cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אוסביוס מקיסריה
כתביו
התוצר הספרותי של אוסביוס משקף את כל מהלך חייו. בתחילה עסק בכתבים על פרשנות וביקורת התנ"ך, תחת ההשפעה של פמפיליוס וכנראה של דורותיוס מבית הספר אנטיוכיה. לאחר מכן כיוונו הרדיפות תחת דיוקלטיאנוס וגלריוס את תשומת לבו למרטירים בזמנו ובעבר. והדבר הביא אותו להיסטוריה של הכנסייה כולה ולבסוף להיסטוריה של העולם, שעבורו היה רק הכנה להיסטוריה הכנסייתית. בכתביו הוא מצטט מתוך ספריו של פילון איש גבל על המיתולוגיה הפיניקית ומתייחס אל תרגומו ליוונית של פילון לסיפור המיתולוגיה שנכתב על ידי ההיסטוריון והסופר הפיניקי סנכוניאתון.
לאחר מכן הגיעה התקופה של הוויכוחים על האריאניזם, ושאלות על עיקרי האמונה נעשו חשובות. הנצרות לבסוף הגיעה להכרה על ידי המדינה; והדבר הביא לבעיות חדשות – היה צורך ליצור אפולוגטיקה מסוג חדש. לבסוף, כתב אוסביוס, תאולוג החצר, שבחים לקונסטנטינוס. לכל זה יש להוסיף כתבים רבים מסוגים שונים, נאומים, מכתבים, וכדומה, וכתבי פרשנות שכוללים גם פרשנויות ישירות על התנ"ך וגם כתבים על גאוגרפיה מקראית, מכל תקופת חייו.
כתבים על ביקורת הטקסט המקראי
פמפילוס ואוסביוס עסקו בביקורת הטקסט של תרגום השבעים של הברית הישנה ובעיקר בברית החדשה. גרסה של תרגום השבעים הוכנה כנראה כבר על ידי אוריגנס, שעל פי הירונימוס, הוהדרה ופורסמה על ידי אוסביוס ופמפילוס. לסקירה קלה יותר של ארבע הבשורות, חילק אוסביוס את המהדורה שלו של הברית החדשה לפסקאות, והוסיף לה טבלה שמקלה על איתור פסקאות הקשורות זו לזו.
ה"כרוניקה"
ה"כרוניקון" הוא אחת משתי היצירות ההיסטוריות הגדולות של אוסביוס (לצד תולדות הכנסייה). הראשון, ה"כרוניקה" ("היסטוריה אוניברסלית"), מחולק לשני חלקים. החלק הראשון, "אנלים" ("כרונוגרפיה"), הוא תקציר ההיסטוריה האוניברסלית מהמקורות, על פי לאומים. החלק השני, "קנונים כרונולוגיים", מסדר את החומר ההיסטורי בטורים מקבילים, כך שאפשר יהיה לראות את ההתרחשויות במקומות שונים בעת ובעונה אחת.
"תולדות הכנסייה"
"תולדות הכנסייה" או "היסטוריה כנסייתית" (בלטינית: Historia Ecclesiastica) הוא חיבור כרונולוגי שחיבר אוסביוס ושמטרתו לספר באופן סדור ומאורגן את תולדות הנצרות הקדומה מאז צליבת ישו ועד זמנו של המחבר ולגבש על ידי כך את הנרטיב של הזרם המרכזי של הכנסייה. במהלך הרצאת דבריו מותח אוסביוס ביקורת על המינים (הגנוסיס, סיעתו של מרקיון, כת האביונים, האריאניות, המונטניזם ועוד) וכן על השומרונים ועל היהודים שלא הסכימו לקבל על עצמם את הנצרות, אולם דרך דברי הגינוי הללו הגיע לידינו תיעוד היסטורי מפורט ורב-ערך של קבוצות אלה. לדברי אריה קופסקי במבוא לתרגום הספר לעברית, אחרי הברית החדשה אין אף מסמך היסטורי התורם כה רבות לידיעתנו את הנצרות הקדומה (ואת תקופת שלוש המאות הראשונות לספירה בכלל) כמו ספר זה שזיכה את מחברו בכינוי "אבי ההיסטוריה הכנסייתית". הספר נכתב בקוינה (יוונית עתיקה מן התקופה ההלניסטית, הלינגואה פרנקה של מדינות הים התיכון), ושרד גם בתרגומים שנערכו עוד בעת העתיקה לסורית ולארמנית.
"חיי קונסטנטינוס"
ספרו של אוסביוס, "חיי קונסטנטינוס" (Vita Constantini), הוא ספר שבחים. לפיכך הושפעו הסגנון ובחירת העובדות שלו ממטרתו, ואין הוא מתאים כהמשך של ה"היסטוריה כנסייתית". כפי שאמר ההיסטוריון סוקרטס סכולסטיקוס, בתחילת ההיסטוריה שלו שהייתה אמורה להיות המשך של אוסביוס, "גם בכתיבת חייו של קונסטנטינוס, מחבר זה כמעט ולא עסק בנושאים הקשורים לאריוס, מכיוון שהיה מעוניין יותר בגימור הרטורי של חיבורו ושבחי הקיסר, מאשר בקביעה מדויקת של העובדות", עם זאת יש בחיבור ערך רב בשל המסמכים הרבים שהכליל בו אוסביוס. הוא לא סיים את חיבורו זה לפני מותו. "חיי קונסטנטינוס" נכתב לאחר מותו של הקיסר והבחירה של בניו באוגוסט 337.
חיבורים היסטוריים מינוריים
לפני שחיבר את "ההיסטוריה הכנסייתית" שלו ערך אוסביוס אוסף של סיפורי המרטירים של התקופה הקודמת וביוגרפיה של פמפילוס. חיבור זה לא שרד בשלמותו, אך השתמר כמעט כולו בחלקים. הוא כלל:
על חיי פמפילוס נותרו רק שרידים. חיבור על המרטירים בארץ ישראל בתקופת דיוקלטיאנוס נכתב לאחר 311; פרגמנטים רבים פוזרו באגדות שונות, שעדיין יש לאוספם.
כתבים אפולוגטיים ודוגמטיים
לקבוצה זו שייכים:
מספר כתבים השייכים לקטגוריה זו אבדו לחלוטין.
כתבים פרשניים ואחרים
מכתביו הפרשניים של אוסביוס לא נשתמר דבר בצורתו המקורית. הפרשנויות הקיימות מבוססות על כתבי יד מאוחרים שהועתקו מפרגמנטים. חיבור שלם יותר בעל אופי פרשני, שנשתמר בפרגמנטים בלבד, קרוי "על ההבדלים בבשורות", ומטרתו לפתור את הסתירות בין הבשורות השונות. אוסביוס כתב עבור מטרות פרשניות גם את החיבורים על ארכאולוגיה מקראית: שלושה חיבורים אלה אבדו.
החיבור שכותרתו האונומסטיקון או "על שמות מקומות בכתבי הקודש" ומהווה רשימה אלפביתית של שמות מקומות, עדיין קיים, והוא שימושי ביותר בזיהוי מקומות עתיקים בארץ ישראל וסביבתה. עוד קיימים כמה נאומים, לדוגמה נאום שנשא בהקדשת הכנסייה בצור, ונאום ביום השנה השלושים למלוכת קונסטנטינוס. ממכתבי אוסביוס קיימים רק כמה פרגמנטים.
הדוקטרינה שלו
מנקודת מבט דוגמטית, אוסביוס נתלה לחלוטין באוריגנס. כמו אוריגנס, הוא התחיל מהמחשבה הבסיסית של השלטון המוחלט (מונרכיה) של האל. האל הוא הסיבה לכל היצורים. אך הוא אינו רק סיבה; בו כלול כל דבר טוב, הוא מקור כל החיים, והוא המקור לכל תכונה טובה. הוא האל הגבוה ביותר, וישו הוא שני לו. האל שלח את ישו אל העולם כדי שיוכל להשתתף בברכה של מהות האל. ישו הוא היצור היחיד שהוא כולו טוב, הוא דמותו של האל והוא קרן אור היוצאת מהנצח; אך הדימוי של קרן האור מוגבל כל כך על ידי אוסביוס, כך שהקיום העצמי של ישו מודגש ביותר.
לאוסביוס היה חשוב כל כך להדגיש את ההבדלים בין הישויות של השילוש הקדוש, ולהראות שישו הוא שני לאל, מכיוון שראה כל גישה אחרת כפוליתאיזם או סבליאניזם. ישו הוא יצור של האל שכל יצירתו, עבור אוסביוס, אירעה לפני הזמן. ישו הוא איבר של האל, יוצר החיים, העיקרון של התגלות האל, ובו מומלכת מוחלטותו של האל על העולם. הלוגוס האלוהי הזה הגשים עצמו בגוף אנושי ללא שהשתנתה כך מהותו. אוסביוס הסביר את היחס של רוח הקודש בתוך השילוש בדומה לזה של הבן לאב. דוקטרינה זו אינה מקורית של אוסביוס, ואת כולה ניתן למצוא אצל מורו, אוריגנס.
מעלותיו ומגבלותיו
מגבלותיו של אוסביוס קשורות באופן הדוק למעלותיו. הוא נחשב, ובצדק, כאדם מלומד ביותר בתקופתו. רשימה של המקורות שבה השתמש ל"היסטוריה הכנסייתית" שלו תמחיש את כמות העבודה שהיה צריך להשקיע כדי לעבור על כמות חומר גדולה כל כך. אולם אי אפשר להשוות את הלמדנות של אוסביוס לזו של אוריגנס. ייחודו של אוריגנס במקוריותו ויצירתיותו, ואילו אוסביוס – מסכם ומארגן. אך אוסביוס היה גם זהיר מאוד. אדם כמוהו היה חשוב ביותר בתקופה שבה החלו האומות הברבריות לפלוש לכנסייה במספרים גדולים, ובתקופה שלאחריו לא התעלה עליו איש בלמדנותו. היסטוריונים של הכנסייה יכלו לחקות אותו, אך לא להחליף אותו.
מכון כדורי בטולכרם
מכון כדורי (בערבית: كلية فلسطين التقنية - خضوري, תעתיק מדויק: כלית פלסטין אל-תקניה ח'צ'ורי) הוא בית ספר חקלאי בעיר טולכרם, שבגדה המערבית. הוא הוקם בשנת 1930 מכספי עזבונו של איש העסקים היהודי יליד עיראק סֵר אליס כדורי יחד עם בית הספר החקלאי כדורי שליד כפר תבור.
היסטוריה
הנדבן כדורי נפטר בהונג קונג בשנת 1922 והקדיש בצוואתו 140,000 ליש"ט לרשות הממשלה הבריטית שנועד לבניית ״בית-ספר או בתי-ספר, שייקראו על שמו בפלשתינה (א"י) או במסופוטמיה כפי שהממשלה הבריטית תמצא לנכון" (כך כתב במקור בצוואתו). בזכות פעילות של משרד ההנהלה הציונית בלונדון, הועמד העזבון כולו לזכות ממשלת המנדט בארץ ישראל. אולם התעורר ויכוח בדבר השימוש המקומי בעזבון, האם יוקם בית ספר מעורב המשותף ליהודים ולערבים או שני בתי ספר נפרדים. הוויכוח הגיע לסופו בשלהי שנת 1925, אז החליט הנציב העליון הרברט פלומר, להקים שני בתי ספר חקלאיים נפרדים, האחד לתלמידים ערבים באזור טול כרם, והאחר לתלמידים יהודים למרגלות הר תבור.
המתכנן של מבנה בית הספר היה אוסטן סיינט בארב הריסון, אשר שימש כאדריכל ראשי של מחלקת העבודות הציבוריות בשלטון המנדט הבריטי בארץ ישראל. בית הספר פתח את שעריו לתלמידים ב-1930. עם הקמתו, היה למכון מנהל אנגלי ואופיו היה קולוניאלי בריטי. אדמות המכון השתרעו על שטח של כ-600 דונם. בנוסף לאדמה חקלאית כלל המכון משקי פרות, כבשים, ותרנגולות.
במהלך המרד הערבי הגדול נסגר בית הספר ובמבנהו שוכנו חיילים של הצבא הבריטי. בשנת 1939 נפתח בית הספר מחדש בניהולו של עכרם ריקבי, שקודם לכן היה סגן מנהל בית הספר. בשנת 1944 מונה אחמד טוקאן למנהל בית הספר.
בעקבות הסכמי שביתת הנשק לאחר מלחמת העצמאות איבד המכון את רוב אדמותיו החקלאיות (כ-200 דונם) שנותרו מעברו הישראלי של הקו הירוק. בין מלחמת העצמאות למלחמת ששת הימים הפכו השלטונות הירדניים את המכון לבית ספר טכני לחקלאות שהעניק תעודה במדעי החקלאות. בתקופה זו עבדאללה עזאם, ממייסדי הג'יהאד העולמי, למד ולימד חקלאות במכון. לאחר מלחמת ששת הימים נזנח האופי החקלאי של המכון, והושם דגש על המקצועות התעשייתיים.
עם התחלת תהליך השלום והסכמי אוסלו נעשה ניסיון להחיות מחדש את החוות החקלאיות ואת משק הפרות, והוקם מרכז מידע וייעוץ בנושאי חקלאות. ב-2007 הוכרז המכון כאוניברסיטה טכנולוגית על ידי הרשות הפלסטינית. באוניברסיטה ארבע פקולטות: הנדסה וטכנולוגיה, מדעים וחינוך, מנהל עסקים ומדעי החקלאות. חלק מהמבנים הקיימים וכ–80 דונם הוקצו לשלוחה של אוניברסיטת א-נג'אח הממוקמת בשכם. משפחת כדורי תרמה למכון אגף חדש ללימודי מדעים.
בקצה המערבי של שטחי הקמפוס היה קיים בעבר מוצב צבאי בשטח של כ־20 דונם, מצידה המזרחי של גדר ההפרדה בצמוד לאזור תעשייה ניצני שלום. המוצב פונה ב־2006 וחלק משטחו משמש כיום כמטווח צבאי ישראלי.
ברקוניים
ברקוניים (שם מדעי: Braconidae) היא משפחה של צרעות טפיליות ואחת ממשפחות החרקים העשירות ביותר. ברחבי העולם קיימים בין 50,000 ל-150,000 מינים שונים המחולקים ל-45 תת-משפחות ו-1,000 סוגים. צבעם לרוב חום-שחור, אך ידועים גם מינים צבעוניים. הנקבה מטילה לרוב את הביצה הטפילית בזחלים של חיפושיות, זבובים או פרפראים.
Boys (שיר של צ'ארלי XCX)
Boys (בעברית: בנים) הוא סינגל של הזמרת והפזמונאית הבריטית, צ'ארלי XCX, שיצא ב-26 ביולי 2017. במקור, השיר נועד להיות הסינגל השני של אלבום האולפן השלישי שתוכנן באותה עת, XCX World, אך בשל הדלפת האלבום, האלבום בוטל. השיר דגם ממשחק הווידאו של נינטנדו, האחים סופר מריו.
גרסת כיסוי לשיר בוצע על ידי אחת הכותבות של השיר המקורי, אינגריד אנדרס. גרסת הכיסוי נכללת במהדורה המחודשת והמפוארת באלבום של אנדרס, Lady Like (2020). גרסת הכיסוי כוללת מנדולינה, שנלקחה גם היא ממשחק הווידאו.
ביקורת
הסינגל "Boys" קיבל שבחים. פיצ'פורק כינה את השיר כ-, והוסיף ביקורת של איב בארלו, שכתבה כי השיר "Boys" הוא, ו- השיר הופיע גם במספר רישומי שירי השנה של מספר מבקרים.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של "Boys" יצא ב-26 ביולי 2017, והוא בוים על ידי צ'ארלי XCX, בהנחיה נוספת של שרה מקולגן. הווידאו קליפ הופק באפריל 2017.
הווידאו קליפ מציג שפע של ידוענים שונים מתעשיית המוזיקה, האופנה והמדיה החברתית. הווידאו קליפ צולם בלונדון ובלוס אנג'לס. בראיון ל-BBC Radio 1, צ'ארלי XCX אמרה כי כוונת הקליפ הייתה.
רוברט בן משה
קריירה
בן-משה החל את הקריירה שלו כשהצטרף כיועץ לחברת הייעוץ "ארתור ד. ליטל". ב-1975 הצטרף בן-משה לקבוצת מערכות צ'ייס מנהטן וב-1982 לפיין וובר כדי להוביל את הפיתוח של מרכז הברוקראז' של החברה. במשך 14 שנות כהותו בפיין וובר בן-משה רכש ניסיון בשיווק וניהול בחטיבות עסקיות שונות, מה שהוביל אותו להפוך לסמנכ"ל הכספים של היחידה הקמעונאית של החברה. עם התקדמות הקריירה שלו בפיין וובר, בן-משה המשיך לצבור תחומי אחריות, מה שהוביל לקידומו כסגן נשיא ומנהל התפעול, המנהל והטכנולוגיה בחברה. בתפקיד זה הוא פיקח על המיזוג של פעילויות קידר פיבודיו עם אלה של פיין וובר. ב-1995 בן-משה עזב את פיין וובר לטובת תפקיד סגן נשיא בכיר בחברת ביטוח החיים מטרופולין. גם במטרופולין הוא טיפס במעלה הסולם וקודם לנשיא וסמנכ"ל תפעול. בנובמבר 1997, בתפקידו כסמנכ"ל תפעול, בן-משה פיקח גם על מערכי הביטוח הפרטי, המוסדי והבינלאומי. ב-1998 מונה ליו"ר הדירקטוריון ומנכ"ל החברה. הוא ליווה את החברה בתהליך הפיכתה לציבורית ופרש מתפקידו ב-2006.
ביטוח מטרופולין
בן-משה הצטרף לחברת הביטוח מטרופולין בשנת 1995. בהמשך הוא מונה לסמנכ"ל תפעול ופיקח על מערך הביטוח הפרטי, המוסדי והבינלאומי. ב-1998 הוא מונה ליו"ר הדירקטוריון ומנכ"ל, תפקיד שמילא עד לפרישתו ב-2006. במהלך כהונתו הוא פיקח על המעבר המוצלח של החברה מחברה פרטית לחברה ציבורית הנסחרת בבורסה. לאחר שהיה חבר דירקטוריון במשך 11 שנים ב-Credit Suisse AG, בן-משה פרש באפריל 2013.
בעל פונדק ויינן
בבעלותו של בן-משה וילה מפוארת בדוברובניק, קרואטיה. ב-2001 קנה את הנכס ובילה את שש השנים הבאות בשיפוצו. ב-2006 רכש קרקעות וייבא 1500 צמחי זינפנדל מעמק הנאפה. ב-2011 הפיק כרם בן-משה 3,000 בקבוקי יין תחת המותג המשפחתי "בן-משה".
המהפך של AIG
באמצע 2009 בן-משה מונה למנכ"ל קבוצת הביטוח AIG, הוא מונה לתפקיד זה ב-10 באוגוסט של אותה השנה. הוא גויס על ידי ג'ים מילשטיין, שהיה ראש המחלקה לארגון מחדש במשרד האוצר האמריקאי. בפגישתו הראשונה עם העובדים, בן-משה הצהיר כי הקונגרס מורכב מ"משוגעים", שהוא לא ישתף פעולה אם יתבקש להעיד בפני הקונגרס, וכי אנדרו קואומו, התובע הכללי של ניו יורק, שחקר את AIG אינו ראוי להיות בממשלה. לאחר מכן הוא ביקש מטוס פרטי ואמר כי הוא עלול לדלג מעל תשלום היטלי הממשל. ב-26 במאי 2010 בן משה השתתף בוועדת TARP והעיד במסגרתה כי AIG תחזיר במלואה את השקעתה של ממשלת ארצות הברית ומשלם המיסים האמריקאי, עם רווחים. "AIG עולה כעת על דרך חדשה בהחזר חובותיה, ובסופו של יום, ממשלת ארצות הברית תהנה מרווח הגון" הוא העיד. בן-משה פיקח על מכירת נכסים שאינם נכסי ליבה בתיקה של AIG כדי לשלם את החוב הממשלתי שעמד על 182 מיליארד דולרים. יחידות עסקיות כמו ביטוח החיים של החברה האמריקאית ALICO, ביטוחי המאה ה-21, נן שאן ו-AIA נמכרו. ב-14 בדצמבר 2012, בן-משה הודיע כי הממשל האמריקאי ומשלם המיסים קיבלו את השקעתם במלואה בתוספת רווח של 22 מיליארד דולרים. כהונתו של בן-משה מתהדרת עם חזרה לרווחיות, פירעון החוב המלא לבנק הפדרלי של ניו יורק, הפחתת חזקתו של משרד האוצר ב-AIG אל מתחת ל-20% ופירעון הלוואה פדרלית של 85 מיליארד דולרים בשנת 2008.
מחלת הסרטן
ב-2013, אובחן כחולה בסרטן הריאה. הוא המשיך לעבוד גם במהלך טיפול כימותרפי. בראיון שנתן לצ'ארלי רוז בדצמבר 2012, אמר שהוא יישאר בתפקידו הנוכחי בשנתיים הקרובות. באוגוסט 2014 קיצר את לוח הזמנים בשל החמרה במצבו הרפואי ובספטמבר 2014 מונה מנכ"ל אחר במקומו. ב-27 בפברואר 2015 נפטר.
מכסחות השדים
מכסחות השדים (באנגלית: Ghostbusters) הוא סרט פנטזיה קומי של חברת סרטי קולומביה אשר עלה לאקרנים ב-16 ביולי 2016. הסרט מבוסס במקור על הזיכיון הקולנועי "מכסחי השדים" שנוצר בידי דן אקרויד. את הסרט ביים פול פייג ומככבים בו קריסטן ויג, מליסה מקארתי, קייט מקינון, לזלי ג'ונס, כריס המסוורת', ניל קייסי ואנדי גרסיה. הסרט מצולם בערים בוסטון וניו יורק.
עלילה
ארין גילברט (קריסטן ויג) ואבי ייטס (מליסה מקארתי) הן זוג סופרות לא מוכרות הכותבות ספר ("רוחות מעברנו" בתרגום העברי). כעבור מספר שנים גילברט נכנסה ללימודים יוקרתיים באוניברסיטת קולומביה, אולם הספר שלה מופיע מחדש והיא נעשית למושא לעג באקדמיה. כאשר רוחות רפאים פולשות למנהטן, גילברט חוברת לייטס, למהנדסת ג'יליאן הולצמן (קייט מקינון) ולעובדת הרכבת התחתית פאטי טולאן (לזלי ג'ונס - שמצטרפת בהמשך) במטרה להציל את העולם מהשד רואן (ניל קייסי), המסוגל לשלוט בבני אדם.
הפקה
בדצמבר 2014 דווח שרבל וילסון וג'ניפר לורנס צפויות לגלם תפקיד ראשי, לבסוף דווח בינואר 2015 כי בסרט תככבנה קריסטן ויג, מליסה מקארתי, לזלי ג'ונס קייט מקינון. בסרט מופיעים גם כריס המסוורת' כאיש הקבלה של צוות המכסחות, אנדי גרסיה כראש עיריית ניו יורק ובנוסף - מופיעים בהופעת קמע שחקני הסרט "מכסחי השדים" המקורי: ביל מארי, דן אקרויד (כנהג מונית שמסרב להסיע את ארין), ארני הדסון, סיגורני ויבר ואנני פוטס. צילומי הסרט החלו בבוסטון ביוני והושלמו בספטמבר 2015. הסרט עלה לאקרנים ב-15 ביולי 2016.
מוזיקה
שיר הנושא של הסרט היה "Good Girls", והוא הוקלט ובוצע על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית אל קינג.
קישורים חיצוניים
מידע וכתבות: ביקורות:
שודדי הקאריביים: זרמים זרים
שודדי הקאריביים: זרמים זרים (באנגלית: Pirates of the Caribbean: On Stranger Tides) הוא סרט קולנוע אמריקאי שובר קופות מסוגת ההרפתקאות והפעולה שיצא לאקרנים בישראל ב-18 במאי 2011. הסרט מהווה חלק רביעי בסדרת סרטי שודדי הקאריביים. הוא מבוסס על הספר זרמים זרים של טים פאוורס (תורגם לעברית ב-2011 בהוצאת אופוס).
בדומה לסרטים הקודמים בסדרה, הסרט עוקב אחר עלילותיו של קפטן ג'ק ספארו, שודד ים הרפתקן בגילומו של ג'וני דפ. סרט זה מתמקד בחיפושו של ספארו אחר מעיין הנעורים בתקווה לזכות בחיי נצח.
את הסרט ביים רוב מארשל, שהחליף את מקומו של במאי שלושת הסרטים הקודמים גור ורבינסקי.
בסרט זה לא מופיעים השחקנים אורלנדו בלום וקירה נייטלי ודמויותיהם - ויל טרנר ואליזבת' סוואן, שהיו דמויות מרכזיות בסרטים הקודמים בסדרה. לעומת זאת, משחקים בסרט פנלופה קרוז ואיאן מקשיין, בתפקיד אנג'ליקה ושחור הזקן בהתאמה, בסרטם הראשון בסדרה.
זהו הסרט הראשון בסדרה שמשלב תיאורים בדיוניים של דמויות היסטוריות, כמו שחור הזקן, ג'ורג' השני, מלך בריטניה, ראש ממשלת בריטניה הנרי פלהם, ג'ון קרטרט ששימש הלורד נשיא המועצה, ופרדיננד השישי, מלך ספרד.
זהו גם הסרט הראשון בסדרה שיצא לאקרנים ב-3D (תלת-ממד) ודיסני דיגיטל 3D וגם ב-IMAX 3D בישראל וברחבי העולם כולו.
זהו הסרט היקר ביותר בכל הזמנים עם תקציב הפקה של 378.5 מיליון דולר.
נכון לספטמבר 2011, הסרט הפך לשובר קופות וניצב במקום השלישי במצעד שוברי הקופות ברחבי העולם, אחרי "רובוטריקים 3" ו"הארי פוטר ואוצרות המוות". הסרט גם הפך לסרט השמיני בהיסטוריה שפרץ את רף המיליארד וכיום ניצב במקום ה-31 בטבלת שוברי הקופות של כל הזמנים.
עלילת הסרט
הסרט מתחיל בשני דייגים ספרדיים אשר שולים אדם מהמים עם מחברת של חואן פונסה דה ליאון, מגלה ארצות ספרדי שחיפש את מעיין הנעורים. הדייגים מביאים אותו למלך ספרד, פרדיננד השישי, ששולח מיד מסע למציאת המעיין.
קפטן ג'ק ספארו נמצא בלונדון על-מנת להציל את ג'ושאמי גיבס, החובל הראשון הנאמן שלו, שעומד למשפט. הוא מציל אותו מתלייה, אך במהרה שניהם נלכדים על ידי השלטונות הבריטיים. ג'ק מובל למלך אנגליה אז, ג'ורג' השני, אשר מנסה לגייס אותו להפלגה שלו למעיין הנעורים כדי להקדים את הספרדים. הקפטן שעתיד להיות אחראי על ההפלגה יהיה הקטור ברבוסה, יריבו של ספארו וכעת קפטן בשירות הכתר. ספארו מסרב ומצליח לברוח לפאב שבו מישהו המתחזה לו מגייס צוות להפלגה. ספארו מגלה כי המתחזה הוא בעצם מכרה מעברו בשם אנג'ליקה (פנלופה קרוז). תוך כדי, גיבס הולך להיתלות אך ברבוסה מציע לו עסקה: גיבס יביא לברבוסה את המפה למעיין הנעורים ולא ייתלה. בתגובה, גיבס מוציא את המפה ושורף אותה. ואומר לברבוסה שלמד את המפה היטב וזוכר אותה בעל פה. ברבוסה מצרף את גיבס להפלגה בכפייה מכיוון שהוא האדם היחיד בהישג ידו שמכיר את הדרך למעיין.
אחרי שחיילי המלך מגיעים לבר, ג'ק ואנג'ליקה בורחים אך אנג'ליקה מרדימה את ג'ק. כאשר ג'ק מתעורר הוא מגלה שהוא על הספינה "נקמתה של המלכה אן" אשר הייתה שייכת לאדוארד טיץ', שחור הזקן. על הסיפון הוא מגלה ששחור הזקן הופך את מלחיו לזומבים כדי שיהיו יותר ממושמעים ושאנג'ליקה משקרת לשחור הזקן שהיא בתו האבודה. המלחים מספרים לג'ק שלא ראו את שחור הזקן מעולם כיון שהוא נשאר תמיד בתאו. ג'ק אומר למלחים שככל הנראה זו לא ספינת של שחור הזקן. ג'ק מנסה ליזום מרד, המלחים משתלטים על הספינה ונלחמים במלחים הזומבים, אך כאשר נראה שהמרד הצליח, יוצא לפתע שחור הזקן מתאו. בעזרת חרבו הוא שולט על כל הספינה וקושר את כל המלחים המורדים בחבלי הספינה. אכזריותו של שחור הזקן נחשפת כאשר הוא מוריד את המלח שהיה במשמרת לסירת ההצלה, ושורף אותו בפרץ אש שיוצא מחרטום הספינה. ג'ק מגלה ששחור הזקן מפליג למעיין הנעורים כיוון שאחד מחברי הצוות חזה שעוד שבועיים אדם בעל רגל אחת יהרוג את שחור הזקן. לאחר מכן שחור הזקן מאיים על ג'ק שהוא יהרוג אותו אם לא ייתן לו את המצפן המיוחד שלו כדי שיעזור למצוא את הדרך למעיין, הוא מכין בובה מכושפת בדמותו של ג'ק, כל דבר שעושים לבובה ג'ק חש בגופו. הוא דוקר ושורף את הבובה (מה שגורם לג'ק ייסורים) עד שג'ק מסכים. במהלך המסע צוות "נקמתה של המלכה אן" מגיע למפרץ קצף הגלים, שבו שוחות להן בנות הים. שחור הזקן אומר לצוות שצריך דמעה של בת ים מפני שהדמעה הכרחית לטקס שיתקיים במעיין הנעורים. קרב מתחיל בין הצוות לבנות הים אך בסופו של דבר הצוות לוכד בת ים שנשארה בחיים. המסע ממשיך בג'ונגל, כי שם נמצאת ספינתו הנטושה של חואן פונסה דה ליאון שבתוכה נמצאים הגביעים שבעזרתם יש לשתות ממעיין הנעורים. צוות "הנקמה" שולח את ג'ק לחיפוש הספינה של דה ליאון כדי לקחת את שני הגביעים. ג'ק מוצא את הספינה, אך פוגש שם את ברבוסה ויחד הם מנסים למצוא את הגביעים, ומגלים שהספרדים כבר לקחו את הגביעים למחנה שלהם. ג'ק וברבוסה מתגנבים למחנה הספרדי, אך נלכדים במהרה. בשבי, ברבוסה מספר לג'ק שאינו רוצה למצוא את המעיין, אלא רק רוצה להרוג את שחור הזקן, על שהטביע לברבוסה את הספינה "הפנינה השחורה" וגרם לו לאבד את רגלו. מיד לאחר מכן ג'ק וברבוסה בורחים מהשבי הספרדי וג'ק לוקח את הגביעים איתו ומביא אותם לשחור הזקן. צוות "הנקמה" מגיע למעיין הנעורים ושם, גם צבאו של ברבוסה מהאימפריה הבריטית מגיעים יחד עם ברבוסה עצמו, אחר כך, מתפתח קרב גדול בין צוות "הנקמה" לבין ברבוסה ואנשיו, לאחר מכן בעוד שאנשיו של ברבוסה נאבקים עם צוות "הנקמה", ברבוסה נאבק עם שחור הזקן. לבינתיים פיליפ הפצוע וסרינה בת הים מתנשקים וסרינה מצילה אותו ממוות. אחרי הקרב המתיש, ברבוסה דוקר את שחור הזקן בחרבו המורעלת, שלאחר מכן נוגעת גם באנג'ליקה. ג'ק מרמה את שחור הזקן ונותן לו את הגביע שלוקח חיים, ולאנג'ליקה את הגביע שנותן חיים. אנג'ליקה מתרפאת ושחור הזקן מת. אחרי מותו של שחור הזקן, ברבוסה משתלט על "נקמתה של המלכה אן" ועל חרבו של שחור הזקן בעלת הכוחות המיוחדים. הוא מואס בשירות תחת מלך אנגליה ומורה למלחים לשוט לעבר טורטוגה, אי השודדים. ג'ק לוקח את אנג'ליקה לאותו אי שבו הוא היה כלוא, בפחד שתנסה לנקום על שנתן לה לחיות ולאביה למות.
סצינות הסיום: לאחר מכן, הוא פוגש את גיבס שאומר לו מה דרוש כדי להוציא את הספינה "הפנינה השחורה" מהבקבוק. בקטע נוסף שמגיע לאחר כתוביות הסיום, נראית אנגליקה על החוף, ובובת הוודו של ג'ק נסחפת אליה.
פסקול
שודדי הקאריביים: זרמים זרים (באנגלית: Pirates of the Caribbean: On Stranger Tides) הוא הפסקול לסרט הרביעי בסדרת הסרטים המצליחה "שודדי הקאריביים", שהלחין המלחין הידוע בשיתוף הצמד המוזיקלי המקסיקני רודריגו וגבריאלהרודריגו וגבריאלה ויצא לחנויות ולהורדה דיגיטלית ב-17 במאי 2011. האלבום יצא למכירה מוקדמת באמצע אפריל, ולשווקים יצא ב-17 באפריל 2011. הפסקול נמכר היטב וזכה לאהדה אצל מבקרי המוזיקה.
הפסקול יצא בשתי גרסאות שונות - בריטית ואמריקאית, שהשוני ביניהן הוא בעטיפת הדיסק בלבד.
הרובע הנוצרי
התפתחות הרובע
במאה ה־19 עבר הרובע הנוצרי מהפכת בנייה בעקבות רצונן של מדינות אירופה להגביר את השפעתן באזור. השלטונות העות'מאניים ניסו להתנגד למהפכת בנייה זו על ידי הקשחת כללי רכישת הקרקעות באזור. מעורבות אישית של ראשי מדינות אירופה (ובהם הקיסר הגרמני וילהלם השני וקיסר אוסטריה פרנץ יוזף) איפשרו בניית מבנים של מסדרים נוצריים ממדינות אלה.
לקראת סוף המאה ה-19 לא נותר עוד שטח פנוי ברובע הנוצרי למבני דת נוספים, חרף הביקוש הגובר לקרקע להקמת מוסדות כאלה. פתיחת תעלת סואץ ב-1869 הגבירה את זרם הצליינים האירופיים שהגיעו לירושלים, ומעצמות אירופה והכנסיות השונות התחרו ביניהם על רכישת השפעה ונציגות בולטת בעיר הקודש. הצרפתים הקימו אכסניה לצליינים, בית חולים ומנזר על קרקע פנויה מחוץ לחומת העיר העתיקה, בחלק הנושק לרובע הנוצרי - זהו המתחם הצרפתי. עוד לפניהם התבססו הרוסים במגרש הרוסים הסמוך. בעקבות התפשטות זו של הרובע החוצה, התעורר הצורך במעבר שיקשר בין הרובע שבתוך החומות למבני הדת שמחוץ להן, ועל כן בשנת 1889 ניאותו השלטונות העות'מאנים לדרישה הנוצרית לפריצת שער נוסף בחומת העיר העתיקה בתחום הרובע הנוצרי, שנודע בשם "השער החדש".
מאפייני הרובע
הרובע הנוצרי בנוי סביב כנסיית הקבר המהווה את לבו של הרובע, וסמוכים אליה כנסיות ומנזרים. ככלל הרובע איננו מאופיין במבני מגורים (אלה מצויים בקצהו הצפון מזרחי של הרובע - בקרבת שער שכם), אלא דווקא במספר הרב של מוסדות דתיים, חינוכיים (כגון בית הספר הלותרני, בית הספר אקול דה פרֵר) והתיירותיים המצויים בו.
חלק ניכר מהמוסדות הדתיים מצויים בתוך מתחמים סגורים התופסים חלק ניכר משטחו של הרובע. מלבד כנסיית הקבר שצוינה לעיל תופסים שטחים ניכרים גם הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית הסמוכה לכנסיית הקבר, המנזר של המסדר הפרנציסקני, מנזר סן סלוודור המכונה גם קוסטודיה טרה סנטה, והפטריארכיה הלטינית.
בתי המלון ברובע נבנו הן על ידי המוסדות הכנסייתיים עצמם על מנת לשמש בתי אירוח לעולי הרגל (למשל אכסניית קאזה נובה או בית ההארחה של הפטריארכיה היוונית-קתולית) והן בתי מלון פרטיים.
כמו כן ברובע מצויים גם מספר מוזיאונים קטנים (למשל המוזיאון של הפטריארכיה היוונית אורתודוקסית).
בקצהו הדרום מערבי של הרובע, מצויה בריכת חזקיהו בין קירות בתים, אשר שמשה בימים עברו לאגירת מי גשמים בירושלים.
אחד ממאפייניו הבולטים של הרובע הוא גגות הרעפים האדומים יוצאי הדופן בנוף העיר העתיקה.
יהודים ברובע הנוצרי
בסוף המאה ה-19 בזכות הקשרים עם הקהילה היוונית של הרובע מאיר גאני עבר לגור לרובה עם משפחתו.
בשנת 1989 רכשה עמותת "עטרת כהנים" מבנה ברובע הנוצרי מידי הכנסייה היוונית-אורתודוקסית, הרכישה בוצעה באמצעות עמותות קש מארמני בשם מרדוריס מטוסיאן שהיה בעל החזקה בנכס, מכונה המבנה "נאות דוד". בסופה של התדיינות משפטית קבע בית המשפט העליון כי הנכס בחזקת "עטרת כהנים", אך לא יורשו להתגורר בו יותר מעשר משפחות. כתוצאה מכך קיימים בבניין שטחים לא מנוצלים רבים, מתגוררות בו עשר משפחות יהודיות, ופועל בו בית כנסת וישיבת לנתיבות ישראל.
קרב יער טויטובורג
קרב יער טויטובורג (בלטינית: clades Variana, "מפלת וָארוּס" ; בגרמנית: Varusschlacht "קרב וָארוּס", או Hermannsschlacht, "קרב ארמיניוס") היה קרב שבו הובס הצבא הרומי על לגיונותיו השבעה עשר, השמונה עשר והתשעה עשר על ידי שבטים גרמאניים. בספטמבר של שנת 9|9 לספירה הוביל ארמיניוס, מנהיג שבט הכרוסקים, צבא גרמאני, והציב מארב מתוחכם נגד חיל הרומים של פובליוס קווינקטיליוס וארוס. עקב תבוסה זו, בה נהרגו כ-20,000 לוחמים או כעשירית מן הצבא הרומי, נטש הקיסר אוגוסטוס את תוכניותיו להרחיב את גבולות רומי אל מעבר לנהר הריין.
למרות שמו המאזכר את יער טויטובורג, מקום הקרב אינו ידוע בוודאות, וישנם כמה ערים ואזורים במערב גרמניה בהם הקרב יכול היה להתרחש. לפי חפירות וממצאים אחרונים, יש הסבורים שהקרב התרחש באזור העיר אוסנבריק שבסקסוניה התחתונה.
קרב טויטובורג נמנה עם האירועים ההיסטוריים המועלים שוב ושוב להשגת מטרות בקונטקסט המודרני. התעמולה הגרמנית-לאומית הפליגה בשימוש בניצחון על הרומים כדי להראות את עליונותם של השבטים הגרמאניים. היום נושא קרב זה עודנו טעון ומעלה איתו רגשות מעורבים. שאלת המיקום מעורבת באינטרסים מקומיים של ערים ואזורים שמחפשים את הרווח הכלכלי.
רקע היסטורי
צבאו של וארוס היה חלק מהמבצע הרומי להרחיב את הגבולות מזרחית לנהר הריין וצפונית להרי האלפים או לנהר הדנובה. בשנת 15 לפנה"ס עמדו דרוסוס וטיבריוס, בניו החורגים של הקיסר אוגוסטוס, בראש הפיקוד על צבא לגיונות רומים שנשלחו להילחם בשבטי הרי האלפים. לאחר מכן קיבל דרוסוס את הפיקוד על מסעות גלוי באזור הריין והאלבה. דרוסוס פיקד על מסעות אלה משנת 12 לפנה"ס עד למותו בשנת 9 לפנה"ס. מאגם אייסל (Ijsselmeer) יכול היה הצי הרומי לבוא לעזרת הכוחות הקרקעיים. מטרת רומי הייתה להעביר אליה את השליטה המלאה באזורים הגרמאניים. לשם כך בנו הלגיונרים מבצרים וחיפשו גרמאנים שהיו מוכנים לשתף עמם פעולה.
השבט הגרמאני של המרקומנים עם מנהיגם, מארובוס, החל להוות איום על רומי. גאיוס סטורנינוס (Gaius Sentius Saturninus) פיקד על צבא של 12 לגיונות שהיו אמורים להילחם במרקומנים. מהלך זה נדחה בשל מרד שבטי בפאנוניה (כיום הונגריה) נגד הרומאים. פובליוס קווינקטיליוס וארוס נבחר להיות מפקד הכוחות באזור נהר הריין.
וארוס נגד ארמיניוס
וארוס שליט הפרובינקיה, היה אמור להשליט את החוק הרומי באזור הגרמאני ולגבות מיסים לפי חוק זה. היסטוריונים רומים האשימו את וארוס בחוסר רגישות כלפי המנהגים של המקומיים וחוסר מקצועיות כמצביא, אך אין לראות ברישומים אילו עובדות גמורות כי וארוס נהפך לשעיר לעזאזל של התבוסה הרומית.
ארמיניוס, בן לאצילי השבט הגרמאני כרוסקים, נשלח לרומי, שם עלה בסולם דרגות הקצונה וזכה באמונם של הרומאים. הידע שלו ובקיאותו בצבא הרומי אפשרו לו להכות בו קשות. עקב חוסר שביעות הרצון של השבטים הגרמאניים מהתנהגותו של וארוס, יכול היה ארמיניוס לבנות ברית בין כרוסקים, הברוקטרים, החאטים והמארסר. היה ביכולתו של ארמיניוס להראות לגרמאנים את נקודות החולשה של צבא רומי.
בין וארוס לארמיניוס שררו יחסים טובים ביותר לכאורה. ארמיניוס היה אורח קבע אצל שולחנו של המצביא הרומי. לפי ההיסטוריון הרומי, טקיטוס, סגסטס (Segestes) הגרמאני הזהיר את וארוס מתעלולי ארמיניוס, אך זה שכנע את שליט הפרובינקיה שסגסטס שומר לו טינה, כי ארמיניוס התחתן עם בתו, תוזנלדה (Thusnelda), למרות התנגדות אביה.
המלכודת של וארוס
כמו קודמיו בתפקיד, העביר וארוס השאנן את תקופת הקיץ עמוק בתוך שטח שבט הכרוסקים שנכבש לא מזמן. המבצר בו שכן וארוס עם שלושה מלגיונותיו היה על גדות נהר הוֶזר (Weser). שני הלגיונות האחרים נותרו על גדות הריין.
בזמן חזרת הכוחות למבצרם החורפי ארבו הגרמאנים לשיירה. וארוס תכנן לחזור לבסיסו קאסטרא וטרה (Castra Vetera) שנמצא ליד העיר קסאנטן (Xanten). במסעות מסוג זה היה נהוג להשתמש בדרכים הצבאיות וזו הייתה גם כוונתו של וארוס, אך בשל חדשות על מרד מקומי ושולי נאלץ הצבא לפנות לדרך לא ידועה לו. ארמיניוס ומושבעיו הקדימו את הכח כדי לחפש עזרה אצל משתפי הפעולה הגרמאנים לכאורה. וארוס המשיך לצעוד עם כוחותיו ונפל במלכודת של ארמיניוס.
הלגיונרים שצעדו בשטח זר להם, המורכב מביצות ויערות סבוכים, היו מטרה קלה לאורבים להם. ארמיניוס נמנע מלהילחם חזיתית ברומאים. הוא המתין לרגע המתאים, בו הרומאים יפסידו את עליונותם הטקטית. הגרמאנים תקפו את האגפים בקבוצות צפופות ביותר, וגרמו ללגיונרים לצאת מן המערך הצבאי המתורגל. הם בודדו את הפרשים ולחמו בהם אחד אחד. הגרמאנים השתדלו להפריד את פלוגות הלגיונרים ולהילחם בהן בנפרד. יש לזכור שלא היו אלה רק לוחמים גרמאנים פרימיטיביים רגילים, אלא לוחמים מיומנים שאומנו ברומי. הקרב ארך ארבעה ימים ושלושה לילות בהם וארוס נכשל בניסיונו להגיע לנהר הריין. בשני הלילות הראשונים הצליחו הלגיונות לבנות מחנה שטח מבוצר אך ביום הרביעי לקרב הם הובסו. וארוס ובכירי קציניו שלחו יד בנפשם. על פי המסורת הדתית של השבטים הגרמאנים, שטח הקרב הפך להיות מקודש. הגרמאנים הותירו את הגופות של הרומאים בשדה, מיסמרו את גולגולות החיילים הרומים לעצים, והקריבו את גופות הקצינים הרומיים במזבחות שבנו במקום.
התגובה ברומי
הרומאים הוכו בהלם וזעזוע עמוק. לפתע פתאום כל כוחם בגרמניה הושמד. הקיסר שתכנן לעשות מסיבה גדולה ברומא לרגל ניצחונו בפאנוניה, ביטל את המסיבה. יש המספרים כי צעק בארמונו: "וארוס, השב לי את שלושת הלגיונות". לקרב התלוותה תחושה של ביזיון וחרפה, עקב לקיחתם של סמלי העיטים של הלגיונות בידי הגרמאנים. בשל החשש הרב שמא השבטים המנצחים יתקיפו את האימפריה, נשלחו לגיונות לאבטח את הגבולות. חיילים הועמדו הכן ברחובות רומא, והיחס לזרים הוחמר. אנשים שהיו ממוצא גרמאני סולקו מתחומי המדינה. הקצינים הרומיים החלו לתכנן את הנקמה שלהם בשבטים הגרמאניים, ופתחו בתהליך של גיוס חיילים חדשים למלא את החסר של שלושת הלגיונות שהושמדו. הרומאים בהנהגת גרמאניקוס יוליוס קלאודיאנוס קיסר ניצחו את הגרמאנים בהנהגת ארמיניוס בקרב נהר הווזר בשנת 16 לספירה והוחזרו שניים מנסי הלגיונות שנפלו בקרב. מאוחר יותר, בתקופתו של קלאודיוס, הוחזר הנס הנותר.
בתרבות
במאה ה-19 כתב המחזאי הגרמני היינריך פון קלייסט מחזה בשם "קרב הרמן". המחזה משחזר את אירועי הקרב, לפי כתבי טקיטוס, אך מנקודת מבט של השבטים הגרמנים. סדרת הטלוויזיה של נטפליקס, "ברברים", מכסה את האירועים ההיסטוריים הסובבים את הקרב בין הצבא הרומי בהובלת פובליוס קווינקטיליוס וארוס לשבטים גרמאניים בהובלתו של ארמיניוס.
הסכם קיבוצי
הסכם קיבוצי הוא הסכם שנערך בין ארגון עובדים לבין מעביד או ארגון מעבידים, ועוסק בתנאי עבודתם של העובדים אצל המעבידים החתומים על ההסכם.
ההסכם מבשיל במשא ומתן בין ארגון עובדים לבין מעביד או ארגון של מעבידים, הקרוי משא ומתן קיבוצי. לאחר שהגיעו להסכמות על סעיפיו, נחתם בידי הצדדים, והופך להיות בעל תוקף המחייב את המעבידים החתומים עליו ואת כל העובדים של אותם מעבידים, גם אם אינם חברים בארגון העובדים.
המשא ומתן הקיבוצי, וההסכם הקיבוצי שנחתם בעקבותיו, מגבירים את כוחם של העובדים, המתייצבים כקבוצה מאורגנת מול המעביד, בהשוואה למשא ומתן לכריתתו של הסכם עבודה אישי, שבו העובד הבודד ניצב מול המעביד.
יתרונות וחסרונות הסכם קיבוצי
כברירת מחדל, כוחה של הנהלת חברה גדול מכוחו של עובד בודד, דבר המאפשר לחברה לנצל את העובד, לתגמל אותו במשכורת ותנאים נמוכים, ולהחליף אותו במהרה בעובדים חדשים. לעומת זאת, הסכם קיבוצי עשוי להוביל למצב שבו כוחם של העובדים גובר על כוחה של ההנהלה, דבר שיקשה על החברה בהתמודדות עם קשיים כלכליים (יקשה על התייעלות, פיטורי עובדים והורדות שכר), יקשה על ההנהלה לערוך רפורמות על רקע שינויים גלובליים בתחום הפעילות של החברה, ויוביל למחירים גבוהים של מוצרי החברה, בשל עלות כח-אדם כבדה. חשש זה גובר במיוחד בחברות ממשלתיות ובמונופולים, שם יכולים העובדים להסתייע בתמיכת נציגים פוליטיים כנגד הנהלת החברה, ואף יכולים לנצל את כוחם כנגד הכנסת תחרות לשוק מונופוליסטי.
הסכם קיבוצי יוצר אחידות בתנאי ההעסקה.
בישראל
הסכם קיבוצי הוא דרך נפוצה להסדרת יחסי העבודה בישראל. הסדרתם של הסכמים קיבוציים נעשית בהתאם לחוק הסכמים קיבוציים, תשי"ז-1957.
באמצעות צו הרחבה אפשר להרחיב את תחולתו של הסכם קיבוצי כללי גם על מעסיקים ועובדים במקומות עבודה שלא נכללו בו.
ברית לאומית דמוקרטית
ברית לאומית דמוקרטית (בערבית: التجمع الوطني الدّيمقراطي, "אלתג'מוע אלווטני אלדימוקרטי". ידועה בשם "א-תג'מוע" – הברית) או בראשי תיבות בל"ד, היא מפלגה ערבית חילונית אנטי-ציונית הדוגלת בהפיכת מדינת ישראל למדינת כל אזרחיה.
המפלגה הוקמה על ידי ד"ר עזמי בשארה בשנת 1995, לקראת הבחירות לכנסת הארבע עשרה. היא התמודדה ברשימה אחת עם חד"ש, אולם ב-1999 פרשה מהסיעה המשותפת ומאז היא סיעה עצמאית בכנסת. לאחר שבשארה נחשד בריגול ונמלט מישראל בשנת 2007, החליפו ג'מאל זחאלקה. לקראת הבחירות לכנסת העשרים התאחדה לרשימה אחת עם חד"ש ורע"מ-תע"ל הנקראת "הרשימה המשותפת". רשימה זו השיגה 13 מושבים וכוחה של המפלגה (3 מושבים) נשמר. בל"ד ממשיכה לרוץ מאז תחת הרשימה המשותפת, למעט בבחירות לכנסת העשרים ואחת.
בבחירות לכנסת העשרים וחמש החליטה מזכירות המפלגה שלא להתמודד במסגרת המשותפת עם תע"ל וחד"ש במסגרת הרשימה המשותפת והוחלט להתמודד עצמאית ללא מפלגה נוספת לראשונה מאז הבחירות לכנסת ה-19. בבחירות אלו בל"ד לא עברה את אחוז החסימה.
החל מינואר 2021 יו"ר המפלגה הוא סאמי אבו שחאדה.
מוסדות המפלגה
נכון לשנת 2014 נבחרת רשימת המפלגה לכנסת על ידי מרכז המפלגה, המונה כ-500 נציגים. עם זאת, בעבר נקבעה הרשימה על ידי ועדה מסדרת.
היסטוריה
תנועת בל"ד (ברית לאומית דמוקרטית) נוסדה במרץ 1995 כתוצאה מביקורת של ערבים ויהודים בחברה הישראלית כנגד הסכמי אוסלו וכנגד תפיסת הלאומיות הערבית-פלסטינית במסגרות הפוליטיות שהיו קיימות באותה העת בשמאל הישראלי. התנועה קמה מתוך שלושה פלגים עיקריים: פעילים לשעבר ברק"ח וחד"ש שביקרו את מה שהם מכנים "השוביניזם האינטרנציונליסטי של הקומוניזם כלפי הזהות המדוכאת של הערבים הפלסטינים", פעילים לשעבר ברשימה המתקדמת לשלום שלא עברה את אחוז החסימה בבחירות 1992 ואשר פעיליה היו מסוכסכים בהשקפותיהם בנוגע להסכמי אוסלו ותועלתם לציבור הפלסטיני בישראל ובשטחים והקבוצה השלישית הייתה מורכבת מפעילים שיצאו מתנועת בני הכפר (אבנאא אלבלד) שמעמדה בציבור הערבי בישראל פחת בשנות ה-90 והפלג שהצטרף לבל"ד עשה זאת בעקבות וויכוחים לגבי המקום של האוכלוסייה הערבית-פלסטינית בישראל בשאלת הסכסוך הישראלי-פלסטיני ופתרונו. עם הקמתה של התנועה היו בה וויכוחים פנימיים רבים בנוגע לשאלה האם יש להריץ את התנועה לבחירות לכנסת, אנשים מסוימים בתנועה סברו שבריצה לכנסת יש הענקת לגיטימציה למשחק פוליטי מכור מראש ובלתי אפקטיבי ושעל התנועה להיות תנועה עממית הנאבקת בשטח ומתנזרת מפרלמנטריזם, אך בוויכוח זה הכריע הרוב שקבע כי על התנועה לרוץ לכנסת כי רק שם תוכל התנועה להיאבק על הזכויות האזרחיות והלאומיות של האוכלוסייה הערבית בישראל ותוכל לטפל בבעיות היומיומיות של ציבור זה.
המפלגה משתמשת בבחירות לכנסת באות הזיהוי שבקשה רשימת הסוציאליסטים, שנפסלה על ידי בג"ץ בשנת 1965 בגלל שייוכה עם אל-ארד ובציבור הערבי נחשבת בל"ד לממשיכת דרכה של אל-ארד.
בבחירות 1996 בל"ד רצה ברשימה משותפת לכנסת יחד עם חד"ש במסגרת משותפת אחת שרצה לבחירות בשם חד"ש-בל"ד, בה עזמי בשארה, יו"ר התנועה, היה המועמד הרביעי ברשימה המשותפת שקיבלה לבסוף חמישה מנדטים בבחירות. במהלך הכהונה בכנסת הארבע עשרה ב-8 במרץ 1999 (כחודשיים לפני בחירות 1999) פרשו עזמי בשארה והאשם מחאמיד מהרשימה המשותפת, בעקבות מתיחות עם אנשי חד"ש ויצרו את סיעת בל"ד בכנסת. בבחירות 1999 רצה בל"ד באופן עצמאי וזכתה ל-2 מנדטים, כאשר חברי הכנסת מטעמה היו עזמי בשארה ואחמד טיבי. לאחר כחצי שנה מתחילת כהונת הכנסת החמש עשרה - פרש אחמד טיבי מבל"ד והקים את סיעת תע"ל, מה שהותיר את עזמי בשארה כח"כ יחיד מטעם בל"ד. לקראת הבחירות לכנסת השש עשרה פסלה ועדת הבחירות המרכזית את מועמדותו של בשארה אולם זו אושרה לבסוף על ידי בג"ץ, בבחירות עצמן זכתה בל"ד בשלושה מנדטים. במישור המקומי קיבלה המפלגה פחות מ-10 מנדטים בכל הארץ בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2003.
ביוני 2000, לאחר נסיגת צה"ל מרצועת הביטחון, השתתפו חברי המפלגה בכינוס באום אל-פחם, בו אמר חבר הכנסת עזמי בשארה: "חזבאללה ניצח, ולראשונה מאז שנת 1967 טעמנו את טעמו של הניצחון. זכותו של החזבאללה להתגאות בהישגו ולהשפיל את ישראל... ישראל נחלה תבוסה אחר תבוסה ונאלצה לצאת מדרום לבנון. זו האמת... לבנון, החלשה במדינות ערב, הציגה מודל קטנטן, שאם נביט לעומקו ניתן להסיק את המסקנות הנחוצות להצלחה וניצחון."
ב-22 באפריל 2007 הגיש בשארה את מכתב התפטרותו מהכנסת ה-17 לקונסול דיפלומטי של ישראל בקהיר. ההתפטרות באה בעקבות חשד שריגל לטובת חזבאללה בזמן מלחמת לבנון השנייה. במקומו של ח"כ בשארה נכנס לכנסת עו"ד סעיד נפאע.
באוגוסט 2014 טסו שלושת הח"כים של בל"ד לקטר שם נפגשו עם ח"כ לשעבר עזמי בשארה, שנמלט מישראל לאחר שנחשד בריגול למען חזבאללה.
בספטמבר 2014 הורשע סעיד נפאע "במגע עם סוכן זר", בשל נסיעה שערך לסוריה ולבנון ב-2007 (בזמן כהונתו כח"כ מטעם מפלגת בל"ד) בה נפגש עם וליד ג'ונבלאט ועם טלאל נאג'י, סגנו של מזכ"ל החזית העממית. על סעיד נגזרה שנת מאסר בפועל.
ב-4 בפברואר 2016, בעיצומו של גל הטרור הפלסטיני קיימו ח"כי בל"ד פגישה עם משפחות של מחבלים פלסטינים שנהרגו תוך ביצוע פיגועי טרור, לטענתם על מנת להסדיר את השבת גופות המחבלים למשפחותיהם. במהלך הפגישה עמדו הנוכחים דקת דומיה לזכר ההרוגים הפלסטינים. העיתונות הישראלית הציגה את המפגש כטקס ניחום אבלים, הוקרה למשפחות והזדהות עם המחבלים, אך הח"כים של בל"ד הכחישו זאת בתוקף. הפגישה השנויה במחלוקת ספגה גינויים חריפים מכל הקשת הפוליטית, וכן תלונות רבות נגד הח"כים הערביים שהוגשו ליועץ המשפטי לממשלה וועדת האתיקה של הכנסת. ב-8 בפברואר החליטה ועדת האתיקה של הכנסת על השעיית חנין זועבי ובאסל גטאס ל-4 חודשים ועל השעיית ג'מאל זחאלקה לחודשיים.
במרץ 2017 הורשע ח"כ באסל גטאס בהברחת טלפונים סלולריים למחבלים פלסטינים הכלואים בישראל. הוא התפטר מהכנסת ונידון לשנתיים מאסר בפועל עם קלון.
לקראת הבחירות לכנסת ה-21 הודיעו חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה וחנין זועבי שלא יתמודדו בבחירות. את המקום הראשון ברשימת מועמדי המפלגה לכנסת תפס מטאנס שחאדה ואחריו הפעילה הערבית היבה יזבק. המפלגה התמודדה בתוך המסגרת רע"ם-בל"ד.
בפברואר 2019, תיאר העיתונאי עמית סגל את בל"ד כארגון טרור. המפלגה הגישה תביעת דיבה נגד סגל ודרשה פיצוי בסך 280,000 ש"ח. התביעה הסתיימה בפשרה לפיה פרסם סגל הודעה שהמפלגה "איננה ארגון טרור או תומך טרור מבחינה משפטית וחוקית וכך קבע בית המשפט העליון".
במרץ 2019 קיבלה ועדת הבחירות את עתירת מפלגת עוצמה יהודית לפסול את מפלגת בל"ד מהתמודדות בבחירות לכנסת ה-21 בטענה לתמיכת המפלגה בטרור ובחתירה תחת הגדרתה של מדינת ישראל כמדינה יהודית, ברוב של 17 תומכים מול 10 מתנגדים, אך בגץ אישר את התמודדותה. בבחירות אלו קיבלה הרשימה כולה 4 מנדטים ונכנסו שני נציגים של בל"ד לכנסת העשרים ואחת, שניהם חברי כנסת חדשים.
באוגוסט 2019 היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט החליט להגיש כתב אישום בכפוף לשימוע כנגד חנין זועבי ומפלגת בל"ד בחשד לעבירות זיוף ומרמה שנערכו במערכת הבחירות שנערכה ב-2013. זוהי הפעם הראשונה בהיסטוריה של מדינת ישראל, שבה מוגש כתב אישום כנגד מפלגה. באוקטובר 2021 הורשעו זועבי ובכירים נוספים במפלגת בל"ד בעבירות של ניסיון לקבל דבר במרמה וזיוף בכוונה לקבל דבר.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש פסלה ועדת הבחירות את הרשימה מהתמודדות בבחירות. המפלגה ערערה על פסילתה לבית המשפט העליון, וזה אישר את התמודדותה. עם זאת היא לא עברה את אחוז החסימה ונותרה מחוץ לכנסת.
עצם העצה
עצם העָצֶה או הסקרום (TA: Os sacrum) היא עצם משולשת בבסיס עמוד השדרה. העצה מהווה גם את הגבול העליון והאחורי (פוסטריורי) של אגן הירכיים. העצה קשורה לעצמות הכסל משני צידיה במפרקים הידועים בשם מפרקי העצה והכסל. הכסל היא אחת משלוש עצמות המרכיבות כל חצי אגן. חלקה העליון של העצה קשור לחוליה המותנית החמישית. בין השניים יש מפרק המורכב גם מדיסק בין-חולייתי. זהו אתר המועד לפורענות לפריצת דיסק. החלק התחתון של העצה מכונה חוד (Apex ossis sacri; Apex ossis sacralis) והוא קשור לעצם העוקץ ("עצם הזנב"). אצל האדם, מנח העצה בעמידה אינו ישר אלא אלכסוני. החלק העליון של העצה הוא הקדמי ביותר.
העצבים
ההוראות של המוח עבור כל אזור האגן עוברות דרך מקלעת העצה ששורשיה הם שורשי העצבים המותניים הרביעי והחמישי.
בתוך מקלעת העצה העצבים מחליפים ביניהם סיבים שלאחר מכן הופכים שוב לעצבים ראשיים. הללו כוללים את עצב העכוז העליון והתחתון, את עצב השת המעצבב את שרירי הגפיים התחתונות; את העצבים הספינליים (s1,s2,s3) אשר מסייעים בוויסות עשיית הצרכים (צואה ושתן) על ידי שליטה בסוגרים הפנימיים של המעי הגס ושל השופכה, ומעורבים במהלך הזקיפה של הפין אצל גברים ושל הדגדגן אצל נשים.
שרעול
שַׂרְעוֹל (שם מדעי: Bituminaria) הוא סוג צמחים ממשפחת הקטניות בתת-משפחת הפרפרניים, המקיף עשבים חד-שנתיים או עשבים רב-שנתיים או בני שיח. בסוג 10 מינים שרובם גדלים באזורים הממוזגים של אגן הים התיכון. מהם 2 גדלים גם בישראל - שרעול שעיר ושרעול ארץ-ישראלי, שרעול אדומי גדל רק בסיני ובחצי האי ערב. מסימניו הבולטים של הסוג: העלים תלתלניים; העלעלים תמימים; התפרחת דמוית קרקפת ומסוימת; הגביע מכוסה בשערות לבנות ושחורות; עלה המפרש של הכותרת הפרפרנית בעל אוזניות בתחתיתו; התרמיל בולט מן הגביע ובראשו מקור שטוח ונוקשה, גופו מכוסה בשערות ארוכות ונוקשות מלמעלה המעורבבים בקוצים קשיחים וקוצניים; הזרע צמוד ומהודק לקליפת הפרי.
טקסונומיה
הסוג שרעול שויך בעבר למשפחת הפרפרניים, אך זאת בוטלה ואוחדה עם משפחת הקטניות.
הסוג שרעול שעיר שויך בעבר לסוג פסורליה (psoralea), אך דעתם של הבוטנאים בעולם לא הייתה נוחה מכך, והם תמיד חיפשו להפרידו מסוג זה. בינתיים, סטירטון (Charles Howard Stirton in Bothalia 13: 318. 1981), בוטנאי דרום אפריקני, הפריד את שרעול שעיר (Psoralea bituminosa) ומין נוסף (P. acaulis) לסוג נפרד, והעניק לסוג החדש את השם הנוכחי ביטומינריה (Bituminaria). השם החדש עד היום נמצא במחלוקת. אבל, השם הפך לנפוץ והתקבל בקרב בוטנאים רבים ואף בישראל. מאז, התגלו בשנת 1986 שני מינים נוספים השייכים לסוג: האחד בסיני והשני בסרדיניה וברבות השנים שויכו אליו עוד מינים. בשנת 2016 הבוטנאי סלבטור בורלו (Salvatore Brullo) קבע כי שרעול שעיר 'זן החולה' הוא מין עצמאי. עמדתו התקבלה בקרב הבוטנאים הישראליים. הבוטנאי בורלו היה מעורב באיתור ובפרסום של 7 מינים בסוג זה. בפרסום אחר משנת 2018 הוא קבע כי Bituminaria acaulis הוא מין יחיד בסוגו וניתן לסוג שם חדש Kartalinia.
הסוג ביטומינריה שהופרד מהסוג פסורליה מונה 10 מינים. מלבד שרעול שעיר, שתפוצתו רחבה ומקיפה את האזורים הממוזגים סביב אגן הים התיכון ישנם עוד 9 מינים שתפוצתם מצומצמת: שני מינים במרוקו, אחד בקפריסין, אחד בסיציליה, אחד בסרדיניה אחד בקרואטיה אחד בתוניסיה, אחד בסיני ובערב הסעודית, אך לא בישראל – שרעול אדומי, ואחד בישראל, בלבנון ובסוריה - שרעול ארץ-ישראלי.
תפוצתו הטבעית של הסוג פסורליה (psoralea) היא אך ורק במזרח אפריקה מקניה ועד דרום אפריקה, והוא מונה כיום בין 65 מינים באתר WFO ל-92 מינים באתר POWO.
שמות
השם העברי הוא כנראה ניסיון להקנות צלצול עברי לשם המדעי הקודם במבטא אנגלי סרוליה (psoralea) ולתכונת השעירות שלו.
השמות בערבית: עַוֵויינֶה, חוּמאנֶה. השמות העממיים: Bitumen Trefoil ,Arabian Pea ,Arabian Scruf Pea ,pitch trefoil.
שמות הסוג, והמין Bituminaria ו-bituminosa נגזרות מהמילה Bitumen שתרגומו אספלט.
שמו המסחרי הוא "טדרה " (tedera).
מאפייני הסוג
עשבים חד-שנתיים או רב-שנתיים או בני שיח. אם הם רב-שנתיים הרי רק הגבעול מעוצה והצמח מסתעף בעיקר מבסיסו.
הפטוטרת ארוכה פי 2 עד 3 מהעלעלים. הלוואים שבסיסם רחב, חובקים את הגבעול.
העלים מסורגים, חיקיים, מורכבים משלושה עלעלים תמימים, שדומים זה לזה בצורתם ובגודלם והאמצעי שבהם נישא על פטוטרית ארוכה במיוחד.
התפרחת קרקפת (מסוימת) נישאת על עוקץ ארוך, על פי רוב מחיק עלה. עוקץ הקרקפת עולה על אורך החפה. הפרחים דו-מיניים, בעלי עטיף כפול, בלתי נכונים ופרפרניים.
הגביע דמוי פעמון, בעלי 5 עלים קרומיים המסתיימים בשיניים ארוכות מאוד. הוא פחוס מעט באחד מצדדיו ומכוסה בשערת לבנות ושחורות בצורה אופיינית. הכותרת פרפרנית, בעלת 5 עלי כותרת, בגוונים שונים: כחול, ורד, סגול או לבן.
האבקנים 10, הזירים של תשעה מהם מאוחים והעשירי מופרד. השחלה עילית בעלת עלה שחלה אחת וביצית אחת.
שרעול שעיר כמו מינים קטניות אחרות מקבע חנקן אטמוספירי בסיוע חיידקים. חלק מהחנקן הזה מנוצל על ידי הצמח הגדל, והשאר יכול לשמש צמחים אחרים הגדלים בקרבת מקום.
מיני שרעול בישראל וסביבתה
שלושה מינים גדלים בישראל וסביבתה: שרעול שעיר, שרעול ארץ-ישראלי ושרעול אדומי הגדל בסיני ובירדן אך לא בישראל.
שרעול שעיר
שַׂרְעוֹל שָׂעִיר (Bituminaria bituminosa) הוא עשב רב-שנתי ים-תיכוני הגדל בבתות. תכונותיו כמתואר בפרק מאפייני הסוג. סימניו הבולטים והמבדלים הם: גובה פחות מ-1.5 מ'. התפרחת בת 10 עד 30 פרחים בצבעים שונים. אורך שיני הגביע עולה על פי רוב על אורך צינור הגביע. אורך התרמיל 13 עד 28 מ"מ. העלעלים צרים יותר והתרמילים גדולים יותר מהעלעלים והתרמילים של שרעול ארץ-ישראלי. בישראל הפריחה מסוף פברואר ועד סוף מאי. הפרי הירוק מתחילת מאי והפצת הפרי עד סוף אוגוסט. העלווה מתחילת נובמבר ועד סוף יוני. שרעול שעיר הוא אומנם צמח עשבוני רב-שנתי שמשיר את עלוותו, אבל באקלים חורפי מתון תוותר העלווה כל השנה למעט בתקופות של בצורת קשה. צמחים מבוססים עמידים מאוד לבצורת.
בית גידול ותפוצה בישראל
שרעול שעיר מוצאו באזור הים התיכון ובאזורים ממוזגים וחמים של דרום אירופה, שם הוא יכול לגדול בגבהים של עד לרום של כ-2,000 מטר. הוא נזקק לשמש מלאה ולקרקע מנוקזת היטב, הוא עמיד בקרה עד 10C- וממשקעים מ-150 מ"מ לשנה ועמיד לקרקעות דלות. הוא גדל בקרקעות חוליות עמוקות ועד לקרקעות רדודות ואבניים; עם זאת, באגן הים התיכון, הוא נמצא בעיקר על קרקעות אלקליות ובזלת.
בישראל שרעול שעיר גדל בבתות במרבית החבלים הים תיכוניים ובשוליהם בצפון ישראל ובמרכזה. הוא נפוץ בקרקעות בזלת של הגליל העליון המזרחי, בין ראש פינה ועד צפונית לכנרת, בין חורבות כורזין לנהר הירדן (כרי דשא), אבל הוא פחות נפוץ בשטחי הסלעים הוולקנים במזרח הגליל התחתון. אחת החברות המאפיינות את האזור הזה היא חברת שרעול שעיר המצויה שם במשטר רעיה. בגליל העליון, ברמות, שבאזור מלכיה ואביבים, גדל שרעול שעיר יחד עם חלבלוב מגובשש, בלוטה גלונית, קיצנית עטופה וקיפודן דביק. בשפלת יהודה מלווה שרעול שעיר יחד עם שיחים אחרים את חברת החרוב המצוי ואלת המסטיק.
שימושים
בישראל שרעול שעיר משמש כצמח מרעה טבעי, כאשר הוא מופיע בריכוזים גדולים, במיוחד בשטחי בזלת. אך, הוא יכול לשמש כגידול מרעה זריע או כגידול מספוא (למשל באוסטרליה). שרעול מצוי, ובשמו המסחרי "טדרה" (tedera) זוכה יותר ויותר להכרה כגידול מספוא חשוב בעל מגוון גנטי רב וכושר התאמה לשינויי אקלים. הזנים החקלאים מותאמים במיוחד לאקלים הים תיכוני.
שרעול שעיר, הוא מין שכיח, הנמנה עם צמחי המרעה החשובים בישראל, במיוחד בגליל המזרחי, כי הוא מקדים לצמוח לפני הצומח העשבוני החד-שנתי, ומוסיף לשמור על רעננותו עד סוף מאי ויוצר תרמילים רבים עם זרעם גדולים. הוא נאכל ברצון על ידי המקנה בתחילת עונת הגידול וגם בסופו, כאשר גם התרמילים הירוקים נאכלים על זרעיהם. אבל בעונת הירק האו אינו חביב ביותר על הבקר והצאן כאשר הוא מופיע יחד עם צומח עשבוני אחר. כנראה שהסיבה לכך היא החומר קומרין שמרירותו דוחה את רוב בעלי החיים. חוסר טעימות זאת מגינה על שרעול שעיר מפני רעיית יתר.
שרעול ארץ-ישראלי
שַׂרְעוֹל אֶרֶץ־יִשְׂרְאֵלִי (Bituminaria palaestina) הוא הוא עשב רב-שנתי ים-תיכוני הגדל בבתי גידול לחים. הוא דומה במאפייניו לשרעול שעיר ונבדל ממנו במספר מאפיינים. שרעול ארץ-ישראלי גדל בבית גידול לח בשונה משרעול שעיר ושרעול אדומי. הפריחה בקיץ ולא באביב, מתחילת מאי עד סוף ספטמבר, אם כי ניתן לראות פריחה הרבה יותר מאוחרת. הצמח זקוף וגבוה, מעל 1.5 מ' עד 2 מ'. התפרחות דמויות שיבולת קצרה (לא תמיד), לעומת תפרחות קרקפת אצל שרעול שעיר. העלעלים דמויי ביצה ורחבים ליד בסיסם. אם כי, ניתן לראות גם עלעלים צרים יותר.
שרעול אדומי
שַׂרְעוֹל אֲדוֹמִי (Bituminaria flaccida) הוא צמח עשבוני רב-שנתי נדיר הגדל במדבר ההררי. הוא בעל תפרחות מעוטות פרחים, הקרקפת בת 5 עד 8 פרחים. העלים התלתניים מרוכזים בבסיס. שיני הגביע אינן ארוכות מצינור הגביע (בשונה משרעול שעיר). תכונותיו של שרעול אדומי כמתואר בפרק מאפייני הסוג.
סיטרואן טוביק
סיטרואן טוביק (בצרפתית Citroën Tubik) היא מכונית קונספט, בתצורת רכב מסחרי אשר הוצגה על ידי יצרנית הרכב הצרפתית סיטרואן בשנת 2011.
תכונות הדגם
הדגם הוצג לראשונה ב-15 בספטמבר 2011 בתערוכת המכוניות של פרנקפורט.
הדגם התבסס בעיצוב החיצוני ובממדים על דגמי ה-המסחריות: סיטרואן H ואן, (1947–1981) וה-"Citroën TUB" (1939–1941).
הדגם מוגדר כרכב הנעה היברידית המשלב מנוע דיזל ומנוע חשמלי.
ההנעה היברידית בסיטרואן טוביק משלבת שני סוגי מנועים, מנוע בעירה פנימית מסוג מנוע דיזל עם מנוע חשמלי. המטרה בשילוב המנועים היא נצילות טובה יותר של הדלק, חיסכון בעלות נסיעה, ופליטת מזהמים מופחתת מהמכונית.
בדגם הסיטרואן טוביק 9 מקומות ישיבה, מודולריים. המושבים הקדמיים יכולים להיות מסובבים ב-360°. המושב המרכז יכול להתקפל כשולחן עבודה או בשימוש משותף עם המושב האחורי כמו מיטה רציפה.
קיימת אפשרות של קיפול המושבים, מצב היוצר חלל גדול למטען.
עיצוב
הדגם התבסס בעיצוב החיצוני ובממדים על דגמי המסחריות: סיטרואן H ואן, (יוצר בין השנים 1947–1981) והסיטרואן TUB (יוצר בין השנים 1939–1941)
קרלהיינץ שטוקהאוזן
קרלהיינץ שטוקהאוזן (Karlheinz Stockhausen) (22 באוגוסט 1928 – 5 בדצמבר 2007) היה מלחין גרמני מודרני שהתמקד במוזיקה אלקטרונית.
קורות חייו
עם תום לימודיו החל בניסיונות רציניים להפיק צלילים אלקטרונים חדשים, על ידי עיוות קולות ורעשים. לצורך העלאת המוזיקה שלו על תווים היה צריך לשנות את רישום התווים המקובל (החמשה) ופרטיטורת המוזיקה שלו נראית יותר כרישום של מיכשור חשמלי.
בשנת 1958 הכריז מסייאן עליו ועל פייר בולז כמבשרי העתיד (כמו שמאהלר אמר בשעתו על שנברג), ושטוקהאוזן אכן הוציא לפועל את הדברים, שאחרים הסתפקו בהטפה להם. בעוד אולפנים אלקטרוניים אחרים הפיקו בעיקר רעשים, שריקות וחריקות שונות, שטוקהאוזן הפיק צלילים תרבותיים ומרתקים. ביצירתו "שירת נעורים", ששודרה לראשונה בשנת 1956, עובר קולו של נער מקהלה אפנונים ושינויים על רקע פס אלקטרוני מקביל, כך שהצליל האלקטרוני דומה לקול אדם ולהפך. הטקסט לקוח מספר דניאל ומשקף את הרגשת המלחין כאיש צעיר בכבשן בוער באש.
ארתור רובינשטיין הסתייג מאסכולת בולז-שטוקהאוזן, ואמר, אחרי מלחמת העולם השנייה:
אופיו היה קשה והיו חניכים שנטשו אותו משום שלא יכלו לשאת את יוהרתו וביטחונו המוחלט בצדקתו, תמיד ובכל מצב. בשנותיו האחרונות מינה את עצמו למוציא לאור של יצירותיו ותבע בעלות על כל תמונה בעיתון ועל כל ריאיון מוקלט שלו. התנהגות כזאת לא הייתה נסבלת אצל שום מלחין אחר, אבל הישגיו הראשוניים היו גבוהים כל כך, שמוזיקאים מתקדמים קיוו, שאם יניחו לו להתקדם בדרכו הוא ללא ביקורת, יחולל פריצת דרך נוספת.