cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קרב רז'ב השני
מצבת הכוחות של הצדדים היריבים
הכוח הגרמני שהחזיק באזור שהותקף בבליטת רז'ב, כולל תגבורות שהועברו לאזור לאחר תחילת המתקפה הסובייטית, כלל 24 דיוויזיות - 15 דיוויזיות חי"ר (כולל דיוויזיית שדה של הלופטוואפה), דיוויזיית פרשים של האס אס, 6 דיוויזיות פאנצר ו-2 דיוויזיות פאנצרגרנדיר. כוח זה היה שווה ערך לשתי ארמיות גרמניות בתקן מלא. חמישה קורפוסים גרמניים השתתפו בלחימה תחת פיקודו של ולטר מודל, מפקד הארמייה הגרמנית התשיעית : הקורפוסים ה-23, ה-27 וה-30 (האחרון מעתודת קבוצת ארמיות מרכז) וקורפוסי הפאנצר ה-39, וה-41. אין בידינו נתונים מדויקים לגבי גודלו של הכוח הגרמני שהשתתף בלחימה במהלך מבצע מארס. לפי הערכה גסה, הוא כלל 300–350 אלף חיילים וכ-1000 טנקים ותותחי סער. בהתחשב בעובדה, שהגרמנים החזיקו בעמדות מבוצרות היטב, שעמדו בפני שורת מתקפות סובייטיות החל מראשית 1942, והועמדו בכוננות לקראת מתקפה סובייטית חדשה צפויה, ניתן לומר שהכוח הסובייטי התוקף לא נהנה מעדיפות מספקת על הכוח המגן, במיוחד כשמדובר במספר הכלים המשוריינים.
הפעולות בגזרת החזית המערבית
המתקפה הסובייטית החלה ב-25 בנובמבר עם שחר. תנאי מזג האוויר הקשים, שכללו סופת שלג וערפל כבד, הגבילו במידה רבה את יעילות ההכנה הארטילרית שקדמה למתקפה, ולא איפשרו לחיל האוויר הסובייטי להעניק לה סיוע. התקפת כוחות החזית המערבית על הקצה הדרום מזרחי של בליטת רז'ב לא נחלה הצלחה רבה. 3 דיוויזיות חי"ר מהארמייה ה-31 ומשמאלן עוד 3 דיוויזיות מהארמייה ה-20 בסיוע 4 בריגדות טנקים, תקפו גזרה ברוחב כ-40 ק"מ בין הנהרות אוסוגה וואזוזה, אך נבלמו על ידי הדיוויזיה הגרמנית ה-102, שהגנה על הגזרה, ולא השיגו התקדמות משמעותית. דייוויד גלנץ טוען, ששלוש הדיוויזיות של הארמייה ה-31, שהשתתפו במתקפה, ספגו אבדות כבדות כל כך ביומה הראשון, עד שהארמייה חדלה למלא תפקיד משמעותי בשלבים המאוחרים יותר של מבצע מארס. אולם לפי מחקר עדכני של החוקר הרוסי אלכסיי איסייב, הארמייה ספגה בסך הכל פחות מ-7000 נפגעים (מתוכם כ-1600 הרוגים ונעדרים) בין 21 ל-30 בנובמבר 1942.
ההצלחה היחידה של כוחות החזית המערבית הושגה באגף השמאלי של הארמייה ה-20, שם הצליחו שתי דיוויזיות חי"ר (ה-247 וה-331) לתפוס ראש גשר בגדה המערבית של נהר ואזוזה הקפוא, במרכז מערך ההגנה של קורפוס הפאנצר ה-39. שתי הדיוויזיות הגרמניות שהחזיקו בגזרה (הדיוויזיה ה-78 ודיוויזיית הפאנצר ה-5) נמצאו בעיצומו של מהלך חילופי כוחות. מפקד הארמייה ה-20 הזרים מיד כוחות נוספים לאזור במאמץ להרחיב את ראש הגשר ככל האפשר ולהעמיק את הפירצה בחזית הגרמנית.
אף על פי שראש הגשר עדיין היה מצומצם בממדיו החליטו ז'וקוב וקונייב בליל 25/26 בנובמבר להטיל מיד למערכה את קורפוס המשמר ה-8 מהארמייה ה-20 ואת "הקבוצה הניידת" (כוח שנועד לבצע חדירה עמוקה לעורף הגרמני), שכללה את קורפוס הטנקים ה-6 (165 טנקים) ואת קורפוס הפרשים ה-2 (כעשרת אלפים פרשים) מבלי להמתין להשלמת ההבקעה של החזית הגרמנית. החלטה זו התבררה בדיעבד כשגיאה יקרה. ראש הגשר הסובייטי היה קטן מלהכיל את הכוחות הנוספים שנשלחו לתוכו, נוצרו עומסי תנועה כבדים בדרכי הגישה המועטות אליו, והכוחות הסובייטיים שהצטופפו בראש הגשר ובדרכי הגישה אליו ספגו אבדות כבדות מאש מרוכזת של הארטילריה הגרמנית. למרות זאת, ב-27 בנובמבר הצליחו חלק מכוחות "הקבוצה הניידת" להבקיע דרך מערך ההגנה הגרמני, במחיר אבדות כבדות (50–60 אחוז מהטנקים שלה), לנתק את קו מסילת הברזל רז'ב-סיצ'בקה, ולהתקדם עד לעומק של כ-20 ק"מ.
ההתקדמות הסובייטית יצרה איום ממשי על העורף הגרמני, אך המגנים הגרמניים לא איפשרו לארמייה ה-20 להרחיב את הפרצה בחזיתם, וכיסי ההתנגדות שלהם (שנשענו על מקומות ישוב מבוצרים) היקשו מאוד על העברת אספקה ותגבורות לכוחות "הקבוצה הניידת". כוחות עתודה גרמניים מדיוויזיית הפאנצר ה-9 ומהקורפוס ה-27, ערכו התקפת נגד והצליחו לנתק את הכוחות הניידים הסובייטיים ולכתר אותם מצפון למסילת הברזל רז'ב-סיצ'בקה. ב-29 בנובמבר נאלץ מפקד החזית, איבן קונייב, להורות למה שנותר מ"הקבוצה הניידת" לסגת ולחבור בחזרה לכוחות הארמייה ה-20 בראש הגשר שלהם. חלק ניכר מהכוח המכותר הצליח לפרוץ לבסוף את טבעת הכיתור, אך נאלץ להותיר מאחור כמעט את כל כלי הרכב המשוריינים שלו. חלק מיחידות הפרשים שלא הצליחו להחלץ מהכיתור המשיכו בלחימה בעורף הגרמני, וחברו לפרטיזנים שפעלו באזור. בכך הסתיים למעשה השלב הראשון של המתקפה בגזרת החזית המערבית. יחידות החזית ספגו למעלה מ-38 אלף נפגעים (כולל כ-9000 הרוגים ונעדרים), והארמייה ה-20 בלבד איבדה כ-200 טנקים. ההישג היחיד שהחזית יכלה לזקוף לזכותה היה תפיסת ראש גשר קטן (ברוחב כ־11 ק"מ ובעומק כ-6 ק"מ) ממערב לנהר ואזוזה. גם המגינים הגרמנים ספגו אבדות כבדות, אך אבדותיהם היו קלות יחסית לאבדות הכוח התוקף.
הפעולות בגזרת חזית קלינין
בגזרת ההתקפה של חזית קלינין תמונת המצב הייתה שונה לחלוטין. הארמייה ה-41 והארמייה ה-22, שתקפו את האגף הצפוני של בליטת רז'ב, הגיעו להישגים ראשוניים מרשימים, ולא היו רחוקים מלמוטט את ההתנגדות הגרמנית. קורפוס המתנדבים הסיבירי ה-6 של הארמייה ה-41, שתקף מדרום מערב לעיר ביילי, הצליח להבקיע את החזית הגרמנית בקלות יחסית, ומפקד הארמייה, גרמן טאראסוב, מיהר לשלוח את הקורפוס הממוכן ה-1, שכלל 224 טנקים בפיקוד מיכאיל דמיטרוביץ סולומאטין, לנצל את ההצלחה. אף על פי שהקורפוס התקדם בשטח מיוער קשה לתנועה ונטול דרכים למעשה, הוא הצליח להתקדם לעומק של כ-30 ק"מ, וכוחותיו הקדמיים הגיעו ב-27 בנובמבר בלילה עד לכביש ביילי-ולדימירסקוי, נתיב האספקה העיקרי של קורפוס הפאנצר ה-41 שהגן על הגיזרה. אולם במקום להזרים את עתודותיו לתגבר את כוחו של סולומאטין, ולהעמיק את הפירצה בחזית הגרמנית, הסתבך מפקד הארמייה ה-41 בניסיון כושל לכתר מדרום ולכבוש את העיר ביילי, ואף השתמש בחלק מהכוחות של הקורפוס הממוכן ה-1 לשם כך. במסגרת התוכנית הסובייטית המקורית הוקצו 2 קורפוסים ממוכנים לצורך ניצול ההצלחה בגזרת הארמייה ה-41, אולם זמן קצר לפני פתיחת מבצע מארס החליט ז'וקוב להעביר את הקורפוס הממוכן ה-2 צפונה, כדי לסייע למתקפה של ארמיית ההלם השלישית באזור וילקייה לוקי. כתוצאה מכך עמדו לרשות גנרל טאראסוב רק 2 בריגדות טנקים מוקטנות (78 טנקים) בעתודה.
מפקד קורפוס הפאנצר ה-41 שלח 2 צוותי קרב ניידים מדיוויזיית גרוסדויטשלנד (שנחשבה אחת מיחידות העילית של הצבא הגרמני) ומדיוויזיית הפאנצר ה-1, כדי לתגבר את דיוויזיית החי"ר הגרמנית שהגנה על ביילי, ואילו עיקר כוחה של דיוויזיית הפאנצר ה-1 נשלח לבלום את התקדמות הקורפוס הממוכן ה-1, ולהשתלט מחדש על כביש ביילי-ולדימירסקוי. המשבר החמור שנוצר בגזרת קורפוס הפאנצר ה-41 אילץ את הפיקוד הגרמני לתגבר אותו ב-3 דיוויזיות פאנצר (ה-12, ה-19 וה-20) מעתודות קבוצת ארמיות מרכז. ב-29 בנובמבר החלו היחידות הראשונות של דיוויזיית הפאנצר ה-12 להגיע לגזרת הקורפוס, ותיגברו את דיוויזיית הפאנצר ה-1. כוחות העתודה הגרמניים בלמו את ההתקדמות הקורפוס של סולומאטין, שלא קיבל את התגבורות שביקש מפיקוד הארמייה ה-41. לבסוף, ב-2 בדצמבר, נאלץ פיקוד הארמייה ה-41, שהעריך שהוא ניצב מול כוחות גרמניים עדיפים, להורות לכוחותיו לעבור למגננה.
במקביל לארמיות ה-22 וה-41 תקפה גם הארמייה ה-39 מחזית קלינין את העמדות הגרמניות בקצה הצפון מזרחי של בליטת רז'ב באזור העיר מולודוי טוד. בניגוד לארמיות ה-22 וה-41, לארמייה ה-39 לא היו עתודות משוריינות לצורך ניצול ההצלחה, משום שהמתקפה בגזרתה נתפסה כמאמץ משני, שנועד להטעות את הפיקוד הגרמני, ולרתק את הקורפוס ה-23 הגרמני לחזיתו. כתוצאה מכך, החמיץ פיקוד הארמייה מספר הזדמנויות להבקעת החזית הגרמנית ביום הראשון למתקפה. למרות מספר הצלחות ראשוניות נבלמה מתקפת הארמייה ה-39 לפני שהגיעה ליעדה העיקרי, כביש רז'ב-אולינינו. גם במקרה זה הצליח הפיקוד הגרמני למנוע הבקעה סובייטית באמצעות הזרמה מהירה של עתודות ממונעות לגזרה המותקפת.
במהלך מבצע מארס השתמשו הגרמנים בהצלחה בטקטיקה ששילבה בין הגנה קשיחה לבין הגנה ניידת. החי"ר הגרמני הפך את הכפרים הרבים באזור בליטת רז'ב למתחמים מבוצרים ערוכים להגנה היקפית, בעוד דיוויזיות הפאנצר והפאנצרגרנדיר יצרו צוותי קרב ניידים ("קמפף-גרופה"), שחיפו על הפערים בין המתחמים המבוצרים, ותקפו את הכוחות הניידים הסובייטים שהצליחו להבקיע דרכם. הכפרים המבוצרים שימשו כמעין "שוברי גלים", שפיצלו את הכוחות התוקפים ואיפשרו רק ליחידות קטנות לחדור בפערים ביניהם. הכוחות הגרמניים שהחזיקו בהם המשיכו להילחם גם לאחר שכותרו, והיקשו על תיגבור הכוחות שהבקיעו דרך מערך ההגנה הגרמני. צוותי הקרב הניידים טיפלו בכוחות הסובייטיים הקטנים יחסית שהצליחו לפרוץ את החזית הגרמנית, ניתקו אותם מעורפם, וכיתרו אותם.
מתקפת הנגד הגרמנית
הכוח הסובייטי המכותר בפיקוד גנרל סולומטין נערך להגנה היקפית, והצליח להדוף התקפות מצד 4 דיוויזיות פאנצר במשך מספר ימים, אך נותר כמעט ללא דלק ותחמושת. בליל 15/16 בדצמבר הצליח הכוח הנצור לפרוץ את טבעת הכיתור הגרמנית, לאחר שהשמיד את רוב ציודו הכבד, בסיוע פעולת הטעיה שביצעו הכוחות הסובייטיים מחוץ לטבעת הכיתור. לפי הדו"ח שהגיש ראש המטה של הקורפוס הממוכן ה-1, במהלך מבצע מארס ספג הקורפוס כ-8200 נפגעים (מתוך כ-15 אלף) ואיבד כמעט את כל הטנקים שלו. יחידות הקורפוס טענו שהרגו כ-8900 חיילים גרמנים והשמידו 184 טנקים של האויב במהלך הלחימה. קורפוס הרובאים ה-6, שנשא בעיקר נטל הלחימה בגזרת הארמייה ה-41, ספג 22,500 נפגעים, יותר משני שלישים מכוחו המקורי.
השלב השני של המתקפה הסובייטית (11–14 בדצמבר)
המתקפה הסובייטית השנייה נפתחה ב-11 בדצמבר. הכוחות הגרמניים בבליטת רז'ב, שקיבלו אף הם תגבורות חזקות והיו ערוכים היטב למגננה, לא התקשו לבלום את המתקפה הסובייטית החדשה. הארמיות ה-20 וה-29 המתוגברות לא הצליחו להבקיע את מערך ההגנה הגרמני בגזרתם, וספגו אבדות כבדות. בשלב ראשון תקפו דיוויזיות הרובאים בסיוע צמוד של בריגדות טנקים עצמאיות את החזית הגרמנית. מכיוון שהמתקפה נתקעה כבר בראשיתה, הטיל הפיקוד הסובייטי למערכה את קורפוס הטנקים ה-5 ולאחר מכן גם את קורפוס הטנקים ה-6 (האחרון שוקם באופן חלקי, וכלל כ-100 טנקים). המאמץ הסובייטי העיקרי התמקד בגזרה צרה ברוחב 4 ק"מ בלבד. לאחר 3 ימים של התקפות והתקפות נגד, במהלכן עברה השליטה על נקודות מפתח מסוימות מיד ליד מספר פעמים, נשברה המתקפה הסובייטית, לאחר שהכוחות התוקפים ספגו למעלה מעשרת אלפים נפגעים ואיבדו מאות טנקים. ב-18 בדצמבר הורה ז'וקוב לבסוף לחזית המערבית להפסיק את המתקפה, ובכך הודה למעשה בכישלון "מבצע מארס", אם כי הארמייה ה-39 מחזית קלינין המשיכה את המתקפה בגזרתה עד ל-23 בדצמבר. בדו"ח שהגיש מטה הארמייה ה-20 לאחר סיום המבצע נכתב, שבמהלך הלחימה הסבו יחידות הארמייה לגרמנים למעלה מעשרת אלפים הרוגים, והשמידו או לקחו שלל 185 טנקים ו-271 קני ארטילריה. גם בגזרת חזית קלינין לא נחלה המתקפה הסובייטית המחודשת הישגים משמעותיים.
בספר זכרונותיו, גאורגי ז'וקוב נמנע מלהזכיר את השלב הראשון של המתקפה הסובייטית (25 בנובמבר - 30 בנובמבר) על בליטת רז'ב. הוא מתייחס בקצרה רק לשלב השני של המתקפה, שהחל ב-11 בדצמבר. ז'וקוב מטיל בספרו את האחריות העיקרית לכישלון "מבצע מארס" על פיקוד החזית המערבית (כלומר על איבן קונייב, מפקד החזית, שמערכת היחסים בינו לבין ז'וקוב במהלך המלחמה התאפיינה ביריבות אישית מרה), שלטענתו לא הכין כראוי את המתקפה בגזרתו.
סיכום ולקחים
אין מחלוקת על העובדה, ש"מבצע מארס" היה כישלון סובייטי עקוב מדם, שלא הניב הישגים משמעותיים בשטח. הוויכוח מתמקד בשאלה מה היה היעד העיקרי של המבצע. גאורגי ז'וקוב ומרבית המקורות הסובייטיים והרוסיים טוענים, שהמתקפה הסובייטית על בליטת רז'ב הייתה מתקפה משנית בעלת יעדים מוגבלים, שמטרתה העיקרית היה ריתוק כוחות קבוצת ארמיות מרכז, בעוד המתקפה העיקרית מונחתת בחזית הדרומית. דייוויד גלנץ טוען, שמבצע מארס תוכנן כשלב ראשון של מתקפה אסטרטגית סובייטית, שנועדה להתבצע במקביל למתקפת הנגד באזור סטלינגרד. מתקפה שנועדה לכתר ולהשמיד חלק גדול מכוחות קבוצת ארמיות מרכז ממזרח לסמולנסק, לכבוש מחדש את בליטת רז'ב-ויאזמה כולה ולבטל את האיום הגרמני על מוסקבה.
קשה לתת תשובה חד-משמעית לשאלה זו, אך מניתוח הנתונים הקיימים ניתן להסיק, שהמקורות הסובייטים קרובים יותר לאמת. נכון אמנם, שריכוז הכוחות הסובייטים באזור מוסקבה היה גדול יותר מאשר ריכוז הכוחות באזור סטלינגרד, אולם ניתן להסביר זאת בחששה של ההנהגה הסובייטית מפני אפשרות חידוש המתקפה הגרמנית על הבירה הסובייטית (חשש שהמשיך להתקיים לפחות עד לקיץ 1943). הכוחות הסובייטיים שהשתתפו באופן פעיל ב"מבצע מארס" היו מצומצמים יחסית, העתודות המשוריינות שהוקצו לסייע למבצע לא היו גדולות, וגם היעדים הקרקעיים של המבצע היו מצומצמים למדי. סביר להניח, שלפחות אחרי כישלון המתקפה הראשונה על בליטת רז'ב, המטרה העיקרית של המשך הפעולות ההתקפיות בגזרה זו, הייתה ריתוק כוחות קבוצת ארמיות מרכז. הצלחת מתקפת הנגד הסובייטית באזור סטלינגרד, במקביל לכישלון המתקפה הראשונה על בליטת רז'ב (25 בנובמבר - 30 בנובמבר) גרמו לפיקוד העליון הסובייטי להפנות את מרבית עתודותיו דרומה, כדי לחזק את טבעת הכיתור סביב הכוחות הגרמניים שנלכדו בכיס סטלינגרד, ולנצל את ההצלחה להמשך המתקפה באזור הדון, במטרה לנתק ולכתר את קבוצת ארמיות A הגרמנית בקווקז. עתודות הסטאבקה לא היו גדולות מספיק לנהל במקביל שתי מתקפות אסטרטגיות.
אם נקבל את ההנחה, שמטרתו העיקרית של "מבצע מארס" הייתה למנוע משלוח תגבורות מקבוצת ארמיות מרכז לאזור סטלינגרד, אפשר לומר שהוא השיג את מטרתו, אם כי במחיר אבדות כבדות. המתקפה על בליטת רז'ב הצליחה לרתק כ-30 דיוויזיות גרמניות, ולא איפשרה לפיקוד הגרמני להעביר כוחות משמעותיים מקבוצת ארמיות מרכז לדרום רוסיה, כדי לטפל במשבר שנוצר באזור סטלינגרד והדון. כתוצאה מכך נאלץ הפיקוד הגרמני להסתמך בעיקר על עתודותיו במערב אירופה כדי לתגבר את כוחותיו באזור, עובדה שגרמה לעיכוב ממושך בהגעת התגבורות הגרמניות לחזית הדרום. עם זאת, אין ספק שסטלין והסטאבקה רצו מאוד לכבוש מחדש את מרחב רז'ב-סיצ'בקה-ביילי, כדי להרחיק את האיום הגרמני ממוסקבה, ונכשלו בהשגת מטרה זו.
ניתן להצביע על שתי סיבות עיקריות לכישלונו של מבצע מארס:
בחורף 1942/43 עדיין לא היה לפיקוד הסובייטי ניסיון בניהול פעולות התקפיות רחבות היקף, ורמתו המקצועית של הצבא הסובייטי עדיין הייתה רחוקה מזו של הצבא הגרמני. הצלחת המתקפות הסובייטיות באזור סטלינגרד והדון נבעה במידה רבה מהעובדה, שחלק גדול מכוחות הציר באזור, הורכבו מיחידות מצבאות גרורותיה של גרמניה הנאצית (רומניה, איטליה והונגריה). באזור מבלט רז'ב, לעומת זאת, לא היו יחידות לא גרמניות, ולרשות פיקוד קבוצת ארמיות מרכז עמדו עתודות ניידות חזקות, שסייעו לבלימת המתקפה הסובייטית. במהלך מבצע מארס תקפו יחידות סובייטיות שוב ושוב עמדות גרמניות מבוצרות, מבלי לנסות לתמרן ולאתר את נקודות התורפה במערך ההגנה הגרמני. יחידות הרגלים הסובייטיות התקדמו בדרך כלל בגלים, מבלי להתפרס ולנצל את תוואי הקרקע, ולכן ספגו אבדות כבדות מאש המגינים הגרמנים. הכוחות הסובייטיים, שהשתתפו במתקפה על בליטת רז'ב, כללו לפחות 1600 טנקים, אך במקום לרכז אותם במסגרת אגרופי שריון, יותר ממחציתם הוקצו לספק סיוע צמוד לדיוויזיות הרובאים, במסגרת בריגדות ורגימנטים עצמאיים של טנקים, ופוזרו לאורך כל החזית. אפילו ארבעת הקורפוסים המשוריינים והממוכנים, שנועדו לשמש כוח לניצול ההצלחה ולחדירה עמוקה לעורף האויב, לא רוכזו בשני מאמצים התקפיים עיקריים. כתוצאה מכך, גם כאשר הצליחו הארמיות של חזית קלינין להבקיע את מערך ההגנה הגרמני, לא עמדו לרשות החזית עתודות משוריינות חזקות מספיק לצורך ניצול ההצלחה. בנוסף לכוחות הניידים שהופעלו במהלך מבצע מארס, לרשות הפיקוד הסובייטי עמדו עתודות משוריינות גדולות באזור מוסקבה, כולל ארמיית הטנקים השלישית, אך ז'וקוב נמנע מלהשתמש בהן כדי לתגבר את המתקפה כנגד בליטת רז'ב. ניתן לראות בכך אינדיקציה נוספת לחשיבות המוגבלת שייחס הפיקוד הסובייטי להצלחת המתקפה.
אבדות הצדדים היריבים
אין בידינו הערכה מדויקת של אבדות הצבא האדום במהלך "מבצע מארס". במאמר שפרסם דייוויד גלנץ על המבצע הוא העריך את מספר הנפגעים הסובייטיים בקרוב לחצי מיליון איש. בספר שהוא כתב על המבצע הוא נקב במספר 335 אלף נפגעים סובייטיים, מתוכם כ-100 אלף הרוגים ונעדרים. אולם הוא כותב, שמדובר בהערכה בלבד, המבוססת על מספר האבדות הכולל של שתי החזיתות הסובייטיות שהשתתפו במבצע במהלך שנת 1942, ושאין לו נתונים מדויקים על מספר הנפגעים הסובייטיים במהלך המבצע.בנוסף, הערכת האבדות שלו מבוססת בחלקה על מקורות גרמניים (דיווחים שהעבירו היחידות הגרמניות, שהשתתפו בלחימה, למטה הארמייה התשיעית).
מקורות רוסיים עדכניים נוקבים במספר אבדות קטן באופן משמעותי. החוקר הרוסי גריגורי קריוושייב (G.F.Krivoshyev) מעמיד את מספר הנפגעים הסובייטיים במהלך "מבצע רז'ב-סיצ'בקה השני" (השם שניתן למבצע מארס בהיסטוריוגרפיה הסובייטית) על כ-215 אלף איש, מתוכם כ-70 אלף הרוגים, נעדרים ושבויים. מחקר עדכני יותר של החוקר אלכסיי איסייב (Aleksey Isaev) נוקב במספר נפגעים דומה. מדובר אמנם באבדות כבדות למדי, אך לא חריגות בהשוואה לאבדות הצבא הסובייטי במבצעים התקפיים דומים במהלך המלחמה. יש לזכור, שממוצע האבדות החודשי של הצבא האדום במהלך המלחמה, עמד על כ-130 אלף הרוגים. הארמייה ה-20, שמילאה את התפקיד המרכזי בשתי המתקפות הכושלות של החזית המערבית על בליטת רז'ב, ספגה כ-58 אלף נפגעים מתוך מצבה של 114 אלף (כמחצית מכוחה) עד 12 בדצמבר. הארמיות האחרות של החזית, שנטלו חלק במתקפה, ספגו שיעור אבדות נמוך בהרבה. אבדות שלוש הארמיות של חזית קלינין (הארמיות ה-41, ה-22 וה-39) שהשתתפו במבצע, הסתכמו בכ-100 אלף נפגעים ושבויים, מתוכם כ-37 אלף הרוגים ונעדרים. ההערכה של גלנץ, שבמהלך המבצע נפגעו/הושמדו כ-1700 טנקים סובייטיים, (המבוססת אף היא על נתונים גרמניים) נראית מוגזמת. מספר זה עולה על המספר הכולל של הטנקים, שהופעלו בשלב הראשון של מבצע מארס. לפי מקורות סובייטיים, במהלך המבצע נפגעו 1366 טנקים.
אבדות הארמייה התשיעית במהלך מבצע מארס הסתכמו ב-40 אלף עד 53 אלף נפגעים, לפי הערכות שונות, וכ-400 טנקים ותותחי סער. כלומר, יחס האבדות בין הצדדים היריבים היה ארבע או חמש לאחד לטובת הצד הגרמני.
היפוליטוס (מחזה)
המחזה מתאר את קנאותו של היפוליטוס לארטמיס, אלת הבתולים והציד, ולעגו לאפרודיטה, אלת החשק ואהבה. אפרודיטה מעוניינת להענישו, וזאת על ידי שידולה של אמו החורגת, פיידרה, לשכב עם היפוליטוס, מה שגורם לאביו לקללו, ולזו האחרונה - להתאבד.
זהו המחזה השני של אוריפידס בעל אותו שם. המחזה הראשון שהועלה לא הגיע לידינו, והוא מכונה לפעמים "היפוליטוס הנעדר". לפי ההשערות הקהל לא אהב את דמותה של פיידרה, שהוצגה כרודפת תאוות משגל בלתי-מרוסנת, מה שגרם לו לסיים את התחרות במקום האחרון.
תקציר העלילה
המחזה מתרחש בטרויזן, כפר בצפון מזרח הפלופונסוס. תסאוס, מלך אתונה, נמצא בגלות מרצון בשל רצח מלך מקומי ובנו. את בנו הממזר היפוליטוס, שילדה לו מלכת האמזונות היפוליטה, מאמץ מלך טרויזן, פיתאוס.
היפוליטוס מופיע עם מלוויו, משבח את פסלה של ארטמיס ובז לזה של אפרודיטה. משרת מתריע בו על כך אך הוא מתעלם.
המקהלה, המורכבת מבנות טרויזן הצעירות, נכנסת ומתארת איך פיידרה, אשת תסאוס, צמה במשך שלושה ימים. פיידרה מופיעה חולה עם האומנת שלה, וזו האחרונה מפצירה בה שתגיד לה את סיבת חוליה. לאחר מסע שכנועים מתוודה פיידרה על אהבתה להיפוליטוס, מה שמפתיע את האומנת והמקהלה. פיידרה מסבירה שבחרה להרעיב את עצמה למוות, לאחר שכל דבר שניסתה לא העלה רפואה בידה, כדי למות בכבוד ולא לבגוד בבעלה. מהר מאוד האומנת משנה את גישתה ומודיעה לה על תרופת פלא שיש לה, בעוד בליבה תכנונים אחרים.
האומנת הולכת להיפוליטוס ומספרת לו על אהבתה של פיידרה, לאחר שהשביע אותו לבל יספר לאיש. היפוליטוס מקבל את הידיעה בזעזוע עמוק ומעוניין לספר לאביו על כך במהירות האפשרית. פיידרה מבינה את האסון אליו נקלעה ומתאבדת בתלייה.
תסאוס חוזר ומגלה את גופתה המתה של אשתו. המקהלה הושבעה לא לגלות ועל כן לא אומרת לו דבר. הוא מגלה כתב פלסתר מגולגל בכף ידה, שטוען שהיפוליטוס פיתה אותה לשכב עמו. תסאוס מתמלא חימה ומקלל את בנו למות או לצאת בגלות. כדי לתת תוקף לשבועה קורא תסאוס לאביו, האל פוסידון, שהבטיח לו שלוש משאלות.
המקהלה מקוננת קינה להיפוליטוס.
שליח מגיע ומספר לתסאוס על האסון שקרה להיפוליטוס: כשעזב במרכבתו את הממלכה, יצא שור שואג מהים, הפחיד את סוסיו וגרם להם לסטות מהדרך אל הסלעים. היפוליטוס נפצע ושרוי במצב רע. השליח טוען לחפותו של היפוליטוס ואפילו כנגד מחווה גדולה יותר של נשים, אך תסאוס מתמיד בעמדתו.
כעסו של תסאוס נרגע עקב פציעתו של היפוליטוס. ארטמיס מתגלה לתסאוס ומאשימה אותו ברצח בנו: הוא פעל ביהירות ובמהירות ולא חיכה לבירור הדברים מאת נביא או מאות הציפורים. תסאוס מבין את טעותו ואת שקרה של אשתו. היפוליטוס מוטל בין חיים ומוות. ברגעיו האחרונים של המחזה היפוליטוס מוחל לאביו, הם מחליפים עוד מספר דברים, ומת.
ולדימיר סלניקוב
ביוגרפיה
סלניקוב נולד בלנינגרד. הוא בנו של רב חובל. בגיל 7 לקחה אותו אמו לקבוצת שחייה ולאחר שנה החל להתאמן בליווי אימון מקצועי. הוא התאמן בקבוצת זניט ואחר כך בקבוצת הספורט של הצבא.
הופעתו הראשונה של סלניקוב הייתה באולימפיאדת מונטריאול (1976) בגיל 16. הוא שיפר את השיא האירופי במשחה ל-1500 מטר חופשי וסיים במקום החמישי.
מסע ניצחונותיו הגדול החל באליפות אירופה בשחייה שנערכה בינקפינג שבשוודיה בשנת 1977 כשזכה במדליית הזהב ב-1500 מטר חופשי.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 1978 זכה סלניקוב בשתי מדליות זהב במשחים ל-400 מטר חופשי, בתוצאה של 3:51.94 דקות ול-1500 מטר חופשי בתוצאה של 15:03.99 דקות. בשני המשחים הוא הציב שיא תחרות חדש. יחד עם נבחרת ברית המועצות הוא זכה גם במדליית כסף במשחה השליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:28.41 דקות, אחרי האמריקאים (7:20.82 דקות, שיא עולם חדש).
במרץ 1979, במינסק שבברית המועצות, קבע סלניקוב לראשונה שיא עולם חדש, במשחה ל-800 מטר חופשי, בתוצאה של 7:56.49 דקות, וכך היה לשחיין הראשון בהיסטוריה שירד מתחת ל-8 דקות. אחרי כחודש, באפריל 1979, בתחרות בפוטסדאם שבמזרח גרמניה, הוא שיפר את השיא העולמי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:51.41 דקות.
באולימפיאדת מוסקבה (1980), למרות החרם שהובילו האמריקאים, הוכיח סלניקוב שהוא השחיין המוביל בתחומו בעולם, כשזכה בשלוש מדליות זהב. במשחה הארוך ל-1500 מטר חופשי כששבר את השיא העולמי והיה לשחיין הראשון בהיסטוריה שיורד מתחת לגבול 15 דקות בתוצאה של 14:58.27 דקות. ב-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:51.31 דקות ובמשחה ל-4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:23.50 לפני המזרח גרמנים והברזילאים. בשנת 1982, באליפות העולם בשחייה שנערכה בגואיאקיל שבאקוודור, הוא שיחזר את הישגיו באליפות הקודמת מברלין כשזכה בשתי מדליות זהב במשחים ל-400 מטר חופשי (3:51.30 דקות) וב-1500 מטר חופשי (15:01.77 דקות). בנוסף, הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-4x200 מטר חופשי (7:24.91 דקות) אחרי האמריקאים (7:21.09 דקות). בכך הוכיח שוב את עליונותו העולמית במשחים הארוכים.
באליפות החורף בשחייה של ברית המועצות, בפברואר 1983 קבע סלניקוב שיא עולם נוסף במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 14:54.76 דקות. שיא עולם זה החזיק מעמד עד 1991 כשנשבר על ידי השחיין הגרמני ירג הופמן.
בתחרות חנוכת הבריכה האולימפית בלוס אנג'לס ביולי אותה שנה קבע סלניקוב במשחה ל-800 מטר חופשי שיא עולם חדש בתוצאה של 7:52.23 דקות.
סלניקוב לא השתתף באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) בגלל החרם הסובייטי.
בשנת 1986 קבע סלניקוב את שיאו העולמי האחרון, במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 7:50.64 דקות.
אנג'ל (קומיקס)
אנג'ל (באנגלית: Angel, "מלאך". מאוחר יותר נודע בכינוי ארכאנג'ל) הוא דמות בדיונית של גיבור-על מוטאנט המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת X-Men #1 מספטמבר 1963 ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי.
אנג'ל הוא האלטר אגו של וורן קנת' וורתינגטון השלישי, מוטאנט בעל זוג כנפיים היוצאות מתוך גבו ואשר מקנות לו יכולת תעופה. הוא אחד מחמשת החברים המייסדים של קבוצת אקס-מן, יחד עם סייקלופס, ג'ין גריי, חיה ואייסמן. כיורש ההון המשפחתי של משפחת וורתינגטון האמידה, וורן נחשב בתחילת דרכו באקס-מן למתנשא ונהנתן חסר אחריות. בסיפורים של סוף שנות ה-80, אישיות זו הוחלפה באישיות בעלת תבונה וקודרת יותר כאשר הדמות השתנתה לאישיותו האפלה של ארכאנג'ל. בעוד שכנפיו של אנג'ל היו מכוסות נוצות במקור, הרי ששינוי הצורה שלו לארכאנג'ל העניק לו זוג כנפיים מתכתיות וחדות כתער וכוחות על-אנושיים חדשים. במיתוג מחדש "מארוול עכשיו!" של שנת 2012 הוצגה דמותו הצעירה של אנג'ל כחלק מחברי האקס-מן המקוריים שנשלחו לזמן ההווה מזמן העבר.
יואל מרשק
יואל מרשק (נולד בשנת 1945) הוא פעיל חברתי ישראלי, לשעבר ראש אגף המשימות בתנועה הקיבוצית.
אנג'ל (קומיקס)
את דמותו של אנג'ל גילמו בסרטי הלייב אקשן "אקס-מן 3: המפלט האחרון" ו"אקס-מן: אפוקליפסה" השחקנים בן פוסטר ובן הארדי, בהתאמה.
יואל מרשק
ביוגרפיה
מרשק נולד בקיבוץ גבעת השלושה לרחל, אשת חינוך, ולבני, קצין החינוך של הפלמ"ח.
בשירותו בצה"ל שירת כלוחם וכמפקד בחיל השריון. במלחמת ששת הימים פיקד על מחלקת חרמ"ש בקרבות לכיבוש לטרון, ולאחר מכן בבקעת הירדן. בתום שירותו התנדב לשנת שירות בחטיבת בני הקיבוצים. בסיום השירות ריכז את ענף המטעים בקיבוץ גבעת השלושה, והביא אותו לרווחיות תוך שלוש שנים.
תוך כדי עבודתו בענף המטעים, נקרא לפקד על מספר מוצבים בתעלת סואץ כחלק ממלחמת ההתשה כחלק ממה שכונה על ידי שר הביטחון משה דיין "כח הנמרים". עם סיום עבודתו כרכז ענף המטעים, החל ללמוד עבודה סוציאלית במכללת רופין, אך כששב מלימודיו, נקרא בשנית לרכז ענף במשק, את ענף הכותנה, במקביל עבד במשרה חלקית כעובד סוציאלי בתחנה לייעוץ ושיקום ברמת גן.
אנג'ל (קומיקס)
היסטוריה פרסומית
אנג'ל הצטרף לקבוצת האקס-מן בהרצת החוברות Uncanny X-Men ו-X-Men Vol.2 במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20. בשנת 1996, הדמות כיכבה במהדורה מוגבלת משלה, וכן חברה לפסיילוק במיני סדרה בשם "פסיילוק וארכאנג'ל: שחר הארגמן". אנג'ל כיכב גם בסדרת "אקס-מן: השנים החבויות" משנים 1999–2001, שתיעדה את ימיה המוקדמים של הקבוצה.
יואל מרשק
ביוגרפיה
ב-1977 נענה לקריאת מפקד גייסות השריון, משה פלד, לפקד על גדוד 53 חטיבה 188 למשך שנתיים, ופיקד על הגדוד במבצע ליטני. עם שחרורו בשנית, החל לרכז את חטיבת בני התק"מ בתנועה הקיבוצית המאוחדת. במלחמת לבנון השנייה שירת כסמח"ט שריון במילואים. בין שירותו הצבאי כמג"ד ללימודיו בבית הספר לעובדי הוראה בכירים בירושלים, הספיק מרשק לכהן בשתי קדנציות כמזכיר קיבוץ גבעת השלושה. ב-1987 ניהל את בית הספר האזורי מעבר אפק שבקיבוץ עינת.
אנג'ל (קומיקס)
היסטוריה פרסומית
תחת כתיבתם של ג'ו קייסי, צ'אק אוסטן וכריס קלרמונט בין השנים 2001–2004, אנג'ל הפך למנהיג קבוצת האקס-מן המופלאים ולאחר מכן חבר בקבוצת אקסקליבר. הדמות השתתפה גם בחוברות הענק הירוק במהלך אירועי "מלחמת-עולם הענק הירוק" (2007), והצטרפה מאוחר יותר לקבוצת אקס פורס תחת הזהות ארכאנג'ל, עד אשר זכרונו ואישיותו נמחקו לגמרי. לאחר מחיקת זכרונות, וורן הופיע בתפקיד אורח בסדרות האקס ומעביר את זמנו הנותר בתעשיות וורתינגטון. גרסה צעירה של הדמות מככבת החל משנת 2013 בסדרת "אקס-מן החדשים".
יואל מרשק
ביוגרפיה
ב-1988 ייסד את "כח יואל" על בסיס 120 קציני מילואים, שהתנדבו לשמש דוגמה וכתמיכה להתמודדות עם בעיות של נורמות התנהגות בשטח ופגיעה בטוהר הנשק עם תחילת האינתיפאדה הראשונה.
אנג'ל (קומיקס)
אנג'ל
וורן וורת'ינגטון השלישי נולד בסנטרפורט, ניו יורק, לקת'רין ולוורן וורתינגטון הבן. את שנות בגרותו הוא העביר באקדמיית פיליפס אקסטר, בית ספר לחינוך פרטי בניו המפשייר, ובמשך זמן זה כנפיו התחילו לצמוח מתוך עצם השכמות שלו. בתחילה, וורן הרגיש את עצמו כפריק, אך עד מהרה הוא מגלה שהוא יכול להשתמש בכנפיו כדי לעוף ולהציל אנשים. כאשר שרפה פורצת בחדר המעונות, וורן שואל אביזרי במה ממחלקת הדרמה של בית הספר, מתלבש כמלאך שמיימי, ומציל את חבריו. בהמשך הוא לומד כי הוא למעשה מוטאנט. הוא עוטה מסיכה ותחפושת, קורא לעצמו "המלאך הנוקם" והופך להרפתקן היוצא למשימות סולו, לפני שהוא מתגלה בידי צ'ארלס אקסבייר, שמצרף אותו לקבוצת אקס-מן. מתח רב נוצר בין וורן לחבריו לקבוצה, היות שאופיו היה מתנשא ושחצן, שחש בוז לאלה שאמרו לו מה לעשות. הוא התאהב בג'ין גריי, אך ויתר עליה כאשר הבין שהיא מאוהבת בסקוט סאמרס. ככל שעוברות השנים, וורן עדיין מרגיש אהבה כלפיה, אפילו כאשר יש לו חברה חדשה בשם קנדי סאות'רן.
יואל מרשק
ביוגרפיה
נשוי לחנה קרוק, אחותו של אלדד קרוק שנפל בקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים (עליו נכתב השיר מה אברך). לזוג ארבע בנות ובן מאומץ, יוצא אתיופיה.
בתנועה הקיבוצית
ב-1991, לאחר סיום תפקידו כמנהל בית הספר "מעבר אפק" וכהונה נוספת כמזכיר קיבוץ גבעת השלושה, החל לרכז את חטיבת תנועות הנוער והנח"ל וההתיישבות הצעירה בתק"מ. כחלק מתפקידו, יזם וחידש את ההתיישבות בקיבוצים מיצר, רביד, ייט"ב ונערן וכן יזם את הקמת הקיבוץ האחרון שהפך מהיאחזות נח"ל לקיבוץ - אשבל ב-1997. הוביל את שינוי מבנה הנח"ל יחד עם תנועות הנוער והתנועות הקיבוציות, הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, התק"ם והקיבוץ הדתי.
ראש אגף המשימות
ב-2000 נבחר כרכז אגף המשימות של התנועה הקיבוצית. מרשק חולל מהפכה תודעתית בתפקיד, כאשר הפעיל מבצעי התנדבות גדולים מאוד בהיקפם, שחרגו משמעותית מגבולות התנועה הקיבוצית, דבר שלא היה נהוג בהיקפים אלה בשנים שקדמו לכניסתו לתפקיד. ב-2001 יזם מרשק את מבצע ההתנדבות הלאומי למרחב התפר, בו שמרו 5,000 מתנדבי מילואים על המרחב, וכן סייע להתחדשות ההתיישבויות כרם שלום, פלך וצבעון.
אנג'ל (קומיקס)
ארכאנג'ל
הקמתה של קבוצת אקס פקטור מסמנת תקופה קשה בחייו של וורן. קמרון הודג' משתמש באמונו של וורן בהנהגת הקבוצה כדי לתעל את הפעילות האנטי-מוטאנטית ולשרטט את קבוצת אקס פקטור כציידי מוטאנטים להשכרה. הקבוצה נתקלת באחוות המוטאנטים שבהנהגתה של מיסטיק, שחושפת לציבור את העובדה שוורן תמך כספית בקבוצה והופכת את חייו לסיוט. גרוע מכך, חברי המשוטטים ורטיגו ובלוקבאסטר מכים בו קשות וכנפיו מושחתות בידי חבר המשוטטים הארפון בזמן "טבח המוטאנטים", אם כי חייו ניצלים בזכות התערבותו של תור. כנפיו של אנג'ל מפתחות נמק, וקמרון הודג' חותם על הניירת לבצע את קטיעתן, למרות בקשתו של וורן. וורן מדוכא מאובדן כנפיו ובורח מבית החולים. הוא מחרים את מטוסו הפרטי, אך המטוס מתפוצץ באוויר לעיניהם הנדהמות של חבריו לקבוצה. מתברר בהמשך כי הודג' חיבל בהנעת הסילון של המטוס בצורה שתיראה כתאונה.
יואל מרשק
ראש אגף המשימות
ב-2003 היה ממארגני מסעה של ויקי קנפו ממצפה רמון לירושלים. מרשק דאג לאירוח שלה בכלל היישובים שבדרך, היה אחראי להקמת מאהל האמהות החד הוריות ולהפגנות באותה תקופה. ב-2004 ביקש ממנו שר הביטחון, בנימין בן אליעזר, לעמוד בראש האגף הביטחוני-חברתי במשרד הביטחון, אך מרשק דחה את הפנייה בנימוק שלא היה מוכן להדיח משם את בילו מישורי, חבר קיבוץ יטבתה שכיהן בתפקיד. שלוש שנים לאחר מכן, שר הביטחון עמיר פרץ ביקש ממנו את אותה בקשה, אך מרשק סירב מכיוון שלאביגדור קהלני, שעמד בראש האגף, לא היה תפקיד חלופי.
אנג'ל (קומיקס)
ארכאנג'ל
אולם, שניות לפני הפיצוץ, אנג'ל משתגר משם בידי המוטאנט העתיק אפוקליפס. אפוקליפס מציע לוורן המיואש עסקה - שישרת אותו כפרש המוות ויקבל את כנפיו בחזרה. בהמשך, אפוקליפס מעביר את אנג'ל תהליך שבו מגוון שינויים גנטיים מוטמעים בו, בין היתר עור כחול וכנפיים מתכתיות אורגניות שיכולות לחתוך דרך כל דבר ולירות נוצות כאילו היו קליעים. הוא מכריז עליו כעל "מוות", מנהיג ארבעת הפרשים שלו, לאחר שניצח את השאר בקרב. כמו כן, הוא מתכנת אותו מנטלית כדי שיציית לכל תוכניותיו הזדוניות של אפוקליפס. מוות מוצג בפני קבוצת אקס פקטור במהלך פגישתם השנייה בארבעת הפרשים, והוא מנצל באופן סדיסטי את ההלם של חבריו הרואים אותו בחיים כדי להביסם בקרב. כאשר מוות מוביל את הפרשים למנהטן, אייסמן הוא זה שמצליח לשחרר את וורן משליטתו של אפוקליפס על ידי כך שהוא גורם לו לחשוב שרצח אותו לאחר שיצר גוש קרח בדמותו ווורן חתך אותו.
יואל מרשק
ראש אגף המשימות
ב-2007 הקים מטה לקליטת פליטים מרצח העם בדארפור בקיבוצים.
אנג'ל (קומיקס)
ארכאנג'ל
כעת חופשי, וורן מסרב להצטרף חזרה לחבריו משום שהשפעות המטמורפוזה שלו שינו אותו מהיסוד. הוא כבר לא אותו מיליארדר יפה תואר, אלא אדם שנגרם לו נזק נפשי ואשר כנפיו המתכתיות משקפות את תאוותו החדשה לדם. תאווה זו משולהבת כאשר וורן מנסה לחפש אחר קנדי סאות'רן, אך הוא מגלה שהיא נעלמה. עוד הוא לומד, שקנדי גילתה את כל סודותיו של הודג' (בעיקר המעילה בהונו של וורן כדי לממן את פעילותה של קבוצת שונאי המוטאנטים "הזכות"). היא נחטפה ועברה ניתוח לכריתת אונה כדי לשמור על שתיקתה. בעימות שהתרחש בין הודג' לוורן, הודג' רוצח את קנדי בעלת הניוון המוחי מול עיניו של וורן. כתגובה, וורן עורף את ראשו של הודג' (בהמשך מתברר כי הודג' ערך עסקה עם שדים בתמורה לאלמותיות). וורן - שהוכר עד כה כ"מוות" ו"המלאך האפל" - מקבל על עצמו לבסוף זהות חדשה כארכאנג'ל ומצטרף לקבוצת אקס פקטור במהלך אירועי "אינפרנו".
יואל מרשק
ראש אגף המשימות
במסגרת מאבקי הנכים, ארגן מרשק מסע מחאה בן 11 ימים של עשרות נכים רכובים על קלנועיות מקרית שמונה לירושלים, וכן עמד במרכז התיאום בין ארגוני הנכים השונים, עד אשר הצליחו להגיע להסכמה רחבה וחבירה להנהלה משותפת של כלל הארגונים.
אנג'ל (קומיקס)
ארכאנג'ל
לאחר אירועי "אינפרנו" והרפתקה בחלל עם חבריו לקבוצה, וורן פוגש את שרלוט ג'ונס, קצינת משטרת העיר ניו יורק ואם חד הורית, בה הוא מתאהב. הייתה זו שרלוט שעזרה לקבוצת אקס פקטור לשחרר את וורן משליטתה של כת ערפדים כמעט-אלמותיים. עצם הגילוי כי וורן בחיים הופך לידיעת הכלל, והוא משתלט מחדש על נכסי משפחתו ומרוויח את הונו בחזרה. מעט לאחר מכן, קבוצת אקס פקטור מצטרפת חזרה לקבוצת האקס-מן בעקבות הבסתו של מלך הצללים באי מיואר.
יואל מרשק
פעילות ביטחונית: ההתנתקות, עסקת שליט וסיוע ליישובי קו העימות
כחלק מתפקידו בריכוז אגף המשימות בתנועה הקיבוצית, וגם בסיום תפקידו, פעל מרשק רבות בתחומי התיאום הביטחוני וסיוע לעורף בתחום הביטחוני-חברתי.
אנג'ל (קומיקס)
אנג'ל בשנית
לאחר שהצטרף מחדש לאקס-מן, מזגו הקדורני של ארכאנג'ל פוחת, וג'ין מגלה לו שכנפיו פועלות מתוך תאוותו הפנימית של וורן לאלימות. סיבה זו, יחד עם עריפת ראשו בשוגג של מנהיג החזית לשחרור המוטאנטים, גורמת לעננה הכבדה שרובצת על וורן מאז שהשיג את כנפיו החדשות. מערכת יחסיו עם שרלוט ג'ונס נפגעת, וזאת משום שוורן החל לצאת עם חברת האקס-מן פסיילוק. בניסיון להשאיר את ימיו האפלים מאחוריו, וורן מוציא לפרישה את תלבושת הזהות "מוות" לטובת התלבושת הכחולה-לבנה שמגנטו העניק לו.
יואל מרשק
פעילות ביטחונית: ההתנתקות, עסקת שליט וסיוע ליישובי קו העימות
במהלך תוכנית ההתנתקות ב-2005 יזם וארגן מבצע להעברת אלפי חממות מגוש קטיף אל תוך תחומי הקו הירוק, במבצע לקחו חלק כ-10,000 מתנדבים, שפירקו את החממות בגוש קטיף והקימו אותן מחדש בתוך גבולות הקו הירוק. כמו כן, יזם החתמה של 13,000 אנשי מילואים למוכנות בהחלפת כוחות הפינוי במקרה של סרבנות המונית.
אנג'ל (קומיקס)
אנג'ל בשנית
לאחר שסייברטות' הוציא את מעיה של פסיילוק במהלך ניסיון מילוט, וורן והאקס-מן מאתרים אותו ולוכדים אותו בשנית, לא לפני שסייברטות' פוגם בכנפיו המתכתיות של וורן. עם הזמן, הנזק לכנפיו מתפשט. בסופו של דבר, הכנפיים המתכתיות מתנפצות לחלוטין ומתגלה כי כנפי הנוצות שלו גדלות מחדש מתחתן והן אלה ששברו את המתכתיות מבפנים. מצביא המלחמה המצרי אוזימנדיאז מגיע ומגלה לו שהוא אכן הנבחר של אפוקליפס. אנג'ל מקבל חזרה את כוחותיו המקוריים, אך הוא עדיין מופיע עם צבע עור כחול.
אנג'ל נוכח יחד עם חבריו לקבוצה כאשר מגנטו חושף בפני כולם את מעשיו הנפשעים של גמביט בטבח המוטאנטים. הקבוצה מתפרקת וממשלת ארצות הברית פושטת על אחוזת אקסבייר. וורן מנדב את כספו ומשתלט על החברה של משפחתו כדי לעזור לקבוצה להמשיך לפעול ללא סיוע ממשלתי. בעקבות אירועי "התריסר", אנג'ל חוזר לקבוצה והכנפיים שלו עוברות מוטציה - הן הופכות לכנפיים עשויות מאור. בנוסף, ידיו מקבלות מראה טופרים והוא מקבל כוחות ריפוי. הוא מוצא שפסיילוק נפרדה ממנו והחלה במערכת יחסים עם ניל שאארה, המוטאנט שנטל את זהות ת'אנדרבירד השלישי.
יואל מרשק
פעילות ביטחונית: ההתנתקות, עסקת שליט וסיוע ליישובי קו העימות
בתום ביצוע תוכנית ההתנתקות, יזם והפעיל מרשק בתיאום עם צה"ל מאות מתנדבים לסיוע בעבודות חקלאיות של חקלאים פלסטינים, שגידוליהם נפגעו, ככל הנראה על ידי יהודים
אנג'ל (קומיקס)
אנג'ל בשנית
כשרוג עוזבת את האקס-מן כדי להצטרף לקבוצתה של סטורם, "אקסטרים אקס-מן", אנג'ל מקודם לתפקיד המנהיג בשטח של האקס-מן. קבוצתו של אנג'ל נלחמת נגד "כנסיית האנושות", קבוצת שונאי מוטאנטים, וכן באחוות המוטאנטים שבהנהגתה של מיסטיק. הוא נקלע לרומן משולש עם פייג' גאתרי וסטייסי אקס. במהלך קרב עם טום קאסידי השחור, אנג'ל חוזר למצבו הנורמלי שלפני הפיכתו ל"מוות" - עורו חוזר לצבעו הרגיל כאשר קאסידי מנסה לשאוב את כוח החיים ממנו. כוחות הריפוי שלו מתפתחים שוב, בתואנה כי דמו מכיל סגולות ריפוי.
יואל מרשק
פעילות ביטחונית: ההתנתקות, עסקת שליט וסיוע ליישובי קו העימות
במהלך מלחמת לבנון השנייה, הקים מטה התנדבות ורתם כ-500 מתנדבים לסיוע חינוכי, תשתיתי והומניטרי לתושבי העיר קריית שמונה.
אנג'ל (קומיקס)
השמדה, מלחמת-עולם הענק הירוק
לאחר מותה של ג'ין גריי בידי מגנטו, וורן ופייג' נעדרים מהקבוצה לתקופה ממושכת. וורן מתחיל בפעילות צדקה בזנזיבר בקבוצה העונה לשם "מוטנטים ללא גבולות" (התייחסות ל"רופאים ללא גבולות") ועוזר למנוע הפיכה בעזרת מתלמדיו של פרופסור אקסבייר מהאי ג'נושה, אקסקליבר. בהמשך, אנג'ל מביים את אובדן כנפיו כדי ללכוד רוצח סדרתי מעוות שמשתמש בכוחותיו כדי לרצוח מוטאנטים לשעבר.
יואל מרשק
פעילות ביטחונית: ההתנתקות, עסקת שליט וסיוע ליישובי קו העימות
עם התגברות ירי הקסאמים על העיר שדרות ועל יישובי עוטף עזה, הקים מרשק כוחות סיוע התנדבותיים בתחום החינוכי, האזרחי והחקלאי, אשר סייעו לחקלאים ולאזרחים בקיום שגרת חיים תקינה ככל הניתן.
אנג'ל (קומיקס)
השמדה, מלחמת-עולם הענק הירוק
בהמשך, אנג'ל מצטרף לחברי "האלופים" הרקולס, נאמורה ואמדאוס צ'ו כדי להרגיע את הענק הירוק שיצא למסע הרס. הוא מגלה שאמדאוס צ'ו פרץ לחשבונות הבנק של וורן וגנב מאות מיליוני דולרים ממנו מתוך מאמץ לעצור את הענק.
יואל מרשק
פעילות ביטחונית: ההתנתקות, עסקת שליט וסיוע ליישובי קו העימות
מרשק היה ממקימי ומנהלי מטה המאבק להחזרת גלעד שליט מהשבי ברצועת עזה. בין פעולות המטה, ארגן מרשק חסימות כבישים, מניעת גישה לביקורים של אסירים ביטחוניים ומניעת מעבר סחורות (למעט מזון וציוד הומניטרי), רכבי ברינקס וחומרי בניין לרצועת עזה. מרשק פיקד על מסע התמיכה במשפחת שליט ממצפה הילה לירושלים, בו השתתפו כ-220,000 איש. במהלך 2011, אירח את משפחת שליט ואת מטה המאבק ב-65 מקיבוצי התנועה הקיבוצית, במה שהוביל לאלפי אנשים להצטרף לאותה מחאה. בינואר 2011 נפגש מרשק עם בכירי חמאס ועם אסמאעיל הנייה במטרה לקבל אות חיים מהחייל השבוי ולקדם את השבתו ארצה.
אנג'ל (קומיקס)
תסביך משיח, אנו עומדים מופרדים
אנג'ל הוא חלק מהקבוצה שחוקרת את לידתה של מוטאנטית חדשה באלסקה. במלחמה המתחוללת בין קבוצות האקס השונות על חזקתה של התינוקת, אנג'ל מוצא את עצמו נלחם נגד קבוצות "השוליות" ו"המשוטטים" של מיסטר סיניסטר. לאחר הקרב הסופי, אנג'ל עושה את דרכו לסן פרנסיסקו, כדי להפגש עם אייסמן, וורפאת' וחפציבה ומגיע למקום שנראה כאילו שנות ה-60 מעולם לא הסתיימו. הוא יוצר קשר עם סייקלופס ואמה פרוסט ומבקש מהם סיוע לאחר שהתגלה שהמוטאנטית מרטיניק ג'ייסון בעלת הכוחות המנטליים אחראית לכך. אמה מצליחה לשחרר אותם מהאשליה, ובקרב שהתרחש לאחר מכן אנג'ל מציל את ראש העיר של סן פרנסיסקו. ראש העיר מודה להם על עזרתם ומציעה להם להעביר את בסיס מבצעם לסן פרנסיסקו.
יואל מרשק
פעילות ביטחונית: ההתנתקות, עסקת שליט וסיוע ליישובי קו העימות
במהלך מבצע עמוד ענן הקים מטה מתנדבים לסיוע ביישובי קו העימות.
אנג'ל (קומיקס)
ארכאנג'ל חוזר
אנג'ל מותקף באכזריות בידי וולפסביין שטופת המוח. במהלך ההתקפה, וולפסביין קורעת בפראות את כנפיו של אנג'ל מעליו ונמלטת כשהכנפיים ברשותה. אליקסיר מגלה כי הכנפיים הן עדיין טכנו-אורגניות ואינן יכולות להירפא. וולפסביין מעבירה את הכנפיים לקבוצת "המטהרים" של ויליאם סטרייקר, שמחפשת אחר המרכיב הטכנו-אורגני של אפוקליפס כדי לשדרג את סוכניה ולתת להם כנפיים מתכתיות כמו לארכאנג'ל. בינתיים, אליקסיר מרפא את פצעיו של אנג'ל, אך אינו יכול לגדל מחדש את כנפיו. מאוחר יותר, וורן עובר מספר התקפים מכאיבים שלא רק מגדילים באופן מסתורי את כנפיו, אלא גם הוא עובר שינוי צורה חזרה לאישיותו של ארכאנג'ל/"מוות", כולל עור כחול ומדים טכנו-אורגניים.
קבוצת אקס פורס מתקיפה את אנג'ל, שמבקש כי יקלו על כאבו על שאיבד את כנפיו ועל הפיכתו לארכאנג'ל. אולם ברגע האחרון, ארכאנג'ל נמלט לתוך הלילה ומבקש לשאת נקמה נגד קבוצת המטהרים. הוא מגיע למפקדתם ורוצח את רובם בזעם ובדם קר. בסיום הקרב הוא חוזר למצבו הרגיל. הוא מעיר ללוגאן שעדיין הוא יכול להרגיש את כנפי המתכת בתוכו ושהן רוצות להשתחרר. לפי אליקסיר, שינוי הצורה של וורן הוא קבוע, לפיכך הוא מסוגל לשנות את צורתו חזרה לארכאנג'ל ולסירוגין אם ירצה.
כדי להבין מה קרה גם לוורן וגם לוופסביין, שניהם מוחזקים בחדר אחד, וריין נאלצת להתבונן בו. עצם מראהו בלבד גורם לה להפוך שוב לרצחנית, והיא מנסה לקרוע את כנפיו מעליו בשנית. כתגובה על מעשה האלימות כלפיו, וכן מתוך פחד שכנפיו יקרעו ממנו פעם נוספת, וורן משנה את אישיותו לארכאנג'ל האלים. מנקודה זו ואילך, וורן לוקח תפקיד חבר כפול בקבוצות האקס-מן ואקס פורס, אם כי סייקלופס אוסר עליו לגלות לאחרים על שובם של כוחותיו כארכאנג'ל. אולם, וורן נאלץ לשנות את צורתו לארכאנג'ל כדי להשמיד מפלצת זועמת המאיימת על צוות המדע של חיה, "מועדון אקס". חיה כועס על כך שוורן לא אמר לו שאישיותו האפלה חזרה, והדבר גורם למתחים בין שני החברים הוותיקים. אנג'ל יודע שגילוי הדבר בפני חיה יחשוף את קיומה של אקס פורס, שסייקלופס הקים אותה מחדש כצוות תקיפה סודי, וכן יסיים את כהונתו של סייקלופס כמנהיג.
רומן ביוגרפי
רומן ביוגרפי הוא סוג מובחן של רומן בעל מאפיינים ביוגרפיים. רומן ביוגרפי מלווה את סיפור חייה של אישיות אמיתית, אך בשונה מביוגרפיה של ממש, מספק לדמות רקע ופעילות בדיוניים כדי לשוות לסיפור מראה של רומן. במקרים רבים הרומן הביוגרפי אינו מזכיר את שמם האמיתי של נשואי הרומן, אף כי בדרך כלל דואג הסופר שהדבר יהיה ברור מתוך העלילה.
אנג'ל (קומיקס)
סאגת המלאך האפל
בסאגת המלאך האפל, אישיות ארכאנג'ל של וורן משתלטת עליו סופית והוא מתכנן להפוך ליורשו של אפוקליפס ולקחת עמו צבא שישמיד את האנושות. בסיום הסיפור, ארכאנג'ל נדקר בחזה עם זרע החיים ונהרג לכאורה. לאחר השמדת המצודה של אפוקליפס, וורן נראה לצד חברי אקס פורס. פסיילוק נדהמת לגלות אותו חי וחופשי מהשפעתו של אפוקליפס, רצה לקראתו ומחבקת אותו. באותו רגע, וורן אומר לה שהוא אינו יודע מי היא, ונראה כי יש לו אמנזיה. יש לציין כי צבע עורו של וורן כעת רגיל אך הוא שמר על כנפיו המתכתיות.
מוות ואישיות חדשה
בעקבות סאגת המלאך האפל, התגלה כי וורן אכן מת, וכי את גופו מאכלסת אישיות חדשה. הוא איבד בעלות על תעשיות וורתינגטון והפך לתלמיד בבית הספר של וולברין. אישיות חדשה זו - על אף ששמרה על זהותה כוורן וורתינגטון השלישי וזהות אנג'ל - מנסה לעשות את כל המאמצים להשתלב, ואין לה ככל זיכרון מוורן המקורי ומחבריו הקרובים. אישיות חדשה זו הייתה תמימה כילד והאמינה שהיא אכן מלאך שומר, על ידי ניסיון ריפוי רגליו הפגועות של וולברין ומעוף לגן עדן.
בקרב נגד האוונג'רס, וורן עזב את בית הספר עם בובי ורייצ'ל סאמרס כדי לעזור לחבריו המוטאנטים. לאחר הקרב הוא עזר להם להתמודד מול סייקלופס אחוז הדיבוק בכוח הפניקס, ומאז נדמה שזיכרונותיו חזרו במלואם.
מארוול החדשה והשונה
כחלק מהרצת "מארוול החדשה והשונה" שלאחר המלחמות הסודיות של שנת 2015, וורן חזר באופן מסתורי לאישיותו האפלה של ארכאנג'ל והופיע בקבוצת האקס-מן החדשה של מגנטו, מתוך מטרה להגן על גזע המוטאנטים בכל מחיר. מוחו השתנה אף הוא, וכעת הוא טורף חרישי וחסר מחשבה שנשלט בידי פסיילוק.
אקס-מן החדשים
כשחיה נוסע בזמן לעבר כדי לגייס את חמשת האקס-מן המקוריים במטרה לעצור את סייקלופס מלבצע רצח עם מוטאנטי, אנג'ל מזמן העבר מלווה את חבריו לקבוצה לתוך זמן העתיד, אך ברואו את פועלו של סייקלופס בהווה הוא מעדיף לחזור לזמן העבר מאשר להישאר בהווה מעוות. אפילו אחרי שחבריו לקבוצה בוחרים להישאר עד אחרי שיצילו את קו הזמן העתידי, אנג'ל מביע סקרנות לגבי הקורות אותו בעתיד, וזאת משום שאף הסבר לא ניתן למצבו הנוכחי. יום למחרת, אנג'ל מזמן ההווה אשר נולד מחדש פוגש באנג'ל הצעיר, ששואל אותו מדוע יש לו כנפיים מתכתיות. מקבילו העתידי אינו עונה לכך, ומזמין את הצעיר לעוף איתו בשמיים. בזמן שהם מעופפים בשמי העיר ניו יורק, השניים נתקלים במתקפה של הידרה על מגדל האוונג'רס. ביחד, הם מצליחים להתגבר על הטרוריסטים וללכוד את מאדאם הידרה.
הצטרפות לסייקלופס וקבלת כנפיים קוסמיות
תיסכולו של אנג'ל הצעיר גובר מאחר שראה מה קרה לו בזמן העתיד. הוא עורק מבית הספר לצעירים מחוננים ע"ש ג'ין גריי וחובר לקבוצתו העריקה של סייקלופס מהעתיד. לאחר קרב האטום, שאר האקס-מן הצעירים מצטרפים אליו לקבוצה, למעט סייקלופס הצעיר, שמצטרף לאביו קורסאייר בקבוצת סטארג'אמרס. וורן מתחיל במערכת יחסים רומנטית עם לורה קיני. מאוחר יותר, אקס-מן הצעירים משתגרים ליקום אולטימייט מארוול, והם פוגשים בבנו של וולברין ובקבוצת אולטימייט אקס-מן. במהלך החיפוש אחר המערבולת השחורה בחלל יחד עם שומרי הגלקסיה, וורן הצעיר מקבל כוחות קוסמיים וזוג כנפי קסם עשויות אור. כשלורה שואלת אותו מדוע סיכן את חייו בשביל לקבל כוחות חדשים, הוא אומר לה שעל ידי כך ששינה את עצמו הוא מקווה שישנה את עתידו וימנע בכך את הפיכתו לארכאנג'ל.
רומן ביוגרפי
ישנם גם רומנים ביוגרפיים פיקטיביים, שנטוו על חייה של דמות ידועה, אבל אינם מבוססים על מידע אמיתי מחיי אותה דמות. דוגמה לרומן כזה הוא הרומן "Süsskind von Trimberg" (זיסקינד מטרימברג).
אנג'ל (קומיקס)
כוחות ויכולות
כוחו המוטאנטי העיקרי של אנג'ל/ארכאנג'ל הוא תעופה באמצעות מוטות כנפי נוצות גדולים. לכנפיים שלו חוזק על-אנושי, ומבנה השלד שלהן גמיש ביותר, מה שמאפשר לוורן להצמיד את הכנפיים לגב ובכך להסתירם מעיני כל. עצמותיו חלולות, והגוף שלו צורך מזון בצורה יעילה יותר מאדם רגיל. כתוצאה מכך, כל יכולותיו מוגברות, ביניהן כוח, מהירות, סיבולת, רפלקסים וחושי השמיעה והראייה. מרכיבים באנטומיה שלו זהים לאלה של ציפורים. עיניו החדות מסוגלות לעמוד בפני רוחות במהירויות גבוהות. לוורן יש יכולת על-אנושית לנשום במהירויות גבוהות ובגבהים שונים, וכן להתמודד עם הטמפרטורות הנמוכות שבהם. כנפיו הן כה חזקות עד שהן מסוגלות לשבור ידיים או רגליים של בן אנוש רגיל, או להטיח אותו לקיר.
רומן ביוגרפי
אישים מפורסמים שנכתב עליהם רומן ביוגרפי
כעין תת-ז'אנר של הרומן הביוגרפי, מהווים רומנים ביוגרפיים שנכתבו על רקע חייהם של אישים ידועי-שם. ניתן למנות כדוגמה את האישים הללו:
אנג'ל (קומיקס)
כוחות ויכולות
כאשר אנג'ל נחטף בידי אפוקליפס, הוא עבר שינוי צורה וכנפיו הוחלפו בכנפי מתכת, שמסוגלות לירות נוצות מתכת כקליעים. לוורן גם קיימת מוטציה משנית, והיא יכולת ריפוי על ידי ערבוב דמו עם דמם של אחרים, כל עוד יש להם סוג דם דומה. מוטציה משנית זו מרמזת כי אנג'ל הוא צאצא של מוטאנטים הקרויים בשם "שרפים". הוא כמעט חסין בפני פגיעות כיוון שכוח הריפוי שלו זורם בדמו. באמצעותו, וורן מסוגל לרפא עצמות שבורות תוך מספר ימים. בנקודה מסוימת, וורן מותקף באכזריות וכנפיו נקרעות מעליו. כוח הריפוי שלו לא מצליח לעבוד, ולכן המוטאנט אליקסיר מרפא אותו במקום. מתגלה כי הטכנולוגיה השמיימית שהוענקה לו בידי אפוקליפס מנעה מאליקסיר לרפא גם את כנפיו הפגועות. בהמשך, הן מתחדשות מעצמן.
יואל מרשק
פעילות ביטחונית: ההתנתקות, עסקת שליט וסיוע ליישובי קו העימות
מאז 2019 עוסק מרשק בקידום הנגשת מערת המכפלה לכלל הציבורים המתפללים שם. הוא דוחה ביקורת משמאל ומימין ואומר כי זהו צורך הומניטרי בסיסי הנוגע לכל אדם הרואה במקום זה קדוש. מרשק מיודד עם תושבי היישוב היהודי בחברון והחל ממערכת הבחירות לכנסת ה-20, שימש כיו"ר ועדת הקלפי של היישוב היהודי בחברון, מטעם מפלגת העבודה . מרשק הוא חבר מפלגת העבודה משנת 1986, ומוצב במקום ה-101 ברשימתה לכנסת. רבים מופתעים מעמדותיו ויחסיו החמים עם ציבור המתנחלים, אך הוא גורס כי עמדותיהם האידאולוגיות של ציבור המתנחלים ושל רבים מאנשי מפלגת העבודה קרובות הרבה יותר משנדמה . מרשק הוא תומך בולט של תוכנית אלון.
בחודש אפריל 2022 הוזמן לראשונה על ידי משרד הפנים ברצועת עזה להיכנס לרצועה ולקדם משא ומתן לעסקת חילופי שבויים ושחרור האזרחים הישראלים אברה מנגיסטו והישאם א סייד וכן לקבל מידע אודות : גופתו של הדר גולדין והחייל החטוף אורון שאול.
מאז סיום תפקידו באגף המשימות ב-2014, המשיך מרשק לעסוק בפעילות חברתית וחיזוק מעמד הקיבוץ בחברה הישראלית:
מרשק הוא חבר המועצה לשלום וביטחון, וכן חבר מועצת בית הפלמ"ח.
הערות שוליים
__לחיפוש__
מקיף שש-שנתי אורט רמת יוסף
מקיף שש שנתי אורט רמת יוסף הוא בית ספר תיכון וחטיבת ביניים השוכן בשכונת רמת יוסף בבת ים. אורט רמת יוסף הוא מקיף ממלכתי הפועל כחלק מרשת החינוך אורט ישראל. בבית הספר שש שכבות והוא מונה כ-800 תלמידים מגילאי 12 ועד 18. מנהלת המקיף השש-שנתי היא חדוה גלזר ומנהלת חטיבת הביניים היא לינור דואן.
מבנה
בית הספר מכיל שני בניינים מרכזיים: בניין חטיבת הביניים ובניין החטיבה העליונה. בין הביניים ממוקמת רחבה גדולה עם ספסלים מודרניים ומרגש כדורסל וכדורגל לרווחת התלמידים. שטח בית הספר מוקף בגדר חיצונית, בין החטיבה העליונה ולביניים ישנו גשר המפריד בין שני המבנים. במרכז הגשר עומד מבנה ההנהלה. בשטח בית הספר קיימים 2 אולמות ספורט גדולים ומרווחים ובאחד מהם קיים אולם כושר עם מתקנים.
מבנה חטיבת הביניים שימש בעבר את תיכון "רמות" וגדר הפרידה בין התיכונים. כחלק מתהליך חיטוב התיכונים בעיר, עבר תיכון "רמות" למבנה אחר בעיר, והמבנה ששימש אותו עד אז הפך למבנה החטיבה של "אורט רמת יוסף".
בוזג'אאדה
בוזג'אאדה (טורקית Bozcaada, יוונית Τένεδος - "טנדוס") הוא אי בצפון-מזרח הים האגאי השייך לנפת צ'נקלה בטורקיה. האי הוא השלישי בגודלו בטורקיה ואחד משני האיים המיושבים בים האגאי השייכים לה. האי האחר והגדול מבין השניים הוא גקצ'אדה (טורקית Gökçeada, יוונית Ίμβρος - "אימברוס") השוכן מצפון לבוזג'אאדה, ושני האיים הממוקמים באופן אסטרטגי מול הכניסה הדרומית למצרי הדרדנלים מחלקים היסטוריה משותפת.
שטחו של האי שצורתו כשל משולש הוא 37.6 קמ"ר, אורכו המרבי הוא כ-10 ק"מ ורוחבו המקסימלי הוא כ-4 ק"מ. בשנת 2000 התגוררו 2,427 תושבים באי, רובם המכריע טורקים. היישוב העיקרי הוא הכפר הנושא את שמו של האי וממוקם על חופו הצפון-מזרחי. תושבי האי עוסקים בדיג ובתיירות, וכן ידוע האי בגפנים הגדלים בו וביין המיוצר בו. עוד ידוע האי בטירה הניצבת סמוך לנמל והדומה עד מאוד לטירת בודרום.
מיתולוגיה
הומרוס הזכיר את בוזג'אאדה (בשם טנדוס) כבר באיליאדה (המאה ה-8 או ה-7 לפנה"ס) כאתר פולחן לאל אפולו. לפי המיתולוגיה היוונית מקור שמו של האי הוא בשמו של טֳנֳס, שליטו בתקופת מלחמת טרויה, ולפי אגדה אחרת בשם נכדו של פוסידון שנזנח על ידי אביו בתיבה בלב ים וזו נפלטה אל חופיו. ורגיליוס ציין באיניאידה כי במפרץ באי החביאו האכאים את ספינותיהם בעת שהותירו את הסוס הטרויאני מחוץ לשערי טרויה לקראת סיום המלחמה.
היסטוריה
באי התקיים יישוב איולי והוא היה אתר הקרב הימי בין לוקולוס שליחו של לוקיוס קורנליוס סולה לבין מיתרידטס השישי, מלך פונטוס בעת מלחמת מיתרידטס הראשונה במאה ה-1 לפנה"ס. ונציה קיבלה את השליטה באי מהאימפריה הביזנטית ב-1377, אך עקב מחלוקת בינה לבין ג'נובה, היא פינתה אותו ב-1381. המצודה באי נהרסה, כ-4,000 איש הוגלו ממנו לכרתים ולאֶוּבּוֹיָה והאי נותר בשיממונו. בתקופת העותמאנית יושב האי מחדש ואוכלוסייתו הייתה טורקית ויוונית החל במאה ה-14. שמו הטורקי של האי נזכר לראשונה במאה ה-16 וסולימאן הראשון הקים את הטירה באי מחדש. הוונציאנים השתלטו על האי שוב לזמן קצר במאה ה-17, אך לאחר מכן חזרה השליטה בו לידי העות'מאנים. במהלך מלחמת רוסיה-טורקיה השתלטו הרוסים על האי מספר פעמים והשתמשו בו כבסיס צבאי, אך הם לא הצליחו להחזיק בו באופן קבוע.
לאחר מלחמת הבלקן הראשונה נותרו בוזג'אאדה וגקצ'אדה בשליטת העות'מאנים בזמן שכל יתר איי הים האגאי עברו לשליטת יוון, להוציא את האיים הדודקאנסיים שנכבשו בידי איטליה במהלך מלחמת טורקיה-איטליה. עם זאת, הסכם סוור שנחתם ב-10 באוגוסט 1920 מסר את השליטה בשני האיים ליוונים. לאחר מלחמת יוון–טורקיה הכיר הסכם לוזאן בריבונותה של טורקיה בשני האיים והם הוכרו כאזור אוטונומי מיוחד. עוד פטר הסכם לוזאן את 8,200 תושביהם היוונים של שני האיים מההסכם לחילופי אוכלוסייה בין יוון וטורקיה, והעניק להם זכויות מיעוט מיוחדות. עם זאת, ב-17 בפברואר 1926 ביטלה טורקיה את זכויות המיעוטים בניגוד לאמור בהסכם לוזאן. עם המתיחות הגואה בין טורקיה ויוון בסוגיית קפריסין בשנות השישים של המאה ה-20, היגרו מטורקיה רוב היוונים שהתגוררו בה, ובין אלה גם תושבי שני האיים. כיום מונה האוכלוסייה היוונית בבוזג'אאדה עשרות בודדות.
וילקומיץ
וילקומיץ הוא בית הספר העברי הראשון שהוקם בגליל בארץ ישראל. הוא אחד מבתי הספר הראשונים בארץ ישראל ששפת הלימוד בהם הייתה עברית – עוד משנת תרמ"ו (1886), שבה התמנה דוד שו"ב למנהל בית הספר ולימד בו עברית ותנ"ך . בית הספר נוסד במושבה ראש פינה שבאצבע הגליל.
היסטוריה
לבית הספר וילקומיץ הגיעו תלמידים יהודים מכל האזור, ולמדו בו תורה, שפה, מתמטיקה, היסטוריה, מדע וחקלאות. בבית הספר הושם דגש על החקלאות, פרנסה עיקרית של תושבי האזור עד היום. כך, בחצר האחורית של בית הספר, גידלו תלמידי בית הספר והמורה שמחה וילקומיץ גידולים במסגרת שיעור החקלאות.
עם מנהלי בית הספר נמנו: ד"ר יצחק אפשטיין, שמחה וילקומיץ ונתן מיליקובסקי.
בשנים האחרונות, בעוד בית הספר עצמו עבר למבנה חדש, שימש מבנה בית הספר כאכסניית נוער, מרכז נוער וקומונה לחברי תנועת הנוער. המבנה הישן מיועד לשיפוץ ולהפוך לאתר תיירותי משומר.
בית הספר הוא בית ספר יסודי לכיתות א'-ו'.
פופוניה
פופוניה (שם מדעי: Bactris gasipaes) הוא מין דקל נפוץ באזורים הטרופיים ממרכז אמריקה עד יער האמזונאס. הוא מהווה חלק חשוב בתזונת העמים הילידים באזורי תפוצתו.
עקב התפוצה הרחבה, לצמח שמות שונים באזורים שונים ובשפות שונות. בין השמות הנפוצים:
באנגלית: peach-palm or pewa (טרינידד וטובגו), peyibay(e), ו-pejivalle. בספרדית: pejibaye (בקוסטה ריקה וניקרגואה), chontaduro or chantaduro (בקולומביה ואקוודור), pijuayo (בפרו), pijiguao (בוונצואלה), tembé (בבוליביה), pixbae (יש לבטא: pibá) (בפנמה), ו-cachipay (בקולומביה). בפורטוגזית: pupunheira (העץ), and pupunha (הפרי) (בברזיל).