cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ראיון עם הערפד (סדרת טלוויזיה)
פיתוח
ב-13 במאי 2020, הוכרז כי "AMC Networks" רכשה את הזכויות על קניינו הרוחני של הזיכיון, הכולל 18 רומנים ואפשרות לפתח סרטים עלילתיים וסדרות טלוויזיה במסגרת העסקה. ב-24 ביוני 2021, רשת "AMC" הזמינה עיבוד טלוויזיוני בן 8 פרקים לרומן הראשון בסדרה, "ראיון עם הערפד", שתעלה לשידור בשנת 2022. עוד נמסר כי על יצירת הסדרה יהיה אמון רולין ג'ונס, שאף יפיק ויכתוב אותה; וכי מארק ג'ונסון עתיד להפיק את הסדרה לצדו של ג'ונס במסגרת העסקאות שלהם עם אולפני AMC, כמו גם לשמש כמפקח על הזיכיון הטלוויזיוני עבור רשת "AMC". ב-19 ביולי 2021, פורסם כי אלן טיילור, במאי הסדרות "מד מן" ו"משחקי הכס", יביים את שני הפרקים הראשונים של העונה הראשונה וכן ישמש כמפיק בפועל.
ליהוק
באוגוסט 2021, נמסר כי סאם ריד וג'ייקוב אנדרסון לוהקו לדמויותיהם של לסטאט ולואי, אותם גילמו טום קרוז ובראד פיט, בהתאמה, בעיבוד הקולנועי משנת 1994. באוקטובר 2021, נמסר כי ביילי באס לוהקה לדמותה של קלאודיה, אותה גילמה קירסטן דאנסט בעיבוד הקולנועי.
צילומים
צילומי העונה הראשונה החלו בשלהי דצמבר 2021.
שידור
הסדרה עלתה לשידור ב-2 באוקטובר 2022 בערוץ "AMC". פרקי הסדרה זמינים גם בשירות ההזרמה, "AMC+", לאחר שידורם בכבלים.
המסגד הגדול ברמלה
היסטוריה
הנוצרים בימי הביניים זיהו בטעות את רמלה עם העיר רמה, עירו של יוסף הרמתי שתרם את חלקת קברו לקבורת ישו בירושלים. בעקבות כך, הפכה רמלה לאתר צליינות חשוב, ואף נבנתה בה קתדרלה גדולה, שהוקדשה ליוחנן המטביל. הקתדרלה נבנתה באמצע המאה ה-12 כבזיליקה גדולה, ובה אולם תווך ושתי סיטראות באורך של כשישים מטרים, וברוחב של כ-20 מטרים. אולם התווך הופרד מן הסטראות בכל צד על ידי שמונה עמודים שעוטרו בכותרות צלבניות קלסיות בדגמים צמחיים. העמודים תמכו בגג מקומר, וחלקה המוגבה של הקתדרלה הואר בשני טורים של 14 חלונות, שנבנו תחת כרכובי אבן. עד ימינו נראה בפינה המערבית של חצר המסגד שער הכניסה הצלבני, הכולל שלוש קשתות ושלושה עמודים, המרמזים על השילוש הקדוש. הכנסייה שימשה את הנוצרים הצלבנים עד שנת 1260, ואז הולאמה על ידי הממלוכים.
בשנת 1260 נכבשה ארץ ישראל בידי השליט הממלוכי ביברס. בעקבות כך, גירשו הממלוכים את הנוצרים מקתדרלת יוחנן הקדוש ברמלה, והסבו את המבנה למסגד. פעולה זו, אגב, לא ייחודית דווקא לרמלה, והיא מוכרת ממקומות נוספים, כמו הפיכת כנסיית סנטה אנה בירושלים למדרסה מוסלמית על ידי צלאח א-דין, ולהפך - הפיכת מסגד אל-אקצא לכנסייה של מסדר הטמפלרים, ועוד.
בחצר המסגד שוכן קבר שייח' בעל כיפה, המזוהה במסורת המוסלמית כקברו של שהאב א-דין, קצין בכיר בצבא צלאח א-דין שנהרג בקרב קרני חיטין. לשהאב א-דין מיוחס גם מקאם שהאב א-דין בנצרת, הידוע יותר בכינויו "מסגד המריבה".
המסגד הגדול
המסגד הגדול, או מסגד יום השישי הוא מבנה דתי המצוי במרכזה של כל עיר מוסלמית גדולה, ואופייני במיוחד לימי הביניים.
שריעה
השָׁרִיעָה (בערבית: الشريعة) הוא הדין האסלאמי, המסדיר את כל תחומי החיים והחברה. השריעה מקבילה באופייה ובמטרתה להלכה ביהדות. ישנם ארבעה זרמי הלכה מוסלמים סונים: מאלכית, חנבלית, חנפית ושאפעית, כאשר ארבעתם נחשבים אורתודוקסים במידה שווה.
השריעה בתפיסה האסלאמית
על פי התפיסה האסלאמית, השריעה היא הדת כולה, הדת אשר אללה בחר לעבדיו על מנת להוציאם מהחושך אל האור, ואשר באמצעותה הוא הנחה אותם בנוגע לדברים שעליהם לעשות ולדברים אשר מהם עליהם להימנע, ודרכה הוא הבהיר להם את המותר ואת האסור.
תחומי השריעה
האסלאם, בדומה ליהדות ולדתות-הלכה (דתות אורתופרקטיות) אחרות, אינו מבחין, עקרונית, בין הפולחן הדתי לבין חיי היומיום. לפיכך, השריעה עוסקת לא רק בטקסים דתיים או בפעולות שבין אדם לחברו אלא גם בכללים לביצוע פעולות אישיות (אכילה, רחצה וכיוצא באלה). כמו כן עוסקת השריעה בהיבטים רבים, חילוניים לכאורה, של החיים: פוליטיקה, כלכלה, בנקאות אסלאמית, דיני עבודה, חוזים ועוד.
במהלך ההיסטוריה של האסלאם, היה נהוג כי העניינים הנ"ל נמסרים בידי מנהיג חילוני (אמיר או מלך), אולם הוא היה מחויב לפעול במסגרת שהתוו לו חכמי-הדת, העולמא, שהם המוסמכים לקבוע את דיני השריעה. הפרדה מוחלטת בין דת למדינה הוא רעיון בהשראת התרבות האירופית, שהחל להופיע בעולם המוסלמי רק בסוף המאה ה-19. כיום הוא מיושם במלואו רק בטורקיה. בשאר המדינות המוסלמיות יש השפעה מסוימת של השריעה גם על חוקי המדינה החילוניים לכאורה. בערב הסעודית, באיראן ובכמה אזורים מוסלמיים נוספים ברחבי העולם, ממשיכה המסורת שעל-פיה השריעה הנקבעת בידי העולמא, מגבילה ותוחמת את סמכויות ההנהגה החילונית.
המושג שריעה עצמו מגיע מהפועל "שארע", שפירושו בקוראן "חוק רוחני" (סורה ה, איה 48) או "מערכת של חוק אלוהי; דרך לאמונה ומצווה" (סורה מה, איה 18).
הזרם המרכזי באסלאם מבדיל בין "פִקְהְ" (فقه), שפירושו "הבנת הפרטים" ומתייחס להבנות החוקיות הפרטניות, לבין ה"שריעה", שהוא העקרונות שמאחורי ה"פיקה". אמנם, חכמי-הדת מאמינים כי ישנה הרמוניה בין השריעה לבין הפיקה, כלומר שפרטי המערכת החוקית נובעים מעקרונותיה. הפיקה נחלקת לשני חלקים: המקורות והמתודולוגיה ("אוצול אל-פיקה" أصول الفقه – שורשי החוק) והחוקים המעשיים ("פורוע אל-פיקה" فروع الفقه – ענפי החוק).
בשריעה יש חוקים שנחשבים כאלוהיים, והם קבועים ונצחיים בכל מצב (לדוגמה, האיסור על שתיית משקאות אלכוהוליים). ישנם חוקים שנובעים מעקרונות שנוסדו על ידי שופטים ומשפטנים אסלאמיים (פוקהא). על פי האמונה, השריעה כפי שנתפרשה על ידי המשפטנים המוסלמים היא רק ניסיון אנושי להגיע לשריעה האלוהית, שהיא הדרך הנצחית המושלמת.
כשהם מפתחים את חוק השריעה המשפטנים המוסלמים אינם יוצרים חוק הפוסל דברים באופן מוחלט ואלוהי, אלא רק מנסים לפרש את העקרונות האלוהיים. לפיכך השריעה נחשבת באופן כללי כאלוהית, אך הדעה של משפטן או שופט בנושא מסוים אינה נחשבת ככזו, אף שאללה הוא שציווה להיזקק לתהליך המשפטי בידי אדם.
מקורות השריעה
עבור מוסלמים סונים, הסמכות של השריעה מגיעה משני מקורות עיקריים, ושני מקורות משניים. המקור העיקרי הראשון הוא דברי הקוראן, והשני הוא ה"סונה" (מילולית – "הדרך"), כלומר הדרך שמוחמד חי את חייו. האוסף של כל מעשיו, אמרותיו ודעותיו של מוחמד קרוי החדית'.
מקור משני הוא ה"קיאס" (القياس), שהוא ההוספה של מצבים חדשים בעזרת היקש מהמקורות האחרים או ממקרים קודמים. המוג'תהידון משתמשים ב"קיאס" – צורות שונות של הסקת מסקנות, הכוללות היקש – על מנת להתמודד עם מצבים בהם המקורות אינם מלמדים באופן ברור מה יש לפסוק. הסכמה בקרב הקהילה או האומה, העניין הציבורי וגורמים אחרים גם הם נחשבים כמקורות משניים, במקום שארבעת המקורות הראשונים מרשים זאת. לבסוף, אפשר לבסס את חוק השריעה על "איג'מע", או הסכמה הכללית של תלמידי מוחמד בנושא מסוים. ההצדקה לדרך אחרונה זו מגיעה מחדית' שבו מוחמד אומר, "עמי אינו יכול להסכים על טעות". שולי יחסית למקורות ההלכה המפורטים מעלה הוא עקרון המצלחה – טובת הכלל.
באופן כללי ניתן לומר שאף על פי שמנהיגי מערכת הדת האסלאמית שמרו באדיקות על מושג הסונה, הם לא חששו לקבל שינויים שנבעו מדרישות הזמן ומנסיבות חדשות שצצו. אחת מהאסכולות האורתודוקסיות רואה בעקרון המצלחה – טובת הכלל – עיקרון שיש לבחון בו את החוק. שני חידושים כאלו היו ההיתרים להשתמש בחוזה ביטוח ובקופות החיסכון, שנחשבו להימור מסוים. לעולמא, כלומר המלומדים, תפקיד חשוב מאוד, מכיוון שהם אלה שלומדים את החוק האסלאמי, ולכן בידיהם הסמכות לייצג אותו. השריעה נוסחה בדרך כלל על ידי ה"אסכולות" ("מדהב") של המשפט האסלאמי.
בחוק האימאי-שיעי, מקורות החוק ("אוסול אל-פיקה") הם הקוראן, הסיפורים על מנהגיו של הנביא ושל 12 האימאמים, והשכל ("עקל"). כמו כן, מה שקרוי כיום שריעה כולל גם מנהגים מקומיים.
תכלית השריעה
אחת המטרות לחקיקה, להגשים את מטרת טובת כלל הציבור והרחקת האדם מהרוע והשחיתות בחיי היומיום ובעולם הבא. בהתגשם זה, בשמירת חמשת הגדולים, והם: שמירת הנפש, שמירת הערווה והצאצאים, שמירת הדעת, שמירת הכסף, ושמירת הדת.
השריעה האסלאמית, אשר באה לשמור על טובת האדם, מתחלקת לשלוש דרגות חשיבות, והם:
1. ההלכות ההכרחיות:
והן ההלכות ההכרחיות בחשיבותן, אשר לא יכול האדם לחיות בלעדיהן, ואי עשייתן יביא להשמדת החיים וחורבנם ואי יציבותם, כגון:
המועצה הפדרלית של שווייץ
המועצה הפדרלית של שווייץ (בגרמנית: Bundesrat; בצרפתית: Conseil fédéral; באיטלקית: Consiglio federale; ברומאנש: Cussegl federal) היא הגוף המבצע המשמש כממשלה הפדרלית של שווייץ וכן כראש מדינה קולקטיבי. המועצה, בת שבעה חברים, אחראית במשותף לממשל הפדרלי במדינה, וכל אחד מחבריה עומד בראש מחלקה מבצעת ספציפית, בדומה לשר בממשלה. אחד מחברי המועצה משמש לסירוגין כנשיאה של שווייץ למשך שנה אחת. הנשיא לשנת 2023 הוא אלן ברסה.
שריעה
תכלית השריעה
- איסור ההרג: לשמור על הנפש.
המועצה הפדרלית של שווייץ
איוש המועצה ומינוי חבריה
הממשלה הפדרלית מכהנת מאז כינון חוקת שווייץ בשנת 1848. באותה עת הייתה הדמוקרטיה החוקתית בעולם בחיתוליה ולמחברי החוקה לא היו דוגמאות רבות להסתמך עליהן. הם שאבו בכינון הממשל הפדרלי השראה רבה מארצות הברית, אך בשונה ממנה העדיפו גוף ממשל פדרלי קולגיאלי על פני משטר נשיאותי.
שריעה
תכלית השריעה
- איסור הגנבה: לשמור על הרכוש.
המועצה הפדרלית של שווייץ
איוש המועצה ומינוי חבריה
חברי המועצה הפדרלית נבחרים על ידי אספת הברית (הפרלמנט הפדרלי של שווייץ) בהצבעה חשאית לתקופת כהונה של ארבע שנים. כל אדם הכשיר להיבחר לאחד משני בתי אספת הברית כשיר להיבחר גם לכהונה במועצה הפדרלית. חבר מועצה רשאי להיבחר מחדש, ונדיר שאספת הברית אינה בוחרת בחבר מועצה מכהן לכהונה נוספת (הדבר קרה רק פעמיים מאז סוף המאה ה-19). על כן למעשה חבר המועצה עשוי לכהן עד אשר יבחר לפרוש ממנה, בדרך כלל אחרי שלוש עד חמש תקופות כהונה. אספת הברית רשאית להדיח חבר במועצה באמצעות הצבעת אי אמון או משפט הדחה (Impeachment).
שריעה
תכלית השריעה
- אפשרות ההגירה: לשמור על הדת.
המועצה הפדרלית של שווייץ
איוש המועצה ומינוי חבריה
סעיף 175 לחוקת שווייץ, לאחר תיקון נוסחו בשנת 1999, קובע נוסחה גמישה לאיוש המועצה, ומורה כי בבחירת חבריה, יש לשים לב לכך שיובטח שהאזורים הגאוגרפיים והלשוניים השונים של המדינה יקבלו ייצוג מתאים. בפועל, כאשר חבר מועצה פורש מכהונתו, הוא מוחלף בדרך כלל - אך לא תמיד - על ידי חבר מפלגתו שמוצאו מאותו אזור לשוני.
שריעה
תכלית השריעה
2. ההלכות שקיומן דרוש:
המועצה הפדרלית של שווייץ
איוש המועצה ומינוי חבריה
נשים בשווייץ קיבלו זכות בחירה בשנת 1971, והן נותרו בלתי מיוצגות במועצה הפדרלית עד לבחירתה של אליזבת קופ (Elisabeth Kopp) ב-1984. בשנת 2006 כיהנו במועצה שתי נשים, ב-2007 כיהנו שלוש, וב-2010 נבחרה האשה הרביעית (סימונטה סומרוגה) ולראשונה נוצר רוב נשי בין שבעת חברי המועצה. בסך הכל כיהנו במועצה עד שנת 2019 תשע נשים.
שריעה
תכלית השריעה
אלו הלכות שהאדם יכול לחיות בלעדיהן, אך יהיה קשה כשמבטלים אותן, למשל:
המועצה הפדרלית של שווייץ
איוש המועצה ומינוי חבריה
בשנת 1993 נבחר לראשונה אדם ממוצא יהודי לכהן במועצה - חברת המועצה רות דרייפוס.
שריעה
תכלית השריעה
- מותר לחולה או לנוסע למרחקים לשבור את צומו.
המועצה הפדרלית של שווייץ
איוש המועצה ומינוי חבריה
ליד המועצה מכהן קנצלר פדרלי, הנבחר על ידי אספת הברית לכהונה בת ארבע שנים. על אף שמה של משרתו, לקנצלר אין סמכויות ביצועיות (בניגוד לגרמניה ואוסטריה) והוא משמש כראש המטה של המועצה.
שריעה
תכלית השריעה
3. ההלכות המשפרות (המיטיבות):
המועצה הפדרלית של שווייץ
נשיא שווייץ
בשלהי כל שנה בוחרת אספת הברית באחד מחברי המועצה, לשמש כנשיא שווייץ במהלך השנה שלאחריה. האספה גם בוחרת סגן נשיא לאותה שנה, שבדרך כלל ייבחר לנשיא לשנה שלאחר מכן. מקובל כי חבר מועצה לא יכהן כנשיא בטרם כיהן תחת חברי מועצה ותיקים ממנו כנשיאים.
שריעה
תכלית השריעה
אלה ההלכות שהאדם יכול לחיות בלעדיהן, אך הכוונה בהן לארגן ולשפר את אורח החיים של האדם:
המועצה הפדרלית של שווייץ
נשיא שווייץ
נשיא שווייץ משמש כיושב ראש המועצה הפדרלית ומנהל את ישיבותיה. במצבי חירום, וכאשר המועצה אינה יכולה להתכנס במהירות מספקת, רשאי הנשיא לפעול בשמה. מעבר לכך הנשיא הוא רק ראשון בין שווים (primus inter pares) ואין לו כוחות מיוחדים מעבר לאלה של ששת חבריו למועצה. הוא איננו נחשב לראש המדינה - מעמד הנתון לכל חברי המועצה יחד - אך ייחשב ככזה במהלך ביקורים ממלכתיים מחוץ למדינה, אשר המועצה איננה מקיימת אותם במליאתה.
שריעה
תכלית השריעה
חשיבות למידת השריעה האסלאמית:
המועצה הפדרלית של שווייץ
נשיא שווייץ
רות דרייפוס הייתה האשה הראשונה והיהודיה הראשונה שכיהנה כנשיאת שווייץ, בשנת 1999.
שריעה
תכלית השריעה
1. להציג את ההתרצות אללה.
המועצה הפדרלית של שווייץ
דיונים והחלטות
כל אחד מחברי המועצה עומד כאמור בראש מחלקה, שכמוה כמיניסטריון במדינות אחרות. קיימות שבע מחלקות בסך הכל, שבכל אחת מהן מאוגדים מספר תחומי אחריות. חברי המועצה אחראים למחלקותיהם, אך על פי מוסכמה חוקתית הם אחראים גם באחריות שיתופית לכל המחלקות גם יחד. מסיבה זו אין זה מקובל שחבר המועצה ימתח ביקורת פומבית על מי מעמיתיו למועצה, והם אמורים לתת גיבוי להחלטות המועצה גם במקרים שהן התקבלו בניגוד לדעתם או בניגוד לעמדת מפלגת האם שלהם. בשנת 2017 פרש מכהונתו חבר המועצה דידייה בורקהלטר, ורק בהמשך הוא התבטא כי היה חלוק על חבריו למועצה בנוגע למספר נושאים עקרוניים.
שריעה
תכלית השריעה
2. הסדרת חיי האדם והחברה.
3. הוכחה שדת האסלאם מתאימה לכל אחד ולכל מקום.
המועצה הפדרלית של שווייץ
דיונים והחלטות
הצעות להחלטת המועצה מנוסחות מראש על ידי המחלקה הפדרלית הנוגעת בדבר, ומופצות למחלקות האחרות בכתב לפני הבאתן לדיון במועצה. כל מחלקה רשאית להגיש תשובה בכתב להצעה שהובאה בפניה. הליך זה מיועד לאפשר גיבוש קונצנזוס רחב ביחס לפרטי הצעת החלטה מסוימת קודם לדיון בה במועצה. ההחלטות עצמן מתקבלות במועצה ככל האפשר בקונצנזוס, או מוכרעות בהצבעה.
שריעה
חלקים של השריעה
השריעה נחלקת לשני חלקים עיקריים (המקבילים במידה מסוימת לחלוקה ביהדות של "בין אדם לחברו" ו"בין אדם למקום"):
המועצה הפדרלית של שווייץ
דיונים והחלטות
בנושאים המצריכים זאת נערכות התייעצויות נוספות בהשתתפות נציגי הקנטונים, המפלגות באספת הברית וגופים נוספים. התייעצות שכזו היא חובה על פי חוק במקרים מסוימים - למשל במקרה של הצעה לתיקון חוק פדרלי. התייעצויות אלו מיועדות גם לקבוע את המקרים שבהם יידרש לערוך גם משאל עם קנטונלי או ארצי לשם אישורה או פסילתה של פעולה.
שריעה
מעמד השריעה כיום
מאמצע המאה ה-19 חוקקו במדינות מוסלמיות חוקים חילוניים בתחומים שונים כמו בתחום המסחרי והפלילי, אך לא חוקקו חוקים בענייני אישות. בתחום המסחרי והפלילי נתקבלו ספרי חוק מערביים ונחקקו חוקים חדשים בהשראה מערבית, לדוגמה, ספר החוקים העות'מאני "המג'לה".
המועצה הפדרלית של שווייץ
דיונים והחלטות
לחברי המועצה עומדת חסינות מתביעה בנוגע לכל התבטאות שבה נקטו במסגרת מילוי תפקידם. ניתן להעמידם לדין באישום של עבירה פלילית שעברו במסגרת מילוי תפקידם רק לאחר הסרת חסינותם על ידי אספת הברית. האספה מוסמכת במקרים שכאלו גם להשעות את חבר המועצה מתפקידו.
שריעה
מעמד השריעה כיום
בתחילה, ראשוני המחוקקים האזרחיים העמידו פנים שכוונתם להשלים את השריעה אך לא לבטלה, ואכן האמינו בכך, אך בהדרגה התברר שהחקיקה האזרחית מגבילה את השריעה. חוקי האישות, נישואים, גירושים וירושות הם לב לבה של השריעה. בעשור השני של המאה ה-20 החל המחוקק החילוני בארצות המוסלמיות להתערב גם בהם. בחוק האישות הסורי נקבעו, בשנת 1953, פיצויים לאישה הגרושה ונאסר ריבוי נשים ללא רשות מפורשת מהקאדי, שהוא השופט של בית דין השריעה. ריבוי נשים שלא ברשות מהקאדי נחשב לעבירה פלילית אפילו שהוא מותר לפי השריעה, אך הקאדי זקוק לנימוק מיוחד על מנת להרשות לגבר ריבוי נשים. ב-1956 בוטלו בתי הדין השרעיים שבמצרים וכל סמכויותיהם עברו לבתי הדין האזרחיים. כוחה של השריעה צומצם בגלל החילון, מוסדות שונים שקודשו בידי השריעה הועברו לפיקוח ממשלתי עקב חיסול השריעה.
המועצה הפדרלית של שווייץ
ישיבות
המועצה מתכנסת לישיבה שבועית מדי יום רביעי במקום מושבה - הארמון הפדרלי בעיר הבירה ברן.
שריעה
מעמד השריעה כיום
במוסד הווקף הונהגו רפורמות מרחיקות לכת ואילו במצרים חוסל הווקף כליל. הממונים לשמירת השריעה, המופתי ופקידי המסגדים נתונים לפיקוח ממשלתי.
המועצה הפדרלית של שווייץ
ישיבות
הקנצלר הפדרלי וסגניו נוכחים גם הם בישיבות המועצה ורשאים להשתתף בדיוניה, אך אין להם זכות הצבעה בהן. אחד מהסגנים, המשמש כדובר המועצה, מנהל תדריך לעיתונאים אחרי ישיבותיה.
שריעה
מעמד השריעה כיום
המצב שונה ממדינה למדינה ברחבי העולם המוסלמי. בטורקיה בשנת 1928 נמחקה כליל מהחוקה דת האסלאם. במצרים קצב החילון מהיר מאשר בירדן, בסוריה ובעיראק. לעומת זאת במדינות אחרות מצבה של השריעה מתחזק, ברוב מדינות צפון ניגריה הוכרזה השריעה כבסיס לחוק המקומי, בעקבות המהפכה האסלאמית באיראן הוכרזה השריעה כחוקת המדינה ואילו בערב הסעודית הביא הלחץ של גורמי הדת ליתר הקפדה על יישומה.
המועצה הפדרלית של שווייץ
ישיבות
תוכן ישיבות המועצה איננו גלוי לציבור והוא נותר חסוי למשך 50 שנה. במענה לביקורת שנמתחה על נוהג זה, המנוגד לרעיון של שקיפות ציבורית, טענו חברי המועצה כי הוא חיוני לשם גיבוש קונצנזוס בנושאים שעל הפרק וכדי לשמר את הקולגיאליות של המועצה ואת העצמאות הפוליטית של חבריה.
שריעה
מעמד השריעה כיום
ישנו גיוון עצום בפירוש וביישום של החוק האסלאמי בחברות מוסלמיות שונות כיום. יש שמעריכים כי הקולוניאליזם, שפעמים רבות החליף את החוק הדתי בחוק חילוני, גרם לגיוון זה. לבד מכך, ברור כי גם לפני בוא הקולוניאליזם היו הבדלים רבים מאוד בין ארצות מוסלמיות שונות, בשל המנהגים המקומיים שהיו שם כאשר המירו את דתם לאסלאם ובשל התפתחויות מקומיות. במאה השנה האחרונות, תנועות ליברליות בתוך האסלאם העלו שאלות ביחס לשייכות ולאפשרות היישום של השריעה מנקודות מבט שונות. לפיכך, בכמה מהארצות שהן בעלות האוכלוסייה המוסלמית הגדולה ביותר, כמו אינדונזיה, בנגלדש והודו, יש חוקות וחוקים חילוניים במידה רבה, עם תחומים מעטים שבהם חוק האסלאם מקבל מקום, כמו דיני משפחה (מצב הדומה למצב ההלכה היהודית בישראל). לטורקיה יש חוקה חילונית באופן מודגש.
המועצה הפדרלית של שווייץ
ישיבות
בנוסף לישיבות המועצה השבועיות מקיימים חברי המועצה פגישות קבוצתיות על מנת ללבן נושאים מסוימים, והם גם יוצאים מדי שנה לסיור בקנטון הבית של חבר המועצה המכהן באותה שנה כנשיא. מבחינה זו פועלת המועצה בדומה למועצת מנהלים של חברה.
שריעה
מעמד השריעה כיום
ברוב הארצות במזרח התיכון וצפון אפריקה יש מערכת כפולה של בתי משפט דתיים וחילוניים, שבה בתי הדין הדתיים עוסקים בעיקר בנישואין וירושה. בערב הסעודית ובאיראן בתי הדין הדתיים הם המחליטים בכל תחומי המשפט. השריעה משמשת גם בסודאן ובלוב ולזמן מה שימשה גם באפגניסטן המודרנית. כמה מדינות בניגריה הצפונית אימצו לאחרונה בתי דין "שרעיים". למעשה, המשמעות של בתי דין חדשים בניגריה היא בדרך כלל עונשים קשים הרבה יותר, ללא כיבוד הכללים הקשוחים לעדות וראיות הקיימים בשריעה, כמו הצורך בארבעה עדים במקרים מסוימים ופסילת נשים לעדות. הענישה כוללת קטיעה של יד אחת או שתיים במקרה של גנבה, וסקילה כעונש על ניאוף. על פי אמות המידה המערביות מדובר בעונשים קשים יתר על המידה, ויש שטוענים כי עונשים אלה התאימו לחברה כמו של מוחמד, שלא יכלה להרשות לעצמה מבחינה כספית להחזיק בתי סוהר ואמצעים להשבת עבריינים לקהילה, ולא יכלו למנוע הריגה של פושעים על ידי האוכלוסייה או הקורבנות.
המועצה הפדרלית של שווייץ
שכר ותנאי שירות
חברי המועצה זכאים לשכר, לדמי הוצאות ולהטבות נוספות מסוימות. לאחר ארבע שנות שירות במועצה (ובמקרים מסוימים גם פחות מכך) הם זכאים לתשלום פנסיה לאחר פרישתם ממנה. הם אינם זכאים למגורים במעון רשמי (למעט הנשיא וכן הקנצלר, שיש להם דירות שרד בארמון הפדרלי). הם שוכרים דירות או חדרי מלון בברן בתשלום אישי. עם זאת, הם רשאים לעשות שימש באחוזת הכפר של המועצה, אחוזת לוהן (Lohn) שבקנטון ברן. באחוזה זו גם מתאכסנים אורחים רשמיים של שווייץ. הם זכאים להשתמש בתחבורה רשמית (מכוניות ומטוסים) במסגרת מילוי תפקיד רשמי. הם זכאים במקרה הצורך לקבל אבטחה על ידי אנשי צבא שווייץ, אך שכיח לראותם ברחובות ברן, במסעדות וברכבת הקלה שלה ללא ליווי כלל.
שריעה
מעמד השריעה כיום
דוגמה יוצאת דופן לניסיון יישום של השריעה במדינה חילונית היא ההצעה כי יוקם בית דין שרעי לבוררות באונטריו, קנדה. החוק מ-1991 במחוז זה בקנדה הוא כי ניתן ליישב מחלוקות בבוררות בבתי דין אלטרנטיביים על מנת למנוע עומס בבתי המשפט הרגילים. בית דין זה היה אמור לעסוק במחלוקות בין מתדיינים מוסלמים. מבקריו חששו כי היחס לנשים הקיים בשריעה ישפיע על מערכת המשפט הקנדית, אך התומכים טענו כי אף אחד אינו מחויב ללכת לבית הדין הזה. יתר על כך, בתי הדין יהיו אורתודוקסיים באופן מוגבל מכיוון שהם יכירו בראשוניות של המשפט האזרחי הקנדי. כל מי שאינו מקבל את הפסיקה של בית הדין השרעי, יכול לערער בפני בית דין אזרחי. לפיכך, בית הדין הזה יהיה רק גרסה חיוורת של השריעה האמיתית. ב-11 בספטמבר 2005, ראש המחוז סיים את המחלוקת בכך שהחליט כי לא ירשה בסיס דתי לבתי דין לבוררות. החלטה זו שמה קץ גם לבית דין שפעל על פי ההלכה היהודית, וחסם את דרכו של בית דין שרעי עוד לפני שהחל. בתי דין נוצריים מעולם לא היו קיימים בקנדה.
אולם בידיהם של פונדמנטליסטים, השריעה מחייבת את כל המאמינים ואפילו את כל האנשים הנשלטים על ידי המאמינים. החוק האסלאמי למוסלמים אמריקאיים בבוסטון או ביוסטון שונה מאוד מהחוק האסלאמי במצרים, ערב הסעודית, איראן או אפילו רצועת עזה. כולם נוהגים על פי החוק האסלאמי, אך ההבנה שלהם של החוק הזה מגוונת ושונה זה מזה.
המג'לה
המג'לה הוא קובץ חוקים המבוסס על המשפט המוסלמי, אשר הסדיר את הדין האזרחי בתקופה העות'מאנית. באימפריה העות'מאנית נהג הכלל המוסלמי שעל-פיו קובעים חכמי-הדת, העולמא, את המסגרת לחוקי המדינה על-פי השריעה, בעוד השליט החילוני רשאי לפעול ולצוות במסגרת זו, שקבעו העולמא. נוהג זה והחוקים שנגזרו ממנו בוטלו בטורקיה עצמה בסמוך לאחר הקמת הרפובליקה הטורקית, בשנת 1926, ובמקומו אומץ קודקס אזרחי שווייצרי הנחשב למתקדם יותר, בהתאם למגמתו של מוסטפא כמאל למודרניזציה ולאימוץ אורחות חיים מערביים.
בארץ ישראל השתמרו החוקים העות'מאניים הישנים באמצעות "המג'לה", כיוון שממשלת המנדט הבריטי הכירה בתוקפם, ואף הממשלה הזמנית של מדינת ישראל הורתה על שמירת החוקים והדינים שכללו את המג'לה. עם זאת, עם כינון המנדט הבריטי, חדלו רשויות השלטון לראות בעולמא המוסלמיים מקור סמכות לפירוש ולתיקון חוקי המג'לה, ובמקום זאת התייחסו אל המג'לה כאל קודקס חוקים הנתון לפרשנות משפטית של המוסדות החילוניים שהוקמו על ידי ממשלת המנדט (ומאוחר יותר על ידי מדינת ישראל). לפיכך, הוכנסו בחוקים אלה תיקונים, וחלקם בוטלו או שונו במידה ניכרת בכל גילגולי החקיקה והמשטר שעברו על ארץ ישראל ומדינת ישראל. בשנת 1984 בוטלה המג'לה בחוק של הכנסת, לאחר שהתחומים בהם עסקה הוסדרו בחוקים ישראליים מקוריים שקיבלה הכנסת.
למג'לה השפעה היסטורית מסוימת על המשפט הישראלי, וככזו היא שימשה כמעין צינור להשפעת השריעה על המשפט בישראל. השימוש במג'לה שנעשה בשנותיה הראשונות של המדינה הותיר חותם מסוים, אם כי מצומצם, בפסיקה ובמנהג.
ככלל, אפשר לומר כי ההשפעה המכרעת על המשפט בישראל היא לשיטת המשפט המקובל הבריטי, ובמידה מסוימת למסורת קונטיננטלית, ולמשפט העברי. השפעת השריעה דרך המג'לה היא מצומצמת ביותר, ומוגבלת לשנותיה הראשונות של המדינה. עם זאת, עיקרון אחד של המשפט העות'מאני התקבל במשפט הישראלי והוא החלת דין אישי דתי על עניינים הקשורים במעמד האישי של האזרח (נישואים, גירושים וכיוצא באלה). למעשה, החוק העות'מאני העניק אוטונומיה רחבה לקהילות הדתיות שחיו ברחבי האימפריה, והכיר בחוקים הדתיים המקובלים בכל קהילה כל עוד לא ערערו על השלטון, ולא סתרו בצורה בוטה את השריעה. בתקופת המנדט הבריטי הצטמצמה האוטונומיה המשפטית בארץ רק לענייני המעמד האישי.
עם הקמת מדינת ישראל אומץ עקרון האוטונומיה המשפטית בענייני המעמד האישי, מתוך רצון לשמור על הסטטוס קוו בין הציבור היהודי החילוני לציבור היהודי הדתי. מבחינת הקהילה המוסלמית בישראל, פירוש הדבר כי השריעה מוסיפה להיות החוק התקף בענייני נישואים וגירושים של מוסלמים בישראל.
דיני המעמד האישי
הסמכות בענייני המעמד האישי מסורה על-פי החוק לבתי דין דתיים, הדנים בעניין על פי הדין הדתי המהותי (ההלכה בבית הדין הרבני, והשריעה בבית הדין השרעי). כמו כן, למעט כמה מגבלות, אנשי הדת הם המוסמכים לפרש את החוק הדתי (חוקים שמקורם בדת אך אינם עוסקים במעמד האישי, מתפרשים על ידי שופטים בבתי משפט חילוניים).
הסדר זה מעניק לדיני השריעה תחולה בישראל, אולם רק בענייני המעמד האישי (נישואים, גירושים וכדומה) ורק לגבי המוסלמים הסונים. קיימת מחלוקת בין הרבנות לבין בתי הדין השרעיים בישראל, האם בסמכות בתי הדין השרעיים לחתן זוגות מעורבים (כלומר מוסלמי ויהודייה או נוצרייה, בנסיבות שהדין השרעי מתיר זאת), והאם בסמכותם לאשר התאסלמות של יהודים.
לבתי הדין השרעיים יש הכרה רשמית והם ממומנים על ידי המדינה, בדומה לבתי הדין הרבניים. לקאדים (דיינים) העומדים בראשם יש מעמד של עובדי מדינה. הגבלות שחוק המדינה קבע לגבי נישואים וגירושים, כגון האיסור לחתן נערה שלא מלאו לה 17 שנים, האיסור על ביגמיה והאיסור לגרש אישה בניגוד לרצונה, חלות על בתי הדין השרעיים בישראל באותו אופן שבו הן חלות על בתי הדין הרבניים. כלומר, אסור לבית הדין לשתף פעולה עם המבקשים להינשא בנסיבות כאלה, ואם התקיימו הנישואים, עליו לעשות כל שביכולתו כדי להתירם. באותו אופן, אסור לבית הדין השרעי לשתף פעולה עם גבר המבקש לגרש את אשתו בניגוד לרצונה, אף שהשריעה מתירה זאת בנסיבות מסוימות.
כבתי דין דתיים אחרים, פסיקותיהם של בתי דין השרעיים בעניינים אזרחיים אחרים נחשבים בחוק הישראלי כפסיקות של בורר, ולפיכך הצדדים המתדיינים מחויבים להן רק אם התמלאו התנאים הקבועים בחוק לבוררות. התנאי העיקרי הוא הסכמת כל הצדדים להוצאת העניין הנדון מסמכותו של בית המשפט האזרחי המוסמך, ולהעבירו לבית הדין השרעי. לבית הדין השרעי אין כל סמכות בעניינים שאינם ענייני המעמד האישי, ועניינים שבהם אי-אפשר לקיים בוררות (לדוגמה, עניינים פליליים).
מעמד האישה באסלאם
האסלאם אינו אוסר על נשים לעבוד, אך הוא מדגיש את החשיבות של טיפול בבית ובילדים לשני ההורים. מבחינה תאורטית, החוק המוסלמי מתיר גירושין באופן פשוט, על ידי אמירה שלוש פעמים "אני מגרש אותך". למעשה, גירושין הם עניין מורכב יותר. בדרך כלל, האישה המגורשת שומרת על הנדוניה שלה מזמן שנישאה, אם הייתה כזו, וניתנת לה תמיכה לילדים עד שהם נגמלים. לאחר מכן הם מועברים לבעל, על פי הנסיבות שבכל מקרה.
בנוסף, נאסר על נשים להחזיק בתפקידים דתיים. רבים מפרשים את החוק המוסלמי כך שאסור לנשים לעבוד בתעסוקה בולטת, ולפיכך אסור להן לעבוד בממשל. ראייה זו היא המקובלת ברוב המדינות המוסלמיות במאה האחרונה, למרות הדוגמה של אשתו של מוחמד עאישה, שלקחה חלק בפוליטיקה וגם הייתה סמכות "חדית'" חשובה. אולם, המצב שונה במדינות מוסלמיות מתונות. לדוגמה, בפקיסטן, באינדונזיה, בטורקיה ובבנגלדש, כולן מדינות מוסלמיות ברובן, כיהנו נשים כראשי הממשלה או המדינה. נשים מוסלמיות גם מחזיקות בתפקידים חשובים בממשלות או בחברות.
אסור למוסלמי להינשא מחדש או להישאר נשוי לכופר משני המינים (סורה 2, 221; 60, 10). מותר לגבר מוסלמי להינשא לאישה מעמי הספר (סורה 5, 5); אך המסורת אוסרת על אישה מוסלמית להינשא לגבר לא-מוסלמי. אם הגבר בוחר להמיר את דתו לאסלאם הנישואין מותרים.
קוד לבוש
הקוראן גם מציב קוד לבוש למאמינים. לנשים, הוא מדגיש את הצניעות: "ואמור לאישה המאמינה להשפיל את מבטה ולשמור על איבריה האינטימיים, ולא להציג את קישוטיה (על פי הפרשנות האסלאמית, צורת הגוף והשיער) לבד מאלה שבדרך כלל חשופים (על פי הפרשנות, פניהן וידיהן) ולמשוך את כיסויי הראש על החזה, ושלא תציג את קישוטיה אלא לבעלה, אביה, אבי בעלה, בניה וכו'" (סורה א-נור, 31). קרובים אלה מכונים ה"מהרהם" שלה. לגברים יש קוד לבוש קשוח פחות: עליהם להיות מכוסים מהברך ועד למותניים.
בטורקיה, ארץ שרובה הגדול מוסלמי, יש חוקים נגד קוד הלבוש הזה בבתי הספר ובמקומות עבודה. לאחר ההכרזה על הרפובליקה ב-1923, כחלק מהמהפכה של מוסטפא כמאל, היה עידוד לקוד לבוש מודרני. גם בצרפת אסור ללבוש כיסוי ראש בבית הספר, בחוק שנתקבל בשנת 2005 ועורר ויכוח ציבורי נרחב.
יש שרואים את קוד הלבוש הזה כדיכוי של הגברים כנגד הנשים. אולם, יש מקומות רבים בהם הנשים הולכות על פי הקוד הזה למרות שאין הן מחויבות לכך, כחלק מדתן ותרבותן. אחד מהבגדים שנשים לובשות ידוע כ"חיג'אב". פירוש המילה הוא לכסות את הראש והגוף.
אלימות כלפי נשים
על פי רוב הפירושים, בקוראן ניתנה הסמכות לגבר להכות את אשתו אם היא אינה שומעת לו. ראשית עליו להוכיח אותה בדברים, ולאחר מכן להימנע מיחסי מין אתה לתקופה מסוימת. לבסוף, אם הוא חושב שהמצב מחייב זאת, מותר לו להכות אותה:
המשפטן הימי-ביניימי אשאפי, מייסד אחת מאסכולות הפיקה, העיר על הפסוק הזה כי "הכאה מותרת, אך עדיף שלא להכות".
מצד שני, ישנם כמה חדית'ים שבהם מובעת התנגדות רבה להכאת נשים.
"רצח על רקע כבוד המשפחה" נחשב בעולם המערבי כקשור לחוק המוסלמי, אך למעשה הוא מתרחש גם בחלק מהמדינות האסלאמיות וגם במקומות אחרים, כמו במערב אפריקה ובמרכז אמריקה, ואינו מתרחש כלל בחלק מהמדינות האסלאמיות.
באסלאם אכן יש עונשים קשים על סוגים שונים של פשע, ואלה כוללים כל יחסים מיניים מחוץ לנישואין, לנשים ולגברים; אך רק העונש על ניאוף ממש הוא מוות. כך לדוגמה, גזר בית משפט באירן על סקינה מוחמדי אשטיאני מוות בסקילה, בגין ניאוף. הפרשנות והיישום של החוקים ביחס לנישואין וצניעות השתנו במקומות ובזמנים שונים.
המרת דת מהאסלאם
על פי החוק המוסלמי, המרת דת של מוסלמי לדתות אחרות אסורה והיא נחשבת כבגידה ושמד. בתאולוגיה המוסלמית, המרת דת כזו מקבילה לבגידה בעם. העונש על עבירה זו היא נידוי והגליה או אף הוצאה להורג אם הממיר את דתו חי ב"מדינה מוסלמית" ונחשב כאויב המדינה. אך בארצות מוסלמיות רבות, וכמובן בארצות מערביות, אין כל עונש למי שממיר את דתו.
חופש הביטוי
הרעיון המודרני של חופש הביטוי בעניינים פוליטיים ודתיים מגיע מתקופת ההשכלה במאה ה-18 והוא זר לנצרות וליהדות בצורותיהן הקדם-מודרניות. כך גם החוק השרעי אינו מתיר חופש ביטוי על נושאים כמו ביקורת כלפי הנביא מוחמד.
על פי הקוראן, אללה מקלל את מי שמזיק לנביא, וברור כי קללת אללה דינה מוות.
במצרים, לדוגמה, השלטונות ניסו לבטל את נישואיו של פרופסור נאצר אבו זייד כאשר הוא חלק על איש דת מוסלמי אורתודוקסי מאוניברסיטת אל-אזהר בקהיר. איש הדת טען כי הפרופסור הבין את הקוראן בצורה המהווה בגידה וכפירה, ואבו זייד ברח להולנד.
זרקאלו
זֵרקַאלוֹ (מרוסית: Зеркало, "ראי"), הוא כתב עת ספרותי ישראלי ברוסית המופץ ארבע פעמים בשנה בישראל, רוסיה ובמדינות נוספות. העורכת שלו היא אירינה ורובל-גולובקינה. יצאו שני קבצים של "זרקאלו" בעברית בהוצאת הקיבוץ המאוחד ב-2001 ובהוצאת עם עובד ב-2005. בין מייסדיו ועורכו הראשון היה הסופר אלכסנדר גולדשטיין.
ניקולא שובן
ניקולא שובן (בצרפתית: Nicolas Chauvin), חייל אגדתי, שקיומו מוטל בספק, שירת בצבא הראשון של הרפובליקה הצרפתית ולאחר מכן בצבא של נפוליאון בונפרטה. שמו הוא המקור למושג שוביניזם.
חייו
שובן התגייס בגיל 18 ושירת בכבוד רב את מדינתו. ידוע כי הוא נפצע 17 פעמים בשירות המדינה וכתוצאה מכך נגרמה לו נכות וכיעור רב. לאות הוקרה על נאמנותו והקרבתו נפוליאון עצמו העניק לו את "חרב הכבוד" ופנסיה של 200 פרנק.
1986 בברית המועצות
1986 בברית המועצות הייתה השנה בה נחגגה השנה ה-69 למהפכת אוקטובר. בדצמבר 1979 החלה פלישת הכוחות הסובייטיות לאפגניסטן והחלה מלחמה שנמשכה 10 שנים.
ניקולא שובן
חייו
בתקופה שלאחר נפוליאון, ההכרה והכבוד התחלפו בבוז וזלזול. הערכים המקובלים בחברה השתנו, והתשוקה הלאומנית לא הייתה אופנתית עוד. דמותו של שובן הייתה לחיקוי וללעג בכמה הצגות בידור שהועלו בצרפת במספר מקומות בשנת 1831. בהצגות הללו, שבהן הוצג שובן, נטבע המושג שוביניזם כגילוי של לאומניות יתרה.
1986 בברית המועצות
אירועי תרבות
זוכי פרס לנין:
ניקולא שובן
חייו
כדמות היסטורית הוא הפך למיתוס, ויוחסו לו פעולות ומבצעי גבורה אשר לא היו מדויקים. היסטוריונים שונים חקרו חלק מהסיפורים על שובן על ידי השוואות עם מקורות אחרים, חלקם דחו על הסף את מעשיות הגבורה וחלקם הותירו רושם שהוא אכן היה פטריוט גדול.
אהרן צבי לנדא
רבי אהרן צבי לנדא (-ז' בסיוון תר"ע, 1910) היה אדמו"ר לחלק מחסידי אלכסנדר שפרשו לאחר פטירת הישמח ישראל. לימים הפכה חצר זו לחסידות סטריקוב.
ביוגרפיה
בנם של רבי דוב בעריש מביאלה, בנו של רבי אברהם מטשכנוב ורחל בתו של ר' ארצ'ה מגריצא-ביאלה. אביו היה האדמו"ר לחסידי וורקא לאחר פטירת האדמו"ר הצעיר מוורקא רבי מנחם מנדל. נישא לאסתר בת הרב נתן נטע טעננבוים חתן חתנו של רבי עקיבא איגר. הוא עסק במסחר בבדים, כשאת עיקר העסק ניהלה אשתו והוא רוב זמנו עסק בתורה.
לאחר פטירת אביו, פנה כשאר חסידיו לרבי יחיאל מאלכסנדר ואחריו לבנו הישמח ישראל. הוא היה מקורב להישמח ישראל וכתב את דברי תורתו בחיבור בשם "בר בי רב". לאחר פטירת הישמח ישראל בטבת תר"ע, הכתירוהו קבוצה מהחסידים לאדמו"ר. אמו הביעה התנגדות עזה לכך שבנה יקבל את האדמו"רות באומרה שזו סכנה עבורו, אך בשל לחץ החסידים שגברו הוא קיבל את ההנהגה. חסידים רבים היו נוסעים אליו מדי שבת, ואף הייתה יוצאת כל יום ה' בשבוע רכבת עם חסידים מורשה לביאלה, וסיפרו עליו סיפורי מופתים. הוא היה חלוש ונסע לאוטבוצק למנוחה. הוא אמר לחסידיו שאם יעזבוהו יבריא כי אין בכוחותיו לקחת את עול ההנהגה, אך הם סירבו.
כארבעה חודשים לאחר התמנותו נפטר ביום טוב שני של שבועות תר"ע. ונקבר בבית הקברות בורשה, בעיתוני התקופה הוארך מספר המשתתפים בלוויה בכ-50,000 איש. את מקומו מילא אחיו רבי אלימלך מנחם מנדל לנדא.
אחיו הקים לזכרו את "ישיבת בית אהרן" בזגרז'.
בנו רבי מנחם מנדל, נישא לחיה בת הרב משה וייס מטומשוב מזובייצקי. הוא סירב לכהן באדמו"רות. כשנסעו אליו חסידים הוא ברח מהעיר. לאחר מספר חודשים פנו אליו מספר חסידים חשובים בהם גיסו הרב שמואל וייס רבה של ונגרוב, הרב משה מקוטנא, הרב מקרשניק ורבה של טומשוב ולחצו עליו, אז נאות לכהן כאדמו"ר. כיהן תחילה בביאלה והתגורר בבית אביו, בהמשך בסודלובצה (סלדוביץ), ובשנת תרפ"ה היגר לארצות הברית. נפטר בב' באלול תרצ"ז. חיבר ספר בשם שמש ומגן, ובראשו נכתבו תולדות השושלת על ידי בנו ר' יחיאל. בספר זה הובאו מדברי תורתו של רבי אהרן צבי.
קארל למבלי
קארל למבלי (באנגלית: Carl Lumbly; נולד ב-14 באוגוסט 1951) הוא שחקן אמריקאי. ידוע בזכות משחקו כד"ר הלורן בסרט "דוקטור סליפ", בלש NYPD מרקוס פטרי בסדרה המשטרתית "קגני ולייסי", סוכן ה-CIA מרקוס דיקסון בסדרה "זהות בדויה" ובדיבוב דמותו של ז'ון ז'ונס/הצייד ממאדים בסדרה "ליגת הצדק: סדרת האנימציה" והמשכה "ליגת הצדק ללא גבולות". בהמשך, למבלי הופיע בסדרת "סופרגירל" של יקום החץ בדמות אביו של ז'ון ז'ונס, וכן כחייל-העל האפרו-אמריקני הראשון איזאיה בראדלי בסדרת "הפלקון וחייל החורף" של שירות הסטרימינג דיסני+ - תפקיד אותו ישוב לגלם בסרט "קפטן אמריקה: סדר עולמי חדש".
ביוגרפיה
למבלי נולד במיניאפוליס, מינסוטה למהגרים מג'מייקה. הוא סיים את לימודיו בתיכון סאות' ולאחר מכן במכללת מקאלסטר שבסיינט פול הסמוכה.
הקריירה הראשונה של למבלי הייתה כעיתונאי במינסוטה. בעת כתיבת מאמר על סדנה לתיאטרון, הוא קיבל תפקיד כשחקן. הוא נשאר בחברה לאימפרוביזציה למשך שנתיים, כשלאחר מכן עבר לסן פרנסיסקו וענה למודעת דרושים המחפשת אחר "שני שחקנים שחורים עבור מחזות פוליטיים על דרום אפריקה". הוא הלך למבחן בד וזכה לאחד התפקידים (לצד דני גלובר הלא ידוע בזמנו). יחד עם גלובר, למבלי ערך סיבוב הופעות למחזות "בנזי מת" ו"האי" של אתול פוגארד.
קריירה
תפקידו הגדול הראשון של למבלי היה כבלש מרקוס פטרי בסדרה המשטרתית "קגני ולייסי", שרצה בין השנים 1982–1988, ובה דמותו צוותה לבלש ויקטור איזבקי (בגילומו של מרטין קוב). בשנת 1985 הוא הופיע בתפקיד תסאוס בעיבוד האפרו-אמריקני "הבשורה בקולונוס" למחזה אדיפוס בסדרת "ההופעות הגדולות" ברשת PBS.
בשנת 1987, למבלי זכה לביקורות חיוביות על משחקו כפעיל זכויות האזרח בובי סיל ומייסד הפנתרים השחורים בסרט "קנוניה: משפטם של השמונה משיקגו" של רשת HBO. בין השנים 1989 ל-1990, הוא גילם בסדרה "פרקליטי אל איי" את דמותו החוזרת של ארל ויליאמס (על שם האסיר בסיפור "כותרת ראשית" של בן הכט וצ'ארלס מקארתור), מורה שהואשם בשוגג על אונס ורצח סטודנטית. בשנת 1990 השתתף בסרטו עטור השבחים "לישון בכעס" של הבמאי צ'ארלס בארנט. בין השנים 1994 ל-1995, למבלי כיכב בתפקיד הראשי בסדרת המדע בדיוני קצרת-הימים "M.A.N.T.I.S". אחד מתפקידיו הבולטים היו של סוכן ה-CIA מרקוס דיקסון בסדרה "זהות בדויה", שרצה בין השנים 2001 ל-2006.
תפקידים נוספים של למבלי כללו דיבוב דמותו של ז'ון ז'ונס/הצייד ממאדים בסדרה "ליגת הצדק: סדרת האנימציה" והמשכה "ליגת הצדק ללא גבולות". בהמשך, למבלי הופיע בסדרת "סופרגירל" של יקום החץ בדמות אביו של ז'ון ז'ונס. בסופרמן: סדרת האנימציה, למבלי דיבב את דמותו של ראש העיר מטרופוליס בפרק Speed Demons משנת 1997, וכן של גנרל צבאי בפרק Absolute Power משנת 1999. בהמשך, הוא דיבב את דמותו של נבל-על בשם סטוקר ב"באטמן: הדור הבא".
בשנת 2000, למבלי גילם את דמותו של האקטיביסט ואיש הקונגרס רון דלמס בסרט הטלוויזיה משנת 2000 "צבע החברות" של ערוץ דיסני. למרות שהסרט התמקד ביחסי החברות בין בתו של דלמס לנערה דרום אפריקאית, הסרט מתאר גם את עזרתו של דלמס בסיום האפרטהייד בדרום אפריקה. באותה שנה, למבלי הופיע בהופעת אורח בעונתה הראשונה של "הבית הלבן" בתפקיד ג'ף ברקנרידג', מועמד לעוזר התובע המחוזי התומך בתגמולים לנפגעי עבדות. בהמשך, הוא הופיע בתפקיד דניאל "בולדוג" נובאצ'ק בסדרת המדע בדיוני "בטלסטאר גלקטיקה". כמו כן, הוא השתתף בדיבוב דמות בחבילת ההרחבה "זעמו של קיין" למשחק המחשב "Command & Conquer 3: Tiberium Wars". לאחרונה, הוא גילם את דמותו של קפטן המשטרה ג'ו ראקר בסדרה "סאות'לנד" של רשת TNT.
בשנת 2021, למבלי השתתף במספר הופעות אורח בסדרה "הפלקון וחייל החורף" של שירות הסטרימינג דיסני+ בתפקיד איזאיה בראדלי, שאותו ישוב לגלם בסרט היקום הקולנועי של מארוול "קפטן אמריקה: סדר עולמי חדש". בנוסף, הוא מגלם את דמותו של אברהם קלארק, אביה של בת' פירסון בסדרה "החיים עצמם".
במשך השנים, למבלי השתתף גם בסדרות שיקגו הופ, מגע של מלאכים, תיקים באפלה, עולמו המופלא של דיסני, מחשבות פליליות, ER, פשע מן העבר, צ'אק, NCIS ו-NCIS: לוס אנג'לס, האנטומיה של גריי, פחמן משודרג ו-S.W.A.T..
חיים אישיים
למבלי היה נשוי פעמיים ולו ילד אחד מהשחקנית וונטה מקגי, לה היה נשוי משנת 1987 ועד למותה ב-2010. למבלי נישא בשנית לסופרת דבורה סנטנה בשנת 2015, אך השניים התגרשו בשנת 2019.
אוכלי פטריות
אוכלי פטריות (Fungivory) הם בעלי חיים, שמקור מזונם העיקרי הוא מינים שונים של פטריות (פטריות כובע). רוב היצורים בקבוצה זו הם חסרי חוליות מתמחים, ובעיקר תולעים וחלזונות. כמו כן, קיימים גם חולייתנים אוכלי פטריות (כגון קופים שונים ועופות), אשר רובם נחשבים לאוכלי כל.
חולייתנים
חלק מהפטריות נאכלות בידי האדם למשל השמפיניון ואורנייה מצויה, אף שרבים מהפטריות לא טעימות ורעילות ביותר, למשל אמנית המוות וחלקם הורגות אנשים מדי שנה. ישנם 22 פרימטים הניזונים על מיני פטריות שונים אך רובם אוכלי כל: שימפנזה, גורילה, קופי מקוק, לנגור, מנגבי, מרמוסט וקוף ורווט. קופים אחרים כמו מרמוסט גולדיי מקבלים כמעט 65% ממזונם מפטריות בעוד שהמין חרומף שחור החי בהרים הגבוהים בסין, מתבסס בחורף על הדבר היחיד שהוא מוצא - חזזיות. עם זאת הפטריות נדירות ביערות הגשם ומופיעות באזורים בלתי צפויים בנוסף על כך שהם רעילות מאוד. עם זאת מבנה שיני הפרימטים מותאם לתזונה של פטריות.
חלק מהיונקים למדו להתמודד עם רעילותם של פטריות מסוימות כמו קנגורי החולדה והמין סנאי דואה צפוני שמתבסס על נבגי פטריות שונות עמיד למספר מינים רעילים וקטלניים. יונקים נוספים כוללים מיני סנאיים, עכבריים שונים, חזירי בר ואיילים.
מבין העופות ישנם כמה עורביים כמו בני הסוג Perisoreus הנמשכים לפטריות, קזואר מצוי הניזון מפטריות עצים, אמו הניזונים מפטריות Bovista ומ-Lycoperdon ודגרתל ההודו הניזון לעיתים מ-Mycena.
חסרי חוליות
אוכלי הפטריות המוצלחים ביותר הם חסרי חוליות שונים. מהחרקים ישנם כמה מיני נמלים כמו Euprenolepis procera מדרום-מזרח אסיה הניזונים מפטריות בלבד אלה גדלות על ענפים ביער הגשם. כמו כן נמלים מהשבט Attini, ובעיקר מהסוג Atta - נמלים גוזרות עלים, ניזונות מפטריות תת-קרקעיות שהן מטפחות על מצע באופן המזכיר חקלאות ועיבוד מזון אנושיים. טרמיטים מתת-משפחה Macrotermitinae ניזונים בעיקר מפטריות, וכן כמה חיפושיות כמו שחרוריתיים (Tenebrionidae), Endomychidae או Erotylidae הניזונות בעיקר מפטריות. מהזבובאים בני המשפחות פטרייתושיים Mycetophilidae ו-Phoridae מטילים ביצים בתוך עצים מתים והזחלים ניזונים בעיקר מפטריות החיות בעץ הנרקב.
חלזונות וחשופיות שונות ניזונות מפטריות כמו החשופית מסוג Ariolimax. חלק מהמינים מתמחים במינים ספציפיים ומתמודדים עם הרעלים שלהם בעוד אחרים מגוונים בתזונתם. חלק ניזונים מפטריות כובע ואחרים מריריות או עובש.
דניאל בר מוחא
הרב דניאל עמרם בר מוחא (כ"ב בחשוון ה'תשי"ז, 27 באוקטובר 1956 - כ"ח באייר ה'תשע"ז, 24 במאי 2017) היה רב ישראלי, כיהן כרבה של מצפה רמון במשך כ-39 שנה.
תולדות חייו
נולד לשושנה והרב מרדכי בר מוחא, רבה של נשר, צאצא לשושלת רבנים ממרקש בהם רבי רפאל מסעוד אבן מוחא אב"ד מרקש והמקובל הרב אברהם בר מוחא. אחיו יוסי הוא מנכ"ל אגודת העיתונאים בתל אביב.
למד בישיבת הרמב"ם בתל אביב אצל הרב אברהם חפוטא, ובישיבת פורת יוסף הוסמך לרבנות על ידי הרב עובדיה יוסף והרב שלמה גורן.
באביב 1978, כשהיה כבן 22 בלבד, התמנה כרב היישוב מצפה רמון, תפקיד שמילא במשך כ-39 שנים, עד למותו.
ב-24 במאי 2017 (כ"ח באייר ה'תשע"ז) נהרג בתאונת דרכים בגדרה, בעת שהרכב שבו נהג סטה ממסלולו. ההערכה היא שהתאונה ארעה בעקבות מפרצת שהרב בר מוחא לקה בה, בשל מחלת סרטן הריאה שממנה סבל. הוא נקבר באותו היום בבית העלמין בגדרה. על שמו נקרא בית הכנסת "אחוות דניאל" במצפה רמון.
היה נשוי לקלוטילד, בתו של חלל צה"ל, ואב לארבעה.
סטפנו מגדינו
סטפנו מגדינו (באנגלית: Stefano Magaddino ; 10 באוקטובר 1891 – 19 ביולי 1974) היה מאפיונר אמריקני ממוצא סיציליאני, ראש משפחת באפלו. נודע בכינוי "הקברן" (The Undertaker) או "דון סטפנו" (Don Stefano).
תחילת דרכו
מגדינו נולד ב-10 באוקטובר 1891 בעיירה קסטלמארה דל גולפו על החוף הצפון מערבי של סיציליה. בעיירה זו נולדו עוד מאפיונרים בולטים רבים. מגדינו הפך לחבר במשפחת הפשע החזקה באזור, משפחת בוננו, אש עמה הוא היה קשור בקשרי משפחה. בשנת 1900 הסתכסכו האחים ג'וזפה וסטפנו בוננו עם משפחת בוצ'לאטו. פליס בוצ'לאטו הורה על רציחתם של האחים בוננו, ובעקבות כך השתלט על עסקי המשפחה אחיהם הצעיר סלבטורה. סלבטורה חיסל לחלוטין את משפחת בוצ'לאטו. פליס בוצ'לאטו עצמו נמלט לניו יורק.
ב-1902 עזב מגדינו את סיציליה והיגר לניו יורק. הוא הצטרף למשפחת באפלו, אחת המשפחות החזקות ביותר באותה תקופה, במשפחה זו היו חברים גם אחיו אנטוניו "נינו" ואחיינו פייטרו. יחד עם מאפיונרים נוספים שהיגרו כמוהו מקסטלמר, הוא הקים את קבוצת המתנקשים שנודעה בכינוי "הרוצחים הטובים". במרץ 1917 מגדינו ארגן את רציחתו של פליס בוצ'לאטו בדטרויט עבור משפחת באפלו. באוגוסט 1921, ספר בשם ברטולו פונטנה הסגיר את עצמו למשטרת ניו יורק, והודה ברצח קמילו קאיוזו שבועיים קודם לכן באבון, ניו ג'רזי. פונטנה טען שהוא רצח את קאיוזו בהוראת "הרוצחים הטובים" כנקמה על מעורבותו של קאיוזו ברצח אחיו של מגדינו, פייטרו, בסיציליה ב-1916. מחשש שהוא עלול להירצח, פונטנה הסכים לעזור למשטרה ללכוד את מגדינו. סטפנו מגדינו פגש את פונטנה בתחנת גרנד סנטרל כדי לתת לפונטנה 30 דולר שיעזרו לו לברוח מהעיר. לאחר חילופי דברים, מגדינו נעצר על ידי קבוצת שוטרים סמויים. ויטו בונבנטרה וארבעה גנגסטרים נוספים נעצרו לאחר מכן בגין מעורבותם ברצח קאיוזו.
בסופו של דבר האישומים כנגד מגדינו בוטלו מחוסר ראיות, אך הוא נמלט לבאפלו. ב-1922 מת ג'וזפה דיקארלו מנהיג משפחת באפלו, ומגדינו ירש אותו כראש המשפחה. ב-1924 הוא קיבל אזרחות אמריקנית.
משפחת באפלו
מגדינו ניהל בית הלוויות בשם "קפלת הזיכרון של מגדינו" בניאגרה פולס. בית ההלוויות שימש כמלבנה עבור העסק האמיתי שלו: הברחת משקאות חריפים מקנדה לניו יורק. לאחר סיום תקופת היובש הרוויחו מגדינו ואנשיו את כספם באמצעות הלוואות, הימורים לא חוקיים, סחיטה, גניבת מכוניות ודמי חסות. לצד זה, הוא הפעיל מספר גדול של עסקים חוקיים שסייעו לו להלבין את הכסף. בבעלותו נמצאה מכבסה לניקוי מצעים ששימשה את רוב המלונות באזור באפלו, וכן חברת מוניות. בשיא כוחו, מגדינו שלט בשטחי העולם התחתון של מערב מדינת ניו יורק עד הגבול עם קנדה. הוא אף עסק בהברחת סמים אל ערי הגבול הקנדיות שבתורן העבירו את הסמים אל אונטריו.
במהלך 1944 החליט מגדינו להרחיב את שליטתו בעולם התחתון הקנדי, והוא נלחם בשליט הבלתי מעורער של האזור רוקו פרי. ב-23 באפריל 1944 נעלם פרי במפתיע במהלך טיול רגלי. מקובל להאמין שמגדינו "העלים" את פרי, שכן מיד לאחר מכן שלושת סגניו של פרי אשר נודעו בכינוי "שלושת הדונים" נשבעו אמונים למגדינו.
שן קואו
שן קואו או שן גווה (בסינית: 沈括; שם סגנוני: צון ג'ונג (存中), כינוי מנגצ'י, ובצורה מודרנית מנגשי) ונג (夢溪翁; 1031–1095) היה איש אשכולות, מדען ומדינאי בתקופת שושלת סונג. שן קואו הצטיין בתחומים רבים בלמדנות ובמדינאות. נוסף על כך הוא היה מתמטיקאי, אסטרונום, מטאורולוג, גאולוג, זואולוג, בוטנאי, פרמקולוג, אגרונום, ארכאולוג, אתנוגרף, קרטוגרף, אנציקלופדיסט, מצביא, דיפלומט, מהנדס מערכות הידראוליות, ממציא, משורר, מוזיקאי, מבקר אומנות ופילוסוף. כיהן בין השאר כפקיד הראשי של הלשכה לאסטרונומיה של שושלת סונג, שימש כשר כלכלה, מפקח מדיני ונשיא אוניברסיטה. בחצר הקיסר היה נאמן לסיעה הרפורמיסטית "קבוצת המדיניות החדשה" תחת הנהגת ואנג אנשה.
ביוגרפיה
ב-1040 משפחתו של שן היגרה למחוז סצ'ואן ולבסוף היגרה לעיר-נמל שיה-מאן. אביו של שן קיבל משרות מקומיות זוטרות בכל יעד הגירה. שן צ'ואו עבד כמה שנים במשרה יוקרתית בבית המשפט של הבירה אשר נחשב למקביל לבית המשפט הפדרלי העליון במערב (בימינו). שן בחן את המאפיינים השונים של הערים והכפרים במקומות בהם משפחתו טיילה, שם התעוררה התעניינותו בפני-השטח (טופוגרפיה) המגוונים של המקומות בהם ביקר. שן גם התעניין במעורבות אביו בשלטון המנהלי ובבעיות שנתקל שלטון זה. עניינים אלה השפיעו עליו רבות וגרמו לו מאוחר יותר להפוך לפקיד ממשלתי. משום שהיה חולה תדיר כילד, פיתח שן סקרנות טבעית לגבי רפואה ורוקחות.
שן צ'ואו נפטר בחורף 1051 בערך כשבנו שן היה בן עשרים ואחת. שן התאבל על אביו, ובהתאם למערכת המוסר הקונפוציאנית, הפסיק כל פעילות למשך שלוש שנים לשם התאבלות שנמשכה עד שנת 1054 לערך. בשנת 1054 שן התחיל לעבוד במשרות זוטרות של השלטון המקומי. כבר בצעירותו בלטו יכולותיו לתכנן, לעצב ולארגן. דוגמה בולטת היא העיצוב והפיקוח שלו על מערכת סכרים הידראולית שפועלת בעזרת ניקוז שפכים שהפכה בערך אלף ואחת אקרים של אדמת ביצות לאדמת חקלאות.
קריירה
ב-1063 שן עבר את הבחינות המלכותיות, בחינות שעל כל מי שביקש להיכנס לתפקידי ניהול ממשלתי היה לעבור. אך שן לא רק עבר את הבחינה, אלא נכלל בקטגוריית התלמידים המבריקים. כששן שירת ביאנגזו, שכלו המבריק ואופיו הצייתני משכו אליו את תשומת הלב של זנג צ'ו, מנהל כספי הציבור של האזור, שהתרשם ממנו עמוקות והמליץ עליו לפגישה של לשכת ההנהלה הכלכלית בחצר הארמון. שן בסופו של דבר נשא את בתו של זנג לאשתו השנייה במספר.
במהלך הקריירה בה כיהן כפקיד מלומד של הממשלה הראשית, שן גם היה שגריר של שושלת שיה המערבית ושושלת ליאו, מהנדס מערכות הידראוליות, מפקד צבאי, והנשיא הראשי של אקדמיית הנלין. ב-1072 שן מונה לראש הלשכה הרשמית לאסטרונומיה. כשכיהן בתפקיד זה הוא היה אחראי לשיפור לוח השנה הסיני והסב לו הרבה שינויים ביחד עם עמיתו ווי פו. לשן היה גם כישרון בכלכלה, ובזכות זאת מונה כניצב הוועד הכלכלי של הארמון.
בזמן תפקידו של שן בממשלה הראשית, הוא נשלח ביחד עם צוות לבדוק את מערכת מחסני התבואה של האימפריה. במערכת מחסנים זו הוא מצא בעיות כגון רשלנות, עודף חוקים המקשה על פעילות, חוסר יעילות של פרויקטים לשימור מים ומניעת אסונות לא יעילה. כששן מונה למפקח האזורי של זג'יאנג ב-1073, הקיסר ביקש שיבקר את המשורר סו שי שהיה אז מנהל בהאנגזו. שן ניצל פגישה זו כדי להעתיק חלק משירתו של סו אותה הוא הציג לקיסר וטען ששירה זו מכילה דיבור "בעייתי ונודף שנאה" כלפי מערכת המלוכה של הקיסר. אחרי הצגת נאמנות זו בנוסף ליכולותיו, שן קיבל מהקיסר תואר אצילות. דבר זה מרמז על כך שהקיסר בטח עמוקות בשן.
בחצר המלוכה שן היה מועדף פוליטי אצל ואנג אנשה, שהיה אז נשיא האוניברסיטה המלכותית והמנהיג של הסיעה הרפורמיסטית "קבוצת המדיניות החדשה". זאת לא הפעם הראשונה ששן עבד עם אנשה, האחרון עבד על כתובת המצבה של אביו של שן, צ'ואו. ב-1072 שן נשלח לפקח על התוכנית של אנשה לחקור שכבות סחף בתעלת ביאן מחוץ לבירה. באמצעות טכניקה שהמציא, שן ציפה את התעלה וכך הוכיח את היעילות של סחף כחומר מפרה. מעמדו אצל הקיסר המשיך לעלות כאשר שלח בחזרה השגריר של שושלת ליאאו בקיץ 1075. שושלת ליאאו כרתה מספר בריתות בניסיון להרחיב את גבולותיהם דרומה על ידי כך שתמרנו בעורמה כמה שגרירים חלשים שנכנעו לדרישותיהם. במהלך דיפלומטי, שן הלך להר שבו שכן המונרך של שושלת ליאאו כשבאמתחתו הסכמים קודמים של שושלת ליאאו עם שושלת סונג ואז הפריך טיעון אחר טיעון של הקיסר דאוזנג. בזכות זאת שושלת סונג השיבה לעצמה את גבולותיה. שן גם הוכיח שהוא מכיר את הכוחות הפועלים הווייטנאמים באותה תקופה כהקדמה למלחמה הסינו-ווייטנאמית 1075–1077.
אף על פי שהרבה מהרפורמות של אנשה בוצעו בעיקר בנושא המדיניות הכלכלית כגון רפורמות בנושא מס והבחינות הלאומיות, היה לרפורמות גם צד צבאי שכללו הקמת משמר עם כדי להפחית את ההוצאות שבהחזקת מיליון חיילים. השמת מונופול ממשלתי על הפקה והפצה של מלחת וגופרית ב-1076 (כדי לוודא שאבק שרפה לא ייפול לידי אויבים). ומדיניות תוקפנית כלפי יריבים מהצפון משושלות שיה וליאו המערביות. כמה שנים אחרי שהצבא של שושלת סונג ניצח וכבש את השטח של השבטים הטנגוטים של שושלת שיה, שן מונה למפקד צבאי כדי להגן על יאנגזו (יונאן של היום, במחוז שאנשי). בזמן חודשי האביב של 1081 שן רשם הישג נוסף כשהגן על השטח של שושלת סונג וכבש מספר ערים מבוצרות של שושלת שיה המערבית. הקיסר של שושלת סונג, שן זונג, העניק לשן עיטורים רבים על ניצחונו בקרבות אלה. ב-16 החודשים של מסעו הצבאי, שן קיבל 273 מכתבים מהקיסר. למרות זאת, הקיסר שן זונג סמך על פקיד צבאי יהיר שזלזל בתוכנית האסטרטגית לביצור מקומות של שן והקיסר. הלה ביצר במקום זאת מקומות ששן החשיבם כחסרי ערך מבחינה אסטרטגית. יתרה מכך, פקיד זה הדיח את שן ממשרת הפיקוד שלו במבצר הראשי, כנראה כדי שלא יזכה בתהילת ניצחון. כתוצאה מכך הכוחות של אותו פקיד הושמדו ומחיר ההרוגים עמד על כ-60,000. למרות התנהגותו של פקיד זה, שן רשם הישגים כשהצליח להגן על מבצרו שלו ועל נתיב הפלישה האפשרי היחיד של הטנגוטים ליאנגזו.
שנותיו האחרונות
השגריר החדש, צאי צ'ו'ה, החליט ששן הוא האחראי על כישלונו של הפקיד ועל אובדן החיים שנגרם במלחמה. כתוצאה מכך צאי החליט לנטוש את השטח עליו נלחם שן והדיחו מתפקידו ועמדתו. כתוצאה מכך חל שינוי בחייו של שן כשאיבד את משרותיו, הן הצבאית והן בממשל מדיני. לשן אז ניתן מקום מגורים על תנאי למשך שש השנים הבאות. שן החליט שאת תקופה זו הוא יקדיש ללימודים קדחתניים. אחרי שלמד שני אטלסים גאוגרפיים לתוכנית ממימון המדינה. מסיבה זו הסירו מעליו את ההסגר והרשו לו לחיות במקום על פי בחירתו. כמו כן שן זוכה מכל האשמה או תלונה שיוחסה לו קודם.
לפי ספרו של ג'ו יו בספרו "שיחות השולחן של פינגזו" משנת 1119, שן נישא פעמיים, אשתו השנייה הייתה בתו של ג'אנג צ'ו (張蒭) ובאה מחוואינאן. הגברת ג'אנג הייתה אכזרית ושתלטנית, ולעיתים התעללה בשן. פעם אחת אף ניסתה לעקור את זקנו. הילדים של שן התרעמו על יחסה אליו, והציעו עצמם לגברת ג'אנג כדי שתפסיק להתעלל בשן. גברת ג'אנג התעללה גם בהם והצליחה להרוס את הנישואים הראשונים של בנו של שן וגירשה אותו מהבית. אולם, אחרי שהגברת ג'אנג נפלה למשכב, שן נכנס לדיכאון ואף ניסה לקפוץ לנהר הצהוב במטרה לטבוע. אף על פי שניסיון התאבדות זה נכשל, שן מת שנה לאחר ניסיון זה.
בשנת 1070, שן רכש אחוזת גינה מפוארת בפרברי ג'נג'יאנג של היום, במחוז ג'יאנגסו. שן התרשם מיופיו של המקום וקרא לו "פלג החלומות" ("מנגשי"). הוא עבר לגור ב"פלג החלומות" בשנת 1088, ובאותה שנה השלים את עבודת חייו: "מאמרים מבריכת החלומות". את ההשראה לשם הספר הוא קיבל מחפצי אחוזת הגינה שלו. במקום זה שן בילה את שנות חייו האחרונות בתעסוקות פנאי, התבודדות, וחולי עד מותו ב-1095.
מהישגיו ועיסוקיו
בספרו מ-1088 "מאמרים מבריכת החלומות" (夢溪筆談; Mengxi Bitan), היה שן הראשון לתאר מצפן בעל מחט מגנטית ששימש לניווט. שן למעשה גילה את הצפון האמיתי במונחים של נטייה מגנטית לעבר הקוטב הצפוני. זאת הוא עשה על ידי ניסויים במחטים מגנטיות מושעות ו"קו האורך המשופר" שנקבע על ידי המדידה האסטרונומית שערך, של המרחק בין כוכב הצפון והצפון האמיתי. זה היה צעד מכריע לעבר הפיכת המצפנים לשימושיים יותר לניווט. באירופה התגלה רעיון זה רק כ-400 שנה אחר כך.
ביחד עם עמיתו ויי פו, שן תכנן למפות את המסלול הירחי ומסלולים של כוכבי שביט בפרויקט גדול בן חמש שנים שכלל תצפיות יומיומיות. אך פרויקט זה סוכל לבסוף, על ידי יריביו הפוליטיים בארמון. כדי להקל על עצמו במחקר האסטרונומי, שיפר שן את העיצובים של הספירה הארמילרית, הגנומון (חלק משעון השמש שתפקידו להטיל צל), הטלסקופ והמציא שעון מים חדש בעל זרימה פנימית. בנוסף שן המציא תאוריה חדשה בגאומורפולוגיה שהתבססה על ממצאים של מאובנים ימיים, ידע על בליית קרקע, ודיפוזציה של טין. בנוסף לכך הגה שן תאוריה על שינוי אקלים הדרגתי אחרי שהתבונן בחזרנים מאובנים שהשתמרו מתחת לקרקע בבקתה יבשה, סביבה שלא תמכה בגידול חזרן באותה תקופה. שן היה גם האדם הראשון בסין שהזכיר בכתב את השימוש במבדוק יבש לשם תיקון סירות שנשארו מחוץ למים. כמו כן כתב על היעילות של תא השיט.
שן הוא הראשון בסין שתיאר קמרה אובסקורה (לִשְכָּה אֲפֵלָה, איבן אל-היית'ם תיאר המצאה זו כמה עשורים קודם). הוא גם כתב באריכות על הליתוגרפיה שהומצאה על ידי בי שנג ובזכות כתיבתו זו השתמרה מורשתו של בי שנג והוענקה לדורות הבאים הבנה של שיטות דפוס מוקדמות. כנהוג במסורת הסינית, הוא יצר מפת תבליט כשחקר את גבולות סין. התיאור שלו את מנגנון חץ וקשת עתיק שחפר מהאדמה התגלה לבסוף כמטה יעקב שהתגלה באירופה על ידי רלב"ג מאוחר יותר.