cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סודותיו של מורה הנבוכים
הנבואה
ייחודה של נבואת משה, כך מבין גודמן את הרמב"ם, היא לא בסגולה מיוחדת של משה (וזאת בניגוד לדעה לכאורה של הרמב"ם), אלא בכך שמשה היה הנביא השאפתן ביותר, ורצה ממש להגיע עד אלוהים עצמו. משנכשל בכך, כאשר קיבל את התשובה בתורה : "כי לא יראני האדם וחי" - כי דבר זה הוא למעלה מהשגת אנוש, הוא פנה לייעודו האמיתי, שהוא ההנהגה הפוליטית. לשם כך כתב את התורה, שהיא יצירה אנושית אבל תוכנה הוא אלוהי, מאחר שנכתבה בהשראת הטבע, יצירתו של אלוהים. .
גודמן מדגיש את שפירשו כבר לפניו, שיש דמיון בתפיסת הנבואה בין הרמב"ם לבין אפלטון, בהבדל חשוב: הנביא של אפלטון מממש את האידיאל בהנהגה פוליטית של החברה, אך בחוסר חשק ותוך התגברות על תאוותו להתבודדות; בעוד שהנביא של הרמב"ם משתוקק לממש את עצמו כמנהיג פוליטי, לטובת החברה.
בעיית הרוע
הרמב"ם מפרש, שבעיית "צדיק ורע לו" היא אשליה הנובעת מתפיסה שגויה של המציאות. הרוע הוא יחסי למתבונן. הרמב"ם מבחין בין שלושה סוגי רוע: אסונות טבע, רוע בין אדם לזולתו, והרעה של אדם לעצמו. התחושה הרעה והצער נובעים מהעמדתו של האדם במרכז המציאות, והתרופה לכך היא ההבנה שהאדם אינו תכלית הבריאה. גודמן מספק תובנה נוספת, באומרו שככל שהמעשה הרע קרוב יותר לאדם, הוא גם יותר נפוץ, ועובדה זו תורמת רבות לתחושת הצער הנגרמת לאדם בעיקר ממעשיו לעצמו. גודמן מביא את הקפיטליזם כדוגמה לתפיסה אנוכית, המביאה לתחושה של רוע כאשר צורכי האדם החומריים אינם מסופקים; ואת הבודהיזם כקוטב השני, שבו ההתמודדות עם הרוע היא על ידי ביטול מוחלט של התשוקה האנושית. התפישה הראויה, כך מבין גודמן את הרמב"ם, היא באמצע בין שני קצוות אלה: הכוונת התשוקה האנושית ממטרות שאינן ראויות למטרות ראויות, במקום לבטלהּ.
גאולה
הפרשנות לפיה הרמב"ם לא האמין במשיח ובגאולה ממשית, הייתה קיימת כבר בימיו. גודמן מנסח זאת:.
חירותו של הפרשן
גודמן מזכיר, שכל פרשן של טקסט נוטל לעצמו חירות לשנות את משמעותו הגלויה ("פשט"), ואף להפוך אותה על פיה. הדבר בולט במיוחד במקורות היהודיים - המקרא והתלמוד. . על פי גודמן, הרמב"ם המשיך מסורת זאת אך הוסיף חידוש: הוא הפרשן הראשון שהודה בגלוי בכך שהוא עושה זאת; אולם הוא מציב סייג אחד לפרשן - מותר לעשות זאת כל עוד אין הוכחה חותכת כנגד הפירוש המוצע.
היררכיה בין הלכה ופילוסופיה
כפילוסוף וכאיש הלכה, הרמב"ם מגלה את דעתו בחלק ג' פרק נא, שהפילוסופיה עדיפה על ההלכה. הוא עושה זאת במשל הארמון, המתאר את דרגות הקרבה אל המלך - הוא המשל לאלוהים. ההלכה מביאה את המאמין אל "הפרוזדורים", כלומר ממש לפני בית המלך; אולם רק הפילוסופיה יכולה להכניס אותו אל תוך הבית. בסופה של תובנה דרמטית זאת, מצר גודמן על כך ש, באשר גרסתה של החברה האורתודוקסית המחמירה, הגורסת שכל החכמה והמשמעות נמצאות רק בתוך גבולות ההלכה, מנוגדת לאמונת הרמב"ם; לדעת גודמן, הוא סבר שהמצוינות, הלא היא פסגת ההישגים הרוחניים, מצויה מחוץ למסגרת החוק ההלכתי:.
בשבח המבוכה
הנדבך העיקרי שמוסיף גודמן על הפרשנויות הרדיקליות ל"מורה" הוא הדעה, שאחד מסודותיו של "המורה", ואולי החשוב שבהם, הוא זה: בשאלות מטאפיזיות רבות (כמו: האם העולם קדמון או נברא) לא ניתן להגיע למסקנה נחרצת, והמצב הראוי הוא: ידיעה של האפשרויות השונות, והישארות בספק.
גודמן מציג את המסקנה שלו בחלק האחרון, המהווה את שיא הספר, לאחר שפרש את כל שרשרת הדעות הנועזות של הרמב"ם ואת פרשנותן לאורך הדורות. אבל גודמן מפזר הפניות למסקנתו כבר בחלק הראשון; ומכיוון שספרו של גודמן איננו חידתי כמו "המורה", ההפניות מפורשות: הוא סבור שהרמב"ם, שהטיף לשחרור מכבלי החומר והתאוות הארציות -.
גודמן הולך בספרו בעקבות מוריו האמיתיים, חוקרים ופרשנים רדיקליים של הרמב"ם בני זמננו: זאב הרוי, אבי רביצקי, משה הלברטל ואחרים. בהמשך לדעתו של הלברטל, שהרמב"ם יצר למעשה דת יהודית חדשה, אומר גודמן שהרמב"ם . אולם בניגוד לפרשנים שהאשימו את הרמב"ם בפנתאיזם בנוסח ברוך שפינוזה, גודמן גורס ש. תחת זאת גודמן סבור, שהמצב הראוי, במקרים שבהם אין יכולת להגיע לוודאות, הוא מצב המבוכה.
הרלוונטיות לימינו
בסוף הספר מסכם גודמן:. נראה שגודמן מדגיש "מקרב" ולא "מביא עד" אלוהים. .
אינדוזאורוס
אינדוזאורוס (שם מדעי: Indosaurus; מילולית: לטאה/זוחל הודי) הוא סוג של דינוזאור תרופוד, אשר התקיים במשך הקרטיקון העליון של המאסטריכט לפני 69 עד 66 מיליון שנה בהודו וייתכן שנכחד עם הכחדת הקרטיקון הגדולה שסיימה את עידן הדינוזאורים.
המאובנים של האינדוזאורוס התגלו בתצורות למטה, לצידם של אבליזאורים נוספים כמו האינדוסוכוס, בידי צ'ארלס אלפרד מטלי ליד העיר ג'אבלפור שב מאדהיה פרדש, צפון הודו. הממצאים כוללים ממצא יחיד שכלל עצמות גולגולת קשיחה שהזכירה דינוזאורים טורפים ממשפחת האבליזאוריים כמו הקרנוטאורוס, אך שכמה חוקרים רואים בו קרוב של האלוזאורוס. דינוזאורים אלה חיו בעיקר באמריקה הדרומית ובמעט מקומות נוספים והדבר אולי הוכיח שהיה מעין "גשר יבשתי" קדום בין הודו לאמריקה הדרומית, איתו יכלו דינוזאורים שונים לנדוד משתי היבשות, זאת עד שהודו נפרדה ובהמשך התמזגה עם שאר אסיה.
הסוג תואר ב-1933 בידי החוקרים פרידריך פון הינה וצ'ארלס אלפרד מטלי. שם המין Indosaurus matleyi קרוי בהוקרה למטלי. הוא היה דומה במראהו לקרנוטאורוס או למג'ונגזאורוס והגיע למשקל של 700 קילוגרם בקירוב.
Aguilera
Aguilera (מסוגנן באותיות רישיות) הוא אלבום האולפן התשיעי והאלבום השני בשפה הספרדית של הזמרת האמריקאית כריסטינה אגילרה. הוא יצא לאור ב-31 במאי 2022 על ידי סוני מיוזיק לטין. האלבום שווק כאלבום טרילוגיה, מחולק לשלושה מיני-אלבום שיצאו בנפרד, כאשר כל חלק מתמקד בנושא מסוים משלו. החלק הראשון, La Fuerza, יצא לאור ב-21 בינואר 2022. אחריו הגיע חלק שני, La Tormenta ב-30 במאי 2022.
בהוצאה המקורית שלו, האלבום יצא כאלבום כפול הכולל גם את La Fuerza וגם La Tormenta כדיסקים נפרדים. Aguilera הוא ההמשך לאלבום האולפן השמיני של אגילרה Liberation (2018), והאלבום הספרדי הראשון שלה מזה 22 שנים מאז צאת Mi Reflejo כאלבום האולפן השני שלה בשנת 2000. כדי לקדם את האלבום, אגילרה ערכה הופעות והופעות שונות בטלוויזיה ויצאה לסיבוב הופעות הנקרא "EU/UK Summer Series".
רשימות סיכום שנה
האלבום נכלל במספר רשימות שפרסמו גופי תקשורת שונים לסיכום האלבומים הטובים ביותר לשנת 2022.
תקופת הברונזה המאוחרת בארץ ישראל
תקופת הברונזה המאוחרת היא אחת התקופות החשובות בהיסטוריה של ארץ ישראל. הייתה זו תקופת השלטון המצרי בכנען, תקופה הנקראת בהיסטוריה של מצרים: "תקופת האימפריה". ראשיתה של תקופה זו במצרים היא בשנת 1550 לפנה"ס, אז הודח שלטון החיקסוס במצרים על ידי יעחמס הראשון ומצרים אוחדה מחדש תחת שלטון נא אמון. בתקופת האימפריה שלטו שושלות 18, 19 ו-20. סופה של התקופה מתוארך לשנת 1200 לפנה"ס/1150 לפנה"ס בתקופתו של רעמסס השלישי; בתקופתו נחלשה מצרים ונסוגה הדרגתית מהאזור, ובמקביל אירעה פלישת גויי הים והתבססות שבטי ישראל בכנען.
חלוקה לתקופות משנה
תקופת הברונזה המאוחרת מתחלקת לשלוש תקופות משנה:
תקופת הברונזה המאוחרת א
תקופה זו מתחילה עם נפילת שלטון החיקסוס במצרים על ידי יעחמס הראשון, וגירושם בשנת 1560 לפנה"ס מבירתם אווריס. לאחר מכן חצה יעחמס את סיני וצר במשך 3 שנים על העיר שרוחן עד שכבש אותה. תעודות מתקופת יעחמס מספרות על מסע צבאי לאזור ארץ ישראל וסוריה ועל שבויים שהובאו מחוף הלבנון. יורשיו של יעחמס, אמנחותפ הראשון ותחותמס הראשון, ניהלו מלחמות עם ממלכת מיתני, שהתפשטה דרומה והפכה במאות ה-16 עד ה-14 לפנה"ס לכוח העיקרי שעמד מול המצרים. בראשית המאה ה-15 כבשה מיתני חלקים ניכרים מכנען.
מצרים נאלצה תמיד לייבא חומרים שונים מהצפון, במיוחד עצים לבניית ספינות שיובאו מאזור לבנון למצרים בעיקר בדרך הים. בכל פעם שאיבדה מצרים את השלטון על כנען, היא הייתה נתונה במצוקת בנייה (דוגמה לכך מתוארת במגילת ון אמון מתקופת הברזל), ומכאן חשיבותה של כנען למלכי מצרים.
מסעו המכריע לכנען היה מסעו הראשון ששיאו היה בקרב מגידו שכוון כנגד הערים המורדות. במרד השתתפו 119 ערים ומחוזות בעיקר מעמק יזרעאל, מישור חוף עכו, בקעת הירדן הצפונית, הבשן, אזור דמשק ובקעת הלבנון. כל שמות משתתפי המרד חקוקים על גבי תבליטים על גבי קירות מקדש אמון בכרנך. בקרב זה נחל הצבא המצרי ניצחון מוחץ. מנהיגי הברית נמלטו למגידו והסתגרו בה. צבא מצרים נאלץ לצור על העיר 7 חודשים עד לכניעתה. לאחר כיבוש מגידו הקים תחותמס השלישי מערך שלטוני בכנען. השלטון הישיר נשאר בידי המושלים המקומיים בתנאי שיקבלו על עצמם את מרות מצרים. הם העלו מיסים, דאגו לביטחון בדרכים שבתחום הערים וסיפקו מרכבות, חילות עזר, מזון וציוד לצבא המצרי בעת שעבר בתחומי העיר במהלך מסעי המלחמה. מספר ערי מפתח הופקעו לצורכי השלטון המצרי. העיר העיקרית הייתה עזה שקיבלה מעמד של בירת השלטון המצרי בכנען. ערים נוספות ששימשו את השלטון המצרי היו בית שאן, יפו, ינועם בעבר הירדן, וכן ערים בבקעת הלבנון ובחוף הפיניקי. בראש השלטון עמד נציב ולרשותו עמדו פקידים מצריים שפיקחו בקפדנות על דרכי המסחר העיקריות, בחנו את התפוקה החקלאית ואספו את עודפי היצוא. לרשות הנציב הועמדו יחידות צבא קטנות ששמרו על הביטחון וסייעו בגביית המיסים. סחר החליפין בין קפריסין, מצרים והלבנט פרח. מוצרים קיפריים וכלים מיקניים יוצאו למזרח הים התיכון. הביטחון היחסי עודד אף סוחרים מרוחקים יותר לסחור עם כנען.
ברשימות השלל של אמנחותפ ממסעותיו משתקף הרכב האוכלוסייה של ארץ ישראל בתקופה זו. מוזכרים בה ה"חוֹרִים" שהם יושבי הארץ, בראש החורים עמדו מושלי הערים, משפחותיהם ואצילי הרכב שכונו "מַרְיָנוּ" (שפירושו בשפה החורית "אנשי רכב"). חלק ניכר מהאוכלוסייה מהווים החבירו שהיו נוודים למחצה. מוזכרים גם ה"שַׁסוּ" (שוסים-בדווים). המונח כנענים מציין בתקופה זו רק את שכבת הסוחרים ששלטה בערי החוף. ממונח זה התגלגל השם כנען ונעשה שם הפרובינציה המצרית החל מהמאה ה-14 לפנה"ס והחליף את השמות הקודמים שהיו: "רְזֵנוּ" שפירושו כנראה ארץ הרוזנים, כלומר, ארץ המושלים, השליטים הנוכריים הם החיקסוס, ו"חוּרוּ" שפירושו ארץ החורים.
השליטה של מצרים במושלי כנען התנהלה בשתי שיטות. השיטה הראשונה הייתה שיטת המסעות הצבאיים. השיטה השנייה הייתה לקיחת בניהם של מושלי כנען כבני ערובה. בני המושלים הובאו לחצר המלוכה במצרים וגדלו שם כחלק מילדי המלך. הם למדו מצרית ואת תרבותה של מצרים. כאשר הבן היה חוזר לעירו לשלוט בה הוא היה ספוג בתרבותה של מצרים. במסעו השני של אמנחותפ לכנען, לאחר שחזר לסביבות מגידו לקבל את הבטחות הנאמנות של מלכי כנען, לקח אמנחותפ השני את נסיך העיר "גבע-שמן" (שיש לזהותה עם תל מעמר ליד צומת העמקים) שהובא אליו עם ילדיו ועם מקורביו, ובמקומו מינה נסיך אחר.
תקופת הברונזה המאוחרת ב
תקופה זו ידועה כתקופת אל עמרנה. בתקופה זו מתרחב מאוד הידע על הנעשה בכנען בזכות הידע המתקבל ממכתבי אל עמרנה. השליט העיקרי של התקופה היה אמנחותפ הרביעי שמרד במוסכמות, הקים דת חדשה אמונה באל אחד, האל אתון והקים עיר בירה חדשה בשם "אַחֶתְאַתון". את שמו שינה ל"אחנתון". בשנת 1358 לפנה"ס בשנה השביעית למלכותו העביר את בירתו לעיר החדשה. יחד איתו עבר חלק מהארכיון המלכותי שכלל מכתבים מימי אביו אמנחותפ השלישי. הארכיון של אל עמרנה הכיל תכתובת של 27 שנים ומידע רב על ההתרחשויות הפוליטיות של התקופה. יורשו של אחנתון תות ענח' אמון נטש את אל עמרנה ואת דרכו הדתית של אביו והחזיר את השלטון לתבאי ולפולחן הדתי הישן.
בתקופה זו שררו יחסי שלום בין מצרים למיתני. חלה ירידה בכוחה של ממלכת מיתני ועליית כוחה של ממלכת החתים שלחצה את מיתני מהצפון. שופילוליומש הראשון שחי באמצע המאה ה-14 לפני הספירה ערך מספר מסעות למיתני עד שכבש את בירתה "וַשוּכָני". בעקבות כיבוש זה הפכה ממלכת החתים למתחרתה העיקרית של מצרים על השליטה בסוריה. בעקבות לחץ החתים התערער השלטון המצרי בסוריה התיכונה. בהרי הלבנון קמה ממלכה שנקראה "אַמוּרּוּ" שלחצה על ערי החוף באזור לבנון. במשך הזמן הפכה הממלכה לגרורת ממלכת החתים.
במחצית השנייה של המאה ה-14 חלה התרופפות באחיזתה של מצרים בכנען. המלך אחנתון השקיע את מירב תשומת לבו ברפורמה הדתית והזניח את הבקרה על הנעשה בתחומי האימפריה. עם זאת שמרו מושלי ערי כנען אמונים לשלטון המצרי. במכתבי אל עמרנה מוזכרים 27 ערים ו-25 מושלים בתחומי כנען. 13 ערים היו ערים ראשיות שחלשו על שטחים ניכרים, היתר היו ערי חסות של הערים הראשיות. למושלי הערים היה חופש פעולה לנהל את ענייני העיר. הייתה תחרות בין הערים השונות תוך ניסיונות לספח שטחים. מתוך המכתבים עולה גם שהתנהל מסחר אזורי וחילופי מתנות בין השליטים השונים שכללו גם נשים, משפחות ובעלי מלאכה שונים. המצרים דרשו מיסים כבדים של דגנים, שמן, יין, בקר, כוח אדם ועוד אשר הביאו אט אט לשחיקה כלכלית של כנען.
באזור ההר שיישובו היה דליל השתרעו שטחי השליטה של הערים על שטח נרחב. בדרום ההר נמצאה גם העיר "ירושלים" שיריבותיה העיקריות היו גזר, גת ולכיש. תחום שלטונו של לַבָּיָא מושל שכם השתרע על כל הר אפרים, והוא חדר בפשיטותיו גם לתחומי ירושלים, גזר, השרון ועמק יזרעאל לתחום שלטונו של בירידיה שליט מגידו. באחד המכתבים כתוב שהחריב את שונם. השלטונות המצרים החליטו להביאו למשפט במצרים, אולם בדרך הוא ברח ונרצח. במכתבים יש פניות של מושלי ערים אל מלך מצרים לשלוח צבא כדי לדכא תוקפנות של מושלים אחרים. מוזכרים גם החבירו שהיו חסרי זהות אתנית שמילאו תפקיד בסכסוכים שבין הערים השונות והעבירו את נאמנותם על פי שיקוליהם. מוזכרים גם פורעי חוק, שודדים ורוצחים שהביאו לאובדן סחורות. התרופפות זאת במצב הביטחון ופעילותם של פיראטים בנתיבי הים הביאה להיחלשות של השליטה המצרית על נתיבי הסחר היבשתיים ודרשו כוח צבאי. לשם כך גויסו יורדי ים שהגיעו מארצות המערב כשכירי חרב של הצבא המצרי ויושבו לאורך דרך הים ולאורך החוף.
תקופת הברונזה המאוחרת ג
תקופה זו המתחילה בעלייתה של השושלת ה-19 לשלטון, התאפיינה בחידוש מאמצי המצרים לחזק את אחיזתם בסוריה מול החתים. בכנען מתגברת התסיסה של קבוצות שונות. המצרים עוברים לשיטה של אחזקת צבא ישיר בכנען ובסוריה, ומקימים שורה של מצודות ברחבי האימפריה, בהן הוחזק הצבא. בין המצודות יש למנות את רפיח, אשקלון, גזר, מגידו, בית שאן בה נמצאו מקדשים מצריים, ועוד.
סתי הראשון שחי במאה ה-13 לפני הספירה ערך 3 מסעות לארץ ישראל וסוריה. מסעו הראשון היה כדי לדכא מרד שפרץ בבית שאן. לזכר ניצחונו הציב 2 מצבות בבית שאן. באחת המצבות מתואר ניצחונו של סתי הראשון על החבירו ב"הר יַרְמְתוּ" (רֶמֶת שבנחלת שבט יששכר).
בנו של סתי הראשון רעמסס השני ערך גם הוא מסעות מלחמה כנגד החתים. הקרב הידוע בהם הוא קרב קדש שבעקבותיו נחתם בשנת 1259 לפנה"ס הסכם שלום בין המצרים והחתים שקרא לשלום וכלל גם ברית הגנה הדדית והסכם הסגרה. להסכם היה נספח שקבע את הגבול בין הצדדים, שהעניק לחתים שליטה על קדש ושטחי האמורים, אבל איפשר מעבר חופשי למצרים עד לאוגרית. קו הגבול עבר בעיר "לְבוֹא" בבקעת הלבנון. רעמסס השני ערך מסעות נוספים לסוריה ולכנען כדי לדכא מרידות שהתחוללו בעקבות קרב קדש. בעקבות הקרב החלה תקופה של נורמליזציה ביחסים בין מצרים והחתים שנמשכה עד לנפילת ממלכת החתים.
מימיו של רעמסס השני השתמרה תעודת "פפירוס אנאסטאזי א" הנותן תיאור מסע בדרכי כנען כולל הערים הראשיות. התיאור כולל גם מסע מסוכן בנחל "ערונה". מתוארת סכנת ה"שוסים" וכן מוזכר בו "ראש שבט אשר".
סופה של תקופת הברונזה חל בימיו של פרעה מרנפתח. בתקופה זו נחלשה מצרים. מרנפתח נאלץ להילחם בלובים ממערב ובפלישת גויי הים. גורם נוסף שנכנס לאזור היו שבטי ישראל. מרנפתח ערך בשנתו הרביעית מסע לכנען לדיכוי מרידות של מספר ערים. מסע זה מתועד באסטלת מרנפתח שבו מוזכרת לראשונה מחוץ למקרא ישות בשם "ישראל". מסעות ההרס של גויי הים אשר הביאו לנפילת ממלכת החתים ושל ממלכות סוריה וחוף כנען שינו את הסדר ששלט באזור מזרח הים התיכון במשך האלף ה-2 לפנה"ס. הסתימה תקופת שלטון המעצמות הגדולות והחלה תקופה של מדינות קטנות לאומיות.
סיום התקופה לא אירע בבת אחת, ונמשך כ-50 שנה. רעמסס השלישי ניהל שני קרבות כנגד גויי הים שבעקבותיו הושיבו אותם המצרים במצודות, וכך החל תהליך התיישבותם בארץ כנען באזור מישור החוף הדרומי. קרבות אלה מתועדים על קירות מקדש המתים של רעמסס השלישי במדינת האבו. במקביל התיישבו שבטי ישראל באזור ההר. במחצית המאה ה-12 הסתיימה סופית הנוכחות המצרית בכנען והחלה "תקופת הברזל".
מפת היישוב בכנען
תמונת היישוב בכנען השתנתה מאוד במעבר מתקופת הברונזה התיכונה לברונזה המאוחרת א. תפרוסת היישובים הייתה דומה לזו שקדמה לה, במיוחד לגבי היישובים העירוניים, אך עם זאת ניכרת ירידה במספרם הכולל של אתרים. יישובים רבים נהרסו ולא נושבו מחדש. גם אלה שנושבו לא חזרו לגודלם המקורי. נהוג לייחס את ההרס למסע הכיבוש המצרי. בחפירות ארכאולוגיות נמצא שתופעת ההרס היא תופעה כללית ואין כמעט יישוב שנחפר שאין בו סימני הרס בתקופה זו. סימני הרס גדולים נמצאו באתרים הבאים: יריחו, תל בית מירסים, שכם, עכו, מגידו, חצור, דן, תל אל-פארעה (דרום), ותל אל עג'ול. מתוך 54 יישובים חפורים מסוף תקופת הברונזה התיכונה רק 22 נבנו בתקופת הברונזה המאוחרת א.
בתקופת הברונזה המאוחרת ב', נושבו מחדש יישובים ותיקים ונבנו חדשים. נמצאה גם נטישה של יישובים ותיקים כמו נוה ים. היישובים החדשים נבנו בצירוף של מספר גורמים כגון הימצאותם של מקורות מים, בשולי אזור חקלאי או במישור החוף בקרבה לים. דוגמה לכך הוא תל אבו הואם ששכן ליד החוף וליד מקור מים נחל קישון. עם זאת, לא היה גידול משמעותי בסך השטח הבנוי לעומת תקופת ברונזה מאוחרת א'. זו הייתה תקופה של סחר בינלאומי, וחלק מהיישובים נבנו על החוף כערי נמל קטנות ובכך אפשרו את הסחר שהתנהל דרך ערים אלה. תופעה דומה נמדדה גם בתקופת ברונזה מאוחרת ג. נוספו בעיקר מצודות או "בתי מושל" מצרים שנבנו לאורך הדרכים הראשיות או באזורים חיוניים לשלטון המצרי בכנען. אתר חדש שנבנה היה בדיר אל בלח.
תפרוסת היישובים בתקופה זו הייתה במישור החוף מסיני ועד לכרמל, עמק יזרעאל, עמק בית שאן הירדן העליון ושפלת יהודה. אזור ההר היה כמעט ריק מיישובים. ירושלים שבתקופת הברונזה התיכונה הייתה עיר מוקפת חומה, הצטמצמה למצודה בעיר דוד.
העיר
בתקופה זו היה דגם מקובל של מבנה עיר שכלל מרכז של מבני ציבור ורצועה היקפית של בתי מגורים. הערים כללו שטחי ציבור ליד שער העיר בהם התנהל מסחר, כן נמצאו בהם מתקנים לאגירת מזון. אחד המבנים המרכזיים בכל עיר היה המקדש. בערים גדולות נבנו מקדשים נוספים.
בתקופה זו כמעט ולא נמצאו ערים בצורות. מרבית הביצורים בערים הכנעניות החלו בתקופת הברונזה התיכונה, ובתקופת הברונזה המאוחרת התושבים התבססו על הישגי הביצור של התקופה הקודמת ואין עדויות שהסוללות עברו שיפוץ. רק במגידו נמצא שהחלקלקה עברה תיקון. במספר ערים שנוסדו בתקופה זו נמצאו עדויות לביצורים חלשים, חומות דקות והעדר סוללות וחלקלקות.
ביישובים נמצאו מבני ציבור גדולים ששימשו כארמונות של מושלים מקומיים שנקראים "ארמונות החצר". זהו מבנה צנוע ביחס לארמונות מצרים אבל מפואר יותר ממבנה מגורים רגיל. המאפיין את המבנה הוא חצר מלבנית נרחבת שסביבה או בשניים מאגפיה מצויות מערכות של חדרים. סימן היכר לארמונות אלה הוא היחס בין שטח החצר לשטח החדרים. לרוב יחס של 1:1 ולעיתים גם יחס של 2:3. מאפיינים נוספים הם קירות עבים, יסודות מסיביים ולעיתים אף בניית מסד לבניין כולו, רצוף בחצרות ועוד. הארמון שימש גם כמרכז אדמיניסטרטיבי והוא כלל משרדים, חדרי משמר, אורוות סוסים ומחסני מזון. מבנים אלה ניכרים בקירות העבים שלהם המשמשים להגנה. ארמונות מטיפוס זה נמצאו בתל מגידו, תל אל-עג'ול, תל לכיש ועוד. ניתוח התוכניות מצביע על רציפות בלתי מופרעת של מסורת הבנייה מתקופת הברונזה התיכונה לברונזה המאוחרת.
מבנים אחרים הם "בתי מושל" מצריים שהוקמו במאה ה-13 וה-12 לפנה"ס. מבנים אלה נבנו לצורכי הנציב או המושל המצרי. מבנים אלה דומים בתוכנית הבניין למבנים של אצילים מצריים מתקופת הממלכה החדשה. המבנים רבועים בעלי קירות עבים של לבנים שנבנו על גבי יסודות של לבנים וזאת על פי המסורת האדריכלית במצרים. המבנה כלל חצר או אולם מרכזי פנימי קטן, כניסה פינתית, חדרים מסביב למבנה וחדר מדרגות לקומה השנייה במבנה. בית המושל הראשון זוהה על ידי פלינדרס פיטרי בתל אל-פארעה (דרום) והוא קרא להם בתי מושל. שני מבנים מפוארים התגלו בשכבה IV בבית שאן. בבניינים נמצאו פרטים ארכיטקטוניים מצריים כגון מזוזות מגולפות וסיפים בצורת האות T. בבניין 1500 נמצאו כתובות מצריות שזיהו את הבניין עם מושב המפקד המצרי "רעמסס-וסר-חפש" מימי רעמסס השלישי. בניין זה היה בגודל של 21X22 מטר, עובי קירותיו 2 מטר, ועומק יסודותיו 2 מטר. מבנים נוספים התגלו בתל חסי, תל אל-עג'ול, תל גמה ועוד. בעיקר אתרים במישור החוף הדרומי.
את הרכב האוכלוסייה של העיר הכנענית ניתן ללמוד מרשימות השבויים. ברשימתו של אמנחותפ השני לאחר מסעו הראשון מופיעים הנתונים הבאים: הרשימה לאחר מסעו השני של אמנחותפ כוללת: סיכום שתי הרשימות משקף את פירמידת האוכלוסייה של כנען. השכבות השליטות מופיעות במספרים הקטנים ואילו השכבות הנמוכות מופיעות במספרים הגדולים שעיקרם חורים כלומר תושבי חורו היא כנען.
מקדשים
בחפירות הארכאולוגיות התגלו מקדשים רבים. ההנחה היא שבכל אתר צריך להיות לפחות מקדש אחד. ריבוי המקדשים שנמצאו אפשר לחוקרים לקבוע שבתקופה זאת לא היה טיפוס אחיד של מקדשים. המקדשים מגוונים מבחינת גודל תכולה ומקום. הגוון משקף את ההשפעות השונות שהיו על כנען בתקופה זו, את ריבוי האלים ואת האוכלוסייה ההטרוגנית.
סוגי המקדשים הנפוצים הם: בנוסף מצאו מקדשים שונים בעלי אופי מקומי, רובם קטנים ובלי תוכנית אחידה.
קבורה
הקבורה בתקופת הברונזה המאוחרת נעשתה בעיקרה בשני סוגי טיפוסי קברים: "קברי מערות" ו"קברי בורות". חלק ממנהגי הקבורה היו נהוגים כבר בתקופות קדומות וחלקן היה חדש בכנען. בנוסף לסוגי קבורות אלה נמצאו גם שיטות קבורה המעידות על השפעה חיצונית או שהתייחדו לקבוצות אתניות זרות הכוללות: "קברי ספסל" – מערות עם ספסלי קבורה בצידן ששיקפו מנהגי קבורה קפריסאים, "קברי גומחות" – גומחות חצובות בקירות עליהן הונח המת. קבורה זו הייתה ידועה בקפריסין. "קברים דמויי כליה" – בקברים אלה היו אומנות שתמכו בגג. "חדרים בנויים", "קבורה בתיבות חרס" – מנהג שמוצאו בעולם המינואי של כרתים, "קבורה בקנקנים" – נוהג שהיה נפוץ בממלכה החתית באנטוליה, קבורה ב"ארונות חרס דמויי אדם". קברים כאלה נמצאו בדיר אל בלח ועוד.
כלכלת כנען
הבסיס הכלכלי הייתה החקלאות, גידול דגנים, ירקות ופירות וכן גידול בקר וצאן. לא נמצאו בה מחצבים למעט נחושת באזור תמנע. אין מידע אם נחושת זו הופקה בתקופת הברונזה המאוחרת. בתקופה זו לא היו בכלל יישובים באזור הנגב והערבה.
התקיימה גם תעשיית מתכת, במיוחד תעשיית הנשק והמרכבה. המצרים קיבלו את המרכבה מכנען. לאחר כיבוש מגידו על ידי תחותמס השלישי נלקחו שלל שמונה מאות תשעים ושתיים מרכבות גם רכב מצופה זהב. בנוסף נלקחו מאתיים שיריונות וחמש מאות ושתיים קשתות. גם אמנחותפ השני מספר על שלל רב שנלקח מכנען שכלל סוסים רבים ומרכבות. בטקסטים המצריים מסופר על אומנים ובעלי מלאכה כנעניים שהיגרו למצרים וקיבלו שם עבודה במלאכות הבנייה והעיטור.
התקופה הצטיינה בסחר בינלאומי שכנען נטלה בו חלק פעיל בשל מיקומה על נתיבי המסחר היבשתיים. בממצאים הארכאולוגיים מוצאים יותר שרידי יבוא מאשר יצוא. המסחר התנהל על בסיס סחר חליפין. מוצרי היצוא שהיו בעיקר עודפי ייצור חקלאי השתמרו פחות. מלבד כלי חרס יובאו לכנען מתכות ובמיוחד נחושת שהייתה חשובה לתעשיית המתכת לצורך ייצור הברונזה. המקור העיקרי למתכת זאת הייתה קפריסין העשירה בנחושת. מקור הבדיל לתעשיית הברונזה אינו ידוע. חומרים נוספים שיובאו הם זהב, כסף ושנהב. דוגמה למטענים שנשאו הספינות אפשר למצוא בספינה מאולו-בורון שנשאה מטען של כ-10 טון מטילי נחושת, כ-40 מטילי בדיל, שנהב, זהב, ענבר ועוד.
כלי חרס
את כלי החרס מחלקים לשתי קבוצות: כלים מייצור מקומי וכלי יבוא. יש ריבוי בכלי יבוא המצטיינים באיכותם. פריחת המסחר ונתיבי הים הפתוחים אפשרו רמת חיים גבוהה שאפשרה לתושבים רבים לרכוש סחורות מיובאות. לעומתם הכלים מהייצור המקומי הם ברמה פחותה יותר.
הכלים מייצור מקומי כולם עשויים באובניים ולא נמצאו כלים ביצור ביד. רמת הכלים נמוכה מהייצור של תקופת הברונזה התיכונה. יש פחות הקפדה על גימור ועל פרופורציות. חלק מהכלים מעוותים, דבר המעיד על רשלנות בשלב ייבוש הכלי לפני הכנסתו לשריפה. נפוץ העיטור בצבע, אבל עיטור זה לא היה מוקפד. טיפוסי הכלים הם אחידים בכל הארץ. אחידות זאת מעידה על תעשייה סטנדרטית של בתי מלאכה המספקים כמויות גדולות של כלים לשוק הרחב. סוגי הכלים האופייניים לתעשיית הייצור המקומי הם: פיטסים – כלי אגירה גדולים שמגיעים עד לגובה של 1.2 מטר, קנקנים – כלים לשימוש ביתי גובהם הממוצע 40–45 ס"מ, סירי בישול, קדרות – קערות עמוקות ורחבות בצורות שונות, פכים, פכיות, צפחות אשר תחילת ייצורן בתקופה זו, קערות, גביעים, קובעות ונרות. כלי נוסף שיוצר בכנען נקרא "הקנקן המסחרי הכנעני" שהיה בעל צוואר צר, כתף שטוחה, גוף מתחדד כלפי מטה ובסיס מודגש צר ומעובה. קנקן זה נמצא במצרים וביוון ושימש כנראה לשיווק תוצרת חקלאית מכנען, אולי שמן ויין. גובהו של הקנקן בין 55–70 ס"מ. ציורי קנקנים כאלה נמצאו בקברים מצרים בהם נראו אנשים פורקים סחורות מספינות סוחר כנעניות. קנקן זה נכנס לשימוש בתקופת הברונזה המאוחרת ב והיה בשימוש עד סוף תקופת הברונזה.
הכלים המיובאים מתחלקים למספר קבוצות: הכלים שיובאו מקפריסין משמשים כמאובן מנחה לתקופה זו באתרי ארץ ישראל. מציאתם בשכבה ארכאולוגית מהווה אינדיקציה לשייכות השכבה בה נמצאו כלים אלה לתקופה זו. התמוטטות המערכות המסחריות בסוף תקופת הברונזה המאוחרת באה לידי ביטוי בהיעלמות היבוא בכל הלבנט. לכן המצאות כלים לה או אי הימצאותם בחפירה ארכאולוגית מהווה אינדיקטור כרונולוגי המבדיל בין שכבה השייכת לברונזה המאוחרת לשכבה השייכת לתקופת הברזל.
הכתב
בכנען רווחו מספר סוגי כתב שהיו מקובלים באזור. השפה ששימשה לתכתובת בין מדינות הייתה האכדית שהייתה הלינגואה פרנקה של התקופה. לשון זו נכתבה בכתב יתדות. כל מכתבי אל עמרנה נכתבו בכתב זה. מאחר שידיעת קרוא וכתוב לא הייתה נפוצה, כתיבת התעודות מעידה שמושלי כנען העסיקו בחצרם סופרים ומתרגמים שסייעו להם בניהול התכתובת הבינלאומית. במגידו נמצא לוח בכתב יתדות עליו נכתב קטע מעלילות גילגמש. לוח זה מעיד שספרות התקופה הייתה ידועה במגידו.
בנוסף לכתב היתדות נמצאו בכנען כתובות בכתב המצרי. בכתב חרטומים נכתבו תעודות רשמיות. דוגמה לכך הן הכתובות שהציבו מלכי השושלת ה-19 בבית שאן לזכר ניצחונם. כתובות נוספות נמצאו על מזוזות אבן של פתחי בתים ביפו ובית שאן שנשאו שמות מלכי מצרים. באתרים שונים מצאו גם חרפושיות של תחותמס השלישי, אמנחותפ השני, ורעמסס השני. נמצאו גם כתובות בכתב היראטי מצרי בעיקר באתרים בדרום הארץ כדוגמת לכיש, רובן רשימות ששימשו את מערכות השלטון המצרי.
לכתיבת השפה הכנענית הומצא בתקופת הברונזה המאוחרת הכתב אלפבית פרוטו-כנעני שהוא כתב שבו כל ציור מייצג את העיצור הראשון במילה המהווה את פירוש הציור. המצאת הכתב מבטאת את הנטיות האינטלקטואליות של הכנענים. כתב זה התפתח מכתב פרוטו-סינאי במרכזים העירוניים בכנען. כתב זה הוא המקור לרוב רובם של הכתבים האלפביתים המשמשים כיום, וזו נחשבת לאחת התרומות החשובות ביותר של כנען לתרבות העולמית.
הדת
למרות השלטון המצרי הממושך הדת ששלטה הייתה הדת הכנענית. כמעט ולא מוצאים עדות לאלים מצריים. בעת העתיקה פעמים רבות השליטים היו עובדים גם את אלוהי הארץ בה שלטו בנוסף לעבודת אלוהיהם מתוך הנחה שהאלים המקומיים הם בעלי ההשפעה בארץ זו.
פנתאון האלים הכנעני ודרכי הפולחן ידועים מתוך הכתבים שהתגלו באוגרית ומהחפירות שנעשו בארץ ישראל. בראש האלים עמד אל שלא מילא תפקיד רב בפולחן, אשתו אשרה ילדה לו 70 בנים ובנות שכולם היו אלים הממונים על כוחות הטבע. הבן החשוב היה הבעל שהיה אל הגשם והרוח. בארץ כנען השחונה, בעל תפס מקום מרכזי בשל ההזדקקות לגשם. לצידו של בעל עמדה אשתו שלעיתים מלאה את תפקידה האלה ענת ולעיתים עשתרת. עשתרת הייתה אלת האהבה והפוריות שתוארה בדרך כלל כאישה ערומה שאברי מינה מובלטים ולעיתים התפתל סביבה נחש שהוא סמל הפוריות. צלמיות קטנות של עשתרת היו נפוצות מאוד בכנען ונמצאו כמעט בכל בית.
בתכונות האלים הכנעניים לא הייתה דרישה למוסר או צדק. האלים היו מלאי תאוות ושואפי תככים ומריבות. בני האדם היו מצווים לשכך את חמתם על ידי מתן מתנות וקרבנות.
את הקרבנות היו מקריבים במקומות נישאים מתוך אמונה שמקומות כאלה הם משכן קבע או ארעי לאלים. בנוסף בנו לאלים מקדשים בערים השונות. מקדשים כאלה נמצאו בחפירות הארכאולוגיות בלכיש, חצור, מגידו, בית שאן ועוד.
אמנות
בכנען לא הייתה נהוגה אמנות מונומנטלית כדוגמת מצרים. הם לא הנציחו את מעשיהם בפסלים או תבליטים גדולים. יש בכך כדי להצביע על המעמד המשני שהיה לשליטים הכנעניים באותה תקופה. לעומת זאת הצטיינה התקופה באומנות גילוף בשנהב במיוחד בתקופה שבין סוף המאה ה-14 לתחילת המאה ה-12 לפנה"ס. זה היה אחד מענפי האמנות החשובים בכנען.
שיטות וכלי לחימה
המקורות למידע על השיטות וכלי הלחימה בעולם העתיק הם מקורות מאוירים וכתובים. הממצא הארכאולוגי עצמו הוא מועט. בתקופה זו נוצרה האימפריה המצרית, הצלחתה נובעת מהכנסת שני כלי נשק חדשים למלחמה: המרכבה הרתומה לסוסים, וקשת בעלת טווח ירי גדול.
מגדל מטרופוליטן (שיקגו)
מגדל מטרופוליטן (באנגלית: Metropolitan Tower), במקור בניין שטראוס (באנגלית: Straus Building), הוא גורד שחקים הממוקם בשדרת מישיגן 310, שיקגו, אילינוי, ארצות הברית. הבניין מתנשא לגובה של 144.78 מטרים והוא בעל 37 קומות. הוא תוכנן בידי משרד האדריכלים גראהם, אנדרסון, פרובסט ווויט, ונבנה בין השנים 1924-1923.
היסטוריה
כשהושלמה בנייתו של הבניין בשנת 1924 הוא נקרא בניין שטראוס (Straus Building). למרות שהיה הבניין הראשון בשיקגו בעל יותר מ-30 קומות, הוא מעולם לא היה גורד השחקים הגבוה בעיר. באותה עת נבנה ה-Chicago Temple Building, שהיה גבוה ממנו ב-28 מטרים וגבוה ממנו ב-7 קומות. שני בניינים אלו היו הראשונים להיבנות תחת תוכנית בניין עיר של 1923 (לפני כן אף בניין בשיקגו לא יכל להיבנות מעל גובה של 79 מטרים).
בין השנים 1980-2004 היה מוכר בשם בניין בריטניקה, על שם האנציקלופדיה ששכרה בו משרדים.
יהודית ושפחתה עם ראש הולופרנס (מנטניה)
יהודית ושפחתה עם ראש הולופרנס (באיטלקית: Giuditta e l'ancella con la testa di Oloferne) הוא ציור טמפרה מעשה ידי הצייר אנדראה מנטניה, שצויר בין השנים 1495–1500 ומתאר את יהודית ושפחתה עם ראשו הכרות של הולופרנס. היצירה מוצגת בגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון.
היסטוריה ורקע
יהודית היא גיבורת ספר יהודית, מן הספרים החיצוניים למקרא שבו מתואר כיצד היא עורפת את ראשו של הולופרנס, שר הצבא האשורי, לאחר שהסתננה למחנהו כדי להציל את עמה. הציור מתאר את הרגעים שלאחר העריפה, שבהם יהודית ושפחתה נמצאות ליד אוהלו של הולופרנס.
הציור תוארך בעזרת השוואה לציורי גריזיי דומים, שנושאם הברית הישנה, שצוירו על ידי מנטניה בין השנים 1495–1500. ייתכן והציור היה כלול באוסף בית גונזגה שנרכש על ידי צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה בשנת 1628. הוא עבר בירושת משפחת אצולה אנגלית עד שנמכר בלונדון בשנת 1917. הוא נרכש והועבר לניו יורק בשנת 1923 ונתרם לגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון בשנת 1942.
תיאור היצירה
קפלי לבושה של יהודית משתפלים מגופה כאילו הייתה פסל קלאסי. עמידתה היא עמידת קונטרה פוסטו מתפתלת הרווחת בדמויות הרנסאנס, ונגזרת מפסלים עתיקים. היא נראית שלווה ומנותקת מהזירה המבעיתה, כשראשו של הקורבן שעדיין אחוז בידה מוכנס לשק המוחזק בידי שפחתה.
Mood Ring (שיר של לורד)
רקע ופרסום
רשימת הרצועות לאלבום האולפן השלישי של הזמרת-יוצרת הניו זילנדית לורד, Solar Power, פורסמה ב-21 ביוני 2021, כאשר "Mood Ring" מוקם כרצועה האחת עשרה של האלבום. ב-16 באוגוסט 2021 עלה באתר האינטרנט של לורד תרשים צבעוני של טבעת מצב רוח. באותו היום, הודיעה לורד דרך האתר על יציאת השיר, ב-18 באוגוסט 2021. בהכרזה, הסבירה לורד את השיר:
נכון לספטמבר 2021, צבר השיר למעלה מ-17 מיליון השמעות ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
ביקורות
האנה דיילי מבילבורד כינתה את השיר "רצועה אוורירית ומובלת בגיטרה", ש"גם לועגת לקידום אורח חיים הוליסטי מזויף וגם מזדהה עם אנשים שמוצאים נחמה באותו אורח חיים". קלייר שאפר מרולינג סטון תיארה את השיר כ"רצועה אקוסטית ונימוחה עם רמז קלוש של כלי הקשה", והשווה אותו מבחינה ווקאלית לשני הסינגלים הקודמים מהאלבום, "Solar Power" ו-"Stoned at the Nail Salon". בביקורת שלילית של פיצ'פורק, תנכתב כי השיר "פחות מרגש ממה שמצפים ממנו", ונאמר כי הביקורת של לורד על תרבות הבריאות נראית "די נדושה".
קרדיטים
הקרדיטים שלהלן לקוחים מטיידל.
ניתוח סיכון-תועלת
ניתוח סיכון-תועלת הוא תהליך בו בוחנים סיכון צפוי אל מול התועלת הצפויה מלקיחת הסיכון לשם קבלת החלטה בתנאי אי וודאות. בניגוד לניתוח עלות-תועלת הנעשה כאשר ידועות העלויות והתועלות או אומדנים שלהן, פעמים רבות יש צורך בקבלת החלטות לגבי תהליכים אקראיים או בהינתן מידע סטטיסטי.
במרוצת השנים הלכה והתפתחה תורת ההחלטות בתחום של החלטות בתנאי אי ודאות, במיוחד ככלי ניתוח שכיח במודלים כלכליים, מכיוון שבמחקרים כלכליים נהוג להניח שהאדם הוא מקבל החלטות רציונלי ותנאי אי הוודאות מאפיינים תנאים של שווקים. במחקר רפואי, על החוקר להראות כי מידת התועלת מהמחקר גוברת על הסיכון שלו על מנת שהמחקר ייחשב אתי.
עיצור וילוני משופתת, מקורב
עיצור וילוני משופתת מקורב הוא צליל עיצורי הנפוץ בשפות מדוברות רבות, כדוגמת העברית (בהגייה התימנית ובמילים שאולות). סימן ה-IPA לעיצור הוא W לטינית /w/, ובמערכת X-SAMPA הוא נכתב כ-<tt>w</tt>. זהו הצליל הישן ל- ו וניתן היה לשמעו בהגיות העברית המקראית והטברנית. ניתן לסמנו משנית ⟩ɰʷ⟩ היות שזהו [ɰ] משופתת. לעיצור זיקה לתנועה אחורית, סגורה, מעוגלת.
תרכובת רוויה
בכימיה אורגנית
בכימיה אורגנית, תרכובות בלתי רוויות לרוב יעברו תגובות סיפוח שאינן אפשריות עבור תרכובות אורגניות כמו האלקאנים - קבוצת התרכובות הרוויות הכי נפוצות בכימיה. תרכובת אורגנית רוויה תכיל רק קשרים יחידים בין אטומי הפחמן. לרבים מהתרכובות הרוויות יהיו קבוצות פונקציונליות, למשל, הכהלים.
תרכובות אורגניות בלתי רוויות
ניתן לתאר את מושג הרוויה באמצעות מערכות שמות שונות, נוסחאות ומבחנים אנליטיים. לדוגמה:
כימיה אורגנו-מתכתית
בכימיה אורגנו-מתכתית, לקומפלקס בלתי רווי יהיו פחות מ-18 אלקטרוני ערכיות לכן הוא יהיו יותר רגיש לסיפוח חמצוני או להוספת ליגנד. קטליזטורים רבים הם בלתי רוויים, כיוון שבמצב זה יכול הזרז לקשור את הסובסטרט - החומר עליו הוא פועל. בעוד שקומפלקסים רוויים רק לעיתים רחוקות מציגים תכונות קטליטיות.
פני שטח
בכימיה פיזיקלית, כאשר בוחנים תהליכים על פני שטח, רוויה היא המידה בה אתר קשירה תפוס על ידי מולקולות. לדוגמה, בתהליך ספיחה של גז על פני שטח, הרוויה היא אחוז אתרי הקישור התפוסים על ידי מולקולות הגז. דוגמה נוספת, רוויית בסיס המתייחסת לשבר הקטיונים הניתנים להחלפה שהם קטיוני בסיס.
כימיה פיזיקלית
בכימיה פיזיקלית, רוויה היא הנקודה בה לא ניתן להמיס יותר חומר בתמיסה מסוימת - כל חומר נוסף לא יתמוסס, אלא ישקע. נקודה זו של ריכוז מרבי, נקודת הרוויה, תלויה בזהות הממס, זהות המומס, ובטמפרטורה. אם שינוי בתנאים (כמו קירור) גורם לכך שריכוז החומר בתמיסה גדול מריכוז הרוויה, החומר יכול לשקוע כמוצק, או עשויה להתקבל תמיסה על רוויה.
ביוכימיה וחומצות שומן
בביוכימיה, נוהגים לקטלג את חומצות השומן, לחומצות שומן רוויות וחומצות שומן בלתי רוויות. שמנים צמחיים רבים מורכבים מחומצות שומן בלתי רוויות המכילות קשר כפול אחד לפחות. בנוסף, המושג רוויה מתייחס לאחוז האתרים הפעילים התפוסים בחלבון בזמן נתון.
הגבירה משאלוט
הגבירה משָאלוֹט (באנגלית: The Lady of Shalott) היא בלדה ויקטוריאנית מפורסמת מאת אלפרד לורד טניסון (1809–1892). לשיר יש שתי גרסאות: הראשונה, בת עשרים בתים, נכתבה בשנת 1832, והשנייה, שהיא הידועה יותר, בת תשעה-עשר בתים, נכתבה ב-1842.
תוכן
בחלקו הראשון של השיר (בתים 1–4), מסופר על הגבירה משאלוט, שחיה בטירה שעל אי בתוך נהר הזורם לקמלוט. לטירה ארבע חומות וארבעה מגדלים אפורים, והוא מוקף בנוף פסטורלי יפה מאוד. אף אחד מעולם לא ראה את הגבירה משאלוט. הקוצרים שעובדים בבוקר שומעים אותה שרה, ויודעים שהיא הגבירה משאלוט, אבל אף פעם לא ראו אותה. לפי הרולד בלום, חוקר ומבקר ספרות אמריקאי, הדבר מצביע על כך שהגבירה היא שמימית ורחוקה מלהיות אדם אמיתי.
בלום טוען שחלק זה של השיר מכיל סדרה של ניגודים בין פנים המגדל והעולם החי בחוץ, האדמה המלאה שעורה ושיפון. החבצלות, שהן הפרחים היחידים המוזכרים בשיר, מסמלות טוהר מיני ואמנותי. מתקבל מתח בין החיים בחוץ לבין ההסתגרות, בין החיים לבין האמנות, בין תשוקה לבין שיתוק הרגשות.
השיר ממקם את קמלוט במורד הנהר שמסמל חיים, זרימה, ודרך לתקשר עם העולם, בניגוד לגבירה הכלואה במגדל. בספרות האבירות, קמלוט היא טירה דמיונית באנגליה, המפורסמת ביותר כבירתו של מלך ארתור האגדי. חלקו השני של השיר (בתים 5–8) מתאר את הגבירה משאלוט יושבת יום ולילה בטירתה, ואורגת אריג קסום עם צבעים עליזים. היא שמעה לחישה שתרד עליה קללה אם תסתכל לעבר קמלוט. היא איננה יודעת מה טיב הקללה, ואין לה דאגות רבות חוץ מלארוג. היא מביטה במראה שניצבת מולה כל השנה, ורואה בה את הצללים של העולם. היא רואה את הטבע, את עלמות הכפר, את הדרכים המובילות לקמלוט, את הרועה הצעיר, ולפעמים היא גם רואה אבירים שרוכבים בזוגות על סוסים. ואולם לה עצמה אין אביר נאמן ואמיתי. לפעמים היא רואה לוויה בלילות, או צמד אוהבים שרק נישאו, ויצאו בזמן שהירח היה מעליהם. אז אומרת הגבירה משאלוט שנמאס לה לראות רק צללים. את כל מה שהיא רואה, היא אורגת לתוך השטיח. בלום טוען שקמלוט, שהגבירה מנועה מלהסתכל עליה, שונה מקמלוט האגדתית, כי קמלוט בשיר מייצגת את העולם האמיתי. בתקופה הוויקטוריאנית היה חשוב לאמן להיות מעורב בנושאים חברתיים, אולם הגבירה בשיר מרוחקת ולא יכולה להיות מעורבת. אבל לטענת בלום, היא מזהה את הניתוק שלה כמחלה כאשר היא אומרת שנמאס לה מצללים.
בחלקו השלישי של השיר (בתים 9–13), הגבירה משאלוט רואה בהשתקפות של המראה את האביר לנסלוט רוכב על סוסו. בחלק זה מכיל תיאור ארוך של האביר, ציודו ולבושו. הוא רוכב לעבר קמלוט והגבירה שומעת אותו שר, ואז היא עוזבת את האריג והנול, ומסתכלת החוצה לעבר קמלוט. ברגע זה, האריג שהיא אורגת עף לו והמראה נסדקת מצד לצד. הגבירה משאלוט אומרת שהקללה ירדה עליה.
לפי בלום, תיאור האביר לנסלוט מרמז על כך שחייו מלאים אהבה, תשוקה והרפתקאות, בניגוד לחיים המשותקים רגשית שנידונה להם הגבירה משאלוט. דמות האביר לנסלוט מופיעה גם באגדות על המלך ארתור, ובהן לנסלוט היה מאוהב באשתו של המלך ארתור. למרות שהגבירה רואה את השתקפות לנסלוט במראה, מה ששובר את השיתוק שלה, לפי בלום, הוא השיר שלנסלוט שר. היא הכירה את מדיום השירה אבל לא ידעה שהוא גם מתקיים מחוץ לחלונה, וזהו פיתוי שקשה לעמוד בו. המראה סימלה עד כה את המקור היחיד לידע על העולם החיצוני, וכאשר היא נסדקת, הדבר מסמל את סוף יכולתה האמנותית של הגבירה.
לפי בלום, העולם החיצוני, שהיה מאופיין עד כה בשיר בצבעים חושניים, מאבד מזוהרו, והטבע מקבל חזות אפורה ועצובה. בתגובה ללנסלוט רצת הגבירה לטעום מן העולם החושני בחוץ, וזה היה סוף כל הגשמה אפשרית של תשוקות אלו שרק התעוררו. הדחף לחיות כולל את גזר דין המוות שלו.
ביקורת ופרשנות
יש הטוענים שהבלדה מבוססת בחלקה על האגדה של איליין מאסטולאט (Elaine the Fair Maid of Astolat) מסיפורו של סר תומאס מלורי "מות ארתור" (Le Morte d'Arthur). טניסון עצמו כתב מאוחר יותר שיר בשם זהה, מות ארתור (Mort d’Arthur).
באגדת איליין מאסטולאט, אהבתה של איליין הנאיבית ללנסלוט נשארה בלתי מושבת, והיא התאבדה בגלל שברון לב. יש דמיון רב בין סיפור זה לשיר על הגבירה משאלוט, אף כי טניסון טען שהוא לא הכיר את הגרסה האנגלית של הסיפור כאשר כתב את הטיוטה הראשונה של השיר בשנת 1832. איליין הייתה דמות מאגדות המלך ארתור (Arthurian Legend), ויש יותר מגרסה אחת של אגדת איליין מהמאה ה-13. אחת מהן היא הנובלה האיטלקית לה דונה די סקאלוטה (La Donna di Scallota), וטניסון טען שהיא מקור השיר שלו, אבל הוא הוסיף פרטים רבים שלא היו בסיפור האיטלקי, כמו האריג, המראה והאי.
פרידלנדר אי אר (Friedlander ER) טוען שהגבירה, המסתכלת על העולם דרך מראה ומתארת אותו בעבודת אמנות, היא מעין אלגוריה על חיי האמן הסופר. הוא טוען שהשיר הוא בחלקו על האופן שבו האמנות עלולה לגרום לאמן לחוש מבודד מן החיים הרגילים. בשנות ה-30 של המאה ה-19, בהן נכתב השיר, המשורר היה אמור להיות דובר האידיאל הוויקטוריאני שבו המיניות מדוכאת. טניסון כתב את השיר בשנות העשרים המוקדמות שלו, הרבה לפני שהתחתן, וכנראה תהה אם יוכל להימנע מיחסי מין. כנראה שחשש שקיום יחסי מין יהרוס את מוסרו ושירתו. כמיהת הגבירה היא שגרמה לה להסתכל מבעד לחלון, ועל כך נענשה, וזהו הפחד של טניסון, לחרוג מן המקובל למשורר בתקופתו ולקלקל את שירתו.
גרהארד ג'וזף, מבקר ספרות ידוע שכתב על טניסון, טוען כי המשורר הרגיש שיצירת אמנות חושית מצריכה הפרדה של האמן מפעילות רגילה, ובמיוחד מההתנסות האופיינית באהבה. כאשר הגבירה רואה את לנסלוט, המראה נסדקת והיא שטה לקמלוט. ג'רארד טוען שטניסון אולי המחיז ניגוד ואיבה שלא ניתן להעלימן בין אמנות לבין אהבה. איליין ג'ורדן ,(Elaine Jordan) מבקרת ספרות, טוענת בספרה שהביקורת המודרנית פרשה את הגבירה במונחים פסיכואנליטיים, כמו ליבידו כלוא שאינו יכול למצוא ביטוי בדור תועלתני, והעצמי הנשי שלו פונה מיצירתיות פנימית כדי להתרסק בעימות עם העולם האמיתי.
ניתוח אחר, שונה מאוד, מציע שהגבירה משאלוט נענשה על חריגתה מחוקי החברה הוויקטוריאנית. המרחב הביתי, הפנימי, היה שייך לנשים והיה נפרד מן המרחב החיצוני, האקטיבי, שהיה שייך באופן בלעדי לגברים. הנשים הוויקטוריאניות צוירו תמיד בין כותלי הבית, וציורים המבוססים על דמותה של הגבירה משאלוט, מדגימים היטב את מצב האישה בחברה הוויקטוריאנית. הם מביעים את המתח שבין החובות החברתיים לתשוקה האישית. כנראה שהגבירה משאלוט חדרה למרחב הגברי, ניתקה את הכבלים השמורים לנשים, נכנעה לתשוקה בזויה, ונטשה את מלאכת האריגה הנשית, ולכן היא נענשת. יהודה בלו, חובב ספרות עתיקה ואספן של ידיעות היסטוריות, הציע ניתוח דומה מאוד. הוא ציין שבחברה השמרנית של התקופה הוויקטוריאנית, לא היה נהוג שאישה תצא מביתה בגפה. בזמן שהגבר היה עובד לפרנסתו, הייתה האישה מכונסת בחדריה ועוסקת בעבודות הבית השונות. מן הסביבה החיצונית היו מגיעות אליה ידיעות כאשר הגברים היו שבים הביתה בערוב היום, וכך הייתה משתקפת אליה המציאות שמחוץ לביתה מתוך בבואת עיניהם של בעלה, אחיה או אביה. והנה, יום אחד מואסת האישה היושבת בבית בשעבודה למלאכת הרקמה, ומעזה להציץ אל העולם דרך עיניה שלה. על כך היא תיענש וסופה יהיה מר. סנדרה גילברט, פרופסור לאנגלית, מבקרת ספרות ומשוררת וסוזן גובאר (Susan Gubar), עורכת אמריקאית ומבקרת ספרות, טוענות ש"מראת הקסמים" היא אחד הכלים שמגישה הפטריארכיה לנשים כדי להמית את עצמן ולהפוך ליצירת אמנות.
ג'ורדן כותבת שגבירה המסתכלת במראה היא סמל מסורתי של גאווה, אך בשיר דמות הגבירה עצמה מעולם לא משתקפת במראה, אלא תמיד העולם האמיתי בחוץ. הרגש שבה מבקע את המראה וקורע את האריגה. העצמיות אינה נמצאת בשיר.
השפעתו הגדולה של השיר "הגבירה משאלוט" ניכרת בתחומים רבים באמנות, כמו ציור, ספרות, מוזיקה ואפילו סדרות טלוויזיה.
אזכורים באמנות הפלסטית
ישנם אזכורים רבים של השיר בציורים, במיוחד אצל ציירי האחווה הפרה-רפאליטית (Pre-Raphaelite Brotherhood). קרוב ל-50 יצירות שונות מתארות את הגבירה משאלוט. ג'ון ויליאם ווטרהאוס (John William Waterhouse), צייר שלוש אפיזודות מהשיר בשנים 1888, 1894, ו 1915. גם ציירים אחרים כמו דנטה גבריאל רוזטי (Dante Gabriel Rossetti), ויליאם מאו אגלי (William Maw Egley), וויליאם הולמן האנט ציירו את הגבירה משאלוט. כל אחד מהם צייר סצנה שונה מתוך השיר.
קישורים חיצוניים
תרגומים עבריים:
ביצועים:
צ'ובוטיזאורוס
צ'ובוטיזאורוס (שם מדעי: Chubutisaurus; משמעות השם: "לטאת צ'ובוט") הוא סוג של דינוזאור זאורופוד מענף הטיטאנוזאורים, שחי במשך הקרטיקון התחתון במשך האלביאן.
מאפיינים
דינוזאור זה התגלה בתצורת סרו ברקינו שבצ'ובוט, ארגנטינה ומכאן שמו. הוא תואר למדע בידי החוקר חיימה דל קורו ב-1975 והוערך שגילו 110 מיליון שנה. הדינוזאור הכיל מין יחיד - Chubutisaurus insignis.
הצ'ובוטיזאורוס היה זאורופוד גדול ואורך עצם הירך שלו הגיעה לאורך 168 סנטימטרים. ממדי גופו הגיעו לאורך של 18 מטרים ומשקל של 20 טונות על פי גרגורי ס. פאול בעוד החוקר תומאס ר. הולץ הבן העריך שהגיע לאורך 23 מטרים. הוא היה בעל צוואר ארוך ויכל להגיע בקלות לצמרות עצים גבוהים כמו מיני מחטניים שכיסו את ארגנטינה הקדומה ואותם לעס בעזרת שיניו המרובעות והקשיחות.
לא כל החוקרים רואים בסוג זה טיטאנוזאור אמיתי וחלקם משייכים אותו לקבוצה הגדולה יותר, סומפוספונדילי.
רגנסבורגר
רגנסבורגר היא צורת שאלה שהייתה נהוגה בישיבות אשכנז בסוף תקופת הראשונים ובתחילת תקופת האחרונים, כחלק משיטת החילוקים.
רקע
מקובל לשער שבישיבת מהר"י וייל בנירנברג ובישיבת מהר"י ברונא ברגנסבורג התפתחה שיטת החילוקים, בשיטת לימוד זו מבארים את הגמרא בפלפולים חריפים ובחילוקים דקים.
מיד לאחר יצירת השיטה, התקיף אותה השל"ה בטענה שצורת לימוד זו אינה אמיתית ואין צורך בחידודים אלו, השל"ה סייג את דבריו.
לאחר תקופה, החתם סופר הגן על שיטה זו וטען שתועלת שיטת החילוקים היא להרגיל את התלמידים שלא לדמות דין לדין. בישיבת החתם סופר נהגו ללמוד ולהקשות קושיית דוגמת נירנברגר ורגנסבורגר.
כחלק משיטת החילוקים התפתחה צורת שאלה הנקראת "רגנסבורגר" ככל הנראה על שם ישיבת רגנסבורג, ו"נירנברגר" על שם ישיבת נירנברג.
רגנסבורגר
משל עתיק מבאר את המושג, איכר הביא לשוק עגלת תבן, ניגש אליו סקרן שאל אותו, מה אתה מוכר?, ענה לו האיכר, חציר! שאל אותו הקונה, והרי זה תבן?! כעס האיכר, אם ידעת למה שאלת?!.
כלומר לעיתים אמורא שואל את חבירו שאלה, ולאחר שהאמורא עונה לו הוא מקשה לו ממשנה או ברייתא, ועל כך מקשים: אם הוא ידע את המשנה למה הוא שאל?
דוגמה
במסכת שבת רבי יוחנן שואל את רבי ינאי האם מותר לשרות חילתית במים צוננים, רבי ינאי עונה לו שאסור, ועל כך מקשה רבי יוחנן שהמשנה אומרת שבפושרים אסור ומשמע שבצונן מותר, ועל כך קשה אם הוא ידע את הדיוק למה שאל את ר' ינאי, בדוגמה זו רבי ינאי כבר שואל אך זהו, רגנסבורגר.
דרכי התירוצים
בספרות התורנית השאלה הובאה, במהר"ם שיף, במהרשש"ך, בקיקיון דיונה, אצל רבי ברוך עפשטיין, ועוד רבים.
סגנון שאלות זה הובא אף ביד מלאכי ובפרשנים ספרדים אחרים אך ללא הכינוי רגנסבורגר.
גנבאיאר גנבולד
גנבאיאר גנבולד (במונגולית: Ганболдын Ганбаяр; נולד ב-9 במרץ 2000 בסוחבאטאר שבמונגוליה) הוא כדורגלן מונגולי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת קומרנו מהליגה הסלובקית השנייה, בהשאלה מפושקש אקדמיה, ובנבחרת מונגוליה.
קריירת מועדונים
גנבולד החל את הקריירה המקצוענית שלו בחורמוחון מליגת העל המונגולית.
ב-11 באפריל 2018 הושאל לאולן בטור סיטי מליגת העל המונגולית. הוא ערך שתי הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
בחודש יולי 2020 הושאל לצ'קוואר מהליגה ההונגרית השנייה.
בחודש יולי 2021 הושאל לקומרנו מהליגה הסלובקית השנייה.
קריירה בינלאומית
ב-25 במרץ 2021 ערך גנבולד את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מונגוליה, בהפסד 3-0 לנבחרת טג'יקיסטן במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
סכין פלטה
סכין פַּלֶטָה הוא כלי קהה עם להב פלדה גמיש, בו משתמש הצייר על מנת לערבב או להניח צבע. הוא קרוי על שם הפלטה, הלוח עליו מערבב הצייר את הצבע טרם הנחתו על קנבס.
לסכיני הפלטה צורות שונות מגוונות, כאשר החומר ממנו עשויה הידית וצורת הלהב משתנים בין דגם לדגם. סכיני פלטה עם ראש מעוגל נוחים יותר למטרת ערבוב צבעים על הפלטה, וסכיני פלטה עם ראש מחודד וארכובה המחברת בין הידית ללהב נוחים יותר למטרת הנחת הצבע ישירות על קנבס.
הערבוב נעשה בתנועה מעגלית על גבי פלטה. הוא יכול להיעשות בין הצבע למדיום כמו שמן פשתן או טרפנטין, או בין צבע אחד לאחר על מנת ליצור גוון אחיד חדש. בסכין פלטה משתמשים בעיקר לערבוב צבעי שמן או אקריליק.
ציור בסכין פלטה כטכניקה
רק במאה ה-19 הפך הסכין לכלי פופולרי עבור פעולת הציור עצמה, בדומה למכחול, ולא בלעדית עבור ערבוב הצבעים. הצייר הצרפתי גוסטב קורבה היה מהאמנים הראשונים שעשו בכלי שימוש חדשני זה. קורבה השתמש בסכין על מנת להניח משטחי צבע בציורי הנוף שלו, ואמנים רבים אימצו את הטכניקה בעקבותיו. חידוש נוסף היה ערבוב הצבע עם הסכין ישירות על גבי הציור.
מכיוון שעם סכין הפלטה ניתן להניח כמויות גדושות יותר של צבע על גבי הפאנל או הקנבס מאשר שאפשר עם המכחול, קל יותר להשיג אימפסטו ומרקם תלת־ממדי לציור בעזרתו. הצייר ההולנדי רמברנדט ידוע בשימושו המוקדם בסכין הפלטה על מנת להשיג אימפסטו, טרם הדבר היה מקובל.
אמנים הידועים בשימושם בסכין כאמצעי להנחת צבע, בעיקר בהשפעת קורבה, הם קאמי פיסארו, פול סזאן, מארק שאגאל ואנרי מאטיס.
במאה ה-20 אמנים החלו לצייר ציורים שלמים באמצעות סכין הפלטה, תוך זניחה מוחלטת של המכחול. כיום אמנים לרוב משלבים בין שתי הטכניקות.
טבלת פוטנציאלי חיזור תקניים
טבלת נתונים של פוטנציאלי החיזור התקניים של צורונים שונים (בוולט) בהשוואה לחצי תא תקני של מימן.
הנתונים עבור ריכוז של 1 מול לליטר, טמפרטורה של 298.15 מעלות קלווין (25°C), ולחץ של 101.325 קילו-פסקל (1 אטמוספירה).
גרמניה באירוויזיון 2006
Der deutsche Vorentscheid 2006 – 50 Jahre Grand Prix
נציג גרמניה לאירוויזיון 2006 נבחר במסגרת ספיישל טלוויזיוני לרגל חגיגות חמישים שנה לאירוויזיון.
התחרות נערכה בתיאטרון "Deutsches Schauspielhaus" בהמבורג.
בתחרות התמודדו שלושה מתחרים, כל אחד מהמתמודדים ביצע בנוסף לשיר גם שיר נוסף שהיה באירוויזיון, דירוגם נבחר על פי תוצאות ההצבעה של הקהל בבית.
השמדת כל המפלצות
השמדת כל המפלצות (ביפנית: 怪獣総進撃, באנגלית: Destroy All Monsters) הוא סרט מפלצות ואסונות יפני ואירוע קרוסאובר מבית היוצר של טוהו בבימויו של אישירו הונדה. בסרט הזה, גודזילה, אנגירוס, רודן, מות'רה, הגורוזאורוס, מינילה, קומונגא ומנדה נשלטים לפתע על ידי גזע רנדומלי של חוצנים (שהם שולטים גם בקינג גידורה) ומשמידים את כל העולם מניגוד לרצונם. הסרט יצא לאור ביפן ב-1 באוגוסט 1968.
גרמניה באירוויזיון 2006
Der deutsche Vorentscheid 2006 – 50 Jahre Grand Prix
בין האורחים באירוע הם נציגי גרמניה לשעבר מישל ולו, כמו כן גם זוכי אירוויזיון לשעבר ליס אסיה, Brotherhood of Man והאחים אולסן.
השמדת כל המפלצות
עלילה
בסוף המאה ה-20, כל המפלצות של כדור הארץ נאספו על ידי ועדת המדע של האו"ם ומוגבלות באזור המכונה ״מונסטר-לנד״ באיי בונין: מרכז בקרה מיוחד שנבנה מתחת לאי כדי להבטיח כי המפלצות יישארו בטוחים באי ומקימים במרכז הבקרה מתקן מחקר כדי לחקור אותם (בנוסף, האי מזכיר את איסלא-נובלר ואיסלא-סורנה מסרטי פארק-היורה, משום שגם בהם ישנם כמה חיות פרהיסטוריות, רק חסרות כוחות-על).
גרמניה באירוויזיון 2006
באירוויזיון
באירוויזיון השיר העפיל אוטומטית לגמר, וסיים במקום ה-15 עם 36 נקודות.
השמדת כל המפלצות
עלילה
כאשר התקשורת עם מונסטר-לנד מתנתקת באופן מסתורי, וכל המפלצות מתחילות לתקוף את בירות העולם, ד"ר יושידה שולח את קפטן ימבה וצוות הצוללת שלו, SY-3, לראות מה קרה שם. שם הם מגלים שהמדענים, בהנהגתו של ד"ר אוטאני, הפכו לעבדים נשלטים של גזע חייזרים נקביים, הקוראים לעצמם קילאקים, שמתבררים כי הם שולטים במפלצות. המנהיג שלהם דורש שהגזע האנושי ייכנע, או יתמודד עם השמדה מוחלטת.
גודזילה מתקיף את ניו יורק (דבר שקרה במארוול), רודן פולש למוסקבה, מות'רה (בתור זחל) מטיל אימה בבייג'ינג, הגורוזאורוס הורס את פריז ומאנדה מתקיף את לונדון. התקפות אלה נקבעו על מנת למשוך תשומת לב מיפן, כך שהחייזרים יכולים להקים מעוז תת-קרקעי ליד הר פוג׳י ביפן. הקילאקים מפנים את ההתקפה הגדולה הבאה שלהם לטוקיו, ובלי התנגדות רצינית הופכים לבטוחים במטרותיהם עד האו״ם גילה כי המתקן ששולט במפלצות נמצא בירח. במאבק נואש, SY-3 הורס את המתקן שבירח ומפלצות כדה״א חוזרות לעצמן.
כשכל המפלצות בשליטת מועצת הביטחון של האו"ם עכשיו, הקילאקים פותחים בתוכנית-העל שלהם: קינג גידורה. המפלץ הקוסמי בעל שלושת הראשים נשלח כדי להגן על הבונקר החוצני שבהר פוג'י, ונלחם נגד גודזילה, מינילה, מות'רה, רודן, גורוזאורוס, אנגירוס, קומונגא ומנדה. בעוד לכאורה הוא נראה בלתי מנוצח, גידורה מרוסן בסופו של דבר על ידי כל מפלצות כדה״א והם הורגים אותו סופית. החייזרים מסרבים להודות בתבוסה, והם שולחים את התוכנית האחרונה שלהם: מפלצת בוערת אותה הם מכנים ״דרקון האש״, אשר מתחיל לשרוף את טוקיו והורס את מרכז השליטה על מונסטר-לנד. לפתע, גודזילה תוקף והורס את הבסיס של החייזרים, ומגלה כי מפלצות כדה״א מי הן אויבותיהן. קפטן ימבה מושך את הדרקון אש באמצעות ה-SY-3 ומשיג ניצחון עבור המין האנושי. דרקון האש והחייזרים מושמדים, וגודזילה ומפלצות אחרות חוזרות למונסטר-לנד לחיות בשלום.
זיגפריד הניקה
זיגפריד הניקה (בגרמנית: Siegfried Haenicke; 8 בספטמבר 1878 – 19 בפברואר 1946) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.