cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דום (משחק וידאו, 1993)
רמות קושי
לעזרת השחקן עומדים צ'יטים מובנים המאפשרים להתקדם במשחק בקלות יתרה, אפילו ברמות הקושי הגבוהות. הצ'יטים מופעלים על ידי הקלדת קודים, וכוללים בין היתר: מעבר דרך קירות, מצב אלמוות, קבלת כל כלי הנשק והמפתחות האפשריים, ועוד.
פיתוח המשחק
כותר המשחק נהגה על ידי קארמק ונלקח מסצנה בסרט "צבע הכסף". בסצנה הגיבור (המגולם על ידי טום קרוז) מגיע לאולם ביליארד עם מזוודה ובה מקל הביליארד שלו. כשנשאל מה נמצא במזוודה, עונה הגיבור "Doom" (אבדון). התשובה, והטבח שבא בעקבותיה היו הדרך שבה קארמק ראה את המשחק פורץ לשוק.
המעצב טום הול כתב מסמך עיצוב מפורט בשם "התנ"ך של דום", שלפיו עוצב ונכתב המשחק עצמו. גוף המסמך הכיל לפרטים מאפייני משחק כמו עלילת המשחק, תכונת ריבוי המשתתפים ותכונות אחרות. למרות זאת, רבים מרעיונותיו של הול נדחו בזמן הפיתוח לטובת עיצוב פשוט יותר, בו דגל קארמק. חילוקי הדעות בין הול לשאר חברי הצוות הובילו בסופו של דבר להתפטרותו של הול ולגיוסו של סנדי פטרסן, מעצב בעל ותק בתעשייה.
רוב השלבים שהוכנסו לגרסת ההפצה של המשחק עוצבו על ידי ג'ון רומרו, סנדי פטרסן וטום הול (אם כי השלבים שנעשו על ידי הול שונו באופן נראה במיוחד לעין וסוימו על ידי פטרסן). הגרפיקה נוצרה על ידי אדריאן קארמק (אין קרבה משפחתית לג'ון קארמק), קווין קלוד וגרגור פונחץ במספר שיטות; אף על פי שגרפיקה רבה אוירה ונצבעה יש מאין, חלק מהמפלצות התבססו על פסלים מחמר או לטקס, ואחדים מכלי הנשק עוצבו לפי רובי-צעצוע של חברת הצעצועים טויס אר אס. מוזיקת הרקע הולחנה על ידי המלחין ומעצב הקול רוברט פרינס, שהלחין גם את מוזיקת הרקע של משחקי מחשב רבים אחרים, רובם משחקים אחרים של id Software ו-Apogee, כגון קומנדר קין, הטירה הנאצית, ושני משחקים בסדרת דיוק ניוקם - דיוק ניוקם 2 ו-דיוק ניוקם 3D. חלק גדול מהמוזיקה בדום היא בסגנון רוק כבד או מטאל ומבוססת על שירים של להקות כמו מטאליקה, AC/DC, פנטרה, Black Sabbath ו-סלייר - הרצועה שנשמעת ב-E1M1 (שנקרא במשחק "Hangar", או "האנגאר"), "At Doom's Gate", למשל, מבוססת למען האמת על "Master of Puppets" ו-"No Remorse" של מטאליקה, כששומעים את הפריטה הראשית בשירים אלו מתנגנת שוב ושוב במהלך ההרמוני I - I - I - I / IV - IV - IV - IV / I - I - I - I / V7 - IV - I - I. הרצועה "I Sawed The Demons" שנשמעת ב-E2M1 ("אנומליית דיימוס" - "Deimos Anomaly") דומה באופן מובהק ל-"Big Gun" של AC/DC, פרט לתופים בפתיח המחליפים את הגיטרה עד תחילת הרצועה עצמה. הרצועה חסרת-השם שנשמעת ב-E2M9 ("מבצר המסתורין", Fortress of Mystery) ו-E3M1 ("מצודת הכניסה לגיהנום", Hell Keep) מבוססת על "Mouth for War" של פנטרה, ו-"Deep Into The Code" שנשמע ב-E3M3 ("התוהו ובוהו", Pandemonium), מבוסס על "Behind the Crooked Cross" של סלייר (שם הרצועה, שיכול להיות מתורגם לעברית כ-"עמוק בתוך הקוד" בא לרוברט פרינס כאשר ראה את ג'ון קארמק מתכנת דרך חלון מחדר צמוד - פרינס התקרב לקארמק, ניסה לדבר איתו ולהשיג את תשומת לבו, אך הוא נראה עסוק בכתיבת המנוע לדום, מסוגר ב"בועה" מופשטת בלי כל תודעה לעולם מחוץ לחדר שלו). לעומת זאת, יש בדום גם מוזיקה מסוג Dark Ambient, מותאמת לאווירה המאיימת והמלחיצה של דום.
מנוע המשחק
בזמן יציאת המשחק לאור, המאפיין העיקרי בו דום נתייחד משאר משחקי זמן אמת של אותה תקופה, היה גרפיקת דו-המימד המדמה תלת-מימד הריאליסטית. יצירת הסביבה התלת-ממדית המשכנעת נעשתה אפשרית הודות למנוע הקניין החדש שנכתב ברובו על ידי ג'ון קארמק, בסיוע שאר חברי הצוות.
התכסיס התכנותי המשמעותי ביותר בו נעזר קארמק בכתיבת המנוע הוא ייצוג הסביבה באופן דו-ממדי באופן שיידמה תלת-ממד. למעשה, השלבים במשחק הם מרחב דו־ממדי המוצג על מישור, כאשר הגבהים מיוצגים בנפרד. שיטה זו, שעדיין משמשת משחקי-מחשב רבים ליצירת סביבות תלת-ממדיות טבעיות, כגון גבעות והרים, טומנת בחובה מספר מגבלות. מגבלה אחת, למשל, היא שלא ניתן למקם שני חדרים אחד מעל לשני. מצד שני, הייצוג הדו-ממדי מהווה יתרון שמתבטא בחישובים פשוטים ומהירים יותר ביצירת תמונת המסך. יתרון נוסף הוא הקריאוּת של מפות השלבים, כיוון שניתן להציגן בצורה דו-ממדית בלי סיכון לחפיפה.
עיקר החידושים שהציג מנוע המשחק של דום לעומת זה של קודמו, ששימש ליצירת וולפנשטיין 3D היו:
בניגוד לשלבים הסטטיים בוולפנשטיין 3D, השלבים בדום הם דינמיים ואינטראקטיביים; תיתכן ירידה ועלייה של משטחים כמעלית או כגשר, לחלופין משטחים יכולים לעלות בזה אחר זה וליצור גרם מדרגות. מערכת הקול הסטריאופונית תורמת לתחושה הריאליסטית של השחקן ומסייעת לו לאמוד את הכיוון והמרחק ממנו מגיע הקול.
תכונה חשובה נוספת של מנוע המשחק היא גישה מודולרית המאפשרת להחליף את תוכן המשחק על ידי טעינת קובצי WAD שונים. ניתן להחליף כמעט כל דבר במשחק: החל ממרקמי משטחים (קירות, תקרות ורצפות), דרך מפלצות, כלי-נשק וחפצים ועד לשלבים שלמים. מנוע המשחק של וולפנשטיין 3D לא תמך בתכונה זו, אך חובבי המשחק מצאו בכל זאת דרכים ליצירת שלבים משלהם. דום תוכנן באופן שאפשר את הרחבת התופעה. היכולת להחלפת תוכן במשחק ויצירת הרחבות אישיות תרמה באופן משמעותי לפופולריות של המשחק.
קבלה וביקורת
דום נחשב לאחד ממשחקי הווידאו החשובים בתולדות התעשייה. בסקר פנימי, "50 המשחקים הטובים בכל הזמנים" שערך Gamespy ביולי 2001, זכה דום במקום הראשון. בגיליון העשור שלו, שפורסם באפריל 2004, הכריז מגזין משחקי המחשב "PC Gamer" על דום כמשחק המשפיע בכל הזמנים. כעבור שנה, הכריז המגזין על דום כמשחק השני בטיבו בכל הזמנים, כאשר למקום הראשון זכה המשחק Half-Life.
מחלוקות הקשורות למשחק
המשחק נחשב שנוי במחלוקת מאז יציאתו לשוק, בשל האלימות הגרפית וה המוצגים בו. גורמים שונים, בהם אנשי דת ופוליטיקאים הביעו דאגה מכך שהאנימציה התלת־ממדית, שנחשבה בתקופת הופעתו של המשחק חדשנית, תשמש סימולטור הריגה, ותעודד אנשים לבצע מעשי אלימות. המשחק, לצד דומים לו בז'אנר משחקי היריות, היווה השראה לתלמידים שבצעו את הטבח בתיכון קולומביין ב-1999.
מקריי
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מרווין ויליאמס
מרווין גיי ויליאמס הבן (באנגלית: .Marvin Gaye Williams, Jr; נולד ב-19 ביוני 1986) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 2005–2020, בעמדות הסמול פורוורד והפאוור פורוורד. כשחקן, ויליאמס לא התבלט באף תחום מסוים, ומעלתו הייתה בתרומתו הסולידית והעקבית בתחומים שונים של המשחק בשני צידי המגרש.
נעורים ומכללות
ויליאמס נולד וגדל בעיר ברמרטון שבוושינגטון. כבר בנעוריו הפגין את כישוריו בקבוצת "תיכון ברמרטון", כשהעמיד בשנתו האחרונה בתיכון ממוצעים של 28.7 נקודות, 15.5 ריבאונדים, 5 אסיסטים ו-5 חסימות למשחק. בסיום עונה זו הוזמן להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן היוקרתי.
לאחר לימודיו התיכוניים בחר ויליאמס ללמוד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל. בעונתו היחידה במכללה, 2004/2005, עזר לקבוצת ה"טאר הילס" לזכות באליפות ליגת המכללות, לראשונה מאז 1993. באותה עונה שימש ויליאמס כמחליף הראשון שעולה מהספסל, ותרם 11.3 נקודות ו-6.6 ריבאונדים למשחק.
אטלנטה הוקס
ויליאמס נבחר בבחירה השנייה בדראפט 2005 על ידי קבוצת אטלנטה הוקס. בכך היה ויליאמס הראשון מבין ארבעה שחקני אוניברסיטת קרוליינה הצפונית שנבחרו בבחירות ה, יחד עם ריימונד פלטון (בחירה חמישית), שון מיי (בחירה 13) ורשאד מקנטס (בחירה 14). בסיום עונתו הראשונה ב-NBA נבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה, לאחר שהעמיד ממוצעים של 8.5 נקודות ו-4.8 ריבאונדים למשחק כשחקן ספסל. בעונתו השנייה הפך ויליאמס לשחקן חמישייה קבוע באטלנטה, ושיפר את תפוקתו לממוצע של 13.1 נקודות למשחק.
בסיום עונת חתם ויליאמס על חוזה חדש בקבוצה ל-5 עונות נוספות עבור 37.5 מיליון דולר. ב-7 עונותיו כשחקן ההוקס שיפרה הקבוצה את מאזנה באופן עקבי, אך הישג השיא שלה בתקופה זו היה העפלה לסיבוב השני של הפלייאוף (עונות -).
יוטה ג'אז
ב-11 ביולי 2012 נשלח ויליאמס בטרייד ליוטה ג'אז בתמורה לגארד דווין האריס, ושיחק בקבוצה במשך שנתיים, עד סיום חוזהו.
שארלוט הורנטס
ב-21 ביולי 2014 חתם ויליאמס כשחקן חופשי בשארלוט הורנטס על חוזה לשנתיים עבור 14 מיליון דולר. לקראת עונת חתם על הארכת חוזה בהורנטס ל-4 עונות נוספות עבור כ-54.5 מיליון דולר. ב-8 בפברואר 2020, לאחר כ-5 עונות וחצי בשארלוט, שוחרר ויליאמס מהקבוצה.
מילווקי באקס
יומיים לאחר שחרורו מההורנטס חתם ויליאמס במילווקי באקס על חוזה עד לסיום עונת. לאחר הדחתה של מילווקי מהפלייאוף בשלב חצי גמר המזרח, הודיע ויליאמס על פרישתו ממשחק, בגיל 34.
פסטיבל חיפה להצגות ילדים
פסטיבל חיפה הבינלאומי להצגות ילדים הוא פסטיבל לתיאטרון ילדים, שייסדה מרים יחיל-וקס, ומתקיים בחיפה מדי שנה בימי חול המועד פסח.
היסטוריה
הפסטיבל הראשון התקיים בשנת 1987 ביוזמת התיאטרון העירוני חיפה בשיתוף עם עירייה חיפה. נועם סמל, מנכ"ל התיאטרון, ומרדכי פרי, ראש מינהל החינוך התרבות והרווחה בעיריית חיפה ניהלו אותו. הפסטיבל הראשון נמשך ארבעה ימים, וכלל 400 אירועים ופעילויות. 14 מההצגות הוצגו לראשונה בפסטיבל והתחרו על "פרס הפסטיבל" להצגת הילדים הטובה ביותר.
הפסטיבל השני התקיים בשנת 1989. הפסטיבל השני כלל 140 הצגות ואירועים. נשיאת הכבוד של הפסטיבל הייתה רעיית נשיא המדינה אופירה נבון.
בשנת 2002, לאחר שכבר נפתח, בוטל הפסטיבל, בעקבות הפיגוע במסעדת מצה. שנה אחר כך היה הדו-קיום בין יהודים לערבים לנושא המרכזי של הפסטיבל.
בשנת 2010, לציון מלאת 20 שנה לפסטיבל, עוצב מתחם הפסטיבל כולו כמסיבת יום הולדת.
בשנת 2011 הוקדש הפסטיבל ליצירותיה של הסופרת לאה גולדברג, במלאת 100 שנה להולדתה. מתחם הפסטיבל הפך אז ל"גן של לאה", ובו יכלו המבקרים להלך בין דמויות מתוך יצירותיה הבולטות ובין סצנות שיועלו על ידי שחקנים מתוך סיפוריה.
בשנת 2020, עקב מגפת הקורונה בישראל, נדחה הפסטיבל, ונערך חצי שני אחר כך באופן מקוון. למעלה מ-20 אלף איש צפו בהצגות, וניתן היה להצטרף ולצפות בהן עד נובמבר 2020. השידורים כללו גם ראיונות עם יוצרי ההצגות המובילות, ועם מנהלי הפסטיבל, וכך, ניתן היה לשמוע על הנעשה מאחורי הקלעים של הכנת הפסטיבל המיוחד הזה.
בשנת 2021, אחרי שנת הקורונה, התקיים הפסטיבל כסדרו, תוך שהוא מעמיד מתחם מערך בדיקות קורונה מהירות לילדים מתחת לגיל 16.
שותפים
הפסטיבל נתמך כספית על ידי עיריית חיפה, משרד החינוך והתרבות, מפעל הפיס וקרן חיפה. במהלך השנים, הוא התמודד עם המשבר הכלכלי שעבר על תיאטרון האם שלו, תיאטרון חיפה, ובמסגרתו, אף קוצץ תקציב הפסטיבל.
מיקום
הפסטיבל נערך במתחם תיאטרון חיפה שבשכונת הדר הכרמל, בגן בנימין הסמוך לו, ובאתרים נוספים בעיר, המשתנים מדי שנה, וכוללים, את המדעטק ומוזיאון העיר חיפה.
תפיסה אומנותית
התפיסה האמנותית של הפסטיבל היא הפיכת ההצגות המועלות באולמות, והאירועים שמחוץ להם, להפנינג לילדים. הפסטיבל אורך כשלושה ימים, שבמהלכם מועלים עשרות הצגות ומופעים. תוכנית הפסטיבל כוללת באופן מסורתי הצגות המיועדות לילדים ממגזרים שונים בחברה. כך, נכללות בו הצגות המיועדות לציבור החרדי והצגות בשפה הערבית.
תחרות הפסטיבל
בין ההצגות המועלות בהופעות בכורה במסגרת האירוע, נערכת תחרות. מטרת התחרות היא פיתוח תחום הצגות הילדים בישראל, העלאת רמת מחזות הילדים בה, עידוד של הפקת מחזאות ישראלית מקורית וקירוב המודעות של הקהל הצעיר לתיאטרון.
תכנים
בצד תחרות ההצגות המקוריות, מתארחות במסגרת הפסטיבל עשרות הצגות, המועלות דרך שגרה בתיאטראות וקבוצות התיאטרון לילדים ונוער בישראל. בנוסף אליהן מתארחות בפסטיבל הצגות ילדים מחוץ לארץ.
במסגרת הפסטיבל, מתקיימים מופעי חוצות לציבור הרחב, ללא תשלום, המועלים על ידי קבוצות ותיאטראות שונים מישראל ומחו"ל, שהוזמנו לשם כך על ידי הנהלת הפסטיבל. כמו כן, נכללים בו מתחמי יצירה ופעילויות לילדים.
מחוז ורמיליון
מחוז ורמיליון (באנגלית: Vermilion County) הוא מחוז במדינת אילינוי שבארצות הברית. שמו של המחוז נובע משמו של נהר ורמיליון הזורם בשטחו. לפי מרשם התושבים של שנת 2000, גרים במחוז 83,919 תושבים. בירת המחוז היא דנוויל.
המחוז נוצר באופן רשמי בינואר 1826.
המרקם הגזעי של המחוז מורכב ברובו מלבנים (82.5%) ומאפרו אמריקאים (13%).
פרייה ורבייה
פרייה ורבייה היא אחת ממצוות עשה שבתרי"ג מצוות. על פי המצווה, חובה על גבר, ומצוות רשות על אישה, לקיום יחסי אישות במסגרת נישואין כדי להוליד ילדים.
מצווה זו היא המצווה הראשונה המופיעה בתורה. מהתורה החובה על הגבר חלה כל עוד לא הביא בן ובת, ומדברי חכמים יש מצווה להמשיך לפרות ולרבות כל זמן שיש בו כח.
מקור המצווה
הציווי הראשוני לפרות ולרבות נאמר לאדם וחווה:. לאחר המבול, נצטוו שוב נח ובניו לפרות ולרבות:.
לאחר מתן תורה ציווה ה' את משה:. התלמוד דורש פסוק זה כחזרה על מצוות פרו ורבו. לפי לימוד זה, הציווי המקורי לכל בני האדם לפרות ולרבות פקע בעת קבלת התורה, ומאז והלאה הציווי תקף רק לעם ישראל.
טעמי המצווה
בתלמוד נחלקו האמוראים מהו טעם המצווה: רבי יוחנן סובר שהמצווה נועדה ליישב את העולם, וכפי שאמר ישעיהו:. רב הונא, לעומתו, סובר שהמצווה נועדה לקרב את המשיח על ידי גילוי כל נשמות ישראל והבאתן לעולם הזה. טעם זה מבוסס על האמירה התלמודית:. כלומר: יש אוצר נשמות הנקרא 'גוף' ובו נמצאות נשמות ישראל שטרם ירדו לעולם. גילוי כל הנשמות על ידי הבאתן לעולם הכרחית לבואו של המשיח, כיוון שכל נשמה שיורדת לעולם מגלה ניצוץ המקרב את הגאולה.
למחלוקת זו יש השלכה הלכתית, לגבי דינו של מי שהביא לעולם ילדים והם נפטרו: לפי רבי יוחנן הוא לא יצא ידי חובת פריה ורבייה, כיוון שלא הוסיף התיישבות בפועל בעולם. לפי רב הונא הוא יצא ידי חובה, כיוון שנשמותיהם של ילדיו התגלו בעולם וקירבו את הגאולה.
חשיבות המצווה
חז"ל הדגישו את חשיבות מצווה זו באומרם: "כל מי שאינו עוסק בפריה ורבייה הרי זה שופך דמים ומבטל את הדמות, שנאמר: כי בצלם אלוהים עשה את האדם, ואתם פרו ורבו".
הפריה והרבייה מוזכרת בספרי הנביאים כמרכיב מרכזי בגאולה. ירמיהו מנבא שלאחר קיבוץ הגלויות עם ישראל יפרו וירבו:. גם יחזקאל מנבא על הרי ישראל:.
חז"ל ראו בקיום מצווה זו תנאי הכרחי לבוא הגאולה. כשם שיציאת מצרים הגיעה בזכות שבני ישראל המשיכו לפרות ולרבות, כך גם הגאולה העתידית תלויה במצוות פריה ורבייה . מלבד המישור הדמוגרפי והריאלי, חז"ל ראו בכך גם עיקרון רוחני:.
למרות האיסור למכור ספר תורה - התירו חכמים למוכרו עבור לימוד תורה או חתונה, משום "לא תוהו בראה, לשבת יצרה", כלומר כדי ליישב את העולם.
בעל ספר החינוך מוסיף שהיא "מצווה גדולה" שבסיבתה מתקיימות כל המצוות בעולם - שכן אם לא יהיו אנשים לא יהיה עולם, ו"לא ניתנה תורה למלאכי השרת".
רבי יצחק אברבנאל מדגיש, שהמטרה שהאנושות תתקיים חשובה יותר מאשר פרישות ודבקות בשכלתנות.
מצווה כללית או פרטית
יש לחלק בין המצווה הכללית לפרות ולרבות כדי ליישב את העולם, ששייכת לגברים ונשים כאחד, ובין החובה הפרטית שהוטלה על האיש, וגדרה להוליד בן ובת, והוסיפו חכמים וחייבו להוליד עוד.
חובת היחיד להעמיד צאצאים
. בתלמוד הבבלי פירשו שהמקור לפטור נשים, הוא מדרש של המשך הפסוק: - איש דרכו לכבוש ואין דרכה של אשה לכבוש, ולכך היא פטורה. לפי דעה אחרת, הפטור נלמד מפסוק אחר, בו נאמר ליעקב בלשון יחיד:.
בפשטות, החיוב על פי היהדות הוא גם על מי שאינו יהודי, שכן הציווי נאמר לאדם הראשון שהוא אבי האנושות כולה על פי האמונה. המצווה אינה נכללת בשבע מצוות בני נח, אולם בתלמוד הבבלי, נאמר ששבע המצוות כוללות רק מצוות פסיביות ("שב ואל תעשה"), ואם כן, אין ראיה שגוים פטורים.
רבי שמעון בן עזאי, מחכמי המשנה, כל חייו שקד על לימוד התורה, ולא נשא אשה בהסבירו כי. לפי הרמב"ם, כל מי שחשקה נפשו בתורה כבן עזאי, ונדבק בתורה כל ימיו ולא נשא אישה כדי שלא יטרח במזונותיו ויתבטל מן התורה, אין בידו עוון. והוא שלא יהא יצרו מתגבר עליו. לעומת זאת, הרא"ש כתב:.
חובת הציבור ליישב העולם
המצווה כללית פירושה יסוד ומגמה בתורה, שעדיין אין בה גדרי חיוב, אלא ערך וייעוד, שאדם מצווה להזדהות עימה ולהשתדל לקיימה ככל יכולתו. וסמכו אותה חכמים על הפסוק:, וקראו לזה בקיצור 'לשבת'. אבל אין הכוונה שתוקף המצווה מדברי נביאים בלבד, אלא שהנביא פירש עניינה, שהיא יסוד היסודות, שכל העולם כולו נברא למענה, ובה האדם משתתף עם הקב"ה בקיום העולם בצד הממשי של החיים, כאשר השותפות הרוחנית היא בלימוד התורה. ועל כן רק לשם שתי מצוות אלו מוכרים ספר תורה. ולכן חייבו לשחרר עבד שחציו בן חורין, כדי שיוכל להתחתן וללדת. ואף שיש איסור תורה לשחרר עבד כנעני, כיוון שהיא מצווה כללית כוחה גדול והתירו לעבור על לאו מהתורה כדי לקיימה, מה שלא היו מתירים עבור מצווה רגילה. והמצווה הכללית שייכת לגברים ולנשים כאחד, ומה שנפסק להלכה שנשים אינן חייבות במצוות פרו ורבו, הכוונה רק לצד של החובה הפרטית, אבל המצווה הכללית, שהיא יותר חשובה, שייכת לנשים ולגברים כאחד. ולכן בשעת הצורך מוכרים ספר תורה כדי להשיא אשה כמו איש. ולדעת רוב הראשונים מוכרים ספר תורה גם עבור מי שכבר קיים חובת פרו ורבו מהתורה, שכן למצווה הכללית אין גדרים והיא מתקיימת בכל ילד וילד שמולידים, בין אם הוא ילד יחיד ובין אם הוא הילד העשירי. וכ"כ רמב"ן. וכ"כ האלף לך שלמה. גם הוראת הגירושין לבני זוג שבמשך עשר שנים לא נולד להם ילד, היא מפני המצווה הכללית בלבד, אבל לשם קיום המצווה הפרטית לא היו מחייבים זאת. ולכן מי שיש לו בן או בת, גם אם לא קיים את חובת המצווה הפרטית בבן ובת, אינו צריך להתגרש.
רופוס ויינרייט
רופוס מקגריגל ויינרייט (באנגלית: Rufus McGarrigle Wainwright; נולד ב-22 ביולי 1973) הוא זמר וכותב שירים אמריקאי-קנדי. ויינרייט הוציא אלבומים, מיני-אלבומים, וסינגלים הכלולים באוספים ופסקולי סרטים.
פרייה ורבייה
גיל חובת המצווה
אף שבגיל שלוש עשרה מתחייב הנער בכל המצוות, אמרו חכמים שזמן הנישואין לאיש הוא בגיל שמונה עשרה ולא יאוחר מגיל עשרים, משום שעליו להתכונן לקראת האתגר הגדול של הקמת המשפחה בשני תחומים: לימוד יסודות התורה ומציאת פרנסה.
רופוס ויינרייט
קורות חייו
ויינרייט נולד בכפר ריינבק שבמדינת ניו יורק. הוריו, קייט מקגריגל ולודון ויינרייט, שניהם זמרי פולק, התגרשו כשהיה בן 3, ורוב שנות נעוריו חי עם אמו במונטריאול שבקנדה. בגיל 6 החל לנגן בפסנתר ובגיל 13 הצטרף לסיבוב הופעות עם אמו, דודתו אנה מקגריגל ואחותו מרתה, בהרכב הפולק "The McGarrigle Sisters and Family". אחד משיריו במסגרת מופע זה, "I'm a Runin", זיכה אותו במועמדות לפרס "ג'ונו" בקטגוריית הזמר המבטיח ביותר של שנת 1990.
פרייה ורבייה
גיל חובת המצווה
לימוד התורה נחוץ לפני העמדת צאצאים כדי שיעצב את תפישת עולמו וידע לנהוג כהלכה. וזהו שאמרו חכמים:. וכן אמרו חכמים שיש להקדים לימוד תורה לנשיאת אשה, שאם ישא אשה תחילה, עול הפרנסה עלול למנוע ממנו ללמוד תורה כפי הראוי לו. וכן נפסק בשולחן ערוך:.
רופוס ויינרייט
קורות חייו
ויינרייט החל להתעניין באופרה בגיל ההתבגרות, והז'אנר משתקף היטב במוזיקה שהוא יוצר. כך למשל, חלק מהמילים בשירו "ברצלונה" הן מהליברית של האופרה "מקבת'" של ורדי. באותה תקופה גילה עניין גם ביצירותיהם של אדית פיאף, אל ג'ולסון וג'ודי גרלנד.
פרייה ורבייה
גיל חובת המצווה
באותן השנים שלמדו את יסודות התורה, הקדישו חלק מהיום לעבודה, כדי לסייע לאב ובתוך כך ללמוד את המלאכה שממנה יוכל להתפרנס, וכדי לבנות בית ולחסוך כסף לרכישת אמצעים לצורכי פרנסה. וכן למדו חכמים מסדר הפסוקים (דברים כא, ה-ז):. . ואף שלמה אמר בחכמתו :. וכן כתב הרמב"ם:
רופוס ויינרייט
קורות חייו
ויינרייט יצא מהארון בהיותו נער. בגיל 14 הותקף מינית בהייד פארק שבלונדון על ידי אדם שאיתו יצא מפאב, אנס אותו, שדד אותו וניסה לחנוק אותו. לדבריו ניצל רק לאחר שביים התקף אפילפסיה מדומה. לאחר טראומה זו התנזר ויינרייט למשך חמש שנים, דבר שלטענתו מנע ממנו התדרדרות מינית. מחשש שנדבק באיידס לא יצר קשר זוגי במשך שנים רבות.
פרייה ורבייה
גיל חובת המצווה
לפיכך הורו חכמים לדחות את נישואי הגברים לגיל שמונה עשרה, והזהירו שבכל אופן לא ידחו אותם מעבר לגיל עשרים. אמרו חכמים:, לשון קללה, על שאינו מקיים את מצוות פרו ורבו. וכן אמרו חכמים (קהלת רבה ג, ג):.
רופוס ויינרייט
פרסומו ואלבום הבכורה
ויינרייט הופיע בקביעות ב"קפה סרייבו" במונטריאול והפיק קלטות הדגמה שבזכותן הוחתם על חוזה הקלטות עם חברת המוזיקה של דרימוורקס, "דרימוורקס רקורדס". הוא עבר לניו יורק ב-1996 והחל להופיע במועדונים. מאוחר יותר באותה שנה עבר ללוס אנג'לס וב-1998 הוציא שם את אלבומו הראשון, "רופוס ויינרייט", שזכה להצלחה רבה: המגזין רולינג סטון דירג אותו כאחד האלבומים הטובים באותה שנה, והגדיר את ויינרייט "תגלית השנה". באותה שנה יצא ויינרייט לסיבוב הופעות ראשון יחד עם שון לנון, ובסופו הופיע לבדו לראשונה.
Poses
בשנת 1999 ויינרייט יצא להפוגה מהופעותיו הרבות, עבר לגור בצ'לסי הוטל בניו יורק למשך חצי שנה ושם עבד על אלבומו השני. ביוני 2001 יצא האלבום, שנקרא "Poses". הוא זכה לביקורות טובות אך להצלחה מסחרית מעטה. בין 2001 ל-2004 יצא לסיבוב הופעות נוסף והופיע גם עם טורי איימוס וסטינג.
התמכרותו
בתחילת שנות ה-2000 התמכר ויינרייט לקריסטל מת', וכתוצאה מכך סבל מעיוורון זמני. התמכרותו הגיעה לשיא ב-2002, במהלך מה שתואר על ידו כ"השבוע הסוריאליסטי ביותר בחיי". במשך אותו שבוע שיחק תפקיד בקומדיה בריטית, בילה מספר ערבים בחברת בתו של נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש, ברברה פירס בוש, העביר ערב שהוגדר על ידו כ"לא מוסרי" עם אמו ועם הזמרת מריאן פיית'פול, הופיע במועדון עם הזמר אנתוני, סולן להקת "אנתוני והג'ונסונס", וחווה הזיות חוזרות ונשנות על אביו. בייאושו פנה לידידו אלטון ג'ון, ששכנע אותו להתאשפז במוסד גמילה במינסוטה. שם התנקה ויינרייט מהסם והחל בטיפול פסיכולוגי. כיום הוא מתנגד נחרץ לשימוש בסם זה.
פרייה ורבייה
גיל חובת המצווה
בנוסף לכך אמרו חכמים:, מפני שכל עוד הוא יודע שכאשר יגיע זמנו יתחתן ויאהב את אשתו כגופו, גם אם הוא נכשל לעיתים בהרהורי עבירה והוצאת זרע לבטלה, הוא יודע שהדבר אינו ראוי, וכשיגיע לנישואיו ישמור את כל תשוקתו לאשתו. אבל כאשר רווקותו נמשכת מעבר לזמן, הוא מתייאש מיכולתו להתגבר עליו ונכנע ליצרו הרע ומתרגל לספק את יצרו בעבירה, ולכן אף לאחר שיתחתן וישמור נאמנות לאשתו, יתקשה להינצל מהרהורי עבירה, כי הם כבר הפכו לחלק ממנו. ורק אם ישוב בתשובה גדולה מאהבה יוכל לתקן עצמו. והיו שקיבלו עזרה מההורים, או שהיו מוכשרים במיוחד, ויכלו להתחתן בגיל צעיר יותר, והיה בכך שבח. וכפי שאמר רב חסדא על עצמו, שעדיפותו על חבריו אינה מפני כשרונותיו או צידקותו אלא מפני שזכה להתחתן בגיל שש עשרה, ומתוך כך למד תורה בטהרה בלא שיצר הרע יתגרה בו. ואילו היה מתחתן בגיל ארבע עשרה, היה כל כך שמור מהיצר עד שהיה יכול להתגרות בשטן בלא פחד שמא יחטיאו.
מתי יוצא ידי חובה
בכל ילד שאדם זוכה להוליד הוא מקיים מצווה גדולה מאוד מהתורה, אלא שהתורה קבעה כמצווה מחייבת שיוליד כל אדם מישראל בן ובת. במשנה יש מחלוקת כמה ילדים יש להוליד כדי לצאת ידי חובת מצווה זו. בית שמאי סוברים שיש להוליד שני זכרים. ואילו בית הלל סוברים שיש צורך בבן ובת, וסומכים זאת על הפסוק הסמוך: "זכר ונקבה ברא אותם", וכן ההלכה. לפי גרסה אחרת, המחלוקת הייתה האם צריך בן ובת, או שמספיק או בן או בת. גם לפי בית הלל וגם לפי בית שמאי הכוונה לילדים שיוכלו לקיים את המצווה בעצמם, כלומר ילדים פוריים. וחכמים הוסיפו כמצווה מחייבת שיוליד עוד ילדים. החיוב בריבוי ילדים נועד להבטיח את קיום החובה מהתורה, ולעודד את הערך העצום של חיי אנוש.
רופוס ויינרייט
Want
ב-2003 הוציא את אלבומו "Want One", וב-16 בנובמבר 2004 יצא המשכו "Want Two" ב"דרימוורקס". ב-2005 הופץ ברחבי העולם ה-DVD "All I Want" ובו תוכנית תיעודית ביוגרפית, וידאו-קליפים וצילומים מהופעות חיות.
פרייה ורבייה
מתי יוצא ידי חובה
נראה שיש שתי מדרגות במצוות חכמים: הראשונה, חובה השווה לכל נפש, כארבעה עד חמישה ילדים. השנייה, מצווה להוסיף עוד ילדים, כל זוג לפי כוחו. היסוד לחלוקה זו, במה שמצינו במקרים רבים שקבעו חכמים את מצוותם כדוגמת המצווה מהתורה, וכיוון שהתורה קבעה כחובה להוליד שני ילדים, יש מקום לומר שהחובה מדברי חכמים היא להוסיף עוד שני ילדים. ואולי אפשר אף לומר שהחובה היא שיהיו שני בנים ושתי בנות, ואזי ברוב המקרים יצטרכו להוליד לשם כך חמישה ילדים. וכן אנו מוצאים שמקובל אצל רוב המשפחות הדתיות, שמשתדלות להתאמץ שיהיו להם לפחות ארבעה עד חמישה ילדים.
רופוס ויינרייט
Release The Stars
אלבומו החמישי, "Release The Stars", יצא בגפן רקורדס ב-15 במאי 2007 בהפקתו. באלבום השתתפו גם אמו, אחותו וזמרים נוספים (אחותו מרתה ויינרייט מצטרפת אליו תכופות בהופעות ובהקלטות). האלבום הגיע למקום ה-23 במצעד האמריקאי, למקום השני במצעד הבריטי ולאלבום זהב בבריטניה. בעקבות יציאת האלבום יצא ויינרייט לסיבוב הופעות בצפון אמריקה, באירופה, באסיה ובאוסטרליה, שהסתיים ב-14 בפברואר 2008 באולם המוזיקה רדיו סיטי בניו יורק.
פרייה ורבייה
מתי יוצא ידי חובה
הרי שאף שבכל ילד וילד שבני הזוג מולידים הם מקיימים מצווה גדולה מהתורה, יש בגדרי חיוב המצווה שלוש מדרגות:
רופוס ויינרייט
Rufus Does Judy at Carnegie hall
ב-10 ביוני 2006 נערך עם ויינרייט בתחנת הרדיו NPR ריאיון שעסק בעובדה שכל הכרטיסים למופעים המתוכננים ב-14 וב-15 ביוני 2006 נמכרו מראש. בתאריכים אלו הופיע ויינרייט בקונצרט מיוחד בקרנגי הול, שבו שיחזר במלואו קונצרט מפורסם שקיימה במקום ג'ודי גרלנד ב-1961. בהמשך ביצע את אותו קונצרט גם בפריז, בלונדון ובהוליווד בול בלוס אנג'לס. הקלטות של המופע המיוחד יצאו בסוף 2007 ב-CD וב-DVD - "Rufus! Rufus! Rufus! Does Judy! Judy! Judy!". ב-2008, לורנה לאפט, בתה של ג'ודי גארלנד הביעה תמיכה רבה בהופעה זו.
בסוף חודש אוגוסט של שנת 2008 אף הוכרז כי ויינרייט עתיד להופיע בהיכל התרבות בתל אביב בחודש נובמבר.
פרייה ורבייה
ערך החיים
ערכם העצום של החיים שמתגלים בכל נפש ונפש, וכפי שמבואר בתורה שריבוי הילדים הוא מצווה וברכה, שנאמר לאדם וחוה:. וכן נאמר:,. וכן נאמר לאברהם אבינו:, וליצחק אבינו: , וליעקב אבינו:. וכן בפסוקי הברכה:. וכן בברכת משה לעם ישראל:. וכן על הגאולה נאמר:,.
רופוס ויינרייט
חיים אישיים
ב-23 באוגוסט 2012 התחתן ויינרייט עם בן זוגו בשנים האחרונות, מפיק התיאטרון יורן וייסברודט. בטקס השתתפו מפורסמים רבים, ביניהם יוקו אונו, ג'וליאן מור, מארק רונסון ואחרים.
פרייה ורבייה
נשואים עשר שנים ללא ילדים
הנשואים עשר שנים ללא ילדים צריכים למצוא פתרון במסגרת ההלכה לקיום מצוות פרו ורבו. בעבר ניתן היה לבחור בין שתי חלופות: גירושין או נישואין עם אישה נוספת. לאחר שפשטה תקנת רבנו גרשום שלא לשאת שתי נשים, נותרה רק אפשרות הגירושין כלגיטימית.
רופוס ויינרייט
חיים אישיים
בשנת 2005 שיחק בסרט הקולנוע "גבהים", לצד גלן קלוז ואליזבת' בנקס.
פרייה ורבייה
מקור הדין
המשנה במסכת יבמות דנה במצוות פרו ורבו, וקובעת כך:
התלמוד מבחין ברמז להלכה זו כבר בסיפור המקראי אודות שרי והגר:
וולטר גילברט
וולטר גילברט (באנגלית: Walter Gilbert; נולד ב-21 במרץ 1932) הוא פיזיקאי, ביוכימאי וביולוג אמריקאי ממוצא יהודי. זוכה פרס נובל לכימיה לשנת 1980 (במשותף עם פרדריק סנגר ולצד פול ברג).
פרייה ורבייה
דינים והיתרים
אם אחד מבני הזוג היה חולה, או שנפרדו לפרק זמן ארוך בשל נסיעה - זמני החולי והפרידה אינם נספרים למניין עשר שנים. כמו כן, אם בני הזוג חיו בחוץ לארץ ועלו לארץ ישראל - מתחילים לספור את 10 השנים רק ממתי שעלו לארץ, כיוון שייתכן וזכות הארץ תועיל עבורם. דין זה למדו חכמים משרי, שנתנה את הגר לאברם.
וולטר גילברט
קורות חיים
גילברט נולד בבוסטון שבמסצ'וסטס. הוא סיים תואר הראשון בפיזיקה ובכימיה ב-1953 ותואר השני ב-1954, את שניהם קיבל מאוניברסיטת הרווארד. את לימודי הדוקטורט במתמטיקה סיים באוניברסיטת קיימברידג' ב-1957 בהנחיית זוכה פרס נובל, עבדוס סלאם. ב-1959 מונה לפרופסור באוניברסיטת הרווארד, וב-1972 מונה לפרופסור לביולוגיה מולקולרית בקתדרה של החברה האמריקנית לסרטן בהרווארד.
פרייה ורבייה
דינים והיתרים
כתבו הריב"ש והרמ"א שלמעשה לא נהוג לאכוף על זוג שלא נולד להם ילדים הלכה זו.
וולטר גילברט
קורות חיים
יחד עם אלן מקסם (Allan Maxam) פיתח ב-1979 שיטה לריצוף DNA. באותה שנה קיבל את פרס לסקר למחקר רפואי בסיסי. הוא גם פיתוח שיטה לסינתזה של אינסולין. בשנת 1980 קיבל את פרס נובל לכימיה יחד עם פרדריק סנגר ופול ברג על התרומה לקביעת רצפי הנוקלאוטידים של חומצות הגרעין. ב-1977 זכה בפרס מטעם האקדמיה הצרפתית למדעים וב-1987 נבחר לעמית זר בחברה המלכותית
פרייה ורבייה
הערות שוליים
Cultural mandate
וולטר גילברט
קורות חיים
הוא הציע את המושג השערת עולם ה-RNA והיה יזם של מספר חברות סטארט-אפ ביולוגיות, ביוג'ן ו-Myriad Genetics. כמו כן, הוא משמש כחבר בוועדה המדעית של מכון המחקר סקריפס (Scripps Research Institute).
חיים אישיים
גילברט נשוי לסליה סטון, ביתו של י' פ' סטון מ-1953 ולהם שני ילדים. לאחר פרישתו מאוניברסיטת הרוורד ב-2001 החל בקריירה אמנותית שמשלבת אמנות ומדע דרך עיסוק בצילום דיגיטלי.
חאראבאלי
העיר קיבלה מעמד של עיר ב-1974.
גאוגרפיה
העיירה ממוקמת כ-132 ק"מ מבירת המחוז אסטרחן, אסטרחן, וכ-1,142 ק"מ מבירת רוסיה, מוסקבה.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 11 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא יולי (27 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר ( מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 508 מילימטרים בשנה. חודש מרץ הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (75 מ"מ גשם), וחודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (21 מ"מ גשם).
תנועה ותחבורה
העיירה נמצאת ליד הכביש וולגוגרד-אסטרחן.
מתיאס שווייגהופר
מתיאס שווייגהופר (בגרמנית: Matthias Schweighöfer ; נולד ב-11 במרץ 1981) הוא שחקן, במאי קולנוע ומפיק גרמני.
ביוגרפיה
שווייגהופר, נולד באנקלם, גרמניה המזרחית. הוא למד בבית הספר למשחק הנודע של ברלין, "ארנסט בוש האקדמיה לאמנויות הדרמה", אך נשר לאחר שנה. אף על פי כן כבר עבד עם במאים כמו פיטר גרינווי.
קריירה
תפקידו הראשון היה בשנת 1997 בסרט עלילתי היה Raus aus der Haut, בבימויו של אנדראס דרזן.
בשנת 2008 הוא גילם את לוטננט-קולונל פרנץ הרבר בסרט מבצע ואלקירי, סרט המתאר את אירועי קשר העשרים ביולי.
בשנת 2009, שוויגהופר הקים את לייבל האופנה "German Garment" עם מגיש הטלוויזיה יוקו וינטרשיידט.
ב-2010 ערך את הופעת הבכורה שלו כבמאי קולנוע עם הקומדיה הרומנטית What a Man, ואחריו ב-2013 סרטו השני "Break Up Man". בשנת 2017, הוא ביים, הפיק ושיחק את התפקיד הראשי בדרת הטלוויזיה "You Are Wanted", סדרת הטלוויזיה הראשונה של אולפני אמזון שאינה בשפה האנגלית.
בשנת 2018 שיחק בסרט הקולנוע גיבורים במצולות. בשנת 2020 שיחק בסרט הקולנוע התנגדות.
הוא גילם את פרנק פאהריאן המפיק המוזיקלי בסדרה הביוגרפית "Girl You Know It's True" על צמד הפופ השערורייתי מילי ונילי, שנכתב ובוים על ידי סיימון ורהובן, בהפקת Wiedemann &amp; Berg Film. הסרט אמור לצאת לאקרנים בקולנוע על ידי לאונין ב-2023.
במרץ 2022 לוהק שוויגהופר לתפקיד בסרט מבית היוצר של נטפליקס, לב של אבן, אשר לעלות במהלך שנת 2023.
בשנת 2022 שיחק בסרט הדרמה הביוגרפי השחייניות. בסרט הוא מגלם את מאמנן של השחייניות הסוריות מרדיני.
בשנת 2023, שיחק לצד גל גדות בסרטם של נטפליקס, לב של אבן, בתור "נסיך לב".
חיים אישיים
בין 2004 ל-2012, יצא עם אני שרום, והם נפגשו שוב בקיץ 2013. יש להם בת ילידת 2009 ובן יליד 2014. הם נפרדו ונכון לשנת 2019, הוא נמצא במערכת יחסים עם רובי או.פי.
שדה המספרים הרציונליים
שדה המספרים הרציונליים (או: השדה הרציונלי) הוא האוסף של כל השברים (כגון ), יחד עם פעולות החיבור והכפל הרגילות. באופן זה, אוסף השברים מהווה שדה סדור, שאבריו הם כל המספרים הרציונליים. כיוון שכל מספר רציונלי הוא מנה של שני מספרים שלמים, מסמנים את השדה ב-, האות הראשונה במלה Quotient (מנה באנגלית).
הוא השדה הקטן ביותר ממאפיין אפס: כל שדה שבו המספרים הטבעיים שונים זה מזה מכיל עותק של, ולכן אפשר להתייחס לכל שדה ממאפיין אפס כאל הרחבה של השדה הרציונלי. כאשר ממד ההרחבה סופי, איבריו של השדה הם כולם אלגבריים מעל השדה הרציונלי, והוא נקרא שדה מספרים.
באופן פורמלי, בונים את כשדה שברים של חוג המספרים השלמים (ראו מערכות מספרים).
כתת-שדה של השדה הממשי, השדה הרציונלי הוא קבוצה צפופה בת מנייה. השדה הממשי, אם כך, הוא מרחב ספרבילי.
בנייה פורמלית
נגדיר יחס שקילות על כך:  אם ורק אם ad=bc. נראה שזהו אכן יחס שקילות: קבוצת המנה של יחס שקילות זה תסומן \Q - קבוצת המספרים הרציונליים. את מחלקת השקילות [(a,b)] נסמן \frac{a}{b}. את מחלקת השקילות [(a,1)] נזהה עם המספר השלם a. כך קיבלנו שקבוצת המספרים השלמים חלקית לרציונליים.
נגדיר פעולות חיבור וכפל: נראה שההגדרות לא תלויות בנציגים, כלומר אם וכן, אז  וכן. נראה כי הפעולות מקיימות את אקסיומות השדה: את הסדר על \Q נגדיר כך:. כלומר יש להציג את המספר כבעל מכנה חיובי, ואז ניתן להשוות. נראה כי ההגדרה אינה תלויה בנציגים:
נניח כי b,d,b',d'>0, וכן כי ad<bc. נכפול בשוויון cd'=c'd ונקבל ad'cd<bc'cd. נצמצם בcd ונקבל ad'<bc'. נכפול בשוויון a'b=ab' ונקבל. נצמצם בab ונקבל a'd'<b'c'. נראה כי זהו אכן יחס סדר חזק: נראה כי ההגדרה הופכת את השדה לשדה סדור: נניח כי, וכן f>0:
צ'סטר ארתור
צֶ'סְטֶר אֵלֶן אַרְתוּר (באנגלית: Chester Alan Arthur; 5 באוקטובר 1829 – 18 בנובמבר 1886) היה עורך דין, פוליטיקאי אמריקאי ונשיאה ה-21 של ארצות הברית. הוא ירש את הנשיא ג'יימס גרפילד לאחר הירצחו. ארתור הצליח להתגבר על מוניטין שלילי שצבר בהיותו איש מנגנון מפלגתי מטעם המפלגה הרפובליקנית בניו יורק. הוא עלה לשלטון ותמך בהנהגת רפורמה בשירות הציבורי. תמיכתו בחוק והאכיפה הנמרצת שהוביל נחשבת לנושא המרכזי במהלך כהונתו.
ארתור נולד בוורמונט, אולם גדל בניו יורק והיה עורך דין בניו יורק סיטי. הוא לחם במלחמת האזרחים האמריקנית מטעם המיליציה של ניו יורק. לאחר מכן, הקדיש את זמנו לפוליטיקה בתוך המפלגה הרפובליקנית והתקדם במהירות במנגנון המפלגתי כמקורב לסנאטור רוסקו קונקלינג. הנשיא יוליסס ס. גרנט מינה אותו ב-1871 לתפקיד גובה המכס בניו יורק, תפקיד יוקרתי וחשוב. הוא תמך ב"סיעת האיתנים", שתמכה במינויים פוליטיים. ב-1878, פיטר אותו הנשיא רתרפורד הייז כחלק מתוכנית לבצע רפורמה במערכת המינויים הממשלתית בניו יורק. לאחר שגרפילד נבחר להיות המועמד הרפובליקני לנשיאות ב-1880, מונה ארתור לסגנו כדי לאזן אותו.
לאחר חצי שנה בתפקיד, נרצח גרפילד וארתור מונה במקומו. להפתעת מבקריו, הסכים ארתור להנהיג רפורמה בשירות הציבורי, אותה רפורמה שהובילה לפיטוריו מתפקיד גובה המכס. הוא אכף חוקים באופן נוקשה והטיל וטו על חוקים בזבזניים. ארתור נאבק אל מול השחיתות השלטונית בממשל הפדרלי בדומה לקודמיו גרפילד, רתרפורד הייז ויוליסס ס. גרנט. מוסדות פיקוח שהסדיר על הממשל הביאו לכך שבתוך שלושה עשורים מנשיאותו רק עשרה אחוזים מכלל המינויים הממשלתיים בממשל הפדרלי נעשו על בסיס קשרים פוליטיים פנימיים. הוא ארגן מחדש את הצי, אולם לא ניצל את העודף בתקציב שנצבר מאז מלחמת האזרחים.
בגלל בריאותו המידרדרת, לא ניסה ארתור להיבחר מחדש ב-1884, ופרש לאחר מכן. נטען שאף אדם לא מונה לנשיאות כשהוא שנוא כמו ארתור, אולם עזב את התפקיד כשהוא מכובד כל כך. אף על פי שבריאותו המידרדרת וחושיו הפוליטיים הובילו לכך שהיה פחות פעיל מנשיא מודרני, רבים טענו שהיה נשיא טוב, שהצליח לשמור על יציבות בתקופתו. לאחר מותו נטען שלא הזניח אף תפקיד ולא הוביל את המדינה בנתיבים הרפתקניים. מארק טוויין כתב עליו שיהיה קשה לנצח את הממשל של ארתור. במהלך המאות העשרים והעשרים ואחת, אין לו מוניטין רב בקרב הציבור.
לידה ומשפחה
ב-1828, עברה המשפחה לפיירפילד, שם נולד צ'סטר אלן ארתור כעבור שנה. הוא היה החמישי מבין תשעה ילדים. עם זאת, ישנה מחלוקת בנוגע למקום היוולדו של צ'סטר. בתקופה שנולד היה אביו מורה בעיר בדפורד, בחבל קוויבק, קנדה תחתית, קרוב אל הגבול עם מדינת ורמונט. הוא נקרא צ'סטר על שם רופא שהיה חבר של המשפחה ועזר בלידתו, ואלן על שם סבו מצד אביו. המשפחה נשארה בפיירפילד עד 1832 כששוב עברה, הפעם לניו יורק. מעברי המשפחה הובילו לשמועות שצ'סטר ארתור לא היה יליד אמריקני. כשנבחר ארתור לתפקיד סגן הנשיא, טען יריב פוליטי שארתור נולד באירלנד ועבר למדינה רק בגיל ארבע עשרה, ולכן לא יכול לכהן בתפקיד (למרות זאת, אמו הייתה אזרחית ולכן הטיעון לא היה תקף). היה זה רק לאחר מכן שהופצה השמועה שנולד בקנדה, שמועה שגם היא לא הצליחה להתקבל.
לימודיו
ארתור בילה חלק משנות ילדותו בערים שונות בניו יורק, כסקנקטדי. אחד ממוריו הראשונים טען שארתור היה אדם מנומס ולבבי. במהלך שנותיו בבית הספר, הפך לתומך של המפלגה הוויגית. הוא הצטרף לוויגים אחרים ותמך בהנרי קליי והתקוטט עם תלמידים שתמכו בג'יימס פולק, הנשיא מטעם המפלגה הדמוקרטית. ארתור תמך גם בעצמאות לרפובליקה האירית ולבש מעיל ירוק לעיתים קרובות להזדהות עם התנועה הלאומית האירית. ארתור למד ביוניון קולג' בניו יורק ב-1845. הוא נבחר לנשיא מועדון הדיונים והיה חבר באחוות פי בטא קפא. בחופשות החורף, עבד כמורה.
לאחר סיום לימודיו, חזר לביתו והחל לעבוד כמורה במשרה מלאה, ולאחר מכן למד משפטים. במהלך לימודיו המשיך ללמד. באופן מפתיע, לימד באותו בית ספר בו לימד כעבור שלוש שנים ג'יימס גרפילד, אף על פי שהם לא עבדו ביחד. היה זה בית ספר ליד שגהטיקוק, ארצות הברית. בהמשך עבד כמורה בבית ספר אחר הממוקם בקרבת ורמונט. הוא גם למד תואר במשפטים במהלך פעילותו כמורה בבית ספר זה. ב-1852 עבר שוב לעיירה אחרת בניו יורק, כדי לנהל את בית הספר בו לימדה אחותו, מלווינה. ב-1853, לאחר שלמד משפטים, סיים את התואר במשפטים מבית הספר היוקרתי 'המוסד הלאומי למשפטים' וחסך מספיק כסף, עבר לניו יורק סיטי כדי ללמוד משפטים ולהתמחות בפירמה של חבר משפחתי שהיה גם כן מעורב במשפטים. ארתור הוסמך לעריכת דין ב-1854 והפך לשותף בחברה. בתחילה עבד עם עורך דין מפורסם בשם ארסטוס. ד. קולבר, במשרד עורכי הדין של האחרון. ארתור הפך לנכס חשוב של המשרד הזה, שלימים נקרא 'קולבר, פארקר וארתור' על שמותיהם של עורכי הדין המרכזיים בשירותו.
עורך דין בניו יורק
כשארתור הצטרף לחברה, החברה ניסתה להוציא צו הביאס קורפוס כנגד בעל עבדים מוירג'יניה שעבר בניו יורק עם שמונת עבדיו. הטענה הייתה שכיוון שהעבדות הייתה אסורה בניו יורק, כל עבד שמגיע לשם משוחרר באופן אוטומטי. הטיעון התקבל, ולאחר כמה ערעורים התקבל בבית המשפט לערעורים ב-1860. במהלך מסע הבחירות שלו ניתן לארתור קרדיט על הניצחון, אף על פי שתפקידו היה משני. במקרה אחר ב-1854, ייצג ארתור אישה שחורה שנמנע ממנה לשבת בחשמלית עקב גזעה. פסק הדין הוביל לאיסור על הפרדה גזעית בחשמלית בניו יורק .ב-1856, פגש באלן הרנדון, בתו של קצין בצי מוירג'יניה. השניים התארסו במהירות. לאחר שנה החל שותפות בעריכת דין עם חבר, הנרי גרדינר, ונסע איתו לקנזס כדי לקנות שם אדמות. המאבק בין תומכי העבדות ומתנגדי העבדות היה בשיאו באותה התקופה, וארתור תמך באחרונים בכל ליבו. שני עורכי הדין מניו יורק לא הסתדרו בחיי הספר, והם חזרו במהירות לניו יורק סיטי. לאחר שאביה של אלן נעלם בים, נישא ארתור לאלן ב-1859. לאחר נישואיו החל לבנות את פירמת עריכת הדין שלו, וגם החל להיות מעורב בפוליטיקה הרפובליקנית. בנוסף הפגין התעניינות צבאית והפך לפרקליט צבאי ראשי של הבריגדה השנייה במיליציה בניו יורק.
מלחמת האזרחים
ב-1861, התמנה ארתור למטה הצבאי של מושל ניו יורק, אדווין מורגן, כמהנדס ראשי. ארתור נכנס לתפקיד בהתלהבות, אך הוא לא ידע הרבה על הנדסה. מה שהוא היה מיומן בו היה בעיקר ארגון, תכנון ועבודה עם גורמים שונים, פוליטיים, משפטיים או צבאיים. המושל חשב שאפשר להשתמש בכישרונותיו של ארתור, העביר אותו לפעילות במטה הכללי בניו יורק, והעניק לו דרגת בריגדיר גנרל. הקידום הביא את ארתור לאחראי על כל המשאבים הדרושים כדי לשמור על תפקוד חיילי ניו יורק. פירוש הדבר היה מימון, הרכבה, ארגון והפצה של מזון, ביגוד, מחסה וציוד עבור למעלה מ-200,000 חיילים המוצבים במדינה. ארתור מצידו פעל בקור רוח למלא אחר הדרישות שהופנו אליו. בעבודה ללא לאות, הוא הקים עיר אוהלים מסיבית בתוך מנהטן ששימשה לארגן ולספק מתגייסים לצבא האיחוד. התפקיד לא היה חשוב בעיקר מעבר למינוי הפוליטי עד לפרוץ מלחמת האזרחים באפריל 1861, כשניו יורק והמדינות הצפוניות האחרות נאלצו לגייס ולצייד צבא באופן חסר תקדים. בשנת 1862 הוא מונה למפקח הכללי על הבריגדה הניו יורקית השנייה, מינוי שהוביל אותו בתוך זמן קצר לעבר שדה הקרב. ארתור מעולם לא היה מעורב ישירות בפעילות קרבית בשום צורה שהיא, וזומן במהירות חזרה לעיר. איש מהפיקוד הלוגיסטי בניו יורק לא יכול היה למלא את הדרישות שהוא עצמו מילא, וארתור בשובו הועלה שוב לתפקיד בניו יורק, והמושל העניק לו סמכות מלאה על הקצאת הצבא. בשאר ימות השנה עבד ארתור ללא מנוחה וזכה להערצת רבים. ארתור מונה למנהל כללי ביולי 1862. הוא יכול היה לשרת בחזית כשמונה לקולונל בתחילת המלחמה, אולם לבקשת המושל הוא סירב לתפקיד ונשאר בניו יורק. ארתור התקרב לחזית כשנסע דרומה כדי לבחון חיילים מניו יורק בווירג'יניה במאי, 1862. בקיץ נסע עם נציגי מושלים צפוניים אחרים כדי להיפגש עם מזכיר המדינה ויליאם סיוארד בניו יורק ולתאם גיוס חיילים נוספים. ארתור גייס 120,000 איש מניו יורק. למרות הצלחתו בתפקיד, המינוי היה מינוי פוליטי, והוא פוטר בינואר 1863 לאחר שהמושל הורשיו סימור מטעם המפלגה הדמוקרטית מונה לתפקיד. כשמושל רפובליקני נבחר ב-1864, ביקש ארתור להתמנות שוב, אולם המושל היה מפלג אחר במפלגה ומינה אדם אחר, ולכן לא חזר ארתור לשירות צבאי.
המנגנון של קונקלינג
עם סוף מלחמת האזרחים, הגיעו הזדמנויות חדשות לרפובליקנים במנגנון המפלגתי. מורגן זכה לתמיכה של האגף השמרני במפלגה בניו יורק, וגם אנשים שעבדו איתו, כולל סיוארד (שהמשיך לעבוד כמזכיר המדינה תחת אנדרו ג'ונסון) ורוסקו קונקלינג, חבר קונגרס שהחל להתחזק במפלגה. ארתור לא הפגין דעות עצמאיות באותה התקופה, אלא הפגין בעיקר נאמנות ועבודה למען המנגנון.
קונקלינג הפך למנהיג האגף השמרני במפלגה בניו יורק ב-1868 כשמורגן התמקד בפוליטיקה הלאומית ובתפקידו כיושב ראש הוועדה הרפובליקנית הלאומית. המנגנון תמך בגנרל יוליסס ס. גרנט כמועמד לנשיאות, וארתור גייס כספים עבורו. הדמוקרטים היריבים בניו יורק סיטי, הטמאני הול, תמכו ביריבו של גרנט, מושל ניו יורק לשעבר הורשיו סימור. גרנט ניצח אולם סימור ניצח בניו יורק ברוב דחוק. ארתור החל לעסוק יותר בפוליטיקה ופחות במשפטים, וב-1869 הפך ליועץ בוועדת המס בניו יורק סיטי, כשהרפובליקנים שלטו במועצה המחוקקת. הוא נשאר בתפקיד עד ל-1870, וקיבל 10,000 דולר לשנה (189 אלף דולרים כיום). ארתור התפטר לאחר שהדמוקרטים זכו לרוב במועצה המחוקקת. ב-1871 הציע גרנט למנות את ארתור לנציב ההכנסה הפנימית, אולם ארתור סירב לכך.
מעט לאחר מכן, העניק הנשיא גרנט לקונקלינג שליטה על מינויים בניו יורק, כולל על בית המכס. גרנט מינה את מרפי לתפקיד גובה המכס. הקשרים שלו עם הטמאני הול והכספים שהרוויח במפלגה גרמו להתנגדות, אולם קונקלינג הצליח להביא לאישור המועמדות בסנאט. הגובה העסיק מאות עובדים שיאספו את המכס בנמל העמוס ביותר במדינה. המשרות חולקו למקורבים פוליטיים. חלק ממשכורותיהם של העובדים הועברה בחזרה אל המנגנון, והתפקיד היה נחשק מבחינה פוליטית. חוסר האהדה כלפי מרפי התחזקה כשהעסיק יותר עובדים נאמנים לקונקלינג. הלחץ הוביל לבקשתו של גרנט שמרפי יתפטר ב-1871. גרנט החליט למנות את ארתור לתפקיד.
הסנאט אישר את מועמדותו של ארתור. כגובה מכס הוא שלט באלף משרות וקיבל הטבות כמו עובד ממשלתי. משכורתו הייתה 6,500 דולרים אולם עובדי מכס קיבלו אחוז מהמטענים ומקנסות של מייבאים שניסו להתחמק מהמכס. משכורתו הייתה יותר מ-50,000 דולרים (מיליון דולר כיום), יותר מהנשיא, ואפשר לו לשפר את סגנון חייו. ארתור היה גובה מכס אהוד, הסתדר עם עובדיו ולא נאלץ לפטר אנשים רבים מפני שרוב העובדים היו נאמנים לקונקלינג. הוא היה אהוד בקרב המפלגה כיוון שתרם כספים רבים למפלגה ומינה חברים של מנהיגי המפלגה לתפקידים רבים. תומכי הרפורמה מחו על השחיתות בתפקידים. הרצון לרפורמה הוביל לכך שארתור הצהיר שהתרומות מהעובדים למפלגה יהפכו לוולונטריות ב-1872, אף על פי שהמערכת לא השתנתה, והמפלגה המשיכה ליהנות משליטה במשרות הממשלתיות. הרפובליקנים שתמכו ברפורמה תמכו במפלגה הרפובליקנית-ליברלית, אולם גרנט נבחר מחדש בקלות ב-1872, למרות ההתנגדות. התנועה לרפורמה בשירות האזרחי המשיכה לפגוע במנגנון של קונקלינג. ב-1874, נחשף שעובדי המכס הטילו קנסות לא חוקיים כדי להעלות את הכנסתם, והקונגרס הוביל חוק שהפך את משכורותיהם לקבועות. המשכורת של ארתור צנחה ל-12,000 דולר בשנה, יותר מהבוס שלו, מזכיר האוצר של ארצות הברית, אולם הרבה פחות ממה שקיבל קודם לכן.
עימות עם הייז
כהונתו של ארתור כגובה המכס הסתיימה לאחר ארבע שנים, ב-10 בדצמבר 1875, ואז ארגן קונקלינג, שהיה בין הפוליטיקאים החזקים בוושינגטון, את חידוש כהונתו. ב-1876, שקל קונקלינג לרוץ לנשיאות, אולם היבחרו של רתרפורד הייז תומך הרפורמה חסמה את מנהיג המנגנון. ארתור והמנגנון אספו תרומות כרגיל, אולם קונקלינג הגביל את פעילותו במסע הבחירות לנאומים מעטים. יריבו של הייז, מושל ניו יורק סמואל טילדן, ניצח בניו יורק וזכה לרוב הקולות, אולם לאחר החלטה בנוגע לעשרים אלקטורים שנויים במחלוקת (ממדינות פלורידה, לואיזיאנה, אורגון וקרוליינה הדרומית) הוא הפסיד את הנשיאות וזאת אף על פי שהיה בעל ההצבעה האזרחית הגבוהה ביותר.
הייז נכנס לתפקידו כשהוא מחויב לשנות את מערכת המינויים הפוליטיים. ב-1877, בחרו הוא ומזכיר האוצר ג'ון שרמן במנגנון של קונקלינג כמטרה. שרמן ציווה על וועדה לחקור את בית המכס בניו יורק. הוועדה קבעה שבית המכס היה מלא במינויים פוליטיים, ושחמישית מעובדיו היו מיותרים. שרמן לא התלהב מהרפורמה כמו הייז, אולם אישר את הדו"ח וציווה על ארתור לפטר עובדים. ארתור מינה וועדה של עובדי המכס להכריע היכן לקצץ ולאחר שהודיע על מחאתו, ביצע את הקיצוצים. אף על פי ששיתף פעולה, פרסמה הוועדה דו"ח שני שביקר את ארתור ואת עובדי המכס האחרים, ודרש ארגון מחדש.
הייז החליט לפעול כשפרסם צו נשיאותי שאסר על מעקב פוליטי אחרי מועמדים לתפקיד, ומנע מעובדי הממשלה להשתתף בפעילויות פוליטיות. ארתור וחבריו סירבו לציית לכך. שרמן עודד את ארתור להתפטר והציע לו להפוך לשגריר בצרפת במקום, הצעה לה סירב. בספטמבר 1877, דרש הייז את התפטרותו של ארתור ושל שניים מחבריו, שסירבו לכך. הייז הגיש שלושה מועמדים חלופיים במקומם לאישור הסנאט, כולם מתנגדי קונקלינג. וועדת הסחר של הסנאט, בראשות קונקלינג, דחתה פה אחד את המועמדים. הסנאט דחה שני מועמדים ברוב של 31 מול 25, ואישר את המועמד השלישי רק כיוון שכהונתו של עובד מכס אחר הסתיימה.
ארתור נשאר בתפקידו עד יולי 1878, כשהחליט הייז לנצל את פגרת הקונגרס ולפטר אותו ואת חברו, ולהחליף אותם. הייז הציע לארתור להיות קונסול בפריז כפרס ניחומים, וארתור, כצפוי, סירב. קונקלינג התנגד למועמדים החדשים אולם כשהסנאט התכנס מחדש בפברואר 1879, הוא אישר את מועמדותם בתמיכת 31 מחבריו, והייז זכה לניצחון בניסיון הרפורמה בשירות הציבורי שלו. ארתור מיד ניצל את זמנו הפנוי וסייע לארתור קופר להיבחר לראשות עיריית ניו יורק סיטי. בספטמבר 1879 הפך ליושב ראש הוועדה הרפובליקנית של ניו יורק, בה שירת עד אוקטובר 1881. בבחירות המקומיות ב-1879, פעלו הוא וקונקלינג כדי להבטיח שהמועמדים הרפובליקניים יהיו מסיעת "האיתנים", סיעתו של קונקלינג. הם הצליחו באופן דחוק. ארתור וקונקלינג ניצלו פיצול במפלגה הדמוקרטית והצליחו לבחור במועמד מטעמם לתפקיד המושל. ארתור והמנגנון החלו לצבור כוח כנגד הייז ויריביהם המפלגתיים, אולם ב-12 בינואר 1880, מתה אשתו של ארתור כשהיה באלבני. ארתור הרגיש הרוס, ואף אשם, ולא נישא מחדש.
בחירות 1880
סיעת האיתנים של קונקלינג ביקשה לנצל את הצלחותיה ב-1879 ולבחור ביוליסס ס. גרנט, הנשיא לשעבר, כמועמד הרפובליקני בבחירות של 1880. יריביהם, סיעת "בני התערובת", תמכו בג'יימס ג'ילספי בליין, סנאטור שתמך ברפורמה בשירות הציבורי. "האיתנים" תמכו במינויים פוליטיים על בסיס קשרים בעוד "בני התערובת" טענו שיש למנות מדינאים לכל משרה שהיא רק על בסיס יכולותיהם וסגולותיהם. אף מועמד לא זכה לרוב הצירים ולאחר שלושים ושישה סיבובים ללא הכרעה, בחרה הוועידה בג'יימס גרפילד, חבר קונגרס מאוהיו וגנרל במלחמת האזרחים שלא היה איתן או בן תערובת ונתמך בידי ג'ון שרמן.
גרפילד ותומכיו ידעו שיהיה להם קשה בבחירות ללא תמיכת האיתנים מניו יורק, והציעו לתת להם את תפקיד סגן הנשיא. קונקלינג ייעץ לארתור לסרב למועמדות בטענה שגרפילד יפסיד בבחירות, אולם ארתור הסכים להצעתו של גרפילד לשמש סגנו בטענה שמדובר בכבוד. קונקלינג נכנע ותמך בצמד.
כצפוי, הבחירות היו צמודות. המועמד הדמוקרטי, הגנרל וינפילד סקוט הנקוק, היה פופולרי ולא נקט עמדה בנושאים רבים, כדי לא לפגוע בתומכיו. למעשה, שתי המפלגות מתחו קו מקביל בנוגע לנושאים רבים במהלך מערכת הבחירות. הנושא המרכזי שעמד על הפרק בשביל הממשל הפדרלי נגע להגירה פדרלית, ושתי המפלגות הביעו התנגדות לה. כמו שעשו מאז סוף מלחמת האזרחים, התמקדו גרפילד וארתור בתחילה בשיטת "החולצה המדממת" - הרעיון שהחזרת הדמוקרטים לשלטון תמחק את הניצחון במלחמת האזרחים ותיתן פרס למורדים אשר בם בימים תמכו בקונפדרציית המדינות של אמריקה במהלך מלחמת האזרחים.
חמש עשרה שנה לאחר מלחמת האזרחים, כששני גנרלים מהאיחוד הובילו את המפלגות, השיטה לא עבדה כפי שהרפובליקנים רצו. הרפובליקנים החליטו להתאים את עצמם מחדש, וטענו שהדמוקרטים יפחיתו את מכסי המגן במדינה, ויגרמו לייבוא זול שיסגור מפעלים ויהפוך אלפי פועלים למחוסרי עבודה. הטיעון פעל במדינות המתנדנדות של ניו יורק ואינדיאנה, בעלות פועלי הייצור הרבים. הנקוק לא עזר לעצמו כשניסה להישאר נייטרלי וטען שהמכס היה עניין מקומי, דבר שגרם לו להיתפס כבור בנושא. מועמדים לתפקידים לא ניהלו מסע בחירות באותה התקופה, אולם כיושב ראש הוועדה הרפובליקנית המקומית, ניהל ארתור את מסע הבחירות, פיקח על מסע הבחירות בניו יורק וגייס כסף. הכסף היה חשוב במערכת הבחירות הצמודה, והניצחון בניו יורק היה קריטי. הרפובליקנים ניצחו בניו יורק בהפרש של 20,000 קולות בזכות ארתור, ובבחירות עם אחוז ההצבעה הגדול ביותר אי פעם - 78.4% - ההפרש בין המועמדים היה צמוד ביותר, רק 7,018 קולות. בחבר האלקטורים, השיגו גרפילד וארתור 214 אלקטורים לעומת 155 של הנקוק.
מינויים בממשל
לאחר מערכת הבחירות, ניסה ארתור לפעול למען איוש משרות מסוימות בקבינט בידי חברי סיעת האיתנים מניו יורק, בעיקר את תפקיד מזכיר האוצר. גרפילד לא השתכנע, ומינה את בליין, אויבו של קונקלינג, לתפקיד מזכיר המדינה. ארתור וגרפילד לא היו קרובים, ונידוי חברי האיתנים מהמינויים הפוליטיים גרם לנתק ביניהם. מעמדו של ארתור בממשל נפגע כשחודש לפני השבעת גרפילד, נאם נאום בפני כתבים ממנו השתמע שאינדיאנה, שהייתה מדינה מתנדנדת, תמכה ברפובליקנים בעזרת הצבעות לא חוקיות. גרפילד מינה חבר מסיעת האיתנים, תומאס ג'יימס, לתפקיד מזכיר הדואר, אולם המאבק בקבינט ונאומו של ארתור גרמו לנתק בינו לבין ארתור כשהושבעו לתפקידם ב-4 במרץ 1881.
לאחר שנבחר, סגן הנשיא ארתור התגלה כקול מכריע למעמדה של מפלגתו בסנאט. בתחילת הקונגרס הארבעים ושבע, איזון המפלגות בסנאט היה שווה לחלוטין, מצב בו ייתכן שיהיה צורך בהצבעה של סגן הנשיא כדי לתת לרפובליקנים רוב לארגן את הגוף המנהלי ולנהל את ועדותיו. כשהסנאט התכנס לראשונה ב-4 במרץ 1881 היו 37 רפובליקנים, 37 דמוקרטים ושני עצמאיים. אחד העצמאים, שופט בית המשפט העליון לשעבר דייוויד דייוויס, הודיע ​​כי הוא מתכנן להצביע עם הדמוקרטים כדי לארגן את הלשכה. אם היה ניתן לשכנע גם את הסנאטור העצמאי האחר, ויליאם מאהון מוירג'יניה, להצטרף אליהם, הדמוקרטים היו לוקחים את הרוב. שמועות נפוצו כי הבית הלבן מחייב את מאהון ב"שמפניה ושביעות רצון", או הבטחות חסות, כדי לזכות בו עבור תמיכת הרפובליקנים. הדבר גרר התרעמות אזרחית ובעת ההצבעה על מינויו של ארתור לסגן הנשיא בידי הסנאט עלה המון זועם בחוצות מושב הסנאט בגבעת הקפיטול.
כאשר הגיע שמו של מאהון, הסנאטור מטעם מדינת וירג'יניה, שישב בצד הדמוקרטי של מושבי האולם, הצביע עם הרפובליקנים, והעניק לארתור את ההצבעה הקובעת שמינתה אותו רשמית לפי הסנאט לסגן הנשיא תחת גרפילד. להצבעתו קיבל מאהון סלסלת פרחים מהבית הלבן, אשר הוגשה לו מידי יו"ר ועדת החקלאות הסמכות השלטונית בחסות פדרלית של מדינת וירג'יניה. אולם הדמוקרטים התכוונו להילחם בממשל בכל צעד ושעל, והפכו את כל ההצבעה - ובמיוחד את סגן הנשיא - לנתון ממושך לביקורת אודות השחיתות השלטונית. בנקודה זו, משבר פנימי שיבש את ההנהגה של המפלגה הרפובליקנית. למורת רוחו של רוסקו קונקלינג, הנשיא גרפילד מינה את ג'יימס בליין למזכיר המדינה של ארצות הברית, ומאותו תפקיד זמם בליין נגד קונקלינג שהנהיג את סיעת "האיתנים" היריבה בתוך המפלגה הרפובליקנית. בעוד שמספר משרדים ממשלתיים הגיעו לאנשיו של קונקלינג, הם הורחקו ממושבי הקבינט שדרשו ופעלו להשיג תחילה - במיוחד מתפקיד מזכיר האוצר, שהיה בסמכותו המנהל על פעילות הסחר בנמל ניו יורק. ביום שלפני השבעתם ביקר ארתור את גרפילד, יחד עם הסנאטורים קונקלינג ופלאט, כדי לבקש מהנשיא למנות את מועמדם לכהן כמזכיר האוצר. כפי שציין גרפילד ביומנו, קונקלינג נראה "מלא חשש שהוא היה או צופה להיות מרומה ."
ההתנקשות בגרפילד
במהלך תקופתה פגרה, לארתור לא היו סמכויות בוושינגטון וחזר לניו יורק סיטי. שם, נסע עם קונקלינג אל אולבני, שם קיווה הסנאטור לשעבר להיבחר במהירות לסנאט ולהביס את ממשל גרפילד (לפני העברת התיקון ה-17 לחוקת ארצות הברית, הסנאטורים נבחרו בידי המועצה המחוקקת של המדינה שלהם). המועצה המחוקקת בעלת הרוב הרפובליקני הייתה מפולגת בעניין זה, להפתעתם של קונקלינג ופלאט, והחל מסע בחירות מתוח בבית הנבחרים. קונקלינג ופלאט לא נבחרו לבסוף. ב-2 ביולי, בעודו באלבני, שמע ארתור על הירצחו של גרפילד. המתנקש, צ'ארלס גיטו, דרש תפקיד ממשלתי, והאמין שארתור ימנה אותו לתפקיד. לאחר ההתנקשות הכריז: "אני האיתן שבאיתנים! עשיתי זאת ואני רוצה להיעצר! ארתור הוא כעת הנשיא!" גיטו היה לא יציב מבחינה נפשית, וארתור לא הכיר אותו. הדבר לא מנע מהפנייתן של חשדות כלפי סגן הנשיא ארתור בנוגע למעורבותו בירי בגרפילד.