cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גאד ליבס אנדרווטר
גאד ליבס אנדרווטר (God Lives Underwater) הייתה להקת אינדסטריאל מטאל מפנסילבניה שבארצות הברית, שהוקמה בשנת 1993 על ידי חברי הלהקה דייוויד ריילי וג'ף טורזו. הלהקה התפרקה בשנת 2005.
היסטוריה
גאד ליבס אנדרווטר חתמה על חוזה עם חברת התקליטים American Recordings בפעם הראשונה לאחר שהמפיק המוזיקלי ריק רובין "גילה" את הלהקה, ולאחר מכן גם סייע להפיק את שני האלבומים הראשונים שלה. את ההקלטה הראשונה שלהם, המיני אלבום God Lives Underwater, הוציאה הלהקה בשנת 1955, למרות שההקלטות עצמן הסתיימו כבר שנתיים קודם ב-1993. האלבום כלל שישה שירים, השיר No More Love מהאלבום נכלל גם באלבום הבא שלהם.
באוקטובר 1955 הלהקה פרסמה את האלבום הראשון באורך מלא שלה, Empty. האלבום הכיל 11 שירים.
האלבום הבא של הלהקה, Life in the So-Called Space Age, יצא לאור בשנת 1988. זהו האלבום הראשון של הלהקה שקיבל התייחסות ממבקרי מוזיקה מוכרים, כגון Allmusic ו-Entertainment Weekly. האלבום זכה לביקורות חיוביות בעיקר והתקבל יפה בחוג המעריצים. באותה שנה פרסמה הלהקה מיני אלבום נוסף בשם "Rearrange", שהורכב מחמישה שירים. האלבום הבא של הלהקה, Up Off The Floor, זכה לביקורות שליליות ועורר כעס גדול בקהל המעריצים, בין השאר מאחר ששניים מהשירים הפופולריים ביותר באלבום לא נכללו בגרסה הסופית מסיבות לא ידועות.
הלהקה התפרקה בשנת 2005, כאשר כל אחד מחבריה פנה לכיוון מוזיקלי שונה. הבסיסט ג'ף טורזו ייסד את הלהקה Wired All Wrong, והסולן דייוויד ריילי פתח בקריירת סולו שנקטעה זמן קצר לאחר מכן כאשר הוא נפטר בשנתו.
המהפכה (סדרת טלוויזיה, 2020)
המהפכה (בצרפתית: La Révolution) היא סדרת טלוויזיה צרפתית מז'אנר היסטוריה חלופית בסדרה 8 פרקים, כל פרק באורך של כ-50 דקות. הסדרה נוצרה על ידי אורליאן מולאס. והיא משודרת מ-16 באוקטובר 2020 בנטפליקס.
עלילה
בשנת 1787 בממלכת צרפת. ג'וזף איגנס גייוטין — ממציא הגיליוטינה מקבל משימה לנהל חקירת רציחות מסתוריות. במהלך החקירות הוא מגלה את קיומו של "דם כחול". הדם הכחול מתפשט בקרב האצולה ויש לו השפעות הרסניות על גוף האדם והתנהגותו, האצילים בעלי "הדם הכחול" נתקפים בשיגעון ותוקפים את "פשוטי העם". והעם יוצא למרד שיוביל למהפכה הצרפתית.
הפקה
הסופרים אורליאן מולאס וגאיה גואסטי העלו את הרעיון לסדרה על בסיס ציטוט של נפוליאון בונפרטה (L’Histoire est un tissu de mensonges sur lequel on se met d’accord, היסטוריה היא רשת שקרים שאנחנו מסכימים עליהם). הם רצו לכתוב היסטוריה חלופית על התקופה המפורסמת ביותר בהיסטוריה של צרפת: המהפכה הצרפתית. לדבריהם, גם אם כולם מכירים את האירועים הללו, הרעיון הוא לדמיין עלילה החושפת את האמת באופן אחר.
לצורך תיאור אותנטי יותר, צוות הסדרה ביקר בכמה מקומות היסטוריים, כמו טירות וו-לה-ויקונט ופונטנבלו בסיין-א-מארן.
שיווק
ב-14 ביולי 2020, ביום הבסטיליה, נטפליקס חשפה את הטריילר הראשון של הסדרה.
עונה שנייה
ב-15 בינואר 2021 נטפליקס צרפת הודיעו כי הסדרה עתירת התקציב "המהפכה" לא תזכה לעונה שנייה, זאת למרות הביקורת החיובית מהצופים. נטפליקס צרפת הרחיבה ואמרה "שהציבור לא מצא בסדרה את מה שהם רצו".
ראלף בודילי
ראלף בארלנד בודילי (באנגלית: Ralph Burland Bodilly; 26 ביולי 1884 – 24 ביוני 1961) היה שופט בריטי שכיהן בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי. שימש שופט חוקר שניהל החקירה המוקדמת של פרשת רצח ארלוזורוב והחליט כי יש מקום להעמיד לדין את אברהם סטבסקי וצבי רוזנבלט באשמת רצח ואת אב"א אחימאיר באשמת הסתה לרצח.
מהלך חייו
בודילי נולד בשנת 1884 בעיר נמל קטנה בחבל קורנוול שבקצה הדרום-מערבי של אנגליה. בנעוריו התגייס לצי המלכותי כצוער. סיים בית ספר לקציני ים ושירת על סיפון ספינות. בשנת 1907 עלה לדרגת לויטננט, אך שנתיים לאחר מכן חלה ונאלץ לפרוש מן הצי והחל ללמוד משפטים. בשנת 1913 הוסמך לעורך דין והיה לבריסטר – עורך דין המופיע וטוען בבתי משפט (להבדיל מסוליסיטור – עורך דין הפועל במשרד ועורך מסמכים, צוואות וחוזים).
כשפרצה מלחמת העולם הראשונה שב בודילי והתגייס לצי. הוא השתתף בקרבות ימיים ובסוף המלחמה היה מפקד ספינה בדרגת קומנדר. כשהשתחרר בתום המלחמה עסק בכתיבה וכתב שלושה ספרים על נושאים ימיים.
בשנת 1927 הצטרף לשירות הקולוניאלי הבריטי כשופט שלום בג'מייקה ובנובמבר 1932 הגיע לארץ ישראל לכהן כשופט שלום בבית המשפט בחיפה. באמצע 1933 עבר למושבו הקבוע כשופט שלום ראשי ביפו. מיולי 1933 ועד מרץ 1934, שימש כשופט חוקר בחקירת רצח ארלוזורוב, שהיה אירוע מרכזי בתולדות היישוב. את ביתו קבע בתל אביב, בה התגורר יחד עם בני משפחתו והתערה בחברה התל אביבית. בין היתר קשר קשרי ידידות עם דוד בן-גוריון ואשתו פולה. בתו השתלמה בשעורי הדרמה של הסטודיו של תיאטרון הבימה. בסוף 1935 מונה גם לשופט שלום בריטי ראשי בחיפה וחילק את זמנו בין יפו וחיפה.
לאחר המרד הערבי הגדול כיהן בוועדה לפיצוי נפגעים מאירועים במהלך המרד. באמצע שנת 1941 קודם להיות נשיא בית משפט מחוזי ברוטציה. תחילה כיהן בשכם ובמקביל כיהן כשופט בריטי שני במחוזי ביפו. במרץ 1942 עזב את המחוזי בשכם שהועבר לאחריות מחוז ירושלים והתמקד בעבודה במחוז יפו. בתחילת 1943 עבר לכהן כשופט בריטי שני בירושלים. בתקופה זו ביקש לסייע להוריד את העומס בבית משפט השלום, וישב במשפטים שונים של בית משפט השלום. לאחר מכן נקבע בערעור שישיבה זאת נעשתה בחוסר סמכות, שכן כשופט מחוזי בריטי לא הייתה לו סמכות לשבת בדין בבית משפט השלום.
בשנת 1944 עזב בודילי את ארץ ישראל כאשר נתמנה לנשיא בתי המשפט הימיים (Naval Courts) באיטליה וסיציליה. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, בשנת 1945, הועבר בודילי לגרמניה לשרת בוועדת הפיקוח על אזור הכיבוש הבריטי ועסק בהעמדתם לדין של אנשי הצי הגרמני שביצעו פשעי מלחמה. בסוף שנות הארבעים פרש ושב לאנגליה.
ראלף בודילי נפטר בשנת 1961 והוא בן 77 במותו.
פסיקותיו
כשופט שלום דן בודילי בעניינים שונים בעלי משמעות ציבורית בקרב בני היישוב היהודי. הוא שפט למאסר נאשמים בהסתה קומוניסטית. במשפט אחר שפט מוציא לאור בשם מקס שכטר, שהועמד לדין יחד עם אחרים שפעלו להפצת ספריו, באשמה של הפרת המוסר, על כך שהספרים עסקו בענייני מין. בודילי הרשיע את הנאשמים והטיל עליהם קנסות. כן הרשיע באשמת צער בעלי חיים אדם שהפעיל מתקן שעשועים ובו בריכת מים ששטו בה אווזים והמבקרים הוזמנו להטיל טבעות מתכת על ראשי האווזים.
במסגרת המאבק לעבודה עברית בסיסמת 'כיבוש העבודה' במושבות, לשם העסקת פועלים יהודים במקום פועלים ערבים, הציבו פועלי כפר סבא באפריל 1934 משמרות בפרדסים כדי למנוע מהפרדסנים להעסיק פועלים ערבים. הפרדסנים הזעיקו את המשטרה בדרישה לסלק את המשמרות. המשטרה נענתה להם ואסרה פועלים אחדים. במקרה אחד איימו השוטרים בנשק על משמרת הפועלים. נציג מועצת הפועלים פנחס ספיר (שיהיה לימים שר האוצר של מדינת ישראל) ופעילים נוספים מחו על כך בחריפות בפניו של קצין המשטרה היהודי שעמד בראש כוח המשטרה במקום. עשרה מן הפועלים הועמדו לדין בפני השופט בודילי באשמת הפרעה לפרדסנים בעבודתם. שניים מהם נדונו לשישה חודשי מאסר עם עבודת פרך ושמונה אחרים נדונו לתשלום קנסות גבוהים.. בהמשך דן השופט בודילי לחודשיים מאסר מפגינים שהזדהו עם חבריהם המורשעים.
באותו חודש נערכה באחת השבתות הפגנה גדולה של יהודים חרדים נגד חילול שבת ליד בית הכנסת הגדול בתל אביב. מספר מתפרעים נעצרו והובאו למשפט. השופט בודילי גזר על המתפרעים עונשי מאסר שונים, ואמר: "הנך יכול להיות דתי ולנסות לזכות במקום בגן-עדן, אך אין לך שום זכות להפריע לאנשים המוכנים ללכת לגיהנום, גם אם דרכם זו עוברת ברחוב אלנבי".
בודילי, בניגוד לשופטים אחרים, אמנם דן מעפילים בלתי לגאליים למאסר, אך לא ציווה לגרשם מארץ ישראל. בשנת 1933 פסק השופט שלא לגרש עולה בלתי חוקי. באפריל 1939 שוב נמנע מלגרש עולה שהגיע מגרמניה באורח בלתי חוקי, ונימק החלטתו בכך שלו שב האיש לגרמניה היה נכלא במחנה ריכוז. כמה חודשים לאחר מכן, לאחר שפרצה מלחמת העולם השנייה, הועמדו לפניו לדין שני יהודים מווינה שהסתננו לארץ דרך סוריה והוא דן אותם לחודש מאסר, אך לא לגירוש, לדבריו משום שידוע לו סבל היהודים תחת שלטון היטלר.
בשנת 1942, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, פרסם בודילי בגלוי ובשמו מאמר בפלסטיין פוסט בו גינה בביטויים חריפים את הגרמנים וקרא להם "הונים" ו"גזע מצורע" וקרא להענישם בחומרה לאחר המלחמה.
הערכת יחסו ליישוב
בספרו "המשפט", שנכתב כעשרים שנה לאחר מכן ויצא לאור בשנת 1968, לאחר מותו, תיאר אב"א אחימאיר את בודילי:
לעומת זאת העיתונאי אורי קיסרי התרשם באופן חיובי מניהול החקירה המוקדמת על ידי השופט בודילי ותיאר לימים את האיש ואת האופן בו ניהל את החקירה כך:
לבודילי היו קשרים חברתיים עם דוד בן-גוריון ואישים בכירים ביישוב כברל כצנלסון, מאיר דיזנגוף, עורך הדין מקס זליגמן והצייר ראובן רובין. משה שרתוק (לימים שרת) ראש המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית ראה בו ידיד של היישוב היהודי. מלבד קשריו עם אישים בכירים ביישוב ובהנהגתו, קשר בודילי קשרי חברות עם בני משפחות תל אביביות. רופאו האישי היה ד"ר תאודור זלוציסטי שהיה מקורב לתנועה הרוויזיוניסטית. פעיל רוויזיוניסטי נוסף, איש ברית הביריונים, עמו התיידד היה הצייר אלחנן הלפרן. קשרים מיוחדים קיים עם בני משפחתו של שמואל טולקובסקי, מראשי הפרדסנים בארץ ופעיל ציוני נודע, והתוודע לבנו הצעיר דן טולקובסקי, מי שיהיה לימים מפקד חיל האוויר הישראלי. מלבדם רכש ידידים רבים נוספים בתל אביב ובני משפחתו נטלו חלק בטיפוח קשרי ידידות אלה.
נתן ברון מעריך כי את תפקידו בחקירה המוקדמת של רצח ארלוזורוב מילא השופט בודילי בהגינות וכי החלטתו להעמיד את שלושת החשודים לדין הייתה סבירה והגיונית, ומעלה במאמרו את הסברה כי יחסו האוהד של בודילי ליישוב היהודי הוא אחת הסיבות לכך שקידומו עוכב.
דב רבינוביץ'
דב רבינוביץ' (1912–1999) היה אתלט ישראלי. אלוף המכביה השנייה (1935) בהטלת כידון ובכך היה לאתלט הישראלי היחיד שזכה במדליית זהב במכבייה זו.
ביוגרפיה
היה ספורטאי מצטיין, שיחק בכדורגל, בכדוריד ואף זכה בשנת 1930 באליפות ארץ ישראל בשחייה במשחה ל-100 מטר גב.
במכביה השנייה שנערכה בשנת 1935 זכה רבינוביץ' במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 50.50 מטר, לפני בלא וייס מצ'כוסלובקיה ודוד הירשלר מישראל ארץ ישראל ובכך היה לאתלט הישראלי היחיד שזכה במדליית זהב במכבייה זו. בנובמבר אותה שנה הוא שיפר את שיא ישראל והעמידו על תוצאה של 50.82 מטר. שיא זה החזיק מעמד כחודשיים ונשבר על ידי אריה אטרמן ממכבי תל אביב (50.94 מטר).
באליפות האתלטיקה הראשונה של ארץ ישראל שנערכה באצטדיון ימק"א ירושלים בסוף נובמבר 1935 זכה ריבינוביץ' בשתי מדליות ארד, בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 10.56 מטר, אחרי זאב שטיל (11.36 מטר) ואריה אטרמן (11.77 מטר) ובהטלת כידון בתוצאה של 44.65 מטר, אחרי אריה אטרמן 46.62 דקות ולב גוריון מבר כוכבא (46.10 מטר). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 31.81 מטר.
חייו האישיים
בנו, עמיהוד רבינוביץ' אף הוא אתלט מצטיין, אלוף ישראל ביידוי פטיש.
גארת' תומאס
גארת' תומאס (באנגלית: Gareth Thomas; נולד ב-25 ביולי 1974) הוא שחקן רוגבי בעבר. יליד ויילס. שיחק בקבוצת קרוסיידרס הוולשית (החל מבמרץ 2010) המשחקת בסופר ליג האירופי משנת 2005 (14 קבוצות מאנגליה, צרפת וויילס, משתתפות בליגה זו).
ב-26 במאי 2007 עלה תומאס למקום הראשון כשחקן הוולשי שהופיע הכי הרבה פעמים במדי הנבחרת (93 הופעות). הוא מדורג במקום ה-9 בעולם בכל הזמנים בכמות הטריי שקבע. בדרך כלל הוא משחק בתפקיד של מאסף (FullBack), שחקן כנף (Wing) או קשר (Center).
ביוגרפיה
תומאס נולד בסארן, כפר קטן השוכן 5 ק"מ צפונית לברידג'נד. אביו עובד בדואר, ואמו בבית חולים. עד שנת 1997 הוא שיחק בקבוצת ברידג'נד. מ-1997 ועד 2001 שיחק בקבוצת קארדיף. לאחר מכן, חזר לשחק שתי עונות בברידג'נד והוביל את הקבוצה בשנת 2003 לאליפות ויילס, ללא הפסד בית והפסד חוץ אחד בלבד לשתי המתחרות המדורגות במקום השני והשלישי. ב-2003 הוא הצטרף לעונה אחת לסלטיק ווריורס כקפטן הקבוצה. בשנים 2004 - 2007 הוא שיחק בטולוז וזכה עם קבוצתו בגביע אירופה ברוגבי (מכונה גם גביע הייניקן) בשנת 2005. אחר כך שיחק שלוש עונות בקארדיף בלוז.
חייו האישיים
תומאס היה נשוי בשנים 2002 - 2006 לג'מה אהובת נעוריו. נישואים אלו הסתיימו בשנת 2007. בדצמבר 2009 הודיע בציבור שהוא הומו. "אני לא רוצה להיזכר בציבור כשחקן הרוגבי ההומו, אלא כשחקן רוגבי, ובראש ובראשונה אני גבר." בריאיון ל-BBC תומאס אמר שהוא מקווה שהיציאה מהארון שלו תעזור לנערים הומואים המשחקים רוגבי להרגיש חופשי לצאת מהארון ועדיין להיחשב כשחקני רוגבי הומואים מוכשרים.
בשנת 2019 הודיע שחלה באיידס. למרות זאת התחרה בתחרויות כגון טריאתלון איש הברזל. ב-2021 יצא סרט תיעודי אודותיו בשם "HIV ואני" המשודר בערוץ הבריאות.
דינקה
הדינקה (באנגלית: Dinka) היא קבוצה אתנית, המונה כ-4,500,000 חברים, הקרויים גם "ג'נג" (Jieng). בני הדינקה פזורים סביב ביצות מרכזיות בגדות המזרחיות והמערביות של נהר הנילוס בדרום האזור הגאוגרפי שנקרא סודאן. הקבוצה מורכבת מ-25 תתי קבוצות אתניות עצמאיות של 1,000 עד 30,000 אנשים. חברי כל תת-קבוצה מאוחדים על בסיס תרבות, שפה ואזור משותפים, כשהמוכרות מבין הקבוצות הן האגר (Agaar), בור (Bor) ורק (Rek). למרות ההטרוגניות של הקבוצות, הן נשארות מאוחדות תחת קהילה אחת בגלל מאפיינים פיזיים, תחושת שייכות, ודמיון תרבותי הכולל מתן חשיבות מרכזית לבקר. הזהות המאוחדת של בני הקבוצה האתנית מושרשת על המכנה המשותף שלהם כאפריקאים הנדחקים לשוליים על ידי הערבים והמוסלמים, ועל דפוסים תרבותיים שמבחינים אותם משאר השבטים האפריקאים במרכז אפריקה. השפה המדוברת בקרב בני הדינקה נקראת "דינקאית". בני הדינקה מתבססים על חקלאות מסורתית, כאשר היבול העיקרי הוא דגנים מסוג דוחן ודורה. לבני הדינקה אין אוטוריטה פוליטית כוללת, כל קבוצה מונהגת על ידי מנהיג משלה, ומעל כל המנהיגים ישנו צ'יף שנקרא "מאסטר חנית הדיג" (Master of the Fishing Spear). שם זה ניתן למנהיג הקבוצה בהתאם למיתולוגיה, לפיה הגברים שהיו מספיק אמיצים כדי לחצות נהר עם חנית לחימה וחנית דיג הם אלו שקיבלו לידם את ההנהגה.
היסטוריה
הדינקה הם חלק מקבוצה גדולה יותר של שבטים הנקראים "נילוטיים", כלומר שבטים שסובבים את נהר הנילוס. על פי היסטוריונים, ישנן עדויות לקיומה של קבוצה אתנית זו 5,000 שנה לפני זמננו, כשציידים-לקטים התיישבו בדרום אזור סודאן. מעט ידוע על ההיסטוריה של דרום סודאן בכלל ועל הדינקה בפרט בתקופה הפרה-קולוניאלית. יש מעט מאוד ממצאים ארכאולוגיים ולא רבים המחקרים הבלשניים שנעשו על הנושא. יש עדויות לכך שבימי הביניים המאוחרים, עם נפילתה של ממלכת אלווה (Kingdom of Alwa), היגרו מהמאה ה-13 בני הדינקה עם הבקר שלהם לדרום סודאן מאזור הנקרא אל ג'זירה עקב מצבים של בצורת ומפחד מפני העבדות, שהייתה נפוצה במרחב. מספר עשורים לאחר מכן, חברי הקבוצה חצו את נהר הנילוס ועברו לצידו המערבי מכיוון שהאדמה שם הייתה פורייה ומתאימה יותר לגידוליהם החקלאיים. עם הזמן, הם השתקעו בביצות המערביות של דרום סודאן, באזור הנקרא בחר אל-ע'זאל, בו הם רכשו את הכלים והמיומנויות לביות בקר, שעליו התבססה הכלכלה. בעוד ששבטים נילוטיים אחרים החלו להגר מהאזור במהלך המאה ה-15, בני הדינקה נשארו במקומם, שכן הם חששו מהעברת הבקר הרב שברשותם ממקום למקום.
במאה ה-16, השלטון העות'מאני כבש חלקים נרחבים ביבשת אפריקה, כולל את האזורים בהם קבוצת הדינקה חיה. באמצע המאה ה-19 השלטון הבריטי תפס את מקומם של הטורקים והיה בעל השפעה רבה על דרום סודאן ועל הדינקה בפרט. המדיניות של השלטון הבריטי בדרום סודאן הייתה לייצר יחידות שבטיות עצמאיות ומבודדות, בעלות מבנה המבוסס על המסורות הייחודיות לכל שבט. מדיניות זו נבעה מהפחד של השלטון שחשיפתם לתרבויות אחרות ולחינוך מודרני תיצור בקרבם תחושת לאומיות, שעלולה להוביל למרד. הנילוטים, בעיקר קבוצת הדינקה וקבוצת הנואר (Nuer), התנגדו נחרצות לשלטון במשך שני עשורים. ב-1924 החל מרד בשלטון הבריטי לאחר שזה ניסה לבודד אותם. המרד הונהג על ידי קצינים בצבא המצרי, בעלי שורשים בקבוצת הדינקה.
בשנת 1956 מדינת סודאן הפכה לעצמאית לאחר שנים של שלטון קולוניאלי בריטי. חברי קבוצת הדינקה הפכו לחלק מהיישות החדשה שנקראת מדינת סודאן העצמאית. מייד לאחר מכן עלה שלטון ערבי מוסלמי. אולם, האמונות ואורח החיים של הדינקה לא התכתבו עם אופי השלטון המוסלמי אשר הזניח את אנשי דרום סודאן, והתמקד בחינוכם של תושבי צפון סודאן. כבר באוגוסט 1955, כארבעה חודשים לפני קבלת העצמאות ב-1 בינואר 1956, החל מרד כתגובה לעלייתו הצפויה של השלטון הערבי. העובדה שבני הדינקה סבלו מתנאים קיצוניים של הזנחה ומחסור הניעה אותם ויצרה בהם רצון עז לשינוי. אולם, מה שהתחיל בתור מרד נקודתי הסלים במהרה למלחמה עקובה מדם שנמשכה כ-17 שנים. מלחמת האזרחים הסתיימה בשנת 1972 בעקבות הסכם אדיס אבבה, שהעניק אוטונומיה לסודאן הדרומית. העוינות התחדשה ב-1983 ואיתה המלחמה, כאשר הנשיא ג'עפר נומיירי הפר את ההסכם וחילק את הדרום לשלושה אזורים וכן השריש את השריעה, הדין הדתי האסלאמי, בכל האזור. למרות הדחת הנשיא ב-1985, והתחזקותן של מפלגות דמוקרטיות, חוקי השריעה לא הוחלפו, והמלחמה המשיכה. התרחש ניסיון להגיע להסכם שלום בין הממשלה הנבחרת לבין התנועה לשחרור העם הסודני (Sudan Peoples’ Liberation Movement), שכללה חברים מקבוצות אתניות שונות באזור דרום סודאן, שיכול היה להוביל לפשרה בנושא החוקים. אולם, ניסיון זה נכשל כאשר מפלגה אסלאמית קיצונית הצליחה להדיח מהשלטון את המפלגות הדמוקרטיות ב-1989. מאז, הממשלה מחדירה אג'נדה אסלאמית בצורה נחרצת אך המלחמה פסקה ב-2005.
ככל הנראה, מלחמת האזרחים שהתרחשה במהלך ארבעה עשורים בין צפון סודאן המוסלמית לבין דרום סודאן האפריקאית-מסורתית היא האירוע המטלטל ביותר בחייהם של בני הדינקה. לפי הערכות שונות המלחמה גבתה את חייהם של מעל 2 מיליון דרום סודנים, שחצי מתוכם הם בני דינקה. כמו כן, רבים הפכו לנעדרים ולפליטים במדינות שכנות. לאחר המלחמה, אוכלוסיית קבוצת הדינקה עמדה על שלושה מיליון מתוך 26 מיליון סודנים.
דת
הדינקה וקרוביהם האתניים, קבוצת הנואר, נחשבים לעמים דתיים ביותר. הם עמים מונותאיסטים, אשר מאמינים באל בשם "ניהליק" (Nhialic). בני הדינקה מאמינים שהאל אחראי למחזור החיים והמוות, והוא מתגלה אליהם באמצעות רוחות שחודרות אל אנשים ומדברות דרכם. כמו כן, רווחת האמונה שהרוחות של האבות הקדמונים הופכות את האדמה לפורייה יותר, מגדילות את כמות הבקר ומשרות ביטחון על כל חברי הקבוצה. הרוחות צופות על האנשים, מתגמלות אותם על התנהגות טובה ומענישות אותם על מעשים חמורים. הרוחות הללו למעשה מתווכות בין האל העליון, ניהליק, לעם. האמונה היא שרוב הרוחות טובות במהותן אך קיימות גם רוחות בעלות כוחות רשע מיוחדים. הדמות המרכזית באורח החיים הדתי של הדינקה הוא מאסטר חנית הדיג. על פי אמונתם, המאסטר נחשב כבעל כוחות ריפוי וברכה – שתפילותיו לבריאות, ביטחון לבקר ופוריות נענות. תרגולת דתית מרכזית שהמאסטר מוביל היא הקרבת קורבן.בני קבוצת הדינקה מאמינים במידה מסוימת בחיים שלאחר המוות, אך אינם מאמינים בקיומו של גן עדן. הם אינם מפחדים מהמוות עצמו אלא מלמות ללא יורש זכר, אשר ימשיך את מורשת המשפחה. אם גבר נפטר בטרם נולדו לו צאצאים, לקרובי המשפחה שלו יש חובה מוסרית להתחתן ולהוליד ילדים בשמו. בנוסף, אם גבר נפטר ומותיר אלמנה שנמצאת בגיל הפוריות, מוטלת חובה על בני משפחתו לשאת אותה ולהמשיך להוליד ילדים בשמו, גם אם אינה רוצה, ואף נאסר עליה להתחתן בשנית. כדי לזכות בהמשכיות אחרי המוות, אדם חייב לנהוג בכבוד – ערך עליון בקרב בני הדינקה, במהלך חייו. הכוונה בכבוד היא לנימוסים, איפוק והתנהגות נעימה. לצד הזרם הדתי המרכזי בדינקה, כ-8% מתוכם המירו את דתם כתוצאה ממפגש עם מיסיונרים בריטיים במאה ה-19. כמו כן, רבים מבני הדינקה נאלצו להמיר את דתם בצורה מוחלטת לאסלאם תחת כפייתם של שליטים מוסלמים.
מבנה חברתי ופוליטי
המבנה החברתי של הדינקה מחולק לקהילות, כשלכל קהילה מנהיג משלה. ראשי הקהילות עובדים יחד ומהווים את הגורם המתווך בין חברי הקבוצה לדרג הפוליטי הגבוה ביותר. סמכותם כוללת קבלת החלטות בנוגע לרעיית הבקר ולדיג. בנוסף, עליהם לעבוד יחד עם הצ'יף (מאסטר חנית הדיג) ולגבש תוכניות פעולה בנוגע לביטחון, יציאה למלחמות וגביית מיסים.
ערכי הדינקה מושתתים על שליטה עצמית וכבוד האחר. הם מאמינים כי לעג לחולים ועניים או אי מתן עזרה, יגרור ענישה מצד האל. מנגנוני פיקוח חברתיים כוללים הדגשה של חשיבות המוניטין והפצת מעשים חריגים שנעשו על ידי בני הדינקה אשר סוטים מהנורמות החברתיות. מנגנוני הפיקוח גורמים להם לשקול את מעשיהם בקפידה וכך נשמר הסדר החברתי. עם זאת, הסנקציה המאיימת ביותר מבחינתם היא ענישה על ידי האל. העונשים שניתנים על ידו כוללים פגיעה בבקר ובביטחון.
כלכלה
הכלכלה של הדינקה מבוססת על ארבעה תחומים מרכזיים: בעלי החיים (התחום החשוב ביותר לתפיסתם), חקלאות, מסחר ומאכלים כגון אגוזים ודגים. החשיבות של מזונות אלו גברה בשנות ה-80 של המאה ה-20, עקב הרעב שנוצר בעקבות המלחמה. בני הדינקה רואים בכלכלת המזון אמצעי קיומי ותו לא. כלומר, הם סוחרים בגידולים העונתיים בלבד ואינם פועלים לשם הגדלת רווחים בתחום זה.
משקי בית רבים מגדלים עדר פרות ושותלים גידולים חקלאיים על שטח של שני דונם בממוצע, שמרביתו מוקדש לגידול דגן הדורה. לצד העובדה שהחקלאות מהווה מקור מזון משמעותי, היא גם מאפשרת את גידול הבקר, שהוא כאמור התחום המרכזי בכלכלת הקבוצה. החקלאות דומה במאפייניה לעבודת גננות, ונעשית בעיקר על ידי עבודת כפיים. הכלים העיקריים בהם הם משתמשים הם מעדר וגרזן, ומספר כלים נוספים שהכירו להם מתנדבים מערביים. חלק מהגידולים משמשים לסחר חליפין בעבור בעלי חיים, תרופות, ביגוד, מלח וסוכר. בעבר, לא היה נהוג למכור בקר, אך הממשלה בסודאן הפעילה לחץ על חברי הדינקה לעשות זאת מכיוון שהדבר תורם לכלכלה המדינית.
נישואין
באופן מסורתי, נישואין הם מטרה נעלה בקבוצת הדינקה. הם סבורים שהקמת משפחה היא הדרך הטובה ביותר להגשים את עצמם. בעבר פוליגמיה הייתה דרך חיים נפוצה אצל בני הדינקה, במיוחד בקרב אלו שהשתייכו למשפחות ממעמד גבוה. גברים ממעמד גבוה יכלו להינשא ל-50 עד 100 נשים, שהתחלקו בנטל של תחזוקת הבית והמשפחה. בימינו, הפוליגמיה אינה נפוצה, ונהוג שהגברים מחזרים אחרי הנשים, למשל באמצעות כתיבת שירים לכלה המיועדת ולמשפחתה. הגברים אף נעזרים בקרוביהם בתהליך החיזור. כל הנישואין נעשים בהסכמת שני בני הזוג, אף אישה לא מחויבת להינשא אם היא אינה מעוניינת. כאשר גבר מגיע לשלב בו משפחתו מחליטה כי הוא בשל להינשא, הם מתכנסים יחד ומחליטים מתוך הנשים שאחריהן הוא חיזר, במי הוא הכי מעוניין. לאחר שהגיעו להסכמה על זהותה של הכלה המיועדת, משפחת הגבר מבקרת בבית משפחת הכלה. בעת הביקור, בני משפחתו מודיעים על רצונם לחתן את הזוג, ודנים בנוגע לנדוניה הכוללת בעיקר בקר. הכמות הממוצעת שגבר משלם למשפחתה של אישה היא 50 פרות, כאשר במקרים בהם האישה מגיעה ממשפחה מבוססת ובעלת כוח, התשלום יכול להגיע למעל 100 פרות.
במידה והבעל לא מעביר לאב הכלה את התשלום במלואו, האב יכול לעתור לבית המשפט של הקהילה. בבית המשפט הגבר והאב משוחחים ומנסים להגיע להסכמה. אם אב הכלה אינו מסופק מהצעתו של הגבר, הוא רשאי לדרוש בחזרה את בתו ואת כל הילדים שנולדו במסגרת הנישואין. במקרה זה, על אב הכלה להחזיר לגבר את הפרות שכבר קיבל.
על פי רוב, הנישואין בקבוצת הדינקה יציבים, וגירושין מתרחשים בעיקר במקרים בהם האישה אינה מצליחה להיכנס להיריון בשנתיים הראשונות של הנישואין. המשמעות של גירושין היא החזרה של כלל הפרות למשפחת הגבר, ומסיבה זו משפחת האישה עושה כל שביכולתה כדי לשמר את הנישואין. הגירושין יכולים לנבוע מדרישתם של הגבר, האישה או אב האישה. הגבר יכול לדרוש גירושין משלוש סיבות: אם האישה לא הולידה ילד תוך שנתיים מיום הנישואין, אם האישה ברחה או מסרבת לחיות איתו, ובמידה ונוצרה עוינות בין המשפחות של הגבר והאישה. בגידה לא מהווה סיבה לגירושין, אך הבוגד ייקנס בבקר, ללא קשר למינו. האישה יכולה לדרוש גירושין אם היא אינה מעוניינת לחיות עם בעלה. כאמור, אב האישה יכול לדרוש גירושין במידה והבעל לא משלם את התשלום אשר נקבע מראש עבור האישה. בפועל, האב גורם לגירושין על ידי שכנוע בתו לסרב לחיות עם הגבר. כאשר אחד מבני הזוג דורש גירושין, בן הזוג השני חייב להיענות לבקשתו. עם זאת, הדורש את הגירושין מחויב בקנס של בקר.
טקס המעבר מילדות לבגרות
בני הדינקה עוברים טקס צילוק באמצעות חפצים חדים, אשר מסמל את המעבר מהילדות אל החיים הבוגרים. אלו שצועקים, נרתעים או מתכווצים בזמן תהליך הצילוק נחשבים לחלשים. לצלקת הנפוצה צורת שלושה סימני V על המצח. בשלב בטקס בו הילד הופך לגבר, הוא לוקח כשם שני את שמה של הפרה האהובה עליו.
טקס הלוויה של המנהיג הרוחני
טקס ייחודי לקבוצה אתנית זו הוא טקס הלוויה של המנהיגים הרוחניים. כאשר מנהיג רוחני גוסס, נושאים אותו חברי הקהילה האחרים ומניחים אותו בקברו הייעודי, בעודו עדיין בחיים. בשלב זה, הם פותחים בריקודים סביב המנהיג הגוסס, וחודלים רק לאחר שנושם את נשימתו האחרונה. יש לציין כי טקס זה נאסר על ידי הקולוניאליסטים הבריטים ככל הנראה בשל חריגותו, אך עדיין מתבצע בקרב חברי דינקה מועטים.
ריקודים ומוזיקה
בקבוצה יש ריקודים ושירים מסורתיים לכל אירוע, כגון: לוויות, חתונות, טקסי ריפוי, קרבות היאבקות. הכלי המוזיקלי הבולט ביותר בשיריהם המסורתיים הוא התוף.
אמנות
בעוד שהגברים מגלפים חכות דיג וחניתות, הנשים טוות סלים וכן מכינות מחצלות לשינה, אשר עשויות מצמח הפפירוס. כמו כן, הנשים יוצרות סירי חרס עבור נשיאת מים ובישול. בנוסף על כך, בני הקבוצה עוסקים גם בעיצוב תכשיטי חרוזים וכן ביצירת פריטים דקורטיביים העשויים מעצמות, ניבים וקרניים של פגרים. עורן של החיות המתות גם כן משמש את בני הדינקה ליצירת חגורות, עורות לתופים, חבלים ובגדים.
חשיבותה של הפרה
לפרה תפקיד חשוב בתרבות הדינקה. בני הקבוצה מתחילים כל בוקר בחליבת הפרות. עושרו של כל חבר בקהילה נמדד במונחים של כמות הבקר שיש ברשותו. מתוך כבוד לבעלי החיים, בני הקבוצה אינם הורגים אותם במכוון על מנת שישמשו כמזון. עם זאת, הם כן אוכלים חיות במידה ואלו הוקרבו או מתו בצורה טבעית. לקבוצה מספר מנהגים נוספים העוסקים בפרה: הם נוהגים לשרוף את צואת הפרות לכדי אפר, ולמרוח אותו על גופם על מנת שיגן עליהם מפני חרקים. הם נוהגים להשתמש בשתן הפרה כדי להלבין את שיערם. במסגרת תהליך הנישואין, אב הכלה מקבל מהבעל המיועד נדוניה בצורת בקר.
ביגוד
בני הדינקה מעדיפים בגדים מינימליים והולכים יחפים. בתקופות עברו הגברים הסתובבו בעיקר בעירום והנשים לבשו חצאיות העשויות מעור של עיזים. בימינו מכסים הגברים את איברי מינם באמצעות כיסויים המיוצרים מעור של חיות. לעיתים ניתן לראות אותם לובשים מעיל קצר, ואף בגדים מערביים כמו חולצת טריקו עם מכנסיים קצרים, שהם מקבלים כתרומה מאנשים מהתרבות המערבית.
רפואה
הטיפולים הרפואיים המסורתיים בקבוצת הדינקה כוללים קיבוע עצמות שבורות, מגוון ניתוחים ושימוש בצמחי מרפא. הטיפולים הללו ניתנים ללמידה בקלות, וכל חבר בקהילה שמעוניין ללמוד לערוך אותם יכול לעשות זאת. בנוסף, קיימים מטפלים מיוחדים, אשר על פי האמונה קיבלו את כוחות הריפוי שלהם מהאל. בימינו תופסים טיפולים מודרניים (כגון אנטיביוטיקה) את מקומם של מספר טיפולים מסורתיים, אולם חלקם עדיין בשימוש.
אנשי דינקה מוכרים
ישנם לא מעט אנשי דינקה מוכרים בתחומים שונים, ביניהם: ויליאם דנג ניהל (William Deng Nhial) הוא אחד ממקימי האיחוד הלאומי הסודאני אפריקאי (Sudan African National Union).
מאנוט בול הוא כדורסלן עבר מליגת הNBA, אחד משני השחקנים הגבוהים ביותר בהיסטוריית הליגה. כדורסלן עבר נוסף שהתפרסם כשחקן בליגת ה-NBA הוא לואול דנג.
עמנואל ג'ל (Emmanuel Jal) הוא אמן היפ הופ, שחקן, אקטיביסט פוליטי וחייל לשעבר. מספר משיריו היו להיטים בקניה.
היילי מילס
היילי קתרין רוז ויויאן מילס (באנגלית: Hayley Catherine Rose Vivien Mills; נולדה ב-18 באפריל 1946, לונדון) היא שחקנית אנגלייה. בתם של השחקנים סר ג'ון מילס ומרי היילי בל, אחותה היא השחקנית ג'ולייט מילס. החלה את הקריירה שלה כילדה. ב-1959 זכתה בפרס באפטה כשחקנית המבטיחה ביותר על משחקה ב"עד ראייה" (Tiger Bay), ב-1960 זכתה בפרס האקדמיה לצעירים על הסרט "פוליאנה" ושנה אחר כך זכתה בפרס גלובוס הזהב ככוכבת החדשה של שנת 1961. היא הופיעה במספר סרטי וולט דיסני ותפקידה הידוע ביותר הוא בסרט "אבא מתארס" כששיחקה בתפקיד כפול את התאומות סוזן ושרון בשנת 1961. בסוף שנות השישים החלה להופיע בהצגות תיאטרון בתפקידים בוגרים יותר. היא המשיכה להופיע בסרטי קולנוע וטלוויזיה אך לא באותה מידה של הצלחה שזכתה לה בילדותה.
ראשית הקריירה וסרטי דיסני
לאחר מכן ליהק אותה דיסני בסרט "אבא מתארס" בתפקיד התאומות שרון וסוזן הגורמות להוריהן הגרושים להינשא מחדש. בסרט היא שרה את השיר "Let's Get Together" בדואט עם עצמה. בארבע השנים הבאות שיחקה בארבעה סרטי דיסני נוספים, בהם "ילדי רב החובל גרנט" ו-Summer Magic. גם שני הסרטים האחרונים ששיחקה בחברת דיסני זכו להצלחה בקופות.
במהלך שש השנים שהופיעה בסרטי דיסני היא הייתה ללא ספק הילדה השחקנית הפופולרית ביותר. מבקרים ציינו שהילדה הכוכבת הפופולרית ביותר באמריקה היא למעשה בריטית ונוהגת כליידי. השיר "Let's Get Together" שהגיע למקום שמיני במצעד הסינגלים "בילבורד הוט 100" ולמקום 17 בבריטניה, הביא להוצאת אלבום בלייבל "בואנה ויסטה" וכלל את להיט נוסף של מילס, "ג'וני ג'ינגו". ב-1962 נבחרה כשחקנית הקולנוע הפופולרית בבריטניה.
שמה של מילס עלה כמועמדת לתפקיד לוליטה הייז בסרט "לוליטה" של סטנלי קובריק משנת 1962. חברת וולט דיסני דחו את ההצעה כיוון שחשו שהסרט אינו תואם את הסטנדרטים המקובלים. לבסוף סו ליון גילמה את התפקיד.
קריירת קולנוע אחרי סרטי דיסני
לאחר תום החוזה שלה עם דיסני הופיעה מילס בלהיט הקולנועי "הצרה עם מלאכים" כנערה בפנימייה קתולית, לצידה של השחקנית הוותיקה רוזלינד ראסל, בסרט שביימה אידה לופינו. במטרה לשנות את התדמית של "בת השכן" שהייתה לה עד כה, חזרה מילס לבריטניה להשתתף בסרט "Sky West and Crooked" שביים אביה וכתבה אימה, כנערה הסובלת מפיגור שכלי. זמן קצר לאחר מכן השתתפה עם אביה ג'ון מילס בסרט עטור השבחים "תקלה בירח הדבש" בבימויו של רוי בולטינג. את פסקול הסרט כתב פול מקרטני והפיק מוזיקלית ג'ורג' מרטין המפיק של הביטלס. אחר כך כיכבה בסרט "Pretty Polly" יחד עם השחקן ההודי שאשי קאפור בסינגפור.
ב-1973 שיחקה ב-"Endless Night" לצידם של בריט אקלנד, פר אוסקרסון, הוול בנט וג'ורג' סאנדרס. הסרט מבוסס על רומן באותו שם מאת אגאתה כריסטי. הקריירה הקולנועית שלה הופסקה למספר שנים אחרי הופעתה בסרט "Kingfisher Caper" ב-1975.
חזרה לקריירה בטלוויזיה
בשנת 1981 חידשה מילס את הקריירה שלה והחלה להופיע במיני סדרה בטלוויזיה הבריטית "The Flame Trees of Thika", המבוססת על ספר זכרונות של אלספת' הקסלי על ילדותה במזרח אפריקה. הסדרה התקבלה היטב ומילס המשיכה לקבל תפקידי משחק. היא חזרה לאמריקה והופיעה בשני פרקים של "ספינת האהבה".
כמי שהתקבלה בברכה באולפני דיסני, היא הייתה קריינית ב"עולמו המופלא של דיסני", ועוררה עניין מחודש בסרטי דיסני שלה. ב-1986 גילמה שוב את דמות התאומות בשלושה סרטי המשך של "אבא מתארס". עוד כיכבה בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "בוקר טוב, מיס בליס" בערוץ דיסני. הסדרה בוטלה אחרי 13 פרקים והזכויות נרכשו על ידי רשת NBC ששינו את מתכונת התוכנית ויצרו את "הצלצול הגואל". ב-1998 זכתה בפרס היוקרתי של Disney Legends.
בשנת 2000 הופיעה מילס בסרט תעודי שכתב אחיה ג'ונתן על אביה, סר ג'ון מילס, בו העלתה זכרונות מילדותה. ב-2007 החלה להופיע בסדרת הדרמה של ITV1 "לב פראי", על וטרינר אנגלי החי עם משפחתו באפריקה. בסדרה גילמה את דמותה של קרוליין ושיחקה יחד עם אחותה ג'ולייט מילס.
בשנת 2005 הופיעה מילס בסרט הקצר עטור השבחים, Stricken, שנכתב ובוים ​​על ידי ג'ייס ברטוק (Jayce Bartok). ב-2010 השתתפה ב-"Mandie and the Cherokee Treasure" המבוסס על אחד מספרי "מנדי" של לויס גלדיס לפרד.
תיאטרון
הופעת הבכורה של מילס בתיאטרון הייתה ב-1966 בהפקה של "פיטר פן" בווסט אנד. בשנת 2000 הופיעה לראשונה באוף ברודוויי במחזה של נואל קאוורד "Suite in Two Keys" לצידה של השחקנית האמריקאית ג'ודית אייבי. על תפקידה זה זכתה בפרס עולם התיאטרון (Theatre World Award). ב-1991 גילמה את דמותה של אנה לאונוונס בהפקה אוסטרלית של "המלך ואני". בדצמבר 2007 הוזמנה מילס על ידי "אגודת נואל קאוורד" כאורחת כבוד להניח פרחים לכבוד יום הולדתו ליד פסלו בתיאטרון גרשווין בניו יורק.
ב-2012 כיכבה מילס כאורסולה וידינגטון בהפקה בימתית של "גבירות בלוונדר" בתיאטרון Royal & Derngate ואחר כך בסיבוב הופעות ברחבי בריטניה.
חיים אישיים
בעת צילומי הסרט "תקלה בירח הדבש", מילס בת העשרים פגשה בבמאי רוי בולטינג בן ה-53. השניים נישאו בשנת 1971 ובבעלותם הייתה דירה בקנזינגטון שבלונדון. הם רכשו את "קובסטון וינדמיל" באיבסטון שבבקינגהמשייר. בנם קריספיאן מילס זכה להכרה כסולן והגיטריסט של להקת הרוק הפסיכאדלי Kula Shaker. בני הזוג התגרשו ב-1977.
למילס הייתה מערכת יחסים עם השחקן הבריטי לי לוסון, הם נפרדו בשנת 1984, לזוג יש בן משותף ג'ייסון לוסון. בן הזוג הנוכחי של מילס הוא Firdous Bamji (נכון ל-2012).
מילס הייתה פעילה בתנועה הבינלאומית של "הרא קרישנה". היא כתבה את ההקדמה לספר "הבישול הצמחוני של הרא קרישנה" שפורסם ב-1964. מאז סוף שנות התשעים היא פסקטריאנית כלומר אוכלת דגים אך לא בשר.
ב-1988 ערכה במשותף עם מרקוס מקליין את הספר "My God" שכלל מכתבים קצרים מידוענים על אמונותיהם (או העדר אמונה) באלוהים ובעולם הבא.
ב-18 באפריל 2008 אובחן אצלה סרטן השד. היא נותחה ועברה טיפולי כימותרפיה, ב-2012 אמרה בריאיון למגזין "Good Housekeeping Magazine" שהבריאה.
איברהים באנגורה
איברהים "טטה" באנגורה (באנגלית: Ibrahim "Teteh" Bangura; נולד ב-27 בדצמבר 1989) הוא כדורגלן מסיירה לאון, המשחק בעמדת החלוץ.
קריירה
ביולי 2010 חתם בקופינג מליגת העל השוודית, כשהמועדון היה בסכנת ירידה. בהופעת הבכורה שלו כבש את שערו הראשון בקבוצה. בהופעת הבכורה שלו באצטדיונה הביתי של הקבוצה, כבש שלושער במשחק שהסתיים בתיקו 3-3. ב-27 בספטמבר 2010 חתם בא.י.ק סולנה על חוזה לשלוש שנים החל מינואר 2011 וכבש 15 שערים ב17 משחקים.
ב-22 באוגוסט 2013 הושאל באנגורה לעונה אחת לבית"ר ירושלים, תמורת שכר של 200 אלף אירו לעונה. ב-30 בדצמבר 2013 שוחרר מהקבוצה, ולאחר מכן הושאל לחצי עונה לקבוצתו לשעבר, א.י.ק סולנה. באנגורה לא שיחק בקדנציה השנייה שלו בא.י.ק. ב-2015 חתם במיאלבי מהליגה השלישית בשוודיה.
באנגורה שיחק גם בנבחרת סיירה לאון. במדי הנבחרת הוא השתתף ב-12 משחקים וכבש 4 שערים.
ויליבלד גורליט
ויליבלד גורליט (בגרמנית: Wilibald Gurlitt; 1 במרץ 1891 - 15 בדצמבר 1963) היה מוזיקולוג גרמני.
גורליט נולד בדרזדן בנו של האדריכל ומומחה לתולדות האמנות קורנליוס גורליט. הוא למד באוניברסיטת היידלברג ובאוניברסיטת לייפציג בשנים 1908 - 1914, בעיקר אצל הוגו ריימן וארנולד שרינג. בשנת 1914 קיבל את הדוקטורט בעבודת מחקר שהתמקדה בעיקר במיכאל פרטוריוס. בשנת 1919 התמנה למרצה בפרייבורג וב-1929 היה לפרופסור. בפרייבורג ייסד את המחלקה למוזיקולוגיה ואת הקולגיום מוזיקום, שהתכנס בקרלסרוהה ובהמבורג לביצועים פומביים גדולים של מוזיקה עתיקה מתקופת ימי הביניים. גורליט נשאר בפרייבורג עד פרישתו בשנת 1958, על אף הצעות מאוניברסיטאות אחרות. המשטר הנאצי סיווג את גורליט כקושר יהודי והדיח אותו ממשרתו בשנת 1937. אחרי המלחמה הושבה לו משרתו. משנת 1946 כיהן כפרופסור אורח באוניברסיטת ברן ומשנת 1955-6 באוניברסיטת בזל. בשנת 1950 נבחר לחבר האקדמיה למדעים וספרות של מיינץ. בשנת 1953 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד באוניברסיטת לייפציג. כן מילא תפקידים באגודות ובמוסדות אקדמיים שונים.
גורליט, מקדם תנועת העוגב (Orgelbewegung), החזיק במה שנקרא "עוגב פרטוריוס", שבנה בונה העוגבים האומן אוסקר ואלקר, בהתבסס על שרטוטים של פרטוריוס משנת 1619. העוגב נהרס בשנת 1944 בהפצצה, אבל חלק גדול שלו נבנה מחדש בידי ורנר ואלקר-מאייר באטריום של הבניין החדש של האוניברסיטה בשנת 1955.
גורליט ראה את המוזיקולוגיה בראש ובראשונה כתחום במדעי הרוח (Geisteswissenschaft) ונתן ביטוי למספר רב של נקודות מבט חדשות. מבחינתו, תולדות המוזיקה לא היו "רק עניין של התמחות אלא, כאשר מעמיקים בהן באופן פעיל, כוח רוחני בחיי המוזיקה של ההווה". תוצאות מובהקות לגישתו זו היו טיפוח ההשכלה המוזיקלית כמקצוע אקדמי לאחר מלחמת העולם השנייה ומעורבות פעילה בהקדמת בית הספר הגבוה למוזיקה בפרייבורג.
ויליבלד גורליט הלך לעולמו בפרייבורג בשנת 1963.
Going Up the Country
"Going Up the Country" (בתרגום חופשי: הולך לטבע) הוא סינגל בסגנון בלוז ובלוז רוק של הלהקה האמריקאית Canned Heat. השיר היה לאחד מהמנוני התנועה ההיפית והוא היה וישנו אחד הלהיטים הגדולים ביותר של הלהקה בדומה לסינגל הקודם שלהם, "On the Road Again" שהיה אף הוא להצלחה מסחררת. שני הלהיטים הושרו ונכתבו על ידי גיטרסיט וזמר הלהקה, אלן וילסון.
כתיבה והלחנה
חברי Canned Heat, שכבר ביססו את מעמדם כלהקת בלוז משמעותית בסצנת הבלוז האמריקאית, כתבו את "Going the Country" על פי הלחן של השיר "Bull Doze Blues", שהוקלט בשנת 1928 על ידי אמן הבלוז הנרי תומאס. לתומאס היה צליל ייחודי, ושיריו כללו כלי נשיפה שונים ומוזיקה שונה מהבלוז הקלאסי של גיטרה בלבד. הלהקה רצו להגיע לצליל דומה בשירם שלהם, והסגנון הייחודי של תומאס ניכר בשירם.
כדי להימנע מהפרת זכויות יוצרים, אלן וילסון לקח את הבסיס לשיר, אך שינה אותו במקצת וסולו החליל שבפתיחתו שונה לחלוטין. בנוסף הוא גם כתב מילים חדשות לשיר. תפקידי התופים והבס נשארו כמעט זהים למקור (על אף שמכיוון שתופים דורשים אלתור רב, מתופף הלהקה אדולפו דה לה פארה שינה במקצת את תפקידו במעברים ו'ברייקים'), אבל תפקיד הגיטרה, שאותו שכתב הנרי וסטין, השתנה והפך להרבה יותר דומה לתפקיד רוק מאשר בלוז קלאסי. את סולו החליל שבתחילת ובסוף השיר ניגן ג'ים הורן.
הצלחה
השיר הופיע לראשונה באלבום השלישי של הלהקה, Living the Blues, באוקטובר 1968. ליברטי רקורדס הוציאה אותו כסינגל ב-22 בנובמבר 1968. השיר הגיע למקום 11 במצעד הסינגלים האמריקאי Billboard Hot 100 ב-25 בינואר 1969. השיר הגיע למיקום הגבוה ביותר במצעדי המכירות בארצות הברית מבין כל שירי הלהקה אי פעם בארצות הברית. ב-7 בינואר 1969 הגיע למספר 19 במצעד הסינגלים הבריטי. השיר מופיע בכמה אלבומי אוסף של הלהקה Canned Heat. השיר הוא חלק מהפסקול המקורי של הסרט וודסטוק, והלהקה אף הופיעה בפסטיבל עם השיר.
נכון ליוני 2021, מונה ההשמעות של השיר ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי עומד על כ-86 מיליון.
שלומי קונסטנטיני
שלמה קונסטנטיני (נולד ב-24 בנובמבר 1955) הוא נוירוכירורג ישראלי, פרופסור מן המניין קליני בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב, ומנהל המחלקה הנוירוכירורגית בבית חולים דנה-דואק לילדים, מרכז רפואי תל אביב.
ביוגרפיה
קונסטנטיני נולד וגדל בתל אביב. התגייס לצה"ל בשנת 1973 ושירת כקצין צנחנים. השתחרר בדרגת סגן אלוף. בשנים 1977–1983 למד רפואה באוניברסיטה העברית בירושלים. את עבודת הדוקטור כתב על הובלת גלוקוז במערכת העצבים של חולדות רגילות והסובלות מסוכרת. בנוסף לכך, השלים ב-1984 תואר שני בנוירו-ביולוגיה. למד לקורסים בתחומי רפואה רבים, לדוגמה: אלקטרופיזיולוגיה של ההיפוקמפוס, התמרה חושית, נוירוטראומטולוגיה ושבץ, התנסות קלינית בקרדיולוגיה, בנפרולוגיה ובמחלקת ריאות. למד בקורס מטעם האגודה האירופאית למדעים הנוירולוגיים: גידולים סופרה-טנטוריאליים; קורס מטעם האגודה האירופאית למדעים הנוירולוגיים: גידולים אינפרא-טנטוריאליים; קורס במיקרו-נוירוכירורגיה. קיבל מלגת מחקר קלינית בנוירוכירורגית ילדים; קורס בנוירו-אנדוסקופיה.
בשנים 1990–1997 היה מרצה לנוירוכירורגיה בבית הספר לרפואה הדסה, באוניברסיטה העברית בירושלים. עד שנת 2003 היה מרצה בכיר בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב. בשנים 2002–2003 היה פרופסור אורח בבית החולים לילדים בטורונטו, קנדה. בשנים 2003– 2014 היה פרופסור חבר קליני בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב, ומשנת 2015 הוא פרופסור מן המנין קליני.
משנת 1996 מנהל קונסטנטיני את המחלקה הנוירו-כירורגית בבית החולים דנה דואק לילדים; משנת 2006 מנהל המרכז הישראלי והבינלאומי לנוירופיברומטוזיס ע"ש גילברט (IINFC) בבית החולים דנה.
קונסטנטיני מנהל את המחלקה הגדולה ביותר לנוירוכירורגית ילדים בישראל ובאזור. תחומי העניין הקליניים העיקריים של קונסטנטיני הם טיפול בגידולי מוח וחוט שדרה מורכבים, מומים מולדים, אנדוסקופיה מוחית והפרעות בכלי דם.
קונסטנטיני פרסם כ-300 מאמרים רפואיים ומשמש חבר מערכת ומבקר במספר רב של ז'ורנלים מקצועיים, לדוגמה: כתב העת לנוירולוגית ילדים; "נוירוכירורגית ילדים"; "נוירוכירורגיה במרכז אירופה"; "כתב העת הפתוח לרפואת ילדים"; "כתב העת להידרוצפלוס" (עורך ההוצאה האירופאית); "כתב העת לנוירו-אנדוסקופיה" (עורך); "כתב העת הבינלאומי לנוירו-כירורגיה"; "אקטה נוירוכירורגיקה" (חבר הוועדה המייעצת); עורך פרויקט WIW של ISPN, עורך מדור הידרוצפלוס; "World Neurosurgery", עורך שותף במדור הידרוצפלוס. כמו כן משמש מבקר ב"מערכת העצבים של הילד", כתב העת לנוירוכירורגיה; "נוירוכירורגיה".
בשנת 2013 היה ממקימי מפלגת יש עתיד.
ב-2013, בעקבות כתבת תחקיר בתוכנית הטלוויזיה "עובדה" בערוץ 2, הודיע מנהל בית חולים איכילוב, פרופ' גבי ברבש, כי בכוונתו לפתוח בהליכי השעיה נגד קונסטנטיני לאחר שתועד דורש עשרות אלפי שקלים עבור טיפול ב"תיירי מרפא". ב-2016, המשטרה המליצה להעמיד לדין את קונסטנטיני, יחד עם פרופ' צבי רם וד"ר יוסי פז, בגין שוחד ומרמה. ב-10 באפריל 2019, פרקליטות מחוז תל אביב הודיעה כי החליטה לסגור את התיק בעקבות גילוי ראיות חדשות והעמימות בחוק לגבי ההתנהלות מול "תיירי מרפא".
חיים אישיים
קונסטנטיני פרוד ואב ל-7 ילדים. מתגורר בתל אביב.
אחותו, פרופ' מירי סורוז'ון, הייתה פרופסור מן המניין במחלקה למדעי הטבע והחיים באוניברסיטה הפתוחה.
דיינה ג'יין
דיינה ג'יין מיליקה איילסן הנסן (באנגלית: Dinah Jane Milika Ilaisaane Hansen; נולדה ב-22 ביוני 1997) היא זמרת אמריקאית וחברה לשעבר בלהקת הבנות פיפת' הרמוני.
ילדות
דיינה ג'יין גדלה בסנטה אנה, קליפורניה. היא הבכורה מבין שבעת ילדיהם של גורדון הנסן ומיליקה אמסיו. היא גדלה בבית בן 4 חדרי שינה עם 23 אנשים נוספים. ג'יין היא ממוצא טונגני. ג'יין היא מורמונית.
היא למדה בבית הספר לאמנויות של אורנג' קאונטי וסיימה את לימודיה בשנת 2015.
2012–2018: "האקס פקטור" ופיפת' הרמוני
בשנת 2011, היא הקליטה את הסינגל הראשון שלה "Dancing Like a White Girl". ג'יין נבחנה לתוכנית המציאות האקס פקטור עם השיר "If I Were a Boy" של ביונסה. בשלב מחנה האימונים בתוכנית היא ביצעה את השיר "Hero" של מריה קארי ואת השיר "Stronger (What Doesn't Kill You)" של קלי קלרקסון. היא הודחה בסוף שלב מחנה האימונים, אך הוחזרה לתוכנית יחד עם המתמודדות אלי ברוק, נורמני, לורן הורגי וקמילה קביו על מנת להקים את להקת הבנות פיפת' הרמוני. הלהקה הגיעה עד לגמר וזכתה במקום השלישי בתחרות.
בשנת 2013, פיפת' הרמוני הוציאו לאור את המיני-אלבום הראשון שלהן, Better Together. בינואר 2015 הוציאה הלהקה את אלבום הבכורה שלהן, Reflection. אלבומן השני, 7/27, יצא לאור במאי 2016. שני אלבומיהן הראשונים כללו את הסינגלים "Worth It" ו-"Work from Home" שהגיעו לראש המצעדים בכמה מדינות. הלהקה גם הקליטה את השיר "I'm in Love with a Monster" בשביל פסקול סרט האנימציה מפלצת של מלון 2. הן הוציאו את אלבום האולפן השלישי שלהן, Fifth Harmony, והראשון שלהן ללא קביו ב־25 באוגוסט 2017. ב-19 במרץ 2018 הלהקה הודיעה על פירוקה על מנת שחברות הלהקה יוכלו להתמקד בקריירת סולו.
2015–הווה: קריירת סולו ו-"Dinah Jane 1"
בשנת 2015, ג'יין ניגשה לאודישן לתפקיד הדמות הראשית בסרט האנימציה מואנה; אך את התפקיד בסוף ביצעה השחקנית אאולי'אי קרוואלהו.
היא השתתפה בשיר של רד וואן, "Boom Boom" יחד עם דדי יאנקי ופרנץ' מונטנה. הסינגל יצאה לאור באוקטובר 2017. חודש לאחר מכן, ג'יין ביצעה את המנון טונגה במשחק חצי גמר גביע העולם בליגת הרוגבי לשנת 2017. ג'יין הוציאה לאור מחרוזת שירי חג המולד עם הזמרת ליאונה לואיס בדצמבר 2017.
באוגוסט 2018, נודע כי גיין חתמה על חוזה הקלטות כסולנית עם "Hitco Entertainment", חברה שנוסדה על ידי אל. איי. ריד וצ'ארלס גולדסטאק. מאוחר יותר היא הוציאה את סינגל הבכורה שלה, "Bottled Up" בהשתתפות טיי דולה סיין ומארק אי באסי, יחד עם קליפ מילולי ב-21 בספטמבר 2018. היא ביצעה את הסינגל בתוכנית הלילה של ג'ימי פאלון באוקטובר 2018.
ב-26 במרץ 2019 הוציאה ג'יין את הווידאו קליפ לשיר "Retrograde". ב-28 במרץ, היא הודיעה על פרויקט מוזיקלי שיצא לאור ב-19 באפריל 2019, ומאוחר יותר נודע כמיני-אלבום הראשון שלה, Dinah Jane 1. ג'יין הוציאה לאור את השיר "Heard It All Before", מלווה בווידאו קליפ, כסינגל המוביל מתוך המיני אלבום. במאי, ג'יין הוציאה את השיר "Retrograde" באופן רשמי להורדה דיגיטלית והזרמה. ביולי, הוציאה את השיר "SZNS" בהשתתפות א בוגי ויט דה הודי.
בינואר 2020, היא הודיעה על סיבוב ההופעות "Dinah Jane World Tour". סבב ההופעות היה צפוי להתחיל באריזונה בחודש אפריל 2020, וכלל הופעות ברחבי ארצות הברית וערים נבחרות באירופה. הזמרת והיוצרת האינדונזית, מו אגנס, הייתה צפויה לתפקד כמופע החימום. לאחר ההודעה על סבב ההופעות, ג'יין הדעה על הסינגל "Missed a Spot" שהיה צפוי לצאת ביום ולנטיין. למרות זאת, הסינגל נדחה ל-2 באפריל 2019, וסרטון הנפשה המלווה אותו עלה לרשת היוטיוב יום לאחר מכן. סיבוב ההופעות נדחה בשל מגפת הקורונה.
המשנה למושל קנדה
המשנה למושל קנדה (באנגלית: Lieutenant Governors of Canada) הוא מושל משנה המייצג את המלוכה הקנדית באחת מהפרובינציות של קנדה, כאשר המונרך אינו נמצא בקנדה. למעשה, מלך קנדה, צ'ארלס השלישי, מתגורר באורח קבע באנגליה ולכן תפקיד המשנה למושל הוא תפקיד קבוע.
שורשי התפקיד מצויים במושלי המושבות הקולוניאליות, צרפת החדשה ומושבות הכתר הבריטי במאה ה-16 וה-17, אם כי מהות התפקיד השתנתה ב-1867 עם הפיכת קנדה לדומיניון, ומעבר השליטה בפועל לידי ראש ממשלת קנדה. עם זאת, על פי שינוי זה, הפכו המושל הכללי והמשנים לכפופים לראש ממשלת קנדה, עד ל-1882, אז פסקה הוועדה המשפטית המייעצת למלך שהמושל והמשנים כפופים ישירות למונרך.
מינוי
מינוי כל משנה למושל מתבצע על ידי המושל הכללי, לאחר שראש ממשלת קנדה ממליץ עליו במשותף עם ראש ממשלת הפרובינציה שבה מיועד המשנה להתמנות. לאחר שהתקבל המינוי, מעביר המושל הכללי לפרלמנט כתב מינוי חתום בחותם הגדול של קנדה. מלבד השבעת המשנה למושל, אין נוהל קבוע לכניסתו לתפקיד, אך בדרך כלל הוא מגיע לבית המחוקקים בבירת הפרובינציה, שם הוא נושא את שבועותיו בפני נכבדים שונים. הוא נשבע לשמור אמונים למונרך, למלא את תפקידו כמשנה למושל ולשמור על החותם הגדול (של הפרובינציה) ולאחר מכן מבצע לכבודו משמר כבוד את המנון "ההצדעה למשנה למושל" ויורה 15 מטחי כבוד. מאז 1965 נוהג בית המלוכה להזמין כל משנה למושל לביקור ממלכתי בשנתו הראשונה בתפקיד.
שלא כמו בבחירת המושל הכללי, לתפקיד המשנה למושל נהוג לבחור אזרח קנדה, או תושב קנדה ותיק שאינו בעל תואר אצולה כלשהו, אם כי היו בעבר כמה אבירים שהתמנו לתפקיד. הגם שעל פי החוקה אסור למשנה למושל להשתייך למפלגה פוליטית כלשהי, התמנו בעבר פוליטיקאים לתפקיד, וחלקם חזרו לעיסוק זה לאחר תום כהונתם. התפקיד משמש כיום כלי לקידום שוויון מגדרי, גזעי וקבוצות מיעוט, והפעם הראשונה שאשה נבחרה לתפקיד הייתה ב-1974 באונטריו. מאז נבחרו נשים רבות וכמו כן, שחורים, אבוריג'ינים, אנשים מהקהילה הסינית בקנדה ונכים.
סמכות חוקתית
המשנה למושל מייצג את המונרך ואת סמכותו בתחום הפרובינציה בה הוא מושל. בהתאם לכך, ממנה המשנה למושל את ראש השרים של הפרובינציה (בדומה לתפקיד הנשיא בישראל), חותם על החוקים שנקבעים בבית המחוקקים, חותם על מינוי שופטים (בחלק מהפרובינציות), ומפזר את הפרלמנט. במקרים חריגים יכול המשנה למושל לבטל או לעכב אישור חוק שהתקבל בבית המחוקקים.
תפקיד טקסי
מתוקף תפקידו כראש הפרובינציה, אחראי המשנה למושל על טקסים מסוימים, בעיקר כאלו העוסקים ביחסי חוץ. הוא מארח את חברי משפחת המלוכה הקנדית וראשי מדינות אחרים בעת ביקורם. כמו כן, נפגש המשנה למושל בקביעות עם אוכלוסיות שונות ברחבי הפרובינציה, במטרה לשמור על אחדות. בעת בחירות, מצטמצמת פעילותו, על מנת שלא להיראות כמעורב פוליטית. בדומה למושל הכללי, מכריזים המשנים על תחרויות נושאות פרסים במבחר תחומים. משנים למושל מעלים נושאים שונים על סדר היום הציבורי על פי נטיות לבם, אך מקפידים לא לעסוק בשאלות שנויות במחלוקת.
המשנים למושל הם שניים למונרך במעמדם (מעמדם קודם ליתר בני משפחת המלוכה ואף ליורש העצר), אולם הם נחשבים ל"Primus inter pares" - "ראשון בין שווים" יחד עם המושל הכללי.
"ההצדעה למשנה למושל" הוא המנון המושמע לכבודו והוא מבוצע בזמן הגעתו ועזיבתו בכל טקס רשמי. ההמנון מורכב משש התיבות הראשונות של ההמנון המלכותי של קנדה ("אל נצור את המלך") וארבע התיבות הראשונות והאחרונות של המנון קנדה. כדי לציין את נוכחותו של המשנה למושל בבניין, ספינה, מטוס או רכב בקנדה, מונף על גביהם דגל המשנה למושל הרלוונטי.
קופה אמריקה 1923
טורניר אליפות דרום אמריקה בכדורגל 1923 בכדורגל (בספרדית: Campeonato Sudamericano de Football 1923) נערך באורוגוואי והיה הטורניר השביעי של הקופה אמריקה. בטורניר השתתפו 4 נבחרות, ונבחרת אורוגוואי זכתה בפעם הרביעית בתואר לאחר שסיימה במקום הראשון בבית.
הטורניר כולו נערך באצטדיון גראן פארק סנטרל במונטווידאו ומספר המושבים היה 20,000. הטורניר נערך באוקטובר-דצמבר 1922.
לא היו שלבי מוקדמות לטורניר. המדינות המשתתפות היו אורוגוואי, ארגנטינה, פרגוואי ומחזיקת הגביע ברזיל. ארבעתן מתחרות אחת נגד השנייה בבית אחד. שתי נקודות התקבלו בניצחון, נקודה אחת לתוצאת תיקו ואפס נקודות להפסד. אם והתקבל שוויון נקודות בין שתי ומעלה הנבחרות המובילות בבית, משחק גמר יערך כדי לקבוע מי הזוכה.
בפעם השנייה מאז היווסדות הטורניר נבחרת צ'ילה פרשה ממנו. הטורניר שימש גם כמוקדמות לאולימפיאדת הקיץ 1924 שנערכה בפריז שבצרפת.
ג'וש וייטהאוס
ג'וש וייטהאוס (באנגלית: Josh Whitehouse; נולד ב-27 בפברואר 1990) הוא שחקן אנגלי, אשר ידוע בעיקר מהופעתו בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC "פולדארק", ובתפקידים ראשיים בסרט "Northern Soul", ובסרט הרימייק "Valley Girl". עוד כיכב בקומדיה לחג המולד "אביר לחג" של נטפליקס בכיכובה של ונסה הדג'נס. וייטהאוס לוהק לפריקוול של סדרת הפנטזיה "משחקי הכס", שלבסוף לא הופק.
מערת גורהם
מערת גורהם (אנגלית: Gorham's Cave) היא מערה טבעית בגיברלטר, הנחשבת לאתר המאוחר ביותר של האדם הניאנדרטלי (לפני כ-28,000 שנים). המערה ממוקמת בצד הדרומי-מזרחי של צוק גיברלטר. בעת היישוב הניאנדרטלי במערה המרחק בינה לחוף הים התיכון היה כ-5 ק"מ, אך כתוצאה מעליית גובה פני הים לאחר עידן הקרח המרחק כיום הוא מטרים בודדים בלבד. המערה היא אתר המורשת העולמית היחיד בגיברלטר.
היסטוריה
המערה נקראת על שמו של קפטן א. גורהם מהגדוד השני של רובאי מנסטר המלכותיים (Royal Munster Fusiliers), שגילה את המקום בשנת 1907. קפטן גורהם היה קצין בעל כישרון מדעי ניכר; הוא היה אחד מהראשונים שערך ניסויים במנוע בעירה פנימית, ובתחילת המאה הוא שירת במפקדה הצבאית בהודו כיועץ לתקשורת אלחוטית. גורהם רשם את שמו ותאריך הגילוי על קיר המערה בעזרת פיגמנט שחור, ומאז המערה נושאת את שמו.
לאחר הגילוי הראשוני של גורהם, נדמה שהמערה נשכחה, עד שההיסטוריון וחוקר המערות הגיברלטרי ג'ורג' פלאו נתקל ברישום על קיר המערה - "J. J. Davies 1943". כמה שנים לאחר מכן הגיעו למקום שני מהנדסים מלכותיים, קיילי (Keighley) ווורד (Ward), והם היו הראשונים למצוא מרבץ ארכאולוגי במערה, כאשר רצועת החוף המובילה למערה נעשתה נגישה זמנית מהצוק שמעל עקב חפירת תעלות בתוך הצוק.
ב-1945, הגיע לגיברלטר הלויטננט ג'ורג' בייקר אלכסנדר (George Baker Alexander), מהנדס מלכותי וגאולוג מוסמך מאוניברסיטת קיימברידג', ובזמנו הפנוי ביצע סקר גאולוגי מקיף בגיברלטר. בתום הסקר, הכין אלכסנדר מפה גאולוגית חדשה של הצוק. אלכסנדר היה הראשון לחפור במערת גורהם, אך לא ידוע ממי ומתי הוא קיבל את הרישיון לכך; במידה ונמצאו ממצאים בחפירה זו, הם מעולם לא פורסמו. אלכסנדר נאלץ לעזוב את גיברלטר בגלל התערבות המוזיאון הבריטי, שפקפק בדעותיו.
באביב 1948, פנה מושל גיברלטר דאז במכתב למוזיאון הבריטי בבקשה שימשיכו לחקור את מערת גורהם. למוזיאון הבריטי לא היה צוות זמין באותו הזמן, והם פנו לארכאולוגית פרופ' דורותי גארוד מאוניברסיטת קיימברידג', שכבר ביצעה חפירות בגיברלטר בשנים 1927-1928 וגילתה ממצאים חשובים במגדל השטן. אולם גם היא לא הייתה פנויה לקחת את המשימה, והיא העבירה את הבקשה לד"ר ג'ון ויצ'טר (John Waechter), חבר במכון הבריטי לארכאולוגיה באנקרה. ד"ר ויצ'טר הגיע לגיברלטר בספטמבר 1948 ובמשך חודשיים אסף דגימות במקום, בשביל לדעת אם בכלל מוצדק להמשיך חפירות במקום. ויצ'טר דיווח על הצלחתו למושל גיברלטר, והלה נתן את אישורו לויצ'טר להמשיך בחפירות בקנה מידה גדול יותר. ד"ר ויצ'טר שב לגיברלטר ביוני 1950, והמשיך בעבודה עד למרץ 1951. לאחר מכן הוא נסע לאנגליה כשהעבודה עודנה בלתי גמורה, וחזר שוב לגיברלטר בפברואר 1952 עד ליוני של אותה שנה. במהלך ביקורו האחרון בגיברלטר, ב-1954, השלים ויצ'טר את תוכנית החפירות שלו.
מאז 1995 התבצעו חפירות נוספות במערת גורהם על ידי קבוצה רב-תחומית בינלאומית. החפירות המתבצעות באתר מתרכזות ב-3 יחידות סטרטיגרפיות באחורי המערה. יחידות אלו מכסות שלוש תקופות עיקריות: התקופה הפלאוליתית העליונה (התיארוך הוא בין 26-30 אלפי שנים לפני זמננו), סוף התקופה הפלאוליתית התיכונה (31-32 אלפי שנים לפני זמננו) ועיקר התקופה הפלאוליתית התיכונה.
אתר מורשת עולמית
בנובמבר 2010, הכריזה ממשלת גיברלטר שאתר מערת גורהם יוצג כמועמד לאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. פרופ' קלייב פינלייסון, מנהל מוזיאון גיברלטר, מונה כאחראי על תיאום המאמצים להגשת המועמדות.
הבעלות על השטח שבה נמצאת מערת גורהם הועברה ממשרד ההגנה הבריטי לידי ממשלת גיברלטר בשנת 2011, כחלק מהסכם כולל של העברת בעלות על 360 מבנים שונים ממשרד ההגנה לממשלת גיברלטר.
במאי 2012, הייתה מערת גורהם, יחד עם גשר פורת', ברשימה קצרה של שני אתרים בלבד שהוגשו למועמדות לאונסק"ו.