cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רישום התושבים תש"ט
המבצע
מאחר שהרישום לא יכול היה להדביק את ההתקדמות המהירה באותה עת של כוחות צה"ל בנגב ובגליל, הוחלט כי הוא ייערך רק באותם אזורים שהיו בשליטת צה"ל והמדינה עד 14 באוקטובר 1948, כך שהתושבים הערבים של האזורים שנכבשו אחרי יום מבצע הרישום, לא נכללו בו ונפקדו במועד מאוחר יותר.
נטורי קרתא סירבו ליטול חלק ברישום ולא שיתפו פעולה עם הפוקדים. במרוצת הזמן כשנזקקו לפנקסי נקודות בתקופת הצנע ולדרכונים כדי לצאת את הארץ, הם התפקדו בהדרגה.
לא לכל הנפקדים היה שם משפחה, (חוק השמות נחקק רק ב-1956) ולכן במקרה כזה נרשמו שם האב ושם הסב במשבצת שם המשפחה.
פרסום ממצאי הרישום
לאחר סיום המבצע רוכזו השאלונים שנאספו ב-14 משרדים מחוזיים. עובדיהם טיפלו בהכנת תעודות הזהות לתושבים. על בסיס המידע שנאסף חולקה המדינה ל-747 אזורי קלפי. עבור כל קלפי הוכנה רשימת בוחרים. הרשימות הוצגו לציבור זמן מה לפני מועד הבחירות, כדי לאפשר קבלת הערות אודותיהן. מספר בעלי זכות הבחירה הועמד על 507,000, ובבחירות שנערכו ב-25 בינואר 1949 הצביעו כ-440,000 מהם - 87.8%.
נתונים שהופקו במבצע הרישום הופיעו בשנתון הסטטיסטי של ישראל החל משנת 1950, ואולם רק שנים אחדות לאחר המבצע הוציאה הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה פרסום רשמי של ממצאיו.
נתונים נבחרים
נתונים סטטיסטיים רבים הופקו במבצע הרישום. הנתונים להלן מתייחסים לאוכלוסייה היהודית בלבד, שכן כאמור רישום התושבים הלא-יהודיים בעת המבצע היה כרוך בקשיים רבים והושלם רק לאחר זמן.
פוליטיקה של לטביה
לטביה היא רפובליקה פרלמנטרית בצפון אירופה ומהווה את אחת המדינות הבלטיות.
צורת הבחירות
בלטביה מתקיימות שתי בחירות פעם לארבע שנים. האחת, בחירות נשיאותיות בהן נבחר נשיא לטביה לתקופת כהונה בת 4 שנים. תפקידו הוא ראש המדינה הלטבית. השנייה, בחירות פרלמנטריות בהן נבחרות המפלגות בלטביה לתקופת כהונה של 4 שנים לפרלמנט הלטבי-סאימה.
תקופות שלטוניות
בין השנים 1918–1940 הייתה לטביה מדינה עצמאית דמוקרטית. לאחר הפיכת לטביה לרפובליקה סובייטית (1940) השתנה המשטר בלטביה לקומוניסטי. מאז התפרקות ברית המועצות (1991) והקמת הרפובליקה הנוכחית המשטר בלטביה הוא דמוקרטי.
ראש ממשלת לטביה
ראש ממשלת לטביה נבחר על ידי הנשיא לאחר הבחירות הפרלמנטריות והוא בדרך כלל מהמפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט. על המועמד להקמת הממשלה להשלים את המשימה תוך זמן מוקצב. הממשלה המוצעת חייבת לקבל תמיכת הרוב בפרלמנט.
ראש הממשלה מהווה סמל לאומי ותפקידו הוא דיפלומטי בעיקר ודאגה על שמירת הסדר הממשלתי. בשנים האחרונות הממשלות לא מחזיקות מעמד זמן רב וראשי הממשלה לא מחזיקים מעל שנתיים בדרך כלל (ראו למשל אנדריס ברזינש). ראש הממשלה הנוכחי, מאז ינואר 2019, הוא ארטורס קרישיאניס קרינש.
ממשלת לטביה
ממשלת לטביה (בלטבית: Latvijas Republikas Ministru kabinets) היא הרשות המבצעת של לטביה, והיא כוללת את המשרדים הבאים: משרד ראש הממשלה, משרד ההגנה, משרד החוץ, משרד הכלכלה, משרד הכספים, משרד הפנים, משרד החינוך והמדע, משרד התרבות, משרד הרווחה, המשרד לפיקוח אזורי ממשלתי, משרד התחבורה, משרד המשפטים, משרד הבריאות, המשרד לאיכות הסביבה ומשרד החקלאות.
הסאימה
הסאימה הוא הפרלמנט הלטבי. הוא מונה 100 מושבים והבחירות אליו מתקיימות בדרך-כלל פעם ב-4 שנים. הסיימה הנוכחית היא ה-11 במספר הבחירות התקיימו ב-17 בספטמבר 2011 זהו הרכבה-
מפלגת מרכז ההסכמה - 31 מושבים
המפלגה פועלת לשיתוף פעולה של הלטבים והרוסים במדינה.
מפלגת הרפורמות של זאטלרס - 22 מושבים
המפלגה הוקמה לקראת הבחירות על ידי הנשיא לשעבר ואלדיס זאטלרס.
איחוד - 20 מושבים
המפלגה הוקמה בשנת 2010. המפלגה מוגדרת כמפלגת ימין.
האיגוד הלאומי - 14 מושבים
המפלגה הוקמה בשנת 2010 ומגדירה את עצמה כמפלגת שמרנית.
איחוד הירוקים והחקלאים - 13 מושבים
האיחוד הוקם לקראת הבחירות לסיימה בשנת 2002.
Acceptable in the 80s
וידאו קליפ
הקליפ, בבימויו של ווף וואן-באו, הכולל תפניות ורמיזות רבות לשנות השמונים, ביניהם התסרוקות הגדולות והסטראוטיפיות והאורות הצבעוניים.
ריאליזם סוציאליסטי
ריאליזם סוציאליסטי הוא סגנון אמנותי בעל מטרה פוליטית של קידום והעמקה של הרעיונות הסוציאליזם והקומוניזם. זרם זה הנולד בברית המועצות על פי הוראות הממשל אינו אחיד מבחינה טכנית (כמו האימפרסיוניזם לדוגמה) ויכול לבוא בשלל תת-סגנונות, חלקם נושקים לפוטוריזם, לריאליזם, לאוונגרד הרוסי ועוד. המכנה המשותף לכל התת-סגנונות בזרם הריאליזם סוציאליסטי הוא הבניית האידיאל של האדם העובד, של צפייה לעתיד טוב יותר ועידוד המלאכה ושבח להצלחתה של החברה הקומוניסטית. דמותו הרומנטית של הפועל יועדה להוות דוגמה אישית ולרוב בלטו בה תכונות של חוסן גופני ושמחת חיים. האווירה האופטימית של היצירה הייתה די שונה מהגישה הריאליסטית שכן לא הציגה את המציאות כפי שהיא אלא כפי שהיא אמורה להיות לשיטת הסוציאליזם - כלומר, אוטופיה.
הסגנון נוגע בכל סוגי האמנות: אדריכלות, ספרות, אמנויות הבמה ואמנות פלסטית.
סגנון זה היה הסגנון הרשמי בברית המועצות ובמדינות הגוש המזרחי ויצירות שלא עמדו בדרישות הסגנון הזה לא זכו להפצה כמעט. לאור כך יצירות רבות שלא עמדו בדרישות הריאליזם הסוציאליסטי התפרסמו באופן לא פורמלי.
היסטוריה
לפני עליית הקומוניזם התקיימה ברוסיה הצארית תקופת פריחה בתחומי האומנות (fin de ciecle). פריחה זו הגיעה לאחר פיגור בתחום לעומת אירופה המערבית. מיד לאחר מהפכת אוקטובר 1917 השלטונות החדשים החלו לעודד את האמנים ליצירה, לצורך תעמולה והפצה של רעיונות הקומוניזם. כך הגיעה בשנים הראשונות לקומוניזם פריחה של סגנונות חדשים באמנות הרוסית: אוונגרד, פוטוריזם, קונסטרוקטיביזם ואחרים. קבוצות האוונגארד חיפשו לשבור מוסכמות חברתיות, גם אם לא בהכרח הזדהו עם המהפכנים הפוליטיים, כך שבין 1917 ל-1925 לא הייתה זו בהכרח אמנות מגויסת.
החל משנת 1925 הלכה וגדלה מעורבותו של השלטון בתרבות ובאמנות. סטלין הורה כי על האמנות להיות לא-אליטיסטית ולפיכך יש ליצור דברים פשוטים, ברורים, קצרים ובעלי מוסר השכל. בשנת 1932, עם סיום תוכנית החומש הראשונה, החליט סטלין על הצורך בארגון מחדש של כל הזרמים והארגונים באמנות בברית המועצות. נאסרו כל הזרמים שלא תמכו ברעיונות השלטון, ויצירה אמנותית הותרה למעשה אך ורק מתוך איגודים ממשלתיים. נאסרה כל התאגדות של אמנים ונדרש איחודם של האיגודים הקיימים, מטרה שהושגה בהדרגה עד ל-1940. השלטון הקים את "איחוד הסופרים הסובייטים", "איחוד הציירים הסובייטים", "איחוד המלחינים הסובייטים" וכו'. לאחר התבססות הרעיון שגם תחום זה נשלט על ידי הממשל הסובייטי נוצר מושג "הריאליזם" בהקשרו הסוציאליסטי, שנבחר והוכרז בתור הסגנון האמנותי היחיד, ויוצרים של אמנות מופשטת ואוונגרדית דוכאו.
עצם הגדרת הריאליזם - תיאור מצב כמו שהוא - לא היה נוח לשלטון הקומוניסטי. ספרים של סופרים ריאליסטים מצרפת, למשל, שתארו את קשיי היום יום של מעמד הפועלים בצרפת, היו אהודים מאוד. אך עיסוק בקשייהם של פועלי ברית המועצות לא הותר ולכן הפך הריאליזם הסוציאליסטי לתיאור מצב אוטופי, עתידני, במקום תיאור המצב הקיים, כלומר: ייצוג הרצוי ולא המצוי. הנושאים שהוצגו: האדם הפשוט, הפועל או האיכר, חסונים ומלאי אופטימיות, נושאים מבט אל העתיד. הציורים היו מלאי צבע לרוב. בתחום הפיסול בולטים פסלי פועלים, איכרים ומנהיגים, ובאדריכלות - הנושקת לסגנון האדריכלות הנאצית - בולטות בנייתם של של "ארמונות תרבות".
בזמן מלחמת העולם השנייה גויסה האמנות הזו להציג את השגי המהפכה למרות הסבל, והיא שימשה כלי בידי סטלין ליצירת זהות לאום סובייטית.
רק בתקופת הפרסטרויקה החלו לצאת לאור יצירות אשר דוכאו במשך שנים ארוכות, וכן אמנים גולים רבים חזרו לרוסיה.
מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9
מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9 (במקור Star Trek: Deep Space Nine; או בקיצור ST:DS9) היא סדרת-מדע בדיוני המתרחשת בעולם הבדיוני של מסע בין כוכבים, במאה ה-24, משנת 2369 ועד לשנת 2375. בניגוד לסדרות מסע בין כוכבים אחרות, זירת ההתרחשות המרכזית של חלל עמוק 9 היא תחנת חלל קבועה, וזאת על מנת שלא ישודרו בו-זמנית שתי סדרות אשר במרכזן ספינת חלל (ספינת החלל דיפאיינט נוספה לסדרה בעונה 3, אולם התחנה נשארה המוקד המרכזי של עלילת הסדרה). דבר זה איפשר עלילות בהמשכים והופעות חוזרת של דמויות חוזרות בתדירות רבה יותר. סדרה זו ידועה בשל הדמויות המפותחות הרבות שיש בה, וכן בשל עלילות מקוריות מורכבות. הסדרה עסקה בנושאים אפלים יותר מאשר קודמותיה. פחות חקר פיזי של החלל, ויותר דגש (בעיקר בעונות המאוחרות יותר) על היבטים שונים של מלחמה בין-כוכבית.
הסדרה שודרה בארצות הברית במשך שבע עונות, מינואר 1993 עד יוני 1999, במקור לערוץ סינדיקציה, בישראל הסדרה שודרה בטלוויזיה החינוכית (ערוץ 2) באמצע שנות התשעים. סדרה זו היא הספין אוף הראשון שנוצר ללא מעורבות ישירה של יוצר מסע בין כוכבים ג'ין רודנברי, אם כי הוא נתן את ברכתו לפרויקט זמן קצר לפני מותו בשנת 1991. הסדרה נוצרה על ידי ריק ברמן ומייקל פילר, לבקשתו של ברנדון טארטיקוף, והיא הופקה על ידי חטיבת הטלוויזיה של חברת סרטי פרמאונט.
בהיותה ספין אוף של הדור הבא הפופולרית, חלל עמוק 9 עלתה לאוויר במקביל לסדרת האם שלה, ושתי הסדרות כללו מספר פרקי קרוסאובר: תחנת החלל חלל עמוק 9 הופיעה בפרק של עונה 6 של הדור הבא; בנוסף - בניסיון למשוך צופים מסדרת-האם הפופולרית, שתי דמויות של הדור הבא (מיילס או'בריאן, והחל מהעונה הרביעית: וורף) הפכו לדמויות קבועות בחלל עמוק 9. דמויות נוספות מהדור הבא הופיעו בתפקידי אורח בחלל עמוק 9, בהן: פיקארד/לוקוטוס, קיו, ואש, לורסה, ב'תור, תומאס רייקר ועוד.
רקע
הסדרה חלל עמוק 9 נהגתה בשנת 1991, זמן קצר לפני מותו של ג'ין רודנברי. הסדרה התרכזה בתחנת חלל קרדאסית בשם "טרוק נור" הסמוכה לכוכב באג'ור. עם סיום הכיבוש הארוך והאכזרי של באג'ור על ידי הקרדאסים, הממשלה הזמנית של באג'ור העבירה את הפיקוד על תחנת החלל לפדרציית הכוכבים המאוחדת, אשר שינתה את שם התחנה לחלל עמוק 9.
לדברי ריק ברמן, אחד מיוצרי הסדרה, נשקלה האפשרות למקם את הסדרה במושבה שעל כוכב לכת, אך הם חשו כי תחנת חלל תמצא חן יותר בעיני הצופים, וכן תוזיל את עלויות הצילומים (שכן צילומי חוץ יקרים יותר מאשר צילומים בתוך אולפן). עם זאת, הם היו בטוחים שהם לא רוצים שהעלילה תתמקם בספינת חלל, שכן הדור הבא טרם הסתיימה. לדבריו, "זה נראה מגוחך שיש שתי סדרות ושתי קבוצות של שחקנים, אשר יוצאים למקום בו איש לא היה קודם לכן".
בפרק הפיילוט, תחנת החלל משנה את מיקומה בסמוך לחור תולעת יציב, אשר נתגלה על יד באג'ור, ושמאפשר מעבר מהיר אל "רביע גמא" - רביע מרוחק של גלקסיית שביל החלב אשר טרם נחקר. גילוי זה הופך את התחנה למרכז של מחקר ומסחר בין-כוכבי, לנכס אסטרטגי, לתמרון פוליטי ובסופו של דבר - לסכסוך מזוין.
בעוד שסדרות מסע בין כוכבים הקודמות נטו לשחזר את הסטטוס-קוו לקדמותו בסופו של כל פרק (דבר מקובל בסדרות שאינן המשכיות בטלוויזיה האמריקאית, שכן הדבר מאפשר צפייה בפרקים בשידורים חוזרים ללא סדר הפרקים המקורי), הסדרה חלל עמוק 9 כוללת בתוכה מספר קווי עלילה המשכיים, שנפרסים על פני מספר פרקים, עונה שלמה או מספר עונות. לעיתים קרובות, עלילת פרק מסוים תלויה בעלילות הפרקים ששודרו לפני כן, וכן נעשה שימוש בקליף האנגר לצורך סיום מספר לא מבוטל של פרקים. מייקל פילר, אחד מיוצרי הסדרה, האמין שזו אחת התכונות הטובות ביותר של הסדרה, המאפשר המשכיות של פרקים קודמים, והיכולת שלהם להשפיע על אירועים עתידיים ולאלץ את הדמויות ללמוד כי לפעולות יש תוצאות. מגמה זו בלטה במיוחד לקראת הסיום של הסדרה, כאשר התסריט, במכוון, נכתב לסדרה כאילו הייתה מלכתחילה סדרת דרמה המשכית.
בניגוד להדור הבא, קונפליקטים בין-אישיים הוצגו בהבלטה בחלל עמוק 9. הדבר נעשה, בין השאר, על פי הצעתם של צוות הכותבים של הדור הבא (שרבים מהם כתבו גם עבור חלל עמוק 9), משום שחשו כי חוסר ההמשכיות של הדור הבא יצר מגבלה ביכולתם לפתח סיפורים מעניינים. במילותיו של פילר, "בין אנשים מכובדים, אצילים, שבאים ממקומות שונים, באופן טבעי יהיו קונפליקטים".
עלילה
עלילת הסדרה התפתחה לאורך העונות מסיפור על חיכוך דיפלומטי מקומי, לקנוניה חוצת- גלקסיה. העונות הראשונות הציגו את כוחות הפדרציה החדשים באזור, שהגיעו לאייש את תחנת החלל חלל עמוק 9 (לשעבר "טרוק נור") ככוח חיץ לאחר נסיגת הקרדאסים מבאג'ור. המאבקים הדיפלומטיים השונים בין הבאג'ורים (שיוצגו על ידי מייג'ור קירה בסגל התחנה) לבין ההשפעה הקרדאסית החזקה באזור הציגו פנים שונות של הסכסוך המתמשך (טרוריסטים מול לוחמי שלום, אימפריה מול כובשים), תפישות דתיות שונות ופתרונות מקומיים. הדגש בתחילת הסדרה היה על שיקום באג'ור מהכיבוש המתמשך, מאבקי ביון קרדאסיים, הסכמי מסחר, גזענות ועוד. לאחר מספר עונות, החלה העלילה להתפתח לצד השני של "חור התולעת" המפורסם של חלל עמוק 9, עם נציגים ראשונים של חייזרים עוינים מהעבר האחר, לצד חייזרים (או ישויות קוסמיות כמו-אלוהיות) החיים בחור התולעת עצמו.
באג'ור
בפרק הראשון בסדרה, קומנדר צי הכוכבים בנג'מין סיסקו מגיע (ביחד עם בנו הצעיר, ג'ייק) אל חלל עמוק 9, תחנת חלל אשר נבנתה ונוהלה על ידי הקרדאסים בתקופת הכיבוש המדכא שלהם את כוכב הלכת באג'ור. על סיסקו מוטלת המשימה לפקד על תחנת החלל המקיפה את באג'ור, כל עוד הבאג'ורנים המשוחררים מתאוששים מהכיבוש, וזאת על מנת לסלול את דרכם להצטרפות אל פדרציית הכוכבים המאוחדת. סיסקו, יחד עם ג'דזיה דקס - קצינת המדע הראשית שלו, מגלים חור תולעת יציב, אשר קצהו האחד נמצא בסמוך לבאג'ור וקצהו השני נמצא בקצה האחר של הגלקסיה - ברביע גמא. הם מגלים כי חור התולעת מאוכלס על ידי חייזרים רוחניים, אשר אינם על ציר הזמן הליניארי, ואשר נחשבים על פי דת הבאג'ורנים כאלים, המכונים "הנביאים". "חור התולעת", על פי דת הבאג'ורנים, מכונה "המקדש השמימי", ואילו סיסקו - להפתעתו ולמורת רוחו - מגלה כי הוא נבחר להיות "השליח" של הנביאים, אשר אמור להביא את הגאולה לבאג'ור.
סיפור רקע זה, כפי שמתואר כבר בפרק הראשון של הסדרה, נפרש על פני הסדרה כולה. בתחילה, סיסקו חש שלא בנוח ובספקנות כלפי תפקידו כסמל דתי. הוא מתייחס אל "הנביאים" כאל "החייזרים מחור התולעת", בשאיפה לשמור על הפרדה מוחלטת בין תפקידו כמפקד התחנה לבין המחויבויות הדתיות שהבאג'ורנים מייחסים לו. עם הזמן, סיסקו מאמץ בהדרגה את תפקידו הרוחני החדש, וכתוצאה מכך - נוצר חיכוך בעל השלכות פוליטיות ודתיות בינו לבין המנהיגים הרוחניים הבאג'ורנים, בעיקר - עם ווין אדאמי. במהלך העונה האחרונה של הסדרה קו העלילה הדתי/מיסטי מתחזק: סיסקו חושף סודות מעברו, ולומד כי לא במקרה נבחר להיות "השליח".
מאקי
כבר בעונות המוקדמות, צוות התחנה נאלץ להתמודד עם מחתרת הכוללת בעיקר בני-אדם ובאג'ורנים, המכונה "המאקי". המאקי הם אזרחים של הפדרציה, אשר נוטלים לידיהם נשק כנגד קרדאסיה על מנת להגן על בתיהם. במשך שנים המאקי תקפו את הקרדאסים, אשר נלחמו בהם אך לא הצליחו להביס אותם. בתחילה, הפדרציה מתערבת במלחמתם בקרדאסים, ומסייעת לאחרונים בשמירה על הסכם השלום שנחתם (בין הפדרציה לבין קרדאסיה). אולם בשנים מאוחרות יותר, כאשר האיחוד הקרדאסי מאחד כוחות עם הדומיניון להילחם בפדרציה ובני-בריתה, הדומיניון מסייע לצבא קרדאסיה להשמיד את המאקי (שנת 2373).
המלחמה בדומיניון
במהלך עונה 2 מוזכר לראשונה השם "הדומיניון" - אימפריה חסרת רחמים השולטת ברביע גמא, אם כי הם לא נראים על המסך עד לפרק סיום העונה השנייה. הדומיניון נוצר על ידי "המייסדים", המשתייכים לגזע המשתנים בעלי היכולת לשנות צורה. זהו אותו גזע אליו משתייך אודו, קצין הביטחון של התחנה. בעבר, הם סבלו מרדיפות גזעיות מצד גזעים שאינם משני צורה (המכונים "מוצקים" על ידי המייסדים), עד אשר מצאו מחבוא על כוכב מרוחק ברביע גמא, בו הם חיים יחדיו בצורתם הטבעית-הנוזלית, כחלק מ"הקשר הגדול". כעת הם שואפים להשליט "סדר" על כל מי שעלול לפגוע בהם. הגדרה זו כוללת, למעשה, כמעט את כל המוצקים. המייסדים הינדסו גנטית שני גזעים של מוצקים, אשר משרתים אותם בצייתנות: הוורטה - דיפלומטים ערמומיים וחתרניים, והג'מהדאר - חיילים שאינם חוששים מן המוות, אשר נשלטים בכך שהם נולדים כשהם מכורים לסם לבן. שני גזעים אלו מתייחסים אל המייסדים כאל אלים.
בתחילת העונה השלישית, כאשר מתגלה איום התקיפה של הדומיניון, סיסקו מגיע אל מטה צי הכוכבים אשר בכדור הארץ, וחוזר ממנו אל התחנה עם ה"דיפאיינט" - אבטיפוס של ספינת חלל שנבנתה במקור על מנת להילחם בבורג. עם התדרדרות היחסים בין הפדרציה לבין הדומיניון, ברית הגנה צבאית נחתמת בין הדומיניון לבין קרדאסיה, ושתי מעצמות אלו יוצאות יחדיו למלחמה כוללת כנגד רוב המעצמות של רביע אלפא (בהן: הפדרציה, הקלינגונים והרומולאנים), אשר נמשכת עד לסיום עונתה השביעית והאחרונה של הסדרה.
הפרנגים
בחלל עמוק 9, הפרנגים הם כבר לא אויבים של הפדרציה, אלא כוח כלכלי ששומר, לרוב, על נייטרליות פוליטית. מספר מפרקי הסדרה עוסקים בחקר אודות הטבע הקפיטליסטי של גזע זה, בעוד אחרים מתעמקים בנורמות החברתיות שלהם (שמאופיינות, בין השאר, בסקסיזם). בעוד שבפרקי הדור הבא הוצגו דמויות מגזע זה בדרך כלל כלא-יוצלחים סקסיסטיים למטרות קומיות, בחלל עמוק 9 הם בעלי תיאור מורכב הרבה יותר:
יקום המראה
עלילותיהם של מספר פרקים בסדרה מתרחשות ב"יקום המראה" - יקום מקביל, אשר הוצג לראשונה באחד מפרקי סדרת מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית. צוות חלל עמוק 9 מגלה לראשונה את יקום המראה במהלך עונה 2, כאשר מייג'ור קירה וד"ר באשיר עוברים דרך חור התולעת, אך בשל תקלה הם אינם מגיעים לתחנתם, ובמקום זאת - מוצאים את עצמם ביקום מקביל שבו קיימת ברית בין הקלינגונים לבין הקרדאסים, אשר הצליחו להשתלט על כל רביע אלפא ולשעבד את בני-האדם (המכונים "ארצנים"). ביקום זה - אין פדרציה, תחנת החלל חלל עמוק 9 היא "טרוק נור" ובאג'ור איננה ידידותית. בעידודם של קירה ושל באשיר (מהיקום הרגיל) - בני-האדם של יקום המראה מתקוממים ומקימים תנועת התנגדות, על מנת להשתחרר משיעבוד הקלינגונים והקרדאסים. על אף שלראשונה ההגעה ליקום המקביל הייתה בטעות, בהמשך הסדרה עוברות מספר דמויות מיקום אחד לשני בכוונת תחילה, בדרך כלל על מנת להוציא לפועל מזימה כלשהי.
סדרת המשך פוטנציאלית
באוקטובר 2020, לאור הצלחת הסדרה "מסע בין כוכבים: פיקארד" ויתר הסדרות החדשות שיצאו החל מ-2017, התקבל דיווח ראשוני לפיו ViacomCBS שוקלת להפיק סדרת המשך ל"חלל עמוק 9". הדיווחים לא אושרו על ידי הרשת.
אנטי-יהדות
אנטי-יהדות היא ההתנגדות המוחלטת או החלקית ליהדות כדת – וההתנגדות המוחלטת או החלקית ליהודים כמאמינים בה. חוקרים המבקשים להעצים את ההבדל בין תאולוגיה לגזענות, טבעו את המונח אנטי-יהדות, על מנת להבדיל בין המתנגדים ליהדות כדת לבין אנטישמים. חוקרים אלו רואים באנטי-יהדות דחייה של דרך חשיבה מסוימת על אלוהים, ולדעתם היא נבדלת מאנטישמיות, שנחשבת לצורה של גזענות.
לאורך ההיסטוריה התרחשו אירועים רבים, שניתן לתת כדוגמאות לאנטי-יהדות, כבר באימפריה הרומית מהתקופה הקדם-נוצרית. הן הנצרות והן האסלאם גיבשו את זהותם הדתית, על ידי ניכוס והתאמה של טקסטים יהודיים, תוך שהם מגדירים את היהדות כאחר מכונן וכאויב מהותי. באופן כללי, אנטי-יהדות נחשבת לדי נפוצה בקרב נוצרים ומוסלמים. עם זאת, אנטי-יהדות יכולה להגיע גם מיהודים אתאיסטים או ספקנים, כביקורת על האמונה והמנהגים/פולחנים הדתיים של הדת.
מרכז י.נ.ר
מרכז י.נ.ר היא עמותה רשומה (מספר 580458412), המפעילה מוסד להשכלה ללימודי נישואים ומשפחה לציבור הדתי לאומי והחרדי. מרכז י.נ.ר מקיים תוכניות להכשרת אנשי מקצוע בתחומי ההנחיה, הייעוץ והטיפול בקרב הציבור הדתי והחרדי על כל גווניו. זאת מתוך מטרה להכשיר יועצים ומטפלים מתוך הקהילות השונות למתן מענה הולם ומקצועי לכלל האוכלוסייה בישראל.
אודות
מרכז י.נ.ר הוקם בשנת ה'תש"ס. מטרתו היא לחזק את תחום הנישואין והמשפחה היהודיים, מתוך ידיעה שרק במערכת משפחה המבוססת על יציבות ותפקוד נורמלי והולם מצויים המרכיבים הדרושים לצמיחה אישית, ולריפוי חברתי. משפחה המאפשרת אווירה תומכת העונה על צרכים פיזיים ורגשיים של ילדיה, תאפשר להם התפתחות בריאה ומאוזנת. התערערות המבנה המשפחתי והעדר אווירת ביטחון ותמיכה משמשים תרבית להצמחת תחלואה אישית וחברתית. במרכז לומדים לימודי זוגיות ומשפחה ברמה אקדמית. מרכז י.נ.ר מוכר כמוסד מלמד של האוניברסיטה הפתוחה, ובמסגרת המרכז ניתן ללמוד לימודים אקדמיים לתואר ראשון בפסיכולוגיה / מדעי החברה והרוח.
תעודות והכרה של מוסדות אקדמיים
המוסד מקיים תוכניות לימוד של האוניברסיטה הפתוחה שמקנות תואר אקדמי מוכר על ידי האוניברסיטה הפתוחה.
המוסד מעניק לבוגריו במגוון מסלולי הלימוד השונים תעודות בתחומי הלימוד. חלק מן המסלולים הם בשיתוף מוסדות אקדמיים אחרים כגון היחידה ללימודי המשך, בית הספר לעבודה סוציאלית אוניברסיטת בר-אילן ומרסי קולג', ארצות הברית.
תוכניות הלימוד מוכרות כנקודות זכות לצורך השלמה לתואר אקדמי על ידי אוניברסיטאות זרות המוכרות על ידי אונסק"ו.
יגור
יָגוּר הוא קיבוץ למרגלותיו הצפון-מזרחיים של הר הכרמל, כתשעה קילומטרים דרומית-מזרחית לחיפה, ונמצא בפתחו של נחל יגור. זהו אחד מהקיבוצים הגדולים ביותר בישראל. היה שייך לקיבוץ המאוחד ולאחר איחוד התנועות הקיבוציות שייך לתנועה הקיבוצית. שמו של הקיבוץ ניתן בהשפעת שמו של הכפר הערבי יאג'ור שהתקיים עד 1948, כ-3 קילומטרים צפונית-מערבית ליגור.
היסטוריה
בראשית שנות העשרים קנה יהושע חנקין 468 דונם מאדמות הכפר מסוחרי הקרקעות סורסוק וסלים ח'ורי עליהן הוקם קיבוץ יגור. בטרם נוסד הקיבוץ חנו ועבדו בקרקעותיו למשך כשנה (1920–1921) אנשי "השומר הצעיר" חברי גדוד שומריה.
רופא, שנשלח באוגוסט 1921 לבדוק את השטח של יגור לפני ההתיישבות עליו, מספר: "יש ביגור שתי ביצות בלבד, שאפשר לייבשן בקלות. אך יש להביא בחשבון את השפעת נחל קישון. אפשר לחפור תעלה אל הקישון ולבנות רשת של תעלות שתייבשנה את הביצות. הקישון אינו מזיק בסביבה זו".
קיבוץ יגור נוסד בשנת 1922 על ידי חלק מחברי קבוצת "אחווה". מתחילת שנת תרפ"ג (סוף 1922) התגוררה הקבוצה בחושות של "סלמיה" - מספר חושות של אריסים בשטח שנרכש על ידי "חברת מלט פורטלנד נשר בע"מ" ליד יאג'ור. מנהל המפעל, שניאורסון, התיר להם להתגורר יחד עם השומרים בשטח וזאת כדי לחזק את הנוכחות היהודית במקום. אולם כשנגשו להקמת המפעל בקיץ 1923 הם נתבקשו לעזוב את המקום ועברו לנקודת הקבע לקראת תחילת תרפ"ד. תחילה עסקו המתיישבים בייבוש הביצות של נחל קישון ובהכשרת הקרקע בסביבתו. אחרי כן הוקמו ענפי המשק השונים והקיבוץ גדל והתפתח. ביגור משק חקלאי מעורב מפותח, מפעלי חרושת (לגין) ותחבורה. חלק מהמתיישבים עבד בבית החרושת למלט בנשר, והיו חברים במועצת הפועלים שהוקמה בשם "מועצת הפועלים יגור-נשר" שלאחר מספר שנים התמזגה עם מועצת פועלי חיפה. סניף של הקיבוץ התקיים בעתלית, שבו שהו חלק מחברי הקיבוץ שעבדו במחצבות בעתלית.
בתחילת אפריל 1931 הותקף רכב של הקיבוץ ושלושה מחברי הקיבוץ נהרגו וכתוצאה מהאירוע הוקמה בסמוך לקיבוץ תחנת משטרת יגור.
ישנם עסקים רבים בקיבוץ כגון: באלאגן, אשר משמש הורים וילדים ומרכז פעילות, מטבחי קיבוץ יגור, אשר הוקמה על ידי תושבי הקיבוץ.
בשנת 1937 הוקם, במסגרת עליית הנוער בסמוך לקיבוץ, בית הספר למקצועות המלאכה ע"ש לודוויג טיץ הראשון לנוער עולה מגרמניה על שם לודוויג טיץ, אחד ממנהיגי הנוער היהודי בגרמניה. מבנה בית הספר תוכנן על ידי האדריכל אריך מנדלסון. מבין בוגרי בית הספר: קצינים בכירים בצה"ל כגון אהרון דורון, עוזי גל ואחרים. בקיבוץ פעל שנים רבות האמן ערי גלאס, אביו של עוזי גל, שהיה גם המאייר של "הגדת יגור".
בימי המאבק של היישוב נגד השלטון הבריטי היה קיבוץ יגור מרכז חשוב של "ההגנה". ב"שבת השחורה" (29 ביוני - 1946) ערך הצבא הבריטי חיפוש במקום (בעקבות הלשנה) וגילה מחבוא ("סליק") גדול של נשק שנועד להגנה על היישוב היהודי וחשיבותו הייתה גדולה מאוד. זהו הסליק של קיבוץ יגור. הנשק הוחרם ורבים מחברי הקיבוץ נאסרו. בעקבות זאת, נקראה אוניית מעפילים בשם "יגור".
ביגור פועל בית ספר תיכון שש שנתי בשם "כרמל זבולון", המיועד לבני הנוער מכל רחבי מועצה אזורית זבולון, וכמו כן מגיעים תלמידים מהיישובים הסמוכים למועצה (נשר, קריית אתא, קריית טבעון, יקנעם עילית ורמת ישי).
ממצאים ארכאולוגיים
בשנת 1979 בעת ביצוע עבודות בפתח נחל יגור נמצאה מערת קבורה חצובה בסלע הקירטון הרך. החפירות בוצעו על ידי בני הקיבוץ בפיקוח רשות העתיקות. אורכה של המערה כ-10 מטר והיא נחלקת ל-5 חלקים עיקריים. מפני שטח הקרקע נחפר פיר אנכי לתוך פנים הסלע בעומק 1.5 מטר ובקוטר 90 ס"מ. מהפיר נחצבה מנהרה באורך וקוטר דומים שהובילה אל חלל מערת מבוא. פתח המנהרה נחסם באבן גדולה. גודל מערת המבוא אורך 4 מטר ורוחב 2 מטר. גובהה 2 מטר. במערת המבוא נמצאו כלי מנחה עבור המתים. מערת המבוא הובילה לשתי מערות נוספות. באחת המערות נמצאו שרידי שלד אדם ובסמוך לו כלי מנחה וכן שני מרצעי נחושת, שישה חרוזים וצדפים. פריטים אלה מעידים על קבורת אישה. במערת קבורה נוספת שהייתה במפלס נמוך יותר נמצאו שלד ללא ממצא קרמי מלווה. על פי השיניים ניתן להניח שהשלד היה של ילד או נער צעיר. על פי ממצאים בשטח הניחו החופרים שמדובר בקבורה משנית.
על פי הממצאים הקרמיים וצורת המערה תוארכה מערת הקבורה לתקופת הברונזה הביניימית בין 2300 לפנה"ס ועד 2000 לפנה"ס. הממצא הקרמי כלל 11 כלי חרס, שש פכיות בעלות ידית אחת, 3 קומקומונים בעלי זרבובית ארוכה, קומקומון בעל פיה רחבה ובסיס של פכית. חמשת כלים אחרונים אלה עשויים על אובניים מחרס דק. כלים דומים נמצאו במערות קבורה ליד תל מגידו והם מעידים על קשר בין האזורים. בנוסף נמצאו 2 מרצעים מנחושת, מחט פריפה, מחרוזת וכלים מאבן צור.
בנוסף למערת הקבורה נמצאו באזור יגור ממצאים ארכאולוגיים נוספים: כלי צור מהתקופה הנאוליתית, ממצאי חרסים מתקופת הברזל, התקופה ההלניסטית והתקופה הרומית והביזנטית.
אורי (נהר)
נהר אורי (בגאלית סקוטית: Uaraidh / Ùraidh) הוא נהר קטן בצפון מזרח סקוטלנד הממוקם באזור גאריוך במחוז אברדנשייר. מקורותיו קרובים לבנאצ'י, כ-25 מיילים מצפון-מערב לאברדין. הנהר עובר כ-15 מיילים לפני שהוא פוגש את נהר הדון בקצה הדרומי של אינברורי. יובלו העיקרי הוא נהר גאדי ברן. דייג סלמון ופורל מותרים בנהר.
סקר החפצים משתמש בשם "נהר אורי" ואיות זה משמש לעיתים קרובות, אולי בגלל הקשר עם אינברורי (שבעצמו נכתב אינברורי עד המאה התשע-עשרה ). אנשים מקומיים מעדיפים בדרך כלל את האיות "אורי" ("Ury") המשמש בדרך כלל את מועצת אברדנשייר.
גיא פינס
גיא פינס (נולד ב-25 ביולי 1968) הוא מגיש טלוויזיה, שדרן רדיו, מפיק ואיש בידור ותקשורת ישראלי. פינס ידוע בעיקר בשל היותו מפיק ומגיש התוכנית "ערב טוב עם גיא פינס" החל משנת 1997.
ביוגרפיה
גיא פינס נולד ברמת השרון, וגדל בתל אביב, בנה של מנהלת תיאטרון בית לסין ציפי פינס ושל דן פינס, מראשוני תעשיית המחשבים בישראל. הוריו התגרשו כשהיה בן תשע. פינס שיחק כילד הן בסרטים (הפחדנים של אבי נשר) ובסדרות טלוויזיה, והן בהצגות של התיאטרון הלאומי "הבימה".
את שירותו בצה"ל עשה במחלקת התרבות של גלי צה"ל, שם שימש ככתב, כמגיש וכעורך. הוא השתחרר מצה"ל לאחר שירות קבע בן שש שנים.
לאחר שיחרורו משירות הקבע, שימש כעורך התרבות של המקומון השבועי "העיר". בקיץ 1994 עבר לטלוויזיה, לרצועת השידור "שעון קיץ" בערוץ 3 החדש של הטלוויזיה בכבלים, שם הגיש את הפינה "בידור הערב", שבהמשך הפכה לתוכנית בפני עצמה, ששודרה במתכונת של מגזין שבועי. פינס היה העורך הראשי של התוכנית, והנחה אותה יחד עם השחקנית יעל אבקסיס. הוא הפך בהדרגה לאחת הדמויות הבולטות בערוץ 3 ובעולם הבידור הישראלי, ששמח לספק שפע של הזדמנויות סיקור וסיפורים, שלא הייתה להם עד אז במה, שאיננה מדורי התרבות הגבוהה מצד אחד, ומדורי הרכילות מצד שני. גם אחרי שאבקסיס עזבה את התוכנית, כדי לקדם את קריירת המשחק שלה, המשיך שידורה של "בידור הערב" במתכונתה השבועית, בהגשתו ובעריכתו של פינס.
ערב טוב עם גיא פינס
במרץ 1997 הפכה "בידור הערב" למהדורה יומית בשם "ערב טוב עם גיא פינס". תוכנית חדשות יומית זאת משלבת הגשה מהאולפן עם כתבות חוץ ופינות ביקורת. התוכנית הרבתה לשדר ראיונות עם כוכבי סרטים הוליוודיים, שתרמו, כל אחד בתורו, לתוכנית את הברכה המצולמת "היי גיא", שהפכה להיות שמו הנרדף של פינס, ואחד מסמליה של התוכנית מאז ועד היום. התוכנית זכתה לאורך השנים בשמונה פרסי האקדמיה לטלוויזיה ובשבעה פרסי מסך הזהב בקטגוריית המגזין הטלוויזיוני.
בראשית שנת 2010 סיימה תוכניתו "ערב טוב עם גיא פינס" את דרכה בהוט, בעונתה ה-13, בעקבות חילוקי דעות כספיים, ועברה לשידור במתכונת יומית בשידור חי בערוץ 10. התוכנית הצליחה להיות לא פעם רצועת השידור החזקה ביותר של ערוץ 10, בתחרות מול ערוץ 2, והגיעה לאחוזי צפייה יומיים של כעשרה אחוזים בממוצע. ב-2017 עברה התוכנית לערוץ 2 במסגרת שידורי קשת, וכעבור כמה שבועות, עם פיצול ערוץ 2, עברה לקשת 12.
עיסוקים נוספים
בתחילת שנות האלפיים הקים פינס את "גיא פינס תקשורת", בשותפות עם המפיק, בעל הערוצים והיזם, אביב גלעדי, והפך למפיק עצמאי, אשר מספק להוט את תוכניתו שלו, ומפיק במקביל תוכניות לערוצים אחרים כגון תוכנית הפנאי "In&Out" בערוץ 2 בזכיינית "רשת", חדשות תרבות ובידור שמותאמות לצעירים בשביל ערוץ הילדים, ותוכניות הראיונות "שניים" בהוט בידור ישראלי.
פינס הפיק וערך חמש תוכניות: "עשר", "ערב טוב ספורט", "אחת שיודעת" בהגשת לירון ויצמן, "שעת הדרקון" בהגשת דורין אטיאס ו"הכל טוב עם גיא פינס" (ששודרה בערוץ הילדים).
במקביל לעיסוקו בטלוויזיה, כתב עם אשתו טור ביקורת מסעדות שבועי בעיתון "העיר" בין השנים 1999–2002, והגיש עמה תוכנית רדיו שבועית בגלי צה"ל.
ביולי 2020 השתתף בפרסומת לביטוח ישיר יחד עם עדן פינס.
חיים אישיים
פינס בוגר אוניברסיטת תל אביב במדע המדינה. הוא נשוי לרותי רודנר, אחותו של הזמר חמי רודנר, רודנר הייתה מנהלת הפיתוח של "שידורי קשת" וכיום כותבת ומפתחת תוכן לטלוויזיה ומדיה דיגיטלית. לזוג שלושה ילדים והם מתגוררים בתל אביב.
ג'וש קלינגהופר
ג'וש אדם קלינגהופר (באנגלית: Josh Adam Klinghoffer; נולד ב-3 באוקטובר 1979) הוא רב נגן יהודי-אמריקאי, ידוע בעיקר כגיטריסט להקת הרוק רד הוט צ'ילי פפרז בין השנים 2009–2019. קלינגהופר החליף בשנה זו את עמיתו ושותפו לשעבר, הגיטריסט הקודם והוותיק של הלהקה, ג'ון פרושיאנטה, לאחר עזיבתו אותה. אחרי 10 שנים, עזב קלינגהופר את הלהקה והוחלף בפרושיאנטה עצמו. ב-2012 נכנס להיכל התהילה של הרוק אנד רול עם ה"רד הוט צ'ילי פפרז", מה שהפך אותו לחבר הצעיר ביותר בהיכל התהילה, בגיל 32. ג'וש קלינגהופר הוא קרוב משפחה של לאון קלינגהופר, שנהרג על ידי מחבלים בשנת 1985 בספינה אקילה לאורו.
רד הוט צ'ילי פפרז
כבר ב-2007 הצטרף למספר הופעות של רד הוט צ'ילי פפרז, ותפקד כגיטריסט נוסף, ווקליסט ונגן קלידים. במהלך 2009 פרושיאנטה כבר לא תפקד כחבר בלהקה והחל להתמקד בקריירת הסולו שלו, וכך הצטרף קלינגהופר ללהקה בהקלטת אלבומם העשירי, באוקטובר 2009. בינואר 2010 הופיע לראשונה עם הלהקה כגיטריסט המוביל, ובהמשך היה שותף מלא לאלבומם של הלהקה "I'm With You" שיצא ב-2011 ו "The Getaway" שיצא ב ביוני 2016. ב-15 בדצמבר 2019 רד הוט צ'ילי פפרז הודיעה כי קלינגהופר עוזב את ההרכב אחרי 10 שנים ובמקומו חוזר ללהקה ג'ון פרושיאנטה.
זרוקים ויורמים
הסדרה נחשבת לאחת מסדרות הטלוויזיה הטובות ביותר בכל הזמנים, בין השאר על ידי טיים מגזין, אנטרטיינמנט ויקלי ו-TV Guide. הסדרה השיקה את קריירת המשחק של מספר מהשחקנים הצעירים שהופיעו בה, כמו סת' רוגן וג'יימס פרנקו.
תקציר העלילה
לינדזי וויר (לינדה קרדליני) ואחיה הצעיר סם (ג'ון פרנסס דולי) הם תלמידי בית ספר תיכון "מקינלי" במהלך שנת הלימודים של 1980–1981. העלילה מתרחשת בעיירה הבדיונית צ'יפוואה, פרוור של דטרויט, מישיגן.
לינדזי, תלמידה מצטיינת ומוכשרת, מוצאת את עצמה מנסה לשנות את חייה והופכת למרדנית המסתובבת עם חבורה של בני-נוער בעייתיים. היחסים שלה עם החברים החדשים שלה, והחיכוך שהם גורמים לה עם הוריה ועם הדימוי העצמי שלה, יוצרים קו עלילה מרכזי אחד של הסדרה. קו עלילה מרכזי אחר עוקב אחר סם וחבריו, המנסים להשתלב מבחינה חברתית בבית-הספר, על רקע בעיות טיפוסיות של גיל ההתבגרות.
תפקידי משנה, אורח וקמאו
בין השחקנים הרבים שהופיעו בסדרה בתפקידי משנה/אורח/קמאו: אלכסנדר גולד, בן סטילר, בן פוסטר, ג'ייסון שוורצמן, דייוויד קרומהולץ, לזלי מאן (רעייתו של ג'אד אפאטו), ליזי קפלן, קלאודיה כריסטיאן, ראשידה ג'ונס, שיה לה-באף, תומאס פ. וילסון.
מפיקי הסדרה דחו הצעות של רשת NBC ללהק סלבריטאים לתפקידי אורח. למשל: הם דחו הצעה ללהק את בריטני ספירס לתפקיד מלצרית באחד הפרקים; המפיקים חשבו שליהוקים כאלו יפגעו בריאליזם של הסדרה.
מספר מהתסריטאים של הסדרה הופיעו בה: מייק וייט גילם את אחיה של קים קלי; פול פייג וגייב סאקס, יחד עם מלחין הסדרה מייק אנדרוס, גילמו את חברי הלהקה הבדיונית "Dimension".
עונה ראשונה
התסריט של פרק הפיילוט נכתב על ידי פול פייג כתסריט ספקולטיבי. פייג נתן את התסריט למפיק ג'אד אפאטו, שמכר אותו לדרימוורקס. דרימוורקס מכרו את התסריט ל-NBC, שהזמינה פיילוט. לפני הצילומים, פייג כתב פרק ​​שני בסדרה, לבקשתו אפאטו. הוא הראה את התסריט השני לאפאטו ולבמאי הפיילוט ג'ייק קסדן, והם הציעו לו לשלב את שני הפרקים יחד, כדי ליצור פרק פיילוט מוצלח יותר. התוספות הבולטות כוללות את הופעתה הראשונה של דמותה של קים קלי ואת התייחסותה של לינדזי למותה של סבתה. פייג כתב טיוטה סופית לאחר קריאה של התסריט בהשתתפות השחקנים, הפעם שולב בתסריט המפגש הראשון בין לינדזי לבין חבורת הפריקים (בטיוטות הקודמות, לינדזי כבר הייתה חלק מהקבוצה).
הסדרה בוטלה במהלך עונתה הראשונה, שכללה 18 פרקים. שלושה מתוכם - "Kim Kelly Is My Friend", "Dead Dogs and Gym Teachers" ו-"Noshing and Moshing" - מעולם לא שודרו על ידי NBC והוקרנו לראשונה בטלוויזיה רק כאשר ערוץ Fox Family שידר את הסדרה בשנת 2000. שלושת הפרקים הוקרנו בהקרנת בכורה במוזיאון הטלוויזיה והרדיו ע"ש ויליאם ס. פיילי עוד לפני שידורם בטלוויזיה. הרשימה הבאה מסודרת לפי הכרונולוגיה של העלילה.
עונה שנייה
בריאיון לואניטי פייר בשנת 2012, פול פייג פירט מה היה קורה לדמויות בעונה השנייה, לולא הסדרה הייתה מבוטלת: לינדזי, שנים לאחר שובה מסיבוב ההופעות של הגרייטפול דד, הייתה הופכת לעורכת דין המתמחה בתחום זכויות האדם. סם היה מצטרף לחוג הדרמה. ניל היה מתמודד עם הגירושים של הוריו ומצטרף למקהלה. ביל היה מצטרף לקבוצת הכדורסל והופך לאתלט, דבר שהיה יוצר מתח בינו לבין שאר היורמים. דניאל היה נשלח לכלא. קים הייתה נכנסת להיריון במהלך סיבוב ההופעות של הגרייטפול דד. אביו של ניק היה לוחץ עליו להצטרף לצבא.
רייטינג
בסדרה צפו בממוצע 6.77 מיליון צופים והיא הייתה מדורגת במקום ה-93 במהלך עונת השידור היחידה שלה.
ביקורות
על פי אתר Metacritic, לסדרה יש ציון של 88 מתוך 100, המבוסס על 26 חוות דעת, המעידות על "התלהבות אוניברסלית".
פרסים ומועמדויות
הסדרה נחשבת לאחת מסדרות הטלוויזיה הטובות ביותר בכל הזמנים, בין השאר על ידי טיים מגזין, אנטרטיינמנט ויקלי ו-TV Guide. הסדרה השיקה את קריירת המשחק של מספר מהשחקנים הצעירים שהופיעו בה, כמו סת' רוגן וג'יימס פרנקו.
ביטול הסדרה
הסדרה בוטלה במהלך עונתה הראשונה. יש הסוברים כי אחת הסיבות לכך היא חוסר היכולת שלה לצבור קהל צופים נאמן, בעקבות שינויים תכופים בלוח השידורים, שעות שידור לא מוצלחות ותחרות עם השעשועון מי רוצה להיות מיליונר? שהיה בעל רייטינג גבוה. המפיקים הקימו אתר אינטרנט עבור הסדרה, אולם NBC לא פרסמה את כתובת האתר, משום ש"הם לא רצו שאנשים ידעו שהאינטרנט קיים, הם חששו מאובדן צופים", כפי שהוסבר על ידי ג'אד אפאטו. לסדרה היו פחות מ-7 מיליון צופים בממוצע, בעוד שלסדרות אחרות של NBC, כמו פרייז'ר וחברים, היו בממוצע מעל 14 מיליון צופים.
כמו כן, לרשת NBC וליוצרי הסדרה לא היה חזון משותף עבורה. לאחר שהרשת הזמינה עונה שלמה של הסדרה, בעקבות יצירת הפיילוט, גארת' אנצ'ר נכנס לתפקיד נשיא רשת NBC. אנצ'ר "לא הבין את החיים בבית הספר הציבוריים" ואת הרלוונטיות שלהם, כי הוא למד בפנימייה ולאחר מכן באוניברסיטת פרינסטון. היוצר פול פייג ראה את "האירוניה של המצב" בכך שכל המעורבים רצו שהסדרה תצליח, אבל הרשת לא הבינה את הרעיון של הצגה ריאליסטית של חייהם של בני-נוער רגילים. לג'יק קסדן ולג'אד אפאטו היו ויכוחים רבים עם הרשת על "היעדר ניצחונות" בתסריט ושהדמויות צריכות "להיות מגניבות". הכותבים רצו לייצר משהו שייצג את החוויה הממוצעת בבית ספר תיכון, אבל הרשת ביקשה לייצר משהו שיגרום לבית הספר התיכון להיראות מגניב. מאחר שהרשת לא חשבה שהסדרה תהיה הצלחה, הם הניחו לכותבים להוסיף דברים לתסריט, שבנסיבות אחרות הם "לא היו מאשרים אם הם היו חושבים שהסדרה תשוב לעונה נוספת". בשנת 2014, אמר אפאטו כי "כל מה שעשיתי, במובן מסוים, הוא נקמה באנשים שביטלו את פריקים וגיקים."
פליקס אמיו
פליקס אמיו (בצרפתית: Félix Amiot; 17 באוקטובר 1894 – 21 בדצמבר 1974) היה תעשיין צרפתי, מתכנן ויצרן מטוסים ולאחר מכן יצרן כלי שיט.
המספנה של אמיו התפרסמה בבניית ספינות סער לחיל הים הישראלי. הצלחת ספינות הסער במלחמת יום הכיפורים הביאה מוניטין למספנות שרבורג. אמיו חזה בהצלחת ספינות שבנה לפני שנפטר.
מטוסי אמיו
אמיו נולד בשרבור שבצרפת למשפחה נוצרית אמידה. בילדותו פיתח תשוקה לטכנולוגיה בכלל ולתעופה בפרט. בשנת 1908 עברה משפחתו להתיישב באזור כפרי ממערב לפריז. באותו אזור בנו חלוצי התעופה צרפתיים מוסכים למטוסים והשטח הפתוח התאים לשדות תעופה. בשנת 1912 בנה אמיו את המטוס הראשון שלו בלה בורז'ה. בשנת 1913 רשם פטנט למערכת הזרקת דלק למנועי מטוסים.
בשנת 1914 התגייס לחיל האוויר הצרפתי ונשלח לחזית. הוא שירת כטייס עד אוקטובר 1915, ואז נקרא על ידי נציג הממשלה האחראי לציוד אווירי לקבל אחריות לבניית מטוסים. את ההון לחברה הביאו היהודים-צרפתיים פול ופייר ורטהיימר (לימים הבעלים של בושם שאנל). ב-1920 ייצר מטוסים מדגמים שונים לשימוש חיל האוויר הצרפתי. ב-1919 הקים מפעל לייצור מטוסים בקולומב. המטוסים הצליחו לשבור שיאי תעופה שונים.
ב-1929 יצרה הממשלה הצרפתית חברה ממשלתית SGA על ידי מיזוג ורכישת יצרנים פרטיים במחיר טוב. אבל ב-1934 התברר שמדובר בכישלון מסחרי. כדי למנוע שערורייה ציבורית החברה הממשלתית נמכרה במחיר נמוך לקבוצה הכוללת את מרסל בלוך האחים ורטהיימר ואמיו.
אמיו פתח בשרבור מפעל בשם Chantiere Aeronautique de Normandy שייצר מפציצים, דגמים חדשים, 370, 350 ו-340, וזכה להזמנות ממשלתיות. עם זאת שיתוף הפעולה עם חיל האוויר הצרפתי השתבש. אמיו עשה כמה טעויות. מחלקת הקניות הממשלתית גרמה לעיכובים רבים, בגלל שינוי במדיניות.
ב-3 ביוני 1940 הופצצו המפעלים בלה בורג'ה ויומיים מאוחר יותר גם המפעל בשרבור הופצץ. ב-10 ביוני העביר אמיו את המפעל עם 3,000 עובדיו למרסיי והצליח להמשיך לייצר ולספק תעסוקה. באביב 1942 ניסה אמיו ליצור קשר עם פייר ורטהיימר שנעשה מנהל בחברת בל בארצות הברית. החיבור נעשה בלתי אפשרי. מפעל אמיו במרסיי ניסה להעביר מטוסים בצבעי צרפת החופשית בצפון אפריקה. אמיו מימן רשת להברחת אנשים מצרפת לדרום אפריקה. הרשת מצליחה לשלוח מידע לאנגלים. במאי 1943 נתפס מרכז הרשת על ידי הגסטפו. מפעלי אמיו עברו לייצר חלקי מטוסים עבור חברת יונקרס הגרמנית.
לאחר המלחמה האחים ורטהיימר חזרו לצרפת וביקשו בחזרה את רכושם שמסרו אליו. אמיו החזיר את כל מה שנמסר לו למשמרת. האחים הצהירו שקיבלו יותר ממה שמסרו. פעילותו של אמיו בשנות המלחמה נבדקה במסגרת הליכים שנערכו בצרפת נגד משתפי פעולה עם הגרמנים. אמיו יצא ללא אשמה וללא פגם מוסרי. בשנים אלה בנתה חברת אמיו תעופה כ-400 מטוסים דגם של יונקרס 52 שנקרא AAC.1 Toucan.
שאנל ועליית המשטר הנאצי
בזמן מלחמת העולם ה-2, קוקו שאנל שהייתה ידועה בעמדותיה האנטישמיות החליטה לנצל את עליית המשטר הנאצי באירופה, ובצרפת בפרט, כדי לקבל שליטה בלעדית על החברה "שאנל" משותפיה היהודים, משפחת ורטהיימר - מנהלי "Parfums Chanel" המפיקה את קו הבישום הרווחי ביותר שלה ("שאנל מספר 5"). כל זאת בזכות מעמדה של קוקו שאנל בתור בת הגזע הארי ותומכת מוצהרת של היטלר. משפחת ורטהיימר ובראשם פייר ורטהיימר שחזו את הסנקציות נגד היהודים, העבירו מבעוד מועד את חברת הבישום שלהם לחבר משפחה מרקע נוצרי בשם פליקס אמיו, איש עסקים צרפתי שלאחר תום המלחמה השיב את בעלות החברה אל חיק חבריו במשפחת ורטהיימר.
מספנות שרבורג
אמיו הפנה את כיוון עסקיו לבניית ספינות דיג וספינות מפרש תחרותיות במפעל על החוף בנמל שרבורג, שנקרא קונסטרוקסיון מקאניק דה נורמאנדי (CMN).
הקשר הישראלי
חיל הים הישראלי החליט לשפר את כוח הלחימה ויזם את תוכנית ספינות הסער. מימוש התוכנית החל במספנות אחים לורסן בעיר ברמן שבגרמניה. הפרויקט הופסק בעקבות לחץ ערבי, ולאחר משא ומתן הובטח מימון לבניית הספינות במקום אחר. את המשך בניית הספינות העבירה ישראל למספנות של פליקס אמיו.
מפקד חיל הים לשעבר, האלוף שלמה אראל, תיאר בזכרונותיו, שמרגע שנכנס אמיו לתמונה היא החלה להתבהר והתשובות השליליות הפכו לחיוביות. המצב הכלכלי בצרפת היה קשה לאחר הכשלונות במלחמות הודו סין ופינוי אלג'יריה. אמיו, שחיבתו לטכנולוגיה ולחידושים הייתה חזקה, שמח מאוד להזדמנות לייצר ספינות לחימה מהירות. הוא מסר שיוכל לקבל את התכנון אך הבנייה תעלה קצת יותר כי למספנת שרבורג אין ניסיון קודם בעבודת ברזל בעובי דק כפי שנדרש. חוזה הבנייה נחתם ביולי 1965, משלחת ישראלית הגיעה לשרבורג והבניה החלה. הפעילות נעשתה בדיסקרטיות הראויה לפרויקט ביטחוני בכלל והניסיון שנלמד מהלחץ הערבי בגרמניה. הספינות הוגדרו כספינות סיור מהירות שיימסרו ללא מערכות החימוש, שתוכננו להיות מורכבות בישראל.
אמיו היה מוכן לשתף פעולה ולהדריך בעלי מקצוע ממספנות ישראל. אך כאשר אלה בוששו לבוא ראה הזדמנות והציע לבנות את שש הספינות הנוספות בשרבורג וזאת בהנחה של 10% במחיר והגדלת קצב ההספקה לספינה אחת כל חודשיים. ההצעה קסמה לחיל הים וב-14 במרץ 1966 הורחבה ההזמנה לשש ספינות נוספות. הללו יקראו דגם סער 3.
הבנייה התקדמה בקצב המתוכנן. ב-11 אפריל 1967 הושקה הספינה הראשונה אח"י מבטח. בזירה המדינית השתנו התנאים. הנשיא דה גול שאף הוביל את צרפת למעמד של מעצמה ושיקולים כלכליים גרמו להעדפת הערבים. ב-3 ביוני 1967 הכריז על האמברגו הצרפתי על ישראל במסגרתו נמנע מישראל לקבל ציוד צבאי שהוזמן בחוזים עם התעשייה הצרפתית אפילו שתמורתו כבר שולמה.
אמיו היה נותן העבודה השני בגודלו בשרבורג. בניית הספינות לישראל הייתה העבודה העיקרית שהוזמנה באותה עת. הפסקת הבנייה הייתה גורמת אסון כלכלי לעיר שרבורג, שמרבית אוכלוסייתה תמכה במפלגת השלטון - המפלגה הגוליסטית. אנשי העיר הצליחו להעביר דרך מרכז המפלגה בפריז הגדרה שהספינות אינן בגדר אמצעי לחימה ובנייתן נמשכה כולל העברתן לישראל. כך עד הספינה השישית, והנה ב-3 בינואר, לאחר תלונה של ממשלת לבנון על פעולת ישראל בשדה התעופה בביירות, הכריז דה גול על הכללת הספינות בשרבורג באמברגו.
אנשי שרבורג שכנעו את ישראל להמשיך בבנייה. התשלומים בחוזה נקבעו לפי קיום אבני דרך, כך שכשליש מהתמורה ישולם ביציאת הספינה לדרכה. אמיו הגיע לפגישה עם דה גול כדי לשחרר את הספינות ונענה בשלילה. דה גול פרש מהנשיאות. ז'ורז' פומפידו שבא אחריו לא הסיר את האמברגו. הספינות לא יצאו והתשלום לא הגיע ואמיו מוציא מכיסו הפרטי את התשלומים לעובדי המספנה. מצבו הכספי של אמיו הולך ונחלש.
האלוף מרדכי לימון יזם את מילוט הספינות על ידי מכירה כביכול לצד שלישי. אמיו שיתף פעולה בחפץ לב - גם יעמוד בחוזה שחתם עם הישראלים וגם יקבל את כספו. המהלך כולו נעשה בצורה מושכלת. מיד לאחר היציאה ב-25 בדצמבר בשעה 02:30 בלילה קיבל אמיו שני צ'קים בנקאיים בסך כולל המתקרב ל-5 מיליון דולר אמריקני, התמורה המגיעה בעד בניית הספינות פחות חלקו בעמלת התיווך ששולמה לצד השלישי. אמיו יצא ברכבו לשווייץ והפקיד את הצ'קים בחשבונו.
בחקירה שנפתחת לאחר המילוט הוצגו כל החוזים שנחתמו והאישורים שהתקבלו. אין שום טענה נגד אמיו או המספנות. הפרסום הרב הביא לקוחות נוספים. באוקטובר 1973 נוכח אמיו בהצלחת הספינות שבנה בקרבות הטילים של מלחמת יום הכיפורים. שנה מאוחר יותר, ב-21 בדצמבר 1974 נפטר בפריז. בתו מארי קריסטין ניהלה את המספנה כשנה ומכרה אותה.
מספנות שרבורג שיתפו פעולה עם חברות אחרות ובנו 129 ספינות מדגמי קומבטנט לציים שונים.
הנצחה
בעיר שרבורג נקראה השדרה המקבילה לנמל בשם Boulevard Félix Amiot - "שדרות פליקס אמיו".
מערכת הראייה
מערכת הראייה היא מכלול איברי החישה והמסלולים העצביים המאפשרים לבעלי חיים לראות. מערכת זו קולטת מידע חזותי, אשר מקורו באור המגיע לעין, ומגבשת בעזרתו תפיסה של הסביבה.
המשימה המוטלת על מערכת הראייה מורכבת למדי - יצירת דימוי של עולם תלת-ממדי על סמך היטלים דו-ממדיים רגעיים שלו על רשתיות העיניים. בבני אדם, מערכת הראייה היא המפותחת במערכות החושים וביצועיה עולים מבחינות רבות על אלו של מערכות הראייה הממוחשבת המתקדמות ביותר.
מערכת הראייה מסתמכת על תהליך של התמרה חזותית, שבו פוטונים שפוגעים ברשתית עוברים התמרה לאותות חשמליים של מערכת העצבים.
מערכת הראייה המתוארת להלן מתייחסת בעיקר ליונקים, אם כי רבים ממרכיביה משותפים גם לבעלי גולגולת אחרים.
מערכת הראייה האנושית
מערכת הראייה משלבת בתוכה את העין, שהיא איבר החישה שקולט את הגירוי הראייתי, ואת כל האזורים והרשתות העצביות במוח שתפקידם הוא לעבד את הגירוי. בנוסף לעיבוד המידע החזותי, המוח שולט באופן פעיל על כניסתם של גירויים למערכת, וזאת באמצעות הכוונה של תנועות העיניים וויסות הקשב החזותי.
ברשתית העין מתבצעת ההתמרה של האור לאותות חשמליים, על מנת שניתן יהיה לייצג את המידע בתוך מערכת העצבים. מתוך הרשתית יוצאים אקסונים של תאי עצב, שלאורכם עובר המידע על הגירוי הראייתי. מידע זה מועבר אל המוח דרך עצב הראייה, ומשם מתפצל למספר מסלולים אשר מערבים גרעינים שונים בתוך המוח. במסלולים אלה מתבצע עיבוד מתקדם של המידע החזותי, אשר ישפיע בסופו של דבר על ההתנהגות.
במסלול העצבי העיקרי של המידע החזותי, האקסונים ממשיכים דרך צרור הראייה (Optic tract), שהוא המשכו של עצב הראייה, אל התלמוס, שבו אזור הנקרא גרעין הברך הצדי. באזור זה מתבצע העיבוד הראשוני של המידע החזותי. בעוברם דרך עצב הראייה, כמחצית מהאקסונים חוצים לצדו הנגדי של הראש במקום שנקרא תצלובת הראייה (Optic chiasm). בצורה זו, המידע שמגיע משתי העיניים מתפצל בחלוקה לפי שני שדות ראייה: ימני ושמאלי. מן גרעין הברך הצדי יוצא צרור סיבים עצביים של תאי העצב שלו, הפרוש לאורך אזור הנקרא מַעֲנִית הַפָּרִישׁ ומוליך את האותות אל אזורים בקליפת המוח הראייתית, אשר נמצאת באונה העורפית. באזורים אלה מתבצע עיבוד מתקדם יותר של המידע החזותי. מסלול זה הוא החשוב ביותר מבחינת עיבוד המידע החזותי, והוא הכרחי ליצירת תפיסה חזותית מודעת.
המסלול העצבי השני עובר מצרור עצבי הראייה אל התליל העליון (Superior colliculus) של הטקטום במוח התיכון. אזור זה מבקר את תנועות שרירי גלגל העין ומחווט אף הוא אל קליפת המוח, דרך הכר התלאמי (Pulvinar). ככל הנראה מועבר מידע חזותי לקליפת המוח גם במסלול משני זה. תנועת שרירי גלגל העין מבוקרת גם באופן בלתי רצוני גם על ידי הרפלקס הפרוזדורי-עיניתי (Vestibulo-ocular reflex), השומר על עקיבת העיניים אחר עצמים נוכח תנועות הראש. רפלקס מהיר זה, החיוני למשל לקריאה, מתבסס על מידע המגיע מהאוזן הפנימית בנוגע לשיווי המשקל הרגעי של הראש.
המסלול העצבי השלישי עובר מתאי גנגליון קולטי-אור ברשתית (Photosensitive ganglion cell), דרך הצרור הרשתיתי-היפותלמי (Retinohypothalamic tract) אל הגרעין העל-תצלובתי (Suprachiasmatic nucleus) בהיפותלמוס. מסלול זה משמש לתיאום המקצב היממתי של השעון הביולוגי ביחס לרמות התאורה השוררות בסביבה, על ידי תזמון ייצורם והפרשתם של הורמונים בהיפותלמוס ובבלוטת יותרת המוח, שמווסתים תפקודי ערות שונים. כמו כן הם שולחים את סיביהם לעבר הפרטקטום (Pretectum) שבמוחה הקדמית (Prosencephalon), השולט על שרירי הקשתית המווסתים את קוטר האישון. מקצת הסיבים העצביים מתאי גנגליון קולטי-אור אלה נשלחים לעבר התליל העליון ואף לעבר גרעין הברך הצדי, אך בשלב זה לא ידוע אם הם מעורבים ישירות בעיבוד התפיסה החזותית של העולם.
העין
העין היא איבר מורכב למדי. קיים דמיון חיצוני מסוים בין העין האנושית לבין המצלמה, שמחקה את פעולת העין באופן חלקי. גם בעין וגם במצלמה נעשה שימוש בעדשה שקופה למיקוד האור לעבר מערך של קולטנים רגישים לאור ברשתית העין, או התקן רגיש לאור כמו סרט צילום במצלמה אנלוגית או חיישן אלקטרוני במצלמה דיגיטלית. גם צמצם המצלמה דומה לקשתית העין בהיותו התקן טבעתי המווסת את שטף האור המגיע לרשתית. עם זאת, אופן הפעולה של העין שונה מהרבה בחינות אחרות מזה של כל מצלמה, בהתאם לתפקידים השונים שהיא ממלאת.
האור המגיע לעין נשבר על ידי הקרנית. בהמשך הוא עובר דרך הנקב במרכז קשתית העין, המכונה אישון. עדשת העין ממקדת את קרני האור, לקבלת דמות ממשית הפוכה על הרשתית.
הרשתית
הרשתית היא החלק בעין שקולט את האור ומתמיר אותו לדחפים עצביים. הרשתית בנויה כמערך רבוד של שכבות תאים, כאשר תהליך ההתמרה מתבצע בתאים קולטי אור אשר נמצאים בשכבה האחורית. האור, אשר מוקד על ידי עדשת העין, חולף דרך שתי שכבות של תאי עצב בתוך הרשתית לפני שהוא פוגע בתאים קולטי האור. לאחר התהליך שמתרחש בתוכם, האותות המותמרים מועברים חזרה דרך אותם תאי עצב, אשר מבצעים עיבוד ראשוני של המידע ומעבירים אותו הלאה אל המוח. מסלול ה-phototransduction הוא כלל התהליכים המעורבים בראייה מרמת התאים הרגישים לאור, ועד יציאת סיגנל חשמלי לעצב הראייה. לתהליך העיבוד שמתרחש בתוך הרשתית ישנה חשיבות לאופי התפיסה הראייתית - אינטראקציות בתוך קבוצות של תאי עצב ברשתית מובילות לכך שהאות שמועבר החוצה אינו סכום ליניארי פשוט של המידע הראייתי שנקלט.
התמרת האור לאותות עצביים
.
התאים קולטי האור ברשתית ממירים את האור שנכנס לעין לאותות חשמליים. תאים אלה מכילים חלבונים ממברנליים ממשפחת האופסינים, שהם קולטנים לאור (פוטורצפטורים).
כל האופסינים מכילים קבוצה פונקציונלית בשם "רטינל", המשנה את תצורתה המרחבית כאשר היא בולעת פוטון יחיד של אור. שינוי התצורה מוביל לשרשרת ביוכימית של מעבר אותות. בסוף התהליך, התא קולט האור עובר היפרפולריזציה, ובכך משנה את האותות החשמליים המועברים הלאה לתאי העצב שאליהם הוא מחובר. תאים קולטי אור שומרים על מתח מנוחה גבוה יחסית, שדי בו כדי לגרום לשחרור מתמיד של מוליך עצבי. תהליך ההיפרפולריזציה שמתרחש בהשפעת האור מעכב את שחרור המוליך העצבי אל הסינפסות עם תאי העצב.
מידת הרגישות של הקולטן לתדרים אלקטרומגנטיים שונים (כלומר, לפוטונים באורכי גל שונים) נקבעת על ידי החלבון הייחודי הקשור לרטינל. נכון לשנת 2005, זוהו למעלה מאלף חלבונים שונים במשפחת האופסינים, כאשר שישה מתוכם קיימים ברשתית האנושית. בהתאם לתפקודם ולסוג האופסינים שהם מכילים, התאים קולטי האור ברשתית מתחלקים לשלוש קבוצות:
בסך הכול יש בעין כשישה מיליון מדוכים וכ-125 מיליון קנים. אלה מצופפים על גזרה של 72% משפת כדור שקוטרו 22 מ"מ, באדם בוגר. במרכז הרשתית נמצאת נקודת היציאה של האקסונים אל עצב הראייה, אשר מכונה "הכתם העיוור" (Blind spot) היות שאין בה תאים קולטי אור. זהו אזור אליפטי שצבעו לבן, בשטח כ-3 מ"מ רבועים. מצד הכתם העיוור, בכיוון הרקות נמצא הכתם שבמרכזו הגומה המרכזית (Fovea). הגומה המרכזית מרוצפת בכוורת צפופה במיוחד של מדוכים קטנים ביותר, בסידור משושה המאפשר ניצולת מרבית של פני השטח ללא שטחים מתים. הצפיפות המשטחית של המדוכים בגומה המרכזית מגיעה לכ-140,000 מדוכים למילימטר רבוע. כך מושגת חדות ראייה מרבית בגומה המרכזית, על חשבון רגישות פחותה לאור קלוש.
ככל שמתרחקים מן הגומה המרכזית לכיוון שולי הרשתית, צפיפות המדוכים יורדת ושכיחות הקנים עולה. בזווית של כעשרים מעלות ביחס לקו הראייה מגיעה צפיפות הקנים לשיא של כ-160,000 קנים למילימטר רבוע. היות ששיעור קטן יותר של תאי גנגליון מוקדשים לעיבוד המידע משולי הרשתית, רגישות העין לאור היא מרבית בהיסט קטן יותר: 8-16 מעלות ביחס לקו הראייה. אסטרונומים המחפשים גרמי שמיים חיוורים משתדלים להביט מעט הצידה ממיקומם המשוער, כדי להיעזר ברגישות המוגברת של העין לאור בזוויות אלה. שיטה זו נקראת ראייה מופנית.
תאי עצב בתוך הרשתית
בתוך הרשתית קיימות מספר אוכלוסיות של תאי עצב, אשר בהן מתבצע העיבוד הראשוני של המידע הראייתי. מהתאים קולטי האור, האותות העצביים עוברים לתאי רשתית דו-קוטביים, ומשם לתאי גנגליון, שהם אלה שמעבירים את המידע החוצה דרך עצב הראייה. בנוסף, הרשת העצבית הזו משלבת בתוכה שני סוגים נוספים של תאי עצב, הנקראים תאים אופקיים ותאי אמקרין.
מאפייני העיבוד הראייתי ברשתית
בהתאם לאוכלוסיות של התאים קולטי האור שמהם הם מקבלים קלט עצבי, לתאי העצב ברשתית ישנם שדות קלט מוגדרים. משמעות הדבר היא שדפוס הדחפים העצביים של כל תא עצב מושפע אך ורק מגירויים ראייתיים שנמצאים באזור מסוים של שדה הראייה, שהוא שדה הקלט של אותו תא. כך, בסיכום של כלל התאים ברשתית, נוצר מיפוי עצבי של שדה הראייה השלם.
פעולתה של הרשת העצבית ברשתית יוצרת במרבית תאי הגנגליון דגמי הפעלה אופייניים, שבהם התגובה לאור היא שונה בחלק המרכזי של שדה הקלט של התא לעומת ההיקף של שדה הקלט. בחלק מהתאים, תא הגנגליון מגיב בצורה מרבית למצב שבו קיימת הארה במרכז שדה הקלט שלו אך לא קיימת הארה בהיקף של שדה הקלט. תאים אלה מכונים תאי "מרכז-דולק" (ON-center). באופן דומה, בתאים מסוג "מרכז-כבוי" (OFF-center), התא מגיב בצורה מרבית כאשר ישנה הארה בהיקף שדה הקלט, אך לא קיימת הארה במרכזו. בתאי גנגליון אחרים, ההבחנה בין המרכז וההיקף של שדה הקלט מבוססת לא על רמת הארה, אלא על צבעים שונים - למשל, קיימים תאים שמגיבים בצורה חזקה לאור אדום במרכז שדה הקלט שלהם לצד אור ירוק בהיקף שדה הקלט.
דפוס ההפעלה של תאי הגנגליון בא לידי ביטוי באופן שבו אנו תופסים גירויים חזותיים. ההבחנה בין מרכז להיקף בשדות הקלט יוצרת רגישות גבוהה לניגודיות, שכן העיבוד העצבי שם דגש על מצבים שבהם יש הבדל בהארה או בצבע בין נקודה מסוימת לבין הסביבה הקרובה שלה, ולאו דווקא על עוצמת ההארה המוחלטת.
מבנה הרשת העצבית
המדוכים והקנים יוצרים סינפסות עם תאים דו-קוטביים, שמעצבבים בתורם את תאי הגנגליון.