cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אדלאיד אובאל
מארת אדלאיד האס-אובאל (בצרפתית: Marthe Adélaïde Haas-Hautval; 1 בינואר 1906 – 12 באוקטובר 1988) הייתה פסיכיאטרית צרפתייה, ילידת אלזס, חסידת אומות העולם.
הארמייה השמינית (בריטניה)
צפון אפריקה
פעולתה הראשונה של הארמייה השמינית עם הקמתה, הייתה השתתפות במבצע צלבן, מבצע שנועד להסיר את המצור מעל טוברוק. ב-17 בנובמבר 1941, חצתה הארמייה את גבול מצרים לתוככי לוב על מנת להתקיף את כוחות ארמיית הפאנצר אפריקה של הגנרל ארווין רומל. אבדות מוקדמות הביאו את קנינגהם להמליץ על השעיית המתקפה, וב-26 בנובמבר הועבר קנינגהם מתפקידו, והגנרל קלוד אוקינלק הדיחו מתפקידו והחליפו במייג'ר גנרל ניל ריצ'י. על אף שהשיג מספר הצלחות טקטיות, נאלץ רומל לפנות את טוברוק, ועד לסוף שנת 1941 נסוג עד אל עגיילה. בפברואר 1942 ארגן רומל מחדש את כוחותיו, והצליח להדוף את הארמייה השמינית עד לקו גזאלה, מערבית לטוברוק. ההפוגה שחלה לאחר מכן איפשרה לשני הצדדים לארגן מחדש את כוחותיהם על מנת להנחית מכת נגד, אך היה זה רומל שלקח ראשון את היזמה לידיו, פרץ את קווי המגננה הבריטים, ובקרב גזאלה הצליח להסיג את הארמייה השמינית קילומטרים רבים למזרח, וכבש את טוברוק.
אדלאיד אובאל
קורות חייה
אדלאיד ("היידי") אובאל נולדה בשנת 1906, בכפר הוהוואלד באלזס, אז חלק מהאימפריה הגרמנית (כיום הכפר לה הוהואלד במחוז הריין התחתון בצרפת), כילדה הקטנה מבין שבעת הילדים של הכומר הפרוטסטנטי פיליפ ז'אק האס (1935-1862) ושל סופי לידיה לבית קונץ (1942-1870). היא למדה בבית ספר יסודי גרמני. אחרי חזרתה של אלזס לחיקה של צרפת בעקבות מלחמת העולם הראשונה שינתה המשפחה את שמה לשם הצרפתי "אובאל" - הגרסה הצרפתית של שם הכפר הוהוואלד. בהמשך למדה אדלאיד אובאל בגימנסיה צרפתית בגיבווילר (גבוויילר). אחר כך למדה רפואה באוניברסיטת שטרסבורג, והתמחתה בפסיכיאטריה תחת הדרכתו של שארל פפרסדורף. עד שנת 1936 היא ניהלה יחד עם אחיה פיליפ אמנואל דיור מוגן לילדים נכים בשם "לז אירונדל" (Les Hirondelles הסנוניות). עד שנת 1939 עבדה כפסיכיאטרית ביישוב קיסנאכט בשווייץ. בשנת 1940 מצאה עבודה בקליניקה בדרום-מערב צרפת. לאחר כיבוש צרפת בידי הגרמנים התגוררה ד"ר אובאל בשטח הנתון לשלטונה של ממשלת וישי. בשנת 1942 נודע לה על מות אמה, שהתגוררה בפריז. ניסיונה של אובאל להגיע ללא רישיון מעבר ללוויה של אמה בפריז, הביא למעצרה. בזמן שהייתה במעצר הביעה זעזוע מהיחס הקשה שניתן ליהודים עצורים, ועל כך אמר מפקד הכלא שהיא יכולה להצטרף אליהם, ואכן, בינואר 1943 הועברה לאושוויץ במשלוח של מאתיים יהודיות, ושם טיפלה בחולות נגועות בטיפוס, תוך שהיא מסתירה את דבר מחלתן, על מנת למנוע את העברתן להשמדה. ד"ר אדוארד וירטס, רופא המחנה, הציע לה להצטרף אל צוות הרופאים, על מנת לבצע ניסויים אכזריים בגופן של יהודיות. ד"ר אובאל סירבה.
הארמייה השמינית (בריטניה)
צפון אפריקה
אוקינלק החליט כי ריצ'י אינו מסוגל לעצור את רומל, ולקח בעצמו את הפיקוד הישיר על הארמייה. ארמיית הפאנצר אפריקה נעצרה לבסוף על ידי אוקינלק לאחר קרב אל-עלמיין הראשון ביולי 1942. אוקינלק ביקש הפוגה, במהלכה יוכל לארגן מחדש את הארמייה, שאיבדה הרבה מכוחה בקרבות הבלימה, אך וינסטון צ'רצ'יל לחץ עליו ליזום מתקפת נגד מיידית. צ'רצ'יל ואלן ברוק נפגשו עם אוקינלק בקהיר באוגוסט 1942, ולאחר פגישה זו נראה כי איבדו את האמון בו. אוקינלק הוחלף על ידי הרולד אלכסנדר בתפקיד מפקד הצבא הבריטי במזרח התיכון, ומייג'ור גנרל ויליאם גוט קיבל את הפיקוד על הארמייה השמינית. גוט נהרג בהתרסקות מטוס בדרכו לקבלת התפקיד החדש, ואת מקומו מילא לויטננט גנרל ברנרד מונטגומרי. מונטגומרי ואלכסנדר הצליחו להדוף את הלחץ הפוליטי ליזום מתקפה, ובנו את כוחה של הארמייה, כשהם מוסיפים לה את הקורפוס הבריטי ה-10, שנועד לשמש ככוח מרדף.
אדלאיד אובאל
קורות חייה
באוגוסט 1944 הועברה למחנה הריכוז ראוונסבריק שבגרמניה, ושם שהתה עד לשחרור המחנה באפריל 1945. אחרי חזרתה לצרפת עבדה אובאל כרופאת בית ספר בעיר בזאנסון ומאוחר יותר בפרברי פריז. בשנת 1964 העידה בלונדון במשפט שבו תבע ד"ר ולדיסלב דרינג, רופא פולני באושוויץ, את הסופר ליאון יוריס בגין הוצאת דיבה, וזאת בעקבות ספרו "אקסודוס" בו כתב שדרינג ביצע ניסויים באסירים. דרינג טען שלא יכול היה לסרב לפקודות לבצע את הניתוחים שערך. חבר המושבעים פסק לו פיצוי בסך חצי פני.
הארמייה השמינית (בריטניה)
צפון אפריקה
עם תחילת נובמבר 1942 הביסה הארמייה השמינית את כוחותיו של רומל בקרב אל-עלמיין השני, והמשיכה במרדף אחרי הכוח המובס לאורכה של לוב, עד לקו ביצורי מארת', בגבול תוניסיה, אליו הגיעו כוחות מדינות הציר בפברואר 1943. בשלב זה הצטרפה הארמייה השמינית, שתקפה ממזרח, לארמייה הראשונה שתקפה ממערב ולחמה באזור תוניס מאז נובמבר 1942, ליצירת קבוצת הארמיות ה-18. במרץ 1943 איגפה הארמייה השמינית את קו ביצורי מארת', ולאחר לחימה נוספת הסתיימה המערכה בתוניסיה בכניעת כוחות מדינות הציר באפריקה במאי 1943.
איטליה
הארמייה השמינית הייתה אחת היחידות העיקריות שהשתתפו במערכה באיטליה. תחת פיקודו של מונטגומרי, חברה הארמייה לארמייה האמריקנית השביעית וביולי 1943 השתתפה במבצע האסקי, הוא הפלישה לסיציליה. לאחר כיבוש סיציליה המשיכה הארמייה והשתתפה בפלישת בעלות הברית לאיטליה כאשר יחידותיה נחתו ב"עקב" המגף האיטלקי ב"מבצע בייטאון", ובטאראנטו, ב"מבצע סלפסטיק". לאחר שחברה אל הארמייה האמריקנית החמישית שנחתה בסאלרנו, בחופה המערבי של איטליה דרומית לנאפולי, המשיכה הארמייה את דרכה צפונה, בחזית המזרחית של כוחות בעלות הברית.
בסוף שנת 1943 הועבר מונטגומרי לבריטניה, על מנת שיטול חלק בהכנות למבצע אוברלורד, הוא מבצע נחיתת בעלות הברית בנורמנדי, ולויטננט גנרל אוליבר ליס קיבל את הפיקוד על הארמייה.
ריפוי מצורע בידי ישו
ישו מרפא (מטהר) מצורע הוא אחד מהנסים של ישו בברית החדשה. נס ריפוי זה מתואר בכל שלושת הבשורות הסינופטיות: בבשורת מתי ח: 1 - 4, בשורת מרקוס א: 40–45 ובשורת לוקס ה: 12–16.
הארמייה השמינית (בריטניה)
איטליה
באביב 1945 התעוררה הארמייה שוב לפעולה, ופתחה ראשונה בפעולות במסגרת מתקפת האביב של בעלות הברית בצפון איטליה. עד לשעות הבוקר המאוחרות של ה-12 באפריל הגיעה הדיוויזיה ההודית ה-8 לצדה השני של סאנטרנו, והדיוויזיה הבריטית ה-78 החלה להסתער על ארגנטה. בינתיים חטיבת המשמר הבריטית ה-24 שהייתה חלק מהדיוויזיה הבריטית ה-56 (לונדון), פתחה במתקפה אמפיבית על פתחת ארגנטה, אולם אף על פי שהשיגה דריסת רגל במעבר, עדיין עוכבה בעמדות של פוסה מרינה בליל ה-14 באפריל, והדיוויזיה ה-78 עוכבה באותו היום גם היא על נהר רנו בבאסטיה אומברה. הארמייה ניתקה והשמידה חלקים ניכרים של צבאות הגרמנים באזור בולוניה ולאחר מכן התקדמה במהירות דרך צפון מזרח איטליה לאוסטריה. ב-2 במאי 1945 נכנסו כוחות הארמייה לטרייסט ובכך סיימו את תפקידם במלחמת העולם השנייה.
ריפוי מצורע בידי ישו
הסיפור בברית החדשה
על פי בשורת מתי, כאשר ישו ירד מן ההר שעליו נשא את הדרשה על ההר, הלכו אחריו המונים. איש מצורע אחד בא וכרע ברך לפניו, הוא התחנן וביקש ממנו "אֲדֹנִי אִם־תִּרְצֶה תּוּכַל לְטַהֲרֵנִי" בתגובה לבקשת המצורע, הושיט ישו את ידו ונגע בו באומרו "חָפֵץ אָנֹכִי טְהָר". האיש המצורע נרפא מיד מצרעתו. אז אמר לו ישו: "רְאֵה אַל־תְּסַפֵּר לְאִישׁ וְלֵךְ הֵרָאֵה אֶל־הַכֹּהֵן וְהִקְרַבְתָּ אֶת־הַקָּרְבָּן אֲשֶׁר צִוָּה משֶׁה לְעֵדוּת לָהֶם", כנדרש על פי תורת המצורע שבספר ויקרא. לאחר אותו אירוע הגיעו מצורעים רבים על מנת שישו ירפא גם אותם. בבשורות מרקוס ולוקס לא קיים אותו רצף שבין אירועי "נס ריפוי המצורע" לבין "הדרשה על ההר".
לפי בשורות מרקוס ולוקס, הוא לא ציית לציווי של ישו שלא לדבר על כך, אלא יצא והחל לדבר בחופשיות, ולהפיץ את נס הטיהור - הריפוי שלו מן הצרעת. כתוצאה מכך, התפרסם ישו במהירות וכבר לא יכול היה להיכנס באופן גלוי לכל יישוב או עיר, היה עליו להישאר בחוץ, במקומות שוממים. על אף זאת, עדיין הגיעו אליו המונים מכל עבר.
בכך שהמצורע ניגש אל ישו, הוא הפר לכאורה את מצוות התורה שדורשת נידוי והתרחקות ממצורעים. כאשר ישו נגע במצורע, אפשר היה לחשוב שגם הוא הפר לכאורה את המצווה לרחוק ולהיבדל ממצורע, אלמלא העובדה שבעצם מגעו של ישו הוא טיהר וריפא באופן נסי ומיידי את המצורע.
בבשורת מתי י: 8 מתואר כיצד שלח ישו את תלמידיו עם ההנחיה לרפא חולים, ולטהר מצורעים.
המטיף הבפטיסטי הבריטי צ'ארלס הדון ספרגון השווה בדרשה את מצבו של אדם הסובל מצרעת לזה של מישהו השרוי בחטא. צרעת מסמלת את טומאת החטא שמביאה להפרדה של המצורע מהתחברות עם אלוהים ועם שאר בני האדם.
הנוסח בבשורת מתי
1 וַיֵּרֶד מִן־הָהָר וַיֵּלֶךְ אַחֲרָיו הֲמוֹן עַם רָב׃ 2 וְהִנֵּה אִישׁ מְצֹרָע בָּא וַיִּשְׁתַּחוּ־לוֹ וַיֹּאמַר אֲדֹנִי אִם־תִּרְצֶה תּוּכַל לְטַהֲרֵנִי׃ 3 וַיִּשְׁלַח יֵשׁוּעַ אֶת־יָדוֹ וַיִּגַּע־בּוֹ וַיֹּאמֶר חָפֵץ אָנֹכִי טְהָר וּבְרֶגַע נִרְפְּאָה צָרַעְתּוֹ׃ 4 וַיֹּאמֶר אֵלָיו יֵשׁוּעַ רְאֵה אַל־תְּסַפֵּר לְאִישׁ וְלֵךְ הֵרָאֵה אֶל־הַכֹּהֵן וְהִקְרַבְתָּ אֶת־הַקָּרְבָּן אֲשֶׁר צִוָּה משֶׁה לְעֵדוּת לָהֶם׃ — <cite style="font-size:small; font-style: normal;">הבשורה על-פי מתי, פרק ח', פסוקים 1–4, בתרגום דליטש
המצורע בספר ויקרא יג
יש החולקים על כך שהמחלה המכונה בטרמינולוגיה הרפואית של היום "כצרעת" (בעברית) ובמינוח הבינלאומי  מחלת "האנסן" (Hansen's disease), זהה למחלת העור המתוארת בתקופת המקרא כ"צרעת". בעוד שבצרעת המקראית קיימת פגיעה ונגעים שונים בעור המאופיינים בספר ויקרא יג, במחלת הנסן, קיימת פגיעה במערכת העצבים שבאה לידי ביטוי בעור, יכולה גם להיות פגיעה בתחושה, ירידה ביכולת לחוש כאב וסכנת זיהום, העור מאבד את צבעו המקורי והופך לסמיך, מבריק וקשקשי. מתפתחים פצעים וכיבים, בעיקר סביב העיניים והאוזניים, והעור מתחיל להצטבר עם חריצים עמוקים בין הנפיחויות כך שפני האדם הסובל נראים דומים לאלה של אריה. מכיוון שהמחלה תוקפת גם את הגרון, הקול נהיה צרוד ורוכש איכות צורמנית.
בפרשת "מצורע", ויקרא פרק יד מתואר כיצד יש להתמודד ולטפל באדם החשוד כנגוע בצרעת, וכיצד יש לטהרו. האבחון, הטיפול, ההסגר והטיהור של המצורעים היה אחד מתפקידיו של הכוהן. אחד מן הכוהנים חייב לבדוק את הנגע, ולאחר תקופה של הסגר, פיקוח ובדיקת הנגעים מחדש, כאשר אין שיפור במצב הנגע, או כאשר יש החמרה שלו, מכריז הכוהן על האדם הנגוע כעל כ"מצורע וטמא".
ההבחנה הזאת חשובה ביותר מכיוון שהצרעת המקראית היא בעצם סמן למצב רוחני של האדם הלוקה בה. לפי התורה מצב שבו אדם כתוצאה וממעשים וחטאים שלו נענש משמיים. למשל על הוצאת דיבה רעה על אדם. נגע צרעת באדם נחשבה למעין עונש או גמול מאלוהים, על חטא או שקיעה בטומאה משמעותית. כאשר הוכרז על אדם כטמא בגלל נגע צרעת, פירוש הדבר היה שהיה על המצורע לקרוע את בגדיו ולהניח כיסוי על שפתו העליונה ולקרוא לפניו "טמא, טמא". מאחר שהעדה כולה הייתה מודעת לאפשרות ההדבקה במחלה, המצורעים היו חייבים לצאת מן המחנה, היישוב או העיר בה התגוררו ולחיות בנפרד, מחוץ לתחום המגורים. הם נודו מן מהקהילה ונותרו ללא קורת גג, ללא וללא התמיכה של המשפחה,הקהילה או החברים.
פרוויס שורט
פרוויס שורט (באנגלית: Purvis Short; נולד ב-2 ביולי 1957) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בליגת ה-NBA ובהפועל תל אביב מליגת העל הישראלית. גובהו 2.01 מטר.
ראשית הקריירה
שורט נולד בהטיסבורג, מיסיסיפי בארצות הברית והחל את קריירת הכדורסל שלו בתיכון בלייר. בגיל 18 הצטרף למכללת ג'קסון סטייט בשורותיה שיחק 4 עונות והעמיד ממוצע של 23.4 נקודות למשחק כאשר בעונתו האחרונה במכללה הגיע שורט לממוצע נקודות של 29.5 למשחק ויותר מ-10 ריבאונדים. נתונים אלו איפשרו לשורט להיבחר במקום ה-5 בדראפט ה-NBA על ידי קבוצת גולדן סטייט ווריורס וזאת על אף שקבוצתו מעולם לא העפילה לטורניר המכללות הארצי (NCAA).
קריירת ה-NBA
בגולדן סטייט שיחק פרוויס שורט במשך 9 עונות ובסופן הועבר בטרייד לקבוצת יוסטון רוקטס בה שיחק במשך שנתיים בעונות 1987-1989. בעונת 1989-1990 שיחק שורט בקבוצת ניו ג'רזי נטס. שורט, אשר שיחק במהלך הקריירה בעמדת הסמול פורוורד, נחשב לקלעי מצוין אשר העמיד במהלך הקריירה ממוצע של 17.3 נקודות למשחק, במשך 12 עונות בהן שיחק ב-NBA. לשיאו הגיע שורט בעונת 1984-1985 בה רשם ממוצעים מרשימים מאוד של 28.4 למשחק אשר היוו את הממוצע הרביעי בטבלת מלך הסלים ב-NBA באותה העונה. ב-17 בנובמבר 1984 קלע שורט את שיא הנקודות בקריירה שלו כאשר קלע 59 נק' במשחק נגד הניו-ג'רזי נטס.
שורט נחשב גם שחקן הגנה מצוין ואת משחק השיא שלו בתחום רשם בשנת 1981 כאשר הצליח לעצור את כוכב ה-NBA לארי בירד על 0 נקודות במשחק. הישג אותו לא השווה איש מעולם. בנוסף העמיד שורט ממוצע קריירה של 4.3 ריבאונדים ו2.5 אסיסטים למשחק. על-אף הצטיינותו לא נבחר שורט מעולם למשחק האולסטאר של ה-NBA.
סה"כ השתתף שורט ב-NBA ב-842 משחקי עונה סדירה וב-18 משחקי פלייאוף, וקלע 14,792 נקודות.
קריירה בישראל
לאחר עונת מנוחה (1990-1991) חזר פרוויס שורט למגרשים במדי הפועל תל אביב מהליגה הישראלית, אשר החתימה אותו ואת השחקן האמריקאי דייוויד ת'רדקיל כמחליפים של ויין קמפבל וגוראן גרבוביץ', אשר לא הרשימו במשחקי ההכנה לעונת 1991-1992. שורט הוביל את הפועל תל אביב לגמר הפלייאוף הישראלי שם הפסידה הקבוצה ליריבתה העירונית מכבי תל אביב. סך-הכל שיחק שורט 18 משחקים במדי הפועל תל אביב (15 בליגה ו-3 משחקים בגביע קוראץ' האירופאי) בהם רשם ממוצעים של 24.4 נקודות בליגה, 4.6 ריבאונדים ו-4 אסיסטים למשחק. שורט נחשב לאחד משחקני ה-NBA הגדולים שנחתו בישראל עד היום. בסיום העונה בהפועל תל אביב פרש שורט מכדורסל פעיל.
אחרי הפרישה
לאחר פרישתו בגיל 35 מכדורסל פעיל עבד שורט עבור ארגון שחקני ה-NBA ושימש כמנהל פיתוח וקידום שחקנים בארגון.
אוצר הפוסקים
אוצר הפוסקים הוא מכון מחקר תורני הפועל בירושלים מאז שנות ה-40, שמרכז פעילותו היא הוצאה לאור של סדרת הספרים "אוצר הפוסקים".
הקמתו
בשנת 1944 יזמה התאחדות הרבנים פליטי רוסיא ושאר ארצות את מפעל "אוצר הפוסקים", מתוך מטרה לספק פרנסה בדרך כבוד לרבנים גדולי התורה שהגיעו מאירופה. מטרת המכון הייתה להוציא סדרת ספרים שתכלול תמצית מכל ספרי השאלות והתשובות, ספרי פסקי הלכה והספרות התורנית בכללה, שבהם יש התייחסות לכל אחד ואחד מסימני השולחן ערוך. עד היום יצאו עשרות כרכים של סדרת אוצר הפוסקים.
מאז הקמת שיכון הרבנים פועל המכון באחת מדירות שיכון הרבנים. חלק מצוות מערכת אוצר הפוסקים היו רבנים מתושבי שיכון הרבנים וחלק התגוררו ברחבי ירושלים.
אוצר הפוסקים זכה פעמיים בפרס הרב קוק לספרות תורנית, בשנת תש"י לכבוד צאת הכרך הראשון ובשנת תשכ"ד לכבוד צאת הכרך השמיני.
פעילותו
לפני עידן המחשב בוצעה עבודת מערכת המכון בכרטיסיות. צוות הרבנים נחלק למספר תחומי פעילות. חלק מהם עברו על הספרים, הוציאו מתוכם את הנקודות ההלכתיות הרלוונטיות ושיבצו אותן בכרטיסיות. חלק אחר עסקו בביקורת על תוכן הכרטיסיות. במשך השנים נאסף מאגר עצום של מידע, מסודר וממופתח, של מגוון הנושאים ההלכתיים. את מרכז אוצר הפוסקים נהגו לפקוד במשך השנים רבנים ודיינים רבים, כדי להיעזר במידע התורני וההלכתי הרב שנאגר בכרטיסיות של אוצר הפוסקים וכן לעיין בספרים שבספרייה העשירה במקום.
אחד הנושאים הראשונים שעסקו בהם בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה היה נושא העגונות שנותרו בעקבות המלחמה, הרבנים עסקו בנושא זה במשך תקופה והוציאו מתחת ידם שישה כרכים בנושא. לאחר סיום כל כרך מסדרת אוצר הפוסקים ערך המכון טקס חגיגי בהשתתפות רבנים.
בשנות ה-90 הרחיב מכון אוצר הפוסקים את פעילותו כמכון להוצאת ספרים תורניים, ישנים וחדשים. המכון מעודד מחברים צעירים לפרסם מיצירותיהם התורניות ומוציא אותם במסגרת המכון. עד היום יצאו עשרות ספרים על ידי אוצר הפוסקים. בין הספרים שיצאו לאור במהדורות חדשות על ידי אוצר הפוסקים: מחזור ויטרי, ספר חסידים, שיטה מקובצת, נחלת שבעה. בין הספרים של מחברים בני זמננו: סדרת "שם דרך" מאת הרב שמחה זיסל ברוידא.
אוצר הפוסקים הוא מהחלוצים בהקמת מאגר תורני ממוחשב. בשנות ה-90 הפיק המכון את "אוצרות השו"ת", דיסק קשיח ובו מפתח נושאים הלכתי ומאגר של ספרי יסוד תורניים. כיום הוא מכיל כ-500,000 ערכים הלכתיים, המקושרים אל כ-4,000 ספרי שו"ת מצולמים. זהו המאגר הגדול ביותר בתחום ההלכה, האוצר בתוכו את הכרטסת הגדולה שנוצרה על ידי צוות המכון במשך עשרות שנים. בנוסף, המאגר מכיל צילום של אלפי ספרי מקור הלכתיים, רובם ספרי שו"ת.
כיום המאגר התורני הממוחשב של אוצרות השו"ת יוצא בשיתוף עם חברת אוצרות התורה ובכל שדרוג ישנם עוד ערכים חדשים.
חברי מערכת והנהלה
חברי ההנהלה הראשונה היו: מאיר סטלביץ, יהושע צימבליסט, שמואל קיפניס, משה חסקין, שלמה יוסף זוין, מרדכי סענדער הלוי קופשטיין. חלקם עבד במקביל במערכת האנציקלופדיה התלמודית.
לאחר פטירת הרב מלצר והרב הרצוג, שימש הרב יוסף נפתלי שטרן כנשיא המכון.
כיום משמש כנשיא המכון הרב מנחם האגר (האדמו"ר מסאוראן ירושלים ודיין בבית הדין הרבני בפתח תקווה).
עם מנהלי המכון וחברי ההנהלה שכיהנו בו לאורך השנים נמנים: הרב משה שטינברג, הרב מרדכי קיפניס – בנו של הרב שמואל קיפניס, הרב דוד טלזנר, הרב יהודה הרצל הנקין, הרב יהושע ריינמן – חתנו של הרב מרדכי קיפניס, המכהן כיו"ר ההנהלה.
בשנת 2004 (כסלו תשס"ה) נפטר הרב מרדכי קיפניס, לאחר פטירתו מונה חתנו הרב יהושע ריינמן, ליו"ר המכון.
על כל כרך עבדו עשרות תלמידי-חכמים שעסקו במיצוי החומר המצוי בספרי השו"ת, וצוות שעסק בעריכת החומר. בין חברי מערכת אוצר הפוסקים שפעלו לאורך השנים: הרב אהרן יעקובוביץ (חתנו של הרב אריה לוין) - ראש המערכת, הרב אלעזר דוד ברנד, הרב שמעון יוז'וק, רבי מרדכי דוד כהנא (האדמו"ר מספינקה-ירושלים), הרב משה אדלר, המכהן כיום כרב שיכון הרבנים. באחד הכרכים הראשונים של אוצר הפוסקים שימש הרב אלישיב כאחד מצוות הרבנים שערכו את הביקורת לספר ושמו מתנוסס בשער הספר.
מבנה סדרת אוצר הפוסקים
הסדרה התחילה על שולחן ערוך חלק אבן העזר. הכרך הראשון, יצא לאור בשנת ה'תש"ז וכולל הלכות פריה ורבייה סימנים א-ו. בהמשך יצאו לאור -עד שנת תשע"ג- כרכים על הסימנים ז-פט (ב22 כרכים נוספים: כרך ב: סימנים ז-טז. כרכים ג-ד-ה-ו-ז-ח: סימן יז. כרך ט: סימנים יח-כה. כרך י: סימנים כו-כח. כרך יא: סימנים כח-לג. כרך יב: סימנים לד-לז. כרך יג: סימנים לח-מא. כרך יד: סימנים מב-מה. כרך טו: סימנים מו-נ. כרך טז: סימנים נא-סא. כרך יז: סימנים סב-סה. כרך יח: סימנים סו-סט. כרך יט: סימנים ע-עה. כרך כ: סימנים עו-עז. כרך כא: סימן עז. כרך כב: סימנים עח-פב. כרך כג: סימנים פג-פח. וחוברת על סימן פט). סימן קכט יצא ב4 כרכים בשנים תשע"ז-תשע"ח.
פנים הספר במרכז הוא טקסט השולחן ערוך והגהות הרמ"א, בצדי הדף באים מצייני מקורות השולחן ערוך: "ביאור הגר"א" מימין ו"באר הגולה" משמאל, מתחתיהם באים "באר היטב" מימין ו"פתחי תשובה" משמאל המתמצתים את מפרשי השולחן ערוך הקלאסיים ("בית שמואל" ו"חלקת מחוקק"). תחתיהם באה היצירה המקורית - "אוצר הפוסקים" תמצות של אלפי ספרי ההלכה הדנים בנושא.
בסוף הכרך הראשון באה רשימת הספרים שדבריהם באו בספרים, רשימה ביו-ביבליוגרפית של כל הספרים ומחבריהם שנלקטו בסדרה ולוח ראשי תיבות.
בסוף כל כרך בא מפתח עניינים שנדונו בספר, ובסוף כרך יח בא מפתח כללי להלכות קידושין.
על חלק חושן משפט סימנים א-יז יצא "מפתח השו"ת" בשנת תשנ"ב.
בתוכנת "אוצרות התורה / אוצר הפוסקים" נמצאת הכרטסת המלאה של אוצר הפוסקים עם ההפניות לכל נושא בארבעת חלקי שולחן ערוך.
סדרות דומות
סגנון העריכה של "אוצר הפוסקים" הביא לסדרות דומות שיצאו לאור על חלקים אחרים משולחן ערוך:
המפורסמת שביניהם היא סדרת "קובץ הפוסקים", שיצאה לאור על חלק משולחן ערוך חושן משפט על ידי חבר-מערכת של רבנים מארצות הברית, חברי התאחדות הרבנים. יצאו חמשה כרכים: כרך א על הלכות דיינים סימנים א-יז (י"ל בשנת תשכ"ט), כרך ב על הלכות דיינים סימנים יח-כד (י"ל בשנת תשל"ב), כרך ג-ד על הלכות דיינים סימנים כה-כז (י"ל בשנת תשל"ה), כרך ה על הלכות עדות סימנים כח-לב (י"ל בשנת תשל"ח), וכרך ו על הלכות עדות סימנים לג-לה (י"ל בשנת תשמ"א).
כמו כן יצאו לאור שני כרכים בשם "אוצר השבת" על הלכות שבת, בעריכת הרב אשר אנשיל כ"ץ מארצות הברית: חלק הראשון על אורח חיים סימן רמב עם פתיחה כוללת על כל דיני עונג שבת (י"ל בשנת תשל"ח), וחלק השני על סימנים רמג-רמד עם פתיחה כוללת על כל דיני שכירות אריסות וקבלנות (י"ל בשנת תשמ"ב).
נולד בארבעה ביולי
אוליבר סטון, שהיה בעצמו חייל שנלחם בווייטנאם, כתב את התסריט ביחד עם קוביק וביים והפיק את הסרט. סטון רצה לצלם את הסרט בווייטנאם, אך בגלל היחסים בין וייטנאם לארצות הברית, הסרט צולם בפיליפינים. "נולד בארבעה ביולי" הוא חלק מה"טרילוגיה" של אוליבר סטון על מלחמת וייטנאם לצד "פלאטון" ו"שמיים וארץ". הסרט זכה בשני פרסי אוסקר על הבימוי הטוב ביותר ועריכת הסרט הטובה ביותר, וכן בארבעה פרסי גלובוס הזהב.
עלילה
קוביק הוא נכה מלחמה מווייטנאם שהפך למשותק בפלג גופו התחתון ואיבד את כושרו המיני. מעבר לזאת הוא אחוז ברגשות אשם משום שמידע שגוי שנתן לו המפקד שלו גרם לו להרוג את אחד מחבריו לנשק ומשום שהגישה המיליטנטית הקיצונית של מפקדיו גרמה לו להתאכזר אל אוכלוסייה אזרחית.
קוביק שהתגייס לצבא מתוך אהבת מולדת ומתוך שאיפה להיות גיבור ולהגיע להגשמה עצמית מורד בערכי החברה, מנתק את הקשר עם משפחתו בעלת הערכים הוויקטוריאנים והופך לפעיל פציפיסטי.
נאסיק
נאשיק (במראטהית: नाशिक, באנגלית: Nashik) או נאסיק (בהינדית ובסנסקריט: नासिक) היא עיר בצפון מערב מדינת מהאראשטרה בהודו, נכון ל-2011 גרים בעיר 1,486,973 איש והיא העיר הרביעית בגודלה במהאראשטרה, והעיר ה-24 בגודלה בכל הודו. העיר נמצאת במעלה הרי גהט המערביים על גדות נהר גודאוורי. היא ממוקמת בגובה 700 מטר מעל פני הים, ונחשבת כעיר הגבוהה ביותר במהאראשטרה.
גאוגרפיה
נאסיק נמצאת בצפון מהאראשטרה בגובה 700 מטר מעל פני הים. נהר גודאוורי מתחיל 24 ק"מ מנאסיק וזורם בחלק הצפוני לעיר דרך שכונת מגורים.
נאסיק נמצאת במערב רמת דקאן.
פנצ'וואטי
פנצ'וואטי הוא מקום מיוחד להינדים על נהר הגודאוורי, שם נמצא מקדם קלרם. זהו מקום עלייה לרגל, ואחד האתרים שבו נערך כינוס קומבה מלה, שבשנת 2013 השתתפו בו 100 מיליון אנשים.
בדת ההינדית, פנצ'וואטי היא מקום ביער בממלכת דנדה, שבו האל ראמה בנה בית עם אשתו סיטה ועם אחיו לקשמן בזמן הגלות שלהם.
רמקונד
רמקונד הוא מקום קדוש להינדים, שמאמינים שטבילה באגם מביאה לקיום משאלות.
תעשיית יין
האקלים של נאסיק מתאים לגידול ענבים ליין, ונאסיק תוארה כ"בירת היין של הודו" בעיתון Business Standard בשל היקבים הרבים באזור.
הקאובוי העירום
רוברט ג'ון בורק (באנגלית: Robert John Burck; נולד ב-23 בדצמבר 1970) הידוע בכינויו הקאובוי העירום, הוא נגן רחוב מניו יורק.
קריירה
בורק נולד בסינסינטי, אוהיו. במשך שנים ניסה לזכות בפרסום ותהילה, בשל כך השתתף במספר תוכניות טלוויזיה אמריקניות, כשהבולטת שבהן היא "אמריקן איידול", בה השתתף במבחני הבמה של העונה הראשונה, אולם לא עבר לשלב הבא. הוא עבר לניו יורק בשל אוכלוסייתה הרבה, הכוללת קהל פוטנציאלי לשיריו.
בורק קנה את פרסומו בזכות היותו נגן רחוב בסמוך ל"טיימס סקוור", הלבוש באופן קבוע בתחתונים, בכובע ובמגפי בוקרים בלבד (גם בימי החורף הקרים של ניו-יורק), ובידיו גיטרה. לדבריו הוא חי מהנדבות אותן הוא מקבץ מהעוברים והשבים. בשנים האחרונות הפך "הקאובוי העירום" לאחד מסמליה של כיכר טיימס. ההערכה היא, כי הוא משתכר כאלף דולר מדי יום, בעיקר מתיירים שנהנים לצפות בו ומבקשים להצטלם עמו. עם זאת, סירב בורק בעבר לחשוף את חשבונות הבנק ומקורות ההכנסה שלו, ואף ויתר בשל כך על כוונות לרוץ למשרות פוליטיות.
בנוסף לפעילותו בניו יורק, הוא מופיע גם בקרנבל ברובע הצרפתי בניו אורלינס ובאוסטין, טקסס כאשר מתקיימים שם פסטיבלים.
בורק משווק אלבומים של שיריו, חולצות הנושאות את תמונתו ורינגטונים באמצעות מספר אתרי אינטרנט ייעודיים לכך.
בורק רשם סימן מסחרי על דמותו. דמותו מופיעה בפרסומת לחברת המכוניות שברולט ובפרסומת למותג M&M's של החברה מרס.
הונין
הונין (בערבית: هونين) היה כפר ערבי באצבע הגליל, ברכס רמים שבהרי נפתלי, בסמוך לשרידי מבצר צלבני קלעת הונין. הכפר הוא אחד משבעת הכפרים המתואלים שתושביהם נמלטו ללבנון במלחמת העצמאות.
היסטוריה
ע"פ העדויות מהחפירה הארכאולוגית שנערכה במקום בשנת 1993, הכפר התקיים בתקופה הצלבנית במקביל לבניית המצודה הצלבנית שאטו נף במאה ה 12, לא נמצאה עדות ארכאולוגית להמשך קיומו של הכפר בתקופה הממלוכית.
במאה ה 17 או בראשית המאה ה-18 יושב המקום מחדש על ידי תושבים מוסלמים-שיעים (מתואלים) שעסקו בעיקר בחקלאות.
בתקופה העות'מאנית היה הכפר מוקף חומה עם מגדלים משולבים בביצורי המצודה הצלבנית, ששופצה במהלך אותה תקופה ושימשה כנראה כמבנה המגורים המרכזי של משפחת התקיף ששלט במקום. ציור של הביצור והחומה ומפת הכפר מופיעה בתאורי הסקר הבריטי של "הקרן לחקירת ארץ ישראל". במאה ה-18 לקח הכפר חלק במרד המתואלים, שדוכא בידי השלטון העות'מאני. ב-1837 נפגע הונין ברעידת אדמה חזקה באזור, וככל הנראה יושב מחדש לאחריה. באותה רעידת האדמה נפגע קשות גם מבצר הונין שניטש ותושבי הכפר עשו שימוש משני באבניו לצורך בניין בתי הכפר.
הכפר היה אחד משבעה כפרים מתואלים בגליל שאי הבהירות לגבי מעמדם ומעמד תושביהם לאחר סיום המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה, משום המחלוקת על תיחום שטחי המנדט הבריטי והמנדט הצרפתי בצפונה של ארץ ישראל, הוסרה, עם אשרורו של הסכם ניוקומב-פולה האנגלו-צרפתי ב-1924 על ידי חבר הלאומים בו נקבע שהכפרים בשטח ארץ ישראל המנדטורית.
החלטת החלוקה של האו"ם כללה אותו בשטח המדינה היהודית המיועדת. תושבי הונין היו בקשרים טובים עם תושבי היישובים היהודיים באזור, מטולה וכפר גלעדי. על פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל הוערכה אוכלוסיית הכפר (כולל היישובים חולא ועדייסה Udeisa) ב-1945 ב-1,620 נפש, ושטח אדמותיו היה 14,224 דונם, מתוכם 486 דונם בבעלות יהודית, ו-80 דונם שטח בנוי.
בשנת 1948
לפי ארכיון צה"ל, העריכו שירותי המודיעין של "ההגנה" בסוף אפריל 1948, כי בכפר כמאה לוחמים. ב-23 במאי נמלטו רוב תושבי הונין (למעט 400 תושבים) עקב פשיטת הפלמ"ח על הכפר, אולם ככל הנראה חלקם שבו אליו לאחר מכן. באוגוסט 1948, כשהכפר היה במעין שטח הפקר בין ישראל ללבנון, נפגשה משלחת מטעם תושבי הונין עם נציגי משרד המיעוטים הישראלי והציגה את רצון התושבים "לחיות כמיעוטים נאמנים במדינת ישראל" ולהסתפח למדינת ישראל. ועדה מייעצת שליד המושל הצבאי החליטה לדחות את ההכרעה בדבר הבקשה למרות המלצתו של השר לענייני מיעוטים בכור שטרית להיענות לה.
בתחילת ספטמבר 1948 אירעו בכפר מספר תקריות ירי, ובעקבותיהן הוציאה ההגנה את "פקודת מבצע מס' 2" בה נכתב: במהלך המבצע פשטה חטיבת כרמלי על הכפר. ארבע נשים נאנסו ונרצחו על ידי חיילי צה"ל, ובנוסף הרגו כוחות צה"ל 20 מתושבי הכפר ופוצצו 20 מבתיו ומסגד. הכפר נתפס סופית על ידי צה"ל במסגרת מבצע חירם לכיבוש הגליל העליון באוקטובר 1948. מרבית תושביו נמלטו ללבנון.
לאחר 1948
בחלקים מבתי הכפר נעשה שימוש משני, לצרכים שונים, כגון לבנים שנלקחו לבניית מוזיאון בית אוסישקין בקיבוץ דן. ב-1951 הוקם על חורבותיו המושב מרגליות, שיושב בעולים מעיראק. כיום משמשים שרידי המבצר הצלבני הונין, הידוע גם כ"מבצר שטונף", כאתר תיירות. מבתי הכפר נותר על תלו מבנה בית הספר בלבד. כמו כן, נשמר בית הקברות של הכפר.
סכנה ברורה ומיידית
סכנה ברורה ומיידית (באנגלית: Clear and Present Danger) היא דוקטרינה שאומצה על ידי בית המשפט העליון של ארצות הברית כדי לקבוע באילו נסיבות ניתן להציב גבולות לחופש הביטוי ולחופש העיתונות, הנסמכים על התיקון הראשון לחוקה. דוקטרינה זו הוחלפה בשנת 1969, בפסיקת "Brandenburg v. Ohio", במבחן "פעולה לא חוקית מיידית" (imminent lawless action).
"שנק נגד ארצות הברית"
הפגנות נגד המלחמה במהלך מלחמת העולם הראשונה הולידו כמה תביעות בנוגע לחופש הדיבור, תביעות הקשורות להמרדה ולהסתה לאלימות. במשפט "שנק נגד ארצות הברית" ב-1919, קבע בית המשפט העליון כי לפעיל נגד המלחמה אין זכות להסתמך על התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית כדי להטיף להימנעות מגיוס. בדעת הרוב הציג השופט אוליבר ונדל הולמס הבן את מבחן "הסכנה הברורה והמיידית", שיהפוך לימים למושג חשוב בפרשנות לתיקון הראשון, אך ההחלטה במשפט "שנק" לא אימצה מבחן זה באופן רשמי. מאוחר יותר כתב הולמס כי בכוונתו של המבחן "סכנה ברורה ומיידית" לשכלל, ולא להחליף, את מבחן הנטייה להרע. לעיתים הוזכרה אמת המידה "סכנה ברורה ומיידית" בפסיקות מאוחרות יותר, אך מעולם לא אושרה על ידי בית המשפט העליון כמבחן שישמש את בתי המשפט הנמוכים בעת הערכת החוקתיות של חקיקה המסדירה את חופש הדיבור.
"השאלה בכל מקרה לגופו היא לגבי המילים שבהן נעשה שימוש, האם השימוש שנעשה בהן בנסיבות הספציפיות הוא בעל אופי שיוצר סכנה ברורה ומיידית ויביא לרעות המהותיות שאותן יש לקונגרס של ארצות הברית זכות למנוע. זו שאלה של קרבה [לסכנה] ומידה. כאשר אומה נמצאת במלחמה, דברים רבים שאפשר לומר בעת שלום מהווים גורם כה מעכב למאמץ המלחמה שלה, עד כי אמירתם לא תתאפשר כל עוד גברים נלחמים, ושום בית משפט לא יוכל לראות בהם מוגנים בזכות חוקתית כלשהי." .
תיקים נוספים
בית המשפט המשיך להשתמש במבחן הנטייה להרע בתחילת המאה ה-20, במקרים כמו Abrams v. United States (משנת 1919), בו אושרה הרשעתם של פעילים נגד המלחמה בכך שהעבירו עלונים המעודדים עובדים לעכב את מאמץ המלחמה. הולמס והשופט ברנדייס התנגדו לפסיקה ועודדו את השימוש במבחן הסכנה הברורה והמיידית, מבחן שהעניק הגנה רבה יותר לחופש הדיבור. בשנת 1925, במשפט "גיטלו נגד ניו יורק" (Gitlow v. New York), הרחיב בית המשפט את תחולתה של הביקורת על התיקון הראשון למדינות, כלומר אישר את סמכות המדינות לדון במקרי הסתה שהשאלה לגביהם הייתה, האם הם מוגנים על ידי התיקון הראשון. בית המשפט אישר את פסק הדין של מדינת ניו יורק בו הורשע גיטלו בפרסום "מניפסט הסיעה השמאלית". ההכרעה במשפט "גיטלו" אמנם נקבעה על סמך מבחן הנטייה להרע אך החלטת הרוב הכירה בתוקפו של מבחן הסכנה הברורה והמיידית. עם זאת הגיעה ההכרעה למסקנה כי השימוש במבחן זה מוגבל למצבים דומים לתיק "שנק", שבהם הדברים שנאמרו לא הוצאו אל מחוץ לחוק באופן ספציפי על ידי המחוקק.
ברנדייס והולמס תמכו שוב במבחן הסכנה הברורה והמיידית, הפעם בדעה תומכת בתיק Whitney v. California. הרוב לא אימץ את מבחן הסכנה הברורה והמיידית, אך הדעה התומכת עודדה את בית המשפט לתמוך בהגנות רבות יותר לחופש הדיבור, והציעה כי יש לעמוד במבחן ה"סכנה המיידית" – נוסח שמגביל את הרשויות יותר מ"סכנה קיימת" – לפני שניתן יהיה להכריז על התבטאות מסוימת כאסורה על פי החוק. לאחר פסק דין "ויטני" המשיך בית המשפט להשתמש במבחן הנטייה להרע במקרים כגון Stromberg v. California משנת 1931, בו נקבע כי חוק בקליפורניה משנת 1919 האוסר על דגלים אדומים אינו חוקתי.
במבחן הסכנה הברורה והמיידית השתמש הרוב בפסיקת Thornhill v. Alabama בשנת 1940, פסיקה שבה בוטל חוק נגד קמפיין. בית המשפט התייחס למבחן הסכנה הברורה והמיידית בכמה החלטות בעקבות "ת'ורנהיל", אך מבחן הנטייה להרע לא נשלל במפורש, ומבחן הסכנה הברורה והמיידית לא הוחל בכמה מקרי חופש הביטוי שבהם הופגנה הסתה לאלימות.
"דניס נגד ארצות הברית"
במאי 1950, חודש לפני שבית הדין לערעורים דן בטיעונים בעל פה בפסק הדין "Dennis v. United States", פסק בית המשפט העליון בסוגיית חופש הביטוי בתביעת "American Communications Association v. Douds". בתביעה זו, בית המשפט שקל את מבחן הסכנה הברורה והמיידית, אך דחה מבחן זה כמכני מדי ובמקום זאת הציג מבחן איזון. בית המשפט הפדרלי לערעורים דן בטיעונים בעל פה בפרשת CPUSA ביוני 1950. השופט לרנד הנד שקל את מבחן הסכנה הברורה והמיידית, אך בחוות דעתו אימץ גישה מאזנת דומה לזו שהוצעה ב-"American Communications Association v. Douds".
הנאשמים ערערו על החלטת בית המשפט המחוזי (United States courts of appeals) לבית המשפט העליון ב"דניס נ. ארצות הברית". ההחלטה ברוב של 6–2 ניתנה ב-4 ביוני 1951 ואישרה את החלטתו של הנד. חוות הדעת של השופט העליון פרד וינסון קבעה כי התיקון הראשון אינו מחייב את הממשלה להמתין "עד שהפוטש יוצא לפועל, התוכניות הונחו והקושרים המתינו לאות" לפני שתתערב בתוכניות מרד. בחוות דעתו, אישר וינסון את גישת האיזון בה השתמש השופט הנד.
חשיבות
בעקבות משפט שנק הפך הביטוי "סכנה ברורה ומיידית" למטאפורה ציבורית לשימוש בחופש הביטוי כפי שהוא מוגן על ידי התיקון הראשון וכן למבחן סטנדרטי במקרים העומדים בפני בית המשפט, בהם החוק בארצות הברית מגביל את זכויות האזרח כפי שהן נשמרות בתיקון הראשון. החוק נחשב לחוקתי אם ניתן להוכיח כי השפה שהוא אוסר את השימוש בה מהווה "סכנה ברורה ומיידית". עם זאת, קריטריון "הסכנה הברורה והמיידית" של החלטת "שנק" הוחלף בשנת 1969 על ידי פסיקת "ברנדנבורג נגד אוהיו", המבחן רוכך, וכדי להרשיע על סמך הסתה היה צריך לקבוע שהנאום יעורר, "באופן הקרוב לוודאי, פעולה לא חוקית".
חוקרי משפט סבורים שבכתיבת חוות הדעת בתיק "שנק", השופט הולמס לא התכוון להחליף את מבחן "הנטייה להרע" אשר נקבע בתיק האנגלי ב-1868 R. v. Hicklin ושולב בפסיקה האמריקאית במקרה שנדון בפני בית המשפט העליון בשנת 1904, ''U.S. ex rel. Turner v. William''. בשימוש במילה "נטייה" בפסק הדין בתיק "שנק", הוסבר כי הצלחתו של הביטוי לגרום נזק בפועל לא הייתה תנאי מוקדם להרשעה. שימוש במבחן הנטייה להרע נעשה בתיקי "Frohwerk v. United States" וכן "Debs v. United States". שתי הפסיקות מצטטות את "שנק" מבלי להשתמש במילים "סכנה ברורה ונוכחת".
עם זאת, לפי טענה מנוגדת לגבי חופש הדיבור בזמן מלחמה, הולמס התכוון להחליף את "הסכנה הברורה והמיידית" במבחן הנטייה להרע, כדי ליצור אמת מידה שתגן פחות על חופש הביטוי. נטייה להרע הייתה סטנדרט דו-משמעי בהרבה, לפיו ניתן היה להעניש את המשתמשים בחופש הדיבור גם בהיעדר סכנה הניתנת לזיהוי. על כן התנגדו לכך נחרצות האיחוד האמריקני לחירויות אזרחיות וליברטריאנים באותה תקופה.
"ברנדנבורג נגד אוהיו"
במשך שני עשורים לאחר החלטת "דניס", נפסק הדין בנושאי חופש הדיבור הקשורים לתמיכה באלימות באמצעות מבחני איזון כמו זה שנוסח לראשונה בפסק דין "דניס". בשנת 1969 קבע בית המשפט הגנות חזקות יותר לחופש הביטוי בתיק "Brandenburg v. Ohio", בו נקבע כי "הערבויות החוקתיות של חופש הביטוי והעיתונות החופשית אינן מאפשרות למדינה לאסור שימוש בכוח או הפרת חוק אלא אם כן הפרה כזו מכוונת להסית או לייצר פעולה מפרת חוק בוודאות קרובה". הפסיקה בתיק "ברנדנבורג" היא כיום הסטנדרט שהחיל בית המשפט בתיקי חופש הביטוי הקשורים לתמיכה באלימות.
אקסודוס (קומיקס)
אקסודוס (באנגלית: Exodus) הוא דמות בדיונית של נבל-על מוטאנט שמופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת X-Factor #92 מיולי 1993, ונוצרה על ידי הכותב סקוט לובדל והמאייר ג'ו קסאדה.
אקסודוס הוא האלטר אגו של בנט דופרי, חלוץ ואיש חזון מצרפת של המאה ה-12 אשר הפך לצלבן והתחבר לאיאובר גרינגטון, האביר השחור של אותה תקופה. השניים ערכו מסע בחיפוש אחר מגדל הכוח, מקום מושבו של פרעה הנצחי בעקבה. כאשר דיין ויטמן - האביר השחור של העידן המודרני - השתגר חזרה בזמן למאה ה-12 יחד עם סרסי מהנצחיים, הוא השתלט על גופו של איאובר ונטש את המסע, למרבה זעמו של דופרי. לאחר שדופרי נדד דרך סופות חול אימתניות למשך שעות, הוא שמע קול מסתורי ששאל אותו אם הוא מעוניין לסכן את הכל בשביל להפוך לאחד מהחזקים. לאחר מכן, דופרי עמד במבחן וכוחותיו המוטאנטים התפתחו לראשונה. בינתיים, ויטמן וסירסי נלכדו בידי אפוקליפס ודופרי הופיע בפניהם בתור אקסודוס והצטווה בידי אפוקליפס להרוג את חברו למסע. דופרי סירב ואף קרא לו אל כזב, ובתגובה אפוקליפס הפשיט אותו מכוחותיו ונעל אותו בקריפטה שבהרי האלפים. בתקופת המאה ה-20, אקסודוס נמצא בידי מגנטו, ששחרר אותו ולקח אותו עמו לאבלון.
עד מהרה, אקסודוס הפך ליד ימינו של מגנטו, והחליף את פביאן קורטז. כשצ'ארלס אקסבייר מחק את זכרונו של מגנטו באירועי אונסלוט, אקסודוס נטל את המנהיגות על קבוצת השוליות. בעקבות אירועי בית אם, אקסודוס הוא אחד הבודדים ששמר על כוחותיו המוטאנטים, ואף מוגדר כמסוכן ביותר. מאוחר יותר, הוא ושותפו הדלוק נשלחו בידי מריה היל לתקוף את המוטאנט העצמתי מתיו מאלוי, שהרג את הדלוק ולפי רייצ'ל סאמרס הותיר את אקסודוס בתרדמת.
כחלק מהמיתוג מחדש של כותרי האקס-מן "שחר אקס" משנים 2020-2019, דופרי קיבל הזמנה להשתכן באי קרקואה, שהפך למקום מפלט למוטאנטים, ונעשה חבר המועצה השקטה של קרקואה.
הרברט מקייב
הרברט מקייב (באנגלית: Herbert McCabe; 1926 – 2001) היה תאולוג ונזיר דומיניקני אירי.
ביוגרפיה
מקייב נולד במידלסברו בצפון-מזרח אנגליה, מחוז יורקשייר. לאחר שלמד כימיה ופילוסופיה באוניברסיטת מנצ'סטר, הצטרף אל שורות הדומיניקנים בשנת 1949, והתמסר לחקר עבודותיו של תומאס אקווינס. לימים, לימד מקייב בהיכל הנזירים השחורים (Blackfriars, Oxford), מוסד חינוכי באוניברסיטת אוקספורד, שם חיבר אף ארבעה ספרים בנושאי תאולוגיה ופילוסופיה. מקייב לא התיירא מהביע עמדתו השלילית ביחס לאיסור השימוש באמצעי מניעת היריון של הכנסייה הקתולית, וראה באיסור זה כיישום שגוי של המסורת הקתולית. מקייב נודע בהקפדתו לבסס ולנמק בדרך לוגית את טיעוניו, ולנסחם בדייקנות ובשנינות רבה, כפי שבא לידי ביטוי בדרשותיו. למשל, הזהיר מקייב את קהל מאזיניו לבל יורד מעמד הבורא למעמד אחד העצמים בתוככי העולם, עליהם חלים אילוצים חיצוניים, כי אז למעשה יהיה המדובר בשטן, ומן הצדק ניתן יהיה לומר The hell with Christianity. בשנת 1974 נעשה מקייב אזרח אירי.
פארק פלאזה מלונות אירופה
PPHE Group Limited, לשעבר פארק פלאזה מלונות אירופה, היא קבוצת נדל"ן ומלונאות בינלאומית. החברה רשומה בבורסה לניירות ערך בלונדון והיא מהווה מרכיב במדד FTSE 250.
היסטוריה
החברה הוקמה על ידי אלי פפושדו בשנת 1989.
בשנת 2007 החברה הונפקה בבורסה לניירות ערך בלונדון. החברה בנתה תוך מספר שנים, באמצעות מימון של כ-2.5 מיליארד שקל מבנק הפועלים, 7 בתי מלון בלונדון.
בשנת 2010 נחנך מלון "פארק פלאזה וסטמינסטר ברידג'" בלונדון, אחד הגדולים והמפוארים בעיר ובו כ-1,000 חדרים. ובשנת 2013 חנכה החברה את מלון Art'otel אמסטרדם הכולל 107 חדרים הנמצא באמסטרדם שבהולנד.
בשנת 2016 הודיעה החברה על כוונתה להקים את מלונות "Art'otel London Battersea Powerstation" ו "Art'otel London Hoxton".
פעילות
פארק פלאזה מלונות אירופה משמשת כזכיין בלעדי של מותג המלונאות פארק פלאזה (חלק מקבוצת מלונות Radisson) באירופה והמזרח התיכון.
בנוסף לחברה מותג עצמאי הנקרא Art'otel.
נכון לשנת 2020 החברה מחזיקה ב-50 בתי מלון באירופה.
רותי פרי-בר
רותי פרי-בר (נולדה ב-2 ביולי 1982) היא תסריטאית ובמאית קולנוע ישראלית. בטקס פרסי אופיר לשנת 2020 הסרט שכתבה וביימה, אסיה, היה מועמד ל-13 פרסי אופיר והיה לזוכה הגדול של הטקס לאחר שזכה ב-9 פרסים, לרבות עבור הסרט העלילתי הטוב ביותר.
ביוגרפיה
פרי-בר גדלה בעומר ובוגרת תיכון אשל הנשיא. היא בוגרת בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים.
חייה האישיים
בזוגיות עם עמרי בורשטיין ואם לשניים.
Échame la Culpa
"Échame la Culpa" (בעברית: "תאשים אותי") הוא שיר של הזמר-יוצר הפורטוריקני לואיס פונסי והזמרת האמריקאית דמי לובאטו. פונסי כתב את השיר יחד עם אלחנדרו רנחיפו ומפיקי השיר אנדרס טורס ומאוריסיו רנחיפו. השיר יצא לאור תחת הוצאת יוניברסל מיוזיק לטין אנטרטיימנט, ריפבליק רקורדס ואיילנד רקורדס ב-17 בנובמבר 2017 כסינגל השני מאלבום האולפן העשירי של פונסי, Vida. ב-2 במרץ 2018 יצא רמיקס באנגלית לשיר ששמו "Not on You".
השיר הגיע למקום הראשון ב-17 מדינות ברחבי העולם: אוסטריה, לבנון, סלובניה, מקסיקו, ספרד, ארגנטינה, בוליביה, צ'ילה, קוסטה ריקה, אקוודור, אל סלבדור, גואטמלה, הונדורס, פנמה, פרגוואי, פרו ואורוגוואי, כמו כן גם הגיע לעשרת המקומות הראשונים בבלגיה, גרמניה, הונגריה, איטליה, פולין, פורטוגל, סלובקיה, שוודיה ושווייץ, ולעשרים המובילים בקרואטיה, צרפת, יוון, לטביה, הולנד ונורווגיה. השיר הגיע גם למקום 46 בבריטניה ו-47 בבילבורד הוט 100. השיר הגיע לתואר פלטינה ומעלה בעשר מדינות, כולל תואר יהלום בברזיל ובמקסיקו.
שירי מרפסת
שירי מרפסת הוא אלבום הבכורה של הקומיקאים רועי כפרי וטל טירנגל. שירי האלבום הם לקט שירים קומיים מסבב ההופעות של הצמד, הקרוי באותו השם.
האלבום יצא לאור בפורמט הזרמת מדיה ותקליט 12 אינץ'.
סגנון
את שם האלבום מסבירים כפרי וטירנגל בראיון לאתר מאקו:.
בדומה להופעותיהם וסגנונם הקומי של רועי כפרי וטל טירנגל, אלבום זה גם הוא מכיל שירים המשתמשים בקומדיה שחורה והומור נונסנס. בשיר "מיידנק" למשל, הנקרא על שם מחנה הריכוז מיידנק, משולבים אלמנטים קומיים יחד עם תיאורי מלחמה. דוגמה נוספת לכך ניתן לראות בשיר "כן ניגשתי לעידו", המתאר סיפור התאבדות של נער בשם עידו. השיר "רומיאו" עוסק בהתאבדותה של יוליה, מנגד השניים שרים בעליזות "איזה כיף לי במרפסת".
האלבום מכיל בנוסף אזכורים לתרבות פופולרית, בשיר "באטמן" שבו רועי כפרי וטל טירנגל עושים שיימינג על באטמן ובשיר "סוזן בואי" המתאר את התאהבותו של רועי כפרי בזמרת סוזן בויל.
באלבום נעשה שימוש במגוון רחב של כלים, הכוללים: תופים, כינורות, גיטרה אקוסטית, תופי בונגו, סקסופון, גיטרה בס וכלי נשיפה נוספים.
ביקורות
שמואל מוניץ עיתונאי במקור ראשון כתב "אתם מיוחדים, חבר'ה. תמשיכו בדבר הזה שאתם עושים" כפרפרזה לאחת משורות השיר ("אל תפחד, אתה מיוחד, כמו כל אחד"). באתר וואלה! נטען כי האלבום מכיל בתוכו תוכן מיושן שאיבד מאלמנט ההפתעה שלו ולכן.
וידאו קליפ
טרם יציאת האלבום לאור פורסמו לשירים "יש אנשים" ו-"כן ניגשתי לעידו" וידאו קליפים באתר יוטיוב. הקליפ "כן ניגשתי לעידו" בוים על ידי וניה הימן, העבד קודם לכן עם עידו על פרסומת בה השתתף. בקליפ זה, רועי כפרי הלבוש בשמלה פרחונית ופאה, מגלם את דמות האם המבצעת עבודות בית שונות במהלך הסרטון. במקביל, נראית דמות האב, המגולמת על ידי טל טירנגל, יושבת בבר ושרה בפניה לאם. האב הלבוש בחליפה ועניבה שומר על ארשת פנים קודרת ורצינית, בניגוד מוחלט לאם שעליזה ושמחה תחילה, לקראת סוף השיר מבינה את הטרגדיה ופורצת בבכי ובסוף השיר חוזרת לחייך. הקליפ צבר 1.4 מיליון צפיות באתר יוטיוב.
הקליפ "יש אנשים" בוים, צולם ונערך על ידי רועי כפרי. הקליפ פותח בסנאי שבאמצעות עריכת וידאו שפתיו מוצגות כזזות, השר את מילות השיר. בהמשך מוצג בחור בעל זקן ירוק הלובש חצאית טוטו ורוכב על גלגיליות. הקליפ צבר 400 אלף צפיות באתר יוטיוב.
צוות
כל הקרדיטים על השירים אחת עד שלוש עשרה מופיעים בדף הקרדיטים באלבום ובעמוד היוטיוב של ההרכב.
ולטר ונק
קריירה מוקדמת
ונק נולד בעיר ויטנברג. בשנת 1919 הצטרף לפרייקור וב-1920 הצטרף לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה.
מלחמת העולם השנייה
במלחמת העולם השנייה היה קצין מבצעים של דיוויזיית הפאנצר ה-1 והשתתף במבצע ברברוסה, וב-28 בדצמבר 1942 עוטר בצלב האבירים של צלב הברזל. ב-1944 היה קצין המבצעים של ארמיית הפנצר הראשונה והשתתף בקרבות באוקראינה. בשנת 1944 מינה אותו היינץ גודריאן, ראש המטה הכללי, לעוזרו הראשי ולמפקד הלוגיסטיקה של הוורמאכט.
מתקפת מפנה השמש
ב-12 בינואר 1945 פתחו הרוסים במתקפה מסיבית בחזית המזרחית ותוך זמן קצר הגיעו לקרבת נהר האודר ואיימו לכתר את הגרמנים בפרוסיה המזרחית.
על החזית הגרמנית הגנה קבוצת ארמיות ויסלה עליה פיקד היינריך הימלר. היטלר מינה את הימלר לתפקיד זה כי חשב שבאזור זה, הקרוב לברלין, חשוב שיהיה מופקד איש נאמן לו כמו הימלר למרות שלא היה לו כל ניסיון צבאי.
גודריאן תכנן מתקפה שתחדור לעומק הרוסים ותעצור את התקדמותם לעבר ברלין. הוא ביקש מהיטלר להורות על פינוי הצבא הגרמני הנצור בחצי האי קורלנד בלטביה ולהפנות לו חלק מהיחידות העסוקות בקרבות בהונגריה. היטלר סירב, והוויכוח ביניהם התלהט כאשר גודריאן דרש כי בראש המתקפה יעמוד ונק ולא הימלר. לבסוף הסכים היטלר בלית ברירה למינויו של ונק.
על פי התוכנית, ארמיית פאנצר האס אס ה-11 בפיקודו של גנרל האס אס פליקס שטיינר הייתה אמורה לחדור ליד שטטין את קווי הרוסים שהיו בפיקודו של ז'וקוב. אם המתקפה הייתה מתפתחת היטב, הייתה מצטרפת ארמיית הפאנצר השישית בפיקודו של זפ דיטריך מדרום ושני הכוחות היו אמורים להפגש בעורף הרוסים ולכתר אותם.
למתקפה ניתן שם הקוד מבצע מפנה השמש (Unternhmen Sonnenwende). הכוונה הייתה ליום הארוך ביותר (היפוך החורף) וליום הקצר ביותר (היפוך הקיץ), בתקווה שהמבצע אכן יהיה נקודת היפוך במצב בחזית.
הייתה זאת המתקפה הגדולה האחרונה של הגרמנים במלחמת העולם השנייה שהוקצו לה קרוב ל-1,200 טנקים מסוג פנתר וטיגר ומטוסי שטוקה.
המתקפה החלה ב-16 בפברואר 1945. הרוסים לא היו מוכנים לה והטנקים מסוג T-34 שלהם היו בעורף החזית. ביום הראשון למתקפה חדרו הטנקים של שטיינר בסיוע הפצצות מטוסי שטוקה, 13 ק"מ ולקחו בשבי שלושת אלפי שבויים.
למחרת, ב-17 בפברואר 1945 המשיך שטיינר לנוע ונעץ טריז באגפו של ז'וקוב עד כי שתי ארמיות הטנקים הסובייטיות שנועדו להבקיע לברלין נקראו לחזור כדי לבלום התקדמות נוספת שלו.
ונק היה מרוצה מתוצאות המתקפה ותכנן את השלב השני שבו תבקיע ארמיית הפאנצר השלישית מדרום ושתי הזרועות ייפגשו בעורף הרוסים.
היטלר ביקש שונק יגיע לברלין כדי למסור לו על התקדמות המתקפה. לפנות בוקר יצא ונק בחזרה לשטטין לאחר שלא ישן שלוש יממות. נהגו עצר את מכונית ה-ב.מ.וו ואמר כי אינו יכול להמשיך בנסיעה. ונק נטל את ההגה ופתח בדהרה על האוטובאן ברלין-שטטין. כעבור שעה קלה נפלה עליו תרדמה והמכונית התנגשה במעקה של גשר רכבת. הנהג וקצין נוסף שישנו מאחור נזרקו מהמכונית ואילו ונק נתקע מאחורי ההגה חסר הכרה. המכונית החלה לעלות באש. הנהג למרות שהיה פצוע, שבר את חלון המכונית וגרר החוצה את ונק. ונק הובהל לבית חולים כשהוא סובל משבר בגולגולת, חמש צלעות שבורות וחבלות וכוויות בכל חלקי גופו.
היטלר מינה במקום ונק את גנרל הנס קרבס, נאצי נאמן. בינתיים פתח ז'וקוב במתקפה, הזרוע הדרומית לא הוכנסה לפעולה ושטיינר נאלץ להסיג את כוחותיו לנקודת ההתחלה ארבעה ימים מתחילת המתקפה.
ההישג היחיד של המתקפה הזאת היה דחיית המתקפה על ברלין בחודשיים כדי לתגבר את כוחות הצבא הרוסי באזור ולכבוש את רצועת החוף בפומרניה.
מפקד הארמייה ה-12
לאחר תקופת החלמה נתמנה ונק ב-10 באפריל 1945 למפקד הארמייה ה-12 שאך זה אורגנה מחדש והוצבה ליד נהר האלבה, דרומית מערבית לברלין. תפקידו העיקרי של ונק היה למנוע מכוחות בנות הברית לחצות את האלבה אולם אייזנהאואר קיבל כבר החלטה לעצור את כוחותיו על האלבה ולתת לרוסים להשלים את המלחמה.
ב 16 באפריל 1945 פתחו הרוסים לאורך 160 ק"מ בחזית האודר במתקפתם האחרונה. מצפון תקף רוקוסובסקי בראש החזית הבלארוסית השנייה, במרכז תקף ז'וקוב בראש החזית הבלארוסית הראשונה ומדרום תקף קונייב בראש החזית האוקראינית הראשונה. תוך ימים ספורים הם הגיעו לפאתי ברלין.
היטלר וגנרל וילהלם קייטל תכננו מתקפה שתציל את ברלין. ונק יתקוף מדרום לכוון פוטסדם עם הארמייה ה-12. הארמייה התשיעית בפיקודו של תאודור בוסה תיסוג מפרנקפורט על האודר ותחתור להתחבר אל הארמייה ה-12 במתקפה לעבר ברלין. מצפון יתקוף גנרל האס אס פליקס שטיינר והכוחות יחברו ויסגרו על הרוסים בפאתי ברלין.
קייטל חזר להיטלר ובישר לו על התקפתו של ונק. מיד פורסם באמצעי התקשורת כי "המצב קשה אך צבאו של ונק עומד להגיע לברלין ולהנחיל לרוסים תבוסה". ונק הצליח לנוע קילומטרים ספורים לכיוון פוטסדם אך נעצר בגלל עליונות הרוסים. בוסה התעלם מפקודות מברלין לנוע צפונה והתקדם מערבה במסדרון בין כוחותיו של ז'וקוב ושל קונייב כשהוא מותקף כל הזמן וסובל אבדות כבדות. רק כשנודע להיטלר שונק ובוסה לא מתקדמים לעבר ברלין ושטיינר לא מתכוון לתקוף, הוא החליט להתאבד.
הקרבות באזור של הארמייה ה-12 המשיכו גם לאחר התאבדותו של היטלר וכניעת ברלין. כאשר שמע ונק על מותו של היטלר הוא הורה לחייליו להפסיק להצדיע במועל יד נאצי ולעבור להצדעה צבאית רגילה. לבסוף הצליח ונק לחבור לארמייה התשיעית ולאפשר את נסיגת חייליה ואזרחים רבים למערב. ב-7 במאי 1945 סגרו הרוסים על השטח שבשליטתו של ונק והוא עבר עם חייליו את האלבה והסגיר עצמו לאמריקאים.
לאחר המלחמה
ונק הוחזק כשבוי מלחמה עד 1947. הוא נהרג בתאונת מכונית באוסטריה בשנת 1982.
ליה פילוסוף
ליה פילוסוף (נולדה ב-19 בנובמבר 1991) היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה
פילוסוף נולדה ב-19 בנובמבר 1991 לעיתונאית מירי חנוך ולמוזיקאי צוף פילוסוף. פילוסוף היא בוגרת תנועת התיאטרון גלי ישראל ובבית הספר למדה במגמת הקולנוע.
בשנת 2006 שיחקה בסדרה ראש גדול את דמותה של גילי מרכוס, חובבת טניס שהוריה הדתיים מתנגדים בכל תוקף שתשחק טניס.
בשנת 2009 שיחקה בסרט "ילדה גדולה" וגילמה את דמותה של שירה לצד רוני טל, שמעון מימרן ואריאלה מיניאלי.
בשנים 2013–2014 שיחקה בסדרה משיח בתפקיד אורח אלה.
בתיאטרון שיחקה בהצגות ילדים כגון "סוכר ילדים סדוכר", "מטרו-פלסטינה" עור לבן מסכות שחורות".
Classic Crystal
Classic Crystal הוא אלבום האוסף השני של הזמרת-יוצרת האמריקאית קריסטל גייל. האלבום שיצא באוקטובר 1979 משתרע על פני תקופתה של גייל בחברת התקליטים יונייטד ארטיסטס, מה שהתגלה כשיא הקריירה שלה. הוא הגיע למקום השמיני במצעד אלבומי הקאנטרי של בילבורד וה-62 במצעד הבילבורד 200.
ויליאם פיץ דאנקן
ויליאם פיץ דאנקן (באנגלית: William fitz Duncan - "ויליאם בנו של דאנקן", בצרפתית: Guillaume fils de Duncan, ובאירית מוקדמת: Uilleam mac Donnchada) היה בנו מחוץ לנישואים של מלך סקוטלנד דאנקן השני, ושל רעייתו את'לדה מדנבאר.
Classic Crystal
בנוסף לכך, קיבל Classic Crystal את תואר זהב על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA) ב-1980.
רקע
בממלכה המאוחדת, גרסה אחרת שכללה את 14 רצועות האלבום הופצה בשנת 1980 בשם, The Crystal Gayle Singles Album. היא כללה את הסינגלים האחרונים שהוציאה גייל בממלכה המאוחדת, "We Should Be Together" ו-"Too Deep For Tears" וכן "High Time", "River Road" ו-"All I Wanna Do In Life". עם זאת, "I'll Do It All Over Again" נגנז. האלבום הגיע למקום השביעי במצעד האלבומים הבריטי (האלבום הראשון והיחיד של גייל שעשה זאת) וקיבל את תואר זהב על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי (BPI).
ויליאם פיץ דאנקן
ביוגרפיה
בשנת 1138 הנהיג ויליאם את הצבא הסקוטי בקרב קלית'רו שבו הובס צבא ממלכת אנגליה.
ויליאם נישא מספר פעמים. רעייתו הראשונה נפטרה בשנת 1137 (שמה אינו ידוע כיום). רעייתו השנייה הייתה אליס דה רומילי, שלה נישא באותה שנה, ונולד להם בן בשם ויליאם. כמו כן היו לוויליאם מספר רב של צאצאים מחוץ לנישואים.
ויליאם נפטר בשנת 1147 ושטחי מוריי שבו לחזקתו של דייוויד הראשון.
אורלי פלאי-ברונשטיין
אורלי פלאי-ברונשטיין (נולדה ב-15 בדצמבר 1971) היא מחברת ספרי בישול, בעלת הבלוג סירפלא, מפתחת מתכונים, עיתונאית אוכל, עורכת קולינרית ולשעבר העורכת הגסטרונומית של כתב-העת "השולחן".
קורות חייה
נולדה וגדלה בתל אביב ובבת ים. היא למדה לבשל אוכל בולגרי במטבח של סבתה מריקה ביפו. בתיכון למדה תקשורת, היסטוריה כללית וספרות, ותמיד אהבה לכתוב. בצבא שירתה כמש"קית חוי"ה (חינוך וידיעת הארץ) בחיל הים, ובהמשך השירות יצאה לקורס קצינים והייתה קצינת חינוך בקורס חובלים, בבה"ד חיל הים בחיפה.
בתום שירותה הצבאי, לאחר שחזרה מהטיול הגדול במזרח הרחוק, מוקסמת מהניחוחות והטעמים החדשים פנתה ללמוד בישול ב"תדמור". במסגרת הלימודים עשתה סטאז' במסעדת "לילית", ועבדה בכמה מסעדות כטבחית. כשהבינה שהיא מעדיפה לכתוב על בישול על פני עבודת הטבחות במסעדות, פנתה ללימודים בבית הספר לתקשורת "כותרת". לפני ובמהלך הלימודים עבדה לסירוגין במשך כחמש שנים בחברת הקייטרינג "מגי ותולי", שם התמקצעה במטבחים שונים, בסגנון (סטיילינג) ובצדדים הוויזואליים של ההגשה.
בתום לימודיה באוקטובר 1998, התחילה לכתוב בכתב העת "על השולחן". בהמשך הפכה לסגנית עורכת, וכן עורכת המגזין. החל משנת 2003 שימשה כעורכת גסטרונומית, כותבת ועורכת ספרי בישול בהוצאה לאור של "על השולחן". החל משנת 2010 כתבה טור שבועי ב"וואלה", במגזין ״שף״ של לאישה ועוד. במהלך השנים האחרונות היא כותבת ועורכת ספרי בישול בהוצאה לאור "מודן" ובהוצאת ״מג׳יקה״ וכמו כן כותבת במגזין ״שלומות״ מבית גלובס.
ספרה ״חומוס״, שיצא לאור בשנת 2019 - אותו יצרה יחד עם אריאל רוזנטל (הקוסם) ודן אלכסנדר, זכה לתשבחות ולפרסים בינלאומיים רבים וביניהם: Gourmand IACP
אורלי פלאי-ברונשטיין נשואה ליוסי ברונשטיין, מנהל בחברת הייטק, להם שלוש בנות. הם מתגוררים בתל אביב.
ספרים שכתבה
כל הספרים שכתבה (למעט השניים האחרונים) יצאו בהוצאת "על השולחן".
ספרה האחרון בעברית ראה אור בהוצאת מודן:
ספרה האחרון באנגלית ראה אור בהוצאה עצמית הוצאת ״מג׳יקה
חוגלות
חוגלות (שם מדעי: Perdicinae) היא קבוצה מבוטלת של פסיוניים מסדרת התרנגולאים, בה המינים הקטנים ביותר במשפחה. כיום רואים בתת-משפחה זו קבוצה מבוטלת, מאחר שמיניה בעלי מאפיינים של מינים מתת-משפחות אחרות. לפי מחקר מ-2021 רואים כיום בחוגלות קבוצה פוליפילטית והמינים שנכללו בה כלולים כיום בשלושה תת-משפחות אחרות: פסיונים, רולוליים וטווסים.
החוגלות כוללות עופות קטנים יחסית ופחות מקושטים מהפסיונים אך עדיין הזכרים בעלי נוצות מפוארות כדי למשוך נקבות בעונת הרבייה. הם מצויים במגוון אזורי חיות, בעיקר בסוואנות ובערבות עשב, לאורך העולם הישן וכמה מינים חיים גם באוסטרליה. מספר מינים כמו חוגלית אפורה הופצו גם בערבות אמריקה הצפונית.
חיים דוד נוסבוים
ביוגרפיה
הלך בעקבות סבו, שהיה בחסידות סדיגורה, שם היה עד גיל 20. בהמשך יצא לצ'רנוביץ וגר עם א.אייזנר (שהיה רבה של קורולובקה). ב-1897 עבר לארצות הברית וסיים לימודי משפטים באוניברסיטת ניו-יורק בשנת 1903. החל לכתוב יצירות בשפה האנגלית, ופרסם שירים ופרוזה בעיתונים וכתבי עת בשפה זו. התחיל לכתוב שירים בעברית בעקבות חיים נחמן ביאליק אשר פורסמו בשני ספרים: "שירים" ו"מלא הקומץ" (שירים, זכרונות וכתבים). נוסף על הכתיבה באנגלית ובעברית, נוסבוים גם תרגם שירה בגרמנית ויידיש.
פרסומים
===ספרים===