cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יהודה משקוני
ביוגרפיה
בפירושו לפירוש האבן עזרא בחומש שמות הוא כותב שאת פירוש זה הוא כותב בב' בשבט ה'קכ"ב ומכאן שככל הנראה התחיל לכתוב את הביאור ב-1361. לפי שטר המכירה של ספרייתו של משקוני היא נמכרה ב-1377 שנתיים לאחר פטירת אשתו מונה שנפטרה שנתיים אחריו. עולה מכאן שהוא נפטר ב-1375. מוכר הספרייה היה בנה של אשתו מנישואים ראשונים ונראה שלא היו לו בנים. בספרייה היו 155 ספרים, חלק גדול מהם עסק ברפואה מה שמלמד שמשקוני היה רופא.
חיבוריו
משקוני כתב פירוש לשיר השירים שלא שרד, כמו כן הוא תכנן לכתוב ספרים בנושאי דקדוק, פרשנות, טעמי המצוות, זואולוגיה ועוד, ככל הנראה הוא לא הספיק לכותבם.
סלים זילכה
סלים זילכה (באנגלית: Selim Zilkha; נולד בשנת 1927) הוא איש עסקים יהודי-עיראקי בריטי. מייסד רשת החנויות Mothercare.
ביוגרפיה
כדורי זילכה נולד בבגדאד, עיראק, למשפחה יהודית עיראקית, בנו של הבנקאי כדורי זילכה (מייסד "בנק זילכה" "Banque Zilkha" ). זילכה גדל בלבנון, במצרים ובארצות הברית. התחנך בבית הספר הוראס מאן בניו יורק ויליאמס קולג' בוויליאסטאון, מסצ'וסטס. הוא שירת בצבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה.
זילכה עבד כאיש הפיננסים בחברה המשפחתית "זילכה ובניו" בשנים 1947 עד 1960. לאחר מכן עבר זילכה לבריטניה, שם קנה את רשת רהיטי הגן וו.ג'יי האריס בת 50 החנויות. הוא שינה את שמה ל-Mothercare, הפך אותה לרשת חנויות לתינוקות וילדים הגדולה בבריטניה והרחיב אותה עד שהיו לה למעלה מ-400 חנויות. הוא מכר את החזקותיו ב-Mothercare בשנת 1981 וחזר לארצות הברית.
בשנת 1982 הוא השקיע 28 מיליון דולר בחברת Towner Petroleum ובשנת 1998 הוא מכר אותה תמורת מיליארד דולר.
בשנת 2001 הוערך הונו הנקי בכ-700 מיליון דולר.
בשנת 2002 הוא תרם 20 מיליון דולר להשלמת מכון נוירוגנטי בלוס אנג'לס.
בשנות ה-2000 הקים את "זילכה ביומסה אנרגיה" (Zilkha Biomass Energy), חברה המייצרת דלק ביולוגי בטקסס. עד 2019, החזיק גם, עם שותפים, ביקב בקליפורניה.
חיים אישיים
זילכה התחתן עם דיאן באשי, בתו של בנקאי לבנוני עשיר. הם התגרשו בשנת 1962, לפני שמלאו לה 25, והיא התחתנה עם הפוליטיקאי הבריטי הרולד ליבר. נולד להם בן, מיכאל זילכה, מייסד שותף של חברת ZE Records, ובתה נדיה זילכה.
טליה לוין
טליה לוין (נולדה ב-2 ביולי 1977) היא עיתונאית ישראלית.
ביוגרפיה
לוין נולדה בתל אביב וגדלה בחולון. בוגרת תיכון אילון. עיתונאית ועורכת תוכן החל משנת 2000. את הקריירה החלה ככתבת בריאות ומשפחה במגזין "להיות הורים", ואחר כך עברה לסיקור תחום האוכל והיין במגזין "דרך האוכל" ו"פורטל היין הישראלי". לפני כן למדה משחק, וסיימה תואר ראשון באוניברסיטה הפתוחה במדעי הרוח והחברה.
בסוף שנת 2012 עם הקמתו של עיתון "סופהשבוע", לימים מעריב השבוע, הצטרפה לנבחרת הכותבים של העיתון, בטור אישי המתפרסם בכל יום שישי, וככתבת המגזין הקבועה של המוסף. החל מ-2019 היא משמשת גם ככתבת מגזין בעיתון ג'רוזלם פוסט.
בשנת 2017 שימשה כמנחה אורחת בתוכנית "אי זוגי" עם ניר קיפניס ברדיו תל אביב.
בשנת 2018 יצאה כמרצה אורחת בסמינר לעיתונות חברתית, במשלחת בינלאומית של עיתונאים לירדן, במסגרת USIP- yala new media and citizen journalists program של אורי סביר.
מרצה ומנהלת המחזור הראשון של בית הספר לתקשורת "I-tem".
ב-2021 יצא ספר הביכורים שלה, רומן רומנטי בשם "מבוכים", אותו הוציאה בהוצאה עצמית.
תושבת תל אביב.
ג'מייקה במשחקים האולימפיים לנוער
ג'מייקה משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער מג'מייקה שבעה מדליות, מהן 4 מדליות זהב, בענף האתלטיקה. ג'מייקה השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער באולימפיאדת הנוער לילהאמר (2016) באופן סמלי.
אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)
המשלחת הראשונה של ג'מייקה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור. המשלחת כללה 15 ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפי ספורט. המשלחת זכתה במדליית זהב. המשלחת הגיעה להישגים בענף האתלטיקה עם זכייה במדליית זהב בריצת 100 מטר לנערים. המשלחת העפילה בנוסף לשישה מקצי גמר וסיימה במקום הרביעי בריצת 100 מטר משוכות לנערים ולנערות, ריצת 200 מטר לנערות וקפיצה משולשת לנערות, במקום השישי בריצת 400 מטר לנערות ובמקום השביעי בקפיצה לרוחק לנערות. המשלחת השתתפה ולא הגיעה להישגים בענפים בדמינטון ושחייה.
אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג הייתה המשלחת הגדולה ביותר שג'מייקה שלחה עד כה. המשלחת מנתה 20 ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפי ספורט. המשלחת זכתה בארבעה מדליות, מתוכן 3 מדליות זהב. המשלחת הגיעה להישגים בענף האתלטיקה עם זכייה בשלוש מדליות זהב בריצת 400 מטר וריצת 100 מטר משוכות לנערים וריצת 200 מטר לנערות ומדליית כסף בקפיצה לרוחק לנערים. המשלחת העפילה בנוסף לשישה מקצי גמר וסיימה במקום החמישי בקפיצה משולשת וקפיצה לגובה לנערים, במקום השישי בריצת 100 מטר משוכות לנערות ובמקום השביעי בריצת 400 מטר משוכות לנערות. הרץ בריצת 100 מטר לנערים לא החל את מקצה הגמר והרץ בריצת 200 מטר לנערים נפסל במהלך הריצה. המשלחת לא הגיעה להישגים בענפים כדורעף חופים, סיף ושחייה.
אולימפיאדת הנוער לילהאמר (2016)
ג'מייקה השתתפה באולימפיאדת הנוער לילהאמר ושלחה משלחת שמנתה ספורטאי יחיד שבתחרה בבובסלי. הספורטאי סיים במקום ה-13 מתוך 15.
מדליות לפי משחקים
width="20px"|
יחסי סאו טומה ופרינסיפה–פקיסטן
יחסי סאו טומה ופרניסיפה–פקיסטן הם יחסי החוץ שבין הרפובליקה הדמוקרטית של סאו טומה ופרינסיפה לבין הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן. בין המדינות שוררים יחסים דיפלומטיים ידידותיים. סאו טומה ופרינסיפה נעזרת בפקיסטן על מנת לקדם את הכלכלה במדינה במגזרי החקלאות והטקסטיל ובתוכניות רבות שנועדו להפחית את העוני במדינה. נשיא סאו טומה ופרינסיפה, פרדיקה דה מנזס הביע את רצונו לשפר את שיתוף הפעולה הפוליטי, הכלכלי והתרבותי עם פקיסטן.
יחסים כלכליים
בשנת 2016, פקיסטן ייצאה לסאו טומה ופרניסיפה סחורה בשווי 45.5 אלף דולר אמריקאי. נתחים גדולים מהסחורה הם רשתות (75%), חלב (7.2%), חוטים מבודדים (8.3%), כלי שולחן מקרמיקה (3.9%) ורהיטים (5.7%). סאו טומה ופרניסיפה ייצאה לפקיסטן סחורה בשווי 52.6 אלף דולר אמריקאי, רובה כללה עור כבשים ונוצות.
אקו-אנרכיזם
אקו-אנרכיזם (או אנרכיזם ירוק) הוא ענף באנרכיזם המשלב אידאולוגיות של קיימות יחד עם אנרכיזם.
זרם זה גורס כי יישובים אקולוגיים (בני כמה מאות אנשים) הם צורת ההתיישבות האנושית הטובה ביותר עבור הציוויליזציה וכי מערכות התשתיות והפוליטיקה צריכות לעבור ארגון מחדש כדי להבטיח שכפרים כאלו יוקמו ויתפקדו. אקו-אנרכיסטים טוענים, כי המוסדות החברתיים חייבים להיות מאורגנים בהתאמה לכוחות הטבע, ולא כנגדם.
אקו-אנרכיזם משלב מגמות עתיקות יותר בכיוון של פרימיטיביזם, שבטיות, דמוקרטיה בינאזורית, פמיניזם (כאקו-פמיניזם), פציפיזם, פרישה וקהילה רצונית.
אחד הספרים המשפיעים ביותר בספרות האקו-אנרכיסטית הוא "ישמעאל", מאת דניאל קווין, אשר מגולל שיחות בין אדם הלומד אצל גורילה.
הדבר שמבדיל בין אקו-אנרכיסטים לבין פרימיטיביסטים הוא ההתמקדות של הראשונים בכפר ובהון החברתי שבו, בעוד האחרונים מתמקדים יותר בטכנולוגיה, בקבלתה או דחייתה. מה שמפריד בין האקו-אנרכיסטים מהאנרכיסטים ה"ירוקים" הוא הדגשה נוקשה על השתלבות באקולוגיה וביזור, ללא יבוא של חוקים מטעם גופים חברתיים גדולים יותר לתוך האזור האקולוגי, או לתוך הכפר האקולוגי עצמו.
יוסוף עבד א-רזאק
יוסוף עבד א-רזאק יוסוף (בערבית: يوسف عبد الرزاق يوسف, בתעתיק: יוסף עבד אלרזאק יוסף; נולד ב-6 באוגוסט 1999 בדוחה שבקטר) הוא כדורגלן קטרי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת א-סד מליגת העל הקטרית ובנבחרת קטר.
קריירת מועדונים
עבד אל-רזאק החל את הקריירה המקצוענית שלו בא-סד מליגת העל הקטרית. בין השנים 2019–2020 הושאל למשך עונה וחצי לאל-ערבי מליגת העל הקטרית, וערך 23 הופעות ליגה במועדון.
קריירה בינלאומית
ב-5 בספטמבר 2019 ערך עבד א-רזאק את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קטר, בניצחון 6-0 על נבחרת אפגניסטן במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022. ב-10 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 2-0 על נבחרת בנגלדש, גם כן במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
מיכאל הלפרן
מיכאל הלפרן (1860 – 3 בדצמבר 1919 ( י"א בכסלו תר"ף) ) היה מחנך ופעיל ציוני, איש העלייה הראשונה, ממייסדי מפלגת "פועלי ציון", יזם של ארגוני הגנה יהודית בארץ ישראל ובמזרח אירופה, יזם תעשייה והתיישבות ותועמלן השפה העברית. היווה השראה למייסדי ארגון "השומר".
קורות חייו
הלפרן נולד בעיר וילנה שבליטא, אז בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית. אמו, פרידה מאירוֹבְנה, הייתה בתו של פרשן התנ"ך הרב מאיר ליבוש וייזר (מלבי"ם), שנחשב לאחד מחשובי הרבנים בתקופתו. אביו של מיכאל, ר' אליהו חריף הלפרן, היה נשוי בנישואין ראשונים לשרה סוניה לבית רטנר (נישאה לאחר גירושיה למהרי"ל דיסקין ונודעה בירושלים בכינויה "הרבנית מבריסק"). האב החזיק מגילת יוחסין שהגיעה עד דוד המלך. למיכאל הייתה אחות אחת, אמליה.
אביו נפטר קודם שמלאו למיכאל 14, והוריש לו הון רב. אמו עברה לסמולנסק, שהייתה מחוץ לתחום המושב היהודי ברוסיה, ונישאה שם לעשיר יהודי בשם זליקין.
בווילנה למד מיכאל בישיבה. בסמולנסק למד בגימנסיה הממלכתית הרוסית. בנעוריו הצטרף לאחד מתאי-הנוער המהפכני, לתנועת "נרודניה ווליה" (ברוסית: Народная воля, "רצון העם"). הצטרפותו הייתה אופיינית לרבים מבני הנוער היהודי ברוסיה, ושיעור היהודים בארגונים מהפכניים היה גדול פי כמה משיעורם באוכלוסייה. הארגון היה אחראי, בין השאר, לרצח הצאר הרוסי אלכסנדר השני ב-1881. בעקבות כך, פרצו פרעות קשות ביהודים ברוסיה במשך השנים 1881–1882, אשר כונו "הסופות בנגב". פרעות אלו כללו רצח המוני של יהודים, מעשי אונס, אלימות ושוד על ידי כנופיות חמושים. השלטונות. שר הפנים החדש איגנאטייב, יזם מסר להמונים שהתפרצותם האלימה היא "זעם העם" כנגד "הניצול היהודי", ובעקבות זאת, נוסחו "תקנות זמניות", שנקראו "חוקי מאי" שאסרו על היהודים שורה של פעילויות במסחר ברוסיה ואף ב"תחום המושב"; בהמשך התפשטו הפרעות לוורשה ולבאלטה (כ-150 ק"מ מצפון לאודסה), הקצוות המערביים של האימפריה הרוסית. בעקבות שרשרת האירועים הקשים, החל הלפרן להתעניין בגורלו של העם היהודי וברעיונות של התנועה הציונית.
הלפרן נדד בערים ובעיירות שבהן שכנו הקהילות היהודים המוכות. הוא ניסה לארגן קבוצות חמושות של יהודים, במסגרת פעולות "הגנה עצמית" של הקהילות היהודיות, אך "נתקל בהתנגדות קשה מצד פרנסיהן של הקהילות היהודיות וגבאיהן", אשר חששו מהמשטרה החשאית, האוכרנה. בבית הכנסת הגדול בווילנה קטע הלפרן את הרצאתו הפייסנית של הרב הראשי של העיר, והכריז בניגוד לדבריו על יום "צום ותפילה" קרא:
בגיל 19 נישא לבבה פאפירנא, בתו היחידה של יוסף פאפירנא, יהודי עשיר ושומר מסורת בן העיר וִיטֵבְּסְק; אולם נישואים אלה לא עלו יפה, והם התגרשו כעבור שנתיים.
הלפרן הקים את האיגוד המקצועי היהודי של פועלים ופועלות הראשון בווילנה. ארגון זה נקט באמצעי השביתה להטבת תנאי העובדים, להעלאת שכרם ולהקטנת מספר שעות העבודה ביום. הוא הרצה על ציונות סוציאליסטית באיגוד שהקים, וכן במפגשי "חברת שש"י" ("שאלו שלום ירושלים"), ולהרצאותיו נהר קהל רב.
בשנות העלייה הראשונה: מ-1885 עד 1904
בשנת 1885 ביקר הלפרן לראשונה בארץ ישראל שהייתה נתונה תחת השלטון העות'מאני, ביקור שנמשך כחצי שנה. בראשית שנת 1887 שם פעמיו בשנית לארץ. בדרכו פגש את ליליינבלום ופינסקר, אשר שכנעו אותו לתרום 5,000 רובלים לרכישת קרקעות בארץ ישראל. בתרומה זו נקנו קרקעות המושבה יסוד המעלה.
הלפרן הקים בחייו מספר מפעלים עבריים, שרובם כשל כעבור זמן מה. הוא ראה בפיתוח תעשייה עברית בארץ ישראל יעד לאומי חשוב. הוא התייחס למפעליו כסדנאות התנסות והכשרה וכמקום בו העובדים יתחנכו על רעיונות הציונות והסוציאליזם. בהקשר זה, הקים הלפרן בית חרושת לסבון - תעשיית הסבון הייתה מפותחת אז בארץ בעיקר במגזר הערבי - אך במפעל שלו העסיק רק פועלים יהודים, על פי עקרון "עבודה עברית" כדי לעודד יהודים בארץ ישראל.
הלפרן רצה לאמן גדודי חיילים יהודים חמושים, אשר יחיו יחדיו ויתפרנסו מרעיית צאן, כפי שהיה מקובל בשבטי הבדואים הערבים. משימתם העיקרית, על פי גישתו, תהיה לשוטט בערבות הנגב ובעבר הירדן ולהגן על היישוב העברי מפני התקפות הבדואים הערבים.
הלפרין ומספר בחורים ערכו טיול ארוך בירושלים ובעבר הירדן, כדי להכיר את הארץ. כמו רבים מבני דורו, התרשם הלפרן מאוד מהשבטים הבדואים שהתוודע אליהם בארץ. זמן קצר לאחר בואו ארצה התיידד ידידות אמיצה עם השייך הבדואי של חוסון מעבר הירדן המזרחי, שהעניק לו כאות ידידות סייח אציל. על פי המסופר בספר אבי מיכאל הלפרן, בפגישתם הראשונה והאקראית של השניים באתר האכסניה בשער הגיא (בערבית: באב-אל-ואד) בדרך לירושלים אמר לו הלפרן: אברהם קריניצי סיפר שבטיול לירושלים ביקשו גם לבדוק אפשרות למצוא נשים בדואיות לשם הקמת משפחה, כדי להביא צאצאים על פי רעיון "היהודי החדש", אך לבסוף הם ביטלו את התוכנית מחוסר ממון. אולם למעשיה זו קמו עוררין שסתרו אותה.
תחת מסווה של הקמת איגוד פועלים, ניסה הלפרן בעזרת מתיישבי רחובות להקים ברחובות ארגון חשאי צבאי למחצה, בשם "אגודת העשרות". הלפרן רכש מראובן לרר קרקעות בוואדי חנין, והתכוון להקים בהן יישוב בשם נס ציונה. הוא הוציא מעל 60,000 רובלים לרכישת הקרקעות ולהכשרתן, כדי להקים בהן "מושבת פועלים" - משק שיתופי של חקלאים - רעיון חדש בארץ באותה תקופה, אך לא הצליח לפרוע במועד את כל חובו ללרר, ועקב כך בוטלה בעלותו על הקרקעות.
זמן קצר לאחר ייסוד המושבה נס ציונה, התחתן הלפרן עם שרה קלמנוביץ. הלפרן וחותנו קלמנוביץ השתתפו ברכישת קרקעות חדרה. בנס ציונה הקים הלפרן גדוד עברי בשם "מחנה יהודה". המנון הגדוד היה השיר "שאו ציונה נס ודגל", שיר עברי ידוע ששרו אותו כבר באותם ימים. אל טקס חנוכת המושבה, שהתקיים בכ"א בטבת תרנ"א (1 בינואר 1891), הגיע הלפרן רכוב על הסוס אשר קיבל מן השייך הבדואי מעבר הירדן, ובידו הניף דגל עברי, הדומה לדגל אשר הונהג במדינת ישראל.
בשנת 1892 נסעו הלפרן ורעייתו שרה לרוסיה, שם נולדו שלושת ילדיהם: שולמית (מיטה), אריה (ליובה) וירמיהו.
הלפרן השתתף בקונגרס הציוני השלישי ב-1899 כציר מטעם מפלגת "פועלי ציון". בהיותו בוורשה הקים הלפרן, בתמיכת קבוצת עסקנים ציונים אמידים בני המקום, חברת מניות להפצת יין ארץ-ישראלי מיקבי ראשון לציון בתפוצות הגולה, בשם: חברת "כרמל". הלפרן נמנה בין בעלי המניות הראשונים בחברה זו. הוא יסד במינסק את סניף מפלגת "פועלי ציון" כדי שתשמש כמסגרת ארגונית ציונית לפועלים היהודים, ותהיה בבחינת משקל שכנגד לתנועות ולמפלגות הסוציאליסטיות והקומוניסטיות, שמשכו אליהן המוני פועלים יהודים ובני משכילים ואמידים.
בשנות העלייה השנייה - מ-1905 עד 1914
ב-1905 חזר הלפרן בגפו לארץ ישראל. אשתו וילדיו הצטרפו אליו כעבור מספר שנים. בשובו ארצה החליף הלפרן את נתינותו הרוסית לעות'מאנית. זמן קצר לאחר מכן התקשר עם מנהיגי "הטורקים הצעירים", והחל לפעול במחתרת המפלגה "אחדות וקידמה" בתכנון המהפכה נגד משטרו של עבדול חמיד השני. לאחר המהפכה זכה הלפרן בדרגת "יוז-בש" (מקבילה לסרן), והוחלט להעניק לו אות הצטיינות גבוה; לחגיגת ה"חוריה" שהתקיימה בכיכר ליד בית הסראייה ביפו, הגיע הלפרן רכוב על סוס לבן ובידו הדגל הציוני; הוא נשא נאום בדבר הקמת מדינה עברית בארץ, שבסיומו הריעו לו נציגי השלטון והקהל.
ב-1911 הגיע קרקס ליפו. מנהל הקרקס הציב אתגר למתנדבים אמיצים להיכנס לזמן קצר לכלוב האריות. הלפרן התנדב, ובעומדו בכלוב נשא נאום למען תחיית העם היהודי בארצו, ופרץ בשירת "התקוה" בליווי שאגות האריות. מאורע זה התפרסם בעיתונות העולמית.
הלפרן נסע לאתיופיה לעשות נפשות אצל הפלשים ("ביתא ישראל") לרעיון תחיית המדינה העברית בארץ אבות, ולגייסם לשירות בצבא שחרור יהודי בארץ ישראל. הוא נעצר כעבור זמן מה על ידי המיליציה החבשית, הואשם בריגול, ובהתערבות הנציגות הבריטית באדיס אבבה גורש מאתיופיה.
במלחמת העולם הראשונה וראשית תקופת העלייה השלישית - 1914–1919
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה בקיץ 1914, פסקה להישלח אליו הקצבה הכספית, שהיה מקבל מן האפוטרופוסים שהפקידה אמו על שארית ירושתו, בשל שיבושי הדואר וסגירת הבנקים. רכושו הרב ברוסיה הוחרם לאחר עלייתם לשלטון של הקומוניסטים הבולשביקים בנובמבר 1917. בחמש שנות חייו האחרונות נותר הלפרן כמעט ללא מקורות קיום. השמירה הפכה למקור פרנסתו העיקרי. בהיותו שומר בגימנסיה הרצליה בתל אביב נורה בחזהו ונפצע קשה, אך החלים וחזר למשמרתו.
הלפרן תמך בצד העות'מאני בראשית מלחמת העולם הראשונה; בנוסף, גויס בנו לצבא העות'מאני, ונפל בקרב בפאתי עזה בשנת 1917. בעקבות יחסם הקשה של השלטונות העות'מאניים ליישוב היהודי ורדיפתם את הציונות בשנות המלחמה, וגם בעקבות הטבח ההמוני בארמנים בפיקודו של ג'מאל פאשה, השליט הטורקי במזרח הקרוב, שינה הלפרן את עמדתו ועבר לתמוך בבריטים. הלפרן עמד לצד אנשי מחתרת ניל"י בתקופת גילויה בתשרי תרע"ז ספטמבר 1917, כנגד עמדת רוב היישוב אז. הוא נתן מקלט בצריפו ליוסף לישנסקי כשנמלט למטולה מפני הבולשת הטורקית ואנשי "השומר", שרדפו אחריו וניסו להתנקש בחייו.
לקראת סוף 1919, בתקופת מאורעות תל חי, הגיע הלפרן אל הגליל העליון. הוא נפטר בבית החולים בצפת ממחלות הצהבת והקדחת, ממנה סבל שנים רבות. כשהיה מטופל בבית החולים מצבו הורע אף יותר לאחר שהאחות שטיפלה בו התבלבלה ונתנה לו תרופה שגויה, אך הוא דרש ממנהל בית החולים שהאחות לא תפוטר מעבודתה בשל כך.
משפחתו
בנו התנדב יחד עם חבריו מן הגימנסיה העברית הרצליה לצבא הטורקי בשנת 1915. הוא נהרג בקרבות כנגד הצבא הבריטי בחזית עזה בדרום הארץ ב-1917.
בתו שולמית (מיטה) היגרה לאחר מות אביה לצרפת. שם נישאה לצרפתי קתולי. בנם, רנה (ליאון) אוואר (René Havard), היה לשחקן קולנוע ותסריטאי. הוא כתב את התסריט לסרט "מונית לטוברוק" ("Un Taxi pour Tobrouq") משנת 1960. רנה הוא נכדו היחיד שהאריך ימים.
בנו ירמיהו (ירמה) היה מלח ורב חובל, מפקד בתנועת הנוער בית"ר והתנועה הרוויזיוניסטית וממייסדי הימאות העברית.
לאחר פטירתו
הלפרן עורר אצל רבים מבני תקופתו רגשות שונים: הערצה, חשש, רתיעה, ונגיעה בכיסופי הנפש העמוקים.
לאחר פטירתו התייחסו הכותבים אל מעשיו החריגים. כך למשל, בהודעה על פטירתו בכתב העת קונטרס של מפלגת הפועלים "אחדות העבודה" מטעם מערכת העיתון שבראשה עמד ברל כצנלסון:
בגיליונות העוקבים, הופיעה מודעה שפרסם משה אלוני תושב ירושלים: וכן, הצעתו של אחד מקוראי קונטרס:
רוסטלקום
רוסטלקום (ברוסית: Ростелеком) היא חברת תקשורת רוסית המספקת שירותי טלפון ואינטרנט. החברה הוקמה ב-1993 כחברה ממשלתית האחראית על שירותי התקשורת במדינה, שהופרדו ממשרד התקשורת שבמסגרתו הוענקו שירותים אלה עד להקמת החברה ב-23 בספטמבר 1993.
החברה נוטלת חלק בפרויקטים ממשלתיים בתחום התקשורת האלקטרונית והיא מפתחת את מיזם הממשל האלקטרוני (לרבות פורטל השירותים הממשלתיים) ואת מערכת המחשוב של הבחירות לפרלמנט ולנשיאות.
החברה מחזיקה ברשת התקשורת הגדולה במדינה ואורכו מגיעה לכ-500 אלף קילומטרים.
מטה החברה במוסקבה ולה גם משרד משני בסנקט פטרבורג.
מקצפת
מִקְצֶפֶת, קצפית, מֶרַנג/מֶרֶנְג (מצרפתית: meringue) או נשיקות מֶרֶנְג היא מסה מתוקה של קצף חלבונים וסוכר הנוצרת על ידי הקצפה.
הכנה
המרנג מורכב מחלבוני ביצים המוקצפים במטרפה עם כמות כפולה במשקלה של אבקת סוכר או סוכר. בחלק ממתכוני המרנג מוסיפים חומר מקשר, כמו קרם טרטר. לעיתים קרובות מוסיפים תמציות טעם כמו וניל, שקדים וקוקוס.
עוגיות זילוף ממרנג שהוסף לו טעם כלשהו או צבע מאכל ("נשיקות") נאפות בדרך כלל במשך זמן רב מאוד, לרוב למשך לילה שלם, בחום של כחמישים מעלות צלזיוס. הן לא אמורות להשחים כלל, אך עליהן להיות אווריריות, פריכות ויבשות מאוד. ניתן גם לאפות מרנג במשך זמן קצר יותר של כשעתיים, בטמפרטורה של כמאה מעלות.
מרנג אפוי שאוחסן במקרר הופך רטוב ורך.
שימושים
המרנג משמש כבסיס לעוגיות מקצפת אפויות, לעיטור מאפים מתוקים, כבסיס להכנת מוסים או כממתק בשל עצמו.
המרנג האפוי משמש גם כבסיס לקינוחים ועוגות כגון פבלובה ואלסקה אפויה. במקרים כאלה, ניתן לאפות את המרנג בחום גבוה יותר למשך זמן קצר יותר, התוצאה תהיה מרנג לח מבפנים ושחום מעל פני השטח. ישנם שפים שמוסיפים חומץ למרנג כדי שיישאר רטוב ולעיס מבפנים, במקום להשאיר את המרנג נא מבפנים. נהוג לזלף מעל לפאי הלימון הקלאסי מרנג ולאחר מכן להשחים אותו מעט בעזרת מבער ידני. למרנג ניתן להוסיף קקאו, כפי שנהוג למשל לשם הכנת עוגת הקונקורד ("רוקוקו").
סייקיק טי.וי
סייקיק טי.וי (באנגלית: Psychic TV מכונה גם Psychick TV או PTV) הייתה להקה בריטית, שעסקה גם בוידאו ארט ויצרה מוזיקה תעשייתית, אסיד האוס וטכנו.
סייקיק טי.וי הוציאה לאור למעלה ממאה אלבומים באורך מלא, וזכתה בערך בספר השיאים של גינס כלהקה שהוציא הכי הרבה תקליטים בשנה אחת (1986). זה קרה לאחר שהלהקה ניסתה להוציא 23 אלבומי הופעה חיה ביום ה-23 בכל חודש במשך 23 חודשים ברציפות.
לאחר פירוק הלהקה בשנת 1999, היא הוקמה מחדש בשנת 2003 כ-PTV3 עם הרכב שרובו חדש לחלוטין, והמשיכה להופיע ולהוציא מוזיקה לאור.
היסטוריה
הלהקה הוקמה על ידי ג'נסיס פי אורידג' ופיטר כריסטופרסון, יוצאי להקת "סחוס רוטט" (Throbbing Gristle), יחד עם המוזיקאי אלכס פרגוסון. פרגוסון היה חבר בלהקת הפאנק הניסיונית Alternative TV, איתה הופיע ג'נסיס פי אורידג' בשלב מסוים במקביל ל"ת'רובינג גריסל".
סייקיק טי.וי ערכה את הופעת הבכורה שלה בסתיו 1982 כחלק מ"האקדמיה הסופית", אירוע אמנות רב תחומי שהוקדש לסופר ומבקר התרבות ויליאם ס. בורוז. בנובמבר 1982 יצא אלבום אולפן הבכורה של הלהקה "Force the Hand of Chance", על ידי Some Bizzare Records והופץ על ידי WEA International; הסינגל הנלווה שלו, "Just Drifting", יצא בדצמבר של אותה שנה. האלבום Dreams Less Sweet, המשך ל- Force ..., יצא בשנת 1983. המילים נכתבו על ידי פי אורידג' והמוזיקה נכתבה על ידי פרגוסון וגף רושטון, המכונה ג'ון באלאנס. מארק אלמונד מ-Soft Cell השתתף בקטעי שירה.
בהופעות החיות של הלהקה, כמו אלה שהתקיימו בפסטיבל האתונאל המפורסם בברלין, היא השתמשה באלמנטים מרעשים מאולתרים עד שפיטר כריסטופרסון עזב את הלהקה. פרגוסון גייס מוזיקאים חדשים ששינו את סגנון. בשנת 1986, החלה הלהקה בסדרה מתוכננת של 23 הופעות חיות. הופעות שהוקלטו והוצאו לאור כאלבום, כל אחת במדינה אחרת, ב-23 בכל חודש למשך 23 חודשים. אף שהסדרה הופסקה לאחר 17 אלבומים, היא זיכתה את הלהקה בערך בספר השיאים של גינס. לקראת סוף תקופה זו פרגוסון ופי אורידג' השלימו את אלבום האולפן השלישי של הלהקה "Allegory and Self שיצאה בשנת 1988. בנקודה זו החל פי אורידג' להתעניין בסגנון האסיד והטכנו שהחל להתפתח באותה עת. אלכס פרגוסון עזב זמן קצר לאחר מכן והוחלף על ידי אמן הטכנו פרד ג'יאנלי.
בתקופה זו פרד ג'יאנלי, דייב בול מ-Cell Cell, ריצ'רד נוריס (שהקים מאוחר יותר את הגריד עם דייב בול), ג'ון גוסלינג, מהנדס הסאונד ריצ'רד אוונס ואמני טכנו אחרים הוציאו מוזיקה לא רק כ"סייקיק טי.וי" אלא גם תחת מגוון שמות בדויים. הרעיון שעומד מאחורי מהלך זה היה לשחרר "אוספים" מזויפים של אמנים דמיוניים, וליצור תחושה שקיימת סצנת מוזיקת אסיד האוס גדולה בבריטניה. אלבומי האולפן המרכזיים של תקופה זו היו Jack the Tab - Acid Tablets Volume One (1988), Tekno Acid Beat (1988), Towards Thee Infinite Beat ו-Beyond Thee Infinite Beat משנת 1992. כמעט כל ההופעות החיות בתקופה זו התבססו סביב השירים באלבומים אלה. הלהקה יצאה לסיבוב הופעות ארוך בארצות הברית ובבריטניה בשנת 1988, באירופה בשנת 1989 ובסיור ארוך נוסף בארצות הברית בשנת 1990.
בשנת 1990 הוציאה הלהקה את השיר "I.C. Water" מהאלבום Towards Thee Infinite Beat כסינגל 7 ו-12 אינץ, במלאת 10 שנים למותו של סולן ג'וי דיוויז'ן, איאן קרטיס. העטיפה כללה תמונה מצוירת של איאן קרטיס שהופקה מצילום מפורסם.
לאחר הפסקה בפעילות למספר שנים, הלהקה חזרה לפעול בשנת 2003 בשם PTV3. כל חברי הלהקה למעט פי אורידג' היו חדשים. בספטמבר 2004 הושק סיור הופעות נרחב באירופה (שכלל שש עשרה מדינות) ובצפון אמריקה. בשנת 2006 חזרה הלהקה לאולפן, והקליטה את אלבומה הראשון מזה למעלה מעשר שנים. בנוסף, נערכו כמה הופעות באירופה לאורך השנה. האלבום "Hell Is Invisible... Heaven Is Her/e" יצא לאור ב-2007. בשנים הבאות פעילות הלהקה הייתה מעטה. בשנת 2016 יצאה האלבום האחרון של הלהקה "Alienist". בנובמבר 2016 הגיעה "סייקיק טי־וי" להופעה חד פעמית בישראל. במועדון האזור בתל אביב. ההופעה הייתה חלק מסיבוב ההופעות האחרון שלה שכלל מספר מדינות באירופה וארצות הברית.
ג'נסיס פי אורידג' נפטר מסרטן ב-14 במרץ 2020, בגיל 70, והלהקה חדלה לפעול.
גביע העולם למועדונים 2017
גביע העולם למועדונים 2017 נערך באיחוד האמירויות הערביות מ-6 בדצמבר עד 16 בדצמבר, והוא גביע העולם למועדוני כדורגל ה-14 במספר. בטורניר זכתה הקבוצה הספרדית ריאל מדריד נציגת אופ"א אשר גברה במשחק הגמר על גרמיו הברזילאית, נציגת CONMEBOL. הייתה זו הזכייה השישית של מועדון ספרדי בטורניר.
הצעות לאירוח הטורניר
תהליך הגשת ההצעות לאירוח הטורניר החל בפברואר 2014 בה הוחלט שכל שנתיים יערך הטורניר במקום אחר לאחר שבשנים 2015-2016 נערך ביפן
המדינות הבאות הגישו הצעות לארח את הטורניר:
אצטדיונים
שני אצטדיונים נבחרו לארח את הטורניר: אצטדיון זאיד ספורט סיטי ואצטדיון חאזה בין זייד.
סוליד הרמוני
סוליד הרמוני (Solid HarmoniE) היא להקת בנות בריטית המונה ארבע זמרות, שהייתה פופולרית בסוף שנות ה־90.
הלהקה התחילה את דרכה בשנת 1995, וחתמה אז על חוזה עם חברת התקליטים "JIVE Records". את הסינגל הראשון הוציאו בסוף שנת 1996, ועד סוף שנת 1997 היו לאחת מלהקות הבנות המצליחות ביותר באירופה.
תולדות הלהקה
בשנת 1995 הוקמה להקת הבנות הבריטית "סוליד הרמוני" ומנתה שלוש חברות: מליסה גראהם, בקי אונזלו ומריאמה גודמן. הסינגל הראשון שלהן: "Got 2 Have Ya יצא ב-1996. בתחילת דרכה חיממה הלהקה את הופעותיה של להקת הבנים האמריקאית "הבקסטריט בויז". בתקופה זו חלתה אמה של מריאמה והיא נאלצה לנטוש את הלהקה ולחזור לטפל באמה. הבנות הנותרות ערכו סבב אודישנים, ובחרו במקומה באליסה קרייר, אז בת 16 בלבד.
בשנת 1997 חזרה מריאמה ללהקה לאחר שאמה החלימה, והן התחילו בהקלטת אלבום הבכורה שלהן, עליו עבדו עם המפיק השוודי מקס מרטין ועם כריסטיאן לנדין. מאחורי הלהקה עמדו זוג המיליונרים דונה וג'וני רייט שהיו גם מנהלי הבקסטריט בויז וקיוו שהלהקה החדשה שלהם, תתפוס את מקומה של להקת בנות אחרת, ה"ספייס גירלז".
בסוף שנת 1997 יצא הסינגל "I'll Be There for You". הסינגל כבש את המצעדים המוזיקליים בגרמניה וביפן, אך בבריטניה מולדתן נתקלה הלהקה באדישות, והסינגל נכנס רק אל המקום ה-18 במצעד הסינגלים הבריטי.
אלבום הבכורה של "סוליד הרמוני" שנשא את שמן, יצא בתחילת 1998, וזכה במהרה להצלחה במצעדי האלבומים בהולנד, גרמניה, צרפת, איטליה וספרד. הוא כלל שילוב של שירי פופ, דאנס ו-R&B. הסינגל השני מהאלבום "I Want You To Want Me" נכנס אף הוא אל 20 הגדולים בבריטניה. הלהקה הייתה פופולרית במיוחד בהולנד, שם דורג האלבום במקום ה-1 במצעד האלבומים וזכה למעמד של תקליט זהב; וביפן, שם שהה האלבום חודשים במצעד האלבומים ומכר כמיליון וחצי עותקים.
הסינגל השלישי מהאלבום "I Wanna Love You" שיצא ביולי 1998 זכה לשבחים בקרב המבקרים וביסס את מעמדן כאחת מהלהקות המצליחות ביותר של אותה תקופה.
בנובמבר 1998 יצא הסינגל החמישי והאחרון של הלהקה: "To Love Once Again", שנכנס רק למצעד הבריטי אל המקום ה-43.
התפרקות הלהקה
בעקבות סכסוך משפטי איבדה הלהקה את חוזה ההקלטות שלה והתפרקה בשנת 2000, בטרם הוציאה אלבום שני. מליסה גרהאם פרשה לקריירת סולו כושלת. היא הקליטה מספר דמואים והוציאה שלושה סינגלים בגרמניה, אחד מהם הגיע אל המקום ה-25 במצעד הגרמני. מריאמה גודמן הצטרפה ללהקת הבנות הבריטית "Honeyz".
שתי החברות הנותרות ב"סוליד הרמוני" צירפו חברה חדשה, אך כשלו במציאת חברת הקלטות חדשה.
פיטר גרוס (תקשורת)
פיטר גרוס (באנגלית: Peter Gross, נולד ב-1949 בטימישוארה, רומניה) הוא עיתונאי ומומחה בתקשורת,יהודי אמריקאי, יליד טימישוארה. כיהן בשנים 2006–2019 כפרופסור לעיתונאות ומנהל בית הספר לעיתונאות ולמדיה אלקטרונית (2016-2006) באוניברסיטת טנסי שבנוקסוויל. מלמד קורס למטודולוגיות כמותיות של המחקר בבית הספר לעיתונאות ולתקשורת המונים באוניברסיטת איווה. התמחה בתולדות התקשורת, תקשורת בינלאומית, תהליכי דמוקרטיזציה של תקשורת ההמונים במדינות הגוש הקומוניסטי לשעבר וניתוח מערכות התקשורת במדינות אלה.
סוליד הרמוני
התפרקות הלהקה
בשנת 2013 הודיעו אונזלו, גראהם וקרייר על חזרה לפעילות כשלישייה (גודמן נותרה בלהקת Honeyz).
פיטר גרוס (תקשורת)
קורות חיים
גרוס נולד בשנת 1949 וגדל בעיר טימישוארה שבחבל באנאט, רומניה. בשנת 1963 היגר עם הוריו לשיקגו, אילינוי, ארצות הברית. עבד כעיתונאי בשיקגו. בשלב מסוים היה כתב חוץ ביפן ויועץ ב-OECD בפריז. אחרי שלמד לתואר ראשון בעיתונות באוניברסיטת נורת'רן אילינוי בשיקגו, עבר ללימודי תואר שני לאוניברסיטת איווה, שם בשנת 1984 סיים גרוס גם תואר דוקטור עיתונאות ותקשורת באוניברסיטת איווה. גרוס לימד כפרופסור לתקשורת בינלאומית במכללת גיילורד לעיתונאות ולתקשורת המונים של אוניברסיטת אוקלהומה. אחר כך בשנים 2006–2016 ניהל את בית הספר לעיתונאות ותקשורת המונים באוניברסיטת טנסי בנוקסוויל. לימד בו כפרופסור בשנים 2006–2019 גרוס תרם במיוחד לחקר התפתחות המדיה, המדיניות של התקשורת, האתיקה של העיתונאות, סוגיות קשורות לצנזורה, לחופש העיתונות, תפקיד התקשורת ביחסי חוץ וביחסים הדיפלומטיים,
סוליד הרמוני
אלבומים
מכירות: 2.5 מיליון עותקים.
{{טורים
פיטר גרוס (תקשורת)
קורות חיים
ב-1996 היה גרוס חוקר במרכז הבינלאומי למדענים בוושינגטון די.סי. הוא הרצה לעיתים קרובות למרכז ההשתלמויות ביחסי חוץ של מחלקת המדינה של ארצות הברית. ושימש יועץ לקרן התקשורת הבינלאומית, לפורום פרידום וארגונים אחרים, ממשלתיים ובלתי ממשלתיים. פיטר גרוס הוא בעל טור בעיתון האלקטרוני Transitions המופיע בצ'כיה והעוסק במדיניות במזרח אירופה ומרכזה, בכלכלה חברה תרבות ותקשורת. ב-2019 התמנה לעורך שותף לעיתון הרומני Journal of Romanian Studies
סוליד הרמוני
סינגלים
מכירות: 1.5 מיליון עותקים.
פיטר גרוס (תקשורת)
קורות חיים
הוא חבר במערכות של 15 עיתונים אמריקאיים, בריטיים, הונגרים, רומנים ובשפה הספרדית
סוליד הרמוני
הקלטות מיוחדות
}}
פיטר גרוס (תקשורת)
ספרים
ברומנית: (השורשים התרבותיים של מערכת התקשורת הרומנית) (גלגולי התקשורת והעיתונאות באירופה המרכזית והמזרחית) (חזרה למעבדה הרומנית. התקשורת אחרי 1989) 1993 - Culegerea şi redactarea ştirilor
פרידריך קרל, דוכס וירטמברג-ויננטל
פרידריך קרל, דוכס וירטמברג-ויננטל (Friedrich Karl von Württemberg-Winnental 12 בספטמבר 1652 - 20 בדצמבר 1697) היה מאז 1677 דוכס וירטמברג-ויננטל, ועוצר של דוכסות וירטמברג.
ביוגרפיה
פרידריך קרל נולד ב-12 בספטמבר 1652 בשטוטגרט, והיה בנו השני של הדוכס אברהרד השלישי, דוכס וירטמברג ואנה קתרינה מזאלם-קירבורג, בתם של יוהאן קזימיר, רוזן זאלם-קירבורג ודורותיאה מזולמס-לאובך. בשנת 1674 מת אביו אברהרד השלישי, דוכס וירטמברג, ואחיו וילהלם לודוויג, דוכס וירטמברג עלה לשלטון במקומו. בשנת 1677 מת אחיו וילהלם לודוויג, דוכס וירטמברג נפטר במפתיע ובנו אברהרד לודוויג, דוכס וירטמברג עלה לשלטון במקומו. מכיוון שאברהרד לודוויג היה רק בן שנה, מונה פרידריך קרל כעוצר. ב-22 בינואר 1693 כשאבהרד לודוויג הגיע לגיל 16, הגיל שלפי חוקת וירטמברג אפשר למלוך, הוא הוכתר על ידי לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לדוכס ווירטמברג. לאחר שפרידריך פינה את מקומו לאברהרד, כאות הוקרה הוא מונה לדרגת גנרל-פלדמרשל על ידי הקיסר.
במהלך מלחמת תשע השנים לחם פרידריך קרל נגד הצרפתים באזור הריין, תחת פיקודו של לודוויג וילהלם, מרקיז באדן-באדן. ב-26 בספטמבר 1692 הותקף פרידריך קרל בראש 4,000 פרשים במפתיע על ידי הצרפתים, איבד כמה מאות הרוגים, ונשבה יחד עם כמה מאות מאנשיו, אולם שוחרר לאחר זמן קצר.
בשנת 1696 חלה פרידריך קרל בעגבת, וב-20 בדצמבר 1697 מת בביתו שבשטוטגרט.
משפחתו
ב-31 באוקטובר 1682 התחתן פרידריך קרל עם אלאונורה יוליאנה מברנדנבורג-אנסבך, בתם של אלברכט השני, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך וסופיה מרגרטה, רוזנת אטינגן-אטינגן, ממנה נולדו לו 7 ילדים:
חזון גבריאל
חזון גבריאל הוא טקסט אפוקליפטי יהודי שמקורו בימי בית שני, ומתוארך למאה ה-1 לפני הספירה. הוא מונה כ-87 שורות, החקוקות על אבן גיר בגובה מטר. הכתובת נמצאת ברשות אספן העתיקות דוד יסלזון המתגורר בשווייץ.
הכתובת
דוד יסלזון רכש את הכתובת מסוחר עתיקות ירדני בערך בשנת 2000, ודבר קיומה נודע לחוקרים כמה שנים אחר כך. מקום מוצאה של האבן אינו ברור, אך לדעת החוקרים עדה ירדני ובנימין אליצור מקורה הוא ממזרח לים המלח ולשון ים המלח. הכתובת צוירה ופוענחה על ידי ד"ר עדה ירדני, שגם נתנה לה את שמה 'חזון גבריאל'. הטקסט מסודר בשני טורים, בדומה למגילת ספר תורה, וכתוב בכתב 'יהודי' של המאה הראשונה לפנה"ס, כפי שהוא מתועד בכתבי מגילות קומראן, אך תוכן הכתובת וסגנונה שונים מהמצוי בכתבי מגילות אלו.
חלק מן הטקסט שחוק ורובו מקוטע מאוד. מתוך 87 השורות רק כ-30 שורות נותרו שלמות. יש בו ציטוט מספר חגי, בשינויים קלים, וביטויים מספר ירמיהו, מספר זכריה ומספר דניאל, בצד ביטויים המופיעים במקורות מאוחרים יותר, כגון ספרות ההיכלות, פיוטים, תלמוד ומדרשים. כמו כן יש בו ביטויים שאין להם מקבילים בכתובים הקיימים בימינו. התוכן אינו נהיר לחלוטין, אבל הביטוי "כו (=כה) אמר ה' אלהים צבאות אלהי ישראל", המופיע בטקסט פעמים רבות, בשינויים קלים, מזכיר את ספרות הנבואה. עוד נזכרת בטקסט פעמים אחדות המילה "ירושלם". וכן המילה "ואראה" המעידה כי מדובר על חזון.
הטקסט כתוב בגוף ראשון, בפי מי שמזהה את עצמו "אני גבריאל", ככל הנראה גבריאל המלאך. כפי העולה מן הטקסט, המחבר היה מתומכי שושלת בית דוד, וייתכן שפנה אל מתנגדיו. אולם מכיוון שלא נתגלה עד כה טקסט דומה, קשה לקבוע את טיבו בוודאות. נראה כי הטקסט הוא למעשה נבואה המורכבת מאוסף של נבואות קצרות שהוכתבו לסופר. אולם הלשון דומה יותר ללשון חז"ל מאשר ללשון המקרא. כך למשל אין שימוש באות ו' בתפקיד ו' ההיפוך. הנבואה כוללת ביטוי המרמז על אירוע היסטורי או עתידי - "דם טבחי ירושלם" - היכול לרמז על אירוע קשה של טבח או לחלופין אירוע של הקרבת קרבנות בבית המקדש. על פי יודיצקי וקימרון לשון החזון דומה ללשון מגילות מדבר יהודה ואין בה קו אחד אופייני ללשון חז"ל.
הצעת ישראל קנוהל
פרופסור ישראל קנוהל סבור שהאירוע שאליו מתייחסת האבן הוא מרד שהתרחש בשנת ארבע לפני הספירה. המורדים רצו להשתחרר מעול בית הורדוס שנתמך על ידי הרומאים. למרד, שפרץ תחילה בירושלים והתפשט ברחבי הארץ, היו מספר מנהיגים. מצירוף המקורות היהודיים והרומיים עולה הרושם כי הבולט בהם היה שמעון מפראיה שפעל בעבר הירדן. שמעון הכריז עצמו למלך, התעטר בכתר מלכות ונתפש כמלך בעיני תומכיו. ללא ספק תלו בו תומכיו תקוות משיחיות. קנוהל מתייחס לתיאור ההיסטוריון יוסף בן מתתיהו את הריגתו של שמעון אחר שניגף בשדה המערכה:
כך לדעתו נראה איפוא כי אזכור "ארובות צרים" בסמוך ל"שר השרין" מרמז להריגתו של שמעון, מנהיג המרד שהוכתר כמלך, בנקרות הצורים בעבר הירדן.
"לשלושת ימין חאיה"
בעבר הציע קנוהל לשחזר את השורה הקטועה בכתובת האבן "לשלושת ימין .... אני גבריאל גו.. עלי." באופן הבא - "לשלושת ימין חאיה, אני גבריאל, גוזר עליך". קנוהל סבר כי משורה זאת משתמע כי גבריאל פונה אל דמות כלשהי וגוזר ומצווה עליה לקום אחר שלושה ימים. הוא טען כי המלאך גבריאל פונה למנהיג המכונה בשם "שר השרין" ופוקד עליו לקום לתחייה אחר שלושה ימים. "שר השרין" הוא מנהיגו של עם ישראל והוא יוקם לתחייה בידי המלאך גבריאל לאחר שלושה ימים. מכאן משתמע כי הרעיון של תחיית המשיח אחר שלושה ימים נוצר ביהדות עוד קודם לזמנו של ישו.
לעומת זאת, הנדל קורא את הכתוב: "לשלושת ימין האות", ואלישע קימרון ואלכסיי (אליהו) יודיצקי מסכימים עם קריאה זאת. לימים קיבל קנוהל את קריאתם של הנדל ושל קימרון ויודיצקי, וחזר בו מקריאתו "לשלושת ימין חאיה".
הצעת יודיצקי וקימרון
על פי הצירוף של המילים "ואראה" ו"ירושלם" שחוזרות על עצמן, מעיד על חזון הקשור לירושלים ולגאולתה הקרובה. הם מעירים כי אין לקרוא לחזון חזון גבריאל, מכיוון שהחזון צריך להיות על שמו של המתנבא שבמקרה זה הוא אלמוני ולכן עדיף לדעתם לכנות את הכתובת בשם "כתובת החזון". בנוסף לזיקה לספר זכריה, שכבר העירו עליה קודמיהם, הם מצאו גם זיקה לספר ירמיהו (בשורות 72–74).
הקריאה המהפכנית שלהם היא במיוחד בפסוק "בני בידי ברית חדשה לישראל, בשלשת ימים תדע". אמנם הם עצמם מסייגים דברים אלו ומבקשים להתייחס לקריאה זו עצמה בספקנות. עוד יש בקריאתם נבואת נחמה על ירושלים, ועל כך שה' שמע את קול שוד ירושלים והוא ינחמנה למען צבאות המלאך מיכאל ולכל אוהביה. הבטחה למתנבא שעוד מעט "ישבר הרע מלפני הצדק" וקריאה לא לפחד, ולסמוך על כך שהאל ירעיש בקרוב את השמים ואת הארץ וכבוד ה' יופיע. וכן קריאה לבטוח על האל ולא על בני האדם. עוד מוזכרים בה שלשה קדושים ושלשה רועים. וישנה בקשה ששלושת הרועים הנביאים יתגלו בקרוב, ויהיה אות בתוך שלשה ימים על כך.
אנדריי גורבונוב
אנדריי אלכסנדרוביץ' גורבונוב (בבלארוסית: Андрэй Аляксандравіч Гарбуноў; נולד ב-29 במאי 1983) הוא כדורגלן ערב בלארוסי ששיחק בעמדת השוער.
קריירת מועדונים
גורבונוב התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של דניפר מוהילב. בשנת הושאל לויינו ועונה לאחר מכן לספרטק שקלוב. מחזרתו בעונת גורבונוב שימש כשוער שני, עד שבעונת  הפך לשוער הראשון של הקבוצה.
בינואר גורבונוב חתם בבאטה בוריסוב. בבוריסוב, גורבונוב הפך לשוער הראשון של הקבוצה. בסיום העונה, גורבונוב נבחר לכדורגלן העונה בבלארוס. בינואר באטה צירפה לשירותיה את השוער סרגיי צ'רניק, ולגורבונוב נמסר כי הוא לא חלק מהתוכניות של הקבוצה. ב-1 באפריל 2014 שוחחר רשמית מהמועדון והפך לשחקן חופשי.
ביולי גורבונוב חתם באטרומיטוס מליגת העל היוונית. גורבונוב התחיל כשוער שני, עד שבדצמבר הפך לשוער הראשון. במהלך עונת, גורבונוב איבד את מקומו בהרכב של אטרומיטוס, אך חזר אליו עונה לאחר מכן. ב-17 במאי 2017 פורסם כי גורבונוב יעזוב את קבוצה בסיום העונה.
את עונת גורבונוב התחיל ללא קבוצה ובינואר  חזר לקדנציה שנייה בדינמו מינסק.
בינואר, גורבונוב הודיעעל פרישה מכדורגל.
ניל הצבעים
ניל הצבעים (שם מדעי: Indigofera tinctoria) הוא מין של צמח בעל פרחים ממשפחת הקטניות. הצמח ידוע יותר בשם אינדיגו, והיה המקור הראשון לצבע האינדיגו. הצמח מגודל למטרות הפקת הצבע באסיה ובאפריקה זה מאות שנים, ומוצאו המקורי אינו ידוע.
מאפיינים
ניל הצבעים הוא שיח בגובה מטר עד שניים, שעשוי להיות חד-שנתי או רב-שנתי בהתאם לאקלים בו הוא צומח. לצמח עלים אליפטיים המסודרים בצורת נוצה, עם עלה בקצה. הפרחים פרפרניים בגוון ורוד.
הפקת צבע האינדיגו
עלי הצמח נקטפים ומותססים במים, עד שהגליקוזיד המצוי בהם, אינדיקן, הופך לאינדיגוטין. לאחר מכן התוצר מעורבב עם בסיס חזק כגון נתרן הידרוקסידי והופך למוצק. את גושי הצבע דוחסים לקעריות ומשם הם עוברים לפס הייצור.
מרד האינדיגו
קטיפת פרח האינדיגו מהצמח, חייבה מלאכה ידנית קשה וסיזיפית, שחייבה כוח אדם רב וזול, על מנת שהגידול ישתלם. בארצות הברית עד מלחמת האזרחים, גודל הצמח במטעים, באמצעות עבודת עבדים, בדומה לקטיף הכותנה. באזורים אחרים בעולם, בעיקר בקולוניות בריטיות ביבשת אסיה, נעשתה קטיפת הפרח באמצעות עובדים קשי יום בשכר זעום.
מלחמת העצמאות האמריקאית הפחיתה משמעותית את כמות האינדיגו המיובא מאמריקה ופגעה בבעלות הבריטית עליו. לכן, החל מ-1777 פעלו משתלות ניל בריטיות באזורים רבים בהודו ובבנגל. ככל שעלה ערך האינדיגו כצבע בדים כך התפשטו שדות הניל. האיכרים המקומיים שתלו ניל במקום גידולי מזון, ועבדו עבור בעלי המשתלות. את יבול הניל מכרו האיכרים לבעלי המשתלות תמורת 2.5% מערך השוק של היבול. כל איכר לקח הלוואה, ובגלל ההכנסות הזעומות שקיבל, לא יכול היה להחזיר אותה והיא אף הועברה ליורשיו. בעלי המשתלות היו מוגנים על ידי חוק, ויכלו להרוס את בתי האיכרים אם אלו התקוממו. בשנת 1833 נחקק חוק שהתיר לבעלי המשתלות "יד חופשית" בכל הנוגע לניהול משק הניל.
בשנת 1859 הכריזו האיכרים בבנגל על מרד בפני האימפריה הבריטית, וסירבו לשתול ולטפח את מטעי הניל. המרד היה לא-אלים, אך דוכא ביד קשה ומספר איכרים נטבחו על ידי הבריטים, כעונש על "פשעם". עם זאת, המרד זכה לתמיכה עממית והתפשט ברחבי הודו. בעקבות החשיפה בעיתונות, ידעו הלקוחות באירופה כי "אף תיבת אינדיגו לא הגיעה לאירופה ללא שפיכות דמים" - דבר שתרם לשינוי דעת הקהל לטובת האיכרים. הצלחתו היחסית של המרד הלא-אלים השפיעה רבות על ההתנהגות העתידית של ההודים מול הבריטים - במיוחד על הפילוסופיה של גנדי.
זווית צילום
בקולנוע מבחינים במספר זוויות צילום יסודיות:
זוויות צילום והשפעתן
מיקום המצלמה יכול להשפיע על תפיסת הצופה את האובייקט המצולם. ישנם מספר גדול של זוויות צילום כמו צילום מגובה העין, זווית נמוכה, זווית גבוהה, צילום ממעוף הציפור ועוד.
הגדרת המושג נקודת מבט בעולם הצילום היא המרחק והזווית ממנה המצלמה רואה את האובייקט המצולם.
ג'ון ביינר
ג'ון אנדרו בֶּיינר (באנגלית: John Andrew Boehner; נולד ב-17 בנובמבר 1949) הוא פוליטיקאי אמריקאי מהמפלגה הרפובליקנית. שירת כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מאוהיו והיה יושב הראש בית הנבחרים בשנים 2011–2015.
ביוגרפיה
ביינר נולד בדרום מערב אוהיו, השני מבין 12 אחים. ב-1968, בתקופת מלחמת וייטנאם, התגייס לצי, אך שוחרר אחרי זמן קצר מסיבות רפואיות. אביו היה בעל בר בסינסינטי. למד מנהל עסקים באוניברסיטה ישועית בסינסינטי ואחר כך קיבל משרה בחברת שיווק של אריזות פלסטיק, ועם הזמן הפך לנשיא החברה.
ב-1982 החל את הקריירה הפוליטית במועצת העיירה בה התגורר, וב-1985 נבחר לבית הנבחרים של אוהיו. ב-1990 נבחר לראשונה כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית, ומכהן בתפקיד מאז. הוא מייצג אזור בחירה הכולל פרברים של סינסינטי ודייטון. בקדנציה הראשונה היה חלק מקבוצה של 7 חברים רפובליקנים שיצאה כנגד הנהגת הקונגרס, והצליחה להנהיג כמה רפורמות בהתנהלות המוסד. לקראת בחירות אמצע הקדנציה של 1994 היה אחד ממנסחי "החוזה עם אמריקה" שהביא את הרפובליקנים לשליטה בבית הנבחרים ואת ניוט גינגריץ' לכס היושב ראש.
ב-2006 נבחר להחליף את טום דיליי כמנהיג הרוב הרפובליקני בבית הנבחרים, לאחר שדיליי נאלץ להתפטר עקב כתב אישום שהוגש נגדו. עם תבוסת הרפובליקנים בבחירות אמצע הקדנציה שנערכו באותה השנה הפך למנהיג המיעוט. עם בחירתו של ברק אובמה הדמוקרטי לנשיאות ב-2008 הנהיג מדיניות של התנגדות כמעט לכל יוזמות החקיקה של הנשיא. במיוחד התנגד לרפורמה במערכת הבריאות, ולאחר שהיא עברה, הבטיח לבטל אותה לכשתחזור השליטה בקונגרס לידיים רפובליקניות.
לאור ניצחון הרפובליקנים בבחירות לבית הנבחרים ב-2010, הוא נבחר ליושב ראש הבית והחליף בתפקיד את ננסי פלוסי הדמוקרטית עם כינוס הקונגרס החדש בינואר 2011. בינואר 2013 ובינואר 2015 נבחר לכהונות נוספות בתפקיד.
בתחילת 2015, לקראת גיבוש הסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית, הזמין את בנימין נתניהו לשאת את נאומו בפני שני בתי הקונגרס בנושא. באופן יוצא דופן, הוא עשה זאת ללא תיאום עם הממשל, דבר שהתפרש כקריאת תיגר על הנשיא.
ב-25 בספטמבר 2015, לנוכח עימות נוסף עם הפלג הקיצוני במפלגתו אשר דרש להשבית שוב את הממשל אלא אם כן יבוטל המימון הפדרלי לכל פעילות של "הארגון להורות מתוכננת" (Planned Parenthood), ועל רקע החשש מפני מרד פלג חברי "מסיבת התה" במפלגתו במנהיגותו והאפשרות כי לא ייבחר מחדש, הודיע כי יפרוש בסוף אוקטובר באותה שנה מתפקידו כיושב ראש בית הנבחרים, ויתפטר מהחברות בו. לאחר שהתכוון להיבחר לתפקיד קווין מקארתי אך הסיר את מועמדותו, החליפו בתפקיד פול ראיין.
תחנת כוח גרעינית
תחנת כוח גרעינית היא תחנת כוח שמקור החום שלה הוא כור גרעיני. כמקובל בכל תחנת כוח תרמית, החום משמש ליצירת קיטור אשר מניע את טורבינת הקיטור אשר מחוברת לגנרטור חשמלי שמספק חשמל. על פי הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית (סבא"א), נכון לאפריל 2014, יש 435 תחנות כוח גרעיניות פעילות ב-31 מדינות.
היסטוריה
הפעם הראשונה בה יוצר חשמל על ידי כור גרעיני הייתה ב-3 בספטמבר 1948, באוק רידג' שבארצות הברית, וזוהי הפעם הראשונה בה תחנת כוח גרעינית שימשה להדלקת נורה. הניסוי הגדול השני התרחש ב-20 בדצמבר 1951, תחנת ניסוי ליד העיר ארקו שבמדינת איידהו, בארצות הברית. ב-27 ביוני 1954, החלה תחנת כוח גרעינית בברית המועצות לספק לראשונה בעולם, חשמל לרשת חשמל. התחנה הראשונה בעולם בקנה מידה מלא, נפתחה באנגליה ב-17 באוקטובר 1956.
מערכות
ההמרה לאנרגיה חשמלית מתרחשת בעקיפין, כמו בתחנות כוח תרמיות קונבנציונליות. הביקוע בכור גרעיני מחמם את נוזל הקירור, אשר משמש להסעת החום אל מחוץ לכור. אמצעי הקירור יכול להיות מים, גז או אפילו מתכת נוזלית, תלוי בסוג הכור. נוזל קירור עובר אל טורבינת הקיטור ומחמם את המים על מנת ליצור קיטור. הקיטור שלא מנוצל עובר למעבה. המעבה הוא מחליף חום אשר מחובר לצד המשני כגון נהר או מגדל קירור. לאחר מכן המים נשאבים בחזרה והמחזור מתחיל שוב. מחזור מים-קיטור נקרא מעגל רנקין.
כורים גרעיניים
כור גרעיני הוא מתקן ליצירת תגובת שרשרת גרעינית. השימוש הנפוץ ביותר לכורים גרעיניים הוא לייצור אנרגיה גרעינית ולהנעת ספינות.
כורים גרעיניים מתבססים לרוב על אורניום כדלק לתגובתה השרשרת. איזוטופ האורניום המשמש לתגובת שרשרת בדלק גרעיני הוא האיזוטופ אורניום-235 היותר נדיר והפחות יציב מאורניום-238. אורניום 235 נמצא בכמויות מעטות מאוד בטבע אך הוא הדלק של כורים גרעיניים.
הכור הגרעיני הוא לב תחנת הכוח.
מאחר שהביקוע הגרעיני יוצר רדיואקטיביות, ליבת הכור מוקפת במגן. היא סופגת קרינה ומונעת מחומר רדיואקטיבי להשתחרר לסביבה. בנוסף, כורים רבים מצוידים בכיפת בטון כדי להגן על הכור נגד מפגעים פנימיים והשפעות חיצוניות.
טורבינת קיטור
המטרה של טורבינת הקיטור היא להמיר את החום הכלול בקיטור לאנרגיה מכנית. בית המנוע עם טורבינת הקיטור בדרך כלל מופרד מבניין הכור העיקרי.
במקרה של כור המופעל באמצעות לחץ מים, טורבינת הקיטור נפרדת ממערכת הכור. כדי לזהות דליפה במחולל הקיטור ובכך מעבר של מים רדיואקטיביים בשלב מוקדם, מד פעילות מותקן כדי לעקוב אחר קיטור ביציאה של מחולל הקיטור. לעומת זאת, בכורי מים רותחים עוברים מים רדיואקטיביים באמצעות טורבינת הקיטור, כך הטורבינה נשמרת כחלק מאזור השליטה של תחנת הכוח הגרעינית.
גנרטור
הגנרטור הוא מכונה באמצעותה ממירים אנרגיה מכנית המופקת באמצעות הטורבינה לאנרגיה חשמלית.
מערכת קירור
מערכת הקירור מסלקת את החום מליבת הכור ומעבירה אותו לאזור אחר בתחנת הכוח, שם מנצלים את האנרגיה התרמית לייצור חשמל או פעולות מועילות אחרות. לרוב נוזל הקירור משמש כמקור חום לדוד חימום, והקיטור היוצא ממנו מניע טורבינת קיטור אחרת או יותר אשר מניעה גנרטור חשמלי.
שסתומי בטיחות
במקרה חירום, שסתומי בטיחות יכולים למנוע מצינורות להיבקע או מהכור להתפוצץ. השסתומים מתוכננים כך שהם מאפשרים את הזרימה במערכת בהתאם ללחץ שנקבע.
משאבת מים
רמת המים בגנרטור הקיטור ובכור הגרעיני נשלטת על ידי מערכת הזנת מים. משאבת המים לוקחת את המים ממערכת העיבוי, מגבירה את הלחץ ודוחפת אותם לגנרטור הקיטור (במקרה של כור המופעל במים בלחץ גבוה) או ישירות לתוך הכור (במקרה של כור מים רותחים).
אספקת חשמל בחירום
רוב תחנות הכוח הגרעיניות דורשות שתי הזנות חשמל נפרדות, ובאמצעות שנאים שממוקמים רחוק אחד מהשני בשטח תחנת הכוח שיכולים לקבל חשמל ממספר קווי חשמל. אפילו עם השרידות של שני מקורות כוח הסיכוי לאובדן חשמל עדיין אפשרי. תחנות כוח גרעיניות מצוידות במערכות אספקת חשמל בחירום במטרה לשמור על הבטיחות במקרה של כיבוי יחידה ואובדן חשמל ממקור כוח חיצוני. מצברים מספקים חשמל רציף למכשירים, מערכות בקרה ושסתומים. גנרטורים לשעת חירום המונעים בדיזל מספקים זרם AC לטעינת המצברים ומספקים חשמל למערכות מבוססות זרם AC. הגנרטורים לשעת חירום לא מפעילים את כל מערכות תחנת הכוח, רק את אלה הנדרשות כדי לכבות את הכור בבטחה, לסלק חום מהכור, ולעיתים על מנת לקרר מאגרי דלק משומש.
כדאיות כלכלית
מצד שני, אמצעים להפחתת התחממות עולמית כמו מיסוי על פליטת פחמן, מגדילים את הכדאיות הכלכלית לאנרגיה גרעינית. בנוסף, יעילות נוספת תושג ככל הנראה באמצעות כורים בעלי עיצוב מתקדם, כורי הדור השלישי מבטיחים להיות יעילים ב-17% בצריכת דלק, ובעלי הוצאות נמוכות, כורי העתיד הרחוק יותר מהדור החמישי, מבטיחים להיות יעילים ב-10,000-30,000% בצריכת דלק ולבטל את תוצר הפסולת הגרעינית.
במזרח אירופה, מספר פרויקטים ותיקים נאבקים כדי למצוא מימון, בעיקר בבולגריה, וכן ברומניה, שם משקיעים פוטנציאליים כבר נטשו. במקומות בהם זמין גז זול, ואספקתו העתידית בטוחה יחסית, יש קושי בהקמת פרויקטים גרעיניים.
אנליסטים של כדאיות כלכלית של אנרגיה גרעינית, חייבים לקחת בחשבון את סיכון חוסר הוודאות בעתיד. עד היום כל תחנות הכוח הגרעיניות פותחו על ידי חברות בבעלות המדינה, או מונופולים בתחום החשמל שם רבים מהסיכונים מקושרים לעלויות בנייה, מחירי דלק, וגורמים נוספים הושתו על הצרכנים ולא על הספקים. מדינות רבות עוברות ליברליזציה של שוק החשמל כאשר הסיכונים שהוזכרו, והסיכונים של מתחרים זולים יותר מושתים על הספקים ולא על הצרכנים, דבר המוביל להערכת כדאיות כלכלית שונה לגמרי בתחנות כוח גרעיניות חדשות.
בעקבות האסון הגרעיני בפוקושימה בשנת 2011, העלויות צפויות לעלות בפעילות כורים קיימים ותחנות כוח גרעיניות חדשות, כתוצאה מדרישות מוגברות לטיפול באיומים אפשריים ורגולציות אחרות. עם זאת, בבניות חדשות, כדוגמת בניית הכור AP1000, יש שימוש במערכות בטיחות פסיביות, בשונה מאלה שהיו בתחנת הכוח הגרעינית פוקושימה 1 אשר דרשו מערכות קירור אקטיביות. דבר זה מפחית בצורה משמעותית את ההוצאות על שרידות וגיבויים לציוד בטיחות.
בטיחות ותאונות
צ'ארלס פיררו, מחבר הספר "תאונות רגילות", טוען כי תקלות מרובות בו זמנית וכשלים בלתי צפויים במערכות כורים גרעיניים. תאונות כאלה בלתי ניתנות למניעה, גם לא מבחינה תכנונית. צוות בין-תחומי מאוניברסיטת MIT העריך כי בהתחשב בגידול הצפוי של כוח גרעיני בשנים 2005 - 2055, צפויות לפחות 4 תאונות גרעיניות חמורות בתקופה זו. עם זאת, המחקר ב-MIT אינו לוקח בחשבון שיפורים בבטיחות מאז 1970. נכון ל-2015, התרחשו 5 תאונות גרעיניות חמורות (פגיעה בליבת הכור) בעולם מאז 1970 (תאונת אי שלושת המילין ב-1979; אסון צ'רנוביל ב-1986; ו-3 מקרים באסון הגרעיני בפוקושימה ב-2011). מדובר בממוצע של תאונה חמורה אחת כל 8 שנים.
מחלוקות
הדיון על אנרגיה גרעינית נסוב סביב המחלוקות בנושא הקמת והפעלת כורים גרעיניים במטרה לייצר חשמל מדלק גרעיני למטרות אזרחיות. הדיון על אנרגיה גרעינית הגיע לשיא במהלך 1970 ו-1980, כאשר "הגיעה עוצמה חסרת תקדים בהיסטוריה של טכנולוגיות שנויות במחלוקת", בחלק מהמדינות.
תומכים טוענים כי אנרגיה גרעינית היא מקור אנרגיה בת קיימא אשר מפחיתה את פליטת הפחמן ויכולה להגביר את הביטחון האנרגטי, אם השימוש בו מחליף את תלות בדלקים מיובאים. כמו כן נטען כי אנרגיה גרעינית לא יוצרת זיהום אוויר, בניגוד לחלופה של דלק מאובנים. בנוסף יש המאמינים כי אנרגיה גרעינית היא הפתרון היחיד להבטחת עצמאות אנרגטית ברוב המדינות המערביות. הם טוענים כי הסיכון באחסון פסולת גרעינית קטן והוא יכול לקטון עוד יותר, ככל שמשתמשים בכורים חדשים יותר, וכי רמת הבטיחות במדינות המערב מצוינת בהשוואה לתחנות כוח גדולות.
המתנגדים טוענים כי אנרגיה גרעינית מציבה איומים רבים על בני אדם והסביבה. איומים אלה כוללים סיכונים בריאותיים ופגיעה בסביבה מכריית אורניום, עיבודו והובלתו, הסיכון של הפצת נשק גרעיני או חבלה והבעיה הבלתי פתורה של פסולת גרעינית רדיואקטיבית. הם גם טוענים כי גם הכורים עצמם מורכבים מאוד ולכן תקלות רבות יכולות להתרחש, מה שעלול להוביל לתאונות גרעיניות. המתנגדים אינם מאמינים כי סיכונים אלה יכולים לפחות עם התפתחות הטכנולוגיה. לטענתם, כאשר מחשבים את כל האנרגיה המושקעת בתהליך, החל משלב כריית האורניום ועד פירוק תחנת כוח גרעינית, אנרגיה גרעינית אינה באמת מקור אנרגיה בעלת פליטת פחמן נמוכה.
עיבוד מחדש
טכנולוגיית עיבוד מחדש גרעינית פותחה על מנת להפריד פלוטוניום מהדלק הגרעיני המוקרן. עיבוד מחדש משרת מספר מטרות, אשר החשיבות שלהן השתנתה עם הזמן. במקור עיבוד מחדש שימש אך ורק לצורך הוצאת הפלוטוניום לצורך ייצור נשק גרעיני. עם ההתמסחרות של אנרגיה גרעינית, העיבוד מחדש של פלוטוניום משמש לצורך מיחזורו בחזרה לתוך הדלק הגרעיני בכורים תרמיים. בנוסף, כור תרבית יכול להשתמש לא רק פלוטוניום ממוחזר ואורניום בדלק משומש, אלא גם כל אקטיניד, ובכך לסגור מעגל דלק גרעיני ולהגדיל את האנרגיה שאפשר להפיק ומאורניום טבעי יותר מ-60 פעמים.
עיבוד גרעיני מחדש מפחית את כמות הפסולת, אך לא מפחית את הרדיואקטיביות או החום הנוצר ולכן לא מבטל את הצורך במטמנת פסולת. עיבוד מחדש הוא נושא פוליטי שנוי במחלוקות מכיוון שהוא יכול לתרום להפצת נשק גרעיני או טרור גרעיני.
אחריות במקרה של תאונות גרעיניות
אמנת וינה על אחריות אזרחית לנזק גרעיני קובעת מסגרת כללים בינלאומיים על אחריות גרעינית. יחד עם זאת, המדינות בהן נמצאות מרבית תחנות הכוח הגרעיניות בעולם כולל ארצות הברית, רוסיה, סין ויפן, אינן חלק מהאמנה בנושא זה.
בארצות הברית, הביטוח על תאונות גרעיניות או קרינה רדיואקטיבית מכוסה בחוק פרייס-אנדרסון לתעשיית הגרעין.