cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עמנואל אולסבנגר
קומיקס והומור
אולסבנגר נודע כאיש שנון בעל הומור, שהרבה לתבל את נאומיו באנקדוטות. כך למשל, בדיון על שגיאות בשפה העברית סיפר כי התבקש למלא טופס ממשלתי כלשהו ובו נדרש למלא את שמו "באותיות לועזיות" (במקום "באותיות לטיניות"). "אז כתבתי בסנסקריט", סיכם.
אנקדוטה אחרת שנקשרה בשמו היא שבשנות הארבעים נהג לשבת בבית הקפה הידוע בירושלים, "חרמון", ברחוב עזה. בין היתר נהג לשבת עם המשורר אברהם בן יצחק, שהיה ידוע בשתיקותיו הארוכות. יום אחד ישבו ושתקו יחדיו. לאחר זמן מה הפר אולסבנגר את השקט והציע: "טוב, שתקנו עד עכשיו על עניין אחד, בוא נשתוק מעכשיו על עניין אחר."
אסטרונום חובב
אחד הנושאים ששלהבו את דמיונו של אולסבנגר היה חקר החלל והאפשרות לטוס לירח. לפי עדות בני משפחתו, הוא נהג לדבר רבות על האפשרות לראות אדם צועד על הירח, זמן רב לפני שהדבר הפך לאפשרות ריאלית.
גירוש ויציאת יהודים
גירוש יהודים ויציאתם מתוך אילוצים שונים מחבלי ארץ שונים, זו תופעה מתמשכת שהתרחשה לאורך ההיסטוריה של עם ישראל, החל מהמאה ה-8 לפנה"ס ועד המאה ה-21.
גלות אשור
733/2 לפנה"ס
בשנת 722 לפנה"ס נכבשה שומרון, עיר הבירה של ממלכת ישראל הצפונית, על ידי סרגון השני, אשר יישב מחדש את בני ישראל בחל, הבור, גוזן ובערי מדי. סרגון תיעד את כיבושה של אותה עיר כך: "השומרון הסתכלתי, לכדתי; 27,280 איש שישבו בה סחבתי" לאשור. חלק מאנשי השבטים הצפוניים ניצלו, ונטען כי רבים נמלטו גם דרומה לירושלים.
587-586 לפני הספירה
כאשר צדקיהו התקומם נגד השלטון הבבלי, נבוכדנצר הגיב בפלישה ליהודה. בדצמבר 589 לפנה"ס החל נבוכדנצר במצור נוסף על ירושלים. במהלך המצור, ברחו יהודים רבים למואב, עמון, אדום ומדינות סובבות נוספות כדי לחפש מקלט. העיר נפלה בסופו של דבר לאחר מצור בן שלושים חודש, והגנרל הבבלי נבוזראדן נשלח להשלים את השמדתה. העיר נבזזה, ומקדש שלמה נהרס. רוב בני המעמד הגבוה נלקחו בשבי לבבל והעיר נהרסה. רק אנשים בודדים הורשו להישאר ולטפל בארץ בשנת 537 לפנה"ס התיר ליהודים כורש הגדול, המלך המייסד של האימפריה הפרסית האחמנית, לחזור ליהודה ולבנות מחדש את בית המקדש.
500-1 לפני הספירה
גירוש מהעיר רומא באשמת גיור אגרסיבי בקרב הרומאים.
1-599 לספירה
גירוש מהעיר רומא על ידי הקיסר טיבריוס יחד עם מתרגלי הדת המצרית. יהודים גורשו מאחד ממגוריהם בעיר אלכסנדריה שבמצרים, ביוזמתו של אאולוס אביליוס פלאקוס. על ידי קלאודיוס. התבוסה היהודית במרד הגדול הביאה לכך שיהודים רבים נלקחו בשבי ושועבדו או הפכו לפליטים. קהילות יהודיות גדולות בקפריסין, סירנה ואלכסנדריה נמחקו לאחר התבוסה היהודית במלחמת קיטוס נגד רומא. אירוע זה גרם לשינוי דמוגרפי גדול בלבנט ובצפון אפריקה. לפי אוסביוס מקיסריה פרוץ האלימות הותיר את לוב מרוקנת עד כדי כך שכמה שנים לאחר מכן נאלצו להקים בה מושבות חדשות על ידי הקיסר אדריאנוס רק כדי לשמור על כדאיות המשך ההתיישבות.
יהודים גורשו ממינורקה או נדשו להתנצר.
המאות השישית עד העשירית
המלך הוויזיגוטי סיסבוט הורה שכל יהודי שיסרב במשך יותר משנה להטביל את עצמו או את ילדיו ומשרתיו, יגורש מהארץ ויישלל ממנו רכושו.
כל האוכלוסייה היהודית בגליל נטבחה או גורשה בעקבות המרד היהודי נגד ביזנטיון.
מוחמד גירש ממדינה שני שבטים יהודים: שבט בני קינוקאע ושבט בני נצ'יר. שבט באנו קורייזה נטבח והיישוב היהודי ח'יבר נבזז.
המאות האחת עשרה עד השלוש עשרה
יהודים גורשו ממיינץ.
גלי מסעי הצלב הרסו קהילות יהודיות רבות באירופה (בעיקר בריין) ובמזרח התיכון (בעיקר בירושלים).
הפלישה לאל-מוואחידון הביאה לסיום תור הזהב של התרבות היהודית בספרד. בין שאר הפליטים היה הרמב"ם שנמלט למרוקו ולאחר מכן למצרים ולאחר מכן לארץ ישראל.
יהודים גורשו מבוואריה עילית.
בצרפת הנוהג של גירוש היהודים בליווי החרמת רכושם, ואחריו קבלה זמנית של כופר, שימש להעשרת הכתר: גירוש מפריז על ידי פיליפ אוגוסטוס ב-1182, מצרפת על ידי לואי התשיעי ב-1254, על ידי פיליפ הרביעי ב-1306, וכן על ידי קרל הרביעי ב-1322, קרל החמישי ב-1359 וקרל השישי ב-1394.
ב-23 ביולי (כ"ה מנחם אב) גורשו יהודי וינה שבצרפת בפקודת האפיפיור אינוקנטיוס השלישי.
נאפולי פרסמה גירוש ראשון של יהודים בדרום איטליה.
מלך אנגליה אדוארד הראשון מוציא את צו הגירוש לכל היהודים מאנגליה. המדיניות בוטלה רק לאחר 365 שנים בשנת 1655 על ידי אוליבר קרומוול.
ב-24 ביוני (ד' בתמוז) גורשו יהודי ברן שבשוויץ ומספר יהודים הומתו שם בעקבות עלילת דם. אך עסקה שכללה את תשלום הכסף של היהודים ביטלה את הגירוש. undefined
המאה ה-14
יהודים שגורשו מהונגריה על ידי לואי הראשון מהונגריה.
יהודים גורשו מברן, שווייץ. אף על פי שבין 1408 ל-1427 שוב ישבו בעיר יהודים, היהודים היחידים שהופיעו בברן לאחר מכן היו בעיקר רופאים וסוחרי בקר. undefined
המאה ה-15
הדוכס אלברט החמישי מורה על מאסר והמרת דת בכפייה לנצרות של כל היהודים באוסטריה. חלקם מתנצרים ואחרים עוזבים את הארץ. בשנת 1421 הרשויות האוסטריות שוב עוצרות ומגרשות יהודים ויהודים אסורים בכניסה לבירה וינה.
יהודים שוב גורשו מבוואריה עילית.
יהודים גורשו מפסאו.
יהודי רוונה גורשו, בתי כנסת נהרסו.
פרדיננד השני ואיזבלה הראשונה הוציאו את צו אלהמברה, צו כללי על גירוש היהודים מספרד (כ-200,000) ומסיציליה (1493, כ-37,000).
שארל השמיני מצרפת כובש את ממלכת נאפולי, ומביא לרדיפות חדשות נגד יהודים, שרבים מהם פליטים מספרד.
יהודים גורשו מפורטוגל. מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, מוציא צו לגרש את כל היהודים מסטיריה ומווינר נוישטאדט.
יהודים גורשו מנירנברג.
המאה ה-16
יהודים גורשו מנאפולי. יהודים גורשו מברנדנברג לאחר האשמת שווא בחילול מארח בברלין.
יהודים גורשו מרגנסבורג.
יהודים גורשו מפרסבורג (ברטיסלבה) בעקבות תבוסת ממלכת הונגריה בידי האימפריה העות'מאנית.
כל היהודים שנותרו גורשו מדוכסות בוואריה. ההתיישבות היהודית בבוואריה פסקה עד לקראת סוף המאה ה-17, אז נוסדה בסולצבאך קהילה קטנה על ידי פליטים מווינה.
האפיפיור פיוס החמישי מגרש יהודים ממדינות האפיפיור, מלבד אנקונה ורומא.
האפיפיור קלמנס השמיני מגרש יהודים החיים בכל מדינות האפיפיור, מלבד רומא, אביניון ואנקונה. יהודים מוזמנים להתיישב בלגהורן, הנמל הראשי של טוסקנה, שם הם זוכים לחופש דת וזכויות אזרח מלאות, על ידי משפחת מדיצ'י שרוצה לפתח את האזור למרכז מסחר.
תשע מאות יהודים גורשו ממילאנו.
המאה ה-17
מרד פטמילך: יהודים מגורשים מפרנקפורט, האימפריה הרומית הקדושה, בעקבות ביזת היודנגאסה.
נפילת המושבה ההולנדית רסיפה בברזיל בידי הפורטוגלים הביאה הגירה של יהודים לניו אמסטרדם, קבוצת היהודים הראשונה שנמלטה לצפון אמריקה.
יהודים גורשו מווינה על ידי לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ולאחר מכן נאסר עליהם להתיישב בארצות הירושה האוסטריות. שמו של הגטו היהודי לשעבר ב-Unterer Werd שונה ל- Leopoldstadt לכבוד הקיסר והבתים והאדמה שהופקעו שניתנו לאזרחים קתולים.
יהודים בכל רחבי תימן גורשו מעיירותיהם ומכפריהם ונשלחו למקום מדברי, במה שמכונה גלות מוזע.
יהודים גורשו מהאיטי ומכל המושבות הצרפתיות האחרות, עקב צו הקוד נואר שהוציא לואי ה-14.
המאה ה-18
מלחמת הירושה הספרדית. לאחר המלחמה גורשו יהודים ממוצא אוסטרי מבוואריה, אך חלקם הצליחו לרכוש את זכות המגורים במינכן.
הרפורמות של פרידריך השני, מלך פרוסיה, יוסף השני ומריה תרזה שלחו המוני יהודים גרמנים ואוסטריים עניים מזרחה.
הצרינה של רוסיה, יקטרינה הגדולה מכוננת את תחום המושב, ומגבילה את היהודים לחלקים המערביים של האימפריה באמצעות גירוש. עד סוף המאה ה-19, יותר מארבעה מיליון יהודים יחיו בתחום.
המאה ה-19
יהודים שגורשו על ידי יוליסס ס. גרנט בצו כללי מס' 11.
פוגרומים באימפריה הרוסית : כ-2.5 מיליון יהודים היגרו ממזרח אירופה, רובם לארצות הברית.
המאה ה-20
יהודים גורשו, נשללו מהם אזרחות ופוגרומים מכמה ערים איטלקיות, כולל רומא, ורונה, פירנצה, פיזה ואלסנדריה.
UNHCR הודיע בפברואר 1957 וביולי 1967, שיהודים שברחו מארצות ערב "עשויים להיחשב לכאורה במסגרת המנדט של המשרד הזה", כך לפי החוק הבינלאומי, כפליטים בתום לב.
מצרים העבירה את חוק החברות. חוק זה חייב שלא פחות מ-75% מעובדי החברות במצרים להיות אזרחים מצריים. חוק זה השפיע מאוד על יהודים, שכן רק כ-20% מכלל היהודים במצרים היו אזרחים מצרים. השאר, אף על פי שבמקרים רבים נולדו במצרים וחיו בה במשך דורות, לא החזיקו באזרחות מצרית.
מדינת ישראל הוקמה. האנטישמיות במצרים התחזקה מאוד. ב-15 במאי 1948 הוכרז חוק חירום, וצו מלכותי אסר על אזרחים מצרים לצאת מהמדינה ללא היתר מיוחד. זה הוחל על יהודים. מאות יהודים נעצרו ורבים הוחרמו רכושם. ביוני עד אוגוסט 1948 הוטמנו פצצות בשכונות יהודיות ונבזזו עסקים יהודיים. כ-250 יהודים נהרגו או נפצעו מהפצצות. בערך 14,000 יהודים עזבו את מצרים בין 1948 ל-1950.
ירדן כובשת ולאחר מכן מספחת את יהודה ושומרון שהוקצתה ברובה על ידי תוכנית החלוקה של האו"ם למדינה ערבית ב-1947, הצעה שנדחתה על ידי ההנהגה הערבית - ומבצעת אפליה ורדיפה בקנה מידה גדול של כל התושבים הלא מוסלמים - יהודים, נוצרים, דרוזים, צ'רקסים וכו' - וכופה ערביזציה של כל הפעילות הציבורית, לרבות בתי הספר והמינהל הציבורי.
במהלך מבצע עזרא ונחמיה, 120,000 יהודים גורשו על פי חוק הדה-נטורליזציה של ראש הממשלה העיראקי תאופיק אל-סואידי עקב השפעה רבה מדי של יהודים על הכלכלה.
גמאל עבד אל נאצר תופס את השלטון במצרים. נאצר עצר מיד יהודים רבים שנשפטו באשמות שונות, בעיקר בשל פעילות ציונית וקומוניסטית. יהודים נאלצו לתרום סכומי כסף גדולים לצבא. הונהג פיקוח קפדני על מפעלים יהודיים; חלקם הוחרמו ואחרים נמכרו בכוח לממשלה.
מלחמת סיני. כ-3,000 מיהודי מצרים נכלאו ללא כתב אישום בארבעה מחנות מעצר. הממשלה הורתה לאלפי יהודים לעזוב את הארץ תוך ימים ספורים, והם לא הורשו למכור את רכושם, ולא לקחת עמם הון כלשהו. המגורשים נדרשו לחתום על הצהרות שהסכימו לא לחזור למצרים ולהעביר את רכושם להנהלת הממשלה. הצלב האדום הבינלאומי סייע לכ-8,000 יהודים חסרי אזרחות לעזוב את הארץ, ולקח את רובם לאיטליה וליוון. רוב יהודי פורט סעיד (כ-100) הוברחו לישראל על ידי סוכנים ישראלים. שיטת הגירוש נמשכה גם בשנת 1957. יהודים אחרים עזבו מרצונם, לאחר שנלקחה מהם פרנסתם, עד שרק 8,561 נרשמו במפקד 1957. יציאת היהודים נמשכה עד שנותרו כ-3,000 יהודים נכון לשנת 1967.
יהודים בורחים מאלג'יריה כתוצאה מאלימות OAS. הקהילה חששה שהכרזת העצמאות תגרום להתפרצות מוסלמית. עד סוף יולי 1962 עזבו 70,000 יהודים לצרפת ועוד 5,000 לישראל. ההערכה היא שכ-80% מיהודי אלג'יריה התיישבו בצרפת.
מצבם של היהודים באלג'יריה מידרדר במהירות. עד 1969 נותרו פחות מ-1,000 יהודים. בשנות ה-90, המספרים הצטמצמו לכ-70.
מלחמת ששת הימים. מאות מיהודי מצרים נעצרו, ספגו מכות, עינויים והתעללות. חלקם שוחררו בעקבות התערבות של מדינות זרות, במיוחד של ספרד, והורשו לעזוב את המדינה. יהודי לוב, שמנו כ-7,000, היו נתונים לפוגרומים שבהם נהרגו 18, מה שגרם ליציאה המונית שהותירה פחות מ-100 יהודים בלוב.
המשבר הפוליטי הפולני אילץ אלפי יהודים לעזוב את פולין הקומוניסטית. פחות מ-1,000 יהודים עדיין חיו במצרים בשנת 1970. הם קיבלו אישור לעזוב אך ללא רכושם. נכון לשנת 1971 נותרו במצרים רק 400 יהודים. נכון לשנת 2013 נותרו רק כמה עשרות יהודים במצרים. רדיפות בחסות המדינה בברית המועצות גרמה למאות אלפי יהודים בברית המועצות, הידועים בשם סרבנים, משום שלא קיבלו אישור רשמי לעזוב, לברוח; רובם הלכו לישראל או לארצות הברית כפליטים. אידי אמין, מגרש את כל הישראלים מאוגנדה. 10,000 יהודים ברחו מאתיופיה במסגרת מבצע משה ומבצע יהושע ו-14,000 יהודים ברחו מאתיופיה במסגרת מבצע שלמה.
המאה ה-21
היהודי האחרון עזב את לוב. הקשר עם שני היהודים האחרונים בסומליה אבד. היהודי האחרון עזב את אפגניסטן. חברי הקהילה היהודית בתימן נמלטו מהמדינה, והותירו רק שישה יהודים מדווחים שנותרו, אם כי לא ברור אם הם גורשו או עזבו מרצונם כחלק מהסכם יציאה עם התנועה החות'ית. אחד מבני המשפחה שגורשו אמר: "'ההיסטוריה תזכור אותנו כאחרוני יהודי תימן שעד הרגע האחרון עדיין דבקו במולדתם. דחינו פיתויים רבים פעם אחר פעם, וסירבנו לעזוב את מולדתנו, אבל היום אנו נאלצים'."
יחסי קרמרס–קרוניג
יחסי קרמרס-קרוניג הם תכונות מתמטיות המקשרות את החלק הממשי והחלק המדומה של פונקציה מרוכבת שהיא אנליטית בחצי המישור העליון. יחסים אלה משמשים לעיתים קרובות לקשר בין החלק הממשי והמדומה של פונקציית היגב (response function) במערכת פיזיקלית מכיוון שסיבתיות מבטיחה שפונקציית ההיגב היא אנליטית, ולהפך, אנליטיות מבטיחה סיבתיות במערכת הפיזיקלית. היחסים קרויים על שם ראלף קרוניג והנדריק אנתוני קרמרס.
הגדרה
עבור פונקציה מרוכבת של משתנה מרוכב \omega, שהיא פונקציה אנליטית בחצי מישור העליון של \omega ושדועכת מהר יותר לאפס מאשר  בגבול, יחסי קרמרס-קרוניג הם:
ו-
כאשר \mathcal{P} מציין את הערך העיקרי של קושי (Cauchy principal value).
פיתוח היחסים
ההוכחה מתחילה ביישום משפט השארית לאינטגרציה מרוכבת. בהינתן פונקציה אנליטית בחצי המישור העליון, הפונקציה, כאשר \omega הוא מספר ממשי, תהיה גם היא אנליטית בחצי המישור העליון. ממשפט השארית נובע ש- לכל מסילה בתוך אזור זה. אנו בוחרים את המסילה לעקוב אחרי הישר הממשי (real axis), ואז לעקוף מלמעלה את הקוטב ב-, ואז לעבור בקשת חצי-מעגלית בחצי המישור העליון כאשר רדיוסה שואף לאינסוף. אזי אנו מפרקים את האינטגרל לחלקיו השונים ותרומותיו לאורך כל חלק משלושת חלקי המסילה. אורך המסילה הקשתית באינסוף פרופורציונלי ל-\ |\omega|, אך תרומתה מתאפסת אם דועכת יותר מהר מאשר. לכן אנו נשארים עם הקטע על הישר הממשי וחצי העיגול סביב הקוטב:
את האיבר השני באמצע הביטוי מוצאים לפי משפט השארית. עם קצת אלגברה, מקבלים ביטוי קומפקטי שנותן את יחסי קרמרס-קרוניג
הפקטור i (מספר היחידה הדמיוני i2=-1) במכנה מרמז לקשר בין החלק הממשי לחלק המדומה של הפונקציה. לבסוף, רושמים את כחלק ממשי וחלק מדומה, ומהביטוי לעיל מקבלים את יחסי קרמרס-קרוניג כפי שהם נתונים בסעיף "הגדרה".
פירוש פיזיקלי וצורה נוספת
ניתן ליישם את הפורמליזם של קרמרס-קרוניג לפונקציות היגב ליניאריות. בפיזיקה, פונקציית ההיגב \chi(t-t') מתארת כיצד תכונה מסוימת P(t)\! של המערכת הפיזיקלית מגיבה לשינוי חיצוני או "כוח" חיצוני F(t')\!, כך ש
,
השיויון האחרון נכון מכיוון ש  עבור  t<t'\!. זוהי המשמעות של סיבתיות, הכח F(t')\! יכול להשפיע רק על העתיד של P(t)\!. על ידי שימוש במשפט הקונבולוציה הביטוי יכתב במרחב התדר כ .
כדוגמה לשימוש בביטוי P(t)\! יכולה להיות זווית של מטוטלת ו- \! F(t) הכוח שמפעיל מנוע המניע את המטוטלת וכך פונקציית ההיגב \chi(t-t') מתאפסת עבור t<t'\! שכן המטוטלת לא יכולה להגיב לפני שההכח החיצוני פעל עליה. ניתן להראות שמתנאי הסיבתיות, נובע שטרנספורם פורייה של הוא אנליטי בחצי מישור העליון.
הוכחה זו ניתן להתחיל מהטיעון הפשוט הבא מכיוון שהפונקציה סיבתית הביטוי הבא הוא טריוויאלי : כאשר היא פונקציית המדרגה. כעת ניקח טרנספורם פורייה של שני צידי המשוואה על ידי שימוש במשפט הקונבולוציה ונקבל כי
כאשר הגדרנו את כטרנספורם פורייה של. על מנת לבצע את הטרנספורם יש להוסיף מקדם אינפיניטסימלי \epsilon:
נציב את הביטוי ונקבל את יחס קרמרס קרוניג. את האינטגרל עם הקוטב האינפיטיסימלי ניתן לרשום באמצעות הביטוי לאינטגרל לא שלם. כאשר יש לזכור כי הקוטב נמצא בחצי השלילי של המישור המרוכב.
אם אנו משעבדים את המערכת לכוח מחזורי עם תדירות הגבוהה בהרבה מתדירות התהודה (resonance) הגבוהה ביותר שלה, למערכת לא יהיה זמן להגיב לפני שהאילוץ החליף כיוון, ולכן מתאפסת כש- \omega\! נהיה מאוד גדול. משיקולים פיזיקליים אלה, אנו רואים ש- מספקת את התנאים עבור קיומם של יחסי קרמרס-קרוניג.
החלק המדומה של פונקציית ההיגב מתאר כיצד המערכת מאבדת אנרגיה, שכן היא לא באותו מופע עם הכוח המאלץ. מיחסי קרמרס-קרוניג נובע שמספיק לדעת את איבוד האנרגיה של המערכת כדי לקבוע את תגובתה שבאותן מופע, ולהפך.
נוסחאות אלה לא שימושיות בשחזור פונקציית ההיגב שכן האינטגרלים נעים מ--\infty עד ל-\infty, ובכך מרמזים שאנו יודעים את ההיגב בתדירויות שליליות. ברוב המערכות, התגובה לתדירויות חיוביות קובעת גם את התגובה לתדירויות שליליות שכן היא טרנספורם פורייה של פונקציה ממשית, ולכן. זה אומר ש- היא פונקציה זוגית של התדירות ו- היא פונקציה אי-זוגית של התדירות.
על ידי שימוש בתכונות אלה, אפשר לצמצם את טווח האינטגרציה לקטע [0,\infty). באמצעות היחס הראשון שנותן את החלק הממשי נהפוך את האינטגרל לאינטגרל עם זוגיות מוגדרת על ידי הכפלת המונה והמכנה של האינטגרנד ב- ונפריד
מאחר ש- היא פונקציה אי-זוגית, האינטגרל השני מתאפס ואנו נותרים עם
פיתוח דומה עבור החלק המדומה נותן
אלו הם יחסי קרמרס-קרוניג השימושיים עבור פונקציית היגב פיזיקלית.
יישום באלקטרומגנטיות עבור מקדם דיאלקטרי
באלקטרומגנטיות ואופטיקה, חומר דיאלקטרי הוא חומר מבודד בעל מקדם דיאלקטרי יחסי, המתאר כיצד הוא מגיב לשדה חשמלי ויוצר פולריזציה (קיטוב) בחומר. למקדם הדיאלקטרי גם חלק מדומה, הקובע את הבליעה של קרינה אלקטרומגנטית בחומר. יחסי קרמרס-קרוניג מאפשרים לחשב את בליעת החומר (החלק המדומה) בהינתן מקדם דיאלקטרי כתלות בתדר (החלק הממשי), ולהפך. המקדם הדיאלקטרי היחסי נתון על ידי כאשר \ \chi היא הסוספטיביליות החשמלית (מניחות) של החומר, המתארת את היחס בין הקיטוב שנוצר בחומר לבין השדה החשמלי: מאחר שהשפעת השדה החשמלי על המטענים בחומר איננה מיידית, יש לקחת קונבולוציה של המניחות עם השדה החשמלי כדי לקבל את הקיטוב: גבולות האינטגרציה הן עד זמן t כי החומר לא מגיב לפני שהופעל עליו שדה (\ t-t' < 0 ואז ). תכונה זו - הסיבתיות - מבטיחה אנליטיות של טרנספורם פורייה של המניחות למרחב התדר, ולכן את קיומם של יחסי קרמרס-קרוניג, מהם ניתן לחלץ את המניחות והמקדם הדיאלקטרי כתלות בתדר.
הוכחה קשורה במרחב הזמן
הול והק מציגים הוכחה קשורה ליחסים אלה שלא מערבת אינטגרל מסילתי. היא מבוססת על העובדות הבאות:
הוכחה זו שונה מזו שלמעלה בזה שהיא מקשרת את החלקים הממשי והמדומה של כל פונקציה במרחב התדר שהיא סיבתית במרחב הזמן, ועוקפת את התנאי שעל הפונקציה להיות אנליטית בחצי המישור העליון במרחב התדר.
ניתן למצוא גרסה מורחבת ויותר ציורית של הוכחה זו, למשל בלינק זה..
קראסקו
קראסקו (באיטלקית: Cherasco) היא עיר בפרובינציית קונאו שבחבל פיימונטה, 50 ק"מ דרום-מזרח מטורינו ו-40 ק"מ צפון-מזרח לקונאו. אוכלוסייתה הגיעה בסוף 2004 ל-7,624 נפש. בעיר יש מוזיאון על שם ג'ובאני בטיסטה אדריאני (Giovanni Battista Adriani) בארמון "סלמטוריס" (Salmatoris), בו מוצגות תערוכות אמנות חשובות. בעיר הייתה קהילה יהודית קטנה, יוצאת צרפת שעסקה בתעשיית המשי של העיר.
תולדות העיר
העיר הוקמה בשנת 1243 לפי יוזמתו של מנפרדי לנצ'ה (Manfredi Lancia) שהשתייך לצועריו של הנסיך לבית אלרמיצ'י (Aleramici). בתקופת האימפריה הרומית הייתה במקום מצודה בשם "קלרסקום" (Clerascum), לידה החליט הצוער לייסד את העיר. העיר עברה במהרה לשליטה של קארלו ד'אנג'ו (Carlo d'Angiò), בחסות של גיבלינה (ghibellina) יחד עם הערים אסטי, אלבה וקיירי. בשנת 1347 היא עברה לשליטת בית סבויה.
משנת 1559 עברה על העיר תקופה של פריחה. מסביב לעיר נבנתה חומה. כאשר היו מהומות בפיימונטה, העיר הזמינה את חצר הדוכס להתאכסן בה. אז גם נבנה ה"שער בלה-ורדה", סמל העיר. בשנת 1631 נחתם בעיר הסכם שלום בין נסיכות בית סבויה, ג'וליו מזרינו האימפריה הרומית הקדושה, מנטובה וספרד אליהם הצטרפו השליטים לבית מונפראטו ולבית גונזגה.
בשנת 1796 נכנס נפוליאון בונפרטה לעיר וחתם על שביתת נשק עם המפקד הפיימונטזי של העיר. בעקבותיה נחתם הסכם שלום בפריז.
יהדות קראסקו
במרכז העיר מצוי הגטו הקטן של העיר, גטו שלא מנה יותר מעשרים וחמש משפחות. מספר זה מקורו ממסמך בו נרשם כי בהתאם למכסה שהוטלה על העיר לאספקת שמיכות לצבא נפוליאון: כל משפחה התבקשה לתת שמיכה אחת. בספרים נרשם כי היהודים נתנו 25 שמיכות. הגטו נוסד בשנת 1730 והוא מצוי בין הרחובות מרקוני (Marconi) וויטוריו אמנואלה. ברחוב האחרון, במספר 48, הייתה אחת הכניסות לגטו. מאז המאה ה-16 יש יהודים בעיר. בשנת 1547 הגיע לעיר בנקאי בשם דבנדטי (Debenedetti) והקים בה מוסד למתן הלוואות. אחריו הגיעו פליטים מצרפת שמצאו בעיר מקום נוח למגורים. הם עסקו בטקסטיל - בעיקר בתעשיית המשי - ובקרמיקה. מספרם הגיע ל-100.
ערים תאומות
לעיר כמה ערים תאומות:
מרגרט מאנגליה
מרגרט מאנגליה (באנגלית: Margaret of England; 29 בספטמבר 1240 - 26 בפברואר 1275) הייתה המלכה הרעיה של אלכסנדר השלישי, מלך סקוטלנד.
חייה
מרגרט ואלכסנדר השלישי נישאו ב-26 בדצמבר 1251 בקתדרלת יורק. לאחר נישואיהם עברה מרגרט עם בעלה לסקוטלנד ונולדו להם שלושה ילדים:
מרגרט נפטרה בטירת קופאר ב-26 בפברואר 1275, ונקברה במנזר דנפרמליין שבפיף - מקום הקבורה המסורתי של מלכי ומלכות סקוטלנד.
דספינה (ירח)
מאפיינים פיזיים
זהו גוף קטן, בעל רדיוס ממוצע של 75 קילומטרים ומסה של קילוגרמים. טמפרטורת פני השטח המוערכת היא 51 מעלות קלווין. צורתו לא-רגילה, והוא לא מראה כל סימנים של שינוי גאולוגי. מכיוון שמסלולו סביב נפטון הוא מתחת לרדיוס המסלול הסינכרוני של נפטון, הוא מתדרדר לאטו בשל השפעת כוחות גאות (שנגרמים בשל כבידת נפטון), וצפוי להתפרק לטבעת פלנטרית, או לפגוע בפניו של נפטון.
מודי
מודי (Mudi, Hungarian Mudi) הוא כלב רועים הונגרי שמשמש הן לרעיית צאן והן לשמירה עליו. המודי הוא כלב קטן/בינוני, דינמי, אינטֶליגנטי מאוד ופעיל. על אף תכונותיו הטובות הרבות ומיעוט החסרונות שלו המודי הוא כלב נדיר, קשה למצוא פריטים מחוץ להונגריה וגם בהונגריה הוא לא נפוץ במיוחד.
היסטוריה
המודי הופיע לראשונה במאה ה-19. נראה שהתפתחותו הייתה לא מתוכננת וכללה הזדווגות ספונטנית של כלבים מסוג פולי ופומי, וייתכן שגם כלבים אחרים. רק ב-1930 כאשר שלושת הגזעים הללו הופרדו וסווגו המודי הוכר רשמית כגזע נפרד. על אף שהמודי מסווג ככלב רועים הרי שתפקידיו היו רבים ומגוונים וכללו שמירה, צייד עכברים, סיוע בצייד חיות בר ועוד.
הופעה
למודי אף ארוך ומחודד ואזניים זקופות, מראה שעשוי להזכיר במידת מה כלב "שפיץ". יש לו חזה עמוק, גב ארוך ורגליים ולסתות שריריות. הפרווה עבה ומקורזלת (למעט על האף שם היא קצרה) ועשויה להגיע לאורך של 5 ס"מ, אולם היא לא יוצרת "ראסטות" כמו אצל קרוב משפחתו, הפולי. הצבע השחור הוא הנפוץ אולם קיימים גם כלבים בעלי צבע פרווה לבן, וכן שילוב של שני הצבעים אף הוא קיים ותואם את תקן הגזע. גובהו של המודי הוא 36-51 ס"מ ומשקלו 8-13 ק"ג.
מזג
המודי הוא כלב אינטֶליגנטי מאוד, בין הכלבים האינטליגנטים ביותר. הוא לומד פקודות במהירות מפתיעה, לא פחות מהבורדר קולי ואולי אף יותר. המודי הוא כלב רגוע מאוד, עצמאי מאוד ואמיץ. כאשר הוא משמש ככלב שמירה הוא לא יהסס ללחום בבעלי חיים גדולים ממנו משמעותית כדי להגן על בעליו. הוא נאמן למשפחתו אם כי בדרך כלל הוא יצור קשר חזק יותר עם אחד מבני המשפחה. הוא יגן בחירוף נפש על בעליו, אולם בחברתם הוא ינהג בעדינות ולכן הוא יכול לשמש כחיית מחמד מצוינת.
המודי יסתדר עם ילדים, אם ישהה במחיצתם מגיל צעיר. הוא גם יסתדר מצוין עם בעלי חיים שאינם כלבים אם חונך לכך מגיל צעיר. המודי חברותי לכלבים אחרים.
המודי חשדן כלפי זרים אולם לא יתקוף. זרים שרוצים להתקרב אל המודי צריכים לרכוש את אמונו קודם לכן.
נובאיה זמליה
נובאיה זֶמְליה (ברוסית: Новая Земля, "הארץ החדשה") הוא ארכיפלג המורכב משני איים גדולים עיקריים באוקיינוס הקרח הצפוני מצפון לרוסיה. האיים מופרדים במצר מטוצ'קין וסביבם איים קטנים נוספים. שני האיים הגדולים נקראים "סֶבֶרנִי" (северный, "צפוני") ויוּז'נִי (южный, "דרומי"). נובאיה זמליה מפריד את ים ברנץ מִיָּם קארה, ושטחו הכולל הוא כ־90,650 קמ"ר.
לא ידוע כמעט דבר על האוכלוסייה המקורית בנובאיה זמליה. הסוחרים הרוסים מנובגורוד הגיעו לאי כבר במאה ה־11 או ה־12 לספירה. החיפוש אחר "המעבר הצפוני מזרחי" מהאוקיינוס האטלנטי לאוקיינוס השקט הביא את ראשוני המבקרים ממערב אירופה לאזור. הראשון בהם היה יו ווילובי ב־1553. בשנת 1596 הקיף וילם ברנץ את הקצה הצפוני של נובאיה זמליה והעביר את החורף על חופה המזרחי של קבוצת האיים, סמוך לקצה הצפוני שלה. במהלך המסע זה הוא מיפה את כל החוף המערבי של הארכיפלג. משלחת מחקר גדולה נוספת הגיעה לאי בראשותו של מגלה הארצות הרוסי הנודע פיודור ליטקה במחצית הראשונה של המאה ה־19. במהלך שנת 1870 הובאו לאי על ידי הרוסים כמה משפחות ממוצא ניינתי, במטרה להגן על חזקת האיים כנגד תביעות הנורווגים.
ניסויים גרעיניים בנובאיה זמליה
מתקן לניסויים גרעיניים הוקם בשנות ה-50 של המאה ה-20 בנובאיה זמליה, והיה פעיל במשך רוב שנות המלחמה הקרה.
במקום היו שלושה אתרים:
באוקטובר 1961 פוצצה באתר C "פצצת הצאר", הפצצה התרמו־גרעינית הגדולה ביותר שיוצרה אי פעם, שתוכננה להיות בעלת עוצמה של 100 מגה־טון (בפועל, בשל חשש מעודף נשורת גרעינית, הופחתה העוצמה ל־50–57 מגה־טון "בלבד"). הפצצה הוטלה ממטוס Tu-95 שנצבע כולו לבן על מנת להקטין את השפעות הקרינה והבוהק, ושהותאם במיוחד לשאתה במנשא חיצוני (בתא הפצצות של המטוס לא היה מקום לפצצה). הפצצה הוטלה מגובה 10,500 מטר, הוצנחה עד לגובה 4,000 מטר, ואז התפוצצה.
ניסויים שונים נערכו גם בחלקים אחרים של נובאיה זמליה, ובאופן רשמי היה למעלה ממחצית שטח האי מוגדר כשטח ניסויים. בשנת 1989 איפשרה מדיניות הגלאסנוסט העלאה לדיון ציבורי של מצב איכות הסביבה בנוביה זמליה, ושנה לאחר מכן הפגינו פעילי גרינפיס בדרישה להפסיק ניסויים אלו. במהלך שנות התשעים פחת דרמטית מספר הניסויים בנוביה זמליה, בין היתר בגלל שינויי המשטר בברית המועצות וברוסיה וכיום מתקיימים מחקרים מצומצמים במצר מטוצ'קין.
כפרות
כפרות הוא מנהג יהודי עתיק שנערך בערב יום הכיפורים (ובעת הצורך גם בעשרת ימי תשובה). על פי המסורת, מסובבים תרנגול מעל ראשו של כל יהודי ומבקשים שהתרנגול ילך למיתה, ותמורתו ילך האדם לחיים טובים ולשלום. לאחר מכן נמסר התרנגול לשחיטה, וניתן לרוב כצדקה לעניים, או נפדה בכסף הנמסר לעניים, ונקרא "פדיון כפרות". כיום יש כאלה המקיימים את המנהג בדג או בכסף במקום בתרנגול וזהו המנהג המקובל היום.
סביב המנהג התפתח פולמוס על רקע מניעים שונים. עם התומכים הבולטים למנהג נמנים, הרמ"א, הרא"ש והאר"י, ובין המתנגדים למנהג ניתן למנות את הרמב"ן הרשב"א ורבי יוסף קארו. יש המקיימים את המנהג באמצעות כסף אשר נתרם ישירות לעניים ובכך מדגיש את מימד הצדקה במנהג. קיום המנהג בצורה זו נקרא פדיון כפרות.
כיום הנושא מושך התנגדות גדולה, הן מצד ארגוני זכויות בעלי חיים והן מצד רבנים, אשר טוענים שקיום המנהג באמצעות בעלי-חיים עלול לגרום לעבירה על איסור צער בעלי חיים.
תיאור המנהג
נהוג לקיים את מנהג הכפרות השכם בבוקר בערב יום הכיפורים או קודם לכן בעשרת ימי תשובה. יש להחזיק את התרנגול (לזכר) או התרנגולת (לנקבה) או את כסף ה'כפרות' ביד ימין ולומר:
מסובבים את התרנגול או הכסף מעל הראש שלוש פעמים ואומרים:
אומרים את כל התפילה שלוש פעמים. נהוג לקחת שניים או שלושה תרנגולים לאשה בהריון עבורה ועבור העובר. נהגו לקחת תרנגול לבן, כי הצבע הלבן מסמל את החפים מפשע וכן את כפרת העוונות, כמו שנאמר בספר ישעיה: "אם יהיו חטאיכם כשנים, כשלג ילבינו", עם זאת, אין חובה להדר דווקא אחר תרנגולים לבנים. מבין יהודי גרמניה יש שאינם נוהגים לסובב את הכפרות מעל ראשם אלא לצרור את המעות ולהניחן על שולחן, להניח את ידם על הצרור ולומר "זו כפרתי". את כסף ה'כפרות' נותנים לצדקה. אלו המשתמשים בתרנגול נוהגים לשחוט אותו ולתת אותו ישירות לעניים למאכל, או למכור אותו ולתרום את הכסף תמורתו לצדקה.
מקורות אפשריים
יש הרואים בטקס השעיר לעזאזל שבוצע בבית המקדש ביום הכיפורים אב טיפוס למנהג הכפרות, בשל הדמיון הרב שביניהם, שבו עוונות האדם מושתים על חיה שנשלחת למיתה, כדי לכפר עליו. ההבדל העיקרי ביניהם שבעוד ששילוח השעיר היה לאומי ומיועד לחול על כל העם, הטקס בתרנגול הוא טקס פרטי שבו כל אדם אחראי לעצמו. טקס לאומי דומה התקיים גם במצרים העתיקה, במאה החמישית לפנה"ס ואולי אף לפני-כן, על-פי הרודוטוס: הכהנים היו מקריבים חיה, עורפים את ראשה, משליכים אותו לנילוס ומבקשים מהאלים כי כל רעה שאמורה הייתה ליפול על הנוטלים חלק בטקס, או על מצרים כולה, תיפול על ראש החיה במקום זאת.
סדר הכפרות והמילים שנאמרים במהלכו דומים לסדר שהיה נהוג בעת קיום מצוות פדיון הבן בתקופת הגאונים:
בהמשך נמצא גם כתרנגול ממש בתשובות גאוני בבל לעיל. לעומתו בתלמוד הירושלמי לא נמצא למנהג כל זכר.
התפתחות המנהג
ישנן עדויות לכך שהמנהג הקדום של הכפרות היה גם מהצומח ולא רק עם בעלי חיים. מנהג זה היה מספר שבועות לפני ראש השנה, בו היו מכינים מהוצין של תמר, חותלות, בהן היו ממלאים עפר וזבל בהמה וזורעים בה מיני דגנים הצומחים מהם. ובערב ראש השנה היו נוטלים את העציץ מהאדמה עם הצמחים שנבטו וצמחו ומסובבים מעל הראש שבע פעמים, תוך אמירת 'זה חליפתי וזה תמורתי'.
המקור המפורש הקדום ביותר למנהג הכפרות עם בעלי חיים, הוא מתשובות רב ששנא גאון (סורא, המאה ה-7). מובא גם בפסקי הרא"ש בסוף מסכת יומא:
ממקור זה המזכיר את "חכמינו הראשונים" ניתן להסיק שמנהג הכפרות היה נפוץ לכל הפחות כבר במאה ה-6 בבבל בתקופת רבנן סבוראי. מסקנה זו מקרבת את שורשי המנהג לתקופת התלמוד. ואכן, בתלמוד ישנם רמזים למנהג שהיו שוחטים עופות ובהמות בערב יום הכיפורים, ואת החלקים הללו היו זורקים לעופות השונים כדי שיאכלום, אולם מדובר היה בבהמות שנאכלו בסעודה המפסקת, וגם לא מוזכר עניין הכפרה או סיבוב ראש התרנגול מעל לראש המתכפר. לפי זה היו נפוצים קטעים ממנהג הכפרות כבר במאה הרביעית.
נראה שאצל העשירים היה מקובל לבצעו אף עם בהמה (כנראה שלא סובבו אותה מעל הראש אלא סמכו עליה את ידיהם כמו בקורבן), למרות שרב שושנא מצדיק בדבריו את השימוש בתרנגול. באשכנז נהגו לשחוט אווזים ותרנגולים. המנהג שהתחיל כנראה בבבל עבר משם לספרד לצרפת ולאשכנז, ומשם לכל תפוצות ישראל. לתימן לא הגיע מנהג זה.
מתנגדים
על המנהג להשתמש בתרנגול לטקס זה, ניטש פולמוס נוקב לאחר שבספרד קמו לו מתנגדים. הרמב"ן סבר שהמנהג הוא "מדרכי האמורי", כלומר מקורו בעבודה זרה או אמונה טפלה שמקורה אינו יהודי. הרשב"א מעיד על המנהג בעירו בספרד :
התנגדות נוספת למנהג הייתה מצד דמיונו להקרבת קרבן, מה שאסור מחוץ לבית המקדש. על פי טעם זה היו שרצו גם לאסור את התרנגול לאכילה כי החשיבו אותו כ"קודשים בחוץ" (קורבנות שנשחטו מחוץ לבית המקדש). אולם הרשב"א בספרד, על אף שיצא נגד המנהג בחריפות וביטל את המנהג בעירו, דחה טעם זה כיוון שהתרנגול ממילא אינו ראוי לקרבן.
הרמב"ם לא הזכיר את המנהג, ומשום כך התימנים אינם נוהגים מנהג כפרות כלל. רבי יוסף קארו, בעל השולחן ערוך, המשיך את הקו של רבני ספרד וטען כי יש לבטל את המנהג, למרות שבדרך כלל צידד במנהגים והלכות שהגיעו מהקבלה. על כך כתב הערוך השולחן (אורח חיים, סימן תר"ה סעיף ה') "וכבר טרחו גם בדורות שלפנינו לבטלן, ולא עלתה בידן, כי ההמון דבוק בזה כמו על מצות אתרוג ועוד יותר." בהדפסות הראשונות של שולחן ערוך, אורח חיים, הייתה הכותרת של סימן תר"ה: "מנהג כפרות בערב יום כפור מנהג של שטות הוא". בהדפסות מאוחרות יותר, כולל כל ההדפסות בימינו, הסירו את המלים "מנהג של שטות הוא". אחרים התנגדו למנהג בעיקר בשל החשש שמא החיפזון בשחיטת התרנגולים בערב יום הכיפורים יגרום לפגם בכשרות שלהם.
צער בעלי חיים
על המנהג נמתחת ביקורת גם מצד אגודות צער בעלי חיים שמוחות נגדו על שום הצער הנגרם לתרנגולים, וישנם רבנים שהצטרפו לקריאה להחליף את התרנגולים בכסף, בעיקר מקרב רבני עדות המזרח, שפוסקים לפי הבית יוסף שסבור כי מדובר במנהג של שטות. בין היתר אמר הרב חיים דוד הלוי, מחבר קיצור שולחן ערוך מקור חיים:
גם הרב המקובל יצחק כדורי אמר בשנת תשס"ב כי יש להעדיף תרומה לעניים עקב צער בעלי חיים, שהוא איסור מן התורה, ובעיית הכשרות. הרב פנחס זביחי, מחבר "עטרת פז" מתנגד אף הוא מהטיעון שאין למנהג שורש בש"ס. הרב שלמה אבינר כתב כי לנוכח בעיות כשרות וצער בעלי חיים, ולאור דברי כל הרבנים שלעיל, יש להמליץ ולהעדיף לעשות כפרות על ידי כסף. הרב שלמה זלמן אוירבך נהג בתחילה לעשות כפרות בתרנגול, בהמשך עבר להשתמש בדגים ובשנותיו האחרונות היה מסובב עם מעות שמסר לאחר מכן כצדקה לעניים, אם כי לא ידוע מה הנימוק לשינוי זה, והאם נבע מהחשש לצער בעלי חיים..
המעבר לשימוש בכסף הוביל מוסדות רבים לפזר קופות צדקה בימים הנוראים בבתי הכנסת הקוראים לתרום להם בעין יפה תחת הכותרת "פדיון כפרות".
לרניט
לרניט הוא מינרל נזוסיליקטי (סיליקט במבנה דמוי איים) השייך לקבוצת האוליבין.
תכונות
נוסחת המבנה הכימי של לרניט טהור היא Ca2SiO4. שלא כמו שאר המינרלים בקבוצת האוליבין, הלרניט מתגבש במערכת המונוקלינית (חבורת סימטריות מרחבית P21/n) כשהפרמטרים של תא היחידה הם: Åa=5.5, b=6.74Å, c=9.29Å.
הלרניט מופיע בטבע בדרך כלל במקבצים גרגריים או חסרי צורה. גבישים מפותחים הם נדירים. צורתם לוחיות קצרות דמויות תיבה. הקשיות של המינרל בינונית, 6 בסולם מוס, והמשקל הסגולי הוא בממוצע 3.28.
כפרות
תומכים
לעומתם, רבי משה איסרליש (הרמ"א), בהסתמך על מסורת אשכנז מבית מדרשם של בעל הטורים ואביו הרא"ש, הגן על מנהג זה באופן חריף ביותר וכותב "ואין לשנות". גם האר"י היה נזהר לקיים מנהג זה ואף הוסיף עליו פרטי הלכות. כמו כן האדמו"ר הזקן, מייסדה של חסידות חב"ד, מציין בספרו שולחן ערוך הרב כי במקומו נוהגים לערוך כפרות. כיום רבים מהאשכנזים וגם מהספרדים מקיימים את מנהג זה.
לרניט
תכונות
אופטית המינרל הוא דו-צירי חיובי. מקדם השבירה של הלרניט נע בין 1.7 ל-1.73. צבעם של גבישי הלרניט הוא בדרך כלל לבן עד אפור. פיסה דקה מנוסרת של לרניט היא חסרת צבע.
כפרות
בישראל
במהלך שנות ה-50 עברה ישראל משחיטה מקומית לשחיטה בבתי מטבחיים גדולים. באמצע שנות ה-60 נקבע איסור בחוק לבצע שחיטה בלא פיקוח וטרינרי, למעט במקרים של שחיטה של כמות קטנה לצריכה עצמית, אולם האיסור לא נאכף על שחיטת תרנגולות לכפרות.
לרניט
תכונות
המינרל נתגלה לראשונה ב-1929 בגבעת סקאוט (Scawt Hill), ליד עיר הנמל לרן במחוז אנטרים שבצפון אירלנד וקרוי על שם העיר שלידה נתגלה.
כפרות
בישראל
בספטמבר 2007 הורשע לראשונה אדם על שחיטת תרנגולות לכפרות. באותה תקופה החלו רשויות שונות להפסיק לבצע שחיטת כפרות בהיעדר פיקוח וטרינרי. למשל, בפתח תקווה, בוטלה השחיטה לכפרות. במקום אחד בוצע מנהג הכפרות על תרנגולות, אך התרנגולות הועברו בחיים לשחיטה בבית מטבחיים. בשנת 2014 משרד החקלאות הוציא הנחיות לגבי ביצוע מנהג הכפרות הקובעות שהשחיטה תתבצע רק בבית מטבחיים. בלחץ של גורמים דתיים הוצאו בשנה לאחר מכן תקנות מקלות במעט המתירות באישור ראש רשות מקומית הקמת בית מטבחיים נייד לצורך כפרות. תקנות אלו עוררו דיון בכנסת ונציגי הציבור החרדי הבהירו שתקנות שיאפשרו קיום כפרות הן הכרח לצורך שמירת הקואליציה.
לרניט
מקור ותפוצה
הלרניט מתגבש בטמפרטורות גבוהות. הוא מצוי בסלעי גיר או קירטון כתוצאה ממגע עם סלעים בזלתיים מותכים. הלרניט יציב בטווח הטמפרטורות שבין 670°C ל-520°C. מתחת ל-520°C הוא יציב למחצה ועובר התמרה לפולימורף האורתורומבי שלו, קלציו-אוליבין, תחת לחץ.
מקומות לדוגמה בהם ניתן למצוא לרניט כוללים את גבעת סקאוט (Scawt Hill), ליד העיר הנמל לרן במחוז אנטרים שבצפון אירלנד (המקום בו נתגלה לראשונה); האי מק (Muck) שבסקוטלנד; ב"ערוץ המוזהב" (Golden Gully), מחוז טוקאטוקה, כ-150 קילומטרים צפונית לאוקלנד שבניו זילנד; ובתצורת חתרורים (למשל בבקעת חתרורים מזרחית לערד) שבישראל.
כפרות
בישראל
לקראת יום כיפור תשע"ו יזמו שר החקלאות אורי אריאל ועמותת אנימלס קמפיין הקורא להפסקת השימוש בתרנגולות למנהג הכפרות והחלפתו בפדיון כפרות. במקביל, באותה שנה, התעמתו פעילי זכויות בעלי חיים עם מקיימי המנהג בבני ברק, ברחובות, בפתח תקווה ובאשדוד.
שיגורי רקטות מסיני לעבר אילת ועקבה
לאורך השנים ארגוני טרור אסלאמי לרבות טרור פלסטיני שונים (ובהם חמאס וארגונים הקשורים לאל-קאעדה) שיגרו רקטות מסיני (שבריבונות מצרים) לעבר הערים השכנות אילת שבישראל ועקבה שבירדן. זאת לאור הקלות היחסית של שיגור רקטות ממדברות סיני הסמוכות לגבול. רוב השיגורים הללו מכוונים לאילת, השיגור האחרון לעקבה היה ב-2010 והאחרון לאילת היה ב-2017. בנוסף על האוכלוסייה האזרחית באילת, מטרה משמעותית נוספת באזור היא נמל אילת והאוניות השוכנות בו.
2005
בשנת 2005 נורו מספר רקטות קטיושות מתוך ירדן. חלקן פגעו בסמוך לשדה התעופה באילת ושתיים פגעו קרוב מאוד לשתי ספינות של הצי האמריקני שעגנו בעקב. גדודי עבדאללה עזאם לקחו אחריות על השיגורים. אחת הרקטות פגעה בבית חולים צבאי ירדני והרגה חייל ירדני. זו הייתה המתקפה החמורה ביותר על מטרות אמריקאיות בירדן מאז הריגתו של הדיפלומט האמריקאי לורנס פולי ב-2002 בעמאן.
2010
בשנה זו המודיעין האמריקאי הזהיר מפני גל חדש של התקפות רקטות מתוכננות על עקבה.
שתי רקטות נפלו מול מלון אינטרקונטיננטל בעקבה. חמישה גברים ירדנים שנסעו במונית בקרבת המקום נפצעו ומתוכם אחד קשה. הנהג, סובחי יוסף אלאונה, מת מפצעיו מאוחר יותר באותו היום. הכביש ניזוק ושני כלי רכב נהרסו, אם כי המלון עצמו ניצל מפגיעה. שלוש רקטות נפלו באילת, אחת בבריכת ניקוז בצפון העיר, ללא נפגעים ונזק. רקטה נוספת נפלה ליד מתקן ביטחוני מצרי ליד טאבה, ואחרת נפלה לים סוף. חמאס והג'יהאד האיסלאמי הכחישו כל קשר לפיגועים.
מדבר כבסיס שיגור לפיגועי רקטות טרור
לפי הדיווחים, חמאס תיקשר בעבר עם בדואים בסיני ואף כנראה סיפק להם רקטות. לפי טענות אחרות, השליטה הלא-מלאה של מצרים על הבדואים בסיני מאפשרת את גיוס זה. לפי ה"אקונומיסט", חמאס שלח בעבר קבוצה מעזה לסיני על מנת לשגר רקטות. לדברי העיתונאי רונן ברגמן, "ככל שמתרחקים מקהיר, השלטון המרכזי חלש יותר. יש לשלטון זה קשיים גדולים עם הבדואים."
באפריל 2010, 26 חברי חוליית ריגול לכאורה של חזבאללה הורשעו על ידי בית משפט מצרי באשמת תכנון פיגועים באתרי תיירות והברחת נשק מסיני לחמאס שבעזה. התקפות טרור מוקדמות יותר באתרי נופש מצריים בסיני (ובהם שארם א-שייח' ודרום טאבה) מיוחסות לארגוני טרור בינלאומיים (אל-קאעדה לדוגמה), בשיתוף פעולה עם הבדואים בסיני.
לילינזאורה
לילינזאורה (שם מדעי: Leaellynasaura) הוא סוג של דינוזאור צמחוני קטן שחי בקרטיקון תחתון לפני 110–118 מיליון שנה באוסטרליה. דינוזאור זה קרוי על שם בתו של החוקר טום ריץ' שגילה אותו, ליליאן ריץ'. הוא מוכר בזכות שני שלדים וכמה גולגולות.
מאפיינים
יצור זה הגיע לאורך 90 סנטימטרים והיה בעל מבנה גוף שדמה להיפסילופודון ואולי לדריוזאוריים. הוא הכיל כמה חוליות זנב ארוכות והזנב כלל שליש מאורכו. היו לו לסתות קטנות שהסתיימו כנראה במקור קרני. יצור זה נע על 2 רגליים ורץ מהר כדי לברוח מטורפיו. ייתכן שהיו לו נוצות, אך לא התגלו סימנים לכך במאובנים.
מאובני הדינוזאור נמצאו באוסטרליה, והוא חי כנראה גם באנטארקטיקה הקרטיקונית שבניגוד להווה, לא הייתה בעלת אקלים קוטבי אלא צפונית יותר ובעלת זמנים ממושכים של אור וחום וחודשי חורף קרים אליהם נאלצו הלילינזאורים להסתגל. ייתכן שהיו אז יערות דרומיים לאורך אנטארקטיקה.
בתרבות
דינוזאורים אלה נראים בסדרה ללכת עם דינוזאורים בפרק על יערות הקוטב.
נבחרת ליטא בכדורגל חופים
הנבחרת הלאומית של ליטא בכדורגל חופים מייצגת את ליטא בתחרויות כדורגל חופים בינלאומיות ונמצאת בפיקוחה של התאחדות הכדורגל הליטאית.
הסגל הנוכחי
סגל נכון לאליפות אירופה בכדורגל חופים 2018
מאמן: נריז'וס בודראיטיס
שימור אתרים ארכאולוגיים
שימור אתרים ארכאולוגיים נדרש משום שחפירה ארכאולוגית מטבעה הורסת אתרים ארכאולוגים. התל על כל ממצאיו נשמר כקפסולת זמן עד לבואו של הארכאולוג אשר חופר ומוציא את האוצרות הטמונים בו לאור. חשיפת הממצא לאור משאירה אותו חשוף לפגעי הטבע, ולעיתים קרובות הוא נהרס. המודעות לבעיה זו גדלה עם השנים, והיום בכל העולם מוקדש חלק מתקציב החפירה לשימור האתר וממצאיו. גודלו תלוי במשאבי החפירה הספציפית ובמקורות המימון. במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, נהגו משלחות החפירה לחפור ולהסיר שכבות גדולות מהתל. המשלחת שחפרה בתל מגידו בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 תכננה לחפור את כל התל. רק בגלל פרוץ מלחמת העולם השנייה החפירה נעצרה, והאתר ניצל. גם שיטות השימור השתכללו עם השנים. היום יודעים למשל ששימור וחיזוק קיר בעזרת בטון מזיק לאתר כיוון שהבטון מפריש מלחים המזיקים לקיר האבן הקדום. עם השנים נוסד מקצוע חדש הנקרא "שימור ארכאולוגי" ויש ללמוד אותו בנפרד. לא כל ארכאולוג יודע איך לשמר. האתר סוסיתא מהווה דוגמה לדרך נכונה לטפל בנושא. האתר הוא גן לאומי, רשות הטבע והגנים מקצה תקציבים לשימור הנעשה במקביל לחפירות משלחת מאוניברסיטת חיפה המתנהלת באתר מאז שנת 2000.
פעולות השימור נעשות לאור המקובל בעולם כפי שהתוותה הוועדה הבינלאומית למונומנטים ולאתרים - איקומו"ס, ולאור ההגדרות וההנחיות של מסמכים דוקטרינרים הנוגעים לנושא כמו אמנת ונציה.
מגדל פיקאסו
מגדל פיקאסו (בספרדית: Torre Picasso) הוא גורד שחקים במדריד, בירת ספרד.
המגדל מתנשא לגובה של 157 מ' ב-43 קומות והיה לגורד השחקים הגבוה במדריד מאז הקמתו ב-1988 ועד לבניית מתחם CTBA ב-2007. המגדל ממוקם באזור העסקים AZCA בשדרת קסטיאנה ונקרא על שמו של הצייר הספרדי פבלו פיקאסו. המגדל תוכנן על ידי האדריכל מינורו ימאסאקי.
היסטוריה
מגדל פיקאסו תוכנן כחלק מהקמתו של אזור עסקים חדש בצפון מדריד, שבנייתו החלה בשנת 1970. ב-1975 הושגה הסכמה לגבי תכנון המבנה והפרויקט נמסר לאדריכל האמריקאי מינורו ימאסקי. בנייתו של המגדל החלה ב-1982 ונסתיימה ב-1988, לאחר שהופסקה ב-1985 בשל העברת הבעלות על המגדל.
המגדל בקו הרקיע
בעת הקמתו הפך המגדל לגורד השחקים הגבוה במדריד ועקף בכך את מגדל מדריד. בסמוך למגדל פיקאסו ממוקמים גורדי שחקים נוספים כחלק מאזור העסקים ובהם מגדל אירופה ומגדל בנק בילבאו. בעבר בלט בסמוך גם מגדל וינדזור – אך הוא עלה באש ב-2005, ונהרס.
הנוכלים
הנוכלים (באנגלית: Hustle) היא סדרת טלוויזיה בריטית מסוגת הדרמה הקומית. במרכז הסדרה קבוצת נוכלים המונהגת על ידי מייקל סטון (מגולם על ידי אדריאן לסטר). קבוצת הנוכלים רוקמת הונאות ורמאויות ארוכות טווח, שמטרתן בדרך כלל רווח אישי, סיוע לאחד מחברי הקבוצה או לאחד מידידיהם. הם גאים בקוד מוסרי - לעולם לא לרמות אדם שתורם לחברה ולעולם לא לקחת את כספו האחרון של אדם, מה שגורם לדעתם למזל רע. הסדרה עלתה לראשונה למסך הטלוויזיה בבריטניה בערוץ BBC One בשנת 2004. בסך הכל הופקו 8 עונות של הסדרה, והפרק האחרון המסכם שודר ב-17 בפברואר 2012. בישראל שודרו עונות של הסדרה בערוץ 1 ובערוץ BBC Entertainment.
קאנפור
קאנפור (בהינדית: कानपुर) היא העיר הגדולה ביותר במדינת אוטר פרדש שבצפון הודו. העיר שוכנת על גדות נהר הגנגס, 435 ק"מ דרומית מזרחית לניו דלהי ו-965 ק"מ צפונית מערבית לקולקטה.
ב-1801 היא נמסרה לחברת הודו המזרחית הבריטית והפכה להיות תחנת ספר של בריטניה. ב-1857 היא הייתה מהמוקדים החשובים במהלך המרד ההודי הגדול שהתחולל כנגד השלטון הבריטי המדינה. העיר הייתה עדה לקרבות קשים, בהם נהרגו הגנרל הבריטי יו וילר ורוב חייליו במהלך מצור שהתנהל נגד האוכלוסייה הבריטית בעיר בגט סאטי צ'אורה.
בין היתר בעיר התרחש טבח של האזרחים הבריטים שהובטח להם מעבר בטוח אל מחוץ לעיר. לזכר הבריטים שנפלו בעיר הוקמה כנסייה בשם "כנסיית כל הנשמות".
העיר היא מרכז מסחרי ותחבורתי חשוב של צפון הודו בשל קרבתה לכביש הראשי שבין ניו דלהי לכלכותה, המכונה "גרנד טראנק רואד". קאנפור משמשת כנקודת מפגש למסילות הברזל הצפונית, הצפונית מזרחית והמרכזית של הודו. היא גם משמשת כקו תחבורה חשוב על נהר הגנגס.
התעשיות העיקריות של העיר הן: צמר, כותנה, סוכר, יוטה, מוצרי עור, סבון, שמנים מן הצומח, פלסטיקה ומוצרים כימיים. התעשיות גורמות לזיהום אוויר ומים ניכרים.
בעיר נמצאים אוניברסיטה והמכון הטכנולוגי ההודי, קולג'ים רבים ל: חקלאות, טקסטיל ורפואה וגן חיות גדול.
אקלים
לקאנפור גרסה אל-טיפוסית של אקלים סובטרופי גשום. להבדיל מאקלים סובטרופי גשום טיפוסים, לקאנפור קיץ ארוך וחם מאוד.
זפקת
זפקת (בלטינית: gutteria, struma),היא התנפחות של הצוואר (מתחת לפיקה בגרון או בית הקול) בגלל בלוטת תריס מורחבת. זפקת מסווגת במספר דרכים:
סיבוכים של זפקת יכולים להיות, בין היתר, דימומים- כתוצאה מקרע בין זקיקי הבלוטה, פיברוזיס (לייפת) של הבלוטה כתוצאה מתהליך ריפוי של הדימום, או הסתיידויות.
גורמים
גורמים אחרים הם:
שכיחות
יוד הוא יסוד חיוני בתהליך הסינתזה של הורמוני בלוטת התריס תריודוטירונין ותירוקסין (T3 ו-T4). בתנאים שבהם נוצרת זפקת אנדמית, כאשר היסוד יוד אינו מצוי באופן טבעי במזון, בלוטת התריס אינה יכולה ליצור הורמונים אלה. בתגובה לרמת נמוכה של הורמונים בבלוטת התריס, מפרישה בלוטת יותרת המוח הורמון TSH. TSH גורם להגברת הסינתזה של T3 ו-T4, אבל בכמויות גדולות הוא גם גורם לבלוטת התריס לגדול בתגובה להורמון.
זפקת נפוצה יותר בין נשים, אבל הגורמים לזפקת בנשים הם מגוונים וכוללים זפקת הנגרמת ממחלות אוטואימוניות ולא רק ממחסור ביוד.
אבחון
זפקת ניתנת לאיבחון על ידי בחינה ומישוש הצוואר וכן על ידי בדיקת גלי קול (Ultrasound - US). חשיבות בדיקת ה US נובעת מהעובדה הפשוטה שחלק ניכר ממקרי הזפקת, בעיקר בשלבים הראשונים בהתפתחותו, אינם ניתנים לזיהוי בקלות. הערכת צריכת יוד בילדים מתבצעת לרוב באמצעות בדיקות ריכוז יודיד בשתן. בניגוד לבדיקות שתן, המעידה על צריכת יוד בימים הבודדים הקודמים, זפקת עשוי להעיד על מחסור ביוד חודשים עד שנים טרם הבדיקה.
עבר ועתיד
זפקת הייתה נפוצה מאוד באזורים רבים בעולם בהם היה מחסור ביסוד יוד באדמה. לדוגמה, באזור מרכז אנגליה (המידלנדס) התופעה הייתה ידועה בשם "צוואר דרבישייר" (Derbyshire Neck). בארצות הברית זפקת הייתה נפוצה באזור הימות הגדולות ובמערב התיכון. תופעה זו נעלמה כמעט לחלוטין בארצות מפותחות שבהן מלח שולחן מכיל תוספת של יוד, אולם זפקת עדיין נפוצה במרכז אסיה ובמרכז אפריקה.
החל משנות ה-90, קטנה הצריכה של היוד בחלק מהמדינות המפותחות (למשל אוסטרליה), בשל שימוש מועט מדי במלח שמכיל תוספת יוד וירידה בשימוש בחומרי חיטוי המכילים יוד בתעשיית החלב. עקב כך קיים חשש בקרב מומחי בריאות מפני חזרת מחלות הקשורות במחסור ביוד למדינות אלה, ובהן הזפקת.
זפקת בישראל
ישראל גובלת בים התיכון ונחשבת לעשירה ביוד ולפיכך בעלת שיעורי זפקת נמוכים. עם זאת, שיעורים גבוהים נמצאו בקרב ילדים תושבי הגליל העליון בשנות ה-50 וילדים ברמת הגולן בשנות ה-80. בנוסף, בקרב ילדי עולים ממדינות מזרח אירופה ומאתיופיה בשנות ה-90 נמצאו שיעורים גבוהים, ככל הנראה עקב מחסור ביוד והמצאות גויטרוגנים במזון. שיעורים שכאלה אף נמצאו בקרב עולות בוגרות מאתיופיה, אולם ככל הנראה, השפעת הגויטרגנים במזון וגנטיקה היוו את הסיבה לכך ולאו דווקא מחסור ביוד.
בשנים האחרונות התגלה על ידי חוקרים מהאוניברסיטה העברית והמרכז הרפואי אוניברסיטאי "ברזילי" כי קיים חשש שהעלייה בשימוש התפלה במי השתייה קשורה במחסור יוד ולכן בהפרעות כתוצאה ממחסור יוד כגון זפקת. ממחקר שנערך בישראל על ידי ד"ר יניב עובדיה (תזונאי-דיאטן קליני), בהנחיית ד"ר דב גפל מבי"ח "ברזילי" ופרופ' אהרון טרואן מהאוניברסיטה העברית, עולה כי חלה עליה בעשור האחרון בשימוש בתרופות לטיפול במחלות בלוטת התריס, דבר העלול להעיד על עליה בשכיחות של מחסור ביוד. חוקרים אלו מצאו כי זפקת מסוימת קשורה בערכי תירוגלובולין (Thyroglobulin) מוגברים בדם ובמחסור יוד בתזונה במדגם ישראלים בוגרים מנפת אשקלון. עובדיה, גפל וטרואן גורסים כי צריכה נאותה של יוד בתזונה עשויה להקטין את הסיכוי ללקות בזפקת. המקור התזונתי המומלץ ביותר ליוד הוא מלח מועשר ביוד. מקורות נוספים כוללים אצות ים, דגים מסוימים, חלב וביצים.
קיפצ'קים בגאורגיה
קיפצ'קים הם עם נוודים טורקי עתיק, שישבו במרחב גדול שהשתרע ממרכז אסיה למערב אירופה. הם מילאו תפקיד חשוב בהיסטוריה של אומות רבות במרחב זה, ביניהן גאורגיה. בשיא כוחם בקווקז, במאות השתים עשרה והשלוש עשרה, גייסו מלכי גאורגיה אלפי שכירי חרב קיפצ'קים, וניצלו בהצלחה את שירותיהם כנגד הממלכות המוסלמיות השכנות.
התקופה המוקדמת
הקשר הראשון בין הגאורגים לקיפצ'קים מתוארך למאה האחת עשרה, כאשר הקיפצ'קים יצרו איחוד שבטים נוודים בערבות שבדרום רוסיה של היום. היחסים בינם ובין הממלכה הגאורגית המאוחדת היו בדרך כלל שלווים. יתר על כן, הפוליטיקאים הגאורגים של התקופה ראו בקיפצ'קים בעלי ברית אפשריים נגד הכובשים הסלג'וקים. על פי הרשומות הגאורגיות מאותה תקופה, ידעו הגאורגים על "יכולת הלחימה הטובה של הקיפצ'קים, אומץ לבם, וכוח האדם העצום שלהם".
דוד הבנאי, מלך גאורגיה (1189-1125), גייס לשירותו עשרות (ואולי אף מאות) אלפים חיילים קיפצ'קים, והושיב אותם בשנת 1118 בממלכתו. דוד ערך רפורמה צבאית מקיפה כדי לעמוד בלחץ הסלג'וקים. הוא יצא בראש משלחת רמת-דרג, לרבות יועצו הראשי גיאורגי מצ'קונדידי, למפקדה הקיפצ'קית, ונשא לאשה את גורנדוחט, בתו של החאן אוטרק הקיפצ'קי (על פי הרשומות הגאורגיות - אטראקה, בנו של שאראר'אן). והזמין את מחותניו, קרוביהם וחייליהם, להתיישב בגאורגיה. דוד תיווך בהשגת הסכם השלום בין הקיפצ'קים לאלאנים, וכנראה השיג את הסכמתו של ולדימיר מונומך (Владимир Мономах), הנסיך הגדול (Великий Князь) של קייב, למעבר חופשי של הקיפצ'קים לגאורגיה. מקודם הנסיך ולדימיר נלחם בחאן אוטרק והביסו (1109).
כתוצאה מהמהלכים הדיפלומטיים, עברו 40000 משפחות קיפצ'קיות, בהנהגתו של חאן אוטרק, בשנים 1118—1120, להתיישב בגאורגיה. על פי ההסכם הייתה כל משפחה מחויבת לספק חייל על ציודו המלא לצבא גאורגיה. הקיפצ'קים מצידם קיבלו אדמות מרעה, חומשו מחדש והפכו לחלק מהצבא הסדיר של ממלכת גאורגיה, תחת פיקודו הישיר של מלך גאורגי. 5000 חיילים נבחרים הוכנסו למשמר המלך. יתר הקיפצ'קים יושבו בעיקר באזורי הספר הדרומי שבגבול בין גאורגיה לסלג'וקים. עקב אופיים הנוודי, התגוררו הקיפצ'קים בחורף בשפלות כארתלי שבמרכז הממלכה, ובקיץ רעו את צאנם במדרונות הרי הקווקז. בשנת 1117 עברו הקיפצ'קים בראשות אוטרק למרגלות ההרים בצפון קווקז, ואילו אחיו של אוטרק החאן סירצ'אן חלש על ערבות נהר הדון צפונה יותר. בדרכם הרסו הקיפצ'קים את העיר סרקל (Саркел) שהייתה מיושבת באוע'וזים ופצ'נגים שנקראו בסניסים (Besenyos). האחרונים נפוצו לנסיכויות הרוסיות באותו אזור.
תקצירי הרשומות של הסלאבים במזרח הידועות בשם הקודקס ההיפטיאני (Ипатьевская летопись), מציינים כי לאחר מותו של ולדימיר מונומך בשנת 1125, שלח חאן סירצ'אן, אחיו של חאן אוטרק, מהקיפצ'קים שישבו על נהר הדון את המשורר אור' לאוטרק, סיפר לו על מותו של מונומך וביקש ממנו שיחזור הביתה. האגדה מספרת, כי כאשר שמע אוטרק את אור' שר שיר קיפצ'קי עתיק, והריח את ריח הערבה, הוא נתקף געגועים, ועזב את גאורגיה. מכל מקום, חלק משכירי החרב הקיפצ'קים התיישבו בגאורגיה באופן קבוע, המירו את דתם לנצרות אורתודוקסית, ובסופו של דבר נטמעו באוכלוסייה המקומית.
התקופה המאוחרת
הקצינים הקיפצ'קים שהתנצרו והיו כבר גאורגים לכל דבר, הידועים לגאורגים כ"דה-קיפצ'קים" (ნაყივჩაყარი,"נאקיבצ'אקארי"), שיחקו תפקיד מכריע בדיכוי מרידות האצילים של אותה תקופה. בתקופת שירותם הנאמן לכתר הגאורגי הם צברו השפעה ויוקרה, והופיעו במהלך שלטונו של גיאורגי השלישי (1156-1184), כאריסטוקרטיה חדשה בניגוד חד לאצולה הפיאודלית הישנה חורשת מרידות. לכן אין זה מפתיע, שמעמדם של הקיפצ'קים גרם לאי-שביעות-רצון רבה בקרב האופוזיציה האריסטוקרטית, שהכריחה את היורשת תמר המלכה (1184-1213) לפטר את כל הקצונה הקיפצ'קית הבכירה, במיוחד את קובסר, אפרידון וקותלו ארסלן, שדגל ברעיון של בית מחוקקים אריסטוקרטי אשר יגביל את כוחה של המלוכה. לפי השקפת קותלו ותומכיו, השלטון היצוגי אמור היה להתבסס על שני גופים: "דרבזי" (מילולית: "אולם") או אספה שתתכנס מדי פעם, לפי התפתחויות בממלכה, ו"קרבי" (מילולית: "מחנה"). הבית שיתכנס באופן קבוע. הוויכוח בין "מפלגת קרבי" ואלה שדגלו במתן כוח אולטימטיבי למלך, נסתיים במאסרו של קותלו ארסלן.
למרות זאת, המשיכו תמר ויורשה גיאורגי הרביעי לשה (1213-1223) להשתמש בעשרות אלפי שכירי החרב הקיפצ'קים, שכונו על ידי הגאורגים "הקיפצ'קים החדשים" (ყივჩაყნი ახალი, "קיבצ'אקני אחאלי"). אף על פי כן, חלק מ"הקיפצ'קים החדשים" עברו לגנג'ה ולאראן (آران) (כיום באזרבייג'ן) שהיו בשלטון טורקי-סלג'וקי והצטרפו לכנופיות השודדים שם. מאוחר יותר הביסו הגאורגים את כנופיות השודדים ופיזרו אותן. למרות שהקיפצ'קים המשיכו לשאת דרגות של צבא גאורגיה, הצטרפו חלק מהם ליחידות הקיפצ'קים של הנסיך החווארזמי ג'לאל אל-דין מנגי-ורדי (جلال الدین منکبرنی), במשלחת שלו כנגד הממלכה הגאורגית, בשנת 1225, כשהוא מבטיח להם את ניצחונו. הקיפצ'קים נלחמו בשני צידי הלחימה בזמן הפלישה המונגולית לגאורגיה בשנות השלושים המאוחרות של המאה השלוש עשרה. בסופו של דבר התמזגו רובם בטטרים של אורדת הזהב.