cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בית הכנסת ברחוב הגדוש ד'יולה בבודפשט
מבנה ועיצוב
לבית הכנסת שלושה אולמות. האולם הגדול שבו כ-900 מקומות ישיבה, אולם זה משמש לתפילות בחגים. האולם הקטן יותר משמש לתפילות ביתר ימי השנה. האולם השלישי שימש לאירועי תרבות.
הקהילה
בית הכנסת משרת את יהודי הרובע 13 והרובע 5, שמתגוררים בהם כ-10,000 יהודים. בית הכנסת משמש גם כמרכז קהילתי ליהודי הסביבה. בין השאר פועל בו, מאז 1991, מועדון יום לקשישים. בית הכנסת מארח אחרי שנת 2014 אירועים של פסטיבל התרבות היהודית שבחסות פדרציית הקהילות MAZSIHISZ. מלכתחילה בית הכנסת פעל ללא עוגב, הבימה נמצאת באמצע האולם, וסדרי התפילה היו ישנים יותר לעומתבית הכנסת ברחוב דוהאן. משום כך אחרי הקמתו קוב שומרי הדת היהודים בשכונה העדיפו להתפלל בו. אפילו אחרי הקמת בית הכנסת האורתודוקסי ברחוב וישגראד עדיין משך הרבה מתפללים שומרי שבת. הוא שמר על האופי השמרני הזה עד לימינו. כיום הרב של בית הכנסת הוא הפרופ' ד"ר אלפרד שנר.
2021 בווייטנאם
אירועים בשנת 2021 בווייטנאם.
אירועים
מתמשך - מגפת הקורונה בווייטנאם.
מגנטיזציה אורכית
מגנטיזציה אורכית (באנגלית: longitudinal magnetization) היא מרכיב הכוח המגנטי שנמצא בכיוון הכוח המגנטי החיצוני הפועל בעת סריקת MRI. בסריקת MRI מכניסים חפץ או גוף לתוך מנהרת המגנט, וחלק מהפרוטונים שלו ניצבים במקביל לשדה המגנטי החיצוני. פרוטונים אלו יוצרים את המגנטיזציה האורכית.
המגנטיזציה האורכית איננה ניתנת למדידה מאחר שהיא נמצאת בכיוון השדה המגנטי ולכן יש צורך להטות אותה על מנת להצליח למדוד אותה כהלכה. לשם כך מתבצעת מניפולציה בעזרת פולסי רדיו (גלי רדיו המשודרים למשך זמן קצר), אשר מטה את המגנטיזציה האורכית לכדי מגנטיזציה רוחבית ניתנת למדידה. קבוע אשר נקרא קבוע T1 (זמן השיקום האורכי) מודד את שיקומה של המגנטיזציה האורכית, זמן אשר שונה בין כל רקמה ורקמה, וכך נוצרת תמונה אשר בה ניתן להבדיל בין הרקמות באלמנט ה-T1 שלהן (תמונת T1).
מוחמד עלי
{{פירושונים|
ראו גם
}}
פרי עץ הדעת
עץ הדעת הוא שמו של העץ המשמש מוטיב מרכזי בסיפור אדם וחוה בגן עדן, לאחר שנצטוו שלא לאכול מפירותיו של עץ הדעת, אך עברו על ציווי זה במה שידוע כ'חטא עץ הדעת'. פרשנים רבים עסקו בשאלה מהו פרי עץ הדעת, תשובות שונות ניתנו לשאלה זו.
שמו המלא של עץ הדעת הוא "עץ הדעת טוב ורע". לכן, ניתן להבחין שהמילה "דעת" בצירוף זה איננה מתייחסת למשמעות המילה "דעת", אלא להבחנה בין טוב לרע.
לדעת רבי עזריה ורבי יהודה בר סימון בשם ריב"ל לא גלה אלוהים את זהותו של האילן לאדם, ואף לא עתיד לגלותו, מטעם שהוא חס על אדם הראשון שלא יאמרו אנשים זהו האילן שנכשל בו אדם הראשון.
גפן
זהו הזיהוי הנפוץ ביותר בספרות חז"ל. הסבר על כך המצוי בסנהדרין ובברכות טוען כי עץ הדעת היה גפן ופירותיו היו ענבים. זאת משום שאכילתו הביאה יללה, צער ואבל לאדם בפרט ולעולם בכלל. רבי מאיר אומר: ..
נימוק נוסף הוא של רבי יהודה בר אלעאי:. פרי עץ הדעת כמו פרי הגפן הביא מרורות (מרירות, מוות) לעולם. לכן, הסיקו כי עץ הדעת היה גפן.
תאנה
רבי נחמיה טען כי פרי עץ הדעת הוא תאנה משום שכאשר הם אכלו מפרותיו של עץ הדעת, ניתנה בהם דעת להתבייש בכך שהם עירומים, דבר שהביא אותם לתפור לעצמם בגדים מעלי תאנה דווקא כפי שנזכר בתורה: ובכך מצאו פתרון לבעיה. .
חיטה
רבי יהודה זיהה את פרי עץ הדעת כחיטה, זאת משום. במדרשים שיטה זו מיוחסת לרבי מאיר.היו מחז״ל שתהו על פרשנות זו שנראית לכאורה תמוהה, שהרי החיטה אינה עץ. רב זעירא הסביר זאת בכך שאותן חטים ; כלומר שלא היה מדובר בחיטה רגילה, כי אם בחיטה פלאית הגבוהה כעץ.פרופ׳ מרדכי כסלו סיפק הסבר לכך שנדחק רבי יהודה בדעתו. לפי הסברו של כסלו, לאחר עצת הנחש חוה ראתה את צמח החיטה עם שיבוליה המלאים, הבינה בחושה שאפשר להכין מגרגרים אלה לחם, רצתה להטביע את חותמה האישי ועברה למעשים.
. למעשה, העונש הוא בדיוק מידה כנגד מידה. לפי כסלו, דעה זאת מסבירה את הפסוק ואת פירוש רש"י: 'רוח מערבית של לפנות ערב', זאת אומרת, הרוח שלה מחכים זורי התבואה. בתיאור גן עדן מוזכרים רק עצים ולא עשבים. זאת משום שפרות האילן נאכלים בדרך כלל חיים ללא צורך בבישול, לעומת רוב הירקות והדגנים (שלא כבימינו). ראיה לכך היא בדיון בגמרא על הקשר בין ברכת "המוציא לחם מן הארץ" לבין "בורא פרי האדמה". חוה סטתה מהדרך הנהוגה בגן עדן – לאכול פרות כמו שהם, ללא טרחה. היא רצתה לעשות משהו מיוחד ובשביל זה הכינה לחם מן החיטה.
– יהיה על חוה להכין לחם כך כל בוקר, פעולות מתישות ומייגעות. לעץ בתנ"ך משמעות כפולה של אילן וכן החומר ממנו עשויים הגזע והענפים ולכן, ניתן להגיד כי החיטה נחשבה לעץ וקש היה נחשב לחומר קשה כדי לכנות אותו עץ. לראייה ניתן להסתכל בסיפור רחב. פשתי העץ בהם טמנה רחב את המרגלים. כמו כן, לדעת רבי יהודה עץ הדעת לא היה המובחר מבין כל העצים אלא להפך, הרדוד והדל מכולם. אף על פי כן, דווקא החיטה נבחרה להיות העץ שבמרכז הגן משום תכונותיה המיוחדות. אולי רמז לצדיקים, שאין מעריכים אותם על פי מראם החיצוני אלא על פי סגולותיהם ומעשיהם הטובים.
אתרוג
לדעת רבי אבא דעכו עץ הדעת היה עץ האתרוג, וטעמו שהרי כך נאמר בפסוק:, ומלשון הפסוק משמע שדיברה על העץ עצמו, ואין אילן שעצו נאכל מלבד עץ האתרוג.
אגוז
יש שטענו על פי נוסח ברכת הבתולים שנזכרה בסידורו של רבי עמרם גאון, שכתב לברך לאחר מציאת הבתולים: ומלשון זה משמע שלדעת מחברי הברכה עץ הדעת היה אגוז. אמנם ישנן נוסחאות לפיהם נוסח הברכה הוא 'אשר צג זוג בגן עדן', ולפי נוסח זה אין כלל ראיה לדבר.
תפוח
בתרבות הדעה הרווחת היא שפרי עץ הדעת היה התפוח האסור, דעה זו נובעת, לכאורה, משום שהמילה מַלום (Malum) בלטינית משמעותה רע, אך מילה דומה בלטינית (שמקורה ביוונית) היא תפוח. כך הפך התפוח להיות ה'פרי הרע' בתרבות הפופולרית.
בנצרות, נוצרה הגרסה של העץ עם התפוח. ישנן דעות כי גרסה זו נובעת עקב צבעו האדום של התפוח המזכיר תשוקה או משום שכך ציירוהו הציירים הראשונים. אולם ביהדות לא נזכר בשום מקום שפרי עץ הדעת היה תפוח. יש הטוענים שאגדת האחים גרים "שלגייה" תרמה רבות לקישור התפוח לחטא עץ הדעת בתפוח המורעל.
בננה
לעומת זאת יש הטוענים כי מדובר בפרי עץ הבננה שכונה פעם בשם 'תפוח גן עדן'. פליקס פברי בתיאור הבננה (עץ אדם) במצרים מציין בין היתר: 'בהקשר לעץ זה — כל הנוצרים המזרחיים עובדי האלילים (מוסלמים) והיהודים מאמינים שבפרי זה לא צייתו אדם וחוה בגן העדן שלא לאכול מפרי עץ הדעת.
פשתן
רבינו אשר ב"ר יחיאל בפירושו למסכת שבת (פרק ב סימן א) כותב 'וכן איכא מ"ד עץ שאכל ממנו אדם הראשון פשתן היה'. אולם רבי נתנאל וייל (קרבן נתנאל אות ה) כתב על זה: לא מצאתי שום מ"ד בש"ס או מדרש שאומר כן, ובוודאי טעות סופר היא וכן צריך לומר עץ שאכל ממנו אדם הראשון חיטה היה.
פרי ייחודי
נגד כל השיטות הנזכרות, עומדת דעת רבי אברהם אבן עזרא, הכותב כי עץ הדעת הוא עץ ייחודי הקיים אך ורק בגן עדן, ואין כמוהו במקום אחר בעולם, והוא פרי שמוליד את תאוות המשגל, שלכן נצרכו אדם וחוה לכסות את ערוותם לאחר שאכלו ממנו.
ואילו ה"בן איש חי" כותב שהפרי היה מורכב מכל המינים המוזכרים יחדיו.
באסלאם
סיפור עץ הדעת מובא גם בקוראן בלי רמז לאיזה עץ מדובר - "אך אל תקרבו אל העץ". פרשני הקוראן - שמשמרים מסורות זיהוי - העלו גם הם בעיקר את הזיהויים המקובלים של חז"ל: חיטה, גפן ותאנה. בנוסף לזיהויים אלו, הועלו גם זיהויים של עצי בושם יקרים, וזיהוי בודד כעץ זית.
בתרבות
בשיר "התחדשות" שכתבה והלחינה נעמי שמר עבור עפרה חזה, מופיע עץ הדעת במילות הבית השני: "בגנך פורחים לפתע בערבוביה גמורה עץ החלומות ועץ הדעת טוב ורע."
גלעד ויטל כתב וביצע שיר בשם "עץ הדעת" שהפזמון שלו: "עץ הדעת להתנתק מהכוח, להבדיל בין רע לטוב." השיר יצא ב-2006 כחלק מאלבום הבכורה של ויטל, "המכנה המשותף".
בתחילת שנות ה-2000 צמד הקולנוענים מוטי גל ושוקי בן פורת פתחו חברת הפקות סרטים לקולנוע החרדי בשם "פרי עץ הדעת", שהפיקה 4 סרטים המיועדים למגזר החרדי, ובהם: "לילה בגומחה", "דג מלוח", "שדה מוקשים" ו"הנבל הכחול". חלקם השאירו חותם בציבור החרדי ונחשבים כסרטי קאלט במגזר.
ב2022 בסיטקום ״האחיין שלי בנץ״ בפרק בעונה הראשונה בנץ יצר תפוח עם כל הידע בעולם על מנת שלא ללמוד למבחן אבל לרוע מזלו ליטל אכל את התפוח ונהיה האדם הכי חכם בעולם.
מרים סטיבנסון
מרים סטיבנסון (באנגלית: Miriam Stevenson; נולדה ב-4 ביולי 1933) היא דוגמנית אמריקאית, מיס תבל לשנת 1954.
ביוגרפיה
היא זכתה בתחרות "מיס קרוליינה הדרומית ארצות הברית" לשנת 1954, היא ייצגה את קרוליינה הדרומית במיס ארצות הברית השלישית וגם בה סיימה במקום הראשון, בעקבות זאת ייצגה את ארצות הברית בתחרות הבינלאומית של מיס תבל, בה היא הוכתרה במקום הראשון, ובכך נהייתה לאמריקאית הראשונה שזוכה בתואר זה. בניקוד התחרות היה תיקו בינה לבין מיס ברזיל, עקב כך שנותנת החסות העיקרית של התחרות הייתה חברת בגדי הים "Catalina Swimwear" הוחלט להעניק לה את הזכייה שכן גזרת גופה התאימה יותר לדוגמנות בגדי ים, אך עם זאת היא החליטה לחלוק חלק מהפרס עם מיס ברזיל.
בעקבות הזכייה היא חתמה על חוזה עם חברת סרטי יוניברסל. לאחר שנה החליטה שהיא עוזבת את עבודתה בהוליווד וחוזרת לקרוליינה הדרומית הולדתה על מנת להשלים את לימודיה באוניברסיטת לנדר, היא שימשה כמנחה בערוץ טלוויזיה של קרוליינה הדרומית, היא הייתה שופטת במספר תחרויות יופי.
היא נישאה לדונלד אפטון ונולדו להם שני ילדים.
סוכר אינוורטי
סוכר אינוורטי הוא תערובת של שני חד הסוכרים גלוקוז ופרוקטוז המתקבלת כתוצאה משבירה של הקשר הגליקוזידי של סוכרוז. שמו של הסוכר נובע מהתכונות האופטיות שלו. בעוד שסוכרוז מקטב את האור ימינה, תוצרי הפירוק שלו (תערובת גלוקוז ופרוקטוז) מקטבים את האור שמאלה ולכן הסוכר נקרא סוכר אינוורטי (invert sugar) - הפוך.
בשל תכונותיו החיוביות, הסוכר האינוורטי נמצא בשימוש רב בתעשיית המזון. הוא ידוע כמתוק יותר לעומת רוב הממתיקים, בעל נטייה נמוכה יותר להתגבשות וכסופח לחות.
במקור, הפקת סוכר אינוורטי נעשתה באמצעות חימום תמיסה מימית המכילה סוכרוז, אולם כיום הפקת הסוכר בתעשיית המזון נעשית באמצעות יצירת סביבה חומצית או בתהליכים אנזימטיים.
הפקה של סוכר אינוורטי
דרך ההפקה המוכרת והידועה ביותר של סוכר אינוורטי היא המסת סוכרוז במים וחימום התמיסה. כדי להאיץ את התגובה משתמשים בתעשיית המזון בדרכים אנזימטיות או בהידרוליזה חומצית לטובת הפקת הסוכר האינוורטי.
הפקה אנזימטית
בתהליך הפקה אנזימטית משתמשים באנזים הנקרא אינוורטאז (invertase) הידוע גם כ-β-fructofuranosidases. האנזים מבצע הידרוליזה של סוכרוז על ידי פירוק הקשר הגליקוזידי, למתן תערובות של גלוקוז ופרוקטוז. ההידרוליזה מתרחשת בריכוזי סוכרוז נמוכים (פחות מ-10%), ובריכוזי סוכרוז גבוהים יותר (20-85%) האנזים מבצע תגובה אחרת שתוצריה הם פרוקטוגליקו-סכרידים.
יעילות ההידורליזה תלויה בטמפרטורה, ב-pH (טווח ה-pH האופטימלי הוא 3.8-5.2) ובנוכחות מולקולות נוספות בתמיסה.
פעילות האנזים אינוורטאז מושפעת משלושה גורמים עיקרים - ריכוז הסוכרוז, טמפרטורת התגובה וריכוז יוני המימן. טווח ה-pH האופטימלי לאנזים הוא 3.8-5.2, הטמפרטורה האופטימלית עבור פעילות האנזים נעה בין 25–35 מעלות צלזיוס והטווח האופטימלי עבור ריכוז יוני המימן הוא 10-4.5-10-5. ריכוזי סוכרוז גבוהים מעכבים את פעילות האנזים, כאשר מעל 5% מובילים לירידה בקצב ההידורליזה.
כאשר רוצים להשתמש באינוורטאז בטמפרטורות גבוהות מן הפעילות האופטימלית, למשל בתהליכים תעשייתיים שונים בהם דרושה טמפרטורה של 60 ל-70 מעלות צלזיוס, ניתן להפיק את האנזים בצורה רקומביננטית מאורגניזמים שונים על מנת לקבל אנזים עם טמפרטורת פעילות מתאימה. כך למשל, טמפרטורת העבודה של האנזים כאשר הוא מופק מהשמר Pichia pastoris היא 60 מעלות צלזיוס. ניתן להשתמש באנזימים ממקורות רקומבניננטים שונים לצורך פעילויות שונות. פרט לטמפרוטרת העבודה של האנזים, קיימים אנזמי אינוורטאז שעובדים בסביבות בסיסיות יותר (pH 8), ואף אינוורטאז שמסוגל לבצע הידרוליזה בריכוזי סוכרוז גבוהים מבלי להוביל לתגובה שבה נוצרים פרוקטוגליקו-סכרידים.
הפקה בסביבה חומצית
הידרוליזה טבעית של סוכרוז מתרחשת כאשר סוכרוז מחומם בסביבה חומצית. הפקת סוכרוז בסביבה חומצית באופן תעשייתי מתרחשת כאשר יש בתמיסה כ-70% מוצקים. ניתן לבצע הידוליזה כאשר התמיסה מכילה כ-65% סוכרוז ו-0.25% חומצה הידרוכלורית. ההידרוליזה מתרחשת בטמפרטורה של כ-50 מעלות צלזיוס, ובסופה, מומלץ להוסיף בסיס כלשהו כדוגמת סודיום ביקרבונט על מנת לנטרל את החומצה.
שימושים בסוכר אינוורטי
לסוכר אינוורטי שימושים רבים, ושימושו העיקרי הוא בתעשיית המזון, בעיקר בתחום הממתקים ודברי המאפה עקב יתרונותיו הרבים. סוכר אינוורטי שומר על טריות המוצר ועל רכותו לאורך זמן רב יותר עקב נוכחות פרוקטוז בתערובת הסוכר אינוורטי, המשמש כחומר לחות, ועוזר לשמירת הלחות במזון. בשונה מסוכרוז, הוא אינו יוצר גבישים בריכוזים גבוהים, דבר שעלול לפגוע במרקם הנוצר עקב גיבוש של מולקולות הסוכרוז. המתיקות היחסית של סוכר אינוורטי (הנקבעת לפי מתיקות הסוכר ביחס למתיקות הסוכרוז), ב-100% פירוק (כאשר כל הסוכרוז התפרק למרכיביו) גבוהה יותר מזו של סוכרוז (1.23 לעומת 1), הנקבעת לפי ממוצע המתיקות היחסית של גלוקוז (0.7) ופרוקטוז (1.78).
תעשיית הממתקים
סוכר אינוורטי משמש כמרכיב בתעשיית המזון בייצור דברי מתיקה, והוא מתאים להכנת סוכריות קשות, סוכריות גומי, מסטיקים ועוד. ניתן לשלוט בעזרתו על המרקם הסופי ולייצר מוצרים בעלי ליבה נוזלית כמו שוקולד ממולא קרם נוזלי.
דברי מאפיה
סוכר אינוורטי משמש מרכיב חשוב בדברי מאפה. פרט ליתרונות של סוכר אינוורטי שהוזכרו (שיפור ברכות המוצר לאורך זמן רב יותר), הוספת סוכר אינוורטי לדברי המאפה תורמת להארכת חיי המדף של המוצר, ומונעת התפתחות של שמרים ועובשים ע״י הורדת פעילות המים בצורה משמעותית יותר מסוכרוז.
פעילות אופטית
סוכר אינוורטי (הפיך) נקרא כך עקב השוני בסיבוב האור המקוטב שנוצר בעקבות תגובת הפירוק של סוכרוז. זווית הסיבוב האופטי הספציפית של סוכרוז היא 66.5o (מסובב את האור לימין) בעוד זווית הסיבוב האופטי הספציפית של גלוקוז ופרוקטוז היא 52.7o ו-92.4o בהתאמה (חצי סכום הזווית שלילית, מסובבים את האור לשמאל)4.
מאפיין זה מאפשר מעקב אחרי התקדמות תגובת פירוק הסוכרוז, ומאפשר קביעת אחוזי פירוק הסוכרוז בעזרת מכשיר פולרימטר, לפי חוק ביו :
כאשר:
α- הזווית הנמדדת
[α] - זווית הסיבוב הספציפית האופיינית לחומר מסוים
l- אורך תא המדידה
C - ריכוז הדוגמה
2021 בפינלנד
אירועים בשנת 2021 בפינלנד.
טרמולו
טרמולו (באיטלקית: Tremolo) הוא מונח של הוראת ביצוע מוזיקלית ואפקט מוזיקלי שנועד לתת תחושת רעידה. מקורו באיטלקית במילה Tremolo שהיא הטיה של המילה Tremare שפירושה "לרעוד" או "להרעיד".
בכלי נגינה מסוימים, אופן הביצוע של טרמולו מתייחס לחזרה מהירה וקצבית על אותו הצליל (כמו למשל בדרדור תוף בזמן הנפת הדגל) או על שני צלילים, לרוב במרווח של סקונדה או של טרצה, אך גם מרווחים גדולים יותר אפשריים (טרמולו במרווח של סקונדה דומה למעשה לטריל).
בכלים אחרים ובשירה המונח משמש לתיאור שינוי קבוע ורפטטיבי באמפליטודה של גובה הצליל, שניתן להפקה בעוגב ובגיטרה חשמלית.
על אף שהופיע ביצירות של מלחינים אחרים, ההופעה המתווה הראשונה של הטרמולו נמצאת בתפקיד כלי הקשת ביצירה של קלאודיו מונטוורדי משנת 1624, בו הוא מורה על הנגנים להפיק צלילים חוזרים במהירות גבוהה וקבועה.
אלי פולק (קצין)
אלי פולק הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, כיהן כקצין איסוף קרבי ראשי.
ביוגרפיה
פולק התגייס לצה"ל ב-1984, שירת כמדריך במרכז לאיסוף ומודיעין שירת כקצין ביחידות האיסוף של חיל המודיעין וכיהן כקצין האיסוף של פיקוד הצפון. שימש קצין מודיעין באוגדה 162, מפקד בית הספר למודיעין שדה ומפקד מערך החוזי והמיפוי באגף המודיעין. במרץ 2009 מונה לקצין מודיעין שדה ראשי, בתקופתו הפך המערך לחיל האיסוף הקרבי בזרוע היבשה. שירת בתפקיד עד 2012.
קדרות
קַדָּרוּת היא אומנות של יצירת כלי חרס, קרמיקה וחרסינה מחומר/חימר. את הצורה מקנים כאשר החומר (החימר) במצב כיורי (פלסטי). לאחר ייבוש מלא מכניסים את הפריטים לשרפה בתנור, בחום גבוה, הגורם להקשחתם, ואז החומר הופך לחרס. בהמשך, הקדרים שיפרו את הטיפול בחימר, עד קבלת כלי קרמיקה לסוגיהם. מקור המונח קדרות הוא במילה "קדרה". אדם העוסק בקדרות נקרא "קדר".
היסטוריה
קדרות הייתה אחת האומנויות הראשונות בהן עסק האדם. ישנן השערות שונות לגבי גילוי תכונות החימר וניצולן. המקובלת ביניהן היא שהאדם הקדמון שם לב לטביעת כף רגלו ב"בוץ" וגילה שאחרי התייבשות הקרקע, התבנית נשתמרה. כך, כנראה, עלה בדעתו לעצב בחימר. הפריט העתיק ביותר עשוי חימר נקרא ונוס מדולני וייסטוניצה. הוא נמצא ביישוב פרהיסטורי קטן, ליד ברנו, בצ'כיה והוא צלמית אשה, שהיה כנראה פריט פולחני, ותוארך ל-28000 שנה לפני הספירה (התקופה הפלאוליתית). באותו מקום נמצאו מאות צלמיות של חיות מעידן הקרח. בסין נמצאו כלי חימר שתוארכו ל -18000 שנה לפני הספירה. בתקופה זו, במזרח אסיה שרר מזג אוויר קר מאד, למשך תקופה ארוכה. כדי לשרוד, האנשים באזור היו חייבים לנצל את מזונם בצורה מקסימלית, והם עשו זאת באמצעות בישול המזון העמילני והבשר בתוך כלי החימר. הידע והמיומנות עברו ליפן ולאזורים באגן הנהר אמור, ברוסיה. הממצאים שם תוארכו ל-14000 לפני הספירה .כ-10000 לפני הספירה, בהתקופה המזוליתית, התחילה פעילות קדרים גם באפריקה, במאלי. התוצרים שימשו ככלי קיבול למזון ומים ופריטי פולחן. 8000 שנה לפני הספירה התחילה הקדרות של התקופה הנאוליתית. אומנות הקדרות המשיכה להתפשט ולהשתכלל. עדויות לעבודות קדרות מתגלות בקוריאה, במזרח התיכון, מסופוטמיה, ויוון. כ-5000 שנה לפנה"ס התחיל עיסוק בקדרות בשתי האמריקות. זו גם התקופה אליה משתייכות עבודות הקרמיקה הראשונות, במצרים. במקביל, מיוון הקדרות התפשטה בתוך אירופה, לאזור הים־תיכוני והאדריאטי. כ־4500 שנה לפני הספירה, במזרח התיכון, הומצאו האובניים הראשוניים. בין האלף הרביעי לאלף השלישי לפני הספירה, במסופוטמיה, שוכלל גלגל האובניים ותנור השרפה, ויוצרו כלים מצופי גלזורה. הקדרות הפכה לאומנות החשובה ביותר באזור. בשנת 1000 לפני הספירה התחילה התקופה הקלאסית העתיקה והייתה פריחה של הקדרות ביוון, אך היא דעכה בסוף התקופה הקלאסית . יצירת הקדרות החשובה ביותר של אותה תקופה היא צבא הטרקוטה, אשר נוצרה בסין. במאה הראשונה לספירה הקדרות הסינית הובילה בראש, מבחינת איכות החומר וטיב אמנותי. בסין פותחו גם תנורים אשר הגיעו לטמפרטורות של 1350 מעלות צלזיוס, ואיפשרו את יצירתם של כלי הפורצלן הראשונים. הקדרות הסינית המשיכה להתפתח ובמאה הארבע עשרה, בתקופת שושלת מינג, הסגנון הנפוץ היה חרסינה בכחול-לבן. זו הגיעה לאירופה והפכה לאופנתית ביותר. באירופה, בתקופת הרנסאנס, הקדרות התמקדה בעבודות טרקוטה ובהמשך עברה לעבודות קרמיקה, להן יש גלזורה שקופה או צבעונית, בשריפה יחידה או כפולה. אחרי מאמצים רבים, במאה ה-17 הצליחו לייצר גם באירופה חרסינה דומה לזו הסינית. הקדרות התפצלה לשני ענפים- הענף התעשייתי, המייצר פריטים בפסי יצור המוניים והענף האמנותי, היוצר בעבודת יד פריטים ייחודיים, חד פעמיים, תוך שיחזור תהליכים מסורתיים.
תהליך העבודה
קיימות טכניקות רבות ליצירה בחימר (ידוע גם כחומר) וישנן וריאציות רבות של חומרי גלם. נהוג אף ערבוב חומרי גלם שונים, לשם קבלת חומר עם תכונות ייחודיות.
לפני העיצוב יש צורך לסלק כיסי אוויר הלכודים בחומר. ניתן לעשות זאת במכבש ואקום ("ואקום פאג") או באופן ידני על ידי לישה. לישה תפקידה ליצור תכולת לחות אחידה בגוף החומר ולמנוע היווצרות סדקים בעבודה המוגמרת. בשלב הבא מתבצע עיצוב על ידי מגוון רחב של טכניקות. ניתן להשתמש באובניים, המאפשרים לאמן לעצב את היצירה תוך כדי סיבוב. אפשרות אחרת היא עיצוב החומר בידיים או בעזרת כלי עבודה שונים, כמו כליה, חוט דיג, מסורית, גלגלת, סכין, מחט, שיפוד, מכחול וכו'. לאחר העיצוב מייבשים את גוף החימר.
תהליך השרפה הראשונה נמשך בממוצע כ-8 שעות, לאחריהן נותנים לכלים ולתנור להתקרר כ-12 שעות טרם פתיחתו. התהליך צריך להתבצע בהדרגתיות ובקצב מבוקר ואיטי. לצורך כך מצוידים מרבית התנורים המודרניים בווסת ממוחשב, המאפשר שליטת האמן בטמפרטורה הכללית, בקצב עליית החום, בקביעת היעד הסופי אליו רוצים להגיע ובזמן ההשהיה בטמפרטורה המבוקשת. לאחר שהכלים התקררו, הם הופכים לעמידים יותר. בשלב זה ניתן לזגג את הכלים בגלזורה, שמעניק לכלים מרקם חלק וגם צבעים וטקסטורות שונות. אם הכלים מיועדים להכיל מזון ושתייה, הזיגוג הוא חיוני, לפחות בחלקם הפנימי, הבא במגע עם המזון. מעבר לתרומה האסתטית, הגלזורה מאפשרת ניקוי קל יותר של הכלים. השרפה השנייה מתבצעת בטמפרטורה שבין 1000 ל-1300 מעלות. בסיום השרפה מתקבל כלי קרמיקה מוגמר.
I Won't Say (I'm in Love)
(בעברית: "לא אודה באהבה") הוא שיר שנכתב על ידי המלחין אלן מנקן והכותב דייוויד זיפל לסרט האנימציה של דיסני, הרקולס (1997). השיר, שנכלל בפסקול הסרט, מבוצע על ידי השחקנית והזמרת האמריקאית סוזן איגן בתפקיד מג, מושא האהבה של הרקולס, בעוד שהזמרות שריל פרימן, ליליאס ווייט, ואניס תומאס, LaChanze ורוז ריאן מבצעות קולות רקע בתפקיד המוזות.
השיר הוא שיר קצבי מסוגת דו-וופ ובלדת פופ בהשראת מוזיקה משנות ה-50 הכוללת השפעות R&B. השיר דומה לשירים שיצאו על ידי להקות בנות כמו הסופרימס וThe Ronettes. מבחינה לירית, השיר עוסק באהבה רומנטית כלפי אדם ופרודיה על שירי אהבה מסורתיים. בסצנת השיר מג מסרבת להודות שהיא מאוהבת בהרקולס, בעוד המוזות מתעקשות שהיא תכיר ברגשותיה במקום. במקור, דמותה של מג הייתה אמורה לבצע בלדה שקטה בשם "I Can't Believe My Heart", שבוטלה מפני שהאנימטור של הדמות, קן דאנקן, חש שהשיר לא הלם את האישיות החזקה של הדמות. מנקן ביסס את השיר על המוזיקה שהוא כתב למחזמר חנות קטנה ומטריפה.
השיר קיבלת ביקורות חיוביות הן ממבקרי מוזיקה והן ממבקרי קולנוע, ששיבחו את הפקתו אף ציינו אותו כשיר הטוב בסרט. הזמרת האמריקאית בלינדה קרלייל הקליטה גרסת פופ רוק לשיר בשביל פסקול הסרט.
רקע
השיר נכתב על ידי אלן מנקן ודייוויד זיפל והופק על ידי מנקן. במקור כתב מנקן בלדה שקטה לדמותה של מג בשם "I Can't Believe My Heart" שהיה אמור להיות שיר סולו בביצועה. למרות זאת, האנימטור של הדמות, קן דאנקן סבר כי השיר לא הלם את האישיות החזקה והעצמאית של מג ותסריטאי הסרט הסכימו כי מג אינה "נערת בלדות". לפיכך, מנקן כתב את השיר "I Won't Say (I'm in Love)" בסגנון להקת בנות ושירים שכתב בעבר למחזמר חנות קטנה ומטריפה. המדבבת של דמותה של מג, סוזן איגן הסכימה כי אף על פי ששני השירים מעבירים את אותן התחושות, השיר "Won't Say (I'm in Love)" יותר הולם את הדמות.
הקהל מגלה במהלך הסרט כי מג הייתה מאוהבת בגבר שעזב אותה לטובת אישה אחרת לאחר מכרה את נשמתה להאדס כדי להציל את חייו. במהלך השיר מנסה מג לתרץ כי היא אינה מאוהבת בהרקולס, והמוזות מבטלות את טענותיה.
מוריס FE
מוריס FE (באנגלית: Morris FE) היא משאית אשר יוצרה על ידי חטיבת המכוניות המסחריות Morris Commercial Cars חברת בת של Morris Motors אשר יוצרה בין השנים 1955–1959.
משנת 1952 Morris Commercial Cars הייתה בבעלות קונצרן הרכב הבריטי The British Motor Corporation Limited (BMC)
מוריס FE בסרטים
דגם המשאית "מוריס FE" הופיע במספר סרטים:
שועל קורסאקי
שועל קוֹרְסַאקִי (שם מדעי: Vulpes corsac), מין בסוג שועל. השועל הקורסאקי חי בערבות ובספר המדבר במרכז וצפון מזרח אסיה; תחום תפוצתו כולל את טורקסטן, איראן, פקיסטן, מונגוליה, צפון מזרח סין, וחלקים מרוסיה.
מאפיינים
צבע פרוותו של השועל הקורסקי אפור עד אפור-אדום. תחת הסנטר צבע פרוותו לבן. אורך גופו וראשו 50-60 ס"מ, ואורך זנבו 22-35 ס"מ. לו שיניים קטנות יחסית לשועלים אחרים.
תקופת הרבייה של השועל הקורסאקי היא מינואר ועד מרץ. ההיריון נמשך שמונה שבועות, ובסופו נולדים בין שניים לשישה גורים. משך חייהם כ-12 שנים.
ג'וזף ג'ייקובס
ג'וזף ג'ייקובס (באנגלית: Joseph Jacobs; 29 באוגוסט 1854 – 30 בינואר 1916) היה חוקר פולקלור, מתרגם, מבקר ספרות, חוקר חברה, היסטוריון וסופר של ספרות אנגלית. מלקט ומו"ל נודע של פולקלור אנגלי. מכותבי "האנציקלופדיה היהודית".
ביוגרפיה
ג'ייקובס, בן למשפחה יהודית אוסטרלית, נולד בסידני שבניו סאות' ויילס. אביו ג'ון ג'ייקובס היה איש ציבור שהיגר מלונדון בסביבות 1837 ואמו שרה לבית מאיירס. הוא למד באוניברסיטת סידני אך לא השלים את לימודיו ובגיל 18 היגר בחזרה לבריטניה.
באנגליה סיים תואר ראשון בקולג' סנט ג'ון שבאוניברסיטת קיימברידג' ומשם עבר לברלין שם למד ספרות יהודית וביבליוגרפיה אצל משה שטיינשניידר ופילוסופיה יהודית אצל מוריץ לזרוס.
עם שובו לאנגליה, למד אנתרופולוגיה אצל פרנסיס גלטון והחל לפתח עניין עמוק בפולקלור בכלל ובפולקלור הבריטי בפרט. במקביל גילה עניין ביהדותו, וכתב על האנטישמיות באימפריה הרוסית הן בחיבוריו והן במכתבים לעיתונות שסייעו להעלאת המודעות הציבורית לנושא הפוגרומים נגד היהודים.
ב-1896 עשה בארצות הברית והעביר סדרת הרצאות על הפילוסופיה של ההיסטוריה היהודית בפילדלפיה ושיקגו.
ב-1900 היגר לארצות הברית וקיבל את משרת העורך האחראי של האנציקלופדיה היהודית שהכילה ערכים מ-600 תורמים שונים.
הוא נפטר ב-30 בינואר 1916 בביתו ביונקרס במדינת ניו יורק, בגיל 62.
שועל צוקים
שועל צוקים (שם מדעי: Vulpes cana) הוא מין בסוג שועל.
מאפיינים
מבנה גופו של שועל זה קטן יחסית. השועל נפוץ באיחוד האמירויות הערביות, איראן, אפגניסטן, טורקמניסטן, ירדן, ישראל, מצרים (בחצי האי סיני), עומאן, ערב הסעודית, פקיסטן ותימן.
שועל הצוקים הוא הנדיר שבשועלי ישראל ושוכן במדבר יהודה, בנגב ובערבה. זוהה לראשונה בישראל על ידי הזואולוג גיורא אילני ב-1981, ושב ונצפה בחורף 2013 במצוק עין גדי, במפתיע, מאחר שנחשב ליונק שנכחד מהנוף הארצישראלי. ניצפה ותועד על ידי צוות משולב של מרכז יונקים של החברה להגנת הטבע ופקחי רשות הטבע והגנים בחורף 2017.
לשועל הצוקים אוזניים גדולות. כפות רגליו אינן מכוסות בשער. אורך גופו וראשו כ-42 ס"מ בממוצע. אורך זנבו כ-30 ס"מ בממוצע, כמעט שווה באורכו לאורך גופו. פרוותו חומה צהבהבה, עם חלקים תחתונים בצבע לבן וקצה זנבו בצבע שחור. משקלו של השועל 1.5-3 ק"ג. שועל הצוקים הוא אוכל-כול. שועלי צוקים מסוגלים לשרוד  הרחק ממקורות מים ולהתקיים לאורך זמן רק מהנוזלים המגיעים ממזונם, שועלי צוקים נצפו שותים רק לעיתים נדירות.
זעמן גלאפגוס
זעמן גלאפגוס (שם מדעי: Pseudalsophis biserialis) הוא מין נחש ממשפחת הזעמניים האנדמי לאיי גלאפגוס. זהו אחד מתוך שלושת מיני הנחשים באיים אלו (לצד שניים מקרוביו לסוג: Pseudalsophis dorsalis ו-Pseudalsophis slevini).
נחשים אלה יכולים להגיע לאורך 1.2 מטרים, והם בעלי רצועות אפורות עם פסים אופקיים חומים, עיניים בולטות ולסת מוארכת מעט. הנחשים מתמקמים בקרבת חופים שונים וממתינים לטרף איטי. הטרף העיקרי שלהם הוא צעירים של איגואנת הים אותה הם צדים בלהקות החונקות את האיגואנות הצעירות עד למותם. כמו כן הם טורפים דגים, זוחלים קטנים, יונקים קטנים ואפרוחים. הוא יכול להאיץ ביותר לעבר טרפו.
אורנה ברומברג
אורנה ברומברג (נולדה ב-1955 בתל אביב) היא ציירת ישראלית.
ביוגרפיה
אורנה ברומברג נולדה ב-1955 בתל אביב, בה היא יוצרת וחיה. בין השנים 1977–1980 למדה באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל במחלקה לאמנות פלאסטית. החל מ-1985 מיוצגת ברומברג על ידי גלריה דביר בתל אביב ומציגה בה תכופות את יצירותיה. במהלך השנים הציגה ברומברג בתערוכות במוזיאון תל אביב לאמנות, המשכן לאמנות על שם חיים אתר, מוזיאון ארץ ישראל ובאוניברסיטת חיפה. כמו כן הציגה בתערוכות יחיד בגלריות פרטיות וציבוריות נוספות.
יצירתה
שני מרכיבים מעצבים את אופן ציורה. האחד, תיעוד אוטוביוגרפי הבא לידי ביטוי בחזרה על דימויים המייצגים ומאפיינים את יצירתה, מלכה, רקדנית, ליצן, פרפר,דג, פרח וציפור. דימויים עליהם היא חוזרת באובססיביות ביצירותיה מזה שנים רבות והאחר, אופן ציור ילדי וסכמטי, בעל אופי מעט נאיבי, המבקש להדגיש את המימד המושגי או הסמלי של היצירה. עבודותיה מצוירות על נייר, בצבעי פסטל, גואש וטמפרה, עפרונות וגרפית. יצירותיה נמצאות באוספי מוזיאון תל אביב והמשכן לאמנות עין חרוד ובאוספים פרטיים.
אוליבר טוויסט (סרט, 1909)
אוליבר טוויסט (באנגלית: Oliver Twist) הוא סרט אילם אמריקאי משנת 1909, העיבוד הקולנועי הראשון לרומן "אוליבר טוויסט" מאת צ'ארלס דיקנס. בסרט מככבים אדית סטורי בתפקיד אוליבר טוויסט, אליטה פרוקטור אוטיס בדמות ננסי סייקס, ובתפקיד פייגין משחק ויליאם ג'. המפרי. במאי הסרט הוא ג'יי סטיוארט בלקטון.
משקה דופמין
משקה דופמין הוא משקה הנועד לצריכה מאוזנת של דופמין ומאפשר הגעה לתחושות הדומות לשכרות מאלכוהול ללא תופעות הלוואי של חמרמורת לאחר צריכה מופרזת.
לטענת יצרני משקאות הדופמין, צריכת אלכוהול מעוררת הפרשה מיידית של דופמין ברמה גבוהה, ומנגד, לאחר מכן מנגנוני הוויסות של הגוף גורמים לירידה בצורה חדה מתחת לרמות הדופמין הרגילות. דבר זה יוצר לשיטתם את התחושות הלא נעימות של החמרמורת (האנג אובר).
מספר חברות בעולם מיצרות משקאות סינתטיים המכילים דופמין ברמה שנועדה לשמור על אספקה יציבה לגוף במהלך צריכת אלכוהול, ובכך למנוע את תסמיני מצב הרוח השליליים הקשורים לדלדול הדופמין ולחיזוק והארכת התחושות החיוביות הכוללות של שמחה והנאה.
משקאות המכילים דופמין היו קיימים כבר שנים רבות ועדיין נפוצים בעולם, כגון תה ירוק, כורכומין, פרוביוטיקה, שמן אורגנו ושמן דגים.
בישראל הוקמה בשנת 2021 חברה המייצרת משקאות דופמין בשם "אופוריה". במשקה קיימים גם טירוזין וקפאין במינון נמוך לאור מחקרים המעידים על מעורבותם בתהליכי חילוף החומרים של דופמין במוח.
הצילו את ילדינו
הארגון הוביל קמפיין מאורגן שהביא למלחמה פוליטית מרה בין פעילים למען זכויות להט"ב שלא היו מאורגנים ומאוגדים באותה התקופה אל מול פעילים נוצרים פונדמנטליסטים חדורי מוטיבציה. כאשר ביטול החקיקה עלה להצבעה, הוא הביא לתגובה הציבורית הנרחבת ביותר שקיבלה אי פעם הצבעה מיוחדת בהיסטוריה של מחוז דייד, והוא עבר בתמיכה של 70 אחוזים.
"הצילו את ילדינו" היה ההתנגדות המאורגנת הראשונה לתנועות הלהט"ב החברתיות שפעילותן הציבורית החלה עם מהומות סטונוול בשנת 1969. הצלחתו להביא לביטול החקיקה במחוז דייד עוֹדדה קבוצות בערים נוספות להביא לביטולי חקיקה דומים נוספים: הצבעות שנערכו בסיינט פול שבמינסוטה, ביוג'ין שבאורגון ובויצ'יטה שבקנזס הביאו לביטול של חוקים המגנים על הומואים ולסביות מפני אפליה, כאשר אסטרטגיית הקמפיין בה השתמשו התומכים בביטול החוקים הייתה דומה לזו שנעשתה במקור במיאמי. "הצילו את ילדינו" פעל גם בסיאטל שבוושינגטון (אך ללא הצלחה) והייתה לו השפעה רבה על יוזמת בריגס, יוזמת חקיקה שהייתה אמורה למנוע מהומואים, לסביות, וכל מי שתומך בזכויות להט"ב מלעסוק בהוראה בבתי הספר הציבוריים בקליפורניה אך נדחתה בהצבעה שנערכה בשנת 1978.
היסטוריונים קושרים את הצלחתו הניכרת של הארגון בתחילת דרכו עם התארגנויות של קבוצות נוצריות שמרניות אחרות שהחלו באותה התקופה להיות מעורבות בפוליטיקה האמריקנית. על אף שלא הייתה מעורבות פוליטית משמעותית של זרמים נוצריים שמרנים בפוליטיקה מאז שנת 1925, תוך שנתיים התארגנה קואליציה משמעותית של ארגונים כאלה בארצות הברית תחת השם "הרוב המוסרי" (Moral Majority). זו עסקה לראשונה בשדלנות והשפיעה על המפלגה הרפובליקנית בשילוב האג'נדה החברתית שלה בשדה הפוליטי. עד להפסקת פעילותה בשנת 1989, עסקה "הרוב המוסרי" בעיקר בהתנגדות להומוסקסואליות, לתיקון לשוויון זכויות (ERA), להפלות ולפורנוגרפיה.
עבור הומואים ולסביות רבים, תוצאות הקמפיינים של "הצילו את ילדינו" ויוזמות דומות בשנים 1977 ו-1978 עוררו נחישות והתאגדויות אקטיביסטיות למען זכויות להט"ב של קהילות בערים רבות שלא היו פעילוֹת פוליטית או מאוגדות עד לתקופה זו.
שבץ חולף
שבץ חולף (או אירוע איסכמי חולף; באנגלית: transient ischemic attack ובראשי תיבות TIA) הוא שבץ איסכמי שתסמיניו חולפים בטווח של כמה דקות (ועד שעה) מהופעתם. שבץ חולף מהווה כחמישית מכלל אירועי השבץ המוחי, שכיחותו עולה עם הגיל ובמקרים רבים הוא מקדים אירוע מוחי עם נזק נוירולוגי קבוע.
אבחון
לרוב אירוע מוחי חולף נמשך מספר דקות בלבד, לכן עיקר האבחנה היא על פי תיאור המקרה ותלונות החולה. ישנה חשיבות רבה לפינוי החולה לבית חולים לצורך גילוי הגורם לאירוע המוחי וטיפול במחלת הרקע על מנת למנוע הופעת שבץ מאוחר יותר. הבדיקות החשובות ביותר לאחר אירוע מוחי חולף הן:
הסיכוי לשבץ מוחי לאחר שבץ חולף
מחקרים רבים שנערכו בעשור האחרון מראים שהשכיחות של שבץ מוחי לאחר שבץ חולף היא גבוהה ביותר דווקא בימים הראשונים שלאחר השבץ החולף: במטא-אנליזה של המחקרים הרלוונטיים נמצא סיכון של 3.1% תוך יומיים, 6.4% תוך חודש ו-8.7% תוך 3 חודשים. המשמעות של תוצאות מחקרים אלו, ששבץ חולף הוא גורם הסיכון ברמה הגבוהה ביותר לשבץ מוחי.
דיאספורה (רשת חברתית)
הפרויקט הוקם על ידי ארבעה צעירים בגילאי 19–22: מקסוול זלצברג, דן גריפי, רפאל סופיר ואיליה ז'יטומירסקיי – סטודנטים במכון למדעי המתמטיקה באוניברסיטת ניו יורק, מתוך מטרה אידאולוגית להקים חלופה לתאגיד רב העוצמה פייסבוק – הרשת החברתית המקוונת הגדולה בעולם. במרכז האידאולוגיה -שמירה על הזכות לפרטיות ונתינת מלוא הכוח והזכויות על המידע הפרטי של כל משתמש בידיו. הארבעה קיבלו את ההשראה למיזם לאחר ששמעו הרצאה של פרופ' איבן מוגלן מאוניברסיטת קולומביה למשפט, בו תיאר את הרשתות החברתיות כ"מרגלות חופשיות". בריאיון לעיתון הניו יורק טיימס אמר זלצברג "כשאתה נותן את המידע הזה, אתה נותן את אותו לנצח ... הערך שהן (הרשתות החברתיות) נותנות לנו זניח בקנה המידה של מה שהן עושות, והעובדה שאנחנו מוותרים על כל הפרטיות שלנו." סופיר אמר "מה שפייסבוק נותן לך כמשתמש הוא לא כל-כך מורכב לייצור. כל המשחקים הקטנים, הוול (הקיר האישי בפייסבוק), קלות השיחה... אלה לא באמת דברים נדירים. הטכנולוגיה כבר קיימת." עם זאת, זלצברג אמר כי "פייסבוק היא לא המודל שלנו לחיקוי."הרשת מנוהלת על ידי תאגיד ציבורי, "דיאספורה בע"מ", אשר איננו בשליטה של אדם אחד או גוף. על המבנה המבוזר של הרשת אמרו המפתחים בשנת 2011: "העיצוב המבוזר שלנו לא יאפשר לאף תאגיד גדול לשלוט אי-פעם בדיאספורה. דיאספורה לעולם לא תמכור את חייך החברתיים למפרסמים, ולא תאלץ אותך לציית לחוקים השרירותיים של מישהו או להסתכל מעבר כתף לפני שאתה מדבר."
ב-27 באוגוסט 2012 הודיעו המפתחים כי דיאספורה הופכת לפרויקט בניהול קהילתי.
להבדיל מרשת פייסבוק, רשת דיאספורה מאפשרת שימוש ב.
תכונות ומאפייני הרשת
דיאספורה נועדה לענות על הרצון בפרטיות בתחום הרשתות החברתיות, בכך שהיא מאפשרת למשתמשיה להגדיר את השרת (או ה"פוד") שיאחסן את התוכן שלהם, ואפילו להתקין שרת פרטי כזה על המחשב האישי שלהם. פודים יכולים לקיים אינטראקציה ביניהם: לשתף עדכוני סטטוס, תמונות, ונתונים חברתיים אחרים. התשתית, שנבנתה ברובה ב-Ruby on Rails, היא תוכנה חופשית וניתנת לעריכה על ידי מפתחים חיצוניים. חלק מרכזי בתפיסת עיצוב תוכנת דיאספורה הוא שהיא צריכה לפעול תוך שילוב של הרשתות החברתיות הקיימות, כך שהיא מאפשרת ייבוא של הודעות מפייסבוק, Tumblr וטוויטר. כפי שכתב כתב ה"ווילג' וויס" ניק פינטו: "הרעיון הוא שזה מוריד את החסמים להצטרפות לרשת, וככל שיותר מהחברים שלך מצטרפים, אתה כבר לא צריך להפיץ הודעות דרך פייסבוק. במקום זאת, אתה יכול לתקשר ישירות, באופן מאובטח, ולא להיות תחת עיניהם הבולשות של צוקרברג ושותפיו לעסקים."
גיוס כספים ראשוני
לשם מימון פעילותה, הארבעה פנו לגיוס כספים באמצעות אתר מימון ההמונים "Kickstarter". הם הציבו יעד לגיוס של 10,000$ והצליחו לגייס עד תום קמפיין הגיוס ב-1 ביוני 2010 למעלה מ-200,000$ מ-6,479 תורמים (מעניין לציין, שבין התורמים היה גם מארק צוקרברג, מייסד פייסבוק, שתרם מכיסו הפרטי 1,000$ לטובת המיזם, וטען ש"זה מגניב" ושהוא "רואה קצת מעצמו בהם").
גיבוש זהות החברה
זמן קצר לאחר תום הגיוס המוצלח, הארבעה עברו למשרדים בסן פרנסיסקו, קליפורניה, שסופקו להם בחינם על ידי חברת "Pivotal Labs", והחלו בפיתוח נמרץ ואינטנסיבי מאוד של התוכנה.
למרות החזון האידאולוגי שלהם והתמיכה האדירה שלה זכו, הן מהתורמים והן מגולשים אחרים ברשת האינטרנט, הם ייסדו את דיאספורה באופן רשמי כחברה למטרות רווח; זאת למרות, שמבחינה טכנית, זהותם, מבחינה טכנית, הייתה יותר כמו זו של מלכ"ר. משך זמן רב, הפיתויים הרבים שנחשפו אליהם בעמק הסיליקון וההצעות שקיבלו מקרנות הון-סיכון רק הוסיפו לרמות המתח והלחץ, שהיו קיימים ממילא, והקשו על שמירת נאמנות לאידאולוגיה המקורית שהניעה אותם. ז’יטומירסקי, התנגד במיוחד לזניחת האידאולוגיה המקורית, ואמר: "זה חשוב שנהיה עצמאיים ושניתפש כעצמאיים."
פיתוח מואץ
לאחר שהושלמה כתיבת התוכנה, המפתחים של דיאספורה התכוונו להתרכז ביצירת "סוללה של תוספים" כדי "להקל על כל סוג של תקשורת", ובתוכנית להציע שירות שרתי אירוח בתשלום עבור "פודים" של דיאספורה.
גרסת הבטא של התוכנה הייתה אמור להשתחרר כבר בחודש נובמבר 2011, אך נדחתה בשל הצורך להוסיף תכונות חדשות לעיצוב וגם עקב התאבדותו של אחד המפתחים - איליה ז'יטומירסקיי. בחודש פברואר 2012, המפתחים ציינו כי הם סיימו את העבודה על עורף התוכנה, שתשפר את מהירות התגובה באתר. בחודש מאי 2012 החל השלב הבא בפיתוח, שהתמקד בביצוע שיפורים בממשק המשתמש, שישפרו את האופן בו משתמשים יוצרים אינטראקציה, והציפייה הייתה שגרסת הבטא תשוחרר מאוחר יותר בשנת 2012. צוות הפיתוח הוסיף אפשרויות חדשות לארגון והצגת הודעות משתמש, והוסיף תמיכה בפרסום סוגים שונים של מדיה, כגון: טקסט, תמונות ווידאו. הדגש הושם על התאמה אישית וביטוי אישי. המפתחים הרגישו שאִפְשוּר יצירתיות בהודעות יבדל את דיאספורה מרשתות חברתיות מתחרות.
פיתוח קהילתי
בחודש יוני 2012, צוות הפיתוח היה אמור לעבור למאונטיין ויו, קליפורניה, כחלק מעבודה עם חברת הייעוץ "Y Combinator", אך באוגוסט 2012 הודיעו כי הם נותנים לקהילה להשתלט על ניהול הפרויקט, בזמן שהם עצמם, ימשיכו בפיתוח, אולם ייקחו תפקידים מינוריים יותר.
בחודש אוקטובר 2012, הפרויקט שחרר את השחרור הקהילתי הראשון שלו, גרסה 0.0.1.0, תוך הסרת כל ההפניות לגרסאות הקודמות. בנוסף, נעשו מאמצים כדי לשחרר חבילות התקנה של התוכנה עבור לינוקס ומערכות הפעלה נוספות.
חלקם בפיתוח של מייסדי החברה המקוריים
למרות הצהרותיהם, מייסדי החברה פנו לפיתוח הקריירה שלהם:
המשך פיתוח
לדיאספורה יש מעל ל-1.1 מיליון משתמשים, והיא מנוהלת כתוכנה חופשית על ידי קהילת המשתמשים שלה, שמפעילים אותה ללא מטרות רווח במסגרת המרכז המשפטי לתוכנה החופשית (FSSN) - ארגון גג, שמנוהל על ידי פרופ' איבן מוגלן.
ליגת המשנה הרוסית ברוגבי
ליגת המשנה ברוגבי, רשמית ליגת הרוגבי הלאומית (Национальная регбийная лига) והיא הליגה השנייה בחשיבותה בענף הרוגבי ברוסיה. נקראה בעבר ליגת הרוגבי הבכירה (Регбийная Высшая Лига)
לאחר כל עונה, שתי הקבוצות העליונות בליגה מחליפות את שתי הקבוצות התחתונות בליגת העל והאלופות של כל אזור בליגה מחליפות את כל חמש הקבוצות התחתונות בליגת העל.
עד 1997 נקראה בשם "הדיוויזיה הראשונה". משנת 1997 נקראה ליגת הרוגבי הבכירה. בשנת 2017 אורגנה מחדש ונושאת את שמה הנוכחי.
הליגה מהווה לדרגה הנמוכה ביותר של הרוגבי המקצועני ברוסיה.
ילנה קונדוליינן
ילנה קונדוליינן (ברוסית:Елена Кондулайнен, נולדה ב-9 באפריל 1958) היא שחקנית שהחלה את הקריירה בברית המועצות וזכתה לפופולריות גדולה בתקופת הפרסטרויקה. בשנת 2002 הוענק לה תואר אמן הכבוד של הפדרציה הרוסית.
ביוגרפיה
ילנה קונדוליינן נולדה ב-9 באפריל 1958 בעיירה במחוז לנינגרד למשפחה בעלת שורשים פינים. לאחר סיום בית הספר היא למדה במכון לאמנויות הבמה בלנינגרד וסיימה אותו בשנת 1983. לאחר סיום הלימודים קונדוליינן החלה לשחק בתיאטרון בלנינגרד.
עוד בתקופת הלימודים ילנה קונדוליינן הצטלמה ססרטה הראשון. הצלחתה הגדולה הייתה בסרט "100 ימים לפני הפקודה" בה היא לראשונה בקולנוע הסובייטי הצטלמה בערום מלא. בעקבות כך היא זכתה לתואר "סמל מין של ברית המועצות".
במהלך הקריירה קונדוליינן שיחקה בכ-40 סרטי קולנוע אך לא הצליחה לשחזר את הצלחתה שהייתה לה בתחילת הקריירה.
ילנה קונדוליינין הייתה נשואה ארבע פעמיים ויש לה שני בנים.
צבי לניר
צבי לניר (נולד ב-10 באוקטובר 1936) הוא מייסד ונשיא חברת "פרקסיס" ומפתח תיאורית "ההפתעה הבסיסית" והשלכותיה על אסטרטגיות של חשיבה וניהול שילוביים ומחבר הספר 'עת התבונה' על תקופת הבגרות המאוחרת בחיי האדם.
ההפתעה הבסיסית: מחקרו על מלחמת היום הכיפורים
בעקבות לקחי ההתנסות האישית שלו במלחמת יום הכיפורים על בעיות יסוד בתקפותה של התאוריה המודיעינית ובתאוריות הידע, ביקש להשתחרר מצה"ל והחל את מחקרו על תופעת ההפתעה הבסיסית וסיים את עבודת הדוקטורט שלו בנושא זה באוניברסיטה העברית ב-1980. עבודה זו פורסמה בספר שהשפיע רבות על תפיסת העולם של המודיעין הישראלי - "ההפתעה הבסיסית, מודיעין במשבר". גישתו של לניר גורסת, בניגוד לוועדת אגרנט ולמסמכים נוספים שנכתבו אודות הפתעת מלחמת יום הכיפורים, כי ההפתעה לא נבעה ממידע חסר אצל המעריכים או בקרב מקבלי ההחלטות, אלא ממערכת מושגית לא רלוונטית. ההפתעה הבסיסית, בניגוד להפתעה מצבית, נובעת מפער תפיסתי, ועל כן מידע נוסף לא מסייע להתמודדות עימה. לניר מנתח את התוכניות האופרטיביות של צה"ל ערב מלחמת יום הכיפורים, ומוכיח כי התפיסה הבסיסית כולה הייתה בלתי רלוונטית, וכי ההפתעה המודיעינית היא נדבך חלקי בלבד בהפתעה העמוקה יותר שחוו צה"ל והחברה הישראלית.
פעילות מחקרית וציבורית
במקביל, ב-1975, בעקבות המלצות ועדת אגרנט נקרא לעמוד בראש צוות ההקמה של המרכז למחקר ותכנון מדיני במשרד החוץ ובשנים 1977–1978 היה חבר משלחת ישראל לאו"ם ונציגה בוועדה הראשונה - פיקוח נשק וחלל.
מ-1980 ועד 1985 היה ממקימי המכון למחקרים אסטרטגיים באוניברסיטת תל אביב וחוקר בכיר במכון ובמקביל הרצה על אסטרטגיה ועיצוב מדיניות בחוג למדיניות ציבורית באוניברסיטת תל אביב. ב-1985–1986 היה חוקר בכיר אורח במכון לקבלת החלטות ('Decision Research') ביוג'ין אורגון ובשנים 1986–1987 – חוקר בכיר במכון ון-ליר בירושלים.
שנות ה-90' והלאה: הקמת פרקסיס והשפעה ביטחונית וציבורית
ב-1994 ייסד את חברת 'פרקסיס' כחברה עסקית לתועלת הציבור ובמסגרת זו ממשיך את מחקריו במקביל לביצוע פרויקטים בתחומים מגוונים בסקטור הציבורי, העסקי והחברתי ובהדרכה של תהליכי חשיבה וניהול שילוביים. במסגרת זאת, עיצב את מתודולוגיית העבודה של מכון ראות.
בשנות ה-2000 היה לניר שותף במכון לחקר תורת המערכה (מלת"ם) שהובל על ידי שמעון נוה ודב תמרי. סביר להניח כי תרומתו של לניר מצויה בעלייתו של רעיון ההמשגה (conceptualization) בשיח הצבאי בצה"ל בשנים אלו, ככלי מרכזי בייצור של רלוונטיות אופרטיבית.
ריצ'רד וינטרס
דמותו של מייג'ור וינטרס גולמה במיני-סדרה האמריקאית "אחים לנשק" על ידי השחקן הבריטי דמיאן לואיס.
ילדותו ונעוריו
וינטרס נולד וגדל באפרטה שבמחוז לנקסטר, פנסילבניה, להוריו ריצ'רד ואדית וינטרס ב-21 בינואר 1918. משפחתו עברה לעיר לנקסטר כשהיה בן שמונה. למד בתיכון לנקסטר לבנים ב-1937, ולאחר מכן נרשם למכללת פרנקלין ומרשל.
בפרנקלין ומרשל, וינטרס היה חבר במועדון החברתי דלתא סיגמא פי, והשתתף במשחקי פוטבול וכדורסל כחבר בסניף אופסילון. הוא נאלץ לוותר על ההיאבקות, שהיה הספורט האהוב עליו וגם עיקר הפעילות החברתית שלו בקולג', לטובת הלימודים וכן העבודה בשאר הזמן שנועדה לתשלום עבור לימודיו. סיים תואר ראשון בהצטיינות בכלכלה במכללת פרנקלין ומרשל שבפנסילבניה ב-1941. מלחמת העולם השנייה פרצה באירופה, והתגייס לצבא ארצות הברית ב-25 אוגוסט 1941.
מלחמת העולם השנייה
וינטרס עבר טירונות בהצטיינות במחנה קרופט שבקרוליינה הדרומית, והתבקש על ידי מפקדיו להישאר ולשמש כמפקד טירונים במחזור הבא. לאחר מכן נשלח לקורס קצינים בפורט בנינג שבג'ורג'יה. במהלך הקורס, נחשף וינטרס למערך המוצנח החדש של הצבא שהכשרותיו נמצאו בבסיס, וביקש להשתבץ במערך בסיום הקורס. בקשתו אושרה ושובץ וינטרס כמפקד מחלקה בפלוגה ה' (המכונה באנגלית "Easy Company") בחטיבת 506 המוצנחת. החטיבה עצמה הוקמה כניסוי הראשון בצבא ארצות הברית להכשיר חטיבת מוצנחת שלמה יחד משלב גיוס החניכים עד סוף ההכשרה, מסלול מפרך עם שיעור הדחה גבוה במיוחד שנמשך כמעט שנה. במהלך הכשרת החטיבה במחנה טאקווה שבג'ורג'יה, הועלה וינטרס לדרגת סגן ומונה לסמ"פ בפלוגה שאז עדיין הייתה תחת פיקודו של המ"פ המקורי, סרן הרברט סובל.
כשהאוגדה המוטסת ה-101 הועברה לאנגליה, מפקד הפלוגה, הרברט סובל, הועבר מתפקידו עקב מתח רב ששרר בינו לבין סמליו הבכירים בפלוגה באותה העת. במקומו מונה סגן תומאס מייהן לתפקיד מפקד הפלוגה. ב-6 ביוני 1944 עם תחילת הפלישה לנורמנדי מטוסו של סגן מייהן, ובו כל אנשי המפקדה של פלוגה ה', הופל על ידי אש נ"מ גרמנית.
עם היוודע דבר הפלת מטוסו של מפקד הפלוגה, וינטרס מונה בעל כורחו לתפקיד מפקד הפלוגה. הוא נשאר בתפקיד לאורך כל המערכה בנורמנדי. לאחר שפספס את אזור הצניחה שלו ונחת ליד העיירה סנט מר אגליז, ולאחר שאיבד את נשקו האישי במהלך הצניחה, בדק וינטרס מה מיקומו, אסף מספר צנחנים ואלו החלו לצעוד אל יעדה הראשון של יחידתם, העיירה סאנט-מארי דמונט. וינטרס היה מועמד לקבלת מדליית הכבוד, העיטור הצבאי הגבוה ביותר בצבא ארצות הברית, על הובלת מתקפה שהשמידה סוללת ארטילריה גרמנית שהמטירה אש על חוף יוטה שעה שהפלישה לנורמנדי החלה. על הסוללה הגנה מחלקה בת כ-60 חיילים גרמנים. לווינטרס היו רק תריסר לוחמים תחת פיקודו ועוד עשרה לוחמים מפלוגה ד'. בנוסף להשמדתה של הסוללה מצא וינטרס מפה שבה היו מפורטים כל ההגנות והביצורים הגרמנים בנורמנדי.
ב-1 ביולי 1944 הועלה לדרגת סרן, במהלך כהונתו כמפקד פלוגה ה'.
ההמלצה להענקת מדליית הכבוד לווינטרס הופחתה לאחר מכן לעיטור צלב השירות המצוין, העיטור השני בחשיבותו בצבא ארצות הברית, עקב נוהל ששרר אז בצבא האמריקני שקובע כי רק מדליית כבוד אחת מוענקת ללוחמים מאותה הדיוויזיה, ומדליה זו כבר הוענקה לסא"ל רוברט קול על שהוביל הסתערות כידונים. המתקפה שהוביל וינטרס על הסוללה עדיין נלמדת בווסט פוינט כדוגמה לתקיפת עמדת קבע על ידי יחידה קטנה.
ב-5 אוקטובר 1944 במהלך מבצע מרקט גארדן בהולנד, הוביל וינטרס מתקפה בת 20 לוחמים בלבד על כוח ואפן אס אס עדיף בן 300 לוחמים. קרב זה היה הקרב האחרון במלחמה בו הסתער בראש לוחמיו. בעקבות הקרב, וינטרס מונה לסמג"ד גדוד 2 של החטיבה, עקב נפילתו של רס"ן אוליבר הורטן, הסמג"ד באותה עת, שנהרג במהלך התקפה גרמנית על חפ"ק הגדוד. וינטרס כיהן בתפקיד זה במהלך קרב הבליטה, ולעיתים הוביל הגדוד בפעולתו.
ב-8 במרץ 1945 הועלה וינטרס לדרגת רס"ן ומונה לממלא מקום מפקד גדוד 2, עקב מינוי של המג"ד, סא"ל רוברט סטרייר, לקצין מטה במפקדת החטיבה. המשיך לכהן כמ"מ מג"ד בכל הקרבות מכאן ואילך שנלחמה דיוויזיה 101 עד כניעת גרמניה והמשיך לכהן במהלך פעילותה באזורי הכיבוש בגרמניה ואזורי הכיבוש באוסטריה.
בנובמבר 1945 השתחרר וינטרס משירות פעיל בצבא ארצות הברית.
וינטרס זכה גם לשני עיטורי כוכב הארד על הצטיינותו בקרבות וללב הארגמן בעקבות פציעה שספג.
לאחר המלחמה
עם שובו לארצות הברית וינטרס התמנה למפקח ייצור במפעל לציוד רפואי בניו ג'רזי. ב-1951 רכשו וינטרס ואשתו, את'ל, חווה קטנה בה בנו את ביתם וגידלו את שני ילדיהם. ב-1972 יצא וינטרס לדרך עצמאית וייסד חברה לממכר אוכל לחיות וציוד לחקלאים. זמן קצר לאחר מכן, עקרה המשפחה לפנסילבניה וב-1997 יצא וינטרס לגמלאות.
במהלך שנות התשעים הופיע וינטרס במספר תוכניות טלוויזיה וסיפר על חוויותיו והתנסויותיו כחייל במלחמת העולם השנייה. ב-1992 פרסם ההיסטוריון האמריקאי סטיבן אמברוז את הספר "אחים בקרב" שראה אור בעברית בשנת 2005 בהוצאת כנרת. התסריט למיני סדרה "אחים לנשק" מבוסס על ספרו של אמברוז. בנוסף לספרו של אמברוז, פורסמו במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 שני ספרים נוספים על וינטרס: האחד ביוגרפיה והשני אוטוביוגרפיה. כמו כן, הרצה וינטרס מספר פעמים בנושא מנהיגות בפני צוערים באקדמיה הצבאית של ארצות הברית שבווסט פוינט.
בשנת 2009 הוענק לווינטרס תואר דוקטור לשם כבוד מטעם מכללת פרנקלין ומרשל בה למד.
אחרית ימיו
על-אף השבחים הרבים להם זכה, נותר וינטרס אדם צנוע. בסוף ימיו הוא חלה במחלת פרקינסון ממנו סבל במשך מספר שנים. הוא הלך לעולמו ב-2 בינואר 2011 בבית אבות בפנסילבניה. לבקשתו של וינטרס, טקס הלוויה שנערך לו היה פרטי. הוא נטמן בבית הקברות בעיר אפרטה שבפנסילבניה בחלקה המשפחתית בה קבורים הוריו. על מצבתו, בנוסף לשמו, מופיע הכיתוב WWII 101st Airborne.
יחידת הפצה
בבוטניקה, יחידת תפוצה (באנגלית: Propagule) היא כל חלקי הצמח, שבאמצעותם הוא מפיץ את צאצאיו מצמח האם והלאה. יחידת תפוצה יכולה להיות זרע (למשל של פרג), חלק של פרי (פרסת-סוס), פרי (חמנית), ענף (כנפן) ולעיתים אפילו כל הצמח, כמו במקרה של צמחי גלגל (עכובית הגלגל).
קוסמופוליטיות (ביולוגיה)
מינים קוסמופוליטיים זוכים בדרך כלל למצב שימור "ללא חשש", זאת מאחר שאוכלוסייתם העולמית גבוהה ואינה עתידה להיפגע באופן משמעותי לטווח הקרוב. מספר יצורים ימיים יכולים לנדוד ברחבי העולם כולו, אך עדיין אוכלוסיותיהם יכולות להיפגע באופן מקומי או אף לצנוח בשיטתיות. גם מינים בעלי להקות גדולות יכולות להיפגע מתנאים משתנים, למשל חגבי הארבה, הנפגעים ממחסור במזון ומתים במהירות.
דוגמאות
ישנם מעט מינים החיים ברחבי כל הכדור. מינים אלה כוללים, בין השאר את האדם, חיות בית שונות, 3 מכרסמים מצליחים מאוד - עכבר הבית, חולדה חומה וחולדה שחורה. מינים נוספים הם דרור הבית, יונת הבית, בז נודד, תנשמת לבנה, ראשתן גדול-ראש ומיני חופמאים החיים ברחבי כל הגלובוס.
מבין חסרי החוליות ישנם את זבוב הבית, יתושים, דבורת הדבש, פרעושים ומינים שונים של נמלים.
אברהם ברזני
הרב אברהם ברזני (1899–1973) היה רב, שוחט ומקובל כורדי.
ביוגרפיה
אברהם נולד בארביל, שבכורדיסטן, לרב יעקב ברזני בשנת 1899, נצר למשפחת ברזני שהעמידה רבנים ושוחטים בקרב יהודי כורדיסטן במשך כארבע מאות שנים. לפי תעודות ומסורות שבקרב המשפחה היה הרב אברהם הדור ה-22 לשושלת הרבנים.
היה חלק מקהילת יהודי ארביל. הוא הוסמך לשוחט ובודק בארביל. בגיל 17, לאחר סמיכתו, בדרכו לארץ ישראל, ירד לבגדאד. שם, באופן שלא תוכנן, נשאר בעקבות התלהבותו ללמוד מפי אחד מגדולי מקובלי התקופה רבי יהודה פתיה. אברהם סיכם בכתוב את שיעורי רבו וזה אף חיתנו עם בת משפחתו. לאחר עלייתו, בשנת 1934, התיישב בשכונת בית ישראל בירושלים ואף לימד יחידים קבלה בכמה מישיבות העיר. היה ידוע ככותב קמיעות וכמקובל מובהק אשר רבים התייעצו עימו ואף למד עם הרב בן ציון אבא שאול והרב סלמאן מוצפי. בירושלים, שימש הרב אברהם כדמות רבנית מרכזית בקהילת הארבילים. השאיר אחריו כתבי יד בקבלה שאבדו. מבין תלמידיו: הרב עזריאל מנצור, ראש מוסדות שובי נפשי.
משפחתו
אברהם נישא ללולו, אחייניתו של רבו, המקובל רבי יהודה פתיה. לזוג היה שישה ילדים (2 בנות ו-4 בנים).
חמישה מתוך ששת ילדיהם היו חברי לח"י והשתתפו בפעולות חבלה.
על פי כמה עדויות כלל המשפחה, כולל זוג ההורים לקחו חלק בכמה פעילויות מחתרתיות כגון הדבקת כרוזים. כך לדוגמה על פי העדות הכינה האם דבק, והאב עזר בהכנת חבילות הכרוזים אותם הדביקו האחים. קרה ובבית המשפחה אף הוסתרו נשק ומבוקשים.
אחד מבניו של הרב אברהם, משה ברזני היה אחד מעולי הגרדום. בן נוסף,, נפל גם הוא בעת פעילות מודיעינית כמסתערב בשנת 1956.
אחיו היה רבה של העיר ארביל - יצחק ברזני.
משל עשר העלמות
משל עשר העלמות, הידוע גם בשם משל הבתולות או משל העלמות החכמות והכסילות או משל עשר השושבינות, הוא אחד ממשלי ישו הידועים ביותר. לפי הבשורה על-פי מתי כ"ה 13-1, חמש העלמות החכמות המוכנות לקראת בואו של החתן מתוגמלות על כך, בעוד שחמש העלמות הכסילות שלא היו מוכנות נדחות. למשל יש משמעות ברורה לנושא אחרית הימים: על המאמין להיות מוכן ליום הדין. זה היה אחד המשלים הפופולריים ביותר בתקופת ימי הביניים, והייתה לו השפעה עצומה על האמנות הגותית, הפיסול וגם על הארכיטקטורה של קתדרלות צרפתיות וגרמניות.
סיפור המשל על פי בשורת מתי
במשל עשר העלמות, מספר ישו משל על מסיבה של עלמות, שושבינות או נושאות לפידים בתהלוכה שנבחרו להשתתף בחתונה. כל אחת מן העלמות שבמשל נושאת מנורה או לפיד בהמתינן לחתן, אשר הן מצפות לבואו בזמן כלשהו במהלך הלילה. חמש מתוך העלמות הן חכמות, והביאו עמן שמן להבערת המנורות. חמש העלמות האחרות הן כסילות והביאו עמן את מנורותיהן בלבד, ללא השמן.
כל העלמות נרדמות ובחצות הלילה הן שומעות את הקריאה לצאת לפגוש את החתן. כאשר הן מבינות שמנורותיהן כבו, מבקשות העלמות הכסילות מן החכמות שמן להבערת מנורותיהן, אך העלמות החכמות מסרבות, בטענה שהשמן שבידן בהחלט לא יספיק (ביוונית ou mē) כדי לשתפו עם העלמות כסילות. בעוד העלמות הכסילות יוצאות בניסיון להשיג שמן, מגיע החתן. העלמות החכמות מלוות את החתן לחגיגה (לחופה). האחרות מגיעות מאוחר מדי, והן נותרות בחוץ.
תיאור המשל בבשורת מתי:
פרשנויות
משל זה הוא אחד מתוך רצף משלים שסיפר ישו בתשובה לשאלה בבשורה על פי מתי כ"ד 3:
משלים אחרים ברצף זה כוללים את משל לבלוב התאנה בקיץ (ניצני עץ התאנה - מתי כ"ד 35-32) ואת משל העבד הנאמן (מתי כ"ד 51-42). משל עשר העלמות מעצים את הקריאה להיות מוכן לנוכח העת הלא וודאית של "ביאתו השנייה של ישו" היא תוארה כ"משל הציפייה". כמו משל המטבע שאבד, הוא משל על נשים שבא מיד אחריו, עם מסר זהה, למשל עם גברים, שקדם לו. במשל זה, מסמל ישו את החתן, בדומה לדמות אלוהים כחתן ב, ובקטעים דומים אחרים בתנ"ך.
האירוע המיוחל הוא ביאתו השנייה של ישו. ר. ט. פרנס כותב שהמשל משמש תמרור אזהרה לאלה בכנסייה שבטוחים שעתידם (במלכות שמים) מובטח ללא כל תנאי.
המשל אינו מבקר את העלמות על כך שנמו את שנתן, שכן שתי הקבוצות גם יחד (הן העלמות החכמות והן העלמות הכסילות) עושות כך, אך בשל היותן של העלמות הכסילות לא מוכנות, מאחר שלא דאגו להביא עמהן שמן למאור (כלל לא ברור כלל האם העלמות הכסילות הצליחו להשיג שמן בלילה, שכן בלילה בדרך כלל החנויות אינן פתוחות).