cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אוסטרזיה
היסטוריה
אחרי מותו של כאריברט הראשון, מלך פריז בדצמבר 567 ארבע הממלכות התאחדו לשלוש ממלכות, זיגברט הראשון, מלך אוסטרזיה נשאר השליט של אוסטרזיה, כילפריך הראשון שלט על נויסטריה וגונתרם, מלך בורגונדיה היה מלך בורגונדיה. ממלכות אלו הגדירו את החלוקה הפוליטית של צרפת אל תוך התקופה הקרולינגית.
ברוב התקופה שחלפה מ-567 ועד מותו של זיגיברט השני, מלך אוסטרזיה ב-613, היו נויסטריה ואוסטרזיה מסוכסכות ובורגונדיה ניסתה להשכין שלום ביניהן. מאבקים אלו הגיעו לשיאם במאבקים שהתחוללו בין ברונהילדה מלכת אוסטרזיה לבין פרדגונד מלכת נויסטריה. מרד של האריסטוקרטים נגד ברונהילדה גרם ב-613 להעברת השליטה על הממלכה לידי כלותאר השני. זו הייתה הפעם הראשונה בה ממלכה פרנקית מאוחדת נשלטה מפריז והתקופה בה עלה כוחם של המאיורדומוס מבית פפין.
ב-657, לאחר מותו של סיגברט השלישי, המאיורדומוס גרימולד הזקן הצליח להדיח את בנו של סיגברט, דגוברט השני, ולמנות את בנו שלו קילדברט המאומץ על כס המלכות, שם הוא נשאר עד 662.
ב-678 כוחות נויסטריה תחת פיקודו של המאיורדומוס אברואן הכניעו את אוסטרזיה. ב-687 המאיורדומוס האוסטראסי פפין מהרסטל הביס בקרב טרטרי (כפר קטן בפיקרדיה קרוב לעיר פרון) את כוחות נויסטריה והשתלט עליה בשם מלכו, כך הפכה נויסטריה לכפופה לאוסטרזיה. על אף שלא הכריז על עצמו כמלך באופן רשמי, הפך פפין לאחר הניצחון לשליט הממלכה הפרנקית בפועל. מעמד זה עבר בירושה גם לבניו.
טבח בזל
טבח בזל הוא כינוי לטבח, שהתרחש בקרב יהודי בזל בי"ט בשבט ה'ק"ט (9 בינואר 1349), כחלק מרדיפות המוות השחור בין השנים 1348–1350 (גזרות ק"ט). כתוצאה מטבח זה, כמעט כל האוכלוסייה היהודית של בזל הושמדה.
עם התפשטות המוות השחור במאה ה-14, היו פוגרומים ביהודים שהופעלו על ידי שמועות על הרעלת באר. כבר בחג המולד של 1348, בטרם הגיעה המגפה לבזל, נהרס בית הקברות היהודי, ומספר יהודים נמלטו מהעיר. בינואר 1349 התקיימה פגישה בין הבישוף של שטרסבורג ונציגי הערים שטרסבורג, פרייבורג ובזל כדי לתאם את מדיניותם לנוכח גל ההתקפות הגואה נגד היהודים באזור, שהיו תחת הגנה אימפריאלית באופן נומינלי.
ההמון תפס את כל היהודים שנותרו בעיר, ונעל אותם בבקתת עץ, שנבנה על ידם באי בריין (מיקומו של האי הזה לא ידוע, וייתכן שהיה ליד שפך ה-Birsig, כעת מרוצף). בהמשך, הבקתה הוצתה, והיהודים שנכלאו בה נשרפו למוות או נחנקו.
ילדים רבים שניצלו ממוות, הומרו על דתם נגד רצון הוריהם.
סקירה כללית
ב-1213 הייתה בזל אחת הקהילות היהודיות הגדולות באירופה. הקהילה פרחה עד 1348, אז התרחשה המגפה השחורה והיהודים, שהואשמו בהרעלת הבארות, עונו ונרדפו לאחר מכן. 600 יהודים נשרפו על המוקד ועד שנת 1349 התפרקה הקהילה היהודית בבזל. ב-1349 גורשו רוב היהודים משווייץ, רבים מהם חזרו לציריך ב-1352 ולבזל ב-1361. עם זאת, היהודים המשיכו להיות נרדפים והם שוב הואשמו בעלילת דם ונשרפו על המוקד. יהודים גורשו שוב מבזל ב-1543, אם כי הם שוב מצאו במהרה את דרכם חזרה. יהודים נבחרים התקבלו עד מהרה בחזרה לבזל כאשר מדפיסים נוצרים החלו להדפיס טקסטים עבריים. הם דרשו מיהודים להגיה את הטקסטים, וכך ניתנו מאות אישורי שהייה ליהודים.
פוגרומים דומים התרחשו בפרייבורג ב-30 בינואר, ובשטרסבורג ב-14 בפברואר. הטבח התרחש במיוחד לפני שהמוות השחור הגיע אפילו לעיר. כשהיא פרצה לבסוף באפריל עד מאי 1349, עדיין האשימו את היהודים המומרים בהרעלת באר. הם הואשמו ובחלקם הוצאו להורג, בחלקם גורשו. עד סוף שנת 1349 נרצחו יהודי בזל, בית הקברות שלהם נהרס וכל החובות ליהודים הוכרזו מסודרים.
ריצ'רד סטארקינגס
ריצ'רד סטארקינגס (באנגלית: Richard Starkings; נולד ב-27 בינואר 1962) הוא מעצב גופנים, לטרר וקומיקסאי בריטי. הוא היה אחד החלוצים הראשונים של כיתוב קומיקס מבוסס-מחשב, והוא אחד היוצרים הפורים ביותר בתעשייה זו.
קריירה
סגנון הלטרינג של סטארקינגס הושפע תחילה בהשראת לטררי הרצועות הבריטיות ביל נוטאל וטום פריים. הקריירה של סטארקינגס בבריטניה החלה בעבודות לטרינג ב-2000AD של Future Shocks ורצועות שונות ב-Warrior. משם עבר למארוול בריטניה שם כתב את Zoids ב-Spider-Man Weekly ורובוטריקים בטרם הפך לעורך עבור החברה בסוף שנות השמונים. כותרים שערך כללו את Death's Head ואת Dragon's Claws. עם זאת, בתחילת שנות התשעים הוא התמסר אך ורק ללטרינג, ומצא עבודה בתעשיית הקומיקס הגדולה בהרבה בארצות הברית.
עבודתו ביקום של דוקטור הו הוגבלה בעיקר לשתי תקופות. הוא היה סופר, עורך ולטרר בתקופת הדוקטור השישי ותחילת השביעי בין עמודי של מגזין דוקטור הו. בתקופה זו שימש גם בתפקיד הצוות "יועץ תמונות" במספר גליונות. כעבור שני עשורים, הוא חזר למרכז האמריקני החדש של הוצאת חוברות קומיקס של דוקטור הו בהוצאת IDW, ועבד על מספר גליונות עם הדוקטור העשירי.
בשנת 1992 הקים סטארקינגס את קומיקראפט, סטודיו המכשיר ומעסיק לטררים ומעצבים ומספק שירותי "עיצובים ייחודים ואותיות יפות" לספרי קומיקס ממוציאים לאור רבים ושונים. באמצע שנות ה-90 קומיקראפט, שהייתה מוכרת ברשת כ-comicbookfonts.com, החלה למכור את עיצובי הגופנים שלהם כיישומי תוכנה באמצעות חברת ההוצאה לאור Active Images.
היפ פלאסק
במקור סטארקינגס התכוון שבפרסומות לגופנים אלה יופיעו דמויות של מארוול ו-DC קומיקס, אולם כשלא הצליח לקבל רישיון לכך, סטארקינגס יצר דמות משלו כדי להמחיש את השימוש בפונטים במודעות - "היפ פלאסק" היפופוטם אנתרופומורפי "סוכן המידע". היפ פלאסק סיים מאז את סדרת חוברות הקומיקס החד-פעמיות שלו, בהוצאת Active Images. סטארקינגס תכנן את שני הגיליונות הראשונים עם האמן לדרון וגייס את עזרתו של הכותב ג'ו קייסי לתסריט משותף. Mystery City וכל הגיליונות הבאים נכתבו בידי סטארקינגס. בשנת 2006 השיקה אימג' קומיקס סדרת פריקוול מתמשכת להיפ פלאסק בשם "Elephantmen", שנכתבה על ידי סטארקינגס ואויירה על ידי אקסל מדלין, ג'סטין "מוריטאט" נורמן, מריאן צ'רצ'לנד, טום סקיולי, הנרי פלינט, כריס באצ'לו וכריס ברנהאם.
הנה מה טוב
הנה מה טוב הוא מזמור יהודי המושר באופן מסורתי בסעודות שבת.
מקורות
מילותיו לקוחות מהפסוק הראשון של תהילים קל"ג: "הִנֵּה מַה-טּוֹב, וּמַה-נָּעִים - שֶׁבֶת אַחִים גַּם-יָחַד".
פופולריות
הנה מה טוב ממשיך להיות מזמור פופולרי למספר ריקודי עם ישראלים והוא שיר נפוץ המושר גם על ידי ילדי גן בישראל ובתפוצות. הוא הוקלט על ידי מגוון אמנים כמו תיאודור ביקל, האורגים, דלידה, מאיר פינקלשטיין, אישתאר, פרחי מיאמי, ג'ושוע אהרון והארי בלפונטה.
מילות השיר, מתורגמות לאנגלית, מהוות בסיס למספר מזמורים במוזיקה הנוצרית המודרנית, וכן בספרי פזמונים שונים.
גרסת פרחי מיאמי
גרסה אחת של הנה מה טוב היא עיבוד של ירחמיאל ביגון, מנהל מקהלת הילדים היהודית-אמריקאית פרחי מיאמי.
בבידור פופולרי
בסרט הטלוויזיה "פשיטה על אנטבה" משנת 1977, העוסק במבצע יונתן, יונתן נתניהו וסמי ברג מובילים את סיירת מטכ"ל בשירת הפזמון בזמן שמטוס הקומנדו בדרך לחילוץ בני הערובה. הוא מנוגן גם במהלך כתוביות הסיום. השיר מופיע גם בסרט אירופה אירופה משנת 1990.
באחת הסצנות בסרט "החיפוש" בבימויו של פרד זינמן נראית קבוצת ילדים במחנה אונרר"א המתכוננת למסע לפלשתינה. הם נמצאים באולם בו תלוי על הקיר מגן דוד ותמונותיהם של הרצל וטרומפלדור תלויות על אחד הקירות ולאחר פקודה בעברית הם צועדים למשאיות בשירת "הנה מה טוב ומה נעים".
סקאלה פודילסקה
סקאלה פודילסקה (באוקראינית: Скала́-Поді́льська; בפולנית: Skała Podolska; ביידיש: סקאלע) היא עיירה במחוז טרנופול שבמערב אוקראינה, על גדתו המערבית של נהר זברוץ'.
תולדות היישוב
במהלך המאה ה-14 הייתה סקאלה פודילסקה מבצר, אשר בסוף המאה ה-14 עבר לידי הדוכסות הגדולה של ליטא, ובשנת 1430 שב לידי ממלכת פולין. בשנת 1518 הוענקו ליישוב שקם סביב המבצר זכויות עיר.
מראשית המאה ה-16 ועד ראשית המאה ה-17 נפגעה העיירה באופן חוזר ונשנה בידי הטטרים והוולאכים, ובאמצע המאה ה-17 נכבשה בידי ההונגרים. מחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 ועד מלחמת העולם הראשונה נכללה העיירה בשטח גליציה האוסטרית. במהלך מלחמת העולם הראשונה נגרם ליישוב נזק רב בידי החיילים הרוסים ששהו בו. בשנת 1921, בהתאם להסכם ריגה, נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי סקאלה פודילסקה
בשנת 1880 נמנו בעיירה 3,449 יהודים, אך משנים אלה היגרו רבים מהם מהיישוב. בקיץ 1915, תחת הכיבוש הרוסי בזמן מלחמת העולם הראשונה, גורשו מהעיירה כל יהודיה, וכאשר שבו לבסוף ליישוב, לאחר תלאות שונות, מצאו כי בתיהם נהרסו ונבזזו בידי הרוסים והאוקראינים המקומיים. בשנת 1918 פרעו מעת לעת ביהודי העיירה כנופיותיו של סימון פטליורה, ועם כניסת חיילי הצבא הכחול למקום לאחר מכן, פרעו גם אלו ביהודים המקומיים.
בין מלחמות העולם שוקמה במעט הקהילה בעיירה, וישבו בה 1,460 יהודים, מתוך כ-4,000 תושבים. בשנים אלה התקיימה בעיירה פעילות ציונית ענפה, ופעל בה בית ספר עברי. פעילות זו נאסרה עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939, תוך הגליית חלק מהפליטים היהודים שהגיעו למקום לעומק ברית המועצות.
בין רבני העיר היו: הרב יוסף הוליס (מתע"ח בערך, 1718), רבי יצחק חיות, (עד תפ"ז, 1727), הרב משה בן הרב יהודה לייב מחבר הספר "פני משה" (בסביבות שנות ה-תק"ס, 1800), רבי דב בער שפירא (משושלת קוריץ), הרב שלמה דרימר (בין השנים תקצ"א, 1831 - תרל"ג, 1872), בנו הרב אברהם דרימר שמילא את מקום אביו וכיהן עד מלחמת העולם הראשונה. בתקופתו כיהן גם אב"ד מטעם חסידי צ'ורטקוב הרב יהודה לויפר. בשנת תר"פ (1920) לאחר פטירת הרב אברהם דרימר כיהן בנו רבי נתן נטע עד הירצחו בשואה.
בשואה
עם פרוץ מבצע ברברוסה ונסיגת הסובייטים מהאזור, השתלטו על העיירה אנשי מיליציה אוקראינית, אשר ביצעו מעשי התעללות, שוד ורצח אקראיים בקרב יהודי העיירה, ובעיקר בכפרי הסביבה שלה. ב-14 ביולי 1941 נכנסו לעיירה כוחות הונגריים, וגייסו את יהודיה לעבודות כפייה, תוך הטלת סכומי כופר על הקהילה. בימים אלה הועברו דרך העיירה אלפי יהודים שגורשו בידי ההונגרים מקרפטורוס, והקהילה המקומית התגייסה לספק להם מזון וביגוד. בהמשך מסעם נרצחו כל המגורשים הללו. בתקופה זו הוטלו על יהודי סקאלה הגבלות תנועה, ובתיהם סומנו במגני דוד.
בסוף שנת 1941 נערך שילוח ראשון של יהודים מהעיירה למחנות עבודה. במרץ 1942 הובאו לעיירה יהודים ששרדו את מעשי הטבח בכפרי הסביבה שלה. בתחילת אפריל 1942 נצטוו הגברים היהודים מהעיירה מגיל 14 ומעלה להתייצב לשם רישום לעבודה, אך למעשה שולחו רבים מהם למחנות עבודה. בהמשך החלו הגרמנים והאוקראינים לחטוף גם נשים יהודיות למחנות אלו.
ב-26 בספטמבר 1942 פשטו על העיירה שוטרים גרמנים ואוקראינים, וסרקו את בתי היהודים בה. כ-700 יהודים שנתפסו רוכזו בקסרקטין מגודר, בו כ-30 מהם נרצחו במקום, והיתר שולחו למחנה ינובסקה. משם שולחו חלקם למחנה ההשמדה בלז'ץ, והיתר נספו תוך ימים מעטים בינובסקה. ב-22 באוקטובר 1942 גורשו כ-700 היהודים שנותרו בעיירה לגטו בורשצ'וב. לאחר הגירוש ערכו השוטרים האוקראינים מצוד אחר יהודים מסתתרים בעיירה, ורצחו את הנמצאים בשטח בית העלמין היהודי המקומי. כמה עשרות עובדי כפייה יהודים שעוד נותרו באחוזה חקלאית סמוכה נרצחו גם הם.
מעט היהודים בני העיירה ששרדו את השואה לא שבו להתגורר בה, לאחר שאחד מהם נרצח עם שובו אליה בידי אוקראינים לאומנים.
אפקט צ'יריוס
בהידרודינמיקה, אפקט צ'יריוס מתאר את המשיכה ההדדית בין עצמים קטנים הצפים על פני נוזל הודות למתח הפנים שלו. האפקט נקרא על שם דגני הבוקר צ'יריוס והוא נובע ממתח הפנים וכוח הציפה. ניתן לצפות בו גם בבועות על פני השטח של משקאות מוגזים ונוזלים מוגזים אחרים.
במאמר בכתב העת "American Journal of Physics", דנים דומיניק ולה ול. מהדוואן מאוניברסיטת הרווארד באפקט זה ובשימוש שלו בחקר של הרכבה עצמית של מבנים קטנים. על פי חישוביהם, הכוח בין שני כדורים בצפיפות \ \rho_s וברדיוס \ R הצפים במרחק \ \ell זה מזה בנוזל בצפיפות \ \rho מתואר על ידי הנוסחה:
כאשר \ \gamma הוא מתח הפנים, \ K_1 היא פונקציית בסל מהסוג הראשון, הוא מספר בונד,
הוא מספר חסר ממדים במונחים של זווית המגע \ \theta. כמו כן, הוא אורך אופייני של עקמומיות הנוזל ליד דפנות הכלי. בשל הכוח השקול האמור \ F, עצמים קטנים ורטובים הצפים על פני נוזל נוטים להתלכד לגוף אחד. במקרה של בועות, לגוף יהיו תכונות רבות דמויות מוצק. כמו כן, העצמים נוטים להימשך לעבר העקמומיות בנוזל ליד דפנות הכלי שנגרמת בגלל מתח הפנים. היפוך סימנו של הכוח \ F משמעו דחייה הדדית בין העצמים. ולה הראה שעצמים קטנים שצפים עם תכונות רטיבות זהות דוחים זה את זה אם הצפיפות היחסית ביניהם היא בסימן מנוגד.
עשויות להיות סיבות נוספות למשיכה בין עצמים בנוזל, כגון המקבילה הימית לאפקט קזימיר, או משיכה חשמלית בין עצמים הטעונים במטענים חשמליים מנוגדים או אף זהים בתרחיף מיונן.
מרדכי לייפר
רבי מרדכי לייפר מנדבורנה (י"ט באייר תקפ"ד-ט"ו בתשרי תרנ"ה) היה האדמו"ר השני לחצר המרכזית של חסידות נדבורנה ובן נין של רבי מאיר הגדול מפרמישלאן, מייסד השושלת.
קורות חייו
נולד בנדבורנה לר' ישכר בערצ'ה, הרבי מנדבורנה הראשון ולרחל, בת הרב אברהם לייב בלוך. הסנדק היה דודו של אביו, רבי מאיר מפרמישלאן, שאמר לרבי יששכר דב ברצ'ה לקרוא לתינוק על שם רבי מרדכי מקרמניץ.
רבי מאיר אמר על בן אחיינו ששורש נשמתו מנשמת מרדכי היהודי וכן כינה אותו. כשהגיע לגיל מצוות עלה לתורה בפרמישלאן בבית המדרש של רבי מאיר שהעלה אותו בעלייה השישית המכובדת וקרא לו: "יעמוד מורנו הרב".
נישא לחיה בת רבי שמואל שמעלקא טויבש רבה של יאשי, בנו של הרב אהרן משה טויבש, לאחר פטירתה בח' בתשרי תרנ"ב נישא לפריידא, אלמנת רבי גרשון מאולינוב.
גדולי הדור וצדיקיו שיבחוהו בהיותו אברך צעיר. הרב אברהם יהודה שוורץ, רבה של מאד בהונגריה ומחבר שו"ת "קול אריה" שהיה מגדולי דורו, התייחס אליו כאיש קדוש ונזהר מהקפדתו; רבי ישראל הגר מויז'ניץ אמר "הרבי ר' מרדכי'לה הוא למעלה מן הזמן ולמעלה מן השכל" וכן רבי ישראל מרוז'ין ורבי חיים מצאנז שנהגו יראה וחביבות כלפיו עוד שהיה אברך צעיר.
עם התמנותו לאדמו"ר לאחר נישואיו, עבר לנדבורנה שם שימש אביו כאדמו"ר. כיוון שאחיו שימש גם הוא כאדמו"ר בנדבורנה, עבר להונגריה ושם שימש כאדמו"ר במקומות שונים ובהם בקיביושד בהונגריה ובחוסט. מחוסט עבר לבושטינה, היה מגדולי האדמורי"ם בתקופתו שם נודע שמו כצדיק ובעל מופת ואלפים נהרו מכל רחבי אירופה עד ליום פטירתו.
על קברו הוקם הכנסת אורחים, בית מדרש ומקווה טהרה. לציונו נוהרים אלפים בכל מהלך השנה ובפרט בתשעת הימים שהבטיח ישועות לעולים לקברו.
תלמידיו
תלמידיו המפורסמים רבי ישעיה שטיינר (מכונה ר' ישעיה'לה מקרסטיר) והרב משה גרינוולד.
גלעד צוקרמן
גלעד צוקרמן (נולד ב-1 ביוני 1971 בתל אביב) הוא בלשן ומחייה שפות ישראלי, פרופסור לבלשנות ושפות בסיכון באוניברסיטת אדלייד באוסטרליה.
מחקריו עוסקים בעיקר בהחייאת שפות, במגע בין לשונות, בשפה ותרבות, בבלשנות היסטורית, בלקסיקולוגיה, בגנטיקה לשונית ובהתפתחות של לשונות, במקורות העשרה מילונית, בריבוי סיבות ובהיברידיות (הכלאה לשונית ותרבותית). הוא מרבה לחקור את העברית הישראלית (שהוא מכנה "ישראלית") והיידיש כמקרי מבחן לתאוריות שלו, וגם עוסק בהחייאת שפות אבוריג'יניות באוסטרליה.
קורות חיים
צוקרמן נולד בגבעתיים וגדל באילת. לפני שירותו בצה"ל, למד בקולג' בינלאומי באיטליה, השייך לרשת ה-United World Colleges. את שירותו הצבאי עשה ביחידה 8200. צוקרמן סיים בהצטיינות יתרה תואר שני בבלשנות בתוכנית הבין-תחומית לתלמידים מצטיינים ע"ש עדי לאוטמן שבאוניברסיטת תל אביב. הוא בעל תואר דוקטור מאוניברסיטת אוקספורד ומאוניברסיטת קיימברידג'. באוקספורד שימש צוקרמן כנשיא ארגון הסטודנטים היהודי של האוניברסיטה, לחיים. מתחילת שנת 2011, צוקרמן הוא פרופסור מן המניין ומופקד הקתדרה לבלשנות ושפות בסיכון באוניברסיטת אדלייד, אוסטרליה.
צוקרמן כיהן כפרופסור מן המניין באוניברסיטת ג'יאו טונג שאנגחאי, באוניברסיטת שאנגחאי ללימודים בינלאומיים ובמידלברי קולג'. ב-2006–2011 הוא כיהן כפרופסור באוניברסיטת קווינסלנד. הוא היה מדען אורח במכון ויצמן וחוקר באוניברסיטת טקסס באוסטין ובמכון רוקפלר בבלאג'ו. הוא לימד גם באוניברסיטת קיימברידג', האוניברסיטה הלאומית של סינגפור, והאוניברסיטה העברית.
צוקרמן הוא פוליגלוט: הוא דובר 13 שפות וקורא כ-30. פרסומיו האקדמיים כוללים מאמרים באנגלית, בעברית, ביידיש, באיטלקית, בספרדית, בגרמנית, ברוסית ובסינית.
גישתו הבלשנית
מחקריו של צוקרמן מחלישים את מודל אילן היוחסין בבלשנות, לפיו כל שפה התפתחה משפה אחת שקדמה לה. צוקרמן גורס כי תיתכן התפתחות של לשונות חדשות, למשל "שפות החייאה", שחל בהן מיזוג של יסודות משתי שפות או יותר. במילים אחרות, ייתכן שלשפה נתונה יהיה יותר מ"הורה" אחד.
התאוריה של צוקרמן מערערת על החלוקה הקלאסית של שפות למשפחות גנטיות. לפי צוקרמן, ייתכן ששפה תהיה שמית והודו-אירופית כאחת, אם היא התפתחה ממיזוג של אלמנטים משפה שמית מצד אחד ומשפה הודו-אירופית מצד שני. ה"ישראלית" (העברית החדשה), לדעת צוקרמן, היא דוגמה ל"שפת החייאה" בעלת מספר "הורים" בו-זמנית. גישה זו נובעת מטענתו של צוקרמן, שה"ישראלית" ממזגת יסודות שמיים והודו-אירופיים. את היסודות השמיים תרמה העברית לתקופותיה, ואילו האלמנטים ההודו-אירופיים הגיעו בעיקר מיידיש, וכן מרוסית ומפולנית. לפי צוקרמן, הישראלית איננה אבולוציה אורגנית של העברית אלא גנזה היברידית.
צוקרמן טוען שכל "שפת החייאה" מוצלחת היא היברידית. הסיבה לכך היא עקרון החפיפה, שהוא סטטיסטי: "ככל שמאפיין לשוני קיים ביותר שפות תורמות, כך יש לו סיכוי גדול יותר לחדור לשפה המתהווה".
התאוריה ההיברידית הרב-הורית שייסד צוקרמן לגבי היווצרות ה"ישראלית" סותרת לא רק את מודל ההחייאה (חיים רבין, חיים רוזן), אשר לפיו ה"ישראלית" היא עברית שהוחייתה, אלא גם את תאוריית הרה-לקסיפיקציה (פאול וקסלר, ג'וליה הורבט), אשר לפיה ה"ישראלית" היא יידיש שהחליפו את אוצר המילים שלה באוצר מילים עברי.
"תשמו"ץ"
תשמו"ץ, ראשי תיבות של תרגום שומר משמעות וצליל, הוא מונח שטבע צוקרמן, תרגום של Phono-Semantic Matching (גם הוא מונח של צוקרמן), תחדיש המשלב צליל דומה ומשמעות דומה. לדוגמה, ״סחר מכר" הוא תשמו"ץ של "שאַכער מאַכער" היידי.
דוגמה נוספת לתחדיש מסוג זה היא המילה "קוקית", שנקבעה כתרגום למילה האנגלית cookie ומשמעותה "מידע על הגולש שהדפדפן שומר במחשבו". המילה "קוקית" שומרת על הצליל של המקור האנגלי, וכן רומזת לציפור קוקייה, המטילה את ביציה בקיני זרים. השימוש בתחדיש מסוג זה קיים בשפות רבות (שמיות, הודו-אירופיות וכו), וגם ברבדים קדומים של העברית. המילה מסתורין היא דוגמה לכך.
לפי צוקרמן, הביטויים "כלי ראות", "כלי עיניים" ו"בתי עיניים" פינו את מקומם למילה "משקפיים", תשמו"ץ של חיים לייב חזן מ-1890 על בסיס סְקוֹפֶּאוֹ (אני מביט) היווני ושק"פ העברי.
ביקורת
צוקרמן הוא דמות שנויה במחלוקת בקרב עמיתיו – "הוא נחשב על ידי עמיתיו הישראלים גאון, או פרובוקטור". המונח "ישראלית" שהוא הציע כדי לתאר את העברית בת זמננו נתפס כפרובוקטיבי. משה בר-אשר, נשיא האקדמיה ללשון העברית, אמר על צוקרמן שכמו נועם חומסקי, גם הוא "חוקר טוב מאוד, שמסתכן בהשקעת מאמצי־סרק עקב עירוב בין בלשנות לפוליטיקה".
ספריו
ספרו של צוקרמן Language Contact and Lexical Enrichment in Israeli Hebrew (מגע בין שפות והעשרה לקסיקלית בעברית הישראלית), שפורסם ב-2003 בהוצאת פלגרייב מקמילן, עוסק ברב-סיבתיות (multiple causation) ובתחדישים רב-מקוריים בעברית ישראלית, בטורקית, במנדרינית, ביפנית ובערבית.
בשנת 2008 יצא לאור בהוצאת עם עובד ספרו ישראלית שפה יפה. הספר חולל דיונים ציבוריים סוערים, זכה לסקירה בעיתונות ונמכר בעותקים רבים.
בשנת 2011 יצא לאור בהוצאת קרן הספר טינגו, שצוקרמן תרם לו שלושה פרקים על יידיש, אטימיתולוגיה (אטימולוגיה עממית) וסלנג ישראלי.
בשנת 2020 יצא לאור בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד ספרו של צוקרמן Revivalistics: From the Genesis of Israeli to Language Reclamation in Australia and Beyond (רוויוואליסטיקה: מהתהוות הישראלית להחייאת שפות באוסטרליה ומעבר לה). הספר מציג שדה-מחקר בינתחומי חדש העוסק בהחייאת לשונות ברחבי העולם.
בשנת 2021 יצא לאור בהוצאת East China Normal University ספרו של צוקרמן 多源造词研究, העוסק במילים חדשות הנובעות ממספר מקורות בו-זמנית בלשונות כמו סינית מנדרינית ו"ישראלית".
ספרים נוספים:
טויוטה קורולה קרוס
טויוטה קורולה קרוס (באנגלית: Toyota Corolla Cross) היא מכונית קומפקטית במרכב קרוסאובר, בעלת חמישה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי טויוטה משנת 2020. היא הוצגה ביולי 2020. היא מבוססת על טויוטה קורולה. היא מיועדת לשוקים מתפתחים כדוגמת תאילנד, מזרח אסיה, ארצות הברית ובהמשך לישראל.
עיצוב
העיצוב החיצוני דומה לטויוטה ראב-4 אך יותר קטן ממנו, העיצוב הפנימי הוא כמו פנים טויוטה קורולה אך מעט שונה בכדי להתאימו למרכב המכונית השונה.
מפרט טכני
היא כוללת כמה אפשרויות למנועים. לכל המנועים תיבת הילוכים רציפה.
מנועי הבנזין בנפחי 1.8 ליטר המספק כ-140 כ"ס, 2.0 ליטר המספק כ-171–177 כ"ס. הנעה היברידית המשלבת בין מנוע בנזין בנפח 1.8 ליטר עם מנוע חשמלי, שניהם יוצרים יחד המספק מרבי של 122 כ"ס.
מכירות
להלן נתוני המכירות למדינות שכרגע (2022-2021) נמכר בהם הקורולה קרוס, בארצות הברית וברזיל המכירות והייצור יחלו לקראת סוף 2021.
פלאסה דילאו
פלאסה דילאו (בספרדית: Plaza Dilao) היא כיכר ציבורית ברובע פאקו במנילה בירת הפיליפינים. הכיכר מוקפת בשדרות קווירינו ממזרח. שאר הפלאסה מוקפת בכביש שנקרא פלאסה דילאו. המקום שהיה בימי הספרדים רובע ספרדי הפך לרובע יפני לאחר שיפן כבשה את הפיליפינים. תיאור הכיבוש היפני נמצא על גבי האנדרטה להנצחת זכרו של דום חוסטו טאקאיאמה שהיה יפני קתולי, קירישיטן, דאימיו וסמוראי שהתיישב במנילה ב־1615. פלאסה דילאו הוא אחד משני השטחים הציבוריים הפתוחים ברובע פאקו, השני הוא פארק פאקו.
פלאסה דילאו היא אחד מחמישה האתרים החופשיים במנילה, בהם ניתן לערוך הפגנות ועצרות ללא צורך באישור הרשויות המקומיות לכך.
היסטוריה
בתקופה הקולוניאלית הספרדית, פאקו (במקור דילאו) היה אזור בו התנחלה אחת משתי הקהילות היפניות שהתיישבו במנילה, השנייה נמצאת ברובע סן מיגל. בעוד הקהילה היפנית של פלאסה דילאו החלה עם דום חוסטו טקיאמה ומשפחתו שהתיישבו ברובע לאחר שהוגלו מיפן בשנת 1615. מאידך רוב היפנים במנילה באותה תקופה התיישבו סביב האזור שנכבש על ידי היפנים בימי הכיבוש היפני. ניתן לזהות את המקום, באזור בו נמצאת האוניברסיטה הציבורית הפיליפינית בשם הנורמה הפיליפינית. בשנת 1762 הועברו לאזור פלאסה דילאו תושבי מנילה היפנים על ידי השלטונות הספרדיים. אם הזמן אוכלוסיית הקהילה היפנית החלה להידלדל עקב צמצום ההגירה היפנית לפיליפינים בעקבות מדיניות הסאקוקו של יפן. הערכה היא כי נוכחותה של הקהילה היפנית סביב הרחבה הובילה בסופו של דבר לכינוי "פלאסה דילאו", בהתייחס לגוון העור הצהבהב (דילאו בשפת טאגאלוג) של תושבי האזור הפיליפינים.
בתקופה האמריקאית הפכה פלאסה דילאו למרכז תחבורה עם הקמת תחנת הרכבת פאקו  בשנת 1915, בצמוד לכיכר. במהלך מלחמת העולם השנייה, התנהל באזור קרב אינטנסיבי וקשה בין הכוחות היפנים ומשתפי הפעולה הפיליפינים שלהם כנגד הכוחות האמריקאים בפיקודו של קלטו רודריגס. כאשר הנשיא לשעבר ג'וזף אסטרדה בתקופה ששרת בתפקיד ראש העיר מנילה (2013–2019), בשנת 2013, הורה, על איסור כניסה של אוטובוסים עירוניים למנילה וקבע שהתחנה הסופית של האוטובוסים תהיה ליד תחנת הרכבת הסמוכה לפלסה דילאו ולא במקום הרגיל שלהם במסוף שבליוואסאנג בוניפיקו  הסמוך לבניין הדאר המרכזי של מנילה.
מבנים בסביבה
מלבד תחנת הרכבת פאקו, נמצאים בסביבה הקרובה לפלסה דילאו המשרדים הראשיים והמטות של שני ארגונים בולטים בפיליפינים. האגודה הקולומביאנית הפיליפינית (PCA), מועדון הספורט הוותיק ביותר בפיליפינים, שהעביר את מטה שלו סמוך לרחבה ב־1 באפריל 1979 ואיגוד הנשים של הפיליפינים The Asociación de Damas de Filipinas ממוקם קרוב לרחבה כבר משנה 1913 בשדרת קווירינו.
סים סיטי (סדרת משחקים)
סים סיטי (באנגלית: SimCity) היא סדרת משחקי מחשב מסוג סימולציה בהן מנהל השחקן עיר. מפתח הסדרה הוא ויל רייט ואת המשחק מפיצה חברת Maxis (כיום, חברת בת של EA). מאז ראה הכותר המקורי אור בשנת 1989, הפיצה Maxis התאמות רבות לכותר המקורי, בהן גרסאות רשת מרובות משתתפים, גרסאות לקונסולות משחקים, וגם לאייפון וגרסת רשת. היבטים של המשחק, כגון התנהלות בתוך בניין בודד, והתנהלות תושבי העיר - זכו עם השנים למשחקי המשך עצמאיים. סדרת משחקי ההמשך "הסימס" הייתה לסדרת המשחקים הנמכרת בכל הזמנים.
תיאור המשחק
השחקן מתפקד בתור ראש עירייה ועליו לבצע תכנון עירוני ולדאוג לקיומה של העיר ותושביה לאור התכנון העירוני שבוצע. התכנון העירוני כולל בניית כבישים, שכונות, רשתות חשמל ומים, אזורי מגורים מסחר תעשייה ואפילו גורדי שחקים. בנוסף, יש לדאוג לגנים, לאיכות הסביבה ולפריסה טובה של גורמים ממגזר השירותים, כגון משטרה, מכבי אש, מוסדות חינוך. בנוסף לבניה, עליו לדאוג לגביית מסים, ולניהול התקציב השוטף של העיר, והקצאת כספים לשירותים הציבורים ופרויקטים עירוניים.
בגרסאות המתקדמות יותר ניתן לבנות מגוון רחב יותר של מבנים, גנים ושירותים ציבוריים. ניתן לבנות נמלי תעופה ונמלי ים ואף להשכיר שטחים למטרות שונות תמורת כסף. בנוסף, על השחקן לבנות צנרת מים ואף לדאוג לפינוי האשפה. ישנו מגוון תחנות כוח גדול וראש העירייה צריך לשקלל בין עלות, יעילות, בטיחות ורמת זיהום הסביבה שגורמת התחנה. ראשי ערים מצליחים מקבלים "בונוסים" כתגמול על ניהול טוב של העיר. לכל מתנה יש את הדרישות המקדימות שעל ראש העיר לבצע על מנת לקבל אותה - לבנות אחוזה, פסלים על שמם, מחנות צבא, אוניברסיטאות, בתי ספר פרטיים, מגרשי ספורט מקצועי ומרכזי כנסים.
בגרסאות המתקדמות ניתן לבנות כבישים מהירים, מחלפים, רכבות תחתיות, תחנות אוטובוסים, רכבת עילית, ושאר אמצעי תחבורה. השינוי הגדול בגרסאות אלה הוא "מצב אלוהים": כאשר יצא המשחק הראשון (ב־1989) הוא נחשב מהפכני, זכה לפופולריות רבה ואף תורגם לעברית והופץ רשמית בישראל ב־1992. הייחוד במשחק היה שלדמויות היו "חיים משלהם" והם קיבלו החלטות בהתבסס על פעולות השחקן. כאשר "התושבים" מגיבים להחלטות הניהוליות של השחקן על ידי הגעה או עזיבה.
SimCity 4
החידוש הראשון בSimCity 4 הוא ה"מחוז". זהו השטח הכללי של המשחק, והשחקן יכול לבנות עיר אחת גדולה המתפרסת על כל המחוז. המחוז מחולק לעשרות מקטעים בגדלים שונים, וכל קטע מיצג שכונה בעיר. לשחקן יש אפשרות לבחור את החלקים שברצונו להפוך לשכונת גורדי השחקים או הפרברים הנחותים של העיר. עוד חידוש היא המנוע הכלכלי של המשחק, לכל פעולה של ראש העיר ישנה השפעה ישירה על כלכלת העיר, לכל פרט בעיר ישנו תקציב משלו, החל מכבישים ועד מיסים, ובניהם הקצבה של בתי הספר, בתי החולים והמרפאות, תחנות המשטרה והכיבוי, בנין העירייה, אצטדיונים פארקים ועוד. על ראש העיר לעצב את המצב הכלכלי של העירייה ולהחליט כיצד להשקיע את התקציבים, והאם התקציב יהיה מאוזן, בהפסד או ברווח. בנוסף לפעילות של ראש העיר (השחקן), ישנם 5 יועצים שכל אחד מהם אחראי על תחום אחר: איכות הסביבה, חינוך ורפואה, משטרה וכוחות כיבוי, כלכלה, מגורים ותעשייה ותחבורה. בכל פעם שמתעוררת בעיה כלשהי, היועץ המתאים נותן עצות לשיפור המצב או לפתרונו. כאשר אם ראש העיר מספק טיפול טוב לעיר, היועצים שקטים, או מפרגנים לראש העיר. אך אם ראש העיר יוצר מצב רע לתושבי העיר, היועצים ידווחו על הבעיות, ואף יהוו בעיה בפני עצמם. בנוסף לתחום בניית העיר במשחק, יכול ראש העיר לממן "סימים" שיחיו בעיר שלו, יעבדו וישמשו בעצם כ"יועצים" נוספים המדווחים על מצבם ישר מהאזור. סימים יכולים לדווח על בעיות בחינוך, בתחבורה (לדוגמה: קושי להגעה לעבודה) ועוד, כדי לעזור לראש העיר לנהל את העיר בצורה טובה יותר.
SimCity 4: Rush Hour
SimCity 4: Rush Hour (שעת השיא) הוא תוסף למשחק אשר מתעסק בתחבורה. בתוסף זה מתווספים סוגים שונים של כבישים מהירים, כבישים ראשיים, רכבות עיליות ותחתיות, מעבורות ועוד. תוסף זה מדמה את בעיות התחבורה העירונית. הפעם משימתו העיקרית של ראש העיר היא לבנות תשתית תחבורה רחבה ויעילה ככל הניתן של תחבורה ולפעול על מנת שלא ייווצרו עומסי תנועה כבדים או נזקים לאיכות החיים בעיר.
SimCity Societies
החידוש העיקרי ב-SimCity Societies הוא המנגנון הגרפי שלו, כשבכל סוגי הSimCity הקודמים היה יכול השחקן לצפות בעיר מזווית מסוימת, כאן השחקן יכול לסובב את ה"מצלמה" של המשחק מכל זווית שרק ירצה, חידוש נוסף היא היכולת של השחקן לבחור איזה מבנים לבנות בעיר, שלא כמו בכל משחקי ה-SimCity הקודמים שהשחקן היה מגדיר אפיון לאזורים (תעשייה, מגורים וכלכלה) - כאן ראש העיר בונה בעצמו כל מבנה ומבנה. החידוש השלישי והאחרון במשחק הוא ה"חברות". על ראש העיר ליצב ככל הניתן את היחס החברתי בעיר, כאשר לכל מבנה שיבנה בעיר תהינה השפעה על היחס החברתי בעיר ועל המראה העתידי של העיר.
הארמייה השישית (האימפריה היפנית)
הארמייה השישית (ביפנית: 第6軍) הייתה ארמייה של הצבא היפני הקיסרי.
היסטוריה
הארמייה היפנית השישית הוקמה לראשונה ב-4 באוגוסט 1939 כחיל מחיל המצב היפני במנצ'וריה, שנועד להגן על האזור מפני פלישה אפשרית של הצבא האדום. ב-11 במאי החשש אכן התגשם, וסכסוך פרץ בין האימפריה היפנית לברית המועצות שנודע בשם "תקרית נומונהאן". בקרב חלקין גול ספגה הארמייה הפסדים קשים ולקח לה זמן להתאושש. לאחר הקרב, הועברה לאזור העיר האילר במונגוליה הפנימית, העיר הייתה בסיס הצבא היפני באזור. במהלך מלחמת סין–יפן השנייה, היא לא לקחה חלק פעיל ושימשה בעיקר כחיל מצב וכוח מילואים.
ב-26 בינואר 1945, הארמייה השישית הועברה לאזור סין והוצבה תחת פיקוד "צבא המשלוח סין". היא נשלחה לדרום סין כדי לחזק את הכוחות יפניים בחזית ווהאן-צ'אנגשה האסטרטגית. העברתה נועדה למלא את החלל שנוצר באזור בעקבות מבצע איצ'י-גו. ב-15 באוגוסט 1945, בעקבות כניעת האימפריה היפנית, נכנעה הארמייה השישית לכוחות בעלות הברית באזור מחוז ג'ג'יאנג.
קישורים חיצוניים
History of Imperial General Headquarters Army Section (Revised Edition), HyperWar Foundation.
יחסי סין–קיריבטי
היחסים הדיפלומטים בין רפובליקת קיריבטי ל כוננו ב-25 ביוני 1980 וחודשו ב-27 בספטמבר 2019. בין השנים 2003 ל-2019 הכירה ממשלת קיריבטי ב. בהתאם למדיניות סין האחת, מדיניות הגורסת כי יש רק מדינה סינית אחת שהיא הרפובליקה העממית של סין, הרפובליקה העממית של סין לא קיימה יחסים דיפלומטים עם קיריבטי בתקופה זו.
רקע
אזור אוקיאניה נתון זה שנים רבות לתחרות השפעה בין טאיוואן (הרפובליקה הסינית) לסין. שמונה מדינות באזור מכירות ברפובליקה העממית של סין, ושש מכירות ברפובליקה הסינית. מספרים אלה משתנים כאשר מדינות אלו שוקלות מחדש את מדיניות החוץ שלהן, ומדי פעם הן מעבירות את ההכרה הדיפלומטית שלהן בין בייג'ינג לטאיפיי ולהפך. בהתאם למדיניות "סין האחת", אין אפשרות למדינה כלשהי לקיים יחסים דיפלומטיים רשמיים עם שתי מדינות סין בעת ובעותה אחת, ומדיניות ה"או/או" הביאה לכך שהרפובליקה העממית של סין והרפובליקה הסיני פועלות רבות בתחום הדיפלומטיה עם מדינות האוקיינוס השקט. ב-2003 הרפובליקה העממית של סין הכריזה כי בכוונתה לשפר את קשריה הדיפלומטיים עם פורום איי האוקיינוס השקט ולהגדיל את חבילת הסיוע הכלכלי שהעניקה לארגון. הנציג הסיני ג'וֹאוּ וֶנְג'ונְג הוסיף:. ב-2006 הכריז ראש הממשלה הסיני וֶן גְ'יָאבָּאו כי סין תגביר את שיתוף הפעולה הכלכלי שלה עם מדינות איי האוקיינוס השקט. הוא הוסיף ואמר כי סין תספק סיוע כלכלי רב יותר, תבטל את המכסים לייצוא מהמדינות הפחות מפותחות באוקיינוס השקט לסין, תבטל את חובותיהן של אותן מדינות לסין, תפיץ תרופות נגד מלריה בחינם ותספק הכשרה לאלפיים פקידי ממשל תושבי איי האוקיינוס השקט. באותה שנה ביקר ון באיי האוקיינוס השקט ובכך הפך לראש הממשלה הסיני הראשון שביקר שם.
היסטוריה
קיריבטי כוננה לראשונה יחסים דיפלומטיים עם סין ב-25 ביוני 1980, ויחסים כאלה התקיימו במשך עשרים ושלוש שנה. ב-2003 כוננה קיריבטי יחסים דיפלומטיים עם טאיוואן. דבר זה הביא לניתוק היחסים בינה לבין סין, עקב אי-ההכרה ההדדית בין סין לטאיוואן. עבור סין, יחסים עם קיריבטי היו חשובים, כיוון שהתאפשר לה לייסד בקיריבטי מדינה גרורה משלה. בשל כך, לאחר כינון היחסים הדיפלומטיים בין קיריבטי לטאיוואן קראה סין לנשיא קיריבטי, אנוטה טונג לנתק אותם. משלא עשה כן, השעתה סין את יחסיה שלה עם קיריבטי. ב-2004 התבטא נשיא קיריבטי אנטואה ואמר כי לדעתו, סין עודנה מנסה להפעיל השפעה על קיריבטי. בספטמבר 2019 הודיעה קיריבטי על חידוש יחסיה הדיפלומטיים עם סין, שעה שניתקה את יחסיה עם טאיוואן. זאת, שבוע לאחר שאיי סולומון עשו כן. ב-15 במאי 2020 נפתחה מחדש שגרירות סין בקיריבטי. באוגוסט 2020 אירעה תקרית דיפלומטית כאשר דרך שגריר סין בקיריבטי על תושבים מקומיים, לטענתו בשל מנהג בקיריבטי. השגריר הסיני ספג ביקורת חריפה מצד דיפלומטים מארצות הברית ואוסטרליה. מאז חידוש היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות ישנה השפעה סינית נרחבת בקירבטי.
יחסי כלכלה ומסחר
הייצוא של הרפובליקה העממית של סין לקיריבטי הגיע לשיא בשנת 2015, בה סין ייצאה לקיריבטי סחורה בשווי כ-36 מיליון דולר; בשנת 2019, סין ייצאה סחורה בשווי יותר מ-20 מיליון דולר אמריקאי לקיריבטי, והסחורה מתחלקת בין מספר רב קטגוריות. קיריבטי ייצאה לסין רק לעיתים רחוקות לפני 2004, אך הייצוא זינק משנת 2010 עד 2016 והגיע לשיא של 9 מיליון דולר. בשנת 2017 היקף הייצוא התמוטט ובשנת 2019 הוא עמד על כשני מיליון דולר.
וינסנט קובי
וינסנט קובי (בצרפתית: Vincent Cobée) הוא איש עסקים צרפתי ומנכ"ל יצרנית הרכב סיטרואן.
קריירה
לאחר שסיים את לימודי ההנדסה עבד במחלקה לעבודות ציבוריות בצרפת כמנהל בתחום בניית כבישים חדשים. את מרבית הקריירה בתעשיית הרכב עשה בחברת ניסאן בה עבד כמעט 15 שנים. הוא החל בתפקיד מנהל רכש, המשיך כמנהל תוכנית ובשנת 2010 מונה למנהל חטיבת דאסטון, תפקיד אותו מילא במשך 7 שנים. בשנת 2017 מונה כמנהל התכנון הראשי של חברת מיצובישי מוטורס. באוקטובר 2019 מונה כסמנכ"ל סיטרואן, תחת המנכ"לית לינדה ג'קסון. אחרי 4 חודשים בלבד בתפקיד מונה למנכ"ל במקומה של ג'קסון.
השכלה
קובי השלים לימודי תואר במתמטיקה באקול פוליטקניק ולימודי הנדסה אזרחית. בשנת 2002 השלים את לימודי התואר השני בבית הספר למינהל עסקים של אוניברסיטת הרווארד.
חיים כרמון
חיים כרמון (1927 – 11 במרץ 2009) היה המלמ"ב (הממונה על הביטחון במשרד הביטחון) הראשון.
ביוגרפיה
כרמון נולד בשם חיים וינריך בלודז' שבפולין ב-1927. כנער לחם במרד גטו ורשה. הוא שרד את מחנה ההשמדה מיידנק ועלה ארצה בשנת 1946. הוא עבד בתעשיית היהלומנות ובמקביל הצטרף לש"י בהגנה. במלחמת העצמאות, כרמון שירת בחטיבת קרייתי כחבלן.
לאחר שחרורו מצה"ל בשנת 1949 הצטרף כרמון למחלקה לתפקידים מיוחדים ובשנת 1950 עבר ליחידת החקירות ובדיקת מהימנות עובדים בשב"כ. משם עבר ליחידת האבטחה של הארגון והיה במשך שנים אחדות מאבטחו של ראש הממשלה דוד בן-גוריון. כשפרש בן-גוריון מראשות הממשלה ועבר לקיבוץ שדה בוקר, חזר כרמון לשב"כ.
בשנת 1954 פרצה מחלוקת בשאלה איזה גוף יהיה האחראי על הביטחון במשרד הביטחון - האם תהיה זו מחלקת ביטחון שדה של אמ"ן או שמא השב"כ. הוחלט שהשב"כ ישא באחריות ועל כן מונה אברהם ניב לתפקיד קצין הביטחון של משרד הביטחון, וכרמון מונה להיות עוזרו. בשנת 1955 פרש ניב, וכרמון מונה לתפקיד.
כאשר אירע הפילוג במפא"י ובן-גוריון הקים את רפ"י, הצטרף כרמון אל הפורשים. אולם כישלונם בבחירות של שנת 1965 ועליית כוחו של ראש הממשלה לוי אשכול הביאה לירידת קרנו והייתה, ככל הנראה, הסיבה לכך שנשלח ל"גלות" במשלחת משרד הביטחון בארצות הברית. כאשר שב ארצה מילא תפקידים נוספים במערך האבטחה והביטחון של המשרד. לאחר מלחמת יום הכיפורים ובעקבות שינויים מבניים, מונה כרמון להיות אחראי על הביטחון בכל מערכת הביטחון, מה שהוביל ליצירת תפקיד המלמ"ב - הממונה על הביטחון במערכת הביטחון.
גם בתפקיד זה היה כרמון כפוף לבלומברג, אך הדחתו של הלה ומינוי רפי איתן במקומו הרחיבו את כר הפעולה של כרמון, שכן איתן נשא בכפל תפקידים - גם ראש הלק"ם וגם יועץ ראש הממשלה ללוחמה בטרור. תפקידו והוותק שלו הפכו את כרמון לאחד האנשים החזקים והמשפיעים ביותר במערכת הביטחון, ולאלה נוספה גם היכרותו וידידותו עם ראש השב"כ דאז אברהם שלום.
בשנת 1986 פרש כרמון והוחלף על ידי יחיאל חורב.
מערת אל קסטיו
מיקום וגילוי
מערת אל קסטיו היא חלק ממכלול מערות, הקרוי "המערות של מונטה קסטיו" (Las cuevas del monte Castillo). המכלול כולל בתוכו בנוסף למערת אל קסטיו גם את מערת Las Monedas, מערת Las Chimeneas, מערת La Flecha ומערת La Pasiega. הוא נמצא בקהילה האוטונומית קנטבריה, שבצפון ספרד, 30 קילומטר דרומית לבירת המחוז סנטנדר. יש בו חללים רבים, ובהם נמצאו כ-100 ציורי קיר שונים, רובם מעין סטנסיל או העתק של כף יד ודיסקים קטנים, שצוירו על קירות ותקרת החללים, בדרך כלל בעזרת פחם או אוכרה, ומיעוטם ציורי בעלי חיים שונים. מערת אל קסטיו עצמה, התגלתה ב-1903 על ידי הארכאולוג ארמיליו אלקלדה דל ריו, כאשר עסק בחפירות ארכאולוגיות במערת אלטאמירה הסמוכה, שהתגלתה כעשרים שנה קודם לכן, ושגם בה ציורי קיר רבים.
המערה נוספה לאתר המורשת העולמית ב-2008, עוד לפני שהתגלה גילם האמיתי של הציורים על קירותיה.
תיארוך וזהות היוצרים
ב-2012 התפרסם לראשונה מאמר שקבע את גיל הציורים במערת אל קסטיו בשיטת אורניום-תוריום.
בחלק המערה הקרוי "פאנל הידיים" - Panel de las Manos מצוירות כ-40 כפות ידיים וכן עשרות דיסקים אדומים. החוקרים כותבי המאמר בדקו כמה דגימות מתוכם ומסתבר שמדובר בממצאים עתיקים בהרבה מכפי ששיערו עד אותה עת. על פי ממצאי מחקר זה, הציור העתיק ביותר הוא דיסק או נקודה אדומה שגילה מוערך כעת בכ-40,800 שנה לפחות ונכון ל-2013 מקובל לראות בה כציור הקיר הקדום ביותר ששרד, מעשה ידי אדם. סביבה צוירו במשך אלפי שנים לאחר מכן, כפות הידיים והחיות השונות.
עד גילוי תיארוך זה, מקובל היה בין הארכאולוגים לראות בציורים שבמערת שובה, בדרום צרפת, כציורים העתיקים ביותר. הם צוירו לפי הידוע כיום בערך לפני כ-30,000 עד 35,000 שנים.
באוסטרליה נמצא ציור קיר שתוארך לתקופה מאוחרת יותר, אך מתאר ציפור, אשר לפי הידוע לנו כיום הוכחדה לפני יותר מארבעים אלף שנה. המשמעות היא, שיש אפשרות שהציור האוסטרלי יסתבר בסופו של דבר כציור העתיק ביותר בעולם ושיטת תיארוכו הייתה מוטעית, אך לחלופין, ישנה גם האפשרות שזמן הכחדת אותה ציפור היה מאוחר מכפי שסוברים כעת המדענים, או שמדובר בציור דמיוני, שרק במקרה דומה לאותה ציפור נכחדת. באוקטובר 2014 התפרסם כי גילו של ציור מערות (יד אדם), שנמצא במערה באינדונזיה, מגיע ל-40,000 שנה לפחות. גם תגלית זו, אם תאומת, יכולה להתחרות מבחינת הגיל בתגליות של מערת אל קסטיו, אף כי עדיין קיים פער של 800 שנה, מבחינה זו, "לטובת" מערת אל קסטיו.
הנחת החוקרים בדרך כלל היא שיוצרי ציורי הקיר הקדומים היו ראשוני ההומו ספיינס באירופה, אולי ראשוני התרבות האוריניאקית, שהחלה ככל הנראה בערך לפני כ-42,000 עד 45,000 שנה. מקובל לתארך לאותו מועד גם את הגעתם של ראשוני אבות המין האנושי של ימינו, מאפריקה לאירופה. עם זאת, התיארוך החדש של הציור הקדום ביותר, מעלה גם את האפשרות, שצויר אולי על ידי האדם הניאנדרטלי, אשר הוכחד סופית ככל הנראה לפני 28,000 עד 40,000 שנים. הנושא טרם הוכרע, בשל העובדה שמחד, לא נמצא ציור קיר מתקופה שקדמה להגירת הומו ספיינס לאירופה. אילו נמצא כזה, הדבר יכול היה להוכיח שגם האדם הניאנדרטלי ידע אולי לצייר ציורים שכאלה. מאידך, לא נמצאו באפריקה ציורי קיר קדומים מספיק, שיוכיחו סופית שהומו ספיינס היה היוצר הבלעדי שלהם, עוד לפני הגירתו לאירופה. חוקרים אחדים קושרים בין ההגירה לבין תחילת הציור הקדום. התאוריה שלהם היא שהתחרות באירופה, בין המתיישב החדש - ההומו ספיינס, לבין התושב הוותיק - האדם הניאנדרטלי, המריצה את התפתחותו השכלית של ההומו ספיינס ובין השאר איפשרה לו לפתח את הציור תוך אלפי שנים ספורות, מה שלא נעשה במשך עשרות אלפי שנות חיים נפרדים, הומו ספיינס באפריקה והאדם הניאנדרטלי באירופה.
טכניקת התיארוך
השיטה הנפוצה ביותר לתיארוך רדיומטרי היא פחמן 14, אך שיטה זאת אינה מספקת לטווח הזמן של האתר. בנוסף לכך, היא מתארכת רק ממצאים העשויים מחומרים אורגניים, כמו פחם וכו', בעוד מרבית ציורי המערות למשל, צוירו בצבעים לא אורגניים, אלא במינרלים, בעיקר צבע אוכרה.
אליסטייר פייק מאוניברסיטת בריסטול שבבריטניה ושותפיו השתמשו בשיטה אחרת למדידת גילם של ממצאים עתיקים במערות, גם אם אינם אורגניים. השיטה מבוססת על תיארוך הספלאותמים המכסים את הציורים. מים מחלחלים בסלעי המערות ובזרימתם האיטית בדרך זו הם אוספים איתם קלציט, תרכובת סידנית הכוללת בתוכה שאריות של אורניום רדיואקטיבי. כשאותם מים זורמים על פני ציור כלשהו הם משאירים אחריהם על פני הציור משקע קלציטי, הכולל גם את האורניום. לאורניום זה יש זמן מחצית חיים ידוע, שבמרוצתו הוא דועך לאיטו והופך לתוריום. בשיטה זו ניתן אם כן למדוד את גילו של הכיסוי הקלציטי של כל ממצא במערה, אם הוא אמנם מכוסה בקלציט, כלומר, לקבוע גיל מינימלי של אותו ממצא. אפשר שהממצא יהיה עתיק בהרבה מאותה תכסית שלו, אבל גילו בוודאי איננו יכול להיות פחות מגיל התכסית הקלציטית.
פייק וחבריו מתארים במאמרם מדידה של כ-50 ממצאים שכאלה, מ-11 מערות שונות בצפון ספרד. והממצא העתיק ביותר שמצאו כך, היה אותה נקודה אדומה במערת אל קסטיו, שגילה היה לפחות 40,800 שנה. הממצא השני בעתיקותו היה ציור של יד אדם, בצבע אדום, על פני אותו קיר במערת אל קסטיו. ציור זה תוארך לפני לפחות 37,300 שנה. הציור השלישי בעתיקותו היה ציור של סימן הדומה למספר "1", אשר היה מצויר על פני קיר במערת אלטאמירה הסמוכה, ואשר גילו נקבע כלפחות בן 35,600 שנה.
תוכניתם של המדענים כעת היא, לחזור בקנה מידה גדול יותר על אותן בדיקות באותה שיטה, במערות נוספות ובממצאים נוספים, ולנסות לתארך בצורה יסודית יותר את ההיסטוריה של הציור האנושי, מתחילתו.
אפולוניה הקדושה
אַפּוֹלוֹנְיִה הַקְּדוֹשָׁה (ביוונית עתיקה: Ἀπολλωνία, מתה ככל הנראה ב-249) היא קדושה שחייה במהלך המאה ה-3 באלכסנדריה תחת שלטונו של פיליפוס הערבי. העדויות ההיסטוריות על קיומה ועל סיפור חייה אינן מוצקות. מסופר, שהייתה אחת מתוך מספר בתולות שמתו על אמונתן במהלך התקוממות נגד הנוצרים באלכסנדריה טרם רדיפות דקיוס ב-249. על פי המסורת הנוצרית, אפולוניה עונתה בין היתר באמצעות עקירת כל שינייה או טלטולן. היא עמדה בסיבלה וסירבה להתכחש לנצרות, אפילו כאשר איימו לשרוף אותה, ומיוזמתה קפצה בעצמה אל הלהבות. לפיכך, היא נחשבת לפטרונית של רפואת השיניים ושל הסובלים מכאבי שיניים או בעיות אחרות בשיניים. יום חגה הוא ה-9 בפברואר.
שפיק
{{פירושונים|
ראו גם
}}
דורודון
דורודון (שם מדעי: Dorudon; מילולית: "שן חנית") הוא סוג נכחד של לווייתן ממשפחת הבסילוזאוריים שחי בתקופת האאוקן לפני 36–40 מיליון שנה.
יצור זה לא נראה כמו לווייתן, אלא כמו דינוזאור או פליוזאור. הדורודון קטן בהרבה מקרובו, הבסילוזאורוס שהיה טורפו העיקרי, וגופו היה פחות ארוך ונחשי ממנו, אך היו לשניהם לסתות שהזכירו זוחלים ימיים יותר מאשר יונקים. היה לו זנב מפוצל ל-2 אונות ורגליים זעירות. כמו הלווייתנים המודרניים גם הדורודון בילה את כל חייו במים.
יצור זה הגיע לאורך 5 מטרים ונע בים הפתוח. הוא ניזון מלהקות דגים ודיונונים שהוא תפס בלסתותיו הגדולות. הוא חי בים תטיס ומאובניו נמצאו במצרים, פקיסטן, הסהרה ובארצות הברית וניו זילנד.
מיטל רז
מיטל רז (נולדה ב-11 בספטמבר 1981) היא קומיקאית, בובנאית, שחקנית, ויוצרת ישראלית, זוכת פרס קיפוד הזהב.
ביוגרפיה
רז נולדה וגדלה בירושלים. במהלך שירותה בצה"ל עברה להתגורר בתל אביב. בוגרת בית הספר לתיאטרון חזותי בירושלים.
בשנת 2008 יצרה בשיתוף עם אנסמבל מייקל את ההצגה ״מייקל״, ההצגה ירדה מהבמות בסוף שנת 2021 לאחר שהועלתה כאלף פעמים ברחבי הארץ. לאחר הפסקה עלתה שוב באמצע שנת 2022 בשם "מייקל-אזכרת חורף" והיא תמשיך להיות מוצגת כל כמה חודשים. ״מייקל״ זכתה גם לעיבוד טלוויזיוני שעלה ב-2018 בערוץ יס. רז מגלמת את דמות המתבגרת המרדנית יסמיניש בת ה-16, בת למשפחת ברוש ששכלה את בנה, מייקל, לפני לא מעט שנים, אבל מקפידה לאזכר אותו בטקסים שנתיים וגם בחיי היומיום.
בשנת 2010, לאחר סיום לימודי תיאטרון חזותי, החלה לעבוד בתחום אומנויות הבמה. במהלך השנים יצרה יצירות רבות לבמה שהוצגו בישראל ובלמעלה מעשרים מדינות שונות, בין היתר" זברה, הסיפור על דומי ודומה, play dead. ב-25 דצמבר 2021 עלתה הצגת היחיד שלה "מוות קטן" והיא מוצגת בתיאטרון הבית בתל אביב ובתיאטראות שונים ברחבי הארץ. ההצגה נוצרה במסגרת פסטיבל עכו, בתמיכת מפעל הפיס והיא מבוססת על תכנים מעולמה האישי של רז ובה סיפורים הקשורים בהוריה, במחלת הסרטן של אמה, בחווית האימהות לביתה, בחיות מחמד ועוד. בנובמבר 2022 זכתה רז בתואר שחקנית השנה בפרס קיפוד הזהב- טקס פרסי הפרינג' 2022.
בטלוויזיה רז הפעילה ודיבבה בובות בתוכניות שונות, בין היתר: בובה של לילה, מפלצות קטנות, ולאחרונה היא מדבבת ומפעילה את הבובה של אוזה בתוכנית הילדים המחודשת פרפר נחמד. בינואר 2023 עלתה לשידור הסדרה אבירם כץ, שם מגלמת רז לראשונה בקריירת המשחק שלה דמות דרמטית: אלישבע רומנו, רופאה פרוקטולוגית, בחזקת נעדרת, שהמשטרה נמצאת בחיפושים אחריה.
מתגוררת ביפו עם ביתה.
הערות שוליים
__חייב_תוכן_עניינים__
פנינה רוזנבלום (מפלגה)
מפלגת פנינה רוזנבלום הייתה מפלגה בראשותה של אשת העסקים ודוגמנית העבר פנינה רוזנבלום. המפלגה הוקמה ב-1999, לקראת הבחירות לכנסת החמש עשרה ולראשות הממשלה, התמודדה לכנסת במערכת בחירות זו בלבד ולא נכנסה לכנסת. אולם, המפלגה הייתה קרובה לעבור את אחוז החסימה.
בראשית 1997 הודיעה פנינה רוזנבלום שתרוץ לכנסת ברשימה עצמאית. בקמפיין שלה לכנסת התמקדה בין היתר בנושאים כמו קידום נשים.
המפלגה חתמה על הסכם עודפים (שלא התממש) עם מפלגת כח לגמלאים, שאף היא לא עברה את אחוז החסימה (קיבלה 37,525 קולות).
בשנים שלאחר מכן התמודדה רוזנבלום במסגרת הליכוד. בבחירות לכנסת ה-16 שובצה במקום ה-39, ובדצמבר 2005 לאחר התפטרותו של צחי הנגבי מהכנסת הושבעה כחברת כנסת, וכיהנה עד אפריל 2006.
מועמדי המפלגה לכנסת
מועמדי המפלגה לכנסת ה-15 (1999)
Greatest Hits (אלבום של סלינה)
Greatest Hits (בעברית: אוסף הלהיטים) הוא אלבום להיטים של הזמרת האמריקאית-מקסיקנית סלינה, אשר יצא ב-24 ביוני 2003 על ידי EMI. האלבום מכיל אוסף של שירים באנגלית של הזמרת שחלקם יצאו וחלקם לא הספיקו לראות אור לפני מותה.
ויקי פפרדין
ויקי פפרדין (באנגלית: Vicki Pepperdine) היא שחקנית וקומיקאית אנגלייה. היא הייתה שותפה לכתיבה וגם כיכבה בסדרה הקומית זוכת הפרסים "Getting On" יחד עם ג'ו ברנד וג'ואנה סקנלן. ברדיו היא מופיעה יחד עם הקומיקאית מלני הדסון בצמד בשם "הדסון ופפרדין". השתיים כתבו וכיכבו בסדרה הקומית "המופע של הדסון ופפרדין" ברדיו 4 של ה-BBC.
ביוגרפיה
הוריה של פפרדין עבדו בשירות הבריאות הלאומי (NHS) בדרום-מערב לונדון, דבר שהשפיע חלקית על הסדרה "Getting On". היא למדה בבית ספר באותה כתה עם סמנתה בונד. אחרי שלמדה היסטוריה של האמנות באוניברסיטת מזרח אנגליה, ועבדה עבור ארגון צדקה של עזרה לקשישים (Help the Aged) ובהוצאה לאור, נרשמה בגיל 27 לבית הספר למשחק "East 15" באסקס, מכיוון שהגיבורה שלה אליסון סטדמן למדה שם.
היא מגלמת את גברת פליטרסנופ, סוכנת הבית של הארי היל, בסדרה "The Adventures of Professor Branestawm" של BBC1.
בתיאטרון שיחקה פפרדין בתפקיד גברת קנדור בהפקה של המחזה "The School for Scandal" בבימויה של דבורה וורנר שהועלה ב-2011 במרכז האמנויות ברביקן.
ב-2014 הייתה שותפה לכתיבה ולהפקה של הסדרה הקומית "Puppy Love", שוב עם ג'ואנה סקנלן, וגם כיכבה בסדרה. היא הייתה מפיקה בפועל של הגרסה האמריקאית של רשת HBO של הסדרה "מחזיקות מעמד" ("Getting On").
אניתש
אַנִיתַש היה מלך החתים ובנו של פיתחנש באמצע המאה ה-17 לפנה"ס, אשר מלך מהעיר קוּשַרַש ( העיר נמצאת בדרום-מזרח אנטוליה אולם טרם נחשפה). אניתש היה השליט החתי הראשון שהותיר אחריו מסמכים רבים בשפה החתית אודות תקופתו, ואלה נודעו כ"כתבי אַנִיתַש". המסמכים נחשבים יקרי ערך מכיוון שזהו גם האזכור הראשון בהיסטוריה של שפות הודו-אירופיות. המסמכים מספרים בעיקר על כיבושי פיתחנש של העיר כנש (נשש), שהפכה בהדרגה לעיר הבירה החתית. בתקופת שלטונו של אניתש פרצה מלחמה בינו לבין המלך החתי פיוסתיש. אניתש הביס אותו וכבש את עיר בירתו חתושש שעתידה להפוך לבירת החתים בבוא הימים. לאחר כיבוש העיר, הרס אותה אניתש וקילל את המקום.
שמו של אניתש נתגלה חרוט על פגיון יחד עם שם אביו בעיר קילטפה סמוך לכנש.
צעדת הנשים על ורסאי
צעדת הנשים על ורסאי (הידועה גם בשם צעדת אוקטובר או ימי אוקטובר) היה אחד מן האירועים הבולטים והראשונים בתולדות המהפכה הצרפתית. הצעדה החלה כצעדת נשים בשוקי פריז שבצרפת, בבוקר 5 באוקטובר 1789 כמחאה על מחירי המזון (בדגש על לחם ועל מחסורו). צעדת המחאה החלה לקבל גוונים מהפכניים בידי גורמים ליברליים שדרשו רפורמות פוליטיות. צעדת הנשים התרחבה הפכה לצעדה של אלפים, והחלה לנוע לעבר ורסאי, תוך כדי שהיא מתחמשת. הקהל הצר על הארמון המלכותי של לואי השישה עשר, מלך צרפת, ובעימות אלים, הן הצליחו ללחוץ על המלך לשוב לפריז ביום שלאחר מכן. הצעדה הייתה ציון-דרך במהפכה. היא הביאתה לפרישתו של ז'אן-ז'וסף מונייה ולערעור מעמדו של לה פאייט.
רקע
בשנת 1774 אן רובר ז'אק טורגו, שר בממשלתו של לואי השישה עשר הסיר מגבלות רבות על שוק התבואה הצרפתי. מדיניות זו גרמה לרעב קשה ולמהומות באזורים מסוימים בארץ באותה השנה. בקיץ 1789 התעורר חשש ציבורי גדול מפני שובה של מדיניות זו. חשש זה נקרא לימים הפחד הגדול. תקופה זו הייתה בתחילתה של התקופה המהפכנית בצרפת (1789-1799) כאשר נפילת הבסטיליה התרחשה כשלושה חודשים קודם לכן ואזרחים רבים רצו להיות מעורבים בתהליכים הפוליטיים. מאפיין בולט של התקופה (אשר העסיק במיוחד את האוכלוסייה הענייה) היה המחסור בלחם, ומחירו היקר. רוב העובדים הוציאו כמעט מחצית מהכנסתם על הלחם.
בתקופה סוערת זו, משפחת מלוכה ואנשי האספה המכוננת הלאומית שכנו בוורסאי, עיר מלכותית אשר שוכנת כ-21 ק"מ מצפון מזרח לפריז שהיוותה את מרכז הרפורמיסטים. באותם החודשים הרפורמיסטים נאבקו והצליחו לבטל את מרבית זכויות הכמורה והאצולה, ואף הצליחו לאשרר את הצהרת זכויות האדם והאזרח. הישגים אלו הפנו את הרפורמיסטים למאבק למען יצירתה של חוקה חדשה. הגורמים הרפורמיסטים הבינו כי הכוחות המלכוניים מתכוונים להעביר את מוקד האספה הלאומית לטור בדרום צרפת, אשר נחשבת לליברלית עוד פחות מהאווירה ששררה בורסאי. הרפורמיסטים אף חששו כי המלך מתכוון לפזר את האספה ואף לבטל את הישגיהם. חששות אלו התממשו באופן חלקי בסופו של דבר.
למרות האתוס ההיסטורי, הצעדה לא הייתה ספונטנית. בתקופה זו נקראו קריאות רבות להפגנה המונית מפריז לוורסאי. אווירה ציבורית זו גרמה לבריחתם של זרים ובני אצולה רבים. בתחילת אוקטובר הגיעו לוורסאי כוחות צבא חדשים. החיילים שהגיעו לוורסאי קיבלו ארוחות נהנתניות, אשר נחשבו לעלבון עבור ההמון שסבל מרעב. העיתונים דיווחו על אורגיות ועל משתים רבים. דיווחים אלו הלהיטו את החברה שהייתה נתונה בתקופת צנע.
האירועים
בבוקרו של ה-5 באוקטובר קבוצת נשים צעדה עם תופים בשוק בפריז כמחאה על מחירי הלחם. נשים כועסות הכריחו את הכנסייה הסמוכה לצלצל בפעמונים שלה. מספרן של המוחות המשיך לגדול ונשים רבות משווקים רבים הצטרפו לצעדה, רבות מהן נושאות להבי מטבח וכלי נשק מאולתרים אחרים. בשלב מסוים אף גברים הצטרפו לצעדה, ומספר הצועדים הכולל מול בית העירייה נאמד בכ-6,000-7,000 איש, ואף יותר מכך. המרקיז דה לה פאייט, מפקד המשמר הלאומי הבין את כוונות המפגינות, אך ניסה להניא את חייליו מתקיפת המפגינים. הוא שלח פרש מהיר לוורסאי כדי להזהיר את אנשי המלך.
הצעדה עצמה ארכה כשש שעות מפריז ועד וורסאי. בנוסף על כלי הנשק המאולתרים, נלקחו גם מספר תותחים. למחאה על המצב הכלכלה צורפו גם מחאות כנגד המשטר. המפגינות קראו להשבת המלך לפריז ובנוסף על כך נשמעו גם קריאות כנגד אשתו, מארי אנטואנט (אם כי לא בהכרח למותה). צירי האספה (כגון מקסימיליאן רובספייר, שאז היה דמות יחסית אנונימית בפוליטיקה הצרפתית) קיבלו את הצועדות בוורסאי בקבלת פנים חמה ואף הציעו להן לחם, כי חשבו שהמחאה היא אך ורק על כך. במקרים אחרים התרחשו מהומות קלות. קבלת הפנים החמה ברובה ככל הנראה רככה במעט את המתיחות. כשש נשים נשלחו אל המלך על מנת לתאר את מטרות הצעדה, והמלך הקשיב להן באהדה וניסה להרשימן. חלק מהמוחות נרגעו ואף החלו לחזור לפריז. רוב הצועדים, לעומת זאת, נותר עדיין כועס.
לאחר כמספר שעות המלך החליט לקבל את כל החוקים של הרפורמיסטים ללא תנאי. בשעת ערב זו מרבית מהאנשים ששררו בסביבה חשבו כי בכך האירועים נגמרו. חלק אנשי המשמר הלאומי התפזרו, וחלקם אף קראו ללה-פאייט מפקדם "בוגד". בבוקר התחדשו המהומות. בשעה שש בערך חלק מהמפגינים גילו שער קטן לארמון ללא שמירה. הם עשו את דרכם פנימה וחיפשו את חדר-המיטה של המלכה. המשמרות המלכותיים דהרו בכל הארמון, נעלו דלתות והסתערו במעברים. בשלב מסוים המשמר ירה והרג את אחד המפגינים, דבר שעוד יותר הלהיט את שאר הצועדים. כתגובה, אחד השומרים נהרג וראשו נערף ונישא על ידי חנית. מארי אנטואנט הצליחה לברוח רגעים לפני שהמפגינים נכנסו לחדרה.
בסופו של דבר, האלימות פסקה והמלך הביע את נכונותו לחזור לפריז. בשעה אחת הצהריים של ה-6 באוקטובר המלך ועוד כמאה צירים מהאסיפה חזרו לפריז ביחד עם המפגינים. באותה העת כבר צעדו כשישים אלף איש ואישה והצעדה נמשכה כתשע שעות.
סוף דבר
חזרתו של לואי השישה עשר לפריז נחשבת לנקודה מרכזית ביותר במהפכה. העיתונאי בן התקופה קאמי דמולן חזה באופטימיות כי צרפת הולכת להיכנס ל"עידן זהב חדש". הצעדה פרסמה לראשונה את מקסימיליאן רובספייר, חבר האספה שכעבור שנים הנהיג את שלטון הטרור. לה פאייט זכה בתחילה בתהילה, אך ספג גם ביקורת מכל העברים. רבים מהצירים שחזרו לפריז ברחו לבסוף מצרפת. הנשים שהנהיגו את הצעדה זכו לשבחים רבים בשנים שלאחר מכן.
עברו כשנתיים עד שהתקבלה חוקה ראשונה בצרפת, ולואי עצמו ניסה לברוח מהמדינה ללא הצלחה.
וילמוש בק (צייר)
וילמוש בק (בהונגרית: Beck Vilmos; באיה, 1822, על פי מקורות אחרים, 17 במאי 1824 – פשט, 24 בספטמבר 1862) היה צייר, סופר, עיתונאי, יהודי-הונגרי. הוא היה אחיו הצעיר של המשורר קרל איזידור בק (קארוי בק).