cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
האמנה הבין-לאומית בדבר מניעת פיצוצי טרור
עיקרי האמנה
סעיף 4 – קובע כי המדינות הנמנות כצד לאמנה יאמצו את הוראותיה, ככל שיידרש, במסגרת הסטטוטורית המתאימה, על מנת לקבוע מעשים אלה כעבירות פליליות, תוך הקפדה על אכיפתן. תביעה זו תואמת את הגישה ההומניסטית.
סעיף 5 – קובע כי לא תהא הצדקה או לגיטימציה לביצוע פעולות מסוג זה מכל מניע, לרבות משיקולים של השקפה פוליטית, פילוסופית ואידאולוגית או על רקע גזעני, אתני ודתי. בנוסף, מנסה הסעיף להגדיר פיגוע כ"טרוריסטי" כאשר מדובר ב"מעשים פליליים יחסו תחת הגדרות האמנה, בפרט כאשר הם ייעודם או מטרתם הייתה במטרה לעורר בהלה בציבור הרחב או בקבוצת אנשים או בקרב אנשים מסוימים". הגדרה זו מסייעת להבהרת משמעות הגדרת הטרור, מושג אשר רבים מוצאים כמורכב להסדרה ברמה המשפטית בפרט.
סעיף 6 – קובע כי המדינות שהן צד באמנה ינקטו אמצעים כדי לבסס, ככל שיידרש, כדי למגר מעשים פליליים אלו. בנוסף, קובע הסעיף את הסמכות השיפוטית למדינה הנפגעת, אשר משתרעים גם על מעשים שבוצעו כנגד כל כלי שיט או כלי טיס או כלי אחר: (1) הרשומים במדינה שהיא צד לאמנה; (2) כנגד מתקני מדינה או ממשלה של אותה המדינה במדינה אחרת; (3) מכוח סמכות שיפוט אוניברסלית, מקום בו נמצא העבריין במדינה שהיא צד לאמנה. '''סעיף 6, סעיף קטן 2(d) – מדינה שהיא צד לאמנה רשאית, מכוח סמכותה, לדרוש אף ממדינה שאינה צד לאמנה לפעול למען אכיפת האמנה. '''סעיף 6, סעיף קטן 3 – מדינה רשאית לקבוע, באופן וולונטרי, את גבולותיה הטריטוריאליים של סמכויות השיפוט שלה. בהתאם לסעיף זה, מדינת ישראל קבעה סמכות שיפוט על העבירות הנזכרות בסעיף 6(2) לאמנה.
סעיף 8 – המדינה בה בוצעה פעילות הטרור, גם אם אינה צד לאמנה, רשאית לקבוע את סמכויות השיפוט בגבולותיה או לחלופין לבצע הסגרה למדינה שקבעה את סמכותה ביחס למעשים האמורים, בהתאם לאמנה.
סעיפים 9-10 – מכילים מספר הוראות שנועדו להקל על הסגרה, לטובת הגברה ועידוד של סיוע בין מדינות שהן צדדים לאמנה.
Songs for Young Lovers
Songs for Young Lovers הוא אלבום של הזמר פרנק סינטרה אותו הוציא בשנת 1954, היה זה אלבומו הראשון בחברת ההקלטות קפיטול רקורדס. האלבום יצא על גבי אריך נגן בקוטר 25 ס"מ והוא מורכב משמונה שירים.
האמנה הבין-לאומית בדבר מניעת פיצוצי טרור
עיקרי האמנה
סעיף 11 – בקשות להסגרה או לסיוע בהסגרה, לא יוסרו גם במידה וייטען כי העבירה בוצעה ממניעים פוליטיים (סעיף 11).
Songs for Young Lovers
על השירים ניצח נלסון רידל, ההקלטות לאלבום ושני הסינגלים שקדמו לו החלו שיתוף פעולה ארוך בין רידל לסינטרה, שימשיך לאורך עשרים השנים הבאות. כל ההכנות והארגון לשירים, למעט שירו של רידל עצמו "Like Someone in Love", היו בידיו של ג'ורג' סיראבו שליווה את סינטרה עוד מתקופתו בחברת ההקלטות קולומביה רקורדס.
האמנה הבין-לאומית בדבר מניעת פיצוצי טרור
עיקרי האמנה
סעיף 12 – מנגד, מדינה רשאית לסרב לבקשות הסגרה שתכליתן הענשת אדם על רקע גזעו, דתו, לאומו, מוצאו האתני או דעתו הפוליטית.
סעיף 14 – מבטיח לנאשם בעבירות המיוחסות שמירה על זכויותיו להליך הוגן, לרבות הנאה מכל הזכויות בהתאם לחוק המדינה בה הנאשם נוכח, וכן לפי הוראות אמנות שונות, לרבות האמנה הבינלאומית בדבר זכויות אזרחיות ומדיניות.
Songs for Young Lovers
אלבום זה היה המשך לגישה שלו להקלטות שלו בחברת קולומביה, אבל הפעם הוא זכה להרבה יותר שיתוף פעולה מצידה של חברת ההקלטות החדשה. שיתוף פעולה זה התבטא בדמותו של המארגן ווייל גילמור, שהסכים שהמבנה של האלבום החדש צריך לעסוק בנושא מוגדר. בנוסף אולפני ההקלטות החדישים של חברת קפיטול איפשרו ליצור צליל יותר מפורט, וזה נתן לרידל יותר חופש פעולה בארגון השירים ובניצוחו עליהם. האלבום יצא שוב בהוצאה מחודשת בשנת 1960 ביחד עם "Swing Easy!", באריך נגן בקוטר 30.5 ס"מ עם תוספת של 4 שירים.
בשנת 2002 היה אלבום זה לאחד מתוך 50 הקלטות שנבחרו באותה השנה בידי ספריית הקונגרס האמריקאי וצורפו למשמורת במשרד רישום ההקלטות.
האמנה הבין-לאומית בדבר מניעת פיצוצי טרור
עיקרי האמנה
סעיף 15- מטיל חובה פוזיטיבית על המדינות החברות לנקוט בצעדים שונים כדי למנוע ביצוע של מעשים כאלה, זאת בנוסף לעיסוקה המרכזי של האמנה.
סעיף 19(2) – משמש כחוצץ, אשר מפריד בין המעשים המנויים באמנה, לאלו הנעשו בשעת מלחמה עליהם חלים דיני המלחמה של המשפט ההומניטארי הבינלאומי לרבות הפרוטוקלים הנוספים לאמנת ז'נבה מ-1977, שמדינת ישראל איננה צד להם.
צ'אקוואק
צ'אקוואק (בפרסית: هواپیمای آموزشی-شناسایی چکاوک (בתרגום לעברית: מטוסי הדרכה - זיהוי צ'אקוואק), באנגלית: Chakavak) הוא מטוס אולטרה, המוגדר כמטוס אימון-סיור.
קליטת מטוסי "צ'אקוואק" בחיל הים האיראני
שלושה מטוסי אולטרה-קלים מתוצרת בית הצטרפו ב-3 בדצמבר 2019 לצי התעופה של חיל הים האיראני בעיר הנמל בדרום בנדר עבאס. מחיר הבנייה של מטוס זה הוא 195,000 אירו. המטוסים תוכננו ונבנו על ידי חברה מבוססת ידע.
המטוסים החדשים שכונו "צ'אקוואק" הצטרפו לצי של חיל הים בטקס שנערך בבנדר עבאס במקביל לשבוע הצי שהתקיים בבנדר עבאס בנוכחות מפקד חיל הים אדמירל חוסיין חנזאדי. הצי האיראני חשף שבשנים האחרונות הצטייד בציוד צבאי חדש תוצרת בית לרגל יום הצי.
נתונים טכניים שפורסמו
מטוס ה-"צ'אקוואק" מסוגל לטוס בגובה של 14,000 רגל מעל פני הים במשך כארבע וחצי שעות במהירות של 280 קמ"ש
למטוס הצ'אקוואק מנוע בודד. במטוס שני מושבים.
משקל המטוס 500 ק"ג במהלך הטיסה ו 750 ק"ג בזמן ההמראה.
מבצע נקם
מבצע נקם (אנגלית: Operation Vengeance) היה מבצע שבוצע במסגרת מלחמת העולם השנייה, ב-18 באפריל 1943, על ידי ארצות הברית כדי להתנקש בחייו של האדמירל היפני איסורוקו יממוטו.
רקע
לאחר אובדן גוודלקנל החליט יממוטו להעלות את מורל החיילים על ידי עריכת סיור במוצבים בדרום האוקיינוס השקט. ב-14 באפריל 1943 יירט מג'יק, מודיעין הצי האמריקאי, תשדורת יפנית שהכילה פרטים בנוגע לסיורו של יממוטו, כולל זמני הגעה ועזיבה, מיקום, מספר וסוג המטוסים שהובילו וליוו אותו במסעו. לפי התשדורת, יממוטו עמד לטוס מרבאול לשדה התעופה בלאלאיי (Ballalae Airfield) שעל אחד מאיי שלמה, בבוקר ה-18 באפריל. הוא היה אמור להגיע אל בוין בשעה 9:45 בבוקר ולהמשיך, אבל מעולם לא הגיע לשם.
מהלך המבצע
לבקשתו של נשיא ארצות הברית פרנקלין רוזוולט, נועץ האדמירל צ'סטר נימיץ באדמירל ויליאם הלסי ולאחר מכן, ב-17 באפריל הורה על יירוט מטוסו של יממוטו. לביצוע המשימה נבחרה טייסת מטוסי P-38 לייטנינג מחיל האוויר האמריקני, שכן היו אלה המטוסים היחידים שהיו בעלי טווח טיסה מספיק ויכולות יירוט. לשמונה עשר הטייסים שנבחרו בקפידה משלוש יחידות נמסר שמטרתם היא קצין בכיר בעל חשיבות, אך שמו של יממוטו לא הוזכר.
שמואל פרסוב (אמן)
שמואל פֶּרְסוֹב (א' באדר ה'תרמ"ה, 20 בפברואר 1885 – כ"ח בטבת ה'תשכ"א, 16 בינואר 1961) היה אמן ישראלי יליד רוסיה.
מבצע נקם
מהלך המבצע
בבוקר ה-18 באפריל, על אף אזהרות מפקדים מקומיים מפני מארב, המריאו שני מטוסי תובלה מדגם מיצובישי G4M מרבאול כמתוכנן ופתחו במסעם בן 507 הקילומטרים. זמן קצר לאחר מכן המריאו מגוודלקנל 18 מטוסי P-38 עם מכלי דלק נתיקים לטיסה ארוכה. בשעה 09:34 נפגשו שני הכוחות ומיד התפתח קרב אוויר בין ה-P-38 וששת מטוסי הזירו המלווים.
שמואל פרסוב (אמן)
ביוגרפיה
פרסוב נולד בפּוֹצֶ'פּ שברוסיה. עד גיל 18 למד בישיבה מסורתית מקומית. ביחד עם בניו של הרב, אורי ניסן גנסין ומנחם גנסין, החל לעסוק באמנות, ובשנת 1905 עלה לארץ ישראל והצטרף למחזור הראשון של תלמידי "בצלאל" כתלמיד בכיתה העליונה. לאחר סיום לימודיו שימש פרסוב כראש המחלקה לעיצוב פיליגרן ב"בצלאל" והיה מעורב בניהול "מושבת בצלאל" בבן שמן. בשנת 1908 נישא לפועה הילמן (1885–1963), שאותה הכיר במטבח הפועלים בירושלים. לזוג נולדו חמישה ילדים, בהם בועז פרסוב, שהיה חבר ב"קבוצת הרועים" בשייח' אבריק ונפטר בשנת 1936 (נקבר בבית הקברות של אגודת השומרים), ושחקן הקולנוע והתיאטרון נחמיה פרסוף.
מבצע נקם
מהלך המבצע
קפטן תומאס לאנפיר ולוטננט ראשון רקס ברבר תקפו בו זמנית את הראשון מבין שני מטוסי התובלה היפנים, שהיה מטוסו של יממוטו, וירו לעברו עד שעשן החל להיתמר מהמנוע השמאלי. ברבר תקף את מטוס התובלה השני בעוד מטוסו של יממוטו התרסק אל הג'ונגל באי בוגנוויל, היום בשלטון פפואה ניו גיני.
שמואל פרסוב (אמן)
ביוגרפיה
ב-1913 היה שותף ביחד עם זאב רבן ומאיר גור אריה בהקמת בית המלאכה לאמנות "מנורה". בנוסף לפעילותו בבצלאל היה פרסוב חבר מפלגת "הפועל הצעיר" וחבר "חובבי הבמה העברית". בשנת 1923 היגר פרסוב לארצות הברית. משפחתו הצטרפה אליו ב-1929.
מבצע נקם
מהלך המבצע
אתר ההתרסקות וגופתו של יממוטו נמצאו ביום המחרת על ידי משלחת חילוץ יפנית, בפיקוד המהנדס הצבאי לוטננט האמסונה. לפי דיווחו של האמסונה, נמצא יממוטו מחוץ להריסות המטוס, ידו עטוית הכפפה הלבנה אחזה בניצב הקטאנה שלו והוא עדיין ישוב על מושבו. האמסונה אמר שזיהה את יממוטו ללא קושי, ושראשו היה שפוף כאילו היה שקוע בהרהורים. נתיחה שלאחר המוות הראתה שיממוטו ספג שתי יריות, אחת בגב הכתף השמאלית והשנייה בלסת התחתונה שלו כשהקליע יצא מעל עינו הימנית. לאחר שהמבצע הוכתר בהצלחה, המטות המשולבים של צבא ארצות הברית הוציאו שדר עם שתי מילים: "הלך השועל".
שמואל פרסוב (אמן)
ביוגרפיה
בשנת 1949 חזר לישראל ושימש כמורה בבית הספר "מאיר שפיה". בשנותיו האחרונות התגורר בקיבוץ שדות ים, שם התגוררה בתו, תמר.
מבצע נקם
מהלך המבצע
על מנת לכסות על העובדה שבעלות הברית פענחו את התשדורות היפניות המוצפנות, נמסר לסוכנויות הידיעות האמריקאיות שתצפיתנים אזרחיים ראו את יממוטו עולה למטוס באזור. הם לא פרסמו את שמות הטייסים שהשתתפו בתקיפה מכיוון שלאחד מהם היה אח בשבי היפני והרשויות האמריקאיות חששו לשלומו.
השלכות
מותו של יממוטו זעזע את החברה היפנית, שלמדה על האירוע רק ב-21 במאי 1943, והיה מכה פסיכולוגית קשה לאומה לה סיפרו רק סיפורי ניצחונות אפילו לאחר קרב מידוויי ואובדן גוודלקנל. האירוע אף אילץ את הממשלה היפנית להודות בעובדה שהאמריקאים התאוששו במהירות מהמכה שספגו בפרל הארבור והתחילו את המתקפה שלהם נגד יפן.
אנשי המטה שלו שרפו את גופתו של יממוטו בבווין (Buin), בסמוך לאתר ההתרסקות, ואפרו נשלח לטוקיו על סיפון אוניית המערכה מוסאשי, אוניית הדגל האחרונה של יממוטו. ב-5 ביוני 1943 נערכה לו הלוויה ממלכתית, במהלכה קיבל לאחר מותו את התואר מרשל-גנרל ימי (gensui kaigun-taishō 元帥海軍大将; מקביל לדרגת אדמירל צי) ואת עיטור מסדר החרצית (דרגה ראשונה). בנוסף הוא קיבל את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון וחרבות מגרמניה הנאצית. חלק מאפרו נטמן בבית העלמין הציבורי בטאמה, טוקיו, והשאר נטמן בחלקת אבותיו במקדש צ'וקו-ג'י (Chuko-ji) בעיר נגאוקה. את מקומו כמפקד הצי היפני המשולב תפס אדמירל מינאיצ'י קוגה.
במשך עשרות שנים לאחר הקרב התנצחו 2 הטייסים האמריקנים ברבר ולאנפיר, אודות השאלה מי הפיל את מטוסו של יממוטו, כשלאנפיר טוען שהוא לבדו ביצע את ההפלה. הדבר הגיע אל בית משפט בארצות הברית שנים לאחר מותו של לאנפיר בשנת 1987 ונדון באגף ההיסטוריה בצבא ארצות הברית לפחות עד שנת 2006.
IPv4
גרסה 4 של פרוטוקול האינטרנט, או בקיצור IPv4, היא הגרסה הנפוצה של פרוטוקול IP, ומהווה את הפרוטוקול הבסיסי של רשת האינטרנט.
שמואל פרסוב (אמן)
ביוגרפיה
ב-16 בינואר 1961, נפטר ונקבר בבית העלמין קיסריה.
IPv4
כיום הגרסה העוקבת לגרסה 4 של הפרוטוקול (IPv4) נקראת IPv6.
כתובות
כתובת IPv4 מורכבת מ-32 סיביות ומיוצגת באמצעות 4 מספרים עשרוניים המופרדים בנקודה. כל מספר מהווה מקבץ של 8 סיביות וגודלו נע בין 0 ל-255.
דוגמה ליצוג עשרוני מקובל: 208.80.152.2
והייצוג הבינארי של הכתובת הזאת יהיה: 11010000.01010000.10011000.00000010
חבילת IPv4
פרוטוקול IP מחלק לחבילות את המידע שעליו להעביר, כאשר כל חבילה מורכבת מפתיח (header), נתונים, ואינה מכילה סוגר (trailer), בניגוד לפרוטוקולים אחרים.
מבנה הפתיח
4 הסיביות הראשונות משמשות לסימון גרסת הפרוטוקול שבו נעשה שימוש. כאן יוצג המספר 4 (IPv4).
4 הסיביות הבאות מגדירות את אורך הפתיח, ביחידות של 32 סיביות (שהם 4 בתים). מכיוון שפתיח של חבילת IP יכולה להכיל נתונים שונים, בהתאם לאפשרויות השונות בהן נעשה שימוש, ולכן אורך הפתיח משתנה בין חבילה לחבילה. לדוגמה, פתיח בן 20 בתים יקבל את האורך 5 (20 בתים הם 160 סיביות). יש לשים לב שאורך הפתיח לא יכול לעלות על 60 בתים.
8 הסיביות הבאות נועדו במקור כדי לאפיין את סוג השירות (ToS – Type of Service), כלומר, האם על החבילה להעדיף מעבר מהיר על פני אמינות גבוהה. כיום השדה משמש ל-DiffServ או ל-ECN.
16 הסיביות הבאות מגדירות את גודלה הכולל של החבילה, ביחידות של בית אחד. הגודל המינימלי לחבילה מוגדר להיות 576 בתים, והגודל המקסימלי הוא 65535 בתים.
16 הסיביות הבאות מייצגות את "מספר הזיהוי" של החבילה. שדה זה משמש בעיקר לצורך הרכבה מחדש של הודעות אשר חולקו (ראה בהמשך). במקרה בו יש מספר רב של חלקים (Fragments), הצד המקבל צריך לדעת את מי מהחלקים להרכיב מחדש. בזמן חלוקה של הודעה, מספר זה חייב להישמר. מערכת ההפעלה בדרך כלל מעלה את המספר באופן סדרתי בכל הודעה שיוצאת מהמחשב.
3 הסיביות הבאות נוגעות לחלוקת המידע ליותר מחבילה אחת. הביט הראשון שמור לשימוש עתידי וחייב להיות 0. הביט הבא מסמן האם אסור לנתבים בדרך לחלק את החבילה הנוכחית לחבילות קטנות יותר. אם שווה 1, אזי אסור על נתבים לבצע חלוקה כזו, ואם שווה 0 אזי מותר. הביט הבא מסמל האם לאחר חבילה זו יש חבילות נוספות, במקרה והחבילה המקורית חולקה לכמה חבילות.
13 הסיביות הבאות משמשות לזיהוי הסדר שבו צריך להרכיב את המידע, במקרה שהוא מחולק בין כמה חבילות. שדה זה מכיל את המיקום היחסי של המידע בחבילה הנוכחית, ביחס לחבילה המקורית שעברה חלוקה. המיקום נתון ביחידות של 8 בתים.
8 הסיביות הבאות מייצגות את "זמן החיים" של החבילה (TTL – Time To Live). השדה מקבל מספר כלשהו בעת השליחה, ובכל תחנה שהחבילה עוברת בדרך המספר מוקטן באחד. אם "זמן החיים" של החבילה הגיע לאפס לפני שהיא הגיעה ליעדה, היא מושמטת ולא מועברת הלאה. מנגנון זה הומצא כדי למנוע מחבילות שלא יכולות להגיע ליעדן להסתובב באופן אינסופי ברשת.
16 הסיביות הבאות מכילות מספר שנועד לוודא את המעבר התקין של הפתיח. מפעילים על הפתיח פונקציה ידועה, שעל-פי נתונים שונים שהוא מכיל מחזירה מספר בן 16 סיביות. התחנה המקבלת מפעילה את אותה הפונקציה על הפתיח ומשווה את התוצאה עם תכולת השדה על מנת לוודא שהפתיח הגיע תקין. IPv4 לא מוודא את אמינות הנתונים, אלא רק את אמינות הפתיח.
32 הסיביות הבאות מכילות את כתובת ה-IP של הנמען.
בהמשך ניתן להוסיף אופציות שונות (למשל אפשרויות אבטחה). במקרה שהאופציות לא מגיעות למכפלה שלמה של 32 סיביות (שהרי גודל פתיח חבילת ה-IP חייב להיות כפולה שלמה של 32) מרפדים את סופו של הפתיח באפסים על-מנת להגיע לכפולה כזאת.
ריימונד גייטה
ריימונד גֶייטה (באנגלית: Raimond Gaita) (נולד ב-1946) הוא פילוסוף וסופר אוסטרלי. עד 2011 כיהן כפרופסור לפילוסופיה באוניברסיטה הקתולית של אוסטרליה ופרופסור לפילוסופיה של המוסר בקינגס קולג' לונדון. כיום הוא עמית מחקר בכיר (professorial fellow) בבית הספר למשפטים ובפקולטה לאמנות של אוניברסיטת מלבורן ופרופסור אמריטוס לפילוסופיה של המוסר בקינגס קולג' לונדון.
ביוגרפיה
גייטה נולד בדורטמונד שבגרמניה, בן יחיד לאם ממוצא גרמני, כריסטיה אננה דר, ואב ממוצא רומני, רומולוס גאיצה (Gaiță), שהיגרו יחד לאוסטרליה עם תום מלחמת העולם השנייה. את השכלתו התיכונית ואת ראשית השכלתו האקדמית רכש בוויקטוריה שבאוסטרליה. הוא סיים תואר ראשון ושני (בהצטיינות) באוניברסיטה של מלבורן. את עבודת הדוקטורט שלו כתב באוניברסיטה של לידס, בהנחייתו של הפילוסוף ר"פ הולנד.
עד 2011 כיהן כפרופסור לפילוסופיה באוניברסיטה הקתולית של אוסטרליה ופרופסור לפילוסופיה של המוסר בקינגס קולג' לונדון. כיום הוא עמית מחקר בכיר (professorial fellow) בבית הספר למשפטים ובפקולטה לאמנות של אוניברסיטת מלבורן ופרופסור אמריטוס לפילוסופיה של המוסר בקינגס קולג' לונדון.
ספרו "אבי, רומולוס", המגולל את סיפור חייו של אביו, זיכה את גייטה בפרס ויקטוריה לספרות והופק על פיו סרט קולנוע. ב-2009 ראה אור בתרגום לעברית כרמל. ספרו "הכלב של הפילוסוף" ראה אור בתרגום לעברית בהוצאת ספריי עליית הגג בשנת 2010.
מחקריו
מחקריו וכתביו העיקריים של גייטה עוסקים בסוגיות מן הפילוסופיה של המוסר. תחומי עניין אחרים שכתב עליהם הם ספקנות (ספקנות מוסרית, ספקנות בנוגע לקיומן של תודעות אחרות, ספקנות לגבי קיומו של העולם החיצון), הפילוסופיה של הרוח ושל הפסיכולוגיה, היבטים בפילוסופיה הפוליטית (אחריות קיבוצית, תפקידם של שיקולים מוסריים בפוליטיקה, רצח עם והייחודיות המיוחסת לשואה), חינוך (טבע ההוראה כשליחות, תפקיד האהבה בלמידת מחויבותן של האוניברסיטאות) ופילוסופיית הרוח והשפה של ויטגנשטיין.
תוכנית ג'מיני
תוכנית ג'מיני (באנגלית: Gemini) הייתה תוכנית החלל השנייה של ארצות הברית. התוכנית הופעלה על ידי נאס"א בין 1962 ל־1966, כאשר הטיסה המאוישת הראשונה, ג'מיני 3, שוגרה ב־1965. התוכנית כללה עשר טיסות מאוישות במהלכן נלמדו טכניקות שונות שנדרשו עבור תוכנית אפולו, שהנחיתה את האדם הראשון על הירח ב־1969.
רייצ'ל קלר
רייצ'ל ריי קלר (באנגלית: Rachel Rye Keller; נולדה ב-25 בדצמבר 1992 ) היא שחקנית אמריקאית ממוצא יהודי. נודעת בזכות תפקידה כסידני "סיד" בארט בסדרה "לגיון", ובתור סמנת'ה בסדרה "טוקיו וייס".
תוכנית ג'מיני
בתוכנית ג'מיני בוצעו משימות ארוכות שדימו טיסה אל הירח ובחזרה, בוצעו פעילויות חוץ רכביות ובוצעו תמרונים שונים לפגישה ועגינה בין שתי חלליות בחלל. כל משימות התוכנית שוגרו מנמל החלל קייפ קנוורל שבפלורידה על גבי משגרי טיטן 2-GLV
מטרות התוכנית
לאחר שתוכנית אפולו הוצגה על ידי נשיא ארצות הברית ג'ון קנדי ב־25 במאי 1961, היה ברור לנאס"א כי יהיה צורך בתוכנית המשך לתוכנית מרקורי, במהלכה יפותחו יכולות טיסה הדרושים לאפולו. שם התוכנית, שהוצג בתחילה כמרקורי סימן 2 ב־7 בדצמבר 1961, שונה לג'מיני ב־3 בינואר 1962. ג'ימני הוא השם הלטיני לקבוצת הכוכבים תאומים, שם שהתאים לעובדה שחלליות הג'מיני נשאו שני אסטרונאוטים יישובים זה לצד זה. סמל קבוצת הכוכבים מופיע בסמל התוכנית.
רייצ'ל קלר
קריירה
תפקידיה הראשונים בטלוויזיה היו בשנת 2015, כשהשתתפה כאורחת בסדרות "המנטליסט" ו"על טבעי". באותה שנה שיחקה גם בשבעה פרקים של עונתה השנייה של סדרת הטלוויזיה "פארגו", בתפקיד סימון גרהארדט.
תוכנית ג'מיני
מטרות התוכנית
המטרות המרכזיות בתוכנית היו:
רייצ'ל קלר
קריירה
בשנים 2017–2019 שיחקה בתפקיד הנשי הראשי בסדרה "לגיון" (המבוססת על דמויות של אקס-מן) ברשת FX, וגילמה את סידני "סיד" בארט למשך 3 עונות.
תוכנית ג'מיני
צוות הפיתוח
תוכנית ג'מיני תוכננה על ידי ג'ים צ'מברלין, שהיה בעברו המפתח הראשי של ה־CF-105 – מטוס היירוט של חברת אוורו קנדה. צ'מברלין הצטרף לנאס"א יחד עם 25 מהנדסים נוספים לאחר שבוטל פיתוח המטוס, והפך לראש המחלקה ההנדסית של צוות משימות החלל שתכננה את תוכנית ג'מיני. הקבלנית הראשית לפיתוח חללית הג'מיני הייתה חברת מקדונל איירקראפט קורפוריישן, שפיתחה גם את חלליות המרקורי.
רייצ'ל קלר
קריירה
ב-2018 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "Write When You Get Work", בתור רות' דאפי.
תוכנית ג'מיני
צוות הפיתוח
כמו כן, האסטרונאוט וירג'יל גריסום היה מעורב רבות בפיתוח חללית הג'מיני. בספר "!Gemini" שפורסם ב־1968, לאחר מותו באסון אפולו 1, נכתב כי סיום תוכנית מרקורי, וההבנה כי לא יטוס שוב בחללית מרקורי, הנחו אותו להשקיע את מירב מאמציו בתוכנית ג'מיני.
רייצ'ל קלר
קריירה
ב-2019 שיחקה בשתי הפקות של נטפליקס: בסדרת הדרמה "עולם חדש", ובסרט המדע הבדיוני "בצל הירח" לצד מייקל סי הול.
תוכנית ג'מיני
צוות הפיתוח
תוכנית ג'מיני נוהלה על ידי מרכז טיסות החלל המאוישות ביוסטון, טקסס (מאוחר יותר שונה שמו למרכז החלל ג'ונסון), שנוהל הוא על ידי המטה הראשי של נאס"א הממוקם בוושינגטון די. סי.. דר' ג'ורג' מולייר, מנהל שותף בנאס"א לטיסות מאוישות, תפקד כמנהל המפעיל של התוכנית. ויליאם שניידר, סגן מנהל הטיסות המאוישות, היה מנהל המשימה של כל משימות הג'ימני החל מג'מיני 6.
רייצ'ל קלר
קריירה
ב-2020 משחקת בתפקיד מרכזי בעונה השנייה של סדרת האנתולוגיה "ג'ון הנבל", בתור לינדה קולקנה.
תוכנית ג'מיני
צוות הפיתוח
גנטר וונדט היה מהנדס בחברת מקדונל שניהל את ההכנות לשיגור גם בתוכנית מרקורי וגם בתוכנית ג'מיני. צוותו היה אחראי על השלמת הפעולות הסופיות בכן השיגור לפני שיגור המשימה, והוא אישית היה סוגר את פתח החללית מבעד לאסטרונאוטים. בשל כך היה גנטר מוערך מאוד על האסטרונאוטים שפיתחו עמו יחסי קרבה.
חללית הג'מיני
ב־1961 בחרה נאס"א במקדונל איירקראפט קורפוריישן, החברה שהייתה אחראית על פיתוח חללית המרקורי, שתבנה עבורה גם את חלליות הג'מיני. ב־1963 סופקה חללית הג'מיני הראשונה. החללית הייתה בגובה 5.67 מטרים, בקוטר 3.05 מטרים, ושקלה 3,851 קילוגרם בשיגור. החללית שוגרה למשימתה הראשונה והלא מאוישת ב־8 באפריל 1964 (ג'מיני 1), ולמשימתה המאוישת הראשונה ב־23 במרץ 1965 (ג'מיני 3).
חללית הג'מיני הייתה החללית המאוישת הראשונה שכללה מחשב פנימי (שנקרא Gemini Guidance Computer), שהקל על ניהול וביצוע התמרונים בחלל. בשונה מחללית המרקורי, הג'מיני כללה כיסאות מפלט, מכ"ם ומד אופק מלאכותי.
שונר צפוני
שונר צפוני (שם מדעי: Lynx lynx) הוא מין שונר ממשפחת החתוליים. לשונר הצפוני מאפיינים פיזיים ומראה דומה לזה של השונר הקנדי, והיו חוקרים שסברו שהם למעשה אותו המין. זהו מין השונר הגדול ביותר, כשהפרטים הגדולים ביותר הגיעו לאורך 80 עד 130 ס"מ, לגובה 60 עד 75 ס"מ בכתפיים ולמשקל מרבי של 45 ק"ג, דומה לנמר ממוצע.
תוכנית ג'מיני
חללית הג'מיני
ההבדל המרכזי ביותר בין חללית המרקורי לחללית הג'מיני היה שכל מערכות חללית המרקורי, מלבד מנועי ההאטה לקראת החדירה, הורכבו בתוך קפסולת החדירה. בחללית הג'מיני לעומת זאת, מערכות ההנעה, הכוח, וקיום החיים הורכבו בתא ציוד ניתק שהורכב באחורי קפסולת החדירה. בכך דמתה חללית הג'מיני לחללית האפולו שגם היא נשאה מערכות אלו בתא שירות ניתק.
בתכנון המקורי, יועדה קפסולת הג'מיני לנחות ביבשה ולא בים, זאת באמצעות כנף רוגלו במקום מצנחים, כך שבעת הנחיתה היה חרטום הקפסולה מופנה קדימה (ולא מעלה) כך שהצוות יכול להנחית את הקפסולה כמו דאון. תכנון זה נזנח לבסוף והמצנחים הוחזרו. בכל זאת, עם נחיתתה במים הייתה הקפסולה מתאזנת כך שבעת חילוצם היו האסטרונאוטים יישובים זקופים (ולא על גבם כמו בשיגור). בצורה זו נחסך השימוש בכריות האוויר ששימשו את קפסולות המרקורי בעת הפגיעה במים.
שונר צפוני
מאפיינים
השונר הצפוני נפוץ בעיקר ביערות וערבות סיביר הצפוניות, וזהו מקור שמו. לשונר הצפוני פרווה בגווני צהוב-חום בהיר ועליה כתמים שחורים; לעיתים רבים ולעיתים מעטים. זנבו קצר ועגול, רגליו שריריות מאוד ועליהן פרווה חמה ועבותה. אוזניהן משולשות וקצהן החיצוני שחור. לשונר הצפוני מעין זקן לבן המשתלשל משני צדי סנטרו.
תוכנית ג'מיני
חללית הג'מיני
האנרגיה החשמלית של משימות הג'מיני הראשונות, שנמשכו זמן קצר, סופקה על ידי בטריות. במשימות הארוכות, הפיקו אנרגיה חשמלית באמצעות תאי דלק (הראשונים מסוגם), ששימשו לאחר מכן גם בחלליות האפולו.
שונר צפוני
מאפיינים
השונר הצפוני ניזון מארנבות, מכרסמים קטנים ולפעמים גם יעלים קווקזים מערבים או שועלים אותם הוא טורף. לעיתים רחוקות צד השונר הצפוני גם בעלי חיים הגדולים ממנו; איילים למשל. בעת הציד מנצל השונר הצפוני את כפות רגליו הרכות שאינן משמיעות קול בעת הליכתו ואת ראייתו הטובה כדי לתפוס את הטרף בצורה יעילה.
תוכנית ג'מיני
חללית הג'מיני
בשונה מחללית המרקורי, שלא יכלה להגביה או לשנות את מסלולה, אלא רק את כיוונה, יכלה חללית הג'מיני לשנות גם את מסלולה. החללית תוכננה כך שתוכל לעגון בחללית האג'ינה הרובוטית ששוגרה בנפרד, ואשר כללה מנוע עוצמתי ששימש לביצוע תמרונים גדולים.
חללית האג'ינה
חללית האג'ינה, שנקראה Agena target vehicle (ובקיצור ATV) הייתה החללית הרובוטית עימה נפגשו ובה עגנו חלליות הג'מיני בעת אימוני המפגשים והעגינה בחלל.
שונר צפוני
מאפיינים
מצב השימור של השונר הצפוני בארצות השונות:
תוכנית ג'מיני
חללית האג'ינה
כל חללית אג'ינה כללה מנוע רקטי שנגזר משלב האג'ינה D שנבנה על ידי לוקהיד קורפוריישן, ומסוף עגינה שנבנה על ידי מקדונל. החלליות שוגרו מ־LC-14 מנמל החלל קייפ קנוורל על גבי משגרי אטלס־אג'ינה שנבנו על ידי ג'נרל דיינמיקס.
לאחר שכניסת חללית האג'ינה למסלול אושרה, הייתה משוגרת חללית הג'מיני המאוישת מ־LC-19 שבקייפ קנוורל. לאחר השיגור היו מטיסים האסטרונאוטים את חלליתם אל עבר האג'ינה ועוגנים בה. בעודם מעוגנים זו לזו, היו מבצעות שתי החלליות תמרונים שונים.
חללית נוספת שנקראה Augmented Target Docking Adapter (ובקיצור ATDA) נבנתה אף היא על ידי מקדונל וכללה מסוף עגינה וסילונים רקטיים (דומים לאלו ששימשו את חללית הג'מיני בעת חדירתה לאטמוספירה). חללית זו הייתה קטנה יותר מה־ATV ושימשה כגיבוי לה במקרה ושיגורה נכשל. ה־ATDA לא כללה מערכת הנעה (מלבד הסילונים הרקטיים) אך ניתן היה לעגון בה. ה־ATDA שוגרה פעם אחת על משגר אטלס SLV-3 לאחר שה־ATV של ג'מיני 9A נכשל בשיגור. כאשר נפגשה חללית הג'מיני עם ה־ATDA בחלל לא ניתן היה לעגון בה כיון שחיפוייה לא נפרדו ממנה כראוי.
אסטרונאוטים
ב־10 המשימות המאוישות בתוכנית שוגרו 16 אסטרונאוטים. שלושה מתוכם היו ותיקי תוכנית מרקורי שנבחרו לאסטרונאוטים באפריל 1959 כחלק מ"שביעיית מרקורי" (קבוצת האסטרונאוטים הראשונה של נאס"א). לקבוצת האסטרונאוטים השנייה, שנבחרה בספטמבר 1962, נבחרו תשעה מועמדים, שכונו "התשעה החדשים" (The New Nine). אליוט סי, אחד מהתשיעיה, שיועד לפקד על משימת ג'מיני 9 ביוני 1966, נהרג בהתרסקות מטוס ב־28 בפברואר אותה שנה. מלבדו, כל שאר הקבוצה טסה בתוכנית ג'מיני. באוקטובר 1963 הכריזה נאס"א על קבוצת האסטרונאוטים השלישית שלה, שכללה 14 אסטרונאוטים, אשר 5 מתוכם טסו בתוכנית. צ'ארלס באסט, אסטרונאוט מהקבוצה השלישית שיועד להיות טייס המשנה של ג'מיני 9, נהרג גם הוא בהתרסקות המטוס עם אליוט סי.
האסטרונאוטים מהקבוצה השנייה שבחרה נאס"א ("התשעה החדשים"):
האסטרונאוטים מהקבוצה השלישית שבחרה נאס"א:
בחירת הצוותים
דיק סלייטון, היחיד מ"שביעיית מרקורי" שלא טס משום שהתגלו אצלו בעיות רפואיות (הוא טס לבסוף במשימת אפולו־סויוז ב־1975), היה מנהל פעולות הצוותים ולכן היה בעל תפקיד מרכזי בבחירת הצוותים. החל מתוכנית ג'מיני הונהג הנוהל שלכל משימה יהיה צוות ראשי וצוות גיבוי, כאשר צוות הגיבוי הופך לצוות ראשי כעבור שלוש משימות. סלייטון תכנן כי מפקדי ארבע המשימות הראשונות יהיו ארבעה מוותיקי תוכנית מרקורי: שפרד, גריסום, שירה וקופר (ג'ון גלן פרש מנאס"א ב־1964 אך טס שוב לחלל ב־1998 במשימת STS-95. סקוט קרפנטר, שהיו שהאשימו אותו בבעיות הנחיתה של אורורה 7, השתתף בפרויקט SEALAB של הצי וקורקע מטיסות ביולי 1964 בעקבות פציעת זרועו בתאונת אופנוע. ודייק סלייטון עצמו היה מקורקע מסיבות רפואיות).
בסוף 1963 בחר סלייטון בשפרד ובסטאפורד כצוות ג'מיני 3, במקדיוויט ובווייט כצוות ג'מיני 4, ובשירה וביאנג כצוות ג'מיני 5 (שיועדה להיות המשימה הראשונה שתיפגש עם חללית האג'ינה בחלל). צוות הגיבוי לג'מיני 3 היו גריסום ובורמן שהוצבו גם כצוות הראשי של משימת ג'מיני 6, שיועדה להיות המשימה הממושכת הראשונה. וקונראד ולוול נבחרו כצוות הגיבוי של ג'מיני 4.
העיכובים בייצור חללית האג'ינה גרמו לשינויים הראשונים בסידור הצוותים: משימתם של שירה ויאנג הפכה לג'מיני 6 (במקום 5), ולכן הם גם הפכו לצוות הגיבוי של שפרד וסטאפורד (ג'מיני 3), והמשימה הממושכת של גריסום ובורמן הפכה לג'מיני 5.
השינוי השני בסידור הצוותים בא לאחר ששפארד חלה במחלת מנייר: גריסום הועבר לפקד על משימת ג'מיני 3, סלייטון החליט כי ליאנג מתאים יותר להיות בן זוגו של גריסום ולכן החליף בין סטאפורד ויאנג, וכי קופר יפקד על משימת ג'מיני 5 הממושכת. לאחר מכן, שוב בגלל בעיות התאמה בין הזוגות, העביר את קונראד להיות טייס המשנה של ג'מיני 5 ואת בורמן הציב כגיבוי למפקד משימת ג'מיני 4 (במקום קונראד). כמו כן הוא הציב את ניל ארמסטרונג ואת אליוט סי כצוות הגיבוי של ג'מיני 5.
השינוי השלישי הגיע לאחר שסלייטון פקפק ביכולותיו הפיזיות של אליוט סי לעמוד בפעילות חוץ רכבית בג'מיני 8, ולכן הפך אותו למפקד משימת ג'מיני 9, והציב את דייוויד סקוט כטייס המשנה של ג'מיני 8 ואת צ'ארלס באסט כטייס המשנה של ג'מיני 9.
הסידור הרביעי והאחרון בא בעקבות מותם של אליוט סי וצ'ארלס באסט בהתרסקות מטוס ב־28 בפברואר 1966, בעת אימון למשימתם. באופן אירוני, מטוסם התרסק אל תוך מבנה של מקדונל בסנט לואיס, בו נבנתה באותו זמן חללית הג'מיני שלהם. צוות הגיבוי של ג'מיני 9, סטאפורד וסרנן, הפכו לצוות הראשי של המשימה שקיבלה זיהוי חדש – ג'מיני 9A, ולוול ואולדרין הפכו לצוות הגיבוי שלהם (קודם לכן הם היו צוות הגיבוי של ג'מיני 10). הצבה זו הפכה אותם גם לצוות הראשי של משימת ג'מיני 12.
כל 16 האסטרונאוטים של תוכנית ג'מיני הוצבו למשימות אפולו אך לבסוף רק 13 מתוכם טסו בתוכנית (גריסום ווייט נהרגו באסון אפולו 1 ומקומו של קופר במשימת אפולו 14 ניתן לאלן שפארד ששב לתפקד).
משימות
ב־1964 וב־1965 שוגרו שתי משימות ג'מיני לא מאוישות, ולאחריהם באו 10 משימות מאוישות שנמשכו עד לסוף 1966. כל משימות הג'מיני שוגרו על גבי משגר טיטן 2.
בחלק מהמשימות הושלמו הישגים שחלקם מהווים ציון דרך בתולדות הטיסה בחלל ובתולדות תוכנית החלל האמריקאית, הישגים שגם נדרשו לשם הטיסה לירח בתוכנית אפולו:
ג'מיני מתקדם
מקדונל איירקראפט, הקבלנית המרכזית בבניית חלליות המרקורי והג'מיני, הייתה גם אחת המתמודדות לבניית חללית האפולו, אך הפסידה במכרז לחברת נורת' אמריקן אוויאיישן. לאחר בחירת נורת' אמריקן הציעה מקדונל להרחיב את תוכנית ג'מיני על ידי הצגת חללית ג'מיני מתקדמת שתוכל לשמש במשימות מאוישות אל הירח מהר יותר ובמחיר זול יותר מהאפולו, אך הצעות אלו נדחו על ידי נאס"א.
לג'מיני המתקדם הוצעו מספר שימושים, כולל צבאיים, מחקריים וטיסות אל הירח. על מנת להגיע לירח הייתה חללית הג'מיני עוגנת בחללית רובוטית דמוית אגנה עם מנועים עוצמתיים יותר (שלב הקנטאור הוצע), שהייתה מכניסה אותה למסלול TLI.
חלק מההצעות התבססו על חלליות הג'מיני כפי שהם, ללא אף שינוי, וחלקם הציגו שדרוגים לחללית הג'מיני, כגון מקום לאנשי צוות נוספים, יכולת עגינה בתחנת חלל, יכולת הגעה אל הירח ועוד. שדרוגים נוספים כללו הוספת כנפיים או כנף גלישה כך שהחללית תוכל לנחות אנכית על הקרקע (בדומה לתכנון המקורי של חללית הג'מיני).
ביג ג'מיני
המחקר בוצע על מנת להגדיר חללית לוגיסטית שתפותח מחללית הג'מיני, אשר תשמש לתחזוק תחנת חלל. הדרישות מן החללית היו יכולת נחיתה על הקרקע במקום מוגדר מראש ויכולת שימוש רב פעמית. שתי תצורות לחללית נבחנו: חללית בעלת מקום ל־9 אנשי צוות וחללית עם מקום ל־12 אנשי צוות. כמו כן נבחנו שלושה משגרים לשיגור החללית: סטורן IB, טיטן 3M וסטורן INT-20.
התוכנית נזנחה לטובת פיתוח תוכנית מעבורות החלל.
יישומים צבאיים
חיל האוויר האמריקאי התעניין בחללית הג'מיני והחליט להשתמש בחלליות ג'מיני פרי פיתוחו כחלק מפרויקט MOL – תחנת חלל מסלולית מאוישת. במסגרת פיתוח התוכנית, שופצה חללית הג'מיני הבלתי מאוישת של משימת ג'מיני 2, והיא שוגרה על גבי משגר טיטן 3M ב־3 בנובמבר 1966. הייתה זו הפעם הראשונה שאותה חללית שוגרה לחלל פעם שנייה (אומנם מטוס ה־X-15 מס' 3 טס בחלל פעמיים ב־1963, אך טיסותיו היו תת־מסלוליות). האסטרונאוט אדגר מיטשל, היה ראש ראש מחלקת ניהול הפרויקט של תוכנית זו בין השנים 1964–1965.
בחיל האוויר בחנו גם את האפשרות להשתמש בחללית הג'מיני במשימות צבאיות כגון תצפית והיפגשות בחלל עם לוויינים חשודים. פרויקט זה קיבל את השם "Blue Gemini" (ג'מיני כחול). מכיוון שבחיל האוויר לא אהבו את הרעיון שחלליות הג'מיני שלהם ינחתו בים ויאספו על ידי הצי, תוכנן לצייד את החלליות בכנפי דאיה כמו בתכנון המקורי של החללית.
בתחילה היו בנאס"א שברכו על שיתוף חיל האוויר בפרויקט, אך לבסוף הוחלט כי עדיף שנאס"א תפעיל את התוכנית לבדה. פרויקט "Blue Gemini" בוטל לבסוף ב־1963 על ידי מזכיר ההגנה של ארצות הברית רוברט מקנמארה שהחליט כי טיסות הג'מיני של נאס"א יוכלו לבצע ניסויים צבאיים חשובים. פרויקט MOL בוטל ב־1969 על ידי מזכיר ההגנה מלווין ליירד כשנקבע כי לווייני ריגול יכולים לבצע את אותם פעולות בצורה יעילה יותר ובעלות נמוכה יותר.
וילי ואן דה קרקהוף
וילי ואן דה קרקהוף (בהולנדית: Willy van de Kerkhof; נולד ב-16 בספטמבר 1951) הוא כדורגלן עבר הולנדי.
ואן דה קרקהוף נולד בהלמונד. הוא ואחיו התאום, רנה ואן דה קרקהוף, היו משחקני המפתח של נבחרת הולנד במונדיאל 1974 ובמונדיאל 1978. ואן דה קרקהוף הופיע 63 פעמים בנבחרת הולנד וכבש חמישה שערים. הוא נבחר על ידי פלה לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם.
האזור הטרופי
האזור הטרופי הוא אזור גאוגרפי מוגדר בין חוג הסרטן (23.5° צפון) וחוג הגדי (23.5° דרום). באזור זה שורר אקלים טרופי, אקלים חם ורטוב, בעל טמפרטורה גבוהה וכמות המשקעים הרבה ביותר על פני כדור הארץ.
סוגי האקלים הטרופי
על פי שיטת קפן, קיימים שלושה סוגי אקלים טרופי:
מאפייני האזור הטרופי
האזור הטרופי מאופיין בכמות משקעים גדולה במיוחד ואין עונת חורף, גשמים הנקראים "גשמי עלייה", טמפרטורה ממוצעת של לפחות 18°c בכל חודשי השנה, אם לא יותר, קרינת השמש גבוהה (בצהרים השמש נמצאת בזווית של 90°, אז היא קופחת בעוצמה מרבית) ולכן קיימת התאדות רבה היוצרת לחות סופות גשם קונבקטיביות יומיות. לחץ האוויר באזור זה נמוך במשך רוב השנה והוא נתון תחת שקע משווני כתוצאה מאזור ההתכנסות הבין-טרופי (Inter tropical convergence zone, או ITCZ).
צמחיית האזור הטרופי
בכל אזור טרופי יש סוג שונה של צמחייה:
Chameleon in the Shadow of the Night
זיקית בצללי הליל הוא אלבום מופת משנת 1973 של היוצר הבריטי פיטר האמיל.
הפקה
האלבום שונה מאוד משאר יצירתו של האמיל בשנות ה-70. רוב השירים כוללים נגינה בפסנתר או גיטרה אקוסטית בלבד, ורק בשניים ישנו שימוש בתיזמור עשיר יותר.
האלבום עוסק בתחושות של בדידות, החמצה וניכור. האלבום נפתח בשורה מנהיים, שבת סגריר, בלי פרוטה, בלי חברים. המגמה מקצינה ב"בסוף" שם האמיל הוגה באפשרות להתאבד כמזור לבדידותו וכפרה לכשלונותיו, "אני מניח שאעלה על סיפון הטיטניק להפלגה".
השיר האחרון, "בחדר השחור", שונה משאר האלבום. זוהי יצירה מורכבת, מרובת פרקים בתזמור עשיר, כמיטב המסורת של ואן דר גראף ג'נרייטור.
אום ג'וני
היישוב העתיק
הכפר הקדום גון או אגין, ששמו השתמר בשם הכפר הערבי אום ג'וני, היה יישוב ממנו בא רבי תנחום בר חייא המוזכר בתלמוד הירושלמי, בתלמוד הבבלי ובמדרשים. הוא מוזכר כרבי תנחום דכפר אגין ובצורה אחרת רבי תנחום דכפר גון.
ייתכן ששמו של הכפר שימר את שמה של משפחת גוני, אחת ממשפחות שבט נפתלי, שנחלתה מזוהה באזור זה.
ההתיישבות היהודית בראשית המאה ה-20
השטח של הכפר אום ג'וני היה שייך לבעל קרקעות ממוצא פרסי בהאי. השטח נרכש בשנת 1903 על ידי חיים מרגליות קלווריסקי יחד עם אדמות חוות כנרת. עם הקמת חוות כנרת בשנת 1908, נשלחו לאום ג'וני פועלים מהעיר רומני שבאוקראינה. בשנת 1909 בעקבות סכסוך עם מנהל חוות כנרת משה ברמן, ובהשפעת הצלחת הקולקטיב של סג'רה, קיבלה קבוצת הפועלים על עצמה לעבֵד את המקום בניהול עצמי וקראו לעצמם קבוצת כיבוש (עבודה).
בשנת 1910 באה לאום ג'וני הקומונה החדרתית שהחליפה את קבוצת הפועלים מרומני. הקומונה החדרתית מנתה שתי חברות ועשרה חברים, קבוצה שהקימה לימים את דגניה א'. בראש הקבוצה עמדו יוסף בוסל ותנחום תנפילוב. אנשי הקומונה החדרתית גרו בבקתות ובחושות של אום ג'וני.
על מנת להקל על החלוצים נבנה צריף בידי הנגר הטמפלרי של המושבה הגרמנית בחיפה (ואכן המדרגות החיצוניות של הצריף משקפות אדריכלות טמפלרית). בסיום בנייתו הועלו חלקי הצריף על רכבת העמק והובלו לנקודת ההתיישבות, שם שימש כמגדל שמירה, מחסן כלים, מטבח ומקום ללינה מזדמנת בנוסף לחושות. עשרות שנים מאוחר יותר, הוגבה הצריף לסמל של דגניה בראשית דרכה, והוא מופיע בתמונות המפורסמות של הצלם אברהם סוסקין.
במלאת שלושים שנה לדגניה בנו אנשי דגניה א' במקום אנדרטת זיכרון למקום בו גרו ראשוני הקבוצה. במלאת חמישים שנה לדגניה, שנת היובל, הותקן במקום לוח שיש, עליו כתובים שמות כל הקיבוצים בישראל ותאריך ההקמה שלהם. במקום ישנה רחבה מרוצפת ועץ זית נטוע במרכז ומסביב מטע תמרים.
בשנת 2010 שוחזר הצריף על ידי "אצטרובל קיבוץ עין כרמל" ובמימון המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל לרגל חגיגות 100 שנות קיבוץ.
הטבעה (דגל)
הטבעה (באנגלית: Defacement) הוא מונח המשמש בהרלדיקה ובווקסילולוגיה לתוספת של סמל או מטען לדגל כלשהו. לדוגמה, הדגל האוסטרלי הוא נס בריטי כחול שעליו מוטבע צלב הדרום וכוכב חבר העמים מתחת ליוניון ג'ק.
על אף שהמונח באנגלית (Defacement) נושא משמעות נלווית שלילית (למשל Website defacement פירושו התקפה על אתר אינטרנט), הרי שבהקשר הווקסילולוגי אין בו כל רמז שלילי; הכוונה היא פשוט לכך שהדגל שונה מהדגל הרגיל שבו נעשה שימוש תכוף. לדוגמה, דגלי מדינות רבות הם דגלי לאום שעליהם מוטבעים סמל המדינה או שלט האצולה שלה.
בור פוטנציאל
בפיזיקה, בור פוטנציאל הוא אזור סביב מינימום מקומי של אנרגיה פוטנציאלית. אנרגיה שקיימת בבור פוטנציאל לא ניתן להמיר לאנרגיה אחרת (לאנרגיה קינטית למשל, במקרה של פוטנציאל כבידתי) כי היא כלואה במינימום המקומי של הבור. מסיבה זו, גוף לא יכול להיות במינימום המוחלט של האנרגיה הפוטנציאלית, כפי שהוא נוטה לעשות בגלל האנטרופיה.
ניתן לשחרר אנרגיה מבור פוטנציאל אם מוסיפים מספיק אנרגיה למערכת כך שהיא מוגבהת מעל המינימום המקומי. בפיזיקה קוונטית, אנרגיה פוטנציאלית של גוף הנתון בבור פוטנציאל, יכולה להתגלגל לצורה אחרת, בשל האופי ההסתברותי של חלקיקים קוונטיים. תופעה זו נקראת מינהור קוונטי.
הגרף של פונקציית פוטנציאל דו־ממדית הוא משטח שדומה לפני כדור הארץ, שטח המכיל הרים וגבעות. בתיאור זה, בור פוטנציאל הוא עמק המוקף מכל צדדיו אדמה יותר גבוהה ממנו. את העמק ניתן למלא במים (למשל נהר), אך המים לא יוכלו לזרום לשטח נמוך יותר (פני הים).
במקרה של כבידה, האזור סביב מסה הוא בור פוטנציאל כבידתי, חוץ מהמקרה בו צפיפות המסה כל כך נמוכה כך שכוחות גאות ממסות אחרות יותר גדולים מכח המשיכה של הגוף עצמו.
גבעת פוטנציאל או מחסום פוטנציאל הוא ההפך של בור פוטנציאל, אזור סביב מקסימום מקומי של אנרגיה פוטנציאלית.
חלקיק כלוא
חורים ואלקטרונים במוליך למחצה ניתן לכלוא בבור פוטנציאל במימד אחד (בור קוונטי), בשני ממדים (תיל קוונטי), או בשלושה ממדים (נקודה קוונטית). כלומר, חלקיק כלוא כאשר אחד הממדים של ננו-גביש נעשה מאוד קטן וגודלו נהיה מסדר גודל של אקסיטון בגביש, שנקרא רדיוס אקסיטון של בוהר. בור קוונטי הוא מבנה בו הגובה מסדר גודל של רדיוס אקסיטון בוהר והרוחב והעומק יכולים להיות גדולים. תיל קוונטי הוא מבנה בו הגובה והעומק קטנים והאורך יכול להיות גדול. נקודה קוונטית הוא מבנה בו כל הממדים מסדר גודל של אקסיטון בוהר, בדרך כלל כדור קטן.
שונא הבריות
שונא הבריות ("המיזנתרופ" - בצרפתית: Le Misanthrope) היא קומדיה מ־1666 מאת המחזאי מולייר.
עלילה
במחזה זה מולייר עוסק במידות הטובות ובכנות, ובחשיבותן בחיי החברה. המסר של המחזה הוא שאדם שאינו מוכן לקבל על עצמו את המוסכמות החברתיות, יסבול מריחוק ובדידות
.
המחזה מציג שיח בין אלצסט, אדם כן ובעל מידות טובות, שהצביעות והשחיתות מכעיסות אותו. הוא מתווכח עם חברו פילינט. פילינט הוא אדם הנוטה להתפייס ונוח לבריות. בו אלצסט טוען על בני האנוש:
אלצסט מצהיר כי הוא עומד לומר את האמת בפני כל האנשים, וכדי להתחיל, בפני סלימאן, נערת השעשועים שהוא אוהב, העומדת להגיע ברגע זה. סלימאן מגיעה בחברת מעריציה. אלצסט מתנפל על המעריצים בפנים אדומות מכעס. הוא מצהיר בפני סלימאן שצריך לסיים את העניין, וכי היא חייבת לבחור בינו לביניהם. אך הכול מתפתח נגד בעל המרה השחורה. סלימאן בוגדת בו ומלגלגת עליו. בשבילו זו הוכחה כי הוא חייב לעזוב את החברה, ולחפש "מקום רחוק ונידח שבו אדם המכבד את עצמו יוכל להיות חופשי."
ראול סלומון
אלעזר ראול סלומון (נולד בשנת 1940), הוא אתלט יהודי-צרפתי בעבר, פעמיים סגן אלוף המכביה (השביעית 1965 והשמינית 1969) בריצת 100 מטר וסגן אלוף המכביה (השביעית 1965) בריצת 200 מטר.
קורות חיים
סלומון נולד וגדל במרוקו. בגלל יהדותו הוא לא נכלל במשלחת של מרוקו למשחקים האולימפיים לטוקיו 1964. בסוף אותה שנה הוא גויס לצבא הצרפתי.
בתחרויות האתלטיקה של מכביה השמינית שנערכו בשנת 1969 זכה סולמון בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.5 שניות, אחרי סטפן וולד מדרום אפריקה (10.5 שניות) ולפני פרטקין מארצות הברית (10.7 שניות) ומדליית ארד, בריצת 200 מטר בתוצאה של 21.8 שניות, אחרי פרטקין (21.6 שניות) וסטפן וולד (21.7 שניות).
סלומון עלה לישראל ב-6 בינואר 1970 ובמסגרת מפעל אידלסון שנערך באפריל אותה שנה הוא השווה את שיאי ישראל בריצת 100 מטר (10.5 שניות) ובריצת 200 מטר (21.8 שניות).
אנטרנה
אנטְרֵנה (Entrena) היא עיר בקהילה האוטונומית לה ריוחה שבצפון ספרד, וממוקמת בקרבת לוגרוניו. אוכלוסיית אנטרנה מונה כ-1,488 תושבים (2008).
היסטוריה
האזור היה מאוכלס בעבר על ידי רומאים. באמצע המאה ה-8, אלפונסו הראשון ("הקתולי") כבש מחדש את האזור מידי המוסלמים. החל משנת 1076 העיר נשלטה על ידי אלפונסו השישי, מלך קסטיליה, שהקים מספר מבצרים באזור; זאת בשל החשיבות האסטרטגית של האזור, אשר גבל בממלכות אראגון ונווארה. בשנת 1160, כבש את האזור סנצ'ו השישי, מלך נווארה.
בשנת 1492, המלכים הקתוליים גירשו יהודים מהאזור. באותה תקופה, הקהילה היהודית באנטרנה מנתה כ-50 משפחות ואפילו הקימה בעיר בית כנסת.
על-פי מסמכים מהמאה ה-16, בעיר היו בית חולים ואכסניה אשר יועדו לצליינים שהגיעו לדרך סנטיאגו, בדרכם לעיר סנטיאגו דה קומפוסטלה.
מש"ק
מַשָ"ק (ראשי תיבות: מפקד שאינו קצין) הוא נגד או חוגר (חייל סדיר שאינו קצין) הנושא בתפקיד פיקודי או באחריות על תחום מקצועי השונה מזה של יתר החוגרים והנגדים ביחידתו.
בצה"ל
בצה"ל מקבל את התואר כל חוגר או נגד בעל סמכות מתחילת שירותו, לאחר מעבר קורס מסמיך למקצועו או אם עבר הסמכה בשטח ("OJT"). כך, מש"ק לוחמה זעירה (לו"ז) הוא מש"ק שבאחריותו להדריך לוחמה זעירה, ומש"קית ת"ש (תנאי שירות) אחראית על העברת בקשות חיילים למתן הקלות בתנאי השירות שלהם.
לצד תפקידים כגון מפקד כיתת חיל רגלים או מפקד טנק, או תפקידים בעלי סמכות מקצועית, כגון מש"ק משמעת – גם שמם של תפקידים אשר אין בהם היבט פיקודי, וכן של תפקידים המועברים בחפיפה ואינם מצריכים הכשרה מקצועית או הסמכה רשמית, זוכים לתחילית "מש"ק". על כן, מש"ק הוא בעצם חייל אשר נושא בתפקיד "עצמאי" כלשהו שיש בו אחריות גדולה יחסית; למשל מש"ק אימונים, מש"ק תקציבים וכיוצא בזה.
בפועל נעשה שימוש נרחב למדי בכינוי מש"ק, עד כדי כך שהוא החליף למעשה את התחילית "אחראי"; כך, לדוגמה, חייל האחראי על ניהול דואר צבאי בלשכות מטה מכונה 'מש"ק דואר'; האחראי על העברת מחילות לחיילים שנדונו למחבוש מכונה 'מש"ק מחילות', וכיוצא בזה.
רס"פ
לרוב הרס"פ הוא חיל בדרגת סמל-ראשון ונמנה עם ותיקי הסגל הפיקודי בפלוגה.
מלבד אלה, הרס"פ משתף פעולה עם דמויות מפתח רבות ברמה הממונה, בהן:
בתרבות הישראלית
השימוש הנרחב בכינוי קשור גם בהומור צה"לי, המייחס חשיבות מזויפת לבעלי תפקידים אזוטריים, אמיתיים או בדיוניים כאחד, דוגמת 'מש"ק ממטרות' – חייל האחראי על מערכת ההשקיה של הצמחייה בבסיס.
למרכוס אולדרידג'
למרכוס נורי אולדרידג' (באנגלית: LaMarcus Nurae Aldridge; נולד ב-19 ביולי 1985 בדאלאס שבטקסס) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר בברוקלין נטס מליגת ה-NBA. אולדרידג' פרש במהלך עונת 2020/2021 בשל בעיות רפואיות (הפרעת קצב), אך בספטמבר 2021 חזר מפרישתו לאחר שקיבל אישור רפואי לכך.
אולדרידג' השתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA שבע פעמים במהלך הקריירה, נבחר פעמיים לחמישייה השנייה של העונה, ושלוש פעמים לחמישייה השלישית של העונה.
פורטלנד טרייל בלייזרס
אולדרידג' בוגר אוניברסיטת טקסס באוסטין, נבחר על ידי שיקגו בולס במקום השני של דראפט ה-NBA 2006, והועבר מיד לפורטלנד טרייל בלייזרס תמורת בחירת הדראפט שלה טיירוס תומאס וויקטור חריאפה. בעונת הרוקי שלו, שותף ב-63 משחקים בהם קלע 9 נקודות, הוריד 5 ריבאונדים וביצע 1.2 חסימות בכ-22 דקות בממוצע למשחק ונבחר לחמישיית הרוקיז של העונה. בעונתו השנייה ב-NBA, הפך לשחקן חמישייה קבוע ופתח בכל 76 המשחקים בהם שותף. את העונה סיים עם ממוצעים טובים של 17.8 נקודות, 1.6 אסיסטים, 1.2 חסימות ושיא קריירה של 7.6 ריבאונדים בכ-35 דקות למשחק.
בתחילת עונת נבחר אולדרידג' יחד עם ברנדון רוי לתפקיד הקפטן של פורטלנד. את העונה הסדירה סיים עם ממוצעי שיא של 18.1 נקודות ו-1.9 אסיסטים וממוצע ריבאונדים מעולה של 7.5 למשחק. בפלייאוף הצטיין עם 19.5 נקודות ו-7.5 ריבאונדים בממוצע למשחק, אך קבוצתו הפסידה כבר בסיבוב הראשון ליוסטון רוקטס.
באוקטובר 2009 חתם אולדרידג' על הארכת חוזה בפורטלנד ל-5 עונות נוספות עבור כ-65 מיליון דולר. בעונת רשם ממוצעי שיא של 23.2 נקודות למשחק ו-11.1 ריבאונדים למשחק, וקבוצתו העפילה לסיבוב הפלייאוף השני, לראשונה בקריירה שלו, לאחר שניצחה את יוסטון רוקטס. בחצי גמר המערב הפסידה פורטלנד לסן אנטוניו ספרס בתוצאה 1–4.
סן אנטוניו ספרס
בסוף עונת חתם אולדרידג' על חוזה ל-4 עונות בסן אנטוניו ספרס, עבור כ-80 מיליון דולר. בעונתו הראשונה בקבוצה השתתף בפעם החמישית ברציפות במשחק האולסטאר, ובעונה העוקבת העפיל עם הספרס לגמר האזור המערבי לאחר שגברו על ממפיס גריזליס (4–2) ויוסטון רוקטס (4–2) בשני השלבים הראשונים. בסדרת גמר המערב הודחה סן אנטוניו מול האלופה שבדרך גולדן סטייט ווריורס בתוצאה 0–4.
ב-10 בינואר 2019 קלע אולדרידג' שיא קריירה של 56 נקודות במשחק שנגרר לשתי הארכות מול אוקלהומה סיטי ת'אנדר. ביוני 2020 עבר ניתוח בכתפו, אשר אילץ אותו להחמיץ את כל המשך עונת.
ברוקלין נטס
ב-28 במרץ 2021 הצטרף אולדרידג' לברוקלין נטס עד לתום עונת, אך פחות מחודש לאחר מכן, ב-15 באפריל, הוא פרש מכדורסל עקב הפרעת קצב בלבו.
בספטמבר 2021 הודיע אולדרידג' על חזרה למשחק פעיל, וחתם על חוזה חדש בברוקלין נטס.
חייו האישיים
לאולדרידג' יש שני ילדים, ג'יילין לי ולמרכוס ג'וניור. בן דודו מרלון היירסטון משחק כדורגל מקצועי בליגת ה-MLS.
לאורך הקריירה, למרכוס מתמודד עם בעיות בלב. בעונת החמיץ את סוף העונה בעקבות בעיות בלב, ולפני עונת  עבר ניתוח לתקן בעיות במצבו.
תות לבן
תּוּת לבן (שם מדעי: Morus alba) הוא מין עץ פרי, נשיר, בינוני-גדול, חד-מיני ודו-ביתי, אחד מ-17 מינים של הסוג תות (Morus) ממשפחת התותיים (Moraceae). מוצאו ממרכז ומזרח סין, הוא תורבת לפני כ-4,500 שנה ועליו שימשו כמזון לטוואי המשי בסין וביפן. מסין הופץ העץ לדרום אירופה והמזרח התיכון החל ממאה ה-12 לטובת תעשיית המשי ובהמשך התאקלם לגמרי באזורים רבים בעולם. בישראל הוא נחשב לעץ תרבות וגדל גם כפליט-תרבות (צמח מתורבת, שפרטים ממנו נפוצו ונקלטו בבתי גידול טבעיים ללא סיוע האדם). הוא גדל בגינות בתים, בשטחים פתוחים, בשולי מטעים, בפארקים עירוניים וליד מקורות מים. הוא נפוץ בכל ישראל למעט בקעת הירדן, הערבה ודרום הנגב. פריו נישא על עוקץ ארוך, שיכול להגיע עד לאורך הפרי, וצבעו לבן עם נגיעות סגול בהיר, או סגול-שחור (למרות שמו). פריו של התות השחור (Morus nigra) אף הוא בגוונים של סגול-שחור, אבל יש לו עוקץ קצר מאוד ולפעמים הפרי צמוד לענף.
תיאור העץ
תות לבן ניכר בעליו הגדולים והרחבים דמויי לב, ובפירותיו המיוחדים שצבעם לבן או סגול-שחור (למרות שמו). הוא מגיע לגובה 9 עד 10 מטרים ולקוטר נוף רחב של 9 מטרים. יש מקומות בעולם המדווחים על גובה של 15 מטרים ואף יותר. צמרת העץ מעוגלת, רחבה, וצפופה, אם כי לעיתים נראים ענפים מתפרצים לגובה ולצדדים. היקף הגזע 1.5 עד 2 מטרים וקליפתו דקה, מחוספסת ומתולמת בצורה רדודה עם רכסים פתלתלים צרים לאורכה, צבעו משתנה מחום בהיר, חום-אפור ועד חום-שחור בעצים זקנים. גזע בהיר וגבוה עד לפיצולו לענפים צדדיים משמעותו שהעץ צמח במהירות תוך התמודדות על אור השמש. הענפים הצעירים שעירים, לפעמים קרחים וצבעם כתום-חום או ירוק כהה עם גוון אדמדם. בקליפת הענפים עֲדַשְׁתִּיּוֹת (lenticels), בולטות, סגלגלות (אליפטיות) וחומות אדמדמות. הניצנים דמוי ביצה, 4 עד 6 מ"מ, קודקודם חד עד מעוגל; קשקשים חיצוניים בצבע צהוב-חום עם שוליים כהים, קירחים או עם כמה טריכומות בשוליים;
לרוב, לאחר כריתה מתפתחים מהגדם נצרים, שעליהם בעלי אונות וצבעם ירוק בהיר.
מערכת השורשים עמוקה, אגרסיבית ופרוסה על שטח גדול.
לעץ קצב צימוח מהיר, והוא משגשג באדמה עשירה בחומר אורגני ומנוקזת היטב בתנאים של שפע אור ואקלים חם, אך הוא יכול לגדול בתנאים קשים למדי. הוא יכול לגדול על מגוון רחב של קרקעות כולל קרקע גירנית או מלוחה. הוא אינו רגיש ביותר לקור וצריכת המים שלו נמוכה. הוא עמיד לזיהום אוויר, לגיזום, לרוחות עזות ועמידותו בינונית למליחות.
אורך חייו של התות הלבן אינו גדול, אם כי יש ברחבי הארץ לא מעט עצים אשר עברו את שנתם המאה והם עדיין חיוניים. העצים עשויים להגיע לגיל גבוה (200 עד 300 שנים ויותר). עצים עתיקים ניתן למצוא ליד כנסיות ומסגדים בעין כרם ובאבו גוש, בלוד, בבית לחם, בפקיעין, ובפארק המעיין במטולה. בעצים עתיקים נראית לפעמים תופעה של ריקבון בתוך הגזע ואילו בהיקפו מתפתחת רקמה חדשה וחיונית, אשר מאפשרת לעץ להמשיך ולגדול. עוד תופעה בעצים בוגרים, היא התמוטטות הגזע הראשי וקריסתו, כאשר בסמוך לתחתית הגזע צומחים ענפים חדשים (נצרים) המצמחים עלים ופירות. כך שיכול להיות שעצי התות העתיקים הם חליפיים, כמו שקורה בחרוב ובזית.
עלים ונשירה
עלי העץ ירוקים, מסורגים, פשוטים, שפתם משוננת עד חרוקה, גדולים, רחבים וארוכים עד כדי 30 ס"מ בעצים צעירים וקטנים יותר בעצים מבוגרים כדי 5 עד 15 ס"מ. על פי רוב על אותו עץ יכולות להופיע צורות שונות של עלים. צורת בסיס העלים ממעוגל ועד דמוי לב, וקצה העלים חד או מתחדד עד קהה. לעיתים קרובות העלים שסועים לאונות ללא צורה אחידה וקבועה. וישנם הבדלים בצבע ובחספוס בין העלים הצעירים, שצבעם ירוק בהיר, לבין העלים הבוגרים שצבעם ירוק כהה, והם נוקשים ומחוספסים יותר.
הפטוטרת שעירה, ארוכה כדי 2.5 עד 5 ס"מ ונושאת לוואים שעירים מסגלגלים עד אזמליים, שאורכם 5 עד 9 מ"מ. מן הפטוטרת נמשכים שלושה עורקים ראשיים, הראשי לאמצע הטרף, השני לאונה הימנית והשלישי לשמאלית. במקרה של עלה מאוצבע, העורקים לשתי האונות התחתונות הם עורקים משניים היוצאים מהעורקים הצדדיים. בשונה מעלה של תאנה שבה כל חמשת העורקים המגיעים לאונות נמשכים מן הפטוטרת. העורק מהצד התחתון שעיר.
פרחים ורבייה
הלבלוב והפריחה חלים באביב בחודשים אפריל יוני. לבלוב העלים רק מקדים במעט את הפריחה. תת-לבן הוא עץ דו-ביתי, דהיינו הפרחים הזכריים נמצאים על עץ אחד והפרחים הנקביים נמצאים על עץ אחר. הַאֲבָקָה נעשית על יד רוח.
התפרחת הזכרית היא תִּפְרַחַת מְסֻיֶּמֶת, עם עוקץ ארוך, דמוית עגיל ירוק מאורך כדי 2 עד 3.5 ס"מ אורכו, מכוסה בפלומה לבנה צפופה שנושרת בשלמותה תוך זמן קצר.
התפרחת הנקבית היא תפרחת צפופה דמוית קרקפת, שעירה ואורכה ס"מ אחד עד 2 ס"מ. עוקץ התפרחת קצר, אורכו 5 עד 10 מ"מ ופלומתי. היא מבשילה לפרי עסיסי מדומה.
הפרחים חד-מיניים, זעירים, בעלי 4 עלי עטיף ירקרקים.
הפרחים הנקביים בעלי 4 אונות גביע דמויי ביצה ושעירות בשוליים. שחלה תחתית אחת, קטנה, דמוית ביצה וירוקה סגלגלה. עמוד העלי נעדר (במזרח הרחוק), אם כי קיים (בישראל), והוא מחולק לשניים. הצלקות עם גבשושיות.
התות הלבן ידוע במדע בזכות תנועת חלקי הצמח המהירה הכרוכה בשחרור האבקה מהתפרחות שלו. האבקן פועל כקַטַפּוּלְטָה - הוא כפוף ודרוך ובשעת שחרורו הוא מעיף את גרגרי האבקה שבמאבק, הנמצא בראשו, תוך שחרור אנרגיה אלסטית אגורה ב 25 µs (25 מיליוניות השנייה) בלבד. התנועה המתקבלת היא כ-560 קמ"ש, יותר ממחצית מהירות הקול, מה שהופך אותה לתנועה המהירה הידועה ביותר בממלכת הצמחים.
פירות והפצה
פירות עץ תות לבן צבעם לבן או שחור והם פרות מדומים שאורכם 1 עד 3 ס"מ עם עוקץ ארוך. אחרי הַאֲבָקָה והפריה מתפתחת מכל עלה שחלה אגוזית (פרי יבש שאינו נפתח בהבשילו) קטנה וקשה. במהלך ההבשלה מתאחים ארבעת עלי העטיף, מתמלאים מוהל עסיסי ומתוק, תופחים, ומתערים בדופן עלה השחלה ובאגוזית. וכך, הופך מקבץ האגוזיות לפרי מדומה. כל הפרות המדומים שבתפרחת הקטנה, היושבים יחד על אותו ציר מעורים יחד ויוצרים פרי קבוצתי (מורכב), פרי מדומה המוכר כפרי התות. הפירות מבשילים בתחילת הקיץ, בחודשים מאי עד יולי. בעץ הנושא פירות שחורים, הפרי משתנה מירוק לאדום ולאחריו לשחור, ופריו הבשל ניכר בצבעו הנוטה לסגול-שחור ואז הוא אכיל וטעמו מתוק. בעץ הנושא פירות לבנים פריו הבשל ניכר, כאשר בצבעו הלבן ישנן נגיעות של צבע סגול בהיר ובמגעו הרך ואז טעמו מתקתק. פירות התות נאכלים על ידי ציפורים ועטלפי פירות, והזרעים העטופים קליפה קשה עוברים דרך מערכת העיכול בלי שיפגעו ומופרשים במקומות רחוקים מעץ האם. הריבוי באמצעות זרעים בסתיו.
תפוצה
מוצא התות הלבן ממרכז ומזרח סין והוא גדל בתרבות זה 4,500 שנה, ואף התאקלם לגמרי באזורים רבים בעולם. עלי העץ שימשו למאכל לזחלי פרפר המשי בסין וביפן, בשל נוכחות של תרכובות כימיות ייחודיות כמו מורין (פלבונול, morin), בטא-סיטוסטרול (β-sitosterol) בעלים. תפוצתו העיקרית של התות הלבן (תות המשי) כיום בדרום-מזרח אסיה, נפאל, ממזרח למחוזות מיאנמר, אינדונזיה ובמיוחד בסין וביפן. כמו כן, מטעים רבים של עצי תות נטעו בהצלחה בשטחים נרחבים ברחבי העולם הממוזג החם לצורך ייצור המשי, מהודו, פקיסטן והרי ההימלאיה עד לגובה 3,300 מטרים, ומערבה דרך אפגניסטן ואיראן לדרום אירופה במשך יותר מאלף שנים. מסין הופץ העץ במאה ה-12 לאירופה הדרומית, במיוחד לארצות שלאורך חופי הים התיכון והמזרח התיכון. תות לבן הובא לאמריקה, לאורך חוף הים האטלנטי, בתקופות קולוניאליות בהן נעשה ניסיון להקים את תעשיית המשי.
לאחרונה, הוא התאזרח באופן נרחב באזורים עירוניים במזרח אמריקה הצפונית, שם הוא הוכלא בהצלחה עם תות מקומי (Morus rubra). כיום קיים חשש רציני להישרדותו הגנטית ארוכת הטווח של תות אדום בגלל הכלאה נרחבת במיוחד באורגון ובווירג'יניה (ארצות הברית). כתוצאה מכך הוא רשום כצמח פולש בחלקים של אמריקה הצפונית. הוא נחשב כצמח פולש גם בדרום אפריקה ובברזיל.