cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
זכרונות ארץ ישראל
כרך ראשון
הכרך מכיל תיאורי זכרונות החל מהמאה ה-17 ועד המאה ה-19. על ראשי הקהילות היהודיות בירושלים, טבריה, עכו, צפת ויפו ומייסדי המושבות פתח תקווה, ראשון לציון, ראש פינה, זכרון יעקב ואפילו באר טוביה. כן מובאים הזכרונות של האישים: יהושע ילין, יוסף ריבלין, יואל משה סולומון, משה סמילנסקי, אברהם שפירא וזלמן דוד ליבונטין.
הראשון לתיאור הוא הפחה מחמד בן פרוך, מושל ירושלים בימי שלטון האימפריה העות'מאנית "בימיו נתגבש כל הרע והמגוּנה שבשלטון התוּרכי: עריצוּת השליטים הגבוֹהים, חַמדנוּת הפקידים, תוהו-ובוהו באדמיסטרציה, חוּלשת השלטון המרכזי, הפקרתו הגמורה של האזרח ולא כל שכן העוֹלה הבא ממדינה זרה".
עובר לתיאור מחדשי היישוב היהודי בגליל, טבריה, צפת ועכו. מפעלו של יערי כולל במתכונת זו ספרים נוספים, בין השאר: "מסעות ארץ ישראל", "שלוחי ארץ ישראל" ו"אגרות ארץ ישראל".
כרך שני
הכרך מכיל זכרונות מהמאה ה-20 המתייחסים ליישוב העברי החדש, למושבות הראשונות ולערי היישוב הישן. לקט זכרונות ראשוני היישוב כמו: אליהו זאב לוין אפשטיין, משה סמילנסקי, מאיר דיזנגוף, הלל יפה, מנחם אוסישקין, אהרון דוד גורדון, מנחם יצחק קליונר ועוד.
סנטיאגו גארסיה
סנטיאגו גארסיה (בספרדית: Santiago García, נולד ב-8 ביולי 1988 ברוסאריו שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הבלם באוניון לה קלרה מליגת העל הצ'יליאנית.
קריירת מועדונים
גארסיה החל את הקריירה במועדון רוסאריו סנטראל מעיר הולדתו. את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת ערך בהפסד 1-0 לחימנסיה לה פלאטה בשנת 2008. בשנת 2010 השתלב גארסיה בהרכב הראשון של הקבוצה הבוגרת, והציג יכולת טובה שגרמה למועדונים באירופה להתעניין בו. ביולי 2010 חתם גארסיה בפלרמו האיטלקית, וערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה האירופית מול לוזאן באוגוסט 2010. גארסיה לא הצליח להשתלב בפאלרמו, וערך רק שלוש הופעות בעונת 2010/11. בקיץ 2011 הושאל גארסיה לנובארה, העולה החדשה לסרייה א' האיטלקית, עם אופציה לרכישת מחצית מכרטיס השחקן שלו בתום העונה. גארסיה רשם עונה טובה מבחינה אישית עם נובארה, שהצליחה את אינטר מילאנו פעמיים, אך ירדה ליגה בתום אותה עונה. את שערו היחיד בקבוצה הבקיע גארסיה במאי 2012 מול מילאן. בקיץ 2012 חזר גארסיה לפאלרמו בתום ההשאלה, במטרה להחליף את פדריקו בלצארטי שעזב לרומא. גארסיה שיחק בפאלרמו עונה מלאה בה רשם 32 הופעות, אך גם רשם ירידת ליגה שנייה ברציפות, וזכה לביקורות צוננות מאוהדי הקבוצה על יכולתו. גארסיה לא התייצב לאימוני פתיחת עונת 2013/14 של פאלרמו, ואמר כי אינו מעוניין לשחק עוד במועדון זה.
בקיץ 2013 הושאל גארסיה לורדר ברמן מהבונדסליגה עם אופציה לרכישה. כבר באוקטובר 2013 הודיעה ורדר ברמן על כוונתה לרכוש את גארסיה מפאלרמו. בעונת 2013/14 גארסיה וברמן ספגו 66 שערי ליגה, אך נשארו בטווח ביטחון מהקו האדום. בעונת 2014/15, כאשר גארסיה כבר היה שחקן חתום בורדר ברמן, סיימה הקבוצה שוב במרכז הטבלה, ושוב ספגה מספר שערים גבוה, 65 שערים. בעונת 2015/2016 גארסיה המשיך להיות שחקן הרכב קבוע בקבוצה, ששוב ספגה 65 שערים וניצלה בעור שיניה ממבחני הירידה. גארסיה שיתף פעולה בהגנה בעונה זו עם אסאני לוקימיה, תאודור גברה סלאסי, קלמנס פריץ ופאפי ג'ילובוג'י. האחרון היה זה שהציל את ברמן מהמבחנים עם שער בדקה ה-90 במחזור האחרון. את עונת 2016/2017 גארסיה וברמן פתחו בצורה חלשה ואף היו במקום האחרון עד אחרי פגרת החורף. לאחר מכן הקבוצה החלה להתאושש והגנתה התייצבה, והיא סיימה את העונה בחלק העליון של הטבלה. במהלך העונה גארסיה והקבוצה לא הגיעו להסכמות בנוגע להמשך החוזה של גארסיה במועדון, והוא שוחרר מהקבוצה בתום העונה.
ביולי 2017 חתם גארסיה על חוזה בטולוקה מליגת העל המקסיקנית. לאחר שתי עונות עבר לקבוצת אוניון לה קלרה מליגת העל הצ'יליאנית.
הנס להר
הנס (יוהנס) להר (בגרמנית: Hannes Löhr, 5 ביולי 1942 - 29 בפברואר 2016) היה כדורגלן ומאמן גרמני. להר העביר כמעט את כל הקריירה שלו בפ.צ. קלן בעמדת החלוץ, ונחשב לאחד מגדולי שחקניה בכל הזמנים.
קריירת מועדונים
להר החל את קריירת הבוגרים שלו בספורטפרוינדה זארבריקן בשנת 1963, וכעבור שנה עבר לפ.צ. קלן, שם שיחק 14 עונות ברציפות, עד לפרישתו בשנת 1978. להר הבקיע 166 שערים ב-381 הופעותיו במועדון, וממוקם במקום העשירי בטבלת המבקיעים של כל הזמנים בליגת הבונדסליגה. בעונתו האחרונה כשחקן פעיל, זכה להר עם פ.צ. קלן באליפות הבונדסליגה היחידה שלו.
קריירת אימון
להר עבד בפ.צ. קלן גם לאחר הפרישה, ואימן בה בין השנים 1983-1986. בשנת 1986 חתם כמאמן בנבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21, אותה אימן 16 שנים ברציפות, תחילה כגרמניה המערבית ולאחר מכן כגרמניה, עד לפרישתו בשנת 2002. עם נבחרת זו זכה להר במדליית ארד בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת סיאול בשנת 1988.
ב-29 בפברואר 2016 נפטר להר.
תארים
עם פ.צ. קלן:
עם נבחרת גרמניה המערבית:
תארים אישיים:
תארים כמאמן:
עם נבחרת גרמניה המערבית האולימפית:
פרימוריה-גורה
מחוז פרימוריה-גורה (קרואטית Primorsko-goranska županija) הוא מחוז בצפון-מערב קרואטיה המשתרע לחופיו של מפרץ קוורנר ובאלפים הדינרים. שטחו של המחוז הוא 3,582 קמ"ר ומרכזו בעיר רייקה. המחוז כולל גם את האיים קרק, צרס, לושין וראב המהווים כולם יעדים תיירותיים פופולרים.
אוכלוסייה
בשנת 2001 מנתה אוכלוסיית המחוז 305,505 איש, רובם המכריע קרואטים. כמחצית מהאוכלוסייה התגוררה בעיר רייקה ורובה באזור המטרופוליטני של העיר. לפי מפקד שנערך בשנת 2001 הייתה ההתפלגות הלאומית של תושבי המחוז כדלקמן:
קרוליין פרידיי
קרוליין פרידיי (באנגלית: Carolyn Ferriday) (3 יולי 1902- 24 אפריל 1990), הייתה שחקנית ונדבנית אמריקאית בתקופת מלחמת העולם השנייה ולאחריה. היא התפרסמה בעיקר בשל פעילותה למען יתומי מלחמה צרפתיים וכן בפעילותה למען "ארנבות ראוונסבריק" -אסירות פולניות שהיו קורבנות לניסויים רפואיים של הנאצים במחנה ראוונסבריק.
ביוגרפיה
קרוליין פרידיי הייתה בת יחידה לאביה הנרי ולאימה אליזה לבית וונסי משפחה שדגלה בביטול העבדות. אביה היה בן למשפחה אמידה שסחרה בעצים והוא עצמו עסק במסחר במוצרים יבשים בניו יורק. פרידיי גדלה בניו יורק ולמדה בבית ספר צ'אפין במנהטן.
משפחתה הייתה בעלת קרקעות בלואיזיאנה ובשנת 1912 רכשו הוריה את בית בלאמי פרידיי Bellamy-Ferriday House and Garden שניבנה על ידי הכומר התאולוג ג'וזף בלאמי במאה ה-18. בית זה שימש את משפחת פרידיי כבית קיץ, בעוד שבחודשי החורף הם התגוררו בניו יורק.
בשנת 1914 התייתמה פרידיי מאביה שנפטר מדלקת ראות.
כבר בהיותה בת 12, התגלתה כרודפת צדק וכתבה מכתבים בהם יצאה נגד עריצות וחוסר צדק.
בשנת 1990 נפטרה פרידיי בבית לחם, קונטיקט והורתה בצוואתה להפוך את בית בלאמי פרידיי למוזיאון.
קריירה
בהיותה תלמידת בית ספר, פיתחה פרידיי התעניינות בתיאטרון, כתיבה ומשחק בהצגות בית הספר.
בשנת 1922 החלה פרידיי את קריירת התיאטרון שלה והופיעה במחזה הסוחר מוונציה, בתפקיד בלתזר המשרת.
לאחר מכן המשיכה את קריירת המשחק בעיקר במחזות של וויליאם שייקספיר, אך לא לשנים רבות.
עבודת התנדבות
פרידיי בת לאב שגדל בפריז, התעניינה מאז היותה ילדה, בצרפת ובצרפתים ואכן בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 החלה פרידיי בעבודתה ההתנדבותית בשגרירות צרפתית בניו יורק. היא גייסה כספים למען ילדים יתומים שהוריהם היו חברי תנועת ההתנגדות הצרפתית ונהרגו בקרבות נגד הגרמנים וכן עזרה להם להשתקם.
פרידיי הצטרפה לתנועת ADIR- ארגון צרפתי שהתמסר לסיוע ולטיפול באסירות פוליטיות, ניצולות מחנות ריכוז ובמסגרתו פעלה יחד עם נשים שהיו בעבר אסירות פוליטיות במחנה ראוונסבריק, שם הן עברו ניסויים רפואיים על ידי הנאצים. הן אף רדפו פושעי מלחמה וביניהם את קלאוס ברבי שנשפט ב-1987 למאסר עולם.
בשנת 1958 פנתה פרידיי לנורמן קאזנס שהיה עיתונאי ופעיל שלום יהודי אמריקאי בבקשה לכתוב מאמר בירחון Friends journal כדי לעורר את המודעות של הציבור האמריקאי לעזור ולגייס כספים למען שיקום הנשים הללו.הפרסום שנוצר עקב כך אילץ את ממשלת מערב גרמניה להכיר בקורבנות הפולנים של הניסויים הרפואיים על ידי הנאצים.
בסוף שנות ה-60 נסעה פרידיי לוורשה במטרה להעביר את ה"ארנבות" ששרדו לארצות הברית, כדי לשקם אותן. היא יצרה קשר עם פולנים בעלי תפקידים בכירים, רכשה את אמונן של הנשים באמצעות פעילויות שערכה איתן כמו הוצאתן לטיולים (למשל בקיץ 1959, ערכה איתן טיול מסן פרנסיסקו ועד ניו יורק שם הן נפגשו עם סנטורים ונציגים) אירוחן בביתה, שיחות עמן, וכך התאפשרה הבאת 35 "ארנבות" לארצות הברית לשחזור ניתוחים ולטיפול בהן.
פרידיי שמרה על קשר עם הנשים הללו גם אחרי שעזבו את ארצות הברית.
הוקרה ופרסים
פרידיי זכתה בשנות ה-50 בצלב לורן ובעיטור מסדר הכבוד החשוב ביותר בצרפת-לגיון הכבוד שהוענק לה על ידי ממשלת צרפת כאות הוקרה על תמיכתה בהתנגדות הצרפתית ועל עבודתה עם ניצולי מחנה הריכוז ראוונסברוק.
הנצחה
לאחר מות קרוליין פרידיי, כתבה ג'נבייב דה גול (אחייניתו של שרל דה גול) אסירה פוליטית לשעבר בראוונסבריק מחווה לזכרה של פרידיי, שם תארה את פרידיי כ"אחות לכולם" ואת מאמציה להשגת הכרה ולפצות את קורבנות הניסויים.
בית בלאמי פרידיי ושטח אדמה בן כמה דונמים הפך למוזיאון קטן של האגודה ההיסטורית בבית לחם, קונטיקט Bethiehem Conneticut, בו מתקיימים סיורים. במוזיאון קיים תצלום עם חתימתו של שארל דה גול ותעודת הוקרה לפרידיי על פעילותה למען המטרה הצרפתית. באחד החדרים מעל שולחן הכתיבה שלה מצוי תצלום של 50 נשים מחייכות. אלה ה"ארנבות". במרתף הבית- "מרתף השורדים" שמורים חלק מהארכיונים של פרידיי.
בגינה גדלים ורדים, אדמוניות ופרחי לילך.
אוסף גדול של פרידיי מצוי גם במוזיאון ארצות הברית לזכר השואה בוושינגטון די.סי.. אוסף זה כולל בקשות לפיצויים, רישומים רפואיים, תצלומים, התכתבות וחומרים מודפסים המתעדים ניצולים מניסויים רפואיים במחנות הריכוז, בעיקר במחנה ראוונסברוק, שם נערכו הניסויים על ידי ד"ר הרטה אוברהאוזר, קארל גבהרדט, פריץ פישר (רופא) ועוד. גם בנאנטר קרוב לפריז, מצוי ארכיון של קרוליין.
בנות הלילך
קרוליין פרידיי היא אחת מהגיבורות המרכזיות בספר "בנות הלילך", שנכתב על ידי מרתה הול קלי והוא רומן המבוסס על סיפור אמיתי המתרחש במחנה הריכוז ראוונסבריק. קרולין פרידיי והרטה אוברהאוזר היו נשים אמיתיות וכן כל אנשי הסגל בראוונסבריק. הול קלי הסתמכה על מכתביה של קרוליין, עדויות ממשפט הרופאים בגרמניה ועדויות של הניצולות. כן ביקרה הסופרת בבית בלאמי פרידיי ובגן הלילך שלידו ומאוחר יותר בפולין ובגרמניה. היא ביקרה עם בנה בטירה בלובלין, שם נכלאו אסירות מראוונסבריק ובמוזיאון "מתחת לשעון" שם עונו האסירות וכתבו מכתבים סודיים אודות הסבל שעברו. בוורשה היא ראיינה את אחת האסירות אליציה קובאצקה ולאחר מכן נסעה ברכבת במסלול דומה לזה שבו יצא בספטמבר 1941 טרנספורט ה"ארנבות"
ג'יימס פלדיין
ג'יימס פלדין (באנגלית: James Feldeine; נולד ב-26 ביוני 1988) הוא כדורסלן אמריקאי-דומיניקני המשחק בעמדת הקלע בקבוצת הפועל תל אביב מהליגה הישראלית.
קריירת מכללות
פלדיין שיחק כדורסל באוניברסיטת קוויניפיאק. בעונתו הראשונה במכללה נבחר פלדיין לשחקן המשתפר של הליגה, ולמשחק האולסטאר של המכללות, לאחר שהיה מקום ראשון בנקודות באזור הצפון-מזרחי. במהלך השנה השלישית שלו, הוא גם נבחר פעמיים בתור השחקן המצטיין של המחזור, והוא נבחר גם בנבחרת של המחוז שלו.
קריירה מקצועית
פלדיין החל את הקריירה המקצועית שלו ב-2010, כשחתם פלדיין עם מועדון הכדורסל הספרדי ברוגן מהליגה השנייה, שם שיחק במשך שתי עונות, והפך לאחד מהשחקנים הבולטים בליגה.
בחודש מאי 2012, פלדיין חתם ל-3 עונות בפואנלברדה. ב-19 בינואר 2013, פלדיין רשם את שיא הקריירה שלו כאשר קלע 37 נקודות עם 70% לשלוש, בנוסף ל-4 ריבאונדים ו-5 אסיסטים בניצחון 69–72 על ולנסיה.
ב-8 באוגוסט 2014 חתם פלדיין לעונה בפלקנסטרו קאנטו האיטלקית. ב-31 במאי 2015, חתם פלדיין בוקוורס דה ביימון הפורטו ריקנית עד לסוף העונה.
ב-18 באוגוסט 2015, פלדיין לעונה בפנאתינייקוס מהליגה היוונית והיורוליג. בחודש פברואר 2016 האריך פלדיין את חוזהו בשתי עונות נוספות.
ב-2 באוגוסט 2017, חתם פלדיין לשתי עונות עם המועדון הסרבי הכוכב האדום בלגרד, אך הוא שיחק שם רק בעונת 2017/2018.
ב-11 באוגוסט 2018, חתם פלדיין לעונה בהפועל ירושלים. ב-8 בנובמבר 2018 נבחר פלדיין למצטיין המחזור ה-5 בליגת האלופות, לאחר שקלע שיא קריירה של 35 נקודות בהן 9 שלשות בניצחון קבוצתו 64–88 על נימבורק הצ'כית.
ב-14 בינואר 2019 הוארך חוזהו של פלדיין בהפועל ירושלים בשתי עונות נוספות, עד לסיום עונת 2020/2021.
ב-14 בפברואר 2019 זכה פלדיין עם הפועל ירושלים בגביע המדינה. ב-13 בפברואר 2020 זכה עם הפועל ירושלים בגביע המדינה, בפעם השנייה ברציפות.
באוגוסט 2020, חתם פלדיין בחוזה לשנתיים בקבוצת ריאל בטיס מהליגה הספרדית.
קריירה בינלאומית
עקב המוצא הדומיניקני של אימו, קיבל פלדיין אזרחות דומיניקנית ויכל לשחק בנבחרת הרפובליקה הדומיניקנית בכדורסל. פלדיין שיחק בגביע קונטיננטל מרשאנד ב-2013, באליפות האמריקות בכדורסל 2013, בגביע העולם בכדורסל 2014 ובאליפות האמריקות בכדורסל 2015.
קלייר בנדיקט
קלייר בנדיקט (באנגלית: Clare Benedict; 1871, קליבלנד - 1961, לוצרן, שווייץ) הייתה סופרת ופטרונית שחמט אמריקאית-שווייצרית.
בנדיקט היא קרובת משפחה רחוקה של ג'יימס פנימור קופר, הסופר האמריקאי הידוע, ואחיינית של הסופרת קונסטנס פנימור וולסון. בנדיקט הייתה סופרת, אם כי לא מוכשרת כדודתה. רוב חייה היא עברה בסיורים באירופה עם דודתה ואם האם שלה.
היא ידוע בעיקר בתרומות שהיא נתנה למוסדות תרבות שונות. לאחר מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה היא תרמה לשיקום מכון שילר בעיר ויימאר.
לזכר דודתה תרמה בנדיקט בנין לקולג' רולינגס בפלורידה, שכולו רוהט מעזבונה של דודתה. היא גם תרמה פריטים שונים שהיו חזקתה לספרייה של אוניברסיטת בזל.
ברוך הגר
רבי ברוך הגר (סיוון ה'תר"ה 1845, קאסוב - כ' בכסלו ה'תרנ"ג 1892) היה האדמו"ר השני בחסידות ויז'ניץ והרביעי בשושלת קוסוב-ויז'ניץ.
ביוגרפיה
נולד לרבי מנחם מנדל הגר מוויז'ניץ, ועל פי בקשת סבו רבי ישראל מרוז'ין הוא נקרא על שמו של רבי ברוך ממז'יבוז'. נישא לצפורה בתו של רבי אריה לייב מז'יטומיר בנו של רבי שמואל אבא מסלאוויטא נכדו של רבי פנחס מקוריץ.
לאחר פטירת אביו בכ"ט בתשרי ה'תרמ"ה הוא החל לשמש כאדמו"ר, אך סירב לנהוג בגינונים כמנהג אביו.
ככל בית קוסוב-ויז'ניץ, פיזר מכספו לצדקה. מסופר שפעם נתן לעשיר שירד מנכסיו וביקש מהרבי שיסייע בידו להשיא את בתו קופסת טבק - כסגולה להצלחה, אך קודם שנתנה לו הניח בה בסתר 200 רובל, וכשהגיע ה"יורד" לאכסנייתו וראה את הכסף בקופסה מיהר לרבי להשיב את הכסף, אולם הרבי דחהו בעדינות רבה ואמר לו: "רואה אני, כי ברכתי כבר נתקיימה בך"...
כאביו וכזקנו המשיך בפיקוח על מצב הדת באזור. הוא אסר את שחיטתו של שוחט מסיגט, דבר שגרם למחלוקת חריפה עם רבי חנניה יום טוב ליפא טייטלבוים מסיגט שבהונגריה (כיום ברומניה), בעל ה"קדושת יום טוב" (אביו של רבי יואל טייטלבוים מחסידות סאטמר). לימינו של הרב מסיגט עמדו רבני הונגריה, ולימינו של הרבי מוויז'ניץ עמדו רבי יצחק אהרן איטינגא מלבוב, רבי יצחק שמלקיס מלבוב, רבי נפתלי צבי יהודה ברלין מוולוז'ין, רבי אברהם בנימין קלוגר מבראד ורבנים נוספים. אגב, אותו שוחט גרם למחלוקת נוספת בין בנו של ה"קדושת יום טוב", ובין בנו של רבי ברוך, רבי ישראל מוויז'ניץ. מחלוקת זו הונצחה בספרים מלחמת מצווה מצד רבה של סיגט, ואוהב משפט מצד ויז'ניץ.
חיבורו
הרב הגר כתב את הספר אמרי ברוך - ספר דרושים על פרשת השבוע, תנ"ך ומועדי ישראל. נדפס לראשונה בקולומיאה ה'תרע"ב.
שושלתו
רוב חסידיו פנו אל בנו רבי ישראל אך חלקם פנו לשאר בניו, שכיהנו גם הם כאדמו"רים בבוקובינה וגליציה.
הפועל יובלים (שחייה)
הפועל יובלים היא אגודת שחייה ישראלית מירושלים. האגודה היא מחלקת השחייה במועדון הספורט בית טיילור. האגודה הוקמה ב-1992. מאז קטפה תארים, בנוסף גם תארים בשחייה אומנותית. שחייני הבריכה מתאמנים בבית טיילור.
בין השחייניות האמנותיות הידועות של האגודה בעבר ובהווה ניתן למנות את השחייניות האולימפיות והבינלאומיות:
שרה שילה
ביוגרפיה
שרה שילה נולדה תחת השם שרה בבלי בירושלים. בבעלותו של אביה היו מסעדות ועסקי קייטרינג. השיפור המתמיד במצב הכלכלי הוביל את משפחתה לעבור משכונה לשכונה ברחבי ירושלים. שילה נתקלה בגזענות כלפי מוצאה המזרחי כבר בבית הספר, "ששם השאלה הראשונה שהיו שואלים אותי בחצר האספלט הייתה מאיזו עדה את והייתה איזו אי נוחות כשהייתי אומרת את האמת".
בשנת 1976 הגיעה שילה במסגרת גרעין נח"ל למעלות. מנחה הגרעין היה יגאל שוורץ, לימים פרופסור לספרות, אך הוא לא זיהה בה כישרון כתיבה. שילה טענה שהיא סבלה מהפרעות קשב וריכוז, אך ההפרעה לא אובחנה בשל היעדרה של מודעות לתופעה באותה תקופה.
שילה אהבה את מעלות, והחליטה לגור בה דרך קבע. היא החלה לעבוד במעון לילדים. באותה תקופה גם פגשה את בעלה לעתיד, אבנר שילה. שרה ואבנר החליטו להקים את ביתם במעלות, שם נולדו שלושת ילדיהם הראשונים. במשך שנותיה במעלות ביצעה שילה פעילויות קהילתיות רבות בעיר, ביניהן הקמת הפעוטון הפרטי הראשון, המרכז לגיל הרך במתנ"ס, ולקיחת חלק בהקמת בית הספר הניסויי בתפן. כמו כן, עסקה שילה בקליטת עולים חדשים, ניהלה גלריה והפעילה תיאטרון בובות. ב-1989 פורסם ספרה הראשון, ספר הילדים "מעשה בחושך". בשנת 1991, היא ומשפחתה עברו לגור בכפר ורדים, שם נולדה בתם הרביעית, ושם היא כתבה את "שום גמדים לא יבואו". לאחרונה עברה להתגורר עם משפחתה בקריית טבעון. בין היתר היא מלמדת כתיבה יוצרת וספרות באוניברסיטת חיפה. ב-2017 השתתפה בכתיבת התסריט לסרט התיעודי "ארץ אהובה שלי" בהפקתם של אנשי הקולנוע יעל קיפר ורונן זרצקי, שצולם במעלות, ומתרכז בסיפורם של מהגרים שהגיעו לעיר בעשרים השנים האחרונות מהודו, לבנון וברית המועצות לשעבר. הסרט הוצג בפסטיבל דוקאביב ב-2017, וב-2018 הוקרן בערוץ 8.
ב-2022 יצא לאור הרומן השני שלה, משפט אהבה, בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
תהליך כתיבת "שום גמדים לא יבואו"
לאחר תהליך כתיבה ממושך היא הגישה את הספר להוצאת עם עובד, שפרסמה אותו ב-2005 בשיתוף מפעל קסת לספרות ביכורים. ספר זה זכה להצלחה מסחרית יוצאת דופן, לביקורות משבחות ולמספר פרסים, בהם פרס ספיר.
להק
להק (באנגלית: Group) הוא יחידה ארגונית בחיל אוויר.
בחיל האוויר של ארצות הברית מהווה הלהק יחידה מבצעית, במדרג נמוך מכנף ובו מספר טייסות, בחיל האוויר המלכותי וצי ארצות הברית להק נמצא במדרג גבוה מכנף. בלופטוואפה הגרמני, להק מקביל לטייסת בחיל האוויר המלכותי (או בחיל האוויר של ארצות הברית) וכפוף לכנף (Geschwader) המקבילה ללהק בחיל האוויר של ארצות הברית.
בחיל האוויר הישראלי הלהק הוא יחידת-מטה במפקדת חיל האוויר. בראש הלהק ניצב קצין בדרגת תת-אלוף (או דרגה אווירית מקבילה לבריגדיר גנרל בצבאות העולם).
חיל האוויר הישראלי
להקים במפקדת חיל האוויר הישראלי:
להקים לשעבר:
חיל האוויר המלכותי
לאורך ההיסטוריה של חיל האוויר המלכותי הוקמו עשרות להקים, רובם הוקמו בסוף מלחמת העולם הראשונה או לקראת ובמהלך מלחמת העולם השנייה. להקים אלו פיקדו על מספר כנפות/טייסות לרוב בעלות אזור פעילות וייעוד מבצעי דומה, והם כפופים לאחד מפיקודי החיל או ישירות למטה החיל.
כיום כולל החיל חמישה להקים, כאשר שניים מהם להקי טיסה מבצעיים (להק 1 ולהק 2), ושלושה נוספים; להק 11 (לוחמה אלקטרונית והגנת סייבר), להק 22 (הכשרה ואימון), ולהק 83 (זירת המזרח התיכון).
המפלגה לקידום הרעיון הציוני
המפלגה לקידום הרעיון הציוני או המפלגה הליברלית החדשה הייתה קבוצה של חמישה חברי כנסת שבתחילת 1990 התפצלה מן הליכוד.
חברי הכנסת בקבוצה היו: יצחק מודעי, פסח גרופר, אברהם שריר, יוסף גולדברג ופנחס גולדשטיין. החמישה, בראשות יצחק מודעי, היו חברי המפלגה הליברלית ההיסטורית אשר התמזגה סופית בתוך הליכוד ב-1988. הפרישה הייתה על רקע מאבקי כוחות פנימיים בליכוד. הם הודיעו על הפרישה ב-19 בפברואר, ובהתחלה הקבוצה קראה לעצמה "התנועה לקידום הרעיון הליברלי". שבועות ספורים לאחר מכן, כאשר שמעון פרס ארגן הצעת אי אמון נגד ממשלת האחדות, השיגה הסיעה הסכמה עם הליכוד להכרה רשמית מוועדת הכנסת, תמורת אי תמיכה בהצבעת האי אמון.
ב-15 במרץ 1990 התקבל הצעת אי אמון נגד ממשלת שמיר, ונשיא המדינה חיים הרצוג הטיל על שמעון פרס, להרכיב קואליציה חליפית. במטרה למנוע חבירה של הסיעה לקידום הרעיון הציוני לקואליציה של פרס, חתם יצחק שמיר על הסכם עם הסיעה, ב-11 באפריל 1990, בו הוסכם על שיתוף פעולה במטרה להקים ממשלה בראשות הליכוד. ההסכם היה אמור להיות מאושר על ידי ועידת הליכוד תוך עשרה ימים.
בינתיים, שריר השתכנע לעזוב את המפלגה ולחבור לפרס. שלושה מחבריו - גולדשטיין, גולדברג וגרופר (שכונו 'שלושת הגימלים') - התחייבו פומבית שלא לתמוך בממשלה בראשות פרס. מודעי, מנהיג המפלגה, גילה חוסר אמון בשמיר ודרש שיופקדו בידיו ערבויות כספיות להבטחת החזרתו למעמדו הקודם, לרבות תפקיד שר האוצר ושיבוצו במקום גבוה ברשימת הליכוד לכנסת. בסופו של דבר סוכם כי מודעי יוצב במקום ה-3 ברשימה, וגם חבריו למפלגה, אברהם שריר (מקום 10), פנחס גולדשטיין (מקום 20), יוסף גולדברג (מקום 28) ופסח גרופר (מקום 32). סוכם כי לאחר הקמת הממשלה יתמנה מודעי לתפקיד שר האוצר ועוד נציג מטעם המפלגה יכהן כשר. ההסכם הובא לאישור הליכוד ונתקל בהתנגדות עזה מצד חברי מרכז שבראשם עמד ח"כ בני בגין. במהלך אותו עימות אף כינה בגין בלגלוג את הסיעה בראשי התיבות בקירוב של שמה המלא - קרצי"ה (המפלגה לקידום הרעיון הציוני). עם זאת, בסופו של דבר אושר ההסכם ברוב ניכר.
Post Malone (שיר)
Post Malone הוא סינגל של הדיג'יי ההולנדי סם פלדט, בהשתתפות הזמרת ההולנדית ראני שיצא ב-24 במאי 2019 על ידי חברת התקליטים Spinnin' Records כסינגל מתוך המיני-אלבום Magnets של פלדט. הקליפ בוים על דני קוקורה והוא כולל את מלכות הדראג מאמאקווין, אבי אומג ואינגה שובסקאיה.
המפלגה לקידום הרעיון הציוני
זמן קצר לאחר מכן, בשלהי הכנסת ה-12, חזרו יוסף גולדברג ואברהם שריר לסיעת הליכוד. האחרון שב בעקבות לאחר קריאתו הדרמטית של יצחק שמיר: "אברשה, חזור הביתה". בעקבות חזרת השניים לליכוד, אישר מרכז הליכוד בתמיכת רוב חברי הסיעה כי ההסכם עם המפלגה לקידום הרעיון הציוני מבוטל.
כל התנהלותה של המפלגה לקידום הרעיון הציוני וחבריה היו מן הסיבות למיאוס שחש הציבור הישראלי כלפי עסקאות המקח והממכר המפלגתיות, מה שהוביל לשינוי שיטת הבחירות לכנסת ב-1992.
Post Malone (שיר)
כתיבה
השיר תואר כ"אודה" לראפר האמריקני פוסט מאלון וכלל את השורות.
המפלגה לקידום הרעיון הציוני
בבחירות לכנסת השלוש עשרה, התמודדה המפלגה כאשר מודעי מוצב במקום הראשון, אלי לנדאו במקום השני, פנחס גולדשטיין במקום השלישי, פסח גרופר במקום הרביעי ויולי נודלמן, פעיל לשעבר בליכוד ובמפלגה הליברלית במקום החמישי. עוד מספר מועמדים ופעילים לשעבר בליכוד ובמפלגה הליברלית שובצו בשאר המקומות, עד המקום ה-75 האחרון ברשימה לכנסת. הרשימה זכתה ב-16,669 קולות, אך לא עברה את אחוז החסימה ונותרה מחוץ לכנסת, ונעלמה מהמפה הפוליטית בישראל.
אייס ונטורה: בלש פראי
אייס ונטורה: בלש פראי (באנגלית: Ace Ventura: When Nature Calls) הוא סרט קומי אמריקאי משנת 1995 בכיכובו של ג'ים קארי ובבימויו של סטיב אודקרק.
המפלגה לקידום הרעיון הציוני
נציגי הרשימה בכנסת
הכנסת ה-12 (1988) יצחק מודעי, פסח גרופר, אברהם שריר, יוסף גולדברג, פנחס גולדשטיין
אייס ונטורה: בלש פראי
ג'ים קארי מגלם בסרט את אייס ונטורה, חוקר פרטי המתמחה בחקירת מקרים שבהם מעורבות חיות.
המפלגה לקידום הרעיון הציוני
נציגי הרשימה בכנסת
מועמדי המפלגה לכנסת ה-13 (1992) יצחק מודעי, אלי לנדאו, פנחס גולדשטיין, פסח גרופר, יולי נודלמן.
אייס ונטורה: בלש פראי
סרט זה הוא סרט המשך לסרט אייס ונטורה: בלש בצחוק.
תקציר העלילה
לאחר שנכשל בניסיון להציל דביבון בהימלאיה, אייס ונטורה חווה התמוטטות רגשית והולך בעקבות כך לחפש שקט נפשי על ידי הפיכתו לנזיר טיבטי. עם זאת, בהמשך מאתר אותו פולטון גרינוול, מיסיונר אפריקאי שמבקש ממנו שימצא חיה קדושה שהפכה לסלע המחלוקת בין שני שבטים. יחד עם קופו הנאמן ספייק, ונטורה נוסע לאפריקה וחוזר לעבוד כחוקר פרטי המתמחה בחקירת מקרים שבהם מעורבות חיות. בהמשך מתברר ש"החיה המקודשת" היא עטלף לבן נדיר ואייס סובל מפחד חמור מעטלפים שעליו הוא חייב להתגבר כעת.
מגה-פאונה של אוסטרליה
מיני המגה-פאונה של אוסטרליה היא הפאונה של בעלי החיים הגדולים ביותר אשר חיים ביבשת אוסטרליה (המונח מתאר בעלי חיים שמגיעים למשקל 40 קילוגרם ומעלה ובדרך כלל גדולים מאדם). מרבית המינים הגדולים של אוסטרליה שגשגו בתקופת הפליסטוקן ונכחדו בידי האדם אך עדיין יש מספר בעלי חיים גדולים ביבשת.
הכחדת הפליסטוקן
בתקופת הפליסטוקן שוטטו ברחבי היבשת המבודדת כיסאים מגודלים, עופות לא מעופפים וזוחלים טורפים כבדים, בתהליך ענקיות איים. רבים מהם נכחדו אחריה עקב הגעת האדם בסירות ורפסודות מאסיה או מאיים באוקיינוס ההודי ליבשת לפני 65–70 אלף שנה. האנשים הקדומים, האבוריג'ינים הכחידו את מרבית מיני הענק של היבשת.
השיטות בהם השמיד האדם את מיני הענק, דבר שנרמז מחפיפת תאריכי הגעת האדם לאיים למאובנים של חיות הענק האחרונים. גם בטסמניה שהאדם הגיע אליה מאוחר יותר חלה אותה ההכחדה. ההכחדה נמשכה עד הזמן האחרון כשמינים כמו זאב טסמני נכחדו במהלך המאה ה-20. ההשמדה נגרמה מציד לבשר או להגנה, גנבת ביצים והפצת מינים לא ילידים כמו הדינגו ושועל אדום ביבשת המבודדת וכן חקלאות רחבה, כריתת יערות ושרפות מכוונות.
למרות ההכחדות הרבות, גם כיום יש באוסטרליה מספר מינים ענקיים, חלקם בסכנת הכחדה בטבע.
בתרבות האבוריג'ינית חלק מהמינים שהוכחדו שימשו השראה למספר מינים מבריאת העולם האבוריג'ינית כמו נחש הקשת וכן למפלצות שמקורם באוסטרליה כמו הבוניפ  שמבוסס אולי על הדיפרוטודון הענק.
מיני מגה-פאונה אוסטרליים
למרות שנכחדו מרבית המינים העולים על משקל 40 קילוגרם, עדיין ישנם מינים גדולים בהרבה מהאדם ביבשת.
יונקים:
עופות:
זוחלים:
על חופי אוסטרליה מצויים גם מינים של צבי ים גדולים העולים להטיל ביצים בחוף.
בנהרות ישנם גם דגים גדולים כמו הברמונדי ומקולוצלה פלי ועוד מיני דגים גדולים חיים בים שסביבה (ביניהם גם עמלצים לבנים, דגי שמש ועוד).
מגה-פאונה נכחדת
מינים שונים חיו באוסטרליה בתקופת הפליסטוקן, כאשר ראשוני האנשים הגיעו אליה אך נכחדו במהרה. רשימה זו מציינת את המינים הגדולים והמפורסמים ביותר ביניהם, חלקם מעט קטנים יותר מהמקובל למונח "מגה-פאונה":
יונקים: עופות: זוחלים
עונת 1996/1997 בלה ליגה
הליגה כללה 22 קבוצות. לאור החלטה על צמצום הליגה ל-20 שקובצות, שלוש הקבוצות האחרונות ירדו לליגת משנה בסוף העונה. הקבוצה שזכתהו במקום ה-18 השתתפה במשחקי המבחן עם קבוצה מליגת משנה.
על ניצחון במשחק ליגה מוענקות שלוש נקודות.
מליגת המשנה עלו הרקולס, אקסטרמדורה ולוגרונייס.
הרקולס, אקסטרמדורה, לוגרונייס וסביליה ירדו לליגת משנה בסוף העונה. ראיו ואיקאנו השתתפה במשחקי המבחן. כתוצאה מהם גם היא ירדה לליגת משנה.
כדורגלנים מצטיינים
"פרס פיצ'צ'י" למלך השערים של העונה הוענק: רונאלדו ( ברזיל), ברצלונה, שכבש 34 שערים. בנוסף לכך זכה רונאלדו גם בנעל הזהב האירופית.
"פרס זאמורה" לשוער הטוב ביותר הוענק: חוסה פרנסיסקו מולינה ( ספרד), אתלטיקו מדריד, שספג 32 שערים ב-42 משחקים.
פרס דון בלון הוענק על ידי העיתון דון בלון:
מאוזוליאום מזור
מבנה זה הוא היחיד מסוגו בארץ ישראל שממערב לירדן, אשר שרד בשלמותו מהתקופה הרומית. המבנה השתמר בשל כך ששימש משך תקופה ארוכה כמקום תפילה מוסלמי שכונה "מקאם א-נבי יחיא". המבנה, שגובהו 4.8 מטרים, בנוי בצורת חדר רבוע ובו שרידי סרקופגים שנועדו ככל הנראה לבני זוג. תקרתו עשויה לוחות אבני גזית הנישאים על ידי שתי קשתות. קירותיו העבים וחלונותיו הקטנים משמרים בו טמפרטורה קבועה. חזית המאוזוליאום הפונה צפונה בנויה משער רחב המחולק לשלוש כניסות על ידי שני עמודים. בראש העמודים כותרות קורינתיות, ומעליהן קרניז מסוגנן. חדר נוסף שוכן בצידו הדרומי של המבנה ובו קולומבריום המכיל שישים גומחות ליונים.
בשלב מאוחר יותר פונו חלקיהם העליונים של הסרקופגים, ובקיר הדרומי של חדר הקבורה נקבע מיחרב. ליד המיחרב נפרץ מעבר בקיר המקשר בין שני החדרים. המקום הוקדש לנביא יחיא, הוא יוחנן המטביל. בסביבת המאוזוליאום מספר קברים ובורות מים.
טנקרדו נווס
טנקרדו דה אלמיידה נווס (בפורטוגזית: Tancredo de Almeida Neves, 4 במרץ 1910, סאו ז'ואאו דל-ריי, מינאס ז'ראיס - 21 באפריל 1985, סאו פאולו). משפטן, איש עסקים ומדינאי ברזילאי, שנבחר להיות נשיאה הראשון האזרחי של ברזיל, בשנת 1985, לאחר למעלה מעשרים שנות שלטון כת צבאית, אך מחלה פתאומית הביאה למותו יום לפני שאמור היה להיות מושבע לתפקידו.
חייו
נווס נולד בעיר סאו ז'ואאו דל-ריי, במדינת מינאס ז'ראיס, ולמד משפטים. הוא החל את הקריירה הפוליטית שלו כחבר במועצת עירו בשנת 1934. במהלך שלטון הרודנות המכונה "המדינה החדשה" (Estado Novo) בשנות ה-30, התרחק נווס מהפוליטיקה, ואף נכלא פעמיים, בשנת 1937 ובשנת 1939. עם סיומה של הרודנות, שב נווס לתחום הפוליטי, ובשנת 1947 נבחר למועצה המחוקקת של מדינת מינאס ז'ראיס. שלוש שנים לאחר מכן נבחר לנציג מדינתו בקונגרס הלאומי של ברזיל.
בשנת 1953 מונה על ידי הנשיא ז'טוליו ורגאס להיות לשר המשפטים. הוא לא הספיק לשרת במשרה זו בטרם התאבד וארגס בשנת 1954. בשנת 1960 נבחר למושל מדינתו, מינאס ז'ראיס.
במהלך המשבר הפוליטי שהחל עם התפטרות הנשיא ז'אניו דה סילבה קאדרוס, הוקמה בברזיל מערכת פרלמנטרית. אנשי הצבא והימין בברזיל חששו מסגנו של קאדרוס, ז'ואאו גולאר, שנראה בעיניהם כאיש השמאל הקיצוני, וסירבו לאפשר את כניסתו לתפקיד. הפשרה שהושגה הייתה יצירת משרת ראש ממשלה, אליו הועברו מקצת מסמכויות הנשיא. ב-9 בספטמבר 1961 אישר הפרלמנט ברוב של 259 מול 22 מתנגדים, את בקשת הנשיא ז'ואאו גולאר למנות את נווס, שנחשב לאיש המרכז המתון, לראש ממשלה. ב-30 בספטמבר זכתה ממשלתו של נווס לאמון הפרלמנט. ביוני 1962 התפטרו נווס ושריו כדי שיוכלו להתמודד בבחירות לפרלמנט באוקטובר 1962.
נווס, שנחשב לפוליטיקאי מתון, היה ממתנגדיה החריפים של הכת הצבאית שתפסה את השלטון בברזיל, והוא הקים את התנועה הדמוקרטית הברזילאית (MDB). בשנת 1978 נבחר לסנאטור ובשנת 1984 נבחר למושל מינאס ז'ראיס. הוא היה אחד מהעומדים בראש התנועה שדרשה בחירות ישירות לנשיאות ברזיל. לו היו מתקיימות הבחירות היה נווס מועמד האופוזיציה אל מול מועמדותו של הנשיא המכהן ז'ואאו פיגיירדו. הדרישה לא התקבלה.
ב-15 בינואר 1985 נבחר נווס לנשיא על ידי רוב החברים בקונגרס הלאומי של ברזיל. יום לפני כניסתו לתפקיד, ב-15 במרץ 1985, חלה נווס. הוא לקה בכאבי בטן עזים, ובזיהום. בזמן מסע הבחירות שניהל, ובימים המתוחים שלאחר בחירתו, הזניח נווס את בריאותו, וסירב לקבל טיפול רפואי, מחשש שהחלפתו המסודרת על ידי סגנו, ז'וזה סרניי תסוכל על ידי אנשי הכת הצבאית. לאחר שעבר שבעה ניתוחים, מת נווס ב-21 באפריל 1985. הוא הוחלף על ידי ז'וזה סרניי.
הלווייתו של נווס הייתה אחד האירועים הגדולים בהיסטוריה של ברזיל, ושני מיליון איש עברו לפני ארונו. ב-21 באפריל 1986, במלאת שנה לפטירתו, נחקק חוק, המכריז כי על אף שלא זכה לשאת בפועל במשרת הנשיא, ייחשב נווס לכל דבר ועניין כאחד מנשיאי ברזיל.
שדה התעופה הבינלאומי טנקרדו נווס בבלו הוריזונטה קרוי על שמו.
משפחה
נווס היה נשוי לריזולטה נווס, ולזוג היו שלושה ילדים. בשנת 2002 נבחר נכדו, אאסיו נווס, למושל מדינת מינאס ז'ראיס.
ארצ'ר ג'ון פורטר מרטין
ארצ'ר ג'ון פורטר מרטין (באנגלית Archer John Porter Martin; 1 במרץ 1910 – 28 ביולי 2002) היה כימאי בריטי, זוכה פרס נובל לכימיה לשנת 1952 (במשותף עם ריצ'רד לורנס מילינגטון סינג') על המצאת שיטת הכרומטוגרפיה למקוטעין.
ביוגרפיה
מרטין נולד בלונדון, אביו היה רופא. הוא למד בבית ספר בדפורד עד שנת 1929 ולאחר מכן למד באוניברסיטת קיימברידג' וסיים את לימודיו בשנת 1932.
לאחר שסיים את לימודי התואר הראשון החל לעבוד במעבדה לכימיה פיזיקלית, ולאחר שנה קיבל משרה במעבדות דאן. בשנת 1938 עבר לעבוד באגודה למחקר בצמר בלידס.
בין השנים 1946 עד 1948 היה ראש חטיבת הביוכימיה של חברת " Boots Pure Drug" בנוטינגהאם, ובשנת 1948 הצטרף לצוות של מועצת המחקר הרפואי - בהתחלה במכון ליסטר, ולאחר מכן במכון הלאומי למחקר רפואי.
בשנת 1952 התמנה לתפקיד ראש החטיבה לכימיה פיזיקלית במכון הלאומי למחקר רפואי, ושימש יועץ כימי בין השנים 1956 עד 1959.
מרטין התמחה בביוכימיה ובטכניקות שהניחו את היסודות לשיטת הכרומטוגרפיה, שיטה המאפשרת הפרדה של חומרים המצויים בתערובת. את שיטת הכרומטוגרפיה למקוטעין פיתח במהלך עבודה על הפרדה של חומצת אמינו. על המצאת שיטה זו זכה בפרס נובל לכימיה בשנת 1952, יחד עם ריצ'רד לורנס מילינגטון סינג.
היה נשוי עם שני בנים ושלוש בנות. בשנותיו האחרונות סבל ממחלת אלצהיימר.
Netstat
הפקודה netstat (הלחם של network statistics) מציגה את החיבורים הפעילים, טבלאות ניתוב וסטטיסטיקות של התעבורה הנכנסת והיוצאת מהמחשב לרשת (רשת מקומית ו/או רשת האינטרנט). הפקודה קיימת במערכות ההפעלה Unix ודומותיה (למשל Mac OS, לינוקס ו-BSD), וחלונות NT. הפקודה משמשת לזיהוי תקלות ולהערכת כמות התעבורה היוצאת והנכנסת ברשת.
מבנה הפלט
הפלט של הפקודה מורכב ממספר עמודות:
אבטחת המחשב האישי ברשת
הפקודה netstat יעילה באיתור רוגולות מכיוון שלרוב הן יוצרות התקשרויות למחשבים ברשת האינטרנט. עם זאת, מכיוון שהפקודה עובדת רק בשכבת התעבורה של מודל ה-TCP/IP, היא לא יכולה לגלות תוכנות שעובדות בשכבות נמוכות יותר (לדוגמה דרייברים בשכבה הפיזית).
היסטוריה
הפקודה netstat הופיעה לראשונה בגרסה 4.2 של BSD. במערכת Windows 95 הוסבה התוכנה גם לשורת הפקודה של חלונות כחלק מהשימוש במימוש של קוד ה־IP מ־BSD שם.
במערכות לינוקס היא מומשה מחדש ובצורה לא לגמרי תואמת כחלק מהחבילה net-tools. אולם פיתוחה של חבילה זו הופסק וחבילת iproute, מחליפתה, כוללת את הפקודה המקבילה ss (קיצור של Sockets Statatistics).
Black Swan Records
Black Swan Records (מילולית: תקליטי ברבור שחור) הייתה חברת התקליטים המשמעותית הראשונה בבעלות אפרו-אמריקאים ושכל מערכי הניהול, ההפקה והשיווק שלה היו בשליטת אפרו-אמריקאים. החברה נוסדה ב-1921 בהארלם, ניו יורק על ידי הארי פייס (Harry Pace ) להקלטה ושיווק של מוזיקת ג'אז ובלוז על ידי אמנים אפרו-אמריקאים. המותג שוחזר בשנות ה-90 של המאה ה-20 לשם הוצאה מחדש של הקלטות קלאסיות שלה על גבי CD.
המותג "Black Swan Records" שימש גם את חברת איילנד רקורדס בבריטניה בין 1963 ל-1965, בלי קשר למותג של פייס.
תולדות החברה
החברה נוסדה כחלק מתנועת הרנסאנס של הארלם. מייסדה, הארי פייס, היה תלמידו של הוגה הדעות והאקטיביסט ויליאם אדוארד בורגהרד דו בויז ושותפו של "אבי הבלוז", ויליאם כריסטופר הנדי בחברה לכתיבת שירי והפצת דפי תווים. השניים עברו מדרום ארצות הברית לניו יורק ב-1920 והתיישבו בהארלם. פייס ראה בעיניים כלות כיצד המוזיקה המקורית שלהם מבוצעת על ידי אמנים לבנים, השרים, מנגנים ומוקלטים על גבי תקליטים בחברות בבעלות לבנים, שכמעט כל הצוות בהן לבן-עור ואם יש אפרו-אמריקאים, הרי שהם מתוגמלים לרוב באופן מבזה. לפיכך גמלה בליבו להקים חברה שתשנה את מצב הדברים. כך יצר (ללא הנדי) את חברת Pace Phonograph Company ואת מותג ההקלטות Black Swan Records. אחד מחברי ההנהלה של החברה היה וו.א.ב דו בויז. מועסקו הראשון היה פלטשר הנדרסון שהיה אחראי על העיבוד המוזיקלי, הוא גם ניגן בפסנתר בכל ההקלטות המוקדמות. כן העסיקה החברה להקת נגני אולפן קבועה.
בקיץ 1921 הוחתמה בחברה הזמרת את'ל ווטרס. תקליטה הראשון, שכלל שני שירים, Down Home Blues ו-Oh Daddy, היה להצלחה מסחרית גדולה, מכר למעלה מ-500 אלף עותקים בחצי שנה, וסיפק לחברה את להיטה הראשון ובסיס כלכלי איתן להמשך. אולם באותה עת החמיץ פייס את ההזדמנות להחתים את אחת מזמרות הבלוז הגדולות של כל הזמנים, בסי סמית שלא עברה את האודישן שלו ושנתיים לאחר מכן הפכה לאחת הזמרות המצליחות ביותר של חברת קולומביה רקורדס. בסתיו אותה שנה הוציא פייס את אמניו לסיבוב הופעות באולמי וודוויל תחת הכותרת: Black Swan Troubadours Featuring the Famous phonographic Star Ethel Waters ("הטרובדורים של חברת Black Swan מציגים את כוכבת הפונוגרף המפורסמת את'ל ווטרס"). סיבוב ההופעות הופיע ב-53 ערים ב-22 מדינות. פייס דאג ליחסי ציבור בדמות מודעות וסיפורי צבע שהתפרסמו בעיתונים, וסיבוב ההופעות הפך להצלחה גורפת, שהובילה להכרה בקנה מידה לאומי ולדברי שבח מצד נגנים כלואי ארמסטרונג. החברה העסיקה להקת נגני אולפן בנוסף ללהקה שהופיעה בסיבוב ההופעות והפיקה מוזיקה בתחומים נוספים כגון שירת מקהלה. באפריל 1922 רכש פייס מפעל להדפסת תקליטים ואת חברת התקליטים Remington Phonograph Corp.
הצלחת החברה הובילה לעלייה תלולה בשכרם ותנאי עבודתם של מוזיקאים אפרו-אמריקאים גם בחברות המתחרות. ב-1923 התפרסמה העובדה שפייס, על אף שהצהיר על "טוהר שחור", השתמש גם במוזיקאים לבנים והקליט הרכבים לבנים. פרסום זה גרם נזק כבד לחברה. הזמנות בוטלו וחוזים לא חודשו. במאי 1924 הכריז פייס על החברה כפושטת רגל. קטלוג ההקלטות של החברה נרכש על ידי סרטי פרמאונט.
בשנות ה-90 רכש ג'ורג' באק ג'וניור (.George Buck Jr) מחברת Jazzology את קטלוג Black Swan והוציא לאור כמה דיסקים עם הקלטות קלאסיות של המותג משנות העשרים.
קפונה (סרט)
קפונה (באנגלית: Capone) הוא סרט פשע ביוגרפי אמריקאי שכתב, ביים וערך ג'וש טראנק, עם טום הארדי בתפקיד הראשי בתור הגנגסטר הידוע לשמצה אל קפונה. הסרט מתמקד בקפונה לאחר גזר דין שנגזר עליו של 11 שנות מאסר בבית הסוהר באטלנטה כשהוא סובל מעגבת.
הסרט שהיה אמור לצאת לאקרנים ב-12 במאי 2020, הופץ על ידי Vertical Entertainment כוידאו על פי דרישה.
עלילה
אל "פונזו" קפונה, איש עסקים אכזרי וחסר רחמים ששלט על שיקגו באגרוף ברזל, היה הגנגסטר ידוע לשמצה והחשש הגדול ביותר של החברה האמריקאית. בגיל 47, אחרי כמעט עשור בכלא, דמנציה שמחמירה, עברו הופך להיות נוכח ומוחשי כשזיכרונות מספרים את מוצאו האלים והברוטלי.
הפקה
כבר באוקטובר 2016 הוכרז כי טום הארדי יככב בתפקיד אל קפונה בסרט בשם "פונזו", אותו יביים, יכתוב ויערוך ג'וש טראנק. הצילומים תוכננו בתחילה לקיץ 2017, כאשר הרדי הודיע כי הוא ישוחרר מתישהו בשנת 2018. בהמשך נודע כי הארדי במקום זאת יתעסק בהשלמת צילומי הסרט "ונום" בשנת 2017 ובמרץ 2018 הכריז על פונזו בתור הפרויקט הבא שלו. בהמשך אותו חודש הצטרפו לצוות השחקנים לינדה קרדליני, מאט דילון, קייל מקלכלן, קתרין נרדוצ'י, ג'ק לודן, נואל פישר וטילדה דל טורו, בעוד הצילומים החלו בפועל ב-2 באפריל בניו אורלינס בשנת 2019. ב-15 באפריל 2020, שוחרר הטריילר הרשמי הראשון ונודע כי שם הסרט הוא Capone.
הפצה
הסרט הופץ כוידאו לפי דרישה ב-12 במאי 2020, על ידי Vertical Entertainment ולא לבתי הקולנוע, בעקבות מגפת הקורונה.
לורה (טיל)
לורה או LORA (ראשי תיבות באנגלית של LOng Range Artillery), הוא טיל קרקע-קרקע מתוצרת מפעל מלמ של התעשייה האווירית לישראל. זהו טיל לטווח של עד 400 ק"מ, בעל מנוע דלק מוצק ודיוק מרבי (CEP) של כ-10 מטרים. לורה מונחה באמצעות INS-GPS ומסוגל לשאת ראש קרב (רש"ק) של 400 או 600 ק"ג, לפי מטרות השימוש.
קיומו של הטיל נחשף בתחילת נובמבר 2003, כאשר ניסוי שיגור סודי מעל לים שודר בטעות ברשת לוויינית בינלאומית ונקלט ברחבי המזרח התיכון. את הסיפור הביא אז ערוץ 10 בטלוויזיה. אותו ניסוי נכשל אז, כאשר הטיל יצא משליטה וצנח לים. הניסויים הבאים הוכתרו כהצלחה. במאי 2020 בוצע ניסוי מוצלח בלורה שכלל שיגור שני טילים מכלי שיט, אחד לטווח 90 ק"מ והשני לטווח 400 ק"מ, ושניהם פגעו במטרה.
המתחרים בולטים של לורה הם ה-ATACMS האמריקאי, ה-איסקנדר הרוסי וה-WS-3 הסיני.
משתמשים
בסוף 2016 פורסם כי צה"ל שוקל לרכוש טילי לורה, אבל הדבר לא יצא אל הפועל עד לסוף 2020, בעיקר בשל התנגדות חיל האוויר וגורמים נוספים במערכת הביטחון.
במרץ 2017 פורסם כי פולין תרכוש טילי לורה במאות מיליוני דולרים.
טילי הלורה נמכרו גם להודו. ואף קיים שיתוף פעולה לייצור משותף של הטיל.
קלאוס מריה ברנדאואר
קלאוס מריה ברנדאואר (בגרמנית: Klaus Maria Brandauer; ) הוא שחקן קולנוע ובמאי אוסטרי, זוכה פרס גלובוס הזהב ומועמד פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1985 על תפקידו בסרט "זיכרונות מאפריקה".
ביוגרפיה
נולד כקלאוס גאורג שטנג (Steng) בעיירה האוסטרית באד אוסזה (Bad Aussee), בנם של מריה ברנדאואר, במאית ותסריטאית קולנוע וטלוויזיה, ושל גיאורג שטנג, עובד מדינה.
קריירה
החל לעסוק במשחק מקצועני ב-1963, לאחר תקופה על בימות התיאטרון ובתוכניות הטלוויזיה המקומית הופיע בשנת 1972 בסרט הקולנוע "קשר זלצבורג". ב-1981 קיבל תפקיד הראשי בדרמה הונגרית זוכת פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר "מפיסטו" בה גילם את הנדריק הופגן, שחקן תיאטרון בגרמניה הנאצית הזונח את מצפונו כדי לשמור על מעמדו כשחקן גרמני מהשורה הראשונה. על הופעתו בסרט קיבל את פרס השחקנים במסגרת "פסטיבל קאן".
שרה בן-ראובן
שרה בן-ראובן (נולדה ב-7 בספטמבר 1937) היא חוקרת ספרות ומרצה בגמלאות למקרא וספרות במכללת סמינר הקיבוצים.
קלאוס מריה ברנדאואר
קריירה
תפקידו המשכנע בסרט הקנה לברנדאואר את תפקיד הנבל בסרט הלא רשמי בסדרת סרטי ג'יימס בונד, "לעולם אל תאמר לעולם לא", בו הופיע בדמותו של מקסימיליאן לארגו, יזם עשיר שמצליח לגנוב שני טילי שיוט גרעיניים. כן גילם בדרמה ההונגרית "קולונל רדל" את דמותו הביוגרפית של קצין ביון בצבא האוסטרו-הונגרי אלפרד רדל שהואשם בריגול לטובת רוסיה.
שרה בן-ראובן
אודות
נולדה בתל אביב כשרה אפרַימי להורים יוצאי פולין וליטא. למדה בבית הספר היסודי לדוגמה ובתיכון עירוני א' בתל אביב. בין השנים 1955 ל-1957 שירתה בנח"ל.
קלאוס מריה ברנדאואר
קריירה
בשנת 1985 השתתף בדרמה הביוגרפית של סידני פולאק "זיכרונות מאפריקה", בסרט הופיע בתור הדוכס השוודי ברור בליקסן לו נישאת העלמה הדנית קארן (מריל סטריפ). על משחקו בסרט היה ברנדאואר מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר וזכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע.
שרה בן-ראובן
אודות
סיימה תואר ראשון (1961) ושני (1971) בהיסטוריה של עם ישראל ומקרא באוניברסיטה העברית בירושלים. שימשה במשך שנים מורה למקרא בתיכון ברחובות. בשנת 1973 החלה לשמש כמרצה למקרא וספרות במכללת סמינר הקיבוצים, תפקיד בו החזיקה עד לשנת 2003.
הייתה נשואה לאברהם בן-ראובן, פרופסור לכימיה באוניברסיטת תל אביב, ממנו התאלמנה ב-2020, ולהם שלושה ילדים.
קישורים חיצוניים
מכּתביה:
קלאוס מריה ברנדאואר
קריירה
בשנת 1999 שיחק ברנדאואר בסרט הטלוויזיה של רשת HBO האמריקאית, "נא להציג את דורותי דנדרידג'" על פי תסריט מאת שונדה ריימס, ובכיכובה של האלי ברי. בסרט גילמה ברי את הזמרת והשחקנית האפרו-אמריקאית דורותי דנדרידג' וברנדאואר גילם את במאי הקולנוע האוסטרי-הונגרי אוטו פרמינגר, ועבור תפקידו קיבל מועמדויות לפרס אמי ולפרס גלובוס הזהב לשחקן משנה במיני-סדרה או סרט טלוויזיה.
חיים אישיים
ברנדאואר היה נשוי מ-1963 לקארין ברנדאואר עד לשנת 1992, לזוג נולד ילד אחד.
קיבל דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת ת"א. ב-2003 הגיע ברנדאואר לישראל בתור אורח כבוד של "פסטיבל חיפה".
פלטרו ואני
פלטרו ואני (בספרדית: Platero y yo) הוא אחד מספריו המפורסמים ביותר של המשורר והסופר הספרדי חואן רמון חימנס. הספר ראה אור לראשונה, בגרסה חלקית שכללה שישים ושלושה פרקים בלבד, בשנת 1914, וגרסתו המלאה, בת המאה שלושים ושמונה פרקים, התפרסמה שלוש שנים מאוחר יותר, בשנת 1917. הספר תורגם לשפות רבות.
שמו של חתן פרס נובל, חואן רמון חימנס, נקשר אחת ולתמיד בדמות החמור פלטרו, אחד משני הגיבורים הראשיים ביצירה. הספר מגולל את מערכת היחסים בין חמור כפרי לבין משורר האוהב אותו אהבת נפש, וזהו אינו רק ספרו המפורסם ביותר של יוצרו, אלא גם אחד הספרים האוניברסליים ביותר בספרות שנכתבה בלשון הספרדית במאה העשרים. אף-על-פי-כן, ואולי דווקא משום כך, נפל הספר קורבן להצלחתו הגורפת. כותבו עצמו מחה עוד בחייו נגד הקריאה השטחית ביצירה, קריאה שהשאירה את הספר ברמה הרדודה של קובץ אנקדוטות סנטימנטליות.
לדברי חימנס, הוא התחיל לכתוב את הספר בסוף שנת 1905 או בתחילת 1906, וחזר וערך אותו בין השנים 1912 ו-1914, כאשר היה בדעתו לפרסם מהדורה מקוצרת של היצירה, מהדורה שנועדה לילדים ואכן ראתה אור במדריד בדצמבר של שנת 1914. דברי הסופר בפתח המהדורה הראשונה של הספר מכונים "הערה לַמבוגרים שיקראו את הספר הזה לִילדים", ועולמו של פלטרו מדומה בהם ל"אי של חסד, של רעננות ושל אושר, תור הזהב של הילדים". דימוי זה מבוסס על התפישׂות האפלטוניות שהסופר דגל בהן לאורך כל חייו, והאי הרוחני אשר צנח מן השמים ושלבו של המשורר יוצא אליו הוא גן-העדן האבוד של הילדוּת, תקופה עתירת כמיהות אשר לא תחזור ותישנה, זמן של ציפיות וחלומות שחלקם לא יתגשמו לעולם. במבוא לספר שפרסם בשנת 1932, העלה המשורר את שלושת הרעיונות שעמדו בבסיס בחירתו בקטעים ששולבו ביצירה: תיאור רגשות, רוחניות מוארת ואידיאליזם חופשי. היוצר היה משוכנע כי שילוב השירה והטבע יצליחו לעורר בילד ובמבוגר כאחד דמיון בשלושה מישורים – הרגשי-אמנותי, הרוחני והאידיאליסטי. בדגם היצירה שהרכיב חימנס ישנם יסודות רבים המיועדים ליצירת הזדהות אגב הקריאה, ואף-על-פי שהסופר מצהיר כבר בפתח ספרו כי היצירה נועדה לילדים, הרי קוראיה הנלהבים ביותר הם לא פעם דווקא מבוגרים, אשר לא ויתרו על הילד שבהם אלא היטיבו לשַׁמרו.
אפשר אמנם לקרוא את היצירה כספר שירה פשוט על קשר רגשי עמוק בין יוצר רגיש, משורר צעיר, לבין החמור הקרוב ללבו ועל הזיקה בין שני אלה לבין המקום שהם חיים בו ולבין יושביו. אולם לא בכדי מצאו קוראי הטקסט וחוקריו רבדים רבים ביצירה ופרשנויות מגֻוונות לקטעים הכלולים בה. אחדים הדגישו את חשיבות עולם הטבע וסממניו בתיאור מכלול הרגשות של היוצר והקשר בינו לבין חמורו; אחרים שניתחו את היצירה העדיפו לשים את הדגש על תפישׂותיו ההומניסטיות של היוצר ועל דרכו להביע מחאה חברתית ופוליטית באמצעות קטעי הפרוזה הלירית שכתב בספר; והיו גם מי שראו את עיקר העיקרים של הספר בתיעוד אישי בעל ייחוד אנתרופולוגי, היסטורי וספרותי גם יחד: תיעוד מפרי עטו של הסופר והמשורר לכפר מוֹגֵר ולסביבתו, מחוז אנדלוסיה, בכלל. ואכן, בגלל היקפם המצומצם של קטעי הספר, בשל מספרם המרובה ומפאת רבגוניותם התוכנית, יכול כל קורא לגלות בכתוב קשת רחבה של תחומי עיסוק ועניינים שונים.
ב-12.12.14 לציון 100 שנה לצאת הספר יצרה חברת גוגל שרבוט גוגל בדמות החמור מהספר.
תרגום לעברית
תרגומו העברי הראשון, מאת עמנואל אולסבנגר, התפרסם בהוצאת עם עובד בשנת 1956. בשנת 2006 ראה אור תרגום של רמי סערי בהוצאת כרמל, ובשנת 2021 יצא לאור תרגום חדש של הספר, פרי עטם של שמואל רגולנט ושמואל בנג'ו, בהוצאת גמא.
יחסי ארצות הברית–יוון
יחסי ארצות הברית–יוון, הידועים גם בשם היחסים האמריקאים-יוונים, מתייחסים אל היחסים הבילטרליים בין ארצות הברית ויוון.
בשל הקשרים ההיסטוריים, הפוליטיים, התרבותיים והדתיים החזקים בין שני העמים, יוון וארצות הברית מנהלות כיום יחסים דיפלומטיים מצוינים, והן מחשיבות אחת את השנייה כבעלות ברית. היחסים הדיפלומטיים המודרניים בין שתי המדינות נכונו בשנות ה-30 של המאה ה-19 אחרי מלחמת העצמאות היוונית ונחשבים כיום ידידותיים.
ליוון וארצות הברית ישנם קשרים היסטוריים, פוליטיים ותרבותיים ארוכי טווח המבוססים על מורשת מערבית משותפת, ערכים דמוקרטיים משותפים, ועל היותן בעלות ברות בימי מלחמת העולם הראשונה, מלחמת העולם השנייה, מלחמת קוריאה, המלחמה הקרה והמלחמה בטרור. ממשלות שתי המדינות מקיימות שיתוף פעולה הדוק בתחומי הכלכלה, האנרגיה, המסחר, הטכנולוגיה, האקדמיה, המדעים, המשפט, המודיעין והצבא, וכן באמצעות ארגונים בינלאומיים רבים כדוגמת הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (OSCE), הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי (OECD), ארגון האמנה הצפון-אטלנטית (נאט"ו) והאומות המאוחדות.
ארצות הברית היא המשקיע הזר הגדול ביותר ביוון; ההשקעות הישירות של ארצות הברית ביוון היו נאמדו בסך כ-4.5 מיליארד דולר אמריקני ב-2006.
ליוון שגרירות בוושינגטון הבירה, וקונסוליות במספר ערים אמריקאיות. לארצות הברית שגרירות באתונה וקונסוליה כללית בסלוניקי.
היסטוריה
הטיוטה הראשונה של דוקטרינת מונרו בשנת 1823, כללה שבחים על המורדים היוונים שהובילו מרי נגד האימפריה העות'מאנית. דעת הקהל האמריקנית תמכה ביוון. עם זאת, מזכיר המדינה של ארצות הברית, ג'ון קווינסי אדמס, התנגד בתוקף לכך והפסקה על התמיכה ביוונים הושמטה. הטקסט הסופי הראה שהקבינט של ארצות הברית לא התכוון להתערב בעניינים אירופים. עם זאת, כפי שמראה הסופר אנג'לו רפוס, אזרחים פרטיים, בהם נדבנים, מיסיונרים ופעילים פוליטיים בהשראת חזון יוון העתיקה, היו להוטים להיות מעורבים בעניינים היווניים.
ב-9 בנובמבר 1837 הכירה ארצות הברית הכרה דיפלומטית בעצמאותה של יוון, כאשר ציר ארצות הברית בלונדון חתם על הסכם המסחר והניווט עם הציר היווני בלונדון. אירוע זה סימן את המשא ומתן הראשון של ארצות הברית עם יוון וייצג את ההכרה האמריקאית ביוון כמדינה עצמאית עוד בתחילת העשור הראשון של המאה ה-19. באותה השנה, הקונסול האמריקני הראשון, גרגורי א. פרדיצ'ריס, נכנס לתפקידו באתונה. אמנה זו של אמצע המאה ה-19 הקימה את היחסים האמריקאים-יוונים בין השאר על מנת לסייע בשחרורה מן האימפריה העות'מאנית ולהקים את יוון כמדינה נפרדת ממנה.
מלחמת העולם השנייה
ארצות הברית הייתה פעילה במתן סיוע הומניטרי ליוון לאחר ההרס שנגרם לה במלחמת העולם הראשונה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, התנגדה ארצות הברית לתוכניתה של הממלכה המאוחדת להחזיר את גאורגיוס השני, מלך היוונים ליוון מאחר שהיה קשור קשר הדוק עם הפשיזם. במקום זאת, סייעה ארצות הברית לכונן את משרת העוצר ולא התנגדה למאמצים הבריטיים להביס את המורדים הקומוניסטים.
הבריטים מילאו תפקיד מפתח בסיוע לממשלת יוון בלוחמתה במרד הקומוניסטי. כאשר משברה הפיננסי אילצה לצמצם את נוכחותה ביוון, הבריטים הפנו תפקיד זה לארצות הברית ב-1947.
דוקטרינת טרומן
ארצות הברית התעלמה במידה רבה מיוון, כי הייתה בתחום הבריטי. השמאל הקיצוני החרים את הבחירות במרץ 1946; והן נערכו תחת פיקוח בינלאומי. מאחורי הקלעים ניסו דיפלומטים אמריקאים לשכנע את הממשלה היוונית לצמצם בצורה חדה את רמת השחיתות. הלחימה פרצה ב-1946, כשהארגון הקומוניסטי קיבל נשק ובסיסים מעבר לגבול עם יוגוסלביה. לונדון הודיעה בחשאי לוושינגטון בפברואר 1947 כי המימון שלה ייגמר תוך שבועות ספורים. המשבר היה בהישג יד והממשל החליט לפעול באופן נחרץ. מנהיגי הממשל האמינו כי מזרח הים התיכון בשל להשתלטות קומוניסטית חמושה, ועכשיו על בריטניה להסיג את כוחותיה ואת כספה מיוון. במלחמת האזרחים ביוון, הפרטיזנים הקומוניסטים שאורגנו במקור כדי להילחם בגרמניה הנאצית נתמכו במידה ניכרת על ידי יוגוסלביה בראשות יוסיפ ברוז טיטו, אך לא זכו לתמיכת ברית המועצות.
נשיא ארצות הברית הארי טרומן זכה לתמיכה דו-מפלגתית במרץ 1947 על הדוקטרינה שלו, שהעניקה 300 מיליון דולר לסיוע צבאי וכלכלי ליוון ועוד 100 מיליון דולר לטורקיה. אלה היו מענקים ולא הלוואות. טרומן הצהיר לקונגרס של ארצות הברית ב-12 במרץ:
במובן הרחב יותר, דוקטרינת טרומן יצרה מדיניות שבלמה את הסובייטים, שבה תתנגד ארצות הברית בחריפות להתפשטות הקומוניזם. המדיניות נועדה לדחות כל אסטרטגיית החזרה על מנת לסיים את השלטון הקומוניסטי היכן שהוא כבר קיים.
השסע בין טיטו לסטלין וכן סיוע אמריקאי סייעו לממשלת יוון לשרוד; בשנת 1949 היא זכתה במלחמת האזרחים. הסיוע הצבאי והכלכלי של ארצות הברית לטורקיה הוכיח גם הוא יעילות. בטורקיה לא אירעה מלחמת אזרחים, והיא מומנה היטב בשנות ה-50 של המאה ה-20. שתי המדינות הצטרפו לנאט"ו ב-1952. ארצות הברית סיפקה ליוון יותר מ-11.1 מיליארד דולר במסגרת סיוע כלכלי וביטחוני לאחר 1946. התוכניות הכלכליות הופסקו בהדרגה ב-1962, אך הסיוע הצבאי נמשך. בשנת הכספים 1995, יוון הייתה המדינה לסיוע הביטחוני הרביעי בגודלו של ארצות הברית, וקיבלה הלוואות בסך 255.15 מיליון דולר דרך מימון צבאי זר.
ב-1953 נחתם הסכם שיתוף הפעולה הביטחוני הראשון בין יוון וארצות הברית, אשר כונן את הקמתם ותפעולם של מתקנים צבאיים אמריקאים בשטחים יווני.
מסחר והשקעות זרות ישירות
מרבית המוצרים היווניים המיוצאים לארצות הברית כוללים מוצרי נפט, מלט, טבק, מוצרי פרווה, שמן זית, שיש, מוצרי הלבשה ומוצרי פלדה. מאידך, היבוא האמריקאי ליוון כולל בעיקרו מוצרים תעשייתיים וחקלאיים, ציוד תקשורתי, מחשבים וציוד אלקטרוני, פריטים רפואיים ומוצרי עץ. על אף שארצות הברית הטילה הגבלות על ייבוא של מוצרים חקלאיים טריים או מעובדים מסוימים, קיים חופש מלא במכירת מוצרים תעשייתיים יווניים בכל השוק האמריקאי. ההסכם בין האיחוד האירופי לארצות הברית שנחתם במאי 1993 מאפשר לארגונים יוונים גישה לחוזים ציבוריים בארצות הברית. המסחר בין שתי המדינות הסתכם בכמעט מיליארד דולר בשנת 2010. בשל המשבר הכלכלי העולמי ב-2008 אשר השפיע לרעה על כלכלת יוון, אלפי חברות אמריקאיות העבירו את פעילותן ממדינות בחבל הבלקן ומאיטליה ליוון בשל עלויות ייצור נמוכות יותר.