cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דייוויד ויר
אסן 2006
באליפות העולם באתלטיקה לנכים שנערכה באסן בשנת 2006 זכה ויר בארבע מדליות, בהן שלוש מדליות זהב ומדליית כסף אחת. במקצה ל-100 מטר הוא זכה עם תוצאה של 14.34 שניות, ובמירוץ ל-400 מטרים עם תוצאה של 48.06 שניות. ויר הוסיף מדליית זהב נוספת במירוץ ל-1,500 מטרים כשניצח במקצה הגמר עם בזמן של 3:15.82 דקות, ובמקצה ל-200 מטר זכה במדליית הכסף כשעצר את השעון על 25.36 שניות.
קרייסטצ'רץ' 2011
באליפות העולם באתלטיקה לנכים שהתקיימה בקרייסטצ'רץ' בשנת 2011 זכה ויר בשלוש מדליות זהב נוספות. הוא ניצח במירוץ ל-800 מטר בתוצאה של 1:37.28 דקות, וקטף גם את מדליית הזהב במירוץ ל-5,000 מטרים כשעצר את השעון על 10:48.43 דקות. בתחרות שמר ויר גם על תוארו כאלוף העולם במירוץ ל-1,500 מטרים כשניצח במקצה בזמן של 3:10.93 דקות.
עובדה
עובדה (מארמית: עובדא - מעשה) היא אמירה שהיא אמת, כלומר אמירה הנתמכת בהנחת היסוד כדי להגיע למסקנה שנכונה לפיה.
בפילוסופיה
בקשר שבין משפטים לא טריוויאליים (כלומר כאלה שאינם הגדרה או טאוטולוגיה) עוסק ענף הפילוסופיה הקרוי אפיסטמולוגיה.
כל משפט לא טריוויאלי על אודות המציאות הוא בהכרח הפשטה שמורכבת מעצמים ותכונות שלהם או יחסים ביניהם. דוגמה: מהעובדה המשתקפת במשפט האמיתי "פריז היא עיר הבירה של צרפת" נובע כי: האמיתות של כל הקביעות הללו, כלומר היותן עובדות, עשויה להוביל לעובדה שפריז היא עיר הבירה של צרפת. המצב מסתבך בקביעות שיש בהן שלילה או אמירה מוסרית.
במדע
במדע, עובדה היא תצפית אובייקטיבית הניתנת לאימות, להבדיל מתאוריה, המהווה מסגרת מאגדת עבור העובדות, מתארת ומסבירה את יחסי הגומלין ביניהן. פילוסופים של המדע עוסקים בשאלה האם עובדות מדעיות הן אכן אובייקטיביות, או שתמיד עומדת תאוריה כלשהי מאחוריהן. תומאס קון ואחרים הצביעו על כך שההחלטה איזה עובדות ראוי למדוד, ואיך למדוד אותן, מצריכה הנחות מוקדמות כלשהן ("פרדיגמה").
בבית המשפט
מרכיב מרכזי בדיון הנערך בבית המשפט הוא בירור העובדות הנוגעות לדיון זה. לאחר בירור העובדות, המובאות בפני בית המשפט על ידי בעלי הדין באמצעות עדים וראיות, על בית המשפט לגבש דעתו ביחס לעובדות אלה. בירור העובדות הוא בדרך כלל נחלתה של הערכאה הראשונה, ובערעור המוגש לערכאה נוספת, בדרך כלל נדונה משמעותן של העובדות, ולא נעשה בירור נוסף של העובדות עצמן.
סינופלותריום
סינופלותריום (שם מדעי: Synoplotherium; מיוונית: "בהמה שנלחמת יחד") הוא סוג של יונק בן לסדרת המזוניכידים הנכחדת, אשר חי במשך האאוקן באמריקה הצפונית לפני 50 מיליון שנה. המאובנים שלו התגלו בויומינג ונקראו בשנת 1872 בידי החוקר אדוארד דרינקר קופ, כשהחוקר עותניאל צ'ארלס מארש קרא לסוג בשם Dromocyon (מילולית: "כלב אצן"). ממצאים אלה מצויים כיום באוניברסיטת ייל שבקונטיקט והם כוללים פרט בעל שבר במרכז הלסת שכנראה התאושש מהפציעה עם עדויות לריפוי חלקי שלהם.
הוא התקיים בטבע לצד קרובו המסוניקס ואולי היה בתחרות עמו.
הופנהיים (כדורגל)
'''טה. אס. גה. 1899 הופנהיים (בגרמנית: TSG 1899 Hoffenheim''') הוא מועדון ספורט גרמני הפועל בהופנהיים (כיום חלק מזינסהיים).
בניגוד לרוב המוחלט של קבוצות הצמרת האירופיות, המייצגות ערים גדולות, הופנהיים מייצגת יישוב קטן: הופנהיים עצמה מונה כ-3,200 תושבים והייתה למעשה כפר עד 1972, עת סופחה לעיר זינסהיים, המונה כ-35,000 תושבים. עד שנות התשעים של המאה העשרים היה הופנהיים מועדון חובבני מהליגות הנמוכות. עלייתו של המועדון הקטן לרמות הגבוהות בכדורגל הגרמני התרחשה הודות לתמיכתו הכספית של דיטמאר הופ, יליד המקום ובוגר קבוצת הנוער של המועדון, שהוא ממייסדי ענקית התוכנה SAP.
היסטוריה
המועדון נוסד בשנת 1899. בשנת 2007 עלתה קבוצת הכדורגל של המועדון לליגת המשנה בגרמניה, ובזכות היותה במקום השלישי בשנת 2008, עלתה לבונדסליגה לראשונה בתולדותיה. את העונה פתחה בהצלחה רבה והגיעה אף למקום הראשון בבונדסליגה, בזכות ניצחונות מול קבוצות כהמבורג וכבורוסיה דורטמונד, וסיימה לבסוף במקום השביעי.
בעונת 2017/2018 סיימה הופנהיים במקום השלישי ועלתה לליגת האלופות בפעם הראשונה בתולדותיה.
בקיץ 2018 מאמנה של הופנהיים, יוליאן נגלסמן, שתרם רבות להצלחתה של הקבוצה, עזב לרד בול לייפציג.
סגל הקבוצה
נכון ל-28 בספטמבר 2022
(בהשאלה מדאלאס)
(בהשאלה מספורטינג ליסבון)
(בהשאלה מברנלי)
קרב ליסה (1811)
קרב ליסה הוא קרב ימי שהתרחש ב-13 במרץ 1811 במהלך המסע האדריאטי של מלחמות נפוליאון, בין שייטת הממלכה הבריטית לבין השייטת הצרפתית-ונציאנית. הקרב נערך בים האדריאטי ומטרתו הייתה השתלטות על האי ליסה (אנ') שהיה בעל חשיבות אסטרטגית, ושממנו שיבשו הבריטים את הספנות הצרפתית בים האדריאטי.
הצרפתים היו מעוניינים להשתלט על הים האדריאטי כדי לצייד את הצבא הגדל והמתפתח שלהם במחוז איליריה. הם שלחו במרץ 1811 כוח פלישה שהכיל שש פריגטות, ספינות קטנות וגדוד חיילים איטלקים לאזור. כוח הפלישה הצרפתי, בפיקודו של קומודור ברנאר דאבורדייא, נתקל בקפטן ויליאם הוסט הבריטי וארבע ספינותיו שהיו על האי.
בקרב שהחל מיד לאחר ההיתקלות הטביע הוסט את ספינת הדגל הצרפתית, השתלט על שתי ספינות אחרות ובנוסף פיזר את שרידיה של השייטת הצרפתית-ונציאנית. הקרב הוכתר כניצחון בריטי חשוב, הן בשל הבדלי הכוחות המשמעותיים לרעת הברטים בתחילת הקרב, והן בשל המסר "זכרו את נלסון" שהפיץ הוסט, פקודו לשעבר של הוריישו נלסון, כאשר ספינות המלחמה הצרפתיות עטו על הכוח הבריטי. לאחר מכן כוחותיו של הוסט תמרנו את ספינת הדגל של דאבורדייא לכיוון החוף, מהלך שגרם לפירוק השייטת הצרפתית. ברבות הימים נחשבה פעולה זו לאחד ההישגים הימיים המבריקים והגדולים ביותר במלחמות הנפוליאוניות.
רקע
בהסכם שנברון העמיד נפוליאון את מחוז איליריה תחת שלטון מטרופוליני צרפתי, כלומר תחת שליטה צרפתית ישירה, בניגוד לממלכת איטליה השכנה שהייתה עצמאית, אך בפועל הייתה תחת שליטתו הישירה. הסכם שנברון נתן תוקף לשליטת נפוליאון על כל החוף האדריאטי ואפשר לו להעביר כוחות צבא וציוד לחבל הבלקן. הצבא הצרפתי שהתגבש במחוז איליריה התכונן ככל הנראה יחד עם הרוסים לפלישה על האימפריה העות'מאנית. שתי המדינות חתמו על חוזה טילזיט שלפיו יתמכו זו בזו מול האימפריה העות'מאנית.
הצי הבריטי, ששלט על רוב הים התיכון מאז קרב טרפלגר ב-1805, השתלט על האי הדלמטי ליסה ב-1807 והשתמש בו כבסיס לפשיטות על הספנות בחופי איטליה ואיליריה, בעיקר כדי לשבש את ההכנות של הצבא הצרפתי בבלקן. מהלכים אלו גרמו ללכידת ספינות רבות ובעקבותיה - לפאניקה ושיבוש האסטרטגיה הצרפתית באזור זה. בתגובה, החלה הממשלה הצרפתית בבניית ספינות בנמלי איטליה ובמיוחד בוונציה, ושלחה פריגטות כדי להגן על משלוחיה. כוחות הצי הצרפתי-ונציאני בראשות דאבורדייא ניסו ללא הצלחה להביא את הכוח הימי הבריטי תחת פיקודו של הוסט לקרב מכריע, בו קיוו להתגבר עליו בזכות יתרונם המספרי. הצרפתים עסקו במסע של פשיטות ופשיטות-נגד ימיות לא מתוכננות.
באוקטובר 1810, דאבורדייא הנחית כ־700 חיילים איטלקים על האי ליסה בזמן שהוסט חיפש לשווא את השייטת הצרפתית בדרום הים האדריאטי. האי נותר בשליטת גיימס לו ורוברט קינגסטון, שני פרחי קצונה בצי, שהסיגו את כל אוכלוסיית האי אל ההרים, ביחד עם האספקה שלהם. עיר הנמל הנטושה סנט ג'ורג (St. George) נפלה לידי היחידות האיטלקיות. הצרפתים והאיטלקים שרפו מספר כלי שיט בנמל ושבו אחרים, אך נסוגו אחרי שבע שעות – לפני שובו של הוסט. עד סוף השנה נשמר שקט - השייטת הבריטית רכשה עליונות באזור בעקבות תגבור של אוניות הצי המלכותי הבריטי.
בתחילת 1811 החלו שוב פשיטות והתקפות בריטיות לאורך החוף האיטלקי, שעודדו את דאבורדייא לתקוף שוב את ליסה. הוא אסף שש פריגטות וכלי שיט קטנים יותר, וגייס מעל 500 חיילים איטלקים בפיקודו של קולונל אלכסנדר גיפלנגה. השייטת שהרכיב דאבורדייא הייתה גדולה מזו הבריטית הן במספר החיילים והספינות והן בכמות הנשק. תוכניתו של דאבורדייא הייתה לגבור על השייטת של הוסט ואז לפשוט על האי ולשבות את המחזיקים בו. פעולה זו הייתה מחסלת את האיום הבריטי באזור הים האדריאטי למשך החודשים שיבואו.
מהלך הקרב
השייטת של דאבורדייא אותרה כשהיא מתקרבת לאי ליסה ב-12 במרץ 1811 ב-3 לפנות בוקר על ידי קפטן גורדון בפעילות שגרתית של אוניות הצי הבריטי. גורדון הפנה את ספינותיו לכיוון מפרץ סיינט ג'ורג' באי ליסה ופנה מערבה. השייטת הבריטית המתינה להתקדמות הצרפתית בקו קדמי, תוך שהיא מפליגה לאורך החוף הצפוני של האי במרחק של חצי מיל מקו החוף. בשעה 06:00 התקרב דאבורדייא לצי הבריטי, וקיווה לעבור לפני הספינה בראש הקו הבריטי בכיוון מזרח עם הפריגטה הצרפתית דאנאה, שהובילה את ההתקפה מכיוון מורד הרוח. דאבורדייא התכונן לשבור את הקו הבריטי בשני מקומות ולהשמיד את השייטת הבריטית באש הצולבת. מעל שלוש השעות השייטות המשיכו לסגור זו על זו, אך הרוחות הגבילו אותם לקצת מעל שלושה קשרים.
הוסט, שהיה בן חסות של הוריישו נלסון, זכר את השפעת השראתו של נלסון על חייליו בקרב טרפלגר. הוסט רצה להכניס רוח קרב באנשיו עקב המצב הקשה שבו הם היו נתונים ואמר: "זכרו את נלסון". דאבורדייא הבין שאין לו סיכוי לעבור את הקשת הפעילה של הבריטים בגלל מהירות האנייה הבריטית, ובנוסף הוא לא יכול לשבור דרך הקו שלהם מכיוון שהאניות הבריטיות סגרו קרבה זו לזו. דאבורדייא חיפש דרך לתקוף את האנייה השנייה בקו הבריטי, אוניית הדגל של הוסט ה.מ.ס. אמפיון HMS Amphion. דאבורדייא היה לחוץ מאוד ורצה מאוד לנצח למרות הקושי, והבין שיש לו יתרון בכמות הספינות. הוא שלח חיילים איטלקיים, שנתנו לו את ההזדמנות להכניע את הצוותים הבריטיים.
חופית זהובת-גחון
החופית היא יחידה בסוגה וקרובה לסוג ביצנית, ובעבר נכללה בו, וללוחם.
קרב ליסה (1811)
מהלך הקרב
היריות הראשונות של הקרב נורו ב-09:00 בבוקר, על ידי הבריטים. הבריטים תקפו את ספינות ההובלה הצרפתיות, פאבוריט Favorite ודאנאה Danaé. השייטת הצרפתית עצרה את האש של הבריטים למספר דקות, דאבורדייא אסף את החיילים והימאים שלו לתוך הקשת של "פייבוריט" כדי להגדיל את ההשפעה מההתקפה שלו. הפעם באה אוניית הדגל שלו במגע עם הספינה אמפיון HMS Amphion. הוסט היה מודע לכוונות של דאבורדייא וליתרון הצרפתי במספר הספינות, בעקבות המצב הזמין תותח ימי גדול 5.5 אינץ' 140 מ"מ לסיפון של אמפיון. התותח הכיל מעל 750 כדורי מוסקט. הספינות עמדו במרחק של מספר יארדים מהספינה אמפיון שתקפה. הוסט נתן הוראה לפתוח באש והתותח ירה מיד והרס את חרטום הספינה הצרפתית פאבוריט. עשרות מאנשי הספינה הצרפתית נפצעו ותריסר נהרגו, ביניהם דאבורדייא. אלוף-משנה גיפלאנגה פיקד על הספינה פאבוריט ואמפיון המשיכה לירות עליהם. הקרב בין הצי הבריטי לצרפתי נמשך גם בעורף. הספינה דאנאה הייתה המובילה וכמה מהאניות הצרפתיות באו בזווית שבה יכלו לכוון את התותחים שלהם כלפי ספינה הבריטית האחורית ביותר בה.מ.ס., ושני הצדדים המשיכו בירי כבד והתקפות מוחצות.
חופית זהובת-גחון
אורכה של החופית 190–230 מ"מ, מוטת כנפיה 128–138 מ"מ, ומשקלה 63 גרם בממוצע. צבעה חום-צהבהב עם כיפה ופלג גוף עליון וכן כנפיים וזנב אפורים מנומרים בשחור. הרגליים צהובות, והעיניים שחורות ומוקפות בלבן. מקורה קצר ביחס לשאר קרוביה ומותאם לשליפה מהירה של חרקים, תולעים ורכיכות מפני הקרקע.
קרב ליסה (1811)
תמרוני הוסט
בעקבות מותו של דאבורדייא, קפטן אוניית פלור, קפטן פרידייר, הורה לספינות הצרפתיות והוונציאניות להתקיף את הקו האנגלי ישירות. הספינה פייבוריט החבוטה ניסתה גם היא להקיף את אמפיון ולהרוס אותה לפני השמדתה באש צולבת ע"פ תוכניתו הראשונית של דאבורדייא. יתרת השייטת הצרפתית-ונציאנית פעלה על פי תוכנית זו וניסו לנצל את יתרונם המספרי כדי להביס את השייטת הבריטית. הוסט היה מוכן לאירוע זה והורה מיידית לספינותיו לפנות דרומה ומזרחה לכיוונים מנוגדים. מהלך זה גרם לשייטת הצרפתית-ונציאנית להיכנס לבלבול. פאבוריט לא הצליחה להגיב ונכנסה לאזור סלעי ונהרסה. בעקבות המצב האיחוד הצרפתי-ונציאני התפרק. הספינות הצרפתיות פלור (Flore) ובלונה (Bellona) הצליחו רק להגיע לספינה הבריטית הכי אחורית בקו, אמפיון, שמצאה עצמה לכודה בין שתי הפריגטות. הדבר גרם להאטה בקו הבריטי כך שהספינה הצרפתית דנאה הצליחה להכות בספינה וולאג הבריטית, ולהשאיר אותה עם תותח אחד בלבד.
המרדף
הספינה הוונציאנית "קורונה" נכנסה עם הספינה הבריטית "סרברוס" לדו-קרב, במהלכו ספגה הסרברוס מכות קשות, אך הצליחה גם להסב נזק לספינה האיטלקית. חילופי האש המשיכו עד שהגעתה של אקטיב גרמה לספינות דאנאה, קורונה וקרולינה לסטות מזרחה. בעורף, אמפיון הצליחה להשיג את פלור הצרפתית ולגרום לה לנזק רב, וקציני הספינה הצרפתית הניפו את דגלם כהצהרת כניעה. קפטן פרידייר (Péridier) נפצע קשות באירוע ולא לקח חלק במהלכים הבאים של פלור. אמפיון אז התקיפה את בלונה ובפעילות נמשכה עד 12:00 בצהרים אילצה את הספינות האיטלקיות להיכנע. במהלך הקרב הספינה הקטנה "פרינסיפסה אוגוסטה" פתחה באש מרחוק על אמפיון עד שהפריגטה הצליחה לירות בהם ולהבריח אותם. הוסט שלח סירה קטנה כדי לקחת בשבי אבל בעקבות הנזק שספג לא הצליח הוסט להוציא ספינה לים שתתפוס את פלור. הוסט היה מודע לקושי של אמפיון, הקצינים של פלור שביצעו תיקונים חפוזים במהלך העימות בין אמפיון ובלונה, הצליחו להפליג לנמל הצרפתי על אף שכבר נכנעו.
אקטיב, הספינה הבריטית היחידה שנותרה במצב לחימה התקדמה לעבר קורונה ותפסה אותה ב-12:30 בתעלה בין ליסה והאי הקטן של ספלמדון. הפריגטות שטו אחת מסביב לשנייה במשך כשעה בנסיון להגיע למצב התקפה עדיף, ונכנסו לקרב בשעה 13:45. בסופו של דבר נכנעה קורונה לאקטיב לאחר שאש פרצה על סיפונה, אך אקטיב ספגה גם היא פגיעות קשות והקרב הגיע לסופו משום שהשייטת הבריטית הייתה חלשה מכדי להמשיך.
ניצולי השייטת הצרפתית-ונציאנית הגיעו לחוף מבטחים: קרולינה ודנאה ניצלו את העימות בין אקטיב וקורונה כדי לברוח בעוד שפלור הודיעה לכל ספינה בריטית שפגשה בדבר כניעתה, למרות שלא היה על סיפונה קצין בריטי שיתפוס אותה. כשפלור הייתה חופשייה מהשייטת הבריטית היא הפליגה למקום בטוח והגיע ללסינה ואחריה הגיעו קרולינה ודנאה.
סיום הקרב ותוצאותיו
על אף שפאבריט נהרסה כליל, כל 200 אנשי צוותה הגיעו בשלום לחוף. לאחר שהציתו את ספינתם, הם תכננו לצעוד לנמל סנט ג'ורג' ולכבוש אותו תחת פיקודו של קולונל גיפלנגה. שני פרחי הקצונה הבריטים שנותרו לפקד על העיר ארגנו את האוכלוסייה המקומית להגן על הנמל וצעדו לכיוונו של גיפלנגה. הקצינים הבריטים הודיעו לגיפלנגה שהשייטת הבריטית תביא כוחות גדולים שיתגברו בקלות על הכוח שלו, אך אם ייכנע מיד תנאי הכניעה יהיו טובים יותר. גיפלנגה נכנע אחרי שהבין שמצבו בלתי-סביר. בסנט ג'ורג' הספינה הוונציאנית לדולה התגנבה לתוך הנמל וכמעט תפסה את הספינה הסיציליאנית וינצ'יטורה, אך הונסו בידי שאריות חיל המצב של סנט ג'ורג'.
בים מחוץ לאי ליסה, הצוותים הבריטים התאמצו קשות להגן על הספינות ששבו. קורונה עלתה באש וגבתה את חייהם של חמישה אנשים ומספר רב של פצועים. בעיות קשות ארעו גם על סיפון של בלונה קפטן הספינה דואודו תכנן להצית את ספינתו "בלונה". דואדו נפצע באופן אנוש בפעולה וכן ציווה על סגנו להמשיך במשימה. הסגן הבטיח לו שיעשה כן, אבל לבסוף העביר את השליטה לצוות הבריטי הזוטר. דואדו מת בעודו מאמין שמשימתו הושלמה בהצלחה. הוסט נותר בים ליסה כשהוא משייט בספינתו המפיון המפורקת. הוסט זעם על התנהגות קציני פלור ושלח הודעה שבה ביקש לוותר על ספינתו כפי שביקש בכניעתו הראשונית. קציני פלור בבריחתם הפרו חוק ימי בלתי רשמי, שבו ספינה שנכנעת במהלך קרב עוברת לידי האויב כדי למנוע המשך אובדן חיים של מלחיה. פלור הצליחה לעבור ללא פגע דרך השייטת הבריטית רק משום שהודיעה על כניעתה, והניצול לרעה של מנהג זה נחשב למעשה בזוי וחסר-כבוד. הצרפתים בלינסינה לא נענו להודעת הוסט והשייטת הבריטית נאלצה לחזור לליסה כדי לבצע תיקונים.
אחרי הקרב
מספר הנפגעים לשני הצדדים היה רב, 190 אנשי צוות בריטי נהרגו בקרב, וכמה נוספים נספו בשריפה על הקורונה. הקפטנים הוסט והורנבי נפצעו קשה והשייטת הבריטית נהרסה כליל, המצב בצד האיטלקי - צרפתי היה קשה יותר, אך אין נתונים מדויקים על מספרי הרוגים או פצועים. לפחות כ-150 איש מצוות פאבוריט נהרגו ו-200 אנשים נלקחו בשבי. כ-70 אנשים נהרגו מצוות בלונה. הנפגעים מצוות קורונה היו רבים אך אין מספר מדויק. לפחות 700 איש נהרגו בצוות האיטלקי –צרפתי מס' אנשי הצוות הבכירים שנהרגו היה רב, ביניהם קומודור דאבארדייא, קפטן ניילרי, ודואדו. בנוסף קפטן פרידייר נפצע קשה בקרב.
הוסט ניסה שוב לאלץ את צרפת למסור את ספינה פלור שנכנעה וברחה, אך מאמצים אילו נדחו על ידי הקפטן של דאנאה שקיבל פיקוד על השייטת הצרפתית. הספינות הצרפתיות - איטלקיות שניצלו ועגנו ברגוסה (דוברובניק) כדי לחדש את זיווד הספינות. אבל שייטת הבריטית גילתה אותם והטביעה את ספינת האספקה בפרנזו Parenzo, הדבר גרם לנסיגה של הצרפתים מהאזור. בבריטניה מהלכי הוסט צוינו לשבח, וכל הקצינים בדרגת סגן בשייטת הועלו לדרגת קומנדר, הקפטנים קבלו מדליה כאות הוקרה על פעילותיהם במלחמה. בהגיעם לבריטניה קורונה ובלונה עברו שיפוץ מאסיבי, שודרגו ונקנו על ידי הצי המלכותי. השליטה באזור הייתה יציבה וברורה. כאשר תגבורות צרפתיות לים האדריאטי עזבו את נמל טולון ב-25 במרץ הם נרדפו בחזרה לצרפת על ידי קפטן אוטוויי עוד לפני שעברו את קורסיקה. בחודשים הנותרים של 1811 פריגטות צרפתיות ובריטיות המשיכו להילחם בים האדריאטי, והקרב המשמעותי ביותר התרחש בנובמבר 1811 שבהלכו שייטת צרפתית מתקדמת ומיומנת הושמדה. למהלך זה היו השלכות לטווח הארוך, כאשר השמדתה של אחת השייטות הכי חזקות והמוות של דאבארדייא שנחשב לאדם דומננטי ובעל מנהיגות וכריזמה חיסלה כליל את היכולת הימית של הצרפתים להילחם האימפריה העות'מאנית, כפי שתכננה מראש.
יער השרון
יער השרון היה יער אלוני תבור, אשר השתרע בשרון מאזור הירקון ועד למרגלות הכרמל, היער נכרת בסוף התקופה העות'מאנית, אך שרידיו עדיין קיימים באזור.
גבולות היער
היער צמח בעיקר על גבעות החול-חמרה שבשרון, מקובל לציין את גבולו הדרומי לאורך הירקון, אך חלק מהיער צמח גם דרומית לפתח תקווה עד צומת סירקין של ימינו.
במערב היה גבולו של היער חולות שפת הים, בצפון אזור קיסריה ומרגלות הכרמל ובמזרח המרזבה ומרגלות הרי השומרון (הדום השומרון).
טופוגרפיה
היער צמח בעיקר על רכסי גבעות החול-חמרה כורכר שבמישור החוף השרון,
בעמקים שבין הגבעות הידועים בשם אבוסים הצטברו בעונת החורף מים אשר יצרו ביצות שאינם מתאימים לצמיחת האלון, מסיבה דומה לא צמחו האלונים בדיונות החול הנודד שעל שפת הים.
הצומח ביער
היער היה מורכב מעצי אלון התבור שצמחו במרחקים גדולים בין עץ לעץ ויצרו צורת צומח המכונה יער פארק.
נילי ליפשיץ ואחרים משערים על סמך שרידי עצים שנמצאו בחפירות ארכאולוגיות כי ראשית שלט ביער האלון המצוי ורק לאחר מכן, עקב התחממות האקלים, הוחלף האלון המצוי באלון התבור.
קיימת גם מחלוקת מה היו מלווי האלון, אלכסנדר איג שיער שהיה זה חילף החולות, אולם מיכאל זהרי חשב שהחילף יחד עם דרדר הקורים השתלטו רק לאחר השמדת האלון.
על פי שרידי הצומח באזור פרדס חנה נראה שיחד עם האלון והחילף צמחו ביער גם אלה אטלנטית, אזוביון דגול, לטם שעיר, לטם מרווני, מתנן שעיר, קדה שעירה, סירה קוצנית, בן-חצב יקינתוני, בן-סירה מיובל, תגית קיצית, גרניון גזור וצברת.
החי ביער
בעבר היו ביער השרון מגוון בתי גידול, גבעות החמרה שעליהם צמח יער פארק של אלוני תבור כפי שמעט ממנו שרד בתחומי פארק השרון, חורש צפוף יותר של אלוני תבור כפי שקיים בשמורת אלוני יצחק, ביצות ובריכות חורף כפי שהיו הביצות לאורך הירקון, ביצות פולג, ביצות יער חדרה ונחל תנינים (כאברה), שדות מעובדים או מוברים וכרי מרעה בעמקים שבין גבעות החמרה ודיונות חול מיוצב כפי שיש מזרחית לאור עקיבא, במגוון בתי הגידול האלו חיו עושר של בעלי החיים מאזורים ביאוגאוגרפיים שונים, כך למשל חי הצבי שמרבית קרוביו חיים בסוונות של אפריקה בצל עצי אלון שמוצאם מחצי הכדור הצפוני.
שיחזור נוף החי ביער השרון יכול להיעשות תוך הסתמכות על סקרי הטבע שנעשו בחלקי היער ששרדו כתל אלון ואלוני יצחק, סקרי הטבע שנעשו במקומות שהיער היה בהם בעבר כפרדס חנה-כרכור ולב השרון, מחקרים כמחקרו של עוזי פז על יערות האלון ברמת מנשה ובשרון, מחקרים ארכאוזאולוגים כמחקרם של אלה צחר וחובריה, סיפורי מסעות וספרות חוקרים מהעבר כויקטור גרן וגוסטב דלמן.
החי בנופי יער הפארק על גבעות החמרה
יער הפארק של אלוני התבור היה משכנם של הצבי ששב עכשיו לטבע באזור, הבובאל האיילי שנכחד עוד בתקופת הברונזה, הארנבת, הקיפוד, הדרבן, השועל, הגירית החולד, התן ששרדו, הצבוע ששרד בכרמל וצב היבשה שמצוי בסכנה.
זה היה גם מקום משכנם של העורבני וייתכן השחרור, החוחית, הירקון, החוגלה הבז ועוד רשימה ארוכה של ציפורים שאת רובם עדיין ניתן לראות בתל אלון.
עפי אל קלקשנדי המובא אצל מרום האמירים הממלוכים צדו בשרון אריות ועל פי פז לפחות בשוליים ההררים היו ככל הנראה גם נמרים וזאבים עד ראשית המאה העשרים, אך אם לשפוט על פי שמות מקומות היו נמרים וזאבים גם בחלקו הדרומי של היער, החלק עליון של נחל אחיה נקרא ואדי אל נימר ובריכת החורף ליד צומת קסם נקראת עין אל ד'יב.
החי בנופי חורש אלון התבור
בשוליים הצפוניים של היער, באזורי המעבר לגבעות השומרון והכרמל היו העצים ככל הנראה צפופים יותר ויצרו נוף הדומה יותר לחורש כפי שאפשר לראות בשמורת אלוני יצחק.
נראה שזה היה מקום משכנם של איילי הכרמל שהחורש הסגור מתאים להם יותר ושנעלמו מיער השרון לאחר התקופה הצלבנית, היחמור הפרסי והאיל האדום שנעלמו מיער השרון עוד קודם לכן לאחר תקופת הברזל, הנמרים שעל פי אהרונסון המובא אצל פז האחרון שבהם נראה באזור זכרון יעקב בראשית המאה העשרים והזאב.
החי בנופי המים
(נחלים, ביצות ובריכות חורף)
בנחלים שחו דגי אמנון ושפמנונים שגם הם מוצאם מאפריקה, עם דגי נאווית שמוצאם מהמזרח התיכון ולבנון הירקון האנדמי לארץ ישראל.
בחורף, לאחר רדת הגשמים היו נוצרות באבוסים שבין רכסי הכורכר בריכות חורף שבהם חיו ובמעטות ששרדו עדיין חיים הדו-חיים, טריטון, קרפדה ירוקה, אילנית ושפע סרטנים ירודים ובעלי חיים אחרים.
הביצות בריכות החורף היוו אתר חניה וחריפה לעופות נודדים.
החי בדיונות החול המיוצב
באזור המגע שבין קרקעות החמרה לדיונות החול התפתחה דינמיקה מורכבת של כיסוי חול, חשיפה, צומח ובעלי חיים שהייתה מושפעת מתנועת החול וקיבועו על ידי הצומח, דינמיקה זו יצרה מגוון בתי גידול החל מדיונת חול נודד וכלה בחול מיוצב המכסה קרקע חמרה כפי שניתן לראות בחולות קיסריה ואור עקיבא.
גם באזורים אלו חיו הצבי והשועל ויחד אתם גם מינים אוהבי חול כמריון, קיפוד חולות, גרביל ושנונית השפלה.
עד ראשית העת החדשה
היער העבות שצמח על גבעות החול האדום במישור החוף הטביע את חותמו על בני האדם ונתן את שמו לאזור, מקור השם השרון הוא במילה האכדית "אֶ ש-שַ רְ נּו", שפירושה יער עבות.
נראה שהיער נפגע בתקופה הביזנטית עקב התרחבות שטחי העיבוד החקלאי אך הוא שב והשתקם עקב דילדול היישוב במאות השנים לאחר מכן.
הצלבנים שהכירו יערות ממולדתם באירופה קראו ליער la foret כלומר היער ב ה' הידיעה ולחלקו הדרומי קראו גם יער ארסוף, בפער שבין היער לבין חוף הים נערך קרב ארסוף בין חילות הצלבנים בפיקודו של חיילות המוסלמים בפיקודו של סאלח א דין.
גם בערבית נקרא היער אל-עַ'אבֵּה, שפירושו יער עבות.
נאפוליאון וצבאו חצו את היער במסעם לכיבוש ארץ ישראל וסוריה ואף חנו ביער, במסע זה שורטטה המפה (מפת ז'אקוטן) הראשונה של היער, ממפה זו אנו למדים כי היער השתרע כגוש כמעט רצוף מאזור כפר סבא-רעננה ועד אזור כפר יונה-נתניה ומקו טירה-קלנסווה ועד קו כפר שמריהו-נתניה.
למעשה מתקופה זו החלה כריתת היער שהגיעה לסיומה לאחר מלחמת העולם הראשונה.
העת החדשה
ויקטור גרן שהיה בין החוקרים האחרונים שחזו ביער מתאר את היער כ"יער אלונים פזורים הגדלים באדמה אדמדמה וחולית....הגזע של רוב העצים מסוקס ומפותל: אחדים מהם מגיעים לגובה עשרה מטר, אבל רבים אחרים קטנים ואינם מתרוממים מעל קומת השיחים הגבוהים".
השמדת היער
האדם ניצל את היער לאורך כל התקופות והיער שב והשתקם, אך במהלך המאה התשעה עשרה-תחילת המאה העשרים הגיע ניצול היער לנקודת האל-חזור שלאחריה לא היה יכול היער לשוב להשתקם.
מקובל היה בספרות כי היער ניכרת בראשית המאה העשרים בתקופת מלחמת העולם על ידי הטורקים שהיו זקוקים באופן נואש לעץ על מנת להסיק את רכבות הקיטור ששירתו את המאמץ המלחמתי, זאב וילנאי הביא בספר אגדות ארץ ישראל אגדה יפה הממחישה את השמדת היער שדורות של חוקרים ומדריכים הסתמכו עליה.
אך קרשון הראה במחקריו כי חלק ניכר מהיער נכרת עוד קודם לכן בתקופת השלטון המצרי על ארץ ישראל לצורך מפעלי הבנייה של שליטי מצריים והקמת הצי המצרי ויהודה זיו ניתח את סיפורו של וילנאי באור ביקורתי.
עם זאת, אין מחלוקת בין החוקרים כי על מנת לספק את צורכי העץ של המאמץ המלחמתי הטורקי נכרתו העצים ביער וכי כמות העצים שנכרתו הייתה כל כך רבה עד שנבנו שתי מסילות רכבת הידועות בשם "רכבת האלונים" כדי להוביל את העצים הכרותים.
ייתכן ולאחר מלחמת העולם היער היה יכול בחלק מהחלקים לשוב ולהשתקם מגדמי העצים אך נטיעת הפרדסים על גבעות החול-חמרה שעליהם צמח בעבר היער מנעו זאת, רחל מכבי מוצרי שהייתה מראשוני ההתיישבות היהודית באזור מספרת על כך בספרה חול ואלונים "אגדה התהלכה בין נוטעי הפרדסים- כאשר באים לעבד את האדמה נתקלים ב”שיחי ביצות” בעלי גזע עבה, נוף דל ושורשים המעמיקים עד לטבור כדור הארץ ממש (ואולי אני מגזימה קצת). ואני שחובבת צמחים הייתי, התבוננתי במפלצת המוזרה ובביישנות הבעתי דעתי-עלי שיח זה נראים לי כשל עץ אלון- הייתכן? ביקשתי רחמים על אחד הנידונים להיעקר, השקיתיו, טיפחתיו. אלון רענן וישר גזע התנשא וגמל לי בעבור שהצלתי אותו.".
פועלו של אלכסנדר איג
כאמור חלקיו הדרומיים של היער נכרתו עוד במהלך המאה התשע עשרה וחלקיו הצפוניים יותר נכרתו בתחילת המאה העשרים, לאור זאת קשה היה למתיישבים היהודיים שהחלו להקים יישובים בתחילת שנות השלושים ואילך לדמיין שעד לפני דור או שניים היו גבעות החול האדום מכוסים יער אלונים.
אלכסנדר איג במחקרו "מחקר היסטורי-פיטוסוציולוגי של יערות האלון Quercus aegilops בא”י בהווה ובעבר" הוא שהביא לתודעת החוקרים ואחריהם לתודעת הציבור כי השרון היה מכוסה עד ראשית המאה העשרים ביערות אלון ואחריו הלכו תלמידיו כמיכאל זהרי ושאר החוקרים.
שרידי היער
חלקות מהיער צומחות בפארק השרון, כפר מלל ובשמורת אלון, שמורת אלוני יצחק, שמורת אלוני קדימה, שמורת הדסים, שמורת רכס חרוצים ועצים פזורים בערי וכפרי השרון ובניהם רעננה, כפר סבא, הוד השרון נתניה ועוד. עזרא ברנע מקיים פרויקט תיעוד של שרידי היער. הפרויקט, בשם "מיפוי אלוני ישראל ע"ש מיכאל אבישי" ממפה את מיקום האלונים בארץ, לפי מין . ברנע מקדם גם השבת אלונים לטבע.
שיקום היער ופרויקט משיבים את האלונים
לא ניתן לשקם את היער על כל הדרו משום ששטחו מאכלס כיום חלק גדול מאוכלוסיית המדינה, עם זאת, קיימים התארגנות אזרחית בשם משיבים את האלונים העוסקת בזריעת עצי אלון תבור באזורים שבהם היה קיים היער בעבר. בשנת 2009 קבוצת מתנדבים מעמק חפר והשרון, בראשות ארנון גורן ועפר בינדל החלו בפרויקט השבת אלוני התבור לשרון. ההשראה לפרויקט הגיעה מהספר "האיש שנטע עצים", מאת ז'אן ז'יואנו. הקבוצה אספה בלוטים מעצים מקומיים והטמינה אותם בפארק השרון, בין אזור התעשייה עמק חפר לבין תחנת הרכבת בחדרה. בשנים הראשונות, השתילים מתו בשל יובש בקיץ, אך לאחר מכן שופר תהליך ההשקיה וחיפוי הקרקע. עד סוף 2016 התבססו בשטח כ-300 עצים. עד עתה הושבו יותר מאלף עצי אלון בדרך זו. על מנת להצמיח עצי אלון יש לאסוף בלוטים במהלך ספטמבר-אוקטובר ולשמור אותם בקירור עד לזריעה בינואר-פברואר. לתוך גומה בעומק של 20 ס"מ זורעים שלושה בלוטים עם השפיץ כלפי מטה. מוסיפים מעט קומפוסט, מכסים, ומשקים אחת לשבוע.
קק"ל ורשות הטבע והגנים רואות חשיבות בנטיעת עצי אלון התבור בשטחים שצמח שם בעבר.
שמירת טבע
אלון התבור הוא ערך טבע מוגן וכריתתו אסורה, האלונים הצומחים בשמורות הטבע כמו אלוני יצחק, שמורת אלון (ח'רבת צרקס), ואלוני קדימה זוכים בהגנה נוספת מעצם היותם צומחים בשמורות טבע.
האדם ביער
האדם ניצל את היער לאורך כל התקופות, לעץ להסקה, בנייה, ייצור פחמי עץ, הסקת כבשני זכוכית אך גם למרעה וחקלאות.
בשלהי התקופה העות'מאנית לאחר שנים של דלדול ישובי בארץ ישראל בכלל ובמישור החוף בפרט התפשטו היער, הביצות ומחלת המלריה ומספר היישובים והניצול האנושי של היער, אדמתו ותוצריו היה קטן.
מצב זה השתנה במאה השמונה עשרה והתשע עשרה, במחצית המאה השמונה עשרה החלו מתיישבים מכפרי השומרון לחדש את היישובים שבמרזבת השרון ולנצל את היער שנקרא אז "אל-עַ'אבֵּה" ואדמתו, במקביל לכך חדרו לאזור גם שבטי בדואים (אבו כישכ בדרום השרון והחוורת' בעמק חפר).
במאה התשע עשרה התווסף לכך הצורך הגובר של מצרים בעץ שהביא לכריתת היער וההגירה ממצרים לארץ ישראל שהביאה להקמת כפרים חדשים באזור.
במחצית השנייה של מאה התשע עשרה נחלק היער לע'בות- שטחי יער שהיו מנוצלים על ידי כפר מסוים וכל ע'אבה נקראה על שם הכפר שניצל אותה, לעיתים הקימו הכפרים גם ע'יזבות, כפרים עונתיים שתושביהם היו יורדים מההרים בתקופת הקיץ על מנת לעבד את האדמה הפורייה יותר שבעמקים וחוזרים לכפריהם בהר בסיום העונה החקלאית, עם השיפור בתנאי הביטחון היו הע'יזבות הופכות לעיתים לכפרי קבע.
בין הכפרים היו לעיתים מאבקים על שטחי היער, בשנת 1871 מיסד השלטון העות'מאני את רישום הקרקעות וחלוקת היער וכך הפך את היער, אדמתו והתוצרת המופקת ממנו לסחירה.
מרבית אדמת היער נרשמה על שם המשפחות השליטות שחלקם לא התגוררו באזור אלא התגוררו בערי המחוז או באזורים אחרים של האימפריה העות'מאנית.
התוצרת החקלאית העיקרית של האזור היו האבטיחים שגודלו באזור ויוצאו למצריים, לקראת סוף המאה התשע עשרה יוצאו כל שנה כ 60,000 טון אבטיחים ממעגנות כמו מינת אבו זבורה (מכמורת) וסידנא עלי, לקראת סוף המאה התשע עשרה בעיקר בסביבות יפו החלו להשתמש באדמות שבעבר היה בהם היער לנטיעת פרדסים, תהליך שהואץ בתחילת המאה העשרים, בנוסף השתמשו ביער ובביצות המצויות בו למרעה, שיטות המרעה שהיו נהוגות במשק הערבי ובעיקר העז השחורה מנעו את התחדשות היער.
ניצול היער וכריתתו הביאו לסחף קרקע, יצירת תנאי אקלים יובשניים והתפשטות הצומח העשבוני ובכך יצרו את נוף הגבעות השוממות, מכוסות בצמחיית בר דלה ובניהם עמקי ביצות המופיעים בתיאורי תחילת ההתיישבות הציונית, שטחי היער לשעבר שכעת היו חשופים נחשבו לאדמת זיבורית ולכן היו זמינים לרכישה בידי המתיישבים היהודיים שנטעו עליהם בעיקר פרדסים שהאדמה המכונה חמרה התאימה להם מאוד
מצב זה המשיך עד לסיומה של המאה העשרים, לקראת סיומה של המאה העשרים ובעיקר בתחילת המאה העשרים ואחד החל משבר בענף הפרדסנות, המשבר והצורך הגובר באדמה לבנייה הביא להפיכת חלקים גדולים מאדמת היער והפרדסים לשעבר לשכונות מגורים, באופן אבסורדי הפכו הפרדסים הנטושים למפלט לשרידי היער ובמקביל החלה ההתעניינות ציבורית בשימור ובשיקום עצי האלון.
מסלולי טיול
מסלול טיול בשמורת אלוני יצחק באתר iNature בשמורה קיים חורש של עצי אלון התבור.
פטריה תומאס
פטריה אן תומאס (באנגלית: Petria Ann Thomas; נולדה ב-25 באוגוסט 1975). היא שחיינית עבר אוסטרלית, אלופה אולימפית בעלת 8 מדליות אולימפיות, מהן 3 זהב. אלופת עולם בעלת 7 מדליות עולמיות, מהן 3 זהב. שיאנית עולם במשחי שליחות 4x100 חופשי ומעורב.
ביוגרפיה
תומאס נולדה בליזמור, ניו סאות' ויילס וגדלה בעיירה ליד במלמביביי.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכתה תומאס במדליית כסף במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:09.82 דקות, אחרי בת ארצה סוזי אוניל (2:07.76 דקות) ולפני מישל סמית מאירלנד (2:09.9 דקות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפרת', אוסטרליה בשנת 1998 זכתה תומאס ב-4 מדליות מהן 2 כסף ו-2 ארד. מדליות כסף במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:09.08 דקות, אחרי אוניל (2:07.93 דקות) ולפני מיסטי היימן מארצות הברית (2:09.98 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:05.12 דקות, אחרי ארצות הברית (4:01.93 דקות) ולפני יפן (4:06.27 דקות). מדליות ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.97 שניות, אחרי ג'ני תומפסון מארצות הברית (58.46 שניות) ואיארי אויאמה מיפן (58.79 שניות) ובמשחה שליחות 4x200 מטר חופשי 8:04.19 דקות, אחרי גרמניה (8:01.46 דקות) וארצות הברית (8:02.88 דקות).
באולימפיאדת סידני (2000) זכתה תומאס ב-3 מדליות, מהן 2 כסף ואחת ארד. מדליות כסף, במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:58.52 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא אולימפי חדש של 7:57.80 דקות ולפני גרמניה (7:58.64 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:01.59 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 3:58.30 דקות ולפני יפן (4:04.16 דקות). מדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:07.12 דקות, אחרי היימן שקבעה שיא אולימפי חדש של 2:05.88 דקות ואוניל (2:06.58 דקות). בנוסף, היא סיימה במקום הרביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.49 שניות, המנצחת הייתה אינגה דה ברוין מהולנד שקבעה שיא אולימפי חדש של 56.61 שניות.
אלופת עולם
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפוקואוקה, יפן בשנת 2001 זכתה תומאס ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.27 שניות, לפני אוטיליה ינדז'ייצ'אק מפולין (58.72 שניות) ויונקו אונישי מיפן (58.88 שניות), במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:06.73 דקות, לפני אניקה מלהורן מגרמניה (2:06.97 דקות) וקייטלין סנדנו מארצות הברית (2:08.52 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:01.50 דקות, לפני ארצות הברית (4:01.81 דקות) וסין (4:02.53 דקות).
אלופה אולימפית
באולימפיאדת אתונה (2004) זכתה תומאס ב-4 מדליות מהן 3 זהב. מדליות זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.72 שניות, לפני ינדז'ייצ'אק (57.84 שניות) ודה ברוין (57.99 שניות), במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 3:35.94 דקות, לפני ארצות הברית (3:36.39 דקות) והולנד (3:37.59 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בשיא עולם חדש נוסף של 3:57.32 דקות, לפני ארצות הברית (3:59.12 דקות) וגרמניה (4:00.72 דקות). מדליית כסף במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:06.36 דקות, אחרי ינדז'ייצ'אק (2:06.05 דקות) ולפני יוקו נקנישי מיפן (2:08.04 דקות). בנוסף, היא סיימה במקום הרביעי במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:57.40 דקות, המנצחת הייתה ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 7:53.42 דקות.
בשנת 2005 הוציאה תומאס ספר אוטוביוגרפיה "לשחות נגד הזרם" שבו כתבה על הקריירה שלה, על מצבי הדיכאון שממנו סבלה והפציעות הגופניות שלה.
ליגת העל הטורקמנית
ליגת העל הטורקמנית (בטורקמנית: Türkmenistanyň Ýokary Ligasy) היא ליגת הכדורגל הבכירה בטורקמניסטן. הליגה הוקמה בשנת 1992, פועלת תחת התאחדות הכדורגל הטורקמנית, וזאת במקום אליפות טורקמניסטן הסובייטית ולאחר שהטורקמנים נפרדו מברית המועצות לאחר התפרקותה.
היא מתקיימת בין החודשים אפריל ועד נובמבר בשנה קלנדרית.
התקופה הסובייטית (1937–1991)
לפני הקמת ליגת העל הטורקמנית, מ-1937 ועד 1991 התקיימה הליגה של רפובליקת טורקמניסטן תחת מערכת הליגות של ברית המועצות. כיוון שהקבוצות הטורקמניות, שהיו חלשות יחסית, לא השתתפו בליגת העל הסובייטית החזקה, אליפות הליגה האזורית הייתה יותר משמעותית במדינה (אך לא הייתה רשמית ולא הוכרה בדיעבד על ידי התאחדות הכדורגל הטורקמנית).
טבלת אליפויות הליגה הסובייטית האזורית בטורקמניסטן לפי קבוצה
אלו הקבוצות שזכו באליפויות המקומיות בטורקמניסטן הסובייטית בשנים 1937–1991:
לאחר התפרקות ברית המועצות (1992 ואילך)
הליגה הטורקמנית בכדורגל הוקמה בשנת 1992 אחרי התפרקות ברית המועצות, ופירוקה של ליגת העל הסובייטית. הליגה הצטרפה לפיפ"א תחת קונפדרציית הכדורגל של אסיה. בעונת הבכורה של הליגה השתתפו 15 מועדונים, והאלופה הראשונה הייתה קופטדאג אשגבאט. לאחר מכן הוקטנה הליגה ל-10 קבוצות, ובשנים הבאות ל-8 ול-6 בהדרגה. לאחר מכן הוגדלה ונעה בין 8 ל-11 משתתפות.
מרדית' בקסטר
מרדית' אן בקסטר (באנגלית: Meredith Ann Baxter; נולדה ב-21 ביוני 1947) היא שחקנית ומפיקה אמריקאית. היא מוכרת בעיקר מהופעותיה בסדרת הדרמה "משפחה" של רשת ABC בשנים 1976 עד 1980, ובסיטקום של רשת NBC "קשרי משפחה" מ-1982 עד 1989. בקסטר הייתה מועמדת חמש פעמים לפרס אמי, בהם עבור התפקיד הראשי בסרט הטלוויזיה "A Woman Scorned: The Betty Broderick Story" משנת 1992.
ביוגרפיה
בקסטר נולדה בדרום פסדינה שבקליפורניה. היא בתם של השחקנית במאית ויטני בלייק ושל קריין הרדיו טום בקסטר. אחרי גירושי הוריה ב-1953, היא ושני אחיה גדלו אצל אמם בפסדינה. אביה החורג היה כותב קומדיות המצבים אלן מנינגס.
היא למדה בבית הספר התיכון ג'יימס מונרו, אחר כך בבית הספר התיכון הוליווד, וסיימה את הלימודים ב-1965.
קריירה
פריצת הדרך הראשונה של בקסטר בטלוויזיה הייתה בשנת 1972 כשכיכבה בסיטקום "Bridget Loves Bernie" של רשת CBS. הסדרה ירדה מהמסכים אחרי עונה אחת. ב-1974 היא התחתנה עם השחקן דייוויד בירני שכיכב לצידה בסדרה. בעקבות הנישואים ועד לגירושיהם ב-1989, קיבלה קרדיט בשם מרדית' בקסטר-בירני, ובשם זה הייתה ידועה כששיחקה מאוחר יותר בסדרה "משפחה". היא גילמה את ננסי לורנס מייטלנד והייתה פעמיים מועמדת לפרס אמי לשחקנית משנה מצטיינת בסדרת דרמה (ב-1977 וב-1978).
אחרי סיום הסדרה "משפחה" כיכבה בקסטר יחד עם אנט אוטול ושלי האק בתוכנית "Vanities", על חייהם, אהבותיהן וידידותן של שלוש מעודדות מטקסס, החל מבית הספר התיכון ועד לסיום לימודיהן בקולג'. הסרט שודר כחלק מסדרת הטלוויזיה "Standing Room Only" של ערוץ HBO.
ב-1982 לוהקה בקסטר לתפקיד אליז קיטון, אמא מדור ילדי הפרחים, בסיטקום "קשרי משפחה" של רשת NBC. ב-1986 זכתה בקסטר לשבחי הביקורת על הופעתה הדרמטית בתפקיד קייט סטארק בסרט הטלוויזיה "Kate's Secret" של רשת NBC, אודות אישה שהיא לכאורה אם ועקרת בית "מושלמת", ובסתר היא סובלת מבולימיה נרבוזה. אחרי "קשרי משפחה" הפיקה וכיכבה בסרטי טלוויזיה. היא גילמה חוטפת פסיכופתית בסרט "Kissing Place" מ-1990, והייתה מועמדת לפרס אמי לשחקנית מצטיינת במיני-סדרה או בספיישל על הופעתה בסרט "A Woman Scorned: The Betty Broderick Story" משנת 1992, המבוסס על סיפור אמיתי של אישה גרושה שהורשעה באשמת רצח בעלה לשעבר ושל אשתו הצעירה. על עבודת בסרט הטלוויזיה "My Breast" משנת 1994, זכתה בקסטר לפרס מיוחד על יצירת מודעות ציבורית מטעם National Breast Cancer Coalition. ב-1997 שיחקה בקסטר שוב בתפקיד אמו של הדמות שגילם מייקל ג'יי פוקס (מי ששיחק בתפקיד בנה, אלכס פ. קיטון, בסדרה "קשרי משפחה), הפעם בשני פרקים בסדרה "ספין סיטי".
ב-2005 החלה בקסטר להופיע בסרטוני פרסומת עבור חברת הביטוח Garden State Life Insurance Company. ב-2006 הנחתה יחד עם מאט לאואר את התוכנית האירוח והחדשות "Today" של רשת NBC. ב-2007 הופיעה בתפקיד אורח בסדרת הדרמה "מה עובר על בריאן" של ABC. באותה שנה השתתפה בפרקים אחדים בתפקיד אמה הגוססת של הבלשית לילי ראש בסדרה המשטרתית של CBS "פשע מן העבר".
ב-2008 נאמה בקסטר בטקס עבור National University בלה ז'ולה שבקליפורניה והוענק לה תואר דוקטור לשם כבוד מטעם האוניברסיטה.
ב-17 בדצמבר 2009 פורסם ספר זכרונות של בקסטר בשם "Untied". היא מדבבת את הדמות אליס סיניור בסדרה "דן נגד העולם" שמשודרת בערוץ The Hub. באפריל 2013 פורסם שבקסטר תופיע בעונה הרביעית של הסדרה "Glee" יחד עם פטי דיוק בתפקיד המנטור של בליין אנדרסון (בגילומו של דארן כריס) ושל קורט האמל (בגילומו של כריס קולפר).
באוגוסט 2014 הודיעו המפיקים של אופרת הסבון "צעירים חסרי מנוח" שבקסטר תגלם את דמותה של מורין.
חיים אישיים
ב-2 בדצמבר 2009 היא יצאה מהארון כלסבית בריאיון עם מאט לאואר בתוכנית "Today", ובתוכניתו של פרנק דה קארו. ב-2005 החלה במערכת יחסים עם ננסי לוק. השתיים התחתנו ב-8 בדצמבר 2013 בלוס אנג'לס.
ב-1999 אובחנה בקסטר כחולה בסרטן השד, היא קיבלה טיפול והחלימה לחלוטין.
אגרות קודש (פירושונים)
{{פירושונים|
או לערכים שעוד לא נכתבו:
הערות שוליים
}}
טירובלה
טִירוּבַלַּה (במלאיאלאם: തിരുവല്ല) היא עיר בנפה בעלת אותו שם, במחוז פאטהנאמטהיטטה במדינת קרלה, הודו. העיר מתפרסת על שטח של 27.94 קילומטרים רבועים. היא שוכנת על גדות הנהר פמבה ונהר מנמלה, היא אזור יבשתי המוקף נחלים ונהרות.
טירובלה ידועה כ"ארץ ההודים שאינם תושביה" יש בה רכוז גבוהה של הודים זרים. היא נחשבת כבירת המסחר והפיננסים של המחוז בשל הפעילות הכלכלית הרבה המתקיימת בה. קבוצת הגיל שמעל גיל 40 מהווה כמעט 54% מאוכלוסיית העיר. טירובלה מפורסמת גם בריקודי הקתקאלי Kathakali הפולחניים, שמתקיימים במקדש Sreevallabha כמעט כל יום בשנה. ארמון נדופורם ליד טירובלה שייך למשפחת המלוכה Valluvanad, אשר במקור היו שליטי אנגדיפורם  במחוז מלאפורם בימינו.
דמוגרפיה
טירובלה משתרעת על שטח של 27.94 קילומטרים רבועים. בשנת 2011 אוכלוסיית העיר הייתה 52,883 תושבים. הגברים בעיר מהווים 48% מהאוכלוסיית העיר והנשים 52%. האוכלוסייה שמתחת לגיל 6 שנים מהווה 5% מאוכלסיית טירובלה. העיר נאבקת באוכלוסייה המזדקנת שמעל גיל 65. התמ"ג של העיר לנפש הוא 10,455 דולר. בטירובלה ישנה קהילה הודית גדולה שחבריה אינם אזרחי הודו (הם ילידי משפחות הודיות, החיות מחוץ להודו).
אטימולוגיה
מסורת עתיקה מספרת שהשם טירובלה Thiruvalla נובע מצמד המילים "Vala Vaay", על שם הנהר Manimala שהיה ידוע בשם Vallayār בימי קדם. לפני שהכבישים פותחו, התפתח הכפר טירובלה בשפך הנהר Vallayar, שחיבר מקומות רחוקים וקרובים דרך נתיבי המים, באותם ימים המקום היה ידוע בשם Valla vāi (ואי, בשפת מלאיאלאם העתיקה פירושו, שפך נהר). מאוחר יותר נוספה לשם הקידומת Thamizh 'Thiru (שפירושו קדוש/נערץ) והפכה ל-Thiruvala. הפרוש המילולי של השם "שפך הנהר הקדוש/הנערץ".
התקופה העתיקה
ישנן עדויות רבות המצביעות על כך שהאזור היה מיושב מאז שנת 500 לפנה"ס, יישוב מאורגן הוקם באזור רק בסביבות שנת 800 לספירה. האזורים הנוכחיים נירנאם וקדאפרה בחלק המערבי של טירובלה היו שקועים מתחת לים לפני כן.
קיים דיווח על גרזני אבן שנמצאו באזור טירובלה, מהתקופה הנאוליתית ואף מתקופה מוקדמת יותר. טירובלה היא אחת מ-64 יישובי הברהמינים במדינת קרלה וגם אחת החשובות מהן. הגאוגרף הרומי תלמי מזכיר את נהר באריס, המזוהה כנהר "פמבה" הנוכחי.
טירובלה הייתה גם מרכז מסחרי חשוב בצמוד לנמל נירנאם בימים הקדומים, כי שמתאר פליניוס הזקן כ"נלסינדה". ניתן להסיק מכך, שהעיר "באקארה"ייתכן שהייתה נמל "פורקאד" המודרני. העובדה שהאדמה במערב טירובלה המודרנית היא חול מסוג חול ים הכולל צדפים, מוכיחה שנירנאם וכל מערב טירובלה היו יכולים להיות באזור חוף ים.
המאות ה-10–12 לספירה
עד תחילת המאה ה-10 לספירה, שושלת מלכי איי הייתה הדומיננטית בקרלה. הם שלטו מטירובלה בצפון ועד Nagercoil בדרום. תלמי הרומאי כתב, מנהר באריס (נהר פמבה) ועד כף קומורין "איוי". לוחות הנחושת שנמצאו בטירובלה מתארות את החיים בקרלה עד המאה ה-12, הלוחות הן תיעוד המתרכז בתיאור חיי החברה סביב המקדש בטירובלה (כולל בכתב עברי). המקדש בטירובלה היה בית ספר גדול ללמידה וודית ("Thiruvalla salai"), שהיה אחד ממרכזי הלמידה הבולטים בקרלה. מרכז הלמידה Thiruvala salai היה אחד העשירים ביותר מבין בתי הספר הוודיים של קרלה, ולפי לוחות הנחושת, תלמידי בית הספר הואכלו ב-350 נאז'ים של אורז מדי יום. מקדש Sri Vallabha היה אחד המקדשים העשירים ביותר של קרלה העתיקה, כפי שעולה מהכתוב בלוחות הנחושת. בשל העובדה שהלוחות עתיקות, אורך התכנים, ואופי השפה, לוחות הנחושת של טירובלה מהווים את "הספר הראשון בשפת מלאיאלאם", לפי פרופ'. אלמקולאם.
גאוגרפיה ואקלים
טירובלה שוכנת בגובה של 9 מ' מעל פני הים, באגן הניקוז של הנהרות פמבה ומנימלה. בעיר קיימת רשת של נחלים ותעלות טבעיות (הנקראות "תודו" במליאלאם). העיר יושבת על אדמת סחף נהרות, ובחלקים המזרחיים שלה יש אדמה מסוג טיט המסווגת כתחת אזור אגרו-אקולוגי של "דרום מידלנדס", בעוד שבפרברים המערביים כגון נירנאם יש סוג של אדמה חולית יותר הדומה לאדמת חול ים. (אזור אגרו-אקולוגי של קוטאנאד) באזור קוטנאד העליון בטירובלה יש אדמה מסוג "Karappadam", שהיא אדמה במרקם חרסית, בעלת חומר אורגני גבוה, והיא נמצאת באזורים הנמצאים בגובה של כ-1–2 מ' מעל פני הים.
האקלים בטירובלה מסווג כאקלים מונסון טרופי. שבו יורד גשם משמעותי ברוב חודשי השנה. לעונה היבשה הקצרה יש השפעה מועטה על האקלים הכללי. סיווג האקלים על פי Köppen-Geiger הוא Am. הטמפרטורה בעיר עומדת על 27.3 מעלות צלזיוס בממוצע. כמות המשקעים הממוצעת בשנה עומדת על 3298 מ"מ.
הטמפרטורה הממוצעת היא 29.0 מעלות צלזיוס. אפריל הוא החודש החם ביותר בשנה. ביולי הטמפרטורה הממוצעת הנמוכה ביותר בשנה והיא עומדת על 26.4 מעלות צלזיוס. בין החודשים היבשים והרטובים ביותר, ההבדל במשקעים הוא 574 מ"מ. כמות המשקעים הנמוכה ביותר יורדת בחודש ינואר, הממוצע החודשי עומד על 22 מ"מ. בחודש יוני יורדת כמות המשקעים הגבוהה ביותר בממוצע של 596 מ"מ.
בשל הקרבה לקו המשווה, שינויי הטמפרטורה הממוצעת בטירובלה הם מעטים מאוד. במהלך השנה, הטמפרטורות הממוצעות משתנות ב-2.6 מעלות צלזיוס בלבד.
חינוך ובריאות
בית הספר הממוסד הראשון הוקם בטירובלה באמצע המאה ה-18. הוראת האנגלית החלה בעיר, בבית הספר המסיונרי CMS שבטירובלה. בנוסף מתקיימים בעיר עוד 4 בתי ספר תיכוניים שרמת הלימודים בהם עומדת בסטנדרטים גבוהים. בשנת 1952 הוקמה בעיר המכללה הראשונה ומאוחר יותר הוקמו עוד 2 מכללות.
דָת
בתוך הגבולות העירוניים המודרניים של טירובלה חיים בה, מספר כמעט שווה של נוצרים (48.03%) והינדים (46.92%). המוסלמים מהווים 4.80% מהאוכלוסייה. בטירובלה שוכן מקדש Sree Vallabha שהוא היחיד מסוגו במדינה שבו מתקיימים אירועי קתקאלי Kathakali כמנחה פולחנית מדי ערב.
ספורט
ענפי הספורט הפופולריים בטירובלה הם כדורגל וקריקט. העיר טירובלה מארחת טורנירי כדורגל וקריקט רבים ברמת המחוז והמדינה. יש בטירובלה אצטדיון שמתוחזק על ידי המועצה העירונית. בו מקיימים רוב הטורנירים. הוא נקרא גם "אצטדיון פריטי".
כדורגל
בנוסף לאצטדיון העירוני קיים בעיר בית ספר לכדורגל בשם Little Flower UP, West Othera. ילדים בגילאי 6 עד 16 מקבלים בו הדרכה. כדורגלן העבר KT Chacko, אימן בבית הספר.
קריקט מקורה
איגוד הקריקט של קרלה הקים בעיר את מתחם הקריקט המקורה ברמה עולמית עם 7–24 מתקני אימון. המתחם צמוד לאצטדיון העירוני והוא בנוי על 743.2 מטרים רבועים. המתחם מכיל גם ספרייה, חדר כושר, חדר ישיבות ואולם כנסים. מתקן הקריקט המקורה הוא המתקן הראשון מסוגו במדינה.
אוכל ופעילויות תרבות אחרות
העיר טירובלה מארחת אירועי תרבות רבים כולל מופעי פרחים, פסטיבלי אוכל ואירועים רבים אחרים מדי שנה.
מפסלת (קבוצת כוכבים)
מפסלת היא קבוצת כוכבים קטנה ועמומה במיוחד בשמי הדרום שהוגדרה על ידי האסטרונום ניקולא לואי דה לאקאי במאה ה-18 כחלק מהגדרת קבוצות כוכבים חדשות לכיסוי אזורים בשמי הדרום שלא היו משויכים לאף קבוצה. הכוכב הבהיר ביותר בקבוצה הוא מדרגת בהירות נראית 4.4 כך שניתן להבחין בקבוצה רק בתנאי צפייה מיטביים. הקבוצה נקראה במקור "Cæla Sculptoris" שפרושו "מפסלת הפָּסָּל" בלטינית - הכלי איתו חוצב הפָּסָּל בשיש.
כוכבי הקבוצה
α במפסלת הוא כוכב לבן - צהבהב במרחק של כ-65 שנות אור עם בהירות מדרגה 4.4. זהו הכוכב הבהיר ביותר בקבוצה.
δ במפסלת הוא כוכב לבן - כחלחל במרחק של כ-710 שנות אור ועם בהירות מדרגה 5.1.
פרחאת עבאס
פראת מקי עבאס (בערבית: فرحات عباس; בתמזיגת: Ferḥat Ɛebbas; 24 באוגוסט 1899, בואפרון - 24 בדצמבר 1985, אלג'יר) היה פוליטיקאי אלג'יראי ממוצא קבילי, מראשי המאבק לעצמאות של אלג'יריה. ייסד את האיחוד העממי האלג'יראי UPA ואת האיחוד הדמוקרטי של המניפסט האלג'יראי UDMA שהצטרף ל FLN בימי מלחמת העצמאות. בשנים 1958–1961 כיהן עבאס כראש הממשלה הזמנית של הרפובליקה האלג'יראית GPRA. אחרי הכרזת העצמאות, נבחר ליושב ראש האספה הלאומית החוקתית של אלג'יריה, תפקיד שבו כיהן בשנים 1962–1963. בתוקף תפקיד זה היה פרחאת עבאס ראש המדינה הראשון של אלג'יריה, לפני הנשיא הראשון אחמד בן בלה. היה רוקח בהכשרתו.
ילדות וצעירות
פרחאת עבאס נולד בקיץ 1899 כבנם השביעי מתוך שלושה עשר ילדיהם של הקאיד סעיד בן אחמד עבאס ושל אשורה בנת עלי לבית מאזה. מקום הולדתו היה בואפרון, כיום בוואג'אנה, יישוב שהוא חלק מהכפר המעורב טאהר שבמחוז ג'יג'ל. האב היה הקאיד של הכפר שאהנה וזכה לאות שליון הכבוד של צרפת בדרגת מפקד. משפחתם הייתה משפחה כפרית ממוצא קבילי שנאלצה לנטוש בשנת 1871 את קביליה הקטנה אחרי תבוסת המרד של מוחמד אל מוקראני. הסב גורש מאדמותיו על ידי השלטון הצרפתי והורד למעמד של פלאח. או פועל חקלאי. הוא ירד מהרמות הגבוהות ויצא להתיישב באזור החוף. מגיל 10 למד עבאס בבית ספר יסודי צרפתי בעיר ג'יג'ל ומכיוון שהיה תלמיד טוב בגיל 15 נשלח עם מלגה ללמוד בתיכון בסקיקדה שכונתה אז פיליפוויל, במחוז קונסטנטין. אחרי סיום מבחני הבגרות שירת בשנים 1921–1924 בצבא בחיל הרפואה הצרפתי ועלה תוך כדי כך לדרגת סמל. באותה תקופה התחיל לכתוב מאמרים בעיתונים בשמות -עט שונים, אחד מהם "כאמל אבנסראז'". בתום השירות הצבאי למשך תקופה הארוכה בשנים 1924–1933 למד רוקחות באוניברסיטת אלג'ר,תקופת הלימודים נמשכה שמונה שנים, יותר משש השנים הדרושות, מכיוון שעבאס התעניין יותר בפוליטיקה ובספרות מאשר במדעי החיים וכימיה. באותן השנים קרא את ספרי ויקטור הוגו, את סופוקלס, את הצהרת זכויות האדם והאזרח, פרסם ב"אל תקאדון" ("הקדמה") וב "Le Trait d'Union " (מקף) מאמרים בקורתיים כלפי הקולוניאליזם. בעת לימודיו נעשה פעיל ב"אחוות הסטודנטים המוסלמים של צפון אפריקה"(AEMAN) (משנת 1931 - איגוד). הוא נבחר ליושב ראש שלה בשנים 1926–1927 וליושב ראש בשנים 1927–1931. בקונגרס האיגוד הלאומי של הסטודנטים ב-1930 נבחר לסגן יושב ראש האיחוד הלאומי של הסטודנטים בצרפת.
נגד הקולוניאליזם, בעד השתלבות בצרפת על בסיס שווה
תחילה הושפע פרחת עבאס על ידי האידאולוגיית "הלאומנות האינטגרלית" של שארל מוראס, מייסד האקסיון פראנסז. . הוא נמשך עלי די רעיון "הדמוקרטיה המקומית" סוג היחיד של דמוקרטיה ריאלית המקובל על מוראס:אוטונומיה של אגודות מקומיות ואזוריות, אוטונומיה בהסדרים חברתיים וכלכליים, זכות בחירות כללית בבחירות העירוניות, ייצוג גדול של אגודות, קומונות, נכבדים ומנהיגים ילידים באספה שתייצג אותם מול הממשל הצרפתי.
(פרחת עבאס - האלג'יראי הצעיר - ע' 143)
אחרי סיום לימודיו בשנת 1933 עבד עבאס כרוקח בעיר סטיף, בה הפך מהר לדמות פוליטית. בשנת 1934 נבחר למועצה הכללית של מחוז קונסטנטין וב-1935 למועצת העיר. בהמשך נבחר גם ל"משלחות הפיננסיות" (Délégations financières) שהיו מעין פרלמנט אלג'יראי בעל סמכויות מוגבלות.
בשנים 1935–1938 עמד עבאס בראש חוג לחינוך בסטיף שבחסותו אורגנו ישיבות בנושאי תרבות ודת הצטרף לפדרציית הנבחרים המוסלמים במחוז קונסטנטין והפך לעורך הבטאון שלה, בשבועון L’Entente franco-musulmane (ההסכמה הצרפתית-מוסלמית") שנודע בשמו המקצור "L'Entente. עבאס נהנה מהערכת יושב ראש הפדרציה, ד"ר מוחמד בנג'לול, שקידם אותו בשנת 1937 כעורך הראשי של השבועון. בדפי אותו עיתון פרסם עבאס ב-27 בפברואר 1936 את מאמרו "צרפת זו אני".(La France, c’est moi) . במאמר זה התכחש עבאס לחלומות הלאומיים מנעוריו והצהיר את אהבתו לצרפת:
אולם די מהר התאכזב עבאס מהמדיניות הצרפתית. גם בנג'לון נאבק באותה תקופה נגד "קודקס הילידים" הצרפתי שהגביל מאוד את זכויות ילידי אלג'יריה המוסלמים. משראה שהשאיפות לשוויון רחוקות מלהתגשם, הקים עבאס בשנת 1938 מפלגה מקומית של המוסלמים האלג'יראים בשם 'האיחוד העממי האלג'יראי או בשמה המלא "האיחוד העממי האלג'יראי למען זכויות האדם והאזרח". ארגון זה עדיין נאבק למען הפיכת אלג'יריה לפרובינציה צרפתית שווה לשאר הפרובינציות ולפי דוגמתן. הוא נאבק למען זכויות שוות לצרפתים ולאלג'יראים תוך שימור התרבות האלג'יראית והשפה הערבית כערכים בעלי חשיבות ראשונה. המוטו של המפלגה היה "דרך העם בעד העם" וסיסמת המאבק שלה - "לכו אל העם".
המפנה אל המאבק לעצמאות
מלחמת העולם השנייה השפיעה על תפיסתו של פרחאת עבאס. ההתפתחויות שמו קץ לתקוותיו ל"שוויון במסגרת ריבונות צרפתית" ושכנעו אותו ש"הקולוניאליזם הוא מפעל גזעני של השתלטות וניצול' שבו היו מעורבות לחלוטין אפילו האליטות הרפובליקניות הצרפתיות הנאורות ביותר"
בשנת 1940 התגייס עבאס בהתנדבות בשירות הרפואי של הצבא הצרפתי. ב-10 באפריל 1941 הוא שלח למרשל פיליפ פטן, מנהיג המשטר וישי של "המדינה הצרפתית", שנמצאה בחסות גרמניה הנצאית, דו"ח בכותרת "אלג'יריה של מחר" שבו קרא לשים לב לגורל הילידים המוסלמים והציע בזהירות להפיעל רפורמות. פטן השיב לו בנימוס מבלי להתחייב לדבר.
אחרי נחיתת בעלות הברית בצפון אפריקה, פנה עבאס אל האדמירל פרנסואה דרלאן שהושאר בשלטון על ידי בעלות הברית,, אולם דרלאן בחר שלא לבצע שינויים גם בנוגע למעמד המוסלמים, וגם במעמדם של יהודי אלג'יריה,
ב-10 בפברואר 1943 פרסם פרחאת עבאס עצומה (מניפלסט) שבה דרש מעמד חדש אוטונומי עבור אלג'יריה, הרבה מעבר לדרישותיו עד אז אחרי התכנסות מחדש של "משלחות הפיננסיות" של אלג'יריה באישור המושל הכללי מרסל פרוטון (Peyrouton), במאי 1943 הוסיף עבאס נספח שנקרא "פרויקט לרפורמות" בעקבות המניפסט של העם האלג'יראי ובו רומז לראשונה על "אומה אלג'יראית". הפרויקט הועמד לעיון וזכה בתמיכת 21 חברי "המשלחות" הוותיקים. אולם יורשו של פרוטון בתפקיד, הגנרל ז'ורז' קטרו חסם את הפרויקט ודחה את יוזמותיו של עבאס. "המשלחות הפיננסיות" של הערבים והקבילים פוזרו על ידי המושל. בין ספטמבר לדצמבר 1943 הועמד עבאס במעצר בית באן סלאח בפקודת הגנרל דה גול, ראש הוועד הצרפתי לשחרור לאומי.