cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אורי גלר
התדיינויות משפטיות
בשנת 1992 הגיש גלר תביעה בסך 15 מיליון דולר נגד רנדי והארגון הספקני CSICOP כתגובה להצהרות שנכתבו בריאיון ל- International Herald Tribune ב-9 באפריל 1991, אך היא נכשלה היות שחלה על הדברים התיישנות. בשנת 1994 ביקש גלר למחוק את התביעה והצטווה לשלם 50 אלף דולר עבור שכר הטרחה של עורכי דינו של המו"ל. לאחר שלא שילם בזמן, חויב גלר בתשלום של 20 אלף דולר נוספים. לאור הוראה זאת נדחתה התביעה, דבר אשר אומר, על פי עורכי דינו של רנדי, שגלר לא יוכל להביא את אותה התביעה בפני אף ערכאה משפטית נוספת. בשנת 1995 הודיעו גלר ורנדי כי יישבו את אחרונת התביעות בין גלר ל-CSICOP. כחלק מההסדר, הסכים גלר לא לדרוש את התשלום מפסק הדין היפני מ-1990, בתמורה לכך שהוצאת ספרים Prometheus Books תכניס תיקון בכל המהדורות העתידיות של הספר "Physics and Psychics" להצהרות שגויות המתייחסות לגלר. על פי Marcello Truzzi, רנדי הוציא את כל הכסף שקיבל מפרס McArthur ועורך הדין הנוכחי שלו עובד פרו בונו.
בשנת 1998 דחתה רשות התקשורת הבריטית (BSC) תלונה שהגיש גלר, בטענה כי "אין חוסר הגינות בכך שקוסמים הדגימו כיצד לחקות 'מעשים על-טבעיים'" בפרק "סודותיהם של בעלי הסופר-כוחות על-טבעיים" בתוכנית המדע הבריטית Equinox. ההחלטה המלאה של רשות התקשורת הבריטית זמינה כאן.
גלר שקל גם תביעה כנגד איקאה על ששיווקה קו רהיטים בשם "אורי", שהתאפיין ברגליים עקומות. למעשה גלר הפסיד ברוב המשפטים שבהם תבע אחרים שפקפקו ביכולותיו העל-טבעיות, ונגרם לגלר נזק כספי בשל כך.
טענות בדבר זכויות יוצרים
ב-2007 הוציא גלר התראת DMCA (הפרת זכויות) ל- YouTube להסרת סרטון שהועלה על ידי Brian Sapient מה"חוליה לחשיבה רציונלית" שהציג קטעים מפרק של סדרת הטלוויזיה Nova (סדרת אמריקאית שעוסקת במדע פופולרי) שכותרתו: "סודות המדיומים". בסרטון זה נכללו תמונות של גלר נכשל בביצועיו. בתגובה, Sapient יצר קשר עם קרן החזית האלקטרונית, הוציא התראת-נגד מסוג DMCA ותבע את גלר על שימוש לרעה ב-DMCA. החברה של גלר, Explorologist, מילאה תביעת-נגד. שתי התביעות יושבו מחוץ לכותלי בית המשפט; הסדר כספי שולם (לא ברור על ידי מי ולמי) ושמונה השניות של צילומים בבעלות Explorologist קיבלו רישיון לא מסחרי (Creative Commons license).
אי הכבש, סקוטלנד
ב-11 בפברואר 2009 רכש גלר חלקת אדמה בלתי מיושבת בגודל 100 על 50 מטר ב"אי הכבש", הממוקם בחופה המזרחי של סקוטלנד. המקום נודע במשפטי המכשפות שנערכו בו, ובחופים שנאמר עליהם כי שימשו את רוברט לואיס סטיבנסון בתיאוריו בספרו "אי המטמון". גלר טוען כי באי קבור אוצר מצרי שהובא לשם לפני 3500 שנה על ידי סקוטה, אחותו-למחצה של תות ענח' אמון, וכי הוא ימצא את האוצר על ידי דאוזינג. גלר טוען גם שהגביר את כוחותיו המיסטיים של האי בכך שקבר שם גביש שהיה שייך פעם לאלברט איינשטיין.
ספריו
ספרים שאינם בדיוניים אותם גלר כתב:
ספרים בדיוניים אותם גלר כתב:
פרנץ הורבאט
פרנץ הורבאט (בהונגרית: Ferenc Horváth; נולד ב-6 במאי 1973 בבודפשט שבהונגריה) הוא כדורגלן עבר הונגרי ששיחק בעמדת החלוץ ומאמן.
קריירת משחק
הורבאט גדל בקבוצת MOL וידי ההונגרית. לקראת עונת עבר לקבוצת הפאר ההונגרי פרנצווארוש, בשורותיה שיחק שתי עונות וכבש 27 שערים. בשנת 1998 חתם בקבוצת ראסינג גנק מליגת העל הבלגית, שם היה בעיקר שחקן ספסל, וסיים קדנציה בת שתי עונות עם 11 שערים ב-33 הופעות, אליפות (1999) וגביע (2000).
בשנת 2002 חזר הורבאט להונגריה וחתם בקבוצת אויפשט, אך כעבור מספר חודשים שוב עזב, וחתם בקבוצת אלמריה מליגת המשנה בספרד. הורבאט לא הצליח להותיר את חותמו בקבוצה, רשם רק 5 הופעות בשורותיה, ועזב לקבוצת אשטוריל, עמה הצליח להעפיל לליגת העל הפורטוגזית ולאחר מכן חזר לקבוצת נעוריו, MOL וידי.
בשנת 2005 חתם בשורות קבוצת ליווינגסטון הסקוטית, ולאחר עונה אחת חתם בדיוסגיורי ההונגרית, וחזר לקדנציה שלישית ב-MOL וידי. שנתיים לאחר מכן, חתם הורבאט בתחנתו האחרונה בליגת העל ההונגרית, קבוצת פאקש, בשורותיה שיחק שתי עונות.
לאחר קדנציה קצרה בקבוצת לומבארד-פאפה מליגת המשנה בהונגריה, ובקבוצת אוסטבאן מהליגה השלישית באוסטריה, עבר הורבאט לתפקיד מאמן הנוער בקבוצת פרנצווארוש בה שיחק שתי עונות בעבר. כעבור שנתיים עזב את המועדון וחזר מפרישה לעונה אחת בשורות קבוצת ביאטורבאג'י מהליגה השלישית בהונגריה.
נבחרת הונגריה
הורבאט שיחק במדי נבחרת הונגריה 32 פעמים, בין השנים 1996 - 2001. הופעת הבכורה שלו התקיימה בבודפשט ב-24 באפריל 1996 מול אוסטריה. גם שער הבכורה שלו נכבש מול האוסטרים, במשחק ביתי שהתקיים ב-25 במרץ 1998. בסך הכל כבש הורבאט 12 שערים עבור נבחרתו, וייצג אותה במוקדמות מונדיאל 1998, מוקדמות יורו 2000 ומוקדמות מונדיאל 2002.
קריירת אימון
משרת אימון הבוגרים הראשונה של הורבאט הייתה בקבוצת סיגצנטמיקלושי מליגת המשנה בהונגריה, והוא אימן בה שנה אחת בלבד.
דריל מורי
דריל מורי (באנגלית: Daryl Morey; נולד ב-14 בספטמבר 1972) הוא מנהל קבוצות כדורסל, איש אנליטיקס וסטטיסטיקות מתקדמות. מהבולטים ומהראשונים שהשתמשו בסטטיסטיקות ובכלים מדעיים כדי לשפר אלמנטים של כדורסלנים ושל הקבוצה ולצורך החתמת שחקנים. מורי מעולם לא שיחק כדורסל מקצועני. בין השנים 2007–2020 היה הג'נרל מנג'ר של קבוצת יוסטון רוקטס מליגת ה-NBA, ומאז 2020 משמש כג'נרל מנג'ר בפועל של קבוצת פילדלפיה 76'.
פרנץ הורבאט
קריירת אימון
בעונת, אימן בקבוצת קצקמטי מליגת העל ההונגרית, שסיימה את העונה במקום ה-7 בטבלה.
את עונת התחיל בקבוצת פאקש מהליגה הראשונה, ובמהלכה, בדצמבר 2013, עבר לאמן את קבוצת גיור.
דריל מורי
יוסטון רוקטס
למרות שבתקופה ההיא 2007, מקומם של אנשי האנליטקס לא היה בולט בקרב קבוצות ה-NBA, והמשרות הניהוליות הכירות אוישו בדרך כלל על ידי שחקני ומאמני עבר, החליט בעלי יוסטון רוקטס לז אלכסנדר למנות את מורי לג'נרל מנג'ר של הקבוצה ולתת בידיו את המפתחות הניהוליים.
כג'נרל מנג'ר עשה מורי מהלכים רבים, הבולט שבהם הוא ככל הנראה החתמתו של ג'יימס הארדן. הוא מנחה את קבוצותיו להשתמש בכלים הסטטיסטיים המראים איזו זריקה יעילה יותר ולהתמקד בה, בתקופתו יוסטון זורקת הרבה יותר שלשות למשחק, כי הוא מצא אותה כזריקה יותר יעילה, הם ממעיטים למינימום את הזריקות מחצי מרחק. מ-2007 מאז החל מורי את כהונתו יוסטון לא סיימה עונה במאזן שלילי ובמרבית העונות היא התברגה לפלייאוף ה-NBA. שיטותיו של מורי הפכו יותר ויותר פופולריות בליגה כולה והשפיעו על כל עולם הכדורסל. קבוצות רבות מחזיקות סקאוטים, אנשי סטטיסטיקות מתקדמות, מדע וניהול.
באוקטובר 2019 פרסם ציוץ בטוויטר, שבו תמך במוחים בהונג קונג. ברפובליקה העממית של סין, שעמה לרוקטס יחסים טובים מאז בחרה את יאו מינג במקום הראשון בדראפט ב-2002, התקבל הסרטון בכעס. בליגת הכדורסל הסינית הושעו היחסים עם הרוקטס, ומספר חברות סינית הפסיקו את פעילותן מול ה-NBA; למשל, הטלוויזיה המרכזית של סין לא שידרה את משחקי קדם-העונה.
באוקטובר 2020 התפטר מורי מתפקידו ביוסטון רוקטס.
פילדלפיה 76'
בנובמבר 2020 מונה מורי ל"נשיא לפעולות כדורסל" של פילדלפיה 76', במקומו של אלטון ברנד. על אף שברנד נושא את תואר ה"ג'נרל מנג'ר", מורי הוא האחראי בפועל על פעולות הכדורסל של הקבוצה.
פרשת המן
פָּרָשַׁת הַמָּן היא פרשה ב (פרשת בשלח), שבה מסופר על ירידת המן לבני ישראל במהלך נדודיהם במדבר סיני. נהוג לקשר פרשה זו לנושא הפרנסה.
תוכן הפרשה
על פי המתואר בתורה בחומש שמות בתחילת, בני ישראל פונים בתלונה אל משה ואהרן כי אין בידיהם אוכל, וכי הם מעדיפים מוות בעבדות מצרים, מאשר מוות מרעב במדבר סיני. בתגובה, אלוהים אומר למשה כי מעתה ירד לבני ישראל לחם בבוקר ובשר בערב, כאשר הלחם הוא המן.
בירידת המן התרחשו מספר ניסים:
פרשת המן במסורת
יש הנוהגים לקרוא את פרשת המן מדי יום ביומו לאחר התפילה, ולכן היא נדפסה ברוב הסידורים לאחר תפילת שחרית. על פי מנהג זה נקראת הפרשה מ ועד פסוק לו' כולל (שזה סוף עליית שישי,ללא פתיחת הפרק המתארת את תלונות בני ישראל).
שבת שירה
בשבת פרשת בשלח בה קוראים את פרשת המן, יש מנהג לפזר שאריות האוכל לציפורים, וזאת בשל מדרש המספר כי בשבת הראשונה לירידת ה"מן" אמר משה כי בשבת לא ירד מן, וביום שישי תרד כמות כפולה גם בשביל שבת. דתן ואבירם פיזרו מהמן של יום שישי בשבת, וזאת כדי להפריך את דברי משה, אך ציפורים אכלו את המן שפוזר, וכך עם ישראל ראה את מימוש נבואת משה. לכן מפזרים את האוכל בשבת זו, בה קוראים בתורה על ירידת המן.. בקהילות גאורגיה, נוהגים לאכול מאכל חיטה מיוחד שנקרא "קורקוטי", וזאת מפני "פרשת המן" המוזכרת בפרשה זו.
פרשת המן בהגות
יש שאמרו בשמו של רבי מנחם מנדל מרימנוב כי קריאת פרשת המן בסדר שנים מקרא ואחד תרגום ביום שלישי באותו השבוע של פרשת בשלח, שבת שירה, היא סגולה לפרנסה.
רב חסדא הביא ראיה מפרשת המן שעל אדם להשכים בערב שבת, לטרוח ולזמן הוצאת שבת. זמן לקיטת המן, הייתה בשעת בוקר מוקדמת כמו שנאמר. על סדר היום השישי נאמר בתורה כי, - כלומר: מיד לאחר שיביאו את המן בהשכמה, יכינו אותו לאכילה. ומכאן, שיש להשכים ביום השישי כדי להכין את צורכי שבת.
1992 בישראל
1992 בישראל (ה'תשנ"ב - ה'תשנ"ג) הייתה השנה בה חגגה מדינת ישראל 44 שנה מיום היווסדה.
הסכם פריז (1920)
הסכם פריז, שנחתם ב-20 באוקטובר 1920, על ידי המדינות העיקריות החברות בברית שניצחה במלחמת העולם הראשונה, הכיר באיחוד של בסרביה עם רומניה.
1992 בישראל
נולדו
(קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1992)
נפטרו
(קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1992)
הסכם פריז (1920)
לאחר מהפכת אוקטובר התנהלה בשטחי האימפריה הרוסית לשעבר מלחמת אזרחים בין השלטון הסובייטי ובין כוחות מזוינים שהתנגדו לו, כוחות דיסידנטיים וצבאות זרים שפלשו למדינה המתפרקת. לאחר שהצבא הרומני פלש לבסרביה והשתלט עליה, ב-9 באפריל 1918 הכריזה מועצת הארץ של בסרביה על איחוד עם רומניה.
מדינות ההסכמה, שהתכנסו בפריז באוקטובר 1920, הכירו באיחוד. נציגי ברית המועצות, היורשת של האימפריה הרוסית, לא השתתפו בכינוס ואף פעם לא הכירו באיחוד. יפן הכירה באיחוד, אך לא אשררה אותו אף פעם לאחר שקיבלה הטבות דיג בהסכם עם ברית המועצות. ארצות הברית התנגדה להכרה באיחוד, מאותה סיבה. בגלל מיעוט המאשררים ההסכם לא נכנס לתוקף אף פעם. בריטניה, צרפת ואיטליה אשררו את ההסכם.
בשנת 1940 הגישה ברית המועצות אולטימטום לרומניה על בסיס הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, והביאה ליציאת הצבא והממשל הרומני מבסרביה שסופחה לברית המועצות ובכך בוטל האיחוד.
לי סמולין
לי סמולין (באנגלית: Lee Smolin, נולד ב-1955 בעיר ניו יורק) הוא פיזיקאי עיוני מארצות הברית, חוקר במכון פרימטר לפיזיקה תאורטית ופרופסור באוניברסיטת ווטרלו.
סמולין נודע בעיקר בשל פיתוח מספר גישות שונות לתורת הכבידה הקוונטית, במיוחד כבידה קוונטית לולאתית. הוא טוען כי ניתן לראות את שתי הגישות העיקריות לתורת הכבידה הקוונטית, כבידה קוונטית לולאתית ותורת המיתרים כהיבטים שונים של אותה תאוריה בסיסית. תחומי מחקרו כוללים גם קוסמולוגיה, תאורית חלקיק יסודי, יסודות מכניקת הקוונטים וביולוגיה תאורטית.
הצעתו המפורסמת ביותר של סמולין היא ככל הנראה תאוריית יצירת היקומים, הנודעת גם כבחירה הקוסמולוגית הטבעית, המנסה ליישם עקרונות של אבולוציה ביולוגית בתחום הקוסמולוגיה, המציעה שהיקומים מתפתחים כתוצא לוואי של חורים שחורים. לאונרד סוסקינד שמפתח כעת "תאורית אופק קוסמית" דומה, אומר: "איני מבין מדוע רעיונו של סמולין לא משך תשומת לב רבה. אני סבור כי היא ראויה להרבה יותר מכך."
סמולין פרסם מאמרים רבים בעיתונות הפופולרית, לעיתים תכופות דיבר בזכותה של כבידה קוונטית לולאתית ותקף את תורת המיתרים.
סמולין גם מצביע על כך שעל "תאורית האופק הקוסמי" לא חלה ההנחה של יכולת ההפרכה של קרל פופר אם לא ניתן להבחין בעולמות אחרים. מכאן שיש רק שתי דרכי מוצא: חורי תולעת עבירים המחברים את העולמות המקבילים השונים ו"אות לא קרוב", כפי שתיאר זאת אנטוני ואלנטיני, מדען במכון פרימטר.
תאוריית המיתרים
ספרו של סמולין משנת 2006, "The Trouble with Physics", דן בהרחבה בתפקידן של המחלוקת והשונות של הגישות באתיקה ובתהליך של המדע. הוא מותח ביקורת רבה על תורת המיתרים ועל הדומיננטיות שלה בפיזיקה התאורטית בת ימינו. הוא טוען גם שיש מגרעות רציניות בתורת המיתרים וכי לתורת המיתרים יש כמעט מונופול ביסודות הפיזיקה של ארצות הברית, וכי נחוצות גישות שונות. במקומה סמולין מתמקד בכבידה קוונטית לולאתית, גישה למכניקת הקוונטים אותה פיתח.
טענות נוספות אותן (ורבות מהן שנויות במחלוקת) מעלה סמולין בספר הן: התסריט של יקומים בלתי נראים רבים משחקת אותו התפקיד ההגיוני כמו התסריט של מתכנן תבוני. כל אחד מהם מספק השערה לא בדוקה, שאם היא נכונה, הופכת משהו לא סביר למשהו סביר למדי.
פרסומו של הספר "הבעיה עם הפיזיקה" חולל מחלוקות וויכוחים בדבר המעלות של תאורית המיתרים, כאשר על הספר נמתחה ביקורת מצידם של פיזיקאים של תורת המיתרים בכללם ג'וזף פולשינסקי ולובוס מוטי.
מכניקת הקוונטים
סמולין הביע את הדעה שמכניקת הקוונטים אינה "התאוריה הסופית". "אני משוכנע שמכניקת הקוונטים אינה התאוריה הסופית. אני מאמין בכך מכיוון שמעולם לא נתקלתי בפרשנות של הנוסחה הנוכחית של מכניקת הקוונטים שנשמעה לי הגיונית. למדתי את רובן לעומק והשקעתי מחשבות רבות עליהן, ובסיומן עדיין איני יכול לקבל מושג ממשי של תאוריית הקוונטים כפי שהיא כעת.
הוא עסק המחקרים בתחום טריאנגולציה דינמית סיבתית.
חייו האישיים
סמולין רכש את חינוכו בקולג' המפשייר ולמד בצוותא עם הפיזיקאי הנודע הרב ברנשטיין. הוא קיבל את הדוקטורט מאוניברסיטת הרווארד. אימו היא המחזאית פאולין סמולין, בעוד שאביו מיכאל סמולין הוא מהנדס סביבה. אחיו, דייוויד מ. סמולין, הוא פרופסור בבית הספר למשפטים של קמברלנד בבירמינגהאם, אלבמה.
ספריו
'' Comes Next. '' By Lee Smolin and Houghton Mifflin By Lee Smolin and Roberto Mangabeira Unger
NMC
אן־אם־סי יונייטד אנטרטיינמנט בע"מ (אשר הייתה ידועה בעבר כ"NMC Music") היא חברת תקליטים, הפקות והפצה ישראלית.
אמנים בולטים רבים מיוצגים על ידי החברה, בהם פאר טסי, משינה, שרית חדד, דנה ברגר, חוה אלברשטיין, אהוד בנאי, הבילויים ומוקי.
היסטוריה
בכפוף להסכם המכירה של CBS, הורשה לסוני להשתמש בשם החברה המקורית עד ל-1 בינואר 1991. CBS העולמית שינתה את שמה באוקטובר 1990 ל"Sony Music Entertainment", ואן.אם.סי המשיכה להשתמש בשם סי.בי.אס (במקביל עם שמה החדש) בחלק מתקליטיה עד לסוף שנת 1990.
בשנים 1998–2001 ניהל את החברה משה מורד. באותה עת החלה לייצג בישראל את חברת התקליטים החדשה של ריצ'רד ברנסון - V2.
בסוף שנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000 החלה החברה לסבול מירידה חדה במכירות, עקב תפוצתם של תקליטורים מזויפים, והפצה של קובצי MP3 באינטרנט. בנוסף נתקלה בקשיים בגביית תשלומים מחניות התקליטים, אחת הרשתות הגדולות במדינה, רשת "פיקדילי", פשטה את הרגל ורשת טאוור רקורדס, הרשת הגדולה במדינה, נקלע לקשיים. באותה עת החזיקה החברה כשליש משוק המוזיקה בישראל. במטרה להתמודד עם התופעה השקיעה החברה באתר להפצת מוזיקה דיגיטלית שהקימה חברת התוכנה הישראלית קומברס. המיזם הושק בספטמבר 2000, אולם נסגר לאחר כשנה בדצמבר 2003 השיקה החברה את האתר www.songs.co.il לרכישת קובצי מוזיקה בפורמט MP3, בדומה לחנות האייטונס, של חברת "אפל" שהושקה חצי שנה קודם. האתר גם בפעל בשיתוף פעולה עם חברת פרטנר תקשורת.
באפריל 2003, הודיעה שתפסיק לייצג בישראל את חברת התקליטים הבינלאומית EMI, שסיפקה לה כ-18% מההכנסות, לאחר שהנציגות עברה לחברת "הליקון.
בשנת 2005 סבלה החברה ממשבר כספי בעקבות ירידה של כ-13% במכירות תוך שנה, ועברה תוכנית ארגון מחדש שכללה צמצום פעילות ופיטורי עובדים. בנוסף ויתרה עיריית ראשון לציון לחברה על דרישה לארנונה של 11.6 מיליון שקל, בגין שימוש במבנה תעשייתי כמשרדים.
בפברואר 2006 נרכשה השליטה בחברה בידי המפיקים משה אדרי ואחיו לאון, מבעלי חברת "יונייטד קינג" תמורת 900 אלף דולר. לאחר הרכישה הודיעו האחים אדרי שהחברה תשנה את המיקוד העסקי שלה ממכירת תקליטים לעיסוק כולל במוזיקה. בין השאר תייצור תוכן לטלוויזיה, לאינטרנט ולסלולר, בשיתוף עסקי הקולנוע של האחים אדרי.
בבמרץ 2008 שונה שמה של החברה לשמה הנוכחי: "אן.אם.סי יונייטד אנטרטיינמנט בע"מ".
את שנת 2009 סיימה החברה עם הפסד תפעולי של 12.8 מיליון שקל, לאחר ירידה של 20% במכירות דיסקים באותה שנה.
בספטמבר 2010 הכריזה החברה על הקמת חנות מוזיקה דיגיטלית, בשיתוף אתר "וואלה!", במתכונת של דמי מנוי חודשיים. עם השקתו ביוני 2011, נמכרו בו גם שירים בודדים להורדה במחיר של החל מ-4 שקלים. השירות לא זכה להצלחה ונסגר תוך זמן קצר.
בינואר 2011 יצאה החברה למאבק נגד ערוץ שנפתח באתר YouTube, אליו הועלו וידאו קליפים של שירים ישראלים משנים עברו, אשר הוגדרו על ידי מנהל הערוץ כ"נוסטלגיה ישראלית". NMC טענה לבעלות על זכויות היוצרים על אותם קטעי וידאו וכתוצאה מהתנגדותם למהלך, הוסרו מהרשת כאלף חמש מאות מהסרטונים. במקביל הודיע על תוכנית להקמת אתר משלה להפצת מוזיקה דרך רשת האינטרנט. לאחר שאתר YouTube החל לאכוף זכויות יוצרים ולשלם תמלוגים חזרה לשתף פעולה איתה.
ב-1 בפברואר 2012, לראשונה מאז הקמתה, פתחה החברה מחלקה בשם "NMC Live", המייצגת אמנים ישראלים ומארגנת הופעות. בהמשך, בשנת 2015 פתחה החברה מחלקה בשם "NMC Young" המייצגת אמני ילדים ומשווקת הופעות של כוכבי הילדים, בנוסף, "NMC Young" מייצגת את כוכב הילדים "מני ממטרה" בשיתוף עם יובל המבולבל (יובל שם-טוב).
החל משנת 2018, החברה עוסקת גם ביבוא, שיווק, הפצה ומכירה של מוצרי מולטימדיה, משחקים, אביזרים וצעצועים באמצעות חברה ששמה "עדלי יונייטד" (באנגלית: "Edlee United").
רכישות
ב-29 בדצמבר 2008 חתמה החברה על הסכם לרכישת מלוא הבעלות על הד ארצי, תמורת ארבעה מיליון שקלים. הרשות להגבלים אישרה את הרכישה בתנאים מגבילים במרץ 2009, מאחר שהרכישה איחדה את שתי חברות התקליטים הגדולות ביותר שפעלו בישראל. הד ארצי הייתה גם בעלת זיכיון רשת חנויות "טאוור רקורדס" בישראל, מאז 1998. היא סגרה את כל סניפי רשת המוזיקה "טאוור רקורדס" במהלך 2012.
ב-30 באוקטובר 2011 הודיעה החברה על רכישת חברת ההפקות "טלעד".
בשנת 2017 החברה רכשה את מפיקי ה"פסטיגל" ו"מותק של פסטיבל" מיקי וירון פלד בעלי חברת ההפקה "סולן הפקות".
בשנת 2019 החברה רכשה את חברת "טלית תקשורת" לאחר שיהודה טלית הלך לעולמו ועמרי בץ עזב את החברה.
מסחר בבורסה
בשנת 1993 החברה הנפיקה לראשונה את מניותיה בבורסה בתל אביב והפכה לחברה ציבורית, ומכספי ההנפקה נבנה "בית NMC" בראשון לציון. בשנת 2005 מכרה החברה את הבניין בהפסד, אך המשיכה להחזיק בו מספר משרדים בשכירות.
בחודש יוני 2011 רכשה חברת יונייטד קינג, שהחזיקה עד אז ב-75.41% ממניות החברה, את יתרת 22.51% המניות שהוחזקו על ידי הציבור (למעט 2.08% שהמשיכו להיות מוחזקים על ידי משה אדרי, אחד משני השותפים ב"יונייטד"). לאחר רכישה זו חדלה אן־אם־סי להיסחר בבורסה ומאז היא חברה פרטית.
אבי בנימין (כדורגלן)
אבי בנימין (1952 – 2004) היה כדורגלן ישראלי ששיחק בעמדת השוער ומזוהה בעיקר עם קבוצת הפועל תל אביב.
קריירה
בנימין שיחק בקבוצת הנוער של הפועל תל אביב והתחרה על אפודת השוער עם אריה בז'רנו. בעונת 1968/1969 עלה לקבוצה הבוגרת, ובמקביל שיחק בנבחרת הנוער של ישראל תחת המאמן שמואל פרלמן. באפריל 1969 ניצחה נבחרת הנוער את נבחרת הנוער של ברית המועצות בתוצאה 0–1 משער של משה שלומוביץ'. בנימין הצטיין במשחק שהיה הניצחון הרשמי הראשון של נבחרת ישראלית על נבחרת מברית המועצות. בנימין המשיך והצטיין במשחק עם מכבי שעריים, בו ניצחה הפועל תל אביב וזכתה באליפות המדינה. ב-1970 עמד בשערה של הפועל תל אביב במשחק גמר ליגת האלופות האסייתית, בו הפסידה הקבוצה לטאג' טהרן מאיראן. בעונת 1969/1970 הפסיד את מקומו בהרכב הראשון לאריה בז'רנו, לאחר תבוסת קבוצתו 0–5 במשחק הדרבי של תל אביב נגד מכבי תל אביב. בנימין השלים 41 הופעות במדי הפועל תל אביב ונכנס להסגר בשל רצונו להשתחרר מקבוצתו.
בספטמבר 1972 חתם לשנתיים בקבוצת אוסטריה וינה אותה אימן בלה גוטמן, תוך סיכום שישחק עם תום שירותו הצבאי. בינואר 1973, במהלך עונת 1972/1973 בבונדסליגה האוסטרית הצטרף בנימין לסגל הקבוצה, שיחק מספר מועט של משחקים בהרכבה הראשון וזכה בתחילת דרכו לביקורות אוהדות בעיתונות. עם זאת, הוא התקשה להסתגל למשמעת ואורח החיים הספורטיבי ואיבד את מקומו בהרכב הראשון. בתום העונה שוחרר מהקבוצה. באוסטריה נישא בנימין לצעירה מקומית. בהמשך עבר לגרמניה המערבית וניהל משא ומתן על הצטרפות לאחת מקבוצות הבונדסליגה. במהלך שהותו בגרמניה המערבית נעצר לתקופה ממושכת על ידי המשטרה הגרמנית בחשד לשימוש בסמים בהסתמך על עדות שקר. במרץ 1975 הוגש נגדו כתב אישום בגין סחר בסמים. בנימין הודה באשמה, הורשע ונדון לשלוש שנות מאסר, וזאת במסגרת עסקת טיעון עם התביעה במסגרתה סוכם שיודה באשמה, יורשע ויגורש מגרמניה המערבית. לאחר ההרשעה בספטמבר 1975 שב לישראל. בפברואר 1976 הצטרף בנימין למכבי פתח תקווה, ולאחר שנפצע, עבר ביולי באותה השנה לקבוצת הפועל רמת-גן. הוא שיחק בקבוצה עונה מלאה ועוד מספר חודשים בעונה השנייה ושוחרר. בתקופה זו, נעצר בנימין על ידי משטרת ישראל בחשד להחזקת רכוש גנוב. ב-1980 הצטרף לקבוצת הכח מכבי רמת גן.
בערוב ימיו נקלע בנימין לקשיים כלכליים ובריאותו הדרדרה. הוא סבל מסוכרת ולקה באירוע מוחי שהוביל לאשפוזו בבית חולים סיעודי, שם הלך לעולמו ב-2004 מדום לב בגיל 52. נקבר בבית הקברות הדרום.
ווקס קרנובה
ווקס קרנוּבָּה (וכן ווקס קרנאוּבָּה או שעוות קרנוּבָּה; אנגלית: Carnauba wax) הקרוי גם "ווקס ברזיל" ו"ווקס דקל", הוא שעוות עליו של עץ הדקל Copernicia prunifera, שהוא צמח הגדל רק במדינות הברזילאיות הצפון-מזרחיות פיאאוי, סיארה וריו גראנדה דו נורטה. הוא ידוע כ"מלכת השעוות", ובצורתו הטהורה, מופיע בדרך כלל בצורת פתיתים קשים בצבע צהוב-חום. עלי הדקל נאספים ומיובשים, נחבטים לשחרור השעווה מתוכם, ולאחר מכן עוברת השעווה תהליך זיקוק והלבנה.
דייוויד ניבן
ג'יימס דייוויד גרהם ניבן, שנודע כדייוויד ניבן (באנגלית: David Niven; 1 במרץ 1910 - 29 ביולי 1983) היה שחקן קולנוע אנגלי, זוכה פרס האוסקר על תפקידו בסרט "שולחנות נפרדים".
ילדות ולימודים
הוא החל את לימודיו בבית הספר המכין הת'רדאון (Heatherdown), אך בשל המשמעת הנוקשה, שכללה גם עונשים גופניים, הופסקו לימודיו בבית הספר בגיל 10 וחצי, אירוע שהביא לכך שלא יוכל להתקבל לאיטון קולג' היוקרתי. הייתה בכך אכזבה רבה למשפחתו. הוא נשלח למעין מוסד לעבריינים צעירים (Reform School), שבו הגיעה האלימות לממדים "דיקנסיים", כהגדרתו. הוא נכשל בבחינות הכניסה לשירות בצי הבריטי, מכיוון שהתקשה במתמטיקה. השינוי בא כאשר החל ללמוד בבית הספר הפרטי "סטואו" (Stowe). היחס לתלמידים בבית ספר זה היה חם ותומך בהרבה, וסייע לניבן להשלים את לימודיו. ניבן השלים את לימודיו במכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט, ובשנת 1930 סיים את לימודיו והוסמך כסגן משנה (Second Lieutenant). ניבן הצליח בלימודיו בסנדהרסט, וסיגל לעצמו התנהגות של "קצין וג'נטלמן", הופעה שהייתה סימן ההיכר שלו בהמשך חייו.
שירות צבאי
בשל מוצאו הסקוטי ביקש ניבן הצבה באחת היחידות הסקוטיות, רגימנט ההיילנד המלכותי בצפון סקוטלנד שנקרא ״המשמר השחור״ או רגימנט ארגייל וסת'רלנד של ההיילנד. בטופס הבקשה רשם ניבן בבדיחות שהוא רוצה כל יחידה ובלבד שלא יוצב ברגימנט חיל הרגלים הקל של ההיילנד (Highland Light Infantry), וזאת מכיוון שהלבוש המסורתי של ה-HLI היה ה-Trews, מעין מכנסיים צמודים, ולא הקילט שהיו הלבוש הרשמי של שאר היחידות הסקוטיות. למרות בקשתו, הוצב ניבן לרגימנט חיל הרגלים הקל של ההיילנדס, והערתו על הטופס נודעה ביחידה. מכאן, שהיחס אליו לא היה אוהד, וניבן לא נהנה משירותו. הוא שירת במשך שנתיים במלטה, ולאחר מכן היה במשך כמה חודשים בדובר.
ניבן עייף משירותו הצבאי, שהיה בעיתות שלום וללא אירועים מיוחדים. ב-1 בינואר 1933 קודם לדרגת סגן, אך לא ראה אפשרויות לקידום נוסף. הוא החליט סופית לפרוש משירותו הצבאי לאחר הרצאה ארוכה על מכונות ירייה. ההרצאה קלקלה את תוכניותיו של ניבן לצאת לארוחת ערב עם אשה צעירה מושכת במיוחד. בסיום ההרצאה שאל המרצה, מייג'ור גנרל, אם יש שאלות. כשהוא מפגין את המרדנות שהייתה אופיינות לו בצעירותו, שאל ניבן: "האם תוכל לומר לי מה השעה, אדוני? עלי לתפוס רכבת". בשל הערה זו נכלא ניבן בכלא צבאי, אך לאחר ששתה בקבוק ויסקי עם הקצין שהיה אחראי על כליאתו, הסכים הקצין להעלים עין ממנו; ניבן קפץ מהחלון, הגיע לנמל ועלה על אונייה בדרך לארצות הברית. הוא שלח מברק לשלטונות הצבא על פרישתו מן האונייה.
תחילת הקריירה
תפקידו הראשון היה כניצב מקסיקני במערבון. הוא שיחק בכמה תפקידים קטנים ב-1933, 1934 ו-1935. ב-1935 קיבל תפקיד קטן בסרט "המרד על הבאונטי", ובעקבותיו חתם על חוזה ארוך-טווח עם המפיק סמואל גולדווין שביסס את מעמדו כשחקן. הוא הופיע ב-19 סרטים בארבע השנים הבאות, בתחילה כשחקן בתפקידי משנה, ולאחר מכן הוביל אותו לשחק בתפקידים ראשיים בסרטים רבים כמו הקומדיה "אמא רווקה" לצידה של ג'ינג'ר רוג'רס משנת 1939.
מלחמת העולם השנייה
כאשר הכריזה בריטניה מלחמה על גרמניה ב-1939, חזר ניבן לבריטניה והצטרף שוב לצבא. הוא הוסמך מחדש כקצין בחטיבת חיל רגלים, והוצב לשרת בגדוד אימוני שריון. ואולם, הוא רצה בשירות מסעיר יותר, ועל פי בקשתו הועבר ליחידות הקומנדו. במקביל, עבד עם יחידות התעמולה של הצבא. בתקופת המלחמה הופיע בשני סרטי קולנוע בעלי אופי תעמולתי, "The First of the Few" ("הראשון בין המעטים") ו- "The Way Ahead", סרטים שנועדו להגביר את התמיכה במאמץ המלחמה הבריטי, במיוחד בארצות הברית. יחידת התעמולה גם לקחה חלק קטן במאמצי ההטעייה, לקראת הפלישה לאירופה. כחלק מן ההטעייה הופיע השחקן פיטר יוסטינוב כמשרתו האישי של ניבן בצבא; ניבן הסביר מאוחר יותר שלא הייתה כל דרך שבה היו יוסטינוב וניבן יכולים לעבוד יחד בלי לעורר חשד, בשל הבדלי הדרגות ביניהם (יוסטינוב היה טוראי, וניבן באותו שלב כבר היה לוטננט קולונל) וזו הייתה הדרך היחידה בה ניתן היה להציג את הקשר ביניהם.
על אף ההתעניינות הציבורית בחיי ידוענים בצבא, סירב ניבן לדבר על שירותו. הוא היה ידוע בנטייתו לספר אותם סיפורים שוב ושוב, אך על חוויותיו בצבא לא סיפר דבר. פעם אמר: "אומר דבר אחד על המלחמה, סיפורי הראשון והאחרון. חברים בקשו ממני לחפש את קבר בנם קרוב לבסטון (Bastogne). מצאתי את הקבר בין 27,000 קברים נוספים. אמרתי לעצמי שיש 27,000 סיבות מדוע אתה צריך לשתוק אחר המלחמה". הוא היה ידוע בבוז שלו לכתבי מלחמה, שפרסמו תיאורים מצועצעים ומלאי האדרה עצמית על חוויותיהם הזעומות במלחמה. הוא אמר: "כל מי שמספר שכדור שרק לידו, זמזם, עף, או ייבב - מעולם לא שמע כדור. הם מתפצחים (crack)!"
יחד עם זאת, כאשר פרסם את האוטוביוגרפיה שלו, "הירח הוא בלון", סיפר ניבן על כמה מחוויותיו. הוא הזכיר את שיחותיו עם וינסטון צ'רצ'יל, את ההפצצות על לונדון, ואת חוויותיו מן הכניסה, בסיום המלחמה, לגרמניה שהייתה הרוסה כמעט לחלוטין. ניבן סיפר שפגש לראשונה את צ'רצ'יל בארוחת ערב בפברואר 1940. צ'רצ'יל הבחין בו בתוך הקהל, ואמר לו: "איש צעיר, עשית דבר נאה כאשר ויתרת על קריירת המשחק שלך כדי להילחם למען ארצך. אם לא היית עושה כך, היה זה בזוי".
למרות שתיקתו של ניבן, התפרסמו כמה סיפורים עליו. כאשר הוליך את אנשיו לקרב, הקל ניבן על פחדם כאשר אמר להם: "ראו בחורים, אתם תצטרכו לעשות זאת רק פעם אחת. אני אצטרך לעשות הכל שנית בהוליווד עם ארול פלין!". בעת הקרב על הבליטה (אמצע דצמבר 1944 עד ינואר 1945) חדרו יחידות קומנדו גרמניות אל מאחורי הקווים של בעלות הברית. כדי ללכוד אותם, נהגו זקיפים לשאול את המתקרבים שאלות שרק אמריקנים יוכלו לדעת. כאשר שאלו אותו זקיפים עצבניים "מי זכה במשחקי הגמר בבייסבול ב-1943?", ענה ניבן: "אין לי מושג... אך שיחקתי יחד עם ג'ינג'ר רוג'רס ב"אמא רווקה"!"
כשחזר אחרי המלחמה להוליווד קיבל את אות לגיון ההצטיינות האמריקאי (האות הגבוה ביותר שזר יכול לזכות בו בארצות הברית), שהוענק לו מידי דווייט אייזנהאואר, כאות הערכה לפעלו של ניבן בהפעלת תחנת הרדיו של ה-BBC לכוחות בעלות הברית באירופה.
אחרי המלחמה
על אף שלא הופיע על המסכים שש שנים בקירוב, הגיע ניבן ב-1945 למקום השני במשאל פופולריות בבריטניה.
ניבן חידש את הקריירה הקולנועית שלו ב-1946, וכעת הופיע רק בתפקידים ראשיים. סרטיו אחרי המלחמה - "עניין של חיים ומוות" (A Matter of Life and Death, יצא ב-1946), "אשת הבישוף" (The Bishop's Wife, 1947) ו"מקסם" (Enchantment, 1948) זכו כולם להערכה רבה. ב-1950 כיכב בסרט "פימפרנל החמקן" (The Elusive Pimpernel) שנעשה בבריטניה, והיה אמור להית מופץ בארצות הברית על ידי סמואל גולדווין. ואולם, גולדווין יצא מהעסקה, והסרט לא הופץ בארצות הברית במשך שלוש שנים. מערכת יחסיו של ניבן עם גולדווין ידעה עליות ומורדות; גולדווין, כאמור, היה מי שגילה את ניבן ונתן לו את תפקידיו הראשונים, אך הסכסוך שהתפתח ביניהם סביב הסרט "פימפרנל החמקן" ותביעותיו של ניבן לתשלום נוסף הביאו לניכור ממושך בשנות החמישים של המאה ה-20. במהלך תקופה זו היה ניבן מנוע בדרך כלל מלהיות מועסק באולפנים הגדולים של הוליווד. למרות זאת, בין 1951 ל-1956 כיכב ב-11 סרטים, שניים מהם בהפקת MGM, והשאר הפקות עצמאיות או הפקות בריטיות בתקציב נמוך. במהלך שנים אלו זכה ניבן בפרס גלובוס הזהב על תפקידו בסרט "הירח הוא כחול" (The Moon Is Blue, 1953), בבימוי ובהפקת אוטו פרמינגר.
ניבן הופיע גם בטלוויזיה. הוא הופיע כמה פעמים בכמה תוכניות דרמה, והיה שותף בחברת "פור סטאר" (Four Star). הוא הופיע בסדרת דרמה בעלת אותו שם, הופקה על ידי החברה; הסדרה הסתיימה ב-1955, אך החברה הפכה לחברת הפקות טלוויזיה מצליחה מאד.
עם זכייתו בפרס האוסקר המשיכה הקריירה של ניבן לנסוק. ב-1959 החל לארי תוכנית דרמה משלו, "המופע של דייוויד ניבן". התוכנית זכתה ל-13 פרקים בקיץ 1959. הוא המשיך להופיע בסרטים, ושיחק תפקיד ביותר משלושים סרטים נוספים, ובהם "אל תאכל את המרגניות" לצידה של דוריס דיי (1960), "תותחי נברון" ו"הפנתר הוורוד". ב-1967 גילם את ג'יימס בונד בפרודיה "קזינו רויאל". ניבן היה, למעשה, בחירתו הראשונה של איאן פלמינג לתפקיד בונד בסרט "ד"ר נו", אך לבסוף נבחר שון קונרי. ניבן גם מוזכר בספרי ג'יימס בונד; בספר "בשירות הוד מלכותה" מסופר שג'יימס בונד מתארח במלון סקי בשווייץ, שם מספר לו בעל המלון שניבן הוא אורח קבוע. בספר "אתה חי רק פעמיים" ישנה התייחסות לניבן, כג'נטלמן היחיד בהוליווד.
ספריו
ניבן כתב ארבעה ספרים. ספרו הראשון היה רומן בשם "סביב הסלעים המבותרים" (Round the Rugged Rocks), שהופיע ב-1951. הספר לא היה הצלחה, ונשכח כמעט מיד. ב-1971 פרסם את האוטוביוגרפיה שלו, "הירח הוא בלון", וזכה להצלחה רבה יותר, ונמכר בכחמישה מיליון עותקים. הוא המשיך בספר זכרונות נוסף, "הביאו את הסוסים הריקים" (1975), אוסף של זכרונות משעשעים בעידן הזהב של הוליווד, בשנות הארבעים. על אף שהאנקדוטות מחיי הוליווד מסופרות כך שמשתמע מהן כאילו הוא עצמו השתתף באירועים, מסתבר כיום שבמקרים רבים לא היה כלל עד למעשה, אלא רקם מעשיות מדברים ששמע מאחרים. ב-1981 פרסם ניבן את ספרו הרביעי והרומן השני שלו, "לך לאיטך, חזור במהירות" (Go Slowly, Come Back Quickly), המתרחש במהלך מלחמת העולם השנייה ולאחריה, ומתבסס על חוויותיו במלחמה ובהוליווד. ב-1983 היה עסוק בעבודה על רומן שלישי, כאשר הדרדרה בריאותו.
חייו האישיים
ב-1940, אחרי רומן בזק שנמשך שבועיים, נישא ניבן לפרימולה סוזן רולו (18 בפברואר 1918, לונדון - 21 במאי 1946, בוורלי הילס, קליפורניה), בתו האריסטוקרטית של עורך דין בריטי. לזוג נולדו שני בנים: דייוויד ג'וניור וג'יימי. אשתו מתה בגיל 28 בעקבות נפילה במדרגות במהלך משחק מחבואים בביתו של השחקן טיירון פאוור. היא פתחה דלת שחשבה בטעות שהיא דלת של ארון, אך הובילה בפועל למרתף; היא נפלה פנימה ונגרמו לה סדקים בגולגולת וקרעים במוח, ונפטרה למחרת. ניבן מתאר תקופה זו כקודרת ביותר בחייו, ושנים אחר כך הודה לחבריו על הסבלנות שגילו כלפיו באותה עת. הוא סיפר מאוחר יותר שחשב שייצא מדעתו, ואף ניסה להתאבד. לאחר שנכשל ניסיון זה, אסף את עצמו וניסה להתאושש דרך העשייה הקולנועית.
ב-1948 התחתן בשנית עם יורדיס-פאולינה טרסמדן, דוגמנית שוודית גרושה, ושחקנית מתוסכלת. לרוע המזל, כשם שנישואיו הראשונים היו מוצלחים, כך היו נישואיו השניים אומללים. בגידותיהם הרבות של בני הזוג זה בזה מסופרות בביוגרפיה של דייוויד ניבן, "האיש מאחורי הבלון" (2009). במה שנראה כניסיון להביא לשלום בית בין בני הזוג, אימצו ניבן ואשתו שתי בנות, קריסטין ופיונה. קריסטין סיפרה מאוחר מיותר לביוגרף של ניבן שהיא משוכנעת שהיא בתו הלא חוקית של ניבן מדוגמנית אחרת בשם מונה גונארסון; לטענת מייקל מאן (Munn), מחבר הביוגרפיה "האיש מאחורי הבלון", אישרו ניבן ואשתו, בנפרד, שקריסטינה הייתה בתו של ניבן מאשה שווייצרית בת 18, למרות שהוצגה כיתומה משווייץ. פיונה אומצה כתינוקת בת ארבעה חודשים ב-1963 או 1964.
ארבעת ילדיו של ניבן ורבים מחבריו העידו שכיוון שנמנעה ממנה קריירת משחק, החלה יורדיס לנהל פרשיות אהבים, ובמהרה הפכה לאלכוהוליסטית. מאן גילה כי ליורדיס אכן היו פרשיות אהבים רבות, ובהן קשר עם ג'ון קנדי, קשר שהושמץ כנגוע בכלמידיה. יחד עם זאת, מקורותיו של מאן חשפו כי פרשיות האהבים של ניבן עצמו היו רבות מאלו של יורדיס, ודחפו אותה ליזום קשרים משלה; בין השאר היו לניבן פרשיות עם נסיכת מונקו, השחקנית גרייס קלי, ועם הנסיכה מרגרט. מאן חשף עוד, כי ניבן אסר על יורדיס לעסוק במשחק, משום שלא רצה שאשתו תהיה שחקנית.
באוקטובר 1951 נפצעה יורדיס בפניה, צווארה וחזה בתאונה בעת ציד. רופאים מקומיים רצו לנתח, אך בעצת רופא אחר הוחלט לאפשר לנפיחות לרדת, וכך נחסכה מיורדיס פגיעה בפניה. ב-1960 נפרדו השניים למשך כמה שבועות, אך חזרו שוב לחיות יחד.
לאחר מותו של ניבן שכנע אותה ידיד המשפחה, הנסיך רנייה ממונקו, לבוא להלוויה, אך היא הופיעה לטקס כשהיא שתויה, מרירה ומדוכאת. יורדיס התאוששה מהאלכוהוליזם לאחר מותו של ניבן, אך שבה להתמכרות לקראת מותה ב-1997, בגיל 76. לבקשתה המפורשת לא נקברה לידו, דבר שלדברי בנותיו הוסיף לעלבון מדרך הופעתה בהלוויה.
לניבן היו ארבעה נכדים: שתי בנות של ג'יימי, בן לפיונה ובן לקריסטינה.
מותו
ב-1980 החל ניבן לסבול מעייפות, חולשה בשריריו ורעידות בקולו. בראיון בטלוויזיה בשנת 1981 נראה ניבן כאילו סבל משבץ או ששתה. הוא אובחן כחולה ALS, מחלה הידועה כ"מחלת לו גריג". ב-1983 אושפז ניבן תחת שם בדוי למשך עשרה ימים, לכאורה בשל בעיות עיכול. לאחר האשפוז שב לביתו בשטו דאו (Chateau d'Oex), בשווייץ. מצבו המשיך להידרדר, אך הוא סירב לחזור לבית החולים, ומשפחתו כיבדה את בקשתו. הוא מת ב-29 ביולי 1983 בשווייץ. מעט לפני מותו סיים את הצילומים של סרטי "בעקבות הפנתר הוורוד" ו"קללת הפנתר הוורוד", דיבורו בשלב זה היה בלתי מובן, והחקיין ריץ' ליטל דיבב את תפקידו בשני הסרטים האחרונים.
הזר הגדול ביותר שהונח על קברו היה מאת הסבלים בנמל התעופה הית'רו. על הכרטיס המצורף נאמר: "לג'נטלמן המובחר ביותר שאי פעם עבר באולמות אלו. הוא נתן לכל סבל את התחושה שהוא המלך".
ראיין או'שונסי
ראשית חייו
ראיין נולד בשנת 1992 בלוקשיני, כפר קטן בצפון מחוז דבלין, אירלנד. הוא הצעיר מבין שלושה ילדים. יש לו אח גדול בשם גרהאם ואחות בשם אפריל. דודו גארי או'שונסי ייצג את אירלנד באירוויזיון 2001 עם השיר "Without Your Love".
ראיין למד במכון הטכנולוגי של דבלין (DIT), וכן עבר קורס מוזיקה במסגרת BIMM (המכון למוזיקה מודרנית בריטית ואירית) בדבלין, אירלנד. הוא מתאר את עצמו כ"זמר רב-גוני". הוא הצטרף לבית הספר למשחק בילי בארי כשהיה בן 4, ומאמין ששם למד את אומנותו. הוא מנגן בגיטרה, פסנתר וסקסופון, תוך כדי הפקה וכתיבה עבור אמנים שונים.
קריירת משחק
או'שונסי שיחק בתפקיד מארק האלפין, בנם הצעיר של מרטי האלפין (בגילומו של פול לי) וטס חלפין (בגילומה של סבינה ברנן) בסדרת הסבון האירית הוותיקה Fair City. משפחת האלפין הוצגה בהדרגה בתחילת שנות האלפיים. או'שונסי הוכנס לסדרה בגיל 9 כשחקן ילד המגלם את מארק. היו לו שני אחים בסדרה, האח דמיאן שגילם מקלין בורק והאחות לורה האלפין שגילמה ליאנה אוקליירי.
בסדרה, אמו טס הופכת לקורבן של אלימות במשפחה ובסופו של דבר בעלה מרטי חונק אותה למוות ואז מתאבד לאחר שהרג אותה. הילדים מארק, דמיאן ולורה כעת יתומים, אך ממשיכים להופיע בסדרה. או'שונסי המשיך לשחק בתפקיד מארק האלפין בסדרה במשך תשע שנים בין השנים 2001 ל-2010, אז פרש בגיל 18. הוא הוחלף בסדרה על ידי השחקן קאל קניאלי שהמשיך בתפקיד מארק הלפין, מכיוון שאו'שונסי אמר שהוא צריך להפסיק והעדיף להמשיך בקריירה מוזיקלית לאחר תשע שנים שהופיע בסדרה.
The Voice of Ireland
או'שונסי נכנס לעונה הראשונה של תוכנית המציאות The Voice of Ireland ששודרה ב-RTÉ One מינואר עד אפריל 2012. באודישן שלו, שהוקלט באוקטובר 2011 ושודר בינואר 2012, הוא שר את "The Power of Love" של יואי לואיס והניוז כאשר רק אחד מארבעת השופטים הסתובב עם כיסאו, בריאן קנדי, והוא נכנס לקבוצה של קנדי. בהופעות הדו-קרב שהוקלטו בנובמבר 2011 ושודרו בפברואר 2012, קנדי העמיד אותו מול חברו לקבוצה קולין הנד. שניהם ביצעו את "One" של U2 כשקנדי בחר בראיין ושלח אותו לשלב ההופעות החיות. ביום הראשון של ההופעות החיות, ששודר ב-4 במרץ 2012, הוא ביצע את "Baby" של ג'סטין ביבר, אך הודח בהצבעה פומבית וסיים במקום 23/24 בתוכנית.
Britain's Got Talent
לאחר סבבי הדו-קרב וטרם שלב ההופעות החיות של The Voice of Ireland, או'שונסי נבחן לתוכנית Britain's Got Talent. הוא ביצע שיר שכתב בשם "No Name". ההשראה מאחורי השיר הייתה ילדה שהוא היה מאוהב בה. הוא קיבל "כן" משלושת השופטים, סיימון קאוול, אלישה דיקסון ודייוויד ואליאמס. האודישן שודר לאחר הדחתו מ-The Voice of Ireland. באותה תקופה או'שונסי חתם חוזה בחברת התקליטים יוניברסל רקורדס. שבוע לפני שלב ההופעות החיות של The Voice of Ireland, נערכו השיחות חזרה לאודישן נוסף של Britain's Got Talent. השופטים עמדו להעביר את או'שונסי להופעות החיות, אך בשל מקומו בהופעות החיות ב-The Voice of Ireland והחוזה עם יוניברסל, הוא נפסל. מאוחר יותר הוכרז כי או'שונסי יופיע בחצי הגמר של Britain's Got Talent לאחר ששוחרר מחוזהו ביוניברסל.
הוא הופיע בחצי הגמר האחרון בו ביצע שיר מקורי נוסף בשם "First Kiss". הוא קיבל את מרב הקולות ונשלח אוטומטית לגמר. בגמר הוא ביצע את "No Name" בפעם השנייה והגיע למקום החמישי בתחרות, עם 4.8% מהקולות.
Ryan O'Shaughnessy
ב-19 במאי 2012 פורסם כי או'שונסי חתם על חוזה תקליטים עם סוני מיוזיק. הסינגל הראשון שלו "No Name" יצא לאור ב-5 באוגוסט, והוא הוציא את המיני-אלבום הראשון שלו, Ryan O'Shaughnessy, ב-13 באוגוסט 2012. המיני-אלבום מכיל שישה שירים שכולם נכתבו על ידי או'שונסי עצמו, ביניהם השיר "First Kiss", אותו ביצע ב-Britain's Got Talent. ב-10 באוגוסט 2012 הופיע בעיר הולדתו, פגש את המעריצים וחתם על עותקים של המיני-אלבום שלו. ב-23 באוגוסט הוא ביצע את "No Name", סינגל הבכורה שלו, בשידור חי בתוכנית הבוקר "This Morning". ב-30 באוגוסט הוא הודיע על פרטי סיבוב ההופעות הראשון שלו בבריטניה, והופיע ב-11 מועדים לאורך אוקטובר 2012.
בשנת 2015 הוציא או'שונסי שני סינגלים, "Fingertips" ו-"Evergreen". בתחילת 2016 הוא הוציא סינגל נוסף, "She Won't Wait". לאחר מכן החל או'שונסי לעבוד על אלבום הבכורה שלו, שיצא לאקרנים ביולי 2016.
The Hit
ביולי 2013 הוכרז כי או'שונסי יהיה אחד האמנים שישתתפו בתחרות כתיבת השירים האירית החדשה "The Hit", בה יתחרה מול המדריך שלו ב-The Voice, בריאן קנדי.
בתוכנית, ששודרה ב-2 באוגוסט 2013, השתתפו שישה כותבי שירים שהגישו את שיריהם לכל זוג אמנים. בשלב הראשון כל אמן היה צריך לבחור שניים מתוך ששת השירים. או'שונסי בחר בשיר בשם "Blush" מאת גאווין דויל ו-"" מאת מארק גרהאם ופרנסס מיטשל. או'שונסי בחר להוציא לאור כסינגל את השיר "" ונכנס לקרב המצעדים נגד קנדי. או'שונסי ניצח בקרב המצעדים והסינגל שלו הגיע למקום השלישי במצעד הסינגלים האירי, כשהוא מנצח את השיר "Try" של קנדי שהגיע למקום ה-15.
ב-30 באוגוסט 2013, או'שונסי, יחד עם ארבעת זוכי קרבות המצעדים האחרים, חזרו לבצע את שיריהם בשידור חי ב-O2 בגמר הגדול עם תזמורת הקונצרטים של RTÉ.
Bayview Records
בשנת 2015 הקים או'שונסי את חברת התקליטים Bayview Records הממוקמת בדבלין.
אירוויזיון 2018
ב-31 בינואר 2018 נבחר או'שונסי כנציג האירי באירוויזיון 2018 עם השיר "Together". את השיר כתב או'שונסי יחד עם מארק קפליס ולורה אליזבת יוז. השיר והאמן נבחרו באופן פנימי בינואר 2018 על ידי השדר האירי רדיו טלפיש ארן (RTÉ) לייצג את המדינה באירוויזיון 2018 בליסבון, פורטוגל. או'שונסי העפיל לגמר, לאחר שסיים במקום השישי בחצי הגמר הראשון עם 179 נקודות, והייתה זו הפעם הראשונה שאירלנד העפילה לגמר מאז אירוויזיון 2013 עם ראיין דולן.
השיר של אירלנד באותה שנה עמד במחלוקת. במהלך השידור הסיני של חצי הגמר הראשון ב-Mango TV, השיר האירי נחתך מהשידור, גם בעת התקציר של כל 19 השירים. השיר של או'שונסי צונזר כיוון ששני רקדנים גברים רקדו יחד על הבמה. בשל זאת, איגוד השידור האירופי סיים את השותפות עם השדר הסיני והסביר כי הצנזורה "אינה תואמת את ערכי האוניברסליות והכוללניות של ה-EBU ואת המסורת הגאה שלה לחגוג את השונות באמצעות מוזיקה". סיום השותפות הביא לאיסור על שידור חצי הגמר השני והגמר הגדול במדינה. דובר חברת האם של השדרן, Hunan TV, אמר כי הם "לא היו מודעים" לעריכות שנעשו בשידור. או'שונסי אמר בראיון ל-BBC, "הם לא התייחסו לזה בקלות ראש ואני חושב שזה צעד בכיוון הנכון, אז אני שמח על כך".
באוקטובר 2018 הופיע או'שונסי בקליפ של שיר אירוויזיון הילדים האירי "IOU", בביצוע טיילור היינס. או'שונסי גילם את דמות האב בסרטון וניב קבאנה, זוכת אירוויזיון 1993, גילמה את דמות האם.
ב-18 במאי 2021, RTÉ הודיעה כי או'שונסי יהיה הדובר האירי בגמר אירוויזיון 2021, ויגיש את הניקוד של חבר השופטים האירי.
חיים צורי
חיים צורי (נולד ב-30 באפריל 1944) הוא פוליטיקאי ומנהל ישראלי. כיהן כראש עיריית קריית מוצקין משנת 1993 עד השעייתו מהתפקיד ביוני 2023.
ביוגרפיה
צורי נולד בקריית מוצקין. הוא דור שביעי בארץ ישראל מצד אביו, שהיה בן למשפחה ענפה וידועה בחיפה ובעכו (מצאצאי משה צורי), ופעיל במפלגת הציונים הכלליים.
צורי בוגר בית הספר היסודי הראשון בקריה, "אחדות", וסיים לימודי תיכון בבית הספר המקצועי "אינטר" בקריית חיים (בעשור השני של המאה ה-21, "מכללת עמל קריית חיים"). בשנת 1962, עם תום לימודיו, התגייס לצה"ל, ושירת בחיל השריון. הוא סיים את שירותו כמפקד טנק בדרגת סמ"ר. בתפקיד זה וכאיש מילואים השתתף במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים, בקרבות צה"ל בסיני ובתעלת סואץ.
בשנים 1966–1993 עבד כשותף בחברת "אחדות הנמל והקישון", שעיסוקה מתן שירותי קרקע לסוכני אוניות ועמילות מכס.
צורי שימש דירקטור בחברת נמל חיפה.
קריירה פוליטית וכהונתו כראש העירייה
ב-1987 הצטרף לסניף הליכוד בקריית מוצקין, נבחר לעמוד בראשו, ובבחירות בשנת 1988 נבחר לראשונה למועצת העיר. הוא הצטרף לקואליציה ומונה לסגן ראש העירייה וממלא מקומו, ללא שכר. בבחירות בשנת 1993, לאחר סיבוב בחירות שני בינו לבין ראש העירייה המכהן, שמחה מילר, נבחר חיים צורי בהפרש זעום לראשות העיר מטעם סיעת הליכוד. במועצת העיר זכתה רשימתו בארבעה מנדטים. בבחירות שנערכו ב-1998 נבחר לראשות העיר מטעם סיעה א-פוליטית בשם "מוצקינטו", וגם סיעתו זכתה ברוב במועצת העיר. בבחירות בשנת 2003 נבחר בשלישית, ללא מתמודדים מולו, וב-2008 נבחר לכהונה רביעית, שבמהלכה קיבל תואר ראשון במשפטים. בבחירות 2013, מששוב היה המתמודד היחיד לראשות העיר, זכה לאמונם של שמונים ושמונה אחוז מהמצביעים (כל האחרים שלשלו לתיבת ההצבעה פתק ירוק במעטפה לראש העירייה, שמשמעותו התנגדות לבחירתו של המועמד לראש הרשות). בבחירות 2018 גבר על מתחריו וזכה ב-59% מקולות הבוחרים, אולם כוחה של האופוזיציה התחזק משמעותית במועצת העיר.
בשנת 2006 עבר צורי למפלגת קדימה, אך בהמשך שב לליכוד.
בתקופת כהונתו נפתחו מרכז הספורט והבריכה העירונית "ספורטלי", פארק ציבורי שבו אמפיתיאטרון המכיל 2,500 מקומות ישיבה, גן החיות "חי פארק", היכל תיאטרון, ספרייה עירונית חדשה ומרכז פיס לאמנות, תרבות ומדע. בתקופתו כראש העיר נסגרו שני בתי הספר היסודיים הותיקים, "אלונים" ו"שרת", אולם מלבד גני ילדים חדשים, הוקמו בצפון העיר בתי הספר היסודיים ע"ש עליזה ומנחם בגין וע"ש יצחק נבון, נפתח בית ספר תיכון שני בעיר - תיכון מקצועי של רשת "עתיד", וכן שתי חטיבות ביניים.
בשנת 2016 פעל, משיקולים פוליטיים לדבריו, לביטול תוכנית "משימת החלל", פרויקט העשרה שבו השתתפו מאות מילדי קריית מוצקין. באותה שנה פורסם כי צורי שלח לתושבי עירו שהתבטאו נגדו בפייסבוק מכתבי התראה לפני תביעה בגין לשון הרע.
בינואר 2018, בעקבות עתירה שהוגשה על ידי המועמד לראשות העירייה ציקי אבישר, קבעה ועדת הבחירות האזורית כי בחוברת מידע שחולקה לתושבי העיר על ידי העירייה ישנם מסרים הנחשבים לתעמולת בחירות של צורי. שופט בית המשפט פסק כי יש להשמיד עותקים של החוברת שטרם חולקו, וכי העותר יקבל החזר הוצאות משפט. ביולי 2018 קבע יו"ר ועדת הבחירות המרכזית, השופט חנן מלצר, במסגרת עתירה נוספת שהגיש אבישר, כי ריאיון שפורסם עם צורי במקומון בקריות, שעל פרסומו שילם צורי מתקציב העירייה, הוא בגדר תעמולת בחירות. בשל כך חויב צורי להשיב את הסכום ששולם לקופת העירייה. יו"ר ועדת הבחירות האזורית, השופט יצחק כהן, גם קבע כי לעובדי עירייה אסור להמשיך ולעבוד במטה הבחירות של צורי או לקיים פעילות הסברה לטובתו, והחיל את האיסור גם על רעייתו דפנה, מנכ"לית התיאטרון המקומי.
באחת מישיבות הוועדה לתכנון ובנייה השליך צורי בקבוק מיץ לעבר ראש עיריית קריית ים, וצלחת עוגות לעבר חבר אופוזיציה מעירו. בית המשפט ביקר אותו על שנקט לשון בוטה בישיבות מועצת העיר נגד יריביו הפוליטיים. גם ב ובשלישי, הועלו בתקשורת טענות נגד התנהלותו של צורי והתנהלות תומכיו במהלך ישיבות המועצה, ועל יחסו לגורמי האופוזיציה במועצת העיר.
חשדות בפלילים
בנובמבר 2017 פורסם בכאן - תאגיד השידור הישראלי תחקיר ממנו עולה כי צורי מעל בכספי רשת המתנ"סים המקומית. ביוני 2018 נחקר צורי באזהרה בלהב 433 בעניין זה, והתיק נסגר.
במרץ 2018, בכתבה של יוסי מזרחי ששודרה בחדשות סוף השבוע של חברת החדשות, הועלו טענות לגבי שימוש פסול-לכאורה של צורי ומקורביו במאגרי מידע לצורך שמירת מידע רגיש על תושבי העיר. לפי התחקיר, מאגר זה שודרג במימון העירייה בעלות 70 אלף שקלים מספר חודשים קודם לכן. ב-4 במרץ פתחה הרשות להגנת הפרטיות בחקירת הפרשה, וכעבור מספר ימים, החלה לחקור נושאים אלה גם היחידה הארצית לחקירות הונאה שבלהב 433. ב-2019, צורי נחקר באזהרה מספר פעמים בחשד לקבלת דבר במרמה, הפרת אמונים, שיבוש הליכי משפט ועבירות מתחום הפרטיות. באוגוסט 2020 הודיעה המשטרה כי קיימת נגד צורי תשתית ראייתית לעבירות של שוחד, הפרת אמונים ופגיעה בפרטיות הציבור. כמו כן הוגשה לבית המשפט המחוזי בחיפה תביעה נגדו ונגד גורמים נוספים בעירייה, על ניצול מעמדם ליצירת מאגר פרטי, בו נשמר מידע רגיש על תושבי העיר. זאת, מבלי לדווח על כך לרשם מאגרי המידע במשרד המשפטים. התביעה בוטלה לאחר שהתובע חזר בו מתביעתו.
במרץ 2023, הודיעה פרקליטות המדינה על הגשת כתב אישום נגד צורי, יוסי דואק, מנהל אגף המחשוב בעירייה, יוסי סטלקול ודובי שפיגלר. צורי נאשם בעבירות שוחד, מרמה והפרת אמונים, קבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות, פגיעה בפרטיות ושיבוש מהלכי משפט. שלושה חודשים אחר כך, הודיעה הוועדה על השעייתו של צורי מתפקיד ראש העירייה. בקשתו של צורי, לעכב את ההשעיה, נדחתה על-ידי שופטת בג"ץ.
יחסי אוסטריה–הולנד
היחסים שבין רפובליקת אוסטריה לבין ממלכת הולנד הם יחסים היסטוריים שראשיתם עת שלט בית הבסבורג הן בשטחי אוסטריה והן בשטחי הולנד.
כיום שתי המדינות חברות באיחוד האירופי, ומקיימות ביניהם קשרים כלכליים, חברתיים ותרבותיים בשלל תחומים.
ארצות השפלה ההבסבורגיות
אחרי שוויתר קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה על כיסאו בשנת 1556, נחלותיו התחלקו בין בנו, פליפה השני, מלך ספרד, מלך ספרד, לבין אחיו, פרדיננד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. שבעה-עשר המחוזות נפלו בחלקו של פליפה. סכסוכים בין פליפה השני, שהיה קתולי אדוק, לבין נתיניו ההולנדים הובילו למרד הידוע כיום בשם מלחמת שמונים השנה. שבעת המחוזות הצפוניים זכו בעצמאות כרפובליקה בשם איחוד שבעת המחוזות.
הרפובליקה ההולנדית
הרפובליקה ההולנדית לחמה לצד ממלכת הבסבורג האוסטרית במלחמת תשע השנים, מלחמת הירושה הספרדית, מלחמת הירושה האוסטרית ובמהלך המלחמות הנפוליאוניות, ולאחר הניצחון של כוחות הקואליציה האנטי-צרפתית השביעית, הוקמה הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה בראשותו של וילם הראשון, מלך הולנד.
ממלכת הולנד
אחרי תבוסת נפוליאון ב-1815, קיבלה הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה את השליטה על האזור שכולל היום את הולנד, בלגיה ולוקסמבורג, אבל כעבור 15 שנה בלבד התחוללה המהפכה הבלגית - החלק הדרומי של הממלכה המאוחדת (שהיה בעבר "ארצות השפלה הדרומיות") התקומם כנגד השלטון ההולנדי והכריז על עצמאותו כבלגיה. בתחילה לא הכירה האימפריה האוסטרית בעצמאותה של בלגיה, אולם לאחר שנחתם הסכם לונדון בשנת 1839, הכירה אוסטריה בבלגיה ושלחה אליה את השגריר מוריץ פון דיטריכשטיין.
במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשה הולנד על ידי גרמניה הנאצית, שכללה בתוכה את אוסטריה, שסופחה בשנת 1938 בעקבות האנשלוס.
בשנת 1946 כוננו המדינות את היחסים מחדש, ובמהלך השנים הצטרפו שתי המדינות לקהילה האירופית, שהפכה לאחר מכן ל. מכיוון ששתי המדינות חברות כיום באיחוד האירופי וחתומות על הסכם שנגן, הגבולות פתוחים בין המדינות, ואין שום הגבלת מעבר ביניהם.
ג'ון סיבן
ג'ונתן "ג'ון" סקוט סיבֵּן, מדליה (OAM) (באנגלית: Jonathan "Jon" Scott Sieben, OAM; נולד ב-24 באוגוסט 1966) הוא שחיין עבר אוסטרלי. הוא אלוף אולימפי (לוס אנג'לס 1984) ושיאן עולם במשחה ל-200 מטר פרפר. בשנת 1984 זכה בתואר 'איש השנה הצעיר של אוסטרליה', ובשנת 1985 זכה במדליית מסדר אוסטרליה על תרומתו לענף השחייה.
ביוגרפיה
סיבן התאמן תחת הדרכתו של לורי לורנס בבריזביין, קווינסלנד. הוא נודע בכינויו ה"שרימפ" עקב קומתו הנמוכה: 1.73 מטר. זאת בניגוד למתחרהו השחיין המוביל בעולם בתחום שלו מיכאל גרוס שכונה האלבטרוס בגלל קומתו הגבוהה במיוחד.
לראשונה השתתף סיבן במשחקי חבר העמים שנערכו בעיר מגוריו, בריזביין בשנת 1982 בהיותו בן 15 וחצי בלבד, שם זכה במדליית ארד במשחה ל-200 פרפר. בנוסף, הוא זכה במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב.
ההישג המטאורי
ההכנות לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) נמשכו במרץ. במשחקים עצמם במשחה ל-200 מטר פרפר סיבן שחה במסלול השישי לצדם של רפאל וידאל מוונצואלה, גרוס, ופאבלו מוראלס האמריקאי שיאן העולם ב-100 מטר פרפר. במהלך 150 המטרים הראשונים הוא שמר על שלושת השחיינים המפורסמים. ב-50 המטרים האחרונים ובפיגור קל אחריהם, החל סיבן ל"פתוח מבערים", להגביר מהירות, לסיים ראשון ולזכות במדליית זהב בשיא עולם חדש של 1:57.04 דקות, שיפור של מאית אחת בלבד. הוא סיים לפני גרוס הגרמני 1:57.40 דקות ווידאל 1:57.51 דקות. סיבן שיפר את שיאו האישי ביותר מ-4 שניות. בנוסף, הוא זכה במדליית ארד כששחה במוקדמות 4x100 מטר מעורב (האוסטרלים סיימו במקום השלישי בגמר).
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1985 זכה סיבן במדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 53.78 שניות.
באוניברסיאדה שנערכה בקובה, יפן בשנת 1985 זכה סיבן במדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 53.97 שניות, לפני ביונדי (54.03 שנמיות) וגרוס (54.16 שניות).
באולימפיאדת סיאול (1988) סיים סיבן במקום הרביעי המאכזב עבורו במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 53.33 שניות. המנצח במשחה היה אנתוני נסטי הסורינאמי 53.00 שניות שהפתיע את מאט ביונדי האמריקאי במאית אחת מהר יותר. שלישי סיים אנדי ג'יימסון הבריטי 53.30 שניות. בנוסף, הוא השתתף במשחה ל-4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:45.85 דקות. סיבן לא ניבחר להשתתף במשחה ל-200 מטר פרפר ובכך לא יכול היה להגן על תוארו.
סיבן השתתף גם באולימפיאדת ברצלונה (1992) במשחה ל-100 מטר פרפר. הוא לא הצליח להתברג לגמר כשקבע במוקדמות זמן של 54.67 שניות. בגמר ב' הוא סיים במקום השני (עשירי כללי) בתוצאה של 54.73 שניות. בנוסף, השתתף סיבן במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב וסיים במקום השביעי בתוצאה של 3:42.65 דקות.
הוכחה שגויה
בשעשועי מתמטיקה, הוכחה שגויה היא "הוכחה" המובילה לסתירה ברורה, וזאת משום שהיא מכילה שגיאות. כרגיל בהטעיות, השגיאה אינה מוצגת באופן גלוי, והיא עשויה להיות חבויה היטב בין פרטים רבים, עד שמציאתה מהווה אתגר, המנוצל לצרכים פדגוגיים או לשם שעשוע. בנוסף, ההוכחות השגויות מראות את חשיבותה של כתיבה ריגורוזית במתמטיקה.
דוגמאות
שימו לב: ה"הוכחות" המופיעות כאן אינן נכונות מבחינה מתמטית. בכולן ישנה טעות באחד או יותר משלבי ההוכחה, ולכן השימוש במילה "הוכחה" בהמשך אינו נאמן להגדרתו הלוגית.
אלגברה
נפוצות מספר רב של הוכחות, לכאורה, המבוססות על פעולות אלגבריות שגויות (אסורות בנסיבות מסוימות). המשותף להוכחות בתחום זה הוא שלאורך ההוכחה מתבצעת פעולה שגויה, אך היא מוחבאת, כך שמקריאת רצף ההוכחה קשה להבחין בה. להלן מספר דוגמאות לפעולות שגויות כאלו ולשימוש בהן בהוכחות שגויות:
גאומטריה
בחידות חיתוך והרכבה, העוסקות בחיתוך צורה אחת והרכבתה לצורה אחרת, מתקיים "חוק שימור השטח": השטח של הצורה המקורית חייב להיות שווה לשטחה של הצורה החדשה. יחד עם זאת, ישנם חיתוכים רבים שבהם לכאורה חוק זה לא מתקיים. בספרות שעשועי המתמטיקה מתייחסים לחיתוכים אלו בתור "קסמים" או פרדוקסים – כלומר, הוכחות הסותרות את חוק שימור השטח, אך בחינה מדוקדקת של החיתוכים מראה שלמעשה אלו הוכחות שקריות – הן מבוססות על טעות (קשה לזיהוי) בחישוב השטחים.
באיור משמאל ניתן לראות דוגמה קלאסית לחיתוכים מסוג זה, שהומצאה על ידי סם לויד. החיתוך מראה כיצד לחלק ריבוע 8x8 לארבעה חלקים (שני משולשים ושני טרפזים) שמהם ניתן, לכאורה, להרכיב מלבן בגודל 5x13. אולם, שטח הריבוע המקורי הוא 64 יח' ושטח המלבן הוא 65 יח' – ומכאן, שעל ידי חיתוך והרכבה הצלחנו, לכאורה, להגדיל את שטח הצורה. הטעות בחיתוך היא, שהשיפועים של המשולש ושל הטרפז אינם זהים. השיפוע של המשולש הוא 0.375=3/8, ואילו שיפוע הטרפז הוא 0.4=2/5. מכאן שהטרפז והמשולש לא "מתחברים" באופן חלק כדי ליצור מלבן (יש "חור" דקיק לאורך כל אלכסון המלבן, שאינו שייך לאף צורה, ושטחו שווה בדיוק לשטח (המזויף) שהתווסף למלבן של 1 יח').