cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רוץ ילד, רוץ (סרט)
עלילה
יורם פרידמן כילד יהודי בן שמונה בשנת 1942, ברח מגטו ורשה ושרד בעיקר בכוחות עצמו במשך שלוש שנים בפולין הכבושה על ידי הנאצים.
ניר רייכמן
ניר רייכמן (נולד ב-24 בספטמבר 1975) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי.
קריירה
רייכמן התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של בית"ר ירושלים. ב-27 בנובמבר 1993 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 2-0 להפועל באר שבע. ב-4 במרץ 1995 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 2-2 נגד הפועל חיפה.
בקיץ הושאל להפועל טייבה ובינואר של אותה עונה הושאל להפועל כפר סבא. בעונת 1997/1998 חזר לבית"ר עמה זכה באליפות. בפברואר הושאל להפועל ירושלים עד לסיום העונה.
לאורך הקריירה שלו רייכמן סבל מפציעות חוזרות ונשנות ופרש מכדורגל בגיל 26 בלבד. לאחר פרישתו שימש כאיש צוות במחלקות הנוער של בית"ר ירושלים והפועל קטמון ירושלים.
Man's World
Man's World הוא שיר שהוקלט, נכתב והופק על ידי הזמרת-יוצרת הוולשית מרינה דיאמנדיס, עבור אלבום האולפן החמישי שלה, Ancient Dreams in a Modern Land. השיר הופק גם על ידי המוזיקאית האמריקאית ג'ניפר דקילביו, אשר עבדה עם מרינה על האלבום כחלק ממטרתה לעבוד עם צוות הפקה שבנוי כולו מנשים. השיר יצא לאור כסינגל המוביל של האלבום ב-18 בנובמבר 2020, על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס. בהמשך פורסמו שני רמיקסים לשיר, שהופקו על ידי הלהקה האמריקאית Muna והזמרת Empress Of, בהשתתפות פאבלו ויטאאר. השיר זכה לביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה, שציינו רבות את קיום הבטחתה של מרינה לעבוד עם נשים בלבד על הרצועה.
"Man's World" היא רצועת פופ אלטרנטיבית, ובעלת הפקה מבוססת פסנתר. מילות השיר מביעות ביקורת את היחס לנשים ולקבוצות מיעוטים לאורך ההיסטוריה, שכן מצהירה מרינה בשיר כי היא כבר לא רוצה לחיות בעולם שמובל על ידי גברים בלבד. מבחינה מסחרית, "Man's World" נכנס למצעד הסינגלים החמים של ניו זילנד ולמצעדי ההורדות והמכירות של בריטניה. הקליפ הנלווה לשיר יצא לאור באותו היום עם השיר, ובוים על ידי אלכסנדרה גאווילט. בקליפ, שצולם בסימי ואלי, קליפורניה, מבצעת הזמרת כוריאוגרפיה עם להקת רקדנים בלבוש דומה. ההשראה עבור הקליפ נשאבה מיצירותיה של תנועת הנאו-קלאסיציזם.
רקע
בשנת 2019 הוציאה מרינה את Love + Fear, אלבום האולפן הרביעי שלה, והראשון שאינו תחת שם הבמה הקודם שלה "מרינה אנד דה דיימונדס", אלא תחת שמה הפרטי בלבד. במטרה לקדם את הפרויקט, יצאה הזמרת לסיבוב ההופעות Love + Fear Tour והוציאה את המיני-אלבום השישי שלה, Love + Fear (Acoustic), בספטמבר 2019. לאחר סיום סיבוב ההופעות, החלה לכתוב שירים לאלבום החדש. בינואר 2020 פרסמה מרינה פוסט בחשבון האינסטגרם שלה, בו אישרה שהיא עובדת על שירים חדשים, וצירפה תמונה עם הכיתוב "Album 5". בפוסט אחר סיפרה כי כתבה שירים גם בזמן חופשה בפריז. בפברואר, הוציאה דיאמנדיס את הסינגל העצמאי "About Love", שנכלל בפסקול סרט הקומדיה הרומנטית האמריקאי "לכל הנערים: נ.ב. אני עדיין אוהבת אותך".
השיר הופק על ידי המוזיקאית האמריקאית ג'ניפר דקילביו, ועל ידי מרינה, שכתבה את השיר לבדה. בראיון לווג, חשפה מרינה כי השיר אמור היה לצאת באפריל 2020, במקביל להופעתה בפסטיבל קואצ'לה, אך ביטול הפסטיבל עקב מגפת הקורונה מנע זאת. בסופו של דבר, הוא יצא להורדה דיגיטלית וסטרימינג במדינות שונות ב-18 בנובמבר 2020, על ידי אטלנטיק רקורדס. באותו היום, החל השיר היה להיות זמין להזמנה מוקדמת כסינגל 7 אינץ' ורוד באתר הרשמי שלה, במהדורה מוגבלת של 3,000 עותקים, המכילה בי-סייד שלא פורסם בעבר. ב-11 בדצמבר 2020 יצאה לאור גרסה מופשטת של השיר, שעטיפתה היא גרסת שחור-לבן של העטיפה המקורית. באותו היום, הייתה הגרסה זמינה גם בשירות הסטרימינג ספוטיפיי. בנובמבר 2020 הוכרז על שתי גרסאות רמיקס לשיר. הרמיקס הראשון, של הלהקה האמריקאית Muna, פורסם דיגיטלית ב-6 בינואר 2021. הרמיקס שני, שהופק על ידי Empress Of ובהשתתפות הדראג קווין הברזילאית פאבלו ויטאאר, יצא ב-4 בפברואר 2021.
הרכב ומילים
מבחינה לירית, מביעה מרינה בשיר מעין ביקורת על היחס הלקוי ל"נשים וקבוצות מיעוט אחרות לאורך ההיסטוריה". חלק מהמילים מתייחסות לשחקנית לשעבר מרילין מונרו, וכן לנושאים שנויים במחלוקת, כגון חסן אל-בולקיה, סולטאן ברוניי. דריק רוסינול ממגזין Uproxx כתב כי פזמון השיר ("Mother Nature's dying, nobody's keeping score / I don't want to live in a man's world anymore") מאשר כי "מרינה שמה את הכסף שלה איפה שהפה שלה", בהתייחס להחלטתה לעבוד עם נשים על אלבומה החמישי.
ביקורות
מייק ואס מ-Idolator כתב כי השיר "חשוב", וציין כי הפזמון קליט. במגזין DIY תואר השיר כ"להיט מעצים" ונכתב כי מרינה נשארה נאמנה להבטחתה לעבוד עם נשים בלבד. ב-Paper, זכתה מרינה לשבחים על כך שהמשיכה לעבוד על מוזיקה למרות מגפת הקורונה. בביקורת על קליפ השיר, נכתב ב-Contactmusic.com כי השיר "מדגיש את הקול הסנסציוני, האינדיבידואלי ושובה הלב שיש למרינה". בביקורת על האלבום, שיבח תומאס גרין מ-The Arts Desk את השיר, וכן את רצועת הכותרת על החוצפה שבהם.
במהלך השבוע השלישי של נובמבר 2020, הציג ג'ים עוואד מווראייטי את השיר בטור "השירים הטובים של השבוע".
הצלחה מסחרית
השיר נכנס למצעדי סינגלים בשתי מדינות. בבריטניה, אמנם לא נכנס למצעד הסינגלים הבריטי, המדרג את 100 השירים הפופולריים ביותר במדינה מדי שבוע, אם כי דורג במקום ה-96 למצעד ההורדות ב-20 בנובמבר 2020. באותו השבוע, דורג השיר גם במקום ה-99 במצעד המכירות. בשבוע יציאת האלבום, ביוני 2021, נכנס השיר מחדש למצעד המכירות ודורג במקום ה-29. בניו זילנד, נכנס השיר למצעד ה-Hot 40 Singles, בו דורג במקום ה-36.
וידאו קליפ
ב-16 בנובמבר 2020 הכריזה מרינה רשימת על הקליפ הנלווה לשיר, והעלתה טיזר בן 15 שניות לחשבונות המדיה החברתית שלה. הקליפ שודר בבכורה בחשבון היוטיוב שלה בשעה 9:30 בבוקר (PST), ב-18 בנובמבר 2020, יום יציאתו של השיר עצמו. לדברי מרינה, הקליפ נוצר בהשראת תנועת הנאו-קלאסיציזם של המאה התשע-עשרה, ובמיוחד ציוריו של האמן האנגלי ג'ון ויליאם גודוורד. הקליפ צולם במקום בסימי ואלי, קליפורניה ובוים על ידי אלכסנדרה גאווילט.
לצד יציאת הקליפ ביוטיוב, הוא הפך זמין להורדה דרך אפל מיוזיק באותו היום, ב-18 בנובמבר 2020.References regarding the release of the music video for "Man's World" by Marina on Apple Music:
קרדיטים
הקרדיטים שלהלן לקוחים מטיידל.
וידאו קליפ
הקרדיטים שלהלן לקוחים מעמודי היוטיוב והאינסטגרם של מרינה.
איסלנד באירוויזיון 2020
איסלנד תכננה להשתתף באירוויזיון 2020 שנועד להתקיים באולם אהוי רוטרדם בעיר רוטרדם בהולנד, עם השיר "Think About Things" שנכתב והולחן על ידי הזמר דאדי פרייר, שנבחר לייצג את מדינתו בקדם האירוויזיון האיסלנדי, "Söngvakeppnin 2020" שאורגנה על ידי רשות השידור האיסלנדית, "RÚV".
בחירת המבצע
בקדם האיסלנדי התחרו עשרה שירים. המנצח הוכרע לאחר שני חצאי גמר, גמר והגמר הסופי. חצי הגמר הראשון נערך ב-8 בפברואר 2020 וחצי הגמר השני נערך ב-15 בפברואר באותה השנה. בחצאי הגמר, משתתפי התחרות התבקשו לשיר את שיריהם בשפה האיסלנדית, ובגמר ניתן להחליף את שפת השיר. הגמר והגמר הסופי נערכו ב-29 בפברואר באולם הספורט "Laugardalshöll", רייקיאוויק, בירת איסלנד.
חצי הגמר הראשון
חצי הגמר הראשון נערך ב-8 בפברואר 2020. מתוך חמשת השירים שבוצעו בחצי הגמר, שניים עלו לגמר.
גמר
הגמר התקיים ב-29 בפברואר 2020 עם חמשת השירים שזכו לכרטיס הכניסה לגמר בחצאי הגמר. בניגוד לחצאי הגמר, בגמר, הניקוד התחלק בין הקהל לשופטים ביחס של 50:50. בשל בעיות טכניות שאירעו בעת ההופעה של דאדי פרייר, הוא הורשה להופיע מחדש לאחר סיום רצף ההופעות שנקבע.
הגמר הסופי
שני השירים שסיימו במקומות הראשונים בגמר עלו לשלב הגמר הסופי. שיטת החישוב בגמר הסופי זהה לגמר פרט להוספה של הניקוד בסיבוב הקודם (בגמר). בסופו של השלב הוחלט כי הנציג האיסלנדי לאירוויזיון 2020 הוא דאדי פרייר עם השיר "Thing About Things".
באירוויזיון
איסלנד הייתה אמרה להשתתף בחצי הגמר השני של התחרות, אך עקב מגפת הקורונה, בוטלה התחרות ב-18 במרץ 2020. אחרי ביטול התחרות, רשות השידור האיסלנדית פרסמה כי פרייר ייצג את איסלנד באירוויזיון 2021.
אפולין טראורה
אפולין טראורה (בצרפתית: Apolline Traoré; 1976) היא במאית מבורקינה פאסו.
ביוגרפיה
אפולין טראורה נולדה בשנת 1976 בוואגאדוגו. המקצוע של אביה היה מדריך טיולים. בגיל 17 טראורה עברה עם משפחתה לארצות הברית ולמדה בקולג' אמרסון שבבוסטון, מוסד הידוע בתחום האומנות והתקשורת.
בשנות ה-2000 היא ביימה מספר סרטים קצרים. אחד הסרטים שביימה נקרא "The Price of Ignorance" (בתרגום חופשי לעברית "מחיר הבורות"). הסרט מציג את סיפורו של אונס שקרה בבוסטון שבארצות הברית, ויצא בשנת 2000. סרט נוסף שהיא ביימה הוא "Kounandi" (בתרגום חופשי לעברית "בן מזל"), על גמד שנדחה על ידי כולם. הסרט יצא בשנת 2003 והוא הוצג בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו. בנוסף היא הפיקה בשנת 2004 את הסרט באורך מלא הראשון שלה, "Sous la clarté de la lune" (בתרגום חופשי לעברית "תחת אור הירח").
בשנת 2005 עברה לבורקינה פאסו, שם עבדה עם אידריסה ואדראוגו. בשנת 2008 היא ביימה את סדרת הטלוויזיה "Le testament" (בתרגום חופשי לעברית "הרצון").
הסרטים שהפכו אותה לידועה הם "Moi Zaphira" (בתרגום חופשי לעברית "אני זאפירה") שיצא בשנת 2013, ו-"Frontières" (בתרגום חופשי לעברית "גבול") שיצא בשנת 2018 וזיכה אותה בשני פרסים בפסטיבל הסרטים של ואגאדוגו.
קריסטינה בונווייה
קריסטינה אליזבת הוּך בונווייה (בנורווגית: Kristine Elisabeth Heuch Bonnevie; 8 באוקטובר 1872 – 30 באוגוסט 1948) הייתה ביולוגית נורווגית והפרופסורית הראשונה בנורווגיה. תחומי המחקר שלה היו ציטולוגיה, גנטיקה ואמבריולוגיה.
חיים אישיים
בונווייה הייתה החמישית מבין שבעת ילדיהם של יאקוב בונווייה (Jacob Aall Bonnevie; 1838–1904) ואנה יוהאנה דאה (Anne Johanne Daae; 1839–1876). ליאקוב בונווייה נולדו שני ילדים נוספים מאשתו השנייה סוסנה ברין (Susanne Bryn; 1848–1927). משפחתה עברה מטרונדהיים לכריסטיאניה בשנת 1886.
בונווייה מעולם לא נישאה. אחותה הונוריה (Honoria), הבת הבכורה של יאקוב ואנה, התחתנה עם הפיזיקאי והמטאורולוג הנורווגי.
קריירה
בונווייה עברה את בחינות הכניסה לאוניברסיטה (Examen artium) בשנת 1892, החלה ללמוד זואולוגיה בשנת 1892, ואחר כך עברה לביולוגיה. היא סיימה את עבודת הדוקטורט שלה: "Undersøgelser over kimcellerne hos Enteroxenos østergreni" (מחקרים על תאי הזרע של Enteroxenos oestergreni (מין של שבלול ימי)) בשנת 1906. היא למדה גם אצל בציריך בשנים 1898–1899, תחת  בווירצבורג בשנים 1900–1901, ותחת  באוניברסיטת קולומביה בניו יורק בין 1906 ל-1907. היא ירשה את כמנהלת המעבדה הזואוטומית (אנטומיה של בעלי חיים) בשנת 1900. היא הייתה פרופסור באוניברסיטת פרדריק המלכותית בשנים 1912 עד 1937, והקימה את המכון לחקר התורשה בשנת 1916.
בשנת 1911 הפכה בונווייה לחברה הנשית הראשונה ב. מאוחר יותר היא הקימה את האגודה הנורווגית לאקדמאיות, וניהלה אותה בין השנים 1922 ל-1925. היא הקימה מכון מחקר לנערות צעירות בשנת 1916 ובית לסטודנטים בשנת 1923. בונווייה הייתה חברה בוועדת השידור של האוניברסיטה בשנים 1927–1937. תלמידיה כללו את תוּדָאר קֶלפּרוּד (Thordar Quelprud) ותור היירדאל.
בונווייה הייתה חברה מרכזית בוועד המנהל של בשנים 1909–1918. היא נבחרה כחברה במועצת העיר כריסטיאניה (לעתיד אוסלו), כיהנה בשנים 1908–1919, וכחברה בפרלמנט של נורווגיה בשנת 1915. כיהנה בקדנציה בפרלמנט בשנים 1916–1918 כסגניתו של ממחוז הבחירה אקר העתיקה (Gamle Aker).
בונווייה קיבל את בזהב בשנת 1920, מסדר אולף הקדוש, דרגה ראשונה, בשנת 1946, ו"פרס פריטיוף ננסן" בשנת 1935. בניין הביולוגיה בקמפוס בלינָּרן (Blindern) באוניברסיטת אוסלו קרוי בית קריסטין בונווייה (Kristine Bonnevies hus).
בשנים 1922–1933, תרמה בונווייה לעבודות של חבר הלאומים (עם אנרי ברגסון, אלברט איינשטיין, מארי קירי וכו').
נמרוד הוכנברג
נמרוד הוכנברג (מכונה נימו, נולד ב-18 בנובמבר 1997) הוא שחקן ישראלי.
ביוגרפיה
נולד וגדל בהרצליה בשכונת נוף ים. את שירותו הצבאי עשה בתיאטרון צה"ל. לאחר מכן, למד בבית הספר לקולנוע סם שפיגל בירושלים.
בשנה שלאחר מכן, גילם את דוד, תלמיד בבית הדרורים וחברו הטוב של מורי ואסתר מבית המחסה, בסדרת הנוער "החממה". בהמשך השנה גילם את ג'קי בסרט "מדינת הגמדים".
ב-2017 השתתף בסרט "מסע הטבעת". בהמשך אותה שנה יצא הסרט "סיפור אהבה ארץ ישראלי", בו שיחק בתפקיד אפרים.
ב-2018 כיכב בסרט "מקוללים", לצד דניאל גד ועמית רהב.
ב-2019 השתתף בסדרה "נחמה". באפריל אותה שנה החלו שידורי הסדרה "כבודו" שם גילם את דמותו של ביאליק.
ב-2020 השתתף בסדרה האמריקאית "איש הניסים" של נטפליקס, שם גילם את דמותו של ישראל.
בדצמבר של אותה שנה יצאה בכאן 11, הסדרה "אחד על אחד", שם גילם את דמותו של "דני".
בשנים 2021-2023 גילם את דמותו של "ניסן" בשתי העונות בסדרה "השוטרים" המשודרת בקשת 12,
מבצע 14f13
מבצע 14f13, הנקרא גם "הטיפול המיוחד" - הוא מבצע אשר היה תוכנית המשך לתוכנית T4 - אותנסיה. היא פעלה בין השנים 1941 עד 1944. במסגרת תוכנית זאת יצאו "משלחות רופאים", בעיקרם פסיכיאטרים, היישר ממוסדות אותנסיה אל מחנות הריכוז. במחנות אלו, ערכו הרופאים סלקציות של "חולי נפש" במטרה לזהות את אלו שאינם עומדים בקריטריונים הנאציים ולא יכלו להמשיך לעבוד על מנת לשלוח אותם ל"המתת חסד". במהלך המבצע נרצחו כ-15,000–20,000 קורבנות.
הרקע להקמת תוכנית 14f13
תוכנית אותנסיה (או "תוכנית T4") הייתה תוכנית "המתת חסד" בגרמניה הנאצית שחלה על גרמנים שהוגדרו כ-"אלמנטים גרמניים חסרי ערך" כחולי נפש, ילדים עם פיגור ומוגבלים, במהלך מלחמת העולם השנייה. בתוקף צו שפורסם ב-1 בספטמבר 1939, על בסיס חוק שנחקק בשנת 1933, הוקם מוסד רפואי שבראשו עמד הד"ר קרל ברנדט. קבוצה קטנה ונבחרת של רופאים החליטה מי מהאסירים ייכלל בהגדרה, חיסולם בוצע במתקנים סודיים שונים של השירות הרפואי הגרמני, וביניהם המוסד בברנדנבורג, ששכן מדרום למגדבורג. מבצע זה נמשך עד סוף קיץ 1941, והופסק עקב מחאות של הכנסייה ומוסדות המשפט.
תוכנית 14f13
בתחילת 1941, פנה היינריך הימלר, ראש האס אס, לפיליפ בוהלר, מי שעמד בראש תוכנית T4 - אותנסיה, בבקשה להשתמש במתקני הגז של מוסדות T4 כדי להרוג "יצורים מיותרים" במחנות הריכוז, שחסרו מתקנים לרציחות המוניות, להבדיל מרציחות אינדיוודואליות. הסלקציות של חולים המיועדים להמתה במסגרת המתת החסד החלו בעקבות החלטתו של הימלר "לשחרר את מחנות הריכוז מן המעמסה". באותה השנה באפריל, החלו ההכנות וצוותי רופאים יצאו למחנות הריכוז לשם עריכת סלקציה בקרב החולים אך גם בין הבריאים שסבלו מתשישות בלבד, רובם יהודים. בשעה בה הוכנו הנחיות כלליות ונהלים לביצוע הסלקציות, הוראות מפורטות הועברו אל מפקדי מחנות הריכוז. מכתב שנשלח ב-12 בנובמבר 1941 ממשרדו של המפקח על מחנות הריכוז - פול ניטשה, נשא את סימון התיק 14f13 - סימון שהפך לצופן הסודי בהתכתבות שנגעה למקרי מוות במחנות ואומץ כצופן של מבצע המתת החסד. בשלב ראשון נשלח המכתב אל מחנות הריכוז אושוויץ, בוכנוואלד, דכאו, מאוטהאוזן וזקסנהאוזן, ובו הודעה על בואן של הוועדות הרפואיות לשם ביצוע סלקציה. בבוכנוולד לוותה הסלקציה של החולים בבדיקה רפואית, אך בקרב האסירים היהודים הסלקציה הייתה ללא בדיקה. כותבת הספר "גשר צר אל החיים", גוטרמן בלה טענה ש-"משמע שלגבי היהודים הייתה ההחלטה ברורה כבר בשלב הזה: גורלם הוכרע ללא כל קשר למצב בריאותם".
המתה
לפי ד"ר מ. דבורז'צקי, כותב הספר "אירופה ללא ילדים": "במחנות ההסגר והגטאות תכננו הרופאים הנאציים את הקמת התנאים הסאניטאריים האיומים, שכל מה שסופר עליהם הוא כאין וכאפס לעומת המציאות ההיא. עבודת הכפייה האיומה, הרעב, והצמא, הקור, העירום, הכאות והתעללות זדון הביאו לידי מחלות קשות וממיתות: הטיפוס, הדיזנטריה, השחפת, ואותה חולשה איומה. חולשת אפיסת כוחות המוחלטת, שהפכה את האנשים ליצורים שלא מן העולם הזה. המבקשים לנפשם מיתת־גאולה. רבים מבין הרופאים הנאציים השתתפו אישית בפעולת המיון לחדרי הגזים. המיתו במו ידיהם אלפי חולים בזריקות של פנול, אויפאן נתרן וכיוצא באלה לתוך הלב. ההליכה אל בית החולים במחנה הסגר נחשבה כהליכה אל המוות. שם הרופא הגרמני במחנות ההסגר היה שם נרדף לרוצח. כאלף מחנות הסגר היו קיימים בגרמניה ובארצות כיבושה: אלפי רופאים גרמניים מילאו שם תפקיד איום; עשרות אלפי רופאים גרמניים אחרים ידעו — ושתקו".
סופה של התוכנית
המפנה במלחמה לצד הקשיים והביקורת מצד הכנסייה בעקבותיה הביאו להפסקת "הטיפול המיוחד". בנוסף, המפנה גם הביא לבחינה מחודשת של שאלת העסקת אסירים בעבודה למען תעשיית המלחמה הגרמנית. עם אימוץ התפיסה של המתה תוך עבודה, בא אל קיצו מבצע 14f13 במחנות. במכתבו מ-27 באפריל 1943, נענה הימלר להצעת פול ניטשה (אשר תמך ברעיון המתת החסד) והודיע לכל מפקדי מחנות הריכוז כי הטיפול המיוחד יחול רק על אסירים חולי נפש. לגבי האחרים, אם נחלשו - ניתנה הסמכות לרופאי המחנות ולמפקדיהם לערוך סלקציות בצריפים ולהחליט על דעת עצמם על חיסול במקום. האסירים התשושים והחולים הועברו מעשה שגרה לדכאו בהתאם להוראת המשרד הראשי למינהל ומשק.
לודוויג האן
לודוויג האן (בגרמנית: Ludwig Hahn; 23 בינואר 1908 - 10 בנובמבר 1986) היה פקיד נאצי גרמני ופושע מלחמה מורשע. מילא תפקידים רבים ב- אס אס. כקצין בכיר בארגון לקח חלק גדול בחיסול ובדיכוי האכזרי של מרד גטו ורשה.
ביוגרפיה
לודוויג האן היה בן לאיכר משגשג בעל אותו השם. נולד בעיירה הכפרית אייצן שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. האן למד משפטים פיננסיים באוניברסיטת גטינגן, שם הפך לחבר בליגת הסטודנטים הגרמנית הלאומית-סוציאליסטית. הוא הצטרף למפלגה הנאצית בפברואר 1930, בה קודם לדרגת רב-טוראי, והשלים דוקטורט במשפטים ביולי 1932.
עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה בשנת 1933 הצטרף האן לארגון ה SS. ב 1935 התחתן עם קרלוט סטיינהוף, אחותה של טייסת קרב גרמנית. באותה שנה החל את דרכו בשירותי הביטחון הנאציים כיועץ לארגון הגסטפו. בשנה שלאחר מכן שימש כעוזר המנהל של לשכת הגסטפו בהנובר, ובנובמבר 1936 חזר לברלין כדי לעבוד כיועץ משפטי במטה הגסטפו. בספטמבר 1938 הועלה לדרגת רב-סרן ב SS ובמהלך ההכנות למלחמת העולם השנייה הועבר לווינה שבאוסטריה, שם קיבל תפקיד פיקוד על תת-יחידה של האיינזצגרופן.
פעילות במהלך מלחמת העולם השנייה
פעולות הרצח הראשונות בהן השתתף היו נגד תושבים פולנים אשר זוהו כמתנגדים למשטר הנאצי. בנובמבר 1939 היה מעורב ברצח המוני של פולנים פקידי ציבור, פעילים ואינטלקטואלים. הוא מילא תפקיד מוביל בגירוש יהודים מהעיירה דינוב למזרח פולין הכבושה.ב-1940 שירת כמפקד בשירות הביטחון בעיר קרקוב. משם לקח חלק בהעברתם של פרופסורים מהאוניברסיטה היגלונית שבקרקוב למחנות הריכוז. באוגוסט 1940 עבר לסלובקיה שם שירת כשליחו האישי של היימליך הימלר. לאחר מכן ב 1941 הועבר לאתנס ביוון שם פיקד על יחידה במסגרת מבצע בלקן. לאחר הניצחון קודם לדרגת סגן אלוף.
פעילותו בורשה
כסגן קצין ב SS, האן השתתף בדיכוי האכזרי של מרד גטו ורשה ב 1943, במהלכו נרצחו שלושה עשר אלף יהודים. הוא שימש בעיקר כיועץ ליירגן שטרופ, שפעל ישירות תחת היינריך הימלר. האן ייעץ לשטרופ לא להגיע למגע קרוב עם הלוחמים היהודים, אלא להשתמש בנשק ארוך הטווח שברשותו. הם השתמשו בתותחים כדי לירות ישירות על הבניינים בהם התבצרו הלוחמים היהודים. לאחר מכן ייעץ האן להצית בינינים באש. לאחר המרד הוא היה אחראי על גירושם של עוד חמישים ושישה אלף יהודים מהגטו לטרבלינקה.
ב 1944 קודם האן לדרגת אלוף-משנה. באותה השנה לחם יחד עם הואפן אס אס במרד ורשה, כאשר פיקד על גדוד של 700 לוחמים. לאחר הכנעת המורדים הוא הורה על הרג המוני של אזרחים פולנים כנקמה לפי הוראות הימלר. בירי זה נרצחו בין חמש אלפים לעשרת אלפים נשים, גברים וילדים.
המשך שירות באס אס
ב 1944 עזב נאן את ורשה וחזר לגרמניה, הוצב בעיירה קוכם ומונה למפקד בקרב הבליטה. ב 1945 מונה כמפקד ויסבאדן אך שוחרר מתפקידו במהרה לאחר שהעיר נפלה בידי בעלות הברית. בשבועות האחרונים למלחמה ברח האן להסיש אולדנדורף. הוא נלקח בשבי על ידי הצבא הבריטי ב-12 באפריל 1945 אך הצליח להימלט ממעצר.
החיים אחרי המלחמה
לאחר המלחמה הסתתר האן בבאד איילסן באזור הכיבוש הבריטי, ועבד כחקלאי. לאחר מכן עבד כאיש מכירות במפעל טקסטיל. ב 1949 חזר להשתמש בשמו האמיתי, ופיתח קריירה מצליחה כאיש ביטוח. זהותו נחשפה רק ב 1960 על ידי עיתונאים.
משפט והרשעות
האן נלקח למעצר כמה פעמים, אך ללא הצלחה להרשיעו. רק ב-1972, כאשר היה בן 65, הורשע בהצלחה בפשעי מלחמה בבית המשפט בהמבורג, ובית המשפט גזר דינו ל 12 שנות מאסר. הוא נכנס לכלא ב-1975 לאחר ערעור שנדחה, וכעבור מספר שנים חלה בסרטן וקיבל שחרור מוקדם ב-1983. הוא נפטר באמרסבק ב 10 בנובמבר 1986.
אילן אשל
אילן אשל (נולד ב-26 באוגוסט 1936) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה, כיהן כמפקד חטיבת חרמונים וכמפקד אגד התחזוקה של עוצבת הגליל. מעוטר בצל"ש הרמטכ"ל על לחימתו במלחמת יום הכיפורים.
אשל גדל בקיבוץ שער הגולן ולמד במוסד החינוכי בקעת כנרות.
אשל נשוי, אב לשלושה, וממשיך להתגורר בקיבוץ שער הגולן.
שירות צבאי
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1954 שובץ בחטיבת גולני. בגולני עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לחטיבה ושימש כמפקד מחלקה וכסגן מפקד סיירת גולני. במבצע קדש ב-1956 לחם במסגרת סיירת גולני, בקרבות לכיבוש מוצבי הצבא המצרי ברפיח.
במלחמת ששת הימים נלחם בשומרון בקרב לכיבוש ג'נין. במלחמת ההתשה התנדב לשרת כאחד ה"נמרים", קציני מילואים בעלי ניסיון שהוצבו בקו בר-לב. במלחמת יום הכיפורים נלחם כמפקד פלוגת טנקים של גדוד סיור 134 מחטיבה 179. הטנק שלו נפגע וכל אנשי הצוות מלבדו נהרגו. אשל נפצע קשה וחולץ רק למחרת.
תיאור המעשה כפי שמופיע בכתב הצל"ש:
השתתף במלחמת לבנון הראשונה כמפקד גדוד 275 של חטיבת מרכבות הפלדה, בקרב בכפר עין חילווה ובמצור על צידון. הטנק שלו נפגע, התותחן נהרג והוא נפצע.
לאחר השחרור מצה"ל
השלים תואר הנדסאי בחקלאות של הפקולטה לחקלאות. עבד כמדריך חקלאי למטעים, בשנים 1995-2003 שימש כמנהל מחוז העמקים במשרד החקלאות, ממונה על תשלום פיצויי אסון טבע במשרד החקלאות, יו"ר מועצת הזיתים, בשנים 2002-2006 מנכ"ל הארגון לחקלאות ביולוגית אורגנית בישראל ובשנים 2006-2013 כמנכ"ל ארגון מגדלי הפירות.
בתקופת כהונתו של אשל כמנכ"ל הארגון לחקלאות אורגנית גדל היצוא האורגני מישראל בזכות כניסת מגדלים חדשים לענף והרחבת הפעילות של המגדלים הוותיקים. גם השוק האורגני המקומי צמח בשנים אלו, אם כי בשיעורים נמוכים יותר. בשנתו האחרונה בתפקיד זה, עסק אשל יחד עם מדריכי הארגון לחקלאות אורגנית בסיוע לחקלאי גוש קטיף בהקמת משקים אורגנים במקומות מגוריהם החדשים. אשל עסק בין היתר בקידום "החוק להסדרת תוצרת אורגנית" שבו החל מנכ"ל הארגון שקדם לו, ישראל שמידט, והשלימה המנכ"לית שהחליפה אותו, אורנית רז.
אשל מכהן כדירקטור בהנהלת החקלאות של הקיבוץ הדתי מירב, דירקטור במפעל הרהיטים "גולן פלסטיק" של קיבוצו שער הגולן, חבר הנהלה באגודת המים של עמק הירדן.
בחודש אוגוסט 2014, במהלך מבצע צוק איתן, שמע אשל על הנוסח של "דף המפקד לקרב" ששלח עופר וינטר, מפקד חטיבת גבעתי, לחייליו ובו הזכיר כי הם נלחמים בשם האל. בתגובה, שלח אשל מכתב פומבי נרגש אל וינטר ובו טען כי הדברים של וינטר פגעו בו ובחיילים חילונים אחרים.
פילגרסטים
פילגרסטים (filgrastim), הוא החומר הפעיל בתרופות המשמשות לטיפול ברמות נמוכות של נויטרופילים בדם (נויטרופניה) רמות נמוכות של נויטרופילים עלולות לקרות באיידס (HIV), בעקבות כימותרפיה או הרעלת קרינה, או לנבוע מגורם לא ידוע. התרופה יכולה לשמש גם כדי להגדיל את רמות תאי הדם הלבנים, לצורך איסוף תאי דם לבנים, במהלך לויקופורזה. התרופה ניתנת על ידי הזרקה תוך-ורידית או הזרקה תת-עורית.
תופעות לוואי נפוצות כוללות חום גבוה, שיעול, כאבים בחזה, כאבי פרקים, הקאות ונשירת שיער. תופעות לוואי חמורות כוללות קרע בטחול ותגובות אלרגיות. לא ברור אם השימוש בהיריון בטוח לתינוק. פילגרסטים הוא צורה רקומביננטית של גורם מגרה-מושבות גרנולוציטים טבעי (G-CSF). פיגלסטרים פועל על ידי גירוי הגוף להגדיל את ייצור של נויטרופילים.
פילגרסטים אושר לשימוש רפואי בארצות הברית בשנת 1991. התרופה כלולה ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי (WHO), הכוללת את התרופות היעילות והבטוחות ביותר במערכת בריאות.
שימושים רפואיים
פילגרסטים משמש לטיפול בנויטרופניה, מגרה את מח העצם כדי להגדיל את הייצור של נויטרופילים. הגורמים לנויטרופניה כוללים: כימותרפיה והשתלת מח עצם.
פילגרסטים משמש גם כדי להגדיל את מספר תאי גזע ההמטופויאטיים בדם, לפני איסוף על ידי לויקופורזה, לצורך שימוש בהשתלת תאי גזע ההמטופויאטיים.
תופעות לוואי
תופעת הלוואי השכיחה ביותר היא כאבי עצמות קלים, לאחר מתן חוזר, ותגובות עור מקומיות, באתר ההזרקה. תופעות לוואי אחרות, כוללות תגובות אלרגיות רציניות (כולל פריחה על כל הגוף, קוצר נשימה, צפצופים בנשימה, סחרחורת, נפיחות מסביב לפה או לעיניים, דופק מהיר והזעה), קרע בטחול (העלול לעיתים לגרום למוות), דימום מנאדיות הריאה, תסמונת מצוקת הנשימה החדה וגניחת דם. משברים חריפים של תאי חרמש, המסתיימים בחלק מהמקרים במוות, נקשרו עם השימוש בפילגרסטים, בחולים עם הפרעות של תאי חרמש.
תגובות בין-תרופתיות
תגובות בין-תרופתיות בין פילגרסטים ותרופות אחרות לא הוערכו במלואן. יש להשתמש בזהירות בתרופות אשר עשויות להגביר שחרור של נויטרופילים, כגון ליתיום.
פעילות המטופויאטית מוגברת של מח העצם, כתגובה לטיפול עם גורמי גדילה, נמצאה קשורה עם שינויים חיוביים זמניים בדימות של עצם. יש להתחשב בכך כאשר מפרשים תוצאות דימות של עצם.
פילגרסטים לא נחקר בנשים הרות והשפעותיו על העובר אינן ידועות. אם נוטלים פילגרסטים בזמן ההיריון, ייתכן כי יימצאו בדמו של התינוק, עקבות של התרופה. לא ידוע לגבי אפשרות הימצאות התרופה בחלב אם.
מנגנון פעולה
פילגרסטים הוא גורם מגרה יצירת מושבות גרנולוציטים (G-CSF) המיוצר באמצעות טכנולוגיית DNA רקומביננטי. G-CSF מסדיר את הייצור של נויטרופילים בתוך מח העצם; G-CSF אנדוגני הוא גליקופרוטאין המיוצר על ידי מונוציטים, פיברובלסטים, ותאי אנדותל.
G-CSF הוא גורם מגרה יצירת מושבות שהודגם כבעל השפעות ישירות מינימליות, בניסויי מבחנה או בניסויי בעלי חיים, על הייצור של סוגים אחרים של תאים המטופויאטיים. פילגרסטים הוא השם המסחרי עבור גורם מגרה יצירת מושבות גרנולוציטים, מתיוניל, רקומביננטי (r-metHuG-CSF).
ייצור
פילגרסטים מיוצר באמצעות טכנולוגיית DNA רקומביננטי. הגן האנושי עבור גורם מגרה יצירת מושבות גרנולוציטים מוכנס לתוך החומר הגנטי של חיידקי קולי. ה- G-CSF שנוצר על ידי חיידקי קולי שונה מ G-CSF המיוצר באופן טבעי בבני אדם.
מסחור
פילגרסטים משווק, בין היתר, בשמות המסחריים ניופוגן (neupogen) על ידי חברת אמג'ן, טבעגרסטים על ידי חברת טבע, אקופיל (Accofil) המיוצר על ידי חברת Intas Biopharmaceuticals ומשווק בישראל על ידי Tzamal Bio Pharma. חברת אפריקוס ביוסאינסס מפתחת ובודקת מוצר בשם נופן (nupen) אשר יכול לספק פילגרסטים דרך העור, כדי לשפר חזרה לנורמה של ספירה של נויטרופילים, לאחר כימותרפיה.
תרופות ביוסימילאריות
במרץ 2015, ה-FDA אישר את מוצר הביוסימילר הראשון בארצות הברית לפילגרסטים שנקרא filgrastim-sndz (השם המסחרי זרקסיו - Zarxio) המיוצר על ידי חברת סנדוז (Sandoz) מקבוצת נוברטיס. זרקסיו אינה תרופה חליפית, היא התרופה הביוסימילארית הראשונה שאושרה בארצות הברית ועברה הערכה על ידי ה-FDA האמריקאי לגבי מאפייני המבנה והתפקוד, נתונים מניסויים בבעלי חיים, נתונים פרמקוקינטיים ופרמקודינמיים בבני אדם, נתוני אימונוגניות קלינית ונתונים אחרים שהדגימו את הדמיון הביולוגי שלה לניופוגן. קיימים תכשירים ביוסימילאריים נוספים לניופוגן, באירופה ובארצות הברית.
פגפילגרסטים
פגפילגרסטים הוא פילגרסטים או גורם מגרה יצירת מושבות גרנולוציטים (G-CSF) רקומביננטי שעבר פגילציה (PEGylated). פגפילגרסטים משמש לגרות ייצור של תאי דם לבנים (נויטרופילים) ומשפיע על שגשוג ודיפרנציאציה של נויטרופילים בתוך מח העצם.
התרופה בישראל
פילגרסטים מאושרת לשיווק בישראל, בצורת מזרקים מוכנים לשימוש וכתמיסה להזרקה, במתן תת-עורי ותוך-ורידי, ומיועדת להעלאת מספר תאי הדם הלבנים, על ידי עידוד מח העצם לייצר יותר תאי דם לבנים. התרופה כלולה בסל הבריאות.
יאנה יאנבסקי
יאנה (אלכסנדר) יאנבסקי (במקדונית: Александър Јане Јаневски; 1 בינואר 1920, ממלכת יוגוסלביה – ?) היה כדורגלן ומאמן כדורגל יוגוסלבי ששיחק בעמדת החלוץ ומזוהה עם קבוצת וארדאר סקופיה. אימן בישראל את קבוצות שמשון תל אביב, מכבי יפו ומכבי שעריים.
קריירת משחק
יאנבסקי החל את קריירת המשחק שלו לאחר סיום מלחמת העולם השנייה. בעונת 1946–1947 שיחק כחלוץ בקבוצת פרטיזן בלגרד וזכה עמה באליפות ליגת העל היוגוסלבית ובגביע היוגוסלבי. ב-1947 עבר לשחק בווארדאר סקופיה וכיכב בשורותיה עד 1955. הוא שיחק ב-242 משחקים בשורות הקבוצה ומהם 120 משחקי ליגה, ובהם כבש למעלה מ-100 שערים ומתוכם 27 שערי ליגה. יאנבסקי היה קפטן קבוצתו וב-1949 נבחר לספורטאי השנה במקדוניה תחת יוגוסלביה.
קריירת אימון
ב-1949 בעודו שחקן פעיל בווארדאר סקופיה, אימן יאנבסקי את קבוצת הנוער וזכה עימה באליפות הנוער של יוגוסלביה. בעונת 1964/1965 בליגה הלאומית של ישראל, אימן יאנבסקי את קבוצת שמשון תל אביב אשר סיימה את העונה במקום התשיעי. בעיצומה של עונת 1965/1966 בליגה הלאומית שוחרר יאנבסקי מתפקידו ובמקומו מונה עמי פזטל. בראשית עונת 1966/1968 בליגה הלאומית "העונה הארוכה", אימן יאנבסקי את מכבי שעריים מתחתית הליגה הראשונה. מייד לאחר מלחמת ששת הימים ניתקו מדינות הגוש המזרחי ובכלל זה יוגוסלביה את יחסיהן הדיפלומטיים עם ישראל, ויאנבסקי נקרא לשוב לארצו. בעונת 1967–1968 אימן יאנבסקי בטורקיה את קבוצת בשיקטש ובעונת 1968–1969 אימן ביוון את קבוצת פאוק סלוניקי. בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 שב לישראל. מכבי יפו אשר אומנה בעונת 1970/1971 בליגה א' על ידי משה וארון, עלתה לליגה הלאומית לאחר עונה אחת. לקראת תחילת עונת 1971/1972 בליגה הלאומית פיטרה הנהלת יפו את וארון, ויאנה יאנבסקי מונה למאמן הקבוצה. יפו הציגה יכולת טובה לאורך העונה וסיימה אותה במקום החמישי, שמונה נקודות מתחת לאלופה מכבי תל אביב. בסיום העונה קיים יאנבסקי משא ומתן עם בית"ר ירושלים, אך זו לא הסכימה לדרישותיו הכספיות. יאנבסקי עזב את ישראל ועבר לאמן ביוון עד ל-1977. בסיום עונת 1979/1980 בליגה הלאומית אומנה מכבי יפו על ידי שמואל פרלמן וניצלה במחזור האחרון מירידה לליגה השנייה בזכות הפרש שערים. בראשית עונת 1980/1981 בליגה הלאומית פיטרה הנהלת יפו את פרלמן ובמקומו נקרא יאנבסקי לאימון הקבוצה. עונת 1980/1981 הייתה עונתה הטובה ביותר של מכבי יפו בשנות ה-80 של המאה ה-20 ובסיומה התברגה במקום השלישי בטבלה, ארבע נקודות פחות מהאלופה הפועל תל אביב. בהמשך, שב יאנבסקי ליוגוסלביה ואימן את קבוצת נעוריו וארדאר סקופיה.
הפקולטה למדעי החיים באוניברסיטת בר-אילן
הפקולטה למדעי החיים ע"ש מינה ואבררד גודמן של אוניברסיטת בר-אילן נוסדה רשמית בשנת 1998. התחומים הנלמדים בפקולטה לתואר ראשון (BSc), תואר שני (MSc) ותואר שלישי (PhD) הם ביולוגיה תאית והתפתחותית, אקולוגיה ומדעי הצמח, אימונולוגיה וחקר הסרטן, ביולוגיה חישובית ומבנית, מיקרוביולוגיה ווירולוגיה, ונוירו-ביולוגיה.
דקאן הפקולטה הוא פרופסור דורון גינזברג.
היסטוריה
עם הקמתה של אוניברסיטת בר-אילן בשנת 1955, החל לפעול בה קורס אחד בתחום מדעי החיים – ביולוגיה כללית, שאותו לימד פרופ' אליהו פינסקי. בשנה השנייה הצטרף אליו פרופ' דוד סומפולינסקי וקורסים נוספים נפתחו בבוטניקה, בקטריולוגיה רפואית (שנקראה מאוחר יותר מיקרוביולוגיה) וביוכימיה. בשנים שלאחר מכן, עם פתיחתם של קורסים נוספים בזואולוגיה ואקולוגיה, הוקמה באוניברסיטה המחלקה למדעי החיים והפכה לאחת ממחלקות הפקולטה למדעי הטבע והמתמטיקה בבר-אילן, לצד מחלקות הכימיה, הפיזיקה, המתמטיקה ומדעי המחשב.
הפקולטה כיום
הפקולטה למדעי החיים חותרת להעניק לסטודנטים חינוך מדעי רגיש לצורכי הציבור, ולמימד החברתי, הכלכלי והסביבתי של המחקר הביולוגי, חינוך המלווה גם בהיבט יהודי, הלכתי ומוסרי. בשל היותה מדע רב ענפי, מקיימת הפקולטה מחקרים רב תחומיים רבים ומשתפת פעולה עם מחלקות מתחומים אחרים. לדוגמה: חוקרים מהמחלקה לבוטניקה משתפים פעולה עם חוקרים מהמחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה, זיקות נוספות מתקיימות עם תחום מדעי המחשב, ויתר חוקרי מדעי הטבע.
המכון לחקר הסרטן פועל במסגרת הפקולטה.
מסלולי הלימוד
מסלולי הלימודים לתואר ראשון: מדעי החיים, ביוטכנולוגיה, ביולוגיה חישובית (ביואינפורמטיקה), ביופיזיקה ואופטומטריה. מסלולי הלימודים לתואר שני: בוטניקה, ביוכימיה, זואולוגיה, מיקרוביולוגיה, אקולוגיה, ביולוגיה הומנית, ביוטכנולוגיה וביולוגיה חישובית. בלימודים לתואר שלישי נקבע הנושא הנחקר בהתאם לנושאי המחקר של המנחה במעבדה שבה בחר הסטודנט להתמחות. בנוסף פועלות בפקולטה גם מכינה ללימודי רפואה המיועדת לבוגרי תואר ראשון הנדרשים לעמוד בציוני סף ללימודי רפואה, ותוכנית קדם רפואה באנגלית, המיועדת לסטודנטים המתעתדים ללמוד רפואה בארצות הברית.
חוק הדרת הסינים
חוק הדרת הסינים (באנגלית: Chinese Exclusion Act) היה חוק פדרלי בארצות הברית שנחתם על ידי הנשיא צ'סטר ארתור ב-6 במאי 1882, ובו השעתה ארצות הברית את ההגירה הסינית לתחומה, איסור שיועד להימשך 10 שנים. החוק נחקק לאחר שינויים שהוכנסו בשנת 1880 באמנת בורלינגיים מ-1868, אשר אפשרו חקיקה כזאת. הוא בוטל עם חקיקת חוק מגנוסון ב-17 בדצמבר 1943.
רקע
ההגירה הסינית המשמעותית לארצות הברית החלה בעת הבהלה לזהב בקליפורניה בין השנים 1848–1855, ונמשכה בשנים שלאחר מכן עם מיזמים רחבי היקף שדרשו פועלים רבים, כמו סלילת מסילת הרכבת הטרנסקונטיננטלית. במהלך השלבים הראשונים של הבהלה לזהב, כשהזהב נמצא בשפע על פני השטח, הייתה סובלנות כלפי הסינים וקבלה שלהם. אולם, כאשר מציאת הזהב נתקלה בקשיים והתחרות גברה, גברו גם יחסי האיבה נגד הסינים וזרים אחרים. לאחר שהורחקו בכוח מן המכרות, התיישבו רוב הסינים במובלעות בתוך הערים, במיוחד בסן פרנסיסקו, והחלו לעסוק בעבודה בשכר נמוך, כגון בתחום המסעדות והכביסה, רק על מנת להרוויח מספיק בשביל להתקיים. עם ההידרדרות הכלכלית לאחר מלחמת האזרחים בשנות ה-70 של המאה ה-19, הובנתה האיבה כלפי הסינים בצורה פוליטית על ידי מנהיג הפועלים, דניס קרני, ומפלגתו, מפלגת העובדים של קליפורניה, כמו גם על ידי מושל קליפורניה, ג'ון ביגלר, אשר האשימו שניהם את הקולים הסינים ברמות השכר הנמוכות. קבוצה אנטי-סינית בולטת נוספת שהתארגנה בקליפורניה באותה תקופה הייתה המסדר העליון של הלבנים, עם 60 סניפים ברחבי המדינה.
בתחילת תקופת הבהלה לזהב לא הייתה ממשלת קליפורניה מעוניינת במניעת הגירתם של מהגרי העבודה הסינים מאחר שהם סיפקו למדינה הכנסות חיוניות ממסים שסייעו להקטין את הגירעון התקציבי של המדינה. רק בשלב מאוחר יותר, כאשר היה ברשות המדינה מספיק כסף, הפסיקה הממשלה להתנגד להדרת הסינים. לקראת שנת 1860 היו הסינים קבוצת המהגרים הגדולה ביותר בקליפורניה. הפועלים הסינים סיפקו עבודה זולה וכמעט ולא השתמשו באף אחת מתשתיות המדינה, דוגמת בתי חולים או בתי ספר, משום שאוכלוסייתם הורכבה בעיקר מגברים בוגרים בריאים. בחלוף הזמן, וככל שיותר ויותר סינים הגיעו לקליפורניה, הופגנה אלימות לעיתים קרובות בערים כמו לוס אנג'לס. לקראת 1878 החליט הקונגרס לפעול וחוקק חוקים המדירים את הסינים, אולם אלה נתקלו בווטו של הנשיא רתרפורד הייז.
החוק
חוק הדרת הסינים היה אחת ההגבלות המשמעויות ביותר על ההגירה חופשית בהיסטוריה של ארצות הברית. החוק מנע כניסתם של סינים, פועלים מיומנים ושאינם מיומנים וכאלה שהועסקו בכרייה, למדינה למשך עשר שנים, וקבע עונש של מעצר וגירוש למי שהפר את ההגבלה. סינים רבים הוכו ללא רחם רק בשל גזעם. הסינים שלא היו פועלים ואשר היה ברצונם להגר היו צריכים להשיג תעודה מהממשלה הסינית כי הם עומדים בקריטריונים, דבר שהתברר כקשה להוכחה.
תיקונים שהוכנסו בחוק בשנת 1884 הגבילו עוד יותר את התנאים שאפשרו למהגרים שהתיישבו לצאת את המדינה ולחזור והבהירו כי החוק מתייחס לאנשים ממוצא אתני סיני, ללא קשר למדינת המוצא שלהם. חוק סקוט מ-1888 אסר באופן מוחלט את הכניסה חזרה לסינים שיצאו את המדינה, והוא חודש לתקופה של 10 שנים בחוק גירי מ-1892, ושוב לתקופה בלתי מוגבלת ב-1902. באותו חוק מ-1902 נדרש כל תושב סיני להירשם ולהשיג תעודת תושבות. ללא תעודה כזו הם עמדו בפני גירוש.
חוקים אלה באו בעיקר ממניעים גזעניים, שכן הגירה של אנשים מגזעים אחרים לא הוגבלה באותה תקופה.
השלכות
חוק הדרת הסינים, יחד עם ההגבלות שבאו אחריו, עצר את האוכלוסייה הסינית מהתרחבות או מהיטמעות בחברה האמריקאית, כפי שעשו הקבוצות מאירופה. הגירה מוגבלת מסין עדיין נמשכה עד לביטול החוק בשנת 1943.
לאחר שנחקק החוק עמדו משפחות סיניות רבות בפני דילמה: להישאר בארצות הברית לבד או לחזור לסין ולהתאחד עם משפחותיהם. העיתונים ברחבי ארצות הברית, ובמיוחד בקליפורניה, החלו להשמיץ את הסינים ולהאשימם בתחלואי החברה, למשל באבטלה של האוכלוסייה הלבנה. המשטרה גם כן הפלתה את הסינים לרעה על ידי שימוש בעילות קלות ביותר למעצר. אולם, אף שנרכשה שנאה רבה כלפי הסינים, מספר יזמים קפיטליסטיים התנגדו להדרתם מסיבות כלכליות.
משנת 1910 עד 1940 שימשה תחנת ההגירה באנג'ל איילנד במפרץ סן פרנסיסקו מרכז מיון לרוב הסינים, 56,113 במספר, שתועדו כי היגרו מסין או חזרו ממנה. למעלה מ-30% מהאנשים שהגיעו לשער הגירה זה הוחזרו לסין. יתרה מכך, לאחר רעידת האדמה בסן פרנסיסקו בשנת 1906, שהרסה את בניין העירייה ואת גנזך העיר, מהגרים רבים, שנודעו בכינוי "ילדי מסמכים", טענו כי להם קשרי משפחה לאזרחים אמריקאים-סינים. לא הייתה אפשרות להוכיח את נכונותן של טענות אלה.
חוק הדרת הסינים הביא לעלייה של הגל הראשון של הברחה מסחרית של אנשים, פעילות שלאחר מכן נפוצה גם לאנשים ממוצא אתני אחר.
חוק הדרת הסינים לא נתן מענה לבעיות שבפניהן עמדו הלבנים. למעשה, הסינים הוחלפו עד מהרה ובקלות על ידי היפנים, שירשו את תפקיד הסינים בחברה. בניגוד לסינים, היפנים דווקא כן הצליחו לטפס במעלה הסולם החברתי על ידי הקמת עסקים וחוות. אולם, גם היפנים נפגעו מאוחר יותר מחוק ההגירה של 1924, שכאמור, אסר לחלוטין הגירה ממזרח אסיה.
ביטול החוק והמצב כיום
חוק הדרת הסינים בוטל בשנת 1943 עם חקיקת חוק מגנוסון, שהתיר לאנשים ממוצא סיני שכבר מתגוררים בארצות הברית להתאזרח ולהפסיק להתחבא מפני הגירוש. החוק גם התיר מכסה שנתית של 105 מהגרים סינים, אם כי הגירה סינית בהיקף רחב לארצות הברית לא נצפתה עד חקיקת חוק ההגירה בשנת 1965. אף על פי שהחוק בוטל בשנת 1943, נשאר החוק בקליפורניה שאסר על סינים להתחתן עם לבנים שריר וקיים עד 1948.
בשנת 2011 אישר הסנאט של ארצות הברית החלטת התנצלות בעבור פעולות מפלות בעבר כגון חוק זה.
גביע רדיבוי קוראץ'
היסטוריה
בשנת 2003, הגביע קיבל את שמו על פי הצעה של המופארם ורשאץ, עקב ביטול התחרות האירופית שנקראה על שמו ושינוי השם של הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה לסרביה ומונטנגרו. לאחר הפרידה של סרביה ומונטנגרו ב-2006, הגביע הפך לגביע הלאומי בסרביה.
בתי נייטין
בתי נייטין הוא מתחם בניינים שנבנו במקור כהרחבה של שכונת מאה שערים בירושלים.
בניית השכונה
שכונת בתי נייטין נוסדה בשנת 1901 (ה'תרס"ב) על ידי הרב שמואל זנוויל שפיצר ועל שמו של הנדבן והתורם המפורסם הרב מנחם נייטין שעלה מארצות הברית לישראל והשתכן בירושלים. הוא הקים את בית מדרשו "מנחם ציון" ברובע היהודי בירושלים, שהתפרסם בשל אנשי המקצוע ובעלי המלאכה המגוונים שהיו מתפללים בו בקביעות.
בבית הכנסת בשכונה היו מספר דמויות בולטות, בהן המקובל הרב אהרן שלמה מהריל, הרב מאיר הלר, הרב אהרן יעקב פרוש, הרב חיים יוסף דינקלס, הרב יוסף רוטמן, הרב יעקב יהודה סלנט והרב שמואל תפילינסקי.
מיקום ואכלוס
למרות שרעיון בנייתה היה הרחבת מאה שערים, היא קיבלה 'עצמאות' וכיום היא שכונה בפני עצמה. בשכונת בתי נייטין נבנו בתי מדרש של חצרות ופלגים שונים בירושלים. אדמור"ה של חסידות תולדות אהרון בנה את ישיבת תולדות אהרן המרכזית בירושלים במתחם בתי נייטין, עם הישיבה המרכזית נבנה תלמוד תורה לילדי החסידים, כמו כן, רוב השכונה מאוכלסת באנשי חסידות תולדות אהרון.
כמו שכונת מאה שערים הגובלת בשכונת בתי נייטין נבנתה בתי נייטין כשטח סגור וכמתחם דירות מובדל מהסובבים אותו. בתי השכונה נבנו כהפרדה בין מאה שערים לסובבים אותה והם משמשים כ'גבול' בין פנים מאה שערים לכל החיצוניות שמעבר לבתי שכונת בתי נייטין. לבתי נייטין שתי כניסות ראשיות העוברות דרך בנייני רחובה הראשי של שכונת מאה שערים המופנים כלפי פנים, שתי הכניסות מקורות והן משמשות כמעברים ראשיים במאה שערים.
רחובה הראשי של השכונה נקרא רחוב ז. שפיצר ע"ש מייסד שכונת בתי נייטין, הרב זאוויל שפיצר. הרחוב גובל בשכונת בתי אונגרין ובשכונת מאה שערים, הוא אף מתחבר לרחוב מאה שערים.
רודריגש
{{פירושונים|
ראו גם
}}
הקולנוע הגרמני החדש
הקולנוע הגרמני החדש (בגרמנית: Neuer Deutscher Film) הוא כינוי לסגנון קולנועי שהתפתח בין השנים 1960–1980 בגרמניה, אך הושפע מתנועות דומות אשר התפתחו באירופה באותה התקופה.
בתחום סרטי תעודה היוצר הבולט היה הארון פארוקי.
מנשר אוברהאוזן
בשנת 1962, חתמו כ־26 במאים צעירים על "מנשר אוברהאוזן", אשר קרא להגדרה מחודשת של הקולנוע הגרמני, שעד אז כלל נושאים פופוליסטיים וחסרי עומק, אשר "ניוונו את קהל הצופים" וסייעו לעם הגרמני לשכוח מטראומת העבר תחת השלטון הנאצי. הסרטים שהוצגו בקולנוע, הציגו עולם חלומות שאינו קיים במציאות, והיו חפים מכל ביקורת חברתית, אינטלקטואלית או בעלי סגנון אמנותי מרשים. בעקבות כך, קראה תנועת הקולנוע הגרמני החדש לשינוי תרבותי, שיתבטא בעיסוק בנושאים כמו ביקורת חברתית ופוליטית ובנושאים רלוונטיים לתקופה. כמו כן, עלתה חשיבות להתמקד במתן נקודות מחשבה ביקורתית לצופה, מאשר בידור קיטשי בסגנון הוליוודי.
האמנה קראה ליצירת סרטים עצמאיים, לאינדיבידואליות מחשבתית ואמנותית, ולתכנים קולנועיים ריאליסטיים שיתרחקו מהמוטיבים הקולנועיים המוכרים שפעלו להסחת דעתם של הצופים מהמציאות. מטרת הקריאה הייתה להפתיע ולקדם את הצופה מבחינה אינטלקטואלית, לגרום לו להטיל ספק, להפגיש אותו עם קונפליקטים מנקודות מבט שונות בדומה לנעשה באמנות, בספרות או בתיאטרון. נושאים שלא עמדו לפני כן לדיון, כמו סקס, קונפליקטים בזוגיות, הגירה, דעות קדומות, מעמדה המסורתי של האישה במשפחה, או התמודדות עם העבר הנאצי בחברה הגרמנית. שינוי משמעותי נוסף חל בבחירת השחקנים – במקום דגש על המראה החיצוני, נבחרו שחקנים שיכולים היו להציג גם אופי מסוים.
בעקבות כך הקימה הממשלה הגרמנית קרן סיוע ותמיכה בקולנוע גרמני, שמטרתו לעודד במאים צעירים ליצור סרטים, ופרצו לתודעה הקולנועית במאים רבים, המפורסם בהם הוא וים ונדרס, במאי ידוע ומוכר בכל העולם.
יצירות קולנועיות בולטות
הדוגמה הראשונה לסרט בסגנון המניפסט של הקולנוע הגרמני החדש, היא סרטו של ז'אן מארי שטראוב, "אל תשלים" (1965). שטראוב צילם את גרסתו הקולנועית לרומן של הסופר היינריך בל, "ביליארד בתשע וחצי", העוסק בעם הגרמני. סרטים נוספים שהופקו בעשור זו היו "נבוכותיו של החניך טרלס", על פי ספרו של הסופר האוסטרי, רוברט מוזיל, על ידי הבמאי פולקר שלונדורף (1966) וסרטו של הבמאי אלכסנדר קלוגה, "שלום לאתמול" (1966), העוסק בעלמה יהודייה שנמלטת מהרפובליקה הגרמנית הדמוקרטית, ואף זכה בפרס משנה בפסטיבל הסרטים בוונציה.
בשנת 1968 זכה סרטו של הבמאי ורנר הרצוג "סימני חיים" (1967) בפרס דב הכסף, בפסטיבל בברלין. סרט זה עוסק בחייל גרמני לקראת סוף מלחמת העולם השנייה, אשר מאבד את עשתונותיו. סרטים נוספים אשר יצאו לאקרנים: סרטו מעורר המחלוקת העוסק בהומוסקסואליות (המבוסס על מחזה בשם זה מאת מרטין שפר) של הבמאי פיטר פליישמן, "סצנות ציד בבוואריה" (1969), היה מועמד גם הוא לפרס, וסרט ושל ריינר ורנר פאסבינדר "האהבה קרה ממוות" (1969).
בשנות השבעים והשמונים בלטו הסרטים "עלי, פחד אוכל את הנשמה" (1973) בבימויו של ריינר ורנר פאסבינדר. הסרט, אשר זכה לתשומת לב בינלאומית, עוסק ברומן בין אלמנה גרמנייה לבין מהגר עבודה מרוקני. הסרט מציג את הדעות הקדומות כלפי מהגרים בחברה הגרמנית, ומציג באופן קשה את הקשיים איתם השניים נאלצים להתמודד. סרטים נוספים של פסבינדר, הנחשב למייצג העיקרי של התנועה בשל תוצריו הקולנועיים הרבים, כללו את "נישואיה של מריה בראון" (1978) ו־"לילי מרלין" (1980) והעלו שאלות לגבי התמודדות החברה הגרמנית עם עברה הנאצי.
עד כאן!
"עד כאן!" היא תוכנית בידור סאטירית ישראלית של ערוץ הטלוויזיה כאן 11. התוכנית משודרת בהנחייתו של מיכאל הנגבי. בכל תוכנית, מפגישים שלושה קומיקאים ימנים עם שלושה קומיקאים שמאלנים ונותנים להם להתעמת במגוון פינות. התוכנית היא למעשה תחרות בין שני צוותים בני שלושה (צומצם לשניים החל מעונה החמישית) פאנליסטים, משני צדי המפה הפוליטית. הצדדים יתחרו ביניהם במשחקונים קבועים וכאלה המבוססים על אירועי היום והשעה. בסופה של כל תוכנית מכריזים על הצד המנצח - ימין או שמאל. האג'נדה של התוכנית היא לבקר את שני הצדדים ולהזכיר לצופים שלא משנה מי ניצח - הציבור הישראלי הפסיד.
פורמט
שני צוותים של קומיקאים מהימין והשמאל מתחרים זה מול זה כדי להכריע בשאלה: מי צודק - הימין או השמאל. עד העונה החמישית בכל צוות היו שלושה פינאלסטים, לאחר מכן צומצם לשניים.
לקראת העונה החמישית נחשף לוגו חדש, ולאחר מכן נחשף כי פורמט התוכנית הולך לעבור שינוי, וכי מהיום לא יהיה יותר הפורמט המקובל של "ימין נגד שמאל". כמו כן, כלל המשתתפים מהעונות הקודמות יעזבו את התוכנית, למעט מיכאל הנגבי ואבי אטינגר.
במהלך אפריל 2020 במקביל לשידור העונה החמישית (עד כאן 2020) התחילה עד כאן+ בה פורמט התכנית חזר להיות "ימין נגד שמאל". עם חזרת הפורמט הישן שבו גם הפאנליסטים של העונות הקודמות יותם זמרי, שיר ראובן, נועם פתחי וחגי טוריסקי.
במהלך מאי 2020 חזרה התכנית לפורמט המקורי של "ימין נגד שמאל", יותם זמרי ונועם פתחי שבו לצוות הפאנליסטים ו"עד כאן+" ירדה משידור.
בינואר 2021 התוכנית חזרה לעונה שישית, בהנחיית מיכאל הנגבי ובהשתתפותם של הפאנליסטים אבי אטינגר, אורנה בנאי, נדב אבוקסיס, רועי לוי, נלי תגר, יותם זמרי, נועם פתחי, גדי וילצ'רסקי, לאה לב ונעמי לבוב.
סקירת סדרה
הפרק הראשון של התוכנית שודר ב-18 במאי 2017. ב-10 בספטמבר 2017 שודר הפרק האחרון של העונה הראשונה. במהלך הפגרה, ב-28 בספטמבר 2017, שודר ספיישל "קפסולת זמן", וספיישל "עבר" שודר ב-8 באוקטובר.
העונה הרביעית עלתה ב-5 בפברואר 2019, מוקדם מהצפוי לקראת הבחירות.
פינות התוכנית
בדרך כלל בכל תוכנית יש פינות חדשות ופינות קבועות:
הנרי פירס
הנרי "הן" פירס (באנגלית: Henry "Hen" Pearce; 7 במאי 1777, בריסטול, אנגליה - 30 באפריל 1809, בריסטול, אנגליה) ידוע בכינוי 'The Game Chicken' היה מתאגרף אנגלי, אלוף אנגליה לשנת 1805.
ראשית חייו
פירס נולד בבריסטול, אנגליה. אביו עבד בכריית פחם ובני משפחה רבים שלו עסקו בניקוי ארובות. בצעירותו היה שוליה של קצב ולאחר מכן עסק לפרנסתו בניקוי ארובות. במסגרת עבודתו, ביקר במקומות רבים באנגליה בהם יכול היה להתאגרף ולצבור ניסיון בתחום.
קריירת איגרוף
פירס נודע בכינוי The Game Chicken משום שנהג לכנות את עצמו Hen (תרנגול בעברית) כצורת קיצור לשמו - הנרי. כנהוג בתקופתו, הוא נלחם במפרקים חשופים (ללא כפפות איגרוף ). בין השנים 1803–1805, הוא ניצח בכל שמונת הקרבות בהם השתתף, ובקרב האחרון שלו - הוכתר לאלוף אנגליה.
בשנת 1803, ידידו של פירס, אלוף האגרוף המכהן של אנגליה, ג'יימס בלצ'ר שקל לפרוש מאגרוף לאחר שעינו השמאלית הוסרה לאחר תאונה. הוא הזמין את פירס לעיר מגוריו לונדון במטרה להעביר אליו את תואר האליפות מתוך מחשבה ששניהם ילידי בריסטול וכך התואר יישאר בידיו של בן עיר הולדתו. פירס נענה להצעה, הגיע ללונדון וב-3 ביוני 1803, נלחם בקרב אגרוף שנערך בפאב מול ג'ק פירבי וניצח אותו. בלצ'ר וחבריו התרשמו מפירס והחליטו לקחת אותו תחת חסותם (אחד הפטרונים היה איש הקריקט הנודע, אדוארד באד ).
ב-23 בפברואר 1804 התמודד פירס מול ג'ו ברקס וניצח אותו בסיבוב ה-24 לאחר שעה ועשרים דקות. ב-20 ביולי 1805 התמודד בקרב נוסף מול המתאגרף ג'ון גלי וניצח אותו. הקרב נערך בכלא בו גלי נכלא עקב אי תשלום חוב. הקרב הרשים מאוד את הצופים, ואחד מהם אף החליט לשלם את חובו של גלי כדי לאפשר לו להשתחרר מהכלא ולהמשיך להתאגרף. ב-8 באוקטובר 1805, התמודדו השניים בקרב חוזר ולאחר 64 סיבובים, פירס שוב ניצח את גלי. ב-8 בדצמבר 1805 התמודד פירס מול חברו והפטרון שלו, ג'יימס בלצ'ר. פירס ניצח בסיבוב ה-18 וזכה רשמית בתואר אלוף אנגליה. לאחר מכן, פרש מאגרוף עקב בעיות בריאות.
פירס חזר לבריסטול, ובה הפך לגיבור מקומי לאחר שני מקרים בהם נחלץ לעזרת הזולת: במקרה הראשון, הציל ילדה לכודה בעליית גג בוערת, ובמקרה השני הכה שלושה גברים שתקפו אישה. בבריסטול הוא התחתן אולם נישואיו התפרקו.
פירס מת ממחלת השחפת בגיל 32 ב-30 באפריל 1809.
אהד אשכנזי
אהד (אודי) אשכנזי (נולד ב-22 בדצמבר 1971) הוא במאי, איש תקשורת ומפיק.
ביוגרפיה והשכלה
אהד אשכנזי נולד בקיראון לאורינא רענן וישראל אשכנזי. אביו היה חוקר כרונו-ביולוגיה מפורסם. סבו מצד אימו היה מרדכי רענן, מפקד מחוז ירושלים מטעם האצ"ל בזמן מלחמת העצמאות, וסבו מצד אביו, היה שלמה פנחס אשכנזי, סופר וחוקר יהדות. בנעוריו, היה אשכנזי חבר בחוג הבימה לנוער (התיאטרון הלאומי של ישראל) ושותף לפעילות אגודת ידידי הבימה. בשנת 1993 למד בבית הספר הגבוה לאמנויות הבמה "בית צבי", זכה במלגת קרן אמריקה-ישראל בשנת 1994 עבר להתגורר באנגליה למשך שנתיים, שם השלים את לימודיו במגמת הבימוי של ה "דרמה סטודיו לונדון" בשנת 1996.
טלוויזיה
בשנת 1999, ביים אשכנזי את "פרס האקדמיה לתיאטרון" עבור הערוץ הראשון בהנחייתו של עידן אלתרמן. לאחר הצלחת הטקס ביים אשכנזי פעמיים נוספות את "פרס האקדמיה לתיאטרון" בהנחייתו של אבי קושניר. ב-2001 ו-2002 ביים את "פרסי אופיר" עבור טלעד ובשנים 2000–2001, ביים עבור הזכיינית רשת את האירוע השנתי למען ילדי וראייטי "לב זהב" בהשתתפות מיטב אומני ישראל. בשנת 2002 ביים את "טקס אנשי השנה בספורט" עבור ערוץ הספורט ובשנת 2001 ביים את טקס "אנשי השנה" עבור הזכיינית קשת ואף ביים בשנת 2003 ספיישלים טלוויזיוניים לכבוד יום העצמאות, עבור הזכייניות קשת ורשת. בשנת 2002 ביים את תוכנית הכישרונות "בראבו" עבור ערוץ הילדים וטלעד. בין השנים 2002–2003 ערך אשכנזי את תוכנית הבידור "ערב אדיר" בהנחייתו של אדיר מילר עבור הזכיינית רשת, איתו גם פיתח בשנת 2006 את העונה הראשונה של הסיטקום "רמזור".
בין השנים 2004–2006 ניהל אשכנזי את ערוץ הבידור "ביפ" אשר הופק על ידי הזכיינית קשת בבלעדיות עבור HOT. במסגרת ניהולו העלה אשכנזי את תוכנית הסאטירה "הרצועה" בהנחיית אורי גוטליב ובהשתתפות יובל סמו, ליאור אשכנזי ועוד. התוכנית שודרה במהלך 4 עונות וכללה 189 תוכניות. בשנים 2005–2006, העלה אשכנזי את התוכנית "עולמו של רנו פסקאל", התוכנית כללה 3 עונות ו- 90 פרקים. תוכניות בולטות נוספות שעלו במהלך כהונתו כמנהל הערוץ היו "המאסטרו" תוכנית ראליטי אשר עקבה אחרי הזמר צביקה פיק, "דאבל דייט", "מכת מדינה" תוכנית ההיאבקות הראשונה בישראל, ומרתונים של "יום טוב" בהשתתפות סטנדאפיסטים מובילים. כשנה לאחר כניסתו של אשכנזי לתפקיד מנהל הערוץ, העבירה HOT את שידורי הערוץ לאפיק 4 היוקרתי בממירי החברה. בין השנים 2006–2007, עבד אשכנזי בפיתוח תוכניות בידור ותוכניות אירוח במחלקת הפיתוח של הזכיינית "קשת". ב-2008 יצר עבור רשת, יחד עם המפיק יואב גרוס, את תוכנית הבידור "צחוק מעבודה" בהנחיית שלום אסייג. התוכנית שודרה בפריים טיים של הזכיינית במשך שבע עונות והפורמט שלה נמכר לשידור ברוסיה, צרפת וגרמניה. בשנת 2008 יצר וערך את שתי העונות הראשונות של תוכנית הבידור "שבוע סוף". קטעים נבחרים מהתוכנית שולבו במהלך שידורי החדשות ערב הבחירות. אשכנזי פיתח עבור "רשת" תוכניות נוספות ביניהן: "מי שואל אותך?" - שעשועון טריוויה, "עסק משפחתי".
באוגוסט 2010 מונה למנהל השלוחה הישראלית של ערוץ הבידור "קומדי סנטרל" מבית ויאקום, וב- 2011 פיקח על השקת הערוץ בישראל. במסגרת ההשקה שודר ספיישל טלוויזיוני גדול בן שני חלקים בשם "קבלו אותם" אשר שודר במקביל בזכיינית רשת. במהלך שנת 2011 פיתח והעלה בערוץ את: תוכנית הסאטירה היומית "קאמבק", את התוכנית "עונת החתונות וצרות אחרות", את העונה השנייה של הסיטקום "רד בנד", ורצועת סטנדאפ בשם "האוניברסיטה של קומדי סנטרל" בהנחיית קובי מימון ותוכניות רכש רבות ומגוונות. בשנת 2012 העלה הערוץ את "מחוץ לחוק" - תוכנית סטנדאפ בהנחיית רועי לוי ולוסי אהריש, ותוכנית הדייטים "סינגלס". באותה השנה פיתח אשכנזי יחד עם האנימטור אייל בי את תוכנית המערכונים "הפרויקט הירוק", הפורמט של התוכנית נמכר לליטא, אורוגוואי, סין ועוד. בשנה זו צורף אשכנזי לצוות הפיתוח הבינלאומי של קומדי סנטרל, בפיקוח ג'יל אופמן, מנהלת מותג קומדי סנטרל העולמית, בניסיון לייצר תוכן בינלאומי עבור ויאקום.
בשנת 2013 פיתח והעלה בערוץ את הסיטקום "החיים של אבי הזמר" ואת תוכנית האירוח "חיות לילה". זו השנה בה חודש רישיונו של הערוץ לשלוש שנים נוספות. בשנת 2014 החל לשתף פעולה עם יוצרי רשת והעלה בערוץ את הפרויקט "סרט אפס" ואת שעשועון השידוכים "בייב מגנט".
תיאטרון
שנת 1994 הייתה תחילת דרכו בתיאטרון, כעוזר במאי במחזמר "גריז" בכיכובם של אקי אבני, צביקה הדר ועוד, ובהצגה "חשיבותה של רצינות" בכיכובה של חנה מרון. בשנת 1997, במסגרת פרויקט סיום לימודי הבימוי באנגליה, העלה אשכנזי את ההצגה "משחקים בחצר האחורית" מאת עדנה מזיא בתיאטרון גריינג' קורט באיליניג שבלונדון. את התפקיד הראשי בהצגה גלמה השחקנית מריה קאריג'ין לה הוא נשוי מאז שנת 1998. באותה השנה בהיותו בן 26, חזר אשכנזי לארץ והיה לאחד הבמאים הצעירים ביותר בתיאטרון הרפרטוארי.