cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הפועל תל אביב (כדורגל)
מתקן האימונים חודורוב
עד שנת 2002 קיימה הקבוצה את אימוניה ב"הבית האדום" שהיה בשכונת יפו ג', ובאותה שנה חנכה מתחם אימונים חדש בסמוך למרכז הרפואי וולפסון בחולון (אך בתחום שיפוטה של תל אביב-יפו). מתחם האימונים נקרא בתחילה "וולפסון", אך ב-2008 נקרא על שמו של שוער העבר של הקבוצה, יעקב חודורוב. במתחם נמצאים גם משרדי הנהלת הקבוצה ומגרשי האימונים של מחלקת הנוער. בשנת 2015 שופץ המתחם והוא כולל ארבעה מגרשים (כולל מגרש אחד סינתטי), חדרי אורחים ושופטים, חדרי מולטימדיה והדרכה, חדר כושר, חדר הלבשה, חדר כוח, מקלחות וג'קוזי לאמבטיות קרח.
במרץ 2023 עבר המתחם שריפה בעקבות הצתת המתחם, בבוקר לקראת משחק מול בית"ר ירושלים. בעקבות זאת ובעקבות תוכניות שדרוג נוספות, ביוני 2023 פורסם כי הפועל תל אביב הודיעה שמתחם חודורוב יעבור שיפוץ כללי לראשונה מאז 2015. השיפוץ, יהפוך את מתחם חודורוב לאחד המתחמים החדישים והמודרניים בישראל, ועתיד לעמוד בסטנדרטים בינלאומיים גבוהים. במסגרת השיפוץ חודורוב יחולק מחדש כאשר אגף המנהלה ימוקם באזור שונה מאנשי הצוות המקצועי ושחקני הקבוצה, תוך הפרדה מוחלטת הכוללת כניסות ודרכי גישה נפרדות. אחת המטרות הינה ליצור אזור סטרילי והפרדה מוחלטת של השחקנים והצוות המקצועי משאר אנשי המועדון – וגם אנשים מזדמנים שמגיעים למתחם האימונים במהלך השבוע. בנוסף פורסם, כי חדרי הכושר והאוכל יורחבו וישודרגו, כמו כן, יתווספו גם חדרי מנוחה וחדרים נוספים לצוות המקצועי וצוות האנליזה והדאטה.בחלקו השני של המתחם, אזור המנהלה, ימוקמו משרדים עבור מנכ"ל וסמנכ"לים, יועץ משפטי,  והאדמיניסטרציה של המועדון השיפוצים עתידים להסתיים  באוגוסט, לקראת פתיחת עונת 2023/2024.
היריבות העירונית
בעיר תל אביב פועלות שתי הקבוצות המצליחות ביותר בישראל לאורך השנים – הפועל ומכבי תל אביב. כבכל עיר בעולם שבה שתי קבוצות כדורגל בכירות נפגשות למשחק דרבי, היריבות ביניהן גבוהה במיוחד, אך היא מבוססת גם על נדבכים נוספים. ראשית, לאורך השנים התפתחה מסורת של יריבות בין אגודות הפועל לבין אגודות מכבי. שנית, מראשיתן היה לקבוצות בסיס תמיכה שונה. הפועל הוקמה בידי ההסתדרות, ונחשבה לקבוצה של בני מעמד הפועלים, בעוד מכבי נחשבה לקבוצה של אנשי מעמד הביניים והמקצועות החופשיים. משחקי הדרבי בין הקבוצות הם מהסוערים בישראל, ואוהדי שתי הקבוצות נוהגים להקניט אלו את אלו. בכמה מקרים אף אירעו מעשי אלימות.
מאז הקמת מדינת ישראל נערכו 165 משחקי דרבי בליגה (נכון ל-28 בינואר 2023). הפועל ניצחה 46 משחקים, מכבי ניצחה 60, ו-59 משחקים הסתיימו בתיקו. במשך 60 שנים היה היתרון בידי מכבי, ובשנות ה-90 אף עמד הפער לטובתה על 31–21, אך במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 נסגר הפער, עד שב-2010 השיגה לראשונה הפועל את היתרון. בשנת 2013 החזירה לעצמה מכבי את היתרון.
היריבות עם בית"ר ירושלים
בין אוהדי הפועל תל אביב לאוהדי בית"ר ירושלים התפתחה יריבות ארוכת שנים, בעיקר על רקע הזיהוי הפוליטי המשוער של אוהדי שתי הקבוצות, שכן בית"ר ירושלים מזוהה עם מחנה הימין, ואילו הפועל תל אביב מזוהה עם מחנה השמאל, אך היריבות התעצמה בעקבות משחק חשוב בשנת 1984, בו ניצחה הפועל תל אביב את בית"ר ירושלים באצטדיון ימק"א, ובכך גזלה ממנה הזדמנות לזכות בתואר האליפות לראשונה בתולדותיה. אירוע נוסף שהעצים את היריבות בין הקבוצות הוא משחק השרוכים בעונת 1997/1998, אז חשו עצמם אוהדי הפועל תל אביב כאילו נגזלה מהם אליפות הליגה. מפגשיהן של שתי הקבוצות טעונים מתח רב, בדרך כלל, ובמקרים רבים אף לוו בגילויי אלימות.
הפועל תל אביב בתרבות הישראלית
בסיס אוהדי הפועל תל אביב מגיע בעיקר ממרכז העיר ומיפו. אך עקב הצלחת המועדון וזיהויו עם השמאל בישראל נוספו לאורך השנים אוהדים רבים מישובי ההתיישבות העובדת בכל רחבי ישראל וכן בחלקים מקרב ערביי ישראל. פוליטיקאים רבים נודעו באהדתם לקבוצה, בעיקר בקרב מפלגות השמאל, וביניהם יצחק רבין, חיים רמון (שהיה גם יו"ר המועדון), יוסי שריד ודב חנין, אך גם יריב לוין המזוהה עם הימין. למועדון היו וישנם אוהדים רבים גם בקרב אנשי התקשורת בישראל, וביניהם דן שילון, מני פאר, רזי ברקאי, מולי שפירא, חנן קריסטל, אלי ישראלי, מיקי חיימוביץ', רוני דניאל, גיא זהר, יואב לימור, בן כספית, עמנואל רוזן, אורי משגב, לירון תאני ואיל קיציס.
אחד האוהדים הידועים של הפועל תל אביב היה אריק איינשטיין, והקבוצה מוזכרת בכמה משיריו. ב-1969 תרגם את שירם של הביטלס "The Ballad of John and Yoko". השיר, "היה לנו טוב, נהיה לנו רע", נכלל באלבומו "פוזי" וכולל את המילים "אחר כך קצת הלכנו לבלומפילד; הפועל תל אביב שוב מחמיץ (למה?)". שירו "סע לאט", שנכתב בתקופת הדשדוש של הקבוצה בשנות ה-70, כולל את המילים "הפועל שוב הפסידה, ואיזה מסכנים האוהדים – שאוכלים להם ת'לב". לימים ציין איינשטיין בהקשר זה כי "קצת הגזימו. גם לי הייתה יד בזה. אתה יודע, ההעצמה של המסכנות והקטע של לצחוק על עצמך. האוהדים של הפועל דווקא יודעים לצחוק על עצמם. זו תכונה טובה. אבל גם בתקופות היותר טובות זה המשיך. אוהבים לשחק את האנדרדוג, וכשהדברים הטובים באים, זה מעל ומעבר". באלבומו "יש בי אהבה" (1995) נכלל השיר "סע לאט ב'", המהווה מעין המשך לשירו הקודם. השיר נכתב לאחר שובה של הפועל תל אביב לליגה הראשונה ב-1990, והוא כולל את השורות "הפועל שוב בליגה, איזה כיף לאוהדים שעלו מהמרתף".
בנימה יותר אופטימית כתב איינשטיין את השיר "אדומה שלי" (ללחן של מיכה שטרית) לרגל זכייתה בדאבל בשנת 2000:
אוהד בולט נוסף של הקבוצה, עלי מוהר, החל לכתוב ב-1980 את הטור "בשער" בשבועון "העיר", בו טבע את הביטוי "נפרק אותם 1–0", רמז לניצחונות הדחוקים שהצליחה להשיג. ב-1990 כתב מוהר לאיינשטיין את השיר "אמרו לו", המבוסס על שירו של הזמר האיטלקי פאולו קונטה, שהתפרסם בביצוע אדריאנו צ'לנטנו. בגרסה של מוהר מופיעה השורה "אמרו לו שהחולצה האדומה זאת לא מציאה", שמתייחסת לימי השפל של הקבוצה. מוהר כתב גם את שיר האליפות של הקבוצה ב-1988, "השדים האדומים", אותו ביצעו יגאל בשן, חנן יובל ויצחק קלפטר, שגם הלחין את השיר.
באותו עשור כתב והקליט טל שגב את "שיר חולוני", הכולל את השורות "הו עצבות עצבות, שוב פעם היא מכה בי, ואני בכלל הפועל הפשוט". בנוסף אליו, כתב והקליט אריק ברמן את השיר "שער שש", המספר על חוויות אוהדי הפועל ביציעיו השונים של אצטדיון בלומפילד, בתקופה שבה יציע העידוד היה בשער 7.
בשנת 2010 כתב וביצע דור דניאל את השיר "הפועל תל אביב" לרגל זכייתה בדאבל באותה עונה. בשנת 2023 הקליט רועי לבס את השיר "אהבה בת מאה" לכבוד ציון מאה שנים לאגודת הפועל תל אביב.
המחזאי שמואל הספרי, אף הוא אוהד הפועל תל אביב, כתב וביים את המחזה "מילאנו", שגיבוריו הם אוהדי הפועל תל אביב שנוסעים לקפריסין לעודד את הקבוצה במשחקה נגד מילאן בשלב רבע הגמר של גביע אופ"א.
בין האמנים הנוספים שנודעו באהדתם להפועל תל אביב נמנים גם גבי ברלין, דב נבון, יעקב כהן, אקי אבני, עידו רוזנבלום, דן שפירא, אורי בנאי ויהלי סובול. כמה מאוהדיהם של מועדונים יריבים הזכירו את הקבוצה גם הם ביצירותיהם, ובהן להקת "הדג נחש", שחבריה הם אוהדי בית"ר ירושלים. בשירם "ג'רוזלם" (2000) בחרו חברי הלהקה להקניט את אוהדי הפועל באמצעות השורה "עם כל הכבוד לאריק איינשטיין וכבוד אני רוחש לו, הקבוצה שלי ב.מ.וו והקבוצה שלו דה שבו".
ארגון האוהדים
ארגון האוהדים "אולטראס הפועל" (באנגלית: "Ultras Hapoel") נוסד בשנת 1999. בתחילת דרכו פעילותו התרכזה בעיקר בשער 7 שבאצטדיון בלומפילד, אך בהמשך עבר הארגון לשער 5 שבאצטדיון ועד היום פעילותו מתרכזת שם. ארגון האוהדים פוקד בכל משחק את היציעים ותורם לאווירה באצטדיון בעידוד והכנת תפארות. כמו כן מארגן הארגון הסעות אוהדים למשחקי חוץ, ומפעיל טורניר אוהדים דו-שנתי. מתוך הארגון הוקמה להקת "לאה קטמין" אשר מקליטה את שירי האוהדים ומבצעת אותם בהופעות.
על אף שזיהויו המוחלט של המועדון עם מעמד הפועלים דעך במקצת עם השנים, כפועל יוצא מהפרטתו ובעקבות הצטרפותם של אוהדים רבים מכל שכבות האוכלוסייה, ארגון אולטראס הפועל ורואה עצמו חלק מתנועת האנטיפה. על בסיס אידאולוגי משותף זה מקיים הארגון קשרים עם ארגוני אוהדים של מועדונים אחרים באירופה שבדומה להפועל מזוהות עם אידאולוגיה סוציאל-דמוקרטית כמו פ.צ. סנט פאולי, סטנדרד לייז' ואומוניה ניקוסיה.
קבוצות מחלקת הנוער
מנהל מקצועי מחלקת הנוער: עומר בוקסנבוים
תארים והישגים
ליגת העל
גביע המדינה
גביע הטוטו:
אלוף האלופים:
גביע ליליאן
הישגים במפעלים בין-לאומיים
ליגת האלופות:
גביע האינטרטוטו:
שחקנים ומאמנים מפורסמים
בין שחקניה של הפועל תל אביב במהלך השנים: ראו גם: קטגוריה:כדורגלני הפועל תל אביב
מאמנים בולטים בקבוצה
ראו גם: קטגוריה:מאמני הפועל תל אביב
סגל השחקנים
(קפטן)
הילה (מיסטיקה)
בפאראפסיכולוגיה ובתורות רוחניות רבות, הילה היא שדה של קרינת אור עדינה המקיפה, כביכול, אדם או חפץ - בדומה להילה המופיעה ביצירות אמנות דתיות. ביצירות אלה, ההילה מסמלת לרוב אדם בעל כוח או "קדושה" מסוימת. תנועות רוחניות רבות (כגון תאוסופיה, אנתרופוסופיה, ארכאוסופיה, האחווה הלבנה האוניברסלית ועוד) מייחסות לכל צבע של הילה משמעות מדויקת, המצביעה על מצב רגשי מסוים. תיאור שלם של ההילה ושל צבעיה סופק על ידי צ'ארלס לידביטר, תאוסופיסט בן המאה ה-19. כתביו פותחו לאחר מכן על ידי תומסו פלמידסי ואחרים.
רקע
ו. א. באטלר קישר בין הילות לבין תפיסה על-חושית ו"נביעות" מנטליות, רגשיות ואתריות. הוא סיווג הילות לשני סוגים עיקריים: אתרי ורוחני. רוברט ברוס סיווג אותן לשלושה סוגים: אתרי, ראשי ורוחני. ספרים שונים טוענים לקשר בין תכונות אופי לבין הצבעים של שכבות שונות בהילה. ההילות נחשבות כקשורות ל"גוף האתרי" ונטען שהן יכולות לשמש כאמת מידה ויזואלית למצב בריאותו של הגוף הפיזי. החשיבה המקובלת היא שהילות הן לא אור אמיתי, אלא "תרגום" של חושים אחרים, בלתי ידועים, המתווספים למראה הוויזואלי. לפי ברוס, לא ניתן לראותן בחושך מוחלט, או כאשר אף חלק של האדם או החפץ המקרין אינו נגלה לעין.
ביקורת
הטענות לגבי קיומן של ההילות שנו במחלוקות לכן הן מסווגות על ידי הספקנים או האתאיסטים  כפסבדו מדע. מבחן אחד לדוגמה הוא כזה בו "קוראת הילות" הוצבה למול מחיצה אטומה ובה מספר חריצים אשר מאחוריהם עמדו גם בני אדם אמיתיים וגם בובות. ה"קוראת" לא הצליחה לזהות היכן עמדו בני אדם והיכן היו בובות, וטענה כי מאחורי כל החריצים היו בני אדם אמיתיים. במבחן אחר, אשר בוצע במסגרת תוכנית טלוויזיה של הספקן והקוסם ג'יימס רנדי, "קורא הילות" הוצב בפני מחיצה אטומה אשר מאחוריה עמדו חמישה אנשים. הוא טען כי הוא מסוגל לראות את ההילות שלהם מעבר למחיצה. כל אדם נע בתורו אל מחוץ למחיצה, וה"קורא" התבקש לזהות היכן האדם עמד מאחורי המחיצה. הוא הצליח לזהות רק 2 מתוך 5.
ארפאשו דה ז'וס (קומונה)
היסטוריה
ראו ארפאשו דה ז'וס מהעת העתיקה על הגבעה "צ'טצויה" (Cetățuia) בשטח הכפר ארפאשו דה סוס נשארו שרידי מבצר דאקי מתקופת לה טן. ב"דרך השחת" נתגלו ממצאים ארכאולוגיים מהתקופה הנאוליתית
במחצית השנייה של המאה ה-19 היה ארפאשו דה ז'וס בירת נפת אלשוארפאש במחוז פגראש. מחוז פגראש התקיים גם תחת השלטון הרומני. הוא בוטל על ידי השלטון הקומוניסטי בשנת 1950 כשהכפר נכלל לאזור סטלין (לפי השם החדש של בירתו, העיר בראשוב ששינתה את שמה לעיר סטלין). בהמשך אזור סטלין הפך לאזור בראשוב. בשנת 1968 עם ביטול האזורים והחלוקה מחדש למחוזות (județ נכלל ארפאשו דה ז'וס במחוז סיביו.
מיקום גאוגרפי
הקומונה ארפאשו דה ז'וס שוכנת צפונית להרי פגראש, על גדול הנהר אולט, בדרום הרמה טרנסילבנית, בדרום מזרח המחוז סיביו, בגבול עם המחוז בראשוב. הכפר ארפאשו דה ז'וס נמצא דרומית לנהר אולט, על הגדה השמאלית שלו, על שפך הנחל ארפאשו מארה או ארפשל במאגר המיל ארפאש ועל מסילת הברזל אווריג-פגראש ועל הכביש האירופי 68. הכפר ארפאשו דה ז'וס נמצא 15 ק"מ צופנית-מערבית מהעיירה ויקטוריה. הכפר נמצא במרחק 47 ק"מ מזרחית מבירת המחוז, סיביו.
דמוגרפיה
החל משנת 1850 בשנת 1900 נרשם שיא במספר כלל התושבים - 3,927 והרומנים בפרט.:3,622 המספר הגבוה ביות של הונגרים נרשם בשנת 1910: 248. המספר הגבוה ביותר של גרמנים (סקסונים טרנסילבנים) נרשם בשנת 1880: 139. המספר הגבוה ביותר של צוענים נרשם בשנת1930: 111. מקרב מיעוטים אחרים בשנת 1910 צוינו 2 סלובקים, ב-1992 שני אוקראינים וב-1890 סרבים אחד. בשנת 1900 חיו בארפאשו דה סוס 12 יהודים, המופיעים במפקד לפי דת היהודים היו רוב רובם דוברי הונגרית כשפת אם.
נתונים דמוגרפיים לפי מפקד האוכלוסין ברומניה בשנת 2002 ההרכב האתני של תושבי הקומונה:
לפי שפת אם:
לפי אמונה דתית:
לפי המפקד משנת 2011 חיו בכפר הגדול (קומונה) 2406 תושבים, מתוכם:
לפי האמונה הדתית, התוקבים התחלקו כדלהלן: 88.69% נוצרים אורתודוקסים (הכנסייה האותרודוקסית הרומנית), 3.84% - אדוונטיסטים של היום השביעי, 4.96% - ללא דת ידועה.
פוליטיקה ומנהל
בראשות הקומונה ארפאשו דה ז'וס עומד ראש מועצה (פרימאר) ומועצה מקומית בת 11 חברים. ראש המועצה הנוכחי הוא קונסטנטין אאורליאן וקאריו. לפי תוצאות הבחירות המקומיות משנת 2020, הרכב המועצה המקומית הוא כדלהלן:
בימי האימפריה האוסטרו-הונגרית בשנים 1884–1892 מחוז הבחירות ארפאשו דה ז'וס (אלשוארפאש) יוצג בפרלמנט ההונגרי על ידי המשפטן, הבנקאי, הכלכלן והנדבן היהודי הונגרי שאנדור אולמן.
כלכלה
לקומונה ארפאשו דה ז'וס 5800 דונם שטח חקלאי מעובד עם גידולי חיטה, תפוחי אדמה, תירס, קנולה, סלק סוכר. התושבים מגדלים 300 חזירים, 1500 כבשים, 300 ראשי בקר, 3889 עופות ו40 כוורות. ישנם גם 13200 דונם ו- 7600 דונם כרי דשא. הכפר מספק חיטה, תפוחי אדמה, וירקות ובשר לתעשיית המזון, כולל מאפיית ולנסיה טריידינג. בתחום הקומונה ארפאשו דה ז'וס קיימים גם יערות על שטח 144,570 דונם..
תחבורה
לארפאשו דה זוס יש תחנת רכבת וגישה למסילת ברזל, קילומטר אחד מרחק מהכפר. בנוסף נחצה על ידי בדרך הלאומית 1, הדרך המחוזית 105 C ודרכים כפריות..
חינוך
ילדי התושבים לומדים בבית הספר היסודי המקומי, עם ותק דל מעל מאה שנה. את החינוך התיכוני יכולים לקבל בתיכון העיוני או התיכון המקצועי בעיר הקרובה, ויקטוריה.
תרבות
בכפר פועלים מועדון תרבות בשם " ארפאשו מארה" ולהקות פולקלור.
אישים
בשנת 1996 נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית חבר ראשון ממוצא רומני, מרטין הוק, בן למהגרת מארפאשו דה ז'וס. האסטרופיזיקאי והממציא גדעון שרבו (יליד אוהיו 1925) הוא גם צאצא של רומנים מארפאשו דה ז'וס.
דילמת אותיפרון
דילמת אותיפרון היא דילמה בדיאלוג אותיפרון לאפלטון, שם שואל סוקרטס את אותיפרון: "האם אהובה (על האלים) היא החסידות מפני שחסידות היא, או מפני שהיא אהובה, על כן היא חסידות?". שאלה זו מנוסחת לרוב מחדש באופן בהיר יותר: "האם האל מצווה חוקים מפני שהם מוסריים, או החוקים מוסריים כיוון שהאל מצווה אותם?".
הדילמה אצל אפלטון
בדיאלוג דנים אותיפרון וסוקרטס במהותה של החסידות. בשלב מסוים מציע אותיפרון כי "החסידות היא מה שאוהבים האלים כולם; והיפוכו, מה ששונאים כל האלים, חטא הוא". אפס, סוקרטס מצביע על בעיה מהותית בהגדרה: מחד, מה שאהוב על האלים הוא כזה כיוון שהאלים אוהבים אותו, ממש כשם שדבר־מה נראה הוא "נראה" כיוון שיש מי שרואה אותו. מאידך, שני הצדדים מסכימים כי האלים אוהבים את החסידות משום היותה חסידות, דהיינו, בזכות איזו איכות אינהרנטית שלה. אם נניח כי "חסידות" ו"נאהב על ידי האלים" הם היינו הך, נמצא כי החסידות הנה חסידות בזכות תכונה פנימית שלה, ולכן האלים אוהבים אותה, מה שגורם לה להיות נאהבת על ידי האלים - כלומר, חסידות - מה שגורם לאלים לאהוב אותה, וכן הלאה, במעגל אינסופי. כיוון שמה שעושה את החסידות לחסידות שונה ממה שעושה את הנאהב־בידי־האלים לכזה, אין מנוס מן הקביעה כי אלה שני מושגים שונים.
סוקרטס מסכים כי אחת מתכונות החסידות היא שהיא נאהבת על ידי האלים, אך דוחה את הניסיון להגדירה כך.
פירוש
מהאמירה כי האלים אוהבים את החסידות בזכות תכונה הטבועה בה מעצם הווייתה עולה כי המוסר אינו תלוי באל. האל, לפיכך, כפוף למוסר ממש כמו ברואיו; למעשה, תפקידו מצטמצם לכדי מתווך בלבד. כמובן, זוהי בעיה תאולוגית קשה.
מההיפך, לעומת זאת - הטענה כי המוסרי הוא כזה מפני שהאל צווה אותו - עולים קשיים אחרים. ראשית, נובע מכך שהמוסר הוא שרירותי; לו נברא העולם אחרת, אפשר שרצח, שוד ואונס היו מעשים מוסריים, בעוד צדקה וחסד היו חטאים. זאת ועוד, טענה כזאת מסיטה את הדיון מהעולם הממשי - האם רצח הוא טוב, או רע - לאזור מעורפל בהרבה, האם אלוהים אמר שרצח הוא רע. לבסוף עולה גם השאלה, מה טעם יש בכינוי האל "טוב" - לכל היותר, פירוש אמירה כזו הוא שהאל הוא עקבי.
ניסיונות ליישוב הדילמה
דילמת אותיפרון הטרידה פילוסופים ותאולוגים מאז העלה אותה אפלטון לראשונה. שני צדי הדילמה - בעיקר הראשון - נהנו מתומכים, וכמה פילוסופים ניסו למצוא את שביל הזהב ביניהם.
דילמת־שווא
פילוסופים נוצרים, בראשם תומאס אקווינס, הרבו לטעון כי הדילמה קיימת למראית עין בלבד: אמת, האל מצווה דבר־מה כיוון שהוא מוסרי, אך הוא מוסרי מפני שהמוסר הוא חלק בלתי־נפרד מטבעו של האל. הטוב, או המוסר, מעוגן, אפוא, בטבעו של האל, ורק מובע במצוות המוסריות. כל מה שהאל מצווה יהיה, לפיכך, טוב.
כמו כן, עולה השאלה- מאיפה הגיע טבעו של האל. לכך מוצעים שני פתרונות: 1. האל יצר את טבעו בעצמו. בכך הוא הכתיב את הצו המוסרי שלו על ידי זה שהוא קבע מה הטבע שלו יהיה- דבר שמשמעותו היא חזרה לאפשרות שהאל מצווה חוקים כי הוא ציווה אותם", או לחלופין שהאל מצווה חוקים באופן שרירותי. 2. איזה שהוא גורם קודם אחר היה מעורב ביצירת הטבע שיש לאותו אל, אשר שוב, הופך את האל לפחות רלוונטי.
האמיתות הנצחיות
לייבניץ נדרש גם הוא לווריאציה של אותה השאלה. במעמד של ה"אמיתות הנצחיות" - הלוגיקה והמתמטיקה, נמצא גם ה"טוב". מושג "הטוב שבעולמות האפשריים" מציע למעשה שהטוב הוא עקרון לפיו האל בחר מכל העולמות האפשריים את העולם הזה - הטוב ביותר. כלומר ישנן אילוצי הלוגיקה והטוב והם קודמים לאל ומנחים אותו בבחירתו.
אך, כעת נשאלות השאלות הבאות- האם אותו אל כל-יכול לא יצר את אותם חוקים לוגיים? ואם לא, האם לא ביכולתו של אל כל-יכול להיות מסוגל להתגבר על כל דבר, גם על חוקים אלו, מעצם היותו כל-יכול? האם מושגים כמו "אילוצים מנחים" (מושגים בהם משתמש לייבניץ בפתרון שהוא מציע), אפוא, מופיעים בלקסיקון של אל כל-יכול?
ערכי מוסר חיוניים ולא־חיוניים
הפילוסוף ריצ'רד סווינברן מבחין בין שני מיני ערכים מוסריים: החיוניים, הקיימים בזכות עצמם, והלא־חיוניים, הקיימים רק מתוך עולמנו. אליבא דסווינברן, יכול האל לבחור לברוא את העולם במגוון אופנים; הערכים הלא־חיוניים עשויים להשתנות בין המודלים השונים, אך הערכים החיוניים משותפים לכולם, שכן לא ניתן לדמיין את האל בורא עולם שבו, למשל, אונס הוא מוסרי.
למעשה, סווינברן משייך לקבוצת הערכים החיוניים את הצד הראשון של הדילמה - האלים אוהבים את החסידות בזכות תכונה הטבועה בה - ולערכים הלא־חיוניים את הצד השני. לא ברור, עם זאת, האם אכן אפשרי להבדיל דיכוטומית בין שני מיני הערכים.
משמעויות שונות ל"מוסר"
הפילוסוף רוברט אדמס מצביע על שתי הגדרות שונות ל"טוב ורע" - תפיסה חילונית, ותפיסה דתית (היינו, מה שהאל מצווה או אוסר). היות שהאל טוב מעיקרו, שתי ההשקפות חופפות לרוב; מאידך, האל חופשי לשנות את ציוויו, ושינוי כזה יוביל להפרדות שתי ההשקפות.
בעצם, אין בכך פתרון לבעיה שהעלה אפלטון: השוני בין המוסרי, או הטוב, לבין מה שאהוב על האלים.
קלמנס (אפיפיור)
קלמנס הוא שמם של כמה אפיפיורים ואנטי-אפיפיורים:
סופר סקרול
סופר סקרול (באנגלית: Super Skrull) הוא דמות בדיונית של נבל-על חייזרי המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Fantastic Four #18 מספטמבר 1963, והיא נוצרה בידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי.
קל'רט - שנודע לרוב כסופר סקרול - מגיע מעולם הבירה טרנאקס-4 של גזע הסקרול, אשר שוכן במערכת הכוכבים טרנאקס שבגלקסיית אנדרומדה. עולם הבירה טרנאקס-4 הושמד בידי גלקטוס טורף העולמות. קיסר הסקרול החליט לנקום בארבעת המופלאים, אשר סיכלו את מזימת פלישתו לכדור הארץ, ובחר בקל'רט להוביל את המתקפה כנגד ארבעת המופלאים וכדור הארץ. לקל'רט ניתנו באופן מלאכותי כוחותיהם המשולבים של ארבעת המופלאים, אשר חרגו מעל ומעבר לשיא כוחם - קל'רט הפך לחזק יותר מהדבר; הייתה לו יכולת תעופה מרשימה יותר ויכולות פירוקינטיות גדולות יותר מהלפיד האנושי; שליטה טובה יותר באי-נראות וטלקינזיס מאשר האישה הבלתי-נראית; ויכולת אלסטית רבה יותר מזו של מיסטר פנטסטיק. כחבר גזע הסקרול משני הצורה, סופר סקרול שמר על יכולות שינוי הצורה וההיפנוזה של חברי גזעו.
בעימות הראשון בין קל'רט לבין ארבעת המופלאים, ידו של סופר סקרול הייתה על העליונה לאחר שנחת בניו יורק ותבע את העולם לעצמו בשם אימפריית הסקרול. מיסטר פנטסטיק מנחש נכונה את מקור כוחותיו של סופר סקרול - קרן אנרגיה ישירות מעולם הבית של הסקרול. הוא מזמן את סופר סקרול לקרב באי קרייטר (מכתש) לא מיושב וחוסם את קרן האנרגיה בעזרתה של האישה הבלתי-נראית, בעוד שאר חברי הקבוצה מסיחים את דעתו. כוחותיו של סופר סקרול מנוטרלים והוא מובס במהרה. בהמשך הוא חוזר במסווה האיש הבלתי נראה לאחר שגזע הסקרול משחזרים את כוחותיו. הוא גם משמש כסוכן הסקרול על כדור הארץ במהלך מלחמת קרי-סקרול, ומצליח לפרק את קבוצת האוונג'רס ולחטוף את מאר-וול ואת התאומים מכשפת השני וקוויקסילבר. כאשר המלחמה הסתיימה בשביתת נשק, סופר סקרול המושפל צידד בתאנוס הטיטאן המטורף ובדרכו להשגת הקוביה הקוסמית. הוא מנסה ללכוד את ריק ג'ונס עבור תאנוס, אך מוצא את עצמו נלחם במאר-וול ובדבר. בסופו של דבר, מאר-וול מביס גם את סופר סקרול וגם את תאנוס. אחרי מאבק ממושך עם ספיידרמן, הלפיד האנושי וגברת מארוול, קל'רט נלכד בחגורת ואן אלן.
מספר שנים לאחר מכן, משלחת קנדית מחלצת בטעות את קל'רט ממרחבי החלל, והוא טובח בכל חבריה מלבד סאסקואץ' הפיזיקאי. הוא גם מגלה שהזמן שהעביר בחגורת הקרינה גרם לו לחלות במחלת הסרטן. בתחילה, סאסקואץ' מובס בידי סופר סקרול, אבל לבסוף מצליח להערים עליו וממיר אותו לזרם חלקיקים שאותם הוא שולח בחזרה לחלל. הוא משוחרר בהמשך בידי הגולש הכסוף, שמגלה לו שהסרטן שלו נכנס לנסיגה הודות לאנומליה אשר החזירה את תאי הרקמות שלו למצבם הבריא.
במהלך מלחמת ההשמדה, קל'רט מנסה לעצור את גל ההשמדה לפני שהוא מגיע לעולם הבית של הסקרול. הוא כמעט והוכרע בידי כוחותיו של אניהילוס עד אשר הקריב את חייו כשהשמיד את ספינת המלחמה האורגנית "קוצר הצער". באזור השלילי הוא פוגש אנדרואידית בשם פרקסאגורה, שהופכת למאהבתו. גופתו נמצאת ומוחיית בהמשך באופן מסתורי. באירועי השמדה: כיבוש, קל'רט חובר לרונאן המאשים להשיב את עולם הבית של אימפריית הקרי מפני פלישת גזע הפלנקס. במהלך תבוסתם של הפלנקס, מנהיגם אולטרון גורם למותה של פרקסאגורה.
במהלך הפלישה הסודית של הסקרול על כדור הארץ, סופר סקרול עוזר לנובה נגדם. הוא גם מנסה להחזיר את בתו ג'זינדה, שהשיגה ממצא שהפך אותה לבת אלמוות, אך הוא משתכנע בידי הענקית הירוקה לעזוב אותה לנפשה. במהלך אירועי אינסופיות, סופר סקרול חבר במועצה הגלקטית.
שבתי מרשקוב
קורות חייו
נולד לרבי צבי הירש, כמעט ואין ידועים פרטים על ילדותו. התגורר ברשקוב שבבסרביה (כיום בטרנסניסטריה/מולדובה). היה מקובל ואף העתיק כתבים שונים בקבלה בכתב ידו.
סידורו
כאמור, התפרסם בעיקר בזכות 'סידור' שערך על פי נוסח וכוונות האר"י, שלימים הפך לאחד ממקורותיו של נוסח ספרד. בסידור מזכיר חידושים בקבלה ששמע מפי הבעל שם טוב. רבי מנחם מנדל שניאורסון אמר באחת משיחותיו כי מכל סידורי האריז"ל הרבים שהודפסו, סידורו של רבי שבתי מרשקוב הוא המוסמך לקבוע את נוסח האריז"ל.
הסידור נדפס לראשונה בשנת תקנ"ד בקוריץ, עם הסכמות שונות, ביניהם הסכמתו של רבי זושא מאנפולי. מהדורה נוספת נדפסה בשנת תרכ"ו בלבוב.
חסידות רשקוב
רבי שבתי היה מייסד חסידות רשקוב היא חסידות שפעלה בבסרביה, שבמרחב האוקראיני-רומני.
משפחתו
אחיו של רבי שבתי היה רבי ישראל רב בקאוושן ובלבי. בנו רבי משה יוסף מילא את מקום אביו באדמו"רות והיה תלמידו של רבי פנחס מקוריץ. נפטר בה' באדר תק"פ.
ארי אבן-זהב
אֲרי אִבְּן-זהב (במקור: ליאו (לייב) גולדשטיין; י"ח בכסלו תר"ס, 20 בנובמבר 1899 – א' בחשוון תשל"ב, 19 באוקטובר 1971) היה סופר עברי, משורר, סופר ילדים, מחזאי, עורך והמזכיר האקדמי הראשון של האוניברסיטה העברית.
קורות חיים
ארי אבן-זהב נולד בגראייבו שבפולין הרוסית לשמואל ברוך, סוחר שעלה לימים לארץ ישראל. נתפס לפעילות ויצירה בלשון העברית כבר מילדותו. כשהיה בגיל בר מצווה כבר כתב שירים בעברית, ייסד ופרסם כתב עת ספרותי שבו הדפיס את שיריו הראשונים. לאחר שהשלים את לימודיו התיכוניים בפולין, נסע ללמוד מדעי הרוח באוניברסיטת לייפציג שבגרמניה. והשלים תואר דוקטור בקולג' העברי בבולטימור.
בשנת 1922 עלה לארץ ישראל, ועם פתיחתה ב-1925, התקבל לעבודה באוניברסיטה העברית הצעירה בירושלים. במשך יותר מעשרים שנה, עד 1946, היה ארי אבן-זהב המזכיר האקדמי של האוניברסיטה העברית. היה מקורב מאוד לראשיה, בייחוד לקנצלר יהודה מאגנס ולפרופ' יוסף קלוזנר, והיה דמות מאוד משפיעה ומרכזית. הוא היה מעורב לפני ולפנים בכל החיים האוניברסיטאיים, האקדמאיים והחברתיים. ידועה למשל, פעילותו ביחד עם קלוזנר למנוע מש"י עגנון את קבלת פרס נובל בסוף שנות הארבעים ונסיעתו לחלב בניסיון להעביר לארץ את כתר ארם צובא.
בשנת 1943 זכה בפרס דוד ילין מטעם עיריית ירושלים על ספרו "בסוד עניי הכותל". בשנת 1970 זכה בפרס קוגל לספרות מטעם עיריית חולון, על הטרילוגיה "ירושלים של מטה".
בספריו לנוער כתב בעיקר על ילדים ובני נוער יהודים שנקלעו למצבי מלחמה סכנה ומצוקה. הוא כתב על חיי הנוער בערי פולין שהכיר, ועל מסעותיו לארץ ישראל. הוא הקדיש גם ספרים רבים ושנות כתיבה מרובות, לתיאורה של "ירושלים של מטה": חייהם של בעלי המלאכה הירושלמים, הסוחרים הקטנים, ופשוטי העם.
ארי אבן-זהב היה נשוי לרחל, ולא היו להם ילדים. קרובו היחיד היה אחיו, חיים גולדשטיין (אבן-זהב). בנו של האח הוא שלום יהושע אבן-זהב, משוחרי ההמנון הלאומי "התקווה" נפטר בה' אדר תשע"ב. לו ולאשתו שרה (לבית שרגרודסקי) תל"א שלושה ילדים, ליאורה רחל סודרי, סמדר פרידמן וחיים יוסף אבן-זהב. בתו של האח היא שרה זנדברג, ולה ולבעלה יוחנן שני ילדים, לאה וחיים זנדברג.
ארי אבן-זהב נפטר באוקטובר 1971, מעט לפני מלאת לו 72. נקבר בבית העלמין בהר הזיתים. על קברו נכתבו מילותיו של דוד ילין: "מצאה ירושלים את משוררה". אלמנתו רחל נפטרה ביוני 1986, ונטמנה לצדו.
קישורים חיצוניים0
מפרי עטו:
אאוטריצרטופס
אֵאוֹטְרִיצֵרָטוֹפְּס (שם מדעי: Eotriceratops) הוא סוג דינוזאור ממשפחת הצרטופסיים שחי בקרטיקון העליון. הוא נחשב לדינוזאור הצרטופסי הגדול ביותר, גדול במקצת מטורוזאורוס וטריצרטופס. פירוש שמו הוא "טריצרטופס השחר" או "טריצרטופס מוקדם".
מאפיינים
סוג זה הוא בעל מין טקסונומי יחיד, E. xerinsularis, שתואר ב-2007 בידי וו (Wu) ושותפיו. עם זאת, מספר פלאונטולוגים, כגון גרגורי פאול, מעדיפים להתייחס אליו כאל מין קדום יותר של טריצרטופס ולא כאל סוג טקסונומי נפרד.
מאובניו נמצאו בקניון פרסת הסוס באלברטה שבקנדה, והם מתאורכים ל-67.6 מיליון שנה לפני זמננו. דווח שהגולגולת שלו שנמצאה היא באורך של כ-3 מטר. האורך הכולל של האאוטריצרטופס הוערך בכ-9 מטר.
האאוטריצרטופס התגלה בשלד בודד לא שלם שנתגלה מפורק בפארק דריי איילנד באפלו ג'אמפ (Dry Island Buffalo Jump Provincial Park) בדרום אלברטה שבקנדה. השלד מורכב מגולגולת לא שלמה הכוללת חלקים מהעטרה (frill, מניפה גרמית בירכתי הגולגולת שנמתחה על הצוואר וקיימת בכל סוגי הצרטופסיים), קרניים גדולות מעל העיניים וקרן קטנה מעל האף, בדומה לטריצרטופס הקרוב לאאוטריצרטופס. נמצאו גם מספר חוליות צוואר וגב ומספר צלעות. מכיוון שהשלד נתגלה בסלע משקע רך מסוג Shale, עצמות רבות נמחצו בצורה קשה. האאוטריצרטופס שונה משאר חבריו לתת-משפחת הכסמוזאוריאניים (תת-משפחה של הצרטופסיים המאופיינת בעטרה ארוכה, קרני גבה גדולות ואילו קרן אף קטנה) במאפיינים ייחודיים בעצמות הגולגולת, כגון: קרני לחי בולטות במיוחד, אֶפּוֹקְסִיפִּיטָלִים (מעין קשקשים או בליטות עצם מחודדות המקיפות את העטרה) ארוכים ושטוחים במיוחד, בדומה לטורוזאורוס מהמין Torosaurus utahensis. המאפיין השונה הבולט מכולם של אאוטריצרטופס הוא זיז אנכי על עצם הפרמקסילה, היכן שהיא נוגעת בעצמות האף. מאפיין זה לא נראה בצרטופסיים אחרים, אך כן נצפה במספר מאובנים של טריצרטופס, אך לא באותו גובה ועוצמה. קרני הגבה שמעל העיניים מתעקלות קדימה והן באורך של כ-80 ס"מ. בגולגולת שנמצאה נראה שיש סימני נשיכה מעל העין, ליד הבסיס של הקרן השמאלית. האאוטריצרטופס היה מבין הצרטופסיים הבודדים עם עטרה ללא "חלונות", יחד עם האווצרטופס והטריצרטופס.
דינה מרקון
דינה מרקון (ילידת 1959) היא מתרגמת ישראלית.
ביוגרפיה
מאז 1992 תרגמה עשרות ספרים, בעיקר מרוסית לעברית, לרבות ארבעה מספריו של הסופר הקירגיזי צ'ינגיז אייטמטוב, תרגומים עבריים חדשים לקלאסיקות המופת "אובלומוב" לאיוון גונצ'רוב, "הכפיל" לדוסטויבסקי ו"התחייה" לטולסטוי, ובשנת 2015 "כתבי הגות" לטולסטוי. שני ספרים מאת הסופר האוקראיני בן זמננו אנדרי קורקוב, החלקים הכתובים רוסית בהתכתבויות בין בוריס פסטרנק מרינה צווטאייבה וריינר מריה רילקה, ואחרים.
בשנת 2018 תרגמה מרקון את המסה "אמי והמוזיקה" שכתבה מרינה צבטייבה.
מרקון עוסקת למחייתה גם ברפואה אלטרנטיבית.
עדה לאבלייס
אוגוסטה עדה קינג, הרוזנת מלאבלייס (באנגלית: Augusta Ada King, Countess of Lovelace; 10 בדצמבר 1815 – 27 בנובמבר 1852) הייתה מתמטיקאית וסופרת אנגליה הידועה בתור המתכנתת הראשונה, שכתבה תוכנית למנוע האנליטי, מחשב מכני שהמציא צ'ארלס בבג' ולא נבנה. רשימותיה על המנוע כוללות את מה שמוכר כאלגוריתם הראשון שנועד להתבצע על ידי מכונה. מסיבה זו, היא מתוארת כמתכנתת המחשבים הראשונה בעולם.
קורות חייה
חייה של עדה לאבלייס היו רוויים חולי, החל מילדותה המוקדמת. בגיל שמונה חוותה כאבי ראש שערפלו את ראייתה, ולזמן מה הייתה משותקת מהתקף של חצבת, והייתה מרותקת למיטה למשך כשנה.
לאבלייס זכתה מילדותה לחינוך פרטי במתמטיקה. בין מוריה הפרטיים הייתה המתמטיקאית הסקוטית מרי פיירפקס סומרוויל ובשלב מאוחר יותר הלוגיקאי אוגוסטוס דה מורגן.
לאבלייס נפטרה בגיל 36 לאחר טיפולי הקזת דם מרובים שעברה בעקבות מחלת סרטן הרחם שבה חלתה. היא השאירה אחריה שני בנים ובת; בתה, ליידי אן בלנט, התפרסמה כמטיילת במזרח התיכון ומקימת חווה להרבעת סוסים ערביים.
המנוע האנליטי
לאבלייס וצ'ארלס בבג' ניהלו תכתובות רבות. היא הוקסמה מתכנון המנוע האנליטי שלו, שנועד להיות מכונת חישוב משוכללת הרבה יותר ממנוע ההפרשים שבנה לפני כן. תוכנית המנוע האנליטי נכתבה בצרפתית על ידי המתמטיקאי האיטלקי לואיג'י מנבראה, לפי הרצאותיו של בבג'. לאבלייס תרגמה את המאמר של מנבראה לאנגלית והוסיפה לו פרק נרחב של הסברים והערות. מטרתה הייתה לשכנע את הממסד הבריטי להשקיע בבניית המנוע האנליטי. המנוע, אילו נבנה היה גדול כבית ויקר ביותר, ובסופו של דבר לא נמצא לו מימון והוא לא נבנה.
במנוע האנליטי הייתה יחידת זיכרון, יחידת קלט של נתונים והוראות באמצעות כרטיסים מנוקבים, ואחד הדברים החשובים ביותר שהקדימו את זמנם - אפשרות להסתעפות לפי תנאי, כלומר לפי תוצאה של חישוב כלשהו המנוע היה עובר לביצוע סט פעולות מסוים. מבחינה זו היו במנוע האנליטי כל החלקים של מחשב מודרני.
פרק ההערות של לאבלייס הוא ארוך יותר מהרשימות של מנבראה, ומסתיים ב"הערה G" שזכתה לפרסום רב. ההערה מתחילה בהסבר מה המנוע האנליטי יכול ולא יכול לעשות. בפרט, לאבלייס מדגישה שהמנוע האנליטי לא יכול ליצור שום דבר מקורי - אלא רק לבצע את מה שאנו יודעים להורות לו לבצע. לתפיסה זו של לאבלייס נודעה חשיבות היסטורית רבה בדיון שהתפתח עם השנים בנוגע לאפשרותה של בינה מלאכותית. ב-1950 (כמאה שנה לאחר מותה של לאבלייס), במאמרו הקלאסי בו הוא מציג לראשונה את "מבחן טיורינג" המפורסם, אלן טיורינג מציג את תפיסתה זו של לאבלייס (אותה הוא כינה "Lady Lovelace's objection", ההתנגדות של ליידי לאבלייס) כאחת ההתנגדויות העיקריות לעמדתו בנוגע לאפשרות שמכונות יוכלו לגלות אינטליגנציה (לצד התנגדויות נוספות, כגון ההתנגדות המתמטית). טיורינג מייחד להתנגדות זו מקום נכבד במאמר ומנסה להשיב עליה בפירוט. מאמר זה הצית חלק גדול מהדיון המודרני בשאלת הבינה המלאכותית.
לאבלייס פיתחה גם תפיסה בנוגע ליכולתם של מחשבים להפיק נתונים מעבר לחישוב גרידא או חישובים מתמטיים פשוטים, ואילו אחרים, כולל בבג' עצמו, התמקד רק ביכולות אלה. יכולותיה הספרותיות הובילו אותה לשאול שאלות בסיסיות על המנוע האנליטי, כפי שמוצג בהערותיה, הבוחנות כיצד אנשים וחברה מתייחסים לטכנולוגיה ככלי לשיתוף פעולה. את עבודתה המדעית היא תיארה כ"מדע פואטי" (באנגלית: "Poetic Science").
האלגוריתם לחישוב מספרי ברנולי
בסיום פרק ההערות לאבלייס כותבת "נסיים את ההערות בפירוט צעד אחר צעד כיצד המנוע יכול לחשב את מספרי ברנולי, משום שזאת בעיה מורכבת למדי ומדגימה את יכולתו של המנוע". היא מזכירה מספר דרכים לחשב את מספרי ברנולי, ובוחרת בדרך שמתאימה במיוחד לצורת העבודה של מחשב.
לאבלייס כתבה אלגוריתם לחישוב מספרי ברנולי, בצורת פקודות שמתבצעות בזו אחר זו בדומה לקוד מחשב מודרני. יש בקוד קפיצה למקומות אחרים, מה שנקרא היום שגרות (פרוצדורות), ויש לולאות. אין בקוד שימוש בתנאי "אם-אז" כפי שהוא קיים כיום, הלולאות מסומנות בסוגריים מסולסלים שמאגדים מספר פקודות.
הקוד של לאבלייס לחישוב מספרי ברנולי נחשב לתוכנית המחשב הראשונה שנכתבה אי פעם.
הנצחתה
על שמה רחובות במספר ערים בעולם, בהן קיימברידג' והרצליה. הארכיטקטורה למעבדים גרפיים "עדה לאבלייס" המפותחת על ידי חברת השבבים Nvidia, נקראת על שמה.
שפת התכנות Ada
בסוף שנות השבעים של המאה העשרים החל משרד ההגנה האמריקני בפיתוח שפת תכנות חדשה. ב־10 בדצמבר 1980, יום הולדתה של עדה לאבלייס, הכריז המשרד כי השפה תקרא Ada על שמה.
עיקר השימוש בעדה הוא כיום במערכות צבאיות שהיו ייעודה המקורי. השפה נחשבה לשפה טובה ומתוכננת היטב, אך העובדה שהיא נבחרה להיות השפה הכמעט-בלעדית שבשימוש משרד ההגנה האמריקאי, גרמה למפתחי מהדרים להעדיף למכור אותם במחיר יקר לגופים שפיתחו תוכנה עבור משרד ההגנה האמריקאי, וכך היא לא התקבלה אצל חברות קטנות בעלות מטרות אזרחיות ובאוניברסיטאות.
יום עדה לאבלייס
יום עדה לאבלייס הוא יום לציון והערכה של הצלחותיהן של נשים במדע ובטכנולוגיה. היום מצוין החל בשנת 2009 בתאריך משתנה. ב-2012 החג צוין ב-16 באוקטובר. החג החל כיוזמה מקומית חינוכית בבריטניה, ומאז התרחב ונחגג במדינות רבות בעולם.
בתרבות הפופולרית
בסדרת הדרמה הטלוויזיונית "קוד שרוף" של רשת AMC, דמותה של המתכנתת הכישרונית קמרון האו מתעמתת עם קבוצת מתכנתים שמציעים שמות אפשריים למחשב אישי שחברת "קרדיף אלקטרוניקה" מפתחת. האו דורשת לבחור שם מכיוון שהיא פיתחה את מערכת ההפעלה של המחשב ומתעקשת לקרוא לו "לאבלייס". המתכנתים צוחקים מכיוון שהם חושבים שמדובר בלינדה לאבלייס, כוכבת "גרון עמוק", אבל האו מתקנת אותם בלעג ומסבירה שהתכוונה לעדה לאבלייס, "המתכנתת הראשונה, אי פעם".
בעונה השנייה של הסדרה "ויקטוריה" פוגשת המלכה ויקטוריה את עדה לאבלייס ומתרשמת מאישיותה ומהמכונה שבנתה.
בשירה של הזמרת הילה רוח "אלביס" מוזכרת בשורה הראשונה עדה לאבלייס "אתה תהיה אלביס, אני אהיה עדה לאבלייס - או שנשיר או שנשכב".
בספר "תעלומת אבן הירח החסרה" בסדרת "סוכנות הבילוש וולסטונקראפט", מאת ג'ורדן סטרטפורד, מופיעה דמותה של עדה לאבלייס בגיל 11 כאחת משתי הדמויות הראשיות (השנייה היא מרי גודווין, מרי שלי לעתיד, שעתידה לכתוב את "פרנקשטיין").
יואן סלאביץ'
יואן סְלָאביץ' (ברומנית: Ioan Slavici), 18 בינואר 1848 - 17 באוגוסט 1925) היה סופר, עיתונאי ומחזאי רומני, יליד טרנסילבניה, עורך דין בהכשרתו, ידוע בתרומתו להתפתחות הפרוזה הרומנית המודרנית. היה בעל דעות אנטישמיות קיצוניות. בשנת 1882 נבחר לחבר בהתכתבות של האקדמיה הרומנית.
חייו
יואן סלאביץ' נולד בכפר שיריה (Şiria) שבמחוז ארד, באותו זמן חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית כבנם של סאבה סלאביץ' ואלנה, לבית בורליה. למד בבית הספר המקומי והמשיך בבתי ספר תיכוניים בארד ובטימישוארה ועמד בבחינות הבגרות בסאטו מארה. בסתיו 1868 התחיל ללמוד באוניברסיטת בודפשט, אך בחורף חלה ושב לכפר הולדתו. באפריל 1869 התחיל ללמוד באוניברסיטת וינה, אך באוגוסט כבר עבד כמזכיר של נוטריון בקומלאוש. בסתיו שב ללימודים באוניברסיטת וינה, שם למד משפטים וגם שירת בצבא.
בווינה פגש לראשונה את מיכאי אמינסקו, והשניים קשרו ידידות לכל חייהם. בהשפעת אמינסקו החליט סלאביץ' לכתוב ברומנית, שפת עמו, אף ששלט היטב בגם בהונגרית ובגרמנית. הוא פרסם בשיחות ספרותיות את הקומדיה Fata de birău ("בת המוכתר") ואגדות ילדים.
הוא נסע ליאשי, שם הקריא בז'ונימיה את הנובלה Popa Tanda ("הכומר טאנדה"), שפורסמה לאחר מכן, ב-1875, ב"Convorbiri literare". ב-1874 נסע לבוקרשט והשתקע בה וגם התחתן עם אקטרינה סֶקֶה מאגיארושי (Ecaterina Szöke Magyarosy). הוא נסע לווינה ולבודפשט, ובשובו, בסתיו 1875, מונה על ידי טיטו מאיורסקו להיות מורה בבית ספר תיכון בבוקרשט.
ב-1877 הצטרף למערכת העיתון Timpul ("הזמן") והמשיך לפרסם יצירות ספרותיות, כשהשיא כישוריו בא לידי ביטוי ביצירה "Moara cu noroc" ("הטחנה עם מזל"), ב-1881. ב-1884 הקים בסיביו את כתב העת Tribuna ("הבמה"), שבו, מאוחר יותר, כתב וערך גם ג'ורג'ה קושבוק. בגלל מאבקו למען זכויות הרומנים בטרנסילבניה, שהייתה תחת שלטון אוסטרו-הונגרי, נכלא ב-1885, אך שוחרר על ידי חבר המושבעים. הוא התגרש מאשתו והתחתן עם אלאונורה טנססקו (Eleonora Tanasescu), ובסתיו נולד בנו הבכור. ב-1886 נידון ל-3 ימי כליאה, וב-1888 נידון לשנת מאסר, שאותה ריצה בבית סוהר הונגרי בוואץ. לאחר שחרורו וסגירת עיתונו הוא עבר עם משפחתו לבוקרשט, שם שב ללמד.
ב-1894, יחד עם קושבוק ועם יון לוקה קאראג'אלה ייסד את כתב העת Vatra ("ואטרה" - "הקמין" או "המכורה"). ב-1902 פורסם הרומן Din batrâni ("מהזקנים"), שזכה לפרס האקדמיה הרומנית. מ-1914 הנהיג את היומון Ziua ("זיוואה" - "היום"), שהביע עמדות אוהדות לגרמנים וקרא לנייטרליות של רומניה. הוא נעצר ונכלא – מקום כליאתו הועבר בהמשך לבית מלון – ובתקופת הכיבוש הגרמני שב לכתוב מאמרים אוהדים לגרמנים. לאחר חתימת השלום וחזרת השלטון הרומני נעצר מחדש, נשפט לחמש שנות מאסר ונכלא בכלא וקרשט, אך שוחרר במהלך אותה שנה.
יואן סלאביץ' מת בשנת 1925 בייושב קרוצ'ה דה ז'וס-פאנצ'ו במחוז וראנצ'ה.
סלאביץ' היה עוין מאוד כלפי יהודי רומניה, נאבק נגד מתן אזרחות ליהודים ופרסם מאמרי שטנה רבים. באחד ממאמריו ("Soll și Haben—Chestiunea Ovreilor din România") כינה את היהודים "מחלה" וקרא להשליך אותם לתוך הדנובה.
קרב איי שלמה המזרחיים
לאחר מספר התקפות אוויריות נסוגו שני הצדדים מזירת הקרב, מבלי שהושגה הכרעה ברורה, אולם היה זה הצי האמריקני שהשיג ניצחון טקטי ואסטרטגי כאחד. היפנים איבדו יותר כלי שיט, וחמור מכך, עשרות מטוסים וטייסים מיומנים. בנוסף, התגבורות שהיו בדרכן לגוודלקנל נאלצו לדחות את הגעתן, והעיכוב סיפק בידי בעלות הברית את הזמן הנחוץ להתכונן להתמודדות איתם.
רקע
ב-7 באוגוסט 1942 נחתו כוחות בעלות הברית בגוודלקנל, באי טולאגי ובאיי פלורידה שבאיי שלמה. מטרת הנחיתות הייתה כיבוש האיים ומניעת השימוש בהם בידי היפנים לשיבוש קווי השיט והתקשורת בין ארצות הברית ואוסטרליה, וכן כיבוש אי שיהווה נקודת פתיחה לכיבוש איי שלמה, שנועדה להגן על אגפן של בעלות הברית שהתקדמו צפונה בגינאה החדשה. הנחיתה פתחה מערכה שנמשכה שישה חודשים.
את כוחות הנחיתה של בעלות הברית ליוו שלושה כוחות משימה של נושאות מטוסים אמריקניות, עליהם פיקד תת-אדמירל פרנק ג'ק פלטצ'ר:
לאחר שהסתיימו הנחיתות נשארו כוחות המשימה בדרום האוקיינוס השקט ועסקו בהגנה על קווי התקשורת והאספקה בין בסיסי בעלות הברית באזור, במתן סיוע אווירי לכוחות הקרקע בגוודלקנל ובטולאגי, ובהשמדת כלי שיט של הצי היפני שהפליגו באזור. ב-20 באוגוסט סייעו נושאות המטוסים לשנע את המטוסים הראשונים של הכוח האווירי בגוודלקנל לבסיסם בשדה הנדרסון - 13 מטוסי ויילדקט ו-11 מפציצי דונטלס של חיל הנחתים האמריקני - שבנייתו הושלמה חמישה ימים קודם לכן.
לפני הקרב
ב-16 באוגוסט 1942 יצאו כוח הנחיתה הימי המיוחד החמישי, שמנה 500 לוחמים, וכ-1,400 חיילים מהרגימנט ה-28, מלגונת טרוק על סיפון ארבע אוניות תובלה לכיוון גוודלקנל. את האוניות ליוו הסיירת הקלה "ג'ינצו", שמונה משחתות וארבע ספינות משמר, בפיקודו של אדמירל משנה ראיזו טנאקה. את השיירה ליווה גם "כוח הסיוע הקרוב", שכלל ארבע סיירות בפיקודו של תת-אדמירל גונאיצ'י מיקווה, שהביסו את צי בעלות הברית בקרב האי סאבו מספר ימים לפני כן. כוח זה תכנן להגיע לגוודלקנל ב-24 באוגוסט.
ב-21 באוגוסט הפליגו שאר האלמנטים של מבצע קה מלגונת טרוק לאיי שלמה המזרחיים. כוחות אלה התחלקו לשלוש קבוצות:
לפי תוכנית מבצע קה, היה על נושאות המטוסים של נגומו לשגר גלי התקפה ברגע שנושאות המטוסים האמריקניות התגלו. לאחר שתושמדנה נושאות המטוסים של האויב, ימשיכו הכוח הקדמי וכוח החלוץ להתקדם לגוודלקנל, תוך שהם משמידים בדרכם את כל כלי השיט של האויב. לאחר מכן יפגיזו אוניות הצי את שדה הנדרסון, תוך שהם מסייעים לנחיתות הצבא היפני בגוודלקנל ובטולאגי.
בתגובה לקרב טנרו, שהיה הקרב הקרקעי הגדול הראשון שנערך בגוודלקנל והתרחש ב-21 באוגוסט, התקרבו כוחות המשימה של פלטצ'ר לגוודקנל כדי להגן שדה הנדרסון וכדי להעניק סיוע אווירי לנחתים על הקרקע. ב-22 באוגוסט עשו שני הצדדים את דרכם לגוודלקנל, ועל אף חיפושים נרחבים שערכו, לא הצליחו הצדדים לאתר זה את זה.
בשעה 10:40 של 23 באוגוסט התגלה טורו של טנאקה על ידי מטוס סיור קטלינה אמריקני, והוא נאלץ לסגת צפונה כדי להימנע מגלי ההתקפה שהמריאו מנושאת המטוסים סרטוגה בשעה 15:10. לאחר מכן המשיך וחבר לכוחו של קונדו. בשעה 18:30, לאחר שלא התקבלו דיווחים נוספים על כלי שיט יפנים באזור, שלח פלטצ'ר את נושאת המטוסים ואספ ואת שאר כוח משימה 18 לתדלוק דרומית לגוודלקנל. כך נמנעה מנושאת המטוסים וממלוותיה ההשתתפות בקרב.
פעילות נושאות מטוסים ב-24 באוגוסט
לפנות בוקר 24 באוגוסט, שלח נגומו את נושאת המטוסים הקלה ריוג'ו דרומה, בליווי הסיירת טונה ושתי משחתות, והורה למפקדה לשגר גל תקיפה כנגד שדה הנדרסון עם אור ראשון. למעשה, הייתה זו פעולת הסחה שתפקידה היה לפתות את הצי האמריקני לחשוף את עצמו בכך שיתקוף את נושאת המטוסים הקלה, ולאפשר לצי היפני לסגור את המרחק מבלי להתגלות, בעוד אנשי צוותי האוויר על סיפון שוקאקו וזואיקאקו התכוננו להמראה בהתראה קצרה. בשעה 06:30 המריאו מסיפון נושאת המטוסים אנטרפרייז מפציצים למשימות סיור והחלו לחפש את הכוח היפני.
בשעה 09:30 איתר מטוס קטלינה את ריוג'ו ואת מלוותיה, ומטוסי סיור אחרים דיווחו על הימצאות צוללות אויב באזור. פלטצ'ר היסס תחילה לתקוף את ריוג'ו מכיוון שחשש שליפנים נושאות מטוסים נוספות, אך בסופו של דבר, בשעה 13:30 שיגר מסרטוגה גל של 30 מפציצי צלילה דונטלס ושמונה מפציצי טורפדו אוננג'ר.
בשעה 12:30 שיגרה ריוג'ו שישה מפציצי צלילה קייט ו-15 מטוסי זירו להתקפה על שדה הנדרסון. המטוסים היו אמורים לתקוף את שדה התעופה בשיתוף פעולה עם 24 מפציצי בטי ו-14 זירו מרבאול, אך האחרונים נאלצו לשוב לרבאול בשל תנאי מזג אוויר קשים. המטוסים תקפו את שדה הנדרסון בשעה 15:40, הפציצו את מסלול הטיסה, ונכנסו לקרבות אוויר עם המטוסים שחנו בגוודלקנל. היפנים איבדו שישה מטוסים בקרב, לעומת שלושה בצד האמריקני, ולשדה התעופה לא נגרם נזק רב.
בשעה 14:25 איתר מטוס סיור מהסיירת צ'יקומה את נושאות המטוסים האמריקניות. על אף שהמטוס הופל, הטייס הספיק לדווח לאחור את מיקומם של כוחות המשימה, ונוגומו הורה על שיגור מיידי של מטוסיו משוקאקו ומזואיקאקו. הגל הראשון המריא בשעה 14:50 לכיוון אנטרפרייז וסרטוגה, והגל השני המריא בשעה 16:00. אבה וכוח החלוץ שלו הגיבו מהירות והתכוננו לקרב לילה נגד אוניות בעלות הברית.
באותה עת, החלו המטוסי מסרטוגה לתקוף את ריוג'ו, ופגעו בה עם ארבע פצצות לפחות וטורפדו אחד. נושאת המטוסים ניזוקה קשות, ולאחר שנטתה 20 מעלות לצד ימין נטש אותה צוותה, והיא שקעה זמן קצר לאחר מכן. המשחתות שליוו אותה אספו את הניצולים, ולאחר מכן שבו עם טונה וחברו לכוח העיקרי.
גם כן באותה עת, בסביבות השעה 16:00, איתר המכ"ם של סרטוגה את גל התקיפה היפני הראשון. 51 מטוסי ויילדקט ניסו לסוכך על נושאות המטוסים, אך בשל תקשורת לקויה ויכולות לא מספקות, מול כישורי טיסה מעולים של היפנים, לא הצליחו הטייסים האמריקנים למנוע מהמפציצים היפנים להגיע לאוניות. ממש לפני תחילת המתקפה, שיגרו אנטרפרייז וסרטוגה את כל המטוסים שעמדו על סיפוניהן, ונתנה לטייסים הוראה לטוס צפונה ולתקוף כל מטרה שיפגשו, ולהמתין עד לאישור חזרה.
בשעה 16:29 החלו היפנים בהתקפה, כשמפציצי צלילה החלו בצלילתם לעבר אנטרפרייז, אך כולם החטיאו את מטרתם הודות לתמרוני התחמקות של האונייה ואש נ"מ יעילה. בשעה 16:44 חדרה פצצה חודרת שריון עם מנגנון השהייה את סיפון ההמראה והתפוצצה שלוש קומות מתחת, בסמוך לקו המים. 30 שניות לאחר מכן נחתה פצצה נוספת בסמוך למקום נפילת הפצצה הראשונה, וגרמה לפיצוץ מערום תחמושת שעמד במקום. בשעה 16:46 פגעה באנטרפרייז פצצה נוספת, הפעם בסיפון ההמראה, ופערה בו חור בקוטר 3 מטרים. בשעה 16:48 תמה ההתקפה והמטוסים היפנים פנו חזרה לנושאת המטוסים שלהם. בקרב זה איבדו היפנים 25 מטוסים על אנשי צוותם, והאמריקנים איבדו שישה מטוסים, אך הצילו כמעט את כל אנשי הצוות שלהם.
על אף הנזקים הכבדים שספגה, הצליחו אנשי בקרת הנזקים של אנטרפרייז להשתלט על השריפות, ובשעה 17:46 יכלה נושאת המטוסים לשגר מטוסים. בשעה 18:05 שבו המטוסים שטיבעו את ריוג'ו ונחתו על סרטוגה. הגל היפני השני התקרב לאזור נושאות המטוסים האמריקניות בשעה 18:15, אך לא הצליח למצוא אותן ונאלץ לשוב על עקבותיו. גם הגל השני של מטוסים מאנטרפרייז לא איתר את הכוח היפני, ונאלץ לשוב לאחור, וחלק מהמטוסים נחת בשדה הנדרסון בשל קשיי ראות. כוחות המשימה האמריקנים הפליגו דרומה כדי להימנע מקרב לילה עם אוניות המלחמה של הצי הקיסרי, ואילו הכוח הקדמי וכוח החלוץ היפנים המשיכו במרדף עד שעת חצות, ואז הסתובבו ושבו צפונה, כדי לחבור לכוח העיקרי שנסוג לצפון-מערב.
פעילות נושאות מטוסים ב-25 באוגוסט
במהלך הלילה התקדם טורו של טנאקה לכיוון גוודלקנל, והוא שלח את המשחתות קדימה כדי להפגיז מתקני חוף ואת שדה התעופה. בשעה 08:00 ב-25 באוגוסט נמצא במרחק 130 מילים ימיים (240 קילומטרים) מיעדו. בשעה 08:35 איתרו שמונה מפציצי צלילה משדה הנדרסון את השיירה ותקפו אותה. הסיירת ג'ינצו ספגה פגיעה ישירה לפני הגשר, וטנאקה איבד את הכרתו מהדף הפיצוץ, ואוניית התובלה "קינריו-מארו" ספגה גם היא פגיעה ישירה, ושקעה תוך זמן קצר. בשעה 10:15, עוד המשחתת "מוצוקי" התקרבה אליה והחלה למשות ניצולים מהמים, החלו תוקפים אותה מפציצי B-17 מאספיריטו סאנטו. המפציצים פגעו במוצוקי חמש פעמים והיא שקעה מיד. טנאקה עבר למשחתת "קגרו", והסיג את כוחותיו לבסיס הצי היפני באיי שורטלנד. בשלב זה החליטו שני הצדדים להסיג את כוחותיהם מהאזור, ובכך הסתיים הקרב.
תוצאות הקרב
הקרב הסתיים בניצחון טקטי ואסטרטגי עבור הצי האמריקני ובעלות הברית, שכן ספגו פחות אבדות מהיפנים והצליחו לסכל את מבצע קה. בעלות הברית איבדו שבעה טייסים ואנשי צוות אוויר, ואילו היפנים איבדו 61 טייסים אנשי צוות. טייסים ואנשי צוות אלה היו המנוסים והמיומנים ביותר ביפן, זאת לאור העובדה שצברו ניסיון קרבי רב בחודשים שקדמו לקרב. התוכנית היפנית המקוצרת להכשרת טייסי קרב לא הייתה יכולה למלא את מקומם של טייסי הקרבות הוותיקים שאבדו, ואלה מהם שנותרו בחיים המשיכו בתפקידים מבצעיים, תחת שיעברו לבסיסי ההדרכה כדי להכשיר טייסים חדשים. כך צנחה הרמה המבצעית של הצי היפני, בעוד זו האמריקנית טיפסה בקצב מהיר. החל ב-29 באוגוסט החל טנאקה להעביר חיילים יפנים לגוודלקנל באמצעות משחתות שיצאו מאיי שורטלנד שבאיי שלמה המערביים. בהשוואה לאוניות התובלה, יכלו המשחתות לשאת מספר קטן יותר של חיילים, ולא יכלו להעביר ציוד ארטילרי כבד. לאחר הקרב, שגו היפנים באשליה, שהסבו לאמריקנים אבדות כבדות. הטייסים החוזרים דיווחו שטיבעו או גרמו נזק כבד לשלוש נושאות מטוסים, לאוניית מערכה, לחמש סיירות ולארבע משחתות; אחת מנושאות המטוסים האלה הייתה, לטענתם, הורנט (שלא השתתפה כלל בקרב), וכך נקמו בה היפנים על חלקה בפשיטה של דוליטל.
חשיבותו האסטרטגית של שדה הנדרסון באה לידי ביטוי כשמטוסים שהמריאו ממנו טיבעו משחתת אחת והסבו נזק כבד לשתיים נוספות שהובילו תגבורות לגוודלקנל ב-28 באוגוסט. הלחימה בגוודלקנל עצמו נכנסה למצב של מלחמת חפירות למשך החודשיים הבאים, למעט קרב רכס אדסון ב-13 בספטמבר, וקרב כף אספרנס והפצצת שדה הנדרסון על ידי שתי אוניות מערכה יפניות בראשית אוקטובר.
לאחר הקרב הפליגה נושאת המטוסים אנטרפרייז לפרל הארבור לצורך תיקונים, שנשלמו ב-15 באוקטובר 1942. לאחר מכן היא שבה לדרום האוקיינוס השקט, והספיקה להשתתף בקרב איי סנטה קרוז, בו פגשה שוב את שוקאקו ואת זואיקאקו.
אוונגרד
אוונגרד (בצרפתית: Avant-garde; באופן מילולי: "משמר קדמי") הוא מונח המתאר זרמים מהפכניים באומנות: בספרות, במוזיקה ובאמנויות הפלסטיות. משמעותו המקורית של המושג היא כוח חלוץ צבאי ההולך לפני המחנה.
אוונגרד הוא מושג חדש יחסית, הנמצא בשימוש מראשית המאה העשרים. הוא התפשט במהרה לכל הלשונות האירופיות וחדר גם לעברית. כיום יש מספר פירושים דומים אך שונים לאוונגרד: חבורת יוצרים חדשניים, הנאבקים בממסד האמנותי השמרני; יוצרים צעירים הבוחרים במכוון בדרכי ביטוי קיצוניות, והורסים במתכוון דרכי ביטוי ישנות; חבורת יוצרים המערערת על המקובל באמנות, ומגייסת לשם כך יוצרים מדורות קודמים או מתרבויות רחוקות במקום ובזמן.
סימן מובהק לחבורות האוונגרד בספרות העברית למשל, היה אימוץ מחדש של יוצרים שכוחים וזנוחים, ומתן פירוש חדש ותקף ליצירתם: בשנות השלושים האוונגרד העברי בשירה, בהנהגת אברהם שלונסקי גילה את שיריו ויצירתו של אברהם בן יצחק (סונה); האוונגרד של שנות השישים, בהנהגת נתן זך, אימץ את שיריו ויצירתו של דוד פוגל; חבורת "סימן קריאה" האוונגרדית, שבהנהגת מנחם פרי, אימצה בשנות השבעים והשמונים את שיריו ויצירתו של אבות ישורון. גם בסגנון הפוסט מודרניסטי ניתן לראות סגנון מהפכני.
לאחר שנות הסער והפרץ של תנועות האוונגרד למיניהן, שבהן הביאו לעולם האמנות תפיסות חדשות ודרכי ביטוי חדשות, הן התנוונו, נעשו שמרניות, התמזגו בממסד האמנותי וסופן שאוונגרד חדש מרד גם בהן.
במוזיקה
האוונגרד במוזיקה נוקט גישה ניסיונית מאוד כלפי הלחנה ונגינה. אמני אוונגרד משתמשים לעיתים בתבניות נגינה לא שגרתיות בעת הלחנת הנגינה. מקצבי זמן משתנים, שירה לא שגרתית ואף צלילים ואקורדים דיסוננטיים וסולמות חריגים. מבחינת כלי הנגינה, מנסים לנגן בצורה שונה לצורך הפקת צלילים ייחודיים יותר ושגרתיים פחות, וכן להשתמש בכלי נגינה ייחודיים ושאינם משמשים באותו סגנון מוזיקה שההגדרה "אוונגרד" משויכת אליו. דוגמה מוכרת לכך הוא האלבום האלמותי Kid A, שיצא לאור בתחילת המאה הנוכחית ע״י להקת הארט רוק הבריטית רדיוהד, שנחשב ל״מפץ הגדול״ של האוונגרד במוזיקה הפופולרית. באלבום זה הלהקה ובראשה תום יורק בתפקיד הסולן, הציגו תפנית קיצונית מסצנת הגראנג׳ והסופט רוק שהייתה מקובלת בזמנם, בדמות יצירה פסיכדלית/אלקטרונית מתקדמת, בעלת מאפיינים עתידניים ומעוררי השתאות.
קהילות מדומיינות
קהילות מדומיינות (באנגלית: Imagined Communities) הוא מושג שטבע בנדיקט אנדרסון בספרו בשם זה שיצא לאור ב-1983 ובמהדורה מורחבת ב-1991, שבו הוא דן בצמיחת רעיון הלאומיות והתפתחותו לתופעה עולמית.
האומה, על פי אנדרסון, היא ישות פוליטית המדומיינת כקהילה מוגבלת וריבונית. היא מדומיינת כקהילה, משום שגם חברי האומה הקטנה ביותר לעולם לא יוכלו להכיר או לפגוש את כל שאר החברים בה, ובכל זאת דימוי הקהילה המשותפת להם חי בתודעת כולם, גם באומות ששוררים בהן יחסי ניצול וחוסר שוויון. היא מדומיינת כמוגבלת באופן טבעי, משום שלכל אומה גבולות סופיים, שמעבר להם שוכנות אומות אחרות, ואין לה שאיפות להפוך לאוניברסלית, כפי ששאפו בעבר הנצרות והאסלאם. היא מדומיינת כריבונית, משום שהרעיון הלאומי נולד בתקופה שבה הנאורות והמהפכות שללו את הלגיטימיות של ממלכות הנשלטות על ידי שושלות "בשם האל", וביקש להשתחרר מהן. ריבונות האומה היא הסמל והמכשיר של חרותה.
קפיטליזם הדפוס
מהפכת הדפוס באירופה במאה ה-15, במקביל לרפורמציה של לותר, הביאה לגידול ניכר בכתיבה בשפות המקומיות ה"המוניות" (קודם לכן שפת הכתיבה הייתה בעיקר לטינית), כאשר הפרוטסטנטים הפיצו תרגומים של כתבי הקודש לגרמנית ואחר כך לשפות נוספות. המוציאים לאור שהתפתחו עם צמיחתו של הקפיטליזם בתקופה זו הדפיסו את ספריהם, מתוך רצון להגדיל את השוק הפוטנציאלי, בשפות המקומיות. שפות אלה היו באופן טבעי מפוצלות לניבים אזוריים. העובדה שעתה היו ספרים הכתובים בניב "סטנדרטי" של השפה, שבדרך כלל התבסס על שפת הממשל או הניב המקובל בעילית החברתית או המדינית, גרמה לכך שלדוברים המשכילים של הניבים השונים של השפה הייתה לראשונה אפשרות להידבר זה עם זה באופן שיבינו זה את זה. יתרה מזאת, ניבים אחרים הוסיפו להתקיים בעיקר בדיבור, אך במידה רבה נעלמו מהתודעה המשותפת, בעוד השפה הכתובה חיזקה תודעה משותפת של כל קוראיה. כך הפך הניב הצרפתי של אזור פריז ל"צרפתית", הקסטיליאנית ל"ספרדית", והניב הגרמני ששימש את לותר לתרגום כתבי הקודש היה הבסיס לגרמנית הכתובה הסטנדרטית (Hoch-Deutsch).