cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מחשב
הגדרה
המונח "מחשב" הוא מונח כוללני מאוד שמתאים למכונות רבות. קונסולת משחקים, דוגמת הקונסולה פלייסטיישן, מסוגלת להריץ משחק וידאו העונה בהחלט להגדרה של תוכנית, ואכן, אף על פי שלא נהוג לכנותה כך, מדובר במחשב. מכונות רבות יכולות לבצע רצף פקודות שניתן להן מראש בצורה מוגדרת־היטב, החל מטלפון חכם המסוגל להריץ משחק, וכלה במחשבי בקרה במטוס קרב המסוגלים להטיל פצצה תוך חישוב מהירות ומרחק מהיעד.
הגדרתו של המחשב מכסה, אם כך, מכשירים רבים שיכולותיהם רחוקות זו מזו. מחשב אחד מצוי במשחק ילדים ותכליתו לנגן מספר צלילים ולהציג מספר תמונות, ואילו מחשב אחר מסוגל לשלוט על חללית בלתי־מאוישת. חרף ההבדלים במטרתם של מחשבים אלה, הם דומים במידה רבה בעקרונות פעולתם, וההבדל העיקרי ביניהם הוא בעוצמתם: מהירות פעולתם וגודל הזיכרון העומד לרשותם.
לפני המחשב
מכשירים עתיקים לעריכת חישובים, אבות אבותיו של המחשב המודרני, הם החשבונייה ומנגנון אנטיקיטרה, מכונה יוונית עתיקה המחשבת את תזוזת הכוכבים (מתוארכת ל־150–100 לפני הספירה). בסוף ימי הביניים חלה התקדמות במתמטיקה ובהנדסה האירופיות וב־1623 בנו וילהלם שיקארד ומספר מהנדסים נוספים מחשבון מכני. מכונות אלו לא דמו למחשבים של ימינו, שכן לא היה בכוחן לבצע תוכניות שנתן להן המשתמש, אלא רק חישובים שעבורם נבנו מלכתחילה.
ב־1801 הציג הצרפתי ז'וזף מארי ז'אקאר את המצאתו, נול הפועל באמצעות כרטיסים מנוקבים ובכך טווה תבניות מסובכות מאוד. הנול של ז'אקארד לא היה מחשב אמיתי, אך היווה שלב משמעותי בהתפתחות המחשב המודרני. צ'ארלס בבג' היה הראשון שהגה ותכנן מחשב הניתן לתכנות עוד ב־1837, אך המכשיר לא נבנה מעולם, בשל קשיים כלכליים שאיתם נאלץ להתמודד, ומשום שהתקציבים שהוקצו יועדו למכונה קודמת (שגם היא לא הושלמה), שהייתה למעשה מכונת חישוב מכנית, לא מחשב, בשם מנוע ההפרשים של בבג'
עד סוף המאה ה־19 הופיעו מספר חידושים, כמו הכרטיס המנוקב ושפופרת הריק שלימים יתגלו כשימושיים בתחום המחשוב. הכרטיסים המנוקבים שימשו כבר אז לצורך עיבוד נתונים רחב־היקף בארצות הברית, שבוצע במכונות טבולציה (tabulating machines) שתכנן הרמן הולרית'.
במחצית הראשונה של המאה ה-20, פתרו מדענים רבים בעיות חישוביות באמצעות מחשבים אנלוגיים שהשתמשו במודל מכני או אלקטרוני של הבעיה כבסיס לחישוב. אף על פי שמכונות אלה נעשו מתוחכמות יותר ויותר עם השנים, הן הפכו לנדירות עם פיתוחו של המחשב הדיגיטלי הניתן לתכנות.
בשנות ה־30 וה־40 של המאה ה־20 נבנו בהדרגה מכשירי חישוב חזקים יותר וגמישים יותר. עם השנים החלו להופיע במכשירים תכונות דומות למחשב המודרני, כגון הסתמכות על אלקטרוניקה דיגיטלית במקום אנלוגית (פותחה בעיקר על ידי קלוד שנון ב־1937) ואפשרויות תכנות נרחבות יותר של המכונות. הצבעה על מכונה אחת מסוימת מבין אותן מכונות כ"מחשב הדיגיטלי הראשון" היא מטלה קשה ואולי אף בלתי אפשרית.
מחשבים ראשונים
המחשבים הספרתיים הראשונים שפותחו בשנות ה־30 וה־40 של המאה ה־20:
ב־1955 החל לפעול בישראל מחשב שנבנה במכון ויצמן: ויצק (WEIZAC - Weizmann Automatic Calculator), שהיה אחד מהמחשבים האלקטרוניים הראשונים בעולם והראשון שפעל מחוץ לאירופה וארצות הברית. המחשב פעל עד 1963. במשך שש שנים היה ויצק המחשב היחיד שפעל בישראל, ורק ב־1961 הצטרף אליו מחשב שני, שנרכש עבור ממר"ם.
השימוש במחשבים מבוססי שפופרות ריק נמשך לאורך שנות ה־50 של המאה ה־20.
מחשבים מודרניים
המחשבים המבוססים על שפופרות ריק הוחלפו במחשבים מבוססי טרנזיסטורים. מחשבים אלה היו קטנים יותר, מהירים יותר, זולים יותר, ויציבים הרבה יותר. הללו תרמו לכך שאת המחשבים מבוססי הטרנזיסטורים ניתן היה לייצר באופן מסחרי החל מסוף שנות החמישים. בשנות השישים של המאה ה־20 אומצה טכנולוגיית המעגלים המשולבים, שסייעה להמשך המגמה של הקטנת והוזלת המחשבים, כשבמקביל פותחו לצרכים מיוחדים מחשבי על, בעלי מהירות חישוב גדולה במיוחד. בעשור זה הופיעו גם מחשבים ייעודיים רבים, כמו מחשבי משימה של מטוסי קרב וחלליות, ומיני מחשבים שהתאימו לשימושים שונים ומגוונים. החל מראשית שנות השבעים של המאה העשרים הופיעו מיקרו מעבדים, שאיפשרו לבנות מחשבים קטנים וזולים יותר ויותר, ובאמצע העשור איפשרו את הופעת המחשב האישי.
מגמת הוזלת מחירי המחשבים והקיטון בגודלם נמשכת עד היום. ניתן עדיין למצוא לא מעט מחשבים שגודלם כגודלו של ארון גדול. מחשבים אלה מצויים בעיקר במעבדות מחקר הזקוקות להם לשם חישובים מסובכים מאוד ומכונים מחשבי־על, או בחברות גדולות הזקוקות להם לשם עיבוד טרנזקציות רבות מאוד, אלו נקראים מחשבים מרכזיים (mainframe). למרות זאת, המחשבים השכיחים ביותר, באופן גורף, הם המיקרו־מחשבים שגודלם קטן בהרבה. בקבוצה זו ניתן למצוא את המחשבים האישיים והמחשבים הניידים ששכיחותם כה גדולה עד כי הפכו בשפת היום יום למונח נרדף למונח "מחשב" עצמו, ואת הטלפונים הסלולריים שכמעט בלי יוצא מהכלל מכילים מעבד.
צורת המחשב הנפוצה ביותר איננה המחשב האישי, וגם לא הטלפון הנייד, אף על פי שמחשבים אלו נפוצים ביותר. המחשבים הנפוצים ביותר הם מיקרו־בקרים, שנמצאים במערכת משובצת מחשב. אלו הם מחשבים זעירים המשובצים במכונה אחרת ומשתלבים בפעולתה. מחשבים משובצים ניתן למצוא בטלפונים סלולריים, מצלמות דיגיטליות, מקלטי טלוויזיה, מערכות שמע, ממירי כבלים, תנורי מיקרוגל, וכן הלאה. מערכות מורכבות יותר כמו מכוניות, מטוסים, ומערכות נשק שונות מכילות לעיתים עשרות ואף מאות מיקרו בקרים. למעשה, גם המחשב האישי המודרני מכיל, בנוסף למעבד המרכזי שלו, עוד מספר מיקרו בקרים ייעודיים שאחראים על תת־מערכות ספציפיות כמו המקלדת, בקר התצוגה, בקר הרשת, ועוד.
הפיכתם של המחשבים לקטנים יותר וזולים יותר לא הביאה לירידה בביצועיהם וביכולותיהם. למחשבים בתחילת המאה ה־21 יכולות גדולות מעריכית מאלה של קודמיהם, ויכולות אלו ממשיכות לגדול באותו הקצב. תופעה זו מתוארת בחלקה על ידי חוק מור ולפיו היא תימשך גם בעתיד.
מבנה המחשב
באופן מפתיע, על אף התקדמותה המסחררת של הטכנולוגיה בכל הקשור למחשבים, מרבית המחשבים בתחילת המאה ה־21 בנויים על פי אותו מודל שלפיו נבנו ראשוני המחשבים, מכונת פון נוימן.
לפי המודל, בנוי המחשב מארבע קבוצות רכיבים עיקריות. הרכיבים מחוברים ביניהם על ידי חבילות חוטים הנקראים "אפיקים" (באנגלית: buses). כלל הרכיבים מונָעים, לרוב, על ידי שעון פנימי או "טיימר" (אם כי גם אירועים אחרים יכולים להשפיע על בקרת הפעולה).
ארבע קבוצות הרכיבים הם:
התקני קלט־פלט
התקני הקלט־פלט הם האמצעים שבעזרתם מתקשר המחשב עם העולם החיצון. בעזרת התקני הקלט מקבל המחשב מידע שלו הוא זקוק מהחוץ, ובאמצעות התקני הפלט הוא שולח החוצה מידע חיוני (תוצאות חישובים או הודעות אחרות שעליו להעביר). מכורח המציאות חייב כל מחשב לפחות מספר התקני קלט־פלט בסיסיים, אחרת לא נוכל להורות לו מה לעשות ולא נוכל לדעת את תוצאות הפעולות שהוא מבצע.
התקני קלט דרושים לשם העברת פקודות ונתונים למחשב. בלעדיהם לא נוכל להעביר למחשב את רצוננו ואז לא יהיה בו שום שימוש עבורנו. בעבר צוידו המחשבים בקורא כרטיסים מנוקבים, המידע הנחוץ הועבר למחשב בצורה בינארית כחורים על גבי הכרטיסים, והקורא תרגם זאת למספרים בזיכרון. כיום, התקני הקלט הבסיסיים, המצויים כמעט בכל מחשב, הם מקלדת ועכבר. במחשבים מסוימים יש התקני קלט נוספים, כמו הסורק ומצלמת האינטרנט, שמטרתם העברת מידע ייחודי יותר למחשב: במקרה של סורק ומצלמת אינטרנט מדובר בתמונות או בסרטים. התקני פלט דרושים לשם העברת מידע מהמחשב לעולם החיצון, לרוב למשתמש. מידע זה כולל את תוצאות הפעולה שהתבקש המחשב לבצע, הודעה על שגיאות או על אזהרות, בקשות לקלט ובמקרה של מערכת משובצת מחשב, השפעה של ממש, לדוגמה הזזת רובוט. בעבר היה התקן הפלט העיקרי סוג כלשהו של מדפסת, שפלטה את תוצאות המחשב. כיום, התקן הפלט העיקרי הוא הצג, אך גם המדפסת והרמקולים שכיחים למדי. במקרה של מערכת משובצת מחשב, המכונה שעליה שולט המחשב היא התקן הפלט. אם למשל שולט המחשב על רובוט, אז הרובוט עצמו הוא התקן הפלט העיקרי של המחשב. ללא התקני הפלט לא יוכל המחשב לדווח על תוצאות הפעולה שביצע עבורנו והן יאבדו כאילו לא בוצעה הפעולה מעולם.
למרות החלוקה בין התקני קלט להתקני פלט, לעיתים משמש מכשיר אחד לשתי המטרות. לדוגמה, מכשור המשמש להעברת נתונים ממחשב אחד לשני הוא התקן פלט עבור המחשב האחד והתקן קלט עבור השני. כונן התקליטור, למשל, יכול לשמש הן כהתקן פלט (צריבה עבור מחשב אחר), הן כהתקן קלט (קבלת נתונים ממחשב אחר) והן כהתקן אחסון נתונים (שמירת נתונים צרובים עבור אותו מחשב).
קיימות קבוצות רבות של התקני קלט־פלט שונים. קבוצה אחת (נרחבת מאוד) של התקני קלט־פלט היא אמצעי אחסון המידע המשניים. עם קבוצה זו נמנים הדיסק הקשיח, כונן התקליטורים, הדיסק און קי ורבים אחרים שהמשותף ביניהם הוא, שכולם אמצעי אחסון מידע איטיים יחסית אך בעלי קיבולת מידע גבוהה ואמינות גבוהה (בניגוד לזיכרון המחשב המהיר עשרות מונים אך קטן יחסית ומתרוקן בכל הפעלה מחדש של המחשב). קבוצה נוספת היא זו של התקנים המאפשרים תקשורת בין מחשבים בכלל, וגישה לרשתות בפרט, בין אם לרשת מחשבים או לרשת האינטרנט. היכולת להעביר מידע בין קבוצות מחשבים פתחה חלון אפשרויות רחב במיוחד, בייחוד כאשר מדובר על מיליוני מחשבים המחוברים יחדיו ברשת האינטרנט. קיימים התקני קלט־פלט נוספים המיועדים למטרות ממוקדות יותר, החל ממצלמה, עבור הכנסת תמונה למחשב, וכלה במכשירים מתוחכמים יותר לשימושים מקצועיים, כמו התקנים המעבירים למחשב רישומי דופק או נוכחות זיעה ומשמשים, למשל, בעת ביצוע בדיקת פוליגרף.
הזיכרון
זיכרון המחשב משמש לאחסון הפקודות והנתונים השונים.
ניתן להמשיל את זיכרון המחשב לרשימת תאים, לדוגמה תאי דואר. לכל תא יש כתובת ויכולת להכיל בתוכו כמות קבועה של מידע. הכתובת היא מספר ייחודי המייצג את התא, ובאמצעותו ניתן לגשת אל התא לשם אחסון מידע או אחזורו. התאים מצויים זה אחר זה בזיכרון, וכתובותיהם עוקבות. המידע יכול להיות פקודה המורה למחשב מה לעשות, או לחלופין נתון. הנתונים יכולים להיות הקלט שעל המחשב לעבד, תוצאות ביניים של חישובים שעשה המחשב ואולי ישתמש בהם בהמשך (מסיבה זו הזיכרון הוא חלק בלתי נפרד מתהליך העיבוד של המעבד), או התוצאות של פעולת המחשב. לפי ארכיטקטורת פון נוימן, לכל תא היכולת להכיל פקודה או נתון ואין צורך בתא מיוחד לכל אחד מסוגי המידע.
היחידה האריתמטית־לוגית
היחידה האריתמטית־לוגית מסוגלת לבצע שלושה סוגים של פעולות בסיסיות:
יחידת השליטה
יחידת השליטה היא הגורם הקושר יחדיו את כל הרכיבים. היחידה קוראת פקודות ומידע מהזיכרון או מהתקני הקלט־פלט. היא מפענחת את הפקודות ומתחילה לפעול לפיהן. היא מספקת ליחידה האריתמטית־לוגית את הנתונים הדרושים, לפי הפקודה, ומכוונת אותה לבצע את סוג הפעולה הנדרשת. לאחר מכן שולחת יחידת השליטה את התוצאה בחזרה אל הזיכרון או אל התקני הקלט־פלט המתאימים. בתוך יחידת השליטה ישנו מונה השומר את כתובת הזיכרון שבה שמורה הפקודה הנוכחית עליה עובד המחשב, שמו "מונה הפקודות". קיימות פקודות לבקרת זרימה, שמטרתן שינוי המונה או שינויו תחת תנאים מסוימים (אם מתקיים תנאי מסוים). בכך מתאפשרות חזרות מרובות על מספר פקודות (לולאות) או "קפיצות" לקטעי קוד אחרים (למשל, פונקציות). לעומת זאת, רוב הפקודות אינן משפיעות על המונה ולאחר ביצוען מקודם המונה במספר השקול לגודלה של פקודה (הגודל תלוי במחשב המדובר), דבר המוביל למעבר לפקודה הבאה ברצף הפקודות בזיכרון.
יחידת השליטה והיחידה האריתמטית־לוגית מזוהות לרוב כרכיב אחד הנקרא מעבד (CPU - Central Processing Unit). במרבית המחשבים, החל משנות ה־80 ועד ימינו, נמצאות יחידת השליטה והיחידה האריתמטית־לוגית על גבי רכיב אחד הנקרא מיקרומעבד. במעבד מתרחשות הבאת הפקודות, תרגומן, הבאת הנתונים, עיבודם ולבסוף, שמירת התוצאות בזיכרון.
מבין כל מרכיבי המחשב, המעבד הוא הקובע יותר מכל את אופיו של מחשב זה, ואת התוכניות שניתן לבצע עליו. לפיכך המעבד הוא "מוחו" של המחשב.
אופן פעולת המחשב
עקרון הפעולה של המחשב פשוט למדי, אולי פשוט עד כדי פליאה יחסית ליכולות המרשימות של מחשבים כיום.
אופן פעולת המחשב הוא פועל יוצא של מבנהו. המעבד קורא פקודה מהזיכרון, מבצע אותה (כאשר הוא נעזר ביחידה האריתמטית־לוגית שבמעבד לשם הביצוע), שומר את התוצאות בזיכרון, במידת הצורך, ואז קורא את הפקודה הבאה. תהליך זה נמשך עד שהמעבד מגיע לפקודת עצירה.
בשל פשטות אופי פעולתו של המעבד ניתן היה לצפות שכוחו הרב של המחשב נובע מאוסף פקודות רחב, אך למעשה מדובר במספר מצומצם של פקודות מוגדרות היטב ופשוטות למדי. כל פקודה ניתנת לסיווג לאחד או יותר מארבעת התחומים הבאים:
לכל מעבד אוסף פקודות שאותן הוא מבין. אוסף זה נקרא "שפת המכונה" של אותו מעבד. כפי שנאמר קודם, גישה לזיכרון לשם קבלת פקודה היא תהליך איטי יחסית ולכן פקודה אחת שמכילה בתוכה שתי פעולות תתבצע מהר יותר מאשר קבלת כל אחת מהפעולות בתור פקודה נפרדת. מצד שני, יקר יותר ומסורבל יותר לבנות מעבד המבין סוגים רבים של פקודות שונות. פרט לכך, הוספת פקודת ענק מקטינה את יעילותן של פקודות קטנות יותר. כל יצרן מעבדים בוחר לעצמו היכן עובר הגבול ועד כמה מורכבות תהיינה פקודותיו. למרות זאת, ישנן פקודות רבות שניתן למוצאן בנוסחים שונים בכל מעבד כמעט, הן בשל הצורך בהן והן בשל נסיבות היסטוריות: התרגלות ציבור המתכנתים לפקודות אלה.
מחשבים גדולים יותר כמו מחשבי־העל, שרתי חברות וכדומה, נבדלים מהדגם לעיל בעיקר במספר מעבדיהם: במקום מעבד אחד הם מכילים מספר מעבדים. מחשבי־על מסוימים מחזיקים אף אלפי מעבדים.
מעבר למעבד ולזיכרון מכילים מחשבים רבים חומרה נוספת לשם פעולות ייחודיות הנדרשות על ידי מערכות ההפעלה. רכיבים אלה תורמים בעיקר לביצועים מהירים יותר ולאו דווקא מוסיפים למחשב יכולות נוספות. המחשב מבצע בצורה רציפה את הפקודות שניתנות לו, יכולות החישוב שלו גדולות מאלה של האדם פי כמה אך לא כאן מסתכם כוחו הרב. הרבה מהיכולות המיוחסות למחשב נובעות לאו דווקא מיכולותיו המכניות אלא מהאלגוריתמים שנכתבו במיוחד כדי לנצל יכולות אלה. כתיבת תוכניות מורכבות על סמך הפקודות הבסיסיות שהוצגו כאן, מהווה חלק אינטגרלי בפעולת המחשב.
הדיוויזיה ה-168 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-168 (בגרמנית: 168. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של ה במלחמת העולם השנייה.
מחשב
סיווג מחשבים
בעבר מקובל היה לחלק מחשבים לפי גודלם ולפי עוצמת העיבוד שלהם: מיקרו מחשבים, מיני־מחשבים, מחשבים מרכזיים ומחשבי־על. טשטוש הגבולות בין הקטגוריות, החלפת מיני מחשבים ברשתות של מחשבים אישיים, והיעלמותו של המסוף הביאו לירידה בחשיבות שיטת המיון הזו, עד להפיכתה ללא־רלוונטית באמצע שנות ה־90 של המאה ה־20.
הדיוויזיה ה-168 (ורמאכט)
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-1 בדצמבר 1939, והועמדה תחת פיקוד הנס מונדט. הדיוויזיה נותרה תחת פיקוד המחוז הצבאי ה-8, ורק לאחר המערכה על צרפת היא צוידה במידה מספקת ונשלחה לשמש כחיל כיבוש בפולין כחלק מהארמייה ה-18. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-55 במסגרת הארמייה השישית, והשתתפה בקרב קייב ובקרב חרקוב הראשון. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה באזור וורונז' כחלק מהארמייה ההונגרית השנייה, ובמהלך קרב קורסק היא לחמה כחלק מקורפוס הפאנצר ה-3 במסגרת פלגת הארמייה קמפף. לאחר מכן היא השתתפה בנסיגה לעבר הדניפר וספגה אבדות כבדות, וב-2 בנובמבר 1943 אוחדה עם הדיוויזיה ה-223. לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בנסיגה לעבר הרי הקרפטים, ובמהלך מבצע ויסלה-אודר ספגה אבדות כבדות. לאחר מכן אורגנה הדיוויזיה מחדש בשלזיה, וב-8 במאי 1945 נכנעה הדיוויזיה לכוחות הצבא האדום.
מחשב
סיווג מחשבים
כיום מקובל למיין מחשבים למחשבים אישיים – מחשבים המשמשים אדם בודד ולשרתים – מחשבים המשמשים יותר מאדם אחד; בין שתי הקטגוריות מצויות תחנות עבודה, אשר לרוב משמשות אדם אחד, אך לעיתים משמשות מספר אנשים.
מחשבים אישיים
מחשבים אישיים משמשים לרוב משתמש יחיד. מחשבים אישיים קטנים הם טלפונים חכמים. עוצמת העיבוד והזיכרון איננה שונה בהרבה מאלה של מחשבים ניידים. מחשבים אלה נקראים "טלפונים" מסיבות היסטוריות, ומכיוון שחלק מהותי מהשימוש בהם הוא לצורכי תקשורת (שיחות טלפון, שליחת SMS, גלישה ברשת האינטרנט, שיחות צ'אט ושליטה אלחוטית ברכיבים אחרים).
מחשבים אישיים מעט גדולים יותר הם הטאבלטים, המשמשים בעיקר לצורכי גלישה באינטרנט ובידור.
המחשבים האישיים - לפטופים ומחשבים נייחים - הנפוצים בימינו הם בעיקר משני סוגים:
הן מחשבי PC והן מחשבי מקינטוש מיוצרים בשני גדלים: מחשבים ניידים (Notebook, Laptop), שבהם המחשב, המקלדת והצג ארוזים במארז קומפטי אחד, הנוח לניוד, ומחשבים נייחים (Desktop), המיועדים להצבה על שולחן העבודה (או לצדו).
לפטופים ומחשבים נייחים משמשים לעיתים קרובות יותר ממשתמש בודד, דבר המתבטא במערכות ההפעלה הנפוצות בהם, שכולן תומכות (כברירת מחדל) בריבוי משתמשים. זאת בניגוד למערכות ההפעלה הנפוצות בטלפונים חכמים.
תחנות עבודה
תחנות העבודה ניצבות בין עולם המחשבים האישיים לבין עולם השרתים. לרוב הן משרתות משתמש יחיד, אך לעיתים הן משרתות מספר משתמשים בעת ובעונה אחת. הן חזקות ויקרות מן המחשבים האישיים, ומשמשות לרוב ביישומים מקצועיים שבהם יש צורך בעוצמת עיבוד רבה, כגון עיבודים גרפיים או תכנון וייצור בעזרת מחשב (CAD).
שרתים
שרתים הם מחשבים המשמשים יותר ממשתמש אחד. הם עולים על המחשב האישי לפחות בהיבט אחד. כך, למשל, שרתי קבצים מכילים מערכת דיסקים אמינה, מהירה וגדולת־נפח במיוחד, ואילו שרתי יישומים מכילים מספר רב של מעבדים, התורמים ליכולת עיבוד גבוהה. נהוג למיין שרתים לשרתים קטנים, בינוניים (Mid-range) – אשר החליפו, למעשה, את המיני־מחשבים מן העבר, וגדולים.
המחשבים המרכזיים (Mainframe) הם תת־קבוצה של השרתים הגדולים. הם נבדלים מיתר השרתים הגדולים בהיבטים הבאים:
מחשבי העל הם תת־קבוצה של שרתים בינוניים ושרתים גדולים. הללו הם שרתים הבנויים במיוחד למשימה אחת – עוצמת חישוב גבוהה. כיום ישנה נטייה לבססם על רכיבי מדף, ולהחליף מעבדים ייעודיים ויקרים באוסף של מעבדים מסחריים זולים רבים (Intel Xeon, AMD EPYC) הפועלים במקביל.
התוכנה
מטרת קיומו של המחשב היא הרצת תוכניות המחשב. התוכניות הן המורות למחשב אילו פעולות לבצע - כדי לגרום למחשב לבצע פעולה כלשהי יש לכתוב תוכנית מתאימה שתורה למחשב לבצע פעולה זו. ללא תוכניות, המחשב הוא קליפה ריקה.
תוכנה היא השם הכללי לכל תוכניות המחשב, בניגוד לחומרה שהיא מכלול רכיביו הפיזיים של המחשב. תוכנית מחשב היא רשימת פקודות שעל המחשב לבצע. גודל התוכנית יכול לנוע בין תוכנית המורכבת ממספר קטן של פקודות פשוטות לתוכנית המורכבת ממספר רב של פקודות מסובכות ואולי אף טבלאות של מידע. בתוכניות מחשב מורכבות יש מיליוני פקודות, רבות מהן מבוצעות מספר רב מאוד של פעמים במהלך ריצת התוכנית. לשם המחשה, מחשב אישי ממוצע שיוצר ב־2005 יכול להריץ כ־3 מיליארד פקודות בשנייה, וזמן ריצתה של תוכנית עלול לקחת בין מספר שניות למספר דקות ולעיתים אף יותר מכך. כלומר, הרצתה של תוכנית מסוימת כרוכה בביצוען של מיליארדי פקודות על ידי המחשב. זהו מקור כוחו הרב של המחשב: הוא אינו נובע מיכולתו של המחשב לבצע פקודות מסובכות, אלא דווקא מיכולתו לבצע ברצף מיליוני, ולעיתים אף מיליארדי, פקודות פשוטות. סידורן של פקודות פשוטות אלה לכדי תוכנית הוא אחריותם של אנשי מקצוע - המתכנתים.
מבנה התוכנה ושפות תכנות
פקודות התוכנית, ההנחיות הניתנות למחשב, כתובות בשפת מכונה, שפה שאותה מבין המחשב, או ליתר דיוק, מעבד המחשב, ישירות וללא צורך בשום תרגום או שלב ביניים. שפת המכונה היא הרכיב המקשר בין עולם החומרה לעולם התוכנה. המעבד קורא את הפקודה ומבצע את הדרוש. בשל היות שפת המכונה לא ברורה ומסורבלת לקריאה מצדו של אדם, דורשת הכתיבה בה זמן רב והיא מועדת לשגיאות. לכן, בפועל, מתכנתים אינם כותבים בשפת מכונה פרט למקרים חריגים ביותר. כתחליף, נעשה שימוש בשפות תכנות, הללו מאפשרות למתכנת לתאר את הפעולות שברצונו להורות למחשב לבצע, בשפה קרובה יותר לשפה טבעית, שפת בני־אדם, ולאחר־מכן מתרגמות את שכתב לשפת מכונה, תוך שימוש במהדר או מפרש.
מידת קרבתן של שפות התכנות לשפת המכונה או לשפה טבעית, משתנה. ישנן שפות סף (Assembly) הקרובות מאוד לשפת מכונה, ומרבית פקודותיהן הן ייצוג באנגלית של הפקודות התואמות בשפת מכונה. מאידך, ישנן שפות עיליות, שהן שפות המבוססות על עקרונות מופשטים שאינם בהכרח חופפים לפעולות הבסיסיות שהמחשב מסוגל לבצע, שפת פרולוג היא דוגמה לשפה מסוג זה. מרבית שפות התכנות הן שפות עיליות, המסתמכות על פעולות המחשב הנפוצות הנכונות למרבית המחשבים, אך מקיימות הפשטה שלהן למושגים רחבים. לדוגמה, המונח המופשט "לולאה" המסתמך על היכולת המובנית ברוב מוחלט של המחשבים לקפוץ לקטעי קוד שונים בהתקיים תנאי מסוים. שפת C אינה שפת סף, אך רבים, כולל יוצריה, רואים בה "שפה נמוכה" ולא שפה עילית, היא נמצאת בתחום שבין שפת הסף לשפות העיליות.
מערכות הפעלה
עם המעבר משימוש בלעדי במחשב למטרות קטנות ומוגדרות של מומחים בתחום, לשימוש בתעשייה ולאחר־מכן במגזר הפרטי, לשם מטרות שונות ומגוונות, עלו מספר צרכים חדשים. משהופקדו המחשבים על ביצוען של מטלות רבות ושונות, היה צורך בתוכנה שתתזמן ותריץ באופן ממוכן את התוכניות השונות. בנוסף, בעת שהמחשב הוצא מידי המומחים לידי ההמון, לא ניתן היה עוד לסמוך על מקצועיותו של מפעיל המחשב והתעורר צורך בתוכנה שתגן על המחשב ורכיביו מפני טעויות שעלול המשתמש לעשות. התשובה לבעיות אלה ואחרות הייתה מערכת ההפעלה.
ניתן לראות במערכת ההפעלה כתוכנה הראשית של המחשב. זוהי התוכנה שאותה רואים המשתמשים כאשר המחשב מופעל ורבים טועים לחשוב שהיא חלק מן המחשב עצמו. מערכת ההפעלה אחראית על תיאום בין המשתמש, התוכניות והחומרה.
תחילה היה השימוש במערכות ההפעלה בעיקר לצורך תזמון והרצה של מטלות ללא צורך בהתערבות אדם, אך עם עלייתו של רעיון המקביליות, שלפיו יכולות מספר תוכניות לרוץ בו־זמנית על גבי אותו המחשב, ואף מספר משתמשים יכולים להשתמש במקביל באותו המחשב, הפכה מערכת ההפעלה לגורם הכרחי ומשמעותי. תפקיד מערכת ההפעלה הוא לתאם בין התוכניות השונות והמשתמשים השונים, שאינם מודעים לעובדה שאינם היחידים הפועלים במחשב. מטרתה לדאוג שכל התוכניות יתבצעו באופן תקין ולא יפגמו האחת בשנייה. מערכת ההפעלה מאפשרת לכל תוכנית לפעול כאילו היא היחידה הרצה בזמן נתון, ודואגת שלא תיווצר התנגשות בין התוכניות השונות. תפקיד זה הוא משמעותי ביותר משום שהוא מאפשר למספר תוכנות לרוץ במקביל וחוסך זמן רב.
מערכת ההפעלה אחראית גם על התיאום בין תוכנה לחומרה. הדבר נותן לה להגן, מחד, על החומרה מפני שימוש לא נכון ומאפשר, מצד שני, יצירתו של ממשק תכנות יישומים אחיד שאינו דורש מכל תוכנית לדעת מהם פרטי המערכת. מספיק שמערכת ההפעלה תדע מהם ההתקנים המצויים במחשב וכל שאר התוכניות יכולות לבקש ממנה לבצע את הפעולות הנחוצות. משום שמערכת ההפעלה יועדה בדיוק למשימה זו, סביר להניח שהדרך שבה תבצע את אותן פעולות תהיה יעילה יותר. דוגמה להתקן שהגישה אליו עוברת דרך מערכת ההפעלה הוא הכונן הקשיח. מסיבה זו, יכולה מערכת ההפעלה לשמש גם כמנגנון הגנה שאינו מאפשר למשתמשים לבדוק קבצים שאינם מורשים לבדוק. כך מתאפשר שימוש באותו המחשב על ידי מספר משתמשים כשכל משתמש אינו מעוניין ששאר המשתמשים יוכלו לראות או לשנות את המידע שברשותו.
שימושים במחשב
מחשבים הם חלק בלתי נפרד מהחיים המודרניים. עם הירידה במחירי המחשבים והקטנת גודלם, התפשט השימוש במחשבים לתחומים רבים, עד כי בחלקם כבר לא ניתן להסתדר בלעדיהם.
תחילה היה השימוש המרכזי במחשבים בחישובים מדעיים, לרוב לשם מטרות צבאיות. המחשב אניאק תוכנן במקור לחישוב טבלאות ירי־בליסטי עבור ארטילריה, אך השתמשו בו גם לחישוב צפיפויות לאורך חתך של נייטרונים כעזר בתכנון פצצת המימן, דבר שהאיץ בצורה משמעותית את פיתוחה (כיום גם נעשה שימוש רב במחשבי על למטרות הדמיה של נשק גרעיני). מחשבים רבים שימשו לפריצת צפנים, למשל המחשב האלקטרוני הניתן־לתכנות הראשון, קולוסוס, נבנה ב־1943, במהלך מלחמת העולם השנייה, בדיוק למטרה זו. תוך זמן קצר פרץ המחשב את תחום החישובים המדעיים והשימושים הצבאיים וחדר לתחומים אחרים.
השימוש במחשבים מתקדמים יותר, שתוכננו על פי מכונת פון נוימן, התמקד במערכות מידע לצרכים עסקיים. המחשב ליאו (LEO), שתוכנן בצורה זו ונבנה על ידי ג' ליונס ושות', בבריטניה, שימש לניהול מלאי ולמטרות נוספות, שלוש שנים לפני שבנתה יבמ את המחשב המסחרי הראשון הבנוי לפי מודל פון נוימן. עם הירידה במחירי המחשב והפיכתם של המחשבים לקטנים יותר התפשט השימוש בהם לארגונים קטנים יותר ויותר. עם המצאתו של המיקרו־מעבד בשנות השבעים, התאפשר ייצורם של מחשבים זולים יחסית, ובשנות השמונים הפך המחשב האישי לנפוץ מאוד והשתמשו בו לשם מטרות שונות כמו ניהול מלאי, כתיבת מסמכים והדפסתם, חיזוי מזג האוויר ומטלות הכרוכות בשימוש בגיליונות אלקטרוניים.
הירידה במחירי המחשבים הובילה לשימוש נרחב בהם בתחומים רבים, וברוב התחומים האלה תפס המחשב חלק כה נכבד עד כדי כך שקשה כיום לתאר כיצד יראה התחום ללא שימוש במחשבים. דוגמה לאחד מתחומים אלה הוא תחום האמנויות. מוזיקה, תמונות וסרטי וידאו נוצרים, נצפים ונערכים כעת באופן כמעט גורף על ידי מחשבים. תחום נוסף שהמחשבים פרצו אליו הוא תחום הבידור: תעשיית משחקי המחשב היא תעשייה נרחבת ופורחת המגלגלת סכומי כסף גדולים מדי שנה. כמו כן עם התפתחות ה־E-learning נעשה שימוש הולך וגובר בלמידה משולבת מחשב לצורכי הוראה במסגרת החינוך הפורמלי.
הקטנת המחשבים, יחד עם הירידה במחירם, אפשרה להשתמש בהם לשליטה על מכשירים מכניים. התקדמות משמעותית בתחום נעשתה בעת הניסיון לבנות מחשב קטן מספיק כדי להדריך את החללית אפולו. המפורסמים ביותר מבין המכשירים נשלטי המחשב הם כנראה הרובוטים, מכונות, לעיתים בעלות חזות אנושית פחות או יותר, ובעלי יכולות אנושיות מסוימות. רובוטים נפוצים מאוד בתחום הייצור ההמוני, שם הם מחליפים בני אדם בתפקידים מסוימים. רובוטים רב־תכליתיים דמויי אדם נותרו בגדר מדע בדיוני והשימוש בהם הוא לרוב כצעצועים או בתחום המחקר, בייחוד בתחום הבינה המלאכותית, תחום שעוסק בניסיון להעניק למחשבים יכולות שכרגע נחשבות ליכולותיו הבלעדיות של האדם. בתחום זה חלה התפתחות רבה לאורך השנים ומחשבים יכולים כבר לבצע, ברמה מסוימת, מטלות שבעבר נחשבו אנושיות בלבד כמו "לקרוא" כתב יד, לשחק שחמט, או לחשב אינטגרל בצורה סמלית (בניגוד לצורה חישובית). עם זאת, פיתוחו של מחשב המראה אינטליגנציה הדומה לזו של אדם נראה מטרה רחוקה.
למרות פרסומם של הרובוטים, הם מהווים אחוז קטן מאוד מבין המכשירים נשלטי המחשב. דוגמאות למכשירים ולכלים שונים שמשובצים בהם מחשבים הם טלוויזיות, מקררים, מכוניות ומטוסים. מערכת שבה משובץ מחשב נקראת מערכת משובצת מחשב וישנם מתכנתים המתמחים בתכנות למערכות אלו.
רשת האינטרנט
אחד משימושיו המרכזיים של המחשב בתחילת המאה ה־21 הוא בתחום התקשורת. הופעתם של המחשב ושל רשת האינטרנט חוללה מהפכה של ממש בתחום זה ובתחומים רבים אחרים ושינתה את התפישות שהיו נהוגות בתחומים אלו עד אז מן הקצה אל הקצה.
כבר בשנות החמישים השתמש צבא ארצות הברית במחשבים לשם תיאום מידע בין מקומות שונים. בשנות השבעים החלו מהנדסי מחשבים במכוני מחקר בארצות הברית לקשר בין מחשביהם באמצעות טכנולוגיות תקשורת. ניסיון זה לקשר בין מחשבים מומן על ידי סוכנות במשרד ההגנה האמריקאי בשם ARPA. רשת המחשבים שנוצרה נקראה לכן ARPANet. עם השנים התפתחו הטכנולוגיות שבהן השתמשו ב־ARPANet השימוש בהן גבר, ולבסוף פרצה הרשת את גבולות השימוש האקדמי והצבאי וכונתה אינטרנט. הופעתה של הרשת גרמה להגדרה מחדש של טבעו וגבולותיו של המחשב. ג'ון גייג' וביל ג'וי מחברת סאן מיקרוסיסטמס הגדילו ואמרו כי "הרשת היא המחשב".
מאז פריצתו של האינטרנט הותאמו מערכות ההפעלה ותוכנות שונות כדי לאפשר גישה ממחשב אחד למחשב אחר ברשת, כולל להתקני הקלט־פלט שלו, להתקנים אחרים ולמידע המאוחסן עליו, כאילו היה המחשב השני חלק מהמחשב הראשון. תחילה היו אמצעים אלה נחלתם הבלעדית של מי שעבדו בסביבות ההיי־טק, אך בשנות התשעים, עם התפשטות הדואר האלקטרוני, ה־World Wide Web והפיתוח של טכנולוגיות רשת מהירות אך זולות כמו Ethernet ו־ADSL, הפך השימוש באינטרנט לנפוץ. מספרם של המחשבים המחוברים לאינטרנט גדל בהתמדה. גם טלפונים ניידים וקונסולות משחקי וידאו מסוימות מסוגלים להתחבר לאינטרנט תוך שימוש ברשתות אלחוטיות.
האינטרנט שינה לחלוטין תפישות שהיו נהוגות עד הופעתו, משום שהוא מאפשר תקשורת שאינה תלויה במקום המשתמש וכן מאפשר העברת מידע ואחסונו לשם גישה בכל זמן, מכל מקום. יצירתה של ויקיפדיה, אנציקלופדיה חינמית וחופשית לכל, שמגבלות של גודל בשל צורכי אחסון או הדפסה אינם חלים עליה, היא דוגמה מצוינת לכך.
בתחום החינוך האינטרנט מאפשר למידה מקוונת, אשר יכולה להתבצע במסגרת הכיתה או כלמידה מרחוק.
דגמי חישוב חליפיים
המחשב התקדם רבות מאז המצאתו מבחינות רבות ובהן מהירות העיבוד שלו ונפח הזיכרון שלו, אך עדיין אינו מסוגל לבצע מטלות רבות. לרוב נובעת אי־יכולתו של המחשב מכך שזמן פתרון הבעיה, בדרכים המוכרות לנו, גדל מהר מאוד, באופן מעריכי, יחסית לגודל הבעיה. לשם פתרון בעיות מסוג זה, הוצעו מספר דגמים חליפיים לדגם המחשב המוכר לנו כיום.
מחשב שאינו מתבסס על ביטים חשמליים נקרא Unconventional computer. אחד מהראשונים האלו תוכנן להיות מחשב מכני שנקרא מנוע הפרשים.
סוג אחד של דגמים שהוצג שואב את רעיונותיו מעולם הביולוגיה והביולוגיה המולקולרית. חישוב באמצעות DNA, למשל, מציע לנצל את העובדה כי תאים מתחלקים בצורה מעריכית לשם פתרון בעיות על ידי חישוב מקבילי מסיבי. נכון להיום קיימת כמות מרבית מסוימת של DNA בה ניתן לטפל, דבר המגביל את המערכת.
דגם נוסף אף הוא נלקח מעולם הביולוגיה הוא רשת עצבית מלאכותית שבדומה לפעילות העצבית של המוח, מורכב מהרבה יחידות עיבוד בסיסיות שמתקשרות באופן מקבילי עם אלפי יחידות אחרות. דגם זה קשור לתחום בינה מלאכותית.
סוג אחר של דגמים שהוצג מגיע מעולם הפיזיקה ובייחוד ממכניקת הקוונטים. הרעיון הוא לבנות מחשב שהמידע בו מיוצג על ידי שימוש במאפיינים הקוונטיים של חלקיקים והפעולות על מידע זה מבוצעות בהסתמך על תופעות ממכניקת הקוונטים, כמו סופרפוזיציה קוונטית או שזירה קוונטית. מחשב שכזה, אם ייבנה, אמור להיות מהיר יותר בצורה משמעותית ממחשב רגיל בפתרון בעיות מסוימות. בעיות אלו באות בייחוד מתחום ההצפנה ומתחום ההדמיות הקשורות למכניקת קוונטים, וקיים עניין רב לפתור אותן.
קיימים דגמים נוספים שמקור תכנונם בתחומים המוזכרים לעיל ולעיתים גם מתחומים אחרים. מרבית הדגמים החליפיים מצויים עדיין בשלב המחקר הראשוני ונראה שהשימוש בהם יתבצע רק למטרת פתרון אותן בעיות שבהן נכשלים המחשבים של ימינו.
מקצועות ותחומים הקשורים למחשב
במקצועות רבים משתמשים כיום במחשבים והשימוש שלהם עולה בהתמדה במקצועות שונים. היכולת לתפעל מחשב היא דרישת קדם בסיסית למקומות עבודה רבים. קיימים מספר מקצועות ותחומי לימוד אקדמיים המתמקדים במחשב עצמו, הן מבחינת חומרה, הן מבחינת תוכנה והן מבחינת השימוש במחשב. המינוח הקשור למקצועות ותחומים אלה נוטה להשתנות ומדי פעם אף מתווספים מקצועות ותחומים חדשים. כמה תחומים הם גדולים ומוכרים הקיימים מזה זמן מה ונראה שלא יעלמו בעתיד הקרוב:
רשומה (אחסון נתונים)
באחסון נתונים במחשב, רשומה היא יחידה בסיסית, המורכבת ממספר שדות בעלי קשר הדוק ביניהם.
בקובץ למושג "רשומה" משמעות טכנית: רשומה היא היחידה הנקראת או נכתבת על ידי מערכת ההפעלה בעת ביצוע פעולת קלט/פלט. רשומה כזו קרויה רשומה פיזית, כדי להבדילה מרשומה לוגית הכוללת לעיתים רשומות פיזיות אחדות בעלות קשר הדוק ביניהן.
במסד נתונים רשומה היא מכלול השדות המרכיבים פריט מידע מסוים. שדות אלה עשויים להימצא ברשומות פיזיות רבות, בהתאם למבנהו של בסיס הנתונים, אבל מבחינת המשתמש הם מהווים רשומה אחת. רשומה במסד נתונים טבלאי מורכבת משורות בטבלאות אחדות, המקושרות באמצעות מפתח ראשי משותף.
לדוגמה, במרשם התושבים רשומת תושב תכלול את מספר הזהות שלו, שמו הפרטי, שם משפחתו, כתובתו, מספרי הזהות של הוריו, בן זוגו וילדיו, ונתונים נוספים אודותיו.
מקנה (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
Zotye Z100
Zotye Z100 היא מכונית סופרמיני המוגדרת כמכונית עירונית מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Zotye Auto  (שם רשמי: "Zotye International Automobile Trading Co., Ltd", שם בסינית: "众泰汽车") אשר יוצרה בין השנים 2013–2017.
דגם "Zotye Z100" התבסס על דגם "סוזוקי אלטו" (קרוי בסין: "Jiangnan Alto", קוד רכב בסין: "CA71") אשר נמכר בסין בין השנים 1988 - 2013.
X5 Retail Group
קבוצת X5 Retail (באנגלית: X5 Retail Group) היא קמעונאית מזון רוסית מובילה.
החברה מפעילה חנויות קמעונאיות כמו חנויות נוחות תחת המותג פיאטירוצ'קה, סופרמרקטים תחת פרקרבטוק וחנויות קארוסל, כמו גם בשוק המקוון Perekrestok.ru, חבילת 5Post ושירות המשלוחים Dostavka.
מניות החברה נסחרים בבורסת לונדון (LSE) ובבורסת מוסקבה (MSE).
חלקה בשוק קמעונאות המזון עלה מהמקום ה-47 למקום 42 בקרב 250 הקמעונאים המובילים בעולם במעצמות העולמיות של קמעונאות 2020 והגיעה למקום ה-11 ברשימת הקמעונאים העולמיים הגדולים במהירות 50 (על פי Deloitte) ; היא דורגה במקום ה-41 בין 50 הקמעונאים המובילים בעולם (על פי Kantar Consulting).
היסטוריה
בשנת 1995 נפתחה במוסקבה החנות הראשונה של פרקרסטוק. בשנת 1999 נוסדה רשת השיווק פיאטירוצ'קה והחנות הראשונה נפתחה בסנקט פטרבורג. בשנת 2005 השלימה פיאטרוצ'קה הנפקה בבורסה בלונדון.
X5 נוסדה במאי 2006 לאחר מיזוג שתי הרשתות הנ"ל. בשנת 2008 רכשה X5 את רשת ההיפרמרקטים קארוסל.
רכישות גדולות אחרות כללו: 82 סופרמרקטים של פטרסון (2009),  יותר מ-660 חנויות מרשת קופייקה (2010),    103 חנויות של רשת פוקופוצ'קה בסמרה (2014),   104 חנויות שבבעלות קבוצת Rosinka בדרום מערב רוסיה ומאה חנויות בבעלות הרשת הקמעונאית Soseddushka באורנבורג.
בשנת 2019 רשת קנתה חלק מחנויות שהיו שייכות לרשת דיקסי במוסקבה.
נכסי החברה
כל אחד ממותגי החברה מציע הצעת ערך ייחודית ללקוח ומתמקד בחלקים מרכזיים באוכלוסיית הצרכנים הרוסית. אסטרטגיה רבת פנים זו מאפשרת ל-X5 Group Group לתפוס חלק משמעותי מהצמיחה הצפויה לכל אחד משלושת המגזרים הגדולים בשוק קמעונאות המזון ברוסיה.
פיאטירוצ'קה
רשת קמעונאית של חנויות נוחות ומזון.
פרקרסטוק
רשת קמעונאית של סופרמרקטים למזון.
קארוסל
רשת קמעונאית של סופרמרקטים למזון.
בנוסף לרשתות השיווק, X5 Retail Group מנהלת את הסופרמרקט המקוון Perekrestok.ru ואת שירות המשלוחים Dostavka.
Perekrestok.ru
חנות מקוונת Perekrestok.ru
5Post
5Post הוא מחלקה של קבוצת X5, שירות פיתוח עבור אספקת הזמנות מחנויות מקוונות ושווקים לחנויות של החברה. בקיץ 2018 החל החלוקה לפתוח את התחנות הראשונות ונקודות איסוף ההזמנות.
ג'ילברטו טופאנו
ג'ילברטו טופאנו (באיטלקית: Gilberto Tofano; 1929 – 2 בפברואר 2020) היה במאי קולנוע ובמאי תיאטרון איטלקי, אשר פעל בישראל והושפע מן הגל החדש.
ביוגרפיה
טופאנו נולד ברומא בשנת 1929. אביו, סרג'ו טופאנו, היה שחקן קולנוע, מחזאי, מעצב במה ומאייר. אמו הייתה פרימה בלרינה ציירת תפאורת ושחקנית תיאטרון.
טופאנו סיים תואר ראשון בספרות ובפילוסופיה באוניברסיטת רומא. כמו כן למד מחול וכוריאוגרפיה.
ב-1955 עשה את הבימוי, התפאורה התלבושות והכוריאוגרפיה לשתי אופרות.
בשנים 1956–1960 היה עוזרו של הבמאי הנודע ג'ורג'ו סטרלר ב"תיאטרון פיקולו" במילאנו.
את הקריירה הקולנועית שלו החל טופאנו ב-1956, עת השתתף כניצב בהפקת מלחמה ושלום בבימויו של קינג וידור. להתחלה זו לא היה המשך בתחום הקולנוע, עד אשר ביים בישראל את "מצור" שהוא סרטו היחידי של טופאנו כבמאי.
ב-1964 הגיע לישראל לסייע לצוות ההקמה של הטלוויזיה הישראלית. הוא למד עברית, יצר קשר עם יעקב אגמון, והחל לביים בתיאטרון בימות. ב-1968 ביים את ההצגה המוזיקלית "גבעת ספון ריבר". ב-1969 ביים את ההצגה "כוח הכוח" שעסקה בפרשת משפטם של יוליוס ואתל רוזנברג. ההצגה עובדה על ידי טופאנו ואשתו, בינה פיינר, על בסיס מחזה שהוצג בצרפת בשם "הרוזנברגים". ההצגה הורדה לאחר זמן קצר בעקבות ביקורות קשות ומחאה ציבורית כנגד הצגת המשטר ומערכת המשפט האמריקאית כשווים למערכות המשפט הטוטליטריות בברית המועצות ובגרמניה הנאצית. ב-1970 ביים את ההצגה המוזיקלית "קרחת" שכתב יהונתן גפן, והלחינו אלונה טוראל ומישה סגל.
טופאנו נחקק בתודעה הישראלית כשביים את הסרט "מצור" (1969), בהשתתפותם של גילה אלמגור, דן בן אמוץ, ויהורם גאון. בטרם ביים את "מצור" ביים שלושה סרטים קצרים אודות ישראל.
לאחר "מצור" הוזמן על ידי עודד קוטלר לביים בתיאטרון חיפה. טופאנו ביים בין השאר את טרטיף. באותה תקופה התגייר ונישא לישראלית.
טופאנו חזר לאיטליה ושב לישראל ב-1988 כאשר הוזמן על ידי תיאטרון חיפה להיות מנהלו האמנותי. הוא העלה את ההצגות "יהודי בחצר הדוכס", על פי כתבי יהודה סומו ו"נישואי פיגארו" ואת הקומדיה "בונאוונטורה", פרי עטו של אביו. טופאנו שרד בתפקידו שנה אחת בלבד וחזר למולדתו.
בסוף שנות ה-90 הקים סטודיו לאנימציה המתמקד בעלילות בונאוונטורה, דמות אשר זכתה לפופולריות רבה באיטליה.
נפטר ב-2 בפברואר 2020.
סרפדיים
סרפדיים (שם מדעי: Urticaceae) היא משפחה של צמחים מסדרת הורדנאים (בעבר נכללו בסדרה נפרדת), הנפוצים ברחבי העולם ובעיקר בהאזור הטרופי ובאזור הממוזג. רוב המינים במשפחה בעלי שערות צורבות ומכאן שם המשפחה.
מאפיינים
המשפחה כוללת 2,625 מינים המקובצים ב53 סוגים.
רוב המינים במשפחה הם שיחים וצמחים עשבוניים ומיעוטם עצים.
נציגים מוכרים מהמשפחה כוללים את גימפי גימפי, סרפד, כמריה, הלקסינה, כתלית יהודה, פורסקליאה, פילית ופליוניה.
למרבית המינים יש פרחים חד-מיניים ורובם מואבקים על ידי הרוח.
העלים מסורגים או נגדיים ופשוטים. עלי העטיף חופשיים או מאוחים. זירי האבקנים ארוכים. השחלה עשויה עלה-שחלה אחד.
המאובנים הראשונים של המשפחה תוארכו לתקופה קרטיקון עליון.
חואקין פיניקס
חואקין רפאל פיניקס (באנגלית: Joaquin Rafael Phoenix; נולד ב-28 באוקטובר 1974) הוא שחקן קולנוע יהודי-אמריקאי זוכה פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר לשנת 2019 על תפקידו בסרט "ג'וקר". פעיל זכויות בעלי-חיים, פעיל סביבתי ומפיק. עלה לגדולה בתחום המשחק הקולנועי בהופעתו במותחן פשע "פיתוי קטלני" (1995) ו"SpaceCamp" משנת 1986 שהיה סרטו הראשון.
מאוחר יותר, היה מועמד לפרס האוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר עבור גילומו של הקיסר המרושע קומודוס באפוס ההיסטורי של רידלי סקוט "גלדיאטור" (2000) לצדו כיכב ראסל קרואו אך לא לפני שכיכב ב"8 מ"מ" (1998) לצד ניקולס קייג' ומאוחר יותר זכה להצלחה מרבית נוספת ב"סיינס" (2002) לצד מל גיבסון ו"הכפר" (2004), שניהם של מ. נייט שאמלאן וב-2005 הוא זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הראשי הטוב ביותר לתפקיד קומי או מוזיקלי עבור גילומו של המוזיקאי והזמר ג'וני קאש ב"הולך בדרכי".
בשנת 2012, פיניקס זכה לתהודה מצליחה עוד יותר בגילומו של וותיק המלחמה האלכוהוליסט פרדי קוול בסרט הדרמה הפסיכולוגית של פול תומאס אנדרסון "המאסטר" עבורו היה מועמד שוב לפרס אוסקר עבור משחקו וזכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים של ונציה, ואז כיכב בתפקיד הראשי ב"היא" לצד דיבובה של סקרלט ג'והנסון, עבורו היה מועמד לפרס גלובוס הזהב.
ב-2014 הוא כיכב לצד מריון קוטיאר ב"המהגרת" וב-2015, היה בסרט "איש ללא היגיון" ושוב שיתף פעולה עם הבמאי תומאס אנדרסון בגילומו של בלש פרטי מסומם ב"מידות רעות" (2015) שזיכה אותו שוב בתהודה ביקורתית מצליחה. ב-2018, גילם את דמותו של ישו ב"מריה מגדלנה" ואז עלה להצלחה ותהילה גדולה הרבה יותר בזכות הופעתו בדמות נבל הקומיקס של DC הג'וקר במותחן הפסיכולוגי האפל של טוד פיליפס ששימש סיפור מקור עבור הדמות, "ג'וקר" (2019) עבורו זכה בביקורות משבחות גורפות לחלוטין ברחבי העולם, אפילו מצד נשיא האומנויות של פסטיבל ונציה, ואף זכה אחר כך לראשונה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר והיה לשחקן השני שגילם את אותה הדמות לאחר הית' לדג'ר המנוח שאחרי מותו זכה גם הוא באוסקר לשחקן המשנה ב-2008/2009.
עבור תפקידו ב"ג'וקר" הוא גם זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה ובפרס גילדת שחקני המסך לשחקן הטוב ביותר בסרט קולנוע.
חוץ מהיותו שחקן ומפיק; פיניקס הוא גם פעיל זכויות בעלי חיים ואיכות הסביבה במשך שנים רבות ואף ידוע בהיותו טבעוני ובהיותו הראשון שהצליח להפוך את תפריט המזון בטקס פרסי אוסקר ה-92 לתפריט טבעוני וצמחוני לאחר שהיה מאז ומתמיד תפריט בשרי.
קורות חיים
נולד בשם חואקין רפאל בוטום וגדל בסן חואן, פוארטו ריקו. אימו יהודייה שנולדה ברובע הברונקס למשפחה אורתודוקסית. אביו אמריקני-קתולי. בגיל 6 עברו לקליפורניה שבארצות הברית, שם החל קריירה כילד שחקן, לאחר שהוריו השחקנים עודדו את כל חמשת ילדיהם לדבוק בקריירת בידור ומשחק. הוריו הצטרפו לכת הנוצרית הטבעונית "Children of God", אך פרשו ממנה לאחר כמה שנים, אם כי נותרו טבעונים. על הרקע הדתי של משפחתו אמר פיניקס, "הוריי האמינו באלוהים. אני יהודי, אמי יהודייה, אבל היא מאמינה בישו... אבל הם אף פעם לא היו דתיים... תמיד הייתה להם הבנה רוחנית אלטרנטיבית של הדברים".
אל עולם המשחק נכנס פיניקס בהופעות אורח בסדרות טלוויזיה, ולאחר מכן עשה את הופעת הבכורה הקולנועית שלו ב-1986 בסרט המדע הבדיוני "SpaceCamp". כעבור מספר שנים פרש ממשחק ועבר עם אביו להתגורר במקסיקו. ב-1993 שב פיניקס להוליווד, והיה זה שהזמין את האמבולנס כשאחיו המנוח, השחקן ריבר פיניקס, לקח מנת יתר ונפטר כתוצאה מכך.
קריירה
ב-1995 התפרסם בסרט "פיתוי קטלני" של הבמאי גאס ואן סנט לצד ניקול קידמן וקייסי אפלק. בהמשך קיבל ביקורות טובות על תפקידו ב"פיתוי קטלני" וכן וקיבל מועמדות לפרס האוסקר על תפקידו כקומודוס, קיסר רומא ב"גלדיאטור" של הבמאי רידלי סקוט. בנוסף הופיע במספר תפקידי משנה בסרטים מצליחים כ"8 מ"מ" של ג'ואל שומאכר ובשני סרטיו של מ. נייט שאמלאן, "סיינס" ו"הכפר".
ב-2005 קיבל את "הפרס ההומניטרי" בפסטיבל הסרטים של סן דייגו על עבודתו בסרט "ארת'לינגס" ("Earthlings").
באותה שנה שיחק בסרט "הולך בדרכי", עליו זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הראשי הטוב ביותר בסרט קומי או מוזיקלי.
ב-2012 שיחק בסרטו של פול תומאס אנדרסון, "המאסטר". הוא זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל ונציה יחד עם פיליפ סימור הופמן, והועמד לפרס השחקן הטוב ביותר באוסקר.
ב-2014 שיחק בסרט העצמאי "היא" של ספייק ג'ונז, עליו היה גם מועמד לפרס האוסקר בקטגוריית "השחקן הראשי הטוב ביותר". באותה שנה, שיחק בסרט "המהגרת" לצד מריון קוטיאר. ב-2015, שיחק בסרט "איש ללא היגיון", וחזר לשתף פעולה עם פול תומאס אנדרסון בסרט "מידות רעות". שיחק בתפקיד ישו בסרט מריה מגדלנה, שיצא להקרנה ב-2018.
ב-2019 שיחק בתפקיד הראשי בסרט "ג'וקר". בשביל התפקיד פיניקס הוריד את משקל גופו באופן דרסטי (בערך 24 קילו). פיניקס הסביר שהמראה הזה מציג את הסיפור של דמותו בסרט בצורה טובה יותר. על תפקידו בסרט זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה ובפרס גילדת שחקני המסך לשחקן הטוב ביותר בסרט קולנוע.
הפרויקט הבא שלו הוא "בוא בוא" בבימויו של מייק מילס של חברת A-24.
חיים אישיים
בילדותו כשחקן מתחיל בחר להחליף זמנית את שמו לליף פיניקס (Leaf Phoenix).
פיניקס פעיל בתחום הטבעונות. כשבתחילת דרכו השתתף פיניקס בפרסומות, סירב בתוקף לפרסם מוצרי חלב, בשר וג'אנק פוד בשל תפיסת העולם הטבעונית האדוקה של הוריו. כמו רוב בני משפחתו, פיניקס נותר טבעוני עד היום.
קייסי אפלק היה גיסו עד ל-2016, כאשר היה נשוי לאחותו של פיניקס, סאמר.
משנת 2016 נמצא פיניקס בזוגיות עם השחקנית רוני מארה. השניים מאורסים ובספטמבר 2020 נולד לזוג בן בכור.
פעילות למען בעלי חיים
פיניקס ידוע בזכות הפעילות שלו למען בעלי חיים, והוא טבעוני. במהלך השנים, הוא שיתף פעולה עם ארגוני זכויות בעלי חיים כדי להעלות מודעות לצער בעלי חיים ולקידום טבעונות. פיניקס הוא חבר בארגונים "In Defense of Animals" ו-"PETA", והשתתף בקמפיינים בשניהם. הוא לא לובש בגדים שעשויים מעור בעלי חיים. בסרטיו, הוא מבקש שתחפושות עור יהיו עשויות מחומרים סינתטיים. לעומת זאת, בריאיון לפלייבוי ב-2014, הוא טען אחרת כשאמר שהמגפיים ב"Walk the Line" היו וינטאז'.
הוא קריין את הסרט הדוקומנטרי "ארת'לינגס" בשנת 2005 עבור "Nation Earth", אשר מתאר את התלותיות המוחלטת של האנושות בבעלי חיים למטרות כלכליות. ניתן לו ה-Humanitarian Award בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בסן דייגו בשנת 2005, עבור עבודתו ותרומתו ל-Earthlings. הוא דובב את הדוקומטרי השני שלו עבור Nation Earth הקרוי בשם Unity (2015), יחד עם סלבריטאים מפורסמים אחרים כמו ג'סיקה צ'סטיין ואלן דג'נרס.
הוא עזר להעלות מודעות לגבי התמיכה לכאורה של וולמארט בהתעללות בחזירים ובתעשיית העור האכזרית של סין.
בשנת 2013, הוא כיכב בסרט של ארגון PETA, המראה את פיניקס "טובע" בזמן שהוא מקריין: "במים, בני אדם טובעים בדיוק כמו שדגים נחנקים על האדמה. שים את עצמך במקומם, נסה להבין". ABC סירבו להקרין את הסרט בזמן ההקרנה של ה-Academy Awards. ב-2016, פיניקס כיכב בצילומים לקמפיין נגד צמר עבור PETA. ב-2017 הוא הפיק בפועל את הדוקומנטרי What the Health, שהוצג בהופעת בכורה ב-16 ביוני 2017 בנטפליקס. הסרט טוען שהוא "חושף את הקנוניה ואת השחיתות בממשלה ובעסקים הגדולים שעולים לנו טריליונים של דולרים לטיפולים בריאותיים, ומשאירים אותנו חולים."
ראול הילברג
ראול הילברג (Raul Hilberg; 2 ביוני 1926 – 4 באוגוסט 2007) היה היסטוריון יהודי אמריקאי, אחד החוקרים הידועים ביותר של ההיסטוריה של רצח עם והשואה. ספרו בן שלושת הכרכים ו-1,273 העמודים The Destruction of the European Jews (יצא לאור בעברית בשם "חורבן יהודי אירופה") זכה להערכה כאחד המחקרים המשפיעים ביותר בנושא הפתרון הסופי של הנאצים. הוא נבחר לחבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים ב-26 באפריל 2005.
רקע
המהדורה הראשונה של ספרו The Destruction of the European Jews יצאה לאור בשנת 1961, בתקופה שבה השואה לא זכתה להתייחסות רבה בארצות הברית. בשנת 1968 זכה בפרס אניספילד-וולף על ספר זה.
ההשמדה של היהודים האירופאים
ביחד עם כריסטופר בראונינג, הילברג נחשב לאחד מחשובי המייצגים של האסכולה הפונקציונליסטית של ההיסטוריוגרפיה. אסכולה זו סוברת, בניגוד למקובל במחקר בשנות ה-50 של המאה ה-20, כי השואה לא הייתה יוזמה מתוכננת מראש של אדולף היטלר אלא מקורה בדרגים הנמוכים יותר של המשטר הנאצי, והיא נוצרה תוך כדי המלחמה. הספר The Destruction of the European Jews מתחיל עם תזה כוונתית, אינטנציונליסטית – אסכולה המאמינה שהיטלר תכנן את השואה מראש – אך בהמשך ספרו מאמץ הילברג גישה פונקציונליסטית. צעד נוסף לעבר הגישה הפונקציונליסטית היה המהדורה המתוקנת מ-1985, שבה מתואר היטלר כדמות רחוקה אשר מעורבת בקושי בתהליך ההשמדה.
הבנתו של הילברג את מערכת היחסים בהנהגת הרייך השלישי והיישום של רצח העם התפתחה מפירוש המבוסס על הפקודות ל-RSHA, שמוצאן בהכרזה של אדולף היטלר דרך הרמן גרינג. התזה שפיתח עקבית עם The Origins of the Final Solution של כריסטופר בראונינג – מחקר הטוען שיוזמות נלקחו בידי הדרג הבינוני בתגובה לפקודות כלליות מהדרג הבכיר. יוזמות כאלה הורחבו על ידי מתן מנדט מקצינים בכירים בערוצי תקשורת לא רשמיים. הניסיון שנצבר במילויין הזין את הבירוקרטיה בהבנה שמטרות רדיקליות יותר הן בנות השגה, וכך פחת הצורך בהכוונה.
בריאיון עמו אמר הילברג:
עמדה זו עומדת בניגוד לתזה של דניאל גולדהאגן, שהפראוּת של האנטישמיות הגרמנית הייתה מספיקה כהסבר, והילברג טען שהאנטישמיות הייתה יותר מסוכנת במזרח אירופה מאשר ברייך השלישי.
הילברג גינה את האסכולה של גולדהאגן, שאותה כינה "עלובה", והיה ביקורתי יותר על כך שחסר מקור או ספרות סמכותית התומכים במחקר זה, שנערך באוניברסיטת הרווארד. הוא העיר ש"זו הסיבה היחידה שבעטיה יכול היה גולדהאגן להוציא דוקטורט במדע המדינה בהרווארד. אף אחד בפקולטה לא היה יכול לבדוק את עבודתו." הערה זו זכתה לחיזוק מצד יהודה באואר. במהופך, הוא תמך בתזה של נורמן פינקלשטיין על תעשיית השואה (תזה זו מאשימה את היהודים במסחור השואה וניצולה לעשיית רווחים ותמיכה בישראל).
הדבר העקבי והרציף ביותר בעבודתו של הילברג הוא הערכתו שגורמים בחברה היהודית, חוץ מהיודנראט, היו שותפים לג'נוסייד, והדבר נובע בחלקו מהגישה הסבלנית של יהודי אירופה שלא ברחו או ניסו לשרוד. במילותיו:
המחלוקת עם יד ושם
מאז יציאת ספרו ב-1961 ועד אוקטובר 2012, נמנע המוסד מלפרסם את ספר היסוד המחקרי של הילברג, "השמדת יהודי אירופה", בהוצאת הספרים של "יד ושם", בשל המחלוקת סביב מחקרו. נגד הילברג הועלו שתי טענות עיקריות: האחת טענה שהילברג, יהודי יליד אוסטריה, שהגיע עם משפחתו לארצות הברית ביום פרוץ מלחמת העולם השנייה, לא ידע עברית, יידיש או לשונות אחרות של מזרח אירופה, כמו פולנית או רוסית, ואת ספרו כתב בהסתמך על מקורות גרמניים בלבד. הטענה השנייה גרסה כי למרות עובדה זו, הילברג לא היסס לבקר בחריפות בספרו את תפקודן של הקהילות היהודיות בכלל, והיודנראטים בפרט, כמי ששימשו לדעתו סייען מרכזי למכונת ההשמדה הנאצית וגרס ששיתוף הפעולה שלהם היה המשך למדיניות המסורתית שנקטו יהודי הגולה נגד גזירות שהתרגשו עליהם.
היחסים העכורים בין יד ושם להילברג הגיעו לסיומם בנובמבר 2004, בעת שהילברג הוזמן להיות אחד הדוברים המרכזיים בכנס לציון 50 שנה להקמת יד ושם. הילברג השמיע את הרצאת הנעילה של הכינוס שעסקה בהתפתחות מחקר השואה, מהימים הראשונים של בחינת המסמכים הנאציים אשר הוצגו במשפטי נירנברג עד ימינו אנו. באוקטובר 2012 פורסם תרגום מלא ראשון לעברית של ספרו של הילברג בהוצאת יד ושם.
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
דיולה בקה
דיולה בקה (במקור בק-Beck עד 1862, בהונגרית: Bőke Gyula; טטה, 8 בנובמבר 1832 – בודפשט, 5 במרץ 1918) היה רופא יהודי-הונגרי, חבר באקדמיה ההונגרית למדעים.
משפחתו
אשתו הייתה אטלקה פרוינד (1843–1910), בתו של בנדק פרוינד, רופא. בשנת 1891 התנצרו הוא ואשתו בכנסיית הקהילה הקתולית. בתם קורנליה בקה (פשט, 6 במאי 1864 – בודפשט, 22 בנובמבר 1942) הייתה אשתו של האתנוגרף והמתרגם בלה ויקאר.
משפחת מושקאט
משפחת מושקאט (יידיש: די פאמיליע מושקאט) הוא רומן מאת יצחק בשביס-זינגר. הרומן נכתב במקורו ביידיש והיה ספרו הראשון של בשביס-זינגר שפורסם באנגלית. הרומן רחב היריעה, בן 65 פרקים, מתאר את המציאות היהודית בפולין במשך כ-27 שנים, החל משנת 1912 בקירוב ועד תחילתה של מלחמת העולם השנייה. נושאים עיקריים ברומן הם התבוללות, אורתודוקסיה לעומת מודרניזם קומוניזם, וציונות.
עלילת הרומן
מחציתו הראשונה של הרומן מתרחשת בעיקר בוורשה, בשנתיים שקדמו למלחמת העולם הראשונה, ומחציתו השנייה משתרעת על פני עשרים שנה, מסוף מלחמת העולם הראשונה ועד לתחילת מלחמת העולם השנייה בוורשה המופצצת.
העלילה מתמקדת בתהפוכות ובדעיכה ההדרגתית של משפחה עשירה של סוחרים יהודים מוורשה, משפחת מושקאט, בראשות אבי המשפחה הקשיש משולם מושקט. משולם חוזר לוורשה ממקומות מרפא, יחד עם אשתו השלישית ובתה איידל. בהנהגתו של משולם נהנים בני המשפחה מביטחון כלכלי ומעושר רב. שבעת בניו ובנותיו הם למעשה חסרי יכולת ובזבזנים, שרק מחכים למותו כדי לחלוק את ירושתו הגדולה. משולם מתאר זאת: "היו לי שתי נשים, שבעה ילדים, נתתי נדוניה, מזונות לחתנים, זה עלה לי במיליונים. ומה יש לי? חבורה של שונאים, זללנים, טיפשים, פראים. דור שפל גידלתי!" במקביל, איש האמון של משולם, קופל ברמן, היחיד מחוץ למשולם שיודע את התקדמות העסק, מנסה לנצל את חוסר האמון של משולם במשפחתו לבניית עמדה כלכלית בטוחה, באמצעות גנבה לפני מותו של משולם.
על רקע מצב זה נכנס עוזר־השל הצעיר, שבא לוורשה מעיירה ענייה בגליציה, והיה מנוכר ממשפחתו. הוא מתעניין מאוד בפילוסופיה, ובפרט בתורתו של שפינוזה, ובמדעים, ומתכוון ללמוד באוניברסיטה בשווייץ. עם זאת, היעדר הכנה מוצקה ועוד יותר היעדר כסף מגבילים כוונה זו. הוא פוגש במקרה את אברם שפירא, חתנו של משולם, שמקבל אותו בברכה למשפחה, ורואה בו עילוי. הדסה, נכדתו של משולם, ועוזר־השל מתאהבים זה בזה. הם מתכננים לברוח לשווייץ, אך הדסה נכשלת בכך ובני משפחתה מחתנים אותה עם סוחר חסידי אמיד. עוזר־השל מגיע לשווייץ ומתחיל שם בלימודים, ונושא לאישה את איידל, בתו החורגת של משולם.
פרסום הרומן
במקור פורסם הרומן בהמשכים בשנים 1945–1948 בעיתון היידי הניו יורקי "פארווערטס". הוא נדפס לראשונה ב-1950.
הרומן תורגם לשפות רבות: אנגלית, איטלקית, פולנית וספרדית, גרמנית, צרפתית, שוודית, נורווגית, הונגרית, רומנית ורוסית. לתרגום לאנגלית נוסף תרשים של אילן יוחסין, שבו יותר מארבעים דמויות שברומן והקשרים ביניהן. מתרגום זה הושמט הפרק האחרון של הרומן, המתאר קבוצה קטנה של חלוצים הבורחים מפולין ועולים לארץ ישראל כשבפיהם השיר "שם בארץ חמדת אבות".
הרומן תורגם פעמיים מיידיש לעברית:
גמר גביע אופ"א 1997
גמר גביע אופ"א 1997 היה השלב שנעל את טורניר גביע אופ"א לעונת. הוא שוחק בשני מפגשים במתכונת בית-חוץ, ובו נקבע כי הזוכה בטורניר היא שאלקה 04 הגרמנית, שגברה על אינטר מילאנו האיטלקית 4-1 בדו-קרב בעיטות עונשין, לאחר שוויון 1-1 בסיכום שני המפגשים. הייתה זו המהדורה ה-26 של המפעל, והאחרונה בה הוכרע הגמר בשיטת בית-חוץ. החל מהעונה הבאה, הוכרע שלב הגמר במשחק בודד באצטדיון נייטרלי, כפי שהיה נהוג אז במפעלי אופ"א הבכירים, ליגת האלופות וגביע אירופה למחזיקות גביע.
הייתה זו זכייה ראשונה של שאלקה בתואר, בהופעתה הראשונה אי פעם בגמר אירופי. כמו כן, הייתה זו הזכייה השישית של קבוצה גרמנית במפעל (בורוסיה מנשנגלדבך זכתה פעמיים, איינטרכט פרנקפורט, באייר לברקוזן ובאיירן מינכן פעם אחת), והשנייה ברציפות אחרי באיירן מינכן בעונה הקודמת. ארבע קבוצות גרמניות נוספות העפילו לגמר המפעל בעברן, אך לא זכו בו (המבורג, קלן, שטוטגרט ובורוסיה דורטמונד). שאלקה הייתה לנציגה הגרמנית הראשונה שגוברת בגמר על יריבה איטלקית, אחרי ששטוטגרט הפסידה לנאפולי ב-1989 ודורטמונד הפסידה ליובנטוס ב-1993. מנגד, אינטר העפילה לגמר המפעל בפעם השלישית בתולדותיה, לאחר שבשני המקרים הקודמים (1991 ו-1994) יצאה מנצחת. הופעתה של אינטר בגמר המשיכה את התקופה המוצלחת של הכדורגל האיטלקי במפעל. בשמונה מתוך תשעת משחקי הגמר האחרונים הופיעה נציגה איטלקית אחת לפחות (בשלושה מהם העפילו שתי איטלקיות לגמר המפעל), ובשישה מהם זכתה נציגה איטלקית בתואר.