cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אנטוניה מורי
אנטוניה מורי (באנגלית: Antonia Maury; 21 במרץ 1866 - 8 בינואר 1952) הייתה אסטרונומית אמריקאית ממחשבות הרווארד, אשר התפרסמה בעקבות חקר הספקטרום של כוכבים ופרסום קטלוג ראשוני של אסטרונומיה המבוססת על ההספקטרום האלקטרומגנטי הנראה. זוכת פרס אנני ג'אמפ קאנון לאסטרונומיה לשנת 1943.
ביוגרפיה
אנטוניה קאטאניה דה פאייבה פריירה מורי נולדה בקולד ספרינג, ניו יורק, ארצות הברית ב-21 במרץ 1866. שמה ניתן לה לזכר סבתה אנטוניה קטאנה דה פאייבה פריירה גרדנר דרפר, שהשתייכה למשפחת אצולה שהגלתה מפורטוגל לברזיל עקב מסעות הכיבוש של נפוליאון בונפרטה. אביה מייטון מורי היה כומר וחוקר טבע, בנו של ג'יימס מורי, וסבתא הייתה הסופרת שרה מייטון מורי. אמה של מורי הייתה וירג'ינה דרייפר שהייתה בתו של ורג'יניה וג'ון ויליאם דרייפר.
מורי הייתה נכדתו של ג'ון ויליאם דרייפר ואחיינית של הנרי דרייפר, שניהם אסטרונומים פורצי דרך. בן דודה הוא מת'יו מורי, המנהל הראשון של מצפה הכוכבים של הצי האמריקאי. כבר מגיל צעיר נחשפה מורי למדע. מסופר כי כבר מגיל 4, סייעה לדודה הנרי דרייפר במעבדה, ועוד בגיל 9 כבר קראה ספרים בלטינית. אחותה קרלוטה מורי הייתה גאולוגית, פלאונטולוגית וסטרטיגרפית.
אנטוניה מורי למדה במכללת ואסאר, מכללה להשכלה גבוהה לבנות במדינת ניו יורק. מתוך 24 קורסי החובה שהייתה צריכה לקחת, היא בחרה ב-8 קורסים שקשורים לאסטרונומיה, ולמדה אצל האסטרונומית הנודעת מריה מיטשל. בשנת 1887 סיימה בהצטיינות יתרה בפיזיקה, אסרונומיה ופילוסופיה.
כאסטרונומית
במסגרת זו מורי חקרה את הספקטרום של כוכבים. תפקידה הראשון היה לבחון את הספקטרום של מיזר ולחשב את זמן המחזור שלו, ובחינה של שינוי בספקטרום הנראה כתוצאה מסיבובם ההדדי של שני הכוכבים. בנוסף, היא גילתה באופן עצמאי ב-1889 את היותו של מנקלינן לפחות כוכב כפול ואת זמן המחזור שלו.
מורי חקרה את הספקטרום של כוכבים. עמיתתה, וילמינה פלמינג ופיקרינג פיתחו שיטת סיווג לכוכבים המבוססת על 7 סוגים עיקריים (OBAFGKM, שיטה הנהוגה עד היום). מורי חלקה על השיטה הזו וטענה שצריך 22 קבוצות הממויינות לפי טמפרטורה. אדוארד צ'ארלס פיקרינג, מנהל המצפה, חלק על המודל שפותח על ידי מורי, הסברה להבדלי העובי של הישרים בספקטרום. הוא כעס על כך שביצעה גם מחקר עצמאי ולא רק חישובים. בתגובה לכך החליטה מורי לעזוב את עבודתה במצפה, מבלי שסיימה את המחקר. לעומת זאת האסטרונום הדני איינר הרצשפרונג זיהה את התועלת הרבה של המודל של מורי והשתמש בו בזיהוי כוכבים וכוכבים ננסיים.
בשנת 1891 מורי עזבה את מצפה הכוכבים והחלה ללמד בבית ספר גילמן בקיימברידג'. פיקרינג ביקש שתחזור כדי להשלים את התצפיות והיא ענתה שהיא אינה מרגישה נוחה לחזור ולתת את מחקרה אם שמה לא מוזכר. היא חזרה לשנה ב-1893 וב-1895 להמשך המחקר על סיווג כוכבים לפי הספקטרום, ועבודתה פורסמה בשנת 1897, "סיווג כוכבים בהירים אשר צולמו בעזרת טלסקופ ה-11 אינץ' על שם דרייפר, כחלק ממרכז ההנצחה על שם הנרי דרייפר" עם תת-הכותרת "נותח על ידי אנטוניה ק. מורי, תחת הדרכתו של אדוארד צ'. פיקרינג". בשנת 1922, הכיר האיגוד האסטרונומי בתרומתה ובחשיבות שיטת הסיווג שלה.
בין השנים 1896 ל-1918 היא לימדה פיזיקה וכימיה בבית הספר קאסל (בית הספר העירוני של גב' ס.א. מאסון לבנות) בעיירה טאריטאון על ההדסון, ניו יורק. היא גם הרצתה על אסטרונומיה בקורנל ומול קהל מקצועי והרצאות לקהל הרחב.
ב-1918 מורי חזרה להארוורד כפרופסור חבר, וגם חזרה לעבוד במצפה הכוכבים, לאחר שהסתדרה יותר טוב עם יורשו של פיקרינג, הרלו שאפלי. היא נשארה עד 1948.
בשנת 1933, פורסם הניתוח ספקטרוסקופי של β בנבל, כוכב הכפול מסוג משתנה לוקה, אותו חקרה במשך שנים רבות.
לאחר פרישתה
לאחר פרישתה מורי עסקה בשמירה והגנת הטבע. מורי הייתה צפרית ופעלה למען הצלת עצי סקוויה במערב ארצות הברית מפני כריתה בעת מלחמה. במשך 3 שנים מורי גם נהלה את בית ג'ון ויליאם דרייפר בניו יורק, שם סבה ודודה בנו מצפה כוכבים. שם צולמו תמונות הראשונות של הירח דרך טלסקופ.
מורי נפטרה ב-8 בינואר 1952.
פרסים והנצחה
בשנת 1943 קיבלה את פרס אנני ג'אמפ קאנון לאסטרונומיה שהוענק על ידי האיגוד האמריקאי לאסטרונומיה.
המכתש הירחי מורי ומספר מכתשי פגיעה סביבו קרויים על שמה ועל שמו של בן דודה, מת'יו מורי.
שאלאמון בק
ד"ר שאלאמון (שלמה) בק (בהונגרית: Beck Salamon; טופויה, 25 במרץ 1885 – בודפשט, 7 ביוני 1974) היה משפטן יהודי-הונגרי, עורך דין, פרופסור באוניברסיטה, ודוקטור למדע המדינה (1957).
ביוגרפיה
שאלאמון (שלמה) בק נולד במשפחה יהודית אביו היה מוריץ בק, סנדלר. אשתו הייתה ד"ר מגדולנה קליין. את בית הספר היסודי שלו סיים בבית הספר היהודי של שש הכיתות בעיירת הולדתו ולאחר מכן למד בגימנסיה בסובוטיצה במשך שש שנים נוספות. סיים את לימודיו ועבר את בחינות הבגרות בנובי סאד ב-1903 (כל המקומות היו אז בממלכת הונגריה במסגרת האימפריה האוסטרו-הונגרית) ולאחר מכן למד משפטים באוניברסיטת בודפשט (כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד). הוא קיבל את התואר דוקטור במשפטים ב-1907. בסיום לימודיו המשיך ללמוד בחו"ל ולאחר עיסוק כמתמחה בעריכת דין קיבל את ההסמכה כעורך דין ב-1910. הוא הצטרף לאידיאלים של הרדיקליזם הבורגני והפך לחבר בחוג הגלילאו. בין שתי מלחמות העולם עסק בעריכת דין וגם כתב ספרים כמומחה משפטי. (למשל ניתוח של חוק סימני המסחר ההונגרי שפורסם ב-1934). הוא עסק בסוגיות של משפט פרטי ומשפט מסחרי. בשנת 1925 שאלאמון בק יחד עם העורך הראשי ארתור מסלן והעורך המשותף אישטוואן וראנאי, הקימו את כתב העת הירחון "החוק האזרחי" (Polgári Jog), ששאלאמון בק לא היה רק העורך שלו, אלא גם כותב המאמרים התדיר. מספר המאמרים שכתב שאלאמון בק במהלך 14 שנות קיום הירחון, (עד שנאסר להופעה בשלהי 1939), היה יותר מ-300.
בשנים 1929 עד 1931 היה חבר בוועדת הבחינות המאוחדת לשופטים ולעורכי דין. לאחר מלחמת העולם השנייה פרש מעיסוקו כעורך דין ועבד רק כפרופסור באוניברסיטת אטווש לוראנד, שם לימד משפטים. הוא פרש משם לגמלאות כראש החוג למשפטים. בק היה היו"ר הבכיר ואחד החברים הפעילים ביותר באיגוד הקניין התעשייתי ההונגרי, שנוסד ב-1962, שעסק גם בדיני סימני מסחר ובדיני פטנטים.
AT&T Team USA Soundtrack
AT&T Team USA Soundtrack הוא אלבום אוסף ספורטיבי שהוקלט על ידי אמנים שונים והופץ עבור אולימפיאדת בייג'ינג, שהתקיימה בשנת 2008.
רקע
באלבום השתתפו זמרות, זמרים ולהקות כמו ליידי אנטבלום, 3 Doors Down, נלי, קווין לטיפה, כריס בראון, קארי אנדרווד, קייט וויג'יל וטיילור סוויפט. האלבום מורכב מ-15 רצועות בשפה האנגלית, תוך שצורפה אליו רצועה נוספת בשפה הספרדית, שהוקלטה על ידי הזמר-יוצר לואיס פונסי.
האלבום היה זמין לרכישה בחנות האייטונס בארצות הברית ב-7 באוגוסט 2008 והיה ניתן להאזין לו גם באתר הרשמי שנוצר עבורו.
תולעת הפיצה
תולעת הפיצה (באנגלית: Pizza Worm) הוא משחק וידאו, המבוסס על המשחק סנייק, שיצא בשנת 1994 והיה פופולרי בשנות ה-90.
המשחק
המשחק פותח על ידי חברת Zorlim Software הפינית, כשלמעשה עבד בה באותה עת אדם אחד בלבד.
משחקיות המשחק מבוססת על סנייק. באופן זה, במסגרת המשחק שולט השחקן על תולעת ארוכה ירוקה ודקה המשוטטת באזור מבודד, אוספת פיצה בגדלים שונים, ומנסה להימנע מלהתנגש בזנבה או בקירות המקיפים את אזור המשחק. התולעת מתארכת כשהיא אוכלת, וכך קשה לה יותר להימנע מלהיתקע בזנבה או בגופה. השחקן שולט על כיוון תנועת ראש התולעת (באמצעות המקשים למעלה, ימינה, למטה או שמאלה), ויתר גופה של התולעת עוקב אחרי ראשו. התולעת נמצא בתנועה מתמדת ולא ניתן לעצור אותה במהלך המשחק.
מה שמבדיל את המשחק ממשחקי סנייק מסורתיים, הוא שהתולעת לא מסוגלת לבצע פניות חדות של 90 מעלות, והיא נעה במעגלים. באופן זה, החזקה של מקש החץ לזמן ארוך מידי, תביא לכך שהתולעת תבצע פניה של 360 מעלות ותפגע בגופה.
המשחק היה פופולרי במהלך שנות ה-90. בשנת 2005 הוציאה החברה גרסה חדשה של המשחק.
Julia
Julia הוא שיר של להקת הביטלס מהאלבום The Beatles מ-1968. השיר נכתב על ידי ג'ון לנון (הקרדיט ניתן לפול מקרטני). הכתיבה הייתה בשהייתם של חברי הלהקה אצל מהרישי מהש יוגי. השיר נכתב לאמו של לנון ג'וליה שנדרסה על ידי שיכור בשנת 1958 ונהרגה (לנון היה אז בן 17). השיר גם נכתב לאשתו לעתיד של ג'ון, יוקו אונו. השיר יצא לאור כבי סייד לסינגל לשיר Obla-Di-Obla-Da. השיר נוגן רק על ידי לנון. השיר גם עורבל כמעבר לשיר אלינור ריגבי באלבום הרמיקס, LOVE.
נכון לאפריל 2020, מונה ההשמעות של השיר ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי עומד על כ-17 מיליון.
קסאבר שלאגר
קסאבר שלאגר (בגרמנית: Xaver Schlager; נולד ב-28 בספטמבר 1997 בלינץ שבאוסטריה) הוא כדורגלן אוסטרי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת ר.ב. לייפציג מהבונדסליגה ובנבחרת אוסטריה.
קריירת מועדונים
שלאגר גדל במחלקות הנוער של CS סנקט ולנטין ורד בול זלצבורג. בשנת 2015 החל לשחק בליפרינג, קבוצת המילואים של רד בול זלצבורג, ובשנת 2016 החל לשחק בקבוצה הראשונה של המועדון.
ב-26 ביוני 2019 חתם שלאגר בוולפסבורג מהבונדסליגה.
ב-17 ביוני 2022 חתם על חוזה לארבע עונות בר.ב. לייפציג מהבונדסליגה.
דייבי קלאסן
דייבי קלאסן (בהולנדית: Davy Klaassen; נולד ב-21 בפברואר 1993) הוא כדורגלן הולנדי המשחק באייאקס ובנבחרת הולנד בעמדת הקשר המרכזי.
קריירת מועדונים
קלאסן התחיל את הקריירה שלו בכדורגל בקבוצות כדורגל מקומיות ובגיל 11 הצטרף לאקדמיה של אייאקס. ב-22 בנובמבר 2011 ערך קלאסן את הופעת הבכורה שלו בתיקו 0-0 נגד אולימפיק ליון במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות. 5 ימים לאחר מכן ערך קלאסן את הופעת הבכורה שלו בליגה במשחק נגד ניימכן כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-81. 43 שניות לאחר שנכנס כמחליף כבש קלאסן את שער הבכורה שלו בקריירה. המשחק נגמר בניצחון 0–3 של אייאקס.
את עונת התחיל קלאסן בצעירי אייאקס מהליגה ההולנדית השנייה, אך עד מהרה הפך לשחקן הרכב בקבוצה הראשונה של המועדון. ב-7 בדצמבר 2013 הבקיע שלושער בניצחון 0–4 על נאק ברדה. בקיץ מונה קלאסן לקפטן לאחר עזיבתו של ניקלאס מויסאנדר. הוא הוביל את קבוצתו כקפטן לגמר הליגה האירופית 2017, בו נוצחה אייאקס 0–2 על ידי מנצ'סטר יונייטד.
ב-15 ביוני 2017 חתם באברטון מהפרמייר ליג תמורת 23.6 מיליון פאונד. ב-27 ביולי ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 0–1 על מ.פ.ק. רוז'ומברוק הסלובקית במוקדמות הליגה האירופית. בעונתו היחידה בקבוצה קלאסן ערך 7 הופעות ליגה.
ב-27 ביולי 2018 חתם בורדר ברמן לארבע שנים תמורת 13.5 מיליון אירו.
ב-5 באוקטובר 2020 חזר לאייאקס תמורת 11 מיליון אירו וחתם במועדון עד 2024.
קריירה בינלאומית
ב-5 במרץ 2014 ערך קלאסן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הולנד במשחק ידידות נגד שנערך בסטאד דה פרנס, בו הפסידה הולנד 0–2. משחק זה הפך את קלאסן לכדורגלן ה-100 שרושם דקות בנבחרת הולנד בזמן שהוא משחק באייאקס.
ב-31 במרץ 2015 הבקיע קלאסן את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–2 על נבחרת ספרד.
נכלל בסגל נבחרת הולנד בטורניר מונדיאל 2022, וכבש את השער השני בניצחון על סנגל.
זלסגוואר
זלסגוואר (בהונגרית: Zalaszegvár) הוא כפר קטן במחוז וספרם שבמרכז הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה גם בזלסגוואר מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 182 ובשנת 2020 רק 142 תושבים.
יהודי זלסגוואר
בזלסגוואר חיו שישה יהודים בשנת 1880. קיים תיעוד לפיו אחת מילידות הכפר נרצחה בשואה.
דבש (שיר של ארי גורלי ורעות יהודאי)
דבש הוא שיר שכתב טל רביב, הלחין ארי גורלי וביצעו ארי גורלי ורעות יהודאי. השיר יצא לאור בשנת 2008.
רקע
השיר נכלל באלבומו השני של ארי גורלי, "משקל הדירה". השיר היה למושמע ביותר ברדיו בשנת 2008 על פי נתוני אקו"ם, והביא לפריצתו של גורלי לתודעת הקהל.
השיר מדבר על זוג הנמצא ביחסי אהבה-שנאה.
נתיב החסד
נתיב החסד היא רשת סופרמרקטים ישראלית בבעלות שמואל אטיאס והוקמה בשנת 2006. הרשת פונה בעיקר למגזר החרדי ועל כן דומיננטית בעיקר בערים בני ברק, אשדוד, חיפה ומודיעין עלית. ב-2019 רכשה את המתחרה הגדולה במגזר החרדי, רשת ברכל, והפכה להיות אחת הרשתות הקמעונאיות הגדולות בישראל עם כ-90 סניפים ברחבי ישראל.
היסטוריה
מייסד הרשת, שמואל אטיאס החל את דרכו בעולם השיווק והיבוא בתחום מוצרי המזון מוצרי ניקיון ושימורים בשם "מ.ד. אטיאס סוכנויות מזון בע"מ ברחובות אחת החברות הגדולות והותיקות בתחום השיווק שקיימת עד היום ושייכת לאביו. לאחר שעזב את אבא שלו פתח סופרמרקט קטן בשם "נתיב החסד - סופר חסד בע"מ". במקביל גם לאחיו של שמואל - יצחק אטיאס, בעלות על רשת מזון בשם "סופר הטוב והמטיב". בנוסף גם שמואל אטיאס הקים מותג פרטי בשם "מעולה" למוצרי צריכה למגזר החרדי.
ביוני 2019 לאחר מספר חודשים של משא ומתן - אושר המיזוג בין רשתות הענק של המגזר החרדי, נתיב החסד בעלת ה-30 סניפים בבעלות שמואל אטיאס רכשה את רשת ברכל בעלת ה-48 סניפים בבעלות מנחם כרמל, בכפוף למכירת 4 סניפים באזורים בהם היה חשש למונופול של הרשת תמורת כ-600 מיליון שקלים. הרשת שילשה את גודלה בין-לילה לאחר המכירה ומחזור המכירות השנתי שלה העומד על בין 200–300 מיליון שקל לשנה צפוי לגדול למיליארד שקל בשנה.
מריה ואפוסטולוס ווליוטיס (חסידי אומות עולם)
מריה ואפוסטולוס ווליוטיס (ביוונית: Maria Voliotis; Apostolos Voliotis) הם בני זוג שהוכרו כחסידי אומות עולם על ידי יד ושם, בשל סיכון חייהם להצלת יהודים ללא תמורה כספית. הזוג התגורר בכפר לחוניה, באזור הרי הפיליון והעיר וולוס ביוון.
רקע
הגרמנים פנו לרב משה שמעון פסח, רבה של קהילת וולוס, ודרשו לקבל את רשימת היהודים החיים בקהילה. כמו כן, הם דרשו שיארגן התכנסות של יהודי האזור. הרב ביקש מהגרמנים שלושה ימים כדי לארגן את העניין ובמקביל פנה ליהודי העיר והפציר בהם לברוח להרי הפיליון, שבהם היו פרטיזנים יוונים רבים שנלחמו נגד הכובש הנאצי והאיטלקי באזור. לרב פסח היה קשר טוב עם הארכיבישוף היווני באזור יואכים. הרב פסח ביקש את עזרתו של הארכיבישוף, שנענה בחיוב והוציא קול קורא לכנסיות ולנוצרים בסביבה לסייע ולהסתיר יהודים. כתוצאה מהקריאה לבריחה של הרב פסח וכתוצאה מהסיוע של הארכיבישוף היווני, קרוב ל-74% מיהודי וולוס ניצלו מההשמדה.
הצלת משפחת חכים על ידי משפחת ווליוטיס
בקהילת יהודי וולוס חיו בני משפחת חכים, אליהו, ואחיו לאון (יהודה) חכים. אליהו היה נשוי לאנה, ולהם היו 4 ילדים בגילאי 2–9. אליהו ולאון חכים עסקו במסחר זעיר. בין השאר עסקו ברוכלות ובמסחר בעגלות ברחבי חצי האי פיליון. במהלך השנים ותוך כדי המסחר שהתנהל ברחבי האזור, נוצר קשר חברי, בנוסף לקשר המסחרי, בין אליהו ולאון חכים לבין אפוסטולוס ווליוטיס ואחיו של אפוסטולוס, יוונים נוצרים שחיו בכפר לחוניה בהרי הפיליון. משפחת ווליוטיס הייתה משפחה אמידה. אפוסטולוס היה בעל אדמות שעסק בחקלאות, ובנוסף ברשות משפחתו הייתה חנות גדולה בכפר, ואנשים רבים היו בקשרי מסחר עמו, נוצרים ויהודים גם יחד.
אליהו חכים, אשתו אנה וילדיהם הקטנים, יחד עם אחיו לאון (יהודה) חכים, הגיעו אל חברם, אפוסטולוס ווליוטיס וביקשו ממנו מחסה. אפוסטולוס ואשתו, מריה, הסכימו לכך, ושיכנו את משפחת חכים במבנה השייך למשפחה, בית אריזה שהיה ממוקם ביער הסמוך לכפר. אפוסטולוס לימד את בני המשפחה כיצד לשרוד ביער, מה ניתן לאכול מהעצים והגידולים הרבים באזור. למריה ולאפוסטולוס ווליוטיס, היה ברור כי הם מסכנים את חייהם. הפטרולים הגרמניים ברחבי הרי הפיליון, לא הסתפקו רק בלהודיע לכל תושבי האזור מה יעלה בגורל מי שיסתיר יהודים. הם דאגו גם להוציא אנשים החשודים בכך להורג במקומות ציבוריים, לשרוף בתים וכפרים, לעיתים על יושביהם, כדי להעניש וכדי להרתיע את התושבים היוונים הנוצרים, מפני סיוע והסתרת יהודים ומפני סיוע לפרטיזנים.
יוחאי רודיק
הרב ד"ר יוחאי ברוך רודיק (נולד בשנת ה'תשט"ז) הוא מפמ"ר מחשבת ישראל בחינוך הדתי במשרד החינוך, מחבר ספרים וחוקר הציונות הדתית.
מריה ואפוסטולוס ווליוטיס (חסידי אומות עולם)
הצלת משפחת חכים על ידי משפחת ווליוטיס
באחד הימים בתקופת ההסתרה של משפחת חכים, הפטרול הגרמני גילה את בני המשפחה בבית האריזה. אפוסטולוס מיהר לבית האריזה וטען בפני הגרמנים שמדובר בעובדיו, ושהם יוונים נוצרים.
יוחאי רודיק
ביוגרפיה
נולד בשנת תשט"ז לשמעון רודיק יו"ר סייעת המערך בחיפה וממלא מקום ראש העיר חיפה.
מריה ואפוסטולוס ווליוטיס (חסידי אומות עולם)
הכרה כחסידי אומות עולם
משפחתו של אפוסטולוס ווליוטיס התגלתה על ידי החוקרת היווניה, הגב' ארסי מלגיורגי מאוניברסיטת תסליה שביוון. משפחת חכים הביאה את צאצאי משפחת ווליוטיס לישראל, כהוקרה על פועלם במלחמה ולעריכת הטקס בישראל ביד ושם, בעיריית חיפה ובבית רקאנטי, פתח-תקווה.
יוחאי רודיק
ביוגרפיה
למד בישיבת הר עציון אצל הרב יהודה עמיטל. לאחר מכן עבר לישיבת מרכז הרב ושם למד אצל הרצי"ה קוק. שירת בצה"ל בחיל שריון וקצין ביחידת חילוץ. הוסמך לרבנות.
מריה ואפוסטולוס ווליוטיס (חסידי אומות עולם)
הכרה כחסידי אומות עולם
ב-31 במאי 2016 התקיים במוזיאון יד ושם הטקס הרשמי, שבו הוענקו ההכרה והפרס למשפחת ווליוטיס. משפחת ווליוטיס הצילה, הגנה ונתנה מחסה ל-18 יהודים במשך כשנה ורבע, כאשר הם מספקים להם בנוסף את כל מחסורם, הכולל מזון ובגדים. במהלך התקופה, נרצחו שניים מבני משפחת ווליוטיס על ידי הגרמנים, על רקע חיפוש יהודים בסביבה ההררית שבה חיה משפחת ווליוטיס.
יוחאי רודיק
ביוגרפיה
למד באוניברסיטה העברית. את תואר הדוקטורט עשה רודיק באוניברסיטת חיפה ועבודת הדוקטורט הייתה "ישיבת מרכז הרב - התפתחותה ומגמותיה החינוכיות (תרפ"א-תשמ"ב, 1921-1982)". שימש כמנהל חינוכי של בית הרב קוק בירושלים. זכה בפרס שר החינוך ליצירה, ובפרס הציונות הדתית (הגות יהודית) על עבודתו בנושא ישיבת מרכז הרב.
משמש כיום כמפמ"ר מחשבת ישראל בחינוך הדתי. נחשב למומחה בתחום מחשבת ישראל ואף כתב על כך ספר. מרצה בנושאי חינוך ויהדות בציבור דתי וחילוני.
בעשרות השנים האחרונות חוקר את משנת הציונות הדתית, במסגרת זו פרסם ספרים על ישיבת מרכז הרב ועל שכונת קריית משה.
בנוסף פרסם ספרים שחוקרים את שורשיה האידאולוגים של תנועת גוש אמונים ואת היחס של הציונות הדתית לתוכנית ההתנתקות.
כתב טור קבוע בירחון 'מגד ירחים' בהוצאת בית הרב קוק. בעבר פרסם מאמרים בבמות שונות כגון תחומין ובספרים הקשורים לחינוך הדתי.
בשנת 2015 קיבל ממשרד החינוך אות הצטיינות על פועלו.
נשוי לחנה ומתגורר בירושלים.
פאייטים
פאייטים משמשים בביגוד ובתחפושות. פאייטים עשויים להיות תפורים שטוחים אל הבד, כך שלא יזוזו ויש פחות סיכוי שייפלו, או שהם עשויים להיות תפורים בנקודה אחת בלבד, כך שישתלשלו וינועו בקלות, ויתפסו יותר אור.
היסטוריה
היסטורית ברחבי חלקים רבים של העולם, הצמדת מטבעות מתכת ותכשיטים לבגדים נעשתה כדי להציג עושר, מעמד או לשמור על הפריט מאובטח היטב. קיימות עדויות לכך שפאייטים מזהב שימשו כקישוט על בגדים או אביזרים בעמק האינדוס כבר בשנת 2500 לפני הספירה. פאייטים מזהב מוצק שנתפרו לבגדי מלכות נמצאו בתוך קברו של תות ענח' אמון.
פאייטים (העשויים בעיקר מפיסות מתכות מחזירות אור) שנתפרו לתוך ז'קטים, מצנפים ושמלות היו פופולריים בקרב האצולה והעשירים במהלך המאות ה-17 עד ה-19.
במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20, לאחר גילוי קבר תות ענח' אמון, פאייטים זכו לפופולריות מחודשת כתוצאה מהתעניינות מחודשת בתרבות מצרים העתיקה. השימוש בפאייטים (העשויים בדרך כלל ממתכת) זכה לפופולריות רבה כהצהרה אופנתית על ידי פלאפריות בתקופה זו.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 יוצרו פאייטים קלים מג'לטין בציפוי מתכת, שהיו פחות כבדים משמעותית ממקביליהם ממתכת. עם זאת, פאייטי הג'לטין היו נמסים אם הם נרטבים או מתחממים מדי. חברת ייצור ההלבשה Algy Trimmings Co., יחד עם Eastman Kodak, ייצרה פאייטים מפלסטיק שקוף, אך הם היו שבירים. מאוחר יותר נעשה שימוש בסרט פוליאסטר כדי להקיף את הפאייטים העשויים פלסטיק כדי שיוכלו להישטף בבטחה. בסופו של דבר, פלסטיק ויניל החליף בדרך כלל את שילוב סרט הפוליאסטר והפלסטיק בגלל העמידות ועלות התועלת שלו.
בסוף שנות ה-60, פאייטים החלו להיות בשימוש נרחב על ידי מוזיקאים פופולריים כמו הסופרימס. פאייטים המשיכו להיות פופולריים בשנות ה-70 ותחילת שנות ה-80.
זלמה מרבאום-אייזינגר
זלמה מרבאום-אייזינגר (בגרמנית: Selma Meerbaum-Eisinger; 5 בפברואר 1924 – 16 בדצמבר 1942) הייתה משוררת יהודיה גרמניה-רומנית. נולדה בצ'רנוביץ, בוקובינה ובגיל 18 נספתה בשואה במחנה עבודה באוקראינה.
קורות חיים
מרבאום-אייזינגר הייתה בתו של הסוחר מקס מרבאום בצ'רנוביץ (כיום באוקראינה). אייזינגר היה שם המשפחה של אביה החורג. בגיל צעיר החלה ללמוד ספרות. עבודתה הושפעה מהיינריך היינה, ריינר מריה רילקה, אלפרד הנשקה, פול ורלן ורבינדרנת טאגור. ב-1939 החלה לכתוב שירה והייתה מתרגמת מיומנת בין צרפתית, רומנית, יידיש וגרמנית. ב -1940 נמסר האזור שבו התגוררה לברית-המועצות. לאחר פלישת הצבא הגרמני לברית המועצות ביולי 1941, נאלצה המשפחה לעבור לגטו צ'רנוביץ. ב-1942 גורשה המשפחה למחנה העבודה מיכאילובקה בטרנסניסטריה (כיום באוקראינה), שם מתה זלמה מטיפוס.
עבודתה של מרבאום-אייזינגר כוללת 57 שירים שנכתבו בעפרון וצורפו בכתב יד לכרך בשם Blütenlese (קציר הפריחה). חמישים ושניים שירים היו מקוריים והשאר היו תרגומים מצרפתית, יידיש ורומנית. הכרך הוקדש לאהובה וחברה הטוב לייזר פיכמן, שהיה מבוגר ממנה בשנה. פיכמן אמור היה להעביר את ספר השירים לידיד אחר של מרבאום-אייזינגר, שהתעתד לפרסם את הספר עם בואו לארץ ישראל המנדטורית, אולם פיכמן נפטר בדרך ולא הצליח להעביר את הספר. שיריה של מרבאום-אייזינגר התגלו מחדש ופורסמו על ידי אוניברסיטת תל אביב בשנת 1979, בעריכת אדולף ראוכוורגר. בשנת 1980 פורסמו בגרמניה הודות למאמציו של העיתונאי והחוקר יורגן סרקה (Serke). הכרך האבוד פורסם במלואו תחת הכותרת Ich bin in Sehnsucht eingehüllt (אני מוכה געגועים). ספר מוקלט של השירים הופק בנובמבר 2005.
סגנון וביקורת
השירים ששרדו מיצירתה של מרבאום-אייזינגר כתובים בסגנון אימפרסיוניסטי בטוח ולירי, אך הנימה השולטת בהם עגמומית. שירה זכו לשבחי הביקורת, והמשוררת הילדה דומין אמרה כי שיריה "צלולים, יפהפיים, קלילים, אך מעבירים תחושה מבשרת רעות". שיריה של מרבאום-אייזינגר, כמו גם שיריהם של רוזה אוסלנדר ופאול צלאן, נחשבים לחלק חשוב בתרבות היהודית-גרמנית של בוקובינה.
הרמינה, נסיכת ולדק ופירמונט
הרמינה, נסיכת ולדק ופירמונט (29 בספטמבר 1827 - 16 בפברואר 1910), הייתה בתו של גאורג השני, נסיך ולדק ופירמונט ואשתו של אדולף הראשון, נסיך שאומבורג-ליפה.
ביוגרפיה
אידה נולדה ב-29 בספטמבר 1827 בארולזן לגאורג השני, נסיך ולדק ופירמונט ואמה, נסיכת אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים, בתם של ויקטור השני, נסיך אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים ואמליה, נסיכת נסאו-ויילבורג.
משפחתה
ב-25 באוקטובר 1844 התחתנה הרמינה עם בן דודה אדולף הראשון, נסיך שאומבורג-ליפה, ממנו נולדו לה 8 ילדים:
יעקב אליפנדרי
רבי יעקב אליפנדרי או אלפאנדארי היה מרבני קושטא במאה ה-17 ומחבר שו״ת מוצל מאש.
תולדותיו
נולד לרבי חיים אלפאנדרי הזקן, מחבר שו"ת "מגיד מראשית". היה מגדולי דורו, כפי שמכנה אותו רבי יהודה רוזאניס, בעל ספר משנה למלך ששלח אליו שאלות וקורא לו בחיבורו . כיהן כדיין, ונודע כבעל שיטת לימוד מקורית וחוקר חקירות מחודשות, מה שייחד את ספרו והביא רבים מהאחרונים לדון בפסקיו. חלק גדול מכתביו נשרף, ולכן החליט אחיינו רבי חיים לקרוא לספרו של רבי יעקב "מוצל מאש". רבי אליעזר אבן שנג'י כתב פסק להתיר אשה מעיגונה, אך לפני הכרעתו כותב :
רבי יוסף קצבי כותב עליו :
מתלמידיו היה רבי יעקב ששון, מחבר ספר בני יעקב.
אנעים זמירות (אלבום)
אנעים זמירות הוא אלבום אולפן מסוגת המוזיקה חסידית. האלבום מכיל לחנים של חיים בנט מושרים סולו על ידי הזמר החסידי שלמה כהן. על העיבוד המוזיקלי רובי בנט. האלבום הופק בחברת התקליטים גל פז ויצא בשנת 1980.
יעקב אליפנדרי
כתביו
מוצל מאש - שני חלקים:
בשנת התרל"ח יצא לאור הספר עם הערותיו של רבי זוסמן סופר אבד"ק האלאש וק' מיישא, ובשנת התשנ"ח יצא לאור הספר כששני חלקיו מאוחדים, יחד עם הערות מכתב ידו של רבי חיים סופר.
צלאת אל פאסיין
צלאת אל פאסיין (נכתב גם: סלאט אלפסיין, ונקרא גם: "בית הכנסת של התושבים"; בערבית: كنيس صلاة الفاسيين) הוא בית הכנסת של קהילת התושבים בעיר פאס שבמרוקו, העתיק ביותר במרוקו.
היסטוריה
בית הכנסת של קהילת התושבים בפאס נחשב לעתיק ביותר מבין בתי הכנסת במרוקו ולפי סגנונו האדריכלי משערים שהוא נבנה בתקופה המרינית (בין המאה ה-13 למאה ה-15).
בי"ח באלול שנת ה'ת"ו (1646) הורה הסולטן מוחמד ה-13 להרוס את בית הכנסת ואנשיו החלו בהרס, אולם אנשי הקהילה נאבקו ביוזמה והתפללו בו תפילת מנחה בכל יום, ובכך הם הצילו את עמודיו ואת כתליו. בשנת ה'תק"ן (1790) נבזז בית הכנסת על ידי אנשיו של המלך מולאי יזיד ובהוראתו, יחד עם שאר בתי הכנסת בפאס ובמקנס.
ציר הזמן של האנטישמיות
בחלק מהמונחים במקום המילה אנטישמיות, מופיעות המילים "אנטי-יהדות" או "אנטישמיות דתית", זאת בהתייחס לאירועים שקרו על פי רגשות דתיים כלפי היהדות שרווחו לפני עליית האנטישמיות הגזעית במאה ה-19.
צלאת אל פאסיין
שיקום ושחזור
בסוף שנות החמישים של המאה ה-20 חדל בית הכנסת מלפעול באופן סדיר ומאז חלה בו הזנחה. בשנת 2013 נשלם שיקום בית הכנסת והוא נחנך מחדש. בשנת 2016 הוא שב לפעילות דתית מלאה החל מחג החנוכה. הוא משמש גם כיעד מבוקש לתיירות שאינה נושאת אופי דתי.
ציר הזמן של האנטישמיות
המאה ה-18
בשל המאורע המיוחד, המכתב מוקרא מחדש על בסיס שנתי, ומבין המקריאים נמנו שופטי בית המשפט העליון, רות ביידר גינסבורג ואלנה קגן, ונשיאי אוניברסיטת בראון, רות סימונס וכריסטינה פקסון.
צלאת אל פאסיין
רבנים ושליחי ציבור
מרבני קהילת התושבים בשנים שלאחר גירוש ספרד נודע רבי חיים גאגין, שנלחם על שימור מנהגי התושבים ובעיקר נגד מנהג הנפיחה, אותו ניסו הספרדים לכפות על קהילתו. אחריו כיהן רבי שמואל אבן דנאן, ומאז הוחזק בית הכנסת ומשרת שליח הציבור בידי משפחת. בראש המאה ה-17 שימש רבי אברהם אבן דנאן כדרשן בבית הכנסת. החל משנת ה'תרע"ב (1911) נבחר לשמש במקום כשליח ציבור וכדרשן רבי יוסף בן נאים, בתפקיד זה הוא שימש עד לשנת ה'תר"ץ (1930).
מנהגים
למרות נוכחותם המשמעותית של יהודים ספרדים בפאס, שמרה קהילת התושבים באדיקות על מנהגי התפילה ועל נוסחאותיה הייחודיים, שם שרידים מנוסח צפון אפריקה הקדום, עד לשנות החמישים של המאה ה-20. בכך מתייחדת קהילה זו משאר הקהילות שאליהן היגרו המגורשים או צאצאיהם. עד לשנת ה'תרמ"ט (1889) עברו מסורות הקהילה בעל פה ובאמצעות כתבי יד, באותה השנה הדפיס רבי רפאל אהרן בן שמעון בירושלים את הסידור "אהבת הקדמונים", המייצג את מנהגי הקהילה.
בין מנהגי הקהילה:
לקריאה נוספת
מאיר בניהו, דברי הימים של פאס, ירושלים, תשנ"ג; עמ' 32, 35-37, 65, 90, 95, 99-100, 112, 139, 147-148, 162, 165
קליקסטוס השלישי
קָליקסטוּס השלישי (בלטינית: Callixtus III; 31 בדצמבר 1378 – 6 באוגוסט 1458; שמו בלידתו היה אלפונס דה בורחה (בספרדית: Alfons de Borja) היה אפיפיור מ-8 באפריל 1455 ועד מותו. יליד ספרד, בן למשפחת בורג'ה והראשון ממשפחה זו שעלה לגדולה, דודו של האפיפיור אלכסנדר השישי (האפיפיור הספרדי היחיד פרט אליו). האחרון שנטל לעצמו את השם קליקסטוס.
עד היבחרו לאפיפיורות
נולד בלה טורטה (La Torreta, בימינו פרבר של ולנסיה), בנו הבכור של חואן דומיקו דה בורחה (בהיגוי ספרדי, בהיגוי איטלקי: בורג'ה). בשנת 1392 החל ללמוד באוניברסיטת ליידה, והוסמך על ידה לדוקטור למשפט אזרחי ומשפט קאנוני. לאחר סיום לימודיו המשיך לכהן באוניברסיטה כפרופסור למקצועות אלה. ב-1416 נבחר כנציג הבישופות שלו לועידת קונסטנץ, אך לא השתתף בה בשל התנגדותו של אלפונסו החמישי, מלך אראגון לקיומה. במקום זאת השתתף בסינוד חלופי שאורגן בברצלונה. בורג'ה פעל לכיוון החלטת הסינוד לקרוא לאיחוד הכנסייה ופתרון הקרע המערבי. בין 1420 ל-1423 כיהן כסגן הקנסלור (נשיא) של אוניברסיטת ליידה. ב-1424 כיהן כשליח האפיפיור למיורקה, אך האפיפיור מרטינוס החמישי סירב לבקשת מלך אראגון להכתירו לחשמן. עם זאת פעל בורג'ה להשגת כניעתו של האנטי-אפיפיור קלמנס השמיני לסמכותו של מרטינוס החמישי ב-1429, דבר שסתם את הגולל סופית על הקרע המערבי. באותה שנה מינה אותו האפיפיור לבישוף ולנסיה. בעת ועידת בזל (1431-1439) היה שליחו של מלך אראגון.
ב-1444 העלה אותו האפיפיור אאוגניוס הרביעי למעלת חשמן, כומר בזיליקת סנטי קואטרו קורונטי ברומא וחבר הקוריה הרומאית. ב-1447 השתתף בקונקלווה בה נבחר ניקולאוס החמישי.
בחירתו לאפיפיור
ב-4 באפריל 1455, כעשרה ימים לאחר מותו של ניקולאוס החמישי, התכנסה בקפלה הסיסטינית קונקלאווה לבחירת יורשו. הייתה זו הקונקלאווה הראשונה שהתכנסה בקפלה הסיסטינית. חמישה-עשר החשמנים נחלקו בין תומכי משפחת קולונה ותומכי משפחת אורסיני. בורג'ה נבחר כעבור ארבעה ימי הצבעות בקולותיהם של החשמנים מצרפת, ספרד והרפובליקה של ונציה שצידדו בפלג אורסיני ונטל לעצמו את השם קליקסטוס (שם נדיר, הקודם שכיהן בשם זה, קליקסטוס השני, כיהן למעלה מ-300 שנים קודם לכן).
עם בחירתו לאפיפיור, הגישו לו יהודי רומא ספר תורה, שאותו השמיט בכוונה מידו בכדי להפגין את יחסו המזלזל ביהדות.
אפיפיורותו
תחת הטראומה של כיבוש קונסטנטינופול, שנתיים קודם לכן, קרא האפיפיור קליקסטוס למסע צלב להצלת הנצרות מפני פלישת האימפריה העות'מאנית לאירופה. האפיפיור הפנה את משאבי העיר רומא להצטיידות והתארגנות צבאית ושלח את הנונציו (שגרירים) שלו לחצרותיהם של שליטי אירופה (אנגליה, צרפת, הונגריה, פורטוגל, אראגון והאימפריה הרומית הקדושה) על מנת לארגן קואליציה צבאית נוצרית מאוחדת. הפרי העיקרי של קריאה זו למסע צלב הייתה המצור על בלגרד (בין 4 ל-22 ביולי 1456), בהובלת יאנוש הוניאדי, שבלם את התקדמות העות'מאנים לתוך אירופה. ההוראה של האפיפיור לצלצל בפעמוני הכנסיות בצהרי היום על מנת להזעיק את המאמינים להתפלל למען מגיני העיר בעת המצור, הפכה לצלצול ניצחון ולנוהג קבוע עד ימינו. ב-1457 הנהיג את חג ההשתנות ב-6 באוגוסט לזכר הניצחון.
ב-1456 התיר האפיפיור לפורטוגלים לערוך סחר בחופי אפריקה המערבית, כולל סחר עבדים, ובכך הסיג לאחור את הוראתו של אאוגניוס הרביעי בבולה שלו מ-1435, Sicut Dudum, בה הורה לאסור את סחר העבדים הפורטוגלי מאפריקה.
בין פעולותיו הנוספות, טיהור שמה של ז'אן ד'ארק; הפיכת אוזמונד, ויסנט פרר, אלברטו מטרפאני ורוזה מויטרבו לקדושים ומינוי בן-אחיו, רודריגו דה בורג'ה (לימים האפיפיור אלכסנדר השישי), לחשמן, סגן קנצלר ומנהל חצר האפיפיור.
בריל קרול
ראשית חייו
בריל קרול נולד בחווה במחוז דייוויס שבאיווה, כ-12 מבין 13 ילדיהם של ויליס וכריסטינה קרול. לאחר שהתחנך בבתי ספר במחוז הולדתו, הוא סיים ב-1884 בקולג' המדינתי של מיזורי (כיום האוניברסיטה המדינתית על שם טרומן), ולאחר מכן לימד במיזורי במשך חמש שנים. ב-1886 נשא קרול לאישה את ג'ני דודסון ממחוז אדאיר שבמיזורי. לזוג נולדו שני בנים.
ב-1891 היה קרול למוציא לאור והעורך של העיתון Davis County Republican. ב-1896 הוא נבחר לסנאט של איווה מטעם מחוז הבחירה שכלל את מחוזות דייוויס ואפאנוס. לאחר שתי תקופות כהונה בסנאט הוא היה למנהל הדואר בעיר בלומפילד. ב-1902 נבחר קרול כמבקר המדינה של איווה, תפקיד שאליו הוא נבחר שוב עוד שתי פעמים. במשרה זו הוא נחל הצלחה מרובה. ב-1908 הוא נבחר כמועמד המפלגה הרפובליקנית למשרת מושל איווה ובבחירות הכלליות הוא ניצח ברוב עצום. ב-1910 הוא נבחר לכהונה שנייה כמושל.
מושל איווה
בנאום ההשבעה שלו, הביע קרול את הצורך לשמור על משאבי הטבע של איווה. הוא הושפע מוועידה שכונסה בבית הלבן במאי 1908 על ידי הנשיא תאודור רוזוולט, בה הכריז הנשיא שהשימוש במשאבי הטבע הייתה "הבעיה כבדת המשקל ביותר שניצבה אז בפני האומה". קרול הכריז שהיערות של איווה נכחדו כמעט לחלוטין, ושהאדמות שהיו הכי פחות מתאימות לעיבוד, צריכות לשמש לגידול עצים. כריית הפחם גם היא הגיעה לשיעורים מדאיגים. יותר מכך, לדעתו תושבי איווה היו צריכים לעבד שטחים קטנים יותר לגידולים חקלאיים. תנופת הבנייה והבעלות על הקרקע הייתה אמורה להוסיף למשאבים היצרניים של המדינה. קרול המליץ על הקמת נציבות שתחקור את משאבי הטבע של המדינה. בתגובה לכך החליטה האספה הכללית של איווה על הקמת נציבות הניקוז, נתיבי המים והשימור המדינתית, שתחקור את נתיבי המים, היערות, הקרקעות, המינרלים, בקרת השיטפונות ומיזמי הניקוז של המדינה. הנציבות הייתה גם אחראית על חקירת האנרגיה ההידרואלקטרית ואת האפשרות של ניווט בלפחות אחד מנהרותיה של איווה.
קרול היה תומך פעיל בסלילת כבישים איכותיים באיווה. הוא קרא לכינוסם של פקידי המחוזות ונציגים נוספים בדה מוין כדי לדון בשיפור מערכת הכבישים המדינתית. "אגודת הכבישים הטובים" הוקמה, ובשנים הבאות היא התכנסה מדי שנה והעניין בה הלך וגבר. אחת מההצעות שלה הייתה הקמת נציבות הכבישים המהירים, שהוקמה על ידי האספה הכללית של איווה כבר לאחר תום כהונתו של קרול כמושל.
ב-1911 ציין קרול שחוקי המס של המדינה היו בלתי צודקים. חלפו אז 14 שנים מאז בוצע עדכון כלשהו בחוקי המס. על פי המלצתו, החליטה האספה הכללית של איווה להקים וועדה מיוחדת שתבחן את סוגיית המיסוי, תכין חוקי מס חדשים, ותגיש אותה למושב הבא של האספה הכללית. בנאומו הדו-שנתי שנשא ב-1913, שיבח קרול את הוועדה על עבודתה המצוינת, וביקש בבית המחוקקים לשקול בקפדנות את המלצותיה. עם זאת, במהלך תקופת כהונתו של יורשו של קרול, סירבה האספה הכללית להעביר את הצעת החוק שהוגשה על ידי וועדת המיסוי.
קרול נהג לומר שהחקיקה החשובה ביותר במהלך כהונתו הייתה הצעת החוק להקמת מועצת החינוך המדינתית. ב-1909 הקימה האספה הכללית את הגוף הזה, שנטל על עצמו לנהל את הקולג'ים באיווה סיטי, באיימס ובסיידר פולס. קרול מינה את תשעת חברי מועצת החינוך המדינתית ואת שלושת חברי ועדת הכספים שלה. שנתים לאחר מכן שיבח קרול את המועצה על פרסום הדוח שהוגש לאספה הכללית, במיוחד על המלצותיה בנוגע להמשך גביית מס הרכוש, ביצוע התאמות בשכר, ויישום שיטות עסקיות. 16 שנים לאחר שקרול מינה את חברי מועצת החינוך, הוא עדיין דיבר בגאווה על איכויותיהם של האנשים שהוא בחר.
שנותיו האחרונות
לאחר סיום כהונתו כמושל, פנה קרול לעסקים, והיה לנשיא של חברת ביטוח החיים פרובידנט ושל חברת ההשקעות קרול בדה מוין.
בריל קרול נפטר ב-16 בדצמבר 1939, בלואיוויל, קנטקי, בעת שעשה שם בביקור אצל בנו. הוא נטמן בבית הקברות אוד פלווס שבבלומפילד, איווה.
מרי קלדרון
מרי קלדרון (באנגלית: Mary Calderone; 1 ביולי 1904 - 24 באוקטובר 1998) הייתה רופאה אמריקאית, אשר פעלה למען חינוך מיני. היא לקחה חלק בייסוד, והייתה הנשיאה, של הפדרציה להורות מתוכננת באמריקה. היא פעלה למען דיאלוג פתוח בנושאי מין ומיניות וגישה חופשית למידע לכל הגילאים. היא נודעת במיוחד בהצלחתה להפוך את מדיניות האגודה הרפואית האמריקאית, כך שרופאים יהיו מחויבים להנגיש אמצעי מניעה למטופלים שלהם ולתת להם מידע על אמצעי מניעה.
ביוגרפיה
בשנת 1933 היא הפסיקה לקדם את קריירת המשחק שלה ובני הזוג התגרשו. מות בתה נל, אשר הייתה בת שמונה, בצירוף דעיכת חלומות המשחק והגירושין, הובילו לדיכאון. קלדרון החליטה ללמוד רפואה. כשהייתה בת 31.
בשנת 1939 סיימה את לימודי הרפואה באוניברסיטת רוצ'סטר. בשנת 1942 קיבלה תואר שני בלימודי בריאות הציבור מאוניברסיטת קולומביה. שם פגשה את ד"ר פרנק קלדרון, לו נישאה ב-1941.
קלדרון עבדה מספר שנים כרופאת בית-ספר. משנת 1953 שימשה למנהלת הרפואית של הפדרציה להורות מתוכננת באמריקה. בשנת 1958, כנציגה של הפדרציה, היא השתתפה בוועידה האמריקאית הראשונה לכנסיות ומשפחות בניהול המועצה הלאומית לכנסיות. סוציולוגים, מנהיגים דתיים, אנשי חינוך ואנשי מקצוע בתחום בריאות הציבור, לקחו חלק בכנס ודנו בסבלם של אלפי אנשים בגלל בורות בנוגע קרירות מינית, אימפוטנציה, הומוסקסואליות ואמצעי מניעה. ביחד עם חמישה קולגות שפגשה הכנס, הקימה קלדרון קבוצת מחקר לא רשמית למיניות האדם. הקבוצה הפכה למועצה למידע וחינוך למין (Sex Information and Education Council). היא פרשה מהפדרציה להורות והפנתה את מרצה לחינוך למיניוות. ב-1964 קלדרון פרסמה מאמר בכתב העת האמריקאי לבריאות הציבור שהיה חלק מהקמפיין שלה להכניס לשיח הציבורי את הצורך לתכנון משפחה ובמקביל למקם אותו בהקשר הרחב יותר, של חינוך למיניות.
היא ארגנה כנס ארצי, השתתפות 39 הרופאים ודגמוגרפים מובלים בתקופתם. הכנס הוביל לשינוי התפיסה כלפי הפלות והפיכתן לחוקיות. באותה השנה יצא לאור הספר הפלות בארצות הברית (ABORTION IN THE UNITED STATES) בעריכתה. הספר יצא בעקבות הכנס.
בשנת 1964, קלדרון השיגה הצלחה אשר הייתה הישג משמעותי ביותר: היא שכנעה את נאמני האגודה הרפואית האמריקאית, איגוד הרופאים המוביל בארצות הברית, לשנות את מדיניותו לגבי אמצעי מניעה ומידע לגביהם. לאחר השינוי, רופאים יחלקו אמצעי מניעה, או מרשם להם, ומידע לגביהם באופן חופשי למטופלים אשר זקוקים להם. הצעת הנאמנים התקבלה ובכך אמצעי המניעה הפכו לחלק מהזרם המרכזי של הרפואה האמריקנית.
מכתבים רבים הגיעו לפדרציה להורות מתוכננת, ובהם שאלות, לא רק על יחסי מין, אלא גם על מיניות. קלדרון הגיעה למסקנה כי מיניות אינה שווה ל"שימוש באיברי המין" אלא היא מושג רחב הרבה יותר, וכי ישנו חסך גדול בחינוך מיני בחברה האמריקאית. הכרה זו, כי "חלוקת אמצעי מניעה אינה מספקת", גרמה לה להתפטר מתפקידה בפדרציה בשנת 1964, ולייסד את המועצה למידע ולחינוך מיני של ארצות הברית (בקיצור, SIECUS). במסגרת הפעילות, קלדרון המשיכה לשאת נאומים בפני קהל ברחבי ארצות הברית. מטרתה המוצהרת של המועצה הייתה "לייסד את מיניות האדם כיישות בריאותית". המועצה הפכה לארגון המאגד תחתו מורים לחינוך מיני, רופאים, פעילים חברתיים, וכן הורים אשר חיפשו מידע על חינוך לגבי מין ומיניות. קלדרון והמועצה הפכו לארגון מוערך, ללא ספק גם בהשפעת המהפכה המינית של שנות ה-60, והמסר היה כי מין הוא כוח חיובי. מתנגדיה של קלדרון לא ראו בעין יפה את העובדה שהיא מעוניינת שחינוך מיני יתחיל כבר בגיל הגן, וקבוצות דתיות שמרניות הפיצו עלונים בגנותה ובגנות הארגון, וטענו כי ברצונה להשחית את הילדים ולפגוע במוסריות הנוצרית. עד שנת 1969 השפעתה של קלדרון דעכה עקב התקפות אלו, והיא התפטרה מתפקידה כנשיאה, אך נותרה בתפקיד מנהלת. בהמשך השנים היא המשיכה להילחם עבור חינוך למיניות עם "גישה חיובית ונייטרליות מוסרית", וכן העלתה נושאים נוספים לדיון, כמו אפליה מינית או הומוסקסואליות. היא המשיכה להחזיק בתפקיד במועצה עד שנת 1982.
היא כתבה מספר ספרים על חינוך מיני, ביניהם The Family Book about Sexuality וכן Talking with Your Child About Sex.
אף על פי שדגלה בחופש מיני, היא עצמה האמינה כי מין חייב להתרחש במסגרת נישואים. בנוסף, היא הואשמה על ידי הפסיכיאטר השנוי במחלוקת תומאס סאס בנטיות הומופוביות.
בשנת 1974 קיבלה קלדרון את פרס הומניסט השנה של האגודה ההומניסטית האמריקאית.
קלדרון נפטרה ב-24 באוקטובר 1998 בבית אבות בפנסילבניה, בגיל 94.
בג"ץ קווטינסקי נגד כנסת ישראל
בג"ץ 10042/16 צחי קווטינסקי נגד כנסת ישראל המוכר בשמות בג"ץ מס ריבוי דירות או בג"ץ מס דירה שלישית, הוא פסק דין של בית המשפט העליון בשבתו כבית המשפט הגבוה לצדק, שניתן ב-6 באוגוסט 2017, ובו נפסלה חקיקה שהטילה מס ריבוי דירות. זהו פסק הדין הראשון שבו נפסל חוק לא עקב פגם בתוכן החוק, אלא עקב פגם בהליך החקיקה.
עקרונות היסוד של החקיקה בישראל נדונו בהרחבה בבג"ץ ארגון מגדלי העופות בישראל, ונקבע בו שרק פגמים קשים ונדירים שיש בהם פגיעה קשה וניכרת בעקרונות יסוד אלה תביא להתערבות שיפוטית שתקבע את בטלותו של החוק. אחד מהעקרונות שהוצגו בפסק דין זה הוא עקרון ההשתתפות, לפיו לכל חבר כנסת יש זכות להשתתף בהליך החקיקה. השאלות שעמדו בפני השופטים הן:
הליך החקיקה
ב-12 באוגוסט 2016 אישרה הממשלה את תקציב המדינה ו"חוק ההסדרים" לשנות התקציב 2017 ו-2018, ובכלל זה אושרה ההצעה למס ריבוי נכסים.
ב-5 בספטמבר 2016 פרסם משרד האוצר את הפרק "מס ריבוי נכסים" בתזכיר חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה לשנים 2017 ו-2018), התשע"ו-2016.
ההצעה למס ריבוי דירות נכללה בהצעת חוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנות התקציב 2017 ו-2018), התשע"ז-2016. ב-31 באוקטובר 2016 הגישה הממשלה לכנסת את ההצעה לקריאה ראשונה.
במהלך הדיון בהצעת החוק בוועדת הכספים התריעה היועצת המשפטית של ועדת הכספים, עו"ד שגית אפיק, בפני יו"ר הוועדה, ח"כ משה גפני, שהליך החקיקה אינו תקין, משום ששינויים שהוכנסו בהצעה ברגע האחרון לא איפשרו דיון נאות בהצעה. מיד לאחר אישור ההצעה בוועדת הכספים הצטרף לביקורת היועץ המשפטי לכנסת, עו"ד איל ינון, שציין כי "בהליך החקיקה של פרק מס ריבוי דירות בהצעת חוק ההסדרים נפל פגם היורד לשורש ההליך". גם אחדים מחברי ועדת הכספים ביקשו לדחות מעט את הדיון, הן על מנת לאפשר להם ללמוד את הצעת החוק ופרטיה והן משום שעברו דיונים ארוכים ומייגעים בסעיפים אחרים של הצעת חוק ההסדרים, ואין לצפות שלאחר חצות יהיו צלולים וערניים וילמדו את ההצעה המתוקנת שהוגשה להם.
בעקבות אישור החוק נערכה רשות המיסים בישראל לגביית המס, ופרסמה הנחיות לציבור על אופן תשלומו.
העתירות נגד המס וההחלטות עד למתן פסק הדין
נגד מס ריבוי דירות הוגשו לבג"ץ חמש עתירות. ארבע מהן הוגשו על ידי אזרחים החייבים במס ריבוי דירות, ועתירה נוספת הוגשה על ידי חברי כנסת וסיעות מהאופוזיציה (המחנה הציוני, מרצ, יש עתיד והרשימה המשותפת), יחד עם עמותת הצלחה - התנועה הצרכנית לקידום חברה כלכלית הוגנת. העתירות הופנו בעיקר נגד שר האוצר, הכנסת וועדת הכספים של הכנסת. העתירות טענו כלפי פגמים שנפלו בהליכי החקיקה, וכן טענו נגד תוכנו של המס, בנימוק שהמס הוא בלתי-חוקתי. הדיון בכל העתירות אוחד לדיון משותף.
ב-28 בפברואר 2017 הוציא בג"ץ צו על תנאי "המורה למשיבים להתייצב וליתן טעם: מדוע לא יבוטל פרק י"ב לחוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה ליישום המדיניות הכלכלית לשנות התקציב 2017 ו-2018), התשע"ז-2016 שעניינו מס ריבוי דירות, וזאת בשל פגם מהותי שנפל בהליך החקיקה הנוגע אליו והיורד לשורש ההליך".
אחד מסעיפי החוק דרש מהחייבים במס להצהיר על הדירות שבבעלותם עד ל-31 במרץ 2017. עקב התמשכות הדיון בעתירות דרשו העותרים לדחות מועד זה, ומנהל רשות המיסים נענה לדרישה והודיע על דחיית מועד הדיווח ל-30 ביוני 2017.
בדיון שנערך ב-9 במאי 2017 הציעו שופטי בג"ץ לממשלה לשקול רעיון שהועלה על ידי היועץ המשפטי לכנסת, איל ינון, לפיו יוחזרו הליכי החקיקה לשלב של ליל 15 בדצמבר 2016, הוא הלילה שבו הובא לדיון בוועדת הכספים הנוסח הסופי של הצעת החוק. קבלת הצעה זו על ידי הממשלה הייתה מייתרת את המשך הדיון בבג"ץ, ומאפשרת להמשיך בהליך החקיקה ללא הפגמים שנגדם טענו העותרים. שר האוצר דחה הצעה זו, וגם חלק מהעותרים התנגדו לה.
עקב התמשכות הדיון בעתירות שבו ודרשו העותרים לדחות את המועד שבו על החייבים להצהיר על הדירות שבבעלותם ולשלם את המס, ומנהל רשות המיסים נענה לדרישה זו והודיע על דחיית מועד הדיווח והתשלום ל-31 ביולי 2017. מהלך זה חזר פעם נוספת, ומועד הדיווח והתשלום נדחה ל-1 בספטמבר 2017.
פסק הדין
הצו שהוציא בג"ץ התמקד רק בטענות לפגמים בהליך החקיקה, וכך נעשה גם בפסק הדין, שניתן ב-6 באוגוסט 2017.
טענות הצדדים
השופט נעם סולברג הציג בפסק דינו את טענות העותרים: עוד טענו העותרים כי "חברי הוועדה אשר בתחילה מחו נגד הסדר המס, הצביעו לבסוף בעד אישור הצעת החוק, משום שחלקם זכו לקבל תקציבים ייחודיים בתמורה להצבעתם זו."
עקב פגמים אלה (ופגמים נוספים) ביקשו העותרים להכריז על בטלותו של מס ריבוי דירות, ולחלופין – להחזירו לדיון מחודש בכנסת.
באי-כוח הכנסת בדיון הסכימו שבהליך החקיקה אכן נפל פגם היורד לשורש ההליך, הנובע מהצטברות של תקלות ומחדלים, פגם אשר פגע בעקרון ההשתתפות, ועשוי להצדיק את ביטול החוק. עם כל זאת ביקשו באי-כוח הכנסת שבמישור הסעד, יסתפק בית המשפט בקביעה שנפל פגם היורד לשורש הליך החקיקה, ובעקבות קביעה זו ייתן 'התראת בטלות', שבה יובהר מהם אותם מצבים המצדיקים ביטול חוק בשל פגמים בהליך חקיקתו, ויצוין כי מעתה ואילך חוקים אשר בהליך חקיקתם ייפלו פגמים מעין אלה – יבוטלו.
באי-כוח הממשלה אישרו שבהליך החקיקה נפל פגם חמור, אך זה "לא הגיע עד לאותו רף מאד חריף", ו"אינו יורד לשורשו של ההליך", ולכן נסיבות העניין אינן מקימות עילה להתערבות בית המשפט, ואין הצדקה להורות על ביטול החוק.
דיון והכרעה - דעת הרוב
בפתח החלטתו ציין השופט סולברג: "בבואנו לבחון הליכי חקיקה של הכנסת, ולהעבירם תחת שבט הביקורת השיפוטית, שומה עלינו לגשת אל המלאכה בדחילו ורחימו, במתינות, בכבוד; בד בבד, עלינו לעמוד על המשמר, לבל תהיה הכנסת כאסקופה הנדרסת בגלגלי הממשלה. ביקורת שיפוטית מעין זו לא נעשית דרך שגרה דבר יום ביומו, ומן הראוי אפוא להציג תחילה את השיקולים כבדי-המשקל המונחים על כפות המאזניים."
תחילה עמד השופט סולברג על מעמדה של הכנסת:
בעקבות דבריו אלה ציין השופט סולברג כי: בהמשך לכך הביא השופט סולברג שלל פסקי דין שעסקו בסוגיה של ביקורת שיפוטית על הליך החקיקה.
בהמשך דבריו דן השופט סולברג בעקרון ההשתתפות, כפי שתואר בבג"ץ ארגון מגדלי העופות בישראל, שבו נקבע כי יש להצביע על פגיעה קשה וניכרת בעקרון ההשתתפות כדי להביא לבטלותו של חוק. השופט מנה רשימה ארוכה של עתירות שבהן עלו טענות לפגמים שנפלו בהליכי חקיקה, בין היתר לנוכח פגיעה בעקרון ההשתתפות. עתירות אלו נדחו כולן, בהסתמך על אמת המידה שנקבעה בעניין מגדלי העופות, ונפסק בהן כי הפגמים שנפלו בהליכי החקיקה שנדונו אינם מצדיקים התערבות שיפוטית. בשלב זה ניסח השופט סולברג קריטריון לבחינת מימוש עקרון ההשתתפות:
לאור קריטריון זה ניתח השופט סולברג את פרוטוקול ועדת הכספים בלילה שבסיומו אישרה הוועדה את מס ריבוי דירות, וקבע:
בעקבות מסקנתו זו פסק השופט סולברג שאין צורך בביטול מוחלט של החוק, שיצריך התחלה מבראשית של הליך החקיקה לשם הטלה חוזרת של המס, אלא די בקביעה של בטלות יחסית, כלומר החזרת החוק לשלב שבו קרתה התקלה - דיון בוועדת הכספים לשם הכנת הצעת החוק לקריאה שנייה ושלישית.
שלושה שופטים נוספים, מרים נאור, אסתר חיות וניל הנדל, הצטרפו לפסיקתו של השופט סולברג, תוך שהם מוסיפים הערות והבהרות משלהם.
דיון והכרעה - דעת המיעוט
עמדת השופט מזוז היא כי: "על הטוען לביטולו או לבטלותו של חוק בגין פגם בהליכי חקיקתו להצביע על הנורמה החוקתית שהופרה - נורמה המעוגנת בחוק יסוד, או למצער על פגיעה מהותית וקשה בעקרונות יסוד של משטרנו החוקתי הנוגעים להליך החקיקה המשתמעים מחוקי היסוד", ולעומת זאת "טענות העותרים מכוונות כולן לכך שהדיון המסכם בהצעת החוק בוועדת הכספים של הכנסת, שהכינה את הצעת החוק לקריאה שנייה ושלישית, היה חפוז ופגום, בהיעדר מתן שהות מספקת לחברי הוועדה ללמוד את פרטי הצעת החוק ואת התיקונים לה לעומקם בטרם ההצבעה בוועדה. יודגש כבר עתה כי כללים ואמות מידה באשר למשך או לאופן הדיון בוועדה או לגבי לוח זמנים להגשת נוסח מתוקן של הצעת חוק לוועדה, אינם מעוגנים לא בחוקי היסוד, לא בחוק ואף לא בתקנון הכנסת."
ביחס לעקרון ההשתתפות כתב השופט מזוז:
לאחר בחינת לוח הזמנים של הטיפול בהצעת החוק, שארך קרוב לחמישה חודשים, קבע השופט מזוז כי הלה "מפריך את הטענה כי נשללה מחברי-הכנסת ההשתתפות בדיון ובהצבעה או 'כל אפשרות מעשית' לדעת על מה הם מצביעים ולגבש עמדה".
בעקבות דבריו אלה קבע השופט מזוז: בהתאם לכך הציע השופט מזוז לדחות את העתירות.
בקשה לדיון נוסף
בעקבות פסק הדין, שבו שונתה ההלכה שקבע בג"ץ ארגון מגדלי העופות בעניין התנאים לביטול חקיקה עקב פגם בהליך החקיקה, הגישה המדינה בקשה לדיון נוסף בשינוי זה. בבקשתה ציינה המדינה שבדיון הנוסף אינה מבקשת לדון במס ריבוי דירות, שלגביו תפעל כפי שנקבע בפסק הדין, אלא רק בנושא העקרוני של ההלכה. עם זאת, המדינה ציינה בבקשתה כי "ביטול חוק בשל פגם בהליכי החקיקה אמור להיעשות במקרים חריגים ונדירים ביותר, כאשר הליך החקיקה של חוק מס דירה שלישית אינו בא בגדרם".
בבג"ץ ארגון מגדלי העופות נקבע מבחן מצמצם, לפיו "על מנת להביא להתערבות שיפוטית בהליך החקיקה אין די בהוכחת פגיעה בעקרון יסוד של הליך החקיקה, כגון עיקרון ההשתתפות, אלא יש להצביע על פגיעה קשה וניכרת באותו עיקרון. על כן אף אם יוכח כי הליך החקיקה מנע קיומו של דיון מעמיק וממצה ופגע ביכולתם של חברי הכנסת לגבש עמדה מבוססת לגבי כל אחד מהנושאים המופיעים בהצעת החוק, אין די בכך כדי להצדיק התערבות שיפוטית". בג"ץ מס ריבוי דירות קבע מבחן רחב יותר, לפיו "הליך החקיקה צריך להתקיים באופן שיאפשר לחברי הכנסת לקיים דיון, ולגבש עמדה בנוגע להצעת החוק הנדונה. כאמור, עקרון ההשתתפות איננו אך היכולת ה'פסיבית' של חברי הכנסת להבין על מה הם מצביעים, אלא טומן בחובו מתן אפשרות לחברי הכנסת להשתתף 'אקטיבית' בדיון, ולקיים מהלך מחשבתי של גיבוש עמדה מוּשׂכּלת, ולוּ באופן מינימלי."
פסק הדין בבג"ץ מס ריבוי דירות ניתן בהרכב של חמישה שופטים. בתולדות בית המשפט העליון ישנו רק מקרה אחד, פרשת נחמני, שבו נערך דיון נוסף בפסק דין שניתן בהרכב מורחב כזה.
ב-19 במאי 2021 דחה המשנה לנשיאה (בדימוס), חנן מלצר, את הבקשה לדיון נוסף.
Valentine's Day
Valentine's Day הוא פסקול הסרט "יום האהבה", משנת 2010. הפסקול יצא לאור ב-9 בפברואר 2010, על ידי חברת התקליטים ביג משין רקורדס. הסינגל הראשון מתוכו "Stay Here Forever", יצא לאור בינואר 2010 והוקלט על ידי ג'ול, תוך שהסינגל השיווקי "Today Was a Fairytale", יצא בסמוך לכך גם כן והוקלט על ידי טיילור סוויפט.
הפסקול הגיע למקום ה-20 במצעד הבילבורד 200.
רקע
לאחר שהסינגל הראשון מתוך הפסקול לא זכה להצלחה, הוחלט כי "Today Was a Fairytale" של טיילור סוויפט יהיה סינגל שיווקי רשמי מתוכו. השיר זכה להצלחה חסרת תקדים כאשר הפך לשיר הנשי הראשון בהיסטוריית מצעד קנדה הוט 100, שהצליח להגיע בשבוע בכורתו למקום הראשון. כמו כן, הוא השיר השני בהיסטוריית המצעד שהצליח לעשות זאת.
כמה חודשים לאחר צאתו, הוענק לשיר מעמד פלטינה על סך מכירות של כ-1.6 מיליון עותקים בארצות הברית.
המקוריים
המקוריים (באנגלית: The Originals) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת דרמה על-טבעית. היא ספין אוף של "יומני הערפד" ששודרה ברשת השידור האמריקאית The CW. לסדרה חמש עונות.
עלילה
המקוריים היא ספין אוף של יומני הערפד המתמקדת בסיפורם של שלושת האחים מבית משפחת מייקלסון, הערפדים המקוריים: קלאוס (ג'וזף מורגן), אלייז'ה (דניאל גיליס) ורבקה (קלייר הולט). העלילה מתחילה כאשר קלאוס מגיע לניו אורלינס בעקבות מכתב שקיבל מקתרין, בו נכתב שמכשפה בשם ג'יין-אן דברו קושרת נגדו קשר מזימתי. כאשר מגיע קלאוס לעיר, שהייתה בעבר בשליטת משפחתו, הוא מגלה שבעיר יש מלך חדש בשם מרסל (מרסל הוא הבן המאומץ של קלאוס, הוא אומץ לפני שנים ונטש אותו בעיר למשך מאה שנים ובינתיים מרסל השתלט על ניו אורלינס). בעקבות קלאוס מגיע גם אלייז'ה, שמנסה לשכנע את קלאוס לקבל את ההריון של היילי. כאשר אלייז'ה נעלם, רבקה מתחילה לדאוג ומגיעה גם היא לניו אורלינס. שלושת האחים מתמודדים עם חוויות קשות, אהבות ישנות וחדשות ואויבים מן העבר.
עונה 1
התוכנית מתחילה עם חזרתם של "המקוריים", בעלי חיי הנצח כשאר הערפדים, לניו אורלינס בעשור השני של המאה ה-21, לראשונה מאז 1919. על אף היותם ממייסדי העיר ושליטיה הבלתי מעורערים, הם אולצו לברוח מחשש לנקמת אביהם, ערפד-צייד ערפדים, שרוצה לצוד גם את ילדיו. בהיעדרם, בן חסותו של קלאוס, מרסל (צ'ארלס מייקל דייוויס), לקח פיקוד על המתרחש בעיר. עם חזרתו לעיר, מגיע קלאוס למסקנה כי עליהם, "המקוריים", להביס את מרסל ולהחזיר את העיר לשליטתם המוחלטת. קלאוס מגלה גם כי בחורה בשם היילי נכנסה ממנו להריון לאחר שבילו לילה קודם לכן ועושה ככל שביכולתו שהתינוק ייוולד. כמו כן, עליהם להיות מוכנים לקראת מלחמת הכל-בכל הנרקמת בין כלל הערפדים, אנשי הזאב והמכשפות על השליטה בעיר.
עונה 2
בעונה זו ניתן לראות את הקמת ההורים למשפחת מייקלסון לתחייה מייקל האב צייד הערפדים אשר נחוש לשים קץ לחייו של קלאוס ואסתר אימם שרוצה לשים קץ להיותם ערפדים, כחלק מתוכניתם מכניסה את בניה, פין וקול מייקלסון, לתוך גופי מכשפים והיא נחושה לגרום גם לקלאוס, אלייז'ה ורבקה להיכנס לגופם של מכשפים, ולהצטרף למשפחתם המאוחדת. אסתר מנסה להרוג את בתם של קלאוס והיילי, הופ, ובמהלך העונה מתגלה כי בעבר, אסתר ואחותה דליה הסכימו ביניהן שדליה תקבל כל בכור ממשפחת מייקלסון. בסוף העונה המייקלסונים, ביחד עם פרייה, הבת האובדת, מצליחים לנצח את דליה ולהציל את הופ מעבדות נצחית אצלה. בנוסף, במהלך העונה דווינה וקול מתחילים לצאת ולאחר מותו היא נשבעת שתחזיר אותו לחיים ביחד עם רבקה אשר נלכדה בגופת מכשפה.