cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קרל פרנקנשטיין
עיקרי משנתו החינוכית-טיפולית
בבסיס התאוריה ההתפתחותית שלו, הוא מציין את ההתפתחות בשלב הינקות, במתח שבין הניגודים המובנים בו. בשלב זה הילד הרך נע בין מצבים בסיסיים של מתח ורגיעה, קרבה ומרחק. כל מצב כולל בתוכו את ניגודו: תחושת הרעב מתחלפת בתחושת השובע. האם היא הדמות המשמעותית, היא זו שמקשרת ומגשרת בין הניגודים. ביחסה המתכוון וברגישותה היא יוצרת בו את חוויית הקרבה ואת התודעה הנובעת ממנה. הילד מתחיל להכיר שאין מצב סופי, הכל ניתן לשינוי באמצעות יוזמה. בתחילה זו יוזמת האם, ובשלבים מאוחרים יותר גם הוא בתגובותיו כבכי, חיוך מתחיל להיות סובייקט פועל ומפעיל. חוויית היסוד הזו של הילד עם האם-"האחר", מאפשרת לו לבנות את "הביטחון הבסיסי" והוא המאפשר לו תפקוד יעיל בתחום הרגשי אך בו זמנית גם בתחום הקוגניטיבי ומביא גם ליכולת ההפשטה.
גישתו של פרנקנשטיין מאופיינת בשלושה ממדים:
א. מימד הסיבות - הוא זיהה שישנם גורמים סביבתיים, בתנאי גדילה של הזנחה, אשר מחבלים בהתפתחות התקינה של הילד ועלולים להשפיע על ההתפתחות הרגשית והקוגניטיבית. המוטיב המרכזי בגישתו היא השאלה: מהי המשמעות הסובייקטיבית שמייחסת המשפחה לגורמים האובייקטיביים, וכיצד זו משפיעה על התייחסות ההורים לילדיהם. לכן הוא פסל את הגישה הסטטיסטית להפוך תופעות אישיות למדידות. (לא כל ילד שגדל בתנאי עוני ומצוקה תיפגם בהתפתחותו).
ב. מימד הביטויים – הוא עקב אחר דפוסי החשיבה המאפיינים את התלמידים המתקשים בלמידה ואפיין אותם לסוגיהם השונים. לאותם תלמידים שנפגעו מלידתם, אחרים שחיו במוסדות, תלמידים מהגרים (עולים חדשים מארצות מוצא שונים). והקבוצה הרחבה של תלמידים שהאינטליגנציה שלהם הייתה תקינה במקורה, אך נפגמה עקב תנאי סביבה שליליים מסוימים, שהשפעתם הייתה עקבית וממושכת. הוא נתן חשיבות רבה לשאלת ההפיכות: באיזו מידה ניתן יהיה לקדם את התלמיד בדרכי חשיבתו ויכולת למידתו תהיה יעילה, והוא יתפתח באישיותו בכל תחומי חייו.
ג. מימד ההתערבות - לפי שיטתו דרכי ההתערבות אמורות להיות מותאמות לקבוצות השונות.
שיטת ההוראה המשקמת מביעה את האופטימיות בגישתו של פרנקנשטיין. היא מוגדרת כניסיון לשקם את הכישרונות הקוגניטיביים, התקינים ביסודם ובמקורם של ילדים בני גילים שונים, שפעולה עקבית של גורמי סביבה שליליים מסוימים גרמה לפגיעה בפוטנציאל הקוגניטיבי שלהם. הנחת היסוד היא כי קיים פוטנציאל העולה על היכולת הגלויה וכי אפשר לשקמו. היא מאמינה באפשרות להעניק לתלמיד הרגשה של ביטחון אמיתי במקום הביטחון הלא-אמיתי המתבטא בקונקרטיזם ובתלות באשליית המוכרות. ביטחון אמיתי עשוי להתגבש לאחר שלתלמיד יתברר כי בכוח יוזמתו הקוגניטיבית הוא מסוגל להתמצא באופן הולם בעולם המורכב של תופעות דומות ושונות. לשם כך הוא נזקק לדרכי הבחנה והכללה משלו וזוכה לחיזוק על ידי המורה.
גישתו החינוכית של פרופסור קרל פרנקנשטיין יושמה בפיתוח שיטת הוראה הנלמדת במסגרות חינוכיות ואקדמיות שונות.
עקרונות השיטה
'''
חיזוק כושר ההבחנה, חיזוק היכולת לראות בו זמנית אספקטים שונים או לבצע בו זמנית הנחיות שונות שתאפשר לילדים לחשוב חשיבה מורכבת. חיזוק החשיבה הרציונלית. חיזוק האחריות לחשיבה ולמידה במגמה להחליש את תלותם של הילדים בסמכויות חיצוניות. הטיפול נעשה על ידי שילוב של כל הפעולות ההתערבות הללו יחדיו. (הינדה, תשל"ה). בנוסף, תפקידו של המורה בתהליך ההוראה המשקמת הוא לפתח חשיבה מופשטת, טיפוח העולם הרגשי והאישיותי, וטיפול בתגובות בלתי צפויות (שץ-אופנהימר, 2006). באחריות המורה להבחין בין דרכי החשיבה השונות של התלמידים וע"פיהם להתאים דרכי הוראה המותאמות לכל אחד מהם. כל ניסיון לשקם את האינטליגנציה של טעון הטיפוח חייב להיות מלווה בשירותי טיפול סוציאלי ופסיכולוגי (פרנקנשטיין, תשל"ב). הוראה משקמת באה לידי ביטוי בפועל על ידי הפשטת החומר הנלמד, סיוע בתהליך זכירת החומר הנלמד, השוואת החומר הנלמד עם תכנים אחרים דומים או שונים, חיזוק יכולת הסקת מסקנות מסיטואציות שונות, וטיפול במצבים הרגשיים המקשים על התהליכים הקונטיביים של הילד. בהוראה משקמת המורה הוא הכוח המרכזי המכריע בתהליך השינוי ובכוחו להקנות לתלמיד ביטחון אמיתי בתהליך הלמידה (רון, 1980).
ההוראה המשקמת מושתתת על שלושה עקרונות: לא-אינדוקטיביות, הסתעפות ונטרול "הלא אינדוקטיביות" משמעו הכללה, שתסייע להבנת הפרטים הרלוונטיים בחומר הנלמד. מטרתו לסייע לתלמידים בתהליך הארוך והקשה של זכירת החומר הנלמד, לאימות וליישום הכלל או העיקרון. על המורה להציג לתלמידים מראש את אשר ניתן לגלות בתכנים. פעולות אלה, מרגיעות את החששות שעולות ומחזקות את יכולתם ליטול אחריות כלפי פעולות החשיבה שלהם.
העיקרון השני, עקרון ההסתעפות. מתייחס אל התוכן הנלמד בצורה רב כיוונית. עיקרון זה מתחלק לשתי סוגות: האחת, השוואת התוכן הנלמד עם תכנים אחרים, דומים או שונים, מאותו תחום דעת או לחלופין מתחום דעת אחר. הסוגה השנייה היא התפצלות של היבטים נוספים בתוכן לימוד מוכר. מטרתה לתת ביטוי ומשמעות להקשרים משניים המשתמעים מן התוכן הנלמד, סיוע לתלמידים להפנים את החומר וטיפוח כישוריו הקוגניטיביים. עיקרון זה מחייב הבחנה ברורה ברלוונטיות של נושא ההסתעפות לנושא השיעור.
עיקרון שלישי, עקרון הנטרול. מיועד לאסוציאציות טעונות רגש המשבשות את תהליכי החשיבה. מטרתו, לטפל במצבים רגשיים המקשים על התהליכים הקוגניטיביים ועל יצירת קשר לוגי בין פרטי המידע. עיקרון זה מתבטא בעיקר בהתנהגותו של המורה בכיתה, ובאחריות המוטלת עליו להסביר את ההיגיון שעומד מאחורי התשובה המוטעית והכוונה להבנת הטעות ותיקונה. לצד אלו, התנהגותו של המורה צריכה להיות זהירה ומחייבת הכרה מצידו לתרבויות השונות של תלמידיו לכן בהוראה המשקמת המורה הוא הכוח המרכזי והמכריע בתהליך השינוי. על המורה להתייחס לתלמידיו כאל פרטים, להגיב על פעילותיהם, להשתמש בהתערבויותיו כדי לכוון בצורה פעילה את תהליכי חשיבתם ולמידתם ולתקנם. התערבויות אלו מבוססות על התייחסות אל כל תשובה, מוטעית או נכונה. מצופה מהמורה לדעת כיצד להתאים את פעולות ההוראה שלו לא רק לתשובות הראשונות של תלמידיו, אלא גם לתהליכים המנטליים המשוערים שהיו אחראים ליצירתן. בדרך זו הוא מספק את שני הצרכים של תלמידיו האחד, הצורך בהרגשת ביטחון והגנה המוענקים על ידי מורה מהימן. השני, הצורך לפתח יוזמה מבוקרת.
דוגמה ליישום השיטה
בין שלושת העקרונות הללו קיים קשר לוגי ותלות הדדית, וכדי שהשיטה תיושם כראוי על המורה להשתמש בשלושת העקרונות המשלימים זה את זה ולתת להם ביטוי בדרך ההוראה. להלן דוגמה ליישום עקרונות השיטה בשיעור מקרא. בין שלושת העקרונות הללו קיים קשר לוגי ותלות הדדית, וכדי שהשיטה תיושם כראוי על המורה להשתמש בשלושת העקרונות המשלימים זה את זה ולתת להם ביטוי בדרך ההוראה. להלן דוגמה ליישום עקרונות השיטה בשיעור מקרא.
השיעור שיעסוק במגילת אסתר בהקשר לחג הפורים, ייפתח באזכור חשיבותה כמקור העיקרי לחג הפורים. על המורה לציין כי אין בכוונתו לחזור שנית על חומר שמוכר להם מן העבר לצד זה הוא ינמק את דבריו בטיעון שבשונה מן העבר, הפעם ילמדו מנקודת מבט התואמת לגילם, נקודת מבט של מבוגרים. בשיעור זה המגילה תלמד על פי נקודת ראותם של חז"ל, משמע : "מגילת גלות".
אם כך, לאחר שנחשף נושא הלימוד בשיעור, יאפשר המורה לכל אחד מן התלמידים להגדיר את המושג "גלות " על פי ראות עיניו. סיעור מוחין זה עלול להוביל לוויכוחים בשל חילוקי דעות, על כן על המורה להרגיע, לסייע לתלמידים ולהציג בפניהם את האפשרות שתייתכן יותר מתשובה אחת שתואמת את הנושא. בשלב הבא, המורה יגדיר באופן מדויק את המושג גלות. התלמידים יסמנו את המרכיבים הקונקרטיים בהגדרה. לאחר מכן, המורה יציג בפני התלמידים תמונות שונות המתארות את המושג, "גלות".התלמידים יצטרכו לזהות את המרכיבים המהותיים שסימנו קודם לכן בהגדרה. תמונות אלו מסייעות ומרחיבות את הידע, והתלמידים יערכו השוואה בין מצבם של הגולים בתמונה לבין תיאורם המילולי. בסיום על המורה לסכם בקצרה ובצורה מפורטת, בהירה את כל הדברים שנאמרו עד כה בצורה מכלילה (שמילוביץ', 1994). מורים רבים שעבדו ועובדים בשיטה זו מעידים שהם מאמינים בה, היא חיזקה אותם אישית, תוך הכרת קשייה וגבולותיה האפשריים. עיקר אמונתם נובע מראיית התקדמות תלמידיהם בתחום הלימודי ובשאר תחומי החיים ובהתעצמות אישיותם.
השפעת ההוראה על משתתפיה
בעקבות המורכבות שבתופעת הפיגור המשני, לא ניתן לקבוע מראש את סיכויי השיקום. כיום מצוי הבדל בביצועי החשיבה היחידניים ולא בתוצאות ציוני מבחנים משווים, כגון מבחני בגרות ומיצ"ב. זאת כיוון שהמטרה הסופית אינה נמדדת בכלים אמפיריים, אלא נמדדת על פי צמצום הפער הקונטיבי-חברתי שהיה נתון בין טעוני טיפוח לבין בני גילם. ההצלחה הכללית של הוראה זו היא היכולת להביא את התלמיד, בעל הפיגור המשני, לידי הבנת ועיבוד הנלמד ולידי יכולת התמודדות עם פעולות קוגניטיביות. אולם, אין אפשרות לשקם את יכולות אלה בארבע שנות הוראה מבלי לערוך טיפול ומעקב צמוד ומתמשך.
מאמריו "למושג הפרימיטיביות" ו"לבעיית ההבדלים האתניים" (1951)
במאמרים אלו שרטט פרנקנשטיין קווים לשאלת הפרימיטיביות ונחשלותם הלימודית של בני עדות המזרח. במאמרו "למושג הפרימיטיביות" הוא מנתח סוגי פרימיטיביות שונים – ילדות, לקות שכלית ומחלות רוח – וקושר בהם את מידת התודעה העצמית של האדם. לאחר הקדמה זו קושר פרנקנשטיין את ניתוחו ב"מנטליות הפרימיטיבית של יהודי עדות המזרח". בנושא זה מתמקד גם מאמרו "לבעיית ההבדלים האתניים" שבו נטען להשפעת הבדלים אלו על רמת האינטליגנציה וכושר ההפשטה.
מאמרים אלו זכו במהלך השנים לביקורת רבה על קביעותיהם החד משמעיות כלפי רמת אינטליגנציה בקרב קבוצות ממוצא אתני מסוים.
קומדי פראנסז
קומדי פראנסז (בצרפתית: Comédie-Française) הוא אחד מששת התיאטראות הלאומיים של צרפת והיחיד מביניהם שיש לו להקת שחקנים קבועה.
היסטוריה
הקומדי פראנסז הוא התיאטרון הפעיל העתיק ביותר מסוגו בתבל, ונוסד כתוצאה ממיזוג של שתי להקות תיאטרון שהתקיימו בפריז: להקת גואנגו ולהקת בורגון. שתי הלהקות הופיעו לראשונה בהצגה משותפת ב-25 באוגוסט 1680, עם המחזות "פדרה" מאת ז'אן רסין ו"מרכבות אורליאן" מאת ז'אן דה לה שאפל. ב-21 באוקטובר אותה שנה הוציא המלך לואי הארבעה-עשר צו שהעניק ללהקה המשותפת מונופול על הצגות תיאטרון בפריז, כדי להגן על התיאטרון הצרפתי מפני תחרות מצדן של להקות זרות, בעיקר אלה שהציגו קומדיות איטלקיות.
ב-5 בינואר 1681 התארגנו השחקנים באגודה שיתופית בבעלות חבריה, שדאגה לזכויות הפנסיה שלהם. רשימת ההצגות כללה מחזות מאת מולייר, ז'אן רסין, פייר קורניי, פול סקארון וז'אן רוטרו.
ב-3 בספטמבר 1793, בתקופת המהפכה הצרפתית, נסגר קומדי פראנסז בפקודת הוועדה לביטחון הציבור, והשחקנים נכלאו. ב-31 במאי 1799 התירה הממשלה החדשה את פתיחתו מחדש של התיאטרון, והעמידה לרשותו את בית רישלייה (בסמוך לפאלה רויאל בפריז). ב-1803 חנך נפוליאון בונפרטה מחדש את התיאטרון.
ב-15 באוקטובר 1812 שלח נפוליאון, בהיותו במערכה על מוסקבה, צו בן 87 סעיפים, שהסדיר את ארגונו מחדש ואת מעמדו של קומדי פראנסז - הסדרים שמתקיימים בשינויים קלים עד היום.
בשנת 1938 מריה ונטורה הייתה האישה הראשונה שביימה מחזה על במת הקומדי פראנסז, שם המחזה "איפיגניה באולידה", מאת ז'אן רסין.
הרפרטואר של קומדי פראנסז כולל כיום כ-3,000 מחזות. ההצגות מתקיימות בשלושה תיאטראות בפריז: תיאטרון רישלייה, תיאטרון וייה-קולומבייה ותיאטרון סטודיו.
בקומדי פראנסז שמור לזיכרון מוחו של הסופר והפילוסוף וולטר. ססמתו של קומדי פראנסז היא: "להיות יחדיו ולהיות אנו עצמנו."
ריצ'רד גוטהייל
ריצ'רד ג'יימס הוריישיו גוֹטְהייל (Richard James Horatio Gottheil; 13 באוקטובר 1862, מנצ'סטר – 22 במאי 1936, ניו יורק) היה סמיטולוג (חוקר שפות שמיות) ומזרחן יהודי אמריקאי מוערך, פרופסור לספרות חז"ל, מנהיג ציוני, נשיאהּ הראשון של הפדרציה של ציוני אמריקה, והאב המייסד של אחוות הסטודנטים היהודית הראשונה בארצות הברית, אחוות "זטא בטא טאו" (1898).
ביוגרפיה
ריצ'רד גוטהייל נולד במנצ'סטר שבאנגליה, בן לרב ד"ר גוסטב גוטהייל (1827–1903) – יהודי גרמני יליד העיר פּוֹזֶן (כיום פוזנן), בירת הדוכסות הגדולה של פוזן שבשליטת ממלכת פרוסיה, תלמידם של הרב ד"ר שמואל הולדהיים, שלמד גם תחת ד"ר יום-טוב ליפמן צונץ ומשה שטיינשניידר – אשר הגיע ב-1860 מברלין למנצ'סטר לבקשת הקהילה הרפורמית של העיר, ושימש רב הקהילה במשך 13 השנים הבאות. ב-1873, כשהיה ריצ'רד גוטהייל בן 11, היגרה המשפחה לארצות הברית, לאחר שאביו נבחר לרשת את מקומו של הרב ד"ר ג'יימס קוֹפֶּל גוּטהיים כעוזרו ("רב שני" – מטיף בשפה האנגלית) של ד"ר שמואל אדלר, הרב הראשון של בית הכנסת הרפורמי הגדול ביותר בניו יורק, בית הכנסת עמנו-אל.
גוטהייל הצעיר סיים תואר ראשון בקולג' קולומביה שבניו יורק ב-1881, ולאחר מכן נסע ללמוד באירופה, ובשנת 1886 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת לייפציג על עבודה פילולוגית (Mâr Eliâ of Ṣóbhâ: A treatise on Syriac grammar). באותה שנה התמנה לפרופסור לספרות חז"ל באוניברסיטת קולומביה. משנת 1896 ניהל את מחלקת המזרחנות של ספריית העיר ניו יורק.
מ-1898 עד 1904 שימש גוטהייל כנשיא הפדרציה של ציוני אמריקה, ועבד עם הרב ד"ר סטיבן שמואל וייז ויעקב דה האז כמזכירי הארגון. על אף שביקש לשוב לחיי האקדמיה השקטים, השתתף גוטהייל בקונגרס הציוני השני בבזל, וקשר קשרים עם תאודור הרצל ומקס נורדאו. לואי ליפסקי מספר בזיכרונותיו שגוטהייל "הרחיק עצמו מפרסום... שנא לנהל ישיבות, לא התעניין כלל בעניינים פרוצדורליים וחש מבוכה לנוכח טקסים שהיה עליו לקחת בהם חלק. [...] הוא הרגיש שמעמדו כפרופסור מוכתם כתוצאה מהיותו נשיא של ארגון תעמולתי. [...] הוא הגביל את נאומיו באספות הציוניות לנושאים ההכרחיים, מדבר קצרות. מעמדו הלך וגירה את עצביו, במיוחד כאשר לא נראתה התקדמות כלשהי בעניינים המעשיים של הפדרציה הציונית." לאחר מכן נעלם גוטהייל למעשה מהתנועה הציונית לשארית חייו; הוא הוסיף לכתוב ולתמוך במאמצים הציוניים, אך לא לקח על עצמו עוד תפקידי הנהגה.
החל משנת 1901 היה גוטהייל אחר מעורכי האנציקלופדיה היהודית. בשנת 1905 הגיע לביקור פרטי בארץ ישראל. אחרי שנת 1904 כיהן גוטהייל כסגן-נשיא החברה ההיסטורית היהודית האמריקאית (American Jewish Historical Society, AJHS) הוא כתב מאמרים עיתונאיים רבים בסוגיות של יהדות ומזרחנות. בנוסף, ערך את ה-Columbia University Oriental Series ואת ה-Semitic Study Series.
בנובמבר 1909 הוא הגיע לירושלים לשנה לעמוד בראש בית הספר האמריקאי לחקר המזרח.
גוטהייל נישא בספטמבר 1891 לאֶמה ר' לאון, אלמנה ולה שני בנים. לזוג לא נולדו ילדים.
לקריאה נוספת
ביבליוגרפיה:
אוגוסט הורך
אוגוסט הורך (12 באוקטובר 1868 - 3 בפברואר 1951) היה מהנדס גרמני ומייסד ענקית המכוניות "הורך" שהפכה במשך הימים לאאודי.
הוא נולד בוינינגן, מוסאל אשר בצרפת והתחנך במיטיווידה, גרמניה.
הוא עבד בעבור קרל בנץ משנת 1896 לפני שייסד את החברה "א. הורך & סייא" בנובמבר 1899 בעיר קלן אשר בגרמניה.
"א. הורך & סייא"
כלי הרכב הראשון של "הורך" נוצר בשנת 1901. החברה עברה לריצ'נבאך ב-1902, ולאחר מכן לצוויקאו ב-1904. אוגוסט עזב את החברה בשנת 1909 עקב מחלוקת, והתחיל להתחרות בחברה שהוא ייסד בעצמו. היה לו רעיון לקרוא לחברה החדשה שלו "הורך אוטומוביל וורקה", אך עקב כך שהשם "הורך" היה רשום בידי חברתו הקודמת, לא יכל לקרוא לחברה שלו "הורך" בגלל סיבות חוקיות. עקב כך, שינה את השם ל"אאודי אוטומוביל-וורקה".
"אוטו יוניון"
באוגוסט 1928, מהנדס מדנמרק, גורג'ן סקפט אשר עבד בחברה DKW קנה את רוב המניות של "אאודי אוטומוביל וורקה". בשנת 1932, אוחדו אאודי, DKW, הורך וונדראר לחברה אחת - אוטו יוניון AG. הלוגו של החברה החדשה, שזהה מאוד ללוגו של אאודי כיום, היה 4 טבעות צמודות, אחת לכל חברה. הורך התמנה בימים ההם למנכ"ל החברה.
הלגיון הערבי
הלגיון הערבי (באנגלית: Arab Legion, בערבית: الفيلق العربي; תעתיק מדויק: אלפילק אלערבּי) היה כוח צבאי שהקימו קצינים בריטים באמירות עבר הירדן בשנת 1921, ושימש לאחר מכן כצבאה של ממלכת ירדן.
ראשיתו של הלגיון
באוגוסט 1920 ביקר הנציב העליון הרברט סמואל בעיר א-סלט בעבר הירדן, ולאחר ביקורו השאיר שם קבוצה של קצינים פוליטיים בריטים, שעליהם הוטל להכין תשתית לסדר ציבורי באזור. על קפטן ברנטון (Brunton) הוטל להקים "כוח עתודה" צבאי מבני המקום, והוא בחר להתמקד בעמאן, משום שרצה לבסס את הכוח על גיוס הצ'רקסים שישבו שם. בשלהי אותו קיץ הקימו ברנטון והקולונל פרדריק ג'רארד פיק (Peake, פיק פאשה) (1886–1970) את הכוח, שמנה קצת למעלה מ-200 איש. בתחילת תקופת קיומו, גויס הכוח מבני העיירות והכפרים, כדי להגן על יושבי הקבע בפני הבדווים. באוקטובר 1920 קיבל פיק את הפיקוד על הכוח, ושימש בתפקיד עד סוף שנת 1938. פיק אימן וארגן אותו מחדש, ועד סוף 1921 הרחיבו לכדי 1,000 חיילים, בגייסו בעיקר ערבים מסוריה ומארץ ישראל המנדטורית אשר שירתו בעבר בצבא העות'מאני. בשנת 1923, עת הכירו הבריטים רשמית בריבונותו של עבדאללה, סופחה המשטרה האזרחית הירדנית לכוח, אשר נודע מאז בתור "הלגיון הערבי".
ב-1925 מנה הלגיון 1472 איש. אולם בעקבות הרעה במצב ביטחון הפנים, וכישלונו לבלום את פשיטות הבדואים מעברה המזרחי של מסילת הרכבת החג'אזית, ב-1926 פורקו יחידות השדה שלו, מצבתו הורדה ל-855 איש, ולצדו הוקם חיל הספר העבר-ירדני, שהיה כפוף לנציב העליון על ארץ ישראל. הלגיון עצמו הפך למעין משטרה עירונית. מהומות שבטיות חייבו את הקמתו של חיל הספר העבר-ירדני, שרבים מאנשיו נמנו עם הלגיון. סמכויותיו של הלגיון צומצמו לשמירה על ביטחון הפנים באמירות. הלגיון לא הצליח לבלום חלק ניכר מפלישות הבדואים לתחומה של עבר-הירדן, מה שאיים על יציבות שלטונו של עבדאללה כמו גם על היחסים עם ערב הסעודית ומלכה השאפתן אבן סעוד.
הלגיון תחת פיקודו של גלאב פאשה
אלא שבנובמבר 1930 נתמנה קצין בריטי בשם ג'ון באגוט גלאב (גלאב פאשה) לסגנו של פיק. הלה הכיר את הבדואים וידע כיצד להילחם בהם. בפברואר 1931 יצר גלאב את "משמר המדבר", אשר מנה בראשיתו כעשרים איש וארבעה כלי רכב עם מקלעי לואיס ומקלעי ויקרס. הרעיון מאחורי גיוס הבדואים ליחידת הסיור המדברית היה לספק לבדואים מקור הכנסה אלטרנטיבי שישמור על הדימוי העצמי שלהם כלוחמים ויחליף את מקורות ההכנסה המסורתיים, בהם פשיטה על גידולים חקלאיים של יושבי הקבע וסחיטת דמי חסות משיירות סוחרים שעברו בשטחם ומיישובים סמוכים. כמו כן, האמין שעיסוק זה יקרב את הבדואים באופן טבעי לחיי קבע. בהדרגה גייס לשורותיו בדואים רבים, חיזק את הקשר בינם לבין האמירות ופייס את השבטים הנותרים.
בשנת 1936 מנה הלגיון כ-1,200 איש, מאורגנים ב"משמר מדבר" ממונע וממוכן, גדוד רגלים, גדוד פרשים ומשטרה עירונית. במרץ 1939 פרש פיק מהפיקוד על הלגיון והוחלף על ידי גלאב. הלה התמודד עם חוסר היציבות בסוריה והפרעות המתרחשות בארץ ישראל. תחת פיקודו נחשב הלגיון הערבי לכוח הצבאי הערבי הטוב והמאומן ביותר באותה תקופה. משנת 1940 ועד סוף מלחמת העולם השנייה הוגדל כוחו לכדי 8,000 קצינים וחיילים, מאורגנים בחטיבה רגלית ממוכנת, 15 פלוגות מצב, פלוגת הנדסה וכוח "משמר המדבר".
במהלך קיץ 1941 סייעו יחידות הלגיון לבריטים לשוב ולהשתלט על עיראק לאחר שמנהיגה הפרו-נאצי רשיד עאלי אל-כילאני תפס בה השלטון. באותה שנה היו יחידות אלה מעורבות במערכה בסוריה ובלבנון בה פלשו כוחות האימפריה הבריטית וכוחות צרפת החופשית לסוריה וללבנון שהוחזקו בידי אנשי צרפת של וישי.
ב-25 במאי 1946, זכתה אמירות עבר הירדן לעצמאות. הלגיון הערבי, שכוחו קוצץ לכ-6,000 איש אחרי המלחמה, היה לצבאה הסדיר של הממלכה, אף שערבים רבים המשיכו לראות בו מכשיר לשמירת האינטרסים האימפריאליים של בריטניה.
מלחמת העצמאות שלב א - מלחמת האזרחים
הלגיון הערבי היה הצבא הערבי הטוב ביותר במלחמת העצמאות (1949-1947). הלגיון התערב במלחמה עוד לפני הפלישה הכלל ערבית במאי 1948 אימן את ערביי ארץ ישראל ולחם לצידם.
עבדאללה א-תל, מפקד הלגיון בירושלים במלחמת העצמאות ומושל ירושלים המזרחית לאחריה, מעיד בספר זיכרונותיו, שלאחר הכט בנובמבר, עת היה מסופח לדיוויזיה הבריטית הראשונה, שמפקדתה בסרפנד, "סייע אללה בידי למלא את חובתי במאבק בארץ ישראל" על ידי שהתקשר עם מספר קצינים ערביים נוספים ובתאום עם ראשי ההנהגה המקומית של ערביי ארץ ישראל וביניהם ראש עיריית לוד, אימנו צעירים מלוד, רמלה, ספרייה, עבאסייה, סרפנד ואל-בריה בהפעלת נשק ששאלו ממחסני הלגיון, כולל מטווחים.
ב-14 בדצמבר 1947 הרג הלגיון 13 מאנשי שיירת בן שמן תוך רצח פצועים חסרי ישע.
ב-22 באפריל חשו יחידות הלגיון שהוצבו לאורך כביש ג'נין-חיפה לסייע לערבים בקרב על חיפה. כוח של גדוד 21 מחטיבת כרמלי ארב ליד יגור ובלם את כוח הלגיון ששב על עקבותיו.
בין ה-27 ל-29 באפריל תקף הלגיון את קיבוץ גשר בניסיון לכובשו, למרות שגשר נועדה להיות בתחומי המדינה היהודית על פי החלטת החלוקה.
הלגיון חסם את הדרך לירושלים באזור לטרון (בו החזיקו הירדנים עד למלחמת ששת הימים) ואגב כך חידש את המצור על ירושלים היהודית.
מלחמת העצמאות שלב ב - פלישת מדינות ערב
לאחר הכרזת המדינה בין 20 במאי 1948 לבין 25 במאי 1948 תקף הלגיון בשיתוף כוח מצרי את קיבוץ רמת רחל ונהדף. ב-28 במאי השלים הלגיון את כיבוש מזרח ירושלים. הרובע היהודי בעיר העתיקה נפל לאחר שבועיים של לחימה. אלו מבין הלוחמים שנותרו בחיים נישבו, הירדנים חוללו הרס רב ברובע כולל פיצוץ בית כנסת החורבה ובית כנסת תפארת ישראל וגרשו את תושביו היהודים למערב העיר שבשליטת ישראל. ניסיונותיו של הלגיון לפרוץ לשכונות היהודיות במערבה של ירושלים נבלמו בקרב על מנזר נוטרדם.
מפקד הלגיון, גלאב, תיאר בספר זיכרונותיו מ-1957 את שיירת הפלישה לארץ ישראל ב-14 במאי 1948: "בעמאן ובכל כפר לאורך הדרך התקהלו אנשים, הריעו ומחאו כפיים בהתלהבות בחלוף כל יחידה על פניהם. הגגות השטוחים והחלונות מלאו נשים וילדים, שצווחותיהם וסלסוליהם גרונותיהם גברו על שאון כלי הרכב...החיילים עלצו כחוגגים...רבים מכלי הרכב עוטרו בענפי הרדוף ירוקים, פורחים בוורוד...המחזה נראה כתהלוכת קרנבל יותר מאשר כשיירת צבא ההולך למלחמה". הלגיון חסם את הדרך לירושלים באזור לטרון (בו יחידותיו החזיקו עד למלחמת ששת הימים) ואגב כך חידש את המצור על ירושלים היהודית. כן התערב בלחימה בירושלים, ובסוף מאי כבש את הרובע היהודי בירושלים.
לאחר שצה"ל כבש את לוד ורמלה וגירוש תושביהם ביולי 1948, נשטפו הגדה המערבית ועבר הירדן בגל הפגנות נגד הלגיון, גלאב והבריטים. חיילי הלגיון נרגמו ברחובות רמאללה וכונו "בוגדים" ו"גרועים מיהודים". גלאב סיפר שבכפרים בהם עבר ירקו עליו וקראו לו בוגד.
עד מלחמת ששת הימים שלט הלגיון בשטחי יהודה ושומרון.
בשנת 1956 פוטר גלאב, והפיקוד העליון הועבר לידי קצינים ירדנים, שלב נוסף בדרך לעצמאותה המלאה של ירדן. באותה תקופה הגדיל המלך חוסיין את מספר החיילים בלגיון ושלח צעירים ירדנים ללמוד באקדמיות צבאיות בבריטניה. שמו של הלגיון הערבי שונה ל"כוחות המזוינים של ירדן".
לטאה (סוג)
לטאה (שם מדעי: Lacerta), הוא סוג של זוחלים קטנים ממשפחת הלטאיים החיים באירופה, אסיה ואפריקה.
בסוג זה לטאות קטנות שצבעם העיקרי ירוק בהיר והם בעלי זנב ארוך, ראש גדול ורגליים קצרות. הם פעילי יום ברובם ומחפשים חרקים ויצורים קטנים נוספים.
הלטאות יכולות להשיר את זנבם כאשר הוא נתפס בפיו של טורף וכך הם נמלטות.
בני סוג זה הם מטילי ביצים.
מינים
מינים רבים שהיו שייכים לסוג עברו לסוגים אחרים: Anatololacerta, Iberolacerta, Archaeolacerta, Apathya, Darevskia, Phoenicolacerta, Omanosaura, Teira, Hellenolacerta, Zootoca, Timon, Podarcis, Dalmatolacerta, Parvilacerta ו-Iranolacerta.
אבון דה פלרי
אַבּוֹן דֶה פלֶרי, או גם אבו דה פלרי (בצרפתית: Abbon de Fleury, בלטינית: Abbo Floriacensis; בערך 945 – 13 בנובמבר 1004), ידוע גם כ"אבון הקדוש" היה נזיר ואב מנזר של ב של ימינו ליד אורליאן בצרפת.
ביוגרפיה
אבון נולד ליד אורליאן וגדל במנזר הבנדיקטיני של פלרי. הוא התחנך בפריז ובריימס, והקדיש את עצמו לפילוסופיה, מתמטיקה ואסטרונומיה. הוא שהה שנתיים (985–987) באנגליה, בעיקר ב, שזה עתה נוסד, ב, וסייע ל מיורק בשיקום מערכת הנזירוּת. בשנים 986 עד 987 הוא גם היה אב המנזר ומנהל בית הספר של המנזר שנוסד אז.
אבון חזר למנזר פלרי ב-988, שם נבחר כאב המנזר לאחר מותו של אב המנזר אוילבולד (Oilbold). נזיר אחר שהצליח להבטיח את תמיכת המלך והבישוף של אורליאן התמודד על הבחירה והעניין קיבל חשיבות לאומית. ז'רבר מאוריאק (Gerbert d'Aurillac), לימים האפיפיור סילבסטר השני, יישב את העניין לטובתו של אבון. אב המנזר החדש נעשה פעיל בפוליטיקה בת זמנו: למשל, הוא השתתף בסינוד, ליד ריימס, בשנת 991 שבו נשפט על בגידה והודח, כדי לפנות את מקומו לז'רבר. , שהיה עימות חריף בינו לבין אבון על הרפורמה הנזירית מ-988 עד 994, השתתף גם הוא בוועידה.
בשנת 996 שלח אותו רובר השני, מלך צרפת (המכונה "רובר החסיד") לרומא כדי לנסות למנוע של האפיפיור על נישואיו של רובר לבת דודו, ברט מדוכסות בורגונדיה בשל קרבת הדם. בדרך לרומא הוא פגש את האפיפיור גרגוריוס החמישי, שנמלט מהעיר שממנה גירש אותו האנטי-אפיפיור יוחנן השישה עשר. בין האפיפיור לאב המנזר התקיימו יחסי הערכה וחיבה. העתירה המלכותית להתרת הנישואים נדחתה. אבון הצליח להביא לשיקום ארנולף לכס ארכיבישופות ריימס. הוא היה בעל השפעה בהרגעת ההתרגשות והפחד מסוף העולם שהיו בשנת 1000.
בשנת 1004 הוא ניסה להחזיר את המשמעת במנזר בגסקוניה, על ידי העברת כמה מהנזירים של פלרי לקהילה זו. אבל הנזירים המקומיים התמרדו, והחלו קרבות בין שני הצדדים במהלכם נדקר אבון ביד ובצלעות על ידי רומח. הוא הסתיר את הפצע והגיע לתאו, שם מת מאובדן דם בחברת תלמידו הנאמן, שהשאיר דין וחשבון על פועלו ומעלותיו. הוא נקבר במנזר של לה ראול. הניסים שנעשו ליד קברו גרמו עד מהרה לכנסיית גאליה להתייחס אליו כקדוש ומרטיר, אם כי הוא לא הוכרז כקדוש על ידי רומא באופן רשמי. החג שלו מתקיים ב-13 בנובמבר.
כתביו
במהלך שהותו באנגליה, נודע לאבו על מות הקדושים של (נובמבר 870). בתגובה, הוא כתב על כך פסיון בלטינית. הוא גם חיבר ספר דקדוק של הלטינית לתלמידיו האנגליים, ושלוש פואמות לדאנסטן הקדוש. הוא היה בין הראשונים שניסה להגדיר את חובותיו של המלך וסמכויותיו כלפי הכנסייה. בין שאר יצירותיו ניתן למצוא פישוט של ה"קומפוטוס" (computus), חישוב התאריך של חג הפסחא; Epitome de XCI Romanorum Pontificum Vitis (ספר על חייהם של האפיפיורים הרומיים, שהוא קיצור של הליבר פונטיפיקליס המוקדם יותר), Collectio Canonum, עם הבהרות לגבי נושאי המשפט הקנוני, ומסות אחרות בנושאים וכתבים שנויים במחלוקת. בסביבות 980 עד 985, הוא כתב פרשנות על ה"קלקולוס" (Calculus, "חשבון") של, לפני הכנסת הספרות ההודיות-ערביות לשימוש, כאשר החישובים היו לרוב מורכבים למדי. המגוון הנרחב של הגותו של אבון משתקף בפירושיו, המכסים את טבעה של החוכמה, הפילוסופיה של המספרים, היחס בין אחדות וריבוי, והאריתמטיקה של החשבון. אבון נשען מהידע שלו בדקדוק, לוגיקה וקוסמולוגיה כדי להמחיש את טיעוניו, והציב את כל זה בהקשר הרחב יותר של תאולוגיית בריאת העולם שלו. ניתן למצוא את רוב יצירותיו של אבון ב (CXXXIX, 375–582).
הוקרה
ביוגרפיה של אבון נכתבה בתקופתו על ידי תלמידו מפלרי, שבה שוחזרו חלק ניכר מהתכתובות של אבון. יש לה חשיבות רבה, כולל כמקור מידע היסטורי על שלטונו של רובר השני, מלך צרפת, במיוחד בהתייחס לאפיפיורות.
ההיסטוריון האמריקני ריצ'רד ויליאם פאף (Richard William Pfaff) מסכם את הישגיו של אבון באופן הבא: "אחד ההוגים והסופרים המגוונים ביותר בתקופתו, אבון הטביע את חותמו על כמה תחומים של החיים וההגות של ימי הביניים, אבל יותר מכך בהעברת הרבה מה שהיה בעל ערך מהמסורת של הנזירות הצרפתית שעברה רפורמה לתרבות הנזירית המתהווה באנגליה של סוף המאה העשירית".
RQ-170 סנטינל
מל"ט RQ-170 סנטינל (RQ-170 Sentinel; מאנגלית:"זקיף") הוא כלי טיס בלתי מאויש חמקן שפותח על ידי לוקהיד מרטין ומופעל על ידי חיל האוויר של ארצות הברית וה-CIA במשימות סיור ואיסוף מודיעין. ככל הנראה הוא נכנס לשירות ב-2007. ארצות הברית לא סיפקה לגביו שום מידע רשמי.
פיתוח
חוקרים חלוקים בדעותיהם לגבי רמת טכנולוגיית החמקנות שלו: המפלט של הסנטינל אינו מוסתר או מחופה בידי החלק האחורי של הגוף, לדלתות הגלגלים אין חיתוך זיגזג שמקשה על מעקב בדרך לנחיתה וחתך הכנף מעט מעוגל מלפנים.
יש חוקרים שסבורים שכל אלה מעידים על חמקנות פחות "מושקעת", אולי מדור קודם. אחרים סבורים שזה דווקא סימן לחמקנות מתקדמת יותר, שמושגת פחות בגלל צורת האווירון ויותר בגלל החומרים המיוחדים מהם הוא בנוי. כך או אחרת, מדובר באוצר בלום של טכנולוגיה עילית.
על בסיס הצילומים המועטים של ה-RQ-170, מומחה התעופה ביל סוויטמן העריך כי המל"ט מצויד בחיישן אלקטרו-אופטי\אינפרא אדום ואולי במכ"ם פעיל של מערך סרוק אלקטרוני (AESA) המותקן ביריעת הבטן שלו. הוא גם העלה השערות ששני המרכבים התחתונים מעל כנפי המל"ט עשויים להכיל קישורי נתונים וכי ניתן לתכנן את יריעת הבטן עבור מטענים מודולריים, המאפשרים להשתמש במל"ט למשימות תקיפה ו/או לוחמה אלקטרונית. הניו יורק טיימס דיווח כי ה-RQ-170 מצויד "כמעט בוודאות" בציוד ליירוט תקשורת וכן חיישנים היפרספקטרליים רגישים ביותר המסוגלים לזהות כמויות קטנות מאוד של איזוטופים רדיואקטיביים, וכן כימיקלים אשר עשויים להעיד על קיומם של מתקני נשק גרעיני.
שירות מבצעי
לפי דיווחים בתקשורת ה-RQ-170 החל לפעול באפגניסטן כחלק ממבצע חירות מתמשכת והשתתף גם במבצעים מעל פקיסטן כגון מבצע חנית נפטון וטיסות סיור מעל איראן בחיפוש עדויות לפיתוח נשק גרעיני.
חטיפה
האיראנים נתקלו בסנטינל לראשונה בסתיו 2007, בגזרת איספהאן; מכ"ם JY14 מתוצרת סין, שתוכנן בין השאר לאתר חמקנים, קלט החזרים חשודים; זוג מטוסי F-14 הוזנק לחקור אותם ומצא כלי מעופף חללי למראה - שתועד במצלמות האינפרא-אדום של המיירטים. לפי הערכות, האיראנים מימשו מדיניות סריקה בה מאתרים את החמקן בלי לנעול עליו; לאחר שה-JY14 זיהה את הגעת החמקן, הופנו אליו אנטנות נוספות - אך במקום שישדרו אליו בעוצמה וינטרו אותו, כנראה שידרו לכיוונו הכללי והמפעילים רשמו מאילו זווית ומרחק כלליים הגיעו ההחזרים שיוחסו לסנטינל. כך, עד שזוהה דפוס חד ערכי שאפשר לשייך למטוס הבלתי נראה - ולהבין מתי הוא נמצא בגזרה.
ואז בדצמבר 2011 הם שידרו שידורי לוחמה אלקטרונית בעוצמה אדירה ניתקו את החמקן מהמשדרים שלו, וכשהתחבר מחדש, קיבל הוראות ממשדרים באיראן וכך נחת בסמוך לבסיס קשמאר בצפון מערב המדינה. הוא נחת בשטחה של איראן כטב"ם RQ-170 של ה-CIA כשהוא שלם. ארצות הברית אישרה שאכן איבדה כטב"ם מעל איראן וביקשה מאיראן להחזירו, אך הנשיא ברק אובמה סירב להצעות יועציו להשמידו או להשיבו בכוח. להערכת מומחים, על אף שהטכנולוגיה הכלולה בחמקן עדיין מסווגת ברובה, היא כנראה נחשבת למיושנת, ולאחרונה קלט חיל האוויר האמריקאי טכנולוגיות מתקדמות יותר.
הנדסה לאחור
ב-10 בדצמבר 2011, איראן הודיעה כי בכוונתה לבצע הנדסה לאחור במטוס החמקן RQ-170 Sentinel שנתפס. באפריל 2012, חיל משמרות המהפכה האסלאמי טען כי הצליח לחלץ את מכלול הנתונים שנאספו על ידי המל"ט וכרגע נמצאים בתהליך של בניית העתק של המטוס.  איראן טענה שמדינות, כולל סין ורוסיה, פנו אליה, בחיפוש אחר מידע על המל"ט. למרות שגורמים רשמיים בארצות הברית הביעו דאגה מהאפשרות שסין או רוסיה יקבלו את הטכנולוגיה של המל"ט, הם מטילים ספק אם איראן תוכל לשכפל את הטכנולוגיה של המטוס, כמו גם את כמות הנתונים המודיעיניים הזמינים, בשל אמצעי הזהירות שהותקנו עבור מל"טים לא תקינים.
במאי 2014, הטלוויזיה הממלכתית האיראנית הציגה את מה שנטען כי הוא RQ-170 מהונדס לאחור. מקורות המכירים את העיצוב של ה-RQ-170 אומרים שה-RQ-170 האיראני הוא רק דגם סטטי ולא מטוס שניתן לטוס. בנובמבר 2014 איראן טענה כי ביצעה טיסת ניסוי מוצלחת של מטוס המבוסס על הנדסה לאחור של ה-RQ-170.
ב-10 בפברואר 2018 הופל בסמוך לכפר רופין מל"ט איראני שחדר לשטח מדינת ישראל. ההערכות הן כי מדובר במל"ט סאעקה, המהווה חיקוי איראני ל-RQ-170..
במהלך מרץ 2021 יירט חיל האוויר שני מל"טים שהיו בדרכם לשטח ישראל על ידי מטוסי ״אדיר״. המל"טים שיורטו היו מסוג "שאהד 197" בדרך להעברת אמל"ח לארגון הטרור חמאס. על פי נתיבי הטיסה, ההערכה היא כי יעד ההעברה היה שטחי יהודה ושומרון ורצועת עזה.
דניאל כהן (קלע)
דניאל כהן (22 במאי 1945 – 2 באפריל 1970) היה קלע בצלחות חרס, אלוף ישראל, שיאן ישראל וחבר נבחרת ישראל; ייצג את ישראל בתחרויות בינלאומיות וזוכה שתי מדליות ארד מהמכביה (השמינית 1969). הוא נהרג בהפגזה של הסורים על נח"ל גשור.
ביוגרפיה
כהן נולד וגדל בחיפה, בנם של כרמלה ומקסים כהן, מפקד המחוז הצפוני של משטרת ישראל (1960–1961) וספורטאי אולימפי שייצג את ישראל באולימפיאדת טוקיו (1964) בירי צלחות חרס. הוא למד בבית הספר הריאלי והמשיך את לימודיו התיכוניים בפנימייה הצבאית שבאותו בית ספר. הוא הצטרף לחוג קליעה שבגדנ"ע. והתאמן במועדון "החוגלה" לירי ביחד ען אחיו הצעיר עמיהוד, אף הוא קלע מצטיין. בהמשך הוא נכלל בנבחרת ישראל וייצג את המדינה בתחרויות בינלאומיות בישראל ומחוצה לה (קפריסין, טורקיה וגרמניה).
בתחרויות הירי של המכביה השישית שנערכו במטווח הגדנ"ע בג'ליל, ליד הרצליה בספטמבר 1961 זכה כהן בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב בתחרות הקבוצתית בתוצאה של 348 נקודות, לפני ארצות הברית (343 נקודות), ומדליית ארד בתחרות האישית בהשוואת השיא הישראלי של 92 נקודות, אחרי איזידור הורביץ מארצות הברית (99 נקודות) ואביו, מקסים (92 נקודות).
כהן קבע בירי צלחות חרס ב"טרפ" (200 כדורים) שיא ישראלי חדש של 187 נקודות מתוך 200 אפשריות, שיפור לשיא הקודם שעמד על 185 נקודות.
באליפות אירופה בירי ספורטיבי שנערכה בוויסבאדן, גרמניה במאי 1969 השתתפה משפחת כהן, בהרכב כמעט מלא, מקסים האבא, עמיהוד האח הצעיר ודניאל. הייתה זו הפעם הראשונה ששיראל השתתפה בתחרות זו.
בתחרויות הירי של המכביה השמינית שנערכו במטווח האולימפי בעוספייה בסוף יולי תחילת אוגוסט 1969 זכה כהן בשתי מדליות ארד בירי בצלחות חרס, ב"סקיט" (200 כדורים) בתוצאה של 153 נקודות, אחרי אהוד שושני (161 נקודות) ואביו, מקסים (153 נקודות) וב"טרפ" (200 כדורים) בתוצאה של ישראל 174 נקודות, אחרי אביו שקבע שיא מכבי חדש של 184 נקודות וג'ורג' לבקוביץ' מארצות (181 נקודות).
ב-2 באפריל 1970 נהרג כהן בהפגזה על נח"ל גשור בחילופי אש ארטילריים ונקבר בבית הקברות הצבאי בחיפה.
חיים אישיים
כהן התגורר ברמת ישי עם אשתו ושני ילדיהם. בין תחביביו היו דיג תת-מימי וציד.
סאני קריס
ויליאם "סאני" קריס (23 באוקטובר 1927 - 19 בנובמבר 1977) היה מוזיקאי ג'אז אמריקאי. קריס היה סקסופוניסט אלט בולט בתקופת הבי בופ, וכמו נגנים רבים הושפע רבות מצ'ארלי פארקר.
שנים ראשונות
ויליאם קריס נולד בממפיס, טנסי ועבר ללוס אנג'לס בגיל 15. קריס ניגן במספר להקות, ביניהן זו של הווארד מק'גי, בה ניגן גם צ'ארלי פארקר.
קריס פיתח סגנון משלו, תמציתי ובלוזי בתקופה זו, ולמרות שסגנונו הבסיסי לא השתנה מהותית, הטכניקה שלו המשיכה להתפתח. קריס המשיך לנדוד בין להקות והקליט, בין היתר עם ג'וני אוטיס ובילי אקסטיין.
התפתחות הקריירה
ב-1965 חתם קריס בחברת Prestige והמשיך להקליט  אלבומים שהתבססו בעיקר על סגנון ההארד בופ וזכו לשבחים. עבודותיו המאוחרות הופיעו בחברות "Muse" ו"אימפולס!".
מותו
ב-1977, קריס חלה בסרטן הקיבה, מחלה שהובילה להתאבדותו בירייה.
Dust in the Wind
Dust in the Wind (בעברית: אבק ברוח) הוא שיר שבוצע על ידי להקת הרוק המתקדם האמריקאית קנזס, ונכתב על ידי חבר הלהקה קרי ליבגרן (Kerry Livgren). השיר יצא לאור בשנת 1977 ונכלל באלבום "Point of Know Return" שהוציאה הלהקה.
השיר הגיע למקום השישי במצעד הבילבורד הוט 100 בחודש אפריל 1977. שיר זה היה השיר היחיד של הלהקה שנכנס לעשרת הגדולים במצעד הבילבורד. גרסת ה-45rpm של השיר השיגה מכירות זהב לאחר שנמכרה במיליון עותקים, על פי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
רקע וכתיבה
Dust in the wind הוא אחד הביצועים הראשונים האקוסטים של הלהקה. נעימת הגיטרה בשיר נכתבה על ידי ליבגרן כתרגיל בנגינת גיטרה. אשתו ויקי לאחר ששמעה את ביצועיו לראשונה, ציינה בפניו שהנגינה יפה מאוד, ועודדה אותו לכתוב לה מילים. ליבגרן סירב תחילה כי לא היה בטוח אם חבריו ללהקה יאהבו זאת, משום שהיצירה חרגה מן הקו המוזיקלי של הלהקה. לאחר שניגן לחבריו גרסת הדגמה לשיר, הייתה "שתיקה המומה" בחדר, וחבריו שאלו אותו "קרי, איפה זה היה עד היום?". על פי חברי הלהקה, מששמעו את השיר הם ידעו שהוא יהיה להיט.
הנושא של השיר הוא התייחסות לציטוט מספר קהלת: "רָאִיתִי אֶת כָּל הַמַּעֲשִׂים שֶׁנַּעֲשׂוּ תַּחַת הַשָּׁמֶשׁ וְהִנֵּה הַכֹּל הֶבֶל וּרְעוּת רוּחַ".
מתוך הרהור במוות ובחוסר היכולת מולו, שם השיר מתכתב עם מספר יצירות: עם הפסוק "מעפר באת ואל עפר תשוב", עם שורות הפתיחה של אפוס המלחמה היפני "מעשה הייקה" ("פעמוני מקדש גיון מצלצלים, את סופם של כל הדברים"), וכן אזכור לספר שירה אינדיאני בו נאמר "כל מה שאנחנו הוא אבק ברוח".
ליבגרן הפך כשלוש שנים לאחר הוצאת השיר לנוצרי אוונגליסט. הוא אמר: "בסך הכל ביטאתי את החיפוש העצמי שלי למשהו. אם מסתכלים על מילותיו של השיר, רואים שהשיר הוא על הטבע החולף של חיינו הפיזיים".
גרסתה של שרה ברייטמן
Dust in the Wind הוקלט בשנת 1998 על ידי הזמרת-יוצרת האנגלייה שרה ברייטמן, ונכלל באלבום האולפן השישי שלה, Eden. השיר יצא לאור בשנת 1999 כסינגל החמישי והאחרון מתוכו, על ידי חברות התקליטים איסט וסט רקורדס ואנג'ל רקורדס.
עם השיר הופיעה ברייטמן במהלך המופעים שלה אשר התקיימו בלאס וגאס. חלק מההופעות פורסמו ברשתות המדיה השונות.
אודיו
ב-5 בדצמבר 2008, הועלה האודיו של השיר ליוטיוב. האודיו זכה להצלחה נאה כאשר צבר מיליון צפיות. ב-29 ביולי 2015, כמה שנים לאחר העלאת האודיו, הועלה ליוטיוב הווידאו קליפ של השיר, בו ניתן לראות לאורכו מדבר. הקליפ לא הצליח לשחזר את הצלחת האודיו, וצבר כמות צפיות מועטה.
מאנק
מאנק (באנגלית: Mank) הוא סרט דרמה ביוגרפי אמריקאי המבוסס על חייו של התסריטאי הרמן ג'יי. מנקייביץ' ועל מלחמתו מול הבמאי אורסון וולס על קרדיט על כתיבת התסריט של הקלאסיקה "האזרח קיין". הסרט מבוים על ידי הבמאי דייוויד פינצ'ר, על פי תסריט שנכתב על ידי אביו, ג'ק, שמת בשנת 2003; ומככבים בו גארי אולדמן, אמנדה סייפריד, לילי קולינס, ארליס האוורד, טום פלפרי, טופנס מידלטון, טום ברק וצ'ארלס דאנס.
הסרט עלה לאקרנים במהדורה מוגבלת בבתי קולנוע נבחרים בנובמבר 2020, לפני שעלה לשידור בכל הפלטפורמות של שירות הזרמת המדיה "נטפליקס" ב-4 בדצמבר 2020.
תקציר העלילה
עלילת הסרט מתמקדת בחייו של התסריטאי הרמן ג'יי. מנקייביץ' בתקופה בה הוא כתב את התסריט עבור הסרט "האזרח קיין", ובבעיות שהוא נקלע אליהן בקרב על קרדיט בכתיבת התסריט מול הבמאי אורסון וולס במהלך הפקת הסרט ולקראת יציאתו לאקרנים.
אורי מקלב
ישראל מאיר אורי מקלב (נולד ב-10 בינואר 1957) הוא סגן שר לפיתוח ותחבורה חרדית במשרד ראש הממשלה ובמשרד התחבורה וחבר הכנסת בהפסקת כהונה מטעם דגל התורה בסיעת יהדות התורה. בין היתר כיהן כסגן יושב ראש הכנסת וכיו"ר ועדת המדע והטכנולוגיה.
מאנק
פיתוח וליהוק
הפקת הסרט הוכרזה רשמית ביולי 2019, לאחר שדייוויד פינצ'ר אישר שהוא יביים את הסרט בכיכובו של גארי אולדמן. את התסריט לסרט כתב אביו של פינצ'ר, ג'ק פינצ'ר, לפני מותו בשנת 2003. באוקטובר, הוכרז על ליהוקם של צוות השחקנים המלא, הכולל את אמנדה סייפריד, לילי קולינס, טופנס מידלטון, ארליס הווארד וצ'ארלס דאנס.
אורי מקלב
ביוגרפיה
נולד וגדל בבני ברק למרדכי ונחמה מקלב. אבי סבו הוא מרדכי מקלב. נקרא על שם דודו, לוחם אצ"ל שנפל במלחמת העצמאות.
מאנק
פיתוח וליהוק
עבור הפקת הסרט, פינצ'ר שב לשתף פעולה עם אנשים רבים בתעשיית הקולנוע איתם הוא שיתף פעולה קודם לכן, כולל המלחינים טרנט רזנור ואטיקוס רוס, תוך שימוש בכלי נגינה אותנטיים בלבד, ומעצב ההפקה דונלד גרהאם ברט. פינצ'ר שכר לעבודה את הצלם אריק מסרשמידט, איתו הוא עבד על הסדרה "מיינד האנטר".
אורי מקלב
ביוגרפיה
מקלב למד בישיבות קול תורה ופוניבז', ולאחר סיום לימודיו הוסמך לרבנות. נישא בסוף שנות ה-70 והתגורר בשכונת קטמון בירושלים, בשנות ה-80 עבר לשכונת רמות ד' שבה הוא מתגורר כיום.
כנציג תנועת דגל התורה היה מקורב לבכירי ההנהגה הליטאית: לרב אליעזר מנחם מן שך לרב יוסף שלום אלישיב, לרב אהרן לייב שטיינמן ולרב חיים קניבסקי ולרב גרשון אדלשטיין. כשאר חברי הכנסת של דגל התורה הוא נוהג להתייעץ עם מנהיגים אלו.
מאנק
פיתוח וליהוק
הטיוטה בת 120 העמודים של התסריט הראשוני העלתה כי ג'ק פינצ'ר בחר לבסס את התסריט שלו על טענה שטענה מבקרת הקולנוע פולין קייל בכתבה שלה ב"ניו יורקר" משנת 1971, Raising Kane, לפיה לוולס לא מגיע קרדיט על התסריט. הכתבה הכעיסה מבקרים רבים, כולל חברו של אורסון ויוצר הקולנוע פיטר בוגדנוביץ' שדחה את טענותיה של קייל אחת אחת בכתבה שכתב באוקטובר 1972 עבור "אסקווייר", The Kane Mutiny. הטיעון שלה הוכחש על ידי כמה חוקרי קולנוע לאורך השנים, כולל רוברט ל. קרינגר במחקר שלו על "התסריטים של האזרח קיין".
אורי מקלב
פעילות פוליטית
מקלב פעל כעסקן ציבור במסגרת תנועת דגל התורה וב-1993 התמנה כסגן ראש עיריית ירושלים מטעם סיעת יהדות התורה. במהלך עבודתו בעיריית ירושלים שימש חבר הנהלת העירייה, מחזיק תיק החינוך, חבר בוועדות לענייני כספים וחינוך, בוועדה המקומית לתכנון ולבנייה וכנציג המועצה בהנהלת "חברת הגיחון" – תאגיד המים והביוב של ירושלים, ובהנהלת מרכז הקונגרסים הבינלאומי בירושלים.
כחלק מהסכם רוטציה שבמסגרתו פינה את מקומו בכנסת ה-17 איש אגודת ישראל, יעקב כהן, החל מקלב, בברכתו של הרב אלישיב, לכהן כחבר הכנסת החל מ-31 ביולי 2008, והיה לנציג השלישי של דגל התורה במסגרת סיעת יהדות התורה בכנסת ה-17, לצידם של אברהם רביץ ומשה גפני.
מאנק
הפצה
אף על פי שנטפליקס טרם אישרה רשמית את תאריך עלייתו של הסרט לשידור, המפיק אריק רות' הצהיר כי הסרט יופץ במהלך אוקטובר 2020.
אורי מקלב
פעילות פוליטית
בבחירות לכנסת השמונה עשרה שובץ כנציג דגל התורה במקום הרביעי ברשימת יהדות התורה ונבחר שוב לכהן כחבר הכנסת מטעמה. בכנסת זו מונה לסגן יושב ראש הכנסת, תפקיד בו כיהן עד 18 ביולי 2012, וליושב ראש ועדה מיוחדת לפניות הציבור, תפקיד שבו החזיק עד 2011. כן חבר מקלב בוועדות החוץ והביטחון, הפנים והגנת הסביבה, החוקה, חוק ומשפט. כן עומד מקלב בראש השדולה למען ירושלים.
מאנק
הפצה
באוקטובר 2020, דווח שהסרט יעלה לאקרנים בבתי קולנוע נבחרים במהלך נובמבר 2020, לפני שיעלה לשידור ויופץ דיגיטלית על ידי נטפליקס ב-4 בדצמבר 2020.
אורי מקלב
פעילות פוליטית
ב-2011 קיבל את אות הפרלמנטר המצטיין לשנה זו מאת המכון הישראלי לדמוקרטיה. גם בכנסת התשע-עשרה שימש במשך תקופה כסגן יושב-ראש הכנסת, כן היה חבר בוועדת החוץ והביטחון, בוועדת הכנסת, בוועדת החוקה, חוק ומשפט ובוועדה המשותפת של ועדת החוץ והביטחון וועדת החוקה, חוק ומשפט בהתאם לחוק שירות ביטחון – פטור מטעמי הכרה דתית.
בכנסת העשרים מיוני 2015 החל ח"כ מקלב לכהן כיושב-ראש ועדת המדע והטכנולוגיה וועדת המשנה לבטיחות בדרכים. כן היה חבר בוועדת הכלכלה, בוועדת הפנים והגנת הסביבה, בוועדת החוקה, חוק ומשפט, בוועדה המיוחדת לזכויות הילד ובוועדות נוספות, במושב החורף של הכנסת העשרים ניהל ח"כ מקלב את מרבית ישיבות ועדת החוקה חוק ומשפט של הכנסת לאחר שיו"ר הוועדה הקבוע חבר הכנסת ניסן סלומינסקי השעה את עצמו לאור החשדות כנגדו, ח"כ מקלב עמד אף בראשות הוועדה המשותפת לוועדות המדע והטכנולוגיה, החוקה והפנים בהתאם לחוק הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים ונתוני זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ובמאגר מידע.
מקלב נחשב לחבר כנסת פעיל, הן בתחום הנוכחות בכנסת והן בתחום החקיקה.
בפברואר 2018 היה מקלב אמור להשתתף בישיבה בוועדת החוץ והביטחון שעסקה בביטול פטור מגיוס למי שהגישה הצהרת דת שקרית, בעקבות כך אנשי הפלגים הקיצוניים בירושלים ערכו הפגנה סוערת מול ביתו, מקלב נחלץ מביתו בעזרת המשטרה.
מקלב הוא זוכה אות אביר איכות השלטון לשנת 2018 לצד תשעה נוספים.
במאי 2020 מונה לסגן שרת התחבורה והבטיחות בדרכים. הוא התפטר במסגרת החוק הנורווגי ופינה את מקומו לאליהו ברוכי.
באפריל 2021 לאחר הסבב הרבעי של הבחירות בישראל התפטר שוב מהכנסת במסגרת "החוק הנורווגי" לטובת אליהו ברוכי, וחזר לכנסת עם תום כהונת הממשלה ה-35.
באפריל 2022 קיבל את אות ההוקרה של ארגון עזר מציון לסיוע לחולים ובעלי צרכים מיוחדים.
באוגוסט 2022 דורג בפַּרלמטר של "שקוף" ונמצא כמוביל במספר ההצעות לסדר שאושרו.
הקמת הרשות לפיתוח כלכלי חברתי במגזר החרדי
לאחר שנחתמו ההסכמים הקואליציוניים לקראת השבעתה של ממשלת ישראל השלושים וחמש, ביולי 2020 יזם מקלב את הקמת הרשות הממשלתית לפיתוח כלכלי-חברתי של המגזר החרדי, הרשות לפיתוח כלכלי-חברתי של המגזר החרדי היא יחידה במשרד לשוויון חברתי האמונה על הפיתוח הכלכלי, החברתי וצמצום הפערים בחברה הישראלית בין האוכלוסייה החרדית לציבור הכללי במדינת ישראל. הרשות הוקמה מכוח החלטה 182 של הממשלה. תחילה הייתה הרשות כיחידה במשרד ראש הממשלה, עם השבעת הממשלה השלושים ושש הועברה היחידה למשרד לשוויון חברתי.
באוגוסט 2021 נבחר מקלב לאחד ממאה המשפעים של העיתון 'דה מרקר' בכלכלה הישראלית לשנה זו
חיים אישיים
נשוי לחנה ואב לחמישה, ומתגורר בשכונת רמות בירושלים.
מואיז בן הראש
מואיז (משה) בן הראש (נולד ב-7 באוקטובר 1959) הוא סופר, מתרגם ומשורר ישראלי.
ביוגרפיה
בן הראש נולד בתטואן שבמרוקו. עלה לישראל בשנת 1972. למד לימודים מגוונים של פיזיקה, מתמטיקה, ספרות אנגלית ולימודים ספרדיים ולטינו-אמריקניים באוניברסיטה העברית בירושלים.
קריירה
בעבר עסק יותר ברפואה טבעית ובהנהלת חשבונות ובהווה עוסק בעיקר בכתיבה ובתרגום. בן הארש הוא מראשוני הכתיבה הספרותית באינטרנט וב״בלוג״ ברשת.
כתיבת שירים וסיפורים
כבר בשירותו הצבאי ב-1979 התפרסמו שיריו הראשונים בעיתון במחנה. בשנות השמונים פרסמו שיריו בכתבי עת ובעיתונים, והיה ממייסדי ועורכי "מראות", כתב עת ירושלמי לספרות (1981–1986).
בן הראש פרסם רומנים, ספרי שירה, ספרי סיפורים ותרגומים.
ספרו הראשון שיצא לאור הוא הרומן "תקרא אותי! "(הר ואש, 1993).
ב-1999 נכללו שיריו באנתולוגיה לספרות מזרחית "מאה שנים מאה יוצרים" בעריכת תסמי שלום שטרית
ספר השירים "קינת המהגר: דיוקן עצמי של המשורר בראי המשפחה (ירון גולן, 1994)" נודע בחשיבותו, כאשר חלק מהשירים התפרסמו ב׳הארץ׳, והספר תורגם לאנגלית (2001).
בן הראש כותב גם בספרדית (שהיא שפת אימו) ובאנגלית ופרסם ספרים בשפות אלה.
שיריו ויצירותיו תורגמו במהלך השנים ל: ספרדית, אנגלית, צרפתית, אורדו, סינית ופורטוגזית. ההוצאה לאור דסטינו (DESTINO) בספרד פרסמה בשנת 2008 את הרומן "בשערי טנג'יר".
מאז סוף 2013, התפרסמו רבים משיריו החדשים בכתב העת ביטאון שירה.
ב-15 בדצמבר 2021 פרסם בעיתון "הארץ" את שירו "זָכוֹר אֶת אֲשֶׁר עָשׂוּ לְךָ הָאַשְׁכְּנַזִּים".
תרגומים
בנוסף, תרגם בן הראש לעברית משירי צ'ארלס בוקובסקי, פבלו נרודה, קלוד ויז'ה, טאהר בן ג'לון, עמנואל עידו, רושל מאס, טרזה פורסקנסקי ועוד, ופרוזה מאת מיגל דליבס, אדמונד ז'אבס, נהיד רחלין, דניאל רדפורד, קטלין טסארו, אלמודנה גרנדס, פאבלו סימונטי, ליה לופט.
תכנים בכתיבתו והשפעות
ספריו של מואיז בן הראש עוסקים, בין היתר, בקשר שבין הגולה המרוקאית לישראל וליהדות, הם מתארים את היחסים בין יהודים למוסלמים ולנוצרים, יחסים עשירים ומתוחים, על פני אלף שנה, וכן מתארים את החיים של היהודים הספרדים.
כתיבתו מושפעת משירתו של ארז ביטון, ותכני שירתו מהווים חלק מרכזי בשירה המזרחית לבן הראש ביקורת על הממסד בישראל בכלל ועל הממסד הספרותי בפרט. לטענתו של בן הראש, ממסד זה נשלט על ידי אליטה אשכנזית, המונעת פרסום של יצירות שנכתבו על ידי יוצרים מזרחים ובכך תורמת לדיכוי התרבותי של קבוצה זו.
מספריו
{{טורים זוהר השבר- שירת הכלולי (2021, הוצאת ביטאון שירה)
שירים שהזמן גרמם, מבחר וחדשים, הוצאת אמזון 2022.
אנגלית
10 poems:
The Teachings Of Baraka Bilingual edition Hebrew/English
Take Me to the Sea
Leaving For Jerusalem
You walk on the land until one day the land walks on you
The Teachings of Baraka. La Enseñanza de Baraka: Bilingual edition English/Spanish
ערבית
}}
יסמין לארי
יסמין לארי (באורדו: یاسمین لاری; נולדה ב-1941) היא האדריכלית הראשונה בפקיסטן. היא ידועה בעיקר בשל מעורבותה במפגש בין אדריכלות וצדק חברתי. מאז פרישתה הרשמית כאדריכלית בשנת 2000, קרן המורשת של פקיסטן – ארגון לא-ממשלתי שהקימה המוכר על ידי האו"ם – לוקחת על עצמה עבודות סיוע הומניטרי ופרויקטים של שימור היסטורי בכפרים ברחבי פקיסטן. היא זכתה בפרס פוקואוקה היוקרתי ב-2016 ובמדליית הזהב המלכותית של המכון המלכותי לאדריכלים בריטים ב-2023.
תחילת דרכה
יאסמין לארי נולדה ב-1941 בעיירה דרה גאזי חאן, בפנג'אב ובילתה את שנותיה הראשונות בלאהור וסביבתה כחלק ממשפחת עיראקי ביראדרי הנודעת – קאסטה מוסלמית סונית. אביה זפארול אחסן, היה קצין בשירות המדינה ההודי, ועבד על פרויקטי פיתוח גדולים בלאהור ובערים אחרות, דרכם נחשפה לארי לארכיטקטורה. למדה בבית הספר על שם המלכה מרי בלאהור, ובתיכון באדביסטאן-א-סופיה משום שאביה רצה שהיא תלמד גם בפרסית ובערבית. לאחר מכן היא למדה במכללת קיניירד. כשהייתה בת 15, עזבה לראשונה את פקיסטן כדי לנסוע ללונדון עם משפחתה. בתחילה באו לחופשה, אך בסופו של דבר נשארו היא ואחאיה ללמוד באנגליה. לארי לא התקבלה לבית הספר לאדריכלות, ולמדה אמנות במשך שנתיים בלונדון. לאחר מכן התקבלה לבית הספר לארכיטקטורה, באוקספורד פוליטכניק.
אדריכלות (1964–2000)
לאחר שסיימה את לימודיה בבית הספר לארכיטקטורה באוקספורד ב-1964, לארי חזרה לפקיסטן בגיל 23 עם בעלה, סוהיל זאהיר לארי, ופתחה את משרד האדריכלים שלה בקראצ'י, סינד. היא הייתה האדריכלית הראשונה בפקיסטן. בתחילה, היא התמודדה עם קשיים כאשר עובדים באתרי בנייה ערערו על סמכותה או הידע שלה בגלל מגדרה.
בשנת 1969, נבחרה לארי לחברה במכון המלכותי לאדריכלים הבריטיים.
לארי פרשה בשנת 2000 מעיסוק באדריכלות, אך המשיכה לעסוק בפעילות שימור היסטורי בכך שהיא משמשת כיועצת של פרויקט אונסק"ו וכמנהלת של "קרן המורשת של פקיסטן".
פעילות הומניטרית
בשנת 2018 לארי עיצבה כיריים יעילים וחסכוניים שיתרונם על התנורים מסורתיים הוא שאינם פולטים עשן רעיל בתוך הבתים. עיצוב הכיריים זכה בפרס World Habitat באותה שנה.
פילוסופית עיצוב
על האדריכלות בדרום מזרח אסיה, אמרה לארי, "שני קצוות הספקטרום של שני העולמות שבהם אנו חיים ופועלים נתפסים בצורה הטובה ביותר במילותיהם של שני אדריכלים מפורסמים, מיס ון דר רוהה וחסן פתחי. מיס ון דר רוהה, אמן חיבור אלמנטים של בניין יחד ורב-אמן בפרטים, אמר: "אני מעוניין קודם כל בבניין טוב. ואז אני ממקם אותו במקום הכי טוב שאפשר'. לעומתו, חסן פתחי, שיותר מכל אחד אחר הילל את העממיות ודיבר על חשיבות המסורת, אמר: 'עליך להתחיל מההתחלה, לתת לבניינים החדשים שלך לצמוח מחיי היומיום של האנשים שיחיו בהם, לעצב את הבתים לפי המידה של שירי אנשים, לטוות תבנית של כפר כאילו על נולי הכפר, מודעים לעצים ולמלאכות הגדלות שם, מכבדים את קווי הרקיע וצנועים לפני עונות השנה".
היא ידועה בעיקר בזכות עבודתה במפגש בין אדריכלות וצדק חברתי.
פרסים
בשנת 2002 קיבלה הקרן למורשת של פקיסטן את פרס ההכרה של האו"ם על מאמציה ותוצאותיה לקידום שימור תרבותי והיסטורי.
בשנת 2006, זכתה לארי זכתה בפרס "Sitara-e-Imtiaz" אחד מהעיטורים האזרחיים החשובים ביותר מטעם ממשלת פקיסטן, כהוקרה על שירותיה למקצוע האדריכלות ולשימור מורשת של אתרים היסטוריים במדינה.
בשנת 2016 קיבלה את פרס פוקואוקה לאמנות ותרבות.
ב-27 באפריל 2023 הוכרזה כמקבלת מדליית הזהב המלכותית של המכון המלכותי לאדריכלים בריטים לשנת 2023.
חיים אישיים
יסמין לארי מתגוררת בקראצ'י, פקיסטן. הייתה נשואה להיסטוריון והסופר סוהיל זהיר לארי שנפטר בשנת 2020 ממחלת הקורונה. הם נישאו בשנת 1961 ויש להם שלושה ילדים. אחותה היא הפוליטיקאית הפקיסטנית נסרין ג'ליל.
כירת גז
כירת גז הן כיריים, המשתמשות בגז דליק כגון גז הסינתיזה, גז טבעי, פרופאן, בוטאן, גז פחמימני מעובה או גז דליק אחר. לפני השימוש בגז, השתמשו בתנורי בישול בדלקים מוצקים כמו פחם או עץ.
תנורי הגז הראשונים פותחו בשנות ה-20 של המאה ה-19, וב-1836 הוקם המפעל הראשון לייצור כירות גז אשר היה ממוקם באנגליה. היתרון המרכזי של טכנולוגיית בישול זו על פני אלו שקדמו לה, היה שניתן היה לכבות את התנור בקלות כאשר לא היה בשימוש. תנור הגז הפך להצלחה מסחרית רק בשנות ה-80 של המאה ה-19. הגורם העיקרי לעיכוב זה היה הצמיחה האיטית של תשתית צינורות הגז במהלך המאה ה-19. תנורי גז הפכו נפוצים בעיקר בעולם המערבי בתחילת המאה ה-20.
תנורי הגז הם מקור משמעותי לזיהום אוויר בתוך הבית, ולכן חייבים לוודא שהבית מאוורר היטב כאשר משתמשים בהם על מנת לשמור על איכות אוויר סבירה. מחקר בשנת 2022 העריך כי פליטת המתאן מתנורי גז בארצות הברית שוות ערך לפליטת גזי חממה של 500,000 מכוניות. נמצא כי כ-80% מפליטת מתאן מתרחשת גם כאשר תנורים כבויים, כתוצאה מדליפות זעירות בקווי גז.
בכיריים גז מודרניות ניתן למצוא התקן ניתוק גז אוטומטי, המפסיק את זרימת הגז במקרה של התכבות הלהבה.
.nf
.nf היא סיומת האינטרנט באי נורפוק. אין חיוב לנוכחות מקומית לרישום דומיינים ב-TLD זה, אך התמחור גבוה משמעותית מרוב התחומים האחרים, מה שהרתיע את השימוש בו. אף על פי שהרישומים ברמה השנייה הם היקרים ביותר, הם עדיין שכיחים יותר מאשר רישומים בדרגה שלישית, ורוב השמות בשימוש הם לאתרים הקשורים לאי נורפוק.