cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אריקה בוהם-ויטנז
אריקה הלגה רות בוהם-ויטנז (בגרמנית: Erika Helga Ruth Böhm-Vitens; 3 בינואר 1923 - 21 ביוני 2017) היא אסטרופיזיקאית ופרופסור גרמנית-אמריקאית. נודעת בהישגיה ומחקרה בתחום הסעה (קוֹנְבֶקְצְיָה, מעבר חום ומסה) באטמוספירה של כוכבים. זכתה במספר פרסים ואותות הוקרה, בהם פרס אנני ג'אמפ קאנון לאסטרונומיה ומדליית קרל שוורצשילד של אגודת האסטרונומיה הגרמנית.
הסעה באטמוספירה של כוכבים הוא תחום שחוקר את התנועה הרבה של פלזמה בתוך הכוכב אשר בדרך כלל יוצרת זרם הסעה מעגלי: הפלזמה המחוממת עולה (ותתקרר) והפלזמה המקוררת יורדת (ותתחמם).
ביוגרפיה
בוהם-ויטנז נולדה ב-1923 כבת אמצעית לווילמה והאנס ויטנז, שניהם מורים, ולה שתי אחיות. היא ואחיותיה נולדו בעיר קוראו שבגרמניה, וגדלו בעיר ליבק.
בשנת 1943 התחילה לימודים לתואר ראשון באוניברסיטת טיבינגן. ב-1945 עברה לאוניברסיטת קיל, על מנת ללמוד במחלקות הפיזיקה הידועות לטובה. בשנת 1948 סיימה את התואר הראשון, וב-1951 השלימה את הדוקטורט. היא נשארה באוניברסיטה כעוזרת מחקר.
בשנת 1953 נישאה לקרל-היינץ בוהם, אסטרופיזיקאי שעבד עימה באוניברסיטת קיל, ושינתה את שם משפחתה לבוהם-ויטנז.
אריקה בוהם-ויטנז ובן זוגה נסעו בשנת 1954 לביקור שארך שנה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ולמצפה הכוכבים ליק, בו שיתפה פעולה עם אסטרונומים נודעים כדי לחקור ולחזות אבולוציה כוכבית באמצעות טלסקופים משוכללים. בתום השנה חזרו השניים לאוניברסיטת קיל. היא חזרה לברקלי ולמצפה הכוכבים מספר פעמים בשנים שלאחר מכן לשם המשך מחקריה, עד שעברה לסיאטל ב-1968. בגלל כלל שקבע שלבני זוג אקדמאים לא תהיה האפשרות לעבוד באותה מחלקה, לאריקה בוהם-ויטנז, בניגוד לבן זוגה, לא הייתה באוניברסיטה עבודה יציבה וקבועה, גם כשעברו שניהם לאוניברסיטת היידלברג ב-1964. כיוון שבני הזוג היו שניהם אסטרופיזיקאים, רק אחד מהם גויס – קרל-היינץ (הסיבות לבחירה בו נבעו מרוח התקופה, והעדפת גברים על פני נשים במקומות עבודה). היא לעיתים קיבלה מימון עבור מחקרה ועבור נסיעותיה לאוניברסיטת ברקלי, אולם מימונים אלה לא היו מספיקים בכדי לתמוך בה כלכלית.
משפחת בוהם עברה לגור בסיאטל בינואר 1968. בני הזוג התחילו לעבוד במחלקת האסטרונומיה באוניברסיטת וושינגטון, וסיפרו שנמשכו למחלקה הזו בעיקר בזכות המחשב הראשי שבה, ובעקבות גיוס בוהם-ויטנז כעמיתת מחקר בכירה. המשרה העניקה לה יציבות כלכלית לראשונה. היא מונתה כמרצה ופרופסורית במשרה מלאה ב-1971, אף לפני ביטול הכללים שמנעו ממנה להשיג משרה שכזו בעבר.
בוהם-ויטנז הייתה חברה במספר ארגונים אסטרונומיים, בהם האיגוד האסטרונומי הבינלאומי (IAU). היא מילאה בארגון מספר תפקידים, בהם: חברה בחטיבת E לחקר השמש וההליוספירה וחברה בוועדה 12 העוסקת בקרינת שמש ומבנה.
אריקה בוהם-ויטנז נפטרה ב-21 ביוני 2017 בסיאטל. הותירה מאחור את ילדיה ואת ארבעת נכדיה.
פעילות מחקרית
בעבודת הדוקטורט שלה בשנת 1951, בוהם-ויטנז חקרה מקדמי ספיגה רציפים כפונקציה של לחץ וטמפרטורה בשמש ורשת מודלים של אטמוספירה כוכבית, וזכתה על כך בפרס עבודת הדוקטורט הטובה ביותר מטעם אוניברסיטת קיל. היא ביצעה את עבודת המחקר תחת הנחייתו של פרופסור, אסטרופיזיקאי ידוע.
בשנת 1953 פרסמה את מאמרה "Die Wasserstoffkonvektionszone der Sonne. Mit 11 Textabbildungen" (בעברית: אזור הסעת המימן של השמש. עם 11 איורים), שזכה לפרסום רב. המאמר צוטט ביותר מ-280 מאמרים אחרים, וגם כיום מדענים וחוקרים רבים נעזרים בו בכדי ליצור מודלים של אטמוספירות כוכביות במגוון סוגים שונים של כוכבים. במאמר זה השתמשה במודל ותיאורית (מדד ליכולת הסעה), שעזרה לפתח בכך.
ב-1954 התחילה לשתף פעולה עם אסטרופיזיקאים בארצות הברית, בהם, כדי לגלות ולנסות להבין את מורכבות האבולוציה הכוכבית. עד מעברה לסיאטל ב-1968 המשיכה לשתף עמם פעולה בנסיעות רבות לאוניברסיטת קליפורניה בברקלי ולמצפה הכוכבים ליק.
לאחר המעבר לסיאטל ב-1968 וקבלת מינוי לפרופסור, בוהם-ויטנז החלה במחקר תאורטי על אסטרופיזיקה של כוכבים, בו השתמשה גם בעבודת הדוקטורט שלה (שכללה מחקר על היחסים בין טמפרטורה וכוח הכבידה לסוגים וצבעים ספקטרליים שונים של הכוכבים). במהלך כל שנות המחקר שלה התמקדה ביכולת ההסעה של כוכבים שונים, יחד עם סיבוב הכוכבים ומערבולות בפוטוספירה של הכוכבים. בשנות השישים והשבעים חיברה בין תאוריה למציאות – בין התיאוריה לתצפיות כוכבים אמיתיות – במחקרים אופטיים על מגוון רחב של כוכבים (בהם כוכבי על ענק, כוכבי הליום, צבירים פתוחים של כוכבים, כוכבי ענק ועוד).
עד שיגור ה-IUE בשנת 1978, בוהם-ויטנז הבינה שהדרך הטובה ביותר לחקור ולזהות מאפיינים של כרומוספירות של כוכבים היא דרך קרינה אולטרה סגולה. היא השתמשה ביכולות של הלוויין כדי לחקור את הקשר בין טמפרטורות הכוכבים, סיבובם והפעילות הכרומוספירית שלהם ליכולת ההסעה שלהם. בוהם-ויטנז גם הוכיחה שננסים לבנים מלווים, מה שהשפיע על עשירות המדידה של הכוכבים הבהירים (המרכזיים) במערכת הבינארית. המחקר שלה המשיך לקשר בין תיאוריה למציאות, והתעמקה בקשר בין כרומוספירות ליכולת ההסעה של כוכבים מסוגים שונים.
בין השנים 1989–1992 פרסמה את סדרת ספריה "מבוא לאסטרופיזיקה כוכבית". הכרך הראשון עסק בפרמטרים כוכביים בסיסיים, השני באטמוספירות כוכביות, והשלישי והאחרון עוסק במודלים של המבנה הפנימי של כוכבים. בספרים האלו משתמשים גם סטודנטים לאסטרופיזיקה של ימינו.
טדורנת ראג'ה
טדורנת ראג'ה (שם מדעי: Tadorna radjah) הוא מין של ברווז מתת-משפחת ברווזי צדפות המצוי בצפון אוסטרליה, באיי מאלוקו ובגינאה החדשה. טדורנה זו בעלת הבדלי דנא, השונים משאר הטדורנות, מה שגרם לכמה חוקרים להפריד אותה לסוג עצמאי (Radjah).
מאפיינים
טדורנה זו מגיעה לאורך 44–48 ס"מ ולמשקל 886 גרם. אין הבדלים בין הזכרים לנקבות. צבע הטדורנה לבן לאורך הראש והצוואר וכן החזה והבטן עם כנפיים שחורות-חומות בעלות נוצות אדמדמות בקצוות, כשהחלק העליון ירוק-כהה. הרגליים ורדרדות, המקור ורוד-חיוור וסביב העיניים "טבעות" צהובות. זהו ברווז שקט למעט בעונת הרבייה, אז הזכרים שורקים בקול.
הטדורנה משכשכת במים ומחפשת במים או על הגדה צמחי מים, דגניים, רכיכות וחרקים. עונת הרבייה חלה באזור ינואר-פברואר ואז מתאספות הטדורנות לקבוצות קטנות. כמה מהזכרים אגרסיביים ויתקפו כל מסיג גבול ולעיתים גם את בני זוגם.
Everything I Wanted
Everything I Wanted (מעוצב באותיות קטנות; everything i wanted, בעברית: כל מה שרציתי) הוא סינגל שהקליטה הזמרת-יוצרת האמריקאית בילי אייליש. אשר יצא לאור ב-13 בנובמבר 2019, על ידי חברות התקליטים דארק-רום רקורדס ואינטרסקופ, כסינגל מתוך האלבום.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-8 במצעד הבילבורד הוט 100. הקליפ לשיר זיכה את אייליש בשתי מועמדויות בפרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2020 בקטגוריות "שיר השנה" ו"קליפ השנה".
רקע וכתיבה
ב-22 באוקטובר 2019, החלו להופיע דיווחים ברשתות החברתיות כי אייליש עובדת על מוזיקה חדשה. בנובמבר 2019, הודיעה הזמרת על שתי הוצאות חדשות שיצאו באותו החודש. ההוצאה הראשונה הייתה הווידאו קליפ לשיר "Xanny", והשנייה טרם נודעה.
לאחר מכן, חשפה את שם הסינגל ואת תאריך ההוצאה של הסינגל "Everything I Wanted", במהלך שידור ישיר בעמוד האינסטגרם שלה ב-10 בנובמבר 2019. יממה לאחר מכן היא חשפה את עטיפת הסינגל.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של בילי אייליש ב-23 בינואר 2020. בתחילת הקליפ כל הקליפ רואים את אייליש נוסעת ברכב עם אחיה פיניאס או'קונל, לאחר מכן היא נוסעת לים והרכב מתחיל לטבוע כשאר הם בתוכו מחזיקים ידיים ומסתכלים אחד על השני.
קרנבל בנח"ל
קרנבל בנח"ל הוא פזמון שכתבה לאה נאור, הלחין יאיר רוזנבלום וביצעה להקת הנח"ל כחלק מן התוכנית ה-21 של הלהקה בשנת 1968.
רקע
לאה נאור התבקשה לכתוב שיר ללהקה לכבוד יום הולדתו ה־20 של הנח"ל. נאור ששירתה בצה"ל בנח"ל, כתבה שיר שסיכם את פעילות הנח"ל וכלל שמות של האחזויות נח"ל מאותה תקופה.
במצעד הפזמונים העברי השנתי של קול ישראל לשנת התשכ"ט (1969) דורג השיר במקום התשיעי.
בשנת 2001 חידשה שרית חדד את השיר במסגרת השירותרום של גלי צה"ל. גרסתה לשיר נכללה באלבומה "ילדה של אהבה", שיצא ב־2002.
ג'אנג ג'ה-שין
גָ'אנְג גְ'ה-שִׂין (בסינית: 張志新; 5 בדצמבר 1930 - 4 באפריל 1975) הייתה דיסידנטית במהלך המהפכה התרבותית בסין, אשר התפרסמה בשל הביקורת שלה על פולחן האישיות של מאו דזה-דונג והשמאל הקיצוני. היא הייתה כלואה במשך שש שנים (1969 עד 1975), עונתה, ואז הוצאה להורג בגין החזקת דעות סותרות לקו הרשמי בעודה חברה רשומה במפלגה הקומוניסטית. חברת מפלגה נוספת אשר הביעה הסכמה עם ז'אנג נידונה ל-18 שנות מאסר.
ג'ה-שין לא ראתה עצמה כאנטי-קומוניסטית, אלא כ"מרקסיסטית אמיתית" שמבחינתה מאו עיוות את המטרה הקומוניסטית. אפילו בכלא, היא התעקשה שהיא חברה נאמנה במפלגה. הרבה מהשקפותיה היו דומות לאלה של המנהיגים הקומוניסטים שבאו לאחר שלטונו של מאו. מסיבה זו, זכרה טוהר על ידי המזכיר הכללי הו יאובאנג והיא הוכרה בתור מרטירית של המהפכה וכ"קומוניסטית למופת".
ביוגרפיה
ג'אנג ג'ה-שין נולדה בטיינג'ין בשנת 1930. היא למדה באוניברסיטת רנמין מ-1951 עד 1952, ולאחר מכן עבדה באוניברסיטה. מאוחר יותר, ז'אנג הצטרפה למחלקת התעמולה של המפלגה הקומוניסטית במחוז ליאונינג. דוגמה לעמדות שהביעה ז'אנג והביאו למעצרה:
מאסר ועינויים
ב-1969, היא נכלאה בתא זעיר בגין הערותיה לגבי מאו. היא העבירה את הזמן שם בקריאת ספרים אותם קנתה במעט כסף שהצליחה לחסוך במסגרת כליאתה, והייתה כותבת הערות על נייר טואלט. הסוהרים אז החרימו את העט שלה. היא הכריזה שהמפלגה "תענש בידי ההיסטוריה; אם לא במוקדם, אז במאוחר". במשך שנה וחצי היא הוחזקה לעיתים קרובות כבולה באזיקי רגליים וברתמה.
המפלגה אילצה אותה לחתום על מסמכי גירושין. מכיוון שכלאו אותה במתקן כליאה של גברים, היא גם נאנסה ועונתה. לאסירים הגברים נאמר שהם יכולים להפחית מעונשם אם הם יהיו מוכנים לענות את ז'אנג.
במפגש פוליטי שארגנה בכלא כדי להוקיע את לין ביאו, היא צעקה שהאחראיות צריכה להיות מוטלת על מאו על כל מה שלין עשה. מזכיר מפלגה ממחוז ליאונינג הכריז שצריך להוציא אותה להורג במהירות האפשרית. מכיוון שרוב ההליכים המשפטיים הושעו במהלך מהפכת התרבות, רוב התיקים הוכרעו ללא שופטים או משפטים, אלא על ידי ועדות שונות של המהפכה ושל המפלגה הקומוניסטית.
הנצחה
בפארק העם במרכז גואנגג'ואו, הועמד לזכרה של ג'אנג ג'ה-שין פסל בשם "מנגשי" (האמיצה). הפסל מציג דמות של לוחמת עירומה יורה חץ מגב סוס, והכיתוב לרגלי הפסל הוא "מוקדש לכל מי שנאבק למען האמת".
קירישיטן
ביפנית מודרנית ישנם מספר אופנים שונים לכתיבת המילה "נוצרים" (מהמילה האנגלית Christian), כשמקובלים הם キリスト教徒 (קיריסוטו קיוטו) ו-クリスチャン (קוריסוטן). האיות קירישיטן משמש בעיקר בכתבים יפנים לתיאור תקופת פעילותה של הכנסייה הקתולית ביפן, או ביחס לקקורה קירישיטן, נוצרים בסתר.
מיסיונרים נוצרים נודעו ביפן בשמות "בָּאטֶרֵן" (מהמילה הפורטוגזית Padre, אב) או "אירומן" (מהמילה Irmão, אח).
היסטוריה
שש שנים לאחר הגעת הספינה פורטוגזית הראשונה ליפן ב-1543, החלה הפעילות המיסיונרית, בעיקר על ידי מסדר הישועים, שנהנה מתמיכת האימפריה הפורטוגזית. מספר שנים לאחר מכן החלו לפעול במדינה גם מיסיונרים פרנציסקנים ודומיניקנים, שבעצמם נהנו מתמיכת הספרדים. מתוך 95 הישועים שפעלו ביפן במאה ה-17, 57 היו פורטוגזים, 20 היו ספרדים ו-18 היו איטלקים. המיסיונרים הראשונים שהגיעו ליפן היו פרנסיסקו חאווייר, קוסמה דה טורס וחואן פרננדז, שהגיעו לקגושימה במטרה להפיץ את הנצרות הקתולית. בשיא פעילותה, בשנת 1637, עמד מספר הנוצרים ביפן על סביבות 300,000 אנשים. עם זאת, לאחר מכן החלה דיכוי הנצרות מצד השלטונות היפניים, עד להכחדתה הסופית ביפן במאה ה-17.
קו החלוקה בין פורטוגל לספרד
דת הייתה חלק מאוד חשוב בשתי האימפריות, והתנצרות נחשבה מועילה לאימפריה מבחינה רוחנית, אך גם מבחינה חילונית. כל אימת שאימפריות אלה הרחיבו את שטחי השליטה שלהן, הגיעו לשטחים אלה מיסיונרים תוך זמן קצר. בחוזה טורדסיאס חילקו האימפריה הפורטוגזית והאימפריה הספרדית את העולם ביניהן לאזורי השפעה, ואף על פי שבעת החתימה על החוזה לא הכירו שתי האימפריות את יפן, נפלה המדינה באזור ההשפעה של האימפריה הפורטוגזית.
אף על פי שלא יכלו להפוך אותה לקולוניה, שלחו הפורטוגזים את הישועים ליפן, מכיוון שכך קיוו להשיג זכויות סחר עם המדינה. הישועי אלסנדרו ואליניאנו נשלח לפעול ביפן, חרף ההתנגדות הספרדית. האפיפיור גרגוריוס השלושה עשר אישר את שליחותו של ואליניאנו בבולה אפיפיורית ב-1575, שקבעה שיפן מהווה חלק מדיוקסיית מקאו. דיוקסיית פונאי (נגסאקי) נוסדה ב-1588, בחסות הפורטוגזים.
בתגובה לפעילות הישועית, נכנסו המסדרים המנדיקנטים, שנהנו מתמיכה ספרדית, ליפן בדרך מנילה. בו בזמן הם הפעילו שדולה כנגד הישועים בוותיקן, עד שב-1600 איפשר האפיפיור קלמנס השמיני לנזירים ספרדים להיכנס ליפן מהמושבות הפורטוגזיות. הפורטוגזים האשימו את הישועים הספרדים בכך שהם פועלים לטובת מדינתם ולא לטובת האל, ומאבק זה הביא לסכיזמה בדיוקסיית פונאי.
מלבד זאת, נאלצו המסדרים הקתולים להאבק גם בגורמים מהולנד ומאנגליה. בראשית המאה ה-17 הקימו ההולנדים והאנגלים תחנות סחר ביפן, ואף על פי שהאנגלים עזבו את המדינה לאחר עשור, המשיכו ההולנדים לסחור עם היפנים, ולמעשה היו המדינה האירופאית היחידה שסחרה עם יפן עד המאה ה-19. כיריבות מסחר, הכפישו המדינות הפרוטסטנטיות את הנצרות הקתולית, ובסופו של דבר הצליחו להביא לשינוי בגישת השוגון כלפי האימפריות האיבריות.
אסטרטגיית הפצה
הישועים האמינו שהדרך הטובה ביותר להפיץ את הנצרות היא להמיר אנשים בעלי השפעה, ובכך לאפשר לדת לחלחל מטה, אל ההמון. הם נמנעו מחשד והאשמות בכך שלא הטיפו לפשוטי העם ללא אישור השליט המקומי. כתוצאה מכך המירו מספר דאימיו את דתם לנצרות, ואחריהם, בעידוד כמרים דומיניקנים ואוגוסטינים, המירו נתיני הדאימיו את דתם גם כן.
לאחר שנכשלו ניסיונותיו של חאווייר לפגוש את קיסר יפן הוא פנה לעיר ימאגוצ'י, שם קיבלו הדאימיו אוצ'י יושיטאקה בברכה, ואיפשר לו לנצר את נתיניו. הידיעות על הזרים ועל כך שיש בידם ידע רב, נפוצו בעיר ואל חאווייר הגיע זרם של מבקרים שהתעניינו בהסברים על תופעות הטבע כמו ליקויי חמה, שביט ותופעות שונות של מזג האוויר וחאוויר השתמש בהסברים על מנת לחתור למטרתו העיקרית, דיון ב"יוצר" של כל תופעות הטבע. לאחר התחלה מהוססת הגיעה ההצלחה. תוך ארבעה חודשים הצליח חאווייר להמיר את דתם של כ-500 איש, מרביתם סמוראים או אנשים הקשורים לחצר הדאימיו.
הקהילה היפנית הנוצרית המוקדמת
בהיעדר אנשי כנסייה אירופאים, סייעו אזרחים יפנים מהקהילות המקומיות לכמרים הקתולים. הם סייעו לכמרים בעריכת טקסים דתיים, בתחום החינוך הדתי, ועד סוף המאה ה-16 היו מסייעים אף בטבילה. הסייעים התחלקו לשתי קבוצות: קאנבו (看坊), שהיו אלה שנטשו את החיים החילוניים, אך לא קיבלו על עצמם את עיקרי האמונה, וג'יהי-יאקושה, שהיו אנשי משפחה בעלי מקצוע. לאנשים אלה נודעה חשיבות רבות לקיומה של הכנסייה הקתולית ביפן, חשיבות שלא נופלת מפועלם המוצלח של המיסיונרים עצמם, או מהאינטרסים הפוליטיים והכלכליים שעודדו דאימיו מסוימים להתיר את הנצרות שנחלתם.
עם זאת, היווצרותה של קהילה המקדישה עצמה לכנסייה עוררה גם חששות בקרב דאימיו מסוימים, ובעיקר בקרב השוגונות טוקוגאווה, שהחלה להצר את צעדיהם של הכמרים ושל היפנים הנוצרים.
מדיניות השלטונות הראשונית כלפי הכנסייה
לאחר שהמירו יפנים לנצרות בדרום מערב יפן, שאפו הישועים להרחיב את שטח הפעילות שלהם לקיוטו. ב-1559 קיבל גספאר ויללה אישור מהשוגון אשיקאגה יושיטרו ללמד נצרות בעיר. עם זאת, האישור היה דומה לזה שקיבלו המקדשים הבודהיסטים, ואין בו כדי להצביע על יחס מועדף כלפי הנוצרים. בנוסף לכך, ב-1565 פרסם הקיסר אוגימאצ'י צו האוסר על הפעילות הקתולית. עם זאת, שני הצעדים לא השפיעו רבות על התרחבות הכנסייה.
אודה נובונאגה, מאחד יפן, זכה להכרת הנוצרים ביפן, בשל גישתו החיובית כלפיהם והסובלנות שגילה כלפי הנצרות. אך גם הוא לא נקט צעדים מיוחדים לטובת הכנסייה, והסבר אפשרי לגישתו הייתה שהוא כבש את מזרח יפן, בעוד בסיס הפעילות הקתולי שכן במערב המדינה.
טויוטומי הידיושי ודאימיו נוצרים
כשהשלים טויוטומי הידיושי את איחוד יפן, השתנתה גישת השלטונות כלפי הנצרות. עם הפיכתו לשליט יפן החל הידיושי לשים לב לאיומים חיצוניים על שלטונו, ובמיוחד להשתלטות המעצמות האירופאיות על מזרח אסיה, שבישועים ראה את הסמן המקדים שלה. עם זאת, הידיושי ניסה להצר את רגלי הנצרות תוך שמירה על יחסים טובים עם פורטוגל וספרד, על מנת לשמור על גישה לאשלגן חנקתי, שהיה חיוני לייצור אבק שרפה. מסיבה זו היו דאימיו שהחליטו להתנצר, ובין 1553 ו-1620 המירו שמונים ושישה דאימיו את דתם לנצרות, ורבים אחרים גילו יחס טוב אליה.
יחסו של הידיושי כלפי הנוצרים החמיר ב-1587, כשגילה שדאימיו נוצרים ניצרו בכוח את וסאליהם, סחרו בעבדים יפנים, ושחטו סוסים ושוורים למאכל, בניגוד לציווי הבודהיסטי. בעקבות זאת פרסם הידיושי צו שאסר על מכירת יפנים לאירופאים ואף אסר על פעילות מיסיונרית.
אף על פי כן, הצו לא נאכף, וכמרים נותרים המשיכו להטיף לפשוטי העם ולנצר אותם. הידיושי החל לחשוש שמא נאמנותם של האנשים תעבור מהשוגון לאפיפיור ברומא, ואלה יחלו להתמרד כנגד שלטונו. על כן הורה על הוצאתם להורג של עשרים ושישה נוצרים, כאזהרה ליפנים שרצו להתנצר, ואלה נודעו בתור "עשרים ושישה המרטירים של יפן". הקבוצה אף כללה חמישה מיסיונרים פרנציסקנים אירופאים, מיסיונר פרנציסקני מקסיקני, שלושה יפנים ישועים ושבעה-עשר עמאים, בהם שלושה ילדים. הם הוצאו להורג בצליבה בנגסאקי, ב-5 בפברואר 1597.
עם מותו של הידיושי ב-1598 הרפו הרשויות מרדיפת הנוצרים.
התפשטות
מרבית הנוצרים היפנים התגוררו בקיושו, אך הנצרות הגיעה לכל קצוות יפן, ועד סוף המאה ה-16 ניתן היה למצוא נוצרים בכל מחוז ומאות כנסיות ברחבי המדינה. אחת הסיבות שסייעו לתפוצת הנצרות הייתה העובדה שאנשים מכל מעמד חברתי התנצרו, החל באיכרים, דרך סוחרים ובעלי מלאכה, וכלה בלוחמים ובקורטיזנות. סיבה נוספת הייתה שמראשית פעילותה במדינה, ניהלו מקומיים את הטקסים הדתיים, ולפיכך היה לכנסייה ציביון יפני, דבר שהקל על קבלת הדת בקרב האוכלוסייה.
בראשית המאה ה-17 הייתה נגסאקי המרכז הנוצרי של יפן ומרבית תושביה היו נוצרים. הקהילה, שנשלטה על ידי האליטה המקומית ולא על ידי פורטוגזים, כללה ב-1611 שני בתי חולים, עשר כנסיות, והיא התחלקה לשמונה קהילות-משנה.
תגובת טוקוגאווה
לאחר מותו של הידיושי ב-1598, השתלט טוקוגאווה איאיאסו על יפן והפך לשוגון ב-1600. בדומה לקודמו, לא גילה טוקוגאווה חיבה יתרה לנוצרים, אך נתן עדיפות לסחר עם פורטוגל וספרד. בניסיון לנשל את האימפריות הקתוליות מזכויות המסחר שלהן ביפן, טענו הסוחרים הבריטים וההולנדים בפני השוגון שלספרד שאיפות אימפריאליות, ושהדת היא כלי עיקרי ליישומן, ואף הבטיחו הם עצמם לעסוק אך ורק במסחר, ולהימנע ממיסיונריות ביפן.
אף על פי ששוגונות טוקוגאווה הייתה חזקה ויציבה יותר משלטונו של הידיושי, דנו הכמרים בגלוי באפשרות של שימוש בכוח כנגד דיכויים. בנוסף, ב-1615 ביקש שליח מטעם מלכות המשנה של ספרד החדשה מהשוגון שיקצה לו אדמה על מנת לבנות מבצר, והבקשה גרמה להעמקת חשדות השוגון כלפי האימפריות האיבריות ושאיפותיהן.
בסופו של דבר החליט טוקוגאווה לאסור על פעילות קתולית ביפן, וב-1 בפברואר 1614 פרסם יורשו, טוקוגאווה הידטאדה, את "צו גירוש המיסיונרים". הצו הורה על גירוש כל המיסיונרים מהמדינה, ונטען בו שהם רוצים לכבוש את המדינה. בנוסף, נכתב שהנצרות מלמדת את מאמיניה להתנגד להחלטות הממשלה, להכפיש את דת השינטו, לזלזל בחוק האמיתי, להרוס חוקים ולהשחית מידות טובות. צו זה, בניגוד לקודמיו, נאכף בצורה מחמירה, ובנוסף נדרשו כל תושבי יפן להרשם במקדש הבודהיסטי המקומי.
הצטמצמות הקהילה
השלטונות היפניים נהגו להשתמש בפומי-אה (踏み絵, "תמונת דריכה") - תמונות של ישו או של מרים, אם ישו - על מנת לאתר מאמינים נוצרים. נציגי הממשל היו מגיעים לכפרים ומכריחים את כל התושבים לדרוך על התמונות, ואלה שהיו מסרבים זוהו כקתולים ונשלחו לנגסאקי. שם היו עוברים עינויים במטרה להסיט אותם מאמונתם, ואם היו עומדים בסרובם, היו מוצאים להורג.
מרד שימאברה, שפרץ ב-1637, החל בשל סיבות כלכליות, אך תוך זמן קצר קיבל גון דתי. כ-27,000 אנשים הצטרפו למרד, שלבסוף דוכא ביד קשה על ידי חיילי השוגון. יפנים נוצרים רבים אף אולצו לעזוב את יפן, ואלפים מהם התיישבו מאוחר יותר בפיליפינים ובמקאו.
הקהילה הנוצרית שנותרה ביפן נאלצה לרדת למחתרת, וחבריה נודעו בשם קקורה קירישיטן, או "נוצרים נסתרים." אלה היו מקיימים טקסים דתיים בסתר, העבירו תפילות מפה לאוזן בלבד, ואף היו מקפידים להטביל את ילדיהם. כמו כן, מספר כמרים נותרו ביפן באופן לא חוקי.
גילוי מחדש
לאחר תקופת הסתגרות ממושכת, נאלצה יפן לפתוח את שעריה בפני ספינותיו של קומודור מת'יו פרי ב-1853, ולאחר החתימה על אמנת הידידות והמסחר בין ארצות הברית ליפן ב-1858, יכלו זרים להתגורר ביפן. תוך זמן קצר הגיעו ליפן אנשי כמורה קתולים, פרוטסטנטים ואורתודוקסים, אף על פי שההטפה עדיין נאסרה.
מכיוון שהחוקים האוסרים על הנצרות עדיין היו בתוקף, נמשך האיסור על יפנים להשתייך לנצרות עד נפילת השוגונות ב-1867. ממשלת מייג'י המשיכה במדיניות זו על פני מספר שנים, אך בסופו של דבר, בלחצן של מעצמות אירופה, ביטלה את האיסור ב-1873. לאחר מכן התברר שביפן חיו אלפי קירישיטן ששרדו את הרדיפות לאורך השנים. חלקם שבו לכנסייה הקתולית, וחלקם העדיפו לשמור על האמונה המסורתית שלהם והפכו מקקורה קירישיטן לנארה קירישיטן ("נוצרים נפרדים").
מנפרד גרץ
מנפרד גרץ (בגרמנית: Manfred Grätz; נולד ב-9 בינואר 1935) הוא גנרל-לויטננט מזרח-גרמני בדימוס בצבא העם הלאומי אשר שימש לתקופה קצרה כראש המטה הראשי (מקביל לרמטכ"ל).
ביוגרפיה
גרץ נולד ב-9 בינואר 1935 באלטמיטוויידה שבסקסוניה. לאחר סיום לימודיו ב-29 בדצמבר 1952 התגייס לצבא העם הלאומי. בין 1952–1954 למד בבית הספר לקצינים בארפורט. עם סיום לימודיו מונה לסגן ראש מטה רגימנט הפאנצר ה-14. בין 1955–1959 שהה בברית המועצות ולמד באקדמיה הצבאית של הצבא האדום. מ-1961 שרת במשרד ההגנה הלאומי, וב-1971 חזר לברית המועצות ולמד באקדמיית המטה הכללי. ב-1973 חזר לגרמניה ומונה לסגן מפקד הדיוויזיה הממונעת ה-1 בפוטסדאם. ב-1976 מונה למפקד הדיוויזיה הממונעת ה-8 בשוורין עד 1978.
לאחר איחוד גרמניה מחדש נשפט גרץ במשפטי רובאי החומה. הוא הואשם בכך שאישר לאנשי משמר הגבול המזרח-גרמני לירות למוות באנשים שניסו לעבור את חומת ברלין. הוא נידון למאסר של שנה ושלושה חודשים.
עמודי החברה
עמודי החברה (בנורווגית: Samfundets støtter) הוא מחזה פרי עטו של המחזאי הנורווגי הנריק איבסן משנת 1877.
הכתיבה וההפקה
איבסן נתקל בקשיים רבים בכותבו את המחזה, היה זה לפני שכתב סדרת יצירות מופת שהקנו לו את פרסומו ברחבי תבל. סיום המחזה היה בעייתי במיוחד, מכיוון שברניק מנסה לטהר את שמו באמצעות רצח. עם זאת, המחזה מתאר היטב את היותם של העשירים ובעלי הכוח אנוכיים ומושחתים לעיתים קרובות.
איבסן תכנן לכתוב מחזה מודרני בשלהי 1869 אולם התחיל את תהליך הכתיבה רק באוקטובר 1875 (במינכן), והשלים את המלאכה ב-1877. "עמודי החברה" ראה אור לראשונה ב-11 באוקטובר אותה שנה בקופנהגן. הצגת הבכורה שלו התקיימה ב-14 בנובמבר באודנס תיאטר וב-18 בנובמבר בתיאטרון הדני המלכותי בקופנהגן. הצגת הבכורה בנורווגיה נערכה בתיאטרון דן נשיונל סצ'ין בברגן ב-30 בנובמבר. עד למועד זה המחזה תורגם לגרמנית, וזכה לתשבחות. בדצמבר 1880, הוצג בלונדון. היה זה מחזהו הראשון של איבסן שהוצג בשפה האנגלית, תחת הכותר "חול טובעני" (Quicksands).
תקציר העלילה
קרסטן ברניק הוא איש עסקים בולט בעיר חוף קטנה בנורווגיה, שעוסק בהובלה באוניות ובתיקון ספינות ולו חברה בעלת מסורת משפחתית ארוכה. כעת הוא מתכנן את הפרויקט השאפתני ביותר שלו - תמיכה במסילת ברזל שתחבר את העיר לקו הראשי והוא רוכש בחשאי קרקעות לאורך קו המסילה.
לפתע, קופות השרצים מהעבר נפתחות. יוהאן טנסן אחיה הצעיר של אשתו, שב מאמריקה לעיר, ממנה ברח 15 שנים קודם לכן. כל אותה עת כולם היו בטוחים שהוא ברח מכיוון שהוא גנב כסף מהעסק של משפחת ברניק ועל-מנת להימנע משערורייה מכיוון שהוא ניהל רומן עם שחקנית. אולם אף אחת מהשמועות הללו לא היו נכונות. הוא עזב את העיר ולקח את האשמה במקום ברניק, שהוא היה זה שהיה לו רומן עם השחקנית, מה שכמעט התגלה. לא היה שום כסף לגנוב מאחר שבאותה עת החברה המשפחתית עמדה על סיפה של פשיטת רגל.
ביחד עם טנסן הגיעה אחותו למחצה לונה (שאיבסן אמר שהוא כתב את דמותה בהשראת דמותה של הציירת והסופרת הפמיניסטית הנורווגית האסטה אנסין), שבעבר אהבה את ברניק והוא אהב אותה. הוא דחה אותה ונשא את אשתו הנוכחית בשביל כספה, על מנת שיוכל לשקם את העסק המשפחתי. בשנים שחלפו מאז שטנסן עזב, השמועות התרבו ונעשו מרושעות יותר, לכך תרמה שתיקתו של ברניק, שלא סיפק שום רמז לגבי האמת.
חרושת שמועות זו הייתה זקוקה רק לניצוץ כדי להתפוצץ והדבר אכן קורה כשטנסן מתאהב בדינה דורף, נערה צעירה שהיא בתה של השחקנית שהייתה מעורבת בשערורייה 15 שנים קודם לכן וכעת מתגוררת אצל משפחת ברניק. טנסן דורש מברניק שיחשוף את האמת. ברניק מסרב וטנסן אומר שהוא ישוב לארצות הברית כדי למכור את עסקיו ואחר-כך יחזור לעיר לשאת לאישה את דינה. ברניק רואה בכך הזדמנות לצאת מהתסבוכת אליה הוא נקלע. המספנה שלו מתקנת ספינה אמריקאית, "הנערה האינדיאנית", שאינה כשירה לצאת לים. הוא מורה לאאונה, מנהל העבודה שלו, לסיים את העבודה עד למחרת, אפילו אם משמעותו של הדבר לשלוח את הספינה וצוותה למוות בטוח, מכיוון שהוא משוכנע שטנסן ימות על הסיפון. כך הוא ישתחרר מהסכנה שאורבת לו בעתיד. אולם הדברים אינם מסתדרים כפי שהוא מקווה. טנסן עוזב עם דינה על סיפונה של ספינה אחרת, ספינה בטוחה לשיט, ואומר שישוב. אולף, בנו הצעיר של ברניק מתחבא על סיפונה של "הנערה האינדיאנית", בניסיון להתגנב לאמריקה ולהתחיל חיים חדשים.
ברניק נוכח לדעת שהעניינים נעים אל סיפו של אסון וזאת בלילה בו אנשי העיירה עורכים תהלוכה חגיגית ונותנים לו תשורות כאות הוקרה על תרומתו לעיירה. הכף עומדת לנטות לרעתו, אולם לפתע איבסן נסוג מקו עלילה הזה. אאונה נתקף נקיפות מצפון ומורה להמשיך ולתקן את "הנערה האינדיאנית" עד שהיא תהיה מוכנה להפלגה. בנו של ברניק מושב לביתו בידי אימו שמגלה שברח. כשברניק מקבל מתנות מהקהילה ואנשיה מדברים בשבחו, ברניק פונה לקהילה, מספר בקצרה את האמת והם מוחלים לו על כך. אשתו רואה בעין יפה את הידיעה שהוא נשא אותו רק בגלל הכסף ורואה בכך אפשרות להתחלה חדשה ואופטימית בנישואיהם.
המחזה בתיאטרון המקצועי הישראלי
1. תיאטרון הבימה, הצגת בכורה : 10 במרץ 1940
2. תיאטרון באר שבע, הצגת בכורה : נובמבר 1983
3. התיאטרון הקאמרי, הצגת בכורה: ספטמבר 2016
המרכז האקדמי שערי מדע ומשפט
המרכז האקדמי שערי מדע ומשפט (עד לקיץ 2015 נקרא: מכללת שערי משפט) היא מכללה אקדמית ללימודי משפטים, חשבונאות, מדיניות ציבורית ומדעי הבריאות. המרכז שוכן בהוד השרון.
המרכז מוכר על ידי המועצה להשכלה גבוהה, ומוסמך להעניק תואר ראשון במשפטים; במנהל עסקים עם התמחות בחשבונאות; מנהל עסקים עם התמחות ביזמות, שיווק ודיגיטל והתמחות ביזמות, פיננסים ושוק ההון; במדיניות ציבורית, ממשל ומשפט; בניהול מערכות בריאות ובדימות רפואי ובמדעי הסיעוד; כמו כן תואר שני במשפטים, בלימודי משפט ללא משפטנים ובמנהל עסקים.
היסטוריה
המרכז נוסד בשנת 1994, בשם "שערי משפט", על ידי קבוצה של אנשי ציבור בראשותו של משה מושקוביץ אשר עמד בראש העמותה עד פטירתו. בתפקיד הדיקן הראשון שימש פרופ' מנחם אלון (עד שנת 2002).
במשך חמש עשרה השנים הראשונות, התמקד המרכז באופן בלעדי בתחום ההכשרה המשפטית. בתחילת הדרך זכה להכרה זמנית כמכון להכשרה משפטית וב-18 בפברואר 2001 קיבל הכרה קבועה כמוסד להשכלה גבוהה.
המרכז האקדמי פתח תוכנית לחשבונאות, בראשותו של פרופ' נסים ארניה, וקיבל הסמכה של המועצה להשכלה גבוהה החל משנת 2010. תוכנית תואר ראשון חדשה וייחודית במנהל, ממשל ומשפט אושרה על ידי המועצה להשכלה גבוהה ב-3 ביולי 2012, ונפתחה בסמסטר הסתיו 2013. תוכנית לתואר שני במשפטים (LL.M) נפתחה באוקטובר 2015.
מבנה המרכז האקדמי
חברי הנהלת המרכז הם:
קליניקות משפטיות
במרכז האקדמי שערי מדע ומשפט קיימות קליניקות משפטיות המאפשרות לסטודנטים להתנסות בעבודה משפטית מעשית מול לקוחות אמיתיים. במסגרת הקליניקות המשפטיות הסטודנטים מסייעים לציבור במגוון היבטים, כגון: בנוסף, פועלים הסטודנטים בתחומים של יישוב סכסוכים, פעילות למען איכות השלטון ואיכות הסביבה.
קטיה אברמזון
קטיה אברמזון (נולדה ב-1 ביולי 1987) היא כדורסלנית ישראלית המשחקת כיום בקבוצת בנות כרמיאל מהליגה השלישית ובנבחרת ישראל לנשים.
המרכז האקדמי שערי מדע ומשפט
אגודת הסטודנטים
אגודת סטודנטים במרכז האקדמי שערי מדע ומשפט פועלת לייצוג הסטודנטים בפני מוסדות המרכז ופועלת לקידום ענייני הסטודנטים. האגודה יוזמת פרויקטים שונים לשיפור רווחת הסטודנטים, מסייעת בקבלת מידע על מלגות ומענקים, מעודדת ומארגנת פעולות חברה, תרבות ועזרה לקהילה.
ביטאון הסטודנטים של המרכז מופק כולו, הן ברמת התוכנית והן ברמה הארגונית, על ידי אגודת הסטודנטים ומופץ חינם. הביטאון מקפל בתוכו מידע, הגיגים ורעיונות בקשת רחבה של נושאים, בנוסף, משמש במה לשיח סטודנטים הנסוב סביב סוגיות משפטיות בפרט וציבוריות בכלל. בעזרת הביטאון מקדמת אגודת הסטודנטים את המעורבות החברתית של הסטודנטים ומלבד הפקתו, פועלים חברי המערכת לקידום יוזמות חברתיות במרכז. יו"ר האגודה היא שקד בנפשי(סגנית יו"ר התאחדות הסטודנטים הארצי)
קטיה אברמזון
קריירת תיכונים
אברמזון עלתה לישראל מלטביה, גדלה בכרמיאל, שם אותרה על ידי המאמן רפי בוגטין, ומאוחר יותר עברה לאבן יהודה, שם הייתה חניכה בפנימיית הכדורסל ב"ויצו הדסים" תחת הדרכתם של רלף קליין וארז דגן.
קריירת מועדונים
אברמזון עלתה לבוגרות כבר בגיל 17 וקבוצתה הראשונה בליגת העל הייתה מכבי רמת חן. משם עברה לאליצור חולון, בה שיחקה בעונת 2005/2006, ומשם לאליצור רמלה, בה שיחקה שתי עונות מלאות וזכתה עם המועדון פעמיים באליפות ובגביע. גם את עונת 2008/2009 החלה אברמזון ברמלה, אך במהלכה הועברה בעסקת חליפין לבנות השרון תמורת קטיה לויצקי, כאשר שבוע בלבד לאחר העברתה, עזרה להדיח את רמלה מגביע המדינה בשלב רבע הגמר.
לאחר שהתאכזבה ממיעוט ההזדמנויות בליגה הישראלית, לדבריה, עברה אברמזון לאירופה. בקיץ 2009 היא חתמה בפאניוניוס היוונית, אבל עוד לפני פתיחת העונה, עברה לקבוצת לאריסה. היא רשמה עונת שיא אישית, עם 16.4 נקודות למשחק ו-9.8 כדורים חוזרים למשחק, נבחרה למשחק הכוכבות ודורגה בין עשר הראשונות בליגה בשתי הקטגוריות, אך קבוצתה ירדה לליגה השנייה. משם היא המשיכה לקבוצת שופרון ההונגרית והשתתפה עמה לראשונה במפעל הבכיר לקבוצות הכדורסל באירופה - היורוליג. בשופרון שותפה אברמזון בשמונה משחקים, בהם קלעה בממוצע 2.0 נקודות למשחק, אבל בשל מיעוט הדקות החליטה בדצמבר 2010 לחזור לישראל והצטרפה לא.ס. רמת השרון.
בקיץ 2011 שוב עברה אברמזון לאירופה והצטרפה לקבוצת אלבה יוליה מרומניה, במדיה שיחקה שנתיים. בקיץ 2013 חזרה לכדורסל בישראל וחתמה במכבי אשדוד. לקראת סוף העונה נפצעה אברמזון בברך, ונאלצה לעבור ניתוח שהשבית אותה מפעילות למשך כחצי שנה. בעונת 2014–2015 שוב עברה לאליצור רמלה, בעונות 2015–2016 שיחקה בהפועל ראשון לציון, ולקראת עונת 2016/2017 חתמה בבנות הרצליה.
औ
האות ה-11 באלפבית הדוונאגרי औ (באה לאחר ओ) היא תנועת דיפתונג המורכבת מהתנועות a ו-u ביחד. הסימן הדיאקריטי (מאטרה) מעל האות ौ מורה על צליל דיפתונג המורכב מהאותיות a ו-u. לאחריה באה האות העיצורית क.
ऋ
האות ऋ היא האות ה-7 באלפבית הדוונאגרי (לאחר ऊ) והיא בעלת בעלת צליל ר' מתגלגלת עם ניקוד חיריק (רִ). על אף שאינה באמת תנועה היא נמנית עם אותיות התנועות. סימנה הדיאקריטי (מאטרה) ृ מורה על צליל ר' מגולגלת. האות הבאה היא האות ए.
הסתיידות
הסתיידות היא תהליך בו יונים של סידן ומגנזיום מתגבשים על פני משטח או רקמת תאים בגוף החי.
הסתיידות ברקמות תאים בגוף
ההסתיידות כתופעה בעייתית בגוף יונקים היא מוכרת בעיקר בסתימה של עורקים, אשר עשויה להוביל להתקף לב או אירוע מוחי. תופעות נוספות אשר נגרמות עקב הסתיידות הן אבנים בכליות, או באופן פחות קטלני מן הראשון בתופעת אבנית על גבי השיניים אשר עשויה להוביל לעששת ובעיות במערכת השיניים.
כתופעה פנים-מערכתית היא נוטה להיגרם עקב חוסר בוויטמינים ממשפחת ה-K (במיוחד K2), אשר מאפשר לגוף לשלוט ברמות הסידן.
תהליך דומה, אך נורמטיבי יותר מתרחש בעת יצירתן של רקמות עצם.
מלחי הסידן
משפחות מלחי הסידן אשר נוטות להצטבר בגוף:
בנוסף מלחים אלו קשורים לתהליכי הסתיידות במערכות אחרות:
הריגתו של ג'ורדן נילי
ג'ורדן נילי (באנגלית: Jordan Neely) היה גבר חסר בית בן 30 ממוצא אפרו-אמריקאי, שנהרג על ידי דניאל פני, בן 24, ב-1 במאי 2023.
לדברי ואסקז, לאחר שנילי עלה לרכבת הוא צעק שהוא רעב וצמא, שלא אכפת לו "ללכת לכלא או לקבל מאסר עולם", והוא "מוכן למות", אך לא תקף פיזית אף אחד. פני ניגש אל נילי מאחור וריתק אותו בלפיתת חנק. החנק נמשך מספר דקות ולפחות שלוש דקות תועדו בווידאו. לדברי ואסקז, החנק נמשך 15 דקות. צופה מהצד הזהיר את פני, ואמר: "אתה הולך להרוג אותו עכשיו." אחרי החנק, המתבונן מהצד אמר, "הוא בסדר. הוא לא ימות." ואסקז אמר שנילי זז והגן על עצמו במהלך החנק, ולא האמין שהוא ימות. נילי נלקח לבית החולים לנוקס היל, שם נקבע מותו; לפי כמה מקורות, הוא מת על רצפת קרון הרכבת התחתית.
המשטרה חקרה את פני לאחר התקרית ושחררה אותו ללא אישומים כעבור מספר שעות. התובע המחוזי של מנהטן, אלווין בראג, החל בחקירה. ב-3 במאי, משרד הבוחן הרפואי קבע שאופן המוות הוא רצח, וקבע כי נילי מת מ"דחיסה של צוואר (חנק)". ב-5 במאי דווח כי חבר מושבעים גדול יתכנס כדי לקבוע אם יש להגיש כתב אישום נגד פני. ב-12 במאי פני הואשם בהריגה מדרגה שנייה. פני טרם השיב לאישום, שכן על-פי הדין הנוהג, יש להמתין לכתב האישום שינוסח על ידי חבר המושבעים הגדול. אם יורשע, פני עלול להיאסר לתקופה של עד 15 שנות מאסר.
תיאור התקרית
התקרית התרחשה ברכבת התחתית של העיר ניו יורק במנהטן. לדברי ואסקז, נילי עלה על רכבת F לכיוון צפון בתחנת השדרה השנייה רגע לפני סגירת הדלתות והתחיל "להשמיע נאום", וצעק "אין לי אוכל, אין לי שתייה, נמאס לי". לא אכפת לי ללכת לכלא ולקבל מאסר עולם. אני מוכן למות." לאחר מכן הוא "הסיר את הז'קט שלו, ז'קט שחור, והשליך אותו על הקרקע". מקורות במשטרה אמרו כי עדים דיווחו כי נילי השליך אשפה על נוסעים. לאחר שנילי השליך את הז'קט שלו למטה, פני ניגש אל נילי מאחור וריתק אותו באחיזת החנק. ואסקז דיווח שלא הייתה התגרות מוקדמת או אינטראקציה כלשהי בין השניים לפני החנק.
ואסקז הצהיר שהוא "שמע חבטה" וראה את הגברים על הרצפה. הרכבת עצרה בתחנת ברודוויי-לאפייט סטריט, שם נשארה לאחר שרוכבים אחרים פתחו את דלתות הרכבת, ומנעו מהרכבת להמשיך הלאה. פני כרך את זרועותיו סביב צווארו של נילי ורגליו סביב מותניו. ניסיונו הנואל של נילי להיאבק בריתוקו המיומן של פני עלה בתוהו. זה ניסה להיעזר בבעיטות ולאזור את כוח זרועותיו, אך בעיטותיו לא היוו אתגר עבור לוחם מיומן בפני. זרועותיו, בתורן, הוחזקו בחוזקה על-ידי שני עוברי אורח נוספים. ואסקז אמר כי פני ביקש מנוסעים אחרים להתקשר למשטרה במהלך החנק. נוסע אחר, ג'וני גרימה, אמר שהוא שם מים על מצחו של נילי, אבל נאמר לו לעצור ולא להתקרב לפני. עד נוסף ציין כי בשלב מסוים במהלך החנק, פני הרפה את אחיזתו בנילי, ונילי השתעל שיעול אפוף דם וליחה. אותו עד ציין שאיש בקרון הרכבת לא אמר לפני להפסיק את אחיזת החנק שלו, להפך: כמה מהנוסעים הביעו הצהרות עוינות כלפי נילי והביעו תמיכה גלויה במעשיהו של פני. בשעה 14:29, עובר אורח ברכבת הזהיר כי נילי עשה את צרכיו, דבר המלמד שייתכן שהוא גוסס, ואמר, "אתה לא רוצה לתפוס אישום ברצח. יש לך חנק מטורף, בנאדם." אחד הגברים האחרים שניטרלו את נילי הגיב וטען שמה שנראה כמו צואה חדשה היא רק צואה ישנה. אחד הגברים גם הגיב לאזהרה ואמר כי פני הפסיק "לסחוט" את צווארו של נילי. כ-50 שניות לאחר שנילי חדל לנוע, פני ואדם נוסף שעדיין אחז חזק בזרועו של נילי על-מנת לנטרלה, שחררו את אחיזתם בו. לאחר שנילי נותר בלא ניע, ניתן לראות בסרטון אישה בשם גרימה אומרת, "אל תשים אותו על הגב, בנאדם. הוא עלול להיחנק מהיריקה של עצמו." פני הניח את נילי על הצד שלו, בעמדת התאוששות. גם נוסעים אחרים בדקו אותו ועובר האורח שהזהיר קודם ביקש להבהיר: "הוא בסדר. הוא לא ימות."
משטרת ניו יורק קיבלה קריאה על קטטה ברכבת בשעה 14:27, והגיעה לפני 14:30. המשטרה החלה במתן עזרה ראשונה לנילי מחוסר ההכרה. מכבי האש של העיר ניו יורק קיבלו את הקריאה לעזרה בשעה 14:39, וכוחותיהם הגיעו בשעה 14:46.. לפחות חמש שיחות התקבלו במוקד 9-1-1, כאשר כמה דיווחים ראשוניים תיארו הומלס שחלקם מצאו שהוא מאיים בגינוניו ובגודל ממדיו.
מותו של נילי נקבע בסופית בבית החולים לנוקס היל. לפי כמה מקורות, כאשר נעשו ניסיונות החייאה בתוך קרון הרכבת התחתית, נילי כבר מת.
הליכים משפטיים
ב-11 במאי 2023, דווח כי פני יואשם בהריגה מדרגה שנייה. העונש במקרה של הרשעה עלול להגיע עד ל-15 שנות מאסר.
ב-12 במאי, פני שוחרר בערבות של 100,000 דולר ונדרש למסור את דרכונו ולא לעזוב את ניו יורק ללא אישור.
תגובות הציבור הרחב וגורמים רשמיים
ראש עיריית ניו יורק, אריק אדמס, כינה את מותו של נילי "טראגי" ואמר "יש הרבה שאנחנו לא יודעים על מה שקרה כאן", וכי תחלואי נפשו של נילי מילאו תפקיד בהרג. כשנשאל על נושא לקיחת החוק לידיים בראיון ל- Abby Phillip ב-4 במאי, הוא השיב כי "איננו יכולים לומר לנוסעים באופן גורף מה עליהם לעשות או לא".
חברת מועצת העיר טיפאני קבאן אמרה כי ההרג הוא "התוצאה הבלתי נמנעת של הרטוריקה המסוכנת של סטיגמה של בעיות בריאות הנפש, סטיגמה של העוני והמשך ההשקעה הנפוחה במערכת הכליאה על חשבון מימון גישה לדיור, מזון ובריאות".
יו"ר רשות התחבורה במטרופולין, יאנו ליבר, כינה את המוות "ממש מטריד ומרגיז". הוא קורא לנוסעים "למצוא דרך להרגיע את הרוחות" אם יצוצו "אתגרים" ברכבת התחתית.
ב-3 במאי כתבה הסנאטורית של מדינת ניו יורק ג'וליה סלזאר, "אדם בשם ג'ורדן נילי נחנק למוות בפומבי ברכבת התחתית השבוע בזמן שאנשים צפו ואף הריעו. זה נורא. הדמוניזציה המתמדת של אנשים עניים ואנשים במשבר נפשי בעיר שלנו מאפשרת את הברבריות הזו. זה עושה את העיר שלנו חולה." עוד היא תייגה את ההרג כלינץ'.
הנציגה הדמוקרטית אלכסנדריה אוקסיו-קורטז כתבה ב-3 במאי, "ג'ורדן נילי נרצח. אבל מכיוון שג'ורדן היה חסר בית ושיווע למזון בתקופה שבה העיר מעלה את שכר הדירה ומקצצת בשירותים כדי לחמש את עצמה לדעת, בעוד שרבים בשלטון עושים דמוניזציה לעניים, הרוצח זוכה להגנה עם כותרות פסיביות + ללא אישום. זה מגעיל."
המושלת Kathy Hochul ציינה כי מותה של נילי היה "מטריד מאוד". מבקר עיריית ניו יורק בראד לנדר הצהיר כי "אסור לנו להפוך לעיר שבה אדם חולה נפש יכול להיחנק למוות על ידי משמר ללא תוצאות". אדמס הפריך את הצהרותיהם של לנדר וקורטז כמי שלא היו "מאוד אחראיים באותו זמן שבו אנחנו עדיין חוקרים את המצב" וקרא לגורמים רשמיים להמתין לחקירות של בראג וגורמי אכיפת החוק.
גורמים אחרים הביעו תסכול מכך שמשרדי DA Bragg טרם מצאו לנכון להאשים את פני פלילית בטענה שאם התוקף היה שחור, המצב היה מתפתח אחרת. יו"ר מועצת העיר ניו יורק, אדריאן אדמס, הצהיר, "התגובה הראשונית של המערכת המשפטית שלנו להרג הזה מטרידה ומציגה בפני העולם את הסטנדרטים הכפולים שאנשים שחורים ואנשים צבעוניים אחרים ממשיכים להתמודד איתם".
כלי תקשורת בעיר ניו יורק דיווחו כי התושבים היו מפולגים, כאשר חלקם תומכים ואחרים מתנגדים למעשיהו של פני.
יותר מ-45,000 תרומות מקוונות ניתנו לקרן ההגנה המשפטית של פני, בסכום כולל של כ-2 מיליון דולר, כולל 10,000 דולר מ- Vivek Ramaswamy, עם כמה אישים שמרנים בולטים –  כולל הפוליטיקאים הרפובליקנים רון דה-סנטיס ומאט גאץ – לתייג אותו כגיבור ולחגוג את מעשיו. הפוליטיקאית הרפובליקאית ניקי היילי הייתה ביקורתית מאוד כלפי התובעת המאשימה את פני ואמרה "המושל צריך לפרגן לדניאל פני... אין ספק בעניין [..] מיד".
Beez in the Trap
Beez in the Trap (בעברית: דבורה בתוך מלכודת) הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפרית הטרינידדית ניקי מינאז', מתוך אלבום האולפן השני שלה, Pink Friday: Roman Reloaded. השיר יצא לאור ב-29 במאי 2012, על ידי חברות התקליטים יאנג מאני, קאש מאני רקורדס וריפבליק רקורדס, כסינגל השלישי מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום השביעי במצעד שירי הראפ.
הופעות
ב-28 באוגוסט 2022, מינאז' כובדה לקבל את פרס החלוציות על שם מייקל ג'קסון בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2022, לאחר נאומה הזמרת ביצעה את מיטב להיטיה הגדולים ביניהם; "Roman's Revenge", "Monster", "Beez in the Trap", "Chun-Li", "Moment 4 Life", "Super Bass", "Anaconda", ו-"Super Freaky Girl". מגזין "בילבורד" סקר את מופעי טקס המוזיקה ודירג את הופעתה של מינאז' במקום הראשון.
וייטנאם במשחקים הפאראלימפיים
וייטנאם השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים סידני (2000) ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע. במשחקי החורף לא נטלה וייטנאם חלק מעולם.
אל המשחקים הפאראלימפיים בסידני בשנת 2000 שלחה וייטנאם שני ספורטאים, גבר ואישה, שהתחרו בהרמת כוח ובאתלטיקה, אך הגיעו למקום האחרון במקצועותיהם.
במדליות הפאראלימפיות הראשונות בתולדות וייטנאם, זכתה המשלחת לאולימפיאדת הנכים ריו דה ז'ניירו (2016), שהצליחה לזכות בארבע מדליות - מדליית זהב, מדליית כסף ושתי מדליות ארד.
הארמייה השלישית (רומניה)
הארמייה השלישית (ברומנית: Armata a 3-a Română) הייתה ארמייה רומנית, שפעלה מסוף המאה ה-19 עד לשנת 1990, ולחמה ממלחמת העולם הראשונה ועד למלחמת העולם השנייה.
מלחמת העולם הראשונה
עם הצטרפות רומניה לצד מדינות ההסכמה, נפרסה הארמייה השלישית בגבול עם ממלכת בולגריה, בעוד ששאר הצבא תקף בטרנסילבניה. בספטמבר 1916 הותקפה הארמייה על ידי צבא בולגרי-גרמני בפיקוד אוגוסט פון מקנזן, ונחלה תבוסה בקרב טורטוקאיה. לאחר מכן לחמה הארמייה הקרבות השונים, ולאחר נפילת בוקרשט בדצמבר 1916 פורקה הארמייה.
מלחמת העולם השנייה
הארמייה לחמה לצד הוורמאכט במהלך מבצע ברברוסה בגזרה הדרומית, והשתתפה בקרב אודסה ובקרב הראשון על חצי האי קרים. בשנת 1942 לחמה הארמייה בקרבות סביב סטלינגרד, והותקפה על ידי הרוסים במבצע אורנוס. התמוטטותה של הארמייה הביאה לכיתור הארמייה הגרמנית השישית בסטלינגרד, ולבסוף לנפילת שרידיה בשבי.
לאחר מכן לחמה הארמייה בקרבות השונים באוקראינה וברומניה, ולאחר מעבר ממלכת רומניה לצד בעלות הברית במהלך מבצע יאשי-קישינב, לחמה הארמייה לצד הצבא האדום בקרבות בהונגריה עד סוף המלחמה.
המלחמה הקרה
הארמייה התקיימה במהלך המלחמה הקרה כחלק מברית ורשה, ופורקה לאחר קריסת ברית המועצות.
פייר-אמברואז בוס
פייר-אמברואז בוס (בצרפתית: Pierre-Ambroise Bosse, נולד ב-11 במאי 1992) הוא אתלט צרפתי, אלוף העולם (לונדון 2017) ומקום רביעי באולימפיאדה (ריו דה ז'ניירו 2016) בריצת 800 מטר.
ביוגרפיה
בוס נולד בנאנט.
אלוף אירופה לנוער
באליפות אירופה באתלטיקה לנוער שנערכה בטאלין, אסטוניה ביולי 2011 זכה בוס במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:47.14 דקות.
2012
באליפות אירופה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בסוף יוני 2012 זכה בוס במדליית ארד בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:48.83 דקות, אחרי יורי בורזקובסקי מרוסיה (1:48.61 דקות) ואנדריאס בבה מדנמרק (1:48.69 דקות). חודש לאחר מכן, באולימפיאדת לונדון (2012) סיים בוס במקום 11 בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:45.10 דקות.
2013
באליפות העולם שנערכה במוסקבה, רוסיה באוגוסט 2013 סיים בוס במקום שביעי בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:44.79 דקות.
קתלין בוטזאטו
קתלין אדריאן בוטזטו (ברומנית: Cătălin Adrian Botezatu; נולד ב-3 בדצמבר 1966) הוא דוגמן, מגיש, מעצב אופנה ואיש עסקים רומני.
פייר-אמברואז בוס
2014
במסגרת ליגת היהלום שנערכה במונקו ביולי 2014 זכה בוס במדליית כסף בריצת 800מטר בשיא אישי חדש של 1:42.53 דקות, אחרי ניג'ל אמוס מבוטסואנה (1:42.45 דקות). שתי תוצאות אלו היו שתי תוצאות השנה בעולם. באליפות אירופה שנערכה בציריך, שווייץ באוגוסט אוהת שנה הוא סיים במקום שמיני בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:46.55 דקות. בשלב חצי הגמר הוא קבע את התוצאה המהירה בשלב זה (1:45.94 דקות).
קתלין בוטזאטו
ביוגרפיה
בוטזאטו נולד באלכסנדריה, רומניה.
פייר-אמברואז בוס
2015
באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג, סין באוגוסט 2015 סיים בוס במקום חמישי בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:46.63 דקות.
קתלין בוטזאטו
ביוגרפיה
הוא החל את הקריירה שלו בתחום האופנה בשנת 1984 כשהתקבל לעבודה כדוגמן בחברת אופנה ושנה לאחר מכן הוכתר בפרנקפורט כ"דוגמן הטוב ביותר של השנה באירופה".
פייר-אמברואז בוס
2016
באליפות אירופה שנערכה באמסטרדם, הולנד בתחילת יולי 2016 סיים בוס במקום חמישי בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:45.79 דקות. חודש לאחר מכן, באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) הוא סיים במקום רביעי בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:43.41 דקות.
קתלין בוטזאטו
ביוגרפיה
הוא למד מספר קורסים במוסד ללימודי אופנה במילאנו ועבד ביחד עם ג'אני ורסצ'ה.
בשנת 1994 שיחק בסרט קומדיה.
בשנת 2004 הוזמן להציג את יצירותיו בשבוע האופנה של מילאנו. ב-2005 היה מועמד לפרס מטעם הטלוויזיה הרומנית, ב-2006 היה מועמד לפרס מטעם מגזין אופנה רומני.
בשנת 2007 הגיש תוכנית אירוח ובאותה שנה לקח חלק באירועי אופנה בפריז שנערכו בחסות שגרירות רומניה בצרפת.
ב-2010 החל לככב בגרסה הרומנית של הרווק בה שימש כרווק שחיפש בת זוג ובעונות הבאות של הסדרה החל לשמש כמנחה.
בשנת 2011 החל לשמש כמנחה התוכנית "הטופ מודל הבאה" הרומנית.
הוא כיהן כמנהל בחברת הטקסטיל “Europe” בבוקרשט ולאחר מכן הקים חברה משלו בשם "דלפי".
איגוד האתלטיקה בישראל
איגוד האתלטיקה בישראל (נקרא גם "IAA") הוא עמותה שמטרתה קידום אתלטים והגשתם לתחרויות בין-לאומיות בייצוג המדינה. העמותה אמונה על ריכוז וניהול ענף האתלטיקה בישראל, הגשת דוחות שנתיים ל-IAAF, ותקשורת עם שאר התאחדויות האתלטיקה בעולם.
איגוד האתלטיקה הוא הגוף הרשמי אשר מוכר על ידי התאחדות האתלטיקה העולמי, בכל הקשור לענף אתלטיקה בישראל. האתלטיקה כוללת בתוכה את ספורט ריצה, מרתון, קפיצות, זריקות. המשמעות מכך היא, שרק תוצאות של מתחרים בתחרויות המאורגנות על ידי האיגוד או מוכרות על ידיו, תוכלנה להיות מוכרות ברמה בינלאומית.
שיא ישראלי יכול להיקבע רק בתחרות הנמצאת באחריות האיגוד, ואשר עמדה בסטנדרטים בינלאומיים של ארגון ומדידת זמנים. דוגמאות לתחרויות אשר מאורגנות על ידי האיגוד, הן מרתון טבריה הבינלאומי, אליפות ישראל בחצי מרתון בבית שאן, אליפות ישראל במרוצי שדה, ליגה בין-אגודתית המהווה את אליפות ישראל לאגודות, או אפילו תחרות בינלאומית כגון גביע אירופה בזריקות 2006 (אמנם אין זו תחרות ריצה, אך האיגוד מכיר בה מתוקף היותה תחרות בינלאומית). איגוד האתלטיקה אחראי גם על אשור תחרויות אתלטיקה בארץ בכל רמה שהיא. מאגני מרוצים ותחרויות אתלטיקה בכל דרג, חייבים לאשר תחילה את התחרות עם האיגוד הישראלי, וזאת על-פי חוקי התאחדות האתלטיקה הבינלאומית.
האיגוד נוצר תחת השם "ועדת האתלטיקה" והיה חלק מההתאחדות לספורט בישראל. בשנת 1980 שינה האיגוד את שמו ל"איגוד האתלטיקה בישראל", וב-1995 הפך הגוף לעצמאי ועמותה מוכרת על ידי המדינה. בשנת 2021 המחזור השנתי של העמותה היה כ-15 מיליון ש"ח (כ-50% יותר משהיה ב-2020, כאשר 75.3% ממנו הגיע ממשרד התרבות והספורט. באיגוד מועסקים 17 עובדים וחברים בו 36 אנשים, נכון לשנת 2021 . יו"ר האיגוד הוא עמי ברן, והמנכ"ל הוא גל לוי.
רב יצחק בר אבדימי (השני)
רב יצחק בר אבדימי (השני) היה אמורא בדור השני לאמוראי בבל.
רבותיו
התגורר בבבל, שם למד אצל רב ושמואל ובשמם מסר כמה הלכות.
כאשר רבי אלעזר עלה לארץ ישראל, הוא שאל את זעירי אודות משנה מסוימת, שמעטים ידעו את פירושה, - מי קיבל מרב את פירוש המשנה, וזעירי הצביע בידו על רבי יצחק בר אבדימי.
חבריו ותלמידיו
על חבריו נמנו רב חסדא, רבה, ורב יוסף. על תלמידיו, נמנה, ככל הנראה, רבא, שמוסר הלכות בשמו.
יש להבדיל בינו לבין רב יצחק בר אבדימי הראשון, תלמידו של רבי יהודה הנשיא.
ברווז משויש
ברווז משויש (בַּרְוָז מְשֻׁיָּשׁ, שם מדעי: Marmaronetta angustirostris) הוא מין יחיד בסוג Marmaronetta המשתייך לברווזים צוללים. הוא נקרא כך בגלל צבעיו, המזכירים טקסטורה של שיש.
תיאור
אורכו של הברווז המשויש הוא כ-39–42 ס"מ. הבוגרים בעלי גוון חום-צהבהב וכתמים בצבע בז', ועל עיניהם כתם שחור. הצעירים דומים אך בעלי כתמים בהירים רבים יותר. בתעופה הכנפיים נראות חיוורות ללא דפוס בולט.
תפוצה
בעבר ברווז זה היה נפוץ באזור הים התיכון, אך כיום אזורי הדגירה שלו מקוטעים ומוגבלים למספר מקומות בדרום ספרד, מערב אפריקה, וישראל. במזרח הוא שורד בביצות בדרום עיראק ואיראן, ובמספר מקומות מבודדים בטורקיה, ארמניה, אזרבייג'ן, עיראק, ומערב סין.
בית הגידול של ברווזים אלה הוא אזורי שפלה, בה הם בונים את קניהם בתוך צמחייה גבוהה או על עצים. גודל התטולה נע בין 7 ל-10 ביצים.
מצב השימור של הברווז המשויש מוגדר כפגיע בעקבות ירידה באוכלוסייתו. הגורמים לכך הם הרס בתי גידול וציד.
בישראל
הברווז המשויש היה נפוץ בעמק החולה עד ליבוש הימה באמצע המאה ה-20. פעולה זו הביאה לקריסת האוכלוסייה במקום ובכלל, ונותרו רק כמה עשרות בודדות של זוגות שדוגרים כיום באגמון חולה. בישראל, כמו בעולם כולו, מוגדר הברווז המשויש כמין בסכנת הכחדה. לאחר עונת הקינון, עוזבים רוב הפרטים את עמק החולה ונודדים דרומה.
מאבד עצמו לדעת (הלכה)
מאבד עצמו לדעת הוא כינוי הלכתי לאדם המבקש להרוג את עצמו. מעשה כזה נחשב לאיסור חמור, עליו נכתב בפוסקים "המאבד עצמו לדעת אין לו חלק לעולם הבא".
על פי ההלכה, האדם שנברא על ידי ה', אינו שליט יחיד על חייו, לעשות בהם כראות עיניו – בניגוד לגישה המודרנית הדוגלת באוטונומיה מלאה לבחירת האדם.
מקור האיסור
לדעת רש"י והרמב"ם איסור זה נלמד מהפסוק: רש"י בפירושו על הפסוק כתב: "אף על פי שהתרתי לכם נטילת נשמה בבהמה, את דמכם אדרוש מהשופך דם עצמו".
האיסור חמור עד כדי כך שהרמב"ם פסק כי אפילו מי שמביא עצמו לידי סכנה ללא צורך ראוי לעונש:.
לא תרצח
ישנן דעות שונות לגבי השאלה האם מאבד עצמו לדעת הוא בכלל לא תרצח או לא. ככלל, המתאבד נחשב "שופך דמים" אבל אינו רוצח, ועוונו אינו נכלל בצו התורה "לא תרצח" (שמות כ, יג): ממה שאסור להרוג אחרים, אין ללמוד שאסור להרוג את עצמו. אולם ישנה דרשה בספרות הגאונים לפיה: "לא תרצח – לא תתרצח".
אבלות על מאבד עצמו לדעת
בתלמוד הובאה ברייתא הקובעת כי אין להתאבל על המתאבד:
דברי הברייתא נפסקו להלכה ב, אמנם למעשה כתבו הפוסקים, שבמקום שאיננו יודעים בוודאות שמדובר במקרה התאבדות, נוהגים דיני אבלות על המת. דוגמה לכך היא במקום שישנו ספק אם ההתאבדות נבעה מתוך מצב נפשי מעורער, אפילו זמני. יש שכתבו כי בעידן המודרני רוב המתאבדים כלולים בהגדרה זו.
בעניין אמירת קדיש, פסק החתם סופר כי אפילו אם הוגדר אדם באופן מובהק כ"מאבד עצמו לדעת" עדיין על בנו לומר עליו קדיש כרגיל (וכן פסקו המהר"י והשדי חמד). בפתח הדביר הוסיף שגם יש לעלות לעליית מפטיר כשם שנוהגים אבלים.
אנוס כשאול המלך
בספר שמואל כתוב: והסיפור מובא גם ב.
בשו"ע יורה דעה סימן שמה סעיף ג נפסק: ומכאן שלהתאבדות של שאול המלך אין דין של מאבד עצמו לדעת. בספרות חז"ל לא רק שלא מבקרים את מעשה ההתאבדות של שאול, אלא אף ניתן למצוא במפורש שלא היה במעשה זה איסור. והדבר טעון הסבר, מדוע שלא יהיה איסור?
הספר "ים של שלמה" הציע שני הסברים: האחד הוא ששאול עשה מעשה זה מפני שדאג שמא ישראל יצאו בהתקפה חסרת תקווה של האויב ומכיוון שהדבר יגרום לאבדות גדולות בנפש, היה מותר לו ליטול את נפשו כפי שנהג. הצעה שנייה היא שנפילת מלך ישראל ביד אויב, והתעללות הפלשתים בו, הייתה גורמת לחילול השם; וכדי שלא יתחלל שם שמים ברבים, נפל שאול על חרבו, ונטל את נפשו. ביאור דומה ניתן על ידי מפרשים למיתת שמשון, שאף הוא נטל את נפשו, תוך גרימת קידוש השם גדול.
באחת מאגדות החורבן, מעשה בד' מאות ילדים וילדות שנשבו לקלון, מסופר על 400 ילדים וילדות שהובלו בשבי באוניה, כדי לשמש כעבדי מין - ילדים למשכב זכר וילדות לפילגשים, והתאבדו בקפיצה לים כדי להימנע מגורל זה. מובאים דברי רבנו תם, המסתמך על מעשה זה: "דהיכא שיראים פן יעבירום עובדי כוכבים לעבירה, כגון על ידי יסורין שלא יוכל לעמוד בהם, אז הוא מצווה לחבל בעצמו".
התאבדות כדי להינצל מהמרת דת בכפייה
יש מבארים שההיתר להתאבדות שאול המלך היה משום שהעריך שהפלשתים יכפוהו להעבירו על דתו. יש הנוקטים כך להלכה, שכאשר הגויים מעוניינים לכפות אדם להמיר דתו או לעבור על איסור חמור מותר לו להתאבד כדי לא להיכשל באיסור.
התאבדות מתשובה
נושא התאבדות מתוך תשובה נידון בראשונים ואחרונים וישנן כמה דעות. בשו"ת בית אפרים כתב שמתאבד מתוך ייסורים נפשיים על עוונותיו אינו נקרא חוטא, ומותר להתאבל עליו. בסמ"ק מביא לכך מעשה מרבי יהודה החסיד.