cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לבוסלב רוז'יצ'קה
עבודה ומחקר
רוז'יצ'קה פעל רבות בתחום החינוך. הוא עמד על ארגון טוב יותר של החינוך האקדמי והעבודה המדעית ביוגוסלביה החדשה, והקים את החברה השווייצרית-יוגסלבית. הוא היה לאקדמאי לשם כבוד באקדמיה היוגוסלבית למדעים ואמניות בזאגרב. בשווייץ יוסד פרס רוז'יצ'קה, המוענק לכימאים צעירים הפועלים בשווייץ. בעיר הולדתו, ווקובר, הוקם מוזיאון לכבודו ב-1977.
ויטאלי ז'ולובוב
ביוגרפיה
ויטאלי ז'ולובוב נולד בכפר במחוז חרסון למשפחת איכרים. בשנת 1959 הוא סיים מכון למהנדסים בתחום גז ונפט בבאקו וגויס לחיל האוויר הסובייטי.
בשנת 1976 ויטאלי ז'ולובוב ביצע את הטיסה על סיפון חללית סויוז 21. הטיסה הופסקה לאחר 49 ימים בעקבות המצב הבריאותי של ז'ולובוב.
בשנת 1988 הוא עזב את יחידת הקוסמונאוטים ועבר להתגורר לקייב. בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 הוא עבד בתעשיית הנפט הסובייטית. לאחר התפרקות ברית המועצות ויטאלי ז'ולובוב עבר לאוקראינה וכיהן במספר תפקידים. בשנת 1994 הוא נבחר לראש המועצה של מחוז חרסון. לאחר סיום תפקיד זה ויטאלי ז'ולובוב מונה ליושב ראש סוכנות חקר החלל של אוקראינה וכיהן בתפקיד זה כחצי שנה.
תעשו לי מקום
תעשו לי מקום הוא אלבום הבכורה של הראפר הישראלי איזי. ב-12 בדצמבר 2012 שוחרר האלבום להאזנה באתר יוטיוב, וב-17 בינואר 2013 החל להימכר בחנויות. האלבום הופק במלואו על ידי ג'וזף (חבר בהרכב Http). באלבום התארחו האומנים: שירה גבריאלוב, נצ'י נצ', קאשי, דין כהן, בוקה והצמד עידו בי וצוקי. האלבום כולל שירים סאטיריים לצד שירי מחאה. שירי האלבום צברו מעל ל-25 מיליון צפיות ביוטיוב.
רקע
הסינגל הראשון מהאלבום, "כלבויניקית", פורסם בעמוד היוטיוב הרשמי של איזי ב-3 באפריל 2011. הסינגל גרף הצלחה גדולה בקרב בני הנוער ופרץ לאיזי את הדרך למיינסטרים. הסינגל הוא שיר אהבה לחברתו דאז שירה גבריאלוב. לסינגל נעשה רמיקס רשמי על ידי צמד הדי-ג'יים שוהם וגבריאל, אשר שוחרר ב-6 במאי 2011. ב-9 באוגוסט 2011 איזי הוציא לאור את הסינגל השני מהאלבום, "כולי בהיי". ב-22 בספטמבר 2011 יצא לאור הקליפ של השיר.
לאחר הוצאת הסינגל השני איזי הוציא לאור את השירים: "מה שעושה לך טוב", "כמו כישוף" (אשר שוחרר כקליפ), "כשהעולם יעצור" (שבו הוא מארח את שירה גבריאלוב), "חיים רק פעם אחת" (הופק על ידי הדי ג'יי דין כהן) ו"לא נורמלי" (שבו התארחו והפיקו הצמד עידו בי וצוקי). ב-12 בדצמבר 2012 איזי הוציא לאור את שאר שירי האלבום לעמוד היוטיוב שלו. ב-17 בינואר האלבום החל להימכר בחנויות השונות.
מונפלייה
מוֹנְפֶּלְיֶה (בצרפתית: Montpellier, באוקסיטנית: Montpelhièr, עברית מסורתית: מונטפלייר) היא עיר בדרום צרפת, עיר הבירה של מחוז ארו. לפי מפקד האוכלוסין, בשנת 1999 היו בעיר 225,392 תושבים. נכון לשנת 2012 האזור המטרופוליטני כולו (Montpellier agglomération) מונה 419,291 תושבים, ומדרג את מונפלייה כעיר השמינית בגודלה בצרפת, עם 50% מהאוכלוסייה מתחת לגיל 34. בעיר מתקיימת קהילה יהודית אשר מפעילה מרכז יהודי ומספר קטן של בתי-כנסת. באוניברסיטה במונפלייה ניתן ללמוד עברית.
גאוגרפיה
מונפלייה ממוקמת על אדמה הררית, כ-7 ק"מ מחוף הים התיכון בקואורדינטות 43°37N 3°52E, על הנהר לז (Lez). שם העיר "מונפלייה", לפי הסברה השכיחה יותר, נובע משילוב "מונ (ט)" : הר ו-"פלה" : עירום, משום שהצמחייה על ההר הייתה צחיחה. הטמפרטורה הממוצעת בעיר היא 14.2 מעלות צלזיוס.
היסטוריה
בימי הביניים המוקדמים הייתה העיר האפיסקופלית (מושב בישוף) מגלון ההתיישבות העיקרית באזור, אך פשיטות של פירטים על העיר עודדו התיישבות קצת יותר לעומק היבשה. מונפלייה, אשר מוזכרת לראשונה במסמך משנת 985, נוסדה תחת שושלת גילם (Guillem), רוזני טולוז, שושלת פאודלית מקומית לאזור אשר חיברה שני כפרים קטנים, בנתה טירה והקיפה את הכול בחומה. שני מגדלים אשר נבנו בחומה בהמשך, ה-Tour des Pins וה-Tour de la Babotte, שרדו עד היום.
מונפלייה נעשתה מפורסמת במאה ה-10 כמרכז למסחר בעל קשרים ברחבי העולם הים-תיכוני, תרבות יהודית עשירה, ומסורת של סובלנות כלפי יהודים, מוסלמים, קתרים, ובהמשך גם כלפי הפרוטסטנטים.
בשנת 1180 הקים בה גיום השביעי ממונפלייה, פקולטה לרפואה, אשר הוכרה בזמנו על ידי האפיפיור ניקולאוס הרביעי. האוניברסיטה של העיר הוקמה בשנת 1220 והייתה למרכז עיקרי ללימודי הרפואה בצרפת. בנקודה זו הייתה מונפלייה בשיא תהילתה.
ב-1213 הפכה העיר לרכושם של מלכי אראגון, כאשר הייתה הנדוניה של מארי ממונפלייה בעת נישואיה לפייטרו השני מאראגון. העיר זכתה לכתב זכויות ב-1204 כאשר פייטרו ומארי אישרו את החירויות שביקשו תושבי העיר. הם אפשרו לתושבי העיר לבחור שנים עשר קונסולים מדי שנה. העיר המשיכה להיות רכושו של בית אראגון עד אשר עברה לידי ז'אומה השלישי, מלך מיורקה, אשר בתורו מכר את העיר למלך צרפת, פיליפ השישי, בשנת 1349.
במאה ה-14, נבנתה בעיר כנסייה אשר הוקדשה לפטרוס הקדוש. משגברה חשיבותה של העיר היא זכתה לבישוף, אשר עבר ב-1536 ממגלון לקומונה קרובה יותר לעיר, אשר בהמשך סופחה לשטח העיר עצמה. ב-1432 ביסס עצמו בעיר הסוחר המצליח ז'אק קר, אשר התפרסם באזור בעקבות מספר עסקאות כבדות-משקל, והוא עזר להפיכתה של מונפלייה למרכז מסחרי חשוב באזור, לפחות עד 1481 כאשר מרסיי החליפה אותה במעמד זה.
בתקופת הרפורמציה במאה ה-16 הפכו רבים מתושבי העיר לפרוטסטנטים והעיר הפכה למעוז ההתנגדות הפרוטסטנטית למלכות צרפת (אשר הייתה ברובה קתולית). ב-1622 שם המלך לואי ה-13 את העיר תחת מצור, ולקח אותה לידיו לאחר שמונה חודשים, כשהוא מקים שם מבצר כדי לאבטח אותה. לואי ה-14 עשה את מונפלייה לעיר הבירה של פרובינציית לנגדוק התחתונה, והעיר החלה ליפות עצמה, כשהיא מקימה את טיילת הפיירוּ, את טיילת החוף וכמות גדולה של בתים במרכז ההיסטורי.
לאחר המהפכה הצרפתית, הייתה העיר לעיר הבירה של המחוז הקטן יותר, ארו.
במהלך המאה ה-19 פותחה העיר למרכז תעשייתי. בשנות ה-60 אוכלוסייתה צמחה באופן דרמטי כאשר מתיישבים צרפתים מאלג'ריה יושבו בעיר בעקבות מלחמת עצמאותה של אלג'יריה מצרפת. בשנות ה-80 וה-90 השלימה העיר מספר פרויקטים של פיתוח מחדש, כולל את אזור האנטיגון אשר הוקם בסגנון נאו-קלאסי מרשים. במסגרת הפיתוח נסגר מרכז העיר של מונפלייה כמעט לחלוטין לתנועת מכוניות, נבנתה בעיר רכבת קלה וכן נפתח שירות שיתוף אופניים ציבורי (Bike Sharing).
אחד מנתיבי העלייה לרגל לעיר סנטיאגו דה קומפוסטלה בספרד (בצרפתית Saint Jacques de Compostelle) עובר בתוך העיר מונפלייה וממשיך ממנה מערבה.
מונפלייה שימשה כבירת חבל לנגדוק-רוסיון עד סוף שנת 2015. בעקבות רפורמה אדמיניסטרטיבית ואיחוד חבלים, מונפלייה הפסיקה לשמש כבירת חבל החל משנת 2016.
ערים תאומות
הערים התאומות של מונפלייה הן:
רמינגטון מודל 700
רמינגטון מודל 700 הוא סדרת רובים מסוג רובה צלפים המיוצרים על ידי חברת הנשק "נשקי רמינגטון". הרובה ידוע באמינותו ובדיוק הרב שלו, דבר ההופך אותו לפופולרי בקרב ציידים, כוחות משטרה, סוכנויות ביטחון ואפילו בקרב כוחות צבא.
היסטוריה
רמינגטון החלה לייצר את מודל 700 החל מ-1962. כל הרובים בסדרה מבוססים על אותה מסגרת: הם משתמשים בפעולה בריחית של אש-מרכזית, הם בעלי מחסנית פנימית (שחלה) של 3,4 או 5 כדורים, וניתן להתקין עליהם כוונות טלסקופיות שונות וכן קתות שנות (חברות כמו McMillan מייצרות קתות לרובה מודל 700). יש דגמים שניתן להתקין עליהם חצובות דורגל, רצועות ואביזרים נוספים. מספר דגמים באים עם בית מחסנית שניתן לחבר אליו מחסנית נתיקה, וזאת כדי לאפשר טעינה מהירה יותר. הרובה מדויק מאוד: הוא יכול להגיע ל-0.5 דקות קשת, אם כי 0.75 זה הדיוק הנפוץ שלו.
דיוקו הרב של הרובה ואמינותו גרמו לכך שרובי הצלפים של צבא ארצות הברית (M24) וחיל הנחתים (M40) מבוססים על הרמינגטון מודל 700. כ-90% מרובי הצלפים של יחידות המשטרה בארצות הברית, וכן רובי צלפים של כוחות משטרה מחוץ לארצות הברית, מבוססים על הרמינגטון מודל 700 ובפרט על הדגם המשטרתי שלו: רמינגטון 700P. רובה הרמינגטון 700P שירת כרובה צלפים גם בקרב משטרת ישראל ובקרב יחידות מובחרות בצה"ל, עד שהוחלף לטובת המאוזר 86SR וה-M24 SWS. גרסה משופרת של הרמינגטון 700, ששודרגה על ידי התעשייה הצבאית, הייתה בשימוש צלפי הימ"מ בשנות ה-90 של המאה ה-20.
רמינגטון משווקת את רובי מודל 700 לכוחות צבא ומשטרה באמצעות סוכנויות Remington Law Enforcement ו-Remington Military, כאשר הדגם המוצע לכוחות המשטרה נקרא מודל 700P (כאשר P מציין "משטרה"). נראה שרובה 700P הושפע בתכנונו מהרובים הצבאיים רמינגטון M24 ו-רמינגטון M40, כאשר המאפיין העיקרי שלו הוא קנה מעובה וכבד יותר באורך 660 מ"מ להגברת הדיוק והקטנת התחממות הקנה. יש שני דגמים עיקריים של רובי 700P: הרובה הסטנדרטי ורובה 700P LTR (ראשי תיבות של Light Tactical Rifle) בעל קנה קצר יותר של 508 מ"מ. שני הרובים באים בחבילת Tactical Weapons System שכוללת אבזור לרובה כגון כוונות טלסקופיות, חצובות דורגל ותיבות נשיאה.
דגם המשטרה של רמינגטון צבר פופולריות רבה גם בקרב יורים אזרחיים וציידים, שאהבו את המראה האחיד והממשלתי של הרובה, ונהנו מביצועים טובים ודיוק של רובים אלה. בעיקרון רמינגטון מוכרת את רובי 700P רק לסוכנויות אכיפת חוק, אך ניתן להשיג אותם גם בשוק האזרחי דרך ספקים שונים. אזרחים רבים שרכשו רובי מודל 700, שינו אותם כך שיראו כמו רובי M24 ו-M40, וזאת על ידי החלפת קת ל-McMillan A4 טקטית והוספת כוונת טלסקופית פי-10 של Unertl.
רובה הרמינגטון מודל 700 נודע כרובה מדויק ואמין, ולכן אומץ גם בתחום הצליפה הצבאית. חיל הנחתים האמריקני, שהיה צריך רובה צלפים בריחי מדויק יותר מה-M14 וה-M21, קנה מספר גדול של רובי רמינגטון מודל 700 ונָשָקֵי המרינס הסבו אותם לרובי צלפים צבאיים, שזכו לציון רובה M40. במהלך השנים שופרו רובים אלו על ידי נשקי המרינס, המעצה המוחלף והם עודכנו בהתאם להתפתחות רובי הצליפה בעולם. דגמים משופרים אלו נקראו M40A1, M40A3, M40A5 והדגם הנוכחי M40A6. רובי ה-M40 הם בעלי דיוק של 1.0 עד 0.5 דקת קשת לטווח של 800 מטר. צבא ארצות הברית התרשם מרובה ה-M40 של חיל הנחתים, והזמין מרמינגטון רובי צלפים בעלי "פעולה ארוכה" בקליבר .30-06 ספרינגפילד, אך מאוחר יותר שינה את דעתו ובחר בקליבר 7.62x51 מ"מ נאט"ו. הרובה שפותח ב-1988 נקרא M24 Sniper Weapons System והיה בעל דיוק של 1.0 דקת קשת עם תחמושת רגילה ודיוק של 0.5 דקת קשת עם תחמושת צליפה, וטווח יעיל של בין 800 ל-915 מטר. ביצועים אלו הציבו אותו בשורה הראשונה של רובי הצלפים הצבאיים בתקופתו. ה-M24 היה רובה הצלפים התקני של צבא ארצות הברית בשנים 1988–2010 ועדיין משרת בתפקיד זה בצבאות אחרים בעולם, בהם צה"ל.
הרמינטון 700 זכה לפופולריות עצומה. הוא הרובה השלישי הנמכר ביותר בארצות הברית אחרי וינצ'סטר 94 ומרלין 336. כמו כן, הוא משמש בסיס לרובי צלפים שמייצרות חברות אחרות, ורמינגטון מספקת חלקים לרובים אלה, בהן מכלול (מנגנון הפעולה), קנה ועוד. הטנגו 51 של Tactical Operations, שנחשב לאחד מרובי הצלפים המדויקים בעולם (דיוק של 0.25 דקת קשת), מבוסס על המכלול של הרמינגטון 700 שהוכן לפי מפרט של החברה ואחר כך שופר על ידה.
בפברואר 2017 פורסם בתוכנית 60 דקות כי ביותר מ-200 מקרים שונים הרובה ירה מעצמו לאחר ששוחררה הנצרה, וגרם למוות ופציעות רבות ברחבי ארצות הברית, וכי למעלה מ-1,300,000 רובים עם הדק תקול עדיין נמצאים בשוק.
אהרון אלטרס
אהרון אלטרס (בגרמנית: Aaron Altaras; נולד ב-21 בנובמבר 1995) הוא שחקן גרמני.
ביוגרפיה
אלטרס נולד בברלין, בנם של אדריאנה אלטרס ווולפגנג בומר. אמו של אלטרס, יהודייה קרואטית, נאלצה להימלט מקרואטיה עם הוריה, יעקב ותיאה אלטרס, מכיוון שסבו נרדף פוליטית על ידי ליגת הקומוניסטים של קרואטיה. אמו היא שחקנית, במאית תיאטרון וסופרת, ואביו מלחין. יש לו אח צעיר יותר, לאונרד.
אלטרס למד בבית הספר היסודי היינץ-גלינסקי בברלין. במהלך לימודיו בהיינץ-גלינסקי נבחר על ידי צוות ליהוק להשתתף בסרט "Mogelpackung Mann". בשנת 2006 החל ללמוד בגימנסיה Jüdische Oberschule Berlin (התיכון היהודי בברלין). אלטרס התפרסם מאוד ברחבי גרמניה לאחר ששיחק בתפקיד הראשי בסרט הטלוויזיה "Not All Were Murderers" של רשת ARD, המבוסס על זיכרונות ילדות ונעורים של השחקן הגרמני-ישראלי מיכאל דגן, ששרד את המשטר הנאצי כילד יהודי בגרמניה.
פרנסואה סלזי פוטוצקי
בגלל נחלותיו הרבות באוקראינה נקרא "נסיך רוסיה" בפי המקומיים.
סינגל מאלט ויסקי
סינגל מאלט (באנגלית: Single Malt) הוא ויסקי העשוי מלתת שעורה בלבד ומיוצר במזקקה יחידה בזיקוק דודי בלבד. בכך נבדל הסינגל מאלט מבלנדד מאלט (נקרא בעבר "Pure Malt" או "Vatted Malt") העשוי מתערובת של מספר סינגל מאלטים שונים ומבלנדד ויסקי העשוי מערבוב של מספר סינגל מאלטים בגריין ויסקי, העשוי מדגן בזיקוק רציף.
סינגל מאלט מזוהה לרוב עם סקוטלנד למרות שהוא מיוצר גם באירלנד, בארצות הברית וביפן. סינגל מאלט מאופיין בטעמים ממוקדים יותר מאשר בלנדד, ולרוב ישנה הקפדה יתרה על חומרי הגלם ובידול הטעמים בין מזקקה למזקקה. לעומתו הבלנדד ויסקי נחשב לבעל פחות ייחוד (בלנדד עשוי להכיל 15 - 25 זיקוקים שונים).
היסטוריה
הוויסקי מיוצר באירלנד ובסקוטלנד מזה מאות שנים. עדויות כתובות ליצור ויסקי נמצאו באירלנד מ-1405 ובסקוטלנד מ-1494. עד המצאת הזיקוק הרציף ב-1830 כל הוויסקי הקיים היה מסוג סינגל מאלט. המצאת הזיקוק אפשרה דרך מהירה וזולה יותר לזקק אלכוהול. הבלנד ויסקי נוצר כערבוב של סינגל מאלטים עם גריין ויסקי ובכך נשמר טעמו של הוויסקי והוצאות הייצור זולות באופן יחסי, מה שאפשר חשיפה לקהל רחב. באותן השנים התגבר מאוד יצוא הוויסקי לאנגליה ומאוחר יותר לשאר העולם, כאשר באותן שנים לא שווק הסינגל מאלט, אלא בסקוטלנד בלבד. ב-1963 החל שיווק סינגל מאלט מחוץ לסקוטלנד כאשר המזקקה הראשונה שהחלה בכך הייתה גלנפידיך.
אזורי הייצור
טעמו של הסינגל מאלט מושפע ומאופיין לפי אזור מוצא, והמפורסמים, העשירים והמגוונים שבהם מיוצרים בסקוטלנד. מסורתית היו טועמים מחלקים את אופי הויסקי לפי ארבעה אזורים גאוגרפיים עם מאפייני טעם שונים. תאגיד השיווק דיאג'יו המשיך לחלק את סקוטלנד למספר אזורי ייצור ויסקי לצורכי שיווק והסברה והחלוקה החדשה היא זו שלרוב משתמשים בה כיום:
בישראל
בתאריך 21 במאי 2017 השיקה מזקקת מילק אנד האני סינגל מאלט ויסקי..
מדובר בויסקי הראשון שהגיע ליישון של 3 שנים לפחות, ואשר יכול להיקרא ויסקי על פי הסטנדרטים בסקוטלנד וברוב העולם, במהדורה של חבית בודדה שזוקקה על ידי המזקק הראשי של המזקקה, תומר גורן ובוקבקה כחלק מ"סדרת הניסויים" של המזקקה, ל-391 בקבוקים וב-46 אחוזי אלכוהול.
ויסקי סינגל מאלט ישראלי מיוצר משנת 2014 גם במזקקת רמת הגולן.
מלחמת פולין–אוקראינה
מלחמת פולין–אוקראינה התנהלה בשנים 1918–1919 בין הצבא הפולני ובין הרפובליקה העממית של מערב אוקראינה, שהתאחדה בהמשך עם הרפובליקה העממית של אוקראינה. המלחמה התנהלה על השליטה על הטריטוריה של גליציה המזרחית לאחר התפרקות האימפריה האוסטרו-הונגרית והסתיימה בניצחון פולני.
רקע
מקורו של הקונפליקט ביחסים הלאומיים המורכבים בגליציה במעבר בין המאה ה-19 למאה ה-20. סובלנותם של שליטי בית הבסבורג למיעוטים אתניים הוביל להתפתחות של תנועות לאומניות פולניות ואוקראיניות עם תביעות היסטוריות לריבונות על שטחים חופפים. מיחסם האוהד של השלטונות נהנתה גם התנועה הציונית. התקרית הראשונה התרחשה בשנת 1897 כשההנהגה הפולנית התנגדה להשתתפות אוקראינים בבחירות המקדימות. התקרית הבאה התפתחה בין השנים 1901–1908 סביב אוניברסיטת לבוב כשסטודנטים אוקראינים דרשו הקמת אוניברסיטה אוקראינית נפרדת בניגוד לדעתם של הסטודנטים הפולנים וסגל האוניברסיטה שניסו לדכא את התנועה. נקודת המפנה הבולטת ביותר הייתה שנת 1903 כשוועידות נפרדות נערכו בלבוב (הפולנית במאי והאוקראינית באוגוסט). לאחר מכן התפתחו שתי התנועות הלאומניות עם מטרות מנוגדות מה שהכין את הקרקע להתנגשות שהגיעה מאוחר יותר.
ההתפלגות האתנית בין אוקראינים לפולנים בממלכת גליציה משקפת את מקור הקונפליקט באזור. הפרובינציה האוסטרית של גליציה כללה בתוכה שטחים פולניים שסופחו בעת חלוקת פולין השנייה ב-1793. באזור שכנה טריטוריה בעלת חשיבות היסטורית לפולין, כולל הבירה העתיקה קרקוב, והיה בה רוב פולני באוכלוסייה אף על פי שבמזרחו שכנה טריטוריה ההיסטורית שהייתה שייכת לגליציה החופשית ( Halych-Volhynia) ובה היה רוב אוקראיני. במהלך המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 אוקראינים מקומיים ניסו לשכנע את השלטונות האוסטרים לחלק את גליציה לפרובינציה פולנית במערב ואוקראינית במזרח. הפולנים התנגדו למהלך והכשילו אותו משום שחששו לאבד את שליטתם במזרח גליציה. אף על פי שהטריטוריה הייתה ברובה אוקראינית עם רוב של 60% לערך, העיר הגדולה לבוב הכילה פחות מ-20% אוקראינים והייתה מרכז תרבותי פולני. למרבית הפולנים היה זה בלתי מתקבל על הדעת שלבוב לא תהיה בשליטה פולנית. האוסטרים בסופו של דבר הסכימו לחלק את מחוז גליציה. פרוץ מלחמת העולם הראשונה מנע את החלוקה הלכה למעשה. הקיסר קרל הראשון הבטיח לעשות זאת עם סיום המלחמה.
מבוא
ב-18 באוקטובר 1918, כאשר כבר היה ברור שהאימפריה האוסטרו-הונגרית עתידה להתמוטט, התארגנו פוליטיקאים ובכירי כנסייה אוקראינים ממזרח גליציה ובוקובינה במסגרת שקראו לה המועצה הלאומית של אוקראינה והכריזו על כוונה לאחד את כל השטחים המערב אוקראינים לכדי ישות מדינית אחת. במקביל, הפולנים הצהירו על כך שבכוונתם לכלול את לבוב ומזרח גליציה במדינה הפולנית. הסרן (קפטן) האוקראיני דמיטרו ויטובסקי, אשר לא היה מרוצה מההתנהלות האיטית של המועצה הלאומית של אוקראינה, הוביל קבוצה של קציני צבא אוקראינים צעירים מיחידת רגלים של הצבא האוסטרו הונגרי להשתלטות על לבוב בלילה שבין ה-31 באוקטובר ל-1 בנובמבר. כאשר התעוררו תושבי לבוב בבוקר של ה-1 בנובמבר 1918 הם ראו מסביבם דגלי אוקראינה על בנייני הממשל בלבוב והודעות על כך שהם נמצאים במדינה אוקראינית. התושבים האוקראינים קיבלו את ההתפתחות הזאת בשמחה, אולם הפולנים הגיבו בהתנגדות פעילה שהתבטאה בלחימה מבית לבית בין פולנים לאוקראינים. יהודי העיר השתדלו להיות נייטרליים ולא השתתפו בלחימה.
ב-9 בנובמבר 1918 הסכימו המפלגות האוקראיניות השונות על הקמת ממשלה וב-13 בנובמבר 1918 הוכרזה עצמאותה של הרפובליקה העממית של מערב אוקראינה. הרפובליקה טענה לשליטה בשטחים של מזרח גליציה, כולל שטח בהרי הקרפטים (היום בשליטת אוקראינה), ועד העיר נובי סונץ' (Nowy Sącz) במערב, כולל ווהלין, רוטניה הקרפטית, ובוקובינה, והכריזה על לבוב כבירתה.
שלבים ראשונים
בתחילה התנהלה הלחימה בעיקר סביב העיר לבוב ועל הגישות אליה. הכוחות האוקראיניים התבססו על יחידות הגנה עצמית מקומיות, שכללו בעיקר את ותיקי מלחמת העולם הראשונה, סטודנטים וצעירים. עם זאת, הכוחות פולנים שכללו פיקוד מיומן ומורל גבוה, התגוננו במיומנות נגד ההתקפות האוקראיניות. בנוסף, הפולנים הצליחו להרוויח זמן במיומנות ולחכות לתגבורת, על ידי שסיכמו מספר פעמים על הפסקות אש עם האוקראינים. בעוד הפולנים נהנו מתמיכה גורפת של כל האוכלוסייה האזרחית, הצד האוקראיני היה תלוי במידה רבה על עזרה מחוץ לעיר. מרידות אחרות נגד השלטון האוקראיני פרצו באותו זמן בדרוהוביץ', פשמישל, סמביר וירוסלב. בפשמישל, חיילים אוקראינים מקומיים התפזרו במהירות לבתיהם, וכוחות פולנים תפסו את הגשרים מעל הנהר סן ואת מסילת הרכבת ללבוב, מה שאפשר לכוחות הפולניים בעיר לקבל תגבורת משמעותית.
אחרי שבועות של קרבות כבדים בתוך לבוב, יחידה חמושה בפיקודו של הסא"ל מיכל קארשווייץ'-טוקארצווסקי מהצבא הפולני פרצה את המצור האוקראיני ב-21 בנובמבר והגיעה לעיר, תוך שהיא הודפת את הכוחות האוקראינים. מיד לאחר לכידת העיר, חלקים מהכוחות הפולניים יחד עם פושעים רגילים בזזו את הרובע היהודי של העיר, והרגו כ-340 יהודים. בנוסף כלאו הפולנים פעילים אוקראיניים במחנות מעצר.
ממשלת אוקראינה סיפקה סיוע כספי לקרבנות היהודים שנפגעו מהאלימות, ואף גייסו גדוד יהודי לצבאם. יש שהאשימו באחריות לפרעות את חיילי הצבא הכחול של גנרל האלר, אולם אין זה סביר מכיוון שלוחמיו התאמנו בצרפת, ונשארו שם עד לאפריל 1919.
ב-9 בנובמבר כוחות פולנים ניסו לתפוס את שדות הנפט בדרוהוביץ' בהפתעה, אולם נהדפו על ידי האוקראינים שנהנו מעדיפות מספרית, ושדות הנפט נשארו בשליטתם עד למאי 1919.
עד סוף נובמבר 1918, הכוחות הפולניים שלטו על לבוב ועל קו הרכבת המקשר בין לבוב לפולין המרכזית דרך פשמישל, בעוד האוקראינים שלטו בשאר גליציה המזרחית, ממזרח לנהר סן, לרבות השטחים מדרום ומצפון לקו הרכבת אל לבוב, ובכך הקיפו את לבוב משלושה צדדים.
דרור אדום (סרט)
דרור אדום (באנגלית: Red Sparrow) הוא סרט אמריקאי, מותחן ריגול בבימויו של פרנסיס לורנס, המבוסס על ספר באותו שם, שנכתב על ידי ג'ייסון מת'יוס. גיבורת הסרט, דומיניקה אגורובה (ג'ניפר לורנס), הופכת מרקדנית בלט לסוכנת כפולה. לצידה מככבים ג'ואל אדגרטון, מתיאס שונארטס, שארלוט רמפלינג, מרי-לואיז פרקר וג'רמי איירונס. הסרט יצא לאקרנים ב-2 במרץ 2018.
מלחמת פולין–אוקראינה
הקרבות בווהלין
לדברי ריצ'רד פייפס, הפוגרום הגדול הראשון באזור זה התרחש בינואר 1919 בעיירה אוברוץ', שבה נשדדו ונרצחו יהודים על ידי גדודיו של פטליורה. ניקולא וורת טוען כי יחידות חמושות אוקראיניות היו אחראים גם לאונס, ביזה, ומעשי רצח בז'יטומיר, שבו 500–700 יהודים קיפחו את חייהם.
אחרי חודשים של קרבות עזים, במרץ 1919 הגיעו כתגבורת יחידות פולניות טריות ומצוידות היטב בפיקודו של הגנרל אדוורד רידז-שמיגלי וכבשו את האזור.
הקיפאון בגליציה המזרחית
בזכות גיוס מהיר ויעיל בדצמבר 1918, האוקראינים הצליחו להשיג עד פברואר 1919 יתרון מספרי גדול, ודחפו את הפולנים לעמדות הגנה. על פי דיווח אמריקאי מהתקופה בין ה-13 בינואר - 1 בפברואר 1919, הצליחו האוקראינים להקיף את לבוב משלושה צדדים, ותושבי העיר נשללו אספקת מים וחשמל. בנוסף, הצבא אוקראיני החזיק בכפרים ששכננו לאורך שני הקווים של הרכבת המובילה לפשמישל.
הכוחות האוקראיניים המשיכו לשלוט ברוב גליציה המזרחית, והיוו איום על לבוב עד למאי 1919. במהלך התקופה הזו, על פי דיווחים איטלקים ופולנים, הכוחות אוקראיניים נהנו ממורל גבוה (משקיף איטלקי מאחורי הקווים בגליציה הצהיר כי האוקראינים נלחמו עם "אומץ של אובדנות"), בעוד רבים מהחיילים הפולנים, במיוחד מהחלק של פולין הקונגרסאית, רצו לחזור הביתה, ולא ראו כל סיבה להילחם נגד הרותנים על אדמתם.
הכוחות הפולנים היו בנחיתות מספריות של שניים לאחד וסבלו ממחסור בתחמושת. אולם למרות היותם בתחילה בנחיתות מספרית, היו לפולנים יתרונות מסוימים. כוחותיהם היו הרבה יותר מאומנים, והיו להם יותר קצינים, וכתוצאה מכך הכוח היה יותר ממושמע ויותר נייד. כמו כן הפולנים נהנו ממודיעין מעולה, ובשל קיומו של הפיקוח על מסילות ברזל שלהם מאחורי הקווים שלהם, הצליחו לנייד את חייליהם במהירות, וכתוצאה מכך הצליחו הפולנים להשיג בקרבות החשובים עדיפות מקומית טקטית.
דרור אדום (סרט)
רקע
הסרט מבוסס על הספר "דרור אדום", המספר על ריגול אמריקאי ורוסי, כשהדמות הראשית היא דומיניקה איגורובה, המכונה "דרור אדום", שדוד שלה מאלץ אותה לעבור אימון מחתרתי בבית ספר "הדרור", היכן שהיא וגברים ונשים אחרים עוברים הדרכה כיצד לשדל את האויב. דמויות אחרות הן "שיש", סוכן כפול רוסי שמספק מודיעין ל-CIA ונייט נאש, איש מבצעים של סוכנות הביון האמריקאית שמגייס ומטפל בנכסים מודיעיניים של הסוכנות. הספר מספק הצצה לאספקטים שונים של עבודת המודיעין, כולל שיטות עבודה שונות. הספר זכה לשבחים רבים לאחר צאתו לאור בשנת 2013.
מלחמת פולין–אוקראינה
הקיפאון בגליציה המזרחית
ב-9 בדצמבר 1918 פרצו הכוחות האוקראיניים את קווי ההגנה החיצונים של פשמישל, בתקווה ללכוד את העיר ובכך לנתק את לבוב מפולין המרכזית. עם זאת, הפולנים הצליחו לשלוח לשם כוחות במהירות, וכתוצאה מכך נסוגו האוקראינים ב-17 בדצמבר. ב-27 בדצמבר נשלחו תגבורות של איכרים ממזרח אוקראינה, בתקווה שעל ידי כך יהיה ניתן לכבוש את לבוב, אולם האיכרים התמרדו והמתקפה בוטלה.
בין ה-6 - 11 בינואר 1919 תקפו הפולנים עם 5,000 מגויסים חדשים מפולין הקונגרסאית לשעבר, בפיקודו של יאן רומר, אולם נהדפו על ידי כוחות אוקראיניים מערביים ליד רווה-רוסקה מצפון ללבוב. רק מספר קטן של חיילים יחד עם רומר הצליחו לפרוץ ללבוב, לאחר שסבלו אבדות כבדות. בין ה-11 - 13 בינואר הכוחות הפולניים ניסו לסלק את החיילים האוקראינים שצרו על לבוב מכיוון דרום, בעוד באותו זמן החיילים האוקראינים ניסו עוד מתקפה כללית על לבוב, אך שני המאמצים נכשלו. בפברואר 1919, ניסו חיילים פולנים ללכוד את סמביר, אולם הובסו על ידי המגינים האוקראיניים וספגו אבדות כבדות.
ההתמוטטות האוקראינית
ב-14 במאי 1919 פתחו הפולנים במתקפה מסיבית, על ידי יחידות חדשות שהגיעו זה עתה לחזית, ונעזרו בצבא הכחול בפיקודו של גנרל יוזף האלר, שהיה מורכב מ-60,000 חיילים שלחמו עבור מדינות ההסכמה בחזית המערבית, וצוידו היטב על ידי מדינות ההסכמה וקיבלו סיוע של קצינים צרפתיים, ובנוסף כלל את רגימנט הטנקים ה-1 ובו 120 טנקי רנו FT-17, והיה ריכוז הטנקים הרביעי בגודלו בעולם באותה העת. בנוסף, ב-23 במאי פתחו כוחות צבא רומניה במתקפה נגד האוקראינים, עקב דרישתם לנסיגה אוקראינית מצפון בוקובינה - אזור סטניסלב.
דרור אדום (סרט)
תקציר עלילת הסרט
לדומיניקה אגורובה יש הרבה צדדים: בת מסורה הנחושה להגן על אימה בכל מחיר, פרימה בלרינה אשר דוחפת את עצמה לקצה היכולת שלה, סוכנת פתיינית ומניפולטיבית.
מלחמת פולין–אוקראינה
מתקפת צ'ורטקיב והניצחון הפולני
ב-8 ביוני 1919 פתחו הכוחות האוקראיניים בפיקודו של אולכסנדר הרקוב - גנרל לשעבר בצבא הרוסי, במתקפת נגד, ולאחר שלושה שבועות הגיעו עד לנהר הנילה ליפה העליון ולעיר סטרי, תוך שהם מביסים חמש דיוויזיות פולניות. אולם, אף על פי שהכוחות הפולניים נאלצו לסגת, הם הצליחו למנוע את קריסת כוחותיהם ונמנעו מכיתור הכוחות. לפיכך, למרות הניצחונות שלהם, הכוחות האוקראיניים לא הצליחו לתפוס כמויות משמעותיות של כלי נשק ותחמושת. עד ה-27 ביוני התקדמו הכוחות האוקראיניים 120 ק"מ, ולאורך הנהר דניסטר אף הצליחו להתקדם 150 ק"מ, לעבר העיירה ברודי, מרחק קצר מהעיר לבוב.
המתקפה המוצלחת נעצרה בעיקר בגלל חוסר נשק - לכל חייל אוקראיני היו רק 5–10 כדורים. ממשלת אוקראינה המערבית ששלטה בשדות הנפט בדרוהוביץ רכשה נשק ותחמושת עבור המאבק, אך מסיבות פוליטיות ודיפלומטיות התחמושת הייתה יכולה להישלח לאוקראינה דרך צ'כוסלובקיה. אולם, אף על פי שהכוחות האוקראיניים הצליחו להדוף את הפולנים כ-120–150 ק"מ, הם לא הצליחו לאבטח נתיב לצ'כוסלובקיה. פירוש הדבר היה שהם לא יכלו לחדש את המלאי של הנשק והתחמושת, וכתוצאה מכך נאלצו להפסיק את המתקפה.
ב-27 ביוני קיבל יוזף פילסודסקי לידיו את הפיקוד על הכוחות הפולנים, ולמחרת ב-28 ביוני פתח במתקפה חדשה, תוך שהוא נעזר ב-2 דיוויזיות טריות. בעקבות המחסור בתחמושת ובאספקה, נהדפו האוקראינים עד אמצע יולי 1919 בחזרה לקו הנהר זברוץ'. למרות המחסור האוקראיני בתחמושת ובסיוע ארטילרי, נסוגו הכוחות האוקראיניים בצורה מסודרת. כ-100,000 פליטים אזרחים ו-60,000 חיילים, 20,000 מתוכם היו מוכנים ללחימה, הצליחו לברוח מעבר לנהר זברוץ' לעבר מזרח אוקראינה.
דרור אדום (סרט)
תקציר עלילת הסרט
כאשר היא סובלת מפציעה הקוטעת את קריירת הריקוד שלה, דומיניקה ואמא שלה מתמודדות בפני עתיד עגום ולא ידוע. כך היא מוצאת את עצמה מגויסת לארגון מודיעין סודי אשר מאמן צעירות יוצאות דופן כמוה כיצד להשתמש בגופן ואישיותן כנשק.
מלחמת פולין–אוקראינה
החזית הדיפלומטית
הכוחות הפולנים והאוקראינים נאבקו במהלך המלחמה ולאחריה אף במישור הדיפלומטי. האוקראינים קיוו כי מדינות ההסכמה המערביות יתמכו במאבקם, הואיל וחוזה ורסאי התבסס על עיקרון הגדרה עצמית לאומית. בהתאם לכך, הדיפלומטים של הרפובליקה העממית של מערב אוקראינה קיוו שהמערב יכריח את פולין לסגת משטחים עם רוב דמוגרפי אוקראיני.
דרור אדום (סרט)
תקציר עלילת הסרט
לאחר ששרדה את תהליך האימונים האכזרי, היא הופכת ל'דרור האדום' האכזרי ביותר בארגון. כאשר חייה שלה ושל כל יקיריה בסכנה עליה להחליט האם לבטוח בסוכן CIA צעיר המנסה לשכנע אותה כי הוא התקווה היחידה שלה.
מלחמת פולין–אוקראינה
החזית הדיפלומטית
הדעות בין בעלות הברית היו חלוקות. בריטניה תחת הנהגתו של ראש הממשלה דייוויד לויד ג'ורג', ובמידה פחותה אף איטליה, התנגדו להרחבת המדינה הפולנית. נציגיהם טענו כי מתן שטחה של הרפובליקה העממית של מערב אוקראינה לפולין יפר את עקרון ההגדרה העצמית הלאומית וכי מיעוטים לאומיים עוינים יערערו את המדינה הפולנית. אולם במציאות, המדיניות הבריטית הוכתבה על ידי רצון לפגוע באינטרסים הרוסיים באזור ולמנוע בעתיד איחוד אפשרי של גליציה המזרחית עם רוסיה, ובנוסף, בריטניה התעניינה בשדות הנפט במערב אוקראינה. לעומת זאת צ'כוסלובקיה, שהייתה מעורבת בסכסוך עם פולין, הייתה ידידותית כלפי ממשלת אוקראינה ומכרה לאוקראינים נשק תמורת נפט. מאידך, צרפת שחששה מגרמניה תמכה לחלוטין בפולין, עקב תקוותם כי מדינה פולנית גדולה, תהווה משקל נגד לגרמניה, ותבודד את גרמניה מרוסיה הסובייטית. דיפלומטים צרפתים תמכו בעקביות בתביעות הפולניות, בשטחים שנתבעו גם על ידי גרמניה, ליטא ואוקראינה. צרפת ספקה לפולנים כמויות גדולות של נשק ותחמושת, וקצינים צרפתים, בעיקר הכוחות של הגנרל האלר, סייעו לכוחות פולנים נגד הצבא האוקראיני המערבי, למרבה זעמם של לויד ג'ורג' והנשיא וודרו וילסון.
ההגנה המוצלחת של הצבא האוקראיני במרבית שטחה של הרפובליקה העממית של מערב אוקראינה בחורף 1918–1919, עוררה מתקפה דיפלומטית על ידי הפולנים שבקשו להציג את הכוחות האוקראיניים כבולשביקים פרו-גרמניים, ובנוסף טענו כי האוקראינים שאינם יודעים קרוא וכתוב, אינם מסוגלים לנהל מדינה משלהם.
בניסיון לסיים את המלחמה, נשלחה בינואר 1919 ועדה של בעלות הברית בראשות גנרל צרפתי, לנהל משא ומתן על הסכם שלום בין שני הצדדים, והביאה להפסקת אש לבינתיים. בפברואר המליצה הוועדה כי הרפובליקה העממית של מערב אוקראינה תמסור שליש משטחה, כולל העיר לבוב ושדות הנפט בדרוהוביץ', אולם האוקראינים סירבו להצעה. באמצע מרץ 1919, המרשל הצרפתי פרדיננד פוש, שרצה להשתמש בפולין כבסיס מבצעי למתקפה נגד הצבא האדום, הביא את גורל המלחמה בין פולין לאוקראינה לפני המועצה העליונה, ובקש סיוע למבצע צבאי שיתנהל על ידי כוח פולני-רומני עם תמיכה של בעלות הברית, כדי לשחרר את לבוב מהמצור האוקראיני.
דרור אדום (סרט)
הפקה
ההפקה יצאה לדרך בבודפשט ב-5 בינואר 2017. חלק מסצנות הסרט צולמו גם באחוזת Dég. הצילומים בפועל החלו בברטיסלבה, סלובקיה ב-25 באפריל 2017. כמה סצינות צולמו בווינה, אוסטריה, ב-29 באפריל 2017. ב-3 במאי 2017, ג'ניפר לורנס נטלה חלק בצילומי כמה סצינות בנמל התעופה לונדון הית'רו שבלונדון.
מלחמת פולין–אוקראינה
החזית הדיפלומטית
ועדה נוספת של בעלות הברית, בראשות הגנרל הדרום אפריקני לואי בותה, הציעה הסדר שבו פולין תקבל את לבוב, ואילו האוקראינים יקבלו את שדות הנפט בדהורוביץ', אולם הפולנים סירבו לכך, בטענה שהצבא האדום פרץ את קווי הפולנים והתקדם אל פודוליה וווהלין, ומשום כך הם צריכים שליטה צבאית על כל בגליציה המזרחית כדי לאבטח את החזית הרוסית בחלקה הדרומי ולחזק אותה על ידי קישור עם רומניה. זמן קצר לאחר מכן פתחו הפולנים במתקפה באמצעות כוח גדול שחומש על ידי צרפת (הצבא הכחול), וכבשו את רוב השטח של הרפובליקה העממית של מערב אוקראינה. מברקים דחופים מבעלות הברית המערביות לעצירת המתקפה, לא נענו. בסוף יוני 1919 אישרה המועצה העליונה של בעלות הברית החלטה המאפשרת לצבא הפולני להתקדם דרך גליציה המזרחית, עד לנהר זברוץ'.
צ'כוסלובקיה שירשה שבעה בתי זיקוק לנפט מהאימפריה האוסטרו-הונגרית, ואשר הייתה תלויה בחוזים שלה לנפט עם ממשלת אוקראינה, דרשה מההפולנים לשלוח לצ'כוסלובקיה את הנפט אשר שולם עבורו לממשלה האוקראינית. הפולנים סירבו, וקבעו כי הנפט שולם עבור תחמושת ששימשה נגד החיילים הפולנים.
ב-21 בנובמבר 1919 המועצה העליונה של ועידת השלום בפריז העניקה את מזרח גליציה לפולין לתקופה של 25 שנים, ולאחר מכן יתקיים משאל עם, ובנוסף התחייבה ממשלת פולין ב-22 בדצמבר 1919 למתן אוטונומיה לאזור, אך התחייבות זו מעולם לא יושמה. ב-21 באפריל 1920 חתם יוזף פילסודסקי ברית עם סימון פטליורה, ובו הבטיחה פולין לתת סיוע צבאי לרפובליקה העממית של אוקראינה במקרה שקייב תותקף נגד הצבא האדום, תמורת הסכמתה על הגבול בין פולין לאוקראינה על הנהר זברוץ'.
בעקבות הסכם זה, יצאה ממשלת הרפובליקה העממית של מערב אוקראינה לגלות בווינה, שם עסקה בפעילות דיפלומטית עם ממשלות צרפת ובריטניה בתקווה לקבל הסדר חיובי בוורסאי. כתוצאה ממאמציה, הכריזה מועצת חבר הלאומים ב-23 בפברואר 1921 כי גליציה המזרחית היא מחוץ לשטח פולין, ולפולין אין את המנדט על האזור, אלא היא רק כוח כובש בגליציה המזרחית, שגורלה ייקבע על ידי מועצת השגרירים של חבר הלאומים. עם זאת, בכנס השגרירים בפריז ב-8 ביולי 1921 הוחלט ש"ממשלת אוקראינה המערבית" אין לה את הזכות לייצג את שטחי גליציה המזרחית. לאחר משא ומתן ארוך, הוחלט ב-14 במרץ 1923 כי גליציה המזרחית תיכלל בפולין, ותינתן לה אוטונומיה מלאה. ממשלת הרפובליקה העממית של מערב אוקראינה התפרקה לאחר מכן, ואילו פולין חזרה בה מההתחייבות למתן אוטונומיה בגליציה המזרחית.
תוצאות המלחמה
כ-10,000 פולנים ו-15,000 אוקראינים מתו במהלך המלחמה, ובנוסף אלפי שבויים הוחזקו במחנות שבויים במהלך המלחמה. שדות הנפט בדרוהוביץ' נמסרו על ידי פולין לשליטה צרפתית, בתמורה לסיוע הצרפתי הנדיב שניתן להם במהלך המלחמה.
בתחילת מלחמת העולם השנייה, סופח האזור לברית המועצות וצורף לאוקראינה הסובייטית. על פי החלטות ועידת יאלטה, יושבה האוכלוסייה הפולנית של גליציה המזרחית מחדש בפולין, ואילו האזור עצמו נשאר בתוך אוקראינה הסובייטית לאחר המלחמה, והחל ממפנה המאה ה-21, עם הקמת אוקראינה, הוא מהווה את החלק המערבי ביותר שלה.
נגרוני
נגרוני (באנגלית: Negroni) הוא קוקטייל איטלקי המוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי. הקוקטייל מורכב משלושה רכיבים ביחסים שווים: 30 מ"ל קמפרי, 30 מ"ל ורמוט אדום ו-30 מ"ל ג'ין. באיטליה נהוג להוסיף לנגרוני מעט מי סודה כדי לעדן את טעמו של המשקה. הרכיבים נמזגים ישירות לתוך כוס ערבוב ומעורבלים יחד עם קרח, הן לשם צינון המשקה והן לשם מהילת רכיביו במים. לאחר העירבוב נמזג המשקה לכוס אולד פאשן עם קרח המקושטת בפלח או קליפת תפוז.
היסטוריה
אין מידע מדויק בקשר למקורו של הקוקטייל הזה, אך הסברה הרווחת ביותר היא שהרוזן קמיליו נגרוני שחי בפירנצה שבאיטליה ביקש בשנת 1919 מפוסקו סקארסלי - הברמן של קפה ג'יאקוסה לחזק את הקוקטייל האהוב עליו - אמריקנו על ידי הוספת ג'ין.
וריאציות
נגרוני שגוי (באיטלקית: Negroni sbagliato) הוא קוקטייל פופולרי שמקורו מצפון איטליה, במילאנו במיוחד, בו מערבבים יין מבעבע יבש במקום הג'ין. באופן זה הופך הנגרוני לקל יותר, בזכות הנוכחות המופחתת של אלכוהול.
אוניברסיטת יורק
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אידה קמפלר
אידה קמפלר (בפולנית: Ida Kempler) הייתה אצנית פולנית-יהודיה.
ביוגרפיה
קמפלר התאמנה בקבוצת מכבי קרקוב.
באליפות פולין שנערכה בוורשה בספטמבר 1924 זכתה קמפלר ב-3 מדליות ארד, בריצת 100 מטר בתוצאה של 15.4 שניות ובריצות שליחות 4x60 מטר (39.0 שניות) ו-4x100 מטר ביחד עם מירה רוזנר, ונדה גולדמן ואלה קמפלר.
טום לוקייר
תומאס אלון לוקייר (באנגלית: Thomas Alun Lockyer; נולד ב-3 בדצמבר 1994 בקארדיף שבוויילס) הוא כדורגלן ולשי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת לוטון טאון מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ ובנבחרת ויילס.
קריירת מועדונים
לוקיירר גדל במחלקות הנוער של קארדיף סיטי ובריסטול רוברס. הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצה הבוגרת של בריסטול רוברס במסגרת הפוטבול ליג הראשונה, הפוטבול ליג השנייה והנשיונל ליג. בסך הכל ערך 258 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע ששה שערים.
ב-28 ביוני 2019 חתם לוקייר על חוזה לשתי עונות בצ'רלטון את'לטיק מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ. ב-3 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–2 על בלקברן רוברס במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת. ב-11 בינואר 2020 הבקיע את שערו היחיד במועדון, בתיקו 2-2 נגד וסט ברומיץ' אלביון במסגרת המחזור ה-27 בליגה. הוא ערך 43 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-1 בספטמבר 2020 חתם לוקייר בלוטון טאון מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
קריירה בינלאומית
ב-14 בנובמבר 2017 ערך לוקייר את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ויילס, בתיקו 1-1 נגד נבחרת פנמה במשחק ידידות.
הוא היה חלק מסגל הנבחרת בטורניר יורו 2020 בשנת 2021, אך לא ערך הופעות בטורניר.
נכלל בסגל נבחרת ויילס לטורניר מונדיאל 2022.
הוועדה הפדרלית לניירות ערך
הוועדה הפדרלית לניירות ערך (ברוסית: Федера́льная коми́ссия по ры́нку це́нных бума́г) היה הגוף הפדרלי הבכיר של רוסיה, אשר הסדיר את שוק ניירות הערך במדינה ויישם את המדיניות הממשלתית בתחום פיתוח שוק ניירות הערך, פיקוח על פעילות המנפיקים ומשתתפי השוק והבטחת גילוי המידע על שוק ניירות הערך בתקופת קיומו בשנים 1993–2004.
ב-13 במרץ 2004 הועברו סמכויותיה של הוועדה לשירות הפדרלי לשווקים פיננסיים.
היסטוריה
בהתאם לצו של נשיא הפדרציה הרוסית מספר 163 מיום 9 במרץ 1993 "אודות הוועדה לניירות ערך וקרנות בורסה שתחת נשיא הפדרציה הרוסית" הוקמה הוועדה לניירות ערך וקרנות בורסה, שהייתה כפופה לנשיא הפדרציה הרוסית דאז בוריס ילצין.
על פי צו נשיא הפדרציה הרוסית מיום 1 ביולי 1996 מספר 1009 "אודות הוועדה הפדרלית לשוק ניירות ערך", הפכה הוועדה לוועדה פדרלית. תפקידיה וסמכויותיה העיקריים נקבעו על פי החוק הפדרלי מיום 22 באפריל 1996 מספר 39 "אודות שוק ניירות הערך".
צו נשיא הפדרציה הרוסית מיום 3 באפריל 2000 מספר 620 "סוגיות של הוועדה הפדרלית לשוק ניירות ערך" אישרו את הגרסה החדשה של התקנה על הוועדה הפדרלית לשוק ניירות ערך והתאימה אותם לחקיקה של הפדרציה הרוסית שהייתה בתוקף באותה עת והסדירה את מעמדה כוועדה עליונה לבקרה על שוק ניירות הערך ברוסיה.
ראש הוועדה הפדרלית לשוק ניירות ערך הראשון היה דמיטרי ואסילייב. איגור קוסטיקוב שניהל את הוועדה בשנים 2000–2004, מילא בה תפקיד משמעותי יותר. בתקופתו אומצו החוקים על קרנות השקעה, תיקונים לחוק על חברות מניות משותפות, תיקונים לחוק שוק ניירות ערך, אשר סיפקו פיתוח מגוון רחב של מכשירים פיננסיים - שוק איגרות החוב התאגידי, שוק הנגזרים, קרנות השקעה נאמנות, קרנות סיכון, תיקונים לקוד המס. השקעות פטורות ממס של אזרחים, שהרחיבו משמעותית את יכולותיה של הוועדה, זאת נוסף לאימוץ קוד ההתנהגות התאגידי הרוסי, שנותר המסמך העיקרי להסדרת היחסים בין בעלי המניות ומנהלי התאגידים. עד שנת 2004 הייתה הוועדה לאחד הגופים החשובים שאחראים לפיקוח על התחום הפיננסי במדינה. בעבר, דמיטרי מדבדב, הודה כי הוצע לו לעמוד בראש הוועדה בשנת 2000.
ברם, במסגרת הרפורמה הפדרלית, ב-13 במרץ 2004 הוועדה פורקה וכל סמכויותיה הועברו לידי השירות הפדרלי לשווקים פיננסיים.
ליונל ניומן
ליונל ניומן (אנגלית: Lionel Newman; 4 בינואר 1916 - 3 בפברואר 1989) היה מנצח, פסנתרן ומלחין קולנוע וטלוויזיה יהודי אמריקאי.
קריירה
ניומן נולד למשפחת מהגרים יהודית-רוסית בניו הייבן, קונטיקט, וגדל כאחד מעשרה ילדים והבן הצעיר מתוך שבעה. במצב העוני והדלות שבו הייתה המשפחה, אמו לובה תמיד עודדה אותם להישגים.
בגיל 16 היגר ניומן להוליווד, שם החל לעבוד כמנצח אצל האמרגן ארל קרול. אז הוא פגש את אשתו, בוורלי קרול, גם היא נערת מופעים אצל ארל קרול, ואחייניתו. ניומן קיבל הכשרה מקצועית בניו יורק, ולאחר שעבר ללוס אנג'לס המשיך ללמוד עם כמה מהגדולים בתחום.
בשנות ה-30 יצא ניומן במסע הופעות לצד מיי וסט. היא נהגה לגעור בו על כך שהרים את ידיו גבוה מדי בסוף ההופעה כשהיא אומרת "אני המופע פה ניומן, לא אתה" ("I'm the show, Newman, not you").
בגיל 18 השיג עבודה בנגינה על פסנתר על האונייה רוטרדם, כחלק מלהקה שנקראה "התזמורת של אגודת ניומן". למסע הייתה חשיבות רבה עבור ניומן, שרצה תמיד למצוא את בית אמו במסע כזה.
לאחר שעבר חניכות בניצוח על תזמורות ובתזמור, הצטרף ניומן אל חברת פוקס המאה ה-20, כפסנתרן תחת הנחייתו של אחיו הגדול, אלפרד ניומן; בשנת 1956 הוא חיבר את הפסקול לסרטו הראשון של אלביס פרסלי, אהבי אותי ברכות ובשנת 1959 הוא קיבל העלאה בדרגה לבמאי מוזיקלי לסדרות טלוויזיה.
תפקיד זה פתח עבורו דלתות רבות, ובמהרה, לאחר שכתב כמה פסקולים לסדרות טלוויזיה, מונה לתפקיד סגן נשיא של חטיבת המוזיקה בחברת פוקס. הוא כתב מספר פסקולים קלאסיים בשנים אלו, בהם הפסקולים לסדרות "The Many Lives Of Dobie Gillis", ואחרים.
כהונתו של ניומן בחברת פוקס השתרעה על פני 46 שנים, בהן הוא הלחין וניצח על מעל 200 סרטים, כולל "החונק מבוסטון", "How to Marry A Millionaire", "North to Alaska", ו-"Love Me Tender" ("אהבי אותי ברכות") - סרטו הראשון של אלביס פרסלי. הוא היה המפיק המוזיקלי לכל סרטיה של מרילין מונרו בחברת פוקס. ב-1954 הלחין למענה את השיר "נהר ללא חזרה", בסרט "נהר האבדון".
ניומן היה מועמד 11 פעמים לפרס אוסקר, וזכה בו בשנת 1969 עבור הסרט "הלו, דולי!". הוא המשיך להלחין פסקולים רבים, ביניהם לסרט הנוסע השמיני. הוא היה אחראי על הפסקול לכל סאגת מלחמת הכוכבים (4, 5, ו-6). למרות שמעולם לא החשיב את עצמו ככותב שירים או זמר, הוא קיבל תעודת הערכה על כך שמאז שפרסם את שירו משנת 1948 "Again", הוא שודר ברשת מעל מיליון פעמים.
במהלך שנותיה האחרונות של כהונתו בפוקס, ניצח ניומן על תזמורות מרכזיות בארצות הברית, בקנדה, בניו זילנד ובאנגליה.
חוש ההומור החריף של ניומן נודע לשמצה ברחבי הוליווד. בביוגרפיה שלו, מתאר אותו פרנק סינטרה כבן אדם המצחיק ביותר בהוליווד. רשעותו ולשונו החריפה מוזכרים גם הם. ג'רי גולדסמית' מזכיר בביוגרפיה שלו שניומן נהג לקרוא לו "יפיוף" ולהתנהג בנשיות מאחורי גבו, על מנת ללעוג לגולדסמית (מתוך קנאה, לדבריו), על הנשים שהיו מכרכרות סביבו. גולדסמית מציין גם את העובדה שניומן כינה את המלחין ג'ון ויליאמס "דימיטרי הקטן", על שם דימיטרי טיומקין.
ניומן אהב את תעשיית הסרטים בכל מאודו, והשקיע את כל מרצו בתעשיית המוזיקה לסרטים. בעולם זה, של הפסקולים ומוזיקה לסרטים, הוא גדל להיות אחד מענקיה של התעשייה. הוא היה פרפקציוניסט, והתעניין באיכות בצורה בלתי נלאית. מיוחס לו המשפט "עוד טייק אחרון ודי" ("Just One More Take") - על מנת, ולו רק בסיכוי, לשפר עוד פרט אחרון. שאיפתו הייתה להביא את התזמורת של פוקס לרמה של תזמורת פילהרמונית משובחת, ותחת ניצוחו הוא הצליח בכך. הוא נחשב כמנהיג וכאיש-מפתח בקריירות של המלחינים ג'ון ויליאמס, ג'רי גולדסמית, דומיניק פרונטייר, פאט ויליאמס ורבים אחרים.
ליונל ניומן היה תוצר של "עידן הזהב" בהוליווד - חלק בלתי נפרד ממנו, והוא תרם לעיצובו.
ניומן פרש בשנת 1985, ונפטר ארבע שנים מאוחר יותר.
הוא היה אח של המלחינים אלפרד ניומן ואמיל ניומן ודוד למוזיקאים רנדי ניומן, דייוויד ניומן ותומאס ניומן.
פוזיטיביזם משפטי
פוזיטיביזם משפטי היא אסכולה בתורת המשפט המודרנית ובפילוסופיה של החוק, שטענתה העיקרית היא כי החוק הוא יצירה אנושית העומדת כשלעצמה ואיננה קשורה בהכרח עם המוסר. הנחת המוצא של הפוזיטיביזם היא שהמשפט ניתן על ידי ריבון אנושי לנתיניו. כלומר, הפוזיטיביזם עוסק במשפט אנושי שנוצר על ידי בני אדם למען בני אדם והוא אינו מגדיר את ציווי הדת והמוסר שמקורם אלוהי או על אנושי. בהתאם לכך, ייתכנו חוקים בלתי מוסריים מכיוון שתוקפו של החוק איננו נובע ממוסריותו אלא מהחלתו בידי הריבון.
מקור השם "פוזיטיביזם" בא מ-positif – 'עובדתי' בצרפתית. אסכולה זו עוסקת בשאלות בדבר מהותו של המשפט ומהותה של מערכת משפט, כדי לאפשר לזהות כללים משפטיים המשתייכים למערכת משפט. גישה זו לכן דוחה את הניסיון לפרש חוקים בעזרת ערכים כלליים – בין אם מוסריים או דתיים – בשל הנחתה שהחוק איננו מוסרי בהכרח, וממילא אין היגיון בניסיון לפרשו על ידי ערכים שהוא עצמו לא מחויב להם.
עיקרי האסכולה הפוזיטיביסטית
האסכולה הפוזיטיביסטית התפתחה בהשפעת הֲלוֹךְ הרוח של תקופת ההשכלה, שהציבה את האדם במרכז וראתה בו יצור תבוני וחשוב. האסכולה מבחינה בין הרצוי למצוי, כלומר בין השאלה מהו החוק בפועל ובין השאלה האם החוק הוא טוב, מועיל, חכם, צודק, ראוי וכדומה. בעיקרי הגישה, ישנה הבחנה בין הטענה לסמכות לקבוע נורמות הנוגעות לחיים, לבין העליונות הנורמטיבית שמחייבת משפטית את הקהילה. מטרת הגישה היא להגדיר ולזהות מהו המשפט, מבלי להתחשב בשאלה האם זה ראוי או לא, אלא רק להבחין בין רצוי למצוי. כאשר נורמה נחשבת בלתי מוסרית, אם ייעשו פעולות המנוגדות לה, או שהנורמה לא תיושם או תיאכף, הדבר ייחשב כהפרה של חובה משפטית. עם זאת, ייתכן כי במקרים מסוימים היא מותרת ואף מחויבת מבחינה מוסרית. התוקף של אותן הנורמות, נגזר מהעובדות החברתיות, ורשויות האכיפה מחויבות משפטית לפעול בהתאם לדין הפוזיטיביסטי.
המשפט הפוזיטיביסטי המודרני מכיל שתי תזות:
פוזיטיביזם משפטי ומשפט הטבע
הנורמות המשפטיות מעוצבות בזיקה לעקרונות המוסריים. המוסר הוא המקור הראשון בחשיבותו לקביעתה של הנורמה המשפטית. משמעותה של שאלת המוסר, היא, למשל – האם העובדה שנורמה מסוימת לא נוגדת את המוסר היא תנאי הכרחי או מספיק להיותה תקפה? או שמא תוקף הנורמה ייקבע לפי הימצאותה במקורות המשפטיים, דוגמת החוק או המנהג?
אסכולת הפוזיטיביזם עומדת בניגוד לדרך חשיבה משפטית עתיקת יומין ומקובלת הקרויה משפט הטבע, לפיה ישנו קשר חיוני בין החוק ובין הצדק או המוסר. הפוזיטיביזם המשפטי דוגל בתאוריית ההפרדה – תקפות חוקית אינה קשורה לצדק או למוסר. ההבחנה בין הגישות היא בשאלת הציות לחוק, יישומו ואכיפתו. הפוזיטיביזם מפריד בין שאלת המוסר לבין השאלה המשפטית-עובדתית, בעוד שהמשפט הטבעי מטשטש את ההבחנה ביניהן.
הזרבובים
הזרבובים (באנגלית: Snorks) היא סדרת אנימציה אמריקאית, בת 108 מקטעים ב־65 תוכניות (ארבע עונות שידור), שהופקה לטלוויזיה בין השנים 1984–1989. בישראל, שודרה הסדרה בערוץ הראשון בין השנים 1987–1988. ובהמשך שודרה בשידורים חוזרים בערוץ הילדים ומאוחר יותר בערוץ ג'וניור, וניתן לצפות בה גם בשירות הווידאו על פי דרישה של חברת הוט.
פוזיטיביזם משפטי
מה הופך את החוק לתקף?
השאלה "מה הופך את החוק לתקף?" או "מהו החוק" היא השאלה העיקרית ששואלים אנשי המשפט הפוזיטיביסטי. ניתן להתייחס אליה באמצעות שאלת שאלה דומה – "מהו כסף?", שניתן לענות עליה במספר אופנים:
Head of NASA and the 2 Amish Boys
Head of NASA and the 2 Amish Boys (בעברית: ראש נאס"א ו-2 ילדי האמיש) הוא האלבום ה-11 של הרכב המוזיקה האלקטרונית הישראלי אינפקטד מאשרום.
הזרבובים
הסדרה מבוססת על פי ספרי הקומיקס מ-1974 של המחבר הבלגי, פרדי מוניקנדם. הקומיקס הופק לסדרה מצוירת על ידי חברת Hanna-Barbera, בין השנים 1984 ו-1989. הזרבובים הם דמויות בדיוניות קטנות וצבעוניות מגזע תת-מימי החי בסנורקלאנד. שמם האנגלי מבוסס על המילה "שנורקל", ואילו שמם העברי מבוסס על המילה "זרבובית".
הסדרה הצליחה באופן חלקי לעומת הפופולריות של הדרדסים, הפקה נוספת של האנה-ברברה מקומיקס בלגי.
פוזיטיביזם משפטי
מה הופך את החוק לתקף?
הפוזיטיביסט המשפטי יחפש את הנורמה המשפטית, ויתעניין רק בנורמה שניתן לעגנה בסוגים מסוימים של עובדות חברתיות (אמפיריות) הנחשבות עובדות יוצרות חוק במסגרת מערכת משפטית נתונה. עובדות חברתיות – למשל חוק שהותקן או פסק דין שניתן, ללא שאלה מוסרית עקרונית.
Head of NASA and the 2 Amish Boys
האלבום יצא ב-12 בדצמבר 2018, תחת חברת התקליטים Monstercat והוא אלבום מוזיקה אלקטרונית בסגנונות: דראם נ' בייס, האוס, טראנס פסיכדלי.
פוזיטיביזם משפטי
מה הופך את החוק לתקף?
הפוזיטיביזם המשפטי מנסה להגדיר מהו משפט וגורס כי המשפט הוא עובדה חברתית, ומקורות התוקף שלו הם בני האדם בלבד. למשפט פוזיטיבי טענות מרכזיות:
הוגים מרכזיים
במחשבה הפילוסופית המערבית, הפוזיטיביזם המשפטי מתחיל מעבודתו של ג'רמי בנת'ם, פילוסוף התועלתנות, ששאל חלק מדרכי המחשבה של תומאס הובס. בנת'ם הפריד בין אנשים שהוא כינה "חושפים", שתפקידם להסביר מהו החוק החל בפועל, לבין "צנזורים" שמבקרים את החוק החל בפועל ומשווים אותו לדעותיהם על החוק הרצוי. תפקידה של הפילוסופיה של החוק, על פי בנת'ם, הוא להסביר את החוקים "האמיתיים" של "החושפים" ולא את ביקורתם של "הצנזורים".
גישה זו של אוסטין נתונה לביקורת. לדוגמה ניתן לקחת את ארצות הברית וחוקתה. כמובן שהחוקה נכתבה על ידי בני אנוש. החוקה יצרה מנגנון של ממשל שהרעיון העיקרי בו הוא הפרדת הרשויות, כאשר לשופטים הכוח לבטל חוקים הנראים להם כמנוגדים לחוקה, אך את החוקה ניתן לתקן בהליך פוליטי. מיהו, אם כן, הריבון שכוחו הוא ללא גבולות? אוסטין ישיב שאין דבר בתורתו המנוגד לרעיון של היררכיה בין החוקים הקיימים, ושתורתו אינה טוענת כי הריבון הוא גוף או אדם יחיד.
התאורטיקן המשפטי ה.ל.א. הארט מצביע על ארבעה ראשי ביקורת מרכזיים על תורת הפקודה של אוסטין: ישנם חוקים שלא ניתן לנסח כפקודות ("עשה" ו"אל-תעשה"); הריבון כפוף בעצמו לחוק; ישנם חוקים שהריבון לא מחוקק (לדוגמה: חוק מנהגי, תקדימים משפטיים); ישנה התמדה והמשכיות של החוק גם כאשר הריבון מתחלף. לפי הארט, מקור הריבונות הוא קבלת כלל חברתי שמסמיך את הריבון על ידי הציבור. הארט מציע שלושה כללים כדי לפתור סוגיות משפטיות. הכלל הראשון והבסיסי ביותר הוא כלל הזיהוי – שלפיו על-מנת להבין אם לכלל חברתי מסוים יש תוקף משפטי, יש לפנות למקורות החברתיים של החוק. כלל זה מופנה לגורמי הפקידות המדינתית, ולא לאזרחים בהכרח. הכלל השני הוא כלל השינוי, שלפיו למוסדות מסוימים יש את הכוח לשנות או לפסול חוקים קיימים. הכלל השלישי הוא כלל השיפוט, שמסייע לקבוע האם חוק הופר.
לפי השופט האמריקני אוליבר ונדל הולמס, פוזיטיביזם משפטי הוא מדע של אלו המייעצים לממשלות כיצד לפעול. לפי הולמס המדע המשפטי אינו עוסק בשאלה מהו החוק, אלא מה יפסוק בית המשפט בשאלה מסוימת. תורתו של הולמס נקראת ריאליזם משפטי. היא מכירה בכך שאת החוק הכתוב ניתן לפרש בצורות שונות, וניתן "לשחק" בו לפי האינטרסים של קבוצות שונות, כך שתפקידו של המשפטן הוא לחזות בהסתברות הגבוהה ביותר מה יפסוק בית המשפט.
תורתו של קלזן ידועה בשמה "התאוריה הטהורה של המשפט". לפי גישה זו, המשפט הוא עצמאי. הנורמות המשפטיות נוצרות על ידי נורמות אחרות ההופכות את המערכת המשפטית לסגורה. כך, תורתו של קלזן דוגלת בניסיון ליצור תאוריה מדעית וטהורה של המשפט. בעוד שאלה מוסרית תקבע שאסור לגנוב, השאלה המשפטית תהיה – אם מישהו גונב, הוא חייב להיענש: כאשר תופר נורמה מוסרית, תקום החובה להפעיל סנקציה. הסנקציה היא דרך מרכזית בתורתו של קלזן, הרואה חשיבות לפעול בדרך זו כל זמן שמופרת חובה מוסרית. לכן האמירה במקרה של גניבה, לא צריכה להיות לדידו "אדם צריך להיענש" אלא – אדם חייב להיענש. הסנקציה נחשבת לאפקטיבית שכן היא מאפשרת למשפט ליצור הסדרה ומונופוליזציה של שימוש בכוח. מבנה מערכת המשפט של קלזן בנוי כפירמידה, כאשר נורמות שואבות את תוקפן מנורמות בדרגה גבוהה יותר. מאפיין נוסף ובולט הוא הנורמה הבסיסית, שמהווה את הבסיס לכל הנורמות המשפטיות והיא שמסמיכה את יצירתן.
משפט ואתיקה
כמובן, לא כל ההכרעות המשפטיות חופשיות מהקשר אתי. הפוזיטיביזם המשפטי אינו זהה לפוזיטיביזם אתי, או לרלטיביזם מוסרי. ניתן לקבוע כי קיימת נקודת ראות אתית, ובה בעת לקבוע כי החוק הקיים תואם נקודת ראות זו או כי אינו תואם אותה. הטענה של הפוזיטיביזם המשפטי אינה כי נקודת הראות האתית אינה רלוונטית לכל חוק שהוא, אלא כי החוק והאתיקה הם שני דברים שונים, שלפעמים יש להם תחומי עניין משותפים, אך הלוגיקה הקיימת בבסיסם שונה לחלוטין. הפוזיטיביסט המשפטי ידגיש כי הציווי המשפטי שלא לגנוב, והציווי המשפטי לנהוג בצד שמאל (או ימין) של הכביש הם שתי דוגמאות לאותה התופעה.
כנגד נקודת ראות זו, לון ל. פולר טוען כי לחוק יש מוסריות פנימית. למשל החוקים צריכים להיות פומביים, ומפורסמים לציבור הרחב. הם צריכים להיות מובנים לקורא הנבון, ואינם צריכים לסתור זה את זה. חוקים שאינם עונים על דרישות אלו אינם יכולים לשמש בתפקידו של החוק בסדר החברתי, כי אז לא ניתן יהיה לציית להם. לפי פולר דרישות אלו הן בבסיסן דרישות אתיות, והן מגבילות את כוחו של החוק, אפילו מבלי להפעיל כללים אתיים "חיצוניים" להליך המשפטי.
הפילוסוף רונלד דבורקין מבדיל בין עקרונות וכללים. "כללים" הם כמו החוק הקובע באיזה צד של הכביש יש לנהוג. הם בינאריים ביישומם. הם חלים לגבי מקרה מסוים, או שאינם חלים. "עקרונות" הם הצהרות יותר מעורפלות בדבר מדיניות ונורמות אתיות. דוגמה יפה ליישום עניין זה הוא העיקרון המשפטי "הרצחת וגם ירשת". על אף שה"כלל" הוא שהרוצח רשאי לקבל את ירושת הנרצח, אם הוא נמנה עם יורשיו החוקיים, כאן נכנס לפעולה ה"עיקרון" ומתנגד להפעלת ה"כלל".
התנגשות בין המשפט הפוזיטיביסטי ובין משפט הטבע בפסיקה בישראל
פסק דין חשוב העוסק בשאלת תחולת "המשפט הפוזיטיביסטי" אל מול "המשפט הטבעי" ומהווה אבן דרך בשיטת המשפט הישראלית ובהיסטוריה של בית המשפט העליון הוא ע"ב 1/65 ירדור נ. יו"ר ועדת הבחירות המרכזית לכנסת השישית, פ"ד יט (3), 365 (פסק דין ירדור). המדובר בערעור על סירובה של ועדת הבחירות המרכזית לאשר השתתפותה בבחירות לכנסת השישית של "רשימת הסוציאליסטים", רשימה שחלק מחבריה היו אף חברים בארגון הבלתי חוקי "אל ארד".
בערעור דנו שמעון אגרנט (מי שכיהן בעת מתן פסק הדין כנשיא השלישי של בית המשפט העליון), חיים כהן ויואל זוסמן (שכיהן כנשיא הרביעי של בית המשפט העליון). שלושתם מגדולי השופטים של בית המשפט העליון.
חיים כהן ייצג את הגישה הפוזיטיביסטית, כאשר קבע כי אם אין למצוא חיקוק מפורש שמכוחו יכולה ועדת הבחירות לפסול רשימה מלרוץ לבחירות, הרי שאין בכוחה של הוועדה לפסול את הרשימה, גם אם לדעתה יש סיבות טובות לכך, וכלשונו: "לפי החוק הקיים במדינה, אשר בה שולט החוק, אין שוללים זכות מאדם, ויהא הוא הפושע המסוכן והבוגד הנבזה ביותר, אלא בהתאם לחוק בלבד. לא ועדת הבחירות המרכזית ולא בית משפט זה מחוקקים במדינה הזאת. הכנסת היא הרשות המחוקקת והיא אשר מסמיכה את מוסמכיה, אם רצונה בכך, לעשות לאיש כדרכיו וכפי מעלליו. בהיעדר הסמכה כזאת מאת המחוקק, לא ההגיון ולא הכורח ולא אהבת המולדת ולא שום שיקול אחר, יהא אשר יהא - מצדיקים עשיית דין על דעת עצמו ושלילת זכות הזולת".
המדובר בניתוח החוק באופן פוזיטיביסטי, שאינו שואל את השאלה: "מהי הנורמה המשפטית הרצויה", אלא את השאלה: "מהי הנורמה המשפטית הקיימת".