cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בנק מידע החלבונים
תכולה
בנק מידע החלבונים מתעדכן פעם בשבוע (ביום שלישי). בדומה, האתר PDB Current Holdings Breakdown מתעדכן פעם בשבוע. נכון לשבוע של ה-27 בדצמבר 2015 הכיל המאגר 114,569 מבנים של חלבונים שפוענחו על פי הפירוט הבא:
הטבלה מראה כי מרבית המבנים פוענחו על ידי עקיפה באמצעות קרני רנטגן, אבל בשנים האחרונות כ-10% מהמבנים נקבעים על ידי שימוש ב-NMR, ומספר נמוך מזה באמצעות מיקרוסקופ אלקטרוני או, ליתר דיוק, קריו-מיקרוסקופ אלקטרוני, שכן הדגימה נחקרת בטמפרטורה של חנקן נוזלי (הקלקה על המספרים בטבלה המוצגת באתר מראה דוגמאות למבנים שפוענחו בשיטה זו).
החשיבות של קובצי ה-structure factor שהוזכרו דלעיל היא שעבור מבנים ב-PDB שנקבעו על ידי עקיפה של קרני רנטגן, שלהם יש קובץ מבנה, ניתן לצפות במפת צפיפות האלקטרונים. המידע על מבנים אלו מאוחסן ב-electron density server, שם ניתן לצפות במפות האלקטרונים.
פורמט הקובץ
הפורמט המקורי בו נעשה שימוש ב-PDB היה קרוי פורמט PDB. פורמט זה היה מוגבל לרוחב של כרטיסי מחשב מנוקבים, כלומר 80 תווים בשורה. החל משנת 1996 החל להיכנס לשימוש הפורמט "mmCIF" (ראשי תיבות של "macromolecular Crystallographic Information file" - קובץ מידע קריסטלוגרפי מאקרומולקולרי). גרסת XML של פורמט זה תוארה ב-2005. את קובצי המבנה ניתן להוריד בכל אחד משלושת הפורמטים. למעשה, קבצים בודדים נטענים בקלות לתוך תוכנות גרפיות תוך שימוש בכתובות רשת (URL): ה-" " הוא מזהה ה-PDB. כל מבנה המתפרסם ב-PDB מקבל מזהה בן ארבעה תווים אלפאנומריים, ה-PDB ID שלו (לא ניתן להשתמש במספר מזהה זה כמזהה של הביומולקולה, שכן לעיתים קרובות מכיל ה-PDB כמה מבנים לאותה מולקולה – בסביבות או תצורות שונות – תחת PDB ID שונים).
צפייה במידע
ניתן לצפות בתצוגה גרפית של המבנים בעזרת אחת מכמה תוכנות חופשיות. בין התוכנות החופשיות, אם כי לא בקוד פתוח מצויות: אתר ה-PDB של ה-RSCB מכיל רשימה נרחבת של תוכנות לתצוגה של מולקולות (חופשיות ומסחריות) ותוכנות תקע לדפדפני אינטרנט.
קולינדה
קולינדה (ברומנית: colinda) היא מנהג רומני עממי מסורתי המתרחש במחצית השנייה של חודש דצמבר ומקורו במנהגים פגניים קודמים לנצרות.
סטיג סינרגרן
סטיג גוסטף אויגן סינרגרן (בשוודית: Stig Gustaf Eugén Synnergren; 25 בפברואר 1915 - 29 באפריל 2004) היה גנרל שוודי אשר היה המפקד העליון (מקביל לרמטכ"ל) החמישי של צבא שוודיה.
קולינדה
תכנים והיסטוריה
תוכני השירים המושרים בקולינדות מגוונים למדי ומסורתיים, בעיקר סביב העיסוקים החקלאיים וסיפורי דת נוצריים. התכנים מועברים במסורת עממית מדור לדור ובחלק מהשירים יש ביטויים כל כך ישנים ונדירים, שכבר לא יודעים מה משמעותם.
סטיג סינרגרן
ביוגרפיה
סינרגרן נולד בבודן ב-25 בפברואר 1915. ב-1936 הוא התקבל למכון המלכותי לטכנולוגיה בסטוקהולם. באותה שנה, הוא יצא לאולימפיאדת ברליןכחלק מנבחרת ההתעמלות השוודית. האולימפיאדה הייתה מפגן כוח של הרייך השלישי, שגרם לסינרגרן להזדעזע ולהחליט לשנות את מסלול חייו. הוא ויתר על מקומו במכון לטכנולוגיה, והתגייס לצבא שוודיה. הוא למד באקדמיה הצבאית המלכותית, ועם פרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1939 סיים את לימודיו והועלה לדרגת לויטננט משנה.
קולינדה
תכנים והיסטוריה
מקור הקולינדות במנהגים עתיקים של חלוקת מזון ואכילתו בצוותה. בכל אירופה העתיקה היו מנהגים של חלוקת מזון להמוני הנצרכים, בצורות שונות, בדרך כלל פעם בחודש ומכאן קרבת השם קולינדה לשם היווני של ראש חודש "קלנדאה" (Kalendae). אזכור ראשון בכתובים, למנהג דמוי קולינדה נמצא אצל פלוטרך, אשר מציין את "שיר הסנונית", במאה השישית לפני הספירה.
סטיג סינרגרן
ביוגרפיה
סינרגרן הוצב ביחידת סקי על הגבול עם נורווגיה. במהלך הפלישה הגרמנית לנורווגיה, סינרגרן חדר מספר פעמים לנורווגיה לבדו, ואסף מידע משדה הקרב עבור המודיעין השוודי. לאחר שהגרמנים השלימו את כיבוש נורווגיה, סינרגרן סייע בקליטת המוני הפליטים הנורווגים שנמלטו לשוודיה. עם סיום המלחמה, הועלה סינרגרן לדרגת האופטמן, ונרשם ללימודים במכללת הסגל המלכותית. כמו כן, הוא למד במכללות צבאיות בנורווגיה, בריטניה וארצות הברית. ב-1953 הוא הפך בעצמו למורה במכללת הסגל. ב-1957 הוא הועלה לדרגת מאיור, וב-1958 מונה לראש מחלקת הטקטיקה. ב-1961 הוא הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט והוצב ברגימנט המשמר של סוואה.
קולינדה
תכנים והיסטוריה
בקולינדות וגם בשיר הסנונית החבורות המבקשות מזון ומשקה אינן פונות ברוח שפלה, אלא בתביעה קולנית. פלוטרך מציין שבמגארה נהגו חבורות הצעירים היוצאים עם "שיר הסנונית" להתנפל על בתי העשירים ולצוות על בעלי הבתים לאכיל אותם ולשרתם. בטקסט של שיר הסנונית הייתה הפנייה הבאה: "הב לנו מביתך העשיר פירות ופשטידות, הב גם גביע יין וטנא גבינות. הסנונית לא מסרבת אפילו ללחם מחומם. נלך או שנקבל משהו? אם תיתן לנו, נלך, אך אם לא, לא ניתן לך מנוח, ניקח לך את הדלת וגם את אשתך שמאחורי הדלת. פתח הדלת, פתח לסנונית, כי אנו לא ישישים, אלא בחורים צעירים." סגנון דומה יש גם בקולינדות, בהן חוזר הפזמון תובעני: "תתנו לנו או לא תתנו?"
סטיג סינרגרן
ביוגרפיה
ב-1962 הוא מונה למפקד רגימנט וסטרנורלד. ב-1963 הוא קודם לדרגת גנרל מאיור. ב-1966 הוא מונה למפקד המחוז הצבאי ברגגלן. ב-1967 הוא הועלה לדרגת גנרל-לויטננט. ב-30 בספטמבר 1970 הוא מונה למפקד העליון (מקביל לרמטכ"ל). תקופת כהונתו התאפיינה בחיזוק משמעותי ובהגדלה של הכוחות המזוינים השוודיים. כמו כן, הוא קיצץ בתקציבי הצבא והצי לטובת חיל האוויר. הוא סיים את תפקידו ב-30 בספטמבר 1978.
לאחר סיום תפקידו, מונה סינרגרן לראש המטה הצבאי של הוד מלכותו וכיהן בתפקיד עד 1986. במקביל, הוא שימש כיו"ר איגוד התיירות השוודי ויו"ר איגוד הסקי השוודי. הוא נפטר בסטוקהולם ב-29 באפריל 2004.
זוהר מאור
זוהר מאור (נולד בשנת 1968) הוא היסטוריון ישראלי ומרצה להיסטוריה מודרנית באוניברסיטת בר-אילן, המתמחה בהיסטוריה תרבותית של מרכז אירופה במאות ה-19 וה-20, עורך ראשי במכון כתבי הרב שג"ר ומלמד מחשבת ישראל בישיבת שיח יצחק.
ביוגרפיה
מאור למד בבית ספר סגולה, בישיבת שעלבים (במגמה ביולוגית), בישיבת מרכז הרב, ובישיבת שיח יצחק בשנים תשנ"ז-תשנ"ח, ומאז מלמד בה מחשבת ישראל (מחשבת הראשונים, חסידות, הרב קוק ומחשבה יהודית מודרנית). בשנים תשס"ד-תשס"ה ניהל את "מכון בינה לעיתים" שליד הישיבה, וערך שני ספרים שפרסם המכון: "ויקרא את שמם אדם: זוגיות ומשפחה ממבט יהודי חדש" ו"שני המאורות: השוויון במשפחה ממבט יהודי חדש".
מחקר
בשנת 2010 פרסם מאור את ספרו "תורת סוד חדשה" בהוצאת מרכז זלמן שזר. בספר מבקש מאור לבחון: מה מוביל חבורה של צעירים יהודים מבתים מתבוללים בפראג למרוד בתרבות הבורגנית של הוריהם ולעסוק במיסטיקה? איך מתקשר עיסוק זה לסכסוך הלאומי בפראג בין גרמנים לצ'כים ולהתעניינותם של בני החבורה בציונות? ואיך משפיע הדבר על יצירתם האומנותית, ההגותית והמדעית? הספר מתחקה על חבורה של יהודים מפראג שהפכו לדמויות מפתח: הסופר פרנץ קפקא, ההוגה מקס ברוד, הפילוסוף שמואל הוגו ברגמן, והנס קון, מגדולי חוקרי הלאומיות. הספר מראה כיצד השילוב בין המאורעות הדרמטיים שחברי "חוג פראג" נחשפו להם – כמו מלחמת העולם הראשונה והתפרקות האימפריה ההבסבורגית, האווירה התרבותית האנטי רציונלית והכוחות היצירתיים שרווחו באותם ימים – הוביל להגות וליצירה מיוחדים במינם.
בשנת 2016 פרסם מאור ביוגרפיה על הוגה הדעות מרטין בובר, במסגרת סדרת "גדולי הרוח והיצירה בעם היהודי" המתפרסמת בהוצאת מרכז זלמן שזר. סיפור חייו של מרטין בובר מתאר יותר משישים שנה של יצירה ופעילות. הוא נע בין אוסטריה, גליציה, גרמניה וישראל ומלווה את אחת התקופות הסוערות ורבות התהפוכות בהיסטוריה היהודית והכללית: שתי מלחמות העולם, עליית הנאציזם, השואה והקמת מדינת ישראל. הספר מתאר מגוון עצום של תחומים שבהם עסק בובר: חסידות, הגות מיסטית, פילוסופיה דיאלוגית, תנ"ך, ציונות, סוציולוגיה, סוציאליזם, הגות חינוכית ועוד.
ספרים בעריכתו
ממאמריו
מברישניים
מברישניים (שם מדעי: Sparassidae) הם משפחה של עכבישים הידועים גם בשמות עכבישים ציידים בשל מהירותם והאופן שבו הם צדים. הם קרויים גם עכבישי סרטן ענקיים בשל מראם וגודלם. מינים גדולים יותר מוכרים גם בשם עכבישי עץ בשל העדפתם להתגורר במקומות שבהם יש גזעי עצים כגון יערות, מכרות, ערימות עצים ובקתות עץ. הסוג Palystes מדרום אפריקה ידוע גם בשם עכבישי גשם או עכביש אוכל-לטאות. לעיתים נוטים לבלבלם עם טרנטולה מסוג Harpactirinae, אם כי הם אינם קרובים במיוחד.
משפחת המברישניים כוללת יותר מאלף מינים הנפוצים ברוב האזורים החמימים עד טרופיים בעולם, כולל רוב אוסטרליה, אפריקה, אסיה, אגן הים התיכון ושתי האמריקות.
מראה
המברישניים הם בעלי שמונה עיניים המסודרות בשתי שורות של ארבע הפונות קדימה. ישנם מינים הגדלים לממדים גדולים. זכרים מהמין הטרופודה מאקסימה מלאוס מגיעים למוטת רגליים של 30-25 ס"מ ומברישימון הערבה הוא העכביש הגדול ביותר במזרח התיכון. מי שאינם בקיאים בעכבישים נוטים לבלבל את המברישניים עם הפרווניתיים (טרנטולות), אך בדרך כלל ניתן לזהות את המברישניים לפי צורת רגליהם המופנות קדימה בצורה המזכירה את זו של סרטן.
חלקם העליון של המברישניים מתאפיין בגוונים דהויים של חום או אפור. צידם התחתון של מינים רבים מפוספס בשחור לבן, ואזור הפה מתאפיין בכתמים אדומים. רגליהם של המברישניים מתאפיינות בזיפים (ומכאן שמם העברי), ויתר גופם מכוסה פרווה אחידה. הם חיים בדרך כלל מתחת לסלעים או גזעים ובמקומות מסתור דומים. ההיתקלויות עם בני אדם מתרחשות בעיקר בבקתות, מחסנים ומקומות דומים שבהם ישנה מינימום התערבות של בני האדם.
חוש הראייה של המברישניים איננו טוב כמו זה של הקופצניים, אך הוא מספיק כדי לאתר ממרחק אדם או חיה גדולה מתקרבים.
סביבת מחיה ותפוצה
המברישניים נפוצים ביבשת אוסטרליה ובמקומות בעלי אקלים חמים עד טרופי ברחבי העולם. מינים שונים הובאו בטעות על ידי האדם לחלקים שונים בעולם כמו סין, הפיליפינים, יפן, הודו וחלקים דרומיים בארצות הברית כמו פלורידה ופוארטו ריקו. ניתן למצוא מברישניים בהוואי, שם הוא ידוע בשם עכביש הקנה. ניתן למצוא מברישניים בכל מקום בעולם שאליו הם עשויים להגיע כנוסעים סמויים ובלבד שלא מדובר באזורים קרים מכדי שיוכלו לשרוד בהם בחורף. בדרום אפריקה ידועים מספר מינים בשם הכולל עכבישי גשם עקב נטייתם לחפש מחסה מפני סופות גשם זמן קצר לפני תחילתן, נטייה המובילה אותם להיכנס לעיתים תכופות למגורי אדם.
מברישניים בוגרים אינם בונים רשתות, אלא צדים את טרפם: מזונם כולל בעיקר חרקים וחסרי חוליות אחרים, ולעיתים יגוונו את הדיאטה שלהם בלטאות קטנות כגון שממיות או חומטיים. המברישניים חיים בעיקר בנקיקים וסדקים בגזעי עצים, אך לעיתים קרובות יתעו לבתי מגורים או מכוניות. המברישניים מסוגלים לנוע מהר במיוחד, ונוטים לקפוץ תוך כדי ריצתם. הם מסוגלים ללכת על קירות ואף על תקרות. נטייתם לתפוס בחוזקה בזמן שמרימים אותם מקשה לנער אותם ומגבירה את הסיכון לנשיכה. הנקבות יגנו בחירוף נפש על שקי הביצים ועל האבקועים הצעירים. בדרך כלל יתחילו בהפגנת איום, אך אם יחושו שהסכנה נמשכת יתקיפו בנשיכה. שק הביצים שונה מאוד בין הסוגים השונים. לדוגמה; נקבות מהסוג Palystes תולות שקי ביצים גדולים בשיחים. השק מחוזק בעלים מתים ובחומרים דומים. אם השק נבנה בתוך בית מגורים ישמשו לעיתים פיסות נייר לאותה מטרה. סוגים אחרים יוצרים שקי ביצים שונים. Pseudomicrommata בונים את קיניהם בעשבים מסוג Eragrostis ולכן מוגבלת תפוצתם לאזורים בהם צומח סוג זה של עשב. נקבות של מספר סוגים נושאות את שק הביצים בפיהן.
ארס ותוקפנות
כמו רוב משפחות העכבישים למעט Uloboridae, וחלק מה-Liphistiidae ו-Holarchaeidae, מברישניים משתמשים בארס כדי לשתק את טרפם ולסייע בתהליך העיכול. ידועים מקרים שבהם הם נשכו לצורך הגנה, אך נשיכותיהם אינן נחשבות מסוכנות לאדם בריא. המברישניים נחשבים מועילים לאדם מאחר שהם ניזונים מחרקים מזיקים כמו תיקנאים.
ישנם דיווחים על מקרים שבהם ננשכו בני אדם על ידי סוגים שונים של מברישניים, ביניהם Palystes, Neosparassus (שהיו ידועים בעבר בשם Olios) וסוגים נוספים. ההשפעות היו שונות וכללו בין השאר נפיחות וכאב מקומיים, מלווים לעיתים בבחילה, כאבי ראש, הקאות, אי סדירות בקצב הלב ופרפורים המעידים על השפעות מערכתיות נוירולוגיות מסוימות, בעיקר במקרים של נשיכות חמורות או רבות. יחד עם זאת, המחקר המדעי על נשיכות עכבישים בעייתי ורווי בקשיים כמו זיהומים בלתי צפויים, נשיכות יבשות (ללא ארס), שוק ואפקט נוצבו. מחקר על נשיכות עכבישים (ובעיקר מברישניים) באוסטרליה לא מצא כי לנשיכות עכבישים מאומתות יש השפעה חמורה או יוצאת דופן, גם במקרים של נשיכות סוגים "ידועים לשמצה" כמו Neosparassus.
בתרבות
מברישניים מהמין Delena Cancerides שימשו בסרטים כמו ספיידרמן וארכנופוביה.
הקהילה היהודית בשטוטגרט
הקהילה היהודית בשטוטגרט הוקמה רק בראשית המאה ה-18 אף על פי שנוכחות יהודית בעיר שטוטגרט ובסביבתה תועדה כבר במאה ה-13.
בין המאה ה-14 למאה ה-18
במחצית הראשונה של המאה ה-14 יהודי שטוטגרט התגוררו באזור הרחובות דורותינשטראסה ויודנגאסה שם הוקמו בית הכנסת ובית הספר היהודי הראשון. הקהילה הושמדה בשנת 1349 לאחר שהיהודים הואשמו בגרימת מגפת המוות השחור. בתחילת המאה ה-15 חזרו לעיר יהודים בודדים שהצליחו לקבל כתבי חסות מהדוכסים ומהרוזנים המקומיים.
במשך שלוש מאות השנים הבאות, רק יהודים מעטים הצליחו להתבסס בעיר הודות לקשרי המסחר שקיימו עם יהודי הסביבה ולכתבי חסות שהוענקו להם על ידי השליטים המקומיים. בשנת 1679 בוטל איסור ההתיישבות בעיר ובשנת 1706 יהודים הורשו לעסוק במסחר בירידים המקומיים. בראשית המאה ה-18 מספר היהודים בעיר אפשר הקמת קהילה. בתיעוד משנת 1721 מוזכר מקווה טהרה והעובדה שחל איסור על יהודים לבצע טקסי ברית מילה בבית הכנסת. בתיעוד מאוחר יותר מוזכר היתר להקמת מוסד לשחיטה כשרה ואיסור על הלנת יהודים זרים בעיר. הקהילה גדלה ושגשגה למרות הקשיים וההתנגדות המתמדת של התושבים הנוצרים.
המאה ה-19
מצבם של יהודי שטוטגרט השתפר מאוד לאחר הקמת ממלכת וירטמברג בשנת 1806 והתחזקותה של העיר כמרכז שלטוני. עם זאת רק יהודים עמידים שהונם נעמד בעשרים אלף גילדן ויותר, או כאלה שהביאו תועלת רבה לממלכה, הורשו להתיישב בעיר. בשנת 1828 נחקק חוק בעניין החינוך היהודי. ב-3 באוגוסט 1832 פורסם צו שהתיר הקמת קהילה עצמאית שמנתה באותה עת מאה עשרים ושישה חברים ושטוטגרט הוגדרה כמקום מושבו של הרב הראשי. בשנת 1834 נרכשה קרקע להקמת בית קברות יהודי בהוֹפֶּלְהאַואֶר. בית הכנסת השלישי נחנך ב-1837, וב-1861 נבנה בית כנסת נוסף, גדול יותר בסגנון נאו-מורי. הבניין נהרס בשנת 1938 באירועי ליל הבדולח. בית כנסת חדש נבנה באותו מקום בשנת 1952.
המאה ה-20 והמאה ה-21
כל בתי הכנסת, שרובם נבנו במאה ה-19, ומוסדות יהודיים רבים אחרים נחרבו במהלך ליל הבדולח. הגברים היהודים נעצרו על ידי הגסטפו מיד לאחר הפוגרום והובלו לכלא משטרת וֶלצהַיים או למחנה הריכוז דכאו. בין השנים 1941 - 1945,שטוטגרט שימשה תחנת מעבר בה רוכזו יהודי ויטמברג לפני שליחתם למחנות ההשמדה.
בעת הקמת המדינה הפדרלית באדן-וירטמברג בשנת 1952 חיו בשטחה רק מאות בודדות של יהודים. הקהילה גדלה מעט בשנים שלאחר התפרקותה ברית המועצות הודות להגירת יהודים מתחומה. הקהילה היהודית של וירטמברג (בגרמנית Israelitische Religionsgemeinschaft Württembergs) שמרכזה בשטוטגרט משרתת את יהודי שטוטגרט, אסלינגן, אולם, רויטלינגן והיילבורן. היא הוקמה מחדש בשנת 1945 כמוסד המוכר על ידי המדינה ומונה כ-3,000 חברים.
אנדרטה לזכר חיילים יהודים שנפלו במלחמת העולם הראשונה
בבית הקברות פראג (בגרמנית Pragfriedhof) (לשם אין קשר לפראג בירת צ'כיה), בית הקברות הגדול ביותר בשטוטגרט, קיימת מאז שנת 1874 חלקה יהודית. ב-3 ביולי 1925 נחנכה בה, ביוזמת ברית חיילי החזית היהודים, אנדרטה לזכר החיילים היהודים שנפלו במלחמת העולם הראשונה. האנדרטה הוקמה בחלקה הצבאית, שם הובאו למנוחות שמונה עשר חיילים יהודים שנפלו במלחמה בשורות הצבא הגרמני. על האנדרטה נחקקו שמותיהם של כל החיילים היהודים בני שטוטגרט שנפלו במלחמה, כולל אלה שלא הובאו לקבורה במקום. סביב הקברים והאנדרטה ניטעה חורשה המשמשת מקום שקט להתייחדות עם זכר הנופלים. עלות האנדרטה, בסך 12,000 מארק מומנה מתרומות הקהילה היהודית.
קרואוזנסט
{{פירושונים|
ראו גם
}}
קלמן סמואלס
קלמן סמואלס (נולד ב-7 בספטמבר 1951) הוא מייסד ונשיא ארגון שלוה, האגודה הישראלית לטיפול באנשים עם מוגבלויות ושילובם בחברה.
קורות חייו
בשנת 1973 התחתן סמואלס עם מלכי קליין והזוג התגורר בירושלים.
לידתו של יוסי סמואלס
בשנת 1977 נולד בנם השני, יוסי. בגיל 11 חודשים, בשל חיסון פגום - הפך עיוור, חירש והיפראקטיבי. עד גיל 7 יוסי לא היה יכול לתקשר עם הסביבה. בשל המצב הנדיר של יוסי והעובדה שהוא גם עיוור וגם חירש, קלמן ומלכי לא הצליחו למצוא לו טיפול מתאים. במהלך אותן השנים מלכי נדרה נדר: אם יוסי יצליח לתקשר, היא תתמסר ותקדיש את חייה לעזור לילדים אחרים עם מוגבלות ולבני משפחותיהם.
לאחר 7 שנים ללא יכולת לתקשר, שושנה ויינשטוק, המורה של יוסי במסגרת חינוך מיוחד, הצליחה להגיע איתו לפריצת דרך בתקשורת, על ידי סימון שפת הסימנים בכף ידו. שושנה לימדה את יוסי את המילה הראשונה שלו: "שולחן". לאט לאט יוסי למד מילים נוספות והצליח להביע את עצמו ולתקשר בצורה זאת באופן מלא.
הקמת ארגון שלוה
בשל האתגרים הרבים שחוו קלמן ומלכי בגידולו של יוסי ללא תמיכה מספקת, ובהמשך לנדר שמלכי נדרה, החליטו הזוג להקים קבוצת טיפול קטנה לילדים עם מוגבלויות לאחר שעות הלימודים, במטרה לעזור להורים לילדים עם מוגבלויות עד כמה שניתן. עם הזמן ובשל הביקוש הרב, התרחבה התוכנית והחלה לענות לצרכים בקשת רחבה יותר של מוגבלויות.
כיום, מרכז שלוה מציע לאנשים עם מוגבלויות טיפולים רבים, בניהם; תמיכה משפחתית, מסגרות חינוכיות, תוכניות חברתיות, פעילות פנאי והכשרה מקצועית.
עיריית ירושלים העבירה לארגון נכס בן שבעה דונם בצמוד לכביש 16 ולמרכז הרפואי שערי צדק בשכונת בית וגן.
בספטמבר 2016 שלוה פתחה את המרכז הלאומי שלוה בירושלים.
ספרים
את סיפורה של עמותת שלוה, קלמן חיבר לספר "חלומות שלא חלמתי" (Dreams Never Dreamed) אשר פורסם במאי 2020 על ידי הוצאת קורן. הסיפור מגולל את מסעו האישי של קלמן בהקמת ארגון שלוה.
נאט לופטהאוס
נתניאל "נאט" לופטהאוס (באנגלית: Nathaniel "Nat" Lofthouse; 27 באוגוסט 1925 - 15 בינואר 2011) היה כדורגלן אנגלי ששיחק בעמדת החלוץ.
לופטהאוס שיחק בקבוצת בולטון וונדררס לאורך כל הקריירה, החל מגילאי הנוער, ומחזיק בתואר מלך השערים של המועדון בכל הזמנים. לזכותו ממוצע הבקעות נדיר במדי נבחרת אנגליה, עם שלושים שערים ב-33 הופעות. הוא ייצג את הנבחרת, בין היתר, בטורניר מונדיאל 1954 בו הוביל את טבלת הכובשים של אנגליה עם שלושה שערים.
קריירת משחק
לופטהאוס, יליד העיר בולטון, הצטרף לקבוצה המקומית בולטון וונדררס בשנת 1939, כשהיה בן 14. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ודחיית הליגות באנגליה, החל לופטהאוס להשתתף בטורנירים עצמאיים, ואת הופעת הבכורה שלו ערך מול ברי ב-22 במרץ 1941. לופטהאוס כבש צמד במשחק, בו ניצחה בולטון 5-1. חמש שנים אחר כך, עם חזרתה לפעילות של הליגה האנגלית, ערך לופטהאוס את הופעת הליגה הראשונה בקריירה, וכבר אז כבש צמד בהפסדה של בולטון 4-3 לצ'לסי.
על אף היותה של בולטון קבוצת תחתית לאורך רוב הקריירה של לופטהאוס, הוא הצליח להתבלט ולהעמיד ממוצעי כיבוש מרשימים. בעונת הוביל לופטהאוס את בולטון עד לגמר גביע ה-FA, לאחר שכבש בכל אחד מסיבובי הגביע. גם במשחק הגמר מול בלקפול מצא לופטהאוס את הרשת כבר בדקה השנייה. עד לדקה ה-89 הובילה בולטון 3-2, אך שוויון דרמטי ושער ניצחון בתוספת הזמן העניקו לבלקפול את הגביע. על הישגיו של לופטהאוס באותה עונה, שכללו בין היתר גם 22 שערי ליגה, הוא זכה בתואר כדורגלן השנה בליגה האנגלית. הוא היה לראשון, וליחיד עד כה, שזוכה בתואר כשחקן בולטון.
בעונת היה לופטהאוס למלך השערים של הליגה האנגלית עם 33 כיבושים. שנתיים אחר כך, בעונת, הוביל לופטהאוס כקפטן את בולטון לזכייה בגביע האנגלי, חמש שנים לאחר הופעתה הקודמת בגמר. בולטון פגשה את מנצ'סטר יונייטד, ששלושה חודשים בלבד לפני כן איבדה שמונה משחקניה באסון האווירי במינכן. לופטהאוס הצטיין במשחק וכבש צמד בניצחונה של בולטון 2-0. השער הראשון נכבש כבר לאחר שלוש דקות, והשני נכבש חמש דקות מפתיחת המחצית השנייה. השער השני היה שנוי במחלוקת, לאחר שלופטהאוס דחף בכתפו את שוער היונייטד, הארי גרג, עם הכדור לתוך השער. באותה תקופה הייתה היתקלות עם השוער מותרת, אך מאוחר יותר הודה לופטהאוס כי במקרה הזה הוא ביצע עבירה. עם פתיחת העונה הבאה זכתה בולטון גם במגן הקהילה, לאחר שהביסה 4-1 את וולברהמפטון וונדררס. לופטהאוס שוב היה ברשימת הכובשים, עם צמד שערים.
לקראת עונת, נפצע לופטהאוס במהלך מסע משחקים של קבוצתו בדרום אפריקה, פציעה שגרמה לו להפסיד את כל העונה. לופטהאוס הצליח לחזור למגרשים בפתיחת עונת, אך לאחר שנפצע במשחק מול ברמינגהאם סיטי, נאלץ לפרוש ממשחק פעיל בגיל 35.
נבחרת אנגליה
לופטהאוס החל את דרכו נבחרת אנגליה תחת המאמן וולטר וינטרבוטום. הופעת הבכורה שלו נערכה ב-22 בנובמבר 1950 במשחק ידידות מול באצטדיון ארסנל בלונדון. כבר באותו המשחק כבש לופטהאוס צמד שערים, והמשחק הסתיים בשוויון 2-2.
ב-25 במאי 1952 זכה לופטהאוס בכינוי "האריה מווינה", בזכות הופעתו במשחק הידידות שקיימה אנגליה מול, שנחשבה אז לאחת הנבחרות האיכותיות בעולם. לופטהאוס כבש את השער הראשון במשחק, ובדקה ה-83, במצב של שוויון 2-2, כבש את שער הניצחון תוך הפגנת נחישות יוצאת דופן, כשתוך כדי המהלך הוא ספג מרפק לפניו, תוקל מאחור ולבסוף הצליח להשתחרר ולהכניע את השוער. השער הביא לאנגליה ניצחון 3-2 יוקרתי במשחק.
לופטהאוס זומן על ידי וינטרבוטום לסגל אנגליה לקראת מונדיאל 1954 בשווייץ. לופטהאוס פתח היטב את הטורניר עם צמד לרשתה של במשחק שהסתיים בשוויון 4-4. הוא החמיץ את ניצחונה של אנגליה 2-0 על המארחת בעקבות פציעה, אך חזר למשחק רבע הגמר מול. גם במשחק זה כבש לופטהאוס, כשהשווה את התוצאה ל-1-1 בדקה ה-16, אך בסיום אנגליה נוצחה 4-2 והודחה מהטורניר.
על אף שהמשיך להפגין יכולת גבוהה במדי בולטון, לופטהאוס לא זומן לטורניר מונדיאל 1958 בשוודיה, ולמעשה לא ערך אף הופעה במדי אנגליה בין מאי 1956 לאוקטובר 1958. במשחק החזרה שלו לנבחרת, ב-22 באוקטובר, כבש לופטהאוס את השער האחרון בניצחון 5-0 על והשווה את מאזנו של טום פיני עם שלושים שערים בפסגת טבלת מלך שערי הנבחרת בכל הזמנים, במה שהיה משחקו האחרון של פיני בנבחרת. השניים החזיקו בשיא עד שנעקפו על ידי בובי צ'רלטון ב-1963.
הופעתו הבאה של לופטהאוס, חודש אחר כך מול, הייתה האחרונה שלו במדי אנגליה. בסך הכול רשם לופטהאוס 33 הופעות במדי אנגליה, בהן כבש 30 שערים - ממוצע שערים של כמעט שער למשחק.
לאחר הפרישה
לופטהאוס התמנה לתפקיד עוזר המאמן בבולטון בסיום עונת הפרישה שלו, ב-10 ביולי 1961. בדצמבר 1968 החליף את ביל רידינג, מאמנה של בולטון מזה 18 שנים, ואימן את הקבוצה במשך שנתיים. בהמשך כיהן בתפקידים שונים במועדון, בהם סקאוט ראשי, מנהל אדמיניסטרטיבי, מנכ"ל ונשיא הקבוצה. בתווך ירד לופטהאוס לקווים ושימש כמאמן זמני במספר מקרים.
לופטהאוס זכה לשבחים ולהוקרה רבים לאחר פרישתו. בינואר 1994 זכה להיות קצין במסדר האימפריה הבריטית. שלוש שנים מאוחר יותר, החליטה קבוצת בולטון לקרוא ליציע המזרחי באצטדיונה החדש, אצטדיון ריבוק, על שמו של לופטהאוס. בשנת 2002, עם היווסדו של היכל התהילה של הכדורגל האנגלי, זכה לופטהאוס להיכלל ברשימת החברים הראשונה שנכנסה להיכל.
ב-15 בינואר 2011 נפטר לופטהאוס בביתו שבבולטון, בגיל 85. משחקה הביתי הראשון של בולטון מאז פטירתו היה מול צ'לסי ב-24 בינואר, וטרם פתיחתו כיבדו הנוכחים את זכרו בדקת דומיה, ובמחיאות כפיים סוערות על רקע צילומיו בפעולה במדי בולטון. הקפטנים משתי הקבוצות, ג'ון טרי וקווין דייוויס, הניחו פרחים לזכרו. הוא נטמן יומיים אחר כך, בנציגות מורחבת של אנשי המועדון. בין נושאי ההספדים היה נשיא הקבוצה, פיל גארטסייד, ובין נושאי הארון היו קווין דייוויס ומאמן הקבוצה דאז, אואן קויל.
ב-24 באוגוסט 2014 נחשף פסל בדמותו של לופטהאוס, שניצב מחוץ לאצטדיונה הביתי של הקבוצה. לופטהאוס נחשב עד היום לגדול שחקני בולטון בכל הזמנים.
אייווארס סטפוקוניס
אייווארס סטפוקוניס (בליטאית: Aivaras Stepukonis; נולד ב-1972) הוא מוזיקאי ופילוסוף ליטאי.
ביוגרפיה
סטפוקוניס נולד בקובנה.
מ-1992 ועד 1994 הוא למד פילוסופיה ותאולוגיה באוניברסיטת פרנסיסקן של סטאובנויל (Franciscan University of Steubenville) שבאוהיו.
ב-1997 סיים תואר שני באקדמיה הבינלאומית לפילוסופיה של שאן, בין השנים 2001 ל-2005 הוא ביצע את לימודיי דוקטורט בפילוסופיה במכון המחקר לתרבות אומנות ופילוסופיה של וילנה.
ב-2005 הוא גם הוציא מונוגרפיה אודות סוציולוגיה של הידע.
ב-2007 הוא קיבל מלגת עוזר מחקר מטעם אונסק"ו עבור לימוד באוניברסיטת הוואי.
מוזיקה
מ-1983 ועד 1986 הוא למד בבית ספר למוזיקה בעירו ומ-1987 ועד 1991 למד נגינת קלרינט בקונסרבטוריון של קובנה.
מ-1998 ועד 2001 הוא שימש כסולן להקת "Pėdsakai" (טביעות רגליים) ולאחר מכן החל בקריירת סולו.
ב-2001 זכה בפרס במדינתו כאמן השנה.
בתחרות הלאומית עבור המוזיקאי שייצג את ליטא באירוויזיון 2002 הוא הגיע למקום השני עם שירו "את שמחה", לאחר מכן התברר כי השיר שזכה במקום הראשון יצא ופורסם שנה קודם לכן, דבר הנוגד את חוקי תחרות האירוויזיון ולפיכך נפסל השיר וסטפוקוניס נשלח להשתתף בתחרות שנערכה בטאלין באותה שנה, לבסוף הוא הגיע באירוויזיון למקום ה-23 עם 12 נקודות.
אחרי כן הוא הוציא שלושה אלבומים, כמו כן הוא שימש כמלחין ובמאי סאונד עבור מוזיקאים אחרים.
מאז 2005 הוא משמש כעמית מחקר במכון הליטאי ללימודי תרבות "Institute for Science Lithuanian Cultural Studies".
נחל חתירה
נחל חתירה או נחל ירקעם (בערבית:  ואדי אלירקא) הוא נחל גדול, המנקז את המכתש הגדול וזורם ברכס חצרה.
תוואי הנחל וסביבתו
בנחל ישנם קטעי נקיקים צרים, גבים, מפלים, מפער מים ותצורות אבן חול. נחל חתירה ונחל צפית הם שני הנחלים החוצים את רכס חצרה. הנחל נקרא גם נחל ירקעם, כשם המעיין הנובע בחלקו העליון. תחילתו של הנחל למרגלות רבדים גאולוגים של הרי מטמור, בקרקעיתו של המכתש הגדול ובשמו הנוסף מכתש חתירה. הנחל ממשיך לכיוון צפון - מזרח, לעברו של פתח המכתש. בגדותיו של הנחל מאובני צמחים מתקופת היורה. מהמכתש יוצא הנחל בין קירותיו המזרחיים של המכתש לכיוון מזרח כשהוא מתחתר בסלעי הקירטון בין קמר חתירה לקמר חצרה, הממלאים את קער אורון. מזרחית לכביש 206 בעין ירקעם נופו של הנחל משתנה. מעין ירקעם מתחתר נחל חתירה בתוך סלעי גיר קשים מהם עשוי קמר חצרה, ויוצר קניון שעומקו נע בין 300 ל-400 מטרים. בראשיתו של הקניון מפל המתנשא לגובה של כ-60 מ'. קניון חתירה מגיע לשיא גובהו במקום בו הוא חוצה את קמר חצרה, תוך שהוא יוצר מפער מים ובקרקעיתו אבן חול מתקופת הקרטיקון התחתון. הנחל חתירה וזורם אל נחל צין.
ראשיתה של דרך קדומה החלה בנחל חתירה ועברה דרך המכתש הגדול ולצידה הייתה מצודה רומית ומדרגות חצובות נבנו ממנה למאגר המים.
צמחיית הנחל
צמחייה מדברית אופיינית לאזור. ניתן לראות עצי שיטה, שיזף, אשל ואלה אטלנטית.
עין ירקעם
בקיר הגדה הצפונית של הנחל חצובות מדרגות עתיקות שככל הנראה, שימשו להורדת גמלים לשתייה מהגב. בסמוך למעיין נמצא מצד ירקעם מהתקופה הביזנטית ששימש כנקודת אבטחה.
מעלה פלמ"ח
בגדה הדרומית של הנחל נסלל שביל מטיילים על המצוק. שמו של השביל "מעלה פלמ"ח". המעלה נפרץ על ידי מחלקת הסיירים בפיקודו של אורי יפה. החיילים צעדו מסדום אל המכתש הקטן, עלו על המצוק הדרומי לכיוון מישור ימין ומשם לכיוון נחל גוב. מנחל גוב המשיכו לנחל חתירה עד שהגיעו לקיר המצוק שלא ניתן לעבור בו, בקרבת עין ירקעם פרצו החיילים שביל במצוק והגיעו לעין ירקעם.
אייל גיבלי
אייל גיבלי (נולד ב-16 בפברואר 1981) הוא עיתונאי ישראלי.
ביוגרפיה
גיבלי נולד וגדל בפתח תקווה. מאז ימי בית הספר עסק בכתיבה ובעיתונות. למד בכיתת מצטיינים בתיכון ברנר בפתח תקווה. התגייס לצה"ל ב-1999, בתחילה לתותחנים ולאחר מכן יצא לקורס קציני שלישות במסגרת תרומת יחידות שדה. שירת כקצין שלישות בחטיבת הערבה ובבסיס קליטה ומיון והשתחרר כעבור חמש שנים, בשנת 2004.
בשנת 2005 החל את לימודיו האקדמיים אותם סיים בשנת 2008 כבוגר תואר ראשון בתקשורת ומדע המדינה, באוניברסיטת תל אביב. במקביל ללימודיו עבד באתר ynet בדסק הסלולרי בין השנים 2006–2007.
קריירה
בשנת 2007 החל לעבוד במגזין Go Style בתור עורך מוסף הרכילות "Gossip" ועורך המדורים של הירחון מבית ידיעות מגזינים.
בשנת 2008 מונה לעורך הראשי של מגזין הנוער "ראש אחד".
בשנת 2014 מונה לעורך אתר פנאי פלוס Pplus מבית ynet.
אלפרד זון-רתל
אלפרד זון-רתל (בגרמנית: Alfred Sohn-Rethel; 8 בספטמבר 1875 – 10 בדצמבר 1958) היה צייר מודרניסטי גרמני מבית הספר לאמנות בדיסלדורף. הוא היה פעיל בדיסלדורף, ברלין, פריז וברביזון.
אייל גיבלי
קריירה
בשנת 2020 מונה לעורך הראשי בדיגיטל של תוכנית המציאות "האח הגדול" המשודרת ב"רשת 13".
אלפרד זון-רתל
ביוגרפיה
אלפרד זון-רתל נולד ב-8 בפברואר 1875 לציירים אלזה זון-רתל (לבית רתל) וקרל רודולף זון וגדל בדיסלדורף, גרמניה. הוא הגיע ממשפחה של ציירים שרבים מהם היו מבית הספר לציור בדיסלדורף, סבו מצד אמו היה צייר ההיסטוריה אלפרד רתל, סבו הגדול מצד אמו היה הצייר והדיוקן המיניאטורי, אוגוסט גרהל. סבו מצד אביו היה בנו של קרל פרדיננד.
אייל גיבלי
קריירה
בשנת 2021 מונה לסגן העורך הראשי באתר וואלה, תפקיד אותו ביצע עד לפרישתו מעיתונות בסוף שנת 2022.
אלפרד זון-רתל
ביוגרפיה
הוא למד באקדמיה לאמנות בדיסלדורף ממאי 1888.
אייל גיבלי
קריירה
בשנת 2023 מונה למנכ"ל משרד השיווק והדיגיטל - MarketME.
אלפרד זון-רתל
ביוגרפיה
בשנת 1893 פגש זון-רתל את בת זוגו לעתיד, אנה יולי מישלס, בעת שהותו באגם גארדה. הם נישאו ב-8 באוקטובר 1896 בהנובר, גרמניה. הוא עבר בשנת 1897 לפריז, ששינה את סגנון הציור שלו. ב-8 בדצמבר 1897 נולדה ביתו הבכורה אנה קלרה מארי אליזבת "ליזי" זון-רתל. שני ילדיו האחרים כללו את הכלכלן והפילוסוף המרקסיסטי אלפרד זון-רתל (1899–1990), והצייר והשחקן הנס-יואכים זון-רתל (1905–1955).
אייל גיבלי
קריירה
בנוסף, מאז שנת 2018 הוא משמש כמרצה מן המניין במגמת תקשורת ויחסי ציבור במכללת "הבצפר" - בית הספר של חברות הפרסום והדיגיטל בישראל.
אלפרד זון-רתל
ביוגרפיה
בשנת 1909 הקים אלפרד זון-רתל את קבוצת Sonderbund יחד עם ציירים נוספים של דיסלדורף, שכללו את יוליוס ברץ, מקס קלרנבך, אוגוסט דויסר, ולטר אופי, וילהלם שמור, ואחיו אוטו זון-רתל וקרלי זון-רתל. הם ערכו את התערוכה הראשונה שלהם במאי 1908 והביאו ציור גרמני לאימפרסיוניסטים הצרפתים. הוא היה חבר בהתאחדות האמנים הגרמנים.
הוא נפטר בטיבינגן, גרמניה ב-10 בדצמבר 1958.
עבודותיו של אלפרד זון-רתל נמצאות באוספי מוזיאונים ציבוריים שונים, כולל מוזיאון סטדל, המוזיאון הבריטי ועוד.
שומן (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מתקפת הטרור בטהראן (2017)
מתקפת הטרור בטהראן היא מתקפת טרור משולבת שהתרחשה ב-7 ביוני 2017 בשתי זירות בטהראן בירת איראן, במהלכה כ-5 מחבלים חמושים ברובי קלשניקוב ובחגורות נפץ הסתערו בהפרש זמן קצר על בנין הפרלמנט האיראני ועל המאוזוליאום של האייתוללה רוחאללה ח'ומייני הממוקמים באזורים שונים בעיר. בפיגוע נהרגו 17 בני אדם ונפצעו למעלה מ-40. ארגון הטרור המדינה האסלאמית נטל אחריות על הפיגוע. המתקפה היא פיגוע הירי הראשון מזה עשור באיראן, ואירוע הטרור הגדול ביותר במדינה מאז פיגועי זהדאן בסיסתאן ובלוצ'סתאן שביצע ארגון הטרור ג'ונדאללה בשנת 2010.
רקע
איראן היא המדינה השיעית הגדולה בעולם, והיא נתפסת על ידי המוסלמים הסונים לעיתים קרובות כאויבת הסונים וכ"כופרת" כחלק מאיבה רבת שנים בין שני הזרמים באסלאם. איראן תומכת במשטרו העלאווי של בשאר אל-אסד בסוריה במשך שנים רבות, והיא מספקת לו ייעוץ צבאי, אמצעי לחימה, תמיכה לוגיסטית ומאות לוחמים במאבקו נגד המורדים הסונים מאז תחילת מלחמת האזרחים בסוריה; במקביל, מאז 2014 איראן תומכת בממשלת עיראק הפרו-שיעית במאבקה נגד המדינה האסלאמית במהלך מלחמת האזרחים השנייה בעיראק, וכוח בסיג' של 1,500 לוחמים אף משתתף באופן פעיל בלחימה. בדומה לארגונים סונים-סלפים רבים בעלי אידאולוגיה והאבית, המדינה האסלאמית רואה בשיעים כופרים לא-מוסלמים שאותם יש להרוג, והיא ביצעה מאות פיגועים נגד מטרות שיעיות בסוריה, עיראק ולבנון - אך מעולם לא באיראן עצמה בעלת הרוב השיעי. ניתן לייחס זאת חלקית לפיקוח האיראני החזק של המנגנונים החשאיים כמו משמרות המהפכה האסלאמית, ואולי גם למיעוט המספרי הסוני באיראן. מאז הכרזתה על הקמת ח'ליפות עולמית, הצטרפו למדינה האסלאמית בסביבות 50 לוחמים איראניים-סונים - רבים מהם פעלו במחוז דיאלא העיראקי הסמוך לגבול עם איראן.
זירת הפרלמנט
בסביבות השעה 10:40, שלושה מחבלים מארגון המדינה האסלאמית מחופשים לנשים וחמושים ברובי AK-47 ובאקדחים, פתחו בירי בבניין הפרלמנט האיראני במרכז טהראן ולקחו בין 2 ל-4 בני ערובה. מחבל אחד פוצץ את עצמו באחת מהקומות של בניין הפרלמנט. מטרת המחבלים הייתה כנראה לפגוע בחברי הפרלמנט, אולם הם לא הצליחו למצוא את האולם המרכזי שבו הייתה אמורה להתקיים ישיבת הפרלמנט. בשעה 13:00, שני המחבלים האחרונים כותרו בבנין, ולאחר שהציגו דרך חלונות הקומה הרביעית את אחד מבני הערובה, הם ניצלו את הרגע ופתחו באש על הקהל שהתאסף מחוץ לפרלמנט. כוחות הביטחון בראשות משמרות המהפכה האסלאמית החלו לנהל חילופי אש עם המחבלים באגף המערבי של הפרלמנט. בשעה 13:15, למחבלי דאעש נגמרו המחסניות של רובי הקלשניקוב, והם החלו להשתמש באקדחיהם. במהלך חילופי האש, חברי הפרלמנט ששכנו בחלק אחר של הבניין פונו ממנו. לאחר מצור של כ-3 שעות, משמרות המהפכה האסלאמית חיסלו את שני המחבלים הנותרים. במהלך האירוע נהרגו כ-16 בני אדם ועשרות נפצעו.
זירת קבר חומייני
בשעה 11:09 - כחצי שעה לאחר תחילת המתקפה על הפרלמנט, זוג מחבלים חמושים פתחו בירי על אזרחים במאוזוליאום של רוחאללה ח'ומייני הנחשב לאתר מקודש באיראן וממוקם בדרום טהראן. אדם אחד נהרג, וחמישה נפצעו. לאחר מכן, אחד המחבלים התאבד באמצעות חגורת נפץ וגרם לפצועים נוספים, ואחר נהרג במהלך חילופי האש בטרם הספיק להתפוצץ. כוחות צבא נפרסו במתחם הקבר בתום האירוע. מאוחר יותר דיווחה ממשלת איראן שחוליה נוספת של מחבלים נעצרה בדרכה לתקוף מקום נוסף.
העמדה לדין
ביולי 2018 הוצאו להורג 8 אנשים שהורשעו במעורבות במתקפת הטרור.
רכס קרואוזנסט
רכס קרואוזנסט (באנגלית: Crowsnest Range; מילולית: קן עורבים) הוא רכס הרים בהרי הרוקי הקנדיים, בדרום מערב פרובינציית אלברטה בדרום-מזרח פרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
גאוגרפיה
שטחו של רכס קרואוזנסט הוא 2,694 קמ"ר, אורכו (מדרום לצפון): 64 ק"מ ורוחבו 104 ק"מ. הפסגה הגבוהה ביותר ברכס היא הר פטולמי (הר תלמי) שגובהו 2,812 מטרים מעל פני הים.
פסגות עיקריות
פסגות עיקריות ברכס הן:
מקור השם
הסברה המקובלת למקור שמו של ההר היא, שג'ורג' מ. דוסון, סוקר של מחלקת הסקר הגאולוגי של קנדה בין השנים 1883–1884 ציין כאשר חקר את האזור, כי האינדיאנים משבט הקרי קראו למעבר ההרים הסמוך, להר ולנהר הסמוך על שם העורבים הרבים שקיננו באזור.
הטיפוס על ההר
הראשונים על ההר קראוזנסט ברכס היו תום וילסון (Tom Wilson) ומדרכי טיפוס ההרים השווייצרים כריסטיאן האסלר (Christian Hasler) ופרידריך מישל (Friedrich Michel), ב-28 ביולי 1904. משלחת זו הגיעה לאזור מטעמו של אדוארד וימפר (Edward Whymper) אשר סקר את אזור מעבר קרואוזנסט בשנים 1903 ו-1904 כמסלול אפשרי עבור הרכבת הקנדית פסיפית. המשלחת הייתה אמורה למפות את אזור ההר ולמצוא מסלולי מעבר באזור, והם החליטו לטפס על פסגת ההר ביוזמתם. לפי גרסה אחת, למחרת הטיפוס טילגרפו המטפסים הודעה על כך לוימפר ובישרו לו כי הם נטעו דגל על פסגת ההר. וימפר זעם כיוון שרצה להיות הראשון שהגיע לפסגה. לפי גרסה אחרת, וימפר נותר במעבר מאחר שהיה שיכור.
GCC
GCC הוא ה־GNU Compiler Collection (בעבר GNU C Compiler), מהדר לשפות מחשב שונות, בעיקר שפת C ו־, שפותח כתוכנה חופשית במסגרת מיזם GNU. GCC החל כמהדר לשפת C, ובהמשך הורחב למספר שפות נוספות, בהן C++, Java ו־Fortran.
היסטוריה
המהדר, ששימש בתחילת דרכו לשפת C בלבד, היה אחד המיזמים הראשונים של מיזם גנו, משום שהמיזם היה זקוק למהדר להידור כל קוד שיכתב במסגרתו. את המיזם התחיל ריצ'רד סטולמן שהפיץ את הגרסה הראשונה ב־22 במרץ 1987 באמצעות FTP מ־MIT. המהדר נחשב באותו זמן להישג מרשים במיוחד, בעיקר משום שנכתב על ידי אדם אחד. המהדר היה מודולרי ומהיר, ועלה ביכולותיו על מהדרים מסחריים רבים. ב־1990 תמך המהדר ב־13 ארכיטקטורות שונות.
בשנת 1997 קבוצת מתכנתים, שלא הייתה מרוצה מקצב הפיתוח האיטי של המהדר, פתחה אותו כמיזם עצמאי וכללה בתוכו מספר גרסאות נסיוניות. המהדר החדש נקרא EGCS (ראשי תיבות: Enhanced/Experimental Gnu Compiler System - מערכת הידור נסיונית/משופרת של גנו), ובשנת 1999 מהדר זה הפך ל־GCC ה"רשמי".
רישיון
הרישיון של GCC היה מלכתחילה GPL וכלל סעיף נוסף שמבטיח שהקוד שנוצר לא יידרש להתאים לכללי ה־GPL. החל מגרסה 4.5 שונה הרישיון על מנת לאפשר כתיבת תוספים.
כמו שאר תוכנות מיזם גנו, קרן התוכנה החופשית מחזיקה בידיה את זכויות היוצרים לכל הקוד.
ריצ'רד בארלו
ריצ'רד יוג'ין בארלו (באנגלית: Richard Eugene Barlow; נולד ב-12 בינואר 1931 בגלסבורג, אילינוי) הוא מתמטיקאי וסטטיסטיקאי אמריקאי, שנחשב יחד עם פרנק פרושאן כמייסד תחום האמינות המודרני. הוא היה פרופסור באוניברסיטת קליפורניה, ברקלי מ-1963 ועד פרישתו ב-1999.
הוא הציג את המושג "זמן כולל במבחן" בתורת האמינות. הוא ופרושן כתבו יחד את הספר התיאוריה המתמטית של אמינות.
ביוגרפיה
בארלו קיבל את התואר הראשון שלו במתמטיקה מנוקס קולג' ב-1953 ואת התואר השני שלו מאוניברסיטת אורגון ב-1955. בשנת 1961 הוא קיבל את הדוקטורט שלו בסטטיסטיקה מתמטית מאוניברסיטת סטנפורד תחת שמואל קרלין. עבודת הדוקטורט שלו נקראה יישומים של תהליכים סמי-מרקוביים לפתרון בעיות באמינות. לאחר סיום הלימודים עבד במכון לניתוחי ביטחון במשך שנה. מ-1963 ועד פרישתו ב-1999 היה פרופסור באוניברסיטת ברקלי. בהיותו בברקלי הדריך כמה דוקטורנטים בחקר ביצועים.
בארלו היה מדען אורח במעבדות בואינג ב-1966 ובאוניברסיטת פלורידה סטייט ב-1975 וב-1976 (עם פרנק פרושן). מ-1963 עד 1969 היה יועץ לתאגיד ראנד.
בנוסף לתורת האמינות, הוא עסק במודלים הסתברותיים, בסטטיסטיקה בייסיאנית ובניתוח נתונים סטטיסטיים.
ב-1991 הוענק לו פרס ג'ון פון נוימן עם פרנק פרושן. הוא עמית של המכון לסטטיסטיקה מתמטית, האיגוד האמריקאי לסטטיסטיקה, והמכון לחקר ביצועים ומדעי הניהול.
חיים אישיים
בארלו נשוי משנת 1956 ולו ארבעה ילדים.
פטישן פגום-חרטום
פטישן פגום-חרטום או פטישן גדול (שם מדעי: Sphyrna mokarran) הוא מין כריש ממשפחת הפטישניים והגדול בבני המשפחה.
אורכו יכול להגיע ל-, משקלו עד ל-580 ק"ג והוא בעל "פטיש" ישר וארוך ומתחתיו לסת מלאה שיניים חדות. יש לו סנפיר בולט בצורת מגל.
הכריש מצוי בחופים טרופיים שונים ובסמוך למדפים היבשתיים ומצוי בכל האוקיינוסים.
הוא יצור סוליטרי השוחה במים הרדודים ומחפש טרף. הוא ניזון מדגים שונים, סרטנים, סילוניות ולעיתים גם מעופות ויונקים ימיים ואף כרישים אחרים. הוא עלול לתקוף גם אנשים אך הם אינם חלק מתפריטו.
כריש זה מצוי בסכנת הכחדה עקב ציד בשביל השוק האסייתי שמשתמש בסנפירי כרישים.
מעשה שמשון
מעשה שמשון הוא מחזה מאת הרמח"ל, העוסק בסיפור המקראי של השופט שמשון. המחזה יצא לאור על ידי שמעון גינצבורג.
במחזה מתואר הסיפור המקראי החל מהשלב בו חש שמשון שרוח הגבורה מפעמת בו בין צרעה לאשתאול עד המעמד בו הפיל את המבנה בו נאסר עם אלפי הפלשתים.
המחזה מעוטר בשיבוצים מקראיים רבים.
לקראת סיום המחזה מופיע מונולוג בו מיצר שמשון על הליכתו אחרי החשק:
בכך מכניס הרמח"ל בפי שמשון את דברי ה הרואה את עונשו של שמשון כנובע מכך שנמשך אחרי עיניו, בדרך מידה כנגד מידה:
הדמויות במחזה
מלבד הדמויות המקראיות של שמשון עצמו, אביו, האשה מתמנה ואביה, פלשתים ושריהם ("סרני פלשתים") ועוד, מומחזות במחזה גם הדמויות חשק וגבורה, ככוחות בהם חש שמשון ומנהל איתם שיחות.
דוג'ון סטרלינג
דוג'ון הנריקס סטרלינג (באנגלית: Dujon Henriques Sterling; נולד ב-24 באוקטובר 1999 בלונדון שבאנגליה) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת גלאזגו ריינג'רס מליגת העל הסקוטית.
קריירת מועדונים
סטרלינג גדל במחלקת הנוער של צ'לסי. ב-20 בספטמבר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 1–5 על נוטינגהאם פורסט במסגרת הסיבוב השלישי של גביע הפוטבול ליג לעונת. במהלך השנים הושאל לקבוצת קובנטרי סיטי מהפוטבול ליג הראשונה, ולקבוצות ויגאן את'לטיק, בלקפול וסטוק סיטי מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
ב-30 במאי 2023 חתם סטרלינג על חוזה לארבע שנים בגלאזגו ריינג'רס מליגת העל הסקוטית.
מערת קובלנס
מערת קובלנס (בספרדית: Cueva de Covalanas) היא אתר ארכאולוגי במועצה העירונית בקהילה האוטונומית קנטבריה בצפון ספרד. ביולי 2008 היא נכללה באתר המורשת העולמית "מערת אלטאמירה ואמנות המערות בתקופת האבן המוקדמת בצפון ספרד" של ארגון אונסק"ו.
המערה שוכנת במדרון הצפון-מערבי של גבעת פאנדו (Monte Pando), כ-40 מטרים מעל מערת אל מירון (El Míron). מערת קובלנס הייתה ידועה מאז ימי קדם לתושבי האזור בשם "מערת הכלים" (La cueva de las herramientas). היא התגלתה למדע בספטמבר 1903 על ידי הארכאולוגים ארמיליו אלקלדה דל ריו ולורנסו סיירה (Lorenzo Sierra), שביחד עם הארכאולוג החובב (מגלה מערת אלטאמירה) ביצעו את המחקר הראשון. תוצאות התגליות פורסמו בשנת 1911 יחד עם אנרי בריי.
המערה שימשה למגורים במשך 45,000 שנים. היא בנויה משני מסדרונות שמתפצלים ממש מאחורי הכניסה, כאשר הציורים הם במערה הימנית. הציורים מתחילים כסדרה של שתי קבוצות קטנות של נקודות. בהמשך לאורך 12 מטרים משני הצדדים ובתוך גומחה קטנה יש ציורים של בעלי חיים בצבע אדום, כשבחלקם יש סימני חריתה. הם כוללים 22 דמויות: 18 איילות, אייל הצפון, סוס, שור הבר וחיה בלתי מזוהה. בנוסף יש סמלים בצורת נקודות קטנות וקווים סמוך לגג המערה.
אחרי 90 מטרים מהכניסה מספר הדמויות וגודלן פוחת משמעותית, כשלבסוף יש רק דמות אחת וסימנים בלתי מזוהים באדום. לכל אורך המערה יש סימנים בשחור.
הטכניקה ששימשה ליצירת הציורים הייתה יצירת קווים מנקודות שנוצרו מקצות האצבעות טבולות בצבע אדום. בהתחשב בכך שהשימוש בטכניקה זו היה מוגבל (היא התגלתה גם בציורים של מערת אל פנדו ומערת לה פסייגה) יש חוקרים הסוברים כי נוצרה באזור אסכולה מיוחדת שכונתה "אסכולת רמלס" (Escuela de Ramales) המתוארכת בין לפני 20,000 ל-14,000 שנים, תקופת התרבות הסולוטרנית.
אנטילוכוס
במיתולוגיה היוונית, אנטילוכוס (ביוונית: Ἀντίλοχος) היה בנו של מלך פילוס, נסטור. הוא הוכר בזכות מלחמתו למען הצבא היווני במלחמת טרויה.
כאחד ממחזריה של הלנה, ליווה אנטילוכוס את אביו ואת אחיו למלחמת טרויה, שם התבלט בעיקר בזכות כישרונו, יופיו ואסטרטגיית הלחימה שלו, אך יותר מכל בזכות זריזותו, שבזכותה הצליח לבלבל את אויביו בשדה הקרב ולגבור עליהם. על אף שהיה הצעיר מבין הנסיכים היוונים, הוא פיקד על הפיליאנים במלחמה וביצע מעשי גבורה רבים. הוא היה חביב האלים וידידו הקרוב של אכילס. כאשר נהרג בקרב פאטרוקלוס, רעו של אכילס, אנטיכולוס היה זו שהודיע לאכילס על מותו.
כאשר אביו, נסטור, הותקף על ידי המלך האתיופי ממנון, אנטילוכוס הקריב את עצמו כדי להצילו ונהרג לאחר קרב קשה עם ממנון, ובכך הגשים את נבואת האורקל, לפיה היה עליו "להיזהר מאתיופי". כדי לנקום את מותו של אנטילוכוס, הרג אכילס את ממנון בדו-קרב.
אנטילוכוס הותיר אחריו במסיניאה בן בשם פאיון, שצאצאיו גורשו מאוחר יותר ממסיניאה על ידי הרקולס. סיפורו תואר באודה הפיתית השישית של המשורר היווני פינדארוס. באודיסיאה מוזכר אנטילוכוס, יחד עם אכילס ופאטרוקלוס, כשהם מטיילים יחד ב שבעולם התחתון היווני לאחר מותם.
מזראטי סוג 26
מזראטי סוג 26 (באיטלקית: Maserati Tipo 26) היא מכונית מרוץ מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית מזראטי אשר יוצרה בין השנים 1926–1932. הדגם יוצר כדי להשתתף במרוצי הגרנד פרי למכוניות.
סך הכול יוצרו 11 יחידות.
היסטוריה
,
האחים מזראטי ייצרו מכונית מרוץ לחברת מכוניות המרוצים האיטלקית שפעלה דאז, דיאטו. ב-1926, דיאטו הודיעה שהיא מפסיקה לייצר מכוניות מרוץ. הפסקת ייצור מכוניות המירוץ של דיאטו הובילה לייצור מכונית המזראטי הראשונה שהייתה מדגם "מזראטי סוג 26".
למור במבוק אפור
למור במבוק אפור (שם מדעי: Hapalemur griseus) הוא מין של למור מהסוג למור עדין שבמשפחת הלמוריים החי רק במדגסקר. הוא התגלה ב-1975 בידי החוקר הגרמני יוהאן לינק (1767–1851). הוא חי רק ביערות חזרן הצומחים במערב מדגסקר ובדרום-מזרחה.
למור זה חי רק בקבוצות קטנות, והנקבות יולדות גור אחד בסביבות אוקטובר-נובמבר. למור זה מצוי בסכנת הכחדה בטבע עקב פגיעה בבית גידולו, שריפת יער וגם מציד לא חוקי.
סולמית סתומה
סולמית סתומה (שם מדעי: Epitonium lamellosum) הוא מין חילזון ימי טורף בסוג סולמית (אפיטוניום) שבמשפחת Epitoniidae (סולמיים, אפיטוניים). חילזון זה נפוץ בים התיכון וניתן למצאו גם בחופי ישראל.
הקונכייה שלו נחשבת ליפה ומרשימה, וגודלה כ-30 מילימטר. צבע הקונכייה הוא לבן עד קרם בהיר. צורתה מגדלית סלילית ופיתוליה תפוחים ועגולים, ואינם חופפים. לאורך ציר הפיתול משובצות במרווחים אחידים טבעות לבנות (מעין צלעות מעגליות) העוטפות את פיתולי הקונכייה ומחזקות אותה. צלעות טבעתיות אלה מאפיינים את המשפחה והעניקו לה את שמה העממי: ונטלטרפ - Wentletrap, בגרמנית: wendeltreppe, שפירושו "מדרגות לולייניות" או "מדרגות ספירליות". גם השם העברי "סולמית" מקורו בטבעות אלה המזכירות שלבים של סולם ספירלי המתפתל לאורך הקונכייה.
טיומן (כדורגל)
מועדון הכדורגל טיומן (ברוסית: Футбольный клуб Тюмень) הוא שמו של מועדון כדורגל מקצועני רוסי מהעיר טיומן שבסיביר שנוסד לראשונה בשנת 1961. הקבוצה משחקת בליגה הראשונה.
היסטוריה
המועדון הוקם בשנת 1961 בשם גאולוג טיומן והתמודד בליגת קלאוס ב', של אליפות ברית המועצות בכדורגל. בשנת 1971 סיימה במקום השני ועלתה לליגה השנייה.
בשנת 1984 טיומן זכתה בגביע רוסיה הסובייטית ושנה לאחר מכן זכתה גם באליפות רוסיה הסובייטית. ב-1986 הקבוצה העפילה לליגת המשנה הסובייטית ושיחקה בה במשך 5 עונות, עד 1991. הישג השיא שלה באותן שנים היה המקום ה-11 בליגה בשנים 1989–1990.
אלכסנדרה צ'ודינה
אלכסנדרה גאורגייבנה צ'ודינה (ברוסית: Александра Георгиевна Чудина; 6 בנובמבר 1923 - 28 באוקטובר 1990) הייתה ספורטאית סובייטית. היא סגנית אלופה אולימפית בקפיצה לרוחק ובהטלת כידון (הלסינקי 1952), אלופת אירופה בקרב חמש (ברן 1954) ושיאנית העולם בקפיצה לגובה. היא זכתה 3 פעמים במדליית זהב עם נבחרת ברית המועצות בכדורעף נשים באליפות העולם ו-4 פעמים באליפות אירופה.
טיומן (כדורגל)
היסטוריה
לאחר התפרקות ברית המועצות והקמת ליגת העל הרוסית, טיומן צורפה לליגה הבכירה ושיחקה בה בשנים 1992 ובשנים 1994-1995,1997 ו-1998. הישג השיא שלה היה המקום ה-12 בעונת 1994. החל משנת 1998 חלה התדרדרות בהישגים הקבוצה והיא נשרה עד לליגה הרוסית השנייה.
בשנת 2003 הקבוצה פורקה ובמקומה שיחקה קבוצת סיבנפטופרובוד שהוקמה על ידי חברת סיבנפט. בשנת 2004 טיומן הוקמה מחדש והתחילה להתמודד בליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה. הקבוצה הפכה לקבוצה מקצוענית שוב משהעפילה לליגה השנייה בעונת 2005.
אלכסנדרה צ'ודינה
ביוגרפיה
באליפות אירופה שנערכה באוסלו, נורווגיה בשנת 1946 זכתה צ'ודינה במדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.57 מטר..
סגנית אלופה אולימפית
באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכתה צ'ודינה ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד. מדליות כסף, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.14 מטר, אחרי איווט ויליאמס מניו זילנד שקבע שיא אולימפי חדש של 6.24 מטר ולפני שירלי קאולי מבריטניה (5.92 מטר) ובהטלת כידון בתוצאה של 50.01 מטר, אחרי דנה זטופקובה מצ'כוסלובקיה (50.47 מטר) ולפני בת ארצה ילנה גורצ'קובה (49.76 מטר). מדליית ארד, בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.63 מטר, אחרי אסתר ברנד מדרום אפריקה (1.67 מטר) ושילה לרוויל מבריטניה (1.65 מטר).
שיאנית עולם ואלופת אירופה
בתחרות שנערכה בקייב, אוקראינה ב-22 במאי 1954 קבעה צ'ודינה בקפיצה לגובה שיא עולם חדש של 1.73 מטר, שיפור ב-1 ס"מ לשיאה בן ה-3 שנים של שילה לרוויל מבריטניה. שיא זה החזיק מעמד שנתיים ונשבר על ידי תלמה הופקינס מבריטניה (1.74 מטר). שלושה חודשים לאחר מכן, באליפות אירופה שנערכה בברן, שווייץ היא זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, בקרב חמש בשיא אליפות חדש של 3754 נקודות (4526 נקודות) ומדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.93 מטר. נוסף לכך, היא סיימה רק במקום שישי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.60 מטר.
טיומן (כדורגל)
היסטוריה
בעונת 2013/2014 הקבוצה העפילה שוב לשלב שמינית גמר הגביע הרוסי בכדורגל, לאחר שגברה בתוצאה 0:2 על זניט סנקט פטרבורג, אך הודחה לבסוף על ידי טום טומסק. באותה עונה הקבוצה העפילה חזרה לליגת המשנה הרוסית, שנקראה כעת ליגת הכדורגל הלאומית.
בעונת 2018/2019 הקבוצה העפילה בפעם השלישית לשלב שמינית גמר הגביע הרוסי בכדורגל, לאחר שגברה על צסק"א מוסקבה, בדו-קרב פנדלים 3:0, אחרי שוויון 1:1 בזמן החוקי. ברם בתום העונה, ירדה לליגה השנייה.
אלכסנדרה צ'ודינה
חייה האישיים
צ'ודינה לקתה בשחפת ואיבדה רגל אחת בגלל נמק. היא עישנה סיגריות בשרשרת ונפטרה בשנת 1990 מסרטן קיבה.
טיומן (כדורגל)
היסטוריה
בעונת 2019/2020 העפילה עד לשלב 32 האחרונות בגביע.
תארים והישגים
גביע רוסיה הסובייטית הליגה הרוסית השנייה הגביע הרוסי בכדורגל ליגת המשנה הרוסית
אוניברסיטת פיירפילד
אוניברסיטת פיירפילד (באנגלית: Fairfield University) היא אוניברסיטה פרטית קתולית, המנוהלת על ידי אגודת ישו בעיר פיירפילד שבקונטיקט. האוניברסיטה הוקמה על ידי הישועים בשנת 1942, וכיום היא חלק מאיגוד המכללות והאוניברסיטאות הישועים. בשנת 2017, למדו באוניברסיטה כ-4,100 סטודנטים לתואר ראשון וכ-1,100 סטודנטים לתארים מתקדמים.
היסטוריה
בשנת 1941, קיבל הכומר של ניו אינגלנד ג'יימס דולאן אישור מהבישוף מוריס מקאוליף להקים מכללה באזורה הדרום-מערבי של מדינת קונטיקט. האוניברסיטה הוקמה רשמית בשנת 1942 כאשר הישועים רכשו שלוש אחוזות בפיירפילד. האוניברסיטה היא המכללה הישועית ה-26 בארצות הברית.
נשיאה הראשון של האוניברסיטה היה הכומר ג'ון מקינלי, והנשיא השני היה מייסד האוניברסיטה ג'יימס דולאן.
בשנת 1945 ניתן התואר הראשון באוניברסיטה, ובשנת 1947 נוסדה המכללה לאמנויות ומדעים, בה למדו בשנתה הראשונה 303 סטודנטים גברים.
בשנת 1964, מונה ויליאם מקינס לנשיאה החמישי של האוניברסיטה, ושירת בתפקיד זה עד שנת 1973.
בשנת 1968, הוקמה הספרייה באוניברסיטה.
בשנת 1970, נחנכה כיתת הנשים הראשונה באוניברסיטה, ובאותה השנה הוקם גם בית הספר לאחיות, המהווה כיום חלק מבית הספר לסיעוד ובריאות, המציע תוכניות לתואר ראשון בארבע שנים.
בשנת 1971, הוקם מרכז המדע של האוניברסיטה.
בשנת 1973, נבחר תומאס פיצג'רלד לנשיאה השישי של האוניברסיטה, וכיהן בתפקיד זה עד שנת 1979.
בשנת 1978, הופרדה המחלקה לעסקים מהמכללה לאמנויות ומדעים והוקם בית הספר לעסקים, הכולל בתוכו תואר ראשון במנהל עסקים ותואר שני בניהול פיננסי.
בשנת 1979, מונה אלויסיוס קליי לנשיאה השביעי של האוניברסיטה, ושירת בתפקיד זה הכי הרבה זמן, כ-25 שנה.בתקופתו הוקמו עשרות מבנים חדשים, הוקמו תוכניות חדשות, והתרומות לאוניברסיטה גדלו מפחות משני מיליון דולר בשנת 1979, לכ-131 מיליון דולר בשנת 2003. בנוסף, בתקופתו של קליי הוקם בית הספר להנדסה באוניברסיטה ובשנת 1995 הצטרפה האוניברסיטה לפי בטא קפא.
בשנת 2004, נבחר ג'פרי פון ארקס, שהיה קודם לכן נשיא אוניברסיטת ג'ורג'טאון ואוניברסיטת פורדהאם, לנשיאה השמיני של האוניברסיטה. באותה השנה, ארקס פתח קמפיין שגייס שיא של 137.9 מיליון דולר. סכום זה הביא להקמה ושיפוץ של 7 בניינים ועוד.
לזכרו של נשיא האוניברסיטה אלויסיוס קליי, הוקם בשנת 2006 מרכז זיכרון באוניברסיטה.
בשנת 2007 פתחה האוניברסיטה תחנת חום וכוח משולבת מבוססת טורבינות בסך 9.5 מיליון דולר, בהספק של 4.6 מגה-וואט, ועל כך זכתה האוניברסיטה בפרס מטעם הסוכנות להגנת הסביבה.
באוגוסט 2009 הפכה אוניברסיטת פיירפילד לאוניברסיטה הראשונה בארצות הברית שהתקינה מכונות אוטומטיות למיחזור הכוללות פיקדונות בקבוקים.
בשנת 2011, הושלם מבנה בסגנון עכשווי בעלות של 12.5 מיליון דולר, עבור הכמרים הישועים מאוניברסיטת פיירפילד.
בשנת 2016, לאחר שתים עשרה שנים, הודיע פון ארקס שיפרוש מנשיאות האוניברסיטה, וב-1 ביולי 2017, מונה במקומו מארק נמק.
מבנה וקמפוס
האוניברסיטה ממוקמת בעיר פיירפילד שבמדינת קונטיקט שבארצות הברית.
באוניברסיטה ישנם 5 בתי ספר ומכללות: מכללת אוניברסיטת פיירפילד לאמנויות ומדעים, בית הספר לעסקים, בית הספר להנדסה, בית הספר לסיעוד ובריאות ובית הספר לתארים מתקדמים בחינוך ומקצועות בעלות הברית.
גודלו של קמפוס האוניברסיטה הוא 200 דונם. האוניברסיטה מורכבת מ-35 מבנים. שלושת האחוזות המקוריות מהן נבנתה האוניברסיטה הן כיום 3 אולמות באוניברסיטה. שניים מתוך שלושת האולמות נקראים על שמם של מייסדי ובוני האוניברסיטה: בוריס מקאוליף, שאישר את הקמת האוניברסיטה, ולורנס ג'נינג, שתרם כסף להקמת מבנים באוניברסיטה.
בניין המגורים של הסטודנטים נקרא מרכז ברון, הקרוי על שמו של אחד הפרופסורים באוניברסיטה, ג'ון ברון.
ספריית האוניברסיטה, ספריית ניסליוס, נקראת על שם שני גוסטב ודגמר ניסליוס שתרמו רבות לאוניברסיטה.
באוניברסיטה ישנה מכינה קדם אקדמית, בה לומדים 900 סטודנטים.
סטטיסטיקות
האוניברסיטה מציעה 43 מגמות לתואר ראשון ו-41 תוכניות לתארים מתקדמים.
בשנת הלימודים 2017–2018 סיימו באוניברסיטה כ-930 סטודנטים תואר ראשון, 367 סטודנטים סיימו תואר שני, ו-36 סיימו דוקטורט.
בין השנים 1993–2017, ל-65 סטודנטים באוניברסיטה הוענקה מלגת פולברייט.