cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פכומיוס
ביוגרפיה
תופעת המנזרים התפשטה במהירות בעמק הנילוס, נאמר כי במותו של פכומיוס ב-348 היו במצרים כ-3,000 מנזרים. ממצרים התפשטו המנזרים לארץ ישראל, לסוריה וטורקיה של ימינו, לצפון אפריקה ותוך דור או שניים לשאר חלקי האימפריה הרומית ואז כבר דובר על כ-7,000 מנזרים. פכומיוס נחשב גם הנוצרי הראשון שעשה שימוש במחרוזת תפילה על מנת למנות את מספר הפעמים שהתפלל.
בין אלו שערכו מסע אל פכומיוס היה גם בזיליוס הגדול (מקייסרי) שאימץ חלק מרעיונותיו ומימש אותם בקפדוקיה. בזיליוס התרשם מאוד מהקהילות המאורגנות שהתפתחו תחת הדרכתו של פכומיוס. קהילה ומשמעת תרמו מאוד לגיבוש התכונות הנזיריות האידיאליות: צניעות, פרישות וצייתנות. הוא כתב (ביוונית) בין השנים 358 ל-364 סדרה של מדריכים לחיים הנזיריים, שאם כי לא היו "חוקים" במובן המשפטי של קודים מערביים מאוחרים יותר, הראו על החשיבות הרבה של קהילה מאוחדת של נזירים, החיים תחת אותו הגג, ותחת ההדרכה - ואפילו המשמעת - של אב-מנזר חזק. המדריכים נכתבו בצורה של שאלות ותשובות בשלושה ספרים: Moralia ושני ספרי Asketika. תורתו של בזיליוס הייתה מודל לנזירות היוונית והרוסית, אך הייתה לה השפעה פחותה במערב הלטיני. בזיליוס שם דגש על הקהילתיות, על הקשר שבין הנזירים לבין עצמם וכך התקנון שלו יוצר רשת חברתית בין הנזירים, קובע עקרונות עזרה הדדית, ובפעם הראשונה תקנון כתוב יוצר קהילה במקום אוסף אינדיבידואלים שחיים יחדיו ומצייתים כולם לאדם אחד.
מרדכי סגרון
ביוגרפיה
נולד בג'רבה למרים והרב כמוס סגרון. לאחר פחות משנה התייתם מאביו, ואמו גדלה אצל יצחק סעדון, ששימש לו כאב. למד בג'רבה אצל רבי דידו הכהן ורבי כלפון משה הכהן. משנת ה'תר"ף (1920) שימש כרב ומורה צדק בקהילת מדנין שבדרום תוניסיה, ולימד תורה לתלמידים רבים.
בשנת ה'תשט"ז (1956) עלה לישראל והתיישב בנתיבות, לאחר כשנה נתמנה לרב מושב זמרת בנגב, עד לפטירתו בשנת ה'תשכ"ט. את מקומו מילא תלמידו הרב ראובן מוריס עלוש, עד לפטירתו בשנת ה'תשמ"ו.
ספריו
הרב סגרון הוציא בחייו סדרת ספרים מחידושי תורתו ודרשותיו, ולאחר מותו יצאו ספרים נוספים.
השבת השחורה (לבנון)
מהלך האירועים
האירועים הנדונים נמצאים במחלוקת בין תומכי המחנה הנוצרי לבין תומכי המחנה הרדיקלי. לטענת הנוצרים, החל מהשבוע הראשון של מלחמת האזרחים, החלו לוחמי אש"ף להקים מחסומים ברחבי העיר, וביצעו מעשי טבח וזוועה בנוצרים, לעיני המעוכבים במחסומים. לטענת הנוצרים, ב-30 במאי 1975, בתגובה לרציחתו של מוסלמי במזרח ביירות, 30 אזרחים לבנונים נחטפו ונרצחו לעיני הציבור.
על כל הצדדים מקובל, כי ביום שבת, 6 בדצמבר 1975, גופותיהם של ארבעה חברים בפלנגות המרוניות, נמצאו במכונית נטושה במזרח ביירות. נראה כי לאחר שחגגו במסיבה באזור חבל מתן, עברו בשעות הליל ליד מחנה הפליטים הפלסטיני תל א-זעתר. הארבעה נרצחו במכות גרזן, וגופותיהם עברו התעללות.
מיד לאחר מכן, לוחמי המחנה הרדיקלי תקפו את עמדות הפלנגיסטים במלונות סנט ג'ורג' ופיניקיה בתגובה ורצחו 38 מהנוצרים שעבדו במלונות. הלחימה המסיבית התנהלה בכל העיר ובפאתיה, עד 22 ביוני 1976.
הפדרציה העולמית של הנוער הדמוקרטי
הפדרציה העולמית של הנוער הדמוקרטי (בקיצור: הנוער הדמוקרטי; באנגלית: World Federation of Democratic Youth) הוא ארגון נוער שמאלני, המוכר בעיני האו"ם כארגון נוער לא ממשלתי ובינלאומי. הארגון, המכנה עצמו ארגון אנטי אימפריאליסטי שמאלני, הוקם בשנת 1945 בלונדון, והוא למעשה ארגון גג של תנועות נוער קומוניסטיות מכל העולם. בתחילת המלחמה הקרה, הארגונים ממדינות המערב פרשו ממנו עקב היותו מקושר למפלגות סוציאליסטיות וקומוניסטיות בהשפעה סובייטית.
כאשר קרסו הגוש המזרחי וברית המועצות, נקלע הארגון למשבר. במרווח הכוח שנוצר בעקבות עזיבתם של החברים המשמעותיים בארגון, החלו ויכוחים לגבי דמותה של הפדרציה. חלק סברו שהארגון צריך להיות בעל מבנה א-פוליטי, בעוד שאחרים סברו שהפדרציה צריכה להישאר ארגון הנוטה לשמאל. הנוער הדמוקרטי הצליחה לבסוף לשרוד את המשבר של נפילת הגוש המזרחי. הפעילות החשובה ביותר של הנוער הדמוקרטי הוא ארגון הפסטיבל העולמי של צעירים וסטודנטים.
מטה הנוער הדמוקרטי כיום נמצא בבודפשט, הונגריה.
המנון הנוער הדמוקרטי
נוער כל עם וארץ
לנו יש מחשבה אחידה
שוב נפרוץ את הפרץ
שנבע בין אומה לשניה
בואו אל שורותינו
יד שלבו עם ידנו
נוער בר-דעת
צעד בצעד
יחד למטרה
קום ושירה שיר הנוער
של אחווה
בן אלמוות הוא שירנו
לא יגווע
אז יאזין
שירתנו זו עולם כולו
לא ימוש בנו זכר
גיבורים שהקריבו את עצמם
ומעומק הקבר
הם ציוו אחדות לעולם.
כי יחדל שוד ורצח
עוד ישרור שקט נצח
כל בעל נפש
תחת שמש
אל נא יפול חינם
יועז הנדל
יועז הנדל (נולד ב-22 במאי 1975, י"ב בסיוון ה'תשל"ה) הוא פוליטיקאי ישראלי ששימש כשר התקשורת וכיהן כחבר הכנסת בסיעות כחול לבן ותקווה חדשה מטעם מפלגות תל"ם ודרך ארץ.
היום משמש כיו"ר דירקטוריון RNDC וכדירקטור בחברות נוספות. בנוסף מוביל הנדל תנועה אזרחית של ימין ליברלי.
לפני כניסתו לפוליטיקה היה איש מערכת הביטחון, מרצה להיסטוריה, פובליציסט, מגיש רדיו וראש המכון לאסטרטגיה ציונית. בעל תואר דוקטור להיסטוריה.
ביוגרפיה
הנדל נולד בפתח תקווה ליונה ומרים, וגדל באלקנה שבשומרון. בתקופת התיכון הוריד את הכיפה.
באוגוסט 2011 מונה לראש מערך ההסברה הלאומי במשרד ראש הממשלה. בתחילת שנת 2012 מונה על ידי ראש הממשלה, בנימין נתניהו, כחבר בצוות המשא ומתן עם הפלסטינים בירדן, השיחות הסתיימו ב-26 בינואר 2012. בפברואר 2012 התפטר מתפקידו, עקב פרשת נתן אשל.
למד בחוג להיסטוריה של אוניברסיטת תל אביב ושם גם סיים את עבודת הדוקטורט בהיסטוריה, בנושא "אמצעי המודיעין בעולם העתיק - ממרד החשמונאים ועד מרד בר כוכבא" אצל הפרופסורים אהרן אופנהיימר ובנימין איזק. במהלך לימודיו שימש כעמית מחקר במרכז יפה למחקרים אסטרטגיים ופרסם מספר מחקרים בנוגע למודיעין הישראלי, מלחמת לבנון השנייה ולוחמה זעירה. מאז 2009 ועד 2013 לימד באוניברסיטת בר-אילן במחלקה למדע המדינה קורסים בנושא טרור וגרילה.
הנדל כתב טורים קבועים ב"ידיעות אחרונות" בנושאי פוליטיקה, צבא, ציונות ויהדות, ובעבר טור פרשנות ביטחונית ב"מקור ראשון". מדי שבוע הגיש את התוכנית רצועת הביטחון בגלי צה"ל ואת תוכנית האקטואליה "שישי בבוקר" בערוץ 10 עם אפרת שפירא רוזנברג. כתב בעבר גם בעיתון "מעריב". בין השאר כתב בידיעות אחרונות סדרת כתבות תחת הכותרת "מיהו יהודי", שעסקה בזרמים השונים ביהדות ו"ארץ השמאלנים" שעסקה בשמאל הישראלי.
בספטמבר 2010 יצא לאור ספרם של הנדל ושל פרופסור זכי שלום "תנו לצה"ל לנצח", בנושא האינתיפאדה השנייה והמאבק בארגוני טרור. הספר זכה בפרס ראשון לספרות צבאית ע"ש מולדובן באותה שנה. במרץ 2011 יצא לאור ספרם של הנדל ושל העיתונאי יעקב כץ "ישראל נגד איראן - מלחמת הצללים". בספר נבחנים מהלכי המלחמה בין ישראל לאיראן מאז מלחמת לבנון השנייה, שיטות הפעולה החשאיות, האמצעים והכוונות העתידיות, תקיפת חיל האוויר הישראלי בסוריה, מבצע עופרת יצוקה, המרוץ אחר טכנולוגיה, הקרבות הקיברנטיים, ההתנקשויות ומלחמת הברחות הנשק דרך הים. בדצמבר 2015 פרסם את ספרו הרביעי "בארץ לא זרועה - מסע ישראלי" שעסק בחברה הישראלית ושבטיה, באתגרים המדיניים והביטחוניים בגוף ראשון. הספר הוגדר על ידי העיתונאי רענן שקד כגרסה מודרנית-ימנית של "פה ושם בארץ ישראל" מאת עמוס עוז.
בשנת 2016 השתתף בפרק בסדרה "והארץ הייתה תוהו ובוהו" בנושא מרד החשמונאים.
ב-15 במאי 2017, עם תחילת שידורי תאגיד השידור הישראלי הגיש, יחד עם מיכל רבינוביץ', את התוכנית "שבע אקטואלי" בערוץ "כאן 11", אך כעבור שלושה חודשים הפסיק להגיש את התוכנית. החל מ-2017 שידר לצד ניצן הורוביץ פעם בשבוע את התוכנית "מצד שני" בגלי צה"ל.
פעילות בארגונים ציבוריים
במרץ 2013 הודיע המכון לאסטרטגיה ציונית שבראשו עומד הנדל על הקמת ארגון זכויות אדם בשם "זכויות אדם כָּחוֹלָבָן". הנדל טען בטוריו כי הזכות על ארץ ישראל מלווה בחוב מוסרי. בכנס ההקמה טען הנדל שהציונות איננה מונופול של הימין וזכויות האדם אינן מונופול של השמאל. בניגוד לארגוני זכויות אדם אחרים הפועלים בשטחים, מדיניות הארגון היא שלא להעביר מידע על הפרת זכויות לתקשורת אלא ל"גופי חקירה מוסמכים בצה"ל". דרך זכויות האדם עוסק הארגון של הנדל בהסברה למען מדינת ישראל, ומציג לדבריו את "המאמצים והיתרון המוסרי הגדול" של התנועה הציונית. ב-2013 זכה הנדל באות אומ"ץ לזכויות אדם על הקמת הארגון.
בנוסף, משמש הנדל כחבר במועצה הציבורית של ארגון רבני בית הלל, נט"ל, בחבר הנאמנים של עמותת "בשביל המחר" ופעיל חברתי בעוד ארגונים אחרים.
בדצמבר 2017 הוביל מחאה בירושלים במקביל להפגנה בתל אביב נגד השחיתות.
חיים אישיים
הנדל נשוי לשירי וינברג הנדל, רופאת נשים, ואב לארבעה. מתגורר במושב נס הרים.
דודו הוא חבר הכנסת לשעבר צבי הנדל.
פעילות פוליטית
לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה, ניהל הנדל יחד עם אלעזר שטרן מגעים שלא הבשילו להצטרפות למפלגות עם שלם, התנועה ויש עתיד.
בינואר 2019 הצטרף למפלגת תל"ם, בראשותו של משה יעלון. בפברואר חברה מפלגת תל"ם לרשימת כחול לבן (ביחד עם מפלגות חוסן לישראל ויש עתיד), והתמודדה עמה בבחירות לכנסת העשרים ואחת. הנדל מוקם במקום התשיעי ברשימה והוא נכנס לראשונה לכנסת. ב-3 באוקטובר 2019 הושבע כחבר בכנסת ה-22.
בכנסת ה-23 במהלך הפילוג בסיעת כחול לבן שחל בעת בחירת ראש סיעתם בני גנץ לתפקיד יושב ראש הכנסת, הצביעו בעדו הנדל ועמיתו למפלגת תל"ם צבי האוזר, בעוד ששאר חברי מפלגת תל"ם ויש עתיד נעדרו מההצבעה כאות מחאה.
ב-29 במרץ 2020 אושרה בוועדה מסדרת התפצלותו יחד עם צבי האוזר מסיעת תל"ם לסיעה חדשה בשם "דרך ארץ". הנדל משמש כיו"ר הסיעה בכנסת.
שר התקשורת
ב-17 במאי 2020 מונה במסגרת ממשלת ישראל השלושים וחמש לשר התקשורת.
בתחילת יוני, השר ומשרדו הודיעו על מהלך לפתרון בעיית המסרונים המזויפים. מדובר על תופעה לפיה ניצלו גורמים שונים את האפשרות להשתמש במספרי טלפון של מנויים אחרים והפיצו מסרונים בשם המנויים, תוך התחזות להם והפצת מסרים מזויפים בשמם.
משרדו המשיך בביצוע של שינויים באסדרה של פריסת הסיבים האופטיים בשטחי ישראל. כמו כן, הנדל אימץ את המלצות ועדת רוזן, ועדה שמטרתה ייעוץ ובחינת שירותי הדואר. הוועדה, בראשות מנכ"ל משרד התקשורת לשעבר דניאל רוזן, מונתה בנובמבר 2018 על ידי שר התקשורת, איוב קרא, והגישה את המלצותיה בפברואר 2019, אך קרא נמנע מלעסוק בהן, וכך גם הבא אחריו, דודי אמסלם . מתווה הסיבים האופטיים שהוא קידם אושר בממשלה.
בסוף יוני 2020, פנה הנדל למנכ"ל לשכת הפרסום הממשלתית וביקש לקבל את נתוני הפרסום בפייסבוק, זאת לצורך צמצום הפרסומים הממשלתיים בפייסבוק ובגוגל, ברקע המחאה העולמית נגדן.
בנובמבר 2020 ביקר הנדל ברואנדה, שם נפגש עם הנשיא פול קגאמה. במהלך הפגישה חתמו השניים על הסכם שיתוף פעולה בין המדינות בתחום קידום תקשורת ויזמות טכנולוגית. מלבד הנשיא פגש גם את שרת התקשורת הרואנדית.
ב-9 בדצמבר 2020 הודיע הנדל יחד עם שותפו צבי האוזר על הצטרפות סיעת "דרך ארץ" למפלגת "תקווה חדשה" אותה הקים יום קודם לכן השר לשעבר גדעון סער. חמישה ימים לאחר מכן פוטר על ידי ראש הממשלה החלופי, בני גנץ. למחרת, המליץ לאשר לחברת HOT להיכנס למיזם הסיבים IBC ופרסם שימוע להפחתת תעריפי הטלפון הקווי של בזק.
כהונה שנייה במשרד התקשורת
ב-6 באפריל 2021 נבחר הנדל לכנסת ה-24 מטעם "תקווה חדשה". ביוני 2021, עם השבעת ממשלת ישראל השלושים ושש, מונה בשנית לשר התקשורת. יום לאחר השבעתו התפטר מהכנסת במסגרת "החוק הנורווגי". ימים ספורים לאחר המינוי אישר את ביטול הפיצול בין התשתית לספק בשוק האינטרנט. הרפורמה תביא לכך שלכל צרכן בישראל תהיה כתובת אחת לרכישת שירותי אינטרנט ולפתרון תקלות. רפורמה זו קודמה על ידו בקדנציה הקודמת.
בדצמבר 2021, החליט שמחיר הטלפון הקווי יוזל ב-40%. במרץ 2022 אושרה רפורמה בדואר.
הפרישה מהחיים הפוליטיים לקראת הבחירות לכנסת ה־25
בבחירות לכנסת בשנת 2022 חתם על הסכם איחוד עם סיעת ימינה בראשות איילת שקד, וקיבל את המקום השני ברשימת הרוח הציונית. ב-11 בספטמבר הודיעו שקד והנדל שהם החליטו על פירוק השותפות הפוליטית ו"הרוח הציונית" בעקבות חילוקי דעות. יומיים לאחר מכן הודיע על לקיחת פסק זמן מהחיים הפוליטיים.
דעותיו
הנדל מגדיר עצמו כבעל תפיסה ימנית, ממלכתית, ליברלית. בכנס הרצליה 2013 הוא הסביר שהוא תומך בהפרדה חלקית מהפלסטינים, צמצום הסכסוך ולא רואה אפשרות ליישום הסכם שלום בדור הזה. הנדל הציע לספח את גושי ההתיישבות ובקעת הירדן, לאזרח את הערבים שגרים שם ובתמורה להגדיל את שטחי הרשות מ-A ל-B, ליצור רצף פלסטיני ושדרוג של מעמדם המדיני ואת שאר השטח להשאיר שנוי במחלוקת. הנדל קרא לזה מיצוי הקונצנזוס הישראלי וצמצום גבולות הסכסוך. בריאיון לשרה העצני-כהן, אמר הנדל כי "אין פתרון מוחלט לסכסוך" והציג הצעה למעין "תוכנית אלון מצומצמת". הצעתו כוללת סיפוח גושי ההתיישבות ובקעת הירדן תוך מתן אזרחות ישראלית לתושבים הערבים וסיפוח של כ-30 אחוזים מהשטח שבו חיים מרבית היהודים. שאר שטח C, כ-30% משטחי יהודה ושומרון, יישארו לעת משא ומתן להסדר הקבע. כמו כן הנדל תומך בפונדקאות להומוסקסואלים והוא בעד ברית זוגיות, אך מסתייג מנישואים חד מיניים.
מלחמות הדת בצרפת
רקע
תנועת הרפורמה התקיימה בצרפת כבר ב-1520. ב-1523 הועלה על המוקד הפרוטסטנטי הצרפתי הראשון. לז'אן קלווין (1509–1564) הייתה השפעה גדולה על תנועת רפורמה זו. ב-1559 התקבצו בפריז נציגים של 66 קהילות פרוטסטנטיות מכל רחבי צרפת, והקימו את הכנסייה הפרוטסטנטית הראשונה שחבריה נודעו בשם הוגנוטים.
באותה שנה נפטר אנרי השני, מלך צרפת, ובנו בכורו עלה על כס המלוכה בשם פרנסואה השני. מאורע זה היה ניצחון גדול עבור בית גיז, משום שמרי, מלכת הסקוטים, אחייניתו של פרנסואה הדוכס מגיז, הייתה אשתו של המלך הצעיר. לבית גיז נודעה השפעה רבה על בית המלוכה, ופרנסואה הדוכס מגיז שימש כראש מועצת המלך. אולם ב-5 בדצמבר 1560 נפטר המלך בן ה-16, והשפעתו של בית גיז ירדה פלאים.
מלחמות הדת
מלחמות הדת בצרפת מחולקות לתשע מלחמות דת.
מלחמת הדת הראשונה
לואי הראשון דה בורבון, נסיך דה קונדה החל לארגן את ההגנה על קהילות ההוגנוטים, ולשם כך השתלט על ערים אסטרטגיות לאורך הנהר לואר. בקרב דרה (19 בדצמבר 1562), שהיה הקרב הראשון במלחמות הדת בצרפת, נפל דה קונדה בשבי הקתולים, אך גם אן דה מונמורנסי, שהיה ממנהיגי הקתולים, נפל בשבי ההוגנוטים.
ב-18 בפברואר 1563, ניסה פרנסואה, דוכס גיז לכבוש מידי ההוגנוטים את העיר אורליאן, אך נורה בידי המתנקש ההוגנוטי ז'אן דה פולטרו דה מרה, נפצע באופן אנוש, ומת מפצעיו שישה ימים אחרי כן. בהשפעתה של קטרינה דה מדיצ'י נערכו שיחות שהביאו להסכם אמבואז (19 במרץ 1563), שלפיו זכו ההוגנוטים במידה מסוימת של סובלנות דתית ומלחמת הדת הראשונה הגיעה לקיצה.
מלחמת הדת השנייה
הסכם אמבואז לא היה אלא הפוגה במלחמה. שני הצדדים נתמכו על ידי כוחות חיצוניים: הקתולים - על ידי פליפה השני מלך ספרד, וההוגנוטים - על ידי אליזבת הראשונה מלכת אנגליה. חיל המשלוח הספרדי נגד המורדים הפרוטסטנטים בארצות השפלה היווה איום גם על ההוגנוטים בצרפת, שתחת פיקודם של דה קונדה ושל גאספאר דה קוליני השני, השתלטו על הערים לה רושל ואורליאן והתקדמו לעבר פריז. התקדמותם נבלמה בקרב סן דני (10 בנובמבר 1567) על ידי אן דה מונמורנסי שנפל בקרב זה. מלחמת הדת השנייה הסתיימה בשלום לונז'ומו (22 במרץ 1568).
מלחמת הדת השלישית
הקתולים הקיצוניים לא הכירו בשלום זה. נפוצו שמועות שאנשי בית גיז מתכננים את רצח דה קונדה ואת רצח גאספאר דה קוליני, שבו ראו את האחראי לרצח פרנסואה הדוכס מגיז. הם נמלטו אל עיר הנמל לה רושל, שם הקימו מחדש את הצבא ההוגנוטי, ביצרו את חומות העיר נגד מתקפה וקיבלו עזרה מאנגליה בצורת אוניות מלחמה. קטרינה דה מדיצ'י, שראתה זאת כניסיון הפיכה, ביטלה את צווי הסובלנות כלפי ההוגנוטים.
בקרב ז'רנאק (שהתחולל ליד העיר אנגולם) דה קונדה, שנכנע אחרי שהפסיד בקרב, נרצח על ידי הקתולים (13 במרץ 1569). גאספאר דה קוליני הוביל את צבא ההוגנוטים לקרב מונקונטור, שבו שוב הייתה ידם של הקתולים על העליונה (3 באוקטובר של אותה שנה). אך ב-1570 הוא הוביל את ההוגנוטים למתקפה על פריז. קטרינה דה מדיצ'י הציעה לו את שלום סן ז'רמן-אן-לה שאושר על ידי בנה, המלך שארל התשיעי, והביא לסיומה של מלחמת הדת השלישית (8 באוגוסט 1570).
מלחמת הדת הרביעית
בספטמבר 1571 דה קוליני הצטרף לחצר המלכות בארמון בלואה ונודעה לו השפעה רבה על המלך הצעיר. הוא הציע למלך לשלוח עזרה צבאית למורדים הפרוטסטנטים בארצות השפלה שלחמו נגד ספרד. המלך, שלא ראה בעין יפה את חיל המשלוח הספרדי שחנה בגבולה הצפוני של ממלכתו, נטה לקבל עצה זו. המלך כתב לרוזן לואי מנסאו (אחיו של הנסיך וילם הראשון מאורנז') כי הוא נחוש בדעתו לשחרר את ארצות השפלה מעול הכיבוש הספרדי. בתמורה הובטח לו לקבל לידיו את פלנדריה ואת ארטואה.
קטרינה דה מדיצ'י התנגדה לתוכנית זו בכל תוקף, ועשתה ככל שביכולתה כדי להרחיק מעל המלך הצעיר את דה קוליני, שבו ראתה מתחרה מסוכן למעמדה בבית המלוכה. הקתולים הזהירו כי ההוגנוטים מתכוננים לחטוף אותה ואת בנה, ובנקודה זו היא נתנה את הסכמתה לרצח דה קוליני. ב-22 באוגוסט 1572 דה קוליני נורה ליד ארמון הלובר בפריז, ונפצע בידו. ההוגנוטים דרשו להעניש את האשמים, ואחיו של דה קוליני חנה מחוץ לפריז בראש צבא של 4000 איש. נפוצה שמועה כי ההוגנוטים מתכננים מרד. קטרינה דה מדיצ'י, שחששה לחייה ולחיי בניה, החליטה על רצח מנהיגיהם. לאחר שנועצה ביועציה האיטלקים, ניסתה לשכנע את המלך הצעיר בדבר הצורך בפעולה מונעת.
טבח ליל ברתולומאוס הקדוש החל ב-24 באוגוסט 1572, לאחר שהמלך זעק ברגע של התמוטטות עצבים: "הרגו את כולם", מה שנתפרש כצו לרצח ההוגנוטים בפריז ובערי השדה. באותו לילה נרצח דה קוליני בביתו בפריז, בידי עושי דברו של אנרי הראשון הדוכס מגיז, שהיה מנהיג הקתולים. גופתו הושלכה מבעד לחלון אל עבר המון זועם שעשה בה שפטים. מאורע זה סימן את תחילתו של הטבח שבו נרצחו אלפי הוגנוטים. חודשיים בלבד לאחר טבח זה, הגיבו ההוגנוטים במלחמת הדת הרביעית, שבה השתלטו על לה רושל ועל מספר ערים אחרות, סגרו את שעריהן בפני הצבא המלכותי ועמדו במצור בהצלחה. ב-6 ביולי 1573, המלך שארל התשיעי חתם על שלום לה רושל שלפיו ניתנו שוב ערובות לסובלנות דתית כלפי ההוגנוטים, ובכך הסתיימה מלחמת הדת הרביעית.
מלחמת הדת השמינית
מלחמת הדת השמינית והאחרונה (1585–1598), הייתה הארוכה והחשובה שבמלחמות הדת בצרפת. ב-1584 נפטר פרנסואה, דוכס אנז'ו, אחיו הצעיר של המלך אנרי השלישי, מה שהותיר את אנרי מלך נווארה ההוגנוטי כיורש העצר. אך צרפת לא הייתה מוכנה למלך הוגנוטי. הכמורה הקתולית בהשפעת הישועים קראה לכל המאמינים אל דגל הליגה הקתולית כדי להילחם בהוגנוטים. ב-1585, על פי דרישתו של מנהיג הקתולים אנרי הראשון, הדוכס מגיז, נאלץ המלך אנרי השלישי לחתום על צו שלפיו הוצאה הכפירה הפרוטסטנטית אל מחוץ לחוק. האפיפיור סיקסטוס החמישי נידה את אנרי מלך נווארה ושלל ממנו את הזכות לשמש כיורש עצר.
עקב זאת, פתח אנרי מלך נווארה במלחמה (שנודעה בשם מלחמת שלושת האנרים) נגד המלך אנרי השלישי ונגד אנרי הראשון הדוכס מגיז, והביס אותם בקרב קוטרה (1587). הקתולים, שלא היו מרוצים מהנהגתו של אנרי השלישי, הקימו ממשלה מהפכנית וקראו למלך ספרד פליפה השני לפלוש לאנגליה ולצרפת. אנרי הראשון הדוכס מגיז נקרא לכבוש את פריז. ב-12 במאי 1588 נמלט המלך אנרי השלישי מפריז אחרי שהדוכס מגיז השתלט על העיר. המלך נאלץ למנותו למפקד העליון של הצבא הצרפתי וקרא לאספת המעמדות הצרפתית להתכנס בארמונו בבלואה. משהגיע הדוכס מגיז, הוא נרצח מיד בידי אנשי משמרו של המלך, גופתו נשרפה ואפרו הושלך אל הנהר לואר (23 בדצמבר 1588). ביום המחרת ניתן צו מעצר נגד ראשי הליגה הקתולית, ולואי השני, הקרדינל מגיז, אחיו של הדוכס מגיז, הוצא להורג.
המלך אנרי השלישי כרת ברית עם אנרי מלך נווארה, מינה אותו ליורשו ושניהם עלו על פריז בראש צבא הוגנוטי. ב-1 באוגוסט 1589, בעת שהמלך הכין את צבאו למתקפה על פריז, הוא נפצע קשה בידי מתנקש ומת ביום המחרת. עם מותו של המלך, הפך אנרי, מלך נווארה למלך צרפת. אולם הליגה הקתולית שנתמכה על ידי פליפה השני מלך ספרד, הייתה חזקה דייה כדי להכריחו לסגת צפונה כדי לקבל עזרה מאנגליה.
בעידודה של מאהבתו, גבריאל ד'אסטרה, הוא הכריז: "פריז שווה מיסה" (25 ביולי 1593). כניסתו לחיק הכנסייה הקתולית הבטיחה לו את תמיכת מרבית נתיניו. הוא הוכתר כאנרי הרביעי, מלך צרפת בקתדרלה של שארטר ב-27 בפברואר 1594. ב-13 באפריל 1598 הכריז על האדיקט של נאנט, שהעניק זכויות מוגבלות להוגנוטים, ובכך הגיעו לקיצן מלחמות הדת בצרפת.
סיפורי ג'ינג'ר
סיפורי ג'ינגר (באנגלית: As Told by Ginger) היא תוכנית אמריקאית מונפשת שעלתה לאוויר ב- 25 באוקטובר 2000 בערוץ ניקלודיאון. הסדרה מתמקדת בחייה והרפתקאותיה של ג'ינג'ר פוטלי בחטיבת הביניים ובתיכון "לאקי", כאשר הסדרה מוצגת מנקודת מבטה של ג'ינג'ר כשהיא מתעדת את חייה ביומנה האישי. הסדרה זכורה הודות לעלילה, פיתוח הדמויות והעובדה שהדמויות מחליפות בגדים כל יום.
בארצות הברית, כמחצית מפרקי העונה השלישית לא שודרו. כמו כן, מספר פרקים קטן הוצא מסבב השידורים החוזרים, דבר שהותיר מעריצים רבים מאוכזבים במהלך סבב השידור הראשוני של הסדרה. בישראל שודרו כל פרקי הסדרה.
תקציר העלילה
הסדרה מתמקדת בעיקר סביב חיי חטיבת הביניים והתיכון של התלמידה ג'ינג'ר פוטלי. היא יחד עם חבריה, דארן פטרסון, דודי בישופ ומייסי לייטפוט, מנסים להעלות את מעמדם החברתי כ"חנונים" תוך כדי שהם פותרים קונפליקטים רבים בדרך. למזלה של ג'ינג'ר הילדה הכי מקובלת בשכבה, קורטני גריפלינג, מחבבת אותה ולעיתים אף מערבת אותה בתוכניותיה החברתיות. לעומת זאת, מירנדה קילגלן, יד ימינה של קורטני לא מאפשרת למעמדה להשתנות הודות לג'ינג'ר פוטלי. בביתה, ג'ינג'ר מתעדת את חייה ביומן. אחיה הצעיר קארל, לרוב זומם מזימות ואמה לויס, נמצאת תמיד לתת עצה טובה לג'ינג'ר. העלילה מתרחשת בעיר הבדיונית "שלטרד שראבס" (בעברית: "שיחים מוגנים") שבקונטיקט. מקומות נוספים המוזכרים בסדרה: "פרוטקטד פיינס", עיירה מגודרת שבה גרים עשירים כמו קורטני גריפלינג, "בריטל בראנצ'ס", שבה אביה של ג'ינג'ר מתגורר, והעיירה "הת'רד הילס" שבה מגורר סשה, שעליו נדלקה ג'ינג'ר במחנה הקיץ.
שיר הנושא
במקור, מליסה דיסני, שמדבבת את ג'ינג'ר, שרה את שיר הנושא של הסדרה "I'm In Between". לפני שעלתה הסדרה לאוויר הוחלפה גרסת השיר לגרסה שבה שרה קרי סאמר, שמדבבת את מירנדה קילגלן בסדרה. במהלך חצי העונה הראשונה שימשה גרסה זו כשיר הנושא של הסדרה. לאחר מכן, כל פרקי הסדרה הוחלפו לגרסה חדשה שאותה שרה זמרת ה-R&B מייסי גריי. בארצות הברית לא שודרה מעולם גרסתה של מליסה דיסני, אך בארצות אחרות שבהן שודרה הסדרה ניתן היה למצוא את כל שלוש הגרסאות.
התפתחות הדמויות והמשכיות
סיפורי ג'ינג'ר, מוכרת הן על ידי מעריצים והן על ידי ניקלודיאון בזכות התפתחות הדמויות בה, דבר שלא אופייני לסדרה מונפשת. ג'ינג'ר מתחילה את הסדרה כתלמידת כיתת ז' ועם העונות היא גדלה, עולה כיתות ואף מגיעה לתיכון. כך גם קארל שעובר מבית ספר יסודי אל חטיבת הביניים. לדארן בתחילת הסדרה היה רסן אורתודנטי ועם הזמן שיניו התיישרו והרסן הוסר, דבר שהעלה את הפופולריות שלו בקרב התלמידים בבית ספרו. בעונות השנייה והשלישית ישנם אזכורים לאירועים קודמים, דבר שיצר רצף אירועים מובן וברור. דבר שבולט בסדרה הוא שהדמויות הראשיות החליפו בגדים בכל יום, גם זה דבר שלא אופייני בסדרות מונפשות, וכן חלו שינויים בסגנונות הלבוש והתסרוקות ככל שהדמויות התבגרו. כמו כן הסדרה מתמודדת גם עם נושאים מורכבים. לדוגמה בגידה של חברה קרובה ללב, חבר שנפרד לטובת בחורה אחרת, שיר מטריד שגרם לצוות בית הספר ולתלמידים לחשוב שהדמות מדוכאת. כמו כן הסדרה מתמודדת גם עם נושא המוות, בפרק שבו קארל גורם למורתו, גברת גורדון, לפרוש מתפקידה, ולאחר שמשכנע אותה לשוב, היא מתה. במציאות, המדבבת של גברת גורדון נפטרה והפרק הוקדש לזכרה. כמו כן ג'ינג'ר עוברת ניתוח להסרת התוספתן שלה לאחר התמוטטות עצבים רגשית.
הילד של פילה
הילד של פילה (באנגלית: Fiela's Child) הוא רומן מאת הסופרת דלין מתיה, שפורסם בשנת 1986. עלילת הספר מתרחשת ביערות נייסנה שבדרום אפריקה במאה ה-19, ומביאה את סיפורו של בנג'מין, ילד לבן שגדל במשפחה צבעונית. הספר עוסק בנושאים כגון גזענות, מעמד נשים בחברה, ויכולתו של האדם לבחור את זהותו ולעצב את גורלו.
עלילה
פילה קומואטי היא אישה צבעונית שחיה בעמק לונג עם בעלה סלין וארבעת ילדיהם. המשפחה מתפרנסת מחקלאות זעירה ומגידול יענים למכירת נוצותיהם. לילה אחד היא מתעוררת מקול בכי ומגלה על סף דלת ביתה ילד לבן, בן שלוש בערך. אחרי כמה ניסיונות בירור כושלים וככל שחולף זמן והילד נקשר אליה, פילה מחליטה לאמץ אותו. היא מעניקה לו את השם בנג'מין, ומגדלת אותו כאחד מילדיה.
תשע שנים לאחר מכן מגיעים לעמק פקידים ממשלתיים לצורך מפקד תושבים. הם נדהמים למצוא ילד לבן אצל משפחה צבעונית, ואחד מהם נזכר שלפני תשע שנים נעלם ילד כבן שלוש ממשפחה המתגוררת ביער. על אף טענותיה ההגיוניות של פילה על כך שלא ייתכן שילד הלך לבדו את כל הדרך הארוכה מהיער לעמק, וגם תחנוניה הנואשים לחמלה על הילד, הגברים חוזרים עם צו בית משפט ולוקחים איתם את בנג'מין כדי לערוך בירור מול המשפחה ולהביא את העניין להכרעת שופט.
כשבנג'מין לא חוזר לאחר כמה ימים, פילה מחליטה לצאת בעצמה למסע אל העיירה המדוברת ולברר מה קרה. היא נתקלת בתגובות אטומות ובסופו של דבר מתבשרת שברטה ואן רוין, האישה שילדה אבד, זיהתה את בנג'מין מיד מבין מספר ילדים שעמדו בשורה ועל בסיס הוכחה זו פסק השופט שהוא אכן לוקאס ואן רוין האבוד. נאסר על פילה לראות אותו, וכשהיא מתעקשת להמשיך להיאבק מאיימים עליה שינקטו נגדה צעדים חמורים.
בנג'מין מתקשה להסתגל לביתו החדש, מתגעגע מאוד למשפחתו הקודמת ובמשך תקופה ארוכה נאחז בתקווה שפילה תבוא לקחת אותו בחזרה. אביו החדש, אליאס ואן רוין, הוא אדם ערמומי, נצלן וגס רוח שנוהג בו בקשיחות ומכה אותו. כשחולפות השנים הוא מסתגל בהדרגה למצבו, מצטרף לאביו בעסק הכנת קורות העץ, ומפתח קשר חזק במיוחד עם נינה, אחותו הקטנה, מלאת הדמיונות והמרדנית.
באחד הימים כשהוא נשלח לעיירה, לוקאס רואה לראשונה את הים, ושולח לאביו הודעה שהוא לא חוזר ליער. הוא מבקש להצטרף לצוות הסירה של הנתב ג'ון בן בעמדת התצפית של הכניסה ללגונה, אך האיש הנוקשה מסרב להעסיק אותו כיוון שאין לו ניסיון. אף על פי כן לוקאס נשאר על החוף ומתפרנס מעבודות מזדמנות. מדי פעם הוא נפגש עם נינה שעובדת אצל אישה מבוגרת בבית בכפר הסמוך. באחד הערבים לוקאס נוכח לדעת שהוא מאוהב בה, ומרגיש אשם, מבויש ומבולבל בגלל רגשות כאלה כלפי אחותו. החידה של זהותו ועברו אינה מניחה לו והוא מתקשה למצוא מנוחה וסיפוק בחייו.
כשמגיעה אליו הודעה על מותו של דוד קומואטי, בנה הבכור של פילה, לוקאס הולך לעמק לונג ומתאחד עם משפחתו הקודמת. כשהוא מספר לפילה על רגשותיו והתסכול שבו הוא שרוי היא אומרת לו שהוא חייב ללכת לברטה ואן רוין ולדרוש ממנה את האמת. לוקאס מתעמת עם ברטה, אך היא, מבוהלת ועקשנית, נשבעת שהוא בנה.
לוקאס המיואש חוזר אל החוף, ושם מצטרף לצוות המשוטאים של הנתב, לאחר שסלין לימד אותו לחתור בזמן ששהה בעמק. באחד הימים נשלחת הסירה להציל אנשי צוות מספינה שעלתה על שרטון, ולוקאס מנסה להציל ימאי צעיר שמת כמה רגעים לאחר מכן, חוויה שמזעזעת אותו קשות. נינה מנחמת אותו והם מבינים שרגשותיהם הדדיים, אך לא יכולים לעשות דבר בנידון. לוקאס חוזר אל היער פעם נוספת, ומוצא שם את ברטה במצב נפשי מעורער, מוטרדת ואכולת רגשות אשמה. היא מתוודה לבסוף ומספרת שביום שהגיעה לעיירה הייתה מבולבלת ומפוחדת מאוד מההתרחשויות ומהסביבה הלא מוכרת, וכשאחד הגברים ממפקד האוכלוסין לחש לה לבחור בילד עם החולצה הכחולה היא צייתה לו. היא בוכה ומודה שידעה בלבה כל השנים שבנה האמיתי מת ושלקחה ילד של מישהו אחר. לוקאס קם ויוצא אל העיירה, שם הוא מוצא את האיש המדובר, אך למרות רגשותיו הסוערים הוא רק מתבונן בו ואז הולך מהמקום. בזכות הידיעה על זהותו החופשית, הוא משנה חזרה את שמו לבנג'מין קומואטי, מודיע לג'ון בן שיישאר בצוות הסירה עד שיימצא מישהו שיחליף אותו ואז יחזור לעמק לונג, ובינתיים מבקש רשות ללכת לבקר את נינה.
גאזטיר
גאזטיר הוא מילון או אינדקס גאוגרפי שבו מופיעה רשימת ערכים גאוגרפיים ונתונים שונים לגביהם. גאזטיר עשוי להיות נספח למפה או לאטלס או מקור בפני עצמו.
אגדת הנשים הטובות
אגדת הנשים הטובות היא יצירתו של המשורר ג'פרי צ'וסר שנכתבה בשנים 1385–1386.
יש הסוברים כי "אגדת הנשים הטובות" לא הושלמה. צ'וסר עצמו רומז על כך בדברי החרטה שמופיעים בסיפורי קנטרברי ומדווח אודות עבודתו על "25 נשים". גם בדברי הפתיחה ליצירה הוא מזכיר כי כוונתו ל-19 נשים ובהן: אסתר המלכה, פנלופה - אשתו של אודיסאוס, מרקיה - אשתו של מרקוס פורקיוס קאטו אוטיקנסיס, לוויניה – אשתו של איניאס, פוליסנה - אשתו של אכילס, לאודמיה – אשתו של פרוטסילוס.
הדסון (נהר)
נהר הדסון (באנגלית: Hudson River) הוא נהר בארצות הברית, שמקורו בהרי אדירונדאק (Adirondack), שבצפון-מזרח מדינת ניו-יורק והוא זורם כמעט לכל אורכו במדינה זו. בהמשך מסלולו, הוא מהווה גבול מדיני בין המדינות ניו-יורק לניו ג'רזי. הוא קרוי על שם מגלה הארצות האנגלי הנרי הדסון, שהיה הראשון ששט במעלה הנהר משפכו צפונה, וחקר את סביבתו ב-1609. ההדסון זורם דרומה ליד גדתו המערבית של האי מנהטן שבעיר ניו יורק (לצד סיל הפליסיידס), ונשפך לאוקיינוס האטלנטי בין לונג איילנד וסטטן איילנד.
בתקופת מלחמת העצמאות האמריקנית, נבנו באי פוליפל עוגנים למתיחת שרשרת ברזל דרך הנהר שאמורה הייתה לפגוע בספינות המלחמה הבריטיות שעלו בנהר אל תוך מדינת ניו יורק.
תחבורה
מאז 26 בדצמבר 1825, שבו נפתחה תעלת אירי, הפך נהר ההדסון לנתיב תחבורה ימית חשוב, המקשר את האוקיינוס האטלנטי באזור העיר ניו יורק עם פנים היבשת והימות הגדולות. בנוסף, מעל הנהר עובר גשר ג'ורג' וושינגטון, שמהווה נתיב תחבורה מרכזי בין מנהטן ומדינת ניו ג'רזי.
בשנת 2009 הצליח טייס טיסה 1549 של יו אס איירווייז לנחות נחיתת חירום על הנהר, פעולה שהצילה את כל נוסעי המטוס וצוותו.
גשרים
מצפון לשני הגשרים הללו יש עוד מספר גשרים, קטנים בהרבה, אשר מגשרים בין מחוזות מדינת ניו יורק המזרחיים למחוזות המערביים לנהר.
שלמה נקדימון
שלמה נקדימון (קָאמינקר) (נולד ב-29 ביולי 1936) הוא עיתונאי ישראלי ופרשן פוליטי, חוקר תולדות היישוב והמדינה. פרסם ספרים ובהם מחקרים מקיפים על אירועים ופרשיות בתולדות היישוב והמדינה. יועץ תקשורת של ראש הממשלה מנחם בגין.
ביוגרפיה
נולד בחיפה בשנת 1936. אביו, יצחק אשר קאמינקר, היה חלוץ שעלה ארצה מגליציה המזרחית. בארץ ישראל נמנה עם מייסדי פועלי אגודת ישראל, ונשא פנקס חבר מס' 1. על שמו נקרא משעול בפתח תקווה. בשירותו הצבאי בפרקליטות הצבאית, היה דובר לא רשמי של בתי הדין הצבאיים.
קריירה מקצועית
עם שחרורו מהצבא, החל לכתוב ב"רימון", שבועון שהקים השב"כ, בניסיון לפגוע ב"העולם הזה". לאחר מכן, בעיתון "חרות", החל את דרכו המקצועית, וב-1965, עם סגירת "חרות" עבל ל"ידיעות אחרונות", ככתב לענייני ההסתדרות, וזמן קצר אחר כך, ככתב פוליטי.
נקדימון התמחה בעריכת תחקירים על הנעשה בזירה הפוליטית והמפלגתית ובדרכי קבלת ההחלטות בממשל, והוא חתום על עשרות סקופים וראיונות בלעדיים. סקופים כמו, חשיפת שלהבת פריאר ראש הוועדה לאנרגיה אטומית של ישראל, פרסום הפרוטוקולים הסודיים של הדחת לוי אשכול מכהונתו כשר הביטחון, פרשת סיוע ישראל לכורדים, תהליך קבלת ההחלטות לפני מלחמת יום הכיפורים, ספור התאבדותו של השר אברהם עופר, וראיון עם מפתח פצצת הגרעין העיראקי, חיידיד חמזה, בארצות הברית.
בימי "פרשת לבון", חדר נקדימון בהיחבא לבית בתל אביב, שבו נערכה ב-4 בפברואר 1961 ישיבת מרכז מפא"י, שבה הודח פנחס לבון מתפקידו כמזכ"ל ההסתדרות, ומסר דיווח אותנטי של עד ראייה להתרחשות זאת, שהייתה סגורה לתקשורת. הוא הועמד לדין על "חדירה לאולם סגור", אך יצא זכאי בדין לאחר שבית המשפט מצא כי "אין להשיב על ההאשמה".
בשנים 1978–1980, בתקופת המשא ומתן על הסכם השלום עם מצרים, שימש נקדימון כיועץ תקשורת לראש הממשלה מנחם בגין, וגם יצא למצרים כאורחו הרשמי של בגין.
ב-1983 וב-1984, במסגרת תחקיריו, טס נקדימון להונג קונג, כדי לראיין את אברהם תהומי, בנושא רצח דה האן, הרצח הפוליטי הראשון בארץ ישראל.
ספרו - דה האן - הרצח הפוליטי הראשון בארץ ישראל
אברהם תהומי היה סגן מפקד סניף "ההגנה" בירושלים, מייסד האצ"ל ומפקדו הראשון, והיה מעורב בחיסולו של המנהיג החרדי יעקב ישראל דה האן בשנת 1924. תהומי חי באחרית ימיו בהונג קונג. בראיונות עמו, לא הודה תהומי במפורש כי הוא האיש שירה באקדח בדה האן, אך נטל על עצמו את האחריות לביצוע הרצח, שהיה מוצדק בעיניו כמשימה לאומית, שחובה היה לבצעה. לדבריו, המשימה הוטלה עליו על ידי יצחק בן-צבי, יושב ראש הוועד הלאומי, יוסף הכט המפקד הארצי של ההגנה, וזכריה אוריאלי, מפקד סניף ההגנה בירושלים. לעומת זאת, חשף נקדימון מסמך אותנטי בחתימת תהומי, שבו הוא מאשר את השתתפותו האישית בהתנקשות.
חיים אישיים
נקדימון נשוי לזהבה, בעבר בכירה בפרקליטות מחוז תל אביב, אב לשני בנים. בנו, עו"ד ישגב נקדימון, משמש כיועץ המשפטי לחברת החדשות, ובעברו כיהן לתקופה קצרה כשופט בית משפט השלום רמלה.
קורח
קֹרַח בן יצהר הוא דמות מקראית בתורה, שחלק על דרך הנהגתם של משה ואהרון, ונענש על ידי ה'. סיפור המחלוקת שהוביל מתואר בספר במדבר, פרקים -, בפרשה הנקראת על שמו.
קורח ומשפחתו
דמותו של קורח מופיעה לראשונה במפקד הלוויים ב, שם מוזכר שאביו הוא יצהר, בנו השני של קהת בן לוי בן יעקב. בהמשך מצוינים שני אחיו של קורח: נֶפֶג וְזִכְרִי, ומוזכרים שמות בניו של קורח: אַסִּיר, אֶלְקָנָה ואֲבִיאָסָף.
מחלוקת קורח ועדתו
הסיפור העיקרי בתורה בו מופיע קורח הוא המחלוקת שניהלו הוא ועדתו נגד משה ואהרון. קורח ו־250 נשיאי עדה, יחד עם דתן ואבירם ואון בן פלת משבט ראובן, ערערו על מעמדו של משה כמנהיג, ועל מעמדו של אהרון ככהן גדול. טענתם הייתה:. משה הציע לעדת קורח לעשות מבחן, בו יוכח במי בחר ה' להנהיג את בני ישראל. במהלך המבחן, קורח, מאתיים וחמישים הנשיאים ואהרון יחזיקו בידם מחתה שבתוכה קטורת. בתגובה לתמיכתו של העם במרד, ה' הזהיר את משה ואהרון להתרחק מהמחנה, כיון שהוא עומד להשמיד את כל עם ישראל. לאחר שמשה התחנן לפני ה', ה' הסכים לוותר על העונש לכל העם. לאחר מכן, משה הלך אל אוהלי קורח דתן ואבירם והכריז, שאם הם ימותו מוות טבעי, זה סימן שמשה בדה את הדברים מליבו, אבל אם האדמה תפער את פיה ותבלע אותם, זה סימן שמשה נביא אמת. באותו רגע, משפחתם וכל רכושם, נבלעו באדמה. באותו רגע, מאתיים וחמישים מקטירי הקטורת נשרפו באש.
מותו של קורח
במקרא לא נכתב במפורש מה עלה בגורלו של קורח. בתלמוד הבבלי במסכת סנהדרין נאמר:
לדעת אבן עזרא ורבים מפרשני הפשט קורח נשרף ולא נבלע. לעומת זאת, רבנו בחיי כתב, שקורח נבלע ולא נשרף.
דמותו של קורח במסורת היהודית
על פי חז"ל קורח היה עשיר ביותר. המדרש מספר שלקורח היו שלוש מאות חמורים שנשאו את המפתחות לאוצרותיו . משם מגיע הביטוי: "עשיר כקורח".
בנאומו של משה בספר דברים וכן בתהילים ק"ו,, נזכר המעשה על שמם של דתן ואבירם, ואילו קרח לא מוזכר כלל, משמע מכאן התייחסות חיובית לקורח.
בנוסף לכך, בדברי הימים מוזכר קרח כאחד מאבותיו של שמואל, סבו של משורר התהלים הימן, שניתן אולי לזהותו כשמואל הנביא. נראה מכך כי צאצאיו לא ראו צורך להסתיר את הייחוס אליו ולא התביישו בו.
בתלמוד הבבלי מופיעה מחלוקת לגבי גורלה של עדת קרח: רבי עקיבא טוען כי אין להם חלק לעולם הבא, ואילו רבי אליעזר טוען:. פסוק זה לקוח מתפילת חנה אמו של שמואל הנביא, שכאמור היה מצאצאי קרח.
בהמשך הסוגיה, מופיעה מחלוקת נוספת: חז"ל מפרשים את שמו של קורח: שבגללו נעשתה 'קורחה' בישראל, כלומר - בגללו נהרגו אנשים רבים (מאתים וחמישים נשיאי עדה).
בתנועת החסידות, התפרסמו דבריהם של כמה אדמו"רים שדברו בשבחו של קורח: כמו כן האר"י ציין שהשם קרח עולה מסופי התיבות בתהילים "צדיק כתמר יפרח".
הרב קוק כתב שישנו יסוד משותף בין קרח לבין הנצרות, והוא התפיסה לפיה הכול קדוש כבר כעת ואין צורך בתיקון העולם.
לוקאס גאוצ'ו
לוקאס דה סוזה גונזאלבס (פורטוגזית: Lucas de Souza Gonçalves; נולד ב-13 ביוני 1991), ידוע בשם לוקאס גאוצ'ו, הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת חלוץ בקבוצת סנלוקינו הספרדית.
קריירת מועדונים
לוקאס החל את הקריירה בקבוצות הילדים של סאו פאולו. ב-25 בספטמבר 2010, ערך את הופעת הבכורה שלו עבור סאו פאולו, במשחק ליגה מול גויאש, שהסתיים בתבוסה ביתית 0–3. את שערו הראשון בקריירה, כבש ב-14 בנובמבר 2010, במשחק במסגרת המחזור ה-35 של ליגת העל הברזילאית, בו סיימה סאו פאולו בתיקו 1-1 מול ואסקו דה גאמה. ב-24 בפברואר 2011, הוא הושאל לשלושה חודשים לקבוצת סאו ברנרדו. ביוני 2011, הצטרף לקבוצת פורטוגזה. אחרי חצי שנה בלבד, לאחר ששותף ב-8 משחקי ליגה בהם כבש שער אחד בלבד, חוזהו הותר ולוקאס שוחרר מקבוצתו.
לוקאס חתם בקבוצת הלה ליגה הספרדית אספניול ב-2012, אמנם לא שותף בה באף משחק רשמי. אחרי ששוחרר מאספניול, חזר לברזיל וחתם בקבוצת סאו ז'וזה-RS. לאחר 15 משחקי ליגה עבר לשחק בתאילנד, לאחר שחתם בקבוצת BEC טרו ססנה. ב-14 באוגוסט 2013, כבש את שערו הראשון בתאילנד, במשחק הבכורה בקבוצתו החדשה, בניצחון 0–5 מול טוט. אחרי התקופה בתאילנד, לוקאס עבר לשחק בווייטנאם במדי קבוצת הייפונג, כאשר את עונת 2014–2015 סיים בליגה בעומאן, שעה ששיחק בקבוצת אל שבאב. בעונת 2015–2016, לוקאס חזר לשחק באירופה, כאשר שיחק במדי ז'לגיריס וילנה הליטאית, במדיה כבש 2 שערי ליגה ב-13 הופעות. ב-2016, חתם לתקופה קצרה בליגת המשנה ביפן, כששיחק משחק ליגה אחד בלבד עבור קבוצת ת'ספקוסצו גונמה. את 2017, התחיל שוב בעומאן, במדי אל שבאב קבוצתו לשעבר, לפני שחתם בישראל במדי בני סכנין. ב-10 בינואר 2018 חתם בחורחה וילסטרמן הבוליביאנית. ביולי 2019 הושאל לאופראריו מהליגה הברזילאית השנייה. ב-30 באוגוסט 2019 חתם בקאדסיה מכווית.
הופעות בנבחרת
לוקאס גאוצ'ו שיחק בנבחרת ברזיל לגילאי 18,19,20.
חן ליפין
חן ליפין (נולד ב-4 בנובמבר 1965) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הרכז ומתנשא לגובה 1.84 מטר.
קריירת מועדונים
ליפין שיחק במשך שמונה עונות החל משנת במכבי תל אביב תחת הגופיה מספר 10, במהלכם זכה, יחד עם קבוצתו, בשמונה אליפויות הליגה הלאומית בכדורסל ושישה גביעי מדינה. ליפין קלע 490 נקודות במדי מכבי תל אביב באירופה וכן שיחק בנבחרת ישראל. החל מקיץ הציב אותו צביקה שרף בעמדת הרכז הקבוע של מכבי תל אביב, במקומו של מוטי ארואסטי שפרש. בעונתו הראשונה במפעל האירופי, הוא הצטיין ובלט לטובה, באחת העונות הטובות ביותר של מכבי תל אביב (עונת - בה סיימה מכבי במקום הראשון בבית הגמר, והפסידה את גביע אירופה במשחק הגמר ליוגופלסטיקה ספליט), תוך שאת משחקו כרכז אפיין "כדרור סבלני".
באחד ממשחקיו הבולטים במדי מכבי תל אביב בעונת, מול פזארו, בו הצטיין וקלע 21 נקודות, הכריע את המשחק בשלשה בשניות הסיום של ההארכה, ובכך הביא לניצחונה של מכבי 93:92 - שהבטיח את עלייתה לפיינל פור במינכן.
לאחר שעזב את שורות מכבי תל אביב בשנת שיחק בשורות מכבי ראשון לציון כשהקבוצה שיחקה באירופה במסגרת גביע מחזיקות הגביע, ועונה לאחר מכן שיחק בהפועל גליל עליון - ומיד לאחריה פרש ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית
ליפין שיחק במדי נבחרת ישראל בשני טורנירי יורובאסקט (1985, 1987) ובטורניר אליפות העולם בכדורסל 1986. בסך הכל שיחק במדי הנבחרת 59 פעמים וקלע 229 נקודות.
הארמון בניצנים
רקע
מבנה ה"ארמון" הוקם בשנת 1917, בשלהי מלחמת העולם הראשונה, כבית פרדס מפואר לאפנדי ערבי מוסלמי מביירות. בשנת 1943 נרכש המבנה על ידי הקרן הקיימת לישראל, ושימש כמשכנו הראשון של קיבוץ ניצנים ביוני 1948 במהלך הקרב על ניצנים, הפך ה"ארמון" מקום מבצרם האחרון של הלוחמים. הקרב נמשך שעות והסתיים בכניעתם של הלוחמים, בהרוגים, פצועים ושבויים. בתקופת קיומו של כפר הנוער ניצנים היה המבנה חלק ממנו עד תחילת שנות השמונים, וכונה בשם "המצודה".
במתחם ה"ארמון" השוכן בבית הספר שקמים, מוצבות מאז סוף שנות התשעים עמדות משוחזרות מימי ה'תש"ח, ולצדן אנדרטאות ללוחמים ואנדרטה המוקדשת לנופלות בקרב ניצנים ולכלל הנשים הלוחמות במערכות הביטחון בישראל.
תיאור ה"ארמון"
ה"ארמון" נבנה בשנת 1917 כבית דו-קומתי בשטח שהיה מאוכלס כולו ערבים. בקומה התחתונה כלל המבנה: באר, אורווה ובית אריזה עם מחסנים. בקומה העליונה נמצאו חדרי מגורים וארבע מרפסות הפונות לארבעת הכיוונים. את המבנה סבבו פרדסים וכרמים.
רכישת הארמון על ידי קק"ל והקמת הקיבוץ
בשנת 1942 רכשה הקרן הקיימת לישראל את ה"ארמון" והאדמות סביבו מידי בעל הבית העשיר, ותוך חודשים ספורים התיישבה במקום קבוצת ניצנים - קבוצה מתנועת "הנוער הציוני" מפולין, רומניה ודרום אמריקה. ה"ארמון" שימש כמשכנו הראשון של הקיבוץ, שעלה על הקרקע בסוף שנת 1943. באוגוסט 1945 הפכה הקבוצה ליישוב קבע בלב אזור ערבי עוין. אולם בכ"ט בנובמבר 1947, בעקבות החלטת החלוקה באו"ם, נותר קיבוץ ניצנים מחוץ לשטח המדינה היהודית
ה"ארמון" כמבצר בקרב על ניצנים
לאחר הכרזת העצמאות ועם פרוץ מלחמת השחרור, פונו ילדים ונשים מקיבוץ ניצנים במסגרת "מבצע תינוק" והובלו למושב באר טוביה – פינוי שהתרחש ברגל, בחשכה ובדרך לא ראויה. עשר נשים בחרו להישאר עם הכוחות הלוחמים ולא להתפנות. בשבעה ביוני 1948 יצאו המצרים במתקפה על קיבוץ ניצנים בהפצצת מטוסים, בתותחים ומרגמות. בשיא הקרב, לאחר קריסת עמדות ולאחר שכשלו ניסיונות ליצור קשר עם מפקד חטיבת גבעתי לצורך תגבור כוחות, נתן מפקד הלוחמים פקודת נסיגה לעבר חדר האוכל ב"ארמון" – ממנו החלו להיערך להגנה בקו שני. לאחר קרב קשה, שנמשך כ-10 שעות, נפל גם ה"ארמון" בידי המצרים.33 לוחמים נהרגו, בהן שלוש נשים, 26 נפצעו, והשאר הובלו בתהלוכת ניצחון למחנה שבויים ליד קהיר למשך תשעה חודשים. לקראת סיום מלחמת העצמאות, בסוף שנת 1948, כבש צה"ל את האזור מחדש.
מרכז המבקרים ב"ארמון"
בשנת 1983 הוקם במתחם ה"ארמון" בי"ס שדה שקמים של החברה להגנת הטבע. אנדרטת "יד לאישה הלוחמת" - אנדרטת ברונזה פרי יצירתה של הפסלת שוש חפץ - נחנכה במקום בשנת 1998, ונועדה להנציח את הנשים שהיו חלק מהמערך הלוחם עד לנפילת היישוב. באנדרטה זו מפוסלות תשע דמויות נשים לוחמות המגלמות את הרב-גוניות של דמות האישה: לוחמת אמיצה, אם, רחומה, אבלה וכואבת. בהמשך מסלול ההנצחה מוצבת אנדרטה לזכרה של הלוחמת העשירית, מירה בן ארי, שהתבצרה עם הלוחמים האחרונים ב"ארמון". האנדרטה ממוקמת במקום נפילתה של בן-ארי מירי המצרים, בסמוך למבנה.
דויד זימה
קריירת מועדונים
זימה גדל במחלקת הנוער של סיגמה אולומואוץ. הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הצ'כית, וערך שתי הופעות ליגה.
ב-1 בפברואר 2020 הושאל זימה לסלביה פראג מליגת העל הצ'כית עד לתום עונת. ב-3 באוגוסט 2020 חתם על חוזה קבוע במועדון. בסך הכל ערך 37 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-31 באוגוסט 2021 חתם זימה בטורינו מהסרייה א'. ב-12 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–4 על סלרניטנה במסגרת המחזור השלישי בליגה לעונת 2021/2022. בעונתו הראשונה במועדון ערך 20 הופעות ליגה.
קריירה בינלאומית
ב-24 במרץ 2021 ערך זימה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת צ'כיה, בניצחון 2–6 על נבחרת אסטוניה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת צ'כיה לטורניר יורו 2020 בשנת 2021, אך לא ערך הופעות בטורניר.
סטיבן גריר
סטיבן מייקון גריר (אנגלית: Steven M. Greer; נולד ב-28 ביוני 1955) הוא חוקר עב"מים אמריקאי וטראומטולוג בדימוס, שהקים את המרכז לחקר תבונה חוצנית (CSETI) ואת פרויקט החשיפה, המבקש לחשוף מידע מסודר אודות עב"מים.
חיים מוקדמים
גריר נולד בשארלוט, צפון קרוליינה. לטענתו, הוא ראה חפץ מעופף לא מזוהה מטווח קרוב כשהיה בן שמונה בערך, מה שהשרה את התעניינותו באופולוגיה.
גריר הוכשר כמורה למדיטציה טרנסצנדנטלית ושימש כמנהל ארגון מדיטציה. הוא קיבל תואר ראשון בביולוגיה מאוניברסיטת Appalachian State בשנת 1982 ותואר דוקטור לרפואה ממכללת הרפואה של ג'יימס  הקווילן באוניברסיטת מזרח טנסי בשנת 1987. גריר למד במתחם MAHEC בצפון קרוליינה שם סיים את התמחותו בשנת 1988 וקיבל את רישיונו הרפואי בווירג'יניה בשנת 1989. באותה שנה הפך ד"ר סטיבן גריר לחבר באגודה הרפואית של אלפא אומגה אלפא.
קריירה
בשנת 1990 ד"ר גריר הקים את המרכז לחקר מודיעין חוץ-ארצי (CSETI) כדי ליצור יוזמה דיפלומטית ומבוססת מחקר ליצירת קשר עם תרבויות חוץ-ארציות. ההצהרות הרשמיות בדבר כוונותיה כללו גם קטגוריה חדשה של מפגשים מחוץ לכדור הארץ, כלומר CE-5 או "מפגשים קרובים מהסוג החמישי". זה הוגדר על ידי גריר כמיזם לתקשורת יזומה על ידי בני אדם עם תבונה חוצנית. מאז הקמתו השקיע הארגון בין 3.5 מיליון דולר ל-5 מיליון דולר כדי להשיג את יעדיו.
בארגון טוענים כי יש לו למעלה מ -3,000 דיווחים מאושרים על תצפיות של עב"מים על ידי טייסים, ומעל ל -4,000 הוכחות למה שהם מתארים עקבות נחיתה. הכוונה היא לאירועים שבהם עב"מים הותירו עדויות שניתן לאתר אחר הנחיתה על כדור הארץ, כגון קריאות אלקטרומגנטיות. הארגון משתמש בצוותי חקירה המגויסים במהירות (  RMIT - Rapid Mobilization Investigation Team ), במטרה להגיע לאתרי נחיתה במהירות האפשרית. CSETI הגדירה פרוטוקול ליצירת קשר אנושי עם עב"מים תוך שימוש בתודעה.
בשנת 1993 הוא ייסד את פרויקט החשיפה - פרויקט מחקר שמטרתו לחשוף לציבור את הידע לכאורה של הממשלה בנושא עב"מים, תבונה מחוץ לכדור הארץ ומערכות אנרגיה והנעה מתקדמות.   פרויקט החשיפה הוקם במטרה להעניק חנינה לחושפי שחיתויות ממשלתיים שמוכנים להפר את שבועות הביטחון שלהם ולשתף ידע פנימי אודות עב"מים. לדברי גריר הוא העביר תדרוך למנהל ה- CIA ג'יימס וולסי בארוחת ערב, וולסי הצהיר כי הקשיב בנימוס.
באוקטובר 1994 הופיע גריר בספיישל הטלוויזיה של לארי קינג "הכיסוי של עב"ם?" . בשנת 1995 עבד גריר כרופא במחלקה לרפואה דחופה בבית החולים קלדוול ממוריאל, שם היה יו"ר.
בשנת 1997 ד"ר גריר, יחד עם חברים נוספים ב- CSETI, כולל האסטרונאוט של אפולו אדגר מיטשל, ערכו מצגת בתדרוך רקע לחברי הקונגרס . בשנת 1998 ויתר גריר על הקריירה שלו כרופא בחדר מיון לטובת פרויקט הגילוי.
במאי 2001 קיים גריר מסיבת עיתונאים במועדון העיתונאים הלאומי בוושינגטון הבירה ובה השתתפו 20 אנשי חיל האוויר בדימוס, מינהל התעופה הפדרלי וקציני מודיעין.
Greer חיבר את Unacknowledged: An Exposé of the World's Greatest Secret בשנת 2017. הספר הוא גם הנושא של סרט תיעודי משנת 2017, שכותרתו Unacknowledged, בבימויו של מייקל מזולה.
סרטו סיריוס
בשנת 2013 הפיק גריר את סיריוס, סרט תיעודי המפרט את עבודתו והשערותיו בנוגע לחיים מחוץ לכדור הארץ, כיסויים ממשלתיים ומפגשים קרובים מהסוג החמישי. את הסרט ביים אמארדיפ קלקה בקריינות תומאס ג'יין, והוא מבוסס על ספרו של גריר משנת 2006  Hidden Truth: Forbidden Knowledge. הסרט הוקרן בבכורה ב־22 באפריל 2013 בלוס אנג'לס, קליפורניה, והוא מציג ראיונות של אנשי ממשל וצבא לשעבר.
סיריוס מתאר שלד אנושי בגודל שישה אינץ 'המכונה שלד אטקמה, ומציג תמונות ובדיקת DNA של השלד. עדויות גנטיות הראו כי מדובר על בני אדם, עם סמנים גנטיים שנמצאו אצל "נשים ילידות מאזור צ'ילה בדרום אמריקה". מנהל המרכז שביצע את הניתוח אמר, "זו תעלומה רפואית מעניינת של אדם אומלל עם סדרה של מומים מולדים שכרגע [...] הגנטיקה שלהם אינה ברורה מאליה."
סרטים תיעודיים אחרים על עבודתו של סטיבן גריר
בשנת 2017, Unacknowledged הופק והופץ על ידי Hulu. מפגשים קרובים מהסוג החמישי: הקשר החל החל שוחרר באפריל 2020. הסרט התיעודי בוים ונכתב על ידי מייקל מזולה ומככב בו ד"ר סטיבן מ. גריר.
תשלום עיתי ותשלום חד-פעמי
בתחום דיני הנזיקין, תשלום עיתי ותשלום חד-פעמי הם שתי שיטות לתשלום פיצויים: פיצויים הנפרסים לאורך תקופה ארוכה (פיצויים עתיים) ופיצויים שניתנים באופן חד-פעמי. קביעת סוג הפיצוי תלויה בגורמים רבים ויש לה השפעה רבה על הניזוק, על המזיק ועל מערכת המשפט.
הגדרה
בעת פסיקה למתן פיצויים חד-פעמיים, מלוא סכום הפיצויים שנפסק ניתן לתובע ללא דיחוי, בגין תקופת הפיצויים המשוערת כולה. לעומת זאת, בפסיקה למתן פיצויים עתיים, רק נזק שנגרם בעבר והוכח מפוצה באופן מידי. בנוסף נקבעים תשלומים תקופתיים, כפיצוי על הנזק המתמשך. בפסיקה לפיצויים עתיים, לניזוק נשמרת הזכות לשינוי סכום הפיצויים אם חל שינוי שמצדיק זאת.
בשיטת הפיצויים החד-פעמיים יש מספר חסרונות - בית המשפט נאלץ לשער את מידת הפגיעה למשך זמן שאף הוא משוער. בנוסף, לאחר מתן פסק הדין לא מתאפשרת בחינה מחדש של גודל הפיצוי, אף אם חלו שינויים מהותיים במצבו של הניזוק. מהסיבות האלו בשיטה זו בהכרח קיימים אי דיוקים רבים. עם זאת, היא שומרת על עיקרון סופיות הדיון - המאזן האזרחי בין הצדדים מסתיים עם ביצוע התשלום ואי אפשר לפותחו בשנית ובכך נמנע מאבק משפטי אינסופי. שיטה זו גם נתפסת כבטוחה יותר משיטת התשלום העתי משום שהניזוק אינו תלוי במצבו הכלכלי של המזיק לאורך זמן ואין חשש ששינוי במצבו הכלכלי של זה יפגע בפיצויים.
פסיקת פיצויים בתשלום עתי נאמנה יותר למטרתו העיקרית של סעד הפיצויים - השבת המצב לקדמותו. בניגוד לפסיקת הפיצויים החד-פעמיים, בית המשפט אינו נדרש לשער מה יקרה בעתיד. הניזוק יכול לפנות לבית המשפט אם חלה החמרה במצבו ולבקש את הגדלת הפיצויים שנפסקו, לפי צרכיו באותה עת.
מנגד, ישנם חסרונות גם בשימוש בשיטה זו:
שאלת הבחירה בין פיצויים עתיים לפיצויים חד-פעמיים התעוררה עם כניסתן לתוקף של תקנות הפיצויים לנפגעי תאונות דרכים. התקנות תוקנו על ידי שר המשפטים מכוח סעיף 6 לחוק הפיצויים לנפגעי תאונות דרכים, התשל"ה-1975, בעקבות המלצה של ועדת ברנזון. התקנות הסדירו לראשונה את התנאים לפסיקת פיצויים עתיים. ההנחה העומדת מאחוריהן היא שבית המשפט נעדר סמכות כללית, לפי דיני הנזיקין, לפסוק פיצויים עתיים. זאת אנו למדים מן הפירוט הרב בתנאים למתן פיצויים עתיים.
בתחילת שנות השמונים, כחלק ממגמת החקיקה השיפוטית, בית המשפט הכיר לראשונה בסמכות לפסוק פיצויים עתיים גם לפי הפקודה הכללית (החוק עצמו). כיום, מקובל בפסיקה שלבית המשפט יש סמכות כללית לפסוק פיצויים עתיים על פי פקודת הנזיקין. עם חלוף הזמן, התחדדו הקריטריונים לפסיקה מסוג זה. למגמה זו היבט נוסף והוא שאלת היחס בין התקנות לנפגעי תאונות דרכים וההלכה החדשה. בעוד שהתקנות קובעות קריטריונים למתן פיצויים לנפגעי תאונות דרכים, הסמכות הכללית על פי פקודת הנזיקין מוגבלת רק על ידי ההלכה הפסוקה.
הוראות החוק הרלוונטיות
ב-30 בינואר 1978 נכנסו לתוקפן תקנות פיצויים לנפגעי תאונות דרכים (תשלומים עתיים), תשל"ח-1978. התקנות תוקנו על ידי שר המשפטים בהתאם לסעיף 6 לחוק הפיצויים לנפגעי תאונות דרכים. התקנות קובעות קריטריונים ברורים לפסיקת פיצוי בתשלום עתי. ההסדר שנקבע בחוק הפיצויים לנפגעי תאונות דרכים ובתקנות שהותקנו על פיו, מסמיך את בית המשפט לפסוק תשלומים עתיים לנפגעים ולתלויים בנפגע שנפטר, לאחר שאלה נפסקו לנפטר עצמו. ההסדר חל במקרים בהם הנפגע איבד 40% או יותר מכושר השתכרותו, או כאשר הפיצויים ישמשו לו מקור עיקרי למחייתו. בסוף שנות השמונים, בעקבות חקיקה שיפוטית החל בית המשפט לפסוק פיצויים עתיים גם במקרים שפקודת הנזיקין חלה עליהם.