cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סיסמה
סיסמה חד-פעמית
ישנם כמה דרכים ליישום סיסמה חד פעמית:
אלטרנטיבה לשיטת למפורט היא, שהמשתמש ישדר למערכת ערך כלשהו \ r (רצוי שיהיה חותם זמן או מספר סידורי כדי למנוע שימוש חוזר), כאשר יחד עמו ישדר את \ H(r,s), הסיסמה הראשונית ו-\ r, מעורבלים באמצעות פונקציית גיבוב בטוחה. המערכת תקבל את זוג הערכים \ r, H(r,s), המערכת תחשב את \ H(r, s) בעזרת הסוד המשותף \ s השמור במערכת ותאשר את זהותו רק אם התוצאה החד-כיוונית של \ r יחד עם הסיסמה מתאימים ל-\ H(r,s) שקיבלה.
האם תם עידן הסיסמאות?
מחקרים שנעשו בעבר על ידי RSA, מיקרוסופט, גוגל וגורמים נוספים, מצביעים על כך ששיטות האימות המבוססות רק על סיסמה לבדה אינן בטוחות. הם הגיעו למסקנה שסכמות סיסמה מספקות הגנה חלשה ביותר ולעיתים אף בלתי מספקת. ולכן החל מעבר לטכנולוגיה של "אימות חזק" המבוסס על פרוטוקול אתגר-מענה, שיטות אילו לא נועדו להחליף את הסיסמה אלא רק כתוספת חיזוק בתצורה שנקראת אימות דו-שלבי. כמו כן פותחו טכנולוגיות נוספות המיועדות להחליף את הסיסמה, בהן: חלק מהן כבר נפוצות כיום בשימוש בטלפונים ניידים ובשעוני נוכחות ולאחרונה אף דווח שפייסבוק שוקלת לעבור לאימות מבוסס פנים. הממשל האמריקאי מנהיג רגולציה הנקראת CAC הדורשת בעיקרון שהחל משנת 2014 תהליכי אימות לא יבוצעו באמצעות סיסמה אלא אך ורק באמצעות כרטיס אימות ייעודי. רבים סבורים שהשימוש בסיסמאות ילך ויפחת עם הזמן, כאשר במקומן יבואו שיטות חדשות, חכמות יותר. אולם העובדות בשטח מצביעות על כך שחברות הטכנולוגיה אינן מתכוונות לזנוח את שיטת האימות באמצעות סיסמה בזמן הקרוב. כל הטכנולוגיות כיום מתמקדות בשילוב של אמצעי הגנה משני יחד עם הסיסמה אבל לא במקומה. הסיבות לכך הן בעיקר שמישות וזמינות. הרשתות החברתיות והמסחר האלקטרוני מושתתים ברובם על אימות סיסמה ולא נראה שחברות כמו פייסבוק או גוגל יוותרו על סיסמה לגמרי.
סיסמה להעברת מסר סודי באמצעי תקשורת גלויים
מילת קוד היא סיסמה (מילה או צירוף מילים קצר) שאינה משמשת לזיהוי אלא להעברת מסר סודי באמצעי תקשורת גלויים, כגון שידורי רדיו וטלוויזיה, שקל לצותת להם, כגון קשר רדיו בלתי מוצפן. מי שאינו שותף בסוד עשוי לדעת שהועבר מסר סודי, אך אינו יודע את משמעותו המדויקת. מילות קוד משמשות גם בתקשורת שאינה גלויה, אך יש חשש סביר שתיורט על ידי מודיעין אותות של האויב.
לידסקי
לידְסקי הוא שם משפחה בעל סיומת סלאבית שפירושו "בן העיר לידא" (כיום בבלארוס) או פטרונים הנגזר מהשם לידֶה (קיצור לשם לוּדוֹלף) או מטרונים הנגזר מהשם לידיה.
שפונגל
שפונגל (Shpongle) הוא פרויקט מוזיקה פסיכדלית, אשר הוקם על ידי רונלד רות'פילד (ראג'ה ראם) וסיימון פוספורד (הידוע בשם "הלוסינוג'ן"). שפונגל נחשב לאחד הפרויקטים המשפיעים והחשובים ביותר בתחום המוזיקה אלקטרונית, והוא משלב מוזיקה אתנית-מזרחית עם מוזיקה אלקטרונית מערבית וחדשנית, בעיקר טראנס-פסיכדלי ואמביינט. פוספורד אחראי על העיבוד האלקטרוני והסינתיסייזר, וראג'ה ראם מוביל את ההרכב ועוסק בפן הקלאסי של היצירות, כמו נגינה בחליל ואיסוף קטעי המוזיקה מכל העולם. באחד מהראיונות שלו לעיתונות, סיפר שחלק מהקולות נלקחו ממקומות לא שגרתיים, כמו תא שירותים. שפונגל חתומים ופעילים מאז 1996 תחת הלייבל טוויסטד רקורדס, אשר נוסד על ידי פוספורד, ותחתיו פועלים בין היתר שאר הרכביו.
כאשר ראם נשאל בראיון מה מקור השם "שפונגל" הוא הסביר שפירוש המילה הוא הרגשת אופוריה, אוטופיה, התעלות ושמחה מוחלטת.
בספטמבר 2018 הודיע הצמד כי ייערוך שתי הופעות לייב אחרונות.הן נערכו באמפי ׳רד רוק׳ בקולרדו בחודש מאי 2019.
היווסדות ההרכב
אבות ההרכב, סיימון פוספורד ורונלד רות'פילד, נפגשו ב-1996 בהודו. באותה שנה הם חיברו את הקטע הראשון תחת השם שפונגל הנקרא "Vapour Rumours", ששוחרר בדיסק Infinite Excursions compilation תחת הלייבל TIP Records שפעל בבעלותו של רות'פילד. קטע חלוצי נוסף של ההרכב נקרא "...And the Day Turned To Night" שנכתב במטרה לנסות לשחזר חוויית ליקוי חמה שהצמד חזו בו בהודו. הקטע שנחשב ליצירת קאלט יצא באלבום האוסף "Eclipse" בלייבל Twisted records ונחשב לאחת מפריצות הדרך בעולם האמבייאנט. אורכו כמעט 20 דקות והוא הוביל לאלבומם הראשון של השניים.
הופעת הבכורה של שפונגל כהרכב התקיימה בפסטיבל Solstice שהתרחש בהרי המוטוסו (Motosu) ביפן בין התאריכים 19–21 ביולי 2001.
הופעות חיות בישראל
פוספורד ורות'פילד הופיעו לראשונה בישראל תחת השם שפונגל בחוות היען באילת בשנת 2002 לאחר הוצאת אלבום האולפן השני. ההופעה חוממה על ידי פוספורד שהשיק את הדיסק Hallucinogen: In Dub. ההופעה החיה הראשונה שהם ערכו בישראל כהרכב מרובה נגנים התקיימה בחולון ב-16 בינואר 2004 ואורגנה על ידי פומרוק ודיין. ההופעה חוממה על ידי האמן OTT שלאחר מכן הצטרף לנגן עם ההרכב כשהוא אחראי על הסינתיסייזרים. אמנים נוספים שהשתתפו בהופעה הם הזמרות אביגיל קורטון (הארי אום) ומישל אדמסון, pit Callard בגיטרה, המתופף היפני Nogera בתופים וכלי הקשה.
ההופעה הרביעית נערכה 1–2 במרץ 2018 בחוף גולן שבכנרת, במסגרת פסטיבל פורים שאורגן על ידי "יוניטי פסטיבל הפקות". בפסטיבל זה שפונגל השיקו אלבום חדש, ומלבדם הופיעו אמני הטראנס Hallucinogen (פוספורד), 1200 Micrograms, יאנגר בראדר, GMS, חואן ורדרה, Vini Vici, אסטריקס, אסטרל פרוג'קשן ורייזינג דאסט.
חברי ההרכב
לצד סיימון פוספורד ורונלד רות'פילד, במשך השנים ההרכב כלל את: אנדי גאנגדין (Andy Gangadeen) בתופים, נוגרה (Nogera) בכלי הקשה, כריס טיילור (Chris Taylor) בבאס, הארי אסקוט (Harry Escott) בצ'לו, דיק טרוור (Dick Trevor) בקלידים ותכנות, מישל אדמסון (Michele Adamson) והארי אום (Hari Om) בשירה, ומאנו דלגו (Manu Delago) בפנטאם (Hang Drum).
פולמוס הרמב"ם
פולמוס הרמב"ם הוא כינוייה של מחלוקת היסטורית בעניין ספרי ודעות הרמב"ם, אשר התקיימה בימי הביניים וזיעזעה את עם ישראל, על חיי הרוח והחברה שלו. המחלוקת שפרצה במאה ה-13 נמשכה כמאה שנה, והתקיימה בכל מרכזי היהדות בעולם. המחלוקת התפרצה בתקופה זאת חמש פעמים, והתמקדה בשני נושאים, דרכו ההלכתית של הרמב"ם ודרכו הפילוסופית.
הפולמוס על דרכו ההלכתית
את דרכו של הרמב"ם כפוסק, הוא סלל בספרו המונומנטלי משנה תורה, החידוש שבספר הוא כתיבתו בצורה של מעין אנציקלופדיה, כאשר ההלכות מסודרות על פי סדר מובנה ומקוטלג. אין בספר דיונים הלכתיים, אלא מוצגים בו פסקי הלכה סופיים, אותם ליקט הרמב"ם, ובמקומות מסוימים אף פסק את ההלכה בעצמו, אך ללא הבאת מקורות לפסיקותיו ההלכתיות. גישה זאת של הרמב"ם הביאה חלק מגדולי ישראל לחלוק עליו, דבר שעורר סבב של מכתבים ואיגרות שהורצו מכל העולם היהודי, כמו כן טענו שהעלים את שמות האמוראים, ואף טענו שפסקיו מנוגעים ולא באים מתוך מסורת הפסיקה היהודית.
בנוסף הדברים שכתב בהקדמתו למשנה תורה:
גרמו למבקרי החיבור לחשוש כי חיבורו של הרמב"ם יביא לזניחת לימוד התלמוד, ויגרום לפשוטי העם שלא להיזקק לתלמידי חכמים, לפסוק הלכה בעצמם, ולבוא לידי טעות.
על דבריהם השיב הרמב"ם בעצמו שדבריו מיועדים "למי שאינו יכול לירד לעומק התלמוד", ולא לבטל את לימוד התלמוד חלילה, לגבי שאלות על תוכן הספר השיב הרמב"ם עשרות תשובות פרטניות.
המשיגים
הראשונים שהעלו טענות אלו כלפי משנה תורה לרמב"ם, היו הדיין רבי פנחס מאלכסנדריה, ורבי אברהם בן דוד מפושקירה (הראב"ד השלישי).
הפולמוס על רעיונותיו הפילוסופיים של הרמב"ם
הפולמוס החל עוד בחייו של הרמב"ם, ונגע להנחות היסוד ומתודות הדיון והחשיבה שבהן השתמש הרמב"ם. "מורה נבוכים" עוסק בשאלות פילוסופיות כלליות שאינן נוגעות רק להלכה, והרמב"ם לא מסתיר בו את השפעתם של אריסטו ושל הפילוסופיה היוונית על חשיבתו – השפעה שניכרת גם ב"ספר המדע". גישה חדשנית זו עוררה עליו את זעמם של חכמים מסורתיים רבים, והללו ראו בו סכנה למסורת.
עוד בחייו תקפוהו רבי שמואל בן עלי מבגדד ורבי מאיר הלוי אבולעפיה על דרכו הפילוסופית ובייחוד על פירושיו בענייני תחיית המתים, רמב"ם ביאר את דבריו ב"מאמר התחיה", ככל הנראה מפני שרמב"ם היה עדיין חי וספר מורה נבוכים טרם התפרסם, דבריהם נפלו על אוזניים ערלות.
הפולמוס המרכזי החל בעיר מוֹנְפֶּלְיֶה שבדרום צרפת בשנת 1232 – כארבעים שנה לאחר פרסום "מורה נבוכים". ראשיתו בהתנגדות פומבית שהביע הרב שלמה מן ההר ושניים מתלמידיו – רבי יונה גירונדי ורבי דוד בן שאול – לספר מורה נבוכים, דבריו קוממו את בני עירו ואלו גייסו לצידם מיימוניים נוספים מרחבי פרובנס, במצוקתו שיגרו מן ההר ותלמידיו מכתב לחכמים שונים בצרפת, חלקם מבעלי התוספות, והללו הצדיקוהו ואף הרחיקו לכת והטילו חרם על ספרי הרמב"ם, והפיצו את דבר החרם בקהילות צרפת וספרד. רבי שלמה מן ההר ורבי יונה גירונדי אף כתבו על הרמב"ם כי:
לעג חריף יותר נמצא בשיר שנכתב על ידי רבי משולם דפיירא מתלמידי רבינו יונה ממתנגדי הרמב"ם:
החרם יצא מאת קהילות לוניל ונרבונה שבפרובנס והתפשט לסרגוסה וקהילות אחרות בארגון, הרד"ק, מתומכי הרמב"ם, נדד ברחבי ספרד כדי להגן על הרמב"ם, אך בשל התנגדותו של רבי יהודה אלפאכר הצלחתו הייתה חלקית.
תומכי הרמב"ם האשימו את רבי שלמה מן ההר וחכמי צרפת בהגשמה ואפיקורסות מתוך אי ידיעת הפילוסופיה. על אף המשתמע המקובלים אשר לא היו מיימוניים, כמעט ולא נטלו חלק בוויכוח, הן בשל אמונתם בחלקים רבים מהפילוסופיה המיימונית, והן בשל העובדה שאף הם פירשו פסוקים בצורה אליגורית, רבי יעקב בן ששת בספרו "משיב דברים נכוחים" יצא נגד הפילוסופיה אך דבריו כוונו נגד מאמר "יקוו המים" של רבי שמואל אבן תבון ונגעו בשאלת ההשגחה והבריאה ולא בנושאי הפולמוס העכשווי.
בין הלוחמים נמנה גם רבי אברהם בן הרמב"ם אשר על אף ריחוקו הגאוגרפי יצא ללחום על כבוד אביו ואף חיבר ספר בשם "מלחמות השם" בו תקף את רבי שלמה מן ההר וחבריו.
השרפה
לטענת רבי אברהם בן רמב"ם, המתנגדים פנו לאינקוויזיציה והיא שרפה את ספרי הרמב"ם. וכך כתב בהקדמה לספרו מלחמות ה':
רבי דוד קמחי, מתומכי הרמב"ם, מתאר כך את פנייתם של מחנה המתנגדים לכנסייה:
רבי יונה גירונדי, שנמנה עם מתנגדיו של הרמב"ם בתחילה, שינה את דעתו בעקבות שרפת הספרים, ואף טען ששרפת התלמוד בפריז, שהתרחשה שנים מועטות לאחר מכן, ב-1244, אירעה כעונש משמיים על שרפת ספרי הרמב"ם.
לדעת אברהם גרוסמן לא שרפו ממש את ספרי הרמב"ם אלא רק החרימו אותם, לדעת עזריאל שוחט הספרים צונזרו וחוללו אך לא נשרפו.
פשרת הרמב"ן
הרמב"ן כתב שתי אגרות מפורסמות בניסיון לגשר בין הצדדים. אחת מהן מוענה ל"נשיאי ארגון אצילי נאבארא ושרי קשטיליא", וקוראת להם להתעלם מהחרם של חכמי צרפת עד שיבואו הצדדים בפני בית דין, ובשנייה, מנסה לשכנע את חכמי צרפת לבטל את החרם על כתבי הרמב"ם.
בראש האיגרת מכופף הרמב"ן את קומתו בפני חכמי צרפת ומאריך בשבחם, לאחר מכן מסביר שהרמב"ם הוכרח לכתוב את ספרו נגד הפילוסופיה שהתפשטה בספרד, וכדי לענות תשובות לציבור אשר הושפע מכתבי אריסטו, לאחר מכן תוקף את חכמי צרפת על זלזולם ברמב"ם ומתאר את פועלו החשוב והנצרך, בהמשך עונה לתשובות להשגות בענייני גיהנום והגשמה, לאחר מכן קורא לביטול החרם על הספר ומסכם שאת ספר מורה נבוכים יש ללמוד בצורה פרטנית ולא ציבורית וחכמי צרפת צריכים לשים את כובד משקלם על כך ולתקן תקנות בלימוד פילוסופיה. כמו כן מבקש לנהוג בכבוד ברבי שלמה מן ההר.
בהמשך הפולמוס עשרה מתומכי הרמב"ם בעיר בדרש כתבו דברי שטנה על רבינו יונה והצביעו על פגם במשפחתו. מכיוון שאימו של הרמב"ן הייתה אחות אביו של רבינו יונה, וגם בנו של הרמב"ן היה נשוי לבתו של רבינו יונה ולעז זה היה גם עליו, כתב נגדם שתי איגרות חריפות, בהן תקף את הכותבים הן מהפן ההלכתי והן מהפן המוסרי. כמו כן פנה לרבי משולם בעל ספר ההשלמה שהיה מתומכי הרמב"ם וביקשו שישתיק את המלעיזים. גם בכתבי רבינו יונה אפשר למצוא הדים לעלילה זו: "ועוד על עניין אחר נמשל לחץ. כי שולף החרב אם נכמרו רחמיו על האדם בהתחננו אליו. ישיב חרבו אל נדנה. לא כן זורק החץ כי אין בידו להשיבה. כן בעל לשון הרע. אחר אשר יצא הדבר מפיו לא יוכל לתקון. ופעמים שידבר על פגם משפחה. והזיק כל הדורות הבאים אחריו. ולא תגיע אליו מחילה מזה. על כן אמרו רבותינו זכרונם לברכה כי המדבר בפגם המשפחה אין לו כפרה עולמית. והנה המשלח לשונו. גם על הקדושים אשר בארץ המה ידבר. כי על מי לא עברה רעתו תמיד".
מפני שהלעז יצא על ידי נכבדי העיר, רמב"ן פנה למלך והוא החליף את צורת השליטה בקהילה היהודית מנשיאים (המיימונים אברהם ויהודה בני חסדאי) לנאמנים נבחרים שהיו מקבוצתו של רמב"ן – הקבוצה המפשרת, לנאמנים ניתן כוח של הטלת קנסות וסילוק אנשים מהעיר, ואף לדון דיני ממונות ליהודים.
הפולמוס האחרון - מקובלי עכו נגד הרמב"ם
אחרי שריפת כתבי הרמב"ם ב-1233 ושריפת התלמוד בפריז ב-1244 עלו תלמידי רבי יחיאל מפריז לארץ ישראל, כחלק מעליית בעלי התוספות, והתיישבו בעכו בשנת 1260 לערך והקימו בה ישיבה.
ב-1280 בערך, מתנגדי הרמב"ם מבין הקהילה הצרפתית בעכו, ובראשם רבי שלמה פטיט, החרימו את כתבי הרמב"ם וההוגים בהם. כחלק מהפולמוס הושחתה מצבת הרמב"ם.
בתגובה, הגיע לעכו בשנת 1288 רבי דוד הנגיד נכד הרמב"ם, ובסיוע רבי דוד בן דניאל וחכמים נוספים הטיל חרם נגדי על רבי שלמה פטיט.
הפולמוס לא הסתיים עד חורבנה של הקהילה היהודית בעכו במהלך הכיבוש הממלוכי בשנת ה'נ"א (1291).
בקרת אש ימית
מערכת בקרת אש (לפעמים נקראת - FCS) מורכבת ממספר רכיבים הפועלים יחד, והיא כוללת בדרך כלל מחשב נתוני תותח, (Director - Military) ומכ"ם, אשר נועד לסייע למערכת נשק בבחירת המטרה ובביצוע טיווח, עקיבה אחר הירי על המטרה עד לפגיעה בה. המערכת מבצעת את אותה משימה כמו מפעיל תותח אנושי (תותחן) המכוון ידנית את זוויות הכיוון וההגבהה (ביחס למישור האופקי) לתותח ויורה בנשק, אך תפקידה לעשות זאת מהר יותר ומדויק יותר.
מקורות
מערכות בקרת האש המקוריות בעבר פותחו עבור ספינות.
ההיסטוריה המוקדמת של בקרת האש הימית נשלטה על ידי העסקה באש תותחים של מטרות בטווח ראייה (המכונה גם אש ישירה ). למעשה, רוב ההעסקות הימיות באש תותחים לפני 1800 נערכו בטווחים של. אפילו במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית, הקרב המפורסם בין ספינת הצפון - USS מוניטור  וספינת הדרום - נערך לעיתים קרובות בטווח של פחות מ -.
שיפורים טכניים מהירים בסוף המאה ה-19 הגדילו מאוד את הטווח שבו היה אפשרי ירי יעיל. רובים עם קוטר גדול הרבה יותר גדול שיורים פגזי נפץ בעלי משקל יחסי קל יותר (בהשוואה לכדורי מתכת) הגדילו במידה רבה את טווח התותחים עד שהבעיה העיקרית הפכה לכוון אותם בזמן שהספינה נעה על הגלים. בעיה זו נפתרה עם הכנסת הגירוסקופ, שתיקן את התנועה הזו וסיפק דיוק של חלקי מעלה (בזוויות של, גילגול, ועילרוד). תותחים היו כעת חופשיים לגדול לכל גודל, ובמהירות עלו בקוטר מעל עד תחילת המאה. תותחים אלו היו מסוגלים לירות לטווח כה גדול עד שהמגבלה העיקרית הייתה ראיית המטרה, מה שהוביל לשימוש בציוד המותקן על גבי תרנים גבוהים על ספינות להכוונת האש.
שיפור טכני נוסף היה הכנסת טורבינת הקיטור שהגדילה מאוד את ביצועי הספינות. ספינות מוקדמות יותר המונעות בבורג היו מסוגלות להגיע למהירות של 16 קשר, אבל ספינות הטורבינה הגדולות הראשונות היו מסוגלות להגיע ל-20 קשר. בשילוב עם הטווח הארוך של התותחים, משמעות הדבר היא שספינת המטרה יכלה לנוע מרחק ניכר, עד כדי מספר אורכי ספינה, בין מועד ירי הפגזים לנפילתם על או ליד המטרה. אי אפשר היה עוד לכוון עם העין (בראיה) אל המטרה עם שום תקווה לדיוק בפגיעה. יתרה מכך, בהעסקות ימיות יש צורך גם לשלוט בירי של כמה תותחים בו זמנית (מטח).
בקרת אש בתותחים ימיים עשויה להיות כרוכה בשלוש רמות מורכבות. רמה הראשונה היא, שליטה המקומית אשר מקורה בנשק של תותחים פרימיטיביים שכוונו על ידי צוותי התותחים הבודדים. ברמה השנייה, מכוון מרכזי מנהל ומכוון את כל התותחים על הספינה למטרה אחת. ברמה השלישית, מבוצע ירי מתואם ממערך של ספינות לעבר מטרה בודדת היה מוקד של פעולות צי ספינות הקרב. זאת יחד עם ביצוע תיקונים עבור מהירות רוח על פני השטח או הים, תיקון עבור גילגול ועילרוד יחד עם תיזמון רגע הירי של כל תותחי הספינה, טמפרטורת מחסני אבק השריפה, סחיפה של קליעים (בליסטיקה), קוטר קדח (קליבר) של כל קנה תותח בודד המותאם לשינוי בו לפי מספר הפגזים שנורו ממנו (אשר מומש גם על ידי מדידת מהירות הלוע של הקליע), וקצב שינוי הטווח יחד עם עם שינויים נוספים לפתרון דיוק הירי המבוסס בהתבוננות ותיקון עקב שגיאות בטווח וכיוון לפי תצפית ומדידת שגיאו של נפילות קודמות (טיווח).
תוצאת החישוב עם כל הנתונים המתקבלים עבור חישוב נקודת העתיד אליה יש לבצע את הירי, הידועה גם כפתרון משוואת הירי, יוזרמו בחזרה כנתונים פרטניים אל כל הצריחים לצורך הנחיה בדיוק הנדרש לפגיעה במטרה. אם הפגזים החמיצו את המטרה, צופה יכול לחשב כמה רחוק הוא החטיא ולאיזה כיוון, והמידע הזה יכול להיות מוזן חזרה למחשב יחד עם כל שינוי ביתר המידע לפני ניסיון ירייה נוספת.
בתחילה כוונו התותחים בטכניקה של איתור ארטילריה. זהו כלל ירי בתותח לעבר המטרה, התבוננות בנקודת הפגיעה של הקליע (נפילת ירייה) ותיקון המטרה בהתבסס על המקום בו נצפתה הנחיתה של הפגז, דבר אשר הפך קשה יותר ויותר ככל שטווח התותח גדל.
בין מלחמת האזרחים האמריקאית ל-1905, נעשו שיפורים קטנים רבים, כגון כוונות טלסקופיות ומדי טווח אופטיים, במערכת בקרת האש. היו גם שיפורים נוהליים, כמו שימוש בלוחות או תנועת ומיקום הספינות המעסיקות באש והמטרה/ות, כדי לחזות ידנית את מיקומה של כל ספינה בכל מהלך ההעסקה.
מלחמת העולם הראשונה
לאחר מכן הופעלו מחשבונים מכניים מתוחכמים יותר ויותר להנחיית התותח מתאימה, בדרך כלל עם מבחנים שונים ואיתור מיקום (כיוון בעיקר) ומרחק שנשלחו לשולחן סימון ותכנון מרכזי עמוק בתוך הספינה. שם צוות בקרי האש הזינו את המיקום, המהירות והכיוון של הספינה והמטרה שלה, וכן התאמות שונות לאפקט קוריוליס, השפעות מזג האוויר באוויר והתאמות נוספות. בסביבות 1905 החלו להיות זמינים עזרי בקרת אש מכניים, כגון, (שהיה גם חלק משולחן דרייר), ושעון ארגו, אך למכשירים אלה נדרשו מספר שנים עד שנפרסו לשימוש באופן נרחב. מכשירים אלה היו תצורות מוקדמות של עוקביי טווח.
וסר פיתחו באופן עצמאי את המערכות הראשונות מסוג זה. פולן החל לעבוד על הבעיה לאחר שציין את הדיוק הגרוע של ארטילריה ימית באימון ירי ליד מלטה בשנת 1900. לורד קלווין, הנחשב באופן נרחב כמדען המוביל בבריטניה, הציע לראשונה להשתמש במחשב אנלוגי כדי לפתור את המשוואות הנובעות מהתנועה היחסית של הספינות המעורבות בקרב וההשהיה בזמן של טיסת הפגז עד למטרה כדי לחשב את המסלול הנדרש כדי לתת את הכיוון והגבהה המתאימים לתותחים.
פולן התכוון לייצר מחשב מכני משולב ורישום אוטומטי של טווחים וקצבים לשימוש בבקרת אש מרכזית. כדי לקבל נתונים מדויקים של מיקום המטרה והתנועה היחסית, פולן פיתח יחידת רישום (או שרטוט) כדי ללכוד נתונים אלה. לכך הוא הוסיף גירוסקופ כדי לאפשר את התיקון עבור הסיבסוב של הספינה היורה. כמו יחידת הרישום, גם הגירוסקופ הפרימיטיבי של אותה תקופה דרש פיתוח משמעותי כדי לספק תפוקה רציפה ואמינה של הנתונים שלו. למרות שהניסויים ב-1905 וב-1906 לא צלחו, הם הראו הבטחה. פולן זכה לעידוד במאמציו על ידי דמותם העולה במהירות של אדמירל ג'קי פישר, אדמירל ומנהל החימוש הימי של תותחים והטורפדות (DNO), ג'ון ג'ליקו. פולן המשיך בעבודתו, כאשר מדי פעם בוצעו בדיקות בספינות מלחמה של הצי המלכותי.
בינתיים, קבוצה בראשות דרייר תכננה מערכת דומה. למרות ששתי המערכות הוזמנו עבור ספינות חדשות וקיימות של הצי המלכותי הבריטי, מערכת דרייר נמצאה בסופו של דבר מתאימה ביותר עבור הצי המלכותי עם דגם סימן IV* של המערכת. התוספת של בקרת מכוון הקלה על הפיכתה למערכת בקרת אש מלאה ומעשית עבור ספינות מלחמת העולם הראשונה, ורוב הספינות העקריות של הצי המלכות הותקנו כך עד אמצע 1916. המכוון היה גבוה מעל הספינה, שם למפעילים הייתה ראות מעולה על פני כל ציוד אשר בצריח או עליו. המערכת גם הצליחה לתאם את אש הצריחים כך שהאש המשולבת שלהם עבדה יחד. זה שיפר את הכיוון ויחד עם מדי טווח אופטיים גדולים יותר שיפרו את הערכת מיקומו של האויב בזמן הירי. המערכת הוחלפה בסופו של דבר ב- " המשופר עבור ספינות שנבנו לאחר 1927.
מלחמת העולם השנייה
במהלך חיי השירות הארוכים שלהם, עוקבי הטווח עודכנו לעיתים קרובות ככל שהטכנולוגיה מתקדמת, ובמלחמת העולם השנייה הם היו חלק קריטי ממערכת בקרת אש משולבת. שילוב המכ"ם במערכת בקרת האש בתחילת מלחמת העולם השנייה סיפק לספינות את היכולת לבצע פעולות ירי יעילות לטווח ארוך במזג אוויר גרוע ובלילה. למערכות בקרת אש של חיל הים האמריקני, ראה.
השימוש בירי מבוקר מכוון, יחד עם מחשב בקרת האש, הוציא את השליטה על הנחיית התותח מהצריחים הבודדים למיקום מרכזי; אם כי מוצבי תותחים בודדים וצריחים מרובי-תותחים נשמרת בהם אפשרות שליטה מקומית כאשר נזקי קרב מגבילים העברת מידע של מכוון (אלה יהיו גרסאות פשוטות יותר המכונות "טבלאות צריחים" בצי המלכותי). תותחים יכולים לירות במטחים מתוכננים, כאשר כל תותח נותן מסלול מעט שונה. פיזור הירי שנגרם על ידי הבדלים בין תותחים בודדים, קליעים בודדים, רצפי זמן הצתת אבקה ועיוות חולף של מבנה הספינה משפיעים בצורה בלתי רצויה על דיוק הירי בטווחי העסקה ימיים טיפוסיים. למכוונים גבוהים, המותקנים במבנה העילי של הספינה הייתה ראות טובה יותר של האויב מאשר כוונת אשר מותקנת על גבי הצריח, והצוות שהפעיל את המכוונים היה מרוחק מהקול וההלם של התותחים. המכוונים של התותחים היו בראש ובראשונה בחשיבותם עבור מערכת בקרת האש, וקצוות מודדי הטווח האופטיים שלהם בלטו מצידיהם, והעניקו להם מראה ייחודי.
גורמים בליסטיים בלתי מדודים ובלתי נשלטים, כמו טמפרטורת בגובה רב, לחות, לחץ ברומטרי, כיוון רוח ומהירות, דרשו התאמה סופית באמצעות התבוננות במיקום נפילת הירייה. מדידת טווח ראייה (של מטרה וגם של נתזי מים מנפילות הפגז) היה קשה לפני זמינות המכ"ם. הבריטים העדיפו בעוד שהגרמנים העדיפו את הסוג הסטריאוסקופי. הסוג הראשון היו מסוגל פחות לטווח על מטרה לא ברורה, אך קל יותר למפעיל לאורך תקופת שימוש ארוכה, הסוג השני הופך בתכונותיו. גם צוללות צוידו במחשבי בקרת אש מאותן סיבות, אך הבעיה שלהן הייתה בולטת אף יותר; ב"ירייה" טיפוסית, ייקח לטורפדו דקה עד שתיים להגיע ליעדו. חישוב ה"נקודת עתיד" הנכונה בהתחשב בתנועה היחסית של שני הכלים היה קשה מאוד, ולכן בצוללות נוספו מחשבי נתונים ירי טורפדו כדי לשפר באופן דרמטי את מהירות החישובים הללו.
בספינה בריטית טיפוסית למלחמת העולם השנייה מערכת בקרת האש חיברה את צריחי התותחים הבודדים למגדל המכוון (שם היו מכשירי הראייה) והמחשב האנלוגי בלב הספינה. במגדל המכוון, מפעילים צודדו את הטלסקופים שלהם לעבר הכיוון של המטרה; טלסקופ אחד מדד גובה והשני כיוון. טלסקופים של מודדי טווח על מתקן נפרד מדדו את המרחק למטרה. מדידות אלה הומרו על ידי טבלת בקרת האש לכיוון והגבהה עבור ירי של התותחים על המטרה. בצריחים, צוותות מפעילי התותחים התאימו את הגובה של התותחים שלהם כך שיתאים למחוון לגובה המשודר משולחן טבלת בקרת האש יחד עם אותו הנתון עבור הכיוון. כאשר התותחים היו על נתוני המטרה כולם קיבלו פקודת ירי.
אפילו עם מיכון רב של התהליך, הוא עדיין דרש אלמנט אנושי גדול; תחנת שידור נתוני הירי (החדר ששיכן את שולחן דרייר) עבור התותחים הראשיים של אה"מ הוד הייתה מאוישת על ידי 27 אנשי צוות.
המכוונים לא היו מוגנים במידה רבה מאש האויב. היה קשה לשים משקל רב של שריון כל כך גבוה על הספינה, וגם אם השריון אכן יעצור ירייה, כנראה שהפגיעה לבדה תגרום להרס או לכל הפחות ליציאה מאיפוס של המכשירים מהפילוס שלהם. שריון קל יותר, אשר מספיק כדי להגן מפני פגזים ורסיסים קטנים יותר מפגיעות בחלקים אחרים של הספינה היו הגבול של המיגון שניתן היה לבצע במכוון. הביצועים של המחשב האנלוגי היו מרשימים. ספינת הקרב במהלך ניסוי ב-1945 הצליחה לשמור על פתרון ירי מדויק על מטרה במהלך סדרה של פניות במהירות גבוהה. זה יתרון גדול לספינת מלחמה להיות מסוגלת לתמרן תוך כדי העסקת המטרה.
העסקות לילה ימיות לטווחים ארוכים הפכו לאפשריות כאשר ניתן היה להזין נתוני מכ"ם לעוקב הטווח. היעילות של שילוב זה הוכחה בנובמבר 1942 בקרב השלישי על האי סאבו כאשר העסיקה את ספינת הקרב היפנית Kirishima בטווח של  בלילה. קירישימה הוצתה, ספגה מספר פיצוצים, והצוות שלה הטביעה על ידי פתיחת שסתומי הצפה. היא נפגעה על ידי לפחות תשעה קליעים של  מתוך 75 אשר נורו (שיעור פגיעה של 12%). ההריסות של קירישימה התגלו ב-1992 והראו שכל קטע החרטום של הספינה חסר. היפנים במהלך מלחמת העולם השנייה לא פיתחו מכ"ם או בקרת אש אוטומטית לרמת הצי האמריקאי והיו בעמדת נחיתות משמעותית.
לאחר 1945
עד שנות ה-50 צריחי תותחים היו יותר ויותר בלתי מאוישים, כאשר הנחיית הנשק נשלטת מרחוק ממרכז הבקרה של הספינה באמצעות נתוני מכ"ם ומקורות אחרים.
פעולת הלחימה האחרונה עבור עוקבי הטווח האנלוגיים, לפחות עבור הצי האמריקני, הייתה במלחמת המפרץ הפרסי ב-1991 כאשר עוקבי הטווח בספינת המערכה איווה כיוונו בפעם האחרונה את הקליעים האחרונים שלהם בקרב.
בקרת אש של ארטילריה חופית
ב, החלו להתפתח בסוף המאה ה-19 והתקדמו לאורך מלחמת העולם השנייה.
מערכות מוקדמות עשו שימוש במספר (ראה איור 1 ) כדי למצוא ולעקוב אחר מטרות אשר תוקפות נמלים אמריקאים. נתונים מתחנות אלה הועברו לאחר מכן לחדרי רישום וסימון, שם נעשה שימוש במכשירים מכניים אנלוגיים, כגון לוח הרישום, כדי להעריך את מיקומי המטרות ולהפיק נתוני ירי עבור סוללות של תותחי חוף שהוקצו להעסיק אותן.
גודשו במגוון חימוש, החל ממרגמות הגנה חופיות בגודל 12 אינץ', דרך ארטילריה בינונית בקוטר 3 אינץ' ו-6 אינץ' ועד למוצב תותחים גדולים יותר, שכללו תותחים בקוטר 10 אינץ' ו-12 אינץ' וותותחי נגררים שהלכו ונעלמו עם הזמן, ארטילריה על רכבת עם תותחים בקוטר 14 אינץ' ו-16 אינץ' שהותקנו ממש לפני ובמשך מלחמת העולם השנייה.
בקרת האש בתותחי החופים השתכללה יותר ויותר במונחים של שימוש ב אשר ביצעה תיקון נתוני ירי עבור גורמים כמו תנאי מטאורולוגיה, מצב האבקה בשימוש או סיבוב כדור הארץ. כמו כן, נקבעו הוראות טיווח להתאמת נתוני הירי לתצפית של נפילת הפגזים. כפי שמוצג באיור 2, כל הנתונים הללו הוחזרו לחדרי הרישום והסימון בלוח זמנים מתוזמן היטב שנשלט על ידי מערכת של פעמוני מרווחי זמן שצלצלו בכל מערכת הגנת הנמל.
רק מאוחר יותר במלחמת העולם השנייה החלו, המחוברים למכ"מים להגנת החוף, להחליף את שיטות התצפית האופטית והרישום הידני בשליטה בארטילריית החוף. גם אז, השיטות הידניות נשמרו כגיבוי עד סוף המלחמה.
מערכות בקרת אש ישירה ועקיפה
מערכות בקרת אש יבשתיות יכולות לשמש כדי לסייע הן בהפעלת והן בהפעלת נשק. ניתן למצוא מערכות אלו על כלי נשק החל מאקדחים קטנים ועד כלי נשק ארטילריים גדולים.
מערכות בקרת אש מודרניות
מחשבי בקרת אש מודרניים, כמו כל המחשבים בעלי הביצועים הגבוהים, הם ספרתיים. הביצועים הנוספים מאפשרים בעצם להוסיף כל קלט, מצפיפות אוויר ורוח, ועד לבלאי של קני התותח ועיוותים עקב חימום. תופעות מסוג זה מורגשות עבור כל סוג של כלי נשק, ומחשבי בקרת אש החלו להופיע בפלטפורמות קטנות יותר ויותר. טנקים היו אחד השימושים המוקדמים שהיה להנחיית תותחים אוטומטית, באמצעות מד טווח לייזר ומד עיוות קנה. מחשבי בקרת אש אינם שימושיים רק עבור תותחים גדולים. ניתן להשתמש בהם לכוון מקלעים, תותחים קטנים, טילים מונחים, רובים, רימונים, רקטות - כל סוג של נשק שנתוני השיגור ומסלול הירי שלהם יכולים להשתנות עד לפגיעה במטרה. הם מותקנים בדרך כלל על ספינות, צוללות, מטוסים, טנקים ואפילו על כמה כלי נשק קלים - למשל, משגר הרימונים שפותח לשימוש על רובה סער בול-גרופ Fabrique Nationale F2000. מחשבי בקרת אש עברו את כל שלבי הטכנולוגיה שיש למחשבים, עם כמה עיצובים המבוססים על טכנולוגיה אנלוגית ומאוחר יותר שפופרות ריק שהוחלפו מאוחר יותר בטרנזיסטורים ומעגלים משולבים. כיום במערכות בקרת אש יש בדרך כלל ממספר מחשבים זהים או שונים, לפי הצרכי העיבוד, הבנויים בטכנולוגיה של "מחשב על גבי כרטיס יחיד" או לעיתים ממיני-מחשבים מוקשחים לרמה צבאית.
מערכות בקרת אש משולבות לעיתים קרובות עם חיישנים (כגון סונאר, מכ"ם, חיפוש ועקיבה של תמונת אינפרא אדום, מודדי טווח לייזר, מד רוח, שבשבת רוח, מדי חום, ברומטרים וכו') על מנת לצמצם או לבטל את כמות מידע שיש להזין ידנית על מנת לחשב פתרון יעיל. סונאר, מכ"ם, IRST ומודדי טווח יכולים לתת למערכת את הכיוון ו/או המרחק של המטרה. חיישן עיקרי של מערכת בקרת האש הוא המכ"ם. בדור של מלחמת העולם השנייה המכ"ם היה בדרך כלל על המכוון או על צריח התותח במוצב בודד ואז סיפק רק כיוון וטווח למטרה. מאוחר יותר נעשה שימוש במכ"ם אשר מוקם כך שיהיו לו מעט הפרעות לקו הראייה ככל האפשר. המכ"ם היה מסוגל עתה גם לחפש, לרכוש ולנעול על המטרה תוך כדי מתן נתוני כיוון, הגבהה וטווח באופן שוטף למערכת החישוב ולמפעילים. התפתחויות נוספות באנטנות ובעיבוד אותות המכ"ם מאפשר כיום לתת לבקרת האש את כל הנתונים הדרושים לה, ובדיוק כמו מכ"ם עקיבה עצמאי לפחות, לצורך הנחיית טילים ו/או תותחים תוך כדי סריקה של כל המרחב בהסתברות גילוי ודיוק נתונים אשר נדרשים על ידי מערכת הנשק. מכ"ם חיפוש ועקיבה ומערכת בקרת אש מודרנית פתח אפשרויות חדשות, מעבר להעסקת ים - ים וים - אוויר, נוספה גם יכולת להעסקמדויקת של מטרות בחוף על ידי ספינות, על ידי נעילה על נקודה בחוף אשר עליה ניתן היה לבצע נעילת מכ"ם בקרת האש בקרבת המטרה להעסקה. במצב זה הוזנו נתוני מיקום המטרה למערכת בקרת האש אשר ביצעה חישוב של נתוני הירי אל המטרה בהתחשב בנתוני נעילת המכ"ם ומיקום המטרה ביחס למיקום המטרה לשם חישוב ההסטה שנדרשה בנתוני הירי לתותחים לעומת נתוני הנעילה של המכ"ם. שיטה זאת השיגה ירי ארטילרי מדויק יותר מספינה לחוף, מאשר ירי דומה שבוצע על סמך המיקום הגאוגרפי של הספינה ושל המטרה על בסיס של מיקומים גאוגרפיים אשר סבל מאי דיוק גדול יותר מזה של המכ"ם.
לחלופין, ניתן לספק כוונת אופטית שמפעיל יכול פשוט להצביע על המטרה, וזה קל יותר מאשר שמישהו יזין את הטווח בשיטות אחרות ונותן למטרה פחות אזהרה על כך שעוקבים אחריה. בדרך כלל, כלי נשק הנורים לטווחים ארוכים זקוקים למידע סביבתי - ככל שתחמושת נורתה רחוק יותר, כך הרוח, הטמפרטורה, צפיפות האוויר וכו' ישפיעו על מסלולו, כך שמידע מדויק הוא חיוני לפתרון טוב. לפעמים, עבור רקטות ארוכות טווח מאוד, יש לקבל נתוני מזג אוויר סביבתיים בגובה רב או בין נקודת השיגור למטרה. לעיתים קרובות משתמשים בלוויינים או בלונים לאיסוף מידע זה.
לאחר חישוב פתרון הירי, מערכות בקרת אש מודרניות רבות מסוגלות גם לכוון ולירות את הנשק/ים. שוב, זה לטובת המהירות והדיוק, ובמקרה של רכב כמו מטוס או טנק, על מנת לאפשר לטייס/תותחן/וכו'. לבצע פעולות אחרות בו-זמנית, כגון עקיבה אחר המטרה או הטסת המטוס. גם אם המערכת לא מסוגלת לכוון את הנשק עצמו, למשל את התותח הקבוע במטוס, היא מסוגלת לתת למפעיל הוראות כיצד לכוון. בדרך כלל, התותח מצביע ישר קדימה והטייס חייב לתמרן את המטוס כך שיכוון נכון לנקודת העתיד של המטרה. ברוב המטוסים הוראת הכוונה לובשת צורה של סמן מוגדר ("פיפר") אשר מוקרן על תצוגה עילית (HUD). הפיפר מראה לטייס היכן המטרה צריכה להיות ביחס לכלי הטיס כדי לפגוע בה. ברגע שהטייס מתמרן את המטוס כך שהמטרה והפיפר יהיו מונחים אחד מעל השני, הוא יורה את הנשק, או במטוס כלשהו הנשק יורה אוטומטית בשלב זה, על מנת להתגבר על העיכוב של הטייס. במקרה של שיגור טיל, מחשב בקרת האש עשוי לתת לטייס משוב לגבי האם המטרה נמצאת בטווח של הטיל ומה הסיכוי שהטיל יפגע אם ישוגר בכל רגע מסוים. לאחר מכן הטייס ימתין עד שקריאת ההסתברות תהיה גבוהה באופן משביע רצון לפני שיגור הנשק.
מערכת בקרת אש למערכת נשק אוטונומית
קיימות גם מערכות נשק מודרניות אוטונומיות אשר מורכבות ממוצב נשק או צריח ממוגן, הכולל בסיס ומנשא מצטודד לכלי הנשק והתחמושת או טילים, חיישנים לגילוי ועקיבה, בסיס חיבור לפלטפורמה עליה הוא מותקן וכבלי חיבור לאספקת כוח (חשמל, תעבורת נתונים ופיקודים דו-כיוונית ואחר) ולתקשורת עם הפלטפורמה לקביעת אופן העבודה אוטונומי או הפעלה מרחוק (כולל ציון מטרות להעסקה). מוצב כזה יכול לפעול אוטומטית על סמך נתוני החיישנים שלו או לפי ציון מטרה ממערכת שליטה ובקרה של הפלטפורמה. בכל מקרה סביר להניח כי מערכת השליטה של הפלטפורמה קובעת את אופן הפעולה של המערכת, כולל הפעלה, כיבוי, אופן הפעולה, מלאי תחמושת/חימוש, בדיקה עצמית והרשאות להעסקה. המערכת גם מדווחת על מצבה באופן שוטף לפלטפורמה בזמן פעולתה. הנשק של המערכת בדרך כלל הוא מקלע כבד בקוטר 0.5 אינץ' או אחר הקטן מ־20 מ"מ רגיל או מסוג גאטלינג, או תותח בקוטר 20 עד 57 מ"מ, טילי נ"ט או נ"מ לטווחים קצרים.
החיישנים של המערכת כוללים בדרך כלל חיישני גילוי ועקיבה אחר תנועת המטרה הכוללים את המכ"ם, מערכת תצפית FLIR (ראייה יום ולילה), מד-טווח לייזר, מערכת ייצוב אינרציאלית בשלושה צירים עבור חישובי מערכת הירי של הנשק. תת-מערכת מיחשוב המנהלת את כל המוצב והתקשורות בינו והפלטפורמה, החיישנים, הנשק, והחשוב מכל בקרה, הפעלה והנחיית הנשק אל המטרה יחד עם בדיקה עצמית ברקע בזמן פעולה מבצעית, וכזאת לשם בדיקת תקינות מקיפה באופן פעולה המיוחד, למטרת אימות תקינות המערכת. אפשר גם להשתמש במערכת זאת לגיבוי מערכת הגילוי והסריקה של הפלטפורמה למטרות בטווחים קרובים העשויות לסכן את בטיחות השיט או ביטחון מפני אויב. מערכות כאלו שימשו בתחילה, החל משנות ה-70 של המאה העשרים, כמערכות הגנה נקודתית לספינות מכל הסוגים כנגד טילי ים-ים ואוויר-ים שהופעלו כנגד כלי שיט צבאיים, כגון מערכת וולקן-פאלנקס של צי ארצות הברית שכללה תותח גאטלינג 20 מ"מ ומכ"ם בלבד. כיום מערכות אלו מוחלפות בספינות על ידי מערכות טילים ליירוט טילים.
מערכות אוטנומיות המתוארות לעיל משמשות היום לחימוש כלי שיט צבאיים קטנים עם דחי של 20 עד 100 טון בערך וכן כמוצב נשק משני או סוללה משנית של כלי שיט גדולים יותר כמו קורבטות לפעולה במי חופים ועד לנושאות מטוסים. התפקיד העיקרי של מוצב נשק בכלי שיט גדולים הוא להגן מפני תקיפות של סירות וכלי שיט קטנים ומהירים מטווחים קצרים (ק"מ בודדים). דוגמה אופיינית למערכות מסוג זה הוא מוצב הטייפון מתוצרת רפא"ל אשר משרת ציים שונים ובתצורות מגוונות. מערכות נשק אטומטיות מופיעות בתצורות שונות לפי דרישות המשתמש הסופי מהיצרן שלה. לכן ניתן למצוא מערכות נשק המצוידות בסוגי נשק שונים יחד עם סוגי חיישנים (יותר מסוג אחד לרוב) מתוך האפשרויות המופיעות לעיל.
מערכות בקרת אש בחיל הים הישראלי
מערכות בקרת אש בחיל הים הישראלי הן חלק בלתי נפרד מכלי השיט שהיו ונמצאים בשירות. לפיכך הטכנולוגיות והיכולות שלהן היו בהתאם לסוגי כלי השייט והטכנולוגיות אשר היו זמינות בתקופות שירות השונות שלהם כמתואר להלן.
הקמת המדינה ועד מלחמת ששת הימים
הקורבטות והפריגטות שהיו בשירות בחיל הים הישראלי, מהקמת המדינה, מבצע סיני, ועד לאחר מלחמת ששת הימים, היו מצוידות בתותחי שטח בקוטר 102 או - 120 מ"מ שהיו נשקן העיקרי. הספינות היו מצוידות במערכות בקרת אש מהדור בין מלחמת העולם הראשונה וקרוב יותר לתקופה שלפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. כלומר, המערכות היו מורכבות משולחן רישום/סימון בטכנולוגיה של מחשב בקרה מכני וחשמלי אנלוגי עם העברת הנחיות בקרה לתותחים על יד מצייני כיוון בצידוד והגבהה על ידי מחוון מול מחוון שעון (חשמלי). למערכות היה מכוון אופטי טלסקופי מכ"ם חיפוש שטח בלבד. בנוסף היו תותחי 20 ו -40 מ"מ לשטח ונ"מ לטווחים קצרים, עד כ-1000 מטר, אשר השתמשו בכוונת שעון פתוחה.
לפני מבצע סיני חיל הים הישראלי הצטייד בשתי משחתות בריטיות מדגם Z (אח"י יפו ואח"י אילת) ובסיומה נוספה לסדר הכוחות המשחתת המצרית "איברהים אל אוול" (אח"י חיפה, גם מתוצרת בריטית) אשר שופצה לאחר הקרב בו נכנעה בתחילת מבעע סיני וצורפה לחיל הים. לאחר מבצע סיני נגרעו מסדר הכוחות של חיל הים הפריגטות שהיו עדיין בשירות ונשתיים מהן נמכרו לצי של ציילון, כיום סרי לנקה. המשחתות יפו, אילת וחיפה היו מצוידות ב ארבעה תותחי 4.5 אינץ' ו - 4 אינץ דו-קני בהתאמה. מערכת בקרת אש שלהן הייתה מדור של אמצע וסוף מלחמת העולם השנייה. המערכות היו מורכבות משולחן בקרה בטכנולוגיה של מחשב מכני וחשמלי אנלוגי עם העברת הנחיות בקרה לתותחים על ידי מצייני כיוון בצידוד והגבהה על ידי מחוון מול מחוון שעון (חשמלי). למערכות כבר היה מכוון אופטי עם מכ"ם בקרת אש. כיוון שמכ"ם בקרת האש לא היה אמין במיוחד, בשנות ה-60 של המאה ה - 20, מערכת המכ"ם שודרגה והוחלפה במכ"ם אשר סיפק למערכת הבקרה עבור המטרה טווח שוטף וכן אפשרות לראות ולשערך נפילות לצורך טיווח כאשר הכיוון הוזן מהמכוון. לספינות הייתה סוללה משנית לשטח ונ"מ של תותחי 40 מ"מ אשר פעלה בלי בקרת אש מרכזית אלא עם כוונות פתוחות שהיו לכל צריח של 40 מ"מ. בנוסף היו מקלעי 0.5 אינץ' על הסיפון ובמבנה העילי לשטח ונ"מ לטווחים קצרים, של עד כמה מאות מטר, אשר השתמשו בכוונת שעון פתוחה.
לספינות הטורפדו (טרפדת) של חיל הים בתקופה הזאת לא היו מערכות בקרת אש וירי הטורפדו בוצע בעזרת כוונת מכנית פשוטה שהייתה מותקנת בחזית גשר הפיקוד של הספינה והזנה ידנית של נתוני הירי. נתוני הירי התקבלו באופן בו הטווח למטרה נמדד על ידי מכ"ם הספינה ונתוני התנועה של המטרה חושבו על גבי שולחן סימון ושורטטו ידנית במרכז ידיעות הקרב שלה. באחת הספינות, ט-204, הותקן מכ"ם תנועה אמיתית אשר חישב את נתוני התנועה של המטרות.
מלחמת ששת הימים ועד מלחמת יום הכיפורים ולאחריה
החל מדצמבר 1967 חיל הים התחיל להצטייד בספינות טילים אשר היו מצוידות בטילי ים-ים, טילים נגד טילים, טילי נ"מ וגם בתותחי 40 מ"מ בספינות מסוג סער 1, תותח 76 מ"מ בספינות סער 3, סער 4, סער 4.5, סער 5, וסער 6. כל סוגי הנשק הללו הופעלו על ידי מערכות בקרת אש.
בקרת האש בספינות סער 1 לתותחי 40 מ"מ כללה מחשב אלקטרו-מכני משולב אשר הוחלף במחשב ספרתי משולב עם מכ"ם בקרת אש ומכוון אופטי. מערכת בקרת אש זאת שירתה גם את טילי הגבריאל.
בקרת האש בספינות סער 2 לתותחי 40 מ"מ כללה מחשב אלקטרו-מכני משולב אשר הוחלף במחשב ספרתי משולב עם מכ"ם בקרת אש ומכוון אופטי. מערכת בקרת אש זאת שירתה גם את טילי הגבריאל. בספינות שהוסבו ללוחמת נצ"ל נוספה גם מערכת שיגור ובקרת אש לירי טורפדו נגד צוללות אשר שולבה עם סונר נגרר.
בקרת האש בספינות סער 4 לתותחי 76 מ"מ כללה מחשב מחשב ספרתי משולב עם מכ"ם בקרת אש ומכוון אופטי. מערכת בקרת אש זאת שירתה גם את טילי הגבריאל. ב - 1982 תותח החרטום הוחלף במערכת נשק אוטונומית מסוג וולקן פאלנקס. בספינות שהוסבו ללוחמת נצ"ל נוספה גם מערכת שיגור ובקרת אש לירי טורפדו נגד צוללות אשר שולבה עם סונר נגרר.
בקרת האש בספינות סער 4.5 לתותחי 76 מ"מ כוללת מחשב מחשב ספרתי משולב עם מכ"ם בקרת אש ומכוון אופטי. מערכת בקרת אש זאת שירתה גם את טילי הגבריאל. ב - 1982 תותח החרטום הוחלף במערכת נשק אוטונומית מסוג וולקן פאלנקס. מערכת וולקן פאלנקס הוחלפה במערכת טילים נגד טילים ברק עם מערכת בקרת אש משלה.
בקרת האש בספינות סער 5 כוללת מערכת נשק אוטונומית מסוג וולקן פאלנקס. מערכת וולקן פאלנקס הוחלפה במערכת טילים נגד טילים ברק עם מערכת בקרת אש משלה. בספינה קיימת גם מערכת לוחמת נצ"ל שכוללת מערכת שיגור ובקרת אש לירי טורפדו נגד צוללות אשר שולבה עם סונר קוער.
ספינות זיוונית (סנפירית), כללו שני אבות-טיפוס אשר לא הגיעו לכלל שירות מבצעי, וכללו מוצב נשק נשלט מרחוק עם תותח 30 מ"מ דו-קני ומערכת נשק שכוללת תת-מערכת בקרת אש ספרתית ומכ"ם.
ספינות סער 6 תכלול כנראה מערכת נשק משולבת אשר תבצע בקרת אש לכל מערכות הנשק אשר יכללו תותח 76 מ"מ, טילי ים-ים וטילי נ"מ (ים-אוויר) ממשפחות הברק, הגרסה הימית של כיפת ברזל, עם מכ"ם 3D כחיישן עיקרי. כמו כן תהיה סוללה משנית של עמדות טייפון עם תותח אוטומטי 25 מ"מ. מערכת לוחמת נצ"ל שכוללת מערכת שיגור ובקרת אש לירי טורפדו נגד צוללות אשר משולבת עם סונר קוער.
כל סוגי הספינות שלעיל כוללים מערכת נשק של טילי ים-ים מסוג הרפון מונחי מכ"ם. יש לה מערכת בקרת אש עצמאית המשולבת עם מערכות הלחימה והחיישנים הישימים עבורה של הספינה.
E-8
E-8 ג'וינט סטארס (E-8 Joint Surveillance Target Attack Radar System) הוא מטוס שליטה ובקרה אמריקאי של נורת'רופ גראמן המבוסס על מטוס בואינג 707. המטוס מאפשר מעקב אחרי תנאי מזג האוויר, ניהול שדה הקרב, זיהוי איומים ותיאום פעילויות אוויריות. הוא עוקב אחר מטרות קרקעיות ואחר מטוסים מסוימים, מתעד צילומים ומעביר תמונת מצב כוללת לפיקוד קרקעי ואווירי. הוא נמצא בשירות פעיל הן בחיל האוויר האמריקאי והן במשמר הלאומי האווירי של ארצות הברית.
בריאות הנפש
מאפיינים
המונח "בריאות נפש" אינו זהה למונח "רפואת נפש" (פסיכיאטריה), העוסק רק בהיבטים הקליניים של בעיות נפשיות, והוא עשוי להיות קשור לאיכות חיים. בפסיכולוגיה חיובית או בהוליזם, למשל, המונח משקף גם את יכולתו של הפרט ליהנות מחייו; ובאיזון הנדרש בין פעילויות שונות של הפרט להשגת חוסן נפשי. ארגון הבריאות העולמי קובע כי אין הגדרה מקובלת של בריאות הנפש, והדבר שונה מתרבות לתרבות; ולעיתים גם בין יחידים וגישות שונות בפסיכולוגיה. בני אדם הלוקים בהפרעה נפשית חווים בעוצמה גדולה רגשות כמו לחץ, פחד, מתח ועצבות עד שהן מקשות עליהם ביום יום. ישנה חשיבות גדולה לגורמים חברתיים על בריאות הנפש. מחקר בנושא מצא כי ישנם שלושה תחומים מרכזיים שיכולים להשפיע על בריאות נפשית חיובית: רווחה רגשית- תחושת אושר וסיפוק מחיינו, רווחה פסיכולוגית- מימוש עצמי ורווחה חברתית- היכולת להיות בעל ערך חברתי.
היסטוריה והתפתחות
בימי הביניים, הובילו רופאים ערביים את הטיפול בהפרעות נפשיות, וקשרו בין רוחניות לבין מצב בריאות הנפש. הפסיכיאטר אייזק ריי, שהיה אחד ממקימי האגודה הפסיכיאטרית האמריקאית, פיתח את הנושא והגדיר "היגיינה נפשית" כיכולת לשמור על הנפש חסינה מפני אירועים שפוגעים בה.
בריאות הנפש בקרב בני נוער
תקופת גיל ההתבגרות היא תקופה רגישה בה בני הנוער עוברים שינויים ואתגרים נפשיים רבים בזמן קצר. בעקבות כך מרבית ההפרעות הנפשיות נוטות להתפרץ. בריאות נפשית בקרב בני נוער היא רווחה רגשית עם תפקוד חברתי, משפחתי ובית ספרי תקינים. על מנת להתפתח באופן בריא, לבנות מערכות יחסים חזקות ולשרוד בחברה בני נוער זקוקים לבריאות נפשית טובה. מחקר שנערך בנושא השפעות גזע, אתניות ומצב סוציו אקונומי על בריאות הנפש מצא כי ילדים שהוריהם נמצאים בעוני או שחוו הפסדים כלכליים חמורים דיווחו כי יש להם יותר שיעורי דיכאון, חרדה והתנהגויות אנטי-חברתיות.
דרכי טיפול
ניתן לראות כי ידע שנצבר בעשור האחרון ממחקרים רבים, מעלה כי קיים קשר בין בריאות גופנית לבין רווחה נפשית/בריאות נפשית. פעילות גופנית קשורה להפחתת חרדה, דיכאון, שיפור במצבי רוח. בתוך תחום הפעילויות הספורטיביות תחום היוגה הוא חלק מרכזי כאסטרטגיית טיפול ושיקום בריאות הנפש. מחקרים מצאו כי תרגולים שמבוססים על יוגה או אחרים המסייעים לרגיעה הם או חלק מטיפול או כתוספת לטיפולים אחרים בהפרעות הנפש ונמצאו כמועילים.
רווחה נפשית
רווחה נפשית או מיטביות (באנגלית: Well being או Wellness) הוא מושג בפסיכולוגיה המתאר את הערכתו הסובייקטיבית של האדם את בריאותו הנפשית. זו המידה שבה תופס האדם את האיכות הכוללת של חייו כחיובית ורצויה.
מושג הרווחה הנפשית מבוסס על תפיסות הפסיכולוגיה ההומניסטית, שיצאה נגד יצירת תובנות על נפש האדם מתוך מונחים של חולי, והעדיפה להתמקד במימוש והרחבה של אנושיות האדם ופיתוח המשאבים האנושיים הגלומים בו לכיוון של התפתחות ויצירה. הרווחה הנפשית מתמקדת בתפקוד התקין של האדם. גישה זו מוליכה לחיפוש אחר מקורות הכוח, התפוקות החיוביות והתמודדויות יעילות עם המציאות.
סקנקטדי
סקנקטדי (באנגלית: Schenectady) היא עיר הבירה של מחוז סקנקטדי במדינת ניו יורק שבארצות הברית.
על פי מפקד האוכלוסין האמריקני של 2010 אוכלוסיית העיר באותה העת מנתה 66,135 תושבים (הישוב ה-9 בגודלו במדינת ניו יורק) וצפיפות האוכלוסין בעיר הייתה 2,321 תושבים לקמ"ר.
דמוגרפיה
לפי מפקד האוכלוסין האמריקני של 2010 היו באותה העת 66,135 תושבים בסקנקטדי. צפיפות האוכלוסייה הייתה 2,199.9 תושבים לקילומטר מרובע. 59.38% מהתושבים הם לבנים, 24.19% אפרו-אמריקאים, 0.69% אינדיאנים, 2.62% אסייתים, 8.24% מגזע אחר ו-5.74% משני גזעים או יותר.
גאוגרפיה
העיר ממוקמת בחלקה המזרחי של מדינת ניו יורק, על נהר המוהוק בקרבת המפגש של נהר המוהוק עם נהר ההדסון, כ-230 קילומטרים מצפון לעיר ניו יורק. העיר משתרעת על פני שטח של כ-28.5 קילומטרים רבועים, אשר מתוכם 0.4 קילומטרים רבועים הם שטחי מים.
חינוך
בעיר פועלים 16 בתי ספר יסודיים, חטיבת ביניים אחת, ובית ספר תיכון אחד (Schenectady High School).
בתי הספר הפרטיים המקומיים כוללים את בית ספר בראון (כיתות א' עד ח') ובית ספר וילדווד (חינוך מיוחד, לכל הגילים).
תחבורה
אמטרק, חברת רכבות הנוסעים הבין-עירוניות הלאומית, מפעילה שירות רכבת סדיר המגיע לסקנקטדי לתחנת הרכבת הנמצאת בשדרות אירי 322.
בעיר פועל גם שירות רכבת חשמלית.
תושבים נודעים מסקנקטדי
תושבים נודעים בולטים אשר נולדו או גדלו בסקנקטדי כוללים את:
דרק גודפרי
דרק גודפרי (באנגלית: Derek Godfrey; 3 ביוני 1924 – 18 ביוני 1983) היה שחקן אנגלי, שעבד עם הלהקה השייקספירית המלכותית החל משנת 1960. גודפרי הופיע בסרטי קולנוע ובתוכניות דרמה של ה-BBC בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20.
ביוגרפיה
הוא גילם את הדמות של ג'ק גורני בהפקה של המחזה "The Ruling Class" מאת פיטר בארנס. עוד הופיע בסרטי קולנוע כגון "Hands of the Ripper" ו-"The Abominable Dr. Phibes". בטלוויזיה גילם גודפרי את רוברט קנדי בסדרת הדרמה "משפחת פאליסר", קפטן אדוארד הולט בסדרה "Warship", ואת ראלף ניקלבי מעיבוד משנת 1977 של הרומן "ניקולס ניקלבי".
חיים אישיים
דרק גודפרי היה נשוי לשחקנית ילידת אוסטרליה דיאנה פיירפקס. לבני הזוג נולדו שתי בנות, ג'ולס ופיפה.
Exile on Main Street
Exile On Main Street (שנקרא בקיצור גם .Exile On Main St) הוא אלבום כפול מאת להקת הרוק הבריטית הרולינג סטונז שיצא לאור ב-1972.
הפקה
האלבום כולל 18 שירים, מהם יצאו רק שני סינגלים. השיר המצליח ביותר באלבום היה Tumbling Dice, אך הוא הצליח פחות ממספר להיטים שיצאו לפניו (Sympathy For The Devil, Satisfaction ועוד). להיט מוצלח נוסף מהאלבום הוא Happy.
בהשראת הבנד והאהבה העמוקה של קית' ריצ'רדס לשירי בלוז וקאנטרי ישנים, ההפקה באלבום מחוספסת מאוד וקיבלה ביקורות מעורבות ממבקרי המוזיקה. לאורך השנים הוא קיבל ביקורות טובות יותר וכיום נחשב לאחד מאלבומי הרוק הטובים ביותר בכל הזמנים. הוא שהה במקום הראשון, ושהה במצעד האמריקאי 43 שבועות, יותר מחצי שנה. למרות זאת האלבום זכה רק בפלטינה אחת. הרולינג סטון דירג את האלבום במקום ה-7 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים. המגזין Q דירג את האלבום במקום ה-42 באלבום הטוב ביותר. האלבום הגיע למקום ה-12 בסקר האלבום הטוב ביותר שערכה רשת הטלוויזיה VH1. ב-1972 עלה למקום הראשון במצעד בילבורד אך לאחר שנה נדחק למקום ה-137.
האלבום גם נחשב אחד מארבעת האלבומים הטובים ביותר של הרולינג סטונס מבחינה אומנותית. שלושת האחרים הם: Beggars Banquet, Sticky Fingers ו-Let It Bleed.
דיסבורג (כדורגל)
MSV דיסבורג (בגרמנית: Meidericher Spielverein 02 e. V. Duisburg, ובקיצור, MSV Duisburg) הוא מועדון כדורגל מהעיר דיסבורג שבמדינת נורדריין וסטפאליה בגרמניה. המועדון שיחק בבונדסליגה הראשונה בשנת הקמתה, 1963, והיה אחד ממייסדיה. כיום דיסבורג משחקת בליגה הגרמנית השלישית. המועדון מכונה "הזברות" בשל החולצות המפוספסות של שחקניו והזברה שמופיעה על סמלו. למועדון שלוש זכיות בטורניר האינטרטוטו, בשנים 1974, 1977 ו-1978.
היסטוריה
המועדון הוקם בשנת 1902 ובשנותיו הראשונות זכה במספר אליפויות מקומיות, כאשר בעונת 1912/1913 הקבוצה לא הפסידה באף משחק. לאחר שבמלחמת העולם השנייה המועדון היה קרוב להתפרקות, בתום במלחמה, בשנת 1946, דיסבורג זכתה באליפות העיר. בשנת 1951, הקבוצה זכתה באליפות האוברליגה המערבית, שהייתה אז הדרג השני במבנה הליגות של גרמניה. מעונת 1951/1952 ועד 1963 המועדון שיחק בליגה הבכירה עד להקמת הבונדסליגה, למעט עונת 1954/1955. שהותו של המועדון בצמרת הכדורגל הגרמני גרמה לכך שהיה לאחד מבין 16 הקבוצות אשר השתתפו בעונתה הראשונה של הבונדסליגה. בעונתה הראשונה של הבונדסליגה סיימה דיסבורג במקום השני - הגבוה ביותר בתולדותיה.
הקבוצה שיחקה כמעט עשרים שנה בבונדסליגה הראשונה, עד שבסוף עונת 1982/1983 הקבוצה ירדה לבונדסליגה השנייה. בשנותיו בליגה הבכירה המועדון זכה בגביע האינטרטוטו שלוש פעמים ב-1974, 1977 ו-1978. במהלך 25 השנים הקרובות המועדון "התנדנד" בין הליגה הראשונה לשנייה. עונת 2007/2008 הייתה עונתו האחרונה של המועדון בבונדסליגה. בסיומה של עונה זו המועדון ירד לליגה השנייה בה שיחק עד עונת 2012/2013 בה ירד לליגה השלישית. בעונת 2014/2015 המועדון שב לליגה השנייה, אולם שרד בה רק עונה אחת ובתום עונת 2015/2016 ירד לליגה השלישית פעם נוספת. כעבור עונה אחת, שבה דיסבורג לבונדסליגה השנייה. בתום עונת 2018/19 נשרה דיסבורג לליגה הגרמנית השלישית, לאחר שסיימה את העונה במקום האחרון.
סאנדוויקן
סאנדוויקן היא עיירה במרכז שוודיה במחוז יבלבורג. העיירה מנתה 22,965 איש ב-31 בדצמבר 2010. העיירה ממוקמת כ-25 קילומטרים מהעיר יבלה ו-200 קילומטרים צפונית מהבירה סטוקהולם. נסיעה לסטוקהולם ברכבת אורכת כשעתיים וכדי להגיע אל נמל התעופה סטוקהולם ארלנדה דרושות 1.5 שעות.
סאנדוויקן היא העיירה בה הוקמה החברה "Sandvik" הקרויה על שם העיר. המשרד הראשי של החברה היה ממוקם בסאנדוויקן עד שהועבר לסטוקהולם ב-1 בינואר 2012. סאנדוויקן היא גם עיירה מוזיקלית - קיים בה בית ספר מוזיקלי העוסק בעיקר בג'אז ולמדו בו מוזיקאים כגון זמרת האופרה מאלנה ארנמן.
סאנדוויקן אירחה את אליפות העולם בבנדי לשנת 2017 ולקחה חלק באירוח מונדיאל 1958 אשר התקיים בשוודיה.
הוגנוטים
הוגנוטים (בצרפתית: Huguenot) הוא כינוי שמקורו במאה ה-16 וה־17 לפרוטסטנטים הצרפתים, שרובם המכריע היו קלוויניסטים.
מקור השם
מקורו של השם אינו ברור. ייתכן כי הוא משמו של בזנסון איג (Besançon Hugues), מנהיגה של ה"מפלגה הקונפדרטיבית" בז'נבה, או שיבוש צרפתי למילה הגרמנית איידגנוס (Eidgenoss), שפירושה חבר בקונפדרציה - כלומר, שווייצרי. מפלגתו של איג נקראת "קונפדרטיבית" מכיוון שהם תמכו בברית בין ז'נבה לבין הקונפדרציה השווייצרית. תאוריה זו נתמכת בעובדה שהכינוי "הוגנוט" התייחס בצרפת בתחילה לכל הקונספירטורים (כולם חברים אריסטוקרטים בכנסייה הפרוטסטנטית) שהיו קשורים ל"קנוניית אמבואז" ב־1560, ניסיון שכשל לנשל את בית גיז (Guise) מכוחו הפוליטי בצרפת. לו הצליח הניסיון, היה לו האפקט הצדדי של כינון יחסים עם השווייצרים. לפיכך, "איג" יחד עם "איידגנוט" נעשה ל"הוגנוט", כשהמטרה של השם היא לקשר בין הפרוטסטנטים לבין עמדה פוליטית לא אהודה.
רוש, בספרו "ההיסטוריה של ההוגנוטים", כותב כי "הוגנוט" הוא:
אמונות דתיות
כמבשרי ההוגנוטים אפשר למנות צרפתים קתוליים שתמכו ברפורמות, כמו ז'אק לפבר. מאוחר יותר, ההוגנוטים הלכו אחר התנועה הלותרנית, ולבסוף הצטרפו לקלוויניסטים. הם אימצו את דעותיו של ז'אן קלווין, שראה במרטין לותר פשרן והטיף לדחייה גורפת יותר של המסורות, האמונות והמוסדות שטרם הרפורמציה. כחלק מהשקפת העולם הקלוויניסטית על ריבונותו הגמורה של האל והיותו יודע-כל, האמינו ההוגנוטים שהוא בחר טרם הזמן את אלו שיושיע ואת אלו שיישלחו לגיהנום לנצח-נצחים. מקס ובר ואחרים סברו שהצורך להפגין הצטיינות, ובכך לאשר שהאל אכן בחר בהם, מסבירים את נטייתם של ההוגנוטים ויתר הקלוויניסטים למוסר עבודה ולשגשוג כלכלי.
מעל לכל, ההוגנוטים נודעו בביקורת החריפה שלהם כלפי צורות הפולחן כפי שנהגו בכנסייה הקתולית. הם האמינו כי המיסה, התמונות, הקדושים, העליות לרגל, התפילות וההיררכיה של הכניסה הקתולית לא עזרו לאף אחד להגיע לגאולה. הם ראו את האמונה הנוצרית כדבר שצריך להנחות חיים קפדניים ומלאי אמונה, תוך ציות לחוקים המקראיים, ומתוך הודאה על רחמנותו של האל – ולא כקיום טקסים ואובססיה עם המתים ועם המוות. כפרוטסטנטים אחרים, גם הם האמינו כי הכנסייה הקתולית צריכה לעבור טיהור רדיקלי מטומאותיה, וכי האפיפיור מייצג ממלכה חילונית-ארצית ששלטה כדיקטטור על העולם הרוחני, שבסופו של דבר תיפול. רטוריקה שכזו נעשתה חריפה יותר ויותר ככל שהאירועים נמשכו, וגרמו לשנאה של הממסד הקתולי.
ההוגנוטים עמדו בפני רדיפות שיטתיות מתחילת הרפורמציה; אך פרנסואה הראשון (מלך 1515-1547) הגן עליהם בתחילה מפני חוקים שהועברו בפרלמנט שנועדו לפגוע בהם. "אירוע הפוסטרים" של 1543 שינה את גישתו של המלך כלפיהם, והוא הפסיק להגן עליהם מפני רדיפות.
מספרם של ההוגנוטים גדל בצורה ניכרת בין 1555 ל־1562, במיוחד במעמד האצולה ואצל העירוניים. בזמן זה, מתנגדיהם של הפרוטסטנטים כינו אותם הוגנוטים, אך הם קראו לעצמם "מתוקנים", כלומר אלו שכבר עברו רפורמה. הכינוס ("סינוד") הארצי הראשון שלהם התקיים ב־1558, בפריז. עד 1562 הם מנו לפחות כמיליון מאמינים, בעיקר בדרום ובחלקים המרכזיים של צרפת.
מספר ההוגנוטים בצרפת מעולם לא עלה על שני מיליון מאמינים, בהשוואה לשישה-עשר מיליון קתולים צרפתים באותה התקופה.
ההוגנוטים התנגדו באלימות לכנסייה הקתולית וברוב הערים עליהם הצליחו להשתלט הם תקפו איקונות, מנזרים וכנסיות. המזבחות, הדמויות בכנסייה ולעיתים אף הבניינים עצמם נותצו. ההתקפות החריפות ביותר היו בערים בורז', מונטובן ואורליאן.
מלחמות הדת
ב־1561 ה"אדיקט של אורליאן", לדוגמה, הכריז על סיום הרדיפות; וה"אדיקט של סן ז'רמן" הכיר בהם לראשונה (1 בינואר 1562). בתגובה להשפעה ההוגנוטית הגוברת וההקלות בחוקים נגדם האלימות הקתולית נגדם החריפה.
מלחמות הדת בצרפת החלו בטבח של כ־30 הוגנוטים בואסי (כמה מקורות האוהדים לפרוטסטנטים מוסרים על כאלף הרוגים), ובפציעתם של כ־200, ב־1 במרץ 1562. ההוגנוטים הפכו את עצמם לתנועה פוליטית של ממש. דרשנים פרוטסטנטים הובילו צבא משמעותי וחיל פרשים רציני, אותם הוביל האדמירל גאספאר דה קוליני השני. אנרי מנווארה ובית בורבון הציבו עצמם לצד ההוגנוטים, ובכך הוסיפו עושר ואדמות לצד הפרוטסטנטי, שבשיאו עמד על כשישים ערים בצורות ואיים על הכתר הקתולי ועל פריז עצמה.