cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הקרב על באחמוט
מהלך הקרב
מתקפת הנגד האוקראינית המוצלחת במזרח מחוז חרקוב בספטמבר 2022 אילצה את הצבא הרוסי לפנות אל אזור איזיום, ולאחר מכן לסגת גם מאזור העיר לימאן, ושמה קץ לתוכנית הרוסית לכיתור הכוחות האוקראיניים בצפון מחוז דונצק, באמצעות תנועת מלקחיים מצפון ומדרום, ובכך הפחיתה את החשיבות האסטרטגית של השליטה בבאחמוט. אולם למרות זאת, המשיכו הרוסים לערוך שורת התקפות מוגבלות במרחב באחמוט, אך לא זכו להישגים קרקעיים משמעותיים בחודשים האחרונים של שנת 2022.
לפי דיווחים שהגיעו מבאחמוט, שיטת הלחימה הרוסית הנהלה כך: תחילה שלח צבא רוסיה את החיילים הכי פחות מיומנים שלו לעבר הצבא האוקראיני כדי לגרום לו לפתוח לעברם באש וכך לחשוף את החוזקות והחולשות של מערך ההגנה שלו, ולאחר מכן הוא שלח יחידות של חיילים מאומנים יותר כדי לנצל את המידע שנאסף ולפגוע בחיילים האוקראינים שנותרו מולם.
ב-1 בפברואר דווח כי הרוסים הגבירו את ההתקפות על העיר והאזורים הסובבים אותה. עד 22 בפברואר, כוחות רוסים כיתרו את באחמוט ממזרח, מדרום ומצפון.
עד 3 במרץ, הרסו חיילים אוקראינים שני גשרים מרכזיים, ויצרו אפשרות לנסיגה מבוקרת. יחידות של הצבא הרוסי ושל קבוצת וגנר (ששלחה רבבות שכירי חרב לתגבר את הצבא הרוסי) התקדמו בפרברים הצפוניים של באחמוט. בעיר התנהלה לוחמת רחוב בין הצדדים.
ב-7 במרץ, אוקראינה נסוגה חלקית מבאחמוט עד לנהר באחמוטקה. בעקבות זאת, קבוצת וגנר טענה כי כבשה את מזרח באחמוט. לאחר מכן, הסתמנה עצירת ההתקדמות. לפי משרד ההגנה הבריטי, נהר באחמוטקה החוצה את העיר מצפון לדרום הפך לקו החזית. במהלך אפריל, גורמים רוסיים ופרו-רוסיים טענו שהכוחות הרוסיים השתלטו על חלקים נוספים משטחה של העיר. ב-21 באפריל הודיע משרד ההגנה הרוסי כי הרוסים נלחמים על אזוריה המערביים, שהם לדבריו האזורים היחידים בעיר שנותרו בידי הכוחות האוקראיניים. לפי קייב, הרוסים רשמו התקדמות מסוימת בבאחמוט, אך המצב עדיין "תחת שליטה". בחודש הקודם העריכו גורמים אוקראיניים כי בסופו של דבר יהיה על צבא אוקראינה לנטוש את העיר, ואמרו כי מטרתם שם הייתה להתיש את החיילים הרוסים ולדלל את משאביהם.
ב-20 במאי 2023 הודיע יבגני פריגוז'ין, מפקד כוח וגנר, שארטמיבסק (באחמוט) כולה נשלטת על ידי כוח וגנר. למחרת פרסם משרד ההגנה הרוסי הודעה דומה. גורמים צבאיים אוקראיניים דחו את ההכרזות הרוסיות על נפילת באחמוט, וטענו כי כוחות אוקראיניים עדיין שולטים בשטח קטן בדרום-מערב העיר, סמוך לכביש המוביל אליה, ממזרח לעיירה איוואניבקי, אולם לא הציגו ראיות מצולמות לכך. בנוסף, לאחר 21 במאי לא התקבלו דיווחים כלשהם על קיום קרבות בתוך העיר, והפיקוד הרוסי החל במהלך של פינוי הכוחות של כוח וגנר מבאחמוט, והחלפתם ביחידות של הצבא הרוסי. קרבות המשיכו להתנהל מצפון-מערב ומדרום-מערב לעיר, שם המשיכו כוחות אוקראיניים לבצע התקפות-נגד מקומיות, והשיגו התקדמות קטנה, אך לקראת סוף מאי הודיע הפיקוד האוקראיני על הפסקה זמנית של הפעילות ההתקפית במרחב באחמוט.
דגי גרזן
דגים אלה מגיעים עד לאורך 9 ס"מ והם בעלי גוף שטוח, דמוי-גרזן ושקוף והם בעלי מבנה אווירודינמי העוזר להם לקפץ מעלה. זנבם קטן אך מוגבה ובטנם וחזם מנופחים מאוד. הפנים שלהם קטנות ופונות מעלה.
בעת סכנה הם יכולים לשגר את עצמם מעל פני המים במהירות עד לגובה של 2.5 מ'. הם גם קופצים בלהקות, כך שדגים טורפים רבים מוותרים על המרדף אחריהם.
הם אוכלי כל הניזונים משיריים, אצות, חרקים קטנים וסרטנונים וגם מדגיגים. הם נפוצים באקווריומים רבים בעולם.
חברת עזרה של יהודי גרמניה
חברת עזרה של יהודי גרמניה (Hilfsverein der Deutschen Juden, בקיצור "עזרה") הייתה ארגון יהודי-גרמני לא ציוני, שפעלה בראשית המאה ה-20 לסיוע פילנתרופי ליהודי מזרח אירופה וארץ ישראל ולקידום התרבות הגרמנית בקרב היהודים מחוץ לגרמניה. מילאה תפקיד מרכזי במלחמת השפות ובסכסוך שנלווה להקמת הטכניון בחיפה. החברה נוסדה בברלין בשנת 1901 על ידי ד"ר פאול נתן. מלבדו עמדו בראשה ג'יימס סימון (שהיה נשיאה עד 1932), אויגן לנדאו ומקס ורבורג.
רקע
בראשית המאה העשרים נאבקו ביניהן המעצמות באירופה הן במישור האימפריאליסטי - קולוניאליסטי והן בתחום ההשפעה התרבותית. יהודים במדינות השונות הזדהו לרוב עם השלטונות ותרמו לשאיפות ההתפשטות של המדינה בה היו אזרחים. חברת "עזרה" שהייתה ארגון יהודי-גרמני לא ציוני, קמה כחלק מהזדהות זו, במטרה לסייע להתפשטות התרבות הגרמנית בקרב היהודים, ובפרט בארץ ישראל, וזאת בנוסף לרגש הסולידריות והעזרה ההדדית היהודית שהכתיבו לה פעילות סיוע ותמיכה ליהודים באשר הם.
גרמניה כמעצמה ניסתה להתקרב אל הסולטאן העות'מאני כתחליף להשפעה הצרפתית, "עזרה" השתלבה גם בתחום זה בפעילותה והתחרתה ב"אליאנס" של כי"ח.
פעילות
לחברה היו שני מוקדי פעולה עיקריים:
מדיניותה המוצהרת של חברת "אליאנס" הייתה להנחיל את התרבות הצרפתית באמצעות לימודים בשפה הצרפתית, דבר שתכופות גרם לתלישות בין החניכים לבין סביבתם. לעומתה, דגלה חברת "עזרה" בסיוע לחניכים להשתלב בחיי הכלכלה של ארצם, ולפיכך לשון ההוראה בבתי הספר שהקימה "עזרה" לא הייתה הגרמנית אלא שפת המקום. מרכז פעולתה החינוכית של חברת "עזרה" היה בארץ ישראל והיא הקימה גני ילדים על פי שיטת פרידריך פרבל ובתי ספר לילדים יהודים ברחבי הארץ. לשון ההוראה בגני הילדים ובכיתות הנמוכות של בתי הספר אלה הייתה בעיקר עברית, בעוד לימודי המדעים והמתמטיקה בכיתות הגבוהות יותר ניתנו בגרמנית.
הטכניון ומלחמת השפות
בחודשים ספטמבר-דצמבר 1907 סייר מייסד "עזרה", ד"ר פאול נתן, בארץ ישראל, כדי לראות את בתי הספר ש"עזרה" הקימה. בזמן שהייתו עלה בדעתו רעיון להקים "טכניקום" ובית ספר ריאלי לידו - מוסד לימודי עליון במתכונת של בית ספר טכני, שיהיה גולת הכותרת של פעולתה החינוכית של חברת "עזרה". רעיון זה הוא ראשיתם של הטכניון ובית הספר הריאלי בחיפה, שלחברת "עזרה" חלק עיקרי בהקמתו. פאול נתן היה זה שהחליט על מיקום המוסד והצליח לגייס תרומות לרכישת הקרקע, חומרי הבנייה והציוד.
בשנת 1913 משהלכו והושלמו כל המבנים העיקריים של המוסד החדש פרץ סכסוך קשה בין הנהלת עזרה לבין המוסדות הציונים שעד אז תמכו במפעלו בהתלהבות. שורש הבעיה היה שפת הלימוד של המוסד החדש.
על פי תכנונו המקורי של ד"ר נתן, שפת הלימוד של המקצועות שילמדו בבית הספר הטכני הייתה אמורה להיות גרמנית. הסיבות לכך היו, ששפת ספרי הלימוד היא ממילא השפה הגרמנית, וגם חלקו הגדול של הציוד, איתו יעבדו התלמידים - יגיע מגרמניה. היישוב היהודי בארץ ישראל, לעומתו, דרש שהלימודים יתקיימו בעברית. מאבק זה נודע בשם מלחמת השפות. המריבות על השפה הכשילו את הניסיון למצוא תורמים להמשך הפרויקט, ואנשי חברת עזרה הפסיקו את בניית הטכניון ודחו את פתיחת המוסד. התוצאה הישירה של מלחמת השפות, הייתה התגברות העוינות כלפי חברת "עזרה" בארץ ישראל. לאור זאת, נכנעה החברה לדרישות הציונים ובישיבה שנערכה ב-22 בפברואר 1914 הודיעה חברת "עזרה" ששפת הלימוד בטכניקום (שמו של הטכניון באותה עת) תהיה עברית, ולא גרמנית.
פתרון משבר שפת הלימוד לא גרם לסיום משבר המימון של השלמת הטכניקום; שבועיים אחרי ישיבת המוסד האחרונה פרצה מלחמת העולם הראשונה. חברת "עזרה" דרשה כי מוסד הטכניקום יוכרז כפושט רגל. לטכניקום היו שני נושים עיקריים, הקרן הקיימת לישראל שהחוב כלפיה התבטל בשל היותה רשומה בארץ אויב (אנגליה), וחברת "עזרה"' שבסיס המטה שלה היה בגרמניה - בת ברית לטורקיה במלחמה. תוך ניצול ההזדמנות קנתה חברת עזרה את המוסד, אך לא זכתה להפעילו. הגלגל התהפך עם סיום מלחמת העולם הראשונה.
בסיום המלחמה שבה הובסה גרמניה היה מצבה הכלכלי של חברת "עזרה" בכי רע, וההסתדרות הציונית, ניצלה את ההזדמנות וקנתה את הטכניקום מחברת "עזרה" ב-6 בפברואר 1920.
"עזרה" פורקה רשמית ב-1939, על אף שהמשיכה לפעול עד 1941.
ג'יימס אייברי
ג'יימס אייברי (באנגלית: James Avery; 27 בנובמבר 1945 - 31 בדצמבר 2013) היה שחקן, מדבב ותסריטאי אמריקאי. ידוע בשל תפקידו כפיליפ בנקס, דודו חם המזג של ויל בקומדיית מצבים האמריקאית "הנסיך המדליק מבל אייר".
ביוגרפיה
ג'יימס אייברי נולד בפיוסוויל בוירג'יניה, כעת ספוק (וירג'יניה), וגדל באטלנטיק סיטי ניו ג'רזי.
בשנים 1968 עד 1969 שירת במלחמת וייטנאם כחלק מהצי האמריקאי. בהמשך החל לכתוב תסריטים לטלוויזיה.
בשנת 1980 החל אייברי את קריירת המשחק שלו כאשר הופיע במספר תפקידי אורח בסדרות טלוויזיה. בשנת 1990 החל לשחק את דמותו של פיליפ בנקס, הדוד פיל, בסדרה הנסיך המדליק מבל אייר. אייברי התפרסם בעקבות כך, והדמות דורגה במקום ה-34 על ידי המגזין האמריקאי TV Guide במצעד האבות הטלוויזיוניים הגדולים ביותר.
תפקידים מוכרים נוספים ששיחק היו ד"ר קריפן בסדרה המפענחת; צ'ארלס הייסברט הסדרה The Division ; ומפקד באקדמיה לשוטרים בסדרה מופע שנות ה-70; CSI ו"האנטומיה של גריי".
חיים אישיים
בשנת 1998 אייברי התחתן, לא נולדו לו ילדים, אך היה אב חורג לבן של אשתו.
בשנת 2013 מת אייברי בגיל 68 בבית חולים בלוס אנג'לס כתוצאה מסיבוך בניתוח לב פתוח שעבר במקום.
בית הכנסת אור תורה (תוניס)
בית הכנסת אור תורה הוא בית כנסת שממוקם ברובע היהודי של תוניס.
היסטוריה
בניית בית הכנסת הושלמה בתחילת שנות ה-30, לפני מלחמת העולם השנייה. בית הכנסת תוכנן על ידי האדריכלים Aimé Krief וז'אן סבג. חביב בורגיבה, נשיא תוניסיה, ביקר בבית הכנסת ב-12 בפברואר 1957.
לאחר עזיבתם של רוב יהודי תוניס, לישראל ולצרפת, בעקבות הפרעות האנטי-יהודיות במלחמת ששת הימים, שכללו שריפת ספרי תורה בבתי כנסת, הופסקה פעילות בית הכנסת. כיום בית הכנסת לא נמצא בשימוש.
ישנה תוכנית אפשרית להפיכת בית הכנסת למוזיאון של הרובע היהודי, זאת במטרה למנוע ביזוי מוחלט של בית הכנסת.
Doomsword
DoomSword (בעברית: "חרב האבדון", תעתיק: דומסוורד) היא להקת אפיק דום מטאל מאיטליה. דומסוורד הוקמה בשנת 1997 על ידי Deathmaster. באותה שנה הוציאה הלהקה את הדמו הראשון שלה. מאז הספיקה הלהקה להוציא עוד שלושה אלבומים מלאים, כשהאחרון מביניהם My Name Will Live On יצא בשנת 2007.
המוזיקה של הלהקה בנויה מהריפים הכבדים והאיטיים שמאפיינים את הדום מטאל, יחד עם אלמנטים שמאפיינים להקות ויקינג מטאל, מה שיוצר סאונד אטמוספירי וכבד, דמוי שדה קרב. באלבום האחרון של הלהקה Let Battle Commence ישנן גם גיטרות אקוסטיות, ומספר שירים באלבום מתאפיינים בהתחלה אקוסטית ולאחר שניות מספר כניסה של גיטרות עם דיסטורשן. בנוסף הלהקה עושה שימוש באפקט של קרן מלחמה, שמעצימה את אווירת הקרב בשירים.
ב-22 ביוני 2007 יצא אלבומה המלא הרביעי של הלהקה העונה לשם "My Name Will Live On" ("שמי ימשיך לחיות"). האלבום דלף לאינטרנט בתאריך 12 ביוני. האלבום, שלא כמו קודמיו, ניחן בסולואי גיטרה דומיננטיים, מהירים וטכניים יותר וניכרת עבודת הגיטרה הממוקצעת של The Forger גיטריסט הלהקה. האלבום מהווה מיזוג מוזיקלי בין להקות אפיק דום מטאל כדוגמת Candlemass השוודית לבין צליליה של להקת הוויקינג מטאל הגדולה בת'ורי.
הכלה (סרט, 2017)
הכלה (ברוסית: Невеста) הוא סרט אימה רוסי בבימויו של סביאטוסלב פודגאייבסקי. הקרנת הבכורה של הסרט ברוסיה נערכה ב-19 בינואר 2017.
ביקורת
מבקר הקולנוע, יבגני אוחוב שיבח מאוד את הסרט ותיארו כ"[סרט] מאוד מוכשר שפועל היטב בז'אנר האימה הגותית ומצליח להפחיד "טוב מאוד". הוא העניק לסרט 8 נקודות מתוך 10.
נטליה גריגורייבה טענה להפך ולדעתה הסרט היה צפוי ולא הצליח להפחיד, לדבריה "הסרט נראה מגוחך לא מקורי ולא צפוי."
מקסים סוחאגוזוב ציין כי הסרט צולם "באיכות הגבוהה ביותר במונחים של צורה טכנית כסרט אימה רוסי מהעידן החדש", אבל מציין כי לסרט "יש כמה חורים בעלילה". מיכאל טרופימנקוב גם העיר על הצד העלילתי החלש והוא כתב כי זהו "עוד ניסיון הרואי של סרט אימה רוסי שהולך לאיבוד בתוך העלילה של עצמו".
שיווק
4 דקות של טיזר הועלו לאינטרנט ב-10 באוקטובר 2016. לצורך קידום הסרט יוצרי הסרט הוציאו סכום של 50 מיליון רובל.
באוקטובר 2017 נודע שמתוכנן רימייק אמריקאי לסרט, עם צ'אד הייס, קארי הייס כמפיקים לצד יוצר הסרט המקורי ולדימיר סברצב.
בפברואר 2018 נודע שחברת Lionsgate שכרה את התסריטאית שרה קונדראדט לכתוב את התסריט לרימייק אמריקאי שייקרא באותו שם (The Bride באנגלית).
פרסים
הסרט זכה בפרס "טיפה" לסרטי אימה בקטגוריית סרט האימה הרוסי הטוב ביותר על פי הצבעת הקהל.
עמק סן פרננדו
עמק סן פרננדו (באנגלית: San Fernando Valley) הוא עמק שרובו מבנה אורבני בדרום מדינת קליפורניה. יותר משני שלישים של אדמת העמק נמצא בתוך העיר לוס אנג'לס ושוכן בחלקה הצפוני של העיר. ערים נוספות הנמצאות בעמק הן: ברבנק, גלנדייל, סן פרננדו ויוניברסל סיטי מובלעת בדרום העמק.
עמק סן פרננדו משתרע על שטח של 670 ק"מ רבועים. מצפון-מערבית לו הרי סנטה סוזנה, גבעות סימי במערב, הרי סנטה מוניקה מדרום, הרי ורדוגו ממזרח והרי סן גבריאל מצפון-מזרח.
בשנת 1994 הכתה רעידת אדמה בעוצמה 6.7 בסולם ריכטר באזור לוס אנג'לס; 72 איש נהרגו ומאות נפצעו, רובם תושבי העמק, ונגרם נזק הנאמד ב-20 מיליארד דולר. מקור הרעש היה בעמק סן פרננדו, מתחת לבתים של שכונת 'רסדה' (Reseda) בצפון לוס אנג'לס. זאת אחת מרעידות האדמה היחידות שמקור הרעש שלהן היה בשטח בנוי.
מחירי הדירות בשכונות העמק ירדו משמעותית בשנים האחרונות מכ-660,000$ במאי 2007 לכ-390,000$ בספטמבר 2008. לטענת התושבים אחת הסיבות היא שעיריית לוס אנג'לס לא מספקת את מלוא השירותים לשכונות המרחוקות האלה ממרכז העיר (שקרוב יותר לדרום העיר). על כן קמו הצעות להפריד את השכונות בצפון עמק סן פרננדו מלוס אנג'לס ולהקים עיר עצמאית בה הכוללת כ-1.3 מיליון תושבים.
ודאד איבישביץ'
ודאד איבישביץ' (בבוסנית: Vedad Ibišević; נולד ב-6 באוגוסט 1984) הוא כדורגלן עבר בוסני. במשך למעלה מעשור ערך 83 הופעות במדי נבחרת בוסניה והרצגובינה.
קריירת מועדונים
איבישביץ' נולד בבוסניה והרצגובינה. בגיל 16 עזב עם משפחתו לשווייץ, ושיחק בקבוצת הנוער של באדן. כעבור 10 חודשים בלבד עברה המשפחה לארצות הברית ואיבישביץ' שיחק בליגת התיכונים האמריקאית עבור סנט לואיז ביליקנס, וכבר בעונתו הראשונה הבקיע 18 שערים ובישל 4 שערים ב-22 משחקים, ובשנת חתם בשיקגו פייר פרמייר. וחיד חלילחודזיץ' מאמן פריז סן-ז'רמן צפה באיבישביץ' והתרשם ממנו ובקיץ איבישביץ' עבר לפריז.
אחרי שלא זכה לדקות משחק בפריז, הושאל בינואר לדיז'ון ובסיום העונה חתם בדיז'ון לשנתיים. במאי, חתם ל-3 שנים באלמניה אאכן וב-12 ביולי 2007 עבר להופנהיים. בסיום עונתו הראשונה עלה עם המועדון לראשונה בתולדותיו לבונדסליגה. את עונת פתח כאשר הבקיע את שני השערים הראשונים אי פעם בבונדסליגה בניצחון 0–3 נגד אנרג'י קוטבוס. באוקטובר נבחר לשחקן החודש בבונדסליגה. אחרי 17 משחקים הוא הבקיע 18 שערים ובישל 7 והיה מלך השערים של הליגה. ב-14 בינואר 2009, במהלך חופשת החורף של הבונדסליגה, איבישביץ' קרע את הרצועה הצולבת במשחק אימון מול המבורג בספרד והוא סיים את העונה.
ב-29 באוגוסט 2015 הושאל איבישביץ' להרטה ברלין. ב-30 באוגוסט 2015 חתם באופן קבוע בקבוצה.
ב-3 בספטמבר 2020 חתם איבישביץ' בשאלקה 04 לעונה אחת. שאלקה התירה את חוזהו לאחר 4 הופעות ו-0 שערים בקבוצה ב-31 בדצמבר 2020.
קריירה בינלאומית
ב-24 במרץ 2007, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בוסניה והרצגובינה במסגרת מוקדמות יורו 2008 נגד. ב-13 באוקטובר 2007 הבקיע איבישביץ' את שער הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 2–3 נגד. ב-7 בספטמבר 2012, הבקיע שלושער בניצחון 1–8 נגד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014. איבישביץ' הפך לשחקן חשוב בנבחרת והיה שותף להעפלה של הנבחרת למונדיאל 2014 לראשונה בתולדותיה, ואף נכלל בסגל הנבחרת לקראת הטורניר. ב-15 ביוני 2014, איבישביץ' הבקיע את השער הראשון של בוסניה אי פעם בטורניר גביע העולם, בהפסד 1–2 נגד במרקנה. במוקדמות יורו 2016 כבש איבישביץ' שני שערים והגיע עם נבחרתו למקום השלישי בבית, המוביל לשלב ההצלבה, אולם הנבחרת הודחה לאחר הפסד בסיכום שני משחקים מול נבחרת אירלנד.
אורסוס A
אורסוס A (בפולנית: Ursus A) היא סדרה של משאיות ואוטובוסים מתוצרת יצרנית כלי הרכב החקלאים Ursus SA אשר יוצרו בין השנים 1931–1928 ב-פולין ברישיון יצרנית הרכב הצבאי האיטלקי S.P.A. Società Piemontese Automobili
"אורסוס A" היסטוריה
בשנת 1924 הזמינה ממשלת פולין סדרה גדולה של משאיות 1.5-3.0 טון. "אורסוס" אמור היה לספק 1050 משאיות בשלוש פעימות. משאיות הפעימה הראשונה היו אמורות להיות מיובאיים מצרפת ואיטליה, משאיות הפעימה השנייה שהורכבה מקומית מחלקים מיובאים, ואילו משאיות הפעימה האחרונה הייתה אמורה להיות מיוצרת במקום בפולין. החברה החלה לבנות מפעל חדש ב-"Czechowice-Dziedzice" ליד ורשה כדי להתאים את קווי הייצור החדשים, אך הבנייה הייתה איטית.
"אורסוס A" היה בעצם שינוי של המשאית האיטלקית, המותאמת למזג האוויר הפולני הקשה ולכבישים גרועים. בתחילה היו השינויים קלים, ההבדל הבסיסי היה מטען גדול יותר (2.5 טון במקום 2 טון) ומצנן פשוט.
עם הזמן נוספו שינויים נוספים (בעיקר שלושה סוגים של משאיות) שהביאו לייצור מגוון של גרסאות. הגרסה המוקדמת ביותר הייתה משאית פתוחה, עם פנל בד מתקפל, שהוחלפה במהירות במשאית עם גג קבוע וחלונות צד פתוחים. הגרסה הסופית כללה משאית סגורה. עד שנת 1931, כאשר הייצור הועבר לטובת היצרנית "Państwowe Zakłady Inżynierii" שייצרה את דגם "פולסקי פיאט 621"
נמסרו 884 כלי רכב, כולל 509 לשוק האזרחי.
פריאוביבוס
פריאוביבוס (שם מדעי: Praeovibos; מילולית: "לפני כבש המושק") הוא סוג נכחד של יונק ממשפחת הפריים, אשר התקיים באמריקה הצפונית ובמערב אירופה במשך תקופת הפליסטוקן שלפני 1.5 מיליון שנה עד לפני 12,000 שנה מזמננו. הסוג תואר בידי Staudinger ב-1908 והכיל מין בודד - Praeovibos priscus.
הוא קשור לתת-משפחת היעלים, ייתכן שקרוב רחוק של כבש המושק ובעבר אף שברו שהיה אביו הקדמון, אף שכיום ידוע שכבשי המושק התקיימו באותם זמנים ואזורים. הוא היה גדול ומסיבי יותר מכבש מושק, עם גובה כתפיים של 130–165 ס"מ ובעל גפיים ארוכות יותר ומסיביות יותר. היה לו מבנה קרניים עבות וחזקות, אשר התאימו להדיפת טורפים או יריבים וייתכן שהיה בעל דו-צורתיות זוויגית, כשהזכרים היו גדולים יותר.
המאובנים של יונק זה התגלו במערב אירופה, לרבות בספרד ואנגליה ובאמריקה הצפונית צפונה עד אלסקה ויוקון. הוא כנראה נדד דרך המעבר היבשתי באמצע הפליסטוקן לאמריקה ובה חי באזורי טונדרה ובטייגה לצד איילי צפון, כאשר באירופה כנראה התקיים ביערות ממוזגים ולחים יותר. במספר מאובנים נראים עדויות שהוא ניצוד בידי בני אדם.
מצר באנגקה
מצר באנגקה (באינדונזית: Selat Bangka) הוא מצר ים באינדונזיה המפריד בין האי סומטרה ממערב לו לבין האי באנגקה ממזרחו. המצר מקשר בין ים ג'אווה שמדרום לו לבין ים סין הדרומי שמצפונו.
העיר מונטוק שאוכלוסייתה מונה כ-45,000 נפש, שוכנת באי באנגקה לחופו של מצר באנגקה.
נהר מוסי הזורם בדרום סומטרה נשפך למצר.
ב-8 ביוני 1945 טובעה במצר זה סיירת כבדה של הצי הקיסרי היפני "אשיגרה" (足柄 Ashigara).
לילה של יום מפרך (סרט)
"A Hard Day's Night" (לילה של יום מפרך) הוא סרט קולנוע בריטי משנת 1964 שבו מככבים חברי להקת הביטלס. הסרט, בבימויו ריצ'רד לסטר לפי תסריט של אלן אואן, הוא קומדיה מוזיקלית המציגה יום טיפוסי לכאורה בחייה של הלהקה, בשיאה של תופעת הביטלמניה. "A Hard Day's Night" היה הסרט הראשון שבו השתתפו חברי הביטלס והקרנת הבכורה שלו התקיימה בבריטניה ב-6 ביולי 1964. "A Hard Day's Night" הוא גם שמו של אחד מאלבומי הלהקה המכיל את פסקול הסרט, ושמו של אחד משיריה. הסרט נבחר על ידי השבועון טיים מגזין למקום 55 בין "100 הסרטים הגדולים ביותר בכל הזמנים".
שם הסרט נטבע על פי ביטוי של רינגו סטאר לתיאור ליל הקלטות ארוך. בישראל שווק הסרט תחת השם "ארבעת המופלאים".
תקציר העלילה
הסרט מציג יום בחייהם של חברי הביטלס בסגנון מוקומנטרי. חברי הביטלס, ג'ון לנון, פול מקרטני, ג'ורג' האריסון ורינגו סטאר, נראים בסרט כשהם בורחים ממעריצים, עורכים חזרות לקראת הופעה, מתראיינים לעיתונות ומופיעים מול קהל.
ה"סבא" של פול מקרטני נוסע ביחד עם הלהקה, ומדכא את רינגו, שבורח, והלהקה מנסה לחפש אותו. בעוד שהכוונה המקורית הייתה לתעד את חיי הביטלס בתקופת ההופעות האינטנסיביות שלהם, דמות הסבא הוכנסה על ידי התסריטאי אואן על מנת ליצור סצנות ומצבים הומוריסטיים ופרועים. אואן בנה לשון שנונה של דיאלוגים שהתבססה על שנינותם הטבעית של חברי הלהקה, בעיקר ג'ון, כפי שהתבטאה בעשרות מסיבות עיתונאים ועל סגנון ליברפולי אותנטי. עם זאת, חלק משורות התסריט שונו תוך כדי חזרות לפי הצעותיהם של חברי הלהקה, על מנת לשוות להם צליל אותנטי יותר.
ליהוק
בנוסף לחברי הביטלס מופיעים בסרט הקומיקאי הבריטי וילפריד ברמבל (Wilfrid Brambell) בתפקיד סבא של פול; נורמן רוסינגטון (Norman Rossington) בתפקיד מנהלם הבדיוני של הביטלס (לפי דמותו של בריאן אפשטיין); ויקטור ספינטי (Victor Spinetti), המופיע בסרטים נוספים שעשו הביטלס, מגלם במאי טלוויזיה נלעג והיסטרי שחברי הלהקה מטריפים עד אובדן עשתונות. בריאן אפשטיין האמיתי מופיע בסרט בתפקיד קטן כניצב ללא קרדיט בלובי המלון בו משתכנים חברי הלהקה.
ג'ורג' האריסון נפגש על הסט עם אשתו לעתיד, פאטי בויד, המגלמת תלמידת תיכון הנפגשת עם הביטלס ברכבת.
התייחסות הביקורת
הסרט הפתיע את רוב המבקרים. באותה תקופה ראו אור מספר "סרטי נעורים" דלי עלילה וחסרי ערך אמנותי. הנטייה הייתה לשייך גם את "לילה של יום מפרך" לסוגה נחותה זו. אולם האיכות האמנותית של הצילום, הרעננות והטבעיות של חברי הלהקה, הבימוי של לסטר והכתיבה של אואן הפתיעו את מבקרי הקולנוע שרבים מהם באו לקלל ויצאו מברכים.
מבקרי תרבות העריכו את האמירה המרדנית של הסרט כנגד הסדר המעמדי בבריטניה, כנגד הכבוד שנדרשו האזרחים לרחוש לערכים צבאיים ולאומיים וכנגד ההתייחסות של הדור המבוגר לדור הצעירים וחוסר ההבנה של האינדיבידואליזם המתפתח והיצירתי של הדור הצעיר.
מועמדויות וזכיות בפרסים
בשנת 1965 היה מועמד "לילה של יום מפרך" לזכייה בשני פרסי אוסקר: עבור הפסקול הטוב ביותר ועבור התסריט הטוב ביותר. באותה שנה זכו ג'ון לנון ופול מקרטני בפרס גראמי עבור הפסקול של הסרט. כמו כן היו מועמדים כל חברי הלהקה בקטגוריית "השחקן המבטיח ביותר לתפקידים ראשיים בקולנוע" (Most Promising Newcomer to Leading Film Roles) מטעם האקדמיה הבריטית לקולנוע (BAFTA).
אתר Rotten Tomatoes מציין את הסרט כבעל 100% ביקורות חיוביות ומציין שהוא עובר את מבחן הזמן שחלף מאז הפקתו ונותר רענן, רלוונטי ומהנה כשהיה.
מוזיאון התנ"ך (אמסטרדם)
מוזיאון התנ"ך (בהולנדית: Bijbels Museum) הוא מוזיאון הממוקם באמסטרדם שבהולנד.
היסטוריה ואוספים
מוזיאון התנ"ך נוסד בשנת 1975 והוא ממקום בשני בתי תעלה הידועים בשם "בתי קרומהַאוּט" (Cromhout) על גדת תעלת הרנחראכט שנבנו בשנת 1662 על ידי האדריכל פיליפס וינגבונס (Philips Vingboons) עבור הסוחר העשיר יאקוב קרומהאוט (Jacob Cromhout). המוזיאון מציג אוסף של ספרי תנ"ך, ובהם ספר התנ"ך הראשון שהודפס בהולנד (המכונה "תנ"ך דלפט" - Delftse Bijbel) משנת 1477 וכן מהדורה ראשונה של התנ"ך הרשמי הראשון של הולנד משנת 1637. כמו כן מוצגים העתקי פקסמליה ספר ישעיהו מתוך המגילות הגנוזות שהתגלו בקומראן.
עוד מוצגים במוזיאון מוצגים ארכאולוגיים שמקורם במצרים העתיקה. מוצגים אלה, שנאספו על ידי ליינדרט סְחַאוּטֶן (Leendert Schouten) במהלך המאה ה-19 כוללים מנורות שמן, לוחות חימר, כלים ומטבעות.
במוזיאון מוצגים דגמים של מקדש שלמה, מקדש הורדוס וכן דגם של המשכן שנבנה על ידי סחאוטן בין השנים 1842–1865 (ביחס גדלים של 1:7 מגודל המבנה המתואר בספר שמות) ושל ארון הברית.
במבנה ההיסטורי בו ממוקם המוזיאון שומר המטבח המקורי של המבנה שמקורו במאה ה-17 והוא אחד המטבחים היחידים בהולנד שהשתמרו בצורה טובה מתקופה זו. בחדר המגורים של המבנה שומרה תקרת החדר המצוירת, שצוירה על ידי יאקוב דה ויט (Jacob de Wit) בשנת 1718.
בגן המוזיאון מגודלים צמחים המוזכרים בתנ"ך וכן נמצא בגן מוזיאון ריחות, המאפשר למבקרים לחוות ריחות שונים של צמחי תנ"ך ושל קטורת.
אלחי לויט
אלחי לויט (נולד ב-3 במרץ 1965) הוא שחקן ישראלי.
ביוגרפיה
נולד וגדל ביפו, בסאכנה דרוויש. בגיל 14 עבר להתגורר בקיבוץ הזורע כילד חוץ, עד גיל 22.
לויט היה חבר בלהקת הדראג "בנות פסיה".
לויט השתתף במחזות אמא קוראז' בתיאטרון הקאמרי, מראה מעל הגשר בתיאטרון הבימה, ברנשים וחתיכות בתיאטרון בית ליסין, אירמה לה דוס בתיאטרון חיפה, אסקוריאל ובהשמשים מאת חנוך לוין בתיאטרון הסימטה. כמו כן שיחק בהערב רוקדים של תיאטרון מקומי, חבר באנסמבל עיתים של רנה ירושלמי והתיאטרון הקאמרי, במסגרתו השתתף בחלום ליל קיץ (בתפקיד תזאוס), בהדיבוק ובפרויקט הרצל. כמו כן שיחק בהצגה קפיצה לחו"ל מאת שלומי מוסקוביץ' בעמי ותמי (בתפקיד אבא של עמי ותמי) בהפקת ציפי מייזלר הפקות. ב"הכל אגדה" (בתפקיד המלכה מלכה) בהפקת טלית הפקות. בתיאטרון תמונע ובהביתה מאת הרולד פינטר בהפקת תיאטרון הנגב בתפקיד טדי.
קונפוציוסאורניס
מיון
בסוג קונפוציוסאורניס ארבעה מינים מוכרים: C. sanctus ,C. dui, C. chuonzhous ו-C. suniae (ייתכן שהשניים האחרונים יסווגו יחד עם ה-C. sanctus כמין יחיד). מין עוף נוסף שהיה קרוב של הקונפוציוסאורניס, ה- Changchengornis hengdaoziensis חי באזור בו חי הקונפוציוסאורניס בערך באותו הזמן. בדיקות פילוגנטיות הראו כי הקונפוציוסאורניס היה קרוב יותר למיקרורפטור ולדרומזאורידים אחרים מאשר ל-ארכאופטריקס שמבחינה חיצונית דמה במידה רבה לעוף מודרני; מכל מקום, ברור כי הקונפוציוסאורניס לא התפתח מהארכאופטריקס.
מאפיינים
נוצותיו של הקונפוציוסאורניס היו פלומתיות, ונוצות הזנב היו ארוכות במיוחד. מאובנים של קונפוציוסאורניס מראים כי עצם הזרוע שלו הייתה גדולה במיוחד, וייתכן שחור אופייני סמוך לסוף הכתף הפחית ממשקל העצם. עצם הבריח הייתה מעין מוט פשוט, כמו זו של הארכאופטריקס. עצם החזה הייתה מעין לוח קטן ופשוט שייתכן והיה לו עיבוי כמקובל אצל עופות מודרניים אך גודלו לא אפשר עיגון של שרירים גדולים. עם זאת, עצם השכם הייתה מאוחדת עם עצם החרטום וייתכן שהיוו יחדיו בסיס איתן לשרירים ששימשו לתעופה. לשום עוף מודרני אין מבנה תואם. כיוון הגומה בעצם הכתף פונה הצידה במקום כלפי מעלה כמקובל בעופות מודרניים. משמעות עובדה זו היא שהקונפוציוסאורניס לא היה מסוגל להרים את כנפיו מעל לגבו. ולכן, כמו הארכאופטריקס, הוא לא היה מסוגל ליצור תנועת כנף כלפי מעלה כפי שטכניקת התעופה של עופות מודרניים דורשת, אך ייתכן שעצמות הכתף הייחודיות איפשרו להשתמש בטכניקה אחרת.
קיימים מאובנים של פרטים צעירים או כאלה שהיו באמצע שלב ההתבגרות, ומבחינת דפוסי הגדילה של עצמותיהם הסיקו החוקרים כי הקונפוציוסאורניס הגיע לבגרות מעט לאט יותר מעופות בינוניים בגודלם החיים כיום, אך מהר יותר מאשר מרבית הדינוזאורים המתקדמים. ייתכן שהדבר מעיד על כך שהקונפוציוסאורניס היה אוכל-כול, ותזונתו הייתה דומה לעופות דוגמת העורביים של ימינו. לעומת זאת, קיימת סברה שלפיה הוא היה צמחוני, וזאת בגלל מקורו חסר השיניים. נמצא פרט מאובן אחד ששאריות מזון היו בגופו, ונראה כי הוא היה במהלך העלאת גירה של צנפה המורכבת מעצמות דגים כאשר מת.
ריצ'רד הורטון
ריצ'רד צ'ארלס הורטון (נולד ב-9 בדצמבר 1961) הוא העורך הראשי של כתב העת הרפואי לאנסט.
ביוגרפיה
.
לאחר סיום ההתמחות ברפואה הצטרף הורטון למחלקת הכבד בבית החולים Royal Free Hospital בלונדון. ב-1990 התמנה הורטון לעורך עוזר בלאנסט, ב-1993 עבר לניו יורק כעורך כתב העת בצפון אמריקה, שנתיים לאחר מכן חזר הורטון לבריטניה כדי לשמש כעורך ראשי.
הורטון היה הנשיא הראשון של האיגוד העולמי של עורכים רפואיים ונשיא לשעבר של מועצת עורכי המדע (cse).
הורטון היה בעל טור רפואי בעיתון The Observer, כתב עבור מוסף התרבות של הטיימס ועבור The New York Review of Books. ב-2003 פרסם את ספרו Second Opinion: Doctors, Diseases and Decisions in Modern Medicine שעוסק במחלוקות ברפואה המודרנית. ב-2005, כחבר בצוות עבודה מטעם הקולג' המלכותי לרופאים, הוא היה הכותב הראשי של הדו"ח שלהם על עתיד המקצועיות הרפואית, "Doctors in Society".
ב-1998 הורטון פרסם מאמר שקרי שנכתב על ידי אנדרו ווייקפילד שהראה שחיסונים יכולים לגרום לאוטיזם. הפרסום גרם לירידה חדה בחיסונים באירופה ואמריקה, ארגון הבריאות העולמי מייחס למאמר זה את התפרצות החצבת ב-2008 ו-2009. ב-2010 לאחר ביקורת רבה חזר בו הורטון מפרסום המאמר.
תארים ופרסים
הורטון הוא פרופסור לשם כבוד מבית הספר להיגיינה ורפואה טרופית בלונדון, הקולג' האוניברסיטאי של לונדון ואוניברסיטת אוסלו. בנוסף הוא קיבל תואר דוקטור לרפואה לשם כבוד מאוניברסיטת ברמינגהאם ואוניברסיטת אומאה בשוודיה.
ב־2019 זכה הורטון בפרס Roux על הישגיו כאחד "המשפיעים ביותר בעולם על בריאות האוכלוסייה".
דוד רויטמן
דוד רויטמן (1 בנובמבר 1884 - 4 באפריל 1943 כ"ח אדר ב' התש"ג) היה חזן ומלחין רוסי-אמריקני. בתחילת דרכו עבד כחזן בכפרים ובערים ברוסיה, כגון וילנה ואודסה. ב-1921 היגר לארצות הברית ולבסוף הצטרף לקהילת שערי צדק.
קורות חיים
נולד בדרזינקה שבפודוליה. כבר בילדותו נמשך למוזיקה ולטעמי המקרא למורת רוחו של אביו, בגיל 12 כך העיד על עצמו, הוא וילדי עיירתו היו עורכים כל ערב שבת 'תפילה' בבית הכנסת כשדוד הילד משמש 'חזן'.
דוד רויטמן שר במקהלתו של המנצח והמלחין זיידל רובנר. ביצירותיו מורגשת מאוד השפעתו של רובנר.
בגיל 18 התקבל רויטמן לחזן בעיר יליזבטגרד (כיום קירובוגרד). שנתיים לאחר מכן עבר במקומות בקווקז, בפטרוזבודסק ובבאחמוט. שנה אחרי כן עבר בווילנה והתפלל שם בשבת. אז מונה לחזן הראשי של וילנה שם כיהן ארבע שנים. מווילנה עבר בשנת 1912 לסנקט פטרבורג, שם היה המרכז היהודי הגדול ברוסיה. בתקופה זו עסק רויטמן בכתיבת יצירות לחברות התקליטים, והיה שבע רצון גשמית ורוחנית. בשנת 1917 כאשר פרצה המהפכה הבולשביקית ברוסיה חרבה הקהילה בסט. פטרבורג. משם עבר לאודסה שם הקים בשנת 1919 בית ספר למוזיקה יהודית.
הקונסול האמריקני בבודפשט התרשם מאמנותו של רויטמן והעניק לו ויזה לכל המשפחה. בשנת 1920, הגיע רויטמן עם משפחתו לארצות הברית. כיהן בתחילה שנתיים בביהכנ"ס "אוהב שלום" בברוקלין מלווה במקהלה בניצוחו של ליאו לוב. לאחר מכן קיבל את תפקיד בבית הכנסת "שערי צדק", שם שימש כשמונה עשרה שנה (עם הפסקה של שנתיים באמצע). במהלך השנים הופיע בקונצרטים ברחבי ארצות הברית, אירופה ודרום אמריקה.
רויטמן היה בעל קול טנור לירי, שהיה בעל מנעד רחב. הוא יצר רוב את החומר שלו בעצמו, ולא נשען על אחרים (גם הוא הקליט את יצירתו של י. שלוסברג, 'רצה'). הוא היה ארכיטקט מוזיקלי, אשר כל יצירה שלו הייתה בנין שנבנה בכישרון רב. בשנת 1923 הוא הופיע בחגיגה בניו יורק שנערכה לכבוד חיים נחמן ביאליק.
בשעת 1925 הקליט רויטמן את הקטע 'ונתנה תוקף', המנצח ליאו ליוב כתב ביקורת נלהבת על הקטע, בציינו שיש בקטע זה שלשה דברים 'לב לב ושוב לב'.
רויטמן הלחין קטעי חזנות גם על קטעים שאינם מושרים בדרך כלל, והדוגמה המיוחדת לכך היא היצירה 'שוכני בתי חומר' הנאמרת בשעת יציאת נשמתו של אדם. (מקור התפילה הוא בספר מעבר יבוק, אך מילות השיר נכתבו על ידי רבי שלמה אבן גבירול).
קיימות שמועות בדבר משפט שהתנהל בארצות הברית בשנות העשרים בדבר זכויות יוצרים על יצירות חזנות. החזן רויטמן טען כי החזן המפורסם יוסף רוזנבלט "גנב" ממנו 2 יצירות, האחת "אשמנו מכל עם" והשנייה "רחל מבכה על בניה". על פי האגדה, בית המשפט הכריע לטובת רויטמן. אך האמת היא, שהתביעה לא הגיעה לבית משפט, משום שיוסל'ה פרסם התנצלות בעיתונות, והשנים אף הפכו לידידים קרובים.
בשנת 1943 בגיל 59, נפטר החזן דוד רויטמן בניו יורק.
סוס (פירושונים)
ראו גם
}}
שימושי קרקע
בגאוגרפיה עירונית נוהגים לחלק את שטחי העיר לסוגי שטחים. סוגו של שטח מסוים נקבע על-פי השימוש שמבצע בו האדם.
חלוקת העיר לאזורי שימוש קרקע
את שטחי העיר נהוג לסווג לחמישה סוגי שטחים עיקריים: אזורי המגורים, אזורי תעשייה ומלאכה, אזורי מסחר ומשרדים, אזורי תחבורה, ושטחים פתוחים.
אזורי המגורים
אזורי המגורים, לרוב מהווים את רוב שטחיה של העיר. באזורים אלה נמצאים בראש ובראשונה בתי המגורים של תושבי העיר, וכמו כן השירותים החיוניים לתושבים המתגוררים במקום, כגון: גני ילדים, בתי ספר, מרפאות וגינות ציבוריות.
את אזורי המגורים בעיר ניתן לחלק לשלוש קבוצות עיקריות:
אזורי תעשייה ומלאכה
אזורים אלה מהווים חלק חשוב ומשמעותי בכלכלת העיר. הם משתרעים על-פני שטח נרחב, והם מצויים בעיקר בערים שבהן התעשייה היא ענף כלכלי מרכזי. לרוב אזורי התעשייה והמלאכה ממוקמים בשולי הערים ולא במרכזיהם, וזאת בשל העובדה שהם כאמור זקוקים לשטח נרחב אשר זול יותר בשולי הערים, ויקר ומבוקש יותר במרכזיהם. לרוב אזורים אלה יוצרים מטרדים, כגון: ריבוי רעש ולכלוך, זיהום אוויר ועוד; ובשל כך לרוב שכונות העוני מרוכזות סמוך לאזורים אלה.
אזורי מסחר ומשרדים
אזורים אלה הם האזורים אשר בהם ממוקמים הקניונים והחנויות. ובשל העובדה שבעלי הקניונים והחנויות רוצים שיבואו אליהם כמה שיותר לקוחות, ורוצים שמקומות אלו יהיו כמה שיותר נגישים לציבור, אזורי המסחר והמשרדים ממוקמים בניגוד לאזורי התעשייה והמלאכה במרכזי הערים ולא בשוליהם.
גם המשרדים כאמור נמנים בסוג אזור זה. משרדים הם חלק חשוב בכלכלת העיר ובחיי תושביה; ישנם סוגים רבים של מוסדות הנכללים בהדרה זו, לדוגמה: בנקים, חברות ביטוח, משרדי עורכי דין, משרדי פרסום ועוד. מיקום המשרדים הוא לרוב בבנייני משרדים - בניינים שהוקמו לשם אכלוס משרדים, ולעיתים בחלק שהוקצה לכך בתוך מבנה שלו מטרה עיקרית אחרת, למשל משרד לשימושו של מנהל מחסן, בבניין שייעודו העיקרי הוא מחסן. בערים שבהן יש מחסור חריף במשרדים, מוסבות גם דירות מגורים, בעיקר אלה שבקומת הקרקע, לשמש כמשרד. גם בדירות ובבתים פרטיים מוקצה לעיתים חדר או אזור בדירה למשרד ביתי, המשמש לעסק המנוהל מהבית.
אזורי תחבורה
התחבורה מהווה חלק חשוב ובִלתי נפרד מהעיר. תשתיות התחבורה תופסים שטחים רבים בעיר. בין תשתיות התחבורה נמנים: הכבישים, מגרשי החנייה, מסילות הרכבת, תחנות האוטובוסים, תחנות הרכבות, נמלי התעופה, נמלי הים וכדומה.
שטחים פתוחים
מושג זה מתייחס לשטח שאינו בנוי ואינו "מופר" (פרוץ על ידי עבודות עפר). מבחינת המעמד החוקי, נכללים בקטגוריה זו שטחי שמורות טבע וגנים לאומיים, יערות, שטחים חקלאיים ושטחי בור. שמירה על שטחים פתוחים היא תחום בשמירת איכות הסביבה. במסגרת זו קיימים גם מספר מודלים של הערכת השטחים הפתוחים לצורך קביעת מדיניות השימור שלהם וסדרי העדיפויות.
אארולינאס ארחנטינס
תולדות החברה
בשנת 1989 הפריטה ממשלת ארגנטינה את החברה.
בתחילת שנות ה-2000 נקלעה החברה לקשיים רבים שכמעט הובילו לקריסתה, אך לבסוף החברה נרכשה מחדש על ידי ממשלת ארגנטינה.
החברה הצטרפה בשנת 2012 לברית חברות התעופה סקאיי טים.
בשנים האחרונות החברה שמה דגש על חידוש המטוסים והחלפת מטוסים ישנים בחדשים. החברה מכרה את כל מטוסי הבואינג 200–737 ו-500–737 של החברה. המטוסים הוחלפו במטוסי בואינג 737 חדישים.
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון לאוקטובר 2019:
קישורים חיצוניים
מדיה וקבצים בנושא אארולינאס ארחנטינס באתר Airliners.net
תל מיכל
תֵּל מִיכַל הוא אתר ארכאולוגי ובית גידול ים תיכוני הנמצא על רכס הכורכר החופי, מול מרינה הרצליה בדרום־מערבה של הרצליה. באתר חמש גבעות, ארבע מהן צמודות זאת לזאת, והוא מתנשא לגובה מרבי של 30 מטרים מעל פני הים בפינתו הדרום־מערבית.
שם האתר
שמו הקדום של האתר אינו ידוע. בערבית הוא כונה בשם "דְהרת מכמיש", ומקור שמו הנוכחי בהצעה משנות ה־20 של המאה ה־20, לפיה השם הערבי הוא שיבוש של השם "מכליש", הנובע משם האל הפיניקי רשף שהיה ידוע גם בשם "מכל". עם זאת, ההגייה המודרנית הולכת אחר הגיית שמה של מיכל בת שאול.
היסטוריה
בתל נמצאו ממצאים ארכאולוגיים מתקופת האדם הקדמון. הממצאים מהתקופות השונות באתר מעידים על קיום תחנת מסחר, ותושביו המקומיים עסקו בגידול גפנים, ייצור כלי חרס ודיג (לפי ממצא משקולות וטין לרשתות).
תקופת הברונזה
הסימנים הראשונים להתיישבות במקום הם מתקופת הברונזה התיכונה IIב עד תקופת הברונזה המאוחרת I–II. באתר התקיימה תחנת מסחר, בעיקר עם הים האיגאי וקפריסין. התל של היום הוא קודקודו המזרחי בלבד של מה שהיה תל קדום ריבועי גדול הרבה יותר. חלק מהתל הראשוני התמוטט בתקופת הברונזה, ובחלקו האחר מולאו המתיישבים לחר ההתמוטטות מילוי מלאכותי, שחלקו כלל אף שברי חרס מהיישוב הקודם. כלי חרס, חלקם בייבוא מקפריסין, נמצאו מכל שלבי היישוב בתקופת הברונזה. היישוב סחר במוצרים שונים כגון כלי בהט עם ממלכת החיקסוס במצרים. מתקופת הברונזה המאוחרת I נמצאו מבנה ציבור (אולי מצודה) ובתי מגורים. היעדר כלים מיובאים מיקניים (האופייניים לסוף תקופת הברונזה המאוחרת) מעיד על חורבן או נטישה בשלהי המאה ה־14 לפנה"ס.
התקופה הפרסית
בתקופה הפרסית הגיע תל מיכל לשיאו, וראשית העדויות מאותה תקופה הן מהמחצית השנייה של המאה ה־6 לפנה"ס. גם בתקופה הפרסית היווה האתר, בין השאר, תחנת מסחר עם קפריסין והים האיגאי. בתל הגבוה נמצאו מהתקופה הפרסית שישה שלבי יישוב. בשלב הראשון של היישוב נמצאו ממגורות, תנורי בישול ומצד, וכנראה שמדובר היה במחנה של הצבא הפרסי בו החיילים חיו באוהלים. שלב היישוב הבא היה במחצית הראשונה של המאה ה־5 לפנה"ס, בו נמצאו כלים מעוטרים (כנראה מקפריסין), כנראה מימי אשמונעזר השני מלך צידון, שעל ארונו נכתב:. שלב היישוב השני נהרס, אולי, במרידת מצרים בפרס ב־459 לפנה"ס. השלב הבא של היישוב דומה לקודמו. בשלב הרביעי נמצא באתר מחסן ובו כעשרים קנקנים. השלב החמישי מיוחד לימי עבדעשתרת הראשון מלך צידון, על בסיס שישה מטבעותיו שנמצאו באתר. בשלב זה הוגברה הבנייה באתר, ונבנה בו מצד, כמו בשלבים הקודמים. השלב האחרון של היישוב הפרסי, מהמחצית השנייה של המאה ה־4 לפנה"ס עד סופה. בשכבה זאת התקיימו באתר מצד, בתי מגורים וממגורות. מחוץ לתל המרכזי התגלה מהתקופה הפרסית יישוב מתוכנן, ובו היה אף ייצור כלי חרס בכבשנים. בתחום הפולחני נמצא בו שרידי מקדש פיניקי שהיה פעיל עד למאה ה־2 לפנה"ס, וכן חרסים, פסלונים ותכשיטים. עוד התגלו עשרות צלמיות חרס, בתלולית המזרחית נמצא מבנה לבנים בעל יסודות אבן ובו ספסלים מטויחים; בקרבתו נמצא מטמון שישה נרות לא משומשים שהוגשו כמנחה. בבית הקברות ביישוב, שרק כעשירית משטחו המשוער נחפרה, נחשפו כמאה ועשרים קברים, בהם קברי ארגז של אבן או לבני חמרה, קברי שוחה ללא בנייה, קבורה בקנקנים, וקיימות עדויות לקבורה בארונות עץ או כיסוי נקברים בלוחות עץ. עוד נמצאו בבית הקברות קערות ברונזה, כלי ברזל לעבודה, טבעות כסף, חרוזים וחותמי טביעה.
יש המשערים שיישובם של תל מיכל וארשף בקרבה כה גדולה הוא ביטוי של התחרות בין צידון לצור ביישוב המוגבר בדרום פיניקיה בתחילת התקופה הפרסית, כאשר ארשף הייתה עיר חסות צידונית ותל מיכל הייתה צורית.
התקופה ההלניסטית
אין עדות לחורבן היישוב בסוף התקופה הפרסית, אך היישוב בתקופה ההלניסטית שונה ממנו לחלוטים. במקום המצד הקטן בצפון התל שאפיין את היישוב הקודם, הוקמה בימי בית תלמי מצודה גדולה במרכזו, ובצפונו נבנו בנייני מגורים. במרכז הגבעה נבנתה גת ציבורית. אלה המשיכו לשמש גם בימי הממלכה הסלאוקית.
מסורת קיום הפולחן בתלולית המזרחית, שראשיתה עוד במאה ה־10 לפנה"ס, נשמרה אף בתקופה ההלניסטית, ובתקופה ההלניסטית התקיימה חצר ובה מזבח מלבני קטן על שרידי המקדש מהתקופה הפרסית.
היישוב נחרב, ככל הנראה, בכיבושי יוחנן הורקנוס. אלכסנדר ינאי הקים באתר מצודה. בתחילת המאה הראשונה הוקמה מצודה גדולה על הריסות המצד החשמונאי, ועם נטישתו נקטע הרצף היישובי בתל.
התקופה הרומאית
בתקופה הרומאית, באמצע המאה ה־1 לפנה"ס נבנתה מצודה גדולה על ראש התל אשר השקיפה על הים. לאחר נטישתה נקטע רצף היישוב בתל הגבוה.
ימי הביניים
בתקופה הערבית הקדומה הקימו העבאסים לזמן קצר בלבד מגדל שמירה. במאה ה־13 נמצאו על התל כמה קברים בודדים שהם העדויות האחרונות לקיומו של יישוב במקום. לאחר מכן התל ננטש וכוסה בחול.
החי והצומח
באזור צמחי חוף: חבצלת החוף, נר־הלילה החופי, רותם המדבר, לענה חד זרעית, מתנן שעיר ועוד. כמו כן מצויים בו בעלי חיים כגון שועל מצוי, ארנבת מצויה, כרוון מצוי, צב יבשה מצוי, זוחלים רבים ועופות האופייניים לאזורים חוליים. הבניה המסיבית לאורך קו החוף בישראל פגעה קשה בבתי גידול חופיים, ומאז התל הוא סביבה חופית הנמצאת בסכנת הכחדה. במהלך הקמת מרינה הרצליה, נהרס חלקו המערבי של התל ותחתיו נסלל כביש.
היום (עיתון פולני)
היום היה יומון עברי שראה אור בוורשה בירת פולין מ-1 בינואר 1925 ועד ערב מלחמת העולם השנייה. הופעתו סיימה תקופה בת יותר משלוש שנים, מאז נסגר העיתון "הצפירה" בסוף שנת 1921, שבהן לא הופיע יומון עברי בפולין. העיתון ראה אור בתמיכת רשת החינוך הציונית "תרבות". מייסדו ועורכו הראשון היה יוסף הפטמן.
בעיתון התפרסם מדור קבוע של טור מחורז הומוריסטי אקטואלי מאת אהרון צפנת (שחתם "בעל הטורים"), דגם שהשפיע על טורי "רגעים" ו"הטור השביעי" שכתב נתן אלתרמן.
דררה מצויה
דררה מצויה (שם מדעי: Psittacula krameri), המוכרת גם בשם דררה ירוקה, או דְּרָרַת קְרַמֵר, היא מין תוכי טרופי החי בלהקות בתפוצה טבעית באפריקה ובאסיה, בעיקר בתת-היבשת ההודית ובמרכז אסיה. המין התיישב דרך קבע בארץ ישראל, ונחשב באזור למין פולש.
מקור השם
נקראת בעברית דררה מצויה, אך יש שמכנים אותה דררת קרמר לפי השם המדעי שלה, אשר נקרא על שם וילהלם היינריך קרמר, רופא, אתנולוג וחוקר טבע גרמני־אוסטרי בן המאה ה-18. השם הוקדש לו על ידי ג'ובאני אנטוניו סקופולי, רופא וחוקר טבע איטלקי.
תיאור
לדררה מצויה יש גוף קטן. צבעה ירוק בהיר וזנבה ארוך ומדורג. אורכה הממוצע הוא 41 סנטימטרים, מתוכם 23 סנטימטרים אורך זנבה. אורך כנפיה 15–17.5 סנטימטרים, ומוטת הכנפיים היא 34–39 סנטימטרים. חלקו העליון של מקורה אדום והתחתון שחור. לזכר הבוגר צווארון שחור בין הסנטר לצדי הצוואר. בעורף הוא נעשה ורוד בהיר. לצעירים יש נוצות זהבהבות, המקורים אדומים והזנב ארוך.
צבען של רוב נוצות הדררה הוא ירוק. צבעם של הבטן, הפנים והחלק התחתון של הכנפיים הוא צהוב וירוק, אולם בהיר מצבע הנוצות. אצל הזכר, העורף והחלק האחורי של הראש הם בעלי גוון כחול. לזכר גם יש פס שחור המתחיל בסנטר ונגמר באזור הלחיים. ובעורף יש לו פס ורוד המשלים את הפס השחור ויוצר מראה של טבעת מסביב לצוואר. בצוואר הנקבות, לעומת זאת, לא קיימת טבעת זו. הטבעת מתחילה להופיע בגיל 18 חודשים, ובגיל 32 חודשים היא כבר ברורה לגמרי. נוצות הזנב האמצעיות הן ירוקות וחלקן כחולות. במבט מלמטה, נוצות הזנב בצבע צהוב, כאשר האמצעיות נוטות לצבע שחור. חלקו האמצעי של זנב הנקבה הוא לרוב קצר משל הזכר. המקור אדום עד אדום כהה עם קצה שחור. העיניים בצבע צהבהב (אצל הנקבות – אפור-לבן), הרגליים קצרות, בצבע ירוק-אפור, אצבעות הרגליים ארוכות – שתיים פונות לפנים ושתיים פונות לאחור.
משקלה של הדררה נע בין 100 ל-200 גרמים ויש לה כוח רב. הדררות מסתובבות בקבוצות של עד תשעה פרטים וכן עפות גם לבד. עם זאת, לעיתים ניתן לראות קבוצות המונות עד מאות דררות המעופפות יחדיו במעגלים רחבים. תוחלת חייה בשבי יכולה להגיע ל-20 שנים, אך נצפו פרטים שהגיעו גם לגיל 30 ובטבע עד 15 שנים. בין הדררות נפוצים הצבעים: ירוק, צהוב, אפור, כחול ולבן.
בשעת מעוף הדררה מחפשת זרמי אוויר ובכך חוסכת אנרגיה, אבל כושר הניווט שלה איננו טוב ביותר. לדררה יכולת דיבור מעטה. שריקתה חזקה מאוד, עד שאפילו מגובה של כ-50 מטר אפשר לשמוע את שריקותיה. כשמחתימים אותה או מרגילים אותה ל"אכילת יד" היא ידידותית, אך לעיתים מסוגלת לנשוך נשיכה חזקה. לרוב אינה פוגעת כלל.
הדררה משמיעה צעקות חזקות בעיקר בזמן תעופה ושהייה על עצי קינון. בשבי, היא נותנת אמון בבעליה יחסית מהר. הדררה אוהבת ללעוס, לכרסם ולהתקלח.
מוצא ותפוצה
מקור הדררה הוא במערב פקיסטן, צפון הודו, נפאל וסרי לנקה, משם התפשטה למערב אפריקה – גינאה, סנגל, דרום מאוריטניה (אזור מרוקו ואלג'יר), צפון סומליה, צפון אתיופיה וסודאן. חיה בשטחים פתוחים עם עצים, סנים (סנה), יערות יבשים או שולי יערות פתוחים. ניתן למצוא דררות כמעט תמיד באזורים מיושבים. הדררות פושטות על מטעי פירות וקפה. הדררות נפוצות מאוד ברחבי העולם, אולם באזורים רבים הן שוהות באופן עונתי בלבד.
בישראל
בית הגידול של הדררה הוא נוף עצים. בישראל, הדררה מוגדרת כמין פולש. עקב אופייה האופורטוניסטי והאגרסיביות שלה במאבק על נקודות קינון, הדררה דוחקת מינים מקומיים ומשתלטת על אזורי מחיה רבים. בעבר נקשרה התפשטות הדררה להתיישבות אדם, וכן הצטברו תצפיות רבות על פלישה גם לתחומי מחייה מבודדים. הדררה היא אחת מכמה מיני תוכאים שפלשו לישראל (בישראל אין מינים מקוריים של תוכים). הדררות הראשונות הובאו לישראל בשנות ה-60 של המאה ה-20 לפינות חי, ומדי פעם ברחו לטבע. החל משנות ה-80 נצפו דררות שמצליחות לגדל גוזלים בטבע.
כיום הדררה היא הציפור החמישית בתפוצתה בישראל, וניתן למצוא אותה ברוב אזורי הארץ, בטבע ובסביבות עירוניות. בישראל הדררות נזונות בין היתר מאגוזי פקאן, שסק, שקדים, חמניות ופירות.
כתוצאה מאוכלוסייתה ההולכת וגדלה הפכה הדררה לעוף המזיק לחקלאות. בגלל היותה מין פולש ומזיק, הדררה אינה מין מוגן, ומותר לצוד אותה.
רבייה
הדררה מגיעה לבגרות מינית בגיל 18 חודשים, אולם היא מתחילה להתרבות רק בגיל שלוש שנים. גודל התטולה נע בין שלוש לחמש ביצים, עליהן דוגרת הנקבה במשך 23 ימים. הגוזלים מתכסים בנוצות לגמרי בגיל שבעה שבועות. שבועיים אחר כך הגוזלים עצמאיים. אם ההטלה הראשונה אינה מוצלחת, בדרך כלל תבוא עוד הטלה מייד אחריה.
הדררות חיות בלהקות של כ-60 חברים. אך בעונת הקינון, הלהקה מתפצלת לזוגות. לעיתים הדררות כובשות חורי נקרים בעצים ומתיישבות שם. ההורים המסורים מטפלים בגוזליהם כחודשיים עד שהם עפים מן הקן והופכים עצמאיים.
הרבייה בשבי אינה קשה. נוהגים לבודד את הפרטים, שכן הם יכולים להיות אגרסיביים לפני ובזמן הרבייה. הרבייה מתחילה בין דצמבר לפברואר, כך שאם הכלוב נמצא בחוץ, יש לתלות את תאי ההטלה בחודש אפריל, כשמזג האוויר מתחיל להתחמם, כדי לקבל הטלות פוריות.
תוכים מזן הדררה שגדלו כפרטים מוחתמים עשויים לשמש עופות מחמד נוחים. כבר מימי קדם הייתה הדררה בשבי האדם ושימשה כחיית מחמד, אם כי נטייתן ללעוס כל אשר בא לפיהן הוא חסרונן הבולט.
החוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה, אוניברסיטת תל אביב
החוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת תל אביב נוסד יחד עם פתיחת הפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת תל אביב בשנת 1964. תחילה החוג החל בלימודי תואר ראשון בלבד ומשנת 1969 החלו ללמד בחוג גם לימודי תואר שני.
לימודים בחוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה
החוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה מציע לימודים לתואר ראשון, שני ושלישי (דוקטורט). מדי שנה, מוצעות בחוג גם מספר השתלמויות שנתיות במסגרת בתר-דוקטורט. החוג שם דגש על מחקר מדעי ברמה בינלאומית גבוהה. סגל החוג כולל חוקרים וחוקרות בעלי שם עולמי בתחומי התמחותם ומכשיר את התלמידים המתקדמים לעבודות מחקר, לפיתוחים תאורטיים, לפרסומים מדעיים ולקריירה אקדמית. בין תחומי ההתמחות המאפיינים את החוג נכללים נושאים כגון אי-שוויון חברתי, ריבוד חברתי, הגירה, מגדר, חינוך, ארגונים, שלטון ומשילות, חיי יום-יום, אורבניזם ומרחב, משפחה, חברה אזרחית, שוק עבודה ועוד. בחוג מתקיימת פעילות הוראתית ומחקרית ענפה בסוציולוגיה של ריבוד ואי-שוויון, סוציולוגיה פוליטית והיסטורית, אנתרופולוגיה של החברה הישראלית וסוציולוגיה של החינוך.
לימודי תואר ראשון בחוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה
תוכנית הלימודים לתואר ראשון מקנה הכרות מעמיקה עם תחומי המחקר וההגות בסוציולוגיה ואנתרופולוגיה. כמן כן מושם דגש על ניתוחים שיטתיים והכרות עומק עם מבנה החברה הישראלית, ההיסטוריה של פלשתינה/ארץ ישראל והתהליכים המרכזיים המתרחשים בה. לימודי התואר הראשון מקנים גם הכרות בסיסית עם תחומי מחקר שונים ומקנה שליטה בשיטות מחקר מסוגים שונים.
לימודי תואר שני בחוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה
תוכנית הלימודים לתואר שני מיועדת לבוגרי תואר ראשון (לתלמידים ללא רקע בסוציולוגיה ואנתרופולוגיה מוצעת תוכנית השלמות המותאמת בהתאם לרקע הייחודי לכל תלמיד). תוכנית הלימודים מקנה הכרות מעמיקה עם מחקרים עכשוויים, תאוריות מתקדמות ומחלוקות מרכזיות בתחומים השונים. הלימודים לתואר השני כוללים מסלול מחקרי הנותן את האפשרות לבצע מחקר ולכתוב עבודת תזה בהנחיה אישית.
לימודי דוקטורט בחוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה
תוכנית הלימודים לתואר שלישי (דוקטורט) מבוססת בעיקרה על עבודה עצמאית בהנחיה אישית. תוכנית הדוקטורט מורכבת משלב ראשוני שבו נכתבת הצעת מחקר מפורטת הטעונה אישור וועדת תלמידי מחקר. לאחר אישור ההצעה, עוברים התלמידים לשלב השני שבו מתבצעת עבודת המחקר ונכתבת עבודת דוקטורט המוגשת לאישור סנאט האוניברסיטה.
זרם פירוקלסטי
זרם פירוקלסטי (מיוונית: πύρό פירו (אש), κλαστός קלאסטוס (שבירה)) הוא תופעה הנגרמת כתוצאה מהתפרצויות געשיות מסוימות. הזרם נראה כענן סמיך בצבעי אפור-שחור המתגלגל ומתערבל במורד צלע הר הגעש. הזרם הפירוקלסטי מורכב מגזים לוהטים ומטפרה, הנעים במהירויות גבוהות (מאות קמ"ש). טמפרטורת הגז עשויה להגיע סביב 1,000 מעלות צלזיוס. הזרמים הפירוקלסטים זורמים מטה במורדות הר הגעש במהירות של מאות קמ"ש, ומתקדמים על פני הקרקע, או מתפשטים לצדדים בהשפעת כוח הכבידה. מהירותם תלויה בצפיפות הזרם, קצב יציאת החומר מהר הגעש, שיפוע צלע ההר ומכשולים בדרכם.
חלק מההתפרצויות הגעשיות מכונות nuée ardente (מצרפתית - "ענן זוהר"). השימוש בו נעשה לראשונה בתיאור ההתפרצות ההרסנית של הר הגעש פלה במרטיניק שבים הקריבי, שהתרחשה ב-1902. הזרמים הפירוקלסטיים מהתפרצות זו זהרו באור אדום בחושך.
נחשול פירוקלסטי
זרם פירוקלסטי המכיל כמות גדולה של גז ביחס לחומר המוצק - נקרא "נחשול פירוקלסטי". הצפיפות הנמוכה של זרמים כאלה מאפשרת להם לזרום מעל בליטות טופוגרפיות כמו רכסים וגבעות. הנחשולים עשויים להכיל קיטור, מים וסלעים בטמפרטורות נמוכות מ-250 מעלות צלזיוס, טמפרטורה נמוכה יחסית לזרמים פירוקלסטיים אחרים, לכן הם מכונים לעיתים "קרים". גם בטמפרטורה כזאת עלול הזרם הפירוקלסטי להביא לתוצאות קטלניות. נחשולים קרים עשויים להיווצר בעקבות התפרצות מתחת למקווה מים רדוד או ים. ישנן התפרצויות געשיות הפולטות חומר בצפיפות נמוכה בלבד, כלומר - רק התפרצות של נחשולים. כך היה בהתפרצות הר הגעש פלה במרטיניק שבים הקריבי ב-1902. זרם כזה הגיע לעיר סן-פייר וגרם למותם של כ-30,000 איש. היווצרות נחשול פירוקלסטי על ידי זרם פירוקלסטי היא תופעה שכיחה.
בין נחשול פירוקלסטי וזרם פירוקלסטי
קיים קשר בין נחשול פירוקלסטי לזרם פירוקלסטי: נחשול יכול להיווצר תוך כדי זרם פירוקלסטי, ואף להתפתח כתוצאה מתהליכים בתוך זרם פירוקלסטי. לנחשולים פירוקלסטיים רמת אנרגיה גבוהה, צמיגות נמוכה, הם נעים במהירויות גבוהות ויכולים לטפס מעל מכשולים טופוגרפיים כמו צוקים ועמקים. הנחשולים משקיעים שכבות דקות של סדימנטים, שהופעתן דומה לזו של סדימנטים ימיים.
תיאורים היסטוריים
פליניוס הצעיר, במכתביו לטקיטוס, תיאר את הנחשול הפירוקלסטי שהתהווה בעת התפרצות הווזוב ב-79 לספירה:
באלוסיה
באלוסיה (שם מדעי: Ballusia) הוא סוג נכחד של דוב קדום שהתקיים באירואסיה במשך המיוקן שלפני 20.5 עד 16 מיליון שנה. זהו אחד מהקדומים והפרימיטיביים שבדובים והוא השתייך לתת-המשפחה אורסוויים לצד האורסאווס. מספר חוקרים אף טוענים שהוא כלל לא היה דוב, אלא השתייך למשפחת ההמיקיוניים. אחרים עוד לא מסווגים לו משפחה אלא מגדירים אותו כסוג ללא מקור.
הסוג תואר ב-1998 בידי החוקרים Ginsburg & Morales ונכללו בו 4 מינים, כשהמאובנים שלו התגלו בפולין, רוסיה, מונגוליה ובסין.
הבאלוסיה היה דוב קטן ביותר שטיפס על עצים כנראה ודמה מעט אולי לפנדה אדומה. הוא היה בעל זנב ארוך יחסית, בעל גפיים ארוכות ולסתות חזקות עם שיניים שהותאמו לאוכל כל. גודלו השתרע מגודל של חתול בית עד לגודל של גרגרן או שונר גדול, כשהיה באורך 80 ס"מ ומשקל של 9–25 ק"ג.
פסוריאזיס
גורמים למחלה
גורמים העלולים לגרום למחלה או להחמרתה:
פסוריאזיס אינה מדבקת, ואין כל חשש במגע (גם בנגעים עצמם) באדם חולה. הגורם הישיר למחלה אינו ידוע והסיבות להיווצרותה לרוב מתבססות על ממצאים סטטיסטים ללא קשר רפואי-סיבתי.
שכיחות המחלה
המחלה מופיעה אצל כ-3% מאוכלוסיית העולם. להערכת אגודת הפסוריאזיס הישראלית ישנם בישראל כ-300 אלף חולים. היא מופיעה יותר אצל אנשים ממוצא אירופי. היא עלולה להופיע בכל גיל. גיל ההופעה הממוצע אצל גברים הוא 29 ואצל נשים 27. גיל הופעה צעיר (מתחת גיל 15) קשור להתבטאות מחלה קשה יותר. המחלה מתפרצת בעיקר בשתי תקופות בחיים - גילאי 20–30 או גילאי 50–60. בישראל נרשמו מספר מקרים בהם חיילים אשר לקו במחלה בזמן שירותם הצבאי, הוכרו כנכי צה"ל. בית המשפט קבע כי אם הוכיח החייל קשר ישיר, לרוב בשל גורם פסיכולוגי, בין המחלה לשירותו הצבאי, אז שיש להכירו כנפגע צה"ל תוך מתן של עד כ-20 אחוזי נכות.
יום הפסוריאזיס העולמי
העשרים ותשעה באוקטובר, מדי שנה הוא יום המודעות העולמי למחלת הפסוריאזיס. מטרת היום היא הגדלת המודעות למחלה, שיפור נגישות לטיפולים חדשניים, שיפור הבנת למידת וחקר המחלה ולבנות קהילת תומכת של חולים.
צורות פסוריאזיס
קצב המחלה משתנה מאדם לאדם, יכול להיעלם לתקופה של מספר חודשים עד שנים לאחר טיפול ולחזור.
קשר למחלות אחרות
כ-30% מחולי הפסוריאזיס מפתחים דלקת מפרקים פסוריאטית (ספחתית), המתבטאת בכאבים, נוקשות ונפיחות. לעיתים, דלקת המפרקים מופיעה טרם הופעת הנגעים בעור ועשויה לגרום לפגיעה קשה במפרקים ובכושר הפעולה.
חולי פסוריאזיס נמצאים גם בסיכון מוגבר לסוכרת, השמנה, תסמונת מטאבולית ויתר לחץ דם. מחלת הפסוריאזיס גורמת בשכיחות גבוהה להשפעות נפשיות, לרבות דיכאון ודימוי עצמי נמוך.
ידוע שיש אנשים בעלי וריאנט גנטי שבין השפעותיו הגנה מהשפעת נגיף ה-HIV, כך שאף על פי שהם נשאים של הנגיף, אינם מפתחים איידס, וגופם שומר על רמה נמוכה של הנגיף.
פורסמו מחקרים המצביעים על מתאם סטטיסטי בין אנשים הלוקים בפסוריאזיס ובין וריאציה גנטית זו. להרחבה נוספת ראו בהערה.