cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לואיג'י דה אגוסטיני
קריירת משחק
דה אגוסטיני החל את דרכו בקבוצת הנוער של אודינזה מעיר הולדתו אודינה. את דרכו בקבוצה הבוגרת החל בעונת, אז רשם הופעת ליגה אחת בסרייה ב'. באותה העונה העפילה אודינזה בחזרה לסרייה א'. את הופעת הבכורה שלו בליגה הבכירה באיטליה ערך בשלהי עונת 1979/1980, במשחקה של אודינזה מול נאפולי ב-23 במרץ 1990, שהסתיים בשוויון 0-0. עד לסיום העונה רשם דה אגוסטיני חמש הופעות ליגה, והיה שותף לזכייתה של הקבוצה בגביע מיטרופה באותה העונה.
לאחר שרשם הופעת ליגה בודדת בעונה וחצי הבאות, הושאל דה אגוסטיני לטרנטו מהליגה השלישית לחציה השני של עונת, שם היה לראשונה לשחקן הרכב קבוע, וכבש שלושה שערי ליגה ב-28 הופעות. עונה לאחר מכן שוב הושאל, אך הפעם לקטנזארו מהליגה הבכירה. דה אגוסטיני ערך 24 הופעות ליגה באותה העונה, בהן כבש ארבעה שערים, אך קטנזארו סיימה את העונה במקום האחרון עם שני ניצחונות ליגה בלבד, ונשרה בתום העונה לסרייה ב'.
לאחר עונה וחצי מחוץ למועדון נעוריו, שב דה אגוסטיני לסגל אודינזה לקראת עונת 1983/1984. עם שובו הפך לשחקן משמעותי יותר בסגל הקבוצה, ובשלוש עונות ערך שמונים הופעות ליגה, בהן כבש שלשוה שערים.
לקראת עונת 1986/1987 עבר דה אגוסטיני להלאס ורונה, במדיה היה לשחקן הרכב משמעותי. הוא תרם שלושה שערים בשלושים הופעות ליגה, וסייע לקבוצתו לסיים את העונה במקום הרביעי בטבלה. בתום עונה אחת נמכר ליובנטוס, שהייתה לתחנה המשמעותית ביותר בקריירת המשחק שלו. על אף שהיה שחקן בעל אופי הגנתי, זכה לרשת את החולצה עם המספר 10 ממישל פלאטיני הפורש. ביובנטוס, לצד הופעות כמגן, ניצל את יכולותיו ההתקפיות המגוונות ושימש לעיתים כקשר מרכזי בעל משימות הגנתיות והתקפיות. בשתי עונותיו הראשונות ביובנטוס תרם שישה שערי ליגה, כמות השיא שלו בעונה אחת, לאחר שהשתלב היטב במערך הקבוצה.
במדי יובנטוס זכה דה אגוסטיני בתואר המקומי הראשון בקריירת המשחק שלו, הקופה איטליה בעונת 1989/1990. יובנטוס, בהדרכתו של דינו זוף, פגשה למשחק גמר כפול את מילאן. דה אגוסטיני פתח ושיחק לאורך שני משחקי הגמר, שהסתיימו בניצחון 1-0 ליובנטוס בסיכום שני המפגשים. באותה העונה רשמה יובנטוס הישג מרשים כשבמקביל לגביע המקומי, הניפה גם את גביע אופ"א. דה אגוסטיני היה לחלק משמעותי ממסעה של יובנטוס לזכייה. הוא כבש את השער היחיד במשחק החוץ מול קרל-מרקס-שטאדט (3-1 בסיכום), ופתח בהרכב בצמד משחקי הגמר מול פיורנטינה. בדקה ה-73 של המשחק הראשון, כבש דה אגוסטיני את השער שקבע את תוצאת המשחק, 3-1 ליובנטוס, בבעיטה ממרחק שפגעה בכר הדשא והטעתה את שוער פיורנטינה בדרך אל הרשת. הגומלין הסתיים בשוויון 0-0, ויובנטוס הניפה את גביע אופ"א השני בתולדותיה. בעונה לאחר מכן, היה דה אגוסטיני שותף לרגע זכור במשחק הליגה בין יובנטוס לפיורנטינה, כאשר ניגש לבעוט בעיטת עונשין במקומו של רוברטו באג'ו, שסירב לבעוט מול קבוצתו הקודמת. על אף שהיה בועט פנדלים מוכשר, החמיץ דה אגוסטיני את הבעיטה המדוברת.
דה אגוסטיני שיחק ביובנטוס במשך חמש עונות, בסך הכול. הוא ערך 217 הופעות במדי המועדון, מתוכן 146 בליגה, וכבש בסך הכול 28 שערים, מתוך עשרים שערי ליגה. לקראת עונת 1992/1993 הצטרף לאינטר מילאנו של אוסוולדו באניולי, מאמנו לשעבר בהלאס ורונה, ושיחק במדי המועדון עונה אחת בלבד. הוא היה לשחקן משמעותי בקבוצה עם שני שערי ליגה ב-31 הופעות, בעונה בה סיימה אינטר כסגנית האלופה, אך סיים את דרכו במועדון בתום עונה אחת.
לקראת עונת 1993/1994 עבר לתחנה האחרונה בקריירה, רג'אנה. במשך שתי עונות היה לחלק משמעותי בקבוצה, במדיה כבש פעמיים ב-61 הופעות ליגה. עם ירידתה של הקבוצה לסרייה ב' בתום עונת 1994/1995, פרש דה אגוסטיני ממשחק פעיל בגיל 34.
נבחרת איטליה
הקריירה הבינלאומית של דה אגוסטיני התנהלה כולה תחת המאמן אזליו ויצ'יני. את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת איטליה ערך ב-28 במאי 1987, במשחק ידידות בחוץ מול (0-0 בסיום). כבר שבוע אחר כך ערך את הבכורה שלו במשחק רשמי, כשאיטליה הפסידה 1-0 ל במסגרת מוקדמות יורו 1988. כחצי שנה אחר כך, במסגרת טורניר המוקדמות, כבש את שער הבכורה בנבחרת בניצחון 3-0 על.
דה אגוסטיני זומן על ידי ויצ'יני לסגל איטליה לקראת יורו 1988 בגרמניה המערבית. בשלושת משחקיה של איטליה בשלב הבתים של הטורניר (1-1 מול, ניצחון 1-0 על , ניצחון 2-0 על ) עלה דה אגוסטיני מהספסל בדקות האחרונות. במשחק השלישי מול דנמרק, עלה דה אגוסטיני מספסל בדקה ה-85 ושתי דקות אחר כך כבש את שערה השני של איטליה. לאחר שסיימו במקום השני בבית, העפילו האיטלקים לחצי הגמר מול. דה אגוסטיני שוב עלה מהספסל, הפעם בדקה ה-65, אך היה זה שלוש דקות לאחר שהסובייטים קבעו את תוצאת המשחק, 2-0 בסיום. חודשים ספורים לאחר טורניר היורו, זומן דה אגוסטיני על ידי פרנצ'סקו רוקה לסגל האולימפי של איטליה לקראת טורניר הכדורגל באולימפיאדת סיאול, בו סיימה הנבחרת במקום הרביעי.
לקראת משחקי מונדיאל 1990, אותו אירחה איטליה, שותף דה אגוסטיני בסדרה של משחקי ידידות, בסיומם זומן לסגל הנבחרת למונדיאל על ידי ויצ'יני. במשחק הראשון בשלב הבתים עלה דה אגוסטיני כמחליף במחצית המשחק מול במקומו של קרלו אנצ'לוטי, וסייע לנבחרתו להשיג את הניצחון, 1-0 בסיום. לאחר שלא שותף בניצחון 1-0 על, שב לשמש כמחליף, כשהחליף את רוברטו דונאדוני סמוך לפתיחת המחצית השנייה בניצחון 2-0 על. איטליה העפילה מהמקום הראשון בבית לשמינית הגמר, שם פגשה את. לראשונה בטורניר משמעותי, עלה דה אגוסטיני בהרכב איטליה, ושיחק תשעים דקות בניצחון 2-0 של איטליה. הוא שמר על מקומו בהרכב, ושיחק לאורך כל המשחק בניצחון 1-0 על ברבע הגמר, וכן לאורך כל המשחק וההארכה מול  בחצי הגמר. על אף שכבש את הפנדל השלישי של איטליה בדו-קרב בעיטות ההכרעה, נוצחה איטליה 4-3 ולא הצליחה להעפיל לגמר. דה אגוסטיני פתח פעם נוספת במשחק על המקום השלישי מול. הוא הוחלף לאחר 67 דקות במצב של 0-0, וראה את נבחרתו מנצחת 2-1 בסיום.
דה אגוסטיני הספיק לקחת חלק בשני משחקים במסגרת מוקדמות יורו 1992. משחקו האחרון בנבחרת היה ההפסד 2-1 בחוץ ל במשחק ידידות ב-25 בספטמבר 1991. בסך הכול ערך 36 הופעות במדי איטליה, בהן כבש ארבעה שערים.
פול מזורסקי
פול מזורסקי (באנגלית: Paul Mazursky; 25 באפריל 1930 – 30 ביוני 2014) היה במאי, תסריטאי, מפיק קולנוע ושחקן יהודי אמריקאי. מזורסקי היה ידוע בעיקר מהסרטים שיצר, והיה מועמד לחמישה פרסי אוסקר: שלוש פעמים בקטגוריית התסריט המקורי הטוב ביותר, פעם אחת בקטגוריית התסריט המעובד הטוב ביותר ופעם אחת בקטגוריית הסרט הטוב ביותר, על סרטו "אשה לא נשואה" מ-1978.
חיים אישיים
מזורסקי נולד בשם ארווין מזורסקי בברוקלין שבניו יורק למשפחה יהודית. סבו היגר לארצות הברית מאוקראינה ב-1905. מזורסקי סיים את לימודיו בברוקלין קולג' בשנת 1951. הגדיר את עצמו כאתאיסט. היה נשוי לבטסי מ-1953 ועד מותו. לזוג נולדו שתי בנות, ג'יל ומג (שנפטרה ב-2009). בני המשפחה הופיעו בחלק מסרטיו של מזורסקי.
משחק
מזורסקי שיחק כשחקן משנה או עשה הופעת קָמֵעַ בחלק ניכר מהסרטים שיצר. כך למשל, ב"ירח מעל פארדור" (1988) בכיכובו של ריצ'רד דרייפוס הופיע בלבוש דראג וגילם את אם דמותו של דרייפוס. סרטים נוספים בהם מזורסקי שיחק כשחקן משנה הם: ההיסטוריה המטורפת של העולם (1981), "פאנץ' ליין" (1988), שונאים, סיפור אהבה (1989), "דרכו של קרליטו" (1993), ו"נישואין נוסח מיאמי" (1995). כמו כן, דיבב את דמות הפסיכולוג של הנמלה "זי" בסרט עבודת נמלים מ-1998, ודיבב ארנב בסרט קונג פו פנדה 2 מ-2011.
כתיבה ובימוי
תקופה לא ארוכה לאחר שהתחיל לשחק, מזורסקי החל גם לכתוב ועבד בתוכנית האירוח של דני קיי ב-1963. הוא היה שותף לכתיבת התסריט המקורי לפיילוט של תוכנית הטלוויזיה של להקת המאנקיז בשנת 1965. הסרט הראשון שבו עבד כתסריטאי קולנוע היה "אני אוהב אותך אליס ב. טוקלאס" (1968) בכיכובו של פיטר סלרס. שנה לאחר מכן כבר ביים את סרטו הראשון, "בוב וקרול וטד ואליס" עם דיאן קנון אשר זכה להצלחה קופתית גדולה. מזורסקי היה גם אחראי על ההפקה והתסריט של הסרט (יחד עם לארי טאקר), ודבר זה זיכה אותו במועמדות ראשונה לאוסקר בקטגוריית התסריט המקורי הטוב ביותר. התקופה היצירתית ביותר בקריירה של מזורסקי כתסריטאי ובמאי הייתה בשנות ה-70 וה-80, כשיצר דרמות קומיות מצליחות כמו "הארי וטונטו" (1974), שזיכה את ארט קרני בפרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר, "מוסקבה על ההדסון" (1984) בכיכובו של רובין ויליאמס כמהגר רוסי, ו"היחפן מבוורלי הילס" (1986). סרטים נוספים של מזורסקי בתקופה זו כוללים את "אלכס בארץ הפלאות" (1970) שבו ישנה הופעת אורח של פדריקו פליני, "התחנה הבאה גריניץ' וילג'" (1976) שמתבסס על זיכרונותיו של מזורסקי כשחקן בניו יורק, "הסערה" (1982) שמהווה גרסה עכשווית למחזה האחרון של שייקספיר ו"שונאים, סיפור אהבה" (1989) על בסיס ספרו של יצחק בשביס זינגר שהיה מועמד לשלושה פרסי אוסקר, וביניהם התסריט המעובד הטוב ביותר.
קראון איריס
היסטוריה
ב-1988 חברת הפלגות בשם "" הזמינה ממספנות "" אונייה בשם "Birka Queen". האונייה נועדה לשמש כאוניית נוסעים נוספת של החברה. ב-1989 המספנות פשטו את הרגל. כעבור מספר חודשים הועברה אחריות הבנייה למספנה אחרת שפעלה תחת השם "Masa Yards", בשל המעבר עלה מחיר בניית האונייה. "Birka Line" סירבה לשלם והחליטה לבטל את הבנייה. ב-1990 מכרה "Birka Line" את תכנון האונייה לחברת "", שהשקיעה כ-229 מיליון דולר לצורך בנייתה. ב-1992 הושקה האונייה בשם "Royal Majesty".
פול מזורסקי
כתיבה ובימוי
סרטו המצליח ביותר של מזורסקי היה "אשה לא נשואה" (1978), סיפור על אישה (בגילומה של ג'יל קלייבורג) אשר מנסה לשקם את חייה לאחר עזיבת בעלה. הסרט עסק בסוגיה פמיניסטית ועורר דיון ציבורי רחב, כשהתנועה לשוויון זכויות האישה מאמצת את הסרט ותומכת בו. הסרט קיבל שלוש מועמדויות לפרס האוסקר: השחקנית הטובה ביותר, התסריט המקורי הטוב ביותר והסרט הטוב ביותר.
בשנות ה-90 סרטיו של מזורסקי, ביניהם "תמונות מהקניון" (1991) בכיכובם של וודי אלן ובט מידלר ו"הרפתקאותיו של מלפפון חמוץ" (1993) שבו שיתף שוב פעולה עם דיאן קנון הצליחו פחות.
קראון איריס
היסטוריה
בשנת 1995 עלתה האונייה על שרטון בסמוך לאי ננטקט ונתקעה, לא היו נפגעים אך הנזק שנגרם כתוצאה מהפגיעה הוערך בכ-7 מיליון דולר. בקיץ 1997 נמכרה האונייה לחברת "", ושמה שונה ל-"Norwegian Majesty".
פול מזורסקי
עבודה אחרת
מזורסקי הוציא אוטוביוגרפיה בשנת 1999 שבה הוא מספר על חוויותיו בעולם הקולנוע ומפגשיו עם ידוענים שונים בעולם זה. ב-2011 יצאה סקירה נוספת על יצירותיו. כמו כן, מזורסקי השתתף בכמה סדרות דוקומנטריות על קולנוע שבהן חלק עם הצופים מניסיונו. מ-2011 ועד מותו ב-2014 שימש כמבקר קולנוע של המגזין וניטי פייר.
קראון איריס
היסטוריה
בשנת 1999 עגנה האונייה במספנות "Lloyd Werft" שבגרמניה לצורך בנייה מחדש. בתהליך הבנייה הוסיפו לה חלק שאורכו 33.76 מטרים. לאחר ההוספה אורכה של האונייה גדל ל-207.1 מטרים.
פול מזורסקי
מזורסקי וישראל
מזורסקי הגיע לישראל בשנת 2007 כאורח הכבוד של פסטיבל הקולנוע היהודי וקיבל פרס מפעל חיים מטעם הפסטיבל. מזורסקי הציג את סרטו התיעודי "ייפי: מסע אל העליצות היהודית" שתיאר את מסעו לעיר אומן שבה קבור הרב נחמן מברסלב. בסרט הוא תיעד את תופעת ההשתטחות על קברי צדיקים ואת הילולת ראש השנה במקום. במהלך צילום הסרט נפגש וראיין את אלי יצפאן.
קראון איריס
היסטוריה
פעילות האונייה בחברה "" נמשכה עד 2004. ב-2004 הועברה האונייה לחברת "Star Cruises" ופעלה בחברה עד 2008, במהלך פעילותה שמה של האונייה לא שונה. ב-2009 נמכרה לחברת "Louis Cruises", ושמה שונה ל-"Louis Majesty".
פול מזורסקי
הוקרה
מזורסקי נפטר ב-30 ביוני 2014 בגיל 84 בבית החולים "סידרס־סיני" שבלוס אנג'לס אחרי דום לב. מלבד חמש המועמדויות שלו לפרס האוסקר, הוא היה גם מועמד פעמיים לפרס גלובוס הזהב ופעמיים לפרס דקל הזהב בפסטיבל הקולנוע שבקאן. ב-2010 זכה בפרס מטעם איגוד מבקרי הקולנוע בלוס אנג'לס על הישגיו בקריירה. ב-13 בדצמבר 2013 קיבל את הכוכב מספר 2,515 בשדרת הכוכבים של הוליווד כשמל ברוקס, ריצ'רד דרייפוס וג'ף גרלין נוכחים באירוע. ב-1 בפברואר 2014 הוענק לו פרס מפעל חיים מטעם גילדת התסריטאים האמריקאית. עמיתו וחברו הקרוב מל ברוקס היה זה שהעניק לו את הפרס.
קראון איריס
היסטוריה
ב-2012 הועברה האונייה לחברת "", ושמה שונה ל"Thomson Majesty". בפברואר 2013 נהרגו חמישה אנשי צוות ונפצעו שלושה בתאונת אימונים בעת עגינת האונייה באיים הקנריים, כאשר אחת מסירות ההצלה של האונייה התנתקה ונפלה לים מגובה של מעל 20 מטרים. האונייה פעלה בחברה עד שנת 2017. ב-2017 חזרה האונייה לפעילות בהסכם שכר בחברת "Louis Cruises", אך שמה של החברה שונה ל"", ולכן החליטו לשנות גם את שמה של האונייה ל-"Celestyal Majesty".
ב-2018 נמכרה האונייה לחברת "מנו ספנות". מיד לאחר הרכישה החליטו לשנות את שמה של האונייה ל"פרינסס איריס", אך בסופו של דבר החליטה החברה לשנות את שמה של האונייה ל"קראון איריס", והיא הפכה לאוניית הדגל של החברה. זוהי הפעם הראשונה מאז השקתה של האונייה שהמילה "Majesty" אינה חלק משמה.
בתחילת 2019 עברה האונייה תהליך של בנייה מחדש במספנות ביוון. התהליך כלל עיצוב מחדש של כל 750 חדרי האורחים, הקמת 5 מסעדות חדשות ושדרוג עיצובה החיצוני של האונייה. לאחר השדרוג הגיע אורכה של האונייה ל-216 מטר.
ב-11 באפריל הושקה "קראון איריס" רשמית בישראל.
נתונים
האונייה בעלת 750 חדרים ו-11 סיפונים, שוקלת כ-40,662 טון והיא יכולה לשאת כ-2,000 אורחים ו-650 אנשי צוות. יש באונייה בריכות שחייה ומגלשת מים, חדר כושר, מגרש כדורסל ומסלולי ריצה. באונייה יש מסעדות, חנויות, קזינו ומתקני נוחות נוספים.
המגרד
"המגרד" או "אפוכסיומנוס" (בלטינית: Apoxyomenos) הוא פסל של הפסל היווני ליסיפוס (ביוונית: Λύσιππος), בן המאה הרביעית לפנה"ס. הפסל המקורי נוצר בקרבת שנת 330 לפנה"ס וכיום נשמרו ממנו העתקים מאוחרים יותר.
הפסל מציג נער המקרצף בעזרת סטריגיל לכלוך מגופו. דמות זו מציגה את אחד הטיפוסים של תיאור דמות אתלט באמנות היוונית, טיפוס אשר הופיע גם אצל אמנים אחרים כגון פוליקליטוס (הגם שעבודתם לא נשמרה). להבדיל מן הקאנון של פוליקליטוס שבו הראש מהווה שביעית מן הגוף, מציג פסל זה קאנון חלופי ובו הראש מהווה שמינית ממנו (1:8). הדמות ניצבת בתנוחת קונטרה פוסטו וידיה פורצות אל החלל באופן דרמטי. במידה רבה הפסל דורש מן הצופה ראייה יותר תלת-ממדית, כיוון וצורת הצגתו היא פחות פרונטלית.
דני קרפל (שדרן)
דני קרפל (9 באוגוסט 1954 – 2 במרץ 2016) היה עורך מוזיקה ושדרן רדיו ישראלי, שעבד במשך שנים רבות בגלי צה"ל. מבקר מוזיקה ויועץ מוזיקלי, בעיקר בתחום הג'אז.
המגרד
פליניוס מציין ב"תולדות הטבע" כי פסלו של ליסיפוס הוצב על ידי מרקוס ויפסניוס אגריפה במרחצאות אגריפה ברומא בשנת 20 לפנה"ס. פליניוס ציין כי הקיסר הרומאי טיבריוס ציווה להעביר לחדרו הפרטי את הפסל, אך נאלץ להשיב אותו בשל התקוממות ציבורית. עוד ציין כי ליסיפוס "נהג לומר" כי בשעה שאמנים אחרים "מציגים את האדם כפי שהוא, הוא מציג את האדם כפי שהם נראים", בהתאם למסורת האמנותית "שנתן אריסטוטלס הן למשוררים והן לציירים".
העתק הפסל הנמצא במוזיאון הוותיקן התגלה בשנת 1849 בגדה המערבית של נהר הטיבר ברומא. העתק נוסף, עשוי ברונזה, נמשה ליד האי לוסינו (Lošinj) בים הקרואטי. פסל זה נחשב להעתק הלניסטי מן המאה השנייה או הראשונה לפנה"ס. ראש נוסף מטיפוס זה נמצא באוסף מוזיאון קימברלי (Kimball Art Museum) בטקסס. לראש זה עיניים משובצות זכוכית ונחושת. פסל מטיפוס זהה לו נמצא בשנת 1896 באפסוס שבטורקיה והוא מצוי כיום ב"מוזיאון לתולדות האמנות" (Kunsthistorisches Museum) בווינה.
דני קרפל (שדרן)
ביוגרפיה
דני קרפל נולד בכרכור, גדל במושב עין עירון עד גיל 5 והתגורר במשך מרבית שנותיו ברמת גן. אחיו הבכור הוא המוזיקאי אבי קרפל ("הסגנונות" ו"עוזי והסגנונות") ובזכותו נחשף למוזיקה מגיל צעיר.
רדיו
קרפל היה בעל ידע נרחב ומעמיק בתחום הג'אז לסוגיו השונים, ובין השאר, ערך והגיש את תוכנית הג'אז השבועית של גלי צה"ל, "קול הג'אז הזה" ותוכניות ספיישל מיוחדות שהוקדשו ליוצרים מרכזיים מהתחום. בנוסף, הוא הגיש תוכניות רדיו שונות בתחום המוזיקה הישנה והנוסטלגית, "אולדיז" (Oldies), וביניהן "כאלה היו השירים שהיו", "יופי של שירים", ו"לבקשת הקהל". הוא הגיש גם את "ציפורי לילה" ואת "לא רוצים לישון" ובימי חמישי, ערך את תוכנית המוזיקה העברית הנוסטלגית, "ארבע אחרי הצהריים". יחד עם חברו, דובי לנץ, הגיש קרפל את התוכנית "דו רה יומי". בשנת 1986, במסגרת לוח שידורי הקיץ החדש של התחנה, החלו השניים להגיש יחד את החידון המוזיקלי "תו השעה", בתוכניתו של רפי רשף, "נכון לעכשיו". בין התפקידים שעשה בתחנה הוא היה גם עורך מצעד הפזמונים העברי והלועזי (לצד אלי ישראלי, כמגיש).
למרות מחלת הפרקינסון שתקפה את גופו בשנת 2002, המשיך קרפל לערוך ולהגיש את תוכניות הרדיו השונות בגלי צה"ל במשך כ-10 שנים נוספות. עקב מצבו הבריאותי, הוא החל לאחר מכן לערוך את תוכנית הדגל "קול הג'אז הזה" וכן את התוכנית "ארבע אחרי-הצהריים" מביתו. הדבר הסתייע בעזרתם של הקריינים עופר חזות, תמר עמית יוסף ונוגה קליין, אשר הגישו אותן במקומו.
פעילויות נוספות
במסגרת כיסוי תחום הג'אז השתתף בפסטיבלים בינלאומיים רבים וראיין עשרות יוצרי ג'אז מרכזיים. כמו כן, שימש כעורך מקצועי לתרגום לעברית של הספר "ג'אז" מאת ז׳ראל ארנו וז׳אק שנל.
בנוסף לעיסוקו בגלי צה"ל, טיפח קרפל קריירה ענפה סביב אהבתו הגדולה למוזיקה: שימש יועץ מוזיקלי לתוכניות טלוויזיה שונות, היה המנהל האמנותי של פסטיבל "ג'אז, בלוז ווידאו טייפ" והיה מבקר הג'אז של העיתון "ידיעות אחרונות" ושל המקומון "תל אביב". שימש גם מרצה מבוקש בנושא הג'אז, וכיהן כחבר מן המניין במדור למוזיקה של משרד החינוך והתרבות.
פרסים והוקרה
בשנת 2006 זכה קרפל בפרס שר החינוך, התרבות והספורט על תרומתו בתחום המוזיקה. בשנים אלה גם ערך את סדרת "ג'אז חם" במוזיאון תל אביב לאמנות.
בחודש נובמבר 2015 ערכו גלי צה"ל אירוע פרידה מקרפל לאחר כמעט 42 שנים בהן שירת בתחנה. האירוע נערך בבית היוצר שבנמל תל אביב.
גשור (ממלכה)
גְּשׁוּר הייתה ממלכה קטנה ששכנה באזור הגולן הדרומי, לאורך חופהּ המזרחי של הכנרת והגדה הצפונית של נחל הירמוך. ייסוד הממלכה התאפשר, ככל הנראה, בעקבות כינון ברית של ערים קטנות באזור בתקופת הברונזה התיכונה והמאוחרת שעל יסודות ברית זאת קמה, בראשית תקופת הברזל, ממלכת גשור. המידע ההיסטורי המצומצם אודות ממלכת גשור מקורו במקרא.
מוצא הגשורים
חוקרים נחלקים בדבר מוצאם של הגשורים, בעוד שחלקם מאמינים כי מוצאם מהחורים, אחרים טוענים כי מוצאם הוא מהחתים. את הגשורים הוצע לזהות עם אחת מקבוצות הארמים שלאחר תקופה התגבשו לכדי ממלכת גשור, קביעה שמקובלת כיום על ידי מרבית החוקרים. חיזוק לטענה זאת ניתן לראות בסמיכות ציון ממלכות גשור וארם בספר דברי הימים ובכתובת ארמית לשקיא (שייך לשר המשקים) שנחשפה, בשנות ה-60 של המאה ה-20, באתר פולחני בתל עין גב (אתר המזוהה עם אחת מערי הממלכה).
היסטוריה
לדעתו של הארכאולוג בנימין מזר כינון ברית הערים הקטנות מהן צמחה ממלכת גשור מוזכר באחד ממכתבי אל-עמארנה:
לדעתו של מזר ייתכן שנפלה טעות בעת כתיבת מכתב זה והמחבר השמיט את ההברה שׁוּ מהשם גארי המוזכר. לדעתו מופיעה בתוכן המכתב תלונה של מלך עשתרות, בדבר העובדה כי ברית הערים שנקראת גשורי הפקיעה ממנו מספר ערים תוך כדי מלחמה איתו ועם מלך פחל.
אזכורים במקרא
התנחלותם של בני שבט מנשה בעבר הירדן הותנתה בסיועם ליתר השבטים במלחמה נגד הכנענים ממערב לנהר הירדן. מתוך המסופר בהמשך הפרק, הנשים והילדים נותרו בנחלות שבעבר הירדן המזרחי ואילו הגברים הצטרפו ליתר השבטים למלחמה בכנענים, אולם כשחזרו לביתם גילו כי חלק מאדמותיהם באזור הופקעו על ידי הגשורים והארמים: בסיפור כיבושי יהושע בן נון והתנחלות השבטים בארץ כנען ניתן למצוא חיזוק נוסף למתואר לעיל:
אמנם הגשורים אינם מוזכרים באופן מפורש בפסוקים המוזכרים לעיל, בתרגום השבעים לפסוקים אלה נכתב במקום וְאֶל-הָאֲשׁוּרִי, ואל-הגשורי. חוקרים רבים מסכימים כי כוונתו המקורית של המחבר הייתה, ככל כנראה, לגשור ולא לממלכת אשור הרחוקה.
בעקבות רצח אמנון, ברח אבשלום לארמון סבו תלמי בממלכת גשור ושם שהה שלוש שנים: בתום שלוש השנים נקרא אבשלום לשוב לירושלים, אולם בשובו אינו מוזמן להפגש עם דוד אביו ועל כן מתלונן בפני יואב בן צרויה:
גשור החלה לשקוע בתקופת המלחמות שניהלו אחאב ובן הדד השני מלך ארם דמשק. הממלכה חרבה במאה ה-8 לפנה"ס לאחר כיבושה של ארם דמשק בשנת 732/3 לפנה"ס על ידי תגלת פלאסר השלישי, מלך אשור
פרויקט ארץ גשור
"פרויקט ארץ גשור" הוא מיזם ארכאולוגי שנערך בראשותו של הארכאולוג משה כוכבי, מטעם אוניברסיטת תל אביב, ששם לו למטרה לחקור את ארץ גשור המקראית בחמישה אתרים מרכזיים מתקופות הברונזה והברזל (מתחם לביאה, גלגל רפאים, תל הדר, תל עין גב ותל סורג). הפרויקט החל בשנת 1986 בביצוע סקר בגולן הדרומי ונמשך עד לשנת 2004, עת נערכו חפירות באקרופוליס בתל עין גב.
ערי גשור
במסגרת פרויקט ארץ גשור והמכון לחקר הגולן נחשפו, במרוצת השנים, ארבע ערים שכיום מיוחסות לממלכת גשור.
בנובמבר 2020 נחשפו ממצאים מחפירת מצודת חיספין - מצודה שנחשפה בתוך מושב חיספין במסגרת חפירות הצלה. במצודה נמצאו אבן גדולה ועליה תחריט של 2 דמויות מניפות ידיים, צלמית מנגן, טבעת חרוזים ועוד. מתוארכת למאה ה 10–11. המצודה ניצבת מעל נקודת חציה נוחה של נחל אלעל. בנויה אבני גוויל גדולות ועובי חומותיה כ 1.5 מ'. חופרי המקום משערים כי המתחם נבנה לצורך שליטה אזורית על ידי ממלכת גשור.
Anti
כמפיקה בפועל, ריהאנה תרמה הכי הרבה ללחן של האלבום ושיתפה פעולה עם מפיקים שונים כדי להשיג את הצליל הרצוי שלה. מאמציהם הביאו לסטייה מסגנון הפופ הקודם של ריהאנה ויצר אלבום R&B ברובו, עם אלמנטים של סול ודאנסהול. רוב הלחן של האלבום עוסק במורכבות של אהבה רומנטית וביטחון עצמי.
האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים האמריקאי בילבורד 200. הסינגל הראשון מתוך האלבום הוא "Work" בהשתתפות הראפר הקנדי דרייק, שיצא יום לפני צאת האלבום. השיר הגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים האמריקאי בילבורד הוט 100, והפך לשיר ה-14 של ריהאנה שכובש את פסגת המצעד. האלבום מקודם על ידי סיבוב ההופעות "Anti World Tour", שיצא לדרך במרץ 2016 והגיע לסיומו בנובמבר 2016.
בשנת 2019, מגזין הרולינג סטון ערך את רשימת "100 האלבומים הטובים ביותר של העשור השני" ודירג את האלבום במקום ה-25. מגזין הרולינג סטון דירגו את האלבום במקום ה-230 ברשימת "500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים" אשר הרכיבו בשנת 2020, לאחר שני גרסאות שנוצרו בעבר.
רקע
במאי 2014, נודע כי הזמרת עזבה את חברת התקליטים שלה דאף ג'אם וחתמה על חוזה הקלטות עם חברת התקליטים Roc Nation. במרץ 2015, כיכבה ריהאנה לצד ג'ים פרסונס, סטיב מרטין וג'ניפר לופז בסרט האנימציה "בית". באותו החודש, היא הוציאה את הפסקול של הסרט. מאוחר יותר באותו החודש, נודע כי ריהאנה חתמה על חוזה עם חברת סמסונג בשווי 25 מיליון דולר. ריהאנה תקדם את קו מוצרי סמסונג גלקסי, בעוד שאלבומה ייצא בחסות סמסונג והחברה תקדם את סיבוב ההופעות של האלבום.
במהלך תהליך ההקלטה של האלבום, שכרה ריהאנה בית במאליבו למספר חודשים והחלה לכתוב ולהלחין את שיריה, יחד עם הצוות שלה, המורכב ממוזיקאים שונים. עיצוב עטיפת האלבום בוצע על ידי עדי נחום.
סינגלים
הסינגל הראשון מתוך האלבום, "Work" בהשתתפות הראפר הקנדי דרייק, יצא ב-27 בינואר 2016, שעות ספורות לפני יציאת האלבום באתר טיידל. ריהאנה ציינה בטוויטר כי השיר הוא "הסינגל הראשון" מתוך האלבום. השיר דורג לראשונה במקום ה-9 במצעד הפזמונים האמריקאי בילבורד הוט 100, והפך לשיר ה-27 של ריהאנה שהגיע לעשירייה הפותחת במצעד. הישג זה מיקם אותה לצד מריה קארי, ג'נט ג'קסון ואלטון ג'ון במקום החמישי ברשימת האמנים שהצליחו להכניס הכי הרבה שירים לעשירייה הפותחת במצעד. הזמרת הצליחה להכניס 27 שירים לעשירייה הפותחת במצעד הבילבורד הוט 100 בפרק זמן של 10 שנים ושמונה חודשים בין השיר הראשון שלה, "Pon de Replay", ו-"Work" והפכה לאמן הסולו המהיר ביותר שהגיע להישג זה. בשבוע השני ליציאתו, קפץ השיר למקום ה-7 בבילבורד הוט 100. במקביל, השיר גם הפך לשיר ה-50 של ריהאנה שדורג במצעד הבילבורד הוט 100. "Work" דורג במקום הראשון במצעד השירים הדיגיטליים האמריקאי כאשר מכר מעל ל-126,000 עותקים ביום אחד והפך לשיר ה-14 של ריהאנה שהגיע לפסגת המצעד. השיר זכה להצלחה בעיקר במצעד ה-Hot R&B/Hip-Hop Songs בו הוא הגיע למקום הראשון, והפך לשיר החמישי שהגיע לפסגת המצעד. בשבוע השלישי, קפץ השיר למקום ה-4 במצעד והפך לשיר ה-20 של ריהאנה שמגיע לחמישייה הפותחת, ובכך השוותה את שיאה לשיאם של מייקל ג'קסון וסטיבי וונדר בתור האמן החמישי עם הכי הרבה שירים בחמישייה הפותחת במצעד. השיר בסופו של דבר הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 והפך להיות השיר ה-14 של הזמרת שמגיע לפסגת המצעד.
ב-29 במרץ 2016, הודיעה ריהאנה כי השירים "Kiss It Better" ו-"Needed Me" יישלחו יום למחרת לתחנות הרדיו וישמשו כסינגלים השני והשלישי מתוך האלבום.
ב-9 בספטמבר 2016, יצא השיר "Love on the Brain" כסינגל הרביעי מהאלבום. ריהאנה הופיעה עם השיר בטקס פרסי הבילבורד.
הוצאה וקידום
בנובמבר 2014, הכריזה ריהאנה כי אלבומה אמור לצאת "בקרוב מאוד". חודש לאחר מכן היא הזמינה מאות מעריצים בפריז להשתתף בווידאו שיווקי שחשבו שהוא קשור ליציאה של האלבום. בעקבות הכרזת האלבום הוציאה ריהאנה שלושה סינגלים, קטעים שונים של שירים והופיעה במספר טקסים, אך מעולם לא הכריזה על תאריך היציאה של האלבום. מה שנאמר אז להיות הסינגל הראשון מתוך האלבום, "FourFiveSeconds" עם קניה וסט ופול מקרטני, יצא ב-24 בינואר 2015. מאוחר יותר הוציאה הזמרת את מה שחשבו להיות הסינגל השני, "Bitch Better Have My Money", והופיעה עם השיר לראשונה בטקס ה-iHeartRadio השני ב-29 בינואר 2015. שיר נוסף בשם "American Oxygen" יצא ב-5 באפריל 2015 באתר טיידל. בשלב מסוים דווח כי השיר יופיע באלבום. ריהאנה גם פרסמה שיר בשם "James Joint" מתוך האלבום באתר שלה ב-21 באפריל 2015, בתור "חגיגה של 420".
בנובמבר 2015, הוכרז כי ריהאנה חתמה על חוזה עם חברת סמסונג בשווי 25 מיליון דולר. ריהאנה תקדם את קו מוצרי סמסונג גלקסי, בעוד שאלבומה ייצא בחסות סמסונג והחברה תקדם את סיבוב ההופעות של האלבום. ב-19 בנובמבר 2015, ריהאנה וסמסונג הוציאו וידאו נסתר באורך 16 שניות לאלבום, והשיקו אתר אינטרנט לאלבום העתידי של ריהאנה תחת השם "ANTIdiaRy". בעת ההשקה, האתר, שזמין רק בנייד, נתן הודעות, כגון "היא מחכה לך. האם אתה בפנים?" ו"תהיה סבלני ותשאיר את עינייך פתוחות". האתר אז המשיך להשיק שמונה "חדרים" במהלך 9 השבועות הבאים, כל חדר מותאם באופן רופף לאלבומיה הקודמים, ומפרט על חייה האישיים במהלך הקריירה שלה וכולל רמזים מ-Anti. באותו חודש, היא ביטלה את הופעתה בתצוגת האופנה של ויקטוריה'ס סיקרט כדי לסיים לעבוד על האלבום.
האלבום דלף לאינטרנט במלואו ב-27 בינואר 2016, אחרי שהוא יצא בטרם עת בשירות הזרמת המדיה טיידל.
סיבוב הופעות
"Anti World Tour" הוא סיבוב ההופעות השביעי של הזמרת, והודיעו עליו ב-23 בנובמבר 2015. הטור, שממומן על ידי סמסונג, יצא לדרך ב-12 מרץ 2016, ומופעי החימום היו טרוויס סקוט בצפון אמריקה, ודה ויקנד וביג שון בחלק מההופעות באירופה. סיבוב ההופעות הגיע לסיומו בנובמבר 2016.
בישראל
בישראל היה האלבום שנוי במחלוקת, ודעתם של מבקרים על האלבום היו מעורבות. רב המבקרים ביקרו את חוסר האחידות באלבום ובחוסר בלהיטים לדעתם. גל אוחובסקי אמר בביקורתו על האלבום באתר מאקו כי: "מה שבטוח זה ש-Anti הוא אלבום לא אחיד, לא ברור, שיש בו כל מיני חלקים שאין ביניהם מי יודע מה קשר. ומה שהכי חשוב, אין בו להיט ענק, אפילו לא להיט מסדר גודל בינוני". אך מנגד שיבח בו את השירים "Higher" ,"Love on the Brain" ו-"Close To You", ואמר כי "שלושת השירים האלה שווים את כל הדיסק". לאלבום הוא נתן דירוג של 3 כוכבים.
נוי אלוש, ביקר את האלבום באתר וואלה! וציין: "ועכשיו מגיע Anti, שכנרמז כנראה משמו הוא אנטי לכל מה שכיף בריהאנה, אנטי לכל מה שכיף בפופ בכלל ואנטי לכל מי שחיכה לאלבום הזה כל כך" והגדיר אותו כ-"אלבום שבו זמרת הפופ הגדולה ביקום הולכת נגד העולם שבו היא פועלת".
סער גמזו ביקר את האלבום באתר ישראל היום ואמר כי באופן כללי התאכזב מן האלבום אך ציין בו לטובה את השיר "Work" ("אבל אז מגיע "Work", שמבוצע יחד עם דרייק. החיבור הזה ביניהם מוצלח ונוטף סקסיות, ההפקה עוטפת אותם באריזה מדויקת ואיכשהו המילים שוצפות ההורמונים לא גורמות לשיר להפוך לקלישאה. מאוד ברור למה השיר הזה הפך לסינגל הרשמי הראשון מהאלבום") וגם שיבח את השיר "Love on the Brain" בו "ריהאנה מביאה הגשה משכנעת וטובה", לטענתו.
אביעד לוי ביקר את האלבום באתר פרוגי ואמר על האלבום שהוא "לא מספיק טוב" אך מנגד ציין לטובה את מרבית השירים. על "Kiss It Better" הוא אמר כי השיר "ללא ספק השיר הטוב ביותר באלבום, הבתים בשיר מעולים והפזמון מהפנט, משמיעה ראשונה של האלבום זהו השיר היחיד שנחרט בזיכרוננו ועשה לנו חשק לחזור לשמוע אותו שוב". על השיר "Never Ending" הוא ציין כי הוא "עשוי מהחומר ממנו עושים סינגלים, מדובר בבלדת פופ יפהפייה ומרגשת, ריהאנה נשמעת בו מצוין והוא מדגיש יותר מכל שיר אחר באלבום את הכישרון של הזמרת המוכשרת"; ועל השיר "Higher" כי "הוא לא פחות מהברקה, השיר מצליח להפתיע עם אלמנטים המושפעים מהמוזיקה הקלאסית – לגמרי אחת מההפתעות החיוביות באלבום". לאלבום הוא נתן דירוג של 3 כוכבים.
לעומת מרבית הביקורות, באתר הארץ, כתב אבי פיטשון על האלבום כי "יכול להיות שמדובר באלבומה הטוב ביותר". בביקורת הוא ציין שלא מדובר ב"הצהרה מוזיקלית נועזת" שבו היא מוותרת על עולם הפופ והופכת את המוזיקה שלה למוזיקת אינדי, אלא באלבום שבו היא מדגישה את "הקול המילולי שלה". הוא נתן לאלבום דירוג של 3.5 כוכבים.
הצלחה מסחרית
בארצות הברית, קיבל האלבום מעמד פלטינה מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי יומיים אחרי שיצא כתוצאה מרכישה מראש של מיליון עותקים של האלבום על ידי סמסונג, שאז נמסרו כהורדה חינמית, חלק מהעסקה בין סמסונג לריהאנה שנחתמה ב-2015. האלבום דורג במקום ה-27 במצעד האלבומים האמריקאי בילבורד 200 ב-1 בפברואר 2016. אף על פי ש-1.4 מיליון עותקים הורדו מהאתר טיידל, בילבורד ונילסן לא הכירו בספירה של המכירות, מכיוון שהם הופצו על ידי סמסונג. על פי נתוני נילסן, 460 הוא מספר האלבומים בפועל שנמכרו בארצות הברית, אבל האלבום הוזרם 4.7 מיליון פעמים ומכר 126,000 מכירות של שירים בודדים, ובסך הכל 15,896 יחידות שוות ערך של האלבום. מכירות האלבומים בפועל הנמוכות מייצגות רק מספר שעות של מכירות לאחר שנגמרו המסירות של האלבומים בחינם. שבוע לאחר מכן, הגיע האלבום לפסגת המצעד עם 166,000 עותקים נמכרים, ביניהם 124,000 עותקים פיזיים. האלבום עשה את הקפיצה הגדולה ביותר במצעד הבילבורד 200 בשמונה שנים והפך לאלבום השמיני של ריהאנה שמגיע לעשירייה הפותחת במצעד. בנוסף לכך, הגיע האלבום למקום הראשון במצעד מצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ האמריקאי.
האלבום דורג במקום ה-19 במצעד האלבומים הקנדי. שבוע לאחר מכן, הוא הגיע לפסגת המצעד והפך לאלבום החמישי של ריהאנה שהגיע למקום הראשון במצעד.
עיט (סוג)
בישראל נצפו המינים: עיט זהוב, עיט שמש, עיט ערבות, עיט גמדי, עיט סוואנות, עיט שחור ועיט ניצי.
האי וולני
האי וולני (באנגלית: Walney Island או Isle of Walney) הוא אי מול חופה המערבי של אנגליה.
וולני הוא האי הגדול ביותר בקבוצת איי פרנס, הן באוכלוסייה והן בגודל, והוא האי האנגלי הגדול ביותר בים האירי.
אוכלוסיית האי מונה 10,651 איש (נכון לשנת 2011).
אטימולוגיה
מקור שם האי ככל הנראה בנורדית עתיקה. הסיומת ey היא סיומת אופיינית לשמות איים. ייתכן כי השם Wal-Ney התפתח מהשם "Vogn-ey", שפירושו "האי של הקטלן".
שם קודם המיוחס לאי הוא "הוגנאי" (haugr - הר בנורדית עתיקה).
שמורות טבע
בוולני שתי שמורות טבע מוכרזות.
שמורת וולני הדרומית
השמורה הוכרזה בידי קרן השימור של קומבריה בשנת 1963. השמורה מאכלסת פרטים רבים של חופמאים, בהם שחף צפוני ושחף ימי.
בשמורה מספר שבילים ונקודות תצפית.
שמורת וולני הצפונית
השמורה מורכבת מדיונות חול, כרי דשא וביצה מלוחה. בשמורה מספר מיני צמחים הנדירים באזור, ביניהם הלבורין ירוק פרחים, סחלב קורלרוט ושבטבט חורפי.
גוסטב-אדולף פון צנגן
גנרל גוסטב-אדולף פון צנגן (בגרמנית: Gustav-Adolf von Zangen; 7 בנובמבר 1892 – 1 במאי 1964) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
פון צנגן נולד ב-7 בנובמבר 1892 בדרמשטאדט, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1910 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים של המשמר ה-117 (הסן ה-3 - הדוכס הגדול), ובשנת 1911 הועבר לרגימנט הרגלים ה-160 (הסן/ריין ה-9), עמו לחם במלחמת העולם הראשונה. פון צנגן לחם בחזיתות השונות ונפצע כמה פעמים במהלך הקרבות, ובשנת 1917 מונה לקצין מטה בדיוויזיה ה-15, עימה לחם עד סוף המלחמה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף פון צנגן למשטרה, ומילא בה תפקידי פיקוד ומטה. במהלך שירותו במשטרה, הועלה פון צנגן לדרגת אוברסט לוטננט. בשנת 1935 עבר פון צנגן לוורמאכט, וב-1 באוגוסט 1935 מונה פון צנגן למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרגלים ה-51. ב-1 ביולי 1934 הועלה לדרגת אוברסט, וב-10 בנובמבר 1938 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-88.
מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ המלחמה היה פון צנגן מפקד רגימנט הרגלים ה-88, שהיה חלק מהדיוויזיה ה-15 במסגרת הקורפוס ה-12, ובמהלך המערכה על צרפת לחם פון צנגן עם הרגימנט שבפיקודו כחלק מהדיוויזיה ה-15 במסגרת הקורפוס ה-9, ובשלב השני במסגרת הקורפוס ה-6. בתחילת מבצע ברברוסה היה הרגימנט ה-88 חלק מהדיוויזיה ה-15 במסגרת הקורפוס ה-35 שהיה בעתודת קבוצת ארמיות מרכז, ולאחר מכן פעל כחלק מהדיוויזיה ה-15 במסגרת הקורפוסים ה-46, הקורפוס ה-9, ה-12, וה-20 לסירוגין, והשתתף בקרב על מוסקבה. ב-25 בדצמבר 1941 מונה פון צנגן למפקד הדיוויזיה ה-17, שהייתה חלק מהקורפוסים ה-12 וה-13 לסירוגין במסגרת הארמייה הרביעית, וב-15 בינואר 1942 קיבל פון צנגן את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 בפברואר 1942 הועלה פון צנגן לדרגת גנרל מיור, וב-1 בינואר 1943 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-26 בפברואר הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-20 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית, ובמאי 1942 הועמדה כעתודת ארמיית הפאנצר השלישית. ביוני 1942 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-25 במסגרת הארמייה השביעית.
ב-1 באפריל 1943 מונה פון צנגן למפקד הקורפוס ה-84, שהיה מוצב בנורמנדי כחלק מהארמייה השביעית במסגרת קבוצת ארמיות D, וביוני 1943 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. ב-1 באוגוסט 1943 מונה פון צנגן למפקד הקורפוס ה-87, שהיה מוצב באיטליה כעתודת הOB Süd, ולאחר מכן פעל כחלק מהארמייה ה-14 במסגרת קבוצת ארמיות C בצפון איטליה, ובמקומו מונה אריך מרקס, שפיקד קודם לכן על הקורפוס ה-87. ב-17 במרץ 1944 מונה פון צנגן למפקד פלגת הארמייה פון צנגן, וב-27 ביולי 1944 מונה על ידי פילדמרשל אלברט קסלרינג לארגן את ההגנה בהרים בדרום גרמניה ולפקח על בניית הביצורים שם.
ב-20 באוגוסט 1944 מונה פון צנגן למפקד הארמייה ה-15, שהייתה חלק מקבוצת ארמיות B, ולחם עימה בקרב שפך הסכלדה, ובכך מנע מבעלות הברית את השימוש בנמל אנטוורפן למשך תקופה ארוכה, ועל כך קיבל פון צנגן ב-9 בנובמבר 1944 תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במהלך הקרב על הבליטה נשארה הארמייה ה-15 כעתודה, ולא השתתפה בלחימה. לאחר מכן השתתפה הארמייה בלחימה בתוככי גרמניה, ובאפריל נלכדה בכיס הרוהר. ב-13 באפריל 1945 נכנע פון צנגן בראש כוחותיו לצבא האמריקני ונלקח בשבי.
לאחר המלחמה
פון צנגן שוחרר מהשבי בשנת 1948. לאחר שחרורו התגורר פון צנגן בהנאו עד למותו ב-1 במאי 1964.
סדרת סרטים
סדרת סרטים היא אוסף של סרטי קולנוע הקשורים זה לזה, וממשיכים זה את זה. היחס בין הסרטים אינו קבוע מראש, אבל בדרך כלל לכל סדרה יש עולם בדיוני פנימי משלה, ועלילות כל סרטי הסדרה מתרחשים באותו עולם. לפעמים, סדרת סרטים נתפסת כיצירה אחת, למשל: של הבמאי קשישטוף קישלובסקי; אבל ברוב המקרים, הצלחתו של הסרט הראשון בסדרה מהווה השראה ליצירתם של סרטי ההמשך. סרטי המשך בודדים הם נפוצים, יחסית, אבל לא תמיד הם זוכים להצלחה מספקת, על מנת להצדיק את הפקתם של סרטי המשך נוספים באותה הסדרה.
היקום הקולנועי של מארוול הוא סדרת הסרטים המצליחה ביותר מבחינה מסחרית, שהצליחה לעקוף את ההצלחות המסחריות של סדרות סרטי הארי פוטר, מלחמת הכוכבים וג'יימס בונד; סדרת סרטי שר הטבעות של פיטר ג'קסון ממשיכה לשמור על מקורה, כסדרה עם ההכנסות הגבוהות ביותר בקופות הכרטיסים.
÷ Tour
הוא סיבוב ההופעות השלישי של הזמר וכותב השירים הבריטי, אד שירן, התומך באלבומו השלישי של שירן, ÷. סיבוב ההופעות התחיל באופן רשמי ב-16 במרץ 2017, בטורינו, איטליה. מכירת כרטיסים החלה ב-2 בפברואר 2017.
רקע
בבוקר 26 בינואר 2017, הוכרזו תאריכי ההופעות באירופה דרך חשבונותיו של שירן ברשתות החברתיות. שעות לאחר מכן, דרך אותן רשתות הוכרזו התאריכים עבור אמריקה הלטינית. הכרטיסים לסיבוב ההופעות נמכרו במהירות, מה שגרם לתאריכים חדשים להתווסף בלונדון, טורינו וסנטיאגו. ב-22 בפברואר 2017, הודיע שירן דרך רשתות חברתיות זה אן-מארי וראיין מלקולן ייקחו חלק בהופעות החימום בבריטניה ובהופעות אירופאיות נוספות. ב-8 במרץ 2017, הודיע שירן על ההופעות בצפון אמריקה אשר יתרחשו ב-29 ביוני 2017, עד ל-6 באוקטובר 2017. בסיבוב ההופעות שבצפון אמריקה, נאמר כי הופעות החימום יהיו על ידי ג'יימס בלאנט, זמר פופולרי בשנות ה-2000 המוקדמות, למעט שני תאריכים באינדיאנפוליס וקליבלנד, שם הפתיחה בוצעה על ידי ג'ושוע רדין.
רשימת השירים
רשימה זו לקוחה מן ההופעה ב-16 במרץ 2017, בטורינו, וייתכן שהשתנתה בהמשך.
הדרן
הר ברוסטר (אנטארקטיקה)
הר ברוסטר (באנגלית: Mount Brewster) הוא הר בהרי ויקטורי, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם במרכז חצי האי דניאל, והוא הגבוה בהרי חצי האי.
ההר מתנשא לגובה של 1,598 מטרים מעל סביבתו.
למרגלות ההר, באמצע החוף המזרחי של חצי האי דניאל, מצויה כף פיליפס.
מקור השם
ההר נקרא על שם סר דייוויד ברוסטר - פיזיקאי סקוטי.
לקריאה נוספת
• James Clark Ross, A Voyage of Discovery and Research in the Southern and Antarctic Regions, P 251
• The National Science Foundation (US), The Hallett Volcanic Province, Antarctica, PP 11-13
קובה
הרפובליקה של קובה (בספרדית: República de Cuba) היא מדינת אי בצפון האיים הקריביים, בין הים הקריבי, מפרץ מקסיקו והאוקיינוס האטלנטי. מצפון לקובה נמצאים ארצות הברית ואיי בהאמה, ממערב מקסיקו, מדרום איי קיימן וג'מייקה ומדרום-מזרח האיטי, כמו כן גובלת במפרץ גואנטנמו הנמצא בדרומה ומהווה מובלעת של ארצות הברית.
היסטוריה
ראשוני המתיישבים בקובה היו בני הגואנחטביי, בסביבות 5300 לפנה"ס, ובעקבותיהם הגיעו גם בני הסיבוניי והטאינו. רוב התושבים היו חקלאים, אך היו ביניהם גם ציידים-לקטים.
השלטון הספרדי
קובה נמנית עם המקומות הראשונים אליהם הגיע כריסטופר קולומבוס ביבשת אמריקה, ב-28 באוקטובר 1492. הספרדים החלו ליישב את קובה ב-1511 והפכו אותה למושבה. התנגדות התושבים המקומיים לספרדים דוכאה בכוח, לעיתים תוך ביצוע מעשי טבח באוכלוסייה המקומית. מנהיגם, אטואי, הוצא להורג ב-1512, וב-1514 הושלמה ההשתלטות הספרדית על האי.
ב-1513 ייסד פרננדו השני את מוסד האנקומיינדה, לפיו ילידי המושבות שבהן שלטה ספרד "שילמו" לספרדים שהתיישבו בה בעבודה בתמורה למזון ולהדרכה דתית. הניסיון ליישם את המדיניות בקובה נכשל, לאחר שחלק מהילידים נחשפו למחלות שהביאו הספרדים, ואחרים סירבו לעבוד ונמלטו. חרף היחסים הקשים בין הספרדים לבין הקובנים הילידים, במספר מקרים שיתפו הצדדים פעולה. הילידים לימדו את הספרדים לגדל טבק ולייצר סיגרים. נישואי תערובת, בעיקר של גברים ספרדים ונשים ילידות, הביאו ללידתם של מסטיסוס, או כפי שכונו בידי הקובנים הילידים - "גוּאַחִירוֹ" ("אחד משלנו"). בסופו של דבר נטמעו הילידים והמסטיסוס בספרדים, תרבותם נכחדה, וכל שנשאר ממנה הוא שמותיהם של מקומות ומילים שונות.
שני אירועים נוספים השפיעו על המאזן הדמוגרפי בקובה. במהלך מלחמת שבע השנים השתלטו הבריטים על קובה למשך כשנה (בין 1762 ל-1763), והביאו עמם אלפי עבדים מאפריקה. בעקבות מרד העבדים בסן דומנג (האיטי של ימינו), בין השנים 1791–1804, נמלטו לקובה צרפתים רבים, שהביאו עמם את עבדיהם.
במהלך השלטון הספרדי בקובה התפתחו בה תעשיות הסוכר והטבק, וקובה הייתה ליצואנית הגדולה בעולם של מוצרים אלה.
המאבק לעצמאות
בראשית המאה ה-19 זכו כל מושבותיה של ספרד באמריקה הלטינית בעצמאות, למעט קובה ופוארטו ריקו. אף שלא הייתה למדינה עצמאית, הושפעו הקובנים מהמתרחש ביבשת, ותנועות עממיות שונות החלו לקום. חלק מהתנועות קראו לביטול העבדות, אחרות לשוויון בין לבנים למולאטים, תנועות נוספות דרשו עריכת רפורמות שיקלו על השליטה הספרדית במסחר, והיו אף תנועות בדלניות שקראו לעצמאות מלאה. רוב התנועות דוכאו במהרה.
ביולי 1867 הוקם ארגון בדלני חדש, שנבדל מקודמיו בכך שבהנהגתו היו כמה מהעשירים שבבעלי המטעים בקובה, ובהם קרלוס מנואל דה סספדס, שהיה לדמות הבולטת בו. ב-10 באוקטובר הגיע סספדס לעיירה יארה, שחרר את עבדיו, וקרא להם להצטרף אליו למאבק למען עצמאות קובה. קריאתו, שנודעה בשם "Grito de Yara" ("קריאת יארה"), סימנה את פרוץ מלחמת עשר השנים. המורדים לא הסתפקו בפעילות צבאית, ובאפריל 1868 התכנסה בקמגואיי אספה מכוננת שהורכבה מנציגי האזורים שנטלו חלק בקרבות, שהכריזה על כינונה של רפובליקה בראשותו של סספדס. הממשל הקולוניאלי הגיב להתרחשויות ביד קשה, אך הצליח להכניע את המורדים רק ב-1878.
כבר ב-1879 ניצתה האש מחדש, במה שכונה "המלחמה הקטנה", אך המרד לא זכה לתמיכה נלהבת, מאחר שהקובנים היו מותשים מהמלחמה הקודמת, והוא הסתיים ב-1880. ב-1886 הייתה קובה לאחד המקומות האחרונים בעולם בהם מבוטלת העבדות, וצעד זה הביא לשינויים דמוגרפיים וחברתיים באי. במקביל, גברה המעורבות האמריקאית בקובה, והיקף ההשקעות האמריקאיות בה עמד על כ-50 מיליון דולר בשנת 1895. במידה רבה, הפכה כלכלתה של קובה תלויה בארצות הברית.
ב-24 בפברואר 1895 פרצו מהומות ברחבי קובה, שבישרו את פרוץ מלחמת העצמאות הקובנית. המורדים השתלטו בהדרגה על ערים וכפרים באי, ואף ניסחו לעצמם חוקה. בסופו של דבר, הייתה זו מלחמת ארצות הברית–ספרד ב-1898 ששמה קץ לשלטון הספרדי בקובה. פיצוץ ספינת המלחמה "מיין" בנמל הוואנה ב-15 בפברואר, בנסיבות השנויות במחלוקת גם כיום, הוביל את האמריקאים להכריז מלחמה על ספרד. ב-10 ביוני פלשו האמריקאים למפרץ גואנטנמו, וב-12 באוגוסט כבר שלטו בקובה כולה.
ב-1 בינואר 1899 הונהג ממשל צבאי אמריקאי בקובה. ב-1901 קיבל הקונגרס האמריקאי החלטה הידועה כ"תיקון פלאט", שנכפה על קובה כתנאי לעצמאותה. ההחלטה התירה לארצות הברית להתערב בנעשה בקובה כדי להגן על אינטרסים אמריקאיים ואפשרה הקמת בסיס של הצי האמריקאי בשטח האי. במהלך השנים הצטמצמה תחולתו של תיקון פלאט, והזכר היחיד לו כיום הוא הבסיס הצבאי האמריקני במפרץ גואנטנמו, הכולל גם מתקן מעצר. ב-31 בדצמבר נבחר תומאס אסטרדה פאלמה לנשיאה הראשון של קובה. ב-20 במאי 1902 החלה כהונתו, והשלטון האמריקאי הסתיים.
קובה העצמאית
בראשית דרכה הייתה קובה מדינה דמוקרטית, אך השלטון בה נטה לחוסר יציבות, והיה נתון למעורבות עמוקה של ממשלת ארצות הברית וחברות אמריקניות. ב-1933 אירעה במדינה הפיכה, שבעקבותיה שלט בה הרודן פולחנסיו בטיסטה. מ-1940 עד 1944 הוא שלט כנשיא נבחר ולאחר מכן כיהן כחבר סנאט וב-1952 ביצע הפיכה נוספת והשתלט שוב. בטיסטה דיכא את הכוחות הסוציאליסטיים במדינה וארצות הברית תמכה בשלטונו.
ב-1953 החל פידל קסטרו בפעילות נגד השלטון. פעולותיו נכשלו, והוא נאסר, ולאחר מכן הוגלה. ב-1956 שב לקובה, והחל בלוחמת גרילה נגד צבאו של בטיסטה, עד להשלמתה של המהפכה הקובנית בשנת 1959 ועלייתו לשלטון. קסטרו הפך את קובה למדינה קומוניסטית, ומבעלת ברית של ארצות הברית, היא הפכה ליריבתה המרה. ארצות הברית ניתקה את יחסיה הדיפלומטיים עם קובה, והטילה עליה אמברגו. המתיחות בין המדינות הגיע לשיאה בפלישה למפרץ החזירים ב-1961 ובמשבר הטילים ב-1962.
בשל האמברגו שהוטל עליה, הייתה כלכלתה של קובה תלויה בבעלת בריתה החדשה, ברית המועצות, ומרבית הסחר של קובה היה עם מדינה זו. עם פירוק ברית המועצות ב-1991, נקלעה קובה למשבר כלכלי חריף. בניסיון להתמודד עם המשבר, החליט קסטרו לנצל את הפוטנציאל התיירותי של קובה, ופתח את שעריה לתיירות מערבית. במקביל, החלה ממשלת קובה בפיתוח מיזמים משותפים עם חברות מערביות בתחומי החקלאות, התעשייה והתיירות. כתוצאה ממדיניות זו, השתפר מצבה הכלכלי והמשטר שרד גם לאחר קריסת בעלת בריתו העיקרית.
ב-2006 העביר קסטרו את השלטון לאחיו, ראול קסטרו, עקב מצבו הבריאותי, והלה שימש כנשיא בפועל. ב-2008 נבחר ראול קסטרו לנשיא באופן רשמי. מאז החל ראול קסטרו למלא את התפקיד, נערכו במדינה רפורמות מדודות, שאפשרו באופן חלקי החזקת רכוש פרטי.
ב-2018 הועברו מושכות השלטון לידי סגנו של ראול קסטרו, מיגל דיאס-קאנל שנבחר במקומו לנשיא
פוליטיקה ומשטר
בקובה מונהג משטר חד-מפלגתי, שבו המפלגה החוקית היחידה היא המפלגה הקומוניסטית.
הרשות המחוקקת
הרשות המחוקקת בקובה היא האספה הלאומית של כוח העם ("Asamblea Nacional del Poder Popular"), המונה 609 חברים, הנבחרים אחת לחמש שנים. מחצית מהחברים ממונים בידי ארגונים יציגים שונים (ארגוני חקלאים, ארגוני סטודנטים וכיוצא באלה) ומחציתם נבחרים בבחירות אישיות באסיפות אזוריות, בהן רשאי להשתתף כל אזרח שמלאו לו 16 שנים. בבחירות אלה מתחרה מועמד אחד בלבד על מושב באספה, ההצבעה היא בעדו או נגדו, והוא נדרש להשיג 50% לפחות מהקולות. ככל הנראה יעד זה אינו קשה במיוחד, שכן בבחירות שנערכו בשנת 2008, למשל, השיגו כל המועמדים לפחות 85% מהקולות.
בסמכותה של האספה הלאומית לחוקק חוקים, לתקן את החוקה, לאשר את התוכניות הכלכליות של מועצת השרים ואת תקציב המדינה, וכן להעניק חנינות. האספה הלאומית מחולקת לוועדות, הממונות, בין היתר, על נושאים אלה: כלכלה, תעשיית הסוכר, מזון, תעשייה, תחבורה ותקשורת, תשתיות, יחסי חוץ, בריאות, ביטחון וסדר ציבורי.
הסמכות ליזום הצעות חוק אינה מצויה רק בידי הממשלה או חברי האספה הלאומית, וגם אזרחים שאספו 10,000 חתימות רשאים ליזום חקיקה ולהציעה לאספה הלאומית.
הרשות המבצעת
ראש המדינה בקובה הוא יושב-ראש מועצת המדינה ("Consejo de Estado"), המכהן גם כיושב-ראש מועצת השרים ("Consejo de Ministros de Cuba"). עד 1976 היו לקובה נשיא וראש ממשלה, אך משרות אלו בוטלו עם קבלת החוקה הנוכחית באותה שנה. עם זאת, יושב-ראש מועצת המדינה עדיין מכונה לעיתים, באופן שגוי, כנשיא קובה. יו"ר מועצת המדינה וחבריה נבחרים בידי האספה הלאומית אחת לחמש שנים. עד 2008 כיהן בתפקיד זה פידל קסטרו, ולאחר שהודיע על כוונתו שלא להתמודד לכהונה נוספת, היה ראול קסטרו, אחיו, ליו"ר. בשנת 2011 נבחר ראול למזכ"ל המפלגה הקומוניסטית בידי האספה הלאומית. ליושב-ראש מועצת המדינה סגן ראשון וחמישה סגנים נוספים. במקרה של מות היו"ר, מחלתו או היעדרותו, ממלא את מקומו סגן יושב-ראש מועצת המדינה הראשון. מכוח הוראה זו, מילא ראול קסטרו את מקומו של אחיו בין 2006 ל-2008. מ-19 באפריל 2018 מכהן מיגל דיאס-קאנל כיושב ראש מועצת המדינה.
במועצת המדינה 31 חברים, הנבחרים על ידי האספה הלאומית. תפקידה של המועצה לאשר וליישם את החקיקה של האספה הלאומית, ובסמכותה לכנס אותה לכינוסים מיוחדים בזמן הפגרה.
מועצת השרים כוללת, פרט לשרים גם את סגני יושב-ראש מועצת המדינה ואת מזכירה. מועצת השרים מתווה את מדיניותה הכלכלית של קובה ואת יחסי החוץ שלה, ואחראית על יישום ואכיפת החוקים, לאחר שאלה מאושרים בידי האספה הלאומית ומועצת המדינה.
הרשות השופטת
מערכת המשפט הקובנית מורכבת משלוש ערכאות: בית המשפט העליון העממי (Tribunal Supremo Popular), בתי המשפט המחוזיים ובתי המשפט העירוניים. שופטי בית המשפט העליון נבחרים בידי האספה הלאומית, השופטים המחוזיים בידי האסיפות המחוזיות והשופטים העירוניים בידי מועצות הערים.
הספרדים הם אלה שהניחו את התשתית למערכת השיפוט הקובנית, והדבר ניכר גם לאחר עצמאותה של קובה. הקודקס האזרחי הספרדי, למשל, היה בתוקף עד 1987, בשינויים מסוימים. לאחר המהפכה הקובנית ערך השלטון החדש מספר שינויים מבניים, עד לעיצובו של המבנה הנוכחי שעוגן בחוקה של 1976.
שלטון מקומי
קובה מחולקת ל-16 מחוזות ורשות מקומית מיוחדת:
כלכלה
המשטר הקובני נוקט במדיניות סוציאליסטית בניהול כלכלת המדינה, המולאמת ברובה. מרבית מפעלי הייצור שייכים למשטר ומנוהלים על ידיו, ומרבית כוח העבודה הקובני מועסק על ידי המדינה. בשנים האחרונות התעוררה מגמה של גידול במספר העסקים הפרטיים. בשנת 1981 91.8 אחוזים קיבלו את משכורתם מהמדינה, ובשנת 2000 77.5 אחוזים מכוח העבודה הועסק על ידי המדינה. השקעה חיצונית בכלכלה הקובנית מוגבלת ודורשת אישור של הממשל. המשטר הוא הקובע את מחיריהם והמנות שיקבלו האזרחים למרבית המוצרים.
מאז המהפכה הקובנית ב-1959, אזרחי קובה אינם משלמים מסים. אולם משנת 1996 המשטר החל להטיל מיסים על קובנים המרוויחים בשוק הפרטי.
התפרקות ברית המועצות וסיום השלטון במזרח אירופה בראשית שנות ה-90 הובילו להפסקת הסובסידיות הזרות לכלכלת קובה. לפני התפוררות המשטר הסובייטי, קובה נהנתה מסיוע כלכלי סובייטי, מנפט במחירים מוזלים ומיכולת לייצא סוכר במחיר גבוה בהרבה ממחירי השוק. הפסקת סיוע זה הובילה במהרה לשפל כלכלי עמוק. ב-1992 הידק הממשל האמריקני את אמברגו הסחר על קובה, והוריד עוד יותר את רמת החיים בקובה עד למצב של משבר.
בדומה למדינות קומוניסטיות ופוסט-קומוניסטיות אחרות לאחר קריסת ברית המועצות, קובה החלה לנקוט בצעדים מוגבלים לכיוון כלכלת שוק חופשי, כדי להקל על המחסור החמור במזון ומוצרים אחרים. צעדים אלו כללו הרשאה להעסקת עובדים פרטיים בחלק מהמפעלים, לשימוש בדולר האמריקני בעסקאות ועידוד התיירות. כך, בעשור האחרון הצליחה קובה לשלש את חלקה בתיירות בקריביים, תוך השקעות רבות בתשתית לתיירות. 1.9 מיליון תיירים ביקרו בקובה ב-2003, מרביתם מקנדה ומדינות האיחוד האירופי, ויצרו הכנסות של 2.1 מיליארד דולרים. הגידול המהיר של מגזר התיירות שיפר מאוד את מצבה הכלכלי של קובה.
בעבר הייתה קובה המפיקה והמייצאת העיקרית של סוכר. לאחר מספר הוריקנים ובצורות, שהרסו רבים משטחי הגידול של קני הסוכר, תפוקת הסוכר נפלה. בנוסף, היעדר ההשקעה בתשתיות הוביל לסגירתן של מטחנות רבות. בעוד שבעבר ייצאה קובה 35 אחוזים מכלל הסוכר בעולם, כיום היא מייצאת רק 6.3 אחוזים.
סיוע כלכלי מוונצואלה שיפר אף הוא את מצבה הכלכלי של קובה. מאז שנת 1999, עקב בחירתו של הוגו צ'אווס הסוציאליסט לנשיא ונצואלה, החלה ונצואלה לסייע לקובה באמצעים שונים, העיקרי שבהם הוא העברת 80,000 חביות נפט ביום בתמורה לשירותים מקצועיים ותוצרת חקלאית מקובה. לאור השיפור המסוים במצב הכללי, הידק המשטר הקובני שוב את שליטתו בכלכלה, וביטל רבים מההיתרים שהעניק לתעשיות הפרטיות בשנות ה-90 המוקדמות. ב-2004 תמכה קובה באופן רשמי בשימוש באירו כמטבע הבינלאומי, ובוטל ההיתר מ-1993 לשימוש בדולר האמריקני במדינה. ההגבלות הגוברות של הממשל האמריקני על ביקור בקובה וסכום הדולרים שניתן להכניס למדינה, חיזקו את שליטת המשטר הקובני בשימוש בדולרים במדינה. בעשור האחרון קיבלו קובנים בין 600 מיליון למיליארד דולר, מרביתם מבני משפחותיהם בארצות הברית.
ב-2001 הראו מחקרים כי רמת החיים הממוצעת בקובה נמוכה משהייתה לפני התפוררות המשטר הסובייטי. המשכורות שמעניקה המדינה אינן מספקות את צורכיהם של רבים, ובמערכת תקצוב המנות חסרים מוצרים רבים. ככל שכמות ומבחר המוצרים שניתן לרכוש במערכת התקצוב פחתה, כך פנו יותר קובנים לשוק השחור כדי לרכוש מוצרי מזון בסיסיים, לבוש, מוצרים לבית ותרופות. בנוסף, בקובה עדיין נפוצה שחיתות בתעשיות הממשלתיות, וכך גם גנבת תוצרים של המדינה ומכירתם בשוק השחור.
ב-2005 ייצאה קובה מוצרים בשווי 2.4 מיליארד דולרים אמריקניים, והיא נמצאת במקום ה-114 מתוך 226 המדינות או השטחים הנסקרים. קובה ייבאה מוצרים בשווי 6.9 מיליארד דולרים, והיא נמצאת במקום ה-87. שותפת הייצוא העיקריות של קובה הן הולנד, קנדה וסין, שותפות הייבוא המשמעותיות הן ונצואלה, ספרד וארצות הברית. המוצרים העיקריים שמייצאת קובה הם: סוכר, ניקל (25% מסך היצוא שלה), טבק, דגים, מוצרים רפואיים, פירות הדר וקפה. קובה מייבאת מזון, נפט, ביגוד ומכונות. החוב החיצוני של קובה מסתכם כיום ב-13 מיליארד דולר, המהווים כ-38 אחוזים מהתוצר הלאומי שלה. בשנת 2006 נמצאו מצבורים גדולים של נפט וגז טבעי במים הטריטוריאליים של קובה בצפון המדינה.
הרפורמות תחת ראול קסטרו
לאחר שראול החליף את אחיו בשלטון קובה ב-24 בפברואר 2008, הוא פתח בסדרה של רפורמות, בהן: חוק דיור חדש שיאפשר לאזרחים ששוכרים דירות מהמדינה לקבל בעלות עליהן; ביטול איסור על שימוש בטלפונים סלולריים, שהיו מותרים עד אז רק לתיירים ולעובדי מדינה; ביטול איסור לינה לתושבים מקומיים בבתי מלון לתיירים; היתר לקנות מחשב אישי ועוד.
גאוגרפיה
קובה היא מדינת אי בצפון-מערב הים הקריבי, בפתח מפרץ מקסיקו. המדינות והטריטוריות המקיפות אותה הן: הגבול היבשתי היחיד של המדינה הוא עם המובלעת האמריקנית במפרץ גואנטנמו, בדרום-מזרח המדינה, ואורכו 29 ק"מ.
קובה היא המדינה הגדולה בים הקריבי, ושטחה 110,860 קמ"ר. האי קובה הוא האי ה-16 בגודלו בעולם ומהווה קרוב ל-95% משטחה הכולל של המדינה, כשהוא משתרע על פני 105,006 קמ"ר. שטחו של האי השני בגודלו במדינה, איסלה דה לה חובנטוד, הוא 3,056 קמ"ר. יתר האיים המרכיבים את המדינה קטנים בהרבה, ומספרם עולה על 4,000.
אורכו של האי קובה (ממערב למזרח) הוא 1,199 ק"מ ורוחבו נע בין 35 ל-200 ק"מ. מרבית האי מישורי, אך יש בו שלושה רכסים בולטים: סיירה מאסטרה בדרום-מזרח, אסקמבריי במרכז וסיירה דל רוסריו במערב. הפסגה הגבוהה במדינה היא פִּיקוֹ טוּרְקִינוֹ שבסיירה מאסטרה, שגובהה 2,005 מ' מעל פני הים. רכס אסקמבריי נמוך מהסיירה מאסטרה, וסיירה דל רוסריו נמוכה אף ממנו - גובהה של הפסגה הגבוהה בה 692 מ' בלבד.
אין בקובה אגמים רבים ושטחו של הגדול שבהם, לגונה דה לֶצֶ'ה (לגונת החלב) בצפון מחוז סייגו דה אווילה שבמרכז המדינה, 67.2 קמ"ר בלבד. מאגר זאזה המלאכותי, בסמוך לסנקטי ספיריטוס גדול ממנו, ושטחו 113.5 קמ"ר. הנהר הארוך בקובה הוא קָאוּטוֹ, הזורם לאורך 343 ק"מ מרכס הסיירה מאסטרה וצפון-מערבה ממנו, עד לחוף הים הקריבי צפונית למנסניו.
אקלים
האקלים בקובה טרופי. גשמים יורדים במשך כל השנה, אך במיוחד בין מאי לאוקטובר. בהוואנה, שבצפון-מערב המדינה, יורדים מדי שנה כ-1,200 מ"מ גשם, והטמפרטורה הממוצעת נעה בין C° 21 בינואר ל-C° 27 ביולי.
קובה מצויה באזור המועד לסופות הוריקן, והן פוקדות אותה בעיקר בחודשים ספטמבר ואוקטובר.