cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
איזומטריה
איזומטריות במישור האוקלידי
אחרי שקובעים את הראשית, אפשר לכתוב כל איזומטריה בצורה T(p)=Ap+v כאשר A היא מטריצה אורתוגונלית ו-v הוא וקטור ההזזה. כאן A היא איזומטריה שמשמרת את הראשית. לכן ניתן לחשוב על איזומטריה כאיבר ב- (O(2) היא חבורת המטריצות האורתוגונליות)
במכפלה הזו, המרכיב O(2) פועל על המישור לפי פעולת המטריצות. ביתר פירוט, אם עבור i=1,2, אז.
פרוש הדבר הוא שחבורת האיזומטריות של המישור היא מכפלה חצי ישרה של O(2) ושל.
ירחמיאל ישראל יצחק דנציגר
רבי ירחמיאל ישראל יצחק דנציגר (שבט ה'תרי"ד, 1854 – כ"ט בטבת ה'תר"ע, 10 בינואר 1910) היה האדמו"ר השני בשושלת חסידות אלכסנדר, הוא כיהן כאדמו"ר בין השנים תרנ"ד - תר"ע (1894–1910). נחשב בזמנו לאחד מגדולי אדמו"רי פולין, ומספר חסידיו נאמד באלפים.
ביוגרפיה
נולד בעיירה מאקובה שבפולין לרבי יחיאל דנציגר הרבי הזקן מאלכסנדר, ממלא מקומו של רבי דב בריש מביאלה שהיה ממלא מקומם של רבי מנחם מנדל מוורקא ורבי יצחק מוורקא. ונקרא ישראל יצחק על שם הרבי הזקן מוורקא, בילדותו חלה והיה בסכנה, והוסיפו לו השם ירחמיאל.
כבר משחר ילדותו הצטיין בכשרונותיו ובפקחותו, בהיותו בן חמש נסע עם אביו לוורקא, וכשהרבי הצעיר מוורקא ראהו מהלך בחצר בית המדרש והסידור בידו, שאלו 'מי למדך סדר התפילה, אביך או רבך?', השיב הילד 'לא אבי ולא המלמד, אלא הסידור…' בן חמש עשרה נלקח לחתן, לבת ר' דוב בער גורמאן מחסידי פאריסוב מעיר פולטוסק. זוגתו הרבנית הצדקנית מרת דבורה, נודעה כאשה צנועה וחסודה. התמסרה מאוד למעשי צדקה, להכנסת כלה, ותמכה בעניים ובאביונים. קודם השידוך נסע אביה, אל רבי יעקב אריה מרדזימין, לשאול בעצתו אם להשיא את בתו להישמח ישראל, כי לא החל זקנו לצמוח, ועלה בלבו חשש שמא לא יזכה לבנים. אמר לו הרבי מראדזימין, "יהיו לו בנים יותר משיש לאלפי יהודים" [- רמז בדבריו שיהיה רבי ומנהיג בישראל].
כשנפטר הרבי הצעיר מוורקא בט"ז סיון שנת תרכ"ח, קיבל אביו רבי יחיאל, את מרות רבי דוב בעריש מביאלה, ונעשה מגדולי תלמידיו. אבל רבי ירחמיאל ישראל יצחק, נסע גם אל לרבי יעקב אריה מראדזימין, מזקני תלמידי הרבי רבי שמחה בונים מפשיסחא, שהאריך ימים ונתפרסם כצדיק נשגב ובעל מופת גדול. הוא דבק ברבו זה ונעשה תלמידו וחסידו המובהק, וגם האדמו"ר חיבב את תלמידו וחסידו הצעיר, וקירבו יותר מכל זקני חסידיו תלמידי פשיסחא וורקא. אף העניק לו במתנה את מטהו, ועל המטה של רבו שמר מכל משמר, ונטלו אתו לכל מקום שהלך ונסע.
במוצאי שבת י"ד בשבט תרנ"ד (1894) נפטר אביו רבי יחיאל הרבי הזקן מאלכסנדר, וכל החסידים נמנו וגמרו להכתיר את בנו הבכור רבי ירחמיאל ישראל יצחק, לרב העיר אלכסנדר ולמנהיג העדה, אולם הוא סירב, באמרו, שכלל לא עלה בדעתו למלא מקום אביו. אך כשעברו ימי השלושים לאבל אביו, ואלפי חסידים ובראשם רבנים גדולים וחסידים ישישים נתקבצו ובאו לאלכסנדר, לשמוח בשמחת החתונה של בן אחיו בעל התפארת שמואל, אז מצאו את ההזדמנות המתאימה, להכתירו לאדמו"ר שלא ברצונו, ובעל כרחו הסכים ונתרצה להם.
רבבות חסידים הסתופפו בצלו, קיבלו ממנו דרך בתורה ועבודה, ונהנו ממנו עצה ותושיה, וכפי שכתב אודותם בצוואתו הקדושה: 'אוהבי ורעי אשר מסרתי נפשי עליהם'. מרוב אהבת ישראל שיקדה בקרבו בעוז ותעצומות, השריש שמחה בלבותיהם של ישראל. כפי שהעיד על עצמו בערוב ימיו, 'ארבעים שנה פעלתי להכניס שמחה בקרב לבות ישראל'.
לא היו לו ילדים. מסופר שהיה נוסע לרבי יעקב אריה מרדזימין שיברכו לילדים, עד שפעם אחת אמר רבי יעקב אריה לחסידיו: מה רוצה בנו של הרב מגריצא (רבי יחיאל מילא את מקום אביו רבי שרגא פייבל מגריצא), הלא הוא נשמת האור החיים הקדוש (שלא היו לו ילדים) וכיצד יהיו לו ילדים.
רבי ירחמיאל ישראל יצחק נפטר בערב ר"ח שבט שנת תר"ע בן חמישים ושש, כשהוא עדיין בתוקף פעולתו, ללא בנים. נקבר בעיירה אלכסנדר שבפולין לצד אביו רבי יחיאל.
לאחר פטירתו הוכתר אחיו רבי שמואל צבי דנציגר כאדמו"ר השלישי בשושלת חסידות אלכסנדר, והוא הקים על שמו של אחיו את רשת הישיבות "בית ישראל" בפולין שבהן למדו אלפי תלמידים. חלק מהחסידים עברו לבנו של רבי דב בריש מביאלה (שכיהן לפני רבי יחיאל דנציגר), רבי אהרן צבי לנדא, ולאחר פטירתו פנו לרבי אלימלך מנחם מנדל לנדא, אבי חסידות סטריקוב.
ישמח ישראל
ספרו על התורה ומועדים "ישמח ישראל", נחשב כספר יסוד בתורת החסידות, ובפרט בחסידות אלכסנדר. מצד אחד מובאת בו עמקות ביסודות החסידות ומבוסס על אדני תורת הקבלה, מהם מאמרים מכתב ידו של האדמו"ר הכתובים בדרך כלל בקיצור, ומהם מאמרים שנכתבו על ידי הרב מנשה פריימן שהיה מאוחר יותר ממנהלי ישיבת בית ישראל, ומצד שני הוא נכתב בשפה פשוטה ומותאמת להמון העם כבקשתו המיוחדת, ויש בו גם מאמרים רבים של חיזוק ומבוססים על מדרשי חז"ל, והם המאמרים שנאמרו בליל שבת.
עם זאת הוא שונה מספרי בית פשיסחה בכך שהוא מתמקד בחסידות מעשית ולא בחסידות עיונית, בשל כך, רבים ממנהיגי החסידות בדורות הקודמים כמו גם בדורות האחרונים, הורו לחסידיהם ללמוד בספר זה, בין המנהיגים הבולטים שהורו לחסידיהם ללמוד בספר זה היו אדמור"י בעלזא לדורותיהם. כך מסופר כי רבי חיים מאיר הגר, האדמו"ר מויז'ניץ, התבטא כי אינו מסוגל להיכנס לשבת בלא לימוד בספר זה.
על שם ספרו זה כונה האדמו"ר בשם 'ישמח ישראל'.
נספח לספר ומאוחר יותר הודפס בסופו נקרא בשם 'מאורן של ישראל' והם מאמרים שלא נדפסו בספר מלוקט מספרים וממקורות אחרים על ידי האמונת משה האדמו"ר החמישי בשושלת החסידות.
בשנת תשמ"ג יצא ילקוט אורות הישמח ישראל - הספר 'ישמח ישראל', מסודר לפי נושאים, על ידי משה חיים טיברג, תל אביב. בשנת תש"פ החל לצאת לאור עלון שבועי בשם 'ישמח ישראל המבואר', המבאר אחד ממאמרי הספר על פרשת השבוע בעריכת יוסף צבי רכניצר.
Opposites Attract
הצלחה מסחרית
השיר הפך לאחד משירי ה-R&B והדאנס-פופ הכי פופולריים בשנות ה-90. בארצות הברית הגיע למקום הראשון ושהה שם במשך שלושה שבועות ובכך הפך לשיר הרביעי של הזמרת שמגיע למקום הראשון במדינה וגם לשיר הרביעי שלה מאלבום הבכורה שלה ובכך הפכה עבדול לזמרת היחידה מלבד ויטני יוסטון שהצליחה להכניס ארבעה שירים למקום הראשון בארצות הברית ולאמן היחיד מלבד יוסטון, מייקל ג'קסון וג'ורג' מייקל שהצליחה לעשות זאת. בנוסף השיר הגיע למקום החמישי במצעד האירופאי הכללי, למקום הראשון באוסטרליה ולמקום הראשון בקנדה.
1943 בספורט
נשים
פאני בלנקרס-קון
גברים
ארנה אנדרסון
גביע דייוויס
לא נערך עקב מלחמת העולם השנייה.
אנגליה
תחרויות לא התקיימו
ברזיל
בשל גודלה של ברזיל, אליפויות נערכו על בסיס אזורי.
קבוצות שנוסדו
נאנט
אליפות דרום אמריקה
ארגנטינה זכתה באליפות ואורוגוואי  זכתה במקום השני.
נשים
גיזלה גראס
גברים
הארי הולידיי
אנדרה מארטי
אנדרה מארטי (בצרפתית: André Marty, 6 בנובמבר 1886 - 23 בנובמבר 1956) היה מנהיג של המפלגה הקומוניסטית הצרפתית במשך כשלושים שנה. כן היה חבר האספה הלאומית הצרפתית, בהפסקות, במשך פרק זמן דומה: מ-1924 עד 1955. מארטי היה בצעירותו קצין בשורות הצי הצרפתי, והיה ממנהיגי מרד שפרץ בספינות הצי זמן קצר לאחר מלחמת העולם הראשונה. בנוסף, היה מארטי מזכיר הקומינטרן מ-1935 עד 1943 וקומיסר הבריגדות הבינלאומיות במלחמת האזרחים בספרד בשנים 1936 עד 1938. בתפקיד זה דן למוות רבים מן המתנדבים לבריגדות.
המרד בים השחור
ב-19 באפריל 1919 פרץ מרד באוניית המערכה 'ז'אן באר' ובאונייה האחות 'פראנס' (צרפת, France) ומארטי היה אחד ממנהיגיו, אם כי חלקו המדויק אינו ברור לחלוטין. ברקע המרד עמדה אהדת הצוותים לבולשביקים, אך סיבות ישירות יותר היו שחרורם המתעכב, כחצי שנה לאחר תום מלחמת העולם הראשונה, ומזון בלתי מספק. המרד שכך מששלטונות צרפת נענו לעיקר הדרישות והחזירו את האוניות לצרפת, אולם מנהיגי המורדים הועמדו למשפט. מארטי נידון לעשרים שנות מאסר עם עבודת פרך. ב-1922 שוחררו המורדים הנידונים. כאות הזדהות מצד המפלגה הקומוניסטית של רוסיה, הוא נבחר באופן סמלי לחבר בסובייט של מוסקבה על ידי פועלי מפעל 'דינאמו' (Динамо) המקומי.
פעילות פוליטית בצרפת
ב-1923, לאחר שחרורו מהכלא, הצטרף מארטי למפלגה הקומוניסטית הצרפתית, ולא מעט בזכות הכריזמה שלו ועברו במרד בים השחור, נבחר מטעמה ב-1924 לאספה הלאומית הצרפתית. כן הפך לחבר הוועד המרכזי של המפלגה. מארטי, שהשתתף במאבקים כנגד מה שנראה לו כמיליטריזם הגובר בצרפת, נכלא על רקע זה לזמן מה בכלא לה סונטה (La Santé) בפריז. ב-1931 הוא החל להיות פעיל בקומינטרן, ובהמשך נבחר למזכירות ולנשיאות הארגון.
שארית חייו
אחרי תום מלחמת האזרחים בספרד, מארטי עשה דרכו לברית המועצות והקדיש עצמו לעבודתו בקומינטרן, עד לפירוק הארגון ב-1943. בין מאי לאוקטובר 1943 הוא נשלח לאלג'יר כנציג המפלגה הקומוניסטית הצרפתית בכוחות צרפת החופשית. עם שחרור פריז באוגוסט 1944 חזר מארטי לצרפת, וניסה לנצל את אי הסדר שעד להתבססות השלטון להפיכה. תוכניתו לא זכתה לתמיכת מנהיגי המפלגה, כמו גם של החברים מן השורה, ואפילו סטלין הטיל עליה וטו.
אחרי המלחמה מארטי נבחר שוב לאספה הלאומית, אולם מעמדו נפגע באופן רציני בשל התקפות עליו בעיתונות, חלקן מצד פקודיו לשעבר. הוא הואשם שהיה סוכן משטרתי ואף על פי שההאשמות לא הוכחו, הוא סולק מן המפלגה בסוף 1952. מארטי נותר חבר האספה הלאומית עד 1955 ומת כתוצאה מסרטן הריאות ב-1956.
לקריאה נוספת
ארנסט המינגוויי, למי צלצלו הפעמונים, תרגם מנשה לוין, הוצאת עמיחי, 1942. תרגום שני גדעון טורי, הוצאת זמורה ביתן, 1986. תרגום שלישי תרצה גור-אריה, הוצאת ידיעות אחרונות, 2006. מאנגלית: Ernest Hemingway, For Whom the Bell Tolls, 1940
סיכון שוק
סיכון שוק הוא סיכון המתייחס להפסדים פוטנציאליים כתוצאה מתנודות בשווקים. בין סיכוני השוק העיקריים:
כדי להתמודד עם סיכוני שוק, ובעיקר כנגד שלושת הראשונים, נוקטות חברות מדיניות של ניהול סיכונים פיננסיים, ובכלל זאת גידור הסיכונים תוך שימוש במכשירים פיננסיים שונים. כדוגמה, חברת תעופה עשויה לגדר את מחיר הדלק שהיא רוכשת, המהווה חלק ניכר מהוצאותיה, בתקופות של עליית מחירים. קופת גמל עשויה לגדר את תיק השקעותיה כנגד ירידות בשוק המניות. יצואנים עשויים לגדר את הכנסותיהם במטבע חוץ. לכל גידור קיימת עלות, ובפרט בגידורים לטווח ארוך, ולכן בתקופות של עליות מחירים ממושכות, כפי שהתרחשו בשוקי הסחורות בשנים 2007-2008, יעילותם פוחתת.
תרום
תָּרוּם הוא מושב עובדים של ארגון המושבים של הפועל המזרחי, הממוקם צפונית לבית שמש ושייך למועצה האזורית מטה יהודה.
גאוגרפיה
היישוב נמצא בגובה 288 מטרים על מדרונות מיוערים בקצה המערבי של הרי יהודה ובאזור פרוזדור ירושלים. צפונית ליישוב ישנו יער של הקרן הקיימת המהווה חלק מיער פארק רבין. שטחו כ-1,800 דונם וההתיישבות בו היא ברובה יהודית אתנית דתית. כמו כן, תרום ממוקם כ-4 קילומטר מהקו הירוק.
ליד המושב ניצבת אנדרטת גדוד 184.
היסטוריה
היישוב הוקם בשנת 1949 על ידי עולים מתימן בשני גלי עלייה, שהיו חלק ממבצע על כנפי נשרים. לאחר מספר שנים הצטרפו אליהם עולים מהודו, ובפרט מקוצ'ין.
אוכלוסייה
נכון לסוף 2009 מספר התושבים עומד על 568 טבלת צמיחת האוכלוסייה לאורך השנים.
עקשת
עקשת או גבנון (גם קיפוזיס או היפר קיפוזיס; בלועזית: Kyphosis; ביוונית: kyphos, משמעו: חטוֹטֶרֶת), היא לקות יציבה שבה יש עיקול יתר של הגב העליון, דבר המתבטא בבליטה בגב. כאשר אדם חסר לקות עומד, עמוד השדרה שלו ניצב כך שהחלקו התחתון מתעקל מעט קדימה וחלקו העליון מתעקל מעט אחורה (צורת S). אצל אדם בעל עקשת, העיקול של החלק העליון של עמוד השדרה הוא עיקול מוגזם.
השוואה ללקויות יציבה אחרות
לעומת הקיפוזיס, לורדוזיס (בלועזית: ) היא לקות יציבה שבה יש עיקול יתר של הגב התחתון. לקויות יציבה אחרות מתבטאות בהתעקלות לא סימטרית של הגב.
עקמומיות לא תקינה של עמוד השדרה כלפי חוץ וגם הצידה נקראת: גבנון עם עקמת (בלועזית: קיפוסקוליוזיס; kyphoscoliosis). עשוי להופיע כתוצאה ממחלות שונות של החוליות ושל שרירי עמוד השדרה.
סיווג
ישנם כמה סוגים של קיפוזיס:
גורמים
סיבות ישירות אפשריות:
תוצאות
העקשת מלווה באי נוחות באזור העורף והחזה ובכאבים. היא מגבילה את התנועה והיציבה ופגעת בתפקוד הנשימה. היא עלולה אף לגרום לדלקות ריאות חוזרות ונשנות ולמוות.
פיזיותרפיה וטכנולוגיה שיקומית
לעיתים ניתן בטיפול שמרני במסגרת פיזיותרפיה לשפר את הליקוי באמצעות חיזוק וקיצור שרירי הגב העליון והארכת שרירי החזה. שיקום היכולות התפקודיות בגב וטיפול בבעיות העצב- שריר- שלד. תחומים אלה כוללים טיפול נשימתי עקב הפגיעה בתנועת בית החזה והנשימה, שיקום אורתופדי או נוירולוגי, טיפול יציבתי וכדומה.
הפיזיותרפיסטים משתמשים בידיהם לביצוע מניפולציות ומוביליזציות ידניות, עיסוי לשרירים וכדומה. כמו כן, הם משתמשים במודולציות חשמליות וקריותרפיה להפחתת כאב, הרפיית שרירים וחימום רקמות או באמצעים מכנים כדי להחזיר את עמוד השדרה למנח תקין (במקרים קלים) תוך התעסקות במכניקה ובתזוזה של עמוד השדרה.
רפואה סינית מסורתית
שיטות טיפול מקובלות בנות אלפי שנים ברפואה הסינית המסורתית, כגון טווינא, דיקור וכוסות רוח, משמשים להטבה עם קיפוזיס, לורדוסיס וסקוליוזיס, ולעיתים גם לריפוים [חסר מקור]. טווינא הוא סוג של עיסוי רפואי, אשר מסייע לגוף המטופלים להחזיר למקומם ותפקודם את עמוד השדרה, השרירים ורקמות החיבור. דיקור מסדיר את זרימת האנרגיה בגוף האדם, כדי לאפשר יחסים מוצלחים יותר בין השלד, השרירי ורקמות החיבור, לבין האיברים הפנימיים. כוסות רוח יוצרות שאיבה זמנית של השרירים ורקמות החיבור, ולאחר מכן שחרורם. שאיבתן של כוסות הרוח יוצרת טראומה בקנה מידה זעיר, המאפשרת הנעה של הדם באזור הבעייתי, והחלמה למצב טוב יותר מאשר לפני הטיפול, כאשר היישום נכון ומתאים. ההצלחה בשימוש בטווינא, דיקור וכוסות רוח לשם טיפול במצבים האמורים, תלויה בשילוב שבין אבחון מדויק, יישום מיומן של השיטות, תדירות הטיפול, חומרת הבעיה בגוף המטופל, ומיומנות המטפל.
ניתוח
התערבות ניתוחית מתבצעת במקרים קשים, או כאשר יש חשש למוות של החולה. בניתוח, מנסים לשקם את עמוד השדרה וליישרו בעדינות. הניתוח נחשב לקשה. יש כמה סכנות לניתוח: פגיעה בחוט השדרה - העלול להוביל לשיתוק לצמיתות, שבירה של החוליות או דימום.
דוד בורנשטיין
הרב דוד בורנשטיין (תרל"ו-ח' בכסלו ה'תש"ג; 1876 – 17 בנובמבר 1942) היה האדמו"ר השלישי של חסידות סוכטשוב וממנהיגי יהדות פולין קודם השואה. יסד את רשת ישיבות "בית אברהם" שפעלה בפולין עד השואה. בתקופת השואה היה ממנהיגי הציבור בגטו ורשה.
שנותיו הראשונות
נולד בראש חודש אלול תרל"ו (1876), בנאשלסק. בנו הגדול של רבי שמואל בורנשטיין, נכדו של רבי אברהם בורנשטיין ונינו של רבי מנחם מנדל מקוצק. בנעוריו למד אצל סבו והיה קשור אליו באופן מיוחד. גם לאחר נישואיו בגיל 17 המשיך ללמוד ולהתגורר בבית סבו.
פעילות ציבורית
ב-1906 החל לכהן כרב בעיירה וישוגרוד ופתח שם ישיבה. במלחמת העולם הראשונה עבר ללודז'. בשנות ה-20 עבר להתגורר בטומשוב מזובייצקי והתמודד מטעם אגודת ישראל על תפקיד רב העיר, אך הפסיד למועמד המזרחי, הרב שמואל ברוט. ב-1926 נפטר אביו, ה"שם משמואל" והוא החל לשמש כאדמו"ר. את מקומו קבע בעיר לודז'. וברוב חודשי הקיץ שהה בעיירה קאלאמנע (Kolumna) השוכנת דרומית מערבית ללודז'. הוא הקים רשת ישיבות בשם "בית אברהם" על שם סבו, וכן הוציא ירחון בשם זהה במטרה להפיץ את שיטת הלימוד המיוחדת של חסידות סוכטשוב. היה חבר באגודת הרבנים בפולין. היה חבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל, והשתתף בכינוסי התנועה.
בשנת 1934 נשא בוועידת אגודת ישראל בפולין נאום נלהב לחיזוק יישוב ארץ ישראל, וטען "כי מארץ ישראל תבוא תחיית ישראל עד עולם - עד ימות המשיח". בכנסייה הגדולה השלישית דיבר בחריפות כנגד תוכנית החלוקה. הוא עצמו ביקר פעמיים בארץ, בשנים 1934 ו-1935. בביקורו הראשון אף רכש שטח אדמה וקרא לחסידיו לנהוג כמוהו ולרכוש קרקעות בארץ. לא פעם הביע את צערו על כך שאינו יכול להתיישב בארץ כי חסידיו אינם נותנים לו לעזוב. לימים, כאשר הגיעו ימי השואה אמר לתלמידו, הרב יהושע משה אהרונסון:.
תקופת השואה
ב-1939 נכנסו הגרמנים ללודז', וכעבור זמן קצר הגיעו גם לביתו של האדמו"ר, הכו אותו וגזזו את זקנו. כאשר גברה הסכנה לחייו, הבריחו אותו חסידיו על ידי הלבשתו בבגדים אחרים וציודו בניירות מזויפים. הוא הגיע בחשאי לוורשה, שם עבד בבית החרושת שולץ. בביתו בגטו התקיימו התייעציות ואסיפות שונות. הוא קיים שיעורים ומנייני תפילה בביתו ועודד את תלמידיו להמשיך בעצמם את לימודי התורה. בין חסידיו היה הרב אריה צבי פרומר מקוז'יגלוב, מראשי ישיבת חכמי לובלין, שהיו מראשי מלמדי התורה במחתרת בגטו ורשה. לפני ראש השנה תש"א (1940) הוציא קול קורא מודפס שכלל דברי התחזקות והתעוררות לתשובה.
באחד ממכתביו תיאר הלל זיידמן:. באופן דומה תיאר עד אחר:.
הרב אהרונסון סיפר שעוד בתחילת המלחמה נכנס אל האדמו"ר, כדי שזה יבהיר לו על שום מה מתרגשות הצרות על עם ישראל, ותשובותו הייתה: . לדברי הרב אהרונסון:
באדר תש"ב (מרץ 1942) נודע לרב אהרונסון שבינתיים ברח לסאניק על מטרת הנאצים להרוג את יהודי פולין, והוא שלח מכתב לרבו, רבי דוד בורנשטיין, בו הודיע לו על הגזירה. במכתבו כתב בלשון רמז: "הדודה אסתר מרחוב מגילה בית 7 דירה 4 באה", כאשר כוונתו לפסוק הרביעי בפרק השביעי במגילת אסתר בו נאמר "כי נמכרנו אני ועמי להשמיד להרוג ולאבד". בחודש סיוון הגיע מכתב התשובה, אף הוא ברמיזה, בו ביקשו רבי דוד להתחזק ולנגן את יצירתו של הסבא יצירה 23 קטע 4, ברמזו בכך לפסוק הרביעי במזמור כ"ג בתהילים: "גם כי אלך בגיא צלמוות לא אירא רע, כי אתה עמדי". ייתכן כי המידע הזה היה הסיבה לכך שרבי דוד בורנשטיין היה מן המנהיגים הראשונים בורשה שהתריעו מפני השילוחים הקרבים.
ניצול השואה, יהודה אריה פיינגולד העיד כי
בחג הסוכות האחרון לחייו בתש"ג התאספו לביתו יהודים ופליטים שהגיעו לגטו. אחד הנוכחים תיאר את החג במחיצתו של הרבי:.
לאחר האקציה הגדולה הועבר לדירת מסתור, ונפטר בגטו ב-ח' בכסלו תש"ג כתוצאה משבץ לב. בלווייתו השתתפו כ-300 צועדים בדרך מהגטו למקום עבודתם הסמוך לבית הקברות, תחת עינם הפקוחה של הנאצים, כשרק למניין יהודים התירו השומרים הנאצים להיכנס לבית הקברות לצורך הקבורה, בין המלווים היו אדמו"רים שעדיין חיו בגטו. הלווייתו הייתה אחת הלוויות האחרונות ואולי האחרונה ממש שנערכו בבית העלמין ברחוב גנשה, אבל כיוון שלא הוקמה מצבה על קברו לא התאפשר לאתר את קברו לאחר המלחמה, ורק נמסר בעל פה שהוא נקבר ליד אוהל ה"חמדת שלמה" קרוב לכניסה לבית העלמין. מצבה לזכרו נמצאת באוהל בו קבורים אביו וסבו בבית העלמין בסוכוטשוב. בני משפחתו כולם, למעט בן אחד, נספו בשואה.
רבי דוד בורנשטיין הִרבה לכתוב חידושי תורה, אך רוב כתבי היד נשמדו בשואה, ורק אחדים מהם שרדו והודפסו על ידי אחיו רבי חנוך העניך בספר "חסדי דוד", גם בהגדה של פסח "שם משמואל" מופיעים רבים מדברי תורתו בשם "חסדי דוד" וכן בספר "נאות הדש"א" שהודפס על ידי אחיו למחצה, ר' אהרן ישראל בורנשטיין, וכולל גם מתורת סבו, אביו ואחיו (הד"שא ראשי תיבות של שמותיהם: הניך, דוד, שמואל, אברהם).
סילימניט
סילימניט הוא מינרל נזוסיליקטי (סיליקטים במבנה בצורת איים) שצבעו בדרך כלל לבן עד אפור. נוסחת המבנה הכימי של הסילמניט היא Al2SiO5. הסילימניט הוא חבר בקבוצה של מינרלים הקרויה על שמו קבוצת הסילימניט.
מבחינת תכונותיו האופטיות הסילימניט הוא דו-צירי, הדגימות הצבעוניות יותר ניחנות בפליאוכרואיזם (עד כמה משתנה צבע המינרל בהתאם לזווית בה מסתכלים בו). הוא נראה חום או צהוב חיוור מזווית אחת, ירוק או חום מזווית שנייה וחום כהה או כחול מזווית שלישית.
הסילימניט נתגלה לראשונה ב-1824 על גדות הוולטאבה, סמוך לעיירה סושיצה באזור פילזן, בוהמיה, צ'כיה וגם בעיירה צ'סטר במחוז מידלסקס, במדינת קונטיקט שבארצות הברית. המינרל קרוי על שמו של בנג'מין סילימן (Benjamin Silliman 1864-1779), פרופסור לכימיה ומינרלוגיה באוניברסיטת ייל שבקונטיקט ומייסד הז'ורנל האמריקני למדע. למינרל יש שמות נוספים: בוכהולציט (על שם הכימאי הגרמני בוכהולץ) ופיברוליט - הסוג המאופיין בתצורת סיבים.
שימושי הסילימניט
לסילימניט יש ערך כלכלי מועט. לעיתים נעשה שימוש בסילימניט במצתים של מנוע בעירה פנימית. בסילימניט נעשה שימוש מועט כמינרלים שנמכר לאספנים, וכאבן חן. קשיות המינרל מתאימה לשמש כאבן חן אבל שימוש זה מוגבל בשל תכונת הפצילות המושלמת במישור האורך.
מקור ותפוצה
הסילימניט, הן הסוג הרגיל והן הסוג הסיבי המכונה פיברוליט, נפוץ בסלעים מותמרים שמקורם בסלעי יסוד עשירים באלומיניום שעברו התמרה מלאה כדוגמת שיסט, גנייס והורנפלס, לעיתים נדירות בפגמטיטים. הסילימניט הוא גם מינרל דטריטי. הסילימניט הוא אחד ממינרלי האינדקס המאפשר להעריך את הטמפרטורה, העומק, והלחץ שבו היה נתון הסלע בעת ההתמרה.
הסילימניט הוא מינרל נפוץ למדי. בין המקומות הבולטים בהם ניתן למצוא סילימניט: בטירול שבאוסטריה; במקום שבו נתגלה לראשונה, סמוך לעיירה סושיצה באזור פילזן בבוהמיה בצ'כיה; בבוואריה בגרמניה; סמוך לעיירה צ'סטר במחוז מידלסקס, ובמחוז ניו לונדון במדינת קונטיקט ובמחוזות דלאוור בפנסילבניה ואורנג' בניו יורק שבארצות הברית. בברזיל בסרי לנקה (כאבן חן) ובנקודת כריסטמס, אדמת אנדרבי באנטארקטיקה.
בין המקומות בארצות הברית שבו נתגלה הסילימניט נמצאת גם ברנדיווין ספרינגס (Brandywine Springs) במחוז ניו קאסל (New Castle ) שבמדינת דלאוור. על פי הצעתם של החברים באגודת המינרלוגיה של דלאוור נקבעה הסילימניט כמינרל הרשמי של דלאוור בחקיקה של בית הנבחרים של המדינה ב-1977.
בישראל ניתן למצוא סילימניט בסלעים המטמורפיים מגיל הפרקמבריון באזור מסיב אילת. בחצי האי סיני ניתן למצוא סילימניט בסלעים המטמורפיים מגיל הפרקמבריון באזור הוואדיות כיד וצחיח.
קבוצת הסילימניט
הסילימניט חבר בקבוצת מינרלים אלומו-סיליקטיים הקרויה על שמו. שלושת המינרלים הראשונים ברשימה הם פולימורפיים, כלומר לשלושתם יש אותה נוסחת המבנה הכימי: Al2SiO5. מסיבה זו יש הכוללים בקבוצת הסילימניט מינרלים אלו בלבד. הקבוצה כוללת את המינרלים הבאים:
זכויות להט"ב באיווה
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) במדינת איווה שבארצות הברית התקדמו משמעותית במאה ה־21. נישואים חד־מיניים חוקיים באיווה מאפריל 2009, כשבית המשפט העליון במדינה קבע שהאיסור על נישואים כאלה מהווה אפליה נגד זוגות חד־מיניים. בנוסף, זוגות חד־מיניים באיווה מורשים לאמץ ילדים, וחוקי המדינה אוסרים אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית.
מעמדם של הומוסקסואלים ושל לסביות בחוק
מדינת איווה ביטלה את החוק שאסר פעילות מינית בין בני אותו המין בשנת 1978.
הכרה בזוגיות חד־מינית
ב־3 באפריל 2009 בית המשפט העליון של איווה אישר פה אחד החלטה של בית משפט במחוז פולק, לפיה המדינה חייבת להימנע מכל סוג של אפליה נגד זוגות חד־מיניים המעוניינים להירשם כנשואים. כתוצאה מכך, איווה החלה להנפיק רישיונות נישואים לזוגות חד־מיניים ב־27 באפריל 2009.
לאחר החלטת בית המשפט העליון, מספר קבוצות שהתנגדו לנישואים חד־מיניים פעלו לשינוי חוקת המדינה כך שתאפשר נישואים בין גבר ואישה בלבד. קבוצות אלו ניסו להעלות את הסוגיה להצבעה במשאל עם בבחירות האמצע של נובמבר 2010, אך בסופו של דבר הניסיונות כשלו ונישואים חד־מיניים נותרו חוקיים באיווה.
אימוץ והורות
החל משנת 2008, זוגות חד־מיניים באיווה מורשים לאמץ ילדים בעקבות החלטה של בית המשפט העליון במדינה. איווה מתירה אימוץ הן ליחידים והן לזוגות נשואים, ללא קשר לנטייה מינית.
תעודות לידה ופטירה
ב־12 בדצמבר 2012 בית משפט באיווה דרש מהמחלקה לבריאות הציבור לרשום את שמן של שתי נשים, זוג לסביות נשואות, בתעודת הפטירה של בנן שמת לפני הלידה. באותו היום, בית המשפט העליון של איווה דן בערעור של המחלקה לבריאות הציבור נגד פסק דין בתביעה אחרת, שהורה לרשום את שמותיהן של שתי נשים כהורות בתעודת הלידה של בתן. ב־3 במאי 2013 בית המשפט העליון דחה פה אחד את הערעור של המחלקה לבריאות הציבור. לפי נימוקי בית המשפט, יש לרשום גם את שם האם הביולוגית וגם את שמה של בת זוגה בתעודת הלידה של בתן, כדי להבטיח שלשתי הנשים תהיינה זכויות משפטיות בסיסיות כאימהות כבר מרגע הלידה של בתן.
הגנה מפני אפליה
החל משנת 2007, חוקי מדינת איווה אוסרים אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית. העיר הגדולה ביותר במדינה, דה מוין, חוקקה תקנות נגד אפליות כאלו כבר בשנת 1991.
פשעי שנאה
חוק פשעי השנאה של איווה כולל פשעים שנעשו על רקע נטייה מינית, אך אינו כולל פשעים שנעשו על רקע זהות מגדרית.
ב־8 במרץ 2016 הסנאט של איווה אישר חוק שנועד להוסיף זהות מגדרית לחוק פשעי השנאה. עם זאת, הצעת החוק נדחתה ללא הצבעה בבית הנבחרים, שרובו היה רפובליקני.
אף על פי שחוק פשעי השנאה של איווה אינו כולל פשעים שנעשו על רקע זהות מגדרית, חוק פשעי השנאה הפדרלי של ארצות הברית כולל פשעים כאלה החל משנת 2009.
טרנסג'נדריות ושינוי מגדר
טרנסג'נדרים באיווה מורשים לשנות את מגדרם החוקי באמצעות שליחת עתירה לבית המשפט. אין צורך בניתוח לשינוי מין לשם כך.
כמו כן, ניתן להנפיק תעודת לידה מתוקנת עם המין החדש לאחר קבלת הצהרות של רופא ושל כירורג, שלפיהן מינו של מבקש תעודת הלידה החדשה שוּנה כתוצאה מניתוח או מטיפול אחר.
טיפולי המרה
ב־17 במרץ 2015 הסנאט של איווה אישר חוק האוסר לבצע טיפולי המרה עבור קטינים, אך הצעת החוק נדחתה ללא הצבעה על ידי בית הנבחרים, שרובו היה רפובליקני.
ב־8 באפריל 2016 מועצת הרפואה של איווה הודיעה שהיא תשקול הצעה לאיסור שימוש בטיפולי המרה עבור קטינים להט"בים. ואולם, מועצת הרפואה דחתה עתירה של מועצת הייעוץ לנוער, שביקשה לחוקק חוק מנהלי שיאסור על רופאים באיווה לבצע טיפולי המרה עבור קטינים. במקום זאת, מועצת הרפואה הצהירה שהיא תקים ועדת משנה כדי לדון בנושא. ב־12 באוגוסט 2016 מועצת הרפואה סירבה לפעול לחקיקת האיסור.
ב־12 באוגוסט 2016 המועצה הפסיכולוגית של איווה דחתה הצעה שנועדה לאסור על מטפלים בעלי רישיון מהמדינה לעסוק בטיפולי המרה. חברי המועצה הפסיכולוגית הסכימו פה אחד שיש לאסור טיפולי המרה, אך טענו שבתי המחוקקים של המדינה צריכים לחוקק איסור כזה, ולא מועצה מקצועית. לדברי המועצה, כל אדם מורשה להגיש תלונה אם הוא חושש משיטות טיפול של פסיכולוג מסוים, וכל תלונה על פסיכולוג בעל רישיון שמשתמש בטיפולי המרה תיחקר לעומק.
דעת קהל
סקר שנערך בשנת 2017 על ידי המכון הציבורי לחקר דת (PRRI) מצא ש־59% מתושבי איווה תומכים בנישואים חד־מיניים, בעוד ש־33% מתנגדים ו־7% לא בטוחים או מחזיקים בעמדה נייטרלית.
אותו הסקר מצא ש־68% מתושבי איווה תומכים בחוקים האוסרים אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית, בעוד ש־23% מתנגדים לחוקים כאלה. זאת ועוד, הסקר מצא ש־55% מהתושבים סבורים שאין לאפשר לעסקים לסרב להעניק שירותים להומוסקסואלים וללסביות מטעם אמונה דתית, בעוד ש־37% סבורים שיש לאפשר לעסקים לעשות זאת.
גלן גולד
גלן הרברט גוּלד (באנגלית: Glenn Herbert Gould; 25 בספטמבר 1932 – 4 באוקטובר 1982) היה פסנתרן קנדי מפורסם, שנחשב על ידי רבים כגאון מוזיקלי ונמנה עם ענקי הפסנתרנים בני דורו, ועד היום מוכר כאחד הפסנתרנים הגדולים אי פעם.
גולד פיתח גישה ייחודית וחדשנית לפיה יש למבצע מרחב רב של פרשנות אישית ליצירה המוזיקלית. נודע באישיותו הססגונית, במוזרויות ובפרובוקציות שבהן היה מעורב, ובזכות הקלטותיו מרובות ההשראה של המוזיקה לכלי מקלדת של יוהאן סבסטיאן באך.
תולדות חייו
גלן גוּלד נולד כגלן גוֹלד (Glen Gold) בטורונטו שבמחוז אונטריו, קנדה, ילדם היחיד של ראסל ופלורנס גולד. ב-1939, כשהיה בן 7 בערך שינתה המשפחה את שמה מ-Gold ל-Gould עקב האנטישמיות ששררה בקנדה באותה תקופה. בהיותם פרסביטריאנים, הם לא רצו להיחשב בטעות ליהודים. גולד עצמו אמר לא אחת, ש"כשאנשים שואלים אותי אם אני יהודי, אני תמיד אומר להם שבזמן מלחמת העולם השנייה הייתי יהודי".
אימו, אשר סבה היה בן-דודו של אדוורד גריג, הייתה מורתו הראשונה לפסנתר. בגיל 9 החל ללמוד נגינה בפסנתר, ובגיל 10 למד אורגן ותאוריה ב"קונסרבטוריון המלכותי למוזיקה" בטורונטו. ב-1945 הופיע לראשונה בפני קהל (על אורגן), ושנה לאחר מכן ביצע את הקונצ'רטו מס' 4 לפסנתר של בטהובן יחד עם התזמורת הסימפונית של טורונטו. הרסיטל הציבורי הראשון שלו נערך ב-1947, והרסיטל הראשון לרדיו הושמע ב-1950 בתאגיד השידור הקנדי. מאז, ובמשך 13 שנים החל לנוע במרתון של קונצרטים ברחבי העולם, וניגן עם מיטב התזמורות הפילהרמוניות כמו אלה של ברלין, וניו יורק. ב-1957 ערך גולד סיבוב הופעות בברית המועצות, והיה הצפון-אמריקאי הראשון שניגן שם מאז מלחמת העולם השנייה. הופעותיו כללו קטעים מאת באך וכן מוזיקה סדרתית מאת ארנולד שנברג ואלבן ברג, שדוכאה בעבר בברית המועצות בתקופת הריאליזם הסוציאליסטי. גולד חזר והביא למערב את המוזיקה של המלחין הרוסי דמיטרי שוסטקוביץ'. בחודש נובמבר 1958 הגיע גולד להופעות בישראל, ושהה שם חודש וחצי, במהלכן ניגן בהיכל התרבות בתל אביב עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית. הופעתו זו עוררה הדים רבים גם בזכות נגינתו המופלאה שהוציאה את המבקרים מגדרם, אך גם בססגוניות שליוותה את ההופעה: התקנה ממושכת של השרפרף הקבוע שנשא עמו להופעות בכל מקום בעולם, המעיל הכבד שלבש עקב הצטננותו, ו-4 תנורי חימום שפוזרו סביב כיסאו. גולד נהג להופיע ללא נעליו, וכן נהג לחמם את ידיו וזרועותיו במים חמים לפני עלייתו לבמה. ביקוריו במקומות שונים בעולם, מחלותיו, ועניינים טכניים כמו פסנתר כנף שלא תאם את רצונותיו, הותירו בו חותם של יאוש ואכזבה מנדודיו בעולם. ככל שהוכרה גאוניותו וגברה תהילתו, חש גולד עייפות מהנגינה בפני קהל, עד כדי תחושה כאילו הופעותיו הופכות לעניין טכני. ב-10 באפריל 1964, בהיותו בגיל 32 בלבד, הופיע גולד בציבור בפעם האחרונה בלוס אנג'לס, קליפורניה. את הסיבות לפרישתו הסביר בתקליט יוצא דופן שהפיק באולפן בו הוא נשמע משוחח עם מפיק תקליטיו, ובין יתר הסיבות הזכיר גם את ביקורו בישראל. תקליט זה שהופץ במאות אלפי עותקים, נתן למבקריו ומעריציו הזדמנות נדירה לחדור אל נבכי נפשו המיוסרת, ואל עולמו הפנימי, מהם שאב את ההשראה לנגינתו. גולד הופיע בכ-200 קונצרטים בלבד.
במשך שארית חייו התרכז בהקלטות, כתיבה ושידור ברדיו. הקלטותיו עוררו ביקורת בגלל הטכניקה שנראתה חדשנית באותם ימים: הוא הקליט את יצירותיו באולפן פעם אחר פעם עד שהיה מרוצה מהביצוע, וערך ו"בישל" את ההקלטה. ביצועיו המוקלטים, שנמכרים עד היום, ידועים גם בזכות מנהגו לזמר בקולו גם בהקלטות מוקפדות ומלוטשות. גולד גם כתב והקליט ביקורות והערות למוזיקה שניגן, וצירף אותן להקלטות. הקלטותיו אלה נמכרו בכמויות רבות.
גולד נפטר בטורונטו ב-1982 בעקבות שבץ ונקבר בבית הקברות Mount Pleasant Cemetery. שנים לאחר מותו, וכמו בחייו, עוררה נגינתו פולמוס. מעריציו מדברים על פרשנותו הגאונית למוזיקה, ויש מוזיקאים הנשבעים כי המוזיקה שלו שינתה את חייהם. מתנגדיו טוענים נגד גישתו החדשנית שאיפשרה חופש כה רב למבצעים.
החלטה 350 של מועצת הביטחון של האו"ם
החלטה 350 של מועצת הביטחון של האו"ם התקבלה על ידי מועצת הביטחון ב-31 במאי 1974 בעקבות מלחמת יום הכיפורים. ההחלטה מאשרת את הקמת כוח המשקיפים אונדו"ף שתפקידו לפקח על הפסקת האש בין ישראל לבין סוריה. ההחלטה הגדירה כי אונדו"ף יוקם למשך שישה חודשים בלבד, אך המנדט של כוח המשקיפים הוארך בהחלטות מאוחרות יותר, הכח עדיין משמש בתפקידו
13 חברות במועצת הביטחון הצביעו בעד ההחלטה להקמת הכוח ואף מדינה לא התנגדה. סין ועיראק לא השתתפו בהצבעה.
בסלו
בֶּסַלוּ (בקטלאנית: Besalú) היא עיר בצפון מזרח ספרד, בשטח מחוז ז'ירונה אשר בחבל קטלוניה, הממוקמת 571 קילומטרים מהבירה מדריד ו-31 קילומטרים מבירת המחוז ז'ירונה.
היסטוריה
האזור יושב בידי שבטים קלטים ואיברים במהלך המאה ה-6 ובמהלך המאה ה-9 מתועדת הקמתה של מצודה אשר נשאה את השם הלטיני בִּיסוֹלְדוּנוּם וממנה נגזר שמה של העיר. בשלהי המאה ה-9, בעיצומה של הרקונקיסטה, הפכה בסלו ליישוב ספר ושלטו בה לחלופין הקרולינגים מפרנקיה המערבית והמוסלמים מאל-אנדלוס. בראשית המאה ה-10 הפכה העיר לבירתה של רוזנות בסלו ובראשית המאה ה-12 סופחה רוזנות בסלו לרוזנות ברצלונה
בראשית המאה ה-19, במהלך מלחמת העצמאות הספרדית, התחולל במקום קרב בין צבא הקיסרות הצרפתית הראשונה לצבא ספרדי שהסתיים בניצחון הספרדים. ב-1965 נערכו בבסלו עבודות שימור מבנים ובכלל זה בתוך המצודה ובגשר החוצה את הנהר פלוביאה והמוביל אל המצודה. ב-1966 הוכרה בסלו כאתר מורשת לאומית ספרדית.
דמוגרפיה
בעשור הראשון של המאה ה-21 חל גידול ניכר במספר התושבים בבסלו, המיוחס לגידול בפעילות הכלכלית בעיקר בתחום התיירות וזאת בניגוד למגמת הקיטון המתונה שאפיינה את העשור שקדם לו. בין 1996 ל-2001 חל קיטון של 2.11 אחוזים במספר התושבים ומשנה זו עד 2010 חל גידול של 18.71 אחוזים במספרם.
כלכלה
עד למחצית המאה ה-20 היווה ענף החקלאות את עיקר התוצר המקומי הגולמי של בסלו והגידולים המרכזיים היו שעורה ותירס. החל מראשית שנות ה-60 עבר האזור תהליך תיעוש והוקמו מפעלי טקסטיל ועיבוד מתכת קלה. בנוסף, לאחר עבודות השיקום שבוצעו בעיר הפכה בסלו ליעד תיירותי.
הקהילה היהודית
היסטוריונים כדוגמת מנואל גראו מונסראט שחקר את תולדות יהודי בסלו ועל שמו נקראת כיכר היהודים בעיר, מניחים שראשוני היהודים הגיעו למקום עוד במהלך המאה ה-9. תיעוד ודאי להתגוררות יהודים בעיר קיים מ-1090, כאשר במקום התגלתה מצבתו של בן הקהילה שנפטר בשנה זו. בחפירות ארכאולוגיות שנערכו ב-1964 בסמוך למצודה העתיקה, נתגלה מקווה טהרה שבנייתו תוארכה למאה ה-12 ומאופיין באדריכלות רומנסקית.
רבנים שבדקו את המבנה אישרו שמדובר במקווה בשל מידותיו המדויקות. נפחו 40 סאה והוא היה נגיש למקור מים טבעי ובעל מספר מדרגות קבוע. בצמוד למקווה עמד בית כנסת שהוקם ב-1264 ובחפירות נתגלו ממנו שרידים מעטים. תיעוד בכתב להימצאותה של קהילה יהודית בעיר קיים מ-1229 בהקשר למגבלות כלכליות שהוטלו על בני הקהילה על ידי חיימה הראשון, מלך אראגון. בתקופה זו מנתה הקהילה היהודית בעיר כ-130 נפשות.
תעודות נוספות מאמצע המאה ה-14 מעידות על קשרי מסחר בין קהילת בסלו לקהילות בפרפיניאן ובארל ותעודות נוספות משלהי המאה מעידות על תחילת רדיפות היהודים בעיר. בתקופה זו מנתה הקהילה היהודית בעיר בין 170 ל-220 נפשות ונמנו מקרבה סוחרים, בעלי מלאכה ורופאים. בראשית המאה ה-15 רוכזו יהודי בסלו בגטו כדי לבדלם מהאוכלוסייה הנוצרית ומספר בני הקהילה החל לרדת בהדרגה. ב-1415 נמנו בבסלו 136 יהודים. לקראת אמצע המאה תועדה הגירה נרחבת של יהודים מהעיר וכן המרות דת. מאמצע המאה ה-14 לא תועדה עוד קהילה מאורגנת בעיר ואחרוני היהודים שהתגוררו בה גורשו ב-1492.
הערות שוליים
ימין|ממוזער|250px|נוף בבסלו
מגדלית הנחלים
מגדלית הנחלים (שם מדעי: Melanoides tuberculata), נקרא בעבר מגדלן מגובשש, הוא מין של חילזון מים מתוקים. לחילזון קונכייה בורגית גבוהה וצרה, דמוית מגדל ספירלי, בעלת 10–15 פיתולים. צבעה שחום או חום בהיר עד קרם, וכאשר החילזון בחיים יש עליה נקודות אדומות קטנות, דבר שהעניק לו את שמו המדעי. מגדלית הנחלים נפוץ במקווי מים מתוקים עד מליחים באזורים בעלי אקלים חם או אקלים סובטרופי. מגדלית הנחלים נמצא גם בישראל, בעיקר באזור הצפון, במערכת המים של נהר הירדן והכנרת.
תיאור הקונכייה
למגדלית הנחלים קונכייה מוארכת, גבוהה וצרה, וצורתה היא כמגדל ספירלי. הפתח אליפטי עם שפה תמימה וללא מרזב. צבעה הוא חום בהיר עד צבע קרם, ועליה נקודות אדומות בצבע דמוי חלודה. לאורך הפיתולים ישנם רכסים מגובששים (ומכאן שם המין העברי).
הקונכייה היא צרה וגבוהה: אורכה הממוצע הוא 20–27 מילימטר (מ"מ), ולעיתים 30–36 מ"מ, אך מספר פרטים ענקיים נשאו קונכייה שאורכה עד 80 מ"מ (8 סנטימטר). בקונכייה יש 10–15 פיתולים וכאשר החילזון חי על רגלו יש מכסה קרני (operculum) שסוגר את הקונכייה כאשר החילזון מתכנס לתוכה.
הקונכייה של מגדלית הנחלים בישראל שונה משאר העולם בצבעה ובגודלה. גובהה/אורכה הממוצע הוא 30–40 מ"מ וצבעה שחור או שחום, ככל הנראה לשפר את ההסוואה על רקע סלעי הבזלת שבאזור הכנרת, ורק אחרי מותו של החילזון, כאשר נשטף ממנה הציפוי השחור, היא נותרת בצבע חום בהיר או לבן-צהוב.
אורח חיים
הוא ניזון מאצות מיקרוסקופיות ומרקבובית.
החילזון מעדיף טמפרטורות של 18 עד 25 או עד 32 מעלות צלזיוס. הוא יכול לחיות גם במים חמים יותר, אך מחקר שנערך מצא שמים בטמפרטורה מעבר ל-50 מעלות צלזיוס הם קטלניים עבורו. רמת המליחות (ריכוז מלח) שהחילזון יכול לעמוד בה היא 32.5 פרומיל.
רבייה
הנקבות הן בעלי גונדות ירוקות ואילו הזכרים הם בעלי גונדות אדומות. אסטרטגיית הרבייה שלהם היא מסוג r: העדפה של הולדת מספר גבוה של צאצאצים שהסיכויי של כל אחד מהם לשרוד היא מאוד נמוכה. הנקבות של מגדלית הנחלים מסוגלות לרביית בתולים והטלת בצים מופרות. את הבצים (שמספרן נע בין 1 ל-64) הן נושאות בכיס בתוך גופן, עד אשר הן בוקעות. גודל האבקועים הוא 1.2–2.2 מילימטר, וכאשר הם מגיעים לאורך של 5–10 מילימטר הם מגיעים לבגרות מינית ומסוגלים להתרבות.
תפוצה
מגדלית הנחלים נפוץ בחלקים רבים בעולם. תפוצתו הטבעית היא בחלק הדרומי של אסיה, במזרח התיכון ובאפריקה. כמין פולש הוא חדר גם לאמריקה (הן אמריקה הצפונית והן אמריקה הדרומית), לניו זילנד ולאירופה.
יחסי אזרבייג'ן–בולגריה
יחסי אזרבייג'ן–בולגריה הם יחסי החוץ בין הרפובליקה של אזרבייג'ן לרפובליקה של בולגריה בתחומים פוליטיים, סוציו-אקונומיים, תרבותיים ואחרים. שיתוף הפעולה מתבצע בתחומים כמו הובלה ומעבר סחורות, תיירות, תרופות, חקלאות, מדע והייטק, חינוך, ציוד צבאי וכו'.
יחסים דיפלומטיים
ממשלת בולגריה הכירה בעצמאותה של אזרבייג'ן ב-14 בינואר 1992. היחסים הדיפלומטיים בין אזרבייג'ן לבולגריה כוננו ב-5 ביוני 1992. שגרירות בולגריה בבאקו פועלת מאז דצמבר 1999, בעוד שגרירות אזרבייג'ן בסופיה הוקמה ב-2005. ב-16 באפריל 2004 חתם נשיא אזרבייג'ן אילהם אלייב על צו על הקמת שגרירות אזרבייג'ן בבולגריה. קבוצת העבודה על היחסים הבין-פרלמנטריים של אזרבייג'ן-בולגריה הוקמה בדצמבר 2005.
ביקורים של יושבי ראש הפרלמנטים
יו"ר המילי מג'ליס של אזרבייג'ן, מורטוז אלסקרוב, ערך ביקורים רשמיים בבולגריה בספטמבר 2004, מאי 2008.
יושבי ראש האספה הלאומית של בולגריה ערכו ביקורי עבודה באזרבייג'ן בנובמבר 2006, מאי 2012, ספטמבר 2018, יוני 2019.
ביקורי ראשי ממשלה
ראשי ממשלת בולגריה ערכו ביקורים רשמיים באזרבייג'ן בנובמבר 2007, אפריל 2012, פברואר 2014, יוני 2015, ינואר 2018, מרץ 2019.
ביקורים של שרי החוץ
שרי החוץ של בולגריה ערכו ביקורים רשמיים באזרבייג'ן בנובמבר 1997, מרץ 2004, אוקטובר 2009, דצמבר 2012, מאי 2016, יוני 2019.
שר החוץ של אזרבייג'ן, אלמר ממדיארוב, ערך ביקורי עבודה וביקורים רשמיים בבולגריה בדצמבר 2004, אפריל 2008, אוקטובר 2018.
מסגרת משפטית
ב-22 בנובמבר 2019, נחתם פרוטוקול על פעילות משותפת במאבק בפשע המאורגן במהלך הפגישה בין ראש שירות הגבולות הממלכתי של אזרבייג'ן – אלצ'ין גולייב וראש משרד הפנים של בולגריה, מלאדן מרינוב שנערך בבאקו.
ועדה בין-ממשלתית משותפת
ב-28 במאי 1999 הוקמה הוועדה המשותפת לשיתוף פעולה סחר, כלכלי, מדעי וטכני בין אזרבייג'ן לבולגריה. הוועדה קיימה חמש ישיבות (בשנים 2000, 2004, 2008, 2016 ו-2018). הישיבה החמישית האחרונה של הוועדה התקיימה ב-6–7 בנובמבר 2018 בסופיה.
ב-30 בספטמבר 2016, במהלך פגישה של הוועדה הבין-ממשלתית המשותפת אזרבייג'ן–בולגריה לשיתוף פעולה סחר וכלכלי, נחתם מזכר הבנות בין הנהלת נמל הים המסחרי הבינלאומי של באקו (נמל באקו) לבין חברת התשתיות הנמלים הבולגרית.
שיתוף פעולה כלכלי
הבסיס לשיתוף פעולה כלכלי בין המדינות הוא האנרגיה. החל משנת 2020, מיליארד מטרים מעוקבים של גז מאזרבייג'ן יסופקו לבולגריה דרך צינור הגז של יוון–בולגריה (IGB) כחלק ממסדרון הגז הדרומי.
על פי נתוני ועדת המכס הממלכתית של אזרבייג'ן, בתשעת החודשים הראשונים של 2014 הסתכם מחזור הסחר בין המדינות ב-123 מיליון דולר.
על פי נתוני ועדת המכס הממלכתית של אזרבייג'ן, מחזור הסחר בין שתי המדינות בינואר-יולי 2016 הסתכם ב-16.5 מיליון דולר.
מאז אוקטובר 2017, עקב הזמנת מסילת הברזל קארס-אחלכלכי-טביליסי-באקו, התחבורה הפכה לאזור מבטיח נוסף של שיתוף פעולה דו-צדדי.
אזרבייג'ן מעוניינת להשקיע בבניית תחנת כוח גרעינית (NPP) בשטחה של בולגריה.
כרונולוגיה של פורומים עסקיים
ב-21 בספטמבר 2011, במסגרת ביקורו של שר הכלכלה, האנרגיה והתיירות של בולגריה ET Traikov באזרבייג'ן, התקיים בבאקו פורום עסקים אזרבייג'ן–בולגריה, בו השתתפו כ-80 יזמים.
ב-27 באפריל 2012, כחלק מביקורו הרשמי של ראש ממשלת בולגריה בויקו בוריסוב באזרבייג'ן, התקיימה בבאקו פגישה עסקית אזרבייג'נית-בולגרית של ראשי החברות הגדולות של אזרבייג'ן ובולגריה.
ב-7 במאי 2017 נערך בבאקו טקס הפתיחה של לשכת המסחר והתעשייה אזרבייג'ן–בולגריה. בטקס הפתיחה השתתפו סגנית נשיא בולגריה איליאנה איוטובה, שגרירת אזרבייג'ן בבולגריה נרגיז גורבנובה, שגרירת בולגריה באזרבייג'ן מאיה הריסטובה, נציגי הקרן לקידום יצוא והשקעות אזרבייג'ן (AZPROMO) ומשרד הכלכלה של אזרבייג'ן.
על פי מסד הנתונים של משרד הסחר של האו"ם, בשנת 2018, יצוא נתרן הידרוקסיד, אשלגן הידרוקסידי, נתרן פרוקסיד או אשלגן לאזרבייג'ן הסתכם ב-224,000 דולר.
ב-6 בנובמבר 2019, חתמו שר העבודה וההגנה החברתית על אוכלוסיית אזרבייג'ן, סאהיל באבייב, ושגריר בולגריה באזרבייג'ן, ניקולאי ינקוב, על הסכם בין-ממשלתי לביטוח פנסיוני. המסמך קובע הסדרת סוגיות של הפרשה לפנסיה בין המדינות, תשלום דמי ביטוח סוציאלי, יוצר תנאים חוקיים להבטחת קבלת פנסיה על ידי אזרחי שתי המדינות, הכרה הדדית והגנה על פנסיה של אזרחי אזרבייג'ן ובולגריה.
ב-11 בדצמבר 2019, שתי המדינות דנו בשיתוף פעולה בתחום הובלת מטענים לאירופה דרך קו באקו-טביליסי-קארס ולאחר מכן במעבורות לים השחור דרך שטחה של בולגריה. מתוכנן להוביל מוצרים חקלאיים, מוצרי נפט, מוצרים כימיים וסחורות אחרות לאורך נתיב באקו-טביליסי-קארס (BTK).
תיירות
על פי ההסכם בין אזרבייג'ן לאיחוד האירופי בנושא הקלת ויזה שנחתם בווילנה ב-29 בנובמבר 2013, אזרחים מאזרבייג'ן יכולים להיכנס ולצאת מהמדינה על בסיס בקשה להיתר לויזה החל מ-1 בספטמבר 2014.
בעלי דרכון דיפלומטי ושירותי יכולים לשהות בארץ 90 יום ללא ויזה.
החל מינואר 2018, טיסות באקו-סופיה מופעלות על ידי חברת התעופה התקציבית "Buta Airlines".
לאחרונה, זרם התיירים בין המדינות גדל באופן משמעותי.
שיתוף פעולה בינלאומי
בולגריה תומכת באזרבייג'ן בהסדרת סוגיות הקשורות לסכסוך נגורנו קרבאך.
הלל גורדין
הלל גורדין (9 בספטמבר 1937 - 8 ביולי 2022) היה ביולוג ימי וחוקר דגים. ממייסדי החקלאות הימית הים-תיכונית ואבי החקלאות הימית בישראל. הוא הקים את המרכז הלאומי לחקלאות ימית שבאילת (שלוחה של חקר ימים ואגמים לישראל), אותו ניהל במשך כעשרים וחמש שנים, והיה חוקר בעל שם עולמי בתחום החקלאות הימית וביות דגי-ים כמו דניס, לברק, טונה כחולת סנפיר ואחרים.
גורדין, ממקימי קיבוץ יטבתה, שילב בין חלומו החלוצי ליישוב הערבה לבין חזונו לפיתוח מקורות מזון מהים.
ראשית הדרך
הלל גורדין נולד בתל אביב לעדנה ומשה גורדין. למד בתיכון עירוני א' במגמה ביולוגית-ריאלית, בוגר מחזור 1955. התגייס לנח"ל, שרת בסיירת, בהיאחזות "עין רדיאן", ולחם במלחמת סיני. בשנת 1957 הפכה ההיאחזות ליישוב הקבע יטבתה, וגורדין התבקש לרכז את מטע התמרים. תחת ניהולו התפתח המטע ונקלטו אלפי חוטרים, שבחלקם הובאו מעיראק במסגרת פועלם של בן-ציון ישראלי ויאני אבידוב. לאור הצלחתו נבחר למרכז המשק, תפקיד אותו מילא עד 1961. במהלך השנתיים בהן כיהן כמרכז התקבלו בקיבוץ ההחלטות להגדיל את ענף הרפת ולהקים את המחלבה, שנפתחה בשנת 1962 ומוכרת כיום כמחלבות יטבתה.
לימודים וחקר הים
בשנת 1962 עברו גורדין ואשתו רחל לירושלים ללימודי ביולוגיה באוניברסיטה העברית. במהלך הלימודים נמשך לנושא משאבי הים ועבד עם חוקר הדגים והים הפרופסור היינץ שטייניץ. בשנת 1965 התקבל ללימודי דוקטורט באוקיינוגרפיה במכון המחקר Scripps של אוניברסיטת קליפורניה.
עם פרוץ מלחמת ששת הימים חזר גורדין לישראל והצטרף לסיירת של חטיבת ירושלים. בהמשך מונה לעמוד בראש משלחת של האוניברסיטה העברית לסקר ים סוף, שם פגש לראשונה את יוחאי בן-נון, שלא מכבר ייסד את המכון לחקר ימים ואגמים לישראל (חיא"ל). בתום תקופת שהייה של כמה חודשים בישראל, חזרה המשפחה לקליפורניה. גורדין התמסר להשלמת לימודיו, כאשר במהלך כל התקופה נשמר הקשר עם האלוף בן-נון.
ביות הדניס והקמת המרכז הלאומי לחקלאות ימית
בשנת 1971, נקרא גורדין לקדם את פרויקט חקלאות הצדפות של חיא"ל באילת. לאחר שבחן את הנושא לעומק, הגיע למסקנה שיש לשנות כיוון. ועדה ציבורית, שבחנה כיצד להתקדם, קיבלה את המלצתו להתחיל במחקר לגידול ולביות דגי ספרוס זהוב (דניס) ולברק חלק. בשנת 1972 יצא הפרויקט לדרך בהובלת המעבדה לחקלאות ימית של חיא"ל באילת. את הדגיגים, ששימשו כבסיס לתוכנית הביות, אספו גורדין וחבריו בכל שנה בימת ברדוויל שבצפון חצי האי סיני.
באוגוסט 1973 גויס למילואים במסגרת תפקידו במערך המבצעים המיוחדים בחיל המודיעין ונשאר מגויס עד יוני 1974. בגמר תקופת השרות חידש גורדין את המאמצים להרבות את דגי הדניס במתקנים חקלאיים והתמקד בטיפולים לאילוץ הטלה והפריה. באותן השנים התחילה להתגבש אצלו התפיסה הרב-תחומית. לפי גישה זו, לצורך הצלחת ביות הדניס יש להביא חוקרים מתחומים מדעיים שונים. באופן כזה, קבוצת המחקר תוכל לאתגרים בתחומים המגוונים של רבייה, גנטיקה, גידול, תזונה, פתולוגיה וממשק איכות המים, אשר בכללותם הכרחיים להשגת המטרה של ביות מיני הדגים. גישה זו הייתה מקורית וחדשנית באותה התקופה. לימים היא אומצה על ידי מכוני מחקר ברחבי הים התיכון ומוכרת כיום כאסטרטגיה משמעותית בביות דגי-ים. בשנת 1975 התקבלו ההטלות הראשונות של דגי הדניס, כאשר גורדין וצוותו החלו לפתח את השיטות להשריית הטלה מבוקרת בדגים וייצור רציף של דגיגים בשביה. לאחר פינוי סיני עקב הסכם השלום בין ישראל למצרים, המעבדה לחקלאות ימית השלימה את מחזור החיים המלא של דג הדניס באופן עצמאי. לאור הצלחת ההטלות המבוקרות, פנה גורדין למשרד האוצר לצורך מימון הקמת מעבדה ייעודית לחקלאות ימית. בינואר 1983 נחנך "המרכז הלאומי לחקלאות ימית (מלח"י)" בחוף הצפוני שבאילת. מאז גורדין וצוות המכון מיצבו את המעבדה כמובילה עולמית בתחומי ביות דגי-ים וחקלאות ימית. בהמשך להכרה זו היה גורדין אחד משני חוקרי אוקיינוגרפיה אשר זומנו להעיד בפני בית הנבחרים האמריקאי על פתרונות למשבר המזון העולמי. בסקירתו עמד על האתגרים והפוטנציאל של החקלאות הימית כמקור מזון בעל חשיבות עליונה לאוכלוסיית העולם.
עבודותיהם של גורדין ועמיתיו בנוגע למחזור הרבייה ולשיטות אילוץ ההטלה של דג הדניס פורסמו בכתבי עת מדעיים. בשנת 1985 עברה פעילות ייצור דגיגי הדניס לחברת ערד"ג, שהקימה חווה מסחרית לגידול דגי דניס.
ביות הטונה
בשלהי שנות התשעים ולאחר כעשרים וחמש שנות ניהול, סיים גורדין את תפקידו כמנהל מלח"י בחקר ימים ואגמים לישראל, ונקרא להקים את תחום החקלאות הימית באגף הדיג שבמשרד החקלאות. הוא היה משוכנע כי רק חקלאות ימית תוכל לתמוך במאמץ העולמי לספק את דרישות המזון העתידיות. בעקבות סקירה שביצע הגיע למסקנה כי המועמד המוביל לביות הוא דג הטונה כחולת הסנפיר. זאת למרות, שבתקופה זו עדיין לא התקיימה בים התיכון חקלאות של המין הזה . בשנת 2002 גיבש קבוצת מחקר בינלאומית בנושא ביות טונה כחולת סנפיר. כעבור שנה, במימון האיחוד האירופי, התחיל פרויקט ראשון (מתוך שלושה) לביות המין. קבוצת המחקר כללה חוקרים מישראל, איטליה, יוון, ספרד, צרפת, גרמניה ומלטה, ומהווה עד היום את הגרעין המוביל בחקר ובביות הטונה בים התיכון. שיתוף הפעולה הזה הוביל לפיתוח הפרוטוקולים לאילוץ מבוקר של הטלה, להדגרה של ביצים ולגידול פגיות . תוכניות ביות נמשכות כיום בישראל ובספרד.
מורשתו
מחקריו של הלל גורדין ועמיתיו סייעו רבות לקידום החקלאות הימית וביות דגי-ים. ענף זה מגדל כיום כ-500,000 טונות מדי שנה של דגי דניס ולברק חלק במדינות הים התיכון. ממשיכי דרכו כיום מתמקדים בפיתוח שיטות לביות ולגידול דגי-ים, בהם ביות דגי טונה כחולת-סנפיר.
הלל גורדין נפטר בביתו שבקיבוץ יטבתה ב-8 ביולי 2022. היה נשוי לרחל, אב לבת ושני בנים, ביניהם אורי גורדין.
פרסומים נבחרים
מדע פופולרי:
סמל הולנד
סמל הולנד מבוסס על סמלהּ של הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה, שאומץ עם הקמתה ב-1815. בסמל מופיע אריה מוזהב שטפריו ולשונו אדומים ובידו חרב, על גבי מגן כחול עם משבצות מוזהבות. במגן תומכים שני אריות זקופים, ומעליו מופיע כתר הולנד. מתחת למגן מופיע המוטו ההולנדי, בצרפתית: "Je maintiendrai" (אני אתגבר). ברקע הסמל - גלימה מלכותית שצדה החיצוני ארגמן, צדה הפנימי פרוות סמור, וכתר נוסף בראשה.
אורחות צדיקים
אורחות צדיקים הוא אחד מספרי המוסר החשובים ביהדות, הגם כי זהות מחברו אינה ידועה. לפי השערות שונות וכתבי יד, הספר חובר בסביבות שנת ה'ר' (1440). הספר מעמיד במרכזו את העבודה על תיקון המידות, דהיינו על תכונות האדם והנהגותיו, כבסיס לחיי תורה ומצוות. יש בספר פרקים עבור למעלה מ-20 מידות, וכן על הנהגות בסיסיות כגון לימוד תורה, יראת שמים ותשובה.
בהקדמתו מסביר המחבר במשל את נחיצותו של הספר גם לתלמידי חכמים: כמו שאם יהיה בחבית יין משובח חור קטן, כל היין יישפך דרך אותו חור, כך גם תלמיד חכם שאין בו מידות טובות, כל תורתו תאבד.
שדות מיכה
שְׂדוֹת מִיכָה הוא מושב הנמצא כ-5 קילומטרים דרומית מערבית לבית שמש בחבל עדולם שבשפלת יהודה, שייך למועצה האזורית מטה יהודה. היישוב קרוי על שמו של הסופר מיכה יוסף ברדיצ'בסקי.
אורחות צדיקים
המבנה הרעיוני של הספר
הספר, המבוסס במתכונתו על "ספר תיקון מידות הנפש" של ר' שלמה אבן-גבירול, מחלק כמוהו את המידות בצורה של ניגודים, כשלכל מידה מוקדש פרק נפרד. הגאווה לעומת הענווה, הבושה לעומת העזות, האהבה לעומת השנאה, הרחמים לעומת האכזריות וכו'. בכל פרק כזה המחבר מביא את המידה המדוברת באסוציאציות חיוביות ושליליות. אף במידת האכזריות יש צד טוב (כשאדם מסרב לתת לבנו דבר מה שיזיק לו, הרי זה סוג מסוים של אכזריות, אך חיובית) וגם באהבה יש צד רע (אוהב כסף יותר מדי, שהוא עלול לקום ולגזול). בכך, אחד המסרים הכוללניים הבולטים בספר הוא, שאין תכונה שהיא חיובית או שלילית לגמרי אלא על האדם לאזן את חלקי האישיות שלו ולתת לכל חלק את מקומו הרצוי.
הספר משלב את דבריו במובאות רבות מ"מבחר הפנינים", מובאות רבות מהרמב"ם, ותקציר של קטעים או פרקים רבים מ"חובות הלבבות" (כך למשל "שער חשבון הנפש", המבוסס כולו על זה שבספר חובות הלבבות) ומ"שערי תשובה" (שגם הוא עצמו כנראה השתמש בשער התשובה של חובות הלבבות כבסיס לספרו).
שדות מיכה
היסטוריה
היישוב הוקם בשנת 1955 על ידי כחמישים משפחות עולים ממרוקו, במטרה לאכלס את חבל עדולם. לבן הראשון שנולד לתושבי המושב ניתן השם מיכה. שנה לאחר הקמת המושב הוקצה אחד מבתי המושב כמוסד תרבות למורשת ברדיצ'בסקי, והחל משנת 1957 התקיים במושב כנס שנתי של מספרי מעשיות.
מלטה (אי)
מלטה (באנגלית: Malta) הוא האי הגדול מבין שלושת האיים הגדולים המהווים את הארכיפלג המלטזי. למטרות סטטיסטיות מכונה הארכיפלג המלטזי ולטה כדי להבחין בין האי הראשי הנקרא מלטה לבין המדינה כולה. האי מלטה נמצא באמצע הים התיכון מדרום לאיטליה ומצפון ללוב. אורך האי הוא 27 קילומטרים, רוחבו 14.5 קילומטרים והשטח הכולל שלו הוא 246 קילומטרים רבועים. בירת הארכיפלג המלטזי היא העיר ולטה, בעוד שהעיר הגדולה ביותר היא רבאט. באי ישנן מספר גדול של עיירות קטנות, היוצרות יחד רצף מטרופוליני גדול שאוכלוסייתו מונה כ־516,862 תושבים נכון לשנת 2021. הנוף של האי מאופיין בגבעות נמוכות ושדות הפרוסים על גבי טרסות.
היסטוריה
בני אדם אכלסו את מלטה בסביבות שנת 5200 לפני הספירה, הם היו ציידים או חקלאים מתקופת האבן שהגיעו מסיציליה. יישובים נאוליתיים מוקדמים התגלו באי בשטחים פתוחים וגם במערות, כמו מערת אר דאלם (Għar Dalam). בסביבות שנת 3500 לפני הספירה, חייתה באי אוכלוסייה בעלת תרבות של בוני מקדשים מגליתים. קיימת הערכה שהם מהמבנים העתיקים ביותר בעולם בצורה של מקדשים כמו אלה הנמצאים ב-Ħaġar Qim ו-Mnajdra. בסביבות שנת 2500 לפני הספירה, האי מלטה התרוקן מאוכלוסייתו, מאידך תוך תקופה קצרה התיישבו באי מתיישבים מתקופת הברונזה, שהתיישבו באתרים כגון בור אין-נאדור ובנו את הביצורים הראשונים במלטה.
מלטה נשלטה מאוחר יותר על ידי הפיניקים, הקרתגים, הרומאים, הביזנטים והערבים לפני שנכבשה על ידי ממלכת סיציליה בשנת 1091. לאחר מכן האי הפך לחלק של ממלכת סיציליה עד שנמסר למסדר ג'ון הקדוש יחד עם האי גוזו השכן והעיר טריפולי שבצפון אפריקה בשנת 1530. בשנת 1192 טנקרד, מלך סיציליה הקים באי את הרוזנות של מרגריטוס מברינדיסי, שהיה הרוזן הראשון של מלטה. בשנת 1565, המסדר "יוחנן הקדוש של בית החולים בירושלים" הידועים גם בכינוי הוספיטלרים, והמלטזים עמדו מול פלישה העות'מאנית הגדולה אשר נודעה בשם המצור הגדול על מלטה. המסדר שלט במלטה במשך יותר מ-250 שנה ובנה באי מבנים גדולים רבים בארכיטקטורה ייחודית, כולל את עיר הבירה ולטה. בשנת 1798, הצרפתים תחת נפוליאון בונפרטה כבשו את מלטה ושלטו באי בין השנים 1798–1800. נפוליאון שהה באי במשך כשבוע ימים והתגורר במלון בפאלאצו פריסיו שבולטה. הצרפתים נשארו באי עד שהמלטים בסיוע הבריטים מרדו בהם והסירו את המצור הצרפתי על מלטה. בשנת 1800, הבריטים השתלטו על מלטה והאי הפך בתחילה למדינת חסות בריטית. הבריטים שלטו במלטה כ-150 שנה. בשנת 1964 מלטה קבלה את עצמאותה. עשר שנים מאוחר יותר הפכה מדינת מלטה לרפובליקה של מלטה. מלטה הצטרפה לאיחוד האירופי ב-2004 ואימצה את מטבע היורו ארבע שנים מאוחר יותר.
גאוגרפיה
מלטה היא האי הגדול ביותר בארכיפלג שבמרכז הים התיכון, הנמצא כ-80 קילומטרים מדרום לאי סיציליה האיטלקי מעבר לתעלת מלטה. האי מלטה ממוקם מזרחית לאיים השכנים לו גוזו וקומינו. הוא מהווה את רמת מלטה, במדף הרדוד שנוצר מהנקודות הגבוהות של הגשר יבשתי בין סיציליה לצפון אפריקה שהפך לשרשרת איים עם עליית פני הים לאחר עידן הקרח האחרון. האי מלטה ממוקם באזור שבין הלוחות הטקטוניים האירו-אסייתי והאפריקאי.