביש החוף ולאזור הפינוי. בדרך זיהו כלי רכב משוריין מסייר לאורך החוף ומפעיל זרקור. עצרו לזמן קצר ונתנו לו לעבור. החבירה לסירות הגומי בוצעה 30 דקות לאחר הנחיתה הראשונית בחוף.
בתום המבצע העלה מפקד חיל הים בנימין תלם את בר לדרגת סא"ל. במהלך שנת 1973 החלה עבודת מטה למיזוג בין שתי היחידות - שייטת 13 ויחידה 707.
מלחמת יום הכיפורים - ניסיון חילוץ לוחמי מוצב המזח
רקע - מוצב המזח, "מסרק", היה הדרומי ביותר בקו בר לב. במוצב נמצאו כ-42 חיילים - כולל הרוגים ופצועים - מכותרים מתחילת המלחמה, על ידי כוחות הארמייה השלישית. במטכ"ל הוחלט, ב-11 באוקטובר, לנסות לחלץ את המגינים הנצורים מן המוצב באמצעות סירות גומי. דרך זו נראתה היחידה בעלת סיכויי הצלחה לחילוצם. הכוונה הראשונית הייתה לביצוע על ידי שייטת 13 בפיקוד גדי שפי אך אלה הועסקו במבצעי מגבית והמשימה הועברה ללוחמי 707. פיקוד הדרום הודיע כי חפ"ק הפיקוד הוא זה שינהל את כוח החילוץ מ"מסרק" - החל מרגע שהכוח יחלוף צפונה את ראס דהיסה שמצפון לראס סודר.
ב-11 באוקטובר 1973 נקרא בר, שהיה באבו זנימה, להגיע לשארם א-שייח' ואלוף מיל' אברהם בוצר הטיל עליו משימה עלומה, כפי שהתבטא בוצר "משימה תפורה בדיוק בשבילך", אך לא פירט מהי. נמסר לו כי כוח היחידה קיבל הוראה בהתאם והוא מועבר לראס סודר. בר הוטס והורד בשדה התעופה שהיה ריק מאדם. לאחר המתנה הגיע מסוק ואתו אל"ם חיים בנימיני מפיקוד דרום ורס"ן חנינא עמישב קצין אג"ם של שייטת 13, שמסרו לבר את משימת החילוץ ממוצב המזח. בנימיני הציג מפות, תדרך ומסר שהמוצב יקבל את ההודעה על החילוץ ברגע האחרון. בר צירף את חנינא עמישב לכוח החילוץ.
התוכנית ותדרוך אחרון - 18 הלוחמים יפליגו בשש סירות גומי באופן עצמאי לנקודת טבילה – כ-800 מטר מהמוצב המכותר - ולמזח הם יגיעו בצלילה לצד המזרחי הרדוד יותר של המוצב. 5 לוחמים יטפסו על המזח וידווחו על מהלכי האויב. ואז יצרו קשר עם חיילי "מסרק" וישכנעו אותם לצאת ולחבור ללוחמי חיל-הים שבאו לחלצם. הלוחמים יפַנו את חיילי המוצב אל סירות הגומי, שלפי קריאה יתקרבו עד למזח עצמו ויקבלו את אנשי המוצב.
בר, שהכיר היטב את מוצב המזח מתקופת ההכנות לפשיטה על האי גרין, לא היה שלם עם המשימה. שני חופי המפרץ היו בידי המצרים ששלטו אף בכל רצועת החוף המזרחית מראס סודר וצפונה. בר לא ראה דרך להגיע ליעד בהסתר מתצפיות ומכ"מים של המצרים שכיסו את כל מרחב הפעולה. לכן הוא התקשר למפקד חיל הים האלוף בנימין תלם, שהיה באותו זמן בדיון של כלל המטכ"ל. בר דרש להוציא את תלם מהדיון ואמר לו שהמשמעות תהיה "אבדות רבות לכוחותינו". תלם טען "שכל עם ישראל ניסה לחלץ את אנשי המוצב". תחילה שלחו גדוד שריון שלא הצליח לחבור למוצב ובהמשך את סיירת מטכ"ל שלא הצליחה לבצע את המשימה. תלם הדגיש שזוהי החלטה של הרמטכ"ל רב-אלוף דוד אלעזר ושזה על דעת כולם שבר עם כוח 707 ינסו לחלץ אותם. הוא הוסיף "זוהי משימה חשובה לעם ישראל, עלו ותצליחו". לפני היציאה למבצע בר התקשר שוב למפקד חיל הים והביע את דאגתו והלה השיב לו "כל עם ישראל מאחוריך". בר חזר אל אנשיו ודיבר אל ליבם תוך הסבר על החשיבות שבחילוץ החיילים.
ביצוע ניסיון החילוץ -  לפני יציאה לים שוחח בר עם מפקד חטיבת הצנחנים, אל"ם עוזי יאירי, שיחידתו שלטה בגזרה מול המצרים. יאירי המליץ לבר שאת ההחלטה הקשה אם לבצע את המשימה יקבל באזור הפעולה, לאור המצב בשטח.
כוח סירות הגומי יצא לים שהיה שקט והירח מלא. ההפלגה צפונה בוצעה במבנה יהלום. ה"דבורים" שאמנם לא היו חלק מהכוח עקבו אחרי סירות הגומי. דבורים גילו מטרה ונגשו לזהותה. התבררה כהפרעת מכ"ם. סירות הגומי המשיכו לנוע עצמאית כמתוכנן. לאחר שהתרחקו הודיע מפקד כוח הדבורים עמי אילון שאינו מבחין בסירות הגומי. בר הורה לפתוח מחזירי הד מכ"ם ( CORNER REFLECTORS). כעשר דקות לאחר מכן, נפתחה הפגזת תותחי חוף 130 מ"מ מבוקרי המכ"ם המוצבים בחוף המערבי, בראס מחגרה, מדרום לעדביה. ההפגזה הייתה יעילה מאוד, ונמשכה גם לאחר קיפול מחזירי הד המכ"ם בסירות. נפילות הפגזים גרמו להד מים בגובה 10 מטר. היא נמשכה בין 20 ל–30 דקות, וכוונה גם לעבר ה"דבורים", שנמצאו על גבול הטווח היעיל. בר התקרב לחוף המזרחי ובהמשך אף למערבי כדי לצמצם את סכנת ההיפגעות מההפגזה. הפגזים המשיכו ליפול קרוב מאוד לסירות הגומי. מטח אחד נפל במרכז מבנה היהלום. בר חשש מהגעת הסירות לחוף שבשליטת המצרים אך הצליח לארגן מחדש את כל הסירות.
בשעה 23:15 – החליט בר שההפגזה נעשית מדויקת ולא ניתן להמשיך והודיע לפיקוד הדרום שהחילוץ לא ניתן לביצוע והחליט להחזיר את הכוח לראס סודר. בר הצליח לאסוף את כל שש הסירות והכוח יצא מטווח האש של תותחנות החוף המצרית וחזר לבסיס ללא נפגעים. בדיעבד הסתבר שבמוצב היו 37 חיילים, מחציתם פצועים, ועוד כ-5 הרוגים, בעוד שסירות הגומי יכלו לקחת כ 20 איש בלבד. מפקד מוצב המזח כלל לא תכנן להוציא את אנשיו מהמוצב. הוא אף לא האמין להודעות בערוצי הקשר שהיו גלויים והגיע למסקנה שעקב כך המצרים ימתינו ויארבו להם ביציאתם מהמוצב. בר נוהג לומר שמבצע זה שלא יצא לפועל, למעשה הציל חיים.
תהליך איחוד שייטת 13 עם יחידה 707 החל אחרי מבצע "אביב נעורים" החלה עבודת מטה למיזוג בין שתי היחידות. ההחלטה התקבלה בשנת 1975 ובר עזב את היחידה במהלך הקיץ.
שירות בשייטת 3 ובפלגה 45
בר עבר לשייטת ספינות הטילים, סיים בהצלחה התמחות ומבחני פיקוד על אח"י מבטח ופיקד על אח"י סופה (סער 3). בטקס הזיכרון השנתי לחללי אח"י דקר הספינה עגנה קרוב לחוף. חבל נכנס למדחף. בר קפץ מייד לים, עם מדיו הלבנים, צלל ושחרר את החבל.
בר הועבר לפלגה 45 בזירת ים סוף והתמנה למפקד אח"י רומח (סער 4). הספינה השתתפה בהפלגות מבצעיות ארוכות בים האדום ובמפרץ עדן. במהלך 1976 צוות הספינה זכה במקום הראשון במבחן הכשירות המבצעי מתוך כלל ספינות הטילים בשתי זירות הלחימה. בעגינה באזור באב אל מנדב נתפס העוגן בקרקעית ולא השתחרר. בר צלל לאט עד לעומק 60 מטר ושחרר את העוגן. פעולה אמנם מוצלחת אך עם סיכון גבוה עקב אי המצאות תא לחץ בסט"יל.
בתום השרות בזירת ים סוף חזר בר לשייטת 3 ומונה למפל"ג 31.
תפקידים בכירים
רמ"ח מבצעים חיל הים – ב-1977 מונה בר לתפקיד רמ"ח מבצעים, החליף את חיים שקד והועלה לדרגת אל"ם. לקראת קבלת התפקיד החליט בר לעבור קורס מח"טים של צה"ל. ההכרות עם גורמי אג"ם מבצעים ומי שעתיד להיות רמ"ח מבצעים חיל האוויר יפתח ספקטור פתחו בפני חיל הים פעילויות מבצעיות מורחבות בעיקר לשייטת 13. בתקופתו בוצעו בין השאר המבצעים הבאים – סגן מפקד בסיס חיפה - ב-1980 מונה בר כסגנו של תא"ל אלי רהב מפקד בסיס חיפה.
מפקד פו"ם זרוע ים - ב 1981 החליף בר את ישראל לשם כמפקד פו"ם זרוע ים. קיבל מינוי חירום של ראש זירת צפון, נציג חיל הים לפעילות המבצעית בפיקוד צפון, כולל במהלך מלחמת לבנון הראשונה. בר שירת כמפקד פו"ם זרוע ים במשך ארבע שנים, עד 1 ביוני 1985, עת השתחרר ויצא לגמלאות.
קשר ועבודה עם המוסד
הקשר הראשוני נוצר בשנת 1973 בעקבות השתתפותו של בר במבצע "אביב נעורים". בעקבות המבצע המוסד נהג להתיעץ עמו על נושאים הקשורים לים.
בר, כמומחה לתחום הצלילה, יעץ למוסד בנושא ההתארגנות של "כפר הנופש לצלילה " בחוף סודאן. לאחר הקמת הכפר ותחילת מילוט והצלת יהודי אתיופיה השתתף באחד המבצעים כמפקד בכיר בים (מב"ב) באח"י בת גלים 2 בפיקודו של אילן בוכריס. בזמן ביצוע העמסת הניצולים ארעה היתקלות עם הכוח הסודני שפתח באש על אנשי המוסד בחוף. בהמשך השתתף בר בתחקיר והדגיש שבכל זמן התקרית השליטה הייתה מלאה ויצא להגנתו של מפקד הכפר דני לימור שעל פי דעתו נהג נכון ובקור רוח.
סיור ראש המוסד בגבול סוריה לבנון – ראש המוסד יצחק חופי, שהתנגד למלחמת לבנון הראשונה, הטיל על סגנו נחיק נבות להוביל את הקשר עם הנוצרים בלבנון. עם זאת הוזמן חופי לסיור בגבול סוריה לבנון לפני שפרש מתפקידו ב 12 בספטמבר 1982. כן בוצעו מספר מפגשים ושיחות עם הנוצרים בבעל בק ובבתרון. בר היה שותף למפגשים ושימש כשומר ראש אישי של חופי. ההגעה והחזרה מלבנון בוצעו על גבי סטי"ל שנשאר בכוננות לחילוץ מחוץ לטווח הגילוי מהחוף.
חיים אישיים
בר נישא לראשונה לאביגיל בתחילת 1966 ולזוג נולד בן אחד. בר נישא בשנית לשלומית ולזוג נולדו שתי בנות. בר הוא סב ל-8 נכדים.
בר הוא בעל תואר ראשון בהיסטוריה כללית מאוניברסיטת חיפה ותואר שני בציוויליזציות ימיות מאוניברסיטת חיפה.
פעיל בצופי ים ומשנת 2015 בעמותת עטלף. בר חבר הנהלת העמותה של כפר הנוער נירים - בית ספר לטיעוני טיפוח בשבי ציון.
ספיידרמן (מיילס מוראלס)
ספיידרמן (באנגלית: Spider-Man, בתרגום חופשי לעברית: איש העכביש) הוא דמות בדיונית של גיבור-על המופיעה בחוברות הקומיקס ספיידרמן ביקום אולטימייט מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Ultimate Comics Fallout #4 מאוקטובר 2011, ונוצרה על ידי הכותב בריאן מייקל בנדיס והמאיירת שרה פיצ'לי.
דמותו של מיילס מוראלס מתקיימת ביקום אולטימייט מארוול (ארץ-1610) - יקום מקביל למציאות בה מתרחשים מרבית כותרי חברת מארוול קומיקס (ארץ-616), ועלילותיה התפרסמו במשך שנים בחותם נפרד בשם אולטימייט מארוול. בגרסה זו, מיילס מוראלס הוא נער מתבגר ממוצא אפרו-אמריקאי-היספני, שלוקח על עצמו להמשיך את דרכו של פיטר פארקר כספיידרמן, לאחר שזה האחרון נהרג בידי הגובלין הירוק. לדמות כל כוחותיה של ספיידרמן המקורי, אך היא ננשכה בידי עכביש מסוג שונה, שהעניק לה את היכולת להיות מוסוות בסביבה ולירות פרצי ארס. החל מסיום חותם האולטימייט בשנת 2015, שולבה הדמות ביקום מארוול המרכזי.
הדמות עוררה מחלוקת ציבורית. יוצר דמותו המקורית של ספיידרמן, סטן לי, הביע את תמיכתו בדמות, וטען כי הוא רואה בה מודל לחיקוי עבור צעירים מקבוצות אתניות שונות. מנגד, היו אלו שהתייחסו לדמות בלגלוג, וטענו כי היא תכסיס פוליטי המונע מתקינות פוליטית. אולם, מיילס הוא הדמות השנייה ממוצא לטיני שעטתה עליה את תלבושתו של ספיידרמן, כאשר קדמה לו דמותו של מיגל אוהארה/ספיידרמן 2099 בכ-20 שנה. דמותו של מיילס מוראלס היא הדמות הראשית בסרט זוכה פרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר "ספיידרמן: ממד העכביש", בו דובבה דמותו בידי השחקן שאמיק מור.
יצחק רפאל מלכו
יצחק רפאל מֹלכו (כ"ג באב תרנ"ד, 25 באוגוסט 1894 סלוניקי – 20 במרץ 1976, ירושלים) היה עיתונאי, היסטוריון, מתרגם, פעיל ציוני, איש עסקים ואיש ציבור ישראלי יליד סלוניקי. פעיל בקהילות הספרדים בירושלים ובישראל ובו בזמן אחד ממבקריהן החריפים. פרט לפעילותו הציונית והציבורית (שכללה לקראת 1948 גם את הצבתו כסוגר רשימת מפלגת עלייה חדשה של יוצאי גרמניה), תרם לחקר תולדות יהודי סלוניקי ולחקר ההיסטוריה והתרבות של יהדות ספרד בעברית, לאדינו ובשפות אחרות.
בסלוניקי
יצחק רפאל מלכו נולד במשפחה יהודית בסלוניקי, אז באימפריה העות'מאנית. בנם של רפאל מולכו, (שמו המקורי: אהרן, ובעקבות מחלה: רפאל) מצאצאי הרב יוסף מולכו, בעל "שולחן גבוה", ויפה, בת למשפחת די בוטון, הידועה גם כן ברבניה.