cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פורפיריו דיאס
נשיאותו: "הפורפיריאטו"
מדרו גיבש את מצעו הפוליטי בעודו בעיר סן אנטוניו, טקסס, אך מכיוון שרצה להתחיל את המהפכה על אדמת מקסיקו, חצה את הגבול באוקטובר 1910. ב-20 בנובמבר הציג מדרו את משנתו עיר המקסיקנית סן לואיס פוטוסי בה הכריז על מצעו הפוליטי. תוכנית סן לואיס פוטוסי קראה להפלת משטרו של דיאס, לכונן דמוקרטיה ומערכת בחירות וכן להשיב לקהילות האינדיאניות את האדמות שנלקחו מהן בשנים שקדמו להכרזה. תוכנית סן לואיס פוטוסי הציתה את אש המרד, וקבוצות שונות הצטרפו במהרה לכוחות המהפכניים בכל רחבי מקסיקו. המהפכה המקסיקנית החלה.
הכוחות המהפכניים היוו, למעשה, קואליציה של קבוצות רבות ועשרות, ואולי מאות, מנהיגים מקומיים, אשר יחדיו שאפו להפיל את משטרו של דיאס. נוסף על מדרו, שלושה ממנהיגי המרד העיקריים היו פרנסיסקו "פנצ'ו" וייה ממדינת דורנגו שבצפון, פסקואל אורוסקו, איש הצפון גם כן, וכן אמיליאנו ספאטה, מפקד צבא השחרור של הדרום ממדינת מורלוס שבדרום, אשר הצטרף לתנועה המהפכנית מעט מאוחר יותר, במרץ 1911. צבאו של דיאס התמוטט אחרי חודשים ספורים, ובאפריל 1911, לאחר שהכוחות המורדים התאחדו והתארגנו, התרכזו הכוחות זה מול זה בקרבת העיר סיודד חוארס. בהפסקת אש הגיעו מדרו ונציגי דיאס להסכם, שנחתם ב-22 באפריל, בו לא נאמר במפורש כי דיאס יתפטר, אם כי הבטחה זו ניתנה למדרו באופן בלתי רשמי. שאר מנהיגי ההתקוממות זעמו על התנאים וכפו על מדרו להתעקש על התפטרותו של דיאס והמשא ומתן קרס. אף על פי כן היסס מדרו מלהגיע להכרעה צבאית מחשש להתערבות ארצות הברית לאור העובדה ש-20,000 חיילי צבא ארצות הברית שהמתינו במרחק קצר מעבר לגבול. וייה ואורוסקו לא נשמעו למדרו ופתחו באש על הכוחות הנצורים, ובהסכם סיודד חוארס מיום 21 במאי 1911, הסתיימו הקרבות. לאחר הקרב הסכים דיאס לפנות את כס השלטון ויצא לגלות בצרפת ב-26 במאי. שר החוץ, פרנסיסקו לאון דה לה ברה הפך לנשיא זמני ומדרו אישית אישר את שרי הממשלה וחלק ממושלי המדינות. שאר מוסדות המדינה ונושאי התפקידים נותרו על כנם. המהפכנים, לעומת זאת, נדרשו להתפרק מנשקם. מדרו הפך לנשיאה הזמני של מקסיקו ולאחר מכן, ב-6 בנובמבר 1911, נבחר לנשיא בבחירות כלליות. בכך תם הפרק שראשון של המהפכה המקסיקנית, אולם אקורד הסיום היה עוד רחוק. אירועי השנים הבאות הוכיחו את האמת הטרגית באמרה, המיוחסת לדיאס בעת שעלה על סיפון ה"איפירנגה" (Ypiranga), האונייה שנשאה אותו לאירופה, כי "מדרו שחרר את הנמר, נראה אם יוכל לשלוט בו".
עורק הגומד החוזר
עוֹרֵק הַגֹּמֶד הַחוֹזֵר (TA: arteria recurrens ulnaris) הוא עורק באמה המסתעף מעורק הגומד ומספק דם למרפק ולשרירים סביבו. העורק מתפצל לשני ענפים, קדמי ואחורי, אשר לעיתים יוצאים בנפרד ישירות מעורק הגומד, אז הם מכונים, בהתאמה, עורק הגומד החוזר הקדמי ועורק הגומד החוזר האחורי.
הענף הקדמי של עורק הגומד (ramus anterior) עולה בין שריר הזרוע לשריר הכפן העגול ושולח להם ענפים קטנים. בקדמת עילית העלי התיכונה של הזרוע הוא משיק לעורק העקיף הגומדי העליון ולעורק העקיף הגומדי התחתון.
אגם סר-פונסון
אגם סר-פונסון (בצרפתית: Lac de Serre-Ponçon) הוא מאגר מים מלאכותי בהרי האלפים בחבל פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור שבדרום-מזרח צרפת. המאגר, אחד הגדולים במערב אירופה, נוצר על ידי הקמת סכר בגובה של 123 מטר. הוא משתרע על פני שטח של 28 קילומטר רבוע.
תולדות המאגר
המאגר הוקם בעמק שצורתו כאות C שזרועה העליונה מתארכת לכיוון מזרח. הוא הוקם במטרה לשלוט בזרימת המים בנהרות דורנס (Durance) ואוביי (Ubaye), לאחר ששיטפונות בהם גרמו פעמיים במאה ה-19 לאבדות בנפש ולנזקים ברכש. ההצעה להקמת המאגר הועלתה לראשונה ב-1895. הבנייה החלה ב-1955 והסתיימה ב-1961. במהלכה הוזזו ממקומם עפר וסלעים בנפח של 3 מיליון מטר מעוקב. לאחר השלמת הסכר התמלא העמק לאטו במים, ותוך כדי כך הוצפו מספר כפרים ששכנו בעמק.
מימי המאגר מניעים בו תחנת כוח הידרואלקטרית בהספק של 380 מגה-ואט, והמאגר מספק מים ל-15 תחנות כוח נוספות על גבי הנהרות המנקזים את המאגר (דורנס וורדון (Verdon)), המייצרות הספק של כ-1,600 מגה-ואט נוספים. המאגר מספק מי השקיה לשטח של כ-1,500 קילומטר רבוע.
על גבי אי במאגר ניצבת קפלת סן מישל. היא הוקמה על גבעה במאה ה-12, נחרבה בשנת 1692 והוקמה שוב לאחר מכן. הגבעה שהיא ניצבת עליה הפכה לאי עם מילוי המאגר במים.
על גבי זרועו הצפונית של המאגר נטוי גשר כביש (Pont de Savines) באורך של 924 מטר. הוא נבנה לקראת מילוי המאגר ומוליך עליו את הכביש N94. ליד קצהו הדרומי שוכן הכפר סאבין-לה-לאק, אחד מהכפרים שהוצפו עם הקמת המאגר, שהוקם מחדש באתר זה.
פראן ואסקס
פרנסיסקו "פראן" ואסקס גונסאלס (בספרדית: Francisco "Fran" Vázquez González; נולד ב-1 במאי 1983 בלוגו, גליסיה) הוא כדורסלן עבר ספרדי, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 2001–2020. שיחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר, וגובהו 2.09 מטרים.
קריירה
בעונתו בגראן קנריה, השתלב פעמים רבות בחמישייה הראשונה. הוא הפך לשחקן מפתח של הקבוצה, ואף נבחר בסיום העונה למצטיין הקבוצה באתר גראן קנריה ובעיתון ספורטס ג'י המקומי. בעקבות זאת, חזר לאוניקאחה מאלגה ואצל קבוצת היורוליג הצטיין עוד יותר, יכולת זו הביאה אותו להיבחר במקום ה-11 בדראפט ה-NBA על ידי האורלנדו מג'יק שנה לאחר מכן, בדראפט 2005. למרות בחירה גבוהה זאת, ואסקס כמעט ואינו שיחק כלל במסגרת משחקי תחילת העונה של הקבוצה ב-NBA וחזר לספרד, למדיה של ג'ירונה, בה שיחק עונה אחת בלבד. ואסקס עזב את הקבוצה הקטנה, לאחר שקיבל הצעה לעבור למועדון הפאר של ברצלונה, הקבוצה הקטלונית.
בכמה שנות משחק בברצלונה, ואסקס קנה את מעמדו כאחד הקלעים הטובים והיעילים באירופה, למרות זאת, תרומתו נמדדת במספר נקודות לא גבוה במיוחד למרות כישרונו. (ממוצעיו בכל המסגרות בעונת 2008/09 - 7.7 נקודות, 4.9 כדורים חוזרים וכ-1.3 אסיסטים; 82% אחוזי קליעה בזריקות לשתי נקודות).
ב-17 ביולי 2012 עבר ואסקס בטרייד לקבוצת נעוריו, אוניקאחה מאלגה, בתמורה לאלכס אברינס שעבר לברצלונה. ב-29 ביולי 2016 חתם ואסקס באיברוסטאר טנריפה לשנתיים. ב-18 ביולי 2018 חתם ואסקס בסרגוסה באסקט.
במאי 2020 הודיע על פרישתו ממשחק.
דזירה (סרט)
דזירה (באנגלית: Désirée) הוא סרט אמריקאי של פוקס המאה ה-20 המספר את סיפורה של דזירה קלארי, מי שהייתה ארוסתו של נפוליאון בונפרטה ובהמשך נישאה למצביא ז'אן בפטיסט ברנדוט, שהיה מאוחר יותר לקרל הארבעה עשר, מלך שוודיה. הסרט מבוסס על ספר בעל אותו שם מאת אנמרי סלינקו. הסרט בוים בידי הנרי קוסטר עם מרלון ברנדו בתפקיד נפוליאון וג'ין סימונס בתפקיד דזירה. הסרט נחשב להצלחה מסחררת והיה מועמד לשני פרסי אוסקר.
עלילה
הסרט מתחיל ב-1794, עת דזירה קלארי מכירה לראשונה את בני משפחת בונפרטה. אחותה ז'ולי נישאת לז'וזף בונפרטה, ודזירה מתארסת עם נפוליאון בונפרטה. בהמשך נפוליאון עוזב את דזירה לטובת ז'וזפין דה בוארנה. דזירה מנסה להתאבד, אולם חייה ניצלים בידי הגנרל ז'אן בטיסט ברנדוט אשר מציע לה להינשא לו. דזירה דוחה את ההצעה, אולם כעבור כמה שנים פוגשת את ברנדוט בשנית ומקבלת אותה. נפוליאון הופך לקיסר הצרפתים, וברנדוט ממונה למרשל צרפת. בהמשך, מקבל ברנדוט הצעה מצד קרל השלושה עשר, מלך שוודיה החולני וחשוך הילדים, לקבל את משרת יורש העצר של שוודיה. ברנדוט נענה להצעה, אולם דזירה בוחרת להישאר בפריז, ולפיכך נוטלת חלק במאורעות שמעצבים את התקופה.
נחל לטאות
נחל לטאות הוא נחל אכזב במדבר יהודה. אורכו כ־5.5 קילומטרים.
תוואי הנחל
מוצא הנחל ממוקם בגובה של כ־580 מטרים מעל פני הים, במרחק של כשבעה קילומטרים מדרום־מזרח להר עמשא. הוא זורם דרומה. כשלושה קילומטרים מצפון־מערב לערד, בגובה של כ־470 מטרים מעל פני הים, הוא נשפך לנחל צאלים, אשר נשפך בסופו אל ים המלח.
בלוק 31
בלוק 31 היה בלוק הילדים בקבוצת המשפחות בשטח מחנה הריכוז וההשמדה אושוויץ, אותו יזם והקים פרדי הירש יחד עם ליאו יאנוביץ, שהיה המזכיר הכללי של מועצת היהודים בגטו טרזין.
הקמה ומטרות
הירש הגיע לגיטו טרזיינשטט ב-4 בדצמבר 1941, ולמד להכיר את תנאי החיים הקשים של האסירים. הוא נחשף לרעב, ייאוש, אלימות ומוות. לכן בשנת 1943 כשהגיעו לאושוויץ שני טרנספורטים מטרזיינשטט הראשון בספטמבר בו היו 274 ילדים והשני בדצמבר 353 ילדים, פנו הירש ויאנוביץ למפקד המחנה בהצעה לרכז את הילדים במבנה נפרד באמתלה של רצון שלא להפריע לעבודת המבוגרים. הירש ששימש כקאפו מחנה המשפחות, השתחרר מתפקידו ועבר לנהל את מעון הילדים כ"זקן הבלוק"- "בלוק אלטסטע" ב(גרמנית) - בו נקלטו מרבית הילדים למעט פעוטות וילדים חולים.
בלוק הילדים שהיה סמוך לבלוק בית החולים בבירקנאו, היה בפיקוחו הישיר של יוזף מנגלה. מייקל הוני מספר בעדותו המצויה במוזיאון היהודי בפראג שפרדי היה מדבר עם ד"ר מנגלה "תוך מתן כבוד, אבל בביטחון עצמי ובהעזה". כשהגיעו ילדים נוספים מטרזין, הוא הצליח לשכנע את מנגלה להקצות בלוק נוסף לילדים.
מטרתו העיקרית של הירש הייתה להקל את תנאי חייהם של הילדים מבחינה פיזית ונפשית. על ידי הקמת בלוק 31, האמין הירש שיוכל ליצור עבור הילדים מסגרת חברתית חינוכית טיפולית כמו אלה שהתקיימו בגטו טרזיינשטט. לדעתו נועד צריף 31 "לשמש מעין מוסד חינוכי". ייחודיות המקום היא בכך שהוא הצליח ליצור "חממה" עבור מאות ילדים בתוך מחנה השמדה.
על פי תפיסתו של הירש "נפש בריאה בגוף בריא" הוא הקפיד על בריאות הגוף של הילדים ועל נקיונם האישי ומדי יום בכל עונות השנה ערך מסדר ניקיון. יהודה בקון, אחד הניצולים מעיד על כך שפרדי הירש "הציל לא רק אותי אלא את כל הילדים בכך שעשה מסדרי נקיון". פרדי שהיה מדריך ספורט והעריך מאוד את הפעילות הגופנית, דאג שהמחנכים יעסקו עם הילדים בספורט מדי יום.
אחד היעדים החשובים של הירש היה להעלים מעיני הילדים ככל שניתן את המציאות בבירקנאו ולשמור על זהותם האנושית.
ארגון בלוק 31
פרדי הירש היה אחראי למנות את צוות ההוראה, ההדרכה והטיפול בבלוק 31. הוא בחר עובדים שהיה להם ניסיון בטיפול בילדים, אנשים שיכלו לעשות עבודה חינוכית טובה ושיטתית ללא התייחסות להשתייכות תנועתית או אידאולוגית. הילדים מויינו לפי גילאים וכך נוצרו קבוצות שהיוו מעין כיתות לימוד. המורים והמדריכים היו מתחלפים ביניהם בין קבוצות הילדים כדי לאפשר העשרת הילדים בתחומי ההתמחות שונים.
הוא שכנע את הגרמנים שרצוי ומועיל לאפשר לנערים מעל גיל 14 להיות חלק מבלוק 31 אף על פי שבתחילה התנגדו לכך הגרמנים. הנערים עזרו לצוות ושימשו כשליחים וככוח עזר והגרמנים החלו לעודד את הפעילות הזו ואף הגדילו מעט את מנות הילדים ושיפרו אותן. כן ניסו המדריכים והמורים להשיג עבור הילדים בגדים שנראו סבירים יותר.
מראה בלוק 31
על פי עדויות ניצולים, היו קירות בלוק 31 מקושטים בציורים עליזים של אחו, דשא, פרחים, שלגיה ושבעת הגמדים, אותם ציירה דינה גוטליבבה (באביט) שהייתה אסירה במחנה. ביומנו תיאר אוטו קראוס את תהליך ציור הקיר שציירה הנערה המוכשרת עד שהקיר קיבל צורה של "חלון לעולם אחר".
ציורים של אינדייאנים, אסקימואים, דקלים וקופים צוירו על הקירות על ידי הציירת מריאנה הרמן המכונה "מאוזי"
סדר היום
הפעילות בבלוק 31 התנהלה משעות הבוקר המוקדמות ועד הערב. בלילה שהו הילדים עם הוריהם, הבנים עם אבותיהם והבנות עם אמותיהן. מדי בוקר, בשעה מוקדמת הגיעו הילדים עם ארוחת הבוקר שלהם לבלוק. תחילה יצאו לרחצה ולהתעמלות בוקר יחד עם המדריכים ולאחר מכן אכלו את ארוחתם הראשונה. לאחר מכן התחלקו לקבוצות עם מדריך או מורה לפי כיתות הלימוד, לשלוש שעות לימוד. אחר הצהריים נערכו פעילויות ספורט ומשחקים עד מפקד הערב, שאחריו אכלו את ארוחת הערב. אחר כך הורשו הילדים לבקר את הוריהם שם נשארו ללון. לעיתים סירבו הילדים לחזור ללימודים אחר הצהריים ואז היה עולה אבי אופיר על ארובת לבנים שהייתה בנויה במרכז הבלוק ומארגן שירה בציבור. הילדים שאהבו את כישרונו הקומי של פישר, הצטופפו סביבו על הרצפה ושרו עמו.
למידה: תכנים ושיטות
מעדויות בעל פה עולה שהלמידה בבלוק 31 הייתה משימה קשה הן עבור הילדים והן עבור המורים אף על פי שהירש לא קבע תוכניות חינוכיות מחייבות. הילדים נאלצו ללמוד בחשאי שיעורים מאולתרים. אבי אופיר (פישר) שהיה אחד המורים בבלוק מעיד "היינו חסרי ספרי לימוד. אם בטרזיינשטט סבלנו ממחסור באמצעי למידה, אז כאן אין מה לדבר על ספרי לימוד, על ספרים בכלל או על דברים דומים". יחד עמו שימשו כמורים גם אוטו ב. קראוס, רות בונדי ויירקה פרנקל שלימדו את הילדים ללא ספרים ומחברות. הם עצמם הפיקו סיפורים, הרצאות, חידונים ושעשועים.
הרי קרני מעיד שאוטו קראוס היה יושב ומספר תוכן של ספר במשך מספר שעות בצורה שנחקקה בזיכרונו, כך שלא זכר אם קרא את הספר או שמע אותו.
אבי אופיר (פישר) מעיד ש"המורים שרצו ללמד משהו בהיסטוריה גאוגרפיה או יהדות היו צריכים לספר דברים על פי זיכרונם. זה היה תלוי בכישרונו של המדריך ובמידת השתלטותו על המשמעת כי הקבוצות ישבו בצפיפות ושמעו הסברים ממדריכים שונים בעת ובעונה אחת". הוא עצמו התעניין בהיסטוריה ואסטרונומיה וסיפר לילדים על תופעות מרתקות מהעולם ומההחלל החיצון.
שירה בציבור
המדריכים ארגנו שירה בציבור כשהילדים מצטופפים לידם, שרים עמו, מלווים עצמם בתנועות ידיים ומתופפים על פחיות. השיר האהוב על הילדים היה השיר הצרפתי עפרוני Alouette.
שירים נוספים אותם אהבו הילדים לשיר היו שירי עם צ'כיים.
הצגות
המדריכים נהגו להכין הצגות עם הילדים, בעיקר כאלה שהיו מבוססות על אגדות ילדים. ההצגות הועלו בימם קבועים:שני ורביעי. לעיתים נערכו תחרויות של הצגות והמנצחים זכו בפרס.
ההצגה שלגיה ושבעת הגמדים זכורה לניצולים רבים. ההצגה הוצגה בשפה הגרמנית ואנשי האס אס היו נוכחים בהופעה.
הרוח החיה בהכנת ההצגה היה פרדי הירש והוא אף שיחק בה. הטקסט הותאם לנסיבות וכך הפכה אגדת הילדים לסאטירה על החיים באושוויץ. היו בה משפטים מיצירותיו של גתה ואף מילים ומנגינות ממקורות שונים.
לרגל האירוע הכינה אם הבית פרורי עוגות שנאספו מחבילות מזון.
מחזה נוסף בשם "חמש דקות בממלכת רובינזון" שהיה פרפרזה על הסיפור רובינזון קרוזו ונכתב על ידי המדריך יירקה פרנקל הועלה בבלוק 31. היו בו שני תפקידים מרכזיים: רובינזון וששת וכל שאר ילדי הקבוצה שחקו את המלחים או קופים שטיפסו על עץ תמר מאולתר.
משחקים
דרך נוספת להעסיק ולעניין את הילדים הייתה עיסוק במשחקים ושעשועונים. המדריכים והמורים המציאו משחקי מילים שונים למשל: משחק מילים שהחל במשפט כלשהו שעסק בנושא לימודי או סיפור שסופר להם והילדים השלימו את המילה החסרה. כך הם שיננו מילים חדשות, חזרו על נושאים שנלמדו ואף נהנו מן המשחק.
דן עומר
דן עומר (23 בפברואר 1940 – 23 באוגוסט 1984) היה סופר עברי, משורר, מו"ל, מתרגם, מבקר ועורך.
בלוק 31
הספרייה בבלוק 31
לבלוק 31 הגיעו בדרך כלשהי 8 ספרים, שצריך היה להסתירם מעיני הגרמנים כיוון שהם אסרו על קריאה, עיון ולימוד בספרים והעונש על החזקתם היה עונש מוות. בין שמונה הספרים היה ספר היסטוריה, ספר לימוד השפה הרוסית, הספר "תולדות העולם" מאת הרברט ג'ורג' ולס שיצא לאור לאחר מלחמת העולם הראשונה וספר גאומטריה אנליטית.
דן עומר
תולדות חייו
עומר נולד ברמת גן, ב-23 בפברואר 1940, בשם דן מרני, בנו של אוסקר מרני, פקיד בכיר בעיריית ירושלים. בין מוסדות החינוך שבהם למד, היה גן ילדים חרדי ובית ספר דתי, ובית הספר החקלאי מקוה ישראל. עומר חדל ללמוד בגיל צעיר, לא השלים לימודי בית ספר תיכון, ולא רכש השכלה אקדמית. עומר היה אוטודידקט.
בלוק 31
הספרייה בבלוק 31
הספרים היו ננעלים מדי ערב בחדרון של "זקן הבלוק" יחד עם עוד פריטים יקרי ערך כמו תרופות ופירורי מזון שנשארו. בשעות הלילה נמסרו הספרים להשגחתה של דיטה קראוס שהייתה נערה בת 14 שהובאה על ידי פרדי הירש ממחנה המשפחות כדי לסייע בבלוק. היא הייתה מסדרת את הספרים בשורה ושומרת עליהם כל פעם במקום מסתור אחר לפי תוכנית שהוכנה מראש. מדי בוקר הייתה מוסרת דיטה את הספרים לכל מורה שהזמין ספר מבעוד מועד. מאחר שלא היו לדיטה כלי כתיבה, היא זכרה בעל פה את ההזמנות. לעיתים נאלצה דיטה להסתיר את הספרים בקפלי בגדיה ולכן תפרה עבורם כיסים פנימיים.
דן עומר
תולדות חייו
כשהיה דן מרני בן 16, הוא שינה את שם משפחתו ל"עומר", ויצא לחוות כרי דשא שליד הכנרת, שם למד בוקרות.
עומר התגייס לשירות בחטיבת גולני, היה חייל מצטיין ואף השתתף בפעילות קרבית אך נקלע למשבר נפשי, נפקד והשתמט מהמשך השירות ושוחרר מצה"ל שחרור מוקדם. באותן שנים היה מבאי "קפה טעמון" בירושלים, והתקבל בזרועות פתוחות לבוהמה הירושלמית. הוא יצא לאנגליה, כדי להשתלב בעסקי המשפחה, אך נטש אותם והתקרב לחבורת האמנים הישראליים שישבו בלונדון בראשית שנות השישים, בהם עמוס קינן, שמעון צבר, מנשה קדישמן ואחרים. באנגליה התקרב גם לפילוסוף האנגלי הנודע ברטרנד ראסל זוכה פרס נובל לספרות.
בלוק 31
הספרייה בבלוק 31
הסופר הספרדי אנטוניו איטורבה הוציא לאור את הספר "הספרנית מאושוויץ" המתבסס על סיפורה של דיטה קראוס בבלוק הילדים באושוויץ.
סופו של בלוק 31
סופו של בלוק 31 התרחש בהדרגה בשני שלבים.
דן עומר
תולדות חייו
עומר אימץ לעצמו את גינוני משוררי דור הביט האמריקאי. הוא כתב את יצירותיו ברוח יצירותיהם, תרגם את ספריהם, והיה אפיגון נלהב של בשורת סופרי הביט בישראל. ספרו הפורנוגרפי והמתגרה "בדרך" (1966), שכתב בהשראת הספר "בדרכים", של ג'ק קרואק, גרם לשערורייה בישראל. הספר, שהיה רווי תיאורי מין נועזים, הוגדר כ"איום על המוסר הישראלי" ונאסר על עומר לפרסמו. עומר הוציא את ספרו בניגוד להחלטת הצנזורה ובעקבות זאת הורה פרקליט המדינה צבי בר ניב על העמדתו לדין, ועומר נדון למאסר ולקנס. העניין הגיע להכרעת בית המשפט העליון, שדן בערעורו של עומר על הרשעתו בעבירה של "פרסום תועבה" לפי סעיף 179 לפקודת החוק הפלילי, שחלה אז. על אף שבית המשפט העליון הניח כי מטרתו של עומר הייתה "להשתמש בדברי הניבול בתור אמצעי במלחמתו נגד תופעות חברתיות הנראות שליליות בעיניו... כדי לזעזע ולהדהים את הקורא, שיתעורר מתרדמתו", קבע בית המשפט כי אין להשתמש לכך בכל האמצעים, וכי פרסום חומר תועבה אינו חדל מלהיות כזה אף אם המניע לכך היה כשר. פסיקה זו נחשבת כיום למיושנת, ויש להניח כי פרסום ספרו של עומר כיום היה זוכה להגנת בית המשפט, אם העניין היה מגיע להגשת כתב אישום. השופט אלפרד ויתקון, שעמד בראש הוועדה לבדיקת סעיפי חוק איסור לשון הרע בשנת 1968, התייחס לפסק הדין נגד עומר וטען שיש לעדכן את החוקים על מנת להגן על חופש הביטוי באמנות, בספרות ובמדע.
בלוק 31
סופו של בלוק 31
השלב הראשון והקשה ב-7 במרץ 1944 שבו כל אסירי טרנספורט ספטמבר נלקחו לתאי גזים כשהם שרים את התקווה ואת ההמנון הצ'כי. הילדים שנותרו בבלוק נפרדו בכאב מחבריהם וממחנכיהם. הפרידה מפרדי הירש ומאנקה הייתה קשה להם במיוחד.
דן עומר
תולדות חייו
בשנת 1967 התגייס עומר לחטיבה הירושלמית, הצבא סלח לו על הנפקדות וההשתמטות שלו, ועומר הצטיין כחובש קרבי בפריצה לעיר העתיקה דרך השער החדש. מיד לאחר תום המלחמה הצטרף לחוגי השמאל הקיצוני והיה חבר בתנועת "מצפן", ובין ראשוני הקוראים לנסיגה מיידית מהשטחים. הוא התחתן בנישואים לא מוצלחים וחווה גירושים קשים, ושנים רבות גידל לבדו את בתו הראשונה (מאוחר יותר נישא בשנית ונולדו לו שני ילדים נוספים). באותה תקופה התקרב לסופרי ירושלים ומשורריה, כמו יהודה עמיחי, פנחס שדה, אריה זקס, אהרן שבתאי ואחרים.
בלוק 31
סופו של בלוק 31
ב-1 ביולי 1944 החלה סלקציה של גברים, נשים וילדים ורובם הובלו לתאי הגזים. היה זה סופו של בלוק הילדים.
דן עומר
תולדות חייו
עומר היה מבקר ספרותי חריף, בוטה ונשכני במיוחד. במשך שבע שנים ערך את הטור הספרותי "נמר של נייר", בשבועון "העולם הזה". הוא חולל לא מעט שערוריות ספרותיות, הן כסופר והן כמבקר. הוא פגע בכוונת מכוון במבוקריו, ועורר עליו טינה ושנאה של רבים. עם זאת, מדורו "נמר של נייר" היה החריף והאמיץ שבכלי הביטוי והביקורת באותה תקופה ותרם תרומה מכרעת לריענון שורות ולשחיטת פרות קדושות. במקביל היה עומר פטרונם של מחברים, צעירים וותיקים כאחד, שנדמו בעיניו יוצאי דופן או אנטי-ממסדיים דוגמת מרדכי אבי-שאול, מידד שיף, עמוס אריכא, יגאל גלאי, רינו צרור, אריה קרישק, יצחק בר-יוסף ורבים אחרים.
עומר התגורר בירושלים רוב חייו, וכן בקיבוץ שמיר. בשנת 1984, לאחר סדרה של התקפי לב נפטר דן עומר בירושלים, לאחר שסירב לעבור ניתוח מעקפים. בן 44 בלבד במותו. ארכיונו נמסר על ידי משפחתו ל"היברו יוניון קולג'", שם הוא נשמר כיחידת ארכיון עצמאית, בחדר על שמו.
חוק שמירת הסביבה החופית
הצורך בחוק
חופי ישראל נמצאים תחת איומי פיתוח תמידיים בשל עתודות הבנייה הגדולות לאורך החוף מחד, והקושי של הרשויות להגן על הסביבה ועל האינטרס הציבורי אל מול יזמים ואינטרסים של פיתוח כלכלי, מאידך.
על רקע זה נולד הצורך בכלי אפקטיבי אשר ימנע בנייה לא מבוקרת באזורי החוף. החוק לשמירת הסביבה החופית, שאושר בחודש אוגוסט 2004 נועד לתת מענה הולם לבעיות אלו. החוק מתייחס לתפיסת הסביבה החופית כמשאב בעל ערכים ייחודיים, ושם דגש על שמירתה לתועלת והנאת הציבור תוך קביעת עקרונות לפיתוח בר-קיימא. מתוך ראייה זו החוק חל על מכלול הסביבה החופית, כלומר רצועה רחבה המשתרעת לכל אורכו של חופי ישראל למעט חופי ים המלח, בכלל זה בתחומי הערים. החוק קובע טווח של 100 מטרים מקו המים האסור בבנייה, ומייחד לכל בנייה או שינוי מהותי בטווח של 300 מטרים מהחוף הליך אישור מיוחד ומחמיר.
מטרות החוק
מטרות חוק זה הן:
ההיסטוריה של החוק
הצעת החוק הפרטית "חופי הים התיכון" הונחה בכנסת ב-22.11.1999 כיוזמה של ח"כ עוזי לנדאו מהליכוד וח"כ אופיר פינס מהעבודה, אליהם הצטרפו 32 חברי כנסת. בינואר 2000 זכתה הצעת החוק לתמיכת ועדת השרים לחקיקה ובסוף אותו חודש היא הובאה לקריאה טרומית ועברה ברוב של 63 תומכים מול מתנגד אחד. הצעת החוק עברה להכנה לקריאה ראשונה בוועדת הפנים ואיכות הסביבה - ובתאריך 24.7.2002 עברה הצעת החוק "חופי הים התיכון (הגנה, פיתוח, ניהול ושימור), תשס"ב-2002" בקריאה ראשונה במליאת הכנסת ברוב של 32 תומכים וללא מתנגדים.
אישור הצעת החוק הפרטית גרם לזירוז אישור הצעת החוק הממשלתית "לשמירת הסביבה החופית". ביום האחרון של מושב הקיץ של הכנסת, עברה הצעת החוק הממשלתית בקריאה ראשונה ברוב של 26 תומכים וללא מתנגדים. עוד בפגרת הקיץ החלו הדיונים בוועדת הפנים ואיכות הסביבה של הכנסת בהצעת החוק הממשלתית. במהלך השנה שחלפה עד לאישור הצעת החוק קיימה הוועדה כ-30 ישיבות.
ביום האחרון של מושב הקיץ של הכנסת ב-4.8.2004, אושרר החוק לשמירת הסביבה החופית, התשס"ד-2004, ברוב של 38 כנגד מתנגד בודד.
הוועדה לשמירת הסביבה החופית
חלקו העיקרי של החוק הוא תיקון של חוק התכנון והבנייה שעיקרו בשינוי של התוספת השנייה לחוק. לפני החוק החדש, הסדירה התוספת השנייה את הקמתה של הוועדה למימי החופין ליד המועצה הארצית. הוועדה מנתה שבעה חברים, מהם 6 חברי ממשלה ונציג הרשויות המקומיות. בעקבות אישור חוק ייצוג גופים ציבוריים שעניינם שמירת איכות הסביבה, התשס"ג-2002, נוסף חבר נוסף מטעם אותם הארגונים. בהתאם לאותה חקיקה נקבע, כי לא תאושר תוכנית החלה על מימי החופין אלא אם אושרה תחילה על ידי הוועדה למימי החופין.
הוראות החוק הנוכחי מחליפות את ההוראות הקודמות, כך שבמקום הוועדה למימי החופין תוקם הוועדה לשמירת הסביבה החופית - הולחו"ף. הוועדה תמנה 17 חברים, מהם 10 נציגי ממשלה (משרד הפנים, משרד הביטחון, משרד התיירות, משרד התשתיות, משרד החקלאות, משרד הבינוי והשיכון, שני נציגי שר התחבורה ושני נציגי המשרד להגנת הסביבה), שני נציגי רשויות מקומיות, נציג האדריכלים והמהנדסים, שני מומחים בתחום השמירה על הסביבה החופית, נציג הארגונים הסביבתיים ונציג רשות הטבע והגנים.
בוועדה לשמירת הסביבה החופית 6 נציגים סביבתיים מתוך 17 חברים, כך שבהשוואה לוועדות התכנון והבנייה האחרות הרכב הוועדה לשמירת הסביבה החופית הוא סביבתי יותר.
הצעה לתיקון חוק שמירת הסביבה החופית, התשס"ד-2004
בפני הכנסת ה-19 כמו בפני שתי קודמותיה מונחת הצעתו של ח"כ דב חנין ואחרים לתיקון החוק.
ההצעה נועדה לצמצם את הנזק הסביבתי הכבד שמקורו ניגוד עניינים שנוצר בין תוכניות בנייה ופיתוח, על קרקע בבעלות פרטית או על קרקע בבעלות מינהל מקרקעי ישראל, שראשיתן עשרות שנים לאחור טרם נחקק חוק שמירת הסביבה החופית, ומועד שיווקו טרם פג תוקפו, או במקרה הגרוע לאחר שפג תוקפו, ובגינן מנפיקים היתרי בנייה חדשים לבין חוקים עדכניים להגנת הסביבה שנחקקו בשנים האחרונות. ניגוד העניינים מקורו בתובנות חברתיות ואקלוגיות חדשות הרואות במשאבי הטבע נכס השייך לכלל הציבור ולא ככזה שיכול להיות מופקע להנאתם של בעלי יכולת מעטים ומעלות על נס שימור מערכות אקולוגיות, מגוון ביולוגי, ונופי וערכי מורשת.
נוסח ההצעה קובע "שבטרם תוצא לפועל בנייה בסביבה החופית מכוח תוכנית שחלפו שמונה שנים ומעלה מיום שניתן לה תוקף, תיבחן התוכנית על ידי הוועדה לשמירת הסביבה החופית. אם הבנייה המבוקשת היא בתחום של 100 מטרים מקו המים, מוצע שגם היתרים מכוח תוכניות שקדמו לשנת 1984 ייבדקו על ידי הוועדה, שכן תמ"א 13, תוכנית המתאר הארצית לחופי הים התיכון שאושרה בשנת 1983, מחייבת את התאמת התוכניות הישנות שבתחומה להוראותיה, ובשל חלוף הזמן הרב ראוי כיום לוודא זאת".
יופי מתמטי
יופי מתמטי הוא ההנאה האסתטית שמתמטיקאים עשויים לייחס לתוצאות מסוימות במתמטיקה. הם מבטאים הנאה זו על ידי התייחסות למתמטיקה (או לפחות לחלק מהיבטיה) כיפה. מתמטיקאים מתייחסים למתמטיקה כאל אמנות או לפחות כאל פעילות יצירתית ומרבים להשוות אותה למוזיקה ולשירה. נושא זה נדון על ידי הפילוסופיה של המתמטיקה.
דרך הוכחה יפה
מתמטיקאים מתארים דרך הוכחה מהנה באופן מיוחד כאלגנטית. על פי ההקשר, הכוונה יכולה להיות: במהלך החיפוש אחרי הוכחה אלגנטית, מתמטיקאים מנסים פעמים רבות למצוא פתרונות שונים לאותה בעיה, ההוכחה הראשונה לא תהיה בהכרח הטובה ביותר. סביר להניח כי המשפט שזכה למספר הגדול ביותר של הוכחות שונות הוא משפט פיתגורס, שפורסמו מאות הוכחות שונות שלו. משפט נוסף שהוכח באופנים רבים ושונים הוא משפט ההדדיות הריבועית, קרל פרידריך גאוס לבדו פרסם מספר הוכחות שונות למשפט זה.
תוצאה "יפה"
לעיתים מתמטיקאים מייחסים יופי לעבודות המקשרות שני תחומים במתמטיקה הנראים לא קשורים במבט ראשון. קישורים כאלה מתוארים פעמים רבות כעמוקים.
קשה למצוא תוצאות שיש הסכמה גורפת על כך שהן עמוקות, אולם ישנן מספר דוגמאות המובאות בדרך כלל, אחת מהן היא זהות אוילר:
זהו מקרה פרטי של נוסחת אוילר, אשר הפיזיקאי ריצ'רד פיינמן כינה "הנוסחה המדהימה ביותר במתמטיקה". היופי בזהות אוילר טמון בכך שהיא מאחדת לכדי משוואה קצרה אחת שלושה קבועים מתמטיים נודעים (e - בסיס הלוגריתם הטבעי, i – היחידה המדומה ו-π – היחס בין היקף מעגל לקוטרו) ואת שני המספרים הטבעיים הראשונים (0 ו-1).
דוגמאות מודרניות יותר הן משפט טניאמה-שימורה שיצר קשר חשוב בין עקומים אליפטיים לבין תבניות מודולריות (עבודה שזיכתה את אנדרו ויילס ואת לרוברט לנגלנדס בפרס וולף) וכן "המפלצות המטורללות" המקשרות בין תורת החבורות (חבורת פישר-גריס, "המפלצת") לתבניות מודולריות דרך תורת המיתרים (עבודה שזיכתה את ריצ'רד בורכרדס במדליית פילדס).
תחושת יופי
בתרבויות שונות ישנו עיסוק במתמטיקה עיונית בלי קשר לשימושיה המעשיים, כמו למשל ביוון העתיקה, בה "עסקו במתמטיקה לשם היופי שבה". יופי מתמטי נחווה לעיתים גם מחוץ להקשר המתמטי. לדוגמה, ההנאה האסתטית שפיזיקאים תאורטיים נוטים לחוות מעיסוק בתורת היחסות הכללית של איינשטיין, יוחסה, (על ידי פול דיראק ואחרים) ליופי המתמטי שבה.
מידה מסוימת של הנאה מעריכת מניפולציות על מספרים וסמלים נדרשת כפי הנראה, בכל עיסוק במתמטיקה. בהתחשב בתועלת של מתמטיקה במדע ובהנדסה, לכל חברה טכנולוגית יש אינטרס לטפח הנאה אסתטית כזו, מבחינה פילוסופית, גם אם לא מבחינה מעשית.
יופי מתמטי נחווה כאשר אובייקטים מהמציאות הפיזית מנוסחים על ידי מודלים מתמטיים מופשטים: מתמטיקאים מפתחים שדה מתמטי שלם ללא כל יישום מעשי, ושנים מאוחר יותר, פיזיקאים מגלים שענפים מתמטיים מופשטים אלה מתאימים לתצפיות שלהם. לדוגמה, תורת החבורות שפותחה בתחילת המאה ה-19 אך ורק לשם פתירת משוואות פולינומיות, התגלתה כדרך היעילה ביותר לסווג חלקיקי היסוד – אבני הבניין של החומר. באותו אופן, הסתבר כי תורת הקשרים, ענף מתמטי אזוטרי, מספק תובנות חשובות בתורת המיתרים ובכבידה קוונטית לולאתית.
החוויה העזה ביותר של יופי מתמטי נחווית לרוב רק בעת עיסוק פעיל במתמטיקה. כמעט בלתי אפשרי ליהנות או להעריך מתמטיקה באופן פסיבי לגמרי, מאחר שבמתמטיקה אין "תפקיד" של צופה, קהל, או מאזין.
יופי ופילוסופיה
חלק מהמתמטיקאים סבורים כי "עשיית מתמטיקה" קרובה יותר לגילוי מאשר להמצאה:
יש מתמטיקאים שמאמינים כי התוצאות המפורטות והמדויקות של המתמטיקה הן אמיתות אשר אינן תלויות ביקום בו אנו חיים. הם טוענים למשל, כי התאוריה של המספרים הטבעיים תקפה תמיד, באופן שאינו דורש כל הקשר ספציפי. מתמטיקאים מסוימים הרחיבו את ההשקפה שהיופי המתמטי הוא אמת מוחלטת, לעיתים עד לכדי מיסטיקה.
המתמטיקאים הפיתגורים האמינו במציאות של מספרים. גילוים של המספרים האי-רציונליים היה עבורם הלם, שכן הם האמינו שעצם קיומו של מספר שלא ניתן לבטא כיחס בין שני מספרים טבעיים פוגם בטבע. מנקודת מבט מודרנית, הגישה המיסטית שלהם למספרים עשויה להחשב נומרולוגיה.
על פי הפילוסופיה האפלטונית העולם נחלק לשני חלקים נפרדים: העולם הפיזי, הנתפס באמצעות החושים ועולם ה"צורות" אשר ניתן להבנה אך ורק באמצעות השכל. עולם הצורות הוא עולם מופשט המכיל אידאות, אמיתות קבועות שביניהן המתמטיקה. אפלטון וממשיכיו האמינו כי העולם הפיזי הוא השתקפות של העולם המופשט והמושלם.
טוני יבואה
אנתוני "טוני" יבואה (באנגלית: Anthony "Tony" Yeboah, נולד ב-6 ביוני 1966 בקומאסי שבגאנה) הוא כדורגלן עבר גנאי ששיחק בעמדת החלוץ. לזכותו של יבואה 59 הופעות במדי נבחרת גאנה.
תחילת הקריירה והפריחה באיינטרכט פרנקפורט
יבואה החל את הקריירה שלו במועדונים שונים בגאנה, ובשנת 1988 עבר לפ.צ. זארבריקן, כאשר היה בן 21. בזארבריקן, ששיחקה בליגת הבונדסליגה השנייה, יבואה הבקיע 26 שערים בשתי עונות, 17 מתוכם הובקעו בעונתו השנייה בקבוצה, וקבוצות מהבונדסליגה החלו להתעניין בו. יבואה חתם בשנת 1990 באיינטרכט פרנקפורט, קבוצה שבתחילת שנות ה-90 קצרה הישגים נאים בצמרת הבונדסליגה. יבואה היה השחקן כהה העור הראשון בתולדות איינטרכט פרנקפורט, ובימיו הראשונים במועדון הוא ספג מחלק מהאוהדים נהמות גזעניות. עם זאת, יבואה השתלב מהר מאוד בקבוצה, והפך לנערץ על ידי מרבית האוהדים של פרנקפורט, כאשר בעונתו הראשונה בקבוצה הבקיע שמונה שערים והקבוצה סיימה במקום הרביעי, ובעונה השנייה הבקיע 15 שערים, כשהקבוצה מסיימת במקום השלישי. בעונת 1992/93 הוכתר יבואה כמלך השערים בצוותא עם אולף קירסטן, לאחר שהבקיע 20 שערים, וסייע לקבוצתו לסיים במקום השלישי. בעונת 1993/94 הוכתר יבואה כמלך השערים בפעם השנייה ברציפות, הפעם בצוותא עם שטפן קונץ, כאשר הבקיע 18 שערים, וקבוצתו סיימה במקום החמישי בבונדסליגה. עונת 1994/95 נפתחה עבור יבואה בקצב טוב אף היא, כאשר כבר במחצית העונה עמד על שבעה כיבושים, ובחלון ההעברות של החורף עבר ללידס יונייטד מהפרמייר ליג תמורת 3.4 מיליון לירה שטרלינג, כאשר סכסוך שלו ושל שותפיו לקבוצה מאוריציו גאודינו וג'יי ג'יי אוקוצ'ה עם המאמן יופ היינקס היה גורם מזרז בעזיבתו. עם זאת, הצלחתו של יבואה בגרמניה פתחה את הדלת עבור שחקנים כהי עור נוספים שעד לאותה תקופה כמעט שלא שיחקו בבונדסליגה, כמו אוקוצ'ה, סמואל קופור וסולימאן סאנה.
לידס יונייטד
לאחר המעבר של יבואה ללידס יונייטד בינואר 1995, הוא הוסיף עוד 12 שערים לשבעה שכבש בפרנקפורט בתחילת העונה, ולמעשה הבקיע 19 שערים בעונת 1994/95 במשחקי ליגה. עונת 1995/96 הייתה העונה המלאה הראשונה של יבואה בלידס יונייטד, והוא הבקיע בעונה זו 12 שערים ב-22 הופעות בפרמייר ליג, שחלקם היו שערים חשובים ומכריעים, ושער שהבקיע מול וימבלדון אף נבחר לשער העונה בפרמייר ליג. בתקופתו בלידס יונייטד הבקיע יבואה שלושער בשלושה משחקים שונים עבור קבוצתו. הראשון היה נגד איפסוויץ' טאון במשחק ליגה באפריל 1995. השני נגד מונקו במשחק במסגרת גביע אופ"א בספטמבר 1995. הפעם השלישית התרחשה 11 ימים מאוחר יותר, במשחק ליגה מול וימבלדון. יבואה הפך ליקיר האוהדים גם בלידס, ואף נבחר לשחקן העונה של המועדון בעונת 1995/96, כשבנוסף, הגיע עם הקבוצה לגמר גביע הליגה האנגלית, שם הפסידה קבוצתו לאסטון וילה בתוצאה 3-0. עם זאת, בעיה של פציעות גרמה ליבואה להחמיץ חלק מעונה זו, וכמעט את כל עונת 1996/97, בה שיחק שבעה משחקים בלבד בפרמייר ליג, ולא הבקיע. בגין הפציעות, נמכר יבואה בסופו של דבר להמבורג מהבונדסליגה.
המבורג וסוף הקריירה
בעונתו הראשונה של יבואה בהמבורג, 1997/98, הבקיע שלושה שערים בלבד ב-22 הופעות. העונה הבאה הייתה מוצלחת יותר, כשיבואה הבקיע 14 שערים, אך הוא לא חזר לימיו היפים בפרנקפורט ובלידס. בארבע עונות מלאות בהמבורג הבקיע יבואה 28 שערים במאה הופעות. את עונת 2001/02 התחיל יבואה בהמבורג, אך עבר לאחר חמישה מחזורים לליגת העל הקטרית וחתם באל איתיחאד, שם שיחק עונה אחת, והבקיע חמישה שערים ב-22 הופעות. בתום עונה זו, פרש יבואה ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית
יבואה החל לשחק בנבחרת גאנה בשנת 1985, והשתתף עמה בשלוש אליפויות אפריקה במהלך שנות ה-90. בגביע אפריקה לאומות 1992 בסנגל, הגיע יבואה עם נבחרת גאנה לגמר, שם הפסידה הנבחרת במשחק הגמר לנבחרת חוף השנהב בתוצאה 10-11 בבעיטות הכרעה, לאחר 0-0 בתום 120 דקות. יבואה הבקיע את הפנדל שלו, שלא הועיל לגאנה, סיים את האליפות עם שני שערים, ונבחר לנבחרת מצטייני האליפות. בגביע אפריקה לאומות 1994 בתוניסיה, הודחה גאנה ברבע הגמר, שוב על ידי חוף השנהב, כשיבואה לא מבקיע באליפות זו. בגביע אפריקה לאומות 1996 בדרום אפריקה, סיימה גאנה במקום הרביעי לאחר הפסד 3-0 בחצי הגמר לנבחרת דרום אפריקה והפסד 1-0 במשחק על המקום השלישי לנבחרת זמביה. יבואה הבקיע בטורניר זה שני שערים, אחד מהם היה שער ניצחון ברבע הגמר מול נבחרת זאיר. יבואה נבחר גם בטורניר זה לנבחרת מצטייני האליפות. יבואה כבש עבור נבחרת גאנה 29 שערים ב-59 הופעות, והוא מדורג במקום השלישי בטבלת המבקיעים של נבחרת גאנה בכל הזמנים, לאחר עבדי פלה ואסמואה ג'יאן. הופעתו האחרונה במדים הלאומיים נערכה בשנת 1997.
תארים
עם אל איתיחאד (קטר):
תארים אישיים:
שברולט פליטמסטר
שברולט פליטמסטר (באנגלית: Chevrolet Fleetmaster) היא מכונית משפחתית גדולה, אשר יוצרה על ידי חטיבת המכוניות שברולט בחברת ג'נרל מוטורס האמריקאית בין השנים 1946–1948.
בארצות הברית יוצרו 675,994 יחידות.
בקנדה ובאוסטרליה יוצרו 574,992 יחידות.
==גרסאות==
פחמן-13
פחמן-13 או 13C הוא איזוטופ טבעי ויציב של פחמן שגרעינו מכיל 6 פרוטונים ו-7 נייטרונים. פחמן-13 מהווה כ-1.1% מכל הפחמן המצוי בטבע.
זיהוי באמצעות ספקטרומטריית מסה
ספקטרום המסה של תרכובות אורגניות יכיל בדרך כלל פיק קטן של מסה הגדולה ביחידת מסה אחת יותר מהפיק הגדול של המולקולה כולה (M). פיק זה ידוע בשם פיק M+1 ומקורו במעט המולקולות המכילות את האיזוטופ 13C במקום 12C. למולקולה המכילה אטום פחמן יחיד יהיה פיק M+1 שגודלו כ-1.1% מגודל פיק ה-M, שכן 1.1% מהמולקולות יהיו בעלות 13C במקום 12C. באופן דומה, למולקולה המכילה שני אטומי פחמן צפוי פיק M+1 של כ-2.2% מגודל פיק ה-M, שכן קיימת סבירות כפולה שהמולקולה תכלול את האיזוטופ 13C.
לכן, מהשוואת פיק ה-M+1 לפיק ה-M, נוכל לגלות את מספר אטומי הפחמן במולקולה לפי הנוסחה הבאה (יש לעגל את התוצאה למספר השלם הקרוב ביותר): כאשר C = מספר אטומי הפחמן, X = גובה פיק ה-M ו-Y = גובה פיק ה-M+1.
תרכובות המועשרות בפחמן-13 משמשות לחקר תהליכים מטבוליים באמצעות ספקטרומטריית מסה. תרכובות אלו בטוחות כיוון שהן אינן רדיואקטיביות. בנוסף, 13C משמש לכימות חלבונים (פרוטאומיקה כמותית). יישום חשוב נוסף הוא בסימון איזוטופים יציבים של חומצות אמינו בתרביות תאים (SILAC). תרכובות המועשרות בפחמן-13 משמשות בבדיקות אבחון רפואיות כגון תבחין נשיפה. האנליזה במבחנים אלו היא בדרך כלל בדיקה של היחס בין 13C ל-12C לפי ספקטרומטריית המסה של האיזוטופים.
היחס בין 13C ל-12C גבוה מעט בצמחים שעושים קיבוע פחמן במסלול C4 מאשר בצמחים שעושים קיבוע פחמן במסלול C3. מכיוון שההפרש ביחסי האיזוטופים השונים בין שני סוגי הצמחים נשמר במהלך שרשרת המזון, ניתן לקבוע האם התזונה העיקרית של אדם או בעל חיים כלשהו מורכבת בעיקר מצמחי C3 או צמחי C4 על ידי מדידת יחס האיזוטופים בקולגן והרקמות. עלייה מכוונת בריכוז ה-13C בתזונה היא הבסיס של i-food - דרך מוצעת להגדלת תוחלת החיים.
שימושים במדע
במדעי כדור הארץ, יש שימוש בהפרש היחסים בין 13C ל-12C בין צמחים שונים.
תהליכים ביולוגיים לרוב יעדיפו את האיזוטופ בעל המסה הנמוכה יותר בתהליכי פירוק קינטי.
בגאוכימיה מימית, ניתן לזהות את מקור המים על ידי ניתוח ערך ה-δ13C של חומרים המכילים פחמן המצויים במים ובקרקעית. הסיבה לכך היא שערכי δ13C תלויים במקור ממנו הגיעו הפחמנים: מאטמוספירה, מקרבונט או מצמחים.
בביולוגיה, היחס בין פחמן-13 לפחמן-12 ברקמות צמחים משתנה בהתאם לסוג הפוטוסינתזה שהצמחים מבצעים וניתן להשתמש בזה, למשל, כדי לקבוע אילו סוגי צמחים נצרכו על ידי בעל חיים.
ריכוזים גבוהים של פחמן-13 בצמח מצביעים על מגבלות ביכולת הספיקה של הפיונית, ובכמה פחמן דו-חמצני היא יכולה להכניס וכמה אדי מים היא יכולה להוציא. מידע שיכול לסייע בהבנת התנהגות הצמח במהלך בצורות.
באופן דומה, ניתן להבין את הפוטוסינתזה של יער וכיצד היא מושפעת מיובש על ידי ניתוח יחסי האיזוטופים של הפחמן בטבעות עץ.
הספין של פחמן-13 בשונה מפחמן-12, אינו אפס אלא -, ולכן ניתן לחקור את מבנה החומרים המכילים פחמן באמצעות תהודה מגנטית גרעינית של פחמן-13.
תבחין נשיפה - בו בודקים את ריכוז הפחמן-13 באוריאה, הוא אמצעי אבחון בטוח ומדויק ביותר לאיתור הימצאות זיהום הליקובקטר פילורי בקיבה. מבחן הנשיפה עושה שימוש בפחמן-13 במקום בפחמן-14 עבור אוכלוסיות פגיעות, בשל אופיו היציב והלא רדיואקטיבי.
הפקה
הפחמן-13 המיוצר עבור שימוש מסחרי, למשל עבור סינתזה כימית, מיוצר על ידי העשרת מקור פחמן טבעי שמכיל 1.1% פחמן-13. קיימות טכניקות רבות להפרדת פחמן-13 מפחמן-12, כגון: דיפוזיה תרמית, חילופי כימיקלים, דיפוזיה של גזים, זיקוק לייזר וזיקוק קריוגני. אך כרגע רק זיקוק קריאוגני של מתאן (CH4) או פחמן חד-חמצני (CO) מהווה טכניקת ייצור תעשייתית המשתלמת כלכלית. מפעלים המייצרים פחמן-13 באופן תעשייתי דורשים השקעה גדולה, ובנוסף דורשים מגדלי זיקוק קריאוגניים בגובה של יותר מ-100 מטרים להפרדת התרכובות המכילות פחמן-12 או פחמן-13. נכון לשנת 2014, למפעל הייצור המסחרי של פחמן-13 הגדול ביותר בעולם יש יכולת ייצור של כ-420 ק"ג פחמן-13 בשנה.
סלוקי
היסטוריה של הגזע
לאנגליה, הגיע הגזע על ידי סיירים בריטים, שעברו באזורי מחייתו ואספו עימם את הווריאציה קצרת השיער של הגזע. אותם בריטים, יצרו בעזרת הגזע את מה שקרוי היום הגרייהאונד - כלב מרוצים עדין וחזק.
גם היום, במאה ה-21, אין כל יכולת להשוות בין כלבי סלוקי מהמזרח (ישראל למשל) לכלבי הסלוקי המערביים, 'כלבי התצוגות', שפותחו בצורה שונה במשך מאות שנים. בעקבות כך, אין אנחנו יכולים להשוות כלב מדברי לכלב שניצח בתערוכה עולמית.
השוני הרב נוצר מכיוון שבאזורים מערביים הייתה יותר התערבות אנושית בסלקציה מאשר במדבריות, בהן הסלקציה הטבעית היא ששלטה לרוב.
מבנה כללי
הסלוקי הוא הכלב היחיד מבין כלבי הצייד בריצה (כלבי רוח) שיועד באמת להביא חזרה את הצייד לבעליו (retrieving), גם אם הדבר היה כרוך בריצה לאורך קילומטרים רבים בשטח קשה. הסלוקי רץ בשטחים קשים מאוד, כאלו שהיו יכולים לשבור כל עצם של גרייהאונד אנגלי, מבלי לפגוע בעצמם כלל.
המראה הכללי של הכלב הוא רזה וגבוה. כדי שהכלב יוכל להגיע למהירויות גבוהות (שיא גינס היה 68.8 קילומטרים לשעה), על הכלב להיות בעל מבנה אווירודינמי. המבנה הזה בעצם מעביר את הרוח מסביב לכלב ולא מאט אותו. הגזע איננו מתעייף בקלות וכאשר הוא מתחמם, הזמן המוערך להתקררות הגוף הוא מספר דקות.
ראש - הסלוקי הוא בעל גולגולת ארוכה וצרה, העיניים ממוקמות באזור צידי הראש כך מתאפשר לו לקבל שדה ראייה גדול בהרבה מגזעי כלבים אחרים, דבר שהכרחי לו בתור כלב צייד. לסת הכלב עדינה ואיננה משאירה נזקים על הטרף, והפה, הנקרא "פה רך", איננו פוגע בארנבת הניצודה אלא מביא אותה שלמה ולרוב חיה לבעליו. צווארו של הסלוקי ארוך ומתאים למבנהו הכללי. עם זאת הוא חזק דיו כדי לאפשר לכלב לסחוב את הצייד (שיכול להגיע אף לכ4- ק"ג) בפיו.
רגליים - הרגליים הקדמיות דקות ועדינות ברוב המקרים. העצמות חזקות במיוחד כדי לאפשר לכלב לזנק ולנחות בעוצמה מבלי לפגוע במפרקים ובעצמות עצמן. הרגליים האחוריות, אף הן חזקות ומזוותות היטב. רגליים אלו הן ה"קפיץ" של הכלב - בהן הוא משתמש כדי לדחוף את כל מסת הגוף שלו. הן כל כך חזקות ומסוגלות להרים את משקל הכלב אפילו לגובה של כ- 3 מטרים ללא כל קושי.
גב - גבו של הסלוקי חזק ושרירי. העצמות נראות לעין בקלות אך לא בולטות מדי. הגב גמיש כדי לאפשר לכלב "להתקפל" ו"להימתח" בעת הריצה כדי לקבל אפקט מהיר בתנועה. חזהו עמוק במיוחד וריאותיו וליבו גדולים יחסית לגודל הכלב – כך מתאפשר לו להגיע למהירויות גבוהות בריצה ולעבוד במאמץ בתנאי שטח ובפעילות גופנית קשה.
זנב - זנבו הארוך משמש להיגוי ומאפשר לו לפנות פניות חדות במהירות גבוהה.
שתי צורות הפרווה האלו נוצרו במקביל ולא כתערובת בין גזעי כלבים שונים. ישנן עדויות לכלבים בשתי הצורות האלו כבר בשנות ה-7,000 לפנה"ס. לרוב, מזוג כלבי סלוקי מנוצים לא ייוולד גור חלק שיער, אך במקרים רבים, מזוג חלקים ייוולדו גורים מנוצים. נראה כי הגן החלק דומיננטי יותר מהגן המנוצה.
הגזע בישראל
הבדואים במדינה שימרו את הסלוקי המדברי לאורך השנים כמסורת עתיקה, בעיקר למטרת ציד, אבל גם כביטוי של עושר – הסלוקים מכונים על ידי הבדואים "חור", שפירושו אציל. הסלוקי נחשב אצל הבדואים כגזע בעל ערך עליון, והוא אינו ניתן למכירה. בשנות ה-70 של המאה העשרים, נוספו לאוכלוסיית הסלוקים הישראלית גם כלבים מסיני, מאירופה ומארצות הברית.
תוחלת החיים של הסלוקי במדבר, לרוב לא עולה על שנה אחת – עקב תמותה מהרעלות, מחלת הפארוו, דריסה או תמותה בהמלטה. בית הגידול לכלבי רוח בישראל משמר את הסלוקי המדברי.
לואיס קברל
לואיס סברינו דה אלמדירה קברל (בפורטוגזית: Luís Severino de Almeida Cabral; 11 באפריל 1931 - 30 במאי 2009) היה לוחם חירות לעצמאות קאבו ורדה וגינאה ביסאו ונשיאה הראשון של גינאה ביסאו (מקבלת עצמאות המדינה ב-1974 ועד הדחתו בהפיכה צבאית ב-1980).
תולדות חייו
נולד בביסאו, בירת גינאה הפורטוגלית, למשפחה שמוצאה בקאבו ורדה, שם גם השלים את לימודיו והוכשר כרואה חשבון. יחד עם אחיו-למחצה, אמילקר קברל, היה ב-1956 בין מייסדי "המפלגה האפריקאית לעצמאות גיאנה וקאבו ורדה" (Partido Africano para a Independência da Guiné e Cabo Verde - PAIGC) ושותף בכיר בהנהגתה, לצד אחיו, שהיה ראש התנועה. בשלב מסוים נמלט קברל לקונאקרי, בירת גינאה, על מנת להימלט מהמשטרה החשאית הפורטוגלית. ב-1961 ייסד את איגוד העובדים של גינאה ביסאו, UNTG. ב-1963 החלה ה-PAIGC להפעיל לוחמת גרילה נגד השלטון הפורטוגלי הקולוניאליסטי. קברל היה חבר מועצת המלחמה של התנועה ומפקד הגזרה המרכזית. במהלך הלוחמה שוחררו עוד ועוד אזורים במדינה וב-1970 מונה קברל לחבר המועצה המצומצמת לניהול האזורים המשוחררים והעברתם לשלטון עצמי. כן היה אחראי על קשרי החוץ של התנועה עם סנגל, ראש משלחת התנועה לדקר, בירת סנגל ואחראי על הפליטים שנמלטו לשם מגינאה ביסאו בשל הלוחמה.
ב-20 בינואר 1973 נרצח אמילקר קברל בקונאקרי. את מקומו בראשות התנועה תפס ארישטידש פריירה (Aristides Pereira), לימים נשיאה הראשון של קאבו ורדה. לואיס קברל מונה לראש התנועה בגינאה ביסאו. בספטמבר 1973, לאחר שתנועת השחרור אחזה בכ-90% משטח המדינה, הצהיר קברל באופן חד צדדי על עצמאות גינאה ביסאו, הצהרה שהתקבלה על ידי מספר רב של מדינות אפריקאיות, מדינות מהגוש המזרחי ומדינות בלתי-מזדהות. מדינות כברית המועצות, סין העממית, קובה ומדינות סקנדינביה נרתמו לסייע לאומה הצעירה שקברל מונה לנשיאה בפועל. הכרה מצד ליסבון הגיעה רק לאחר מהפכת הציפורנים באפריל 1974. ב-10 בספטמבר אותה שנה העניקה פורטוגל רשמית עצמאות לישות שכלה את גינאה ביסאו וקאבו ורדה (שקיבלה עצמאות נפרדת שנה מאוחר יותר).
קברל, שלא נבחר בבחירות, אלא נישא על גלי מנהיגותו המהפכנית, שלט באחת המדינות העניות והמוזנחות בעולם וכונן משטר חד-מפלגתי. המדינה נפגעה לא רק מהזנחה הממושכת מצד השלטון הקולוניאליסטי הפורטוגלי ומהרס התשתיות הצנועות בעת הלוחמה, אלא גם מן הבצורת הקשה שהכתה באפריקה בשנות השבעים. בנוסף לניסיונות לפתח את המדינה, נתקל קברל בהאשמות על מעורבותו בהוצאה להורג של מקומיים אשר סייעו לממסד הפורטוגלי בתקופת הלוחמה. האשמה נוספת שהועלתה נגד קברל הייתה מוצאו מקאבו ורדה והעובדה שאייש משרות בכירות רבות על ידי ילידי האיים, תוך אפליה כלפי מקומיים ילידי היבשת. על רקע האשמה זו הודח קברל ב-14 בנובמבר 1980 על ידי סנו, ראש הממשלה ומפקד הצבא לשעבר, ז'ואאו ברנארדו ויאיירה, שתפס את השלטון בהפיכה צבאית.
קברל יצא לגלות, תחילה בקובה ומ-1984, כאורח ממשלת פורטוגל. עם תום מלחמת האזרחים של גינאה ביסאו במאי 1999, הזמין אותו ראש ממשלת האחדות פרנסיסקו פאדול, לשוב מן הגלות. אולם קברל סירב כל עוד ויאיירה נותר נשיא המדינה. ב-2 באוקטובר 1999, לאחר הדחתו של ויאיירה על ידי אנסומנה מאנה (Ansumane Mané), הזמין מאנה את קברל לא רק לשוב לארצו, אלא גם לשוב ולכהן כנשיא מוצעת המדינה שלה. קברל אמנם שב, אך הצהיר שאינו מעוניין לקחת חלק פעיל בפוליטיקה.
קברל שב לפורטוגל, שם נפטר ב-30 במאי 2009 בביתו בעיירה טורש ורדש, כ-50 ק"מ מצפון לליסבון. עם מותו הודיעה מועצת המדינה של גינאה ביסאו על שלושה ימי אבל לאומי.
מוניקה סמית'
מוניקה סמית' (בהולנדית: Monique Smit; נולדה ב-9 באפריל 1989) היא זמרת הולנדית ומנחה תוכניות טלוויזיה.
ביוגרפיה
הסינגל הראשון שלה יצאה בשנת 2007 והיגיע ל"טוף 5" בהולנד. בהמשך היא הוציאה עוד מספר אלבומים. בשנת 2013 היא שיתפה את טים דוווסמה באלבום שלה. אלבום שמוניקה סמית' הוציאה בשנת 2014 זכה לדרגת פלטינה בהולנד.
פלנקס (מערכת נשק)
פלנקס (באנגלית Phalanx) היא מערכת הגנה אקטיבית מבוססת תותחים מתוצרת אמריקאית להשמדת טילים, רקטות וארטילריה בטווח קצר.
מבנה ומאפיינים
הפלנקס מורכבת ממערכת תותחים אוטומטיים ומכ"ם אמריקאים.
תותחי "פלנקס", אותם מייצרת החברה האמריקאית "רייתאון" (Raytheon), יועדו במקור להגנה על ספינות מפני טילים הנורים אליהן. סוללת "פלנקס" כוללת ארבעה תותחי M61A1 וולקן רב קניים בקליבר 20 מילימטרים ומכ"ם שעוקב אחר מעוף הטיל התוקף, מעריך את מסלולו ומורה לירות עליו מטווח של עד קילומטר וחצי. קצב האש של המערכת מגיע לחמישים עד שבעים וחמישה קליעים (פגזים) בשנייה, שמהירות הלוע שלהם עולה על קילומטר בשנייה.
תותחים כאלה היו מותקנים בכל ספינות הטילים של חיל הים הישראלי. הכוחות המזוינים של ארצות הברית הפעילו תצורה יבשתית של מערכת זו בהצלחה בעיראק, שם היא מגינה על בסיסיו מירי טילים ופצצות מרגמה. ישראל שקלה להצטייד בתצורה היבשתית, אך העדיפה להתמקד בפיתוח מערכת כיפת ברזל המעניקה עקבת הגנה גדולה יותר.
כינויה הלא רשמי של המערכת הוא R2-D2 בשל דמיון הראדום של המערכת לרובוט מסדרת סרטי מלחמת הכוכבים.
שירות מבצעי
בשנת 1983 ו־1989 נערכו ניסויים של המערכת נגד כטב"ם מטרה, המערכת יירטה את המטרה אולם שברי הכטב"ם נפלו על הספינה וגרמו לנזק ואף למוות.
בשנת 1991 במלחמת המפרץ נורו לעבר ספינות ארצות הברית ובריטניה טילים עיראקיים, חלק מהטילים יורטו על ידי הפלנקס.
בשנת 1996 הופל בטעות מפציץ A-6 אינטרודר של חיל הים האמריקאי, על ידי מערכת פלנקס של חיל הים היפני.
הכוחות המזוינים של ארצות הברית ובריטניה הפעילו תצורה יבשתית של מערכת (בשם Counter-RAM) זו בעיראק, שם היא הגנה על בסיסיהם מירי טילים ופצצות מרגמה.
קישורים חיצוניים
יוסי מלמן, 6,000 קליעים בדקה, כולל סרטונים המדגימים את פעולת המערכת, אתר הארץ
אוליבר טוויסט (סרט, 1933)
תקציר העלילה
הסרט מגולל את סיפורו של ילד יתום בשנות השלושים של המאה ה-19 בלונדון. אחרי שעבר התעללות בבית המחסה לעניים הוא נקלע לתוך כנופיה של גנבים.
ההבדלים בין הסרט לרומן
אף על פי שבני הזוג סוארברי ונוח קלייפול מופיעים ברשימת השחקנים, כל העלילה העוסקת בסוארברי הושמטה מהסרט. כמו גם מונקס, אחיו למחצה של אוליבר. בגרסה זו רוז מיילי היא בתו של בראונלו, וניסיון השוד של סייקס הוא גם בביתו של בראונלו. ייתכן שהגרסה הראשונה של הסרט כללה גם את נוח קלייפול ואת משפחת סוארברי.
Black Swan
black swan (בעברית: ברבור שחור) הוא סינגל של להקת הבנים הדרום קוריאנית BTS, שפורסם ב-17 בינואר 2020 כסינגל מוביל, כמה ימים לפני פרסום אלבום האולפן הרביעי שלהם, Map of the Soul: 7.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי חבר הלהקה RM, יחד עם אוגוסט ריגו, וניס נאנט, קלייד קלי וקאנג היו ג'ונג-וון, שהיה אחראי גם על ההפקה. השיר מתאפיין בסגנון אימו ראפ, קלאוד ראפ ומוזיקת טראפ. נושא השיר הוא פחדם של האומנים מאובדן תשוקתם ואהבתם למוזיקה, ובכך הוא יוצא דופן יחסית לשאר שירי הלהקה, משום שהוא מביע נושאים מלנכוליים יותר כמו חרדה, מוות ואובדן.
וידאו קליפ
שני קליפים, שניהם בהשראת הסרט ברבור שחור, בוימו לשיר. הווידאו הראשון פורסם במקביל לפרסום השיר, וכלל מופע מחול פרשני של להקת המחול המודרני הסלובנית MN Dance Company. הקליפ השני הוסרט בתיאטרון של לוס אנג'לס ופורסם במפתיע ב-4 במרץ 2020. הוא מתאר את חברי הלהקה רוקדים על במת תיאטרון ריקה וחשוכה תוך שמלווה אותם צל מסתורי.
הקליפ הראשון
הקליפ הראשון, שפורסם יחד עם השיר, כלל מופע מחול מודרני של הלהקה הסלובנית MN Dance Company. הסרטון אורך כחמש וחצי דקות. בתחילתו מופיע ציטוט של מרתה גרהם, רקדנית וכוריאוגרפית:
ציטוט זה מבטא את המסר של השיר - חרדתם של חברי הלהקה מפני אובדן התשוקה והאהבה שלהם אל המוזיקה. חברי הלהקה רומזים לציטוט במשפטים מתוך השיר.
בווידאו, המוסרט בקניון נטוש, רוקדים שבעה רקדנים, מתוכם שישה בלבוש מלא, שחור, והרקדן המרכזי שפלג גופו העליון ערום. הרקדן המרכזי מנסה להימלט מתוך כלוב שסורגיו הם קרני אור, אך ששת הרקדנים האחרים מושכים אותו פנימה. בסופו של דבר הוא יוצא מהכלוב, מתרומם ועף.
הערות שוליים
undefined
בשורות טובות (שיר של חנן בן ארי)
בשורות טובות הוא שיר של הזמר-יוצר הישראלי חנן בן ארי. השיר נכתב והולחן על ידי בן ארי, והופק ועובד בידי המוזיקאי הישראלי אייל מזיג. הוא יצא לאור כסינגל ב-20 במרץ 2018 ונכלל באלבום האולפן השני של הזמר, "לא לבד", שיצא באפריל 2018.
רקע
ב־19 במרץ 2018 חשף בן ארי כי למחרת הוא יפרסם סינגל חדש תוך שהוא חושף את עטיפת הסינגל. ב-20 במרץ פורסם השיר, ובן ארי כתב טקסט המסביר על משמעותו:
השיר נכתב והולחן על ידי בן ארי, והופק ועובד בידי המוזיקאי הישראלי אייל מזיג. לאחר שהסינגל נכלל באלבום האולפן השני של הזמר, "לא לבד", שיצא באפריל 2018, כתב בן ארי על השיר:
השיר
"בשורות טובות" הוא שיר באורך של 3:43, בו פונה הכותב אל בת זוגו ומציע שתבשר לו בשורות טובות תוך שהוא מפרט מגוון של בשורות כאלה. את השיר שר הזמר בן ארי, בליווי גיטרות בביצוע אבי סינגולדה ועומרי אגמון, תופים בידי רון אלמוג, בס בידי אייל מזיג, ופסנתר וקלידים בידי איתמר גרוס. כמו כן נשמעים קולות סקסופון ובריטון בביצוע עופר פלד, וקולות טרומבון בידי יאיר סלוצקי.
סטיב קייגן
ד"ר סטיבן ל. קייגן  (באנגלית: Steven L. Kagen, M.D; נולד ב-12 בדצמבר 1949) הוא פוליטיקאי יהודי-אמריקני, כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית המייצג את המחוז ה-8 של ויסקונסין משנת 2007 ועד שנת 2011.
ביוגרפיה
קייגן נולד ב-1949 בעיר אפלטון, ויסקונסין. העבודה הראשונה בחייו הייתה במחלקת הפארקים וגני השעשועים של אפלטון כמדריך בגני השעשועים, במהלך חודשי הקיץ של חטיבת הביניים והתיכון בבית ספר התיכוני מזרח אפלטון. אחרי שסיים תיכון, קייגן כעגלון במחלבה, כשהוא מעמיס שקי סוכר ומי גבינה בחלק מהקיץ ההוא. מאוחר יותר הוא למד ביולוגיה מולקולרית באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון. קייגן אז נכנס לבית ספר לרפואה ומאוחר יותר הוכשר הן באוניברסיטת נורת'ווסטרן באוונסטון, אילינוי ובקולג' של ויסקונסין במילווקי. יש לו דיפלומה משולשת ברפואה פנימית, אלרגיה, אסתמה, כמו גם אימונולוגיה ואבחון מעבדה אימונולוגי.
אביו של קייגן, מארב, גם כן רופא, היה מועמד דמוקרטי לבחירות בקונגרס ב-1996, אך כשל. ד"ר קייגן הצעיר עצמו, השתתף בקמפיין הבחירות של אביו כמתנדב בקמפיין ומאוחר יותר ציין כי הקמפיין של אביו היה גורם מרכזי בהתעניינותו בפוליטיקה.
קריירה רפואית
ד"ר קייגן היה למומחה באלרגיה, כשהוא מייסד ארבע קליניקות פרטיות בעיר הולדתו אפלטון, בגרין ביי, פונד לאק ואושקוש, כולם בוויסקונסין. הצלחתו הפיננסית כמומחה לאלרגיה איפשרה לו להשקיע באופן כבד בקמפיין שלו, אשר היה המפתח להצלחתו במרוץ לקונגרס. למרות זאת, הוא לא תיאר לעצמו כי יאלץ להקריב את העיסוק שלו ברפואה לאחר ניצחונו בבחירות והגיש בקשה רשמית, לוועדת האתיקה, בשל ההוראה הדורשת ממנו לעשות בדיוק כך. בסופו של דבר, קייגן מכר לאחיו את רשת הקליניקות המצליחה שלו, אשר איפשרה לו להרוויח הכנסה של מיליון דולר לשנה, בעבור 30,000 דולר בלבד.
לפני היבחרו, הוא גם כיהן בתור פרופסור קליני עוזר בקולג' הרפואי של ויסקונסין.
עיסוקיו והשיגיו הרפואיים הבולטים, לפני היבחרו לקונגרס היו:
בחירות 2006
ב-12 בספטמבר 2006, קייגן, שהיה מועמד בפעם הראשונה, ניצח בפריימריס של המפלגה הדמוקרטית כמועמד שלהם לבחירות הכלליות עבור מושב המחוז ה-8 של ויסקונסין בבית הנבחרים (הנציג המכהן היה מארק גרין), לאחר שהוציא כמעט 2 מיליון דולר מכספו האישי בקמפיין של הפריימריס שלו. המושב היה תפוס על ידי הרפובליקני, מארק גרין, שזנח, באותה עת, את המרוץ לבחירה מחדש ורץ בכישלון למשרת המושל של ויסקונסין. ביום הבחירות, ב-7 בנובמבר, קייגן הביס את יו"ר בית המחוקקים של ויסקונסין, ג'ון גארד, בן העיר פשטיגו, במרוץ היקר ביותר בתולדות ויסקונסין, אשר היה מאופיין בהתקפות נגטיביות מצד שני המפלגות. חלק מהנושאים שקייגן וגארד חלקו עליהם היו, ניהול מלחמת עיראק בידי הנשיא ג'ורג' וו. בוש, מחקר בתא גזע ומדיניות מס.