cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
איש המערב (סרט, 1940)
העיירה שנקראת בסרט וינגארון נקראת במציאות לנגטרי (על שם צ'ארלס לנגנטרי שלא קשור ללילי לנגטרי) ממערב לנהר פקוס  ושם נמצא עדיין הצריף בו ניהל דין את המסבאה ואת המשפטים שלו. הצריף נקרא "שושנת ג'רזי" לכבוד לילי לנגנטרי והוא משמש כיום אתר תיירות.
וולטר ברנן זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
תקציר העלילה
טקסס 1882, קיים מאבק קשה בין בוקרים לחוואים. השופט רוי בין מצדד בבוקרים. באחד מההתנגשויות נהרג בוקר על ידי חוואי. החוואי מובא למשפט במסבאה של בין ולאחר משפט קצר והסכמה של "חבר המושבעים" הוא נתלה.
החוואית ג'יין מתיוס (דוריס דוונפורט) מגיעה למסבאה ומטיחה דברים קשים בשופט בין.
למקום מובא בוקר משוטט החשוד בגניבת סוסו של "צ'יקנפוט" (פול הרסט). הבוקר הוא קול הרדן (גרי קופר) השופט עומד לחרוץ את דינו לתלייה והקברן לוקח כבר מידות לארון הקבורה...
הרדן שם לב ותמונות של לילי לנגטרי שמכסות את הקירות. הוא אומר לבין שהוא מכיר אותה אישית. היא נמצאת כעת באל פאסו והוא מוכן לרכב לשם ולהביא לו תלתל משיערה. בין מתלהב ומשעה את גזר הדין מה עוד שגנב הסוס האמיתי (טום טילר) מגיע ובעימות עם השופט והרדן הוא נהרג.
הרדן שהתרשם מעמידתה של ג'יין מתיוס מגיע לחוותם ומתקבל בידידות על ידי אביה קליפט (פרד סטון). הוא מתאהב בג'יין והיא מרשה לו לגזור תלתל משיערה.
את התלתל הזה הוא מביא לבין בתנאי שיפסיק לתמוך בבוקרים.
החוואים ובראשם הוד ג'ונסון (דיינה אנדרוז) מתארגנים כדי להרוג את בין והרדן מצליח להגיע ראשון ולמנוע זאת.
החוואים צוהלים אבל כעבור זמן קצר הם מותקפים על ידי הבוקרים, היבול והבתים נשרפים וקליפט נהרג. החוואים נאלצים לנטוש את נחלתם.
הרדן מגיע לבין שלא מוכן להישבע בתלתלה של לילי לנגטרי ומודה שהוא תמך בהתקפה.
הרדן רוכב לפורט דייוויס מנגיש תלונה לשריף. הוא ממונה מיד לסגן שריף.
לילי לנגטרי עומדת להופיע בפורט דייוויס. בין מגיע לשם לא לפני שהוא קונה את כל הכרטיסים כדי שיהיה לבד באולם. הרדן אורב לו ומיד לפני הפתיחה מתפתח ביניהם דו-קרב יריות. בין נפצע קשה והרדן נושא אותו בידיו ומציג אותו בפני לילי לנגטרי. בין מתעורר קצת, משאת חייו הוגשמה, הוא נפגש עם אלילתו. כעבור זמן קצר הוא נופח את נשמתו.
כעבור שנתיים הרדן וג'יין כבר נשואים והם מתבוננים בשיירת החוואים החוזרים לנחלתם.
אנדותל
אֶנְדּוֹתֵל (לעיתים אֶנְדּוֹתֶלְיוֹן; Endothelium) הוא רקמת תאים המרפדת את פני השטח הפנימיים של כלי הדם והלימפה ומגשרת בין תוכן הכלי לסביבתו. הרקמה מצויה לכל אורך מחזור הדם, מהלב ועד הנימים, ותפקידיה כוללים סינון נוזלים, למשל בכליות ובכלי הדם, גיוס נויטרופילים והעברת הורמונים. תאי האנדותל המצויים במשטחי פנים חדרי הלב נקראים אנדוקרדיום (Endocardium).
רקמת האנדותל נחשבת לסוג של אפיתל מיוחד, אף שהיא אינה משטח חיצוני, אלא משטח פנימי. עם זאת, מכיוון שמקורם של תאי האנדותל הוא במזנכימה, שהם הם מכילים וימנטין ואינם מכילים קרטין ומכיוון שהם מציגים תופעות פתולוגיות השונות מתאי אפיתל אחרים, פתולוגים אינם מחשיבים רקמה זו לאפיתל אלא לסוג של רקמת חיבור.
תפקוד
לתאי האנדותל מיוחסים היבטים שונים בתחום הביולוגיה של כלי הדם. תאי האנדותל מתפקדים כמחיצה סלקטיבית בין כלי הדם לשכבה החיצונית שלו ושולטים על מעבר של חומרים ושל כדוריות דם לבנות אל מחזור הדם וביציאה ממנו. עלייה מוגזמת או ממושכת בחדירות של האנדותל החד־שכבתי, כמו במקרים של דלקת כרונית, עלולה להוביל לבצקת ברקמות ולנפיחות. האנדותל מספק בדרך כלל משטח שאינו יוצר קרישי דם מכיוון שהוא מכיל, למשל, סולפט, אשר משמש כקופקטור להפעלת אנטיתרומבין, ופרוטאז אשר לא מפעיל גורמים מסוימים במפל הקרישה. במקרה דלקת האנדותל מסייע ביצירת כלי דם חדשים (אנגיוגנזה) ובשליטה על לחץ הדם. באיברים מסוימים, הגדרת תפקיד תאי האנדותל הוא ביצוע פעולות סינון מיוחדות. דוגמאות לתפקיד זה הן תאי אנדותל ייחודיים המסייעים בסינון בכליות ומחסום הדם-מוח.
פתולוגיה
תפקוד לקוי של האנדותל הוא סימן היכר מובהק של מחלות דם ונחשב לעיתים קרובות כאירוע המרמז על התפתחות טרשת עורקים. תפקוד אנדותל לקוי, גרימת יתר לחץ דם ופקקת נתפסים לעיתים קרובות אצל חולים עם מחלת לב כלילית, סוכרת, יתר לחץ דם. לדוגמה, בעקבות עישון נפגע האנדותל, ופגיעה זו גוררת תופעות לוואי.
גיגאנטומכיה
הגיגאנטומכיה (ביוונית עתיקה: γιαγαντομοηια), או מלחמת הגיאגנטים, היא מלחמה שהתרחשה במיתולוגיה היוונית. היא התרחשה לאחר הטיטאנומכיה, ומות אכידנה וטיפאוס.
אנדותל
פתולוגיה
כאשר נדרשים לאבחן אצל אדם בעיות לב עתידיות נבחן האנדותל. תפקוד האנדותל הוכח כחוזה אירועים קרדיווסקולריים ומחלות דלקתיות, כגון: דלקת מפרקים שגרונית, זאבת אדמנתית מערכתית. אחד המנגנונים העיקריים של האנדותל הוא צמצום של תחמוצת החנקן, לעיתים קרובות בשל רמות גבוהות הגורמות לעלייה בלחץ הדם. הצורה הנפוצה ביותר של חוסר תפקוד תאי אנדותל היא עלייה בחמצן תגובתי, דבר העלול לפגוע בפעילות ייצור תחמוצת החנקן דרך מספר מנגנונים. איתות החלבון ERK5 חיוני לשמירה על תפקוד האנדותל כתא המתפקד בצורה נורמלית. תוצאה נוספת של נזק לאנדותל היא שחרור כמויות פתולוגיות של גורם פון-וילברנד, אשר מעודד הידבקות של טסיות הדם, ובכך עלולה להיווצר חסימה קטלנית בכלי הדם.
גיגאנטומכיה
הגיגאנטים במלחמה
כל גיגאנט במלחמת האלים בגיגאנטים נלחם באל המתאים אליו בכוחו. במלחמה היו גיגאנטים רבים שכל אחד מהם נלחם באל אחר. החזקים שבגיגאנטים היו פורפיריון, אנקלדוס ואלקיאונאוס. פורפיריון הוא הענק הבכיר מביניהם ובקרב האלים והגיגאנטים הוא נלחם נגד זאוס, בכיר האלים. אלקיאונאוס, לעומת זאת, היה מחובר לאדמה ומאפייניו דמו למאפייניו של האדס, ולכן הוא נלחם בהאדס. אנקלדוס היה החכם מבין הגיגאנטים ולכן נלחם באלת החוכמה אתנה. בנוסף ישנם גיגאנטים נוספים כמו: פוליבוטס שנלחם בפוסידון, דמאסן שנלחם בארס, אפיאלטס ואוטוס שנלחמו בדיוניסוס, מימאס שנלחם בהפייסטוס, אוריון שנלחם בארטמיס ואפולו, היפוליטוס שנלחם בהרמס, פריבויה באפרודיטה, תואס שנלחם בשלוש אלות הגורל, קליטיוס נלחם בהקטה.
המלחמה
לחזק שבגיגאנטים, אלקיאונאוס, היה מתת מיוחדת, כל עוד הוא נשאר בתוך תחומי מולדתו, אף אחד לא יכול להורגו. הרקולס ירה באלקיאונאוס חיצים, אך כאשר נגע גופו באדמה הוא חזר לחיים. כדי להתגבר על כך, גרר אותו הרקולס אל מחוץ לפלגרה, מולדתו (שם אירעה המלחמה), ושם הרגו. כדי להרוג את פורפיריון שלח אליו זאוס את אשתו הרה. פורפיריון ניסה לאנוס אותה ואז זאוס שילח בו ברק והרגו. את אנקלדוס קברה אתנה תחת האי סיציליה.
אנדותל
נזקים לאדותל בעקבות ישיבה ממושכת
סגנון חיים המאופיין בפעילות בישיבה הוא גורם מפתח בהתפתחות מחלות לב טרשתיות. ישיבה ממושכת מתבטאת בחוסר תנועה של הגפיים התחתונות, דבר המפחית את זרימת הדם ברגל, גורם להצטברות דם בשוק, מעלה את הלחץ בעורקים ומעוות מקטעים בהם. כתוצאה מכך יורד מאמץ הגזירה - כוח החיכוך שנוצר על ידי זרימת הדם. מאמץ הגזירה משחק תפקיד חשוב במנגנון ליצירת חנקן חמצני באנדותל, וירידה במאמץ הגזירה מייצרת חוסר בחנקן חמצני, המביא לעקה חמצנית. הידועה כפוגעת בתפקוד של האנדותל. מחקרים הראו כי הפסקות בזמן הישיבה לצורך תנועה של הרגליים, או תנועה של הרגליים בזמן הישיבה מונעות או את הירידה בזרימת הדם לרגליים ואת הירידה במאמץ הגזירה.
גיגאנטומכיה
בתרבות
בספרי "גיבורי האולימפוס" של ריק ריירדן, השבעה: פרסי ג'קסון, ג'ייסון גרייס, הייזל לבסק, פייפר מקלין, פרנק ז'אנג, ליאו ואלדס ואנבת' צ'ייס, מתחילים את מלחמת הענקים השנייה, שבראשה עומדת גאיה, אלת האדמה. בכל ספר יש את הענקים שהם נלחמים בהם. לפי נבואת השבעה, אחד: ג'ייסון או ליאו, ימות:
"שבעה חצויים יענו לאתגר.
נדרים לקיים עד כלות נשימה,
בשערי המוות תגעש מלחמה."
הגיבור האבוד
הראשונים מנבואת השבעה היו ג'ייסון, פייפר וליאו. הם יוצאים למסע לשחרור האלה הרה. במסעם נוספים מטרות נוספות, עצירת הענק פורפיריון, ושחרור טריסטן מקלין, אביה של פייפר. הם נלחמים בענק אנקלדוס, ולאחר מכן, דוחים את התעוררות פורפיריון בעזרת האלה הרה. ג'ייסון, פייפר, ליאו ואנבת' יצאו למסע אל רומא החדשה, ששם נמצא פרסי, החצוי האבוד.
אות אתנה
החצויים מנבואת השבעה מתאספים באספת סנאט ברומא החדשה, שבא ליאו מותקף על ידי אידולון, ומתקיף את רומא החדשה. כתוצאה מכך, הם יוצאים למסע לעצירת הענקים אוטוס ואפיאלטס שמתכוונים להחריב את רומא האמיתית, ואת העולם, לשחרר את ניקו די אנג'לו, אחיה למחצה של הייזל, ולהשגת פסל אתנה פרתנוס, שייתן שלום בין היוונים והרומאים. בסוף הספר אנבת' ופרסי נופלים לטרטרוס.
בית האדס
בספר הזה יש מקביליות: צד אחד מופנה לג'ייסון, לפייפר, לליאו, להייזל, לפרנק ולניקו על סיפון ארגו 2. צד אחר מופנה לאנבת' ולפרסי בטרטרוס. הקטה, אלת הקסמים, נותנת להייזל משימה: לפתוח את שערי המוות בבית האדס, ולהילחם בענק קליטיוס, אנטי הקטה, ובפסיפאה, אשתו של מינוס, מלך כרתים. במקביל, פוגשים אנבת' ופרסי את בוב, שבעצם הוא הטיטאן יאפטוס, שנשטף על ידי נהר לתה, שמוחק זיכרון, ובדמאסן, האנטי ארס שוחר השלום.
דם האולימפוס
בספר זה גם יש שתי מקבילויות: צד אחד בארגו 2, בדרך לאתונה, לעצור את הענקים. צד שני הוא ניקו, ריינה והמאמן הדג' מגיעים למחנה החצויים עם פסל אתנה פרתנוס, לשחור שלום. החצויים מגיעים לאתונה, שם מחכים להם כל הענקים. הנוסחה להריגת ענק היא: שיתוף פעולה בין אל לחצוי שווה הריגת ענק. אז האלים מגיעים, וכל אחד בוחר יחד עם בנו את האנטי שלו: ג'ייסון ויופיטר את פורפיריון, פייפר ואפרודיטה את פריבויה, פרסי ופוסידון את פוליבטס, הייזל, הקטה ופלוטו את אלקינואוס, פרנק וארס את הענקים האחרים שהסתובבו, ליאו והפייסטוס את מימאס, ואנבת' ואתנה את אנקלדוס. לפרסי נושרת טיפת דם אחת מהאף ומעירה את גאיה, אבל ג'ייסון, פייפר וליאו הודפים אותה. במהלך הקרב ליאו נהרג, אבל שותה משיקוי אסקליפיוס, וחוזר לחיים. מכיוון שיש את השורה: "נדרים לקיים עד כלות נשימה", ליאו מגיע לאוגיגיה, האי של קליפסו, ומשחרר אותה, כפי שהבטיח, וסוף סוף קליפסו מוצאת בן זוג.
הערות שוליים
Gigantomachy
סימה אלה
סימה אלה היא עיתונאית, יזמת ואשת עסקים.
ביוגרפיה
סימה אלה נולדה וגדלה בירושלים. היא למדה בבית הספר היסודי "כצנלסון" של תנועת העבודה, וסיימה את תיכון "סליגסברג". את לימודיה במכללת קיי בבאר שבע, משם עברה להתגורר בתל אביב.
במערכת העיתון הכירה את אהרון בכר ולשניים נולד בשנת 1983 בן, בועז בכר, סטרטאפיסט ומנהל בתחום ההי-טק. סימה אלה והבן בועז הצטרפו אל אהרון בכר, בשליחותו לניו יורק מטעם "ידיעות אחרונות", שם התגוררו במשך שלוש שנים. ביולי 1987, בשובם לארץ מניו יורק, נפטר אהרון בכר מדום לב.
סימה אלה שבה לעבודה בעיתון והתמקדה בכתיבה למגזין "זמנים מודרניים", בעריכתה של בלה אלמוג ואחר-כך בעריכתה של אורנה ננר. עבודתה כללה ראיונות, תחקירים, כתיבת דיוקנאות. היו לה גם שני מדורים אישיים. האחד עסק בביקורת תוכניות הילדים בטלוויזיה, והשני עסק בהמלצות על אירועים תרבותיים. עם הקמתו של מדור הבריאות בעיתון, הצטרפה לצוות הכותבים, שם היה לה, בין היתר, מדור ביקורת על מוצרי קוסמטיקה חדשים וביקורת על ציוד רפואי ביתי.
שימשה 20 שנה דירקטורית במפעל "אפיק" שברמת הגולן המייצר טונרים ומחסניות דיו למדפסות, לכספומטים ולקופות רושמות.
בשנת 2001 הקימה חברת סטארט-אפ טכנולוגית, "אנג'י (2001)", אותה ניהלה במשך חמש שנים.
בשנת 2007 הקימה הוצאה לאור שסיפקה לחברת "אל על" מדריכי נסיעות תחת השם "מה קורה", ושימשה גם כעורכת ראשית.
בשנת 2010 הקימה וניהלה את "מה הבעיה", המרכז לייעוץ פסיכולוגי בטלפון.
בפברואר 2013 הקימה את אתר החדשות "Jewish Business News", בו היא משמשת מנכ"ל ועורכת ראשית.
בנובמבר 2017 השיקה את Dear Lili - ייעוץ פסיכולוגי, משפחתי וזוגי אונליין.
פקודת הראיות
פקודת הראיות [נוסח חדש], תשל"א-1971 היא החוק המסדיר את קבלתן של ראיות במערכת המשפט בישראל (בית משפט לענייני משפחה, בית משפט לעניינים מינהליים, בית משפט לתביעות קטנות, בית הדין לענייני מים ובית הדין לעבודה הוסמכו לדון בדיון אזרחי גם שלא לפי דיני הראיות הרגילים; בתי דין דתיים דנים לפי דיני ראיות שבדין הדתי.).
הוראות הפקודה
בפקודה חמישה פרקים:
פרק א׳: עדות שבעל־פה
סימן א׳ בפרק זה עוסק בהזמנת עדים וכשרותם, ואלה הוראותיו:
סימן ב׳ עוסק בעדות על אמרות, ואלה הוראותיו:
פרק ה׳: שונות
שר המשפטים רשאי להתקין תקנות לעניין פקודה זו.
היסטוריה חקיקתית
ראשיתם של דיני הראיות בישראל בחקיקה עות'מאנית שקובצה בספר החמישה עשר של המג'לה, על עדות והשבעה. ב-15 באפריל 1924 נכנסה לתוקף פקודת העדות המנדטורית, שהחליפה את הוראות החקיקה העות'מאנית בעניין עדות, וב-15 באוגוסט 1936 נכנסה לתוקף פקודת השבועות המנדטורית, שהחליפה את הוראות החקיקה העות'מאנית בעניין שבועות. בדומה למרבית החקיקה המנדטוריות, גם פקודות אלה הוכנסו לספר החוקים הישראלי סמוך להקמת המדינה, במסגרת פקודת סדרי השלטון והמשפט - דבר החקיקה הראשון של מועצת המדינה הזמנית.
ב-25 במרץ 1971 קבעה ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת נוסח חדש, בשם "פקודת הראיות [נוסח חדש], תשל"א-1971", שמיזג את פקודת העדות ופקודת השבועות,, כפי שתוקנו עד לקביעת הנוסח החדש.
מאז קביעת הנוסח החדש תוקנה פקודת הראיות 18 פעמים.
בתיקון הראשון לפקודה נוסף לה סעיף 57א, הקובע חזקה לפיה שמו של יצרן או שם עסקו או סימן המסחר שלו, הנמצא על מצרך או על אריזתו או על מה שמחובר או נספח אליו, יהיה ראיה לכאורה שהוא היצרן שייצר את המצרך. דברי ההסבר להצעת החוק מנצקים את הצורך בחזקה זו: "שמו של יצרן הנמצא על מצרך או על אריזתו אינו מהווה הוכחה לכאורה כי אותו יצרן אמנם ייצר את המצרך נושא האישום. העדתם של הקמעונאי, המוביל והסיטונאי כדי להגיע אל היצרן אשר ייצר ומכר את המצרך, היא דרך ממושכת המכבידה מאוד על התובע. לכן מוצע לקבוע חזקה שתהיה זו ראיה לכאורה כי היצרן אשר נמצא על המצרך או על האריזה הוא שייצר את המצרך."
בתיקון 2 לפקודה נוסף לה סימן ז' לפרק ב', הקובע שפסק-דין מרשיע במשפט פלילי יתקבל כראיה במשפט אזרחי, כאשר המורשע הוא בעל דין במשפט האזרחי. התיקון נעשה בעקבות המלצותיה של ועדה מייעצת, בראשותו של ממלא מקום נשיא בית המשפט העליון, ד"ר יואל זוסמן, שמינה שר המשפטים לבירור שאלת השימוש בפסק דין פלילי לצורך הליכים אזרחיים. הוועדה הוקמה בעקבות הביקורת שהשמיע בית המשפט העליון על המצב שלפיו ייתכן שבעניין אחד יהיו מסקנותיו של פסק דין אזרחי שונות ממסקנותיו של פסק דין פלילי שניתן לפניו.
ככלל, עדות מפי השמועה אינה קבילה. חריג לכלל זה ניתן בתיקון 4 לפקודה, שבו נוספו לה סעיפים 10א ו-10ב, העוסקים בתנאים לקבלתה של אמרה בכתב שנתן עד מחוץ לבית המשפט.
תיקון 11 לפקודה נעשה כתיקון עקיף במסגרת חקיקתו של חוק המחשבים, ונקבעו בו התנאים לקבילותו של פלט מחשב כראיה. דברי ההסבר להצעת החוק מציינים כי "הצעת החוק מרחיבה את הוראות הרין הקיים, שחל היום רק לגבי רשומות של תאגיד בנקאי, תוך פישוט התנאים הדרושים לקבילות ראיה מסוג זה."
בפסיקה
נושאים שונים עלו בפסיקה:
גמר הליגה האירופית 2015
גמר הליגה האירופית 2015 התקיים באצטדיון הלאומי בוורשה, פולין ב-27 במאי 2015, ובו נקבע כי הזוכה בטורניר הליגה האירופית לעונת 2014/2015 היא סביליה הספרדית, שניצחה במשחק את דניפרו דניפרופטרובסק האוקראינית בתוצאה 3-2. הייתה זו המהדורה ה-44 של המפעל, והשישית מאז המעבר מגביע אופ"א לליגה האירופית.
סביליה השלימה זכייה שנייה ברציפות בתואר ורביעית בסך הכול. היא שמרה על הרצף וניצחה בכל אחד ממשחקי גמר המפעל אליו העפילה (2006, 2007, 2014). זכייתה הרביעית הפכה אותה לשיאנית הבלעדית של הזכיות במפעל, כאשר היא עוקפת את ליברפול, יובנטוס ואינטר מילאנו, להן שלוש זכיות כל אחת. הזכייה אף הביאה לשוויון במספר הזכיות בין ספרד לאיטליה בפסגת המדינות הזוכות, כאשר לכל מדינה תשע זכיות בתואר. אונאי אמרי, מאמן סביליה שהוביל אותה גם לזכייה הקודמת עונה קודם לכן, היה למאמן החמישי שזוכה בתואר יותר מפעם אחת (אחרי ג'ובאני טרפטוני, לואיס מולוני, חואנדה ראמוס ורפאל בניטס). קפטן סביליה, חוסה אנטוניו רייס, היה לראשון בתולדות המפעל שזוכה בתואר ארבע פעמים, כאשר לצמד זכיותיו עם סביליה ניתן להוסיף את צמד זכיותיו עם אתלטיקו מדריד ב-2010 וב-2012.
מנגד, דניפרו העפילה לראשונה בתולדותיה לגמר אירופי. היא הייתה לאוקראינית השנייה אי פעם בגמר המפעל (אחרי ניצחונה של שחטאר דונצק בגמר גביע אופ"א 2009), ולשלישית אי פעם בגמר מפעל אירופי (דינמו קייב זכתה בגביע אירופה למחזיקות גביע ב-1975 וב-1986). הפסדה של דניפרו בגמר היה להפסד הראשון אי פעם של קבוצה אוקראינית בגמר אירופי. סביליה ודניפרו מעולם לא נפגשו קודם לכן במסגרת אירופית רשמית.
סביליה העפילה לשלב הבתים של הטורניר באופן אוטומטי, בעקבות זכייתה בתואר עונה קודם לכן, בה סיימה במקום החמישי בליגה הספרדית. דניפרו פתחה את העונה האירופית שלה בסיבוב המוקדמות השלישי של ליגת האלופות, לאחר שסיימה כסגנית אלופת אוקראינה עונה קודם לכן, אך הודחה על ידי פ.צ. קופנהגן, ונשרה לסיבוב הפלייאוף במוקדמות הליגה האירופית.
במשחק עצמו העלה ניקולה קאליניץ' את דניפרו ליתרון כבר לאחר שבע דקות, אך סביליה הפכה משערים של גז'גוז' קריכוביאק בדקה ה-28 ושל קרלוס באקה שלוש דקות לאחר מכן. דקה אחת לתום המחצית, השווה רוסלאן רוטאן את התוצאה וקבע שוויון 2-2 בהפסקה. בדקה ה-73 השלים באקה צמד במשחק, וקבע את תוצאת המשחק, 3-2 לסביליה שזכתה בפעם הרביעית בליגה האירופית.
סביליה
מחזיקת התואר המכהנת החלה את דרכה בשלב הבתים, אליו הוגרלה מקבוצת הדירוג הראשונה לצדן של פיינורד, סטנדרד לייז' ורייקה. סביליה פתחה עם ניצחון ביתי, 2-0 על פיינורד משערים של גז'גוז' קריכוביאק כבר בדקה השמינית, ושל סטפן מביה. במשחק הבא יצאה סביליה לרייקה, וצעדה ביתרון בתום המחצית משער של יאגו אספס. במחצית השנייה איזן אנדריי קרמאריץ' בפנדל וזוראן קוורז'יץ' הפך את התוצאה, אך מביה איזן בתוך תוספת הזמן וקבע 2-2 בסיום. משחקה הבא של סביליה הסתיים בשוויון 0-0, בחוץ מול סטנדרד לייז'. במשחק הבית מול אותה היריבה ניצחה סביליה 3-1 משערים של קווין גאמיירו, חוסה אנטוניו רייס וקרלוס באקה, מול שוויון זמני של פול-ז'וסה אמפוקו. הפסדה הראשון של סביליה במפעל הגיע ברוטרדם, כאשר פיינורד נהנתה משערים של יינס טורנסטרה וקארים אל-אחמדי במחצית השנייה, כדי לנצח 2-0. את שלב הבתים חתמה סביליה במפגש על המקום השני מול רייקה, וגברה עליה 1-0 בבית משער של דניס סוארס.
בסיבוב הנוקאאוט הראשון פגשה סביליה את בורוסיה מנשנגלדבך. את המשחק הראשון בבית הכריע ויסנטה איבורה עם שער ניצחון בדקה השבעים, 1-0 לסביליה בסיום. בגומלין פתח באקה את מסכת השערים עם כיבוש בדקה השמינית. גרניט ג'אקה איזן כעבור כעשר דקות, אך ויטולו החזיר את היתרון לסביליה בדקה ה-26. שלוש דקות אחר כך שוב השיגה המארחת את השוויון משער של תורגן הזאר, אך במחצית השנייה הכריע ויטולו את המפגש עם שער שני במשחק, קבע 3-2 בסיום לסביליה, שהעפילה עם 4-2 בסיכום המפגשים.
בשמינית הגמר פגשה סביליה את בת ארצה, ויאריאל. במשחק הראשון בחוץ כבש ויטולו כבר בדקה הראשונה, ובהמשך מביה הכפיל וקבע 2-0 בהפסקה. לוסיאנו וייטו צימק בפתיחת המחצית השנייה, אך גאמיירו קבע את תוצאת המשחק, 3-1 לסביליה. בגומלין הביתי, לאחר מחצית מאופסת, כבש איבורה בדקה ה-69 וקירב את סביליה לשלב הבא. שוויון זמני של ג'ובאני דוס סנטוס ארבע דקות אחר כך לא הועיל, כאשר סוארס קבע את תוצאת המשחק בדקות הסיום, 2-1 לסביליה שמשיגה ניצחון כפול, ומעפילה עם 5-2 בסיכום לרבע הגמר.
ברבע הגמר המתינה לסביליה זניט סנקט פטרבורג. במשחק הראשון בבית הובילו הרוסים משער של אלכסנדר ריאזנצב, אך באקה איזן כרבע שעה לסיום, וסוארס השלים מהפך שתי דקות לתום המשחק, 2-1 לסביליה. בגומלין כבש באקה בפנדל כבר בדקה השישית, אך סלומון רונדון איזן עם פתיחת המחצית השנייה, והאלק השלים מהפך בדקה ה-72. חמש דקות לסיום, ולפני שהקבוצות הולכות להארכה, כבש גאמיירו את שער השוויון שהעלה את קבוצתו לחצי הגמר, עם 2-2 במשחק, וניצחון 4-3 בסיכום.
בחצי הגמר פגשה סביליה את פיורנטינה, במאבק על כרטיס שני ברציפות לגמר המפעל. במשחק הראשון באצטדיון רמון סאנצ'ס פיחואן, נהנתה סביליה מצמד של המגן הימני אלייש וידאל, שכבש ראשון בדקה ה-17 והכפיל בפתיחת המחצית השנייה. רבע שעה לסיום קבע גאמיירו 3-0 לסביליה, שהשיגה מקדמה משמעותית בדרך לגמר. במשחק הגומלין לא הותירה סביליה סיכוי לפיורנטינה לחזור למשחק, כאשר באקה קבע 1-0 בדקה ה-22, ודניאל קאריסו הכפיל חמש דקות לאחר מכן. עם 5-0 בסיכום שני המפגשים, עלתה סביליה לגמר עונה שנייה ברציפות.
דניפרו דניפרופטרובסק
אל שלב הבתים הוגרלה דניפרו מקבוצת הדירוג השנייה, לבית עם אינטר מילאנו, סנט אטיין וקרבאך. היא פתחה עם הפסד ביתי, 1-0 לאינטר משער של דנילו ד'אמברוסיו כעשרים דקות לסיום המשחק. היא לא השכילה לכבוש גם במשחק השני, בו נפרדה בשוויון 0-0 עם סנט אטיין בחוץ, וגם במשחק השלישי, כאשר נכנעה בביתה 1-0 לקרבאך משער בדקה העשרים. לאחר פתיחה חלשה למשחקי שלב הבתים, השיגה דניפרו ניצחון חוץ חשוב מול קרבאך. קאליניץ' כבש ראשון לאחר רבע שעה, לירוי ג'ורג' איזן בדקה ה-36, אך קאליניץ' השלים צמד כרבע שעה לסיום וקבע 2-1 לדניפרו. במשחק הבא, בחוץ מול אינטר, העלה רוסלאן רוטאן את דניפרו ליתרון לאחר רבע שעה, אך זדרבקו קוזמנוביץ' איזן רבע שעה מאוחר יותר, ודני אוסוולדו השלים מהפך בדקה החמישים, 2-1 לאינטר בסיום. אל מחזור הנעילה הגיעה דניפרו מהמקום האחרון בבית עם ארבע נקודות, בעוד אינטר הבטיחה את המקום הראשון, וסנט אטיין וקרבאך שתיהן עם חמש נקודות. דניפרו השיגה את הניצחון הביתי על סנט אטיין משער של ארטם פדצקי במחצית השנייה, 1-0 בסיום, והצליחה לטפס עד למקום השני בעקבות איבוד הנקודות של קרבאך במשחק המקביל (0-0 מול אינטר), והמשיכה לשלבי הנוקאאוט.
בשלב הנוקאאוט הראשון פגשה דניפרו את אולימפיאקוס היוונית. במשחק הראשון בבית, לאחר מחצית מאופסת, הכריעה דניפרו את המשחק בדקות הפתיחה של המחצית השנייה. ג'אבה קנקאווה כבש ראשון בדקה החמישים, רוטאן הכפיל ארבע דקות אחר כך וקבע את תוצאת המשחק, 2-0 לדניפרו. בגומלין בחוץ נקלעה דניפרו לפיגור משער של קונסטנטינוס מיטרוגלו בדקה ה-14, אך הגיבה עם שוויון של פדצקי שמונה דקות אחר כך. אלחנדרו דומינגס החזיר את היתרון לאולימפיאקוס בפנדל מדויק בדקה התשעים, אך שתי דקות בתוך תוספת הזמן איזן קאליניץ' וקבע 2-2. עם 4-2 בסיכום, המשיכה דניפרו לשמינית הגמר.
בשמינית הגמר פגשה דניפרו יריבה חזקה בדמותה של אייאקס אמסטרדם. במשחק הראשון בבית ניצחה דניפרו 1-0 משער של רומן זוזוליה לאחר שלושים דקות. בגומלין באמסטרדם ארנה כבש ריכדלי באזור לאחר שעה של משחק, ואייאקס גברה על דניפרו 1-0, שהעביר את ההכרעה להארכה. שבע דקות מפתיחת ההארכה, כבש יבהן קונופליאנקה את שער החוץ החשוב של דניפרו, שאילץ את אייאקס לכבוש שני שערים על מנת להעפיל. שער של מייק ואן דר הורן בדקה ה-117 קירב אותה למטרה זו, אך אייאקס לא השכילה לכבוש שוב. 2-1 לאייאקס בסיום, ועם שוויון 2-2 בסיכום שני המפגשים, עלתה דניפרו בזכות חוק שערי חוץ לרבע הגמר.
ברבע הגמר פגשה דניפרו את קלאב ברוז' הבלגית. במשחק הראשון בחוץ נפרדו הקבוצות בשוויון 0-0. הגומלין הביתי התנהל ברובו ללא שערים, ובדקה ה-82, שמונה דקות לפני שהקבוצות הולכות להארכה, כבש שאחוב את שער הניצחון. 1-0 לדניפרו בדרך לחצי הגמר.
בשלב חצי הגמר, פגשה דניפרו את המשוכה האחרונה לפני הגמר, נאפולי. במשחק הראשון בחוץ העלה דויד לופס את נאפולי ליתרון בדקה החמישים, אך יבהן סלזניוב איזן תשע דקות לסיום וקבע 1-1 בתום המפגש הראשון. ההכרעה עברה למרכז הספורט הלאומי אולימפיסקי, שם הבקיע סלזניוב את השער היחיד בדקה ה-58. בסיכום, 2-1 לדניפרו בדרך לגמר הליגה האירופית הראשון בתולדותיה.
מחצית ראשונה
אונאי אמרי פתח עם חמישה שחקנים שפתחו גם בגמר עונה קודם לכן, בהם כל שלישיית החוד שכללה את ויטולו, הקפטן חוסה אנטוניו רייס וחלוץ החוד קרלוס באקה. ההבדל הגדול בסביליה היה בחוליית ההגנה, כאשר כל רביעיית ההגנה והשוער שפתחה בגמר הקודם הוחלפה לחלוטין. מנגד, מירון מרקביץ' עלה במערך דומה לזה של אמרי, 4-2-3-1, כאשר ניקולה קאליניץ' בעמדת החלוץ הבודד, והקפטן רוסלאן רוטאן מאחוריו. שישה משחקני ההרכב של דניפרו היו אוקראינים, ושלושה ברזילאים.
הפתיחה הייתה שייכת לדניפרו, שעלתה ליתרון משער מהיר כבר בדקה השביעית על אף השליטה של סביליה בדקות הראשונות. קאליניץ' הוריד בראש ימינה לכיוונו של מתאוס, הברזילאי הגביה בנגיעה בחזרה לעברו של קאליניץ', והחלוץ הגבוה נגח מקרוב לקרקע ולרשת, 1-0 לדניפרו.
שלוש דקות בלבד לאחר השוויון, השלימה סביליה את המהפך. כדור עומק שטוח ומדויק של הקפטן רייס ממרכז המגרש הכניע את הבלמים והותיר את באקה לבדו מול בויקו. באקה עבר את השוער וגלגל לרשת, 2-1 לסביליה. בישול מרשים לקפטן, וסיומת חדה של החלוץ הקולומביאני.
דקה לתום המחצית הראשונה, השיגה דניפרו את השוויון. כדור חופשי מ-18 מטרים אלכסונית מצד שמאל נפסק לטובת דניפרו. הקפטן רוטאן, ללא תנופה, בעט מהמקום כדור מסובב ומדויק שהכניע את סרחיו ריקו, שוויון 2-2. לראשונה מזה 14 שנים, נכבשו ארבעה שערים לפני ההפסקה בגמר המפעל. הקודמות לעשות זאת היו ליברפול ודפורטיבו אלאבס בגמר גביע אופ"א 2001.
מחצית שנייה
במחצית השנייה ירד הקצב משמעותית. דניפרו חיפשה לשמור על התוצאה, בעוד סביליה אף היא הציגה משחק מתחת לרמתה במחצית הראשונה.
בדקה ה-73, לאחר דקות ארוכות ללא מצבים מסוכנים, כבשה סביליה את שער הניצחון. ויטולו הקפיץ לתוך הרחבה ומצא את באקה, שלא היה בעמדת נבדל אך הקדים בתנועתו את ההגנה, וברגל שמאל בעט בנגיעה לפינה הרחוקה כדי לקבוע 3-2 לסביליה.
ארבע דקות לסיום, לאחר ששתי הקבוצות כבר ביצעו את חילופיהן, התמוטט מתאוס לאחר התנגשות ראשים עם בנואה טרמולינאס. הוא פונה לבית החולים עם חשש לפגיעת ראש, אך שוחרר כעבור מספר שעות כשהוא במצב טוב והצטרף לחבריו.
עד לסיום, הצליחה סביליה לשמור על התוצאה, והייתה למחזיקת התואר בפעם השנייה ברציפות והרביעית בתולדותיה.
הקרב על אימפאל
הקרב על אימפאל (בהינדי: इम्फाल का युद्ध, באנגלית: Battle of Imphal, ביפנית: インパール作戦) היה ניסיון של הצבא היפני הקיסרי לפלוש לתוך הראג' הבריטי במסגרת המערכה על בורמה, הזירה הדרום-מזרח אסייתית במלחמת העולם השנייה. הפלישה נמשכה בין מרץ ליולי 1944 והכוחות היפנים הצליחו להביס את המוצבים של בעלות הברית באימפאל אך לבסוף היה עליהם לסגת משטחי הודו הבריטית עקב אבדות קשות. ביחד עם ההפסד היפני במהלך הקרב על קוהימה נוצר מהפך במערכה על בורמה לטובת בעלות הברית.
רקע
בקיץ 1943 החלו הכוחות הבריטיים לשלוט בשמיים במערכה על בורמה עם מטוסי חיל האוויר המלכותי (RAF) שהתבססו בראג' הבריטי. אמנם לאימפריה היפנית לא היו שום תוכניות מסודרות לפלוש להודו הבריטית, אך לוטננט גנרל רנייה מוטגוצ'י מהארמייה ה-15 היפנית ידע כי מתקפה על הודו היא הדרך היחידה שהוא יכול לחסל את האיום האווירי. שליטה בצפון מזרח הודו נועדה גם כדי ליצור אזור חוצץ בין הודו ובורמה שיאפשר להסדיר ממשלת בובות יפנית בבורמה.
בתחילת ינואר 1944 ראש ממשלת יפן, הידקי טוג'ו אישר את התוכניות למבצע או-גו, פלישה יפנית לתוך צפון מזרח הודו.
הפלישה היפנית
העיר אימפאל הוגנה על ידי הקורפוס ה-4 בפיקודו של ג'פרי סקונס, שדיווח לממונה עליו, לוטננט גנרל ויליאם סלים. בתחילת מרץ סלים ביקש מהממונים עליו להקצות דיוויזיה נוספת להגנת קושימה ודיספור, שתי ערים במזרח הודו הבריטית בקירוב לגבול. בסופו של דבר ניתנו לכוחותיו רק שני רגימנטים של כוחות צנחנים הודים.
ב-7 במרץ רגימנט מהדיוויזיה ה-33 היפנית חצה את נהר מניפור בבורמה לעבר הגבול הבורמזי-הודי. למחרת חיילים יפניים פתחו במתקפה גדולה מעבר לנהר צ'אנדווין בבורמה לכיוון אימפאל בעוד רגימנט נוסף מהדיוויזיה ה-33 היפנית חצה את נהר מניפור בבורמה לעבר הגבול.
ההתקדמות לאימפאל
כאשר התקיפו הכוחות היפניים, סלים וסקונס ניסו להעביר את הכוחות הללו מעמדותיהם הקדמיות חזרה למישורים ליד אימפאל, ואילצו את היפנים להילחם עם קו אספקה מתוח יותר, אך כוחותיו של סקונס הגיבו מאוחר מדי; בעוד שהמתקפה היפנית החלה כאמור בחציית נהר צ'אנדווין ב-8 במרץ, סקונס לא נתן את הפקודה לסגת לעבר אימפאל עד 13 במרץ. כתוצאה מכך, הדיוויזיה ה-17 ההודית לא הספיקה לסגת עם כלל האספקה ואפשרה לחלק מאספקת הנשק שלה להילכד על ידי היפנים. עם זאת, הרגימנט ה-214 של הדיוויזיה ה-17 החל במתקפת נגד בהצלחה באגף הכוחות היפנית במהלך 18 במרץ, ואפשר לדיוויזיה להשיג בחזרה חלק מהאספקה שנתפסה ולסגת בבטחה לאימפאל עד 4 באפריל 1944.
ב-14 במרץ ויליאם סלים ביקש מלואי מאונטבאטן להסיט מטוסים שהוקצו במקור להסדר השליטה האווירית מעל בורמה חזרה אל מזרח הודו ולהביא כוח אדם וציוד לאימפאל. מאונטבאטן הסכים והפנה 30 מטוסי תובלה כדי להביא את הדיוויזיה החמישית ההודית לאימפאל ודיספור (בירת מדינת אסאם). בערב היום הבא, לאחר רדת החשכה, חצתה הדיוויזיה ה-15 היפנית את נהר צ'אנדווין לכיוון הודו כחלק מהגל השני של המתקפה היפנית.
הכוחות היפנים החלו בהתקדמות ממושכת לעבר אימפאל, ב-25 במרץ הכוחות היפנים תקפו את עמדות בעלות הברית בסנגשאק, ליד אימפאל. בינתיים, לואי מאונטבטן דרש העברת כוחות למערכה במזרח הודו מהמטות הכלליים של האימפריה הבריטית וארצות הברית, בקשה שלא נענתה. יומיים מאוחר יותר הרגימנט ה-58 היפני פתח במתקפה כוללת על סנגשאק. מייג'ור גנרל מקסוול הופ-תומפסון, מפקד כוחות בעלות הברית המגנים, הורה על נסיגה מסנגשאק בשעה 18:00 בערב. באותו יום ביקש ויליאם סלים מהדיוויזיה השנייה הבריטית לעזור בהגנה על דיספור הסמוכה.
ב-29 במרץ כוחות יפניים חתכו את הדרך בין אימפאל לקוהימה, מזרח הודו הבריטית. בינתיים, המטות האנגלו-אמריקאים המשולבים חזרו בהם מההחלטה שהתקבלה קודם לכן לא לענות לדרישת מאונטבטן והפנו מטוסי תובלה נוספים מהמערכה במזרח התיכון (שנוצחה באותה העת בידי בעלות הברית) למערכה על בורמה. שליחת המטוסים הייתה בהמשך לבקשתו של לואי מאונטבאטן לעזור בהגנה על אזור אימפאל בהודו. למחרת הטילו היפנים מצור על אימפאל ובתוך מספר ימים החריפה החזית לשדה קרב בוער. הכוחות היפנים שלחו מתקפה אחר מתקפה אחר הכוחות הבריטים באזור ושלחו חלק מכוחותיהם לנתק את האספקה הבריטית בעזרת כיבוש קוהימה עד סוף אפריל.
הסדר קו האש
ב-15 באפריל הגיעה הדיוויזיה הבריטית השנייה שהייתה באימונים בדרום הודו עד כה לדיספור הסמוכה לקוהימה. הכוחות הטריים הקלו על הבריגדה ההודית ה-161, שכוחותיה אז נחו במשך שלושה ימים לפני שיצאה למתקפת נגד לכיוון קוהימה. כשהמצור על קוהימה החל ב-20 באפריל, הכוחות הנכנסים היו בהלם ממה שהם היו עדים. הכפר נחרב לכדי הריסות וקירות הבתים היו מרוססים בירי.
ב-25 במאי דיווחו חיילים יפנים ליד קוהימה כי אלא אם כן יועברו אספקות מזון מספקות, הכוחות שם לא יוכלו להחזיק מעמד עד 1 ביוני; למעשה, הגנרל היפני סאטו איים כי הוא לא יציית לפקודות ישירות וייסוג אם לא תחל אספקה לזרום לעבר הכוחות. ב-30 במאי מייג'ור גנרל נובו טנאקה ביטל את התוכנית היפנית למתקפה שנייה באזור אימפאל לאחר שספג הפסדים כבדים. מצפון לקוהימה, מתקפת הנגד של הדיוויזיה השביעית ההודית על גבעת דייר, גבעת פימפל וגבעת העץ הגדולה, שהחלה ב-24 במאי, נהדפה עם נפגעים כבדים. אף על פי ששני הצדדים ספגו אבדות קשות, מצבם של הכוחות היפנים היה קשה יותר מכיוון שמתחו את קווי האספקה שלהם. למחרת, החלה נסיגה של הכוחות היפנים ליד קוהימה דרומה, לעבר קווי האספקה. ב-2 ביוני שינה מייג'ור גנרל נובו טנאקה את תוכניתו ולמרות כל הציפיות הורה למתקפה מרכזית אחרונה על אימפאל. בתוך חמישה ימים התנגשו הכוחות במאבק עקוב מדם בנינטוגוקונג, בפרברי אימפאל. העליונות הטכנולוגית והאווירית של הכוחות הבריטים עלתה למתקפה היפנית באבדות קשות. היפנים המשיכו במתקפה לאורך רוב חודש יוני, התקדמותם הייתה אטית מאוד ומורל החיילים ירד בהדרגה. לבסוף הכוחות ההודים השיבו לידיהם את מסילת האספקה קוהימה-אימפאל במהלך 22 ביוני והמתקפה היפנית נכשלה עם העברת אספקה ותגבורת לכוחות ההודים והבריטים.
ב-12 ביוני, במהלך הקרב רובאי ממוצא אתני בהוטי בשם גנג'ו לאמה מצבא הודו הבריטית, באמצעות משגר נגד טנקים, הפיל שני טנקים יפניים בעודו תחת ירי מקלע כבד בפרברי נינגטוקונג, מדינת מניפור, מזרח הודו. הוא המשיך להילחם גם לאחר שנפצע בכפות ידיו והוענק לו על פועלו עיטור צלב ויקטוריה. ב-3 ביולי לאחר שקיעת השמש פשטו חיילי קומנדו יפנים על שדה תעופה בריטי ליד אימפאל והשמידו שמונה מטוסים של חיל האוויר המלכותי אשר חנו במקום.
סיום המתקפה
הדיוויזיה ה-33 היפנית, בפיקודו של לוטננט גנרל נובו טנאקה בעזרת התגבור של רגימנטים מהדיוויזיות ה-53 וה-54, המשיכה להפעיל לחץ על הכוחות ההודים למרות הכישלונות האחרונים. הדיוויזיה ה-33 כמעט פרצה את קו האש שקבעה הדיוויזיה ה-17 ההודית בבישנפור, אך בסופו של דבר היפנים ספגו אבדות כה קשות עד שהמתקפה בוטלה על ידי מפקד החזית, גנרל מסקאזו קוואבה, ב-3 ביולי 1944. למעשה, בשלב זה, יחידות יפניות רבות לא היו כשירות ללחימה עקב אי ציות לפקודות מלמעלה, חלק עקב אי יכולת, חלק מבעיות לוגיסטיות וחלק עקב פציעות חמורות של חלק נרחב מהחיילים. בחוסר רצון, מוטגוצ'י קרא לשרידי כוחות הדיוויזיה ה-33 היפנית לסגת מאימפאל, חזרה לבורמה. התבוסה היפנית באימפאל וקוהימה ייצגה את התבוסה הגדולה ביותר בתולדות הצבא היפני הקיסרי עד לנקודה זאת. מתוך 65,000 החיילים שהוקצו תחילה למתקפה, 30,000 נהרגו, 23,000 נפצעו ו-600 נפלו בשבי. בעלות הברית ספגו 17,500 הרוגים בהשוואה. הקרב סימן את סיום ההתקדמות היפנית במערכה בדרום-מזרח אסיה.
מורשת
כישלון המתקפה היפנית מנע כל אפשרות של התפשטות יפנית לתוך הראג' הבריטי. במהלך המאבק השתתפו לצד היפנים כוחות הלגיון ההודי מתנועת "הודו החופשית", תנועה הודית פנאטית קיצונית תחת סובהאז צ'נדרה בוסה ששיתפה פעולה עם מדינות הציר בשביל לשחרר את תת-היבשת ההודית משלטון האימפריה הבריטית ולהשליט עליונות הינדית לאומנית מעל האומה העצמאית שפעלו ליצור. מתוך 50,000 חיילי הלגיון ההודי שלחמו ביחד עם הכוחות היפנים היו לערך 15,000 אבדות סך הכל.
הניצחון של בעלות הברית באימפאל וקוהימה אפשר לחיל האוויר המלכותי להמשיך בפעילותו התקינה ולהפעיל לחץ אווירי על כוחות יפניים בבורמה. דרך בורמה אשר דרכה הועברה אספקה מהודו לסין במלחמתה של האחרונה נגד היפנים החלה לפעול מחדש עם הגנה אווירית מרובה. חיל האוויר המלכותי תרם רבות גם לקרב באופן ישיר מכיוון שמטוסי חיל האוויר העבירו את רוב האספקה שהכוחות הבריטיים וההודים נזקקו לה; חיל האוויר המלכותי הטיס 19,000 טונות של אספקה ו-12,000 איש לאזור קוהימה-אימפאל והטיס 13,000 נפגעים ו-43,000 אזרחים למקום מבטחים בעת הקרב.
Men at Work
Men at Work היא להקת רוק אוסטרלית שעיקר פרסומה היה בשנות ה-80 של המאה ה-20. בשנת 1983 זכתה הלהקה בפרס גראמי בקטגוריית תגלית השנה.
היסטוריה
בשנת 1978 החלו לעבוד צמד המוזיקאים קולין האי כסולן ורון סטרייקרט כגיטריסט. במחצית שנת 1979 הם צירפו אליהם את המתופף ג'רי שפייזר ואת גרג סנדון על הקלידים. כעבור זמן קצר עזב סנדון את הלהקה וג'ון ריס כבסיסט וגרג האם כנגן ב חליל, סקסופון וקלידים השלימו את החמישייה, כאשר סטרייקרט עבר מבס לגיטרה.
האי נולד בסקוטלנד והיגר עם משפחתו לאוסטרליה בגיל 14. ב-1978 ייסד צמד אקוסטי עם רון סטרייקרט ושנה אחר כך הצטרף אליהם שפייזר המתופף. בתקופה זו הקליטו גרג סנדון הקלידן, יחד עם שפייזר, האי וסטרייקרט את המוזיקה למחזמר דל תקציב בשם "Riff Raff".
בתחילת הדרך הופיעה הלהקה בברים באזור מלבורן.
בשנת 1980 הוציאה הלהקה סינגל ראשון במימון עצמי בשם "Keypunch Operator" וגרסה לשיר Down under השונה מן הגרסה שהתפרסמה מאוחר יותר.
הצלחה בינלאומית (1981–1983)
ב-1981 הוחתמה הלהקה על ידי חברת קולומביה רקורדס. ביוני של שנה זו הוציאו את הסינגל הראשון באוסטרליה "?Who Can It Be Now". הסינגל הופק על ידי המפיק האמריקאי פיטר מקלן. הסינגל הבא מתוך אלבום הבכורה "Business As Usual" היה עיבוד שונה ובעל גוון פופי יותר של השיר "Down Under". האלבום "Business as Usual" יצא לאור בנובמבר 1981. מן האלבום נמכרו באוסטרליה 400,000 עותקים. יציאת האלבום בארצות הברית נדחתה פעמיים על ידי חברת התקליטים, אך הודות להתעקשות מנהל הלהקה האלבום יצא בארצות הברית ובריטניה שישה חודשים לאחר יציאתו באוסטרליה. "?Who Can It Be Now" הגיע למקום הראשון בארצות הברית, ואלבומם העפיל לראש מצעד האלבומים.
בעוד "?Who Can It Be Now" רץ עדיין במצעדים בארצות הברית, יצא שם הסינגל "Down Under". השיר ליווה את צוות היאכטה Australia II שניצח בתחרות גביע אמריקה 1983.
האלבום השני של הלהקה "Cargo" יצא לאור באפריל 1983. האלבום זכה להצלחה רבה ברחבי העולם וממנו בלט הסינגל "Overkill".
אלבום חדש ושינויים בלהקה (1984–1986)
בסוף שנת 1983 חברי "Men at Work" לקחו שנת הפסקה מפעילות. האי התחתן ונסע לירח דבש בצרפת. בינתיים מתחים בין חברי הלהקה עלו וצפו, ובעקבות כך ג'רי שפייזר וג'ון ריס עזבו את הלהקה. בתחילת 1985 האי, סטרייקרט והאם, בשילוב עם נגנים מתחלפים הקליטו את האלבום השלישי של "Two Hearts". סטרייקרט עזב את הלהקה במהלך הפקת האלבום. האלבום הזה לא הצליח בהשוואה לאלבומים הקודמים וסיבוב הופעות בארצות הברית שתוכנן, הראשון מזה שנה וחצי, בוטל בשל מכירת כרטיסים חלשה. ביולי 1985 הופיעה הלהקה בקונצרט באוסטרליה שהיה חלק ממופע Live Aid. בהמשך לעזיבתו של סטרייקרט, גם האם עזב את הלהקה.
איחוד חלקי ומשבר נוסף (1996–2002)
ב-1996, עשור לאחר פירוק הלהקה, הפופולריות שלה שבה ועלתה, ובדרום אמריקה במיוחד, עד אשר קולין האי וגרג האם יצרו הרכב מחודש והחלו להופיע ביבשת זו. ההרכב כלל אז מלבד קולין האי וגרג האם את סטיבן האדלי על הבס, סיימון הוספורד על הגיטרה ואת ג'ון ווטסון כמתופף. לאחר שני סיבובי הופעות מוצלחים בשנים 1996 - 1997 וכמה הופעות הפתעה בארצות הברית, "גברים בעבודה" חזרו לקדמת הבמה. ב-1996 הוציאו אלבום שהוקלט בסאו פאולו, ברזיל והיה מיועד לשוק הברזילאי. כעבור שנתיים יצא האלבום ברחבי העולם בתוספת סינגל מקורי חדש בשם "The Longest Night".
ב-1997 טוני פלויד החליף את ווטסון על התופים. בהמשך בוצעו עוד שינויים בהרכב.
בשנת 2000 ביצע ההרכב את השיר Down under בטקס הסיום של אולימפיאדת סידני.
תביעות בגין הפרת זכויות יוצרים ומותו של גרג האם
בשנת 2007 שודרה בשעשועון טלוויזיה אוסטרלי השאלה "איזה שיר ילדים מופיע בשיר down under של men at work?". התשובה לשאלה הייתה השיר "Kookaburra sit on a old gum tree" שנכתב בשנת 1932 על ידי מורה אוסטרלית בשם מריון סינקלייר. חברת לאריקין מיוזיק שהחזיקה בזכויות היוצרים על השיר נחשפה בעקבות שידור השאלה לדמיון בין שני השירים, והחליטה לתבוע את האי וסטרייקרט כותביו, ואת חברת התקליטים שלהם בעבר. בשנת 2010 בית המשפט באוסטרליה פסק כי הלהקה הפרה את זכויותיה של לאריקין, בכך שבנגנינת החליל בשיר, השתמשה הלהקה בלחן של שיר הילדים, ופסק כי לאריקין תזכה ל-5% מתמלוגי השיר שהצטברו משנת 2002. בפסיקתו קבע השופט שקטע החליל אינו מהווה חלק משמעותי בשיר ועל כן הפיצויים הנמוכים יחסית. גרג האם שהוסיף את קטע החליל לשיר המקורי לקח קשה את הפסיקה. הוא חזר להתמכר לאלכוהול וצוטט כאומר "אני מאוכזב מאוד מהדרך בה אני הולך להיזכר, כמי שקשור להפרת זכויות יוצרים". האם מת בביתו מהתקף לב בשנת 2012, בן 58 היה במותו. חבריו אמרו כי למותו יש קשר לתביעה שהתנהלה מולו.
פרסים
בשנת 1983 זכתה הלהקה בפרס גראמי בקטגוריית תגלית השנה. בשנה זו קיבלה הלהקה אות מחברת התקליטים קולומביה רקורדס על מכירת חמישה מיליון אלבומים. פרס זה שם את הלהקה באותה רמה של אמנים אחרים שעבדו עם קולומביה רקורדס באותה תקופה, כגון סנטנה, סיימון וגרפונקל, בוב דילן ואדמה, רוח ואש.
בשנת 1994 נכנסה הלהקה להיכל התהילה של איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי.
משולם גרול
משולם גרול (1918 פולין - 1963 ישראל) היה סגן דיקן הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב בשנים 1962–1963 ומחבר ספרי עיון בפילוסופיה. היה מרצה לפילוסופיה ולסוציולוגיה בסמינר הקיבוצים (1949–1957) ומרצה לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב (החל מ-1958).
ביוגרפיה
משולם גרול היה חבר הסתדרות הנוער הציוני. ב-1936 עבר לשומר הצעיר, בראש קבוצה גדולה שארגן והדריך.
ב-1937 עלה לארץ ישראל. ב-1950 עבר להתגורר בקיבוץ מעברות. ב-1955 חזר לירושלים.
למד באוניברסיטה העברית בירושלים עד 1939 ואחר-כך בבית ספר הגבוה למשפט וכלכלה בתל אביב. ב-1942 חזר ללימודים בירושלים שם התרכז במקצועות הפילוסופיה וההיסטוריה, וב-1947 למד בשווייץ. קיבל דוקטורט על עבודת מחקר בפילוסופיה מהאוניברסיטה העברית. נישא לשרה ישראלית, לימים פרופסור בחוג ללימודי המזרח הקדום באוניברסיטה העברית בירושלים. בני הזוג הביאו לעולם בן ובת. אחיו של גרול, לושק, נישא לרחל, בתם הבכורה של אנדה ומאיר יערי.
מיכאיל מטיושין
מיכאיל וסילייביץ' מטיושין (ברוסית: Михаи́л Васи́льевич Матю́шин; באנגלית: Mikhail Vasilyevich Matyushin; 1861 – 14 באוקטובר 1934) היה צייר ומלחין רוסי, חבר מוביל באוונגרד הרוסי. בשנים 1910–1913 היו מטיושין ואשתו ילנה גורו (1877-1913) חברי מפתח ב"איגוד הנוער", אגודה של פוטוריסטים רוסיים.
מטיושין, מוזיקאי מקצועי וצייר חובב, למד את הפיזיולוגיה של החושים האנושיים ופיתח תפיסה משלו לגבי הממד הרביעי המחבר בין אמנות חזותית ומוזיקלית, תיאוריה שהוא הוציא לפועל בכיתות הסדנה שלו.
קריירה מוקדמת
מטיושין היה בנם הבלתי חוקי של בעל בית ואשת צמית. לפי זיכרונותיו, כבר בגיל צעיר למד קריאה, כתיבה ונגינה בכינור בעצמו. בגיל שמונה התקבל לשיעורי מוזיקה בקונסרבטוריון נובגורוד וב-1875 עבר לקונסרבטוריון של מוסקבה. מטיושין גם נטה לצייר, אבל לא יכול היה להרשות לעצמו הכשרה בקולג' באותה תקופה. לאחר סיום לימודיו ב-1881 הצטרף מטיושין לתזמורת החצר בסנט פטרסבורג וניגן איתה באופן מקצועי עד 1913. הוא קיבל הכשרה פורמלית באמנות גרפית בבית ספר עצמאי בסנט פטרסבורג בשנות ה-1890.
קובו-פוטוריזם
מטיושין הכיר את אשתו השנייה, הסופרת והציירת ילנה גורו, בבית הספר לאמנות שם השתלמו שניהם בשנים 1903–1905. גורו, הצעירה ממנו בשש עשרה שנים, שינתה את השקפתו של מטיושין על האמנות והחברה והשניים הפכו לאוהדי תנועת הקובו-פוטוריסטית הרוסית שהתפתחה במקביל לפוטוריזם האיטלקי. מטיושין היה האדם המבוגר ביותר מבין הפוטוריסטים הרוסיים. בשנת 1910 מטיושין וגורו תמכו וחברו יחד את "מלכודת לשופטים", המאסף הראשון של כתבי הפוטוריסטים הרוסים. לבני הזוג לא נולדו ילדים. היא מתה מלוקמיה באפריל 1913.
מוזיקה
באותה שנת 1913, שהפכה לשנת מפתח באוונגרד הרוסי, הפיקה קבוצת "איגוד הנוער" שני מופעי תיאטרון ניסיוניים, "ולדימיר מיאקובסקי: טרגדיה" מאת ולדימיר מיאקובסקי ו"ניצחון על השמש", אופרה מאת ולמיר חלבניקוב, אלכסיי קרוצ'ניק (ליברית), מטיושין (מוזיקה) וקזימיר מלביץ' (עיצוב במה). מאז הפכה האופרה לבולטת בהופעה הראשונה של ציור הריבוע השחור של מלביץ'.
תיאוריות אמנות
בשנת 1918 השתלטו אמני אוונגרד על האקדמיה האימפריאלית לאמנויות לשעבר, ששמה שונה לסדנאות חופשיות, שם הוביל מטיושין שיעור אמנות משלו בנושא צבע. ב-1921 הקימה המדינה מחדש את האקדמיה וייסדה מחדש את גישתה הנאו-קלאסית. למרות מחאות הציבור, מטיושין, מלביץ' ולדימיר טאטלין איבדו את מישרתם. מטיושין ומלביץ' עברו אל המכון לתרבות אמנותית של לנינגרד, שם המשיכו מטיושין ותלמידיו בניסויים על צבע ותפיסה.
מטיושין, יחד עם מלביץ' ופאבל פילונוב, היו בטוחים שגבולות התפיסה האנושית האינדיבידואלית עדיין לא נחקרו וניתן להרחיב אותם בצורה מיסטית כמעט. התנועה החלה לדעוך בסביבות 1915 ופינתה את מקומה לאידאולוגיה קונסטרוקטיביסטית.
בעיה נוספת בה טיפל מטיושין הייתה חוסר היכולת האנושית לראות את כל 360 המעלות. בשנת 1923 כתב מטיושין כי הפתרון טמון בהתפתחות האישית של האמן עד לנקודה שבה הוא מגיע ל"שינוי פיזיולוגי בשיטת התפיסה הקודמת" והציג את המושג "מישור אחורי", שכבה של מידע מאחורי האדם. מטיושין הקים קבוצת מחקר חדשה "זורבד" (פשוטו כמשמעו לראות ולדעת) וטען שהיא גילתה עדויות לתפיסה של אירועים ואובייקטים הממוקמים מאחורי האדם, וכי לבני אדם יש מרכזי חזות המסוגלים לפתור את הראיה לאחור.
מורשת
בבית העץ של מטיושין וגורו בסנט פטרסבורג שוכן מוזיאון האוונגרד בסנט פטרסבורג, חטיבה של המוזיאון הממלכתי להיסטוריה של סנט פטרסבורג. הבית, שנבנה במקור בשנות הארבעים או החמישים של המאה ה-19, הפך ב-1904 לרכושה של הקרן הספרותית ופעל כמלון אמנים. מטיושין וגורו עברו לדירה 12 בשנת 1912. המקום גם סיפק מחסה למאלביץ', פילונוב, מיאקובסקי ואמנים בולטים נוספים מאוונגרד הרוסי והריאליזם הסוציאליסטי.
לאחר 1979, כאשר אחרוני התושבים עזבו או מתו, הפך ביתו של מטיושין למוזיאון ציבורי.
עם זאת, הבניין הנוכחי הוא העתק חדש: הבית המקורי פורק ונבנה מחדש ב-1987 ולאחר שריפה ב-1990 הוא נבנה ונפתח מחדש ב-2006.
מוזיאון המים והביטחון בנגב
מוזיאון המים והביטחון בנגב הוא מוזיאון ששוכן בקיבוץ ניר עם שבנגב המערבי. הוא מוקדש לתולדות ההתיישבות בנגב המערבי, ואספקת המים ליישובים היהודיים באזור זה, ולמאבק להכללתו בתחומי מדינת ישראל.
המוזיאון
המוזיאון ממוקם דרומית לקיבוץ ניר-עם, בלב חורש טבעי החולש בתצפית על צפון הנגב. הוא שוכן במבנה מאגר המים העגול המקורי של הקיבוץ, ששימש לאגירת המים ושליחתם ל-11 נקודות ההתיישבות בנגב. הכניסה אליו היא דרך חוליה של צינור מים, שנלקחה ממערכת המוביל הארצי.
המוזיאון מספר את סיפור אספקת המים ליישובים היהודיים בנגב המערבי: קידוחי מים שנעשו בסביבת ניר עם סיפקו מים, שאפשרו את הקמת 11 הנקודות בנגב המערבי בשנת 1946. המים מניר עם הוזרמו בצינורות שהונחו מהקיבוץ אל היישובים החדשים חודשים אחדים לאחר הקמתם. צינורות המים הונחו לפי תוכנית שהכין שמחה בלאס, מהנדס המים של מקורות, והורכבו מקטעי צינורות שנקנו בבריטניה. חברי ועדת אונסקו"פ שביקרו בנגב המערבי התרשמו מקיום היישובים בו, מקווי המים שהונחו אליהם ומהיכולת לקיים בו חקלאות. התרשמות זו הייתה הבסיס להמלצתם לארגון האו"ם לכלול את הנגב בתחומי המדינה היהודית לפי תוכנית החלוקה.
המוזיאון מתאר גם את עמידת ניר עם בפני הפולש המצרי במלחמת העצמאות, שבמהלכה היווה הקיבוץ מוקד התגוננות מרכזי בנגב.
מעט ממערב למוזיאון נמצא מאגר המים ניר עם.
טלמאניה
סרטוני טלמאניה
סרטוני האנימציה המקוריים של טלמאניה הציגו שלוש דמויות: שפריץ, פליקס ונתניה.
עיצוב
הסדרה נוצרה ב-2000, במשרדי שורטקאט פילמס בתל אביב.
הילה הראל - עיצוב דמויות ובימוי אנימציה
נועה דולברג - עיצוב
מאיה רביב - אנימציה
דמויות
שפריץ ונתניה נהגו להופיע רבות במהלך השידורים, כל פעם לפרק-זמן קצר מאוד, ולומר דברים שונים. שפריץ נהג להתלונן בדבריו ודבריה של נתניה היו חיוביים יותר. שפריץ הנחה שעשועון טריוויה בשם "המתלבטת". בשעשועון זה היה על צופי ערוץ הילדים להיות "המוח הנייד" של נתניה ובכך לסייע לה. השאלות שנשאלו היו ברמות-קושי שונות, כדלקמן:
פורמטי התוכנית
עקב הפופולריות של שפריץ ונתניה הוחלט לתת להם תוכנית משלהם. אל שניהם נוספו פליקס התינוק והכלב חומוס. לתוכנית היו שלושה פורמטים שונים:
סדרות ששודרו ברצועה
אלה סדרות האנימציה ששודרו בטלמאניה. הסדרות שודרו באנגלית עם תרגום לעברית.
טלמאנגה
במהלך 2006, ערוץ הילדים הרחיב את שידורי טלמאניה וחילק אותה לשתי רצועות: טלמאניה וטלמאנגה. בעוד טלמאניה שידרה סדרות אנימציה מצפון אמריקה ואירופה, טלמאנגה שידרה סדרות אנימה בשפה היפנית בשעות הלילה. שתי הרצועות שודרו במקביל עד 2009.
אסתי עלמו וקסלר
אסתי עלמו-וקסלר (נולדה ב- 1980) היא במאית קולנוע, תסריטאית וצילמת קולנוע ישראלית. יחד עם בעלה אלעד, היא ייסדה את חברת אביינש הפקות. יצירתה שואפות לספר את הסיפורים והתלאות של יהודי אתיופיה בישראל.
ביוגרפיה
אסתי עלמו נולדה באתיופיה, ועלתה לישראל בגיל ארבע והתאחדה מחדש עם אביה שעלה שנתיים לפני שאר בנות המשפחה. בתיכון למדה אמנות ועיצוב, ולעיתים קרובות השתתפה בפעילויות תיאטרון לאחר הלימודים. בזמן התיכון היא הפיקה סרט אנימציה קצר בשם "כתוב בחול". לאחר שסיימה את שירותה הצבא, למדה צילום וידאו והדמיה ממוחשבת במכללת לאמנות ועיצוב בצלאל, שם קיבלה את התואר הראשון וסיימה תואר שני בקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. לאחר שלא הצליחה למצוא תעסוקה בתחום חזרה לבית הוריה והחלה לייצור סרטים בעצמה וכתבה על נושאי הקהילה שלה.
עבודתה המקצועית הראשונה של אלמו ווקסלר הייתה סרט קצר שכותרתו "קיץ 89" שיצא בשנת 2013. סרטה הראשון באורך מלא היה "ליידי טיטי", דרמה קומית על מוזיקאי כושל בן 27 החי בתל אביב, מסתבך עם השוק האפור והמאפיה עקב הלוואה גדולה שלקח מהם. כדי לברוח מהם הוא חוזר אל שכונת ילדותו. אף על פי שהיא קומדיה, היא עוסקת בנושאים הנוגעים לקהילה האתיופית, כולל עוני, תת-תעסוקה וגזענות ממוסדת. אחותה אלזה, כיכבה בתפקיד הראשי. הסרט שנקרא במקור "ייסורי וורקו הצעיר", קיבל מענק עידוד הפקה מקרן הקולנוע הישראלי. אלמו וקסלר גם ביימה סרט תיעודי שכותרתו "איש החול מחפש את טנא", על מאמציה של משפחה למצוא קרוב משפחה בסודאן שהתאסלם ויתר על תרבותם היהודית. הסרט התיעודי עסק בדחייה כפולה של המשפחה, הן מהחברה הישראלית אך גם מהקהילה היהודית באתיופיה.
ביולי 2018 השתתפה בסדרה התיעודית "ארץ לבנה", בערוץ "הוט 8" שעסקה בגזענות הממוסדת כלפי יוצאי העדה האתיופית. יוצרת הסדרה יסמין קיני, בחרה להפנות את המצלמה לגיבורים שלא מוכנים שיראו בהם קורבנות, דוגמת אלמו וקסלר.
אסתי היא היוצרת ומנהלת התוכן של כל התוכניות שמופקת על ידי אביינש הפקות, בין השאר: "מסעות סבא ברהנו", סדרה לילדים המשלבת אנימציה. "הולו אגר", תוכנית מגזין ובידור בהנחיית יוסי ווסה וחרות שפירא.
ב-2020 השתתפה בסרט התיעודי "על כיסא הבמאי יושבת אישה" שהוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה באוקטובר 2020.
חיים אישיים
היא נשואה לאלעד וקסלר, אותו הכירה כאשר השניים למדו במכללת בצלאל. הם גם שותפים עסקיים, ויש להם חברת הפקות בבעלותם. להם שני ילדים.
בובת טרול
בובת טרול (בדנית: Gjøltrold) היא סוג של בובת פלסטיק עם שיער צמרירי ורך המסורק כלפי מעלה, המייצג דמות של טרול. סוג זה של בובות קרוי גם "בובות דאם" על שם מי שיצר בובות אלו לראשונה, חוטב העצים הדני תומאס דאם. שם נוסף של בובות אלו הוא "טרולים למזל טוב" (good luck trolls), או "טרולי גונק" (gonk) - שם הנהוג בממלכה המאוחדת.
הבובות נוצרו לראשונה בשנת 1959, ובראשית שנות ה-60 היו אחד מהצעצועים המבוקשים ביותר בארצות הברית. בכמה תקופות קצרות לאחר מכן בשנות ה-70 עד לשנות ה-90 היו שוב לאופנה צרכנית, ומספר יצרנים החלו לשווק חיקויים של הבובה בשמות אחרים.
בשנת 2003 השיבה לעצמה חברת דאם הדנית את הזכויות למותג בארצות הברית, ובכך הפסיקה את ייצור הבובות ללא רישיון.
בשנת 2005 שיווקה חברת דאם את המותג מחדש בגרסה מודרנית יותר בשם "טרולז" (Trollz), אך קמפיין זה נכשל שיווקית (גרסה זו אף עובדה לסדרת הטלוויזיה "טרוליות").
בשנת 2010 הכריזו אולפני ההנפשה של דרימוורקס על יצירת סרט המבוסס על בובות הטרול, שיצא בשנת 2016 בשם "טרולים". ב-11 באפריל 2013 הודיעה דרימוורקס כי רכשה את מותג בובות הטרול מחברת דאם.
Roewe RX8
Roewe RX8 הוא SUV (ראשי תיבות של Sport utility vehicle) מהודר, מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Roewe (בסינית: "荣威"), חברת בת של סאיק מוטור, אשר מיוצרת משנת 2018 בסין.
בובת טרול
תולדות המותג
בובות הטרול נוצרו במקור בשנת 1959 על ידי הדייג וחוטב העצים הדני תומאס דאם. ידו של דאם לא הייתה משגת כדי לקנות לבתו לילה (Lila) מתנה לחג המולד, והוא גילף את הבובה מדמיונו. ילדים אחרים בעירו Gjøl שבדנמרק ראו את הבובה ורצו גם אחת כזו. תומאס דאם הקים את חברת "דברי דאם", שהחלה לייצר את הבובת מפלסטיק תחת השם "טרולים למזל טוב". בתחילת שנות ה-60 הפכו הבובות לפופולריות במספר מדינות אירופאיות, מעט לפני שהחל שיווקן בארצות הברית. בין סתיו 1963 לשנת 1965 הן היו לאחת מאופנות הצעצועים הגדולות ביותר שהיו בארצות הברית אי פעם. הבובות המקוריות הן מהאיכות הגבוהה ביותר – הן נקראות גם "בובות דאם", והן נוצרו משיער העשוי מצמר כבשים ומעיני זכוכית. הפופולריות הפתאומית והבלתי צפויה שצברה הבובה, לצד טעות בכתב זכויות היוצרים של המוצר המקורי של תומאס דאם, הובילו לייצור של חיקויים זולים יותר.
Roewe RX8
דגם "Roewe RX8" היא מכונית הדגל של היצרן "Roewe".
בובת טרול
תולדות המותג
חברת דאם מעולם לא הפסיקה את ייצור הבובות בדנמרק, שבה תמיד נשארו צעצוע פופולרי. בשלהי שנות ה-80 החלו בובות הטרול של דאם לחוות קאמבק בארצות הברית. חברת EFS Marketing Associates הייתה אחת מהחברות היחידות שקיבלו היתר לייבא ולשווק את בובות הטרול של תומאס דאם בארצות הברית. "בובות דאם" אלו שווקו תחת המותג "טרולי נורפין" (Norfin Trolls), ועל התגית שלהן התנוסס לוגו שבו כתוב "אמץ טרול נורפין" ("Adopt A Norfin Troll").
במהלך תקופת הפופולריות של הבובה בתחילת ועד אמצע שנות ה-90, נעשו מספר ניסיונות לשווק את בובות הטרול לבנים צעירים. ניסיונות אלו כללו מספר מותגים של בובות אקשן פיגר כמו "טרולי הקרב המקוריים" (The Original Battle Trolls) של חברת הסברו, מותג "מגני האבן" (Stone Protectors) שאף עובד לסדרת טלוויזיה, ו"טרולי צבי הנינג'ה". נעשה ניסיון גם ליצור גרסה המשלבת את הטרול הפופולרי עם צעצועי מייטי מקס הפופולריים (שזכו גם הם לעיבוד מצליח לסדרת טלוויזיה), גרסה שנקראה "ראשים שעירים" (Hairy Heads), או "ראשי האימה" (Dread Heads).
בשנת 1994 הושבו זכויות היוצרים של דאם על הבובות בארצות הברית בעקבות חוק שנחקק במדינה בעקבות הסכמי סיבוב אורוגוואי. חברת הבובות "יונידה" (Uneeda), שגרפה רווחים של מיליוני דולרים בייצור בובות טרול בארצות הברית, ערערה על השבת זכויות היוצרים לחברת דאם, ובית המשפט קבע בשתי ערכאות, כי על חברת יונידה להפסיק לייצר, להפיץ ולמכור את מותג בובות הטרול שלה "ויש-ניק" ("Wish-nik").
בשנת 2003 כלל איגוד תעשיית הצעצועים האמריקאי את בובות הטרול ברשימת "צעצועי המאה", הכוללת את 100 הבובות הזכורות והיצירתיות ביותר של המאה ה-20.