cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טלפוניית IP
מבנה מערכת טיפוסית
מערכת טלפון אינטרנטית טיפוסית בנויה מהמרכיבים הבאים:
מרדכי אבניאל
מרדכי אבניאל (דיקשטיין) (31 ביולי 1900 – 12 באוקטובר 1989) היה צייר, פסל ועורך דין ישראלי.
קורות חיים
נולד בפריצ'י (בבלארוס של היום). למד אמנות ביקטרינבורג שברוסיה בשנים 1913-1919. היה פעיל ציוני וכיהן כיו"ר סניף צעירי ציון בעירו. במהלך ועידת צעירי רוסיה ב-1920, נאסר על ידי השלטונות הקומוניסטים.
עלה לארץ ישראל עם קבוצת חלוצים בשנת 1921, ועבד תחילה במטעי הדרים בקרבת פתח תקווה. בשנת 1923, בעידודו של בוריס שץ, עבר לירושלים כדי לקדם את לימודי האמנות שלו בבצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות, ומאוחר יותר לימד שם ציור ופיסול. בין השנים 1924-1928 שימש כמנהל המחלקה לפיסול זעיר בבצלאל. במקביל למד משפטים בבית הספר המנדטורי למשפטים, וב-1932 קיבל רישיון לעסוק כעורך דין. בשנים 1929-1934 כיהן כיו"ר מרכז ברית הציונים הרוויזיוניסטים (הצה"ר) בירושלים. כן היה מפעילי "ברית הבריונים" של אב"א אחימאיר, חברו הקרוב. היה עורך אחראי של הירדן. משנת 1935 התגורר בחיפה. היה יו"ר סניף תנועת החירות בעיר, וחבר מועצת עיריית חיפה. נודע בעיקר כאמן, אך עבד גם כעורך דין ושותף-מייסד של משרד עורכי הדין החיפאי "אבניאל, סלומון ושות'", אותו הקים עם יואל סלומון (נינו של יואל משה סלומון), ב-1950. בשנות ה-60 פרש אבניאל מעבודתו במשרד כדי להתמקד בפעילותו האמנותית.
אבניאל היה חבר ברובע האמנים בצפת והחזיק סטודיו פעיל בחיפה. עבודותיו מוצגות במוזיאונים חשובים בעולם ובאוספים פרטיים בישראל ומחוצה לה.
נישא לנחמה אבניאל לבית דרוין, פעילה ציונית בת עירו, ב-1923. גם היא הייתה חברת הצה"ר ותנועת החירות. נולדו להם בן (בצלאל ) ובת. בתו שרה נשאה לשותפו יואל סלומון.
נפטר בשנת 1989.
יצירתו
אבניאל ידוע בעיקר בזכות עבודות הנוף שלו. הוא ניסה לתאר בציוריו את נופיה של ארץ ישראל והאווירה שלהם, אותם הכיר במהלך טיוליו בארץ. על עבודותיו על נופי הארץ אמר: "...שוב ושוב, התנסיתי בציור ורישומם, ובכל אותו הזמן ניסיתי ללמד את עצמי אמנות עכשווית. וכך ניערתי מעלי בהדרגה את התפיסה האקדמית, והפכתי לחופשי יותר. ניסיתי בכל מאודי למצוא את הסגנון שלי. העננים המרחפים מעל הכנרת או ים המלח - שניהם מתחת לגובה פני הים - מביאים לשינוי כמעט בלתי פוסק של אור, צבע ואווירה הנוף לובש צורות ומאבד אותן שוב, עננים אלה לימדו אותי להבין את החלל. אני לא רואה את הנופים בדרך אופטית, הם שילוב של צבעים המעורבבים בהרמוניה - מופשטים לעיתים, ובזמנים אחרים של הם ביטוי של הרגשות הפנימיים שלי רק לאחר שנים שאני מוצא את ביטוי עצמי בנוף שלי, באור, האווירה והשמש של ישראל. המוטיב שלי הוא תמיד נוף שאינו סטטי עם כל ניגודיו - קרן השחר, הדממה של חומו של היום, הדמדומים של הערב, הזוהר האפלולי, רוח וגשם, הסערה של הלילה."
לוחמה כלכלית
שימושים בלוחמה כלכלית
השימוש בלוחמה כלכלית נעשה הן במסגרת של מלחמה קרה והן במסגרת של מלחמה כוללת. בסיטואציה של מלחמה קרה, האמצעים העיקריים ללוחמה כלכלית הן סנקציות כלכליות בדרגות חומרה שונות, כגון: איסור השקעות והזרמת הון, הטלת אמברגו על סחר, אפליה לרעה של חברות או גופים העושים עסקים עם המדינה המוחרמת, הקפאת נדל"ן והון נזיל והפקעתם, או חרם כללי. דוגמה טובה לסיטואציה כזו הן הסנקציות הכלכליות שהטילו מועצת הביטחון של האומות המאוחדות ומדינות המערב על איראן בגלל סירובה להפסיק את פעילותה לפיתוח ולייצור נשק גרעיני על פי דו"חות הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית.
במסגרת של מלחמה כוללת, המטרה תהיה למנוע מהצבא היריב להשיג את המשאבים החיוניים ללחימה, או לפגוע באוכלוסייה האזרחית של היריב על ידי מניעת מוצרי יסוד, כגון: מזון ואנרגיה. האמצעים להשגת המטרות האלה הם: תפיסת או השמדת המשאבים החיוניים, הטלת מצור והשמדת אמצעי הייצור. דוגמאות מובהקות ללוחמה כלכלית בזמן מלחמה כוללת, אפשר למצוא במלחמת העולם השנייה, כאשר בעלות הברית השתמשו בטקטיקות הללו, כדי למנוע מכלכלות מדינות הציר משאבים חיוניים. בתגובה, מדינות הציר ניסו לפגוע במאמץ המלחמתי של בעלות הברית באמצעות מלחמת צוללות והטבעת ספינות אספקה המובילות מזון, חומרי גלם ואמצעי לחימה.
טקטיקות נפוצות ללוחמה כלכלית
מדינות המעורבות בלוחמה כלכלית מבקשות להחליש את כלכלת היריב על ידי כך שהן מונעות ממנו גישה למשאבים טבעיים, כלכליים, טכנולוגיים ואחרים שחיוניים לו, או שהן מונעות ממנו את היכולת להפיק רווח ממשאבים שיש ברשותו. כמה מהטקטיקות הנפוצות של לוחמה כלכלית הן:
ההשלכות של לוחמה כלכלית
יעילותה של הלוחמה הכלכלית תלויה בכמה גורמים ביניהם: היכולת של היריב לייצר את המשאבים החיוניים בכוחות עצמו, או לרכוש אותם ממדינות נייטרליות; התמיכה העממית של האוכלוסייה המקומית במשטר; היכולת של המשטר לכוון את המשאבים המוגבלים של המשק הפגוע לעבר הכוח הצבאי. המבקרים של שיטת הלוחמה הכלכלית אומרים שהנפגעים העיקריים משיטה זו הם האוכלוסייה האזרחית בכללותה, שעלולה להגיע במקרים קיצוניים לרעב, מחלות או קיפאון. לעומת זאת, דווקא בצמרת המדינית- ביטחונית, ובמגזר הצבאי בכלל, אין כמעט פגיעה. בנוסף, הנקיטה בשיטה של לוחמה כלכלית עלולה לעלות ביוקר דווקא לצד היוזם.
לוחמה כלכלית בישראל בשנות ה-50
יוזמות שונות בתחום הלוחמה הכלכלית עלו בישראל בשנים 1954 - 1953. בפברואר 1953, החליט ור"ש להקים במסגרת "המוסד" גוף שיפעל לשבירת החרם הערבי על ישראל. כך הוקמה ועדה ייעודית לביצוע לוחמה כלכלית, שבראשה הועמד איש "המוסד" והשתתפו בה רע"ן איסוף באמ"ן, נציגי המשטרה והשב"כ. לצידה פעלה ועדה בין-משרדית שהקימה הממשלה, שהחברים בה היו אנשי משרד החוץ, האוצר, המסחר והתעשייה, התחבורה ו"המוסד". זו נועדה לרכז את כל הפעולות הקשורות לחרם הערבי ולדרכים לעקוף אותו. במסגרת זו ננקטו מספר צעדים ראשוניים שלא הבשילו לפעילות משמעותית: גויסו כמה סוחרים ישראלים עם קשרים למדינות ערב, במטרה למכור את תוצרתם במטבע ערבי ובדרכים שונות. כן נעשה ניסיון, שלא עלה יפה, לגייס למאמץ כמה סוחרים סיטונאים ערבים, וכן הייתה כוונה להקים בגבולות, בעיקר עם לבנון וירדן, "תחנות" שבהן תופקד סחורה ישראלית שתימכר לסוחרים ערבים מעבר לגבול. ראש אמ"ן דאז, בנימין גיבלי, הביע התנגדות למהלכים אלו והמליץ לראש "המוסד" דאז, איסר הראל, לקיים "דיון בבעיה במשותף ובהקדם על מנת למנוע [את] התקלות הצפויות לפנינו". הראל נעתר לדרישת גיבלי וערך באוגוסט 1954 דיון לבחינה מחודשת של הסוגיה במסגרת ור"ש. זה הנחה את הגורמים החברים בו לבחון מחדש את הנושא לאחר הבחינה שבאמ"ן והעלה את הסתייגויותיו המהותיות, אך קבע ש"לאור כל האמור לעיל, ובהתחשב בעובדה שהניסיון שנצטבר אצל העוסקים בפעולה זו אינו מספיק כדי לקבוע עמדה סופית וברורה, הרינו ממליצים לאפשר את המשכת הפעולה, בכפוף למכלול שיקולים ואילוצים". כעבור שנה וחצי, בפברואר 1956, הוחלט לסיים את הפעילות ולסגור את התחום במחלקה הכלכלית ב"מוסד". זאת כנראה לאור כישלון הפעילות שנעשתה בנושא זה מול לבנון, ירדן ומצרים והיעדר תיאום בין כלל הגורמים בקהילה.
פפי השני
פפי השני (נולד לערך ב-2284 לפנה"ס – נפטר לערך ב-2184 או ב-2216 לפנה"ס) היה פרעה מצרים בתקופת השושלת השישית. פפי נחשב ככל הנראה למונרך ששלט למשך הזמן הארוך ביותר בהיסטוריה, כאשר תקופת השלטון המיוחסת לו לרוב משתרעת על פני 94 שנים, משנת 2278 לפנה"ס (כשהיה בערך בן 6 שנים) ועד מותו המשוער בגיל 100, מה שעושה אותה לארוכה ביותר בהיסטוריה עד היום. עם זאת, מספר חוקרים מטילים ספק בכך וסבורים שמדובר בתקופה קצרה יותר, כבת 64 שנים. על פי סברה זו מקור הטעות הוא בקריאה שגויה של טקסטים היסטוריים. לא נמצא שום אזכור של פפי השני מעבר לשנת שלטונו ה-62 וידוע כי יורשו היה בנו, ולא נכדו.
פפי הוכתר בגיל צעיר לפרעה ולקח לעצמו את השם "נֵפֵרְקָרֵה (נפר-קה-רע)" שמשמעותו הוא "יפה היא נפשו של רע". סברה מקובלת בעבר הייתה כי הוא בנו של פפי הראשון ומלכתו אנחסנפפי השנייה, אך בעקבות מציאת כתובת בקבר אנחסנפפי עלתה סברה כי הוא בנו של מרנרה הראשון , בנו של פפי הראשון, אשר נישא לאנחסנפפי לאחר מותו של אביו.
בתקופת שלטונו של פפי השני ניכרה ירידה בכוחה של הממלכה הקדומה ושל הפרעונים בעוד שהשליטים המקומיים באימפריה הלכו והתחזקו. ללא ממשל מרכזי שיאכוף את החוק והסדר באימפריה החלו השליטים המקומיים לפלוש זה לקרקעות זה.
שלטונו
על פי ההנחה הרווחת אימו של פפי, אנחסנפפי, שימשה כעוצרת בשנות שלטונו הראשונות, זאת עקב גילו הצעיר. הנחה זו קיבלה חיזוק לאחר שהתגלה פסלון המתאר את פפי בחיק אימו, והוא במדי המלוכה.
מעריכים כי במהלך שלטונו ניסה פפי לשמור על מעמדה של הממלכה הפרעונית, אך עם עליית כוחם של האצילים הפחותים, ראשי הערים והמחוזות, כוחו של הממשל הפרעוני דעך. קרנם של אותם אצילים התחילה לעלות, לפי חלק מהסברות, עוד בימי פפי הראשון, קודמו של פפי השני בשושלת המלוכה וסבו. פפי הראשון נשא שתי אחיות ממשפחת אצילים קטנה ומינה את אחיהן לשר החצר. נישואין אלו הולידו את מרנרה, שהיה אביו של פפי השני. כך היה פפי השני עצמו בן לאותם אצילים קטנים והיווה עבורם נקודת כוח בחצר המלוכה.
פפי השני החל להאציל סמכויות רבות לאותם אצילים, לצד אנשי חצרו וכהני דת. קברים מפוארים רבים מאותה התקופה שנמצאו באתרי מחוזות רבים של הממלכה העתיקה מדגישים את מידת העושר הרב שחילק פפי לאציליו. כמו כן פפי חילק את תפקיד הווזיר לשניים, אחד עבור הממלכה העליונה ואחד עבור התחתונה, ובכך הפחית מהכוח השלטוני של חצר המלוכה בממפיס.
מתחם הפירמידות
מתחם הפירמידות של פפי השני ממוקם בסאקרה, קרוב לאתרי קבורתם של רבים מפרעוני הממלכה העתיקה. מבנה הפירמידה עצמו נחשב לצנוע לעומת פירמידות הענק של אבותיו מהשושלת הרביעית של הפרעונים, אשר מבני קבריהם היו ענקיים (ובראשם הפירמידה הגדולה של גיזה). מאידך, גודל הפירמידה היה בהתאם למקובל בתקופתו של פפי. במקור גובה הפירמידה היה 78.5 מטרים, אך עול השנים נתן בה אותותיו וכעת היא מתנשאת לגובה של 52 מטרים בלבד.
הפירמידה היוותה את מרכזו של מתחם קבורה גדול יותר, אשר כלל גם פירמידת "לוויין" קטנה יותר ממזרח לזו הגדולה, אשר היוותה את חדר המתים עבור הקבורים. מתחם הקבורה כולל גם את פירמידות שלוש נשותיו הראשונות של פפי וכן את "חדר המתים" שלהן. אשתו הרביעית של פפי השני, אנחסנפפי הרביעית, לא זכתה לפירמידה משלה ונקברה בחדר צדדי עם אחת מנשותיו האחרות, דבר המרמז אולי על דעיכת האימפריה וכישלון הכלכלה שמנעו את בניית הקבר הענקי עבור המלכה. דבר דומה אירע גם לבנו של פפי, אשר נקבר במתחם קבורתו של אונס, אחרון הפרעונים מהשושלת הקודמת (החמישית). במקרה זה אף נעשה שימוש בסרקופג משומש אשר תוארך לתור הזהב של מצרים העתיקה, עת השושלת הרביעית.
על פי מחקרים נראה כי בניית הפירמידה הושלמה בשנה ה-13 לשלטונו של פפי השני. מכיוון שזה נפטר רק זמן רב לאחר מכן הדבר יכול להסביר מדוע פירמידה זו הייתה האחרונה מסוגה במשך שנים רבות לאחר גם לאחר מותו של פפי, עת שלטון הפרעונים נשבר. השלמת הפירמידה בשלב כה מוקדם יצרה פער דורות עבור הבנאים, שחסרו פרויקטים גדולים נוספים לבצע.
המתחם נתגלה לראשונה על ידי החוקר הבריטי ג'ון שה פרינג, אך היה זה גסטון מספרו  אשר נכנס לראשונה לתוככי הפירמידה ב-1881. חקירות נוספות התבצעו בין 1926 ל-1932.
הנצחת דמותו
בניגוד לפרעונים רבים אחרים, נמצאו מעט מאוד פריטים המתארים את פפי השני. דבר זה מוזר כפליים בהתחשב בשנות שלטונו הארוכות, אשר נתארכו מעבר לכל אלו של קודמיו וממשיכיו. שני הפריטים העיקריים הם פסלים קטנים, שניהם מתארים את פפי כתינוק. האחד מתארו בזרועות אימו והשני כתינוק כורע אשר ידו הימנית (אשר נשברה מהפסל עם הזמן) נוגעת בפיו.
יורשיו
מעטות הם הרשומות המתעדות את יורשיו של פפי השני, ועל כן מקובל להחשיבו כפרעה האחרון של השושלת השישית. מאידך, רשימת המלכים של טורין, מסמך היסטורי מתקופת רעמסס השני המתעד את שושלות המלכים, מאזכרת את בנו של פפי, מרנרה השני, כיורשו. מנתון, היסטוריון מצרי מהמאה השלישית לפני הספירה, מספר כי מרנרה נרצח לאחר כשנה ואשתו, אחותו ניטוקריס, תפסה את השלטון, רדפה את הרוצחים, הוציאה אותם להורג ולאחר מכן התאבדה. על פי תיאור זה ניתן להחשיב את ניטוקריס כאישה הראשונה לשלוט בממלכה הקדומה. כיום ישנו ספק רב לגבי נכונות דבריו של מנתון לגבי ניטוקריס עקב רשימת המלכים של טורין המציינת שליטים אחרים בזמן בו היא שלטה, כביכול.
לאחר מותו של פפי התפורר השלטון הפרעוני והיה זה סופה של תקופת הפרעונים הראשונה ותחילתה של תקופת הביניים הראשונה, אשר תימשך כ-200 שנים.
קיליאן ניקיימה
קיליאן בסבה גיקה ניקיימה (בצרפתית: Killian Basba Geeke Nikiema; נולד ב-22 ביוני 2003 בדראכטן שבהולנד) הוא כדורגלן בורקינאי-הולנדי המשחק בעמדת השוער בקבוצת דן האג מליגת המשנה ההולנדית ובנבחרת בורקינה פאסו.
קריירת מועדונים
בגיל 4 החל ניקיימה לשחק באקדמיה של פורשכוטן '97 כקשר כנף, ובגיל 15 עבר לשחק כשוער. בשנת 2016 הצטרף ניקיימה למחלקת הנוער של דן האג, וב-9 במאי 2019 חתם על החוזה המקצועני הראשון שלו במועדון.
קריירה בינלאומית
ניקיימה, בן לאב בורקינאי ולאם הולנדית, שיחק בנבחרות הצעירות של הולנד.
ב-4 בספטמבר 2019 ערך ניקיימה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בורקינה פאסו, בניצחון 1-0 על נבחרת לוב במשחק ידידות.
הוא נכלל בסגל נבחרת בורקינה פאסו לקראת טורניר גביע אפריקה לאומות 2021.
ויקטורי רשת סופרמרקטים
ויקטורי רשת סופרמרקטים בע"מ, המוכרת במותג ויקטורי היא חברה ישראלית אשר בבעלותה רשת סופרמרקטים.
נכון לספטמבר 2020, לרשת 59 סניפים. חנויות הרשת נחשבות לחנויות דיסקאונט (במחירים זולים) בדומה לרשתות רמי לוי שיווק השיקמה ואושר עד.
לרשת פריסה של מעל 2 סניפים רק בתל אביב (5) ובאשקלון (3), בשאר הערים הגדולות יש לרשת סניף אחד או שניים.
היסטוריה
מייסד הרשת, חיים (ויקטור) רביד ניהל מאפיית לחם בחוף השנהב במשך מספר שנים. לאחר שחזר לישראל הקים את קבוצת ויקטורי ב-1986, ותחילה פעלה הקבוצה בענף הבנקאות באפריקה ובאירופה. ב-1987 הקים האח אבי את רשת "בגט הזהב" למאפים קפואים. ב-1995 נפלו מספר רשתות מזון פרטיות והספק העיקר של העסק "סלטי בנצי" נקלע לקשיים כאשר מירב חובו היה לעסק המאפים הקפואים, וסוכם שהבעלים, שהיה גם בעלים של רשת סופרמרקטים, יעביר לאייל רביד האח השני, סניף סופרמרקט אחד על מנת לסגור את החוב. במקביל הוסב מפעל הבגטים למפעל בשר. לאחר מכן רכש אייל סניף נוסף מבנצי. לאחר שהאח אבי רביד עזב ב-2005 לארצות הברית החליט אייל רביד שהיה בעל השליטה בעסק, לסגור את מפעל הבשר ולהתמקד בקמעונאות בלבד. כיום נמצאת הרשת בשליטת משפחת רביד, ומנכ"לה הוא אייל רביד, בנו של חיים. לקבוצה מרכז לוגיסטי אחד הנמצא ביבנה.
ב-2006, הרשתות הפרטיות "מחסני השוק", "מחסני להב", "סופר דוש", "ויקטורי", "ח. כהן סיטונאות מזון" ו"רמי לוי שיווק השקמה" הקימו יחד מותג פרטי על מנת להתמודד מול המותג הפרטי של הרשתות הגדולות "שופרסל" ו"מגה קמעונאות".
בשנת 2011 החלה הקבוצה להיסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב, והקימה מועדון לקוחות.
בתובענה ייצוגית שהגיש גרשון מסיקה נגד ויקטורי, נטען כי הרשת גבתה כסף על שקיות בסניפיה בהתנחלויות אורנית ואלקנה, וזאת למרות שחוק השקיות אינו חל ביהודה ושומרון. ביוני 2017 הסכימה ויקטורי לפצות את לקוחותיה.
ביוני 2017 החלה הרשת למכור את מוצריה באתר האונליין "ויקטורי אונליין".
סן רמון דה לה נואבה אוראן
סן רמון דה לה נואבה אוראן (בספרדית: San Ramón de la Nueva Orán), או בקיצור אוראן, היא עיר בפרובינציית סלטה בארגנטינה. העיר נמצאת במרחק של 3 קילומטרים מערבית לנהר ברמחו ובמרחק של 270 קילומטרים מסלטה, בירת הפרובינציה.
היסטוריה
במהלך המאות ה-17 וה-18 הספרדים השקיעו מאמצים רבים בניסיון ליישב את האזור, אך רובם סוכלו על ידי הילידים המקומיים. הניסיון הראשון היה ב-1625 כאשר הוקם הכפר סנטיאגו דה גואדלקאסר, אשר הותקף על ידי הילידים ונחרב ב-1629. היה ניסיון נוסף להקים באזור רדוקסיון על ידי פרנציסקנים מטריחה (בבוליביה של היום) בשם נואסטרה סניורה דה לאס אנגוסטיאס דל סנטה ב-1779, אך גם הוא נחרב כעבור שנה.
הניסיון המוצלח והאחרון היה ב-31 באוגוסט 1794 כאשר איש הצבא הספרדי רמון גרסיה דה לאון אי פיסרו ייסד את סן רמון דה לה נואבה אוראן (מילולית: רמון הקדוש של אוראן החדשה). היא נקראה כך על שם הקדוש הנוצרי הקטלאני רמון נונט (Ramon Nonat), ש-31 באוגוסט הוא יום חגו, ועל שם העיר אוראן (באלג'יריה של היום) שם נולד רמון גרסיה דה לאון אי פיסרו. העיירה החדשה עזרה בהגנה על הדרך בין טריחה וסלטה.
העיירה שוחררה משלטון ספרד ב-1810, בתחילת מלחמת העצמאות של ארגנטינה, ובהמשך המלחמה היא הייתה בסיס של תומכי העצמאות באזור.
בשנות ה-70 של המאה ה-19 פקדו את האזור שתי רעידות אדמה חזקות שהחריבו את העיירה, והיא שוקמה בעשורים שלאחר מכן.
כלכלה
הכלכלה המקומית מסתמכת בעיקר על גידול מקנה וחקלאות, הכוללת בעיקר גידול קנה סוכר, הדרים (בעיקר תפוזים ואשכוליות), צ'ילי, בננות וקפה.
חינוך
בעיר נמצאת שלוחה אזורית של האוניברסיטה הלאומית של סלטה.
תחבורה
את העיר משרת נמל התעופה אוראן, המציע טיסות לערים מרכזיות אחרות בפרובינציית סלטה.
העיר נמצאת על מסלול הכביש הלאומי מספר 50, המקשר את העיר הקטנה פיצ'נל שמדרום לאוראן לגבול עם בוליביה.
מירטנבאום
מירטנבאום, מירטנבוים או מרטנבאום (גרמנית: Myrtenbaum או Myrthenbaum, פולנית: Mirtenbaum או Mirtenboim, יידיש: מירטענבוים) הוא שם משפחה יהודי אשכנזי שפירושו מגרמנית או מיידיש "הדס" (ענף עץ עבות).
{{פירושונים|
קישורים חיצוניים
}}
In a Mellow Tone
In a Mellow Tone, סטנדרט שהולחן ב-1939 על ידי דיוק אלינגטון ונכתב על ידי מילט גבלר.
השיר בוצע פעמים רבות על ידי זמרים וזמרות וזכה גם לביצועים כליים (אינסטרומנטליים) רבים. בין היתר שרה אותו אלה פיצג'רלד באלבום מחווה לדיוק אלינגטון (Ella Fitzgerald Sings the Duke Ellington Songbook) וקולמן הוקינס ניגן את השיר ביחד עם אדי דייוויס (Eddie Davis).
מוקש אמבאני
מוקש אמבאני (Mukesh Ambani; נולד ב-19 באפריל 1957 בתימן) הוא מיליארדר הודי.
במאי 2022 הוערך הונו האישי במעל 105 מיליארד דולר.
ביוגרפיה
מוקש נולד בתימן לאב שעסק בייצוא תבלינים מהודו לתימן והיה מקאסטת סוחרים. מצבה הכלכלי של המשפחה לא היה קל. במהלך השנים השתפר מצבה של המשפחה אולם זכרונות הזמנים הקשים והכרת חיי המעמד הבינוני-נמוך מכלי ראשון מלווים את אמבאני עד היום.
לאחר סיום לימודי התיכון, התקבל אמבאני למכון לטכנולוגיה כימית של אוניברסיטת מומבאי (UDCT) וסיים לימודי הנדסה כימית משם עבר לתוכנית במנהל עסקים באוניברסיטת סטנפורד אולם סיים רק שנת לימודים אחת מתוך שתיים. בשנת 1981 קרא לו אביו לחזור לעסק המשפחתי, לעסוק בנושא ייצור חוטים, ומשם פיתח את החברה לעסקי פטרוכימיקלים, אנרגיה, תקשורת ורשת חנויות.
אחיו הצעיר של מוקש הוא אוניל אמבאני, היה אף הוא ברשימת 500 העשירים של פורבס. אחרי שנפטר אביהם ב-2002 היה בין האחים סכסוך ירושה שזכה לסקירה והתעניינות ונפתר בהתערבות האם שדאגה לפיצול עסקי הבנים.
באוקטובר 2021 הוערך הונו האישי במעל 101 מיליארד דולר.
חזון חברתי-כלכלי
פרט לחזונו הכלכלי, בו הוא שואף לפיתוח כלכלי של הודו ושל החברות שבשליטתו, יש לאמבאני שאיפות לקדם את החקלאות ההודית ואת מצבם של 700 מיליון החקלאים ההודים.
כשילוב בין שאיפתו הכלכלית והחברתית הקים אמבאני רשת של חנויות הקונות את מוצריהן ישירות מהחקלאים במחירים מעט גבוהים מאשר משלמים להם המתווכים וכך פער התווך מתחלק בין החקלאי לאמבאני והלקוחות. יתרון נוסף של פעולתו זו של אמבאני היא הוספת איסוף מהחקלאים שעד כה היו מחוץ לשרשרת האספקה החקלאית לשווקים והחנויות.
אמבאני מנסה לנצל את יתרונה התרבותי-היחסי של הודו, של חיים ועבודה בקהילות, וליצור מרכזי ייצור של מוצרים עתירי עבודה בכפרים עצמם. הוא מנסה להתחרות בסינים היוצרים מפעלי ענק לצורך ייצור מוצרים אלו ונזקקים להשקעה גדולה בהקמתם, על ידי השקעה קטנה יותר שתחפה על הרווחים הקטנים יותר. חלק מהייצור יוכל לשיטתו להעשות בבתי האיכרים עצמם ובכך הוא נתלה באילן גבוה - גנדי שהטיף לכך שכל ההודים ילבישו "קהדי" (בגדים מתוצרת ביתית) ולשם כך קרא גנדי לכל ההודים להקדיש זמן מדי יום לשם טווית חוטים ואריגה של קהדי. את המוצרים האלו ירכוש אמבאני ישירות מהכפריים וימכור אותם בחנויות שלו או לייצוא.
סופר-קאפ
סופר קאפ (באנגלית: Super Cup) היא תחרות ספורט הנערכת לפני פתיחת עונת הספורט. התחרות נערכת בדרך כלל בענף הכדורגל, אך גם בענפי ספורט נוספים. התחרות מפגישה את אלופת הליגה ומחזיקת הגביע של העונה הקודמת במדינה מסוימת למשחק ביניהן. נהוג שאם קבוצה זוכה בדאבל (גם באליפות וגם בגביע), מתמודדת מולה הקבוצה שסיימה כסגנית האלופה. ישנם גם משחקי סופר קאפ בינלאומיים, למשל הסופר קאפ האירופי שמפגיש בין זוכת ליגת האלופות לבין זוכת הליגה האירופית.
בישראל, מתקיים טורניר הסופר-קאפ בשם "אלוף האלופים". הטורניר התקיים בין השנים 1957–1990, וחזר בשנת 2015.
כדורגל
בכדורגל, ישנן מדינות רבות בהן נערכת תחרות סופר קאפ:
ישנן התאחדויות כדורגל של יבשות, המקיימות תחרויות סופר-קאפ בין המועדונים המובילים שלהן, בינן לבין עצמן:
כמה תחרויות סופר קאפ התקיימו בעבר, ולאחר מכן הפסיקו:
בספטמבר 2021, סיכמו אופ"א והקונמבול על ייסוד 'סופר קאפ נבחרות', אשר יפגיש בין אלופת אירופה (היורו) לבין אלופת דרום אמריקה (הקופה אמריקה). המפגש התקיים לראשונה ב-1 ביוני 2022, ובו ניצחה אלופת דרום אמריקה, ארגנטינה, את אלופת אירופה, איטליה, וחנכה את המפעל עם התואר הראשון.
בישראל, מתקיים טורניר הסופר-קאפ בשם "אלוף האלופים". הטורניר התקיים בין השנים 1957–1990, וחזר בשנת 2015.
אובייקט למידה
אובייקטי למידה הם "אוסף של פריטי תוכן, פרטי תרגול, ופריטי הערכה המשולבים יחד לשם השגת מטרת לימוד אחת". הם מהווים מרכיב מרכזי ברוב המצבים שבהם מתרחשת הוראה ולמידה וניתן לעשות בהם שימוש חוזר.
רקע
הביטוי "אובייקט למידה" מיוחס לוויין הודג'ינס (Wayne Hodgins) ולקבוצת עבודה משנת 1994 הנושאת את שמו. הרעיון של "אובייקטי למידה" ידוע גם כ: אובייקטי תוכן, אובייקטים חינוכיים, אובייקטי מידע, אובייקטים חכמים, פיסות ידע, רכיבי למידה, אובייקטי מדיה, רכיבי תוכנית לימודים, אובייקטי למידה לשימוש חוזר, רכיבי הכשרה ואימון. ניתן לראות במושג זה תפישת עולם בתחום הלמידה מרחוק שמשמעותה היא, חלוקת תוכן הלימוד לפיסות מידע קטנות, כך שניתן מחד לעשות שימוש בכל פיסה, כישות עצמאית, המנוהלת על ידי תחומי למידה שונים, ומנגד ניתן לאחד כמה פיסות ליחידת לימוד גדולה. פריטי הלימוד מתויגים בדרך כלל על ידי Meta Data.
הרעיון המרכזי של השימוש באובייקטי למידה מאופיין באופן הבא:
אובייקטי למידה עוצבו במטרה להפחית את העלות הלמידה, כדי ליצור תוכן לימודי סטנדרטי וכדי לאפשר שימוש ושימוש חוזר בתוכן לימודי במערכות של ניהול למידה.
הגדרות
למושג אובייקט למידה (Learning object) ניתנו הגדרות רבות אך אין כיום הגדרה אחת מוסכמת. על פי הגדרה אחת אובייקטי למידה הם: "כל ישות דיגיטלית או לא דיגיטלית שניתן להשתמש בה, לעשות בה שימוש חוזר או להפנות אליה בתהליך של הוראה בשילוב טכנולוגיות", על פי הגדרה אחרת אובייקטי למידה הם כל דבר שניתן לארוז באופן דיגיטלי ויכול לשמש להוראה. על פי הגדרה זו גם צילום של תפוח. כמו גם שיעור שלם המועבר בווידאו וכן מרכיביו הם אובייקט למידה. בהגדרות אחרות מודגשת החשיבות של המודולריות, האפשרות לפעולת חקר והאפשרות לשיתופיות כתכונות חשובות של אובייקטי למידה.
רכיבים
להלן רשימה של חלק מסוגי המידע שעשוי להיות כלול באובייקט למידה ובמטה דאטה שלו:
מטא-דאטה
אחת הסוגיות המרכזיות בשימוש באובייקטי למידה הוא זיהוי על ידי מנועי חיפוש או מערכות ניהול תוכן. כפי שלספר בספרייה יש זיהוי, כך גם אובייקטי הלמידה חייבים להיות מתויגים עם מטה דאטה. החלקים החשובים ביותר של מטה דאטה של אובייקט למידה כוללים:
אובייקט למידה דיגיטלי וסגנונות למידה
אובייקטים דיגיטליים ללמידה:
אובייקטים דיגיטליים ללמידה, הם פריטים דיגיטליים שמטרתם לשמש ללמידה נתמכת טכנולוגיה. אובייקטים אלו, תומכים בפעילויות הלמידה, מאפשרים לתלמידים לפקח על הלמידה שלהם, לארגן את משאבי התוכן, ולהעריך את התקדמות ותוצאות הלמידה.
לרוב, ניתן ליישם למידה באמצעות אובייקטים דיגיטליים בשתי דרכים: ראשית, המרצה מעלה את משאבי הלמידה הדיגיטליים, והתלמידים מורידים משאבים אלו ולומדים אותם. שנית, התלמידים לומדים באופן אינטראקטיבי בסביבה המקוונת מאנימציות, סימולציות וקורסים מובנים, מבלי להוריד את הפריטים הדיגיטליים.
דוגמאות לאובייקטים דיגיטליים ללמידה:
1. קובצי תַּסְדִּיר מסמכים נייד (PDF).
2. הרצאות שמע.
3. הרצאות וידאו.
הקשר בין אובייקטים דיגיטליים ללמידה לבין סגנונות למידה:
לומדים משיגים ומעבדים מידע על פי סגנון הלמידה שלהם. לפיכך, ייתכן כי התאמה בין אובייקט הלמידה, לבין סגנון הלמידה העיקרי של הלומד, יביא לתרומות וליתרונות משמעותיים בתהליכי הלמידה. במחקר שבדק את הקשר בין סגנון הלמידה העיקרי של סטודנטים, לבין רמת השימוש באובייקטים השונים ללמידה (קובצי PDF, הרצאות שמע, הרצאות וידאו ובחנים מקוונים) בסביבת למידה מקוונת. נמצא כי, סטודנטים בעלי סגנון למידה חושי, צפו במשך זמן רב יותר בהרצאות וידאו מאשר סטודנטים בעלי העדפה לסגנון הלמידה הוויזואלי. בנוסף, סטודנטים עם סגנון למידה חושי, ביצעו יותר בחנים להבנת הנושא, מאשר סטודנטים בעלי סגנון למידה ויזואלי. עם זאת, לא נמצא הבדל משמעותי בין סגנונות הלמידה, בקריאת קובצי ה-PDF ובשמיעת הרצאות השמע. החוקר (Özdemir) הסיק כי ההבדלים במשך זמן הצפייה ובכמות ביצוע הבחנים, קשורים לכך שללומדים בעלי סגנון למידה חושי, יש צורך לחזור ולהתאמן על הנושאים הנלמדים.
מעברי האלפים
מעברי האלפים הוא כינוי כולל לנקודות ציון בשרשרת הרי האלפים שבהן נוצרו עמקים וגאיות שמחברים בין אזורים מישוריים יחסית, ומאפשרים מעבר וחצייה של שרשרת ההרים.
הטופוגרפיה האלפינית מקשה על חצייתה בעיקר בחלק המזרחי שלה, הבנוי משלוש שרשרות מקבילות של רכסים בציר מזרח-מערב, עובדה המחייבת גילוי של מעבר ראשי החוצה את שלושתן, או שלושה מעברי ביניים על מנת לקיים תנועה בציר מדרום לצפון. הבעיתיות בחציית החלק המרכזי של האלפים נובע מן הגובה הגבוה יחסית של ההרים באזור זה. החלק המערבי הוא הקל ביותר יחסית, לחצייה של הרכס האלפיני.
היסטוריה
מעברי ההרים העיקריים בהם עשו הרומאים שימוש מוכרים כיום כ: מעבר מדלנה, מעבר מונז'נבר, מעבר סן ברנאר הקטן, ומעבר סן ברנאר הגדול בגבול איטליה-צרפת שהיה המעבר החשוב והשימושי ביותר מכולם, מכיוון ששימש כדרך מעבר ראשית לפרובינציות גאליה ובלגיקה, וכדרך הקצרה ביותר לפרובינציה בריטניה. בנוסף למעברים אלה נעשה שימוש גם במעבר שפולגן ומעבר ספטימר בגבול איטליה –שווייץ, מעבר רשן ומעבר ברנר בגבול איטליה–אוסטריה.
לרומים הייתה גישה מועטה למעבר בחלק המרכזי של הרי האלפים, והשפעתם באזור זה התפשטה רק בימי הביניים המוקדמים, עם הגילוי של מעבר סימפלון, מעבר סנקט גוטהרד, ומעבר סן ברנרדינו. במאה ה-13 התגלו והחל השימוש במספר מעברי הרים נוספים, אשר היו נוחים לחצייה בעיקר בחלקים המערבי והמרכזי של הרכס האלפיני.
רשימת המעברים
להלן רשימת 10 מעברי האלפים הגבוהים ביותר, מתוך 76 מעברים קיימים:
יהושע אייבשיץ
ישראל יהושע אייבשיץ (24 במרץ 1916, י"ט באדר ה'תרע"ו - 9 באפריל 2019, ד' בניסן ה'תשע"ט) היה ניצול השואה, סופר, עורך וחוקר שואה ישראלי. חיבר וערך עשרות ספרים בנושא חיי היהודים בתקופת השואה, גבה אלפי עדויות מניצולי שואה והקים בחיפה את המכון ללימודי השואה ע"ש ח. אייבשיץ.
ביוגרפיה
נולד ב-1916 בעיר ויילון. אביו הרב חיים אלעזר אייבשיץ היה נכד מצד אמו של הרב חיים אלעזר וקס בעל הנפש חיה ונין של ר' ישראל יהושע טרונק מקוטנא.
בצעירותו כאשר היה בגיל תשע בשנת תרפ"ה למד כשנה בפיוטרקוב אצל מלמד פרטי - הרב שמעון הוברבנד. יהושע שימש מעין נושא כליו ואיש סודו של הרב הוברבנד, וביצע עבורו שליחויות שונות, כגון איסוף עיתונים וספרים ממקורות שונים. בנוסף למד גם אצל הרב שלמה קניג שהיה חסיד פיסצנה. בפיוטרקוב התגורר כחמש שנים (תרפ"ה-תר"ץ), בדיוק באותן שנים בהן ר' יהודה מאיר שפירא כיהן כרבה של העיר. למד אצל המהר"ם שפירא מלובלין עוד לפני שהקים את ישיבת חכמי לובלין.
התגורר במשך שנים רבות בקריית אתא, ולאחר נישואיו בפעם השנייה התגורר במיאמי שבפלורידה ובדירתו שבבית וגן לסירוגין, ובשנים האחרונות השתקע סופית בדירתו שבירושלים.
נפטר ב-9 באפריל 2019.
פוסט-דמוקרטיה
פוסט-דמוקרטיה הוא מצב המתייחס למדינות דמוקרטיות, שמאבדות חלק מיסודותיהן ומתפתחות לכיוון משטר פחות ליברלי ואף אוטוקרטי.
הגדרה
המונח זכה לראשונה לתשומת לב רחבה בתחילת המאה ה-21, על ידי חוקר מדע המדינה קולין קראוץ', בספרון 'מתמודדים עם פוסט-דמוקרטיה', שיצא לאור בשנת 2000. קראוץ' ציין שישנן מדינות המקיימות מערכות דמוקרטיות (נערכות בחירות, ממשלות נופלות ומתחלפות, יש חופש ביטוי), אך יישומן מוגבל בהדרגה. במערכות אלו מקבלת אליטה קטנה את ההחלטות ומשתפת פעולה עם בעלי אינטרסים במוסדות הדמוקרטיים, ועוקפת את האינטרס הציבורי. שבנוסף יש שחיקה דמוקרטית במדינות רבות, ביכולת לקיים בחירות חופשיות תוך שמירה על חופש הביטוי, חופש הדת, זכויות האדם וזכויות מיעוטים (לדוגמה ב"דמוקרטיות" של רוסיה וטורקיה).
הכלכלן הצרפתי סרג' לטוש הגדיר ב-2011 את הפוסט-דמוקרטיה כ"דמוקרטיה כוזבת, קריקטורה המופעלת על ידי התקשורת והשדולות השונות, כפי שאנו מכירים כיום".
המונח עשוי גם לציין תפיסה כללית של מערכת פוסט-דמוקרטית, שעשויה לכלול מערכות אחרות של קבלת החלטות וממשל, מאשר אלו הקיימות בדמוקרטיות העכשוויות או ההיסטוריות.
גורמים
בשנת 2004 פרסם קראוץ' ספר מקיף יותר על הנושא בו הוא מנה את הגורמים הבאים להתפתחותה של פוסט-דמוקרטיה:
השלכות
קראוץ' מציין שורה של השלכות כתוצאה מתהליכים פוסט-דמוקרטיים:
פוסט-דמוקרטיה בישראל
בשנות ה-2000 מספר אירועים ותופעות שהחלו, עשויים להצביע על מגמה של השפעת תהליכים פוסט-דמוקרטיים על הממשל בישראל, כפי שהגדיר אותם קראוץ':
אוניברסיטת אמסטרדם
אוניברסיטת אמסטרדם (בהולנדית: Universiteit van Amsterdam ובקיצור UvA), היא הגדולה משתי האוניברסיטאות של אמסטרדם ואחת הגדולות והחשובות באירופה.
כותלי האוניברסיטה מאכלסים למעלה מ-24,000 סטודנטים ו-5,000 עובדים ותקציבה השנתי עומד על כ-487 מיליון אירו.
האוניברסיטה חברה ברשת אוניברסיטאס 21 וחברה בליגה האירופית לאוניברסיטאות מחקר.
תולדות האוניברסיטה
האוניברסיטה נוסדה ב-1632 בתור בית ספר בשם Athenaeum Illustre כדי ללמד היסטוריה ופילוסופיה. במהלך המאה השבע עשרה נוספו לתוכניות הלימודים גם לימודי תאולוגיה, משפטים ורפואה. בית הספר נשאר מוסד קטן עד המאה התשע עשרה, עם פחות מ-250 תלמידים ושמונה מורים. בשנת 1815 הוכר בית הספר כמוסד להשכלה גבוהה. בשנת 1877 הוכרז כאוניברסיטה עירונית של אמסטרדם (Gemeentelijke universiteit van Amsterdam, ובקיצור GU) והיא אושרה להעניק תארים גבוהים. עד שנת 1961, כיהן ראש העיר אמסטרדם כרקטור של האוניברסיטה והפרופסורים שלה מונו על ידי מועצת העיר. החל משנה זו היא הפכה להיות אוניברסיטה ממשלתית ושמה שונה לאוניברסיטה של אמסטרדם.
לזכר יודה ליון פאלאש שהיה מרצה באוניברסיטה ונספה בשואה פועל מכון לחקר השפה העברית "מכון יהודה פאלאש".
פקולטות ומחלקות
אוניברסיטת אמסטרדם כוללת שבע פקולטות :
לאוניברסיטת אמסטרדם תוכנית בינלאומית חזקה והיא מציעה 85 תוכניות באנגלית לתואר שני וכן קורסים בהולנדית ואנגלית.
בוגרים ומרצים ידועים
בין בוגרי ומרצי האוניברסיטה נכללים מספר חתני פרס נובל :
בוגרים ומרצים נוספים של אוניברסיטת אמסטרדם כוללים:
מערך שיעור
מערך שיעור הוא תוכנית המשמשת מורים, המפרטת את מהלך ההוראה או "מסלול הלמידה" לקראת שיעור ובמהלכו. מערכי שיעור יומיים מפותחים על ידי מורים, על מנת שיוכלו להשתמש בהם כאשר הם מנחים את הלמידה בכיתה.
הפרטים של מערך השיעור משתנים בהתאם להעדפות של המורה, הנושא הנדון, וצרכי התלמידים. ייתכן גם שיהיו מקרים בהם צריכים לקחת בחשבון דרישות שונות שנקבעו גם על ידי מערכת בתי הספר כאשר המורים מפתחים את מערך השיעור.
מערך השיעור צריך לכלול בין היתר את המטרה של השיעור (מה התלמידים אמורים ללמוד), כיצד תושג המטרה (השיטות/פרוצדורות) והדרך למדוד עד כמה אפקטיבי היה השיעור בהשגת המטרה, למשל על ידי מטלות שונות, כגון מבחן, דף עבודה, שיעורי בית וכו'.
וינצ'נצו יאקווינטה
וינצ'נצו יאקווינטה (באיטלקית: Vincenzo Iaquinta, נקרא לעיתים באופן שגוי וינצ'נזו יאקווינטה; נולד ב-21 בנובמבר 1979 בקרוטונה שבאיטליה) הוא כדורגלן עבר איטלקי. לזכותו של יאקווינטה 40 הופעות במדי נבחרת איטליה, עימה זכה במונדיאל 2006.
קריירה
יאקווינטה נולד בדרום איטליה, ובילדותו היגרה משפחתו לצפון איטליה בשל קשיים כלכליים. יאקווינטה שיחק בנעוריו בקבוצות מליגות המשנה באיטליה. בעונת 1996/97 שיחק ברג'יולו, בשנת 1998 שיחק במדי פאדובה, ובקסל די סניירו מהליגה השלישית בין 1998 לבין 2000. באודינזה היה לאחד משחקניה הגדולים בכל הזמנים של הקבוצה, ובחמש עונותיו במדיה הבקיע 58 שערים ב-176 משחקים. בשנת 2005 זומן לראשונה לנבחרת איטליה.
יאקווינטה היה שותף להעפלה היחידה של אודינזה לליגת האלופות, בעונת 2005/06. במשחק הראשון שלו ושל הקבוצה בטורניר הבקיע שלושער. במשך השנה שלאחר מכן הייתה מריבה בין יאקווינטה לבין הנהלת הקבוצה בנוגע למשכורתו ורצונו לעבור לקבוצה אחרת. למרות זאת, הוא נשאר בקבוצה עד קיץ 2007.
הבעלים של אודינזה, ג'מפאולו פוצו, חשף כי ברצלונה פנתה אליהם בנוגע להחתמת השחקן בינואר 2006. אף על פי כן, יובנטוס החתימה את יאקווינטה על חוזה של חמש שנים בקיץ 2007. יובנטוס שילמה על העברתו מאודינזה 11.3 מיליון אירו. בשנת 2013 שוחרר מקבוצת יובנטוס.
מרצ'לו ליפי, מאמן הנבחרת האיטלקית בכדורגל, זימן את השחקן להשתתף במונדיאל 2006. הוא כבש את השער השני של הנבחרת במשחק הפותח מול נבחרת גאנה. הוא שותף ב-5 מתוך 7 משחקי הנבחרת, כולל חצי הגמר והגמר בו איטליה ניצחה.
יאקווינטה נשוי ואב לשניים.
גלעד חן
ביוגרפיה
גלעד חן בן קיבוץ חפציבה התאמן בקבוצת השחייה של הפועל גלבוע בהדרכתו של ארנון אבני ואחר כך בהדרכתו של נח רם. בשנים 1996-1993 למד לתואר ראשון בפסיכולוגיה ושחה באוניברסיטת המדינה של פנסילבניה. בשנת 1998 סיים תואר שני ובשנת 2001 קיבל את הדוקטורט שלו מאוניברסיטת ג'ורג' מייסון בפסיכולוגיה ארגונית.
1986
באליפות ישראל (בריכת 25 מטר) שנערכה בנהריה בפברואר 1986 זכה במדליית ארד, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי חדש לגילאי 15 של 4:47.21 דקות, אחרי אמיר שטרנפלד (4:37.79 דקות) וחן גנור (4:47.03 דקות) שניהם מהוד השרון בית ברל.
חן השתתף באליפות ישראל שנערכה בווינגייט באוגוסט אותה שנה שבוע לאחר תאונת הדרכים הקטלנית שבה מצאו את מותם עשרה אנשים בני קיבוצו, חפציבה, ביניהם שלושה נערים בני כיתתו ועוד שישה נערים בוגרים יותר, שחזרו מקייטנת הקיץ. באליפות עצמה הוא קבע במשחה ל-200 מטר מעורב אישי שיא ישראלי חדש לגילאי 15 של 2:16.60 דקות וזכה במדליית ארד, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:50.45 דקות, אחרי יוחאי ליפשיץ (4:40.20 דקות) ואמיר שטרנפלד (4:41.59 דקות).
1987
בתחרות שמונה האומות שנערכה באנטוורפן, בלגיה ביולי 1987 סיים במקום חמישי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:50.87 דקות ובמקום שביעי במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 2:14.75 דקות.
באליפות ישראל שנערכה בווינגייט בסוף אוגוסט אותה שנה הוא זכה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חזה בשיא ישראלי חדש לגילאי 16 של 1:09.24 דקות, אחרי שגיא שטיגמן (1:08.28 דקות) ולפני אלון קובל (1:10.60 דקות). מדליית ארד, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי חדש לגילאי 16 של 4:43.21 דקות, אחרי ערן גרומי שקבע שיא ישראלי חדש לגילאי 17 ו-18 של 4:42.13 דקות, ואמיר שטרנפלד (4:43.02 דקות).
המכביה ה-13
חן הגיע אל המכביה ה-13 לאחר שהתאמן כשנה בארצות הברית. בתחרויות שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב בחודש יולי 1989 זכה חן ב-2 מדליות כסף. במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:10.27 דקות, אחרי צ'ארלס רוז מארצות הברית (2:09.86 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי חדש של 4:32.85 דקות, 4 מאיות השנייה לאט יותר מרוז (4:32.81 דקות). היה זה שיאו הראשון של חן ששיפר את שיאו הוותיק של יורם כוכבי.
1990
בתחרות "שמונה האומות" שנערכה באוסלו, נורווגיה באפריל 1990 סיים במקום השביעי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:49.76 דקות ובמקום השמיני במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:16.16 דקות.
באליפות ישראל שנערכה ביולי אותה שנה זכה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא אישי חדש של 2:09.24 דקות, 7 מאיות השנייה איטי מהשיא הישראלי של יורם כוכבי (2:09.17 דקות), לפני ערן גרומי (2:09.30 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי חדש של 4:31.84 דקות וקבע את הקריטריון לאליפות העולם.
אליפות העולם
באליפות העולם שנערכה בפרת', אוסטרליה בינואר 1991 סיים במקום ה-27 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:09.30 דקות. כמו כן, הוא פסל במשחה ל-400 מטר מעורב אישי.
באליפות ישראל שנערכה ביולי אותה שנה הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:13.49 דקות, אחרי אלון קובל (2:10.82 דקות) ולפני ניל מזרחי במכבי חיפה.
1992
באליפות ישראל שנערכה בווינגייט בסוף חודש מאי 1992 והיוותה תחרות אחרונה לקביעת המינימום האולימפי, קבע שני שיאי ישראל חדשים, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:07.94 דקות, שיפור לשיאו הוותיק של כוכבי (2:09.17 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:29.48 דקות, אך לא הצליח לעמוד במינימום הנידרש למשחקים האולימפיים ולכן לא השתתף באולימפיאדת ברצלונה (1992).
1993
בתחרות השחייה של המכביה ה-14 שנערכה באוניברסיטת תל אביב ביולי 1993 זכה במדליית ארד במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:38.5 דקות, אחרי סטיבן ורנר מארצות הברית ויואב מאירי ישראל (4:37.5 דקות).
אליפות אירופה
באליפות אירופה שנערכה בשפילד, אנגליה באוגוסט אותה שנה הוא סיים במקום ה-23 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:08.75 דקות ובמקום ה-16 במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:29.77 דקות.
חיים אישיים
חן נשוי ואב לשתי בנות ומתגורר בפוטומק, מרילנד. הוא פרופ' להתנהגות ארגונית באוניברסיטת מרילנד.
It Don't Mean a Thing (If It Ain't Got That Swing)
It Don't Mean a Thing (If It Ain't Got That Swing) הוא סטנדרט שהולחן על ידי דיוק אלינגטון ונכתב על ידי אירוינג מילס.
השיר בוצע פעמים רבות על ידי זמרים וזמרות וזכה גם לביצועים כליים (אינסטרומנטליים) רבים. בין היתר שרו אותו אלה פיצג'רלד באלבום Ella Fitzgerald Sings the Duke Ellington Songbook, נינה סימון באלבום Nina Simone Sings Ellington וטוני בנט באלבום MTV Unplugged, כמו כן ת'לוניוס מונק ניגן את השיר באלבום Thelonious Monk plays the Music of Duke Ellington.
גודל (מתמטיקה)
במתמטיקה, גודל של עצם מתמטי הוא תכונה שלו שניתן להשתמש בה כדי לקבוע האם העצם גדול יותר או קטן יותר מעצמים אחרים מסוגו.
ביוון העתיקה
מתמטיקאים ביוון העתיקה הבחינו בין סוגים אחדים של גודל, בהם: הם הראו ששני הגדלים הראשונים ברשימה זו אינם זהים, ואף אינם מהווים מערכות איזומורפיות של גודל, בכך שהוכיחו שאורך אלכסון של ריבוע שאורך צלעו 1 אינו רציונלי (אי אפשר להציגו כמנה של שני מספרים שלמים).
מספרים
גודל של מספר x קרוי בדרך כלל הערך המוחלט שלו.
הערך המוחלט של מספר ממשי r הוא ניתן לראות ערך מוחלט של מספר גם כמרחק שלו מ0 על הישר הממשי.
מספר מרוכב z ניתן לראות כנקודה P במרחב אוקלידי דו-ממדי שקרוי המישור המרוכב. הערך המוחלט של z הוא מרחקו מראשית הצירים. הערך המוחלט של מספר מרוכב z = a + bi הוא כאשר המספרים הממשיים a ו-b הם החלק הממשי והחלק המדומה של z, בהתאמה. דוגמה: הערך המוחלט של המספר המרוכב הוא.
לחלופין, הערך המוחלט של מספר מרוכב z הוא שורש ריבועי של מכפלת המספר המרוכב z בצמוד המרוכב שלו \bar{z}. למספר מרוכב z = a + bi הצמוד המרוכב הוא. (כאשר i^2 = -1).
מרחב וקטורי אוקלידי
וקטור אוקלידי מייצג את המיקום של נקודה P במרחב אוקלידי. ויזואלית ניתן לתאר את הווקטור כחץ מראשית הצירים אל הנקודה P. מתמטית, וקטור x במרחב אוקלידי n-ממדי מוגדר כרשימה מסודרת של n מספרים ממשיים (הקואורדינטות הקרטזיות של P) x = [x1, x2, ..., xn]. הגודל, או האורך, של וקטור אוקלידי מסומן \|x\| ומוגדר בדרך כלל כנורמה האוקלידית שלו: דוגמה: במרחב אוקלידי תלת-ממדי, גודל הווקטור הוא. תוצאה זו שקולה למכפלה סקלרית של הווקטור בעצמו:
מרחב נורמי
לווקטור כללי במרחב וקטורי לא מיוחס גודל. כאשר במרחב הווקטורי מוגדרת נורמה, למשל במרחב וקטורי אוקלידי (כאמור לעיל), המרחב קרוי מרחב נורמי. הנורמה של וקטור v במרחב נורמה נחשבת לגודל שלו.
סקאלה לוגריתמית
השוואה בין גדלים המשתרעים על-פני טווח רחב מאוד של ערכים נוח להציג בסקאלה לוגריתמית. דוגמאות: עוצמת קול הנמדדת בדציבל, בהירות נראית של כוכבים, סולם ריכטר למדידת גודלה של רעידת אדמה.
ערגול
בעיבוד מתכת, ערגול הוא תהליך עיבוד של חומרים. בתהליך זה מעבירים את החומר, לרוב מתכת, דרך זוג (או כמה זוגות) גלילים. התוצר הסופי של התהליך הוא יריעה או לוחית דקה מעובי החומר במקור.
מד זרם
מד זרם (אמפרמטר) הוא מכשיר מדידה למדידת עוצמה של זרם חשמלי. שם המכשיר נגזר מהשם של יחידת המידה של הזרם – אמפר, ומהמילה האנגלית מטר (מונה).
האמפרמטר בנוי מסליל נייד ומגנט. ברגע שעובר זרם חשמלי במעגל, כלומר בסליל, נוצר כוח אלקטרומגנטי שמזיז את הסליל. לסליל מחוברת מחט הנעה לאורך סקאלה. לפי תזוזת המחט נקבעת עוצמת הזרם. ישנם אמפרמטרים הבנויים מסליל וליבת מתכת. במקרה זה, הסליל הוא החלק הקבוע והליבה ניידת. ישנם מדי זרם בעלי צג דיגיטלי בהם הזרם מתורגם לתצוגה דיגיטלית. מדים אלה משלבים, בדרך כלל, מספר מכשירי מדידה במכשיר אחד: אמפרמטר, וולטמטר ועוד. מדים אלה נקראים רב מודד. האמפרמטר מחובר למעגל החשמלי בטור, כמו רכיבים אחרים במעגל. כדי לא לפגוע בתוצאות המדידה או במתח של המעגל החשמלי, לאמפרמטר האידיאלי תהיה התנגדות חשמלית זניחה. אך במציאות למד הזרם יש התנגדות (חיבור רכיב בטור יפגע במתח, מכיוון שהמתח על כל רכיב במעגל הוא: V=I\cdot R לפי חוק אוהם. לכן, אם ההתנגדות אפסית, המתח שילקח מהמעגל יהיה אפסי). כיום יש מכשירי מדידה שמסוגלים למדוד זרם במעגל גם בלי להתחבר אליו בצורה ישירה. מכשירים אלו משתמשים בתכונות חשמליות כגון השראה אלקטרומגנטית.
לכל אמפרמטר יש תחום של זרם חשמלי בו הוא יכול לעבוד, הן מבחינת אי יכולת המכשיר לחוש בזרמים חלשים והן מבחינת עמידות המכשיר בזרם חזק מדי. ניתן להגדיל את תחום העבודה של האמפרמטר בעזרת חיבור נגד במקביל. חיבור זה נקרא מיצד (Shunt). במעגל חשמלי כזה, חלק מהזרם החשמלי זורם דרך המיצד, כך שבפועל, דרך האמפרמטר יעבור זרם קטן יותר.
דרך נוספת למדידת זרמים חזקים היא חיבור האמפרמטר באמצעות משנה זרם. אמפרמטר צבת הוא אמפרמטר ידני העושה שימוש במשנה זרם על מנת למדוד זרמים במעגלים קיימים ללא צורך בפתיחתם. המכשיר מכיל בקצהו טבעת הנפתחת על ידי הפעלת לחץ על ידית ונסגרת באמצעות קפיץ. סגירת הטבעת מסביב למוליך מאפשרת מדידת הזרם העובר בו.
ג'טיקס
ג'טיקס (באנגלית: Jetix) היה ערוץ טלוויזיה ששודר ברחבי העולם והיה בבעלות חברת וולט דיסני האמריקאית. ערוץ ג'טיקס שידר סדרות פעולה, הרפתקאות ואנימציה לילדים. בישראל הערוץ היה משודר באפיק 82 ב-HOT ובאפיק 45 ב-yes.
באוגוסט 2005 עלה ב-HOT ערוץ אינטראקטיבי בתשלום בשם "Jetix i", אשר הכיל משחקים ממותגים עם הדמויות מהערוץ. הערוץ נחל הצלחה ומאוחר יותר עלה גם ב-yes.
בשנת 2009 החליטה חברת דיסני העולמית להחליף את כל ערוצי ג'טיקס בעולם לערוץ דיסני XD (או בערוץ דיסני בארצות שלא היה קיים ערוץ דיסני לפני, כמו ישראל). ערוץ ג'טיקס האחרון שנותר בעולם היה ברוסיה, והוא הוחלף על ידי דיסני ב-10 באוגוסט 2010. במהלך השנים דיסני ישראל החזירו כמה מהסדרות שהיו בג'טיקס לערוץ דיסני כגון: טוטלי ספייס, דורימון, H2O, קיד וקאט ועוד מספר סדרות. בישראל פעל הערוץ מאמצע שנת 2005 כשהחליף את ערוץ פוקס קידס.
היסטוריה
ערוץ ג'טיקס החליף את ערוץ פוקס קידס בשנת 2002. הערוץ נסגר עקב בעיות כספיות, רייטינג נמוך ובעקבות פרישתו של חיים סבן (מנהל הערוץ פוקס קידס) מהפקת סדרות טלוויזיה.
לפני שסבן פרש מהערוץ, הוא מכר את הערוץ ב-1.7 מיליון דולר לחברת וולט דיסני, שמיתגה את הערוץ מחדש ושינתה את שמו לג'טיקס. חברת וולט דיסני הביאה סדרות למשל כמו וואן פיס ועוד.
בישראל הערוץ שודר במשך כארבע שנים, מ-2005 עד 2009. עם הגעתו של הערוץ לארץ, נהפך לאחד הערוצי הטלוויזיה האהובים והנצפים ביותר, בעיקר בקרב הילדים ובני הנוער.
צוערים לשירות המדינה
צוערים לשירות המדינה היא תוכנית שמטרתה לבנות ולהכשיר עתודה ניהולית נושאת שינוי בשירות המדינה. התוכנית היא על-משרדית והיא מנוהלת מתוך נציבות שירות המדינה. תוכנית זו, מבית "עתודות לישראל", "חותרת לעצב עתודה ניהולית איכותית, ערכית, ובעלת מחויבות עמוקה לצורכי המדינה והחברה בישראל". התוכנית מיועדת ללא יותר מ-30 מצטיינים מדי שנה, אשר משתתפים במסלול אינטנסיבי של הכשרה והשמה בן כחמש וחצי שנים.
המסלול כולל תוכנית הכשרה אינטנסיבית ומעמיקה, ולאחריה השמה במשרדי הממשלה וביחידות הסמך הממשלתיות השונות, וזאת במקביל ללימודי תואר שני בתחום רלוונטי להשמה של הצוערים, והכל במטרה להשתלב בתפקידי מפתח בשירות מדינת ישראל.
הקמה
התוכנית נפתחה באוגוסט 2012, בה החל מחזור א' את הכשרתו. עד למחזור ח' התוכנית ארכה שש שנים וכללה מסלול הכשרה בין שנתיים שכלל לימודי תואר שני מורחב במדיניות ציבורית בבית הספר למדיניות ציבורית ע"ש פדרמן באוניברסיטה העברית בירושלים, לצד תוכנית הכשרה אינטנסיבית ומעמיקה. בשנת 2019, עם פתיחת ההרשמה של מחזור ח', עודכנה התוכנית למתכונתה הנוכחית.
החלטת הממשלה בדבר הקמת תוכנית הצוערים קובעת שהתוכנית תפוקח על ידי ועד מנהל בראשות נציב שירות המדינה, בשיתוף עם הממונה על אגף התקציבים במשרד האוצר ובהשתתפות מנכ"ל משרד ראש הממשלה או נציגו וכן שלושה נציגי ציבור נוספים בעלי ניסיון ורקע בתחום המנהיגות, ההכשרה וניהול שינויים. עוד קובעת ההחלטה כי נציגי הציבור יהיו בעלי ניסיון ורקע בתחום המנהיגות, ההכשרה וניהול שינויים.
על הניהול השוטף של התוכנית מופקדים מנהל אגף בכיר 'צוערים לשירות המדינה' וצוותו, אשר מנהלים את הצוערים במהלך תקופת הכשרתם, דואגים לאיתור יעדי השמה ולביצוע ההשמה של צוערי התוכנית.
התוכנית
התוכנית אורכת כחמש וחצי שנים והיא מורכבת משני שלבים: שלב א' - הכשרה (כשנה וחצי) ושלב ב' - השמה (ארבע שנים). מרגע הקבלה לתוכנית, הצוערים מועסקים בשכר כעובדי מדינה. הם נדרשים לחתום על חוזים אישיים המחייבים אותם לעבוד בשרות המדינה במשך לפחות ארבע שנים מסיום ההכשרה. העבודה בתקופת ההכשרה היא אינטנסיבית ביותר וכוללת חמישה ימי עבודה מלאים ובהיקף השקעה ניכר. במהלך תקופת ההשמה הצוערים לומדים לתואר שני שרלוונטי לתחום בו הם מושמים במסגרת התוכנית במשרדי הממשלה השונים.
באפריל 2017, בחר ה-OECD להציג את תוכנית 'צוערים לשירות המדינה' כמקרה בוחן בדו"ח החדשנות שמתפרסם על-ידו. התוכנית מוצגת באתר ה-OECD במסגרת פלטפורמה שיתופית שנועדה להעניק לשאר המדינות החברות בארגון דוגמה לרעיונות חדשניים ויישומיים לשיפור יכולות הממשל.
תנאי קבלה
תהליך הקבלה לתוכנית הוא ארוך ומאתגר. הגשת מועמדות כולל שליחת קורות חיים, פרטי ממליצים ומכתב אישי. השלב הבא כולל מבחן אישיות ובחינה פסיכוטכנית במרכז הערכה, ולאחר מכן מפגש נוסף במרכז הערכה בו מתקיים ריאיון עם פסיכולוג ומבחן דינמיקה קבוצתית. השלב האחרון הוא ראיון אישי עם מנהלי התוכנית.
הכשרה
שלב ההכשרה מתקיים במסגרת קבוצתית והוא כולל הקניית ידע רב תחומי במדעי החברה בתחומי הכלכלה, החברה, הפוליטיקה והמשפט בישראל תוך הבנת קשרי הגומלין ביניהם; למידה והטמעה של מודלים של מנהיגות; העמקת התודעה בנושאי הכרת החברה בישראל, העם היהודי, הזירה המזרח תיכונית והזירה הבינלאומית; ובניית מעשיים הנחוצים להובלת שינויים וניהול תהליכים ופרויקטים ב והפרטי.
השנה הראשונה של ההכשרה מתמקדת בלימוד וחניכה קבוצתית תוך דגש על חשיפה מרבית לפעילות משרדי הממשלה, במקביל לבניית הקבוצה. בשנה השנייה המיקוד הוא התנסות מעשית ביחידות ממשלתיות, לצד המשך הכשרה מעשית ופעילות הכשרה. העבודה מלוּוה בתמיכה באמצעים פרטניים וקבוצתיים הניתנים על ידי צוות התוכנית. התוכנית כוללת מפגשים עם בעלי תפקידים, סיורי שטח מעמיקים ברחבי הארץ, סדנאות עיוניות ומעשיות, סימולציות וכן סיור לימודי השוואתי בחו"ל.
השמה
שלב ההשמה הוא שלב אישי, בו משתלבים הבוגרים בצמתי השפעה מערכתיים בשירות המדינה, בתפקידים שונים, בהתאם לצורכי ואתגרי המדינה ובהתחשב ברקע האישי-מקצועי, בחוזקות ובכישורים של כל אחד מהבוגרים. שלב זה נמשך ארבע שנים, בו עובדים הצוערים במשרדים השונים, משתלבים בעשייה ומקדמים תהליכים ומיזמים משמעותיים, ומתקדמים בהתאם לכישוריהם ולהצטיינותם בפועל בעבודתם.
איתור יעדי ההשמה מתבצע באמצעות הפצת 'קול קורא' לכלל יחידות ומשרדי הממשלה, והצעות היחידות והמשרדים נבחנות מול דגשים כגון - השתלבות במשימה ברמה הלאומית, עבודה מרובת ממשקים (פנים או חוץ ממשלתיים), מחויבות היחידה לתהליך חניכה ולפיתוח אישי ומקצועי של הון אנושי, קיום אופק התפתחות, מוטת ההשפעה של התפקיד ועוד.
לאחר איתור יעדי ההשמה, הצוערים מקבלים ספר עם מאגר יעדי ההשמה בו יש למעלה מ-100 משרות אליהן הצוערים במחזור הספציפי יכולים לבחור להיות מושמים.
תפיסה מרכזית שמובילה את בחירת יעדי ההשמה היא התפיסה הרשתית. תפיסה זו מתבססת על ההבנה כי הובלה וניהול של תהליכים משמעותיים בשירות המדינה כמעט ואינם מתקיימים על ידי יחידה ממשלתית בודדת, ולכן נדרשת שותפות בין גורמים שונים בשירות המדינה. התפיסה הרשתית מאפשרת ומעודדת את בוגרי התוכנית העובדים ביחידות ממשלתיות שונות, לנצל לטובה את רשת הבוגרים של התוכנית כדי לקדם ולשפר את שיתופי הפעולה בין היחידות הממשלתיות השונות במטרה להשפיע על החברה בישראל. יעדי ההשמה מחולקים לשישה אשכולות אשר מעידים על תחומי הפעולה של בוגרי התוכנית:
קינמון
קינמון הוא תבלין המופק מהקליפה הפנימית של כמה מינים שונים של עצי הקינמונום. לקינמון טעם חריף מתוק ומשתמשים בו בעיקר לתיבול עוגות וקינוחים, או לתיבול בשר, וכן לחליטה.
נכון לשנת 2016 אינדונזיה וסין הפיקו 75% מאספקת הקינמון בעולם.
המינים מהם מפיקים את תבלין הקינמון הם:
היסטוריה
הקינמון היה ידוע בעולם העתיק. בגלל ערכו הרב, הוא היה מוגש לעיתים קרובות כמנחה למלכים ולשליטים. כבר באלף ה-3 לפנה"ס ואף לפני כן, יובא הקינמון מסין למצרים העתיקה. הקינמון מוזכר גם במקרא - הוא היה אחד מסממני הקטורת בבית המקדש, והוא נזכר בשיר השירים:.
הקינמון מוזכר גם בכתבי הרודוטוס בספרים קלאסיים אחרים של העת העתיקה, ובתרגום השבעים. החוקר ד"ר עמנואל לעף הראה כי השם המופיע בתרגום השבעים השאול מלשון יוונית עתיקה - 'חינמומון' χινναμωμον (קינמון) מקורו באנלוגיה מוטעית של המילה אמומון αμωμον שהיה תבלין הל-שחור. ברומא העתיקה, בגלל יוקרו של הקינמון, נהגו רק לעיתים רחוקות להוסיפו למדורות שהובערו לכבוד המתים, אך נירון הקיסר ציווה בהלוויית אשתו פופיאה סבינה בשנת 65 לספירה לשרוף קינמון בכמות המספיקה לשנה עבור עיר.
לפני ייסודה של קהיר, העיר אלכסנדריה הייתה נמל המעבר הים תיכוני לקינמון. האירופאים שהכירו את הספרים הלטיניים, המצטטים את דברי הרודוטוס, ידעו שהקינמון מגיע מן הים האדום לנמלי מצרים, אך לא ידעו בבירור האם הוא מגיע מאתיופיה או לא. כאשר ההיסטוריון הצרפתי ז'אן דה ז'ואנוויל התלווה למסע הצלב השביעי של מלך צרפת לואי התשיעי בשנת 1248, הוא דיווח על כך שסופר לו - ובכך הוא האמין - שהקינמון מועלה ברשתות הדייג במקורות הנילוס בקצה העולם. בימי הביניים מקור הקינמון היווה חידה סתומה עבור העולם המערבי. מרקו פולו נמנע מלהביע דעה החלטית בעניין זה. הרודוטוס וסופרים אחרים ציינו על חצי האי ערב כעל ארץ מוצא הקינמון: ציפורי הקינמון הענקיות היו אוספות את ענפי הקינמון בארץ עלומה, שם צמחו עצי הקינמון, והיו בונות את קניהן; הערבים הועסקו בהשגת הענפים. הסיפור על הקינמון התגלגל בתקופה מאוחרת יותר, בשנת 1310, לביזנטיון, למרות שכבר במאה הראשונה לספירת הנוצרים נטען על ידי פליניוס הזקן, שאגדה זו הומצאה על ידי הסוחרים כדי להעלות את מחירו של הקינמון. האזכור הראשון על גידול עצי הקינמון בסרי לנקה מופיע בספרו של זכריא אלקזוויני "את'אר אל בלאד ואח'באר אל עבאד" בשנת 1270 בקירוב. בהמשך הוא הובא בקצרה על ידי המיסיונר הצרפתי ז'ן ממונטקורבינו במכתבו משנת 1292 בקירוב.
רפסודות אינדונזיות הובילו את הקינמון (שידוע באינדונזיה כ"קאיו מניס", כלומר העץ המתוק) דרך "מסלול הקינמון", ישירות מאיי מאלוקו למזרח אפריקה, משם הוא הועבר על ידי הסוחרים המקומיים צפונה לשוקי רומא. הסוחרים הערבים היו מביאים חומרי תבלין בדרכי הסחר היבשתיות לאלכסנדריה של מצרים, שם הם נקנו על ידי סוחרי ונציה, בעלי מונופול על הסחר בתבלינים באירופה. הפסקה בסחר זה, על ידי הממלוכים והאימפריה העות'מאנית הייתה אחד הגורמים לחיפוש דרך ימית לאסיה.
בתחילת המאה ה-16 פקדו סוחרים פורטוגלים את האי ציילון (סרי לנקה), והביאו לשינוי בייצור הקינמון, שהוחזק באופן מסורתי בידי הוארנה הנקראת salagama. בשנת 1518 הקימו הפורטוגלים באי מצודה, שבאמצעותה הגנו על בלעדיות הסחר במשך יותר ממאה שנה.
ארמית יהודית
שפות ארמיות - יהודיות מייצגות קבוצה של ארמית וארמית חדשה, המושפעות כולן מעברית.