cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בילי מלמן
קווי גבול: מגדרים וזהויות במלחמה ובשלום
ספר זה בעריכתה של מלמן ראה אור ב-1998 (Borderlines: Genders and Identities in War and Peace). זהו דיון בהיסטוריה של המגדר כדרך להבין באמצעותה שינוי בכלל בחברות היסטוריות. זהו קובץ בן שמונה עשר מאמרים הכולל מאמרים בנושא הקשרים בין מלחמה טוטלית ומגדר ודן במיוחד בקשרים שבין סוגיות אלו לבין הלאומיות האירופית, הן הלאומיות ה'וותיקה' במערב אירופה, הן הלאומיות החדשה שנוצרה בעקבות המלחמה, במרכז אירופה ובמזרחה. הקובץ הוא הניסיון הראשון להיסטוריה השוואתית בנושא, שהיא אירופאית במלוא המובן. בעוד ההיסטוריוגרפיה בעת ההיא התרכזה בחקר אירופה המערבית, Borderlines היה הניסיון הראשון להיסטוריה השוואתית בהקשר הקולוניאלי של מגדר במלחמה טוטלית, בהשוותו בין חברות אירופיות ללא אירופיות, במיוחד באימפריה העות'מאנית. ההשוואה מבליטה את האופן שבו הוגדרה הלאומיות באמצעות המגדר, אך בו בזמן ניטשטשו הגדרות מגדר מסורתיות כתוצאה מההתנסות במלחמה.
ההיסטוריוגרפיה של מגדר ונשים
העיסוק בהיסטוריה של נשים ומגדר הביא את מלמן לבחון את שורשי תחום זה במסורות כתיבה היסטוריות במערב אירופה במאה התשע-עשרה, המכונה 'המאה ההיסטורית', בהיסטוריוגרפיה של הכתיבה ההיסטורית על נשים, ובקשר שבינה לבין התפתחות ההיסטוריה באירופה כדיסציפלינה. מאמריה בנושא חשפו לראשונה את כתיבתן של עשרות היסטוריוניות וכמה וכמה היסטוריונים, שפעלו במאה התשע-עשרה ובמאה העשרים. המאמרים עניינם ההיסטוריה של המגדר והתפתחות ההיסטוריוגרפיה. המאמר "שינוי הסובייקט: היסטוריה והיסטוריוגרפיה על נשים 2000-1900" (‘Changing the Subject: Women’s History and Historiography 1900-2000’(2001) נבחר לשמש מאמר פותח באסופה המובילה בנושא ההיסטוריה של נשים בבריטניה במאה העשרים ומהווה אף טקסט לתלמידים הנבחנים בבריטניה בבחינות הבגרות ברמה העליונה-O Level.
ספרה האחרון
אימפריות של עתיקות: מודרניות והגילוי מחדש של המזרח הקדום, 1950-1914 עוסק בגילוי מחדש של ציוויליזציות האימפריות העתיקות במזרח הקדום, שחלקן נעלמו, בעידן האימפריאלי החדש, בתקופה שמפרוץ מלחמת העולם הראשונה ועד לתהליכי הדה-קולוניזציה. מלמן בוחנת את הדרכים שבהן הזמן העתיק (antiquity) ועתיקות, בלשון רבים (antiquities – אובייקטים עתיקים), הוגדרו מחדש, נתפשו, נחוו, יוצגו ועוררו הזדהויות ורגשות בעידן המודרניות המאוחרת. היא בוחנת מגוון של חוויות של העתיק-החל בחפירות ארכאולוגיות, דרך תיירות, אספנות וסחר בלתי ליגאלי, ועד לצרכנות. סדרה של תגליות ארכאולוגיות יוצאות דופן בעיראק, מצריים ובפלשתינה-א"י שהספר דן בהן, הפכו את העולם העתיק לנראה לעין ומוחשי מאי פעם. גילוי העתיק, והקשר בינו לבין מודרניות, התגבשו בתוך סדר עולמי ואימפריאלי חדש רווי מתחים והתנגשויות בינלאומיות ולאומיות מחד, ושיתופי פעולה מאידך. אימפריות של עתיקות משלב, לראשונה, היסטוריה של האינטרנציונליזציה של מערך עתיקות חדש ואחיד בחסות חבר הלאומים וארגוניו, היסטוריה של התשוקה האימפריאלית לעולם העתיק, בחינה של קולוניאליזם-במיוחד הבריטי, בפעולה ושל ההתנגדות לו בתנועות לאומיות. הספר מצביע על מרכזיותה של שיטת המנדטים, ובמיוחד מנדטים מסוג A במזרח התיכון, ביצירתה של תרבות עתיקות חדשה שעיצבה את הארכאולוגיה המודרנית באזורנו ובכלל. הספר, המבוסס על מחקר בארכיונים רבים בשש מדינות ועל מגוון של מקורות כתובים, ויזואליים וחומריים, חושף חומרים לא ידועים ושוזר ביחד היסטוריה בינלאומיות ועולמית, היסטוריות של מרכזים אימפריאליים באירופה, והיסטוריות מקומיות במזרח התיכון. הוא עוקב אחר סיפוריהם של מוסדות, מומחים, חוקרים-ארכאולוגים, אנתרופולוגים, פילולוגים, אדריכלים ומתכנני ערים, ובצידם נוסעים וצופים, צרכנים, רעיונות וחפצים ואחר הקשרים בינם לבין העולם המודרני.
מסדר זיהוי
מסדר זיהוי (באנגלית אמריקנית: police lineup), (באנגלית בריטית: identity parade) הוא נוהל חקירתי-משטרתי מיוחד שבמהלכו עד, שראה חשוד בנסיבות מפלילות, מנסה לזהות אותו בתוך קבוצה של אנשים שאינם שונים בהרבה ממנו. זיהוי כזה מהווה ראיה לכאורה, כי דברי העד נכונים והחשוד הוא שביצע את העבירה. הנוהל פותח ושוכלל, על מנת להבטיח, ככל האפשר, שלא יבוצע זיהוי שגוי.
בנוסף למסדרי זיהוי, שנועדו לזהות חשוד על פי המראה שלו, יש גם מסדרי זיהוי שנועדו לזהות חשוד על פי קולו. קיימים גם מסדרי זיהוי לחפצים או בעלי חיים.
נוהל עריכת מסדר זיהוי חי
הנוהל המקובל בישראל, שדומה לנוהל המקובל בארצות אחרות, מחייב קבלת הסכמת החשוד להשתתף במסדר זיהוי. אומנם אפשר, מבחינת החוק, לבצע מסדר זיהוי גם ללא הסכמת החשוד, אך אי נכונות החשוד לשתף פעולה, תבליט אותו לעומת יתר משתתפי המסדר ובכך תיפגע מאוד מהימנות הזיהוי האפשרי.
במהלך הזמן, בתי המשפט קבעו בפסיקותיהם מערכת של כללים שנועדה להבטיח את מהימנות הזיהוי ואלה הכללים העיקריים:
מסדר זיהוי תמונות
מסדר זיהוי תמונות נופל בערכו ממסדר זיהוי חי ובנוסף לכך, הצגת תמונתו של חשוד בפני עד, עלולה לגרום לכך שמסדר זיהוי חי, שיערך לאחר מכן, יאבד את ערכו הראיתי, כי העד עלול לזהות בו לא את האיש שראה מבצע את העבירה, אלא את האיש שראה בתמונה. משתמשים במסדר זיהוי תמונות רק כשהחשוד מסרב להשתתף במסדר זיהוי חי או שאינו זמין למסדר זיהוי חי (נמלט או שכתובתו לא ידועה) או שהעד המזהה מסרב, מטעמיו הוא, לקחת חלק במסדר זיהוי חי.
מסדר זיהוי מאולתר
ניצול הזדמנות בה החשוד נמצא בסביבת אנשים הדומים לו חיצונית וכך יתבצע מסדר זיהוי חי (פורמלי) ללא ידיעת החשוד גם אם לא הסכים לו מרצונו, מסדר מסוג זה יכול להיעשות במקום שאינו מיועד למסדר זיהוי, כמו מסדרונות או חדרים ציבוריים.
T-95
T-95הוא אב-טיפוס של טנק רוסי אשר יועד להיות טנק "הדור הבא" וממשיך דרכו של ה-T-90 בצבא רוסיה. עם זאת, הטנק מעולם לא הגיע לשלב הייצור הסדרתי, ככל הנראה עקב הקשיים הכלכליים בפניהם ניצבו רוסיה והמפעל המתכנן.
כללי
T-95 הוא אב-טיפוס של טנק רוסי דור ה' אשר תוכנן במפעל אורלוואגונזאבוד (מפעל הקרונות של אורל) בעיר ניז'ני טאגיל - המפעל שבו פותחו, בין היתר, טנקי T-62, T-72 ו-T-90. המידע אודות הטנק מעורפל, אינו מאומת ומבוסס בעיקרו על שבבי מידע נסיבתיים, שמועות והערכות. "חשיפת" הטנק והספקולציות אודותיו החלו עם סיום ביקורו במפעל אורלוואגונזאבוד של שר ההגנה הרוסי איגור סרגייב בשנת 2000, לאחריו הכריז כי "רוסיה השלימה את פיתוחו של טנק מערכה (MBT) מהפכני בשם T-95". היות שטנקים רוסיים מפותחים תחת שם הקוד "אובייקט ###" ומקבלים את הסימול "T-##" רק לאחר השלמת פיתוחם, ניתן להסיק כי T-95 הוא דגם טנק מוכן לייצור (לדוגמה, טנק T-72 פותח תחת השם Obiekt-172).
תכנונו המהפכני של הטנק כולל צריח לא מאויש ותא לחימה ממוגן הממוקם בתובה. בנוסף, הטנק שומר על מאפייני הטנקים הסובייטיים והרוסיים המודרניים: צללית קטנה, משקל נמוך, יכולת צליחת נהרות לעומק של עד 5 מטרים וצוות בן 3 לוחמים בלבד המתאפשר על ידי קיומה של מערכת טעינה אוטומטית המבטלת את הצורך בטען.
מיגון
כלל אנשי הצוות בטנק (מפקד, תותחן, נהג) נמצאים בתא לחימה ממוגן הנמצא בתובה, ומופרד בשריון כבד מהמטען האוטומטי, אשר היווה נקודת תורפה מסורתית בטנקים הסובייטיים מאז הופעתו ב-T-64. תצורה זו מקנה לצוות מיגון מרבי כאשר הטנק נמצא בעמדה (התובה מוסתרת) ומאפשרת הקטנת צללית הטנק וכפועל יוצא- הגדלת שרידותו בשדה הקרב.
על אף שלא נחשפו פרטים אודות הרכב מיגון הטנק, ניתן לשער כי הטנק יכלול, לכל הפחות, מדוכות עשן היעילות בתחום הנראה ובתחום האינפרא-אדום, מיגון ראקטיבי כבד מדגם KONTAKT-5, מערכת הגנה אקטיבית רכה מדגם SHTORA ומערכת הגנה אקטיבית קשה מדגם ARENA-E.
חימוש
הימצאות צוות הטנק בתובה מאפשרת התקנת צריח קטן, נמוך ובלתי מאויש, הנושא תותח חלק-קדח בקוטר של בין 135 ל-152 מ"מ. בקרת האש של הטנק תכלול מחשב ירי בעל ערוץ אופטי, תרמי, אינפרא-אדום ומכ"ם. ייתכן כי חלק או כל בקרת האש בגרסאות היצוא תכלול רכיבים מתוצרת מערבית, כמו בטנק T-90S (גרסת הייצוא של טנק T-90).
ניתן לשער שהיכולת לשיגור טילי נ"ט, המאפיינת את מרבית הטנקים הסובייטיים האחרונים והמשודרגים תימצא גם בטנק T-95 (ה-T-55AMV בעל יכולת שיגור טילי בסטיון, ה-T-90 בעל יכולת שיגור AT-11 "רפלקס"). הגדלת קוטר התותח תגדיל את יעילותם של פגזים מסוגים מוכרים כגון חודר-שריון-חץ וחלול על ידי הגדלת מהירות הלוע וגודל הראש הקרבי (בהתאמה).
שירות
כאמור, הטנק פותח במקור על מנת להחליף את משפחת טנקי T-72 (אשר T-90 נמנה עליה) ולהיכנס לשלב הייצור הסדרתי בשנת 1994. עם זאת, הטנק מעולם לא הגיע לשלב זה, עקב מחסור במימון ממשלתי והזמנות מהצבא הרוסי. הצהרתו של שר ההגנה הרוסי בשנת 2000, כמוסבר לעיל, עשויה להצביע על סיום פיתוחו של הטנק והמתנה להזמנות גרידא. חיזוק לסברה זו ניתן למצוא בדיווח של סוכנות ידיעות צרפתית מסוף שנת 2006, על פיה סעודיה מנהלת משא ומתן עם רוסיה לרכש טנקי T-95, לאחר שעברו מבחנים וההערכות ביצועים על אדמת סעודיה.
חבל תפן
חבל תפן הוא גוש התיישבות בגליל המערבי. מקור השם תפן הוא חדש, והוא צורה עברית לשמה הערבי של חורבת תפן 'חרבת א-טופאניה'.
החבל משתרע מהעיר מעלות-תרשיחא על כביש נהריה-סאסא (89) דרומה עד גבול בקעת בית כרם וכביש 85 באזור כרמיאל. במערבו הכפרים הדרוזיים ירכא ויאנוח-ג'ת ובמזרחו הכפרים הדרוזיים כסרא וסמיע.
זהו אזור הררי המבותר בערוצי נחל רבים. עוברים בו נחל בית העמק ונחל כישור המתחברים בשטח החבל. החבל מתרומם בממוצע כ-650 מ' מעל פני הים ומתנשאות בו פסגות בולטות עד 700 מ' מעל פני הים.
היסטוריה
החבל מוזכר בהיסטוריה כבר בתעודות של כיבושי הפרעונים המצריים הקדומים. בימי ההתיישבות הישראלית בארץ היה האזור מחולק בין שבט אשר לשבט נפתלי אך לא הייתה התיישבות ממשית במקום בגלל תנאי השטח הקשים. עם זאת, חורבות המצויות באזור מעידות על יישובים קדומים שאין להם זכר בספרות הקדומה.
יישובים
הקרן הקיימת לישראל רכשה את אזור תפן לקראת ההתיישבות בו. כעבור זמן מה החלה קק"ל להכשיר דרכים והוחל בהקמת אזור תעשייה מגדל תפן. ראשית היו במקום היאחזויות נח"ל שהתאזרחו והפכו בשנת 1980 לקיבוצים כישור, תובל ופלך שנקראו בהקשר של עבודה ותעשייה, קיבוץ לבון שננטש כעבור 3 שנים, המושב לפידות בחלקו הרם של חבל ומצפה גיתה בשיפולים המערביים.
בשנת 1984 הוקם בסמוך לאזור התעשייה בחלקו הצפוני של חבל תפן כפר ורדים ובשנת 1985 הוקם היישוב הר חלוץ.
סמוך להקמת היישובים נסלל כביש אשר בשנים הראשונות הגיע עד כישור אך לקראת אמצע שנות ה-90 המשיכה סלילת הכביש עד כרמיאל. הגישה החדשה בין החבל לכביש עכו-צפת אפשרה את הקמתו בשנת 1998 של גן התעשייה לבון וכעבור שנתיים את היישוב לבון הסמוך אליו על בסיס קיבוץ לבון שננטש.
טואנישה טרי
ביוגרפיה
טרי נולדה וגדלה במיאמי, פלורידה. למדה באוניברסיטת דרום קליפורניה (2018–2021).
סגנית אלופת עולם לנוער עד גיל 20
באליפות העולם לנוער עד גיל 20 שנערכה בטמפרה, פינלנד ביולי 2018 היא זכתה במדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.19 שניות, אחרי בריאנה ויליאמס מג'מייקה (11.16 שניות).
2019
ב שנערכו בלימה, פרו בתחילת אוגוסט 2019 היא זכתה במדליית ארד בריצת שליחות 4x100 מטר וסיימה במקום חמישי בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.37 שניות.
טיינגונג 3
טיינגונג 3 ("הארמון השמיימי") הייתה תוכנית לשיגור לחלל של מעבדת ניסויים סינית כחלק מתוכנית טיינגונג. סוכנות החלל הסינית תכננה לשגרה בשנת 2015, שנתיים לאחר התכנון לשגר את מעבדת הניסויים טיינגונג 2 (ששוגרה לבסוף רק ב-15 בספטמבר 2016).
טואנישה טרי
2022
באליפות ארצות הברית שנערכה ביוג'ין, אורגון ביוני אותה שנה היא זכתה במדליית ארד בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.74 שניות, אחרי מליסה ג'פרסון (10.69 שניות) ואליה הובס (10.72 שניות), עם רוח גבית מעל המותר של 2.9 מטר לשנייה.
אלופת עולם
באליפות העולם שנערכה ביוג'ין ביולי אותה שנה היא זכתה במדליית זהב, בריצת 4x100 מטר ביחד עם מליסה ג'פרסון, אבי שטיינר וג'נה פרנדיני בתוצאה של 41.14 שניות, לפני ג'מייקה (41.18 שניות) וגרמניה (42.03 שניות). נוסף לכך, היא סיימה במקום 11 בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.04 שניות. בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 10.95 שניות ועלתה מהמקום החמישי לשלב חצי הגמר.
טיינגונג 3
יעדיהן של טיינגונג 2 ו-3 אוחדו, ולכן לא בוצע שיגורה של טיינגונג 3 כלל.
קדמה לתוכנית זו טיינגונג 1, אשר שוגרה בספטמבר 2011. טיינגונג 3 עתידה הייתה לשרת לפחות כעשור, ומטרתה הייתה לבסס נוכחות סינית קבועה בחלל, ובפרט להוות תחנת ניסויים באסטרונומיה, מיקרו-כבידה, וטכנולוגיות חלל.
היסטוריה של תוכנית טיינגונג
המודול הראשון, טיאנחה (天和,, מילולית: "הרמוניה שמיימית") שוגר ב-29 באפריל 2021.
במאי 2021 צפויה לעגון חללית אספקה בלתי-מאוישת מסוג טיאנז'ואו ("ספינה שמיימית") במודול טיאנחה, וביוני 2021 ישוגרו שלושה טייקונאוטים על סיפון חללית שנג'ואו ("מעבורת שמיימית") – ויעגנו במודול. במהלך 2021 וב-2022 מתוכננות שמונה משימות נוספות, האמורות להביא את יתר הרכיבים הנדרשים להרכבה מלאה של טיינגונג 3.
מבנה
מבנה התחנה יהיה עשוי משלושה מודולים זהים, וכן תהיה אפשרות לחבר לתחנה טלסקופ חלל.
תופיק טובי
תַּוְפִיק טוּבִּי (בערבית: توفيق طوبي; 11 במאי 1922 – 12 במרץ 2011) היה פוליטיקאי ערבי-ישראלי קומוניסטי. כיהן כחבר הכנסת מטעם חד"ש. כהונתו הייתה מהארוכות שידעה הפוליטיקה הישראלית, למעלה מ-41 שנות כהונה, כולן רצופות.
ביוגרפיה
טובי נולד בחיפה לאליאס ולאליס (לבית ח'ורי). סיים את בית הספר היסודי של הקהילה האורתודוקסית בחיפה וב-1936 עבר ללמוד בפנימיית בית הספר "אלמוטרן גובאת" (צהיון) של המיסיון הבריטי בירושלים והיה פעיל בהתאחדות התלמידים הערבים ולאחר מכן בתנועת התלמידים הערבים.
בשנת 1940 חזר לחיפה והצטרף למפלגה הקומוניסטית של פלשתינה (פק"פ). לאחר פיצול המפלגה על רקע לאומי ב-1943 היה אחד ממייסדי הליגה לשחרור לאומי, שהתנגדה תחילה לתוכנית החלוקה אולם לאחר מכן תמכה בה עקב השינוי החיובי בעמדת ברית המועצות.
לאחר פטירת אביו ב-1941 נאלץ לסייע בפרנסת המשפחה ולכן ויתר על לימודים אוניברסיטאיים. בשנים 1943–1948 עבד במחלקת העבודות הציבוריות של ממשלת המנדט הבריטי.
ב-1948 איחדו חברי הליגה הערבים וחברי הפק"פ היהודים כוחות והקימו את המפלגה הקומוניסטית הישראלית (מק"י). טובי היה חבר הוועד המרכזי של המפלגה, חבר לשכה ומזכירות, וערך את ביטאונה בשפה הערבית, "אל-איתיחאד". בנוסף, היה חבר נשיאות הוועד הארצי למען שלום מאז שנות ה-50 וחבר נשיאות מועצת השלום העולמית.
בשנת 1949 נבחר לכנסת מטעם מק"י, והיה צעיר חברי הכנסת הראשונה. באותה שנה, בעת שקבל על התנהגות צה"ל בפעולות חיפוש מסתננים בגליל, היו שטענו נגדו כי עליו להודות שמאפשרים לו לכהן בכנסת. בעקבות זה יצא להגנתו המשורר נתן אלתרמן במדורו "הטור השביעי" בשיר בשם "הנזיפה בתופיק טובי". למרות שליטתו בעברית, הקפיד לנאום בכנסת בערבית כשלאחר נאומו דבריו מתורגמים לעברית בידי מתורגמן.
בשנת 1956, לאחר טבח כפר קאסם, גבו תופיק טובי ועמיתו מאיר וילנר עדויות מהפצועים והפיצו אותן, בין השאר מעל במת הכנסת, תוך שימוש בחסינותם הפרלמנטרית. כך הצליחו להביא את המידע לידיעת הציבור כשבועיים לאחר המעשה, למרות מאמצי הצנזורה הצבאית להסתיר את התרחשות הטבח מהציבור. בשנת 1965, בעקבות ויכוחים פנימיים במק"י על מהות היותה תנועה יהודית ערבית ולא ציונית, הוחלט בחודש יוני על פילוג. טובי, יחד עם חבריו מאיר וילנר, אמיל חביבי, תאופיק זיאד וסשה חנין, הקימו את רק"ח, שהייתה תנועה יהודית ערבית ולא ציונית, בה טובי שימש כנציגה השני בכנסת ביחד עם וילנר. מצב זה המשיך משהוקמה חד"ש בשנת 1977, וטובי היה מספר שתיים ברשימתה לכנסת. בשנת 1976 נתמנה לסגן מזכ"ל המפלגה ובשנת 1989 נתמנה למזכ"ל המפלגה, תפקיד שכיהן בו עד 1993.
ב-4 ביולי 1990 פרש מהכנסת לאחר למעלה מ-41 שנות כהונה רצופות, והוחלף בתמר גוז'נסקי. בבחירות לכנסת ה-18 הוצב במקום ה-119 ברשימת חד"ש לכנסת.
תופיק טובי שני רק לשמעון פרס במניין שנות הכהונה כחבר הכנסת, ושלישי רק למאיר וילנר ושמעון פרס במניין הקדנציות כחבר הכנסת (12 קדנציות).
טובי נשאר קומוניסט כל ימי חייו. עמדתו כלפי מדינת ישראל הייתה מורכבת. הוא הגדיר את עצמו כפטריוט ישראלי והדגיש שאינו רואה ניגוד בין זהותו הערבית לישראליותו. בנאומו הראשון בכנסת בשנת 1949 שיבח את העמידה הישראלית במלחמת העצמאות מול מה שכינה "מזימות והתערבות אימפריאליסטית", ראה בה מלחמת שחרור לאומי, וראה בהקמתה של מדינת ישראל "ניצחון לכל כוחות החופש והדמוקרטיה במזרח התיכון". הוא ביקר את הסכמתה של ישראל לסיפוח השטח שיועד למדינה הערבית (שהוא ציפה שתהה ידידותית ודמוקרטית) לידי מלכויות ירדן ומצרים. את אשמת הנכבה הטיל על "השליטים הערבים הריאקציוניים" שהתנגדו לתוכנית החלוקה. הוא גם קבל על האפליה בכך שהערבים אינם נקראים לשרת בצה"ל.
טובי התגורר בחיפה והיה נשוי לאולגה (אחותו של אמיל תומא). הוא היה אחרון חברי הכנסת הראשונה שנשארו בחיים. נפטר ב-12 במרץ 2011, אולגה נפטרה ב-28 בנובמבר 2016.
בנו היחיד, אליאס טובי הוא פרופסור לרפואה, מנהל המחלקה לאימונולוגיה ואלרגיה קלינית במרכז רפואי בני ציון ומנהל בית החולים האיטלקי בחיפה.
ב-2013 הוחלט להנציח את תאופיק טובי בקריאת קטע הרחוב בו הוא גר : רחוב תאופיק טובי. שם הרחוב שהוסב, היה בעבר קטע מרחוב קיסריה שהוביל לרחוב חורי. בטקס נכח הסופר סמי מיכאל. ביתו של טובי הוגדר כבית לשימור והוא נמצא ברחוב תאופיק טובי 18. בחזית הבית מוצב שלט מורשת כחול של המועצה לשימור אתרים.
אידינה מנזל
אידינה קים מנזל (באנגלית: Idina Kim Menzel; נולדה ב-30 במאי 1971) היא זמרת, פזמונאית ושחקנית יהודיה-אמריקאית. היא התפרסמה בעיקר בשל גילום תפקידה של מורין ג'ונסון במחזמר "רנט", תפקיד אותו שחזרה ב-2005 בסרט המבוסס על המחזמר. ב-1996 הייתה מועמדת לפרס טוני עבור תפקידה ב"רנט". ב-2004 זכתה בפרס טוני לשחקנית הראשית הטובה ביותר במחזמר עבור תפקידה כאלפבה במחזמר "מרשעת". מנזל עשתה את דרכה חזרה לברודוויי במחזמר המקורי "אם/ אז" (2014) שעבור תפקידה בו הייתה מועמדת לפרס טוני לשחקנית הטובה ביותר במחזמר. לאחר מכן היא זכתה בפרס האמנית פורצת הדרך בטקס "נשים במוזיקה" של בילבורד 2014.
מנזל ידועה גם בשל תפקידה בסדרת הטלוויזיה "Glee", בו גילמה את שלבי קורקורן. בעקבות התפקיד זכתה מנזל בהכרה נרחבת שהובילה אותה לסיבוב הופעות במשך שנתיים ולתפקידי משחק נוספים. בין התפקידים הבאים שגילמה היו ננסי בסרט "מכושפת" (2007) ובסרט ההמשך "מכושפת 2" (2022), וקולה של המלכה אלזה בסרטים "לשבור את הקרח", "קדחת הקרח", "ההרפתקה של אולף", "לשבור את הקרח 2" ו"היה היה איש שלג". מנזל היא זוכת פרס טוני לשחקנית הטובה ביותר היחידה שנכנסה לרשימת Top 10 בבילבורד הוט 100. האלבום הרביעי שלה, Holiday Wishes (2014), הגיע למקום השישי בטבלת בילבורד 200. במהלך שנת 2015 יצאה מנזל לסיבוב הופעות עולמי.
ביוגרפיה
אידינה מנזל נולדה למשפחה יהודית. מקום הולדתה של מנזל שנוי במחלוקת, יש דיווחים על כך שנולדה בקווינס או בסיוסט, ניו יורק. היא גדלה בסיוסט, בתם של הלן, תרפיסטית, וסטיוארט מנזל, משווק פיג'מות. יש לה אחות צעירה ממנה בשם קארה (באנגלית: Cara). סביה וסבתה היגרו מרוסיה ומזרח אירופה. הוריה התגרשו כשהייתה בת 15 והיא החלה לעבוד כזמרת חתונות ובר מצוות, עבודה אותה המשיכה בזמן לימודי המשחק שלה בבית הספר טיש לאומנויות באוניברסיטת ניו יורק. קצת לפני שהייתה בת 12 היא עזבה את בית הספר היהודי בו למדה. היא למדה בבית הספר התיכון סיוסט.
היא שינתה את האיות של שם משפחתה ל"מנזל" כדי לשקף את ההיגוי האמריקאי של השם המקורי "מנצל" (Mentzel), היגוי אותו אימצה המשפחה.
היא הייתה חברה של השחקן אדם פסקל לפני שעבדו יחד ב"רנט".
תיאטרון
ב-1995 ניגשה מנזל לאודישן עבור תפקיד באופרת הרוק "רנט", תפקיד שהיה לעבודתה המקצועית הראשונה בתיאטרון, והופעת הבכורה שלה בברודוויי. המחזה "רנט" החל את דרכו באוף ברודוויי ב-26 בינואר 1996, ועבר בהמשך לברודוויי הודות לפופולריות הרבה לו זכה. על תפקידה במחזה כמורין ג'ונסון קיבלה מנזל את מועמדותה הראשונה לפרס הטוני לשחקנית הטובה ביותר במחזמר. מנזל שיחקה במחזה במשך שנה וחצי והופעתה האחרונה בו הייתה ב-1 ביולי 1997.
בעקבות הצלחתה ברנט הוציאה מנזל את אלבום הסולו הראשון שלה הנקרא "Still I Can't Be Still" דרך חברת התקליטים הוליווד רקורדס. היא גילמה את דורותי במחזמר "קיץ 42" בבית האופרה Goodspeed בקונטיקט, את שילה במחזמר "שיער" ואת אמנריס במחזמר "אאידה" בברודוויי. מנזל קבלה מועמדות לפרס דרמה דסק עבור הופעתה כקייט במחזמר "The Wild Party" באוף ברודוויי.
ב-2003 כיכבה מנזל יחד עם השחקנית והזמרת קריסטין צ'נוות' במחזה "מרשעת" בברודוויי, מחזמר מאת סטיבן שוורץ ווויני הולצמן. המחזה מבוסס על ספר מאת גרגורי מגוויר: "מרשעת: תולדות חייה וזמנה של המכשפה הרעה מהמערב" (1995). ב-2004 זכתה מנזל בפרס טוני לשחקנית הראשית הטובה ביותר במחזמר עבור תפקידה כאלפבה, המכשפה הרעה מהמערב. ב-8 בינואר 2005 במהלך ההופעה האחת לפני האחרונה שלה ב"מרשעת", היא נפלה ופצעה צלע תחתונה שלה. הפציעה מנעה ממנה להופיע בהופעה האחרונה של "מרשעת" ב-9 בינואר 2005. למרות זאת מנזל הופיעה בהופעה האחרונה ללא תלבושת, שרה את השיר האחרון שלה וזכתה למחיאות כפיים סוערות במשך 5 דקות. את תפקידה של מנזל כאלפבה מילאה שושנה בין.
בעקבות מרשעת הופיעה מנזל באוף ברודוויי במחזמר "See What I Wanna See", מחזמר שהופעותיו הסתיימו בדצמבר 2005. עבור תפקידה במחזמר הזה קבלה מועמדויות לפרס דרמה דסק ו-Drama League Award. היא חזרה על תפקידה כאלפבה בהפקה מרשעת, התפקיד שזיכה אותה בפרס הטוני, כשהמחזמר עלה ב-7 בספטמבר 2006 בתיאטרון אפולו ויקטוריה בלונדון. בתקופה שבה הופיעה היא הייתה השחקנית המרוויחה ביותר בווסט אנד כששילמו לה 30,000$ לשבוע. מנזל סיימה את עונת ההופעות שלה בווסט אנד ב-30 בדצמבר 2006. לאחר שסיימה להופיע, קרי אליס מלאה את תפקידה כאלפבה.
ב-2008 גילמה מנזל את תפקידה של פופי, הפילגש של נרו, במחזמר "נרו" מאת סטיבן סייטר ודאנקן שייק בין 11 ל-13 ביולי. לצידה שיחקו גם שחקנית "Glee" ליאה מישל כקלאודיה אוקטביה, ג'פרי קרלסון כנרו ומייקל ארדן כבריטניקוס, אחיה של אוקטביה.
ב-28 בפברואר 2013 נודע שמנזל תעשה את דרכה חזרה לבימות ברודוויי כשתגלם את אליזבת במחזמר החדש "אם/ אז" מאת תום קיט ובריאן יורקי. הופעת הבכורה העולמית של המחזמר החדש בבימויו של מייקל גריף (איתו עבדה מנזל בעבר בהפקה של רנט) התקיימה בתיאטרון הלאומי בוושינגטון די. סי.. הופעת הבכורה לוותה בהצגות מקדימות מ-5 עד 24 בנובמבר 2013. לאחר ההצלחה בתיאטרון מחוץ לעיר עבר המחזה לברודוויי והחל בהצגות מקדימות ב-4 במרץ 2014. המחזה הוצג לראשונה באופן רשמי ב-30 במרץ 2014 וההופעה האחרונה התקיימה ב-22 במרץ 2015. עבור תפקידה ב-"אם/ אז" קיבלה מנזל מועמדות שנייה לפרס טוני לשחקנית הראשית הטובה ביותר במחזמר.
קולנוע, טלוויזיה, הקלטות ושירה
בין התפקידים הקולנועיים שביצעה מנזל היו הופעות ב"רק נשיקה", "לנשק את ג'סיקה שטיין", "The Tollbooth", "מים", "שאל את האבק", "מכושפת", "לשבור את הקרח" "לשבור את הקרח 2" ו"רנט", שבו היא ועוד חמישה מחברי צוות השחקנים המקורי של המחזמר ביצעו את תפקידם שוב בסרט. כזמרת מנזל ידועה בטווח הקולי הרחב שלה, והשימוש שלה בטכניקה "חגורה".
מנזל הופיעה בפסטיבל קונצרט הקיץ של "Lilith Fair" ב-1998, ובנוסף כתבה שירים מקוריים אותם היא שרה. היא הופיעה במקומות רבים בעיר ניו יורק. ב-1998 היא הפיקה והוציאה לאור את אלבום הבכורה שלה, "Still I Can't Be Still", בחברת התקליטים הוליווד רקורדס. אלבומה השני, "Here", יצא לאור באופן עצמאי על ידי חברת זל רקורדס ב-2004. היא נתנה את קולה גם לפסקולים, ביניהם הסרט אחות אחרת וסדרת הדרמה הטלוויזיונית עקרות בית נואשות. היא הופיעה גם באלבום "Genius & Friends" של ריי צ'ארלס שיצא לאור ב-2005 בשיר "I Will Be There". ב-2007 היא הופיעה בפסקול של הסרט ביאוולף כשהיא שרה את שיר הקרדיטים "A Hero Comes Home". הודות ליכולות השירה המרשימות שלה, התבקשה מנזל במהלך 2007 ללוות את ריידיאן רוברטס, משתתף התוכנית X פקטור, באלבום הבכורה שלו. באלבום היא ביצעה את הדואט "What If". ב-2005 חזרה מנזל על תפקידה כמורין ג'ונסון בסרט רנט שהתבסס על המחזה, יחד עם עוד חמישה שחקנים מחברי הצוות המקורי של אופרת הרוק. הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה ב-23 בנובמבר 2005. אלבום הסולו השלישי שלה, "I Stand", יצא לאור ב-29 בינואר 2008. האלבום כלל שירים חדשים רבים, ביניהם סינגל הליד "Brave", שיר הנושא "I Stand" ו- "Gorgeous". האלבום הגיע למקום ה-58 בבילבורד 200 והיה לאלבום הסולו הראשון של מנזל שהגיע לטבלאות. לאלבום קיימים חמש גרסאות: הגרסה המקורית, הגרסה המיוחדת המוגבלת, גרסת iTunes, גרסת Barnes & Noble וגרסת Borders. מנזל כתבה רבים מהשירים באלבום.
ב-1 באפריל 2008 השיקה מנזל את סיבוב ההופעות שלה שנערך בתקופה של 2008–2009 לרגל הוצאת האלבום "I Stand". בהופעותיה התארחו אורחים מיוחדים, ג'וש גרובן והסקסופוניסט ראבי קולטריין.
ב-11 בנובמבר 2008 מנזל הוציאה לאור את השיר "Hope" שנכתב על ידי פול המפטון עבור אירוע התרמה של "Stand Up to Cancer". ב-27 בנובמבר 2008 היא ביצעה את השיר "I Stand" עבור חברת "M&M Candies" כחלק ממצעד חג ההודיה השנתי של מייסיס. למנזל היה תפקיד חוזר כשחקנית אורחת בסדרת הטלוויזיה "Glee", בה גילמה את שלבי קורקורן, מאמנת מועדון הזמר היריב "Vocal Adrenaline". מיד כשעלתה הסדרה הבחינו מעריצי "Glee" (הידועים גם בכינויים "Gleeks") בדמיון הרב בין מנזל לליאה מישל שגילמה את רייצ'ל ברי. לדברי בעלה, טיי דיגס, מנזל הביעה עניין באפשרות להופיע כשחקנית אורחת בתפקיד אמה הביולוגית של רייצ'ל. הדמות הוצגה ב-13 באפריל 2010 בפרק "Hell-O", וב-18 במאי 2010 בפרק "Dream On" נחשף כי שלבי היא למעשה אמה הביולוגית של רייצ'ל שענתה למודעה בעיתון של שני אבותיה הגאים של רייצ'ל, בה ביקשו למצוא אישה שתעזור להם להביא ילד לעולם. ליאה מישל ואידינה מנזל שרו יחד את "I Dreamed a Dream" מ"עלובי החיים" ואת השיר "Poker Face" של ליידי גאגא. מנזל שבה ל-Glee בעונה השלישית בפרק "I Am Unicorn", כשהפעם גילמה את תפקיד המורה שגורמת צרות לקווין, פאק וויל שוסטר.
ב-19 ביולי 2010 הופיעה מנזל בבית הלבן בפני הנשיא ברק אובמה והאישה הראשונה מישל אובמה, במסגרת הופעה פרטית שהוזמנה עבורם, ושרה את "Defying Gravity" ו-"What I Did For Love". הקונצרט שודר ב-20 באוקטובר 2010 על ידי חברת PBS.
באפריל 2010 שבה מנזל לבימות הקונצרטים לסיבוב ההופעות שלה "Barefoot at the Symphony Tour", כשהיא מלווה בתזמורות סימפוניות גדולות. הופעותיה כללו שיתופי פעולה עם התזמורת הפילהרמונית של ניו יורק, תזמורת הטיילת של בוסטון והתזמורת הסימפונית של צפון קרוליינה. באוקטובר 2011 שבה מנזל ללונדון להופעת קונצרט חד פעמית בממלכה המאוחדת ברויאל אלברט הול עם התזמורת הפילהרמונית המלכותית בניצוחו של מרווין האמליש. ב-17 וב-18 בנובמבר 2011, במסגרת סיבוב ההופעות, צולמה ההופעה בטורונטו בקונסרבטוריון המלכותי למוזיקה עבור ההופעה המיוחדת השנייה שלה ב-PBS. היא לוותה על ידי סימפוניית קיצ'נר-ווטרלו בניצוחו של מרווין המליש, עם הופעת אורח של טיי דיגס, בעלה של מנזל. ההופעה "Idina Menzel Live: Barefoot at the Symphony" יצאה לאור בפורמטים CD, DVD וכשידור ב-PBS במרץ 2012. מנזל הודיעה שהיא תמשיך להופיע בהופעות חיות במהלך 2012. ההופעה הראשונה הייתה ב-8 ביולי 2012 בפסטיבל רוויניה בקרבת שיקגו, אילינוי. הופעת הבכורה שלה כסולנית בקרנגי הול תוכננה ל-29 באוקטובר 2012 אך נדחתה ל-13 בינואר 2013 בשל ההשפעה ההרסנית של סופת ההוריקן סנדי בניו יורק. ביוני 2013 הופיעה מנזל באוסטרליה במסגרת סיבוב הופעות שם. היא הופיעה בדרום אוסטרליה, מלבורן, בריזביין ופעמיים בבית האופרה של סידני.
מנזל הוזמנה לבצע את השיר "Let It Go" בטקס פרסי אוסקר ה-86 במרץ 2014, שבו זכה השיר בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר. כשג'ון טרבולטה הציג אותה לפני שעלתה לשיר הוא הציג אותה בטעות כ"אדל דזים". פליטת הפה הפכה למם אינטרנט פופולרי. לדברי מקור ב מנזל לא כעסה על התקלה. כתגובה לטעות בהגיית שמה פרסמה מנזל תאורי הצגות סאטיריות שקידמו את שמה כאדל דזים בציון עבודותיה הקודמות ב-Nert (Rent), Wicked-ly (Wicked) ו-Farfignugen (Frozen). שלושה ימים לאחר הטקס טרבולטה התנצל פומבית על ההגייה המוטעית של שמה. בטקס פרסי אוסקר ה-87 מנזל הציגה את פרס האוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר יחד עם טרבולטה, כשהיא מציגה אותה בבדיחות בשם "גלום גזינו". במעמד זה טרבולטה אמר את שמה כראוי על הבמה.
ב-17 ביוני 2014 במהלך קונצרט ברדיו סיטי מיוזיק הול אישרה מנזל כי היא עובדת על אלבום חג מולד שיכלול חומרים חדשים שעתידים לצאת לאור באותה שנה. באותו קונצרט היא ביצעה את אחד הלחנים החדשים של האלבום, "December Prayer". האלבום, "Holiday Wishes", יצא לאור ב-14 באוקטובר 2014. האלבום הגיע עד כה למקום העשירי ברשימת בילבורד 200, ובכך היה לאלבום שלה שהגיע הכי גבוה בטבלאות כאמנית סולו. ב-26 בנובמבר 2014 הודיעה מנזל בדף הפייסבוק שלה כי היא תצא לסיבוב הופעות במהלך קיץ 2015. זהו סיבוב ההופעות העולמי הראשון שלה והפעם הראשונה בה תופיע באירופה ואסיה.
מנזל כובדה בפרס אמנית פורצת הדרך בטקס "נשים במוזיקה" של בילבורד 2014.
ב-1 בפברואר 2015 שרה מנזל את המנון ארצות הברית בסופרבול XLIX באצטדיון אוניברסיטת פיניקס.
בפברואר 2020 השיר שנכתב על ידי אידינה מנזל "Into the Unknown" בוצע על ידי מספר זמרות במהלך טקס חלוקת פרסי אוסקר. כל מבצע שר שורה אחת של השיר בשפה אחרת: מריה לוסיה הייברג רוזנברג בדנית, וילמיין ורקייק בגרמנית, טאקאקו מטסו ביפנית, כרמן שרהי בספרדית אמריקה הלטינית, ליסה סטוקה בנורווגית, קאסיה לאסקה בפולנית, אנה בוטולינה ברוסית, ז'יזלה בספרדית אירופית וגאם וויצ'יאני בתאילנדית.
אמנות
סוג הקול של מנזל שנוי לעיתים במחלוקת בקרב מבקרי מוזיקה ותיאטרון. רובם מאמינים שמנזל היא בעלת קול מסוג סופרן, בעוד שאחרים טוענים שהקול שלה הוא מצו-סופרן. סטפן הולדן מהניו יורק טיימס תיאר את הקול של מנזל כך: קול רם של סופרן מלא הדומה לקולה של שחקנית הברודוויי אתל מרמן. צלילי הסופרן שמנזל מפיקה נשמעים כמו בכי ראשוני התובע הקשבה ותשומת לב. בהתאם לשיר קולה עשוי להישמע תינוקי ותובעני או חזק ומלכותי.
מנזל סיפרה על טכניקת השירה שלה כי היא מעדיפה להימנע מהזזת הכתפיים כשהיא שרה. היא אמרה ל-"Philippine Star" שלמעשה עבור צליל חזק וארוך היא משתדלת לקחת נשימה קטנה, מכיוון שכך יהיה פחות אוויר שיחבוט את דרכו החוצה. מנזל החלה בלימודים מקצועיים לשירה קלאסית בגיל 8. כשהחלה בלימודי התיכון היא החליטה להמשיך בז'אנרים אחרים, במיוחד R&B וג'אז. כשהפכה לזמרת חתונות מנזל נחשפה בסופו של דבר למגוון רחב של ז'אנרים, החל בג'אז ורוק, וכלה במוטאון.
חיים אישיים
מנזל נישאה לשחקן טיי דיגס ב-11 בינואר 2003. הם הכירו ב-1995 במהלך הפקת האופרה רנט בה גילם דיגס את דמותו של בנג'מין (בני) קופין השלישי. לשניים בן משותף, ווקר נתנאל דיגס, שנולד ב-2 בספטמבר 2009. בסוף 2013 נודע שמנזל ודיגס נפרדו לאחר 10 שנות נישואין. הם התגרשו ב-3 בדצמבר 2014. מנזל החלה לצאת עם השחקן אהרון לור והם הופיעו יחד באפריל 2015 בארוחת הערב השנתית של תא כתבי הבית הלבן. באוגוסט 2015 מנזל ולור קנו יחד בית הממוקם באנסינו, לוס אנג'לס, קליפורניה. ב-2005 הם כיכבו יחד בעיבוד קולנועי של מחזמר ברודוויי, זוכה פרסי טוני ופוליצר, רנט, וכן במחזמר אוף ברודוויי See What I Wanna See. ב-23 בספטמבר 2016 הצהירה מנזל בחשבון הטוויטר שלה על אירוסיה ללור. הם נישאו במהלך סוף השבוע של 22 בספטמבר 2017. מנזל מזוהה כפמיניסטית, "אני אוהבת שאני מגלמת את הדמויות של כל הנשים החזקות האלה. אבל הן לא רק חזקות, הן נשים בעלות פגיעות עמוקה וצריכות לעבור מסע כדי להוציא את כוחן אל הפועל".
נדר
נֶדֶר הוא התחייבות, הבטחה או שבועה של אדם – לאלוהים, לעצמו או לאדם אחר – לשמור על כלל מסוים או לעשות מעשה כלשהו או להימנע ממנו, לעיתים במסגרת חליפין דתי. דוגמאות לנדרים: נדרים דתיים ונדרי נישואים.
במקרא
במקרא מופיעים סיפורים רבים שבהם נזכרים נדרים. כך לדוגמה עבדו של אברהם, שנשלח למצוא אישה לבנו, יצחק, נדר נדר. יעקב נדר נדר כשנמצא במצב של חוסר ודאות וסכנות עתידיות, לאחר שברח מאחיו עשיו ועמד לצאת מארץ כנען; מאוחר יותר הזכיר לו האל את נדרו. בני ישראל, כשעברו בנגב בדרכם לעבר הירדן והותקפו על ידי מלך ערד, נדרו נדר קיבוצי. חנה, שהייתה עקרה וביקשה ללדת בן, נדרה נדר להקדיש את הבן שייוולד לה לעבודת אלוהים; בנה הוא שמואל הנביא, שהוקדש להיות כהן לאלוהים. אחר שהמלחים השליכו את יונה לים, ..
בדת הכנענית
הכנענים נהגו לידור נדרים דתיים לאלוהיהם, בדומה לנדרים המופיעים במקרא. נדרים כאלה מופיעים, למשל, באגדת כרת: כאשר כרת יוצא למדבר להביא עמו את אשתו המיועדת, מרת חרי, הוא עובר במקדש אשרה ונודר לה:. לאחר שחוזר כרת עם מרת חרי והיא מולידה לו בנים ובנות כפי נדרו, מספר האגדה מספר כי האשרה זוכרת את נדרו של כרת, ושואלת האם כרת הפר את נדרו ומוצא פיהו, כלומר כרת לא קיים את נדרו. בעקבות הפרת הנדר באה על כרת מחלה אנושה, שהאלים לא הצליחו לרפא על התערבותו של אל. גם באגדת אקהת דנאל נודר נדר, בו התנאי הוא שבעל ימלוך, אך המשך הנדר לא התפרש.
בתקופות מאוחרות יותר, הפיניקים, ובעיקר הפוּנים מעבר לים, נהגו לנדור לאליהם שיציבו להם מצבות, ולאחר שאליהם שמעו את קולו וברכו את הנודר (לפי הנוסח הקבוע במצבות), הוא הציב לכבודם את המצבה. מצבות אלה נמצאו לאלפים, בעיקר בקרתחדשת, וידועות ככתובות נדר פיניקיות. לרוב נידרו המצבות לתנת ובעל חמן, אך לעיתים נידרו לאלים אחרים - מאחת הכתובות עולה שאדם נדר מזבח נחושת לאשמן, אל הרפואה, אם ירפא אותו.
ביהדות
ביהדות, קיום נדר הוא מצוות עשה מן התורה, מצווה הנלמדת מהפסוקים ו. העובר על הנדר עובר על מצוות לא תעשה של. מצווה זו, בשונה מרוב דיני התורה, חלה גם על קטן הסמוך לגיל מצוות, שלו מוצמד הכינוי "מופלא הסמוך לאיש". לצד המצווה לקיים נדרים, ישנה דעה בקרב חז"ל הרואה בעצם קבלת הנדר דבר שלילי, אפילו אם הוא מקוים.
לפי ההלכה, קיימים מספר סוגי נדרים, בהם נדרי איסור (אדם יכול לאסור על עצמו חפץ או מעשה מסוים), נדרי הקדש (הקדשת קורבן), נדרי נזירות (קבלת אדם על עצמו להיות נזיר), נדרי תענית ונדרי מצווה (נדר לקיים מצווה כלשהי שנועדו לזירוז בעלמא).
לאחר תקנת רבן יוחנן בן זכאי שלא לנדור לאחר חורבן המקדש להקדש, מקובל כיום לנדור (אם בכלל) אך ורק על מנת לתת תרומה לבית הכנסת או לצדקה, ויש המקפידים לסייג גם התחייבות זו באמירת "בלי נדר".
דיני התרת נדרים והפרת נדרים מבוארים בפירוט במסכת נדרים שבתלמוד הבבלי.
רומיין סאטו
רומיין גואסאגבה-סאטו-לבל (צרפתית: Romain Guessagba-Sato-Lebel; נולד ב-2 במרץ 1981 בבימבו, הרפובליקה המרכז-אפריקאית) הוא כדורסלן GCRמרכז-אפריקאי המשחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד. גובהו 1.95 מטר.
קריירה
סאטו נולד בבימבו, הרפובליקה המרכז האפריקאית וגדל בדייטון, אוהיו. עקב הגירת משפחתו לארצות הברית. סאטו למד בתיכון האזורי "דייטון כריסטיאן" ואף שיחק בקבוצת הכדורסל הבית ספרית. עם סיום לימודיו, סאטו התקבל לאוניברסיטת זייבייר. קיבל תואר ראשון בצרפתית ושיחק בליגת הכדורסל של ה-NCAA.
סאטו נרשם לדראפט ה-NBA שנערך בשנת 2004 ונבחר על ידי הסן אנטוניו ספרס במקום ה-52. אבל, לא שיחק במדיה כלל ונופה מסגלה ב-24 בפברואר 2005. בעונה שלאחר הספרס, סאטו סיכם אצל אורורה ג'סי, מהליגה האיטלקית השנייה. בעונת 2005/06, סאטו היה שני ללואיס דלגארדו הספרדי בטבלת מדד היעילות של הליגה השנייה, עם 25.5 נקודות, 7.5 כדורים חוזרים וכ-3 אסיסטים למשחק שהובילו את קבוצתו להעפלה למשחקי הפלייאוף.
בסיום העונה, מספר קבוצות יורוליג בכירות התעניינו בסאטו. וב-20 בפברואר 2006 מועדון הכדורסל ברצלונה סיכמה עם סאטו להמשך שנת 2006, והקדימה את פנאתינייקוס, וירטוס רומא וטאו ויטוריה. סאטו עזר לברצלונה להעפיל עד לחצי גמר משחקי הפלייאוף בנוסף להעפלה לשלבים המתקדמים ביורוליג.
סאטו חזר לאיטליה בסיומה של העונה, הפעם לשורותיה של מונטפסקי סיינה. במדי הקבוצה, זכה בשלוש אליפויות רצופות (2006/07, 2007/08, 2008/09). כשבאליפות האחרונה, הוא וקבוצתו מביסים בגמר את ארמאני מילאנו, 4-0 בסדרת הטוב משבעה משחקים. בנוסף לכל, השתתף עימה בפיינל פור היורוליג של עונת 2006/07, והשיג עימה את המקום השלישי המכובד. בסיום העונה, סיכם סאטו לעוד שנתיים במדי סיינה. סאטו עבר לאחר 4 שנים לקבוצת הכדורסל היונית פנאתינייקוס.
סאטו היה חבר בסגל הנבחרות הצעירות של הרפובליקה המרכז אפריקאית (עד 19 ועד 21) וכיום חבר בסגל הנבחרת הבוגרת.
ג'ין סיברג
ג'ין דורותי סיברג (באנגלית: Jean Dorothy Seberg; 13 בנובמבר 1938 - 30 באוגוסט 1979), הייתה שחקנית אמריקאית. סיברג הופיעה ב-34 סרטים בהוליווד, וכן בצרפת. בנוסף, הייתה תומכת נלהבת של מאבק האפרו-אמריקנים לשוויון זכויות בכלל, ושל תנועת הפנתרים השחורים בפרט.
קריירת המשחק
בגיל 17 לוהקה לתפקיד ז'אן ד'ארק בסרטו של אוטו פרמינגר, "Saint Joan" ("סיינט ג'ואן"), המבוסס על מחזהו ההיסטורי של ג'ורג' ברנרד שו. סיברג נבחרה לתפקיד מבין יותר מ-3,000 מועמדות אחרות. על אף שהסרט נקטל על ידי מבקרי הקולנוע, הוא הזניק את הקריירה של סיברג שהפכה לכוכבת בן-לילה, ולוהקה לסרט נוסף של פרמינגר, "Bonjour Tristesse" ("שלום לך, עצבות") שיצא כשנה לאחר מכן. ב-1959 הופיעה בסרט הבריטי "The Mouse that Roared" ("העכבר ששאג") לצידו של פיטר סלרס. ב-1960 היא הופיעה בסרטו הצרפתי של ז'אן-לוק גודאר - "À bout de souffle" ("עד כלות הנשימה"; מוכר גם בשמו האנגלי "Breathless"). הסרט, בו כיכבה סיברג לצידו של ז'אן-פול בלמונדו, זכה להצלחה גדולה ברחבי העולם, וסימן את תחילתו של הגל החדש בקולנוע הצרפתי. סיברג הפכה לידוענית ולסמל אופנה הן בצרפת והן בהוליווד, והחלה לזכות בתפקידים בכירים בתעשיית הקולנוע, כשהחשוב שבהם הוא בסרט "Lillith" ("לילית"), סרטו האחרון של רוברט רוסן בו כיכבו גם וורן בייטי, פיטר פונדה וג'ין הקמן. בשנים לאחר מכן דעכה במקצת הקריירה שלה, והיא הופיעה יותר בסרטים אירופיים ובעיקר צרפתים. ב-1969 הופיעה בתפקיד הנשי הראשי בסרט המכורים לזהב, המבוסס על המחזמר "צבע את עגלתך" של לרנר ולווה, לצדם של לי מרווין וקלינט איסטווד, אם כי בשירים דובב קולה. תפקידה הגדול האחרון היה בסרט האסונות "Airport" ("נמל תעופה (1970)"), בו כיכבו כמה מן הכוכבים הגדולים של התקופה - ברט לנקסטר, דין מרטין ועוד. סיברג אף שיחקה בשני סרטיו היחידים של בעלה השני רומן גארי, "Oiseaux vont mourir au Pérou, Les" ("הציפורים באות למות בפרו") ו-"!Kill" ("הרג").
חייה האישיים
חייה האישיים של סיברג זכו גם הם לפרסום רב, ובייחוד נישואיה לסופר הצרפתי רומן גארי, בעלה השני מתוך ארבעה, ואבי בנה, אלכסנדר דייגו גארי. באותה התקופה בה הייתה נשואה לגארי, שנות השישים של המאה העשרים, היא התחילה להיות מעורבת בפוליטיקה האמריקאית הרדיקלית. היא תמכה בגלוי במאבק האפרו-אמריקאים לשוויון זכויות ובפרט בתנועת הפנתרים השחורים, בה תמכה כלכלית וציבורית. ה-FBI ראה בפנתרים השחורים, הארגון החמוש ובעל האג'נדה המהפכנית, איום ממשי על ביטחונה של ארצות הברית, ופתח בסדרה של מבצעים לא חוקיים כדי לפגוע בארגון ובתומכיו (תוכנית COINTELPRO). סיברג, שהצהירה על תמיכתה בארגון ועל כך שתרמה לו כסף רב בפרהסיה, הפכה גם היא למטרה. ה-FBI החל לצותת לשיחותיה בטלפון ולעקוב אחר תנועותיה. גם ארגוני שחורים אחרים, שלא ראו בעין יפה את מעורבותה של האישה הלבנה במאבקם, איימו ומיררו את חייה.
בשנת 1970, כשהייתה בהריון עם ילדה השני, הפיץ ה-FBI בראשותו של ג'ון אדגר הובר ידיעה שקרית על כך שאביו של הילד אותו נושאת סיברג ברחמה אינו גארי אלא אחד מראשי הפנתרים השחורים. ה-FBI קיווה בכך לפגוע במעמדה הציבורי. הידיעה השקרית פורסמה בלוס אנג'לס טיימס, במגזין ניוזוויק ובעוד כ-100 עיתונים ברחבי ארצות הברית וזכתה לתהודה תקשורתית רבה. סיברג נכנסה בעקבותיה לטראומה וילדה טרם זמנה, כשהפג מת כעבור יומיים בלבד. היא האשימה במוות את ה-FBI, ובמסיבת עיתונאים שקיימה זמן מה לאחר מכן הציגה לעיתונאים ההמומים את גופתו של בנה, והדגישה את צבע עורו - לבן, כך שלא ייתכן שאביו היה שחור עור. הצעד הקיצוני שם קץ לשמועות, אולם הוא לא מנע מה-FBI להמשיך ולעקוב אחריה, ולסיברג לשקוע בדיכאון. נישואיה עם גארי הסתיימו והיא עזבה את ארצות הברית ועברה לפריז. קריירת המשחק שלה אמנם השתקמה קמעה, ברם היא ניסתה להתאבד עוד מספר פעמים בימי השנה למותה של התינוקת. באחת הפעמים אף קפצה אל מתחת לגלגליה של הרכבת התחתית של פריז. כמו כן, היא התמכרה לאלכוהול ולתרופות, והחלה לצאת עם גברים מפוקפקים ואלימים, שניצלו אותה כספית ורגשית.
באוגוסט 1979 דווח על היעדרותה. לאחר 11 ימים של אי-בהירות נמצאה גופתה במושב האחורי של מכוניתה, שחנתה ברובע השישה-עשר של פריז. המשטרה דיווחה כי סיברג מתה לאחר שבלעה מנת יתר של כדורי הרגעה. בעלה השני, רומן גארי, שקע בדיכאון בעקבות מותה והתאבד אף הוא כשנה לאחר מכן (למרות שציין במכתב כי אין קשר בין התאבדותו להתאבדותה).
בשנת 2019 אמזון הוציאה את הסרט "סיברג", המבוסס על חייה של השחקנית ומתמקד במעקב שנערך אחריה על ידי האף בי איי. את דמותה של סיברג מגלמת קריסטן סטיוארט.
ג'ורג' גרווין
גרווין שיחק בתפקיד של קלע בשתי הליגות המקצועניות, ה-ABA וה-NBA, קלע למעלה מ-14 נקודות בממוצע למשחק בכל אחת משנותיו וב-NBA השיג ממוצע קריירה של 26.2 נקודות למשחק. גרווין ממוקם במקום השלישי בהיסטוריה במספר תוארי מלך הסלים עם ארבע זכיות. הוא פרש כשהוא ממוקם במקום השני בחסימות בקרב הגארדים בכל הזמנים.
שיחק בין היתר בסן אנטוניו ספרס ובשיקגו בולס. אחיו דריק גרווין היה גם הוא כדורסלן ושיחק בישראל במדי הפועל גבת.
קריירה
גרווין זכה בכינוי אייסמן (איש הקרח) בשל היותו קר רוח, שקול ולא נכנע ללחץ. הוא נודע כקלע מעולה, שהוביל את קבוצותיו, בהן אוניברסיטת מזרח מישיגן. ב-1978 הוא זכה בתואר מלך הסלים של ה-NBA כשניצח את דייוויד תומפסון בשבע מאיות הנקודה, כשהוא קולע 27.22 נקודות בממוצע למשחק, לעומת 27.15 של תומפסון, באותה העונה. במשחק האחרון בעונה קלע גרווין 63 נקודות, כולל שיא של 33 נקודות ברבע השני. גרווין זכה בתואר קליעת נקודות גם בשנים 1979 ו-1980 כשבעונת קבע שיא של 33.1 נקודות בממוצע למשחק. הוא זכה שוב בתואר מלך הקלעים בשנת 1982. קודם לתקופתו של מייקל ג'ורדן זכה גרווין בתואר מלך הקלעים יותר מכל גארד אחר בהיסטוריה של הליגה, ובסיכום כל עונותיו ב-NBA וב-ABA, קלע במצטבר 26,595 נקודות.
כשעזב גרווין את ה-NBA הוא שיחק מספר עונות באירופה. ב- הוא שיחק בבנקו רומא וכמו כן עונה אחת בספרד כשהיה כבר כבן 38. במשחקו האחרון בספרד קלע 31 נקודות וקטף 15 ריבאונדים כשהוא משאיר את קבוצתו, מנרסה, בליגה הספרדית הראשונה.
פרסים ושיאים
גרווין נבחר להיכל התהילה של הכדורסל. חולצתו, מספר 44, נתלתה על ידי הסן אנטוניו ספרס על תקרת האולם ואף שחקן אחר של הקבוצה לא ילבש מספר זה אי פעם. גרווין אף נבחר להיכלל ברשימת 50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA שנבחרה ב-1996 לציון 50 שנה להקמת הליגה. בשנת 1997 נבחר לקבוצת כל הזמנים של ה-ABA.
על אף הקריירה העשירה שלו, גרווין מעולם לא זכה להגיע לסדרת הגמר, בכל 13 שנותיו בכדורסל המקצועני האמריקני. גרווין זכה לשתף פעולה על המגרש, בין היתר, עם ג'וליוס אירווינג ועם מייקל ג'ורדן.
טארק עבד אלחי
טארק רפיק עבד אלחי (1938–1993) היה ראש המועצה המקומית של טירה וראש העירייה הראשון שלה.
קורות חיים
עבד אלחי נולד בטירה שבמשולש. אביו רפיק שיח' נג'יב היה ממנהיגי היישוב טירה, וסבו, שיח' נג'יב, המוח'תאר של היישוב וממנהיגי מאורעות תרפ"א. הוא למד בבית הספר מקוה ישראל. עבד בתור מורה באום אל-פחם ובשנות ה-70 מונה למנהל חטיבת ביניים בטירה.
בשנת 1973 נבחר לכהן כראש המועצה המקומית בטירה. כראש מועצה הוא יצא נגד התבססות של אלפי ערבים עזתים בטירה. לקראת יום האדמה היה בין ראשי המועצות שהתנגדו להפגנות בלתי חוקיות וטען שהשלטונות לא נתנו גיבוי מספיק לרוב הדומם שהתנגד להפגנות. בעקבות התנגדותו להפגנות נעשה ניסיון להדיח אותו מתפקידו. עבד אלחי היה מראשי הוועד הארצי של ראשי הרשויות הערביות בישראל והיה חתום עימם על הדרישה שישראל תהיה מדינה דו לאומית. במהלך כהונתו הוא הקים אצטדיון כדורגל בטירה. בבחירות בשנת 1978 הוא לא נבחר לראשות המועצה והוא עבר לנהל את חטיבת הביניים ביישוב.
הוא נבחר שוב לראש מועצת טירה בשנת 1982 וכיהן בתפקיד זה עד מותו בשנת 1993. בתקופת כהונתו הפכה טירה לעיר ולמוקד של כל האזור, המסחר התפתח ונבנו תשתיות ומוסדות בהיקף משמעותי (פרויקט ביוב ראשון במגזר הערבי, מגרש כדורגל וכבישים). במהלך כהונתו, בשנת 1991, הוכרה טירה כעיר.
את דרכו הפוליטית החל במפא"י, והמשיך במפלגת העבודה, אך בשלב מסוים הצטרף לחזית הדמוקרטית לשלום ולשוויון (חד"ש). הוא תמך באופן נלהב בשוויון זכויות לערביי ישראל ובהקמת מדינה פלסטינית לצד מדינת ישראל, וקידם דו-קיום בין ערבים ליהודים. עבד אלחי היה הראשון שהכריז על יום השלום בטירה בהשתתפות יהודים וערבים מכל רחבי ישראל.
בשנות ה-80 נפגש עבד אלחי עם יאסר ערפאת בתוניס באופן חשאי, זאת למרות החוק נגד מפגשים עם אנשי אש"ף ועודד את ערפאת לקדם את תהליך השלום.
כיום משמש כביש 554, שראשיתו במחלף הכניסה לטירה מכביש 444, ככביש הנקרא על שמו של טארק עבד אל חי.
חיים אישיים
בנו, עורך הדין מאמון עבד אלחי, מכהן כראש עיריית טירה מאז שנת 2008.
בן אייזנהארט
בן אייזנהארט (באנגלית: Ben Eisenhardt; נולד ב-3 בדצמבר 1990) הוא כדורסלן אמריקאי-ישראלי המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר בהפועל באר שבע/דימונה מליגת העל בכדורסל והליגה הבלקנית.
חיים אישיים
אייזנהארט נולד בביינברידג' איילנד, וושינגטון, והוא יהודי. הוא עלה לארץ ונעשה אזרח ישראלי.
קריירת כדורסל
אייזנהארט למד בבית הספר התיכון ביינברידג'. הוא העמיד ממוצעים של 12 נקודות ושבעה ריבאונדים למשחק כסיניור (בשנתו הרביעית והאחרונה בתיכון).
בתור פרשמן בעונת 2010–11, אייזנהארט שיחק באוניברסיטת המדינה הפוליטכנית של קליפורניה.
אייזנהארט שיחק בווייטמן קולג', וסיים את לימודיו ב-2014. כג'וניור בשנים 2012–2013 הוביל אייזנהרדט את האזור הצפון-מערבי (NWC) בנקודות (442 ), היה במקום הרביעי בממוצע הנקודות באזור (16.4 למשחק) ובאחוז סלי השדה (54.9%), ודורג שביעי בריבאונדים (6.2 למשחק). הוא נבחר לשחקן השנה של NWC ולחמישייה בראשונה של האזור. בעונת הסיניור שלו, הוא החמיץ מספר לא מבוטל של משחקים בגלל תסמיני זעזוע מוח.
אייזנהארט שיחק בעונותיו הראשונות בארץ באליצור יבנה (בעונת 2014/15 בליגה הלאומית) ובמכבי אשדוד (בעונת 2015/16 בליגת העל). לאחר מכן חתם בהפועל באר שבע/בני שמעון ששיחקה בליגה הלאומית, והגיע איתה לגמר ב-2016/17 וזכה איתה באליפות ב-2017/18. מאז שיחק עם הקבוצה ארבע עונות נוספות בליגת העל.
דבר שיש לו מתירין
דבר שיש לו מתירין הוא כלל בהלכות תערובות לפיו דבר שעתיד להיות מותר אינו בטל במינו אפילו כאשר בשיעור גדול מאוד של היתר מעורבת כמות קטנה של איסור. נוסף על כך יש להחמיר בספק דבר שיש לו מתירין ולהמתין עד שיגיע ההיתר.
הטעם שאינו בטל
לדעת רש"י והרמב"ם הטעם שדבר שיש לו מתירין אינו בטל הוא כיוון שהדבר בהמשך הזמן יהיה מותר מעצמו, (לדוגמה: ביצה שנולדה ביום טוב) לכן לא רצו חכמים להשתמש בהיתר של ביטול ברוב.
לעומתם הר"ן מסביר ששונות היא הכלי לביטול, וכאשר דבר שיש לו מתירין מעורב ברוב היתר במינו, הוא אינו שונה דיו מההיתר ולכן ההיתר אינו יכול לבטל אותו.
באיסור דרבנן
לפי ההלכה גם איסור דרבנן אינו בטל כאשר המדובר על דבר שיש לו מתירין.
הלכות
דין זה שייך רק בתערובת מין במינו. אך אם התערובת היא מין באינו מינו, האיסור בטל בששים כשאר איסורי תורה כאשר אינו נתן טעם.
בנוסף, לפעמים גם דבר שיש לו מתירין בטל, כאשר האיסור אינו בעין. מסיבה זו פוסק רב מתנה שעצים שנשרו מהדקל בשבת מרבה עליהם עצים מוכנים ומבטלן, כי למרות שלרב אשי דבר שיש לו מתירין אינו בטל אפילו באיסור מדרבנן של מוקצה, כאן האיסור אינו בעין שכבר החל להישרף ולהשתנות ממראהו הראשון.
יש אומרים שמאכל שעשוי להתקלקל לפני שיבוא זמן ההיתר אינו נחשב דבר שיש לו מתירין.
חמץ בפסח
לדעת הרמב"ם, חמץ בפסח נחשב כדבר שיש לו מתירין, וזו הסיבה שחמץ בפסח אסור במשהו.. לפי שיטה זו, דין חמץ חמור יותר מדין רגיל של דבר שיש לו מתירין, בכך שהוא אסור גם במין בשאינו מינו. הסיבות להחמיר דווקא בחמץ מוזכרות בספר 'פניני הלכה' :
לדעת רוב ראשונים, חמץ אינו בכלל דבר שיש לו מתירין. יש ראשונים שסוברים שחמץ בטל כשאר איסורים. לדעת התוספות, חמץ בפסח במשהו משום מחומרתו של איסור חמץ (שהוא איסור כרת). הטענה שאין לחמץ מתירין נובעת מהיותו חוזר ונאסר בכל שנה, או משום שחכמים אסרו את החמץ שעבר עליו הפסח. לפי דעה אחת בשולחן ערוך במקרים מסוימים החמץ נחשב שאין לו מתירין משום שאינו יכול להחזיק מעמד עד לאחר הפסח.
דן דוד
דן דוד (23 במאי 1929 - 6 בספטמבר 2011) היה איש עסקים ונדבן יהודי, מייסד פרס דן דוד.
תחילת דרכו
נולד בשם דן גולדנטל כבן יחיד לאלפרד, מהנדס במקצועו, ואליסה (ליזי), דוקטור לפילוסופיה בבוקרשט שברומניה. אביו הגיע לרומניה משווייץ. לטענתו, את החוש העסקי קיבל מסבתו ובגיל 10 יצא עם נהגו של אביו, קנה סיגריות בזול בכפרים ומכרן ביוקר במרכז העיר. בגיל 14 למד לכרוך ספרים ומכר ספרים משומשים לאחר שכרך אותם מחדש. הוא החל את לימודיו בבית ספר ממלכתי, אולם בשנת 1941, עם הצטרפות רומניה ללחימה לצד גרמניה, הוצא משם בגלל היותו יהודי וגם אביו פוטר ממשרתו. הוא עזר לכלכלת הבית במתן שיעורים פרטיים במתמטיקה. בשנת 1944 הצטרף לתנועת הנוער הציוני עם חבריו. דוד סיים את בית הספר התיכון היהודי בבוקרשט. לאחר מכן נשלח לארגן קן חדש של הנוער הציוני בעיר בקאו. בסוף 1947 היה מעורב בארגון העלייה לארץ ישראל.
בתחילת שנת 1949 נישא לדורותיאה (שהכיר בקיץ 1946) והחל בלימודי כלכלה באוניברסיטת בוקרשט. במהלך לימודיו עלו רעייתו והוריה לישראל. אף על פי שדוד ניסה לבקש אשרת יציאה ולעלות גם הוא, הוא סורב בכל פעם על ידי השלטונות. לבסוף התגרשו השניים בעקבות בקשתה של דורותיאה.
לאחר שסיים לימודיו עבד כצלם עיתונות. כאשר הגיש בקשה לצאת מרומניה לסיקור אירוע ספורטיבי במערב גרמניה נעצר על ידי הסקוריטטה ונחקר במשך שבוע על פעילותו הציונית. לאחר מכן פוטר מעבודתו בהוראת השירות החשאי. הוא מצא משרה בעיתון אחר, שם הכיר עיתונאית אוסטרית בשם מיה פישר ונישא לה ב-1955. בשנת 1958 הגיש בקשה לצאת את רומניה לצורך איחוד משפחות עם קרוביו בצרפת.
בשנת 1960 קיבל אישור יציאה ועזב עם רעייתו, אמו ושתי הסבתות את רומניה לפריז (אביו נפטר עוד ברומניה). בפריז ראה תאי צילום וגילה שתאים מודרניים יותר מיוצרים בבריטניה. משם עלו באוגוסט אותה שנה לישראל בספינה תיאודור הרצל. בישראל שינה את שם משפחתו ל"דוד", כשם המשפחה של אבי סבו.
הצלחה עסקית
בשנת 1961 החליט לעבור לצד העסקי של הצילום. הוא קיבל הלוואה בת 200,000 דולר מיהודי צרפתי ויצא באוניה לחברת "פוטו-מי אינטרנשיונל" בבריטניה. מן החברה רכש תא צילום אחד וזיכיון בלעדי לתפעולו בישראל. בעקבות ההצלחה הראשונית, רכש תאים נוספים ותוך זמן קצר רכש גם את זיכיון ההפצה באיטליה, שם השתקע עם רעייתו ושם הקים את חברת Dedem Automatica. לאחר כשנה רכש את זיכיון ההפצה בספרד, ובשנת 1968 הצליח לרכוש את הזיכיון להפצת תאי הצילום ביפן. לטענתו, מבחינה כלכלית, הזיכיון ביפן היה ההצלחה הכי גדולה שלו. הקים את חברת "פומט" לצילום אוטומטי עצמי של תמונות, ממנה עשה את הונו. ב-1962 נכנס לשותפות עם חברת "פוטו-מי אינטרנשיונל" והיו בבעלותו עשרים אחוזים מהחברה, החברה נסחרת בבורסה של לונדון. החברה מפעילה כיום 27,000 תאי צילום אוטומטיים ברחבי העולם. דן דוד המציא פטנטים רבים בתחום הצילום והצבע.
בשנת 1978 נפטרה אשתו במפתיע במהלך חופשה משותפת. דוד הכיר את רעייתו השלישית, השחקנית גבריאלה לבית פליישמן, אצל מוסקו אלקלעי ורעייתו, רודיקה, שהייתה הסוכנת של פליישמן. השניים נישאו ב-1979 ונולד להם בן משותף, אריאל.
בין השנים 1983 עד 1987 ניהל את חברת ההשקעות "פוטו-מי פיננשל סרוויסס". בשנת 1997 נכנס לשותפות בקרן הגידור GLG, בעקבות המלצה של מייסד הקרן, נועם גוטסמן. מאוחר יותר שימש שם כחבר הדירקטוריון.
נדבנות
בתחילת שנות ה-90 תרם להקמת בניין דן דוד בקמפוס אוניברסיטת תל אביב. בנוסף, הקים קרנות למלגות עבור תלמידי הפקולטה לניהול. בשנת 2000 הקים את "קרן דן דוד" אשר לה הון של מאה מיליון דולר. סכום כסף זה שימש בין השנים 2021–2002 להענקת שלושה פרסים מדי שנה (פרסי דן דוד), כאשר שוויו של כל אחד מהשלושה היה מיליון דולר. החל מ-2022 החלה הקרן להעניק 9 פרסי דן דוד כאשר שוויו של כל אחד מהם הוא 300,000 דולר.
ع
האות עין (ערבית: عين) היא האות ה-18 באלפבית הערבי. לפניה באה האות ظ|ז֗א ואחריה האות غ|ע'ין. בערבית סטנדרטית, עין מייצגת את העיצור /ʕ/ (כמו ע|עי"ן מזרחית). בפועל, בערבית מדוברת, בסיס החיתוך נע בין הלוע (/ʕ/) למכסה הגרון (/ʢ/), ולעיתים הצליל אינו חוכך קולי אלא סותם אטום (/ʡ/ או /ʔˤ/, שהוא גרסה מלועלעת של /ʔ/). מנעד ההגיות האלה קיים גם בעי"ן העברית בהגייתה המזרחית. בערבית קדומה, כמו ברוב השפות השמיות בעבר (כולל עברית), האות עין ייצגה גם את העיצור /ʁ/ (כמו רי"ש מודרנית), אך עם פיתוח הנקודות הדיאקריטיות התווספה נקודה מעליה, וכך נוצרה האות غ|ע'ין, המייצגת פונמה זו כיום (אם כי בחלק מניבי הערבית הצליל הפך ל-/ɣ/), ברוב השפות השמיות הצליל /ʁ/ נעלם.
בכתיבה, האות מתחברת מצד ימין וגם מצד שמאל, כמו בשאר האותיות למעט אותיות "דוד'ארז".
חגית לרנאו
חגית לרנאו (נולדה ב-1966) היא קרימינולוגית פרופסור בבית הספר לקרימינולוגיה באוניברסיטת חיפה. לשעבר המשנה לסניגור הציבורי הארצי וממלאת מקומו. חיברה את הספר "עבריינות ואכיפת חוק".
ביוגרפיה
פרופסור חגית לרנאו, ילידת 1966, השלימה תואר ראשון בפילוסופיה וחינוך בשנת 1992, ותואר ראשון נוסף במשפטים וקרימינולוגיה בשנת 1997, המשיכה לתואר שני ושלישי בקרימינולוגיה אותם סיימה בשנת 2003 באוניברסיטה העברית בירושלים. במסגרת עבודת הדוקטורט בחנה את ההשפעה שהייתה לרפורמה בחוק המעצרים על מדיניות המעצרים בישראל. ד"ר לרנאו הראתה כי החוק יושם באופן חלקי בלבד, ולמעשה לא הצליח להביא לצמצום השימוש במעצרים לצורך חקירה, וחיזוק הערכים של כבוד הנחקר וחירותו. במבט תאורטי רחב יותר עסקה ד"ר לרנאו בניתוח הגורמים לכך שהמנגנונים שנקבעו בחוק המעצרים, ובחקיקה בכלל, לא מצליחים לגרום לשינוי החברתי אותו הם מבקשים לחולל, והציעה מודל המבוסס על ניתוח אינטרסים ערכיים וארגוניים של האורגנים המערכתיים שאת התנהגותם מבקשת החקיקה לצד יצירת תמריצים ומנגנונים מפקחים שיפעלו ליישום החוק.