cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שמואל זביטקובר
נדל"ן
עיקר מגוריו היו בפראגה, ברובע טרגובק. בטרגובק הייתה אחוזתו של המלך פוניאטובסקי, והשטח נחלק לשניים: החלק האחד היה בבעלות פוניאטובסקי, והשני בבעלותו של זביטקובר. השטח בו התגורר שמואל נקרא "שמולוביזנה", וייתכן שכך נקרא כבר בימיו של זביטקובר, על מנת להבדיל בין חלקו לבין החלק שהיה שייך לפוניאטובסקי. בתחילה נקראה החווה של זבטקובר "בוינובק"; עם הזמן, יחד עם שטחים שמסביב (כפר ופונדק) שהיו שייכים לזביטקובר, כונה המקום על שמו "שמולוביזנה". כבר בחייו, בשנת 1792, מבוא העיר הסמוך לטרגובק נקרא "המבוא של שמואל".
תעשייה ומסחר נוספים
ברשותו היו עוד מספר עסקים ובתי חרושת נוספים, שעליהם ידוע פחות, וככל הנראה לא היו גדולים ובעלי היקף כמו בית הבורסקי והמבשלה שלו. בהם:
כמו כן ידוע על מסחרים נוספים שניהל, בהם:
בקהילה היהודית
בחצר שהוא חכר מהרוזן פְּשֵדזיֶצקי, הוא בנה מקווה, ומחמת ליקויים בבנייה, גרמו המים להצפה במרתף ולריקבון של חפצים שונים שהיו בו; הנזקים גרמו גם לירידה בשווי המבשלה שחכר, והוא נאלץ לשלם על כך לאחר משפט שנערך בעניין.
בשנות ה'תק"נ (שנות ה-90 של המאה ה-18), ייסד זביטקובר בית כנסת בפראגה. בית הכנסת מוזכר במסמכים רשמיים כ"בית הכנסת של שמואל". גבאי בית הכנסת היה הירש אברמוביץ'. לבית הכנסת הויכע שול שבקרקוב הוא תרם 1,000 זהבים לצורכי שיפוץ בית הכנסת, וקיבל עבור כך "מי שברך" שתוקן עבורו. להשערת רינגלבלום את התרומה הוא נידב באחת מן הפעמים שהזדמן לקרקוב, בה היה אחד המחסנים של הצבא, בתור היותו ספק של הצבא.
ועד ארבע ארצות
ועד ארבע ארצות היה גוף מנהלתי שהתקיים כ-250 שנה, והיה אחראי לגביית המיסים מהקהילות היהודיות, ומסירת המיסים לשלטונות. הוועד פורק רשמית בשנת ה'תקכ"ד (1764), לאחר שנטען כי גבייה ישירה מהיהודים לשלטונות - ללא הפרשת סכומים להחזקת הוועד - תעשיר יותר את קופת האוצר הפולני.
לאחר כעשור, אדם פונינסקי, מי שהיה גזבר הכתר הגדול (מקביל לשר האוצר וראש הבנק המרכזי), פרסם הודעה שלמעשה בונה מחדש את מבנה הוועד. בהודעה, שנמסרה בכ"ו בתשרי ה'תקל"ד (13 באוקטובר 1773), נאמר כי מכיוון שהיהודים עוללו רעות בימי קונפדרציית באר עליהם לשלוח באי כוח לוורשה שיודו בשמם על הפשעים שביצעו, ושיעבירו את כספי המיסים החדשים שיוטלו עליהם. מאחר שוועד ארבע ארצות בטל יחד עם הוועדים שתחתיו, היה צורך בהקמת מנגנון זהה מחדש. פונינסקי מינה מנהיגים חדשים לפי מחוזות, ומעליהם מנהיגים ראשיים. במערכת מינויים זו מונה זביטקובר בי"ח בכסלו ה'תקל"ד (3 בדצמבר 1773) כפרנס הוועד החדש של ורשה ופראגה. על כתב המינוי חתמו 58 יהודים, שאף התחייבו לפרוע סך של 1,000 אדומים שלוו מזביטקובר, על פי המופיע במסמך החתום. פירעון הסכום יוטל על ידי מס מיוחד לכל תושבי ורשה, וייגבה באמצעות המנהיגים, אולם אם לא תתאפשר הגבייה באופן זה, אותם 58 החותמים יחויבו בפריעת החוב באופן אישי. זביטקובר התהדר כל ימיו בתואר "פרנס ועד ארבע ארצות", והתואר אף נחרת על מצבתו.
אותו החוב של 1,000 האדומים, מסתבר כי נועד עבור העשרת קופתו של פונינסקי. הסכום הגדול של החוב, היווה מוקד סכסוך בין זביטקובר לבין החתומים, ובתווך עוד מספר מעורבים בעסקה. היהודים החתומים התכחשו לחוב זה בטענה שלא לוו ממנו כל סכום, וביצוע החתימות היה באילוץ בכוח על ידי זביטקובר בגיבוי חיילים, בעת שבאו למכור את סחורותיהם בוורשה; על עצם הטלת החוב על היהודים, טענו הם כי זביטקובר בעצמו צריך לשלם את חוב זה, שכן היה זה עבורו בתמורה למינויו למשרת פרנס הוועד. כאשר הגיע התיק לבית הדין של ועדת הכספים, הוא זיכה את זביטקובר וחייב את החתומים בתשלום הסכום; לדעת עמנואל רינגלבלום, היה זה הודות להשפעתו של זביטקובר בחוגי השלטון, בגיבויו של פונינסקי. מערכת המשפט בפולין הייתה מספיק מתקדמת בשביל שהיהודים יוכלו לגלגל זאת בערכאות נוספות מדרגות שונות ולדחות את קיום פסק הדין. הסכסוך התגלגל בבתי משפט שונים, עד שלאחר 12 שנה צבר ריביות גבוהות אשר עם הוצאות המשפט הגיעו ל-1,840 אדומים. בשנת 1785 (ה'תקמ"ה) מכר זיבטקובר את זכות התביעה של החוב ליחיאל בן מאיר, איש המטבעה ומעשירי ורשה. סופו של חוב זה, אחר ששוב ניסו היהודים להתנער מפירעון החוב, ואחר ששוב הכריע בית הדין של ועדת הכספים נגדם וחייבה אותם לשלם זאת ליחיאל בן מאיר, בית הדין מינה ועדה של שלושה רבנים ושלושה פרנסים שיחלקו את הסכום בין כל יהודי ורשה, לפי מצבו הכלכלי של אחד. בינתיים התפשר יחיאל בן מאיר עם כמה עשירים יהודים, מהם קיבל סכום חלקי; ובעזרת שתדלן ורשאי והרב אלכסנדר סנדר מאפטא, שהיה רב בדומברובה, הם הטילו מס גולגולת על כל היהודים בוורשה, שלא כהכרעת בית הדין של ועדת הכספים.
רינגלבלום מסכם כי מלבד החוב שהוטל על יהודי ורשה ותואר הכבוד שהוענק לזביטקובר, לא ידוע על כל דבר אחר שיצא ממינוי זה. מעבר למה שלא ברור אם הייתה ממשות בגוף שהקים פונינסקי, לא ברור אם זביטקובר מימש את משרתו בדרך כלשהי. לא ידוע על כל פעילות שתדלנית שעשה דרך תפקידו זה.
חברה קדישא
שימש בנשיאות החברה קדישא של ורשה ופראגה. לבחירת גבאי החברה קדישא, שהייתה מתקיימת מדי שנה בחול המועד של פסח, הייתה מגיעה משלחת מיוחדת של שני אנשים להזמין את זביטקובר לאספה. את פעילותו של זביטקובר כיושב ראש החברה קדישא מסכם יצחק שיפר לשבח; רינגלבלום שולל את מסקנה זו לחלוטין, על סמך פנקסי החברה-קדישא שהודפסו.
בית הקברות היהודי ברודנו
הקהילה היהודית הראשונה בוורשה התקיימה בפרבר פראגה, ובשנת ה'תק"ך (1760) היא מנתה אלפי יהודים. החל מימי ראשית ההתיישבות היהודית בוורשה, בשנת ה'רפ"ז (1527), ועד למאה ה-18, לא היה בית קברות יהודי בוורשה. לפני ייסוד בית קברות בפראגה היו יהודי המקום קוברים את מתיהם בעיירות הסמוכות: נובידבור, סוכצ'ב וגרודז'יסק (בגרודז'יסק נקבר גם אביו של שמואל).
מועד תחילת הקבורה בפראגה (לימים גם טרגובק) אינו ברור, ועדויות מהמהנדס ע. הרשטיין שביקר במקום לפני מלחמת העולם השנייה ומצא שם קברים כבר מ-1765 (ה'תקכ"ה), מעלים כי הייתה בו קבורה בלתי-חוקית לפני שהושג כתב הזכות לקבורה בו. בשנת ה'תק"ם (1780) השיג שמואל זביטקובר כתב-זכות מהמלך האחרון של האיחוד הפולני-ליטאי סטניסלאב פוניאטובסקי המאשר חכירה לצמיתות של שטח בגודל כ-6 דונם לשם הקמת בית קברות מגודר עם ביתן שמירה, בעלות של 400 זהובים לשנה; בכתב הזכות הופיע זביטקובר כמנהל בית הקברות. קבלת הזכות ניתנה לו הודות לקשריו עם שר הפרובינציה הפולנית מזוביה ובאישורו של הבישוף מפלוצק שהתנה זאת בקיום הלוויות שקטות וצנועות - ללא זמרה וללא תהלוכות פומביות, וכן בהתחייבות לבישוף על מס שנתי ל-יום יוחנן המטביל עבור הכנסייה בסקרישב. לאחר כ-5 שנים הסתיימו העבודות להכשרת השטח והעניינים הפורמליים, וזביטקובר העביר את הניהול לחברה קדישא, תוך שהוא משאיר אצלו את הבעלות עם התניית הקבורה באישור פרטי ממנו לכל נפטר. עלות התיקונים נפלה על החברה קדישא, והיא קיבצה זאת באמצעות תרומות.
זכות הקבורה בשטח הייתה של זביטקובר, והוא דרש סכומים גבוהים עבור הקבורה בבית הקברות; אלו שלא עמדו בדרישה, קברו את הנפטרים שלהם בבית הקברות היהודי בסוכצ'ב המרוחקת כ-60 ק"מ מוורשה. בין אלו שנדדו לסוכצ'ב כדי לקבור שם את מתיהם היו גם יהודים עשירים בוורשה, שהעדיפו את הקבורה בבית הקברות שבסוכצ'ב מאשר להגיש לזביטקובר את בקשת הקבורה בשטחו. כדי למנוע את תופעה זו, נקבע על ידי השלטון שאם הנפטר הוא עשיר ובני משפחתו בחרו לקבור אותו בסוחצ'וב, עליהם יהיה לשלם סך של שליש מדמי הקבורה, 30 אדומים. בית הקברות בפראגה הפך למקור סכסוכים בינו לבין הקהילה היהודית בוורשה ובפראגה. לבעלות זביטקובר על שטח בית הקברות, קשורה גם עובדת היותו נשיא החברה קדישא בוורשה ובפראגה.
לאחר שמרד קושצ'ושקו (1794) דוכא על ידי אלכסנדר סובורוב, והגנרל בוכסהבדן מונה למושל, התלוננו היהודים לפניו על זביטקובר, על דמי הקבורה הגבוהים שדורש. עוד בחיי זביטקובר, בסוף המאה ה-18, הושג אישור לבניית בית קברות חדש בוורשה. מספר שנים לאחר פטירת זביטקובר, בשנת ה'תקס"ז (1806) - בימיו האחרונים של השלטון הפרוסי בוורשה, נפתח בית הקברות היהודי בוורשה הידוע כבית העלמין "גנשא". באותן השנים ניהלה יהודית אלמנתו של זביטקובר את החכרת בית הקברות לחברה קדישא, ועמה נחתמו החוזים.
פעילות ההצלה בטבח פראגה
אחד מסיפורי מפעליו ומעשיו הטובים, ואף הבולט שבהם, הוא על כך שבימי טבח פראגה, עם כיבוש פראגה בידי הרוסים (במהלך מרד ורשה, כחלק ממרד קושצ'ושקו), בשנת 1794 (ה'תקנ"ה), ב-4 בנובמבר (י"א בחשוון), ישב זביטקובר בחצרו עם שתי חביות מלאות מטבעות – האחת מטבעות של זהב והשנייה של כסף – ומסר הודעה לקוזאקים כי על כל אדם חי שיביאו לפניו – יקבלו מטבע זהב, ואילו על גוף אדם מת שיביאו לפניו על מנת לקבור אותו – יקבלו מטבע כסף. החביות התרוקנו בתוך זמן קצר, כשבאמצעות כך הציל את חייהם של מאות ממוות בטוח; לפי גרסה שנמסרת מהמגיד מקוז'ניץ סך הניצולים היהודיים עמד על 800. לסיפור זה גרסאות שונות, ועל פי חלק מהן כל המתים שהובאו לפניו נקברו על ידו בבית הקברות שבבעלותו. רינגלבלום נוטה לקבל את הסיפור כנכון, והוא מציין כי מעשה זה חיפה על צדדים אחרים אפלים באישיותו, וטיהר אותו בהכרה העממית.
אגדה נוספת מובאת מאת נינו הפילוסוף אנרי ברגסון, בשם אביו המלחין מיכאל ברגסון, לפיה זביטקובר חילל שבת לשם הצלת נפשות, בהצלת יהודי ממוות בתלייה.
דמותו בהיסטוריה
דמותו של זביטקובר הצטיירה במהלך ההיסטוריה כחיובית ואצילית, כשאגדות רבות נרקמות מסביב. שמואל יבנין (יעוונין) מתאר אותו כרחמן ורודף חסד, בעל צדקה מופלג ומקדש שם שמים:. גם פרנק מתאר אותו כבעל צדקה ומכניס אורחים. עם זאת, במסורת מהמגיד מקוז'ניץ הוא מוצג כבעל-עבירה כבד, לפיה "עבר על כל העברות שבעולם, ואין לך עברה שלא היה עובר עליה", ואף בעת פעולות ההצלה שלו בטבח פראגה "נסע מדבר-עברה אחד לדבר-עברה שני".
לדברי ההיסטוריון הפולני קורז'ון, שרינגלבלום מצטרף אליו, שמו של זביטקובר כנדבן ובעל צדקה הוא מוטעה, ובא לו משמועות שהשתרבבו מצדקותיו ונדבותיו של בנו בר ברגזון שהיה מפורסם כנדיב גדול.
במסורת החסידית
עמנואל רינגלבלום מביא מסורת חסידית המספרת על כך שרבי ישראל הופשטיין מקוז'ניץ, המגיד מקוז'ניץ, שר באחת השבתות ניגון מסוים, ולאחר מכן סיפר לחסידים את מקור הניגון: שאחר שהציל זביטקובר מאות יהודים בטבח פראגה "נעשה רעש בפמליא של מעלה" וצוינה זכותו בהצלת נפשות מרובות אלו, שנמצא שכל המצוות שנעשות על ידיהם ועל ידי צאצאיהם תלויות בו, אולם נשמעה קטגוריה כבדה עליו בשל היותו בעל-עבירה כבד; לבסוף הועלתה הטענה שיבדקו מה יעשה למחרת אותו היום, ולפי זה ישפטו את טיבו. הסניגור שחשש מכך, ביקש שייקחו את נשמתו בטרם יום המחר, ובקשתו התמלאה. בעת שנשאו אותו המלאכים לעולם העליון, הם שרו את אותו הניגון. המגיד מקוז'ניץ ציין על אותה השבת שהיא יום השנה של זביטקובר, ולכן הוא שר את הניגון.
לסיפור קיימות נוסחאות נוספות שונות; בולטת מהן היא גרסת רבי יצחק מאיר אלתר, שהעיד כי היה נוכח במקום - כנער - בעת שהמגיד מקוז'ניץ שר את ניגון זה. לגרסה זו, אחר הצעת הסניגור הוחלט בבית דין של מעלה כי אכן זכאי הוא למקום חשוב בגן עדן, אך עליו לעבור זיכוך מכתמיו הגדולים; זיכוך זה נמשך שלוש שנים. כאשר הסתיים הזיכוך העבירו אותו המלאכים למקומו בגן עדן, כשבתוך כך שרו את אותו הניגון; והמגיד מקוז'ניץ שר עמם. לגרסה זו המגיד הוסיף כי למרות הזיכוך עדיין נשאר כתם במלבושו, ורבי יצחק מאיר אלתר אמר כי כנראה זה משום שבין חטאיו היה גם חטא ניאוף שהזיכוך עליו קשה ביותר.
הניגון דומה למארש צבאי, והוא מושר בראש השנה בפי חסידי פולין הקונגרסאית וגליציה. אדמו"רי קוז'ניץ שרו את מארש זה בימים נוראים לפני תפילת "כתר", ואצל רבי קלונימוס קלמיש שפירא, האדמו"ר מפיאסצנה שרו זאת על מילות הפיוט אין קצבה.
הדים דומים עולים ממסורת חסידית נוספת שסופרה על ידי רבי יצחק מאיר אלתר, האדמו"ר מגור, לפיה כאשר בא המגיד מקוז'ניץ לסדר קידושין בחופת נכדתו של שמואל זביטקובר בת בנו ברקה, שנישאה לרבי ישכר בריש הורוביץ נכדו של רבי שמואל שמלקה הורוביץ מניקלשבורג, התעכב המגיד בתפילת ערבית כשעתיים, ולאחר מכן אמר שהיה זה לפי שעבד קשה בייחודים קדושים על מנת להוריד את נשמת רבי שמלקה מניקלשבורג שישתתף בחופה, ובתוך כך הופיעה נשמת שמואל זביטקובר, והיה מוכרח לתקנה ולהעלותה למקומה.
משפחתו
מאשתו שיינדל:
מאשתו לאה:
מאשתו יהודית:
עונת 1961/1962 בליגת המשנה ההולנדית
עונת 1961/1962 בליגת המשנה ההולנדית הייתה העונה השישית של ליגת המשנה ההולנדית, שהיא הליגה ההולנדית השנייה, והאחרונה במתוכנת של 2 ליגות. בסיום עונה זו הראקלס אלמלו העפילה לליגה הראשונה, הקבוצות במקומות 8–17 בכל בית והמפסידה בפלייאוף הירדה נשרו לליגה השלישית החדשה, ו.ו.הלמונד וEBOH נשרו לליגה החובבנית הרביעית.
מבנה
על ניצחון הוענקו 2 נקודות ועל תיקו נקודה בודדת. הליגה כללה 36 קבוצות, 30 ששיחקו בעונה הקודמת אליהן הצטרפו היורדות מהליגה הראשונה אלקמר 54, אלינקוויק וט.ס.ו. טילבורך והעולות מהליגה השלישית הארלם, רומוס וילהלמינה ופ.צ הילברסום. הקבוצות חולקו לשני בתים ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 17 משחקים כל אחד - 34 מחזורים בסה"כ. בסיומם הראשונה בכל בית העפילה לפלייאוף האליפות על הכרטיס לליגה הראשונה, הקבוצות במקום ה-7 מכל בית למשחק על הישארות בליגה, והקבוצות במקומות 8–17 בכל בית ירדו לליגה השלישית. הקבוצות במקום ה-18 ירדו 2 ליגות אל הליגה הרביעית.
נחל נשרים
נחל נשרים הוא נחל אכזב באורך 8.2 ק"מ בדרום רמת הגולן. הנחל זורם בין כביש 808 במזרח לכביש 87 במערב, מדרום לנחל חיוואי ומצפון לנחל דליות. בסופו נשפך הנחל לתוך נחל בתרה, דרכו זורמים מימיו אל הכנרת.
שמו של נחל נשרים נקרא על שם הנשרים הרבים שמקננים בו.
אזור הנחל משמש שטח אש לטנקים בחיל שריון של צה"ל, לכן כל טיול בנחל ובסביבתו מחייב תיאום מוקדם עם כוחות הביטחון.
החי והצומח
ביולי 2010 פרצה בנחל שרפה שכילתה שטח גדול של צמחייה.
באזור הנחל יש קינים רבים של נשרים והם שנתנו לנחל את שמו. בנוסף ניתן למצוא בו בז מצוי, גיבתון אדום-מקור וגיבתון שחור-ראש. גם חזירי בר רבים נמצאים בנחל.
טש (כפר)
טש (בהונגרית: Tés) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה. כמו כפרים רבים באירופה גם בטש מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 1,050 תושבים, ובשנת 2019 מספר התושבים עמד על 777.
יהודי טש
בטש חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
ילידים מפורסמים
איגנץ הלאס מקודם: פישר עד 1879 (בהונגרית: Halász Ignác; טש, 26 במאי 1855 – בודפשט, 9 באפריל 1901) בלשן יהודי-הונגרי, היסטוריון ספרות, פרופסור באוניברסיטה, חבר הכתב באקדמיה ההונגרית למדעים (1888).
פרידריך, נסיך הכתר של אנהלט-דסאו
פרידריך, נסיך הכתר של אנהלט-דסאו (בגרמנית: Friedrich von Anhalt-Dessau, 27 בדצמבר 1769 - 27 במאי 1814), היה בנו של לאופולד השלישי, דוכס אנהלט-דסאו, אולם מכיוון שמת קודם אביו לא ירש את השלטון בדוכסות.
ביוגרפיה
פרידריך נולד בדסאו ב-27 בדצמבר 1769, ללאופולד השלישי, דוכס אנהלט-דסאו ולואיזה הנרייטה, מרקיזת ברנדנבורג-שוודט, בתם של פרידריך היינריך, מרקיז ברנדנבורג-שוודט ולאופולדינה מריה מאנהלט-דסאו.
בשנת 1788 התגייס פרידריך לצבא הפרוסי, ובשנת 1794 הועלה לדרגת גנרל, וקיבל את עיטור מסדר העיט השחור.
ב-12 ביוני 1792 התחתן פרידריך עם אמליה, רוזנת הסן-הומבורג, בתם של פרידריך החמישי, רוזן הסן-הומבורג וקרולינה, נסיכת הסן-דרמשטאדט, ממנה נולדו לו 7 ילדים.
ב-27 במאי 1814 מת פרידריך בדסאו, ובשנת 1817 מת אביו לאופולד השלישי, דוכס אנהלט-דסאו, ובנו לאופולד הרביעי, דוכס אנהלט-דסאו עלה לשלטון במקומו.
משפחתו
ב-12 ביוני 1792 התחתן פרידריך עם אמליה, רוזנת הסן-הומבורג, בתם של פרידריך החמישי, רוזן הסן-הומבורג וקרולינה, נסיכת הסן-דרמשטאדט, ממנה נולדו לו 7 ילדים:
גאורג מוריץ, נסיך הכתר של סקסוניה-אלטנבורג
גאורג מוריץ, נסיך הכתר של סקסוניה-אלטנבורג (בגרמנית: Georg Moritz Erbprinz von Sachsen-Altenburg; 13 במאי 1900 – 13 בפברואר 1991) היה נסיך הכתר האחרון וראש בית סקסוניה-אלטנבורג, אשר הקדיש את מרבית חייו כדי לקדם את האנתרופוסופיה.
ביוגרפיה
גאורג מוריץ נולד ב-13 במאי 1900 בפוטסדאם, ממלכת פרוסיה, הוא היה הבן הבכור של ארנסט, נסיך סקסוניה-אלטנבורג ואדלהייד, נסיכת שאומבורג-ליפה, בתם של וילהלם, נסיך שאומבורג-ליפה ובטילדיס, נסיכת אנהלט-דסאו. בעת לידתו היה אביו השלישי בסדר הירושה של הדוכסות, והוא חי עם אשתו בפרוסיה כקפטן ומפקד הגדוד ה-1 של רגימנט המשמר.
מותו של סבו מוריץ, נסיך סקסוניה-אלטנבורג בשנת 1907, הפך את אביו לנסיך הכתר של הדוכסות, ועם מותו של דודו, ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-אלטנבורג הוא הפך לשליט החדש של דוכסות סקסוניה-אלטנבורג, ובעקבות כך עברה המשפחה מפוטסדאם לאלטנבורג. גאורג מוריץ התגורר עם משפחתו עד מרץ 1913, ולאחר מכן אביו שלח אותו לדרזדן להמשיך את לימודיו בתיכון המלך גאורג (גרמנית: König-Georg-Gymnasium). בנוסף לכך, הוא קיבל הכשרה צבאית ברגימנט הרגלים ה-153 (תורינגיה ה-8).
ב-13 בנובמבר 1918 נאלץ ארנסט לוותר על כסאו, בעקבות התבוסה במלחמה והמהפכה הגרמנית שהתחוללה בעקבותיה. לאחר המלחמה התגוררה המשפחה בברלין, ובשנת 1920 התגרשו הוריו.
אפילו בצעירותו, התעניין גאורג מוריץ באנתרופוסופיה. בתחילת 1930 הוא נפגש עם זיגפריד פיקרט, מה שהיה נקודת מפנה בחייו. החל מ-1931, הוא היה פעיל, לימד וקידם אנתרופוסופיה. בשנת 1936 הוא שכר את החווה, ליד הטירה.
אף על פי שהמשטר הנאצי אסר על אנתרופוסופיה, מחקר עם ילדים נכים הורשה להמשיך בטירת האמבורן עד יוני 1941, הודות לתיווך של גאורג מוריץ. הוא סמך על ההגנה של רודולף הס אשר עד 1941 היה אוהד של אנתרופוסופיה. עם זאת, בסופו של דבר אנשי הגסטפו עצר את המחקר ואת גאורג מוריץ, יחד עם מנכ"ל המוסד אדולף אמרשלאגר, נעצרו וישבו בכלא במשך תשעה חודשים וחצי.
בשנת 1946 גאורג מוריץ חזר לטירת האמבורן, שם הוא ניהל שוב את פעילותם למען העובדים והאורחים בבית ההבראה ובמיוחד לאלה המתגוררים בפנימיית הנוער. בין היתר הוא עבד במועצת הצדקה החברתית המקומית עד 1968. הוא חי בצניעות בדירה קטנה בארמון, מוקף ספרייה נרחבת.
בשנת 1955 מת אביו, וגאורג מוריץ הפך לראש בית סקסוניה-אלטנבורג. הוא מעולם לא התחתן וגם אחיו היחיד מת רווק בשנת 1985.
ב-13 בפברואר 1991 מת גאורג מוריץ כתוצאה מדלקת ריאות, בבית החולים ברנדסבורג. עם מותו בית סקסוניה-אלטנבורג נכחד, למרות ששם המשפחה המשיך בשל אימוץ ב-1942 של פרנץ, רוזן פראשמה על ידי מריה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג, בתו השנייה של אלברט, נסיך סקסוניה-אלטנבורג. בעקבות מותו עברה זכות הטענה על כתר הדוכסות לסקסוניה-ויימאר-אייזנך.
גאורג מוריץ היה הסנדק של העיתונאי הגרמני רולף זילמן-אגברט.
סמאראנדה בראסקו
סמאראנדה בראסקו (ברומנית: Smaranda Brăescu; 21 במאי 1897 – 2 בפברואר 1948) הייתה טייסת והצנחנית הרומניה הראשונה והחזיקה בשיאי רומניה, אירופה והשיא העולמי לגברים ונשים גם יחד לצניחה מגובה רב.
ביוגרפיה
בראסקו נולדה בכפר חנצשט השוכן במחוז גאלאץ. ב-1912, כשהייתה תלמידה בבית ספר מקצועי בברלאד, ראתה לראשונה מטוס בטיסתו ומאז התאהבה בנושא האווירי. ב-1918, כשהייתה מורה משלימה בבית הספר בו למדה בעבר, הוטסה לראשונה על ידי טייס רומני במטוס מתוצרת פארמאן.
בשנים 1924 - 1928 בראסקו סיימה לימודים באקדמיה לאמנויות יפות של בוקרשט ובאביב 1928, ב-1928, בכינוס אווירי גדול, הכירה את הטייס הגרמני Heinlecke וכתוצאה מהיכרות זו נסעה בראסקו, אחרי סיום לימודיה, ב-1 ביולי, לגרמניה וכעבור חמישה ימים צנחה מגובה 600 מטר ובכך הייתה לצנחנית הרומניה הראשונה. בראסקו המשיך בדרך הצניחה וב-2 באוקטובר 1931 זכתה באליפות אירופה בצניחה עם קפיצה מגובה 6.000 מטר ועל הישג זה קיבלה ממלך רומניה את מדליית ההצטיינות האווירית בדרגת צלב הזהב.
ב-1932 בראסקו הייתה בעליהם של שני מטוסים, האחד עם כנפיים כפולים מסוג Pevuez והשני מטוס בעל שני מנועים מסוג Milles Hawk, שכונה על ידה בשם "אאורל ולאיקו". ב-19 במאי 1932, באזור סקרמנטו, בארצות הברית, שברה בראסקו את השיא העולמי בצניחה מגובה, כשקפצה מגובה 7,400 מטר (השיא הקודם הוחזק על ידי אמריקאי שצנח מגובה 7,233 מטרים) עם מצנח מתוצרת רומנית. שיא זה נשבר רק כעבור עשרים שנה על ידי הצנחן הרומני טראיאן דמטרסקו-פופה. בשהותה בארמצות הברית קיבלה בראסקו רישיון טייס.
בראסקו הייתה מאמנת צנחנים בצבא רומניה בבטליון הצנחנים מספר 1. במלחמת העולם השנייה פעלה כטייסת באסקדרילה הלבנה ולאחר המלחמה הייתה בין 11 האישים שחתמו על עצומה נגד זיוף בחירות 1946. הקומוניסטים חיפשו אותה, כדי לעצור אותה והיא נדדה בין ידידיה בשמות בדויים וכך גם מתה ונקברה בשם הבדוי מריה פופסקו.
בבוקרשט קרוי רחוב על שמה. ב-1996 הוקם בבקאו בטליון צנחנים הנושא את שמה. מועדון התעופה של אורדיה נושא את שמה.
ריקה גירד האמר
Ryke Geerd Hamer (17 במאי 1935 – 2 ביולי 2017) היה רופא גרמני שרישיונו נשלל ומייסד הרפואה החדשה הגרמנית ( GNM ), שהייתה ידועה בעבר גם כ-German New Medicine ו-New Medicine - שיטה פסאודו-רפואית המתיימרת בין השאר לרפא סרטן. הליגה השווייצרית לסרטן תיארה את גישתו של האמר כ"מסוכנת, במיוחד מכיוון שהיא יוצרת אצל החולים תחושת ביטחון מזויפת, ובשל כך הם נמנעים מטיפולים יעילים אחרים".
האמר החזיק ברישיון לעסוק ברפואה משנת 1963 עד 1986, אז נשלל רישיונו בשל רשלנות. שיטתו זכתה לפרסום ב-1995, כשהוריו של ילד חולה סרטן סירבו להעניק לבנם טיפול רפואי בהעדיפם את שיטתו של האמר. האמר הואשם ברשלנות ונכלא במספר מדינות באירופה.
לטענתו של האמר, שיטתו מהווה אלטרנטיבה "גרמנית" לרפואה הסטנדרטית, שהיא חלק מקונספירציה יהודית להשמדת לא-יהודים.
ביוגרפיה
ריקה גירד האמר נולד במטמן, נורדריין-וסטפאליה, גרמניה, בשנת 1935. בגיל 18 החל בלימודי רפואה ותאולוגיה בטובינגן, שם הכיר את אשתו לעתיד, סיגריד אולדנבורג, סטודנטית לרפואה. בגיל 20 עבר האמר את הבחינה המקדימה ברפואה, ובאפריל 1962 עבר את הבחינות הסופיות במרבורג, הסה. הוא קיבל רישיון לעסוק ברפואה ב-1963. לאחר מספר שנים במרפאות האוניברסיטאות של טובינגן והיידלברג, השלים האמר את התמחותו ברפואה פנימית ב-1972. במהלך עבודתו יחד עם אשתו רשם מספר פטנטים.
רישיונו של האמר לעסוק ברפואה נשלל ב-1986 על ידי בית המשפט. האמר המשיך לעסוק ברפואה, ונחקר מספר פעמים על רשלנות וגרימת מותם של חולים. הוא נכלא לשנים-עשר חודשים בגרמניה בין 1997 ל-1998, וריצה תקופת מאסר מספטמבר 2004 עד פברואר 2006 בפלורי-מרוגיס, צרפת, על סעיפי הונאה ועיסוק ברפואה ללא רישיון.
התזה להוראה של האמר על GNM באוניברסיטת טובינגן נדחתה לאחר שנבדקה מספר פעמים על ידי חברי הסגל הרפואי, אשר הגיע למסקנה כי עבודתו לוקה בשיטותיה המדעיות וביכולת השחזור שלה, וטענותיו לא תמכו בתיאוריות שהציג. האמר, לעומת זאת, טען ששיטתו ברת אימות ושאוניברסיטת טרנבה בסלובקיה כבר אישרה חלק מהתיאוריות שלו. למעשה, לא הייתה פקולטה לרפואה באוניברסיטת טרנבה והמסמכים שאישרו לכאורה את השקפתו לא נמצאו ברישומיה וגם היא דחתה את עבודת הגמר שלו.
האמר גלה מרצון לספרד עד מרץ 2007, אז הרשויות הרפואיות הספרדיות הטילו עליו את האחריות לעשרות מקרי מוות שניתן היה למנוע. עד 1997, האמר החזיק במרפאות בגרמניה, בלגיה, איטליה, אוסטריה והולנד, והתגורר בנורווגיה עד מותו משבץ מוחי ב-2 ביולי 2017, בגיל 82.
רפואה גרמנית חדשה
ב-8 באוגוסט 1978, בנו של האמר, דירק, נורה על ידי בנו של מלך איטליה האחרון, ויטוריו עמנואלה מסבויה, בעודו ישן על יאכטה ליד קאוואלו ומת ב-7 בדצמבר של אותה שנה. זמן מה לאחר מותו של דירק, האמר חלה בסרטן האשכים וחשב שיש קשר בין שני האירועים. האמר החל החל לפתח את הרפואה הגרמנית החדשה (GNM), אותה ניתן לסכם ב"חמשת החוקים הביולוגיים" שלה:
על פי חוקים אלו, אין מחלות של ממש; במקום זאת, מה שהרפואה הממוסדת מכנה "מחלה" היא למעשה "תוכנית בעלת משמעות מיוחדת של הטבע" ( sinnvolles biologisches Sonderprogramm ) שאליה שייכים חיידקים, וירוסים ופטריות. ה-GNM של האמר מתיימר להסביר כל מחלה וטיפול לפי הנחות היסוד הללו, ובכך להימנע מהרפואה המסורתית. התרופה היא תמיד פתרון הסכסוך. טיפולים מסוימים כמו כימותרפיה או תרופות לשיכוך כאבים כמו מורפיום הם קטלניים לפי האמר. "חוקים" אלו עומדים בסתירה להבנה המדעית של הפיזיולוגיה האנושית.
תיק אוליביה פילהר
לאחר משא ומתן, שכלל את התערבות נשיא אוסטריה תומאס קלסטיל, שוכנעו ההורים לחזור לאוסטריה. בינתיים, הידרדר מצבה הבריאותי של פילהר. משקל הגידול עלה לארבעה קילוגרמים, מילא את רוב חלל הבטן ולחץ על ריאותיה. חוסר הטיפול הפחית את אומדן הסתברות ההישרדות מ-90% ל-10%. לאחר שבית משפט הורה על טיפול קונבנציונלי בסרטן בניתוח, כימותרפיה והקרנות, פילהר החלימה לחלוטין ובשנת 2010 עדיין חיה. הוריה נדונו לשמונה חודשי מאסר על תנאי באוסטריה.
תאוריית קונספירציה יהודית
בשנת 2008, הציג האמר מסמך שבו נכתב כי "הרב הראשי עזרא איוואן גוץ" אישר את קיומה של קונספירציה בקרב אונקולוגים יהודים להשתמש ב"עינויי" כימותרפיה על כל החולים הלא יהודים, בעוד שחולים יהודים היו אמורים לקבל את " הטיפול הנכון". גוץ (Götz), מכחיש שואה גרמני הפעיל בזירת התחייה של הרייך הגרמני, הורשע שוב ושוב על ידי בתי המשפט בגרמניה בגין הונאה, לשון הרע, שימוש לרעה בתארים אקדמיים (התואר "הרב הראשי" אינו מוגן על פי חוק בגרמניה), זיוף מסמכים, ועוד.
תגובת הרשויות הרפואיות
הליגה השווייצרית לסרטן של האגודה השווייצרית לאונקולוגיה, החברה השווייצרית לאונקולוגיה רפואית והמכון השווייצרי לחקר סרטן יישומי דיווחו כי לא פורסם שום מקרה של ריפוי סרטן על ידי האמר בספרות הרפואית, וגם לא מחקרים כלשהם בכתבי עת מיוחדים. הדיווחים בספריו "חסרים את הנתונים הנוספים החיוניים להערכה רפואית" והצגת מחקריו בכנסים רפואיים "אינם משכנעים מבחינה מדעית". בנוסף, גופים רבים - המרכז לחקר הסרטן הגרמני, האגודה הגרמנית לסרטן, ההתאחדות הרפואית הגרמנית ומועצות צרכנות גרמניות חולקים נמרצות על האמר. יתרה מזו, אפילו תומכים בטיפולים אלטרנטיביים לסרטן מתייחסים לתיאוריה של האמר בספקנות.
"מוקדי ההאמר" שהאמר ראה ב-CT המוח זוהו על ידי רדיולוגים כעיוותי תמונה ("ארטיפקטים") הנפוצים בצילומי CT.
הממסד הרפואי בגרמניה ובאיחוד האירופי מזהיר מפני האיום הנשקף לחולים מטיפוליו של האמר.
ישנם דיווחים מתמשכים בעיתונות על קורבנות שיטתו של האמר ברחבי אירופה.
סימה רבינוביץ-פורמן
סימה רבינוביץ-פורמן היא שחמטאית ישראלית. אלופת ישראל לנשים (1967).
פרידה רבינוביץ, אחותה הצעירה, אלופת ישראל בשחמט (1969).
ביוגרפיה
באליפות ישראל שנערכה בשנת 1967 זכתה רבינוביץ בתואר לאחר שהשיגה ניצחון מפתיע על האלופה היוצאת קלרה פרידמן בסיבוב השני.
יופ סטופלן
יופ סטופלן (בהולנדית: Joop Stoffelen; 23 בינואר 1921 – 26 ביוני 2005) היה כדורגלן הולנדי, ששיחק בעמדת הקשר.
פרס אנני לדיבוב הטוב ביותר
פרס אנני לדיבוב הטוב ביותר (באנגלית: The Annie Award for Voice Acting in a Feature Production או Annie Award for Voice Acting in an Animated Feature Production) הוא פרס אנני המוענק מדי שנה לסרט האנימציה הטוב ביותר והוצג בשנת 1998 עבור משחק קולי מתגמל לסרטי אנימציה.
היסטוריה
פרסים למשחק קולי הוענקו בטקס פרסי האנני עד לשנת 1998, אך הקטגוריה הייתה מאוחדת עבור קולנוע וטלוויזיה. הפרס חולק לשתי קטגוריות משנה נפרדות לגברים ולנשים, בשנים 1998, 2000 ו־2001. בין השנים 2001-1998, הפרס נקרא "הישג אישי יוצא מן הכלל בגין משחק קול בהפקת סרטים מונפשת" ובשנים 2002–2004 הפרס נקרא "קול מצטיין בהפקת אנימציה". בטקס הפרסים השנתי ה־33 (2005), וולאס וגרומיט והארנב הקטלני, היה המועמד היחיד לקבלת הפרס.
הפעם היחידה שבו הוענק הפרס ליותר מזוכה אחד, החולקים את הפרס בקטגוריה זו, התרחש בטקס ה־44 (2016) לשני הסרטים: מואנה וזוטרופוליס.
בתאריך 25 בינואר 2020, ג'וש גד הפך למקבל הפעמיים הראשון בקטגוריה, כאשר השחקן זכה על גילומו הקולני של איש השלג אולאף בסרט לשבור את הקרח (2013) ושל צ'יף בסרט לשבור את הקרח 2 (2019).
ג'יג'יגה
ג'יג'יגה (באמהרית: ጅጅጋ, בסומלית: Jigjiga) היא עיר במזרח אתיופיה המשמשת כבירת מדינת סומלי בפדרציה האתיופית. העיר שוכנת בגובה של 1,609 מטרים מעל פני הים ומתגוררים בה כ-100,000 בני אדם.
העיר נמצאת על הכביש הראשי בין הרר שבאתיופיה להרגייסה שבסומליה, והיא ידועה במיוחד בשל תעשיית הקטורת הנהוגה בה. לעיר יש נמל תעופה המשמש אותה. בעבר הייתה העיר במחוז הררג, אך עם קבלת החוקה האתיופית ב-1995 הפכה לבירת מחוז סומלי.
מרבית מהתושבים (99%) הם סומלים בין המיעוטים בעיר ניתן למצוא את האמהרים והאורומו.
היסטוריה
העיר הוזכרה לראשונה במקורות אירופיים בשנת 1842. לפי משלחת בריטית שעברה בסביבה בשנת 1893, פעל באזור מבצר עם כ-25 גברים. העיר עצמה הוקמה באופן מאורגן בשנת 1916. במהלך המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה (1935-1936), שימשה העיר כמפקדה של הצבא האתיופי. כוח איטלקי כבש את העיר ב-5 במאי 1936. ב-17 במרץ 1941, במהלך המערכה במזרח אפריקה במלחמת העולם השנייה, העיר נכבשה על ידי בעלות הברית. זאת לאחר שהכוחות האיטלקיים כבר כבשו את העיר.
לאחר המלחמה, העיר הוחזרה בהדרגתיות לאתיופים. רק לאחר לחץ מצד היילה סלאסי, קיסר אתיופיה, החלו הצדדים לדון בהחזרת העיר לשלטון אתיופיה ולפינוי הבריטים. בסוף שנות ה-70 הייתה העיר לזירת קרבות במלחמת אוגדן. ב-28 במאי 2008 התרחשו בעיר כמספר פיגועים כנגד מטרות אזרחיות ושלטוניות. לפחות 16 בני אדם נהרגו ו-67 נפצעו. ממשלת אתיופיה האשימה בפיגועים את החזית לשחרור לאומי של אוגדן.
דיינה דלייני
דיינה וולס דלייני (באנגלית: Dana Welles Delany, נולדה ב-13 במרץ 1956) היא שחקנית, מגישה ומפיקה אמריקאית.
חייה
דלייני נולדה בניו יורק להורים ממוצא אירי וגודלה כקתולית. לאחר מכן עברה משפחה לסטמפורד, קונטיקט. דלייני התעניינה במשחק מגיל צעיר ובתיכון למדה במסצ'וסטס.
מאמצע שנות התשעים דלייני חלק מהמאבק למציאת תרופה לסקלרודרמה. בשנת 2003 ניסתה דלייני לבצע הזרקת בוטוקס למצחה, אך המחט פגעה בעצב ונוצר אצלה מצב של המטומה דבר הגרם לשריר של עינה הימנית לצנוח מעט.
שנות התשעים
בשנת 1991 דורגה דלייני על ידי מגזין פיפל ברשימת "50 האנשים היפים בעולם". ב-1992 שיחקה בסרט "Light Sleeper" לצדם של סוזן סרנדון ווילם דפו. באותה שנה שיחקה גם בסרט "אשה בהפתעה" לצדו של סטיב מרטין. ב-1993 ביצעה דלייני דיבוב בסדרה המצוירת "באטמן". לאחר מכן היא החלה לדבב את דמותה של לויס ליין בסדרות שונות של סופרמן ושל ליגת הצדק.
שנות האלפיים
בין 2004 ל-2006 ביצעה דלייני הופעות אורח בסדרות חוק וסדר: מדור מיוחד, בוסטון ליגל, קרובות, בטלסטאר גלקטיקה וישנן בנות. בתחילת העשור הוצע לדלייני תפקידה של ברי ואן די קמפ בסדרה עקרות בית נואשות, אך דלייני דחתה אותו. הסדרה עלתה לשידור ונחלה הצלחה עולמית ולאחר מכן הציע לה אחד ממפיקי הסדרה שוב תפקיד אך הפעם את תפקידה של קתרין מייפייר. דלייני הסכימה והשתתפה בסדרה בתפקיד ראשי מהעונה הרביעית (2007) עד העונה השישית (2010) ובתפקיד אורח בעונה השמינית (2012).
2010-הווה
במרץ 2010 ביצעה דלייני הופעת אורח בסדרה קאסל בה מככב השחקן נייתן פיליון אשר שיחק בתור בעלה בעקרות בית נואשות. בשנת 2011 החלה דלייני לשחק בסדרה חדשה בכיכובה בשם "בגוף ההוכחה".
באפריל 2011 דורגה דלייני במקום התשיעי ברשימת האנשים היפים ביותר של מגזין פיפל.
ב-2012 יצא הסרט מחסל מקצועי בו שיחקה דלייני לצידם של פורסט ויטקר ורוברט דה נירו.
מיליצה, נסיכת סרביה
ביוגרפיה
לפי מסורות סרביות, ייתכן כי מזויפות על ידי כרוניקות מאוחרות מיליצה נולדה כבתו של הנסיך ורטקו נמאניץ' (שנודע בשירה האפית הסרבית כ"יוג בוגדאן") שהיה בן נינו של ווּקן נמאניץ' מענף שולי של שושלת נמאניץ'. התחתנה, אולי בסביבות שנת 1553 עם הנסיך לזר חרבליאנוביץ'.
מיליצה נקברה במנזרה, ליובוסטיניה. היא הוכרזה קדושה של הכנסייה האורתודוקסית הסרבית. נודעה גם כמשוררת.
צאצאיה
עם הנסיך לזר היו לה 3 בנים ו-5 בנות:
שיריה ותפילותיה
הנסיכה מיליצה כתב מספר תפילות ושירים דתיים. על אף עיצובו כשיר כנסייתי, יש בו צביון אישי וגוונים ליריים מעבר למה שמקובל בהמנונים הכנסייתיים.
אורטל עמר
אורטל עמר (נולדה ב-3 בספטמבר 1990) היא מנחת טלוויזיה וכתבת ישראלית.
אויפשט (כדורגל)
מועדון כדורגל אויפשט (בהונגרית: Újpest Football Club) הוא מועדון כדורגל מקצועני מרובע אויפשט בעיר בודפשט שבהונגריה, המשחק בליגת העל ההונגרית.
אורטל עמר
ביוגרפיה
עמר נולדה וגדלה בפתח תקווה. שירתה בצה"ל כרס"פית מתגייסים בבסיס תל השומר.
אויפשט (כדורגל)
השנים המוקדמות (1885 - 1922)
מועדון הכדורגל אויפשט נוסד ב-16 ביוני 1885 על ידי יאנוש גול, מורה בית ספר מאויפשט, שבזמנו הייתה עיר נפרדת הצמודה לעיר הבירה בודפשט. שמה המקורי של הקבוצה היה אויפשטי טורנה אגילט, והיא הוקמה כמועדון אתלטיקה כללי שעסק במקצועות האתלטיקה והסיף. המוטו של המועדון החדש היה חוסן, עוצמה, הרמוניה (בהונגרית: Épség, Erő, Egyetértés).
אורטל עמר
ביוגרפיה
החל מסוף שנת 2014 הצטרפה עמר לצוות כתבי השטח של התוכנית "ערב טוב עם גיא פינס", והפכה לחברה קבועה במערכת התוכנית.
בשנת 2018, במקביל לעבודתה בתוכניתו של גיא פינס, הצטרפה עמר לפאנל התוכנית "חדשות הבוקר" בקשת 12, לצידם של ניב רסקין ומירי מיכאלי. ביולי 2021 הצטרפה ל"נינג'ה ישראל" ככתבת שטח. לאורטל תואר ראשון בכלכלה מהמכללה למנהל בראשון לציון.
אויפשט (כדורגל)
תור הזהב הראשון (1922 - 1945)
בשנת 1922 חנכה הקבוצה אצטדיון ביתי חדש, תחת השם אצטדיון רחוב מגיירי (כיום אצטדיון פרנץ סוסה). הקמת האצטדיון סימנה את תור הזהב הראשון בתולדות המועדון. האחים פוגל, צמד שחקני הגנה שזכו לכינוי "פוגלגייט", היו מסממני ההצלחה של הקבוצה והרכיבו חוליית הגנה חזקה שכיכבה גם במדי נבחרת הונגריה. ארבע שנים אחר כך, עם כניסתו של הכדורגל המקצועני להונגריה, החלה הקבוצה לשחק תחת השם מועדון הכדורגל אויפשטי (הונגרית: Újpest FC).
בעונת זכתה הקבוצה בתואר הראשון בתולדותיה, שהיה דווקא בטורניר אירופי - גביע מיטרופה. המפעל התקיים בשיטת בית-חוץ, ואויפשט הצליחה להדיח את ספרטה פראג ואת ראפיד וינה, לפני שגברה בגמר כפול על סלביה פראג וזכתה בתואר. עונה אחר כך, זכתה אויפשט לראשונה בתולדותיה באליפות הונגריה, ובמקביל זכתה בטורניר גביע האומות, טורניר שנערך בז'נבה במקביל לגביע העולם הראשון, בו נטלו חלק נבחרות אירופיות מועטות. אויפשט הדיחה את ריאל אוניון, גו אהד איגלס וסרבט ז'נבה המארחת, וגברה בגמר על סלביה פראג בתוצאה 0–3 כדי לזכות בתואר. עונה אחר כך שמרה אויפשט על תואר האליפות בהונגריה, וזכתה בו בפעם השנייה בתולדותיה. בין כוכבי הקבוצה במחצית הראשונה של שנות ה-30 היה אישטוון אבאר שכבש 161 שערים ב-150 משחקים.
אורטל עמר
ביוגרפיה
ב-2021 השתתפה בתוכנית הטלוויזיה "גולסטאריות". באותה השנה הובילה סרט קצר על חייה של קארין באומן והתמודדותה עם מחלת האנורקסיה.
אויפשט (כדורגל)
תור הזהב הראשון (1922 - 1945)
בשנת 1939, תחת המאמן בלה גוטמן זכתה הקבוצה פעם נוספת בגביע מיטרופה, לאחר שהדיחה את אינטר מילאן ו-OFK בלגרד וניצחה בגמר בדרבי העירוני את פרנצווארוש. במקביל, זכתה הקבוצה באליפות הונגריה באותה העונה. אויפשט החזיקה ברצף מרשים וסימנה את מעמדה כקבוצת צמרת, כשסיימה באחד משלושת המקומות הראשונים בין 1926 ל-1942, וזכתה בשנים אלו בחמש אליפויות. בשנות ה-20 וה-30 העפילה הקבוצה חמש פעמים לגמר הגביע ההונגרי, אך לא הצליחה לנצח באף אחד מהמקרים. הדומיננטיות של אויפשט בכדורגל ההונגרי התבטאה גם בסגל הונגריה למונדיאל 1938, כשחמישה משחקני הקבוצה ייצגו את הנבחרת בטורניר.
אורטל עמר
ביוגרפיה
ב-2022 גילמה עמר את דמותה של ושתי במחזמר "מגילת אסתר". החל מחודש מאי של אותה השנה מגישה תוכנית יומית ברדיו לב המדינה לצידו של ליאור דיין.
חיים אישיים
עמר הייתה בזוגיות עם בן-אל תבורי, ולהם בן שנולד ב-15 בנובמבר 2018. מתגוררת עם בנה בשכונת כוכב הצפון בתל אביב.
אויפשט (כדורגל)
לאחר מלחמת העולם השנייה (1945 - 1967)
בשנת 1950 בחר הממשל הקומוניסטי באויפשט כמועדון הרשמי של המשטרה ההונגרית, ושינתה את שם המועדון לבודפשטי דושה (בהונגרית: Budapesti Dózsa, על שמו של המצביא ההונגרי גיורגי דושה). שינוי מסוג זה היה נפוץ במדינות הגוש המזרחי באותן השנים. לאחר השינוי סבלה הקבוצה משני עשורים של חוסר הצלחה מקצועית. בשנת 1951 דן הממשל את מגן הקבוצה, שנדור סוקס, להוצאה להורג בטענה לבגידה חמורה, במשפט סודי ומאורגן מראש. סוקס הפך למרטיר עבור המועדון, ולסמל לאותה התקופה במדינה ובקבוצה. חוסר ההצלחה המקצועית הובילה לכך שרק שני שחקני הקבוצה ייצגו את הקבוצה במונדיאל 1954 המוצלח, ורק אחד מהם - מיחאלי טות' - שותף במשחק הגמר מול.
במהלך המרד ההונגרי בשנת 1956, החזיר המועדון את שמו לשם המועדון המקורי. עם זאת, לאחר דיכויו האלים של המרד על ידי הסובייטים, סירב הממשל ההונגרי לאפשר למועדון להשתמש בשמו הקודם. כתוצאה מכך, פעלה הקבוצה תחת השם אויפשטי דושה (בהונגרית: Újpesti Dózsa), שהתייחס הן לייחוס המועדון למשטרה והן לרובע ממנו הגיע.
תור הזהב השני (1967 - 1980)
בשנת 1967, לאחר שנים של חוסר הצלחה רציפה, הגיע לקבוצה המאמן לאיוש בארוטי, שנחשב עד היום לאחד מגדולי המאמנים ההונגרים. לאחר שנתיים בהן הוביל את הקבוצה לסגנות, הוביל בארוטי את אויפשט בעונת לאחת מעונות השיא בתולדותיה. אויפשט החזירה לעצמה את תואר האליפות, השלימה זכייה בדאבל לאחר שהניפה את הגביע ההונגרי לראשונה בתולדותיה (גברה 1–3 בגמר על בודפשט הונבד), והעפילה לגמר גביע ערי הירידים שם נעצרה על ידי ניוקאסל יונייטד. עונה אחר כך השלימה הקבוצה זכייה שנייה ברציפות בדאבל המקומי, וביססה את שליטתה המוחלטת בכדורגל ההונגרי של סוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70. בארוטי סיים את דרכו ב-1971 ועבר לאמן את, אך קבוצתו המשיכה את רצף השליטה בהונגריה.
בין השנים 1969 ל-1975 זכתה אויפשט בשבע אליפויות רצופות, מתוכן שלוש עונות הסתיימו בזכייה בדאבל. היא קבעה שיאים שטרם נשברו בעידן שאחרי מלחמת העולם השנייה, ובהם 500 שערי ליגה בדיוק בשבע עונות, וארבעה הפסדי בית בלבד בעשר עונות. מלבד העפלתה לגמר גביע ערי הירידים, הרשימה אויפשט גם בבמה המרכזית של הכדורגל האירופי, גביע אירופה לאלופות, כשהעפילה החל משנת 1972 שלוש פעמים ברציפות לשלב רבע הגמר. בעונת הגדילה הקבוצה לעשות והעפילה עד לחצי גמר גביע האלופות, אך שם נעצרה על ידי הזוכה בסיום הטורניר, באיירן מינכן. ברצף המרשים של הקבוצה באותן השנים פגשה הקבוצה והדיחה במסגרות האירופיות קבוצות בכירות כמו לידס יונייטד (1969), ולנסיה (1971), סלטיק (1972) ובנפיקה ליסבון (1973).
סימן ההיכר של הקבוצה באותן השנים היה הדגש על משחק התקפי ורב שערים. המאמן בארוטי הרכיב חוליית התקפה שכללה את לאסלו פזקאס, יאנוש גרץ', פרנץ בנה, אנטל דונאי ושנדור זאמבו. יחד כבשה החמישייה מאות שערים עבור הקבוצה, ומשכו קהל אוהדים רחב למועדון בתוך הונגריה ומחוצה לה. שחקני ההתקפה זכו להכרה כשבנה זכה חמש פעמים בתואר מלך השערים של הליגה, בעוד דונאי ופזקאס סיימו במקום השני בתחרות נעל הזהב האירופית.
לאחר עזיבתם של גרץ', בנה ודונאי, הצטרפו לקבוצה אנדראס טרצ'יק ולאסלו פקטה, ותחת המאמן ושחקן העבר פאל ורהידי הובילו את הקבוצה לשתי אליפויות רצופות החל מעונת. טרצ'יק נחשב לשחקן טכני ומוכשר מאוד והוביל את הקבוצה ביכולת הכדרור ובישול השערים שלו, בעוד חברו להתקפה פקטה היה כובש שערים מוכשר שסיים אף הוא במקום השני בתחרות נעל הזהב האירופית.
סוף המאה העשרים (1981 - 1998)
תחילת שנות ה-80 עמדו בסימן ירידת ערכו של הכדורגל ההונגרי באירופה. במקביל, סבלה אויפשט מפגיעה משמעותית בתוצאותיה בליגה. היא כשלה לזכות בתואר במשך מספר שנים, אך גמלה על כך עם הצלחות בגביע ההונגרי (זכתה בגביע ב-1982, 1983 ו-1987) ועם תוצאות מרשימות במפעלים האירופים. בעונת הדיחה את מחזיקת גביע אופ"א המכהנת, גטבורג, במסגרת גביע אירופה למחזיקות גביע. עונה אחר כך הדיחה אויפשט את א.א.ק. אתונה ואת פ.צ. קלן בדרך לרבע גמר גביע המחזיקות. בשלב רבע הגמר ניצחה אויפשט את מחזיקת התואר המכהנת אברדין בתוצאה 0–2, אך הודחה לאחר הפסד 0–3 בגומלין.
עם נפילת המשטר הקומוניסטי חזרה הקבוצה לשמה המקורי, אויפשטי TE (בהונגרית: Újpesti TE). בעונת חתמה הקבוצה את העשור עם זכייה באליפות ראשונה לאחר 11 שנים, ושנתיים אחר כך הוסיפה זכייה נוספת בגביע. בעקבות הזכייה בגביע, השתתפה אויפשט בשנת 1992 במהדורה הראשונה בהיסטוריה של הסופר קאפ ההונגרי, והייתה לזוכה הראשונה בתואר לאחר שגברה 1–3 על האלופה פרנצווארוש. עם זאת, התוצאות בליגה הוסיפו להיות חלשות ובסיום עונת ניצבה הקבוצה במקום ה-14 בלבד ושרדה בליגה רק בזכות משחקי המבחן.
באמצע שנות ה-90 חזרה הקבוצה לצמרת הכדורגל ההונגרי לזמן קצר, כשבין 1995 ל-1997 סיימה פעמיים כסגנית האלופה ופעם נוספת במקום השלישי, ובעונת חגגה את האליפות העשרים בתולדותיה. בכך, הייתה למועדון השלישי בהונגריה שזוכה בעשרים אליפויות לפחות (אחרי פרנצווארוש ומ.ט.ק. בודפשט).
העידן הנוכחי (1998 - )
עם נפילת המשטר הקומוניסטי, הפסיקו גם התקציבים מהממשל, ובעיות כלכליות כבדות פגעו בכדורגל ההונגרי. ב-1998 חזר המעמד המקצועני לכדורגל בהונגריה, ובמקביל חזר שמו של המועדון לשמו הנוכחי והמוכר, מועדון הכדורגל אויפשט (בהונגרית: Újpest FC). עם זאת, סבלה הקבוצה ממשבר מקצועי מתמשך. שחקני מפתח עזבו את המועדון עקב בעיותיו הכלכליות, וההישגים פסקו בהתאם. דניס אשני ששיחק בקבוצה בעבר וזכה איתה באליפויות חזר למועדון לאחר ששיחק מספר עונות בישראל, אך עזב את הקבוצה תוך זמן קצר.
המצב קיבל תפנית חיובית בשנת 2001, עם השלמת חידושו של אצטדיון הקבוצה. שינויי בעלות הביאו עמם תזרים מזומנים למועדון, שסייע לשיקומו. בסיום עונת, זכתה הקבוצה בגביע ההונגרי השמיני בתולדותיה לאחר עשור, והשלימה זכייה נוספת בסופר קאפ המקומי. הקבוצה חזרה להתמודד בצמרת למשך מספר עונות, ובין 2004 ל-2009 חוותה שלוש עונות כסגנית האלופה, אך עם זאת לא הצליחה לשחזר את הצלחתה באירופה ולא הצליחה לזכות בתואר.
באוגוסט 2006 הלך לעולמו פרנץ סוסה, מגדולי שחקני הקבוצה בכל הזמנים. לאחר פטירתו הוחלף שמו של אצטדיון הקבוצה לאצטדיון פרנץ סוסה, לזכרו של הכוכב המנוח.
בעונת, לאחר 12 עונות ללא תואר, זכתה הקבוצה בגביע ההונגרי התשיעי בתולדותיה. היא שבה למעמד הגמר שנתיים אחר כך, אך הפסידה לפרנצווארוש.
אצטדיון הקבוצה
אצטדיון הבית של אויפשט הוא אצטדיון פרנץ סוסה בעיר הבירה בודפשט. לאחר שנה של בנייה, נפתח האצטדיון באופן רשמי ב-17 בספטמבר 1922. תכולת האצטדיון היא כ-13,500 מקומות ישיבה. המשחק שחנך את האצטדיון הוא משחק הדרבי של בודפשט, בו גברה אויפשט על פרנצווארוש בתוצאה 1–2.
ב-1945, בעקבות שיטפון שפקד את העיר, הוצפו ונהרסו יציעי האצטדיון, אך הוא חודש והורחב לכ-45,000 מקומות. באותן שנים אירח האצטדיון מספר משחקים בינלאומיים, ואף שימש למספר שנים כאצטדיון הבית של נבחרת הונגריה. המשחק הבינלאומי הראשון באצטדיון נערך ב-1948, ובו הביסה הונגריה את בתוצאה 0–9.
עד לשנת 2000 לא חודש האצטדיון משמעותית, אך בין 2000 ל-2001 עבר האצטדיון חידוש כולל ומקיף. בין היתר הפכו כל יציעי האצטדיון ליציעי ישיבה, וכמות המושבים עמדה על 13,500. כמו כן, מאז השיפוץ כל היציעים באצטדיון מקורים.
בשנת 2006 נקרא האצטדיון על שם אחד מגדולי שחקני הקבוצה בכל הזמנים, פרנץ סוסה, שהלך לעולמו.
קהל ויריבויות
במהלך שנות ה-70, בעקבות הצלחת הקבוצה במפעלים האירופים, זכתה אויפשט להרחבה משמעותית של קהל אוהדיה בתוך בודפשט ובהונגריה בכלל. עם זאת, עיקר קהל אוהדי הקבוצה מגיע מרובע אויפשט שבבודפשט, שאותו מייצגת הקבוצה.
בעונת, במהלך משחק ליגה מול דברצן, נהם קהל אוהדי אויפשט כלפי שחקנה שחום העור של דברצן, מה שהוביל להפחתת שלוש נקודות ליגה ממאזנה של הקבוצה.
הדרבי של בודפשט
יריבותיה של אויפשט הן בעיקר קבוצות העיר בודפשט, ובהן מ.ט.ק. בודפשט ובודפשט הונבד. עם זאת, היריבות הגדולה ביותר של אויפשט היא מול פרנצווארוש. היריבות בין המועדון החלה עוד בשנות ה-30, ובזכייתה הראשונה של אויפשט באליפות. מאז, משחקי הליגה בין הקבוצות הם מושכי הקהל הגדולים ביותר בליגה. לעיתים קרובות, משחקים אלו גוררים אלימות בין קהלי שתי הקבוצות, ואף להתערבות משטרתית נרחבת.
היריבות ההיסטורית בין הקבוצות, במקביל ליריבות הספורטיבית, הייתה קשורה גם ליריבות בין עירונית בתחילה, כאשר אויפשט הייתה עיר נפרדת מבודפשט השוכנת בצמוד לה. בנוסף, נוצרה יריבות פוליטית כאשר הגרמנים בהונגריה נמנו בעיקרם עם הקהל של פרנצווארוש בעוד היהודים בהונגריה תמכו בעיקר באויפשט. לאחר מלחמת העולם השנייה נמשכה החלוקה הפוליטית בין הקבוצות, כאשר אוהדי פרנצווארוש נמנו בעיקרם עם האופוזיציה לשלטון, בעוד אויפשט אולצה להיות הקבוצה של הממשל. בעקבות המרד ההונגרי, ובעקבות השיוך של אויפשט לממשל, התייחסו אוהדי פרנצווארוש לאלה של אויפשט כפולשים הסובייטים.
אפידיום
אפידיום (שם מדעי: Apidium) הוא סוג של קוף קדום שחי בפלאוגן לפני 30–39 מיליון שנה באזור מצרים. משמעות שמו לקוחה מהאל המצרי אפיס שנראה כמו שור. זאת כיוון שכשמצאו אותו הוא נחשב למין של פר. הקוף התגלה בידי החוקר הנרי פיירפילד אוסבורן ב-1988.
קופים קדומים אלה חיו על העצים ברחבי צפון אפריקה הקדומה שהייתה גשומה יותר והכילה ים קדום באזור הסהרה של ימינו. הם היו אוכלי פירות, וייתכן שהיו בעלי דו-צורתיות זוויגית אצל זכרים גדולים.
בתרבות
האפידיום נראה בסדרה של ה-BBC ללכת עם החיות הקדומות בפרק השני. בפרק נראית קבוצת קופים העומדת סביב לעצי מנגרובים ומחפשים בהם מזון, אך נאלצים לשמור מרחק מטורפים ימיים כמו הכריש פיסוגלאוס והלווייתן הטורף בסילוזאורוס.
אית'ן קצברג
אית'ן קצברג (באנגלית: Ethan Katzberg; נולד ב-5 באפריל 2002) הוא אתלט קנדי סגן אלוף חבר העמים (ברמינגהאם 2022) ביידוי פטיש.
ביוגרפיה
קצברג נולד וגדל בקנדה.
2022
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו באוגוסט בברמינגהאם שבממלכה המאוחדת זכה קצברג במדליית כסף בשיא אישי חדש של 76.36 מטר.
אלוף קנדה
באליפות העולם שנערכה באוגוסט בבודפשט שבהונגריה קבע קצברג שיא לאומי חדש של 81.18 מטר בשלב המוקדמות.
אבני ג'ורג'יה
אבני ג'ורג'יה (באנגלית: Georgia Guidestones), הידועות גם כ"אנדרטת ג'ורג'יה", היו מונומנט עשוי גרניט במחוז אֶלברט במדינת ג'ורג'יה בארצות הברית. המיצג מוקם על גבעה לצד כביש 77 במרחק של כ-140 ק"מ מזרחית לאטלנטה.
על גבי מצבות המבנה נחרתה הודעה הכוללת 10 הנחיות בשמונה שפות מודרניות (כולל עברית), והודעה קצרה ממנה נחרתה על גבי שוליה של אבן הראשה, בארבע שפות סקריפטים עתיקות. מצבה אחת הוצבה במרכז המונומנט, והוקפה ב-4 מצבות מסביב לה, ואבן ראשה מלוח גרניט שטוח סוגרת על כל חמש המצבות האחרות מלמעלה. המונומנט יושר באופן אסטרונומי כך שהצביע במדויק לכיווני השמיים. אבן נוספת היוותה חלק מהמונומנט, והוצבה במרחק קצר מערבה ממנו, כך שהיא לא הייתה מחוברת אליו. האבן סיפקה דברי הסבר למונומנט עצמו ולתכליתו.
המבנה, שכונה לעיתים "סטונהנג' האמריקאי", היה עשוי שישה לוחות גרניט, במשקל כולל של יותר מ-110 טונות. גובהו היה 6 מטרים ו-10 ס"מ, מתוכם 5.5 מטרים מעל פני האדמה.
בתאריך 6 ביולי 2022 נהרסה אחת האבנים בפיצוץ מכוון, שמחולליו אינם ידועים.
היסטוריה
ביוני 1979, לקוח שהזדהה בשם הבדוי ר. ס. כריסטיאן, שכר את שירותיה של חברת "אֶלברט גרניטון פינישינג" להקים את המבנה. זהותו האמיתית אינה ידועה. בעבר הייתה הקרקע עליה נבנה המיצג, בבעלות חווה פרטית סמוכה. השטח נקנה על ידי ר. ס. כריסטיאן. זה האחרון העביר את שטר המכר והבעלות על הקרקע, לרשויות מחוז אלברט בג'ורג'יה. הלוט הוסר מעל גבי המיצג בחודש מרץ 1980, בנוכחות 100 אנשים.
כתובות
המסר אשר היה חרוט על צידי האבנים, הורכב מסדרה של עשר הנחיות או עקרונות בשמונה שפות שונות, שפה אחת על פני כל צד לארבע המצבות. השפות מצד צפון ועם כיוון השעון: אנגלית, ספרדית, סווהילית, הודית, עברית, ערבית, סינית, ורוסית. ארבע השפות העתיקות ששימשו לכתיבת מסרים קצרים יותר על אבן הראשה, היו אכדית (השפה הבבלית), יוונית עתיקה, סנסקריט, וכתב החרטומים המצרי. ניתן לשער כי שפתו של מנסח ההנחיות הללו, היא אנגלית. הנוסח האנגלי להנחיות, רהוט מבחינה לשונית.
יש הקבלת מה בין חלק מהמסרים שמופיעים באנדרטה לבין המטרות שמנוסחות באג'נדה 2030 של האו"ם, כמו גם למטרות ויעדים המופיעים בספר קוביד-19: האיפוס הגדול מאת קלאוס שוואב, מייסד ומנכ"ל הפורום הכלכלי העולמי.
הנוסח בעברית
הכיתוב המקורי תורגם בעברית על ידי ד"ר מרטה פסטרנק, לוקה בשגיאות כתיב, שגיאות ניסוח או שגיאות תרגום ביחס לכיתוב האנגלי, אך הוא מובא כאן כמות שהוא, על שגיאותיו, בתוספת מספור (שאינו מופיע במקור).
הנוסח באנגלית
עשר ההנחיות מובאות להלן בנוסח האנגלי, שגם הוא (כאמור) חקוק על גבי לוחות מצבת המונומנט.
אבן ההסבר
כמה מטרים מערבה מן המונומנט, הוצב לוח גרניט נוסף בגובה הקרקע, כך שהוא מאוזן ושקוע. הלוח מספק הסבר מפורט לגבי מבנה המונומנט עצמו, השפות החרוטות על מצבות המונומנט, משקלה וגודלה, וכן לגבי היישור האסטרונומי של האבנים. הלוח מציין גם את התאריך בו הותקן המונומנט וכן את העובדה כי מתחתיו קבורה "קפסולת זמן", כלומר תיבה המכילה מסרים כלשהם לעתיד לבוא ושנועדה להיפתח במועד עתידי כלשהו. התאריכים על גבי "כמוסת הזמן" הזו, לא נחקקו, על כן לא ברור מתי יש לפתוח את "כמוסת הזמן" הזו.
בנוסף לכל המידע הטכני החקוק על אבן ההסבר, מופיע גם הכיתוב הבא באנגלית:
תכונות אסטרונומיות
ארבע המצבות החיצוניות מיושרות כך שהן מסמנות את גבולות המחזור בן 18.6 השנים לנסיגת הירח. במצבה המרכזית, קיים נקב, שמבט דרכו אמור להצביע על כוכב הצפון ללא תלות בגורם הזמן. בנוסף קיימים חריצים נוספים כך שקרני השמש זורחות דרכם בימי השוויון ובימי היפוך העונה.
עונת 1984/1985 בליגה הלאומית בכדורסל
עונת 1984/1985 בליגה הלאומית בכדורסל  הייתה העונה ה-31 של הליגה. הליגה כללה 12 קבוצות. מתכונת התחרות עם פורמט פלייאוף לא השתנה מהעונה הקודמת. שמונה הראשונות התמודדו זו מול זו בסדרות של הטוב משלושה משחקים, כשלקבוצה בעלת המיקום הגבוה יותר יתרון ביתיות. מנצחות סדרות רבע הגמר (מנצחת מקום ראשון-שמיני נגד מנצחת מקום רביעי-חמישי וכך הלאה) וחצי הגמר התמודדו בסדרת גמר של טוב משלוש כאשר המנצחת בסדרת הגמר זוכה באליפות.
אבני ג'ורג'יה
תגובות למונומנט
אחד מהטוענים לקשר קונספירציה, מארק דייס, דרש לנפץ את המונומנט לרסיסים, בטענה שמקורה של המונומנט ממקורות שטניים. במעמד הסרת הלוט של המונומנט, אחד השרים המקומיים ציין כי הוא מאמין שהמונומנט נועדה כאמצעי פולחן לשמש ולשטן. ישנם גם מתנגדים אחרים הטוענים כי אלו עשרת הדיברות של השטן. אחרים טוענים כי מדובר למעשה בעשרת הדיברות של האילומינטי. אלכס ג'ונס, תאורטיקן קונספירציות, ציין בסרטו Endgame משנת 2008, שהוא מאמין שהמונומנט נבנה בידי אגודת סתרים ששמה לעצמה למטרה להשמיד מיליארדי אנשים, כדי להגיע אל אותו "איזון עם הטבע" הכולל 500 מיליון אנשים ולא יותר. אותה קבוצה סודית רואה באנושות "סרטן" שיש להסיר מעל פני האדמה. עוד הוא טוען כי אותה קבוצה סודית מתכוונת לשעבד את כל אלו שיישארו בחיים ולכפות עליהם דת עולמית חדשה. קנדיס טיילור, פוליטיקאית רפובליקנית קיצונית, התייחסה במאי 2022 לאבנים במצע הפריימריז שלה בקמפיין הבחירות כשהתמודדה למשרת מושלת ג'ורג'יה והבטיחה להשמידן בטענה שמדובר במונומנט ל"קַאבָּלָ שטני" שזומם להשמיד את העולם. הטענות של גורמים שונים הקשורות בכינון סדר עולמי חדש, מתייחסות לרעיון אשר בוטא במיצג, לפיו יש לצמצם את כמות בני האדם על כדור הארץ, ולכונן ממשל כלל-עולמי ועל-מדינתי.
יוקו אונו ואחרים טענו כי יש לשבח את המסרים החקוקים על גבי המצבה. אדם בשם ואן סמית' (Van Smith), טוען שהוא גילה מסרים נומרולוגיים מוצפנים ביחסי המידות בין המצבות השונות.
עונת 1984/1985 בליגה הלאומית בכדורסל
העונה הסדירה החלה ב-10 בספטמבר 1984 הסתיימה ב-3 במרץ 1985. לאחר הפלייאוף, העונה הסתיימה באליפות של מכבי תל אביב בפעם ה-16 ברציפות.
אבני ג'ורג'יה
תגובות למונומנט
ב-2008 וגם לאחר מכן, היו מספר מעשי השחתה למיצג, כגון גרפיטי, פיזור צבע ואף ניסיון להפיל את אבן הראשה (האבן הסוגרת מלמעלה). תוכן הסיסמאות מכיל בדרך כלל כיתוב בסגנון "מוות לסדר העולמי החדש". מאז, הותקנו באזור מצלמות ביטחון. חרף אמצעים אלה, גורמים עלומים הצליחו להביא להרס המיצג בשנת 2022.
עונת 1984/1985 בליגה הלאומית בכדורסל
בהתאם לתוצאות העונה הפועל גן שמואל והפועל קריית גת ירדו ליגה.
אבני ג'ורג'יה
פיצוץ המונומנט
ב-6 ביולי 2022, פוצצה האבן הנושאת את הכיתוב בהינדי ובסוויהילית, על ידי שימוש בחומר נפץ. אחת האבנים הצדדיות נשברה לחלוטין, וגם חלק מהאבן העליונה. חבלנים מטעם הבולשת של מדינת ג'ורג'יה (GBI) החלו לחקור את הנסיבות אך עדיין לא ברור מי עומד מאחורי מעשה הוונדליזם. בעקבות הפיצוץ, הרשויות המקומיות הורידו את שאר אבני הגרניט מסיבות בטיחותיות. לאחר שפורסם על הפיצוץ, קאנדיס טיילור כתבה לעוקביה בטוויטר: "אלוהים הוא אלוהים בכוחות עצמו. הוא יכול לעשות כל מה שהוא רוצה, כולל להשמיד את האבנים השטניות".
כריס קובאס, סגן נשיא איגוד חרשי הגרניט של אלברטון, התייחס לפרשה וציין שמדובר ביום עצוב מאוד לתושבי ג'ורג'יה והעולם כולו. "זאת הייתה אטרקציית התיירות הגדולה ביותר באזור, עם מבקרים שהגיעו מכל העולם כדי לראות אותה", אמר. "הלוחות נחצבו מהאדמה במיומנות רבה והחריטה עליהם הייתה מושלמת. אי אפשר למצוא משהו שדומה לזה בשום מקום אחר בעולם".