cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כובע קלוש
חזרה לאופנה
כובעי קלוש הופיעו גם בקולקציות של מעצבים רבים בסתיו 2007; המגזין Elle קרא באותה תקופה לכובע הקלוש "אביזר הוט קוטור של הרגע" בגיליון ספטמבר 2007 שלו.
בחורים ערומים שרים
בחורים ערומים שרים (באנגלית: !Naked Boys Singing) הוא רביו קומי מוזיקלי קאמפי אמריקאי מאוף ברודוויי, בסגנון מופע וודוויל קלאסי. את המחזמר כתב וביים רוברט שרוק, ניהול מוזיקלי מאת סטיבן בייטס וכוריאוגרפיה של ג'פרי דנמן, ומככבים בו שמונה שחקנים ששרים ורוקדים בעירום. המופע הופק על ידי ג'יימי ססה, ג'ניפר דומס, יו הייז, טום סמדס וקרל ד' וויט.
ערב הבכורה של המחזמר התקיים ב-22 ביולי 1999, ב-Actors' Playhouse שבניו יורק. ההפקה עברה אל Theatre Four במרץ 2004, ושוב בשנת 2005 אל New World Stages Stage Four, שם המשיכה לרוץ עד שירדה, ב-28 בינואר 2012.
עלילה
למחזמר זה אין עלילה; המופע כולל כ-15 שירים, העוסקים בנושאים שונים, כגון חייהם של הומוסקסואלים בניו יורק, עירום גברי, יציאה מהארון, ברית מילה, אוננות ואהבה. השירים מבוצעים על ידי שמונה שחקנים, כשהם בעירום מלא, בדרך כלל.
עיבוד קולנועי
בשנת 2007 חברת הפצת הסרטים האמריקאית TLA Releasing הפיצה את הקומדיה המוזיקלית "!Naked Boys Singing" - עיבוד קולנועי של המחזמר מאוף ברודוויי.
בקר IDE
IDE הוצג לראשונה על ידי IBM בשנת 1984 ומאז עבר שינויים רבים. מחשבים ישנים השתמשו בבקר שהגיע בצורת כרטיס תוספת ואילו מחשבים מודרניים מכילים בקר משולב בלוח האם שלהם.
רוב לוחות האם במחשבים ביתיים מכילים 2 יציאות IDE. הכבל שמתחבר לכל יציאה מאפשר חיבור של שני התקנים, אחד ראשי ואחד משני (Master, Slave). בכונן עצמו ניתן להגדיר מספר מצבים, ראשי או משני, או בחירה אוטומטית (CA - Cable Select) בהתאם למיקום הכבל. דבר זה נעשה באמצעות שימוש במגשר (Jumper) שמקצר שני מגעים בהתקן.
אלכס וילסון
אלכסנדר "אלכס" שלדון וילסון (באנגלית: Alexander "Alex" Sheldon Wilson; 1 בדצמבר 1907 - 9 בדצמבר 1994) היה אתלט קנדי, סגן אלוף אולימפי ובעל מדליית ארד אולימפית (לוס אנג'לס 1932) בריצת 800 מטר ובריצת 400 מטר, בהתאמה.
ביוגרפיה
וילסון נולד במונטריאול, קוויבק, קנדה. הוא למד באוניברסיטת נוטרדאם, אינדיאנה שבארצות הברית.
באולימפיאדת אמסטרדם (1928) זכה וילסון במדליית ארד בריצת שליחים 4X400 מטר בתוצאה של 3:15.4 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 3:14.2 דקות וגרמניה (3:14.8 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שמיני בשלב חצי הגמר בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.2 שניות ולא עלה לריצת הגמר (רק 6 אצנים עולים לריצת הגמר) ובמקום 15 בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:57.1 דקות (רק 9 אצנים עלו לריצת הגמר).
במשחקי האימפריה הבריטית שנערכו בהמילטון, אונטריו, קנדה בשנת 1930 זכה וילסון ב-3 מדליות אחת מכל סוג. מדליית זהב, בריצת 440 יארד (48.8 שניות), מדליית כסף בריצת שליחים 4X440 יארד (3:19.8 דקות) ומדליית ארד, בריצת 880 יארד (1:55.6 דקות).
באליפות המכללות (NCAA) שנערכה ב-1931 זכה וילסון במדליית זהב בריצת 400 מטר.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) זכה וילסון ב-3 מדליות, 1 כסף ו-2 ארד. מדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:49.9 דקות, אחרי טומי המפסון מבריטניה שקבע שיא עולם חדש של 1:49.7 דקות ולפני בן ארצו פיל אדוארדס (1:51.5 דקות). מדליות ארד, בריצת 400 מטר בתוצאה של 47.4 שניות, אחרי ביל קאר שקבע שיא עולם חדש של 46.28 שניות ובן איסטמן (46.50 שניות), שניהם מארצות הברית ובריצת שליחים 4X400 מטר בתוצאה של 3:12.8 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 3:08.14 דקות ובריטניה (3:11.2 דקות).
לאחר המשחקים האולימפיים הוא עבר לאוניברסיטת לויולה בשיקגו ושם אימן שחייה, כדורסל ואתלטיקה קלה במשך כ-13 שנים, עד שנת 1945. חמש שנים לאחר מכן, הוא שב כמאמן אתלטיקה לאוניברסיטת נוטרדאם בה למד, עד לפרישה בשנת 1972.
וילסון מת בטקסס ב-1994, ימים אחדים לאחר יום הולדתו ה-87.
הנצחה
כיום מתקיימת באוניברסיטת נוטרדאם בה למד תחרות אתלטיקה בינלאומית על שמו.
הישגים ותארים
בחייו וגם לאחר מותו זכה וילסון במספר תוארי כבוד ספורטיביים, לרבות הכללתו בהיכל התהילה של האתלטים הקנדים (ב-1954).
יונה אפרת
יונה אפרת (2 באוקטובר 1925 - 4 ביוני 1993) היה אלוף בצה"ל שכיהן כאלוף פיקוד מרכז, עוזר הרמטכ"ל וחבר ועדת כהן.
קונגר אפור
קונגר אפור (שם מדעי: Conger cinereus) הוא מין של דג ממשפחת הקונגריים שבסדרת הצלופחאים המצוי בימים הרודים הטרופיים של האזור האינדו-פסיפי ממזרח אפריקה וים סוף לרבות מפרץ אילת עד לאיי מרקיז, אי הפסחא צפונה עד לאיי בונין ודרום יפן ודרומה עד לצפון אוסטרליה ואי הלורד האו. הוא מצוי בסביבות של חוליות סמוך לכרי אצות, לגונות, מנגרובים ושוניות.
יונה אפרת
ביוגרפיה
אפרת נולד בפולין בשם יונה הופרט. עלה לארץ ישראל בשנת 1935. אפרת היה חבר בארגון ההגנה ובמלחמת העצמאות התגייס לחטיבת גולני בה שימש כלוחם ומפקד. במהלך הקרבות נפצע אפרת פעמיים והשתתף במבצע עובדה. בשנת 1950 מונה למפקד סיירת גולני. במלחמת סיני השתתף בכיבוש שארם א-שייח'. בהמשך מונה למפקד גדוד 51 בחטיבת גולני בשנים 1960–1962. לאחר מכן שימש כקצין קישור עם כוח החירום של האומות המאוחדות בסיני ועוזר ראש מחלקת הדרכה לנושא חיל הרגלים. ב-1964 מונה למפקד חטיבת כרמלי וב-1966 מונה למפקד חטיבת גולני אותה הוביל במהלך מלחמת ששת הימים בקרבות קשים ברמת הגולן. ב-1971 מונה לעוזר ראש אג"ם, תפקיד בו כיהן עד אמצע ספטמבר 1973. בסוף ספטמבר 1973 מונה למפקד פיקוד המרכז תפקיד בו נשא עד 1977. אפרת תמך בהפעלת יד קשה כלפי הפרות סדר של הפלסטינים וגרס שזו הדרך היחידה למנוע הסלמה בהפרות הסדר הפלסטיניות. במלחמת שלום הגליל גויס למילואים והיה עוזר הרמטכ"ל.
קונגר אפור
קונגר זה מגיע לאורך של 50–140 ס"מ, קטן יותר מקרובו - הקונגר האירופי. צבעו אפור מפוספס עם סנפירי חזה בהירים וקצוות כהים. הזנב ארוך ורחב והראש קטן עם לסת גדולה הבולטת מעבר לתחום העיניים, מה שמאפשר לצלופח לבלוע טרף גדול. הצלופחים הצעירים קטנים יותר מהוריהם.
הוא ניזון מדגים וסרטנים שהוא חוטף בלסתותיו ממארב.
יונה אפרת
ביוגרפיה
לאחר שחרורו מצה"ל שימש אפרת כמנכ"ל החברה הממשלתית שירותי נפט בע"מ. היה חבר בוועדת כהן לחקר האירועים במחנה סברה ושתילה. רפאל איתן כתב שייתכן שמסקנות הוועדה הושפעו מהאיבה הגלויה ששררה בינו ובין אריאל שרון. בשנת 1987 הוא מונה לנהל את מבצע "אור לגויים", לניתוק חשאי של הצרכנים היהודיים מרשת החשמל של חברת החשמל המזרח ירושלמית וחיבורם לרשת של חברת החשמל לישראל.
נפטר ב-4 ביוני 1993 ונטמן בבית הקברות מורשה ברמת השרון.
אנטולי פיליפצ'נקו
ביוגרפיה
אנטולי פיליפצ'נקו נולד בכפר במחוז וורונז' למשפחת איש צבא קבע. בשנת 1942, לאחר סיום בית הספר הוא התקבל ללימודי טייס בבית הספר לטייסי קרב. לאחר סיום הלימודים החל בשרות בחיל האוויר הסובייטי.
בשנת 1963 הוא התקבל ליחידת הקוסמונאוטים והחל הכנות לטיסה לחלל. הוא היה חבר צוות משנה של מספר משימות חלל.
בשנת 1969 אנטולי פיליפצ'נקו שוגר לחלל בפעם הראשונה בחללית סויוז 7. המטרה הייתה להתחבר לחללית אחרת, אך היא לא בוצעה בעקבות תקלות טכניות.
בשנת 1974 אנטולי פיליפצ'נקו שוגר לחלל בפעם השנייה בחללית סויוז 16.
במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 הוא היה חבר צוות משנה של מספר משימות חלל, אך לא השתתף בטיסה.
החל משנת 1978 פיליפצ'נקו היה בתפקידי ניהול במרכז להכנת הקוסמונאוטים.
בשנת 1981 הוענק לו פרס ברית המועצות. עד לשנת 1988 פיליצ'נקו עבד במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים. לאחר שנת 1988 הוא היה נציג של מפעל אוקראיני במוסקבה. בשנת 1992 יצא פיליפצ'נקו לגמלאות.
נפטר ב-7 באוגוסט 2022.
ואזה
וָאזֶה (בצרפתית: Oizé, הגייה: /wa'ze/) היא קומונה במחוז סארט בחבל פיי דה לה לואר בצפון-מערב צרפת. הקומונה ממוקמת כ-25 ק"מ מדרום לה מאן ו-20 ק"מ צפון-מזרחית לקומונה לה פלש (La Flèche). העיר נמצאת ליד נהר קאסו (Casseau).
בעיר זו נולד מרן מרסן.
בוננדה
בוננדה (בספרדית: Bonanada, נולדה ונפטרה במאה ה-14, fl. 1373-1380), הייתה מיילדת יהודייה-ספרדייה ששירתה את משפחות האצולה והמלוכה של ימי הביניים. היא הייתה המיילדת הרשמית של משפחת המלוכה של אראגון, ואף פעלה למען משפחות המלוכה של קטלוניה, קסטיליה, ולנסיה, סיציליה וצרפת.
רקע המקרה
בוננדה הייתה בעלת מקצוע מוערכת, ושירתה רבות מבנות המלוכה, ביניהן אלאנור מאראגון, מלכת קסטיליה, וכן ויולנט מבאר, ותוארה על ידי פדרו הרביעי מלך אראגון ואלאנור מלכת סיציליה כמשרתת מצוינת הראויה לאמון.
ב-1373, היא הואשמה על ידי יורש העצר, העתיד להיות חואן הראשון מלך אראגון, ברציחתה באמצעות כישוף של ארוסתו, ג'ואן נסיכת צרפת, אשר מתה בדרכה לאראגון כדי להינשא. אך המלך והמלכה נתנו לבוננדה את מלוא הגנתם המלכותית, ודרשו את החזרתה המיידית מאחזקתו של חואן, וכך נעשה.
הסיפור נודע דרך מכתבים שכתבו המולכים לבנם אשר שרדו כתיעוד היסטורי. במכתבו, כתב המלך "אם היה הדבר אפשרי, לא היה מלך או לורד בעולם עדיין בחיים". המלכה דרשה את החזרתה של בוננדה כדי שתשמש כמיילדת עבור בתה ואחותו של חואן, הנסיכה חואנה מאראגון.
שמה הטוב של בוננדה הושב, והמקרה אף גרם להגברה בדרישה לשירותיה, והיא המשיכה ליילד בני מלוכה כולל לפחות מלך אחד, פרננדו הראשון, מלך אראגון. בתפנית אירונית, חואן עצמו ביקש את שירותיה של בוננדה כשאשתו ויולנט מבאר ילדה, מכיוון שהיא סירבה את שירותיה של כל מיילדת אחרת מלבדה.
בתקופה זו, הרפואה עוד לא הייתה ממוסדת, וכך נשים יכלו לעבוד כמרפאות ומיילדות, תפקידים שמילאו היסטורית, והעבירו את הידע האנטומי וההכרות עם צמחי מרפא בעל פה מדור לדור. מאוחר יותר, מיסוד מקצוע הרפואה הדיר את הנשים, ואף הפכן לעוברות על החוק - גישה שהתקבעה בין היתר בהאשמתן בכישוף. נשים מרפאות נקראו לאורך הדורות ברחבי אירופה "נשות חוכמה" (wise women), ובצידי המכשפות היו מקרים בהם התייחסו למילים "מכשפה" ו"אשת חכמה" כמילים מקבילות. במקרה כמו של בוננדה, החשיבות של מרפאות עבור נשים אחרות הייתה במרכז המקרה, בהקשר של פרטיות וצנעת הפרט בכל הקשור לגופן ותהליך הלידה.
דימרקו ג'ונסון
דימרקו אנטוניו ג'ונסון (באנגלית: DeMarco Antonio Johnson; נולד ב-6 באוקטובר 1975 בשארלוט, קרוליינה הצפונית) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הפאוור פורוורד ומתנשא לגובה 2.05 מטרים.
ג'ונסון שיחק באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בשארלוט במשך ארבע עונות, והעמיד ממוצעים של כ-20 נקודות וכ-9 ריבאונדים למשחק. ב-1998 נבחר ג'ונסון במקום ה-9 בסיבוב השני של דראפט ה-NBA על ידי הניו יורק ניקס.
בשל שביתת השחקנים בליגת ה-NBA בעונת 1998/1999, התחיל ג'ונסון את קריירת הבוגרים שלו באיטליה בקבוצת ארמאני מילאנו, במדיה נבחר פעמיים למשחק האולסטאר של הליגה האיטלקית. ב-1999 עם סיום השביתה חתם על חוזה בניו יורק ניקס, אך שותף רק בחמישה משחקים במדי הניקס וסיים את העונה בקבוצת הריצ'מונד ריית'ם מליגת ה-IBL (ליגת כדורסל חצי מקצוענית בארצות הברית).
בשנת 2010 ג'ונסון החל באימון בית ספר יסודי בשארלוט, אותו הצעיד לרבע הגמר של תחרות הכדורסל בו השתתף בית הספר לראשונה מאז שנת 2007. בשנת 2011 הצטרף ג'ונסון לצוות האימון של אוניברסיטת המפטון שמשחקת בליגת המכללות האמריקאית כשמונה לעוזר מאמן בקבוצה.
באיזיט השני
באיזיט השני או באיזיד השני (בטורקית: II. Bayezid או  II. Beyazıt, וגם Bayezit ו-Beyazıd; בטורקית עות'מאנית: بايزيد ثاني, 3 בדצמבר 1447 – 26 במאי 1512) היה הסולטאן השמיני של האימפריה העות'מאנית ושלט בה מ-1481 עד 1512. הוא נולד בדימוטיקה לסולטאן מהמט השני ולאמינה גולבהר הטון. במהלך שלטונו של אביו כיהן כמושל נפת אמסיה בצפון הממלכה, הממוקמת בין הים השחור לפנים אנטוליה ובמסגרת זו הצטיין במלחמה נגד אוזון חסן (Uzun Hasan), מנהיג השבט הטורקמני אק קויונלו (Ak Koyunlu). ב-11 באוגוסט 1473 השתתף באיזיט בקרב אוטלוק בלי, בו זכו כוחותיו של מהמט השני בניצחון מכריע.
עלה לשלטון ב-1481 ונודע במאמציו ליצור הרמוניה בין התרבויות המערבית והמזרחית באימפריה, אך שלטונו היה רצוף מאבקי שליטה והישרדות. בתקופתו התפשטה האימפריה העות'מאנית אל הפלופונסוס וב-1501 הוא כבש את מיסטרס ואת מונמבסיה מידי מוראה הוונציאנית.
רקע
ב-3 במאי 1481 מת הסולטאן מהמט השני, המכונה "הכובש" (Fatih Sultan Mehmet), אשר הפך את הממלכה העות'מאנית לאימפריה שכללה את מרבית אזור הבלקן דרומית לנהר הדנובה. אימפריה זו שלטה על מיצרי גליפולי והבוספורוס ומרבית חופי הים השחור, היו נתונים תחת שליטתה או השפעתה. מהמט הביס את יריביו השבטיים באנטוליה ובפרס, הכה במאחזים הוונציאניים והממלוכים והרחיב את גבולות הממלכה עמוק לתוך הבלקנים, עד לגבולות הונגריה של ימינו. מהמט הביא לקיצה של האימפריה הביזנטית בת אלף השנים וכבש את קונסטנטינופול. הנסיכות הפכה לאימפריה עות'מאנית, אך תושביה לא היו מאוחדים תחת ממשל מרכזי מאורגן. בשטחי האימפריה חיו יוונים, פרסים, ערבים, טורקים, ארמנים וסורים, חלקם נוודים למחצה, חלקם לוחמים, חלקם עירוניים, בעלי מגוון אמונות ותפישות דתיות.
העלייה לשלטון ומלחמת הירושה
עם מותו פרץ מרד יניצ'רים וסכסוך דמים בין שני בניו באיזיט וג'ם (Cem), שהיה מושל העיר קאראמאן וסביבותיה שבדרום מרכז אנטוליה והתגורר בעיר קוניה. נוצר חוסר שקט ברחבי האימפריה שכוון כנגד פקידות ממשלו ומדיניותו של מהמט, בעיקר בהקשר לחלוקת הקרקעות. בתקופתו של מהמט השני, קרקעותיהם של 20,000 כפרים וחוות הולאמו, צעד שעורר תסיסה בקרב האליטה הישנה, שכללה משפחות עשירות ואנשי עולמא. מדיניותו הנוקשה של מהמט השני והמשאבים העצומים שהוצאו לחיזוק ולבניית האימפריה, התישו את הממלכה ואת תושביה. המקופחים של תקופת מהמט, ראו בבאיזיט את מושיעם והעניקו לו את תמיכתם. עם מותו ארגנה קבוצת כוח זו מרד יניצ'רים, תוך רציחת הווזיר הגדול של ממשל מהמט ופגיעה במתנגדי באיזיט, הכל במטרה להעלותו לשלטון. צבא היניצ'רים בפיקודו של גדיק אהמט (Gedik Ahmed), הביסו את כוחותיו של ג'ם ובאיזיט עלה לשלטון, כסולטאן באיזיט השני.
ביסוס שלטונו
עם זאת, מוקד הכוח נותר בידיו של גדיק אהמט וחותנו איסחאק פאשה (Işak Pasha). על באיזיט הופעלו לחצים כדי שיתנער ממדיניותו של אביו, וכך, אדמות שהולאמו הוחזרו לבעליהן הקודמים. במקביל גברה הדרישה להחזיר את השריעה כחוק הממלכה בכל תחומי החיים ובאיזיט תואר כמגן הצדק והשריעה, בה בשעה שברחבי ממלכתו לא הסתיים תהליך האסלום. גדיק אהמט ביקש להמשיך את המערכה כנגד המאחזים הנוצריים במזרח ובכך סיכן את ההגמוניה של באיזיט. בתגובה התנקש באיזיט בחייו והדיח מתפקידו את חותנו, איסחאק פאשה. ב-11 בספטמבר 1481, נכנעו רוב חייליו של גדיק לבאיזיט והשאר נמלטו לאיטליה, שם שירתו כשכירי חרב.
פועלו הצבאי של באיזיט
כדי לאחד את צבא האימפריה העות'מאנית תחת מנהיגותו, ארגן באיזיט מסע כיבושים כנגד נסיכות מולדובה, ממלכה שאביו לא הצליח להכניע סופית. הוא נחל ניצחון מזהיר, תוך כיבוש הערים אקרמן (Akkerman) וקיליה (Kilia) בשנת 1484, שחיזקו את השליטה העות'מאנית על הדרך היבשתית לחצי האי קרים, שם שלט וסאל של הסולטאן. לאחר הניצחון במולדובה, החל עימות ארוך ומתיש מול הסולטאן הממלוכי, אשר שלט בשטחי מצרים וסוריה של היום, נחשב למגן האסלאם, ותבע בעלות על דרום אנטוליה ופטרונות על הנסיכויות הטורקמניות.
היריבות בין העות'מאנים לממלוכים החלה ב-1468, עם כיבוש נסיכות קאראמאן על ידי העות'מאנים, והפכה לעימות כולל כאשר ניסו העות'מאנים להרחיב את השפעתם גם לנסיכות דולקדיר, מחשובות הנסיכויות הבייליקיות באנטוליה באותה תקופה, אשר מרכזה היה בנפת קהרמאנמרש של ימינו. מעבר לכך התחולל מאבק על הבכירות בעולם האסלאמי. העות'מאנים טענו שמהמט השני "הכובש", הוא לוחם הקודש - גאזי (Gazi), החשוב ביותר של האסלאם. ב-1488 שוב פרצו עימותים עם הממלוכים, אך ללא הכרעה. המאבק היה לקביעת הגמוניה פוליטית באזורי קיליקיה והגבול בסמיכות להרי הטאורוס. עד ל-1491 נערכו שש מערכות שהתישו את שני הצדדים, ובסופו של דבר נחתם הסכם שאשרר את המצב שקדם למלחמה. חוסר ההצלחה בהכרעת הממלוכים, הוביל את באיזיט לערוך רפורמות בצבאו, בעיקר הוספת רובים לחייליו. בעת המלחמה מול הממלוכים, מילא הצי המחודש תפקיד חשוב, בהתקפה על חופי סוריה.
בשל העובדה שאחיו של באיזיט, הנסיך ג'ם, היה עדיין בחיים ובשבי הנוצרים, חשש באיזיט להפעיל את מלוא כוחותיו במלחמה זו ולפיכך ניהל מלחמה מוגבלת. מצב הלוחמה הבלתי פוסק בין הגאזים המוסלמים לשכירי חרב נוצריים החריף לעימות כולל בין השנים 1492–1495, כאשר לוחמים עות'מאניים יצאו לפשיטות לאורך נהרות הדנובה והסאווה, אל תוך הדוכסיות האוסטריות במחוזות שטיריה, קרניולה (היום בסלובניה) וקרינתיה. לאחר תבוסה ליד העיר וילאך ב-1492, כמעט והשמיד צבא הגאזים לחלוטין את הכוחות הקרואטיים ליד אדבינה ב-1493. שביתת נשק שנחתמה לשלוש שנים, מול הצבא ההונגרי, הביאה סוף למעשי איבה אילו.
ההיסטוריון בן התקופה אבן כמאל, ציין שהעות'מאנים התעלו מעל כל הסולטאנים המוסלמיים הקדומים, בין היתר על ידי כך שהפכו את ארצם למעצמה ימית בים התיכון. הוקמה אקדמיית צי, אשר בוגריה נקראו "הגאזים של הים". הצי העות'מאני הופיע גם בחלק המערבי של הים התיכון, כאשר השלטון המוסלמי בספרד היה נתון במצוקה ופנה לבאיזיט לסיוע. מאוחר יותר, גם הממלוכים פנו לעות'מאנים בבקשה לאספקת ציוד ומומחים, כדי לבנות מחדש את הצי שלהם בסואץ, אחרי תבוסתם לפורטוגל ב-1509. לאחר מלחמה זו הפכו העות'מאנים לגורם מרכזי בפוליטיקה האירופאית, כאשר תמכו בנסיכויות מילאנו ונאפולי כנגד הברית הצרפתית-ונציאנית. באיזיט הבטיח לנפוליטנים לשלוח 25,000 חיילים לעזרתם, אך בתמורה ביקש להחזיר לידיו את העיר טאראנטו שבקצה הדרום מזרחי של המגף האיטלקי.
השנים 1503–1512 היו שנות משבר בחזית המזרחית. איסמעיל, מנהיג המסדר הדתי הספווי, החל ב-1499 במסע כיבושים, עד להשגת שליטה בפרס. הספווים הפעילו תעמולה בשם השיעה בקרב השבטים הטורקמנים של אסיה הקטנה בהצלחה גדולה, ומרבית צבאו של איסמעיל בפרס הורכב מבני שבטים אלו, אשר נהו אחריו. כאורתודוקסים סונים, היו לעות'מאנים סיבות לחשוש מחדירת האידאולוגיה השיעית לשטחם, אך גם סכנה פוליטית למעבר של שטחים באסיה הקטנה, מחסות עות'מאנית לחסות פרסית. סכנה נוספת נבעה מהתפשטות האמונה השיעית לאורך הגבולות באזור הרי הטאורוס, אשר נתונים היו במחלוקת בין העות'מאנים לממלוכים. באיזיט, שהיה ער לסכנה, גירש ב-1502 אלמנטים שיעים רבים מאסיה הקטנה לאזור מוראה, והציב חילות משמר בגבול המזרחי, בעיקר בשנים 1507–1508, בהן השאה איסמעיל נתון היה במלחמה עם נסיך אלביסטן ( Elbistan), אשר בנפת קרמאנמרש שבאנטוליה וכבש גם שטחים נרחבים מכורדיסטן.
כלכלת האימפריה בימי באיזיט
כתוצאה מהתגובה האלימה לצעדיו הכלכליים של אביו, מהמט השני, נאלץ באיזיט השני לנקוט בקו פייסני. הוא השיב בעלויות על קרקעות ורכוש לבעליהם הקודמים - אם מכובדים פרטיים או מוסדות דתיים - אשר מהם נלקחו וחולקו מחדש במסגרת שיטת הטימאר (Timar), שהונהגה עוד בתקופת באיזיט הראשון. במסגרת שיטה זו, הוקצתה קרקע או נחלה לאנשי צבא תמורת העלאת מס, שירות צבאי אישי והעמדת חיילים לרשות הצבא העות'מאני בעת מלחמה. שיטת מיסוי זו התאימה לשליטה בבלקן, מפני שהיא שחררה את הכפריים מעריצותם של בעלי הקרקע ומעול המיסים הכבד שהטילו עליהם. תקופתו שלטונו של באיזיט השני, אפשרה פיתוח פנימי מקיף, ואיסטנבול התבססה כעיר מסחר שוקקת, עם פעילות כלכלית ענפה. ההתרחבות המשמעותית של המוסדות הפיננסיים הרשמיים ומיסוד והעמקת גביית המיסים, אפשרו השקעה ממשית בהרחבת הצבא וחימושו ברובים שנופקו לחיל היניצ'רים. הצי העות'מאני נבנה למעשה מחדש, ובפיקוח מהנדסים ונציאניים נבנו ספינות מלחמה, בגדלים שטרם נראו כמותם באגן הים התיכון.
הסחר במשי, כמו הסחר בתבלינים, היה אחד הנושאים הכלכליים המשפיעים ביותר על הפוליטיקה העולמית החל מ-1250. המדינות שהיו מעורבות בסחר המשי - פרס, האימפריה העות'מאנית וערי המדינה האיטלקיות - היו מודעות היטב לחשיבותו העצומה לכלכלתן. מאבק ניטש על השליטה על הערים בורסה ותבריז, השוכנות על דרך המשי בין האימפריה הספווית באיראן לבין האימפריה העות'מאנית, לכל אורך המאה ה-15 וה16. תחת באיזיט השני, אשר שמר על שלום באזור המזרחי של ממלכתו, רשם יבוא המשי שיאים חדשים, והכנסות משמעותיות זרמו לאוצר העות'מאני.
למרות השלום שנחתם עם ונציה ב-1479, שררה מתיחות רבה בין שתי המדינות. באיזיט השני עודד את הידוק היחסים עם העיר המתחרה פירנצה, ולנציגיה הייתה נוכחות קבועה באיסטנבול. זאת גם בגלל חששו של באיזיט מאחיו הטוען לכתר ג'ם, אשר עשה נפשות למטרתו ברחבי אירופה המערבית. ב-1483 הבטיח הסולטאן, באמצעות שגרירו בפירנצה, לרכוש מדי שנה בגדי צמר וצמר גולמי, תוך פטירתם ממס. ניתנו הקלות לסוחרי פירנצה, וכמה עשרות מהם אף התיישבו ברובע גלטה באיסטנבול. בשל השליטה הימית של הוונציאנים באזור המגף האיטלקי, פעלו הסוחרים בנתיב סחר יבשתי, שעבר דרך הבלקן. המלחמה מול ונציה בשנים 1499–1503 גרמה למחסור בסחורות ולהאמרת מחירים, ובעת הזו הגיע המסחר עם סוחרי פירנצה לשיאו. לאחר הסכם השלום, הלך ודעך המסחר עם פירנצה, והסוחרים הוונציאניים חזרו למלא תפקיד דומיננטי במסחר.
באיזיט היה מנהלן מעולה ופעל להאחדה בכל תחומי החיים ברחבי האימפריה. במערכת החוקים של 1502, פורסמו אפילו שמות אחידים למצרי מזון וגבינות. כך נולדו שמות של מוצרי מזון הנהוגים עד עצם היום הזה, כגון גבינות קשקבל ופטה. תקופת שלטונו של באיזיט השני הייתה תקופת פיתוח כלכלי ניכר, בתנאי שקט וביטחון יחסיים באימפריה, וגם הערים אדירנה ובורסה זכו לתנופת בינוי מואצת ונראו כערים אימפריאליות.
המרידות בשלטונו
לאחר 1500 הביאה חולשת ממשלו של באיזיט למרד של גורמים שונים בשלטון המרכזי. שבטים טורקמניים חזקים מרמות מרכז אנטוליה ומהרי הטאורוס התנגדו לריכוזיות השלטון העות'מאני, וזה נקט פעולות רבות כדי למשול בהם, אם על ידי רישום הקרקעות שלהם או בדרך של הכנסתם למנגנון מיסוי מסודר. אך הממשל המרכזי התקשה להתמודד עם שבטי הנוודים בעלי מערכת החוקים השבטית, שהתקיימה לצד חוקי האסלאם הסוני-אורתודוקסי, אותם ניסה ליישם הממשל המרכזי. נסיכות אק קויונלו הייתה מקור לעימותים מול העות'מאנים עוד בתקופת אביו של באיזיט, מהמט השני, אשר ב-1473 הביס את שליטם אוזון האסן.
באיזיט אימץ קו פייסני מול קריאת התגר של איסמעיל. ב-1511 החמיר המצב באימפריה, כאשר מרד שיעי פרץ באזור טקה (Teke) באסיה הקטנה (בימינו בשטחי נפת אנטליה), שעד לאותה תקופה היה אזור הטרודוקסי. המורדים הגיעו עד העיר בורסה, לפני שהובסו וראשיהם הוצאו להורג.
מלחמת הירושה
בה בעת, האימפריה העות'מאנית עמדה על סף מלחמת אזרחים. המנהג בו הסולטאן הנבחר מוציא להורג את כל אחיו ובניהם הזכרים, גרם לנסיכים להכין לעצמם כוחות לקראת עימות פנימי, או מותו של באיזיט. הסכסוך העיקרי היה בין הנסיכים אהמט מושל אמסיה וסלים (לימים הסולטאן סלים הראשון), שהיה שליט נפת טרבזון. ב-1511 הפליג סלים מטרבזון, לקאפה שבחצי האי קרים, לאחר שזכה בתמיכת החאן הטטרי, נייד את גיסותיו אל מעבר לדנובה בדרישה מאביו להפוך למושל הבלקן. באיזיט לא רצה לצאת למלחמה בבנו ומתוך חשש ממרד שיעי באסיה הקטנה, נעתר לדרישת בנו ומסר לו את נפת הגבול סמנדריה (Smederevo - אזור העיר סמדרבו של ימינו). הווזיר הגדול עלי פאשה, שצידד באהמט במאבק הירושה, שלח חיל יניצ'רים לדכא את המרד השיעי, וסלים חשש שאם הווזיר ייצא מהעימות כשידו על העליונה, הוא ינקוט מהלך שיעלה את אהמט לשלטון. סלים וצבאו נעו לכיוון העיר אדירנה בה התגורר באיזיט, אך היניצ'רים נותרו נאמנים לסולטאן הזקן, ובתאריך 3 באוגוסט 1511, הובסו הפרשים הטטרים של סלים בידי כוחות הסולטאן, וסלים עצמו נמלט אך בקושי משדה הקרב ומצא מקלט בחצי האי קרים.
לאחר תבוסת סלים, נעו כוחותיו של אהמט לכוון איסטנבול וחסידיו נבלמו על ידי כוחות היניצ'רים בכניסה לחצר המלוכה בעיר. אהמט, אשר הבין שהיניצ'רים תומכים באחיו במאבק הירושה, הפעיל את גיסותיו נגד כוחות הסולטאן במערב אסיה הקטנה, תוך הכרזת מרד גלוי בו. כתוצאה מכך, הסכים באיזיט להחזיר את בנו השני סלים מהעיר קאפה שבחצי האי קרים, ומינה אותו שוב למושל סמנדריה. חשש כבד התעורר בחצר הסולטאן, שאהמט יכרות ברית עם השיעים בפרס, וחשש זה גרם ליניצ'רים לדרוש שסלים ינהיג אותם במערכה כנגד אהמט. הנסיך סלים, שמלכתחילה דרש פעולה תקיפה כנגד איסמעיל, זכה בתמיכת היניצ'רים וב-24 באפריל 1512, אילץ את אביו לוותר על כיסאו. הסולטאן בחר לפרוש לעיר הולדתו, דימוטיקה, אך בתאריך 26 במאי 1512, כשהיה בדרכו ליעד, הלך לעולמו. הוא הובא לקבורה באיסטנבול, שם הוקם מסגד גדול הנושא את שמו והקיים גם בימינו.
באיזיט השני ומפעל כתיבת ההיסטוריה העות'מאנית
ב-1484, כאשר חזר באיזיט מהמערכה במולדובה, הוא ציווה לתעד בכתב את כל המסורות והסיפורים, שהיו עד אז מסורות שבעל פה, לגבי האבות המייסדים של הממלכה. רבות מהכרוניקות החשובות פורסמו לאחר נקודת זמן זו, עת בה ניסה באיזיט למצוא את המינון המתאים לפיוס בממלכה, לאחר שנות שלטונו הריכוזי והקשוח של אביו. מעשים אלה וכתבים רבים אודות חיי האבות הקדושים, אשר כללו את גרסתם העצמית של העות'מאנים לגבי ההיסטוריה של הכיבושים ולא של מקורות זרים, מצאו קהל קוראים אוהד, בעידן של התעוררות אידאולוגית שאפיינה את הממלכה העות'מאנית בסוף המאה ה-15. מתחילת המאה ה-15 ועד תחילת המאה ה-16, השיגו בית עות'מאן ומסדר הבקטשיה (Haci Bektaş), עליונות בתחומם, בה בשעה שפיתחו חזון היסטורי לגבי עצמם, ואשר אישר, ביאר והעניק לגיטימיות לעליונותם.
למעשה, שני ארגונים טענו לבעלות על העוצמה אשר הובילה לניצחון האסלאם על פני הנצרות המזרחית - הממלכה העות'מאנית ומסדר הבקטשיה. שני גופים אלו לא העלימו את הישגי העבר של האסלאם, אך הצליחו למצב את עצמם בעמדת עליונות בהתייחס לכוחות האחרים. שני גופים אלו החלו את דרכם בהרמוניה ושיתוף פעולה, אך סיימו אותה בשני קטבים מנוגדים, כאשר במאה ה-16, מסדר הבקטשיה, היה למייצג הבכיר של האנטי-עות'מאניות ולנקודת ייחוס לדתות שונות ותנועות דתיות פוליטיות, שמצאו את עצמן משני צידי המתרס. האידאולוגיה הדתית בתקופת באיזיט השני הפכה יותר למאגית או פולחנית מאשר אידאולוגית איסלאמית. בסוף המאה ה-15 עסקו היסטוריוני החצר במשימת האדרת האבות המייסדים כלוחמי קודש (ראזים), אף שכלל לא היו כאלה.
באיזיט והיהודים
לאחר מות אביו מהמט השני, כאשר התפתח מאבק הירושה ופרצו מהומות כנגד פקידות הממשל בהקשר למדיניות חלוקת הקרקעות, תועדו התקפות כנגד הקהילה היהודית, בעיקר כנגד המשפחות האמידות. באיזיט היה מוסלמי אדוק ובראשית ימיו הוגבלו צעדיהם של היהודים והנוצרים ברחבי האימפריה בניגוד למדיניות הפתיחות שהנהיג אביו, והוא אף הוציא צו בו הורה לסגור בתי כנסת שנבנו באיסטנבול לאחר כיבושה על ידי אביו.
עם זאת, בהמשך כהונתו, נהנו היהודים מתקופת שלווה, אשר השליכה על השגשוג התרבותי והכלכלי. ב-31 במרץ 1492 בצו המלכים פרננדו השני ואיזבלה הראשונה גורשו יהודי ספרד וארבע שנים מאוחר יותר ב-24 במרץ 1497, גורשו יהודי פורטוגל. היהודים התיישבו בצפון אפריקה, בארץ ישראל ובסוריה ובאנטוליה. בהגיע מגורשי ספרד לשטחי האימפריה העות'מאנית, חל שיפור ניכר במצב התרבותי של הקהילות היהודיות ברחבי האימפריה, וגדולי המלומדים והמקובלים היהודיים של העת ההיא התגוררו עתה בשטחה. היהודים התיישבו בשלוש ערים מרכזיות, איסטנבול, אדירנה וסלוניקי, ומשם התרחבה התיישבותם לערים אחרות בבלקן כגון פלובדיב וסופיה שבבולגריה של ימינו. בתחילה הקימו לעצמם יהודי ספרד קהילות נפרדות, אך בהמשך הם השיגו עמדות כלכליות וחברתיות, והשפעתם על חיי הקהילות הוותיקות הייתה כה גדולה, עד שהם התערו בתוך הקהילות הספרדיות במרוצת השנים.
במקורות חיצוניים כמעט ולא מוזכר סיפור יהודי ספרד, וכשזה אכן מוזכר, מופיע הדבר בהקשר ההתרחבות מנסיכות לאימפריה עות'מאנית, בעלת פלורליזם אתני. באיזיט גילה חמלה כלפי יהודי חצי האי האיברי המגורשים והפגין מדיניות מתונה בהשוואה למלכים הנוצרים. בנוסף, לבקשת האמיר אבו עבדאללה, שלח באיזיט השני צי בפיקודו של קמאל ראיס להגן על אזור גרנדה. קמאל ראיס כבש את מאלגה ופשט על קורסיקה ובהמשך גם על פיזה. בין השנים 1490–1492 הובילו ספינותיו של קמאל ראיס, יהודים ומוסלמים אשר ביקשו להימלט מספרד, אל האימפריה העות'מאנית. חלק מהחוקרים טוענים, כי קשריו של באיזיט עם משה קפשאלי שהיה הרב הראשי של איסטנבול, הוכר כסמכות התורנית העליונה של כל הממלכה העות'מאנית והיה גם ידידו הקרוב של הסולטאן ושל אביו, סייעו בקליטת המגורשים ברחבי האימפריה .היסטוריונים אחרים טוענים כי באיזיט השכיל להבין שמגורשי ספרד, פורטוגל ומאוחר יותר נאפולי, הם בעלי ערך לממלכתו בשל היותם מלומדים ובעלי מקצוע. באיזיט לעג בפומבי להחלטתם של פרננדו ואיזבלה לגרש את היהודים. לאנשי חצרו נהג לומר שפרננדו אינו שליט נבון כלל ועיקר, מאחר שרושש את ממלכתו והעשיר את האימפריה העות'מאנית. באיזיט פרסם פירמאן לכל המושלים בנפות האירופאיות, המצווה עליהם לקבל את כל המגורשים לשטחיהם ולנהוג בהם בידידות, תוך איום בהטלת עונש מוות על כל מי שיפר הוראה זו. יש תיעוד לכך, שהיהודים לא רק הורשו להיכנס לשטחי האימפריה, אלא במקרים מסוימים סייעו להם להתיישב ואף הועברו אליהם פניות מצד גורמים רשמיים להגיע ולהתיישב בתוך האימפריה.
פקידיו של באיזיט אף סייעו לבעלי מקצועות שונים בהקמה ופיתוח מקצועם ועסקיהם, וכך, אחד מהחידושים הבולטים שהביאו עימם היהודים לתוך האימפריה העות'מאנית, היה הדפוס. ב-1493, שנה לאחר הגירוש, האחים שמואל ודוד אבן נחמיאס, ייסדו את בית הדפוס היהודי הראשון באיסטנבול. הם הביאו עימם מספרד מסגרות דפוס, שהיו בשימוש בית הדפוס הנודע באִישאַר, ואשר שמשו להדפסת ספרים בין השנים 1505–1509. ההגדה המצוירת הראשונה שראתה אור בדפוס, הודפסה באיסטנבול ב-1512. בנוסף, פיתחו ושכללו היהודים את תעשיית האריגים וצביעת הבדים באימפריה העות'מאנית. בתחילת המאה ה-16 מנתה הקהילה היהודית באיסטנבול 30,000 נפשות, והפכה לקהילה היהודית החשובה ביותר באירופה.
באיזיט בראי ההיסטוריה
ההיסטוריון אבן כמאל, שהיה היסטוריון החצר, ציין שבאיזיט לא היה כובש גדול כאביו, אך דאג לייצוב ולגיבוש הממלכה שהוא יצר. תקופת יציבות ופיתוח זו יצרה את התנאים הנחוצים לתקופות הכיבושים שבאו לאחר מכן, בימי סלים הראשון וסולימאן הראשון. באיזיט פעל להכנסת מודרניזציה לצבאו על ידי חימוש מסיבי ברובים וכן בנה צי חזק. המודרניזציה של הצבא תרמה לניצחונותיו הגדולים של סלים הראשון כנגד איסמעיל מאיראן והממלוכים במצרים. בנרטיב ההיסטורי המערבי לא נהוג היה לייחס לתקופתו של באיזיט את ההילה של קודמיו וממשיכיו. ניקולו מקיאוולי (1469-1527), שהיה מדינאי ופילוסוף איטלקי בן העיר פירנצה, צוטט כאומר, ששליט נוסף כדוגמת באיזיט היה הופך את הכוח העות'מאני לבלתי מזיק לאירופאים וההיסטוריון הבריטי אדוארד שפרד קריזי (1812-1878) סיכם את תקופתו של באיזיט השני כשלטון חלש וחסר תהילה. עם זאת, היסטוריונים מאוחרים יותר כדוגמת פרדיננד שצ'ביל (1868-1954), ציינו שייתכן ובאיזיט הבין שעליו לייצב ולמסד את האימפריה שיצר אביו מהמט השני.
I'm the One
I'm the One הוא סינגל של המוזיקאי האמריקאי די ג'יי חאלד, בהשתתפות הזמר הקנדי ג'סטין ביבר והראפרים האמריקאים קוואבו, צ'אנס הראפר וליל ויין. השיר יצא לאור ב-28 באפריל 2017, על ידי חברות התקליטים We the Best ואפיק רקורדס כסינגל השני מתוך אלבום האולפן העשירי של חאלד, Greatful. ב-27 ביולי 2018, כל האמנים, למעט ליל ויין, השתתפו בשירו של חאלד, "No Brainer", מתוך אלבומו ה-11, Father of Asahd, שיצא ב-2019. ב-19 באוקטובר 2020, השיר הגיע למיליארד השמעות בספוטיפיי.
רקע
תחילה, די.ג'יי חאלד שיווק את השיר בפברואר 2017 על ידי פרסום תמונות מהווידאו קליפ בחשבון האינסטגרם שלו. הוא הכריז על תאריך צאת השיר, שמו ועטיפתו ב-24 באפריל 2017. על פי די.ג'יי חאלד, קוואבו השלים את הבית שלו לשיר בחמש דקות, לאחר שהאזין לאינסטרומנטל.
הרכב
השיר נכתב בסולם סול מז'ור, בהתקדמות אקורדים של G-Em-C-D.
הצלחה מסחרית
השיר הגיע היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100, והפך לסינגל הראשון של די.ג'יי חאלד, צ'אנס הראפר וקוואבו (מחוץ להרכב מיגוס) שהגיע למקום הראשון במצעד, ולשיר ההיפ הופ הראשון שהגיע היישר אל המקום הראשון מאז "Not Afraid" של אמינם משנת 2010. השיר הפך גם לשירו הרביעי של ביבר במקום הראשון במצעד, לאחר שלושת הסינגלים הראשונים מהאלבום Purpose. ליל ויין הגיע למקום הראשון במצעד בפעם השלישית בקריירה שלו, ולראשונה מאז 2009. השיר נכנס גם למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי, והיה לשיר הראשון של די.ג'יי חאלד, קוואבו, ליל ויין וצ'אנס הראפר והחמישי של ביבר שהגיע למקום הראשון במצעד זה. השיר הגיע למקום הראשון גם באוסטרליה, סקוטלנד וקנדה, והופיע לראשונה בעשירייה הפותחת במדינות שונות, בהם גרמניה, אירלנד וניו זילנד.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר בוים על ידי איף ריברה והועלה לערוץ היוטיוב של חאלד ב-28 באפריל 2017. בקליפ הופעות קמע של הדוגמניות אלקסה לורנס ואירינה איבנובה וחבריו של קוואבו להרכב מיגוס אופסט וטייקאוף. הקליפ צולם במקרקעין במאליבו, קליפורניה. נכון לאפריל 2021, לקליפ למעלה מ-1.5 מיליארד צפיות ביוטיוב.
מפרץ יוז (אנטארקטיקה)
מפרץ יוז (באנגלית: Hughes Bay) הוא מפרץ המצוי בחוף דאנקו, שבארץ גרהאם בחוף המערבי של חצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
המפרץ שוכן בין כף סטרנק וכף מאריי.
רוחבו של המפרץ 42 קילומטרים, והוא נמצא דרומית לחצי האי צ'אדבאר, ומצפון לחצי האי פפור.
אל המפרץ נשפכים כיפת הקרח טומבה, והקרחונים סיקורסקי, מוילאר, קייליי, גרגורי, ברגה, בלריו, אגאלינה, קראפץ וזימזלן.
מיכל ממיט-וורקה
מיכל וורקה היא ציירת ישראלית, זוכת פרס מירון סימה לשנת 2019 בית האמנים-ירושלים וזוכת פרס ע״ש לורן ומיטשל פרסר לשנת 2020 - מוזאון הרצליה לאומנות.
מפרץ יוז (אנטארקטיקה)
היסטוריה
המפרץ נקרא על שמו של אדוארד יוז (Edward Hughes), ספן באוניית צייד לווייתנים אשר הפליג באזור בשנים 1825–1824.
מיכל ממיט-וורקה
ביוגרפיה
וורקה עלתה בגיל שנתיים מאתיופיה לישראל במסגרת מבצע משה. היא בוגרת המחלקה לאמנות בשנקר, והשכלתה הציורית כוללת גם הכשרה אצל ישראל הירשברג וארם גרשוני, ולימודי ציור במסלול האמנות במוסררה בית הספר הרב תחומי לאמנות וחברה ע"ש נגר, ירושלים.
מפרץ יוז (אנטארקטיקה)
היסטוריה
ייתכן שמפרץ יוז היה אתר הירידה לחוף הראשונה על יבשת אנטארקטיקה, על ידי קפטן ג'ון דייוויס ב-7 בפברואר 1821.
מיכל ממיט-וורקה
תערוכות יחיד
מבט בעור אחר: ממיט וורקה מציירת את היומיום של יוצאי אתיופיה כלכליסט, רעות ברנע, 13 בנובמבר 2018; [ 2021 בין פנים לחוץ, גלריה זימאק.
פרס "מירון סימה"
וורקה זכתה בהפרס לאמנות חזותית ע"ש מירון סימה לשנת 2019, בשיתוף בית האמנים בירושלים,
הפרס, המוענק אחת לשנתיים, יועד בפעם החמישית ליצירה בנושא "דיוקן יחיד, דיוקן רבים".
שאול רסקין
שאול רסקין (באנגלית: Saul Raskin; 1866–1966) היה צייר יהודי במאה ה-20.
כציוני גאה, הוא סייר בארץ ישראל כמה פעמים (החל משנות העשרים) ואף הוציא ספר ובו מבחר מציוריו מנופיה והווייתה של ארץ ישראל, בדגש על ההווי החלוצי.
הבשורה על-פי יוחנן
כמו שלוש הבשורות הסינופטיות (הבשורות על-פי לוקאס, מרקוס ומתי), היא מכילה תיאור של כמה ממעשיו ואמירותיו של ישו, אך היא שונה מהן בהדגשים התאולוגיים וברוחה. מטרת הבשורה על-פי יוחנן היא לשכנע שישו הוא המשיח ובן האלוהים. חוקרים מודרניים מייחסים את כתיבת הבשורה ליוחנן כותב הבשורה.
מבין ארבע הבשורות, הבשורה על-פי יוחנן מציגה את הכריסטולוגיה הגבוהה ביותר, ומתארת את ישו כלוגוס (המילה היוונית ל"מילה", "רציונליות", "שפה" או "שיח") שהוא מקור הכול והיה קיים בראשית הבריאה, ועל פי רוב החוקרים גם מצביעה על ישו כאל. המושג "לוגוס" מופיע גם אצל חכמי האסכולה הסטואית הקדומה, ולכן ניתן להניח כי מי שחיבר ספר זה היה בקי בפילוסופיה יוונית.
לעומת הבשורות הסינופטיות, הבשורה על-פי יוחנן מדגישה כי משימתו של ישו היא הבאת הלוגוס אל תלמידיו. מתוך כל הבשורות, רק בבשורה על-פי יוחנן ישו מדבר באריכות על עצמו. אלמנטים מסוימים המצויים בבשורות האחרות (משלים, השבעות, והביאה השנייה) אינם מצויים בבשורה על-פי יוחנן. בין היתר היא כוללת קטע "ישו והאישה הנואפת".
מאז ביקורת המקרא במאה ה-19, היסטוריונים רבים התייחסו אל הבשורה על-פי יוחנן בתור מקור היסטורי בלתי מהימן. תיארוך הספר הוא ל-90-100 לספירה, ואין אישור לכך שהוא אכן נכתב בידי יוחנן.
הבשורה כוללת ביטויי עוינות חריפים ליהודים וממוינת לעיתים כאנטי-יהודית ביותר בכל הברית החדשה. סגנון זה הביא בעבר חוקרים רבים לסבור כי הכיתה הנוצרית הקדומה מתוכה יצאו מחברי הספר ("נצרות יוחננית", שאנשיה כתבו גם את אגרות יוחנן וחזון יוחנן) הייתה מורכבת מגויים או לכל הפחות מיהודים מתיוונים. הדואליזם המודגש ועוד מספר רעיונות לא מוכרים מהמקורות היהודיים המסורתיים רמזו על שורשים לא יהודיים של הבשורה. ניתוח ספרותי וגילויים חדשים ובראשם מגילות קומראן הפכו את המסקנות, וכיום מקובל כי הבשורה היא דווקא "היהודית ביותר", כי ככל הנראה נתחברה במקור בארמית ורק אז תורגמה ליוונית וכי חוגי סופריה היו מקורבים או זהים עם הכיתות היהודיות-נוצריות כמו האביונים. חוקרים כמו ויין א. מיקס שיערו כי הטון החריף שלה וההתייחסות אל "היהודים" לעומת ראיית המחברים את עצמם כשארית "ישראל" שייוושע, משקפים את גירוש הכיתה מבתי-הכנסת והקאת הנוצרים בכלל בימי התגבשות היהדות הנורמטיבית על ידי סנהדרין יבנה. פרופ' דוד פלוסר שיער שאת הבשורה לפי יוחנן חיברו חברי הכת שחיברה את מגילות מדבר יהודה. למשל, השימוש בביטויים כמו "בני-אור" ו"רוח האמת" שאינם מוכרים מכתבי חז"ל מוכרים מכתבי כת קומראן. הבשורה גדושה בתיאורי חקירות ומשפטים, המשקפים כנראה את מעמדם של היוחננים בימיהם, וגם בגינויים משתמעים לנוצרים מתונים יותר שנותרו בתוך הקהל היהודי הרחב.
זחלילית אוניברסלית
נגמ"ש בְּרֶן או "נושא רב תכליתי אוניברסלי" (מאנגלית: Bren Universal Carrier או Bren Gun Carrier) הוא כלי רכב קרבי משוריין קל זחלילי ללא כיסוי עליון שיוצר בשנים 1934–1960 על ידי חברת ויקרס-ארמסטרונג. כלי רכב זה היה בשימוש נרחב על ידי בעלות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה, בעיקר כנושא גייסות משוריין וכפלטפורמה משוריינת ניידת לכלי נשק מסייע לחיל רגלים.
במהלך השנים יוצרו כ-130,000 יחידות בממלכה המאוחדת באנגליה, קנדה, אוסטרליה, ניו זילנד ובמדינות נוספות, נתון ההופך את נושא הברן לרכב קרבי משוריין הנפוץ ביותר בתקופת מלחמת העולם השנייה (לפי אחד המקורות ייוצרו בסך הכל כ־200,000 יחידות).
רקע ושימוש מבצעי
ברן פותח על ידי חיל החימוש הבריטי במטרה לצייד את יחידות החי"ר ברכב שיאפשר ניידות לצוותי מקלעי הברן והגנה מנשק קל ורסיסים בשדה הקרב. הרכב תוכנן לשאת שתי חוליות של מפעילי מכונת ירייה קלה מסוג ברן. כל חוליה כללה שלושה חיילים. הנגמ"ש נשא שתי חוליות ונהג, סה"כ שבעה לוחמים.
בשלבים מאוחרים יותר, ביקשו לנצל את תכונותיו הטובות (מהירות, זריזות, עבירות טובה וכן הפרופיל הנמוך שלו), שהיוו יתרון בשדה הקרב והתאימו אותו לנשיאת כלי נשק כבדים יותר לסיוע צמוד לכוחות החי"ר. הרכב הותאם לנשיאת מרגמות בינוניות 3 אינץ', לגרירת תותח 6 ליטראות, לאספקת ציוד, תחמושת, צוותים רפואיים וכדומה. היה זה רכב זחלילי ראשון להובלת גייסות אל ובשדה הקרב.
אחד מחסרונותיו היה חלק עליון פתוח, שהפך אותו לפגיע לירי תלול מסלול מנשק כגון מרגמות או תותחים עם פגזי רסס. חיסרון נוסף היה צריכת הדלק הגבוהה שלו, אשר אילצה את המשתמשים לשאת עליו כמות דלק גדולה בג'ריקנים.
עקב מחסור חמור בטנקים, שמשו נושאי הברן לאימונים טקטיים של צוותי הטנקים של הדיוויזיה המשוריינת האוסטרלית הראשונה בשנת 1941.
אף על פי שתוכנן במקור לשאת שני צוותים של מכונות ירייה קלות מסוג ברן, יחידות אוסטרליות רבות השתמשו בו לנשיאת מכונות ירייה בינוניות כגון מקלע ויקרס וכן רובים נגד טנקים מסוג "בויס" (Boys). התעשייה האוסטרלית בנתה גם זחלילית שהותאמה לנשיאת תותח נגד טנקים 2 ליטראות.
ייצור
היצור החל בשנת 1934 והסתיים ב-1960. ייצור הזחליליות באנגליה בוצע על ידי החברות הבאות:<BR> Thornycroft, Morris,Sentinel, Aveling, Bedford, Ford, Wolseley בקנדה יוצר על ידי חברת פורד קנדה.
כמויות הייצור:
קנדה - 29,000 יחידות.
אוסטרליה - 5,000 יחידות.
ניו זילנד - 1,300 יחידות.
סך הכל: 92.300 יחידות.
דגמים
שני דגמים עיקריים יוצרו: MK-I MK-II. לדגם השני נוספו מגיני צד גבוהים יותר, התקן לנשיאת מרגמה 81 ותחמושת למרגמה זו, וכן וו גרירה מיוחד לגרירת תותחים נגד טנקים מסוג 6 ליטראות.
מלחמת העולם השנייה
עקב הגמישות והורסטיליות של הזחליל, הוא הותאם ושימש במגוון צורות, כמשוריין להובלת חיל רגלים, נושא צוות מרגמה "3, נושא להביור, גורר תותחים ועוד.
מלחמת העצמאות
בצבא המצרי בתש"ח הייתה לכל גדוד חי"ר פלוגה מסייעת. פלוגה זו כללה מחלקה של 13 נושאי ברן.
דוגמאות להשתתפות בקרבות:
למעלה מ-20 כלים נתפסו על ידי כוחות צה"ל כשלל במלחמת העצמאות, רובם במצב טכני גרוע. יכולת התחזוקה שלהם הייתה נמוכה מאוד עקב מחסור בחלקי חילוף. עם זאת, עקב המחסור בכלי שריון נעשה ניסיון בחטיבת גבעתי להשתמש בהם. במסגרת ניסיון זה הוקמה פלוגה שמנתה כ-15 נושאי ברן מתוך הטובים שאותרו. הפלוגה נועדה לפעול בעיקר באמצעות הפעלת כוח אש מרוכזת ולא לצורכי הסתערות, אך היות שהוקמה רק בשלהי מלחמת העצמאות, היא לא השתתפה בקרבות.
גם נושאי הברן של הפלוגה לא נמלטו מהבעיות הטכניות הרבות שנתגלו ברק"ם זה. בסוף מלחמת העצמאות, פורקה הפלוגה.
בשנות החמישים הובאו מספר נושאי ברן לאימון ליחידת שייטת 13.
מלחמת סיני 1956
מספר רב של נושאי ברן שנשארו בשימוש הצבא המצרי עד מלחמת סיני, נלקחו כשלל על ידי צה"ל. היות שבצה"ל היווה כבר הזחל"מ כלי סטנדרטי לנשיאת חרמ"ש, והיות והבעיות הטכניות התפעוליות של הרק"ם היו ידועות עוד מתש"ח, לא הוכנסו הברנים לשימוש צבאי.
שימושים אזרחיים ותצוגה מוזיאלית
לאחר סיום מבצע קדש, העניק הצבא ליישובים רבים נושאי ברן כשי.
לינדזי לוהן
קריירה
לוהן נכנסה לתחום הדוגמנות בגיל 9, כאשר דגמנה לחברת פורד, והשתתפה בפרסומות רבות.
בגיל עשר שיחקה בתפקיד קטן באופרת הסבון "עולם אחר", עד שנת 1997. שנה לאחר מכן שיחקה בקולנוע בתפקיד ראשי כפול, בסרט "אבא מתארס". בהמשך שיחקה במספר סרטים וביניהם "שישי הפוך", "וידוייה של נערה מתבגרת". ב-2004 פרסמה ספר ביוגרפי פרי עטה, בשם "כוכבת במירוץ". כמו כן שיחקה בתפקיד ראשי בסרט "ילדות רעות" שזכה להצלחה עולמית.
במקביל לקריירת הדוגמנות והמשחק, החלה לעבוד בשנת 2004 על אלבום בכורה כזמרת. בהמשך אותה שנה האלבום יצא ונקרא "Speak". מספר סינגלים יצאו ממנו, כשהבולטים מביניהם הם "Rumors" ו"Over". אלבומה השני, שיצא בסוף שנת 2005 "A Little More Personal" זכה לחשיפה תקשורתית רבה, בעקבות הסינגל הראשון שיצא ממנו, שעסק ביחסיה של לינדזי עם אביה. במקביל שיחקה בסרט של דיסני "החיפושית בהילוך גבוה". ב-2006 היא כיכבה בסרט הקומדיה הרומנטי "אני והמזל שלי" לצד כריס פיין ובהשתתפות להקת מקפליי.
בספטמבר 2009 מונתה ליועצת האמנותית של בית האופנה הצרפתי "עמנואל אונגארו".
ב-2014 השתתפה בסדרת הדוקו "Lindsay" אודות תהליך הגמילה שלה.
ב-2019 כיכבה בתוכנית דוקו-ריאליטי העוקבת אחר חייה "Lindsay Lohan's Beach Club", בערוץ MTV האמריקאי. התוכנית בוטלה לאחר עונתה הראשונה.
בנוסף, מאז 2019 היא משתתפת כשופטת בתוכנית המציאות "הזמר במסיכה אוסטרליה".
במאי 2021, הודיעה נטפליקס שלוהן לוהקה לתפקיד בקומדיה רומנטית לחג המולד, חג מולד בלתי נשכח וחשפה את תקציר העלילה.
חיים אישיים
הייתה במערכת יחסים עם התקליטנית סמנתה רונסון והיו שמועות על מערכת יחסים עם הידוענית פריס הילטון. בראיון כשנשאלה לוהן לגבי מיניותה הזדהתה כביסקסואלית, אמנם לאחר מכן חזרה בה ואמרה: "אני יודעת שאני הטרוסקסואלית, התנסתי עם בנות בעבר והייתי במערכת יחסים עם בת, אבל אני חושבת שהייתי צריכה לחקור את זה יותר לעומק ואני חושבת שאני מחפשת משהו שונה".
במהלך שנת 2007 לוהן הייתה מעורבת בתאונת דרכים. במהלך החקירה התברר כי נהגה תחת השפעת סמים ואלכוהול. כתוצאה מכך, נשלחה למוסד גמילה. אירועים מסוג זה חזרו על עצמם במהלך אותה שנה, ועל כן במהלך 2008 עברה לוהן טיפול שלישי במוסד לגמילה. בת זוגה הייתה למשך תקופה התקליטנית סמנתה רונסון. ב-6 באפריל 2009 הודיעה לוהן כי בכוונתה "לקחת פסק זמן" ממערכת היחסים. ביולי 2010, בשימוע על הפרת תנאי המבחן שנקבעו לה בגין עבירות של שימוש בחומרים אסורים שביצעה כשלוש שנים לפני כן, גזר בית המשפט על השחקנית עונש מאסר של 90 יום בפועל. בפברואר 2011 לוהן הואשמה בגנבת שרשרת מחנות תכשיטים חודש לפני כן. היא נשפטה על כך ועל הפרת תנאי המבחן, ונגזר עליה לרצות עבודות שירות ו-120 ימים בכלא. באפריל 2011 גזר עליה בית משפט ארבעה חודשי מאסר בפועל, לאחר שהפרה את תנאי המבחן שלה בעקבות מעצרה בגין נהיגה בשכרות. ב-19 במרץ 2013 הסגירה עצמה לוהן לידי משטרת קליפורניה, אך שוחררה. לוהן נידונה בהסדר טיעון, בין היתר, ל-5 ימי מאסר, אך היא תרצה אותם במכון גמילה.
ב-2016 אישרה את השמועות כי היא לומדת אסלאם, לאחר שצולמו תמונות שלה נושאת קוראן. ב-2017 מחקה לוהן את כל התמונות באינסטגרם שלה והשאירה פוסט אחד בו כתבה בטורקית: "Alaikum salam", ונמסר בשמה כי היא בתהליכי התאסלמות. לאחר מכן, לוהן טענה שחיפשו אותה על בסיס גזעני בשדה תעופה בלונדון, מפני שלבשה רעלה לאחר שחזרה מביקור אצל נשיא טורקיה, ארדואן.
ב-28 בנובמבר 2021, לוהן הודיעה על אירוסיה למממן באדר שאמס, לאחר שלוש שנים של זוגיות. ב-2 ביולי 2022, אושר שלוהן ושמס נשואים. הזוג מתגורר בדובאי שבאיחוד האמירויות הערביות, כשדווח שלוהן התגוררה בדובאי מאז 2014. לפני כן, לוהן הייתה מאורסת לאוליגרך הרוסי איגור טרבסוב, עד פרידתם ב-2017. במרץ 2023 הודיעה לוהן בחשבון האינסטגרם שלה שהיא בהריון ראשון. ביולי 2023 פורסם כי היא הביאה לעולם את בנה הראשון.
צביר פתוח
צביר פתוח הוא צביר כוכבים המכיל מעשרות ועד אלפי כוכבים הנמצאים בתחום מצומצם של עשרות שנות אור. כוכבי הצביר נוצרו בערך באותו הזמן מענן של גז ואבק בין כוכבי שנדחס תחת כבידתו העצמית. צבירים פתוחים הם לרוב חסרי צורה מוגדרת, בעלי צפיפות כוכבים נמוכה והם נמצאים במישור של דיסקת הגלקסיה, זאת לעומת צבירים כדוריים שצורתם כדורית, צפיפותם גבוהה בהרבה והם מפוזרים מחוץ למישור של דיסקת הגלקסיה. בשל צפיפותם הנמוכה ומיקומם במישור הגלקסיה, כוחות המשיכה בין כוכבי הצביר חלשים ביחס לכוחות המשיכה שמפעילים עליהם כלל כוכבי הגלקסיה ולכן צבירים פתוחים הולכים ומתפשטים עד להתפרקותם המוחלטת. אורך החיים של צבירים פתוחים הוא מעשרות ועד מאות מיליוני שנים בלבד ולכן הכוכבים הנמצאים בצביר הם כוכבים צעירים יחסית ובולטים בנוכחותם כוכבים מסיביים וחמים מסוג ספקטרלי B ו-O, שתוחלת חייהם קצרה.
היווצרות
כוכבים נוצרים מקריסה של חומר בין-כוכבי תחת כבידתו העצמית. בתוך עננים של גז ואבק נוצרים שינויים בצפיפות החומר כתוצאה מגלי הלם של סופרנובות או מהשפעות כוח הכבידה של גופים מחוץ לענן. אזורים בעלי צפיפות גדולה יותר המושכים אליהם חומר נוסף מהענן ומגדילים עוד את צפיפותם עד ליצירת אזורים דחוסים שבהם נוצרים כוכבים. הכוכבים הנוצרים באופן הזה הם מסיביים למדי, בעלי מסה של 10-20 מסות שמש. טמפרטורת פני השטח שלהם היא מעל ל-20,000 קלווין כך שרוב הקרינה הנפלטת מהם היא בתחום העל-סגול והיא גורמת ליינון מולקולות הגז הסובב את כוכבי הצביר וענן הגז הופך לאזור H II היוצר ערפילית פליטה. לחץ הקרינה של הכוכבים ורוח השמש החזקה שמאפיינת כוכבים מסיביים וחמים מפזרים את הגז והאבק ומונעים יצירה של כוכבים חדשים. הכוכבים המסיביים ביותר הופכים לסופרנובה בתוך עשרות מיליוני שנים ומאיצים את התפרקות הענן שיצר את הצביר. הפסקת יצירת הכוכבים גורמת לכך שכמעט כל כוכבי הצביר הם באותו הגיל.
לעיתים נוצרים בענן אחד שני צבירים נפרדים המקיפים זה את זה. דוגמה ידועה לצביר כפול כזה הוא הצביר הכפול בקבוצת הכוכבים פרסאוס המורכב מהצבירים הפתוחים NGC 869 ו-NGC 884.
מבנה וסיווג
צבירים פתוחים מורכבים לרוב מליבה בקוטר של שנות אור ספורות ושבה צפיפות הכוכבים גדולה יותר (כ-1.5 כוכבים לשנת אור מעוקבת, להשוואה בסביבת השמש צפיפות הכוכבים היא כ-0.003 כוכבים לשנת אור מעוקבת) המוקפת ב"הילה" של כוכבים פחות צפופים ושמשתרעת למרחק של עשרות שנות אור מהליבה. הצבירים מראים שונות גדולה במספר הכוכבים, צפיפותם והתפלגות הבהירות שלהם. האסטרונום רוברט טרמפלר יצר שיטת סיווג לצבירים פתוחים הבנויה משלושה פרמטרים: בנוסף מציינים באות n את קיומה של ערפילית סביב הצביר.
לדוגמה, צביר הפליאדות מסווג כ-I,3,r,n וצביר הפרפר מסווג כ-III,2,p.
התפתחות
צבירים צעירים מתאפיינים בכוכבים מסוג ספקטרלי B ו-O. אלו הכוכבים המסיבים והבהירים יותר בצביר ולכן ניתן להבחין בהם ממרחק רב, כך שמרבית הצבירים הפתוחים שמוכרים כיום נראים כמורכבים בעיקר מכוכבים אלו. בצבירים קרובים יותר ניתן להבחין גם בכוכבים פחות חמים ובהירים. לכוכבים המסיביים תוחלת חיים של עשרות עד מיליוני שנים בלבד שלאחריה הם הופכים לסופרנובות ומסיימים את חייהם. בעוד שצבירים דלילים עשויים להתפרק בתוך תקופה של עשרות מיליוני שנים בלבד עוד לפני שהכוכבים יסיימו את חייהם, צבירים עשירים וצפופים יותר מחזיקים מעמד זמן רב יותר ואוכלוסיית הכוכבים שלהם מורכבת מכוכבים לבנים וצהובים מסוגים ספקטרלים A ו-F. בצבירים צפופים במיוחד מתרחשות התנגשויות של כוכבים בעלי מסה בינונית וכן קריסות של מערכות מרובות כוכבים, שמהן נוצרים כוכבים מסיביים יותר המכונים "כחולים מתעכבים", שכן אלו כוכבים שלכאורה אורך חייהם קטן בהרבה מגילו של הצביר, ורק יצירתם המאוחרת מאפשרת את קיומם.
גם הצבירים הצפופים והעשירים יותר נוטים להתפרק בתוך מאות מיליוני שנים לכל היותר. להתפרקות מספר סיבות: התפזרות הגז והאבק של הענן המקורי מפחיתה את מסת הצביר ומקטינה את מהירות המילוט מהצביר ובכך מאפשרת לכוכבים המהירים שבצביר לעזוב אותו. מצבים של "כמעט התנגשות" בין כוכבי הצביר עשויים להעניק לאחד הכוכבים מהירות גבוהה ממהירות המילוט על חשבון הכוכב השני ובכך להביא ליציאתו. מעבר של הצביר בסמוך לענן של חומר בין כוכבי אחר עשויה לגרום לפרוק הצביר כתוצאה של כוחות גאות ושפל. לאחר התפרקות הצביר הכוכבים שיצאו ממנו אינם קשורים עוד גרוויטציונית זה לזה, אך חלק מהם שומרים על כיוון ומהירות התנועה המקוריים של הצביר ויוצרים קבוצת כוכבים שמתאפיינת בגיל דומה, מתכתיות דומה, מרחק דומה מכדור הארץ וכאמור, תנועה בכיוון ובמהירות דומים. דוגמה לקבוצה כזאת היא הקבוצה הנעה של הדובה הגדולה שכוללת כ-14 כוכבים שלכולם אותן התכונות האמורות.
פריץ באואר
תחילת דרכו
באואר נולד בשטוטגרט ללודוויג ולאלה לבית הירש. אביו, לודוויג, התנדב לצבא הגרמני, לחם במלחמת העולם הראשונה וזכה לעיטור גבורה. אביו ואחיו ניהלו חנות טקסטיל במרכז שטוטגרט. סבו מצד אמו היה ראש הקהילה היהודית בטיבינגן וניצח את הרשויות במאבק משפטי בעקבותיו זכו יהודי העיר בשוויון זכויות. פריץ באואר הצטרף אל ה-SPD ב-1920, ובאותה שנה גם סיים את לימודיו התיכוניים בגימנסיה בשטוטגרט. הוא למד כלכלה ומשפטים באוניברסיטת מינכן ובאוניברסיטת טיבינגן. במהלך לימודיו היה פעיל באגודת סטודנטים יהודית-ליברלית והשתתף בדיונים פוליטיים שונים. ב-1925 החל את עבודת הדוקטורט במשפטים באוניברסיטת היידלברג ולאחר סיומה התמנה, ב-1928, כשופט מתחיל בבית המשפט המחוזי בשטוטגרט. באפריל 1930 היה לשופט הצעיר ביותר בגרמניה, בכהנו בבית משפט השלום בשטוטגרט. בהיותו שופט הוא הסתכסך עם ראש המפלגה הנאצית באזור דיטריך פון יאגו.
לאחר עליית הנאצים לשלטון בתחילת 1933, בגלל מוצאו היהודי והשתייכותו ל-SPD הוא נעצר בחודש אפריל אותה שנה על ידי הגסטאפו, שהה במחנה הריכוז הויברג (Heuberg) ולאחר כן נשלח למאסר בכלא. בסוף 1933 שוחרר ממאסרו ומאוחר יותר פוטר ממשרתו בשירות המדינה, בעקבות "החוק לשיקום שירות המדינה המקצועי".
צביר פתוח
תצפית ומחקר
נושא מחקר חשוב הוא מדידת המרחק אל צבירים פתוחים רחוקים. לשם כך ניתן להשוות את דיאגרמת הרצשפרונג-ראסל של כוכבי הצביר לדיאגרמות של צבירים אחרים שמרחקם ידוע וממנה לחשב את הבהירות המוחלטת של הכוכבים וכך להעריך את המרחק אליהם. בצבירים המכילים כוכבים בשלבי התפתחות מתקדמים ניתן למצוא כוכבים משתנים כמו משתנים קפאידיים או משתני RR בנבל, שמקצב השתנותם ניתן לחשב את בהירותם המוחלטת וכך למצוא את מרחקם ולהעריך את המרחק אל הצביר המכיל אותם. באופן הזה ניתן גם למדוד מרחקים לצבירים הנמצאים בגלקסיות שכנות ובכך לגלות את מרחקן של הגלקסיות עצמן משביל החלב.
פריץ באואר
תחילת דרכו
ב-1936 היגר באואר לדנמרק, בעוד הוריו נאלצו למכור את ביתם ואת העסק שלהם בטיבינגן במחיר זעום, ואז היגרו אף הם לדנמרק ב-1938. כשכבשו הנאצים את דנמרק, באפריל 1940, נעצר באואר שוב ונשלח למחנה מעצר, ממנו שוחרר לאחר כשלושה חודשים, עקב לחצם של חברים דנים. במהלך שהייתו בדנמרק הוא נחשד על ידי משטרת ההגירה הדנית בקיום יחסי מין עם זונות ממין זכר. באוקטובר 1943, כשנועד להתחיל גירושם של יהודי דנמרק, הצליחו הוא ומשפחתו, כרוב יהודי דנמרק, לברוח מן הנאצים לשוודיה, בעזרת האוכלוסייה הדנית. בשוודיה ייסד יחד עם וילי ברנדט (לימים קנצלר מערב גרמניה) את כתב העת "הטריבונה הסוציאליסטית". ב-1945, עם תום המלחמה, חזר לדנמרק, עבד בתחום הכלכלה והמנהל ושימש כעורך עיתון הגולים הגרמנים שם.
צביר פתוח
תצפית ומחקר
כיום ידועים מעל ל-1,000 צבירים פתוחים בשביל החלב, אך מכיוון שכמעט כולם נמצאים במישור דיסקת הגלקסיה, קיימים מן הסתם רבים נוספים שלא ניתן לראותם בשל ענני האבק והגז שמרכיבים את הדיסקה והערכות נעות עד 10,000 צבירים פתוחים. הצביר הרחוק ביותר שנצפה בשביל החלב נמצא במרחק של כ-50,000 שנות אור ממערכת השמש. צבירים פתוחים נצפו בגלקסיות שכנות ומתצפיות אלו נראה שבגלקסיות ספירליות הצבירים הפתוחים נמצאים בזרועות הגלקסיה ובגלקסיות לא סדורות הם יכולים להמצא בכל מקום, אך נפוצים באזורים שבהם צפיפות החומר גבוהה. בגלקסיות אליפטיות לא נצפים צבירים פתוחים, שכן בגלקסיות אלו כמעט שלא מתרחשת יצירת כוכבים חדשים והצבירים שהיו כבר התפזרו.
פריץ באואר
התובע הכללי
ב-1949 חזר באואר לגרמניה ונתמנה למנהל בית משפט מחוזי ומאוחר יותר למישרת התובע הכללי של בראונשווייג. אחד מן התיקים הראשונים בהם טיפל היה "משפט רמר" אשר פרסם אותו גם מחוץ לגרמניה. במשפט זה, שנערך במרץ 1952, תבעה המדינה לדין (ובאואר כנציגה) את גנרל מיור אוטו ארנסט רמר על הוצאת לשון הרע. רמר, שמילא תפקיד משמעותי בדיכוי קשר העשרים ביולי והפך לנאו-נאצי ומכחיש שואה לאחר המלחמה, הכריז באספת בחירות שהקושרים היו בוגדים. במשפט נמצא אשם ונגזרו עליו שלושה חודשי מאסר.
בעקבות המשפט זכו משתתפי הקשר בטיהור שמם ובני משפחותיהם החלו לקבל קצבאות מן המדינה. כמו כן, קיבל בית המשפט את עמדתו של באואר (לראשונה) שגרמניה הנאצית לא הייתה מדינת חוק, אלא משטר בלתי-חוקי (Unrechtsstaat).