cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שינוי ארגוני
קנה המידה של השינוי
השינוי ארגוני יכול להיות תוספתי - שינוי של רכיבים בודדים בצורה הדרגתית או שינוי אסטרטגי - שינוי מהותי ובו-זמני במאפיינים מרכזיים בארגון. דוגמה לשינוי אסטרטגי - מכירה של החברה, התרחבות לענפים אחרים, או פיתוח מוצרים חדשים. מאפייני השינוי האסטרטגי הנם: לעומת זאת, מאפייני התוספתי הם: הגישה הדו־ממדית (היקף השינוי X מידת התכנון) מבקשת לסווג את קנה המידה של הארגון על פי ספקטרום אשר בצידו האחד נמצא כוונון עדין (היקף תוספתי בעיתוי נצפה מראש); הסתגלות (היקף תוספתי בעיתוי תגובתי); אוריינטציה מחדש (היקף אסטרטגי בעיתוי נצפה מראש); ויצירה מחדש (היקף אסטרטגי בעיתוי תגובתי). על פי גישה זו, ככל שהשינוי הארגוני עצמתי יותר כך מידת הלחץ וההלם הנגרמים לעובדי הארגון, גדלה.
מהומות מנהרת הכותל
תוצאות המהומות
נשיא ארצות הברית ביל קלינטון, מיהר לקרוא לנתניהו ולערפאת לפסגה בוושינגטון, בהשתתפותו של חוסיין מלך ירדן. הפסגה הביאה להפסקת האלימות וסללה את הדרך לחתימת "הסכם חברון" בינואר 1997. בהסכם התחייבה ממשלת נתניהו לסגת מרוב שטחה של העיר חברון, למעט מאזור מערת המכפלה ומאזורים סמוכים שבהם קיימים בתים של מתנחלים יהודים. הנסיגה בוצעה עוד באותו חודש, אולם לאחר מכן נכנסו היחסים עם הפלסטינים לקיפאון עמוק והתחדשו רק בוועידת וואי בסוף 1998.
שינוי ארגוני
אופן הובלת השינוי
הובלת שינוי בארגונים היא משימה מורכבת, המצריכה איזון בין גיבוש אסטרטגיה רלוונטית ביחס למצב הארגוני הנתון (ברמת העובדים, המשאבים, הלקוחות), הבנה של סביבת הפעולה, והתמודדות עם התנגדויות לשינוי. רכיב קריטי בהובלת השינוי היא הימצאותם או רתימתם של סוכני השינוי כמי שמוביל בפועל את השינוי בארגון, בסביבות הפעולה השונות. סוכני השינוי יכולים להיות פנימיים, דוגמת עובדים, מנהלים או יועצים ארגוניים הפועלים בארגון, או חיצוניים, כדוגמת יועצים חיצוניים. לסוכני השינוי שלושה מקורות עוצמה אפשריים: ידע, אישיות (כריזמה, מוניטין או מהימנות מקצועית), והון חברתי המספק גישה לרשתות או משאבים. מקובל להקים ועדה לניהול שינויים שתנהל את הנושא.
מהומות מנהרת הכותל
תוצאות המהומות
ב־21 באוקטובר הדיח הרמטכ"ל אמנון ליפקין-שחק את מח"ט שכם בעקבות הליקויים הרבים בפעילות הכוחות שפעלו בגזרת שכם במהלך האירועים.
שינוי ארגוני
אופן הובלת השינוי
אף על פי שעל פי רוב שינוי ארגוני מתייחס להובלה "מלמעלה למטה" של השינוי הרי שלא פעם שינויים ארגוניים מתרחשים מלמטה למעלה (כתוצאה מהתאגדויות עובדים, שביתות, או פעולות של סוכני שינוי ברמות הנמוכות של הארגון).
מהומות מנהרת הכותל
תוצאות המהומות
המהומות והלקחים שהופקו בהם תרמו רבות להערכת המצב של צה"ל את מהות העימות הבא עם הפלסטינים וגיבוש הדרכים להגיב לו. במהלך השנים הבאות נערכו הכנות רבות לעימות עתידי דומה עם הפלסטינים, בניצוח של גל הירש, ששימש קצין אג"ם באוגדת יהודה ושומרון. הכנות אלו תרמו למספר נפגעים מועט בקרב חיילי צה"ל בתקופה הראשונית של האינתיפאדה השנייה.
שינוי ארגוני
התנגדות לשינוי
כל שינוי בארגון מלווה בתחושת חוסר ודאות ואובדן שליטה ועלול לגרום לתחושת לחץ ומתח בקרב העובדים. התנגדות לשינוי מונעת הסתגלות וחדשנות של הארגון ועלולה להביא לכישלון בהטמעת השינוי הארגוני. כאשר העובדים מביעים את ההתנגדות בצורה גלויה על ידי שביתות והאטת עבודה, קל יותר להנהלה להתמודד עימה. אך לעיתים הסימפטומים מובעים בצורה עקיפה על ידי חוסר מוטיבציה לעבוד, העלאת הטעויות בעבודה, הבעת חוסר נאמנות לארגון ועוד.
מהומות מנהרת הכותל
תוצאות המהומות
בהסכם בלתי רשמי בין ממשלת ישראל בראשות נתניהו וראשי הווקף המוסלמי, ניתן אישור רטרואקטיבי לעבודות בלתי חוקיות שהחלו כחודשיים קודם לכן במבנה התת-קרקעי "אורוות שלמה". מטרת עבודות אלו הייתה להמיר את המבנה הקדום למסגד רחב-ממדים על שם מרואן הראשון. אישור זה ניתן בתמורה לפתיחת המנהרה. המסגד, המכונה "אל מוסלה אל מרואני", נפתח בדצמבר 1996 והוא פעיל עד היום.
שינוי ארגוני
התנגדות לשינוי
זיהוי הגורמים להתנגדות והבנתם מסייע בהתמודדות איתם וביישום אפקטיבי של השינוי הארגוני. ניתן לסווג את הגורמים להתנגדות לשינוי לפי התנגדות הפרט והתנגדות קבוצתית, אך לעיתים קרובות יש חפיפה בין התחומים הנ"ל.
מהומות מנהרת הכותל
תוצאות המהומות
בעקבות המהומות נסגרה מנהרת המוצא במנהרות הכותל לפרק זמן קצר, אך נפתחה שוב, תוך ליווי ביטחוני של המבקרים בדרכם חזרה דרך הרובע המוסלמי לרחבת הכותל. פתח המנהרה משמש כפתח היציאה העיקרי ממתחם מנהרות הכותל, אם כי הוא נסגר מפעם לפעם בשל מתיחות ביטחונית, למשל בתקופת האינתיפאדה השנייה.
שינוי ארגוני
מודל פוליטי של שינוי - התמודדות עם התנגדות
מודל זה פותח על ידי גריינר ומצגר ב-1983 ומציג טכניקות לטיפול בהתנגדות, שעיקרם הוא צירוף המתנגדים לפני שקולם הופך למאיים על השינוי; גיוס שותפים רבים ככל הניתן בעד התהליך; הצגת פתרונות שנמנעים מתקיפת "פרות קדושות" בארגון; העלאת פתרונות אלטרנטיביים וגמישים ולא תוכנית אחת בודדת שנפילתה או דחייתה תמנע את השינוי; יצירת תגמולים לעובדים הזוטרים על מאמצם לקחת חלק בשינוי.
מודל שלושת השלבים של לוין
קורט לוין מדבר על שדה הכוחות בו השינוי הוא מודיפיקאציה בין כוחות משמרים התנהגות יציבה במערכת מסוימת. ההתנהגויות בזמן השינוי מתחלקות בין כוחות המכוונים לשמירת הסטטוס קוו, וכוחות הדוחפים לשינוי. ככל שהכוחות הדוחפים לשינוי יהיה רב יותר, כך סיכויי הצלחת השינוי יגדלו ולהפך.
לוין (1951) הציג מודל לתהליך השינוי בארגון הכולל שלושה שלבים:
לטענתו, על מנת להחיל שינוי צריך לענות על כמה שאלות: לאן רוצים להגיע; הערכת המצב הנוכחי (מה צריך לעשות על מנת להשיג את השינוי); מה צריך לשנות; מהם המשאבים והכלים הדרושים לביצוע השינוי; מהם הכוחות התומכים או המתנגדים לשינוי.
מודל שמונת הצעדים
החוקר ג'ון קוטר הגדיר את מודל "8 השלבים" לרתום ולגייס כמה שיותר תומכים עבור השינוי הארגוני העתידי:
מודל שינוי ארגוני ממוקד
משמעות המושג שינוי ארגוני ממוקד היא בחירת תחומי השינוי המשמעותיים ביותר וניהולם, כך שניתן יהיה להשיג מקסימום הישג במינימום שינוי (כפי שנהוג לתאר על ידי עקרון פארטו: מהם ה-20% אותם יש לשנות על-מנת לקבל 80% תועלת). לשם כך, יש למפות בתחילה את אותם תחומים שהם קריטיים להצלחת הארגון ולהשקיע בהם את עיקר מאמצי השינוי.
בניית ושמירת קואליציה - Beckhard&Harris
הנעת שחקנים לנקודות רצויות, במטרה ליצור קואליציה יציבה, ולא שבירה. ההנחה היא שלא ניתן להכריח את השחקנים להשתנות, אלא לצפות שיבצעו שינוי קטן בתהליך החשיבה (שיאמינו בשינוי, אך לא שיטיפו לביצועו).
גישה קוגניטיבית ליישום שינוי - מחסומים קוגניטיביים לשינוי
הגישה הקוגניטיבית מייחסת חשיבות להבנה של העובדים את מהות השינוי, ומצריכה ממובילי השינוי התמקדות גם בהובלת תהליך הלמידה של הארגון והפרטים בתוכו.
Action Research
גישת ה-Action Research היא גישה המבקשת למידה ושינוי מתמשך בארגון על בסיס תהליך מחזורי שבו מחקר ראשוני הנוגע לארגון משמש כמדריך לפעילות. נקודת המוצא היא ששינוי מתוכנן הוא שינוי שלא מתחיל ונגמר בסבב אחד אלא תהליך מחזורי, שלמעשה מהווה מחקר ראשוני של ארגון מסוים ומשמש כבסיס לשינויים נוספים במקומות אחרים. יש מספר שלבים במודל זה:
מודל השלבים לשינוי ארגוני של ליפיט
ליפיט, ווטסון ווסלי (1958) הרחיבו את המודל של לוין. הם יצרו מודל של שבעה שלבים שמתמקד בתפקיד של סוכן השינוי מאשר בהתפתחות של השינוי עצמו.
משתנה (מתקן)
מִשְׁתָּנָה היא מתקן סניטרי המשמש גברים להשתנה בעמידה. משתנות מותקנות בעיקר בבתי שימוש ציבוריים, בחלקם שנועד לשימושם של גברים בלבד. למשתנות מספר דגמים:
המשתנה אינה מעניקה את הפרטיות שמקנה תא שירותים סגור, אך השימוש בה מהיר יותר. לעיתים מותקן במשתנה מתקן אוטומטי לשטיפתה בתום השימוש.
משתנה כיצירת אמנות
בשנת 1917 יצר הפסל הצרפתי מרסל דושאן את יצירתו "מזרקה", שאינה אלא משתנה עשויה חרסינה לבנה, שעליה חתם דושאן את שמו של יצרן המשתנה "R. Mutt, 1917".
עבודה זו נחשבת לאחת מן העבודות המורכבות ביותר באמנות המודרנית, כיוון שהיא נראית כחסרת תוכן ממשי. היא מפנה את מבטו של הצופה לשאלה "מהי אמנות?" או "מה ראוי להיות אמנות?". הדרך בה דושאן בוחר לעשות זאת היא בעזרת מושג ה"רדי מייד" שמשמעותו לקיחת עצם מן המוכן והפיכתו ליצירת אמנות.
הרמן פילניק
הרמן פילניק (בספרדית: Herman Pilnik; 8 בינואר 1914 – 12 בנובמבר 1981) היה שחמטאי יהודי-ארגנטינאי בדרגת רב אמן. היה אלוף ארגנטינה בשחמט מספר פעמים, התחרה באליפות העולם בשחמט.
ביוגרפיה
הרמן פילניק נולד בשטוטגרט למשפחה יהודית שמקורה בליטא. בשנת 1930 הוא זכה באליפות שטוטגרט בשחמט. באותה שנה הוריו יצחק ואידה פילניק עם הילדים עברו לארגנטינה. פילניק החל להשתתף בתחרויות בדרום אמריקה. הוא זכה באליפות ארגנטינה בשנים 1942, 1945 ו-1958. בשנת 1944 הוא חלק את המקום ראשון בתחרות עם מיגל ניידורף. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה הוא זכה במספר תחרויות שנערכו באירופה.
בשנת 1950 הוענק לו תואר אמן בינלאומי ובשנת 1952 רב-אמן.
בשנת 1956 הוא סיים במקום התשיעי בתחרות המועמדים. בהמשך הוא זכה במספר תחרויות. בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 עבר לצ'ילה. לאחר מספר שנים הוא חזר לארגנטינה, ואחר כך עבר לוונצואלה בה התפרנס כמאמן שחמט.
נפטר ב-12 בנובמבר 1981.
הרמן פילניק במשחקי אולימפיאדת השחמט
בין השנים 1950 ל-1958 השתתף פילניק ב-5 אולימפיאדות שחמט:
רוז קליבלנד
רוז אליזבת קליבלנד (באנגלית: Rose Elizabeth Cleveland; 13 ביוני 1846 - 22 בנובמבר 1918) הייתה אחותו של נשיא ארצות הברית ה-22 גרובר קליבלנד והגברת הראשונה ה-27. היא שימשה בתפקיד מתחילת כהונתו של גרובר (4 במרץ 1885) עד לנישואיו עם פרנסס קליבלנד ב-2 ביולי 1886.
ביוגרפיה
היא נשארה בהולנד פטנט כדי לסייע לאמה האלמנה. גרובר קליבלנד, אחיה שהיה גדול ממנה, היה אז בן 16. כשהוא נחוש לתמוך במשפחתו הוא הפסיק את לימודיו ויצא לניו יורק כדי לעבוד כמורה לבית ספר לעיוורים של המדינה. רוז התחנכה בסמינר יוטון שבקלינטון, מחוז קלינטון ולאחר סיום לימודיה היא עבדה כמורה בסמינר כדי לפרנס את עצמה ואת אמה האלמנה.
רוז לימדה גם בקולג' שבלאפייט, אינדיאנה ובבית ספר לבנות במונסי שבפנסילבניה, שם היא לימדה בסוף שנות השישים של המאה ה-19. במונסי היא הייתה ידועה בשל אישיותה החזקה ועצמאותה.
במעגל החברתי שלה במונסי היא כונתה על ידי ידידיה "ג'וני קליבלנד", בשל העובדה שתמיד מצאו אותה קוראת ספר כשהיא ישובה מתחת לעץ עתיק בחווה סמוכה. היא לימדה בקורס בהיסטוריה, שאחד מההרצאות בו התמקדה בזולתנות, הרצאה שהיא נשאה בפני התלמידים ביוסטון ובבתי ספר אחרים.
בשנות השמונים שבה רוז להולנד פטנט כדי לסעוד את אמה החולה. באותה תקופה היא לימדה בבית ספר של יום ראשון ושלחה את ידה בספרות. כאשר היא לא עבדה באופן זה, היא הקדישה את עצמה לאמה בביתם שבהולנד פטנט עד למות אמה ב-1882. לאחר מותה של אן ניל קליבלנד, עזבה רוז בגפה לנחלה שהייתה ידועה בשם "העשבים" (The Weeds).
רוז המשיכה ללמד בבית ספר של יום ראשון ולשאת הרצאות. באחת מהרצאותיה היא אמרה: "אין באפשרותנו לגעת באנושיות ככלל, אלא רק כאשר אנו נוגעים באנושיות כלפי היחיד. אנו עושים את העולם למקום טוב יותר באמצעות מערכות היחסים המוחשיות שלנו, לא באמצעות רצוננו הטוב הסתמי והכללי. שומה על כל אחד מאתנו למצוא את השותף האמיתי שמבין ומעריך אותנו, מישהו שאמונתו בנו מוציאה מאתנו את מאמצינו הטובים ביותר. תשוקתנו העמוקה ביותר להכרה על ידי אחרים היא בשל מי שאנחנו באמת".
השנים בבית הלבן
בראשית ימיה בבית הלבן סוקרה רוז קליבלנד בעמודים הראשיים של הניו יורק טיימס בנוגע להופעתה בקבלת הפנים השנייה שלה בבית הלבן. העיתון דיווח שהעלמה קליבלנד לבשה שמלה מבד סאטן שחור, עטורה בתחרה ספרדית. מחוך הסאטן היה גזור באופן קצר וחסר שרוולים והתחרה השקופה חשפה את כתפיה וזרועותיה. רוז קליבלנד לא השתלבה באופן מלא בחברה הגבוהה של וושינגטון. נאמר ש"רוז קליבלנד הייתה אישה מלומדת וגילתה יותר עניין ביוזמות לימודיות מאשר בהענקת בידור לנשות שרי הקבינט והדיפלומטים הזרים". רוז הייתה אינטלקטואלית והיא העדיפה הרצאות על פני אירועי בידור, אך היא דאגה לבצע את חובותיה כגברת הראשונה לטובת אחיה.
לאחר נישואיו של גרובר קליבלנד לפרנסס פולסום, פרשה רוז מתפקידה כגברת הראשונה ושבה לקריירה חינוכית. היא מונתה להיות מנהלת קולג' לאפייט באינדיאנה, כותבת ומרצה ועורכת המגזין "החיים הספרותיים" (Literary Life) בשיקגו.
שנותיה האחרונות
בגיל 44 החלה רוז קליבלנד במערכת יחסים לסבית עם אלמנה אמידה בשם אוונג'לין סימפסון ובין השתיים התנהלה חליפת מכתבים ארוטית מפורשת. היחסים בין השתיים התקררו כאשר סימפסון נישאה להנרי בנג'מין וויפל, בישוף אפיסקופלי ממינסוטה. לאחר מותו של וויפל ב-1910 התחדשה מערכת היחסים בין השתיים ובסופו של דבר הן עברו לעיירה בני די לוקה (Bagni di Lucca) שבאיטליה כדי לחיות שם יחדיו. הן חלקו את ביתם עם המאיירת והאמנית האנגליה נלי אריקסן. רוז קליבלנד מתה בביתה שבאיטליה ב-22 בנובמבר 1918 לאחר שלקתה בשפעת הספרדית. היא נקברה שם בבית הקברות האנגלי ואוונג'לין נקברה לצידה באותו בית קברות 12 שנים לאחר מכן.
רומיאו ויוליה: חתום בנשיקה
הסרט הופץ לראשונה בארצות הברית ב-27 באוקטובר 2006. בישראל הסרט הופץ לראשונה בדיבוב לעברית בשנת 2006. אורך הסרט הוא כ-71 דקות ושפת המקור שלו היא אנגלית (הסרט דובב לשפות נוספות, ביניהן: עברית, צרפתית ואיטלקית).
הסרט נוצר בתקציב משוער של 2 מיליון דולר, ואורך היצירה שלו לקח 4 וחצי שנים. למרות הביקורות השליליות על הסרט, הוא זכה בפרס בפסטיבל הסרטים הדרום מערביים.
תקציר העלילה
הסרט מספר על רומיאו ויוליה, שני כלבי ים צעירים אשר מתאהבים זה בזו, אך לא יכולים לממש את אהבתם בגלל סכסוך עתיק בין משפחותיהם. כשרומיאו מבקש להתחתן עם יוליה, יוליה הופכת לאומללה. רומיאו מחליט לעשות כל מה שהוא יכול בשביל לבטל את רוע הגזירה, ויחד עם האב לורנס הוא מכין תוכנית כדי להתאחד עם אהובתו. תוכניתם מצליחה, רומיאו ויוליה מוצאים את דרכם זה אל זו, והמשפחות משלימות לאחר שהבינו שהסכסוך ביניהן פגע בכולם.
הדמויות והמדבבים
במאי הדיבוב בעברית היה עמי מנדלמן ומפיק הדיבוב בעברית היה עוזי פוקס.
אבירם כץ
אבירם כץ היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוגת דרמה קומית בלשית, שעלתה לשידור ב-22 בינואר 2023 בערוץ כאן 11. הסדרה מבוססת על ספרו של אשר קרביץ "לכתוב כמו אלוהים". היא נוצרה על ידי דנה מודן ואיתן צור, ובבימויו של האחרון.
עלילה
הסדרה מגוללת את סיפורו של אבירם כץ (יחזקאל לזרוב), סופר מתח מצליח. נטע אשל (דפנה לוין), עורכת בעיתון מוביל, מציעה לאבירם לכתוב סיפור בהמשכים שיתפרסם בעיתון, אך הוא נתקל במחסום כתיבה. אחד השכנים שלו, ד"ר ויקטור גואטה (ששון גבאי), מבקש ממנו לחוות דעה על פרקים ראשונים של סיפור שכתב (רבים פונים אל אבירם בבקשה דומה). אבירם, שנתון בלחץ זמנים לפרסום בעיתון, גונב את הסיפור של שכנו ומוסר אותו לעיתון. ויקטור גואטה נפצע אנושות בתאונת דרכים, שוכב מורדם במחלקה לטיפול נמרץ, ואינו מודע לגנבה הספרותית.
הסיפור של גואטה, שמתגלה כמעוגן במציאות, הופך את אבירם לחשוד בחטיפה וברצח. בחקירה עוסקים רב-פקד לינדה אבן גל (דנה מודן) ופקד אלי אזולאי (יניב ביטון), שבעקבות קריאת הסיפור של גואטה, שנמסר להם כסיפור של אבירם כץ, חושדים שאבירם מעורב בהיעלמותה של ד"ר אלישבע רומנו.
בשלב זה העלילה מתפצלת, חלקה מציג את ההווה של אבירם כץ, המנסה להוכיח את חפותו וגם למצוא את יתר הפרקים בסיפורו של גואטה, וחלקה מציג את קורותיה של אלישבע רומנו, כפי שהם מתוארים בסיפורו של גואטה, שאותו אבירם קורא. שתי העלילות מתלכדות בסיום הסדרה, שבו נפתרות התעלומות שעלו בה. הסדרה מסתיימת בסצנה קומית המתרחשת בשבוע הספר העברי, שבה כל מי שביקשו מאבירם את חוות דעתו על כתבי היד שלהם חותמים על ספריהם שיצאו לאור, וגם אבירם כץ חותם על ספרו של ויקטור גואטה, "קורבן ראוי", ואשר קרביץ חותם על ספרו "לכתוב כמו אלוהים", ששימש בסיס לסדרה.
דמויות משניות
דניאל סטיופין (בתפקיד יואל קוגן, שוטר) עמי סמולרצ'יק אורי הוכמן וגור קורן (שוטרים), מרסל מוסרי (כרמל, קונה את ספרו החדש של אבירם בשבוע הספר העברי). בנוסף משחקים בסדרה הלנה ירלובה, שירי גולן, מאיה עסיס, ערן קולירין, שרי אנסקי, אילנית בן-יעקב, נטע שפיגלמן.
כתוביות הסיום
כתוביות הסיום של כל פרק בסדרה מוקרנות כשמעליהן יד נשית מטופחת מעלעלת באחד מספריו של אבירם כץ. מתברר שרק עטיפת הספר מציגה אותו כספר של אבירם כץ, ואילו דפי הספר הם של ספר נודע אמיתי. הספרים המוצגים, לפי סדר הפרקים בסדרה, הם: "יוליסס" מאת ג'יימס ג'ויס, "חוות החיות" מאת ג'ורג' אורוול, "האודיסאה" מאת הומרוס, "חיי נישואים" מאת דוד פוגל, "אנה קרנינה" מאת לב טולסטוי, "עלי עשב" (Leaves of Grass) מאת וולט ויטמן, "הקומדיה האלוהית" מאת דנטה אליגיירי ו"תמונתו של דוריאן גריי" מאת אוסקר ויילד. דנה מודן ציינה שאלה "ספרים של סופרים שמתו לפני 70 שנה ויותר ואז זכויות היוצרים שייכות לעולם, ואפשר להשתמש בהם", אך מרבית הספרים מוצגים בתרגומם לעברית, שעליו טרם פגו זכויות היוצרים.
פירוק נשק
פירוק נשק (אפשר גם פירוז) היא פעולה של צמצום, הגבלה או ביטול של נשק. פירוק נשק מתייחס בדרך כלל לפירוק של צבא מנשקו או פירוק סוג מסוים של נשק. פירוק נשק נחשב לעיתים קרובות לביטול מוחלט של נשק להשמדה המונית, כגון נשק גרעיני. פירוק כללי מלא הוגדר על ידי העצרת הכללית של האומות המאוחדות כחיסול כל נשק להשמדה המונית, יחד עם "הפחתה מאוזנת של הכוחות המזוינים והחימוש הקונבנציונלי, המבוססים על עקרון הביטחון הבלתי פוסק של הצדדים במטרה לקדם או להגביר את היציבות ברמה צבאית נמוכה יותר, תוך התחשבות בצורך של כל המדינות להגן על ביטחונן".
היסטוריה
בוועידות השלום לגיבוש אמנות האג ב-1899 וב-1907 התווכחו ממשלות על פירוק נשק ויצירת בית משפט בינלאומי בעל סמכויות מחייבות. בית-המשפט נחשב נחוץ משום שהבינו כי מדינות לאום אינן יכולות להתפרק מנשקן אל תוך חלל ריק. לאחר מלחמת העולם הראשונה האמונה הרווחת הייתה כי סיבת המלחמה הייתה ההתעצמות של כלי הנשק במחצית המאה הקודמת בין המעצמות הגדולות (ראה מרוץ החימוש הימי האנגלו-גרמני ). אף-על-פי שחוזה ורסאי פרק למעשה את גרמניה מנשקה, נוסף סעיף שקרא לכל הכוחות הגדולים להתפרק מנשקם. חבר הלאומים שהוקם זה מכבר עשה זאת למטרה מפורשת באמנה שלו, שחייבה את החותמים שלה לצמצם את החימוש "לנקודה הנמוכה ביותר, בהתאם לביטחון הלאומי ולאכיפה על ידי פעולה משותפת של התחייבויות בינלאומיות".
אחת ההצלחות הראשונונות בפירוק הנשק הושגה באמנת וושינגטון משנת 1922, בחתימתן של ממשלות בריטניה, ארצות הברית, יפן, צרפת ואיטליה, שקבעה שאף אונייה לא תוכל לחרוג מהדחק של 35,000 טון, הגבילה את קוטר קני התותחים ל-16 אינץ' (406 מ"מ), וקבעה את ההדחק המרבי של כל האוניות ביחד בכל אחד מהציים השונים.
ב-1921 הוקמה על ידי חבר הלאומים "הוועדה המעורבת זמנית על החימוש" כדי לבחון אפשרויות לפירוק נשק. ההצעות נעו בין ביטול לוחמה כימית והפצצות אסטרטגיות להגבלת כלי נשק קונבנציונליים יותר, כגון טנקים. בשנת 1923 נוסחה טיוטת חוזה, שהפכה פתיחה במלחמה לבלתי חוקית וחייבה את המדינות החברות להגן בכוח על קורבנות התוקפנות. מאחר שנטל האחריות יהיה, למעשה, על המעצמות הגדולות של חבר הלאומים, הוטל על ידי הבריטים וטו, משום שחששו שהתחייבות זו תחמיר את מחויבותה לשלטון באימפריה.
ועדה נוספת הוקמה ב-1926, כדי לבחון את האפשרויות לצמצום גודל צבא, נתקלה בקשיים דומים, מה שגרם לשר החוץ הצרפתי אריסטיד בריאן ולמזכיר המדינה האמריקאי פרנק קלוג לנסח אמנה הידועה בשם הסכם קלוג-בריאן, ששלל תוקפנות המובילה למלחמה. אף על פי שהיו 65 חתומים על האמנה, היא לא השיגה דבר, שכן היא לא קבעה הנחיות לפעולה במקרה של מלחמה.
ניסיון אחרון נעשה בוועידת פירוק הנשק בז'נבה, 1932–1937, בראשות שר החוץ הבריטי לשעבר, ארתור הנדרסון. גרמניה דרשה את תיקון חוזה ורסאי כך שיוענק לה שוויון צבאי עם המעצמות האחרות, ואילו צרפת הייתה נחושה בדעתה לשמור על גרמניה מפורזת לביטחונה שלה. בינתיים, הבריטים והאמריקנים לא היו מוכנים להציע התחייבויות ביטחוניות לצרפת תמורת פיוס עם גרמניה. השיחות התמוטטו ב-1933, כאשר אדולף היטלר פרש עם גרמניה מהוועידה.
פירוק נשק גרעיני
פירוק נשק גרעיני מתייחס הן לפעולה של צמצום או סילוק הנשק הגרעיני והן למצב של עולם נטול הגרעין, שבו נשק גרעיני מחוסל לחלוטין.
בבריטניה, ב-17 בפברואר 1958, התקיימה פגישה פומבית ראשונה של התנועה לפירוק נשק גרעיני בהיכל המרכזי של הסיטי של וסטמינסטר, בהשתתפות 5,000 איש. אחרי הפגישה נשארו כמה מאות להפגין ברחוב דאונינג.
המדיניות המוצהרת של התנועה הייתה ויתור ללא תנאי על השימוש, ההפקה או התלות בנשק גרעיני על ידי בריטניה ויצירת אמנה כללית לפירוק הנשק. צעדת אלדרמסטון הראשונה אורגנה על ידי התנועה והתקיימה בחג הפסחא 1958, כאשר כמה אלפי אנשים צעדו במשך ארבעה ימים מכיכר טרפלגר, לונדון, למכון לחקר כלי נשק אטומיים ליד אלדרמסטון בברקשייר שבאנגליה, כדי להפגין את התנגדותם לנשק גרעיני. צעדות אלדרמסטון נמשכו עד סוף שנות השישים, כאשר עשרות אלפי אנשים השתתפו בצעדות של ארבעה ימים.
ב-1961 נשא נשיא ארצות הברית, ג'ון פ. קנדי, נאום בפני העצרת הכללית של האו"ם, שבו הכריז על כוונת ארצות הברית לאתגר את ברית המועצות, לא למרוץ חימוש אלא למרוץ שלום, להתקדם יחד צעד אחר צעד שלב אחר שלב, עד שיושג פירוק נשק כללי. הוא המשיך וקרא לפירוק נשק מלא, והציע מתווה גס כיצד ניתן להשיג זאת.
קבוצות עיקריות שעושות קמפיינים לפירוק נשק גרעיני כוללות את גרינפיס והאגודה הבינלאומית של רופאים למניעת מלחמה גרעינית. היו הרבה הפגנות אנטי-גרעין גדולות. ב-12 ביוני 1982, מיליון אנשים הפגינו בסנטרל פארק בניו יורק נגד נשק גרעיני ולסיום מרוץ החימוש של המלחמה הקרה. זו הייתה המחאה הגדולה ביותר נגד הגרעין וההפגנה הפוליטית הגדולה ביותר בהיסטוריה האמריקנית.
פירוק נשק כימי
פירוק נשק כימי הוא תהליך הפיכתו של נשק כימי ללא-שמיש ובטוח לסביבה. תהליך הפירוק מורכב וממושך בשל רעילות החומרים וריכוזם. על פי רוב יש לשנע את כלי הנשק למתקני פירוק ייחודיים ולא ניתן לבצע את הפירוק במקום האחסון. דרכי הפירוק המותרות מוגדרות באמנת הנשק הכימי.
הארגון למניעת הפצת נשק כימי הוא ארגון בינלאומי המקדם ובודק את העמידה באמנת הנשק הכימי. הארגון נוסד ב-1997 וממוקם בהאג, הולנד. בארגון חברות 189 מדינות שאשררו את חתימתן על אמנת הנשק הכימי. הארגון בודק את העמידה של מדינות באמנת הנשק הכימי, האוסרת על השימוש בנשק כימי ודורשת את השמדתו. האימות מורכב הן מבדיקה של ההצהרות של המדינות החברות והן מבדיקות באתרים עצמם. נוסף על כך, הארגון אחראי על פירוק הנשק הכימי. ב-2013 זכה הארגון בפרס נובל לשלום.
לאחר התקפות אחדות בנשק כימי במהלך מלחמת האזרחים בסוריה החל בספטמבר 2013 פירוק הנשק הכימי בסוריה, תהליך שבמסגרתו הושמד רוב מלאי הנשק הכימי שהיה בידי סוריה.
לאזר שייניאנו
קורות חיים
לאזר שייניאנו נולד בפלוישט כבנו של הצייר מויסי שיין (משה שיין) Moisi Schein, הילד השני מבין שבעה אחים ואחיות. לימודיו התחילו בגיל שש בעזרת מורים פרטיים, ורק בגיל עשר נכנס לבית ספר הידוע "ספינצי פטרו שי פאבל" (הקדושים פטרוס ופאולוס) בעיר הולדתו, אחר כך בתיכון "מאתיי בסאראב" בבוקרשט. נסיעת אביו לאמריקה אילצה אותו להפסיק את לימודיו בבית הספר כדי לעסוק בעבודה מפרנסת. למרות זאת נאבק להמשיך גם בלימודיו מחוץ לבית הספר. בהיותו בן 19 מת אביו, ועול פרנסת המשפחה נפל עליו. למרות כל הקשיים הצליח לסיים את בחינות הבגרות ונרשם בשנת 1881 לפקולטה לספרות של אוניברסיטת בוקרשט, שם פנה יותר ויותר לכיוון הבלשנות. את מחקרו הראשון, "מספר סוגיות של אטימולוגיה רומנית עממית" Câteva specimene de etimologie populară română, פרסם כבר בשנת 1883. הוא המשיך לפרסם מחקרים בכתבי עת שונים, ולבסוף, בשנת 1887, זכה בפרס הילל בשווי חמשת אלפים לאי של זהב, סכום שאפשר לו לצאת לשנתיים של לימודים בלייפציג, גרמניה ובאוניברסיטת סורבון פריז. בצרפת הוא פרסם בשנת 1888 את "המיתוס על הבנאי מנולה אצל היוונים המודרניים", ובגרמניה עשה את הדוקטורט בבלשנות על מונוגרפיה של פולקלור השוואתי בשם "Les jours d’emprunt ou les jours de la vielle".
שייניאנו שב לרומניה, להזמנת המנחה שלו, בוגדן פטריצ'ייקו חאשדאו, והיה למשלים שלו בקתדרה לבלשנות השוואתית של אוניברסיטת בוקרשט, משרה ללא תשלום משום שלא הייתה לו אזרחות רומנית (על פי החוק הרומני, האזרחות ניתנה רק לנוצרים או למי שהפרלמנט והסנאט הרומני אישרו לו אזרחות בחוק מיוחד), אף על פי שנולד ברומניה. לפרנסתו קיבל באופן זמני משרה נחותה יותר, בתשלום, את הקתדרה ללימודי הלטינית בגימנסיה "מיכאי האמיץ". גם משרה זו הוענקה לו רק לשנה, ולמרות מחאות נמרצות של מפקח במשרד החינוך. בתקופה זו חיבר שייניאנו ספרי לימוד לתלמידים, ספרים שזכו להערכה רבה. בשנת 1892 הופיעה יצירתו החשובה ביותר, "ההיסטוריה של הבלשנות הרומנית". בתחום הפולקלור פרסם את "אגדות רומניות בהשוואה עם המיתוסים הקלאסיים העיקריים ובהקשר עם אגדות העמים השכנים ועם כל העמים הלטיניים". הוא חיבר גם את "מחקר השוואתי", "ההשפעה המזרחית על השפה והתרבות הרומנית", "יסודות טורקיים בשפה הרומנית", ובשנת 1896 את "המילון העולמי של השפה הרומנית", שיצא לאור בהוצאת "סמיטקה" בקראיובה. על המילון זכה בפרס מטעם האקדמיה הרומנית. הוא המשיך להוציא לאור בהוצאת סמיטקה את "המיתולוגיה הקלאסית", "מחברים רומנים מודרניים", "קטעים נבחרים של שירה ופרוזה של הכותבים החשובים של המאה ה-19", ו"חייו וכתביו של ויליאם שייקספיר".
שייניאנו נרדף על ידי סגל ההוראה הרומני, אשר טען ש"זר" אינו מתאים ללמד את מכמני השפה הרומנית. דרישות מתנגדיו לפיטוריו משום היותו חסר אזרחות רומנית אילצו אותו להגיש את התפטרותו, שהתקבלה. הוא הגיע למסקנה שלא יוכל להתפרנס בתחומו ללא אזרחות, לכן, ב-1889, הגיש בקשה לאזרחות רומנית. באחד ממחקריו ניסה להסביר מילים מסוימות מטקסטים ישנים תוך קישור לכוזרים - מתנגדיו הביאו מקרה זה כדי להציגו כמי שמנסה לטעון שהיהודים קדמו לרומנים ברומניה, וטענה זו עוררה הדים אנטישמיים כבדים.
בשנת 1881 ניסה שייניאנו להתאזרח בדרך שהתאפשרה על ידי החוק, על ידי פנייה לשלטונות והמתנה של עשר שנים, ולאחר מכן הצבעה בשני בתי המחוקקים הרומניים. עשר שנים לאחר הגשת בקשתו, ב-1891, היא נדונה בבית המחוקקים העליון ונדחתה בתוצאה של 79 מתנגדים לעומת שני תומכים. לתוצאה איומה זו גרמו היותו יהודי וכן קטע במחקריו הלשוניים, בו עשה קישור עם הכוזרים; מתנגדיו פירשו את הדברים כניסיון להציג את היהודים ברומניה כוותיקים יותר מהרומנים עצמם. פרשנות זו עוררה גלי אנטישמיות ניכרים, למרות הכחשותיו של שייניאנו. שייניאנו המשיך לפרסם מחקרים חשובים, וכעבור שנתיים, ב-1893, הגיעה בקשת ההתאזרחות שלו לבית המחוקקים התחתון יחד עם המלצה של המלך הרומני, שפנה לראש הממשלה. הבקשה קיבלה מענה חיובי בתוצאה של 76 בעד ועשרים מתנגדים. רק באפריל 1895 חזרה הבקשה לבית המחוקקים העליון, לאחר שהוא פרסם עבודות נוספות וזכה בפרסים חשובים. בבית המחוקקים העליון יצאו מתנגדיו במתקפה רבתי עליו, טענו שמחקריו נועדו רק לזכייה בפרסים כספיים, טענו שמי שנולד יהודי לא יכול להבין את השפה הרומנית לעומקה, התקיפו אותו על אי יציאה פומבית למען הרומנים הטרנסילבניים, שהיו תחת ריבונות אוסטרו-הונגרית, אף על פי שבהיותו יהודי חסר אזרחות פעילות פוליטית הייתה אסורה עליו והוא אכן לא היה פעיל פוליטית - הבקשה נדחתה בתוצאה של 61 נגד ורק 12 בעד והתוצאה גרמה לחגיגות אצל האנטישמיים. שייניאנו עדיין לא נואש. הוא המיר את דתו לנצרות האורתודוקסית, כשסנדקו בטקס הוא המדינאי הרומני טאקה יונסקו. ב-1899 בקשת ההתאזרחות צלחה את ההצבעה בבית המחוקקים העליון, ושייניאנו, שניסה לברר מהו נוהל קבלת האזרחות, גילה להפתעתו שהסיפור לא נגמר - בחידוש פרוצדורלי של הרגע האחרון, שגם סנדקו תמך בו, נקבע שהתאזרחות של יהודי זקוקה לאישור של שני בתי המחוקקים באותה קדנציה, לכן הוא נזקק לאישור מחודש של בית המחוקקים התחתון. ביום האחרון של הקדנציה הובאה בקשת ההתאזרחות לאישור הבית התחתון, אך מתנגדיו הצליחו למנוע את יצירת הרוב הדרוש - והבקשה לא אושרה. יתר על כן, הפקולטה לבלשנות, שבראשה קיווה לעמוד, בוטלה. בשנת 1900 התכנס שוב בית המחוקקים התחתון לדון בבקשת ההתאזרחות של שייניאנו, ולאחר מאבק צמוד הבקשה נדחתה עם 48 מתנגדים ו-45 תומכים.
קרבתו להוצאת סמיטקה (בבעלות היהודי יוסיף סמיטקה ובנו רליאן) הביאה לנישואיו עם בתו של רליאן סמיטקה. בשנת 1900, לאחר בקשות חוזרות ונשנות לקבלת אזרחות רומנית (רומניה סירבה להעניק אזרחות ליהודיה, פרט ל-888 יהודים שהשתתפו במלחמת העצמאות שלה), שייניאנו היה חבר בחוג ללימודי רבלה ויצר את הפרשנות הבלשנית של המהדורה הביקורתית שפורסמה על ידי החוג. הוא גם כתב את הספר "שפתו של רבלה" (La langue de Rabelais). יצירתו החשובה ביותר בצרפתית, עליה עבד 30 שנה, הייתה "מקורות מקומיים של האטימולוגיה הצרפתית" (Les resources indigènes de l’étymologie française). הפרסים החשובים ביותר שקיבל בצרפת היו "פרס וולנה" (Volney) ופרס האקדמיה הצרפתית.
לאזר שייניאנו נהג בצעירותו לחתום כ"אליעזר בן משה", "לאזר שיין" ו"לאזר מ. שייניאנו".
חישת מניין
חישת מניין, בעבר כונה חישת צפיפות או חישת סף (באנגלית: Quorum sensing), היא יכולת של אורגניזמים לתקשר ולתאם התנהגות באמצעות מולקולות איתות. התופעה נצפתה לראשונה בחיידקי Vibrio fischeri, חיידקים ביולומינסנטיים החיים בסימביוזה עם מינים מסדרת Sepiolida.
היסטוריה
בעוד שהתופעה הביולוגית מוכרת מאז שנות ה-60 המאוחרות, השימוש הראשון בביטוי 'quorum sensing' היה במאמר משנת 1994 שם נרשם:
"As described at the outset, certain bacterial behaviors can be performed efficiently only by a sufficiently large population of bacteria.We describe this minimum behavioral unit as a quorum of bacteria"
תכונות חיידקים בעלי חישת מניין
חיידקים בעלי חישת מניין מייצרים ומפרישים תרכובות איתות (הקרויות משרנים עצמיים, autoinducers), כדוגמת N-אציל הומוסרין לקטון (AHL). לחיידקים אלו יש גם קולטנים המסוגלים לזהות באופן ספציפי את המשרן. כאשר המשרן נקשר לקולטן, הוא גורם לשעתוק של גנים מסוימים, בהם גנים לסינתזה של המשרן.
החיידקים מייצרים באופן קבוע מעט מולקולות משרן. כאשר נמצאים בסביבה רק חיידקים בודדים, ריכוז המשרן בסביבתם נמוך, והסיכוי שהמשרן העצמי ייקשר לקולטנים של החיידקים נמוך. כאשר נמצאים חיידקים רבים באותה סביבה, עולה ריכוז המשרן העצמי כך שמולקולת המשרן מגיבות עם הקולטנים. כתוצאה מכך מופעל תהליך איתות, שכתוצאה ממנו מתבטאים הגנים המתאימים, כדוגמת לוציפראז ב-Vibrio fischeri.
כיום ידוע כי ישנם גם משרנים עצמיים שאינם ספציפיים למין מסוים (AI2). הדעה הרווחת היא, שתפקידם לאותת על כמות החיידקים הכוללת בסביבת הגידול. כמו כן עקב היות מולקולות המשרן מטבוליט של החיידקים, הן מצביעות לא רק על ריכוז החיידקים בסביבה, אלא גם על רמת המטבוליזם שלהם. תופעה דומה בקרב רב תאיים היא "נחיליות", בה חרקים שונים מתנהגים אחרת ואף משתנים מורפולוגית כאשר צפיפותם גבוהה. הדוגמה המובהקת היא ארבה.
רוק היל
רוק היל (באנגלית: Rock Hill, מילולית: "גבעת הסלע") היא העיר הגדולה ביותר במחוז יורק שבקרוליינה הדרומית, ארצות הברית, העיר החמישית בגודלה בקרוליינה הדרומית והרביעית בגודלה במטרופולין שארלוט שמרכזו בעיר שארלוט שבקרוליינה הצפונית. היא העיר הגדולה ביותר בחלק מטרופולין שארלוט שבקרוליינה הדרומית. במפקד האוכלוסין של 2010 היו בעיר 66,154 תושבים וב-2016 מספר התושבים גדל ועמד על 72,937 תושבים.
העיר ממוקמת כ-25 מיילים (40 קילומטרים) דרומית לשארלוט ו-70 מיילים (110 קילומטרים) צפונית לקולומביה.
היסטוריה
למרות העובדה שמספר מתיישבים אירופאים הגיעו לרוק היל בשנים 1830 ו-1840, רוק היל עדיין לא הפכה לעיירה עד שחברת מסילות הרכבת של שארלוט וקרוליינה הדרומית החליטה לשלוח קו רכבת דרך האזור.
בתחילה, הכוונה של חברת מסילות הרכבת הייתה לבנות תחנת רכבת ליד הכפר אבנעזר, אך המקומיים סירבו לכך שתעבור רכבת דרך הכפר שלהם מכיוון שלטענתם הרכבת גורמת לכלוך ורעש. במקום זאת, נהגי רכבת, מתכננים וסוקרים החליטו להעביר את הקו במרחק 2 מיילים ליד ציון דרך מקומי. לפי מספר אנשים, נהגי הרכבת והמתכננים סימנו את המקום על המפה וקראו לו "רוק היל".
חלק מהמשפחות הראשונות ברוק היל חשבו שבניית תחנת רכבת בסמוך להם תהיה מועילה ורווחית ולכן נתנו לחברת הרכבת את הזכות לסלול מסלול דרך הנכסים שלהם, כשלושת בעלי הקרקעות הגדולים ברוק היל, ההחלטה פתרה את הבעיה. כאשר לרוק היל היה שם, תחנת רכבת ומשרד דואר מתיישבים רבים זרמו לאזור.
בית הספר הראשון של העיירה, אקדמיית רוק היל, נפתח בספטמבר 1854. למרות השם הרשמי של בית הספר, מרבית התושבים קראו לו "אקדמיית פיין גרוב" (מילולית: חורשת אורנים) בשל חורשת האורנים שהיה ממוקם בה. אן האצ'ינסון וייט, אשתו של ג'ורג' וייט שהיה אחד מהמתיישבים הראשונים, תרמה את האדמה לבית הספר לאחר מות בעלה. במקום למדו 60 תלמידים בשנת 1856 ולאחר מכן נפתח גם בית ספר לבנות באותו מקום.
מלחמת האזרחים האמריקנית
זמן קצר לפני שמלחמת האזרחים האמריקנית החלה, נערך מפקד אוכלוסין במחוז יורק בו ממוקמת רוק היל ונמצא שכמעט חצי מ-21,800 התושבים באזור היו עבדים שעבדו בייצור הכותנה המקומי. 4,379 הגברים הלבנים במחוז הקימו יחידות שתפקדו כחיל רגלים ואחרים הצטרפו לחיל הפרשים או לארטילריה. בסוף המלחמה, 805 מהם מתו ומאות נפצעו. גברים רבים מרוק היל ומחוז יורק היו מעורבים בקרבות חשובים רבים במלחמת האזרחים האמריקנית.
החל מאביב 1862, איכרים מקומיים הפסיקו לייצר כותנה ועברו לתירס על מנת להפיק יותר מזון. רשומות ממלחמת האזרחים האמריקאים מראות שהמחירים ברוק היל השתנו רבות במהלך המלחמה. מלחמת האזרחים שנתה את המצב הפוליטי, החברתי הכלכלי בעיירה באופן קיצוני כמו בכל מקום אחר בדרום ארצות הברית. רוק היל גדלה בשלהי המלחמה בהיווספם של פליטי מלחמה, אלמנות ומשפחותיהן וחזרתם של הגברים שהלכו להילחם במלחמה. רוב הסוחרים ברוק היל בסביבות שנת 1870 היו חיילים לשעבר של הקונפדרציה.
בשנת 1870, אפילו החנויות הגדולות ביותר ברוק היל היו בעלות קומה אחת בלבד ולא היו מדרכות בצידי הכבישים. בית המרקחת הראשון ברוק היל נפתח בשנות ה-70 של המאה ה-19. בשנת 1881 נפתח בית בושת מקומי שנוי במחלוקת ואיתו נבנו גם המדרכות הראשונות.
התאגדות עירונית
רוק היל לא הוכרה באופן רשמי כעיר ונערכו שלושה ניסיונות לקבלת הכרה ככזו, ב-1855, 1868 ו-1870. הניסיון השלישי היה זה שצלח.
הניסיון הראשון
הניסיון הראשון היה בשנת 1855, עצומה שנחתמה על ידי בעלי קרקעות חשובים ואנשי עסקים מאזור רוק היל. העצומה הוצגה בפני האספה הכללית של קרוליינה הדרומית ב-19 באוקטובר אך לא ננקטה על ידם שום פעולה בנושא.
ההכרה
העצומה השלישית הוגשה בהצלחה בשנת 1869, שנה בלבד לאחר ההצעה הכושלת של 1868. על העצומה חתמו 57 אנשים והיו שבעה מתנגדים בלבד. שבעת המתנגדים היו בעלים של 80% מהאדמה שהייתה צפויה להיות בתחום השיפוט של רוק היל אם ההחלטה תתקבל. אך הפעם הם לא הצליחו לעצור את ההחלטה וב-26 בפברואר 1870 התקבלה הכרה רשמית בעיר.
התנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח
רוק היל הייתה הרקע לשני אירועים חשובים של התנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח.
מחאת הישיבה
בפברואר 1961, תשעה גברים אפרו-אמריקאים נכנסו לכלא במחוז יורק לאחר שערכו "מחאת ישיבה" בה סירבו להתפנות ליד דוכן ארוחת הצוהריים של רשת מקרורי באזור המסחרי של רוק היל. כיום המקום מוכר כ"פייב אנד דיין" ובו חקוקים שמות הפעילים.
הפשע של הפעילים שנעצרו דווח כ"סירוב להפסיק לשיר במהלך תפילת הבוקר שלהם". האירוע העלה מודעות כלל ארצית כשאסירים ביצעו אסטרטגיה חדשה הנקראת "כלא, לא ערבות". התנגדות לשחרור בערבות הייתה דרך להפחית את העול הפיננסי שבפניו ניצבו קבוצות זכויות האדם כאשר "מחאות הישיבה" התפשטו ברחבי דרום ארצות הברית. כשהפעולות קיבלו סיקור חדשותי כלל ארצי נרחב בארצות הברית, הטקטיקה "כלא, לא ערבות" אומצה על ידי קבוצות זכויות אזרח אחרות. הפעילים התפרסמו כ"תשעת [אנשי] הידידות" מכיוון שתשעתם היו סטודנטים בקולג' הידידות של רוק היל.
רוכבי החירות
מאוחר יותר ב-1961, רוק היל הייתה התחנה הראשונה ב"דרום העמוק" בה עברה קבוצה של 13 "רוכבי חירות" שמילאו אוטובוסים בוושינגטון די. סי. ופנו לדרום במטרה לבחון את יישום הפסיקות שהוציא בית המשפט העליון של ארצות הברית בשנת 1960 שאסרו הפרדה גזעית על פי חוק בכל המפעלים הציבוריים הבין ארציים. כשמנהיג זכויות האדם ג'ון לואיס ואפרו-אמריקאים נוספים דרכו מחוץ לאוטובוס ברוק היל הם הוכו על ידי אספסוף המורכב ברובו מאנשים לבנים אשר לא נשלטו על ידי המשטרה המקומית. האירוע גרם להד תקשורתי גדול.
בשנת 2002 לואיס, שכבר היה חבר קונגרס מטעם ג'ורג'יה, חזר לרוק היל כשהוזמן לנאום באוניברסיטת וינת'רופ וניתן לו מפתח העיר. ב-21 בינואר 2008 חזר לואיס לרוק היל ודיבר כנואם באירוע לזכר מרטין לותר קינג ומורשתו. ראש העיר התנצל בפניו רשמית בשם העיר על התנהגותם ויחסם של ההמון לרוכבי החירות.
המאה העשרים
רוק היל גדלה באופן קבוע במהלך המאה העשרים והתרחבה מעבר לגבולות המקוריים שלה. ארבעה אזורים ללא סמכות רשמית סופחו לעיר והגדולים שבהם הם בויד היל ב-1940, אבנעזר ומקסיקו ב-1960 ואוקדייל ב-1980.
רוק היל חגגה את חגיגות מאה השנה שלה ב-1952, ואת חגיגות 150 שנה ב-2002, ואירחה ב-2017 את אליפות העולם ב-UCI BMX.
סביבה
לפי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית לעיר יש 43.16 מיילים מרובעים (111.4 קילומטרים מרובעים), 43 מיילים מרובעים (111 קילומטרים מרובעים) הם אדמה ו-0.16 מיילים מרובעים (0.41 קילומטרים מרובעים) הם מים.
רוק היל ממוקמת לאורך נהר קטאבה באזור הצפון-אמצעי של רמת פידמונט בקרוליינה הדרומית, דרומית לעיר שארלוט. העיר ממוקמת בגובה 676 רגל מעל פני הים (206 מטרים) והיא ממוקמת במרחק של כ-150 מיילים (240 קילומטרים) מהאוקיינוס האטלנטי ו-75 מיילים (121 קילומטרים) מבלו רידג'.
שכונות
רוק היל כוללת מספר שכונות:
דמוגרפיה
במפקד האוכלוסין שנערך ב-2010, היו 66,154 איש ו-16,059 משפחות בעיר. צפיפות האוכלוסין הייתה 619.2 איש לקילומטר רבוע. היו 29,159 יחידות דיור.
25,966 היו בעלי בתים, מתוכם ל-29.9% היו ילדים מתחת לגיל 18 שגרים איתם, 38.1% היו זוגות נשואים, 18.8% היו נשים ללא בעל ו-38.2% היו ללא משפחה.
כלכלה
על פי תוצאות מפקד 2010, ההכנסה הממוצעת לבעל בית הייתה 37,336$ לשנה וההכנסה הממוצעת למשפחה הייתה 45,697$ לשנה, המשכורת הממוצעת של הגברים לשנה הייתה 32,156$ לעומת 24,181$ לנשים. ההכנסה הממוצעת של העיר הייתה 18,929$ לשנה. כמעט 9.7% מהמשפחות ו-14% מהאוכלוסייה היו מתחת לקו העוני, כולל 16.2% מתחת לגיל 18 ו-12% מעל לגיל 65. אחוז הלא-מועסקים היה 8.7% וסך הכל 11,874 מתוך 71,459 איש שחיים בעיר.
טורנדו רוק היל 1926
ב-26 בנובמבר 1926 טורנדו הרסני פגע במרכז העיר רוק היל, יום לאחר חג ההודיה וטורנדו פתאומי מכיוון שבדרך כלל לא מתרחש טורנדו חזק כל כך בסוף העונה, לטורנדו שנקרא "שחור כדיו" לקחו פחות מ-10 דקות להרוס את כל האזור המסחרי ברוק היל. הסערה נחתה במערב מחוז יורק והמשיכה לרוק היל מהמערב. לראשונה בעיר, הטורנדו המשיך לרוחב 3 גושי בניינים והותיר 60 בתים עם נזק כבד, גג בית החולים עף ומכוניות הועפו או התרסקו. הנזק הכולל שגרם הטורנדו "שחור כדיו" לעיר היה בסביבות 150,000$ וגרם למוות אחד ו-12 פצועים בתוך רוק היל.
בארי חזק
בארי חזק (25 באוגוסט 1944 - 17 באוקטובר 1973) היה משורר, בן קיבוץ אפיקים, שנהרג בקרב סרפאום במלחמת יום הכיפורים.
רוק היל
הוריקן הוגו
הוריקן הוגו פגע בעיר בבוקר ה-22 בספטמבר 1989. ההוריקן קרע לגזרים את העיר עם רוחות ממושכות בחוזק 90 מיילים לשעה (144.8 קמ"ש) והפיל עצי אלון ואורן גדולים וחזקים. בתי הספר נסגרו לשבועות עקב נזק נרחב לדרכים ומפעלים. הנזק הכולל לכל קרוליינה הדרומית עלה 4.2 מיליארד דולר. הסערה נכנסה למחוז יורק בקטגוריה שלוש ועזבה בקטגוריה שתיים.
בארי חזק
ביוגרפיה
בארי חזק נולד בקיבוץ אפיקים, לטניה ואברהם חזק. נקרא על שם ברל כצנלסון שהלך לעולמו באותו חודש. בארי סיים את לימודיו בבית-הספר התיכון החקלאי בית-ירח שבעמק הירדן. הוא היה פעיל בתנועת איחוד הקבוצות והקיבוצים ואף ריכז את אזור הנגב ויהודה.
בקיץ 1963 התגייס לצה"ל והתנדב לצנחנים. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. בהמשך סיים בהצטיינות קורס קציני חי"ר. עם שחרורו מצה"ל שב לקיבוצו, שם ריכז את ענף התמרים ושיחק בנבחרת הכדורסל. במקביל, החל בלימודי כלכלה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים ועבד כמדריך נוער בפנימיית בית הספר התיכון על שם מיי בויאר בירושלים. הוא ליווה את חניכיו במשך ארבע שנים.
רוק היל
סופת השלגים של 2004
סדרה של מערכות לחץ אוויר נמוך נעה לרוחב קרוליינה הדרומית בין התאריכים 25–27 בפברואר 2004 וגרמה למערכת של גשם מעורב בשלג שהפך בהדרגה לשלג כבד ככל שלחץ האוויר ירד, אוויר ארקטי קר שרר בקרוליינה וגרם ל־22 אינצ'ים (55.8 סנטימטרים) של שלג, ברקים ורוחות מתפרצות. השלג הגיע לגובה של 28 אינצ'ים (71 סנטימטרים) במקומות שונים.
יוסף קאפח
הרב יוסף קאפח (י"ב בכסלו ה'תרע"ח - י"ח בתמוז ה'תש"ס; 27 בנובמבר 1917 – 21 ביולי 2000) היה פוסק הלכה חבר בית הדין הרבני הגדול וחבר מועצת הרבנות הראשית לישראל. כמו גם מתרגם, מהדיר ומפרש כתבי הרמב"ם ועשרות ספרים של ראשוני ספרד ותימן, בעל השפעה רבה על קהילות יהודי תימן בארץ ישראל. זוכה פרס ישראל, פרס הרב קוק, פרס ביאליק, פרס הרב מימון ופרס כץ, וכן בעל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן.
בארי חזק
ביוגרפיה
במלחמת ששת הימים היה קצין מודיעין גדודי. במהלך הקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים נפצע מרסיס ברגלו, אולם המשיך להילחם. באוקטובר 1971 התחתן עם נעמה. הוא עזב את הקיבוץ והחל לימודי לתואר שני בכלכלה ובשירה עברית בירושלים. הוא החל לעבוד באגף התקציבים במשרד האוצר שם היה אחראי על תקציב החינוך והתרבות. באוקטובר אותה שנה נולד בנו אבירם.
יוסף קאפח
חייו
נולד בצנעא, בנו של הרב דוד קאפח. עוד בטרם היותו בן שנה התייתם מאביו, ובגיל חמש התייתם מאמו, נצ'רה לבית צאלח. הוא למד תורה אצל סבו, הרב יחיא קאפח. בהיותו כבן 14 נפטר סבו, והוא ירש את מקומו במסירת שיעורים בבית המדרש, בד בבד שקד על תלמודו לפני הרב רצ'א צארום שהיה מתלמידי סבו. בגיל 16 נאסר עקב הלשנת יריבי המשפחה מהעדה. לאחר מכן, עקב הלשנת יריבי המשפחה לשלטונות על יתמותו, השיאו לו לאישה את בת דודו בת האחת-עשרה, ברכה, כדי להצילו מאסלום כפוי של יתומים שהיה נהוג אז בתימן, וכעבור שלוש שנים נולד בנם הבכור, דוד. בצעירותו עסק בצורפות.
רוק היל
השכלה
ברוק היל ישנם 27 בתי ספר מתוכם 17 בתי ספר יסודיים, חמש חטיבות ביניים ושלושה תיכונים, בנוסף ישנן שלוש מכללות.
בארי חזק
ביוגרפיה
אחרי המלחמה התמנה לקצין המבצעים של גדודו והועלה לדרגת סרן. במלחמת יום הכיפורים גויס למילואים. ב-17 באוקטובר 1973, במהלך הקרב על תחנת הרכבת בסרפאום ממערב לתעלה, נפגע מכדור בחזהו ונהרג במקום. הוא נקבר בבית-העלמין באפיקים.
יוסף קאפח
חייו
בשנת 1943 עלה לארץ ישראל. תחילה התיישב בתל אביב, ומאוחר יותר עבר לירושלים, למד בישיבת מרכז הרב, הוכשר לדיינות במכון הארי פישל, והנהיג את בית הכנסת "אבי-דוד" בנחלת אחים על שם אביו. בשנת 1950 התמנה לדיין בבית הדין האזורי בתל אביב, זמן קצר החליף את הרב שלום יצחק הלוי, ולאחר מכן מונה לדיין בבית הדין בירושלים יחד עם עמיתו הרב יוסף שלום אלישיב. כעבור עשרים שנה, ביוזמת הרב יצחק נסים והרב שלמה יוסף זוין, התמנה לדיין בבית הדין הרבני הגדול. בשנים 1969–1991 היה חבר במועצת הרבנות הראשית לישראל, ושנים רבות היה נשיא הקהילה התימנית בירושלים.
בארי חזק
ביוגרפיה
שנה לאחר מותו קובצו מכתביו, רשימותיו וחמשת שיריו בספר "בבכי אותי תקצור" שנערך על ידי יגאל וילפנד, ונעמה חזק (אשתו) בהוצאת הקיבוץ המאוחד. שירו, "ריבונו של עולם", התפרסם לאחר מותו והולחן ב-2001 על ידי ברי סחרוף באלבומו "האחר". חזק הוזכר בספרו של בן קיבוצו אסף ענברי, "הביתה". אחיו הוא המשורר יחיאל חזק.
רוק היל
כבישים מהירים
רוק היל מתחברת ל-2 כבישים בין-מדינתיים כחלק ממערכת הכבישים הבין-מדינתיים:
יוסף קאפח
חייו
בשנת ה'תשכ"ט (1969) זכה בפרס ישראל במדעי יהדות. כמו כן זכה פעמיים בפרס ביאליק לחכמת ישראל, וכן זכה בפרס הרב קוק ובפרס הרב מימון, וקיבל תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת בר-אילן.
רוק היל
נמלי תעופה
לרוק היל יש 2 נמלי תעופה מקומיים:
אירועים עונתיים
רוק היל מארחת מספר אירועים עונתיים, בכל אביב מתקיים פסטיבל הנקרא "בוא תראה אותי", בו משתתפים למעלה מ-125,000 איש מרחבי קרוליינה הדרומית. "בוא תראה אותי" נבחר במקום ראשון כפסטיבל הטוב ביותר בקרוליינה הדרומית. ביום העצמאות של ארצות הברית העיר מארחת את פסטיבל "אדום, לבן ובום". בשבוע הראשון של כל אוקטובר, מועצת האמנות של מחוז יורק מארחת את פסטיבל ה"בלוז וג'אז".
מוזיאונים
ישנם שבעה מוזיאונים בעיר:
אליפויות
רוק היל מארחת 2 אליפויות בינלאומיות:
בנוסף, רוק היל ארחה בשנת 2015 את גביע העולם ב-IQA וב-2017 את אליפות העולם ב-UCI BMX.
פארקים
רוק היל ידועה בשל מספר הפארקים והמתקנים הציבוריים הגדול שבה, הפארקים הגדולים ביותר מופיעים ברשימה להלן:
ממשל
המועצה המנהלית שמושלת על העיר מורכבת מראש העיר ושישה חברי מועצה נוספים, ראש העיר נבחר כל ארבע שנים וכך גם חברי המועצה, ראש העיר הנוכחי הוא ג'ון גטיס שהחל את כהונתו בינואר 2018.
יוסף קאפח
חייו
הרב יוסף קאפח נפטר בליל י"ח בתמוז ה'תש"ס (21 ביולי 2000), ונקבר בהר המנוחות בירושלים.
התגורר בשכונת נחלת אחים בירושלים. שמו של הרחוב שבו התגורר שונה לאחר מותו ל"רחוב הרב יוסף קאפח". אשתו, ברכה קאפח, זכתה בפרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה בשנת ה'תשנ"ט (1999), כהוקרה על מפעלי החסד שניהלה . היה אב לשלושה ילדים.
בשנת 2004 (תשס"ד) החל לצאת לאור כתב העת "מסורה ליוסף", העוסק במורשתו והגותו של הרב קאפח, בעריכת יוסף פרחי ובהוצאת מכון מש"ה. עד שנת תשע"ז יצאו לאור תשעה כרכים.
תלמידיו הקימו את מפעל משנה תורה להפצת לימוד הרמב"ם.
הוא ואשתו נבחרו לשמש כדמויות המופת של החינוך הממלכתי דתי בשנת תשע"ו.
חיבוריו
עיקר מפעלו התורני היה תרגום וההדרה מכתבי יד של עשרות ספרים של ראשוני ספרד, ובהם הנבחר באמונות ובדעות לרס"ג, ספר הכוזרי לרבי יהודה הלוי, חובות הלבבות לרבנו בחיי אבן פקודה, פירוש רבי נתן אב הישיבה לשישה סדרי משנה, פירוש על הרי"ף על מסכת חולין, ספרי השו"ת של הריטב"א הראב"י אב"ד והראב"ד, וחיבורים רבים אחרים שנכתבו בערבית יהודית.
מקום מיוחד בפעילותו תפסו כתבי הרמב"ם: הוא תרגם את אגרות הרמב"ם, מורה הנבוכים, פירוש המשניות, ספר המצוות (בשתי מהדורות) ובאור מלאכת ההגיון, וערך מהדורה מבוארת של משנה תורה לרמב"ם בת 24 כרכים. ספריו ותרגומיו היו מקובלים גם על הממסד האקדמי.
כתב ועסק רבות במורשת יהדות תימן. בספרו החשוב "הליכות תימן" (בעריכת ישראל ישעיהו) תיאר את אורח חייהם של יהודי תימן לאורך השנה, באירועים מיוחדים ובכלל. עם צאת הספר לאור נתעוררה מחדש המחלוקת על הקבלה בתימן. לצד ביקורות מהללות רבות היו טענות שהספר מגמתי ואינו משקף נכונה את מנהגיה של יהדות תימן. טענת הביקורת העיקרית על הספר היא שאוזכרו בו אך מעט מסורות הלכתיות ומנהגיות שלא תאמו לתפיסת הדרדעים וכי המשקל שנתן לפסקי סבו היה יתר על המידה. כך, למשל, נטען כי לא אוזכר בו מנהג התרת נדרים בערבי ראש השנה ויום הכיפורים, בניגוד למסורת שנהגה בתימן, וכן לא אוזכר בו המנהג ללמוד את האידרא בליל ל"ג בעומר. בהמשך, כשקיבל הרב קאפח את פרס ביאליק על הספר אוים כי ייערכו הפגנות ומחאות במקום האירוע. למעשה עבר האירוע ללא כל הפגנה. תומכיו של הרב קאפח טענו כי תיאר בעיקר את העולם הדתי אותו הכיר מבית, אולם עם זאת ספרו מכיל שלל מנהגים שאינם מתיישבים עם תפיסתם של הדרדעים. יש הרואים בספרו של יהודה לוי נחום "מצפונות יהודי תימן" תגובה לספר "הליכות תימן".
ערך את תכלאל "שיבת ציון", סידור תפילה תימני בנוסח בלדי המבוסס על שיטת הרמב"ם, במהדורה בת שלושה כרכים (הוצאת אשכול, תשי"ב). בשנת תשנ"ג ערך סידור חדש בשם שיח ירושלים במהדורה בת ארבעה כרכים והמונה כיום שישה כרכים. הרב קאפח זוהה עם פלג הדרדעים. אף שבפומבי לא הצהיר על התנגדות לספר הזוהר, לא עסק בלימוד הקבלה, והתמקד בתורתו של הרמב"ם. הוא פעל לשימור מנהגי העדה ולא היסס להביע ביקורת ציבורית כשאלה לא נשמרו (למשל יצא נגד ההלוויה הממלכתית שנערכה ליו"ר הכנסת ישראל ישעיהו, בן העדה התימנית).
מאמריו הרבים כונסו בשלושה כרכים בשם "כתבים". על גדולתו בתורה ובפרט בכתבי הרמב"ם קרא עליו הרב נחום אליעזר רבינוביץ' את המשפט: . כוונתו כי מאז חיבור ספר כסף משנה לרבי יוסף קארו, לא קם חכם שביאר והאיר את דברי הרמב"ם כמו רבי יוסף קאפח.
שיטת פרשנותו ועיונו
את דרך לימודו רכש בבית מדרשו של סבו. הוא החזיק בשיטת לימודו התימנית גם לאחר עלייתו לארץ ישראל (ואף כאשר למד בישיבת "מרכז הרב"), מאחר שראה בה את הדרך הנכונה ביותר לצמיחתו של תלמיד חכם.
שיטתו התאפיינה בראייה שרק המקורות התלמודיים מחייבים. אין לקבל דברי פוסק שאינו מביא ראיה לסברתו מהתלמוד, וזאת על פי הקדמת הרמב"ם למשנה תורה. עם זאת לא חשש להציע פירוש חדשני שלא נמצא בספרים המקובלים, כיוון שלדעתו לא הספר או מחברו מעידים על נכונות דבריו אלא ההיגיון המתאים להלכה. בהערותיו לדברי הרמב"ם בספרו מורה הנבוכים (ב, טו) "שכל דבר שהוכח לא תוסיף אמתתו ולא יתחזק הנכון שבו בהסכמת כל העולם עליו, ולא תגרע אמתתו ולא ייחלש הנכון שבו אם יחלקו כל אנשי הארץ עליו", כתב הרב קאפח: "כמה מרפסן אגרי דברי אמת הללו, וכמה צריכים בעלי התשובות בימינו לקבעם כמרגלית לנגד עיניהם, שהם מביאים חבלות של בעלי סברא הרצויה להם כדי לעבות את האמת שלהם".
עיקרון חשוב של הרב קאפח בעקבות הרמב"ם היה ש"אין המציאות נמשכת אחרי הסברות אלא הסברות הנכונות נמשכות אחר המציאות". ניסיון לתרץ עניין שאין לו אחיזה במציאות היה בעיניו תמוה.
בכתיבתו נהג לעיתים להתנסח בחריפות ולא היסס לתקוף מתרגמים ופירושים שאינם נכונים בעיניו. הוא הקפיד על דיוק הגרסה המקורית כדי להימנע משיבושים. הוא ראה בחשיפת הגרסה המקורית חשיבות העולה על הסברים לקושיות המתעוררות בלימוד הרמב"ם, שכן ההיגיון והסברה יימצאו בסופו של דבר, אך לגוף ההלכה בגרסתה המדויקת אין תחליף. כמו כן, לדעתו, אין לשנות גרסה רק בגלל קושי שלנו, כי חוסר הבנתנו הוא פגם בנו ולא במקורותינו.
השתדל לפרש את סוגיית הגמרא מבעד לעיניו של הרמב"ם והדגיש שיש חשיבות גדולה בשינון תורת הרמב"ם. דרכו הייתה לפרש את משנה תורה לרמב"ם על פי כתבי הרמב"ם האחרים.
השקפתו
הרב קאפח היה בעל השקפה דתית לאומית, ותמך במפד"ל. הוא העריך את דמותו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק, אולם הדמות העיקרית שלאורה הלך היה סבו הרב יחיא קאפח.
הוא סבר שיש להודות לקדוש ברוך הוא ביום העצמאות אולם לא באמצעות אמירת ההלל, שכן הקביעה לאומרו מצריכה סמכות מיוחדת.
הוא לא קיבל את השימוש שנעשה במושג תינוק שנשבה ביחס לחילוניים בימינו. לדעתו זהו מושג שניתן דווקא לקראים ודומיהם, אולם אדם המסתובב בעולמו של הקב"ה ושומע שיש עמלים בקיום התורה, ונמנע מלברר את טענותיהם בצורה יסודית, לא ניתן לפוטרו ולסנגר עליו.
התיר לאברכים להתפרנס ממלגת הכולל, ואף המליץ לרב שמואל טל להקים כולל אברכים. עם זאת, בעצמו לא נהג כן ואת מלגת אברכותו במרכז הרב החזיר בבוא העת לרב רענן.
לאחר שפירושיו לא הוכנסו למהדורת פרנקל למשנה תורה לרמב"ם, כמו גם רבנים אחרים מן הציונות הדתית, הושמעה ביקורת על כך. אחד העורכים, הרב דוד צבי הילמן, טען בתגובה שהרב קאפח מבזה תלמידי חכמים וטענות נוספות. הרב רצון ערוסי השיב על מכתבו של הרב הילמן וטען שניכר שהרב הילמן לא רצה לברר את האמת, שהרי היה יכול לכתוב את הערותיו בחיי הרב קאפח. עוד טען הרב ערוסי שדברי הרב הילמן נובעים מדעות קדומות, שנאה וקנאה..
כתבים ותשובות שיצאו לאחר פטירתו
למעלה מעשר שנים אחר פטירתו התחיל מכון מש"ה להוציא שיעורים שלו על תקליטורים, בהם שיעורים על הרמב"ם, רס"ג, רבנו בחיי ועוד.
בתחילת שנת תשע"ח (2017) יצא ספר ראשון מתוך סדרת ספרים המבוססים על ההקלטות - שיעורי הרב יוסף קאפח על הרמב"ם, הקדמה לפירוש המשנה. הספר כולל את תרגומו של הרב קאפח לצד המקור הערבי מכתב ידו של הרמב"ם, תמלול מדויק של השיעורים, ושו"ת הריב"ד על ההקדמה לפירוש המשנה. את המקור הערבי הגיה, ניקד והעיר ד"ר אורי מלמד. את השיעור ההדיר שלום פנחס כהן, מתלמידי הרב קאפח.
לקריאה נוספת
מאמרים חיבורים ומסות על יצירתו:
מאמרי ביקורת על ספרים שההדיר:
שאדן סלאמה-יוסף
שאדן סלאמה-יוסף היא רופאה פנימית וחוקרת ערבייה-ישראלית. מנהלת המחלקה לרפואה דחופה בבית החולים הדסה הר הצופים החל מנובמבר 2018. הערבייה הראשונה שעומדת בראש מחלקת לרפואה דחופה בבית חולים בישראל.
קורות חיים
שאדן סלאמה נולדה בכפר טורעאן לאם עקרת בית ולאב מורה. אימה, במקור מנצרת. לשאדן אחות ושלושה אחים.
שאדן בוגרת בית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים, התמחתה ברפואה פנימית וברפואה דחופה בבית חולים הדסה הר הצופים.
טרנינג (סדרת טלוויזיה)
עלילה
פנימיית "פריש" היא הבית של ספורטאי העתיד של ישראל. חממת מצטיינים בניהולה של ויקי פריש, מיידת פטיש מיתולוגית ועטורת מדליות. כשפרשה, החליטה ויקי להקדיש את חייה ללמד ספורטאים צעירים ומבטיחים איך מגיעים להישגים, איך ממקסמים את היכולות שלהם ואיך שמים חומר משלשל ליריבים שלהם במידת הצורך. לשיטתה, הכל כשר בדרך למדליה הנכספת. "טרנינג" מביאה את סיפוריהם המצחיקים של ספורטאים צעירים ומבטיחים שמתמודדים ביחד, ואת ההתמודדות שלהם עם הלחץ להישגיות והצטיינות לצד חיי חברה צפופים בתנאי פנימייה.
שאדן סלאמה-יוסף
קורות חיים
ב-2014 סיימה לימודי תואר שני בניהול מערכות בריאות בבית ספר לבריאות הציבור בשיתוף עם הפקולטה למינהל עסקים באוניברסיטה העברית בירושלים בהצטיינות יתרה.
בפברואר 2021 פרסמה קול קורא בעברית ובערבית לצעירים להתחסן בהקדם למחלת נגיף הקורונה. במאי 2021 הובילה את ניהול האירוע רב-הנפגעים הכי גדול ב-20 שנים האחרונות בעקבות קריסת טורבינה בבית כנסת בגבעת זאב בהצלחה רבה כאשר המיון שלה התמודד עם מעל 50 פצועים בבת אחת ובעקבות כך התראיינה במספר ערוצים והתארחה באולפן החדשות.
חיים אישיים
סלאמה-יוסף נשואה לאורולוג, שאף הוא עובד בבית החולים הדסה, ואם לשלושה ילדים.
מתגוררת בשכונת רחביה בירושלים.
ספרד והשואה
ספרד הפרנקואיסטית נותרה נייטרלית רשמית במהלך מלחמת העולם השנייה אך שמרה על קשרים פוליטיים וכלכליים הדוקים עם גרמניה הנאצית ואיטליה הפשיסטית לאורך כל תקופת השואה.
המשטר לא הגן על הרוב המכריע של יהודי ספרד, שחיו מחוץ לספרד, בשטחים שהיו תחת כיבוש של גרמניה הנאצית. עם זאת, הוא התיר לבין 20,000 ל-35,000 יהודים להגיע באשרות מעבר מצרפת של וישי לספרד. בעקבות הצלה זו, שנים לאחר המלחמה טיפח משטר פרנקו את הרעיון שהוא פעל להגן על יהודים ברחבי אירופה, וזאת על מנת לשפר את יחסיו עם בעלות הברית.