cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרשת שופטים באדום
הפרשה נחשפה לראשונה בחדשות גלי צה"ל על ידי השדרן ניב רסקין ב-28 בנובמבר 2001, ועוררה סערה בכדורגל הישראלי, בעיקר בקרב יו"ר הוועדה המקצועית של איגוד השופטים, צבי רוזן, ויו"ר ההתאחדות לכדורגל בישראל, גברי לוי.
בפרשה היו מעורבים 13 אנשים, מתוכם 7 שופטי כדורגל ועוזרי שופטים, 2 עסקנים, 2 מארגני הימורים ונהג מונית אחד. השופטים המעורבים בפרשה היו סבי אלנקווה, יוחנן צ'יבוטרו, חיים מירובסקי, בריק תחסין, יריב מעתוק, מאיר אמסילי ואורי ביטון.
3 מארגני ההימורים היו פיני שרון, אוהד מכבי תל אביב, אבי חודדה מקרית אתא ואלי כהן, שחקן עבר בהפועל תל אביב ונבחרת ישראל בכדורגל.
בכתבי האישום נטען שהסכומים ה"מקובלים" לשוחד נעו בין 5,000 ש"ח ל-5,000 דולר (כ-19,000 ש"ח באותן שנים). ונראה שכ-20 משחקים הוטו באותן שנים.
תוצאות משפטיות
ב-13 בנובמבר 2003 השופט יריב מעתוק הורשע ונגזרה עליו שנת מאסר על תנאי וקנס של 20 אלף שקלים על קבלת שוחד.
ב-13 בדצמבר 2004 השופטים אורי ביטון ומאיר אמסילי הורשעו וגזר הדין הורה תחילה על חצי שנת מאסר בפועל, לאחר ערעור נגזר עליהם לרצות עבודות שירות.
ב-15 באוקטובר 2006 השופט יוחנן צ'יבוטרו הורשע בארבעה סעיפי אישום של קבלת שוחד במסגרת עסקת טיעון בה הודה בניסיונות הטיית משחקים וקבלת שוחד. נגזרו עליו שלוש שנות מאסר בפועל ועוד שתי שנות מאסר על תנאי.
ב-2 בספטמבר 2007 שחקן העבר אלי כהן הורשע ונגזרו עליו שלוש שנות מאסר בפועל על נתינת שוחד להטיית משחקים וקנס של 25 אלף ש"ח.
השופט תחסין בריק הורשע ונגזרו עליו שלוש שנות מאסר וקנס של 25 אלף ש"ח.
אבי חודדה הורשע ונגזרו עליו 27 חודשי מאסר על מעורבותו במתן שוחד וקנס של 40 אלף ש"ח.
הקוון חיים מירובסקי הורשע בחלק מהאישומים וזוכה מאחרים, עליו נגזרו שישה חודשי עבודות שירות וקנס של 5,000 ש"ח.
יו"ר אחי נצרת לשעבר באסם סולימאן זוכה מאשמה של מתן שוחד לשופט יוחנן צ'יבוטרו כדי להטות משחק. גם נאביל דגש זוכה.
בסיומו של פסק הדין האחרון בפרשה זו בבית משפט השלום ציין השופט, דן מור:
חמישה מהמורשעים ערערו על הרשעתם ועל חומרת עונשם. ערעורם של תחסין, כהן וצ'יבוטרו נדחה. נדחה גם ערעורו של חודדה על הרשעתו, אך עונשו הופחת ל-20 חודשי מאסר. נדחה גם ערעורו של מירובסקי על הרשעתו, אך בוטל עונש המאסר בפועל שנגזר עליו.
2021 בסרביה
אירועים
מתמשך - מגפת הקורונה בסרביה.
דונדגובי
דונדגובי (במונגולית: Дундговь аймаг) הוא אחד מ-21 האיימאגים (מחוזות) של מונגוליה. האיימאג ממוקם בדרום המדינה, במרכז מדבר גובי, ומכאן פירוש שמו "מרכז גובי". בירת דונדגובי היא מנדלגובי.
ארי קטורזה
ארי קטורזה (נולד ב-5 באוגוסט 1969) הוא מרצה, גיטריסט, מלחין ומפיק מוזיקלי. יוצר ההרכב Anyway Gloria ומרצה בבית הספר למוזיקה "רימון", במכללת ספיר, ובמרכז הבינתחומי הרצליה.
ביוגרפיה
קטורזה נולד בבית שמש לדוד ותמר קטורזה. עוד בילדותו התעניין במוזיקת רוק משנות ה-60 כגון הביטלס, הרולינג סטונז, לצד המוזיקה של אריק איינשטיין ושלום חנוך, כוורת, יהונתן גפן ודני ליטני ועוד. קטורזה הוא בוגר בית הספר למוזיקה "סאונד" של יואב גרא, ובעל תואר דוקטור (.Ph.D) מהאוניברסיטה העברית בירושלים, העוסק בהיסטוריה אמריקנית, לימודי תרבות ומוזיקה פופולרית.
קריירה
קטורזה מרצה ב"רימון - בית הספר למוזיקה", המכללה האקדמית ספיר, המרכז הבינתחומי הרצליה ואוניברסיטת אריאל. הוא הפיק מוזיקלית אלבומים של אמנים ישראלים מגוונים, כגון יוצאי להקת אבטיפוס אייל שכטר (מתוק ומר), שרון הולצמן (זהב), לצד אלבומים ומיני-אלבומים לאורן ג'ורנו, קרן ברנר, מאי והלביאות, קולנשר והיונים ועוד.
אלבומים
סודות בחדר מדרגות
אלבום הבכורה שלו (2004), הופק בשיתוף טכנאי הסאונד מנו סוויסה, ושילב רוקנרול, פאוור פופ, פסיכדליה וסול.
סורת מוחמד
סורת מוחמד (בערבית: سورة محمد) היא הסורה ה-47 בקוראן, המונה 38 פסוקים.
שם הסורה נגזר מהפסוק השני, בו מוזכר שמו של נביא האסלאם מוחמד.
ארי קטורזה
אלבומים
האלבום השני שלו (2012) הופק בביצוע ההרכב Anyway Gloria
שונות
הוא ערך בעבר את מגזין המוזיקה של ynet ובין השנים 2000 – 2008 כתב מאמרים וטורים בנושאי מוזיקה ותרבות ל-ynet, "ידיעות תל אביב" וידיעות אחרונות.
סורת מוחמד
תוכן
פסוקים 1 – 6 מתארים לכאורה את מעשיהם של אויביהם של המאמינים.
בפסוקים 7 – 15 נטען כי המאמינים זוכים לתמיכתו של אללה מול אויביהם.
פסוקים 16 – 32 מתארים לכאורה את תכונותיהם של המונאפיקון, אשר בין היתר מתוארים כאנשים אשר מעליבים את מוחמד ואת המסר שלו, ומשתפים פעולה באופן חשאי עם אויביו.
פסוקים 33 – 38 עוסקים בעיקר בנושא הג'יהאד.
The Ocean Way Sessions
The Ocean Way Sessions הוא המיני-אלבום הראשון של הזמרת-יוצרת האמריקאית כריסטינה פרי. המיני-אלבום יצא לאור ב-9 בנובמבר 2010 על ידי חברת התקליטים אטלנטיק. אלבום זה, הוא הראשון של פרי אשר יוצא על ידי חברת תקליטים.
עם יציאתו נכנס המיני-אלבום אל המקום הראשון במצעד אלבומי ה-Tastemakers של בילבורד.
ביקורת
ב-AllMusic קיבל המיני-אלבום דירוג של שלושה כוכבי זהב מתוך חמישה בסך הכל. אנדרו לאהיי מ-AllMusic תיאר את המיני-אלבום כמיני-אלבום המכיל בתוכו שירים מקוריים בסגנון הפופ, אשר שיריהן של שרה ברליס וברנדי קרלייל.
מגזין ה-Blast הפנה כלפי המיני-אלבום ביקורת שלילית, תוך שהעניק לו ציון של שניים וחצי כוכבי זהב מתוך חמישה בסך הכל.
ג'ון קראקאוור
ביוגרפיה
ג'ון קראקאוור נולד בברוקלין שבמסצ'וסטס. אביו היה יהודי ואימו נוצריה עם שורשים מסקנדינביה. הוא גדל באורגון וביחד עם אביו החל להתאמן בטיפוס הרים מגיל שמונה. בשנת 1976 הוא סיים לימודי מדעי הסביבה. הוא התחתן בשנת 1980 והתיישב בסיאטל. בהמשך המשפחה עברה לבולדר, קולורדו.
טיפוס הרים
לאחר סיום הלימודים, קראקאוור בילה מספר שבועות בטיפוס הרים באלסקה. בשנת 1992 הוא עלה על Cerro Torre בהרי האנדים. בשנת 1996 הוא היה חבר צוות מטפסי ההרים במהלך האסון בהר האוורסט. קראקאוור בעצמו הצליח להגיע לפסגה ולחזור בשלום.
קראקאוור עבד עבור ירחון Outside. בירחון זה הוא פרסם כתבות על פעילותו כמטפס הרים.
נחל כרכום
נחל כרכום (בערבית: ואדי ע'דיד – עורו המקומט של הגמל וואדי אלע'בארה – נחל האבק) הוא נחל אכזב הזורם בגבול עם דרומו של הר הנגב, מיובליו של נחל פארן.
תוואי הנחל
ראשיתו בנחל כ-2 ק"מ מערבית להר כרכום. באזור זה של הנחל מצוקי גיר לבן שנוצרו בתקופת האאוקן. מכאן ממשיך תוואי הנחל בעמק שטוח ובו צוצחים צמחי רותם. לאחר כמה ק"מ הוא עובר בין הרכס הצפוני של הר כרכום לבין רכסי הר גבריאל והר מיכאל. במקום זה ממוקמת באר כרכום, הבאר שכיום אין בה מים, נחפרה לעומק של כמה מטרים ומוסתרת על ידי שיח אשל. ממקום זה ממשיך הנחל לכיוון צפון לנחל ברוקה ומכאן פונה לכיוון מזרח ועובר בין קירות מצר כרכום ומכאן הוא ממשיך בין עמק רחב ידיים שנתחם בין סלעי גיר ואדמת סחף. בגדתו הדרומית של הנחל נמצא מקור מים נמצא כ-5 ק"מ לפני מפגשו של הנחל עם נחל פארן. מקור המים הוא ת'מילה מסלע חרסית ונקראת ביר אל'עבארה שמו הערבי של הנחל. מכאן ממשיך הנחל ונשפך אל נחל פארן צפונית לבאר עדה.
לאורך אורכו של הנחל מצויים ציורי סלע רבים שייתכן וצוירו על ידי רועי צאן בסביבה.
פניוט ולב
פניוט (נוטקו) ולב (בבולגרית: Панайот (Нотко) Велев; 3 בנובמבר 1926, סופיה, ממלכת בולגריה – 13 בדצמבר 1998, סופיה, בולגריה) היה כדורגלן ומאמן כדורגל בולגרי, ששיחק בעמדת המגן ומזוהה עם קבוצת סלביה סופיה. ולב אימן בישראל את קבוצות מכבי יפו והפועל ירושלים.
קריירת משחק
נוטקו ולב נולד בסופיה בירת בולגריה והחל לשחק בקבוצת הנוער של סלביה סופיה. ב-1945 עלה לקבוצה הבוגרת ושיחק בה בתפקיד המגן עד 1958. ולב נחשב למגן נוקשה ונדבך מרכזי בהישגיה של הקבוצה. בשנות ה-50 של המאה ה-20 התברגה הקבוצה בצמרת הכדורגל הבולגרי. ב-1952 זכה עם קבוצתו בגביע בולגריה לאחר ניצחון 3–1 על ספרטק סופיה. ב-1954 זכה עם קבוצתו בסגנות מחזיקת הגביע לאחר הפסד במשחק הגמר מול צסק"א סופיה. בשנים 1950, 1954, 1955 הייתה סלביה סופיה סגנית אלופת בולגריה. ב-1948 רשם ולב הופעה אחת בשורות נבחרת בולגריה בכדורגל במשחק מול נבחרת רומניה בכדורגל.
קריירת אימון
ב-1963 לאחר עזיבתו של ואסיל ספאסוב חיפשה הנהלת מכבי יפו מאמן בולגרי חדש. מנהל מחלקת הכדורגל של מכבי יפו משה "מוניו" קונורטי, כיהן עד לעלייתו לישראל ב-1948 כמנהל הטכני של סלביה סופיה, הכיר אישית את ולב, היה מיודד איתו, ופנה אליו בכדי שיאמן בקבוצה. ולב לו היה קשר חם לישראל משום נישואיו ליהודיה אשר משפחתה התגוררה בארץ, וכבר עמד במגעים עם מכבי יפו שנים קודם לכן, נאות להגיע ולאמן. באוגוסט 1963 החל בעבודתו. עונת 1963/1964 בליגה הלאומית נחשבת לעונתה הטובה ביותר של מכבי יפו ובמהלכה סיימה כסגנית אלופת המדינה, תוך שהפגינה משחק אטרקטיבי. חמישה משחקני הקבוצה נכללו בסגל נבחרת ישראל בכדורגל. ולב המשיך לאמן גם בתחילת עונת 1964/1965 בליגה הלאומית.
לאחר עונת הסגנות הדרדר מצבה הכלכלי של אגודת מכבי יפו. עוזרו של ולב פרסיאדו אביגדור פוטר בשל חוסר יכולת לממן את משכורתו. בכך נותר ולב ללא מתורגמן שיסייע לו, ובהדרגה נוצר קרע בינו לבין חלק משחקני הקבוצה שלא ידעו בולגרית. בנוסף, צברה הקבוצה חובות כבדים כלפיו בשל אי תשלום ועיכוב בתשלום משכורותיו. הנושא הוביל לעימות בין ולב להנהלת הקבוצה, ובמרץ 1965 הודח מאימון הקבוצה הבוגרת והוטל עליו לאמן את קבוצת הנוער. ולב סירב לאמן את קבוצת הנוער ועזב את הקבוצה. במקומו מונה חברו לקבוצת סלביה סופיה אלכסנדר פופוב, אשר הגיע לישראל באשרת תייר. מינויו של פופוב הוביל לסכסוך אישי בין ולב לפופוב.
הנושא עורר תרעומת גם בבולגריה והקשה על המשך הבאת מאמנים מבולגריה לישראל, תוך דרישת ערבויות מגורם שלישי לתשלום משכורתם. הפועל ירושלים שנותרה ללא מאמן בשל עזיבתו ללא הודעה מוקדמת של מאמנה אלי פוקס פנתה לוולב, והוא מונה למאמן חירום זמני. ולב הצליח לייצב את מצב הקבוצה, התחבב על שחקניה, והוחלט להמשיך ולהעסיקו על בסיס קבוע. ולב אימן בירושלים עד עונת 1966/1968 בליגה הלאומית, "העונה הארוכה". לאחר מלחמת ששת הימים ניתקו מדינות הגוש המזרחי ובכללן בולגריה את היחסים הדיפלומטיים עם ישראל. הממשל הבולגרי הורה לוולב לשוב לבולגריה לאלתר, וב-19 ביוני 1967 עזב לבולגריה. ולב המשיך להגיע מעת לעת לביקורי משפחה בישראל.
בראשית עונת 1986/1987 בליגה הלאומית פנה איינשטיין קליש בשם הנהלת הקבוצה לוולב בכדי שיגיע לאמן את הקבוצה, שהייתה מסובכת במאבקי התחתית. בדצמבר 1986 הגיע לישראל והחל באימוני הקבוצה כאשר לצידו כעוזר מאמן מונה משה אוננה. ולב התקשה להשתלב בקבוצה ולזכות באמון השחקנים בעיקר בשל קשיי שפה והם הביעו את מורת רוחם מול הנהלת הקבוצה. כפועל יוצא מכך, בסוף פברואר 1987 הודיע ולב על התפטרותו ועזב את הארץ. במקומו מונה אהרן קפיטולניק. בסיום העונה ירדה מכבי יפו לליגה השנייה.
יהודי רוסאפה
יהודי רוסאפה (באנגלית: Rusape Jews) הוא שבט בזימבבואה המונה למעלה מ-5,000 חברים הטוענים כי הם צאצאים לעשרת השבטים. הקהילה המודרנית מתקיימת משנת 1935.
היסטוריה
בני שבט רוסאפה מאמינים כי אבותיהם היו צאצאי יהודים שהוגלו מישראל בידי האשורים בשנת 722 לפני הספירה. בדומה לבני הלמבה אלו מאמינים כי אבותיהם הגיעו לאפריקה מחבל ארץ תימן ונדדו בה עד אשר התמקמו באזור בו הם חיים היום. בני הרוסאפה מאמינים שכל השבטים דוברי הבנטו הם במקור צאצאים של עשרת שבטיה האבודים של ישראל.
סימנים למסיונריות יהודית
האדם שאליו מיוחסת הקמת הקהילה בתקופה המודרנית הוא ויליאם ס. קראודי, אשר הגיע לאזור אפריקה הדרומית בסוף המאה ה-19. קראודי, עבד אמריקאי אשר היה לכומר בפטיסטי, זכה להתגלות ובה סופר לו כי האפריקאים הם צאצאי השבטים האבודים של ישראל ושניתנה עליו האחריות להתחיל להחזיר את בני הגזע השחור אל חיק היהדות. במהלך פועלו הכיר קראודי את אלברט כריסטיאן וחלק עמו את אמונתו לגבי מוצאם היהודי של עמי אפריקה. כריסטיאן התמקם באפריקה הדרומית ולימד את חסידיו את מצוות וחוקי הדת.
אמונות ומנהגים
ניתן למצוא דמיון בין מנהגי הקהילה לאופן קיום המצוות בעת העתיקה שלפני גלות אשור. דוגמת:
בני הרוספה מאמינים שישו לא היה למשיח, אלא לנביא. הם מאמינים שישו לא עלה לשמיים כאמונת הנוצרים, אלא נקבר כאחד האדם. אמונתם זו גרמה לפגיעה בהכרה בהם כביהודים כשרים, היות שהיהדות אינה מקבלת הכרה כלשהי בישו. אף על פי זאת, ובדומה ליהדות שלפני גלות אשור מקיימים בני הרוסאפה מנהגים יהודיים רבים.
טביעת ספינת המהגרים במיסיניאה (2023)
טביעת ספינת המהגרים במיסיניאה התרחשה ב-14 ביוני 2023 בים היוני, מול חופי פילוס, מסיניאה, יוון. ספינת דיג עמוסה במהגרים טבעה לאחר שהתגלו בה תקלות טכניות. על פי הערכות היו על הספינה בין 400 ל-750 מהגרים. במאמצי החיפוש וההצלה של יוון חולצו 104 ניצולים שניסו להגר ממצרים, סוריה, פקיסטן, אפגניסטן והרשות הפלסטינית, וכן נמצאו 82 גופות. מאות בני אדם עדיין נעדרים.
רקע
לאחר שפרצה מלחמת האזרחים בלוב (2011) החל משבר ההגירה באירופה וגברה פעילות ההסתננות מלוב לאירופה דרך הים התיכון, בספינות מהגרים צפופות ורעועות.
נתיב הים מצפון אפריקה לאיטליה הוכרז כקטלני ביותר בעולם על ידי ארגון ההגירה הבין-לאומי. בנתיב זה תועדו 21,000 מקרי מוות משנת 2014, מהם 3,800 בשנת 2022. ב-26 בפברואר 2023 מתו לפחות 94 בני אדם מתו בטביעת סירת עץ שהפליגה מאיזמיר, טורקיה, לקרוטונה שבדרום איטליה.
טביעת ספינת המהגרים במיסיניאה
ספינת הדיג "אדריאנה" הפליגה ב-10 ביוני 2023 מטוברוק, עיירה בקירנאיקה, לוב, דרומית לאי היווני כרתים, לכיוון איטליה. על פי הערכת ארגון ההגירה הבין-לאומי היו על הספינה כ-400 איש, ועל פי הערכות אחרות, בהן של אנשי האו"ם, היא נשאה כ-750 בני אדם.
ב-13 ביוני שידרה הספינה אות מצוקה למשמר החופים האיטלקי, וזו הודיעה לרשויות היווניות ולסוכנות להגנת הגבולות של האיחוד האירופי Frontex. מטוסים של Frontex דיווחו שהספינה נעה במהירות גבוהה צפונה. ספינות סחר שעברו בסמוך ל"אדריאנה" הציעו שהספינה תעגון ביוון ותקבל סיוע, ואלה סירבו לקבלו בטענה שפניהם מועדות לאיטליה.
חיפוש והצלה
מיד לאחר הטביעה החל מבצע חיפוש והצלה. אותרו 104 ניצולים, רובם גברים, והם הועברו לקלמטה. כמו כן חולצו 82 גופות, ומעריכים שיש כ-500 נעדרים. לדברי הניצולים, המבריחים החזיקו את הנשים והילדים בתאים סגורים בספינה. בהתבסס על דיווחי ניצולים, מעריכים שהיו על הספינה כ-100 ילדים בזמן שטבעה.
ב-16 ביוני עצרה משטרת יוון תשעה בני אדם ממוצא מצרי החשודים בהברחת מהגרים, והחל תהליך משפטי נגדם.
משמר החופים היווני פרסם תצלומי אוויר של הספינה שצולמו ב-13 ביוני אחר הצהריים, בהם רואים בבירור שהסיפון העליון והתחתון עמוסים בבני אדם.
תגובות
סוכונות הפליטים באתונה הכריזה על שלושה ימי אבל לאומי, ונשיאת יוון קתרינה סקלארופולו ביקרה כמה מהניצולים והביעה את תנחומיה. מנהיג האופוזיציה ביוון אלכסיס ציפראס ביקר בנמל קלמטה ושוחח עם ניצולים, ותקף את מדיניות ההגירה האירופית.
רבין בריה דרב נחמן
רבין (או: רב אבין) בריה דרב נחמן, היה אמורא בדור השלישי לאמוראי בבל. תלמיד של רב יהודה שהיה חביב מאוד על רבו. רב יהודה מכנה אותו כמה פעמים "רבין אחי" שהורה לו הוראות הלכתיות. היו להם קרקעות חקלאיות סמוכות, וענפי האילנות של רב יהודה נטו לשדהו של רבין ולהפך. לפי פירוש הרא"ש הם היו מיודדים ולא הקפידו אחד על השני. רב יהודה המליץ לו לקנות קרקעות רחוקות מהעיר משום עין הרע. היה בקשר לימודי גם עם רב ששת.
DMA
{{פירושונים|
כלי רכב
}}
ספייס שיפ 1
סקיילד קומפוסיטס מודל 316 ספייס שיפ 1 (באנגלית, Scaled Composites SpaceShipOne. פירוש השם בעברית: ספינת חלל 1) היא החללית הראשונה שהשלימה טיסת חלל מאוישת במימון פרטי ב-21 ביוני 2004.
ספייס שיפ 1 פותחה על ידי סקיילד קומפוסייטס (Scaled Composites), חברת התעופה של מעצב התעופה ברט רוטאן (Burt Rutan) במסגרת תוכנית החברה בשם 'טיר וואן', ללא מימון ממשלתי. ב-21 ביוני 2004, היא ביצעה את טיסת-החלל המאוישת הראשונה במימון פרטי, וב-4 באוקטובר באותה שנה היא זכתה ב-Ansari X Prize, על סך 10 מיליון דולר אמריקאי. פרס אנסארי איקס דרש בניה של חללית פרטית שתגיע לגובה של 100 קילומטר מעל פני כדור הארץ, פעמיים בתקופה של שבועיים, עם משקל זהה לזה של שלושה אנשים על הסיפון, והחלפה של פחות מ-10 אחוז ממשקל החללית שאינו דלק בין הטיסות. עלויות הפיתוח של הרכב הוערכו בכ-25 מיליון דולר, במימון בלבדי של המיליונר פול אלן.
בזמן טיסות הניסיון שלה קבעה ספייס שיפ 1 מספר תקדימים חשובים, כולל המטוס הראשון שנבנה בתכנון פרטי וחצה את מהירויות מאך 2 ומאך 3, החללית הפרטית הראשונה שהגיעה לגובה 100 קילומטר, והחללית הפרטית הראשונה הניתנת לשימוש חוזר.
פרויקט טיר וואן (tier 1)
טיר וואן (tier 1), או בעברית 'דרגה אחת', היא תוכנית של חברת סקיילד קומפוסייטס להשגת טיסות חלל מאוישות באמצעות חללית בעלת חלקים הניתנים לשימוש חוזר. במסגרת התוכנית פותחה ספייס שיפ 1 והמטוס המשגר שלה וייט נייט, על ידי המתכנן ברט רוטאן. מטרת התוכנית היא לפתח טכנולוגיה לגישה שגרתית וזולה יחסית לחלל. תוכנית זו לא נועדה לשאת נוסעים בתשלום אלא רק לעורר עניין כלכלי בכך, בתחילה על ידי תיירות חלל. החברה "מוג'בי איירוספייס וונצ'רס" נוצרה כדי לנצל מבחינה מסחרית את הטכנולוגיה הזאת. עסקה שנחתמה יחד עם חברת וירג'ין גלקטיק, חברת בת של חברת וירג'ין, עשויה להוביל בעתיד להפעלת חלליות המבוססות על הטכנולוגיות שפותחו בפרויקט זה, לשם תיירות חלל.
יכולות ומבנה החללית
ספייס שיפ 1 תוכננה כך שיש לה היכולות הבאות:
גוף המטוס בנוי בצורת סיגר בעל קוטר של כמטר וחצי. הגוף העיקרי בנוי מתרכובת של גרפיט ואפוקסי. המטוס מורכב מהחלקים הבאים, מלפנים לאחור: מכיל את תא הנוסעים, מכל המחמצן, מכל הדלק ופיית הרקטה. למטוס כנפיים קצרות ורחבות, חמישה מטרים אורכן ושלושה מטרים רוחב-החתך (chord) שלהן. למטוס שני זנבות (tailboom), המחוברים אל הכנפיים, עם מייצבי כיוון אופקיים ואנכיים בקצה של כל אחד מהם. למטוס כני נסע לנחיתה אופקית.
המסה הכוללת של חללית מתודלקת היא 3,600 קילוגרם, מתוכם 270 קילוגרם של דלק ו-1,400 קילוגרם של מחמצן. המסה היבשה של החללית היא כ-2,000 קילוגרם.
29 בדצמבר
29 בדצמבר הוא היום ה-363 בשנה (364 בשנה מעוברת), בשבוע ה-52 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד יומיים.
ריצ'רד ריידר
ריצ'רד הוד ג'ק דאדלי ריידר (באנגלית: Richard Hood Jack Dudley Ryder; נולד ב-1940) הוא פסיכולוג ופעיל לזכויות בעלי־חיים בריטי, ממובילי המאבק להגנה על בעלי־חיים באנגליה. ריידר החל למחות כנגד פגיעה בבעלי־חיים לאחר שהוא עצמו ערך ניסויים פסיכולוגיים על בעלי־חיים.
פעילות
בשנת 1975 פרסם את הספר "קורבנות המדע" (אנגלית: Victims of Science), החושף בשיטתיות את המתרחש במעבדות הניסוי בבעלי-חיים. הספר עורר הדים, הן בקהילה המדעית והן בקרב הציבור הרחב. כמו כן ריידר הוא מחברם של הספרים "כאבנות: תורת־מוסר מודרנית" (אנגלית: Painism: A Modern Morality), ו-"להשיב את המוסריות לפוליטיקה" (אנגלית: Putting Morality Back into Politics). ריידר כיהן כיו"ר ארגון החברה המלכותית למניעת התאכזרות לחיות (RSPCA), בשנים 1977–1979, ולקח חלק משמעותי בשינוי שעבר הארגון.
המונח סוגנות נטבע על ידי ריידר ב-1970, אשר מבקש להדגיש כי אפליה על בסיס השתייכות למין ביולוגי מסוים, אינה פחות שרירותית מאפליה על בסיס השתייכות לגזע או למין. עוד ריידר טוען, כי כל היצורים אשר חשים כאב, זכאים לזכויות, ומכנה תפיסה זו כ"כאבנות" (Painism, מלשון Pain, כאב).
במובן מסוים, תפיסה זו מגשרת בין התפיסה התועלתנית של פיטר סינגר, לבין התפיסה הדאונטולוגית של טום ריגאן. היא משלבת בין התועלתנות, לפיה התחשבות מוסרית נובעת מהיכולת לחוש כאב, לבין הדאונטולוגיה, לפיה לכל יצור יש ערך בלתי-תלוי אשר לא משתנה בשום נסיבות, ואינו נתון לשימוש כאמצעי למטרות כלשהן.
AST (הוצאת ספרים)
קבוצת ההוצאה לאור AST (ברוסית: АСТ) הוא אחד משני בתי ההוצאה לאור הגדולים ברוסיה (יחד עם אקסמו). בית ההוצאה נוסד ב־1990 בשם TKO "AST". ההוצאה מפרסמת מדריכי ספרות, סיפורים קצרים וספרים פופולריים. ידועה בשיתוף הפעולה שלה עם מחברים כמו יאנוש וישנייבסקי, דמיטרי גלוכובסקי, פולינה דשקובה, סרגיי לוקיאננקו, סרגיי מינאייב, אנדז'יי ספאקובסקי, פאולו קואלו וטרי גודקיינד.
קבוצת ההוצאה לאור כוללת למעלה ממאה חברות שמרביתן בבעלות חברה הרשומה בקפריסין AABP (Advanced Achievement Books Publishers Ltd.) השייכת לבעלי עסקים רוסים. מחזור החברה לא נמסר, אך על פי המתחרות, הכנסות הקבוצה ביוני 2010-יולי 2011 הסתכמו ב-5.7 מיליארד רובל. מאז תחילת יוני 2012, מתנהלת ההוצאה לאור על ידי בית ההוצאה לאור אקסמו.
היסטוריה
בסוף שנות השמונים החליט אנדריי גרצב לפתוח חברת הוצאה לאור משלו. הוא הגיע לרעיון הזה בתהליך איסוף ספרייה משלו. הוא החל ללמוד את עסק ההוצאה לאור. במשך כמה שנים בסופי שבוע, הוא נסע לריגה ולווילנה להשתתף בישיבות מועדון חובבי הספרים. בשנת 1990 אנדריי גרצב, סרגיי וטטיאנה דרוויאנקו פתחו את AST, כאשר ראשי התיבות "AST" נוצר משמות מייסדי החברה (אנדריי, סרגיי וטטיאנה). בעבודת הקואופרטיב השתתף גם יאקוב חלמסקי. בתחילה עסקה החברה בסחר והחלה להוציא ספרים מאז 1992. הרומנים של רוברט לודלאם, אלכסנדר דיומא, הרולד רובינס, כמו גם ספרים המבוססים על סדרות הטלוויזיה היו בין הראשונים שהוצאת AST הוציאה לאור. בשנת 1993, על פי החלטת המייסדים, החברה פוצלה לחברת "AST" בהנהלתו של אנדריי גרצב, וחברת AST-Press בבעלותם של סרגיי וטטיאנה דרוויאנקו.
בשנת 2003 הפך אנדריי גרצב למייסד הוצאת הספרים Astrel-SPb העוסקת בעיקר בסיפורת ובספרות ילדים. ההוצאה מפרסמת כ-30 ספרים בחודש וייסדה מספר פרסים ותחרויות ספרותיות, בפרט, הפרס הספרותי "כתב היד של השנה". הפרס מוענק לסופרים שואפים שעבודותיהם טרם פרסמו.
טענות להפרת חוקי מס
עד 2005, AST הפכה לאחת מחברות הפרסום הגדולות ברוסיה. בשנת 2008 רכשה AST את Avanta +, ההוצאה המובילה ברוסיה בהדפסת אנציקלופדיות. שווי העסקה מוערך בטווח שבין 4 מיליון דולר ל 10 מיליון דולר.
במרץ 2012 נודע כי רשויות המס הפדרליות, על פי תוצאות הבדיקות, גבו מע"מ ומס רווח בסכום של 6.68 מיליארד רובל מקבוצת AST. רשויות המס האשימו את AST בשימוש בחברות זמניות בעת מכירת ספרים, בהן התיישבו הרווחים שהיו אז בניכוי מס. מוקדם יותר הגישה ועדת החקירות של רוסיה תביעה פלילית בעוון העלמת מס בהיקף של 1.5 מיליארד רובל נגד אחת מחברות הקבוצה, המפעילה הלוגיסטית PolyMix Center.
פשיטת רגל ומעבר להנהלת בית ההוצאה לאור "אקסמו"
ב-19 באפריל 2012 נודע כי יחידת המסחר של קבוצת AST, Fifth Ocean LLC, החלה בפהליך שיטת רגל עקב חובות של יותר מ-7.5 מיליארד רובל.
במקביל הודיעה אקסמו, בית הוצאה לאור גדול ברוסיה, על רכישה אפשרית של קבוצת ההוצאה לאור AST. ביוני 2012 הודיע אולג נוביקוב, מנהל חברת "אקסמו", על קבלת אופציה לשליטה ב-AST.
ביקורת
לדברי אלכס קרווי, בשנים 2006–2007 ההוצאה הפעילה צנזורה פנימית (לאחר ביקור אנשי השירות הפדרלי למלחמה בסמים) כאשר נשלחו הוראות לכל חברות הבת של AST מייד כדי לדווח על הכנת כל פרוזה בעלת תוכן מסוים (למשל, על שטניזם) וספרים שבהם תיאור גרפי של אלימות ומין. בעניין זה צוין כי במקרה של התנגשות עם החוק בעניין הספר שנדפס, המדפיסים ישלמו את כל ההפסדים מכיסם או יפוטרו.
ברון זמו
ברון זמו (באנגלית: Baron Zemo) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס קפטן אמריקה ביקום מארוול קומיקס. ברון זמו הראשון הופיע לראשונה בחוברת The Avengers #6 ממרץ 1964 ונוצר על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי. ברון זמו השני הופיע לראשונה בחוברת Captain America #168 מדצמבר 1973, ונוצר על ידי הכותב טוני איזבלה והמאייר סאל בוסימה.
ד"ר היינריך זמו, הברון זמו ה-12, היה אחד המדענים המובילים שבמפלגה הנאצית. הוא נלחם גם בקפטן אמריקה וגם ביחידת הקומנדו המייללים שלו בתקופת מלחמת העולם השנייה. זמו - מבריק בגאונותו אך גם סדיסט - ייצר כלי נשק להשמדה המונית לצבאו של היטלר, ביניהם תותח קרן מוות, אקדח מפרק לגורמים וכן אנדרואידים חזקים אך פרימיטיבים. האינטליגנציה של זמו הייתה כאין וכאפס לעומת הסדיזם שלו - הוא ערך תכופות ניסויים בכלי הנשק הקטלניים שלו על אזרחים חפים מפשע - גם אסירי הרייך השלישי וגם אזרחיו. במהלך עימות חזיתי עם יחידת הקומנדו המייללים, זמו החליט לנסות את תותח קרן המוות על עיירה גרמנית קרובה. הקרן השמידה מאות אזרחים, מה שהפך את זמו לרוצח המונים. למרות שהוא האמין בשחצנותו הרבה כי יוכל להאשים את בעלות הברית במעשה, מנהל סוכנות S.H.I.E.L.D ניק פיורי ויחידת הקומנדו המייללים שלו חשפו את מעורבותו בהשמדת העיר, וזמו הפך לדמות מתועבת בכל רחבי אירופה, אפילו בקרב חבריו הגרמניים. כדי להשיג מידה מסוימת של אנונימיות, זמו החל לעטות ברדס סגול על פניו בעוד המשיך ליצור כלי נשק עבור הנאצים. במהלך קרב עם קפטן אמריקה, אשר ניסה למנוע מזמו לעשות שימוש בנשק המסוגל להדביק כל דבר העומד בדרכו, הקפטן שבר מיכל המאחסן בתוכו את הנשק וגרם לברדסו הסגול של זמו להידבק לפניו ללא כל יכולת להסירו.
מורשתו של היינריך הוחייתה מחדש בידי בנו, הלמוט ג'יי זמו, הברון זמו ה-13. הלמוט גדל בצל רעיונו של אביו כי הגזע העליון צריך לשלוט על העולם. מהנדס במקצועו, הלמוט זעם על דבר שובו של קפטן אמריקה, והשתמש בהון משפחתו כדי להמשיך את עבודתו של אביו. הוא נלחם בקפטן אמריקה בתלבושת זהובה תחת הכינוי "פניקס", ופניו הושחתו באופן קשה והוא נחשב למת בסיום הקרב. אמנם, הוא שב תחת מעטה ברדס סגול בדומה לאביו ושיתף פעולה עם נבלים דוגמת הגולגולת האדומה, סין, ארגון הידרה וקבוצות אדוני הרשע ות'נדרבולטס, אשר נוסדה על ידיו כמחליפים לקבוצת האוונג'רס וחבריה חזרו למוטב ונעשו לאויביו.
דמותו של ברון זמו השני מדורגת במקום ה-40 ברשימת נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN.
ביקום הקולנועי של מארוול
דמותו של הברון זמו מופיעה גם ביקום הקולנועי של מארוול, בו ניתן לו סיפור רקע שונה לחלוטין. בסרט "קפטן אמריקה: מלחמת אזרחים" מוצג זמו כאזרח של סוקוביה, מדינה בדיונית המופיעה תכופות בפרסומים השונים של מארוול. בסרט מנסה זמו, שעדיין לא מוצג כברון, לחסל את הנוקמים כנקמה על מות משפחתו (במהלך אירועי הסרט "הנוקמים: עידן אולטרון") על ידי יצירת סכסוך פנימי ביניהם. בהמשך מופיעה דמותו בסדרה "הפלקון וחייל החורף" של שירות הסטרימינג דיסני+. ובה הוא מוצג כברון, ומופיע לראשונה בתלבושתו המסורתית, לרבות הברדס הסגול. את דמותו של הלמוט זמו מגלם השחקן דניאל בריהל.
פארק תעשיות עמק חפר
בפארק התעשיות פועלים כ-200 בתי עסק וחברות המעסיקים כ-5,000 עובדים. בתי העסק והחברות עוסקים במגוון רחב של תחומים כגון: תרופות, יין, קפה, גבינות, מזון בריאות, ריהוט, הלבשה והנעלה, ציוד לבריכות שחיה, טיהור מים, מתחם פעילות לשעות הפנאי, חברת גז לרכב, מוסכים ועוד. בין החברות בפארק: טיב טעם, יקבי רקנאטי, סנו, שפיר הנדסה, ובירה אלכסנדר.
דאגלס סטיוארט
דאגלס סטיוארט (באנגלית: Douglas Stuart; נולד ב-31 במאי 1976) הוא סופר סקוטי-אמריקאי. זוכה פרס מאן בוקר לשנת 2020.
ביוגרפיה
סטיוארט נולד בשנת 1976 בסייטהיל שברובע ספרינגבורן  בצפון העיר גלאזגו, שבסקוטלנד. הוא בוגר תואר ראשון מהמכללה הסקוטית לטקסטיל ותואר שני מהקולג' המלכותי לאמנות, שבלונדון. סטיוארט היגר לניו יורק בגיל 24 כדי להתחיל בקריירה של עיצוב אופנה. הוא עבד עבור מותגים רבים, בהם קלווין קליין, ראלף לורן, בננה רפובליק וג'ק ספייד. סטיוארט מחזיק באזרחות כפולה, בריטית ואמריקאית.
כתביו הופיעו במגזינים "הניו יורקר" ו-"Literary Hub".
בשנת 2020 זכה בפרס מאן בוקר עבור רומן הביכורים שלו, "Shuggie Bain". הרומן מתרחש בגלאזגו של שנות ה-80 של המאה ה-20, ומתחקה אחר אם יחידנית קשת יום ואלכוהוליסטית, המגדלת בגפה את שלושת ילדיה. העלילה מתמקדת בייחוד ביחסיה עם בנה שאגי, במקביל לתיאור תהליכי התבגרותו.
בנוסף, סטיוארט הועמד לרשימת פרס הספרות הלאומית לסיפורת לשנת 2020. הרומן זכה לסיקור חיובי ברובו, בין השאר באובזרבר, הניו יורק טיימס, סקוטמן ו-"The Times Literary Supplement".
"שאגי ביין" יצא לאור בעברית בתרגומו של שי סנדיק בהוצאת "לסה" באפריל 2021.
בעברית
שאגי ביין, מתרגם: שי סנדיק, הוצאת לסה, 2021.
ג'ומאנה אמיל עבוד
ג'ומאנה אמיל עבוד (נולדה בשנת 1971) היא אמנית פלסטינית. חיה ויוצרת בירושלים.
פעילותה האמנותית
עבוד היא אמנית רב-תחומית המשתמשת בציור, וידאו, מיצגים, אובייקטים וטקסט כמדיומים כדי לנווט נושאים של זיכרון, אובדן וחוסן. היא מציבה שאלות הקשורות לזיכרון כנקרא בגוף, דרך פולקלור, דרך בית ומולדת, ובאמצעות פולחן תרבותי או תרגול.
האינטרסים של עבוד נוגעים גם בפרקטיקות של סיפורים, שכן הם קשורים למשל עם פולקלור, מיתוסים, סמלים וארכיטיפים, כמו גם בשפה, הן ככלי ויזואלי והן לטקסטואלי, וקריאה מחדש של המרחב. בדרך זו, עבודתה משקפת בעקביות נוף תרבותי פלסטיני, שבו המאבק להמשכיות בתוך ההקשר הפוליטי הרחב מחייב תהליך מתמיד של מטמורפוזה ותחכום.
בשנת 2010 החלה לחקור פולקלור פלסטיני, מיתוס ואמונות טפלות, מונעים על ידי איקונוגרפיה דתית או על טבעית. מקור השראה זה נובע מחינוכו של האמן בתוך סביבה פלסטינית - מוגן באמונה ובפעילות פולקלורית, אך מתנגד למציאות הקשה של הכיבוש. לפיכך, תהליך העבודה שלה, מעין ביקור חוזר או הטענה מחדש, ומסע אישי מסוגו, מנסה לחלץ את הגניאלוגיה של סיפורים שיוצרים פגז מגן כדי להשתחרר ממצוקות חיי היומיום.
עבוד שייכת לדור של אמנים פלסטינים צעירים, בוגרי בתי ספר לאמנות בישראל. עבוד השתתפה בתערוכות קבוצתיות בינלאומיות רבות, כולל הביאנלה בוונציה, הביאנלה של איסטנבול, המוזיאון הלאומי בחריין, מנאמה, מכון דוודה מונדה ערבי, פריז, המופע הירושלמי, דרת אל פון, עמאן, ובקרן ארט, נים. במקביל הציגה בתערוכות בגלריות מרכזיות בישראל.
המנון עיראק
השיר מולדתי (בערבית: موطني, בתעתיק לעברית: מָוְּטִנִי) הוא ההמנון הלאומי של עיראק. השיר נכתב על ידי המשורר הפלסטיני אבראהים טוקאן (إبراهيم طوقان) בשנת 1934 לערך, והולחן על ידי מוחמד פליפל (محمد فليفل). השיר הפך דה פקטו להמנון הלאומי של עיראק וכן להמנון העם הפלסטיני, ומאוחר יותר זוהה באופן בלתי-רשמי כהמנון גם בסוריה ובאלג'יר, לתמיכה בעם הפלסטיני. עם השנים צבר השיר פופולריות רבה בעולם הערבי.
ההמנון בתקופת סדאם חוסיין
במהלך תקופת כהונתו של סדאם חוסיין כנשיא עיראק, בשנים 1979-2003, שימש השיר ארד אלפוראתיין (בערבית: أرض الفراتين, בתעתיק מדויק לעברית: ארצ' אלפראתין, בתרגום חופשי: "ארץ שני הנהרות") כהמנון הלאומי הרשמי של המדינה. השיר נכתב על ידי שפיק אל-כמאלי והולחן על ידי המלחין הלבנוני הנודע ואליד ג'ורג'ס רולמיה. לאחר שסדאם חוסיין איבד את השלטון במדינה, אומץ השיר "מולדתי" מחדש כהמנון הלאומי הרשמי של עיראק, על מנת להתנער מסמלי משטר הבעת' של חוסיין. עם זאת, ההמנון הישן עדיין נמצא בשימוש באופן בלתי-רשמי.
מנזרי המאה ה-16 על מורדות הפופוקטפטל
מנזרי המאה ה-16 על מורדות הפופוקטפטל (בספרדית: Monasterios en las faldas del Popocatépetl) הם חמישה עשר מנזרים מהמאה ה-16 שנבנו על ידי האוגוסטינים, הפרנציסקנים והדומיניקנים במטרה להפיץ את הנצרות הקתולית באזורים מדרום וממזרח להר הגעש פופוקטפטל במרכז מקסיקו. מנזרים אלה הוכרו על ידי אונסק"ו כאתרי מורשת עולמית בשנת 1994, מכיוון שהם מהווים את המודל למבני המנזר והכנסייה המוקדמים וכן למאמצי ההתנצרות בספרד החדשה וכמה מקומות מעבר לאמריקה הלטינית. מנזרים אלה כוללים באופן אחיד כמעט אטריום גדול מאוד לפני כנסייה בת ספינה אחת עם (בספרדית: קפלה פתוחה). האטריום תפקד כנקודת המפגש בין העמים הילידים לבין הנזירים המיסיונרים, כשהמיסה עבור המומרים החדשים נערכה בחוץ במקום בתוך הכנסייה. סידור זה חזר על עצמו באזורים אחרים במקסיקו, כאשר הנזירים הללו הקימו מנזרים חדשים ברחבי ספרד החדשה.
אזור
אתר המורשת העולמית כולל חמישה עשר מנזרים הממוקמים מדרום וממזרח לעיר מקסיקו סיטי, רובם במדינת מורלוס, למעט שלושה שנמצאים במדינת פואבלה, ואחד במדינת טלקסקלה. המנזרים במורלוס ממוקמים במועצות האזוריות של אטלאטלאווקאן (Atlatlahucan), קוארנבקה, טטלה דל וולקאן (Tetela del Volcán), יאוטפק (Yautepec), אוקואיטוקו (Ocuituco), טפוסטלאן (Tepoztlán), טלאיאקפן (Tlayacapan), טוטולפן (Totolapan), יקאפיסטלה (Yecapixtla) וסקואלפן דה אמילפס (Zacualpan de Amilpas). השלושה בפואבלה ממוקמים בקלפן (Calpan), וחוצינגו (Huejotzingo) וטוצ'ימילקו (Tochimilco) והמבנה בטלסקלה שוכן בעיר טלקסקלה. רוב המנזרים האלה ממוקמים בפאתי הר הגעש פופוקטפטל.
אף על פי שפופוקטפטל הוא הר געש פעיל, אף אחד מהמנזרים לא הושפע מפעילות זו, אם כי חלקם נפגעו מפעילות סייסמית. הסכנה של הר הגעש נמוכה במנזרים אלה ובעוד יותר ממאה המונומנטים ההיסטוריים של האזור, כי באזור זה יש מעט קילוחי לבה מהר הגעש ומכיוון שהמונומנטים לא נבנו באזורים בהם לבה נוטה לזרום.
אתר המורשת העולמית
חמישה עשר המנזרים הוכרזו אתר מורשת עולמית של אונסק"ו ב-17 בדצמבר 1994, בשל היותם המודל למנזרים והטפה להתנצרות ביבשת האמריקאית. הם נבנו בתחילת התקופה של התנצרות הילידים לאחר הכיבוש, והם מייצגים את אימוץ הסגנון האדריכלי על ידי המיסיונרים הפרנציסקנים, הדומיניקנים והאוגוסטינים הראשונים, שכלל שימוש בחלל פתוח חיצוני. שימוש זה בשטח פתוח בתכנון כנסיות ומנזרים אומץ ברוב מקסיקו ובחלקים אחרים של אמריקה הלטינית. קיימת מחלוקת אם המנזרים מייצגים אכיפה מוחלטת של עיצוב אירופי או שמא הם אימצו היבטים מסוימים של אתרי הטקסים המקומיים. עם זאת, השימוש בקפלות פתוחות ו"קפייס פוסס" (capillas posas) או קפלות פינתיות באטריום הוא ייחודי. האטריומים הגדולים אפשרו להכיל את המומרים הילידים הראשונים, שלא היו רגילים להיכנס למבנים סגורים גדולים. האטריום הפך חיוני כנקודת המפגש בין המיסיונרים לילידים.
לאחר שהמנזרים הוכרזו כאתר מורשת עולמית, התחייב של מקסיקו (בראשי תיבות INAH) להשקיע מיליוני פסו מקסיקני לשיקום ושימור אחד עשר מאתרי המנזר. חלק גדול מהכסף הופנה לבעיות הנגרמות עקב לחות בקירות. אחד הפרויקטים הראשונים היה שיקום ציורי הקיר במנזר טטלה דל וולקאן. פרויקט מוקדם נוסף היה שיקום הגנים והשדות של מנזר אטלאטלאווקאן. בשדות אלה מגדלים כיום אבוקדו וגידולים אחרים הנמכרים כדי לסייע במימון התחזוקה.
למעלה מ-70% מהמנזרים שנבנו במאה ה-16 עדיין במצב טוב. עם זאת, ישנן טענות כי הכסף שהוקצה לעבודות השיקום אינו מספיק למטרה, והרבה פחות ממה שתוקצב עבור מונומנטים אחרים כגון או אפילו ארמון המרקיז מאפרטדו (Palacio del Marqués del Apartado), שניהם במקסיקו סיטי. חלק ניכר מהעבודה שבוצעה כרוך בשיקום אזורי האטריום, מסדרונות התהלוכות וקפלות האטריום, במקומות שהם עדיין קיימים. מאמץ מרכזי נוסף הוא להיפטר מהאזוב ומהצמחים שגדלו על הבניינים עצמם. עבודות השיקום והשחזור במספר מנזרים הביאו במקרים מסוימים, לגילוי מחדש של ציורי קיר. עם זאת, עדיין יש צורך לבצע עבודות שיקום רבות.
אלמנטים משותפים
הסיבה להכרזה על המנזרים כאתר מורשת עולמית היא שבנייתם שימשה מודל לתכנון אדריכלי ועירוני עבור המנזרים והעיירות שנבנו אחריהם. מנזרים אלה נבנו כמבנים מוצקים מאוד עם קירות עבים וצורה פשוטה מאוד. בחלק מהמתחמים אפשר לראות שינות מאבן שגורמים למתחמים להיראות כמו טירות או מבצרים. אלו נועדו למטרות הגנה, מכיוון שהנזירים פלשו לאדמות של מסו-אמריקה בכדי לכפות דת חדשה. מסיבה זו, כנסיות ומנזרים מסוג זה נקראים "מקדשי מבצר".
ברוב המנזרים יש אטריום גדול מול הכנסייה, קפלה פתוחה, ארבע קפלות בכל פינה של האטריום, וצלב במרכז האטריום, תחנות הצלב על קירות האטריום, כנסייה מקורה, ואזור הקלויסטר עבור נזירים. שלא כמו בכנסיות שנבנו לפני ובמאות השנים שלאחר מכן, לאטריום היה תפקיד קריטי במנזרים אלה, שנבנו בתחילה לצורך המרת הדת של הילידים. בכל מנזר היו רק קומץ נזירים, אך מאות מומרים ילידים שאמורים להשתתף במיסה. חלק מהסיבה הייתה להכיל את הכמות הגדולה של המשתתפים אבל גם משום שטקסים טרום ספרדיים בוצעו בחוץ. לשם ההטפה הדתית נבנו תחילה האטריום והקפלה הפתוחה הנלווית אליו. האטריומים מוקפים בקירות נמוכים, שגובה אף אחד לא עולה על חמישה מטרים, כדי לתת תחושה אינטימית יותר, אך לשמור על האזור בחוץ. הקפלות הפתוחות נבנו כמעט תמיד בצד הכנסייה הראשית ופונות לאותו כיוון, לעבר האטריום. מכיוון שרוב הילידים לא ידעו לקרוא או לכתוב, עוטרו הכנסיות והקפלות הפתוחות בסצנות תנ"כיות על מנת להפיץ את הדת באמצעות הציורים. בקירות האטריום יש לעיתים קרובות סימונים לתחנות הצלב וארבע קפלות, אחת בכל פינה. אלו נקראים קפייס פוסס (capillas posas). הם שימשו במהלך תהלוכות, במיוחד במהלך קורפוס כריסטי, כשהם מחזיקים בלחם הקודש. באמצע האטריום הוצב צלב אבן גדול. מבחוץ לכנסיות המוקדמות הללו, צלבים מופיעים כמעט תמיד ללא דמותו של ישו. הסיבה לכך היא שהנזירים לא רצו שהילידים יקשרו את המנהג הישן של הקרבת קורבנות אדם לדת החדשה וישתמשו בכך כהצדקה להמשך הנוהג.
לכנסיות היה גג גדול והיה להם שם אחד בלבד כשבצד אחד, בדרך כלל בדרום, נמצא אזור הקלויסטר של הנזירים. ברוב הקלויסטרים יש או היו ציורי קיר, גנים גדולים ומזרקות. אלמנטים דקורטיביים בשניהם משתנים, לעיתים קרובות מערבבים מגמות שונות שהיו נפוצות באירופה באותה תקופה, כגון חלונות רוזטות הנפוצים בקתדרלות צרפתיות, שערים דומים לאלה בספרד ואפילו מזבחות משולשות בסגנון אסלאמי. בכנסיות ניתן למצוא מספר אלמנטים חבויים כגון מספרים חשובים לאמונות של הילידים, כגון מספר המדרגות והיבטים של הדמויות הדקורטיביות. לא ידוע אם אלה נסבלו על ידי הנזירים או שנוספו בחשאי.
היסטוריה
המנזרים הם חלק מההיסטוריה של הניצור המוקדם של מקסיקו. הפרנציסקנים הוזמנו ראשונים להגיע על ידי הרנאן קורטס, ואחריו זמן קצר לאחר מכן הגיעו הדומיניקנים והאוגוסטינים. לאחר שהתבססו במקסיקו סיטי וביתרת, הם ניצרו את האזור מדרום וממזרח להר הגעש. בין המיסיונרים היו חואן דה טקטו (Juan de Tecto), חואן דה איורה (Juan de Ayora) ו. האחרון למד נאוואטל כדי לתקשר עם הילידים. המנזרים הראשונים נבנו על ידי הפרנציסקנים בשנת 1524, שייסדו את המנזרים וחוצינגו, קוארנבקה, קלפן וטוצ'ימילקו. הדומיניקנים הלכו בעקבותיהם בשנת 1526, והקימו את המנזרים באואסטפק, טפוסטלאן, טטלה דל וולקאן ווייאפן. האוגוסטינים הגיעו בשנת 1533 והקימו את המנזרים באוקואיטוקו, טוטולפן, יקאפיסטלה, טלאקאפן, אטלאטלאווקאן וסקואלפן דה אמילפס. מאוחר יותר, אותם מנזרים שלחו מיסיונרים לחלקים אחרים של ספרד החדשה, כגון גררו, ואחאקה, צ'יאפס וגואטמלה.
חלקם, כמו זה בטלאיאקפן, שימשו קסרקטינים במהלך המהפכה המקסיקנית ונמצאו גרפיטי של חיילים מאותה תקופה. גם מנזרים אחרים, כמו יקאפיסטלה, מכילים כתובות גרפיטי מודרניות, בשל חוסר שמירה במקום.
המנזרים
מנזר לה אסונסיון בקוארנבקה ידוע יותר בשם קתדרלת העיר. הוא נוסד על ידי הפרנציסקנים, ובמקור אפשרו רק לאצילים ילידים להיכנס לשטחו יחד עם הספרדים. זה היה המבנה החמישי בספרד החדשה בהזמנתו ובפיקוחו של המיסיונר. היחיד מבין ארבעה עשר המנזרים שהוכרזו ב-1994 שעבר שינויים משמעותיים במהלך ההיסטוריה שלו. בגלל חשיבות העיר ותפקידה של הכנסייה כמקום מושב הבישוף, עברו הכנסייה ושטחיה שינויים. הקפלה הפתוחה הגדולה הפכה לשער הראשי וקפלות האטריום הוגדלו לכנסיות בגודל משמעותי. הסבב האחרון של שיפוצים ושינויים גדולים, שכלל שיקום ציורי הקיר שלו על ידי מומחים והוספת אלמנטים מודרניים, במיוחד באזור המזבח הראשי, התרחש בסוף שנות השבעים ותחילת שנות השמונים של המאה ה-20. במנזר נשמרים מספר פרסקו, שבחלקם מתוארים מיסיונרים של ספרד החדשה בפיליפינים וביפן. הקפלה הפתוחה משמשת לעיתים קרובות לחתונות.
המנזר בטלאיאקפן נבנה בשנים 1554–1572 על ידי האוגוסטינים ומכיל את אחת הכנסיות הגדולות ביותר במדינת מורלוס. המנזר הוא בעיקר בסגנון רנסאנס, אך יש לו גם היבטים גותיים. גם כאן ניתן למצוא סינקרטיזם עם שילוב שמשות וירחים בעיטור חזית הכנסייה. אזור הקפלה הפתוחה ואזור הקלויסטר הוסב למוזיאון המנוהל על ידי אגודה אזרחית מקומית. כאן נמצאים שמורים בצורה הטובה ביותר יצירות ציורי הקיר בשחור-לבן של המתחם, יצירות קדם ספרדיות וקולוניאליות, וכן כמה שרידים חנוטים מהמאה ה-18. ציורי הקיר השמורים משתרעים על פני 2,700 מטרים רבועים ומתארים דמויות וסצנות כגון יוסף הקדוש, קתרינה מסיינה והצגת ישו בבית המקדש.
מנזר סן גיירמו ממוקם בטוטולפן ונבנה על ידי האוגוסטינים בשנת 1553. הקלויסטר שלו קטן אף על פי שקירותיו והתומכות שלו כבדים מאוד. הקפלות הפינתיות באטריום עדיין שלמות ויש מספר ציורי שמן בולטים ועוגב ישן בבית המקהלה בכנסייה. באחד החדרים בקומה הראשונה של המנזר ליד החזית הראשית של הכנסייה יש גם אפריז יוצא דופן בשני צבעים. עבודת ציור זו ועבודות אחרות במעברים הפנימיים של הקלויסטר שוחזרו לאחרונה. ארקדות אבן ועמודים מעוטרים באבנים קטנות משובצות במלט.
המנזר הדומיניקני על שם דומיניקוס הקדוש באואסטפק ממוקם על גבעה תלולה למדי מעל בימת פולחן קדם ספרדית. מסיבה זו, האטריום אינו ממוקם מול הכנסייה והוא גבוה יותר מהכנסייה. בחלק הפנימי של הכנסייה, קשתות גותיות תומכות בגג והקמרון מעוטר במוטיבים פרחוניים. ישנם שני קישוטים מאחורי המזבח מעץ מהמאה ה-17. במנזר של אואסטפק יש עמודים בקלויסטר עם תמונות של קדושים, וקמרונות חבית מעוטרים במוטיבים חוזרים כמו פלר דה ליס. בציורי הקיר כאן יש שרידים של צביעה יוצאת דופן בצבע כחול, אך רוב הציורים איבדו לגמרי את צבעם. רוב ציורי הקיר שנעלמו כליל נהרסו עקב לחות, הנובעת בעיקר מחוסר תחזוקה של ניקוז הגג. הקלויסטר של המנזר הוסב למוזיאון, אך רק שלושה מהאולמות פתוחים לקהל הרחב. הוא מכיל אוסף צנוע של יצירות קדם ספרדיות ובעלי חיים, חרקים וצמחים מהאזור.
המקדש והמנזר הישן של השליח מתי הקדוש באטלאטלאווקאן נבנה על ידי האוגוסטינים בסביבות 1570 על שרידי מקדש קדם ספרדי בחלק הגבוה ביותר של העיר. תחנות הצלב באטריום מיוצגות על ידי קפלות קטנות בצד החיצוני של קיר האטריום. יש בו שתי קפלות מקורות באטריום שלו, באחת מהן יש ציור קיר של העץ הגנאלוגי של אוגוסטינוס הקדוש. חזית הכנסייה גבוהה במיוחד, אלמנט נפוץ במבנים אוגוסטיניים, ומתנשאת לגובה של כ-50 מטרים. ציורי פרסקו כיסו את רוב פנים המתחם, עם קמרונות המשלבים אלמנטים מוריים עם אלה של הרנסאנס האיטלקי. תאי הווידוי נבנו בדפוס "s" בקיר המפריד בין הכנסייה לאזור הקלויסטר. בקלויסטר, אחת האטרקציות העיקריות היא קמרון אחד בקומת הקרקע, המעוטר בשרשרת עשויה תמונות של. המפלס העליון משמש כביתו של כומר הקהילה.
המקדש והמנזר הישן של השליח יעקב הקדוש באוקואיטוקו מתוארך לשנת 1534 והוא המנזר האוגוסטיני הראשון ביבשת האמריקאית, כאשר הכומר ערך את המיסה הראשונה שלו בשנת 1534. הוא שימש לא רק מרכז מיסיונרי, אלא גם מרכז הכשרה לנזירים. במנזר יש קמרון בקומה התחתונה של הקלויסטר שהדמויות המצוירות בו צבועות בחום, לבן וירוק. הקפלה לעולים לרגל סגורה, בניגוד למנזרים האחרים, אך שאר המתחם פתוח למבקרים. היו כמה שינויים במבנים מאז שנבנו, אך אלמנט אחד שנשמר היטב הוא מזרקת האבן מהמאה ה-16, העתיקה ביותר מבין כל המנזרים של אתר המורשת העולמית. מזרקה זו היא העתק של אחת המזרקות בארמון אלהמברה בקורדובה. היא כוללת שישה אריות מאבן חול הפונים למרכז, אשר פוסלו על ידי אומנים ילידים. בחלקו החיצוני של הקלויסטר, יש מזרקה נוספת שהייתה ידועה בעבר כמזרקת בתולות הים (Fuente de las Sirenas), אך היא הידרדרה קשות. שניהם סיפקו לקהילה מים שזרמו אליהם מפופוקטפטל.
מנזר דומיניקוס הקדוש בווייאפן הוא המנזר השוכן במקום הגבוה ביותר מבין כול המנזרים במדינת מורלוס, באקלים קר בהשוואה לרוב שטח המדינה. זהו אחד המנזרים הקרובים ביותר להר הגעש. הוא נוסד על ידי הדומיניקנים, אך המנזר שלו נבנה מלבני בוץ (אדובי) ועץ עם גג רעפים במקום אבן. הוא התפורר מהר יחסית בגלל איתני הטבע וננטש. הוא נשאר סגור ברובו עד היום. רק אזור האטריום פתוח למבקרים עד 13:00 בכל יום. החזית הצנועה של הכנסייה הראשית שרדה ויש בה גומחה בארוקית בולטת. אפשר גם לראות מספר ציורי קיר שנותרו.
מנזר העיבור ללא חטא בסקואלפן דה אמילפס נבנה על ידי האוגוסטינים. הוא שימר חלק ניכר מהתכנון המקורי שלו, כולל התכנון המקורי של גנים ובתים המקיפים אותו. מים כאן מסופקים על ידי השלגים הנמסים של הפופוקטפטל. לבפטיסטריום יש קשת ובקיר שלו שרידים של קישוט מזבח מצויר. בקפלת רוסאריו יש עוד קישוטי מזבח בארוקיים קטנים באיכות מעולה. יש אגן הטבלה מאבן שנעשה על ידי אומנים ילידים וסדרת קפלות באטריום המתוארכות למאה ה-18. יש גם סדרה של יצירות אמנות מאותה תקופה.
וחוצינגו הוא העתיק מבין חמישה עשר המנזרים. הוא נבנה בשנת 1524. הוא גם אחד המרשימים ביותר בשל מגוון האלמנטים שנשמרו היטב. האטריום כולל ארבע קפלות פינתיות שהן מהמתוכננות מסוגן ממקסיקו הקולוניאלית. הן נבנו בדקדקנות באבן חול. קישוט המזבח העיקרי הוא מהמאה ה-16, כאשר במקסיקו יש רק שלוש כמוהו. בצלב האטריום יש כתר קוצים מפורט. ניתן למצוא את שרידי אמת המים על אחד מקירות האטריום.
קלפן הוכנעה על ידי קורטס באופן אישי בשנת 1522 והפרנציסקנים הגיעו לכאן כדי לבנות את מתחם מנזר פרנציסקוס מאסיזי בשנת 1548 תחת חואן דה אלמדה (Juan de Alameda). בניית הקפלות הפינתיות החלה בשנת 1555. החזית היא בסגנון עם השפעה מורית. הוא מעוטר בוולוטות של איזבלינה על קשת הכניסה ועליו קונכיות. יש מגדל פעמונים אחד בצד ימין. הספינה היחידה שלה רחבה, עם בית מקהלה שהיה בתחילה שמור לנזירים כדי שלא יראו את כלל הציבור. הקלויסטר הוא כיום מוזיאון האתר, כשהכניסה אליו דרך הקפלה הפתוחה. הקפלות, הבנויות מאבן חול ורודה בפינות האטריום, ידועות בתבליטים המעוצבים היטב שלהן. הקפלה הראשונה ממוקמת בצד המנזר ומוקדשת למריה הבתולה. היא מכילה ציורי קיר עם תבליטים על חייה וסבלה של מרי. השנייה נמצאת משמאל לראשונה והוקדש לפרנציסקוס הקדוש מאסיזי עם תבליטים דומים על חייו של קדוש זה. השלישית מוקדשת למלאך מיכאל והאחרונה ליוחנן המטביל, לפי התבנית של השתיים הראשונות. אלו מייחדים את הקפלות הללו במקסיקו והן הסיבה לכך שמנזר זה נכלל ברשימת אתרי המורשת.
מנזר הבשורה לגבירתנו בטוצ'ימילקו מקבל מים מהר הגעש באמצעות אמת מים ארוכה המביאה את הנוזל ישירות לתוך הבניין, כמו גם למזרקה מהמאה ה-16 בכיכר של העיר. בקירות הפנימיים של האטריום יש גומחות לכל אחת מתחנות הצלב. מנזר זה הושפע מרעידת אדמה בשנת 1999, שפגעה בקירות ובקמרונות, אך נזק זה תוקן מאז במהלך עבודות שיקום שבוצעו בין 2001 ל-2003. המנזר מארח תערוכות זמניות כגון הקרטוגרפיה של ספרד החדשה של טוצ'ימילקו (Cartografía Novohispana de Tochimilco), בחסות ה-INAH, עם מפות בהשאלה מארכיון איי הודו בסביליה בספרד.
קתדרלת טלקסקלה היא הכנסייה העיקרית בעיר טלקסקלה והמנזר היחידי באתר המורשת במדינת טלקסקלה. במקור הייתה קרויה מקדש פרנציסקוס מאסיזי. אולם כאשר הוקמה הדיוקסיה של טלקסקלה הוחלט לשנות את המעמד לקתדרלה שהוקדשה לעליית מרים לשמים (Catedral de Nuestra Señora de la Asunción).
המקדש נבנה במאה השש עשרה בשנים 1530–1536 על פי דייגו מוניוס קמרגו (Diego Muñoz Camargo), והוא מבנה עם ספינה אחת, עם קירוי עץ, מעוטר בסגנון מודחאר מעץ מפואר, שמור היטב ולמעשה הוא האחרון מסוגו שנותרה עדיין ביבשת אמריקה. כיפת המקדש מתומנת ועם מנזר כחלק משטחיו.
איג'יפטסאט 1
איג'יפטסאט 1 (EgyptSat 1) הוא הלוויין המצרי הראשון שייעודו חישה מרחוק.
הלוויין, שמשקלו כ-100 קילוגרם, תוכנן ונבנה באוקראינה (על ידי חברת יוז'נוי). הלוויין טס בחלל במסלול מעגלי מעל כדור הארץ בגובה 668 ק"מ והעביר נתונים לתחנת קרקע שנבנתה במצרים. משקלו של הלוויין מציב אותו בקטגוריה המכונה "מיקרו-לוויינים".
המטעד
לוויין הריגול כולל מטעד מולטי-ספקטראלי - מצלמה המסוגלת לצלם במגוון תחומים של הספקטרום האלקטרומגנטי. הלוויין תוכנן להיות בעל יכולת צילום בתחום התת-אדום. גורמים בישראל הביעו חשש כי ייעודו של הלוויין יהיה לרגל אחר תנועת כוחות צה"ל.
מצרים בחלל
מצרים כבר שיגרה (באמצעות משגרים זרים) שני לווייני תקשורת – ניילסאט 101 ב-1998 וניילסאט 102 ב-2000. שני הלוויינים משדרים יותר מ-150 ערוצי טלוויזיה דיגיטליים לצד שירותי רדיו ומולטימדיה למיליוני בתים בצפון אפריקה ובמזרח התיכון.
לוויין תצפית מתקדם נוסף מפותח עבור מצרים על ידי חברת "קארלו גוואצי" (Carlo Gavazzi) האיטלקית. הלוויין מכונה DESERTSAT, והוא צפוי להיות משוגר לחלל במהלך 2017.
מצרים תכננה להפעיל מערך של מספר לווייני תצפית במקביל, דבר שיאפשר לה איסוף מידע סביבתי מועיל, שיש לו גם השלכות ביטחוניות. למרות זאת, לוויין איג'יפטסאט 2 שוגר רק ב-2014.
השיגור
שיגור הלוויין המצרי נעשה באמצעות משגר הלוויינים הרוסי "דנייפר". משגר זה מבוסס על טלי בליסטי מימי ברית המועצות, שכינויו במערב SS-18. השיגור ייחודי בכך שהטיל משוגר מתוך מחפורת תת-קרקעית, מהסוג ששימש את הטילים הבליסטיים.
דאימונד הד
דאימונד הד (באנגלית: Diamond Head) הוא חרוט געשי, הממוקם בחופו הדרום-מזרחי של האי אואהו שבאיי הוואי בארצות הברית. גילו הוא כ-200 אלף שנים והוא מתנשא לגובה של עד 232 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה
שמו של החרוט בשפת ילידי האיים הוא "לאהי" (Lēʻahi). שמו האנגלי ניתן לו במאה ה-19 על ידי מלחים, שטעו לראות בגבישי קלציט שנמצאו על החוף שלידו יהלומים.
דאימונד הד נוצר במסגרת הסדרה הוולקנית של הונולולו - רצף של אירועים וולקניים שיצרו כמה מתוואי הנוף הידועים באואהו, לרבות מכתש קערת הפונץ', מפרץ הנאומה (Hanauma Bay), קוקו הד (Koko Head) והאי מנמה (Mānana).
בשנת 1875 במרגלות ההר הוקם גן החיות.
דאימונד הד הוכרז כמונומנט מדינתי. הוא מהווה תוואי נוף בולט ומוכר לתושבי הוואי ולתיירים בוואיקיקי, שכונה של הונולולו. קרבתו לחופי הרחצה ובתי המלון בהונולולו הופכים אותו לאתר טיולים פופולרי, הגם שחלקו סגור לגישה לציבור. שביל הליכה באורך של 1.1 קילומטר מוביל לשפת המכתש, שממנה נשקף נוף ואיקיקי.
רועי אלימלך
רועי אלימלך (נולד ב-3 ביולי 2002) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת המגן הימני במכבי חיפה
קריירה
אלימלך התחיל לשחק כדורגל בקבוצת הילדים של מכבי נתניה. בגיל 15 הצטרף לקבוצת הנערים של בית"ר טוברוק וכעבור 3 שנים לקבוצת הנוער של מכבי חיפה. ב-7 בנובמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0-4 נגד עירוני קריית שמונה ואף בישל את השער האחרון לעומר אצילי.
בינואר הושאל להפועל עפולה עד לסיום העונה. בסיום העונה הושאל לעונה נוספת ורשם 7 שערים ב-34 משחקי ליגה.
אלימלך נכלל בסגל נבחרת ישראל עד גיל 21 לטורניר אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2023.
פיוצ'רמה
פיוצ'רמה (באנגלית: Futurama) היא סדרת אנימציה קומית אמריקאית זוכת שישה פרסי אמי מסוגת המדע בדיוני, שנוצרה על ידי מאט גריינינג ושודרה בין 1999 ל-2013, בתחילה ברשת FOX, ולאחר מכן ברשת Comedy Central האמריקאית. הסדרה עוקבת אחר שליח פיצה בשם פיליפ ג'יי פריי מניו יורק סיטי של סוף המאה ה-20, שהוקפא בתא קריוגני במשך כ-1,000 שנים, וצריך לסגל את חייו לתקופה החדשה, המאה ה-31. הסדרה שודרה במקור בארצות הברית בין השנים 1999–2003 ברשת פוקס וכללה חמש עונות ובסך הכול 72 פרקים. לאחר שהחוזה עם רשת פוקס תם, הסדרה עברה להיות משודרת בשידורים חוזרים בערוץ Cartoon Network מינואר 2003 ועד דצמבר 2007. בשנים 2007–2009 הופקו ישירות ל-DVD ארבעה סרטים חדשים אשר ממשיכים את עלילת הסדרה. בהמשך, נערכו הסרטים מחדש ושודרו בנוסף כפרקים ברשת Comedy Central האמריקאית שרכשה את הסדרה, לאחר שהיא בוטלה על ידי רשת FOX.
הרשת האמריקאית Comedy Central החלה להקרין מחדש את פיוצ'רמה ב-21 בינואר 2008. פרקים חדשים עלו לאוויר ב-23 בנובמבר 2008. ב-9 ביוני 2009, הודיעה פוקס המאה ה-20 כי היא תפיק עוד 26 פרקים חדשים של התוכנית. העונה השישית עלתה לאוויר ב-24 ביוני 2010. בשנת 2022 חידשה הולו את הסדרה עם עונה שמינית של 20 פרקים, שתשודר החל מ-24 ביולי 2023. העונה החדשה תשודר מחוץ לארצות הברית בדיסני+.
בישראל שודרה הסדרה בערוץ סטאר וורלד עד 2009, בערוץ ביפ עד סגירתו, ולאחר מכן בערוץ yes Comedy בלוויין.
הדמויות הראשיות
הדמויות הראשיות בסדרה הן הנפשות הפועלות בחברת "פלנט אקספרס", חברת שליחויות בת שבעה אנשים השייכת לפרופסור פרנסוורת'.
דמויות המשנה
בפיוצ'רמה כמה דמויות משנה המאכלסות את היקום:
סנטה רצחני:רובוט של סנטה קלאוס שחברת צעצועים יצרה בשביל שיחלק מתנות לילדים הנחמדים ופחם לילדים הרעים, אבל הסטנדרטים שלו למי נחמד ומי שובב מובילים לזה שהוא קובע שכולם (חוץ מזוידברג) שובבים, והוא יוצא לרצוח את ה'שובבים' כל חג מולד ולכן אסור לצאת מהבית בחג המולד שם
העולם של פיוצ'רמה
עלילת הסדרה מתרחשת בעיר "ניו יורק החדשה" (New New York) במהלך המאה ה-31, תקופה עתירה בפלאים טכנולוגיים. העיר ניו יורק החדשה נבנתה על גבי חורבות העיר ניו יורק הנוכחית, אשר מכונה בסדרה "ניו יורק הישנה". התחממות כדור הארץ, בירוקרטיה לא גמישה והתמכרות לאלכוהול הן חלק מהסוגיות אשר מוצגים באופן קיצוני במאה ה-31 בעולם בו הבעיות הן הפכו קיצוניות יותר ונפוצות יותר.
המשטר הוא דמוקרטי, והבחירות לא מעניינות במיוחד את הציבור. עדיין קיימים הבדלי מעמדות, ובחברה שאליה פריי מגיע, עבודתו של כל אדם נקבעת על פי "שבב הקריירה" שמושתל בו - אולם זהו הסימן היחיד לחברה טוטליטרית שמוצג בסדרה.
לפי הסדרה חלה התפתחות טכנולוגית עצומה מהווה ועד המאה ה-31. מסע בחלל במאה ה-31 הפך לדבר שבשגרה וקיים מגע עם גזעים רבים של חייזרים (חלקם ידידותיים וחלקם מנסים לעיתים להשמיד את כדור הארץ). כמו כן קיימת טכנולוגיה אשר מאפשרת לשמר ראשים חיים בתוך צנצנות. בזכות טכנולוגיה זו ראשיהם של אישים מכל הדורות מאוחסנים בצנצנות ושמורים ב"מוזיאון הראשים", שבו הם מדברים ומתקשרים עם האנשים (ובכך מתאפשרות הופעות אורח של סלבריטאים בני זמננו).