cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גוסטב אדולף פון גצן
ביוגרפיה
לרשותו של גצן עמד כוח מוגבל והוא שלח מברק לברלין בבקשת עזרה. העזרה הגיעה מיד; נחתים גרמניים פלשו במהירות לאפריקה ודיכאו את המרד באכזריות והמשיכו לטבוח במורדים גם לאחר שלא היה בכך כל צורך. הטבח כלל לא הכפיש את שמו של גצן ברחבי העולם.
גצן מת ב-1 בדצמבר 1910 בהמבורג.
המצור על פשמישל
המצור על מבצר פשמישל היה בין הגדולים והארוכים במלחמת העולם הראשונה. בסופו כבשו הרוסים את המבצר מידי חיילי הצבא האוסטרו-הונגרי שעמדו במצור של 179 יום.
רקע היסטורי
בתחילת המלחמה פתח הצבא הרוסי בפיקודו של גנרל ניקולאי איבנוב, בהתקפה גדולה על הצבא האוסטרו-הונגרי בגליציה. תוך זמן קצר נסוגו האוסטרו-הונגרים בפיקודו של קונרד פון הצנדורף, כ-160 ק"מ לכיוון הרי הקרפטים. רק המבצר בפשמישל החזיק מעמד, אך היה נצור. הרוסים החלו להתקרב לאזור התעשייתי בשלזיה ולכן היה חשוב לאוסטרים ולגרמנים שפשמישל תחזיק מעמד ותרתק את הרוסים.
המצור הראשון
ב-4 בספטמבר (17 בספטמבר לפי הלוח הגרוגיאני) 1914 החל גנרל ראדקו דימיטרייב, מפקד הארמייה הרוסית השלישית, את המצור על פשמישל. לא הייתה לו מספיק ארטילריה כדי לבקע את ביצורי המבצר ובמקום לחכות לתגבורת ארטילרית הוא פתח בהתקפה חזיתית על המבצר שנמשכה שלושה ימים ללא הצלחה וגרמה לרוסים 40,000 הרוגים ופצועים.
בינתיים פתח גנרל סבטוזר בורוייביץ' במתקפה לעבר פשמישל ביחד עם מתקפה של פאול פון הינדנבורג לעבר ורשה. ב־21 באוקטובר 1914 נאלץ דימיטרייב לסגת ולהסיר את המצור מעל פשמישל.
המצור השני
ב-31 באוקטובר 1914 הביסו הרוסים את הינדנבורג בקרב על הוויסלה והוא נאלץ לסגת מאזור ורשה. זה אילץ גם את בורוייביץ' לסגת. הגנרל הרוסי אנדריי סליבנוב, מפקד הארמייה הרוסית ה-11 הטיל מצור על פשמישל אבל הפעם במקום להתקיף הוא העדיף להדק את המצור ולהרעיב את הנצורים. בורוייביץ' ניסה שוב לתקוף ולשחרר את הנצורים אך ללא הצלחה. בסוף פברואר 1915 הודיע פון הצנדורף למפקד פשמישל הרמן קוסמאנק פון בורגנוישטטן כי לא תיערכנה התקפות נוספות להסרת המצור. בינתיים קבל סליבנוב תגבורת ארטילריה והחל להפגיז ולמוטט את ביצורי המבצר. קוסמאנק הורה להרוס במבצר ובעיר כל מתקן שיוכל לעזור לרוסים. ניסיון שלו ב-21 במרץ 1915 לפרוץ את המצור נכשל.
ב-22 במרץ 1915 ניתנה פקודת כניעה. 117,000 חיילים אוסטרו-הונגרים נכנעו בתוכם תשעה גנרלים, 39 קצינים בכירים ו-2,500 קצינים נוספים.
ג'יי בארושל
ג'ונתן אדם סונדרס "ג'יי" בארושל (באנגלית: Jonathan Adam Saunders "Jay" Baruchel; נולד ב-9 באפריל 1983) הוא שחקן, מדבב, קומיקאי, סטנדאפיסט, תסריטאי ובמאי קולנוע קנדי ממוצא יהודי. מוכר בזכות תפקידיו בסרטים "מיליון דולר בייבי", "הדייט שתקע אותי" "רעם טרופי", "לא בליגה שלי", שוליית המכשף", "סוף." ודיבוב בסדרת סרטי האנימציה "הדרקון הראשון שלי".
ביוגרפיה
בארושל נולד באוטווה, אונטריו שבקנדה. גדל במונטריאול, קוויבק. אמו קתולית, סבו מצד אביו יהודי-ספרדי וסבתו מצד אביו נוצרייה, אך הוא אימץ לעצמו השקפות עולם "כנראה אגנוסטיות". אביו, סרג' ברושל, הוא סוחר עתיקות, ואמו רובין (לבית רופל) היא כותבת. אחותו הצעירה היא טיילור בארושל, שגם עסקה במשחק.
לו כתובת קעקע של צלב קלטי על ידו הימנית, לציון מורשתו האירית; וכתובת קעקע של עלה עץ אדר (מייפל) על בית החזה השמאלי, לציון מורשתו הקנדית.
משחק
התגלה כששיחק בסדרות קנדיות מקומיות. הופעתו הראשונה בסרט הוליוודי הייתה ב"כמעט מפורסמים", הופעה קצרה למדי, לאחר מכן זכה בתפקיד הראשי בסדרה האמריקאית "סטודנט חופשי" פרי יצירתו של ג'אד אפאטו, והופיע בתפקיד משני בסרט "חוקי המשיכה".
ב-2004 שיחק בסרט הדרמה של קלינט איסטווד "מיליון דולר בייבי", בסרט גילם מתאגרף צעיר ומבטיח אך בעל סף שבירה נמוך בשם דאנג'ר בארץ', איסטווד הזכיר את שמו של בארושל בנאום הזכייה שלו בפרס הבמאי הטוב ביותר על עבודתו בסרט.
בשנת 2010 החלה כשכיכב בסרט הקומדיה "לא בליגה שלי", ונמשכה עם תרומת קולו לסרט "הדרקון הראשון שלי" בו דיבב את הדמות הראשית. בארושל המשיך לדבב את דמות הגיבור הראשי גם בסרטי ההמשך ובפרויקטים נוספים של הזיכיון.
הופעתו הגדולה ביותר הייתה בהפקת הענק של דיסני "שוליית המכשף" בו הוא מככב בתור דייב סטוטלר, סטודנט צעיר שנהפך לשולייתו של המכשף בכיכובו של ניקולס קייג', בלת'אזר בלייק.
בימוי
בשנת 2002, כשהיה בן 19, ביים לראשונה את הסרט הקצר "Edgar and Jane", אותו גם הפיק וכתב.
בשנת 2017 ביים וכתב את הסרט "בריון להשכרה 2", בכיכובם של שון ויליאם סקוט וטי. ג'יי. מילר, ברושל גם משחק בתפקיד בסרט.
מפה גאולוגית
מפה גאולוגית היא תיאור גרפי של תפוצת תוצרים ומבנים גאולוגיים על פני השטח של כדור הארץ. המפה מציגה מידע שנאסף בשטח ומציינת יחידות סלע – סוגי הסלעים השונים הנחשפים על פני השטח, יחידות זמן גאולוגי – ייצוג לעידנים השונים בלוח הזמנים הגאולוגי, וכן מבנים המופיעים בשטח – דוגמת העתקים ומבני קימוט.
הצבעים והסמלים המופיעים במפה – המציינים יחידות סלע, זמן ומבנה – מפורשים באמצעות מקרא המצורף למפה.
הנתונים המופיעים במפות הגאולוגיות הן ביטויים תלת-ממדיים של סקרים גאולוגיים, ובאמצעותם ניתן לחשף את עומקן של שכבות המסלע – שהיערכותן מלמדות על המבנה וההיסטוריה הגאולוגית של האזור.
יצירת מפה גאולוגית
המיפוי הגאולוגי הוא עבודה רב-שלבית. תחילה מתבצע מיפוי ראשוני על "מפת בסיס"  – לרוב מפה טופוגרפית מוכנה של האזור, המאפשרת דיוק בהתמצאות בשטח ובסימון הממצאים. המיפוי הראשוני מתבטא בקווי מתאר של יחידות סלע ובסימונם של העתקים וצירי קמטים עיקריים. השלבים הבאים מתבטאים ברישום פרטים מדויקים יותר.
ליתולוגיה
לאחר סימון קווי המתאר נערך תיאור ליתולוגי של המסלע. בשלב זה נקבעות היחידות הליתוסטרטיגרפיות הנחשפות בשטח – חבורות ותצורות – והיחסים ביניהן, השתרעותן ועובי השכבות. יחידות אלה נצבעות בהתאם לזמן היווצרן, לשיוך הסטרטיגרפי שלהן ולסוג הסלע המרכיב אותן. תיאור זה מאפשר בשלב מאוחר יותר ליצור חתך סטרטיגרפי של האזור הנחקר.
מבנים
החלק המבני מתבטא בשני אופנים: סימונם של העתקים על המפה וציון סוגם וכיוונם, ומבני קימוט – סימונם על המפה, סימון צירי הקימוט – כיוונם ביחס לשושנת הרוחות הנקרא "סטריק" (strike), ונטיית השיפוע שלהם – זווית השיפוע המרבית ביחס לאופק הנקראת "דיפ" (dip).
מדידה מדויקת של מבני הקימוט נעשית באמצעות "ברנטון" (brunton) – מצפן משולב בפלס – המהווה מצפן גאולוגי.
מפת שדה
מפת השדה היא תוצר ראשוני של המידע הנאסף בשטח. מטבעה, מפה כזו נערכת באזור הנחקר והיא מהווה תיעוד של סלעים ומבנים נראים לעין. במפה זו מצוינים נוכחותם של מחשופי סלעים, סוג הסלעים הנחשפים, כיוון השכבות, אזורי המגע בין השכבות, מבנים טקטוניים, טבעו של הכיסוי הקרקעי וצורות נוף.
נעשה רישום סכמטי של מבני קימוט ושבירה, בהם מצוינים צירי הקמט, כיוונם וזוויות הקימוט. כמו כן, נלקחות דוגמאות יד של סלעים לזיהוי במעבדה על-מנת לוודא את הרכבם ואת גילם.
מפה דיגיטלית
הטכנולוגיה המודרנית מאפשרת יצירת מפה דיגיטלית בשטח, באמצעות עיבוד המידע המתקבל להיטלים והזנתם למחשב נייד, מחשב לוח או למחשב כף יד. באופן זה מתקבלת בו-במקום מפה גאולוגית, שיתרונותיה באפשרות לערוך תיקונים מיידיים ובניתוח אין סיטו של המידע הגרפי.
סמלים במפה גאולוגית
במיפוי גאולוגי נעשה שימוש במפתח בינלאומי המאגד צבעים וסמלים מוסכמים, המופיעים במקרא המצורף למפה.
סימול באותיות
בנוסף לצבעים מסומנות התצורות באותיות – הראשונה מסמלת את האות הראשונה בשם התקופה או העידן, ואותיות נוספות מציינות את שמה של התצורה. לדוגמה, תצורת הלשון מסומנת כ-ql, כאשר האות q מתייחסת לרביעון (Quaternary) והאות l לשם התצורה (Liasn).
מבנים כקווים במפה
מבנים טקטוניים מסומנים במפה בקווים ובחצים, באופן הבא:
סוגים של מפות גאולוגיות
בנוסף לתיאור המסלע הנחשף על פני השטח, נערך מיפוי נושאי בתחומים שונים: מיפוי של קרקעית האוקיינוס, מיפוי גאופיזי של כבידה, מגנטיות, סייסמולוגיה וטקטוניקה, וכן מפות תת-קרקעיות המתארות הימצאות נפט, גז, פחם ומי תהום ואת השתרעותם המרחבית.
מפה איזופכית
מפה איזופכית (מיוונית: איזו – שווה, פכוס – עובי) משמשת לציון עוביין של השכבות. מפות איזופכיות דומות במהותן למפות טופוגרפיות, אם כי המספרים מייצגים את עובי השכבה ולא את גובהה מעל פני השטח. מפות עובי, ביחד עם מפות גאולוגיות, מאפשרות תפישה תלת-ממדית של השטח הנסקר ומספקות מידע על תהליכים מכניים שחלו על השכבות לאחר היווצרן, דוגמת קימוט ושבירה.
סיכונים געשיים
התפרצויות געשיות בעברו של הר געש הותירו את משקעיהן, ומהם ניתן ללמוד על סוג הסיכונים שהוא מייצג ועל תפוצתם. בנוסף, התפרצויות עכשוויות מאפשרות להעריך את הסיכונים בהרי געש בעלי מאפיינים דומים. באופן זה ניתן לפתח אסטרטגיות מתאימות להפחתת סיכונים. אלה עשויות להיות ישירות ומיידיות ולהתבטא בבניית סכרים שיבלמו התקדמות של להארים, או בהקצאת אזורים לבנייה שאינם מדורגים כאזורים בסיכון. אסטרטגיות עקיפות עשויות להתבטא בהתאמת תעריפי ביטוח. מידע זה חיוני במיוחד כאשר התפרצות געשית עתידה להתרחש או מצויה בעיצומה, ולכן רצוי להכינו ולנתחו בעוד מועד.
אחד המקומות המועדים לסיכון געשי הוא אזור נאפולי באיטליה, המצוי למרגלות וזוב. ניסיון העבר הבהיר את חשיבותן של מוכנות והערכת הסיכונים בסביבת הר הגעש – שתוצאתם מתבטאת במפות סיכון גאולוגי.
סיכונים סייסמיים
בדומה למיפוי סיכונים געשיים, נערך מיפוי סייסמי לאזורים המועדים לרעידות אדמה. מיפוי כזה משלב מידע המורכב מתאוצה מרבית של הקרקע (Peak Ground Acceleration – PGA) ברעידות אדמה מתועדות ואת עוצמתן באזורים המופיעים במפה. כן משולב מידע על התנזלות קרקע, מפולות ושיטפונות הנובעים מרעידת אדמה.
אחת המפות הסייסמיות הראשונות הוכנה בסין בשנת 1956. המפה – בקנה מדה של 1:10,000,000 – מתארת את מוקדי רעידות האדמה שהתרחשו בסין מאז 1900, וכן את תאוצת הקרקע המרבית. מפה זו הייתה שלב ראשוני בפיתוח סולם ליידו – סולם עוצמה המשמש בסין גם בהווה. מפה דומה פותחה על ידי המכון הגיאופיסי לישראל.
היסטוריה של המיפוי הגאולוגי
מפות גאולוגיות אינן תוצר בלעדי של טכנולוגיה מודרנית. אחת המפות הגאולוגיות – שריד לחיפוש זהב במצרים העתיקה הוא פפירוס טורין – מפה טופוגרפית וגאולוגית שצוירה על פפירוס, המתוארכת ל-1150 לפנה"ס. המפה הוכנה לקראת סיורו של רעמסס הרביעי במדבר המזרחי, והיא מסמנת את מיקומם של סלעי השילד הערבו-נובי באזור ומרבצי זהב במצרים הפרעונית.
המפה ששינתה את העולם
המפה לוותה ברשימות שערך סמית, כולל רשימות על סקוטלנד, ובהדפסים צבעוניים. אלה הוגשו בארבעה חלקים בשנים 1816-1819, וסיפקו תיאורים של יחידות סטרטיגרפיות שבחר סמית ואיורים צבעוניים על נייר צבעוני של המאובנים המאפיינים בכל שכבה – מסודרים על-פי הארגון הטבעי שלהם בשכבות.
המפה הופצה בכ-400 עותקים, אחד מהם – כנראה המקורי – נמצא ברשות הספרייה הבריטית. בספרו מ-2001, "המפה ששינתה את העולם", מספר סימון וינצ'סטר את סיפורם של ויליאם סמית והמפה.
שימושים
למבנה ולהיסטוריה הגאולוגית של אזור מסוים השפעה על תכונות המסלע והקרקע. המיפוי הגאולוגי מאפשר לימוד תכונות אלה לצרכים שונים, הכוללים קיומם וטיבם של מי תהום ומחצבים, חיזוי סיכונים הנובעים מרעידות אדמה, התפרצויות געשיות וגלישת מדרון, וכן לימוד מדעי של השטח והתאמתו לצרכים חקלאיים ולבנייה.
Brooklyn Baby
Brooklyn Baby (בעברית: ברוקלין בייבי) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית לנה דל ריי מתוך אלבום האולפן השלישי שלה, Ultraviolence. השיר, שנכתב על ידי דל ריי ובארי ג'יימס אוניל, מדבר על ברוקלין, שבניו יורק.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי לנה דל ריי ובארי ג'יימס אוניל והופק על ידי דן אוירבך. מגזין הרולינג סטון דירגו את השיר כשיר ה-22 הטוב ביותר בשנת 2014 והעניקו כלפיו ביקורת חיובית. גם במגזין סלייט הפנו כלפי השיר ביקורת חיוביות.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-100 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
האודיו הרשמי של השיר אשר הועלה לערוץ היוטיוב של לנה דל ריי צבר למעלה מ-50 מיליון צפיות.
ראדה דוגאליץ'
ראדה דוגאליץ'. (בסרבית: Раде Дугалић; נולד ב-5 בנובמבר 1992 בפרוקופליה, יוגוסלביה) הוא כדורגלן סרבי המשחק בעמדת המגן.
קריירה
דוגאליץ' הוא בוגר האקדמיה לכדורגל של מועדון "ראדניצ'קי ניש", שבו שיחק בשנים 2010-2013. בשלב זה, הושאל ל"אולימפיק סרייבו", "רדניק" ולאחר מכן למועדון "צאר קונסטנטין". בעונת 2013/14 שיחק עבור "סינג'ליץ'."
ב-2014 עבר לארמניה וחתם במועדון "יוליס". ב-10 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה במשחק נגד "בנאנצה" במסגרת ליגת העל הארמנית. ב-23 באוגוסט במשחק נגד "אררט ירוואן" הבקיע את השער הראשון במדי "יוליס".
בקיץ 2015 עבר לרוסיה וחתם בטורפדו ארמאוויר ומיד קיבל את סרט הקפטן. ב-12 ביולי במשחק נגד "זניט-2" עשה את הופעת הבכורה שלו.
ב-2 ביוני 2016 חתם על חוזה לשלוש שנים עם מועדון "טוסנו" ממחוז לנינגרד, בו שיחק במשך 3 שנים. בסך הכל הופיע במדי הקבוצה 71 פעמים בכל המסגרות והבקיע 4 שערים.
בעונת 2018/2019 שיחק במדי יניסיי קרסנויארסק.
משבר הסאבפריים
משבר הסאבפריים (באנגלית Subprime crisis) הוא משבר פיננסי-נדל"ני, שפרץ בארצות הברית ביולי-אוגוסט 2007, והתגלגל החל מספטמבר 2008 לידי משבר כלל עולמי.
רקע
בתחילת שנות ה-2000, לאחר סיום משבר בועת ההיי-טק, החל שוק הדיור האמריקני לשגשג. המניעים העיקריים לצמיחת השוק היו הורדת שיעורי הריבית באותה תקופה על ידי הפדרל ריזרב, ומספר צעדי חקיקה אשר איפשרו לקיחת משכנתאות ללא מקדמה כלל, ואיפשרו לקיחת משכנתאות גם על ידי אזרחים שיכולת החזר המשכנתה שלהם אינה ברורה. שילוב צעדים אלה גרם לבנקים לקחת סיכונים גבוהים בתמורה לריבית נמוכה מאד.
באותם הימים, איפשרו הסנאט ובית הנבחרים האמריקניים לגופים בתמיכה ובפיקוח ממשלתיים כמו פאני מאי ופרדי מאק להעניק הלוואות גם ללווים שכושר ההחזר שלהם אינו ברור. עידוד מיוחד העניקו חוקים כמו חוק "מקדמת החלום האמריקני" מ-2003, שכוון להקל על תנאי ההלוואה ללווים עניים או בעלי כושר החזר מוגבל ואחריו חוק "מקדמת אפס" מ-2004, שקבע כי לווים יוכלו לקבל הלוואות גם ללא תשלום מקדמה מהונם העצמי עבור רכישת הבית.
הלוואות אלה, לאנשים שיכולת ההחזר שלהם מוטלת בספק, זכו לשם "משכנתאות סאבפריים", ונגבתה ריבית גבוהה יותר. לווי הסאב-פריים, כלומר לווים שמוערכים פחות מ"פריים", היו לווים שיכולת ההחזר שלהם הייתה ברמת סיכון גבוהה מהמקובל (למשל מחוסרי עבודה או עובדים שהמשכורת החודשית שלהם נמוכה מהמקובל לחישוב החזרי משכנתה).
רוב הלווים נטלו הלוואות מסוג זה מתוך הנחה כי בהיעדר הצורך לשלם מקדמה, תשלומי המשכנתה שלהם יהיו דומים בגובהם לתשלומי שכירות ואם לא יוכלו לעמוד בתשלומי המשכנתה יסתכם נזקם באובדן הבית עבורו לא שילמו מקדמה ממילא (וכאילו שכרו אותו מהבנק). הבנקים למשכנתאות העריכו כי מרבית הלווים יוכלו לעמוד בתשלומי המשכנתה, בגלל הירידה היחסית בריבית בשוק הסאבפריים, ובמקרה של חדלות פירעון, יוכלו למכור את הבית ברווח. על בסיס הציפיות לגאות בשוק הנדל"ן, היו הבנקים משוכנעים שגם אם הלווים לא יוכלו להחזיר את ההלוואה, יוכל הבנק למכור בקלות את הנכס הממושכן. מבקרים רבים טוענים שמדיניות הקצאת המשכנתאות הייתה בלתי סבירה, ששיעורי הריבית היו גבוהים מדי, ושהלקוחות פותו להלוואות שהיו מעבר לכוח ההחזר שלהם. המשקיעים שהשקיעו בבנקים למשכנתאות, מואשמים שלא שקלו כראוי את יציבותם.
הגידול בביקוש לנדל"ן הביא לעלייה מתמדת במחיריהם, אשר בתורה הגדילה את הביקוש לנדל"ן כמכשיר השקעתי (מאחר שהסיכון הגלום בו גולגל בשלמותו לבנקים על ידי החקיקה האמורה לעיל). לכן, הורדת הריבית של הפדרל רזרב גרמה לעלייה בשוק הדיור בשני אופנים - היא הורידה את חסמי הכניסה להשקעות אלה (הורדת הריבית משמעותה הורדת מחירי הדירות עבור אנשים הזקוקים למשכנתה לקניית הדירות), ובנוסף הפכה את הפקדת הכסף בבנק ללא אטרקטיבית, ועודדה את משקי הבית המעוניינים להשקיע את כספם לפנות לאפיקים אחרים (כדוגמת נדל"ן). גורם שלישי לעליות ניתן לראות בהיזון חוזר מצד המשקיעים - המשקיעים אשר השקיעו בנדל"ן גרמו לעליית מחירי הנדל"ן, אשר הציגה לכאורה תשואה גבוהה על השקעות אלה בטווח קצר, ועודדה אזרחים רבים יותר לפנות לנדל"ן כאפיק השקעה. חלק ממשקי הבית אף נטלו משכנתאות על הבית אשר בבעלותם על מנת לממן רכישת נכסים בני-קיימא כמכוניות וסירות, והצריכה הפרטית גאתה.
מימון המשכנתאות
כמתווכים פיננסיים, כאשר בנקים נותנים הלוואות ללקוחות, הם מממנים את ההלוואות מכספים שמופקדים בהם על ידי לקוחות אחרים. בפרט, הבנקים למשכנתאות בארצות הברית מימנו את ההלוואות בשוק הסאבפריים בהפקדות של גורמים פרטיים ושל קרנות; הם נתנו למפקידים ריביות גבוהות יותר מאשר אלו שיכלו לקבל במקומות אחרים.
הגידול בשוק ההלוואות הוביל לגיוס נרחב של כספים, במיוחד על ידי גופים כפאני מאי ופרדי מאק באמצעות איגרות חוב, אשר הערובה להן היו התחייבויות הלקוחות אשר לקחו מהן משכנתאות לתשלום המשכנתאות. כלומר, ניירות ערך מגובי משכנתא (MBS). קוני איגרות החוב היו גופים פיננסיים בארצות הברית ומחוצה לה. אלו הסתמכו, בין השאר, על הבטחה מרומזת לערבות ממשלתית לאיגרות החוב של פאני מאי ופרדי מק. גם גופים אחרים הנפיקו איגרות חוב על ידי איגוח תיקי משכנתאות.
ניצני המשבר
החל מסוף שנת 2006, לאחר מספר שנות פריחה, נכנס ענף משכנתאות הסאבפריים בארצות הברית למשבר. עלייה חדה במספר הלווים שלא יכלו לעמוד בתשלומי המשכנתה גרמה להליך פירוק של עשרות חברות שהלוו בשוק הסאבפריים, ולקריסה בשוק המניות הקשורות למשכנתאות, לאיום על שוק הנדל"ן האמריקאי בפרט, ועל הכלכלה האמריקאית בכלל. משכנתאות הסאבפריים הגיעו בשיאן, בראשית 2007, להיקף המוערך בכ-1.3 טריליון דולר.
למשבר בשוק משכנתאות הסאבפריים היו מספר סיבות. ראשית, שער הריבית בארצות הברית עלה, וייקר את המשכנתאות. שנית, רבים מהלווים עברו לשלב שבו ההחזרים גבוהים יותר ותלויים בשער הריבית. שלישית, ההאטה בשוק הנדל"ן בארצות הברית החל מ-2005 גרמה לכך, שלווים שלא יכלו לעמוד בתשלומים, לא יכלו למכור את נכסיהם כדי להחזיר את ההלוואה. נכסים רבים עברו לידי המלווים, אבל גם אלה לא יכלו למכור אותם מאותה סיבה. הניסיון למכור נכסים רבים כל כך העמיק את המשבר בשוק הנדל"ן, ובכך העמיק יותר את משבר המשכנתאות.
פרוץ המשבר
עליה חדה בשיעור הלווים שלא יכלו לעמוד בתשלומי המשכנתה גרמה לעליה בריבית שבה היו חברות אחרות נכונות להלוות לגופים מעניקי משכנתאות. החמרת התנאים הזו עבור מעניקי המשכנתאות יצרה אצלם "מחנק אשראי" ומתחילת 2007 ניכרה עליה משמעותית בשיעור הליכי פירוק של גופים המעניקים הלוואות, לירידה במניותיהם של גופים הקשורים בנדל"ן ולהיעלמות הגאות בשוק זה.
הנפגעים הראשונים והישירים מקריסת הבנקים למשכנתאות היו הגופים האמריקאים, האירופיים והאסייתיים שהשקיעו בהם. החשש היה מפני פגיעה כללית בכלכלה האמריקאית, ובעקבותיה בכלכלות אחרות בעולם. המשבר לא התמקד בשוק הדיור האמריקני, משום שרוב המשכנתאות עברו תהליך של איגוח, משמע, הגופים המלווים גייסו כסף על ידי הנפקות של איגרות חוב שגובו במשכנתאות אלו (אג"ח המכונות MBS - Mortgage-Backed Security). אג"ח אלה עברו גלגול נוסף על ידי בנקי ההשקעות למכשירים פיננסיים מורכבים המכונים CDO - Collateralized debt obligation. מכשירים פיננסיים אלה הונפקו על ידי בנקי ההשקעות לכל דורש, כשהם מגובים בחלקם על ידי דירוג. הם נרכשו בהיקפים עצומים על ידי בנקים ומוסדות פיננסיים ברחבי העולם. צניחת שווי האג"ח המקורי שהונפק על ידי הבנקים למשכנתאות גרמה במקרים רבים לצניחת ערכם של מכשירים אלה, למחיקות של מאות מיליארדי דולרים במאזני החברות הפיננסיות ולמחנק אשראי חמור.
ביולי 2007 קרסו שתי קרנות גידור של בנק ההשקעות בר סטרנס אשר השקיעו ב-CDO מדורג גבוה במינוף של פי 10 ואף יותר. בתגובה צנחו שערי איגרות החוב המגובות. גם מדדי המניות בארצות הברית ירדו בלמעלה מ-10% במשך מספר שבועות, אולם בחודשיים שלאחר מכן התאוששו ואף הגיעו לשיאים חדשים.
ב-9 באוקטובר 2007 הגיע מדד דאו ג'ונס של הבורסה האמריקנית לשיא של כל הזמנים דאז (14,164.53 נקודות) ומאותה עת החלה ירידה מתמדת בשערי המניות בארצות הברית. ירידות מתמשכות אלו שיקפו את הירידה שהחלה ניכרת בשוק הנדל"ן בארצות הברית, ואת העלייה החדה בשיעורי חדלות הפרעון אצל לווים, והן חלחלו לשוקי המניות במדינות רבות ברחבי העולם, כמו גם בישראל.
הנפילה בשוק הנדל"ן הובילה לצניחה בשעריהן של איגרות החוב, שכן מחזיקיהן סברו כי מידת הביטחון בפרעונן קטנה. במקביל, עלתה במידה ניכרת הריבית שנדרשה על ידי בנקים תמורת הלוואות לגופים שהיו קשורים לשוק המשכנתאות. במצב זה, הצטמצמה מאוד יכולתם של גופים פיננסיים לגייס כספים לצורך פעולתם השוטפת, כשבמקביל הם נדרשים לפרוע את איגרות החוב שלהם. מצב זה של "מחנק אשראי" היה אחת הסיבות שהובילו את הבנק הפדרלי של ארצות הברית להוריד את גובה הריבית מ-5.25% ב-13 באוגוסט 2007 ל-2% בסוף מרץ 2008. כאשר הריבית צונחת, אמור מחנק האשראי להיעלם, שכן הבנקים וגופים פיננסיים אחרים מבססים את שיעורי הריבית שהם גובים ומעניקים על הריבית הפדרלית.
החרפת המשבר
במקרה זה, הורדת הריבית לא הניבה את התוצאות המיוחלות. במרץ 2008 נקלע בנק ההשקעות בר סטרנס לקשיים חמורים, וזכה לסיוע חרום מהבנק הפדרלי של ניו יורק. במאי 2008 נקנה בנק ההשקעות על ידי חברת ג'יי. פי. מורגן צ'ייס, ופסק מלהתקיים כישות עצמאית. בנק המשכנתאות קאנטריווייד, שנקלע לקשיים עוד קודם לכן, נרכש על ידי בנק אוף אמריקה ביולי 2008. מאז פרוץ המשבר ועד ספטמבר 2008 נסגרו 12 בנקים מסחריים, שבעה מהם בתקופה שמיולי עד ספטמבר 2008.
לאחר שגופים פיננסים רבים החלו להיקלע לקשיים מכשיר פיננסי נוסף נכנס לפעולה והחל להכביד על השווקים הפיננסים והוא ה-CDS, שבמקורו הוא מכשיר ביטוח לגידור סיכונים והגנה מפני חדלות פירעון של בעלי חוב. במהלך השנים 1998–2008 התרחב השימוש במכשיר פי 100 לכדי 47 טריליון דולר נכון לנובמבר 2008. ובגלל רגולציה מינימלית לא הייתה מסלקה מרכזית שתבדוק את יכולת כיבוד ההתחייבויות של צדדי חוזי ה-CDS. חברות ביטוח גדולות כגון AIG ו-MBIA שהנפיקו CDS כנגד מכשירי MBS בהיקף של 440 מיליארד דולר נקלעו אף הן לקשיים בגלל חדלות פירעון של אותם מכשירים ונאלצו לקבל סיוע פדרלי ממשלתי.
כשבנק השקעות ליהמן ברדרס פשט את הרגל בחודש ספטמבר 2008, הייתה אי ודאות רבה לגבי מי מבין חברות הפיננסים חשופה ולכן תידרש לכבד את חוזי ה-CDS בהיקף 600 מיליארד דולר כנגד חוב איגרות החוב של בנק ההשקעות. בנק ההשקעות מריל לינץ רשם אף הוא הפסדי עתק, שיוחסו בחלקם לירידת שווי משמעותית בתיק ה-CDO הלא מגודר של החברה, בעקבות הפסקה של הצעת CDS לתיק ה-CDO על ידי חברת AIG. אובדן האמון בשוק ביכולת הפירעון של החברה וביכולתה לממן את פעילותה בטווח הקצר הובילה לרכישתה על ידי בנק אוף אמריקה.
ועדת חקירת המשבר הפיננסי דיווחה בחודש ינואר 2011 כי ה-CDS תרם באופן משמעותי להחרפת המשבר. חברות הצליחו למכור למשקיעים הגנות נגד הליך פירוק של ניירות ערך מגובי משכנתאות, ובכך עזרו לפתח שוק מסוכן זה והרחיבו אותו למכשירים חדשים, מורכבים כגון CDO. כשהפועל היוצא היה ניפוח נוסף של בועת הדיור. מכשירי ה-CDS גם הגבירו את ההפסדים מקריסה של בועת הדיור מכיוון ואפשרו ספקולציות מרובות על אותם ניירות הערך ועזרו להפיץ הימורים אלה במערכת הפיננסית. חברות ביטוח ופיננסים שמכרו הגנות, כגון AIG, לא נדרשו ליחד הון מספק כביטחון כדי לכסות את החובות שלהם, למקרה שאירוע אשראי משמעותי יתרחש. אקורד הסיום הצורם היה מפני ש-CDS רבים אינם נסחרים בבורסות ולכן אינם מתומחרים, נוצרה אי ודאות עצומה במערכת הפיננסית מכיוון שחובותיהם של המוסדות הפיננסיים מרכזיים הפכו קשים למדידה.
השפעת המשבר על הבנקים בישראל
מרבית הבנקים בישראל כמעט לא היו חשופים באופן ישיר למשבר הסאב פריים, אולם הם נפגעו באופן עקיף מהמשבר הכלכלי בשנת 2008. יוצא דופן הוא בנק הפועלים אשר נפגע מרכישת איגרות חוב מגובות משכנתא מחברות כמו פאני מאי ופרדי מאק. ברבעון הראשון בשנת 2008, לאחר שמועות על מחיקות ענק שהבנק יבצע והכחשות גורפות מצד מנהלי הבנק, דיווח הבנק על מחיקה בסכום של 350 מיליון דולר, בכך הגיע הבנק למחיקה מצטברת בסך של שמונה מאות מיליון דולר עד לאותה עת. המשקיעים הגיבו בפאניקה ומניית הבנק נפלה בשיעור של למעלה משבעים אחוז, משער 2,200 ביוני 2007 לשער 600 בפברואר 2009, בכך נמחקו למעלה משלושים מיליארד שקל מכספי המשקיעים.
בעקבות המשבר, בנק ישראל הגביל את רכיב הפריים במסלולי המשכנתאות החל משנת 2011 לשיעור מקסימלי של 33%, במקום שיעור של 100% פריים שהיה נהוג עד אז. הגבלה זו השתנתה רק לאחר עשור, ביוני 2021, אז בנק ישראל אפשר להעלות את שיעור המימון ברכיב הפריים ל-66%.
המטה המרכזי
המטה המרכזי (נקראה בעבר "מטה הבחירות" ו"המטה") היא תוכנית טלוויזיה שעוסקת בפוליטיקה הישראלית. התוכנית שודרה בעבר בערוץ עשר והחל מ-19 בינואר 2019 משודרת בערוץ 13. מגישי התוכנית הם ספי עובדיה ונטעלי שם טוב.
בעבר שימשה כתוכנית מפתח למערכת הבחירות של שנת 2013.
היסטוריה
המטה המרכזי שודרה לראשונה בשנת 2013 כתוכנית פוליטית בנושא מערכת הבחירות לכנסת התשע עשרה שנערכו בתחילת אותה שנה. בערוץ 10 החליטו שהתוכנית תישאר על בסיס קבוע ברצועת השעה 7 בימי שבת. את התוכנית הגיש נדב פרי.
בתקופת הבחירות לכנסת העשרים בשנת 2015 שודרה התוכנית לאחר "המגזין" בימי שבת.
ביוני 2015, לאחר שנתיים שהגיש את התוכנית, עזב נדב פרי את חדשות 10. בערוץ הוחלט שגדי סוקניק יחליף אותו בהגשת התוכנית, שבאותם ימים הגיש גם את לילה כלכלי.
באוגוסט 2017 יצאה התוכנית לחופשה של 3 שבועות (הודות לעזיבתו של גדי סוקניק) וחזרה לשידור ב-9 בספטמבר 2017, בהנחייתו הזמנית של ספי עובדיה.
באוקטובר 2017 החלה להגיש באופן קבוע את התוכנית איילה חסון, בעקבות העזיבה של גדי סוקניק. במרץ 2018 הוחלפה האריזה הגרפית של התוכנית.
ב-12 בינואר 2019 שודרה התוכנית האחרונה בערוץ עשר והחל מ-19 בינואר 2019 משודרת בערוץ 13.
במאי 2020 עברה התכנית לאולפני חדשות 13 בנווה אילן, וביוני 2020 עברה לאריזה גרפית חדשה.
בפברואר 2023 הודיעה אילה חסון שעוזבת את ערוץ 13 ובכך סיימה את תפקידה כמגישת התוכנית.
לשכות העזרה
לשכות העזרה היו מקומות בעזרה, בחצר בית המקדש מקום בו היו הטהורים מבני ישראל רשאים להיכנס לתחומו. במקדש היו שש לשכות, שלוש בצפון ושלוש בדרום.
מסביב להיכל הייתה קיימת מחיצה, אשר הגדירה את השטח הכללי הנקרא עזרה (או 'חצר'). בעזרה נמצאו מזבח העולה, והכיור והלשכות. שטח העזרה נחשב למקודש פחות מן ההיכל.
לפי התלמוד הבבלי
גרסה סותרת נמצאת בציטוט של משנה זו בתלמוד הבבלי במסכת יומא:
גרסה זו מסומנת בתרשים לשיטת "תפארת ישראל", ראו בתוספות יום טוב וכן לפי הרמב"ם.
לפי הרמב"ם
הרמב"ם קיבל את גרסת בתלמוד הבבלי:
לשכת הגזית
מכאן למדים כי לשכת הגזית בצד מזרח של העזרה. רק בצד זה היא הייתה יכולה להיות "חציה בקדש וחציה בחול". הרמב"ם, לפי התרשים, משער כי הלשכה הייתה בפינה הצפון-מזרח - מתאים לנאמר בתלמוד הבבלי. פרופ' יוסף פטריך, מהמכון לארכאולוגיה, באוניברסיטה העברית הביע את דעתו כי סביר להניח כי הלשכות ששרתו את בית המטבחים: לשכת המלח ולשכת המדיחין יהיו בצד צפון, קרוב לבית המטבחים. יוצא מכאן כי מיקום לשכת הגזית אמור להיות בצד הנגדי: בדרום.
לשכת הגולה
לשכת הגולה עליה נאמר: שם היה בור הגולה, והגלגל נתון עליו, ומשם מספקין מים לכל העזרה. יוסף פטריך הביע את דעתו באשר למיקום לשכת הגולה. בשנת 1866, ביצע צ'ארלס וילסון הבריטי מיפוי מפורט, הכולל, בין השאר את הבורות בשטח הר הבית ובחלקו הצפוני נמצא בור מים אחד גדול. הבור מסומן במפות בתור "בור מספר 5" מסקנתו היא שאם לשכת הגולה עומדת על בור המים, ובקרבה לשער המים אז העזרה הייתה צפונית מאבן השתיה המזוהה בימינו.
לשכת המלח, לשכת הפרוה ולשכת המדיחין
בלשכת המלח הוכן המלח לצורך הקרבנות. בלשכת הפרוה היו מולחין עורות קָדָשִׁים. לשכת המדיחין שם היו מדיחין קרבי קדשים. שלוש הלשכות קשורות לתפעול בית המטבחים, הנמצא בצפון. (ראו תרשים מטה)
בתרון
בתרון (ביוונית: Βοτρύς, בלטינית "בוטרוס", בסורית: ܒܬܪܘܢ, מסורית לערבית: البترون) עיר חוף צפונית בלבנון. בעיר ממוקמות עשרות כנסיות קתוליות ויווניות אורתודוקסיות. העיר משמשת גם כעיירת חוף עם חיי לילה פעילים.
היסטוריה
העיר נוסדה על ידי הפיניקים מספר ק"מ צפונית לעיר גבל, ומזוהה עם "בַּתְרַנֻ" במכתבי אל־עמארנה. על פי יוסף בן מתתיהו העיר נבנתה (כלומר בוצרה) על ידי אתבעל מלך הפיניקים. פליניוס הזקן מזכיר אותה כאחת מערי פיניקיה. העיר מוזכרת על ידי היסטוריונים רבים והייתה חלק מפרובינציית פיניקיה בתקופה הרומית. העיר שמשה מקום מושבה של הבישופות של צור.
בשנת 551 נהרסה העיר ברעידת אדמה אך כתוצאה מהרעידה נפער בור בים שאיפשר בנייה של נמל בעיר.
בעיר, על סלע בולט מוקף מכל עבריו בצוקים, נמצאת מצודה גדולה שנבנתה בימי הביניים כדי להגן על הדרך מטריפולי לביירות.
עמוס קופפר-תובל
עמוס תובל (קופפר) (31 באוגוסט 1935 - 21 ביוני 2019) היה כדורסלן ומאמן ישראלי, בגובה 1.93 מטר, ששיחק בעמדת הסנטר, בין היתר בהפועל תל אביב, הפועל חולון ובנבחרת ישראל. עם הפועל תל אביב זכה בשתי אליפויות. כן זכה בתואר מלך הסלים בעונת 1956/1957.
ביוגרפיה
בתחילת שנות ה-50, טרם נוסדה הליגה הראשונה בכדורסל, שיחק עמוס תובל בהפועל תל אביב במשחקי ידידות במסגרת "אליפות הפועל" ובמשחקים בינלאומיים בעיקר מול קבוצות צבאיות שונות. עונת 1953/1954 הייתה העונה הראשונה של הליגה הלאומית בכדורסל. בהתאם לרוח התקופה, הורכבה הליגה בשיטת ה"50-50", כשמרכזי הפועל ומכבי שולחים כל אחד ארבע קבוצות, על מנת ליצור ליגה בת שמונה קבוצות. את הפועל הדריך באותה עונה המאמן ברוך שליין, ובסגל בלטו, בנוסף לעמוס תובל, השחקנים שמעון שלח, עזרי לובושיץ, דני ארז, ארז לוסטיג, דוד הייבלום ואחרים. במשחק הליגה הראשון אי פעם, אירחה הפועל במגרש במתנ"ס שלווה את הפועל גבע, וגברה עליה בתוצאה 30–45. בהמשך הליגה הפסידה הפועל בשני הדרבים העירוניים, וסיימה את העונה במאזן של עשרה ניצחונות מול ארבעה הפסדים - במקום שלישי אחרי מכבי תל אביב והפועל חולון. עמוס תובל סיים את העונה במקום השני בטבלת מלך הסלים של הפועל תל אביב עם ממוצע של 9.6 נקודות למשחק אחרי דני ארז.
בעונה הבאה, עונת 1954/1955, סיימה הפועל תל אביב במקום הרביעי, לאחר הפסד ביתי 68:53 למכבי תל אביב, שזכתה באליפות שנייה ברציפות. עמוס תובל השתתף ב-19 משחקים וקלע בממוצע של 18.1 נקודות. את העונה סיים עמוס תובל במקום הרביעי בטבלת מלך הסלים של הליגה, אחרי דני ארז, אברהם חמו ופרדי כהן.
לאחר שבעונת 1955/1956 לא התקיימו משחקי ליגה עקב סכסוכים באיגוד הכדורסל בישראל, לקראת עונת 1956/1957 עבר עמוס תובל להפועל חולון תחת המאמן מיכה שמבן. יחד עם שחקנים הבולטים צחי פלד ומרסל חפץ, סיימה חולון במקום 7, ועמוס תובל זכה בתואר מלך הסלים של הליגה עם 262 נקודות.
גם בעונת 1959/1960, עונתו השלישית והאחרונה של עמוס תובל בחולון, סיימה הקבוצה במקום החמישי, והוא המשיך להיות הקלעי הבכיר בקבוצה זכורה באותה עונה הצטיינותו בניצחון על מכבי תל אביב עם 18 נקודות.
בשנת 1960 השתתף עמוס תובל במדי נבחרת ישראל בטורניר הקדם אולימפי שנערך ברומא. בעונה הבאה, עונת 1960/1961 לא שיחק עמוס תובל, לאחר שהסתכסך עם הנהלת הקבוצה ונכנס להסגר. בתקופה זו גם עבד כבנקאי בבנק דיסקונט. סך הכל שיחק עמוס תובל בהפועל חולון במשך 3 עונות. לימים, סיפר עליו מאמנו מיכה שמבן כי במשחק בחיפה מישהו זרק הערה מהיציע, תובל לא זיהה את האיש, עלה ליציע והכה את כל השורה.
בעונת 1961/1962 במהלך שהייתו בהסגר, אימן עמוס תובל את מכבי פתח תקווה ששיחקה בליגה נמוכה. באותה עונה שיחק גם במדי קבוצת הכדורסל של בנק דיסקונט וזכה עמה באליפות הליגה למקומות עבודה.
בעונת 1962/1963 עבר עמוס תובל להפועל גבעת חיים כמאמן, כאשר הוא לקח חלק גם ב-4 משחקים כשחקן, כשהוא קולע בממוצע של 4.8 נקודות. הקבוצה עצמה סיימה את העונה במקום ה-8. בעונה הבאה, תפקד עמוס תובל כמאמן בלבד והקבוצה שוב סיימה במקום השמיני.
בעונת 1964/1965 חזר לקבוצת נעוריו הפועל תל אביב כשחקן לשנתיים אחרונות בקריירה. באותה עונה צירפה הפועל תל אביב לשורותיה בנוסף לעמוס תובל שני שחקנים חדשים - דוד קמינסקי ועמי שלף - יחד איתם, זכתה באליפות השלישית של בתולדותיה, ועמוס תובל זכה בתואר הקבוצתי הראשון בקריירה. במהלך העונה הקבוצה רשמה את העונה המלאה היחידה בתולדותיה ללא הפסד. עמוס תובל, אשר תפקד בשלהי הקריירה כשחקן ספסל, לקח חלק ב-13 משחקים וסיים את העונה עם ממוצע של 4.7 נקודות למשחק. בעונת 1965/1966 היה שותף כשחקן ספסל בזכייתה של הפועל תל אביב באליפות השנייה ברציפות והרביעית בתולדותיה, כאשר שותף בארבעה משחקים. בסיום העונה פרש עמוס תובל בגיל 34 מכדורסל בליגות הבכירות. בהמשך שיחק בליגה ב' החובבנית במדי אליצור בת ים.
סך הכל שיחק עמוס תובל 9 עונות בליגה הראשונה, בהן קלע 1,511 נקודות בממוצע של 13.3 נקודות למשחק. בנבחרת ישראל השתתף ב-8 משחקים ולקח חלק בטורניר הקדם אולימפי רומא 1960.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל, אימן את הפועל רמת הכובש בליגה ב' (הליגה השלישית), ובעונת 1967/1968 העלה אותה לליגה א'. בעונת 1968/1969 מונה למאמן הפועל ירושלים, במקומו של אהרן קפלן, בסיום העונה, לאחר שמתוך 24 משחקים רשם 9 ניצחונות בלבד, הוחלף עמוס תובל בקפלן.
לאחר שפרש מאימון המשיך עמוס תובל לעבוד בבנק דיסקונט. בשנת 1971 עבר בשליחות הבנק לבואנוס איירס ובשנת 1973 עבר במסגרת עבודתו לעבוד בסניף הבנק בניו יורק. בהמשך דרכו עבר בשנת 1985 לטורונטו שבקנדה לנהל את בנק Israel Discount Bank of Canada. לאחר שובו לארץ בשנת 1995 ניהל את החברה לנאמנות של בנק דיסקונט עד לפרישתו לגמלאות.
עמוס תובל נפטר ב-21 ביוני 2019.
צ'צ'יליה גלראני
צ'צ'יליה גלראני (באיטלקית: Cecilia Gallerani; 1473–1536) הייתה אחת מפילגשיו של לודוביקו ספורצה, שימשה כמודל ללאונרדו דה וינצ'י לציורו הגבירה עם החולד (1489) ונראה שאף לציורים אחרים וכן ניהלה מפגשים אינטלקטואליים בהם השתתפו משכילי מילאנו ואורחים.
חייה
גלראני נולדה בסיינה. אביה, פאציו, אף כי לא היה בן אצולה, היה עובד ציבור בחצר מילאנו ושימש כשגריר בפירנצה ובלוקה. אמה, מרגריטה בוסטי, הייתה בתו של דוקטור למשפטים אשר דאגה כי בתה תזכה לחינוך מקביל לזה של בניה בלטינית ובספרות.
גלראני הייתה מבריקה ומשכילה, ולימים העניקה את חסותה לסופרים, שהיללו את יופייה בשירים. גלראני הנאווה הפכה פילגשו של לודוביקו ספורצה בעת שהייתה בת שש-עשרה או שבע-עשרה. ידוע שבשנת 1489 הצליח אחיה של גלראני לחמוק מעונש לאחר שהרג אדם בעת מריבה, בזכות התערבותו של לודוביקו, ולכן ניתן להניח שכבר באותה עת היו השניים בקשר רומנטי. בשנת 1490 הרתה הפילגש לדוכס, וב-3 במאי 1491 ילדה לו בן זכר, שהוטבל בשם צ'זארה ספורצה ויסקונטי ומאוחר יותר זכה לכינוי מקסימיליאן. כמה חודשים קודם ללידה, ב-16 בינואר 1491, התחתן לודוביקו עם ביאטריצ'ה ד'אסטה, בתו של דוכס פרארה, שדרשה כי ירחיק מעליו את הפילגש. ואכן, למרות תשוקתו אליה, ציווה לודוביקו להוציא את גלראני ממצודתו ולשכנה בעירו, מילאנו. מאוחר יותר השיא אותה לודוביקו לאחד מנאמניו, הרוזן ברגמיני. בתקופת נישואיה ילדה צ'צ'יליה שלושה ילדים נוספים. אף שנחשבה כמשוררת מעודנת ומוזה למשוררים איטלקים, שיריה לא נדפסו ואבדו.
לאונרדו פגש בגלראני בזמן ששניהם התגוררו בארמונו של "איל מורו" ("המוֹרִי", כינויו של לודוביקו, שהיה כהה עור - Il Moro). האזכור הראשון לציור הדיוקן של לאונרדו מופיע אצל המשורר בלינצ'וני, שהיה ידידה של גלראני, וכתב: פרטי הלבוש של גלראני מעידים על מעמדה המוגבל והארוטי של הפילגש. בידי הנערה מתכרבל בעל חיים שמקובל לכנותו חולד. בעל החיים, בעל הפרווה הלבנה, נקשר בפולקלור לטוהר וניקיון, ונחשב לחיה שתבחר למות ולא להתלכלך. ויש בו גם משחק מילים מלומד: ביוונית נקרא הסמור galè, משחק מילים עם שם משפחתה של צ'צ'יליה - גַלֶראני. מעבר לכך, ובצורה מובהקת יותר, מסמלת החיה את הדוכס ספורצה, שזכה לכינוי "החולד" (L'Ermellino).
יאיר נוסובסקי
יאיר נוסובסקי (נולד ב-29 ביוני 1937) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת השוער. נחשב לאחד מסמליו של מועדון הפועל כפר סבא.
נולד וגדל בתל אביב להורים שעלו ב-1925 מפולין ומליטא. גדל בשכונת מוצקין שליד גן מאיר והתחנך בבית הספר תל נורדאו. שיחק בקבוצת הנערים של הכח רמת גן וב-1953 עבר לקבוצת הנוער גדנ"ע יהודה. ב-1955 עבר לקבוצת הבוגרים של הפועל כפר סבא ושימש כשוער מחליף של חיים לוין ולאחר מכן כשוער מחליף של מקס ווז'ניאק.
"נוסו" זכה להבקיע 4 שערים מעמדת השוער. בסוף עונת 1976–1977 פרש נוסובסקי ממשחק ומונה למנהל הקבוצה בהפועל כפר סבא.
זאב רוזנשטיין
זאב רוזנשטיין (נולד ב-3 בדצמבר 1954 ביפו ד') הוא עבריין ישראלי שהורשע בסחר בסמים, והתפרסם בשל היקף פעילותו. נודע בעבר כ-"יעד מספר 1 של משטרת ישראל".
השנים המוקדמות
רוזנשטיין נולד ביפו לשלמה רוזנשטיין, ניצול שואה שעלה מרומניה, ולמזל שם טוב שעלתה מהקווקז. הוריו התפרנסו מעבודתם כשכירים ובנוסף זכו לפיצויים מגרמניה. רוזנשטיין לא השלים את לימודיו התיכוניים ועבד בחנות למוצרי חשמל ברחוב אלנבי בתל אביב עד גיוסו לצה"ל. רוזנשטיין שירת בקריה ועזב את הצבא מבלי שהשלים את תקופת השירות הצבאי.
עד כניסתו לכלא התגורר רוזנשטיין בהוד השרון.
עיסוק בפלילים
את הפעילות הפלילית שלו החל רוזנשטיין בצעירותו בפריצות קטנות ובשוד בנק שביצע ובגינו ישב בכלא. בתחילת שנות התשעים החלה יריבות בין זאב רוזנשטיין וחייליו, לבין משפחת אסלן, ששיאה היה רצח העבריין יחזקל אסלן בתל אביב בשנת 1993. המשטרה שייכה את רצח אסלן לרוזנשטיין, אך לא הצליחה להוכיח ראייה ממשית בכדי להעמידו לדין. ב-2007 הורשע רוזנשטיין בקשירת קשר לביצוע רצח. בנוסף, הואשם בישראל ובחו"ל בהפעלת עסקי סמים ובמספר ניסיונות חיסול של יריביו. עקב מעמדו בעולם התחתון, הוא הוגדר על ידי משטרת ישראל כראש המאפיה הישראלית, קיבל את הכינוי "היעד המשטרתי מספר 1" והיווה יעד לניסיונות חיסול כושלים רבים, שחלקם הסתיימו בפגיעה ואף מוות של עוברי אורח.
בנובמבר 2004 נעצר רוזנשטיין בשיתוף פעולה בין משטרת ישראל וארצות הברית. הוא הוסגר ב-2006 לארצות הברית בידי מדינת ישראל, שם הועמד למשפט בבית משפט אמריקאי באשמת הפצת מיליוני כדורי אקסטזי. ב-16 בינואר 2007 נידון ל-12 שנות מאסר, 3 שנים על תנאי וקנס כספי של 17,500 דולר אמריקאי על עבירה זו, בה הודה באשמה במסגרת עסקת טיעון. רוזנשטיין ריצה את תקופת המאסר בבית כלא בישראל.
במסגרת עסקת הטיעון הודה רוזנשטיין בישראל בקשירת קשר לביצוע רצח. הוא הודה בכך שהוא שילם לרוצחים שכירים מבלארוס על מנת שירצחו את האחים יעקב ונסים אלפרון. זו הייתה הפעם הראשונה בה הודה רוזנשטיין במעורבות במלחמות בין ארגוני פשע. עד הודאה זו הכחיש כל מעורבות בסכסוכים בין עבריינים, גם כאשר היה בעצמו קורבן לניסיונות התנקשות. לפי תנאי העסקה, שאושרה על ידי השופטת מרים דיסקין, נידון רוזנשטיין לחמש שנות מאסר בפועל, שנוספו על עונש המאסר שנגזר עליו בארצות הברית. בסך הכל מרצה רוזנשטיין 17 שנות מאסר. עד אוקטובר 2017 לא הורשה רוזנשטיין לצאת לחופשות רגילות מהכלא בגלל סיווג מסוכנות גבוה.
ב-14 בפברואר 2021, הורתה ועדת השחרורים לשחררו בשחרור מוקדם. וב-21 בפברואר, שוחרר רוזנשטיין תחת תנאים מגבילים לאחר שריצה 16 וחצי שנות מאסר בפועל.
פיטר פרבס סמית'
פיטר פרבס סמית' (באנגלית: Peter Purves Smith; 26 במרץ 1912 – 23 ביולי 1949) היה צייר אוסטרלי. הוא היה האמן המודרני הראשון באוסטרליה שצייר נושאים אוסטרליים היסטוריים והיה בין האמנים האוסטרלים הראשונים שהיה להם קשר ישיר עם התנועה הסוריאליסטית הבינלאומית. עם זאת, הקריירה האמנותית שלו הוקפאה בזמן ששירת במלחמת העולם השנייה, ובהמשך בגלל מחלה.
ביוגרפיה
פיטר פרבס סמית' נולד ב -26 במרץ 1912 במזרח מלבורן, הילד השני והבן היחיד של חקלאים ילידי ויקטוריה ויליאם פרבס סמית' ולו פרבס סמית'. סבו היגר מסקולטלנד לאוסטרליה בזמן הבהלה לזהב בשנת 1854.
ב־1905 התחתן ויליאם עם לורה (לו) צ'פמן והפך מגדל צאן. הם גידלו את ילדיהם אליסון (המכונה ג'וסלין) ופיטר במקומות שונים ברחבי ויקטוריה, ומעולם לא התיישבו לצמיתות במקום אחד. פרבס סמית' למד בבית ספר יסודי באנגליה ובבית הספר באוסטרליה, לצד האמן ועמיתו לעתיד ראסל דרייסדייל. על מנת לרצות את אביו, פיטר נכנס למכללת חיל הים המלכותית של אוסטרליה בשנת 1926, אך נשר שלוש שנים מאוחר יותר ויליאם פרבס סמית' התאבד בערב חג המולד, 1932.
בעקבות התאבדות אביו, פיטר טייל רבות ברחבי אירופה. באנגליה, 1934, אחותו של פרבס סמית' שמה לב לתחביב שלו לשרטט, והציעה לו ללמוד בבית ספר לאמנות. הוא למד בבית הספר לאמנות מודרנית בגרוסוונור בשנת 1935, וחזר לאוסטרליה שם הוא פגש שוב את ידידו ראסל דרייסדייל ואת הסטודנטית מייז ניובולד, שאיתה התחתן בשנת 1946. דרייסדייל והוא עבדו בשיתוף פעולה הדוק והשפיעו אחד על השני. מלבד מוריו ודריסדייל השפיעו על סגנונו גם אמדו מודיליאני, פול נאש, אנרי רוסו, מוריס אוטריו, כריסטופר ווד והסוריאליזם.
קריירה
במהלך סוף שנות השלושים של המאה העשרים, צייר פרבס סמית' בלונדון ובפריז. לא רק שפורבס סמית' צייר את סביבתו הפיזית החדשה ("הבוקר המוקדם בפריז" בשנת 1939) ואת הסביבה הפוליטית (הנאצים, נירנברג משנת 1938), אלא גם המשיך לצייר את הנוף האוסטרלי. תמונה שלו "צייד הקנגורו", נרכשה על ידי המוזיאון לאמנות מודרנית, ניו יורק.
בשנת 1939, מבקר האמנות ג'ינו ניבי אמר כי "פרבס סמית' נראה כאחד הציירים הטובים ביותר לתת פרשנויות אלגוריות למראה הבתולי של הנוף האוסטרלי". על פי היסטוריון האמנות סשה גרישין, התיאורים ה"אפוקליפטיים "של פרבס סמית' את השממה של אוסטרליה מעבירים תחושת פחד מפני מרחב עצום".
מלחמת העולם השנייה
לאחר פרוץ המלחמה הוא חזר מארצות הברית ללונדון באוקטובר וניסה להתגייס לצבא הבריטי, אך אמרו לו לחכות. במהלך החודשים שחלפו הלך מצב נפשו והשתנה. אשתו חזרה למלבורן, ודחקה בפיטר לחזור לאוסטרליה. אך הוא התגייס במאי 1940. תפקידו הראשון של פרבס סמית' בצבא היה הובלת דלק וציוד צבאי ברחבי דרום אנגליה. החיים במחנות האימונים היו קשים מבחינה נפשית. בספטמבר 1941, לאחר שהתנדב להצבה בארצות אחרות, יצא לשירות פעיל במערב אפריקה. פרבס סמית' היה סגן שהוצב בניגריה. מה שנשאר ממכתביו של פרבס סמית' מתאר את ההיבטים היומיומיים בחיים בג'ונגל, מהטבע האפריקאי והסלידה ההולכת וגוברת שלו מריח הגוף ומראה הזיעה. הוא היה ביחידת תובלה שהעבירה הספקה דרך אזורי המדבר אל מצרים, עד ספטמבר 1943. הרבה יותר מאוחר, צייר פרבס סמית' מהזיכרון את המסעות בצ'אד במערב אפריקה (1948, הגלריה הלאומית של ויקטוריה).
בשנת 1944 הוא פעל עם וינגייט מאחורי הקווים היפניים בבורמה. מיד לאחר המלחמה הוא אושפז עקב שחפת.
חזרה למלבורן
במאי 1946 חזר לאוסטרליה וגם עבר לצייר בגישה מופשטת הרבה יותר. ציור השמן האחרון של פרבס סמית' היה נוף שצויר מביתו בסאסאפרס,
בעקבות השחפת, פיטר פרבס סמית' אושפז בשנת 1948 ונפטר לאחר ניתוח ב-23 ביולי 1949.
למרות גוף היצירה הקטן שלו, המונה פחות מ -100 ציורים [5] פרבס סמית' התגלה כאמן מהולל - שהשפיע על רבים מבני דורו - והוכר כ"ראשון האמנים המודרניים הצעירים שתיאר את חיי הארץ ".
שתי תערוכות רטרוספקטיביות התקיימו במלבורן: אחת בגלריית סטנלי קו בשנת 1950, והשנייה בגלריית ג'וזף בראון בשנת 1976. תערוכה נודדת של עבודותיו נערכה בשנת 2001 בעקבות פרסום הביוגרפיה של מרי איגל "פיטר פרבס סמית': צייר בשלום ובמלחמה".
לאחר מות אשתו של ראסל דרייסדייל בשנת 1963, נישא דרייסדייל למייזי פרבס סמית' בשנת 1964.
מועאויה הראשון
דרכו של מועאויה לח'ליפות
מועאויה, נצר לאחת המשפחות התקיפות בשבט קורייש - בני אומיה, ואף קרוב משפחתו של הח'ליף עות'מאן בן עפאן, החל את דרכו לשלטון כאשר השתתף בכיבוש סוריה מהאימפריה הביזנטית בשנת 637 תחת פיקודו של אחיו יזיד אבן אבי סופיאן. לאחר השלמת הכיבוש מונה יזיד למושל סוריה על ידי הח'ליף עומר בן אל-ח'טאב, אך כאשר נפטר יזיד ממגפת הדבר, תפס מועאויה את מקומו כמושל סוריה. בין פעולותיו כמושל סוריה מועאויה חילק את סוריה לארבע ג'ונד (נפה, אימפריום): חמץ, דמשק , אורדון (ירדן) ופלסטין, מועאויה ריכז את רוב הערבים בסוריה בערי החוף על מנת להגן עליהם מפני התקפת נגד של האימפריה הביזנטית. פיזור הערבים על פני שטח נרחב סייע גם במניעת שפיכות הדמים והמלחמות הבלתי פוסקות שאפיינו את ההתיישבות הערבית בעיראק בה רוכזו הערבים בערים כופה ובצרה. בשנת 644, לאחר הרצחו של הח'ליף עומר בן אל-ח'טאב עלה לכס החליפות הח'ליף השלישי, עות'מאן בן עפאן. עות'מאן היה קרוב משפחתו של מועאויה ולכן עודד את התבססות שלטונו, בשנת 645 קיבל מועאויה את השלטון על צפון מסופוטמיה (ג'זירה) ויישב בו שבטים ערבים, שבטים אלו שרובם מזוהים כשבטי הקיס שיחקו תפקיד מכריע בגורמים שהיו מעורבים בנפילת שלטון בית אומיה.
כל תקופת כהונתו של מועאויה כמושל סוריה אופיינה בעצמאות יחסית, מיסים שנגבו בתחום שליטתו לא הועברו למכה ואל-מדינה וצבאו התבסס על כוחות קבע ולא על שבטים בדואים שגויסו אד הוק למערכה מסוימת כמו כוחות ערבים אחרים במזרח התיכון. עצמאות זו, יחד עם כישרונו הדיפלומטי המוכח של מועאויה, הובילו לשלטון מוצלח במושגי אותו הזמן, וכתוצאה מכך תושבי סוריה נשארו תומכיו של מועאויה בהמשך דרכו כח'ליף.
בשנת 656 נרצח עות'מאן ותחתיו עלה הח'ליף עלי בן אבי טאלב. למרות שעלי לא היה מעורב ישירות ברצח עות'מאן הוא לא עצר את הרוצחים ובראשם מאליכ אל אשתר ממנהיגי כופה. כראש משפחת בני אומיה הייתה מוטלת על מועאויה המשימה לנקום את מות עות'מאן. מועאויה התנה את ה"ביעה" (שבועת האמונים) לעלי כח'ליף בהבאתם של רוצחי עות'מאן לדין על ידי עלי עצמו או מי מטעמו, כיוון שרוצחי עות'מאן נמנו עם תומכי עלי ("שיעת עלי" - شيعة علي), וסירב לעזוב את תפקידו כמושל סוריה במצוות עלי. בתגובה לדברים אלה שלח עלי איגרת באמצעות שליח מטעמו אל מועאויה ובאיגרת קריאה לשבועת אמונים לעלי ולאחר מכן יוכלו לבקש את הבאתם של רוצחי עות'מאן לדין. לאחר התייעצויות עם יועציו החליט מועאויה לדחות את הבקשה של עלי ושב וקרא לעלי להביא את הרוצחים לדין בטרם ישבעו אמונים לעלי. כתוצאה מהמבוי הסתום שלח מועאויה כח צבאי בראשות א (ל)זובייר בן אלעוואם (الزبير بن العوام) וטלחה בן עבייד אללה (طلحة بن عبيد الله) כדי שיבואו חשבון עם רוצחי עות'מאן. אלה יצאו לבצרה כדי לדון עם עלי בעניין רוצחי עות'מאן, אך רוצחי עות'מאן שהיו בצבא עלי רצחו אותם. דבר זה עורר את חמתו של מועאויה והוא החל להכין צבא למערכה בינו לבין עלי. עלי יצא לעבר העיר כופה, שם אסף עשרת אלפים חיילים, ובכללם את אנשיו של מאליכ אל אשתר ובשנת 657 יצא בראש צבאו במעלה הפרת לכיוון סוריה. ליד העיר ציפין נערכו שני הצבאות במשך שלושה חודשים ללא קרב. בתום תקופת המתנה תקפו כוחותיו של עלי, אך חייליו של מועאויה הניפו על רומחיהם את דפי הקוראן על מנת לבייש את הכוחות התוקפים, התוקפים את אחיהם המוסלמים, ולקרוא להכרעה מכוח בוררות דתית ולא מכוח החרב. ההתכתשות הצבאית הסתיימה בתוך זמן קצר ללא הכרעה והצדדים הלכו לבוררות: במהלך הבוררות, אף שלא הוכרז כי עלי אינו ראוי לתואר ח'ליף, ההתייחסות אליו הייתה בשמו ולא בתוארו כח'ליף, דבר שערער את מעמדו והציבו כמועמד שווה למועאוויה, ובכך התחזק מעמדו של מועאויה. בעקבות החלטת עלי להסכים למהלך הבוררות, פרשו מסיעתו (שיעת עלי) פלג ה-ח'וארג'.
המאבק הבא בין עלי למועאויה סבב סביב מצרים, עלי ביקש למנות כמושל מצרים את מאליכ אל אשתר נאמנו, בעוד מועאויה ביקש למנות את עמר אבן אל עאץ. גם במאבק זה ניצח מועאויה, אשר הסתייע בבסיס כוחו בסוריה.
מועאויה כח'ליף
עם עלייתו לשלטון נאלץ להתמודד עם מציאות פוליטית מורכבת. השלטון באזור הכיבוש האסלאמי התאפיין בביזור, חוסר יציבות ואי סדר. שבטים בדואיים שהיו חוד החנית במלחמות ההתפשטות של תקופת הנביא מחמד וארבעת הח'ליפים ישרי הדרך נטו שלא לקבל את מרותו של השלטון המרכזי במכה, וחלקם אף כפרו באסלאם ושאפו לסגת בחזרה לתקופת הג'אהיליה האלילית. הקשר הדתי-רוחני שאיחד את החליפות בראשיתה התרופף בימי הח'ליף עות'מאן בעקבות מלחמת האזרחים שהתרחשה בימיו בין שבטי קייס וימן. מועאויה נדרש למצוא בסיס חדש לליכוד הממלכה, וביקש להפוך את התיאוקרטיה האסלאמית לאימפריה ערבית המונהגת על ידי שושלת ערבית שלטת שמוצאה משבט קורייש - שבט הנביא מחמד, ובעלי השליטה במכה.
בעיני מועאויה, כמו בעיני רוב בני אומיה, האסלאם היה לא רק תפיסת עולם דתית, אלא גם תפיסה מדינית. הם ראו באסלאם את הכוח שיביא לאיחוד הערבים. על כן כל מי שניצב בדרכם הפך לאויב האסלאם, ולעומת זאת הישגי השלטון נחשבו בעיניהם כהצלחה דתית, שכן אי אפשר להפריד בין טובת האסלאם לטובת המדינה. מועאויה דאג לריכוז הממשל - הוא העביר את מרכזו לדמשק שבסוריה, שנשארה מרכז רוחני ופוליטי עבור העולם הערבי דורות רבים אחריו.
בפרובינציות הכפופות לו, נהג מועאויה להפעיל את סמכותו באמצעות נציבים ממונים, אשר נבחרו בזכות כישוריהם המוכחים, כמו גם בזכות נאמנותם האישית למועאויה. שני נציבים בולטים בתקופתו היו אלמג'ירה בן שעבה משבט ת'קיף, שמשל באזור עיראק, וזיד בן אביהי (זיד בן אביו - נקרא כך משום שלא היה ידוע מיהו אביו), גם הוא מבני שבט ת'קיף שהחל את דרכו בבצרה. בראשית, זיד היה בן חסותו של מועאויה, אשר אף אימץ אותו למשפחתו. עם הזמן, בזכות יכולותיו המנהיגותיות והדיפלומטיות הפך עד מהרה למעין "ח'ליף שותף" למועאויה, כשקיבל לידיו את השלטון בעיראק, ובכך תפקד למעשה כשליטו של החלק המזרחי באימפריה המוסלמית.
הצבא
מועאויה התבסס בעיקר על הצבא הסורי הנאמן לו עוד מימיו כמושל סוריה, ותחת פיקודו הפך את הצבא לצבא קבע יעיל, חזק וממושמע. יצוין עם זאת, כי בכל ימיו של מועאויה כח'ליף מעולם לא הופעל הצבא הסורי כנגד גורמי פנים בממלכה, דבר המעיד על כישרונו הדיפלומטי המרשים של מועאויה. חידוש נוסף היה הצי המוסלמי - מועאויה ויורשיו אימצו את השיטה הביזנטית והקימו צי בטריפולי (שבלבנון), בעכו בצור ובאלכסנדריה. פיתוח הצי אפשר את הניצחון הימי הראשון על הביזנטים ב"מלחמת התרנים" (655), כחלק ממלחמה בלתי פוסקת בין הערבים לביזנטים.
מועאויה לא שלט בערבים כעריץ, אלא כ"סיד" - מעין ראש שבט. הוא נהג לדון עם ראשי השבטים על צעדיו הפוליטיים וקיים איתם התייעצויות ("שורא") סדירות. לעיתים קרובות הוא קיבל משלחות מהפרובינציות. לפי המסורת היה מתון דעת, ובעל שליטה עצמית. הוא הרחיב את שטחי הממלכה והשאיר ליורשיו אימפריה גדולה מאוד. הוא הביא תקופה של ביטחון פנימי וחיצוני בהכניעו את ביזנטיון. תקופתו הייתה לתקופת שגשוג ופריחה של האימפריה. ערב מותו הוא מינה בשיתוף והסכמה עם השורא (מועצת חכמי הדת) את בנו יזיד לשלטון אחריו, ובכך למעשה עשה צעד חסר תקדים והחל מסורת של מינוי משפחתי בח'ליפות, שלא היה מוכר טרם לכן, ואשר עורר התמרמרות רבה בחוגים מסוימים באימפריה.
מורשתו והיחס אליו באסלאם
היחס אליו באסלאם הסוני נחשב לאמביוולנטי. בניגוד לארבעת הח'ליפים שקדמו לו, לא נחשב מועאויה ל"ח'ליף ישר-דרך" שמשל בעולם האסלאם בצדק, והביקורת כלפיו מופנית עקב כך שתפס את כס הח'ליפות לאחר מלחמת אזרחים, ועקב כך שהפך את מוסד הח'ליפות למוסד מלוכני העובר בירושה ובכך הפך עצמו לעריץ. למרות זאת, מחשיבים הסונים בחיוב את היותו אחד משותפיו של מוחמד ועל כך שעזר להעלות על הכתב חלקים מהקוראן.
באסלאם השיעי לעומת זאת, נחשב מועאויה לאדם נתעב והפך לאחת הדמויות המושמצות ביותר, וזאת עקב מלחמתו בעלי, שנחשב עבור השיעים יורשו האמיתי של מוחמד. בנוסף לכך, מאשימים אותו השיעים ברצח חלק ממלוויו של מוחמד שלא התיישרו עם דעות בית אומיה, בהרעלתו של חסן בן עלי, ובמינויו של בנו יזיד ליורש, שבתקופתו נרצח חוסיין בן עלי בכרבלא. השיעים גם מכחישים את טענות הסונים להיותו אחד משותפי מוחמד ואחד מכותבי הקוראן.
צביר כוכבים
צביר כוכבים (Star cluster) הוא מצבור גדול של כוכבים, שגדלו יכול לנוע בין עשרות למיליוני כוכבים, כאשר הכוכבים בו קשורים זה לזה בהשפעת כוח כבידה הדדי. קיימים שני סוגים של צבירי כוכבים:
צבירים כדוריים
בצביר כדורי יכולים להיות בין עשרת אלפים כוכבים לכמה מיליונים המתפרשים לאורך של בין 10 ל-300 שנות אור. בדרך כלל צבירים אלה מורכבים מכוכבים ותיקים מאוד מסוג "Population II", צעירים מהיקום עצמו רק בכמה מאות מיליוני שנים. הרכב הצבירים נוטה להיות כוכבים צהובים ואדומים שמסתם היא לא יותר משתי מסות שמש. זה קורה משום שכוכבים חמים וגדולים יותר כבר התפוצצו בסופרנובות או שקרסו בתהליך של ערפילית פלנטרית והפכו לננסים לבנים. למרות זאת, ניתן למצוא מספר קטן של כוכבים כחולים שכנראה נוצרו כתוצאה של מיזוג בין כוכבים באזורים הפנימיים והצפופים מאוד בצביר.
בגלקסיה שלנו, שביל החלב, צבירים כדוריים נמצאים קרוב למרכז הגלקסיה, ומקיפים את המרכז במסלולים מאוד אליפטיים. ב-1917 האסטרונום הארלו שייפלי הגדיר את מרחקה של השמש ממרכז הגלקסיה בהתבסס על תפוצתם של הצבירים הכדוריים. עד אז לא היה מושג ברור לגבי מיקומה של מערכת השמש בגלקסיית שביל החלב.
עד לפני זמן קצר, צבירים כדוריים היו תעלומה גדולה בתחום האסטרונומיה, משום שהגילאים של החברים הוותיקים ביותר בצבירים עלו על גילו המשוער של היקום. אבל לאחרונה, שיפורים משמעותיים במדידות של מרחקים מצבירים כדוריים בעזרת לוויין היפרקוס ומדידות של קבוע האבל שדיוקן השתפר פתרו את הפרדוקס כשקבעו שהיקום מבוגר בכמה מאות מיליוני שנים מהכוכבים הוותיקים ביותר וגילו קרוב ל-13 מיליארד שנים.
בגלקסיה שלנו יש כ-150 צבירים כדוריים, שמשערים שחלקם נלכדו מתוך גלקסיות קטנות יותר שתנועתם הופרעה על ידי שביל החלב, כפי שכנראה קרה לצביר M79. ישנן גלקסיות עשירות יותר בצבירים כדוריים: גלקסיית הענק האליפטית כוללת אלפי צבירים כדוריים.
הצבירים הכדוריים הבהירים ביותר נראים לעין הבלתי מזוינת, כשהצביר הבהיר ביותר, ω בקנטאור, היה מוכר בעת העתיקה וקוטלג ככוכב עוד לפני המצאת הטלסקופ. הצביר המוכר ביותר בהמיספירה הצפונית הוא M13, שקיבל את השם צביר הרקולס.
צבירים פתוחים
בהיותם מאוכלסים בצפיפות נמוכה יותר מאשר צבירים כדוריים, הם פחות כבולים כבידתית. צבירים פתוחים נשלטים לרוב על ידי כוכבים כחולים צעירים.