cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אוקסיטוצין (תרופה)
תופעות לוואי
האוקסיטוצין הסינתטי מוגדר כתרופה בטוחה יחסית כאשר נוטלים אותה במינון המומלץ ותופעות הלוואי אינן שכיחות. אלו תופעות שדווחו במקרי ילודה: מינון מופרז או שימוש מתמשך באוקסיטוצין (24 שעות ומעלה) עלולים לגרום לתופעות לוואי חמורות ביניהן צירים ארוכים (מעל 90 שניות), קרע רחמי, דמם תת-עכבישי ואף להרעלת מים שעלולה להיות פטלית.
פרמקולוגיה
מינון התרופה לנשים בשלב השני של צירי הלידה נע בין 1.1 לבין 4.2 מיקרו יחידות(IU) למ"ל. מיקרו יחידה אחת שווה לכ-2 פיקוגרם (μg) של ההורמון אוקסיטוצין.
בארט אוליבר
בארט ספנסר אוליבר (באנגלית: Barret Spencer Oliver; נולד ב-24 באוגוסט 1973) הוא שחקן אמריקאי אשר נודע בעיקר בתפקידו בסרט הסיפור שאינו נגמר בו גילם את דמותו של בסטיאן בוקס (התפקיד הראשי).
קורות חיים
בשנת 1984 גילם אוליבר את התפקיד הראשי בסרט "הסיפור שאינו נגמר". בעקבות הצלחת הסרט קיבל את התפקיד הראשי בסרטו הקצר של טים ברטון "פרנקנוויני" מאותה שנה, וכן את תפקיד האנדרואיד בסרט ד.א.ר.י.ל. משנת 1985, תפקיד אשר זיכה אותו בפרס סאטורן.
אוליבר השתתף בסרטו של רון הווארד "קוקון" וכן בסרט ההמשך "קוקון 2: החזרה".
אוליבר הפסיק את קריית המשחק שלו לאחר הצטרפותו לכנסייה הסיינטלוגית, ונשא לאישה חברת קהילה בכת זו בהיותו בן 19.
יסנטוקי
היסטוריה
ב-1798 נוסד מבצר יסנטוקי, כחלק מההתרחבות של האימפריה הרוסית דרומה אל הרי הקווקז. ב-1825 נוסד היישוב עצמו. בהדרגה החל חקר של המעיינות בסביבה והחלו להפיק מהם מים מינרליים, ומרחצאות לתיירות נפתחו כעבור כמה עשורים. בסוף המאה ה-19 נחנכה מסילת רכבת שקישרה את יסנטוקי לרשת הרכבות הרוסית, וזרם התיירים גדל מאוד ואיתו גם האוכלוסייה המקומית בהדרגה.
ב-1925, בתקופת ברית המועצות, יסנטוקי קיבלה מעמד של עיר והיא המשיכה לגדול.
ב-11 באוגוסט 1942, במהלך מלחמת העולם השנייה, העיר וסביבתה נכבשו על ידי כוחות גרמניה הנאצית, כאשר במהלך הכיבוש העיר ספגה נזקים כבדים, עד ששוחררה על ידי הצבא האדום כעבור כמה חודשים ב-11 בינואר 1943.
בעשורים שלאחר מכן האוכלוסייה גדלה בקצב מהיר, מכ-16 אלף תושבים ערב מלחמת העולם השנייה ל-48 אלף ב-1959 ול-85 אלף ב-1989. לאחר התפרקות ברית המועצות הייתה יציבות יחסית בגודל האוכלוסייה, ובסביבות 2010 החלה עלייה משמעותית נוספת, עד שב-2021 נמנו כ-120 אלף תושבים.
ב-5 בדצמבר 2003, במהלך מלחמת צ'צ'ניה השנייה, התפוצצה רכבת שעשתה את דרכה מקיסלובודסק למינרלנייה וודי בקרבת תחנת יסנטוקי. בפיצוץ, שהיה פיגוע התאבדות של מחבלת צ'צ'נית, נהרגו עשרות נוסעים ונפצעו יותר מ-160 נוסעים אחרים.
הקהילה היהודית
ב-1926 חיו ביסנטוקי 127 יהודים שהיו פחות מאחוז מהאוכלוסייה הכללית, וב-1939 מספרם צמח ל-581, שהיו 3.6 אחוזים מהאוכלוסייה.
לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, הפלישה הגרמנית לברית המועצות, ביוני 1941 מצד אחד גויסו כמה עשרות מהיהודים המקומיים לצבא האדום ומצד שני העיר קלטה פליטים רבים שנמלטו ממקומות קרובים יותר לקו החזית במערב ברית המועצות, ובפרט 1,500 יהודים שגם נתקעו ביסנטוקי עם המקומיים לאחר ההתקדמות המהירה של הגרמנים בקיץ 1942.
זמן קצר לאחר הכיבוש באוגוסט 1942, הגרמנים הורו כל הקמת יודנראט, הוטלו הגבלות שונות על היהודים, הם אולצו לשאת טלאי צהוב ונוצלו לעבודות כפייה קשות בבניית תשתיות ובניקיון מגורים צבאיים.
משלב זה יש שתי גרסאות לגורל היהודים. לפי גרסה אחת כמעט כל היהודים, כאלפיים, קיבלו הוראה ב-7 בספטמבר להתייצב עם רכושם כעבור יומיים בבית ספר מקומי לקראת "יישוב מחדש". מיעוט קטן מהיהודים הבינו שמדובר בתחבולה לקראת השמדה אפשרית, וחלקם התאבדו או הצליחו לרדת למחתרת ולהתחמק מהגרמנים. מרבית המזומנים הגיעו לבית הספר שנשמר על ידי כוחות צבא גרמניים ומשטרה מקומית, ולפי עדויות מסוימות הגרמנים התעללו ביהודים בתוך המבנה. למחרת, ב-10 בספטמבר, היהודים הובלו במשאיות למפעל זכוכית בעיר הקרובה מינרלנייה וודי, שם הם נרצחו במשאית גז וגופותיהם הושלכו לחפיר נגד טנקים שהיה במקום. הגרמנים הותירו בחיים 11 יהודים בעלי מקצועות חיוניים שסייעו להם בשליטה במקום עד שמספר ימים לפני הנסיגה הגרמנית בינואר 1943 הם נלקחו למחצבה בעיר הקרובה פיאטיגורסק ושם הגרמנים ירו בהם למוות.
לפי גרסה אחרת 1,500 יהודים אכן נשלחו למפעל הזכוכית ונרצחו אך כ-500 יהודים שהיו יחסית חזקים ובמצב בריאותי טוב הושארו בבית הספר, שהפך למעין מחנה עבודה, והמצב המשיך עד שבסוף אוקטובר הגרמנים הוציאו אותם להורג ביער קרוב. לפי גרסה זו הגרמנים לא כללו בצעדים נגד היהודים כ-15 יהודים שהיו נשואים בנישואי תערובת, אך הם עדיין פחדו והצליחו להסתתר מפני הגרמנים עד סוף הכיבוש של יסנטוקי.
לאחר המלחמה התיישבה בעיר כמות קטנה של יהודים, וב-1948 הם ביקשו מהרשויות הסובייטיות אישור להקמת בית כנסת, אך בקשתם סורבה.
ספורט
בעיר נמצאת קבוצת הכדורגל יסנטוקי שנוסדה ב-2016 ומשחקת בליגות הנמוכות של רוסיה.
ערים תאומות
לערים הבאות יש הסכמי ערים תאומות עם יסנטוקי:
רכס פלגהאם
רכס פלגהאם או מצוק פלגהאם (באנגלית: Fulgham Ridge) הוא רכס מצוקי צר שאינו מכוסה קרח, בהרי המלכה מוד, באזור חוף דופק, בשטח חסות רוס שבאנטארקטיקה.
אורכו של המצוק 7 קילומטרים.
מקור השם
הרכס נקרא על שמו של נגד אווירייה ימי (Aviation Boatswain's Mate) דונלד ר. פלגהאם (Donald R. Fulgham), מכוחות הסיוע האנטארקטיים של צי ארצות הברית, אשר השתתף במבצע דיפ פריז בשנת 1964.
עיראק במשחקים האולימפיים לנוער
עיראק משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). היא מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער. לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער העיראקים מדליית ארד אחת באתלטיקה בתחרות קפיצה במוט.
אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)
המשלחת הראשונה של עיראק למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה חמישה ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפי ספורט. השתתפות המשלחת במשחקים הייתה בעיקר סמלית וספורטאיה לא הגיעו להישגים וסיימו במקומות האחרונים. ספורטאי המשלחת התחרות בענפים: היאבקות, הרמת משקולות, סיף, ושחייה.
אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה חמישה ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפים. המשלחת הגיעה להישג בענף האתלטיקה שזכתה במדליית ארד בתחרות קפיצה במוט. בענפים סיף והרמת משקולות לא הגיעה המשלחת להישגים. המשלחת התחרתה לראשונה בענף ההתעמלות בהתעמלות מכשירים.
מדליות לפי משחקים
width="20px"|
צ'אנל (זמרת)
צ'אנל טררו (נולדה ב-28 ביולי 1991) היא זמרת, שחקנית ורקדנית ספרדית-קובנית. היא ייצגה את ספרד באירוויזיון 2022 עם השיר "SloMo" וזכתה במקום השלישי בגמר.
ביוגרפיה
צ'אנל נולדה ב-28 ביולי 1991 בהוואנה, בירת קובה. בגיל 3, היא עברה עם משפחתה לאולזה דה מונטסראט בקטלוניה שבספרד. בילדותה למדה שיעורי בלט קלאסי, שירה ומשחק. כדי לפתח את קריירת המשחק שלה, עברה למדריד, בירת המדינה. במהלך העשור השני של המאה ה-21 השתתפה צ'אנל במספר מחזות זמר דוגמת מאמה מיה! ומלך האריות. השתתפה כרקדנית בתוכנית "Tu cara me suena". בשנת 2010 רקדה צ'אנל בהופעתה של שאקירה בפרסי המוזיקה של MTV אירופה 2010.
La Leyenda
רקע
לפני יציאת מארז התקליטורים, אביה של הזמרת פנה למעריצים שלה וביקש מהם ליצור מסר מיוחד לסלינה ובין השולחים ייבחרו כמה אשר המסרים שלהם ייכללו במארז. התכנון היה שהמארז יכיל מספר חוברות בהם מסרים של משפחה וחברים לסלינה ותמונות של סלינה ובתוך החוברות האלה ייכללו גם המסרים מהמעריצים.
בסופו של דבר כחודש לפני יציאת האלבום, הוחלט לבטל את הוצאת החוברות בשל בעיות של זכויות יוצרים.
איזוסורביד דיניטרט
התרופה תוארה לראשונה ב-1939. היא נמצאת ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי וזמינה לשיווק כתרופה גנרית.
בדומה לתרופות אחרות ממשפחת הניטרטים, איזוסורביד דיניטרט הופכת בגוף לחנקן חמצני (NO), הנקשר לקולטנים באנזים גואנילאט ציקלאז ומשפעל אותו. כתוצאה מהשפעול, מייצר האנזים cGMP, שגורם להרחבת שריר חלק בדפנות כלי הדם ובכך לירידה בעומס על שריר הלב.
שימוש ארוך טווח באיזוסורביד דיניטרט עלול לגרום לסבילות לתרופה וכתוצאה מכך להפחתת יעילותה.
לייטון קלארקסון
לייטון אואן קלארקסון (באנגלית: Leighton Owen Clarkson; נולד ב-19 באוקטובר 2001 בבלקברן שבאנגליה) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת אברדין מליגת העל הסקוטית.
קריירת מועדונים
קלארקסון גדל במחלקת הנוער של ליברפול. ב-17 בדצמבר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 0–5 לאסטון וילה במסגרת גביע הפוטבול ליג.
ב-16 באוגוסט 2021 הושאל קלארקסון למשך עונה אחת לבלקברן רוברס מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ. הוא ערך שבע הופעות ליגה במדי המועדון, והשאלתו הסתיימה ב-2 בינואר 2022.
בתחילת חודש אוגוסט 2022 הושאל קלארקסון למשך עונה אחת לאברדין מליגת העל הסקוטית. ב-6 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–4 על סנט מירן במסגרת המחזור השני בליגה לעונת. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון. הוא ערך 34 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע חמישה שערים. ב-15 ביוני 2023 חתם על חוזה קבוע לארבע שנים במועדון.
היכל התהילה של הרוק אנד רול
היכל התהילה נוסד בשנת 1983 והכריז על נבחרים להיכל החל מ-1986. האמנים שנבחרו באותה שנה להיכל כללו את אלביס פרסלי, צ'אק ברי, ריי צ'ארלס, באדי הולי, פאטס דומינו, ג'יימס בראון, ג'רי לי לואיס, סם קוק, ג'ון האמונד, סם פיליפס, ריצ'רד הקטן, רוברט ג'ונסון ועוד. מדי שנה מועמדים אמנים נוספים להיכנס להיכל ומתוכם נבחרים כחמישה על סמך הצבעתם של מומחי רוק. בחירת אמן להיכל מחייבת פעילות של מעל ל-25 שנה מאז יציאת האלבום הראשון של האמן לאור. להיכל נבחרים גם מועמדים בקטגוריות נוספות מתחומים המלווים את תעשיית המוזיקה.
מבנה היכל התהילה תוכנן על ידי האדריכל איי אם פיי ונחנך ב-2 בספטמבר 1995.
500 השירים שעצבו את הרוק אנד רול
רשימת "500 השירים שעצבו את הרוק אנד רול" נערכה בידי אוצר המוזיאון של היכל התהילה ג'יימס הנקה שליקט את השירים ברשימה בעזרת צוות אוצרי היכל התהילה, מבקרי רוק ומומחים למוזיקה. בניגוד לרשימות ולמצעדים אחרים, הרשימה אינה מדרגת את 500 השירים שנכללו בה.
מארי קראימבררי
מרינה ואדימובנה ז'אדאן (ברוסית: Марина Вадимовна Жадан, באוקראינית: Марина Вадимівна Жадан; נולדה ב-21 באוגוסט 1992), הידועה בשם הבמה מארי קראימבררי (Мари Краймбрери), היא זמרת-יוצרת ורקדנית אוקראינית.
ביוגרפיה
קראימבררי נולדה ב-21 באוגוסט 1992, בעיר קריבי ריה. החלה להופיע בגיל 4 כסולנית של להקת ריקודים לילדים. אולם, פציעה בברך שספגה בגיל 15 גרמה למרינה לזנוח את תוכניותיה להפוך לרקדנית.
לאחר שעברה מקריבי ריה להתגורר בעיר מוסקבה שברוסיה היא הפכה למורה לריקודים. בשלב זה היא החלה לכתוב שירים.
יציאה מלכותית
יציאה מלכותית (באנגלית: A Royal Night Out) הוא סרט דרמה קומית בריטי משנת 2015. את הסרט ביים ג'וליאן גרולד וכתבו את התסריט טרוור דה סילווה וקווין הוד. שרה גאדון מככבת בדמות הנסיכה אליזבת' הצעירה, ובל פאולי מגלמת את דמותה של אחותה הנסיכה מרגרט. השתיים יוצאות מארמון בקינגהאם לבלות עם החוגגים את יום הניצחון באירופה.
תקציר העלילה
ביום הניצחון באירופה בשנת 1945, כשהוכרז על שלום ברחבי אירופה ולונדון חוגגת, הנסיכות אליזבת' ומרגרט מורשות להצטרף לחגיגות, בניגוד לרצונה של המלכה. המלך מתרשם מתחינתה של אליזבת' ומבקש ממנה לדווח לו על רגשות האנשים כלפיו כשהוא נושא את נאום החצות ברדיו.
את כל אחת מהבנות, שיוצאות בעילום שם, מלווה קצין הנדרש להחזיר אותן לארמון בקינגהאם עד אחת בלילה. עד מהרה הן מגלות שתוכנית הבילוי שהכינה אמן אינו ממלא את ציפיותיהן לבילוי ולפגוש אנשים פשוטים. מרגרט היא הראשונה שחומקת מהמלווה שלה, ואליזבת' יוצאת בעקבותיה.
הנסיכות נפרדות כשהן עולות לשני אוטובוסים שונים. מרגרט מתיידדת עם קצין ימי שמבקש לנצל מי שלדעתו היא בחורה רגילה. אליזבת פוגשת טייס שעזב את הבסיס שלו בלי רשות.
הקצין מוביל את מרגרט לעולם של מועדוני לילה, הימורים, משקאות מעורבים בסם, ובתי בושת. אליזבת והטייס שלה מנסים למצוא את מרגרט, ומעורבים בהרפתקאות משלהם, שנמשכים הרבה מעבר לשעה אחת בלילה ואל תוך הבוקר למחרת.
קשר לאירועים אמיתיים
שני הקצינים שליוו את הנסיכות והטייס שהן פוגשות הם דמויות פרי הדמיון. למעשה, הנסיכות יצאו עם קבוצה של 16 איש ב-10 בלילה כדי להתערבב בין החוגגים וחזרו לארמון בקינגהאם באחת אחר חצות.
יציאה לאקרנים
הסרט "יציאה מלכותית" יצא לאקרנים בממלכה המאוחדת ב-8 במאי 2015, ועל גבי DVD ב-7 בספטמבר 2015. בארצות הברית יצא הסרט לבתי הקולנוע ב-4 בדצמבר 2015, ועל גבי DVD ב-3 במאי 2016.
קבלה וביקורת
אתר ביקורת הסרטים Rotten Tomatoes מדרג את הסרט ב-71% בהסתמך על 51 סקירות. הציון הממוצע הוא 5.8/10. הדירוג באתר Metacritic הוא 59 מתוך 100, המבוסס על 16 מבקרים, ומציין שהביקורות הן מעורבות.
מרגרט וורתהיים
מרגרט וורתהיים (באנגלית: Margaret Wertheim; נולדה ב-20 באוגוסט 1958) היא סופרת מדעית, אוצרת ואמנית ילידת אוסטרליה שחיה בארצות הברית. היא מחברת ספרים על ההיסטוריה התרבותית של הפיזיקה וכתבה לא מעט מאמרים מדעיים, בין היתר עבור הניו יורק טיימס, לוס אנג'לס טיימס, הגרדיאן, ומגזין הקבינט. וורתהיים ואחותה התאומה, כריסטין וורתהיים, הן מייסדות המכון IFF (באנגלית: Institute for figuring), ארגון ללא מטרות רווח הממוקם בלוס אנג'לס ומקדם פרויקטים המשלבים אמנות, מדע ומתמטיקה. בין הפרויקטים של IFF ניתן למצוא את פרויקט שונית האלמוגים הסרוגה, שהוצג בביאנלה בוונציה לשנת 2019, גלריית הייוורד בלונדון, מוזיאון לאמנות ועיצוב בעיר ניו יורק ובמוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע, שהוא חלק ממוסד הסמיתסוניאן. על עבודתה במעורבות מדעית ציבורית, זכתה וורתהיים בפרס הזיכרון קלופסטג (באנגלית: Klopsteg Memorial Award) לשנת 2016 מטעם האיגוד האמריקאי למורים לפיזיקה. נוסף על כך, זכתה במדליית המדע באוסטרליה (2017).
חינוך ומחקר
השכלתה של וורתהיים כוללת שני תארים, תואר ראשון בפיזיקה קלאסית ויישומית מאוניברסיטת קווינסלנד ותואר ראשון במתמטיקה ומדעי המחשב מאוניברסיטת סידני. וורתהיים הייתה עמיתת מחקר במוזיאון הטבע האמריקני להיסטוריה של הטבע שנמצא בניו יורק והיא עמיתה במכון למדעי הרוח בלוס אנג'לס. כיום היא מועמדת לתואר שלישי וחוקרת באוניברסיטת דיקין. היא הייתה שותפת מחקר (2012–2013) באוניברסיטת דרום קליפורניה, וכן עמיתת סגן הקנצלר (2015) באוניברסיטת מלבורן.
ספרים
וורתהיים היא מחברת טרילוגיית הספרים הרואה את תפקיד הפיזיקה התאורטית בנוף התרבותי של החברה המערבית המודרנית. הכרך הראשון, "מכנסי פיתגורס", הוא היסטוריה של הקשר בין פיזיקה, דת ויחסי מגדר. בסקירת הספר ב"אינדיפנדנט" כותבת ג'ני טרנר כי ההקדמה קובעת את טענת הספר באלגנטיות ושכנוע; בספר ניתן למצוא תיאור כיצד הפיזיקה הונעה על ידי "פנטזיות של שליטה אוניברסלית".
הכרך השני, "השערים הפניניים מסייברספייס", מציג את ההיסטוריה של החשיבה המדעית על החלל מדנטה לאינטרנט. אנדרו לאונרד, שבחן את הספר לעיתון ה"הניו יורק טיימס", מכנה את התזה של וורתהיים, שמרחב הסייבר (ומאחוריו, הפיזיקה) פותח בפניו אפשרויות רוחניות, "שאפתניות ומרתקות, אם כי בידיים פחותות זה היה גובל ביחידות". לאונרד מוצא את דבריה של וורתהיים על התפתחות מושג המרחב של הפיזיקאים מרשים, אמנם בסופו של דבר מביע עמדה לפיה הוא מאבד אמונה בתזה שלה: "יש משהו אנושי ברשת גדולה של מערכות יחסים ש'לא ניתן לתפוס על ידי משוואה או טלסקופ' ".
הכרך השלישי, "פיזיקה בשוליים": טבעות עשן, עיגולים, ותיאוריות אלטרנטיביות של הכל, מתבונן בעולמם האידיוסינקרטי של "פיזיקאים מבחוץ" כמו ג'ים קרטר, אנשים עם הכשרה מדעית מועטה או ללא פיתוח המפתחים תיאוריות אלטרנטיביות על היקום. פרימן דייסון, שבחן את הספר בכתב העת New York Review of Books, מציין כי הוא מתאר מחקר של חובבנים, אשר "מציעים מערך אלטרנטיבי של חזיונות ... קונקרטי ולא מופשט, פיזי ולא מתמטי". הדמות הראשית היא ג'ים קרטר, אדם עם "אמונה בלתי ניתנת לערעור" בתיאוריה של היקום כולו הבנוי מ"היררכיות אינסופיות של עיגולים", חפצים מכניים עגולים המתרבים ומתפצלים כמו טבעות עשן. הרעיון הבסיסי לפיו ניתן היה להסביר אטומים כטבעות עשן תת-אטומיות הוצע כבר בשנות ה-70 של המאה הקודמת על ידי הפיזיקאי האנגלי הנודע וויליאם תומסון (לימים הברון קלווין) והמתמטיקאי הסקוטי פ.ג. טייט. התיאוריה של טייט ותומסון בנושא אטומי המערבולת נקראה על ידי ההיסטוריון הלגה קראגה "תיאוריה ויקטוריאנית על הכל" והיא נחשבת כיום כסוג מוקדם של תורת המיתרים.
עיתונות
כעיתונאית, כתבה וורתהיים בעיתונים שונים, כולל הניו יורק טיימס, לוס אנג'לס טיימס, הגרדיאן, הדיילי טלגרף ודי צייט. היא כתבה מאמרים מדעיים למספר מגזינים מכובדים כולל ביקורת הספרים האוסטרלית והגאוגרפיה האוסטרלית. עבודותיה נכללו "בכתב העת המדעי האמריקאי הטוב ביותר" לשנת 2003, בעריכת אוליבר סאקס; וב"כתב העת המדעי האוסטרלי הטוב ביותר" (2015, 2016, 2018 מאת Press News); וב"כתב העת הטוב ביותר למתמטיקה" 2018 (הוצאת אוניברסיטת פרינסטון).
טלוויזיה
וורתהיים כתבה תסריט עבור 10 סרטים תיעודיים בטלוויזיה, וכמו כן יצרה וביימה את הסדרה "קטליסט " עטורת השבחים, סדרת מדע וטכנולוגיה בת שישה פרקים המיועדת לבני נוער. בנוסף הפיקה כמה סרטים קצרים, כתבה וביימה את התוכנית האינטראקטיבית לבריאות הציבור של קנדה (What About AIDS (1988, תוך שימוש מוקדם בטכנולוגיית דיסק לייזר. וורתהיים מרצה בכל רחבי העולם לקידום מדע בהקשר של צדק חברתי.
המכון לקידום הפואטיקה והאסתטיקה של מדע ומתמטיקה
בשנת 2003 הקימו וורתהיים ואחותה התאומה כריסטין, חברת סגל במחלקה ללימודי ביקורת במכון לאמנויות בקליפורניה, את המכון לקידום הפואטיקה והאסתטיקה של מדע ומתמטיקה. המכון הוא ארגון הממוקם בלוס אנג'לס ומקדם את ההיבטים הפואטיים והאסתטיים של המדע והמתמטיקה. המכון מציע לאנשים את האפשרות לקיים אינטראקציה ישירה עם רעיונות מתמטיים ומדעיים באמצעות שיטות בנייה חומריות (כגון סריגה וקיפול נייר) ולא רק באמצעות משוואות ונוסחאות מופשטות. IFF הוא ארגון ללא מטרות רווח שבאמצעותו יצרו האחיות את פרויקט שונית האלמוגים שלהן, פרויקט אותו תכננו כתגובה אמנותית לשינוי האקלים וההמצאות של "שונית המחסום הגדולה" במולדתן האוסטרלית. הפרויקט החל בתחילה כתגובה לבעיית זיהום הפלסטיק באוקיינוסים. תוך כדי מעורבות בקרב קהלים ברחבי העולם עם הדאגות הסביבתיות הללו, שונית האלמוגים הסרוגה משמשת גם דרך ללמד גאומטריה שאינה אוקלידית. הצורות הסלסוליות של השונית הסרוגה הן ביטויים של משטחים היפרבוליים, אותן צורות המיוצרות על ידי אורגניזמים החיים בשונית. היכולת לסרוק צורות כאלו התגלתה בשנת 1997 על ידי דיאנה טיימישה, מתמטיקאית מאוניברסיטת קורנל.
במסגרת עבודתן בIFF, יצרו האחיות וורתהיים תערוכות בנושאים מדעיים ומתמטיים בגלריות אמנות ובמוזיאוני מדע ברחבי העולם, ביניהם הביאנלה של וונציה בשנת 2019, מוזיאון אנדי וורהול בפיטסבורג, מוזיאון סנטה מוניקה לאמנות, גלריית הייוורד בלונדון , המכללה האמנותית למרכז העיצוב בפסדינה בקליפורניה , המוזיאון לטכנולוגיה מתקופת היורה בלוס אנג'לס, גלריית המדע במכללת טריניטי בדבלין , קופר יואיט בניו יורק והמוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע בסמית'סוניאן בוושינגטון. תערוכות אלה ותוכניות פומביות אחרות בנושא עוסקות בהנגשת המושגים המתמטיים והמדעיים לקהל הרחב.
פרויקט שונית האלמוגים הסרוגה
פרויקט שונית האלמוגים הסרוגה של האחיות וורתהיים הוא אחד ממיזמי השיתוף הגדולים ביותר בתחום האמנות והמדע בעולם. על ידי יצירת מיצגים של אמנות מיצב המחקים שוניות של אלמוגים חיים, הסרוגים מחוט וסוגי פלסטיק, ותוך שימוש באלגוריתמים בהשראת הגאומטריה ההיפרבולית, הפרויקט משלב בתוכו אלמנטים מתחומי המתמטיקה, מדע, מלאכת יד, סביבתיות ואמנות קהילתית. הפרויקט מלמד על גאומטריה שאינה אוקלידית ומעודד לעסוק בנושא שינויי האקלים וסיכון של שוניות עקב התחממות כדור הארץ. מתחילת 2020, יותר מעשרת אלפים אנשים בניו יורק, לונדון, ריגה ואבו דאבי, תרמו באופן פעיל קטעים לתערוכות שונית האלמוגים ביותר מ-40 ערים ומדינות. יותר משני מיליון אנשים פקדו את התערוכות. בהקדמה לספר 'שונית האלמוגים הסרוגה', דונה הארווי מכנה את הפרויקט "תפירה מוחשית, פולימורפית, עוצמתית ומפחידה". וורתהיים הוזמנה לדבר על הפרויקט בשיחת טד בפברואר 2009. השיחה הועברה ב-22 שפות שונות וצברה כ-1.3 מיליון צפיות באתר Ted.
מאז תחילתה בשנת 2005, שונית האלמוגים הסרוגה התרחבה לכוכב של שוניות אינדיבידואליות הכוללות שונית מולבנת, שונית רעילה העשויה מקלטות וידאו ופלסטיק, גן כלניות מסועף ויער אלמוגים ענקי המורכב משישה פסלים- כאשר שלושה מהם עשויים מחוטים ושלושה מפלסטיק. עבודות הפלסטיק נוצרו בהשראת "אי האשפה הגדול", אי ענק של פסולת פלסטיק באוקיינוס השקט.
פרויקט "פתית השלג של מוסלי"
בהשראת עבודתה של וותרהיים עם ג'ני מוסלי, מהנדסת תוכנה ואמנית אוריגמי, יצרה מרגרט וורתהיים פרויקט באוניברסיטת דרום קליפורניה ליצירת דגם ענק של פרקטל, שנבנה מתוך 48,912 כרטיסי ביקור. פרופסורים, ספרנים, אמנים מקומיים, תלמידי בתי ספר ומאות סטודנטים של USC לקחו חלק בלמעלה מ־3,000 שעות עבודה להשלמת מטרה זו. פתית השלג של Mosely, שנחשף על ידי ד"ר מוסלי בשנת 2006, הוא קרוב משפחה של ספוג המנגר המפורסם, הצורה הפרקטלית התלת־ממדית הראשונה הידועה למתמטיקאים שתוארה לראשונה על ידי קרל מנגר בשנת 1926. ספוג פתית השלג Mosely ב- USC היה היישום הראשון של צורה פרקטלית חדשה זו, ומאז הועתק על ידי קבוצות אחרות ברחבי העולם, כולל במדגסקר. ספוג פתית השלג בצורתו הפרקטלית מוצג באוניברסיטת דרום קליפורניה, בספריית הזיכרון של "דוהני". הוא נבנה מכרטיסי ביקור שעוצבו במיוחד ונצבעו בלוח הצבעים הטרויאנים, בצבעי ארגמן וזהב, והשתמשו בכמה עיצובים גאומטריים שנלקחו מהגרסה של אוליבר ביירן ל"מרכיבים אוקלידיים".
מייקל אנג'לו באטיו
חייו
מייקל אנג'לו החל לנגן על גיטרה כבר מגיל 10. מהר מאוד גילה את כישרונו לנגן במהירות גבוהה. למרות היותו שמאלי הוא לימד את עצמו לנגן גם בעזרת יד ימין כך שבנוסף לנגינה על גיטרה בודדת הוא גם מסוגל לנגן על שתי גיטרות בו זמנית. מייקל אנג'לו פיתח טכניקה שבה הוא מנגן מעל הצוואר ומתחתיו, כך שהיד החוסמת את המיתרים היא פעם מעל לצוואר ופעם מתחתיו. מייקל אנג'לו היה גם הראשון שהמציא והצליח לנגן על גיטרה בעלת ארבעה צווארים. גיטרה זאת נגנבה ממייקל אנג'לו בהופעה של להקתו נייטרו. בשנת 2007 חברת הגיטרות Dean יצרה עבור מייקל אנג'לו גיטרה אחרת בעלת ארבעה צווארים.
בשנת 2003 דירג אותו המגזין "Guitar One" כנגן הגיטרה המהיר ביותר בעולם.
מייקל אנג'לו נוהג ללמד את מעריציו טכניקות שונות לנגינה על גיטרה. מלבד זאת, הוא נוהג לתת במה לאמנים צעירים.
משפחת ברקה
ברקה הייתה משפחת אצולה רבת השפעה בקרתגו. נודעה בעיקר בשל שניים מבניה: חמלקרת ברקה וחניבעל ברקה.
מקור השם
סרז' לנסל (Serge Lancel) מציין שני שורשים אפשריים לשם Barca: האחד, מהשורש השמי ב-ר-כ., ממנו נגזרה, למשל, המילה העברית "ברכה"; השני, והמסתבר מבין השניים, הוא ברק. מוסיף לנסל ומעריך כי הראשון, "המבורך" אינו כינוי אשר עולה בקנה אחד עם כישלונו של חמלקרת, ואילו השני מתאים לסגנון הלחימה שלו בסיציליה, כמו גם מקביל לשם המשפחה היווני Keraunos, שמשמעו "ברק" גם כן, ואכן נמצאו מפקדים בקרב צבאו של אלכסנדר עם שם זה. על-פי לנסל לא ניתן להכריע בשאלה האם השם Barca הוא כינוי שהודבק לחמלקרת הודות למעלותיו (cognomen ex virtute) או שם מוקדם יותר שהועבר אליו מאבותיו.
השם ברקה היה במקור כינוי אולם אומץ כהדרגה כשם משפחה. על כל פנים היסטוריונים מודרניים משתמשים בשם "ברקה" כדי להבדיל את חמלקרת וחניבעל מקרתגים שונים בעלי שם זהה.
תולדות
ראשון בני ברקה הידועים לנו בוודאות הוא חניבעל אביו של חמלקרת. לא ידוע לנו דבר עליו פרט לשמו. אולם בנו חמלקרת ברקה התפרסם במהלך המלחמה הפונית הראשונה כמצביא המבריק ביותר מבין שני הצבאות שלחמו במלחמה זו. אשתו, ששמה לא ידוע בימינו, ילדה לו שלוש בנות ושלושה בנים. לא ידוע מה היו שמותיהן של הבנות, אולם חמלקרת ידע להשיא אותן לאנשים הנכונים. הבכורה נישאה לבומילקר הסופט, מנישואים אלו נולד חנו שהפך ברבות הימים לאחד מקציניו הבולטים של חניבעל. השנייה נישאה לקצין בשם עזרובעל שהצטיין מאוד במלחמה, וירש את מקומו של חמלקרת לאחר מותו.
לאחר המלחמה התמרדו שכירי החרב שלחמו בצבא קרתגו מכיוון ששכרם לא שולם. המרד התגלגל למלחמה שכונתה "מלחמת שכירי החרב". במהלך המלחמה ערקו 2,000 פרשים נומידיים ממחנה המורדים אל מחנהו של חמלקרת. עליהם פיקד נארוואס, לאות תודה נתן לו חמלקרת את בתו השלישית. לאחר סיום המרד רומא שהכירה בחולשתה של קרתגו הכריזה עליה מלחמה באמתלה שהצי שקרתגו חימשה כדי לכבוש את סרדיניה מידי המתמרדים, מכוון למעשה נגד איטליה. קרתגו נכנעה שילמה פיצויים נוספים ומסרה את סרדיניה לרומאים. חמלקרת לקח אז את בנו חניבעל למקדשו של האל בעל, והשביע אותו לעולם לא להיות ידיד לרומאים.
מכיוון שהאוצר הקרתגי היה מרוקן, יצא חמלקרת בראש צבא להיספניה כדי לנצל את מכרות הכסף שבה. למסע לקח עמו את חתנו עזרובעל ואת בניו חניבעל, עזרובעל, ומאגו. בספרד ייסד חמלקרת עיר וקראה "ברקינו" על שמו. כיום שם העיר הוא ברצלונה. חמלקרת נהרג במהלך קרבות עם המקומיים, ועזרובעל תפס את הפיקוד. הוא המשיך להגדיל בהתמדה את אזור ההשפעה הקרתגי אולם עשה זאת בעיקר בדרכים פוליטיות, באמצעות חוזים והסכמים עם ראשי השבטים השונים.
חניבעל הצעיר נישא לנסיכה איברית בשם אימילקה, והיא ילדה לו בן. עזרובעל נרצח בינתיים בידי עבד קלטי שנטר לו טינה, וחניבעל בן ה-26 נבחר למפקד בידי החיילים. במיוחד משום שהזכיר את אביו הנערץ במראהו ובתכונותיו. חניבעל הטיל מצור על העיר סגונטום בעלת בריתה של הרפובליקה הרומית. הרומאים בתגובה הכריזו מלחמה על קרתגו. חניבעל היה מוכן יפה למלחמה, הוא השאיר 20,000 חיילים 3,000 פרשים ו-20 פילים אצל אחיו עזרובעל, בעוד שיצא עם 90,000 רגליים 12,000 פרשים וכמה עשרות פילים למסע לאיטליה. למסע הצטרפו גם אחיו מאגו ואחיינו חנו.
במהלך המלחמה שכונתה המלחמה הפונית השנייה. הנחיל חניבעל לרומאים סדרה של תבוסות ששיאן בקרב קאנאי. מאגו נשלח חזרה לאפריקה לאחר הקרב וביקש ממועצת קרתגו סיוע נוסף עבור אחיו באיטליה. אולם הכוחות היו דרושים למערכה בספרד שם לא הצליח עזרובעל לעצור את הרומאים. מאגו נשלח גם הוא לסייע לעזרובעל והשניים הביסו את הרומאים בקרב באיטיס. אולם בואו של סקיפיו אפריקנוס שינה את התמונה מאגו נהרג במהלך הקרבות. עזרובעל הצליח להבקיע ולחצות את האלפים כדי להגיע אל איטליה אולם נהרג בקרב מטאורוס, הדרך לאפריקה הייתה פתוחה בפני הרומאים.
עלי צברי
עלי צברי (בערבית: على صبرى; 30 באוגוסט 1920 – 3 באוגוסט 1991) היה מדינאי ואיש צבא מצרי ממוצא טורקי. כיהן בשלל תפקידים בכירים תחת שלטונו של גמאל עבד אל נאצר, בין היתר בתור ראש ממשלת מצרים וסגן נשיא מצרים. תומך בולט של העמקת הקשרים בין מצרים לברית המועצות. הודח מעמדת המפתח שלו במהלך טיהור פוליטי שביצע נשיא מצרים אנואר סאדאת במאי 1971.
צברי נולד למשפחה אמידה ממוצא טורקי-צ'רקסי. סבו היה אחד מתומכיו הכספיים העיקריים של אחמד עוראבי, יוזם מרד עוראבי, ודודו היה בין מייסדי מפלגת אל-ופד ומנהל הבנק הלאומי של מצרים. צברי היה אחד השותפים למהפכת הקצינים החופשיים בשנת 1952. הוא כיהן כראש המודיעין הצבאי, ראש הממשלה וסגן נשיא מצרים, נשא בדרגת מֻשיר (מקבילה לפילדמרשל) ונחשב לאיש אמונו ואחד המקורבים לנשיא נאצר. לאחר מפלת מצרים במלחמת ששת הימים, צברי היה בין התומכים העיקריים בהעמקת קשריה של מצרים עם ברית המועצות, במיוחד על רקע מלחמת ההתשה. צברי היה אידאולוג סוציאליסט, מה שהשפיע על אהדתו לברית המועצות. בין השנים 1965 ל-1968 כיהן כמזכיר הכללי של איחוד הסוציאליסטים הערבים, מפלגת השלטון והמפלגה החוקית היחידה במצרים.
לאחר מותו של נאצר, צברי תמך במינויו של אנואר סאדאת כמעין מועמד פשרה, ונשאר בתפקיד סגן השניא לאחר מינויו של סאדאת ליורשו של נאצר. ההערכה הרווחת בקרב צברי ומכריו הייתה שסאדאת הוא אדם חלש ואפרורי, שלא יוכל לבסס את שלטונו בצורה עצמאית ויהיה נתון להשפעתו של צברי ובכירים נוספים בממשל. הערכת חסר וזלזול זה בסאדאת עלה לצברי ותומכיו במעמדם, ובמאי 1971 ביצע סאדאת את "מהפכת התיקונים", הוציא לפועל טיהור פוליטי ובראשו הדיח את עלי צברי מכל תפקידיו וגינה אותו "סוכן סובייטי".
מתרדת
מִתְרְדָת הוא דמות מקראית, אשר שימש כגזבר בממלכת פרס האחמנית תחת הנהגתו של כורש. עליו ציווה כורש לתת לששבצר נשיא יהודה בימים ההם את כל כלי בית המקדש הראשון שנבזזו על ידי צבאו של נבוכדראצר מירושלים.
גזבר הוא תואר בממלכת פרס, Ganzabara, שפירושו שר אוצר. לדעת בנימין מזר היה מתרדת ממונה על אוצרות מקדשי בבל ונראה שהיה אחראי אף על אוצרות השלל שנבזז והובא מן הארצות הכבושות בידי הממלכה.
מדרש שמו
מתרדת הוא שם תאופורי פרסי הכולל את הרכיב התיאופורי "מיתרה" שהוא שמו של אל פרסי. השם מתרדת נזכר גם בתעודות חיצוניות כמכתבי יב.
קדישזון
קדישזון הוא שם משפחה יהודי אשכנזי.
קסאם
קסאם היא רקטת קרקע-קרקע פשוטה העשויה מתכת ומלאה חומר נפץ. הדלק של המנוע הרקטי שלה מורכב מתערובת של סוכר ואשלגן חנקתי. התערובת בוערת בקצב מהיר ויוצרת גזים בכמות גדולה, וכך משגרת את הרקטה. הרקטה פותחה על ידי ארגון חמאס ומיוצרת ברצועת עזה. הרקטה קרויה על שמו של עז א-דין אל-קסאם בשל היותו סמל במלחמה נגד עלייתם של היהודים בארץ ישראל בשנים שקדמו לקום המדינה היהודית. הרקטה משמשת את ארגוני הטרור הפלסטינים הפועלים שם בעיקר לירי על יישובים ישראליים בעוטף עזה הסמוכים לגבול הרצועה וקודם לביצוע תוכנית ההתנתקות שימשה לירי על יישובי גוש קטיף. הרקטה עשויה צינור מתכת פשוט. רקטות הקסאם הראשונות היו עשויות מעמודים של תמרורים.
אף שמדובר ברקטה פרימיטיבית, בעלת טווח קצר ודיוק נמוך ביותר, המספר הרב של הפעמים שבהם שוגרו רקטות קסאם לעבר ריכוזי אוכלוסייה אזרחית בישראל הביא לקורבנות בנפש. כל ירי של רקטות קסאם הנופל בתוך אזור מאוכלס גורם לבהלה ולהלם קרב וכתוצאה מכך לקושי בתפקוד היום-יומי של התושבים. היישובים הסובלים ביותר מירי רקטות קסאם הם העיר שדרות, הקיבוצים והמושבים בעוטף עזה, ויישובי גוש קטיף עד לפינויו. רוב הקורבנות בנפש ורוב הנזקים לרכוש הם בשדרות.
סוניה דלונה
סוניה דלונה (באנגלית: Sonia Delaunay : 13 בנובמבר 1885 – 5 בדצמבר 1979) הייתה אמנית צרפתייה, שבילתה את רוב חיי העבודה שלה בפריז. היא עברה הכשרה רשמית ברוסיה ובגרמניה לפני שעברה לצרפת והרחיבה את העיסוק שלה לטקסטיל, אופנה ותפאורה. היא ייסדה את תנועת האמנות אורפיזם, הידועה בשימוש שלה בצבעים חזקים ובצורות גיאומטריות, יחד עם בעלה רובר דלונה ואחרים. היא הייתה האמנית הראשונה שהציגה בחייה תערוכה רטרוספקטיבית בלובר ב-1964, ובשנת 1975 הוכתרה לקצינה של לגיון הכבוד הצרפתי.
קסאם
מאפייני הרקטה
לרקטת הקסאם המקורית היו שלושה דגמים. בנוסף אליהם ייצרו וייבאו ארגוני הטרור הפלסטינים השונים רקטות אחרות. להלן טבלה המרכזת את דגמי הרקטות העיקריים הנורים אל עבר ישראל.
סוניה דלונה
עבודתה בעיצוב מודרני כללה את המושגים של הפשטה גיאומטרית, ושילוב של רהיטים, בדים, חיפויי קירות ובגדים בפרקטיקה האמנותית שלה.
קסאם
מאפייני הרקטה
בנוסף ל"קסאם" המקורי, פיתחו ארגוני הטרור רקטות שונות:
סוניה דלונה
ראשית חייה (1885–1904)
שרה אלייבנה שטרן נולדה ב-1 (13) בנובמבר 1885 באודסה, אז חלק מהאימפריה הרוסית, להורים יהודים. אביה היה מנהל עבודה במפעל. בגיל צעיר עברה לסנט פטרבורג, שם טיפל בה אחיה של אמה, אנרי טרק. אנרי, עורך דין מצליח ואמיד, ואשתו אנה רצו לאמץ אותה אך אמה לא איפשרה זאת. לבסוף בשנת 1890 היא אומצה על ידי משפחת טרק. היא קיבלה את השם סוניה טרק וקיבלה חינוך מיוחס. הם נסעו רבות באירופה, והכירו לסוניה מוזיאונים לאמנות וגלריות. כשהייתה בת 16, היא למדה בבית ספר תיכון בסנט פטרסבורג, שם מיומנותה ברישום צוינה על ידי המורה שלה. כשהייתה בת 18, לפי הצעת המורה שלה, היא נשלחה לבית ספר לאמנות בגרמניה שם למדה באקדמיה לאמנויות יפות בקרלסרוהה. היא למדה בגרמניה עד 1905 ולאחר מכן עברה לפריז.
פריז (1905–1910)
כשהגיעה לפריז היא נרשמה לאקדמיה דה לה פאלט במונפרנאס. לא מרוצה מאופן ההוראה, שלדעתה היה קשיח מדי, היא בילתה פחות זמן באקדמיה ויותר זמן בגלריות ברחבי פריז. עבודתה בתקופה זו הושפעה מאוד מהאמנות שבה צפתה, כולל האמנות הפוסט-אימפרסיוניסטית של ואן גוך, גוגן ואנרי רוסו ואחרים. בשנת 1908 היא נכנסה ל"נישואי נוחות" עם סוחר האמנות הגרמני ובעל הגלריה וילהלם אודה, מה שאפשר לה גישה לנדוניה שלה ולכסות את אודה בנטיתו ההומוסקסואליות. סוניה דלונה זכתה לכניסה לעולם האמנות באמצעות תערוכות בגלריה של אודה ונהנתה מהקשרים שלו.
הרוזנת דה רוז, אמו של רובר דלונה, הייתה מבקרת קבועה בגלריה של אודה, לפעמים מלווה בבנה. סוניה טרק פגשה את רובר דלונה בתחילת 1909. הם הפכו למאהבים באפריל אותה שנה והוחלט שהיא ואודה צריכים להתגרש. הגירושין הסתיימו באוגוסט 1910. סוניה הייתה בהריון והיא ורובר נישאו ב-15 בנובמבר 1910. בנם צ'ארלס נולד ב-18 בינואר 1911. הם נתמכו בקצבה שנשלחה מדודתה של סוניה בסנט פטרבורג.
קסאם
היסטוריה
ארגוני הטרור הפלסטינים ברצועת עזה החלו להשתמש בירי תלול מסלול כנגד מטרות ישראליות ב-30 בינואר 2001, בחודשים הראשונים נעשה שימוש בפצצות מרגמה, בעיקר לעברם של נצרים ושל יישובי גוש קטיף. ירי קסאם מרצועת עזה החל מאוחר יותר באותה שנה, הירי המתועד הראשון של רקטת קסאם לעבר מטרות בישראל התרחש ב-16 באפריל 2001, לעבר שדרות, במקרים רבים סווג הירי בתחילה כירי של פצצות מרגמה ולכן לא ניתן לקבוע בוודאות מתי הוחל בשיגור רקטות קסאם.
סוניה דלונה
פריז (1905–1910)
סוניה אמרה על רובר: "ברובר דלונה מצאתי משורר. משורר שכתב לא במילים אלא בצבעים".
קסאם
היסטוריה
לאחר נסיגת צה"ל מרצועת עזה ומציר פילדלפי בפרט, החלו ארגוני הטרור הפלסטיניים ובראשם חמאס להבריח רקטות גראד ורקטות גראד משופרות תקניות, היכולות להגיע לטווחים של כ-40 ק"מ. בעקבות ההצטיידות המסיבית ברקטות התקניות, שהתגלו כעדיפות עשרות מונים על פני רקטות הקסאם המאולתרות, קטן באופן ניכר ייצור וירי רקטות הקסאם, אך גדל באופן ניכר ירי רקטות הגראד, שהתרחב גם אל עבר אשקלון, באר שבע ואשדוד. בעשור השני של המאה ה-21 הצטיידו ארגוני הטרור ברקטות קרקע-קרקע ארוכות טווח, המסוגלות להגיע גם לתל אביב וירושלים. חלק מן הרקטות הן מייצור עצמי וחלק הוברחו לרצועה על ידי איראן (כגון רקטות הפג'ר וה-M-302). בשל ההצטיידות ברקטות עדיפות אלו, פחת השימוש ברקטות הקסאם המקוריות. עם זאת, עדיין נהוג לכנות רקטות קצרות-טווח המשוגרות מעזה בשם "קסאמים".
אחת מסיסמאות המחאה נגד תוכנית ההתנתקות הייתה: "היכונו לביאת הקסאם".
סוניה דלונה
אורפיזם (1911–1913)
"בערך 1911 עלה לי הרעיון להכין לבן שלי, שזה עתה נולד, שמיכה המורכבת מפיסות בד כמו אלה שראיתי בבתים של איכרים אוקראינים. כשזה נגמר, סידור פיסות החומר נראה לי כמעורר תפיסות קוביסטיות ואז ניסינו ליישם את אותו תהליך על אובייקטים וציורים אחרים".
מבקרי אמנות מכירים באירוע זה כנקודה שבה היא התרחקה מפרספקטיבה ונטורליזם באמנותה. בערך באותו זמן, יצירות קוביסטיות הוצגו בפריז ורובר חקר את תיאוריות הצבע של מישל שוורל; הם קראו לניסויים שלהם עם צבע באמנות ובעיצוב סימולטניזם. עיצוב סימולטני מתרחש כאשר עיצוב אחד, ממוקם ליד אחר ומשפיע על שניהם. הדבר דומה לתאוריית הצבעים (פוינטליזם) שבה נקודות צבע ראשוניות הממוקמות זו ליד זו "מתערבבות" על ידי העין ומשפיעות זו על זו. הציור הראשון בקנה מידה גדול של סוניה בסגנון זה היה (1912), ציור הידוע בשימוש בצבע והן בתנועה.
ידידם של בני הזוג דלונה, המשורר ומבקר האמנות גיום אפולינר, טבע את המונח אורפיזם כדי לתאר את גרסת הקוביזם של בני הזוג דלונה בשנת 1913.
ספרד ופורטוגל (1914–1920)
בני הזוג דלונה נסעו לספרד ב-1914, כשהם שהו אצל חברים במדריד. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914 סוניה ורובר היו עם בנם במדריד. הם החליטו לא לחזור לצרפת. באוגוסט 1915 הם עברו לפורטוגל שם חלקו בית עם סמואל הלפרט ואדוארדו ויאנה. הם שוחחו על שותפות אמנותית עם ויאנה ועם חבריהם אמדאו דה סוזה-קרדוסו, שבני הזוג דלונה כבר פגשו בפריז, ועם חוסה דה אלמדה נגרירוס.
המהפכה הרוסית סיימה את התמיכה הכספית שקיבלה סוניה ממשפחתה ברוסיה, והיה צורך במקור הכנסה אחר. בשנת 1917 פגשו בני הזוג דלונה את סרגיי דיאגילב במדריד. סוניה עיצבה תלבושות להפקה שלו את "קלאופטרה" (עיצוב הבמה היה של רובר דלונה) ולהופעה של "אאידה" בברצלונה. במדריד הקימה את "קאסה סוניה", ומכרה את עיצוביה לעיצוב פנים ואופנה, גם בסניף בבילבאו.
סוניה דלונה נסעה לפריז פעמיים ב-1920 בחיפוש אחר הזדמנויות בעסקי האופנה, גלריה דר שטורם בברלין הציגה יצירות של סוניה ורובר מהתקופה הפורטוגזית שלהם באותה שנה.
חזרה לפריז (1921–1944)
סוניה, רובר ובנם צ'ארלס חזרו לפריז לצמיתות ב-1921.סוניה דלונה יצרה בגדים ללקוחות פרטיים ולחברים, ובשנת 1923 יצרה חמישים עיצובי בדים באמצעות צורות גאומטריות וצבעים עזים, בהזמנת יצרן מליון. זמן קצר לאחר מכן, היא הקימה עסק משלה.
סוניה דלונה נתנה הרצאה בסורבון על השפעת הציור על אופנה.
סוניה עיצבה תלבושות לשני סרטים ועיצבה כמה רהיטים לסט הצילומים של הסרט Parce que je t'aime משנת 1929. במהלך תקופה זו, היא גם עיצבה עבור רוברט פרייר טקסטיל הוט קוטור, תוך השתתפות פעילה בסלון האמנותי שלו. השפל הגדול גרם לירידה בעסקים. לאחר שסגרה את העסק שלה, סוניה דלונה חזרה לצייר, אבל היא עדיין עיצבה עבור ז'אק היים, מץ ושות', ולקוחות פרטיים.
עד סוף 1934 עבדה סוניה על עיצובים לתערוכה הבינלאומית של אמנויות וטכניקות ב-1937, שעבורה היא ורובר עבדו יחד על קישוט שני ביתנים.
רוברט דלונה נפטר מסרטן באוקטובר 1941.
חיים מאוחרים (1945–1979)
לאחר מלחמת העולם השנייה, סוניה הייתה חברת מועצת המנהלים של Salon des Realités Nouvelles במשך מספר שנים.[39] סוניה ובנה צ'ארלס ב-1964 תרמו 114 יצירות של סוניה ורוברט למוזיאון הלאומי לאמנות מודרנית.
בשנת 1975 סוניה נבחרה לקצינה של לגיון הכבוד הצרפתי. משנת 1976 היא פיתחה מגוון טקסטיל, כלי שולחן ותכשיטים עם חברת Artcurial הצרפתית, בהשראת עבודתה משנות ה-20
האוטוביוגרפיה שלה, Nous irons jusqu'au soleil פורסמה ב-1978
סוניה דלונה נפטרה ב-5 בדצמבר 1979, בפריז, בגיל 94. היא נקברה בגמבה, ליד קברו של רובר דלונה.
בנה, צ'ארלס דלונה, הפך למומחה במוזיקת ג'אז במהלך שנות ה-30. הוא היה מבקר ג'אז, מארגן קונצרטים ג'אז ומייסד מועדון ג'אז בצרפת והעורך הראשון של מגזין ג'אז הוט, הפרסום הרשמי של המועדון.
קסאם
רשימת אירועי ירי רקטות בולטים
בשנת 2008 אירע מקרה חריג, שבו חברי חוליה יהודים מיצהר שיגרו רקטת קסאם לעבר כפר ערבי. איש לא נפגע.
ב-26 ביוני 2023 ארגון טרור בשם גדודי אל-עיאש ניסה לשגר רקטת "קסאם 1" מג'נין לעבר מושב במועצה אזורית גלבוע.
קורנליה בלאו
קורנליה ג'רהרדינה בלאו (Cornelia Gerhardina Blaauw; 7 בנובמבר 1903 – 3 בינואר 1996) הוכרה כחסידת אומות עולם לאחר שהצילה יהודים בהולנד בתקופת מלחמת העולם השנייה.
קורות חיים
קורנליה בלאו, הידועה גם בשם קורנליה (Corrie) נולדה בשנת 1903 בהולנד. בתקופת מלחמת העולם השנייה, התגוררה יחד עם חברתה, יעקובה ואן טריכט (Jacoba Van Tricht) בהארלם שבצפון הולנד וניהלה מעון תינוקות.
הפעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
בתקופת הכיבוש הנאצי בהולנד, נוצר קשר בין יעקובה וקורנליה לבין אישה בשם עליזה היימן (שמה בתקופת המלמה היה Els Ortt) פעילה במחתרת ההולנדית. בינואר 1943, ביקשה היימן מקורנליה ויעקובה להחביא אחות יהודייה צעירה. השתיים הסכימו ובמהרה הצטרף לביתן גם רונלד, אחיינה בן ה-7 של הצעירה.
במאי 1943 נודע להיימן כי משפחה יהודית בשם פיסיאגר (Visiager) שהתגוררה באמסטרדם ולהם תינוק בן 6 שבועות בשם ניקו, עומדת להשלח על ידי הגרמנים למחנה ריכוז. קורנליה ויעקובה מיהרו לאמסטרדם על מנת לקחת עמן את התינוק ולאחר שהגיעו לבית המשפחה, אמרו להן זוג ההורים: "אנחנו צעירים וחזקים, אנחנו נשרוד, אבל הילד חייב להיות מוחבא". הילד נלקח על ידן להארלם, שם הסתירו, ככל הנראה, ילדים יהודיים נוספים. תקופה קצרה לאחר מכן, נשלחו הוריו למחנה ההשמדה סוביבור, בו מצאו את מותם.
באוגוסט 1943, נסעו קורנליה ויעקובה לחופשה. את ניקו קורנליה מסרה למשמורת במוסד לתינוקות בהארלם, שאת מנהלו הכירה היטב. על מנת להסתיר את התינוק מפני הגרמנים, ביקשה קורנליה לא לרשום את שמו של ניקו ברשימת התינוקות של המוסד. המשטרה הגרמנית הגיעה למעון התינוקות על מנת לחפש תינוקות יהודים ותפסה את ניקו, אשר לא היה רשום ברשימות הנהלת המוסד. קורנליה ויעקובה קבלו הודעה על האירועים וחזרו מיד להארלם. קורנליה התייצבה בתחנת המשטרה וטענה כי היא אמו של התינוק, ושאביו הוא שוטר גרמני שנשלח לחזית המזרחית. היא הוסיפה ששותפתה יעקובה היא אחות, שסייעה לה ללדת את התינוק בביתן ולכן אין תיעוד של הילד. המשטרה הגרמנית האמינה לסיפורה של קורנליה ורשמו את הילד בתור בנה.
לאחר המלחמה
לאחר סיום המלחמה, קורנליה אימצה רשמית את ניקו לבנה. אמו של רונלד, הילד בן ה-7 שהוחבא גם הוא בביתן, שרדה את אושוויץ וחזרה לקחת אותו. כך גם היה גורלה של ורה, תינוקת נוספת שהוסתרה על ידי קורנליה ויעקובה. לאחר המלחמה הילדים שמרו על קשר עם קורנליה ויעקובה.
הכרה והנצחה
ב-31 במאי 1966, הוכרזה קורנליה בלאו כחסידת אומות עולם על ידי יד ושם ונשתל לכבודה עץ בשדרת חסידי אומות העולם בירושלים.
מלזיה במשחקים האולימפיים לנוער
אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג הייתה המשלחת הגדולה ביותר שמלזיה שלחה עד כה ומנתה עשרים ספורטאים שהתחרו ב-11 ענפי ספורט. המשלחת זכתה בשתי מדליות. בדומה לאולימפיאדת הנוער סינגפור, המשלחת הגיעה להישגים נאים בענף הקפיצה למים עם זכייה במדליית כסף בקפיצה מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר נערות ומדליית ארד בקפיצה ממקפצה גמישה מ-3 מטר נערות. ספורטאי המשלחת העפילו בענף האתלטיקה לגמר קפיצה משולשת נערות ודורגו במקום החמישי. המשלחת קצרה הישגים גם בענפים בדמינטון עם העפלה לרבע גמר בטורניר היחידים לנערים, בשיט בה דורגו במקום השישי בטורניר הנערות ובמקום השמיני בטורניר הנערים לשיוט במפרשית מסוג ביט. בענף ההתעמלות המשלחת דורגה במקום ה-18 בקרב רב נערים בהתעמלות מכשירים, אך העפילה לגמרים בתרגילים מקבילים בה דרוגה במקום השביעי וסוס סמוכות בה דורגה במקום השמיני. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים בענפים גולף, טאקוונדו, קליעה, קשתות, רכיבה ושחייה אך לרב סיימו במקומות האחרונים.
משחקי החורף
מלזיה השתתפה לראשונה במשחקי החורף האולימפיים לנוער באולימפיאדת הנוער לילהאמר ושלחה משלחת המונה ספורטאי יחיד שהתחרה בענף החלקה אמנותית. הספורטאית דורגה במקום האחת עשרה.
מדליות לפי משחקים
width="20px"|
הדור השני - דברים שלא סיפרתי לאבא
הדור השני - דברים שלא סיפרתי לאבא הוא רומן גרפי אוטוביוגרפי מאת מישל קישקה, שיצא לאור בצרפתית בשנת 2012, ותורגם לשפות אחדות. הנוסח העברי נוצר אף הוא בידי קישקה.
הספר מספר על חייו של קישקה בבית הוריו בבלגיה ובמשפחה שהקים בישראל, המתנהלים בצל זיכרונותיו של אביו ממחנות ההשמדה. אביו, אנרי קישקה, יליד בריסל, גורש בגיל 16 עם משפחתו לאושוויץ ומשם עבר בצעדת מוות למחנה בוכנוואלד, שממנו שוחרר עם כיבושו בידי צבא ארצות הברית. אמו, לוסי, הצליחה להימלט עם משפחתה לשווייץ.
הספר יצא לאור גם בטורקיה (גוזלם), איטליה (ריצולי), גרמניה (אגמונט) ומקסיקו (בייגל).
תוכן הספר
הספר כולל כמאה עמודים מצוירים ביד בשחור לבן, ובו חמישה פרקים:
על יצירת הספר
באחרית דבר לספרו מספר מישל קישקה: "את הספר הזה נשאתי בקרבי יותר מעשר שנים. כתבתי אותו בראשי תוך כדי שיטוטים ברחובות ירושלים ופריז. עמודים שהצטיירו בחלומותי היו נמחקים עם בוקר. הייתי ממציא לי תירוצים כדי לא להתיישב לכתוב."
בריאיון לשלומי צ'רקה הרחיב קישקה על תהליך יצירתו של הספר:
סרט אנימציה
בשנת 2015 החלה הפקתו של סרט אנימציה המבוסס על הספר.
בלה באן
בלה באן (במקור בלאו, בהונגרית: Bán Béla; בודפשט, 14 במאי 1909 – ירושלים, 6 בפברואר 1972) היה צייר יהודי-הונגרי, שעלה לישראל בשנות ה-60 של המאה ה-20. זכה פרס מונקצ'י פעמיים, היה מרצה באקדמיה לאומנות בבודפשט. בציורו הוא עבר מגרסה אקספרסיבית של ריאליזם לסוריאליזם, אך בינתיים זכה לטעום מהריאליזם הסוציאליסטי, מהקוביזם ועוד. את עבודותיו ניתן למצוא בגלריה הלאומית של הונגריה שבבודפשט, בגלריה של בודפשט, במוזיאון יאנוס פנוניוס בעיר פץ', במוזיאון העיר סומבטהיי ובמוזיאון העירוני בסקשפהרוואר.
ביוגרפיה
בלה בלאו נולד במשפחה יהודית של פקידים, אם כי במשפחתו המורחבת היו אמנים רבים*. הוריו היו גזה בלאו ורוזה צ'ילאג. הוא נרשם בתעודת הלידה בתור בלה בלאו, בשנת 1934 הוא חתם על עבודות העיצוב הגרפי שלו בשם משפחה זה. בשנים 1925–1928 היה סטודנט של בית הספר לאמנות שימושית, התכונן לקריירה של גרפיקאי פרסומות, המאסטר שלו בבית הספר היה פרנץ הלבינג, ואחר כך כסטודנט של האוניברסיטה ההונגרית לאמנויות יפות (1928–1930), המאסטר והמורה שלו היו דיולה רודנאי. לאחר הלימודים באוניברסיטה הוא היה חבר מייסד של האגודה החדשה לאמנים (KÚT (1934 ולאחר מכן של בית הספר האירופי.
סולביי קריי
סולביי קריי (בנורווגית: Solveig Krey; נולדה ב-20 במרץ 1963) היא קומודור בצי המלכותי הנורווגי אשר מילאה תפקידים בכירים, והייתה האשה הראשונה בהיסטוריה שפיקדה על צוללת צבאית.
בלה באן
ביוגרפיה
בשנת 1935 נשא לאישה את ליוויה, בתם של ארפאד אדוריאן (אדלר)(1883–1943) ושל מריה שלזינגר.
סולביי קריי
ביוגרפיה
קריי נולדה ב-20 במרץ 1963 ולמדה באקדמיה הימית המלכותית של נורווגיה. ב-11 בספטמבר 1995 קיבלה את הפיקוד על הצוללת "קובן" (Kobben) והפכה בכך לאשה הראשונה בהיסטוריה שפיקדה על צוללת. בהמשך הועברה לפקד על הצוללת "אורד" (Uredd). היא שרתה בחיל המשלוח הנורווגי באפגניסטן, כנציגת הצי הנורווגי בבסיס הצי הצרפתי בטולון, ובהמשך כמפקדת כוח הצוללות של הצי המלכותי הנורווגי.
בלה באן
ביוגרפיה
בשנת 1953 קיבל בפעם השנייה את פרס מונקצ'י. הוא היגר בשנת 1956 לצרפת בתקופת המרד ההונגרי. שם ערך בעבר את תערוכתיו. אחר כך היה חמש שנים בארגנטינה. הוא עלה לישראל בשנת 1963, והביא איתו את מרבית היצירות שלקח עימו כשעזב את הונגריה. הוא לימד תקופה ב"בית הספר הגבוה לציור" בתל אביב.
סולביי קריי
ביוגרפיה
כיום היא משמשת כראש מטה המבצעים של הצבא. בספטמבר 2020 הגישה מועמדות לתפקיד מפקדת הצי המלכותי.
בלה באן
ביוגרפיה
בשנת 1988, מרבית מורשתו נתרמה על ידי משפחתו להונגריה. לאחר מכן ארגן מוזיאון יאנוס פאנוניוס בפץ' תערוכת זיכרון בליווי הקטלוג של גלריית בודפשט וגלריית סומבטהיי.
* קטגוריה:משפחת רונאי ו-Philip de Laszlo de Lombos בן משפחה בקשר נישואין (לא קיים ערך בעברית).
SloMo
SloMo (בעברית: הילוך איטי) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הספרדייה צ'אנל. הוא זכה בקדם הספרדי לאירוויזיון 2022, והגיע בגמר האירוויזיון במקום השלישי.
לפני האירוויזיון
ב-10 בדצמבר 2021 חשפה רשות השידור הספרדית את רשימת האמנים שישתתפו במהדורה הראשונה של הבנידורם פסט, הקדם הספרדי לאירוויזיון 2022. ב-21 בדצמבר פורסמו שיריהם לתחרות, ביניהם "SloMo". ב-24 בדצמבר השירים יצאו לאור לשירותי הסטרימינג באופן רשמי.ב-26 בינואר 2022 ביצעה צ'אנל את השיר בחצי הגמר הראשון של הקדם. היא הגיעה למקום הראשון עם 110 נקודות, והעפילה לשלב הגמר. היא שובצה רביעית בסדר ההופעות שלו, לפני ריגוברטה בנדיני ואחרי וארי בראבה. עם תום ספירת הקולות ניצחה צ'אנל בקדם בהפרש של חמש נקודות מהמקום השני.
באירוויזיון
המהדורה ה-66 של האירוויזיון התקיימה בטורינו, איטליה והורכבה משני חצאי גמר ב-10 במאי וב-12 במאי 2022, ומגמר ב-14 במאי 2022. על פי כללי האירוויזיון, כל מדינה משתתפת, למעט המדינה המארחת וחמש המדינות הגדולות (גרמניה, צרפת, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת), נדרשת להיות אחת מעשר המדינות שיעפילו מאחד משני חצאי הגמר לגמר. כיוון שספרד חברה בחמש המדינות הגדולות, היא העפילה לגמר אוטומטית. ב-13 במאי פורסם סדר ההופעות של הגמר, שנקבע פעם נוספת על ידי מפיקי התחרות, כך ששירים דומים לא ישובצו בסמוך זה לזה. ספרד הופיעה עשירית, לפני הולנד ואחרי איטליה. ב-14 במאי ביצעה צ'אנל את "SloMo" בגמר התחרות. היא הגיעה למקום השלישי עם 459 נקודות (231 מהשופטים ו-228 מהקהל).
אברהם לבנת
אברהם ("בּוֹנְדִי") לִבְנָת (1924, צ'כוסלובקיה – 13 ביוני 2017) היה איש עסקים ישראלי, מייסדה של קבוצת "תעבורה" ומנהלהּ.
ביוגרפיה
בשנת 1939, לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, נכנסו ההונגרים לנודסלש. בשנות המלחמה הראשונות היהודים לא סבלו בהונגריה כמו בארצות הכיבוש הנאצי. המצב השתנה באביב 1944, עם השתלטות הגרמנים על הונגריה. אם המשפחה נפטרה והאב וארבעה מילדיו הובלו תחילה לגטו בעיירה ומשם גורשו למחנה אושוויץ. האחות הקטנה הופרדה ונרצחה ביום הראשון ואף האב לא שרד. בונדי, שהיה חרט מתכת במקצועו, גויס למחנה שרות העבודה (עבודת כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) ההונגרים סייעו לגרמנים במפעל ביטחוני על האי בדנובה צ'פל. המפעל שזוהה על ידי בעלות הברית, הופצץ יומם וליל. בונדי התמחה בנטרול ובסילוק פצצות הנפל.
העלייה במבצע טיול
הם עברו את הגבול ונתקעו תחת מטר פגזים. חברו הטוב נהרג שם. בונדי קבר אותו פיזיתבבית עלמין יהודי של עיירה סמוכה והמשיך הלאה לכיוון ארץ ישראל. כך שבעזרת המסמכים המזויפים והכסף שקיבל מאנשי מחתרת התנועות הציוניות בהונגריה (המוסד לעלייה ב' לא פעל כמעט בתקופת מלחמת העולם השנייה ובוודאי לא פעל אז בהונגריה ובונדי לא יכול היה להיעזר בהם בבריחתו מהונגריה ). בונדי עבר בחשאי לרומניה ובדצמבר 1944 הפליג לארץ ישראל באניית המעפילים "טאורוס" שהופעל אכן על ידי המוסד לעליה ב'.
בארץ ישראל
עבד תחילה באבן יהודה ולאחר מכן במוסך בנתניה. שם הכיר את עובד בן עמי, ראש מועצת נתניה, והיה לנהגו. במקביל עבר קורס מפקדים באצ"ל והשתתף ברבות מפעולות המחתרת, בהן הפריצה לכלא עכו, החרמת כמויות גדולות של נשק ואמצעי לחימה ממחנה 80 שליד פרדס חנה ומרכבת בריטית ליד בנימינה. לקח חלק פעיל ב"קרב על יפו" של האצ"ל ובקרב על רמלה ולבסוף גם בפרשת "אלטלנה". קלט בארץ את אחיו הצעיר יצחק ואת שתי אחיותיו, עליזה והדי, ששרדו את התופת באושוויץ.
במלחמת העצמאות נמנה עם הנהגים שהביאו אספקה לירושלים הנצורה דרך שער הגיא ואחר כך בדרך בורמה. עם שחרורו מצה"ל רכש משאית משומשת, ולאחר מכן משאיות נוספות וציוד מכני כבד שבאמצעותם הפך לקבלן עבודות עפר. בין השאר השתתף בסלילת כביש תל אביב–נתניה, כביש קסטינה-פלוג'ה, כביש כורנוב–סדום וכן עבד בבריכות האידוי במפעלי ים המלח, במפעלי הפוספטים, במכרות הנחושת בתמנע ובפריצת דרכים בנגב ובערבה.
בשנת 1955 ייסד, יחד עם צבי קדצקי, את חברת תעבורה בע"מ, שהלכה והתרחבה משנה לשנה. אחיו יצחק הצטרף אליו כשותף בשנת 1957 ופרש מהחברה לאחר כ-40 שנה.
בתחילת שנות ה-60 נכנסה החברה לתחום הובלת המלט בתפזורת ומאוחר יותר גם לתחום הובלת מכוניות חדשות על גבי מוביליות (עד אז נהוג היה להסיע את המכוניות המיובאות בנהיגה מהנמל). תחום נוסף בה עסקה "תעבורה" היה הובלת מטענים חריגים בגודלם – עבור חברת החשמל וחברות נוספות. "תעבורה" גם הובילה טנקים של צה"ל עוד מהתקופה שלפני מלחמת ששת הימים ובעיקר לאחריה, לרבות טנקים ורק"ם שלל. במהלך השנים הרחיבה החברה את פעילותה לתחומים נוספים בתעשייה, מסחר, חקלאות ובנדל"ן והפכה לאחת מחברות האחזקה הגדולות בארץ.
בשנת 1996 פורקה השותפות בין אברהם לבנת לבין אחיו יצחק וקדצקי. באותה שנה נכנסה תעבורה לתחום המטענים האוויריים, כאשר רכשה שותפות בחברת המטענים האוויריים ממן - מסופי מטען וניטול. החברה גם נכנסה כשותפה עם אגד בחברת היסעים המונה כ־200 אוטובוסים "אגד תעבורה". בשנת 2002 נכנסה לשותפות עם חברת איי די בי של נוחי דנקנר. בשנת 2008 קיבל לבנת פרס על מפעל חיים מטעם התאחדות התעשיינים.
בשנת 2004 הוגשה כנגד נתבעים אחדים, ובהם חברת כרמן שבבעלות לבנת, תביעה על חלקה בפרשת פשיטת הרגל של חברת קווי אשראי לישראל. על פי כתב התביעה, ביצע לבנת מעשים פסולים כדי להשתלט על הנכס המרכזי של קווי אשראי באותם ימים - תאגידי הנפט - ולגרום לפירוק החברה. בשנת 2011 הוגשה לבית המשפט תביעה נוספת הנסמכת על טענותיו של יובל רן, בעל השליטה לשעבר בקווי אשראי שהחליט לשתף פעולה עם מפרקי החברה. לפי גרסתו של רן, קווי אשראי ויתרה על החזקותיה בחברת ישראמקו שהייתה בבעלותה, תמורת תשלום שוחד של 6 מיליון דולר למנהלי החברה מלבנת ומשותפו קובי מימון. בנוסף טען רן כי לבנת ידע כי העסקה תוביל לקריסתו של תאגיד קווי אשראי וכי הדברים נעשו בכוונת תחילה. התביעה הסתיימה בפשרה לפיה הנתבעים ישלמו לקופת הפירוק 65 מיליון ש"ח.
בשנת 2008, שנת ה-60 למדינה, קיבל בונדי פרס על מפעל חיים מטעם התאחדות התעשיינים, על "תרומתו הייחודית והרב-גונית למדינת ישראל ולתעשייתה במהלך יותר משישה עשורים, שספירתם מתחילה עוד בימי המאבק להקמתה". באותה שנה קיבל גם אות הערכה על פעילותו רבת השנים לפיתוח הנגב.
חיים נסים
חיים נסים (נולד ב-10 במרץ 1963) הוא קצין בדרגת תת-ניצב במשטרת ישראל המכהן כמפקד היחידה הארצית לחקירת פשיעה חמורה ובינלאומית (יאחב"ל). בנוסף על תפקידו כמפקד יאחב״ל, משמש כסגן מפקד להב.
ביוגרפיה
נסים התגייס ב-1981 לצה"ל ושירת בגדוד 601 של חיל ההנדסה הקרבית. בשנת 1984 התגייס למשטרת ישראל והחל את שירותו במחוז ירושלים כבלש וכרכז מודיעין. בשנת 1991 יצא לקורס קצינים, בסיומו ביצע מגוון תפקידי פיקוד מבצעיים במחוז ירושלים ביניהם סגן מפקד היחידה למקומות קדושים, הקמה ופיקוד על מערך מב"ט 2000, ראש מפלג סמים וראש ענף מודיעין. בשנת 2011 מונה למפקד ימ"ר ש"י שם הקים את מפלג הפשיעה הלאומנית. בשנת 2013 קודם לדרגת ניצב-משנה. כמפקד ימ"ר ש"י הוביל חקירת פרשיות לאומניות רגישות שמהבולטות בהן היו הצתת כנסיית הלחם והדגים והפיגוע בדומא. ב-2016 מונה לראש זרוע חשיפה בלהב 433 ביחידה למאבק בפשיעה הכלכלית (יאל"כ).
אברהם לבנת
בארץ ישראל
בשנת 2010 מינה לבנת את ראש הממשלה לשעבר אהוד אולמרט ליו"ר דירקטוריון הקבוצה. לבנת הסביר את המינוי "הקשר בין אהוד אולמרט למשפחתי החל עוד לפני קום המדינה, עת שימשתי כמדריך בשורות האצ"ל והוצבתי בשוני ליד בנימינה ובהיותי פליט שואה, ללא משפחה גרעינית בארץ, הוזמנתי לא מעט פעמים לסעודות שבת בבית משפחת אביו של אהוד אולמרט בנחלת ז'בוטינסקי".