cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
משפחת הטווני-דויטש
מוצא ועליית המשפחה
בן המשפחה הראשון הידוע היה אברהם דויטש שעבר מהעיר קֶסֶג בהונגריה לעיר אַרַד, שהיה אז מרכז אזור הדגנים המפורסם בדרום-מזרח הונגריה. שם פתח אברהם חנות מכולת וסחר גם בבדים, בכותנה, בתבואה ושאר גידולים. המלחמות הנפוליאוניות יצרו פריצה לביקוש לדגנים ואברהם דויטש הפנה את תשומת ליבו לסחר התבואה; עיסוק זה הניח את הבסיס לעושרה העתידי הגדול של המשפחה. בנו היחיד, איגנץ דויטש, נולד בארד.
איגנץ דויטש (1803-1873) נכנס תחילה כשותף בחנות של אביו. הוא לא היה אפילו בן עשרים כשהקים חברת סחר בתבואה בעיר הולדתו בשנת 1822. בנוסף, הוא שימש בתפקיד סוחר וגם נותן אשראי במשפחות אריסטוקרטיות שונות (כמו הרוזן זלנסקי), מה שכונה אז "יהודי הבית". בסוף שנות ה -30 של המאה ה -19 הוא היה כבר סוחר מקומי מכובד וכך קיבל את הנציגות היוקרתית של חברת הביטוח אסיקורציוני ג'נרלי מהעיר טריאסטה, והפך בכך למוביל של הכנסת עסקי הביטוח להונגריה. בשנת 1844 למנהל האשראי ומבקר הממסרים (שטרי חוב וכדומה) של "בנק החיסכון הראשון בארד". בשנים 49–1848 השתתף במהפכת 1848 בהונגריה כחבר במשמר הלאומי. אשתו של איגנאץ דויטש, טרז אבלסברג (1802–1863), נולדה גם היא במשפחת סוחרי תבואה עשירה. בנם הבכור של איגנץ דויטש וטרז אבלסברג היה יוז'ף דויטש (1824–1903), השני היה ברנאט דויטש (1826–1893). שתי בנותיהם היו, רוזה דויטש (1829–1915), אשתו של אדולף קופיי, וארנסטין דויטש, שנישאה לסמואל בריל (1825–1874). שני הבנים הצטרפו לעסק המשפחתי כבר בגיל צעיר.
בשנות ה-50 של המאה ה-19, כתוצאה מפיתוח רכבות הקיטור ואוניות הקיטור, השתנה באופן משמעותי מבנה הסחר ההונגרי: הובלת דגנים עלתה מדרגה והוזלה מאוד. המשפחה עברה אם כן לפשט, שם בשנת 1856 השיג איגנץ דויטש זכויות סיטונאיות מרשויות העיר. הוא הפך אז את בנו ברנאט דויטש לשותף גלוי שלו.
"אגודת טחנת הקיטור הראשונה של בודה" הוקמה בשנת 1864, בראשות חברת "דויטש איגנץ ובנו" שהייתה מיוצגת על ידי בנו יוז'ף של איגנץ דויטש. איגנץ דויטש השקיע את הונו בעיקר ברכישת קרקעות. לדוגמה, בשנת 1867 בעת בניית קו הרכבת בודפשט-הטוואן הוא קנה מבנק בבריסל את אחוזת משפחת הרוזן גרסלקוביץ' עם ארמון מוזנח ומט ליפול, ארמון ששיחק תפקיד חשוב בהמשך בחיי המשפחה עד מלחמת העולם השנייה. בתחילה שימשו הקרקעות באחוזה בעיקר לגידול תבואה לטחנות הקמח של המשפחה, אך מסוף שנות ה-80 של המאה ה -19 הוסבו לגידולי סלק סוכר.
במותו של איגנץ דויטש הרכוש שהוריש הסתכם ב:
אלה היו סכומים גדולים מאוד ורכוש עצום באותם הימים.
האחים:יוז'ף דויטש מהטוון וברנאט דויטש מהטאוון
ב־15 בינואר 1879 העניק מלך הונגריה פרנץ יוזף תואר אצולה למשפחה, את האצולה "הטווני" (מהטוואן) ואת סמל המשפחתי הן ליוז'ף דויטש והן לאחיו ברנאט. ייתכן שקיבלו את האצולה כיוון שסיפקו תמיכה משמעותית לצבא הקיסרי בעת הסיפוח של בוסניה והרצגובינה (1878), אבל ייתכן שהם פשוט קנו אותו.
בשנת 1882 ברנאט דויטש נשא בתפקידים כלהלן:
הדור הרביעי כבר השתלב בהנהלת החברות.
It'll Be Okay
It'll Be Okay (בעברית: זה יהיה בסדר) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הקנדי שון מנדס. הוא יצא לאור ב-1 בדצמבר 2021, על ידי חברת התקליטים איילנד רקורדס, כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן.
משפחת הטווני-דויטש
האחים:יוז'ף דויטש מהטוון וברנאט דויטש מהטאוון
משנת 1880 ואילך השקיעה המשפחה בסלק סוכר. בשנת 1881 רכשה חברת "דויטש, קוהנר & בריל" את מפעל הסוכר בשוראני שפשט את הרגל (Nagy-Surányi Factory and Refinery Co). המפעל החל לייצר בשנת 1882 עם הון מניות של 4.5 מיליון פורינט הונגרי, הניהול היה בראשות ברנאט. בעת מותו של ברנאט הסתכם עיזבונו שהוריש לאשתו לאורה וייס ולשבעת ילדיו שהבכור ביניהם היה שאנדור ב 4,391,653 פורינט הונגרי שנחלקו:
הברון שאנדור הטווני-דויטש
היה בנם של יוז'ף דויטש (1824–1903) ופולה קרישהאבר (1833–1899), שכבר היה להם תואר אצולה הונגרי. שאנדור דויטש (1852–1913) מהטוון, ובהמשך שאנדור הטווני-דויטש בגיל צעיר היה מתלמד בבנק בברלין. משנת 1873 היה מעורב בעסק המשפחתי. הוא התמנה למנהל הכללי בשנת 1877 ובעלים משותף ב־1879. עם אביו ודודו הקים כמה חברות דגן וגם חברות לזיקוק סוכר. בשנת 1894 התמנה לנשיא האיגוד הלאומי למפיקי סוכר.
It'll Be Okay
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי סקוט האריס, אדי בנג'מין, מנדס ומייק סבאת', שגם הפיקו אותו. מנדס הכריז לראשונה על הוצאת השיר ב-30 בנובמבר 2021. בנוסף, חשף את עטיפתו ואת תאריך יציאתו, למחרת בשעה 19:00 (שעון קנדה).
משפחת הטווני-דויטש
הברון קארוי הטווני-דויטש
קארוי היה בנם של ברנאט דויטש ולאורה וייס. קארוי הטווני-דויטש (1863–1944) נכנס לעסק המשפחתי של "איגנץ דויטש ובנו" (DIF) בשנת 1890. הוא היה חבר בדירקטוריון של מספר חברות גדולות בבעלות המשפחה. ב־23 באוקטובר 1908 הוא ואֶחיו קיבלו את התואר ברון מהמלך. הוא קיבל 16.38% מהכנסות חברת "דויטש איגנץ ובנו" בשנת 1921 וכבר 20% בשנת 1933. הברון קארוי הטוואני-דויטש התחתן עם רנה צ'אני ונולדו להם שני ילדים: מריאן הטווני ויאנוש הטווני.
בלה הטווני-דויטש
בלה הטווני-דויטש (1866–1933) היה חבר בשותפות הכללית של "דויטש איגנץ ובנו" משנת 1897. בשנת 1913 הוא הפך לחבר מועצת המנהלים של מפעל הסוכר בבעלות המשפחתית בהטוון, ושירת גם בדירקטוריונים של שלושה מפעלי סוכר אוסטריים ובבנק האוסטרו-הונגרי. בשנת 1921 היה ברשותו 20.97% מהעסק המשפחתי. אשתו, קלרה טאוסיג, הייתה בתו של מנכ"ל הרכבות הממלכתיות האוסטריות. הם גרו בווינה ונולדו להם שני ילדים: פאל הטווני (1900–?) ), פטר הטווני (1936-1903).
It'll Be Okay
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-13 בינואר 2022. נכון ליולי 2022 עומד מונה הצפיות של הקליפ על למעלה מ-38.7 מיליון צפיות.
משפחת הטווני-דויטש
הברון לאיוש הטווני מהטאוון
אביו של לאיוש היה הברון שאנדור הטווני-דויטש ואמו אמה (1858–1901). הברון לאיוש הטווני (בודפשט, 28 באוקטובר 1880 - בודפשט, 12 בינואר 1961) היה סופר, מבקר, היסטוריון ספרות, זוכה פרס קושוט (1959), חבר האקדמיה ההונגרית למדעים. כונה "הפטרון האחרון". רשמית היה חבר בעסק המשפחתי משנת 1916, אך בשנת 1918, בשל תפקידיו במהפכת 19–1918 המשפחה חששה לעסק שלה ולכן נתנה לו פיצויי פיטורים (אשר בשנת 1921 היו 9% משווי החברה).
הברון פרנץ הטווני מהטוון
אביו היה הברון שאנדור הטווני-דויטש, ואמו אמה. הברון פרנץ הטווני מהטאוון (בודפשט, 29 באוקטובר 1881 - לוזאן, 7 בפברואר 1958) היה צייר, למד אצל אדולף פניאש ושאנדור ביהארי בבודפשט, ואז המשיך את לימודיו בבאיה מארה ובפריז. הוא בילה שנים באיטליה, בגרמניה ובספרד. באופן רשמי היה חבר בעסק המשפחתי משנת 1916; חלקו בשנת 1921 היה 11%.
הברונית אירן הטווני מהטאוון
אביה היה הברון שאנדור הטווני-דויטש, ואמה אֶמָה. אירן (1885–1944) נישאה לאלברט הירש. בעלה הפך בשנת 1910 לחבר בשותפות הכללית ובשנת 1913 היה כבר חבר בדירקטוריון של כמה חברות שלחברה המשפחתית היה בהן עניין. חלקם בהכנסות העסק המשפחתי היה בשנת 1921: אלברט הירש 5%, אירן הטווני 9%. בשנת 1933: אלברט הירש 6.3%, אירן הטווני 10.8%.
אנדרה הטווני
אביו היה הברון יוז'ף הטווני-דויטש (1858–1913), ואמו הייתה פאני לאצקו (1888–1964). אנדרה הטווני (1892–1961) הפך לשותף בחברה "דויטש איגנץ ובנו" בשנת 1916. בסוף שנות העשרים של המאה הקודמת יזם את הקמת "מפעל המזון של שימורי עגבניות של הטוון". הוא היה חבר בבית העליון של הפרלמנט ההונגרי.
ברנאט הטווני
אביו היה הברון יוז'ף הטווני-דויטש, ואמו פאני לאצקו. ברנאט הטווני (בודפשט, 1900 - פריז, 1980), בשמות אחרים נקרא גם ברטלן הטווני, היה מזרחן. הוא למד כימיה ואז מסחר, אך עזב את שניהם. הוא עבד בטחנות הקמח קונקורדיה זמן מה, ואז היגר מהונגריה בשנת 1939. לאחר מסעותיו באסיה כתב ספר בשם "ההיסטוריה של השאלה הסינית". הוא תרגם ופרסם במינכן עם הסברים את קובץ השירים הפילוסופי דאו דה ג'ינג.
פעולות היורשים
במהלך מלחמת העולם השנייה התפזר רכוש המשפחה ובמיוחד דברי האומנות שחלקם הגיעו למוזיאונים. היורשים האמריקנים של המשפחה הגישו תביעות נגד כמה מדינות להשבת או לפיצוי בגין יצירות האמנות הנ"ל. תוצאת התביעות עדיין לא ידועות.
סיטון (סדרת טלוויזיה)
סִיטוֹן היא סדרת דרמה משפטית אשר שודרה בערוץ הראשון ב-1995. הסדרה בוימה והופקה על ידי האחים אורי ובני ברבש, ובתפקיד הראשי שיחק ששון גבאי. לסדרה צולמו שתי עונות בהן 21 פרקים ללא אורך קבוע, בין 28 ל-46 דקות. בהתחלה הוזמנו 13 פרקים, ולאור ההצלחה הגדולה הוחלט על עונה שנייה בת 8 פרקים.
הסדרה מספרת את סיפורו של גבריאל רומנו סיטון, עורך דין ירושלמי עצמאי, ומלווה אותו הן בהופעותיו בבית המשפט, והן בחייו האישיים. הסדרה עוסקת בנושאים רבים, בהם סוגיות ההפלות, אבהות, קיום יחסי מין ומערכות יחסים עם קטנים, תורמת איברים ואפילו פרשת ילדי תימן.
עורך הדין הירושלמי חגי סיטון הגיש תביעת דיבה נגד רשות השידור בשל פרקי הסדרה ובשל מודעות הפרסומת לה על אוטובוסים. תביעתו נדחתה, אך בערעור שהגיש לבית המשפט המחוזי התהפכה ההחלטה.
משפחת פולאני (פולאצ'ק)
אילן היוחסין
חנוך פולאצ'ק (המאה ה-18 - ?)
מקור המשפחה
מוצא המשפחה במזרח, כנראה ברוסיה. בזקרפטיה, בעיר אוז'הורוד שהייתה בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית פעלה טחנת קמח במאה ה-18 שהייתה בבעלות המשפחה. בן המשפחה הראשון הידוע, חנוך פולצ'ק, היה חקלאי במחוז ארווה ושילם יותר מיסים מכל שאר היהודים במחוז. חלק מהמשפחה עבר מאוחר יותר לווינה בסוף המאה ה-19.
דיאן פרנקלין
דיאן פרנקלין (באנגלית: Diane Franklin; נולדה ב-11 בפברואר 1962) היא שחקנית אמריקאית.
ביוגרפיה
פרנקלין נולדה במחוז נסאו ובנערותה החלה לעבוד כדוגמנית.
ב-1982 היא שיחקה בסרט "הבתול האמריקאי האחרון", הגרסה האמריקאית לסרט הקאלט הישראלי "אסקימו לימון" ושם גילמה את דמותה של קארן, המקבילה לדמותה של נילי אותה גילמה ענת עצמון.
ב-1985 גילמה סטודנטית צרפתייה הבאה לארצות הברית במסגרת חילופי סטודנטים בסרט "Better Off Dead", לצד ג'ון קיוזאק.
ב-1986 שיחקה את אמנדה, רעייתו של ג'וק יואינג בסרט המבוסס על סדרת הטלוויזיה "דאלאס".
ב-1989 שיחקה נסיכה בסרט "ההרפתקה המצוינת של ביל וטד" ובאותה שנה שיחקה בפרק של סדרת הטלוויזיה "אלפרד היצ'קוק מגיש".
קרשי המשכן
קרשי המשכן הם הקרשים ששימשו את אוהל מועד בתקופת הנדודים של בני ישראל במדבר. קרשים אלו נוצרו על ידי בצלאל בן אורי ואהליאב בן אחיסמך ועליהם פרסו את יריעות האוהל. נושאי הקרשים היו בני מררי.
הציווי על עשיית הקרשים מופיע בתורה ב ועשייתם בפועל מתוארת ב.
הקרשים
במשכן היו 48 קרשים. גובהם היה 10 אמות, אורכם- אמה וחצי ועובי כל קרש היה אמה. הם היו עשויים מעצי שיטים והיו מצופים בזהב. לקרשים היו אדני כסף, שתפקידם היה לייצב את הקרשים שלא יפלו. הקרשים חוברו על ידי טבעות זהב ובריחים מעץ. בתלמוד מובאת דעת רבי יהודה הסובר שהקרשים היו רחבים מלמטה וצרים מלמעלה, אך רבי נחמיה חולק עליו וסובר ש"כשם שמלמטן עוביין אמה- כך מלמעלן עוביין אמה".
הקרשים נועדו להרכבת מבנה אוהל מועד. באוהל מועד מוקמו 20 קרשים בצד דרום, 20 בצד צפון ועוד 8 בצד מערב. מתוך שמונת הקרשים שבצד מערב, שני הקרשים הקיצוניים שימשו לפינת האוהל, כך שרק חצי אמה מהם הייתה בחלל האוהל, כאשר האמה הנותרת הוצמדה לכותל הצפוני או הדרומי, שהיו בעובי אמה. כך יוצא ששטחו של אוהל מועד (בלי עובי הקירות) הוא 30 אמה על 10 אמות. עובי הקירות היה אמה אחת. לכן, אורכו של אוהל מועד מבחוץ היה 31 אמה ורוחבו- 12 אמה.
האדנים
האדנים היו עשויים כסף ושימשו למעין בסיס לקרשים. לכל קרש היו שני אדנים, כך יוצא שהיו בסך הכל 96 אדני כסף (חוץ מאדני העמודים). גובה האדנים היה אמה, אורכם- אמה ועוביים- 3/4 אמה. הם היו חלולים והחלל היה בגודל של חצי אמה על רבע אמה. לכל קרש היו שתי "ידות"- מעין בליטות- שנוצרו על ידי חריצה באמה התחתונה של הקרש והיו במרחק של חצי אמה אחת מהשנייה. הן היו בדיוק בגודל החלל של האדנים ובגובה אמה. ידות אלו הוכנסו לתוך חלל האדנים.
הבריחים והטבעות
הקרשים חוברו על ידי טבעות ובריחים. הטבעות היו עשויות זהב והן נקבעו בחלק העליון של הקרשים על ידי חריצים. כל טבעת חיברה שני קרשים וכך נוצר מבנה בעל שלושה קירות שכל קרשיו מחוברים.
בנוסף לכך, הוכנסו בריחי עצי שיטים על מנת לחבר את הקרשים של כל קיר ביחד. לכל קיר היו חמישה בריחים- שניים מלמעלה, שניים מלמטה ואחד באמצע. אורך הבריחים העליונים והתחתוניים היו באורך חצי מהקיר (15 אמה בצפון ובדרום ו6 אמות במערב)- כך שכל בריח חיבר חצי קיר- והבריח האמצעי- הנקרא "הבריח התיכון"- חיבר את כל הקיר ואורכו היה 30 אמה בצפון ובדרום ו12 אמה במערב. לפי זה, יוצא שהיו בסך הכל 15 בריחים במשכן, אך חז"ל במסכת שבת דרשו מהפסוק שלא היו שלושה בריחים תיכונים (אחד לכל קיר), אלא בריח אחד שחיבר את שלושת הקירות ונכפף בצורה ניסית! לפי פירוש זה היו רק 13 (שהם 7, אם נחשיב כל שני בריחים שמחברים חצי קיר- לבריח אחד) בריחים למשכן.
הבריחים הוכנסו לתוך טבעות זהב הקבועות על צידם החיצוני של הקרשים. לתוך טבעות אלו הוכנסו כמין שני חצאי קנים מזהב שיצרו מין קנה זהב ארוך ולתוכם הוכנסו הבריחים. הבריח התיכון הוכנס לתוך חלל בתוך הקרשים עצמם. גם לתוך חלל זה הוכנסו חצאי קנים מזהב.
XSplash
XSplash הוא מיזם תוכנה בקהילת אובונטו, המשתמש במערכת החלונות X, כדי להחליף את             הטקסט המופיע בעת אתחול מערכות הפעלה מבוססות לינוקס, בתצוגה גרפית של  Splash screen. XSplash החליף את Usplash, בגרסה 9.10, וקירבה את אובונטו ליעד של 10 שניות אתחול, בגרסה 10.04.
XSplash משפר את ביצועי האתחול על פני Usplash ומערכות אתחול נוספות, משום שהוא נותן קדימות לתהליכים הקשורים לשרת ה-X, וכן על ידי שימוש בשרת X בודד במהלך האתחול.
Counter-Strike: Condition-Zero
Counter-Strike: Condition-Zero (מילולית: מכת נגד: מצב אפס) הוא משחק וידאו מרובה משתתפים, המשחק עוקב ל-Counter-Strike. המשחק יצא לאור בשנת 2003 באמצעות מנוע GoldSrc כולל מצב מרובה משתתפים, אילו תכונות אופי מודלים עדכניים, מרקמים, מפות וצובטת גרפיים אחרים. שלא כמו ב-Counter-Strike האחרים,"מצב אפס" מכיל גם חבילת לשחקן יחיד של משימות שבהן הוא נלחם כחייל ביחידת קומנדו ונלחם בכל מיני מפות שבנו במיוחד למשימות. הבוטים של ה-Counter-Strike הם חלק בולט של משחק "מצב אפס". המשחק הוא השני בסדרה.
פיתוח
פיתוח "מצב אפס" התחיל בשנת 2000 אחרי שהגרסה הראשונה יצאה, בתחילה על ידי Rogue Entertainment. בתחילת מאי בשנת 2001 הודיעה Rogue Entertainment שהיא מפסיקה את הפיתוח ובעקבותיה גם כל שאר החברות והשאירו רק את Valve בפיתוח המשחק. מאחר ש-Valve נשארה לבד היא נתנה לחברה Gearbox Software להמשיך לפתח את המשחק ובזכות זה Valve יכלה להתמקד בפיתוח מנוע חדש (Source) בשביל להתחיל לפתח את:
מחול המוות (מחזה)
מחול המוות (בשוודית: Dödsdansen) הוא מחזה בארבע מערכות, פרי עטו של המחזאי השוודי יוהאן אוגוסט סטרינדברג, משנת 1900.
מערכה ראשונה
אדגר, קפטן בחיל התותחנים ואשתו אליס, שחקנית לשעבר, מתגוררים על מבצר באי ונשואים מזה 25 שנה.
קורט, בן-דודה של אליס, בא לבקרם אחרי 15 שנה שלא נפגשו. קורט מונה למפקד הקרנטינה (מחנה הסגר רפואי למחלות) שעומדים להקים באי. בתחילה הם מספרים לו שהם חיים באושר, אולם אחר-כך הם מספרים לו על כך שנישואיהם אומללים מאוד, עיקרם כעס וריב והם חיים בניכור מתושבי האי האחרים. הקפטן אומר שאשתו תמיד מבקשת כסף, ואם לא יתן לה תעזוב אותו. אליס מספרת לקורט שהיא ובעלה שונאים זה את זה, אולם "אנחנו ממוסמרים אחד לשני".
לקפטן יש לפעמים התקפים בהם הוא קופא במקום או נתקף סחרחורת. אליס מספרת לו שאדגר הפריד בינה לבין משפחתה וחבריה, שהיא מנותקת מהעולם והקשר היחידי שלה איתו הוא באמצעות הטלגרף. שניים מילדיהם מתו והשניים האחרים גרים בעיר.
מערכה שנייה
אליס מספרת לקורט שבעלה לא קודם לקפטן כי הוא מתנהג לפיקודיו כדיקטטור, שפעמים רבות איימו עליו בהדחה, אבל [קקי] מוותרים לו כי ריחמו עליו. הוא הסית את בתם יודית נגדה והיא הרימה עליה יד. אין להם אוכל בבית וכל המשרתות עוזבות אותם. היא מספרת לו שכשקורט שלח את הקפטן לתווך בינו לבין אשתו, הוא פלרטט איתה וסיפר לה איך להחזיק אפוטרופוסות על ילדיהם. אליס אומרת שמעולם לא אהבה את הקפטן, אבל הוא לקח אותה, היא רצתה להיות נשואה ולשם כך ויתרה על קריירה כשחקנית.
מערכה שלישית
הקפטן שב מביקור בעיר, מספר שפגש קצין ארטילריה צעיר, בנו של קורט וסידר עם הקולונל שיציבו אותו כפקוד שלו. קורט כועס על כך מאוד. אליס הלכה לעורך דין שיכין צוואה בה כתוב שבמקרה שבעלה ימות היא תקבל את רכושו והקפטן קורע את הצוואה. הקפטן אומר שהחליט להגיש תביעת גירושין נגדה, בשל יחס הקר לבעלה וילדיה וקלות הראש שלה במשק הבית. בנוסף לכך התברר לו שנותרו לו 25 שנה לחיות והוא רוצה לשאת אישה צעירה ויפה.
אליס מספרת לקורט שבעלה ניסה לדחוף אותה לים ולהרוג אותה ושהוא מכה אותה 25 שנים. היא מספרת לו על דרך שבה ניתן להפיל את בעלה: הוא והרב-סמל מעלו בכספים, אויבו הגדול קצין האפסנאות יודע על כך, והיא תגייס אותו ותכניס את הקפטן לכלא.
מערכה רביעית
שישה עדים הגישו נגד הקפטן בקשה לצו מעצר, בינתיים קורס ואליס מנהלים ביניהם רומן.
הקפטן מספר פתאום שכשהיה בעיר הרופא אמר לו שנשאר לו מעט זמן לחיות. כשקורט שואל אותו על הצבת בנו באי ועל תביעת הגירושין שהוא מתכוון להגיש נגד אליס, הקפטן עונה שזו הפעם הראשונה שהוא שומע על כך.
קורט עוזב אותם, אליס מבינה שהקפטן דיבר סתם לגבי תביעת הגירושין ושהיא הרסה את חייהם עם צו המעצר שהביאה נגדו. צו המעצר שאליס חוששת מפניו לא מגיע, אליס ובעלה מגלים מחדש את אהבתם זה לזה. הקפטן מספר לה שלא מעל בכספים.
המחזה בתיאטרון המקצועי הישראלי
1. תיאטרון הבימה, הצגת בכורה: יולי 1968 2. תיאטרון חיפה, הצגת בכורה: 5 בנובמבר 1980 3. תיאטרון הבימה, הצגת בכורה: 11 באוגוסט 1992 4. בימת השחקנים של תיאטרון הבימה, הצגת בכורה: 19 בנובמבר 1996 5. תיאטרון הספרייה, הצגת בכורה: אפריל 2004
אצטדיון סנט'אליה
אצטדיון סנט'אליה (באיטלקית: Stadio Comunale Sant'Elia) היה אצטדיון שמוקם בקליארי שבאיטליה. במשך כ-40 שנים שימש האצטדיון בתור מגרשה הביתי של קבוצת הכדורגל של קליארי מהסרייה א'. האצטדיון נהרס בשנת 2017 ולידו נבנה אצטדיון זמני בשם ה"סרדיניה ארנה" שם שיחקה קליארי עד לבנית אצטדיונה החדש.
היסטוריה
אצטדיון סנט'אליה נפתח בשנת 1970 לאחר תואר ה"סקודטו" (אליפות איטליה) הראשון (ועד היום היחידי) של קבוצת קליארי, והחליף את האצטדיון הישן של הקבוצה אצטדיון אמסיקורה. האצטדיון היה יכול להכיל כ-60 אלף מקומות (אולם האצטדיון הכיל עוד יותר מכך בשיאו כ-70 אלף צופים במשחק של קליארי נגד סנט אטיין).
האצטדיון עבר שינויים נרחבים לקראת מונדיאל 1990 שנערך באיטליה, על מנת להתאימו לסטנדרט של פיפ״א, במסגרתם הופחתה תכולתו לכ-40 אלף צופים. במונדיאל עצמו אירח האצטדיון 3 משחקים של בית ו' שכלל את נבחרות: אנגליה, הולנד, מצרים ואירלנד. האצטדיון שימש גם לאירועי ספורט רבים אחרים. לפני עונת 2002/2003 האצטדיון עבר בנייה מחדש, גם בעקבות מצבה הרעוע של הקבוצה שהתנדנדה בין סרייה א' לסרייה ב', ונבנה יציע חדש מעל מסלול הריצה שהיה בעבר והיציעים האחרים קורבו לדשא, אך החלק האחורי של היציעים לא היו כשירים לאכלוס, ותכולת האצטדיון לאחר בנייתו מחדש הופחתה בכחצי ל-23,486 מקומות, ובעקבות כך הגורמים הקשורים למהלך זה ספגו ביקורת קשה בעיתונות.
נשיא מועדון הכדורגל של קליארי, מאסימו סלינו, הכריז כי ברצונו לבנות אצטדיון חדש לקבוצה, אולם ראש העירייה של קליארי, אמיליו פלוריס, התנגד למהלך וזאת למרות רצונו של סלינו לממן את הבנייה. למרות זאת התוכנית לבניית האצטדיון החדש הוצגה בספטמבר 2007, כשמועדון הכדורגל קליארי בעצמו נושא בהוצאות. הפרויקט הציג אצטדיון בן 25 אלף מקומות, שבנייתו הייתה צפויה להתחיל באוגוסט 2009 ולהארך שנה בלבד. יותר מאוחר ב-2009 הציגה הקבוצה תוכניות לרצונה לבנות את ה"קאראליס ארנה" ושיהיה מועמד לאירוח משחקים ביורו 2016, אצטדיון שהיה צפוי להכיל 30 אלף צופים, חדר אירוח מיוחד, מסעדה ובית קפה, אך הפרויקט לבסוף לא יצא אל הפועל.
במשך השנים הבאות לקליארי היו בעיות בטיחות באצטדיון והיא עזבה אותו לסירוגין במשך השנים בעקבות חוסר הסכמות או חוסר באישורים לאצטדיון מצד ההתאחדות האיטלקית, והתכולה שלו הופחתה לכ-16 אלף בלבד בעקבות בעיות בטיחותיות.
אצטדיון ה"סרדיניה ארנה"
הסרדיניה ארנה הוא האצטדיון הזמני של המועדון שם הוא משחק נכון להיום. בדצמבר 2015 הציג המועדון קליארי את פרויקט האצטדיון החדש שנבנה בין ה-21 אלף מקומות כולל מתחם חנויות ומסעדה. התוכנית אושרה על ידי המועצה המקומית בפברואר 2017, והעבודות החלו כבר באפריל 2017. מכיוון שעזיבה של התחום המוניציפלי לא באה בחשבון עבור האוהדים והמועדון, עלה רעיון לבנות אצטדיון זמני בצמוד לסנט'אליה על מנת לאפשר לקבוצה לארח את משחקיה במקביל לבנייה של האצטדיון המתוכנן החדש. באביב 2017 החלו העבודות לבניית האצטדיון הזמני בחניון הסמוך לסנט'אליה, שנקרא "הסרדיניה ארנה" (Sardegna Arena). האצטדיון נבנה באופן מינימליסטי ביותר עם מבנה מתכתי בנוי מראש שמחופה חיצונית על ידי פאנל עץ ופלסטיק. סה"כ האצטדיון מכיל 16,416 מקומות, ועלות הקמתו הייתה 8 מיליון יורו בלבד, סכום נמוך במיוחד לבניית אצטדיון שמאושר למשחק בסרייה א'. האצטדיון החדש של הקבוצה, שנבנה על הריסות הסנט'אליה הישן, צפוי להיות מוכן בשנת 2021.
סנאי אדום
סנאי אדום או סנאי אירופי (שם מדעי: Sciurus vulgaris) הוא מין של סנאי ממשפחת הסנאיים החי ביערות ממוזגים ברחבי אירואסיה. הוא קרוב משפחה של המין סנאי אפור, החי באמריקה הצפונית ולעיתים מתרבה אתו.
הסנאים חיים בחבורות קטנות ומבלים על העצים, וכשאין סכנות גם על הקרקע, והם פעילים בעיקר בשעות הדמדומים. הם מצויים במגוון אזורים, אך נפוצים בעיקר ביערות מחטניים ובטייגה. הם ניזונים בעיקר מאצטרובלי עצי מחט אך גם מזרעים, אגוזים, פטריות, פירות יער, חרקים ואף ביצים וגוזלים. כמו רוב הסנאים הם בעלי שיניים חדות וחזקות היכולות לפצח אגוזים ואצטרובלים קשים.
הסנאים יכולים להגיע לתוחלת חיים של 7 שנים בטבע ול-10 שנים בשבי.
אברגץ
אברגץ (בהונגרית: Ebergőc) הוא כפר קטן במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
יהודי אברגץ
באברגץ חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
ליונל טרטיס
ליונל טרטיס (באנגלית: Lionel Tertis, 29 בדצמבר 1876 ווסט הארטלפול - 22 בפברואר 1975 לונדון) היה ויולן וירטואוז יהודי בריטי, סולן, מבצע מוזיקה קאמרית ומורה. ליונל טרטיס היה ראשון התורמים לקידום הויולה ככלי סולו ועשה רבות להעלאת רמת הנגינה בכלי זה. טרטיס ניגן עם כמה מהמפורסמים שבמוזיקאי תקופתו, ביניהם המנצחים אדריאן בולט, תומאס ביצ'ם, הכנרים אז'ן איזאיי, פריץ קרייזלר, ויליאם פרימרוז (לפני שעבר לנגינה בויולה), הפסנתרן ארתור רובינשטיין והצ'לן פבלו קזאלס.בנוסף, טרטיס ערך סיורים כסולן ויולה ברחבי ארצות הברית ואירופה וייסד את ההרכב "נגני המוזיקה הקאמרית" (Chamber Music Players). הוא יצר לעצמו ויולה משלו, "ויולת טרטיס" -בעלת יתרונות אקוסטיים.
ילדותו ולימודיו
ליונל טרטיס נולד בשנת 1876 (באותו תאריך כמו פבלו קאזלס), בווסט הארטלפול במחוז דרהאם שבאנגליה, כבן למהגרים יהודים (אב יליד רוסיה ואם ילידת פולין). למד מילדות לנגן בפסנתר ובגיל 6 ניגן לראשונה על במה. בגיל 13, עזב את בית הוריו כדי לנהל חיים עצמאיים. הוא פירנס את עצמו למשך שלוש שנים על ידי נגינה בפסנתר בתזמורות בעיירות קיט על שפת הים ובעבודות מזדמנות אחרות. בעזרת חסכונותיו קנה לעצמו כינור, קיבל שיעורי כינור ונרשם לבסוף בטריניטי קולג' של לונדון. הוא השתלם שם בנגינה על פסנתר וכינור ומורו היה ג'ון טיפליידי קארודוס. מאוחר יותר, הוא נסע להשתלם למשך שישה חדשים בנגינה על כינור בבית הספר הגבוה למוזיקה ולתיאטרון בלייפציג. בשובו ללונדון, המשיך לימודיו באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון.
טרטיס ניגן לראשונה בוויולה בגיל 16, כשנאלץ במקרה למלא תפקיד ויולן במסגרת רביעיית סטודנטים למוזיקה.בסופו של דבר עבר בגיל 19 להתמחות בויולה בעצת מנהל האקדמיה למוזיקה, אלכסנדר מקנזי. את רוב הכשרתו עשה לבדו, כי עד מהרה התאכזב ממורו, אוסקר נדבאל. הוא למד הרבה תוך הקשבה לביצועי הויולנים של התקופה והחליט, שמשימת חייו תהיה לגאול את הכלי הזה מ"מעמד הסינדרלה" בו נמצא.
העלאת קרנה של הויולה ככלי סולן
בשנות צעירותו, סברה דעת הקהל שויולה אינה מתאימה ככלי סולו. בדיעבד משערים, כי אחת הסיבות לכך הייתה שבמקרים רבים ניגנו בה כנרים בינוניים. היצירות היחידות שבהן הופיעו קטעי ויולה סולו היו הסימפוניה "הרולד באיטליה" מאת ברליוז והסימפוניה קונצ'רטנטה לכינור, ויולה ותזמורת מאת מוצרט.
הקריירה כנגן ומורה
בין השנים 1900–1904, היה טרטיס ויולן סולן של תזמורת ה Queen's Hall ואחרי שנת 1909, היה ויולן סולן בתזמורתו של תומאס ביצ'ם. כבר ב-1901 (בגיל 21) החל ללמד כפרופסור לוויולה באקדמיה המלכותית למוזיקה שבה למד. דורות רבים של ויולנים בריטים עברו תחת הכשרתו. בשנים 1924–1929 ניהל באקדמיה את הכיתה להרכבים קאמריים.
במלחמת העולם הראשונה גויס לצבא, אך המשיך לנגן וארגן מופעי מוזיקה למטרות צדקה. במהלך השנים ערך טרטיס סיורי הופעות רבים ברחבי אירופה וארצות הברית, יחד עם סולנים אחרים כמו ארתור רובינשטיין ופבלו קאזלס. בימי מלחמת העולם הראשונה, ניגן לעיתים תכופות יחד עם אז'ן איזאיי. טטריס היה אחד הויולנים הראשונים שקנה לעצמו הכרה בינלאומית.
טרטיס העדיף ויולות גדולות וניגן שנים רבות על ויולה מבית היוצר של מונטניאנה משנת 1717.
אחרי שנת 1936 האט את פעילותו כסולן, ודווקא בגיל 87 הופיע שוב בקדמת הזירה המוזיקלית כמורה וכמקדם דגם חדש של ויולה גדולה שפיתח בעצמו - "ויולת טרטיס", באורך של 46 ס"מ.
מלחינים רבים, כולל ויליאם וולטון, ארנולד בקס, ג'ון בלקווד מקיואן, בנג'מין דייל, יורק באואן, פרנק ברידג', והרי פרג'ון הלחינו יצירות בשבילו.
עם תלמידיו נמנתה הוויולנית רבקה קלארק.
יצירות מקוריות
טרטיס עצמו כתב מספר רב של עיבודים וטרנסקריפציות לויולה. בגיל 97 פרסם ספר זיכרונות תחת הכותרת - "הוויולה שלי ואני" (My Viola and I)
שבתי סלבטיצקי
הרב שבתי סלבטיצקי (נולד בא' בתמוז תשי"א, 1951) הוא שליח חב"ד הראשי למדינות בלגיה ולוקסמבורג, רב, משפיע, מרצה וסופר שמוזמן להרצאות בקהילות יהודיות שונות ברחבי העולם ומתארח בכנסים וימי עיון בישראל.
תולדות חיים
הרב סלבטיצקי נולד בתל אביב למשפחה ליטאית. בבחרותו למד בישיבת קול תורה אצל הרב שלמה זלמן אוירבך, והוכר כעילוי. בשיעור ג' בישיבה החל התקרב לחסידות חב"ד, לאחר שהשתתף בשיעורים בספר התניא שמסר הרב יוסף צבי סגל. הוא עבר לישיבת תומכי תמימים בכפר חב"ד, שם למד אצל הרב שלמה חיים קסלמן והרב מנחם מנדל פוטרפס. בשנת תש"ל נסע ללמוד בישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש במרכז חב"ד העולמי – 770.
בחודש כסלו תשל"ה נשא את רישא זילברשטיין, בתו של ר' שמואל מאיר זילברשטיין מאנטוורפן.
באנטוורפן
מיד לאחר נישואיו נשלח על ידי הרבי מליובאויטש להקים את פעילות חב"ד באנטוורפן שבבלגיה . במהלך השנים הקים הרב סלבטיצקי רשת של בתי חב"ד, תנועת נוער, ספריה יהודית גדולה, ארגון 'חסדי אהרן' לרווחת יהודי אנטוורפן, ארגון 'עזרה לאחים' המספק מזון לנזקקים, סמינר נשים, מקוואות טהרה, מחנות קיץ גן ישראל לאלפי ילדים, מכון סמיכה לרבנות ומרכז יודאיקה. בשנת תשע"ב הקים את רשת 'לב ללב', המעניקה סיוע פסיכולוגי לאנשים הזקוקים לכך. רשת זו הצילה עשרות אנשים ונשים מהתאבדות. בשנת תשע"ד יסד את ישיבת תומכי תמימים לבני שלוחי חב"ד באירופה. כל אלו בנוסף לפעילות שוטפת ועונתית בקרב יהודי המקום.
הרב סלבטיצקי מוערך כרב ומשפיעי בקרב כלל הזרמים היהודיים בעיר ומצוי בקשרי ידידות עם רבני הקהילות השונות . הרב סלבטיצקי נמצא גם בקשרי ידידות עם חוגי הממשל בבלגיה ובאנטוורפן . בשנת תשס"ח הפגיש קבוצה של ילדי העיר שדרות עם ראש ממשלת בלגיה, איב לטרם. בחנוכת מבנה בית חב"ד שהקים באנטוורפן השתתף ראש ממשלת בלגיה, קריס פיטרס . בשנת תשע"ב קיבל אות הוקרה מראש עיריית אנטוורפן על פעילותו הענפה למען יהדות אנטוורפן המקרינה על כלל אזרחי המדינה.
הגות והשפעה
הרב סלבטיצקי מרבה לעסוק באתגרים המלווים את עבודת ה' בחייו של שומר מצוות. הוא משמש כאיש חינוך ויועץ זוגי ובמהלך השנים עברו תחתיו מאות תלמידים ומתקרבים ליהדות. הוא מוזמן להרצאות וימי עיון בנושאי חינוך וזוגיות    , כמו גם להרצאות כלליות בנושאי יהדות , כנסים  והתוועדויות  בארץ וברחבי העולם. מוזמן מדי שנה כנואם מרכזי באירועי "צמאה" בישראל. מאמריו מתפרסמים בקביעות בעיתונים שנועדו להפיץ רעיונות חסידיים לקהל הרחב, כמו כפר חב"ד, קרוב אליך, כי קרוב ועיתון שחרית.
באפריל 2021 נפתח ערוץ היוטיוב של הרב סלבטיצקי בו החל להתפרסם שיעור שבועי שלו על פרשת השבוע, לצד תכנים נוספים. נכון לחודש יולי 2022 צבר הערוץ קרוב ל-2 מיליון צפיות. השיעורים מתפרסמים אף בדף פייסבוק ייעודי ובאתרים כיכר השבת, JDN, ובאתר chabad.org. בשנת 2022 הקימו תלמידיו של הרב סלבטיצקי ערוצים בהם מתפרסמים תכניו ברשתות טיקטוק ואינסטגרם.
משפחתו
אשתו, רישא, שותפתו לניהול חב"ד באנטוורפן.
טטיאנה נבקה
טטיאנה אלכסנדרובנה נבקה (ברוסית: Татьяна Александровна Навка; נולדה ב-13 באפריל 1975) היא מחליקה אמנותית רוסית ממוצא יהודי שהשתתפה בהחלקה אמנותית. זכתה שלוש פעמים באליפות רוסיה בהחלקה על הקרח (2003, 2004, 2006), שלוש פעמים זכתה באליפות אירופה (2004–2006) ופעמיים זכתה באליפות העולם (2004, 2005).
באולימפיאדת טורינו (2006) התחרתה בהחלקה אמנותית: ריקוד על קרח עם רומן קוסטומרוב וזכתה במדליית זהב אולימפית.
טטיאנה נולדה לראיסה, כלכלנית במקצועה ואלכסנדר, מהנדס. בשנת 1988 עברה להתגורר במחוז מוסקבה.
נבקה נשואה לדמיטרי פסקוב, דובר הקרמלין.
היא ספגה ביקורת נוקבת על כך שרקדה על הקרח בתוכנית ריאליטי רוסית בשם "ריקוד על הקרח" ובו הופיעה עם אנדריי בורקובסקי לבושים כאסירי מחנה ריכוז, על רקע קטע מוזיקלי מתוך הסרט "החיים יפים".
במאי 2020 דיווחה כי היא ובעלה אושפזו לאחר שנמצאו חיובים לנגיף הקורונה, במהלך התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה. עם זאת, היא הבריאה תוך זמן קצר.
באת לי פתאום
באת לי פתאום הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית קרן פלס, בשיתוף עם הזמרת הישראלית רוני אלטר. השיר יצא לאור ב-12 בדצמבר 2019, כסינגל הרביעי מתוך האלבום שקופים, על ידי חברת התקליטים הד ארצי.
רקע וכתיבה
השיר נכתב והולחן על ידי קרן פלס והופק על ידי גלעד שמואלי.
במקור השיר הוצג בשם "צל על העולם", איתו פלס הופיעה במהלך סיבוב ההופעות "לבד על הפסנתר" בשנת 2015. לשיר זה היה לחן זהה, אך מילות חלק מהבתים וחלקים מהפזמון השתנו בגרסה הסופית של השיר. השיר "צל על העולם" פנה במקור לגבר, בניגוד לשיר הסופי הפונה לאישה. פלס שרה את השיר במהלך כל סיבוב ההופעות שלה באותה שנה. בשנת 2019 החלה לשיר את השיר בגרסתו הסופית במסגרת סיבוב ההופעות האקוסטיות שלה.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של פלס ב-12 בדצמבר 2019, בסמוך לצאתו כסינגל. בקליפ ניתן לראות את פלס ואלטר משוטטות ברחובות העיר פריז. צילומי הווידאו הקליפ נעשו בפריז שבצרפת במהלך חודש נובמבר באותה שנה.
ביצועים נוספים
ב-10 באפריל 2020 ביצעה פלס את השיר ביצוע מיוחד חוצה יבשות שכלל 25 זמרות ומוזיקאיות מרחבי העולם.
קיילין ויטני
קיילין ויטני (באנגלית: Kaylin Whitney; נולדה ב-9 במרץ 1998) היא אתלטית אמריקאית, אלופה אולימפית (טוקיו 2020) ואלופת העולם (יוג'ין 2022) בריצת שליחות 4X400 מטר ווזוכת מדליית ארד בריצת שליחים 4x400 מטר משולב. אלופת המשחקים הפאן-אמריקאיים בריצת 200 מטר ואלופת העולם לנוער בריצת 200 מטר.
ביוגרפיה
ויטני נולדה בקלרמונט שבפלורידה. בגיל 8 הייתה אלופת ארצות הברית בריצת 100 מטר, בריצת 200 מטר ובקפיצה לרוחק. בגיל 12 הצטרפה למועדון האתלטיקה בניהולם של בני הזוג דמו ודניס מיטשל, ספורטאים אולימפיים בעברם. ביולי 2012 שברה את שיאי הנערות (עד גיל 14) האמריקאים של סניה ריצ'רדס בריצת 100 מטר (11.59 שניות) ובריצת 200 מטר (23.41 שניות). ב-2014 שברה את שיאי העולם לנוער בריצת 100 מטר (11.10 שניות) ובריצת 200 מטר (22.49 שניות). היא זכתה במדליית זהב באליפות העולם לנוער שהתקיימה באורגון בתוצאה של 22.82 שניות. בריצת 100 מטר סיימה שלישית בתוצאה של 11.45 שניות אחרי דינה אשר-סמית' הבריטית ואנג'לה טנאוריו מאקוודור. כמו כן זכתה עם נבחרת ארצות הברית במדליית זהב בריצת השליחות 100X4 (אריאנה וושינגטון הייתה אצנית נוספת בקבוצה הזוכה). ביוני 2015 שברה את שיאה האישי בריצת 200 מטר כשקבעה תוצאה של 22.47 שניות בתחרות ביוג'ין. ביולי אותה שנה זכתה במדליית זהב בריצת 200 מטר במשחקים הפאן-אמריקאיים שהתקיימו בטורונטו שבקנדה, בתוצאה של 22.65 שניות.
במרץ 2015 הודיעה כי החליטה להפוך לאתלטית מקצוענית, לעזוב את התיכון ולא להתחרות במסגרת המכללות (NCAA). היא חתמה על חוזה אימוץ עם חברת נייק.
באולימפיאדת טוקיו (2020) זכתה במדליית זהב עם נבחרת ארצות הברית בריצת שליחות 4X400 מטר ובמדליית ארד עם נבחרת ארצות הברית בריצת שליחים מעורב 4X400 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה 2022 זכתה במדליית זהב עם נבחרת ארצות הברית בריצת שליחות 4X400 מטר, היא הייתה חלק מרביעיית הרצות שסיימה ראשונה במוקדמות, ולא השתתפה בריצת הגמר.
ויטני היא לסבית.
Somewhat Loved
הוא שיר של צמד הפקת ה-R&B האמריקאי ג'ימי ג'אם וטרי לואיס בהשתתפות הזמרת-יוצרת האמריקאית מריה קארי, שהוקלט עבור אלבום האולפן הראשון של הצמד, Jam & Lewis: Volume One (2021). הוא הופץ כסינגל השלישי מתוך האלבום ב-10 ביוני 2021. השיר הגיע למקום התשיעי במצעד שירי ה-R&B למבוגרים בארצות הברית ולמקום ה-30 במצעד ה-R&B/היפ-הופ איירפליי בארצות הברית.
רקע
ג'ימי ג'אם וטרי לואיס החלו לעבוד עם מריה קארי לראשונה ב-1999 על אלבום האולפן השביעי שלה Rainbow, שהנפיק את הלהיט "Thank God I Found You" שדורג במקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100; הוא נכתב והופק על ידי השלישייה (שהפך ל-15 של קארי ול-13 של הצמד כמפיקים, שדורג במקום הראשון במצעד). הצמד הפיק את "" מאותו האלבום, שהגיע לעשירייה הראשונה במצעד מצעד שירי הדאנס קלאב של ארצות הברית. לאחר מכן, שיתופי פעולה שלהם באלבומים הבאים של קארי אירעו ב-Glitter (2001) ו-Charmbracelet (2002), שירים כמו "Through the Rain" ו-"Yours".
שני עשורים מאוחר יותר, באפריל 2019, ג'אם ולואיס הכריזו על אלבום האולפן הראשון שלהם כאמני הקלטות, שכלל מגוון להיטי R&B שהם כתבו לאורך השנים עבור האלבום, בהם התארחו אמניות כדוגמת מרי ג'יי בלייג', טוני ברקסטון וקארי. קארי הצהירה כי,"'העבודה עם [ג'אם ולואיס] לאורך השנים הייתה אחד המסעות היצירתיים הגדולים ביותר שעשיתי אי פעם. זה כבוד גדול עבורי להשתתף באלבום של פעם בחיים'."
הרכב
ג'אם הצהיר, "שלחנו למריה משהו שחשבנו שיהיה מגניב עבורה. היא אהבה את זה, אך היה לה רעיון שהיא רוצה להקליט עמנו שיר שיהיה בסגנון א-קפלה עם קטע פסנתר. הרעיון היה גדול! והוא נהגה לפני שהיו לה ילדים. חיברנו את המילים לצד הפקה ולחן ויומיים אחר כך, היא שלחה משהו נוסף, אותו ערכנו מחדש. הדבר הזה הפך בהמשך לשיר המוגמר". לדברי קארי, היא כתבה את השיר כשהתאומים שלה היו תינוקות באותה התקופה. בהצהרה לעיתונות, ג'ימי ג'אם וטרי לואיס ציינו כי,"'כשהתחלנו להקליט וליצור את Jam & Lewis: Volume 1, הכנו רשימת משאלות של כל האמנים האהובים עלינו. ההזדמנות להתאחד עם ידידתנו ושותפתנו להיכל התהילה של כותבי השירים מריה הייתה הגשמת רשימות המשאלות במיטבה'."במגזין בילבורד ציינו שהשיר כלל "שכבות אינסופיות של שירה עקבית של קארי" וציינו כי "בשיר, קארי מציגה את היכולות הקוליות שלה".
ביקורת
עם יציאתו, השיר זכה לביקורות חיוביות. איתן שאפילד מווראייטי הצהיר שהוא "נפתח עם השירה המיוחדת של קארי, תוך שילוב של פסנתר ובס. לאורך הגשר המוזיקלי, ניתן לשמוע את קולה הייחודי, בגבהים שאופייניים ולה". ב-You Know I Got Soul קבעו שמדובר בשיר "מהנה ונוסטלגי שכולל את כל השלושה, ומציג את מה שהם עושים בצורה הטובה ביותר".
לודוביץ' האנטר-טילני מפייננשל טיימס תיאר את הרצועה כ"חזרה מפוארת לעבר הכוללת שימושים בנבל, בכלי מקלדת מגוונים ושונים, בהכאה באצבע צרדה והפקת היפ הופ ונשמה שמשתלבת בצורה נכונה. השיר מציג את קארי כשהיא מגיבה לשברון לב בצורה שאין דומה לו, עם שירה אקסטרווגנטית הכוללת שריקות".
ניגוד עניינים
ניגוד עניינים או ניגוד אינטרסים הוא מצב שבו אדם ממלא תפקיד, כאשר יש לו אינטרס נוסף, סותר, אשר עלול להשפיע על החלטותיו ולהוות שיקול זר. כאשר עובד ציבור פועל במצב של ניגוד עניינים, הדבר עלול לקיים את יסודות עבירת הפרת אמונים, או עבירת שוחד. לפי פסיקת בג"ץ הכוונה למצב בו יש לעובד ציבור שני עניינים במקביל: האחד הוא העניין הטבעי, הרצוי והראוי למלא היטב את תפקידו. מאידך העניין הנוסף הוא אישי, והוא עלול להשפיע על החלטותיו. בית המשפט העליון קבע כי "כאשר עובד הציבור נתון במצב של ניגוד עניינים, קיים חשש כי הוא ייקח בחשבון, שעה שיפעיל את סמכותו, אף את האינטרס הנוגד... חשש זה בא הדין למנוע". השופט העליון חיים כהן כתב כי "ניגוד עניינים הוא המקרה הקלאסי של הפרת אמונים".
במשפט הפלילי התוצאה יכולה להיות הגשת כתב אישום, ואילו במשפט המנהלי התוצאה עלולה להיות ביטול החלטה, "באופן שאם הפעולה כבר בוצעה, ניתן לבטלה, ואם הפעולה טרם בוצעה, ניתן למנוע את ביצועה". כך למשל, ביטל פסק פסק דין של השופטת הדס יהלום, את החלטת הוועדה הרפואית לעררים של הביטוח הלאומי, כאשר התברר שרופא המכהן בוועדה מצוי בניגוד עניינים, בהיותו גם יועץ לחברות ביטוח פרטיות.
בהליך משפטי או בוררות, ניגוד עניינים הוא מצב העלול לגרום למשוא פנים. כלל משוא הפנים, במקור, קובע לשופטים כי אל להם להפלות ואל להם לשפוט במצבים שבהם הם עלולים להפלות. הבעייתיות המרכזית בניגוד העניינים היא שאין מדובר במצב שהוא כשלעצמו מהווה בהכרח שחיתות, אולם, ניגוד עניינים עלול להביא למשוא פנים ולשחיתות ולגרום להטייה ולהעדפת אינטרסים משיקולים שאינם ענייניים.
מטרת כללי מניעת ניגוד עניינים
מטרת כלל ניגוד העניינים היא למנוע מאדם להימצא במצב שבו עניינים מנוגדים זה לזה, בלי חשיבות לשאלה, האם הפעיל בקבלת החלטה שיקול דעת פסול, אם לאו.
זהו כלל הצופה פני עתיד ומבקש למנוע את הרע בטרם יתרחש. אין זה משנה אם בדיעבד שיקול דעת של פקיד ציבור זה או אחר היה ראוי, מפני שכל אימת שאדם נמצא במצב שבו הוא עלול להפעיל לרעה את שיקול דעתו, יש למנוע ממנו מצב זה שכן סביר להניח שהוא עלול להתפתות להעדיף אינטרסים ושיקולים זרים עת יכריע החלטות אותן יידרש להחליט במהלך תפקידו.
הכלל האוסר על ניגוד עניינים הוא כלל המרחיב את איסור משוא הפנים:
כלל זה מגדיר עובד ציבור במובן רחב מאוד, על כל איש ציבור על פי דין, אסור להיות בניגוד עניינים ואף במצב של ניגוד עניינים. בפסיקה הישראלית, קיימת הבחנה בכלל בין אפשרות ממשית לניגוד עניינים לבין חשש סביר.
איסורים לניגוד עניינים במשפט הישראלי
בפסיקה הישראלית התפתחו סעדים שונים המתמודדים עם ניגודי עניינים ברשויות המנהל בישראל.
בדיקת ניגוד עניינים בארגון
הפסיקה בישראל פיתחה רצף מבחנים לבדיקת ניגודי עניינים בגופים מנהליים:
א. מיפוי כל תפקיד והבנת התחומים שכל אחד מן התפקידים כולל בהתאם להיקף הפוטנציאלי של כל תפקיד.
ב. השוואת שתי מערכות התפקיד אחת לשנייה ומציאת נקודות הניגוד העניינים.
ג. בחינת נקודות הניגוד בהתאם למבחן משולש:
M110
M110 (מ-Messier 110 או NGC 205) היא גלקסיה אליפטית ננסית המלווה את גלקסיית אנדרומדה ומהווה חברה בקבוצה המקומית. היא ו-M32 הן הגלקסיות הבהירות ביותר מבין הגלקסיות הלווייניות של גלקסיית אנדרומדה עם דרגת בהירות 8.1. מיקומה, כחצי מעלה מצפון-מערב למרכז של גלקסיית אנדרומדה, ובהירות נראיתה מאפשרים לאתרה בקלות באמצעות טלסקופ חובבים ואפילו באמצעות משקפת איכותית. זהו העצם האחרון שנוסף לקטלוג מסיה בשנת 1966 על ידי קנת גלין ג'ונס, כמעט 200 שנים אחרי גילויו.
היסטוריה
M110 התגלתה ב-10 באוגוסט 1773 על ידי האסטרונום הצרפתי שארל מסיה, בזמן שצפה בגלקסיית אנדרומדה במטרה לשרטטה. מסיה ציין שהיא קרובה לגלקסיית אנדרומדה כך שהן נמצאות באותו שדה ראייה והביע את תמיהתו על כך שהיא לא התגלתה עד עכשיו. לא ידוע למה מסיה החליט שלא לצרף אותה לקטלוג מסיה, בניגוד ל-M32 הסמוכה שכן הוכנסה. בשרטוט של גלקסיית אנדרומדה, מסיה שרטט גם את M32 ואת M110 וציין לצידן את שנות גילוין ואת שם המגלה. ב-27 באוגוסט 1789 צפתה קרוליין הרשל ב-M110, בלי שידעה על גילויה הקודם וציינה את מיקומה. כשנה מאוחר יותר צפה בה ויליאם הרשל ותיאר אותה כבהירה מאוד ומאורכת וייחס את גילויה לאחותו. ג'ון הרשל צפה בה ב-1828 וציין שמרכזה בהיר משוליה ונראה שיש לה גרעין. בשנת 1866 האסטרונום הבריטי ויליאם הגינס ביצע מדידות ספקטרוסקופיות וציין כי הספקטרום של M110 רציף. בשנת 1944 הצליח האסטרונום וולטר באד במצפה הר וילסון לצפות בכוכבי הגלקסיה וזיהה שלכוכבי הגלקסיה בעלי הבהירות הגבוהה ביותר יש בהירות דומה לבהירות של הכוכבים הבהירים ביותר בגלקסיית אנדרומדה, ומכך הסיק שהן בערך באותו המרחק.
מאפיינים
M110 נמצאת במרחק של כ-2.7 מיליון שנות אור ממערכת השמש, כך שהיא נמצאת למעשה מעבר לגלקסיית אנדרומדה. צורתה אליפטית כאשר לציר המשני אורך של כמחצית אורכו של הציר הראשי ואורכו הזוויתי של הציר הראשי עומד על כ-22 דקות קשת ששקולות לאורך של כ-17,000 שנות אור. בשונה מגלקסיות אליפטיות אחרות, ובניגוד ל-M32, ניתן למצוא ב-M110 כוכבים צעירים וחמים שנוצרו בעשרות מיליוני השנים האחרונות. בשל כך צבעה של M110 כחלחל יותר משל M32. מסתה של M110 מוערכת בכ- מסות שמש ולמרות מסתה הנמוכה וקוטרה הקטן, יש לה מערכת של לפחות 8 צבירים כדוריים המקיפים אותה.
גשר החגורה הקטנה
גשר החגורה הקטנה החדש (בדנית: Nye Lillebæltsbro) הוא גשר תלוי המחבר את האי פין לחצי האי יוטלנד בדנמרק. המִפְתח העיקרי הוא ברוחב של 600 מטר, העמודים מגיעים לגובה של 120 מטר והגובה המקסימלי מעל פני הים של ספינות שיכולות לעבור מתחתיו הוא 44 מטר. גשר זה היווה תחליף לגשר החגורה הישן במרבית תפקידיו.
היסטוריה
בניית הגשר החלה בשנת 1965, והסתיימה ב-21 באוקטובר 1970. הגשר נחנך על ידי מלך דנמרק פרדריק התשיעי. הגשר נבנה גם כדי להיות כביש מהיר שיאפשר להגיע ממקום למקום באיים של דנמרק בשל התעבורה הגוברת בין יוטלנד לפין. הכביש המוחזק על ידי הגשר מחומם, על מנת שישמר ללא קרח ושלג בחורף.
גשר החגורה הקטנה הישן
גשר החגורה הקטנה הישן נבנה על ידי מונברג אנד ת'ורסן. בניית הגשר החלה בשנת 1929 והוא נפתח לתנועה ב-14 במאי 1935. אורכו 1,178 מטרים, רוחבו 20.5 מטרים, גובהו 33 מטרים, והמִפְתח העיקרי של הגשר הוא 220 מטרים. על הגשר יש שני פסי רכבת המשמשים כתחבורה מסילתית, שני נתיבים צרים למכוניות וגם מדרכה להולכי רגל. בזמן בניית הגשר לא הורשתה נסיעה של כלי רכב בגשר. הבסיסים של הגשר הורדו לים מאוניות על פי חישובים מדויקים, והאנשים שבנו את הגשר השתמשו בדליי מלט על מנת ליצור תבניות שיהוו את החיבור של הגשר עם היבשה.
כאשר הגשר החדש נפתח ונכנס לשימוש בשנת 1970, התייתר תפקידו של הגשר הישן כקו התנועה הראשי למכוניות בין פין ויוטלנד. עם זאת, הוא עדיין משמש כגשר הרכבות היחיד בין יוטלנד ובפונן ובכך הגשר הישן הפך לקו הרכבת היחיד המקשר בין יוטלנד ושלן והיחיד המחבר מבחינת תחבורה בין פרדריסיה ומידלפרת והעיירות הסמוכות.
תחזוקה
הגשר דורש תחזוקה מתמדת. בעשורים הראשונים לאחר בניית הגשר חברת הבנייה של הגשר דאגה לצבוע את מבנה הפלדה של הגשר מקצה אחד אל הקצה השני. חמישה עד עשרה אנשים דואגים לתחזוקתו של הגשר כל הזמן.
תיירות
בשנת 2015, המדריך "bridgewalking" החל להפעיל סיורים על דפנות הגשר. סיור ממוצע ייקח כמה שעות ברמות אבטחה שונות.
פיוטר סביאטופולק-מירסקי
פיוטר סביאטופולק-מירסקי (ברוסית: Пётр Дмитриевич Святополк-Мирский; 18 באוגוסט 1857 - 16 במאי 1914) מדינאי רוסי, שר הפנים בשנים 1904-1905.
סביאטופולק-מירסקי נולד בולדיקווקז בתקופה שאביו, קצין בצבא שירת באזור. בשנת 1861 אביו קיבל זכות להקרא קניאז. זאת בהתאם להחלטת הצאר תוך הוראה שמסמכים שמוכיחים את המוצא האצילי יש לראות כאבודים במהלך המלחמה בשנת 1831. אימו הייתה ממשפחה גאורגית אצילית אורבליאני. לאחר סיום הלימודים בבית הספר לקצינים סביאטופולק-מירסקי החל את השרות הצבאי. הוא היה בין משתתפי המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878). לאחר סיום השרות הצבאי היה מושל בפנזה ובדייפרופטרובסק. בשנת 1900 הוא עבר לבירה ומונה לסגן שר הפנים. בשנת 1902 מונה למושל גוברניית וילנה. בהיותו מושל הוא היה ידוע כבעל דעות ליברליות, פעל להגנת זכויות המיעוטים וטיפל ביד קשה נגד התארגנויות לפוגרומים נגד יהודים.
לאחר רצח ויאצ'סלב פלבה, ב-26 באוגוסט 1904 מונה לשר הפנים.
תפקוד כשר הפנים
כאשר סביאטופולק-מירסקי מונה לשר הפנים הוא לא היה פוליטיקאי ידוע. לעומת זאת הוא היה ידוע כליברל וכאיש טוב לב. בעיתונות השמאל המשרד קיבל כינוי "משרד החיוכים הנחמדים". בנאום קבלת התפקיד הוא ציין שנתן הנחיה לעובדי המשרד לתת שרות טוב לאזרח ושרק במידה ואזרח יאמין לשלטון הוא ייתן לממשל תמיכה ואמון. הנאום נתן בסיס לקרוא לתקופת כהונתו במשרד "תקופת האביב". יחד עם זאת, המדיניות לא הייתה עקבית. מספר אנשים שהוגלו לסיביר קיבלו רשות לחזור ואף קיבלו זכות להשתתף בפעילות ציבורית. נציגי השלטון המקומי קיבלו הרשאה לארגן וועידה ארצית. הראשה זו בוטלה, אך כאשר הוועידה התכנסה באופן גלוי לא ננקטו נגדה שום צעדים. ב-28 בנובמבר 1904 ברחובות סנקט פטרבורג נערכה הפגנה ללא קבלת אישורים והיא פוזרה תוך כוח רב. סביאטופולק-מירסקי עיבד תוכנית להעברת סמכויות למועצה מדינית, העברת סמכויות הייתה צנועה למדי אך בתנאים שהיו בסוף 1904 הצעה הייתה מהפכנית מדי לשלטון ובדצמבר 1904 בוטלה סופית.
לקראת ינואר 1905 כבר לא היה לו כוח של ממש במשרד אך הוא היה בתפקיד.
ב-14 בינואר 1905 החלה שביתה במפעלי פוטילוב בסנקט פטרבורג. מהר מאוד השביתה התפשטה למפעלים נוספים בעיר. השביתה אורגנה על ידי ארגון פועלים רשמי מאושר על ידי השלטונות בראשות גאורגי גפון. גאורגי גפון החל בארגון צעדה לכיוון ארמון החורף במטרה להעביר לצאר ניקולאי השני רשימת דרישות העובדים. ב-21 בינואר הוא ניסה לדבר בטלפון עם סביאטופולק-מירסקי אך השר סירב. לאחר סיום האירועים סביאטופולק-מירסקי ציין שסירב כי לא ידע איך לדבר עם אנשים מסוג זה. ב-21 בינואר הוא ניהל ישיבת רבת משתתפים עם נציגי הממשל והצבא בעיר. ראש העיר ציין שלא ניתן להרשות התקרבות של צעדה בה יהיו כ-150 אלף משתתפים לארמון. בסופו של דבר סוכם לעצור את גפון ולא לאפשר התקרבות המפגינים למרכז העיר. בערב 21 בינואר למשרד הפנים הגיעה משלחת בראשות מקסים גורקי. נציגי המשרד לא נתנו למשלחת להפגש עם השר אך ציינו שהוא מודע למצב ואין צורך בפגישה אישית. בהמשך רוב חברי המשלחת נעצרו ככל הנראה ללא ידיעת השר.
בלילה סביאטופולק-מירסקי נפגש עם נציגי הצבא להתייעצות, קבלת עדכונים אחרונים והתארגנות אחרונה לקראת הצעדה של מחר. בסופו של דבר הוא ציין שלמחרת לא צפוי אירוע טראגי.
ב-22 בינואר החלה הפגנה שהסתיימה בירי צבא על המפגינים והריגת כ-200 מהם. האירוע ידוע כיום ראשון העקוב מדם והיה זרז לתחילת מהפכת 1905. נציגי האופוזיציה הטילו את כל האחריות על סביאטופולק-מירסקי. לשלטון היה נוח להציג אותו כשעיר לעזאזל, ב-1 בפברואר הוא פוטר מהתפקיד לאחר כהונה של כחצי שנה בלבד. בעקבות כך הוא עזב את שרות המדינה.
סביאטופולק-מירסקי היה נשוי והיו לו 3 ילדים. אחד מילדיו, דמיטרי היה סופר ופעיל בקהילת המהגרים הרוסית בפריז בשנות ה-20 של המאה ה-20. בשנות ה-30 הוא חזר לברית המועצות כתומך נלהב של השלטון הסובייטי. במהלך הטיהורים הגדולים נעצר ומת בגולג בשנת 1939.
חזית עבר הקווקז
חזית עבר הקווקז (ברוסית: Закавказский Фронт) הייתה חזית (מקביל לקבוצת ארמיות בצבאות מערביים) של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
החזית הוקמה ב-23 באוגוסט 1941 על בסיס פיקוד עבר הקווקז, וכמפקדה הראשון מונה דמיטרי קוזלוב. החזית הוקמה כהכנה לקראת הפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן, ובמהלכה כבשה את איראן בשיתוף פעולה עם כוחות בריטיים על מנת למנוע את התייצבותה של איראן במלחמה לצד מדינות הציר. לאחר הפלישה תפקידה של החזית היה להגן על הגבול עם טורקיה איראן והים השחור. היא כללה את הארמיות ה-45 וה-46 על הגבול הטורקי, ואת הארמיות ה-44 וה-47 על הגבול האיראני. ב-30 בדצמבר של אותה שנה פורקה החזית ועל בסיסה הוקמה חזית הקווקז. ב-15 בפברואר 1942 הוקמה החזית מחדש וכמפקדה מונה איוואן טיולנב. החזית השתתפה בקרבות בצפון הקווקז ובחבל קובאן, ובכלל זה בקרב על קווקז. לאחר סיום המלחמה ב-25 באוגוסט 1945 פורקה החזית ועל בסיסה הוקם פיקוד טביליסי.
דוב נמלים בינוני
דוב הנמלים הבינוני (שם מדעי: Tamandua tetradactyla) הוא מין של דוב נמלים דרום-אמריקאי מהסוג Tamandua.
מאפיינים
דוב הנמלים הבינוני פועל כבודד, ונמצא בסביבות גידול רבות ושונות - מיערות משווניים לסוואנות צחיחות. הוא ניזון מנמלים, טרמיטים ודבורים. את הנמלים והטרמיטים הוא משיג, כמו דובי נמלים אחרים, מחפירת חור בקן, ותחיבת חוטמו המוזר, דמוי-הצינור, לתוכו. את הנמלים והטרמיטים הוא מוציא אחד-אחד בעזרת לשונו הדביקה. הציפורניים הקדמיות שלו מאוד חזקות, ויכולות לשמש אותו בחפירת חורים בקינים של נמלים או להגנה עצמית.
דוב הנמלים הבינוני חי בדרום אמריקה, מוונצואלה וטרינידד עד לצפון ארגנטינה, דרום ברזיל ואורוגוואי. הוא חי בגבהים של כ-1,600 מטר מעל גובה פני הים. הוא נמצא ביערות גשם טרופיים, יערות ממוזגים וסוואנות. נראה שהוא נמצא לרוב ליד נחלים ונהרות, בעיקר ליד כאלה שיש בהם גפנים ואפיפיטים (כנראה כי זוהי גם הסיבה המועדפת על טרפו).
המאובנים העתיקים ביותר של דוב הנמלים הבינוני הם מתקופת הפלייסטוקן, אם כי ראיות גנטיות מרמזות שאולי הוא התפצל מאביו הקדמון של דוב הנמלים הקרוב ביותר אליו, דוב הנמלים הענק בסוף תקופת המיוקן, לפני כ-12 מיליון שנים.
שירלי טמפל (קוקטייל)
שירלי טמפל (מאנגלית: Shirley Temple) הוא קוקטייל וירג'ין מפורסם המורכב מ-220 מ"ל ג'ינג'ר אייל ו-15 מ"ל גרנדין. הקוקטייל נקרא על שם השחקנית המפורסמת שירלי טמפל ומוגש בדרך כלל לאנשים שאינם יכולים או רוצים לשתות אלכוהול, כגון קטינים או נהגים תורנים.
כדי להכין את המשקה, מוזגים את הג'ינגר אייל להייבול מלאה בקרח, ולבסוף מוסיפים את הגרנדין ומקשטים בדובדבן.
דליה לוין
דליה לוין (נולדה ב-18 בספטמבר 1946) היא המנהלת והאוצרת הראשית לשעבר של מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית.
ביוגרפיה
דליה לוין נולדה בתל אביב ולמדה בתיכון חדש. את שירותה הצבאי עשתה במשטרה הצבאית. סיימה תואר במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, והתמחתה אצל השופט דב לוין (אין קשר משפחתי). מאחר שלא מצאה עניין בתחום המשפטי, פנתה ללמוד אמנות ולימודי תעודה ב באוניברסיטת תל אביב. כמו כן למדה ציור אצל אליהו גת. במקביל החלה לעבוד כאוצרת של מוזיאון פתח תקווה לאמנות, שהיה מוזיאון מקומי צנוע, ושימש אכסניה להצגת תערוכות של בתי ספר מהעיר. לוין החלה להציג במוזיאון תערוכות של אמנות עכשווית, תערוכות שנדדו בין מוזיאונים שהשתייכו ל"פורום הפריפריה". בשנת 1993 נבחרה לנהל את מוזיאון הרצליה.
כמו כן הייתה לוין חברה במספר ועדות שיפוט, ובהן: ועדת השיפוט של פרס ישראל בקטגוריה אמנות פלסטית, ועדת השיפוט הבינלאומית של פרס אריה הזהב במסגרת הביאנלה של ונציה ה-50, וכן בוועדה של הקרן למצוינות בתרבות.
לוין היא אם לשתי בנות ולבן.
מנהלת מוזיאון הרצליה
בתחילת תקופת ניהולה היה המוזיאון חלק מבית יד לבנים בהרצליה (בדומה למוזיאון הקודם אותו ניהלה). לוין אמרה בראיונות שמתחילת עבודתה היא שאפה להציג במוזיאון יצירות אמנות עכשוויות, ואילו ראש העירייה החדשה דאז, יעל גרמן, ביקשה לקדם בעיקר אמנים תושבי העיר. לוין שכנעה את גרמן שהקריטריון הראוי לבחירת העבודות הוא איכותן, ולא מקום מגורי האמן. בכך ביקשה לוין למצב את המוזיאון כבימה ניסיונית לאמנות עכשוויות. החל מאז, תמכה העירייה כספית במוזיאון והגדילה אותו באופן משמעותי. המוזיאון קיבל גם תרומה גדולה שכללה אוסף פרטי ותרומה כספית מידי תושב העיר, יעקב אלקוב. הגדלת התקציב איפשרה למוזיאון עצמאות מקצועית, ותכנון לטווח ארוך, בהיותו משוחרר משיקולים מסחריים. בניהולה של לוין שונה שם המוזיאון ל"מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית", המבנה שופץ והורחב מאוד, והוכנסו לשימוש מסכי וידאו מתקדמים, שאיפשרו להציג מיצגי וידאו ארט, שבו רואה לוין מרכיב חשוב של האמנות החזותית של העתיד.
בניהולה של לוין, פעל המוזיאון בעיקר כדי לקדם אמנים צעירים בתחילת דרכם, חלקם מיד עם סיום לימודיהם. לדבריה, המוזיאון עשה זאת על חשבון השקעה ברכישה של יצירות אמנות חשובות שכבר זכו להכרה. היא עשתה זאת על ידי ביקורים בתערוכות סיום של בתי ספר ופקולטות לאומנות, והתרשמות אישית אינטואיטיבית, מיצירות של האמנים הבלתי מוכרים לציבור ואפילו לאוצרים. בין האמנים המקומיים הצעירים שהמוזיאון טיפח, ושזכו להכרה ולהצלחה: יהודית סספורטס, גיא בן נר, מיכל הלפמן, אפרת שוילי, אליעזר זוננשיין, סיגלית לנדאו, אורי ניר, ג'אסר אבו רביעה. בתמורה לתמיכה בהם, תרמו האמנים מיצירותיהם למוזיאון. לוין גם השקיעה מאמץ בגילוי אמנים מחו"ל, והפכה את המוזיאון למוכר בחו"ל.
לוין יזמה את קיומן של שלוש ביאנלות במשך העשור הראשון של המאה ה-21. הביאנלות התקיימו בתמיכתה הפעילה של ראש העירייה הקודמת של הרצליה, יעל גרמן. הביאנלה הרביעית לא התקיימה בעתה, לאחר שראש העירייה סיימה את תפקידה ומונתה לשרה.
בסוף 2013 פרשה לוין מתפקידה כמנהלת המוזאון. רבקה סקר, מנהלת עמותת "ארטיס" לקידום האמנות הישראלית בעולם, וראש הסניף הישראלי של סותבי'ס, אמרה על לוין: "בעבודתה במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, דליה שינתה את פני האמנות בישראל. היא חשפה שורה ארוכה של אמנים צעירים לקהל הרחב וקידמה אותם, מקצועית וכלכלית. בזכותה, הציבור בארץ ואף מוסדות אמנות משפיעים בחו"ל, מכירים טוב יותר אמנות ישראלית עכשווית."