cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לחג'
בירת המחוז היא העיר לחג'. המחוז הוא ה-11 בגודלו בתימן מבחינת גודל אוכלוסייה (722,694 איש) והמחוז ה-9 בגודלו מבחינת שטח (14,003 קמ"ר). המחוז גובל בצפון עם אל-ביידא ועם א-דאלע, בצפון מערב הוא גובל עם תעז, בדרום עם עדן והים הערבי ובמזרח עם אביאן.
ספיידרמן: קצוות הארץ
קצוות הארץ (באנגלית: Ends of the Earth) היא קשת סיפור שפורסמה בחוברות הקומיקס ספיידרמן ביקום מארוול על ידי חברת מארוול קומיקס. הסיפור נמשך כשמונה חלקים בחוברות The Amazing Spider-Man #682-687, Avenging Spider-Man #8 והמהדורה המוגבלת Amazing Spider-Man: Ends of the Earth #1 בין אוגוסט לנובמבר 2011 בכתיבתו של דן סלוט ובאיורו של סטפנו קאסלי. שלא כמו הסיפור הקודם, "אי העכביש", קיימת לסיפור זה מהדורה מוגבלת אחת בלבד בניגוד למספר חוברות קשורות שמתרחשות באותה עלילה.
הסיפור נכתב לרגל חגיגות 50 שנות קיומו של ספיידרמן. עלילת הסיפור מביאה את מלחמתו של ספיידרמן בקבוצת ששת המרושעים אשר בהנהגתו של דוקטור אוטו אוקטביוס/דוקטור אוקטופוס. אף על פי שספיידרמן עזב את קבוצת האוונג'רס במיתוג מחדש "גיבורים מנופצים", חברי הקבוצה משמשים כדמויות משנה בסיפור זה, והוא מצטרף אליה מחדש בתחילת הסיפור. קשת הסיפור פותרת קצוות עלילה שנשארו פתוחים מאז גיליון מספר 600 של סדרת הדגל (מיולי 2009).
רקע
דוקטור אוקטופוס גילה שיש לו מספר חודשים ספורים לחיות עקב פציעות אנושות מקרב שנערך בינו לבין ספיידרמן, קפטן אמריקה ואחרים. במהלך אירועי "מוצא המינים", הוא מגייס את עזרתם של מספר נבלי-על את הרך הנולד של נורמן אוסבורן ושל אימה משום שהוא מאמין ששילוב הדם שלהם יכול לספק תרופה עבורו. כשהוא מגלה שהארי אוסבורן הוא האבא, הוא מבין שאף תרופה לא תתגלה בדמו. בהמשך, דוקטור אוקטופוס לוכד את טוני סטארק ומאלץ אותו לעבוד על תרופה על ידי כך שמאיים לפוצץ פצצה ברחבי העיר ואף על פי שסטארק אומר לו שהוא אינו רופא. במהלך אירועי "זמנים גדולים", הוא שולח צבא של מיקרו-אוקטובוטים להתקיף את העיר ניו יורק ולהסיח את דעתם של ספיידרמן והאוונג'רס בזמן שששת המרושעים שלו (הכוללים אותו ואת אלקטרו, זיקית, מיסטריו, סאנדמן וריינו) מסתננים לבסיס צבאי, אך ספיידרמן והאוונג'רס מצליחים לעצור אותם. ששת המרושעים גורמים להיווצרותה של בעיה קוסמית באיים הקאריביים כדי להעסיק את ספיידרמן ואת קרן העתיד ולהרחיקם מבניין בקסטר וכדי שיוכלו לפרוץ לבניין ולגנוב את אחת מהמצאותיו של ריד ריצ'רדס. ששת המרושעים מתקיפים מעבדה בפריז ומאפשרים לקבוצת אקדמיית האוונג'רס לגנוב מתקן הספק כוח שהומצא בידי הנרי פים. בהמשך, ששת המרושעים נלחמים בארגון אינטליג'נסיה ומביסים אותו כדי שיהיו קבוצת הנבלים היחידה שקיימת כדי להשתלט על העולם. הם גם גונבים את תותח האפס של אינטליג'נסיה (מתקן הנוגד את כוח המשיכה של כדור הארץ) כדי לשלוח עצמים לחלל. דוקטור אוקטופוס מופיע בחליפה רובוטית שנועדה לשמור אותו בחיים. הוא שולח כמה אוקטובוטים להסתנן לתוך החללית של ג'ון ג'יימסון בזמן שיגורה לתחנת החלל אפוג'י-1 של מעבדות הורייזן, וגורם להם להשתלט על צוות החללית באופן טלפתי. ספיידרמן, ג'ון ג'יימסון והלפיד האנושי מצליחים לעצור את האוקטובוטים, אך תחנת החלל מושמדת.
חלק ראשון - העולם שלי עולה באש
אחרי שהוא מעביר כבאי אש לבית החולים אחרי שספג פציעות מהתקפתו של הנבל אקווינוקס, ספיידרמן מגיע למעבדות הורייזן ומגלה שראש העיר ג'יי ג'ונה ג'יימסון מתכנן לסגור את המעבדות. במפקדה תת-קרקעית של ששת המרושעים, דוקטור אוקטופוס חושף בפני האחרים את תוכנית-העל שלו. הוא מפעיל אנטנה ענקית שנקראת אוקטהדראל ואשר מפעילה את מערכת הלוויינים שלו, "עדשות אוקטביות". עדשות אוקטביות מאיצות את אפקט החממה ומעלות את טמפרטורת כדור הארץ. הוא פורץ לתוך טלוויזיות ברחבי העולם ומגלה לכולם את אשר מתרחש ושהוא יכול לפתור את בעיית ההתחממות הגלובלית. הוא מציין שהוא יכול להציל את העולם ולהיות "האדם אשר העניק את המתנה הגדולה מכולן - עתיד". פיטר פארקר עוטה חליפת ספיידרמן חדשה אותה הכין למקרה שששת המרושעים יתקפו שנית ונפגש עם חברי האוונג'רס, שמתלבטים איך לטפל באיום החדש. ספיידרמן אומר שהזמן לפעול הוא ברגע זה.
חלק שני - העוצמתיים ביותר של כדור הארץ
בפלאשבק לאחור, ששת המרושעים גונבים חפצים מסוימים ברחבי העולם וממשיכים לתכנן את תוכניותיהם. בזמן ההווה נערכת פגישה של המוחות הגדולים ביותר בפאלאצו סנטוריו שבגבעת הקפיטולין, ומנהיגי העולם משוחחים ביניהם לגבי הצעתו של דוקטור אוקטביוס. האוונג'רס וספיידרמן מנסים לשכנע את המנהיגים שהם אינם יכולים לשאת ולתת עם נבל-על. כאשר אל גור אומר להם שאוקטביוס יציל אותם, ספיידרמן מכה אותו וחושף בפני כולם שמדובר בזיקית המחופש. ספיידרמן מסביר שחליפתו החדשה מסוגלת להבחין איזו דמות היא למעשה זיקית. בינתיים במעבדות הורייזן, ראש העיר ג'יימסון נותן הוראה לסגור את המעבדות, באומרו שלא אכפת לו משאר העולם. בחזרה ברומא, שדר מדוקטור אוקטופוס מציין שהוא הפעיל את העדשות האוקטביות אשר חוסמות את הקרניים העל-סגוליות המזיקות מהשמש. ספיידרמן נאלץ לשחרר את הזיקית, אך שותל עליו גלאי עכביש בחשאי. הם עוקבים אחריו לחוף הים התיכון היכן שיתר חברי ששת המרושעים מחכים. אף על פי שתור מצליח להדוף את אלקטרו לתוך האטמוספירה העליונה, ששת המרושעים מצליחים להכניע את האוונג'רס בעזרת החפצים אותם גנבו בעבר. דוקטור אוקטופוס אומר שהצליח במטרה נוספת, והיא להביס את ספיידרמן.
חלק שלישי - מלכודת חול
כשחמשת חברי ששת המרושעים הנותרים עוזבים, סילבר סייבל - אשר חזתה בקרב תחת מעטה חשאיות - מחלצת את האלמנה השחורה ואת ספיידרמן כדי לאתר את ששת המרושעים. כשדוקטור אוקטופוס דורש להעביר לרשותו מאתיים מעבדות מחקר כדי לשגר טילים הנחוצים לתחילתו של התהליך (כמו גם שני מיליארד דולרים לכל אחד מחברי ששת המרושעים), ספיידרמן מבקש את עזרת מעבדות הורייזן. הוא, האלמנה השחורה וסילבר סייבל מאתרים את אחת ממעבדות המחקר במדבר סהרה ומתעמתים עם סאנדמן. ספיידרמן מזהה את חלקיק החול שמכיל את תודעתו של סאנדמן ומבודד אותו. הם מגלים שהמתקן משמש כמלכודת, והוא למעשה מייצר תרכובות חלולות של לוויינים. דוקטור אוקטופוס יוצר קשר עם האומות המאוחדות ופוקד עליהם להסית את המשאבים שלהם לטובת הסרת 'הטרור הגלובלי' שנקרא ספיידרמן.
חלק רביעי - איום גלובלי
במהלך שלושת הימים הבאים, ספיידרמן, האלמנה השחורה וסילבר סייבל עורכים מתקפות פתע על מתקנים שמרכיבים את הלוויינים של דוקטור אוקטופוס. בקוריאה הם מביסים את ריינו בעזרת קורי העכביש החשמליים של ספיידרמן. אולם, כוחות הסוכנות S.H.I.E.L.D. מגיעים למקום ואינם לוקחים את ריינו למעצר, אלא עוצרים במקום זאת את ספיידרמן ובני בריתו. כשכל ממשלות העולם מצדדות בדוקטור אוקטופוס, ספיידרמן נחשב לאויב הציבור מספר אחד. בחזרה בניו יורק, ראש העיר ג'יימסון מכריז על משטר צבאי ויחידות האכיפה שלו נגד ספיידרמן מפטרלות ברחובות כדי למנוע מעשי ביזה. מרי ג'יין ממתינה לשובו של פיטר, בעוד היא בטוחה שהוא ינצח את דוקטור אוקטופוס, ומתכננת להראות עד כמה הוא גיבור. סילבר סייבל מתחילה להראות סימני התאהבות בספיידרמן. אחרי שהם חוקרים את סאנדמן הלכוד, הם מקבלים שדר מפתיע מאיש הטיטניום. ספיידרמן מגייס את עזרתם של סברה, יוניון ג'ק, קנגורו השני וששת הגיבורים הגדולים לעצור את בניית הלוויינים של אוקטביוס. קבוצתו של ספיידרמן מגלה מתקן נטוש בגבול שבין סימקריה לרומניה. דוקטור אוקטופוס מופיע על המרקע ומכריז על ניצחון כשאחרוני הלוויינים שלו שוגרו בהצלחה. כשספיידרמן מדרבן אותו להוכיח שהוא עמד להציל את העולם, דוקטור אוקטופוס מודה במקום זאת שספיידרמן צדק כל אותה עת. אוקטביוס אינו רוצה ש'הפשוטים והבזויים' יחיו בעוד האינטלקט שלו ימות יחד איתו, ובעזרת לווייניו הוא מתחיל לשרוף את הכל בצידו של כדור הארץ החשוף לשמש.
חלק חמישי - מאפר התבוסה
בעוד ספיידרמן ובני בריתו יוצאים מהמתקן, הם רואים שסימקריה כולה נשרפת בידי הלוויינים של דוקטור אוקטופוס. הם אינם יודעים שמדובר באשליה אותה יצרו מיסטריו וזיקית כדי להסיח את דעתם מהשלמתם של הלוויינים. בינתיים, דוקטור אוקטופוס מבקש את עזרתם של תושבי כדור הארץ נגד אלה שמנסים לעצור את תוכניתו. הוא מגלה את מעשיהם של מיסטריו וזיקית ומתמלא זעם על שזיקית נלחם נגד ספיידרמן בקרב אותו הוא חושב שצריך להיות הקרב האחרון שלו עם מטפס הקירות. הוא משתלט על חליפת הקרב של זיקית ומנסה להשמיד את ספיידרמן, ומאפשר לספיידרמן ולבני בריתו להבין שהחרבתה של סימקריה היא למעשה אשליה. ספיידרמן מביס את חליפת הקרב, ומשכנע את מיסטריו להחליף צד באומרו ששני מיליארד דולרים יהיו חסרי ערך אם דוקטור אוקטופוס ישמיד את העולם. הקבוצה מובלת למיקום בגואטמלה, שם הם מותקפים בידי האוונג'רס הנשלטים בידי אוקטובוטים. במהלך הקרב, ספיידרמן מבין שכל ההמצאות אותן המציא במעבדות הורייזן נפרצו בידי דוקטור אוקטופוס.
חלק שישי - כולם מתים
אף על פי שאיירון מן הנשלט בידי אוקטובוטים מנטרל את הוקאיי ואת האלמנה השחורה, אימוני הקונג פו החדשים אותם למד ספיידרמן מאפשרים לו להביס את ספיידרוומן בזמן שסילבר סייבל מנטרלת את קפטן אמריקה - שהצליח לעמוד בפני שליטת האוקטובוטים מספיק זמן כדי להעניק לה הזדמנות לכך. ספיידרמן עוצר את תור במקומו על ידי כך שהוא משטה בדוקטור אוקטביוס לקחת עליו שליטה (מה שגורם לכך שתור אינו ראוי לשאת את מיולניר), ומיסטריו משחרר את איירון מן ואת הענק האדום על ידי שימוש בפעימה אלקטרומגנטית כדי להשבית את האוקטובוטים. בזמן שתור, הענק ואיירון מן עפים כדי להשמיד את טיליו של אוקטופוס, מיסטריו נותן לספיידרמן ולסילבר סייבל ספינה שיכולה לקחת אותם למצודה הימית של אוקטופוס, ולאחר מכן נמלט מהמקום.
כאשר הם מגיעים למצודה, הם מתעמתים עם ריינו (שמברך את תוכניתו של אוקטביוס להשמיד את העולם), והוא מצמיד את סילבר סייבל לרצפה בעוד מים מתחילים להציף את המסדרון. היא פוקדת על ספיידרמן להשאיר אותה מאחור. ספיידרמן מוצא את דוקטור אוקטופוס, שלוכד אותו בעזרת שמונה זרועותיו המכניות. הנבל מגלה לו שחישב מבעוד מועד שפחות מעשירית האחוז מאוכלוסיית כדור הארץ תשרוד - חמישים אלף אנשים אשר יזכרו אותו כרוצח ההמונים הגדול ביותר שאי פעם חי. ספיידרמן אינו מצליח לשכנעו שהחום הרב המופק מהלוויינים יטגן את מוחם של אותם שורדים, והוא מצליח להשתחרר מאחיזתו ומשמיד את הציוד שלו. הוא נותר להתאבל על מותה של סילבר סייבל בעוד הוא ניצל בידי צוות מעבדות הורייזן בסירותיהם. הוא מבקש מהם לבנות עבור דוקטור אוקטופוס יחידה לשימור חיים.
חלק שביעי - אפילוג
ספיידרמן מעביר את השעות הבאות בחיפוש אחר גופתה של סילבר סייבל, אך האלמנה השחורה משחררת אותו מהחיפושים בפקודתו של קפטן אמריקה. היא אומרת לו לעזור בליוויו של דוקטור אוקטופוס לכלא "הרפסודה". מאחר שספיידרמן הוא המומחה בכל הנוגע לנבל, לא נותרת לו הרבה ברירה. אף על פי שקפטן אמריקה מנסה לנחם אותו שסילבר סייבל ידעה את הסיכונים הכרוכים בתפקידה, ספיידרמן נזכר בהרפתקאות העבר שלו עם סילבר סייבל וכיצד הוא למד להכירה טוב יותר. הוא מתעמת עם דוקטור אוקטופוס ואומר לו שאחרי שהלוויינים שלו יושמדו, הוא ימות ממחלתו מבלי שישאיר אחריו מורשת. קבוצת האוונג'רס נפרדת בסצנה אחרונה המראה אוקטובוט יחיד שצף על פני המים.
וושינגטון נשיונאלס
וושינגטון נשיונאלס (באנגלית: Washington Nationals) היא קבוצת בייסבול אמריקאית מליגת ה-MLB, שבסיסה בעיר וושינגטון. הקבוצה משחקת בבית המזרחי של הנשיונל ליג.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 1969 במונטריאול שבקוויבק. היא הצטרפה לליגה בשם "מונטריאול אקספוז" והייתה לקבוצת הבייסבול הראשונה ב-MLB שבסיסה בקנדה. בשנותיה הראשונות לא הצליחה הקבוצה להגיע להישגים משמעותיים וסיימה כל עונה במאזן שלילי. בשנת 1981 העפילו האקספוז לראשונה לפלייאוף, לאחר עונה שקוצרה בשל שביתת שחקנים, וחולקה לשני חלקים. האקספוז, שהשיגו לראשונה בתולדותיהם מאזן ניצחונות חיובי, זכו בראשות הבית המזרחי בחלק השני של העונה. בפלייאוף התמודדו מול אלופת החלק הראשון של העונה, פילדלפיה פיליז, וניצחו 2–3, אך בגמר הנשיונל ליג הפסידו ללוס אנג'לס דודג'רס 3-2 ולא הצליחו להעפיל לוורלד סיריס. בשנת 1994 היו האקספוז בעלי המאזן הטוב בליגה, אך העונה הופסקה בשל שביתת שחקנים נוספת ולא התקיימו משחקי פלייאוף.
בשנת 1977 עברה לשחק באצטדיון האולימפי, שנחנך שנה קודם לכן בעת אולימפיאדת מונטריאול. לאחר שהקבוצה נרכשה בסוף 1999 על ידי ג'פרי לוריה, ניסה בעלי הקבוצה הטרי לשכנע את פרנסי העיר מונטריאול לבנות לה אצטדיון חדש, אך מאמציו לא צלחו, ושיעור הצופים במשחקי האקפוז התדרדר מתחת ל-10,000 צופים בממוצע למשחק. בשנת 2002 רכש לוריה גם את קבוצת פלורידה מארלינס והעביר אליה את כל צוות הניהול והאימון של האקספוז. בעלי קבוצות הליגה החליטו פה אחד לרכוש מלוריה את האקספוז, ובמשך 3 עונות הייתה הקבוצה במצב ביניים, כשאת חלק ממשחקיה שיחקה בפוארטו ריקו. בשנת 2005 עברה הקבוצה לעיר וושינגטון, שמה שונה ל"וושינגטון נשיונאלס", וב-2006 נמכרה לאיש העסקים תיאודור לרנר. לאחר מחלוקת בסוגיית מימון אצטדיון חדש, נחנך במרץ 2008 אצטדיון נאשיונלס פארק, שנבנה בעלות של 611 מיליון דולר, ומכיל 41,888 מקומות. מאז המעבר לוושינגטון, הכנסות ורווחי הקבוצה זינקו בעשרות אחוזים, ועל פי מגזין "פורבס" שוויה מוערך בכ-1.8 מיליארד דולר נכון לאפריל 2019. בעונת 2019 זכו לראשונה בוורלד סיריס לאחר ניצחון 3–4 בסדרה על יוסטון אסטרוס.
יונתן חי
יונתן חי השלים את לימודיו כמהנדס, שהתמחה בשימור מבנים היסטוריים ועבד שמונה שנים במשרד אדריכלים בתל אביב, בעת שהותו באיטליה, שם עבד בתחום התמחותו, החליט לשנות כיוון ובעקבות משיכתו לעבודה בעץ החל בהשתלמות של ארבע שנים בבניית כינורות בבית הספר לבניית כלי קשת בקרמונה שבאיטליה. מוריו בקרמונה היו מאסטרו ג'ורג'ו סקולרי ומאסטרו מסימו נגרוני.
בתקופת לימודיו בקרמונה זכה יונתן חי במקום הראשון בתחרות האיטלקית הלאומית לבניית כלי קשת. חי סיים את לימודיו בקיץ 2008 וקיבל הסמכה כבונה כינורות. הוא חזר ארצה עם משפחתו, והוא עובד בסטודיו שלו בעין כרמל וממקד את עיקר פעילותו בבניית כלים חדשים בעלי גוון אישי, אותם הוא מבסס על מודלים קלאסים במסורת האיטלקית. הוא עוסק גם בשיקום ושיפוץ כלי קשת אחרים ומשתף פעולה עם בוני כינורות אחרים ועם בונה הקשתות דויד סמואלס.
שמואל הירשנברג
שמואל הירשֶׁנְברג (בכתיב יידי: הירשענבערג; בכתיב פולני: Hirszenberg; 22 בפברואר 1865, לודז' – 15 בספטמבר 1908, ירושלים) היה צייר יהודי-פולני.
ביוגרפיה
שמואל הירשנברג נולד בלודז', שבאימפריה הרוסית (בתחומי פולין של ימינו) בשנת 1865. אביו היה אורג עני. ראשית חינוכו האמנותי הייתה באקדמיה בקרקוב, שם, בזכות מלגה שקיבל ואפשרה את לימודיו, למד אצל הצייר הפולני יאן מטייקו והושפע ממנו. מאוחר יותר נסע ללמוד בוורשה ובמינכן.
יצירותיו הראשונות החשובות היו: "הישיבה" (1889), שזכתה לפרס בינלאומי במסגרת התערוכה הבינלאומית בפריז, ו"אוריאל אקוסטה ושפינוזה". בזכות הפרס שקיבל חי הירשנברג בסוף שנות העשרים לחייו בפריז, שבה הכיר את אשתו.
אחר כך שב ללודז' וצייר את "היהודי הנצחי" ויצירות נוספות שסבבו סביב נושא הגלות. ציור נודע שלו משנת 1904 הוא "גלות", ציור שמן גדול ממדים שבו מצוירים פליטים יהודים, מבוססים בשלג בפנים מדוכדכות. הציור הוצג במוזיאון היהודי בברלין עד 1938, ולאחר מכן נעלם.
ב-1907 עלה לארץ ישראל, כדי להיות מורה ב"בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות". הוא הגיע ביוזמת המנהל, בוריס שץ. בארץ ישראל צייר דיוקנאות ונוף בסביבות ירושלים, ביניהם את צורת הר הבית. במכתב למערכת עיתון יהודי בגרמניה כתב: "אני עובד הרבה ומוצא השראה בטבע, בחיים ולאט לאט ובזהירות אני מכניס ב'בצלאל' תיקונים חדשים וסדר".
אף על פי שנראה שבארץ נכנסה לציור שלו רוח חיים חדשה וסרה מהם העגמומיות, סבל הירשנברג מבעיות בריאות ונפטר מקץ שנה לעלייתו. הירשנברג נטמן בהר הזיתים, ואף על פי שמידי כמה שנים התפרסמו בעיתונים השונים מאמרם ומכתבים למערכת המבכים את העובדה שלא הוקמה מצבה מעל קברו וקוראים לערוך מגבית לצורך העניין - הדבר לא נעשה מעולם.
יצירותיו של הירשנברג זכו לתפוצה רבה והיו מוכרות גם עשרות שנים לאחר שנפטר. בימי השואה הם אוזכרו במסגרת ניסיונות לבטא את צרת היהודים.
הערכה
בהספידו את הירשנברג, אמר יהושע ברזילי:
על יצירתו "הגלות", תמונה של פליטים יהודים נודדים ובראשם מנהיגם, כתב המבקר שמעון מילנר:
היהודי הנצחי
הציור "היהודי הנצחי" (1899) מתאר מחזה זוועה: צלבים והמוני גופות עירומות ויהודי זקן, על פניו הבעת בהלה גדולה, מרים ידיו כנמלט. היד על המצח רומזת גם לאות קין מאחוריה, ובכך מרמזת לדימוי הנוצרי של היהודי הנודד. התמונה הגדולה מאוחסנת כיום במוזיאון ישראל, והיא מעוררת קישור אסוציאטיבי לשואה, אף שצוירה יותר מארבעים שנה לפניה. כותב אברהם לוויט:
פרנק קלברטסון
פרנק קלברטסון (באנגלית: Frank Lee Culbertson; נולד ב-15 במאי 1949, צ'ארלסטון, קרולינה הדרומית) הוא טייס קרב ואסטרונאוט בתוכנית מעבורות החלל ובתחנת החלל הבינלאומית לשעבר של נאס"א.
קורות חיים
פרנק קלברטסון נולד בקרולינה הדרומית. לאחר לימודי בית הספר הוא סיים לימודי תואר ראשון באקדמיה הימית של ארצות הברית בשנת 1971. הוא קיבל הפניה לצוות נושאת מטוסים USS Fox שפעלה באזור וייטנאם. בשנת 1974 הוא הוחזר לארצות הברית ועבר קורס טיס. לאחר מספר תפקידים הוא נשלח לנושאת מטוסים USS John F. Kennedy בה שירת עד למאי 1981. בשנת 1982 קלברטסון סיים קורס טיסי ניסוי.
שירות בתחום החלל
בשנת 1984 קלברטסון נבחר ליחידת האסטרונאוטים של נאס"א. הוא היה בצוות קרקע של מספר משימות. במשימת STS-38 בנובמבר 1990 הוא היה טייס של מעבורת החלל אטלנטיס (ריצ'רד קובי היה מפקד צוות). המשימה פעלה לפי תוכנית של מחלקת ההגנה של ארצות הברית. בספטמבר 1993 הוא היה מפקד צוות של משימה STS-51 של מעבורת החלל דיסקברי. המטרה הייתה להציב חלליות על המסלול ולבדוק שיטות תחזוקה של טלסקופ החלל האבל. בשנת 2001 הוא היה בצוות של STS-105 (סקוט הורוביץ היה מפקד צוות) שהביאה על מעבורת החלל דיסקברי לתחנת החלל הבינלאומית צוות קבוע מס' 3. קלברטסון שהה בתחנת החלל 129 ימים, מהם 117 ימים היה מפקד צוות של התחנה שכללה ולדימיר דז'ורוב ומיכאיל טיורין מרוסיה. במהלך השהייה הם ביצעו מחקרים רבים ומספר פעילויות חוץ רכביות. ב-7 בדצמבר 2001 לתחנת החלל עגנה מעבורת החלל אנדוור במסגרת משימה STS-108 (דומיניק גורי היה מפקד צוות). ב-15 בדצמבר מעבורת החלל התנתקה מתחנת החלל כאשר על סיפונה קלברטסון וצוותו.
משלחת קבועה מס' 3
פרנק קלברסטון היה מפקד משלחת קבועה מס' 3 לתחנת החלל הבין-לאומית. המשלחת כללה גם ולדימיר דז'ורוב ומיכאל טיורין מרוסיה. הם הגיעו לתחנת החלל בטיסת מעבורת החלל דיסקברי STS-105 ב-12 באוגוסט 2001 והחליפו משלחת מס' 2 בפיקוד יורי אוסצ'וב. ב-13 באוגוסט המשלחת מס' 2 עזבה את תחנת החלל ואחריות על תחנת החלל עברה למשלחת מס' 3.
ב-23 באוגוסט לתחנת החלל הגיע חללית אספקה פרוגרס M-45 עם אספקה לחבריי הצוות. ב-15 בספטמבר הגיע חללית אספקה פרוגרס M-CO1 ואיתה מודול מעבר חדש Pirs. ב-8 באוקטובר דז'ורוב וטיורין ביצעו פעילות חוץ רכבית תוך שימוש במודול חדש. הם התקינו בחלק חיצוני של תחנת החלל ציוד חדש. בהמשך בוצעו עוד 2 פעילות חוץ רכביות באורך כולל של 16 שעות.
ב-23 באוקטובר לתחנת החלל עגנה חללית סויוז TM-33. איתה הגיע צוות של 3 אנשים כולל קלודי אניירה מצרפת. הם התחילו לעבוד לפי תוכנית ניסויים שהוכנה על ידי סוכנות החלל הצרפתית ובוצעו פעולות אחזקה מתוכננת של תחנת החלל. הצוות עזב כעבור 8 ימים בחללית סויוז TM-32. חללית "סויוז TM-33" נותרה מחוברת לשימוש במצב חרום.
ב-26 בנובמבר לתחנת החלל הגיע חללית אספקה פרוגרס M1-7. להשלמת עגינה בתחנת החלל היה צורך לבצע פעילות חוץ רכבית. היא בוצע ב-3 בדצמבר ונמשכה כ-3 שעות.
ב-7 בדצמבר לתחנת החלל הגיע מעבורת החלל אנדוור בטיסה STS-108. עם המעבורת הגיע משלחת קבועה מס' 4 בפיקוד יורי אונופריינקו. ב-17 בדצמבר המעבורת עם משלחמת קבועה מס' 2 נחתה בכדור הארץ לאחר משמרת שנמשכה 117 ימים.
במהלך שהייה בתחנת החלל המשלחת ביצע מספר רב של ניסויים בתחומים רבים.
לאחר פרישה מנאס"א
לאחר פרישה מנאס"א בשנת 2002 קלברטסון עבד בתפקיד ניהולי בנורת'רופ גראמן.
ישי רזיאל
ישי רזיאל (נולד ב-1 בספטמבר 1981) הוא מפיק ויוצר מוזיקה, זמר וקריין ישראלי.
ביוגרפיה
ישי רזיאל נולד וגדל בחיפה עד גיל 21. הוא נולד בשם ישי לוי ולקח את השם רזיאל מאמו. שאול רזיאל, סבו מצד אמו, היה מנכ"ל רשות הנמלים והרכבות. אמו, נילי רזיאל, היא מזכירה ואביו, אליהו לוי, הוא ימאי. ישי הוא האח הבכור ולו אחות, מירי לוי (כיום רוזנברג), דוגמנית, נערת ישראל לשעבר שהייתה נשואה לזמר פבלו רוזנברג.
רזיאל החל את הקריירה שלו בהיותו בן ארבע עשרה כשדרן רדיו בתחנת רדיו 2 ואחר-כך ברדיו חיפה (בו שידר תוכנית יומית). משם עבר לאילת למשך שנה וחצי, בה שידר ברדיו קול הים האדום. בגיל עשרים וארבע פתח את אולפן הג'ינגלים שלו בגבעתיים, ביחד עם מאיר קידר.
הפיק מוזיקה לפרסומות רבות, בהן קוקה-קולה, אׂסם, שטראוס וישראכרט. הפיק פרסומת, קריין והיה הפרזנטור של אופטיקנה בפרסומות ברדיו ובטלוויזיה. הפיק אותות תחנה לתחנות רדיו שונות. עשה קולות ומיקס לשירים של ירדנה ארזי. עבד גם עם האמנים שרי גבעתי, תומר גלט ודור דקל.
ב-2007 הפיק פרסומת פיקטיבית ל"סביח של עובד" בגבעתיים, אותה קריין בשבילו דון לה פונטיין, קריין הטריילרים המוכר ביותר בכל הזמנים. ב-2009 קריין רפי גינת את תיק העבודות של ישי רזיאל במסווה של תחקיר על רזיאל.
בשנים 2010–2012 עשה פרויקט של חמישה קאברים ישראלים בגרסאות דאנס, אותם שר תחת השם Jess-e: הראשון "אין מוצא" של אדם. השני "לילה" של נוער שוליים. השלישי "כוכבים לא משקרים" של יגאל בשן, אותו רזיאל שר בדואט ביחד עם גיסו פבלו רוזנברג. הרביעי "הצילו" ("מי יציל את הבית שלי") של דפנה דקל, אותו שר עם דקל בזמן מחאת האוהלים והחמישי "הכל עומד במקום" של גלי עטרי, אותו שר עם תום רהב. השירים זכו להשמעות רבות בתחנות הרדיו והקליפים שנוצרו לשירים נצפו מאות אלפי פעמים ביו טיוב.
ב-2012 כתב והלחין שיר מקורי ועשה קליפ בשם "זו את", המוקדש לאשתו. כתב וביצע עם אלון שר את השיר Lines & Curves ב-2014.
הופיע במועדונים ובערוץ 24 במספר תוכניות.
בין השנים 2020–2021, בעקבות התפרצות מגפת הקורונה בישראל, הקים רזיאל את הפרויקט #ביתפזמון, ובו משתתפים אומנים ישראלים ושרים בית ופזמון משירים מוכרים. הפרויקט זכה להצלחה ולעניין רב ברשתות החברתיות, ברדיו ובטלוויזיה.
הלמוט לנט
מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ המלחמה השתתף לנט בחיפוי האווירי לפלישת גרמניה הנאצית לפולין, וב-2 בספטמבר 1939 כבר הצליח להפיל מטוס קרב פולני. בהמשך המערכה הוא ביצע משימות נוספות, וב-21 בספטמבר קיבל על פעולותיו את עיטור צלב הברזל מדרגה שנייה. במהלך קרב מפרץ הליגולנד (1939), ב-18 בדצמבר 1939, הפיל לנט 2 מטוסי אויב, ובמהלך המערכה בנורווגיה הפיל 4 מטוסים נוספים, ועל פעולותיו קיבל ב-11 במאי 1940 את עיטור צלב הברזל מדרגה ראשונה. ב-1 ביולי 1940 הועלה לנט לדרגת אוברלוטננט, ולאחר מכן השתתף למשך תקופה קצרה במהלך הקרב על בריטניה.
ישי רזיאל
ביוגרפיה
בשנת 2023 הפיק את השיר "לאן שתלכי אני יבוא" אותו כתבה לאה שבת. השיר הופק כשיר בסגנונו וקולו הייחודי של דני ליטני, אם כי הקול של דני ליטני בוצע על ידי AI (בינה מלאכותית) ולא בקולו האמיתי. הסיפור מאחורי כתיבת השיר והפקתו הוצג ככתבה בחדשות ערוץ 13 בה דני ליטני וביתו האזינו לשיר בפעם הראשונה. השיר נכתב והופק כמחווה לדני ליטני בשל אי-יכולתו לשיר בעקבות מצב שמיעתו המדרדר.
הלמוט לנט
מלחמת העולם השנייה
ב-12 במאי 1941 זכה לנט בהפלה הלילית הראשונית שלו, וב-30 באוגוסט אותה שנה הוא עוטר בעיטור צלב האבירים של צלב הברזל לאחר שהפיל 22 מטוסי אויב. ב-10 בספטמבר 1941 התחתן לנט עם אליזבת פטרסן, מעריצה מהמבורג ילידת מוסקבה, שאותה הכיר בפגישה עיוורת, ונולדו להם שתי בנות. ב-1 בינואר 1942 הועלה לנט לדרגת האופטמן, וב-6 ביוני 1942 הוענק לו תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים, לאחר שזכה ב-34 ניצחונות ליליים בנוסף ל-7 ניצחונות יומיים. ב-1 בינואר 1943 הועלה לנט לדרגת מיור, וב-2 באוגוסט 1943 הוענק לו תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים, לאחר שזכה ב-67 ניצחונות ליליים בנוסף ל-8 ניצחונות יומיים. ב-27 ביולי 1944 זכה לנט בניצחונו ה-100, ובעקבות כך הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, והוענק לו תוספת יהלומים לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, ובכך היה הראשון מבין הטייסים הליליים שזכה בעיטור זה. הטייס השני שזכה בעיטור זה היה היינץ וולפגנג שנאופר.
מותו
ב-5 באוקטובר 1944 יצא לנט לטיסה שגרתית באזור פאדרבורן, ובעת הנחיתה נתקל בחוט חשמל והתרסק עם מטוסו. שלושת אנשי צוותו מתו מפצעיהם למחרת, ואילו לנט עצמו מת ב-7 באוקטובר, לאחר שהרופאים נלחמו במשך יומיים על חייו. לאחר מותו הועלה לנט לדרגת אוברסט, ונערכה לו הלוויה צבאית בהשתתפות הרמן גרינג, שאף נשא הספד במהלך ההלוויה. לזכותו של לנט נזקפו 110 הפלות, מתוכן 102 הפלות ליליות, שבהן זכה ב-520 גיחות.
הבחירות הפרלמנטריות בקנדה 1900
הבחירות הפרלמנטריות התשיעיות במספרן בקנדה מאז איחוד קנדה התקיימו ב-7 בנובמבר 1900 והיו בחירות לבית הנבחרים הקנדי, הבית התחתון בפרלמנט של קנדה. במהלך הבחירות היו שלוש מפלגות מרכזיות: המפלגה הליברלית בראשות ראש הממשלה המכהן, וילפריד לורייה, המפלגה השמרנית (ידועה כיום בכינוי המפלגה השמרנית הישנה, אשר הוקמה בידי ג'ון אלכסנדר מקדונלד) בראשות ראש הממשלה לשעבר; צ'ארלס טאפר והמפלגה הליברלית-שמרנית שהייתה מקורבת למפלגה השמרנית והריצה גם כן את צ'ארלס טאפר לראשות הממשלה. בנוסף על מועמדים אלו היו מספר מועמדים עצמאיים, מתוכם מועמד עצמאי נייטרלי, מועמד עצמאי שמרני, מועמד עצמאי ליברלי ומועמד עצמאי מטעם תנועת העבודה.
הבחירות עמדו בין לבין בסימן המעורבות הקנדית במלחמת הבורים השנייה, כאשר טאפר האשים את ממשלת לורייה בכך שלא העבירה די חיילים לתמיכה במאמץ הכולל של האימפריה הבריטית נגד האפריקאנרים (בורים). בסופן של הבחירות הפדרליות, הליברלים נותרו בשלטון, עם 128 מושבים בבית הנבחרים לעומת 79 של השמרנים. לורייה נותר ראש הממשלה. במהלך הבחירות השיגו השמרנים רוב באונטריו ומניטובה בלבד. בסך הכל עלה מספר המושבים הליברלים ב-11 וירד מספר המושבים השמרנים ב-7. במהלך הבחירות הצביעו 77.4% מכלל בעלי זכות ההצבעה, עלייה של 14.5 אחוזי הצבעה מהבחירות הקודמות. לאחר ההפסד יצא צ'ארלס טאפר לגמלאות והוחלף בהנהגת המפלגה השמרנית בידי רוברט בורדן.
המפלגה הליברלית-שמרנית זכתה בעשרה מושבים בבית הנבחרים ולצד המפלגה השמרנית המשיכה לשבת באופוזיציה לאחר הבחירות. מועמדים עצמאיים ניצחו בשישה מושבים בלבד מתוך 213 המושבים בבית הנבחרים.
הקנטונים של הפדרציה של בוסניה והרצגובינה
הפדרציה של בוסניה והרצגובינה מחולקת לעשרה קנטונים (בבוסנית: Kanton וברבים, kantoni; בקרואטית: županija וברבים, županije; בסרבית: кантон, ברבים кантони). הפדרציה היא עצמה חלק משתי ישויות פוליטיות בבוסניה והרצגובינה (השנייה היא רפובליקה סרפסקה), על פי החלוקה המנהלית שהכתיב הסכם דייטון.
ברפובליקה סרפסקה מונהג ממשל מרכזי, עם חלוקה ישירה ל-63 רשויות מקומיות. לאזורים השונים שבהם ממוקמות הרשויות המקומיות אין משמעות פוליטית. מחוז ברצ'קו, החלק המנהלי השלישי של מדינת בוסניה והרצגובינה, מצוי תחת סמכות משפטית ישירה של הממשל המרכזי של המדינה.
בפדרציה של בוסניה והרצגובינה, חמישה קנטונים הם בעלי רוב בוסני, שלושה עם רוב של קרואטים-בוסנים ובשניים יש "עירוב אתני".
הקנטונים:
וובוזלה
ווּבֿוּזֵלָה או ווּווּזֵלָה (באנגלית ובאפריקאנס: vuvuzela; נקראת לעיתים לפטאטא - lepatata) או שופר האצטדיונים, הוא חצוצרת פלסטיק, באורך כ-65 סנטימטר, המשמש את אוהדי הכדורגל בדרום אפריקה. השימוש בווּבוּזֵלָה דורש יכולת נשיפה חזקה, והקול הבוקע נשמע כנהמת פילים.
מקור השם
מקור השם "ווּבוּזֵלָה" אינו ברור. ההערכה הרווחת היא כי השם מגיע משבט הזולו ומשמיעה קול הדומה ל-"ווּ ווּ". הערכה אחרת טוענת כי המקור הוא משופר קודו שנועד לדווח לילידי הכפרים על אספה מתוכננת.
בעברית לא נמצאה מילה מתאימה לוובוזלה, אך בפנייה לאקדמיה ללשון עברית, בה הועלו הצעות כמו "מרגיזולה" ו"אצטדיונלה", כתבה הבלשנית רחל סליג כי האקדמיה לא רואה צורך להתערב במונח חולף, אך ההצעה "תרוענית" יפה.
שימוש בקרב אוהדי כדורגל
בשנות ה-90 של המאה הקודמת הפכה הוובוזלה לנפוצה מאוד בקרב אוהדי הכדורגל, והייתה עשויה מפח. בשנת 2001 החלה חברה דרום אפריקאית לייצר את הוובוזלה בייצור המוני תוך שימוש בפלסטיק וכך גרמה לאלפי אוהדים לשאת עימם את הוובוזלה שלהם לכל מקום. השימוש בוובוזלה במשחקי הכדורגל היה ועודנו שנוי במחלוקת. גרסה נוספת לכלי זה הוא הקודוזלה שצורתה כצורת קרני קודו גמלוני.
זמן קצר לאחר פתיחת המשחקים נשמעו טענות קשות של השחקנים ושל הצופים, כולל צופי טלוויזיה - על הרעש הבלתי נסבל של הוובוזלות בכל המשחקים. בשל כך, נאלצו הערוצים המשדרים להשתמש בעיבוד אותות קול על מנת להוריד את רעש הרקע אך לשמור על הסאונד של המגרש והשדרים.
לאחר סיום המונדיאל אסרה פיב"א על השימוש בוובוזלות באליפות העולם בכדורסל 2010 ועם פתיחת עונת 2010/11 הודיעה גם אופ"א על איסור הכנסת וובוזלות למגרשי הכדורגל באירופה.
בית גורדון
בית גורדון הוא מוזיאון טבע, חקלאות, היסטוריה, ארכאולוגיה ואנתרופולוגיה בדגניה א'.
היסטוריה
המוזיאון הוקם בשנת 1935 על שם אהרון דוד גורדון להנצחת ערכיו ומורשתו על ידי חברי קבוצת דגניה א'. יעקב פלמוני התבקש לקבל על עצמו את הקמת המוזיאון והוא זה שהנחה את עקרונות עיצובו ותכניו החינוכיים והתרבותיים של הבית. במוזיאון מוצגים פוחלצים של בעלי החיים והציפורים החיים באזור הכנרת, אוספי צמחים וחרקים, וכן, מאז שנת 1977 מוצגים במוזיאון ממצאים ארכאולוגיים וארכיטקטוניים שנמצאו בחפירות ארכאולוגיות מאזור הכנרת. המוזיאון שם דגש על ההיסטוריה של הדיג והשייט בכנרת.
בשנת 1983 נכנס למבנה בית ספר שדה כינרות שפעל מטעם החברה להגנת הטבע. בית ספר זה נסגר.
מבנה המוזיאון, משנת 1935, תוכנן על ידי האדריכל מיכאל לשצ'ינר (אך הדבר אינו ברור לגמרי וייתכן ובפרויקט היו מעורבים גם האדריכלים יוחנן רטנר ובנימין אנקשטיין). המבנה בולט בסגנון הבאוהאוס שלו ובצורה הייחודית של המגדל הבנוי בו, ונחשב מבנה לשימור על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
אלבטרוס שחור-גבות
אלבטרוס שחור-גבות (שם מדעי: Thalassarche melanophrys) הוא עוף ימי גדול ממשפחת האלבטרוסיים. הוא נתון בסכנת הכחדה לפי איגוד השימור העולמי (IUCN), אף שמספריו הם הרבים ביותר מבין כל מיני האלבטרוסים. בעבר נחשבו אלבטרוסי קמפבל לחלק ממין זה, אולם הם הוכרו כמינים נפרדים.
מאפיינים
זהו אלבטרוס בינוני בגודלו. אורכו נע בין 80 ל-95 ס"מ, מוטת כנפיו כ-220 ס"מ ומשקלו כ-3.7 ק"ג. הוא נבדל מחבריו לסוג בפסים השחורים סביב עיניו (שהעניקו לו את שמו), בשוליים השחורים של החלק התחתון של כנפיו, בראשו הלבן ובמקורו הכתום.
תפוצתם של אלבטרוסים אלו מקיפה את הקוטב הדרומי לאורכו ולרוחבו של האוקיינוס הדרומי. הם מקננים באזור כף הורן, באיי פוקלנד, באיי ג'ורג'יה הדרומית וכן באיים נוספים באוקיינוס ההודי, כמו איי קרוזה, איי קרגלן והאי הרד ואיי מקדונלד. אומדן האוכלוסייה העולמית של מין זה עומד על כ-1,200,000 פרטים (רובם הגדול באיי פוקלנד), מה שהופך אותו לעוף נפוץ למדי, ולאלבטרוס הנפוץ ביותר. מגמת האוכלוסייה המתועדת היא ירידה, ככל הנראה בשל לכידות תכופות מאוד כשלל לוואי של דייגים.
הדיוויזיה ה-269 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-269 (בגרמנית: 269. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
ב-26 באוגוסט 1939 הוקמה הדיוויזיה, והועמדה תחת פיקודו של ארנסט-אברהרד הל, ובמהלך המערכה בפולין היא הייתה חלק מהקורפוס ה-27 במסגרת הארמייה החמישית. במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה לחמה הדיוויזיה כחלק מהארמייה השישית, ולחמה בנאמור ושרלרואה, כחלק מהקרב על בלגיה, ולאחר מכן לחמה באזור ליון ודיז'ון. לאחר מכן הועברה הדיוויזיה לדנמרק, ובמהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-41 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית. בדמצבר 1942 הועברה הדיוויזיה לנורווגיה, והוכפפה לקורפוס ה-70 במסגרת ארמיית נורווגיה, ונשארה שם במשך השנתיים הבאות. בנובמבר 1944 נשלחה הדיוויזיה לצרפת, שם לחמה כחלק מהארמייה ה-19 בדרום צרפת ובכיס קולמר, ובפברואר 1945 היא הועברה לחזית המזרחית, שם לחמה בקרב על שלזיה כחלק מהארמייה ה-17 עד סוף המלחמה, עת נכנעו שרידי הדיוויזיה לכוחות הצבא האדום.
כדורגל באולימפיאדת מוסקבה (1980)
שבע מהנבחרות שהעפילו לטורניר הצטרפו לחרם האמריקאי על אולימפיאדת מוסקבה ולא השתתפו בטורניר. בדו"ח הטכני של פיפ"א בעקבות הטורניר, נכתב כי בהשוואה לאליפות העולם לנוער 1979 ביפן ולמונדיאל 1978 בארגנטינה, רמת הכדורגל הכללית בטורניר האולימפי הייתה נחותה יותר.
אצטדיונים
טורניר הכדורגל התקיים בחמישה אצטדיונים שונים בארבע ערים שונות, כאשר שניים מהאצטדיונים המארחים היו במוסקבה, והם אלו שאירחו באופן בלעדי את משחקי חצי הגמר, המשחק על מדליית הארד ומשחק הגמר, ששוחק באצטדיון המרכזי על שם לנין.
טורניר הכדורגל היה הטורניר הנצפה ביותר באולימפיאדת מוסקבה, כאשר 1,821,624 צופים חזו ב-32 משחקי הטורניר.
הנבחרות שהעפילו
בעקבות החרם האמריקאי על אולימפיאדת מוסקבה, ויתרו שבע מהנבחרות שהעפילו לטורניר על השתתפותן, והוחלפו בנבחרות אחרות מאותה הקונפדרציה. , מהמעפילות לטורניר, בחרה לשלוח נבחרת תחת דגל הוועד האולימפי הבינלאומי.
פרסים
5 שערים
4 שערים
3 שערים
דורבן עב-זנב
דוֹרבָּן עב-זנב (שם מדעי: Atherurus) הוא סוג בעל שני מינים של מכרסמים ממשפחת הדורבניים החיים בדרום-מזרח אסיה ובאפריקה שמדרום לסהרה.
מינים אלה דומים לבני הסוג דורבן אך קטנים יותר ובעלי שערות נמוכות יותר ופחות בולטות. הם חיים ביערות גשם ויוצאים לאכול בלילות צמחים שונים ופקעות. משקלם 2–4 ק"ג בממוצע.
מינים אלה בעלי שיער ארוך עם ציצה לבנה בקצוות.
נקודת אפס
נקודת אפס (באנגלית: Point of zero charge ובקיצור: pzc), היא מושג בכימיה פיזיקלית המתייחס לתופעה של ספיחה, והיא מתארת מצב שבו צפיפות המטען החשמלי על פני השטח שווה ל-0. ערך זה נקבע בדרך כלל ביחס ל-PH של אלקטרוליט, ומהווה תכונה של סובסטרט נתון או חלקיק קולואידאלי.
לדוגמה, נקודת האפס של FeOOH מוצק היא 9. במילים אחרות, נקודת האפס היא ערך ה-pH שבו מוצק שקוע באלקטרוליט מציג אפס מטען חשמלי על פני השטח.
מושג נוסף באלקטרוכימיה הקשור לנושא הוא פוטנציאל האלקטרודות בנקודת האפס.
בנקודה זו, המערכת הקולואידלית מציגה אפס פוטנציאל זטה, יציבות מינימלית, מסיסות מקסימלית וצמיגות מקסימלית.
נקודת האפס היא יסוד חשוב במדעי הסביבה. היא קובעת את היכולת של משטח לספוג יונים מזיקים.
ביחס לנקודה איזואלקטרית
כאשר אין ספיחה של יונים אחרים מלבד −H+/OH, נקודת האפס זהה לנקודה האיזואלקטרית (iep). מקרה זה שכיח עבור יוני חמצן טהור במים. בנוכחות ספיחה ספציפית, יש הבדל בין נקודת האפס לנקודה האיזואלקטרית.
שיטת מדידה
נקודת האפס מאובחנת בדרך כלל על ידי טיטור בסיס-חומצה של דיספרסיות קולאידליות תוך ניטור הניידות האלקטרופורזית של החלקיקים ואת ה- pH של התרחיף. כדי להבדיל בין ה-pzc לבין ה-iep נדרשים מספר טיטורים באמצעות אלקטרוליטים שונים. מתקבלים 2 גרפים:
נקודת החיתוך בין 2 העקומות היא נקודת האפס, ה-pzc.
יישומים באלקטרוכימיה
באלקטרוכימיה, הממשק בין האלקטרודה לאלקטרוליטים בדרך כלל טעון. אם האלקטרודה פולריזבלית, אזי המטען על פני האלקטרודה תלוי בפוטנציאל החשמלי שלה.
פוטנציאל האלקטרודה בנקודת האפס מוגדר כך:
כאשר:
המבנה של אלקטרוליט על פני האלקטרודה תלוי גם במטען על פני השטח, שמשתנה סביב פוטנציאל האלקטרודה בנקודת האפס, E_{pzc}. לדוגמה, מבנה מולקולת מים (המורכבת מ-2 יוני מימן חיוביים ויון חמצן שלילי) שמונחת על אלקטרודות פלטינה, משתנה בצורה הבאה:
פיג'ו 201
פיג'ו 201 - רכב משפחתי מתוצרת יצרן הרכב הצרפתי פיג'ו, שיוצר טרום מלחמת העולם השנייה (1929-1937). הרכב היה מצויד במנוע בעל 4 צילנדרים בנפח של 1,122 סמ"ק. במהלך השנים יוצרו מספר גרסאות כגון: 201T, 201C, 201X, 201E, 201L ועוד. הגרסאות הנוספות צוידו במנועי 1.1 ו 1.3 ליטר וגרסה 201M משנת 1937 צוידה במנוע בעל נפח של 1465 סמ"ק, רכב זה הגיע למהירות מרבית של 100 קמ"ש/60 מייל לשעה.
סך הכל יוצרו 142,309 יחידות.
דגם ה - פיג'ו 301 (1932) התבסס על דגם פיג'ו 201.
משמר הגבול של ברית המועצות
משמר הגבול הסובייטי או חיל הגבול של ברית המועצות (ברוסית: Пограничные войска СССР) הוא הארגון הסובייטי שהיה אחראי על הגנת הגבולות המדינה ומניעת הסתננות. לאורך כל תקופת קיומם, משמרות הגבול הוכפפו לשירותי ביטחון המדינה: תחילה לצ'ה-קה ואחר כך לנקוו"ד ולבסוף הקג"ב. משמרות הגבול כללו גם יחידות ימיות שתפקדו כמשמר החופים.
ב-1989 היחידות הכילו 230,000 חיילים והיו אחראים על הגנת הגבול באורך של 63 אלף ק"מ. למרות שמשמר הגבול היה חלק מהקג"ב, חיילי המשמר גויסו במסגרת גיוס כללי לצבא והשרות נמשך שנתיים כמו בכל יחידות הצבא של ברית המועצות. קציני החיל עברו הכשרה צבאית במוסדות להשכלה גבוהה שהיו חלק מהחיל.
ה-28 במאי בברית המועצות הוכרז כ"יום איש משמר גבול".
היסטוריה
היחידות של משמר הגבול הוקמו בשנת 1918 כיחידת סמך של משרד האוצר. ב-24 בנובמבר 1920 אחריות על שמירת הגבול עברה לצ'ה-קה. ב-1934 היחידות הוכפפו לנקוו"ד וב-1939 הוקם המינהל הראשי לענייני משמר הגבול של נקוו"ד. במהלך מלחמת העולם השנייה, משמר הגבול הסובייטי היה הראשון לספוג את המהלומה הנאצית. לאחר המלחמה ל-150 מחיילי המשמר הוענקו תוארי גיבור ברית המועצות ול-13,000 מהם הוענקו מדליות שונות. היחידות עברו למצב מלחמה מספר פעמים – בתקופת מלחמת העולם השנייה, בסכסוכי הגבול עם סין במאי 1969, חיילי יחידות מיוחדות של משמר הגבול השתתפו במלחמת אפגניסטן בשנות ה-80. ב-1991 פלוגות משמר הגבול הסובייטיות פורקו והוחלפו במשמר הגבול הפדרלי הרוסי.
מבנה החיל
מבחינה ארגונית, נכון לשנת 1991 מבנה החיל היה כדלקמן:
מרדכי מורה
מרדכי מורה (Mordecai Moreh; נולד ב-15 בנובמבר 1937) הוא צייר ישראלי המתגורר בפריז ובירושלים.
בוגר לימודי אמנות באקדמיה לאמנות בצלאל בירושלים. השתלם באקדמיה לאמנויות יפות בפירנצה, ובית הספר הגבוה לאמנויות יפות "בוזאר" בפריז. עוסק בציור, רישום והדפס. בתחום זה, קנה לעצמו מוניטין בשליטתו בתחריט היבש (Dry-Point). ככלל, יצירותיו הגרפיות מתאפיינות בשליטה טכנית גבוהה ורישום אקספרסיבי דייקני.
קורות חייו ויצירתו
נולד בבגדאד למשפחה יהודית מסורתית אמידה. אביו היה רואה חשבון בחברה בריטית ואמו מורה לצרפתית ולרקמה. מרדכי הוא הקטן מבין שלושת אחיו ושתי אחיותיו. החל לרשום מגיל 4. בגיל 14, עלה לישראל לבד. בני משפחתו הצטרפו אליו שנה מאוחר יותר.
בין 1955 ל-1959 למד במחלקה לאמנות חופשית באקדמיה לאמנויות בצלאל. ב-1960 זכה במלגה מטעם ממשלת איטליה ללימודי אמנות באקדמיה לאמנויות יפות בפירנצה, שם שהה בין 1960 ל-1962. בעקבות קבלת מלגת השתלמות בחו"ל מטעם "קרן תרבות אמריקה ישראל" ב-1962, למד בבית הספר הגבוה לציור "אקול דה בוזאר" פריז. מאז חי ויוצר, לסירוגין, בפריז וירושלים.
כבר מגיל 16, חש מרדכי מורה בצורך בחיפוש רוחני אשר הביא אותו להתעמק במיסטיקה של דתות היהדות, האסלאם, הנצרות, ההינדואיזם והבודהיזם. הוא התנסה בקבלה, באלכימיה, ובמדיטציה טנטרית. כמו כן רכש ידע רב ובקיאות באמנות המזרח הרחוק, לרבות הודו, טיבט, נפאל, קוריאה, סין, יפן ואמנות האסלאם. מתערוכת היחיד הראשונה שלו בגלריה "ברטה אורדנג" בירושלים, בשנת 1960, ועד היום, הציג מורה בקרוב לתשעים תערוכות יחיד בארץ ובעולם.
זכה לפרסום בזכות תיאורי החיות שלו בתחריט ובציור, בין הריאליסטיות המצוירות ישר מהטבע ובין הדמיוניות בעלות מבט רגיש ועמוק. את עיסוקו בחיות מסביר האמן בכך שבניגוד לבני אדם, הן "לא מעמידות פנים ולא מתיימרות להיות אחרות ממה שהן עצמן. הן נמצאות מעל לשייכות ללאום, דת או גזע".
עולמו החזותי של מורה משלב בין מציאות לדמיון וציוריו רוויי חידה וסמליות. "למרות היותו ניחן בחוש הומור חיוני, מאפיל על הסצינות השגעוניות שלו צלה של טרגדיה". הרהור ומדיטציה, כמו גם הומור וגרוטסקה מוצאים מקום זה לצד זה ביצירתו. יצירותיו של מורה תוארו על ידי מבקר האמנות פייר רסטני כ"משלים חזותיים... בעלי מוסר השכל של אהבה ואמונה".
על אף שהאמן אינו מגדיר את עצמו ביחס לאסכולה מסוימת, יצירתו שויכה לסוריאליזם (ערכים מופיעים במילון ובאנציקלופדיית הסוריאליזם) כמו גם לאמנות החזיונית (Visionary Art), ואף לאמנות השואבת מעולם הרזים של האלכימיה. כך הוזמן האמן על ידי הנהלת הביאנלה ה-42 בוונציה להציג במחלקה "אמנות ואלכימיה".
הוא הוזמן להציג את יצירותיו במוזיאונים רבים בעולם ביניהם ניתן למנות את מוזיאון היידלברג (1972), מוזיאון גוטנברג (1973), מוזיאון ישראל (1974), מוזיאון תל אביב (1976), מוזיאון חיפה (1981), הגלריה הלאומית קונסטנץ, (1988), מוזיאון הכט (1992), המשכן לאמנות עין חרוד (1992) ומוזיאון פלנטן מורטוס (1995). הציג בעשרות ביאנלות בינלאומיות, בין היתר בביאנלה בוונציה, איטליה, ובביאנלת סאו פאולו. זכה בפרסים בינלאומיים רבים.
נשוי ואב לשלשה ילדים.
מבחר אוספים ציבוריים
יצירותיו נמצאות באוספים (רשימה חלקית):
קנרי וורף
קנרי וורף (באנגלית: Canary Wharf; רציף הקנרית) הוא מתחם עסקים וקניות בלונדון, ממוקם באזור הדוקלנדס שברובע טאוור האמלטס.
בקנרי וורף נמצאים שלושה מהמבנים הגבוהים ביותר בממלכה המאוחדת: כיכר קנדה 1 (הידוע כמגדל קנרי וורף) בגובה 235.1 מטר וכיכר קנדה 8 (מגדל HSBC) וכיכר קנדה 25 (מרכז סיטיגרופ) בגובה 199.5 מטר כל אחד.
היסטוריה
קנרי וורף נבנה על מעגני מערב הודו הישנים באייל אוף דוגס, שהיו פעילים בין השנים 1802–1980. לפרקים היה האזור אחד המעגנים העמוסים ביותר בעולם.
אזור המעגנים הופצץ רבות במהלך מלחמת העולם השנייה וכמעט כל המחסנים המקוריים נהרסו לחלוטין. על אף ניסיון השיקום, תעשיית הנמל החלה לדעוך בשנות ה-50 של המאה ה-20. חוסר הגמישות והניידות הפכו את המעגנים של מרכז לונדון לפחות רלוונטיים מול נמלי הים ועד 1980 כל המעגנים נסגרו. אלפים נותרו חסרי תעסוקה ואזור הדוקלנדס נעזב, כעדות לכלכלה העולמית המשתנה.
הפרויקט להחייאת אזור הדוקלנדס החל בשנת 1981 על ידי הקמת החברה לפיתוח המעגנים של לונדון על ידי ממשלת השמרנים בראשות מרגרט תאצ'ר.
כיום
כיום בין הדיירים של קנרי וורף ניתן למצוא בנקים גדולים כמו קרדיט סוויס, HSBC, סיטיגרופ, ליהמן ברדרס, מורגן סטנלי, בנק אוף אמריקה, נורתן טראסט, ברקליס, וג'יי פי מורגן, משרדי עורכי דין בכירים, חברות מדיה בכירות כמו רויטרס ודיילי מירור. כמו כן כמה חברות טכנולוגיה מובילות ואף נציגויות של הסקטור הציבורי.
בסוף שנת 2006 היה מספר המועסקים הרשמי בקנרי וורף 90,302, מתוכם כ-25% חיים בחמשת הרבעים הסמוכים. במידה הולכת וגוברת קנרי וורף הופך לאזור קניות, בעיקר לאחר פתיחת מרכז קניות היובל ב-2004. כחצי מיליון אנשים עורכים קניות מדי שבוע בקנרי וורף.
מרדכי רכטמן
מרדכי רכטמן (16 במאי 1926 – 27 במאי 2023) היה מוזיקאי, נגן בסון, מעבד, מנצח ומורה למוזיקה ישראלי, פרופסור באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה
מרדכי רכטמן נולד בשנת 1926 בעיר וופרטל שבגרמניה. בשנת 1933, בעקבות עליית הנאצים לשלטון, עזבה משפחתו את גרמניה וב-1934 עלתה לארץ ישראל והשתקעה בתל אביב.
בשנת 1941 החל לנגן בבסון בתזמורת האופרה הארצישראלית בגיל 15, ותוך זמן קצר התמנה לתפקיד נגן הבסון הראשי של התזמורת. בין השנים 1946–1991 ניגן כנגן הבסון הראשי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית. בשנים אלה ניצח על תזמורות רבות ובהן התזמורת הפלהרמונית הישראלית. ב-1963 ייסד את חמישיית כלי הנשיפה הישראלית, וב-1976 ייסד את "אנסמבל נשפני הפלהרמונית".
בין השנים 1985–1991 כיהן כמנהל המוזיקלי והמנצח של "אנסמבל נשפני התזמורת הקאמרית הישראלית". ניצח על תזמורות בקונסרבטוריון למוזיקה של ניו אינגלנד בבוסטון, בקונסרבטריון למוזיקה של ז'נבה ובבית הספר ג'וליארד בניו יורק, וכן באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון.
בשנת 2004 זכה רכטמן בפרס חבר הנאמנים במסגרת פרסי משרד החינוך על תרומתו המיוחדת לחיי המוזיקה בישראל.
רכטמן עיבד למעלה מ-150 עיבודים ליצירות רבות מבין יצירות העוגב של באך, ויצירות של מוצרט, היידן, בטהובן ורבים אחרים לכלי נשיפה וכלי מיתר בהרכבים שונים. מכלי סולו ועד תשעה כלי מיתר.
רכטמן ניצח על מרבית התזמורות בארץ, ביניהן: התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הקאמרית הישראלית, הקאמרטה הישראלית ירושלים, הסינפונייטה הישראלית באר שבע, תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית, התזמורת הסימפונית של בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה ועל עוד הרכבים שונים נוספים.
מרדכי רכטמן היה בעל תואר אמן בינלאומי בשחמט בהתכתבות. בין הישגיו: תיקו 4:4 עם שמואל רשבסקי. במשך שנים רבות שיחק בליגה ב' לשחמט, בקבוצת אס"א ת"א. את משחקו האחרון שיחק בשבת 20.5.2023, שבוע לפני מותו.
ב-8 באפריל 2016 נערך בהיכל התרבות ראשון לציון קונצרט מחווה לכבוד יום הולדתו ה-90 של מרדכי רכטמן. בין הנוכחים בקהל היו ראש העירייה דב צור והמנצח זובין מהטה (שגם בירך אותו). חלק מנגני התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון ביצעו במהלך הקונצרט יצירות מאת באך ובטהובן בעיבודיו של רכטמן.
רכטמן היה אב לבת ובן. בנו הוא הפסנתרן והמלחין אילן רכטמן.
רכטמן נפטר ב-27 במאי 2023 בתל אביב.
למאטיס יש את השמש בבטן
למאטיס יש את השמש בבטן הוא רומן שנכתב על ידי הסופרת הישראלית יהודית קציר. הספר מגולל את סיפור האהבה בין ריבי שנהר ליגאל ליברמן, שאינם יכולים להתחתן זה עם זה. כרקע לקו הסיפור העיקרי מרבית דמויות המשנה בספר מאוהבות במי שאינן יכולות להינשא לו או נישאות למי שאינן יכולות להתאהב בו.
סגנון
הספר גדוש בתיאורים ציוריים של תל אביב ושל חיפה, העיר האהובה על הסופרת אשר מופיעה ברוב ספריה. הקורא נחשף דרך הדמויות לדמויות מרכזיות הפועלות בשדות האמנות, הקולנוע, הספרות והשירה, אשר מהווים חלק בלתי נפרד משיחותיהן, מחשבותיהן ואורח חייהן של הדמויות. הספר עשיר בתיאורים חושניים של אוכל ושתייה, ובתיאורי טיולים בפריז, רומא, ברצלונה ומצרים.
הסגנון הדקדוקי בו הספר הוא עובר מדי פעם מהדקדוק התקני לדקדוק שגוי המקובל בסלנג. לבד משמו של הספר, המכיל את הביטוי הסלנגי "יש את", ניתן למצוא בספר ביטויים כמו "ישבו בשולחן" במקום "ישבו ליד השולחן".
קציר פרסמה ספר עוקב בשם "הנה אני מתחילה" המגולל את תקופת נעוריה של ריבי לפני שפגשה את יגאל. הספרים לא חופפים בפרטיהם, (לדוגמה, המקצוע של האב הביולוגי של ריבי הוא רופא ב"מאטיס.." ומרצה באוניברסיטה ב"הנה אני מתחילה"). שינויים אלה נעשו במתכוון בידי הסופרת.
מישור החוף
מישור החוף הוא חבל ארץ מישורי בארץ ישראל המשתרע לאורך חוף הים התיכון, מגבול הצפון (מישור החוף הצפוני) בראש הנקרה ועד לגבול מצרים בדרום (מישור החוף הדרומי), ברצועת עזה.
מישור החוף הוא אזור נוח לפיתוח ולהתיישבות. קרקעות הסחף עמוקות ופוריות, האקלים ממוזג, גשמים עם טמפרטורות נוחות, ומפלס גבוה של מי תהום המאפשר שאיבת מים בקלות יחסית. החלק המישורי נוח לתנועה ולמעבר והסמיכות לים התיכון מהווה מקור פרנסה.
גבולות
מישור החוף נחלק לשלושה חלקים:
היסטוריה
האזור היה שקוע תחת פני הים עד לפני כשני מיליון שנה.
ב, ב, החל חורבנו של מישור החוף. מרכז שלטונם של הממלוכים היה במצרים, ובשל חולשתם הממלוכים בתחום הימי, הם חששו מאפשרות חזרתם והתבססותם של הצלבנים במישור החוף. לכן הם זרעו בו הרס והציפו את שטחיו, שהפכו לביצות, והעתיקו את צירי הסחר ("דרך הים") אל פנים הארץ. השלטון העות'מאני לא תיקן את המצב ושבטים בדווים ניצלו זאת והשתלטו על אזורים במישור החוף. הכפריים המועטים של האזור נדחקו אל שולי אזור ההר, ותושבי ערי החוף נעשו מבודדות. רק במאה ה-18 החל השלטון העות'מאני לנסות לשנות את המצב בהדרגה. במאה ה-19 קמו במישור החוף כפרים חדשים.
במשך מאות שנים הוזנח מישור החוף הארץ-ישראלי, ועד תחילת המאה ה-20 גרה בו מעט מהאוכלוסייה שהייתה בארץ. העות'מאנים לא השקיעו בפיתוח, ואדמת הביצה באזור לא יושבה. שודדים היו נפוצים באזור באותה תקופה, ושילוב הבעיות מנע התפתחות התיישבותית באזור.
למרגלות הרי השומרון והרי יהודה התקיימה אוכלוסייה של ערבים בהתיישבות כפרית מבוססת חקלאות. הערבים ניצלו את האדמות הפוריות הנמצאות למרגלות ההר ועיבדו אותן.
על קו החוף היו ערי נמל קטנות כמו יפו ועכו.
עד ראשית העלייה הראשונה אזור מישור החוף היה דל באוכלוסייה. עם העלייה הראשונה החלה רכישת קרקעות מערביי ארץ ישראל להקמת מושבות חקלאיות במישור החוף. בהמשך הוקמו גם מושבים וקיבוצים. עם קום מדינת ישראל והעליות הגדולות לארץ ישראל, תאוצת הבנייה במישור החוף גדלה מאוד, ומרבית המושבות התפתחו להיות ערים לכל דבר, כמו למשל פתח תקווה, ראשון לציון, נס ציונה ורחובות.
כיום מרוכזת במישור החוף מרבית אוכלוסיית ישראל.
סוגי קרקעות במישור החוף
בחלקו הצפוני, באזור נהריה, לאורך של כ-15 קילומטרים מישור החוף הוא צר ואילו בחלקו הדרומי באזור חוף הנגב רוחבו מגיע עד 40 קילומטרים.
רכסי הכורכר מנעו את זרימת המים לכיוון הים ובמיוחד בעונות הגשומות התרחבו שטחי הביצה באזור נחל הירקון, נחל אלכסנדר, נחל פולג, נחל התנינים ונחל נעמן.
המרזבה
המרזבה היא מישור בחלקו של מישור החוף התיכון והדרומי לרגלי הרי יהודה. הכינוי "מרזבה" בא מן המילה מרזב – צינור לאיסוף וסילוק מים.
באזור זה נמצא קרקע סחף אשר הגיעה מההרים.
זוהי קרקע פורייה, המתאימה לעיבוד חקלאי. למרות שמיקומו לרגלי ההרים, אזור זה לא היה ביצתי שכן הוא משתפל מערבה לכיוון הים התיכון.
מצב זה הביא לכך שאזור זה היה מיושב בצפיפות יחסית כבר בימי קדם.
שטחי החולות
החולות משתרעים לאורך החוף ומופיעים בנוף בצורת רכסי גבעות, הנקראים חוליות (בלועזית – דיונות) ובצורת משטחי חול מישוריים.
במישור החוף הדרומי (מישור יהודה) שטחי החולות גדולים ונרחבים, ואילו במישור החוף התיכון (השרון) שטחי החולות קטנים יותר, ובמישור החוף הצפוני (חוף הגליל) אינם קיימים כלל, והם נמצאים בעיקר בשפכי נחלים.
קרקע החול מורכבת מגרגירים קשים שצבעם זהוב. הגרגרים עפים בקלות עם הרוח ועוברים ממקום למקום, ולכן הם נקראים חולות נודדים.
החול שבחופי ארץ ישראל נוצר באזורים הרריים במזרח אפריקה, במקורות הנילוס. חלק מהסלעים באזורים אלה (כדרכם של סלעים בטבע) מתפרקים, מתפוררים ונסחפים מן ההרים אל אפיק הנילוס. במהלך המסע שאורכו 6,670 קילומטר עד הים התיכון ובהמשכו הם ממשיכים להתפורר עד שהם הופכים לחול. נהר הנילוס נשפך אל הים התיכון, עם המים נשפך גם החול שהוסע במי הנהר. זרמים בים התיכון מסיעים את החול מחופי מצרים מזרחה ואחר כך צפונה, לכיון חופי ישראל. כאשר החול מגיע לחופי הארץ, גלי הים מעלים אותו אל החוף.
הכורכר
גבעות הכורכר הן רצועת גבעות בודדות של רכסי גבעות הבנויות מסלע כורכר, וביניהן עמקים מכוסים בקרקע סחף.
רוב גבעות הכורכר נמצאות ממזרח לרצועת החולות, אך יש גם גבעות אחדות לאורך חוף הים (ממערב לחולות). לחלק מגבעות הכורכר יש מדרונות תלולים, ולעיתים חלקן העליון בנוי מקירות של סלעים זקופים וגבוהים הנקראים מצוקים.
הכורכר הוא סוג של סלע, העשוי בעיקר מגרגירי חול ומשברי צדפים. בתהליך ממושך התלכדו חומרים אלה והפכו לסלע.
בסלע הכורכר, כמו בקרקע החול, המים מחלחלים במהירות, ולכן גדלים עליו רק מינים מעטים של צמחים.
קרקע הסחף שבין רכסי הכורכר נוצרה מהתפרקות של סלעים. חלקי הסלע שהתפרקו נסחפו ונשחקו במי הנחלים, הפכו לקרקע ושקעו בין גבעות הכורכר. לקרקע זו צבע כהה, והיא עשויה מגרגרים זעירים.
קרקע הסחף היא קרקע פורייה ומתאימה לעיבוד חקלאי, אך בעבר חלקים גדולים של קרקע הסחף במישור החוף התיכון (בשרון) היו מכוסים בביצות רחבות ידיים, ולכן לא היה אפשר לעבד את אדמתם.
עם זאת, בחלק מגבעות הכורכר ישנה פריחה רבה בחורף ובאביב, דבר שהפך אותן למוקד טבע וטיולים במרכז שמאופיין בהתיישבות עירונית צפופה.
בחלק מן המקרים – כגון גבעת האירוסים, גן לאומי גבעות הכורכר נס ציונה וגבעת חומרה – קמו קבוצות תושבים מקומיים הפועלות לשימורן והכרזה עליהן כשמורת טבע.
חמרה
גבעות החמרה (אַחְמָר احمر בערבית – צבע אדום) הן גבעות נמוכות שמדרונותיהן מתונים מאוד.
בין הגבעות יש שטחים מישוריים נמוכים, המכוסים בקרקע סחף, אשר היו מכוסים בעבר בביצות.
חי וצומח
החי והצומח של מישור החוף מותאמים לאדמות כורכר, חמרה וחולות. לצידם נפוצים מגוון בעלי חיים מבויתים ולא מבויתים שהסתגלו לחיים ביישובים, בערים ומשכנות האדם.
בין הצמחים הנפוצים במישור החוף: חצב מצוי, סביון אביבי, סביון יפו, ציפורני-חתול מצויות, לשון-שור מגובבת, מרגנית השדה, כלנית מצויה, צבעוני השרון, אירוס הארגמן, פרג אגסני, חלמית, חרדל השדה, חרצית עטורה, גדילן מצוי וחבצלת החוף.
בעשורים האחרונים נפוצו מאוד בטבע מינים פולשים ופליטי תרבות שהובאו על ידי האדם, בהם חמציץ נטוי (נמצא בארץ ישראל למעלה ממאה שנה), נר הלילה החופי, לנטנה ססגונית, טיונית החולות וכנפון זהוב.
היונקים במישור החוף מותאמים לחיים בחולות. הם כוללים מספר מיני מכרסמים, קיפוד מצוי וקיפוד החולות, תן זהוב ושועל מצוי. בערים נפוצים כלב הבית, חתול הבית, עכבר הבית, חולדה מצויה וחולדת החוף. בין העטלפים נפוצים בעיקר עטלף פירות מצוי, עטלפון לבן-שוליים ואשף מצוי בחיפה נפוצים חזירי בר ובמצפה רמון נפוצים יעלי הנובי.
על פי סקר מרכז היונקים והזוחלים של החברה להגנת הטבע שנערך בשנים 2001–2006 עולה כי "מינים לא מעטים של בעלי חיים וצמחים נעלמו ממישור החוף", או שהם נתונים בסכנת היעלמות (הכחדה).
מהזוחלים בטבע נפוצים צב היבשה המצוי והזיקית המובהקת ובערים נפוצים החרדון המצוי שממית הבתים מניפנית מצויה (לטאות) וגם מספר נחשים לדוגמה זעמנים וצפעים
מהעופות נפוצים בטבע אדום החזה אנפת הבקר תוכי נזירי ירקון סיקסק עלווית חורף ועוד מבין הערים נפוצים דרור הבית יונת הבית צוצלת (תור העיר) עורב אפור ועוד מהמינים הפולשים נמצאים הדררה המצויה והמיינה המצויה