cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ההפיכה בסוריה (1966)
אידאולוגית הנאו-בעת'
בניגוד לבע'ת הישן (הימני), אשר היה בנוי בעיקר מקבוצות בורגניות ומשכילות, הנאו-בעת' היה מורכב משכבות אוכלוסייה נמוכות אשר הגיעו מהאזור הכפרי. על כן, התפיסה המרכסיסטית הייתה הרבה יותר חריפה, נוטה למעשים קיצוניים ומיליטנטיים על מנת לקדם את ההפיכה השוויונית. "הקבוצות הישנות" דיברו על סוציאליזם כעל צדק סוציאלי, שוויון, ריכוזיות. הנאו-בעת' דיבר במונחים מרקסיסטיים מהפכניים, על תפיסה מדעית לכאורה של צדק אבסולוטי ודטרמיניזם מעמדי, ועל כן הסוציאליזם וההלאמות נעשו בצורה חדה יותר ורבה יותר. הבעת' הישן היה נאמן לאסלאם ואף הציב את הדת כחלק חשוב מן הערביות, ולעומתו הנאו-בעת' לא היה טולרנטי לאסלאם, דגל בגישור על-עדתי ועל-דתי בחברה – למצוא את הדבק החילוני בחברה הסורית ולהוציא את הדת מהלכסיקון. הבעת' הישן היה הרבה יותר פאן-ערבי, ואילו הבעת' החדש הלך יותר לכיוון של "סוריות", כאשר הם רואים את ביסוס סוריה כשלב ראשון לפני הגשמת החזון הפאן-ערבי.
השוואת חוקות הבעת' של 1950–1964 לחוקה של 1969
בשנים 1950–1964 היה בחוקה משפט: "דת נשיא הרפובליקה היא דת האסלאם". ב-1969 הוחלף המשפט ל"חכמת המשפט האסלאמי היא מקור ראשי לחקיקה", מה שמותיר מקום למקורות אחרים חוץ אסלאמיים לחקיקה. כמו כן שבועת הנשיא משתנה: ב-1953–1964, השבועה היא בשם "אללה אכבר", וב-1969 השבועה היא "אני נשבע בכבודי ובאמונתי". אנו רואים משינויים אלה את ההבדל בגישה בין הבעת' הישן לבין הנאו-בעת', ואת ירידת כוחם של הסונים.
מדיניות הבידוד של ג'דיד בעולם הערבי
ג'דיד הדגיש את הסוריות על חשבון הפאן ערביות. תחילה, הוא עשה הכול על מנת להתקרב לברית המועצות ובהתחלה גם למצרים. כמו כן, החל מ-1967 התחיל תהליך של הסתה פנימית נרחבת כנגד ישראל, כאשר הוא ניסה להסיט את תשומת הלב מהבעיות הפנימיות. במלחמת ששת הימים סוריה הוכתה בצורה קשה ביותר, כאשר רמת הגולן אבדה לטובת הישראלים, וסוריה ביקשה הפסקת אש. לאחר המלחמה, סוריה החרימה את ועידת חרטום בה העולם הערבי החליט על מדיניותו כלפי ישראל, כאשר היא מאשימה את שאר העולם הערבי בנקיטת יד רכה מדי כלפי ישראל-והחל משלב זה סוריה נמצאה בבידוד בעולם הערבי.
ג'דיד תמך בהתארגנויות של הפליטים הפלסטינים בתוך ארצו, והחשובה ביותר – א-צאעקה (מכת-ברק בערבית). הארגון מוקם למעשה על ידי מפלגת הבעת', והוא כלי בידי השלטון כנגד מדינת ישראל.
המאבק בין ג'דיד לאסד ועליית אסד
בשנים הראשונות ג'דיד הצליח לעמוד בשלטון, ואף בלם ניסיון הפיכה של הדרוזים בתוך הבעת'. האתנו פוליטיקה היא הדבר המרכזי בסוריה, והעלאוים נמצאו בשלטון מרגע זה. אולם, נוצר קונפליקט פנים-עלאוי בין אסד לבין ג'דיד. אסד לא אהב את המקום המבודד של סוריה בתוך העולם הערבי, והתחיל לנקוט מדיניות סמויה של מינוי נאמנים לתפקידי מפתח בצבא, לדוגמה, מוסטפא טלאס מונה לרמטכ"ל. מבחינה אידאולוגית, ג'דיד שם את הסוציאליזם במרכז על חשבון הפאן ערביות ואפילו על חשבון הצבא, ואילו אסד אמר שצריך לחזק את הצבא ושם במרכז את המאבק נגד ישראל, וכי חייבים לחזק את הקשרים הבין ערביים על מנת להצליח בעמידה האיתנה מול ישראל.
ב-1969 ביצע חאפז אל-אסד הפיכה ראשונה ותפס את השלטון, אולם תחת לחץ של ברית המועצות הסכים להחזיר לג'דיד את השלטון. בעקבות אירועי ספטמבר השחור ב-1970 התעורר ויכוח בין אסד לג'דיד, כאשר האחרון רצה להיכנס לירדן ולעזור לפלסטינים, והצבא אכן נכנס, אך אסד מנע את תמיכת חיל האוויר הסורי ואפשר את ניצחון ההאשמים כנגד הסורים והפלסטינים. ועידת המפלגה החליטה לגרש את אסד מן השלטון, מה שהביא את אסד לבצע הפיכה ולתפוס את השלטון.
גבריאל ברנשטיין
גבּריאל ברנשטיין (באנגלית: Gabrielle Bernstein) היא סופרת, נואמת ומאמנת אמריקאית. ברנשטיין מלמדת, בעיקר מתוך הטקסט "קורס בניסים". היא מלמדת יישומים מעשיים של הקורס תוך שימת דגש על עקרונות של אהבה עצמית, סליחה, וגישה הוליסטית לרוחניות. בשנת 2009, ברנשטיין הוגדרה בניו יורק טיימס כ"גורו" של הדור הבא.
בשנת 2008, ייסדה את אתר HerFuture.com, רשת חברתית חונכת לנשים. ברנשטיין כתבה ששה ספרים, וגם עבדה כיזמית יחסי ציבור והקימה את חברת יחסי הציבור SparkPlug Communications ואת Woman's Entrepreneurial Network, ארגון ללא כוונות רווח המקשר בין נשים יזמיות.
ברנשטיין גדלה בלארצ'מונט, ניו-יורק, השתתפה במחנה קיץ יהודי והדריכה קבוצת נוער. ב-2001, היא סיימה לימודי תיאטרון באוניברסיטת סירקיוז.
צוגה
צוגה (שם מדעי: Tsuga; מיפנית: 栂, השם שבו מכנים היפנים צוגה יפנית דרומית, Tsuga sieboldii) הוא סוג של עצים מחטניים ירוקי-עד השייך לתת-המשפחה Abietoideae במשפחת האורניים.
בסוג נכללים שמונה עד עשרה מינים (כתלות במקורות המוסמכים), כשבאמריקה הצפונית יש ארבעה מינים, ובמזרח אסיה יש ארבעה עד שישה מינים.
תיאור
המינים בסוג צוגה הם עצים ירוקי-עד גדולים עד בינוניים, שגובהם נע בין 10 ל-60 מטרים, כשהנוף שלהם חרוטי עד בלתי סדיר, כשהאחרון מופיע בעיקר בחלק מהמינים האסייתיים. העץ הגבוה ביותר הוא פרט של צוגה מערבית בגובה 55 מטרים, קוטר בגובה חזה של 259 סנטימטרים וקוטר נוף של 20 מטרים בקולומביה הבריטית. הנצרים המובילים בדרך כלל משתופפים. קליפת העץ מכוסה קשקשים וחרוצה בתלמים עמוקים, כשצבעה נע מאפור לחום. הענפים מסתעפים אופקית מהגזע ומסודרים בדרך כלל בתפרוסת שטוחה הנוטה כלפי מטה בקצוות. נצרים קצרים, הנוכחים במינים של רבים של חשופי זרע, כמעט שאינם קיימים. הזרדים הצעירים, כמו גם, החלקים המרוחקים ביותר של הגזע, גמישים ולעיתים קרובות נוטים כלפי מטה. הענפים מחוספסים משום שהפולבינוס נוטה להישמר גם לאחר שהעלים נושרים. הניצנים של עונת החורף הם ביצתיים או כדוריים, בדרך כלל מעוגלים בקדקוד ואינם מכילים שרף. העלים שטוחים עד זוויתיים במקצת וגודלם נע מ-5 ועד 35 מילימטרים ורוחבם בין מילימטר ל-3 מילימטרים. הם צומחים יחידים ומסודרים בצורה סלילית על הענף. בסיסי העלים מפותלים כך שהעלים צומחים בצורה שטוחה משני צדי הענף או, במקרים נדירים, כשהם מפוזרים בצורה אחידה. כלפי בסיסם העלים הופכים בחדות לצרים לפטוטרת הצומחת על פולבינוס. הפטוטרת מפותלת בבסיסה כך שהיא כמעט מקבילה לענף. קדקוד העלה הוא מחורץ, מעוגל או חד. בחלק התחתון של העלים יש שתי רצועות לבנות של פיוניות (בצוגה הררית הם אינם בולטים) המופרדים על ידי עורק מרכזי בולט. במשטח העליון של העלים אין פיוניות למעט בצוגה הררית. בעלים יש תעלת שרף אחת. אורך החיים של העלים הוא כמה שנים.
אצטרובלי האבקה צומחים יחידים מניצנים אופקיים. אורכם בין 3–5 (עד 10) מילימטרים, ביצתיים, כדוריים או אליפסואידיים וגונם לבן-צהבהב עד ארגמן חיוור, וצומחים על עוקץ תפרחת קצר. לגרגירי האבקה יש מבנה דמוי שק ובקצה יש מבנה דמוי טבעת. לעיתים רחוקות יש מבנה פחות או יותר של שק כפול. אצטרובלי הזרע צומחים על ענפים בני שנה והם ביצתיים-כדוריים קטנים או גליליים-מוארכים שאורכם 15–40 מילימטרים, למעט בצוגה הררית, שבה הם גליליים באורך 35–80 מילימטרים. הם צומחים יחידים בקצה הענף או לעיתים רחוקות אופקיים, תלויים ונעדרי עוקץ או על עוקץ קצר באורך 4 מילימטרים. ההבשלה מתרחשת תוך 5–8 חודשים, והזרעים משתחררים זמן קצר אחר כך. האצטרובלים נושרים מיד לאחר שחרור הזרעים או עד שנה או שנתיים אחר כך. קשקשי הזרעים דקים, דמויי עור, ונשארים לאחר שהזרע משתחרר. צורתם מגוונת והם נטולי אפופיזה. החפות כלולות והן קטנות. הזרעים קטנים מ-2 עד 4 מילימטרים וצמודה אליהם כנף באורך 8 עד 12 מילימטרים. הם גם מכילים בועיות שרף קטנות. הנביטה של הזרעים היא מעל לקרקע. לנבטים יש ארבעה עד שישה פסיגים.
המין מאריך החיים ביותר הוא צוגה הררית. קיימות טענות על עצים בני 1400 שנים, כשיש הוכחה לפרט בן 800 שנים בקולומביה הבריטית.
טקסונומיה ושם עממי
השם העממי של הסוג באנגלית הוא hemlock בשל הדמיון לכאורה בריח של העלווה הכתושה שלו לצמח הרעיל "poison hemlock" (רוש עקוד Conium maculatum) שאינו קשור אליו כלל. בניגוד לרוש העקוד מיני הצוגה אינם רעילים כלל.
המין צוגה הררית (T. mertensiana) יוצא דופן בכמה מובנים. העלים שטוחים פחות ומסודרים סביב כל הענף, ויש עליהם פיוניות גם בחלק העליון בנוסף לשורות הפיוניות בחלק התחתון, מה שנותן לעלה גוון ירוק-כחלחל. האצטרובלים הם הארוכים ביותר בסוג, באורך 35–80 מילימטרים, וגליליים לעומת האצטרובלים הביצתיים של המינים האחרים. כמה בוטנאים מתייחס למין זה כאל סוג נפרד (.Hesperopeuce mertensiana (Bong, אם כי הוא נחשב נבדל רק ברמת תת-סוג.
אקולוגיה
כל המינים מותאמים היטב, ועם זאת גם מוגבלים, לאזורים ממוזגים קרירים, לחים יחסית עם כמות גשמים גדולה, קיצים קרירים, בלא מצוקת מים. הם גם מותאמים להתמודד עם כמות שלג רבה עד רבה מאוד ומגלים עמידות לסופות קרח. מיני הצוגה גם עמידים יותר לצל מאשר מחטניים אחרים. מצד שני הם פגיעים יותר לבצורת.
איומים
שני מיני צוגה ממזרח ארצות הברית, צוגה קנדית (Tsuga canadensis) וצוגה קרולינית (Tsuga caroliniana) נמצאים בסיכון גבוה מפעילות מין הכנימה הצמרית מוצצת הלשד Adelges tsugae (באנגלית Hemlock woolly adelgid). כינה צמרית זו, קרובת משפחה של כנימות עלה הובאה בטעות ממזרח אסיה, שם היא מזיק שולי. תמותת עצים נרחבת התרחשה, בייחוד מזרחית להרי האפלצ'ים. מיני הצוגה האסייתיים חסינים למזיק זה, ושני מיני הצוגה המערביים של ארצות הברית חסינים יחסית. באמריקה הצפונית מיני הצוגה מותקפים גם על ידי הזחלים של מין העש Lambdina fiscellaria (באנגלית hemlock looper). לעצי צוגה גדולים יש מערכת שורשים נרחבת רדודה יחסית. עצים נגועים עלולים להפיל עצים אחרים כשהם נופלים. העלווה של עצים צעירים נאכלת על ידי איילים, והזרעים נאכלים על ידי פרושים ומכרסמים קטנים.
עצים עתיקים מותקפים על ידי מחלות שמקורן בפטריות שונות הגורמות לריקבון, בייחוד Heterobasidion annosum (המחלה שהיא מחוללת קרויה באנגלית Annosus root rot) ומינים של ארמילאריה, הגורמים לריקבון של עצת הגלעין וגורמות לעצים להיות פגיע לרוח עזה ו-Rhizina undulata, העשויה לתקוף קבוצות של עצים לאחר שריפת עשבים קלה הגורמת להפעלה של הגידול של הנבגים של מין זה.
שימושים
העץ המופק מעצי צוגה חשוב בתעשיית העץ, בייחוד בשימוש כעיסה לנייר. מינים רבים משמשים בהורטיקולטורה, וזנים רבים נבחרו לשתילה בגנים. הקליפה של הצוגה משמשת גם בבורסקאות. במחטים של עצי הצוגה משתמשים לעיתים להכנת תה ובשמים.
המפלגה הדמוקרטית (טורקיה, 1946)
המפלגה הדמוקרטית (בטורקית Demokrat Parti) הייתה מפלגה ימנית מתונה שפעלה בטורקיה בין השנים 1946–1961.
היסטוריה
המפלגה נוסדה על ידי ג'לל באייר, אדנאן מנדרס ואחרים לקראת מערכת הבחירות שהתקיימה בטורקיה ב-1946, ואשר היו הבחירות הראשונות בתולדות המדינה שבהן השתתפה יותר ממפלגה אחת. המפלגה הדמוקרטית הייתה למפלגה הראשונה בתולדותיה של טורקיה אשר הוכרה כחוקית לאורך זמן ואשר היוותה משקל נגד ויריב של ממש למפלגת העם הרפובליקאית. מצע המפלגה הדמוקרטית היה מתון משל יריבתה, אך היא תמכה בעקרונות הכמליזם של חילון המדינה והפיכתה למערבית.
בבחירות שהתקיימו ב-1946 נותרה מפלגת העם הרפובליקאית בשלטון הודות לחוק הטופס הכללי, שקבע כי כל המנדטים באזור בחירה יזקפו לזכות המפלגה הזוכה ברוב הקולות באותו אזור; ארבע שנים מאוחר יותר, בבחירות שערכו ב-14 במאי 1950, הביסה המפלגה הדמוקרטית את מפלגת העם הרפובליקאית תוך שהיא זוכה ב-53.3% מסך קולות הבוחרים, ואלה תורגמו לפי החוק ל-408 מ-550 המושבים באספה הלאומית הגדולה של טורקיה. ב-22 במאי 1950 היה מנהיג המפלגה, ג'לל באייר לנשיא טורקיה ואדנאן מנדרס לראש ממשלתה.
המפלגה הדמוקרטית נותרה בשלטון במשך עשר שנים. למרות הפתיחות והסובלנות שגילה מנדרס בעניינים מסוימים, הוא לא סבל ביקורת והחמיר את מגבלות הצנזורה על העיתונות וכן התנכל ליריביו הפוליטיים. גורמים צבאיים שחששו לגורלם של עקרונות הכמליזם ולמורשת אטאטורק, תפסו את השלטון ב-27 במאי 1960. מנדרס, באייר ואחרים נעצרו והמפלגה פוזרה ב-29 בספטמבר 1960 וקיומה נאסר.
ממשיכות דרכה
מפלגת הצדק שקמה ב-1961 והתקיימה עד ההפיכה הצבאית השלישית במדינה, בספטמבר 1980, נחשבה לממשיכת דרכה של המפלגה הדמוקרטית. בשנת 1983 הוקמה מפלגת הדרך הנכונה שנחשבה גם היא לממשיכת המפלגה הדמוקרטית. ב-27 במאי 2007 שינתה מפלגת הדרך הנכונה את שמה ל"מפלגה הדמוקרטית".
ב-1992 יסד בנו של מנדרס, מפלגה בשם "המפלגה הדמוקרטית" שפעלה עד שהבן נפגע בתאונת דרכים שנתיים לאחר מכן. מפלגה זו לא זכתה לתמיכה של ממש בקרב הציבור.
יחסי אוסטרליה–סרי לנקה
יחסי אוסטרליה–סרי לנקה הם יחסי החוץ קיימים בין אוסטרליה לסרי לנקה. גם אוסטרליה וגם סרי לנקה חברות בחבר העמים הבריטי.
לפני המאה ה-19
ייתכן שהיחסים בין שתי המדינות באוסטרליה וסרי לנקה היו קיימים לפני הקולוניאליזם. הפעמון הטמילי, שהתגלה בשנת 1836 על ידי המיסיונר ויליאם קולנסו בניו זילנד, הוביל לספקולציות לגבי נוכחות טמילית אפשרית בניו זילנד ואולי באוסטרליה, כפי שנאמר על ידי האינדולוג VR Ramachandra Dikshitar בספרו בשם "המקור והתפשטות של הטאמילים" אשר קובע כי יורדי הים הטמילים עשויים להיות בעלי ידע באוסטרליה ופולינזיה. מאמינים כי הטמילים יכלו להגיע לאוסטרליה במאה ה-14, אשר היו מגיעים מאזורי הודו וסרי לנקה של ימינו.
המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20
גם אוסטרליה וגם סרי לנקה היו מושבות של האימפריה הבריטית. במהלך המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, אנשים רבים מציילון היגרו לאוסטרליה שנועדה בעיקר לצורכי עבודה.
1948–הווה
לאחר קבלת עצמאות מבריטניה, ציילון פתחה נציבות עליונה בקנברה ב-1949. ב-1951 ראש ממשלת ציילון, DS Senanayake, היה המבקר הדיפלומטי הראשון באוסטרליה, ואחריו הגיע ראש הממשלה סר ג'ון קוטלוואלה ב-1954. הנשיא ג'וניוס ג'אייווארדנה ביקר באוסטרליה ב-1978. בשנת 2011 השתתפה הנשיאה מהינדה ראג'פקסה בפסגת CHOGM בפרת', אוסטרליה. בשנת 2017 ראש הממשלה רניל ויקרמסינגהה והנשיא מייטריפלה סיריסנה ביקרו באוסטרליה. ראשי הממשלה סר רוברט מנזיס, גוף ויטלם וטוני אבוט ביקרו בסרי לנקה. בנובמבר 2017 ביקר ראש הממשלה מלקולם טרנבול בסרי לנקה.
ממשלת אוסטרליה הביעה דאגה מהסכסוך בין ממשלת סרי לנקה לבין הנמרים הטמילים. באוקטובר 2008, שר החוץ האוסטרלי, סטיבן סמית', אמר לעמיתו בסרי לנקה כי פעולה צבאית לבדה לא תפתור את המחלוקת עם הבדלנים הטמילים. במאי 2009, שר החוץ האוסטרלי, סטיבן סמית', אמר כי על סרי לנקה לחפש פתרון מדיני עם הטמילים כדי למנוע מדור נוסף לפנות לטרור.
במהלך ביקורו של ראש הממשלה טוני אבוט בסרי לנקה לישיבת ראשי הממשלות של חבר העמים ב-2013, הוא הודיע כי אוסטרליה תתרום שתי ספינות סיור של הצי לצי סרי לנקה כדי לקדם שיתוף פעולה משופר בנושא הברחות אנשים.
2017 ציינה את 70 שנות היחסים בין אוסטרליה לסרי לנקה, ראש הממשלה רניל ויקרמסינגהה ביקר ביקור ממלכתי באוסטרליה לציון האירוע.
יחסי סחר
בשנת 2007 נוצר הסכם סחר דו-כיווני בין אוסטרליה לסרי לנקה בשווי של 232 מיליון דולר בשנה. הסכם הסחר כולל יצוא מאוסטרליה כמו ירקות ומוצרי חלב. תה ומזונות אחרים, טקסטיל, ביגוד, גומי, ברזל ופלדה שהם הייבוא העיקרי מסרי לנקה.
סיוע
בשנים 2008–2009 התקציב המוערך לסיוע לסרי לנקה הוא 27 מיליון דולר. באפריל 2009 הודיעה ממשלת אוסטרליה על סיוע הומניטרי נוסף של 4.5 מיליון דולר אוסטרלי כדי לסייע בסיומה של מלחמת האזרחים בסרי לנקה. 1.5 מיליון דולר יינתנו לנציבות האו"ם לפליטים ולארגון ההגירה הבין-לאומי.
יחסי אזרבייג'ן–אינדונזיה
יחסי אזרבייג'ן–אינדונזיה הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה של אזרבייג'ן לבין רפובליקת אינדונזיה.
היסטוריה
לאחר פירוק ברית המועצות, אינדונזיה הכירה מיד באזרבייג'ן ב-28 בדצמבר 1991. כמעט שנה לאחר מכן, ב-24 בספטמבר 1992, המדינות כוננו את היחסים הדיפלומטיים ביניהן. השגרירות האזרבייג'נית באינדונזיה הוקמה ב-12 בפברואר 2006. ב-2 בדצמבר 2010, נפתחה השגרירות האינדונזית באזרבייג'ן.
יחסים כלכליים
בשנת 2016, היקף הסחר בין אזרבייג'ן לאינדונזיה הסתכם ב-501.1 מיליון דולר אמריקאי כאשר אינדונזיה ייצאה סחורה בשווי 54.1 מיליון דולר אמריקאי ואזרבייג'ן ייצאה סחורה בשווי 447 מיליון דולר אמריקאי. אזרבייג'ן מייצאת לאינדונזיה לרוב נפט גולמי ואינדונזיה מייצאת לאזרבייג'ן שמן דקלים, חמאת קקאו, בטריות חשמליות, בגדים לגברים, ערכות קפה ותה ועוד.
ליובאן (מחוז משנה)
מחוז משנה ליובאן (בבלארוסית: Лю́банскі раён) הוא אחד מ-22 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז מינסק שבמרכז בלארוס. מרכזו המנהלי היא העיר ליובאן.
דמוגרפיה
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009), מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה ליובאן 35,444 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 95.61% בלארוסים, 2.8% רוסים ו-1.59% אחרים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (90.59%) ורוסית (7.89%).
עזרני אל חי
עָזְרֵנִי אֵל חַי הוא פיוט אשר חובר על ידי הרב רפאל ענתבי, מגדולי משוררי יהדות חלב.
ניתוח
נהוג לשיר את הפיוט בעתות שמחה ובייחוד בליל שבת כזמר שמח בשל פזמונו של הפיוט. יש הסוברים שהסיבה לכך היא כי האדם הופך שמח לאחר שהתוודה בפני השם וביקש סליחה על עונותיו.
הפיוט כניגון חב"ד
למרות היותו פיוט המושר בקרב יהדות ארצות המזרח, הפיוט התקבל גם בקרב חסידי חב"ד, לאחר שבשנת 1953 ביקש הרבי מנחם מנדל שניאורסון מהרב ניסן פינסון, ששימש בשנות החמישים שליח חב"ד במרוקו, לשיר משירי יהודי מרוקו במהלך התוועדות, והרב פינסון שר פיוט זה. מאז שרים את פיוט זה כניגון בחסידות חב"ד רבות, אצל הרבי מלובביץ' שרו זאת רבות בהתוועדות. בשנת 1980, במהלך ההוצאה לאור של הכרך השלישי של ספר ניגוני חב"ד הורה הרבי לעורך להוסיף גם את פיוט זה לספר הניגונים חב"ד שם זה מופיע כמספר רס"ה (265). בחב"ד לרוב מנגנים את זה בצנזור ל"קל".
בשנות השבעים הופיע הניגון באלבום "ניגוני חב"ד 11" של ניח"ח. בארכיון הספרייה הלאומית מופיע הקלטה של שמואל זלמנוב מנהל מקהלת ניח"ח והרב יוסף כהן שרים את הניגון, ההקלטה מופיעה באתר הזמנה לפיוט. במהלך השנים הניגון בוצע על ידי אברהם פריד במופעי צמאה. הניגון הופיע בגרסת כיסוי אלבום צמאה 4 בביצוע עידן רפאל חביב בשינוי השיר ובסגנון שונה ממה שנהוג בחב"ד.
כפתוריים
כפתוריים (שם מדעי: Neuradaceae) היא משפחה של פרחים דו-פסיגיים. במשפחה זו שלושה סוגים בהם כ-10 מינים הנפוצים מצפון-מערב אפריקה עד להודו. המשפחה קרויה על שם הסוג כפתור והתפתחה לפני 70 מיליון שנה בתקופת הקרטיקון. סוגים במשפחה:
לחשן
בדרך כלל עוסק בתפקיד זה מנהל ההצגה, שבידיו הטקסט המלא של המופע, ובו גם ההעמדה של כל סצנה.
לחשנים היו בעבר חלק קבוע בצוות התיאטרון, אך כיום בתיאטרון מקצועי הסתייעות בלחשן נחשבת לחוסר מקצועיות. לעיתים אין להימנע ממנה, למשל כאשר מדובר בשחקן שזיכרונו נחלש, והוא זקוק לנוכחות של לחשן, לפחות ליתר ביטחון.
פליפה רייס
פליפה רייס קבאנאס (ספרדית:  Felipe Reyes Cabanas; נולד ב-16 במרץ 1980 בקורדובה באנדלוסיה שבספרד) הוא כדורסלן עבר ספרדי ששיחק בעמדות הסנטר והפאוור פורוורד בריאל מדריד ובנבחרת ספרד. אחיו, אלפונסו, כדורסלן עבר גם הוא.
קריירה
רייס החל את הקריירה שלו במועדון הכדורסל אסטודיאנטס בו שיחק בכל מסגרות הגילאים. בהגיעו לגיל 18 רייס הוקפץ לקבוצת הבוגרים. רייס כבר בגילו הצעיר נחשב לכדורסלן המבטיח הבא כשהרשים בכל נבחרות העתודה והקדטים של ספרד וכן בעתיד בנבחרת ספרד הבוגרת.
לאחר 6 עונות באסטודיאנטס עבר למועדון הפאר ריאל מדריד בו הוא שיחק עד לפרישה. פליפה נחשב לאחד השחקנים היציבים והטובים של המועדון. בשנת 2001 זומן לראשונה לנבחרת ספרד הבוגרת שנטלה חלק באליפות אירופה בטורקיה. מאז רייס הופיע עם נבחרתו בכל קמפייני אליפויות אירופה, אליפויות העולם והאולימפיאדות.
ביוני 2021 הודיע רייס על פרישה ממשחק פעיל.
המשכה
המקור במשנה ובתלמוד
בברייתא, המובא בתלמוד מסכת תמורה מובא:
פירוש המילים "פותקן" כמובא ברש"י, הוא שהמים לא יפלו לבור הגשמים מיד, אלא יפלו על הקרקע הסמוכה למקווה, ורק משם יפלו לתוך המקווה, שזו היא סוג של המשכה. ממשנה זו, מוכח כי התנאים לבצע המשכה, מקלים יותר: אם המים מתערבים ברוב מי גשמים, אפילו בתוך המקווה, די בכך.
באחת מהמשניות שבמסכת מקואות מובא:
מדברי המשנה משמע, לכאורה, כי כדי להכשיר מים שאובים לעשות מהם מקווה לטבילה, יש צורך בשלושה תנאים: 1. המים השאובים יתערבו ברוב מי גשמים. 2. על הקרקע. 3. לפני כניסתם למקווה.
נחלקו הראשונים ביישוב הסתירה בין המשנה לברייתא: לפי הר"ש, מדובר אכן במחלוקת, לפי רבי אליעזר בן יעקב אין צורך שהמים יתערבו עם מים כשרים לפני כניסתם למקווה, ולפי המשנה הראשונה אין המשכה כשרה אלא כאשר מים פסולים מתערבים עם מי גשמים על הקרקע לפני כניסתם למקווה. לעומת זאת הרמב"ם במקום, מפרש כי אין כאן שום סתירה; הברייתא באה להורות את היתר ההמשכה, ואילו המשנה באה להגביל את הלכותיה, ולהורות כי בנוסף להמשכה, יש תנאי שגם לאחר ההמשכה, וגם אם המים הפסולים התערבו במים כשרים לפני כניסתם למקווה, עלינו להשגיח, רוב המים שבמקווה, יהיו בסופו של דבר, מהמים הכשרים, מי הגשמים, ובאה להורות כי אם הרוב או המחצה מן הפסול - פסול.
הסבר
נחלקו הראשונים, במקור הכשר ההמשכה, וממילא ישנה מחלוקת נוספת האם המשכה כשרה דווקא כאשר היא נעשית בקרקע הראויה לבלוע.
לפי חלק מהראשונים, המשכה מועילה להכשיר את פסול המים השאובים מדין "זריעה". המים חוזרים למקומם הטבעי - הקרקע, ומשם הם מגיעים למקווה, ושוב אינם מים שאובים אלא מים טבעיים. לפי זה צריך שתהא הקרקע, קרקע כזו הראויה לבלוע את המים, שאז המים נבלעים בקרקע, והם באים למקווה מתוך הקרקע. כך כותב המקור הראשוני להלכה זו, שהוא הרוקח
בהסבר מפורט יותר, מסביר המרדכי:. לפי שיטה זו, ההמשכה היא כדי לבטל את השאיבה כליל, וזאת בכך שהם חוזרים למקומם הטבעי - לקרקע.
לעומת זאת, ראשונים אחרים ובראשם הרמב"ם, סבורים כי המשכה היא כדי לבטל את פסול השאיבה. ההלכה היא, שמים שאובים פוסלים את המקווה רק באופן ש"שלושה לוגים נפלו למקווה", ורק אם נפלו למקווה מתוך כלי, שנים או שלוש (אך לא יותר), ובפעם אחת (כך שקילוח הכלי השני התחיל לפני שהסתיים קילוח הכלי הראשון, וכן השלישי לפני שהסתיים קילוח השני), ובכך שממשיכים את המים, גורמים לכך שהמקווה לא נוצר מתוך מים שאובים באופן ישיר, אך אין צורך לבטל את מהות השאיבה שהתבצע בגוף המים, כאשר נשאבו בכלי.
שיעור ההמשכה
ישנה מחלוקת ראשונים לגבי שיעור ההמשכה הנדרש. הריב"ש ועוד ראשונים, סוברים שצריך המשכה של לפחות שלושה טפחים על גבי הקרקע. לעומתם הרשב"א וראשונים נוספים, מסתפקים בשיעור "כלשהו". השו"ע מכריע בין המחלוקת, ופוסק שצריך המשכה של ג' טפחים.
יש התולים את המחלוקת, במחלוקת הנזכרת לעיל במהות ההמשכה. אם מהות ההמשכה היא בכך שהמים השאובים נכנסים לקרקע הראויה לבלוע ונהפכים לחלק ממנה, אז אין לכאורה חשיבות למשך מקום ההמשכה. אך אם ההמשכה היא כדי לבטל את פסול השאיבה לתוך המקווה, שלא יחשב שהמים הוכנסו לתוך המקוה על ידי שאיבה, אם כן ברור שיש צורך במקום מסוים שירחיק את המים מהמקווה, כדי להחשיב אותו למקום נפרד ולגרום לכך שהמים השאובים לא יכנסו לתוך המקווה עצמו אלא לתוך מקום אחר ורק משם ימשכו לתוך המקווה עצמו.
להלכה
רבי יוסף קארו בשולחן ערוך פוסק שניתן להמשיך גם על רצפת אבנים למרות שאינם קרקע הראויה לבלוע, אך הרמ"א כתב על זה: וי"א דאין המשכה מועלת על רצפת אבנים.
שאובה שהמשיכוה כולה
בנוסף נחלקו הראשונים, האם ניתן ליצור מקווה שלם ממים שהומשכו, או שמא דווקא אם רוב המקווה ממי גשמים, ניתן להוסיף לו מים שאובים. לפי דעת הרמב"ם פוסק שרק אם רוב המים הם מי גשמים אורגנליים, המקווה כשר.
יש המסבירים זאת בכך, שההמשכה מועילה רק להסיר את פסול השאובים מהמקווה, אך לא את הבעיה שהמים לא נוצרו על ידי שמים. במדרש המובא בתורת כוהנים דורשים מהפסוק "אך מעיין ובור מקווה מים יהיה טהור" - מה מעיין בידי שמים אף מקווה בידי שמים.
לעומת זאת, לפי דעת הר"ן, בשם הרי"ף, ניתן ליצור מקווה שלמה ממים שהמשיכום. הוא מביא ראיה ממשנה כמעט מפורשת במסכת מקוואות:
במשנה זו מדובר באדם שהניח דליים על הגג, אך לא במטרה שיתמלאו מים, אלא להפך - במטרה לייבשם. למרות זאת, "אם עונת גשמים הוא", האנו מחשיבים את מעשיו כאילו הניח את הדליים כדי למלאם מים, שהרי מעשה כזה בעיתוי כזה יש לו משמעות אחת, ואין הוא יכול לבטל את מעשיו בכוונתו ומחשבותיו הסותרים את מעשיו. במקרה כזה נחלקו רבי אליעזר ורבי יהושע: רבי אליעזר סובר, שאם יש מעט מי גשמים בבור, כלומר לפחות כ"א סאה - רוב שיעור המקווה, ניתן לשבור את הדליים ובכך להמשיך את הדליים למקווה, ואילו רבי יהושע סובר שגם אם אין כלל מים בבור, ניתן לשבור את הדליים. הסיבה הפשוטה לכך היא לכאורה, כי רבי יהושע סובר שגם אם מקווה נעשה כולו ממים שאובים, הוא כשר.
כיום
כיום נהוג שכל מים שנכנסים למקווה מכל סוג, הן כאשר המים נכנסים לבור זריעה, והן כאשר הם יוצאים משם למקווה, הם מגיעים דרך המשכה של שלושה טפחים על קרקע הבולעת (צימענ"ט מיוחד).
בריונות
בִּרְיוֹנוּת היא אסטרטגיית התנהגות הכוללת הפגנה קבועה של כוח והשגת יעדים בעיקר בעזרת איומים ובמצבים מסוימים גם בפעילות אלימה. הפעילות מתבטאת בעיקר על ידי הטרדה אגרסיבית מתמשכת וחוזרת במטרה לפגוע, ולמרות סימנים ברורים למצוקת הקורבן.
מאפיינים פסיכולוגיים
בריונות מופעלת כאשר אדם מרגיש שהפעלת כוח היא הדרך היעילה ביותר עבורו להשיג את מטרתו. בריונות מופעלת פעמים רבות מתוך הערכה עצמית נמוכה. הבִּרְיוֹן יכול לתקוף כדרך לפרוק את כעסיו על עצמו, או כדי להרגיש עצמו כעליון על אנשים אחרים. הבריון מתקשה בויסות נפשי, האלימות שהוא מפעיל מהווה סוג של שחרור. לפעמים מדובר באדם שמתקשה חברתית, לפעמים באנשים פופולריים מאוד. כאשר התוקפן הוא אדם בעל יכולת חברתית גבוהה והוא אהוד, כך גם פעולת הבריונות שלו תיתפס בצורה חיובית יותר. כאשר אדם מתקשה חברתית פועל בבריונות, יפעלו נגדו בחומרה גבוהה יותר. במחקרים שנערכו בבתי ספר נראה כי יש מקרים בהם התוקף עצמו נתון לסוג של בריונות. לאלה קוראים תוקף קורבן, או קורבן אגרסיבי.
בריונות במערכות יחסים בין חברים יכולה לבוא לידי ביטוי באיום בהפסקת החברות, נידוי וצורות אחרות של הדרה חברתית. מחקרים זיהו התנהגויות מסוג זה אצל ילדים החל מגיל שלוש, וילדים שנפגעו מבריונות בין חברים התקשו להתאושש ממנה במשך תקופה ארוכה.
בריונות בחברה
בריונות יכולה להיות מופעלת על ידי פרט בחברה אנושית, או על ידי קבוצה שלמה של אנשים (תאגיד, מערכת עיתון, שבט, מדינה וכיוצא בזה) והכוח המופגן עשוי להיות כוח פיזי של ממש (אלימות) או יכולת להפעלה של סנקציות אחרות.
החלת המושג "בריונות" על יצורים חברתיים שאינם בני אדם היא שנויה במחלוקת. יש הטוענים שאצל מרבית מיני היצורים החברתיים האחרים, חשיפה להתנהגות כמו בריונית היא מצב קבוע ומכנים את הפרט שמפגין כוחנות בקביעות "פרט דומיננטי".
בריונות - הצקה בגיל הרך
תוקפנות בגיל הרך יכולה להתפרץ כלפי ילדים אחרים, כלפי מבוגרים וכלפי רכוש הגן (לבקוביץ). תוקפנות זו מתחלקת לשלושה סוגים: הצקה פיזית- משיכה בשיער, חטיפת משחק, דחיפה, בעיטה, הכאה, זריקת חול/ חפצים, נשיכות, חניקה והרס משחק (לבקוביץ;רולידר ומינצר, 2006). הצקה מילולית- צעקה/ קללה ולעג/ העלבה. הצקה עקיפה- אי שיתוף במשחק.
בשאלון שסקר בגן הילדים את שיעורי ההצקה בקרב בנים ובנות בגילאים השונים נמצא כי סוג ההצקה הגבוה ביותר הוא 33.1% אי שיתוף פעולה במשחק המשתייך להצקה עקיפה וסוג ההצקה הנמוך ביותר הוא 13.2% הצצה לאיברים אינטימיים המשתייך להצקה פיזית (רולידר ומינצר, 2006).
פרויקט מזג האוויר
פרויקט מזג האוויר (באנגלית: The Weather Project) הוא פסל מעשה ידי הפסל דני-איסלנדי אולאפור אליאסון. היצירה הוצגה בשנת 2003 באולם הטורבינה של מוזיאון טייט מודרן בלונדון והייתה היצירה הרביעית שהוצגה במסגרת "סדרת יוניליוור" במימון חברת יוניליוור.
היצירה נתלתה על תקרת אולם הטורבינה וכללה אלמנטים המייצגים את השמש ואת השמים. כשני מיליון מבקרים צפו ביצירה.
תיאור היצירה
היצירה כללה מאיידים אשר פיזרו ערפל בחלל אולם הטורבינה. במרכז אולם הטורבינה נתלתה דיסקית חצי מעגלית העשויה מנורות צהובות. תקרת האולם כוסתה במראה רחבת ידיים, בה יכלו המבקרים לצפות בעצמם ובחלקה העליון של ה"שמש" מבעד לערפל.
מבקרים רבים העדיפו לצפות ביצירה בשכיבה על הגב על רצפת אולם הטורבינה.
מפרקים
מְפָרְקִים הם יצורים במארג המזון המפרקים תרכובות אורגניות, באמצעות הפרשת אנזימי עיכול מתוך תאיהם אל הסביבה. מקצת תוצרי הפירוק - תרכובות אורגניות קטנות ומסיסות - נספגות אל תוך גופם של המפרקים ומשמשות להם מקור אנרגיה וכמקור תרכובות פחמן. תוצרי פירוק אחרים, כמו למשל תרכובות אי-אורגניות, נשארים בסביבה ומנוצלים במחזוריות על ידי האורגניזמים החיים בקרקע וגם על ידי הצמחים תהליך שנקרא ,מיחזור תרכובות מזון (nutrient cyceling) - אלו יכולים להיות פחמן דו-חמצני ומים ועוד אי אלו מלחי מזון שונים שנוצרים בעת תהליך הפירוק ,שלבסוף ייקלטו בחזרה על ידי בעלי החיים השונים, כמו הצמחים שינצלו את הפחמן הדו-חמצני והמים (וכן את אור השמש) לשם קיום תהליך ההטמעה, הידוע בתור "פוטוסינתזה" בו הם מייצרים לעצמם את הסוכרים אקסודטות שיופרשו משורשיהם(exudates) על מנת לתחזק את אותן מפרקים מה שמשלים את התהליך המחזורי. בדרך זו המפרקים משתתפים בתהליכי פירוק או קומפוסט בשפה נכונה או כך נוצר הומוס בטבע וממחזרים חומרים רבים, ולכן יש להם תפקיד חשוב במחזורי החומרים בבית הגידול. במארג מזון, המפרקים מפרקים את שיירות (שאריות) הפסולת שמופרשת מהיצורים החיים וכן את היצורים שאינם חיים. בזכות כך, נוצרת מחזוריות דרכה המפרקים מפרקים את האורגניזמים המתים ושאריותיהם, וכתוצאה מכך הם (המפרקים) פולטים את הדרוש לצמח- פחמן דו-חמצני ומים כדי שצמח חדש יוכל לבצע פוטוסינתזה ולהיות בבסיס מארג המזון.
בין המפרקים נמנים בעיקר חיידקים, פטריות ותולעים.
פטריות
במערכות אקולוגיות רבות המפרקים העיקריים הם הפטריות. בניגוד לחיידקים, שהם אורגניזמים חד-תאיים, הפטריות מצויות במקבצים ומתחברות דרך דפנות התאים הקרובים, וכך יוצרות יחידה גדולה יותר, תפטיר, המוקפת בדופן תא גדול. הפטריות מסוגלות לחדור גם לאזורים לא חשופים של האורגניזם, ובנוסף הן היחידות שמסוגלות להשתמש באנזימים לפירוק ליגנין. שני יתרונות אלו הופכים את הפטרייה למפרק העיקרי ביערות, שבהם התרכובות האורגניות מכילות בעיקר ליגנין. הפטריות מפרקות את האורגניזם על ידי הפרשת חומצות מגופן שגורמות לו להירקב ולהתמוסס, ושואבות אותו חזרה ביחד עם החומצה והאורגניזם המומס. במשך הזמן הפטריות יאכלו את כל האורגניזם הרקוב. כאשר המקבצים נוגעים זה בזה, נוצרת פטרייה חדשה בנקודת המפגש, וכך הפטרייה מתרבה.
תולעים
ישנם סוגים מסוימים של תולעים המוגדרים כמפרקים מפני שהתנהגותם דומה לאוכלי פגרים. לדוגמה, תולעת שמפרקת תפוח הורסת את הקליפה, ובכך חושפת את החלק הפנימי ועוזרת לו להירקב. בנוסף, בעקבות פירוק הקליפה, היא חושפת את החלק הפנימי של הפרי למפרקים אחרים. סוגים מסוימים של תולעים מפרקים גם בעלי חיים.
הנה הנה
הנה הנה הוא פזמון שנכתב על ידי אהוד מנור, הולחן על ידי מתי כספי ובוצע על ידו.
השיר נכלל באלבום הסולו השני של כספי ("אלבום הפעמון"), שיצא לאור בשנת 1976. בהקלטת השיר שנכנסה לאלבום נשמע בתחילת השיר דו-שיח בין טכנאי ההקלטות לכספי.
להקת הכל עובר חביבי ביצעה אף היא גרסה לשיר שנכללה בתקליט "שירים שמחוץ להצגה" שיצא לאור בשנת 1977.
יצירה
השיר נכתב בשנת 1975 בהזמנת גלי צה"ל, לאחר שמנור וכספי זכו בתואר פזמונאי ומלחין השנה. באותן שנים הרבו מנור וכספי לעבוד יחד, מנור בכתיבה וכספי בהלחנה.
בספרו "אין לי ארץ אחרת" סיפר מנור על יצירת השיר: "כתבנו את השיר יחד, מילים ומנגינה בחדר אחד... ההתעניינות שלי באקורדים מסוימים שמתי השמיע בגיטרה הכתיבה בעצם את נושא השיר: היחסים שבין השיר למחבריו".
בשיר נעשה שימוש בטכניקת ציור מילים.
מותה של דיאנה, נסיכת ויילס
מותה של דיאנה, נסיכת ויילס התרחש ב-31 באוגוסט 1997 בו נספתה דיאנה, נסיכת ויילס יחד עם ידידה המיליונר ומפיק הסרטים המצרי, דודי אל-פאיד בתאונת דרכים שהתרחשה לאחר שמכוניתו של אל-פאיד התנגשה בקיר של מנהרה מתחת לנהר הסן.
התאונה עוררה גלים רבים מאחר שהנסיכה הייתה אהובה על אנשים רבים ברחבי העולם.
התאונה והאירועים שקדמו לה
ביום שבת, 30 באוגוסט 1997, דיאנה יצאה עם מפיק הסרטים המצרי דודי פאיד, בנו של איש העסקים מוחמד אל-פאיד מנמל התעופה אולביה סרדיניה במטוס פרטי והגיעה לנמל התעופה לה בורז'ה בפריז. הם עצרו שם בדרך ללונדון, לאחר שבילו יחד את תשעת הימים הקודמים על סיפון היאכטה של מוחמד "ג'וניקל" בריביירה הצרפתית והאיטלקית. כוונתם הייתה להישאר שם ללילה. מוחמד היה ונשאר הבעלים של מלון ריץ פריז והתגורר בדירה במרחק קצר מהמלון, בקרבת שדרת השאנז אליזה.
ההתרסקות
בשעה 00:23 איבד פול שליטה על המכונית בכניסה למעבר התחתי. המכונית בה נסעו פגעה במכונית פיאט חולפת, סטתה שמאלה לכביש הדו-נתיבי והתנגשה חזיתית בעמוד השלושה-עשר שתמך בגג, מכיוון שלא היו במקום מעקות בטיחות. הוא נסע במהירות משוערת של 105 קמ"ש (65 מייל לשעה) - יותר מפי שניים מהמהירות המותרת של 50 קמ"ש (31 מייל לשעה). הוא הסתובב, פגע בקיר האבן של המנהרה לאחור ונעצר. הפגיעה גרמה לנזק משמעותי, במיוחד לחציו הקדמי של הרכב. עדים שהגיעו זמן קצר לאחר ההתרסקות דיווחו על עשן. עדים דיווחו גם כי צלמים רכובים על אופנועים "הקיפו את המרצדס לפני שנכנסה למנהרה".
לאחר ההתרסקות
ריס-ג'ונס עדיין היה בהכרה, עם פציעות קשות בפנים מרובות וחבלה בראש. כריות האוויר של הנוסעים הקדמיים פעלו כרגיל. דיאנה, שישבה במושב הנוסע האחורי הימני, הייתה גם היא עדיין בהכרה אך פצועה באורח אנוש. ההתרסקות השפיעה בעיקר על הצד הימני של גופה, מה שמעיד על כך שהיא ישבה הצידה במושב שלה בזמן הפגיעה. צלעותיה וזרועה נשברו ועצם הצווארון הימנית שלה נעקרה, והיא סבלה מנפיחות וחבלות במוח. דווח שהיא מלמלה שוב ושוב, "אוי אלוהים", ולאחר שהצלמים ועוזרים אחרים נדחקו על ידי המשטרה, "עזוב אותי בשקט". ביוני 2007, הסרט התיעודי של ערוץ 4 "דיאנה: העדים במנהרה" טען שהאדם הראשון שנגע בדיאנה היה הרופא התורן פרדריק מייליז, שהגיע במקרה למקום. מייליז דיווח שלדיאנה לא היו פציעות נראות לעין, אבל היא הייתה בהלם. כמו כן, דווח שהיא הייתה מוטרדת ביותר והסירה אינפוזיה בכוח תוך כדי צעקות לא קוהרנטיות. לאחר שהורדה והורחקה מהמכונית בשעה 01:00, היא נכנסה לדום לב ובעקבות החייאת לב ריאה חיצונית, הלב שלה התחיל לפעום שוב. דיאנה הועברה לאמבולנס SAMU בשעה 01:18, עזבה את המקום בשעה 01:41 והגיעה לבית החולים Pitié-Salpêtrière בשעה 02:06.
פאיד ישב במושב הנוסע האחורי השמאלי ומותו נקבע זמן קצר לאחר מכן. גם מותו של פול נקבע עם סילוקו מההריסות. שניהם נלקחו ישירות לבית המתים בפריז, ולא לבית חולים. מאוחר יותר נמצאה לפול רמת אלכוהול בדם של 1.75 גרם לליטר דם, בערך פי 3.5 מהמגבלה החוקית בצרפת.
הפציעות של דיאנה היו נרחבות, וניסיונות ההחייאה, כולל עיסוי לב פנימי, לא צלחו. לבה נעקר לצד ימין של בית החזה, אשר קרע את וריד הריאה השמאלי העליון ואת קרום הלב. דיאנה נפטרה בבית החולים בשעה 03:00. הרופא המרדים ברונו ריו הודיע על מותה בשעה 06:00 במסיבת עיתונאים שהתקיימה בבית החולים.
מאוחר יותר באותו בוקר ביקרו בבית החולים ראש ממשלת צרפת ליונל ז'וספין ושר הפנים ז'אן-פייר שבנמנט. בסביבות השעה 17:00, בעלה לשעבר של דיאנה, צ'ארלס, שהיה אז הנסיך מוויילס, ושתי אחיותיה הגדולות, ליידי שרה מק'קורקודיל וליידי ג'יין פולוז, הגיעו לפריז. הקבוצה ביקרה בבית החולים יחד עם נשיא צרפת ז'אק שיראק והודתה לרופאים על שניסו להציל את חייה. צ'ארלס ליווה את גופתה של דיאנה לבריטניה מאוחר יותר באותו היום. הם יצאו מ ונחת בבסיס חיל האוויר המלכותי נורתהולט ומטוס מסע מ העביר את ארונה, שהיה עטוף בנס המלכותי של הממלכה המאוחדת עם ארמין (הרלדיקה). שרידיה נלקחו לבסוף לבית המתים האמרסמית' ופולהאם בלונדון לבדיקה שלאחר המוות מאוחר יותר באותו יום.
דיווחים ראשוניים בתקשורת ציינו כי המכונית של דיאנה התנגשה בעמוד במהירות של 190 קמ"ש (120 מייל לשעה), וכי המחט של מד המהירות נתקעה בעמדה זו. מאוחר יותר פורסם כי מהירות המכונית בהתנגשות הייתה 95–110 קמ"ש (59–68 מייל לשעה), בערך פי שניים מהמהירות המותרת של 50 קמ"ש (31 קמ"ש). ב-1999, חקירה צרפתית הגיעה למסקנה שהמרצדס באה במגע עם רכב אחר (פיאט אונו לבנה) במנהרה. נהג הפיאט מעולם לא נתפס באופן סופי, אף על פי שרבים האמינו שהנהג הוא לה ואן ת'אן. הרכב הספציפי לא זוהה.
רובין קוק, שר החוץ הבריטי, ציין כי אם ההתרסקות הייתה נגרמת בחלקה על ידי רדיפה על ידי פפראצי, היא הייתה "טראגית כפליים". אחיה הצעיר של דיאנה, הארל ספנסר, האשים גם את התקשורת בצהובונים במותה. חקירה משפטית צרפתית בת שמונה עשר חודשים הגיעה למסקנה ב-1999 כי ההתרסקות נגרמה על ידי פול, שאיבד שליטה במהירות גבוהה בעודו שיכור. לא הוגשו כתבי אישום נגד הפפראצי שרדפו אחר המכונית של הנסיכה.
משפחת המלוכה
המלכה אליזבת השנייה הביעה עצב על מותה של דיאנה. הנסיך צ'ארלס העיר את בניו לפני עלות השחר כדי לחלוק את החדשות. עם ההודעה על המוות, האתר של משפחת המלוכה הסיר באופן זמני את כל תוכנו והחליף אותו ברקע שחור, והציג תמונה של דיאנה בליווי שמה ותאריכי לידתה ומותה. כמו כן, הומצא באתר ספר תנחומים מקוון כדי שהציבור יוכל לפרסם את המחווה האישית שלו. ביום ראשון בבוקר לאחר מותה של דיאנה, המלכה, הנסיכים צ'ארלס, ויליאם והארי לבשו כולם שחורים לטקסים בכנסייה בקרתי קירק ליד טירת בלמורל. מאוחר יותר פרסמה משפחת המלוכה הצהרה, ואמרה שצ'ארלס, וויליאם והארי לוקחים כוח, נגועים עמוקות ואסירי תודה על התמיכה הציבורית. הנסיכים אנדרו ואדוארד פגשו את האבלים מחוץ לארמון קנסינגטון כאמצעי זהירות כדי לבחון את מצב הרוח הציבורי, ואדוארד ביקר בארמון סנט ג'יימס כדי לחתום על ספר התנחומים. בדרכם מקראתי קירק לבלמורל, המלכה, הנסיך פיליפ, צ'ארלס, ויליאם והארי צפו במחווה הפרחונית ובהודעות שהשאיר הציבור.
צ'ארלס ובניו חזרו ללונדון ביום שישי, 5 בספטמבר. הם ערכו ביקור ללא הודעה מוקדמת כדי לראות את המחוות הפרחוניות שנותרו מחוץ לארמון קנסינגטון. המלכה, שחזרה ללונדון מבלמורל מלווה בנסיך פיליפ, המלכה האם והנסיכה מרגרט, הסכימה לשידור טלוויזיה לאומה. היא צפתה במחווה הפרחונית מול ארמון בקינגהאם וביקרה בקפלה המלכותית בארמון סנט ג'יימס, שם נשארה גופתה של דיאנה, ופגשה המונים שעמדו בתור לחתום על ספרי התנחומים. גם אחיה של דיאנה, ארל ספנסר, וגיסתה לשעבר, שרה, הדוכסית מיורק, ביקרו בארמון סנט ג'יימס.
משפחת המלוכה ספגה ביקורת על עמידה נוקשה בפרוטוקול, ומאמציהם להגן על פרטיותם של בניה האבלים של דיאנה התפרשו כחוסר חמלה. במיוחד הסירוב של ארמון בקינגהאם להניף את הדגל המלכותי בחצי התורן עורר כותרות נזעמות בעיתונים. עמדתו של הארמון הייתה של פרוטוקול מלכותי: שום דגל לא יכול היה להתנוסס מעל ארמון בקינגהאם, שכן הדגל המלכותי מתנוסס רק כאשר המלך נמצא במגוריו, והמלכה הייתה אז בסקוטלנד. בנוסף, הדגל המלכותי אף פעם לא מתעופף בחצי התורן מכיוון שהוא דגל הריבון ואף פעם אין מצב בו אין שלטון, שכן המלך החדש מחליף מיד את קודמו. לבסוף, כפשרה, דגל הממלכה המאוחדת הונף בחצי התורן כשהמלכה יצאה למנזר וסטמינסטר ביום ההלוויה. זה יצר תקדים, וארמון בקינגהאם הניף לאחר מכן את דגל זה גם כשהמלך לא נמצא במגוריו.
פוליטיקאים
ראש ממשלת בריטניה טוני בלייר אמר כי הוא "הרוס לחלוטין ממותה של הנסיכה". נשיא ארצות הברית ביל קלינטון אמר כי הוא ואשתו, הילרי קלינטון, היו "עצובים מאוד" כשנודע להם על מותה. קופי אנאן, מזכ"ל האו"ם אמר כי מותה "גזל מהעולם קול עקבי ומחויב לשיפור חייהם של ילדים סובלים ברחבי העולם". באוסטרליה, סגן ראש הממשלה, טים פישר, גינה את הפפראצי על סיקור נלהב יתר על המידה של דיאנה. נשיא רוסיה בוריס ילצין שיבח את עבודת הצדקה של דיאנה בהצהרה שאמרה: "כולם יודעים על תרומתה הגדולה של הנסיכה דיאנה לעבודת צדקה, ולא רק בבריטניה הגדולה". בין פוליטיקאים נוספים ששלחו הודעות תנחומים היו ראש ממשלת אוסטרליה ג'ון הווארד, נשיא דרום אפריקה נלסון מנדלה, ראש ממשלת קנדה ז'אן כרטין, ראש ממשלת ניו זילנד ג'ים בולגר וראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו. גם בית הנבחרים האוסטרלי ובית הנבחרים של ניו זילנד העבירו הצעות תנחומים פרלמנטריות. ממשלת קנדה, כמו גם מחוזות בודדים במדינה, הקימה ספרי תנחומים מקוונים ובאופן אישי בבנייני הפרלמנט שלהם, וטקסים אזכרה נערכו ברחבי המדינה.
לאחר מותה, נציגים בוועידה בינלאומית באוסלו לאיסור מוקשים ספדו את דיאנה, שהייתה פעילה נלהבת לאיסור מטעני החבלה. אמנת אוטווה, שיצרה איסור בינלאומי על שימוש במוקשים נגד אדם, אומצה באוסלו, בספטמבר 1997 ונחתמה על ידי 122 מדינות באוטווה ב-3 בדצמבר 1997. עבודתה של דיאנה בנושא המוקשים תוארה כבעלת השפעה בחתימה על האמנה.
ציבורי
בלונדון, אלפי אנשים נשאו זרי פרחים ועמדו מחוץ לארמון בקינגהאם לאחר הידיעה על מותה. אנשים התחילו להביא פרחים תוך שעה לאחר החדשות. ה-BBC הניף את דגליו בחצי התורן. הן הרדיו והן הטלוויזיה שידרו את ההמנון הבריטי, "אלוהים נצור את המלכה", בתגובה למותה של דיאנה, כתקדים למותו של בן משפחת המלוכה. אלגיה פורסמה על ידי טד יוז לציון מותה. אירועי הספורט בבריטניה אורגנו מחדש, עם דרישות למנכ"ל התאחדות הכדורגל של סקוטלנד להתפטר עקב תגובתם המאוחרת לשינוי מועד מוקדמות המונדיאל של סקוטלנד.
אנשים בארצות הברית היו בהלם ממותה. בסן פרנסיסקו, כ-14,000 אנשים צעדו בעיר בתהלוכה ב-5 בספטמבר כדי לחלוק כבוד לדיאנה, וכיבדו אותה על עבודתה למען חולי איידס. בלוס אנג'לס, יותר מ-2,500 אנשים הפכו מגרש בייסבול למזבח מואר נרות בטקס זיכרון שהוכן על ידי ארגון איידס. בפריז, אלפי אנשים ביקרו באתר ההתרסקות ובבית החולים בו מתה דיאנה, והשאירו זרי פרחים, נרות והודעות. אנשים הביאו פרחים וגם ניסו לבקר במלון ריץ. ערב ההלוויה השתתפו 300 מבני הקהילה הבריטית בפריז בטקס הנצחה. גם קורבנות מוקשים באנגולה ובבוסניה כיבדו את דיאנה, והצביעו על האופן שבו מאמציה סייעו להעלות את המודעות לגבי הנזק שנגרם על ידי מוקשים. בבוסניה, ניצול מוקשים, יסמינקו בייליץ', שפגש את דיאנה רק שלושה שבועות קודם לכן, אמר: "היא הייתה חברה שלנו". במצרים, מולדתו של דודי פאיד, ביקרו אנשים בשגרירות בריטניה בקהיר כדי לחלוק כבוד ולחתום על ספר תנחומים. בעקבות מותה סלבריטאים רבים כולל שחקנים וזמרים האשימו את הפפראצי וגינו את התנהגותם הפזיזה.
האם תרזה, שפגשה את דיאנה כמה חודשים לפני מותה, הביעה את צערה והתפילות נערכו במיסיונרי הצדקה למען דיאנה. הבישוף של ברדפורד דייוויד סמית' ומועצת המסגדים של ברדפורד ערכו תפילות על ידי הקהילה הנוצרית והמוסלמית. ג'ונתן סאקס ניהל תפילות על ידי הקהילה היהודית בבית הכנסת המערבי מארבל ארץ', והקרדינל באזיל הום ניהל את מיסת הרקוויאם הרומית-קתולית שהתקיימה בקתדרלת וסטמינסטר.
השפעה חברתית וכלכלית
במהלך ארבעת השבועות שלאחר הלווייתה, שיעור ההתאבדויות באנגליה ובוויילס עלה ב-17% ומקרים של פגיעה עצמית מכוונת ב-44.3% בהשוואה לממוצע בתקופה זו בארבע השנים הקודמות. חוקרים מציעים שהדבר נגרם על ידי אפקט ה"ההזדהות", שכן העלייה הגדולה ביותר בהתאבדויות הייתה על ידי אנשים הדומים ביותר לדיאנה: נשים בגילאי 25 עד 44, ששיעור ההתאבדויות שלהן עלה ביותר מ-45%. מחקר נוסף הראה ש-50% מהבריטים ו-27% מהאמריקאים הושפעו מאוד ממותה בדומה למקרה בו מישהו שהם מכירים מת. המחקר גם הגיע למסקנה שבאופן כללי נשים נפגעו יותר מגברים בשתי המדינות. אותו מחקר הראה כי "מאמצי הצדקה" ו"היכולת להזדהות עם אנשים רגילים" של דיאנה היו בין הגורמים העיקריים שגרמו להערצה ולכבוד על ידי אנשים. בשבועות שלאחר מותה שירותי הייעוץ דיווחו על עלייה במספר שיחות הטלפון של האנשים שביקשו עזרה עקב אבל או מצוקה.
מותה של דיאנה השפיע בעיקר על אנשים שכבר היו פגיעים ויכלו להזדהות איתה כ"אישיות ציבורית שנתפסה כבעייתית פסיכולוגית, אך נראה כי ביצעה התאמה בונה". מחקר אחר תיאר את מותה והלוויה של דיאנה כגורמי לחץ טראומטיים בעלי השפעות פסיכולוגיות שניתן "להשוות לגורמי לחץ מסורתיים המזוהים בספרות חקר הטראומה". בימים שלאחר הלווייתה נצפתה עלייה במספר האשפוזים הבלתי הולמים בבתי חולים, בעוד שמספר האשפוזים בגין פציעות טראומטיות ירד במשך שלושה חודשים לפחות, מה שמראה על שינוי אפשרי בהרגלי הנהיגה של אנשים. מותה נקשר גם ל"ירידה של 30% בקריאות למשטרה וירידה של 28% בעבירות הסדר הציבורי", אך למרות השפעתו על הגברת הדיכאון והלחץ הטראומטי, לא נצפתה עלייה משמעותית במספר מקרי החירום הפסיכיאטריים באדינבורו.
לאבל הלאומי על דיאנה היו השפעות כלכליות. בטווח הקצר, המרכז לכלכלה ומחקר עסקי (CEBR) העריך כי המכירות הקמעונאיות ירדו ב-1% באותו שבוע. עומסי תנועה במרכז לונדון כשהמונים הלכו לארמונות כדי לחלוק כבוד השפיעו לרעה על הפריון, וה-CEBR העריך שזה יעלה לעסקים 200 מיליון ליש"ט, או הפסד כולל של 0.1% מהתוצר המקומי הגולמי ברבעון השלישי של 1997. עם זאת., בטווח הארוך ה-CEBR ציפה שזה יקוזז על ידי הגדלת מכירות התיירות ומזכרות.
ביקורת
חלק מתחו ביקורת על התגובה למותה של דיאנה באותה תקופה כ"היסטרית" ו"לא הגיונית". כבר ב-1998 זיהה הפילוסוף אנתוני או'הר את האבל כנקודה מכוננת ב"סנטימנטליזציה של בריטניה", תופעה מונעת בתקשורת שבה דימוי ומציאות מטושטשים. מנהיג להקת אואזיס, נואל גלאגר, הגיב לתגובה: "האישה מתה. שתוק. תתגבר על זה". הביקורות הללו חזרו על עצמם ביום השנה העשירי להתרסקות, כאשר העיתונאי "ג'ונתן" פרידלנד מהגרדיאן הביע את הדעה כי, "זה הפך לזיכרון מביך, כמו רישום מתבגר מכוער ומרחם על עצמו ביומן... אנחנו מתכווצים מלחשוב על זה". בשנת 2010, תיאודור דאלרימפל הציע "סנטימנטליות, הן ספונטנית והן שנוצרה על ידי תשומת הלב המוגזמת של התקשורת, שהייתה הכרחית כדי להפוך את מותה של הנסיכה לאירוע בסדר גודל כזה, ובכך שירתה מטרה פוליטית, כזו שהייתה מטבעה חוסר הגינות בצורה המקבילה לחוסר הגינות שעומד מאחורי הסנטימנטליות הרבה עצמה".
התגובות בעקבות מותה של דיאנה היו נתונות לביקורת של כריסטופר היצ'נס. סרטו התיעודי "Princess Diana: The Mourning After" משנת 1998 האשים את התקשורת הבריטית בתפקיד חיוני ביצירת פולחן אישיות לאומי, בלתי ניתן לערעור ולעיתים היסטרי סביב דיאנה, בעוד שלפני כן הם מתחו ביקורת רבה כלפיה וכלפי המלוכה לאחר שנפרדה והתגרשה מצ'ארלס, וניהלה רומן עם דודי פאיד. היצ'נס טען שהציבור התנהג בצורה לא הגיונית ושנראה שרבים כלל לא יודעים מדוע הם מתאבלים. הוא גם בדק את רמת הצנזורה נגד הביקורת על דיאנה והמונרכיה, אך הואשם בביקורת של "האינדיפנדנט", של הגזמה בנקודה זו. המכירות של "Private Eye" ירדו בשליש לאחר שהציג שער שכותרתו "תקשורת להאשים", אשר ניסה לבקר את המעבר המיידי בתקשורת ואת דעת הקהל על דיאנה לאחר מותה מביקורתי למחמיא.
דעותיו של היצ'נס נתמכו מאוחר יותר על ידי ג'ונתן פרידלנד מ"הגרדיאן", שגם הטיל ספק בסיבה מאחורי "התפרצות ההיסטריה ההמונית" בעקבות מותה של דיאנה ותיאר זאת כ"פרק שבו הציבור הבריטי איבד את קור רוחו האופייני ועסק בשבעה ימים של זיוף. רגשנות, שהתקשורת ייבבה, ושקיפותה הוכחה כשהיא נעלמה במהירות כפי שהופיעה". בהשוואה בין הלווייתה של דיאנה לזו של וינסטון צ'רצ'יל, פיטר היצ'נס הבחין ב"הבדל במשמעת העצמית של האנשים ובעמדותיהם" בשני האירועים ההיסטוריים, כשהם מאופקים יותר בהלוויה של צ'רצ'יל אך "לא אנגליים" אצל דיאנה.
כמה מנתחי תרבות לא הסכימו. הסוציולוגית דבורה שטיינברג ציינה כי בריטים רבים קשרו את דיאנה עם שינוי חברתי וחברה ליברלית יותר ולא עם משפחת המלוכה: "אני לא חושבת שזו הייתה היסטריה, אובדן של איש ציבור יכול להיות אבן בוחן לנושאים אחרים". קרול וואלאס מהמגזין "פיפל" אמרה כי הקסם ממותה של דיאנה קשור ל"סיפור האגדה שלא נגמר באושר - פעמיים, תחילה כשהיא התגרשה ועכשיו כשמתה".
בפרק The Me You Can't See בסדרה התיעודית של Apple TV+ משנת 2021, בנה של דיאנה, הנסיך הארי, אמר שהוא הופתע מהמידה שבה הציבור הגיב למותה של אמו. בהתייחסו ליום הלווייתה, הוא אמר: "אני פשוט הולך ועושה את מה שציפו ממני, מראה את העשירית מהרגש שכולם הראו. זו הייתה אמא שלי, אפילו לא פגשת אותה.
אנדרטאות
בשנים שלאחר מותה הוקדשו לה אנדרטאות רבות. כאנדרטת זיכרון זמנית, הציבור הצטרף ל - "Flamme de la Liberté" ("להבת החירות"), אנדרטה ליד מנהרת פונט דה ל'אלמה הקשורה לתרומה הצרפתית של פסל החירות לארצות הברית. הודעות התנחומים הוסרו מאז והשימוש בה כאנדרטת דיאנה הופסק, אם כי המבקרים עדיין משאירים הודעות לזכרה. אנדרטה קבועה, מזרקת הזיכרון של דיאנה, הנסיכה מוויילס, נפתחה על ידי המלכה בהייד פארק בלונדון ב-6 ביולי 2004, ואחריה פסל בגן השקוע של ארמון קנסינגטון, אשר נחשף על ידי שני בניה ב־1 ביולי 2021.
לאחר מותה, חבר מועצת המנהלים של כיפת המילניום הציע לעצב מחדש ולהרחיב את הפרויקט "כדי להכיל, למשל, בית חולים, עסקים, ארגוני צדקה, בתי מגורים פרטיים, בשם 'מרכז הנסיכה דיאנה' ". הרעיון בוטל מאוחר יותר.
חקירות
על פי החוק האנגלי, נדרשת חקירה במקרים של מוות פתאומי או בלתי מוסבר. חקירה משפטית צרפתית כבר בוצעה אך הדו"ח שהופק בה, באורך 6,000 עמודים, מעולם לא פורסם. ב-6 בינואר 2004, שש שנים לאחר מותה של דיאנה, נפתחה בלונדון חקירה שנערכה על ידי מייקל בורגס, חוקר מקרי המוות של משק בית המלכה. הוא ביקש מנציב משטרת המטרופולין, סר ג'ון סטיבנס, לערוך בירורים בתגובה להשערות כי מקרי המוות אינם תאונה וממדענית משפטית בשם אנג'לה גלופהוזמן לבחון את הראיות המשפטיות. חקירת המשטרה דיווחה על ממצאיה במבצע פאג'ט בדצמבר 2006.
בינואר 2006, לורד סטיבנס הסביר בראיון ב - "GMTV" כי המקרה מורכב יותר ממה שחשבו פעם. ה"סאנדיי טיימס" כתב ב-29 בינואר 2006 שסוכני השירות החשאי הבריטי נחקרו בחקירה נגדית מכיוון ששהו בפריז בזמן ההתרסקות. בכתבי עת רבים הוצע כי סוכנים אלה עשויים להחליף את דגימת הדם של אנרי פול בדגימת דם אחרת (אם כי לא הובאו לכך עדויות).
חקירות מותם של דיאנה ופאיד נפתחו ב-8 בינואר 2007, כאשר אליזבת באטלר-סלוס פעלה כסגנית חוקר מקרי המוות של משק הבית של המלכה עבור חקירת דיאנה ועוזרת סגן חוקר מקרי המוות עבור סארי בחקירת פאיד. באטלר-סלוס התכוונה במקור לחקור ללא חבר מושבעים; החלטה זו בוטלה מאוחר יותר על ידי בית המשפט הגבוה לצדק, וכן על ידי סמכות השיפוט של חוקר מקרי המוות של בית המלכה. ב-24 באפריל 2007, באטלר-סלוס פרשה מתפקידה, ואמרה שאין לה את הניסיון הנדרש כדי להתמודד עם חקירה מול חבר מושבעים. תפקיד חוקר מקרי המוות של החקירות הועבר ללורד השופט סקוט בייקר, שנכנס רשמית לתפקיד ב-13 ביוני בתור חוקר מקרי המוות במערב לונדון הפנימית.
ב-27 ביולי 2007, פרסם בייקר, בעקבות ייצוגים לעורכי הדין של בעלי העניין, רשימה של נושאים שעלולים לעלות בחקירה, שרבות מהן טופלו בפירוט רב במבצע פאג'ט: החקירות החלו רשמית ב-2 באוקטובר 2007 עם השבעתו של חבר מושבעים של שש נשים וחמישה גברים. לורד השופט בייקר מסר הצהרת פתיחה ארוכה ונתנה הנחיות כלליות לחבר המושבעים והציגה את הראיות. ה-BBC דיווח כי מוחמד אל-פאיד, לאחר שחזר מוקדם יותר על טענתו כי בנו ודיאנה נרצחו על ידי משפחת המלוכה, מתח מיד ביקורת על הצהרת הפתיחה כמוטה.
בחקירה נשמעו עדויות מאנשים הקשורים לדיאנה ולאירועים שהובילו למותה, כולל ריס-ג'ונס, מוחמד אל-פאיד, פול בורל, אמה החורגת של דיאנה, והראש של MI6 לשעבר.
לורד השופט בייקר החל את הסיכום שלו בפני חבר המושבעים ב-31 במרץ 2008. הוא פתח בכך שאמר לחבר המושבעים "אף אחד חוץ ממך ואני, ואני חושב, האדון בגלריה הציבורית עם דיאנה ופאיד מצוירים על המצח שלו ישב לאורך כל מילה של ראיה" והגיע למסקנה כי אין "שמץ של ראיה" לכך שמותה של דיאנה הוזמן על ידי הנסיך פיליפ או אורגנה על ידי שירותי הביטחון. הוא סיכם את סיכומו ביום רביעי, 2 באפריל 2008. לאחר שסיכם, חבר המושבעים פרש לשקול חמישה פסקי דין, כלומר הריגה בלתי חוקית ברשלנות של אחד או שני הרכבים הבאים או של פול; מוות בשוגג או פסק דין גלוי. חבר המושבעים החליט ב-7 באפריל 2008 שדיאנה נהרגה שלא כדין על ידי "נהיגה ברשלנות חמורה של כלי הרכב הבאים [הפפראצי] ושל נהג מרצדס אנרי פול". הנסיכים ויליאם והארי פרסמו הצהרה שבה אמרו שהם "מסכימים עם פסקי הדין שלהם ושניהם אסירי תודה". מוחמד אל-פאיד אמר גם שהוא יקבל את פסק הדין ו"נוטש את הקמפיין בן 10 השנים שלו להוכחה שדיאנה ודודי נרצחו בקונספירציה".
עלות החקירה עלתה על 12.5 מיליון ליש"ט, חקירת חוקר מקרי המוות עלתה 4.5 מיליון ליש"ט; 8 מיליון פאונד נוספים הוצאו על חקירת משטרת המטרופולין. זה נמשך 6 חודשים ושמע 250 עדים, כשהעלות ספגה ביקורת קשה בתקשורת.
תיאוריות קונספירציה
אף על פי שהחקירה הצרפתית הראשונית מצאה שדיאנה מתה כתוצאה מתאונה, הועלו כמה תיאוריות קונספירציה. מאז פברואר 1998, אביו של פאיד, מוחמד אל-פאיד, טען כי ההתרסקות הייתה תוצאה של קשר, ומאוחר יותר טען כי ההתרסקות בוצעה על ידי MI6 בהוראת משפחת המלוכה. טענותיו נדחו על ידי חקירה משפטית צרפתית. ב-7 באפריל 2008, החקירה של לורד השופט בייקר לגבי מותם של דיאנה ופאיד הסתיימה בכך שחבר המושבעים הגיע למסקנה שהם קורבנות של "הרג בלתי חוקי" על ידי אנרי פול ונהג הרכב הבא מנגד. גורמים נוספים היו "פגיעה בכושר השיפוט של נהג המרצדס באמצעות אלכוהול" ו"מוות המנוח נגרם או תרם לו מהעובדה שהמנוח לא חגר חגורת בטיחות, העובדה שהמרצדס פגעה בעמוד במנהרה במקום להתנגש במשהו אחר". ב-17 באוגוסט 2013, הסקוטלנד יארד חשפו שהם בוחנים את מהימנות המידע ממקור שטען שדיאנה נרצחה על ידי חבר בצבא הבריטי.
בני זוג שחזו בתאונה טענו כי התאונה בוימה.
צ'וקו (מחוז)
צ'וקו (בספרדית: Chocó) הוא אחד מ-32 המחוזות של קולומביה. המחוז נמצא בצפון-מערב קולומביה והוא גובל בפנמה ובים הקריבי בצפון, במחוזות אנטיוקיה וריסרלדה במזרח, ואיה דל קאוקה בדרום ובאוקיינוס השקט במערב.
המחוז משתרע על שטח של 46,530 קמ"ר. במחוז מתגוררים כ-510 אלף תושבים (הערכה ל-2017). בירת המחוז היא קיבדו.
היסטוריה
בתקופה הפרה-קולומביאנית האזור היה מיושב על ידי שבטי הקונה, האמברה והוונאן. האירופאי הראשון שהגיע לאזור היה הקוניקסטדור ומגלה הארצות הספרדי רודריגו דה בסטידס ב-1501, אך עברו לא מעט שנים עד שהספרדים השלימו את כיבוש האזור.