cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הרסקול
הרָסְקוֹל (ברוסית: раскол; "פילוג, סכיזמה") היה הקרע הדתי שהתחולל בתוך הכנסייה האורתודוקסית הרוסית בעקבות הרפורמות הדתיות שערך פטריארך מוסקבה, ניקון החל מ-1654, ושנועדו להביא להאחדה בין הנהוג ברוסיה לבין המקובל בכנסיות היווניות. השלטונות כפו את התיקונים בחוזק יד ורדפו את המתנגדים הרבים שדבקו במסורת המקומית. הללו הונהגו בין היתר על ידי הארכיבישוף אלכסנדר מוויאטקה, איוואן נרונוב, ניקיטה דוברינין ובכירים אחרים. ב-1667 הכריזה הכנסייה הרוסית חרם על המתנגדים, שהתפלגו מתוכה. חלקם התגבשו לבסוף לתנועת אדוקי האמונה הישנה.
מהות הרפורמה
קיימת הערכה, שבמאה ה-10 בזמן שרוס של קייב קיבלה על עצמה את הנצרות, באימפריה הביזנטית היו כמה נוהגים של עריכת טקסים דתיים. עם הזמן נוהג אחד השתרש ברוסיה והנוהג השני השתרש ביוון.
במהלך הזמן, בעקבות פלישת המונגולים לרוסיה, התרחקה המסורת הרוסית בצפון-מזרח רוסיה (נסיכות ולדימיר ובהמשך נסיכות מוסקבה) מהמסורת היוונית שהייתה נהוגה בדרום רוסיה (בשטחים שהיו בשליטת הדוכסות הגדולה של ליטא). עם הצטרפות השטחים של אוקראינה לרוסיה הצארית הפער נהיה בולט יותר והנושא הועלה ביתר חוזק.
בסוף שנות ה-40 של המאה ה-17 הגיעו למוסקבה ידיעות על שריפת ספרים דתיים רוסים במנזרים יוונים. פטריארך ירושלים בדק את הנושא וגינה אותו, אך ציין שספרים דתיים רוסים אינם תואמים את הנוהג המקובל.
במהלך כהונתו של אלכסיי הראשון היחסים עם יוון התחממו והצאר בעצמו היה אוהד גדול של התרבות היוונית-ביזנטית. בהתכתבות עם ראשי הכנסייה היוונית הוא ציין שברצונו להתאים את המנהגים ברוסיה עם מנהגים ביוון. בשנת 1653 במוסקבה ביקר הפטריארך של קונסטנטינופול שניהל הרבה שיחות בנושא זה עם הצאר. כל זה הביא לכך שאלכסיי הראשון והפטריארך ניקון סיכמו על הצורך ביוזמת רפורמה דתית.
הרפורמה ביוזמת ניקון כללה מספר היבטים:
המשך המצב בכנסייה הרוסית
למרות רדיפת הכנסייה הרשמית והשלטונות, הפילוג בכנסייה נמשך. תומכי הנוהג הישן התרכזו ביישובים מרוחקים בצפון ובסיביר. בשנת 1800 הסינוד נתן היתר לעריכת תפילות לפי הנוהג הישן. בהתאם לצו משנת 1905 הוחלט לא לקרוא יותר את תומכי המנהג הישן "פלגנים" לאור הקונוטציה השלילית ולקרוא להם "תומכי המנהג הישן" (ברוסית: старообрядцы). כמו כן, הותר להקים כנסיות חדשות בהם תפילות יהיו לפי הנוהג הישן. זה גם המצב שנשמר עד היום.
בהתאם לנתוני מפקד האוכלוסין משנת 1897 ברוסיה התגוררו כ-2.2 מיליון תומכי המנהג הישן. בהתאם להערכה נוכחית, בתחומי רוסיה מתגוררים עתה כ-1 מיליון מתומכי המנהג הישן. בנוסף לכך, קיימות קהילות באוקראינה, בבלארוס, ברומניה, בארצות הברית, בקנדה, באוסטרליה, ברומניה, בפולין ובמדינות הבלטיות.
פרסי המוזיקה האמריקאית 2015
טקס פרסי המוזיקה האמריקאית ה-43 התקיים ב-22 בנובמבר 2015 בתיאטרון מיקרוסופט, לוס אנג'לס, קליפורניה, תוך הכרה באמנים ובאלבומים הפופולריים ביותר בשנת 2015. בסמוך להכרזת המועמדויות בטקס, נודע כי הזמרת-יוצרת האמריקאית ג'ניפר לופז תהיה המנחה שלו. טיילור סוויפט הייתה לאמן עם מרבית המועמדויות בטקס (6), כמו גם היותה האמן שזכה במרבית הפרסים באותו הטקס (3). במהלך הטקס, נשא ג'ארד לטו הספד בנוגע לפיגועי נובמבר 2015 בפריז.
לאחר הטקס, הוכרז כי נתוני הרייטינג שלו עמדו על כ-10.98 מיליון צופים בסך הכול.
יחסי בליז–מקסיקו
יחסי בליז–מקסיקו הם היחסים הדיפלומטיים בין בליז למקסיקו. שתי המדינות חברות באיגוד המדינות הקריביות, הקהילה של אמריקה הלטינית והמדינות הקריביות, ארגון מדינות אמריקה והאו"ם.
היסטוריה
חצי האי יוקטן, המחולק היום בין המדינות בליז, גואטמלה ומקסיקו; היה פעם בית לתרבות המאיה. במאה ה-16 פלשה ספרד לשטח וניהלה את האזור ממקסיקו סיטי, מקום מושבה של מלכות המשנה של ספרד החדשה. לאחר הכיבוש הספרדי, השטח שייקרא לימים בליז נוהל בצורה גרועה ופתוח להתקפות מצד פיראטים. במאה ה-17, מתיישבים בריטים החלו להגיע לבליז ולחמו במספר קרבות כדי לשלוט בשטח. בסוף המאה ה-18, ממלכת בריטניה הגדולה השתלטה רשמית על שטח בליז. ביולי 1893, מקסיקו העצמאית החדשה חתמה עם בריטניה על הסכם הקובע גבולות בין שתי המדינות, שעדיין קיים כיום.
ב-21 בספטמבר 1981 הפכה בליז לאומה עצמאית. באותו יום, בליז ומקסיקו כוננו יחסים דיפלומטיים וייסדו את השגרירות הראשונה במדינה, בעוד שבריטניה הקימה נציבות עליונה. בשנת 1982, ראש ממשלת בליז, ג'ורג' פרייס, הפך לראש המדינה הראשון מבליז שערך ביקור רשמי במקסיקו. ב-1986 פתחה בליז את השגרירות שלה במקסיקו סיטי. בשנת 1988, נשיא מקסיקו מיגל דה לה מדריד הפך לראש המדינה המקסיקני הראשון שערך ביקור רשמי בבליז. מאז נערכו מספר ביקורים רמי דרג בין ראשי מדינות משתי המדינות. ב-2016, שתי המדינות חגגו 35 שנים ליחסים דיפלומטיים.
במאי 2022, נשיא מקסיקו, אנדרס מנואל לופס אוברדור, ביקר בבליז.
ביקורים רמי דרג
ביקורי ראש הממשלה מבליז במקסיקו
ביקורים נשיאותיים ממקסיקו בבליז
הסכמים בילטרליים
שתי המדינות חתמו על מספר הסכמים דו-צדדיים כגון הסכם של גבולות טריטוריאליים של הונדורס הבריטית שנחתם בין מקסיקו לבריטניה (1893); הסכם דואר (1910); הסכם חילופי תרבות (1982); הסכם על ביצוע פסקי דין פליליים (1986); הסכם שיתוף פעולה במאבק בסחר בסמים ובתלות בסמים (1990); הסכם שיתוף פעולה בשימור ותחזוקה של אזורים ארכאולוגיים (1990); הסכם לשיתוף פעולה תיירותי (1990); הסכם להגנה והשבת אנדרטאות ארכאולוגיות, אמנותיות והיסטוריות (1991); הסכם להגנה ושיפור הסביבה ושימור משאבי טבע באזור הגבול (1991); הסכם שיתוף פעולה מדעי וטכני (1995) והסכם על חילופי מידע בענייני מס (2011).
יחסי סחר
בשנת 2018, הסחר בין בליז למקסיקו הסתכם ב-138 מיליון דולר. היצוא העיקרי של בליז למקסיקו כולל: שרימפס וסרטנים; מנועים; חלקי מכונות וגרוטאות מתכת. הייצוא העיקרי של מקסיקו לבליז כולל: אנרגיה חשמלית; טקסטיל; מלט וחלקים לתעשיית המלט. בשנת 2016, ההשקעה הישירה המקסיקנית הסתכמה ב-250 מיליון דולר, בעוד שההשקעה של בליז במקסיקו הסתכמה ב-2.2 מיליון דולר. מקסיקו היא שותפת הסחר השנייה בגודלה של בליז בעולם. חברות רב-לאומיות מקסיקניות Cemex ו-Rotoplas פועלות בבליז.
ארו
{{פירושונים| אישים: אחר:
ראו גם
}}
ממשלת מדבדב השנייה
ממשלת מדבדב השנייה היא ממשלת רוסיה בראשות דמיטרי מדבדב, שכיהנה בתקופת הקדנציה הרביעית של ולדימיר פוטין כנשיא הפדרציה הרוסית במשך שלוש שנים.
מדבדב הוצע כמועמד לראש ממשלת רוסיה ב-7 במאי 2018 על ידי פוטין. על פי סעיפים 83 ו-111 בחוקת רוסיה הממשלה הקודמת כיהנה כממשלת מעבר, מה-8 במאי ועד ל-18 במאי 2018. בינואר 2020, על רקע הנאום הנשיאותי לאומה, הממשלה הגישה את התפטרותה והפכה לממשלת מעבר עד לכינון ממשלה חדשה.
ההצבעה למינוי ראש הממשלה
הקמת הממשלה החלה זמן קצר לאחר השבעת נשיא רוסיה, ב-7 במאי 2018, כאשר ולדימיר פוטין מינה את דמיטרי מדבדב כמועמד לתפקיד ראש ממשלת רוסיה. כבר באותו היום, רוסיה המאוחדת החליטה לתמוך במדבדב ומאחר והמפלגה מחזיקה ביותר ממחצית המושבים בדומה הממלכתית, מועמדותו אושרה למרות החלטת רוסיה הוגנת והמפלגה הקומוניסטית להצביע נגד ההחלטה (אם כי תשעה מחברי רוסיה הוגנת החליטו כן להצביע בעד).
מינוי חברי הממשלה
על פי חוקת רוסיה על ראש הממשלה להציג את הרכב הממשלה ב-17 במאי 2018. ב-15 במאי 2018 דובר הקרמלין דמיטרי פסקוב טען כי הרכבת הממשלה תושלם עד לפתיחת פורום סנקט פטרבורג הבינלאומי לכלכלה ב-24 במאי 2018, ברם בפגישה בין פוטין למדבדב, באותו היום, מדבדב הודיע על המבנה הארגוני של הממשלה והוסיף כי יכריז על הרכב שרי הממשלה ב-18 במאי 2018.
ב-18 במאי 2018 הציג את הרכב חברי הממשלה, כאשר מינה 9 שרים חדשים והשאר שמרו על תפקידם מהממשלה הקודמת.
שינויים ואירועים
ב-15 במאי 2018 נודע כי בעקבות פיצול משרד ההשכלה והמדעים, השירות הפדרלי לפיקוח על ההשכלה והמדע תהפוך לסוכנות הפיקוח על ההשכלה (ברוסית: Агентство по надзору за образованием, בקיצור Рособрнадзор) ותוכפף ישירות לממשלה.
במרץ 2019 מדבדב החליט על העברת כל משרדי הממשלה למתחם מוסקבה סיטי עד סוף שנת 2019. בפברואר 2019 המשרד לפיתוח המזרח הרחוק הרוסי הפך ל"משרד לפיתוח ארקטיקה והמזרח הרחוק" (Министерство по развитию Дальнего Востока и Арктики).
בינואר 2020, בעקבות נאום מצב האומה של פוטין שבו רמז על כישלון הממשלה ליישם תוכניות מדיניות, הגישה הממשלה כולה את התפטרותה.
משרדים חדשים
במאי 2018, בפגישה שנערכה בין נשיא רוסיה ולדימיר פוטין לראש ממשלת רוסיה דמיטרי מדבדב, הודיע כי משרד ההשכלה והמדעים יפוצל לשני משרדי ממשלה: בנוסף הציע ראש הממשלה להפוך את משרד התקשורת ותקשורת ההמונים של רוסיה למשרד חדש בשם:
הרכב הממשלה
ב-7 במאי 2018, מדבדב הציג את המועמדים שלו לתפקידי סגניו. ב-18 במאי הציג את שרי הממשלה.
חרדה (אתר מקראי)
חֲרָדָה (בתרגום השבעים: "חרדת") הוא מקום הנזכר במקרא כאחת מהתחנות של בני ישראל במסעם ממצרים, בין הר שפר למקהלות.
במקרא
האתר נזכר בתנ"ך בהקשר של תחנות בני ישראל במדבר: . למקום אין אזכורים נוספים במקרא.
זיהוי המקום
כמרבית התחנות של בני ישראל במדבר, אין זיהוי ברור לחרדה. האזור המשוער בו הוא עשוי להיות ממוקם, הוא במדבר פארן - בין קדש ברנע לעציון גבר. אַבֶל סובר כי המקום מזוהה עם נַקְב אל-ערוּד, ומרטין נות מניח כי המקום נמצא בצפון חג'אז והוא מזהה את המקום עם אל-ח'רדה, כ-85 ק"מ דרומית לאילת-עקבה.
אטימולוגיה
אין דעה ברורה בקשר להוראת השם "חרדה". יש המקשרים את השם עם שורש "חרד" הקיים במשמעות של פחד, אך לדעת יוחנן אהרוני זה כנראה שגוי. לדעת בורי קיימת זיקה בין שם זה לבין המילה הערבית حاردة ("חארדה") שאחד משימושיה המושאלים הוא התמעטות הגשמים של השנה.
בתרגום ירושלמי נדרש שם המקום: "אֲתַר דְתָוְוהוּ עַל בִּישָׁתָא דְמוֹתָנָא" (מקום שחרדו על רעות המגפה).
סקי למרחקים
סקי למרחקים או סקי במישור (באנגלית: Cross-country skiing או XC skiing) הוא ענף ספורט חורף ממשפחת הסקי הנורדי, בו הגולש נע למרחקים ארוכים במיוחד (כמה עשרות קילומטרים) על גבי מגלשי סקי במסלולים עם טופוגרפיה משתנה. הגולשים דוחפים את עצמם קדימה בעזרת הרגליים וכן בעזרת מקלות סקי שהם אוחזים בידיהם. בנוסף להיותה ענף ספורט, צורה זו של גלישה היא עדיין דרך פופולרית להתנייד בחודשי החורף בארצות צפון אירופה. כספורט תחרותי, סקי למרחקים נחשב קשה ביותר שכן הוא דורש הפעלה של רוב שרירי הגוף בעומס גבוה ולאורך זמן. הוא נחשב גם כספורט עממי מקובל מאוד, בין היתר מכיוון שהוא קל ללימוד, אינו מצריך ציוד יקר במיוחד ונחשב לפעילות גופנית בריאה ביותר. גלישה למרחקים נפוצה בארצות סקנדינביה, בקנדה, ברוסיה וביתר מדינות ברית המועצות לשעבר. הענף הזה צובר תאוצה כספורט עממי גם בארצות הברית ובאירופה הקונטיננטלית. מלבד היותה ענף ספורט בפני עצמו, גלישה למרחקים קיימת גם בשני ענפי ספורט חורף נוספים: סקי נורדי משולב בו גלישה למרחקים משולבת עם קפיצות סקי, וביאתלון שמשלב גלישה למרחקים עם קליעה למטרה. תחרויות גביע העולם מאורגנות על ידי פדרציית הסקי הבינלאומית.
היסטוריה
גלישה למרחקים פותחה בארצות סקנדינביה לפני אלפי שנים. זוהי הייתה דרך ההתניידות היחידה בארצות אלו המכוסות בשלג עמוק במשך רוב השנה, בעיקר בצפון. הגלישה למרחקים הפכה מאוחר יותר גם לדרך ההתניידות של הצבאות באזורים האלו ואף במאה ה-20 עשה הצבא הפיני שימוש נרחב בגלישה למרחקים במהלך מלחמת החורף. באופן מסורתי נבנו מגלשי הסקי מעץ, ומקלות הסקי נבנו מקני במבוק שאליהם חוברה פיסת עור לשפר את האחיזה בידיים. מרוץ הסקי הספורטיבי (תחרותי) הראשון למרחקים אורגן כנראה ב-1872 בנורווגיה.
ציוד
מגלשי הסקי הם צרים וארוכים יחסית, וקלי משקל. בגלל צורתם הם מאפשרים לצבור מהירות אולם השליטה בסיבובים קשה. בניגוד למרבית ענפי ספורט החורף המגפיים מתחברים למגלשי הסקי רק באזור האצבעות ואילו העקב חופשי. התצורה הזאת חשובה במיוחד כאשר הגולש מטפס על גבעות. למעשה סקי למרחקים הוא ספורט החורף היחידי שכולל גם עליות. מקלות הסקי הם ארוכים במיוחד, הם אמורים להגיע לגובה הכתף של הגולש ואף לעבור אותו במעט. קצוות המקלות מחודדים כדי שיוכלו להינעץ בשלג, ומעט מעליהם יש מגן שמונע מהם להינעץ עמוק מדי. הגולש לובש בדרך כלל בגדים תרמיים צמודים לגוף כדי להקטין את השפעת הרוח, ולובש כפפות מרופדות כדי למנוע כאב כתוצאה מהאחיזה במקלות הסקי.
סגנונות
ישנם שני סגנונות עיקריים בסקי למרחקים:
תחרויות
ישנן תחרויות למגוון של מרחקים הן בסגנון הקלאסי והן בסגנון החופשי, לגברים ולנשים. גולש או גולשת שמעוניינים לזכות באליפות העולם צריכים להצטיין בסגנונות השונים ובמרחקים השונים, אולם ישנם גולשים שמצטיינים בסגנון מסוים בלבד או במרחקים מסוימים בלבד. מספר דוגמאות לסוגי התחרויות השונים:
הערה: באליפויות העולם ובאולימפיאדות הסגנונות לכל מרחק מתחלפים מדי תחרות. למשל באליפות העולם בשנת 2013 יתקיימו תחרויות ספרינט בסגנון קלאסי, ספרינט קבוצתי בסגנון חופשי, מרחק קצר נגד השעון בסגנון חופשי ומרתון בסגנון קלאסי. באולימפיאדת סוצ'י (2014) יתהפכו הסגנונות.
גמל קנובלוכי
גמל קנובלוכי (שם מדעי: Camelus knoblochi) הוא מין נכחד של גמל אשר חי בתקופת הפליסטוקן במזרח אירופה ומזרח אסיה, בין השאר המאובנים שלו התגלו בצפון הקווקז, על גדת ים אזוב, הים הכספי ונהר הוולגה, קזחסטן, טג'יקיסטן, הרי אלטאי במונגוליה, דרום-מערב סיביר ועבר הבאיקל ובצפון-מזרח סין. הגמל תואר ב-1880 בידי החוקר הרוסי Poliakov.
גמל זה היה אולי מאבות הגמל הדו-דבשתי. הוא היה גדול מאוד, באורך 3.5 מטרים, גובה 250 ס"מ בכתפיים ומשקל של 700 עד 1,200 ק"ג. הוא היה מהגדולים שבגמלי הפליסטוקן והתחרה על התואר עם הגמל הסורי. לגמל כנראה הייתה דבשת, שלא השתמרה במאובנים.
השרידים המאוחרים ביותר של הגמל התגלו במונגוליה לפני 27,000 שנה, עם סיום עידן הקרח האחרון. הגמל נכחד כנראה כתוצאה מציד אנושי או מהתייבשות האקלים העולמית ודחיקת צמחייה מקומית מאזוריה. הדבר גרם למדבריות גדולות להיווצר במקומות בהם השתרעו ערבות עצומות ויערות לחים בעבר. גמל זה כנראה התחרה פחות ביעילות מגמלים אחרים, כמו גמל הדבשתיים ומצבאיים מקומיים על חיים ביובש, מה שגרר את הכחדתו.
לודוויג מיס ון דר רוהה
לודוויג מיס ון דר רוהה (בגרמנית: Ludwig Mies van der Rohe; 27 במרץ 1886 – 19 באוגוסט 1969) היה אדריכל ומעצב גרמני-אמריקאי. הוא נמנה עם אבות הסגנון המודרניסטי באדריכלות ועם מייסדי הסגנון הבינלאומי, ובזכות הגותו התאורטית והמבנים שתכנן הוא נחשב לאחד האדריכלים המשפיעים ביותר במאה ה-20. מיס היה אדריכל פעיל וחשוב מאוד בגרמניה עד מלחמת העולם השנייה, ואף היה מנהלו האחרון של בית ספר ה"באוהאוס" עד שנסגר בידי הנאצים. עוד לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה היגר לשיקגו, ועד מותו המשיך להטביע את חותמו גם על האדריכלות בארצות הברית.
שנים מוקדמות
ב-1911 החל לתכנן את ביתה של משפחה אמידה מהולנד. הוא החל לתכנן פרויקט זה במסגרת משרדו של ברנס, אך בשנה זו עזב את המשרד והחל למעשה בקריירה עצמאית. הוא הוזמן להולנד כדי להמשיך ולתכנן את הבית במהלך שנת 1912, ואף בנה מודל בגודל אמיתי של הבית, הבנוי מיריעות בד המתוחות על מסגרות עץ. על אף שבנייתו של הבית לא יצאה לפועל בסופו של דבר, קידם פרויקט זה את מיס, ועד מהרה הוא הגיש הצעות לבתים פרטיים נוספים ואף לתכנון האנדרטה על שם ביסמרק בגרמניה.
ב-1913 התחתן עם בת למשפחה אמידה מצפון גרמניה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה גויס לצבא, אך כיוון שאז היה כבר נשוי ואב לשתי ילדות קטנות, הוא שירת בתפקידים מנהליים עורפיים בחיל ההנדסה. במסגרת המלחמה היה שותף למאמצים לסלילת כבישים באזור הבלקן. עם שחרורו בתום המלחמה השתקע מיס עם משפחתו בברלין, שם התיידד עם חוגי האוונגארד ועם אנשי רוח רבים, ביניהם חברי תנועת הדאדא כגון ריכרד הולנסבק, טריסטן צארה ומאן ריי וכן האדריכל תיאו ון דוסברג, ממייסדי אסכולת דה סטייל. אישים נוספים שהצטרפו מאוחר יותר ונהגו אף לפקוד את ביתו של מיס היו אל ליסיצקי, איליה ארנבורג, אנטון פבזנר ואחרים.
ממסורתיות למודרניזם
בתחילת דרכו תכנן מיס ון דר רוהה מספר בתים בגרמניה בסגנונות מסורתיים של התקופה. העבודות שבהן התנסה במשרדו של ברנס היו מבנים מסורתיים - מבנים המאפיינים את העידן התעשייתי ומשתמשים בקורות פלדה קלות, אך נוקטים עדיין שפה חזותית השייכת לקלאסיציזם ולבנייה האירופית המסורתית. מיס התחנך גם הוא על ברכי התפיסה החברתית שבסגנון זה, והעריץ את הפרופורציות הנרחבות והחללים הרבועים של האדריכל הפרוסי קארל פרידריך שינקל בן המאה ה-19. עם זאת, נהג לפסול את גישות האדריכלות האקלקטית הנפוצות של תחילת המאה ה-20, אדריכלות שעל פי טענתו הייתה חסרת תוכן של ממש.
בעקבות משבר מלחמת העולם, החל לזנוח את הערצתו לסגנונות המסורתיים בצורתם המקובלת, והצטרף אל עמיתיו בחיפוש אחר סגנון חדש עבור העידן החדש שבפתח. בתקופה זו כבר ניכרה ביקורת רבה ועוצמתית מצד תאורטיקנים ואדריכלים כלפי סגנונות העבר, בין הידועים שבהם המסה "קישוט ופשע" (1908) מאת האדריכל התאורטיקן אדולף לוס. מיס הושפע מאוד מכתביו של לוס וראה בחיפוש אחר הסגנון החדש, נטול הקישוטים חסרי הערך, סגנון שיהיה נכון יותר למציאות החברתית החדשה, מטרה שאליה יש לשאוף. בזכות קשריו עם כמה מאמני האוונגרד של תקופתו הושפע מיס רבות מזרם הקונסטרוקטיביזם הרוסי ומתנועת דה סטייל ההולנדית.
בהמשך דרכו של מיס התאפיינו תכנוניו האדריכליים בחיפוש אחר תמצית הרעיון המודרניסטי - מינימליזם, פונקציונליזם וניסיונות ליצור שפה חזותית כמו גם צורת חללים חדשה באדריכלות. הביטוי "Less is more" (פחות הוא יותר) המיוחס למיס היווה מוטו מרכזי באדריכלות שלו.
קריירה באירופה
ב-1922 הצטרף מיס ל"קבוצת נובמבר": חבורה של אמנים אקספרסיוניסטים גרמנים שהיו רובם אנשי שמאל, ומונה לאחראי לתערוכותיה. לתערוכות אלה תכנן במיוחד חמישה פרויקטים רעיוניים בשלוש השנים שעד 1925, בהם מגדלי זכוכית, בניין משרדים מבטון וזכוכית ומבנים בסגנון דה סטייל המשלבים שוב שימוש חדשני בבטון ובזכוכית. בפרויקטים אלו ניסה לגשר בין פנטזיה אמנותית למציאות הבאה לידי ביטוי בתכנון אדריכלי בר קיימא. תערוכות אלו זיכו אותו בפרסום רב והוצגו גם במרכזי תרבות אירופיים כמו פריז, וינה, מוסקבה, מנהיים וויימאר (מקום משכנו הראשון של הבאוהאוס).
החל משנת 1925 המשיך לבנות בתים פרטיים בברלין וסביבתה ובשנה זו גם התמנה בזכות קשריו לתפקיד סגן נשיא איגוד הוורקבונד, בו כיהן עד 1932. במקביל לפעילות בוורקבונד ועיסוקו באדריכלות, החל בשנת 1927 גם שותפות עם המעצבת לילי רייך. רייך עסקה בעיקר בעיצוב פנים ואופנה ובשותפות עם מיס עסקו השניים גם בעיצובים שונים, לרבות עיצוב רהיטים.
שיכון וייסנהוף
במסגרת פעילותו בוורקבונד היה מיס המנהל האמנותי של התערוכות שהציג האיגוד. במסגרת תפקידו גם ניהל בשנת 1927 את פרויקט שיכון וייסנהוף בתערוכת שטוטגרט. בפרויקט זה נבנו ואוכלסו בפועל מבני מגורים רבים, ומטרתו הייתה ניסיון חלוצי להקים שכונת מגורים חדשה על פי התפיסה המודרניסטית שהחלה להתגבש בשנים אלו. מיס היה המנהל הכללי של הפרויקט ותכנן גם באופן פרטני את המבנה הראשי של השכונה. את שאר המבנים בפרויקט תכננו מספר אדריכלים בכירים מאוד שהוזמנו על ידי מיס ון דר רוהה.
ביתן ברצלונה
בשנת 1929 התקיימה בברצלונה התערוכה העולמית של ברצלונה (1929) שמטרתה הייתה תצוגת תכלית של אדריכלות ותעשייה עכשווית מכל העולם. את הביתן הגרמני ביריד הזמין שר התעשייה הגרמני ממיס כדי לייצג את המדינה ביריד העולמי במקביל לאולם התעשייה הגרמנית שהוצג בו. מבנה זה, שנועד לצורכי תצוגה בלבד, היה הצגת תכלית של כל העקרונות החדשים של האדריכלות המודרנית שגיבש מיס ון דר רוהה יחד עם חבריו לתנועה. על אף שלתכנון הביתן ניתנו למיס רק מספר שבועות בודדים, נבנה הביתן בזמן ואף עוצבו ויוצרו במיוחד עבורו מספר פרטי ריהוט. יחד עם לילי רייך תכנן את "כיסא ברצלונה" המפורסם, שייצורו נמשך באופן תעשייתי גם לאחר היריד.
הביתן בברצלונה, יחד עם וילה סבואה אשר בנה לה קורבוזיה באותה השנה בצרפת, הפכו למקור השראה ולמקרה מבחן חשוב בהתפתחות האדריכלות המודרנית והשפיעו רבות על מבנים רבים ברחבי אירופה והעולם שנבנו לאחר מכן. הביתן אמנם נהרס בסוף היריד, אך הפך למושג חשוב בלימודי האדריכלות באמצעות תמונותיו ותוכניותיו בלבד. בשנת 1986 הוקם מחדש בברצלונה על פי התוכניות המקוריות ובשימוש בחומרים זהים.
המבנים המשמעותיים ביותר אשר תכנן עוד באירופה היו האנדרטה בבית הקברות המרכזי פרידריכספלדה לזכר רוזה לוקסמבורג וקרל ליבקנכט (1926, נהרסה מאוחר יותר על ידי המשטר הנאצי) ווילה טוגנדהאט (Tugendhat House) בברנו, צ'כיה (1930).
כמנהל הבאוהאוס
בתחילת שנת 1930 פנה אל מיס ידידו הוותיק ולטר גרופיוס בהצעה לנהל את בית הספר באוהאוס בדסאו לאחר שעבר תקופה של חוסר יציבות. מיס החליף בתפקיד את האנס מאייר, אדריכל מודרניסט נוסף שניהל את המוסד כשנתיים. בתקופתו כמנהל בית הספר הושלם בו המעבר מלימודי עיצוב ואמנות ללימודי אדריכלות ועיצוב פנים. עקרונות הבאוהאוס, והערכים והגישות שהנחיל לתלמידיו לפני הגעתו של מיס, לא היו שונים מתפישותיו של מיס, שכן במשך השנים היה מעורב עם גרופיוס, מאייר ומרצים רבים נוספים שלימדו בבאוהאוס בחיפוש אחר האדריכלות החדשה וניסיונות מעשיים ליישם אותה. תקופתו בבאוהאוס נחשבת לתקופה טובה בה צמחו בבית ספר מספר רב של אדריכלים בעלי שם, ביניהם גם כמה אדריכלים יהודים שפעלו לאחר מכן ביישוב בארץ ישראל. מיס היה מנהלו האחרון של בית הספר, שמומן בעיקר מכספי המדינה, ושימש כמנהלו עד סגירתו ב-1933 עם עליית הנאצים לשלטון.
מעליית הנאציזם לשלטון חלה הידרדרות כללית בגרמניה בכל פעילותה של התנועה המודרניסטית, בעיקר בשל התנגדותה של המפלגה הנאצית לעקרונות המודרניזם על רקע פוליטי, שכן תפישת עולמה של התנועה המודרניסטית הייתה שמאלנית-סוציאליסטית. בשנים שלפני הגירתו לארצות הברית תכנן מיס מבנים בודדים בסגנונות מסורתיים. על אף תסכולו הרב מהמשטר הנאצי, חתם מיס יחד עם עוד מספר אדריכלים ידועים ובעלי דעות שמאלניות על עצומת אהדה להיטלר בשנת 1934. לאחר שמאס במצב הפוליטי והמדיני וחשש מהמצב באירופה לפני מלחמת העולם הוא היגר בשנת 1937 לארצות הברית והשתקע בעיר שיקגו. שותפתו לילי רייך וכן גם אשתו ובנותיו נשארו בגרמניה.
קריירה בארצות הברית
שמו של מיס ון דר רוהה היה ידוע גם בצפון אמריקה טרם הגירתו והוא השתלב בקלות בחברה האמריקאית ובענף האדריכלות המקומי שלה. בשנת 1944 גם זכה לקבל אזרחות אמריקאית. כבר בשנת 1930 ביקר בניו יורק והוזמן לתכנן את ביתו של ידידו האמריקאי, האדריכל פיליפ ג'ונסון. כבר בשנת 1938 התמנה למנהל בית הספר לאדריכלות של "מכון ארמור" בשיקגו, ששנתיים מאוחר יותר אוחד עם מוסד נוסף והיה למכון הטכנולוגי של אילינוי (Illinois Institute of Technology, או בקיצור ה-IIT). אחד מתנאיו לקבלת התפקיד היה ארגון מחדש של לימודי האדריכלות במכון ותכנון מחדש של הקמפוס. לסיוע בארגונו מחדש של בית הספר הזמין מיס כמה ממורי הבאוהאוס לשעבר לאילינוי, ביניהם לודוויג הילברזיימר, ולטר פטרהנס ותלמידו האמריקאי הווארד דירסטין.
בחלק ניכר מ-30 השנים שבהן פעל כאדריכל אמריקאי עסק בתכנון מבנים בקמפוס ה-IIT במקביל לבנייתם של פרויקטים רבים בצפון מזרח ארצות הברית. האדריכלות שיצר מיס בשנותיו אלו משקפת גישה עקבית ובוגרת יותר של רעיונותיו החדשניים אותם החל ליישם באירופה. הוא התמקד בעיקר ברעיונות האדריכלות האוניברסלית, זו שזכתה גם לכינוי "הסגנון הבינלאומי", ובגישות עיצוביות המשלבות פלדה וזכוכית נטולות קישוטיות. השפעתו על סגנון הבנייה האמריקאי הייתה רבה וחשפה את הציבור האמריקאי לגישה המודרניסטית באדריכלות, נטולת קישוטים ומעניקה תחושת חלל מסוג חדש.
רבים רואים בעבודותיו של מיס בארצות הברית זיקוק מודרניסטי לסגנון אסכולת שיקגו שכמעט ונשכח כבר בשנות ה-30 וה-40. אסכולת שיקגו, על אף שהייתה פונקציונלית בגישתה, אימצה שפה חזותית קלאסית המאופיינת בקישוטיות מיותרת. על כן זכתה בנייתו של מיס לכינוי "אסכולת שיקגו השנייה" והפכה לגורם משפיע מאוד על אדריכלים אמריקאים נוספים גם במחצית השנייה של המאה ה-20.
בית פארנסוורת'
בשנת 1945 פנתה אל מיס ד"ר אדית' פארנסוורת' כדי שיתכנן לה בית מפלט לסופי שבוע במרכזו של יער, כ-90 ק"מ משיקגו. מיס תכנן ובנה בית פלדה זכוכית, מינימליסטי מאוד, המדגיש את הניגודים שבין הטבע למבנה כדי להעצים את תחושת הבידוד והמפלט. מבנה זה ענה על ציפיות רבות שהיו לתלמידיו של מיס ממבנה מגורים התואם את התפיסות שחינך להן.
במהלך תכנון הבית הפכו יחסיו של מיס עם ד"ר פארנסוורת', רופאה ידועה בשיקגו, למערכת יחסים אישית ואף רומנטית. מערכת יחסים זו הגיעה למשבר כשאהבתה של פארנסוורת' למיס לא נשאה פרי. משבר זה הוביל לעימות בין השניים, שבו גם תבעה פארנסוורת' את מיס על רשלנות כביכול בתכנון ובבנייה של הבית. מיס זכה אמנם במשפט, אך הדיון הציבורי סביב הפרשה גם גרר ביקורות אדריכליות על המבנה. בין הביקורות בלטה ביקורתו של פרנק לויד רייט, גדול האדריכלים האמריקאים בתקופה זו. אף על פי כן, נחשב הבית עד היום בעיני רבים ליצירת מופת אדריכלית.
בניין סיגראם
בשנת 1958 הוזמן מיס לתכנן את בניין סיגראם בניו יורק, המטה האמריקאי של תאגיד "סיגראם" הקנדי שעסק במשקאות אלכוהוליים. בניין סיגראם היה גורד השחקים הראשון שתכנן מיס והוא התאפיין בכל עקרונות העיצוב שלו: עיצוב מינימליסטי, חזית זכוכית ומבנה פלדה. בניין סיגראם היה גם גורד השחקים הראשון בניו יורק שנבנה לא כמבנה מדורג על קו המגרש של הבניין אלא כמבנה בסגנון מונומנטלי הנסוג מהמדרכה ופותח כיכר עירונית קטנה בצמוד לבסיסו. בניין זה הפך בשנות ה-60 וה-70 לאב-טיפוס של גורד השחקים האמריקאי המקושר לתאגידי הענק.
ביקורת פוסט-מודרנית
האדריכלות הפוסט מודרנית החלה לצמוח בארצות הברית בשנות ה-60 על רקע חוסר יכולתה של האדריכלות המודרנית להיות בת-קיימא לאורך זמן ולספק מענה הולם לחברה האמריקאית ולצרכיה האמיתיים. ביקורות מאוחרות על עבודותיו של מיס טוענות כי בסופו של דבר, המינימליזם שהחל על רקע סוציאליסטי והומאני באירופה, מתוך דאגה למצוא פתרון אמיתי לבעיות הדיור בעידן התעשייתי, הפך למותרות יקרות ובלתי ישימות. ביקורת זו גם התייחסה לבניית השיכונים על ידי מיס באירופה לעומת קמפוסים אוניברסיטאיים יקרים ובנייני תאגידים עתירי רושם בצפון אמריקה.
עיצוב רהיטים
במשך כל הקריירה שלו, ראה מיס בעיצוב רהיטים, כמו גם עבודות אוּמנות נוספות, חלק בלתי נפרד מעבודת האדריכל. בפרויקטים רבים שתכנן, היה אחראי גם לעיצוב הפנים אשר כלל את עיצובם ובנייתם של רהיטים שונים. אחדים מן הרהיטים שתכנן עבור פרויקטים אדריכליים שונים הפכו גם למוצרים תעשייתיים בפני עצמם שיוצרו לאחר מכן באלפיהם. בתקופת מגוריו באירופה, ביצע את רוב עבודת העיצוב עם שותפתו, המעצבת לילי רייך.
פרסים ועיטורים
משנת 1988 מעניק האיחוד האירופי על שמו את "פרס מיס ון דר רוהה" לאדריכלות עכשווית, שניתן עד היום ל-9 אדריכלים.
אלק מקי
ג'ון אלכסנדר "אלק" מקי (באנגלית: John Alexander "Alec" Mackie; 23 בפברואר 1903 – יוני 1984) היה כדורגלן צפון אירי.
קריירה
מקי היה מגן ימני צעיר וחזק, וערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מול ברמינגהאם סיטי ב-9 בדצמבר 1922. הוא הפך לשחקן הרכב קבוע, השתתף ב-23 משחקי ליגה בעונתו הראשונה וב-31 משחקי ליגה בעונה הבאה. ב-14 באפריל 1923 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת צפון אירלנד במשחק מול נבחרת ויילס. אולם, את רוב עונת 1924/1925 הוא החמיץ בעקבות פציעה. אף על פי שמקי חזר להרכב הפותח, והשתתף ב-35 משחקי ליגה בעונת 1925/1926, הוא הודח מההרכב לאחר הצטרפותו בקיץ 1926 של טום פארקר, לימים קפטן המועדון.
מקי שיחק בארסנל במשך שתי עונות נוספות בעיקר כשחקן מילואים, וב-1928 עזב לפורטסמות' לאחר למעלה ממאה משחקים בכל המסגרות ושער אחד במדי ארסנל. הוא היה שחקן הרכב קבוע בפורטסמות' במשך שבה עונות. הוא השתתף בלמעלה מ-250 משחקי ליגה עבור פומפי, ופעמיים הפסיד עם המועדון בגמר גביע ה-FA (לבולטון וונדררס ב-1929 ולמנצ'סטר סיטי ב-1934). כמו כן, בתקופה זו הוא השתתף בשני משחקי נבחרת נוספים. מקי עזב את פורטסמות' ב-1936, וסיים את הקריירה שלו בנורת'המפטון טאון ובסיטינגברן.
שרק
שְׁרֶק (באנגלית: Shrek) הוא סרט קומדיה בהנפשה ממוחשבת משנת 2001 שבוים על ידי הבמאי הניו זילנדי אנדרו אדמסון והבמאית האמריקאית ויקי ג'נסן, והופק על ידי חברת אולפני ההנפשה של דרימוורקס. הסרט מבוסס על ספר מאויר באותו שם, מאת אמן הקומיקס היהודי האמריקני ויליאם סטייג.
הסרט מספר על שרק, עוג גדול וירוק שחי בעולם אגדות, שחי לבדו בביצה. במהרה הוא נאלץ לצאת למסע יחד עם חמור פטפטן כדי להציל נסיכה הכלואה במגדל.
השם "שרק" נלקח מהמילה היידית והגרמנית "שרעק" (Schreck), שפירושה 'פחד' או 'אימה'.
כשהופץ בקולנוע בשנת 2001, זכה הסרט להצלחה כלכלית וביקורתית עצומה. בזכות הצלחה זו, הצליחה חברת דרימוורקס להפוך לאחת ממתחרותיה של דיסני בתחום סרטי ההנפשה, ופרט בהנפשה ממוחשבת.
הסרט היה הראשון אי פעם שזכה בפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר, והיה גם מועמד לפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר.
עלילת הסרט
בתחילת הסרט שומעים את קולו של שרק, גיבור הסרט, קורא אגדה המספרת על נסיכה אשר הוטל עליה כישוף הגורם לה להפוך בכל לילה למפלצת כעורה. הנסיכה כלואה במגדל גבוה בטירה מרוחקת ונידחת ומחכה לנשיקה מהנסיך, שהיא ורק היא יכולה להפר את הכישוף.
שרק, עוג מפלצתי, מכוער, גס-רוח בעל עור ירוק, חי את חייו השקטים בבקתה קטנה במרכז ביצה נידחת המרוחקת משאון העיר. סדר יומו כולל מקלחת בוץ, ואכילה של חרקים ומזון לא רגיל אחר. מדי פעם, מנסים אנשי הכפר השכן לצוד את העוג הענק ולהפר את מנוחתו, וזאת בשל דעה קדומה כי שרק הוא מפלצת אימתנית אשר כל רצונה בחיים הוא להרוג בני אדם חפים מפשע.
חייו הסתמיים של שרק משתנים כאשר פוגש שרק בחמור חסר שם, לא אינטליגנטי ובעל אופי פטפטני, שבעליו מסרו אותו לחיילי דולוק, בשל תכונתו המיוחדת - יכולתו לדבר. שרק מציל, ללא כוונה, את החמור, ובכך רוכש את אמונו וחברותו - דבר אשר בו הוא כלל לא חפץ בתחילה בשל היות החמור דברן וחברותי בניגוד לשרק.
לאחר החמור מגיעים אל שרק יצורים מאגדות שונות (בהם פינוקיו, הזאב הגדול והרע, פיות וכדומה) אשר התגוררו בעבר בשטחה של ממלכת דולוק, תחת שליטתו של הלורד פרקוואד. הלורד גירש את כל היצורים אל הביצה בה מתגורר שרק, בטענה כי הם מקלקלים את עולמו המושלם. במטרה להשיב את חייו למסלולם הרגיל והשלו מחליט שרק לצאת אל בירת דולוק ולהפגש עם לורד פרקוואד כדי שיסלק את היצורים שהגיעו לביתו.
החמור מדריך את שרק אל עבר טירת הלורד, שם עמדה להתקיים תחרות בין אבירי הממלכה השונים. המנצח בתחרות יזכה לבצע משימה המעסיקה את הלורד פרקוואד בימים אלו, מציאת הנסיכה פיונה. הלורד, רודן חסר-לב, אכזר ונמוך, חפץ בכל לבו להפוך למלך של דולוק. על פי ההוראות שקיבל מראי הקסמים של שלגייה, על מנת להפוך אותו למלך עליו להינשא לנסיכה. כפרודיה על תוכניות שידוכים טלוויזיוניות, מציג בפניו הראי את האפשרות לבחור בין סינדרלה, שלגייה והנסיכה פיונה, והלורד פרקוואד בוחר לבסוף באופציה השלישית.
שרק הביס את כל המתמודדים בתחרות, אשר צוו בידי הלורד להרוג את שרק, וסיכם עם הלורד כי יביא את פיונה, שעליה שומר דרקון יורק אש, ובתמורה יצורי האגדות יקבלו את ביתם בחזרה, ובעקבות כך יפנו את ביצתו של שרק.
שרק יצא למסע אל עבר הטירה האפלה והמרוחקת מדולוק, שבה שוכנת פיונה במגדל הגבוה ביותר. על הטירה שומר דרקון אכזרי, שחיסל כל אביר שניסה להיכנס לטירה. בעוד שרק מחפש אחר הדרקון, והחמור אחר הנסיכה - התהפכו תפקידיהם, כאשר שרק הוטח על ידי זנב הדרקון אל חדרה של פיונה, בעוד החמור רכש בינתיים את אהבת הדרקון, שהתגלה למעשה כדרקונית נקבה.
לאחר שפיונה, שרק והחמור ברחו בהצלחה, והשאירו את הדרקונית שבורת הלב לבדה בטירה, הם החלו את מסעם חזרה לדולוק. פיונה, אשר ציפתה לאביר על סוס לבן, נסיך מושלם ויפה-תואר מהאגדות, מופתעת לגלות כי גיבורה הוא עוג כעור וגס-רוח. כשהערב הגיע, פיונה דורשת להקים מחנה, ובנתה לעצמה מחסה בתוך מערה. שרק והחמור נותרו לישון בשטח. שרק פתח את לבו בפני החמור וסיפר לו על הרושם המוטעה שמקבלים כולם מהופעתו, וכי הם בטוחים שמולם עומדת מפלצת אכזרית וחסרת רגשות, וזאת מבלי לדעת כי פיונה צותתה לדבריו בסתר.
ביום המחרת, פיונה התנצלה על התנהגותה והכינה לשלושתם ארוחת בוקר. בהמשך צעידתם, הם נתקלו ברובין הוד וחבריו, אשר רוצים להרוג את שרק ולהציל את הנסיכה מידיו, בחושבם כי שרק חטף אותה במטרה להרע לה. לפני המתקפה, "חבורת העליזים" של רובין הוד פוצחת בשירה, ואף רוקדת ריקוד אירי. פיונה מתגלה כלוחמת קשוחה ומביסה את כולם בעזרת כישורי לחימה בלתי-צפויים. שרק, שפיתח במהלך המסע חיבה כלפי פיונה, מחליט בלבו לספר לה על כך בקרוב.
באמצע הלילה, נכנס החמור אל טחנת הקמח הנטושה בה לנה פיונה במטרה לברר את שלום הנסיכה. כשהוא מגיע, הוא רואה עוגית - מפלצת מכוערת לבושה בשמלתה של פיונה ובעלת תסרוקת דומה. בתחילה החמור חושב כי המפלצת העומדת מולו אכלה את הנסיכה, ורק לאחר מכן הוא מבין כי זו פיונה אשר עומדת מולו. היא מגלה לו את סודה הגדול: בילדותה, הוטל עליה כישוף, האומר כי בשקיעת השמש יופייה יעלם, והיא תהפוך למפלצת חסרת חן. הכישוף יופר רק על ידי נשיקת אוהב אמיתי, אשר תחזיר לפיונה את צורתה האמיתית. פיונה מספרת לחמור על הזדהותה עם מצוקות שרק ואומרת כי הסיבה להתחבאותה היא הפחד מרושם ראשוני, ומתארת את עצמה כ"מפלצת מכוערת ומגעילה". באותו הזמן ממש, שרק מתקרב עם פרח בידו, ושומע את פיונה אומרת לחמור "כיעור ונסיכה לא הולכים יחד". שרק משוכנע שהיא התכוונה לכך שעוגים ונסיכות לא יכולים להיות יחד ולא מבין את כוונתה האמיתית של הנסיכה בדבריה.
שבור לב, כועס ונעלב מדברי פיונה, פונה שרק לבדו אל עבר טירתו של הלורד פרקוואד. בבוקר, פיונה מגלה כי הלורד פרקוואד ומשמרו הגיעו לאסוף אותה אל עבר הטירה. שרק, אשר סיפר לה כי שמע את שיחתה עם החמור בליל האתמול, אמר לה כי אין לו עוד עניין לדבר איתה לעולם. פיונה מצדה, אשר חושבת כי שרק כועס על כך שלא סיפרה לו את סודה, חוזרת עם הלורד.
שרק חוזר לביצתו השוממה שבור לב ונרגן, אך שם הוא נתקל בחמור, אשר דורש חלק מן הביצה של שרק, בטענה כי גם לו היה חלק במסע שאליו יצאו יחדיו. שרק, שחשב כי החמור צחק עליו יחד עם פיונה, מנסה לגרש אותו, אך ללא הצלחה. לאחר שהקשיב שרק לחמור והבין את גודל אי ההבנה, וכי פיונה מחבבת אותו עד מאוד, הוא מתנצל בפני החמור, ומחליט להפסיק בכל מחיר את חתונתם של פיונה והלורד פרקוואד. שרק והחמור נעזרים בדרקונית אשר הצליחה לברוח מן הטירה וחיפשה את החמור אהוב לבה.
לאחר נשיקה של שרק ופיונה, היא נשארת בצורת עוגית משום שזו היא צורת אהבתה האמיתית. חתונתם של שרק ופיונה מתרחשת בביצה. הסרט מסתיים בתמונתם של שרק ופיונה בכרכרת הבצל שלהם, נוסעים אל עבר השקיעה. תמונה זו מופיעה כסוף של ספר האגדה "שרק", המסתיים במשפט "והם חיו מכוערים ומאושרים, עד עצם היום הזה".
שרק
שרק (באנגלית: Shrek) הוא עוג ירוק, המדובב בסדרת הסרטים על ידי השחקן מייק מאיירס ובעברית על ידי הזמר יובל דור.
שרק, לעומת פיונה נולד כעוג ולא כבן אדם, הבדל שמשפיע על יחסה אליו.
שרק, הרגיל להיות בודד בשלוותו, מאבד אותה כאשר כל היצורים הקסומים ממלאים את אזור ביתו על פי פקודת הלורד פאקוורד. שרק מתעצבן ופונה יחד עם החמור לממלכתו, 'דולוק', משם הוא נשלח להציל את הנסיכה פיונה, משימה שאם תצליח, על פי מילותיו של הלורד, תחזיר את הביצה השלווה של שרק. אט אט, שרק מבין שמצא את אהבתו האמיתית ועובר תהליך חשוב ומשמעותי שמשנה את חייו לגמרי. בסוף הסרט, שרק מונע את החתונה בין פיונה לפאקוורד וזוכה בליבה.
על פי שמועות שלא אושרו על ידי דרימוורקס מבוססת דמותו של שרק על אדם אמיתי בשם מוריס טייה, שהיה מתאבק ומשורר. הוא נולד בשנת 1903 וסבל מאקרומגליה, מחלה נדירה שבה עצמות כפות הידיים, כפות הרגליים והגולגולת ממשיכות לגדול באופן לא פרופורציונלי.
פיונה
הנסיכה פיונה (באנגלית: Princess Fiona) מדובבת בסרטים על ידי השחקנית קמרון דיאז ובעברית על ידי שרונה נסטוביץ'.
בילדותה, נפלה על פיונה קללה נוראית שעל פיה היא הופכת לעוגית לאחר שקיעת השמש בכל יום. הוריה, מלכי ממלכת 'הרחק הרחק מכאן', על פי הצעתה של הפיה הסנדקית, העבירו אותה אל תוך מגדל גבוה המוקף בלבה ונשמר על ידי דרקון אימים. רק כאשר היא תינצל על ידי אביר שיתאהב בה אהבת אמת הקללה תוסר. פיונה ניצלת לבסוף על ידי שרק, עוג בעצמו, ולאחר אירועי הסרט הם מתאהבים ומתחתנים.
החמור
החמור (באנגלית: Donkey) מדובב על ידי השחקן אדי מרפי בסרטי שרק ובעברית על ידי השחקן ליאור כלפון.
הוא ניצל בתחילת הסרט על ידי שרק ואט אט נוצר קשר חברותי ביניהם, תוך כדי מסע קשה של שניהם לעבר הטירה בה כלואה פיונה וחזרה. החמור הוא פטפטן, חייכן, בלתי נסבל, נודניק, מציק, ודמות קומית מלאת חיים.
הלורד פרקוואד
הנבל הראשון ששרק פוגש, שולט בשטחה של ממלכת דולוק, הלורד גירש את כל היצורים אל הביצה בה מתגורר שרק, בטענה כי הם מקלקלים את עולמו המושלם. הלורד, רודן חסר-לב, אכזר ונמוך למדי, חפץ בכל לבו להפוך למלכה של דולוק. על פי ההוראות שקיבל מראי הקסמים של שלגייה, על מנת להפוך אותו למלך עליו להינשא לנסיכה.
בסוף הסרט נהרג על ידי הדרקונית אשר אכלה את הלורד ופלטה רק את כתרו. בסרטון שרק 4D הדרקונית הוציאה אותו מבטנה וקברה אותו בבית קברות והוא מוצג כרוח רפאים.
איש לחם הג'ינג'ר ("ג'ינג'י")
איש לחם הג'ינג'ר (מבוסס על מעשיית הילדים "איש לחם הג'ינג'ר", Gingerbread Man), המכונה עקב כך "ג'ינג'י", הוא איש-עוגייה אמיץ, אשר לא מוותר לאף אויב. בסרט הוא נראה לראשונה כלוא בטירתו של הלורד פארקוואד כשהוא סובל עינויים אך לא מוכן לגלות פרטים סודיים.
הדרקונית
דרקונית אדומה ששמרה על הטירה שפיונה והרגה כל אביר שניסה להיכנס לטירה, היא נקשרה מאוד לחמור מאז שגילה שהיא נקבה.
היצורים מן האגדות
היצורים מן האגדות כמו הזאב, כיפה אדומה, שלושת החזירונים, העכברים העוורים, פינוקיו ועוד, הם דמויות מהאגדות המופיעות בכל סדרת הסרטים. הם נראים לראשונה לאחר פלישתם לביתו של שרק עם שאר היצורים מהאגדות בסרט.
ראי הקסמים
הראי הקסום משלגיה ושבעת הגמדים. בסרט הראי נלקח ללורד פרקוואד והיה שייך לו הוא שירת ועזר לו לבחור נסיכה לה יינשא. לאחר שפארקווד מת הראי השתחרר.
מדבבים
בתחילה, השחקן כריס פרלי היה מועמד לדבב את קולו של שרק, אך לאחר מותו, מייק מאיירס קיבל את התפקיד. לאחר שהקליט את כל שורותיו בסרט, הוא התבקש להקליט אותן מחדש עם מבטא סקוטי, שהתאים יותר לסרט לדעת הבמאים.
המחזמר
המחזמר תורגם לעברית והוצג בהיכל התרבות במהלך אוגוסט 2010 בבימויו של עוז מורג. שיחקו בו דביר בנדק בתפקיד שרק, יעקב כהן בתפקיד דונקי, ציון ברוך בתפקיד לורד פרקוואד, דנה פרידר בתפקיד פיונה וטל מוסרי בתפקיד פינוקיו.
סרטי המשך
הסרט זכה בפרס אוסקר לשנת 2002 ולהצלחה אדירה ברחבי העולם, שהביאה ליצירת מספר סרטי המשך, אשר יצאו אחת לשלוש שנים. סרטי ההמשך הם שרק 2, שרק השלישי ושרק לנצח. בנוסף יצאו שלושה סרטונים קצרים - האחד בתלת־ממד המספר על ירח-הדבש של שרק ופיונה, השני שילב סיפור חג מולד בעלילות הגיבורים והשלישי מספר על מה שקורה בליל כל הקדושים הראשון של הילדים שלהם. בנובמבר 2011 יצא הסרט: החתול של שרק, סרט ספין אוף לסדרת הסרטים של שרק.
שרק 4D
Shrek 4-D הוא סרטון מיוחד בתלת־ממד שיצא בשנת 2003 מחברת דרימוורקס והופץ בפארק יוניברסל ובעקבות הצלחתו יצא גם בתקליטור DVD.
עלילה
הסרטון מספר על ירח-הדבש של שרק ופיונה אבל תלוניוס, העוזר של לורד פרקוואד חוטף את פיונה ודוהר עם פיונה על סוס. שרק וחמור דהרו עם הכרכרה שלהם עד שתלוניוס, הסוס שלו ופיונה נעלמו ושרק וחמור מגעים לבית קברות ששם קבור לורד פרקוואד. חמור מאוד פחד וחשב שיש בבית הקברות רוחות רפאים ואז הגיעה הרוח של פרקוואד עם דרקון מפסל שחי ופרקוואד אמר שפיונה צריכה למות כדי שהוא יתחתן איתה והוא יהיה המלך של עולם המתים ודרקונית, אשתו של חמור מגיעה להציל את שרק וחמור. אחרי זה תלוניוס קושר את פיונה לרפסודה שקרובה למפל כדי שפיונה תמות ואז היא תהפוך לרוח אבל דרקונית, חמור ושרק הצילו את פיונה ואז דרקונית ירתה אש ברוח של לורד פרקוואד ואז פרקוואד התפוצץ. בסוף דרקונית לוקחת את שרק, פיונה וחמור לבית מלון ששרק ופיונה יהיו בירח הדבש שלהם.
הסרטון נקרא שרק 4D אף על פי שהוא בתלת־ממד. הממד הרביעי הוא המים, הרוח והאפקטים הנוספים שמרגיש הקהל שיושב באולם וצופה בסרט בזמן שהדברים מתרחשים על המסך. הסרט הופץ ב-DVD, בו לא ניתן להוסיף את הממד הרביעי, לכן הוא נקרא שרק 3D.
נבחרת ארגנטינה בכדורגל עד גיל 20
נבחרת ארגנטינה בכדורגל עד גיל 20 היא הנבחרת המצליחה ביותר בקטגוריית גילאים זו עם 6 זכיות בגביע העולם – הנבחרת זכתה בחמישה מתוך שבעת הטורנירים האחרונים שנערכו. בנוסף זכתה נבחרת ארגנטינה 5 פעמים בתואר אלופת דרום אמריקה. ארגנטינה הציגה במהלך התחרויות רבים משחקניה המפורסמים ורבים משחקני הנבחרת הבוגרת הנוכחית השתייכו לסגל הנבחרת עד גיל 20.
השנים הראשונות
ארגנטינה השתתפה לראשונה בתחרות שנערכה ביפן ב- 1979. בסגל הופיעו דייגו ארמנדו מרדונה ורמון דיאס שהיו כוכבי התחרות והובילו את הנבחרת לזכייה כשהיא מנצחת בששת משחקיה, כובשת 20 שערים וסופגת רק 2 שערים. מראדונה נבחר לשחקן המצטיין ואילו רמון דיאס נבחר למלך השערים עם 8 כיבושים. ב- 1981 לא הצליחה ארגנטינה לשמור על תארה והודחה כבר בסיבוב הראשון, ב- 1983 הנבחרת הגיעה עד הגמר אך הפסידה ליריבה המושבעת ברזיל בתוצאה 1:0. היה זה הטורניר האחרון בו היוותה ארגנטינה גורם משמעותי, הנבחרת לא השתתפה בתחרויות שנערכו ב- 1985, 1987 ו- 1993 בין היתר גם בשל סגנון המשחק האלים שאפיין אותה, סגנון שלא תאם את רוח המשחקים.
עידן פקרמן
ב- 1994 החליטה ההתאחדות הארגנטינאית למנות את חוסה נסטור פקרמן כמאמן הנבחרות הצעירות של ארגנטינה. המינוי התקבל בתמיהה שכן פקרמן לא התפרסם בשל יכולות האימון שלו ואף עסק בעברו כנהג מונית כדי להשלים את הכנסתו. בדיעבר, המינוי התברר כהצלחה מרשימה, בנוסף להצלחות בתחרויות, הנבחרת הציגה משחק התקפי והוגן, שני אלמנטים אותם ראה פקרמן כחשובים ביותר בפילוסופיית המשחק שלו. התחרות הראשונה של פקרמן הייתה ב- 1995 במשחקים שנערכו בקטר וארגנטינה זכתה בתואר בפעם השנייה בתולדותיה אחרי ניצחון 0:2 בגמר על היריבה המושבעת ברזיל. ארגנטינה שבה וזכתה בתואר במשחקים שנערכו במלזיה ב- 1997, בדרך לזכייה בתואר ניצחה יריבות מושבעות כגון אנגליה וברזיל ובגמר את היריבה הוותיקה אורוגוואי. הזכייה הרביעית בתואר והשלישית של פקרמן הייתה ב- 2001 במשחקים שנערכו לראשונה בארגנטינה, הנבחרת של ארגנטינה שברה בתחרות זו מספר שיאים שכללו בין היתר מספר הכיבושים הרב ביותר וחבייר סביולה שבר גם את שיא מספר השערים של שחקן אחד בתחרות עם 11 כיבושים. ארגנטינה ניצחה בכל משחקיה תוך הפגנת עליונות מוחלטת והביסה בגמר את גאנה 0:3. בנוסף לשלוש זכיות בגביע העולם זכה פקרמן גם בשתי זכיות באליפות דרום אמריקה עד גיל 20 (1997, 1999). הנבחרת גם זכתה בתואר הנבחרת ההוגנת במשחקים ב-1997 ו- 2001. פקרמן פרש מאימון הנבחרת אחרי הטורניר ב-2001, הוא קרא לשלושת כלבי המחמד שלו על שם המדינות בהן זכה בתואר.
ארגנטינה שאחרי עידן פקרמן
אחרי פרישתו של פקרמן מונה הוגו טוקאלי למאמן הנבחרת, למרות השינוי במאמנים המשיכה ארגנטינה להיות מהנבחרות הטובות בעולם, היא סיימה רביעית במשחקים שנערכו באיחוד האמירויות ב- 2003 אחרי הפסד 1:0 בחצי הגמר לברזיל והפסד 2:1 לקולומביה במשחק על המקום השלישי.
טוקאלי הוחלף על ידי פרנסיסקו פרארו שהוביל את הנבחרת לזכייה חמישית במשחקים שנערכו ב- 2005 בהולנד. טוקאלי שב לאמן את הנבחרת והוביל אותה לזכייה השישית במשחקים שנערכו בקנדה ב- 2007, לאחר ניצחון בגמר על נבחרת צ'כיה.
אחרי הזכייה במשחקים ב-2007 פרש טוקאלי מאימון הנבחרות הצעירות לטובת אימון קבוצת ולס סרספילד, במקומו מונה סרחיו בטיסטה, מהקשרים האחוריים הטובים ביותר של ארגנטינה בשנות ה-90. בטיסטה גם הוביל את הנבחרת האולימפית של ארגנטינה במשחקי אולימפיאדת בייג'ינג בקיץ 2008.
יפן 1979
דייגו מרדונה נבחר לשחקן המצטיין של הטורניר, רמון דיאס נבחר לכובש המצטיין עם 8 שערים.
אוסטרליה 1981
שחקנים בולטים: סרחיו גויקוצ'אה, חורחה בורוצ'גה
ערב הסעודית 1989
שחקנים בולטים: רוברטו בונאנו, פרננדו גמבואה, אנטוניו מואמד, דייגו סימאונה
פורטוגל 1991
שחקנים בולטים: מאוריסיו פוצ'טינו, מאוריסיו פלגרינו, מרסלו דלגאדו, חואן אסניידר, כריסטיאן באסדס
קטאר 1995
שחקנים בולטים: חואן פבלו סורין, פרנסיסקו גררו, אריאל איבגסה, לאונרדו ביאג'יני, דייגו קרוסה, וולטר קוז'טה, סבסטיאן פנה, פדריקו דומינגס
ניגריה 1999
שחקנים בולטים: אסטבן קמביאסו, פרנקו קוסטנזו, גבריאל מיליטו, פרננדו קרוסה, אלדו דושר, לוסיאנו גאלטי, סיקסטו פראלטה, דניאל מונטנגרו, סבסטיאן סאחה, ארנסטו פאריאס, פדריקו אינסואה
ארגנטינה 2001
חבייר סביולה זכה בתואר השחקן והכובש המצטיין עם 11 שערים. שחקנים בולטים: חבייר סביולה, חרמן לוקס, ניקולס בורדיסו, חוליו ארקה, ניקולס מדינה, פבריסיו קולוצ'יני, אוסקר אהומאדה, לאנדרו רומאניולי, מאקסי רודריגס, לאונרדו פונסיו, אנדרס ד'אלסנדרו, מאורו רוסאלס, אלחנדרו דומינגס, ווילפרדו קבאז'רו
הולנד 2005
ליונל מסי זכה בתואר השחקן והכובש המצטיין עם 6 שערים. שחקנים בולטים: ליונל מסי, סרחיו אגוארו, אוסקר אוסטארי, ניקולאס נבארו, גוסטבו קברל, גבריאל פאלטה, אזקיל גאראי, לאוטרו פורמיקה, פרננדו גאגו, לוקאס ביגליה, חואן מנואל טורס, פבלו זבאלטה, פבלו ויטי, אמיליאנו ארמנטרוס, רודריגו ארצ'ובי, נרי קרדוסו, גוסטבו אוברמן
קנדה 2007
סרחיו אגוארו זכה בתואר השחקן והכובש המצטיין עם 6 שערים. שחקנים בולטים: סרחיו אגוארו, מאורו זראטה, סרחיו רומרו, פדריקו פאזיו, מתיאס קהאיס, אמיליאנו אינסואה, גבריאל מרקאדו, אבר באנגה, קלאודיו ז'אקוב, דמיאן אסקודרו, לאוטרו אקוסטה, לאונרדו סיגאלי, מאקסי מוראלס, אנחל די מריה, פבלו פיאטי
קולומביה 2011
שחקנים בולטים: אריק לאמלה, רוברטו פריירה
ניו זילנד 2015
שחקנים בולטים: אנחל קוריאה, ג'ובאני סימאונה
שמואל גולן
שמואל (מילק) גולן (גולדשיין) (2 במרץ 1901 – 26 במרץ 1960) היה איש חינוך, מתרגם ופסיכואנליטיקאי, ממנהיגי תנועת "השומר הצעיר", ממייסדי קיבוץ בית אלפא, תאורטיקן של החינוך המשותף ומאבותיו, ממייסדי ומכווני מפעל החינוך בקיבוץ הארצי השומר הצעיר.
ביוגרפיה
גולן בנם של פניה ופסח גולדשיין, נולד בעיירה פודוולוצ'יסקה (Podwołoczyska) שליד העיר טרנופול שבגליציה המזרחית, אוסטריה (כיום במערב אוקראינה). בילדותו קיבל חינוך מסורתי וכללי. היה ממנהיגי השומר הצעיר בגליציה, ראש קן בלבוב שבפולין, חבר "ההנהגה הראשית" של השומר הצעיר, וראש קבוצה בקן בווינה. ביוני 1920 עלה לארץ ישראל. היה חבר בקבוצת החלוצים חניכי השומר הצעיר שעבדה בביתניה עילית, ויחד עם חבריו הקים את קיבוץ בית אלפא ב-1923. גולן עבד כמורה ומחנך בחברת הילדים הראשונה בין השנים 1924–1928, וכן פעל בוועדת החינוך המשותף של הקיבוץ הארצי והיה ממייסדי מפעל החינוך המשותף בגיל הרך.
בסוף שנת 1929 נשלח לברלין ללמוד את תורת הפסיכואנליזה על פי זיגמונד פרויד בפוליקליניקה הפסיכואנליטית (או המכון הפסיכואנליטי; Berliner Psychoanalytisches Institut) של מקס אייטינגון, מתלמידי פרויד. הוא למד בהדרכת משה וּולף (Wulff), ובמסגרת הכשרתו עבר אצלו אנליזה. בעת לימודיו פעל להקמת "הסתדרות השומר הצעיר בגרמניה".
ב-1933 ייסד והפעיל בארץ עם מורו ווּלף תוכנית להכשרת מחנכים של "השומר הצעיר" בפסיכואנליזה. ב"שומריה" התחנכו ילדי חברי משמר העמק, היישוב וחניכי השומר הצעיר שהגיעו מאירופה. בעבודתו הדגיש גולן את חינוך האישיות, את הקשר בין החניכים והתמיכה בהם. בנוסף, לימד לפי נושאים תוך ייעוץ הן של החניכים והן של המחנכים, כאשר תורתו מתבססת על מציאות הקיבוץ בארץ, תנועת הנוער החלוצית בגולה, ניסיונות עבר של מתקני החינוך הגדולים בעולם ופסיכואנליזה. גולן שילב בין רעיונות שונים ואף מנוגדים לכאורה, כגון המשימתיות התנועתית של השומר הצעיר והחינוך לעבודה, ציונות, סוציאליזם ומרקסיזם, לבין התפיסות הפסיכואנליטיות. הוא תמך בלינה משותפת ובמקלחת משותפת, שהיו, לשיטתו, חלק מהקניית הרגלים של שיתוף וחיי צוותא לבני הנוער, שעתידים להיות חברי קיבוץ או להקים קיבוצים חדשים בבגרותם.
גולן עבד כמחנך ופסיכולוג. היה חבר הוועד הפועל של הקיבוץ הארצי, ומאוחר יותר נמנה עם מייסדי סמינר הקיבוצים, לימד בו והיה חבר הנהלתו. הוא הרבה לפעול במוסדות החינוך של התנועה הקיבוצית וההסתדרות הכללית, והיה חבר פעיל בארגון "ההגנה".
פרסם מאמרים רבים בנושאי הקיבוץ והחינוך ב"אפקים", ב"הדור", בביטאון השומר הצעיר ובביטאונים חינוכיים נוספים. לאחר מותו ראו אור בספריית פועלים שני קבצים ממאמריו: "החינוך המשותף" ו"סוגיות הקיבוץ".
גולן נפטר במשמר העמק ב-1960, בן 59 במותו. נקבר בקיבוצו בהלוויה רבת-משתתפים. הותיר אחריו את רעייתו יונה, בנו רן ובני משפחתו.
ב-1962 קיבל את פרס ירושלים לחינוך על ספריו "החינוך המשותף" ו"סוגיות הקיבוץ".
על שמו נקראה הספרייה בסמינר הקיבוצים וכן אולם כנסים ומופעים בגבעת חביבה.
אשתו יונה, ילידת עיירה ליד קייב, עלתה לארץ ישראל עם משפחתה בילדותה, למדה בגימנסיה הרצליה והשתייכה לחוג שייסד את תנועת המחנות העולים. הייתה ממנהיגות משמר העמק, עסקה בענייני ציבור ופעילה בתנועת הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, במחלקה לחברה של הקיבוץ הארצי ובמפ"ם. לאחר תום מלחמת העולם השנייה נשלחה ללא משפחתה לפעול בתנועת השומר הצעיר בניו יורק, ושבה ב-1947. הייתה חברת מועצת הפועלות, חברת מועצת ההסתדרות מטעם מפ"ם, חברת הוועד הארצי למען השלום בישראל ומזכ"לית הליגה לידידות ישראל–ברית המועצות. ערכה עם מנחם רוזנר ושמעון שופטי את הקובץ "האשה בחברה המודרנית" (תל אביב: המחלקה לחברה של הקיבוץ הארצי השומר הצעיר וספריית הפועלים, 1966).
ספריו
לאחר מותו ראו אור שני כרכים מכתביו, בהוצאת ספריית פועלים:
קישורים חיצוניים
ממאמריו:
אוניברסיטת ברוק
אוניברסיטת ברוק (באנגלית: Brock University) היא אוניברסיטת מחקר ציבורית השוכנת בקנדה, שנוסדה בשנת 1964. האוניברסיטה נמצאת בעיר סיינט קאתרינס (St. Catharines) שבאזור ניאגרה באונטריו.
באוניברסיטה לומדים כ-17,000 סטודנטים, במגוון תוכניות לימוד לתואר ראשון, תואר שני, לימודי תעודה ותארים מתקדמים, בתחומי מדעי הבריאות, מנהל עסקים, חינוך, מדעי הרוח, מדעי החברה ומדעים מדויקים.
האוניברסיטה קרויה על שם אייזק ברוק שפיקד על הכוחות הבריטים בקנדה במהלך מלחמת 1812.
האוניברסיטה דורגה במקום השלישי בקנדה מבחינת תפוקה ומחקר בשנת 2008.
אוניברסיטת ברוק היא המוסד היחיד בעולם המציע לימוד מתמטיקה יחד עם מחשוב ויישומים. כמו כן, האוניברסיטה, היא האוניברסיטה היחידה בקנדה המציעה לימוד תואר ראשון בבריאות הציבור.
שם ומוטו
אוניברסיטת ברוק נקראת על שם סר אייזק ברוק, אשר פיקד על הכוחות הבריטיים והקנדיים במהלך מלחמת 1812. ברוק נהרג במהלך קרב בשנת 1812, כ-20 ק"מ מהאוניברסיטה. מסופר כי המילה האחרונה שאמר בחייו הייתה "Surgite!", שפירושה "הסתער!". מילה זו משמשת בתור המוטו של האוניברסיטה.
היסטוריה
כשנה לפני הקמת האוניברסיטה, ב-1963, מונה ד"ר ג'יימס א' גיבסון לנשיא האוניברסיטה הראשון, על ידי מייסדי האוניברסיטה, בראשותו של ארתור א. שמון.
כשנפתחה האוניברסיטה, בספטמבר 1964, התקיימו השיעורים במשך 13 שבועות בכנסייה בעיר, עד סיום הקמת מבנה האוניברסיטה.
בניין האוניברסיטה נחנך רשמית ב-19 באוקטובר 1964.
שירן צעירי
שירן צעירי (נולדה ב-18 בינואר 1986) היא כדורסלנית ישראלית המשחקת בעמדת הרכזת בקבוצת מכבי רמת חן ובנבחרת ישראל.
קריירה בכדורסל
צעירי גדלה בקבוצת בני הרצליה בין השנים 2000–2002. אחר-כך שיחקה במכבי רמת חן ב-2004 ובקבוצת בנות השרון.
בשנים 2007–2008 שיחקה באליצור חולון. בשנים 2008–2010 שיחקה בקבוצת מ.ס. בנות אשדוד.
בשנים 2010–2011 שיחקה באליצור רמלה, עמה זכתה בשלושה תארים: באליפות המדינה, בגביע המדינה וגם בגביע היורוקאפ.
בשנת 2012 חזרה לשחק בקבוצת מ.ס. בנות אשדוד ועם תחילת עונת 2014/15 חזרה לאליצור רמלה.
ב-30 ביולי 2015 חתמה צעירי במכבי רמת חן. ובתאריך 7 ביוני 2018 חתמה שוב באליצור רמלה.
בנבחרת ישראל
זכתה באליפות אירופה דרג ב' עם נבחרת העתודה של ישראל ב-2005, עמה עלתה למקום ה-14 באליפות אירופה דרג א' בהונגריה ב-2006.
צעירי משחקת גם בנבחרת ישראל בעמדת הגארד.
בגיהנום של מטה
בגיהנום של מטה ("בגיהנום של מטה: רשימות קצין עברי בשבי רוסיה") הוא ספרו של אביגדור המאירי, המתאר את חוויותיו כשבוי בסיביר במהלך מלחמת העולם הראשונה. המאירי לחם בחזית המזרחית כקצין זוטר בצבא האימפריה האוסטרו-הונגרית.
הספר הוא המשכו של הספר השגעון הגדול (יצא ב-1929), שתיאר בגוף ראשון את חוויותיו של צעיר יהודי משכיל, העוסק בכתיבה ומעורה בחוגי הבוהמה האינטלקטואלית של בודפשט, אשר מגויס למלחמה. הספר תיאר את הכשרתו כקצין, את טבילת האש שלו, את הקרבות בהם השתתף, ולבסוף את נפילתו בשבי. הספר השגעון הגדול היה לרב-מכר במושגי אותם זמנים, ונמכר באלפי עותקים.
"בגיהנום של מטה" מתאר את חוויותיהם הקשות בשבי של המספר (המאירי עצמו), משרתו פאלי וחברו מרגלית. על אף האירועים הטראומטיים שעוברים הגיבורים בשבי הרוסי האכזר, מצליח המאירי לרתק את הקורא אל הסיפור. "המסירה המאופקת, הדיווח הכמו-עובדתי, הטון הענייני, ה'אובייקטיבי', האופייניים לרומן זה הם שאיפשרו לסופר להעביר אל הקורא את זוועות המלחמה – בישירות, במיידיות ובאמינות, שלא היו כמותן עד אז בסיפורת העברית" כותב דן מירון.
מהדורה ראשונה של הספר "בגיהנום של מטה" יצאה בהוצאת מצפה בתל אביב בשנת תרצ"ב 1932. מהדורה מחודשת של הספר יצאה לאור בהוצאת דביר בסדרה "קולות" בשנת 1989, מהדורה מתוקנת בלווית הערות והסברים מאת אבנר הולצמן.
פרעוני מצרים
ערך זה כולל רשימה של פרעוני מצרים העתיקה, החל מהתקופה השושלתית הקדומה, בשנת 3000 לפנה"ס לערך וכלה בקיצו של בית תלמי, כאשר הפכה מצרים לפרובינציה רומית תחת שלטונו של אוגוסטוס קיסר בשנת 31 לפנה"ס. עקב הערפל ההיסטורי ששורר בחלק מהתקופות והבעיה שזוהתה בקביעת הכרונולוגיה המצרית והכרונולוגיה של המזרח הקרוב העתיק ייתכנו כפילויות ואי דיוקים בתאריכים הנקובים כאן. בעיקרון התיארוך בטבלאות נעשה לפי הכרונולוגיה הגבוהה.
רשימה חלקית של רשימות פרעונים קדמוניות
מקורות בהם משתמשים כדי לבנות את רשימת הפרעונים כוללים: