cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פבלוס קונטוריוטיס
הקריירה הפוליטית
ב-1916 בעודו משרת בצי, מונה לשר הימייה בממשלתו של סטפנוס סקולידיס המלוכני. קונטוריוטיס התנגד לעמדתו הפרו-גרמנית של המלך קונסטנטין הראשון וצידד בהצטרפות הממלכה לצד מדינות ההסכמה במלחמת העולם הראשונה. הוא התפטר מתפקידו והצטרף לאלפתריוס וניזלוס בסלוניקי, שם הוקמה הממשלה הזמנית להגנת האומה שמרדה בשלטונו של המלך קונסטנטין הראשון ושלטה על חלק מהממלכה באזורי צפון יוון, כרתים ואיי הים האגאי. קונסטנטין הראשון נאלץ לוותר על המלוכה ואלפתריוס וניזלוס היה לראש הממשלה. וניזלוס, קונטוריוטיס ופנאיוטיס דנגליס הובילו את תהליך שיקומו והרחבתו של הצבא היווני וכונו "הטרויקה להגנת האומה". יוון הצטרפה למדינות ההסכמה והייתה שותפה לניצחונן על מעצמות המרכז בקרבות החזית המקדונית.
ב-28 באוקטובר 1920, לאחר מותו של אלכסנדר הראשון, מלך יוון מונה קונטוריוטיס לעוצר המלוכה, אך בראשית נובמבר, מייד לאחר תבוסתו של וניזלוס בבחירות הכלליות שנערכו ביוון התפטר מתפקידו. המלוכה ביוון הושבה על כנה, אך במרץ 1924 הודח המלך גאורגיוס השני וקונטוריוטיס נבחר לנשיאה הראשון של הרפובליקה ההלנית השנייה. במרץ 1926 התפטר קונטוריוטיס לאחר ההפיכה הצבאית שהעלתה לשלטון את הגנרל תאודורוס פנגלוס שהכריז על עצמו דיקטטור יוון. קונטוריוטיס עזב את אתונה לאי הידרה ובאוגוסט שב לאתונה ולמשרת הנשיא לאחר סילוקו של הגנרל פנגלוס בהפיכת נגד. במאי 1929 נבחר פבלוס קונטוריוטיס לכהונה נוספת כנשיא יוון, אך בדצמבר נאלץ לפרוש מתפקידו בשל בריאות לקויה. הוא הלך לעולמו באתונה ב-1935 והוא בן 80 שנים ונקבר באי הולדתו הידרה.
האוס
{{פירושונים|
ראו גם
}}
K-8
K-8 (ברוסית: "проекта 627А "Кит; פרויקט 627A "קיט") הייתה צוללת גרעינית מסדרת נובמבר של הצי הצפוני אשר טבעה ב-12 באפריל 1970 במפרץ ביסקאיה, כשעל סיפונה כלי הנשק הגרעיניים שלה. שרפה שפרצה ב-8 באפריל נטרלה את הצוללת והיא נגררה בים סוער. 52 אנשי צוות נהרגו בניסיון להציל את כלי השיט מטביעה.
1960 - אובדן נוזל קירור
ב-13 באוקטובר 1960, במהלך פעילות בים ברנץ, התרחשה פריצה בצינור גנרטור הקיטור וכתוצאה מכך אבד נוזל קירור. בעוד הצוות פעל לאספקת חירום של מי קירור לכור במטרה למנוע התכה של הכור, דלפו כמויות גדולות של גז רדיואקטיבי וזיהמו את כלי השיט. רמת הרדיואקטיביות לא הייתה ידועה מכיוון שציוד המדידה לא היה מסוגל למדוד בקנה מידה כה גדול. שלושה מאנשי הצוות סבלו מנזקי קרינה הנראים לעין, ורבים מאנשי הצוות נחשפו לרמות קרינה של עד 2 Sv.
1970 - השרפה במפרץ ביסקאיה
במהלך תרגיל צבאי ימי גדול שנערך ב-8 באפריל 1970 סבלה K-8 משריפות בשני מדורים בו זמנית. השרפה התפשטה במערכת האוורור בעקבות קצר חשמלי במדורים 3 ו-7, בזמן שהצוללת הייתה בעומק 120 מטרים. שני הכורים הגרעיניים כובו.
הקפטן הורה לכל הצוות לנטוש את הצוללת אך ביטל את הפקודה ברגע שהגיעה גוררת. 52 אנשי צוות, כולל הקפטן סוולוד בסינוב עלו בחזרה על הצוללת שנגררה, אך זו טבעה בים הסוער בזמן שנגררה במפרץ ביסקאיה שבאוקיינוס האטלנטי. היה זה האובדן הראשון של צוללת גרעינית סובייטית. 8 אנשי צוות כבר נהרגו בעקבות נעילת מדורים מסוימים למניעת ההצפה והתפשטות האש. כל אנשי הצוות שעלו בחזרה נהרגו כתוצאה מהרעלת פחמן דו-חמצני והצפות במהלך 80 השעות בהן שהתה במזג אוויר סוער. 73 אנשי צוות שרדו. K-8 טבעה ושקעה לעומק 4,680 מטרים, כאשר מתוך 24 הטורפדו שהיו על סיפונה ארבעה נשאו ראשי נפץ גרעיניים.
סוחוי Su-33
סוחוי Su-33 (על פי קוד דיווח נאט"ו: Flanker-D) הוא מטוס עליונות אווירית דו-מנועי המסוגל לפעול בכל תנאי מזג האוויר ונועד לשימוש הצי הרוסי. תוכנן על ידי יצרנית המטוסים סוחוי, מהווה גרסה משופרת של הסוחוי-27 ועל כן כונה בעבר Su-27K. מטוס זה הוצב לשירות על סיפון נושאת המטוסים אדמירל קוזנצוב בשנת 1995, אך כניסתו הרשמית לשירות הייתה באוגוסט 1998. לאחר התפרקות ברית המועצות וצמצום כוחו של הצי הרוסי, רק 24 מטוסי סוחוי-33 יוצרו. ניסיונות לייצא את המטוס לסין ולהודו כשלו.
בהשוואה לסוחוי-27, לסוחוי-33 ישנם כני-נסע ושלדה חזקים יותר, וכנפיים מתקפלות - כולם נועדו לצורך התאמתו לפעילות על גבי נושאת מטוסים. כמו כן, כנפיו גדולות יותר על מנת שייצרו יותר עילוי, מנועו משודרג וניתן לתדלקו באוויר. בשנת 2009, הצי הרוסי הזמין מספר דגמי MiG-29K בתור תחליף לסוחוי 33.
רקע
במהלך שנות השבעים, מטוס הצי הסובייטי היחידי בעל יכולת המראה ונחיתה אנכית היה היאקולוב Yak-38. יכולותיו המוגבלות של מטוס זה הגבילו מאוד את יכולת הצי, דוגמת יכולתו הנמוכה לשאת מטען וטווח הטיסה הקצר שלו. בעקבות כך הוחלט להשתמש בנושאת מטוסים שתתאים להמראה ונחיתה רגילה. נושאות המטוסים השונות של הצי הרוסי היו קטנות יחסית באותה תקופה ולכן היה צורך בתכנון נושאת מטוסים גדולה יותר שתתאים לדרישות אלו.
לצורך התאמת הדגמים MiG-29K וה-Su-27K לנושאת המטוסים החדשה, הסובייטים החלו לפתח מעוטים, כבלי עצירה ומערכות נחיתה אופטיות ומבוססות רדיו. טיסות הניסוי החלו בבסיס צבאי בחצי האי קרים. הן חברת סוחוי והן מיקויאן גורביץ' ערכו שיפורים ושינויים בדגמי המטוסים כך שיתאימו להמראה ממסלול המראה קצר. שלוש טיסות ניסוי נערכו על ידי הטייס ניקולאי סדובניקוב ב-28 באוגוסט 1982. מטיסות אלו הוסק שמסלול המראה רגיל ו"שטוח" לא יתאים, וכך הוחלט להעניק לנושאת המטוסים שיפוע שיגרום להארכת מסלול ההמראה.
תכנון הדגם הראשוני של ה-Su-27K הסתיים בשנת 1978. ב-18 באפריל 1984, הממשלה הסובייטית הורתה לסוחוי לפתח מיירט חזק ולמיקויאן גורביץ' לייצר מטוס קרב רב-משימתי קל. בנובמבר 1984, התכנון הראשוני של הסוחוי עבר את הביקורות ואב טיפוס ראשוני ומשופר יוצר כבר בשנת 1986.
טיסות ניסוי
טיסת הבכורה של אב הטיפוס של המטוס, ה-Su-27K, נערכה ב-17 באוגוסט 1987, וטייס הניסוי היה ויקטור פוגצ'יוב. טיסת הניסוי השנייה נערכה ב-22 בדצמבר 1987. הטייסים תרגלו נחיתה בלילה ללא עזרי תאורה, תוך הסתמכות על מערכות המטוס בלבד. רק בתום שנתיים נוספות נושאת המטוסים "טביליסי", ששמה ששונה לאדמירל קוזנצוב, עזבה את מספנת הצי.
ויקטור פוגצ'יוב, שהטיס גם את אב הטיפוס השני של המטוס Su-27K, היה לטייס הרוסי הראשון שנחת באופן רשמי על נושאת מטוסים ב-1 בנובמבר 1989. נמצא שמגיני הסילון של נושאת המטוסים היו קרובים מדי למנועי המטוס כאשר הוצבו בזווית של שישים מעלות, ועל כן הוחלט להטותם בזווית של 45 מעלות. עם זאת, כאשר המטוס הוצב לפניהם במשך יותר משש שניות, צינורות המים המגנים התפוצצו. הטייס, פוגצ'יוב, הוריד את עוצמת הדחף של המנועים, ובטעות גרם לכך שהמעצורים (בלוקים המונעים מהמטוס להאיץ) זזו ומטוס הקרב המשיך להתקדם על גבי נושאת המטוסים. המטוס נעצר במהרה ופוגצ'יוב המריא לאחר מכן ללא מגיני סילון וללא מעצורים. מאז אותה תקרית, מסוקי חילוץ והצלה מדגם קמוב Ka-27 ליוו את נושאת המטוסים למקרה של תאונה.
במהלך תקופה של טיסות ניסוי נוספות שנמשכו שלושה שבועות, בוצעו 227 גיחות ו-35 נחיתות על גבי סיפון נושאת המטוסים. נערכו בדיקות נוספות לאבחון יכולתו של המטוס באוויר, וב-26 בספטמבר 1991 טייסי הצי הרוסי החלו לבדוק את ה-Su-27K. רק בשנת 1994, המטוס עבר את כל הבדיקות והמבחנים וקיבל אישור רשמי להיכנס לשורות חיל האוויר הרוסי והצי. בין השנים 1990-1991, שבעה דגמי ייצור של המטוס נפסלו.
פיתוחים נוספים
בשנת 2010, סוחוי החלה לפתח גרסה משודרגת של המטוס וטיסות ניסוי החלו באוקטובר 2010. גרסה מודרנית זו של הסוחוי-33 באה לתת מענה למקבילתה בחיל האוויר הסיני, וכן כדי למשוך הזמנות מהצי הרוסי. בין השיפורים נכללו מנועים חזקים יותר שיכולים לספק 132 קילו ניוטון דחף (מדגם AL-31-F-M1) ויכולת נשיאת חימוש גדולה יותר. עם זאת, סוחוי לא יכלה לשפר את המכ"ם ואת מערכות הנשק בזמנו בשל מגבלות תקציב. לפי ריצ'רד פישר (כתב צבאי), הועלתה השערה שהחברה תשדרג פעם נוספת את המטוס ושהמטוסים שיצאו מפס ייצור זה יכללו מכ"ם מערך מופע, הנעה וקטורית וטילים ארוכי טווח נגד ספינות.
איגנץ מושלס
(איזאק) איגנץ מושלס (בגרמנית: (Isaac) Ignaz Moscheles; 23 במאי 1794 – 10 במרץ 1870) היה מלחין ופסנתרן וירטואוז יהודי-צ'כי יליד בוהמיה, שהקריירה שלו, אחרי שנותיו הראשונות, התנהלה תחילה בלונדון ואחר בלייפציג, שם החליף את חברו ותלמידו לשעבר, פליקס מנדלסון, בתפקיד ראש הקונסרבטוריון.
מקורות
חלק גדול מן הידוע לנו על חיי מושלס לקוח מאסופה של יומניו, ששרלוט, אשתו, התקינה לדפוס אחרי מותו והוציאה לאור בשנת 1874. האסופה הזו גם מתארת בצבעים חיים את תקופתו ואת בני זמנו בחוגי המוזיקה. לרוע המזל, היומנים עצמם אבדו מאז, אם כי קיימת עדיין האפשרות שיתגלו מחדש. עוד מקור חשוב מהווה חליפת המכתבים בין מושלס למנדלסון, שנשמרה באוסף ברדרטון באוניברסיטת לידס ובנו של איגנץ (ובן-סנדקותו של פליקס מנדלסון), פליקס מושלס, הוציא לאור בשנת 1888.
ילדות ונעורים
מושלס נולד בפראג למשפחת סוחרים יהודית אמידה. שמו הפרטי היה במקור איזאק. אביו ניגן בגיטרה והשתוקק שאחד מילדיו יהיה למוזיקאי. תחילה כיוון את ציפיותיו אל אחותו של איגנץ, אבל כשהסתייגה, הועברו שיעורי הפסנתר שלה אל אחיה. כבר בשלב מוקדם התלהב איגנץ מן המוזיקה לפסנתר של בטהובן (שנחשבה אז למהפכנית). מורו בקונסרבטוריון של פראג, בדז'יך ובר, שביכר את מוצרט, ניסה לרסן את התלהבותו ולהפנות אותו אל באך, מוצרט וקלמנטי. כישרונו המוזיקלי הבולט הביאו לווינה, אל לימודי קונטרפונקט ותאוריה אצל אלברכטסברגר והלחנה אצל סליירי. בתקופה זו שינה את שמו הפרטי מ"איזאק" ל"איגנץ". הוא היה מן הווירטואוזים הראשונים במעלה בווינה בתקופת קונגרס וינה, בשנים 16–1815, אז חיבר את "וריאציות אלכסנדר", אופוס 32, לפסנתר ותזמורת, יצירה וירטואוזית שנהנתה מפופולריות עצומה. בשנים הבאות הופיע עם "וריאציות אלכסנדר" בכל רחבי אירופה. בשנותיו בווינה התיידד עם מאיירבר (שהיה באותו זמן פסנתרן וירטואוז ועדיין לא מלחין) ואלתוריהם המשותפים על הפסנתר הנחילו להם תהילה רבה.
בתקופת חייו בווינה זכה מושלס לפגוש את אלילו, בטהובן, שהתרשם כל כך מכשרונותיו של הצעיר, עד שהפקיד בידו את התקנת האופרה שלו, פידליו. לפסנתר, לפי הזמנת בית ההוצאה לאור של יצירותיו, ארטאריה. בסוף כתב היד, לפני שהגיש אותו לבטהובן, כתב מושלס את המילים Fine mit gottes Hülfe (תם ונשלם בעזרת האל). בטהובן אישר את גרסתו של מושלס, אבל צירף תוספת משלו למילים: O Mensch, hilf dir selber (אדם, עזור לעצמך!). יחסיו הטובים של מושלס עם בטהובן התגלו כחשובים לשניהם בסוף חייו של בטהובן.
אמונות
מושלס עוד היה יהודי שומר מצוות בשנת 1816, כאשר כתב לקהילה היהודית בווינה אורטוריה לכבוד השלום. במשך כל חייו שמר (כמו מוזיקאים רבים ממוצא יהודי) על קשרים עם חוגי המוזיקאים היהודים במוצאם (למשל פליקס מנדלסון, אנטון רובינשטיין, יוזף יואכים, פרדיננד הילר) ועם נותני חסות יהודים (משפחת אסקלס בווינה, משפחת לאו בפריז ומשפחת הבנקאים רוטשילד מאנגליה). בשנת 1825 נשא לאישה בבית הכנסת של פרנקפורט את שרלוט אמדן, בת לבנקאי יהודי ודודנית של היינריך היינה. עם זאת, לאחר שהשתקע באנגליה מצא לנכון להצטרף, באופן טכני לפחות, לכנסייה. ילדיו הוטבלו כולם סמוך ללידתם והוא ואשתו הוטבלו ב-1832. מושלס לא התכחש מעולם למוצאו היהודי ולקח לעיתים קרובות את משפחתו לביקורים אצל קרובי משפחתו בפראג, ששמרו כולם אמונים לדת היהודית.
הפגישה עם מנדלסון ותקופת החיים בלונדון
אחרי התקופה שעשה בווינה יצא מושלס לסדרה רבת-רושם של מסעות קונצרטים באירופה - ההאזנה לנגינתו של מושלס בקרלסבאד היא שהלהיטה ברוברט שומאן את התשוקה להיות לפסנתרן וירטואוז בעצמו. אבל קבלת פנים חמה במיוחד מצא מושלס בלונדון, שם קיבל בשנת 1821 חברות כבוד באקדמיה למוזיקה של לונדון (בהמשך האקדמיה המלכותית למוזיקה). בסוף אותה שנה כתב ביומנו "אני מרגיש יותר ויותר בבית באנגליה", ולא היסס אף רגע בבואו להשתקע שם לאחר נישואיו.
עוד קודם כן, בשנת 1824, נענה להזמנתו של אברהם מנדלסון ברתולדי לבוא אל ביתו בברלין ולתת שיעורי מוזיקה לילדיו, פליקס ופאני. ואלה היו הדברים שכתב לאחר פגישתו עמם:
כעבור שבועות אחדים כתב:
כך החלה מערכת יחסים יוצאת דופן בעוצמתה, שנמשכה כל חייו של מנדלסון ואף מעבר להם (הוא נפטר בשנת 1847). למושלס היה חלק רב וחשוב בהבאת פליקס ללונדון בפעם הראשונה בשנת 1829 - אברהם הפקיד את פליקס בידיו בביקור זה. מושלס התכונן אליו בקפידה. בלונדון, לצד הופעותיו הסדירות כפסנתרן מצליח ותפקידו כיועץ מוזיקלי לערביות של משפחת רוטשילד, שימש מושלס כעוזר שאין ערוך לחשיבותו לסר ג'ורג' סמארט והאגודה הפילהרמונית המלכותית. במסגרת תפקידו חיווה את דעתו בנושא כשרונותיהם של מוזיקאים אירופאים שפגש במסעות הקונצרטים שלו עצמו. כשסמארט עצמו יצא לסיור באירופה בשנת 1825, לאתר חידושים במוזיקה ובנגנים בשביל האגודה, סיפק לו מושלס רשימה של אנשי קשר ומכתבי המלצה, שכללו הן את בטהובן והן את מנדלסון. (בפראג פעל אחיו של מושלס כמדריך לסמארט). סמארט ביקר את מנדלסון בברלין והתרשם הן מפליקס והן מפאני. פגישה זו הביאה בסוף של דבר להזמנת מנדלסון לנצח על האגודה הפילהרמונית בביקורו בשנת 1829.
בשנת 1827 פעל מושלס כמתווך בין האגודה הפילהרמונית לבין בטהובן הגווע. הוא שכנע את האגודה לשלוח לבטהובן כספים שהמלחין נזקק להם נואשות בעת מחלתו. בתמורה לכך הציע בטהובן לכתוב לאגודה את הסימפוניה העשירית שלו. היצירה לא הגיעה לכלל השלמה.
להצלחתו הכבירה של מנדלסון באנגליה, משנת 1829 עד מותו, היו השלכות חיוביות גם לגבי ידידו. אומנם המוזיקה של מושלס נחשבה כבר למיושנת מעט, אבל הייתה דרישה עצומה לשירותיו כמורה למוזיקה ובין תלמידיו היו ילדים רבים מחוגי הממון והאצולה. כמו כן התמנה ל"פסנתרן בשירות הנסיך אלברט" משרה ללא יגיעה, שבכל זאת היה בה כדי לבצר את מעמדו.
מושלס לא חדל מעולם מקידום המוזיקה של בטהובן והגיש רסיטלים רבים של יצירותיו; ב-1832 ניצח על ביצוע הבכורה הלונדוני של המיסה סולמניס וכן תרגם את הביוגרפיה של בטהובן מאת שינדלר לאנגלית. הוא היה מתומכיו המוקדמים של רסיטל הפסנתר - קונצרט של מוזיקה לפסנתר בלבד, חידוש שיש מחלוקת בשאלה, אם לייחס אותו לליסט או למושלס. מושלס נודע בהשבת הצ'מבלו ככלי לרסיטל סולו. הוא הופיע לעיתים קרובות עם מנדלסון, הן בלונדון והן במקומות אחרים - בין היצירות שהיו חביבות על שני המוזיקאים היו הקונצ'רטי של באך לכלי מקלדת שונים. בהזדמנויות אלה התחרו מנדלסון ומושלס ביניהם בקדנצות מאולתרות. היו גם ביצועים של הקונצ'רטו לשלושה צ'מבלי, פעם עם תאלברג בצ'מבלו השלישי, בפעם אחרת עם קלרה שומאן. מושלס הופיע לא פעם במנצח, בייחוד ביצירות בטהובן.
השנים בלייפציג
במשך כל התקופה הזו המשיך אומנם מושלס לכתוב מוזיקה ולצאת לסיורי קונצרטים, אך לפרנסתו הסתמך במידה רבה על הוראת מוזיקה, שהכבידה עליו לא מעט. על כן, כשמנדלסון ייסד קונסרבטוריון בלייפציג בשנת 1841, היה נחוש בדעתו למשוך אליו את ידידו מושלס כעמית, בהבטיחו לו שפע זמן פנוי בלוח השעות שלו להופעות בקונצרטים ולכתיבת מוזיקה. מושלס נענה בשמחה ולאחר מותו של מנדלסון בשנת 1847 קיבל עליו את ניהול המוסד.
הקונסרבטוריון היה למעשה למקדש המנציח את מורשת מנדלסון. המבקר והפסנתרן אדוארד דאנרויטר, שלמד אצל מושלס בלייפציג בשנים 1859 - 1863, כתב לאחר זמן:
היו שלחשו, כי שני פסנתרי הכנף בחדר הפסנתרים בקונסרבטוריון נוהגים להתאמן בנגינת הקונצ'רטו ברה מינור של מנדלסון לגמרי לבדם, משעה חצות וחצי בלילות יום א' ועד קריאת התרנגול. כוחו של הרגל, כנראה.
היה זה איפוא תפקידו של מושלס להוביל את התקפת הנגד על וגנר בעקבות התקפתו המרושעת של וגנר על מנדלסון (ומאיירבר) במאמר הנודע לשימצה שלו, Das Judenthum in der Musik ("היהדות במוזיקה"). הוא דרש, שהמו"ל של וגנר, ברנדל, יתפטר ממועצת המנהלים של הקונסרבטוריון. מושלס, כמוהו כמנדלסון, גרס שהמוזיקה הגיעה לתור הזהב שלה בתקופה שבין באך לבטהובן וחשד במגמות חדשות כאלה שהציגו וגנר, ליסט וברליוז (אם כי לא בהכרח התנגד להן). עם זאת, יחסיו האישיים עם מלחינים אלה (פרט אולי לווגנר) נשארו לבביים. מורשת מנדלסון בבריטניה הביאה לכך, שהקונסרבטוריון בלייפציג נהנה ממוניטין רמים בחוגי המוזיקה באנגליה ובין תלמידי המוסד בתקופתו של מושלס היו ארתור סאליבן וצ'ארלס ויליירס סטנפורד.
מושלס מת בלייפציג ב-10 במרץ 1870, תשעה ימים אחרי שהשתתף בחזרה האחרונה שלו עם תזמורת הגוונדהאוס של לייפציג.
מוזיקה
בין 142 מספרי האופוס שלו, כתב מושלס כמה וכמה יצירות סימפוניות. פרט לאוברטורה וסימפוניה, כולן מיועדות לפסנתר ותזמורת. שמונה קונצ'רטי לפסנתר (שהאחרון בהם הגיע לימינו בקטעים בלבד, ללא תפקידי תזמורת, שאבדו עם הזמן) וקבצים של וריאציות ופנטזיות על שירי עם. הנושא העיקרי של פרק הסיום בקונצ'רטו הרביעי שלו לפסנתר מבוסס על הנעימה "גרנדירים בריטים".
עוד הניח אחריו מושלס כמה יצירות קאמריות (בהן שלישיית פסנתר שהוקלטה), ומספר רב של יצירות לפסנתר סולו, בהן סונאטות ואטיודים, שתלמידים מתקדמים המשיכו לתרגל גם כשהמוזיקה של מושלס נשכחה מלב. הוא כתב גם מוזיקה לכמה שירים.
בעשור האחרון, הודות להתחדשות העניין ביצירות של מלחין זה ושל עמיתיו, אפשר להשיג עוד מיצירותיו של מושלס על גבי תקליטורים, בייחוד בהוצאת חברות הקלטה קטנות ועצמאיות. כל היצירות הגמורות - הקונצ'רטי לפסנתר והפנטזיות לפסנתר ותזמורת הוקלטו וזמינים למכירה בחברת היפריון, בביצוע הווארד שלי, שגם מנצח על התזמורת הסימפונית של טסמניה; היפריון גם הוציאו את מכלול תרגילי הפסנתר, בנגינת פייר לאן. גם איאן רובסון הקליט את ששת הראשונים וכלל גם צמד וריאציות, ששלי לא הקליט.
תהדיאה
תהדיאה או תהדייה (בערבית: تَهْدِئَة) היא מונח בערבית אשר משמעו רגיעה, או הפסקת אש זמנית. המונח שכיח ושגור בשיח בין מערכת הביטחון הישראלית וארגוני הטרור הפלסטיניים, בבואם לנהל משא ומתן להשכנת שקט ורגיעה זמניים לאחר הסלמה ביטחונית, ולקראת ההסלמה הבאה.
ה"תהדיה" היא נגזרת מהמילה "הודנה" שמשמעותה הפוגה. התהדייה משמשת להתארגנות של שני הצדדים: הפלסטיני והישראלי; חמאס למשל, באמצעות תיווך מצרי, עשה בכך שימוש לא פעם כאשר ספג אבדות כבדות, למשל, במהלך מבצע עופרת יצוקה וביקש רגיעה - שהתבררה כבקשה להתארגנות, לאחר שהארגון הצטייד ברקטות גראד ופאג'ר בעלות דיוק, יכולת הרס, וטווח העולים על יכולותיו של הקסאם.
דוגמה לשימוש במונח "רגיעה" היא כאשר מצרים משמשת כמתווכת במקרים שבהם החמאס מבצע ירי רקטות או פעילות טרור אחרת לעבר יישובים אזרחיים בדרומה של ישראל ובתגובה כוחות צה"ל מבצעים פעולות מניעה ותגמול, כשמצרים מבקשת להכריז על רגיעה משני הצדדים על מנת להימנע מהסלמה.
המושג מתייחס גם לרגיעה באופן כללי בין שני צדדים השרויים בסכסוך; כך למשל במהלך העימות המזוין בין חמאס לפת"ח ברצועת עזה, כמה ממדינות הליגה הערבית נרתמו לתווך בין שני הצדדים כדי להשיג "תהדיאה".
ויקיפדיה הארמית סורית
ויקיפדיה הארמית סורית (בארמית סורית: ܘܝܩܝܦܕܝܐ ܐܝܢܣܩܠܘܦܕܝܐ ܚܐܪܬܐ; ויקיפדיא אינסקלופדיא חארתא; כלומר "ויקיפדיה האנציקלופדיה החופשית") היא גרסה בשפת הארמית הסורית של ויקיפדיה, אנציקלופדיה אינטרנטית חופשית. ויקיפדיה זו הושקה ביולי 2004.
ויקיפדיה הארמית סורית נכתבת באלפבית הסורי הספרותי, המכונה "אֵסְטְרַנְגִלָא" (בארמית: ܐܣܛܪܢܓܠܐ).
היסטוריה
ויקיפדיה הארמית סורית הושקה ביולי 2004 ותחילה נקראה בשם "ויקיפדיה הארמית". בשנת 2010, שונה שמה של ויקיפדיה זו מהשם "ויקיפדיה הארמית" (ܘܝܩܝܦܕܝܐ ܕܠܫܢܐ ܐܪܡܝܐ; ויקיפדיא דלשנא ארמיא), הכללי, לשם "ויקיפדיה הארמית סורית" (ܘܝܩܝܦܕܝܐ ܕܠܫܢܐ ܣܘܪܝܝܐ; ויקיפדיא דלשנא סורייא), בהחלטה שהתקבלה בפה אחד. ויקיפדיה זו יוחדה בסופו של דבר לניב מסוים זה מכיוון שלשפה הארמית כיום מספר להגים מגוון, בעל שוני משמעותי באוצר המילים, בהגייה ובכתיבה, ומשום שרוב כותביה שולטים וכותבים את ערכיהם בוויקיפדיה בניב הארמית הסורי הספרותי.
שם זה אמנם שונה רשמית ועל פי הנהלים, אך בפועל ויקיפדיה זו עדיין מכונה לעיתים בשמה הקודם וקוד ה־ISO שלה טרם הוחלף מ-arc ל-syc.
סטטיסטיקה
נכון לספטמבר 2020, בוויקיפדיה הארמית סורית כ-1,764 ערכים, 14,712 משתמשים רשומים שמתוכם 9 הם משתמשים פעילים (משתמשים שביצעו מעל עריכה אחת ב-30 הימים האחרונים) ו-2 הם מפעילי מערכת. ויקיפדיה הארמית סורית מדורגת במקום ה-236 מבחינת כמות הערכים שלה מבין הוויקיפדיות בשפות השונות.
נכון לדצמבר 2018, בוויקיפדיה הארמית סורית קרוב לכ-0.5% מהערכים בשפה שמית, מה שהופך את ויקיפדיה הארמית סורית לוויקיפדיה השישית בגודלה מבחינת כמות הערכים הכתובים בשפה ממשפחת השפות השמיות, כשהיא מקדימה את ויקיפדיה התיגרינית בלבד.
לני קור
לני קור (בהולנדית: Lenny Kuhr; נולדה ב-22 בפברואר 1950 באיינדהובן) היא זמרת-יוצרת יהודייה-הולנדית.
ב-1967 היא התחילה את קריירת השירה שלה בהולנד, בביצוע שירים במסורת שאנסון הצרפתית.
ב-1969 היא ייצגה את הולנד באירוויזיון עם השיר De troubadour (מילים של דוד הרטסמה; התזמורת בניצוחו של פרנץ דה קוק). היא הייתה אחת מתוך ארבע הזוכות באותה שנה.
ב-1982 קור התארחה בתחרות השירים הלאומית, התחרות ההולנדית הרשמית לקראת האירוויזיון.
לני קור התגיירה בגיל 20 בישראל בשנת 1970.
כשפרצה מלחמת יום כיפור, הגיעה לני לישראל בניסיון להעלות את המוראל הלאומי. היא הופעה במוסדות שיקום לפצועים ובבית החולים תל השומר, שבו היו מאושפזים הרבה פצועי מלחמה. אחת ההופעות במלחמה הופיע לני בתוך מטוס של חיל האוויר כשהיא לבושה בשכפ"ץ. היא הגיעה לישראל גם במלחמת המפרץ.
לני עצמה גרה בישראל מספר שנים עם בעלה הראשון ובנותיהם שרון ודפנה, ולאחר גירושיהם חזרה להולנד עם בנותיה והמשיכה לנהל אורך חיים יהודי.
היא נשואה בשנית לרוב פרנק (שגם הוא יהודי כמו בעלה הראשון).
שני בנותיה גרות כיום ברמת גן, ולכל אחת מהן יש שני ילדים.
לני חלק מהקהילה היהודית באיינדהובן וגם מכהנת כשגרירה בהולנד של גבעת חביבה.
באירוויזיון 2021 הופיעה עם שיר זכייתה משנת 1969, De troubadour, במסגרת הופעות אורח של זוכי עבר.
זהרה שץ
זהרה שץ (1916 – 1999) הייתה פסלת ישראלית, כלת פרס ישראל לציור ופיסול. בתו של מייסד "בצלאל", בוריס שץ.
ביוגרפיה
נולדה לד"ר אולגה פבזנר-שץ ופרופ' בוריס שץ, מייסד "בצלאל". את לימודיה התיכוניים בגימנסיה העברית בירושלים סיימה ב-1933 והמשיכה בלימודי אמנות באקדמיה גראנד שומיאר בפריז. בשנת 1937 השתתפה בעיצוב הביתן הארצישראלי בתערוכה העולמית שם. ב-1938 הצטרפה לאחיה בצלאל בקליפורניה, והתגוררה בארצות הברית עד שנת 1951.
ב-1960 עיצבה את מנורת יד ושם. הפסל זכה בפרס השני בתחרות לעיצוב סמל יד ושם, דגם מוגדל שלו הוצב ביד ושם ב-1985, ולימים אומץ הפסל בתור סמל יד ושם. בשנה זו עזבה לקליפורניה ונישאה לפסל והצייר אליוט פרנסיס סנדו, אותו הכירה בלוס-אנג'לס עוד בראשית שנות הארבעים. התגוררה ויצרה בארצות הברית עד פטירת בעלה ב-1978, שבעקבותיה שבה לירושלים. במקביל לפעילותה בשטחי אמנות שונים, עסקה גם בהוראת האמנות בישראל ובארצות הברית, הייתה יועצת לעיצוב תעשייתי במשרד המסחר והתעשייה.
הציגה בתערוכות יחיד רבות בישראל ומחוצה לה, ביניהן במוזיאון תל אביב לאמנות, בבית האמנים בירושלים ובמוזיאון סן-פרנסיסקו לאמנות מודרנית. כמו כן השתתפה בתערוכות קבוצתיות רבות במוזיאונים וגלריות בעולם.
בין עבודותיה המייצגות: עבודות חדשניות בפרספקס, תחריטים, תכשיטים, עטיפות לספרים, קירות מסך למוסדות ציבור ומסעדות, פנלים וקירות באוניית צים שלום, תשמישי קדושה, פסלים בתנועה (מוביילים), דלתות ושערים, ציורי שמן ופיסול סביבתי. הן הוצגו במקומות רבים בארץ ובעולם.
זכתה בפרסים רבים: פרס דיזנגוף לאמנות, פרס 'יד ושם', פרס המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק ופרס הזהב בטריאנלה מילאנו. בשנת 1955 הוכתרה ככלת פרס ישראל לציור ופיסול.
ניקולה קאליניץ' (כדורסלן)
ניקולה קאליניץ' (בסרבית: Никола Калинић; נולד ב-8 בנובמבר 1991) הוא כדורסלן סרבי המשחק בקבוצת ברצלונה מליגת העל הספרדית בכדורסל והיורוליג. גובהו 2.02 מטרים, והוא משחק בעמדת הסמול פורוורד.
זהרה שץ
ביוגרפיה
זהרה שץ, האחרונה בשושלת שץ, נפטרה ב-1999 בירושלים. נטמנה בהר המנוחות.
ניקולה קאליניץ' (כדורסלן)
השנים הראשונות
את דרכו המקצועית החל ב-2009–2010 בקבוצת ספרטק סובוטיצה, בה שיחק עונה אחת. עונה לאחר מכן, עבר לשחק בק.ק נובי סאד לעונה אחת גם כן, והחל משנת 2011 ועד 2013 שיחק בוויבודינה נובי סאד.
זהרה שץ
מנימוקי ועדת השופטים לפרס ישראל
החלטת ועדת השופטים לפרסי ישראל לאמנות לשנת תשט"ו-1955:
ניקולה קאליניץ' (כדורסלן)
הכוכב האדום בלגרד
ביום 21 ביולי 2014 קאליניץ' חתם על חוזה לשלוש שנים בקבוצת הכוכב האדום בלגרד, ולראשונה זכה להשתתף במפעל היורוליג. בעונת הבכורה שלו ביורוליג, העמיד ממוצעים של 9.2 נקודות, 3.9 ריבאונדים ו-2 אסיסטים ב-24 דקות למשחק. זאת ועוד, קאליניץ' היה שותף לזכייתה של הקבוצה באליפות הליגה הסרבית, הגביע הסרבי וכן באליפות הליגה האדריאטית.
פנרבחצ'ה
ב-12 באוגוסט 2015 קאליניץ' עבר באופן רשמי לפנרבחצ'ה כאשר חתם על חוזה לשנתיים, עם אפשרות לשנה נוספת.
ב-7 ביולי 2017 חתם השחקן לשלוש עונות נוספות בקבוצה.
קאליניץ' זכה עם פנרבחצ'ה באליפות היורוליג בשנת 2017, לאחר שזו גברה על אולימפיאקוס מיוון בתוצאה 64–80. קאליניץ' היה הקלע המצטיין במשחק הגמר, יחד עם בוגדן בוגדנוביץ', כאשר כל אחד מהם קלע 17 נקודות. בנוסף, קאליניץ' היה שותף לזכייתה של פנרבחצ'ה בשלוש אליפויות רצופות של ליגת העל הטורקית בין השנים 2016 ל-2018, בשלוש גביעי טורקיה (2016, 2019 ו-2020) ובשני גביעי נשיא טורקיה (2016 ו-2017).
ולנסיה וחזרה לכוכב האדום
ב-18 ביולי 2020 חתם לעונה אחת בולנסיה. סנה לאחר מכן, עם סיום החוזה, הוא חזר לשחק בכוכב האדום בלגרד.
ברצלונה
ביולי 2022 חתם קאליניץ' לשנתיים בברצלונה, זאת לאחר שהקבוצה קנתה את הזכויות עליו בליגה הספרדית מוולנסיה.
משה אריה קורץ
הרב ד"ר משה אריה קורץ (תר"ע, 22 בדצמבר 1909, יבוז'נה, גליציה, אוסטריה (פולין) – כ"ב בכסלו תשנ"ה, 25 בנובמבר 1994, ירושלים) היה פעיל בתנועת הפועל המזרחי ערב הקמתה של מדינת ישראל ונציג התנועה בארגון "ההגנה", מנכ"ל משרד הסעד בשנים 1960–1976.
ביוגרפיה
משה אריה קורץ נולד בשנת 1909 בעיר יבוז'נה שבגליציה, אוסטריה (בעקבות מלחמת העולם הראשונה בפולין). היה ממייסדי תנועת הנוער השומר הדתי בפולין. לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים בעירו, נסע ללמוד בווינה, שם קיבל בשנת 1936 תואר דוקטור באוניברסיטת וינה וסמיכה לרבנות בבית המדרש לרבנים בעיר (בין ידידיו בווינה היה ישראל אלדד). קורץ היה ציר הקונגרס הציוני ה-19 בלוצרן בשנת תרצ"ה (1935) מטעם "החלוץ וצעירי המזרחי". ב-1936, עם סיום לימודיו, עלה לארץ ישראל. בארץ ישראל לימד יהדות במקווה ישראל ושימש מורה בבתי ספר תיכוניים בתל אביב. כמו כן, היה מפעילי ההגנה. היה פעיל בתנועת הפועל המזרחי ועם קום המדינה היה לאחראי לענייניה הפוליטיים. היה חבר הוועד המפקח על בתי הספר של המזרחי. כיהן כסגן יו"ר ועדת הבחירות המרכזית לכנסות השנייה, השלישית והרביעית.
היה מעורב בעבודה סוציאלית במסגרות ממלכתיות. פרסם ספר בנושא פיתוח שירותי הסעד במדינת ישראל וכן מאמרים שונים בנושא. היה חבר בארגונים בינלאומיים העוסקים במדיניות רווחה ובשירותים סוציאליים. שימש כמנכ"ל משרד הסעד משנת 1960 ועד פרישתו לגמלאות ב-1976, ותרם רבות לפיתוח התפקיד והמשרד. נמנה עם מחברי הערכים של האנציקלופדיה העברית.
היה ממייסדי כפר ילדים "נרדים" בערד בשנת 1981. יזם גם את הקמת הכפר “מגדים”, שנפתח רק לאחר פטירתו.
היה נשוי לחנה-מרים קורץ לבית שידלובסקי. בין ילדיו: פרופ' עמיה ליבליך, פסיכולוגית וסופרת; עו"ד שלומית רובין, מבקרת עיריית ירושלים לשעבר; אלישבע מאי, עורכת ספרותית ופעילה חברתית.
ספרו
‫* משה אריה קורץ, שירותים סוציאליים בישראל: יעדים ומגמות: קובץ הרצאות ומאמרים, 1960–1975, ירושלים: משרד הסעד, תשל"ו-1975.
חלוקה מנהלית של עומאן
מבחינה מנהלית, החל מ-28 באוקטובר 2011 עומאן מחולקת ל-11 מחוזות (מֻחַאפַזַה, מדויק: מחאפט'ה, محافظة).המחוזות מחולקים לנפות (וִלַאיַה, ولاية).
נובגורוד (מחוז)
מחוז נובגורוד (ברוסית: Новгородская область; תעתיק: נובגורודסקאיה אובלסט) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. המחוז נמצא בשטחו של המחוז הפדרלי הצפון-מערבי, כ-400 ק"מ דרומית למוסקבה.
המחוז הוקם ב-5 ביולי 1944.
מבחינה אדמיניסטרטיבית המחוז כולל 21 אזורים מוניציפליים וכן העיר נובגורוד הנחשבת לבעלת חשיבות מחוזית.
כ-64% משטח המחוז מכוסה ביערות.
בית הכנסת בסופיה
בית הכנסת בסופיה (בבולגרית: Софийска синагога) הוא בית הכנסת הגדול ביותר בבלקן, והשלישי בגודלו באירופה. נבנה בין השנים 1905–1909 ונחנך ביום כ"ג באלול ה'תרס"ט - 9 בספטמבר 1909 במעמד הצאר פרדיננד הראשון. מיקומו במרכז סופיה, מאחורי בניין השוק המרכזי.
נובגורוד (מחוז)
היסטוריה
התיישבות רוסית באזור מוכרת מהמאה ה-7. החל משנת 862 היה האזור מרכז רפובליקת נובגורוד. השטח סופח לרוסיה בשנת 1478. מאז סיפוחה גדולתה של העיר והאזור פחתו מאוד.
פוליטיקה
המועצה המחוקקת היא הדומה המחוזית של נובגורוד.
המשרה הבכירה ביותר במחוז היא מושל מחוז נובגורוד, מושל המחוז הראשון היה מיכאיל פרוסאק שכיהן משנת 1991 עד 2007 עת מונה להיות לנציג הנשיאותי במחוז הפדרלי הצפון-מערבי. במקומו מונה סרגיי מיטין, שכיהן עד שנת 2017 עת הודיע על התפטרותו. במקומו מונה אנדריי ניקיטין.
בית הכנסת בסופיה
שטח המבנה 659 מטר רבוע, מכיל 1,170 מקומות ישיבה. הנברשת המרכזית יוצרה בווינה, גובהה 19.2 מטר, ומשקלה כ-1,700 קילוגרם, והיא נחשבת לגדולה ביותר בבולגריה. גג המבנה, שגובהו כ-33 מטר, מורכב מ-6 קמרונות, הגדול שבהם מתומן בקוטר 20 מטר, וכן מ-6 מגדלים. הקמרונות והמגדלים מעוטרים ב-12 מגיני דוד. העמודים עשויים שיש איטלקי, והחלל הפנימי מעוטר בגילופי עץ ובפסיפס בסגנון ונציאני בחלונות.
נובגורוד (מחוז)
כלכלה
כלכלת המחוז מבוססת על מפעלי תעשייה רבים. בין היתר ניתן לציין ייצוא רמוצרי אלקטרונקה, חלקי מטוסים וכימיה שימושית. במחוז ממוקם מרכז ייצור של חברת Splat-Cosmetica שיהא בין המובילות ברוסיה באספקת מוצרי היהיאנה וקוסמטיקה לילדים.
בית הכנסת בסופיה
בשנת 1955 הוכרז בית הכנסת כמרכז תרבות לאומי של בולגריה.
נובגורוד (מחוז)
דמוגרפיה
בערים מתגוררת כ-70% מאוכלוסיית המחוז. הרוסים מהווים כ-88% מאוכלוסיית המחוז. בנוסף לכך, ניתן לציין את האוקראינים - כ-1.1%.
בית הכנסת בסופיה
זהו אחד משני בתי הכנסת הפועלים בבולגריה. המקום מנוהל על ידי ארגון יהודי בולגריה "שלום". בקומה השנייה של המבנה ספרייה ומוזיאון יהודי בולגריה, אשר נפתח בשנת 1992. בקומת הגג מוזיאון חדש בשיפוץ.
נובגורוד (מחוז)
דמוגרפיה
בעיר הגדולה - נובגורוד - מתגוררים כ-216 אלף תושבים.
שעוות אוזניים
שעוות אוזניים, או בשמה הרפואי צֶרוּמֶן (cerumen), מיוצרת בשליש הדרך של תעלת האוזן החיצונית על ידי בלוטות הפרשה שונות. תפקידה להגן על העור העדין בחלקה הפנימי של האוזן.
היווצרות השעווה
האוזן החיצונית כוללת את האפרכסת, תעלת השמע החיצונית ועור התוף. לתעלת השמע החיצונית צורה דמוית שעון חול, כך שהיא צרה יותר באמצעה. העור בחלק החיצוני של התעלה מכיל בלוטות שמפרישות שעווה. בלוטות אלו הן למעשה בלוטות זיעה הנקראות אפוקריניות. בלוטות אלו נמצאות באזורי בית השחי, האוזניים, הפטמות, הטבור ואזור איבר המין. בשונה מהבלוטות האקריניות, אין תפקידן לווסת את חום הגוף, אלא מפרישות נוזל דביק, עשיר במרכיבים אורגניים ושונה בהרכבו מהזיעה המופרשת בבלוטות הזעה האקריניות.
השעווה כוללת 4 מרכיבים
מחקרים מלמדים כי לשעווה תכונות אנטיבקטריאליות, והיא פוגעת ביכולות ההישרדות של חיידקים ופטריות רבים, וביניהם: המופוליס אינפלואנזה, סטאפילוקוקוס אואורקוס ואי קולי. השעווה אף מעכבת את צמיחת הפטרייה אוטומיקוזיס, חובבת האוזניים.
השעווה היא צמיגה ודביקה, על מנת שתוכל לספוח אליה חיידקים, לכלוך וגופיפים אחרים אשר עלולים להזיק לאוזן. בנוסף, השעווה דוחה מים.
סוגי השעווה
השעווה נחלקת לשני סוגים, שעווה לחה ושעווה יבשה.
שעווה לחה – שעווה זו נפוצה יותר בקרב לבנים ואפריקאים. שעווה זו בעלת צבע חום בהיר-כהה, והיא דביקה. לשעווה הלחה יש שתי וריאציות: שעווה קשה וסמיכה, הנפוצה אצל מבוגרים ונוטה להידחס ולהיכלא בתעלת האוזן, ושעווה רטובה שהיא רכה, לחה ודביקה, והיא נפוצה יותר אצל ילדים.
שעווה יבשה - שעווה זו נפוצה יותר אצל אסיאתים וילידים אמריקאים. שעווה זו היא אפורה או כהה, ומתפוררת.
סוג השעווה נקבע גנטית. תכונה זו נקבעת על ידי גן יחיד. האלל לשעווה יבשה רציסיבי, ונבדל מהאלל לשעווה לחה בחומצת גרעין אחת. מחקרים מלמדים כי שעווה יבשה קשורה בבלוטות אפוקריניות פחות מפותחות.
במחקרים שונים התברר כי רצף ה-DNA שקובע את סוג השעווה עבור האדם משפיע גם על ריח הזיעה המופרשת בגוף האנושי. נמצא קשר בין הסוג הלח של השעווה ובין ריח זיעה חזק יותר. אמנם לא יודעים מה הסיבה לכך, אך חוקרים שיערו שאצל אנשים בעלי שעוות אוזניים מסוג יבש, בלוטות הזיעה מפיקות פחות מזון לחיידקים ולכן הם פחות פעילים בהן - מה שמפחית את חוזקו של ריח הזיעה.
תפקיד השעווה
תפקיד השעווה הוא הגנה על האוזן. השעווה נוצרת בשליש הדרך של תעלת האוזן, ותפקידה לנוע מנקודת היצירה לעבר האפרכסת החיצונית ותוך כדי כך לאסוף לכלוך, אבק, חיידקים ומזיקים אחרים. זאת, על מנת להרחיק את כל אלה מהאוזן התיכונה והפנימית, המהוות חלק פנימי של הגוף ולפיכך רגישות הרבה יותר לזיהומים. זו הסיבה מדוע השעווה כה דביקה וצמיגה.
הצטברות שעווה
הצטברות שעווה היא למעשה תופעה בה שעוות האוזן נכלאת בתעלת האוזן, וגורמת לחסימה חלקית או מלאה שלה. הסיבות לתופעה זו הן ייצור מוגבר של שעווה – דבר הנובע מנטייה מולדת של כל אדם, ניקוי אוזניים לא נכון ושימוש במכשירי שמיעה הגורמים לדחיפת השעווה לכיוון התעלה. תופעה זו עלולה לגרום לירידה חלקית בשמיעה, כאב, הרגשת אטימות וכבדות באוזן ואף שמיעת רעשים לא רצונית.
הטיפול בהצטברות שעווה באוזן הוא על ידי הזרמת מים בלחץ גבוה לשם שחרור השעווה שהצטברה. טיפול זה נעשה על ידי רופא אף אוזן גרון, או במרפאת אחיות.
ככלל, על מנת למנוע תופעה זו יש להיזהר מהכנסת מנקי אוזניים וכדומה לאוזן. ניקוי האוזן נעשה בצורת ניקוי חיצוני עם בד לח – מגבת, וכדומה.
פאי (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
רוברט סטולורו
'''רוברט ד. סטולרו (באנגלית: Robert D. Stolorow''') הוא פסיכואנליטיקאי ופילוסוף אמריקאי, הידוע בעיקר על רעיונותיו בתחום הגישה האינטרסובייקטיבית בפסיכותרפיה. עסק גם בתאוריות אודות טראומה נפשית.
חייו
ב-1964 קיבל תואר ראשון בביולוגיה מאוניברסיטת הרווארד, והמשיך שם לתואר שני בפסיכולוגיה קלינית (1967) ותואר דוקטור בפסיכולוגיה קלינית (1970). ב-1974 סיים את הכשרתו כפסיכואנליטיקאי ופסיכותרפיסט במכון לפסיכואנליזה בניו יורק. ב-2005 קיבל תואר שני נוסף, בפילוסופיה, מאוניברסיטת קליפורניה בריברסייד, וב-2007 קיבל שם תואר דוקטור נוסף בתחום זה.
ב-1987 ייסד את "המכון ללימודי פסיכואנליזה וסובייקטיביות" בניו יורק, יחד עם ראשוני הגישה האינטרסובייקטיבית - ג'ורג' אטווד, ג'יימס פושאג ופרנק לכמן. סטולרו הוא גם ממייסדי "המכון לפסיכואנליזה עכשווית" בלוס אנג'לס (1991), חבר ומדריך בו. במקביל הוא מרצה לפסיכיאטריה בבית הספר לרפואה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. משנות ה-70 כתב מספר ספרים וכ-200 מאמרים בתחומים שונים בפסיכואנליזה וטראומה.
סטולרו זכה על פועלו להוקרה ופרסים שונים, בין השאר מטעם אגודת הפסיכולוגים האמריקאית (1995), מרכז סן פרנסיסקו לפסיכואנליזה (2011), והמרכז הבינלאומי לחינוך פסיכואנליטי (2012).
חוג דדקינד
במתמטיקה, ובעיקר באלגברה, תורת המספרים וגאומטריה אלגברית, חוג דדקינד הוא תחום שלמות נותרי נורמלי שבו כל אידיאל ראשוני שונה מאפס הוא מקסימלי. המבנה נקרא על שמו של ריכרד דדקינד.
הדוגמה הבולטת לחוגי דדקינד היא אוסף המספרים השלמים בשדה מספרים, ומכאן התפקיד המרכזי שיש להם בתורת המספרים האלגברית. לאידיאלים הראשוניים בחוג דדקינד יש תפקיד דומה לזה שמעניק המשפט היסודי של האריתמטיקה למספרים הראשוניים בחוג המספרים השלמים: כל אידיאל (שונה מאפס) אפשר לכתוב באופן יחיד כמכפלה של אידיאלים ראשוניים. כל תחום שלמות בעל תכונה זו הוא חוג דדקינד.
הגדרות שקולות
התפקיד המרכזי של חוגי דדקינד באלגברה קומוטטיבית מאפשר לאפיין אותם בדרכים רבות, המספקות מספר הגדרות חלופיות. תחום שלמות הוא חוג דדקינד אם: (קיימות הגדרות שקולות רבות אחרות).
דוגמאות
כל תחום ראשי הוא חוג דדקינד (ההפך אינו נכון). בפרט, חוג המספרים השלמים וכל חוג פולינומים F[x] במשתנה אחד מעל שדה F, הם חוגי דדקינד.
הרחבות וקשרים לחוגים אחרים
חוגי דדקינד אפשר להרחיב בכמה אופנים.
כל תחום ראשי הוא תחום פריקות יחידה, אבל ההפך אינו נכון (למשל, חוג הפולינומים בשני המשתנים x,y מעל שדה הוא תחום פריקות יחידה, אבל האידיאל אינו ראשי). בחוגי דדקינד שתי התכונות שקולות: חוג דדקינד הוא תחום פריקות יחידה אם ורק אם הוא תחום ראשי.
חוגי דדקינד הם "כמעט ראשיים" בכמה מובנים. למשל, כל אידיאל של חוג דדקינד נוצר על ידי שני איברים לכל היותר. יתרה מזו: אם אידיאלים בחוג דדקינד, אז קיים a\in R כך ש-I=J+Ra. לכל אידיאל I בחוג דדקינד, קיים אידיאל J כך שהמכפלה IJ היא אידיאל ראשי. (יותר מזה, ניתן לבחור J להיות זר לכל אידיאל A; או כך ש-Ra = IJ לכל עבור a איבר ב-I). חוג דדקינד בעל מספר סופי של אידיאלים ראשוניים הוא ראשי. אם חבורת המחלקות (ראו להלן) סופית, אפשר להפוך את החוג לראשי באמצעות היפוך של איבר אחד.
תחומים שהם כמעט דדקינד
תחום שלמות עם יחידה R הוא כמעט דדקינד אם מתקיים אחד התנאים השקולים הבאים כל תחום דדקינד הוא כמעט דדקינד. מאידך, אם תחום שלמות הוא כמעט דדקינד, כדי להיות דדקינד די לו בכך שכל אידיאל שונה מאפס מוכל במספר סופי של אידיאלים מקסימליים.
חבורת מחלקות האידיאלים
חבורת המחלקות של חוג דדקינד R מודדת עד כמה החוג אינו ראשי. יהי K שדה השברים של R. אידיאל שברי של R הוא, על-פי ההגדרה, R-תת-מודול I של K כך שעבור d\in R מתאים, מתקיים. למשל, כל אידיאל (רגיל) של R הוא גם אידיאל שברי.
נסמן ב- את קבוצת האידיאלים השבריים. בקבוצה זו אפשר להגדיר פעולת כפל כרגיל בכפל של אידיאלים. כך הופכת קבוצה זו למונואיד, שבו איבר היחידה הוא החוג עצמו. מכיוון שכל אידיאל שברי הוא אידיאל הפיך, זוהי חבורה אבלית - ומתכונת הפירוק היחיד של אידיאלים נובע שהיא חבורה אבלית חופשית הנוצרת על ידי אוסף האידיאלים הראשוניים של החוג. (אמי נתר הוכיחה שתחום שלמות שלקבוצת האידיאלים השברים שלו עם פעולת הכפל יש מבנה של חבורה - הוא חוג דדקינד).
קבוצת האידיאלים השבריים הראשיים, שלהם הצורה עבור 0\ne b\in K, היא תת-חבורה של. חבורת מחלקות האידיאלים של R היא חבורת המנה של  ביחס לחבורת האידיאלים הראשיים.
חבורת המחלקות היא טריוויאלית בדיוק כאשר כל אידיאל (שברי) הוא ראשי - כלומר, כאשר החוג ראשי. במקרים רבים (למשל, עבור חוגי שלמים של שדה מספרים), החבורה סופית.
נניח שחבורת מחלקות האידיאלים של R היא סופית. נבחר נציגים I_1,...,I_m של מחלקות האידיאלים (ניתן לבחור אותם להיות אידיאלים אמיתיים של R); ניקח b\neq 0 איבר כלשהו ב-\bigcap I_i, ו- המונואיד הנוצר על ידי b. אז S^{-1}R הוא תחום ראשי.
מודולים מעל חוג דדקינד
כל מודול נוצר סופית מעל חוג דדקינד אפשר לפרק כסכום ישר של מודול מפותל ומודול חסר פיתול. מודול חסר פיתול הוא סכום ישר של אידיאלים שבריים. אם A_i אידיאלים שבריים, הסכום תלוי רק בדרגה m ובמכפלה  בחבורת המחלקה. בפרט, כל מודול חסר פיתול ונוצר סופית מעל R הוא מהצורה R^n\oplus I, כאשר I אידיאל שלם של R.
אם מודולים כנ"ל מאותה דרגה, אז קיימים, אידיאלים שבריים , ואידיאלים שלמים , כך ש- ו-. האידיאלים I_i נקבעים באופן חד-משמעי, והם נקראים הגורמים האינווריאנטיים של N ב-M.
רולינג סטון טופ 200
רולינג סטון טופ 200 (באנגלית: Rolling Stone Top 200) הוא מצעד אלבומים אמריקאי, שהתפרסם מדי שבוע על ידי מגזין הרולינג סטון. מצעד האלבומים הסתמך על מכירות פיזיות ודיגיטליות, תוך הסתמכות על נתוני הזרמת מדיה (הן של האלבום והן של השירים באלבום).
בשונה ממצעד הבילבורד 200 והבילבורד הוט 100, מצעד זה לא הסתמך על נתוני רדיו. מצעד האלבומים פורסם לראשונה ב-2 ביולי 2019. האלבום הראשון אשר כבש את פסגת המצעד היה Help Us Stranger, של הלהקה האמריקאית, הראקונטורס. המצעד, כמו גם שאר המצעדים שהופעלו על ידי רולינג סטון, הופסקו להתפרסם ב-28 באוקטובר 2021.
רקע כללי
במאי 2019, נודע כי מגזין הרולינג סטון יתחרה עם מצעד האלבומים המוכר בילבורד 200, ויפרסם גם כן מצעד שבועי הכולל בתוכו 200 אלבומים שונים. מצעד האלבומים התבסס על מידע אשר נאסף על ידי החברה אלפא דטה. לאחר שלוש שנים בהם פורסם המצעד באופן קבוע ביום שישי, הוחלט להפסיק אותו ואת שאר מצעדי הרולינג סטון לאלתר, כשהאחרון פורסם ב-28 באוקטובר 2021.
האלבום האחרון שהגיע למקום הראשון ברולינג סטון טופ 200 היה Certified Lover Boy של דרייק, שעשה זאת עם מכירות של למעלה מ-63,000 עותקים בשבוע השמיני ליציאתו.
לברדוריט
בקרבת העיר ז'יטומיר באוקראינה, קיימים מספר מכרות המתמחים בכריית סלע המכיל כתשעים אחוז לברדוריט. סלע זה מכונה אנארתוזיט, והוא נכרה בגושים בצורת תיבה, שמנוסרים ללוחות המשמשים כמשטחי עבודה במטבחים וניחנים במראה מרשים בזכות גבישי הלברדוריט הגדולים והכחולים.
הלברדוריט מצוי באמצעיתה של שורת המינרלים האיזומורפית (כלומר שורה של תרכובות אנלוגיות בהרכבן) מקבוצת הפלדספטים (פצלות השדה) המתחילה באלביט ומסתיימת באנורתיט והמכונה פְּלַגְיוֹקְלז ("שבירה נטויה").
הלברדוריט הוא אחד המינרלים היפים ביותר. במבט ראשון נראה הלברדוריט כמינרל בעל גוון כהה עמום אך בחיתוך למקטעים הוא מייצר משחקי אור וצבע לאורך מישורי הפצילות הקרויים "לברדוראסנס" (labradorescence). הצבעים הנפוצים הם ירוק, כתום, כחול, וסגול.
מנוחה ושמחה
"מְנוּחָה וְשִׂמְחָה" הוא פיוט שנהגו לשורר בקהילות אשכנז בליל שבת. השם 'משה' חתום באקרוסטיכון של הפיוט, והוא מיוחס לרבי משה בן קלונימוס.
תוכן הפיוט
נושא הפיוט הוא שבח והלל ליום השבת. הבית הראשון משבח את השומרים והזוכרים את יום השבת, שבמעשיהם מעידים על כך שהעולם כולו נברא בשישה ימים על ידי האלוהים.
בבית השלישי מזכיר המשורר כי הטעם לחיוב שביתה ממלאכות אסורות בשבת, הוא זכר למעשה האלוהים ששבת ביום השבת מבריאת העולם.
בבית נוסף מדגיש המחבר כי השבת אינה מצוינת רק בהימנעות מעשיית מלאכות אסורות כל"ט מלאכות שבת, אלא אף מתייחדת בעשיית מעשים חיוביים, כגון בנוסח התפילה שנתקן לשבת.
בסיום הפיוט, מזכיר הפייטן את החיוב של לחם משנה ושל הקידוש ביום השבת, וכן החובה להתענג בשבת על ידי אכילת מאכלים ערבים, ובהבטחות של רוב טוב למקיימי מצוות השבת.
אתן
אֶתֶן (IUPAC: Ethene; שם טריוויאלי: אתילן, Ethylene) הוא תרכובת אורגנית פשוטה.
אתן הוא האלקן (Alken) הפשוט ביותר. זוהי מולקולה סימטרית המורכבת משני אטומי פחמן הקשורים זה לזה בקשר קוולנטי כפול; לכל אחד מאטומי הפחמן קשורים שני אטומי מימן. הנוסחה של אתן היא C2H4, והיא נכתבת לעיתים קרובות בצורה מפורטת יותר, המדגישה את קיום הקשר הכפול: CH2=CH2.
אתן, המהווה גז דליק, שימש בעבר כחומר להרדמה רפואית, אך השימוש בו נזנח לאחר גילויים של חומרי הרדמה דליקים פחות.
הורמון צמחי
לאתן חשיבות רבה בביולוגיה, והוא מהווה את אחד מחמשת ההורמונים הצמחיים העיקריים, ואת ההורמון הצמחי הגזי היחיד. כשאתן בא במגע עם רקמות שונות בצמח הוא מעודד הבשלה של פירות, פתיחה של פרחים, התפתחות ונשירה של עלים ונביטה של זרעים, והוא מגביר את עמידות הרקמה בפני מחלה או פגיעה פתוגנית. אתן מסונתז בתאי הצמח מחומצת האמינו מתיונין.
ההשפעה של אתן על צמחים ידועה לאדם מזה אלפי שנים, אם כי רק ב-1934 התגלה כי הצמחים עצמם מייצרים אותו. המצרים הקדמונים נהגו לחשוף עצי תאנה לעשן מדורות (אשר מכיל מעט אתן) ולהגביר בכך את קצב הבשלת הפרי. ב-1864 הובחן כי עצים שצמחו בסמוך למנורות רחוב (אשר היו מבוססות באותה העת על שריפת שמן) הראו מורפולוגיה וסימני גדילה בלתי-שגרתיים; במהרה התגלה הקשר לאתן הנפלט מהמנורות. אתן משמש חקלאים כיום כדי לזרז באופן מלאכותי ההבשלה של פירות כגון תמרים, הדרים ובננות שנקטפו בעודם בוסר. תהליך זה נקרא הבחלה. ניתן גם לבצע הבחלה ביתית על ידי שימוש בתפוחים, אגסים או בננות בשלים, הפולטים אתילן רב.
יחסי איי שלמה–ארצות הברית
יחסי איי שלמה–ארצות הברית הם היחסים הבילטרליים בין איי שלמה לבין ארצות הברית של אמריקה.
היסטוריה
ארצות הברית החלה בקיום יחסים דיפלומטיים עם איי שלמה בעקבות עצמאותה של איי שלמה ב-7 ביולי 1978. נציגות ארצות הברית באיי שלמה מטופלת על ידי השגרירות בפורט מורסבי, שם גם השגריר מתגורר. בהוקרה על הקשר ההדוק בין ארצות הברית לבין תושבי איי שלמה במלחמת העולם השנייה, הקונגרס האמריקאי מימן את בנייתו של בניין הפרלמנט של איי שלמה. ישנם כ-95 אזרחים אמריקאים המתגוררים באיי שלמה.
סיועים
שתי המדינות שייכות למגוון של ארגונים אזוריים, כגון: הקהילה הפסיפית ותוכנית הסביבה האזורית של האוקיינוס השקט. ארצות הברית ואיי שלמה משתפות פעולה גם במסגרת הסכם דיג הטונה של ארצות הברית, במסגרתו מעניקה ארצות הברית כ-18 מיליון דולר בשנה למפלגות האי באוקיינוס השקט, והן מספקות גישה לאוניות הדיג של ארצות הברית.
משמר החופים של ארצות הברית מספק הכשרה לקצינים המגנים על הגבול של איי שלמה, וגם הצבא האמריקאי מספק קורסים צבאיים מתאימים והכשרה לאנשי ביטחון לאומי.
פאי (אות)
פִּי (בעברית מקובל להגות את שמה פַּאי, על דרך האנגלית) היא האות השש-עשרה באלפבית היווני. הגייתה כמו האות פ|פּ"א בעברית. ביוונית מודרנית נהגה הצירוף μπ כמו האות ב|בּי"ת בעברית. האות מסמלת את המספר 80, וצורתה, בייחוד הגדולה, מזכירה במעט את האות ח|חי"ת בעברית.
התפתחות של האות
האות התפתחה לאות הלטינית P (שמזכירה בצורתה את האות היוונית רו) ולאות הקירילית П.
יחסי איי שלמה–ארצות הברית
סיועים
המסחר של ארצות הברית עם איי שלמה מאוד מוגבל. ב-2001 היצוא של ארצות הברית הווה 5% מכל הייצואים שלה, בעוד שהיצוא של איי שלמה לארצות הברית באותה שנה היה זניח.
בעקבות רעידת האדמה והצונמי באיי שלמה ב-2007, ארצות הברית סיפקה כ-250,000$ במענקי סיוע אנושי ושלחה את אוניית המכולות USNS Stockham עם מסוק לתמיכה באזור.
קישורים חיצוניים
מאמר זה משלב יצירה של הממשל הפדרלי של ארצות הברית ממחלקת המדינה של ארצות הברית – "U.S. Relations With the Solomon Islands".
גבעונים
הגבעונים היו קבוצה אתנית נבדלת בארץ ישראל בתקופת המקרא, צאצאי חיווים שכרתו ברית במרמה עם יהושע בן נון בתקופת התנחלות השבטים. הקבוצה נחשבה למעמד חברתי נחות בקרב אוכלוסיית הארץ לאחר כיבושה.
ב וב, פרקים הכוללים את שמות שבי ציון, מוזכרים נתינים, שהמסורת מזהה אותם עם צאצאי הגבעונים. בהלכה מתייחסים לנתינים כמעמד חברתי והלכתי נחות.
ספר יהושע
הגבעונים מופיעים לראשונה ב.יושבי גבעון שמעו על כיבושי יריחו והעי והחליטו לכרות ברית עם בני ישראל. הם נקטו בעורמה והתחפשו כדי להיראות כאילו באו מארץ רחוקה, ואכן, בכך הצליחו להתגבר על חשדם של בני ישראל, וכרתו איתם ברית. לאחר שלושה ימים הבינו בני ישראל כי למעשה מדובר בתושבי המקום:, אך מאחר שכרתו עימם ברית, לא יכלו להכות אותם. נשיאי בני ישראל החליטו להשאיר אותם בחיים במעמד של עבדים,.
יהושע הביע כעס על הגבעונים: ; הגבעונים השיבו כי עשו זאת מפחד כיוון שידעו שבני ישראל עומדים להשמיד את כל יושבי הארץ,, והניחו את גורלם בידי יהושע:. יהושע הציל את הגבעונים וקיבע את מעמדם כחוטבי עצים ושואבי מים.
בפרשה נזכרות ארבע ערים בהן ישבו הגבעונים: גבעון, הכפירה, בארות וקריית יערים. ערים אלה מופיעות מאוחר יותר במקרא כערים בהן ישבו אנשי שבט בנימין, ונראה כי הגבעונים חיו במקומות אחרים בארץ ישראל, ללא הפרדה גאוגרפית בינם ובין בני ישראל.
ספר שמואל ב
ב מסופר על רעב ששרר בארץ בתקופת דוד המלך. דוד פנה אל ה' וקיבל תשובה שעונש זה הוא על מעשי שאול אשר המית את הגבעונים. ומבואר בגמרא (מסכת בבא קמא דף קיט א) שנתבע שאול על מעשה מוות עקיף, בכך שהרגו בציוויו את נוב עיר הכהנים שהם היו המעסיקים של הגבעונים, והריגתם הסבה לגבעונים מוות מרעב:.
הסיפור התפרש במסורת כעדות לאכזריותם של הגבעונים. על פי הרמב"ם:
שיבת ציון
בספרי עזרא ונחמיה ודברי הימים מוזכרים הנתינים כקבוצה הקשורה לעבודת בית המקדש, כנראה במעמד נמוך, שכן נמנו לאחר הכוהנים, הלווים, המשוררים והשוערים. לא ידוע מה היה תפקידם. שמות הנתינים מוזכרים ברשימת שבי ציון ב, ועל פיהם נראה כי מוצאם היה נוכרי, אך הם חיו עם גולי ציון בבבל. יש המשערים שהם היו צאצאים של עובדי מקדש שהגיעו עם כיבוש עמים קרובים לישראל בתקופת בית ראשון, ביניהם הגבעונים. על פי אמנת נחמיה הם נבדלו מעמי הארצות ונחשבו כיהודים.
הלכה, מדרש ופרשנות
חז"ל קבעו איסור על הנתינים לבוא בקהל ישראל (כלומר להתחתן עם כהן, לוי או ישראלי), מעמד יוחסין דומה לזה של ממזרים. רבי עובדיה מברטנורא פירש "נתיני" במשנה זו:.
על פי התלמוד, איסור זה נקבע על ידי יהושע בן נון, שקבע לנתינים מעמד דומה לשל עבדים, וכנלמד מהפסוק ומכאן שכבר בימי משה היה להם מעמד מיוחד ולא נחשבו בכלל ישראל. אמנם תוקף הגזירה של משה היה רק לאותו הדור בלבד, ויהושע בן נון גזר עליהם כל זמן שבית המקדש היה קיים. לאחר מכן דוד המלך גזר עליהם לנצח.
לפי הסבר הפני יהושע האיסור המוטל על שבע האומות, עליהם נאמר, הוא רק על הדור הראשון, לאחר הגרות, ואילו צאצאיהם נחשבים ליהודים לכל דבר, ולכן האיסור של לא תתחתן בם מוטל רק על הדור הראשון. לאחר שיהושע בן נון גזר על הדור הראשון שיהיו עבדים, שואבי מים וחוטבי עצים, הוגבלה גרותם, ואין בניהם נחשבים ליהודים, רק אם היו מתגיירים שוב כהלכה, ואז היה איסור "לא תתחתן בם" רק על הדור השני. לאחר שגם על הדור השני נגזרה גזירת שואבי המים מפי יהושע בן נון לאחר התרמית שביצעו, נותר האיסור עד חורבן בית המקדש, אלא שדוד המלך גזר שוב עליהם שיישארו חוטבי עצים ושואבי מים לנצח.
לא ידוע על קיום מעמד הנתינים בפועל לאחר תקופת התנאים, ולכן אין ההלכות העוסקות בנתינים מתקיימות למעשה.
כלורופורם
הכלורופורם נמצא במשפחת החומרים המסווגים כמזהמים סביבתיים הידועים כטריהלומתאנים (מתאן עם שלושה הלוגנים מחוברים אליו). כלורופורם ידוע גם כחומר מסרטן.
היסטוריה
הכלורופורם נתגלה ביולי, 1831 על ידי המדען האמריקאי סמואל גת'רי (1782-1848), ונתגלה בנפרד כמה חודשים לאחר מכן על ידי מדען צרפתי ומדען גרמני, יוג'ין סוביראן ויוסטוס פון ליביג. הכלורופורם קיבל את שמו ב-1834.
בשנת 1847 השתמשו לראשונה בכלורופורם כסם מרדים במהלך לידה. מאז עלה במהירות השימוש בכלורופורם כסם הרדמה בניתוחים באירופה. בארצות הברית, החליף הכלורופורם את האתר כמרדים עיקרי בתחילת המאה ה-20, אך עד מהרה הופסק השימוש בו עקב רעילותו והאתר הוחזר לשימוש. עד היום נרשם שימוש באתר במדינות מתפתחות בגלל מחירו הזול והשימוש הבטוח, יחסית, בו. נעשה ניסיון להשתמש בתרכובת טריכלורואתילן כתחליף לכלורופורם כחומר מרדים אך גם הוא התגלה כרעיל.
הפקה
הכלורופורם מיוצר בתעשייה על ידי חימום לטמפרטורות של 400–500 מעלות צלזיוס של תערובת של כלור וחד כלורו מתאן (הידוע גם כ-כלורומתאן, נוסחה כימית CH3Cl) או על ידי תערובת של כלור ומתאן. בטמפרטורה כזו, כלור (Cl2) הופך לשני רדיקלים של כלור, ותהליך זה גורם למתאן או לכלורומתאן להפוך לתרכובות בעלות יותר אטומי כלור:
התוצרים של התגובות הללו הם תערובת של כלורומתאנים (חד כלורומתאן, דיכלורומתאן וטריכלורומתאן [כלורופורם]).
שימושים
כמויות יותר קטנות של כלורופורם משמשות כממסים בתעשיית התרופות וגם בתעשיית הצבעים והדברה. כממס, הכלורופורם משמש גם לחבר פיסות של זכוכית אקרילית (פרספקס בשמו המסחרי). הכלורופורם הוא אחד הממסים היעילים ביותר להמסת אלקלואידים.
הכלורופורם מגיב עם נתרן הידרוקסידי ליצירת דיכלורוקרבן.
כלורופורם שמגיב עם דאוטריום (מים כבדים) יוצר את החומר CDCl3, הממס הידוע ביותר לשימוש בספקטרוסקופיית NMR.
בתהליך CHIP הכלורופורם יחד עם פנול, משמש להפרדת החלבונים מן ה-DNA.
בתרבות פופולרית
בסרטים, לרוב אפשר לראות ממחטות עם כמה טיפות של כלורופורם הופכות אדם בשאיפה קצרה לחסר הכרה. במציאות נדרשות יותר ממעט טיפות כדי לגרום לאדם אובדן הכרה.
מייטנריום
מֵיטְנֶרְיוּם (Meitnerium) הוא יסוד מלאכותי ממתכות המעבר, שסמלו הכימי Mt ומספרו האטומי 109. זהו היסוד השישי בסדרת היסודות העל כבדים וה-17 בסדרת היסודות הטרנס אורניים.
היסטוריה
מייטנריום נוצר לראשונה ב-29 באוגוסט 1982 כאשר המדענים פטר ארמברוסטר וגוטפריד מינצנברג וצוות המדענים שעבדו במרכז הלמהולץ למחקר יונים כבדים שבדרמשטאדט, גרמניה, הפציצו אטומי 209Bi ביוני 58Fe ב"מאיץ קוי". ההפצצה גרמה להיתוך גרעיני וליצירת איזוטופ 266Mt ונייטרון חופשי.
ב-1986 קיבל היסוד את שמו הנוכחי, מייטנריום. הוא קרוי על שם הפיזיקאית היהודיה ילידת אוסטריה, ליזה מייטנר.
איזוטופים של מייטנריום
עד כה נוצרו 5 איזוטופים של מייטנריום:
פייר לה מיר
פייר לה מיר (בצרפתית: Pierre La Mure; 15 ביוני 1909 – 28 בדצמבר 1976) היה סופר צרפתי-אמריקאי, שנודע כמחברם של רומנים ביוגרפיים.
ביוגרפיה
פייר לה מיר נולד בשנת 1909 בעיר ניס שבדרום צרפת. למד משפטים באוניברסיטה באקס-אן-פרובאנס ובסורבון של פריז. עד מלחמת העולם השנייה חי בצרפת, ואז היגר לארצות הברית.
עמיעד ברזנר
עמיעד ברזנר ("חליל") (12 בנובמבר 1927 - 27 באפריל 2012) היה היסטוריון, חוקר תולדות חיל השריון הישראלי.
פייר לה מיר
ביוגרפיה
לה מיר חיבר מגוון רומנים ביוגרפיים שזכו לפרסום ניכר ותורגמו לשפות רבות. ספרו הראשון, "מלך הלילה" (1937), עסק בחייו של איל ההון האמריקאי ג'ון ד. רוקפלר. ספרו "מולן רוז'" (Moulin Rouge), על חייו של הצייר הצרפתי אנרי דה טולוז-לוטרק, היה הצלחתו הגדולה הראשונה, והוא עובד ב-1952 לסרט אמריקאי בבימויו של ג'ון יוסטון, שזכה בשני פרסי אוסקר. עוד מספריו הידועים: "מעבר לתשוקה", על חייו של המלחין היהודי-גרמני פליקס מנדלסון-ברתולדי, ו"אור הירח" (1962), על המלחין הצרפתי קלוד דביסי.
עמיעד ברזנר
ביוגרפיה
עמיעד נולד במושבה רחובות, נכד לנתן ברזנר, מחברי אגודת "מנוחה ונחלה", שרכשה את האדמות שעליהן קמה המושבה, ובן לגרשון ברזנר, שהגיע לבדו כנער לרחובות בשנת הקמתה, 1890 (תר"ן), כדי ללמוד כיצד לנהל את נחלת הוריו, שנשארו עדיין בפולין. עמיעד למד תחילה ברחובות והמשיך את לימודיו בבית הספר המקצועי מקס פיין בתל אביב.
פייר לה מיר
ביוגרפיה
פייר לה מיר נפטר בשנת 1976 בקליפורניה, בגיל 67.