cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
העיר התחתית
ואדי סאליב
עם הקמתה של קריית הממשלה, בראשית המאה ה-21, זכה חלקו המערבי של ואדי צליב במעט יוקרה והכרה, כשבתים עתיקים ורעועים עברו שיפוץ והחלו לשכן משרדים, בעיקר בקרב עורכי דין. כאן פועלים מרכז פירמידה ובו סדנאות האמנים מיסודו של אברהם אילת - וכן שוק עתיקות הפועל בימי שבת וראשון, ובעבר פעלה גם שלוחת "במה 2" של התיאטרון העירוני.
בסוף המאה ה-19 כבר ישבו יהודים בשכונת אָרְד אֶל-יָהוּד סביב הרחובות יהודה הלוי ואבן גבירול של היום. בלב ואדי סאליב נמצאת כיכר פייסל (על שמו של פייסל הראשון, מלך עיראק), שממנה יוצאים שדרות הפל"ים והרחובות העצמאות, חטיבת גולני (לפני כן נקרא רחוב חג'אז) וקיבוץ גלויות (לפני כן רחוב עיראק). עמוד זיכרון ניצב בכיכר ועליו חרותה בערבית כתובת לזכרו של פייסל. בקרבתו עומד מתחם הפאשה ובו מבני בית מרחץ (חמאם).
נחלת יעקב
נחלת יעקב היא שכונה המשתרעת על שטח כולל של כ-150 דונם, מהם כ-43 דונם המיועדים למגורים והיתר לצורכי ציבור. ב-1986 התפרסמה ברשומות תוכנית חפ/1301א לחלוקה מחודשת של הקרקע, ותוכנית חלוקת המגרשים המעודכנת אושרה ב-2005.
גבולות השכונה הם: דרך בר-יהודה, הרחובות חטיבת כרמלי, החשמל ודרך דורי, נוה יוסף והצ'ק פוסט.
אתרים
המורשת האדריכלית של העיר התחתית מיוצגת בבנייה מטיפוסים שונים בין השכונות השונות. בין היתר ניתן להזכיר את:
נדידת מחשבות
נדידת מחשבות היא מצב שבו תודעתו של אדם מתנתקת מהגירויים החיצוניים של הסביבה הפיזית ומהפעילות בה הוא עוסק ברגע נתון, ובמקומם עוברת לעסוק במחשבות ובדימויים פנימיים, שאינם רלוונטיים למצבו הנוכחי. נדידת מחשבות משקפת את היכולת לעסוק בתכנים מנטליים שאינם רלוונטיים לדרישות הסביבה החיצונית המיידית.
יכולת זו ליצור ולשמר חוט מחשבה פנימי ללא תלות במציאות החיצונית משחררת את האדם מהמגבלה של תגובה לאירועים סביבתיים בלבד, ועל כן יש בה אלמנט של חופש. מאידך, נדידת מחשבות עשויה להיות מזיקה כאשר תוכן המחשבות הופך לשלילי, אובססיבי או פולשני, מה שמוביל לפגיעה בריכוז, בשלוות הנפש וביכולת להשלים משימות, ממש כמו גירויים מסיחים מהסביבה החיצונית. נדידת מחשבות עשויה לשמש גם כמנגנון הגנה.
נדידת מחשבות מאפשרת לתודעה לבחון יעדים אישיים ארוכי טווח, מעבר להיבטים המיידיים של הרגע הנוכחי. בנוסף, נדידת מחשבות יכולה גם לתרום ליצירתיות בפתרון בעיות, על ידי הגברת התועלת היצירתית של מרווחי האינקובציה.
אף על פי שנדידת מחשבות היא תופעה שכיחה במיוחד, המודעות להתרחשותה בזמן אמת נוטה להיות נמוכה. למשל, החוויה שבה אדם קורא ספר ופתאום שם לב שמחשבותיו נדדו, מוכרת להרבה אנשים. במקרים אלו, לאחר פרק זמן קצר יחסית (שניות או דקות בודדות), רוב הקוראים שמים לב לנדידת מחשבתם ומחזירים את הקשב שלהם לדפי הספר. המודעות החלקית לנדידת המחשבות יחד עם יתרונותיה וחסרונותיה של תופעה זו, מוסברת על ידי התחרות של חוטי מחשבה פנימיים וחיצוניים על מרחב העבודה המוגבל של המודעות. משך זמן נדידת המחשבות משתנה - הנדידה תימשך ליותר זמן בהיעדר אירועים חיצוניים משמעותיים, אך תיקטע אם תופיע משימה הדורשת חזרה לתפקוד או גירוי חיצוני משמעותי.
היבטים קוגניטיביים והתחרות על הקיבולת המוגבלת של המודעות
חוויית נדידת המחשבות מדגישה את קיומם של שינויים רגעיים במוקד הקשב, אשר נע לסירוגין בין מחשבות הקשורות למשימה לבין מחשבות שאינן קשורות למשימה. הצורך הקוגניטיבי לעבור בין שני סוגי המחשבות נובע מהתחרות על הקיבולת המוגבלת של זיכרון העבודה והחשיבה המודעת.
זיכרון העבודה מאפשר לאדם להחזיק מידע במודעות ולהשתמש בו כדי להנחות את אופן הפעולה שלו. ניתן להתייחס לזיכרון העבודה כאל תהליך מנטלי פעיל, שבו גירויים או ייצוגים פנימיים מאוחסנים בצורה מקוונת נגישה וזמינה “on-line”, כדי למנוע דעיכה זמנית או פלישה של מסיחים או גירויים מתחרים הנמצאים מחוץ למוקד הקשב הנוכחי. עם זאת, לזיכרון העבודה יש קיבולת מוגבלת והוא יכול להכיל רק כמות קטנה של מידע ברגע נתון. אצל מרבית בני האדם זיכרון העבודה יכול להכיל כשבע יחידות מידע, כאשר הקשב הוא אחד הגורמים המשפיעים בצורה משמעותית על קיבולת זו. למעשה, זהו צוואר הבקבוק של החשיבה האנושית. בעקבות זאת, חוטי מחשבה המונחים על ידי גורמים פנימיים וחיצוניים מתחרים ללא הרף על מקומם במרחב העבודה הגלובלי, אשר מייצג את החשיבה המודעת המתרחשת באמצעות זיכרון העבודה. זו הסיבה לכך שנדידת מחשבות עלולה לפגוע בביצוע של משימה, באופן דומה לזה של גירויים מסיחים מהסביבה החיצונית.
עם זאת, להקצאת משאבים קוגניטיביים עבור יצירה ועיבוד של תכנים פנימיים יש גם יתרונות. למשל, בתנאים המתאימים, למרות היתרונות של המודעות למתרחש כאן ועכשיו, יש לא מעט יתרונות גם ליכולת להרפות מההווה כדי לתת את הדעת על קידום מטרות ויעדים אישיים. למעשה, אחת היכולות המנטליות הבסיסיות של המוח האנושי, היא יצירה של תכנים קוגניטיביים עצמאיים שאינם קשורים למתרחש בסביבה הנוכחית. בהתאם לכך, לעיתים קרובות התודעה האנושית מזניחה את ההתייחסות לקלט החושי המיידי אשר מתקבל מהסביבה, עבור הקצאת משאבים קוגניטיביים למחשבות פנימיות. מבחינה זו נדידת מחשבות משקפת את ההפעלה המחזורית של היכולת לנתק את המודעות מהמתרחש בסביבה ולהסב את תשומת הלב מתהליכי התפיסה (המכונה perceptual decoupling), לצד היכולת להתמקד בתכנים מנטליים פנימיים בצורה מטא-קוגניטיבית. בהתאם לכך, נמצא שהפניית תשומת ליבו של האדם למטרותיו האישיות, מעלה את הנטייה לנדידת מחשבות המכוונת לאירועים עתידיים.
גורם נוסף שיכול להשפיע על הקצאת קשב למחשבות נודדות הוא רמת הקושי של המטלה בה עוסק האדם באותו הרגע. מבחינה זו הופעתן של מחשבות נודדות במהלך ביצוע משימה מתמשכת לא בהכרח מצביע על ירידה במשאבי הקשב בעקבות התדלדלות המשאבים הקוגניטיביים הנחוצים לשמירה על ריכוז לאורך זמן. במקום זאת, הסבר אפשרי נוסף לעלייה ברמת המחשבות הנודדות במהלך ביצוע משימה מתמשכת, הוא עליה ברמת האוטומטיות שמתרחשת במהלך תהליכי למידה ומאפשרת שימוש מופחת במשאבי קשב ללא פגיעה ברמת הביצוע. כלומר, במקרים שבהם היכולת של האדם עולה ככל שהוא מתמיד בעיסוק בפעולה מסוימת, כך יתפנו משאבים קוגניטיביים עבור נדידת מחשבות במהלך העיסוק באותה הפעולה. על כן, לעיתים קרובות העיסוק בפעולות משעממות, שגרתיות או חזרתיות, יוביל לנדידת מחשבות אל עבר זיכרונות, תוכניות עתידיות, דאגות אישיות ותכנים נוספים שאינם משקפים את הגירויים בסביבה הנוכחית של האדם.
לעיתים קרובות אנשים מתקשים לשים לב לתכנים של החשיבה המודעת שלהם. משום שהמודעות לתכנים הפנימיים של האדם נוטה להיות תנודתית, היכולת של אנשים לשים לב לכך שמחשבותיהם נודדות ברגע מסוים, משתנה לסירוגין. כלומר, המודעות להתרחשותן של מחשבות נודדות בזמן אמת היא חלקית בלבד. זו הסיבה לכך שלעיתים קרובות אנשים מופתעים לגלות שמחשבותיהם נדדו.
מנגנונים פיזיולוגיים ועצביים
פיתול החגורה הקדמי העליון מופעל בשעת נדידת מחשבות. אזור זה מקושר לקליפת המוח הקדם-מצחית, הוא אחראי על הפן הקוגניטיבי של תהליכי עיבוד המידע במוח ועל תהליכי קשב.
המערכות העצביות המפותחות של קליפת המוח הקדם-מצחית הגבית-צדית משרתות את זיכרון העבודה, על ידי ייצוג מידע בהיעדר גירוי חושי.
ניתן לראות שינוי בדפוסים של גלי המוח בשעת נדידת מחשבות בהשוואה למשימה של התמקדות בנשימות, כמו למשל: עלייה בתדירות גלי הטתא והדלתא לצד ירידה בגלי האלפה והבתא. שינויים אלו יכולים לשקף ירידה ברמת העוררות והערנות.
השפעת המוליך העצבי דופמין על מגבלת עיבוד המידע
השיא של עקומת התהודה האקראית של מערכת העצבים תלוי ברמת המוליך העצבי דופמין, אשר משפיע על יחס האות-רעש של תהליכי עיבוד מידע עצביים וכתוצאה מכך גם על יעילות עיבוד האותות של מערכת העצבים. בעקבות זאת הדופמין משפיע על רמת התנודתיות והקיבולת של המערכת הנוירו-קוגניטיבית.
סוגים של נדידת מחשבות
לנדידת מחשבות יש יחסים מורכבים עם שליטה קוגניטיבית. מורכבות זו כנראה נובעת מקיומם של סוגים שונים של נדידת מחשבות הפועלים בדרכים שונות. בהתאם לכך, לנדידת מחשבות רצונית וספונטנית יש מאפיינים שונים, המקושרים להיבטים מבניים ותפקודיים שונים.
נדידת מחשבות רצונית ומכוונת
ברוב המקרים, נדידת המחשבות מכוונת לקראת העתיד לבוא. בהתאם לכך, יצירה עצמית של מחשבות ותכנים מנטליים, מקושרת לתהליכים של ניהול עצמי והגשמת מטרות ארוכות טווח. למשל, בתנאים שבהם לא נדרשת השקעה מרובה של משאבים קוגניטיביים, נדידת מחשבות יכולה לסייע לאדם לעמוד בפני פיתויים ולדחות סיפוקים מיידיים לטובת תגמולים גדולים יותר בהמשך הדרך. כלומר, נדידת המחשבות יכולה לצמצם את הנטייה להפחתת ערך מושהה.
אצטדיון וייט סיטי
אצטדיון וייט סיטי (באנגלית: White City Stadium; באופן מילולי: "אצטדיון העיר הלבנה") היה אצטדיון ספורט שנבנה בלונדון על מנת לשמש כאצטדיון המרכזי עבור אולימפיאדת לונדון בשנת 1908.
נדידת מחשבות
נדידת מחשבות ספונטנית (לא רצונית)
נדידת מחשבות ספונטנית, נגרמת לרוב בעקבות בעיות בשליטה ובוויסות הקוגניטיביים.
אצטדיון וייט סיטי
היסטוריה
אצטדיון זה היה האצטדיון הראשון שנבנה במיוחד עבור משחקים אולימפיים. הקמת המבנה הושלמה תוך עשרה חודשים מתחילת עבודות הבנייה, והאצטדיון נחנך על ידי המלך אדוארד השביעי ב-27 באפריל 1908, כשבו מושבים עבור 68,000 צופים. המגרש הפנימי באצטדיון כלל את בריכת השחייה באורך של 100 מטר ואת הבריכה לקפיצה למים. במהלך האולימפיאדה נערכו באצטדיון מרבית התחרויות.
האצטדיון שימש עבור תחרויות אתלטיקה עד שנת 1914. נעשו מספר ניסיונות שכשלו למכור את האצטדיון בשנת 1922. בשנת 1924 התאמנו האתלטים הבריטים באצטדיון עבור אולימפיאדת פריז.
נדידת מחשבות
נדידת מחשבות ספונטנית (לא רצונית)
נדידת מחשבות ספונטנית מיוחסת לפגיעה בתפקוד של אזורים פריאטליים וטמפורליים. דיווחים על נדידת מחשבות ספונטנית נמצאו קשורים לירידה בעובי של הקורטקס באזורים הפריאטליים וההטנפורליים האחוריים (posterior temporal) של ההמיספרה השמאלית האחראיים על השליטה בקשב ובקוגניציה, לצד קישוריות מוגברת בין ה-intraparietal sulcus לבין אזורים המדכאים את הפעילות הלימבית ואת הפעילות של רשת ברירת המחדל בחלקו הגחוני/קדמי (ונטרלי) של הפיתול המצחי התחתון.
אצטדיון וייט סיטי
היסטוריה
בשנת 1927 כוסו מסלולי הריצה בדשא, ובאצטדיון נעשה שימוש לתחרויות כלבים ולתחרויות מרוצים של כלי רכב. בשנת 1931 הותקן באצטדיון מסלול מרוצים חדש עבור תחרויות AAA שנערכו בו בין 1932 ו-1970.
בתחילת אוגוסט 1934 נערכו באצטדיון חלק מתחרויות משחקי האימפריה הבריטית והתחרויות של המשחקים העולמיים לנשים.
נדידת מחשבות
הפרעת קשב
נדידת מחשבות בקרב אנשים עם הפרעת קשב משקפת פעילות קוגניטיבית מתמדת, המאופיינת בחוסר יציבות של הנושא, יחד עם חוסר עקביות או המשכיות של התכנים. הדבר יכול לבוא לידי ביטוי בקושי לעקוב אחרי שיחה, קריאה או צפייה בסרט. כמו גם בקושי בשמירה על רצף מחשבות קוהרנטי לצורך פתרון בעיות, קשיי הרדמות עקב אי שקט מנטלי ותחושת מותשות מהמאמץ הנדרש למיקוד הקשב במשימות יום יומיות.
אצטדיון וייט סיטי
היסטוריה
בשנת 1966 נערך באצטדיון המשחק בין נבחרות אורוגוואי לצרפת במסגרת משחקי גביע העולם בכדורגל לשנת 1966.
האצטדיון נהרס בשנת 1985 על מנת לאפשר את הקמת בניין BBC וייט סיטי.
נדידת מחשבות
הפרעת קשב
דפוס זה של נדידת מחשבות הנצפה בקרב אנשים עם הפרעת קשב, נגרם ככל הנראה מפגיעה ביכולת הוויסות של רשת ברירת המחדל ואינטראקציה לקויה בינה ולבין רשתות התפקודים הניהוליים. זאת משום שרשת ברירת המחדל של אנשים עם הפרעת קשב לא נכבית במהלך העיסוק במטלות קוגניטיביות. למעשה, נמצאה עוררות-יתר (Hyperactivation) של רשת ברירת המחדל אצל אנשים עם הפרעת קשב. בהתאם לכך, נראה שהשונות הרבה בזמן התגובה האופיינית לאנשים עם הפרעת קשב, משויכת לליקוי ביכולת הדיכוי של רשת ברירת המחדל במצבים תובעניים מבחינה קוגניטיבית.
חלימה בהקיץ
חלימה בהקיץ היא ניתוק של האדם לזמן קצר מסביבתו המיידית, שבמהלכו הקשר של האדם עם המציאות מטושטש ומוחלף באופן חלקי על ידי פנטזיה חזותית או דמיון הנחווים בזמן העירות. פנטזיה זו כוללת לרוב תחושות אושר, מחשבות נעימות, תקוות או שאיפות, שהאדם מדמיין שהן עומדות להתרחש. בשעת חלימה בהקיץ אירועים תפיסתיים אינם רלוונטיים לחוט המחשבה שבו עוסקת מודעות האדם באותו הרגע.
סולץ שעל הוויסלה
סולץ שעל הוויסלה (בפולנית: Solec nad Wisłą, נהגה: סולץ נאד ויסלון) הוא כפר במחוז ליפסקו, שבפרובינציית מזוביה בפולין, על גדת נהר הוויסלה, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב
היישוב נזכר לראשונה בשנת 1128, ובשנת 1347 הוענקו לו זכויות עיר, ונבנו בו כנסייה ומצודה. במהלך המאות ה-15 וה-16 הפך היישוב למרכז סחר במלח.
במהלך פלישת האימפריה השוודית לפולין באמצע המאה ה-17 הוחרבו היישוב והמצודה שבו. בחלוקת פולין נכלל היישוב בתחום שליטת אוסטריה, ובשנת 1815 נכלל בתחום פולין הקונגרסאית. בשנת 1869 נטלו הרוסים את מעמדו העירוני של היישוב, בעקבות מרד ינואר.
יהודי סולץ
בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-850 יהודים, והתקיימה בו פעילות ציונית.
ב-9 בספטמבר 1939 נכבש היישוב בידי הגרמנים, ואלו הוציאו בו להורג מספר יהודים. בדצמבר 1941 רוכזו יהודי היישוב בגטו שהוקם בו, וביוני 1942 הוקם בסמוך ליישוב מחנה עבודה, אליו הובאו כ-150 איש.
ב-20 באוקטובר הועברו כ-800 היהודים שנותרו בגטו שביישוב לגטו טרלוב, וממנו שולחו למחנה ההשמדה טרבלינקה.
יוחנן העשירי
יוחנן העשירי (בלטינית: Ioannes X; 860 – 28 במאי 928) היה האפיפיור ממרץ 914 ועד למותו בשנת 928. הוא ניסה לאחד את איטליה כנגד הסרצנים אך בסופו של דבר נכלא ונרצח.
ביוגרפיה
נולד בעיירה Tossignano הנמצאת כ-30 ק"מ דרומית מזרחים מבולוניה. את דרכו הדתית בבולוניה. במהרה הצליח להתקרב לאצולה ומונה לארכיבישוף על ידי האפיפיור סרגיוס השלישי שאיתו עבד בשיתוף פעולה. בשנת 914 הגיע לרומא ושם נבחר לאפיפיור. הדבר הראשון שעשה כאפיפיור היה מאבק כנגד סרצנים אשר ישבו על נהר הגריליאנו. יוחנן הצליח לגבש ברית נוצרית אשר ניצחה בסופו של דבר את הסרצנים והסירה איום זה מאיטליה לזמן מה.
חוץ מהתעסקות בסכסוכים פנים-איטלקיים, הצליח יוחנן גם לעסוק ולתווך בסכסוכים דתיים באימפריה הביזנטית. בנוסף על כך, יוחנן הביע תמיכה בקונרד הראשון, מלך גרמניה ועל רפורמות בקלוני, מנזר במזרח צרפת.
כתוצאה מהסכסוכים הפנים-איטלקיים, יוחנן נאסר בשנת 928 והושלך לצינוק עד מותו. לא ברור כיצד מת, וישנן שתי טענות בנושא: לפי הראשונה, יוחנן נרצח בצינוק, ולפי הטענה השנייה יוחנן מת בשנת 929 ממות טבעי כתוצאה מתנאי הצינוק ומדיכאון. נקבר בבזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו והוחלף על ידי לאו השישי.
גיא עזורי
גיא עזורי (נולד ב-2 ביוני 1963) הוא מאמן כדורגל ישראלי.
קריירה
עזורי נולד בתל אביב. הוא הצטרף למחלקת הנוער של מכבי תל אביב כשהיה בן 8, ושיחק שם ברציפות עד גיל 18, כאשר התגייס לצה"ל. לאחר שסיים את שירותו הצבאי בשנת 1985, עזורי נסע לארצות הברית כדי לעשות תואר בלימודי כושר גופני ופיזיולוגיה באוניברסיטת לונג איילנד. בעת שהותו הוא קיבל מלגה בקמפוס פוסט פיונירס בארצות הברית שם שיחק ארבע שנים כקשר עד אשר פציעה קשה במפשעה גרמה לו לפרוש ממשחק פעיל בשנת 1989. עזורי גם אימן מספר קבוצות נוער בתקופה זו. לאחר הפציעה, עזורי חזר לארץ ופנה לאימון.
בשנת 2000, לאחר חזרתו מההשעיה, שימש כמאמן הכושר של קבוצת בני יהודה תל אביב. לאחר שהמאמן הראשי של הקבוצה, אלי אוחנה, עבר לבית"ר ירושלים, עזורי עבר יחד איתו.
ב-21 באוגוסט 2008, לאחר התפטרותו של ניצן שירזי, התמנה עזורי למאמן מכבי פתח תקווה. לאחר חילוקי דעות בין עזורי להנהלה בנוגע לבניית הסגל ולתפקוד הקבוצה, פורסמו בתקשורת דבריו של נשיא מכבי פתח תקווה עמוס לוזון, שאמר: "אם היה לי את הכוח להתמודד שוב עם פיטורי מאמן ועם חיפושים אחרי מאמן מתאים וכל העלייהום של התקשורת, הייתי נפטר עכשיו מגיא עזורי". על רקע זה התפטר עזורי מתפקידו. לאחר ההתפטרות הכחיש לוזון כי אמר את הדברים שיוחסו לו.
ב-28 במאי 2009 מונה עזורי למאמנה של הפועל באר שבע והחליף בתפקיד את גיא לוי. לאחר פתיחת עונה בינונית ורצף תוצאות לא מוצלחות בקבוצה במהלך עונת 2010/2009 החלו אוהדי באר שבע למחות כנגד תפקודו כמאמן. המחאות הגיעו לשיא באלימות מילולית ופיזית כלפי המאמן. זמן קצר לאחר מכן התפטר עזורי ממשרת המאמן.
ב-14 ביוני 2010 מונה עזורי למאמנה של הפועל אשקלון. לאחר חילוקי דעות בינו לבין נשיא הקבוצה, כאשר הנשיא מינה את אלי מחפוד למשרת המאמן, התפטר עזורי מתפקידו.
בספטמבר 2013 מונה עזורי לעמוד בראש המערכת המקצועית באקדמיה לכדורגל לנערות שהקימה ההתאחדות לכדורגל בישראל ושימש כמאמן נבחרת ישראל לנשים עד גיל 19, אותה הוביל בטורניר הראשון בתולדותיה בשנת 2015. לאחר מכן מונה למאמן נבחרת הנשים הבוגרת, ובאפריל 2017 הוביל אותה למוקדמות גביע העולם. במהלך 2019 סיים את עבודתו בנבחרת הנשים, ומונה למאמן נבחרת הנוער של ישראל (גברים, עד גיל 19). לאחר מכן המשיך בעבודתו כמנהל הטכני של הנבחרות הצעירות לנשים.
חיים אישיים
עזורי נשוי ואב לשלושה ילדים. מתגורר בהרצליה.
הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקרלו-פינית
הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקארלו-פינית (בפינית: Karjalais-suomalainen sosialistinen neuvostotasavalta; ברוסית: Карело-Финская Советская Социалистическая Республика) הייתה רפובליקה קצרת ימים של ברית המועצות אשר הוקמה בשטח חבל קרליה בשנת 1940. לאחר 16 שנים היא הפכה לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוטונומית הקרלית כחלק מהרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, וב-1991 שונה שמה לרפובליקת קרליה.
ארטיק (חברה)
ארטיק היה השם הרווח של חברה ישראלית לייצור שלגונים שהוקמה על ידי יהודים בלגים בשנת 1951. בשנת 1971 הגיעה החברה לפשיטת רגל. כיום נמכרים שלגונים וגלידות תחת שם החברה.
היסטוריה
המפעל הראשון של ארטיק הוקם על שטח של ארבעה דונם באזור התעשייה של בת ים. אבן פינה למפעל הונחה על ידי שר הפנים בנובמבר 1951 והוא החל לפעול באמצע שנת 1952. המפעל קיבל זכות לייבא מוצרי גלם במשך שנתיים ללא מכס, דבר שאפשר לו לחדור במהירות לשוק בישראל ולערער את מצבם של שאר יצרני הגלידה בישראל. במהרה היה המושג "ארטיק" לשם דבר בישראל ושם נרדף לשלגון חלבי.
יצרני גלידה האחרים בישראל התאחדו להקמת מפעל מתחרה בשם "קרטיב" או "מתוקר" בפתח תקווה. בעקבות זאת נוצרה מלחמת מחירים וארטיק יצא במבצע הגרלות גדול. בספטמבר 1953 החרימה המשטרה מספר רב של מקלות ארטיק במפעל עליהם הוטבעו אותיות לצורך הגרלה בין הקונים, בטענה שמדובר בהגרלה בלתי חוקית. הנהלת ארטיק העלתה את ההשערה שהפשיטה נעשתה בלחץ חברת קרטיב. החברה נכנסה לקשיים ועובדיה פוטרו, אולם לקראת האביב המפעל נפתח מחדש. באמצע 1954 בחרו היריבים להתאחד ולהעלות מחירים, דבר שנתקל בהתנגדות משרד המסחר והתעשייה שהביא לביטול עליית המחירים.
בשנת 1955 החברה הפיצה מיץ תפוזים קפוא של יפאורה, באמצעות המקררים שלה ברחבי ישראל. בשנת 1956 פרשו מחובר ושור מהקרטל והודיעו שיקימו מפעל משלהם בתל אביב. באותה שנה קיבלה החברה רישיונות יבוא ממשרד המסחר והתעשייה בתנאי שלא תארגן שוב קרטל. בסוף שנות ה-50 החזיקה החברה ב-80-90% משוק השלגונים בישראל.
המפעל העסיק בעונות האביב והקיץ של 1962 כ-600 פועלים. בעונות החורף פוטרו רבים מהפועלים ובשנת 1956 החלה החברה לחפש מוצרים חלופיים לייצור בחורף. החל משנת 1962 ייצר המפעל בחורף קרמבו.
בתחילת 1963 הורשעו מנהלי המפעל בהעלמת המס הגדולה ביותר שנתגלתה עד אז בישראל, וראשיה נידונו למאסר. בעקבות ההרשעה נקבע לחברה חוב של כ-3 מיליון לירות למס הכנסה והמפעל נסגר עד מציאת משקיע. משרד האוצר דרש שהמשקיע ישלם את חובות מס הכנסה תוך שנה, דבר שעיכב את מכירת החברה. משא ומתן עם אברהם יוסף שפירא להשקעה במפעל, שנמשך מספר חודשים כשל, מונה מפרק לחברה ובינואר 1965 הוא נרכש על ידי משפחת הלר מאנגליה.
בשנת 1966 הקימה חברת ארטיק את חברת רינדה בשותפות עם מושבי הדרום שרכשה את חברת "אדניר" מידי מושבי הדרום. בעקבות זאת הוכרזה ארטיק כמונופול בתחום השלגונים.
בתחילת 1971 ביקש בנק ברקליס למנות לחברה כונס נכסים לאחר שצברה חובות כבדים למספר בנקים ובתחילת מרץ מונה כונס נכסים לחברה. החובות של החברה לבנק אגודת ישראל היו בין הגורמים לקריסת הבנק. בשנת 1972 נמכרה החברה.
בשנת 1979 ארעה דליקה גדולה במפעל בנס ציונה.
כיום חברת "גלידות קולורדו בע"מ" משווקת שלגונים וגלידות תחת המותג ארטיק ותחת שמות הגלידות שהמפעל ייצר בעבר - לוקס, סנקור, ועוד.
גילברט ואלינור קראוס
גילברט קראוס (נפטר ב-1975) ואלינור קראוס (נפטרה ב-1989) (באנגלית: Gilbert and Eleanor Kraus) היו זוג יהודי-אמריקאי שהציל 50 ילדים יהודים לפני תחילתה של מלחמת העולם השנייה.
תולדות חיים
גילברט ואלינור קראוס היו זוג יהודי, חברי הקהילה הרפורמית, במעמד סוציואקונומי גבוה ושהשתלב היטב במקום מגוריו - פילדלפיה שבמדינת פנסילבניה. גילברט, בוגר בית הספר למשפטים של אוניברסיטת פנסילבניה, היה עורך דין, שותף במשרד עורכי דין ונשיא הארכיון של פילדלפיה. בין שאר פעילויות הציבוריות ייסד את אגודה לעזרה משפטית, היה נשיא האגודה לבריאות הנפש של מחוז באקס, וחבר בהנהלת בית החולים. שני ילדיהם התחנכו בבית הספר של הקוויקרים.
רקע
== מבצע ההצלה== בינואר 1939 לואיס לוין, נשיא ארגון "ברית שלום", יזם, בשיתוף עם גילברט קראוס מבצע להצלת ילדים יהודים שהיו לכודים בגרמניה הנאצית. הוא הציע לממן את המבצע במלואו, בתנאי שקראוס יצליח לארגן ולבצע את המשימה. בנוסף, לוין הציע גם את השימוש במבנה בעל 25 חדרי שינה שהיה מיועד לחברי הארגון לאחר פרישה. קראוס הסכים מיידית, ובשבוע לאחר מכן הוא ולוין נסעו לוושינגטון במטרה להיפגש עם נציגי משרד החוץ האמריקאי. במקביל, אלינור החלה לאסוף הצהרות של 50 משפחות שהתחייבו לשמש כנותנות חסות ותומכות ב-50 ילדים שיהגרו לארצות הברית. בתמיכת ארגון ברית שלום נאספו 150,000 דולר והסתיים תהליך גיוס המשפחות.
בוושינגטון, גילברט ואלינור נפגשו עם עם ג'ורג' מסרסמית', סגן שר החוץ באותה עת, ששירת בעברו כקונסול בברלין בשנים 1930–1934 ובוינה בשנים 1934–1937, והיה מודע למצב שם. בפגישה זו הם העלו את הרעיון של שימוש בוויזות שניתנו לאחרים באירופה אך לא נוצלו מסיבות שונות ("וויזות מתות") לצורך הבאת הילדים. מסרסמית' אישר שהרעיון בר ביצוע בתנאי שגילברט ואלינור יסעו לברלין ויפעלו ישירות מול הקונסול האמריקאי שם. בסופו של דבר גילברט נסע יחד עם רוברט שלס חברו, רופא ילדים דובר גרמנית, לברלין ב-7 באפריל 1939, אולם שם נמסר להם על ידי אחד מעובדי הקונסוליה כי בווינה, אוסטריה, קיים סיכוי טוב יותר לאתר ילדים שיתאימו לתנאי ההגירה. קראוס ושלס יצאו מיד לוינה שם יצרו קשר עם הקהילה היהודית והחלו במלאכת האיתור. ב-17 באפריל, אלינור, לאחר שהשאירה את שני ילדיהם בהשגחת חברי המשפחה, הפליגה מניו יורק והצטרפה אליהם.
בווינה הם נפגשו עם נציגי הקונסול האמריקאי שם, ולמדו כי קיים מספר רב של משפחות עם ילדים שהגישו בקשות להגירה לארצות הברית אך לא יכלו לעזוב את אירופה, הן מפני שלא מצאו משפחות שהיו מוכנות להתחייב לתמוך בהן בארצות הברית, והן מפני שלא היה ביכולתן לעמוד בקנסות שהמשטר הנאצי דרש ממי שרצה להגר. הקריטריונים לבחירת הילדים עליהם החליטו קראוס ושלס היו טווח גילאים 4–14 שנים, וכן בריאות גופנית ונפשית, והחלו בסדרת ראיונות לילדים המועמדים להגירה. בסופו של דבר נבחרו 50 ילדים, 25 בנים ו-25 בנות. ילדים אלו באו מרקעים מגוונים. חלק מההורים היו ילידי אוסטריה, ואחרים באו מפולין, רומניה ואוקראינה. כלכלית חלקם היו עניים וחלקם במעמד בינוני. כל הילדים חוו את החיים באוסטריה תחת הכיבוש הנאצי, וכל המשפחות ניסו להגר ללא הצלחה. ב-20 במאי נערכה ארוחת פרידה בין הילדים למשפחותיהם בקהילה היהודית של וינה ולמחרת הם נסעו לברלין להשלמת התהליך, לקבלת יתרת הויזות מהקונסוליה בברלין, ודרכונים מהגסטפו. ב-23 במאי 1939 הילדים הפליגו מהמבורג לארצות הברית על סיפונה של האניה אס.אס פרזידנט הארדינג. עם הגיעם, בתחילה הילדים שוכנו במבנה של חברי ברית שלום שהוכן עבורם, ובהמשך חלקם הצטרפו לבני משפחה שכבר היו בארצות הברית וחלקם אומצו על ידי משפחות אחרות. התקווה הייתה שהוריהם יוכלו להגר בעקבותיהם והמשפחות תתאחדנה, אולם בפועל רובם היו היחידים ממשפחתם להינצל.
ביקורת על המבצע
מיד עם תחילת תכנון מבצע ההצלה הופנתה אל יוזמיו ביקורת מכיוונים שונים. שלושת היהודים בעלי העמדה המרכזית בפילדלפיה, ובעקבותיהם שכבת העלית היהודית, ניסו להניא את משפחת קראוס מתוכניתה, בטענה שהמבצע עלול להזין את האנטישמיות המקומית. בנוסף, בסוף פברואר 1939 הארגון להצלת ילדים יהודים-גרמנים שלח מכתב למחלקת הויזות במשרד החוץ האמריקאי וביקש לדעת האם ברית שלום קיבלה אישור להגירת ילדים מעבר למכסות שאושרו. הארגון טען שמתן יחס מועדף למשפחת קראוס עלול לסכן את פעולות ההצלה של שאר הארגונים. ביוני 1939, כשמשפחת קראוס ניסתה באופן פומבי לגייס עזרה כספית למימון המבצע מארגוני הצלה אחרים, שוב הארגון להצלת ילדים יהודים-גרמנים התערב והם נאלצו להפסיק ניסיון זה. גישה זו חזרה על עצמה מארגונים ממקומות אחרים בארצות הברית. מריאיון עם ג'יל קראוס הנשואה לפיטר קראוס, נכדם של גילברט ואלינור, עולה כי ביקורות אלה שהיו מלוות גם באיומים של חרם כלכלי גרמו למשפחת קראוס להסתיר את פרטי המבצע במשך 65 שנים, ורק בשנת 2005 אביו של פיטר העביר לידיהם את יומנה של אלינור.
50 ילדים: ההצלה של מר וגברת קראוס - הסרט והספר
סיפור ההצלה עובד בשנת 2013 על ידי סטיבן פרסמן, הנשוי ללליז פרל, נכדתם של גילברט ואלינור, בשיתוף עם HBO לסרט דוקומנטרי בשם "50 ילדים: ההצלה של מר וגברת קראוס". הסרט הוקרן לראשונה ביום השואה באותה שנה. הסרט כולל עדויות של חלק מהילדים שניצלו, וכן קטעים מיומן שכתבה אלינור קראוס ואשר התגלה לאחר מותה. בסרט השתתפו כקריינים השחקנים מיימי גאמר ואלן אלדה. הסרט שודר בארץ בערוץ Yes דוקו.
בשנת 2015 יצא לאור ספרו של סטיבן פרסמן "50 ילדים" בהוצאת הרפר קולינס.
יוזמה לקידום צדק עבור מהגרים ופליטים בארצות הברית על שם גילברט ואלינור קראוס
ב-30 באפריל 2019, ערב יום השואה, הקרן של משפחת קראוס שהוקמה על ידי פיטר קראוס נכדם של גילברט ואלינור קראוס, יחד עם אשתו ג'יל, הודיעו על הקמת "היוזמה לקידום צדק עבור מהגרים ופליטים על שם גילברט ואלינור קראוס" בשיתוף עם האיחוד ליהדות רפורמית. מטרתה של יוזמה זו היא לעודד פעילות לפתרון המשבר בנושא שאלת המהגרים והפליטים בארצות הברית. יוזמה זו משחזרת את אופן הקמתה של ארצות הברית כמדינת הגירה, ובעקבות מבצע ההצלה של 50 הילדים רוצה לקדם מעורבות של אזרחים פרטיים בשאלת ההגירה.
גבי פורטנוי
גבי פורטנוי (נולד ב-25 באוקטובר 1969) הוא ראש מערך הסייבר הלאומי, קודם לכן שירת כקצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, בתפקידו האחרון שירת כמפקד חטיבת ההפעלה המבצעית.
ביוגרפיה
פורטנוי נולד בארגנטינה. הוא התגייס למערך המבצעים המיוחדים של אגף המודיעין ב-1988. ב-2009 מונה לראש ענף תכנון ביחידה 8200, ב-2011 מונה לראש מחלקת תכנון, תקינה ותקציבים באגף המודיעין.
ביולי 2015 מונה למפקד יחידה 9900, מערך השטח של אגף המודיעין, הוא שירת בתפקיד עד אוגוסט 2016. ב-2016 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה לראש חטיבת ההפעלה המבצעית ושירת בתפקיד עד אוגוסט 2019.
לאחר פרישתו מונה בינואר 2020 לסמנכ"ל תפעול בחברת אנויז'ן מדיקל.
הקבוע היחידי
הקבוע היחידי הוא ספרו השלישי של יואב בלום. הספר הוא רומן דיסטופי עם יסודות של מדע בדיוני וספרות בלשית. הספר זכה בפרס גפן בקטגוריית ספר המקור הטוב ביותר בעברית לשנת 2017. הספר דן ברעיונות של זהות, גוף ונפש.
עלילת הספר מתרחשת בתקופה עתידית כאשר המצאה טכנולוגית משמעותית משנה את פניה של האנושות. ההמצאה היא צמידי התחלפות אשר מאפשרת להחליף תודעות בין גופים של שני אנשים שונים.
עלילה
המצאת צמידי ההתחלפות מביאים לשינויים דרמטיים בכל ההבטים היום יומיים. לדוגמה, במקום לטוס לתאילנד במשך 10 שעות, ניתן להתחלף עם אדם אחר על שפת הים, ולחוות את הנופש. באם רופא רוצה להבין יותר טוב את תחושותיו של המטופל, הוא יכול להתחלף עימו. וכך הלאה.
העלילה מסופרת בגוף ראשון, מנקודת מבטו של דן ארבל. דן עובד כבלדר המעביר סחורה יקרה ממקום למקום. דן הוא ייחודי בכך שטכנולוגיית ההתחלפות לא עובדת לגביו, ברגע שהוא מנסה להפעיל צמיד התחלפות, הצמיד עולה באש.
במהלך העלילה, דן מסתבך בקנוניה רחבה העוסקת באפקט ההתחלפות תוך כדי התחמקות מרוצח אשר דולק בעקבותיו.
בספר משובצים פרקי משנה העוסקים בנושאים שאינם קשורים לעלילה המרכזית, ובהמשך מתחברים ומבהירים לקורא את התעלומה.
עצב
עָצָב (TA: Nervus; בריבוי: עֲצַבִּים) הוא אגודה אחת או יותר של סיבי עצב, עטופים ברקמת חיבור צפופה, המחברים בין מערכת העצבים המרכזית לאתרים ברחבי גוף האדם. עצבים מרכיבים את מערכת העצבים ההיקפית.
מבנה העצב מגן על סיבי עצב ותומך בפעולתם. עצב מוביל סיבי עצב של מערכות העצבים הסומטית והאוטונומית, המוליכות דחפים עצביים ממערכת העצבים המרכזית לגוף, דרך סיבי עצב מוציאים (Neurofibrae efferentes), וכן דחפים עצביים מהגוף למערכת העצבים המרכזית, דרך סיבי עצב מביאים (Neurofibrae afferentes).
אנטומיה
עצבים עטופים בשכבה חיצונית של רקמת חיבור צפופה בשם עילית העצב (Epineurium) עשויה קולגן המכילה כלי דם המזינים את סיבי העצב ורקמת שומן המגינה על סיבי העצב מלחצים מכנים.
עילית העצב עוטפת שכבה עמוקה יותר, עשויה מספר שכבות של אפיתל המכונה מֵסַב העצב (Perineurium). כל אלומת סיבי עצב עטופה בשכבת מסב עצב. אגודות סיבי העצב המרכיבות את האלומה עטופות ברקמת פנים העצב (Endoneurium), המכילה נימי דם. רקמת פנים העצב עוטפת גם כל סיב עצבי בנפרד.
שכבות רקמת החיבור של העצב מתפקדות יחדיו בהגנה על סיבי העצב מגורמים העשויים לפגוע בהם ובתמיכה בפעולתם.
בתוך עצב בגודל בינוני עוברים אלפי סיבים עצביים. חלקם של סיבי העצב עטופים במיאלין ותאי שוואן וחלקם אינם עטופים במיאלין ותאים תומכים. הסיבים עוברים בתוך אגודות העצב בערבוביה, ללא הפרדה בין סיבים של המערכת האוטונומית לסיבים של המערכת הסומטית וללא הפרדה בין סיבים מוציאים לסיבים מביאים, עד הגעתם ליעדם בגוף.
סיבים של המערכת הסומטית מגיעים עד השרירים (סיבים מוציאים) ועד קולטנים תחושתיים (סיבים מביאים), סיבים מוציאים ומביאים של המערכת האוטונומית מגיעים עד הקרביים, כלי הדם והבלוטות. בצידם השני מחוברים רוב הסיבים לחוט השדרה דרך עצבים שדרתיים, כאשר סיבים מוציאים מתחברים לחלקו הקדמי של חוט השדרה וסיבים מביאים מתחברים לחלקו האחורי. חלק מהעצבים, עצבי הגולגולת, מתחברים ישירות למוח.
מזג
מזג (בלעז: טמפרמנט) הוא מכלול הגורמים הביולוגיים והפסיכולוגיים שיוצרים את המרכיבים הבסיסיים של אישיות האדם.
המונח במקורו קשור לתיאורית ארבע הליחות, לפיה האופי קשור ליחסי הערבוב של הליחות.
רקע
המחקר בנושא המזג החל להתפתח בשנות ה-50, על ידי החוקרים אלכסנדר תומאס (Thomas), סטלה צ'ס (Chess) והרברט ג' בירץ' (Birch). בתקופה זו טענו פסיכולוגים רבים מתחום הפסיכולוגיה ההתפתחותית, כי התנהגות הילד נובעת מהתנהגות אמו כלפיו, וכך אמהות רבות חשו רגשות אשמה כשלילדיהן היו קשיי התנהגות. המחקר נועד לבדוק עד כמה ההבדלים באופי בין תינוקות וילדים הם למעשה מולדים, ועד כמה הם תוצר של גורמים סביבתיים (דוגמת התייחסות האם כלפיהם).
החוקרים ערכו מחקר אורך שארך עשרים שנה, וכללו בו מדגם של 141 תינוקות. באמצעות ראיונות עם הורים ומורים ותצפיות על הילדים, הסיקו החוקרים כי קיימים תשעה ממדים, מולדים וביולוגים ברובם, הקובעים את ההבדלים בין התינוקות והילדים מבחינת המזג שלהם. ממדים אלו נשארים יציבים יחסית במהלך חייו של הילד, אם כי מדי פעם הם בולטים יותר ופחות, בהתאם לסיטואציה. באמצעות ממדים אלו חילקו החוקרים את הילדים במדגם לשלושה סוגי מזג – קל, קשה ומתחמם לאט. לטענתם, סוג המזג עשוי לנבא את ההתנהגות בבגרות; למשל – 70% מבעלי המזג הקשה גילו בהתבגרותם בעיות התנהגות, לעומת 18% מבעלי המזג הקל.
ממצאי המחקר של תומאס, צ'ס ובירץ', והחלוקה שיצרו לממדים ולסוגים של מזג, נחשבים מקובלים עד היום. חוקרים אחרים המשיכו לפתח את המחקר בתחום. הדעות עודן חלוקות לגבי מידת הקשר בין מזג של תינוק לבין תכונות האישיות שלו בבגרותו; חלק מן המחקרים מאששים קשר זה וחלקם מפריכים אותו. עם זאת, השפעת ממצאיהם של תומאס, צ'ס ובירץ' נותרה משמעותית, בין השאר בשל האפשרויות הגלומות בהם להתערבות טיפולית בנושא. כך למשל יכולים הורים המזהים את מזגו של תינוקם, להבין טוב יותר אותו ואת צרכיו, להכיר את המניעים להתנהגותו, להיות רגישים יותר לניואנסים בהתנהגותו ולנבא מראש את תגובותיו הצפויות במצבים מסוימים לעומת אחרים, ובכך לסייע לו להתמודד ואף להתאים את התנהגותם אליו.
לפיכך, כפי שעולה מממצאי מחקרים בעשורים האחרונים, נראה כי המזג לא נשאר קבוע עם השנים, אלא מתפתח תוך כדי יחסי הגומלין עם הסביבה, במעין "מעגל קסמים" של השפעות הדדיות בין הילד לסביבה. לדוגמה, תינוק עם מזג קשה, שמרבה לבכות ולהתרגז, עשוי לגרום להוריו לחוש תסכול רב, עד שכל התקרבות שלהם אליו תלווה בכעס ובחרדה רבה; בתגובה, עלול התינוק לחוות התייחסות זו כתחושת דחייה מהוריו הכועסים, ולכן אי השקט והעצבנות שלו יגברו, דבר שעלול לגרום לתסכול רב עוד יותר אצל הוריו, וכך הלאה. לעומת זאת, הבנת קשיי הילד בעל המזג הקשה, והתאמת ההתייחסות אליו תוך הבנת צרכיו, ללא פרשנות של דחייה וכעס, עשויים למתן את ההתנהגויות חסרות השקט, ובמקביל לסייע לו לכוון ולתעל אותן לאפשרויות פעולה אפקטיביות יותר ומתאימות לאופיו (למשל, לספק לו סביבה פעלתנית).
ממדי המזג
תשעת הממדים שעל פיהם מתבצעת החלוקה לסוגי מזג, על פי תומאס, צ'ס ובירץ', הם:
סוגי מזג
על פי תשעת הממדים, חילקו תומאס, צ'ס ובירץ' את הילדים במחקרם לשלושה סוגים או טיפוסים של מזג:
את שאר הילדים במדגם (35%) לא ניתן היה לשייך בבירור לאחד מסוגי המזג האלו.
4.טמפרמנט לא מאורגן - מגיבים כל פעם אחרת
רו קאנה
רוהיט קאנה (באנגלית: Rohit Khanna; נולד ב-13 בספטמבר 1976) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-17 של מדינת קליפורניה, ברציפות מאז 2017. קאנה, חבר המפלגה הדמוקרטית, מייצג בקונגרס את הערים סאניוויל, קופרטינו ואת החלקים הצפוניים והמערביים של העיר סן חוזה שבאזורי עמק סנטה קלרה, ואת רוב העיר פרימונט שבאיסט ביי של אזור מפרץ סן פרנסיסקו. במחוז הבחירה שלו מצויים גם אוניברסיטת סנטה קלרה, ומטות החברות אפל, אינטל ויאהו.
מחוז זה הוא היחיד בארצות הברית היבשתית שרוב אוכלוסייתו הוא ממוצא אסיאתי.
ביוגרפיה
רוהיט קאנה נולד בפילדלפיה שבפנסילבניה, למשפחה הודית פונג'בית-הינדית. הוריו היגרו לארצות הברית מפנג'אב שבהודו. אביו הוא מהנדס כימי שסיים את לימודיו ב ולאחר מכן באוניברסיטת מישיגן ואמו היא מורה לשעבר. סבו מצד אמו, אמרנה וידיאנקר, היה פוליטיקאי מהעיר בהרה השוכנת בשטחי פקיסטן דהיום (אז שכנה העיר בהודו הבריטית), וכפעיל בתנועת העצמאות ההודית העביר שנים בבית סוהר כחלק ממרדף אחר זכויות האדם. במאמר דעה שפרסם קאנה ביחד עם עמיתו ג'ון לואיס ב"בוסטון גלוב", בחן כיצד תנועתו של מהאטמה גנדי שזורה ב. קאנה השלים את לימודיו התיכוניים בשנת 1994, ולאחר מכן קיבל תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת שיקגו ב-1998. בשנת 2001 השלים לימודי תואר שני במשפטים באוניברסיטת ייל. בתום לימודיו הגבוהים התמחה קאנה כעוזר משפטי אצל שופט הערעורים הפדרלי מוריס שפרד ארנולד בליטל רוק שבארקנסו. כעורך דין פרטי התמחה בדיני קניין רוחני.
כסטודנט באוניברסיטת שיקגו, עבד קאנה תחת ויליאם ד. ברנס, לימים חבר בית הנבחרים המדינתי של אילינויף במטה הבחירות של ברק אובמה אשר התמודד אל הסנאט של אילינוי בבחירות 1996. במהשך קריירתו הציבורית התמחה במעגל מצפה הכוכבים מס' 1 אצל ג'ק קווין, ראש הסגל של סגן נשיא ארצות הברית אל גור. בשנתו השנייה ללימודיו האקדמיים עבד במרכז קרטר. לאחר מכן היה עורך דין לענייני ייצוג חברות טכנולוגיה במשרד עורכי הדין "O'Melveny & Myers", בשנים 2004–2009. בשנת 2004 הוסיף להתמודד לראשונה לקונגרס האמריקאי, אך בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית במחוז הקונגרס ה-12 של קליפורניה כשל בניסיונו לקורא תיגר על חבר בקונגרס המכהן טום לנטוס. בשנת 2009 מונה קאנה בידי נשיא ארצות הברית ברק אובמה לסגן עוזר מזכיר במחלקת המסחר של ארצות הברית. בתפקיד זה הוביל קאנה משלחות סחר בין-לאומיות ופעל להגדלת סחר החוץ של ארצות הברית. מאוחר יותר מונה לחבר במועצת העסקים של הבית הלבן.
איראקלי גפרידזה
איראקלי גֶפֶּרידזֶה (בגאורגית: ირაკლი გეფერიძე, ברוסית: Ираклий Геннадович Геперидзе; נולד ב-14 בפברואר 1987), הוא כדורגלן רוסי ממוצא גאורגי המשחק בעמדת החלוץ.
רו קאנה
ביוגרפיה
קאנה התפטר ממחלקת המסחר באוגוסט 2011 כדי להצטרף למשרד עורכי הדין "Wilson Sonsini Goodrich & Rosati", השוכן בעמק הסיליקון. פעילותו המשפטית פרו בונו כללה עבודה עם "מרכז מיסיסיפי לצדק" במספר מקרי הונאה של קבלנים למען נפגעי הוריקן קתרינה, וכתיבה משותפת של חוות-דעת לבית המשפט העליון של ארצות הברית בתיק "הר הולי" כדי לאפשר תביעות בענייני גזענות מכוח חוק הדיור ההוגן משנת 1968. בשנים 2012–2016 היה מורה מן החוץ באוניברסיטת סטנפורד, והיה מורה למשפטים בבית הספר למשפט של אוניברסיטת סנטה קרלה והרצה בנושא משפט אמריקאי באוניברסיטת סן פרנסיסקו סטייט. בבחירות 2014 התמודד לבית הנבחרים האמריקאי במחוז הקונגרס ה-17 של קליפורניה. הוא הפסיד בבחירות צמודות לנציג המחוז המכהן מייק הונדה, אך זכה לתמיכה משמעותית מצד תעשיית הטכנולוגיה בעמק הסיליקון.
איראקלי גפרידזה
קריירה
גפרידזה נולד באבחזיה שבגאורגיה הסובייטית, ובהיותו בגיל 11 עבר יחד עם הוריו לרוסיה, שם גם קיבל את דרכונו הרוסי. הוא החל את הקריירה שלו כנער צעיר בספרטק ניז'ני נובגורוד בליגה השנייה ברוסיה. לאחר שסיים בה את עונה 6/2005, בהיותו בגיל 19,ביחד עם מריו יוריץ' הוא עבר לספרטק נלצ'יק ושיחק עימה בליגת העל הרוסית בה שיחק עד שעבר, בתחילת 2007, לטורפדו מוסקבה שירדה באותה שנה לליגה השנייה ברוסיה, ובה שיחק עימה עד ליוני של אותה.
בינואר 2008 הוא החל לשחק במכבי פתח תקווה. לאחר חצי עונה לא מרשימה בפתח תקווה הוא עבר לשחק בהפועל חיפה, כבש במדיה 11 שערי ליגה ועלה איתה לליגת העל. בשנת 2010 חזר לליגה הלאומית בישראל ושיחק במכבי הרצליה.
בקיץ 2011 חזר לרוסיה, ושיחק לתקופה קצרה בקבוצת המילואים של לוקומוטיב מוסקבה.
אלינה פוגוסטקינה
אלינה פוגוסטקינה (ברוסית: Али́на Алекса́ндровна Пого́сткина, נולדה ב-18 בנובמבר 1983 בלנינגרד) היא כנרת גרמנית ילידת רוסיה. נחשבת לאחת הכנרות המבוקשות ביותר בעולם.
ביוגרפיה
פוגוסטקינה נולדה בלנינגרד כבת להורים כנרים. החלה לנגן בגיל 4. את הופעתה הראשונה עשתה בגיל 5.
בהיותה בת 9, עברה משפחתה של פוגוסטקינה להיידלברג, שם נאלצה המשפחה להתקיים מנגינה ברחוב. על אותה עת אמרה ברבות הימים: "אני חושבת על עברי בהכרת תודה גדולה. במיוחד בתקופה זו בחיי, כאשר לא נהנינו מתחושת ביטחון, זכינו לכל כך הרבה נדיבות מאנשים זרים לגמרי. לקחו אותנו הביתה, העניקו מקום לישון ולעיתים אף אפשרו לגור תקופת-מה תחת קורת הגג שלהם. בתקופה ההיא למדתי לתת אמון באנשים..."
פוגוסטקינה התמודדה בהצלחה רבה בכמה תחרויות בינלאומיות, בהן ב-1997 בה זכתה בתחרות ע"ש שפור, וב-2005 קיבלה את הפרס הראשון בתחרות התשיעית הבינלאומית ע"ש יאן סיבליוס בהלסינקי. בתחרות זו היא אף קיבלה פרס מיוחד לפרשנות הטובה ביותר של הקונצ'רטו של סיבליוס לכינור. עת זכתה בתחרות, למדה פוגוסטקינה באקדמיה למוזיקה ע"ש הנס אייסלר בברלין אצל אנטייה וייטהאס.
פוגוסטקינה ניגנה עם תזמורות רבות ברחבי העולם ושיתפה פעולה עם בכירי המנצחים בזמננו ובהם ולדימיר אשכנזי, גוסטאבו דודמל, פארבו יארבי, מיכאל זנדרלינג. הכנרת מרבה לנגן גם בהרכבים קמריים ובמסגרת זו איחדה כוחות עם סטיבן איסרליס, יורי בשמט, גדעון קרמר, כריסטוף אשנבך, ג'ושוע בל ואחרים. מאז 2013, מנגנת פוגוסטקינה על כינור סטרדיווריוס ססרנו (1717), שהעניקה לה קרן ניפון למוזיקה (Nippon Music Foundation).
מעבר לעיסוקה במוזיקה הקלאסית, פוגוסטקינה מתעניינת בפילוסופיה ובודהיזם, ורוקדת טנגו.
פוגוסטקינה מתגוררת בברלין והיא אם לבת.
אסתר קל
אסתר קַל (10 בינואר 1930 - 25 בספטמבר 2018) הייתה סופרת עברייה, עיתונאית ועורכת ישראלית.
ביוגרפיה
נולדה כאסתר קליין בי' בטבת תר"ץ (1930) ליהודה וללאה לבית פולונסקי בעיר שאוולי שבליטא, במשפחה בת שתי בנות. אביה, טכנאי שיניים במקצועו, הגיע לארץ ראשון וקנה בית ברחוב ביאליק. לאחר כחצי שנה, בשנת 1935 עלתה גם האם לארץ ישראל עם בנותיה. המשפחה השתקעה בתל אביב ואסתר החלה ללמוד בבית הספר בכיתה א', בלא ידיעת עברית. החלה לכתוב בגיל 12 בעיתון בית הספר. למדה בבית הספר החקלאי "עיינות". בגיל 15, הוציאה אביה מן הפנימייה, בניגוד לרצונה, כדי שתעבוד ותסייע לפרנסת המשפחה. החלה לפרסם שירים כנערה בביטאון תנועת הנוער העובד "במעלה".
התגייסה לפלמ"ח ב-1947, תחילה לגדוד השלישי בחטיבת יפתח ועברה הכשרה בקיבוץ דפנה. מחלקתה השתתפה בקרב על נבי יושע, בו נהרג גם החבר שלה. לאחר מכן הועברה למטה הפלמ"ח במלון "ריץ" בתל אביב. שם הוצבה בשירות הרפואי (לימים חיל הרפואה). לאחר פירוק הפלמ"ח הוצבה לשרת ביפו.
בשנת 1951 הצטרפה למערכת העיתון "הארץ", ועבדה בשבועון "הארץ שלנו", תחילה כמזכירת המערכת. ד"ר הורוביץ, עורך ספרותי בעיתון עברת את שמה ל"קל". בשנות עבודתה בעיתון פרסמה מאות רשימות קצרות, מאמרים, ביקורות ורשימות הדרכה לנוער. הייתה בין הראשונות בעיתונות העברית שכתבה על נושאים אינטימיים, בפרט של בנות, מתוך נקודת ראות של הדרכה והשתלבות בעולם המבוגרים. ספרה הראשון, המדריך המאויר "לבת, וגם לבן לא יזיק לדעת", ראה אור ב-1956. הייתה חברה בארגון סופרי הילדים והנוער "סומליו"ן". קל הגישה תוכניות ברדיו. בשנות ה-60 המליץ לה מפקד "גלי צה"ל", בנו צור, להצטרף לצוות. היא הגישה את התוכנית "מאוחר בבוקר עם אסתר קל". בשנות ה-80 הגישה תוכנית ברשת ב' של "קול ישראל". לאחר יציאתה לגמלאות הקליטה מעל 500 ספרים בהתנדבות עבור הספרייה המרכזית לעיוורים.
שליטה עולמית
שליטה עולמית (נקראת לעיתים גם כיבוש עולמי או קוסמוקרטיה) הוא שמו של מבנה שלטוני היפותטי, שבו רשות פוליטית אחת שולטת על כל תושבי כדור הארץ או לחלופין כמעט על כל תושבי כדור הארץ. אף ששליטה עולמית מופיעה לרוב באמנות, כמו בסרטים, מחזות, סדרות, ספרים וכו' בהם על פי רוב הרשע מנסה להגיע למצב של שליטה עולמית, היו גם לא מעט מנהיגים או משטרים שונים אשר ניסו להשיג מטרה זו לאורך ההיסטוריה, אולם היא מעולם עוד לא הושגה.
שליטה עולמית נפוצה בספרות, בקולנוע ובתיאטרון, וכן בתיאוריות קונספירציה (שעשויות לטעון כי אדם או קבוצה כלשהי כבר השיגו שליטה עולמית בסתר), ובעיקר בקרב אלו אשר מביעות דאגה מפני "סדר עולמי חדש" של ממשלה עולמית בעלת אופי טוטליטרי.
בעת העתיקה וימי הביניים
מבחינה היסטורית, הרעיון של שליטה עולמית במונחים של אומה המרחיבה את כוחה עד כדי כך שכל שאר העמים כפופים לה אינה חדשה וקיימת מאות שנים. בהגדרה הרחבה ניתן להשיג שליטה עולמית מסוג זה על ידי ביסוס הגמוניה קיסרית בה ההגמון (השליט) מנצח על הארצות הכפופות לו באמצעות כוחה המרומז של ההגמוניה - על ידי איום בכוח, ולא על ידי פעולה צבאית ישירה. אף על פי כן, ניתן באופן היפותטי להשיג שליטה עולמית גם באמצעות כוח צבאי ישיר.
כבר במאה הרביעית לפני הספירה הביע אלכסנדר הגדול את רצונו לכבוש את העולם . האגדה מספרת כי לאחר שהשלים את כיבושיו הצבאיים בכל רחבי העולם העתיק שהיה ידוע באותה תקופה, הוא בכה כי "לא היו לו עולמות נוספים לכבוש" . למעשה, מכיוון שלא ידע על קיומו של המזרח הרחוק שמעבר לאסיה התיכונה (כלומר לסין, הודו וסיביר), אוקיאניה או יבשת אמריקה הדרומית והצפונית, מבחינתו של אלכסנדר הוא אכן כבש את כל העולם.
רעיון השליטה העולמית אומץ בעת העתיקה על ידי קבוצות שונות: מהאימפריות המזרחיות הקדומות ועד האימפריה הרומית. בתקופת שלטונה של האחרונה ברחבי הים התיכון ואירופה, נהגה במפורש המושג "שליטה רומית מוחלטת" (imperium sine fine) שנתן לגיטימציה לנכונות האימפריה לשלוט בעולם כולו. בעת העתיקה המאוחרת שולב המושג עם רעיון האחדות הנוצרי, שהיה מרכיב חשוב בשליטת הכנסייה באירופה בימי הביניים. קיסרי האימפריה הרומית הקדושה תפסו את עצמם כ"שליטי העולם" וטענו לשלטון אוניברסלי. אולם הכנסייה זנחה את אידאולוגיית השליטה העולמית וזו נשארה לא ממומשת עד סוף המאה ה-14.
אימפריה נוספת שהביעה רצון להגיע לשליטה עולמית הייתה האימפריה העות'מאנית. מאז המאה ה-15 העלו סולטאני האימפריה את הנושא מספר פעמים, לרוב בהשראת האסלאם. הסולטאן סולימאן הראשון, למשל, תיאר את תפיסתו לגבי שליטה של אדם אחד בעולם כולו בזמן המשא ומתן עם אנשי וינה בעת המצור על וינה בשנת 1529:
במחקר ההיסטורי, אימפריות עולמיות שונות או מעצמות הגמוניות מתוארות לעיתים כמחזיקות ב"שליטה עולמית", כמו האימפריה הרומית, האימפריה המונגולית תחת ג'ינגיס חאן או האימפריה הספרדית בזמן שליטתה באמריקה. הכוונה בתואר זה אינה בשליטה פיזית על העולם כולו, אלא בשליטה תודעתית לפחות חלקית על התפתחות האנושות ככלל והשפעה מסיבית על ההיסטוריה של העולם כולו.
בעת המודרנית
גם האימפריה הבריטית, עליה נאמר באופן סמלי כי השמש לא שוקעת בה לעולם, נחשבת לשָׁלִיטָה עולמית תודעתית, אשר תחת שלטונה בשנת 1922 נמנו כ-458 מיליון תושבים (שהיוו רבע מאוכלוסיית העולם באותה עת ) ושטח של כ-33.67 מיליון קמ"ר (שמהווים כרבע משטח היבשות בכדור הארץ כולו ). מבחינה זו, האימפריה הבריטית הייתה הקרובה ביותר להשיג שליטה עולמית מוחלטת, ונחשבה בחוגים מסוימים כשולטת הלכה למעשה בעולם כולו, משום שהחזיקה בשטחים רבים בכל אחת מן היבשות.
מאז שגודלו האמיתי של כדור הארץ נחשף, נטען על פי רוב כי כיבוש טוטאלי של כל חלקי העולם הוא בלתי אפשרי. אולם, היו גם שטענו אחרת. אבי הריאליזם הבינלאומי הנס מורגנטאו אמר בשנת 1948 כי ההתפתחות המכנית של כלי נשק, תחבורה ותקשורת "מאפשרת את כיבוש העולם מבחינה טכנית, ואף נותנת אפשרות לשמור את העולם במצב הכיבוש שלו". לטענתו, היעדר תשתית מסוג זה במהלך ההיסטוריה היא הסיבה שאימפריות עצומות וחזקות במהלך ההיסטוריה לא צלחו במשימתן לכבוש את העולם כולו. "כיום שום מכשול טכנולוגי אינו עומד בפני אימפריה חובקת עולם", אמר, "הטכנולוגיה המודרנית מאפשרת להרחיב את השליטה לכל פינה ברחבי העולם ללא קשר לגאוגרפיה או לעונה".
יישום השליטה העולמית
בתחילת המאה ה-17, המשורר ומגלה הארצות וולטר ראלי טען כי ניתן להשיג שליטה עולמית באמצעות שליטה באוקיינוסים, וכתב כי "מי שולט בים שולט בסחר; מי ששולט בסחר העולמי שולט על העושר העולמי, וכתוצאה מכך גם על העולם עצמו". מאוחר יותר, בשנת 1919, הציע הוגה הדעות הלפורד מקינדר תיאוריה נוספת על הדרך להגיע לשליטה עולמית, וכתב: אף שתורת "לב היבשה" של מקינדר זכתה בתחילה לתשומת לב מועטה מחוץ לחוגי העוסקים בגאוגרפיה, דעותיו בנושא החלו להניב השפעה מסוימת על מדיניות החוץ של מעצמות העולם ככל שחלפו השנים, ובייחוד כאשר קמו מעצמות ששמו את כיבוש העולם כמטרה, כמו גרמניה הנאצית וברית המועצות. בהתרשמות מהפריצה המהירה של מלחמת העולם השנייה, כתב הגאוגרף האמריקאי דרוונט ויטלסי בשנת 1942:
חלק מהאידאולוגיות הנפוצות במאה ה-20 (אנרכיזם, קומוניזם, פשיזם, נאציזם וקפיטליזם) שואפות, באופן פעיל יותר או פחות, להקמת צורת ממשל עולמית העולה בקנה אחד עם אמונותיהם הפוליטיות, או טוענות כי העולם נע "באופן טבעי" לקראת אימוץ צורה מסוימת של משטר ממשלתי, סמכותי או אנטי-סמכותי. הצעות אלה אינן עוסקות באומה מסוימת שתשיג שליטה עולמית, אלא בכלל העמים שיתאחדו תחת מודל חברתי או כלכלי מסוים, ולעיתים, כמו בנאציזם למשל, חלק מהעמים יושמדו על ידי השאר כדי להגיע לשליטה עולמית מוחלטת. הנאציזם מתאפיין גם באירוניה מה, שכן על פי עיקרון באנטישמיות של האידאולוגיה הנאצית, היהודים הם דווקא אלו שמנסים להגיע למצב של שליטה עולמית.
מטרת השליטה העולמית עשויה להיות גם הקמת סמכות פוליטית משותפת אחת לכל האנושות. מקרה ידוע כזה היה קיים בתקופת המלחמה הקרה, אשר נחשבת לתקופה של קיטוב אידאולוגי אינטנסיבי, לאור קיומם של שני גושים יריבים - המערב הקפיטליסטי והמזרח הקומוניסטי - אשר כל אחד מהם הביע תקווה לנצח את יריבם אידאולוגית. הסוף האולטימטיבי של ניצחון מסוג זה יהיה כאשר אידאולוגיה כלשהי תהפוך לאידאולוגיה היחידה בעולם, שלמעשה תהווה שליטה עולמית אידאולוגית.
ביהדות
בתנ"ך, בכתבי חז"ל ובתפילות, מוזכר לרוב אלוהים בעצמו כשולט בעולם ואשר כל בני האדם שרים למרותו. חז"ל טענו כי "בריאת האדם היא התחלתה של מלכות ה' בעולמו"; כלומר, שליטתו, או מלכותו, של אלוהים בעולם החלה עם היווצרות האדם ביום השישי לבריאת העולם . גם בברכות ובתפילות מוזכר לעיתים קרובות אלוהים כ"מלך העולם", כמו בחנוכה, תפילת שחרית, קבלת שבת ועוד.
בנצרות
הכומר השנוי במחלוקת ד. ג'יימס קנדי, מייסד הכנסייה הפרסביטריאנית של קורל רידג', התייחס בעבר לשליטה עולמית נוצרית, ואמר כי "לנוצרים מוטלת החובה, המנדט, המחויבות והאחריות הקדושה להחזיר את האדמה למשיחנו ישו - לשלוט במבנים אזרחיים, בדיוק כמו בכל היבט אחר של החיים והאלוהות. אבל זוהי שליטה שאנו רודפים אחריה. לא רק קריאה. זוהי שליטה שאנו רודפים אחריה. לא רק השפעה. זוהי שליטה שאנו רודפים אחריה. לא רק זמן שווה. זו שליטה שאנחנו רודפים אחריה. כיבוש עולמי. זה מה שהמשיח הורה לנו להשיג".
בספרות ובשירה
שליטה עולמית מופיעה רבות באמנויות השונות, לרוב כחלק ממזימה או תוכנית להשתלטות עולמית של דמות הרשע. נוולים ואנטגוניסטים כאלה ניתן למצוא רבות בשירה, במחזות ובספרות הקלאסית. כך למשל, במחזה ריצ'רד השלישי של ויליאם שייקספיר, מלך האנגליה העולה לכס המלכות, ריצ'רד השלישי כשם המחזה, מביע את רצונו להגיע למצב של שליטה עולמית. גם בסדרת הספרים שר הטבעות מאת ג'ון רונלד רעואל טולקין, שנחשבת לאחת מיצירות המופת בספרות הפנטסטית, מובע בקרב האנטגוניסט המוחלט, סאורון, רצון עז להשתלט על העולם.
גם בספרו המהפכני של ג'ורג' אורוול, "1984", מתואר עולם שבו שליטה עולמית היא מאפיין בולט של המשטר. בספר, ישנן שלושה מעצמות השולטות בכל חלקי העולם; אוקיאנה, אירואסיה ואיסטאסיה, אשר כל אחת מהן מנסה לתקוף את השנייה ולהשתלט על כמה שיותר שטח, בשאיפה לשליטה עולמית. גם המעצמה בה מתרחשת העלילה, אוקיאנה, מקיימת מאפיינים של שליטה עולמית - שליטה טוטלית, גורפת, של שליט יחיד על אוכלוסייה עצומה שמצייתת לה כולה כאחד.
האלמנט של רשע המנסה להשתלט על העולם הוא מושא לעג בסדרת האנימציה הפופולרית פיניאס ופרב, כאשר דמות הרשע המגוחך, דופנשמירץ, מנסה מדי פרק להמציא המצאה בזויה אחרת שמטרתה להביא אותו לשליטה עולמית. אולם, הוא לעולם אינו מצליח ומהווה סאטירה על דמות הרשע הקלאסית.
בקומיקס
במדיום הקומיקס מופיע רבות אלמנט של שליטה עולמית בקרב הקבוצה המרשעת. אלמנט זה מתבטא באופן מובהק בארגון הטרור הסודי שמופיע בסדרת הקומיקס של קפטן אמריקה, "הידרה". שליטה עולמית מופיעה גם בקומיקסים נוספים מבית מארוול קומיקס, כמו מנדרין בסדרת איירון מן או אולטרון באירועי "מצור". הסיבה לשכיחות הגבוהה של שליטה עולמית בקומיקס, ובייחוד בקומיקס גיבורי על, טמונה בתפיסתו כז'אנר קבוע מאוד, ובו כמעט תמיד הרשע מנסה להשתלט על העולם בעוד שהגיבור מונע זאת ממנו. אף שאמנים שונים ניסו לשבור את המוטיב הקבוע הזה, עדיין מרבית קומיקס גיבורי העל עוסק בנושאים דומים: רשע בעל כוחות מיוחדים מנסה להגיע לשליטה עולמית וגיבור העל הוא היחיד שיכול לעצור בעדו.
בהקשר של שליטה עולמית אצל דמות האנטגוניסט שלו, דוקטור דום, כתב עורך הקומיקס המוערך סטן לי כי "מה באמת רצה דוקטור דום? הוא רצה לשלוט בעולם. עכשיו, תחשבו על זה. כשאתה חוצה ברמזור אדום אתה יכול לקבל על זה זימון לבית משפט, אבל אתה יכול ללכת אל שוטר ולהגיד לו "אני רוצה להשתלט על העולם", ואין שום דבר שהוא יכול לעשות בקשר לזה, כי זה לא פשע. כל אחד יכול לרצות לשלוט בעולם. אז אף על פי שהוא היה האיום הגדול ביותר על ארבעת המופלאים, בעיני הוא מעולם לא היה פושע!" .
קאמפאנה
קאמפאנה היא כלי הקשה ממתכת, בצורת פעמון פרה, אשר מקישים עליו עם מקל מיוחד שקצהו האחד עבה מהאחר.
הנגינה בקאמפאנה מתבצעת על ידי אחיזתה ביד אחת, כאשר האצבעות הן לאורך הפעמון והבוהן לופתת את הקאמפאנה מלמעלה (כמו קבצן שמושיט יד לנדבה). האצבע המורה לוחצת על שפת הפעמון כדי לעמעם או לשחרר את הצליל, והיד השנייה חובטת בפעמון באחד משני אזורים: הצד הצר (רחוק מהפיה, נותן צלילים גבוהים ומתכתיים) והצד הרחב (ליד הפיה, נותן צלילים עמוקים ומהדהדים).
הקאמפאנה מנגנת לרוב בקטעי ממבו של שירי סון, והמקצב הנפוץ בנוי על תיבה של 4:4 (ארבע רבעים), כמתואר:
(C מכה על הצד הצר, O מכה עמומה על הצד הרחב, F מכה לא מעומעמת על הצד הרחב, - הפסקה)
C - F C C O C C O C C O
8 --7 -- 6 --5 --4 --3 -- 2-- 1
אלכסנדר פורד
אלכסנדר פורד (בפולנית: Aleksander Ford; 24 בנובמבר 1908 – 4 באפריל 1980) היה במאי קולנוע יהודי-פולני, מאבות הסרט הפולני. ידוע גם בהסרטת אחד מראשוני הסרטים בארץ ישראל, "צבר", בשנת 1932. פורד שיחק תפקיד מפתח בהקמת תעשיית הקולנוע הפולנית ובהקניית מוניטין בינלאומי לקולנוע הפולני. תלמידו המובהק הוא הבמאי הפולני המפורסם אנדז'יי ויידה.
קורות חייו
נולד בשם משה ליפשיץ (בפולנית: Mosze Lifszyc) בעיר קייב, אז חלק מהאימפריה הרוסית. הוא למד תולדות האמנות באוניברסיטת ורשה ובמהלך לימודיו יצר סרטי ראינוע קצרים במשך כשנה, בשנת 1929. את סרטו הראשון באורך מלא "הקמע" יצר פורד בשנת 1930. בשנת 1932 יצר את "לגיון הרחוב" סרטו המדבר הראשון.
בשנת 1932 הוזמן פורד לארץ ישראל על ידי המפיק זאב מרקביץ' על מנת ליצור סרט מחיי החלוצים. הסרט, "צבר" שמו, תיאר קבוצת חלוצים המחפשים מים במדבר, ומתעמתים עם קבוצת ערבים. בסרט שיחקו מיטב שחקני התיאטרון בארץ - פסח בר-אדון, יהושע ברטונוב, שמעון פינקל, רפאל קלצ'קין, אהרן מסקין, חנה רובינא, מאיר תאומי, דוד דוידוב, ריטה גולדברג, אברהם נחתומי ושמעון רפאלי. "צבר" מעולם לא הוצג בארץ ישראל. במקומות בהם הוצג מחוץ לישראל ספג ביקורת חריפה. הסרט הציג את המאבק בין היהודים והערבים בדומה לאופן בו הוצגו המאבקים בין המתיישבים האמריקנים והאינדיאנים במערבונים, והביקורת טענה כי הוא זר לארץ ולרוחה. הסרט היה אחד מחמישה סרטים עלילתיים באורך מלא שהופקו בארץ במהלך כל שנות ה-30, אם כי לא ניתן לראות בו משום קולנוע ישראלי שכן מימונו היה זר, וייצורו הטכני בוצע במעבדות בוורשה. ב-1936 יצר את סרטו "מיר קומען אן" (אנו באים), סרט דובר יידיש המתאר את סנטוריום מדם שהיה מוסד חינוכי של תנועת הבונד בפולין בין מלחמות העולם. הסרט מתאר את קורותיהם של ילדים אחדים המגיעים מהעיר הגדולה כדי להתרפא בסנטוריום ומספר סיפור של מעבר מחברה מסורתית ותחלואיה אל חברה צעירה ומודרנית. ברוח הבונד הסרט מציע את האלטרנטיבה המודרנית הזאת ביידיש וברוח סוציאליסטית.