cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מילרהוף
מילרהוף הוא כינויו של המעון על מאגר איסטרה (ברוסית: Резиденция на Истринском водохранилище), היא אחוזה, שנבנתה בשנות האלפיים בפרברי מוסקבה בכפר ברז'קי על שפת מאגר איסטרה. בכלי תקשורת מסוימים העניקו לו את השם "מילרהוף" (Миллерго́ф), באופן אנלוגי למילה "פטרהוף", על שמו של מנכ"ל תאגיד גזפרום, אלכסיי מילר, שאותו ראו כבעלים של האחוזה. התמונה מבניית האחוזה, שצולמה ממטוס פרטי ביוני 2009 ופורסמה באינטרנט, גרמה לדיון נרחב בתקשורת ובבלוגים ברוסיה.
המבנה
הבנייה התרחשה בשטח של יותר מ-30 דונם. המקום כולו הוא מתחם ענקי, הדומה לארכיטקטורה ומראה הארמון הגדול בפטרהוף ולתעלה הצמודה עם מפל מזרקות. בנוסף, יש בשטח מבנה הדומה לבניין האדמירליות בסנקט פטרבורג. כפר קוטג'ים בשם "אחוזת איסטרה" (Истринская усадьба) הוקם באתר שכן.
חלק מהמומחים מעריכים את עלות האדמות שסביב האחוזה בכמעט 16 מיליון דולר ועלות הפיתוח היא 27 מיליון דולר (3,000 דולר למ"ר).
בעל האחוזה
מספר אמצעי תקשורת ברוסיה העלו מספר גרסאות של מי שעשוי להיות בעל האחוזה. לדברי אחד מהם, שהתבסס על סיפוריהם של תושבים מקומיים, האחוזה שייכת לתאגיד גזפרום וליתר דיוק לאלכסיי מילר. לפי גרסה אחרת, האובייקט נבנה עבור המיליארדר זיאד מנאסירה, מבעלי חברת "Stroygazconsulting" ומשמש כמזמין הבנייה. עם זאת, נציגי גזפרום אמרו כי לחברתם אין קשר למתחם זה ונציגי Stroygazconsulting אמרו כי הם בונים את האחוזה "לעצמם".
אלכסנדר אוקון
ביוגרפיה
אלכסנדר (סשה) אוקון נולד ב-1949 בסנקט פטרבורג (אז לנינגרד). במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 היה אוקון מעורב בפעילות אמנותית אוונגרדית של אמנים בברית המועצות. בשנת 1979 עלה לישראל והתיישב בירושלים. החל משנות ה-80 שימש, לצד יצירתו האמנותית, גם כקריין וכמגיש בקול ישראל ברוסית ובערוץ הטלוויזיה ברוסית בישראל. משנת 1996 ואילך מכהן יו”ר ועדת אמנויות פלסטיות במשרד הקליטה ובין השנים 2000–2005 כיהן כיו"ר אגודת הציירים והפסלים בירושלים.
עיקר יצירתו של אוקון היא במדיה הרישום והציור, אולם יצר גם מיצבים גדולי ממדים. בסוף שנות ה-80 יצר מיצב גדול ממדים תחת השם "מאה ואחד שערים", שהוצג בשנת 1994. יצירותיו מרבות לשאוב מקורות מתולדות האמנות המערבית. ביצירותיו הדו־ממדיות מופיעות דמויות גרוטסקיות או כבדות גוף.
ביחד עם איגור גוברמן כתב ספר Путеводитель по стране сионских мудрецов שיצאה לאור ברוסיה בשנת 2009.
בשנת 2018 הוא אצר תערוכה של איליה בוגדנובסקי בבית האמנים על שם זריצקי.
בשנת 2023 יצא לאור ספרו של אוקון רומן עם עיפרון: הערות בשולי הרישום, בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
טומב ריידר (סרט, 2001)
טומב ריידר (באנגלית: Lara Croft: Tomb Raider, "לארה קרופט: שודדת הקברים") הוא סרט פעולה אמריקאי משנת 2001, המבוסס על סדרת משחקי הווידאו "טומב ריידר" ועל הדמות הראשית בה, לארה קרופט. הסרט בוים על ידי סיימון ווסט, ודמותה של קרופט מגולמת על ידי אנג'לינה ג'ולי.
עלילה
לארה קרופט היא בת למשפחת אצולה בריטית, ארכאולוגית חזקה ומוכשרת, העוסקת בחיפוש אוצרות בקברים עתיקים. בסרט זה לארה מחפשת אחר שני חלקים של חפץ עתיק בעלי כוח רב, הקבורים בחלל ובזמן, ומנסה למנוע את נפילתם לידי אויביה. החיפוש אחר החלקים והמאבק על השליטה בהם מתרחשים במקומות מסתוריים וייחודיים - קבר עתיק של האור המרקד בקמבודיה, ומקדש עשרת אלפים הצללים בסיביר.
תגובות
הסרט קיבל בעיקר ביקורות שליליות ממבקרי הקולנוע, על עלילה חסרת טעם ורצף מהלכים הדומה למשחק הווידאו, אבל ג'ולי זכתה לשבחים על משחקה. הסרט נחל הצלחה מסחרית גבוהה ודורג במקום הראשון בהקרנות בבתי הקולנוע בשבוע הראשון לצאתו. מבין כל הסרטים המבוססים על משחקי וידאו אי פעם, הוא נחשב למצליח ביותר מבחינה מסחרית בזמנו (עד שהסרט "הנסיך הפרסי: חולות הזמן" נחל הצלחה גדולה ממנו בשנת 2010). הסרט גם נחשב לבעל ההכנסה הגבוהה ביותר לסרט פעולה בכיכובה של אישה (לצד סרטה של סיגורני ויבר, "הנוסע השמיני").
לסרט יצא סרט המשך ב-2003, שלמרות השבחים על השיפור מהמבקרים, לא שחזר את ההצלחה הכלכלית של "טומב ריידר", שגרף 374 מיליון דולר.
אתחול
בשנת 2011 GK Films רכשו את זכויות ההסרטה של טומב ריידר ובשנת 2015 צצו דיווחים על תחילת הפקת סרט חדש בשיתוף פעולה עם אולפני האחים ורנר וחברת MGM. הסרט תוכנן להוות אתחול ולהתבסס על סדרת משחקי המחשב משנת 2013.
ב-28 באפריל 2016 נודע שהשחקנית אליסיה ויקנדר לוהקה לגלם את לארה קרופט, כאשר הבמאי הנורווגי רור אותוג (Roar Uthaug) נשכר לביים. האתחול יצא לאקרנים ב-16 במרץ 2018.
הפצה מחודשת דיגיטלית
לרגל מלאת עשרים שנה ליציאת הסרט, ב-1 ביוני 2021 הפיצה חברת "פרמאונט" מארז כפול ברזולוציית 4K UHD של שני הסרטים, "טומב ריידר" (2001) וסרט ההמשך, "טומב ריידר 2: סוד החיים" (2003). המארז מכיל שני פורמטים של כל אחד משני הסרטים: Blu-ray ופורמט דיגיטלי.
Detroit: Become Human
Detroit: Become Human (בתרגום חופשי לעברית: דטרויט: להפוך לאנושי) הוא משחק הרפתקאות-פעולה שפותח על ידי "Quantic Dream" ומשווק על ידי חברת "Sony Interactive Entertainment" עבור קונסולת המשחקים פלייסטיישן 4 והמחשב האישי. עלילת המשחק מתרחשת בעידן עתידני אלטרנטיבי בו הטכנולוגיה התקדמה עד לכדי נקודה בה אנדרואידים בעלי בינה מלאכותית מפותחת ומתקדמת משרתים את אוכלוסיית העולם ומתמקדת בשלושה אנדרואידים - קארה, קונור ומרקוס - שלכל אחד מהם רצונות ומטרות שונות. שלושת האנדרואידים עשויים למות או לשרוד במהלך המשחק בהתאם לבחירותיו והחלטותיו של השחקן. המשחק יצא לשוק ב-25 במאי 2018.
משחקיות
במהלך המשחק, השחקן משחק שלושה אנדרואידים מנקודת מבט של גוף שלישי כברירת מחדל, אך קיימת האפשרות לשנות זאת בתפריט ההגדרות. על פי החלטותיו ובחירותיו של השחקן, הוא יוכל לסיים את המשחק כששלושת האנדרואידים חיים או לחלופין, לגרום למותם של חלק מהם במהלך העלילה ולהמשיך בלעדיהם. קווי העלילה של המשחק מתאימים את עצמם לבחירות השחקן ולדיאלוגים שאותם הוא מנהל עם דמויות אחרות, אך אם לשחקן ישנן חרטות על פעולות שביצע או החלטות שהחליט, קיימת בפניו האפשרות לחזור חזרה לנקודות מסוימות בעלילה ולבחור לשנות את התקדמותה. לעיתים, ככל שהשחקן יאסוף יותר מידע מהסביבה בה הוא נתון בתוך פרק זמן קצוב, כך יגדלו סיכוייו להצליח לקבוע דרכי פעולה שיוכל לחזות את תוצאותיהן ככל האפשר. בנוסף, במהלך העלילה, השחקן יוכל להשתמש בתכונת ה"מציאות רבודה" על מנת לאסוף ולקבל רמזים הנמצאים בסביבה ועל ידי כך יוכל לפרש אירועים שהתרחשו קודם לנוכחותו בזירת ההתרחשות ולשחזר צעדים של דמויות שונות.
פיתוח
תקציב הפיתוח של המשחק עמד על מיליון אירו. המשחק מבוסס על רעיון למשחק דמו בשם "קארה" שהחברה החלה לפתח, אך פיתוחו נזנח. מייסד ומנכ"ל החברה, דייוויד קייג', רצה להפוך את משחק הדמו למשחק מלא, אף על פי שבזמנו לא תוכנן ככזה, בעיקר משום שהיה סקרן לגבי השאלה לאן היה מתפתח הסיפור ככול שעלילת המשחק היתה מסתעפת ומתקדמת. בפיתוח הרעיון הבסיסי לסיפורו שאב קייג' השראה מספרו של ריי קורצווייל, "הסינגולריות מתקרבת", שבו טוען קורצוויל כי הקצב שבו מתפתחת האינטליגנציה האנושית מחוויר בהשוואה לזה שבו תתפתח זו של המכונות. לאור טענה זו בספרו של קורצוויל, העלה קייג' רעיון למשחק המתרחש בעידן בו האינטילגנציה של המכונות מדביקה את זו של בני-האדם וכתוצאה מכך מתפתחות בהן מודעות ורגשות. האנדרואידים במשחק עוצבו תוך מחשבה והתייחסות למספר נקודות כגון אופן הטמעתה של בינה המלאכותית, לשאלה מנין שואבים האנדרואידים אנרגיה להפעלתם, לגוניות ('ניואנס' בלעז) של תנועות העין האנושיות ועוד. מאפייניו ויכולותיו של כל אנדרואיד נקבעו על ידי התפקיד אותו נועד למלא. כמקום התרחשות עלילת המשחק נבחרה דטרויט, מאחר ובמציאות, בזמן פיתוח המשחק, היוותה העיר דוגמה מעט דיסטופית לעיר שבעברה נהנתה משגשוג כלכלי אדיר (מתוקף היותה מרכז תעשיית הרכב האמריקאית באמצע המאה ה-20') ושלאחר עליית תעשיית הרכב במזרח הרחוק סבלה מקריסה של הליבה הכלכלית שהניעה את שגשוגה ושקעה לכדי עיר שחלקים גדולים בה מוזנחים ומוכי פשיעה ושהעירייה מתקשה לתפקד ולהעניק לתושביה ביטחון ושירותים מוניציפאליים בסיסיים בהם. במשחק, העיר דטרויט מוצגת שוב כעיר משגשגת ועשירה, כשהפעם תעשיית יצור האנדרואים היא הלב הפועם והכוח הכלכלי המניע את חיוניותה של העיר. הצגה זו של דטרויט בשנת 2038 מהווה מחווה ל'תור הזהב' של העיר באמצע המאה ה-20'. בשלבי הפיתוח הראשונים, נסעו המפתחים לדטרויט, כדי לשאוב השראה לעיצוב העיר שבמשחק והדמויות שיאכלסו אותה.
יציאה לשוק וקבלה
המשחק הוכרז לראשונה ב-27 באוקטובר 2015 במסיבת עיתונאים של חברת "סוני" במהלך שבוע המשחקים בפריז. לאחר מכן, המשחק הוצג בתערכות "E3 2016" ו-"E3 2017", במהלכן נחשפו קדימונים שבהן הוצגו הדמויות אותן ניתן לשחק. בעקבות תערוכת "E3 2017", קייג' אישר שהמשחק יצא לשוק במהלך שנת 2018, ומאוחר יותר ציין שמדובר על הרביע הראשון או השני של 2018. אחרי שבוע המשחקים בפריז שהתקיים בשנת 2017, פורסם קדימון חדש עבור המשחק שבמהלכו הוצג נושא האלימות במשפחה, במיוחד בסצנה שבה הותקפה ילדה בת 10 על ידי אביה. דקארט, שגילם את קונור, הגן על הקדימון וציין שהסיפור שמועבר בו "מעורר אמפתיה". המשחק יצא לשוק ב-25 במאי 2018 באופן אקסקלוסיבי עבור פלייסטיישן 4.
נני
נני (באנגלית: The Nanny) היא סיטקום טלוויזיוני אמריקאי של רשת CBS, ששודרה בין השנים 1993 ל-1999, בכיכובה של פראן דרשר בתפקיד נני פראן פיין, המגלמת יהודיה עממית משכונת קווינס בניו יורק שמוצאת את עצמה האומנת של שלושה ילדים של אלמן בריטי עשיר במנהטן.
התוכנית נהגתה על ידי דרשר ובעלה פיטר מארק ג'ייקובסון, אשר שאבו השראה מחייה האישיים של דרשר אשר גדלה בקווינס, ודמויות ושמות רבים בתוכנית היו מבוססים על מכריה וקרובי משפחתה. התוכנית זכתה בפרס רוז ד'אור וכן בפרס אמי, מתוך 12 מועמדויות, ודרשר עצמה הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב ופרס אמי עבור בתור שחקנית ראשית בסדרה. הסדרה הייתה לבסיס של מספר תוכניות בינלאומיות באותו קונספט.
בישראל שודרה הסדרה בערוץ 3 (כיום HOT3), ובשנת 2014 בשידורים חוזרים בערוץ HOT Family. החל מ-2022 ניתנת הסדרה כולה לצפייה (ש.ח.) גם ב-yes VOD.
בית הספר למנהל עסקים, האוניברסיטה העברית בירושלים
בית הספר למנהל עסקים על שמם של דניאל ורפאל רקנאטי פועל כבית ספר עצמאי כחלק מהאוניברסיטה העברית וממוקם בקמפוס האוניברסיטה בהר הצופים.
היסטוריה
בית הספר הוקם תחילה כמחלקה למנהל עסקים בשנת 1952 כחלק מהפקולטה למדעי החברה, והיה למוסד האקדמי הראשון בישראל להכשרת מנהלים. בשנת 1970 המחלקה התרחבה ובית הספר נוסד. בתחילה, בית הספר לימד קורסים לתואר שני במנהל עסקים. עם השנים, פועלו של בית הספר התרחב וכיום יש בו 29 חברי סגל מתחומי מחקר שונים: מימון ובנקאות, התנהגות ארגונית ומנהל משאבי אנוש, שיווק, חשבונאות, חקר האינטרנט, אסטרטגיה ויזמות, חקר ביצועים וניהול התפעול וניהול ביו-רפואי.
בשנת 1997 בית הספר קיבל מעמד עצמאי בזכות פועלו של פרופ' אברהם משולח. בית הספר הוא הראשון בישראל למנות אישה לכהן כפרופסור למימון.
מחקר והוראה
בית הספר מקיים תוכניות לימוד אקדמיות לתואר ראשון במנהל עסקים, לתואר ראשון בחשבונאות, תוכנית שנה ד' בחשבונאות, תוכניות לתלמידי תואר ראשון מצטיינים, תואר שני במנהל עסקים MBA, תוכניות למנהלים – Executive MBA ולימודי דוקטורט. כמו כן, מקיים בית הספר קשרי גומלין עם מוסדות אקדמיים ועסקיים ברחבי העולם ומאפשר מסגרות של חילופי סטודנטים וקיום כנסים בינלאומיים בישראל ומחוצה לה.
בבית הספר לומדים מעל 2,000 סטודנטים, מתוכם כ-50 בתוכניות המנהלים וכ-30 דוקטורנטים. בית הספר מצהיר כי מטרתו היא "לפתח את דור העתיד של המנהיגות העסקית בישראל ולקדם את חזית הידע בתחומי הניהול העסקי."
מרכזי מחקר
במסגרת בית הספר פועלים מספר מרכזים וקרנות מחקר. המרכזים גם מארגנים כינוסים, סדנאות וימי עיון בתחומיהם. מרכזי המחקר הוקמו במשאבים שנתרמו על ידי חברות בינלאומיות והם תומכים במחקר המתקיים בבית הספר.
מרכז אספר לחדשנות ויזמות הוקם בשנת 2001. מיועד לתמוך במחקר האקדמי ביזמות ובהוראת קורסי יזמות, כגון יזמות עסקית ויזמות באינטרנט. כמו כן תומך המרכז במרכז היזמות של האוניברסיטה העברית HUstart, מקיים הרצאת "אספר" שנתית של חוקר מוביל מחו"ל בתחומי היזמות והחדשנות ומקיים את סדרת "פגוש את המנכ"ל" החושפת סטודנטים ובוגרים למנהלים.
מרכז קיימרט לקמעונות ולשיווק בינלאומי הוקם בשנת 1990 במטרה לעודד מחקרים בתחום תורת השיווק, תפקוד מערכות קמעונאות, שיווק בינלאומי וניהול שיווק. המרכז יזם והקים מעבדה ל"הדמיית קנייה", המהווה מוקד למחקרי התנהגות צרכנים בחנויות.
מרכז קרוגר למימון הוקם בשנת 1984, והוא תומך ומעודד מחקרים עיוניים בתחום המימון והבנקאות ומחקרים יישומיים הרלוונטיים לעולם העסקים והכלכלה הישראלית. המרכז תומך בביקורי חוקרים ובקיום ימי עיון בתחום המימון והבנקאות, ובפעילות חדר העסקאות של בית הספר.
מרקוס קלפורניוס ביבולוס
מרקוס קלפוריוס ביבולוס (בלטינית Marcus Calpurnius Bibulus סביב 102 לפנה"ס - 48 לפנה"ס) היה פוליטיקאי בולט בשלהי הרפובליקה הרומית. היה אופטימט מושבע. נודע כיריבו המר של יוליוס קיסר ואף נלחם נגדו במהלך מלחמת האזרחים. היה נשוי לפורקיה קאטוניס, בתו של קאטו הצעיר, יריב עיקש נוסף של קיסר. בדומה לאופטימטים אחרים, התנגד בתוקף לכל רפורמה בממשל הרומי, שקיסר היה בין מצדדיה.
קריירה מוקדמת וכהונה כקונסול
כשקיסר הכריז על מועמדותו לבחירות למשרת הקונסול, בתמיכת הטריומווירט הראשון, האופטימטים העניקו את תמיכתם לביבולוס שנבחר לקונסול ביחד עם קיסר והיה שותפו בתפקיד. היריבות בין האישים המשיכה ואף התגברה. לרוע מזלו של ביבולוס, הוא לא היה מסוגל לעמוד בקצב ויוליוס קיסר האפיל עליו לחלוטין.
בתחילת כהונתם המשותפת, ניסה להתנגד לחוק שקיסר ביקש להעביר למען הסדרת הענקת האדמות לחייליו המשוחררים של גנאיוס פומפיוס, שותפו לברית הטריאומווירט. כוחו של ביבולוס לא עמד לו ולמרות טריקים פוליטיים שניסה להפעיל, החוק עבר. לאחר כישלונו, הסתגר בביתו ולא השתתף יותר בישיבות הסנאט וכך נותר קיסר קונסול יחיד הלכה למעשה. המעשה הפוליטי היחיד שהיה בעל משמעות כלשהי מצדו של ביבולוס היה ניסיונו להתנגד למינוי של קיסר לפרו-קונסול בגאליה ובאיליריה לחמש שנים. גם ניסיון זה כשל וקיסר התמנה לתפקיד שחפץ בו.
מלחמת האזרחים
במהלך שנות ה-50 בעוד קיסר שקוע במלחמת גאליה תקף ביבולוס את פומפיוס והאשים אותו באלימות בין תומכיהם של טיטוס אניוס מילו ופובליוס קלודיוס פולכר בשנת 56. בסוף שנות ה-50 כשהאופטימטים אימצו את פומפיוס שאותו תקפו בשצף רק כמה שנים לפני כן כדי שיעמוד בראש צבאם במלחמת האזרחים וביבולוס יישר איתם קו.
בשנת 51 לפנה"ס התמנה לנציב סוריה וניכס לעצמו את ניצחונו של גאיוס קאסיוס לונגינוס על האימפריה הפרתית. על כך נחגגו לכבודו חגיגות במשך 20 יום ברומא. כמו כן, שלח את שני בניו למצרים כדי להזעיק את החיילים הרומאים שניצבו שם, אך החיילים סירבו לציית להוראות ואף רצחו את בניו.
כשסיים את כהונתו וחזר לרומא, גילה כי פרצה מלחמה בין קיסר לפומפיוס. ביבולוס צידד בפומפיוס וקיבל את האחריות על הצי בים האדריאטי. ניסיונו למנוע מקיסר את הפלישה הימית ליוון כשלה, אחרי שקיסר בחר לצאת לים בסוף הסתיו, כהים גועש ומזג אוויר איננו נח לשיט. יחד עם זאת, ביבולוס הצליח למנוע את הגעת התגבורות לקיסר, אך אספקתו אזלה. הוא התעקש ונותר בעמדתו ולא נטש אותה, למרות קשיי האספקה. בסופו של דבר חלה ומת בתחילת שנת 48 לפני הספירה.
סיינפלד
בהיותה אחת מהתוכניות הפופולריות ורבות ההשפעה של שנות ה-90 בארצות הברית, היא ממצה בתוכה את התרבות האירונית והאנוכית של העשור. ב-2002, פרסם מגזין הטלוויזיה TV Guide רשימה של 50 תוכניות הטלוויזיה הגדולות של כל הזמנים, ודרג את "סיינפלד" במקום הראשון.
ג'רי סיינפלד משחק בסדרה את הדמות הראשית, אשר קרויה על שמו ומבוססת על חייו. בהתאם לכך חלק גדול מהאירועים בסדרה מתרחשים בדירתו של ג'רי בחלק הצפון-מערבי של מנהטן שבניו יורק. בסדרה מוצג צוות דמויות המורכב מחבריו ומכריו של ג'רי - קוזמו קריימר (מייקל ריצ'רדס), ג'ורג' קוסטנזה (ג'ייסון אלכסנדר), איליין בניס (ג'וליה לואי-דרייפוס), ולצידם השכן התמהוני ניומן (ויין נייט).
בישראל, הסדרה שודרה בערוץ 3 בכבלים. לאחר מכן שודרה בשידורים חוזרים וב-VOD בערוצים של yes ו-HOT, כולל ערוץ ביפ. בספטמבר 2019, שירות הזרמת המדיה "Netflix" רכש את הזכויות הבלעדיות לשידור הסדרה בסינדיקציה. על מנת להתאים את הסדרה לטלוויזיות של שנות ה-2020, לאור השינויים שחלו מאז שנות ה-90, יחס הגובה-רוחב עובד מ-4:3 ל-16:9. כמו כן, הרזולוציה שופרה באופן מלאכותי ל-4K. כל פרקי הסדרה עלו יחד לשירות ב-1 באוקטובר 2021, כשסכום עסקת הרכישה מוערך ביותר מחצי מיליארד דולרים.
בשנת 2023 עבר חוק S921 המכונה "חוק סיינפלד" בהשראת הסדרה. כינויו מגיע מבדיחה בפרק של "סיינפלד" מ-1994, פרק 3 בעונה הרביעית, ששמו "ההגשה" (The Pitch). מטרת החוק היא להפוך שיחות טלמרקטינג ליותר שקופות, וכך להפחית את מספר ההונאות.
סקירה כללית
התוכנית נודעה היטב בתואר "תוכנית על שום דבר" (ביטוי אשר הוטבע בסדרה עצמה, בפרק בו מתוארים ניסיונותיהם של ג'רי וג'ורג' ליצור רעיון לקומדיית מצבים), מכיוון שעיקר הקומדיה היה מבוסס סביב הפרטים הזניחים של חיי היום-יום, ולרוב עסק בהתנצחויות קטנוניות ומזימות מפורטות על-מנת להשיג יתרון, ולו הקטן ביותר, על פני אנשים אחרים. סיינפלד עצמו מספר שהרעיון הראשוני שלו - והסיבה לקטעי הסטנדאפ שסיימו כל תוכנית - היה שהתוכנית תהיה מבוססת על הדרך בה קומיקאי מלקט חומר בשביל המופע שלו. הדמויות בסדרה תוארו כאנוכיות ובלתי מוסריות לחלוטין, מאפיינים אשר הוקצנו בצורה קומית. (עם זאת, מעניין הוא שהמוטיב המשותף לכל הדמויות הוא ניסיונותיהן לעשות דברים נחמדים עבור אנשים, רק כדי לקבל תוצאה הפוכה ולא רצויה). בניגוד לקומדיות מצבים אחרות, היוצרים השתדלו שלא לשקוע בסצנות רגשניות, מה שנתן לסדרה את הטון המיוחד, הקר והציני שלה. יוצרי הסדרה השתדלו להציג אנשים אמיתיים במקום הדמויות הבדיוניות והאידיאליות הנראות לעיתים קרובות בטלוויזיה. זאת, על אף שרבות מעלילות הסדרה כוללות שרשרת אירועים סבוּכה, ולעיתים מחזורית, אשר מתאחדת בסוף כדי ליצור אירוניה גדולה. לארי דייוויד אהב את המבנה שבו ארבעה סיפורים (אחד לכל דמות ראשית) מתחברים בסופו של הפרק, ושאף לכך שרוב פרקי הסדרה יהיו במתכונת זו.
תוכניות טלוויזיה קודמות היו מבוססות כמעט תמיד על משפחה או עמיתים לעבודה, אך "סיינפלד" מבססת את עצמה כדוגמה נדירה לקומדיית מצבים בה אף אחת מהדמויות אינה קשורה בקשר דם לאחרת, או מועסקת באותו מקום. למעשה, דמויות רבות בסדרה אינן עובדות כלל.
בעונות הראשונות של הסדרה, בתחילתו ובסופו של כל פרק, הוצג סיינפלד כאשר הוא מגיש קטעי סטנד-אפ פרי עטו, אשר קשורים לנושאי האירועים המתוארים בעלילת הפרק. ניתן לראות כי ההבדל בין השחקן ג'רי סיינפלד לבין הדמות המגולמת על ידו מטושטש בכוונה תחילה. בעונות מאוחרות יותר, קטעי הסטנד-אפ האלה הופיעו בתדירות נמוכה יותר. כל הדמויות הראשיות עוצבו לפי מכרים בחיים האמיתיים של ג'רי סיינפלד או לארי דייוויד, ורוב הדמויות המשניות מבוססות על מקרים אישיים של חלק מכותבי הסדרה.
עוד הפרה של המוסכמה הפיקטיבית של בידוד הדמויות מהשחקנים המגלמים אותן והפרדת עולם הדמויות מעולמם של השחקנים והקהל, הייתה עלילה מתמשכת שבה הדמויות עוסקות בקידום קומדיית מצבים טלוויזיונית בשם "ג'רי". "ג'רי" דמתה מאוד ל"סיינפלד" בכך שסיינפלד שיחק את עצמו, והתוכנית הייתה מבוססת "על שום דבר". "ג'רי" הוצגה לראשונה בסיום העונה ב-1993, בפרק שנקרא "הפיילוט". עלילה זו, ביחד עם דוגמאות נוספות של אזכור-עצמי, הובילו רבים מהמבקרים להצביע על טבעה הפוסט-מודרניסטי של הסדרה.
התוכנית הוצגה לראשונה תחת השם "סיפורי סיינפלד" (זהו גם שם הפיילוט, לו ניתן שם נוסף מאוחר יותר: "חדשות טובות, חדשות רעות") ביום חמישי, 31 במאי 1990 ברשת NBC. סיינפלד לא נחלה הצלחה מיידית. לאחר שידור הפיילוט, ב-5 ביולי 1989, לא היה נראה שהתוכנית עומדת להיבחר על ידי NBC, והיא הוצעה לרשת פוקס שסירבה להצעה. רק הודות לריק לודווין, ראש מחלקת התוכניות הליליות והאירועים המיוחדים ב-NBC, שהעביר כספים מתקציבו, צולמו ארבעה פרקים נוספים. בסופו של דבר שודרה הסדרה במשך 9 שנים וכללה 180 פרקים, ופרק הסיום שלה ששודר ביום חמישי, 14 במאי 1998, נצפה על ידי קהל עצום המוערך בכ-76 מיליון צופים. הפרק שודר בישראל במקביל לשידור בארצות הברית בערוץ 3 של הכבלים, ללא תרגום. ישראל הייתה המקום היחיד מחוץ לארצות הברית בו שודר הפרק בזמן אמת כהמשך ישיר להצלחה הגדולה שהייתה לסדרה בישראל. ג'רי סיינפלד מחזיק בשיא "השחקן שסירב להכי הרבה כסף" לפי ספר השיאים של גינס, מכיוון שסירב להצעה להמשך התוכנית עבור 5 מיליון דולר לפרק. כמו כן, הוא מחזיק בשיא "השכר השנתי הגבוה ביותר לשחקן טלוויזיה אי פעם". הסדרה עצמה מחזיקה בשיא "מחירי הפרסום בטלוויזיה הגבוהים ביותר".
הסדרה ב-DVD
ב-2004 נערך משא ומתן על עסקה שתהפוך את "סיינפלד" לזמינה על-גבי DVD בפעם הראשונה. עקב בעיות משפטיות עם הצוות בנוגע לקריינות ותוספות DVD אחרות, השחרור נדחה. שלוש העונות הראשונות שוחררו ב-23 בנובמבר 2004, העונה ה-4 ב-17 במאי 2005, עונות 5 ו-6 ב-22 בנובמבר 2005, העונה ה-7 ב-21 בנובמבר 2006, העונה ה-8 ב-5 ביוני 2007 והעונה ה-9 ב-6 בנובמבר 2007. באותו תאריך יצאה גם קופסה המאגדת את כל עונות הסדרה.
ג'רי סיינפלד
ג'רום "ג'רי" סיינפלד (ג'רי סיינפלד) הוא הדמות הראשית של הסדרה, עובד כסטנדאפיסט. מערכות היחסים שלו הן נדבך חשוב בעלילה, אך לעיתים נדירות הן מחזיקות יותר מפרק אחד, ולרוב נפסקות בגלל סיבות מינוריות. ג'רי נראה כדמות הנורמלית היחידה בסדרה, אך יש לו אובססיה לניקיון והיגיינה, לדגני בוקר, ולסופרמן.
ג'ורג' קוסטנזה
ג'ורג' לואיס קוסטנזה (ג'ייסון אלכסנדר) הוא גבר "נמוך, שמן, קשה-תפיסה ומקריח" (כך תואר על ידי איליין באחד הפרקים). ג'ורג' הנוירוטי הוא שקרן מלידה, אחד ששונא את עצמו ונשלט בידי הוריו, פרנק ואסטל.
הוא הועסק בעבודות רבות, כולל כאלה בהן עבד בתור סוכן נדל"ן ועוזר מזכיר הנסיעות של קבוצת הבייסבול ניו יורק יאנקיז. הוא גם עבד למשך זמן קצר בחברה המספקת ציוד ספורט הנקראת "Play Now" וב-"Kruger Industrial Smoothing". כמו כן, הוא עבד למשך תקופה קצרה מאוד ב-"Pendant Publishing". במשך תקופה לא קצרה ג'ורג' היה מובטל. מערכות היחסים שלו עם נשים תמיד היו כישלון. למרות זאת, בצורה אירונית משהו, מערכת היחסים הנוראה ביותר שלו - אירוסים לסוזן רוס (אשר גולמה על ידי היידי סווידברג), הייתה אחת ממערכות היחסים שהסתיימו בצורה "טובה" עבור ג'ורג' (הוא פחד מנישואים ומותה של סוזן הושיע אותו). בין תכונותיו וכישרונותיו הבולטים: אמירת שקרים (הוא טבע את המשפט "זה לא שקר אם אתה מאמין בזה"), משחק הווידאו פרוגר, חנייה במקביל, היכולת לנקוב בשמם של השירותים הטובים ביותר הקרובים למקום נתון במנהטן ואיות שמות משפחה של אנשים אקראיים.
איליין בניס
איליין מרי בניס (ג'וליה לואי-דרייפוס) היא דמות נבונה ואסרטיבית אך שטחית וחמת מזג. איליין היא לעיתים קרובות קורבן של הנסיבות, המופיעות בדמות הסתבכותה במזימות חבריה, דרישות בלתי הגיוניות מצד מעסיקיה ולעיתים אף חוסר האדיבות של אנשים זרים. בתקופה הקודמת לעלילת הפרקים הראשונים בסדרה איליין וג'רי ניהלו מערכת יחסים רומנטית; הם נפרדו ונשארו ידידים טובים. בפרק הראשון בסדרה (ששימש כפיילוט), איליין לא מופיעה כלל. הסיבה לכך היא, שבתוכנית המקורית, הדמות הנשית בחבורה הייתה אמורה להיות אחת המלצריות במסעדה, בגילומה של לי גרלינגטון, והיא זו שהופיעה בפרק הראשון. על פי עדותו של ג'ייסון אלכסנדר, הדמות בוטלה מפני שגרלינגטון העזה להציע ללארי דייוויד רעיונות לסדרה, ואף לשנות את הטקסט של עצמה.
קוזמו קריימר
קוזמו קריימר (מייקל ריצ'רדס) הוא גבוה, בעל שיער פרוע, וכמעט תמיד לובש מכנסיים קצרים מדי למידותיו. קרמר הוא הדמות המוזרה ביותר בסיינפלד. הוא בדרך כלל מכוּנה בשם משפחתו. הוא מפורסם בשל ה"כניסה" שלו, בעת שהוא פותח את הדלת לדירתו של ג'רי ומחליק אל תוך החדר. עד לעונה השישית, שמו הפרטי לא היה ידוע. ברגע ששמו המלא נחשף, בפרק "ההחלפה", על ידי אמו באבס קריימר, דמויות שוליות החלו לקרוא לו "קוזמו", אך הקבוצה הראשית המשיכה לכנותו "קריימר". בפרק הפיילוט, ג'רי למעשה קורא לו "קסלר", מכיוון שהכותבים חששו מדרישת זכויות לשם מ"קריימר" של החיים האמיתיים.
כיוון שנראה שהוא מובטל נצחי (מלבד מספר מקרים נדירים), הוא מעורב תכופות ברקיחת מזימות מגוחכות שמטרתן להניב לו כסף, ורוב ההמצאות הן שלו. בהיותו אחת מהדמויות הכי פופולריות בסדרה, הוא לעיתים קרובות מכונה "דמות האקשן" שמושכת את תשומת לב הקהל באמצעות התנועות המצחיקות ויוצאות הדופן שלה.
פרקים בולטים
פרקים רבים מהסדרה זכו לפרסום רב, להלן הבולטים שבהם:
המסעדה הסינית (עונה 2)
אחד הפרקים הקלאסיים של הסדרה, הממחיש את הקונספט של "סדרה על שום דבר". ג'רי, איליין וג'ורג' הולכים לאכול במסעדה סינית. מיד בתחילת הפרק הם נרשמים ברשימת ההמתנה לשולחן פנוי, ונאמר להם שיצטרכו לחכות "5 עד 10 דקות". בסופו של דבר, כל הפרק נסוב סביב ההמתנה לשולחן, שמתארכת ומתארכת. כשהם מנסים לברר שוב, כעבור זמן, מתי יגיע תורם, נאמר להם: "5 עד 10 דקות". בינתיים ג'רי מאתגר את איליין ומבטיח לה 50 דולר אם תלך ותיקח אוכל משולחן שבו יושבים סועדים; ג'ורג' ממתין לטלפון ממישהי שהוא יוצא אתה ומצליח לריב עם כל מי שניגש לטלפון הציבורי שבמסעדה; וג'רי פוגש במקרה ידידה של קרוב משפחה, וחושש שהיא תגלה לו שג'רי הבריז באותו ערב מאירוע משפחתי בטענה שהוא חולה. בסוף הפרק השלושה מתייאשים ויוצאים בלי לאכול, ומיד שולחן מתפנה בעבורם והמארח קורא בשמם.
החניון (עונה 3)
הארבעה נוסעים יחד לקניון, שבו קריימר רוכש מזגן. השחקן מייקל ריצ'רדס ביקש לסחוב מזגן אמיתי במהלך הצילומים, כדי "לעבוד עם המשקל" כדבריו ולהכניס הומור פיזי. כשהם מגיעים לחניון הענקי של הקניון, הם לא מצליחים למצוא את המכונית של קריימר. לאורך כל הפרק הם מחפשים את המכונית, ובתוך כך מאבדים זה את זה. פקח של החניון תופס את ג'רי ואת ג'ורג' משתינים בחניון, ורושם להם דוחות. בסוף הפרק, לאחר שמצאו את המכונית, קריימר לא מצליח להתניע, דבר שלא היה מתוכנן בתסריט, וניתן לראות את השחקנים צוחקים בתוך הרכב.
ההתערבות (עונה 4)
חברי הרביעייה מחליטים לערוך תחרות, ולבדוק מי יכול להימנע מלאונן לאורך הזמן הרב ביותר. בפרק עצמו לא אומרים במפורש את המילה לאונן, אלא משתמשים בכל מיני צורות על מנת להבהיר את העניין באמצעות לשון נקייה. לאורך כל הפרק רואים את הגיבורים מתקשים להירדם בלילה, ומכאן על הצופה להסיק שהסיבה היא חוסר הגעה לפורקן מיני. בשלב מסוים רואים הן את ג'רי והן את ג'ורג' ישנים שנת ישרים, מכאן יכולים הצופים להבין כי מדובר במצב של תיקו בין השניים.
בפרק אחר מתגלה כי המנצח בתחרות היה ג'ורג'. הסתירה נפתרת בפרק אחר; בחלקו הראשון של פרק הסיום של הסדרה, כשמטוס שבו טסו כוכבי הסדרה מתרסק, ג'ורג' מודה שרימה בהתערבות.
היציאה מהארון (עונה 4)
איליין, ג'ורג' וג'רי (שפחות משתף פעולה) מנסים לגרום לבחורה שיושבת מאחוריהם ומצותתת להם לחשוב שג'ורג' וג'רי הם זוג הומוסקסואלי. בהמשך מסתבר שאותה בחורה היא עיתונאית, וכך מתפרסם בעיתון שג'רי וג'ורג' הם הומוסקסואליים. לאורך כל הפרק הם מנסים להסביר לכל מי שחושב כך שזה לא נכון (מלבד פעם אחת שבה ג'ורג' מנסה לשכנע את חברתו, שממנה הוא רוצה להפרד אבל היא לא מרפה - שהוא כן הומוסקסואל ולכן הם צריכים להפרד), אבל אפילו קריימר מתקשה להאמין להם ("חשבתי שאנחנו חברים... איך יכולתם להסתיר את זה ממני?"). המשפט שחוזר על עצמו פעמים רבות במהלך הפרק הוא: "לא שיש בזה משהו רע", והוא מכוון להומוסקסואליות.
ההפך (עונה 5)
פרק זה הוא אחד הפרקים המכוננים בתולדות סיינפלד, הן מבחינת סגנונו והן מבחינת העלילה. ג'ורג' מגיע למסקנה שכל מה שהוא עושה הוא שגוי, ולכן הוא צריך לעשות בדיוק ההפך מכל האינסטיקטים שלו. במהלך הפרק ג'ורג' משיג עבודה במועדון הניו יורק יאנקיז ומתחיל בהצלחה עם בחורה. בעוד חייו של ג'ורג' מתחילים לשגשג, חייה של איליין מקבלים תפנית שלילית. החבר שלה נפרד ממנה כיוון שגילה שעצרה לקנות שקית סוכריות על אף ששמעה כי הוא מאושפז. היא מפונה מהדירה שלה וגורמת להתמוטטות בית ההוצאה לאור בו היא עובדת.
הנאצי של המרק (עונה 7)
זהו אחד הפרקים הזכורים בתולדות הסדרה ונחשב בעיני רבים כטוב ביותר. הפרק עוסק בשף מהגר, המפעיל דוכן מרקים מוצלח במיוחד, אך מנהל אותו בקפדנות יתרה ולא מוכן למכור מרק למי שלא עומד בכללים. התנהגות זו גורמת לחבורה לכנות אותו "הנאצי של המרק", ואיליין אף מגורשת מהדוכן. בעלילה מקבילה, איליין רוכשת ארון עתיק, אך זה נגנב על ידי זוג בריונים הומוסקסואליים. כשקריימר מספר על המקרה ל"נאצי", הוא נותן לקריימר במתנה ארון עתיק שיש ברשותו, בלא לדעת שהוא מיועד לאיליין. איליין מגיעה לדוכן כדי להודות לו, אך ה"נאצי" אומר לה שלא היה מוסר את הארון לו היה יודע שהוא מיועד לה. איליין מוצאת בתוך הארון את מתכוניו של ה"נאצי", וגורמת לו לסגור את הדוכן.
שמו של הנאצי של המרק נחשף בפרק האחרון: "יאב קסאם". דמותו מבוססת על שף אמיתי, אל יאגנה, שלא אהב את הפארודיה על מסעדת המרקים שלו שמופעלת ברחוב 55 ליד השדרה השמינית במנהטן, ניו יורק.
הבגידה (עונה 9)
פרק ייחודי המתנהל מהסוף להתחלה. הפרק מתחיל בכותרות הסיום, ובכל כמה שניות חוזר לסצנה קודמת, עד לנעימת הפתיחה. החבורה טסה להודו, לחתונה של מכרתה של איליין, סו-אלן מישקי. איליין לא אוהבת את סו-אלן, ואף בטוחה שזוהי ״לא-הזמנה״ (Unvitation - הזמנה שמצופה מאיליין לא להיענות לה). איליין כועסת ומחליטה להגיע לחתונה בכוונה ואף להביא איתה את ג'רי ואת ג'ורג'. בחתונה מתגלה כי איליין שכבה בעבר עם החתן המיועד, וג'רי שכב עם החברה של ג'ורג'. ג'ורג' מגלה על הבגידה של ג׳רי, כועס ודורש ממנו פיצוי - לשכב עם איליין. בזמן הטקס, איליין מספרת לג'ורג' עליה ועל החתן והוא צועק את זה בקול, מה שגורם לכל המשתתפים לשמוע, וביניהם גם סו-אלן, שמבטלת את החתונה ברגע האחרון ורבה עם איליין.
בסוף הפרק, מוצג המעבר של ג'רי לדירה שלו שנים קודם לכן, ובו הוא אומר לקרמר את המשפט: "מה ששלי שלך", שבעצם מהווה את ההתחלה לנצלנותו של קריימר במשך כל הסדרה.
השביתה (עונה 9)
כאשר מועלה שכר המינימום, מתמלאות הדרישות של קריימר להעלאה במשכורת, בעטיין הוא שובת כבר 12 שנה כנגד מאפיית בייגלים שהעסיקה אותו. הוא חוזר לעבודה ומוצא מיד סיבה נוספת לשבות. במקביל, משפחת קוסטנזה חוגגת את חג ה"פסטיבוס", חג שאביו של ג'ורג' המציא כחלופה לחג המולד השנוא עליו מאוד, וכולל מספר עקרונות בסיסיים:
ג'ורג' טוען כי החג הרס את ילדותו ואינו מרוצה מהגילוי שחבריו ומעסיקו הוזמנו לארוחה, אך באופן אירוני, מעשה זה מציל את ג'ורג' מפיטורים (המעסיק שלו חשש שהפיטורים יראו על רקע דתי).
פרק הסיום
בעקבות בעיות טכניות נאלץ המטוס לנחות בעיירה הפיקטיבית "לייתם" במסצ'וסטס. הארבעה מטיילים בעיר ורואים אדם נשדד, אך במקום לעזור לו הם מעדיפים לצלם את האירוע ולהוסיף הערות סרקסטיות על הנעשה. שוטר שמגיע למקום עוצר אותם מתוקף חוק השומרוני הטוב. משפט מתנהל נגד הארבעה, ובמהלכו מביאה התביעה עשרות דמויות שהופיעו בסדרה שנפגעו מאחד או יותר מהארבעה. המשפט מסתיים בהרשעת הארבעה, והם נשלחים לכלא לשנה. לקראת סוף הפרק אומר ג'רי משפט זהה לחלוטין למשפט הראשון שפתח את הסדרה: "הכפתור השני הוא כפתור המפתח. הוא במפורש בונה או הורס את החולצה", כאשר ג'ורג' שואל אותו בתגובה: "לא ניהלנו את השיחה הזו בעבר?".
בפרק יש אירוניה מסוימת בכך שהתוכנית שנודעה כ"תוכנית על כלום", הסתיימה בכך שהדמויות הראשיות נכנסות לכלא על כך שלא עשו כלום.
פרסים
סיינפלד זכתה בפרס אמי בקטגוריית הסדרה הקומית של 1993, והייתה מועמדת לפרס זה בכל שנה בין השנים 1992 ו-1998 (עונות 3 - 9). כמו כן, הסדרה זכתה גם בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית הסדרה הקומית הטובה ביותר בשנת 1994, בפרס פידובי בשנת 1993, בפרס מבקרי הטלוויזיה בשנים 1992 ו-1993, בפרס בחירת ובפרסים רבים נוספים.
שידורי הסדרה
אחוזי הצפייה ותאריכי השידור מתייחסים לשידור הפרקים ב-NBC:
רקע עובדתי
רוב הדמויות המשמעותיות בסדרה מבוססות על אנשים אמיתיים, אותם הכירו ג'רי סיינפלד או לארי דייוויד.
לוקאס לייבה
לוקאס פציני לייבה (פורטוגזית: Lucas Pezzini-Leiva; נולד ב-9 בינואר 1987 בדוראדוס), הידוע בכינוי לוקאס, הוא כדורגלן עבר ברזילאי המזוהה עם הקבוצות ליברפול ולאציו בהן שיחק.
גרמיו
לוקאס החל את הקריירה ב-2005 כקשר התקפי וזכה בליגת המשנה הברזילאית. שנה שלאחר מכן זכה עם המועדון באליפות מחוז ריו דה ז'ניירו. באותה השנה, הפך לשחקן הצעיר ביותר אי פעם שזוכה בתואר כדורגלן השנה בליגת העל הברזילאית, על ידי מגזין פלאסר המקומי. לאחר מכן, לוקאס זכה למחמאות רבות ממאמנים ושחקני כדורגל רבים, כגון זיקו, פלקאו, רומאריו, רוביניו, קאקה וקרלוס טבס.
יכולתו בעונת 2006/2007 הובילה להתעניינות רבה ממספר מועדונים מובילים באירופה, כולל הצעות מריאל מדריד, ברצלונה ואינטר. ב-13 במאי 2007 הודיעה ליברפול על החתמתו של לוקאס.
ליברפול
ב-26 ביולי 2007 עבר רשמית לליברפול תמורת 5 מיליון יורו.
למחרת, ב-27 ביולי, ערך לוקאס את הופעת הבכורה במדי ליברפול נגד פורטסמות' כאשר החליף את מוחמד סיסוקו במחצית. ב-27 בינואר 2008, הבקיע לוקאס את השער הראשון שלו במדי ליברפול לאחר שהבקיע מ-25 מטרים במשחק גביע ה-FA נגד FC Havant & Waterlooville. לוקאס הפך לברזילאי הראשון שכובש במדי ליברפול.
לאציו
ב-17 ביולי 2017, עבר לוקאס ללאציו תמורת 5 מיליון פאונד.
בעונתו הראשונה בלאציו, עונת 2017/2018, סיים את העונה עם 50 הופעות בכל המסגרות וזכה בתואר שחקן העונה של המועדון.
חזרה לגרמיו
ב-27 ביוני 2022 חזר לייבה לגרמיו אחרי 15 שנה, בחוזה עד דצמבר 2023.
קריירה בינלאומית
את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ברזיל ערך לייבה ב-7 באוקטובר 2006 מול כוויית. ברזיל ניצחה במשחק 4–0, אך הופעתו לא נחשבה כהופעה הראשונה מכיוון שהמשחק לא נחשב למשחק ידידות רשמי על ידי פיפ"א.
ב-22 באוגוסט 2007 נכנס כמחליף במשחק ידידות נגד אלג'יריה והייתה זו ההופעה הרשמית הראשונה שלו במדים הלאומיים.
חיים אישיים
ב-14 במרץ 2011 נעשה לאב כאשר בנו, פדרו, נולד.
לוקאס הוא אחיינו של כדורגלן העבר הברזילאי לייביניה, והוא מחזיק גם בדרכון איטלקי. בנוסף לפורטוגזית אותה הוא דובר כשפת אם, לוקאס דובר גם אנגלית, ספרדית ואיטלקית.
אברהם אלימלך שפירא
רבי אברהם אלימלך שפירא (1894, ה'תרנ"ד – 6 בדצמבר 1966, כ"ג בכסלו ה'תשכ"ז) היה אדמו"ר של חסידות גרודז'יסק בירושלים משנת ה'תש"ו ועד פטירתו.
ביוגרפיה
אברהם אלימלך נולד לרב ישראל שפירא, האדמו"ר מגרודז'יסק. נשא לאישה את מלכה שפירא, ביתו של הרב ירחמיאל משה מקוז'ניץ והיה סמוך על שולחנו. הרב שפירא עלה לארץ בשנת ה'תרפ"ח (1928) והיה ממייסדי כפר חסידים.
בתחילה התפרנס מיגיע כפיו ולאחר תקופה קצרה עבר לירושלים והתגורר בבתי ורשה. הוא עבד כחשמלאי ולא היה מוכן לשאת משרת רבנות. לאחר ששמע כי אביו ומשפחתו נספו בשואה, הסכים לקבל על עצמו את האדמו"רות והחל לכהן כאדמו"ר משנת תש"ו (1946) בבית מדרש שהקים ברחוב חפץ חיים 34 בירושלים. שיחותיו יצאו בשנת תשכ"ה (1965) בסוף הספר "אמונת ישראל" של תורת אביו.
נפטר בכ"ג בכסלו תשכ"ז (6 בדצמבר 1966), ונקבר בבית הקברות סנהדריה לצד גיסו הרב ישראל אלעזר הופשטיין, האדמו"ר מקוז'ניץ, שנפטר ארבעה חודשים לפניו. היו לו שלוש בנות: חווה לאה שנשאה לרב זאב דרייזין, דבורה סילמן שנישאה לאיסר סילמן, רחל שנישאה לרב יהושע הוטנר.
דו"ח מורגנטאו
דו"ח מורגנטאו (באנגלית: Morgenthau Report) היה דו"ח שהוצא על ידי הוועדה האמריקנית בראשות הנרי מורגנטאו (האב), הומר ג'ונסון (Homer H. Johnson), הבריגדיר גנרל אדגר ג'אדוין, ומהצד הבריטי סר סטיוארט סמואל , לחקור דיווחים לגבי התעללות ביהודים בפולין. הדו"ח הוגש ב-3 באוקטובר 1919.
רקע
דעת הקהל המערבית הפכה למודעת יותר ויותר, בעיקר מדיווחי עיתונים, להתעללות וזוועות שבוצעו נגד יהודים במזרח אירופה, בעקבות מלחמת העולם הראשונה והתלקחות מספר עימותים מקומיים (כמו מלחמת פולין-אוקראינה והמלחמה הפולנית-סובייטית). ביוני 1919, הרברט הובר, אז ראש "מנהל הסעד האמריקני" (ARA), לאחר שיחות עם ראש ממשלת פולין איגנצי יאן פדרבסקי, כתב לנשיא ארצות הברית וודרו וילסון והזהיר שהדיווחים על זוועות מסבים נזק לתדמית פולין, בת ברית מתהווה שארצות הברית טיפחה איתה יחסי ידידות כתגובה לברית המועצות. הובר, ש"מנהל הסעד" שלו פיקח על מאמצי הסעד באירופה, הבטיח את תמיכתו של פדרבסקי בעזרת אזהרות גלויות שהדיווחים על זוועות נגד יהודים "עלולים להתפתח למבוכה רצינית לכולנו בקשר לסעד לפולין". לחץ כזה לפעולה ממשלתית הגיע לנקודה בה הנשיא וודרו וילסון שלח ועדה רשמית לחקור את העניין. ועדת מורגנטאו נשלחה על ידי ארצות הברית לאמת את הדיווחים הללו.
המשלחת
משלחתו של מורגנטאו נפגשה עם אלפי יהודים בוורשה וערים פולניות אחרות בהן ביקרה, אולם מנהיגים ציוניים פולנים התרחקו ממורגנטאו, שהיה מתבולל ביקורתי כלפי לאומיות יהודית. בזמן שהעיתונות הפולנית היהודית העניקה למשלחת קבלת פנים חמה, תגובת העיתונות הפולנית הלא-יהודית נעה בין קרירות לעוינות גלויה עם מקרים של ביטויים גלויים של עוינות אנטי-יהודית. העיתון היומי "Robotnicza" קרא לחרם מוחלט על יהודי פולין, בזמן שהשבועון המוביל "Mysl Niepodlegla" האשים את וילסון בהתיצבות נגד העם הפולני לטובת היהודים "החיים על הלוואה בריבית, רמאות, קבלת סחורה גנובה, סחר בנשים, זיוף ופשיטת רגל במתכוון". בזמן שפדרבסקי קיבל את החקירה ברצון, מורגנטאו מצא עוינות בחוגים פוליטיים פולנים אחרים, במיוחד מקרב המחנות של מנהיג המפלגה הלאומית הדמוקרטית ("Endecja")  רומן דמובסקי ויריבו, "ראש המדינה" יוזף פילסודסקי. בהשוואה לפדרבסקי, שהייתה בו תמיכה אמריקנית משמעותית, פילסודסקי נחשב אז כהרפתקן צבאי פחות אמין, ותואר על ידי מורגנטאו כ"שודד ממעמד גבוה". פילסודסקי התרעם על התערבותה של משלחת מורגנטאו בעניינים פולניים, למרות שהוא הוכר כיריב של האנטישמיות הגלויה של דמובסקי וכמנהיג המחויב למדיניות ליברלית כלפי היהודים ומיעוטים אחרים, שכיבדה את זכויותיהם. מורגנטאו השקיע עצמו בפגישות עם נציגים מכל חלקי החברה הפולנית מכל צדדי הסכסוך. הוא נכח בתפילה המונית למען 35 הקורבנות היהודים של הטבח בפינסק, שהתרחש באפריל 1919, וציין מאוחר יותר ש"זאת הייתה הפעם הראשונה שהבנתי לחלוטין מהו צער משותף של עם נרדף".
תרגום עיקרי הדו"ח
משלחת של ארצות הברית לפולין ועדה אמריקנית למשא ומתן לשלום משלחת לפולין. פריז, 3 באוקטובר 1919 לוועדה האמריקנית למשא ומתן לשלום: רבותיי:
בווה (פירושונים)
{{פירושונים|
דו"ח מורגנטאו
תרגום עיקרי הדו"ח
מוגש בכבוד רב, הנרי מורגנטאו
סיכום הדברים בדו"ח
דו"ח מורגנטאו זיהה בסופו של דבר שמונה מקרים גדולים בשנים 1919-1918, והעריך את מספר הקורבנות בין 200 ל-300 יהודים. ארבעה מהם יוחסו לפעולות של עריקים ושל חיילים בלתי-ממושמעים בודדים; לגבי אף אחד מהמקרים לא הוטלה האשמה במדיניות רשמית של הממשלה.
בין המקרים שנחקרו על ידי משלחת מורגנטאו היו הפוגרום בלבוב (1918), שהתרחש לאחר שהצבא הפולני כבש את לבוב, ובו נהרגו 72 יהודים על ידי המון פולני שכלל חיילים פולנים, וכן הטבח בפינסק. בפינסק, קצין פולני האשים קבוצת אזרחים יהודים שהתאספו באספה עירונית כדי לדון בחלוקת העזרה האמריקנית, בהיותם בולשביקים הקושרים קשר נגד הפולנים. 35 מהגברים נלקחו כבני ערובה, נשדדו ונורו. הנשים הופרדו מהגברים, הופשטו והוכו. משלחת מורגנטאו הוציאה גינוי חריף של המפקד האחראי.
כמה אירועים אחרים בפולין נמצא מאוחר יותר שהוגזמו, במיוחד על ידי עיתונים מאותו הזמן כמו הניו יורק טיימס, למרות שהתעללויות רציניות נגד יהודים, כולל פוגרומים, נמשכו במקומות אחרים, במיוחד באוקראינה. תוצאת הדאגה לגורל יהודי פולין הייתה סדרה של סעיפים ברורים בחוזה ורסאי שהגנו על זכויות המיעוטים בפולין. ב-1921, חוקת מרץ  העניקה ליהודים את אותן הזכויות החוקיות כשל שאר האזרחים והבטיחה להם סובלנות דתית.
בזמן שהייתה ביקורתית כלפי שלטונות פולנים מקומיים במקום האירוע, הוועדה ציינה גם שבאופן כללי השלטונות הצבאיים והאזרחיים הפולנים אכן עשו כמיטב יכולתם כדי למנוע את המקרים ואת הישנותם בעתיד. היא סיכמה שצורות אחדות של אפליה כנגד יהודים אופיין היה פוליטי ולא אנטישמי, ושורשיהן בתחרות פוליטית. הדו"ח נמנע באופן ספציפי משימוש במונח "פוגרום", בהדגישו שהמונח שימש למגוון רחב של "מעשי-זוועה" (המונח המועדף על מורגנטאו) ולא הייתה לו הגדרה מדויקת. תדאוש פיוטרובסקי (Tadeusz Piotrowski) ציין שהנימוק של מורגנטאו להימנע משימוש במילה "פוגרום" התבסס על התנאים הכאוטיים הקיימים באזור מלחמה.
מורגנטאו ציין שיהיה זה לא הוגן לגנות את כל האומה הפולנית על פעולותיהם של חיילים עריקים או אספסוף, והאמין שההתקפות לא היו מתוכננות מראש. הוא ציין, יחד עם זאת, ש"מעשי-זוועה אלה היו ככל הנראה תוצאה של דעות קדומות אנטישמיות רווחות שהוחמרו בשל האמונה שהתושבים היהודים היו עוינים מבחינה פוליטית למדינה הפולנית".
ג'אדווין וג'ונסון הגישו את הדו"ח שלהם בנפרד מזה של מורגנטאו. כפי שתואר על ידי אחד ההיסטוריונים, מורגנטאו הדגיש שיהודים נרצחו בכוונה תחילה רק בשל העובדה שהיו יהודים, ואילו ג'אדווין וג'ונסון מצאו שהאלימות נגד יהודים בפולין מקורה היה בעיקר בהתבדלות היהודית ובתחרות במסחר.
תגובות וביקורת
הערכות לגבי עבודותיה של המשלחת נעו בין תומכים ומבקרים שמצאו כי היא או חשפה את האמת על ההאשמות לגבי אנטישמיות פולנית או שסיפקה תמיכה להן. הובר חשב שהמשלחת עשתה "שירות טוב", בזמן שאחרים החשיבו את ממצאיה כ"טיוח" של מעשי-זוועה פולנים.
האפשרות של חוסר איזון בדו"ח מורגנטאו נידונה על ידי כמה מלומדים. אנדז'יי קפישבסקי (Andrzej Kapiszewski) כתב שהדו"ח הושפע על ידי מטרות מדיניות החוץ האמריקנית באותו הזמן. ניל פיז (Neal Pease) כתב: "כדי להגן על המוניטין הבינלאומי של פולין כנגד האשמות נפוצות, או מוגזמות, של התעללות במיעוט היהודי הגדול שלה, וושינגטון שלחה ועדת חקירה בראשות הנרי מורגנטאו, אחד האישים הפוליטיים היהודים-אמריקניים הבולטים ביותר. מורגנטאו נבחר למשימה בדיוק בגלל שהיה ידוע כבעל אהדה לפולין, והדו"ח שלו זיכה את ממשלת פולין מאשמה, בדיוק כפי שציפו ממנו". כמה מהתגובות בעיתונות היהודית באותו הזמן האשימו את מורגנטאו וסמואל, החברים היהודים בוועדה, בכך שהציגו "טיוח" של מעשי הטבח, והאשימו אותם בבגידה.
שינה (פירושונים)
ראו גם
}}
מדריכת חי"ר
מדריכת חי"ר הוא תפקיד בצה"ל לבנות. התפקיד כולל הדרכה מקצועית של לוחמי חיל הרגלים בחטיבות השונות: גולני, גבעתי, נח"ל, צנחנים וכפיר במקצועות החי"ר השונים, כגון בתפעול וירי בכלי נשק שונים. תפקיד זה מוצע במסגרת תפקידי תומכי לחימה תחת זרוע היבשה.
תפקיד מדריכת החי"ר הוא להעביר ללוחמים בחיל הרגלים הכשרות מקצועיות אודות אמצעי לחימה ורכבים קרביים משוריינים. החיילות מעבירות את תכנים אלו בבסיסי אימון חטיבתיים, בבסיסי אימון פיקודיים וכן בבסיס המרכז הלאומי לאימונים ביבשה בצאלים. ההדרכה משלבת מגוון נושאים כדוגמת: אמצעי תצפית, מרגמות, רקטות וטילים נגד טנקים, נשקים אישיים (רובה סער), נגמ"שים, הדרכות עיוניות ועוד.
ההכשרות המקצועיות נעשות במגוון רחב של מגמות:
שיבוץ לתפקיד זה נקבע על ידי יחידת מיטב ומתבצע על ידי זרוע היבשה. על מנת לקבל מיונים לתפקיד זה יש לוודא שהוא אכן מופיע במנילה של המתגייסת. ובמידה והתפקיד לא מופיע, יש להגיש בקשה לשיבוץ בזרוע יבשה או מקצין מיון במיטב. ישנה חשיבות רבה לשרת בתפקיד זה. מדריכות החי"ר אינן משרתות כלוחמות בפועל, אך הן אלו שיכשירו את דור העתיד של הלוחמים בחטיבות השונות של חיל הרגלים. לאחר תהליך החיול בבקו"ם, מתחיל תהליך ההכשרה בתפקיד. טירונות שאורכת כשבועיים וחצי ולאחריה קורס ההדרכה המעשי. משך הטירונות והקורס ביחד הוא כחודשיים וחצי. לאחר מכן מתקיים שיבוץ של בוגרות הקורס להמשך הכשרות מקצועיות. כמו כן יש אפשרות להשתבץ להיות במגמת קליעה ובמגמת צלפים המתקיימות בבסיס אחר באזור ירושלים. השיבוץ הסופי הוא בבא"חים - בסיסי אימון חטיבתיים ובבא"פ - בסיס אימון פיקודי או בביסלח 17.
ארמון וסילייב
מטרה ותיאור
האחוזה נבנתה בשנים 2005–2006 על פי פרויקט של האדריכל הפטרבורגי איגור ניקולאייביץ' גרמיצקי (1939–2015) ונועד לתפקידים ייצוגיים: קבלת פנים של אורחים בכירים. הפריסה והתפאורה נועדו להרשים את המבקרים בהיקפי הארכיטקטורה, גובה האולמות (גובה התקרה באולם הגדול הוא 14 מטר), חגיגיות גרם מדרגותה שיש והקישוט המרהיב של התקרה, העמודים והקירות. לקישוט נעשה שימוש בחומרים טבעיים בלבד ורק טכנולוגיות ישנות. זהו ארמון השיש הראשון באמת בסנקט פטרבורג.
שטח רצפות השיש בפסיפס הוא יותר מ-600 מ"ר. עמודים, קמינים ופילסטרים באולם, מבואה, קירות בקומת הקרקע, גרם מדרגות ופסלים נעשו על ידי מיטב אמני איטליה ורוסיה לעבודות שיש. הקומה השנייה מיוצרת בצורת גלריות פתוחות וממסגרות אולם סגלגל בן שני חדרים שיוצרת חלל חזותי גדול. הגלריה המרכזית מעוטרת באבירי ענק משיש בגובה חמישה מטרים.
בעלים
על פי מסמכים רשמיים, שטח האדמה הזה (מספר קדסטרלי: 47:23:0604001:302) בשטח של 41,000 מ"ר שייך לחברת היזמות הבינלאומית Litvina Limited ונועדה להכיל מרכז בריאות.
על פי נתונים לא רשמיים שמגובים בעיקר בדיווחי צהובונים, הלקוח הבלתי רשמי של הפרויקט ובעל הארמון הוא איש העסקים הפטרבורגי סרגיי וסילייביץ' וסילייב (יליד 05.12.1955), בעלים משותף של מסוף הנפט הפטרבורגי (PNT), האמצעי בשלושת האחים וסילייב, ילידי הכפר ויריצה (בו ממוקם הארמון), ששלטו בשוק המכוניות של סנקט פטרבורג, מאז שנות התשעים. ראשי התיבות של הבעלים - "SVV" - מעוטרים מעל הכניסה הראשית לאחוזה.
בוויריצה האחים וסילייב מימנו את שחזור כנסיית קאזאן ומספר אנדרטאות היסטוריות אחרות.
יוהנס דה לאט
יואנס או יוהנס דה לאט (Joannes de Laet) (בלטינית: יואנס לאטיוס) (1581 באנטוורפן – 15 בדצמבר 1649 בליידן) היה גאוגרף הולנדי ומנהל חברת הודו המערבית ההולנדית (הקריביים). ספרו תולדות העולם החדש תואר כ"התיאור הטוב ביותר של אמריקה שפורסם במאה השבע עשרה" ו"אחת ממפות היסוד של קנדה". דה לאט היה הראשון שהדפיס מפות עם השמות מנהטן, ניו אמסטרדם (העיר ניו יורק) ומסצ'וסטס.
חייו
דה לאט נולד באנטוורפן בין ספטמבר לדצמבר 1581, בנו של סוחר הבדים האנס דה לאט. בשנת 1584, עם נפילת אנטוורפן לכוחות ספרדיים, המשפחה, כמו רבבות פלמים פרוטסטנטים, ברחה לצפון הולנד והתיישבה באמסטרדם. שם למד יוהנס בבית הספר הלטיני. הוא היה סטודנט לתאולוגיה ופילוסופיה באוניברסיטת ליידן בשנת 1597. אחד ממוריו שם היה המלומד ההומניסטי יוזף יוסטוס סקליגר, איתו שמר על התכתבויות עד מותו של האחרון. לאחר סיום לימודיו אביו שלח אותו ללונדון בשנת 1603 כדי לרכוש ניסיון כסוחר. שם התחתן עם בתו של סוחר אנגלו-הולנדי אמיד, אך שב לליידן בשנת 1607 עם מותה המוקדם של אשתו. ב־7 במאי 1608 התחתן עם מריה בודווינס ואן ברליקום בליידן. דה לאט הגדיל את הונו בהשקעה בשיקום אדמות ובסחר בארצות אחרות ובשנת 1620 היה לאחד המנהלים המייסדים של חברת הודו המערבית ההולנדית, משרה שבה שימש עד סוף ימיו. ב-1618–1619 השתתף בסינוד הכנסייתי הפרוטסטנטי בדורטרכט כציר מטעם העיר ליידן.
דה לאט בילה את שעות הפנאי שלו בחדר העבודה שלו, שהיה מצויד היטב בספרים, בכתבי יד, מפות, גלובוסים וציורים. הוא פרסם רבות בנושאים שנעו בין היסטוריה של הכנסייה להיסטוריה העולמית. דה לאט מילא תפקיד מכריע בפרסום הספר  מ-1648 – קובץ של מחקרים על החי והצומח של ברזיל שערכו חוקר הטבע הגרמני ג'ורג' מרקגרף והרופא וילם פיזו  בחסות פטרונם יוהאן מאוריץ, מושל ברזיל ההולנדית. מרקגרף כתב את חלקו בספר בצופן סודי, אך מת לפני פרסום היצירה. דה לאט פִענח את כתב היד. תרומה נוספת של דה לאט הייתה הקדמתו ליצירה חשובה זו, שהדגישה את ההשוואה של צפון מזרח ברזיל לאזורים אחרים עם אקלים דומה. יצירתו התפשטה בהמשך בקרב חוגים מדעיים בצפון אירופה ומחוצה לה, ולא הוחלפה בטקסט מדעי אחר במשך מאה וחמישים שנה.
יצירתו
חיבורו "תולדות העולם החדש" פורסם בכמה מהדורות בהוצאת בונוונטורה ואברהם אלזוויר בליידן. המהדורה הראשונה פורסמה בהולנדית בשנת 1625. ב-1633 יצאה לאור מהדורה לטינית שהכין בעצמו ולאחריה מהדורה צרפתית. הספרים היו מלווים בציורים, שרטוטים טבלאות גאוגרפיות ודמויות של חיות, צמחים ופירות, ובכל אחת ממהדורות נוספו מפות חדשות.
דה לאט פרסם ספרים נוספים על ההיסטוריה של המוגולים בהודו (תורגם לאנגלית ב-1928) ועל פרס (1633).
אלפרד פון ולדרזה
אלפרד היינריך קארל לודויג פון ולדרזה (בגרמנית: Alfred Heinrich Karl Ludwig von Waldersee; 8 באפריל 1832 – 5 במרץ 1904), היה גנרל-פלדמרשל גרמני, שכיהן כראש המטה הכללי וכמפקד הכוחות בסין בדיכוי מרד הבוקסרים.
ביוגרפיה
בשנת 1850 התגייס פון ולדרזה לצבא הפרוסי, והצטרף לחטיבת הארטילריה של המשמר. במלחמת אוסטריה–פרוסיה שירת פון ולדרזה כעוזרו של פרידריך קרל, נסיך פרוסיה, והשתתף עמו בקרב קניגרץ. לאחר המלחמה מונה לקצין מטה בקורפוס ה-10 בהנובר, ובינואר 1870 מונה לנספח הצבאי בפריז. במלחמת צרפת–פרוסיה שימש פון ולדרזה כקצין מטה בקורפוס ה-13 (וירטמברג) בפיקוד פרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין, והשתתף בקרב מץ. בשנת 1871 חזר פון ולדרזה לכהן כנספח הצבאי בפריז, ובשנת 1873 מונה לראש מטה הקורפוס ה-10.
בשנת 1874 התחתן פון ולדרזה עם מרי אסתר לי, אלמנתו של פרידריך, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אאוגוסטנבורג.
בשנת 1882 פון ולדרזה מונה לעוזרו של הלמוט פון מולטקה הזקן במטה הכללי, וכן מונה למלווהו של הנסיך וילהלם בטיוליו לחו"ל. בשנת 1888 מונה פון ולדרזה לראש המטה הכללי במקום הלמוט פון מולטקה הזקן שפרש לביתו, אולם לאחר שהנחיל בתמרוני הסתיו של 1890 תבוסה לכוחו של וילהלם השני, קיסר גרמניה פוטר מתפקידו, ובשנת 1891 מונה למפקד הקורפוס ה-9. בשנת 1898 מונה פון ולדרזה למפקח הכללי של הארמייה השלישית בהנובר, וזכה מחדש להערכתו של וילהלם השני.
בשנת 1900 מונה פון ולדרזה למפקד הכוח הגרמני שנשלח, כחלק מצבא רב לאומי לדכא את מרד הבוקסרים בסין, ובשנת 1901 חזר לגרמניה וקיבל את עיטור הפור לה מריט עם עלי אלון. לאחר מכן חזר פון ולדרזה לתפקידו כמפקח הכללי של הארמייה השלישית בהנובר, ובשנת 1904 פרש מהצבא.
ב-5 במרץ 1904 מת פון ולדרזה בעיר הנובר, והוא בן 72 שנים.
כיסא במאים
הכיסא מתקפל, ונייד, דבר המאפשר להעבירו בקלות ובמהירות ממקום למקום. השימוש בכיסאות כגון אלה ככיסאות עבור הבמאי וצוות הפקת סרטי קולנוע הביאו למתן שם זה לכיסא, אף שמקור עיצוב כיסא זה במאה ה-15. השימוש בכיסא זה בעת החדשה התחדש בשנת 1892 כאשר חברת רהיטי גולד מדל קמפ (Gold Medal Camp Furniture company) החלה ליצרו. עיצוב זה זכה בתחרות עיצוב שנערכה במסגרת היריד העולמי שנערך בשיקגו בשנת 1893.
עורבאים
עורבאים (שם מדעי: Corvida) היא אינפרא-סדרה של ציפורי שיר מתת-סדרת דמויי-דרור. זוהי קבוצה המכילה בעיקר את ציפורי השיר האוסטרליות כמו הנבליים, העדניים או סבכיי פיות וכן את העורביים, הזהבניים, החנקניים וקרוביהם.
ציפורים אלה הם גדולות יחסית למיני קבוצת הדרוראים והם חיים במגוון תנאי מחיה מיערות טרופיים ועד למדבריות ולמרומי ההרים. לחלקם ישנם נוצות כהות ואחרים בעלי צבעים בהירים. מקורם ארוך ונוקשה והם פולטים צעקות חזקות שאינם דומים לקריאות הנעימות של ציפורי שיר עדינים יותר. עם זאת חלקם יכולים לחקות קולות של חיות אחרות.
לחלק מהעופות ישנם הבדלים בולטים בין הזכרים לנקבות, בייחוד למינים האוסטרליים והניו זילנדים. כך למשל הנבליים או העדניים המפוארים שבנוסף לנוצותיהם מרקדים בצורות מוזרות לפני הנקבות.
ציפורים אלה הן אוכלות כל הניזונים הן מצמחייה והן מנבלות, חרקים ומחולייתנים קטנים.
ISO 45001
התקן מבוסס על הקודם OHSAS 18001, מוסכמות והנחיות של ארגון העבודה הבינלאומי, כולל ILO OSH 2001, ותקנים לאומיים. הוא כולל חלקים נוספים ביחס ל-BS OHSAS 18001, אותו הוא מחליף במהלך תקופת הגירה של שלוש שנים משנת 2018 עד 2021.
ISO 45001 בנוי על בסיס המבנה "ISO High Structure Level (HSL)", ב-10 פרקים, בדומה לתקני ISO האחרים, כגון ISO 9001:2015 או ISO 14001:2015, דבר שמקל על שילוב תקנים אלה.
ISO 45001 מופץ בשלוש שפות (אנגלית, ספרדית וצרפתית) על ידי ארגון ISO, או באמצעות חבריו (גופי תקנים לאומיים).
התפתחות
ISO 45001 הוצע בתקן ISO באוקטובר 2013. על הוועדה ISO/PC 283, שנוסדה בשנת 2013, הוטלה אחריות ישירה לתהליך התקינה. לא פחות מ-70 מדינות תרמו לתהליך הניסוח. עבודות ההכנה והוועדה נמשכו עד דצמבר 2015. בשנת 2015 הוגשה טיוטה ראשונה, שלא הצליחה לקבל אישור מחברי ISO. לאחר עבודה שכתוב, הוגשה טיוטה שנייה, שאושרה ושופצה לטיוטה סופית ב-2017. בהצבעה הסופית אושר התקן על ידי 62 קולות בעד, 9 נמנעים ו-4 מתנגדים מצרפת, הודו, ספרד וטורקיה. התקן פורסם ב-12 במרץ 2018.
הסמכה
ISO 45001 אמור להחליף את OHSAS 18001 במהלך שלוש שנים, החל מפרסומו במרץ 2018. BSI תבטל רשמית את התקן BS OSHAS 18001 במרץ 2021, בתום תקופת הנדידה. ISO 45001 משתמש בהנחיות מבנה סטנדרטי של מערכת הניהול שבנספח L כדי לאפשר אינטגרציה פשוטה עם תקני מערכת ניהול אחרים, כמו ISO 9001 או ISO 14001. פורום ההסמכה הבינלאומי פרסם דרישות להגירה מ-OHSAS 18001 ל-ISO 45001.
התקן ISO/IEC TS 17021-10:2018 הוא מפרט טכני המציג דרישות מיומנות לביקורת והסמכה של ISO 45001.
אימוץ
ISO 45001 אומץ כתקן לאומי על ידי מספר רב של מדינות, ביניהן: אלבניה, ארגנטינה, אוסטריה, אוסטרליה, בלגיה, בוליביה, בוסניה והרצגובינה, ברזיל, בולגריה, קנדה, צ'ילה, קולומביה, קוסטה ריקה, קרואטיה, צ'כיה, דנמרק, אקוודור, אל סלוודור, אסטוניה, פינלנד, גאורגיה, גרמניה, יוון, הונדורס, הונגריה, הודו, אירלנד, ישראל, איטליה, יפן, קזחסטן, לטביה, ליטא, מלזיה, הולנד, ניו זילנד, צפון מקדוניה, נורווגיה, פרגוואי, פרו, הפיליפינים, פולין, רומניה, סרביה, סינגפור, סלובקיה, סלובניה, דרום אפריקה, סרי לנקה, שוודיה, שווייץ, טורקיה, בריטניה, ארצות הברית ואורוגוואי.
מדינות אחרות לא אימצו אותו, כגון צרפת.
CD Projekt RED
CD Projekt RED (נהגה צה דה פרויקט רט) היא חברת פיתוח משחקי וידאו פולנית שהוקמה בשנת 2002 בתור סטודיו פיתוח של CD Projekt. החברה ידועה בעקבות פיתוח סדרת The Witcher, אשר מבוססת על סדרת ספרים בעלת אותו שם מאת הסופר הפולני אנדז'יי ספקובסקי.