cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קמראש
תיאור התפקיד
הוא היה משרת אישית את השליט. ניהל את ההכנסות מהנכסים האישיים של השליט, מגביית מכסים, ממכרות המלח. כמו כן ניהל קנייתם ושמירתם של דברי הערך הנחוצים לשליט ולאנשי החצר. היה אחראי גם על קביעת יחידות המדידה ועל בדיקת כלי המדידה של הסוחרים. היו לו סמכויות מנהליות ומשפטיות בנוגע לסכסוכים בין הסוחרים.
תפקידים אחרים בשם זהה
בנסיכות מולדובה בימי הביניים.
בין הבויארים מדרגה שלישית מציינים גם את:
מקורות
(מיכאי ציפאו - השליטים הפנרים בארצות הרומניות - אנציקלופדיה קטנה אומוניה, מהדורה שנייה מתוקנת. בוקרשט 2008) (לאזר שייניאנו - המילון האוניברסלי של השפה הרומנית - ליטרה, קישינאו,1998)
תומאס אדוארד לורנס
קולונל תומאס אדוארד לורנס (באנגלית Thomas Edward Lawrence; 16 באוגוסט 1888 – 19 במאי 1935), הידוע גם בכינוי לורנס איש ערב, היה ארכאולוג, דיפלומט, סופר ואיש צבא בריטי, אשר קנה את עיקר תהילתו בעקבות התפקידים שמילא במסגרת המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה ובמרד הערבי. פועלו במלחמה, יכולתו להיטמע בחברה הערבית על אף היותו בריטי וכן כישרונו להעלות את חוויותיו על הכתב הקנו לו את התואר "לורנס איש ערב".
נעוריו
לורנס נולד בטרמדוג, ויילס, כילד מחוץ לנישואים של תומאס צ'פמן, אציל אירי-אנגלי שנטש את אשתו לאחר שהתאהב בשרה ג'אנר, אמו של לורנס. השניים לא נישאו, אך חיו יחד כזוג ואימצו לעצמם את שם המשפחה לורנס. ללורנס היו שלושה אחים נוספים. חוקרים רבים סוברים כי העובדה שלורנס נולד מחוץ לנישואין גרמה לו להרגיש דחוי חברתית לכל אורך נעוריו. לורנס טען כי בשנת 1905 הצטרף לחיל מצב מקומי אך לא נמצא לכך שום רישום צבאי.
ארכאולוגיה
כבר בגיל 15 לורנס וחברו לספסל הלימודים, סיריל ביסון, החלו לסייר בכנסיות מקומיות ולחקור את המונומנטים והעתיקות שמצאו בהן. בחודשי הקיץ של השנים 1906 ו-1907 נסעו לורנס וביסון לטיולי אופניים בצרפת, שם אספו תמונות ופריטים ארכאולוגיים נוספים מכנסיות מקומיות מימי הביניים, במכתב למשפחתו כתב כך: בין השנים 1907 ל־1910 למד היסטוריה באוניברסיטת אוקספורד וסיים את לימודיו בהצטיינות. הוא התמקד במיוחד בהשפעה של הצלבנים על הארכיטקטורה הצבאית באירופה בימי הביניים. אחיו הצעיר של לורנס, ארנולד, סיפר במאמר מאוחר כי בשביל לורנס העיסוק בנושא היה מעין בריחה מ"המציאות הבורגנית של אנגליה". בקיץ של שנת 1909, במהלך חופשה מלימודיו, ערך לורנס טיול רגלי בן שלושה חודשים בין המבצרים הצלבניים בשטחי האימפריה העות'מאנית (בעיקר בשטח סוריה של ימינו) בו עבר כ-1,600 קילומטרים.
בשנת 1910 הפליג לביירות כדי להשתלם בשפה הערבית ועד מהרה הצטרף למשלחת של המוזיאון הבריטי למחקר ארכאולוגי באזור כרכמיש. ראש המשלחת היה בתחילה דייוויד הוגארת, שעימו יפעל בהכנת המרד הערבי, ואחרי כן לנרד וולי. בתקופה זו פגש לורנס את הארכאולוגית גרטרוד בל שתהיה יועצתו בפעילותו המודיעינית במלחמת העולם הראשונה.
שירותו במלחמת העולם הראשונה
בינואר 1914, כ-8 חודשים טרם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, גויסו לורנס ולנרד וולי לחיל המודיעין של הצבא הבריטי. מטרת הגיוס הייתה לערוך מחקר מקיף על אזור הנגב, אזור שהיה חשוב במיוחד לבריטניה מאחר שהבינו כי בשעת מלחמה, צבא האימפריה העות'מאנית יהיה חייב לעבור באזור זה בדרך למצרים. המחקר מומן על ידי הקרן לחקר ארץ ישראל. באוקטובר אותה שנה, כשלושה חודשים לאחר פרוץ המלחמה, צורף לורנס למודיעין של המשרד לענייני ערבים אשר שכן בקהיר, מפקדיו היו גילברט קלייטון והנרי מקמהון.
הלאומיות הערבית החלה להתעצם במהלך המלחמה ורבים מן הערבים שאפו לקבל עצמאות מהאימפריה העות'מאנית הגוססת. בשנת 1915 השריף של מכה, חוסיין בן עלי החל לנהל משא ומתן והציע לבריטים להוביל מרד ערבי כנגד האימפריה העות'מאנית בתמורה למדינה ערבית עצמאית בשטחי החג'אז, מסופוטמיה וסוריה הגדולה, דבר אשר יכול היה מאוד להשתלם לבריטים ששאפו לצמצם את הפגיעה באזור תעלת סואץ. הרעיון זכה להתנגדות מצד צרפת אשר ראתה בסוריה הגדולה שטח מנדט עתידי שלה וכן מהממשל המקומי ההודי אשר ראה במסופוטמיה אזור השפעה עתידי של הודו. לורנס עצמו היה תומך נלהב של רעיון מדינה ערבית עצמאית.
באוקטובר 1915 חל משבר של ממש בעמדה הערבית ובן עלי שלח מסר מאיים לשלטונות הבריטיים לפיו אם בריטניה לא תבטיח את תמיכתה במרד ערבי כנגד האימפריה העותמאנית הוא יעביר את תמיכתו אליה, דבר אשר עלול היה לאיים מאוד על גורל בריטניה במלחמה. מקמהון הגיב למסרו של בן עלי וענה לו שהשלטון הבריטי תומך ברעיון של מרד ועצמאות ערבית אך מסריו לגבי שטחים מסוימים במזרח התיכון שכביכול היו אמורים להיות חלק מהמדינה הערבית העתידית היו עמומים (שטחים שחולקו מאוחר יותר עם צרפת וכן שטח של ארץ ישראל שהובטח בהצהרת בלפור).
באביב של שנת 1916 נשלח לורנס לאזור מסופוטמיה על מנת לנסות ולסיים את המצור על כות על ידי ניסיונות לשחד קצינים עותמאנים והמרדה של הערבים המקומיים, ניסיונות אלו לא נשאו פרי. באותה עת החל להתגבש הסכם סייקס–פיקו אשר בדיעבד הרג את הרעיון של המדינה הערבית המאוחדת במזרח התיכון. על אף המרד הערבי, בו לורנס עתיד לשמש דמות מפתח, הוא ככל הנראה ידע על ההסכם שמשמעותו הייתה למעשה חיסול הרעיון של מדינה ערבית מאוחדת במזרח התיכון.
המרד הערבי
לאחר שמספר ניסיונות מקומיים בקרב הערבים לא נשאו פרי, נשלח לורנס באוקטובר 1916 על ידי רונלד סטורס, שלימים יהפוך למושל הראשון של ירושלים בימי המנדט הבריטי להיוועד עם מנהיגים ערבים באזור החג'אז ולאסוף מודיעין אודות המרד המתגבש הבא. לורנס נועד עם שלושת בניו של השריף חוסיין, עלי, פייסל ועבדאללה, והתרשם במיוחד מפייסל, בו ראה את המתאים ביותר להנהיג מרד גדול בתמיכת הבריטים.
אל לורנס הוחלט לצרף את סטיוארט פרנסיס ניוקומב כמקשר לכוחותיו של פייסל, אך זה התעכב והגיע לאזור החג'אז רק מספר חודשים מאוחר יותר. בדצמבר אותה שנה החלו לורנס ופייסל לתכנן כיצד להעמיד את כוחותיו של פייסל במטרה למנוע מהחיילים העותמאנים לכבוש את אזור מדינה ולחבל במסילת הרכבת החיג'אזית. כאשר ניוקומב הגיע לורנס תכנן לעזוב את החג'אז, אך פייסל התנגד לכך נמרצות. בסופו של דבר נשאר לורנס לצד פייסל וכוחותיו עד שאלו כבשו את דמשק בדצמבר 1918.
על אף שעיקר תהילתו של לורנס היא כאסטרטג ומקשר במהלך המרד, הוא עצמו השתתף בפעולות וקרבות רבים לאורך שהותו לצד כוחותיו של פייסל, ביניהם חבלות רבות במסילת הרכבת החג'אזית באזור החג'אז ועקבה במטרה להביס את הכוחות העותמאנים.
אחד הקרבות המשמעותיים בהם לורנס נטל חלק התרחש ב-23 בינואר 1918 באזור טפילה. בקרב זה, אשר הונהג על ידי לורנס יחד עם ג'פאר אל אשקארי (לימים ראש ממשלת עיראק), הצליחו הכוחות להדוף כוח של 900 חיילים עותמאנים, כאשר 400 מהם נהרגו ו-200 נלקחו בשבי. בעקבות אותו קרב עוטר לורנס באות השירות המצוין והועלה לדרגת לוטננט קולונל, אשר מקבילה לדרגת סגן-אלוף בצה"ל.
במהלך המלחמה עבר לורנס מרחקים ארוכים ונפגש עם שבטים ערבים רבים, אותם שכנע להצטרף לכוחותיו של פייסל. הוא היה בקשר קבוע עם המפקדה הבריטית בקהיר ומסר לה מידע מודיעיני חשוב על מהלכי המרד, דבר שהיה בעל ערך רב לתבוסת האיפריה העותמאנית בחזית המזרח תיכונית במלחמת העולם הראשונה.
עד לסוף המלחמה הועלה לורנס לדרגת קולונל, המקבילה לאלוף-משנה בצה"ל. היה אמור לקבל את צלב ויקטוריה אך סירב לקבלו.
בקיץ 1918 העותמאנים הציעו פרס של 5,000 לירות שטרלינג (אשר שווי ערך ל-1.7 מיליון ליש"ט ב-2017) על ראשו של לורנס, מאוחר יותר גובה הפרס תפח ל-20,000 ליש"ט. בעקבות ההצעה, אחד מהקצינים הבריטים אשר לחמו לצד לורנס כתב כך:
קרב עקבה
קרב עקבה התרחש בתחילת יולי 1917. הקרב הונהג על ידי לורנס, ובו השתתפו גם כוחותיו של המנהיג הבדואי רב ההשפעה עודה אבו תאיה אשר עד לאותה עת תמך בעותמאנים. עקבה, אשר באותה עת הייתה כפר נידח שלידו עמד חיל מצב עותמאני של 300 חיילים, הייתה חשובה מבחינה אסטרגטית לבריטים עקב הנמל ששכן בה. לאחר ארבעה ימים של לחימה חיל המצב העותמאני וכמה ממגיני העיר נכנעו והקרב הוכתר כהצלחה. לורנס עצמו נפצע קלות במהלך הקרב.
הצלחת הקרב הקנתה ללורנס את אמונו של המפקד החדש של חיל המשלוח המצרי, סר אדמונד אלנבי.
דרעא
בספרו שבעת עמודי החכמה וכן במכתב ששלח לידידו לשירות מתאר לורנס כיצד ב-20 בנובמבר הגיע לעיר דרעא בסוריה, שם תפסו אותו חיילים עותמאנים (אשר לא זיהו אותו) ובהוראת ביי החלו להתעלל בו פיזית ומינית, תקיפה שבעקבותיה הופנה לבית חולים. עם זאת, לורנס לא מתאר את התקיפה בצורה מפורטת. חוקרים וביוגרפים של לורנס חלוקים בדעותיהם לגבי אופי התקיפה, אמינותה והשפעתה המאוחרת על חייו (ראו פסקה חייו האישיים). לורנס חותם בספרו את חווייתו הטראומתית בדרעא במשפט "באותו לילה בדרעא מבצר תמימותי אבד לנצח".
נפילת דמשק ותום המלחמה
לורנס היה מן האסטרטגים העיקריים של קרב דמשק בשבועות האחרונים למלחמה. הוא ראה בדמשק, שנפלה לידי המורדים ב-1 באוקטובר 1918, את עיר הבירה של המדינה הערבית העצמאית העתידה לקום בהנהגתו של המלך פייסל. אך החלום נגוז סופית בקרב מייסלון בו כבשו הכוחות הצרפתים של דמשק מידי הממלכה הערבית של סוריה, קרב אשר סימל את תחילת האימפריאליזם הצרפתי במזרח התיכון.
במהלך שנות המלחמה, בעת גיבושו של הסכם סייקס פיקו, ניסה לורנס לשכנע את השלטונות הבריטיים לסגת מההסכם בטענה שזוהי הפרה בוטה של ההבטחה שהעניקו לערבים וכן שמדינה ערבית עצמאית משרתת את האינטרסים הבריטים.
לורנס נותר דמות שנויה במחלוקת ומעוררת עניין עד היום. בעוד שיכולותיו כאסטרטג, איש צבא והשפעתו על המרד הערבי אינן מוטלות בספק, יש המטילים ספק את תמיכתו הכנה בהקמת מדינה ערבית עצמאית במזרח התיכון וטוענים שהיה לא יותר מעלה תאנה ששימש את האינטרסים של המעצמות האירופאיות במזרח התיכון.
אחרי המלחמה
אחרי כיבוש דמשק חזר לורנס ללונדון. עבודתו הראשונה הייתה במשרד החוץ וחבר העמים, והוא שימש כחבר במשלחתו של המלך פייסל לועידת השלום בפריז (1919). במאי אותה שנה מטוס בו טס לקהיר התרסק ברומא. שני הטייסים נהרגו, ולורנס עצמו סבל משברים רבים. בהמשך שימש כיועצו של שר המושבות וינסטון צ'רצ'יל, עבודה אותה לורנס לא אהב.
בשנת 1922 חזר לורנס לשירות צבאי פעיל, כשהוא מנסה לברוח מהפרסום ולהשתמש בשמות בדויים. סיבת שאיפתו לאנונימיות לא ברורה לגמרי. הוא הצטרף לחיל האוויר המלכותי בשם "רוס", ועזב לאחר חודשים מספר כשהתבררה זהותו האמיתית. אז הצטרף לחיל השריון המלכותי תחת השם "תומאס אדוארד שו", ובשנת 1924 חזר והתגייס לחיל האוויר באותו שם בדוי. הוא החליף תפקידים, מיקומים ושמות על פני השנים הבאות, ולבסוף שוחרר בשנת 1935.
לורנס היה חובב אופנועים נלהב והחזיק בבעלותו 8 אופנועים בתקופות שונות, אחד מהם מוצג כיום במוזיאון המלחמה האימפריאלי.
כחודשיים לאחר השחרור נהרג לורנס בתאונת אופנוע, בגיל 46. לאחר מותו נוירוכירורג בשם יו קריינס החל מחקר על תאונות אופנוע, דבר אשר הוביל לשימוש נרחב בקסדות בקרב רוכבי האופנועים
לורנס כסופר
בשנות האנונימיות שלאחר המלחמה כתב ופרסם לורנס שני ספרים רחבי יריעה המבוססים על חייו וניסיונו. הראשון, "שבעת עמודי החוכמה" (Seven Pillars of Wisdom), עסק בשרותו במדבריות ערב. הספר יצא בתרגום עברי בשנת תרצ"א בשם "המרד במדבר" (ר' להלן). ספרו השני, "המטבעה" (The Mint) עסק בשרותו בחיל האוויר.
לורנס אף תרגם ספרים לאנגלית, בהם האודיסיאה של הומרוס. בנוסף, השאיר אחריו אלפי מכתבים. הוא נודע כמתכתב נלהב, שרכש חברים רבים ועקב סגנון חייו שכלל נדודים והיעדרויות ממושכות ניהל את מרבית קשריו החברתיים בהתכתבות. חלק גדול מאסופות מכתביו יצאו לאור.
חייו האישיים
ספקולציות רבות עסקו בנטיותיו המיניות של לורנס. הוא לא נישא, ולא ידוע על קשרים רומנטיים משמעותיים שניהל עם בנות המין השני. חלק מחבריו טענו כי היה א-מיני. לורנס עצמו הכחיש במכתביו קשר מיני כלשהו במהלך חייו. יש המסבירים את הימנעותו של לורנס מיצירת קשרים אינטימיים בצלקת שהותירה בו התקיפה המינית בדרעא. יש הטוענים כי לורנס קיים קשרים אינטימיים עם נער ערבי בשם סלים אחמד, אשר נפטר ב-1919 ממחלת הטיפוס, במהלך החפירות הארכאולוגיות בכרכמיש.
אף על פי שהומוסקסואליות לא הייתה מקובלת כלל הן בחברה הבריטית והן בחברה ערבית בתקופת חייו, לורנס תיאר בכתביו קשרים חד מיניים שהתקיימו במהלך המלחמה בין הגברים הערבים. במכתב שכתב לשרלוט שו, רעייתו של ג'ורג' ברנרד שו שהיה ידיד קרוב של לורנס, כתב כך: "ראיתי הרבה אהבות רומנטיות בין גברים, חלקם היו ממש בני מזל".
במשך שנים הועלו טענות שללורנס היו יחסים רומנטיים עם שרה אהרנסון. עזיז ביי, שהיה מראשי הביון העותמאני אשר בין השאר היה אחראי לתפיסת מחתרת ניל"י כתב בזיכרונותיו שהוא ראה את השניים נפגשים בעתלית ב-1916. אחיו של לורנס, ארנולד, הכחיש את הטענות.
מורשת והנצחה
בעקבות שירותו עוטר לורנס באות השירות המצוין ובעיטור לגיון הכבוד. כמו כן היה חבר במסדר האמבט.
פסלו של לורנס מופיע בקתדרלת סנט פול.
בסקר 100 הבריטים הגדולים של רשת BBC בשנת 2002 נמנה לורנס במקום ה-53.
בתרבות הפופולרית
דמותו ההרפתקנית של לורנס היוותה השראה ליצירות רבות ביניהן:
לורנס מופיע על עטיפת האלבום Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band של הביטלס. השיר Seven Pillars Of Wisdom של להקת סבטון עוסק בלורנס.
דמותו של לורנס מופיעה במשחקי המחשב Battlefield 1 ו-Uncharted 3: Drake's Deception.
בספר "החולמים לאור היום" מאת מרי דוריה ראסל מתוארת דמותו של לורנס, אשר מלווה את גיבורת הספר בחופשתה בקהיר.
השריר כופף האצבעות השטחי
השריר כופף האצבעות השטחי (TA: Musculus flexor digitorum superficialis) הוא שריר במדור הקדמי של האמה. השריר פועל לכיפופן של ארבע אצבעות כף היד (ללא האגודל) ולכיפוף של שורש כף היד.
קרדית אבק הבית
קרדית אבק הבית (שם מדעי: Dermatophagoides pteronyssinus), הידועה גם בשם קרדית האבק, היא אקרית מיקרוסקופית שחיה במגורי אדם בתנאי אבק ולחות על גבי ספרים, בגדים וחפצים דומים. הקרדית ניזונה מקשקשי עור, והפרשותיה נחשבות לאחד מהגורמים העיקריים לתגובות אלרגיות בבני אדם.
השריר כופף האצבעות השטחי
תיאור
לשריר כופף האצבעות השטחי שני ראשים. תחילת ראשו התיכון (ראש זרועי-גומדי, Caput humeroulnare musclus flexoris digitorum superficialis) באזור המרפק: בעילית העלי התיכונה של עצם הזרוע, ברצועה העקיפה הגומדית ובזיז הווי של עצם הגומד. תחילת ראשו הצידי (ראש חישורי, Caput radiale musclusflexoris digitorum superficialis) במחצית המקורבת של פני עצם החישור. בין שני ראשי השריר, חולפים עצב הגומד ועצב התווך.
קרדית אבק הבית
צורה
בתנאים מסוימים, על רקע בצבע שחור, ניתן להבחין בקרדית האבק באמצעות זכוכית מגדלת. גודלה של קרדית האבק המצויה הוא כ-0.42 mm (מילימטר) אורך וכ-0.25-0.32 mm רוחב. לקרדית האבק הבוגרת 8 רגליים ולזחל 6. בשל משקלה הנמוך, מסוגלים זרמי אוויר קלים להעבירה ממקום למקום בקלות רבה.
השריר כופף האצבעות השטחי
תיאור
השריר מהווה מחיצה או שכבת ביניים בין השרירים השטחיים של האמה לשרירים העמוקים של האמה.
קרדית אבק הבית
מחזור חיים
מחזור חיים ממוצע של קרדית ממין זכר עומד על כ-10 ימים, ואילו מחזור חייה של קרדית ממין נקבה עומד על כ-10 שבועות. משך ההתפתחות במהלך מחזור החיים (מביצה ועד לקרדית בוגרת) תלוי מאוד בתנאי מזג האוויר והמחייה. במהלך חייה של הקרדית הנקבה היא תטיל 60–100 ביצים במהלך 5 השבועות האחרונים בחייה. במהלך מחזור חיים של 10 שבועות תייצר קרדית האבק כ-2,000 חלקיקי צואה.
השריר כופף האצבעות השטחי
תיאור
בחלקו המרוחק מתפצל השריר לארבעה גידים שנכנסים לכף היד דרך מנהרת שורש כף היד יחד עם גידי השריר כופף האצבעות העמוק ונאחזים בגופי הגלילים האמצעיים של האצבעות. קצות הגידים של השריר מפוצלים לצורת V ששני ראשיו מחוברים משני צידי כל גליל אמצעי. דרך המרווח שבצורת ה- V עוברים הגידים העמוקים יותר של השריר כופף האצבעות העמוק ונמשכים עד לגלילים המרוחקים.
קרדית אבק הבית
מחזור חיים
כדי להרוג את קרדית האבק ניתן לחשוף אותה לטמפרטורה של 60 מעלות צלזיוס במשך שעה או להקפיאה לטמפרטורות נמוכות. כמו כן ניתן לחשוף את הקרדית לשמש ולקרינה.
השריר כופף האצבעות השטחי
תיאור
הפעולה העיקרית של השריר כופף האצבעות השטחי היא כיפוף של המפרק שבין הגלילים המקורב, והוא מסייע בפעולות כיפוף של כל המפרקים מעליהם הוא עובר, המפרק שבין עצמות המסרק לגלילים ומפרק שורש כף היד.
קרדית אבק הבית
אזורי מחיה ומזון
קרדית אבק הבית חיה באזורים ביתיים בלבד, בעלי אחוז לחות הגבוה מ-45% (לחות מיטבית של 75%) וטמפרטורה מיטבית של 35 מעלות צלזיוס, על גבי בגדים, ספרים, ריהוט (מזרנים בספות, מיטות וכדומה), מצבורי אבק וחפצים אחרים היכולים להמצא בבית.
השריר כופף האצבעות השטחי
עצבוב
השריר כופף האצבעות השטחי מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים השביעי והשמיני ועל ידי שורש העצב החזי הראשון (C7, C8, T1) דרך עצב התווך.
קרדית אבק הבית
אזורי מחיה ומזון
היא ניזונה בעיקר מקשקשי עור (תאים מתים). קיימים שני זנים עיקריים של קרדית אבק הבית הנפוצים בכל העולם.
אלרגיה
גלליה של קרדית אבק הבית הם אלרגנים נפוצים והם גורמים לתגובה אלרגית לאנשים הרגישים להם כאשר הם באים במגע עם האף ומערכת הנשימה. תגובה זו מתבטאת בהתעטשות, נזלת, עפעפיים נפוחים ותסמינים נוספים.
פרק הזמן העיקרי בו מתקיימת החשיפה לאלרגן הוא בשעות השינה, אולם גם בשעות היום ניתן להחשף לאלרגן בכמויות דומות. המיטה והמזרן היא סביבה נוחה מאוד לקרדית האבק, לרוב המקום לח וחם מספיק כדי לספק תנאי גידול טובים לקרדית, לכן יש מספר רב של קרדיות חיות על גבי רהיט זה. בשעות השינה, שרוי האדם הישן במשך שעות רבות על גבי המיטה. בשל קלות משקלם, מתערבבים גלליהן של הקרדיות באוויר (או שהם נישאים ברוח) ומגיעים למערכת הנשימה דרך האף, בתהליך הנשימה, שם מתרחשת תגובה אלרגית אליהם.
במקרים קיצוניים קרדית האבק יכולה לגרום לחנק אצל חולי אסתמה חריפה ובעקבות כך למוות.
מאריב (מחוז)
מחוז מאריבּ (בערבית: محافظة مأرب; בתעתיק מדויק: מארב) הוא מחוז דרום-מערבה של תימן שהוקם בשנת 1984 לאחר גילוי נפט בו.
בירת המחוז היא העיר מאריב. המחוז הוא ה-20 בגודלו בתימן מבחינת גודל האוכלוסייה (238,522 איש) והמחוז ה-6 בגודלו מבחינת שטח (19,529 קמ"ר). המחוז גובל בצפון עם אל-ג'וף, במערב הוא גובל עם צנעא, בדרום עם אל-ביידא, בדרום מזרח עם שבוה ובמזרח עם חצרמוות.
קני גארט
קֶנִי גָארֶט (באנגלית: Kenny Garrett; נולד ב-9 באוקטובר 1960) הוא סקסופוניסט אמריקאי.
חייו
נולד בדטרויט ב-1960 לאב סקסופוניסט ג'אז ולאם חובבת רית'ם אנד בלוז, והחל לנגן בסקסופון אלט בגיל 10. הוא ניגן בדטרויט עם התזמורת של מרסר אלינגטון (בנו של דיוק אלינגטון), ונשאר עם התזמורת למשך שלוש שנים. ב-1980 עבר לניו יורק, שם ניגן בין היתר עם מיילס דייוויס, פרדי האברד וארט בלייקי. מאוחר יותר החל בקריירת סולו, שהתרכזה בעיקר בפוסט-בופ, עם ניסויים בפיוז'ן ובשילוב ג'אז והיפ הופ.
אחד מאלבומיו הבולטים הוא Pursuance: The Music of John Coltrane מ-1996, בו הוא מנגן מיצירותיו של ג'ון קולטריין. באלבום זה מנגן הגיטריסט הידוע פאט מת'יני.
הופיע בישראל באוגוסט 2005.
Starless
Starless הוא יצירה של להקת הרוק המתקדם קינג קרימזון. זהו השיר האחרון והארוך ביותר באלבומם "Red", שיצא לאור בשנת 1974. זהו השיר האחרון שההרכב הקליט לפני פירוקו, שהוביל להפסקת פעילותם שנמשכה עד לשנות השמונים.
רקע
ההרמוניה והמלודיה המקורית נכתבו על ידי הבסיסט וסולן הלהקה, ג'ון וטון. וטון רצה להכליל את השיר באלבומה הקודם של הלהקה, Starless and Bible Black כשיר הנושא. גיטריסט הלהקה רוברט פריפ והמתופף ביל ברופורד לא אהבו את השיר ודחו אותו. במקומו נכלל באלבום הקטע האינסטרומנטלי אשר נשא את שם האלבום. הכותרת של היצרה אמורה הייתה להיות "סטארלס אנד בייבל בלאק", ציטוט משתי השורות הראשונות של הפואמה "Under Milk Wood" מאת המשורר דילן תומאס. השיר בגרסתו החדשה כלל מילים שונות, קטעים אינסטרומנטליים וריף בס (אותו הוסיף ברופורד) ושמו קוצר ל-Starless. את מילות השיר כתב התמלילן האורח ריצ'רד פאלמר-ג'יימס. השיר בוצע בהופעות חיות בין החודשים מרץ ליוני 1974.
ניתוח מוזיקלי
היצירה מורכבת משלושה חלקים:
גרסאות כיסוי
להקת אסיה, בה ניגן ג'ון וטון, הקליטה גרסת כיסוי מקוצרת לשיר, באורך של 3 דקות. להקת 21st Century Schzoid Band שהורכבה מחברי קינג קרימזון לשעבר, ביצעה גם היא גרסת כיסוי לשיר.
מוזיקאים
המסומנים ב-"*" הם חברי קינג קרימזון לשעבר אשר לקחו חלק בהקלטת השיר
ספקטרומטר מסה
דרך פעולה
ספקטרומטר מסות מורכב משני רכיבים עיקריים: מקור יונים המייצר את היונים אותם רוצים למדוד וגלאי (דיטקטור) המשמש למדידת המסה שלהם.
מקור יונים
ישנו מגוון רחב של מקורות יונים הנמצאים בשימוש. המקורות מתחלקים למקורות "רכים" - שבהם היונים מיוצרים קרים, ולמקורות "קשים" שבהם היונים מיוצרים חמים מאוד וכתוצאה מכך מתפרקים תוך זמן קצר.
מקורות היונים מתחלקים גם לפי סוג היונים שאותם רוצים לייצר: יונים אטומיים, צברים אטומיים, מולקולות אורגניות וכו'. דרך נוספת לסווג מקורות יונים היא על פי שיטת הינון: ניתן לינן יונים על ידי לייזר, קרן אלקטרונים, קרן של יונים מסוג אחר וכן על ידי שדות חשמליים חזקים. בהמשך יוזכרו כמה סוגים מהמגוון הרחב של מקורות היונים המשמשים לספקטרומטריית מסות.
האנלייזר
ישנן כמה שיטות למדוד מסות של יונים.
כרומטוגרפיית גז
שיטה נפוצה ביותר היא צימוד של ספקטרומטרית מסה עם כרומטוגרפיית גז (Gas chromatography-mass spectrometry; ובקיצור GC/MS). בשיטה זו כרומטוגרף גז משמש להפרדת התרכובות, ואלו מוזנות למקור היונים. תיל מתכתי פולט אלקטרונים, המייננים את התרכובות. את היונים הללו ניתן לשבור למולקולות קטנות יותר. את היונים ושברי המולקולות מזינים לאנלייזר של ספקטרומטר המסה.
כרומטוגרפיית נוזל
צימוד של ספקטרוסקופיית מסה עם כרומגרפיית נוזל (LC/MS), בדומה לכרומטוגרפיית גז, מפריד בשלב הראשון בין התרכובות באמצעות כרומטוגרפיה, ואלו מוזנות אחרי כן למקור היונים ולספקטרומטר המסה. בשיטה זו הפזה הנעה היא נוזל, לרוב תמיסה של מים וממסים אורגניים.
שימושים במחקר הביולוגי
במחקר הביולוגי משתמשים בספקטרומטר מסות בעיקר לזיהוי של חלבונים בדוגמה הנתונה, בדרך כלל מדובר בזיהוי נוכחות של החלבונים הנחקרים בתאים או זיהוי מדויק של נוכחות חלבון בבנד (פס המופיע ב-SDS-Page) מסוים. היתרון המרכזי ששיטה זו מעניקה למחקר הפרוטאומי הוא היכולת לזהות מספר גדול של חלבונים בו זמנית בנוסף למודיפיקציות המופיעות על החלבון (כמו פוספורילציה, אצטילציה וכדומה). דבר זה מאפשר ללמוד על מסלולים ביולוגיים שלמים ולא רק על חלבונים אחדים מתוכם, ובאמצעות נוכחות או העדר המודיפיקציות ניתן לדעת האם החלבון פעיל (לדוגמה לאחר טיפול מסוים בתאים).
סקוט היים
סקוט היים (באנגלית: Scott Heim; נולד ב־26 בספטמבר 1966) הוא סופר אמריקאי מהעיר האטצ'ינסון שבקנזס. כיום מתגורר במסצ'וסטס. ספרו הראשון, "עור מסתורי", שהוא אוטוביוגרפי למחצה, ראה אור ב־1996.
ביוגרפיה
היים נולד בהאטצ'ינסון, שם גדל בקהילה חקלאית. משנת 1989 למד לתואר ראשון באנגלית ובתולדות האמנות באוניברסיטת קנזס בעיר לורנס. בשנת 1991 קיבל תואר שני בספרות אנגלית. למד כתיבה בתוכנית התארים האקדמאיים האמריקאית "M.F.A.", באוניברסיטת קולומביה, שם כתב את ספרו הראשון. הרומן הבא שלו "ביראת כבוד", יצא בשנת 1997 והשלישי, "אנו נעלמים", יצא בשנת 2008. הספר זכה בפרס למדא לספרות לשנת 2009 בקטגוריית סיפורת הומוסקסואלית.
היים זכה במלגות מטעם ועדת האמנות הלונדונית ומטעם מכון סאנדנס בזכות העיבוד הקולנועי לספרו הראשון.
לאחר מגורים של כ־11 שנים בעיר ניו יורק הוא עבר לבוסטון בשנת 2002.
ספרו "עור מסתורי" עובד למחזה שכתב המחזאי פרינס גומולבילאס, והוצג בסן פרנסיסקו; ב-2004, בעקבות המחזה, עובד הספר לסרט קולנוע בבימויו של גרג אראקי, על פי תסריט שהיים השתתף בכתיבתו, בכיכובם של ג'וזף גורדון לוויט, בריידי קורבט, מישל טרכטנברג, מרי לין רייסקוב ואליזבת שו.
Localhost
ברשתות מחשבים, localhost (כלומר "מחשב זה") הוא כתובת ה-hostname הניתנת לממשק הרשת הפונה אל תוך הציוד עצמו (loopback device). שם זה הוא גם דומיין-רמה עליונה.
ברשתות מחשבים מודרניות, ב-IPv4 הכתובת localhost מתורגמת לבלוק כתובות 127.0.0.1 / 8, או 1:: ב-IPv6.
רכס בארקר
רכס זה כולל את נונאטאק ג'אטו, הר ואט והר מקארתי.
גובהו של הרכס 2,400 מטרים מעל פני הים.
מקור השם
שמו של הרכס ניתן לו על ידי ועדת השמות האנטארקטית של ניו זילנד, והוא נקרא על שם ג'יימס בייקר, מפקד בבסיס סקוט בשנת 1972.
ישיבת מעלות
ישיבת מעלות יעקב (על שם הרב ד"ר יעקב הרצוג) היא ישיבת הסדר השייכת למרכז ישיבות בני עקיבא. הישיבה ממוקמת בעיר מעלות-תרשיחא שבגליל המערבי. בראש הישיבה עומד הרב יהושע ויצמן.
היסטוריה
בשנת 1974 החליטה הממשלה על הקמת ישיבת הסדר נוספת. באוגוסט 1974 החליטה ועדה של משרד הדתות שהישיבה תוקם במעלות, כדי לחזק את המקום בעקבות הפיגוע במעלות. בינואר 1975, לאחר שהבטחת שר הדתות, יצחק רפאל, להקים ישיבת הסדר בקרית שמואל העלתה חשש שישיבה זאת תבוא על חשבון הישיבה המובטחת במעלות, הבטיח שר הדתות להעניק 100,000 ל"י לצורך הקמת הישיבה במעלות. בתחילת מרץ 1975 החליטה ועדת החינוך של הכנסת שתוקם ישיבה במעלות ולא בקריית שמואל, על פי הצעתו של חבר הכנסת יוסי שריד.
בשנת ה'תשל"ט התמנה לראשות הישיבה הרב חיים אליעזר מילר מקריית מוצקין. באותה תקופה לימד בישיבה בין היתר הרב ברוך גיגי.
בשנת ה'תש"ן התמנה לראשות הישיבה הרב יהושע ויצמן ומאז הוא עומד בראשה.
מנהל הישיבה בשנים תשל"ט–תשע"ה היה משה ברח"ד.
בשנת 2014 הוענק לישיבה ולרב ויצמן פרס היצירה התורנית ע"ש הרצי"ה.
דרך חינוכית
הרב ויצמן מוביל בישיבה ובשלוחותיה גישה הנקראת 'תורת ארץ ישראל'. על פי דרך זו, המסתמכת על דברים שכתב הראי"ה קוק, לימוד הגמרא נעשה באופן של חיפוש והעמקה בקווים מחשבתיים המתחברים לפרטי הסוגיות ההלכתיות. בשיעוריו מבאר הרב ויצמן מחלוקות ראשונים בסוגיות הלכתיות בעזרת פסקאות מהזוהר, מכתבי הרב קוק, ומכתבי הגות ומחשבה נוספים. הרב ויצמן מסביר שזוהי דרכה של תורת ארץ ישראל, וקורא לכל לומדי התורה לאמץ את שיטתו הלימודית.
בישיבה פועלת "תוכנית חו"ל" המיועדת לבני התפוצות הבאים ללמוד בישיבות בארץ.
ישיבות נוספות שהקימה הישיבה
בשנת ה'תשנ"ז הישיבה קיבלה על עצמה לשקם את ישיבת נוה דקלים (לשעבר ישיבת ימית אשר הוקמה במקור במקביל לישיבת מעלות, על מנת לחזק את חבל הארץ ימית), הרב ויצמן שלח לשם את הרב דוד גבריאלי, יחד עם שני ר"מים ועשרה תלמידים. מאלול ה'תשנ"ח חזרה ישיבת נוה דקלים להיות ישיבה עצמאית.
ארבע ישיבות הסדר נוספות הוקמו על ידי הישיבה: הישיבות פועלות כיום באופן עצמאי.
ג'וזפין בארנס
אליס ג'וזפין מרי טיילור בארנס (18 באוגוסט 1912 - 28 בדצמבר 1999) הידועה בשם ד"ר ג'וזפין בארנס, הייתה רופאה אנגלייה, שעסקה במיילדות וגינקולוגיה. היא הייתה הנשיאה הראשונה של ההסתדרות הרפואית הבריטית, ב-1979. בארנס הייתה פעילה גם בקמפיין הלאומי למניעת סרטן לנשים עם בדיקת סרטן.
חיים אישיים
היא התחתנה עם בריאן וורן, סגן בצבא, ב-1942. נולדו להם שלושה ילדים, פני, אמנדה ואנתוני. ב-1964 הם התגרשו.
בארנס נפטרה ב-28 בדצמבר 1999.
דג שמש
דג שמש (שם מדעי: Mola) הוא סוג הדגים הגדולים בעולם. הם משתייכים למשפחת דגי שמש שבסדרת הנפוחיתאים.
הגדול בבני הסוג הוא דג שמש מגובשש ששוקל 2 טון ואורכו 4.6 מטר. הוא בנוי בצורה עגולה עם 2 סנפירים גדולים העוזרים לדג לנוע. הדג בעל עור חסר קשקשים והוא יכול לצלול לעומק רב בחיפושים תמידיים באוקיינוס אחר מזון.
הם ניזונים בעיקר על מדוזות או על סלפות, אך גם מדגים קטנים וסרטנים קטנים.
אירוויזיון 1965
בשנה זו ארבע מדינות קיבלו אפס נקודות: בלגיה, ספרד, גרמניה ופינלנד.
השריר הכפן המרובע
השריר הַכַּפָּן הַמְרֻבָּע (TA: Musculus pronator quadratus) הוא אחד משרירי האמה העמוקים. השריר הוא המניע העיקרי של האמה בסיבוב כף היד כלפי מטה, מסייע לו בפעולה זו השריר הכפן העגול. מיקומו העמוק צמוד לחלקן המרוחק של עצמות האמה, מאפשר לו לייצב אותן זו מול זו.
תיאור
לשריר הכפן המרובע ארבע פינות וארבעה צדדים המקנים לו צורה מרובעת. תחילתו בחלק המרוחק של הפן הקדמי של עצם הגומד והוא נאחז בחלק המרוחק של הפן הקדמי של עצם החישור.
עצבוב
השריר הכפן המרובע מעוצבב על ידי שורש העצב הצווארי השמיני (C8) ועל ידי שורש העצב החזי הראשון (T1) דרך העצב הבין גרמי הקדמי, ענף של עצב התווך.
תשוקה בצל האילנות (סרט)
תשוקה בצל האילנות (באנגלית: Desire Under the Elms) הוא סרט קולנוע אמריקאי בשחור-לבן משנת 1958 בבימויו של דלברט מאן, עם ברל אייבס, סופיה לורן ואנטוני פרקינס בתפקידים ראשיים.
התסריט נכתב על ידי אירווין שו והוא מבוסס של מחזה בשם זה מאת יוג'ין אוניל משנת 1924. המחזה הוצג בתיאטרון הקאמרי בשנת 1952 עם חנה מרון בתפקיד הראשי.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר שחור-לבן.
דלברט מאן היה מועמד לפרס דקל הזהב.
תקציר העלילה
ניו אנגלנד, 1840, אפרים קבוט (ברל אייבס), בעל חווה חקלאית, הולך עם עששית לשדה, הופך סלע, חופר ומוציא משם שק מטבעות. אשתו השנייה ובנם הצעיר איבן עוקבים אחריו. האם אומרת לאיבן כי החווה נקנתה בכספה וכי יידע לעמוד על כך שהיא תהיה ברשותו.
עברו שנים, איבן (אנטוני פרקינס) גדל וכן שני אחיו מהאישה השנייה - סימיאן (פרנק אוברטון) ופיטר (פרנל רוברטס). האב מתייחס לכל בניו בזלזול ומכנה אותם בטלנים. הם שונאים אותו ואת המקום.
אפרים יוצא לסידורים ואיבן מנצל זאת, שולף את מטמון המטבעות ולוקח משם 600 דולר. הוא מציע לאחיו החורגים 300 דולר לכל אחד בתנאי שיחתמו לו על ויתור על חלקם בחווה. סימיאון ופיטר עושים זאת בשמחה כי מטרתם היא לנסוע לקליפורניה ולמצוא שם זהב.
בינתיים חוזר אפרים עם אישה צעירה, אנה (סופיה לורן), מהגרת מאיטליה. האחים מקבלים אותה בלגלוג ומודיעים לאב כי הם עוזבים את החווה. איבן מקבל אותה בהתחלה ברגשות עוינים ואומר לה כי היא לא תחליף לאימו והוא לא ייתן לה להשתלט על החווה.
עם הזמן מתקרבים איבן ואנה זה לזו ומתנים אהבה באסם ומתחת לאילנות (מכאן שם המחזה והסרט). אפרים רוצה שהיא תלד לו בן ממשיך והיא עושה זאת דרך איבן.
נולד להם בן ואפרים מזמין לחגיגה את כל תושבי הכפר. למקום מזדמנים גם האחים סימיאן ופיטר לבושים בהידור ומלווים בנשותיהם, לוסינדה (רבקה וולס) ופלורנס (ג'ין וילס). כל האנשים צוחקים ומרכלים על אפרים בן ה-75 כי כולם יודעים שהילד הוא של איבן.
דווקא הילד מהווה מחסום ביחסיהם של איבן ואנה. איבן מתרחק ממנה וכדי להשיב את אהבתו היא חונקת את הילד. איבן כועס עליה אבל אחר כך מבין ומחבק אותה ואומר שהוא ילך אחריה למאסר ויטען שהרצח הוא פרי תכנונו.
הם מגלים זאת לאב והוא מזעיק את השריף ומקווה שיישפטו ויוצאו להורג.
סומרטון פארק
סומרטון פארק (באנגלית: Somerton Park) הוא פרוור של העיר אדלייד, בירת מדינת אוסטרליה הדרומית. הוא נמצא 12 ק"מ דרומית למרכז העיר. בשנת 2016 בו 5,537 תושבים. בסומרטון פארק נמצאים מספר אתרים מפורסמים, ביניהם מכללת הלב הקדוש של אדלייד ובית הקברות נורת' ברייטון, אולם הוא מפורסם בעיקר בשל חוף סומרטון שבו נמצאה ב-1948 גופתו של אדם לא ידוע שמת בנסיבות לא ברורות, אירוע שנודע בתור פרשת תמאם שוד, ונותר עד היום אחת התעלומות המפורסמות ביותר בתולדות אוסטרליה.
אילן הרשקוביץ
אילן הרשקוביץ (נולד ב-11 בנובמבר 1957, י"ז בחשוון ה'תשי"ח) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, שירת כטייס מסוקים בחיל האוויר הישראלי, כיהן כמפקד בסיס פלמחים וכראש להק האוויר למסוקים.
ביוגרפיה
נולד וגדל בשכונת יד אליהו בתל אביב. למד בבית ספר "עציון" בשכונה והמשיך בתיכון בישיבת נחלים. היה חבר ב"סניף בני עקיבא יד אליהו" שנה מתחת לחברו, לימים האלוף אלעזר שטרן.
הרשקוביץ התגייס בשנת 1975, תחילה לחטיבת גולני והמשיך לקורס טיס מספר 87. במהלך הקורס הוקפץ שני שלבים וסיים את הקורס כחניך מצטיין בקורס 85 במגמת מסוקים. שירת כטייס מסוקי קרב על מסוק צפע ולהטוט. בעת שרותו ניצל כאשר מסוקו התרסק בגיחת אימונים בצפון הארץ.
הדריך בבית הספר לטיסה ופיקד על קורס אימון מבצעי של מערך מסוקי הקרב וכמפקד טייסת צפע. בתקופת הפיקוד על הטייסת התגלתה אצלו מחלקת הלוקמיה ממנה התאושש והמשיך לשרת בחיל. בשנת 1997 הועלה לדרגת אלוף-משנה ושרת בתפקיד ראש מחלקת משולבים בחטיבת תורת הדרכה. בשנת 2000 הועלה לדרגת תת-אלוף ומונה למפקד בסיס פלמחים. בשנת 2002 מונה לראש להק האוויר למסוקים ושירת בתפקיד זה עד 2004.
לאחר שחרורו מונה לטייס הראשי בחברת אירופאוור. ב-2010 נפצע באורח קל בהתרסקות מסוקו. משנת 2009 הוא בעל חברה פרטית לטיולי מסוקים בשם "איה באוויר".
לאחר מלחמת לבנון השנייה מונה לעוזר בוועדת וינוגרד לבחינת אירועי המלחמה.
השכלה
הרשקוביץ בעל תואר ראשון בלימודי ארץ ישראל ומדעי המחשב באוניברסיטת בר-אילן. בעל תואר שני במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה. בוגר המכללה לביטחון לאומי.
חיים אישיים
נשוי לאווה, עובדת סוציאלית במקצועה, ולהם שלושה בנים. שניים בשרות קבע, אחד מהם טייס קרב פעיל בחיל האוויר. בן נוסף הוא המוזיקאי ניתאי הרשקוביץ.
מתגורר ביישוב הדתי הושעיה.
ערד (פירושונים)
{{פירושונים|
אישים ששם משפחתם הוא ערד:
ראו גם
}}
רוסטם ואמברי
רוסטם ואמברי (בהונגרית: Vámbéry Rusztem; בשם מלא: Vámbéry Rusztem Loránd Vilfried; בודפשט, 29 בפברואר 1872 – ניו יורק, 24 באוקטובר 1948) היה עורך דין הונגרי, בן להורים יהודים שהוטבל לנצרות. פובליציסט בורגני רדיקלי, בנו של המזרחן ההונגרי-יהודי ארמין ואמברי.
ביוגרפיה
הוא הילד היחיד של המזרחן המפורסם בעל השם העולמי ארמין ואמברי ושל קורנליה ארני-רכניץ. אחד מסנדקיו היה אדוארד הילסטון, יורש העצר הבריטי (נסיך ויילס) לימים אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת. הוא למד משפטים באוניברסיטת האלה ובאוניברסיטת אטווש לוראנד. את לימודיו סיים בשנת 1896. בשנת 1899 התחתן עם יוליה רוזה אולגה ואמושי ב־9 במאי בבודפשט, ולזוג נולדו שני בנים (ג'רג' ורוברט). כעורך דין הוא עסק בעיקר במשפט פלילי, ונחשב למומחה מוכר בתחום הקרימינולוגיה. משנת 1896 הוביל את הכנת החקיקה במשרד המשפטים. בשנת 1913 פרש כשופט מחוזי. הוא לימד באוניברסיטת בודפשט משנת 1903.
הוא החל לעסוק בפוליטיקה במפלגה הרדיקלית (הלאומית) הבורגנית, שהוקמה בשנת 1914, ועד מהרה נבחר ליושב ראש במפלגה. בתפקיד זה הפך לחבר במועצה הלאומית לאחר ניצחון מהפכת החרציות. בשל כך שלל ממנו המשטר החדש של העוצר מיקלוש הורטי את תפקידו האקדמי באוניברסיטה, לכן עבד כעורך דין משנת 1920. הוא הגן על עצמו בתביעות פוליטיות משמעותיות כמו משפט קומיסרי העם (1920), ושימש סניגור במשפט הראשון של אטילה יוז'ף (1924) ובמשפט השני של מתיאש ראקושי (1934–1935). בינתיים הצטרף ל"מפלגת העצמאות 48" ול"מפלגת קושוט", בהן נבחר לאחד מסגני נשיא המפלגה בשנת 1923.
בשנים 1913–1934 היה עורך כתב העת למשפטים, ובשנים 1926–1938 היה עורך "המאה שלנו". הוא פרסם ב"אורורה" בין השנים 1919 - 1923 וב"סקירה העצמאית" בין 1921 - 1923. בשנת 1938 היגר מהפשיזם תחילה ללונדון ואחר כך לארצות הברית, שם הצטרף למהגרי השמאל. בשנת 1941 נשללה ממנו אזרחותו ההונגרית.
הוא שב להונגריה בשנת 1945, כשהפך לאחד משמונה אנשי הציבור הבולטים שהוזמנו כצירים על ידי האספה הלאומית הזמנית על פי החלטת האספה. לאחר הבחירות ב -1945, הוא הוזמן שוב על ידי האספה המכוננת, כעת כאחד מעשרה (לימים שתים עשרה) שהוזמן לחברי האספה. מכיוון שהחוק שאיפשר זאת בוטל בינתיים, כהונתו הפרלמנטרית פגה עוד לפני הבחירות ב -1947; הוא מעולם לא התמודד בבחירות (בהצלחה). מ־5 בספטמבר 1947, מונה לשגריר הונגריה בוושינגטון עד ה-2 במאי 1948. לאחר סיום כהונתו, הוא נשאר באמריקה, שם גם נפטר קצת יותר מחמישה חודשים לאחר מכן ב -24 באוקטובר.
כתביו העיקריים
בשפת המקור:
בתרגום לעברית:
איזר (נהר בגרמניה)
איזָר (בגרמנית: Isar) הוא נהר הזורם בחבל טירול באוסטריה ובמדינת בוואריה בגרמניה. מוצאו של הנהר ברכס קרוונדל בחלק האוסטרי של הרי האלפים, והוא נכנס לגרמניה באזור העיירה מיטנוואלד. בהמשך הוא זורם דרך הערים באד טלץ, מינכן ולנדסהוט בטרם הוא נשפך אל נהר הדנובה סמוך לעיירה דגנדורף. אורכו של האיזר 295 קילומטרים, והוא הרביעי באורכו בבוואריה; הדנובה, האין, והמיין ארוכים ממנו. איזר נחשב ליובל השני בחשיבותו לנהר הדנובה.
גאוגרפיה
הנהר מתנשא בגובה של 1,750 מטר בקארוונדלבייג', רק צפונית מזרחית לאינסברוק, אוסטריה, והוא עובר מערבה ואז חוצה צפונה אל גרמניה במעבר שרניץ. הנהר שם זורם דרך ערוץ עמוק ששימש את הרומאים הקדומים, שקראו לו פורטה קלאודיה. קו רכבת וכביש עוברים כעת את הערוץ. כשהוא פונה שוב מזרחה וצפונה, מגיח האיזר על המישור הבווארי וזורם צפונית-מזרחית דרך מינכן. הוא נכנס לדנובה במורד הזרם מרגנסבורג.
מקור שמו של הנהר במילה "מים עמוקים" בשפות אירופיות עתיקות, אשר בהמשך הפכו ל"מים קפואים" בשפות גרמאניות. ברחבי אירופה ניתן למצוא מספר נהרות עם שמות דומים, לדוגמה האיזר בצרפת, ייזרה בצ'כיה, אייסל בהולנד ועוד.
יובליו הגדולים ביותר של האיזר הם הנהרות אמפר ולויסאך, ולאורכו מספר איים קטנים, כשהמוכר בהם הוא "אי המוזיאון" במינכן, עליו ממוקם המוזיאון הגרמני.
הנהר שימש כנתיב סחר חשוב עוד בימי קדם, בין השאר לשינוע בולי עץ לענף הבניה. הרומאים היו הראשונים שבנו גשרי עץ מעל הנהר. החל מהמאה ה-17 שימש הנהר להעברת סחורות ונציאניות לווינה ובודפשט דרך הדנובה. כמו כן פעלו לאורך הנהר מספר טחנות קמח שהופעלו בכוח זרימת המים.
באוקטובר 1946, בעקבות הוצאתם להורג של פושעי מלחמה נאצים כגון יואכים פון ריבנטרופ, האנס פרנק, וילהלם קייטל ואחרים, פוזר אפרם מעל מימי הנהר.
החל מראשית המאה ה-20 משמש הנהר לייצור חשמל, ולאורכו נבנו תעלות רבות, אשר בין השאר פגעו במערכת האקולוגית שלו. בעשורים האחרונים נעשו מאמצים לשקם את הנהר.
ננאד קרסטיץ'
ננאד קרסטיץ' (בסרבית: Ненад Крстић; נולד ב-25 ביולי 1983 ביוגוסלביה) הוא כדורסלן עבר סרבי, ששיחק בעמדת הסנטר.
המועדון המקצועני הראשון שבו שיחק היה פרטיזן בלגרד. קרסטיץ' נבחר במקום ה-24 בסיבוב הראשון של דראפט ה-NBA לשנת 2002 על ידי ניו ג'רזי, שהחתימה אותו בתחילת עונת. בעונתו הראשונה בליגה הוא רשם 10 נקודות ו-5.3 כדורים חוזרים למשחק. בסיום אותה עונה נבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה. בשנת 2008 עבר לקבוצת ליגת העל הרוסית, טריומף ליוברצי ובתחילת עונת 2008/09, חזר ל-NBA, וחתם באוקלהומה סיטי ת'אנדר.
ב-22 ביוני 2011 חתם ננאד קרסטיץ' על חוזה לשנתיים בקבוצה הרוסית צסק"א מוסקבה.
סרוקומלה
סרוקומלה (בפולנית: Serokomla) הוא כפר במחוז לוקוב שבפרובינציית לובלין בפולין, כ-25 ק"מ דרומית ללוקוב, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית קטנה.
תולדות היישוב
סרוקומלה נזכר מהמאה ה-16 ככפר בבעלות אצולה, ובשנת 1573 הוענקו ליישוב זכויות עיר.
בשנת 1760 נבנתה בכפר כנסייה. בשנת 1815 נכלל היישוב בתחום פולין הקונגרסאית, ובשנת 1869, בעקבות מרד ינואר, ניטל מהיישוב מעמדו העירוני.
יהודי סרוקומלה
יהודים התיישבו בכפר בראשית המאה ה-19, ובתחילת המאה ה-20 התקיימה במקום קהילה יהודית קטנה. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ישבו בכפר כ-200 יהודים, חלקם פליטים.
ביום כיפור תש"ג, 22 בספטמבר 1942, ריכזו שוטרים גרמנים את בין 200 ל-300 היהודים שנמצאו בכפר בכיכר השוק בו, ורצחו אותם בקבוצות של עשרים איש בחורשה סמוכה, בטבח שנמשך 11 שעות. בד בבד ערכו הגרמנים מצוד אחר יהודים מסתתרים ביישוב. יהודים בודדים מהכפר הצליחו להימלט מהאקציה ליערות הסביבה, ולחבור ליחידת פרטיזנים יהודים, בפיקודו של דוד ויינשטיין.
רינלדו רינלדי
רינלדו רינלדי (באיטלקית: Rinaldo Rinaldi; 1793, פדובה – 1873, רומא) היה פסל איטלקי.
ביוגרפיה
החל את הכשרתו בגילוף עץ אצל אביו בגיל שמונה, ובגיל ארבע עשרה החל בסיתות באבן, בגיל שמונה עשרה נשלח לאקדמיה לאמנויות יפות בוונציה אצל לאופולדו סיקוגנרה ומטייני, לאחר שנה קיבל מלגה ללמוד ברומא אצל אנטוניו קנובה, לאחר מותו של קנובה רינלדי הצטרף למועצה של הרפובליקה קצרת המועד ברומא ונעצר לזמן קצר.
היה דקאן האקדמיה של סן לוקא.
בשנת 1823 הפך רינלדי לחבר של כבוד באקדמיה לאמנויות יפות בוונציה ובאקדמיה ברומא.
בשנת 1832 הפך רינלדי לחבר באקדמיה של הפנתיאון.
ובשנת 1863 הפך רינלדי לחבר של כבוד באקדמיה לאמנויות יפות בפילדלפיה.
רינלדי עוטר על ידי פיוס התשיעי ועל ידי ויטוריו אמנואלה השני, מלך איטליה.
ריקרדו מדורו
ריקרדו מדורו (בספרדית: Ricardo Maduro; נולד ב-20 באפריל 1946 בפנמה) הוא פוליטיקאי הונדורסי יהודי. היה נשיא הונדורס בין השנים 2002–2006. לפני כן היה יושב ראש הבנק המרכזי של הונדורס.
רקע
מדורו נולד בפנמה. ב-23 באפריל 1997, נחטף בנו, ריקרדו ארנסטו, וגופתו נמצאה כעבור יומיים. אירוע זה הגביר את שאיפתו להיבחר לנשיא, למרות שלפי חוקת הונדורס הנשיא חייב להיות יליד המדינה. בתעמולת הבחירות הבטיח מדורו למגר את עולם הפשע, האלימות והסמים.
כנשיא
מדורו נבחר לנשיא הונדורס בבחירות נובמבר 2001 כשהוביל את המפלגה הלאומית של הונדורס. הוא נכנס לתפקיד ב-27 בינואר 2002 וכיהן עד 27 בינואר 2006. במהלך כהונתו, ב-1 במאי 2005, התרסק המטוס בו טס, לתוך הים הקריבי, סמוך להחוף של טלה. מדורו, בתו לורנה והטייס נפצעו קל וחולצו על ידי התושבים המקומיים. ב-27 בנובמבר 2005, בבחירות הכלליות ובחירות לנשיאות הפסידה המפלגה השלטת של מדורו, למפלגה הליברלית של הונדורס, וב-27 בינואר 2006 החליפו מנואל סלאיה בתפקיד.
מדורו היה הנשיא השני ממוצא יהודי, שכיהן בהונדורס. קדם לו חואן לינדו, שהיה הנשיא במשך כחמש שנים באמצע שנות החמישים של המאה ה-19.
חייו האישיים
מדורו אב ל-3 בנות ובן מנישואיו הראשונים. בנו מנישואיו הראשוניים נחטף ונרצח.
ב-2002 התחתן עם אישה ממוצא ספרדי-הונדורסי ואימץ 5 ילדים.
מחלקת המשפטים של ארצות הברית
מחלקת המשפטים של ארצות הברית (באנגלית: Department of Justice, ובקיצור DOJ (מילולית: מחלקת הצדק של ארצות הברית) היא מחלקה בממשל האמריקני האחראית על אכיפת החוק והגנה על האינטרסים של ארצות הברית לפי החוק, וכן על וידוא קיומו של שוויון מוחלט בפני החוק לכל אזרח אמריקאי. בראש המחלקה עומד התובע הכללי של ארצות הברית, אחד מחברי הקבינט המקוריים.
היסטוריה
תחילה, היה התובע הכללי תפקיד חלקי לאדם אחד, שנוצר לפי חוק השיפוטיות מ-1789. אולם, התפקיד התפתח מבחינה ביורוקרטית. במשך תקופה מסוימת התובע הכללי היה היועץ המשפטי של קונגרס ארצות הברית כמו גם של הנשיא, אולם, הדבר בוטל ב-1819 מפאת עומס העבודה הכרוך בכך.
אלון לי גרין נ' אקסלנט קופי בע"מ
בשא (ת"א) 6726/07 - אלון-לי גרין והסתדרות העובדים הכללית החדשה נ' אקסלנט קופי בע"מ הוא פסק דין של בית הדין האזורי לעבודה בתל אביב העוסק בזכותו של עובד להתארגן במקום העבודה שלו. בית המשפט קבע כי פיטורי העובד נעשו עקב פעילותו להקמת ועד עובדים, ולכן מנוגדים להוראות החוק האוסרות פיטורים מסיבה זו.
מחלקת המשפטים של ארצות הברית
היסטוריה
ב-1867, החלה ועדת המשפטים הלאומית, בהובלה של ויליאם לורנס, בבדיקה של הצורך ביצירת "מחלקת חוק" בראשות התובע הכללי ושתכלול את היועצים המשפטיים של המחלקות האחרות וכן את התובעים המחוזיים. ב-19 בפברואר 1868, לורנס הגיש הצעת חוק בקונגרס שתיצור הלכה למעשה את מחלקת המשפטים. הצעת החוק הראשונה הזאת נפלה, כיוון שלורנס לא היה יכול להקדיש מספיק זמן על מנת להבטיח את העברתה בעקבות הזמן שהשקיע בדיון ההדחה של הנשיא אנדרו ג'ונסון.
הצעת חוק שנייה הוגשה לאישור הקונגרס על ידי הנציג של רוד איילנד, תומאס ג'נקס, ב-25 בפברואר 1870, וגם הסנאט ובית הנבחרים אישרו אותה. הנשיא יוליסס ס. גרנט חתם על ההצעה והפך אותה לחוק ב-22 ביוני 1870. מחלקת המשפטים החלה לפעול באופן רשמי ב-1 ביולי 1870.
אלון לי גרין נ' אקסלנט קופי בע"מ
רקע
בשנת 2006 החל אלון-לי גרין בן ה־18 לעבוד בבית הקפה "קופי בין", בסניף אבן גבירול במרכז תל אביב. זמן קצר לאחר מכן קודם לתפקיד אחראי משמרת, ובתפקיד זה הועסק כעשרה חודשים נוספים. זמן קצר לאחר תחילת עבודתו החל גרין לפעול בקרב עובדי בית הקפה לשם הקמת ועד עובדים. במסגרת זו יצר קשר עם גורמים מטעם הסתדרות העובדים הכללית. מטרתו הייתה להילחם במה שהוא ועובדים נוספים ראו כפגיעה בזכויותיהם, לרבות הפקעת כספי הטיפים על ידי ההנהלה, אי תשלום גמול שעות נוספות, ואי תשלום שעות שבת. זמן קצר לאחר שארגן כנס עובדים של הרשת, פוטר בטענה שתפקודו המקצועי לוקה בחסר.
מחלקת המשפטים של ארצות הברית
היסטוריה
ההצעה, שנקראה החוק לייסוד מחלקת המשפטים, לא שינתה בהרבה את סמכויותיו של התובע הכללי, ושכרו ואורך כהונתו לא השתנו. החוק אכן יצר משרד חדש, זה של היועץ הכללי, על מנת לפקח ולנהל את הדיונים של הממשלה בבית המשפט העליון.
המבנה
המבנה של מחלקת המשפטים הושלם ב-1935 מתכנון של מילטון בנט מדארי. בעקבות מותו של מדארי ב-1929, השותפים האחרים בחברת זנצינגר בורי ומדארי מפילדלפיה לקחו על עצמם את הפרויקט. שטחו של הבניין, הגובל בצפון מערב בשדרות החוקה ופנסילבניה וברחובות תשע ועשר, הוא למעלה מ-90,000 מטרים רבועים. הפָּסל סי. פול ג'נווין היה יועץ התכנון הראשי לכל הבניין, ותרם למעלה מ-50 פסלים נפרדים שנמצאים בתוך ומחוץ לבניין.
אלון לי גרין נ' אקסלנט קופי בע"מ
הגשת העתירה
בעקבות הפיטורים פנה גרין להסתדרות העובדים הכללית, ובעזרתה לבית הדין לעבודה, בטענה כי ההחלטה על פיטוריו התקבלה אך ורק עקב פעולותיו להקמת ועד עובדים, ובשל כך הפיטורים אינם חוקיים, ודינם להתבטל. כראיה לטענה הודגש קידומו המהיר של גרין ברשת, אשר קודם לתפקיד אחראי משמרת כשלושה חודשים בלבד לאחר תחילת עבודתו. בנוסף, חודש וחצי לפני פיטוריו, קיבל גרין העלאה במשכורת. גרין טען כי עד שהחל לפעול להקמת ועד העובדים, לא נשמעו תלונות אודות תפקודו.
מחלקת המשפטים של ארצות הברית
המבנה
מספר ניסיונות, אף לא אחד מהם מוצלח לגמרי, נעשו כדי לקבוע את המשמעות של המוטו הלטיני שמופיע על חותם מחלקת המשפטים, Qui Pro Domina Justitia Sequitur. אין אפילו מידע מתי הוכנה לשימוש הגרסה המקורית של חותם המחלקה, או מתי המוטו הופיע לראשונה על החותם. הדעה הכי מקובלת במחלקה טוענת שהמוטו מתייחס לתובע הכללי (ולפיכך, למחלקת המשפטים) "שתובע בשם הצדק (או גבירת הצדק)".
אלון לי גרין נ' אקסלנט קופי בע"מ
הגשת העתירה
ברשת בתי הקפה טענו לעומת זאת, כי פיטוריו של גרין נעשו כתוצאה מתפקודו הלקוי, ולרבות כשלים שונים במהלך עבודתו, וכן הפרת משמעת חמורה שביצע, וזאת ללא קשר לפועלו למען הקמת ועד העובדים. עוד נטען, כי רשת "קופי בין" אינה מתנגדת באופן עקרוני להקמתו של ועד עובדים, וכי אין ממש בטענה בדבר ניסיונה למנוע את הקמתו. לאור האמור, נטען כי אין מקום להתערבותו של בית הדין בפיטורים, אשר נעשו כחוק, במסגרת הסמכות המוענקת לרשת בתי הקפה כחלק מדיני העבודה כמעסיקה פרטית.
פסק הדין
ב-19 ביולי 2007 פורסם פסק הדין, אשר נידון על ידי הרכב שופטים בראשות אהובה עציון, בו בחן בית הדין את חוקיות הפיטורים, וזאת ביחס לסעיף 33י לחוק הסכמים קיבוציים, בו נקבע כי מעביד לא יפטר עובד בשל פעילותו לצורך הקמת ועד עובדים. בית הדין ציין כי "אפליה לרעה של עובד על בסיס חברותו בארגון עובדים, יש בה משום הפרה של עקרון השוויון ופגיעה בחופש ההתאגדות של העובדים. משכך, הן על פי החוק והן על פי הפסיקה, על בית הדין לפרוש הגנתו על עובדים אשר מתעורר החשש כי מעבידם פוגע בהם במטרה לפגוע בהתארגנות עובדיו". בהתאם לכך בחן בית הדין את הנסיבות שהובילו לפיטורים, ואת התנהלותו המקצועית של גרין במהלך עבודתו, וזאת על מנת לקבוע האם אכן הסיבה לפיטוריו הייתה פעולתו להקמת ועד עובדים, או שמא התנהלותו המקצועית הקלוקלת.
מחלקת המשפטים של ארצות הברית
המבנה
שמו של הבניין שונה ב-2001 על מנת לחלוק כבוד לרוברט קנדי. לעיתים מתייחסים אליו כאל "הצדק המרכזי".
משרדים ותוכניות אחרות
במרץ 2003, שירות ההגירה והאזרוח של ארצות הברית (INS) נסגר, ותפקידיו הועברו אל המחלקה לביטחון המולדת. המשרד המבצעי לבקרת הגירה וחבר הערעורים בענייני הגירה, שבודקים החלטות שנעשות על ידי פקידי הממשלה תחת חוק ההגירה והלאומיות, נשארו בסמכותה של מחלקת המשפטים. באופן דומה, משרד ההיערכות הביתית עבר ממחלקת המשפטים אל המחלקה לביטחון פנים, אבל רק למטרות ביצועיות. המרכז של משרד ההיערכות הביתית עדיין ממוקם במחלקת המשפטים, כיוון שכוח האדם שלו עדיין מועסק באופן רשמי על ידי מחלקת המשפטים.
אלון לי גרין נ' אקסלנט קופי בע"מ
פסק הדין
בסופו של דבר קבע בית הדין כי חרף טענות הרשת אודות תפקודו הלקוי של גרין, לא הוכח מעל לכל ספק כי פיטוריו אכן נבעו מסיבה זו. יתרה מזאת, בית הדין קבע כי העובדה שגרין הועסק בבית הקפה לאורך כעשרה חודשים, וזאת חרף שורת הכשלים אשר יוחסו לו במהלך הדיון המשפטי, מוכיחה כי תפקודו הלקוי אינו הגורם הישיר לפיטורים, אשר בוצעו בפועל רק בשעה שגרין החל בארגון ועד העובדים, ומאחר שהיה ידוע היטב להנהלה כי הוא הגורם המרכזי העומד מאחוריו. עוד צוין בפסק הדין כי בעדויות שהתקבלו מטעם מנהלים ברשת ביחס לסיבה לפיטוריו של גרין התגלו גרסאות שונות ביחס להתנהלותו המקצועית, דבר שפגע באמינות גרסתה של הרשת.
חיים מארוביץ' קראסנוקוטסקי
חיים (חוטיה) מארוביץ' קראסנוקוטסקי או יפים מארקוביץ' קראסנוקוטסקי (1 במאי 1904 – 15 באוגוסט 1982) היה יהודי סובייטי שעוטר בעיטור גיבור ברית המועצות, השתחרר בדרגת מייג'ור גנרל.
ביוגרפיה
נולד במשפחת פקיד.
ב-1920 סיים את לימודיו בבית הספר התיכון ושנתיים במכללה לרפואה. בהמשך עבד כמדריך חינוך גופני.
ב-1926 גויס לצבא האדום. ב-1930 סיים קורסי קייב להכשרת מפקדי חי"ר. השתתף בפלישת הכוחות הסובייטים למערב אוקראינה ב-1939. השתתף במלחמת החורף בדרגת קפטן. ידוע דיוקנו בעיפרון משנת 1940 שצויר על ידי אלכסנדר לאקטיונוב. חבר במפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות מאז 1941.
פיקד על הגדוד בקרבות המלחמה הפטריוטית הגדולה מאז יום תחילתה, 22 ביוני 1941. על הצלחות לחימה בתבוסת קבוצת ורמאכט באוריול, מונה לסגן מפקד רגימנט סיור. הצטיין בקרבות ליד העיר פושקין. היה ראש מחלקת אימוני הלוחמים של הצבא.
נפטר ב-15 באוגוסט 1982 ונקבר בבית העלמין הצבאי לוקיאנובסקויה בקייב.
משפחתו
בנו מיכאיל שירת בספינות חיל הים הסובייטי ועוקב בקידום עקב לאומו ונכדו סרגיי בדרגת קפטן מדרגה שלישית שירת בצוללות חיל הים הסובייטי והרוסי.
פטריציו סאלה
קריירה
במהלך קריירת המועדונים שלו הוא שיחק עבור מועדוני כדורגל מהסרייה א' כמו טורינו (1975-81), סמפדוריה (1981-82), פיורנטינה (1982-84), פיזה (1983-84), צ'זנה (1984-88) ופארמה (1987-89), בנוסף לכך שהחל וסיים את הקריירה שלו בקבוצות מליגות נמוכות כמו מונזה (1973-75) וסולביאטסה (1989-90). עם טורינו, הוא זכה באליפות בעונת 1975/76.
סאלה שיחק עבור המדים הלאומיים של נבחרת איטליה שמונה פעמים בין השנים 1976 ל-1980. הוא היה חלק מהסגל שלה למונדיאל 1978, שבו היא סיימה במקום הרביעי תחת המאמן אנצו ביארזוט.
קבר נבי יהודה
קבר נבי יהודה (קרוי גם נבי הודא או נבי יהודא) הוא מבנה המזוהה על ידי העדה הדרוזית עם מקום קבורתו של יהודה בן יעקב. האתר מקודש גם למוסלמים ולעלווים. הקבר נמצא בחורשת עצי אלה עתיקים בעמק החולה, כקילומטר וחצי מזרחית לחלק הדרומי של שאר ישוב, למרגלות גבעת עזז (תל עזזיאת). בצמוד למתחם נמצאת חורבת עומרית.
מסורות
בשנת 1968 כתב צבי אילן: "תושבי עמק החולה מאמינים כי נבי הודא מרפא עיוורים, ועל כן על העיוור לישון לילות אחדים ליד הקבר, אך יירפאו רק העיוורים שלבם טהור. הנוציארים מעין פית וזעורה נהגו לקיים חג־קרבן ליד הקבר הקדוש. ראשי הכת היו יורדים בעבר לעמק החולה, בוחרים פר בקר־ביצות (תאו זכר — ג'מוס) שחור ומקריבים אותו לנבי הודא. כן היו נוהגים להביא לקבר בתום היום הראשון של חודש צום הראמדאן מזון לאכלו תוך שירה וריקודים."
היסטוריה
בימי הביניים זוהה המקום עם קברו של שבואל בן גרשום בן משה, אחיו של יהונתן בן גרשום (נכדו של משה לפי חז"ל).
בעקבות מלחמת העצמאות עבר גבול שביתת הנשק בין ישראל וסוריה בצמוד לאתר.
לפני מלחמת ששת הימים היה במקום מסגד והוא שימש גם כמקום עלייה לרגל למוסלמים ביום הראשון של הרמדאן.
צבי אילן תיאר את המקום בשנת 1983:
הקבר שופץ והורחב בשנת 1999 וכיום משמש כאתר לעלייה לרגל לבני העדה הדרוזית בגליל ומשמש כמקום תפילה, לימוד ובקשת סגולות.
רחמים אהרוני
רחמים "גומדי" אהרוני (1939, תל אביב – 24 בינואר 2016) היה איש עסקים ועבריין ישראלי, חבר כנופיית הכרם, שפעל בשנות ה-70 של המאה ה-20, והתפרסם כשהורשע (לצד שותפו טוביה אושרי) ברצח הכפול של עמוס אוריון ועזר כהן. אהרוני נכלל ברשימת אחד עשר החשודים, כראשי הפשע המאורגן בישראל, וריצה במצטבר 29 שנות מאסר.
בריינסוויי
בריינסוויי (באנגלית: BrainsWay) היא חברת מכשור רפואי ישראלית שעוסקת בפיתוח וייצור פתרונות למחלות והפרעות נפשיות ונוירולוגיות. בריינסוויי עושה שימוש בטכנולוגיית גירוי מגנטי מוחי עמוק (DTMS - Deep Transcranial Magnetic Stimluation).
היסטוריה
בריינסוויי הוקמה ב-2003 וממוקמת בהר חוצבים שבירושלים. החברה פיתחה טכנולוגיה העושה שימוש בסליל אלקטרומגנטי בעל מבנה מיוחד המחובר לספק זרם חשמלי המשתנה במהירות ויוצר שדה חשמלי באמצעותו ניתן להשפיע על אזורים שונים בעומק המוח. הגירוי מכוון לאזורים שונים במוח וחודר לעומק של שישה-שבעה סנטימטרים. זאת לעומת גירוי מגנטי מוחי (TMS) רגיל המבוסס טכנולוגיה ישנה יותר, החודר לעומק של 1.5-2 סנטימטר.