cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נתן החכם
המחזה בישראל
המחזה זכה לתרגומים שונים לעברית, מידי אברהם בר גוטלובר, תרצה אתר, יוסי צור ודורון תבורי. אך בעוד שהמחזה מוצג עד היום בתיאטראות רבים ברחבי העולם, ובייחוד במדינות דוברות גרמנית, הוא הועלה מספר פעמים בישראל: בנוסף, המחזה הונצח על ידי עיריית תל אביב-יפו, שקראה על שמו רחוב חד-סטרי המונה כיום 18 בתים משותפים, מתחיל ברחוב בן-יהודה במערב, ומסתיים כעבור כ-200 מטרים ברחוב אמיל זולא במזרח (רחוב לסינג לשעבר).
ויקטור יושצ'נקו
נשיא
בשנת 2010 סיים את תפקידו.
משפחה וחיים פרטיים
יושצ'נקו נשוי לקטרינה יושצ'נקו-צ'וּמצ'נקוֹ. עובדת היותה של אשתו אזרחית ארצות הברית (ממוצא אוקראיני) שעבדה במשרד החוץ האמריקאי, הביאה לביקורת חריפה נגדו מצד אויביו הפוליטיים שהאשימו אותו בהיותו מרגל אמריקאי שמנסה להכניע את אוקראינה לתכתיבים מארצות הברית ומנאט"ו. הוא אב ל-5 ילדים וסב ל-2 נכדים.
בעיית האינדוקציה
בעיית האינדוקציה היא בעיה פילוסופית, ששורשיה נעוצים עוד בעת העתיקה. את הטיעון בצורתו המפורסמת כיום הציג הפילוסוף הסקוטי דייוויד יום.
הטיעון מראה שכל הצדקה לוגית של האינדוקציה משתמשת בעצמה באינדוקציה. כלומר, היא כבר מניחה במוּבלע שאינדוקציה היא שיטת היסק תקפה, ולכן היא מעגלית.
מטרת הטיעון להראות כי מקורה של האינדוקציה המדעית הרגילה (ולא אינדוקציה מתמטית), אינו במציאות החיצונית (במישור האובייקטיבי), אלא בנפש האדם (בסובייקט), ובכך לערער על אמינותה כשיטת היסק תקפה. בפשטות, הטיעון גורס כי העובדה שמאורע חוזר על עצמו פעמים רבות, ולעולם אינו משנה ממהלכו (למשל – השמש זורחת מדי יום), אין בה כדי לנסח כלל אובייקטיבי על הישנות מקרה זה גם בפעמים הבאות (על פי הדוגמה: הכלל כי השמש תזרח תמיד, המנוסח על פי תצפיות בלבד, הוא יציר דמיונו של האדם, ולא אמירה על המציאות עצמה).
הפילוסוף עמנואל קאנט אמר שבעיית האינדוקציה "העירה אותו מתרדמתו הדוגמטית" והביאה אותו לכתיבת ביקורת התבונה הטהורה.
בעקבות הצגה זו של בעיית האינדוקציה, היא אינה מקובלת כגישה להיסק לוגי מסורתי תקף, להסקה ממספר מוגבל בהכרח (מגבולות הניסיון) של תרחישים במציאות החיצונית.
קריאת תיגר על החוקים המדעיים
הצגת הבעיה שבאינדוקציה קוראת תיגר על החוקים המדעיים ועל מושג הסיבתיות: אפשר להדגים זאת על ידי ניתוח התרחיש של פגיעת כדור ביליארד אחד בשני, ותזוזתו של הכדור השני. התפיסה המקובלת של סיבתיות גורסת כי עקיבה בזמן (רצף הפעולות מתרחש בזמן באופן שנדמה לנו מיידי, או כתוצאה משרשרת אירועים), סמיכות במרחב (קירבה, פגיעה או נגיעה של האובייקטים זה בזה), והישנות המקרה שוב ושוב הם שלושת התנאים ההכרחיים לכך שהכדור הראשון הוא הסיבה לתזוזתו של הכדור השני. ניוטון ביסס על הנחות אלו את החוק המדעי על פיו במקרה זה הכדור האחד הוא הסיבה לתזוזת הכדור השני.
חוקים מדעיים כגון זה נובעים ממספר מוגבל בהכרח של ניסיונות. אנו מסיקים ממספר מוגבל של ניסיונות ומכך שאנו רואים את אותם התרחישים במקרה הזה שוב ושוב בגופים שונים, וטוענים להימצאותם של חוקים פיזיקליים אוניברסליים ולכך שבנסיבות זהות רצף ההתרחשויות שראינו יחזור על עצמו תמיד ובהכרח.
מה שאנו עושים, לטענת יום, הוא להסיק ממספר מוגבל של ניסיונות אפשריים במציאות החיצונית (קבוצה סגורה, מבחר אקראי של משתנים במציאות החיצונית, שמשתנה בעצמה ללא הרף. ראו: הזהות על פי יום), לגבי אינסוף נתונים, או לפחות קבוצה פתוחה, קבוצה שהתנסינו רק במדגם מצומצם ממנה (שהרי לא ניתן לבדוק אינסוף קבוצות מדגם).
בסופו של דבר, גם תרנגול המסיק שקריאתו מדי בוקר היא המביאה את השמש מסיק את ה'חוק' שלו בשיטת האינדוקציה, וקל לראות שהוא טועה.
המהלך הלוגי של יום
הפילוסוף הסקוטי, דייוויד יום, הוכיח שמושג ההכרח נובע מהרושם שיוצרת החזרה על המאורע שוב ושוב. רושם זה מקורו ברוח, ואינו רושם של תחושה שמקורה במושאים עצמם. יום, ברוח האמפיריציזם הקיצוני בו דגל, שלל את הכרחיותם של הדברים הנוצרים על ידי המחשבה בלבד, ולכן ביטול מושג ההכרח הנקשר לאינדוקציה הוביל אותו למסקנה ספקנית. המהלך הלוגי של יום, המפורט בספרו 'מסכת טבע האדם' מורכב מחמישה שלבים: משמע:
ובמילים פשוטות: מכיוון שמדוגמה אחת של שני מושאים אין להסיק סיבתיות (לא נוצר הכרח), ומריבוי דוגמאות כן ניתן לעשות זאת, הסיבתיות קשורה בעיקר בחזרה. אבל, החיבור התמידי לא משנה את המושאים, לא משנה את המציאות עצמה ולא יוצר דבר חדש, לכן ההכרח הוא רק פנימי, במחשבה. כמה פעמים יצטרך לחזור הדבר כדי שיוכר ככלל? פעמיים? רק עשר פעמים? רק מיליון פעמים? המחשבה מוליכה את מחשבותינו ממושא אחד לאחר על סמך הניסיון שנשנה בעבר. הטיעון הפסיכולוגיסטי של יום מנתק את הסיבתיות מן המושאים, ומראה שההכרחיות נוצרת בסובייקט המתבונן ולא במושאים החיצוניים. משמע, אין כל צידוק לטעון לסיבתיות.
בעקבות בעיית האינדוקציה העמיד קאנט את המדע על מספר מצומצם מאוד של הנחות על מהות המחשבה עצמה שאותן טען כי בכל זאת ניתן לדעת באופן רציונליסטי.
הניסיון לבסס את המדע על דדוקציה
הפרכתו של יום את תקפות מנגנון האינדוקציה שומטת את הקרקע מתחת למדע, אשר נשען בחלקו הרב על שיטת היסק זו (אם בניסויים רבים ראינו תופעה מסוימת, אנחנו מסיקים מכאן כי זוהי תופעה קבועה שחייבת לחזור על עצמה גם בעתיד). למעשה, טיעונו של יום, על אף בעייתיותו המעשית, עדיין לא הופרך.
קרל פופר ניסה אומנם להתגבר על הבעיה שהציב דייוויד יום בפני המדע בטענו כי המנגנון העיקרי של המדע הוא דדוקטיבי, וכי המדע פועל בעזרת הפרכות דדוקטיביות ולא הוכחות אינדוקטיביות – דהיינו, שתאוריה מדעית ניתן רק להפריך, אך לא לאמת (לדוגמה: ניתן לדעת כי התאוריה שקריאת התרנגול אינה הסיבה לזריחת השמש על פי ההפרכה היסודית הקיימת לטענה זו).
ברם, מתנגדיו ומבקריו של פופר טענו נגדו כי הוא למעשה מסתיר את בעיית האינדוקציה על ידי מנגנון ההפרכה, ולא בהכרח פותר אותה: הם טענו, כי פופר מניח שאם תוצאותיו של ניסוי מצביעות על הפרכתה של תורה כלשהי, תוצאות אלה בהכרח תחזורנה על עצמן גם בעתיד ובכך תפרכנה את התורה שוב ושוב, ושוב יש כאן שימוש באינדוקציה. פופר מצידו יטען כי הפרכה של תאוריה – אינה תאוריה בעצמה, ולכן דרישת ההדירות נתבעת רק מהתאוריה – לא מהפרכת התאוריה; פופר אינו מתיימר אפוא להניח את חזרתן העתידית של תוצאות ההפרכה, אלא מתיימר רק לטעון כי די במאורע חד-פעמי שאינו עולה בקנה אחד עם תורה נתונה – כדי לפרוך את הדירותה דהיינו את תמידיותה – וממילא את תוקפה הכללי, וממילא: אותה עצמה.
בעיית האינדוקציה החדשה
את בעיית האינדוקציה החדשה הציב הפילוסוף האמריקאי נלסון גודמן (1906–1998). גודמן מבקש לתקוף את ההנחה כי ניתן להציג חוקים של לוגיקה אינדוקטיבית ממש כפי שהדבר ניתן בלוגיקה דדוקטיבית. לשם הצגת הבעיה הוא מביא את הפרדוקס הבא: נניח שבדקנו מספר גדול של איזמרגדים וראינו כי לכולם יש את התכונה "להיות ירוק", כלומר שכל האיזמרגדים שבדקנו הם ירוקים; מכאן נסיק אינדוקטיבית שכל האיזמרגדים ירוקים. כעת מבקש מאיתנו גודמן לחשוב על פרדיקט (תכונה) חדש אותו הוא מכנה "ירול" והוא חל על כל דבר שנבדק לפני זמן T רק במקרה שהוא ירוק, אבל על כל דבר אחר רק במקרה שהוא כחול, או במילים אחרות, אובייקט X הוא ירול, אם ורק אם, X נבדק לפני T ונמצא ירוק, או ש-X לא נבדק לפני T והוא כחול. שימו לב: כל האיזמרגדים שנבדקו עד עכשיו נמצאו ירוקים, ואם זמן T פירושו "עכשיו" אז כל האיזמרגדים נמצאו ירולים, ומכאן שניתן להסיק אינדוקטיבית שכל האיזמרגדים ירולים. אבל הרי זו סתירה: אותן ראיות ממש מובילות אותנו לשני ניבויים סותרים: האחד הוא שהאיזמרגד הבא שנבדוק יהיה ירוק, והאחר שהוא יהיה כחול. כאשר מעלים את השאלה בתורת ההכרה, שואלים, כיצד אפשר לדעת האם אינדוקציה אחת (ירוק) נכונה, בעוד אינדוקציה שנייה (ירול) שגויה.
הבעייתיות נובעת מהשימוש בעקרון ניקו (Nicod) הקובע כי כל הכללה מאוששת (מחוזקת/נתמכת) על ידי המקרים הפרטיים שלה. אמנם אזמרגד ירוק מאשש את ההכללה "כל האזמרגדים ירוקים" אבל אזמרגד ירול אינו תומך בהכללה "כל האזמרגדים ירולים". האם נוכל למצוא קריטריון ברור המבחין בין טענות דמויות-חוק (עליהם חל עקרון ניקו) לבין הכללות מקריות (עליהן עקרון ניקו אינו חל)?
הדרכים לנסות ולהתמודד עם הבעיה של גודמן הן רבות ומגוונות. הידועה בהן היא הצעתו של וילארד ואן אורמאן קוויין, שחשב כי רק הכללות המדברות על סוגים טבעיים הן הכללות דמויות חוק. בשם "סוג טבעי" הוא מכנה כל תכונה שאנו רואים בעולם באופן טבעי. כך אנו רואים באופן טבעי דברים ירוקים ודברים שאינם ירוקים, אך איננו עושים זאת עם דברים ירולים ושאינם ירולים. החיסרון בהצעתו של קוויין הוא בכך שהיא ממירה את מושג האינדוקציה הנאיבי הקלאסי הנוח והניתן להגדרה פורמלית (לוגית/ריגורוזית ומוגדרת היטב), במושג עמום יותר ולא נוח של אינדוקציה – כזה שאינו בר-הגדרה פורמלית – זאת בהיעדר הגדרה לוגית/ריגורוזית למושג "טבעי".
מתקפת המדינה האסלאמית בצפון עיראק (2014)
פלישה לעיראק
מאז דצמבר 2013 התנהלו ברחבי מערב עיראק עימותים רבים בין הכוחות המזוינים של עיראק וארגון הטרור "דאעש" התערב לאחר יציאת הכוחות האמריקאים מעיראק. השבטים הסונים המתונים יחסית הרגישו מקופחים בידי המשטר הדמוקרטי לאחר הפלתו של סדאם חוסיין כגון חברי מפלגת הבעת'. המשטר, בהנהגתו של ראש הממשלה, אל-מלכי, תמך בפלגים שיעים וכך דחק סונים המתונים לזרועותיהם של אל-קאעידה, על אף שבתחילת דרכיהם, התנגדו ללוחמי דאעש. המדינה האסלאמית, בראשית דרכה בצע פיגועים טרור רבים ברחבי עיראק אשר על חלקם נטלה אחראיות כחלק מאותם עימותים. בהמשך התאחדו הכוחות הסונים באופן זמני ובמטרה טקטית להפיל את השלטון השיעי בעיראק.
בתחילת ינואר 2014 השתלט דאעש על פלוג'ה ורמאדי ועל מרבית שטחי מחוז אל-אנבאר. לאחר ההשתלטות על מרבית שטחי מחוז אל-אנבר החלו הכוחות המזוינים של עיראק מתקפה נגד דאעש באזור אל-אנבאר, זאת במטרה להחזיר את האזור לשליטת הממשלה העיראקית.
בתחילת יוני 2014 התקדמו כוחות דאעש לעבר אזור מרכזי בצפון אדמות עיראק, זאת לאחר שהביסו את הכוחות המזוינים של עיראק. בשלב זה היו לכוחות דאעש שליטה כמעט מלאה בפלוג'ה ובאל-קרמה, כמו גם בחלקים שונים של ג'ורף אל-סח'ר, אֶנה, אבו גריב וגם של כמה יישובים קטנים ברחבי מחוז אל-אנבר.
פלישה לסוריה
במהלך שנת 2013, האופוזיציה המתונה שלוחמת במלחמת האזרחים בסוריה קבלה בברכה את הכוחות הלוחמים. הם הצטרפו לכוחות הסוניים הזרים במלחמת האזרחים. תוך זמן קצר הארגון הפך למוקצה מחמת מיאוס. גם אל-קאעידה התנערה מהזרוע כאשר אוסאמה בן לאדן ואיימן א-זוואהירי הצהירו בפומבי שהם מפרקים את הזרוע הסורית של "המדינה האסלאמית". באותה שנה, ארגון "דאעש" ניצל את הוואקום הביטחוני בסוריה בעקבות המלחמה בין האופוזיציה לבין משטרו של בשאר אסד וכבש את מחוז אל-רקה. מטרתן הייתה לכבוש את האזורים בקו הגבול שבין סוריה לעיראק.
במהלך שנת 2014, הארגון החל לאיים על בכורת הארגון הג'יהאד הסטי המוביל בסוריה, "ג'בהת אל-נוסרה". הארגון כבש שטחים בסוריה, דבר אשר חיזק את כוחותיהם ועמדתם. בעקבות כניסת הארגון למערכה כנגד שלטונו של אסד, נוצר פילוג בין המורדים. הארגון שמבצע רציחות מזעזעות, כמו זה שפורסם קשיים רבים נערמו על האופוזיציה הסורית לקבלת סיוע מהמערב. עתה הארגון נלחם נגד קבוצות האופוזיציה הסוריות על השליטה במזרחה של סוריה. יהבו הוא לעיר המחוז דיר א-זור, הגובלת עם גבולות עיראק ועשירה בנפט. אט, אט מצליח הארגון לפרק את הגבול העובר בין שתי המדינות, עיראק וסוריה. מהצד הסורי הוא כבר כבש את מחוז א-רקה ובעיראק את מחוזות אנבאר ונינוה.
המתקפה בצפון עיראק
ב-4 ביוני 2014 כבשו כוחות ארגון המדינה האסלאמית חלקים גדולים של העיר סאמרא. כוחות הארגון הגיעו עד למרחק של 2 קילומטר (1.2 ק"מ) ממסגד אל-עסכריה. הממשלה החישה תגבורות לאזור ואלה ביצעו התקפת נגד והצליחו לדחוק את רגלי הארגון מהעיר.
בין 9 ל-10 ביוני לוחמי ארגון הטרור הסוני דאע"ש יחד עם מיליטנטים סונים אשר היו נאמנים בעבר לממשל סדאם חוסיין, בנוסף ללוחמים משבטים המתנגדים לממשל הנוכחי, הצליחו להשתלט על העיר מוסול, בירת מחוז נינוה והעיר השנייה בגודלה בעיראק.רבים מלוחמי דאעש והמיליציות האסלאמיסטיות שכבשו את מוסול במתקפת פתע היו מורדים שבאו מסוריה, בהם רבים מערב הסעודית וממדינות ערביות אחרות. כ-15% מתפוקת הנפט של עיראק נמצא בעיר זו, והיא נהנתה מתמיכתו של איראן. ההערכה היא שבסביבות כ-500 אלף מתושבי העיר נמלטו, ועוד כ-80 אזרחים טורקים נחטפו בידי הארגון. במהלך שבועות רבים ניסתה המדינה להבין כיצד כוח של כ-800 אלף חיילים סדירים, מצויד בטנקים, מסוקים ומטוסים לא הצליחו להשתלט על המון מצויד בנשק קל.
ראש ממשלת עיראק, נורי אל-מאליכי קרא בתחינה לקהילה העולמית לעזרה והכריז על מצב חירום במדינה. כיבוש העיר סמן את תחילת התפוררות המשטר הדמוקרטי בעיראק שהחליף את משטרו הדיקטטורי של סדאם חוסיין. עיר זו הייתה האחרונה אשר אותה כבשו כוחות אמריקאי בעת מלחמת עיראק וסמלה את הדרך לשלום. למרות קריאות חוזרות ונשנות של שר החוץ העיראקי, הושאיר זברי לסיוע מג'ו ביידן, סגן הנשיא, הוא נענה בסירוב. בתום הלחימה הכריז הארגון כי הוא מתקדם לכיוון בגדאד וכרבלא. וושינגטון פוסט פרסם כי הממשל מוכן לסייע בעיראק מפני ההשתלטות של ארגוני טרור בצפון אולם אין לה עניין לסייע בשמירה על שלטונו של אל-מאליכי, הפועל למען האינטרסים השיעיים. זו סגירת חשבונות של אובמה עם התנהלותו של הממשל אשר קידם את האינטרס השיעי בלבד ופיצל בפועל את עיראק. בערב של אותו יום התכנסה מועצת הביטחון לדון במשבר בעיראק. באופן כזה ארצות הברית מצהירה על עצמאותה וזכותה של עיראק להגן על עצמה ולהתנהל בהתאם למדיניותה בארצה. מנגד, בשיחות סגורות, מציבה אולטימטום לעיראק שעל השלטון החדש לשתף סונים וכורדים כדי שהממשל יפעל לטובת עיראק. מהלך דומה אותו ניסתה לייצר לפני מבצע שובו אחים כשהיא הפילה את האשמה במצב על ישראל בשל כישלון מסע ומתן בין ישראל לרשות הפלסטינית.
למחרת, ב-11 ביוני כבשו את העיר בייג'י, שם יש מתקן זיקוק נפט. דאעש השתלט על אזורי סיניה וסולימאן בק ועל רוב מחוז נינוה אשר גובל עם חבל האוטונומי הכורדי. יותר מחצי מיליון אזרחים ברחו צפונה לכיוון כורדיסטן. הארגון המשיך לכיוון העיר תכרית וכבש ממנה שטחים נרחבים. במהלך המתקפה נטשו שתי חטיבות של הצבא העיראקי את עמדותיהן, ולמעשה לא הייתה התנגדות ממשית לפלישה. לאחר מספר ימים דווח על הטבח שהתבצע בעיר.
לנוכח אטימות אמריקה פנה הממשל העיראקי לאיראן, התומכת בכוחות השיעים בעיראק. איראן ששלחה כוחות האיראניים שסייעו להשיג מחדש את השליטה על העיר תיכרית. בהמשך הגיעו כוחות לעיר בגדאד והתארגנו כדי לכבוש מחדש את הערים מוסול, תיכרית, אל-מאליכ ועוד אזורים בכרוכ ודיאלי. ברק אובמה הצהיר כי ארצות הברית תכנס לעיראק רק אם האינטרסים האמריקניים יהיו תחת סכנה. כנגד יצא יו"ר בית הנבחרים האמריקני,ג'ון ביינר טען כי אובמה "תופס תנומה" בעת שהמורדים כובשים את עיראק וקרא להתערבות מידית שלה בעיראק. בתגובה, פרסם אובמה, מנגד, דובר הבית הלבן, ג'יי קרני חיזק את אובמה וטען  לארצות הברית יש אינטרס מובהק בעיראק, בניגוד לסוריה שכן עיראק היא יצרנית הנפט הגדולה ביותר במזרח התיכון אחרי סעודיה.
עם נסיגת כוחות הממשל העיראקי לעבר דרום עיראק מילאו כוחות כורדים מכורדיסטן העיראקית את החלל, כאשר כבשו חלק מהשטחים הנתונים במחלוקת בין עיראק וכורדיסטן. ב-12 ביוני 2014 השתלטו כוחות כורדים על העיר כירכוכ.
ב-13 ביוני, סוכנות הידיעות הצרפתית דיווחה כי "דאעש" השתלטו על שני חלקים בצפון הבירה בגדאד. עיתונאי ידוע, קמראן נאג'ם איברהים נהרג במהלך עימותים בין כוחות כורדיים לבין המורדים. כרגע ארצות הברית ממשיכה בהטסות של מלט"ים ברחבי עיראק. הכוחות האיראניים יחד עם צבא העיראקי השיגו שליטה מחודש על 85 אחוזים משטח של העיר תיכרית. ב-16 ביוני, דאעש השתלט על העיר תל-עפר. מזכיר המדינה, קרי בריאיון לחדשות Yahoo אמר כי ביום שאחרי, פרסמו גורמי אמריקאים ואיראנים כי לא יהיה שיתוף פעולה בין שתי המדינות. בנוסף כוח של 275 חיילים נשלח לבגדאד כדי להגן על עובדי המדינה האמריקנים ועובדי השגרירות. העיר בגדאד החלה להתחמש. במהלך הלילה כוחות עיראקים הדפו התקפות על שלוש שכונות בבעקובה ובאשר.
הילרי קלינטון, הזהירה מתמיכה איראנית בממשלה והסבירה כי ידוע שאיראן תתמוך בממשל העיראקי כפי שעזרה לנשיא סוריה, בשאר אסד, להיאחז בשלטון חרף ההתקוממות נגדו. ב-19 ביוני הודיע אובמה על וביקר את הממשל של אל-מאליכי. לבינתיים עיראק החלה להתפלג לשלושה מחנות: במזרח, מדינה שיעית נאמנה לאיראן, מדינה כורדית בצפון ומדינה סונית במערב. "אייתוללה עוזמא" עלי סיסתאני, איש הדת הבכיר בעיראק על מלחמת קודש שיעית. המוני הצטרפו אל הכוחות בראשם נג'ף וכרבלא כדי להגן על האתרים הקודשים. על פי נתונים שפרסמו דו"ח האו"ם ליום הפליט מספר הפליטים חצה את ה-50 מיליון, לראשונה מאז מלחמת העולם השנייה. הנתונים שפורסמו עוד אינם לוקחים בחשבון את המשבר האחרון שפרץ בעיראק ועיקר מוקדיו הם סוריה, מרכז אפריקה ודרום סודאן. עלי ח'אמנאי בתגובה, פרסמה ב-22 ביוני כי ארצות הברית מנסה להשתלט שוב על עיראק באמצעות ניצול הקרעים העדתיים בעיראק. לראות עיניו המאבקים הם באותו היום, ארגון דאעש המשיך לכבוש שטחים, בהם הערים קאים, ראווה וענה, ומעבר גבול עם סוריה. מטרת הארגון היא להגיע לסכר בעיר חדיתה שפגע ברשת החשמל ויגרום להצפות בעיראק.
ב-25 ביוני, דאעש וג'בהת א-נוסרה שילבו כוחות בעיירה הסורית אל-בוכמאל, שנמצאת בגבול עיראק בעת שכוחות טיס סורים ניסו לעזור לכוחות השיעים. אל-קאים נכבשה. בו בעת הארגון ביצע פיגוע בבית מלון דורוי שבביירות במהלכו נפגעו 11 בני אדם. ב-28 ביוני הצליח צבא עיראק לכבוש מחדש את תכרית. הקרובות המשיכו בדרום המדינה במחוזות בבל ואנבאר רוסיה שלחה לעיראק מטוסי קרב משומשים עבור תמיכה במלחמה. בסוף החודש, ב-30 ביוני, הכריז דאעש על הקמת חליפות אסלאמית בעיראק-סוריה ושינה את שמו אל "המדינה האסלאמית". ב-5 ביולי אבו בכר אל-בגדאדי נשאה דרשה במסגד בעיר מוסול. הופעתו בטלה את ההערכות כי לפחות נפגע במערכה אווירית.
התקדמות הצבא לבגדאד נעצרה ליד העיר סאמרא אבל הוא החל לצבור כוח באמצעות השתלטות על כפרים באזור. בנוסף תחמושות וציוד מעורב לעירייה ג'ורף א-סח'ר דרך רשת מנהרות שנבנו בידי סאדם חוסיין כדי להחביא נשק מפקחי האו"ם. באזורים אלו היו הקרבות הקשיים ביותר של הצבא האמריקאי בעת המלחמה בעיראק.
פלאח א-ראד'י, יושב בראש צוות ביטחוני במועצה המחוזית חילה אמר בנוסף דווח כי הארגון מחזיק גם בפלוג'ה ובחלקים מרמאדי. הכורדים נהלו קרב עם המדינה האסלאמית באזור ארביל. ארצות הברית בהמשך אימה שאם המדינה האסלאמית יתקדמו לעיר, שם נמצאת קונסוליה אמריקנית, תאשר התקפה אווירית.ג'באר יאוור, המזכיר הכללי של משרד ה"פשמרגה" (כוחות הביטחון הכורדיים) הודיע כי יש חיזוק קשרים בין הממשל לכורדים בעקבות האירועים. יחסים אלו התערערו בעבר לנוכח אפליות מצד המשטר. בנוסף יאוור ספר כי כ-50 אלף יזדים ברחו אל ההרים ו מטוסים באו לחלץ את הנמלטים.
ב-7 ביולי פורסם שהמדינה האסלאמית במהלך השבוע כבשה 15 ערים, בניהם טילקייף וקווייר וכן גם על סכל מוסול. בנוסף, בעקבות התפוצצות של מכוניות תופת בכירכוכ 9 בני אדם נהרגו. ארצות הברית הפציצה את כוחות המדינה האסלאמית לנוכח התקדמותה אל ארביל וטבח היזדים. לנוכח תגובתה של ארצות הברית, מדינות נוספות הודיע על הענקת סיוע הומנטרי לאזרחי עיראק. בעוד מדינות אחרות, כמו טורקיה, ששלחו כבר סיוע. מספר ימים אחרי הודעה הממשל כי לא העריך כשורה את צבא המדינה האסלאמית והקצב בו יכבשו את עיראק.
ב-11 ביולי, נורי אל-מאליכי האשים את הנשיא הכורדי, פואד מאסום, בהפרת החוקה ולכן האחרון הודיע על הדחתו של ראש הממשלה. בתגובה כוחות צבא נאמנים לראש הממשלה התפרסו בבגדאד, מאחר שראש הממשלה מסרב לעזוב את כיסאו. ארצות הברית פינתה את כוחותיה מאירביל והעבירה אותם לבצרה. ב-14 ביוני ראש הממשלה היוצא, נורי אל-מליכי, הסכים לוותר על תפקידו. במקומו מונה חיידר אל-עבדי כראש הממשלה החדש. יום אחרי הודיע חסן נסראללה כי האיום מהמדינה האסלאמית אינו שייך רק למדינות ערב אלא לעולם כולו. אכן זה הוא חלום הבלהות של ארצות הברית אשר מנסה להבין כיצד החזירה את כוחותיה לעיראק ונשאבת אל תוך הבוץ העיראקי.
ב-16 ביולי ארצות הברית החלה במבצע לשחרור סכר מוסול מכוח של המדינה האסלאמית יחד עם כוחות כורדים. ביום למחרת הסכר שוחרר מהכוחות ובמקביל הפציצו מטוסים של צבא סוריה יעדים של המדינה האסלאמית. מעשי חטיפה ורציחת אנשי היזדים המשיכו בשבועות הבאים כאשר ארגון המדינה האסלאמית המשיך לכפר קוג'ו, חאטימייה וקוואבושי כאשר הארגון המשיך את חיזוקו בחבל הארץ הכורדי. מחירי הנשק ברחבי כורדיסטן צנחו משמעותית מאז שארצות הברית הבטיח לחמש ולסייע לכורדים. זאת על אף שארגוני הכורדים, PKK נחשב כארגון טרור, והתפרסם בעיקר בזכות הלוחמות שעומדות ברשות הצבא מהם, כך מדווחים, חוששים לוחמים מוסלמים דתיים. הרי, חלק מאמינים כי מוות בידי אישה מונעת את ההגעה לגן עדן.
במהלך חודש יולי המשיכו כוחות ארגון המדינה האסלאמית בכיבוש עיראק ובביצוע פיגועים. לוחמי ג'יהאד הכתירו את המחנה הצבאי האחרון בשליטת צבא אסד במחוז א-רקה הצפוני. ב-19 ביולי נטל ארגון המדינה האסלאמית אחריות לפיגוע התאבדות שבו נהרגו 33 אנשים ונפצעו למעלה מ-50 איש, הפיגוע נעשה במקדש שיעי גדול בשכונת כאזמיה שבעיר בגדאד. בסך הכול, במהלך חודש יולי נהרגו 1,737 איש כאשר מתוכם 1,186 אזרחים לא-מעורבים. הצבא העיראקי המשיך לתיכרית עליה צר.
הקמת הח'ליפות בעיראק
ארגון דאעש שצבר מוניטין רע בקרב החברה המערבית בעקבות הוצאות להורג של פולי ג'יימס, לא המתין להתערבותו של הממשל האמריקאי במלחמה בעיראק ומיד הקים את הח'ליפות האסלאמית. אחד מהקצינים הבכירים אמר המדינה הנפיקה מעין דרכון רשמי עבור תושביה, דוחות פנימים הדנים בהתממשות יעדיה ובמוסול יצאה תוכנית לימודים המותאמת למדיניותה הח'ליפה. התוכנית אינה כוללת מקצועות הומניים אך כן תכלול את לימודים המדעים (לא כולל תאוריות כשל דרווין ואחרות).
ברחובות שמות בתי ספר נוצריים הוחלפו, ובנוסף קבוצת נשים לוקחות תפקיד בבריגדות בסוריה ובודקות כי חוקי השריעה מתנהלים כשורה. שכרן החודשי בגובה 25 אלף לירה סורית (כ-585 שקל). בנובמבר 2014 הודיעה המדינה האסלמית על הנפקת מטבעות שיקראו דינר אסלאמי. ב-29 ביוני 2014 שינה ארגון דאעש את שמו ל"המדינה האסלאמית" והכריז על ח'ליפות עולמית.
מבצע נחישות טבועה
לאחר מכן הודיע אובמה כי ארצות הברית לא תשלח כוחות קרקעיים לעיראק אך תמשיך בפעילות אווירית מתמדת והיא שוקלת לפעול גם בשטחיה של סוריה.
בהמשך אוגוסט נבלמו במעט כוחות ארגון המדינה האסלאמית בכיבוש עיראק על ידי הכורדים בעזרת התקיפות האוויריות של ארצות הברית, אם כי בתחילת ספטמבר הצליחו כוחות ארגון המדינה האסלאמית לכבוש שטחים נוספים ולהתקרב לשליטה מלאה בעיראק. בסוף חודש אוגוסט, אובמה הודה שעדיין לא גובשה החלטה כיצד להתמודד עם המלחמה במדינה האסלאמית וספג ביקורת קשה מצד הקונגרס. ב-31 באוגוסט, שוחרר העיר אמירלי ממצור בידי המדינה האסלאמית. הארגון ערף את ראש של אחד מבכיריו בטענה ששיתף פעולה עם הבריטים. בנוסף פורסם כי ארגון המדינה האסלאמית מתכנן להשתמש בנשק כימי של נגיף הדבר.
ספטמבר
בתחילת ספטמבר הועלו החששות כי ארצות הברית ואיראן עלולות להתעמת חזיתית על השליטה בעיראק על אף שהכוחות האמריקאים פועלים כרגע רק באמצעות פעילות אווירית. בהמשך דווח בידי חמינאי שארצות הברית ואיראן מתואמות צבאית יחד עם הכוחות הכורדים שבעיראק. ב-4 בספטמבר נודע כי ארצות הברית חיסלה את יד ימינו של אבו בכר אל-בגדאדי, אבו האג'ר הסורי, ויום אחר חוסל א-שבאב בסומליה. אנשי המדינה האסלאמית חטפו 50 עיראקי-סונים בכפר מצפון לבגדאד.
אובמה הגיע לכינוס בנאט"ו כדי לדחוק בשותפיו לברית להצטרף לקואליציה בינלאומית כדי ליצור לגיטימציה למהלך. שבע מדינות הצטרפו לקואליציה, לפחות הצהרתית: הממלכה המאוחדת, צרפת, אוסטרליה, גרמניה, קנדה, טורקיה, איטליה, פולין ודנמרק. מזכיר המדינה קרי צפוי להגיע לאזור כדי לעודד מדינות ערביות להצטרף לקואליציה. הבעיה שמערכת היחסים בין ארצות הברית למדינות ערב נפגמה בשל המדיניות של אובמה. על אף הרכבת הקואליציה הראשונית אין בכוונת ארצות הברית להכניס חייל קרקעי לעיראק. על החלטה זו, ב-18 בספטמבר, חסן רוחאני ביקר את התנהלותה של ארצות הברית,
ב-5 בספטמבר הותר לפרסום שבכירים בארגון המדינה האסלאמית נהרגו בסוריה. יום אחרי, ארצות הברית והממלכה המאוחדת הודו בפומבי על האסטרטגיה כנגד המדינה האסלאמית. תחילה ייצרו קואליציה בינלאומית שתכלול את מדינות ערב שיחלקו מידע על הארגון. לאחר מכן הם יפעלו בשטח כדי לסנן את הגורמים הקיצונים מתוך החברה הסונית. הם יבצעו זאת באמצעות ניתקו התזרימים הכלכלים של הארגון. לבינתיים, הסורים המשיכו לתקוף את המדינה האסלאמית ומעוז בעיר ראקה הופצץ. קרי הודיע כי התוכניות למלחמה בארגון המדינה האסלאמית יגובשו עד לכינוס העצרת הכללית של האו"ם, שיחל ב-16 בחודש. הממלכה המאוחדת וצרפת טרם הבהירו אם יסכימו לקחת חלק פעיל בהפצצות נגד המדינה האסלאמית. ביום ראשון, 7 בספטמבר, הודיע אובמה לתקשורת המערבית כי הבעיה אינה נעוצה באיראן אלא במדינה האסלאמית. שר החוץ האיראני בריאיון לסוכנות הידיעות מאהר טען כי ארצות הברית אינה "רצינית" במלחמה כנד ג'יהאדיסטים ובנוסף, אלו עזרו לאותו בארגון. הממשל האמריקאי הפציץ לראשונה במערב עיראק.
ב-10 בספטמבר האמריקאי הרחיבו את התקיפות לסוריה. צרפת הודיע על כוונתה לסייע במאבק האווירי אם יהיה צורך בכך. צרפת עמדה בראש החזית נגד אסד אחרי רצח רפיק אל-חרירי, ראש ממשלת לבנון, ועתה היא מובילה את האופוזיציה באירופה נגד המשטר בדמשק. גורמים דיפלומטיים ערביים אמרו הבוקר לעיתון הסעודי "אל-ווטן" כי ישיבה תתקיים מחר בעיר ג'דה בהשתתפות שרי החוץ הערבים כדי לראות כיצד להתמודד עם הארגון. מדינות ערב מראות חשש לפעול כנגד הארגון. ירדן שכנראה עומדת להיות הבאה בתור במאבק ציינה כי תעביר מידע לארצות הברית אבל לא תשתף במאבק. שבוי עיראקים רבים נמצאים בידי המדינה האסלאמית ובנוסף, עיראק אינה אוהדת את הכוחות הכורדים ולכן נמנעת מלהביע דעה.
פעילות הממשל האמריקאי מונעת בגלל דעת הקהל האמריקאית. בנוסף, הוא מודאג בעיקר בגלל השתלטות על מקורות נפט ברחבי המדינה מאשר למעשי הטבח המבוצעים בה. בנאום לאומה, ב-11 בספטמבר, אובמה העביר את יעדיו בתקיפה, חיסולה של המדינה האסלאמית. הוא הצהיר בנאומו כי הוא אינו יכול לסמוך על משטר של אסד לנוכח פעילותיו כלפיו אזרחיו. בשיחה עם מלך סעודיה, עבדאללה הסכימה סעודיה לאמן מורדים סורים מתונים בשטחה. הסעודים היו אלו שממנו בעבר ארגונים סונים 10 מדינות ערביות אשרו על הצטרפו לקואליציה: מצרים, עיראק, ירדן, לבנון ושש מדינות המפרץ. בהמשך דווח כי מצרים עדיין אינה חלק מהקואליציה. רוסיה דרשה להתנות ההפצצות רק דרך החלטה של מועצת הביטחון של האו"ם. איראן אינה כלולה בקואליציה. שכנראה הוביל אותה לאיים סעודיה היא זו שכנראה עומדת מאחורי התהליך הפוליטי.
בתוך הממשל גינו את פעולות הממשל לתקוף אווירית בלבד. מייקל היידן כינה פעולה זו למעשה רמז שאם ארצות הברית לא תהיה מוכן להתחייב קצת יותר לעיראק, היא לא באמת תוכל להשפיע על ההסלמה הקיצונית ברחבי המדינה בפרט וברחבי העולם בכלל.
הסברים בתקשורת המערבית למלחמה
פרופ' עוזי רבי מתאר את התפיסות של דאעש כאידאולוגיה אולטימטיבית, שבה אנשים מוגדרים על פי דתם. ד"ר ענת ברקו מאפיינת את התופעה כ"שאהדמאניה" - אובססיביות לג'יהאד, שיש בה חזרה למאה השביעית לספירה. ברקו מתארת לוחם בדאע"ש שאומר "ריח הדם לא זר לאפינו". סוג של תפוז מכני לבוש בג'אלביה שיש בו אכזריות וסדיזם עד הקצה, שעושים בו כיף מאונס ורצח. צבי יחזקאלי מתאר את "תיירות הג'יהאד" - מונח שנקשר במיוחד לדאע"ש, כדבר המנקז מכל העולם את האנרגיות הג'יהאדיסטיות. צעירים שמגיעים מכל רחבי העולם, כולל המדינות המערביות, כדי לחוות את החוויה של הלחימה בכופרים והחזון של הקמת ח'ליפות אסלאמית.
על פי פרופ' דוד פסיג, מרבית המדינות במזרח התיכון נמצאות כיום בשלב מתקדם ביותר של קריסה, שיש בו הרבה תופעות לוואי. בתחום עיראק-סוריה, הסכם סייקס–פיקו סיים את תפקידו לאחר מאה שנה, וניתן לזהות חזרה לשבטיות שאפיינה את האזור. על פי תפיסה זו, דאעש היא רק תופעת לוואי של קריסת התרבויות, שיכולה להימשך עשרות שנים, והקואליציה של ארצות הברית בראשות הנשיא אובמה.
איקונוקלאזם ושריפת עתיקות
עם עליית דאעש איימו אנשיו להחריב את האבן השחורה במכה לאור טיעונים כי התפילות בזמן העלייה לרגל הפכו מכוונות לאבן במקום לאל. כחלק ממדיניות ארגון המדינה האסלאמית התבצעו בזיזות והריסת עתיקות ברחבי המדינה האסלאמית. ב-24 ביולי ביצע הארגון פיגועים רבים שבהם הוא פגע במקדשים, מסגדים וקברים. הארגון מרוויח גם מאות מיליוני דולרים מהברחת עתיקות מעיראק לטורקיה.
פעילות שכזו אינה מאפיינת בלבד את ארגון המדינה האסלאמית אלא היא תופעה מאז מלחמת האזרחים בסוריה, עד כדי שאונסק"ו פנתה לסוחרי עתיקות מוכרים בדרישה שיימנעו מסחר בחפצי ערך שמקורם מעיראק. בנוסף, אתרי הריסות מופצצים בדרך קבע בידי הכוחות הלוחמים. כך למשל ב-28 במאי, פורסם כי בית הכנסת העתיק, "אליהו הנביא בסוריה הושמד בעקבות פעילותו של אסד בדמשק. אתר שספג פגיעות כבר בידי אסד בעבר. ב-26 ביולי, כי ג'יהאדיסטים הרסו את קבר יונה הנביא בעיראק. ב-19 בספטמבר, דווח על הריסה של אתר תל-עג'ג'ה ובזזה של אתרי עתיקות נוספים.
בפברואר 2015 הרסו אנשי דאעש פסלים עתיקים מתקופת האימפריה הבבלית והאשורית. במרץ 2015 לאחר שהשתלטו על האזור השחיתו אנשי דאעש את אתר כלח (תל נמרוד) ואת אתר חאטרה. בנוסף דאעש שרף כ-8,000 ספרים נדירים.
סחר בנשים
שני שלישים מהשבויים הן נשים והן נסחרות ברחבי המדינה האסלאמית. על פי נתונים שפרסם ארגון אמנסטי בחודש אוגוסט מעל ל-3,000 נשים וילדות נחטפו על ידי ארגון המדינה האסלאמית. הנשים נמכרות כשפחות מין, עבדות בכפייה או נישואים. בשל סיבות זו המון לוחמות כורדיות מתאבדות לאחר שמובסות בקרב.
אנשי המדינה האסלאמית מבטיחים תחילה לקרבנותיהם כי אם יפעלו בהתאם לדרישותיהם, כלומר יתאסלמו ויניחו את נשקיהם, לא יאונה להם כל רע. לאחר מכן הנשים המבוגרות מופרדות מהצעירות כאשר הצעירות נלקחות לאינוס ומכירה. הן מועברות לבתי סוהר, בתי ספר, אולמות ספורט, מסגדים, בתי חולים ואפילו בתים פרטיים. הן לא בהכרח שוהות בקביעות במקומות אלא מנויידות ממקום אחר לאחר. נערות, שגילן לפעמים לא עולה על גיל 14, מוחזקות בשבי בידי הארגון ונכפות לבחור אם להתאסלם ולהימכר. אלו שמסרבות להתאסלם נאנסות מדי יום באופן מתמיד בבית הכלא בו הן מוחזקות. האחראית על ענייני נשים בממשלה הכורדית אמרה, עדויות מצמררות אחרות מספרים על אנשי בארגון אונסים נשים צעירות ולאחר מכן רוצחים אותן ואת תינוקותן. הדמיון המצמרר של אירועים ותגובת הממשל האמריקאי, מזכירים את אלו שהתרחשו בעת החטיפה בניגריה, בחודש מרץ, כאשר מעל ל-200 נערות נוצריות נחטפו בידי ארגון אסלאמי הקיצוני בשם בוקו חראם, אשר לימים נשבע אמונים למדינה האסלאמית והפך לגרורה שלו באפריקה.
על פי עדויות מנשים בשבי ניתן למנות מספר תנאים זהים, להלן, ב-10 בספטמבר התקיים בישראל כנס מיוחד בשיתוף עם תנועת דרור-ישראל כדי לשמוע עדויות מרצח העם היזידי. אחת מהעדות סיפרה כי היא תומחרה בשמונה שטרות לאחר שהכפר שלהם התאסלם לדרישותיהם של אנשי המדינה האסלאמית, מחיר שהיה ליקר לדעת שוביה לנוכח הכמות הרבה של היזידיות.
האלימות כלפי שבויות אינו פוסח על נשות הארגון. על פי עדות בידי עריקה מארגון ציון כי. על פי הערכות כ-5,000 נשים מוחזקות בידי הארגון.
ילדים בלב המלחמה
אם הילדים לא הוצאו להורג במהלך הפשיטה או מתים בעקבות התייבשות, הם נלקחים יחד עם אמו עד שהם נמכרים וגדלים תחת שלטון האסלאם. תינוקות שנולדו בעקבות האינוס, למשל בבית הכלא בדוש במוסול נלקחו מיד מידי האמהות. הילדים עדים לא פעם לרציחות ההמוניות ומן הסתם לאינוס אמהותיהן בבתים בהן מוחזקים. עד המכירה הילדים נמצאים בתת-תנאים ולכן רבים נפטרים. ילדים
ילדים אשר נלקחים או מחונכים בידי הארגון תחת חוקי האסלאם, מאומנים ונלחמים עבור הארגון, הם צופים בטבחים כחלק מחינוכם, רוצחים בעצמם, וכבר מגיל צעיר למדים לבצע מעשי זוועה וחלקם אף מחבלים מתאבדים. בקרב הם מתפקידים כלוחמים, כמעבירי מסרים, כמרגלים, כשומרים, כמאבטחים כטבחי, כמנקי וכרופאים. בנוסף, הם עוברים שטיפת מוח ומאוימים בידי הארגון לא לנסות לברוח. אחד מהחטופים סיפר כיצד רעולי פנים הכריחו אותו לצפות בסרטון שבו ערפו את ראשו של אדם והזהירו שלא יברח אם אינו רוצה גורל דומה.
טבח המוני וטיהור אתני
המדינה האסלאמית, בהתאם למדיניות שלה, הוציאה להורג אלפי חיילים עיראקים. ב-1 ביוני, נרצח קשיש בן 102 יחד עם בני משפחתו בכפר זנובה. חלק נשרפו בעודם בחיי ככל הנראה מאחר שהשתייכו לעדה העלווית.
ב-16 ביוני, פורסם הטבח בתיכרית בו נרצחו החיילים במטווח של יריות, שעל פי ארגון אמנסטי אינטרנשיונל הוצאו להורג ללא משפט. על סמך המדינה האסלאמית כ-1,700 עיראקים נטבחו. על פי עדות של עלי חוסיין קדאים, אחד מהניצולים הבודדים, ספר על האירוע. המדינה האסלאמית החלה לכבוש את מוסול, ולכן הקצינים של המתחם החלו לעזוב את בבסיס ספייצ'ר בתיכרית, יחד עם הלוחמים הצעירים. כ-3,000 איש יצאו מהבסיס אך תוך זמן קצר נתקלו בכוחות הארגון. אלו הבטיחו להם לקחת אותם חזרה לבתיהם וכך הצליחו לעלות אותם על המשאיות. הם הוחזרו לתיכרית ושם הופרדו בין סונים ושיעים. גורלם של השיעים נחרץ והם הורצו סביב הבסיס עד שהגיעו לנהר החידקל ושם הוצאו להורג. בעקבות המקרה אושר כי מטוסים לא חמושים של צבא ארצות הברית הוטסו בשמי בגדאד.
ב-17 באוגוסט, ארגון המדינה האסלאמית טבח בבני חמולת א-שעיטאת, גורלם של 1800 איש של אנשי החמולה אינו ידוע. ב-22 דווח על טבח אתני נוסף בעיר אמרלי. המצור שהיה על העיר במשך חודשים הותיר כ-20 אלף איש חסרי מים, מזון וציוד רפואי ב-28 באוגוסט, טבחה המדינה האסלאמית ב-250 סורים.
הוצאות להורג
הארגון נוהג להוציא להורג חיילי צבאות יריבים הנקרים בדרכו על ידי טבח המוני בנשק אוטומטי. כמו כן נוהג הארגון כיום להוציא להורג מתנדבים ועיתונאים ממדינות המערב שהצליח לחטוף תוך כדי תיעוד המאורע כפי שנעשה מקודם. בחודשים אוגוסט וספטמבר 2014 ערף הארגון את ראשיהם של שני עיתונאים אמריקאיים ועובד סיוע בריטי. ההוצאות להורג תועדו וזכו לסיקור נרחב ברשתות הטלוויזיה בעולם. בעקבות הזעזוע הבינלאומי מן ההוצאות להורג הברוטליות הצליחה ארצות הברית לגבש קואליציה של 25 מדינות המערב ומדינות ערב למטרת השמדת הארגון.
נשים אשר שייכות לדת הנוצרית או היזידית שאינן מוכנות להתאסלם הוצאו להורג באמצעות גרירה בחבלים על ידי כלי רכב.
ב-3 באוקטובר 2014 ערפה המדינה האסלאמית את ראשו של עובד הסיוע אלן הנינג, ובאותו מעמד הודיעה על מועמד להוצאה להורג בשם פיטר קאסיג, ראש ארגון סיוע בריטי. ב-16 בנובמבר 2014 מימש הארגון את האיום וערף את ראשו של קאסיג. בספטמבר נערף ראשו של צרפתי באלג'יריה ועורכת דין הפעילה לזכויות אדם בעיראק. כמו גם הארגון החזיק בידי אמריקנית, שנהרגה במהלך הפצצות.
אזור עמידות
אזור עמידות (באנגלית: hardiness zone) הוא מדד גאוגרפי-חקלאי המתייחס לחבל ארץ המוגדר בהתאם לטווח מסוים של תנאי אקלים הרלוונטיים לגידול צמחים ולהישרדותם.
השיטה המקורית לחלוקה לאזורי עמידות, זו הנמצאת בשימוש נרחב ביותר, פותחה על ידי משרד החקלאות של ארצות הברית (USDA) ומשמשת כמדריך כללי בתחום הגינון. השיטה מגדירה 13 אזורי עמידות, על פי טמפרטורת המינימום הקיצונית ביותר בשנה באזור מסוים. השיטה אומצה והותאמה למדינות אחרות בגרסאות שונות.
אלא אם צוין אחרת, הביטוי "אזור עמידות" מתייחס בדרך כלל למדד מחלקת החקלאות של ארצות הברית. לדוגמה, צמח עשוי להיות מתואר "עמיד לאזור 10": משמעות הדבר היא כי הצמח יכול לעמוד בטמפרטורות מינימום הנעות בין C° 1.1- ל־C° 4.4.
קיימים מדדי עמידות נוספים, ביניהם זה שפותח בבריטניה על ידי החברה המלכותית להורטיקולטורה (RHS).
מדד אזורי העמידות של מחלקת החקלאות האמריקאית
מדד אזורי העמידות של מחלקת החקלאות בארצות הברית פותחה במקור ככלי עזר לגננים ומעצבי נוף בבחירת צמחים לשתילה.
המדד משמש ליצירת מפות מפורטות של המדינות השונות בארצות הברית, הנגישות לציבור ברשת האינטרנט ומאפשרות לקבל מידע ביחס לאזור מסוים על פי מיקוד הדואר של אותו אזור. המידע נגיש באתר האינטרנט של מחלקת החקלאות של ארצות הברית.
היסטוריה
הניסיונות הראשונים ליצירת שיטה לסיווג אזורים גאוגרפיים על פי עמידות צמחים נעשתה על ידי שני חוקרים בארבורטום ע"ש ארנולד בבוסטון: הראשון פורסם בשנת 1927 על ידי אלפרד רידר, והשני על ידי דונלד ויימן בשנת 1938. מפת ארנולד זכתה לעדכונים בשנים 1951, 1967, ולבסוף בשנת 1971, אך מאז הופסק בה השימוש.
מדד העמידות של מחלקת החקלאות של ארצות הברית החלה בארבורטום הלאומי האמריקאי בוושינגטון. המפה הראשונה פורסמה בשנת 1960, ותוקנה בשנת 1965. במדד המקורי נעשה שימוש בטווח של 10 מעלות פרנהייט, ובהדרגה הוא הפך לכלי נפוץ בקרב גננים אמריקאים.
מפת אזורי העמידות של ארצות הברית תוקנה ופורסמה מחדש ב־1990 עם נתוני אקלים עדכניים, וסולם העמידות חולק לאזורי משנה בטווח של 5 מעלות פרנהייט, כך שכל אזור מקורי חולק לשניים: אזור a ו־b.
בשנת 2003, החברה האמריקאית להורטיקולטורה (AHS) פרסמה טיוטת מפה מתוקנת, תוך שימוש בנתוני טמפרטורה שנאספו מיולי 1986 עד מארס 2002. במפה משנת 2003 אזורים רבים מוקמו בערך בחצי דרגה גבוה יותר בסולם (חם יותר), מן המפה שפורסמה בשנת 1990. הסוקרים ציינו כי מפת 2003 נראתה דומה יותר למפה המקורית שפרסמה מחלקת החקלאות בשנת 1960. יוזמי המפה טענו כי במפה החדשה ניתן לבצע הבחנות עדינות יותר לאזורי עמידות, כך למשל, לזהות איי חום עירוני ידי הצגת אזורי מרכז ערים במספר ערים (למשל, בולטימור, מרילנד, וושינגטון, אטלנטיק סיטי, ניו ג 'רזי) כאזורים חמים יותר בדרגה אחת מאשר סביבתם. המפה לא כללה את אזורי המשנה אשר פורטו במפת מחלקת החקלאות משנת 1990, עובדה שספגה ביקורת של ארגוני גננים ומעצבי נוף בשל גסות הפרטים במפה המתקבלת. משרד החקלאות האמריקאי דחה את הצעת הטיוטה של מפת 2003 ויצר מפה משלו בפורמט ממוחשב אשר אומץ על ידי החברה האמריקאית להורטיקולטורה.
מגבלות השיטה
כיוון שמדד העמידות מבוסס לחלוטין על טמפרטורת המינימום השנתית הממוצעת באזור נתון, היא מוגבלת ביכולתה לתאר את מלוא תנאי האקלים אותם גנן צריך לשקול בקבלת החלטות. קיימים גורמים רבים נוספים הקובעים האם צמח מסוים יכול לשרוד באזור נתון ואלה אינם באים לידי ביטוי במפה.
המידע על אזור עמידות לבדו אינו מספיק תמיד לניבוי הישרדות של צמח בחורף, כיוון שגורמים כגון תאריכי הקרה, ותדירות כיסוי השלג על הקרקע יכול להשתנות במידה ניכרת בין אזורים זהים במפת העמידות. אפילו ידיעת טמפרטורת המינימום הקיצוני באזור מסוים עשויה שלא להועיל כאשר משווים אזורי עמידות באזורי אקלים שונים. דוגמה קיצונית אחת ניתן למצוא בבריטניה הגדולה אשר רובה באזורי עמידות 8–9, בעוד שבארצות הברית, אזורי 8–9 כוללים את אזורי החוף הסובטרופיים של דרום־מזרח ארצות הברית ומדבר מוהאבי, כך שהגנן האמריקאי צריך להתכונן לימים ספורים של טמפרטורות מינימום באזורו, עמיתו הבריטי צריך להתכונן לטמפרטורות מינימום העלולות להימשך מספר חודשים.
בנוסף, מדד אזורי העמידות אינו כולל כל מידע על טמפרטורת הקיץ או עוצמת קרינת השמש ; לכן באתרים שונים בעולם, הנמצאים באותו אזור עמידות, טמפרטורות הקיץ יכולות להיות שונות במידה ניכרת. לדוגמה, הערים סיאטל ולונדון הנמצאות בקו רוחב גבוה ובאזורי חוף המאופיין בקיץ קריר, מסווגות באזור 8 במדד העמידות, לצד הערים צ'ארלסטון ומדריד, שהן דרומיות יותר ומאופיינות בקיץ חם מאוד. חקלאים, גננים ומעצבי נוף בשתי הערים האחרונות צריכים לתכנן עונות גידול שונות לחלוטין משתי הערים הראשונות.
בעיה נוספת בהתייחסות למדד העמידות באזורים קרים יותר, היא שאין בו ביטוי למידת כיסוי השלג על הקרקע. השלג פועל כמבודד נגד קור קיצוני, ומגן על מערכת השורשים של הצמחים בתרדמה. אם באזור מסוים קיים כיסוי השלג טוב, הטמפרטורה בפועל אשר השורשים נחשפים אליה לא תהיה נמוכה במידה המופיעה במדד לאותו האזור. לדוגמה, העיר קוויבק סיטי בקנדה ממוקמת באזור 4, אולם באזור זה ניתן להסתמך על כיסוי שלג משמעותי מדי שנה, מה שמאפשר לטפח צמחים אשר עמידותם מתאימה בדרך כלל לאזורים 5 או 6. אולם בעיר מונטריאול, דרומית לקוויבק סיטי, באזור 5, קשה לפעמים לטפח צמחים מותאמים לאזור זה כיוון שלא ניתן להסתמך על כיסוי השלג אמין על הקרקע. בעיה נוספת שאינה מוצאת ביטוי במדד העמידות היא כי צמחים רבים עשויים לשרוד באזור מסוים, אולם לא יפרחו אם אורך היום אינו מספיק או אם נדרשת להם תקופת קיוט שאינה קיימת באותו אזור.
קיימים נתונים רבים אחרים של אקלים בהם חייבים להתחשב חקלאים, גננים או מעצבי נוף, כגון לחות, משקעים, סופות, עונות גשמים ותקופות יבשות, ושיקולים הנקבעים על פי אתר השתילה, כגון סוג קרקע, ניקוז קרקע ושימור המים בקרקע, גובה מי התהום שיפוע הקרקע ביחס למהלך השמש, תנאי צל טבעיים או מלאכותיים, שלג, קרה ורוח ועוד. טמפרטורת המינימום השנתית באזור מסוים היא מדד שימושי, אך מהווה בסופו של דבר רק נתון אחד מבין נתונים רבים לקביעת שגשוג הצמח ולהישרדותו.
הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של אבחזיה
הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של אבחזיה (ברוסית: Советская Социалистическая Республика Абхазия) הייתה רפובליקה סובייטית לזמן קצר (1921–1931). היא נוסדה ב-31 במרץ 1921, ועצמאותה הוכרה על ידי גאורגיה הסובייטית ב-21 במאי של אותה שנה. בפברואר 1922 נחתם הסכם לאיחוד אבחזיה וגאורגיה, הקושר ביניהן בקשר קונפדרטיווי. גאורגיה הסובייטית יחד עם אבחזיה, הצטרפו לרפובליקה הסוציאל-פדרטיבית הסובייטית של עבר הקווקז, ב-20 במרץ 1922. בסופו של דבר כחלק מהרפובליקה הפדרטיווית, הצטרפה אבחזיה לברית המועצות ב-30 בדצמבר 1922.
רקע
במהלך המלחמה הרוסית-צ'רקסית ומלחמת קווקז כבשה רוסיה את נסיכות אבחזיה מידי האימפריה העות'מאנית והפכה אותה לאוקרוג סוחומי.
ב-1916 הגיעה משלחת אבחזית לטביליסי, במטרה לפתח פרויקטים כלכליים ותרבותיים, כשהם מביעים את התנגדותם להפרדת הכנסייה באבחזיה מהאיפרכיה של הכנסייה הגאורגית. הדאגה הובעה על ידי ראש המשלחת האבחזית, הנסיך שרוואשידזה. ב-1917, חברי אותה משלחת ייסדו את מועצת האבחזים, שנשלטה על ידי אנשים שהמוצא האתני שלהם היה אבחזי. האספה אימצה חוקה של מועצת האבחזים והכריזה על עצמאותה. ב-9 בפברואר 1918, לפני הכרזת העצמאות של גאורגיה, הגיעה המשלחת של מועצת האבחזים לטביליסי, כדי לסכם את ההסכם בין מועצת האבחזים לבין הממשלה הגאורגית. מועצת האבחזים והממשלה המנשביקית של נואה רמישווילי, הסכימו להעניק לאבחזיה מעמד של אוטונומיה בתוך גאורגיה. המסמכים והחוקה החדשה אושרו ביוני 1918, נחתמו על ידי הממשלה המנשביקית של גאורגיה ונציגי מועצת האבחזים. החוקה נתנה למועצת האבחזים את הסמכות למשול בתוך אבחזיה. השלטון המרכזי בטביליסי מינה את שרי אבחזיה, ומינה את נסיך אבחזיה, רוואז אמחבארי, כשר לענייני אבחזיה. בשנת 1920 ערכו מועצת האבחזים ושרי אבחזיה טיוטה חדשה של חוקת אבחזיה, שמדגישה את מעמדה של אבחזיה כרפובליקה אוטונומית בתוך גאורגיה. בשנת 1921, ראש ממשלת גאורגיה, נואה ז'ורדניה, אשרר את החוקה החדשה של הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה, כשהם מציינים את אבחזיה כרפובליקה אוטונומית. במרץ 1921, הבולשביקים כבשו את גאורגיה, והוכרז על הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של אבחזיה. למרות זאת, מבחינה פוליטית וכלכלית, אבחזיה הסובייטית הייתה תלויה לחלוטין ברפובליקה הסוציאליסטית של גאורגיה וברפובליקה הסוציאל-פדרטיבית הסובייטית של עבר הקווקז. הוועדה המרכזית ("Центральный комитет", ועדה מרכזית, הגוף האחראי על מדיניות המפלגה במפלגות קומוניסטיות) הסובייטית של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, לא החשיבה את אבחזיה כישות עצמאית והצהירה:
אבחזיה ססר אימצה את חוקתה ב-1 באפריל 1925. במשך כל תקופה הרפובליקה היא הונהגה על ידי נסטור לאקובה. ב-19 בפברואר 1931, מעמדה של אבחזיה הורד לרמה של רפובליקה אוטונומית.
מעמדה של אבחזיה בתקופה שבין 1921 לבין 1931, לא היה לגמרי ברור ולעיתים הוגדרה כרפובליקה אוטונומית. חלק מההיסטוריונים הגאורגיים טוענים כי מעמדה של אבחזיה באותה תקופה לא היה שווה ערך למעמדה של הרפובליקה הסובייטית של גאורגיה.
בית עיריית בת ים
בית עיריית בת ים הוא משכנה של עיריית בת ים, הממוקם ברחוב נורדאו 17.
אדריכלות
המבנה תוכנן על ידי האדריכלים צבי הקר, אלדר שרון ואלפרד נוימן. כשנבנה בין השנים 1960–1963, עמד הבניין לבדו בלב הדיונות והיה חשוף לקו החוף של בת-ים. המבנה תוכנן בצורת פירמידה הפוכה, בסגנון הברוטליסטי. על פי התוכנית מסביב לבניין העירייה הייתה כיכר ציבורית עם בנייני מסחר, אך התוכנית נזחה ורק הבניין המרכזי הוקם.
מחלף לוד
מחלף לוד הוא מחלף בו נפגשים כביש 1 וכביש 40. הוא ממוקם צפונית ללוד ודרומית-מזרחית לנמל התעופה בן-גוריון. המחלף נפתח לתנועה ביולי 1978 עם פתיחתו של כביש 1 בקטע זה.
מחלף לוד הוא מחלף מסוג מחלף יהלום מורחב, שכן המעבר מכביש 1 לכיוון מזרח לכביש 40 לכיוון צפון מתבצע באמצעות לולאה. המחלף בנוי מגשר בכביש 1 החולף מעל לכביש 40. בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 עבר המחלף עדכון ונבנתה הלולאה שהחליפה שימוש ברמזור. רוחבו של הגשר בכביש 1 הוכן מלכתחילה לקלוט תנועה אל הלולאה ובמשך יותר מ-20 שנה ניתן היה לראות נתיב לא מנוצל על הגשר.
סמוך למחלף ממוקם מחלף רכבות הצפוי בעתיד להפוך למחלף הרכבות הגדול בארץ. במחלף עוברת גם המסילה המזרחית של רכבת ישראל מתחת לכביש 1 ממערב לכביש 40. ממערב למחלף עוברת בגשר מעל כביש 1 מסילת ירושלים - גנות. שתי המסילות מתחברות באמצעות רמפה דרומית מערבית למחלף, כך שרכבות המגיעות מכיוון לוד במסילה המזרחית, יכולות לעבור למסילה לכיוון נתב"ג. בעתיד צפוי להיבנות חיבור נוסף בין המסילות, צפונית מערבית למחלף, שיאפשר לרכבות המגיעות מכיוון צפון לעבור למסילה לכיוון ירושלים.
קשקבל
קשקבל (קצ'קבל) (איטלקית: Caciocavallo; סיציליאנית: Cascavaddu; אלבנית: Kaçkavall; טורקית: Kaşar; רומנית: Caşcaval; בולגרית: Кашкавал; סרבית: Kačkavalj) היא גבינה השייכת למשפחת גבינות הפסטה פילטה. מקורה בדרום איטליה והיא מוכרת כבר משנת 500 לפנה"ס. היא מיוצרת מחלב כבשים. פירוש המילה "Caciocavallo" באיטלקית הוא "גבינה על סוס". מקור השם הוא כנראה בכך שבעבר שני חריצי-גבינה היו נקשרים יחדיו ומונחים לייבוש על מקל או ענף, בדומה לאוכף על גב סוס. גבינות הקשקבל הגיעו לאזור הבלקן בידי רועים יוונים רק לפני כ-100 שנים ומאז הן המזוהות ביותר עם אזור זה. הן יוצרו בבלקן במחלבות מיוחדות (bačija) מחלב כבשים ובעונת הרעייה בלבד. מוצרי הלוואי העיקריים היו גהי (חמאה מזוקקת) ואורדה. שינויים בתנאי גידול בעלי החיים ומספר הולך וגדל של עדרי בקר באזור, הוביל לירידה משמעותית במספר הכבשים, וכתוצאה מכך נפסק ייצור הקשקבל המסורתית כמעט כליל. כיום קיימות מחלבות bačija מעטות הממשיכות בייצור הקשקבל המסורתית. למרות שקשקבל היא סוג גבינה, מכנים תושבי הבלקן בשם זה כל גבינה צהובה.
טעמה של הקשקבל מלוח בצורה עדינה, ולעומת זאת היא חריפה יחסית לגבינות אחרות. הגבינה שייכת למשפחת הפסטה פילטה. זו קבוצת גבינות איטלקיות, הכוללת בין השאר את גבינת המוצרלה ואת גבינת הפרובולונה, המאופיינת בכך שבמסגרת תהליך הייצור הגבינות עוברות שלבים של בישול ולישה במים רותחים. לאחר שמוציאים את הגבן ממי הגבינה (המים שנשארים בתום תהליך ההכנה של הגבן), פורסים אותו לרצועות. אז מרתיחים לצד תבלינים, לשים ביסודיות ומאחדים את הרצועות מחדש לגוש בצורה עגולה, שמוכנס לתבנית. התהליך הוא שמקנה לגבינה את חריפותה. כמו גבינת הצאן חלומי, גם את הקשקבל ממליחים ומיישנים לאחר לישה ומתיחה.
בתחילה נוצרה הקשקבל בסיציליה, ומשם התפשטו הייצור והאכילה לחבל הבלקן ולכל מדינות דרום-מזרח אירופה. הסולטאן באיזיט השני, אשר שלט באימפריה העות'מאנית, בין השנים 1481–1512, היה מינהלן מעולה ופעל להאחדה בתחומי חיים רבים. במערכת החוקים של שנת 1502, פורסמו אפילו שמות אחידים למוצרי מזון וגבינות. כך נולדו שמות של מוצרי מזון הנהוגים עד עצם היום הזה, כגון גבינות קשקבל ופטה.
הקשקבל מוכנה לשיווק לא פחות משלושה חודשים מתחילת עיבודה במחלבה. תהליך היישון שלה אף עשוי להגיע לחצי שנה, תלוי בשיטות המחלבה. בישראל הקשקבל מגיעה בצורתה הגולמית כגוש, המכונה גלגל או חריץ. משקלו נע בטווח הגדול שבין 3 ל-15 ק"ג. אחוזי השומן שבה נעים בין 32 ל-35 אחוז.
לגבינה יש קליפה דקה בצבע צהוב-חום, כשהצבע מתכהה מיום ליום. הגבינה נשמרת מצוין לאורך זמן שיווקה, והיא גם קלה לפירור ולגירור.
קפטן אן
קפטן אן (באנגלית: Captain N: The Game Master, בתרגום חופשי: "קפטן אן: מאסטר המשחקים") היא סדרת אנימציה אמריקאית-קנדית בת 34 פרקים שהופקה בין השנים 1989–1991 המבוססת על משחקי וידאו מהחברות נינטנדו, קפקום, קונאמי, וכדומה. הסדרה שודרה בישראל בדיבוב לעברית בערוץ 2 בתחילת שנות התשעים. פסקול הסדרה הופק על ידי חיים סבן ושוקי לוי.
תקציר העלילה
גיבור הסדרה, קווין קין, נער מתבגר מנורת'רידג', קליפורניה, וכלבו, דיוק, נשאבים ליקום אחר, הידוע בתור וידאולנד, דרך מערבולת שנוצרה בטלוויזיה שלו. קווין נועד להגשים נבואה עתיקה, ולהפוך לגיבור "קפטן אן" (נינטנדו) ולהציל את וידאולנד מכוחות הרשע, ובראשם אמא-מוח, שכמעט הצליחה ללכוד את ארמון הכוח ולכבוש את כל וידאולנד. קווין, אשר חמוש בזאפר ובחגורה עם שלט NES מובנה, ודיוק נפגשים עם צוות האן, שמורכב מהנסיכה לנה (השליטה של וידאולנד), סיימון בלמונט, מגה מן, ואיקרוס (פיט). בהתחלה, אף אחד מהם אינו מאמין ביכולותיו של קווין. לאחר שלנה נחטפת על ידי האויבים, הצוות יוצא יחדיו למשימת חילוץ שבסופה קווין מקבל את אמון הצוות.
לווייתן מקור טסמני
לווייתן מקור טסמני (שם מדעי: Tasmacetus shepherdi) הוא מין יחיד בסוגו של לווייתן שיניים גדול ממשפחת לווייתני מקור. מצוי בעיקר ליד חופי טסמניה, ומכאן שמו.
מאפיינים
אורכם של לווייתנים אלה 6-7.1 מטר ומשקלם 2.32-3.48 טון בממוצע. הם בעלי גוף מוצק וחזק בעל סנפיר גב גדול, סנפירי גפיים קטנים וראש גדול. הלסת בינונית ומזכירה צורת מקור והוא המין היחיד במשפחה שיש לו רצועות שיניים דומות בלסת העליונה ובתחתונה. השיניים קטנות ומשמשות לתפיסת מזון. לזכרים בוגרים יש גם זוג שיניים בולטות בקצה הלסת התחתונה ומצח רחב. צבעם חום כהה עם בטן בהירה ולעיתים מנומרת בנקודות בצבע קרם, ולסת לבנה.
בגלל העומק הרב שבו הם חיים והריחוק של אזורי התפוצה שלהם מהחוף, לווייתני מקור טסמני נצפים לעיתים רחוקות מאוד. נכון לשנת 2006, נרשמו רק 42 צפיות בפריטים ממין זה. על כן, לא ברור מהם אזורי תפוצתם אך הם ככל הנראה נמצאים בדרום האוקיינוס השקט והאטלנטי. הם נצפו בניו זילנד (כולל איי צ'טהאם), ארגנטינה, טריסטן דה קונה, אוסטרליה ואיי חואן פרננדס. הם נצפו גם בג'ורג'יה הדרומית, טסמניה והאי גוף. ייתכן אף שהם נצפו בימי הקוטב הדרומי, אך לא ברור אם אכן מדובר במין זה.
מינים אלה צוללים לעומק עד 3,000 מטר מתחת למים בחיפוש אחרי דיונונים ודגים והם חיים ביחידות או בקבוצות קטנות. מדי פעם הם גם קופצים על פני המים, אך לא מתקרבים לספינות ואנשים. הם מזוהים ע"פ הקולות הרועשים שהם משמיעים במים בעונת הרבייה באוקיינוס הפתוח.
אראקל מתבריז
אַרָאקֶל מתָבְּריז (בארמנית  Առաքել Դավրիժեցի, אראכּל  דַבריזֶ'צי בערך בשנות 1590 תבריז - 1670 אצ'מיאדזין) היה כרוניקון  והיסטוריון ארמני, נזיר, יליד איראן שכתב כרוניקה של הארמנים במאה ה-17. בהיירארכיה הכנסייתית הארמנית הגיע לדרגה הגבוהה של ורדאפט שהוא "מורה רוחני").
קורות חייו
אראקל מתבריז נולד בשנת 1590 בתבריז, שהייתה אז בירת האימפריה הפרסית הספווית. למד תאולוגיה בעיר הקדושה הארמנית אצ'מיאדזין והגיע לדרגת "ורדאפט",(ארכימנדריט שהוא גם מעין "מורה רוחני") הניתנת לכמרים רווקים מלומדים במיוחד המוסמכים ללמד ולהטיף.
החל משנת 1636 התמנה לאב המנזר אובנאוואנק  באזור אשטראק. בהמשך שימש כשגריר של הקתוליקוס פיליפוס אחבאקצי (שכיהן בשנים 1633–1655). מילא בשם הקתוליקוס שליחויות רבות באספהאן,אורפה, ירושלים, חלב, אתונה וכו' היה עד לאירועים רבים שהתרחשו באזור מזרח התיכון באותה תקופה. בשנים האחרונות לחייו שהה במנזר באצ'מיאדזין.
אראקל מתבריז נפטר בשנת 1670 באצ'מיאדזין והובא לקבורה בבית הקברות של המנזר, כרצונו.
פעילותו ככרוניקון והיסטוריון
במהלך חייו ושליחויותיו הדיפלומטיות בשרות הפטריארך הארמני, הוורדאפט אראקל היה עד לרבים מאירועי התקופה בארצו ובארצות השכנות ותיאר אותם, לפי בקשת פיליפוס, ראש הכנסייה שלו, בכרוניקה הקרויה "ספר ההיסטוריה". אראקל השלים את ספרו בעת שהות בשנים 1661-1662 באספהאן בעידודו של הקתוליקוס יעקב מג'ולפה. הכרוניקה שלו פורסמה עוד בחייו באמסטרדם בשנת 1669 על ידי  הדפס הארמני אוסקן ארבאנצי. הספר כלל 56 פרקים.