cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מיצובישי
מאז שנת 1945 ועד היום
הדגש המסורתי של מיצובישי על פיתוח טכנולוגי היה במיזמים חדשים בתחומים כגון פיתוח החלל, תעופה, פיתוח ימי, תקשורת נתונים, מיחשוב, ומוליכים למחצה. חֲבָרוֹת מיצובישי הפכו פעילות גם בתחומי מוצרי הצריכה והשירותים.
בשנת 1970, ייסדו חברות מיצובישי את "קרן מיצובישי" כדי לציין את יובל המאה של ייסוּד חברת מיצובישי הראשונה.
ביתני מיצובישי היו נקודות השיא של התערוכות ביפן בין שנות ה-70 ל-80, מאז תערוכת EXPO'70 באוסקה.
בשנת 1991 שילבה מיצובישי בתוכניתה העסקית זיוף שיטתי של נתוני צריכת דלק.
כל אחת מחברות הקבוצה מחזיקה קרן צדקה משלה.
החל משנת 2007, "תאגיד מיצובישי" (Mitsubishi Corporation) שהוא אחד משלושת גופי העל המרכיבים את קבוצת מיצובישי, הוא חברת הסחר הכללי הגדולה ביותר ביפן, עם מעל 200 בסיסי פעילות בכ- 80 מדינות ברחבי העולם. יחד עם 500 חברות הקבוצה שלה, מעסיקה החברה כוח עבודה רב לאומי של כ- 54,000 אנשים.
ביקורת
בדצמבר 2017 במסגרת סכסוך עבודה בין החברה לבין עובדיה המאוגדים באיגוד המקצועי TEAM איגוד המקצועי TEAM המסונף לאיגוד המקצועי הבינלאומי אינדסטריאול, נקטה החברה 'השבתת מגן' ומנעה מ-1800 עובדיה כניסה למפעל, ופיטרה 26 עובדים חברי ועד ופעילי האיגוד. לאחר חודשיים נחתם הסכם בין החברה לאיגוד המקצועי, אולם לאחר מכן התנתה החברה את חזרת חלק מהעובדים למפעל בכך שיעברו מחנה אימונים דמוי-צבא על מנת ש'ילמדו סדר ומשמעת' וכן חייבה אותם להתנצל בפניה בפומבי בחשבונותיהם ברשתות החברתיות. כמו כן דרשה החברה מהעובדים לחזור לעבודה תחת חוזה אישי, ולא קיבוצי, תוך שהם מתחייבים כי לא יהיו עוד חברים בארגון עובדים. על התנהלות זו של החברה נמתחה ביקורת בין לאומית מצד איגודים מקצועיים, ואף נפתח קמפיין אינטרנטי שקרא לה לסגת ממדיניותה זו.
בית פבלוב
בית פבלוב (ברוסית: Дом Павлова) הוא הכינוי שניתן לבית מגורים בן 4 קומות במרכז וולגוגרד, אשר התפרסם במהלך קרב סטלינגרד במלחמת העולם השנייה, ושוחזר לאחר תום המלחמה. במהלך המתקפה הגרמנית על העיר סטלינגרד התמקמה בבניין קבוצת חיילים סובייטים בפיקוד סגן אפנסייב וסמל ראשון יקוב פבלוב, והצליחה להחזיק בו במשך כחודשיים. התעמולה הסובייטית הפכה את עמידתם של מגיני הבניין כנגד מתקפות גרמניות חוזרות ונשנות, לסמל של גבורת מגיני סטלינגרד.
מהלך הקרב
בית פבלוב היה ממוקם בכיכר ממנה הוליך כביש ישר ורחב עד לשפת נהר הוולגה. ב-23 בספטמבר 1942 כבשה מחלקה סובייטית בת 30 איש בפיקודו של סמל ראשון יקוב פבלוב את המבנה, שהיווה נקודה אסטרטגית חשובה בגזרה, במחיר חיי 26 מאנשיה. לאחר מספר ימים הגיעה לבית תגבורת שהביאה עימה מקלעים, רובים נגד טנקים, מרגמות ותחמושת. בעזרת כוח הנדסה קרבית בוצע מיקוש סביב הבניין ונחפרה תעלה שקישרה אותו עם העורף. הבניין יצר בליטה בקו החזית, שהייתה מכותרת כמעט לחלוטין על ידי כוחות גרמניים, וסיפק נקודת תצפית טובה על העמדות הגרמניות סביבו.
במהלך הלחימה סביב הבניין הצליחו הגרמנים לכבוש את הקומה התחתונה שלו מספר פעמים, אך לא הצליחו להשתלט גם על קומותיו העליונות, ולכן נאלצו בסופו של דבר לסגת מהבניין. במהלך חודשיים, השתתפו בהגנת הבניין 29 חיילים. המתקפות על הבניין נערכו מדי יום, אך המגינים הסובייטים עמדו בלחץ. ב-23 בנובמבר, במהלך מתקפת נגד סובייטית, עברה כל סביבת הבניין לשליטה סובייטית וקו החזית נע מערבה.
מסיבה בלתי ברורה, התעמולה הסובייטית בחרה להציג את סמל פבלוב כמפקד הכוח במקום, על אף שקצין בשם אפנסייב הוא שפיקד על הגנת הבניין. יחד עם זאת, לפי אנטוני ביוור, אפנסייב נפצע והתעוור בשלב מסוים של הקרב ופבלוב פיקד על הקרב בפועל. פבלוב היה גם היחיד שקיבל את עיטור גיבור ברית המועצות עבור הלחימה במקום, בעוד שאר מגיני הבניין קיבלו רק מדליה, שניתנה לכל מאות אלפי החיילים שלחמו בקרב סטלינגרד.
בתקופת ברית המועצות הוצגה הלחימה על בית פבלוב כדוגמה מובהקת לאחוות העמים של ברית המועצות, שכן מגיני הבניין היו בני 9 לאומים שונים (ביניהם גם חייל יהודי אחד - יידל חייט. הוא נהרג במהלך הקרבות).
לאחר מלחמת העולם השנייה שוחזר הבניין ועל הקיר הוצב שלט המתאר את גבורת מגיני הבניין ושמות המשתתפים בקרב. הכתובת הנוכחית של המבנה היא "רח' סובטסקייה, מס' 39".
להתראות ילדים
להתראות ילדים (בצרפתית: Au revoir les enfants) הוא סרט צרפתי שיצא בשנת 1987, הופק ובוים על ידי לואי מאל ונכתב על פי זכרונותיו. הסרט זכה בפרס אריה הזהב בפסטיבל הסרטים של ונציה, ובשבעה פרסי סזאר, כולל פרס סזאר לסרט הטוב ביותר.
מאל הגיעה לישראל, במרץ 1988, לכבוד הקרנת הבכורה המקומית של הסרט.
עלילה
עלילת הסרט מתרחשת בתקופת השואה – שנת 1944, בפנימייה קתולית ספרטנית המיועדת לבני עשירים. ז'וליין הוא ילד בן 12 שנשלח לפנימייה יחד עם אחיו הבכור. יום אחד מגיע לכיתתו של ז'וליין תלמיד חדש, אפוף מסתורין, שכולם מציקים לו – ז'ון; תלמיד מצטיין במתמטיקה וחובב קריאה. ז'וליאן שם לב שז'ון לא מתפלל בתפילות הנוצרים ולא אוכל ארנבות וחזירים. יום אחד בחדר השינה, ז'ון מתפלל את תפילת "שמע ישראל" בצרפתית וז'וליאן שומע זאת. תוך חיטוט בחפציו האישיים של ז'ון, מגלה ז'וליין את סודו הכמוס והגדול ביותר של ז'ון: שם משפחתו של ז'ון הוא קיפלשטיין, והוא יהודי. כשסיפר ז'וליין לז'ון שהוא יודע את סודו, ז'ון התחיל להרביץ לז'וליין, משם מתהדקים היחסים בין השניים; הם קוראים ספרי סקס ביחד, משפחתו של ז'וליין מזמינה את ז'ון למסעדת יוקרה, ועוד.
יום אחד נכנסים לכיתת הלימוד שני אנשי גסטפו בעקבות הלשנה של ז'וזף, שוליית טבחים, על יהודי בשם ז'ון קיפלשטיין. ברגע זה עושה ז'וליין מעשה שלא שכח כל חייו, הסתובב עם ראשו לאחור להחלפת מבט מפוחד עם ז'ון, נציג הגסטפו קולט את המבט, ז'וליין מחזיר את מבטו במהירות, אך מאוחר מדי – ז'ון נתפס. אנשי הגסטפו עוצרים את ז'ול ושלושה ילדים יהודים נוספים ועמם את הכומר ז'אן, שסייע להסתירם. הקצינים מובילים אותם מבית הספר ושאר הילדים קוראים אחרי הכומר "להתראות, אבינו", וזה משיב להם "להתראות, ילדים".
בסיום הסרט מספר ז'וליין המבוגר כי גם לאחר ארבעים שנה הוא זוכר בבירור את אותו היום. הוא מספר כי ארבעת הילדים נרצחו במחנה ההשמדה אושוויץ והכומר ז'אן נכלא במחנה הריכוז מאוטהאוזן ומת שם. דמותו של הכומר מבוססת על סיפורו האמיתי של הכומר חסיד אומות העולם לוסיאן בונל שניסה להציל ילדים ונספה במאוטהאוזן.
התסריט לסרט "להתראות ילדים" תורגם לעברית וראה אור ב-1988 בהוצאת "אור עם".
קישורים חיצוניים
ביקורות
קלוד אקה
פרופסור קלוד אקה (אנגלית: Claude Ake; 18 בפברואר 1939 – 7 בנובמבר 1996) היה מדען מדינה ניגרי.
אקה קיבל תואר דוקטור באוניברסיטת קולומביה, בשנת 1966. ובמהלך חייו החזיק במשרות אקדמיות במוסדות אקדמיים בעולם, לרבות אוניברסיטת ייל בארצות הברית, אוניברסיטת ניירובי בקניה, אוניברסיטת דאר א סלאם בטנזניה ואוניברסיטת פורט הארקורט בניגריה. הוא היה פעיל בפוליטיקה של מולדתו, ניגריה, אך השיג את פרסומו בשל עבודתו בנוגע להתפתחות הבינלאומית והדמוקרטיה. הוא היה מומחה לענייני אפריקה והביע דאגה מהשפעות הליך הגלובליזציה על היבשת האפריקנית ועל הדמוקרטיה בעולם.
אקה נהרג בתאונת מטוס בטיסה בין פורט הרקורט ולגוס.
שיבה אינו
שיבה אִינו (ביפנית: 柴犬) הוא גזע כלבים ממשפחת כלבי שפיץ ואשר מקורו ביפן. זהו כלב קטן וזריז אשר מותאם היטב לציד ולתוואי שטח הררי. ביפן שימש השיבה אינו לציד בעלי חיים קטנים כגון ציפורים וארנבות. כלב זה דומה בחזותו אך קטן יותר מגזע האקיטה. זהו אחד מגזעי הכלבים העתיקים ביותר הקיימים היום.
מבנה כללי
גופו של גזע זה חזק ומוצק. אפם שחור, אוזניהם משולשות קצרות וקטנות, עיניים מלוכסנות, זנב שעיר ומעוגל. פרוותו של ה"שיבה אִינו" צפופה ובעלת שלושה סוגי פרווה. וצבעה: ג'ינג'י, שומשום (שיער לבן וקצוות שחורים), שחור-חום-לבן. לבן בחלק הגוף התחתון.
היסטוריה של הגזע
עצמות כלבים, הדומים לשיבה המודרני, נתגלו ביפן בחפירות ארכאולוגיות מ-1500 לפנה"ס. הכלבים נקברו עם בעליהם, עובדה המעידה כי שימשו כבני לוויה, וציורים עתיקים מהאלף השלישי לפנה"ס מלמדים שגם שימשו את האדם לציד ולשמירה. פרוש השם "אינו" הוא כלב ביפנית. לשם "שיבה" 2 פרושים: קטן או עץ יפני קטן ומכאן הקשר בין שמו ליעודו – השיבה נהג להתרוצץ בינות העצים הקטנים והשיחים בציד אחר ציפורים.
כשיפן פתחה שעריה לעולם בשנת 1858, כלבים רבים חדרו אליה מהמערב, והתערבבו עם כלבי השיבה-אינו המקוריים. לצורך הצלת הגזע, שכמעט נכחד, הוקמה אגודה לשימור וטיפוח הגזע, שקבעה ב-1934 את תקן הגזע הראשון. בשנים הראשונות רק 5 כלבים מהגזע הותרו לגידול. בעקבות מלחמת העולם השנייה כמעט ונכחד הגזע בשנית, ושוב נמצאו חמישה כלבים להצלת הגזע. בשנת 1937 הוכרז הגזע כנכס לאומי ביפן.
מונטיפיורי קונקה
מונטיפיורי קונקה (באיטלקית: Montefiore Conca) היא עיירה איטלקית בנפת רימיני במחוז אמיליה-רומאניה שבצפון איטליה. בעבר שימשה העיירה כמאחז חשוב של ובו מבצר מרשים המשקיף על האזור שמסביב. העיירה יחד עם ארבע עיירות נוספות בנפת רימיני, משתייכות להתאחדות "הכפרים היפים ביותר באיטליה".
היסטוריה
התיעוד ההיסטורי הראשון על האזור המיושב מתוארך לשנת 1136, כאשר האפיפיור אינוקנטיוס השני הכריז כי כנסיית סן פאולו נמצאת תחת הגנה הכנסייה. בשנת 1320 העביר האפיפיור ג'ובאני ה-22 את העיירה למשפחת האצולה מלטסטה. בשנת 1372 עברה השליטה באזור לגאלאוטו אשר נתן אותה לאחר מכן לבנו גאלאוטו בלפיורי (כינוי בשם תואר זה בשל היותו נולד במבצר מונטיפיורי). לאחר מותו של גלאוטו בלפיורי (בגיל 23 ממגפה) ירש צ'ארלס הידוע כקאטו שתמך בכנסייה במהלך הפילוג המערבי.
בתחילת המאה ה-16 הייתה העיירה תחת שלטונו של צ'זארה בורג'ה. מ-1504 עד 1505 היא הייתה תחת שליטתה של הרפובליקה של ונציה. משנת 1506 עד 1514 היא הייתה תחת שלטונו של הכס הקדוש. בשנת 1797 היא הפכה לחלק מהרפובליקה הציסלפינית. בשנת 1815 עברה העיירה תחת שלטונו של נפוליאון באיטליה. לאחר הקונגרס של וינה חזרה העיירה לידי הכנסייה. לאחר מלחמת אוסטריה–סרדיניה הפכה לחלק מממלכת איטליה.
בשנת 1863 שונה שמו למונטיפיוריטו ורק בשנת 1917 שונה שמו במונטיפיורי על פי הצעתו של דון פאולו פלמריני.
לפי אחת הסברות במחקר, משפחת מונטיפיורי היהודית קיבלה את שמה משם העיירה.
גאוגרפיה
העירייה ממוקמת באזור הדרומי של המחוז, על הגבול עם מארקה (נפת פזארו אה אורבינו) ובסמוך לסן מרינו. שטחה, כ-22 קמ"ר, משתרע על הגבעות של הרי האפנינים. הכפר ממוקם בגובה של 385 מטר מעל פני הים, 17 ק"מ מהקומונה קטוליקה וקומונת גביצ'ה מארה.
אתרים
הטירה מתוארכת לאמצע המאה ה-14, אך חפירות ארכאולוגיות בשנים 2006–2008, העלו שהמתחם היה קיים כבר במאה ה-11.
אירועים
באפריל 2010 נולדה עמותת מלטמפורה במטרה לקדם ידע, הגנה, שיפור, שימוש במשאבים הסביבתיים, ההיסטוריים, התרבותיים והאמנותיים של השטח והקהילה, במטרה לקדם צמיחה חברתית.
תשבץ שלד
תשבץ שלד הוא תשבץ חסר הגדרות, שנתונות לידו כל המילים והפותר צריך לשבץ אותן במקומות הנכונים כשהוא מתאים את המילים למקומן על פי אורכן ועל פי הצטלבותן.
תשבץ שלד, בדומה לתפזורות השונות, לא מצריך ידע מוקדם, רק כשרים קומבינטוריים וידע בסיסי באריתמטיקה (כדי לספור את האותיות מהן מורכבות המילים). גם ידיעת השפה ואפילו הכרת האותיות אינה נדרשת, רק היכולת להבחין ביניהן. במקום האותיות אפשר להישתמש בסימנים מוסכמים אחרים והתוצאה לא תשתנה, לכן יש תשבצי שלד שנועדו להכיל מספרים (ארוכים למדי), הניתנים במקום המילים.
תשבץ להרכבה
תשבץ להרכבה הוא תשבץ שבמקום לתת לפותרים שאלות/רמזים למילים המבוקשות, ניתנות בו המילים עצמן, אך לא בסדר המבוקש. הפותר נדרש, כמו בתשבץ שלד רגיל, לשבץ את המילים תוך התחשבות באורכן ובהצטלבותן עם המילים האחרות. לעיתים, כדי להכביד על הפותרים, מוגשת המסגרת ללא הנקודות השחורות/הקווים המפרידים, כולם או מקצתם. בהנחיות הפתרון נוקבים במספר הנקודות השחורות/הקווים המפרידים החסרים.
אליהו יהושע לבנון
אליהו יהושע לבנון (5 במאי 1903, ח' באייר ה'תרס"ג–10 במרץ 1985, י"ז באדר ה'תשמ"ה) היה עיתונאי, פקיד ציבור ופעיל ציבור ישראלי. שניים מבניו, ו, נהרגו במלחמת העצמאות.
ביוגרפיה
לבנון נולד ב-5 במאי 1903 בירושלים לאברהם דב לבנון (לבית קוסובסקי) ולמרים רבקה (לבית ריבלין). בילדותו למד במוסדות חינוך של היישוב הישן ולאחר מכן למד הוראה בבית מדרש למורים מזרחי, אותו סיים בשנת 1924. לאחר סיום לימודיו עסק בהוראה בבתי ספר בירושלים. בשנת 1930, במסגרת חידוש היישוב היהודי בחברון לאחר מאורעות תרפ"ט, נשלח לחברון על ידי הוועד הלאומי לשמש שם מורה בבית הספר היהודי בעיר. במקביל שימש גם כעיתונאי הכותב טורים על העיר בעיתונים עבריים שונים, טורים אלו הודפסו לאחר מכן גם בספרו "ילקוט חברון". לאחר חיסול היישוב היהודי בחברון על ידי הבריטים בשנת 1936, בזמן המרד הערבי הגדול, חזר לירושלים.
בירושלים פעל לבנון בנושאים שונים, רובם קשורים לפעילות במסגרת הוועד הלאומי. בוועד היה חבר בוועדות שונות, בעיקר כאלו הקשורות לנושאי דת, כך למשל היה אחראי על אפיית ואספקת מצות לפסח. בנושאי אספקת מצות לציבור היה פעיל גם אחרי קום המדינה, בתפקידו כממונה על המצות במשרד הדתות. כחלק מפעילותו בנושאי דת בוועד הלאומי, שימש במחצית השנייה של שנות הארבעים כרב של מחנה המעצר בלטרון ב', והיה נוהג לשבות מפעם לפעם במחנה בשבתות וחגים.
לאחר הקמת מדינת ישראל המשיך בפעילותו הציבורית בתחום הדת, תחת כנפיו של משרד הדתות. לבנון היה מנהל לשכתו של שמואל זנוויל כהנא מנכ"ל משרד הדתות וריכז את פעילותן של וועדות ואגודות שונות שהפעיל המשרד כגון ועדת הר ציון וטיפול בקברי צדיקים.
המאבק על "עמוד ירושלים"
ביוני 1962 פורסמה בעיתונים ההחלטה על דבר חקיקת המילה "נזכור" על יד הזיכרון למגיני ירושלים. האנדרטה, שתוכננה על ידי האדריכל אשר חירם, עמדה באותה עת כבר כשנתיים ללא כתובת בכניסה לירושלים. הידיעה בישרה לקהל הקוראים שסוף סוף תושלם "מצבת הזיכרון לחללי מלחמת הקוממיות בירושלים" ההחלטה של עיריית ירושלים על הכיתוב שכולל מילה אחת בלבד נקבעה על פי הצעתו של האב השכול הסופר ראובן אבינעם. כשלבנון קרא את העיתונים באותו בוקר הבשורה החרידה אותו עד מאוד, וכבר למחרת הוא שלח מכתב בהול בנושא לראש הממשלה דוד בן-גוריון:. לבנון הצליח לרתום לנושא גם עיתונים שונים ולדחות את ההחלטה הסופית בנושא במשך כשנתיים בהם שלח עשרות מכתבים לכל אישיות בכירה במדינה. באפריל 1964 נחנכה לבסוף האנדרטה כשהכתובת "נזכור" מתנוססת בראשה, תוך כישלון המאבק של לבנון. גם אחרי שהמאבק על הכיתוב הסתיים לכאורה, המשיך לבנון להיאבק על שינוי הכתובת עוד שנים ארוכות. את מכתביו, כמו גם את מכתבי התשובה שקיבל וקטעי העיתונות שדיווחו על המאבק, הוציא לבנון לאור בארבעה ספרים קטנים שהדפיס בין השנים 1962–1972.
בתרבות
מאבקו של לבנון באשר למילה שתכתב בראש האנדרטה הייתה השראתו של המחזאי יוסף בר-יוסף לכתיבת המחזה "הנון של ראש העיר ירושלים" בשנות השבעים, המחזה הוצג בתיאטרון החאן בשנת 2011. בשנת 2022 פיסל האמן דוד (דוּכי) כהן פסל אבן בשם "למה מצבות מהודרות של שיש" המבוסס על קטע מתוך אחד ממכתביו של לבנון לדוד בן-גוריון, הפסל הוצג בתערוכה ב"גלריה גאולה" שבבית אורי צבי בירושלים.
פסטיבל האי וייט 1970
פסטיבל האי וייט 1970 (באנגלית: The Isle of Wight Festival 1970) היה פסטיבל מוזיקה שנערך מ-26 עד ל-31 באוגוסט 1970 באי וייט, השוכן במרחק קילומטרים אחדים מחופיה הדרומיים של אנגליה מול העיר פורטסמות'. דרך הגישה היחידה למקום הייתה באמצעות מעבורות. פסטיבל זה היה השלישי והגדול מכולם שנערך באי (והאחרון, עד 2002 - מאז הוא נערך מדי שנה). כמו כן היה זה פסטיבל הרוק הגדול ביותר שהתקיים מאז ומעולם, גדול יותר מוודסטוק, מהלייב אייד ומרוק בריו. עובדה זו אושרה על ידי חברת הרכבת הבריטית, שהייתה גם מפעילת שירות המעבורות לאי שאישרה כי כ-600,000 איש השתמשו בשירותי המעבורות אל האי בתקופת הפסטיבל, וכן ועל ידי ספר השיאים של גינס שקבע כי כ-600,000 איש נכחו במקום, יותר מההערכות המארגנים שעמדו על כחצי מיליון איש. הערכות לא רשמיות שפורסמו טענו כי מספרם האמיתי של המשתתפים נע בין 700,000 ל-800,000 איש.
סוף עידן התמימות
הפסטיבל באי וייט לא התפרסם ולא זכה לתהילת עולם כמו פסטיבל וודסטוק בשנה החולפת, אך גם לו הייתה חשיבות לא מועטה - הן בגלל האמנים שהופיעו בו, מהשורה הראשונה בעולם הרוק והפולק, הן בגלל הקהל העצום שנכח בו, הגדול ביותר אי פעם בהיסטוריה שנכח בפסטיבל רוק באוויר הפתוח, והן מבחינה היסטורית-תרבותית-ערכית. היה זה מבין פסטיבלי הרוק הראשונים הגדולים של שנות השבעים שסימלו את תחילתו של עשור ועידן חדש במוזיקה, וכפועל יוצא גם בתרבות הנגד, בתרבות בכלל ובעוד מגוון נושאים שהשתנו עם תחילתו של העשור החדש. הפסטיבל סימל גם את ההתמסחרות והשתלטותם של תאגידי הענק על תעשיית המוזיקה בכלל ועל פסטיבלי הרוק בפרט. בה בעת, לאחר הפלישה ההמונית של הקהל בפסטיבל וודסטוק שגרמה למארגנים להכריז עליו כחופשי ולפשוט רגל, ולאחר האלימות הקשה שהתרחשה בפסטיבל אלטמונט בו נרצח משתתף, סימל הפסטיבל מבחינה ערכית ומוסרית גם את סופה של התמימות, וסתם סופית את הגולל על דור ילדי הפרחים של שנות השישים המהפכניות.
היסטוריה - פסטיבלים 68–69 ותכנון פסטיבל 1970
הרעיון לשלושת הפסטיבלים נולד כתוצאה מהצורך בגיוס תרומות לאגודת בריכת השחייה באי. שלושה יזמים צעירים מסאות'המפטון, האחים רון, ריי וביל פולק, גויסו למבצע. לאחר שגויס הסכום הרצוי (כ-750 פאונד) חברו השלושה לדי ג'יי והיזם ריקי פאר, והחליטו ביחד על מיזם של פסטיבל רוק באי. האתר שנבחר לשם כך היה שדה שעורה קצורה בגודל 420 דונם בשם הל פילד בחוות פורד על יד הכפר גודסהיל. הבמה הייתה מורכבת משתי משאיות שהיו צמודות זו לזו, והחשמל סופק על ידי גנרטור שהוצב מאחוריה.
כ-10,000 איש הגיעו לפסטיבל שהתקיים במשך לילה אחד ב-31 באוגוסט 1968 בהשתתפות הלהקות ג'פרסון איירפליין, שהייתה הלהקה הזרה (לא בריטית) היחידה בפסטיבל, בהופעתה הראשונה אי פעם בבריטניה, והלהקות הבריטיות טי רקס, העולם המטורף של ארתור בראון, פלסטיק פני, אורנג' בייסיקל, דה מוּב, פיירפורט קונבנשן ועוד. מנחה הפסטיבל היה שדרן הרדיו המפורסם ג'ון פיל. פסטיבל זה היה קטן בהיקפו ובעל אווירה אינטימית ורומנטית, ונחל הצלחה בעקבותיה הוחלט על קיומו של פסטיבל נוסף בשנה שלאחר מכן. ב-1969 גדל פי עשרים מספר המשתתפים, וכ-200,000 איש נטלו חלק בפסטיבל השני שהתקיים בווטון, על יד העיר רייד ב-30 וב-31 באוגוסט. רובו המכריע של הקהל הגיע על מנת לצפות בבוב דילן ולהקתו, הבנד שהופיעו כשבועיים לפני כן (ללא דילן) בפסטיבל וודסטוק.
דילן שהגיע לאי מלווה באשתו שרה ניצל את זמן שהותו במקום לחופשה בת כשבועיים בחווילה מיוחדת שנשכרה עבורו כחלק מחוזה ההופעה, והשתכר שכר עתק לאותה תקופה בסך כ-35,000 פאונד. בזמן שהותו באי הרבו לבקרו חברי החיפושיות (שגם נכחו בהופעתו), עובדה שגררה גל שמועות על הופעת על משותפת שלבסוף לא יצאה אל הפועל. לדילן הייתה זו ההופעה הראשונה לאחר תאונת האופנוע שעבר ב-1966 שלאחריה נעלם מעין הציבור למספר שנים. לאחר מספר אלבומי מופת שהוציא בשנות השישים היה כוכב הפולק-רוק היהודי-אמריקאי בשיאו האישי והיצירתי, והפופולריות שלו גאתה והגיעה לשיאה בארצות הברית ובאירופה. הוא נערץ על ידי מיליוני צעירים ברחבי העולם שראו בו מנהיג ודובר של דור שלם - דור ילדי הפרחים, וגם משיח. גם תנועת ההתנגדות למלחמת וייטנאם והתנועה לזכויות האזרח בארצות הברית ראו בו מנהיג ודובר וניסו בדרכים שונות, ללא הצלחה יתרה, זאת כיוון שדילן סירב בכל תוקף להיות מעורב פוליטית, לגייסו לשירותם.
ותיקי וודסטוק נוספים שהשתתפו בפסטיבל המפורסם, והופיעו לצידו של דילן היו להקת המי, ג'ו קוקר, ריצ'י הייבנס, ג'ואן באאז וסליי אנד דה פמילי סטון. בין שאר האמנים שהופיעו בפסטיבל היו פמילי, פרי, מרשה האנט, דה נייס והמודי בלוז. מיד עם סיומו של הפסטיבל שנחל הצלחה גדולה הן מוזיקלית, הן כלכלית והן מבחינת התנהגות הקהל הגדול שהייתה למופת החלו האמרגנים, חברת Fiery Creations לתכנן את הפסטיבל של השנה הבאה. תוכניתם השאפתנית הייתה לארגן את פסטיבל הרוק הגדול ביותר שנערך מאז ומעולם, כזה שיאפיל גם על וודסטוק ובהשתתפות הכוכבים הגדולים ביותר מעולם הרוק שנראו יחדיו על במה אחת למשך 5 ימים. ג'ימי הנדריקס היה בין הראשונים לתת את הסכמתו להופיע בפסטיבל, ומרגע זה נתנו את הסכמתם מיטב כוכבי הרוק והפולק של התקופה: ג'וני מיטשל, ג'ואן באאז, לאונרד כהן, Ten Years After, ג'תרו טאל, פרי, הדלתות, המי אמרסון לייק ופאלמר ועוד רבים אחרים. מאבק ציבורי ומשפטי ארוך וקשה שנמשך חודשים רבים, ניטש בין פוליטיקאים מקומיים ממועצת האי והאוכלוסייה במקום ששמעו על היקף הפסטיבל המתוכנן ואופיו, וניסו בכל כוחם למנוע ולטרפד את קיומו לבין האמרגנים ותומכי הפסטיבל.
אחת מאבני המחלוקת העיקריות הייתה מיקומו של הפסטיבל באי, כשהאופוזיציה לפסטיבל ניסתה בכל כוחה לדחוק את מיקומו כמה שיותר רחוק ממקום ישוב. לשיאו הגיע המאבק באיום מפורש מאחד מתושבי האי, קצין בגמלאות מהצבא הבריטי שאיים לירות בלהקה הראשונה שתתייצב על הבמה. האי באותה תקופה מנה אוכלוסייה של פחות מ-100,000 איש ונחשב כמקום שקט במיוחד ובעל אוכלוסייה מבוגרת ושמרנית באופיה, עימה נמנו פנסיונרים לא מועטים. עובדה זו לא התאימה על-פי תפיסת עולמם של תושביו למקום האירוח האידיאלי של מאות אלפי היפים ומוזיקת רוק ל-5 ימים. לבסוף צלחו האמרגנים (חלקית) את הקשיים, ומיקומו (הבעייתי) של הפסטיבל נקבע בחוות איסט אפטון שבמחוז פרשווטר בחלקו המערבי של האי הגובל בים מצד אחד ובשדות נרחבים וגבעה תלולה בשם אפטון דאון בצדו השני. האמרגנים - חברת Fiery Creations שהייתה מורכבת מהאחים רון, ריי, וביל פולק הביאו לאי בפעם השלישית את מיטב אמני הרוק, הפולק והבלוז של התקופה למה שנודע כ"וודסטוק הבריטי". כ-600,000 איש צלחו את הסולנט במעבורות, תקעו יתד באי הקטן למשך חמשת ימי הפסטיבל, ויצרו באתר הפסטיבל ועל הגבעות שמסביב לו עיר אוהלים ענקית.
האמנים
המוזיקה בפסטיבל הייתה מגוונת וכללה את הסגנונות הפופולריים שרווחו באותה תקופה: רוק על סוגיו השונים - רוק פסיכדלי, רוק כבד, בלוז רוק, רוק מתקדם שהחל את דרכו באותה תקופה, פולק, פולק רוק, פופ רוק, קאנטרי, בלוז, רית'ם אנד בלוז, פאנק, גוספל, מוזיקת נשמה, ג'אז וגם סמבה ובוסה נובה. חלק מן האמנים התפרסמו וזכו לתהילת עולם בפסטיבל וודסטוק שהתקיים כשנה לפני כן, והיו בשיאם בעת הפסטיבל. להקת הדלתות האמריקאית שלא הופיעה בפסטיבל וודסטוק שהתקיים במולדתה, היוותה את אחד משיאיו של הפסטיבל. עוד בין האמנים הבולטים היו ג'ימי הנדריקס, בהופעתו האחרונה על אדמת אנגליה כ-18 ימים לפני מותו, המי, ג'טרו טאל, זמרת הפולק הקנדית ג'וני מיטשל, שכתבה כשנה לפני כן את השיר "וודסטוק" בעקבות התרשמותה מהפסטיבל בו לא נטלה חלק, ג'ואן באאז, ג'ון סבסטיאן, סופרטרמפ, ז'ילברטו ז'יל, שיקגו, Free, Ten Years After, לאונרד כהן, דונובן, אמרסון לייק ופאלמר שהייתה זו הופעתם השנייה בקריירה, מיילס דייוויס, פרוקול הארום, המודי בלוז, ראלף מקטל וזמר הקאנטרי האמריקאי קריס קריסטופרסון. הלהקות הבריטיות הפסיכדליות Pink Fairies ו-Hawkwind, קיימו הופעות ללא תשלום על במה נפרדת לקהל הנכנס באזור הכניסה לשטח הפסטיבל. הימים רביעי וחמישי שהיו שני ימיו הראשונים של הפסטיבל היו ללא תשלום, וסוף השבוע בן שלושת הימים בהם הופיעו הכוכבים הגדולים עלה כשלושה פאונד.
אלימות בפסטיבל
מן ההתחלה התאפיין הפסטיבל בחלק ניכר מן הזמן, בעיקר בין ההופעות בעימותים פיזיים ומילוליים אלימים חוזרים ונשנים בין הקהל העצום שכלל אלפי אנרכיסטים צרפתים, ספרדים ואיטלקים שדרשו להיכנס בחינם, לבין אנשי האבטחה הרבים אותם שכרו האמרגנים על מנת למנוע הישנות מקרה פסטיבל וודסטוק, כאשר מאות אלפים לא שילמו עבור הכניסה, והאמרגנים נאלצו להכריז על הפסטיבל כחופשי ופשטו את הרגל. אזור הפסטיבל גודר משני צידיו על ידי חומות ברזל כפולות בגובה שלושה מטר, ודרך עפר טבעתית שנעה ביניהן שימשה לשינוע אנשים, וכן להעברת כספים מאזור הפסטיבל למשרדי האמרגנים ובחזרה. אנשי האבטחה שהיו מצוידים בכלבי שמירה ובאלות, ערכו כל העת סיורים מסביב לאתר הפסטיבל על מנת למנוע כניסת אנשים שלא החזיקו בכרטיסי כניסה. היפים רבים התמרדו כנגד האמרגנים וסירבו לשלם את שלושת הפאונד הדרושים בטענה שהפסטיבל שייך לאנשים, והם רשאים לעשות בו ככל העולה על רוחם.
עימותים רבים ואווירה אלימה ועוינת נרשמו כמעט מדי יום בין המתנגדים לתשלום לבין האמרגנים, והעכירו מאוד את האווירה במקום, גם בקרב האמנים. אחד מהאמרגנים ומנחה הפסטיבל, ריקי פאר, התעמת מן הבמה פעם אחר פעם עם הקהל וספג גידופים, נאצות, שריקות בוז צורמות ולמטר של פחיות שתייה וחפצים שונים. ליחס דומה זכו גם חלק מן האמנים. ג'וני מיטשל נאלצה להפסיק את הופעתה באמצע ופרצה בבכי עקב היחס המתפרע של הקהל, לאחר סצנה שנגרמה על ידי היפי מגודל שיער וזקן שהצליח להסתנן לבמה ונעמד מאחורי הפסנתר בו ניגנה, מאיים להשתלט על המיקרופון על מנת להעביר את מסר הפסטיבל החופשי לקהל. גם קריס קריסטופרסון נטש את הבמה בזעם באמצע ההופעה, לאחר שזו נקטעה פעם אחר פעם עקב הפרעות בלתי פוסקות מאחוריה. קריסטופרסון שב והופיע שנית מספר ימים מאוחר יותר, והופעתו השנייה עברה בשקט וללא הפרעות.
אחד מן המשתתפים שהוזמן לבמה להביע את דעתו, כינה את הפסטיבל "מחנה ריכוז פסיכדלי". למקום נהרו כל העת עוד אנרכיסטים ופעילי מחתרת קיצוניים ממדינות שונות באירופה (בעיקר צרפתים). אלו ליבו את האש והסיתו את הקהל הרב שנשאר מחוץ לחומות כנגד האמרגנים שנתפסו בעיניהם כממסד המושחת, הקפיטליסטי ורודף הבצע המעוניין אך ורק לגזול את כספם. אנרכיסטים אלו הפריעו כל אותה העת להופעות על ידי יצירת רעש רב ממכות שהפליאו עם מוטות ברזל ומקלות בגדרות, בדרישה להיכנס חינם אין כסף. את התוהו ובוהו הכללי שנוצר במקום ניסו לנצל לטובתן גם תנועות מחאה ואחרות כמו הפנתרים הלבנים ומלאכי הגיהנום שהפגינו נוכחות, ותרמו אף הן למהומה במקום.
ארגון הפסטיבל ובעיות לוגיסטיות
ארגון הפסטיבל היה טוב בחלקו, אולם לקה בחסר בכמה נושאים מרכזיים. האמרגנים לא חזו מראש את היקפו העצום של הקהל שהגיע לאי, ובעקבות זאת ואירועים נוספים שהתרחשו במהלך הפסטיבל, נוצרו מספר בעיות ארגוניות ולוגיסטיות קשות שהעיבו על האווירה בו. במקום פעלו דוכני מזון ומשקאות מסוגים שונים, לרבות מזון מהיר, ואספקה שוטפת מכל הסוגים. כמו כן פעלו במקום דיסקוטק, ברים, קולנוע ואטרקציות נוספות מסוגים שונים, אוהלים מצוידים למתן טיפול רפואי ולסובלים מטריפ רע, וכמרים מקומיים ערכו מיסות בהשתתפות הקהל. רבים מבעלי דוכני המזון המהיר במקום דרשו מחירים מופקעים, עובדה שהעלתה את חמתם של המשתתפים ויצרה עימותים אלימים עם הקהל הגדול. עקב איכותו הירודה במקרים רבים של המזון שנמכר במקום, ויתרו עליו רבים והסתפקו במים ובמזון מועט שהביאו עימם למשך רוב ימי הפסטיבל. אספקת המזון והשתייה בעיירות ובכפרים הסמוכים, שלא היו מוכנים למספר העצום של המשתתפים לא הייתה מספקת, וסחורות שהגיעו לחנויות אזלו תוך דקות ספורות. 1200 תאי השירותים, שהיו תעלות ארוכות שנחפרו עליהן הולבשו תאי השירותים הפתוחים, היו ברמה סניטרית והגיינית ירודה ביותר שגבלה בסכנה בריאותית, וצחנה נוראה עלתה מן המקום. עקב תנאים ירודים אלו, החליטו רבים מן הנוכחים שלא להשתמש בהם.
הגדרות סביב האתר התבררו כלא יעילות ותרמו למתח, לכעס רב ולחשדנות בקרב המשתתפים כלפי האמרגנים, ולביקורת חריפה שהוטחה בהם על היותם רודפי בצע וקפיטליסטים שבנו במקום מחנה ריכוז או מעצר, ומעוניינים אך ורק בכספם של המשתתפים. גם מיקומו של הפסטיבל היה בעוכריהם של האמרגנים. עשרות אלפי אנשים ניצלו את העובדה כי על אזור הפסטיבל, ובכלל זה הבמה, חולשת גבעה גבוהה ותלולה כדי להתמקם על גבעה זו למשך ימי הפסטיבל, ולצפות בהופעות מבלי לשלם. בנוסף, שינוע כ-600,000 איש אל האי, בתוכו וממנו התברר כסיוט לוגיסטי ועל סף הכאוס והבלתי אפשרי. תורים ארוכים בני קילומטרים רבים של אנשים עייפים ומותשים לאחר 5 ימים ללא מזון ושינה מספקים, שהמתינו שעות ארוכות ואף ימים לאוטובוסים לנמלי יארמות' ורייד באי בדרכם הביתה השתרכו באתר הפסטיבל, ועל המעבורות שררה צפיפות קשה כשמפעיליהן דחסו על גבי הסיפונים, שהיו מיועדים גם לנשיאת רכבים כמה שיותר בני אדם כדי להורידם מן האי במהירות. טונות של פסולת שהושארו באתר ובסביבותיו עקב מחסור בכח אדם מספק לאספם, התפזרו וזיהמו חלקים נרחבים באי הרחק מאזור הפסטיבל, וגרמו למורת רוח קשה בקרב תושביו. בעקבות אירועי הפסטיבל, חוקק ב-1971 בפרלמנט הבריטי "חוק האי וייט", האוסר על כל התכנסות של למעלה מ-5000 איש על האי ללא היתר מיוחד.
האווירה הכללית בקרב הקהל
על אף גודלו עצום הממדים והקונפליקטים שאירעו תוך כדי קיומו, התנהל הפסטיבל שהיה כגודלה של עיר באווירה טובה בקרב מרבית משתתפיו, ושלום ואחווה שררו בין מאות האלפים שנכחו במקום ושנהנו ממיטב אמני התקופה ומתחושת האחדות של מאות אלפי הנוכחים במקום. עיקר חוסר השקט בקרב הקהל, המתח והתקריות האלימות היה בין ההופעות. שינוי דרמטי לטובה באווירה הכללית נרשם בצהרי יום ראשון שהיה יומו האחרון של הפסטיבל, כשהמארגנים הכריזו עליו כחופשי והורו להוריד את הגדרות ולפתוח את השערים. מסורת שנוצרה בימי הפסטיבל, הייתה השמעת גרסת רוק מוקלטת ממערכת ההגברה שעל הבמה, שבוצעה על ידי להקת Great Awakening ושהפכה להמנון הרשמי של הפסטיבל ללחן הדתי הנוצרי המפורסם חסד מופלא בתחילתו ובסופו של כל יום. עשרות אלפי אנשים עמדו לצליליו ואחזו ידיים אל על, סמל לשלום ולאחוות האדם, כשתנועת הוי המפורסמת מתנוססת באוויר.
פשע ושימוש נרחב בסמים
הסמים היוו גורם דומיננטי בקרב הקהל. הבולטים שבהם היו ה-LSD, הגראס והחשיש שנצרכו בכמויות אדירות על ידי הקהל העצום שהתאסף על האי הקטן. המשטרה שנערכה מראש בכוחות מתוגברים על מנת לבצע מעצרים לא הצליחה לעשות הרבה, ומספרם היה כמעט אפסי. שוטרים סמויים במסווה של היפים המתינו לבאים בנמלי האי אליהם הגיעו המעבורות, שם נערכו בדיקות בחיפוש אחר סמים. שוטרים סמויים אף נשלחו אל תוך הקהל למען אותה מטרה, אולם ללא הצלחה של ממש. בשלב מסוים אף הוצאה הודעה מטעם המשטרה אל הקהל, בה היא מתחייבת להעניק חנינה לכל אדם מתחת לגיל 17 המחזיק או שהחזיק בסמים, זאת במידה והסמים יוסגרו אליה על ידו. שיעור ההיענות להצעה זו עמד על אפס. בין דין מיוחד שדן בעבירות סמים ואחרות פעל באי משך כל תקופת הפסטיבל, וקרן מיוחדת הוקמה על ידי כספים שנתרמו מטעם הקהל לשם הגנה על עצורים בעבירות קלות, ורובם שוחררו בערבות. גנבות בשטח הפסטיבל היו דבר נדיר, ולמרות הצפיפות והקשיים הלוגיסטיים האדירים נשמר ברוב המקרים הסדר. משתתפים רבים שהשאירו את כל רכושם באוהלים בעת צפייה בהופעות או קניית מזון, חזרו שעות ארוכות לאחר מכן ומצאו שדבר לא נגנב. במהלך הפסטיבל הגיעו תלונות על רקעים שונים מתושבי האי. בין היתר דווח על היפים בעירום מלא או חלקי שהסתובבו באזורים מיושבים באי, רחצה בעירום בחוף הים סמוך לאתר הפסטיבל, היכן שגם נופשים "מן השורה" שוהים, גנבות מחנויות, פאבים, וגם מקופות צדקה בכנסיות, הסגת גבול והשחתת רכוש (בעיקר גידולים חקלאיים), והשלכת פסולת ברבים.
התקשורת בפסטיבל, האלבום והסרט
עקב הכמות האדירה של הקהל והמאורעות שליוו אותו, יצא עיתון המוזיקה מלודי מייקר (Melody Maker) במשך ימי הפסטיבל בכותרת "חמישה ימים שהרקידו (באנגלית גם: זעזעו) את בריטניה". גם בעיתוני מוזיקה ואחרים של התקופה הופיעו בזמן הפסטיבל ואחריו דיווחים על המתרחש, ביקורות מוזיקה על ההופעות וטיבן, ודיווחים שוטפים מאתר הפסטיבל הובאו כל העת גם בכלי התקשורת האחרים. צוותי רדיו וטלוויזיה גדולים הגיעו למקום, ובמדינות שונות שודר הפסטיבל בשידור חי או במהדורות החדשות. האירוע תועד על ידי הבמאי זוכה האוסקר, מורי לרנר, שנעזר בצוות הפקה גדול ובשמונה צלמים, ויצא לבסוף לאור בשנת 1995 בסרט "מסר לאהבה - הפסטיבל באי וייט 1970". כמו כן יצא דיסק כפול הנושא את אותו השם.
האמנים לפי סדר ההופעות
יום רביעי, 26 באוגוסט
יום חמישי, 27 באוגוסט
יום שישי, 28 באוגוסט
יום שבת, 29 באוגוסט
יום ראשון, 30 באוגוסט
לקריאה נוספת
Message to Love - The Isle of Wight Festival 1968-1969-1970 by Brian Hinton. Castle Communications 1995. ISBN 1-86074-147-9
נבחרת גביע דייוויס של בלארוס
נבחרת גביע דייוויס של בלארוס היא נבחרת טניס הגברים הלאומית של בלארוס. שיחקה בעבר בבית העליון של גביע דייוויס.
הנבחרת הופיע לראשונה בשנת 1994, לפני זה טניסאים סלובקים היו חלק של נבחרת גביע דייוויס של ברית המועצות. במהלך התקופה היא שיחקה 39 משחקים וניצחה ב-25. עקב פלישת רוסיה לאוקראינה נבחרת בלארוס נפסלה מהשתתפות בגביע דייוויס 2022.
הישגים
2005
הארטסטון (משחק מחשב)
הארטסטון (באנגלית: Hearthstone) ולשעבר Hearthstone: Heroes Of Warcraft הוא משחק קלפי אספנות ממוחשב חינמי ל-2 שחקנים שפותח והופץ על ידי חברת "Blizzard Entertainment" ב-11 במרץ 2014. המשחק מבוסס על סדרת משחקים אחרת של אותה החברה, וורקראפט, ומשלב בתוכו אלמנטים ודמויות מעולם הסדרה לצד תוכן מקורי.
דמויות וקלפים
המשחק מדמה זירת קרב בין שני שחקנים (שמיוצגים כגיבורים), ולרשותם עומדים מספר סוגים של קלפים:
מיניונים (Minions)
דמות בעלת יכולת התקפה ויכולות ייחודיות שונות וכן עוצמת חיים שמיוצגת באופן מספרי על הקלף ועשויה להשתנות במהלך המשחק. אחת ממטרות המשחק היא להרוג את המיניונים של היריב, תוך שמירה על דומיננטיות.
כשפים (Spells)
קלפים שמאפשרים לבצע פעולות שונות, באופן חד פעמי, לדוגמה: לזמן קלפים אחרים או להסב נזק ליריב.
כלי נשק (Weapons)
קלפים המעניקים לגיבור כלי נשק ולו מספר התקפות ומספר שימושים, משתנים.
קלפי גיבור (Hero Cards)
קלפים המעניקים יכולת חדשה לגיבור ופעילות חזקה שניתן לזמן.
מטרת המשחק
מטרת המשחק היא להוריד ליריב את עצמת החיים מ-30 ל-0 תוך שמירה על  עצמת החיים מעל 0. ניתן להוריד את החיים של היריב בהתקפה של המיניונים ובשימוש בכישופים ונשקים.
שיטת הניקוד
משתתפים מתחילים במשחק בדרגה 25 במטרה להגיע מתחת ל-1 אשר נקרא "לג'נד".
דרגה זו מתבססת על היחס בין כמות הניצחונות והפסדים של כל שחקן בהשוואה לשחקנים אחרים.
כל ניצחון מזכה בכוכב אחד. לאחר ניצחון בשני משחקים ברצף, ניצחון במשחק השלישי מזכה בשני כוכבים, וכך כל ניצחון בהמשך. מצב זה נקרא  "win streak״.
נחל זמרי
נַחַל זִמְרִי הוא נחל אכזב בצפון ירושלים, המתחיל ברום של 750 מטרים מעל פני הים. הנחל הוא יובל של נחל פרת שראשיתו במורדות המזרחיים של תל אל-פול. הוא עובר בתוך שכונת פסגת זאב שבבירה, תוך שהוא חוצץ בין פסגת זאב מרכז (מצפון) ובין פסגת זאב מזרח (מדרום), ומתחבר מזרחה לאפיק נחל פרת.
הארטסטון (משחק מחשב)
שיטת הניקוד
הדרגות מתחלקות ל-6 אזורים עם תנאים שונים כמוצג בטבלה. בכל חודש השחקן יורד 5 דרגות מהדרגה הגבוהה ביותר שהגיע אליה באותו החודש.
נחל זמרי
נחל זמרי מתפרס על שטח של 1,080 דונם, בעלי חיים רבים נמצאים בו, בהם צבאים, שפני סלע, שועלים ומגוון ציפורים. נחל זמרי עתיד להפוך לפארק טבע עירוני מנוהל, בשנת 2022 החלו עבודות ראשונות להכשרת השטח והנגשתו.
הארטסטון (משחק מחשב)
החפיסה (Deck)
בתחילת המשחק מצויים ברשות השחקנים רק הקלפים הבסיסיים. רק במהלך פתיחת חבילות ניתן לקבל עוד קלפים רנדומליים. המטרה היא ליצור דק אסטרטגי שיאפשר הורדת חיים ליריב. בכל תור נשלף קלף מתוך דק בעל 30 קלפים. סינרגיות כאלו יכולות להיות גזעים דומים וקלפים שמחזקים אותם (חיות, מורלוקים, פירטים ואלמנטלים), או מטרות כמו להרוג את היריב מהר או לשלוט בלוח.
נחל זמרי
היסטוריה
שמו המקורי של הנחל, ואדי זמרי, משמר לפי הסברה את שמו של ראש משפחה בשבט בנימין שנקרא "זמרי", אשר נזכר בספר דברי הימים לצד ראשי משפחות אחרים בשבט בנימין - כולם בעלי שמות המשמשים גם כשמות יישובים מקראיים בסביבת הנחל:. זאת, כאשר עלמת (היא "עלמון" באזכורים אחרים במקרא) מזוהה עם "ח'רבת עלמית" הסמוכה (ליד היישוב עלמון), וכאשר עזמות מזוהה עם הכפר הסמוך חיזמא.
הארטסטון (משחק מחשב)
מהלך המשחק
המשחק נפתח כאשר לשחקן אחד עומד יתרון הפתיחה ולשחקן השני ניתן מטבע בשם מאנה וקלף נוסף. כל דמות מתחילה עם 3-4 קלפים ויכולה לבחור איזה מהם תרצה להחליף, לאחר מכן היא שולפת קלפים באופן רנדומלי. מאנה מהווה מעין אמצעי תשלום לשימוש בקלפים. קלפים חזקים יותר עולים יותר מאנה. בכל תור השחקן מקבל מאנה אחת יותר אשר לא נצברת. בכל תור כמות המאנה תגדל עד לכמות המקסימלית 10. מטרת המשחק היא לשלוט במגרש (זירת הקרב של הגיבורים), ובעזרת המגרש והמשאבים העומדים לרשות השחקן, לנסות להוריד ליריב את עוצמת חיים מ-30 ל-0.
סוגי משחקים
בהארטסטון קיימים כמה סוגי משחקים:
נחל זמרי
אקולוגיה
עתידו של נחל זמרי והמערכת האקולוגית באתר תלויה בחיבור השטח לאתרים הסמוכים, כיום לאוכלוסיות בעלי החיים מתאפשר מעבר מנחל זמרי רק ליער ענתות הסמוך מדרום. יער מיר הנמצא מצפון לנחל מופרד על ידי כביש רחב החוצץ בין האתרים, מדי שנה נצפים מספר פריטי צבאים נדרסים בעת ניסיונות מעבר. על מנת לשמור על ערכי הטבע והמערכת האקולוגית יש לדאוג לחיבור רציף בין השטחים לטובת מעבר בעלי חיים.
יונקים
צבי ישראלי, שפן סלעים, קיפוד מצוי, גירית מצויה, דורבן הודי, עטלפון לבן שוליים ועוד.
הארטסטון (משחק מחשב)
standard
מאפשר שימוש בקלפים האחרונים שנוספו למשחק..
נחל זמרי
זוחלים וחרקים
חומט, חרדון מצוי, לטאה זריזה, מניפנית מצויה, צב יבשה מצוי, זעמן שחור, צפע ארץ ישראלי, ועוד.
הארטסטון (משחק מחשב)
wild
מאפשר שימוש בכל קלף שנוצר במשחק.
נחל זמרי
עופות
שחור זנב, תפוחית מצויה, בז מצוי, נץ מצוי, דוכיפת, אדום חזה, בולבול צהוב שת, דוחל, חטפית אפורה, כארוון, טריסטרמית, ירגזי מצוי, כוס חורבות, מלכישליו, נחליאלי, סבכי שחור כיפה, עפרוני מצויץ, צוקית בודדת, ועוד.
הארטסטון (משחק מחשב)
arena
צורת משחק המאפשרת בחירה בין שלושה גיבורים, כאשר לאחר מכן השחקן מקבל בכל פעם בחירה בין שלושה קלפים רנדומליים ובוחר איזה מהם ברצונו להוסיף לדק. התהליך חוזר על עצמו 30 פעמים עד שעומדת לרשות השחקן חפיסה מהקלפים שבחר. המטרה בצורת משחק זו היא להצליח ולנצח 12 פעמים, כאשר חבילה אחת מובטחת ועל כל ניצחון הפרס גדל. הכניסה לארנה עולה 150 זהב שהוא אמצעי התשלום ווירטואלי איתו השחקן נכנס ומתנהל לאורך המשחק.
brawls
בכל יום רביעי בשעה 20:00 (שעון ישראל) מתחיל brawl. צורת משחק ייחודית במסגרתה מתווסף חוק שונה שמתחלף כל שבוע.
נחל זמרי
צומח
סירה קוצנית, קורנית מקורקפת, קידה שעירה, סחלב פרפרני, צבעוני ההרים, כדן סגול, עכובית הגלגל, דבורנית דינסמור, דבורנית צהובה, קוציץ סורי, רותם המדבר, לבנה רפואי ועוד.
הארטסטון (משחק מחשב)
fire gathering
אירועים שמתרחשים באזורים מסוימים ונפתח באזור זה brawls מיוחדים שצריך לעבוד יחד או כנגד  האנשים שנמצאים באותו האזור. מפתחי המשחק יצרו את זה כדי לייצר אינטראקציה בין השחקנים במציאות ולא רק במשחק.
צוות הפיתוח
מפתחי המשחק כונו בשם "צוות 5" והיו חלק מצוות בליזארד, כאשר בקבוצה המקורית היו 15 מפתחים. מנהל המשחק ואחד ממוביליה המפורסמים הוא בן ברוד. הקבוצה הוקמה ב-2008 על מנת לפתח את המשחק. בשנת 2013 התחילו  15 מפתחים לשחק, ונכון לתחילת 2018 ב-"צוות 5" יש מעל-70 מפתחים. רק חלק קטן של המפתחים מקבל ידוע בשמו. זהות מרביתם אינה ידועה אך כמעט לכל המפתחים קלף מותאם אישי, נועד רק לתאר את המפתח בצורה הומוריסטית, אך איננו לוקח חלק במשחק. "צוות 5" מחולק למספר מחלקות. ביניהם:
נחל זמרי
ארכאולוגיה
באפיק הנחל שרידים ארכאולוגיים מתקופות שונות, המרוכזים בחורבה הקרויה חורבת זמרי, אשר נסקרה בידי רשות העתיקות. ככל הנראה מדובר היה ביישוב חקלאי בעורף העיר ירושלים. השרידים שאותרו הם מבנים, גתות ומאגרי מים המתוארכים החל מתקופת הברונזה ועד התקופה הביזנטית. המבקרים בנחל יוכלו להבחין בחלקות מעובדות לאורך הנחל ובגתות רבות, עדות למפעל חקלאי קדום שהתקיים באזור.
הארטסטון (משחק מחשב)
צוות הפיתוח
צוות עיצוב: אחראי על רעיונות לקלפים חדשים. מונה 15 אנשים.
נחל זמרי
חורבת זמרי
בשנת 1990 החל יצחק מייטליס בחפירה ארכאולוגית באתר "חורבת זמרי", האתר נמצא בשוליו הדרומיים של נחל זמרי נסקר והוא מתוארך מתקופת הברונזה תיכונה א ועד התקופה הביזנטית.
החורבה והנחל משמרים שם מקראי "זמרי" כפי שהוזכר לעיל. במהלך הסקר שנערך באזור לקראת בניית שכונת פסגת זאב, אותרה במקום החורבה המעניינת. בחורבה נמצאו שרידי ישוב למן תקופת הברונזה-א, תקופת הברונזה-ב' תקופת הברזל, והתקופה ההלניסטית (עיקר הממצאים מתקופה זו).
הארטסטון (משחק מחשב)
צוות הפיתוח
צוות תכנון שיטות: אחראי על פיתוח הדרגות והמעבר ביניהן.
נחל זמרי
חורבת זמרי
בין הממצאים באתר ישנם שרידי מבנים שיוחסו לתקופת הברונזה התיכונה ובהם חדרים שנבנו בקפידה. מתקופת הברזל נמצאו שני מבנים, ובהם, מבנה ובו שני חדרים, ובית מדגם בית ארבעת המרחבים (הבית הישראלי). משאר התקופות נמצאו במקום בורות קברים, מתקנים חקלאים, בורות מים, שברי כלים, כדים ועוד ממצאים שונים מיתר התקופות באתר, בסמוך לחורבה נמצאו שרידי דרך קדומה הנמשכת לכיוון צפון מזרח.
הארטסטון (משחק מחשב)
צוות הפיתוח
בצוות 5 נוהגים לומר "כולנו עובדים ביחד על בערך כל דבר".
נחל זמרי
חורבת זמרי
לאחר החפירות כוסתה החורבה והממצאים בה בעפר, ועל חלקה נסלל רחוב משה רחמילביץ' של היום. כיום ניתן להבחין בחלק מן החורבה המכוסה בערימת עפר, בשרידי קירות מבנים ובשברי חרסים רבים. בשנת 2020 הוגשה בקשה על ידי המינהל הקהילתי פסגת זאב לחידוש החפירות באתר ולחשיפת בית ארבעת המרחבים, בדיקה וסקר מהיר שנערך במקום העלה כי השריד הארכאולוגי לא השתמר עם השנים וככל הנראה פורק בעת החפירה.
הארטסטון (משחק מחשב)
צוות הפיתוח
חלק מחברי הצוות לאחר סיום הפרויקט עברו לפתח משחק מחשב "Marvel Snap".
נחל זמרי
חורבת זמרי
ואדי זה נקרא במפה ואדי זִמרה, אך במפת הסקר של ה-P.E.F. הוא נקרא "ואדי זמרי". והנה בספר דברי הימים-א' ח' לו, אנו קוראים "ואחז הוליד את יהועדה ויהועדה הוליד את עלמת ואת עזמות ואת זמרי..." שנים מן השמות מזוהים עם ערים בנחלת בנימין המזוהים באתרים בסביבה. עלמת מזוה כישוב בחורבת עלמית הנמצא במורד הוואדי אחרי חצותו את כביש חזמה מישור אדומים. ואילו עזמות מזוהה עם הכפר חזמה הסמוך. ההגיון של תפרוסת היישובים אכן כי בוואדי זה הנושא את השם זמרי, מתקשר היישוב זמרי, שבהחלט יכול וישוב זה הוא זמרי עיר בבנימין.
הארטסטון (משחק מחשב)
שלב האלפא
שלב אלפא הוא שלב בו המשחק פתוח לקומץ אנשים ומהווה מעין שלב הרצה של המשחק לבדיקת מידת העניין שיהיה לקהילת השחקנים בו. לא ידוע מתי שלב האלפא של המשחק התחיל, אך הוא הסתיים ב-16 באוגוסט 2013, אז התחיל שלב הבטא הסגור ועבר בדיקה בארה״ב. ידוע שהיו המון קלפים שהיו שונים ואף לא קיימים, עקב סיבות מספר גורמים בהם חוסר התאמה של קלפים מסוימים וקלפים חזקים מדי. בנוסף חלו שינויים רבים בצורת האינטראקציה של המשחק בהשוואה להיום.
נחל זמרי
העורף החקלאי של ירושלים
בשלהי תקופת הברזל ירושלים גדלה כתוצאה מריבוי טבעי והגירה, כך ירושלים גדלה להיות העיר הגדולה ביותר במרחב. כתוצאה מהגידול הניכר בגודלה של העיר, העורך החקלאי סביב לה הושפע רבות. אחת מההשפעות של גידולה של העיר היו על תפרוסת וצורת ההתיישבות החקלאית. ליישבו החקלאי סביב לירושלים שני מאפיינים מרכזיים:
הארטסטון (משחק מחשב)
שלבי הבטא
שלבי הבטא הסגורים התחילו ב-16 באוגוסט 2013,  המשחק נפתח לאזור ארצות הברית ואירופה, וכלל השחקנים שהוזמנו באותה תקופה היה כמיליון איש. המטרה הייתה לבדוק את המשחק ולשנות בו דברים במידת הצורך. לאחר שלב הבטא הסגור הגיע שלב בטא פתוח בתחילת ינואר 2014, במהלכו נעשו שינויים שוליים. המשחק נפתח רשמית לשימוש כללי ב-2 באוקטובר 2014.
נחל זמרי
העורף החקלאי של ירושלים
לאחר חורבן ירושלים בידי הבבלים ניתן לראות כי הרצף היישובי במרחב הכפרי סביב לירושלים חדל להתקיים, בתקופה הפרסית היישוב התאושש מעט אך לא חזר לקדמותו.
הארטסטון (משחק מחשב)
שינויים כלליים שנעשים במהלך המשחק
במהלך המשחק מוציאים השחקנים קלפים חדשים במצב בו הקלפים לפעמים חזקים מהממוצע, היוצרים של המשחק מנסים לשנות את הקלפים הללו על מנת לאזנם ולמנוע מצב בו הקלפים ישלטו במשחק. שינויים כאלה קראו לקלפים כמו שהורידו עוצמת התקפה אחת ל-"knife juggler" לשינויים הללו קוראים "nerf".
נחל זמרי
ממצאים בשטח
שרידי מבנים וחרסים, גתות להפקת יין ותירוש, בורות מים, כבשן סיד, שרידי שומרות, חלקות אדמה מעובדות, כרם זיתים.
הארטסטון (משחק מחשב)
הרחבות
בכל "שנת הארטסטון" יוצאות  שלוש הרחבות, כאשר השנתיים החדשות נשארות בפורמט ה- "standard", והאחרות עוברות לפורמט ה-"Wild". הרחבה היא בעצם הוספה של קלפי משחק חדשים על מנת לחדש את המשחק ולרענן אותו באופן קבוע.
נחל זמרי
פארק טבע עירוני קהילתי
בינואר 2019 המינהל הקהילתי בפסגת זאב, החברה להגנת הטבע ועיריית ירושלים הכריזו על הנחל אתר טבע עירוני באירוע השקה חגיגי שהתקיים בנחל. בדצמבר 2020, אישרה להפקדה הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה את התוכנית להקמת פארק טבע עירוני קהילתי בנחל. התוכנית קובעת שימור של רוב השטח כליבה שמורה שלא תעבור פיתוח למעט פעולות לשיקום.
הארטסטון (משחק מחשב)
ביקורת
בביקורות שנכתבו על המשחק, נכתב כי הארטסטון הוא משחק נהדר בשל פשטותו ובשל הקלות בה ניתן להתחיל לשחק בו. יתרונות נוספים של המשחק לדברי המבקרים הם שניתן לשחק בו דרך כמעט כל מכשיר, כמו טלפון, אייפד, מחשב וכדומה. רמת המחשבה שמושקעת ביצור המשחק נורא גבוהה, ולכל קלף יש קולות שלו, כניסה שלו ופירוט ציורי משלו. היבט נוסף האהוב על חלק מן השחקנים, אך פחות על אחרים הוא שההצלחה במשחק תלויה במזל. מצד אחד, זה מעורר עניין וגורם לכל משחק להיות שונה מהאחר. מצד שני, שחקנים רבים לא אוהבים שהיריב יכול לנצח רק בגלל ששלף את הקלף הנכון. הבט נוסף שזכה להתבוננות ביקורתית הוא אופן ההתקדמות במשחק. אמנם המשחק חינמי, אך יותר פשוט להשיג את הקלפים ובכך להתקדם יותר דרך רכישה ממשית של הקלפים. שיטה זו קרויה "Pay To Win". למרות זאת יש הרבה שחקנים מקצועיים שלא שילמו על המשחק בכלל, אלא בחרו לעבוד קשה יותר כדי להתקדם במשחק.
נחל זמרי
פארק טבע עירוני קהילתי
לצדה יפותח במידה מתונה שטח פתוח עבור מבקרים ומטיילים. במבואה הראשית לפארק (רחוב גל) יוקמו בריכות מים, שבילי הליכה, גינה קהילתית, מגרשי ספורט, חוות לימוד, מרכז מבקרים, מגרש חניה, מבנה ציבור לפעילות קהילתית ומסחר. כמו כן בעתיד יוקם גשר מעל רחוב גל, שיקשר את מבני הציבור, הפארק הציבורי והרכבת הקלה אל הפארק.
בינואר 2021, החלה חברת מוריה וחברת הגיחון להכשיר את שבילי ההליכה המרכזיים בנחל. עבודות אלו הן חלק משלב א' של התוכנית השלימה, האדריכל המלווה את התוכנית הוא רז מטלון וחברת מוריה המבצעת. את התוכנית מלווה האקולוג ניר מעוז מטעם האדריכל, והאקולוגית יערה ישראלי מטעם עיריית ירושלים (המחלקה לתכנון ופיתוח בר קיימא). עבודות הפיתוח נעשו בליווי הקהילה הפעילה, המונה עשרות פעילים סביבתיים הדואגים לטבע בשכונה. מהלך העבודות הכולל צפוי להימשך מספר שנים, והוא עתיד להיתצבע בשלבים.
אתרים מרכזיים
מצפה אודי, גבעת הפרפרים, חורבת זמרי, כוכביא (מצפה כוכבים קהילתי), מפעל הגתות, מאובנים.
טבע בר קיימא – סוגיות בפיתוח ושימור
תכנון אתרי הטבע כמשאב הניתן ציבור הרחב לצורכי פנאי, נופש, ואף לצורך לימודי הוא תכנון מורכב המנסה לשלב בין תכנון אורבני לתכנון פארקים ואף שמורות טבע. כך גם בנחל זמרי עולות סוגיות בוערות בתכנון ושמירת טבע, מצד אחד בניית מבני ציבור וספורט ומהצד השני שמירה על השטח טבעי ללא התערבות אדם. השיקולים לפיתוח מסוים ולא אחר מורכבים מעצם מצב השטח הכלוא בין גדרות וכבישים. סוגיה נוספת היא שימור ופיתוח בתחומי המורשת, בשטח נחל זמרי נמצאו ממצאים ארכאולוגים רבים ואף בית ארבעת המרחבים (שלא שומר). תכנון הפארק והדיון בפיתוח נעשו בידיעה כי האתר שימש כמפעל חקלאי בפרוזדור ירושלים, הנוף היה טרסות חקלאיות קדומות, שדות גידולים, גתות להכנת יין ותירוש ועוד וכך רצוי כי התכנון גם כן ידבר בשפה הנראית בשטח.
נחל זמרי כחממה קהילתית
נחל זמרי התחיל כפרויקט קהילתי של תושבי פסגת זאב מורן בביאן ונתנאל הוכנר ופעילים חברתיים וסביבתיים נוספים, החל משנת 2015 מתקיימת בנחל זמרי פעילות קהילתית ענפה. הפעילות כוללת עשייה בתחומי הקהילה, חינוך, תכנון ושמירת טבע. בשנת 2019 קיבלה העירייה החלטה בעקבות התשתית הקהילתית הקיימת, לקדם את נחל זמרי לפארק טבע עירוני קהילתי הבא של ירושלים אחרי עמק הצבאים. כיום הפעילות בנחל זמרי מתוכללת באמצעות רכז טבע ומורשת היושבבמינהל הקהילתי פסגת זאב, במסגרת התפקיד משמש נחל זמרי כמקום מרכזי לפעילות חוץ והיכרות עם אתרי הטבע והמורשת בפסגת זאב. זאת תוך שימת מטרה כי האתר ישמש בעתיד אבן שואבת ללמידה ופעילויות בטבע ובאתרי המורשת בפסגת זאב.
הקהילה בנחל זמרי מהווה תשתית לפעולות המתקיימות באתר, ולקידום ערכי שמירת טבע בשטחים הפתוחים בירושלים. בכוונת הפרויקט להוביל לכדי קהילה חזקה שתוכל לשמור ולהיות חלק מהפארק שעתיד לקום במקום. לצד הרובד הקהילתי המינהל הקהילתי מוביל בשיתוף עם פעילי נחל זמרי, מנח"י ומרכז איפכא תוכנית חינוכית בבתי הספר בפסגת זאב, בנושאי טבע ומורשת ונחל זמרי נמצא במקום מרכזי בתוכניות.
עם השנים מחלחלת ההבנה כי שמירה על הטבע ותחושת שייכות למקום נוצרת על ידי היכרות עם הסביבה הקרובה לבית ויצירת זיקה אליה, הפעילות הקהילתית בנחל זמרי מקדמת אג'נדה זו ומסייעת מהגברת תחושת שייכות התושבים למקום, הגברת המעורבות בנעשה בשכונה וכן מסייעת לקידום השמירה על הטבע והשטחים הפתוחים.
בנחל זמרי מתקיימים מספר מיזמים אותם מובילים תושבים פעילים בשכונה, האחרון שבהם הוא הקמת מצפה הכוכבים הקהילתי "כוכביא" במסגרת פרויקט "תעשו מקום" של עיריית ירושלים.
כיום שותפות לפעילות בנחל זמרי עיריית ירושלים, המינהל הקהילתי בפסגת זאב, רשות ניקוז ים המלח, אוניברסיטת בר-אילן, החברה להגנת הטבע, רשות הטבע והגנים ושותפים נוספים.
רמי טרגר
רמי טרגר (נולד ב־29 באוקטובר 1957) הוא יזם ואיש עסקים ישראלי. שירת כקצין בחיל האוויר והיה מפקד צוות הלוחמים היחיד שהפיל מיג סורי באמצעות טיל כתף.
ביוגרפיה
טרגר נולד בשנת 1957, הוא גדל והתחנך בחיפה.
בשנים 1976–1979 שירת בצה"ל. בשנת 1979 החל ללמוד לתואר ראשון בכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים ובשנים 1983–1985 למד לתואר שני במנהל עסקים באותה אוניברסיטה.
טרגר נשוי לאורית ואב לארבעה ילדים.
פעילות צבאית
את שירותו הצבאי החל טרגר בשייטת 13. תחילה, הוכשר כלוחם בגדוד 202 של הצנחנים ומשם עבר אל קורס מ"כים ואימונים במסגרת השייטת. טרגר השתתף בפעילויות צבאיות לרבות מלחמת לבנון הראשונה.
בשנת 1977 יצא לקורס קצינים ובסיומו שובץ בחיל האוויר. טרגר היה ממקימי יחידות טילי הכתף של צה"ל. במהלך מלחמת לבנון הראשונה בשנת 1982, צוות לוחמים בפיקודו נלחם בגזרה המרכזית. הצוות נכנס ללבנון ממטולה, השתתף בקרבות במסלול התנועה שכלל את מרג' עיון, נבטיה וג'זין והמשיך בלחימה דרך הרי השוף עד כביש ביירות–דמשק, שם תפסה אותם הפסקת האש.
הפלת המיג
ב־10 ביוני 1982, צוות לוחמים בפיקודו של טרגר, סרן במילואים, שהה במארב באזור עין זחלתא סמוך לכביש ביירות–דמשק, בהמתנה למסוקי תקיפה מסוג גאזל, שהגיחו בגובה נמוך מאוד ותקפו כוחות ישראלים במהלך ימי הלחימה. הצוות נתקל בשני מטוסי מיג 23 בגובה נמוך של כ-100 מטרים בלבד, שירו לעבר הכוחות. כשפנו מטוסי המיג לכיוון צפון–מזרח, נתן טרגר פקודת אש ושני טילי כתף נורו אל עבר מטוסי המיג. טייס המיג הסורי השני הבחין בירי הטיל הראשון וניסה להימלט ושבר בחוזקה מזרחה לאזור הרי השוף. הטיל השני, ששוגר ותופעל על ידי טרגר ולוחם נוסף, פגע במטוס המיג 23 שהתרסק בתחתית הוואדי.
זו הייתה ההפלה הראשונה והיחידה של מטוס אויב שבוצעה על ידי צה"ל באמצעות טיל כתף והייתה זו להפלה הראשונה של טיל בזק (הרד-היי) בעולם.
קריירה ופעילות עסקית
בין השנים 1995–2000, עבד בחיפה כימיקלים וכיהן בין היתר כמנכ"ל החברה. בין השנים 2001–2004, היה מנכ"ל סאסאטק. בין השנים 2004-2007, היה מנכ"ל זהר דליה ובין השנים 2007–2009, שימש כנשיא ומנכ"ל עמיעד מערכות סינון וכיושב ראש בפועל של חברות הבת בסין, אוסטרליה וארצות הברית.
בשנת 2008, טרגר זכה בפרס המנכ"ל המצטיין מטעם בורסת AIM בלונדון טרגר הוא הישראלי הראשון שנבחר למעמד זה בבורסת AIM בלונדון.
בשנת 2007, יזם והקים עם שותף וחברת סנו מפעלי ברונוס בע"מ את חברת סנו אינטרטראנס, העוסקת בסחר כימיקלים. בשנת 2012, מכר טרגר את חלקו בחברה לסנו.
בשנת 2013, יזם והקים עם שותף טכנולוגי, את חברת באלאסטמארין אשר עוסקת בתחום סינון מי נטל לאוניות ופיתוח פתרונות בתחום הסינון המוגנות בפטנט.
בשנים 2018–2021 כיהן כמנטור בתוכנית יזמים צעירים, בבית הספר הריאלי העברי בחיפה ומשנת 2018, משמש טרגר כמנהל כספים של מועדון הספורט בשכונת מגוריו דניה בחיפה.
חלב אורז
חלב אורז הוא משקה דמוי חלב המיוצר מאורז. בדרך כלל מכינים אותו מאורז חום. המתיקות שבו מתקבלת מפירוק פחמימות לגלוקוז ולעיתים מוספים למשקה במהלך ייצורו סירופ מקנה סוכר לקבלת מתיקות גבוהה יותר. חלב אורז הוא חלופת חלב צמחית העשויה מאורז שבור טחון או קמח אורז עם מים והומוגניות. בהשוואה לחלב פרה, הוא מכיל יותר פחמימות אך אין בו כולסטרול או לקטוז. חלב אורז תעשייתי מועשר לרוב בוויטמינים ומינרלים, בהם סידן, ויטמין B12, ויטמין B3 (ניאצין) וברזל. לנפח של משקה חלב אורז יש השפעה משביעה גדולה יותר מהצמיגות. חלב אורז הוא אלטרנטיבה חלבית מהצומח, עשירה בפחמימות ודלה בשומן, מה שהופך אותו לאופציה תזונתית עבור צרכנים המעדיפים תחליפי חלב.
האורז השבור הוא תוצר הלוואי עיקרי של תעשיית האורז ויכול לשמש להכנת חלב אורז ואף להוסיף לו תרבית פרוביוטית. ניתן להכין חלב אורז לטווח גדלים של 5–20 מיקרומטר באמצעות המגון. בתהליך זה מופעל חימום, בעיקר כדי להבטיח בטיחות מזון ולהאריך את חיי המדף של המוצר.
מיני אנדן
סוזנה קלייר אליזבת' "מיני" אנדן (בשוודית: Susanna Clara Elisabeth "Mini" Andén; נולדה ב-7 ביוני 1978) היא דוגמנית, שחקנית ומגישת טלוויזיה שוודית.
ביוגרפיה
אנדן נולדה בסטוקהולם, שוודיה. "מִינִי" הוא הכינוי שהעניקו לה הוריה לפני שהחליטו לקרוא לה סוזנה.
קריירת דוגמנות
היא החלה לדגמן בגיל 10, לאחר שהתגלתה על ידי בת מורתה שעבדה בחברת פרסום. בגיל 15 הצטרפה לסוכנות סוכנות הדוגמנות עלית, ולאחר סיום לימודיה בבית הספר התיכון עברה לפריז, וכשחזרה ממנה לאחר שנה העתיקה מקום מגוריה לניו יורק.
היא עבדה עם רבים מצלמי האופנה הנודעים של תעשיית הדוגמנות, בין היתר עם פיטר לינדברג, מייקל ג'נסון, פטריק דמרשלייה, סטיבן קליין, פאולו רוברסי, מריו טסטינו, קרייג מק'דין, דייוויד סימס ועם מישל קומט.
חלב אורז
משרד הבריאות בבריטניה ממליץ שלא לתת חלב אורז לילדים בני פחות מ-5 בגלל חשש מרמות גבוהות של ארסן. האיגוד האירופי לרפואת ילדים ממליץ להימנע מחלב אורז לילדים בכל גיל, אלא אם רמת הארסן מצוינת במוצר. לפי דו"ח של הארגון, חלב אורז עלול לחשוף תינוקות וילדים לארסן ברמה הגבוהה פי שניים או שלושה מבמבוגרים.