cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מזסילאש
סילאש
שמו של סילאשס הוזכר לראשונה "בצ'רטר" בשנת 1436 בצורה זילאש. משנת 1536, לזמן קצר, זילאש הפך להיות רכושו של אדם בשם בולדיצאר סזילי. מאוחר יותר הוא הוזכר במקורות שונים בשנת 1564. משנות ה-40 של המאה ה-16 הכפר היה שטח כיבוש טורקי.
בלהאש
בלהאש הוזכר במסמכים כמקום בגדה המערבית של נחל בוזוט כמקום מאוכלס. שמו הוזכר לראשונה בצ'רטר משנת 1346.
סילאש-בלהאש
איחוד הכפרים התרחש כבר בשנת 1718. על פי מפקד האוכלוסין בשנים 1784–1785, היו ביישוב 236 בתים שאוכלסו בתקופה הטורקית, האוכלוסייה הייתה אז 1739, כלומר 386 משפחות.
מגפת הכולרה ב-1831 גבתה 140 קרבנות בכפר. בשנת 1838 הוקם צלב אבן בגן הצלב להנצחת הרוגי המגפה.
במהלך מלחמת העולם השנייה התרחשו קרבות בכפר בין 5 בדצמבר 1944 ל-20 במרץ 1945, אך האוכלוסייה לא עזבה את בתיה במשך יותר משלושה וחצי חודשים של הלחימה.
קהילה יהודית
יש עדויות להמצאות משפחות יהודיות בכפר. בשנת 1880 היו בכפר 151 יהודים שהפעילו בית כנסת יפה ובית ספר יהודי עד 1928. רוב המשפחות היהודיות עזבו בתקופת הטרור הלבן (1920–1921). המעטים שנשארו גורשו לאושוויץ דרך גטו וספרם ביולי 1944.
We Own the Night Tour
We Own the Night Tour הוא סיבוב ההופעות השלישי והאחרון של הלהקה האמריקאית סלינה גומז & הסצנה. סיבוב ההופעות החל ב-24 ביולי 2011 והסתיים ב-11 בפברואר 2012. סיבוב הופעות זה התקיים שנה לאחר סיבוב ההופעות "A Year Without Rain Tour" שהחל ב-20 באוקטובר 2010.
סיבוב ההופעות נועד על מנת לקדם את האלבום When the Sun Goes Down.
רשימת השירים
הדרן
יוהאן קמפר
יוהאן קֶמפֶּר (בגרמנית: Johan Christian Jacob Kemper; בעברית: משה בן אהרון הכהן; 1670, קרקוב, פולין – 1716, אופסלה, שוודיה) היה יהודי שבתאי, שהמיר את דתו לנצרות לותרנית. פעל בהוראת עברית וספרות תורנית באוניברסיטת אופסלה בשוודיה.
קורות חייו ופועלו
יוהאן קמפר נולד בשם משה בן אהרון הכהן (או כהנא), והתנצר בעיר שוויינפורט שבגרמניה. עוד לפני התנצרותו עמד בקשרים עם מלומדים נוצרים וב-1696, בשהותו באוניברסיטת אלטדורף, בספרייתו של ההבראיסט יוהאן כריסטוף וגנזייל (Wagenseil), כבר היה מומר. ב-1698 עקר לשוודיה בעקבות כמה מתלמידיו ובשל הבטחת מלגה. מ-1700 ועד מותו ב-1716 הועסק קמפר באוניברסיטת אופסלה, ממעוזיה של האורתודוקסיה הלותרנית בראשית המאה ה-18, שבה זכו לימודי היהדות והלשון העברית לפריחה באותה התקופה. עם תלמידיו נמנו המלומדים השוודים מיכאל אנמאן ועמנואל סוודנבורג. בשהותו באופסלה כתב את חיבוריו העיקריים.
ב-1704 הכין תרגום לבשורה על פי מתי מנוסח הפשיטתא (מארמית סורית לעברית), ואליו הוסיף את חיבורו "מאירת עיניים" – פרשנות ברוח הקבלה הנוצרית לספר בשורה זה שבברית החדשה. ב-1713 הפיק תרגום נוסף לבשורה של מתי וצירף לו תרגום ל"האיגרת אל העברים". פרשנותו של קמפר הדגישה את אחדות הברית הישנה והברית החדשה והשתמשה במוטיבים מתורת הסוד וממסורות שבתאיות כדי לשאוב עקרונות ומובנים נוצריים מיסודות האמונה היהודית. חיבורו של קמפר "מטה משה" מ-1711 הוא פירוש כריסטולוגי לספר הזוהר. קמפר ביקש להראות שהזוהר מכיל – גם אם בדרך מצועפת – את עיקרי האמונה הנוצרית, ובכללם עקרון השילוש. ל"מטה משה" הוסיף קמפר סדרת חיבורים משלימים הערוכים על פי סדר הפרשיות בזוהר.
חיבוריו של קמפר לא נדפסו ונותרו ככתבי-יד. אחרי מותו תרגם תלמידו אנדראס נורליוס (Andreas Norrelius) את "מאירת עיניים" ללטינית (Illuminatio oculorum) וכן תרגם קטעים נבחרים מכְּתביו של קמפר וכלל אותם בספרו מ-1720.
קמפר לא הסתיר את זהותו היהודית. בחתימותיו על כתביו ציין "אנכי משה כהנא מקראקא", ובכותר חיבורו המרכזי הנציח את שמו העברי "משה". את חיבוריו כתב בעברית, וככל הנראה הפנה אותם אל אחיו לשעבר, היהודים, כדי ליצור גשר בין הדתות. לא ידוע אם בפועל זנח את המצוות וייתכן שהמשיך להחזיק בסוג של שבתאות. עם זאת ייזכר כי קמפר היה מהראשונים שהעירו על השמטת העי"ן מן השם ישוע וכתיב ישו בעברית בר"ת לנאצה ("ימח שמו וזכרו").
חגוארס קורדובה
חגוארס דה קורדובה סוסיאדד אנונימה (בספרדית: Jaguares de Córdoba Fútbol Club S. A) הוא מועדון כדורגל קולומביאני מהעיר מונטריה שבמחוז קורדובה. המועדון נחשב לאחד הצעירים במדינה ונוסד ב-24 בדצמבר 2012, כאשר משחקו הראשון היה ב-3 בפברואר 2013 מול ריאל קרטחנה. הקבוצה משחקת את משחקיה הביתיים באצטדיון חרגוואי, בעל קיבולת של 12,000 צופים.
היסטוריה
חגוארס נוסדה באופן רשמי ב-24 בדצמבר 2012, אך למעשה לקחה את מקומה של קבוצה שהייתה קיימת בשם סוקרה פוטבול קלוב. בתמיכת עיריית מונטריה ומושל מחוז קורדובה, הגיעו להסכם עם ראשי קבוצת סוקרה על העברת הקבוצה לעיר מונטריה ושינוי שמה לחגוארס. זו לא הייתה ההעברה הראשונה, שכן הבעלים והנשיא של חגוארס, נלסון סוטו דוקה, היה לפני 20 שנים גם הבעלים של קבוצת חירארדוט פוטבול קלוב, שעברה לשלושה מקומות שונים ונקראה דפורטס פלמירה, פאסיפיקו פוטבול קלוב וסוקרה פוטבול קלוב לפני שהפכה לחגוארס דה קורדובה.
עלייה לליגה הבכירה כבר אחרי שנתיים
בעונתה הראשונה בליגה הבכירה רשמה חגוארס טורניר לא רע באפרטורה, שכלל תוצאות תיקו מול דפורטיבו קאלי, מיונאריוס ואינדפנדיינטה מדיין ובסופו של דבר סיימה במקום ה-15 עם 21 נקודות, תחת המאמן קרלוס קסטרו. הבעיה הייתה בטורניר הקלאוסורה, כאשר הקבוצה ניצחה במחזור הפתיחה את דפורטיבו קאלי, אבל התחילה ברצף תוצאות שליליות שרמו להחלפת המאמן קסטרו בחורחה לואיס ברנל, שגם הוא לא הועיל והקבוצה סיימה במקום ה-20 עם 10 נקודות בלבד וירידה חזרה לליגה השנייה לאחר עונה אחת.
העונה הטובה ביותר והשתתפות בטורניר יבשתי
ב-2017 תחת המאמן יוברט בודהרט רשמה חגוארס את הטורניר הטוב ביותר בתולדותיה עד כה. היא פתחה את העונה עם שרשרת ניצחונות על קבוצות היסטוריות כמו אמריקה קאלי, ג'וניור ברנקייה, אינדפנדיינטה סנטה פה ומיונאריוס. רשמה תוצאות תיקו מול אונסה קלדס ודפורטיבו קאלי. סיימה כקבוצת החוץ השנייה בטיבה וכקבוצה השנייה שספגה הכי מעט שערים אחרי אתלטיקו נסיונל. ממצב של הישרדות נגד הירידה, הפכה חגואקס לקבוצה מסוכנת שסיימה במקום החמישי עם 31 נקודות והעפילה לפלייאוף. ברבע הגמר פגשה את נסיונל החזקה ובמשחק הראשון בבית הפסידה 1–3, כשריי ונגאס מצמק את התוצאה. לא הרבה נתנו סיכוי לחגוארס לקראת הגומלין באצטדיון אטנאסיו חירארדוט, אבל ונגאס וריקרדו סטיר הדהימו את הקהל המקומי וכבשו פעמיים כדי להשוות את הסיכום הכללי. רק ב-25 הדקות האחרונות של ההתמודדות הצליחה אתלטיקו נסיונל להתעלות על עצמה, לכבוש שלושה שערים ולהעפיל לחצי הגמר אחרי 3–6 בסיכום המשחקים.
טורניר הקלאוסורה היה פחות טוב מקודמו, אף על פי שהקבוצה המשיכה להציג יכולת טובה ותוצאות לא רעות ביחס אליה. היא סיימה במקום השמיני עם 28 נקודות ושוב נכנסה לפלייאוף, הפעם בשביל לפגוש את אינדפנדיינטה סנטה פה בפלייאוף. אחרי 0-0 במשחק הראשון בבית, סנטה פה לא ריחמה בגומלין באצטדיון אל קמפין וניצחה 1–4. למרות זאת, הצליחה חגוארס להבטיח את השתתפותה בקופה סודאמריקנה 2018.
טורניר הבכורה בסודאמריקנה היה קצר כצפוי, כאשר הקבוצה הספיקה לרשום ניצחון בכורה בבית מול בוסטון ריבר מאורוגוואי עם ניצחון 1–2 מצמד של פבלו רוחאס. אבל בגומלין האורוגוואים היו טובים יותר וניצחו 0–3 ו-2–4 בסיכום בשביל להדיח את חגוארס. ב-2019 חגוארס השיגה תוצאות רעות לאורך כל השנה וגם החלפתם של לא פחות מארבעה מאמנים לא עזרה בסופו של דבר. לקראת סיום השנה, כשהקבוצה נאבקת בתחתית, אירחה באצטדיון חרגוואי את אתלטיקו וילה שבעצמה הייתה מסובכת בתחתית. חגוארס ניצחה בדקה ה-77 1-0 משער של ג'ון סטיוור גרסיה והשער הזה הוריד את וילה לליגה השנייה והשאיר את חגוארס עוד שנה בליגה הבכירה.
אצטדיון
הקבוצה משחקת את משחקיה הביתיים באצטדיון חרגוואי שבעיר מונטריה. זהו אצטדיון העיקרי ששייך למחוז קורדובה, תכולתו 12,000 מקומות ונפתח בשנת 2012, כששימש לטקס הפתיחה למשחקים הלאומיים של קולומביה.
גירעון דמוקרטי
גֵירָעוֹן דמוקרטי הוא תופעה חברתית הנחקרת בתחומי מדע המדינה וסוציולוגיה, שעניינה פער בין מידת ההשתתפות האזרחית שמאפשרים ההסדרים הפורמליים במדינה לבין מימושם בפועל.
גירעון דמוקרטי הוא מצב בו מדינה או ארגון הם דמוקרטיים במידה מסוימת אך לא במידה הראויה. גירעון דמוקרטי יכול לנבוע מאכזבה מתפקוד המוסד החברתי המדובר, מתהליכי קבלת החלטות החלים בו ומאיכות השירותים שהוא מספק. התסמינים של גירעון דמוקרטי יכולים להיות למשל נסיגה בהשתתפות הפוליטית, ייאוש וחוסר אמון במדינה/ארגון ומנהיגותם. התנהגויות שיש חוקרים המגדירים אותן "אנטי פוליטיקה".
הסיבות לגירעון דמוקרטי
חוקרים כמו אנתוני גידנס בבריטניה, פרופ' יעל ישי בישראל ורבים אחרים מצביעים על מגוון סיבות לגירעון הדמוקרטי:
מדידת הגירעון הדמוקרטי
חוקרים נוהגים למדוד את הגירעון הדמוקרטי בעיקר דרך שיעורי הצבעה בבחירות וסקרי עמדות, המכון הישראלי לדמוקרטיה מפרסם מדי שנה את מדד הדמוקרטיה ומצביע על ירידה עקבית למדי בשיעורי ההצבעה והעמקה בגירעון הדמוקרטי בישראל. אנשי מחקר וגופים מקבילים בעולם בוחנים את הגירעון הדמוקרטי במדינותיהם, באיחוד האירופאי, בחברה האזרחית ועוד.
משוואר
משוואר (בערבית: مشور, נקרא גם: מישווארה) הוא סוג של כיכר עירונית או "רחבה ציבורית" הנמצא בדרך כלל נמצא בכניסה אל קסבה או בתוך ארמון מלכותי, או בתור כיכר ציבורית בפתח של ארמון מלכותי שהוקם בתקופת הח'ליפות, במגרב (צפון-מערב אפריקה) או באזור אנדלוסיה (דרום חצי האי האיברי, כיום ספרד ופורטוגל). מונח זה יכול לשרת פונקציות שונות הקשורות אליו כגון: "מקום כינוס" או "אזור התייעצות" אשר בו מנוהלים ענייני הממשלה, או המקום בו השליט הסולטאן אירח את הקהל וערך בו קבלות פנים וטקסים או רחבה בה נערכו המסדרים הצבאיים או המלכותיים. לפעמים השם ניתן גם לאזור גדול יותר המקיף את הארמון, כמו המצודה או מחוז המלוכה של העיר. בדרך כלל רחבות אלו היו "מוקפות חומה" בחלקם הרחב.
סלומה (זמרת)
ביוגרפיה
סלומה נולדה בברצלונה ובגיל 21 החלה את הקריירה המוזיקלית. היא הקליטה בספרדית ובקטלאנית, וזכתה להצלחה מסחרית בארצה. ב-1969 ייצגה את ספרד בתחרות האירוויזיון שנערכה במדריד עם השיר "Vivo cantando". התחרות הסתיימה בשוויון מרובע בין סלומה, לולו מבריטניה עם השיר "Boom Bang-a-Bang", לני קור מהולנד עם השיר "De troubadour" ופרידה בוקארה מצרפת עם השיר "Un jour, un enfant" וכל ארבע הזמרות הוכרזו כמנצחות.
לאחר האירוויזיון המשיכה סלומה בקריירה והקליטה עוד 10 אלבומים, האחרון שבהם ב-2014. היא הופיעה על במות עד 2005. בנוסף, הנחתה סלומה תוכנית בוקר בערוץ 9 הספרדי.
אקסטר סיטי
מועדון הכדורגל אקסטר סיטי (באנגלית: Exeter City F.C) היא קבוצת כדורגל אנגלית המנוהלת על ידי אוהדיה ומייצגת את העיר אקסטר. מגרשה הביתי הוא אצטדיון סנט ג'יימס פארק שבאקסטר המכיל 9,000 מקומות.
היסטוריה
הקבוצה נוסדה בשנת 1904 ושיחקה במגרש ישן ששימש לפיטום חזירים, מגרש סנט ג'יימס פארק. אצטדיון זה משמש אותה עד היום לאחר שעבר שיפוצים קלים.
בשנת 2002 מונה אורי גלר כיו"ר משותף של הקבוצה והחזיק בתפקיד עד שנת 2007.
בשנת 2004 עמדה הקבוצה בפני פירוק, אך מאבק עיקש של האוהדים מנע זאת. מאות אוהדים שילמו לפחות 500 ליש"ט כל אחד כדי לשלם את חובות הקבוצה. מירב הכסף הגיע מגביע ה-FA בו הגרילה אקסטר סיטי את מנצ'סטר יונייטד בסיבוב השלישי של המפעל. המשחק נערך בינואר 2005 באצטדיון אולד טראפורד לעיני 67,511 צופים. אקסטר סיימה בתיקו 0-0 כאשר היא הכניסה לקופת המועדון 653,511 ליש"ט.
בעונת 2021/2022 סיימה את הפוטבול ליג השנייה במקומות הראשונים ועלתה לליגת פוטבול ליג הראשונה, אשר נחשבת לליגה השלישית בחשיבותה באנגליה.
זלמן חייקין
זלמן חייקין (1909 – 1944) היה פועל עברי ופעיל חברתי, יזם ספורט בתחומי שחיה ושיט. נפטר ממחלה בגיל 36.
משפחה וילדות
המשפחה הייתה מפעילי הציונים הסוציאליסטים ברוסיה. היו מעורבים בהקמת הגנה עצמית של היהודים בעירם כנגד הפוגרומים.
ציונות ועלייה
זלמן חייקין, שנקרא בפי כל זיאמה, הצטרף בגיל 15 לשורות הנוער הלאומי בהסתדרות הצופים בפולטבה שהיו לגרעין המייסד של תנועת השומר הצעיר ברוסיה. על פעילותו זו נאסר וגורש מרוסיה בשנת 1927. הוא הגיע לארץ ישראל כאן הצטרף לחבריו שעבדו ביבוש ביצות כברה ליד זכרון יעקב.
הקבוצה נדדה לחצר כנרת והייתה לגרעין המייסד של קיבוץ אפיקים. הם עבדו גם בבניית תחנת הכוח בנהריים.
לייקין היה גם חובב צילום, צילם רבות את חבריו במשימות השונות.
ספורט ימי
כחובב ספורט ימי ארגן חייקין את צליחת הכנרת הראשון.
בשנת 1931 עקב ויכוח רעיוני עזב את אפיקים ועבר לחיפה כפועל בניין – ברזלן. בנוסף לעבודתו הקים בשנת 1935 את הסקציה הימית של ארגון הפועל, קבוצת "עוגן" וראשית ההכשרה הימית בארץ ישראל שהייתה הייסוד לספנות עברית.
מויכוח רעיוני עזב חייקין את הקיבוץ ועבר לחיפה בה עבד כפועל בנין ומשיט סירה בנמל.
כברזלן השתתף בבניית מפעל המלח בעתלית.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה מתגייס חייקין לצי הבריטי על ספינה שולת מוקשים ימיים.
שיוט הערים
השיוט הראשון התקיים ב-25 במאי 1939 מתל אביב לחיפה כנגד רוח צפונית חזקה. השתתפו שלוש סירות וחייקין הוביל את הסירה "ויצמן". בהמשך הוקדשו השיוטים לזכרו של זיאמה חייקין. מחלוצי הפעולה הימית בהפועל ובישוב. זיאמה אשר השתף בשיוט הראשון והיה ממארגניו והשיוט נקרא על שמו לאחר שנפטר בשנת 1944.
משפחה
חייקין נישא למרים ובשנת 1936 נולד להם בן אברהם חייקין.
בעת עבודתו בנמל חיפה באוקטובר 1944 פגע בו נגיף מחלת הדבר. והוא מת מהמחלה ב-20 באוקטובר. השאיר את אלמנתו מרים ובנו היחיד אברהם.
מתיאש שייבר
מתיאש שייבר (בהונגרית: Seiber Mátyás György; 4 במאי 1905 בודפשט – 24 בספטמבר 1960 הפארק הלאומי קרוגר, דרום אפריקה) היה נגן צ'לו ומלחין יהודי-הונגרי, שחי ופעל באנגליה משנת 1935 ואילך.
ביוגרפיה
שייבר נולד בבודפשט כבן הבכור מבין שלושת הילדים של משפחה יהודית. אביו, מיהאי שייבר היה מהנדס במסילות ברזל. נגינה בפסנתר למד מתיאש מילדותו אצל אמו, ברטה לבית פאטאי, שהייתה פסנתרנית ומורה ידועה בתחום. הוא החל לנגן בצ'לו בגיל 10 ובסיום הגימנסיה הלותרנית, בשנים 1919 עד 1924 למד באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט, צ'לו אצל אדולף שיפר והלחנה אצל זולטאן קודאי, עמו סייר ברחבי הונגריה לאיסוף שירי עם. בין חבריו לכיתה באקדמיה היו אנטל דוראטי ועדן פרטוש. הוא הגיש בשנת 1925 סרנדה לשישיית כלי נשיפה מעץ לתחרות בבודפשט. הסרנדה לא זכתה בפרס ובמחאה על כך, התפטר בלה בארטוק מחבר השופטים. בשנת 1928 התמנה למנהל מחלקת הג'אז בקונסרבטוריון הוך בפרנקפורט, שפתח את הקורס האקדמי הראשון בעולם בתחום הג'אז. אחרי שהנאצים סגרו את המחלקה בשנת 1933, עזב שייבר את גרמניה ושב לפרק זמן קצר להונגריה. שהה בהמשך כשנתיים בברית המועצות ועבד שם בתחום בקורת וחקר המוזיקה. בסופו של דבר השתקע בלונדון. בשנת 1935 קיבל אזרחות בריטית. בשנת 1936 עסק עם תאודור אדורנו במחקר בנושא הג'אז וב-1938 נשא דברים בקונגרס "מוזיקה בזמננו" בתביעה להתייחסות רצינית ולניתוח אינטליגנטי של הג'אז, בעיקר באמצעות הערכת הטכניקות הרתמיות האופייניות לו. משנת 1942 נמנה עם סגל המורים של מורלי קולג' בלונדון, בהזמנת מייקל טיפט.אחרי שהתחתן בשנת 1947 עם רקדנית הבלט לילה באואר, גם היא ילידת הונגריה, התגורר שייבר בקטרהם, סארי, ולימד הלחנה בביתו. שייבר נהנה מכבוד והערכה כמורה להלחנה. כמה מתלמידיו היו למוזיקאים ידועי שם בזכות עצמם, בהם פיטר רסין פריקר, דון בנקס, אנתוני מילנר ויו ווד.
מתיאש שייבר נהרג בתאונת דרכים בפארק קרוגר כשהיה במסע הרצאות בדרום אפריקה. היה בן 55 במותו. קודאי וליגטי הלחינו יצירות לזכרו. השאיר אלמנה, שהמשיכה לגור בביתם בקטרהם ובת שהתיישבה בקיימברידג'. גם אחיו ואחותו עסקו במוזיקה. אחיו יוז'ף ייסד את חברת התקליטים הראשונה בהונגריה. אחותו, מריה שייבר, קרסטורי מנישואיה, גם היא בוגרת האקדמיה למוזיקה בבודפשט, הייתה האשה הראשונה שניגנה בעוגב בהונגריה.
מוזיקה
שייבר שמר על קשר מתמיד עם חיי המוזיקה ביבשת אירופה, יותר מרוב בני תקופתו האנגלים. ב-1948 לקח חלק בפסטיבל בארטוק בבודפשט והרבה לנסוע לפסטיבלים של האיגוד הבינלאומי למוזיקה בת-זמננו (ISCMׂ), שברבים מהם הושמעו יצירות משלו (רביעיית המיתרים השנייה בניו יורק, 1948, פנטזיה קונצ'רטנטה, פלרמו, 1949, "יוליסס", פרנקפורט, 1951, ורביעיית המיתרים השלישית בזלצבורג, 1952 ובבאדן-באדן ב-1955). בביקור בבודפשט ב-1956, זמן קצר לפני המרד, התיידד עם ג'רג' ליגטי הצעיר, שהקדיש את "אטמוספירות" שלו משנת 1961 לזכרו של שייבר. המוזיקה של שייבר אקלקטית בסגנונה. ניכרות בה השפעת הג'אז והשפעות של בארטוק ושנברג. מכלול יצירותיו כולל את "יוליסס" (1947), קנטטה לטקסט של ג'יימס ג'ויס; פסקולים לסרטי הנפשה, בהם "חוות החיות" (1954); מוזיקה ליצירתו של המשורר והטרגיקון ויליאם מקגונאגול, "הלוויתן טיי המפורסם" (שנכתבה לפסטיבל ג'רארד הופנונג השני במספר); שלוש רביעיות מיתרים; ועיבודים כוראליים לשירי עם הונגרים ויוגוסלביים. כן כתב אופרה אחת, "אווה שיחקה בבובות" (Eva spielt mit Puppen) משנת 1934, ושתי אופרטות, A Palágyi Pekek ו- Balaton.
שייבר השתמש בשם עט ליצירת הג'אז ולמוזיקה הפופולרית שלו: ג. ס. מאתיס או ג'ורג' מאתיס (מתן צורה האנגלית לשמו ההונגרי), ובשם זה כתב בשביל ג'ון דאנקוורת'. הוא זכה בפרס נובלו על השיר "ליד מזרקות רומא", למילים של נורמן ניואל, שהיה להיט בשנת 1956 באנגליה בביצוע דייוויד יוז.
הרצוגנרט
הרצוגנרט (בגרמנית: Herzogenrath) היא עיר במחוז אאכן בגרמניה אשר במדינת נורדריין-וסטפאליה. העיר גובלת בעיר קרקראדה ההולנדית.
היסטוריה
הרצוגנרט נבנתה ב כישוב בשם רודה בסמוך לנהר ורם. בשנת 1104 ייסדו נזירים אוגוסטינים מנזר, המכונה קלוסטראדרדה, מערבית ליישוב זה. שם המקום הפך ל או (הולנדית) לאחר שדוכסות בראבנט השתלטה על האזור. כפי שקורה בחלקים רבים של דוכסות בראבנט, הרצוגנרט החליפה בעלות מספר פעמים במאות השנים האחרונות. יחד עם שאר דרום הולנד היא הייתה בשליטה ספרדית משנת 1661, אוסטרית בין 1713 ל-1795 וצרפתית בין 1795 ל-1813. בשנת 1815, כאשר הוקמה ממלכת הולנד בתנאי קונגרס וינה, הגבול בין המדינות נמשך בתוך העיר, כאשר החלק המזרחי היה הרצוגנרט, והחלק המערבי של קרקראדה ההולנדית. המנזר לשעבר הוא כיום מרכז הקונגרסים של רולדוק בקרקראדה.
הגבול נבנה על ידי הגרמנים במהלך מלחמת העולם הראשונה והשנייה. לאורך השנים, היה הגבול בגובה של 30 סנטימטרים, כך שכלי רכב לא יכלו לעבור דרכו והיו צריכים לנסוע לנקודות מעבר רשמיות, אבל הולכי רגל יכלו לעבור מעצמם ללא שום בעיות, בשנת 1995 הוסרה החומה לחלוטין במסגרת הסכם אמנת שנגן.
שתי הערים, קרקראדה והרצוגנרט, חולקות כיום חלק משירותיהן הציבוריים ומקדמות יחד מטרות כלכליות, העיריות חולקות מתחם משרדים דו-לאומי בשם Eurode, שנבנה כך שהגבול עובר ישירות במרכז הלובי הראשי של הבניין, עם אגף אחד של הבניין בקרקראדה והשני בהרצוגנרט. העיר נקראת בפי המקומיים, "העיר הדו לאומית".
חנה עמית
חנה עמית (נולדה בשנת 1951 ונפטרה בדצמבר 2022) הייתה עורכת ישראלית בתחום התרבות היהודית וההיסטוריה של עם ישראל וארץ ישראל, לשעבר עורכת כתב העת "עת־מול".
ביוגרפיה
נולדה בפתח תקווה ליעקב ויהודית גרשון. בין השנים 1999–2005 הייתה עורכת כתב העת "עת־מול". מאז 2006 היא עורכת משנה של כתב העת "דווקא". כמו כן ערכה את כתב העת של הקיבוץ הדתי "עמודים".
יחד עם בעלה, ד"ר דוד עמית, הוציאה את הספרים "רחוב בירושלים: מסע בזמן מתקופת המקרא ועד היום" ו"מראי מקום – לטייל עם המקורות בצפון הארץ". כמו כן ערכה מספר ספרי אוסף של מאמרי הגות.
במשך שנים התגוררה בכפר עציון, ובאחרית ימיה עברה לירושלים.
דואו סונט
דואו סונט (לטינית: Duo sunt, מילולית: "שתיים הן", ידוע גם כ"על שתי הרשויות" ) הוא מסמך שנכתב ב-494 על ידי האפיפיור גלסיוס הראשון כמכתב לאנסטסיוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית.
המכתב תיאר שני כוחות עליונים, האחד – "הסמכות הקדושה של הבישופים" (pontificum sacrata auctoritas), ומולו – "כוח מלכותי" (regalis potestas), שאמורים לעבוד בשיתוף פעולה זה עם זה.
מכתב זה בעל חשיבות ראשונה במעלה, כי הוא זה שמיסד את מערכת היחסים בין הכנסייה לשלטון הסֵקוּלָרִי במשך אלף שנה כמעט. הרעיון העומד מאחורי המכתב הוא שהקיסר אינו מעל לכנסייה אלא הוא חלק ממנה. כמו כל נוצרי אחר הוא זקוק לשירותי הכנסייה ואין הוא יכול להכתיב לאנשי הכנסייה כיצד לפעול במישור הדתי.
על פי המכתב, גם הכנסייה וגם השלטון האזרחי נחוצים לעולם, אבל יש עדיפות לצד הכנסייתי, האחראי על הנשמה וישועתה. גם הקיסרים זקוקים בתחום זה לסיועם של הכמרים, בשעת סקרמנט הווידוי גם הקיסרים שומעים שהם חוטאים, והכומר יכול, בעזרת מתן מחילה או מניעתה, לאפשר לנשמתם להגיע לגן העדן או לחסום את דרכה לשם.
במכתב נאמר
קדיאטו הולם קייטה
קדיאטו קלאודין הולם קייטה (בשוודית: Kadiatou Claudine Holm Keita; נולדה ב-6 בספטמבר 2001) היא זמרת שוודית. קדיאטו נולדה בסטוקהולם, בירת שוודיה.
קריירה
ב-7 בדצמבר 2018, קדיאטו התמודדה מול הזמר סבסטיאן וולדן בגמר האיידול השוודי והגיעה למקום השני. בשנת 2021, קדיאטו השתתפה בקדם השוודי לאירוויזיון 2021, עם השיר "One Touch", אשר נכתב על ידי לינאה וג'וי דב. ב-7 בפברואר קדיאטו השתתפה בחצי הגמר הראשון של התחרות. היא סיימה במקום השישי ולא העפילה לגמר.
All in My Head (Flex)
הוא שיר שהוקלט על ידי להקת הבנות האמריקאית פיפת' הרמוני, בהשתתפות הראפר פטי ואפ. הוא יצא לאור ב-31 במאי 2016, על ידי חברות התקליטים אפיק רקורדס וסייקו מיוזיק, כסינגל השני מתוך אלבום האולפן השני של הלהקה, 7/27 (2016).
השיר הגיע למקום ה-24 במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע וכתיבה
לפני יציאת אלבום האולפן השני שלה, 7/27, חברת הלהקה פיפת' הרמוני, דיניה ג'יין, שיתפה את מחשבותיה אודות רצועת האלבום האהובה עליה "" באינסטגרם: "האווירה והקצב של השיר הזה מייצגים אותי בצורה הטובה ביותר בתור תושבת אי בדרום האוקיינוס השקט".
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-330 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי, בבימויו של דירקטור X, צולם במאליבו, קליפורניה ב-17 במאי 2016. מבקרים המוזיקה הגיבו באופן חיובי אודות הנופים שהוצגו בקליפ. גיל קאופמן מבילבורד סקר את הקליפ בחיוב. גם ב-Spin סקרו את הקליפ של "", תוך שהפנו כלפיו ביקורת חיובית.
נכון לנובמבר 2021, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-435 מיליון צפיות.
דומיניק לה קפרה
דומיניק לה קפרה (באנגלית: Dominick LaCapra; נולד בשנת 1939) הוא היסטוריון אמריקאי, העוסק בהיסטוריה אינטלקטואלית אירופאית. הוא ידוע בעיקר בזכות מחקריו בהיסטוריה אינטלקטואלית ובלימודי טראומה. הוא שימש כפרופסור ללימודי הומניזם בקתדרה על שם ברייס ואדית מ' בומאר באוניברסיטת קורנל, שם הוא כיום פרופסור אמריטוס.
קריירה
לה קפרה קיבל תואר ראשון מקורנל ודוקטורט מאוניברסיטת הרווארד. הוא החל ללמד במחלקה להיסטוריה של אוניברסיטת קורנל בשנת 1969.
עבודתו של לה קפרה תרמה לעיצוב ההיסטוריה האינטלקטואלית וקשריה להיסטוריה של התרבות, כמו גם לגישות אחרות כלפי העבר. הוא חקר והרחיב את טבעו וגבולותיו של הבסיס התאורטי של ההבנה ההיסטורית. עבודתו משלבת התפתחויות בתאוריה ביקורתית, כמו פוסט-סטרוקטורליזם ופסיכואנליזה, ובודקת את הרלוונטיות שלהן לחשיבה מחודשת על ההיסטוריה. הוא בוחן ומרחיב את השימוש במחקרים היסטוריים בטכניקות שפותחו בלימודי ספרות ואסתטיקה, כולל קריאה צמודה, ניתוח רטורי ובעיית האינטראקציה בין טקסטים או ממצאים וההקשרים (הקונטקסטים) שלהם. בנוסף לתפקידה בתחום ההיסטוריה, עבודתו של לה קפרה זכתה לדיון נרחב בתחומי מדעי הרוח והחברה האחרים, בעיקר בכל הקשור לתורת הטראומה ולימודי השואה.
בקורנל, שם הוא כיום פרופסור אמריטוס, החזיק לה קפרה בתפקידים במחלקות להיסטוריה ולספרות השוואתית. הוא כיהן במשך שנתיים כמנהל בפועל, ובמשך עשר שנים כמנהל אגודת קורנל למדעי הרוח. הוא עמית בכיר בבית הספר לביקורת ותיאוריה. בין השנים 1996–2000 היה מנהל שותף, ובין השנים 2000–2008 היה מנהל.
לה קפרה הוא חבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים (2006 – הווה).
Hide Away (שיר של דאייה)
Hide Away (בעברית: להסתתר) הוא סינגל הבכורה של הזמרת האמריקאית דאייה, שיצא לאור ב-22 באפריל 2015. זהו גם הסינגל הראשון מן מיני-אלבום הבכורה שלה דאיה ואת אלבום הבכורה שלה Sit Still, Look Pretty. השיר הגיע לשיא במקום 23 ב- בילבורד הוט 100, והפך לסינגל הראשון הראשון של דאייה שהגיע למעצד בארצות הברית. הסינגל גם הגיע למצעדים גם במדינות אחרות, כולל גרמניה, אוסטרליה, איטליה, הולנד, נורווגיה, שווייץ ושוודיה. מאז הועלה השיר פלטינה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות באמריקה קליפ לשיר פורסם ב-28 באוקטובר 2015. דאייה ביצעה את השיר בשידור חי בטקס פרסי הרדיו דיסני 2016 עם קלסי בלריני.
רקע כללי
"Hide Away" יצא לאור באמצעות Artbeatz, Z Entertainment והופץ על ידי "RED" ב-22 באפריל 2015. הוא נכתב על ידי ג'ינו ברלטה, ברט מקלפלין, בריטן ניוביל, דאייה גרייס טנדון וסקוט ברוזנק, ברוזנק גם הפיק את השיר.
"Hide Away" הגיע למקום ה-10 במצעד מצעדי הבילבורד. בשבוע לאחר מכן הוא נכנס למצעד השירים מתחת להוט 100 ונשאר שם שבועיים, והגיעה לשיא במקום השלישי. ב-3 באוקטובר 2015, השיר עלה לראשונה ב- בילבורד הוט 100 במקום ה-97, והגיע ב-12 במרץ 2016 לשיאו במקום ה-23.
הרכב השיר
"Hide Away" מורכב במפתח של מז'ור, עם קצב של 95 פעימות לדקה.
וידאו קליפ
קליפ לשיר יצא לאור ב-28 באוקטובר 2015. בקליפ נראים אב מגונן יותר מידי שהתאגד כדי לחטוף נער שדאייה יוצאת איתו לדייטים. דאייה מבולבלת ולא מבינה לאן הדייט שלה נעלם, עד שהיא חוזרת הביתה ממסיבת בריכה שארגנו חבריה כדי להסיח את דעתה מהדייט שלה, היא רואה את הדייט שלה נגרר מביתה ואחריו אביה של דאייה רץ מאחוריו. דאייה נוזפת באביה שחטף אותו מלכתחילה.
הופעה חיה
ב-1 במאי 2016, דאייה ביצעה את השיר בטקס פרסי המוזיקה של רדיו דיסני 2016 עם קלסי בלריני כמאשאפ עם השיר שלה "פיטר פן".
רגלנית אפריקנית
רגלנית אפריקנית (שם מדעי: Portulacaria afra) הוא מין שיח רב-שנתי ירוק-עד במשפחת ה-Didiereaceae.
מאפיינים
הרגלנית היא שיח חסון, עמיד ביובש, בשרב ובמליחות. מקור הצמח בדרום אפריקה, שם הוא מגיע לגובה של עד ארבעה מטרים. העלים קטנים, ירוקים, בשרניים, מעוגלים וצפופים. הרגלנית צומחת בקצב איטי. עם השנים מתעבים הגבעולים ונוצר גזע. הפריחה באביב, מופיעה בין העלים בקצות הגבעולים באשכולות. הפרחים קטנטנים, בצורת כוכב, בגוון ורוד. התפרחת מורכבת מ-5 עד 10 אבקנים עם מאביקים בגוון אדום.
הרגלנית רגישה לקרה, לכן היא נפוצה כצמח נוי לבית באזורים ממוזגים. בעציץ מגיעה הרגלנית לגובה של לא יותר ממטר אחד ופורחת רק לעיתים נדירות. הקרקע האידיאלית היא אדמה מעורבת בחול על מנת להבטיח ניקוז יעיל. ריבוי קל על ידי ייחורים. הרגלנית יכולה לשמש גם כצמח זוחל וגם לצמוח לגובה. על ידי גיזום הענפים, ניתן לקבל מראה צפוף ומסועף. הגזע יכול להגיע לקוטר של עד 30 סנטימטרים. הצמח רגיש לעודף מים ועלול לאבד את עליו בהשקיה מופרזת. מיעוט אור גם הוא יגרום לנשירת עלים.
באפריקה משמשת הרגלנית כגדר חיה וגם כצמח מאכל לבהמות.
ניתן לגדל את הצמח כבונסאי, כיוון שאינו דורש טיפול מיוחד ובזכות ההתעצות המהירה של ענפיו.
קיימים מספר זנים מתורבתים, ביניהם:
העלים של הזנים הירוקים נחשבים אכילים גם לאדם. טעמם חמצמץ, מרקם פריך, והם עשירים בוויטמין C.
עמוס יודן
עמוס יודן (נולד ב-כ' בחשוון ה'תרצ"ז, 5 בנובמבר 1936) הוא איש עסקים ישראלי, נשיא לשכת המסחר ישראל–סין, מנכ"ל ויו"ר חברת קומודן פאר איסט בע"מ וראש אגודת הידידים של עמותת היוט לנוער אתיופי בסיכון. יודן הוא מחלוצי בניית קשרי המסחר בין ישראל לסין.
ביוגרפיה
יודן נולד בשכונת נווה שאנן שבחיפה. לאחר שירות בנח"ל, השתחרר מצה"ל בדרגת סמל ובשירות מילואים, נלחם במבצע קדש, מלחמת ששת הימים, מלחמת יום הכיפורים ובמלחמת לבנון הראשונה. במלחמת יום הכיפורים צילם יודן את קרבות הבלימה והתקפת הנגד הישראלית ברמת הגולן במסרטת שמונה מילימטר פרטית. הסרט שצילם הוא התיעוד היחיד בצבע לקרבות בחזית הסורית. הסרט שודר בערוץ 10 לאחר 37 שנה ומונצח ביד לשריון בלטרון.
ויליגר דליקטס
ויליגר דליקטס הוא שם המתוג של חברת "ויליגר תעשיות בע"מ", חברה השייכת לקבוצת נטו, אחת מחמש קבוצות המזון הגדולות בישראל.
עמוס יודן
ביוגרפיה
החל משנת 1992 משמש יודן כמנכ"ל ויו"ר חברת קומודן פאר איסט בע"מ, שמתמחה בפיתוח עסקי ויישום פרויקטים בין גופים עסקיים וממשלות בסין וישראל. לתהודה רבה זכו הפרויקטים עם חברת ניוקטק הסינית למערכות לשיקוף מכולות עבור משרד הביטחון והמכס הישראלי, וכן פרויקט הקו האדום של הרכבת הקלה בתל אביב.
ויליגר דליקטס
פעילות
ויליגר מתמחה בייצור וייבוא שימורים (טונה, סלמון קפוא וסלמון מעושן, פטריות) ומוצרים יבשים אחרים (פסטה, אורז ועוד). בתחום שימורי הטונה מחזיקה ויליגר שני מותגים - טונה ויליגר הנושאת את שמה, ופוסידון הנושא את מותג קבוצת נטו, אך שניהם מיוצרים באותו המפעל.
עמוס יודן
ביוגרפיה
בחודש דצמבר 2011 זכה יודן בפרס מפעל חיים של איגוד לשכות המסחר כהוקרה על פעילותו רבת השנים בקידום המסחר בין ישראל וסין. הפרס הוענק על ידי שר המסחר והתעשייה שלום שמחון והשגרירה הסינית בישראל.
ויליגר דליקטס
פעילות
ויליגר מחזיקה במפעל באזור התעשייה של קריית מלאכי לייצור שימורי הטונה והסלמון, כמו גם אריזת המוצרים האחרים. המפעל ייצר בעבר גם מותג פרטי עבור רשת שופרסל.
עמוס יודן
ביוגרפיה
יודן נשוי, אב לשלושה וסב.
ויליגר דליקטס
היסטוריה
החברה הוקמה בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 על ידי אלכסנדר ויליגר, ניצול שואה שעלה מצ'כוסלובקיה, שפתח עסק ליבוא שימורים. עם השנים גדל העסק והוא ייבא מוצרי מזון נוספים דוגמת שימורי פטריות, לפתני פירות, פירות יבשים ופריכיות אורז. בהמשך הוקם מפעל לשימורי טונה בישראל, והושק המותג "ויליגר". בשנות ה-80 נכנסו שני ילדיו לעסק, צבי ויוסף ויליגר, לאחר שחזרו מלימודי מינהל עסקים באוניברסיטאות בארצות הברית. בשנת 1989, לאחר פרישתו של אלכסנדר ויליגר מניהול החברה, היא נמכרה למיליונר הדרום אפריקאי נתן קירש, והאחים ויליגר נותרו כמנכ"לים שכירים בחברה. ב-1991 לאחר שהרווחיות בעסקי המזון ירדה, רכש איש העסקים דודי עזרא, בעל השליטה בחברת נטו מ.ע. אחזקות 50% ממניות החברה וזמן קצר אחר כך עזבו האחים את החברה והקימו את וילי פוד השקעות שמתחרה בחברה שהייתה בעבר בבעלותם.
פעילות "ויליגר" שולבה בתוך חברת "פוסידון תעשיות בע"מ", חברת ציבורית שמניותיה נסחרו בבורסה לניירות ערך בתל אביב, בה רכש עזרא את השליטה בשנת 1992. בשנת 2002 שונה שמה של "פוסידון תעשיות בע"מ" ל-"ויליגר תעשיות בע"מ", כחלק ממהלך של כינוס מותגים שביצעה הקבוצה, כאשר "ויליגר דליקטס" הפך למותג העיקרי של כל מוצרי השימורים של הקבוצה. ב-2011 נמחקה "ויליגר תעשיות בע"מ" מהמסחר בבורסה, בעקבות הצעת רכש והפכה לחברה פרטית בבעלות מלאה של חברת "נטו מלינדה סחר בע"מ" מקבוצת נטו.
תובענות ייצוגיות
בשנת 2005, הוגשה לבית המשפט בקשה לתובענה ייצוגית נגד ויליגר בהיקף של כ-187 מיליון שקל. לטענת התובעים, נגרם להם נזק מרכישת שימורי פטריות עליהם הוטבע סימן "כשר" בעוד שהמוצר לא היה כשר. בית המשפט דחה את הבקשה וקבע שביטול אישור כשרות למוצר מזון לא מצדיק תובענה ייצוגית.
בשנת 2007, הוגשה תובענה ייצוגית בהיקף של 13.2 מיליון שקל נגד ויליגר תעשיות בטענה להפחתת משקל אריזות נתחי טונה, מבלי להודיע על כך לצרכנים. התובענה נדחתה לאחר שהחברה הוכיחה שהמידע לצרכנים היה ברור ומקיף.
זכות הווטו במועצת הביטחון של האו"ם
זכות הווטו במועצת הביטחון של האו"ם הוא הסמכות של חמש החברות הקבועות במועצת הביטחון של האו"ם (סין, צרפת, רוסיה, בריטניה וארצות הברית) להטיל וטו על כל החלטה "מהותית". עם זאת, הימנעות או היעדרות של חבר קבע אינם מונעים את קבלת הצעת החלטה. סמכות וטו זו אינה חלה על הצבעות "פרוצדורליות". חבר קבוע יכול גם לחסום את בחירתו של מזכ"ל האו"ם.
זכות הווטו שנויה במחלוקת. התומכים רואים בו מקדם של יציבות בינלאומית, מחסום מפני התערבויות צבאיות. המבקרים אומרים שהווטו גורם מעקר, והסיבה העיקרית לחוסר מעש בפשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות, שכן הוא מונע למעשה פעולה של האו"ם נגד החברים הקבועים ובני בריתם.
אמנת האו"ם
זכות הווטו מקורה בסעיף 27 של מגילת האומות המאוחדות הקובע:
מקורה של זכות הווטו
בחבר הלאומים, לכל חבר במועצת הליגה היה וטו בכל נושא לא פרוצדורלי. ביסוד הליגה היו 4 חברים קבועים ו-4 לא קבועים. מועצת הליגה התרחבה עד 1936 והכילה 4 חברים קבועים ו-11 לא קבועים, מה שאומר שהיו 15 מדינות עם כוח וטו. קיומם של מספר כה גדול של מדינות בעלות זכות וטו הקשתה מאוד על הליגה להסכים בנושאים רבים.
זכות הווטו חלה רק על הצבעות המגיעות לפני מועצת הביטחון של האו"ם, כך שהעצרת הכללית של האו"ם אינה מושפעת ממנה.
היסטוריה
מ-1946 עד 1969, רוב מועצת הביטחון הייתה מיושר עם ארצות הברית, כך שלא הייתה צריכה להטיל וטו. כדי לחסום את החלטות הרוב המערבי, ברית המועצות היוותה כ- מכלל השימושים בזכות הווטו. צרפת ובריטניה השתמשו מדי פעם בווטו כדי להגן על האינטרסים הקולוניאליים שלהן, והרפובליקה של סין השתמשה בווטו רק פעם אחת.
הרוב המערבי נשחק במהלך שנות ה-60 כאשר הדה-קולוניזציה הרחיבה את החברות באומות המאוחדות. המדינות העצמאיות החדשות של העולם השלישי הצביעו תכופות נגד מעצמות המערב, מה שהוביל את ארצות הברית לפנות לווטו. לאחר הוטו הראשון של ארצות הברית בשנת 1970, השגריר הסובייטי הכריז, "באמצעות הרוב האוטומטי שלך כפית את רצונך על אחרים והחזקת אותו בגרונם. אבל הזמנים השתנו כעת". מ-1970 עד 1991, הטילה ארצות הברית מהווטו, כשלפעמים הצטרפו לו וטו צרפתים ובריטים. ברית המועצות הטילה פחות וטו מכל אחת ממעצמות המערב, והרפובליקה העממית של סין השתמשה בווטו פעם אחת בלבד.
לאחר תום המלחמה הקרה, הייתה תקופה קצרה של הרמוניה במועצת הביטחון. התקופה שבין 31 במאי 1990 ל-11 במאי 1993 הייתה התקופה הארוכה ביותר בתולדות האו"ם ללא שימוש בווטו. גם מספר ההחלטות שהתקבלו מדי שנה גדל. השימוש בווטו ירד לאחר תום המלחמה הקרה, כאשר שיעור הווטו ירד בשליש, למרות עלייה ניכרת במספר ההחלטות. השימוש בזכות הוטו עלה בתחילת המאה ה-21, בעיקר בשל מלחמת האזרחים בסוריה. מאז 1992, רוסיה הייתה המשתמשת השכיחה ביותר בזכות הווטו, ואחריה ארצות הברית וסין. צרפת ובריטניה לא השתמשו בזכות הווטו מאז 1989.
נכון למאי 2022, רוסיה/ברית המועצות השתמשה בזכות הווטו 121 פעמים, ארצות הברית 82 פעמים, בריטניה 29 פעמים, סין 17 פעמים וצרפת 16 פעמים. ב-26 באפריל 2022, העצרת הכללית של האומות המאוחדות קיבלה החלטה המחייבת דיון כאשר מוטל וטו במועצת הביטחון.
נושאים
כרבע מכל הטלות הווטו היו לגבי קבלת חבר חדש לאומות המאוחדות. בתחילה זה הוביל למבוי סתום, מ-1946 עד 1955, שכן גם בעלות הברית המערביות וגם ברית המועצות מנעו מהמועמדים המועדפים זה את זה להצטרף, מה שנפתר בהסכם מ-1955 שאיפשר את קבלתם של 16 חברים חדשים בבת אחת. בסך הכל, ברית המועצות השתמשה בווטו שלה 51 פעמים כדי לחסום בקשות חדשות. ארצות הברית הטילה וטו על הבקשה של וייטנאם שש פעמים, בעוד שסין הטילה וטו על בקשות חדשות פעמיים (מונגוליה ב-1955 ובנגלדש ב-1972). רוב המדינות חברות כיום באו"ם, והווטו האחרון של בקשת חברות הוטל על ידי ארצות הברית ב-1976. עם זאת, זה עדיין מקור פוטנציאלי לסכסוך כתוצאה מטאיוואן. סין השתמשה בשני וטו (בשנים 1997 ו-1999) על מנת לחסום או לסיים משימות של האו"ם במדינות אשר ניהלו יחסים דיפלומטיים עם טייוואן.
בחירת המזכיר הכללי
המזכיר הכללי של האומות המאוחדות ממונה על ידי העצרת הכללית בהמלצת מועצת הביטחון. לכן, ניתן להשתמש בכוח הווטו כדי לחסום את בחירתו של מזכיר כללי.
כל חבר קבוע הטיל וטו על לפחות מועמד אחד למזכ"ל. ארצות הברית עקפה את הווטו הסובייטי ב-1950 בכך שביקשה מהאסיפה הכללית להאריך את כהונתו של טריגווה לי ללא המלצה ממועצת הביטחון. עם זאת, כל מזכ"ל מאז 1953 הומלץ בהצבעה פה אחד של החברים הקבועים במועצת הביטחון.
ארצות הברית
השגריר צ'ארלס יוסט הטיל את הווטו הראשון של ארצות הברית ב-1970 על החלטה בעניין רודזיה, וארצות הברית הטילה וטו ב-1972 כדי לחסום החלטה שגינתה את ישראל במלחמה נגד סוריה ולבנון. מאז, ארצות הברית השתמשה הכי הרבה בזכות הווטו, בעיקר על החלטות המגנות את ישראל. מאז 2002, ארצות הברית מטילה וטו על רוב ההחלטות הנוגעות לסכסוך הישראלי-פלסטיני. ב-23 בדצמבר 2016, ממשל אובמה נמנע בהחלטה 2334 של מועצת הביטחון של האו"ם, בצעד שנחשב למהלך אנטי-ישראלי.
סין
בשנת 1971, המושב הסיני הועבר להרפובליקה העממית של סין. השימוש הראשון שלה בזכות הוטו התרחש ב-25 באוגוסט 1972 כדי לחסום את קבלתה של בנגלדש לאומות המאוחדות, עקב תמיכתה בפקיסטן. מ-1971 עד 2011, סין השתמשה בזכות הווטו שלה במשורה, והעדיפה להימנע בהחלטות שאינן קשורות ישירות לאינטרסים הסיניים. סין נמנעה ב-30% מהחלטות מועצת הביטחון בין 1971 ל-1976. מאז פרוץ מלחמת האזרחים בסוריה ב-2011, סין הצטרפה לרוסיה בהחלטות וטו רבות. סין לא הטילה וטו מאז 1999.
קרחון אפרודיטה
קרחון אפרודיטה (באנגלית: Aphrodite Glacier) הוא קרחון, בחוף באומן בארץ גרהאם בחצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
זכות הווטו במועצת הביטחון של האו"ם
רוסיה
בראשית ימי האומות המאוחדות, ברית המועצות הייתה משתמשת פעמים רבות בזכות הווטו. וויאצ'סלב מולוטוב הטיל וטו באופן קבוע על קבלת חברים חדשים כדי להתמודד עם הסירוב של ארצות הברית לקבל את חברי הגוש המזרחי. המבוי הסתום נפתר ב-14 בדצמבר 1955 כאשר 16 מדינות מהגוש המערבי והמזרחי התקבלו בו-זמנית לאו"ם.
קרחון אפרודיטה
אורכו של הקרחון 28 קילומטרים.
זכות הווטו במועצת הביטחון של האו"ם
רוסיה
לאחר פירוק ברית המועצות, הפדרציה הרוסית השתמשה בזכות הווטו במשורה. עם זאת, וטו רוסי הפך נפוץ יותר בתחילת המאה ה-21 כדי לחסום החלטות על סכסוכים עם מעורבות צבאית רוסית, כמו בגאורגיה, סוריה ואוקראינה.
צרפת
צרפת משתמשת בכוח הווטו שלה במשורה. הפעם היחידה שבה הטילה צרפת וטו לבדה הייתה ב-1976 לחסום החלטה בשאלת עצמאותה של קומורו, שנעשתה כדי לשמור על האי מיוט כצרפתי. היא גם הטילה וטו, יחד עם בריטניה, על החלטה הקוראת להפסקה מיידית של מלחמת סיני. צרפת לא השתמשה בזכות הווטו מאז 1989, אז הצטרפה לארצות הברית ולבריטניה כדי להטיל וטו על החלטה המגנה את הפלישה האמריקאית לפנמה. בשנת 2003, האיום של וטו צרפתי על החלטה על פלישה לעיראק גרמה לחיכוכים בין צרפת לארצות הברית.
קרחון אפרודיטה
שיא גובהו של הקרחון 1,035 מטרים מעל פני הים.
זכות הווטו במועצת הביטחון של האו"ם
הממלכה המאוחדת
בריטניה השתמשה בזכות הווטו של מועצת הביטחון שלה ב-32 מקרים. הפעם הראשונה הייתה באוקטובר 1956 כאשר בריטניה וצרפת הטילו וטו על מכתב מארצות הברית לנשיא מועצת הביטחון בנוגע לישראל. האחרון היה בדצמבר 1989 כאשר בריטניה, צרפת וארצות הברית הטילו וטו על הצעת החלטה המגנה את הפלישה האמריקאית לפנמה.
קרחון אפרודיטה
הקרחון הזורם צפונה לאורך החוף המזרחי של חצי האי האנטארקטי, 6 קילומטרים ממערב לנונאטאק ויקטורי.
זכות הווטו במועצת הביטחון של האו"ם
הממלכה המאוחדת
בריטניה השתמשה בזכות הווטו שלה, יחד עם צרפת, כדי להטיל וטו על הצעת החלטה שמטרתה לסיים את מלחמת סיני ב-1956. בריטניה וצרפת נסגו בסופו של דבר ממצרים לאחר שארצות הברית יזמה "ישיבה מיוחדת לשעת חירום" של העצרת הכללית, בתנאי החלטה שהובילה להקמת כוח החירום של האו"ם. בריטניה גם השתמשה בזכות הווטו שבע פעמים ביחס לרודזיה מ-1963 עד 1973.
ביקורת
זכות הווטו זכתה לביקורת על אופיה הלא דמוקרטי. לדוגמה, ארצות הברית מטילה וטו על החלטות המבקרות את ישראל באופן שגרתי, בניגוד לדעת רוב החברות. חברי הקבע גם מטילים וטו גם על החלטות המבקרות את מעשיהם. בשנת 2014, רוסיה הטילה וטו על החלטה המגנה את סיפוחה של קרים. אמנסטי אינטרנשיונל טען כי חמשת החברים הקבועים השתמשו בזכות הווטו שלהם כדי "לקדם את האינטרס העצמי הפוליטי או האינטרס הגאופוליטי שלהם ולא את האינטרס של הגנה על אזרחים".
קרחון אפרודיטה
גילוי ומיפוי הקרחון
חלקו התחתון של הקרחון מופה לראשונה על ידי וו. ל. ג'י. יוארג, בהתבסס על תצלומי אוויר שצילם סר הוברט וילקינס בדצמבר 1928, ועל תצלומי אוויר שצילם לינקולן אלזוורת' בנובמבר 1935.
לאחר מכן צולם הקרחון על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון בדצמבר 1947 (צילום אוויר טרימטרוגון).
זכות הווטו במועצת הביטחון של האו"ם
תמיכה
ההצדקה לזכות הווטו היא הרעיון ששלום וביטחון אפשריים רק אם המעצמות הגדולות פועלות יחד. הטיעונים שהוצגו על ידי החברים הקבועים כללו: כוח הווטו היה שיקוף של מציאות פוליטית, שהאו"ם יתמוטט אם ינסה לבצע פעולות אכיפה נגד חבר קבוע, כי הוא מנע ממועצת הביטחון לקבל החלטה שעלולה לפגוע ביחסים בין החברות הקבועות, וכי מעמדם נקשר לאחריות לשמירה על שלום וביטחון בינלאומיים. ב-1993, שר החוץ האוסטרלי כתב כי הווטו הוקם כדי להבטיח שהאו"ם לא יתחייב לדברים שלא יוכל לבצעם עקב התנגדות של מעצמה.
התומכים רואים בזכות הווטו אמצעי הגנה חשוב ביחסים בינלאומיים. נשיא רוסיה ולדימיר פוטין שיבח את "חוכמתם העמוקה" של מייסדי האו"ם, והתייחס לזכות הווטו כבסיס היציבות הבינלאומית. שר החוץ הסיני שיבח את "תפקידה החשוב של זכות הווטו".
קרחון אפרודיטה
גילוי ומיפוי הקרחון
בנובמבר 1960 נסקר הקרחון על הקרקע באופן גס על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הקרחון נקרא על שמה של האלה אפרודיטה, אלת האהבה במיתולוגיה היוונית.
Jesus nahm zu sich die Zwölfe, רי"ב 22
Jesus nahm zu sich die Zwölfe (בעברית: ישו לקח אתו את השנים-עשר), רי"ב 22, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בלייפציג. ביצועה הראשון היה ביום ראשון שלפני יום רביעי של האפר, שחל ב-7 בפברואר 1723, כמבחן לקבלת תפקיד מנהל המוזיקה בעיר.
רקע
באך עבד כנגן עוגב בעיר מילהאוזן בין 1707 ל-1708, אך שלח ידו גם בהלחנת קנטטות. לאחר מכן היה מלחין החצר של הדוכס בוויימאר מ-1708 עד 1717, וחיבר שם כ-20 קנטטות "דתיות" שנועדו לביצוע כחלק מתפילת יום ראשון בכנסייה. לאחר מכן עבר לעיר קטן, התמנה לקאפלמייסטר וחיבר מוזיקה בסגנון חופשי יותר, כגון הקונצ'רטי הברנדנבורגיים.
ב-1722 מת יוהאן קונאו ששירת כמנצח המקהלה וכאחראי על המוזיקה בכנסיית תומאס הקדוש, אחת משתי הכנסיות המרכזיות בלייפציג. מיד לאחר מכן החלה מועצת העיר בבחינת מועמדים למילוי המשרה מחדש, ובאוגוסט אותה שנה נבחר גאורג פיליפ טלמן, אך הלה דחה את ההצעה לאחר כשלושה חודשים. באך התמודד מול כשישה מועמדים נוספים, בהם כריסטוף גראופנר, שהיה המועמד המוביל. לאחר שגם הוא משך את מועמדותו, ביצע באך את קנטטות מס' 22 ו-23 כמבחן קבלה: את מס' 22 ניגן לפני תפילת המיסה, ואת מס' 23 לאחריה. על גבי דפי התווים שעותקיהם שרדו מתקופתו של באך מופיעה ההערה "זוהי היצירה למבחן הקבלה בלייפציג".
באך התקבל לתפקיד והחל את עבודתו במאי אותה שנה. הוא חי ופעל בעיר כ-27 שנים, עד מותו. שם כתב את רוב הקנטטות שלו: מתוך יותר מ-200 קנטטות שידוע עליהן כיום, פחות מ-40 נכתבו עד הגיעו ללייפציג וכל השאר נכתבו בעיר; בדומה לעבודתו בוויימאר, מטרתו הייתה להלחין קנטטה עבור כל מועד בשנה, תוך כמה שנים. עם זאת, נהג מדי פעם לבצע שוב קנטטות ישנות שלו, לעיתים עם עריכות ושינויים קלים. כך לדוגמה ניגן את רי"ב 22 גם בשנה שלאחר מכן, ב-20 בפברואר 1724.
ב-1855 הוציאה לאור חברת באך את הקנטטה לראשונה, בכרך 5 של פרסומיה.
מילים ומוזיקה
הקנטטה בוצעה ביום ראשון שלפני יום רביעי של האפר שנקרא בלטינית Quinquagesima או אסטומיהי (Estomihi). סדר הקריאה לאותו יום כולל פסוקים מהאיגרת הראשונה אל הקורינתים העוסקים בשבחי האהבה ופסוקים מהבשורה על-פי לוקאס שמתארים את דברי ישו לשנים-עשר השליחים על הצפוי לעלות בגורלו, וכן על ריפוי העיוור על ידיו.
הקנטטה נועדה לביצוע על ידי סולני אלט טנור ובס בליווי מקהלה בת ארבעה קולות, אבוב, שני כינורות, ויולה ובאסו קונטינואו. הקנטטה מורכבת מחמישה חלקים:
עדה למפרט
עדה למפרט (נולדה ב-22 בדצמבר 1942) היא חוקרת בתחום הפסיכולוגיה האבולוציונית. זכתה בפרס של המגזין האמריקאי "Choice" לספר האקדמי המצטיין בשנת 1988, על ספרה "The Evolution of Love".
ביוגרפיה
למפרט למדה בחוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב. היא סיימה תואר ראשון כמצטיינת דיקן. את התואר שני במסלול הפסיכולוגיה הקלינית היא סיימה בהצטיינות. את לימודי הדוקטורט היא סיימה בתוך שנה וחצי, בהצטיינות. את לימודי הפוסט דוקטורט עשתה באוניברסיטה של שיקגו, תחת הדרכתו של ד. ג. פרידמן, מן הפסיכולוגים האבולוציוניים הראשונים בעולם. בעקבות מחקרי הדוקטורט והפוסט דוקטורט עברה מן המסורת הקלינית הפרוידיאנית אל הפסיכולוגיה האבולוציונית, המנסה להבין את האדם מנקודת מבט ביולוגית, דרך עברו האבולוציוני. למפרט מתרכזת בהבדלים בין המינים, במשפחה ובמבנה אישיותו של האדם.
אחיה הבכור נמרוד היה מעורב בטבח כפר קאסם. כקצין במשמר הגבול סירב לתת הוראה לפתוח באש על אזרחים, ומנע הרג של חפים מפשע.
עיקרי תורתה
מחקריה של פרופסור למפרט פיתחו כמה רעיונות בפסיכולוגיה האבולוציונית, ביניהם:
הסבר לדיכאון
למפרט רואה בדיכאון מנגנון אבולוציוני ראשון במעלה בחשיבותו. כשם שהכאב הוא מנגנון בריא וחשוב שנועד לשמור על רקמות הגוף, ומתריע בקול רם על פגיעה ברקמה, ועל הצורך לעשות משהו על מנת לרפא את הפצע כך הדיכאון הוא מנגנון בריא וחשוב שנועד לשמור, להגן ולהתריע מפני פגיעה ברקמת הקשרים האישיים החשובים, לתינוק, ולאדם לאורך כל חייו. פרידה היא אחד האירועים הקשים שעוברים על כל אדם בינקותו, ילדותו, ובגרותו. תינוק שייעזב לנפשו ימות. לכן הוא צורח בקולי קולות וחש דיכאון קשה, הנראה בסימנים בולטים לעין כל - דמעות, כיווץ הגוף, תנועות נדנוד הגוף והראש, ובכי מר – כדי שייאסף בחזרה אל חיקם של בני אדם. כך קורה לכל מי שעובר פרידה קשה. זו מכווצת את לבו, את פעילותו, את ערכו בעיני עצמו, מעלה דמעות בעיניו, וממריצה אותו לחוש ולבקש אחר מי שאבד לו, או לחלופין למהר ולמצוא קשר חדש. מנגנונים פיזיולוגיים העשויים רשת עצבית, מוחית, הורמונלית, שרירית ועוד, נכנסים לפעולה כאשר בא זמנם. מנגנון הדיכאון הבריא נכנס לפעולה כאשר אדם עובר פרידה. אבל המנגנון גם נעשה רגיש יותר במי שבילדותם כבר עברו סוגים של פרידות, והם עכשיו "נזהרים בצוננים אחרי שנכוו ברותחין". יכולה כמובן, להיות גם שונות, בין אנשים שונים, עוד בלידתם, במידת רגישותו של מנגנון הדיכאון. יש מי שיוולדו עם נטייה חזקה יותר או פחות, להפעיל את הדיכאון, או אפילו עם מידה של ליקוי במרכיביו. אז יש מקום לדבר על מחלה. באורח עקרוני, הדיכאון הוא מנגנון בריא ומי שנולד בלעדיו נולד חסר.
האבולוציה של האהבה
את האהבה, טוענת למפרט, "המציאו" במהלך האבולוציה, אימהות השייכות למשפחת היונקים. זו משפחה חדשה בלוח הזמנים האבולוציוני, שגילה כ-200 מיליון שנים. והיא זו שלראשונה מביאה לעולם צאצאים החייבים לקיים חום גוף קבוע. באדם יהיה חום הגוף, ביום ובלילה, בקו המשווה או בקוטב, כ-37 מעלות. זו דרישה פיזיולוגית יקרה באנרגיה, והעוללים הרכים אינם יכולים לעמוד בה. לכן נחלצה האבולוציה של האימהות לערוך הסבה של בלוטות זיעה ושומן בגופן, לכלל בלוטות המייצרות נוזל עתיר אנרגיה, לו אנחנו קוראים חלב. העוללים יונקים את החלב, ולכן נקראת משפחה זו "היונקים". האימהות הן הממציאות הגדולות של האהבה. האהבה הגדולה והחזקה בעולם היא זו שבין אם ותינוקה. אוהבים אחרים, נקבות וזכרים שאינם אימהות, שואלים מהם את הרפרטואר האימהי. את הנכונות האינסופית לתת, לתמוך, להיחלץ, לגונן, לכמור, ללטף, להתמסר. כל אלו נקראים אהבה. גם גבר ואישה צעירים המתאהבים זה בזה, ישתמשו באותם כלים אימהיים, ויקראו האחד לשני "פוצי" ו "מוצי" ו"ממי", כאילו הם מוצצים פטמות, מחקים כך את שפת האימהות. גם קשיי הפרידה, והדיכאון מתלווים לכל התאהבות צעירה.
תהליך הפמיניזציה של המין האנושי
האימהות שהובילו את ההתקשרות העזה בין שני יחידים, הפכו כך למובילות האבולוציה האנושית בכללותה (העברית צודקת כאשר היא משתמשת באותו השורש לביטויים "נשי" ו"אנושי"). החיבור והתקשורת בין אנשים הם המסד לצמיחת המוח הגדולה, שעבר האדם. מוחנו גדול פי שלושה מזה של השימפנזה בזכות השימוש בשפה ובקשרים אישיים וחברתיים חזקים במיוחד. את האבולוציה הזו הובילו נשים, ועד היום הן עושות שימוש מושכל יותר בשפה, ממה שעושים גברים, בממוצע עולמי, וכן גבוהה ומשוכללת יותר יכולתן החברתית. כאשר בוחנים את מוח האדם, מוצאים את מיטב הכישורים החברתיים שלנו באונה הפרונטלית, וזו גדולה יותר בנשים מאשר בגברים, בממוצע עולמי. כאשר בוחנים את מוח האדם מוצאים את כישורי השפה בשני מרכזים, "ברוקה" ו"וורניקה". שני המרכזים האלה גדולים יותר בנשים מאשר בגברים, בממוצע עולמי.
אנורקסיה
בנקבות של בעלי חיים, ולא רק אצל האדם, יש תופעה שנקראת "הריון מדומה", והיא למעשה עצירת הביוץ ועצירת הפוריות. עצירה זו בחיות היא תלוית המצב בסביבה. בשנות בצורת יהיו מי שלא יבייצו. כאשר סכנה כלשהי מרחפת באזור יהיו מי שייכנסו להריון מדומה. גם תשוקה חזקה של נקבה להפוך לאם עלולה להביא לעליה בתפוקת הפרולקטין שלה, הורמון אימהי שבין היתר עוצר את הביוץ באימהות מניקות, למען התינוק שכבר נולד. התוצאה היא שהביוץ עשוי להיעצר דווקא מרוב תשוקה אצל מי שעדיין אינה אם אלא רק משתוקקת לכך. למפרט גורסת שהרעבה עצמית היא צורה של עצירת פוריות. גוף מורעב עוצר את הביוץ. לחולות הצעירות באנורקסיה אין וסת, כלומר אין ביוץ ואין פוריות. תופעה זו עלולה להיות תוצר של פחד ורתיעה מפני מיניות, או גם, כפי שקורה בנקבות בטבע, ויתור על הפוריות העצמית לטובת נקבה דומיננטית. נקבות החיות בלהקה, כמו סוריקטות או צבועים, ועוד, מוותרות על פוריותן העצמית לטובת המלכה האם. באדם עלולה האנורקסיה להיות ויתור על פוריות למען הבנות היפות יותר, בהשוואה להן מקבלות בנות חסרות ביטחון את ההרגשה שהיפות "שוות" יותר, ובוודאי כך המלכה של הכיתה.
מוטציות מקריות
בשנים האחרונות חוקרת פרופסור למפרט את סוגיית המוטציות ועד כמה הן מקריות. התורה המובילה היום את החשיבה האבולוציונית "הסינתזה המודרנית", או "הנאו-דרוויניזם", הגורסת כי ההתפתחות האבולוציונית עשויה משורה של טעויות מקריות בשכפול הדנ"א, מהן בוררת האבולוציה את המתאימות יותר לסביבת החיים, ברירה שנקראת "הברירה הטבעית". מוטציות מקריות אינן עוד גורם השונות המוביל את האבולוציה בעיני כל המדענים. למפרט נמנית עם החוקרים המציעים שונות אבולוציונית בדרכים שאינן מקריות. לגישתה לא ייתכן שהדנ"א אינו "מדבר" עם סביבתו, אינו מקיים אתה דיאלוג תמידי, כפי שעושות כל הישויות האחרות בקוסמוס. הברירה היא אכן טבעית כפי שגרס דרווין, אבל מקורות השונות ממנה בוררת הברירה הטבעית הם תוצר של מפגשים עם הסביבה. גנומים של אורגניזמים שונים מתאחדים יחד בסימביוזה ונעשים לאורגניזם אחד, או לאורגניזמים שתלויים זה בזה לחלוטין. כל תא יחיד בעולם החי, גם תא יחיד בגוף האדם, הוא תוצר של סימביוזה בין תאים קדמוניים שונים, שחברו יחד ומקיימים ביניהם חלוקת תפקידים. דוגמה מוכרת היא המיטוכונדריה, שעדיין נושאת ומשכפלת בתוך כל תא חי, את הדנ"א הקדמוני שלה, בנפרד מן הדנ"א של גרעין התא. כל אדם, תלוי קיומו יום יום, בטריליוני חיידקים שחיים עליו ובתוכו, ועושים עבודה גדולה. בעיכול, במצב הרוח, ברמת החרדה, בהשמנת יתר, בסינדרום קרון, אולי באוטיזם. גם שינויי טמפרטורה, מליחות, חמיצות, גרביטציה, רמת החמצן, כימיקלים שונים, קרינות שונות – כולם עשויים לגרום לשינויים במבנה הדנ"א. גם בתהליך הקרוי "אפיגנטיקה", זה שמשנה את רמות הביטוי של הדנ"א בגלל השפעות מן הסביבה, הופך במקרים רבים לתורשתי ועובר מדור לדור. וודאי יש גם טעויות העתקה מקריות בדנ"א, אך לדעתם של חוקרים חשובים ופרופסור למפרט ביניהם, אין בטעויות אלה כדי להסביר את מגוון השונות האבולוציונית על המורכבות ההולכת וגדלה של היצורים החיים, מן החד-תאיים הראשוניים ועד לאדם, לדולפין ולרבים אחרים. כך גם קשה להניח העדר דיאלוג בלתי פוסק בין התורשה לבין הסביבה.
ספרים שכתבה
למפרט פרסמה ארבעה ספרים.
מאמרים
למפרט פרסמה מאמרים רבים, חלקם מחקריים וחלקם עיוניים. את רשימת המחקרים אפשר לראות באתרים:
הוועדה לביטחון המולדת ועניינים ממשלתיים של הסנאט של ארצות הברית
הוועדה לביטחון המולדת ועניינים ממשלתיים של הסנאט של ארצות הברית (באנגלית: United States Senate Committee on Homeland Security and Governmental Affairs) היא ועדת הפיקוח הראשית של הסנאט של ארצות הברית. לוועדה תחום שיפוט וסמכויות בנושאים הקשורים אל המחלקה לביטחון המולדת ולסוגיות אחרות הנוגעות לביטחון המולדת של ארצות הברית, כמו גם לתפקוד הממשלה הפדרלית, כולל הארכיון הלאומי; אמצעי תקציב וחשבונאות פרט להקצבות; לשכת מפקד האוכלוסין; השירות הציבורי הפדרלי; ענייני מחוז קולומביה ושירות הדואר של ארצות הברית. בעבר נקראה "הוועדה לעניינים ממשלתיים של הסנאט" בטרם ענייני ביטחון המולדת נוספו לתחום סמכויותיה בשנת 2004.
נוסף על כך, מתפקדת הוועדה כמנגנון הפיקוח והחקירה הראשי של הסנאט. יושב הראש של הוועדה הוא היחיד מבין ראשי הוועדות בסנאט שביכולתו להמציא זימונים ללא הצבעה של כלל חברי הוועדה. יו"ר הוועדה הנוכחי הוא גרי פיטרס.
תולדות הוועדה
בעוד שניתן לתארך חלק מיסודות הוועדה אל המאה התשע עשרה, מקורותיה המודרניים נטועים בייסוד "הוועדה להוצאות במחלקות הביצועיות" ב-18 באפריל 1921. שֶם הוועדה להוצאות במחלקות הביצועיות שונה ל"הוועדה לתפעול ממשלתי" בשנת 1952, שאורגנה מחדש כ"וועדה לענייני ממשל" במהלך 1978. לאחר העברת חוק הרפורמה במודיעין ומניעת הטרור 2004, הפכה הוועדה ב-2004 ל"וועדה לביטחון המולדת ועניינים ממשלתיים", תוך סיפוח סוגיות ביטחון המולדת אל סמכויותיה.