cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרבז מושארף
גנרל פרבז מושארף (באורדו: پرویز مشرف; 11 באוגוסט 1943 – 5 בפברואר 2023) היה מדינאי פקיסטני. כיהן כנשיא פקיסטן בשנים 1999–2008. תפס את השלטון בהפיכה צבאית ב-12 באוקטובר 1999 ושלט בפקיסטן עד התפטרותו ב-18 באוגוסט 2008. בדצמבר 2019 נדון למוות על ידי בית דין בפקיסטן בעוון בגידה. המשפט התקיים בהיעדרו לאחר שגלה לדובאי. נחשב למנהיג מתון ומקורב למערב.
Instruction
הופעות חיות
ב-18 באוגוסט 2017 הצטרף ג'ונס לדמי לובאטו בבוקר טוב אמריקה, שם ביצעו את הביצוע הראשון בטלוויזיה של השיר. ב-10 בנובמבר 2017 ביצעו ג'ונס, לובאטו וסטפלון דון את השיר לראשונה יחד בתוכנית BBC Sounds Like Friday Night. ביוני 2018 הצטרף ג'ונס לדמי לובאטו במהלך סיבוב ההופעות Tell Me You Love Me World Tour כדי לבצע את השיר "Instruction" בכל המופעים בממלכה המאוחדת למעט ברמינגהאם.
פרבז מושארף
שנים מוקדמות
מושארף נולד בעיר דלהי שבהודו, וגדל בעיר קראצ'י שבפקיסטן. הוריו היו משכילים ובני המעמד הבינוני. אביו עבד במשרד החוץ הפקיסטני, ושירת מספר שנים בטורקיה עם משפחתו.
Instruction
שימוש בתקשורת
השיר מופיע בפרק העשירי בסדרת הטלוויזיה עושות כותרות. השיר נכלל במשחק Just Dance 2018. השיר התנגן גם במהלך תחרות בגדי הים של מיס תבל לשנת 2017. הוא משומש גם בפרסומת טלוויזיה של הנקל לשנת 2018 בבריטניה.
פרבז מושארף
שנים מוקדמות
בשנת 1958 סיים את לימודי התיכון בקראצ'י והחל ללמוד בקולג' פורמן, קולג' פרטי יוקרתי בלאהור.
שירות צבאי
בשנת 1961 התקבל לאקדמיה הצבאית בקאקול, ובשנת 1964 הוצב כקצין ביחידת תותחנים. בשנת 1967 קודם לדרגת סרן, והתנדב לשרת ביחידת הקומנדו של הצבא. במלחמה נגד הודו בשנת 1971 שירת כמפקד פלוגת קומנדו, ובהמשך פיקד על יחידות תותחנים ודיוויזיה משוריינת. בשנת 1991 מונה למפקד דיוויזיה רגלית, ובשנת 1995 מונה למפקד חיל תקיפה מובחר. בשנת 1998 מונה לרמטכ"ל הצבא.
כנשיא פקיסטן
ב-12 באוקטובר 1999, ראש הממשלה נוואז שריף (נבחר בשנת 1997) ניסה להדיחו מתפקיד הרמטכ"ל, במסגרת ניסיונו למנות מקורבים לתפקידי מפתח במטרה להגדיל את כוחו (כפי שעשה בבית המשפט העליון ובממשל האזרחי). בנוסף, ניסה שריף לשנות את החוקה, כדי למנוע בקרה על השלטון. שריף ניסה למנוע ממטוסו של מושארף לנחות בקראצ'י, וקצינים בכירים של הצבא החליטו להשתלט על שדה התעופה כדי לאפשר את נחיתתו של מושארף ואת הפיכת השלטון. שריף נעצר והוגלה, ומושארף הפך לשליט המדינה. הוא מונה רשמית לנשיא ב-20 ביוני 2001.
בהוראת בית המשפט העליון נערכו בפקיסטן בחירות כלליות באוקטובר 2002, בהן נבחר מושארף. בזכות הסכם קואליציוני שנחתם עם מפלגה אחרת, הוא נהנה מרוב של שני שלישים בפרלמנט, שאישר תיקון לחוקה שהסדיר את חוקיות ההפיכה של 1999.
במסגרת המלחמה בטרור שיזמה ארצות הברית בעקבות פיגועי 11 בספטמבר 2001, נחשבה פקיסטן בהנהגת מושארף לבעלת ברית מרכזית של ארצות הברית, בעיקר במלחמת אפגניסטן.
ב-2005 חלה התקרבות מסוימת בין פקיסטן לבין מדינת ישראל. ב-1 בספטמבר 2005 נפגשו בטורקיה שר החוץ של ישראל ושר החוץ של פקיסטן. שבועיים לאחר מכן, ב-14 בספטמבר, נפגש ראש ממשלת ישראל אריאל שרון במסדרונות האו"ם עם הנשיא מושארף ושני האישים לחצו ידיים. ב-18 בספטמבר נפגש הנשיא מושארף עם מנהיגי הקהילות היהודיות בארצות הברית וכינה את המפגש "אירוע היסטורי".
ב-14 בדצמבר 2005 נכשל ניסיון התנקשות בו על ידי "צבא השחרור הבלוצ'י" המבקש עצמאות לחבל בלוצ'יסטן.
ב-2006 הצהיר כי מדינתו מוכנה לוותר על תביעותיה הטריטוריאליות בחבל קשמיר אם תקבל הודו את תוכנית השלום שלו, הכוללת הסגת כוחות וממשל עצמי בקשמיר.
שנתו האחרונה כנשיא וסיום כהונתו
באוקטובר 2007 זכה מושארף בבחירות לנשיאות, אך נאלץ להמתין לאישור מבית המשפט העליון לגבי חוקיות הבחירות, מאחר שעדיין כיהן כמפקד הצבא. בנובמבר 2007 הכריז על מצב חירום, שהסביר כתגובה לעלייה באלימות החמושים האסלאמיים. במהלך מצב החירום פיטר את נשיא בית המשפט העליון, כדי לסלול את הדרך לאישור מינויו מחדש לנשיא על ידי שופטים אוהדים יותר.
בספטמבר 2008 לאחר שהודיע על התפטרותו חודש קודם לכן, הוא הוחלף על ידי אסיף עלי זרדארי ממפלגת העם של פקיסטן. לאחר מכן יצא מושארף לגלות מרצון בלונדון שנמשכה ארבע שנים. למרות איומים על חייו מצד הטליבן וגורמים נוספים, שב מושארף ב-24 במרץ 2013 לפקיסטן במטרה להתמודד בבחירות הכלליות הקרבות. בעת שהותו בגלות הוציא בית המשפט בפקיסטן צו מעצר למושארף על מעורבותו, לכאורה, בהתנקשויות בחייהם של בנזיר בהוטו ושל אכבר בוגטי. מאוחר יותר הוא נפסל על ידי בית המשפט העליון של פקיסטן מהשתתפות בבחירות. באפריל 2013 נעצר מושארף במעצר בית בביתו. ב-2014 החל משפטו ובדצמבר 2019 נדון למוות על ידי בית דין בפקיסטן בעוון בגידה. המשפט התקיים בהיעדרו לאחר שגלה לדובאי.
נפטר ב-5 בפברואר 2023 לאחר שנאבק במחלת העמילואידוזיס.
דובוני אכפת לי ובני דודים
דובוני אכפת לי ובני דודים (באנגלית: Care Bears and Cousins) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית בהנפשה ממוחשבת לילדים, המשמשת כספין אוף לסדרה "דובוני אכפת לי: ברוכים הבאים לארץ אכפתיה" המבוססת על זיכיון המדיה "דובוני אכפת לי" שבבעלות American Greetings. הסדרה הוכרזה באוקטובר 2014, ובוימה על ידי אנדרו יאנג.
לסדרה הופקו שתי עונות שכל אחת מהן כוללת שישה פרקים באורך 22 דקות, כאשר היא הופצה במקור בנטפליקס ארצות הברית. העונה הראשונה עלתה לשירות הסטרימינג ב-6 בנובמבר 2015, ואילו השנייה עלתה ב-5 בפברואר 2016. בישראל הסדרה שודרה לראשונה בדיבוב עברי בערוץ הופ! בשנת 2016.
תקציר העלילה
בני הדודים של דובוני אכפת לי מגיעים לארץ אכפתיה, שם יחד עם הדובונים הם לומדים על חשיבות הדאגה לזולת ומגלים כוחות "בטן פלא" חדשים שעוזרים להם להתמודד עם הפחדים שלהם.
מדבבים
הדיבוב העברי בוים על ידי גדי לוי, והופק על ידי מעיין שניידר-משה.
רצח חוקרי המשלחת הבריטית בסיני ב-1882
רצח חוקרי המשלחת הבריטית בסיני היה אירוע שהתרחש בחצי האי סיני ב-1882, במהלך המרד המצרי נגד הבריטים. הנרצחים היו אנשי משלחת בריטית שביקשה לשאת ולתת עם הבדואים בסיני כדי שיימנעו מתמיכה במורדים.
בשנת 1882 פרץ במצרים מרד עוראבי, מרד אנטי-בריטי שבראשו עמד אחמד עוראבי. האנגלים התכוננו לדכא את המרד. כדי להבטיח שהשבטים הבדואים בסיני לא יכרתו ברית עם המורדים ויסייעו בידם, שיגרו הבריטים משלחת מיוחדת לאזור. מטרה נוספת של המשלחת הייתה לרכוש או לשכור גמלים מהבדואים, לצורכי הצבא הבריטי.
חברי המשלחת הגיעו אל סיני באוגוסט 1882 מאזור סואץ הם פנו לכיוון דרום-מזרח, והתקדמו דרך ואדי סודר אל מחוז חפצם - מצודת נח'ל, השוכנת במרכז חצי האי סיני. ב-11 באוגוסט, כששהתה המשלחת בקרבת מעיין הנקרא כיום, עין אבו רג'ום, היא הותקפה מהמארב על ידי בדואים משבטי תראבין וחויטאת. השייח' המלווה חטף את הכסף ונמלט, ואילו חמשת חברי המשלחת נהרגו.
אחרי דיכוי המרד במצרים ושיבת הבריטים אליה נלכדו הרוצחים. חמישה מהם הוצאו להורג, ואילו אחרים נידונו למאסר לתקופות שונות. משרד המלחמה הבריטי שיגר משלחת מיוחדת במטרה לאתר את גופות ההרוגים, ובראשה חוקר ירושלים הנודע, צ'ארלס וורן. אחרי מאמצים רבים, עלה בידי המשלחת לגלות את שרידי ההרוגים. חבריה אספו את העצמות הפזורות ובמקום נפילתם הציבו גל אבנים לזכרם. העצמות הובאו ללונדון וב-6 באפריל 1883, שמונה חודשים לאחר הרצח, נקברו בכבוד רב בקתדרלת סנט פול. במרתף הכנסייה קבוע בקיר לוח הקדשה המנציח את זכרם.
סומליה האיטלקית
סומליה האיטלקית (ידועה גם כסומלילנד האיטלקית) הייתה קולוניה של ממלכת איטליה משנות ה-80 של המאה ה-19 ועד לשנת 1941 (משנת 1936 חלק ממזרח אפריקה האיטלקית), באזור סומליה של היום שבקרן אפריקה.
היסטוריה
החל מסוף המאה ה-19 גברה ההתעניינות האירופית בשטחים שבקרן אפריקה כחלק מהמירוץ לאפריקה. האימפריות האירופיות חתמו על הסכמים עם הסולטאנים המקומיים בשביל להבטיח את שלטונם באזור. בסוף 1888 חתן הסולטאן יוסוף אל-קנדיד עם האיטלקים על הסכם שהפך את ממלכתו (סולטנות הוביו) לשטח חסות איטלקי. דודו ויריבו, הסולטאן בוקור אוסמן מסולטנות מג'רטן (Majeerteen) יחתום על הסכם דומה בשנה לאחר מכן. שני הסולטאנים האמינו שחתימה על הסכמי החסות יתרמו ליעדי ההתרחבות הטריטוריאליות שלהם. קנדיד קיווה לתמיכה איטלקית בסכסוך גבולות מול סולטנות זנזיבר, ואילו אוסמן (וגם קנדיד) האמינו שיוכלו להתרחב האחד על חשבון האחר, בתמיכת האיטלקים. כמו כן, שני הסולטאנים האמינו שהסכמי החסות ימנעו את כיבוש ממלכותיהם. האיטלקים מצדם, קיוו לנצל את הנמלים החשובים של המדינה הצחיחה, אשר יכלו לשמש להם בסיס לגישה ל תעלת סואץ ולמפרץ עדן. מאוחר יותר השתלטו האיטלקים גם על אזור קיסמאיו (Kismayo), שהיה כיבושם האחרון באזור סומליה ונשלט קודם לכן על ידי הבריטים.
בנוסף, מאחר שאיטליה המודרנית הפכה למדינת לאום רק ב-17 במרץ 1861, היא נכנסה למירוץ הקולוניאלי בשלב מאוחר; לכן הוגבל שטח ההתפשטות שלה לחלקים מצפון אפריקה שעדיין נשלטו בידי האימפריה העות'מאנית השוקעת, לחלק ממזרח אפריקה שטרם נתפס על ידי מעצמות אחרות במהלך המירוץ לאפריקה, ולאזורים בבלקן. היסטוריונים נוספים מציינים ביקוש איטלקי לאוכלוסיית הבקר בסומליה, אולם האינטרס המרכזי לשליטה איטלקית באזור היה הנמלים החשובים שלו.
פוליטיקאי איטלקי בשם צזארה קורנטי (Correnti) ארגן בשנת 1876 משלחת לאזור תחת "החברה האיטלקית החקלאית". בשנים הבאות הוקמו מספר רב של ארגונים וחברות שמטרתם חקירה והתיישבות באזורים אלו באפריקה; עודד השלטון האיטלקי את הרחבת ההתיישבויות, אולם לא איגד אותן תחת שלטון מוסמך אחד. כוח של חיילים מאזור אריתראה הצליח להביס כוחות איטלקיים ולגרום למותם של 500 חיילים. הפסד זה גרר את החלפת ראשי הממשלה באיטליה, דבר שהוביל לחתימת הסכם אוצ'ילי בשנת 1889 בין קיסר אתיופיה מנליק השני לאיטלקים.
ואולם "הסכם הידידות והמסחר" לא תרם להרגעת הרוחות, ובסופו של דבר פתחה איטליה בסביבות שנת 1895 במלחמה האיטלקית-אתיופית הראשונה. כוחות האיטלקים יצאו מאזור סומליה ואריתראה. בשנת 1905 ייסדה איטליה לראשונה קולוניה עם שלטון ריכוזי באזור דרום סומליה,, מינתה מושל אחד מטעמה וחילקה את הארץ לשישה מחוזות.
מזרח אפריקה האיטלקית
המושבה נוצרה ב-1936 בזמן שלטונו של בניטו מוסוליני. באוגוסט 1940 כבשו האיטלקים את סומלילנד הבריטית וסיפחו אותה למזרח אפריקה האיטלקית. במערכה במזרח אפריקה בשנת 1941, הביסו הבריטים את האיטלקים.
נבחרת המלדיביים בכדורגל
נבחרת המלדיביים בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של האיים המלדיביים. שייכת ל-AFC.
הנבחרת התמודדה בשלב ההעפלה השני למונדיאל 2006 והצילחה להשיג תוצאה מרשימה בכל קנה מידה, תיקו 0-0 ביתי נגד נבחרת קוריאה הדרומית.
קונרד השני, רוזן וירטמברג
קונרד השני, רוזן וירטמברג (בגרמנית: Konrad II. von Württemberg; נפטר ב-1143) היה רוזן וירטמברג. הוא שלט משנת 1110 עד 1143. הוא שימש כמרשל של שוואביה וסנגור של העיירה אולם, והיה לו רכוש גדול בעמקי הנקאר והרמס.
ביוגרפיה
אביו של קונרד אינו ידוע, אך מאמינים שהוא שייך למשפחת הרוזנים של ורינגן (Veringenstadt). הסיבה להאמין שכן נובעת מהדמיון בין שלט האצולה של רוזנות ורינגן לזו של רוזני וירטמברג. לפיכך מניחים בדרך כלל ששתי משפחות האצולה קשורות זו לזו. אמו של קונרד לויטגארד מביוטלסבאך הייתה אחות של קודמו קונרד הראשון.
לאחר מותו של קונרד הראשון, הוא קיבל את השלטון כיורש של טירת וירטמברג. קונרד השני מופיע ב-12 במאי 1110 יחד עם אשתו האדלוויג כתורם נכסים ליד גפינגן למנזר Blaubeuren וב-28 בדצמבר 1122 כעד של הקיסר היינריך החמישי בשפייר (בפעם הראשונה כרוזן, האחרון ללא תואר אך מוזכר בין רוזנים). הוא נפטר בשנת 1143.
ועידת סיוואס
שמאל|ממוזער|250px|אולם הישיבות של ועידת סיוואס ועידת סיוואס (טורקית Sivas Kongresi) הייתה ועידה של התנועה הלאומית הטורקית שהתכנסה בעיר סיוואס במזרח טורקיה ונמשכה מ-4 בספטמבר 1919 עד 11 בספטמבר 1919. הוועידה התכנסה בעקבות חוזר אמסיה מ-22 ביוני 1919, ולאחר ועידת ארזורום שנערכה בארזורום שבמזרח טורקיה, ואשר שימשה לה כוועידה מכינה. ועידות נוספות שקדמו לוועידת סיוואס היו ועידת בלקסיר וועידת אלאשהיר במערב אסיה הקטנה. בוועידה סיוואס התכנסו לראשונה תחת קורת גג אחת פעילי התנועה הלאומית הטורקית מכל רחבי אסיה הקטנה, דבר התורם לחשיבותה ההיסטורית.
ועידת סיוואס אשררה את ההחלטה להקים "ועדת נציגים" אשר תוכל להפוך לממשלה אם יחליטו מדינות ההסכמה על פיזור הממשלה העות'מאנית באיסטנבול. עוד אשררה ועידת סיוואס את ההחלטות שנתקבלו בוועידת ארזורום שקדמה לה אגב מספר שינויים, כמו הוספת התנגדות מפורשת לקיומה של ישות עצמאית יוונית במערב אנטוליה, וכן שינתה את שמה של התנועה הלאומית המתהווה ל"האגודה להגנה על זכויות אנטוליה ותראקיה" (Anadolu ve Rumeli Müdafaa-i Hukuk Cemiyeti).
דיר אל-בלח (נפה)
נפת דיר אל-בלח (בישראל נפוץ השימוש בשם "אזור אמצע") היא אחת מנפות הרשות הפלסטינית. הנפה ממוקמת במרכז רצועת עזה ויש לה גבול עם ישראל.
על פי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה נכון לשנת 2006, בנפה חיו כ־208,716 נפשות. האוכלוסייה התרכזה בעיר אחת, עיירה אחת, שני כפרים, וארבעה מחנות פליטים.
יישובים בנפה
מקור:
ביזי פיליפס
אליזבת' ג'ין "ביזי" פיליפס (באנגלית: Elizabeth Jean "Busy" Philipps; נולדה ב- 25 ביוני 1979) היא שחקנית אמריקאית. התפרסמה בשל גילום הדמות קים קלי בסדרה "פריקים וגיקים", בתור אודרי לידל בסדרה "דוסון קריק" ובתור לורי קלר בסיטקום "קוגר טאון".
ביוגרפיה
פיליפס נולדה באוק פארק, שיקגו, אילינוי, למשפחה מרקע נוצרי-קתולי.
היא למדה בתיכון צ'פרל בסקוטסדייל, אריזונה. היא הצהירה שבגיל 14 היא נאנסה על ידי החבר שלה דאז, שאותו היא מכנה "טריי" בזיכרונותיה שפורסמו. למרות שהיא טענה שהאירוע צילק אותה רגשית, היא לא ראתה את המקרה כאונס עד עשרות שנים מאוחר יותר. היא חשפה בתוכנית האירוח שלה שעשתה הפלה בגיל 15.
קריירה
בשנת 1999 קיבלה את תפקיד המשחק הראשון שלה שהוא גם תפקיד משחק ראשי, בסדרת הנעורים של NBC "זרוקים ויורמים" בתפקיד קים קלי, לצד שחקנים אחרים בתחילת הקריירה שלהם כמו ג'יימס פרנקו, ג'ייסון סיגל וסת' רוגן.
בשנת 2001 הצטרפה לקאסט העונה החמישית של סדרת הדרמה "דוסון קריק", בתפקיד אודרי לידל, הנערה החדשה בשכונה. שנה לאחר מכן המשיכה לשחק בעונה השישית והאחרונה.
בשנת 2006 שיחקה בסדרת הדרמה הרפואית "ER" בתפקיד חוזר של ד"ר הופ בובאק. בשנת 2009 החלה לשחק בקומדיית מצבים "קוגר טאון" של ABC, את דמותה של לורי קלר. בסדרה שיחקה למשך 6 עונות בין התפקידים הראשיים עד שהסדרה סיימה את שידוריה כאשר הפרק האחרון שלה שודר ב-31 במרץ 2015. פיליפס גם ביימה פרק אחד בעונה השישית.
בשנת 2013 שיחקה בסרט "איך למצוא אהבה" לצד אוון רייצ'ל ווד. בשנת 2016 שיחקה בסדרה הקומית "סגני המנהל" של HBO בתפקיד גייל ליפטראפ, גרושתו של ניל. ב-2017 שבה לגלם את דמות זו גם בעונה השנייה.
בשנת 2018 שיחקה בסרט הקומי שכתב וביים בעלה מארק סילברסטיין, "מרגישה פצצה" בכיכובה של איימי שומר.
ספר זיכרונות
ספר הזיכרונות של פיליפס This Will Only Hurt a Little שוחרר ב-18 באוקטובר 2018. זיכרונותיה כוללים קטע שבו השחקנית מתארת התנגשות פיזית שהתרחשה בינה לבין ג'יימס פרנקו על הסט של זרוקים ויורמים. תחילה הייתה מודאגת מכמות תשומת הלב שנמשכה רק לאירוע הזה בתוך סיפורה, ומקווה שהקהל יראה את התמונה הגדולה יותר שעליה היא מתייחסת, לשוויון של נשים בתוך סט צילומים ומחוצה לו.
חיים אישיים
ב-16 ביוני 2007 נישאה פיליפס לתסריטאי האמריקאי-יהודי מארק סילברסטיין (אנ'), ולהם שתי בנות, בירדי לי, נולדה ב-2008 ובתם השנייה, קריקט פרל, נולדה ב-2013. פיליםס וסילברסטיין נפרדו בתחילת 2021.
בתה הבכורה, בירדי, יצאה מהארון בשנת 2020 ומזדהה כג'נדרקוויר. פיליפס משתמשת בפודקאסט שלה כדי לתמוך בקהילת הלהט"ב ולתמוך בהורים לבני נוער הומוסקסואלים.
פיליפס סיפרה בתוכנית האירוח שלה שעברה הפלה מלאכותית בגיל 15. החל משנת 2019 הפכה לפעילה בנושא הזכות להפלה, ודנה בו עם עוקביה בטוויטר. לדבריה, אחת מכל 4 נשים עוברת הפלה, אבל עדיין אין מספיק מודעות לקשיים המוערמים על כל אישה כזו, ועל כך שאין מספיק מרפאות להפלות בארצות הברית.
עולמם הסודי של גמדי הגינה
עולמם הסודי של גמדי הגינה (באנגלית: Sherlock Gnomes, בתרגום חופשי: "שרלוק נומס") הוא סרט הנפשה בריטי המהווה סרט ההמשך ל"נומיאו ויוליה" משנת 2011, המבוסס על מחזהו של ויליאם שייקספיר, "רומיאו ויוליה" ועל סדרת הספרים הבלשית פרי יצירתו של סר ארתור קונאן דויל "שרלוק הולמס". הסרט בוים על ידי ג'ון סטיבנסון, ומככבים בו ג'יימס מק'אבוי, אמילי בלאנט, ג'וני דפ וצ'ואיטל אג'יופור בתפקידים הראשיים. עלה לאקרנים ב-23 במרץ 2018.
עלילה
נומיאו ויוליה עוברים ללונדון יחד עם כל הגמדים שלהם, שם הם הופכים למנהיגים החדשים של הגינה, לפתע הם מגלים שכל הגמדים נעלמו באופן מסתורי. לעזרתם מגיע שרלוק נומס ועוזרו הנאמן נום ווטסון ויחד הם חוקרים את תעלומת גמדוני הבית הנעלמים.
ביקורות והכנסות
בניגוד לסרט הקודם, הסרט זכה לביקורות שליליות ממבקרי הקולנוע. אתר Rotten Tomatoes המרכז ביקורות קולנוע העניק לסרט דירוג של 25%.
אנוביס
אָנוּבִּיס (Anubis, Anpu) הוא אל במיתולוגיה המצרית שגופו גוף אדם וראשו ראש כלב או שגופו הוא גוף של כלב. אנוביס קשור למוות, ובמספר גרסאות הוא מופיע אף כאל המוות עצמו. בגרסה מסוימת שאנוביס מוצג כאל המוות, תפקידו הוא לשבת עם אוסיריס ושרי המשפט ולשפוט ולשקול את לב המתים במאזני הצדק.
משפחתו של אנוביס
אמו של אנוביס זוהתה כנפתיס. נפתיס, המתוסכלת מחוסר ההתעניינות של סת בה, התחפשה לאיזיס היותר מושכת, אך לא הצליחה למשוך את תשומת לבו של סת, כפי הנראה עקב נטיותיו המיניות. אוסיריס חשב בטעות את נפתיס לאיזיס וקיים עימה יחסי מין, וכך נולד אנוביס לאוסיריס ונפתיס, אם כי בגרסאות מסוימות הוא כן מופיע כבנו של סת ויש לציין גם גרסאות המיחסות להוריו זהויות נוספות. לאנוביס אף הייתה אישה בשם אנפוט (Anput), אשר למעשה הייתה התגלמותו הנקבית.
תפקידיו ומעמדו של אנוביס
קיימות שתי גרסאות לתפקידיו ולמעמדו של אנוביס.
צבי הרמן
צבי הרמן (6 בספטמבר 1915 – 24 בינואר 1999) היה סופר ישראלי עברי.
הרמן נולד בקלַאוּזֶנבּוּרג (קלוּז'), טרנסילבניה ועלה לארץ ישראל ב-1934. תחילה למד באוניברסיטה העברית תנ"ך, היסטוריה, פילוסופיה וספרות. לאחר מכן הצטרף כחבר לקיבוץ כפר גליקסון בימי ייסודו. הרמן היה יו"ר קרן היסוד וחבר המוסד לעלייה ב', הנהלת הסוכנות היהודית, הוועד הלאומי והנהלת "צים".
על שמו רחוב בחיפה.
משרד ההשכלה והמדעים של רוסיה
משרד ההשכלה והמדעים של רוסיה (ברוסית: Министерство образования и науки Российской Федерации, בקיצור Минобрнауки России) היה משרד ממשלתי הפדרלי ברוסיה שהיה אחראי לעידוד ופיתוח תחום המדע, מערכת החינוך ותמיכה במוסדות חינוך והשכלה גבוהה.
בחסות המשרד נערכו אולימפיאדות שנתיות לתלמידי בתי הספר. ביוזמת המשרד החל שימוש ב"מבחן ממשלתי אחיד" כמבחן סיום בית הספר. הפעלת השיטה החלה בשנת 2001 והחל משנת 2009 המבחן האחיד היווה מבחן בסיום בית הספר ובסיס לכניסת הסטודנטים למוסדות להשכלה גבוהה.
מבנה
באחריות המשרד נמצאו מספר סוכנויות פדרליות:
מערך הספריות (אוניברסיטת בר-אילן)
מערך הספריות חבר בקונסורטיום מלמ"ד המשותף לאוניברסיטאות, המכללות האקדמיות בישראל ומספר מכוני מחקר נוספים.
ספריות המערך
הערה: הרשימה כוללת רק את הספריות העיקריות, ע"פ חלוקה לפקולטות. בחלק מהפקולטות קיימות הן ספרייה פקולטטיבית והן ספריות עצמאיות של מחלקות.
בנוסף, משרת המערך מעל ל-20 ספריות קטנות נוספות: ספריות סמינריוניות, ספריות של מכוני מחקר ועוד.
בניין הספרייה המרכזית
בניין הספרייה המרכזית ע"ש וורצוילר באוניברסיטת בר-אילן הוא בתכנונו של האדריכל אריה אלחנני בשיתוף ניסן כנען.
הבניין בן חמש הקומות מכיל את אוסף הספרים המרכזי של האוניברסיטה. מפלס הכניסה הראשי מצוי באמצע הבניין (קומה 3) ומוביל אליו גשר מהכיכר שבחזית הבניין. גשר זה עבר מעל לבריכת מים, שבוטלה במהלך השנים בשל בעיות אחזקה. במבואת הכניסה מוצגים על פי רוב ספרים נדירים וכן יצירות אמנות שונות. במפלס זה מצויים מרבית משרדי הספרייה, אולם ההשאלה והקטלוגים.
שתי הקומות העליונות בבניין מכילות את אולם הקריאה למדעי היהדות ואת הספרייה ללימודי מידע, כשבמרכז חלל גבוה המואר בתאורה טבעית כפולה - החודר מבעד ל-16 פירמידות זכוכית, בדומה לתאורה באולמות הקריאה.
בקומות התחתונות מצויים אולמות נוספים, ובהם "ספריית המדף הפתוח" הכוללת למעלה מחצי מיליון ספרים בנושאים שונים ו"מדף כתבי העת" ובו אלפי כתבי עת, ספריית מרכז רנה קוסטה ללימודי יידיש, הארכיון לחקר הציונות הדתית ע"ש יונה קירשנבאום, משרדי מחלקת הרכש וחדר הספרים הנדירים.
בניין הספרייה תוכנן על בסיס מודולרי של 1.40 מטר. עמודי הבניין ניצבים במיפתחים של חמישה מודולים, שהם 7 מטר.
קיטלוג ומיון
קיטלוג הפריטים נעשה בעבר באמצעות תוכנת אל"ף 500 ומאז 2019 באמצעות עלמא כאשר הפריטים בכל הספריות, מלבד הספרייה למשפטים, רשומים יחד בקטלוג המאוחד ("ברקט"). הקיטלוג נעשה בהתאם לכללי הקיטלוג האנגלו-אמריקאים (תחילה לפי המהדורה הראשונה ובהמשך לפי כללי המהדורה השנייה AACR2) והחל מיולי 2014 לפי כללי תיאור משאב וגישה (RDA). פעולות הקיטלוג והמיון של כל הספריות, מלבד הספרייה למשפטים, נעשות במרוכז במחלקת הקיטלוג והמיון בספרייה המרכזית.
מיון הספרים נעשה לפי מספר שיטות מיון שונות, בהתאם לצרכיה של כל ספריית משנה. עיקר המיון נעשה בשיטת דיואי, ומדעי היהדות ותחומים קרובים (כמו ארץ ישראל ועברית) ממוינים לפי גרסה מקומית של שיטת שלום. בספרייה למוזיקה נעשה שימוש בשיטת ספריית הקונגרס, בספרייה למשפטים נעשה שימוש בשיטה שהייתה מקובלת בספרייה למשפטים של אוניברסיטת הרווארד בעת הקמת הספרייה, בספרייה לפיזיקה נעשה שימוש בשיטה שפותחה באופן מקומי ובספרייה למתמטיקה ומדעי המחשב נעשה שימוש בשיטות נוספות.
בשנים 1985-2005 עסקה יחידת המיפתוח של הספרייה המרכזית ביצירת מפתח למוספים ספרותיים בעברית במסגרת המפתח למאמרים בעברית ("מפתח חיפה").
בית הראשונים (בנימינה)
בית הראשונים (בית צ'ודקוב) בבנימינה הוא מוזיאון המציג את חיי המתיישבים הראשונים במושבה.
היסטוריה
הבית הוא בית פשוט מימיה הראשונים של בנימינה, ביתה של משפחת צ’ודקוב, שעלתה ארצה עם הצהרת בלפור והתיישבה בבנימינה כמשפחת איכרים מייסדים. מנחם מנדל צ’ודקוב היה תעשיין סבון שעלה מרוסיה ולא מצא בארץ דורשים למרכולתו. לפיכך רכש נחלה וזכות לאיכרות בבנימינה, שנוסדה באותם הימים בידי הברון רוטשילד.
לאחר מותו תרמה המשפחה את הבית, על מנת להנציח את ראשית ההתיישבות. בית הראשונים נחנך במסגרת חגיגות ה–70 למושבה ב–1992. כיום הבית מתפקד כמוזיאון. ניתן לראות בו כלי חקלאות (מחרשות, דיסקוס, מפזרת דשן, משדדה ועגלת ראשונים), כלי בית (קערת כביסה, מעגילה, כדי חלב, מגפרים ועוד) ומכשירים נוספים אשר שימשו את האיכרים שייסדו את המושבה בשנות ה-20 של המאה העשרים. החדר הראשון מוקדש למייסדי בנימינה, במסדרון מוצגות תמונות מייבוש ביצות כבארה, החדר השני מציג את המשך תולדות המושבה, ובמטבח ניתן לראות כלים שהיו בשימוש: ארגז רוח ששימש כעין מקרר, מחבצה, תנור נפט מפואר, מטאטא זרדים ומעגילה.
הבית שופץ ומתוחזק על ידי "העמותה לשימור ושחזור עבר המושבה בנימינה", המפעילה במקום פעילויות של הדרכה והסברה למבוגרים ולתלמידים, כולל מילוי דפי הפעלה ופעילויות של פעם, כביסה, פעילות מהחיטה עד הלחם כולל הכנת פיתות ועוד.
כל המוצגים בבית אותנטיים, ונתרמו על ידי תושבי בנימינה. רוב הסיורים במקום מועברים על ידי עמיצור כהן, כוורן במקצועו וחבר העמותה לשימור ושיחזור עבר המושבה.
מוצאי חג (אלבום)
מוצאי חג הוא אלבום של המוזיקאית והזמרת הישראלית חוה אלברשטיין, שיצא לאור בשנת 2003.
סקירה כללית
"מוצאי חג" יצא ארבע שנים לאחר יציאתו של אלבום האולפן המלא האחרון עד אז של אלברשטיין בעברית, "תיכף אשוב", ושנתיים לאחר "Foreign Letters" שכלל גם שירים ביידיש. חמשת השירים הפותחים של האלבום, כמו גם השיר "יום שישי בלילה", נוגעים במישרין או בעקיפין בהווי חייהם של העובדים הזרים בישראל. כל שירי האלבום נכתבו בידי בעלה של אלברשטיין, נדב לויתן, והולחנו על ידי אלברשטיין. זהו שיתוף הפעולה המוזיקלי הראשון בין בני הזוג, שנמשך גם באלבומה הבא של אלברשטיין, "קוקוס". האלבום, שהוקלט ב"אולפני די.בי" על ידי אורי ברק והופק מוזיקלית בידי עובד אפרת, זכה לביקורות משבחות בישראל ובעולם ולהצלחה מסחרית. שמו של האלבום בא משיר הנושא, המספר על זונות זקנות שחוזרות למקום עבודתן במגרש החניה בחוף הקאנטרי במוצאי ראש השנה, ומדליקות מדורה מן הפסולת שהשאירו החוגגים.
השיר "צל", בו התארח ברי סחרוף בגיטרה ובשירה, יצא כסינגל ראשון והשתמש בדימוי הצל לשם תיאור היחס לעובד הזר ("כשהלבן סועד בחופזה חטיף צהריים עם שותפים לעבודה, שוטף הצל את כליו"). "תהילים קטנים" ו"אהבת חסד" עוסקים בחוויותיהן של דמויות מן העולם היהודי הדתי. האלבום הפך לאלבומה המצליח ביותר של אלברשטיין בישראל מזה זמן רב לאחר ש-14 אלף עותקים ממנו נמכרו ממנו תוך שלושה חודשים. ההצלחה נתפסה כהפתעה, בין השאר מכיוון שהאלבום נחשב לעגמומי וביקורתי יותר מהמקובל בזמר העברי של התקופה. בעקבות הצלחתו של האלבום ושל "קוקוס" ו"לעמעלע" שיצאו אחריו חזרה ב-2007 אלברשטיין להופיע בישראל לראשונה מזה שבע שנים. אבי אפרתי מ"ידיעות תל אביב" כתב על האלבום: "במדינה שקברניטיה מנהלים מדיניות של רדיפת זרים, 'מוצאי חג', שנגע לעומק ובכאב בסוגיית העובדים הזרים, הוא בבחינת מצפן מוסרי. בלדות יפות ונוגות, המייצגות את אלברשטיין במיטבה, חברו לאמירה הברורה, ליצירת אחד האלבומים האמיצים שנוצרו כאן השנה". באתר הביקורות הבינלאומי "allmusic" נכתב: "זוהי הקלטה מבריקה ומרגשת ששוחרי הפופ האלטרנטיבי יתהפכו באוויר בשבילה".
"נחל גוסס" הוא שיר מחאה נוקב העוסק בזיהום הנחלים על ידי מפעלים תעשייתיים ("אם נתחיל בסלקציה, מי יתקע לידינו שלא יבוא יומנו?!"). אסף הראל כתב על השיר "הוא אולי אחת הזעקות הסביבתיות הבודדות שנשמעו במוזיקה הישראלית בשנים האחרונות".
רשימת השירים
כל השירים נכתבו על ידי נדב לויתן והולחנו על ידי חוה אלברשטיין
יבוסים
יְבוּסִים, על פי המקרא הוא שבט כנעני שחי בשלהי האלף ה-2 לפנה"ס. בירתם שעל שמם נקראה הייתה העיר יְבוּס (שמה של העיר ירושלים לפני שדוד נתן לה את שמה) עד לימי המלך דוד שכבש את העיר בשנת 1004 לפנה"ס לערך. בהתאם למצוות מחיית שבעה עממין, נצטוו בני ישראל להכרית גם את העם היבוסי, אולם בזמן כיבוש הארץ והתנחלות השבטים לא היה לבני ישראל די כוח להשמידם.
גנאלוגיה
אין עדויות על יבוס ועל היבוסים מחוץ למקרא. ישנם חוקרים החושבים כי יבוס הוא מקום אחר מירושלים וחוקרים אחרים מעדיפים לראות בשם 'יבוס' כמעין שם פסאודו-אתני ללא שום רקע היסטורי.
ספר בראשית מתאר את הגנאלוגיה המסורתית של היבוסים, וקובע כי הם צאצאיו של כנען:. כמו כן, ספר בראשית וספר שמות מזהים את היבוסים כאחד משבעת עמי כנען. עם זאת, הזיהוי של היבוסים כחתיים ולא כנענים מופיע גם במקורות יהודיים מסורתיים, כך כתוב בפרקי דרבי אליעזר:. רש"י, פרשן מקרא צרפתי בימי הביניים, טען שמוצא היבוסים הוא פלשתי.
ההיסטוריה היבוסית על פי המקרא
כשכבשו בני ישראל את ארץ כנען, ב-1200 לפנה"ס לערך, נשלטו היבוסים בידי אדוני-צדק, שנקרא על שם האל צדק (בעל). אדוני-צדק השתתף בברית שהקימו ערים מקומיות כנגד בני ישראל, בהן לכיש, עגלון וחברון. יהושע בן נון הביס את הברית והרג את אדוני-צדק. חרף מות אדוני-צדק, היבוסים הוסיפו להתבצר ביבוס, המוגנת והקשה לכיבוש. היבוסים נשארו במבצרם ההררי ויצרו מובלעת נכרית בתוך נחלות בני יהודה ובנימין, אירוע זה מוזכר פעמיים בתנ"ך:.
בתקופה זו הוזכר שמה של העיר יבוס כעיר נכרית בקשר לפרשת פילגש בגבעה: יהודי יצא מבית לחם לכיוון ביתו שבנחלת שבט אפרים יחד עם נערו ופילגשו, דרך 'דרך ההר' שעברה על קו פרשת המים (באזור שכונת רחביה כיום). נערו של האיש הציע לו לסטות מעט מהדרך ליבוס על מנת ללון שם, אך האיש סירב בטענה שהוא מעדיף ללון בעיר יהודית, והם המשיכו לגבעה (שועפט של היום) ושם התרחשה הפרשה הטרגית של אונס הפילגש בגבעה.
הפרשנות המקובלת על סיפור כיבוש ירושלים (יבוס) בידי דוד המלך (הסיפור מופיע פעמיים, בשינויים קלים, בספר שמואל ובספר דברי הימים) היא שיבוס הייתה המבצר החזק ביותר בכנען ונחשבה לבלתי חדירה. עקב כך טענו היבוסים, כאשר נדרשו להיכנע לדוד, כי ביכולתם להביס את דוד עם החלשים (הַעִוְרִים וְהַפִּסְחִים) שבאנשיהם. אולם דוד ואנשיו צלחו בכיבוש העיר. יש הטוענים כי העיר נלקחה בהתקפה דרך פיר המים האנכי המכונה "פיר וורן" על ידי יואב בן צרויה.
אחרון היבוסים שהוזכרו בתנ"ך היה אֲרַוְנָה, ממנו רכש דוד חלקה על הר מוריה בתקווה לבנות עליו מזבח לה'.
מן המסופר ב עולה כי למרות שבני ישראל השמידו את רוב בני שבעת העממים שישבו לפניהם בארץ כנען וביטלו את המשכיותם כעממים אוטונומיים, עדיין נותרו מבני העממים האלה בארץ (ובהם היבוסים) ושלמה המלך הסב אותם לעבדים לצרכיו השונים.
מצוות הריגתם
קיימת מצוות עשה מהתורה לביצוע רצח עם בשבעת העממים שישבו בארץ ישראל בתקופת ההתנחלות אם פניהם אינם לשלום, בתוכם נמצא העם היבוסי.
לאחר כיבוש הארץ והתנחלות השבטים בתקופת יהושע בן נון, שבט בנימין לא הצליח לכבוש את העם היבוסי, מבצרם היה חזק מדי. הרד"ק התקשה מדוע לא נעשה להם נס, והוא העלה רעיון לפיו:
רש"י טען בשם הספרי שסיבת אי כיבוש היבוסים (שלשיטתו מוצאם פלישתי ) היא ש"לא היו רשאין, מחמת השבועה שנשבע אברהם לאבימלך". מחבר הספר דעת סופרים מציע הסבר האומר כי לדעת רש"י אף שהיבוסי היה משבעת האומות, ייחוסו מגיע גם למשפחת אבימלך, והם באו לישראל בטענה לשמור את הברית שכרת אברהם עם אבימלך.
השפעתם
על שם כיבוש ירושלים (יבוס) בידי דוד נקרא "מבצע יבוסי" שנועד לתפיסת שטחים שאותם הבריטים היו אמורים לפנות לפני 15 במאי 1948 וכן לכיבוש שכונות ערביות, על מנת ליצור רצף טריטוריאלי בשליטת הצד היהודי. את המבצע ניהלו חטיבת עציוני עם חטיבת הפלמ"ח הראל. תוצאת המבצע היא כיבוש שכונת קטמון בירושלים.
בנרטיב הפלסטיני
פוליטיקאים ערבים רבים טענו שמוצא הפלסטינים הוא בעם היבוסי. מיתוס זה נועד לומר כי לפלסטינים יש טענה היסטורית לירושלים שקודמת לזו היהודית. בין פוליטיקאים אלו ניתן למנות את יאסר ערפאת ופייסל חוסייני. ברשות הפלסטינית אף הכניסו מיתוס זה לספרי הלימוד.
לדעת החוקרים לטענה זו אין כל ביסוס עובדתי, פרופסור אריק ה'קלין מהמחלקה לאנתרופולוגיה באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון טוען כי קיימת הסכמה כללית בקרב היסטוריונים וארכאולוגים לפיה פלסטינים מודרניים "קשורים יותר לערביי ערב הסעודית, תימן, ירדן ומדינות אחרות" מאשר ליבוסים, ושהם חסרים כל קשר משמעותי אליהם.
לפי ההיסטוריון והסופר הגרמני, וילס די הס, שחי ב ובתחילת המאה העשרים תושביה הנוצרים והמוסלמים של ארץ ישראל בזמנו היו מהמוצאים הבאים: "בלקנים, יוונים, סורים, לטינים, מצרים, טורקים, ארמנים, איטלקים, פרסים, כורדים, גרמנים, אפגנים, צ'רקסים, בוסנים, סודאנים, שומרונים, אלג'יראים, מותאווילים, טטרים, הונגרים, סקוטים, נווארים, בריטונים, אנגלים, פרנקים, רותאנים, בוהמיינים, בולגרים, גאורגים, נסטוראנים, הודים, קופטים ומרונים ועמים נוספים". אלו אוסף עמים שלא קיים כל קשר בינם לבין היבוסים הקדומים.
סייפן מצוי
סייפן מצוי (שם מדעי: Xiphophorus hellerii) הוא דג מים מתוקים ממשפחת הגמבוזיים. מוצאו מאמריקה המרכזית אך כיום הוא מיובא לכל חלקי העולם.
הסייפן ניזון מאצות ומתולעי דם.
משחק קלפים
משחק קלפים הוא משחק שיש בו שימוש בקלפים, בין אם אלה קלפי משחק תקניים או קלפים ייחודיים אשר מיועדים למשחק הספציפי. קיימים משחקי קלפים רבים מספור – לחלקם יש חוקים תקניים, וחלקם בעלי חוקים המשתנים לפי האדם המשחק, מיקומו או תרבותו.
כלל מהותי למשחקי קלפים (ולמשחקים בכלל) הוא שכל השחקנים יהיו מודעים לכלל חוקי המשחק לפני תחילתו, אלא אם כן חוקי המשחק דורשים אחרת (מאו).
השחקנים
במשחק קלפים יכולים להשתתף שחקן אחד (סוליטר) או יותר.
בדרך כלל כשמדובר במשחק קבוצתי, השחקנים מתיישבים כולם סביב שולחן או משטח אחר שפניהם מופנות למרכזו, והם מחזיקים בידיהם מספר קלפים, קלפים אלו נקראים ה"יד". במשחקים שונים על המשטח ישנה ערימת קלפים המשמשת כקופה.
חפיסת הקלפים הסטנדרטית
על אף שלמשחקים רבים יש חפיסות קלפים ייחודיות להם, רוב המשחקים משתמשים בחפיסה סטנדרטית (אנגלו-אמריקאית) בעלת 52 קלפים המחולקת ל-4 סדרות (תלתן, יהלום , לב , עלה ). בכל סדרה 13 דרגות: 2 עד 10, נסיך (J), מלכה (Q), מלך (K) ואס (A). בנוסף לחפיסה הסטנדרטית קיים קלף מיוחד אשר לעיתים מתווסף לחפיסה (הג'וקר).
קיימים גם משחקים המשתמשים רק בחלק מהקלפים בחפיסה הסטנדרטית, משחקים שבהם סדר הקלפים שונה, ומשחקים שדורשים יותר מחפיסה סטנדרטית אחת.
הקופה
ברוב המשחקים, לא כל הקלפים מחולקים לשחקנים, כך שנשארים קלפים בהם משתמשים במהלך המשחק, קלפים אלה נקראים "קופה".
הקופה תונח כך שפני הקלפים יהיו כלפי מטה כך שלא יראו את הקלפים ובמרכז משטח המשחק, כך שלכל השחקנים תהיה גישה נוחה לקופה, אלא אם כן ישנו דילר במשחק.
המחלק
המחלק, או "דילר" (מאנגלית: Dealer), אחראי על חלוקת הקלפים. בחלק מהמשחקים המחלק לא יהווה אחד מהשחקנים (פוקר), בחלקם ישחק המחלק מול כל שאר השחקנים (בלאק ג'ק) ובחלקם ישמש אחד השחקנים בתור המחלק. במשחקים בהם המחלק הוא אחד השחקנים נהוג להחליף את המחלק מדי תור עם כיוון השעון. לעיתים המחלק יהיה זה שהפסיד בתור הקודם.
החלוקה
במשחקים בהם מחולקים הקלפים תחילה לשחקנים החלוקה תתבצע על ידי המחלק עם כיוון השעון (או נגדו) בכל פעם קלף אחד. המחלק לפני החלוקה יערבב את הקלפים כראוי, לעיתים יבקש המחלק מאחד השחקנים "לחתוך" את החבילה בסיום הערבוב, פעולה זו היא פעולה של אמון שבאה להראות שהמחלק ערבב כראוי ולמנוע רמאויות. לרוב החלוקה תחל מהשחקן היושב ליד המחלק (משמאלו בהנחה שמחלקים עם כיוון השעון). החלוקה תתבצע כך שאף שחקן לא יוכל לראות את הקלפים אשר חולקו ליתר השחקנים (או אף לו בחלק מהמשחקים) וגם לא את הקלפים אשר נותרו בחפיסה.
סוגי משחקים
קיימים מספר סוגי משחקים. לעיתים משחק יכול להשתייך ליותר מסוג אחד.
משחקי לקיחות
משחקים בהם המטרה לקחת (או להימנע מלקחת) את הקלפים אשר הונחו על ידי יתר השחקנים.
משחקי רמי
המטרה במשחקי הרמי היא ליצור סדרות קלפים.
משחקי סוליטר
משחקים אשר המיועדים לשחקן בודד. לרוב ישחקו במשחקים אלו על מחשב, אך ניתן לשחק בהם גם ללא מחשב.
משחקי צבירה
משחקים בהם המטרה לאסוף את כל קלפי המשחק.
משחקי הימורים
משחקים אלו לרוב יתקיימו בבתי קזינו, אך ניתן לשחק בהם גם בחברה.
מכון ירושלים לאסטרטגיה ולביטחון
מכון ירושלים לאסטרטגיה ולביטחון (JISS) הוא מכון מחקר עצמאי העוסק במחקרים מכווני מדיניות בענייני חוץ וביטחון. המכון הוקם בשנת 2017 ומקדם שיח מדיני וביטחוני שמרני.
פעילות
המכון מוציא לאור מחקרים וניירות עמדה מכווני מדיניות ומפיק כנסים בעברית ובאנגלית. מחקרי המכון משמשים את מקבלי ההחלטות בגופים שונים של ממשלת ישראל.
מדי שנה מפרסם המכון הערכת מצב ותוכנית מדינית-ביטחונית. בשנת 2019 הוציא המכון "מתווה מדיניות לממשלת ישראל" תחת הכותרת "עוצמה בשעת מבחן". המתווה מורכב מארבע-עשרה המלצות מדיניות מפורטות וקונקרטיות המשתלבות למשנה סדורה.
צוות המכון
נשיא המכון הוא פרופסור אפרים ענבר, סגן הנשיא הוא אל"ם (מיל') ד"ר ערן לרמן.
עם צוות חוקרי המכון נמנים האלוף (מיל') יעקב עמידרור, האלוף (מיל') איתן דנגוט, פרופ' איתן גלבוע, פרופ' אל"ם (מיל') גבי סיבוני, פרופ' איל בן-ארי, ד"ר עמנואל נבון, ד"ר עוזי רובין, ד"ר עומר דוסטרי, ד"ר יגיל הנקין, ד"ר איתן חי כהן ינרוג'ק, ד"ר יונתן ספייר, ד"ר אושרית בירודקר, ד"ר אודי לוי וד"ר פנינה שוקר.
סקוט קרסון
סקוט פול קרסון (באנגלית: Scott Paul Carson ; נולד ב-3 בספטמבר 1985) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת השוער בקבוצת מנצ'סטר סיטי.
קרסון שימש כשוער השלישי של נבחרת אנגליה, לאחר פול רובינסון ודייוויד ג'יימס, במספר רב של מקרים. הוא היה בסגל של מונדיאל 2006 אף שלא השתתף באף משחק. בהופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת, במוקדמות יורו 2008, ספג שלושה שערים בהפסד לנבחרת קרואטיה שבעטיו לא העפילה אנגליה לאליפות.
* תארים*
ליגת האלופות
מייקל גרייבס
מייקל גרייבס (באנגלית: Michael Graves; 9 ביולי 1934 – 12 במרץ 2015) היה אדריכל ומעצב תעשייתי אמריקאי, אחד הבולטים בסגנון הפוסטמודרניזם והאדריכלות הפופוליסטית.
ביוגרפיה
גרייבס נולד באינדיאנפוליס, אינדיאנה, ארצות הברית. הוא למד אדריכלות באוניברסיטת סינסינטי והשלים תואר שני בבית הספר לעיצוב באוניברסיטת הרווארד. הוא לימד בבית הספר לאדריכלות באוניברסיטת פרינסטון והחזיק משרד אדריכלים בעיר. בשנות ה-70 השתייך לקבוצת אדריכלים בשם The New York Five (החמישייה הניו-יורקית) יחד עם אדריכלים ייעודים נוספים: פיטר אייזנמן, ג'ון היידוק, ריצ'רד מאייר וצ'ארלס גווטמיי. בעבודותיו לאחר החמישייה הניו-יורקית אימץ גרייבס את הסגנון הפוסט-מודרני והרבה לעסוק באדריכלות פופוליסטית.
גרייבס תכנן מספר מבנים עבור חברת וולט דיסני וכמה מבנים בלאס וגאס אשר התאפיינו בצבעוניות, צעקנות ומראה מצועצע. סגנון ייחודי זה מופיע גם במבני משרדים, מלונות ומבני ציבור רבים שתכנן.
פטואה
פטואה של ג'מייקה
אחת השפות הידועות שמכונות פטואה, היא הניב האנגלי המשמש את תושבי האי הקריבי ג'מייקה, אך אינו נחשב כשפה רשמית. הניב מורכב מתערובת של אנגלית ושפות מערב אפריקאיות.
פטואה כיום משמש בעיקר כמדיום שירה בו מוחים תושבי ג'מייקה על חייהם הקשים ועל העוני הרב ששורר במדינה. הפטואה נולד כדרך של העבדים האפריקאים ללגלג על האנגלית של אדוניהם הלבנים.
בשנת 2014, פרסם הראפר הישראלי "סולג'יי" אלבום ושמו "Journey Called Life" וכולו בפטואה. ראפרים נוספים בישראל משתמשים גם הם בשפה בחלק משירם - צ'ולו, נֶצ'י נֶצ' ועוד.
פרופיל חדש
פרופיל חדש - תנועה לאזרוח החברה בישראל הוא ארגון אנטי-מיליטריסטי התנדבותי הפועל לביטול שירות החובה בצה"ל ולעידוד הסרבנות בישראל. הארגון מגדיר עצמו כתנועה פמיניסטית המונה נשים וגם גברים הפועל מתוך תפיסה כי מקומו המרכזי של הצבא בחברה הישראלית מעודד פטריארכליות ושוביניזם. התנועה סבורה שהמשטר, החברה והתרבות הישראלים נגועים מיליטריזם, ופועלת לצמצם תופעה זו. התנועה מלווה סרבני מצפון, ונמנעים מגיוס. הארגון הוקם ב-1998 ונרשם כעמותה ב-1999.
עקרונות
התנועה טוענת שהחברה בישראל שטופה מיליטריזם, שוביניזם וגזענות ופועלת לצמצום תופעות אלו. לפי התנועה, מצב המלחמה שישראל שרויה בו נובע מבחירה של ממשלות ישראל לדורותיהן. ב"אמנת פרופיל חדש" נכתב: "אנחנו ... יודעות שאפשר לחיות במדינה שהיא לא מדינת חיילים. מדינת ישראל יכולה לנקוט היום מדיניות שלום נחרצת היא יכולה להפסיק להיות מדינת צבא. ברור ונהיר לנו שהילדים שלנו, בני הזוג שלנו, אנחנו עצמנו, לא מוכרחות להמשיך להיות מגויסות, לא מוכרחים לחיות כחיילים". "פרופיל חדש" הוא ארגון פמיניסטי הכולל נשים וגברים. פעילי התנועה מבקשים לשנות את התפיסה הקיימת כיום בחברה הישראלית הרואה בהתחיילות ערך ראשון וחשוב. התנועה קוראת לחזרה לגבולות הקו הירוק ומתנגדת להמשך הכיבוש והשימוש בכוח צבאי ומשטרתי כדי לשלוט מעבר לקו הירוק, או כדי לכפות "שלטון מדכא ומפלה על הפלסטינים בישראל, תוך הריסת בתים, שלילת זכויות בניה ופיתוח, פיזור אלים של הפגנות".
הקמה ופעילות
פרופיל חדש נוסדה בקיץ 1998 על ידי שש נשים שערכו יום לימוד על "היבטים של גיוס והימנעות מגיוס בישראל". פעילות העמותה נעשית בהתנדבות. על-פי אתר התנועה פעילים בה כארבעים עד חמישים מתנדבים קבועים, המפעילים גם קבוצות לימוד לנוער. התנועה פועלת מפורשות נגד חובת השירות בצה"ל, ומנסה להביא לביטולה. התנועה מפיצה מידע אודות שירות ואי-שירות בצה"ל, ומנסה להפיג את החשש מהדעות הקיימות נגד בעלי פרופיל 21. בין פעולותיה: הצגת תערוכה בשם "ולא ילמדו עוד מלחמה", החושפת נוכחות צבאית בתרבות ובחינוך בישראל.
נוסף לכל אלה, התנועה מסייעת לנמנעים מגיוס: באתר האינטרנט שלה היא מפנה באופן בולט לדפי הנחיות למבקשים להימנע מגיוס. בדפים אלו נסקרות דרכים שונות המסייעות בקבלת פטור משירות צבאי, ביניהן: פנייה לרופאי הצבא, בקשה לעמוד בפני ועדת מצפון ופנייה לקצין בריאות הנפש. התנועה תומכת גם בפעילותם של סרבני גיוס אקטיביים וציבוריים הכלואים בבתי הכלא הצבאיים מסיבות פוליטיות או מצפוניות בגין סירובם לשרת בצבא ומעמידה לרשותם מידע, עורכי דין ובעיקר תמיכה נפשית.
בשנת 2008, בתגובה לקמפיין "ישראלי אמיתי לא משתמט", פתחה התנועה בקמפיין תחת הכותרת "חושבים לפני הגיוס". במהלך הקמפיין יצרה אירועים ציבוריים כנגד כניסה של קצינים לבתי-ספר, פרסום באנרים המציגים באור חיובי אנשים שלא התגייסו לצבא, וחילקה חוברת שאלות ותשובות על גיוס צבאי בה מוצגת הימנעות מגיוס כאלטרנטיבה אפשרית.
ב-15 בספטמבר 2008, הורה היועץ המשפטי לממשלה, מני מזוז, לפתוח בחקירה משטרתית כנגד התנועה, בחשד שבפעולותיה יש עבירות של הסתה להשתמטות מגיוס. כחלק מהחקירה המשטרתית כנגד התנועה, נעצרו בחודש אפריל 2009 כשבעה מפעילי "פרופיל חדש", ונחקרו בחשד של הסתה להשתמטות משירות צבאי ועזרה למשתמטים. החשודים שוחררו בערבות, ונאסר עליהם ליצור קשר למשך 30 יום עם חברים אחרים ב"פרופיל חדש". גם המחשבים האישיים של חלק מהחשודים הוחרמו על ידי חוקרי המשטרה. באותו זמן הייתה תלויה ועומדת עתירה לבג"ץ של "התנועה לשוויון בנטל", בתביעה לסגור את עמותת פרופיל חדש. באוקטובר 2009 הוחלט על סגירת תיקי החקירה שנפתחו, בחלק מהמקרים בשל חוסר אשמה ובחלק אחר בגלל חוסר ראיות. רשם העמותות החליט שלא לפרק את העמותה והעתירה לבג"ץ כנגד החלטה זו נדחתה.
תקציב
סך התרומות לעמותה עמד בשנת 2007 על 315,999 שקלים וב-2008 על 832,496 שקלים. רוב התרומות לעמותה מגיעות מחו"ל. עם הגופים התורמים ב-2007 נמנו: הקוויקרים בבריטניה, SIVMO (הולנד), CordAid (הולנד), קואליציית נשים לשלום, גוש שלום וזוכרות.
ה'תשנ"א
פרסי ישראל
מקבלי פרס ישראל לשנת תשנ"א הם:
משחק לוח
משחק לוח הוא משחק קופסה המיועד לשחקן אחד או יותר, המתנהל בעיקר, או באופן בלעדי, על-גבי לוח שסומן מראש לצורך זה, בהתאם לכללים קבועים מראש. בדרך כלל נעשה שימוש בכלי משחק שונים, כגון חיילי משחק וקוביות משחק.
בין שיטות המשחק השונות ניתן למנות הטלת קוביות, שליפת קלפים, מסחר בין שחקנים, קרבות בין צבאות, בנייה ופיתוח של אזורים וביצוע משימות בעלות דרגות קושי שונות לפי היררכיה מסוימת. דוגמאות אחדות למשחקי לוח הן שחמט, דמקה, פאזל, שש בש, מונופול וסולמות ונחשים. משחקי לוח ידועים עוד מתקופת מצרים העתיקה בו שיחקו בסנת עוד כ-3500 שנים לפנה"ס. בסוף המאה ה-19 פותח משחק רברסי שהיה מאוד פופולרי במשך תקופה ארוכה. למשחק זה נערכים תחרויות אליפות העולם. בשנת 1935 פותח משחק "מונופול" שזכה להצלחה מהירה.
לרוב משחקי לוח פותחו עתה מקביליהם במחשב.
משחקי לוח הם תת-קבוצה של משחקי הקופסה.
אלוור אלטו
הוגו אלוור הנריק אלטו (או אלבר, בפינית: Alvar Aalto או בשמו המלא: Hugo Alvar Henrik Aalto; 3 בפברואר 1898 - 11 במאי 1976) היה בכיר האדריכלים הפינים במאה ה-20, ואחד מגדולי האדריכלים המודרניסטיים בתקופתו, לצד לה קורבוזייה, ולטר גרופיוס, לודוויג מיס ון דר רוהה ופרנק לויד רייט. במקביל לקריירה פורייה כאדריכל, ידוע אלטו גם כמעצב בולט בתחום הריהוט ומוצרי הטקסטיל והזכוכית, וכאמן - צייר ופסל. רהיטיו עדיין פופולרים בימינו, וחלקם אף נמכרים בשינויים קלים בקטלוג איקאה מזה שנים רבות. אלטו היה חבר באקדמיה של פינלנד (Suomen Aketemia) ויושב ראש שלה בשנים 1968-1973. אלטו כיהן כפרופסור לאדריכלות ב-MIT בארצות הברית.
ראשית חייו
אלטו נולד בקוּאוֹרטנה שבדוכסות הגדולה של פינלנד, ב-1898, אז חלק אוטונומי של האימפריה הרוסית, הבכור מארבעה. אביו, יוהאן הנריק אלטו, בן של יערן, היה מודד, בן למשפחה דוברת פינית. משמעות שם המשפחה אלטו בפינית הוא "גל". אמו של אלטו, סלי (סלמה) מטילדה לבית האקסטדט, הייתה מנהלת דואר דוברת שוודית. כשמלאו לאלוור חמש שנים, עברה המשפחה לגור באלאירווי ואחר כך ליובסקילה במרכז פינלנד. אלטו גדל באווירה ליברלית דו-לשונית ובשעות הפנאי למד ציור (אצל אמן מקומי בשם יונאס הייסקה) ונגינה בפסנתר. הוא למד בתיכון ביובסקילה, שהיה התיכון הראשון בשפה הפינית, וסיים את מבחני הבגרות בשנת 1916. בקיץ עבד כדי להשתלם במשרד האדריכל טויבו סאלרבו שביקש להניא אותו מללמוד אדריכלות והמליץ שיעסוק בעיתונאות. אף על פי כן נרשם אלטו ללימודי אדריכלות באוניברסיטה הטכנולוגית של הלסינקי. זו הייתה תקופה בה הלימוד ממוסד ואקדמי של המקצוע היה בחיתוליו. מוריו באוניברסיטה היו ארמאס לינדגרן, אוסקו ניסטרם וקרולוס לינדברג.
לימודיו הופסקו על ידי מלחמת האזרחים הפינית. הוא התגייס כחייל לצבא הלבן והשתתף בקרבות בלנקיפוהיה ובטמפרה. את עבודת האדריכלות הראשונה ביצע עוד כסטודנט כשבנה את בית הוריו החדש "מאמולה" באלאירווי. השלים בהמשך את לימודיו וסיים את התואר בשנת 1921. אחרי מסע לריגה, בקיץ 1922, התגייס לשירות הצבאי הסדיר של פינלנד העצמאית הצעירה, סיים אחר כך בית ספר לקציני מילואים בהאמינה וביוני 1923 קיבל את דרגת לוטננט משנה.
המשך פעילותו
אחרי שלא הצליח להגשים את תוכניתו לעבוד כאדריכל בהלסינקי, בשנת 1923 חנך אלטו את משרדו הראשון במרתף של בית מלון ביובסקילה. בשנה העוקבת, בשנת 1925 נשא לאישה את איינו מרסיו, אדריכלית ומעצבת פינית. יחד איתה הקים את חברת ארטק לעיצוב רהיטים ומוצר, ויחד הם יצרו חלק מהרהיטים הידועים ביותר בתקופתם, חלקם נמכרים עד ימינו אנו. למשך 4 שנים הוציא אלטו לאור תחת שם העט "רמוס" עיתון יומי מקומי בשם Sisä-Suomi ("פינלנד המרכזית"). את ירח הדבש בילה הזוג הצעיר באיטליה. באוגוסט 1926 נולדה להם ילדה בשם חני. גרו בהתחלה בבית משפחתי, שתוכנן על ידי ויוי לן. כעבור זמן קצר בנו לפי תוכניתה של אינו, בית קיץ בשם "וילה פלורה" באלאיירבי. ב-1926 ביקר אלטו בדנמרק ובשוודיה, שבהן התרשם מאוד מנוחות הבתים של הבורגנות הזעירה. בסטוקהולם הכיר את סוון מרקליוס ואת גונאר אספלונד, איתו נקשר בידידות ארוכת שנים. ב-1927 העביר אלטו את משרדו לטורקו. ב-1928 נולד בנו המילקר. באותה שנה יחד עם אינו ערך ביקורים בשוודיה, בדנמרק, בצרפת ובהולנד. התוודעו בהזדמנות זו לקורבוזיה, ליוהאנס דייקר, לזיגפריד גידיון, לפרנאן לז'ה וללסלו מוהולי-נג'י. לרגל הקונגרס הבינלאומי לאדריכלות מודרנית CIAM הכירו גם את ולטר גרופיוס ואת קרל מוזר. הם קישרו קשר ידידות עם אגדה ואריק בריגמן, איתם היו להם פרויקטים משותפים.
ב-1933 עבר לעבוד בהלסינקי. ב-15 באוקטובר אותה שנה הקים הזוג אלטו יחד עם מאירה גוליכסן ונילס גוסטב האהל את החברה לייצור רהיטים "ארטק". ב-1933 ושוב ב-1935 נדחתה מועמדותו למשרת פרופסור באוניברסיטה הטכנולוגית של הלסינקי. החל משנת 1940 לימד אלטו כפרופסור לאדריכלות ב-MIT בקיימברידג' שבארצות הברית. היה מעורב בכמאתיים פרויקטים, מהם כמחצית הגיעו לידי מימוש. ב-1959 זכה אלטו לפרס ראשון על בניין בית האופרה בעיר אסן במערב גרמניה. בסופו של דבר בניין זה נבנה רק 12 שנה אחרי מותו על ידי האדריכלים הרלד דיילמן ואלמנתו אליסה. אשתו הראשונה איינו נפטרה מסרטן בשנת 1949. בשנת 1952 נישא אלוור אלטו לאלסה קייסה מקיניימי (פינית: Elsa Kaisa Mäkiniemi), ארכיטקטית שעבדה במשרדו, ששינתה את שמה לאליסה אלטו (Elissa Aalto), ויחד תכננו והקימו במרכז פינלנד בחוף המערבי של האי מוראטסאלו בית קיץ שנקרא "בית ניסויי". לסירתם שם בשנת 1955 אלטו קרא "nemo propheta in patria" כלומר - אין נביא בעירו. אלוור אלטו נפטר בשנת 1976 בהלסינקי והובא לקבורה בבית הקברות הייטאניימי בעיר.
אמנותו
אלטו נודע ברחבי תבל בשל גישתו ההומניסטית ונחשב אחד מאבות האדריכלות והעיצוב הנורדיים של המאה העשרים. הוא מוכר ברחבי סקנדינביה, ובעיקר במולדתו פינלנד, כ"אבי המודרניזם". היה חבר בקונגרס הבינלאומי לאדריכלות מודרנית, שיוסד בשווייץ בשנת 1928 על ידי לה קורבוזיה.
אנקדוטה פינית מספרת כי האגרטל בעיצובו, המוכר ברחבי העולם ואשר קרוי על שמו "אגרטל אלטו", נפוץ בבתים פיניים כמעט כמו הסאונה הפינית. אגרטל זה, לצד כלי זכוכית אחרים שעוצבו בידי אלטו ורעייתו, נמכרים עד עצם היום הזה. יש מחלקים את שלבי יצירתו לכמה תקופות. אחרי תקופה נאו-קלאסית בהשפעת הקלאסיציזם הצפוני בצעירותו (מועדון הפועלים ביובסקילה, 1923, בניין הגנה האזרחית על יד סיינאיוקי, 1929-1924), באה התקופה הפונקציונליסטית או תקופת "הלבן" שאחד מציביוניה היה שליטת הצבע הלבן כסמל לטוהר ולאווירת מדיטציה. היא באה לידי ביטוי בעבודות כמו: הספרייה בעיר ויפורי בשנים 1935-1927, בית העיתון "טורון סאנומט" (1930-1929), הסנטוריום פאימיו לחולי שחפת (1933-1929) ועוד יצירות שנבנו עד שנות ה-1950. ב"תקופה האדומה", "הלבנים האדומות", "תקופת סזאן" שלו (שבה פירוק נפחים מזכיר את קומפוזיציות קוביסטיות של הצייר הצרפתי) או התקופה הבשלה שנמשכה כעשור, אחרי מלחמת העולם השנייה, בנה אלטו, למשל, את בית העירייה בסיינטסאלו (1952-1951), הנחשב ליצירת מופת שלו שבה השיג הרמוניה בין חומריו - לבנים, עץ ונחושת - לסביבה הטבעית, ואת בניין הביטוח הלאומי של פינלנד (1952-KELA) (1956). ההזמנה הראשונה שקיבל אלטו בחו"ל הייתה בניית בית בייקר - מעונות סטודנטים באוניברסיטת MIT בקיימברידג'. בנה באותה תקופה גם את בית פדרציית הברזל בהלסינקי (1955-1951), את האוניברסיטה הפדגוגית ביובסקילה (1957-1950), את המטה ובית התרבות של המפלגה הקומוניסטית הפינית (1958-1955) ואת הווילה של לואי קארה בבאזוש שבצרפת. בשנים 1960-1970 באה לידי ביטוי תקופה "איטלקית" או תקופת הקרמיקה והשיש, הנחשבת יותר מנייריסטית. בתקופה זו עשה שימוש בעיקר בשיש לבן ובלבני קרמיקה כחולות ובצורות החביבות עליו מזה כבר - צורות מקוטעות, עקומות גליות, זוויות לא ישרות, בייחוד בבניית כנסיות ואודיטוריומים. בין עבודותיו החשובות: היכל פינלנדיה בהלסינקי משנת 1971, קמפוס אוניברסיטת הלסינקי לטכנולוגיה, ובניינים רבים נוספים.
בדומה למספר אדריכלים ויוצרים אחרים בני תקופתו, שמהם הבולט הוא לה קורבוזיה השווייצרי, גם על אלטו השאירה חותם רב התרבות הים-תיכונית.
לקריאה נוספת
Culture Routledge, London and New York 2009 p.2''
הרברט טנזר
הרברט טנזר (באנגלית: Herbert Tenzer; 1 בנובמבר 1905 – 24 במרץ 1993) היה פוליטיקאי יהודי-אמריקאי, חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית כנציג ניו יורק בשנים 1965–1969.
ביוגרפיה
טנזר נולד בניו יורק ולמד במערכת בתי הספר הציבוריים של העיר. הוא סיים לימודים תיכוניים בשנת 1923 ובשנת 1927 קיבל תואר במשפטים מאוניברסיטת ניו יורק. הוא קיבל רישיון עורך דין בשנת 1929 והיה לשותף בכיר במשרד עורכי דין טנזר, גרינבלט, פאלון וקפלן שנוסד בשנת 1937. בשנים 1940-1960 היה יושב ראש של חברת ממתקי ברטון (Barton's Candy Corporation).
טנזר נבחר פעמיים לבית הנבחרים מטעם ניו יורק וכיהן בה מראשית 1965 עד ראשית 1969, ונחשב ליהודי האורתודוסכסי הראשון לכהן בקונגרס. בשנת 1968 הוא לא התמודד שוב וחזר לעסוק בעריכת דין. בשנים 1969-1983 הוא היה יושב ראש ועדת האתיקה של מחוז נסאו. בשנים 1977-1983 הוא כיהן כיו"ר מועצת הסעד של מדינת ניו יורק.
טנזר התגורר במחוז נסאו ונקבר בבית הקברות היהודי בית דוד בקווינס.
פעילות התנדבותית
טנזר היה תומך ישראל נלהב. בשנת 1951 הוא הוביל מהלך של רכישת איגרות חוב של ישראל על ידי חברת הממתקים שלו וביקש מהמשכירים של החברה לקבל ערבויות מהחברה בדמות איגרות חוב של ישראל.
טנזר היה פעיל בחבר הנאמנים של ישיבה יוניברסיטי והיה גורם מרכזי בהקמת בית הספר לרפואה שהחל לפעול בשנת 1955 ובית הספר למשפטים שנוסד בשנת 1976. הוא כיהן בחבר הנאמנים של בית הספר למשפטים והיה יו"ר החבר. הוא גם היה נשיא המועצה למאבק בעיוורון וממייסדי הליגה לידידות ישראל ארצות הברית. בשנת 1969 הוא כיהן כיו"ר המגבית היהודית המאוחדת של אזור ניו יורק. באותה שנה הוקם על שמו מרכז לחקר הקרקע במוזיאון בית אוסישקין.
PRESS TV
לערוץ ישנם ארבעה כתבים בישראל שאינם איראנים, המסקרים את הסכסוך הישראלי-פלסטיני מרצועת עזה, רמאללה וירושלים. הכתבים ושדרנים מבריטניה כוללים את לורן בות', קן ליווינגסטון וטארק רמדאן.
ב-22 ביוני 2021 משרד המשפטים האמריקאי, במסגרת מבצע השתלטות נרחב על אתרי אינטרנט של כלי תקשורת איראניים, השתלט על שם התחום (דומיין) presstv.com והשבית את אתר Press TV. ממשרד המשפטים האמריקאי נמסר כי אתר זה וכן אתרים נוספים המשמשים ככלי תקשורת איראניים, מהווים מקור לדיסאינפורמציה. זמן קצר לאחר מכן, הערוץ שינה את שם התחום של אתר האינטרנט שלו ועבר להשתמש בשם תחום של אתרי אינטרנט הרשומים באיראן. בכך, חזר האתר לאוויר.
Sreda
Sreda (ברוסית: Среда; מילולית: יום רביעי, אם כי שמה המלא הוא "חברת ההפקות Sreda", ברוסית: ) היא שמה של חברת הפקות רוסית אשר מייצרת תוכניות טלוויזיה וסדרות עבור ערוץ 1, ערוץ רוסיה-1, NTV, ערוץ 5, ערוץ TV Center, ערוץ REN TV, STS, TV-3, וערוץ שישי!. החברה גם שיתפה פעולה עם ערוצי הטלוויזיה האוקראיניים אוקראינה, אינטר, 1+1 ו-ICTV ועם הערוץ הבלארוסי בלארוס-1 והערוץ הקזחי ערוץ 1 אירואסיה.
היסטוריה
החברה נוסדה ביוני 2008 על ידי המפיק אלכסנדר צקאלו, לאחר שעזב את תפקיד סגן מנכ"ל הערוץ הראשון ברוסיה לפרויקטים מיוחדים. עד 31 במרץ 2014 הבעלים של החברה היה המפיק רוסלן סורוקין.
זוהי חברת הטלוויזיה הראשונה ברוסיה, אשר קיבלה רישוי להפיק גרסאות מקומיות לסדרות של ה-BBC והחברה הפיקה את הגרסה הרוסית של Life on Mars, תחת השם "הצד האפל של הירח". ב-2016 Sreda הפיקה סדרה נוספת של ה-BBC (לות'ר), תחת הכותר קלים. זו גם חברת הטלוויזיה הרוסית הראשונה אשר הצליחה למכור סדרה (מז'ור) לנטפליקס. סדרות אחרות אשר נטפליקס רכשה מידי Sreda כוללים גם את "השיטה", "ארבה", "פרצא", "טריטוריה" ו"ספרטה".
הפקות מקור
{{טורים|תוכן=
תוכניות טלוויזיה
}}
הלבניות
ה"לֶבֶּנִיּוֹת" (ביחיד: לֶבֶּנִיָּה) היו צמד מגדלי קירור שתפקדו ככוח עזר בבתי הזיקוק בחיפה. הן פעלו משנת 1939 ועד שנת 2009, עת הוחלפו באמצעים חדשניים יותר. הלבניות נהפכו לסמל המאבק הציבורי כנגד זיהום האוויר בישראל ובמפרץ חיפה בפרט, על אף שמעולם לא זיהמו את הסביבה, אלא פלטו אדי מים בלבד. בשנת 2020 קרס חלקה העליון של הלבניה המזרחית. במהלך 2021 נהרסה הלבניה המזרחית באופן יזום, ונותרה הלבניה המערבית בלבד.