cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אליקום שפירא
הקלטות
הקלטותיו הסימפוניות האחרות כוללות את הסימפוניות הראשונה והשנייה של ליאונרד ברנשטיין. כן הקליט יצירות אחרות מן הרפרטואר המקובל עם תזמורות שונות, כמו גם שירים ישראלים, שירים תימניים ושירי יידיש עם זמרים פופולריים.
R136c
R136c הוא כוכב הממוקם בצביר הכוכבים R136 (צביר בעל מסה של 450,000 מסות שמש שבו כ-10,000 כוכבים) בערפילית הטרנטולה שבענן מגלן הגדול.
תיאור
R136c הוא כוכב וולף-ראייה מסוג ספקטרלי WN5h עם טמפרטורה של 51,000 קלווין. הכוכב בעל מסה של 230 מסות שמש ועוצמת הארה הגדולה פי 5 מיליון מזו של השמש. הכוכב מפיק את האנרגיה שלו מהיתוך מימן במחזור CNO בליבת הכוכב, כך שהוא עדיין נחשב לכוכב הסדרה הראשית. הכוכב מאבד מסה של 1/100,000 מסות שמש בשנה שנפלטת כרוח שמש במהירות של 2,000 ק"מ לשנייה. קרינת X חזקה הנפלטת מהכוכב מצביעה על נוכחות של בן זוג עמום בהרבה שמיצר גם כן רוח שמש חזקה ומהירה והתנגשות החלקיקים הנפלטים מהכוכבים בהמהירויות גבוהות יוצרת קרינה זו.
סופו של הכוכב
למרות גילו הצעיר שמוערך במיליוני שנים בודדים, R136c איבד כבר חלק ניכר ממסתו בשל רוח השמש העזה שלו. סופו של הכוכב יקבע לפי כמות המסה שתישאר בכוכב כאשר לא יישאר מספיק מימן בליבתו על מנת להפיק את כמות האנרגיה שנדרשת כדי לאזן את המסה הגדולה שלו וליבתו תקרוס תחת משקלה. ככל הנראה הכוכב יסיים את דרכו בסופרנובה, שייתכן ותלווה בהתפרצות גמא, והוא יהפך לחור שחור.
שיין וסט
שיין וסט (באנגלית: Shane West; נולד ב-10 ביוני 1978) הוא שחקן וזמר-יוצר אמריקאי. מוכר בעיקר בשל משחקו בסדרות הטלוויזיה "ניקיטה" ו-"ER".
ביוגרפיה
שיין וסט נולד בבאטון רוז' שבמדינת לואיזיאנה, ארצות הברית. בנם הבכור של לאה קתרין ודון סניית'. אמו עבדה כעורכת דין ואביו שנולד בג'מייקה היה בעל בית מרקחת. שני ההורים היו גם מוזיקאים והשתתפו בלהקות פאנק רוק. הוריו התגרשו בשנת 1982, כאשר היה בן ארבע. בגיל עשר עבר עם אחיו סימון ואמו לקומפטון, קליפורניה, ומאוחר יותר לנורווק, קליפורניה. בגיל 15 עבר להתגורר במערב לוס אנג'לס כדי להמשיך את קריירת המשחק בה החל כנער, והתגורר בבית של הסוכן שלו.
הופיע לראשונה בשנת 1995 בעונה הרביעית של סדרת הטלוויזיה "Picket Fences" שם גילם את דמותו של דייב. לאחר מכן התארח בסדרות "קליפורניה דרימס", "הצוות", "מר רודס", "מיגו", "באפי ציידת הערפדים" ו"גולשים בזמן". בשנת 1997, הופיע בסרטים "Get a Clue" ו"תקנות בבית השיכר". בשנת 1999, הופיע לראשונה בתפקיד משמעותי הייתה בסדרת הטלוויזיה "להתחיל מחדש" כששיחק את אלי סמלר למשך 3 עונות בתפקיד ראשי, בנוסף שיחק באותה שנה בסרט "ליברטי הייטס" בבימויו של בארי לוינסון. ב-2000, הופיע בסרטים "כל מה שצריך", "דרקולה 2000" ו"זמן לרקוד". בשנת 2001, שיחק בסרטים "אושן 11" ו"אהבה לאורך כל הדרך".
כיכב, לצד מנדי מור, בסרט "סיפור אהבה בלתי נשכח" (2002), תפקיד עליו קיבל את פרס בחירת הנוער של רשת הטלוויזיה "פוקס". ב-2003 שיחק בסרט "ג'נטלמנים מובחרים" לצדו של שון קונרי. שנה מאוחר יותר הצטרף לסדרת הטלוויזיה הוותיקה "ER" למשך ארבע עונות.
בשנת 2006 שיחק בתור בו בסרט "האח הגדול". ב-2009, שיחק את בסרטים "קונספירציה הדרגתית", "הדייר" ו"חולות אדומים". בשנת 2010, התארח בשני פרקים בסדרה "החיפוש אחר אל דוראדו". באותה שנה החל לשחק בסדרה "ניקיטה" עד שנת 2013. בשנת 2014 שיחק את בתפקיד טום בסרט "שמיים אדומים". באותה שנה החל לככב בסדרת הטלוויזיה העל-טבעית"סיילם", בדמותו של ג'ון אלדן למשך 3 עונות, אותה הפיק וכתב בראנון בראגה.
ב-2019 גילם את דמותו של ביין בעונה החמישית של הסדרה "גות'האם".
גטר יאני
גטר יאני (באסטונית: Getter Jaani; נולדה ב-3 בפברואר 1993) היא זמרת אסטונית.
ביוגרפיה
יאני נולדה בטאלין.
ב-2009 השתתפה בעונה השלישית של "Eesti otsib superstaari", הגרסה האסטונית של אמריקן איידול שם הייתה במקום הרביעי.
השתתפותה בתוכנית הובילה לקבלת תפקיד שארפיי בהפקה האסטונית של היי סקול מיוזיקל.
היא ייצגה את אסטוניה באירוויזיון 2011 עם השיר Rockefeller Street, היא עלתה לגמר התחרות אך בגמר הייתה במקום ה-24.
באותה שנה גם לקחה חלק בגרסה האסטונית של "רוקדים עם כוכבים".
באירוויזיון 2012 הציגה את הניקוד של אסטוניה.
ב-2013 שיחקה את סנדי במחזמר גריז.
ב-2014 יצא האלבום שלה "DNA".
ארמון איטאמאראטי
ארמון איטאמאראטי (בפורטוגזית: Palácio Itamaraty), מכונה גם ארמון הקשתות (Palácio dos Arcos), הוא המטה של משרד החוץ בברזיל. הוא ממוקם בברזיליה, בירת ברזיל. הבניין תוכנן על ידי האדריכל אוסקר נימאייר ונחנך ב-21 באפריל 1970. הוא ממוקם ממזרח לבניין הקונגרס הלאומי של ברזיל לאורך הציר המונומנטלי, ליד פרקה דוס טרס פודרס (כיכר שלוש הרשויות).
בברזיל, איטאמאראטי משמש בדרך כלל כמטונימיה עבור משרד החוץ. מקור השם הוא מהארמון בריו דה ז'ניירו שהיה מטה המשרד לפני שהבירה והממשלה של ברזיל הועברו לברזיליה.
בניין העירייה של לוס אנג'לס
בניין העירייה של לוס אנג'לס' (באנגלית: Los Angeles City Hall) הוא גורד שחקים הממוקם בנורת' ספרינג 200, לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית. הבניין מתנשא לגובה של 138 מטרים והוא בעל 32 קומות. הוא תוכנן בידי משרד האדריכלים .AC Martin Partners, Inc ונבנה בסגנון אר דקו בין השנים 1926–1928.
הרצל כהן
הרצל כהן (נולד ב-23 באוקטובר 1959 באשקלון) הוא סופר ומוזיקאי ישראלי.
בין השנים 1982-1990 למד משפטים ופילוסופיה יהודית באוניברסיטת תל אביב. התמחה בפלילים ושימש כסנגור עד שפרש לטובת כתיבת פרוזה, עיסוק במוזיקה ערבית ונגינת עוּד.
בשנת 2011 הולחנו טקסטים מתוך ספריו על ידי היוצרת והמבצעת אסתי קינן עופרי. היצירות בוצעו במופע 'כמה תיקונים' ב'פסטיבל העוּד 2011' בו שימש הרצל כהן כנגן העוּד.
בוי אצ'י
אליאור אנטווי (נולד ב-11 באוגוסט 1997), הידוע בשם הבמה בוי אצ'י, הוא מפיק מוזיקלי וראפר ישראלי.
ביוגרפיה
אליאור אנטווי גדל בתל אביב-יפו. הוא החל להפיק מוזיקה בגיל 15. אנטווי החל את הקריירה המוזיקלית שלו בהרכב טראפ קומי בשם LAF לצד הראפרים בוי צ'יקן ובוי עומו. בשנת 2017 הוציאו אלבום לאינטרנט בשם "דגים היום". האלבום כלל, בין היתר, הופעת אורח של הראפר דודו פארוק.
בנובמבר 2017 חבר לראפר והמפיק יאנג הפנר, תחת שם ההרכב "יאנג בויז", ויחד הוציאו אלבום הנושא את שם ההרכב, ובו משתתפים בוי צ'יקן, שיפי, נורוז ומיכאל סוויסה. בשנת 2018 הפיק את השיר "דוד המלך (ערק ערק ערק)" של דודו פארוק, שזכה לוויראליות ברשתות החברתיות. בנוסף, השתתף בהפקת המיקסטייפ של הראפר מיכאל סוויסה "מלא בעצמי", שיצא לאור במאי 2018. באוגוסט, יצא אלבומם השני של ההרכב יאנג בויז, "יאנג בויז 2".
בינואר 2019 השתתף בוי אצ'י בשירו של הראפר מיכאל סוויסה "איגואנה", שזכה למיליוני השמעות בפלטפורמות המוזיקה. ביוני, הכריזו בוי אצ'י ויאנג הפנר על פירוק ההרכב יאנג בויז, עם צאת שירם האחרון "יאנג בויז 3". בספטמבר, הוציא יחד עם נורוז את השיר הראשון מתוך מיני-אלבום משותף של השניים, "מרגיש נפלא", שהפך ללהיט וצבר ויראליות בפלטפורמת הטיקטוק.
במרץ 2020 הוציאו נורוז ובוי אצ'י את המיני-אלבום "מרגיש נפלא". שירי המיני-אלבום זכו לאהדה רבה ולמיליוני השמעות. בטקס פרסי המוזיקה של MTV אירופה 2020, נורוז ובוי אצ'י זכו במועמדות לייצג את ישראל בקטגוריית "המופע הישראלי הטוב ביותר". ב-2021 הפיק בוי אצ'י מספר שירים באלבומו של נורוז, "מרגיש מוגזם", והתארח בשיר "גריזלי".
בפברואר 2022 הוציא את סינגל הבכורה שלו כאמן סולו, "פורטנייט". ביוני השתתף בהפקת שירה של יסמין מועלם, "לא היה מעולם", שיר הנושא של סדרת הטלוויזיה "בלאדי מורי". באוגוסט התארח באלבומו של מיכאל סוויסה, "בסדרגמור" בשיר "שפשף", ואף השתתף בהפקתו המוזיקלית של האלבום, בין היתר, לצד אחיו ג'ונתן.
ריקי ויטל
ריצ'רד "ריקי" ויטל (באנגלית: Richard "Ricky" Whittle; נולד ב-23 בנובמבר 1981) הוא שחקן ודוגמן אנגלי. מוכר בעיקר בדמותו של קלווין ולנטיין באופרת הסבון "הולייוקס" ומתפקידו כלינקולן בדרמה הדיסטופית "המאה".
ביוגרפיה
בשנת 2009 התחרה ב-BBC בתוכנית ריאליטי הנקראת "הקפד לרקוד".
בשנת 2014 החל את תפקידו בטלוויזיה האמריקאית בסדרה "מאהבות" כדניאל זמורה, ובנוסף הופיע בדרמה האוטופית "המאה" כלינקולן, עד לעונתה השלישית.
בשנת 2018 החל לגלם את הדמות הראשית בסדרת הפנטזיה האמריקאית "אלים אמריקאים". באותה שנה שיחק בסרט "מתעוררת" שביימה הייפאא אל-מנסור לשירות נטפליקס.
ריצ'רד גרנוויל
ריצ'רד גרנוויל (באנגלית: Richard Grenville; 15 ביוני 1542 – 10 בספטמבר 1591) היה ספן אנגלי, רב חובל ומגלה ארצות, השריף של קורנוול בשנים 1576–1577, השריף של קורק וחבר הפרלמנט מטעם קורנוול.
גרנוויל נטל חלק בנסיונותיהם הראשונים של האנגלים להתיישב בעולם החדש, והשתתף גם בלחימה נגד הארמדה הספרדית. הוא מת ב-1591 בקרב פלורס בעודו נלחם נגד אוניות ספרדיות רבות פי כמה ללא כל סיכוי לנצח.
גרנוויל היה סבו של סר ריצ'רד גרנוויל, מי שנתפרסם במלחמת האזרחים האנגלית.
רוט-וייס אסן
רוט-וייס אסן (בגרמנית: Rot-Weiss Essen) הוא מועדון כדורגל גרמני הממוקם בעיר אסן שבמדינת נורדריין וסטפאליה. המועדון משחק כיום בליגה האזורית המערבית, שהיא הרביעית בהיררכיית הליגות בגרמניה. תקופת הזוהר של המועדון הייתה בשנות ה-50, בהן זכה באליפות גרמניה ובגביע הגרמני.
היסטוריה
מועדון הכדורגל רוט-וייס אסן הוקם בשנת 1907 בתור מועדון הכדורגל פוגלהיים, שהיה מיזוג בין שני מועדונים קטנים יותר, מועדון ספורט פרויסן ודויטשה אלשה. בשנת 1913 התאחדה פוגלהיים עם טורנרבונד ברגבורבק, למועדון אחד, אמשר-פוגלהיים, ששינה את שמו לשפיל אונד שפורט 1912 (משחק וספורט 1912) לאחר מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1923 חזר המועדון לשם טורנרבונד בורגבורבק, ולבסוף התקבע שמו על רוט-וייס אסן.
בשנת 1938 רוט-וייס אסן נכנסה למשחקי הגאוליגה, הליגה העליונה של גרמניה בתקופת הרייך השלישי, שהייתה מחולקת על פי מחוזות, והאלופות של כל מחוז היו נפגשות למשחקי האליפות בתום העונה. בשנת 1941 רוט-וייס אסן הייתה רחוקה נקודה אחת מזכייה באליפות המחוז. בשנת 1948 חזר המועדון לליגה המערבית, וזכה באליפות האוברליגה המערבית בשנת 1952. בשנת 1953 זכה המועדון בגביע הגרמני לאחר ניצחון 1–2 בגמר על אלמניה אאכן. בשנת 1955 זכה המועדון באליפות גרמניה, טרם הקמת הבונדסליגה, לאחר ניצחון בגמר על קייזרסלאוטרן בתוצאה 3–4, והיה למועדון הגרמני הראשון שהשתתף בגביע אירופה לאלופות בעונת הבכורה של המפעל, 1955/56, אך הודח כבר בסיבוב הראשון על ידי היברניאן הסקוטית, לאחר הפסד 0–4 במשחק הראשון בבית, ותיקו 1-1 במשחק הגומלין בחוץ. השחקנים העיקריים של רוט-וייס אסן בתקופת הזוהר היו השוער פריץ הרקנראט, המגן היינץ ווברס, הקשר אוגוסט גוטשלאק והקשר ההתקפי הלמוט ראן, שהיה אחד הכדורגלנים המובילים בעולם באותה תקופה, וחלק בלתי נפרד מהזכייה של נבחרת גרמניה המערבית במונדיאל 1954. לאחר ההצלחה באמצע שנות ה-50, רוט-וייס אסן הפכה לקבוצת מרכז טבלה, ובשנת 1961 נשרה לליגה השנייה, בה שיחקה לאורך מספר שנים. במהלך שנות ה-60 וה-70, לאחר הקמת הבונדסליגה, רוט-וייס אסן עלתה וירדה מהבונדסליגה מספר פעמים, כאשר הפעם האחרונה שהקבוצה ירדה מהבונדסליגה הייתה בעונת 1976/77, לאחר ארבע עונות רצופות בבונדסליגה. באותה תקופה, השחקנים העיקריים של הקבוצה היו הורסט רובש, וילי ליפנס ומנפרד בורגסמולר.
החל משנת 1978, רוט-וייס אסן שיחקה לעיתים בבונדסליגה השנייה ולעיתים בליגה השלישית במשך מעל 20 שנה. בתקופה זו, המועדון סבל מבעיות כלכליות קשות, ובעונות 1983/84, 1990/91 ו-1993/94, הורד מהבונדסליגה השנייה לליגה השלישית בגין בעיות אלו. עם זאת, בתקופה זו היו מספר נקודות אור למועדון, כמו זכייה באליפות גרמניה לחובבים בשנת 1992, והגעה לגמר הגביע הגרמני לעונת 1993/94, בו הפסידה הקבוצה 1–3 לורדר ברמן. בעונת 1997/98 נשרה הקבוצה לליגה הרביעית, וחזרה לליגה השלישית תוך עונה אחת. בשנת 2004 עלתה הקבוצה לבונדסליגה השנייה, אך נשרה כעבור עונה אחת. לאחר מכן הקבוצה הידרדרה עד לליגה החמישית, ובעונת 2011/12 עלתה לליגה הרביעית, שם היא משחקת נכון לעונת 2020/2021.
ב-2 בפברואר 2021 יצרה הקבוצה סנסציה כשהדיחה בשמינית גמר הגביע הגרמני את באייר לברקוזן, מהקבוצות הבכירות בבונדסליגה הראשונה, בקאמבק ניצחון 2-1 לאחר 120 דקות.
בנובמבר 2005 העניקה רוט-וייס אסן חברות כבוד במועדון לפלה.
יריבויות ובריתות
היריבות הגדולה ביותר של רוט-וייס אסן היא עם שאלקה 04, שמגיעה מהעיר גלזנקירכן הסמוכה לאסן. לרוט-וייס אסן יריבויות אזוריות נוספות עם פורטונה דיסלדורף, וופרטאלר בורוסיה ורוט-וייס אוברהאוזן. למועדון יריבות עירונית עם שוורץ-וייס אסן, ולמשחקי הדרבי ביניהן היו מגיעים כ-30 אלף אוהדים בימי השיא של יריבות זו.
לאוהדי רוט-וייס אסן יחסים טובים מאוד עם אוהדי ורדר ברמן. חברות דומה הייתה לאוהדים עם אוהדי בורוסיה דורטמונד בעבר.
פרנק דין לוקאס
פרנק דין לוקאס (באנגלית: Frank Dean Lucas; נולד ב-6 בינואר 1960) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם קהיליית אוקלהומה, ברציפות מאז 1994. בשנים 1994–2003 ייצג לוקאס את מחוז הקונגרס השישי של אוקלהומה, שבוטל בעקבות מפקד האוכלוסין של ארצות הברית שהתקיים בשנת 2000. מאז ינואר 2003 הוא מייצג את מחוז הקונגרס השלישי. מאז התכנסות הקונגרס ה-118 לוקאס הוא יו"ר ועדת המדע, הטכנולוגיה והחלל של בית הנבחרים.
ביוגרפיה
לוקאס נולד בעיר שאיין (Cheyenne) שבמערב אוקלהומה. ב-1982 השלים באוניברסיטת המדינה של אוקלהומה–סטילווטר לימודי תואר ראשון בכלכלה חקלאית. בשנת 1984 התמודד לראשונה אל בית הנבחרים של אוקלהומה כמועמד המפלגה הרפובליקנית, אך הפסיד בפער זעום למועמד המפלגה הדמוקרטית. ניסיון נוסף להיבחר אל הבית התחתון של בית המחוקקים ב-1986 נכשל גם הוא, אך בבחירות 1988 ניצח ונבחר אל בית הנבחרים המדינתי. ב-1990 הוא הפסיד בבחירות, לאחר שהמחוקקים הפכו את מחוז הבחירה שלו לידידותי יותר עבור הבוחרים הדמוקרטיים. עם זאת, הוא שב לבית הנבחרים המדינתי ב-1992.
ב-3 בינואר 2011 נבחר ליושב ראש ועדת החקלאות של בית הנבחרים, והחליף את קולין פיטרסון לאחר ניצחון הרפובליקנים בבחירות האמצע ב-2010. ב-7 באפריל 2014 הציג לוקאס בפני בית הנבחרים את "חוק הגנת הלקוחות והקלת משתמשי הקצה", במהלך הקונגרס ה-113 של ארצות הברית. עם התכנסות הקונגרס ה-114, הוחלף בוועדת החקלאות בידי מייק קונאוויי. נכון ל-2021, הוא הוותיק ביותר מבין חברי המשלחת של אוקלהומה לשני בתי הקונגרס האמריקאי.
נאמנות (פירושונים)
{{פירושונים|
משפטים:
ראו גם
}}
יהושע ליין
הרב יהושע ליין (ה'תרמ"א, 1881 - ה'תש"ב, 1942) היה מרבני חב"ד לפני השואה. מייסד ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש בעיירה דוקשיצה, בה שימש כמשפיע ומשגיח, הממונה על גביית "דמי המעמד" לרבי שלום דובער שניאורסון. רבן של אסטרבייץ, ביישינקוביץ ורודניה. נאסר ברוסיה בגין פעילות רבנית. היה רבה האחרון של רודניה לפני השואה ונרצח במהלכה עם בני עירו.
ביוגרפיה
נולד ב-1881 בנוול לחיים דוד וצביה. אבי אביו היה משה לייב ליין בנו של הרב פרץ חן, מבני משפחת חן ששינו את שמם ל"ליין". בהגיעו לגיל בר מצווה נשלח להתחנך אצל דוד אביו הרד"ץ חן. למד בישיבת תומכי תמימים בלובביץ' ונשא את מאשה. לאחר נישואיו התגורר בנוול, הוא נשלח לקבל סמיכה לרבנות מהרוגצ'ובי.
רבו, הרש"ב, אמר עליו "יהושע איז מיינער" (מיידיש: יהושע הוא שלי).
בהיותו בן 21 הקים בהוראת רבו הרש"ב את ישיבת תומכי תמימים בדוקשיצה ושימש בה כמשפיע ומשגיח ראשי. לאחר כמה שנים נבחר לרבה של אווסטרוונה, ובה'תרע"א (1911) נבחר לכהן כרב העיירה ביישינקוביץ, בה כיהן אבי סבו, הרב פרץ, כרב. דבר בחירתו לרב העיירה התפרסם בעיתוני האחוהמודיע. לאחר שאשתו הראשונה נפטרה, נישא בשנת ה'תר"פ (1920) לרישא למשפחת יפה.
בה'תרפ"ב (1922) פרצה שרפה במקום, והוא נדד לנוול, שם שימש כגבאי של רבו. באותה תקופה הוצע לו לכהן כרב העיר פולוצק. הדבר נידון גם באיגרת מרבי יוסף יצחק שניאורסון, אך לא יצא אל הפועל.
לאחר מספר שנים עבר לרודניה, שם שימש כרב ושוחט. בה'תרצ"ח (1938) נאסר ושוחרר.
בה'תש"ב (1942) נרצחו הוא, אשתו ושניים מילדיו, עם יהודי רודניה, על ידי הנאצים ונקבר בקבר אחים. ארבעה ילדים נוספים נרצחו בשואה. בין תלמידיו נמנו הרבנים חיים שאול ברוק, רפאל נחמן הכהן ועוד.
לאחר 25 שנה הועברה גופתו לבית הקברות היהודי שהוקם במקום.
קרמיין פלקונה
קרמיין פלקונה (באנגלית: Carmine Falcone) הוא דמות בדיונית בחוברות הקומיקס של באטמן בהוצאת DC קומיקס. הוא אויב של באטמן אבל חבר קרוב של משפחת ויין.
היסטוריה פרסומית
קרמיין פלקונה הופיע לראשונה בסיפור בן ארבעה חלקים באטמן: שנה ראשונה שנכתב על ידי פרנק מילר ודייוויד מאזוקצ'אלי ב-1987.
בקומיקס, פלקונה הוא ראש משפחת פשע רב עוצמה המכונה "הרומאי", כאשר אחיזת החנק שלו על הפשע המאורגן של גות'אם סיטי מכונה "האימפריה הרומית" לפחות פעם אחת. ב-באטמן: שנה ראשונה, הפנטהאוז שלו מעוצב בסגנון אדריכלי רומי.
פלקונה הופיע במיני-סדרה באטמן: ליל כל הקדושים הארוך מאת ג'ף לוב וטים סייל. הדמות מבוססת על דמותו של דון ויטו קורליאונה בגילומו של מרלון ברנדו בסרט "הסנדק" משנת 1972. לואב הצהיר בראיון שהוא מקביל את משפחת פלקונה לזו של משפחת קורליאונה: כוחו וחוכמתו של פלקונה דומים לוויטו קורליאונה, אישיותו ומראהו של בנו אלברטו לזה של פרדו קורליאונה, והמזג של בתו, סופיה פלקונה, תואם לזה של סוני קורליאונה, בתו של ויטו. לבסוף, הגירוש של בנו הבכור מריו לסיציליה, המראה הפיזי והרצון לתת לגיטימציה למשפחת פלקונה הם כולם תכונות משותפות עם מייקל קורליאונה.
ביוגרפיה בדיונית
בפלאשבק ב"ליל כל הקדושים הארוך", הגנגסטר וינסנט פלקונה מביא את בנו הגוסס, קרמיין (שנורה מספר פעמים על ידי יריבו, לואיג'י מרוני), אל תומאס ויין. מחשש שמרוני יסיים את העבודה בבית חולים ציבורי, הוא מתחנן בפני ויין, אחד הרופאים הטובים בעיר, לבצע ניתוח באחוזת ויין. ברוס ויין הצעיר צופה באביו מציל את חייו של פלקונה. שנים מאוחר יותר בהלוויה של תומאס ומרתה וויין, קארמיין פלקונה, כהכרת תודה על כך שתומס הציל את חייו וכיום חלק ממשפחת הפשע של אביו, אומר לברוס שהוא תמיד יכול לבקש ממנו טובה אם יזדקק לכך. ב-באטמן: שנה ראשונה, פלקונה מוצג כדמות החזקה ביותר בעיר גות'אם, עם ראש העיר הלא מזוהה, מועצת העיר, נציבת ה-GCPD ג'יליאן ב. לוב, הבלש ארנולד פלאס, והרבה מכוח המשטרה של גות'אם בכיסו והכל. מהתלבושות הפליליות של העיר שבשליטתו. כוחו מותקף עם הגעתו של באטמן המשגיח המסתורי, שהוא למעשה ברוס עצמו. בסצנה אחת, באטמן קורס בפומבי את מסיבת ארוחת הערב של פלקונה כדי להכריז שכל המשתתפים המושחתים יובאו לדין. למרות ניסיונותיו הנואשים של לואב לעצור אותו, התקפותיו של באטמן על ארגונו של פלקונה הופכות גסות עוד יותר; בשלב מסוים, לאחר שהוא לקח את המכונית של הגנגסטר והשליך אותה לנהר, באטמן פולש לביתו של פלקונה, פושט אותו לתחתוניו ומשאיר אותו מרותק למיטתו. מושפל, פלקונה מחליט להרוג את באטמן. עם זאת, באטמן חומק בזמן, ומשפיל את פלקונה עוד יותר בכך שהוא מציל את קאטוומן כאשר המאפיונר ועוזריו תופסים אותה מנסה לשדוד אותם. תוך כדי כך, קאטוומן משאירה את פלקונה מצולק לצמיתות כשהיא מגרדת אותו עם ציפורני המתכת של החליפה שלה.
לבסוף, פלקון מצווה על אחיינו ג'וני ויטי לחטוף את משפחתו של הבלש ג'ים גורדון, בעל בריתו של באטמן, אך הניסיון סוכל. כאשר החקירות של גורדון והתובע המחוזי הארווי דנט מתחילות לאיים על כוחו, פלקון מורה על פגיעה לא מוצלחת בג'וני מחשש שהוא עלול לדבר. הפגיעה הכושלת גורמת לכך שמשפחת פלקון מסתבכת במלחמת אספסוף עם הבוסית של ויטי, קרלה בשיקגו, שלמרות היותה אחותו של קרמיין זועמת על מעשיו של אחיה. המלחמה משמשת רק כדי להפחית עוד יותר את השפעתו של פלקונה בגות'אם. במהלך ליל כל הקדושים הארוך, משפחת פלקון המוחלשת ממוקדת על ידי רוצח סדרתי בשם הולידיי. פלקונה מפגין את תכליתו באמצעות שילוב זהיר של רצח והשפעה כדי להגן על משפחתו מחקירת המשטרה. המצב משתנה כאשר באטמן ודנט מגלים את אחד מהמחסנים של פלקון, המכיל מיליוני מזומנים מאוגרים. הם שורפים את הכסף, פוגעים בפלקונה שהוא לא יכול להתעלם ממנו. זה דוחף אותו לנקוט בצעדים נואשים, לשכור "פריקים" מחופשים בצורה של מה שהופך להיות גלריית הנוכלים של באטמן. כועס על מאמציו של דנט לשבש את פעולותיו (ומשוכנע שדנט הוא חג בסתר) הוא משכנע את יריבו לשעבר סאל מרוני להרוג את דנט בעודו עומד למשפט על רצח. פלקון מארגן למארוני להשיג בקבוקון חומצה, אותו הוא משליך על דנט במהלך הליך בבית המשפט ב-2 באוגוסט, יום הולדתו של פלקון. החומצה מעוותת את הצד השמאלי של פניו של דנט, מה שמוביל לכך שהוא הופך לדו פרצוף. בשיאו של הסיפור, Two-Face מוביל את שאר גלריית הנוכלים של באטמן (המורכבת מאשת חתול, ג'וקר, כובען מטורף, פינגווין, Poison Ivy, Scarecrow וסולומון גרונדי) על פשיטה על הפנטהאוז הפרטי של פלקונה. דו פרצוף אז הורג את פלקונה באופן אישי בעקבות הטלת מטבע שנוחת על הצד המצולק. בנו של פלקונה, אלברטו, מודה בסופו של דבר בכל הרציחות בחג בניסיון להתקבל לעסק המשפחתי. ב-Batman: Dark Victory, מקום קברו של פלקון נשדד וגופתו נעלמת. האצבע שלו נחתכת ונשלחת לבתו, סופיה ג'יגנטה, המנהיגה החדשה של משפחת פלקונה. היא מזהה את זה כ"מסר בסגנון ישן", המסמל שמישהו מנסה לקחת הכל מהפלקונס. אלברטו מופקד במעצר בית כדי לשמור עליו, והוא מתחיל לשמוע את קולו של אביו בבית. בסופו של דבר, גופתה של התובעת המחוזית המושחתת ג'ניס פורטר, בת בריתה לשעבר של קרמיין, מגיעה למיטתו של אלברטו בזמן שהוא ישן. אביו מופיע במראה, קורא לו כישלון, ומאיץ בו להתאבד. כשהוא יודע שאביו סולד מהתאבדות, אלברטו מגלה שהקול הוא חלק מתחבולה, ויורה במראה: קולו של אביו מתגלה כאיש לוח השנה, שיורה בו כשהוא מנסה להימלט. כאשר באטמן וגורדון חוקרים, הם מוצאים מעברים סודיים לאיש לוח השנה כדי לנוע בחופשיות בבית. לאחר מכן הם למדים שדחליל שרך את הסיגריות של אלברטו ברעלן פחד. רק עד הסוף מתגלה כי ל-Two-Face יש את גופתו של פלקונה ברשותו, לאחר שהקפיא אותה באמצעות הטכנולוגיה הקריוגנית של מר פריז. סלינה קייל מבקרת בקצרה את הקבר בסיום הסיפור, שם מתגלה שהיא מאמינה שפלקונה הוא אביה הביולוגי ונחושה ללמוד את האמת
אקספו 2017
אקספו 2017 (באנגלית: Expo 2017) היא תערוכה עולמית אשר התקיימה באסטנה, בירת קזחסטן, כחלק ממסורת התערוכות העולמיות והירידים הבינלאומיים המתקיימים מאז שנת 1851.
קרמיין פלקונה
52 החדש
בשנת 2011, "The New 52" הפעיל מחדש את ההמשכיות של היקום של DC Comics. פלקונה מופיע בגיליון השני של "באטמן נצחי". הוא מתואר כמאפיונר לשעבר שנחוש להחזיר לעצמו את האימפריה שלו לאחר שהנציב גורדון, האיש שלקח ממנו הכל, מופל לרצח המוני. מזימתו של פלקונה להשתלט מחדש על גות'האם סיטי מתקדמת היטב, שכן נראה שהוא שולט בראש עיריית גות'אם, סבסטיאן הארדי (שהצליח להישאר בתפקיד חמש שנים הודות להשפעתו של פלקונה), תוך שהוא מנצל את נפילתו של גורדון כדי לשחד חברי ה-GCPD לעשות את העבודה המלוכלכת שלו. בזמן שפלקונה וראש העיר האדי מורים למשטרה לצוד את באטמן, חיילי משפחת פלקונה מתחילים לתקוף מחסני נשק השייכים לאויב הגדול שלו- הפינגווין. לאחר שג'ייסון בארד ו-ויקי וייל השיגו הוכחה לקשר של נציב המשטרה החדש של ג'ק פורבס עם פלקונה, הם סוחטים את האדי לוותר על פלקונה, וכתוצאה מכך שפורבס נעצר על פשעיו, זה גם מאפשר ל-GCPD לעצור גם את פלקונה. בסיום הסיפור מתגלה שפלקונה לא היה מודע למזימה הגדולה יותר נגד באטמן, ופשוט הודיע לו שתהיה לו הזדמנות להכות במכתב אנונימי ששלח לו הקלומאסטר.
אקספו 2017
תערוכת אקספו 2017 נפתחה רשמית ב-10 ביוני 2017, ונמשכה 93 ימים, עד ה-10 באוקטובר 2017.
קרמיין פלקונה
משפחה
וינסנט פלקונה - אביה של קרמיין ומייסד משפחת הפשע פלקון.
אקספו 2017
בתערוכה השתתפו כ-115 מדינות וארגונים בינלאומיים וביקרו בה כ-5 מיליון איש.
קרמיין פלקונה
משפחה
קרלה ויטי - אחותה של קרמיין והבוס של משפחת הפשע ויטי בשיקגו.
אקספו 2017
הנושא ולוגו התערוכה
הנושא שנבחר לתערוכה הוא "אנרגיה עתידית", ומטרתו ליצור דיון עולמי בין מדינות, ארגונים לא-ממשלתיים, חברות והציבור הרחב, בשאלה המהותית: "כיצד מבטיחים גישה בטוחה ובריאה לאנרגיה, תוך הפחתת פליטות פחמן דו-חמצני?". הנושא נועד להתמקד בעתיד האנרגיה, ולמצוא פתרונות להתמודדות עם האתגר הגדול ביותר של המין האנושי. האקספו מציגה פתרונות אנרגיה עתידיים להתמודד עם אתגרים חברתיים, כלכליים וסביבתיים.
קרמיין פלקונה
משפחה
לואיזה פלקונה - אשתו של קרמיין ואם שלושת ילדיו. מקום הימצאה הנוכחי אינו ידוע.
אקספו 2017
הנושא ולוגו התערוכה
נושא הלוגו שנבחר הוא "אנרגיית רוח", ומציג טורבינה בעלת 3 כנפיים ושלושה צבעים שונים, עם הכיתוב אקספו 2017, אנרגיית עתיד.
קרמיין פלקונה
משפחה
ג'וני ויטי - בנה של קרלה ואחיין של קרמיין. חלק ממשפחת ויטי בשיקגו.
אקספו 2017
מתחם התערוכה
לצורך התערוכה הוקם מתחם מיוחד באזור החדש של אסטנה בדרום העיר שבו רוכזו כל הביתנים. בתערוכה הוצגו כ-115 ביתני לאום, בשטח כולל של כ-1,740 דונם.
קרמיין פלקונה
משפחה
לוסי ויטי – בתה של קרלה ואחיינית של קרמיין.
אקספו 2017
מתחם התערוכה
במרכז שטח התערוכה היה "הפביליון של קזחסטן" - מבנה כדורי ענק, הגדול מסוגו בעולם, ובו מוזיאון המספר את ההיסטוריה של קזחסטן עד לימנו.
קרמיין פלקונה
משפחה
סופיה פלקונה - בתו של קרמיין שמשתלטת על תפקיד הבוס של משפחת פלקונה. מאוחר יותר מריו משנה באופן חוקי את שמה של אחותו לסופיה ג'יגנטה כדי שיוכל לנקות את שם המשפחה מפשעיה.
אקספו 2017
הבחירה בקזחסטן
נשיא קזחסטן, נורסולטן נזרבייב, אירח בפתיחת התערוכה ראשי מדינות ומכובדים מרחבי תבל. בדבריו ציין נזרבייב שקזחסטן היא הראשונה מבין מדינות "מזרח אירופה", כלומר ברית המועצות לשעבר, המארחת את האקספו, שבו משתתפות 115 מדינות ו- 22 ארגונים בינלאומיים.
קרמיין פלקונה
משפחה
מריו פלקונה – בנו של קרמיין ואיש עסקים מצליח המבקש לתת לגיטימציה למשפחת פלקון, גם אם זה אומר לפנות לאחיו.
אקספו 2017
הביתן הישראלי בתערוכה
ישראל השתתפה בתערוכה והפעילה בה ביתן לאום - "הביתן הישראלי - אנרגיה של יצירתיות".
הביתן הישראלי הוקם על שטח של כ-350 מ"ר, ועלותו הוערכה בכ-10 מיליון שקלים.
קרמיין פלקונה
משפחה
סלינה קייל - בתו לכאורה של כרמין, אם כי הורתה אף פעם לא מוכחת בוודאות.
קיטרינה פלקונה - נכדתו המנוכרת של קרמיין ואמנית בריחה מיומנת שהופכת להיות הצד והחניכה של קאטוומן.
אקספו 2017
הביתן הישראלי בתערוכה
הביתן הישראלי הוקם במטרה לייצר עניין ולבלוט ביחס ליתר הביתנים שהוצגו בתערוכה, ולמצב את ישראל כמדינה דינמית, מחדשת ומתקדמת, בעלת היסטוריה ומסורת עתיקים. מדינה שלמרות, מיעוט משאביה הטבעיים, מצליחה לפתח תעשייה יעילה ומתקדמת ופתרונות אנרגיה ירוקים ומתחדשים. וכמדינה התורמת לאומות העולם מהידע שלה בתחומי הקיימות.
קרב פלודן
הקרב, שהסתיים בניצחונם של האנגלים, היה הגדול ביותר שניטש בין שתי הממלכות. ג'יימס הרביעי נהרג בקרב, והוא המונרך האחרון באיים הבריטיים שמת תוך כדי לחימה.
פלודן (Flodden), דרומית לברנקסטון, הוא המקום בו חנה הצבא הסקוטי.
הווארד סמית'
הווארד אלכסנדר סמית' (בשם מלא באנגלית: Howard Alexander Smith; 30 בינואר 1880 – 27 באוקטובר 1966) היה פוליטיקאי, משפטן ואקדמאי אמריקאי שייצג את מדינת ניו ג'רזי בסנאט של ארצות הברית בשנים 1944–1959. סמית' היה דודו של פיטר דומיניק, שכיהן כסנאטור מטעם מדינת קולורדו.
ביוגרפיה
הווארד אלכסנדר סמית' נולד בניו יורק לאברם אלכסנדר וסו לן (לבית בנדר) סמית'. אביו היה רופא ומורה. סמית' למד בבית הספר קאלטר שבניו יורק ואז נרשם לאוניברסיטת פרינסטון בניו ג'רזי. בפרינסטון הוא למד משפטים, מדע המדינה ואת המשפט המקובל כאשר וודרו וילסון היא נשיא האוניברסיטה. ב-1901 קיבל תואר ראשון, ובהמשך קיבל תואר ראשון במשפטים מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קולומביה ב-1904. ב-1902 נישא סמית' להלן דומיניק, אותה הכיר בעת לימודיו באוניברסיטת קולומביה, ונולדו להם שתי בנות ובן. בת אחת, הלן סמית' שומייקר (1993-1903), הייתה סופרת, פסלת ומנהיגה בכנסייה. היא בעצמה נישאה לכומר אנגליקני הנודע סם שומייקר ב-1925.
דומינטור
הדומינטור הוא כלי טיס בלתי מאויש (כטב"ם) המיוצר על ידי חברת אירונאוטיקס. כלי הטיס מבוסס על דגם של מטוס נוסעים מסוג דיימונד DA42. הדומינטור משמש לצורך פעולות מודיעין, מעקב וסיור.
הווארד סמית'
ביוגרפיה
סמית' התקבל ללשכת עורכי הדין של מדינת ניו יורק ב-1904 והחל לעבוד כעורך דין בניו יורק בחברה לסיוע משפטי. בשל בריאות לקויה, הוא עבר לקולורדו ספרינגס שבקולורדו, שם המשיך לעבוד בעריכת דין עד לשנת 1917. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא עבד במִנהל המזון של ארצות הברית בקולורדו ולאחר מכן בוושינגטון הבירה. ב-1919 עבר לניו ג'רזי, ושימש כמזכיר מנהלי (עוזר לנשיא האוניברסיטה) באוניברסיטת פרינסטון בשנים 1920–1927. לאחר מכן שימש כמרצה בפקולטה לפוליטיקה של אוניברסיטת פרינסטון (1930-1927). הוא לימד יחסים בינלאומיים ומדיניות חוץ.
דומינטור
היסטוריה
כלי הטיס ביצע את טיסת הבכורה שלו ביולי 2009. כלי הטיס מסוגל לטוס 28 שעות ברציפות עם מטען של 410 ק"ג, במהירות של 140 קמ"ש ובגובה מרבי של 30,000 רגל.
הווארד סמית'
ביוגרפיה
בעודו ממשיך להתגורר בניו ג'רזי, חידש סמית' את עבודתו כעורך דין בעיר ניו יורק. הוא התחיל להיות פעיל בפוליטיקה הארצית, וסייע בהקמת מועצת המדיניות הרפובליקנית של ניו ג'רזי ב-1933 והתמנה לגזבר הוועדה הרפובליקנית של מדינת ניו ג'רזי ב-1934. לימים נבחר ליושב ראש ועדה זו, וכיהן כחבר הוועדה הרפובליקנית הלאומית בשנים 1943-1942. ב-7 בנובמבר 1944 נבחר להחליף את ארתור וולש בסנאט של ארצות הברית, שבעצמו מונה באורח זמני לסנאט בעקבות מותו של ויליאם ברבור.
הוא נבחר מחדש ב-1946 וב-1952 וכיהן בסנאט עד 3 בינואר 1959. הוא כיהן כיו"ר ועדת העבודה והרווחה הציבורית של הסנאט האמריקאי בשנים 1953–1955, והיה שותף לניסוח חוק סמית'-מונדט שהגדיר את התנאים בהם ממשלת ארצות הברית רשאית לעסוק בדיפלומטיה ציבורית. הלקראת הבחירות לסנאט ב-1958 בחר שלא להתמודד לסנאט, אך שימש כיועץ מיוחד לענייני חוץ למזכיר המדינה של ארצות הברית מ-1959 עד 1960.
באוקטובר 1966 הלך סמית' לעולמו בפרינסטון, בן 86 במותו. הוא נטמן בבית העלמין של העיר.
אריקה סאליבן
אריקה סאליבן (באנגלית: Erica Sullivan; נולדה ב-9 באוגוסט 2000) היא שחיינית אמריקאית, סגנית האלופה האולימפית (טוקיו 2020) במשחה ל-1500 מטר חופשי.
ביוגרפיה
סאליבן נולדה וגדלה בלאס וגאס, נבדה. אמה, מאקו, היא יפנית ואביה, ג'ון, שחיין לשעבר באוניברסיטת ויסקונסין, נפטר בשנת 2017 מסרטן הוושט. מתאמנת בקבוצת סנדפייפרס בלאס וגאס, נבדה בהדרכתו של רון אייקן, לצדם של אלופים אולימפיים, קודי מילר, בואי בקר, קייטי גריימס, בלה סימס וקלייר ויינסטין.
2018
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בטוקיו, יפן באוגוסט 2018 היא סיימה במקום חמישי כללי ושלישי מבין האמריקאיות במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:26.27 דקות. מאחר שרק שתי שחייניות מכל מדינה יכולות להשתתף בגמר היא לא המשכיה בתחרות. נוסף לכך היא סיימה במקום תשיעי כללי וחמישי מבין האמריקאיות במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:16.07 דקות ומקום 14 כללי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:14.68 דקות.
סגנית אלופה אולימפית
במשחקים עצמם היא זכתה במדליית כסף במשחה ל-1500 מטר בתוצאה של 15:41.41 דקות, אחרי קייטי לדקי (15:37.34 דקות) ולפני שרה קלר מגרמניה שקבעה שיא לאומי חדש של 15:42.91 דקות.
אהרלה בן אריה
אהרלה בן אריה (נולד ב-1955) הוא אמן ישראלי שיצירותיו התפרסמו בארץ ובעולם.
חייו
בן אריה, יליד חיפה, מתגורר ויוצר במושב צפרירים שבאזור עמק האלה. את שנות ילדותו הוא עשה בקריית גת שם למד בבית הספר התיכון המקומי. כבר בגיל צעיר נמשך ליצירה בחומר והפגין כישרון רב שבא לידי ביטוי ביצירת אובייקטים מעץ ומתכת. את שעות הפנאי שלו כילד ונער העביר בן אריה בבית המלאכה של אביו שעסק בהמצאה ובניה של מכונות חקלאיות. בבית המלאכה הוא זכה להכשרה מקצועית רחבה במחיצת בעלי מקצוע עתירי ניסיון בעיקר בתחום המתכת. תקופה זו מעניקה לו יכולות וביטחון מקצועי שמאפשרים לו לממש את מגוון רעיונותיו האמנותיים. כבר בגיל 14 ניכר כישרונו לתכנון ויצירה והוא לוקח חלק משמעותי בתהליכי בנייה של עבודות מכניות וקונסטרוקטיביות מורכבות. את שירותו הצבאי הוא עשה בנח"ל המוצנח. מיד עם שחרורו מצה"ל הוא חבר לחבריו בקיבוץ כרם שלום שם הוא הקים סטודיו לפיסול ובית מלאכה לפיתוח ושיפור מיכון חקלאי.
לימודי אמנות
בתחילת שנות השמונים בן אריה פיתח קשר הדוק עם כדרים וחרשי עץ ברצועת עזה. לצדם עבד כשוליה ובהם הוא ראה מורי דרך ומנטורים אמנותיים. התרבות החומרית הפלשתינאית, הצבעוניות המיוחדת של ציורי עולי הרגל השבים ממכה ומרחבי החול העצומים שימשו לו כהשראה. בתקופה זו הוא נעשה תלמידם של הפסל משה שק (ג'וק) ושל הצייר רפי מינץ. שנים אלו היו עבורו שנים מכוננות שמעצבות את תפיסתו האמנותית, והשפעתן ניכרת לכל אורך יצירתו. בן אריה המשיך את מורשת מוריו הערבים והיהודים, ולאורך השנים הוא למד בסטודיו שלו תלמידים צעירים ובוגרים.
יצירותיו
יצירתו של בן אריה באה לידי ביטוי באמצעות עבודות סביבתיות המשלבות קהל וסביבה. הוא התמחה ביצירת פרויקטים אמנותיים המאפשרות שימוש פיזי על ידי קהל כגון: מתקני משחק פיסוליים, אלמנטים להצללה, ישיבה ושימוש משולב לצורכי הקהל הציבורי. "נקודת המוצא שלו מעוגנת בחומר, או יותר נכון במפגש בין החומר לקונספט . המה והאיך הולכים תמיד יחדיו. עבודותיו מורכבות מעשרות אלמנטים השלובים זה בזה ומצטרפים לשלמות צורנית אחת ...." (אוצר מוזיאון ישראל איזיקה גאון ז"ל, פתיחת תערוכת האמן "הרעיון שבחומר", 1987) בן אריה מכנה את עצמו "רופא של מקומות". הוא יוצר מתוך דחף למגע ומתוך רצון להשפיע על סביבתו. יצירתו שואפת לפשטות שמבטאת דיוק ואמירת הרבה בעזרת מעט. עבודותיו הן מזיגה בין אדם, חומר וסביבה. תכונות החומר, הדימוי, השימוש והתוכן שלובים תמיד יחדיו. מחומרים טבעיים הוא יוצר פסלים שעוזרים לאדם להרגיש נוח בסביבתו הטבעית ."אני מכוון לאמת רכה שמעודדת סליחה. יצירותיי הן חוויה אישית למרחב הפרטי והציבורי ". התנועה והשעשוע בעבודות הפנים וכנ"ל בעבודות הסביבתיות הם מוטיבים מרכזיים ביצירתו של בן אריה. בעזרתם הוא מזמין את הקהל לתקשר עם עבודותיו באופן פיזי ישיר ובלתי אמצעי.
עבודות ותערוכות בולטות
עבודותיו פרושות באתרים ציבוריים ופרטיים רבים בישראל ובעולם. בין הבולטות שביניהן שממחישות את צורת עבודתו הם "הלווייתנים" בחוף אשקלון, "העכביש" בחולון ,"אקולוג" בברלין, "גן הדינוזאורים" בקרית אתא, "קשתות ברגיעה" בגני תקווה והאחרונה שבהן שנוצרה ב-2012, "גן גורים", בעיר חולון ועוד. בשנים האחרונות נמצא פרויקט נוסף בתהליך תכנון עבור העיר שטוטגרט בגרמניה . בשנת 1987 הציג במוזיאון ישראל את התערוכה "פסלי צעצוע" אשר מציגה את מגוון עבודותיו מהתקופה ה"עזתית". בשנת 1997 מציג שנית במוזיאון ישראל את התערוכה "הרעיון שבחומר", שמציגה קשת רחבה של רעיונות בתחום הפיסול האורבאני. בשנת 2012 מוצגת תערוכתו "שירת המנואלה" בגלריה "גרשטיין" בתל אביב . התערוכה מציגה סדרה של פסלי צעצוע מכניים עשויים פח ועץ.
בשנת 2019 פסלי אהרלה בן אריה הוצבו בגן המשחקים של מוזיאון ארץ ישראל
ידו של אוברון
ידו של אוברון (באנגלית: The Hand of Oberon) הוא רומן מסוגת הפנטזיה, והרביעי בסדרת ספרי אמבר של הסופר רוג'ר זילאזני. הספר יצא לאור לראשונה בפורמט של סיפור בהמשכים בירחון "Galaxy Science Fiction". הספר ממשיך את סיפורו של קורווין בדיוק בנקודה שבה הסתיים הספר השלישי.
שטיינברג
שטיינברג הוא שם משפחה יהודי עברי גרמני, שמאפיין, בין היתר, חלק מיהודי אשכנז. השם נפוץ בייחוד באזור מזרח אירופה אצל גוים ויהודים. משמעות שם משפחה זה ופירוש השם הוא הר אבן או אבן גיבעה; שטיין-אבן, ברג-גיבעה, או אבני הר {{פירושונים|
ראו גם
}}
חדף עצים מכחולי
חדף עצים מכחולי (שם מדעי: Ptilocercus lowii) הוא המין היחידי במשפחת הפטילוסרטיים (Ptilocercidae) שבסדרת חדפי העצים והמין היחיד בסדרה שלא שייך למשפחת הטופיים (Tupaiidae). יצור דמוי חדף זה חי בטבע בדרום-מזרח אסיה, בתאילנד, חצי האי המלאי, האי סומטרה ובורנאו ועוד איים באינדונזיה.
חדף העצים קרוי כך עקב זנבו השעיר ובעל הקצה דמוי המזכיר מכחול. הוא טפסן עצים מצטיין והוא יצור קטן באורך של עד 14 ס"מ. הראש קטן ומוארך והעיניים קטנות. צבע הפרווה אפור והבטן זהובה.
זהו היונק היחיד למעט האדם, הצורך דרך קבוע אלכוהול. הוא שותה אלכוהול בכל ערב (3.8%) בכמות של 10–12 כוסות יין, של צוף מותסס מדקלי Eugeissona. לא התגלתה הפרעה מסוימת לחדף עקב התנהגות זו והוא אפילו לא משתכר ממנה.
בנוסף על צוף הדקלים האלכוהולי, הם ניזונים מחרקים שונים ומחולייתנים קטנים כמו שממיות ודו-חיים.
פוליקרפה קקבדזה
פּוֹליקַרפֵּה קַקַבַּדזֵה (בגאורגית: პოლიკარპე კაკაბაძე ; 7 במרץ 1893 - 15 באוקטובר 1972) היה מחזאי גאורגי.
פוליקרפה קקבדזה נולד בשנת 1893 בכפר דידי קוחי שבחבל אימרתי במשפחת איכרים. בשנת 1911 הוא סיים את לימודיו בגימנסיית הבנים של בתומי. יצירתו הראשונה של קקבדזה הייתה הנובלה "הפַּסַל החכם", שאותה פרסם בגיליון מס' 46 של כתב העת "תֵאטרי דא צחוברבה" ("תיאטרון וחיים").
בשנת 1917, פוליקרפה קקבדזה כתב את מחזה החשוב הראשון שלו, "בצומת דרכים", שתיאר את מאבקם של מהפכנים; בשנת 1918, המחזה הועלה על "הסצנה הגאורגית" בבאקו (אזרבייג'ן) על ידי הבמאי א' צוצונווה.
בשנת 1919, בתקופת עצמאותה של הקצרה של גאורגיה, פוליקרפה קקבדזה ייסד את כתב העת "שווידי מנאתובי", שבו פרסם את מחזותיו "דם עד האור" (גיליון אפריל) ו"שלוש עלמות" (גיליון אוקטובר, הגיליון השני והאחרון); שני המחזות עסקו במשפחותיהם של איכרים מרוששים.
נקיק הארה
נקיק הארה או ערוץ הארה (גרמנית: Aareschlucht) הוא קטע של הנהר ארה אשר התחפר באבן גיר, ליד העיירה מאירינגן, באזור הרמה הברנית שבשווייץ. הערוץ הוא תוצר עקיף של עידן הקרח אשר התרחש לפני כ-10,000 שנים, והוא נוצר מהמסת קרחונים בתקופה שאחרי העידן. על אף שאורכו מעט יותר מקילומטר, מעבר זה גובל בצוקים תלולים שגובהם עד 50 מטרים בכל צד. רוחב הערוץ משתנה, והוא נע בין 30 מטרים למטר אחד בלבד.
פוליקרפה קקבדזה
המחזה החשוב והפופולרי ביותר של פוליקרפה קקבדזה הוא "קוורקוורה תותברי" (1928), שבוים לראשונה על ידי קוטה מרג'נישווילי בתיאטרון, שלימים ייקרא על שמו; במרכז המחזה הקומי ניצבת דמותו הקרתנית של קווַרקווַרֵה תוּתַבֵּרי - בטלן וחסר-ערכים, בור ופיקח, חסר-יומרות ועתיר חולשות אנושיות. בגלל תהפוכות התקופה בה חי, תותברי נסחף להרפתקה פוליטית ברמה מקומית; אחרי צבירת כוח בידיו, העדר המצפון שלו מתגלה בהתנהגותו: הוא מנצל את התושבים לצרכיו האישיים וכולא את כל מתנגדיו. עם התקרבות הבולשביקים למקום, תותברי מבין שזמנו עבר.
נקיק הארה
הערוץ הוא אתר תיירות פופולרי, אשר מבקרים רבים נמשכים אליו בעקבות קרבתו למפלי רייכנבאך, אשר נבחר על ידי ארתור קונאן דויל כמקום הירצחו של שרלוק הולמס על ידי פרופסור מוריארטי.
אישור לבנות מסלולי הליכה לאורך הערוץ ניתן בשנת 1887, והמעבר נפתח לציבור בשנת 1889. מ-1912 ועד 1956, חשמלית מאירינגן-רייכנבאך-ערוץ הארה קישרה את החלק המערבי של הערוץ למאירינגן; מאז 1946 שימשה רכבת מאירינגן-אינרטקירכן לאותה מטרה. המסעדה והקיוסק בכניסה המערבית נבנו לראשונה בשנת 1928 ושוחזרו ב-1987. בשנת 2003 נבנתה תחנת רכבת עבור הכניסה המזרחית, יחד עם גשר תלוי שנועד לקשר את התחנה לכניסה; ביסטרו וקיוסק נוספו לכניסה זו ב-2008.
ניתן להגיע למסלול שלאורך הערוץ על ידי כניסות בכל אחד מקצותיו, שם נלקחים דמי כניסה למסלול. ברוב אורכו של המסלול הוא בנוי מעץ על גבי מסגרת מתכת, התלויה בקירו של הערוץ. כל אחת מהכניסות מקושרת לתחנות בקו הרכבת מאירינגן-אינטקירכטן, עם "ערוץ הארה-מערב" בקצה המערבי של הערוץ, והתחנה התת-קרקעית "ערוץ הארה-מזרח" (Aareschlucht Ost) אשר מתחברת לכניסה המזרחית.
פוליקרפה קקבדזה
ברוח התעמולה הקומוניסטית, דמותו של קוורקוורה תותברי נועדה להוות משל לפוליטיקאי הגאורגי המצוי בתקופת עצמאותה של גאורגיה בשנים 1921-1918; יחד עם זאת, חשיבותה של הדמות חורגת מערכה התעמולתי והמשמעות שלה אפילו מתנגשת עם הרובד העקרוני של אותה תעמולה.
מלבד הצגת חולשתה וסכנותיה, דמותו של תותברי לא נתקלת במחזה בשום התנגדות עקרונית ולא מעומתת עם שום מסר דידקטי. הדבר מאפשר לצופים להזדהות עם הדמות ולהכיר בכך שהיא אנושית לגמרי; כך קקבדזה מציג דמות שלילית כאבטיפוס לאדם (מה שחורג מביקורת חברתית או פוליטית).
המחזה הקומי "נישואיו של קולחוזניק", שנכתב על ידי פוליקרפה קקבדזה בשנת 1937, בוים בשנת 1938 בתיאטרון מרג'נישווילי; ברוח התעמולה הקומוניסטית, המחזה תיאר כביכול את תהליך עיצוב הנפש של האדם הסובייטי העובד.
במחצית השנייה של שנות ה-40 ובשנות ה-50, הנושא העיקרי ביצירתו של פוליקרפה קקבדזה היה עמל בעת שלום; במחזותיו מאותה תקופה - "פגישה באתר בנייה", "הנפחייה המאושרת", "הגחלילית" ו"תחרות עובדים" - קקבדזה הילל את חדוות העבודה ואת פיתוח המשק הסובייטי בתקופתו.
בשנת 1964, פוליקרפה קקבדזה עיבד את מחזותיו בנושא העמל למחזה בשם "גלגל הטוויה של החיים" ("צחוברביס ג'רה").
בעשור האחרון לחייו, פוליקרפה קקבדזה התמקד בתולדות גאורגיה וכתב את המחזות ההיסטוריים "המלך וחטנג הראשון גורגסלי" (1965), "המלך בגרט השביעי" (1967) ו"המלך דמטרה המסוּר" (טרגדיה, 1971).
פוליקרפה קקבדזה זכה בעיטור הדגל האדום של העמל. הוא מת בשנת 1972 בטביליסי.
בשנת 1974, המחזה הפופולרי ביותר של פוליקרפה קקבדזה - "קוורקוורה תותברי" - זכה לעיבוד מחודש בתיאטרון; הבמאי רוברט סטורואה העלה אותו על בימת תיאטרון רוסתוולי שבטביליסי. בשנת 1978, המחזה "קוורקוורה תותברי" עוּבּד גם לסרט קולנוע מצליח בשם "קוורקוורה" (במאי: דימיטרי אבשידזה).
גיולה לורנט
גיולה לורנט (בהונגרית: Gyula Lóránt; 6 בפברואר 1923 - 31 במאי 1981) היה כדורגלן הונגרי, ששיחק בעמדת הבלם והקשר. היה חלק מ"נבחרת הזהב" של הונגריה בשנות החמישים.
קריירה מקצוענית
לורנט, בנו של שוטר שנלחם במלחמת העולם השנייה בצד הגרמני, נולד בקוסג שבהונגריה. הוא הפך לכדורגלן מקצועני בגיל 16, בקבוצת Kõszeg SE מעיר מגוריו. בעונת 1942/1943 החל לשחק בזומבאוולי האלאדס מליגת העל ההונגרית. בעונה העוקבת עבר לנאג'יוואראדי, ולאחר מכן שיחק בוואשאש. כאשר חזר לנאג'יוואראדי, בשנת 1945, כבר שינתה הקבוצה את שמה לאוראדיה. בעונת 1946/1947 שיחק בקבוצה הרומנית ארד מהעיר ארד, וזכה איתה באליפות הליגה בתום העונה.
בשנים 1947 עד 1950 שיחק בוואשאש מבודפשט, בשנים 1951–1956 בבודפשט הונבד, ולמשך זמן מה בוואצי ואשאש (1956–1957).
נבחרת לאומית
במהלך שנות החמישים לורנט היה חבר בולט בנבחרת ההונגרית של שנות החמישים שזכתה לכינוי "נבחרת הזהב", שכללה גם את פרנץ פושקש, זולטן צ'יבור, שנדור קוצ'יש, יוזף בוזסיק ונאנדור הידגקוטי. במהלך 6 השנים בהן שיחק בנבחרת (1949–1955) זכה לורנט במדליית זהב אולימפית בשנת 1952, ובשנת 1953 זכה בגביע מרכז אירופה. במונדיאל 1954 הונגריה הגיעה כפייבוריטית לזכות בטורניר, אך הפסידה בגמר 3–2 לגרמניה המערבית במשחק שזכור כ"נס של ברן". בשנת 1955 סיים לשחק עבור הנבחרת.
אימון
לאחר שפרש כשחקן, לורנט הפך למאמן. הוא אימן קבוצות כמו: בודפשט הונבד, באיירן מינכן ופאוק סלוניקי. בעודו מאמן פאוק, הוא זכה איתם בתואר אליפות יוון בשנת 1976. ב-31 במאי 1981, בעודו מאמן, לקה בהתקף לב בזמן שצפה במשחק של פאוק נגד אולימפיאקוס ונפטר בגיל 58.
עונת 2002/2003 בליגת האלופות
עונת 2002/2003 בליגת האלופות הייתה העונה ה-48 של התחרות האירופית לקבוצות כדורגל וה-11 במסגרת ליגת האלופות. היא אורגנה על ידי אופ"א. המשחק הראשון התקיים ב-17 ביולי 2002 והתחרות הסתיימה ב-28 במאי 2003.
בתחרות השתתפו 72 קבוצות.
משחק הגמר נערך באולד טראפורד, מנצ'סטר. התחרות הסתיימה בניצחון של מילאן בפעם השישית בתולדות המועדון. בפעם הראשונה במשחק הגמר נפגשו שתי קבוצות איטלקיות (יובנטוס הפסידה).
רוד ואן ניסטלרוי זכה בתואר מלך השערים עונה שנייה ברציפות.
מתכונת התחרות
ריאל מדריד כמחזיקת הגביע מהעונה הקודמת העפילה ישירות לשלב הבתים.
יתר הקבוצות השתתפו בסיבובים המוקדמים, כאשר חלק מהן העפילו ישירות לסיבוב השני או השלישי. לאחר הסיבובים המוקדמים, הקבוצות חולקו ל-8 בתים. שתי המסיימות ראשונות בכל בית העפילו לשלב בתים נוסף שכלל 16 קבוצות שחולקו ל 4 בתים. שתי המסיימות ראשונות בכל בית העפילו למשחקי רבע הגמר.
כל המשחקים למעט משחק הגמר היו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ לקביעת הקבוצה שתעפיל לשלבי ההמשך. חוק "שער חוץ", היה בתוקף בכל שלבי התחרות. במקרה שאין אפשרות להגיע להכרעה תוך יתרון שער חוץ, המנצח נקבע בסדרת בעיטות עונשין.
שלב הפלייאוף
משחקי הבתים שלב א' נערכו בין 12 בספטמבר 2002 לבין 8 בנובמבר 2002. בהם השתתפו 16 קבוצות שעברו את השלבים המוקדמים ו-16 קבוצות שהעפילו ישירות לשלב זה. הקבוצות שזכו במקום השלישי בבית, הועברו לגביע אופ"א: אוסר, ליברפול, א.א.ק. אתונה, אולימפיק ליון, דינמו קייב, מכבי חיפה, לאנס וקלאב ברוז'.
משחקי הבתים שלב ב' נערכו בין 21 בנובמבר 2002 לבין 14 במרץ 2003. בהם השתתפו 16 קבוצות שחולקו ל-4 בתים. קבוצות מאותה מדינה או מאותו בית של שלב א' שובצו בבתים שונים.
ישראל בתחרות
מכבי חיפה הייתה הקבוצה הישראלית שהשתתפה בתחרות. בגלל החלטות אופ"א היא נאלצה לשחק את משחקי הבית מחוץ לגבולות הארץ. למרות זאת, לראשונה קבוצה ישראלית העפילה לשלב הבתים.
הקבוצה התחילה בשלב המוקדמות השני בו ניצחה את קבוצת בלצ'ינה בוברויסק מבלארוס ועברה לשלב המוקדמות השלישי.
לאחר ניצחון זה חיפה נפגשה עם שטורם גראץ האוסטרית וניצחה גם אותה. בעקבות הניצחון חיפה עברה לשלב הבתים.
טרף (סדרת טלוויזיה)
טרף (באנגלית: Prey) היא סדרת מתח ופשע ששודרה לראשונה ברשת ITV ב-28 באפריל 2014. הסדרה הוכרזה לראשונה בחשבון הטוויטר של ITV ב-23 באוגוסט 2013. עונה שנייה לסדרה הוכרזה ב-15 באפריל ושידורה החל ב-9 בדצמבר 2015.
עונה ראשונה
בסיפור הראשון מככב ג'ון סים בתפקיד בלש המשטרה מרקוס פארו, בלש אהוד במשטרת מנצ'סטר, גרוש עם שני ילדים. חייו מתפרקים כשהוא מגלה את שאשתו לשעבר ובנו נרצחו, וכל הראיות מצביעות עליו. הוא מתגלה בזירת הרצח ונעצר, אבל בהמשך הוא מצליח להימלט והוא נמצא במנוסה, נחוש בדעתו לגלות מי הרג את בני משפחתו ומדוע.
עונה שנייה
בסיפור השני מככב פיליפ גלניסטר בתפקיד הסוהר דייוויד מורדוק. חייו מסתבכרים כאשר הוא מלווה את אחת האסירות, ג'ולס הופ, לבית החולים, והעניינים יוצאים מכלל שליטה. דייוויד מקבל שיחת טלפון מבתו ההרה לוסי, שנחטפה. היא מתחננת לפניו שייקח את האסירה שאיתו מחוץ למקום לפגישה, אחרת לוסי תיהרג. הוא עושה כבקשתה ומגלה מיד שהוא נמצא בצדו הלא נכון של החוק.
צילומי העונה השנייה החלו במאי 2015, והיא שודרה בין ה-9 ל-23 בדצמבר 2015.
פרסים ומועמדויות
ג'ון סים זכה בפרס Royal Television Society להופעה הטובה ביותר של שחקן על משחקו בעונה הראשונה של הסדרה. ב-2015 הייתה הסדרה "טרף" מועמדת לפרס באפט"א לטלוויזיה בקטגוריית המיני-סדרה.
ברליץ
השיטה של בית הספר לשפות מתבססת על פיתוחו של מקים החברה, מקסימיליאן ד. ברליץ, שפיתח טכניקה לפיה התלמידים ידברו במהלך הקורס בכיתה רק בשפה הנלמדת. לאחר פיתוח יכולות הדיבור בשפה, ניתן לפתח גם את יכולת הקריאה והכתיבה. לצד הקורסים המתקיימים בכיתות הלימוד, בקבוצות קטנות, שיווקה ברליץ גם ערכות ניידות ללימוד שפה באופן עצמאי.
היסטוריה
חברת ברליץ הוקמה בשנת 1878 על ידי מקסימיליאן ד. ברליץ. ברליץ הגרמני הגיע לארצות הברית בשנת 1872 כדי ללמד יוונית, לטינית ושפות אירופאיות נוספות. לאחר מספר שנים בארצות הברית הצטרף למכללת וורנר האמריקאית כמרצה מן המנין ללימוד צרפתית וגרמנית. לאחר שהמכללה לא עמדה בסטנדרטים הדרושים באותה תקופה בתחום לימודי השפות, החליט ברליץ לשתף פעולה עם מורה צעיר לצרפתית בשם ניקולס ויחד, פיתחו שיטה לפיה נלמדת השפה הצרפתית באמצעות הצבעה על חפצים והדגמה מילולית במהלך השיעור. השיטה החדשה קצרה שבחים במכללה ועקרונותיה הפכו לעקרונות עליהם מתבססת שיטת ברליץ עד ימינו אלה.
ב-1888 נפתח המרכז הראשון ללימוד שפות בבוסטון ולאחר מספר שנים גם בניו יורק ובוושינגטון. הצלחת המרכזים הביאה לפתיחה של עשרות מרכזים בערים נוספות באמריקה ובאירופה. מותו של מקסימיליאן ברליץ בשנת 1921 לא עצר את ההתפתחות של החברה, הניהול עבר לחותנו ושותפו לעבודה ויקטור הריסון ולאחר שזה הלך לעולמו, עבר ניהול החברה לבנו. מנהל החברה הבא היה סטרומפן-דרי, שכיהן כמנהל החברה במשך כשלושים שנים.
בשנת 1950 הוקם בית הספר לשפות במקסיקו ומשם הדרך לדרום אמריקה הייתה קצרה מאוד. בשנות השמונים הוקמו מרכזים בטוקיו ביפן ובמקומות נוספים באסיה. בנובמבר 1988 רכשה חברת מקסוול את מניות חברת מקמילן, שניהלה את ברליץ. ברליץ נרכשה על ידי חברת "פוקוטקה", הידועה כחברת "בנסי". חברה יפנית מובילה לקורסים בהתכתבות ולחומרי לימוד חינוכיים. ב-2001 חזרה בנסי לנהל את ברליץ והחברה הפכה חברה פרטית. תחת ניהולה של "בנסי" כיום, הפכה ברליץ למרכז שפות שכולל גם הוצאה לאור, תרגום והדרכה. כיום מונה חברת ברליץ למעלה מ-530 מרכזים בכל רחבי העולם.
ברליץ בישראל
בישראל פועלים כיום 6 מרכזים של חברת ברליץ, ביניהם מרכזים וירטואליים ומרכזים שכוללים כיתות לימוד אנגלית. במרכזי ברליץ ניתן לבחור מגוון רחב של לימודי שפות, ביניהן: אנגלית, צרפתית, ערבית, רוסית, איטלקית, גרמנית, סינית ועוד. בנוסף, מפעילה ברליץ תוכניות ללימוד אנגלית עסקית, תוכנית לימוד שפות אישי ועוד.
יחסי דרום סודאן–מצרים
יחסי דרום סודאן–מצרים הם היחסים הדו-צדדיים בין רפובליקת מצרים לרפובליקה של דרום סודאן.
היסטוריה
מצרים הכירה בדרום סודאן ב-9 ביולי 2011 – מה שהפך אותה למדינה השנייה שהכריזה על כך. בנוסף, ביקורו הרשמי הראשון של ראש ממשלת מצרים עיסאם שרף היה בח'רטום ובג'ובה לקראת התנתקות דרום סודאן מהמדינה.
מספר ימים לאחר פרוץ מלחמת האזרחים בדרום סודאן ב-2013, שר החוץ של מצרים נביל פהמי ציין שמצרים "הקדישה תשומת לב רבה להתפתחויות האחרונות במשבר בדרום סודאן, והיא מעריכה את היציבות של דרום סודאן והיחסים האסטרטגיים בין מצרים לסודאן ברמה הממשלתית והלא ממשלתית." הוא הוסיף כי שליח מיוחד יישלח לדרום סודאן בדחיפות, כדי להרגיע את עמיתיהם הדרום סודאניים, שמצרים תעזור להם להתגבר על המשבר. המשלחת, שהונהגה על ידי סגן השר לענייני אפריקה חמדי סנד לוזה, הגיעה מאוחר יותר ב-27 בדצמבר, ונפגשה עם נשיא דרום סודאן סאלווה קיר מאיארדיט. בנוסף, שר ההגנה המצרי עבד אל-פתאח א-סיסי שלח מטוס צבאי שהכיל סיוע הומניטרי לדרום סודאן שתואר על ידי לוזה כ"משלוח קטן כדי לעזור לדרום סודאן להתגבר על משבר החירום ההומניטרי." המשלוח כלל בתוכו שמונה טונות של אוכל וסיוע רפואי.
בנובמבר 2020 א-סיסי, שהפך בינתיים לנשיא מצרים, ביקר בדרום סודאן, מה שהפך אותו לנשיא מצרים הראשון שעשה זאת.
מורדי גרשון
מורדי גרשון (נולד ב-31 בדצמבר 1973) הוא שחקן, במאי תיאטרון ומחזאי ישראלי.
קורות חייו
מורדי גרשון נולד וגדל בשכונה ד' ביפו. אביו היה בלש סמוי במשטרה ונהרג בתאונה כשמורדי היה בן שש. אמו גידלה לבדה את ילדיה מגיל 28, מורדי הוא הבכור במשפחה בת שלושה אחים: אחיו שבתאי (סבי) גרשון הוא עורך-דין, סוכן שחקני כדורגל ומוזיקאי ואחיו הצעיר שמעון גרשון הוא שחקן כדורגל בעבר, סופר ומוזיקאי בהווה. גיסתו היא השחקנית והזמרת מלי לוי.
גרשון השתתף בנעוריו עם קבוצת הדרמה של מתנ"ס רקע בפסטיבלים רבים בהם זכו בפרסים. הוא שיחק פעמיים בפסטיבל עכו בהצגות "אלוהים" ו"ציור קיר" בבימויו של הווארד ריפ. כשהיה בן 17 ייצג את ישראל בפסטיבל חובבים בברצלונה, שיחק בתפקיד הראשי של דון ז'ואן במחזהו של מולייר, בבימויו של ראובן קלינסקי. בצה"ל שירת גרשון שלוש וחצי שנים מתוכן שנה בקבע ביחידה מובחרת.
גרשון למד בסטודיו למשחק של ניסן נתיב בתל אביב (1999-1997). במסגרת לימודיו בסטודיו ניסן נתיב שיחק בהצגות: "הלב poem", "בן ערובה", "שמן על בד", "יאקיש ופופצ'ה", "מהומות קיוז'ה" ו"המשפט". בתום לימודיו, ב-2000, התקבל לתיאטרון הקאמרי. ההצגה הראשונה בה שיחק הייתה "קרום" פרי עטו של חנוך לוין, בבימויו של מיקי גורביץ', מורהו מניסן נתיב, באותה שנה זכה בפרס השחקן המבטיח בתיאטרון הקאמרי. במקביל לתחילת עבודתו בקאמרי כתב את המחזה "השעשואום" לפסטיבל עכו 2000, ביחד עם שישה מחבריו לסטודיו ניסן נתיב. גרשון ביים את המחזה וזכה עליו בפרס הבמאי. "השעשואום" עלה מאז מחדש במסגרת מגמות תיאטרון בכעשרה בתי ספר תיכון שונים ברחבי הארץ. ב-2001 ביים את ההצגה "יומנו של מטורף" מאת רמי רוזן, שהציגה בפסטיבל תיאטרונטו. ב-2002 ביים את תלמדי שנה ב' בסטודיו למשחק ניסן נתיב במחזה הקומי שכתב "מצב אבוד". בקאמרי גרשון שיחק גם בהצגות "לכל השדים והרוחות", "דוניה רוסיטה הרווקה", "אטום", "ליזיסטרטה 2000", "כטוב בעיניכם", "אמא קוראז'", "כובע הקש האיטלקי", "טובים השניים" ו"עד ראייה".
החל מ-2005 גרשון משחק בתיאטרון בית ליסין. הוא שיחק ב"יחפים בפארק" של ניל סיימון, בבימויו של לזלי לאוטון, בתפקיד הראשי של פול, עורך-דין צעיר שנכנס עם אשתו לדירה חדשה, כשביניהם מתעוררים קונפליקטים. לצידו שיחקו רמה מסינגר, גדי יגיל, סנדרה שדה ורובי מוסקוביץ'. גרשון שיחק בהצגה "סוף שבוע עם תום" בבימויו של רוני פינקוביץ', בתפקיד הראשי של אביתר. אביתר הוא תסריטאי ישראלי לא יוצלח ומתוסכל ששומר בסוף שבוע עם אשתו על בן של חברים, סיטואציה שיוצרת מצבים מצחיקים. לצידו שיחקו גיא לואל, מיכל לוי וגילת אנקורי. גרשון כיכב בתפקיד הראשי בהצגה "תקלה קלה" של לזלי לאוטון. הוא גילם את דמותו של ג'ורג', עוזרו האישי של שר בממשלה הבריטית (ליאור אשכנזי), כששניהם מסתבכים במסכת של שקרים וטעויות. כמו כן שיחק גרשון במחזה "ארוחת פרידה" מאת מתיה דלאפורט ואלכסנדר דה לה פאטלייר לצידם של יעל לבנטל ויובל סגל.
מורדי גרשון שיחק בהצגה "בחורים טובים", בבימויו של משה קפטן. הוא גילם את דמותו של דניאל קאפי, עורך-דין בצי האמריקאי (אותו תפקיד שטום קרוז שיחק בסרט בשם זה) שמגן על שני חיילי מארינס שעשו "שמיכה" לחייל אחר ("קוד אדום" בלשון הנחתים), הוא מת ומאשימים אותם ברצח. לצידו של גרשון שיחקו ליאור אשכנזי, הדס קלדרון ושלומי טפיארו. גרשון היה מועמד על תפקידו זה לפרס התיאטרון הישראלי לשחקן הטוב ביותר בשנת 2010.
ב-2009 גרשון כתב וביים את ההצגה "דור 3.5" בתיאטרון הנפש, המחזה מספר על ניצולת שואה מאושוויץ מבוגרת וערירית, שבעלה נפטר והיא חיה בקיבוץ. הנכד של הזקנה, שהוא קצין בצנחנים, בא לבקר אותה ושם הוא פוגש מתנדבת מקנדה שמסייעת לה ומסתבר שהיא דור שלישי לקצין אס אס ואילו הוא דור שלישי לניצולי שואה.
ב-2011 ביים גרשון את ההצגה "פרק ב'" של ניל סיימון, בתיאטרון הספרייה. גרשון הופיע בתפקידי אורח שונים בטלוויזיה.
ב-2013 שיחק את השוטר אריק בסדרת הנוער של גיורא חמיצר "החממה" אשר שודרה ב-Yes.