cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מכלית (משאית)
מכלית משמשת להובלה של חומרי גלם ממקום ייצורם למקום עיבודם, למשל הובלה של חלב מהרפת למחלבה, וכן להובלה סיטונאית של מוצרים ממקום ייצורם למקום שבו נמשך עיבודם, למשל הובלת קמח מטחנת קמח למאפייה, או למקום חלוקתם הקמעונאית, למשל הובלה של דלק מבית זיקוק לתחנת דלק.
מכליות רבות מובילות חומרים מסוכנים, כגון דלק העלול להתפוצץ אם יידלק, חומצה או גז רעיל, ולכן נושאות שלטים המזהירים מהסכנה ושלטים המסמלים את סוג החומר ואופן הטיפול בו במקרה חירום.
חלוקת המכל לתאים מאפשרת הובלה בבת אחת של חומרים מסוגים אחדים. מכלית דלק מסוג זה מסוגלת להוביל בנסיעה אחת לתחנת דלק את כל סוגי הדלקים הנחוצים לה.
במהלך השנים מכליות דלק היו מעורבות בתאונות דרכים בהם נהרגו עשרות אנשים.
חדיד
חָדִיד הוא מושב באזור המרכז ליד העיר מודיעין, השייך למועצה אזורית חבל מודיעין.
היסטוריה
המקום יושב לראשונה במאי 1949 על ידי קבוצת תחיה של הפועל המזרחי שעבר הכשרה בגת רימון. בעליה על הקרקע מנתה הקבוצה 80 חברים, מתוכם 20 זוגות נשואים. הם שכנו באוהלים ובצריפים. עם העלייה על הקרקע, קיבל היישוב את שמו, על שם העיר הקדומה "חדיד", ששכנה בתל חדיד הסמוך. הקבוצה סבלה מעזיבה רבה.
בשנת 1952, תושבי הקיבוץ עברו למקום סמוך, 2 ק"מ מערבה, אל מקום מישורי ונמוך יותר. במקומם הובאו, באוקטובר 1952, עולים מתימן, שגרו עד אז בכפר העבודה פאר-עם, שפונה לשם הקמת חצור הגלילית. הקיבוץ נקרא מעתה חדיד תחתית והמושב נקרא חדיד עילית..
תושבי חדיד עילית סבלו במקום, ובפברואר 1953 הפגינו בתל אביב נגד טיפול הסוכנות במושב. באפריל 1954 תושבי חדיד עילית עזבו את המקום ועברו לכפר יעבץ. היישוב חדיד תחתית נשאר במקום, ושמו חזר להיות חדיד. בהמשך עזבו אותו אנשי הקיבוץ המקוריים, וב-1955 התיישבו בו עולים מקוצ'ין ומתימן.
היישוב היום
בהמשך הצטרפו עולים יוצאי רומניה. כיום, מתגוררים במושב כ-800 נפשות והאוכלוסייה דתית.
ביישוב פועלים: צרכנייה, מזכירות, מועדון, מקווה, בית כנסת, גני ילדים, וספרייה.
המרכז לבריאות הנפש באר שבע
המרכז לבריאות הנפש באר שבע הוא בית חולים פסיכיאטרי בבעלות ממשלתית שנוסד בשנת 1978 בעיר באר שבע. המרכז מסונף לפקולטה לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון שבנגב.
המרכז משרת את אוכלוסיית דרום הארץ המונה כ-850 אלף תושבים מאשקלון ועד אילת.
במרכז מטפלים בכל סוגי מחלות הנפש ובהפרעות וליקויים הפוגעים בתפקוד היומיומי של המטופלים. בנוסף, מפעיל המרכז יחידות בתחום הגמילה מסמים, התפתחות הילד והגריאטריה. למרכז ישנן מספר שלוחות ביישובי הדרום ומרפאה באילת.
המרכז פרוס על פני שטח של למעלה מ-100 דונם והוא מונה כ-400 מיטות אשפוז פסיכיאטרי ואשפוז יום. כמו כן, במסגרת המרכז פועל הוסטל שיקומי, "בית רותם" המשכן 32 דיירים.
מחלקות ושירותי המרכז פועלים במודל ביו-פסיכו-סוציאלי, מודל זה משלב גישות ביולוגיות פסיכולוגיות וסוציאליות בטיפול בפרט ובמשפחה. בכל טווח הגילים ובכול רמות החומרה, מבעיות הכרוכות באירועי חיים ועד למחלות נפש או אורגניות נפשיות קשות.
במסגרת המרכז פועלים שירותים קהילתיים בבאר-שבע וביישובי הסביבה, בין היתר: מרפאה לילדים ונוער, מרפאת טל, הממוקמת בקהילה, יחידה לטיפול וליווי משפחות המטופלים (מית"ל), מכון לאבחון ושיקום הילד לטיפול בבעיות התפתחות הכולל גן ילדים, מחלקת אשפוז ארצית לטיפול בתחלואה כפולה (התמכרויות יחד עם מחלות נפש), מרפאת "מטרה", שהיא שירות מרפאתי למכורים לחומרים פסיכואקטיביים (סמים) וניידת לחלוקת תחליפי סם, במרחבי הדרום.
המרכז מספק שירותי ייעוץ למרפאות ראשוניות, לשירותי הרווחה, לשירותי המבחן, למוסד לביטוח הלאומי, למשרד הביטחון, למרפאות מקצועיות, לתחנות פסיכולוגיות חינוכיות ולגופים נוספים. כמו כן המרכז מבצע פעילות הדרכתית, הוראתית ומחקרית מתקדמת. בנוסף, פועלות בו מעבדות מגוונות והוא מקיים שיתופי פעולה עם גופים אקדמיים המובילים בארץ ובעולם.
פאולו ורונזה
פאולו ורונזה (באיטלקית: Paolo Veronese; 1528 – 19 באפריל 1588) היה צייר איטלקי בתקופת הרנסאנס בוונציה. מציוריו הבולטים - "החתונה בקנה" ו"הסעודה בבית לוי". הוא אימץ את השם פאולו קאליירי, אך היה ידוע בשם ורונזה כיוון שהגיע מוורונה. ורונזה, טיציאן וטינטורטו שלטו בתחום הציור בתקופתם. ורונזה ידוע כאמן בצבע, ואף צייר ציורי קיר ובשמן. עבודותיו המפורסמות מפרטות עלילה תקופתית, ומובאות בסגנון המנייריזם, מלאות בארכיטקטורה מלאכותית ובמחזות זוהרים. ציוריו הגדולים של סעודות בתנ"ך צוירו עבור חדרי אוכל למנזרים בוונציה ובוורונה.
נעוריו
המקור היחיד לתאריך לידתו של ורונזה הוא מפקד האוכלוסין של ורונה, ועל פיו ורונזה נולד בסביבות 1528 לסתת בשם גבריאל ולקטרינה. בגיל 14 היה ורונזה שוליה של אנתוניו באדיל, מאסטר מקומי, וייתכן גם שהיה שולייתו של ג'ובאני פרנצ'סקו קארוטו. קישוט מזבח שצויר על ידי באדיל ב-1543 כלל חלקים שצייר ורונזה בן ה-15. בשנת 1544 כבר הציג ורונזה ציורים שלו וכבר לא היה שוליה. ורונזה התאמן בתרבות המנייריזם שהייתה פופולרית בפארמה, ואימץ את הסגנון הזה.
ונציה
בשנת 1548 עבר למנטובה (שם צייר פרסקו של כנסיית העיר, הדואומו) ומשם לוונציה. חמש שנים אחר כך קיבל את עבודתו הראשונה בוונציה, ציור הקיר של אולם מועצת העשרה (הגוף הממשלתי ברפובליקת ונציה בין השנים 1310–1797). לאחר מכן צייר את "ההיסטוריה של אסתר" לתקרת כנסיית סן סבסטיאנו. ציור זה הפך אותו למאסטר בוונציה, שם הושווה לאנטוניו דה קורג'ו ולמיכלאנג'לו. ורונזה הוזכר בספרו של ג'ורג'ו וזארי חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר.
החתונה בקנה והחתונה של ורונזה
בשנת 1556 קיבל ורונזה הזמנה לצייר סצנת סעודה, הראשונה שלו, "הסעודה בביתו של שמעון", שאותה עתיד היה לסיים רק בשנת 1570. במקביל, בסוף שנות ה-50, עיצב ורונזה במאזר (Maser) את וילה ברבארו, שאותה בנה אנדראה פלדיו. ציורי הקיר איחדו בין התרבות האנושית לבין הרוח הנוצרית. ציורי הקיר כללו גם דיוקנאות של משפחת ברבארו ועל התקרה צייר ורונזה שמים כחולים ודמויות מיתולוגיות. עיצוביו של ורונזה בווילה הושפעו מטכניקת טרומפ-לויל והשילוב של ציוריו של ורונזה ובנייתו של פלדיו פרסם את שניהם באופן משמעותי.
"החתונה בקנה" צוירה בין השנים 1562–1563 עבור חדר אוכל במנזר סן ג'ורג'ו באי סן ג'ורג'ו מג'ורה. כמו בציורי סעודה אחרים, הסצנה שיקפה את החגיגות והחיים בוונציה. הציור היה כביר: למעלה ממאה דמויות, כולל דיוקנאות בולטים של טיציאן, טינטורטו וורונזה עצמו. האנשים בחלקו הקדמי של הציור חגגו, האנשים היו בבגדי פאר וישבו בשתי קומות ומאחור שמים מבריקים.
בציורי חדר האוכל, כגון ב"משפחת דריוס לפני אלכסנדר" (צוירה בין השנים 1565–1570), סידר ורונזה שהאדריכלות תיבנה במקביל לתכנוני הציור, להדגיש את דמויות התהלוכה שביצירה. עיצוביו הגאוניים של ורונזה היו במטרה להפיג את השיעמום הקיים במקומות תפילה או במקומות אירוח, וליצור עניין בחדר הודות לציור.
בשנת 1565 נשא ורונזה לאישה את אלנה באדיל. אלנה, בתו של אנתוניו באדיל, ילדה לימים ארבעה בנים ובת.
ביתו של לוי
בשנת 1573 השלים ורונזה את הציור הידוע כיום בשם "הסעודה בבית לוי" על הקיר האחורי של חדר האוכל של כנסיית סנטי ג'ובאני ופאולו בוונציה. הציור היה אמור להיות תיאור של הסעודה האחרונה, שהיה מתוכנן להחליף ציור של טיציאן, שנשרף. הציור היה בגובה של למעלה מחמישה מטרים וברוחב של שנים-עשר מטרים, שמתאר עוד חגיגה ונציאנית והיה שיא בציורי הסעודות, אך הפעם כלל הציור לא רק את הסעודה האחרונה, אלא גם חיילים גרמנים, גמדים מצחיקים ומגוון בעלי חיים. ציור זה נשמר גם באינקוויזיציה.
עבודות נוספות
בנוסף לציורי התקרה ולציורי הקיר, ורונזה הציג גם קישוטי מזבח (כגון "הקידוש של סנט ניקולאס", שצויר בשנים 1561–1562 ונמצא בגלריה הלאומית בלונדון), ציורים מיתולוגיים ("ונוס ומארס", 1578, מוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק), ודיוקנאות ("דיוקן אישה", 1555, מוזיאון הלובר בפריז). ורונזה הכין גם סקיצות בעט, בקסת דיו, בציורים מכובסים ואף בגיר.
ורונזה ניהל בית מלאכה משפחתי, שהמשיך להתקיים אחרי מותו בשנת 1588. עבדו בו אחיו בנדטו קליירי, ובניו קארלו קליירי וגבריאל קליירי. עם תלמידיו נמנו ג'ובאני בטיסטה זלוטי, ג'ובאני אנטוניו פאזולו ולואיג'י בנפטו.
סופרבול LIII
סופרבול LIII הוא משחק הסופרבול ה-53 שהתקיים ב-3 בפברואר 2019, בין לוס אנג'לס ראמס, אלופת חטיבת ה-NFC לניו אינגלנד פטריוטס, אלופת חטיבת ה-AFC בליגת ה-NFL. המשחק התקיים באצטדיון מרצדס-בנץ באטלנטה שבג'ורג'יה ושודר ברשת CBS. במשחק ניצחה ניו אינגלנד פטריוטס 13–3 וזכתה בתואר בפעם השישית בתולדותיה. ל-MVP של משחק הסופרבול נבחר ג'וליאן אדלמן.
בחירת מיקום המשחק
ב-24 במאי 2016 נבחרה אטלנטה לארח את המשחק באצטדיון מרצדס-בנץ המשמש את קבוצת אטלנטה פלקונס. העיר אירחה בעבר שני משחקי סופרבול באצטדיון ג'ורג'יה דום, סופרבול XXVIII ב-1994 וסופרבול XXXIV ב-2000.
באצטדיון התארחו 70,081 צופים, כשהיחס בין אוהדי הפטריוטס לאוהדי הראמס הוערך ב-4–1 לטובת הקבוצה מניו אינגלנד.
עונת 2018 ב-NFL
סופרבול LIII חתם את עונת 2018 בליגת ה-NFL. לסופרבול העפילו אלופת חטיבת ה-AFC ניו אינגלנד פטריוטס בפעם ה-11 בתולדותיה (שיא NFL) ואלופת חטיבת ה-NFC, לוס אנג'לס ראמס בפעם הרביעית בתולדותיה. שתי הקבוצות סיימו את העונה במקום השני בחטיבות שלהן, לוס אנג'לס ראמס עם מאזן של 13–3 וניו אינגלנד פטריוטס עם מאזן של 11–5. הקבוצות נפגשו בעבר בסופרבול XXXVI בו ניצחה ניו אינגלנד.
לוס אנג'לס ראמס
לוס אנג'לס ראמס שהודחה בעונת 2017 בסיבוב הראשון של הפלייאוף, התחזקה בתחילת העונה בחוליית ההגנה עם החתמתו של שחקן ההגנה אינדמיקן סו, החתמתו לטווח ארוך של כוכב הקבוצה ארון דונלד על חוזה שיא ב-NFL לשחקן הגנה והבאתם בטרייד של הקורנרבקים מרקוס פיטרס מקנזס סיטי צ'יפס ואקיב טאליב מדנוור ברונקוס. בצד ההתקפי הוסיפה הקבוצה לסגל את התופס ברנדין קוקס מניו אינגלנד פטריוטס תמורת בחירת סיבוב ראשון בדראפט. הקבוצה פתחה את העונה במאזן של 8–0 בטרם הפסידה בחוץ לניו אורלינס סיינטס, וסיימה אותה במאזן של 13–3 ובמקום השני בחטיבת ה-NFC לאחר ניו אורלינס. במהלך העונה הצטיין הראנינג בק טוד גורלי ששיחק ב-14 מתוך 16 המשחקים, עם 17 טאצ'דאונים ו-1,251 יארד בריצה, ו-580 יארד ו-4 טאצ'דאונים בתפיסה. בהגנה הוביל דונלד את הליגה עם 20.5 סאק ונבחר בפעם השנייה ברציפות בתואר שחקן ההגנה של העונה.
בפלייאוף גברה לוס אנג'לס בבית על דאלאס קאובויס 30–22 ובגמר ה-NFC ניצחה בחוץ את ניו אורלינס סיינטס 26–23 לאחר הארכה, במשחק שהעיבה עליו החלטת שופטים שגויה שמנעה מניו אורלינס ניצחון כמעט ודאי.
מאמן הקבוצה בשנתו השנייה, שון מקווי, היה למאמן הצעיר שאימן בסופרבול, בגיל 33.
ניו אינגלנד פטריוטס
בפלייאוף גברה הקבוצה בבית על לוס אנג'לס צ'רג'רס 41–28 ובגמר ה-AFC ניצחה בחוץ את קנזס סיטי צ'יפס 37–31 לאחר הארכה.
מהלך המשחק
לוס אנג'לס ראמס זכתה בהטלת המטבע ובחרה להתחיל את המשחק בהגנה. מיד בתחילת המשחק נחטפה מסירתו של הקוורטרבק טום בריידי והכדור עבר לראמס. שתי הקבוצות לא הצליחו להשיג נקודות ברבע הראשון, כולל החטאת בעיטה שדה של הפטריוטס מ-46 יארד. ברבע השני הבקיעה ניו אינגלנד שער שדה מ-39 יארד והקבוצות ירדו למחצית ביתרון 3–0 לפטריוטס.
ברבע השני השוותה לוס אנג'לס את התוצאה עם שער שדה מ-53 יארד. הרבע האחרון התאפיין בהמשך תצוגה הגנתית חזקה של ניו אינגלנד. הפטריוטס עלו ליתרון 10–3 7:00 דקות לסיום המשחק לאחר דרייב שכלל מספר מסירות מוצלחות של בריידי לג'וליאן אדלמן ולרוב גרונקובסקי וטאצ'דאון של הראנינג בק סוני מישל. בסדרת המהלכים הבאה מסר הקוורטרבק של הראמס ג'ראד גוף לאינטרספשן של סטפון גילמור, 4:17 דקות לסוף המשחק. ניו אינגלנד הגדילה את היתרון ל-13–3 עם שער שדה מ-41 יארד, 1:12 דקות לסיום, שחתם את תוצאת המשחק.
הגנת הפטריוטס ששמרה את הראמס על 3 נקודות בלבד, המספר הנמוך ביותר בתולדות הסופרבול, ורק 9.1% ממוצע הנקודות של הראמס לאורך השנה, זכתה לשבחים רבים ותוארה כתצוגה ההגנתית הטובה ביותר במשחקי הסופרבול.
ל-MVP של משחק הסופרבול נבחר ג'וליאן אדלמן שרשם במשחק 10 תפיסות ל-141 יארד ועוד ריצה אחת ל-8 יארד.
ניו אינגלנד פטריוטס זכתה בתואר השישי בתולדותיה והשוותה את שיא הזכיות של פיטסבורג סטילרס. ביל בליצ'יק מאמן הפטריוטס זכה בתואר בפעם השישי והיה בכך למאמן הראשון בליגה עם כמות זו של אליפויות. טום בריידי זכה אף הוא בפעם השישית באליפות, יותר מכל שחקן אחר בתולדות הליגה.
שידור
המשחק שודר בארצות הברית ברשת CBS, צוות השידור כלל את השדרן הראשי ג'ים נאנז לצד הפרשן טוני רומו. הרייטינג שנרשם בארצות הברית היה 41.1, הנמוך ביותר מאז 2005.
זמן פרסום נמכר בסכום של בין 5.1 ל-5.3 מיליון דולר ל"ספוט" (30 שניות).
בידור
במהלך החודשים הקודמים לאירוע, נשמעו קריאות ועצומות מרחבי העולם לניגון השיר "Sweet Victory", זאת כדי לכבד את הליכתו לעולם של סטיבן הילנבורג, אשר בסדרה המפורסמת אותו יצר בובספוג מכנסמרובע ניגנו את אותו השיר במעין מופע מחצית של משחק פוטבול. במהלך המופע של מארון 5, בוצעה מחווה קצרה לבובספוג מכנסמרובע, אך לא בוצע השיר עצמו.
שלמה שליפר
שלמה שליפר (ברוסית: Шлойме Михелевич (Соломон Михайлович) Шлифер; 23 בדצמבר 1889, סמילה - 1957, מוסקבה) היה רבה של מוסקבה.
אביו, יחיאל מיכל שליפר (1865–1907) היה שוחט ואחר כך רב באולכסנדריה. שלמה שליפר למד בישיבת לידא, שם למד אצל מייסד תנועת "המזרחי" יצחק יעקב ריינס. ב-1913 קיבל סמיכה והתמנה לרבה של העיירה וורונובו, באותה שנה התמנה לרבה של עיירת הולדתו אולכסנדריה. ב-1922 עבר למוסקבה, מ-1922 עד 1931 היה מזכיר וחבר של הרבנות של מוסקבה.
ב-1941 נמלט שליפר לטשקנט. ב-1943 הוא מונה לתפקיד רב באחד מבתי-כנסת במוסקבה. ב-1944 הצטרף לוועד היהודי האנטי-פשיסטי.
ב-1957 תחת הנהלתו נפתחה ישיבה "קול יעקב", שם לימד יהודה לייב לוין.
זליג ראובן בנגיס
רבי זליג ראובן בֶּנְגִיס (בענגיס; י"א בסיוון ה'תרכ"ד, 15 ביוני 1864 - ז' בסיוון ה'תשי"ג, 21 במאי 1953) כיהן כרב בבלארוס ולאחר מכן גאב"ד העדה החרדית בירושלים. מחבר סדרת הספרים לפלגות ראובן.
תולדותיו
נולד בעיירה שניפישוק הסמוכה לווילנה שבליטא לרבי צבי הירש בנגיס. בגיל 17 הגיע ללמוד בישיבת וולוז'ין, שם למד אצל רבו המובהק, הנצי"ב, שכינהו ש"ס חי, וכן אצל רבי חיים הלוי סולובייצ'יק. קיבל סמיכה לרבנות מהנצי"ב, מרבי יצחק אלחנן ספקטור ומהרב שלמה הכהן מווילנא (ה"חשק שלמה").
נשא את אסתר אסנא בתו של רבי חיים צבי ברוידא שכיהן ברבנות של נמוקשט, שווקשנה וזאגר ישן. לאחר פטירתה בשנת תרצ"א, נשא את רייזל זלאטע בת יוסף כלב זיו.
בשנת ה'תרנ"ד (1894) התמנה לרב ואב בית דין בבדאקי שבפלך הורדנה עד לשנת ה'תרע"א (1912). לאחר מכן שימש ברבנות בקלווריה עד לשנת ה'תרצ"ח (1938). בזמן מלחמת העולם הראשונה שהה בסמולנסק ומילא את מקומו של הרב אברהם ברוך סולובייצ'יק שנפטר באמצע המלחמה. בנו היחיד, הרב שמעון זאב, כיהן תחתיו בקלווריה.
בשנת תרצ"ח עלה לארץ ישראל כדי לכהן כראב"ד העדה החרדית בירושלים. שימש גם כראש ישיבת "אהל משה". לאחר פטירתו של הרב יוסף צבי דושינסקי בי"ד תשרי ה'תש"ט מונה תחתיו לגאב"ד העדה החרדית, עד למותו.
הרב זליג ראובן בנגיס מת בז' בסיוון ה'תשי"ג, 21 במאי 1953 ונקבר בהר המנוחות.
אישיותו ודרכו התורנית
הרב בנגיס הרבה לכתוב בדרך הפלפול, דבר שכבר לא היה נהוג בתקופתו. מסיבה זו ספריו לא נפוצו. בספריו הוא מרבה לכתוב "הדרנים" לסיומי מסכתות ולחבר בין תחילת המסכת לסופה ובינה לבין המסכת הבאה.
מסופר שלעיתים תכופות היה עורך סיום על כל הש"ס, ולשאלת אנשים מתי הוא מספיק ללמוד, ענה שיש לו זמן בעת ההמתנה לאישים חשובים ולאירועים. פעם תיאר את מעמדו בישיבת וולוז'ין: "אני הייתי נקרא עילוי, ר' איסר זלמן (מלצר) היה נקרא חצי עילוי, ור' ברוך בער (לייבוביץ) היה נקרא רבע עילוי".
אף על פי שכיהן בעדה החרדית, השקפת עולמו לא הייתה קנאית. עם זאת, בהיותו גאב"ד העדה החרדית הוצא על ידה האיסור להשתתף בבחירות וכן היה מהלוחמים הבולטים נגד גיוס בנות לצה"ל.
אחיו: רבי אידל בנגיס, מו"צ בליבוי. רבי משה אהרן בן דעת (בנגיס, בנדס), חתנו של רבי בן ציון שטרנפלד ורבה האחרון של העיר בילסק. נספה בשואה.
ז'ורז' רנו
ז'ורז' רנו (בצרפתית: Georges Renaud; 8 בינואר 1893, ננסי – 28 ביולי 1975) היה שחמטאי צרפתי, תאורטיקן ומארגן תחרויות שחמט. אלוף צרפת בשחמט בשנת 1923, ואלוף צרפת בשחמט בהתכתבות בשנת 1944/45.
קריירה
רנו ניצח באליפות הראשונה לשחמט שהתקיימה בצרפת, בשנת 1923.
רנו ערך את מדור השחמט בעיתון "L'Éclaireur de Nice" בין השנים 1922-1930. במסגרת המדור דן בנושאים רבים מתחום בעיות השחמט וארגן בצורה מסודרת את המינוח הרלוונטי. בנוסף כתב מאמרים בנושאי ברידג' ועסק בחיבור תשבצים.
רנו ייצג את נבחרת צרפת בשתי אולימפיאדות: באולימפיאדת השחמט 1924, אולימפיאדת השחמט הלא רשמית הראשונה שהתקיימה במקביל לאולימפיאדת פריז (1924). השיג 8 נקודות משלושה עשר משחקים והגיע למקום ה-13 בתחרות היחידים (ניצח: פריציס אפשניק). בנוסף שימש כקפטן נבחרת צרפת.
באולימפיאדת השחמט 1927, אולימפיאדת השחמט הראשונה שאורגנה על ידי פיד"ה והתקיימה בלונדון בין 18 ביולי לבין 30 ביולי 1927 שיחק רנו בלוח השלישי של נבחרת צרפת. רנו ניצח בשלושה משחקים, סיים שישה בתיקו והפסיד שישה.
ספרים שכתב
"Le problème d'échecs" (1924)
"Les échecs" (1945)
"L'art de faire mat" (1947)
"Les six candidats au championnat du monde" (1948)
"La partie espagnole" (1949),
"Les échecs dans la monde 1951"
ישראל היילפרין
ישראל היילפרין (כ"ח בטבת ה'תר"ע, 9 בינואר 1910 – ח' באב ה'תשל"א, 30 ביולי 1971, היה היסטוריון ישראלי, חוקר יהדות מזרח אירופה, פרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים.
תולדותיו
ישראל היילפרין נולד בביאליסטוק שבפולין. היה נכדו של ר' חיים נפתלי הרץ היילפרין, ראב"ד ביאליסטוק, ונינו של אביו, רפאל יום טוב ליפמן היילפרין (1816–1879), רבה הנודע של ביאליסטוק, מחבר הספר עונג יום טוב.
הוא התמחה בתולדות היהודים במזרח אירופה, ומשנת 1949 חוקר, מרצה ופרופסור באוניברסיטה העברית.
במרוצת השנים חיבר ופרסם מחקרים רבים בתולדות עם ישראל. הוא ההדיר את פנקס ועד ארבע הארצות, ובכך העמיד לחוקרים מקור חשוב ביותר לחקר הקהילה היהודית בפולין. השתתף בעריכת כתב העת "ציון" של החברה ההיסטורית הישראלית בירושלים, וכן, ערך את האנתולוגיה ספר הגבורה, העוסקת בגבורה, הגנה והקרבה של יהודים מהעת העתיקה עד העת החדשה. היילפרין בטא באנתולוגיה זו, בבחירת המקורות ובביאורים, את תפיסתו הייחודית על
.
הסופר ש"י עגנון נעזר רבות בידע הנרחב של פרופ' ישראל היילפרין, בתיאוריו הספרותיים את יהדות אירופה. כמו כן, סיפר עגנון על בני משפחת היילפרין הנודעת, בפתיח סיפורו "הפקר", וכן במאמר שפרסם בעיתון "הארץ" תחת הכותרת: "מר היילפרין האח של מר היילפרין".
על שמו נקרא רחוב בבאר שבע, ובירושלים בסמוך למקום מגוריו בשכונת רחביה.
אחיו הגדול, פרופ' ליפמן היילפרין, היה דקאן בית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית, ומנהל המחלקה הנוירולוגית בבית חולים הדסה בעין כרם. ארכיונו האישי שמור במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית
מסעודין אל-עזאזמה
מסעודין אל-עזאזמה (בערבית: مسعودين العزازمة) המכונה גם אל עזאזמה (العزازمة) הוא שבט בדואי בנגב.
לפני קום המדינה היה אזור הר הנגב בתחום השליטה של מטה עזאזמה שהיה מורכב כולו מ-12 שבטים עצמאיים, הר הנגב מכונה במפות ה PEF ג'בל אל עזאזמה. בעקבות מלחמת העצמאות רוב בדואיי העזאזמה עזבו את הנגב - כולל הר הנגב. שבט מחמדיין כולו עזב ורק מעטים מבני השבטים סראחין, עסיאת, וגונאביב נשארו וחלקם חזרו לנגב ב-1954. הם נתפקדו ליד עבדת על ידי הממשל הצבאי, קיבלו תעודות זהות ישראליות וצורפו לשבט עזאזמה בראשות השייח' עוודה אבו מעמר.
ב-17 במרץ 1954, 12 מחבלים בהובלתו של בן השבט, סעיד אבו בנדק רצחו נוסעים באוטובוס אגד בדרכו מאילת לתל אביב, באירוע שזכה לכינוי טבח מעלה עקרבים.
בספטמבר 1959 נרצח מפקד סיירת צנחנים יאיר פלד בעת תרגיל ניווט בדד בנגב. שני הרוצחים, בני שבט סאראחין של מטה אל-עזאזמה, הוסגרו על ידי בני שבטם והוצאו להורג ללא משפט בידי חיילי צה"ל. יומיים לאחר הרצח הורה אלוף פיקוד הדרום, אברהם יפה על "מבצע הגר", במסגרתו פונה הר הנגב מבני שבט הסאראחין. משתפי הפעולה ביניהם פונו לאזור דימונה והאחרים אולצו לעבור לסיני לאחר שמקורות המים שלהם נתפסו.
מתחם אוהלים ובתים של השבט בין באר שבע לשגב שלום הוכר על ידי מדינת ישראל כיישוב, אך עדיין ללא מעמד מוניציפלי.
סעיד אלחרומי בן השבט היה חבר כנסת מטעם מפלגת רע"מ וכיהן כיו"ר ועדת הפנים והגנת הסביבה.
בית הספר היסודי אל-עזאזמה
בית הספר אל-עזאזמה הוקם בתקופת המנדט הבריטי. נכון ל-2004 למדו בו 1400 תלמידים והוא היה בית הספר היסודי הגדול בישראל. בעקבות עתירת ועד ההורים באותה שנה לבג"ץ בדרישה לפצל את בית הספר, הקים משרד החינוך חומה בלב המוסד.
וליקו טרנובו (מחוז)
כלכלה
החקלאות במחוז מפותחת מאוד ומהווה מגזר מועדף. ישנן מספר חוות לגידול צאן ובקר. כמו כן משופע האזור בקרקע פורייה ועליה מגדלים חיטה, תירס, ענבים וסחלבים לייצוא.
במחוז ישנם מספר יקבים, מפעל לייצור סוכר, מחלבות ומפעלים לעיבוד בשר צאן ובקר, בעיקר בסמיכות לערים טרנובו וגורנה. כמו כן, קיימים מספר מפעלי טקסטיל. 34.4 אחוזים מכוח העבודה מועסק במגזר הייצרני, 12 אחוזים במגזר הקימעונאי, 10 אחוזים במגזר התחבורה וכ-10 אחוזים במיגזר השירותים.
המחוז גם משופע באתרים ארכאולוגיים ונופים שובי עין, המושכים אליהם תיירות פנים וחוץ.
היסטוריה
התיישבות מאורגנת ראשונה בשטח המחוז מתוארכת למאה ה-5 לפני הספירה, עידן הממלכה התראקית. במאה ה-1 הפך האזור לפרובינציה רומית ובהמשך מחוז ביזנטי. ב-1186 הפכה העיר טרנובו לבירת האימפריה הבולגרית השנייה, עד לכיבושה ב-1393 על ידי באיזיט הראשון סולטאן האימפריה העות'מאנית. ב-7 ביולי 1877, במסגרת המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), נכבש האזור על ידי צבא האימפריה הרוסית. במסגרת קונגרס ברלין הוכרה עצמאות בולגריה ובירתה טרנובו ובהמשך הועברה הבירה לסופיה.
כוחו של גורל
כוחו של גורל (באיטלקית: La forza del destino) היא אופרה בארבע מערכות מאת המלחין ג'וזפה ורדי, ללברית באיטלקית מאת פרנצ'סקו מריה פיאבה המבוססת על הדרמה "Don Álvaro, o La fuerza del sino" מאת אנחל דה סאבדרה (1835), וסצנה מתוך המחזה וולנשטיין של פרידריך שילר.
הופעת הבכורה התקיימה ב-10 בנובמבר 1862, בתיאטרון בולשוי בסנקט פטרבורג.
היסטוריה
האופרה הוזמנה על ידי בית האופרה בסנקט פטרבורג, וורדי נסע בחורף לרוסיה להצגת הבכורה. שנה לאחר מכן הוצגה האופרה תחת השם "דון אלווארו" ברומא ובמדריד בנוכחות סאבדרה, כותב המחזה המקורי. מאוחר יותר, ורדי שינה מעט את האופרה, עם תוספות מאת אנטוניו גיזלנצוני. גרסה זו, שהוצגה לראשונה ב-27 בפברואר 1869 בלה סקאלה במילאנו, היא הגרסה המקובלת כיום. ההבדלים העיקריים בין הגרסאות הן האוברטורה החדשה (במקום פרלוד קצר), סצנה נוספת במערכה השלישית, הדו-קרב של אלווארו וקרלו, וכן אלווארו נשאר בחיים לעומת הגרסה המוקדמת בה התאבד. המוזיקולוג פיליפ גוסה יצר גרסה המחברת בין הגרסאות, והיא הוצגה לראשונה באופרה של סן פרנסיסקו בשנת 2005.
זמרים רבים מהאסכולה האיטלקית הרגישו כי האופרה מקוללת. בשנת 1960 בהופעה של האופרה במטרופוליטן אופרה (עם רנאטה טבאלדי בתפקיד לאונורה), נפל הבריטון לאונרד וורן, מיד משסיים לשיר Morir, tremenda cosa - "המוות, דבר עצום" ומת מאירוע מוחי. גם הזמר לוצ'אנו פבארוטי נמנע מלשיר את התפקיד באופרה.
מערכה ראשונה
דון אלווארו הוא בן אצולה צעיר מדרום אמריקה, המתגורר בסביליה. במוצאו הוא חצי אינדיאני, מאחר שאימו היא ממשפחת המלוכה של האינקה. הוא מאוהב בדונה לאונורה, בת המרקיז והם רוצים להתחתן. לאונורה בהכירה את אביה, יודעת כי הוא לעולם לא יסכים לנישואיה עם "בן תערובת" נחות. לכן היא מסכימה לעזוב את משפחתה ואת מולדתה, לברוח עם דון אלווארו ולהתחתן. אלווארו בא לאסוף אותה, והיא מבקשת ממנו להישאר עוד יום אחד במחוזות ילדותה. אלווארו חושב שיש בליבה רגשי חרטה, ומאשים אותה כי אינה אוהבת אותו. בעקבות ההאשמה מסכימה לאונורה לברוח מיד, אך באותו רגע נכנס המרקיז ומגלה אותם יחד. המרקיז זועם על אלווארו שפיתה את לאונורה. אלווארו נכנע מיידית, מוריד את חרבו וזורק את אקדחו לפינה. האקדח שהיה טעון פולט כדור שפוצע את המרקיז פצעי מוות. בעודו גוסס, מקלל המרקיז את ביתו. המרקיז מת ולאונורה המזועזעת ואלווארו בורחים. במנוסתם הם מאבדים זה את עקבותיו של זה.
מערכה שנייה
דון קרלו, אחיה של לאונורה המחפש אותה ואת אלווארו כדי לנקום, נכנס בלווית סטודנטים לפונדק, הוא מחופש לסטודנט ומציג עצמו בשם פרדה (Pereda). פרנציוזילה הצועניה נכנסת לפונדק ומספרת כי באיטליה פרצה מלחמה נגד גרמניה. היא מעודדת את כולם להתגייס. לאונורה, מחופשת לנער, בדרכה למנזר להעביר שם את חייה, בחושבה שאהובה מת. היא נכנסת לפונדק, מזהה את קרלו ומתחבאת. כאשר קרלו נשאל לעיסוקו, הוא משיב בבלדה, מתוכה מבינה לאונורה כי אלווארו עודנו בחיים. לאונורה מגיעה למנזר (האריה: Sono giunta! . . . Madre, pietosa Vergine, הגעתי! תודה לאל!). האח מליטונה מסרב להכניסה, אך היא מבקשת שיקרא לאב המנזר האב גוארדיאנו. אב המנזר מתיר לה להצטרף למנזר, אך היא בוחרת להתבודד במערה בקרבת מקום. גוארדיאנו מוסר לה פעמון בו תוכל להזעיק עזרה בשעת חירום. אב המנזר מספר כי במערה מתבודד נזיר, ומקלל את מי שיפר את בדידותו.
מערכה שלישית
דון אלווארו ודון קרלו מצטרפים לצבא האיטלקי בשמות בדויים. דון אלווארו, שמציג עצמו כדון פדריקו הררוס (Don Federico Herreros), חושב שלאונורה מתה ומבכה את מר גורלו. בלילה אחד הוא מציל את דון קרלו שהסתבך בקטטה. דון קרלו, המסתתר תחת השם דון פליקס בורנוס (Don Felix Bornos) אסיר תודה אליו. השניים הופכים לידידים קרובים. באחד הקרבות נפצע דון אלווארו ומובל על אלונקה אל תוך הבית. דון קרלו נכנס ומודיע כי יוענק לאלווארו "אות מסדר קלאטראווה" לציון הגבורה ואמץ הלב שהפגין. למשמע שם משפחת אהובתו, מצטמרר אלווארו, ותגובה זו לא נעלמת מעיני קרלו. אלווארו מוסר לקרלו מפתח לתיבה בה מונחים חפציו ומורה לו להשמיד את כל המסמכים שבתוכה לאחר מותו בלי לפתוח אותם. לאחר שאלווארו מוצא מהחדר, לא מתאפק קרלו ופותח את המסמכים במטרה לגלות את זהותו האמיתית של אלווארו. כשהוא מגלה את תמונת לאונורה, הוא בטוח שמצא את רוצח אביו, הוא מחליט להמתין להחלמת אלווארו כדי לרצוח אותו. דון קרלו חושף את זהותו האמיתית בפני דון אלווארו שהבריא, ומזמין אותו לדו-קרב. כשאלווארו מגלה שלאונורה חיה, הוא מנסה להימנע מעימות עם קרלו, אך קרלו אינו מוותר, ורק בהתערבות החיילים האחרים השניים מופרדים. אלווארו מחליט לנטוש את החרב ולעבור אף הוא לחיים שלווים במנזר. טרבוקו, נהג הפרדות מנסה למכור את מרכולתו לחיילים, האח מליטונה מטיף להם על חייהם ללא יראת האל ואילו פרציוזילה מעודדת את רוחם בשיר מלחמה ( Rataplan, rataplan, della gloria).
מערכה רביעית
אלווארו נמצא במנזר מזה זמן תחת השם האח רפאלו. האח מליטונה מחלק מזון לעניים, והם משווים בין אפיו הרגזני לבין התנהגותו הנדיבה של האח רפאלו. דון קרלו מגיע לשערי המנזר ומבקש ממליטונה לקרוא לאח רפאלו. אלווארו מגיע, ומתחנן בפני קרלו שיעזוב אותו במנוחה, אך קרלו עולב בו, אלווארו יוצא לדו-קרב (דואט: Le minacci, i fieri accenti). לאונורה מתפללת לשלום אהובה (Pace, pace mio Dio!) שומעת צעדים ונכנסת למערה. אלווארו וקרלו מגיעים תוך כדי הקרב, אלווארו פוצע את קרלו אנושות. אלווארו נכנס למערה לבקש את עזרת הנזיר, ולאונורה מצלצלת בפעמון. השניים מזהים זה את זה ואלווארו מספר לה מה אירע. לאונורה רצה אל אחיה וגוחנת לראות את מצבו והוא דוקר אותה בליבה. האח גוארדיאנו מגיע לצלילי הפעמון ומתפלל יחד עם אלווארו בשעה שלאונורה נופחת את נשמתה בזרועות אהובה.
יעל נתנאל
יעל נתנאל (נולדה ב-9 באפריל 1963) היא שחיינית עבר ישראלית, שיאנית ישראל בשחייה במשחי השליחות.
1976
באליפות ישראל בשחייה באוקטובר 1976 זכתה נתנאל ב-4 מדליות אישיות, 2 כסף ו-2 ארד. מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:16.4 דקות, אחרי ליז בוכשטבר מהפועל חולון/בת-ים (1:12.9 דקות) ולפני נטע יוסף מהפועל בית ברל (1:16.7 דקות) ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:43.9 דקות, אחרי ליז בוכשטבר שקבעה שיא ישראלי חדש של 2:35.8 דקות, שיפור לשיאה הישראלי הקודם שעמד על 2:39.2 דקות ולפני נטע יוסף (2:45.0 דקות). מדליות ארד, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:24.7 דקות, אחרי אסנת ארליך שקבעה שיא ישראלי חדש של 2:18.6 דקות, ואיריס קרפ (2:19.7 דקות), שתיהן מהפועל חולון/בת ים ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:45.6 דקות, אחרי תמר מייסנר מהפועל קריית טבעון (2:38.5 דקות) וטובה אברמוב מהפועל בת ים (2:43.0 דקות).
1979
בתחרויות השחייה של כינוס הפועל ה-11 שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב במאי 1979, בהשתתפות טובי הספורטאים בעולם כהכנה לאולימפיאדה, קבעה נתנאל במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם ליז בוכשטבר, ענת פרקש ונטע יוסף שיא ישראלי חדש של 4:49.04 דקות.
בתחרות שמונה האומות שנערכה בבלגיה ביולי אותה שנה סיימה נתנאל 3 פעמים במקום שביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:03.86 דקות, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם ליאור בירקאן, רונית גבאי ונטע יוסף בתוצאה של 4:17.04 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם ליז בוכשטבר, מירב הדר ונטע יוסף בשיא ישראלי חדש של 4:48.03 דקות.
באליפות ישראל שנערכה בסוף אוגוסט אותה שנה היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:03.58 דקות.
1980
בתחרות שמונה האומות שנערכה באדינבורו, סקוטלנד ביולי 1980 קבעה נתנאל במשחה שליות 4x100 מטר חופשי ביחד עם עופרה מוניוז, מירב הדר וליאור בירקאן שיא ישראלי חדש של 4:12.67 דקות. שבוע לאחר מכן, בתחרות שנערכה בדרמשטט, גרמניה הרביעייה שיפרה את השיא הישראלי והעמידה אותו על תוצאה של 4:12.57 דקות.
באליפות ישראל שנערכה בסוף אוגוסט אותה שנה היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:09.50 דקות, במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:03.18 דקות, במקום חמישי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:39.56 דקות ובמקום שישי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:43.47 דקות.
מאנס שפרבר
מאנס שפרבר (Manès Sperber; 12 בדצמבר 1905, זבלוטוב, ליד קולומיאה, גליציה האוסטרית (כיום זבלוטוב, אוקראינה) – 5 בפברואר 1984, פריז) היה סופר, מסאי ופסיכולוג אוסטרי-צרפתי ממוצא יהודי. הוא גם כתב תחת שמות העט יאן הגר ונ.א. מנלוס (N.A. Menlos).
קורות חיים
שפרבר גדל בשטעטל של זבלוטוב למשפחה חסידית. בקיץ 1916 נס עם משפחתו לווינה מחמת המלחמה שם שפרבר, שחדל להאמין באלוהים, סירב בגיל 13 לעשות בר-מצווה, הצטרף לתנועת הנוער של השומר הצעיר. שם הוא פגש את אלפרד אדלר, המייסד של הפסיכולוגיה האינדיבידואלית ונעשה תלמידו ושותפו לעבודה. אדלר נפרד ממנו ב-1932 בשל חילוקי דעות בנוגע לקשר בין הפסיכולוגיה האינדיבידואלית למרקסיזם.
בספטמבר 1927 עבר שפרבר לברלין והצטרף למפלגה הקומוניסטית. הוא הרצה ב-Berliner Gesellschaft für Individualpsychologie, מכון לפסיכולוגיה אינדיבידואלית בברלין. אחרי שהיטלר תפס את השלטון, הושם שפרבר בכלא, אולם שוחרר כעבור שבועות מספר משום שהיה באותה עת אזרח אוסטרי. הוא היגר בתחילה ליוגוסלביה ואז ב-1934 לפריז שם עבד בשביל הקומינטרן עם וילי מינצנברג. בשנת 1938 עזב את המפלגה בשל הטיהור הסטליניסטי של המפלגה. הוא התחיל לדון בכתיבתו בטוטליטריזם ובתפקידו של האינדיבידואל בתוך החברה (Zur Analyse der Tyrannis).
ב-1939 התנדב שפרבר לצבא הצרפתי. לאחר התבוסה, הוא מצא מקלט בקאנייה סור מר, ב"שטח החופשי" של צרפת, וברח עם משפחתו לשווייץ ב-1942, כשהחלו לגרש את היהודים בשטח החופשי. בתום המלחמה, ב-1945, הוא שב לפריז, שם עבד כסופר וכעורך ראשי בהוצאה לאור קלמן-לוי.
מאנס שפרבר הוא מחבר הטרילוגיה (1949–1955) Like a Tear in the Ocean : A Trilogy, של הטרילוגיה האוטוביוגרפית All our Yesterdays (1974–1997) ושל מאמרים רבים העוסקים בפילוסופיה, פוליטיקה, ספרות ופסיכולוגיה.
מאנס שפרבר הוא אב להיסטוריון האיטלקי ולדימיר שפרבר ולאנתרופולוג הצרפתי דן שפרבר. אשתו הראשונה, מרים שפרבר, היגרה לבסוף לשמפיין, אילינוי ועבדה כיועצת במרכז הפסיכולוגי שם. אחיו, מילו שפרבר, היה שחקן, ושהה באחרית ימיו בטיולים עם אשתו סביב בריטניה ובקריאת עבודותיו של אחיו.
מאנס שפרבר נקבר בבית הקברות מונפרנאס בפריז, צרפת.
מוחמד במבה
מוחמד "מו" במבה (באנגלית: Mohamed "Mo" Bamba; נולד ב-12 במאי 1998) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת לוס אנג'לס לייקרס מליגת ה-NBA. גובהו 2.13 מטרים והוא משחק בעמדת הסנטר. מוטת ידיו של במבה – 2.39 מטרים – היא מוטת הידיים הארוכה ביותר שנמדדה אי פעם במסגרת ה"דראפט קומביין", בו נמדדים המועמדים לבחירה בדראפט ה-NBA.
נעורים וקריירת מכללות
במבה נולד וגדל בשכונת הארלם שבניו יורק, להורים שמוצאם מחוף השנהב. בגיל 15 עבר ללמוד ב'תיכון וסטאון' שבפנסילבניה, ובשנתו האחרונה בתיכון נבחר להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן המציג את שחקני התיכונים המצטיינים בארצות הברית.
בשנת 2017 החל ללמוד באוניברסיטת טקסס באוסטין, ולשחק בקבוצת הכדורסל שלה. לאורך עונת הבכורה שלו בליגת המכללות קלע 12.9 נקודות בממוצע למשחק, וכן הוביל את מחוז ה-BIG 12 בממוצעי ריבאונדים (10.4) וחסימות (3.7) למשחק. בסיום העונה נבחר לחמישיית ההגנה של המחוז, ולחמישייה השנייה של העונה במחוז. לאחר הדחתה של קבוצתו בסיבוב הראשון של טורניר אליפות המכללות הודיע במבה על כוונתו לוותר על שלוש שנות לימודיו הנותרות באוניברסיטה, ולהעמיד את עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA.
קריירה מקצועית
בדראפט ה-NBA 2018 נבחר במבה על ידי אורלנדו מג'יק בבחירה השישית. בפברואר 2019 אובחן במבה כסובל משבר מאמץ בשוקת רגלו השמאלית, אשר השבית אותו ממשחק עד סיום העונה. ב-47 המשחקים בהם שותף בעונת הרוקי רשם במבה ממוצעים של 6.2 נקודות ו-5.0 ריבאונדים למשחק, כמחליפו מהספסל של ניקולה ווצ'ביץ'. ביוני 2020 נדבק בנגיף הקורונה, ובאוגוסט פורסם כי לא ישוב לשחק בעונת ויחמיץ את פלייאוף 2020.
איכות חיים קהילתיים
איכות חיים קהילתיים היא המידה בה יש לאדם את התנאים ההכרחיים למלא את צרכיו, להיות מאושר בסביבה הקהילתית בה הוא מתגורר. יש אנשים השואפים לחיות בסביבה שתענה על צורכיהם, רצונותיהם ושאיפותיהם במטרה להיות מאושרים.
איכות החיים הקהילתיים מורכבת משילובם של חיים קהילתיים וקהילה יישובית המתנהלים בסביבת חיים קהילתית.
חיים קהילתיים
חיים קהילתיים מתבטאים בהוויה המתקיימת בסינרגיה של תשתיות, פעולות וקשרים בקהילה למען ומימוש מטרות משותפות. חיים קהילתיים הם סוג של "ביחד" הוויה המהווה תוצאה של פעולות משותפות של אנשים כשהשלם גדול מסכום חלקיו. לעשייה המשותפת יש ערך מוסף, ערך אליו היחיד לא היה מגיע ללא הקהילה. טיבם ועוצמתם של החיים הקהילתיים יתבטאו בסוג התשתיות העומדות לרשות הקהילה, באופיין של הפעולות שנעשות בשביל הקהילה ועל ידי הקהילה ובהגדרת ומימוש המטרות המשותפות שהוגדרו על ידי הקהילה ובאו לידי ביטוי באמצעות הקהילה. קהילה שעומדים לרשותה תשתיות ויודעת להעצימן לידי פעולות וקשרים המקדמים מטרות משותפות, תפתח לעצמה איכות חיים קהילתיים.
איכות חיים קהילתיים רלוונטיים לקהילה יישובית. הם אינן רלוונטיים לקהילה שאינה מאזור מוניציפלי מוגדר גם אם מתנהלים באותה קהילה מאפיינים קהילתיים שאינם על רקע מוניציפלי אלא על רקע נושאי, מגדרי או תרבותי.
קהילה יישובית
תושבים, עסקים, רשות וארגונים אזרחיים מאזור מוניציפלי מוגדר ביניהם מתקיימת תלות הדדית בייצור וחלוקת המשאבים בקהילה. תלות זו מתרחשת תוך אינטראקציה יומיומית בין אנשי הקהילה, בינם לבין עצמם ובינם לבין מוסדות הציבור. לאינטראקציות אלו השפעה מובהקת על איכות חייהם הקהילתיים.
לדוגמה, לתושבים הגרים באותו יישוב, באותה שכונה ובאותו רחוב וחולקים משאבים ציבורים משותפים, כמו גן ציבורי, בית ספר משותף או ספרייה משותפת, מטרות משותפות כמו שמירה על הגן הציבורי, דאגה לרמת הלימודים בבית הספר או תרומה לספרייה היישובית. התושבים נמצאים בתלות הדדית כשכל אחד מבין שלעצם התנהגותו כלפי המשאב הציבורי יש השפעה על יכולתו של שכנו לחלוק את אותו משאב. ככל שאני אשקיע, אשמור או אפגע ברכוש הציבורי, כך לחברי בקהילה היישובית יטב או ירע. מעצם העובדה שאני חולק משאבים ומטרות עם התושבים המתגוררים באותו יישוב ונמצא איתם באינטראקציה יומיומית, אני מוגדר כחלק מקהילה יישובית.
איכות חיים קהילתיים תתבטא בטיבם ועוצמתם של תשתיות, קשרים, פעולות והשפעה של חברי הקהילה על ייצור וחלוקת המשאבים בקהילה.
המעבר של הפרט מ"להיות משויך" ל"להרגיש שייך" ועד "הקהילה היא שלי".
לאיכות החיים הקהילתיים השפעה על שביעות רצונו של האזרח, על בחירתו במקום המגורים ועל צמיחתו כאזרח בוגר, אחראי, מעורב, מתנדב, אכפתי ומשפיע.
לאיכות החיים הקהילתיים, כפי שתתבטא בסביבה בה גדל התושב, אחריות רבה על הצמחת אזרח הרואה עצמו חלק בלתי נפרד מהיישוב ומהמדינה. השפעה זו תתבטא בתחושת השייכות, ביצירת הזהות ובצורך שלו להיות חלק מהיישוב ומהמדינה.
אזרחים שגדלו בסביבת חיים קהילתית מדווחים על תחושת שייכות, תחושת אחריות כלפי הסביבה ועל רצון לתרום, להתנדב ולהיות חלק משמעותי מאורח החיים היישובי והלאומי.
סביבת חיים קהילתית
סביבת חיים קהילתית מקדמת את הקשר של האזרח לסביבתו, מחזקת את תחושת השייכות, מקדמת סולידריות קהילתית, מקדמת תחושת אחריות ומהווה בסיס לאיכות חיים בכלל. סביבת חיים קהילתית תקדם קהילות ליצירת חברה אזרחית צודקת, שוויונית ומועצמת, המגלה מעורבות ואחריות ציבורית. אנשים חיים טוב יותר בסביבת חיים קהילתית. איכות חיים קהילתיים מהווה מרכיב בסיסי בעיצוב איכות החיים של הפרט. קיים קשר בין איכות חיים קהילתיים והצמחת אזרח בוגר, אחראי, מעורב, אכפתי, תורם ומחויב. יישובים המתנהלים בסטנדרטים קהילתיים ויוצרים סביבת חיים קהילתית עבור תושביהם, מדווחים על שביעות רצון התושבים, הגירה חיובית, מעורבות תושבים ורצון של התושבים להשתתף ולהשפיע.
איכות חיים קהילתיים תתבטא באמצעות שלושה גורמים קריטיים שללא נוכחותם לא תתאפשר איכות חיים קהילתיים.
את כל אחד מהגורמים הקריטיים (המרחב הציבורי קהילתי, ההון הקהילתי וההשפעה הקהילתית) מאפיינת קבוצה של משתנים המהווה את פירוט הגורם הקריטי. כל משתנה מהווה חלק בלתי נפרד מהגורם הקריטי ולנוכחותו השפעה רבה על איכות החיים הקהילתיים. גורמים קריטיים בהם חסרים משתנים, או קיימים ברמה נמוכה, לא יהיו שלמים ולהשפעתם על איכות החיים הקהילתיים תהיה משמעות רבה. לא ניתן יהיה להתייחס לאיכות החיים הקהילתיים ביישובים בהם הם חסרים כאיכות חיים קהילתיים גבוהה.
המרחב הציבורי קהילתי
המרחב הציבורי קהילתי הוא הגורם הקריטי הראשון לאיכות חיים קהילתיים. זהו משאב ציבורי המאפשר אינטראקציה בין חברי הקהילה היישובית. הוא מהווה את התשתית להיווצרות הקשרים הקהילתיים. ללא המרחב הציבורי לא תתאפשר תשתית ליצירת חיים קהילתיים. במרחב הציבורי נפגשים התושבים, יוצרים קשרים ראשוניים, נוצרים ניצני הכרויות ונוצרים אינטראקציות שיהוו בסיס עתידי לחיים קהילתיים. המרחב הציבורי יכול להיות בגן הציבורי, במגרש המשחקים, בבית הספר, במרכז המסחרי או במתנ"ס. המרחב הציבורי הקהילתי מורכב משבעה משתנים. בכל ישוב יבוא לידי ביטוי כל אחד מהמשתנים בעוצמה שונה. המשתנים המאפיינים את המרחב הציבורי קהילתי הם: תרבות ופנאי, ביטחון אישי, מבנים ציבוריים, גנים ציבוריים ובתי כנסת, תעסוקה, קיימות ואורח חיים בריא, חינוך וסך תקציב רשות לתושב.
ההון הקהילתי
ההון הקהילתי הוא הגורם הקריטי השני לאיכות חיים קהילתיים. הוא מהווה את ההכרות, החיבורים והאמון בין חברי הקהילה, בינם לבין עצמם ובינם לבין מוסדות הציבור, המשפיעים על התפתחותם, כמותם, טיבם ועוצמתם של הקשרים הקהילתיים. ההון הקהילתי מהווה גורם קריטי נוסף שללא נוכחות לא תתאפשר איכות חיים קהילתית. ההון הקהילתי, סביר להניח שניצניו יתרחשו במרחב הציבורי קהילתי. ככל שהמרחב הציבורי קהילתי יהיה גדול יותר, כך יתפתחו יותר קשרים בין אנשים וההון הקהילתי יתרחב. ההון הקהילתי מורכב מארבעה משתנים. בכל יישוב יבוא לידי ביטוי כל אחד מהמשתנים בעוצמה שונה. המשתנים המאפיינים את ההון הקהילתי הם: תמיכה באוכלוסיות ייחודיות, ערבות הדדית והתנדבות, אירועים, לכידות והגירה שלילית של תושבים.
השפעה קהילתית
ההשפעה הקהילתית היא הגורם הקריטי השלישי לאיכות חיים קהילתיים. הוא מהווה את מידת ההשפעה של חברי הקהילה והנהגתה על קידום ומימוש המטרות המשותפות. מידת ההשפעה שיש לחברי הקהילה על הרשות ועל מוסדות ציבוריים במימוש מטרות משותפות ביישוב. ההשפעה הקהילתית תבוא לידי ביטוי ככל שההון הקהילתי יהיה מפותח ורחב יותר. קשרים רבים יותר בין אנשים יובילו ליכולת השפעה של חברי הקהילה על קידום ומימוש המטרות. ככל שההשפעה הקהילתית תהיה רבה יותר, כך ניתן יהיה להשפיע על המרחב הציבורי קהילתי.
ההשפעה הקהילתית מורכבת מחמישה משתנים. בכל יישוב יבוא לידי ביטוי כל אחד מהמשתנים בעוצמה שונה. המשתנים המאפיינים את ההשפעה הקהילתית הם: אחוז ההצבעה, שיתוף תושבים ורשתות חברתיות, יוזמות, פיתוח מנהיגות ושיתוף בין ארגונים ועסקים.
ללא נוכחות כל אחד משלושת הגורמים הקריטיים ברמה סבירה בקהילה, לא תיתכן איכות חיים קהילתיים. המשתנים המאפיינים כל אחד מהגורמים הקריטים מהווים את סך כל איכות החיים הקהילתיים ביישוב. המשתנים מחולקים במשקל שווה בין הגורמים הקריטיים השונים.
סימנים המעידים על איכות חיים קהילתיים
כל אחד מהמשתנים מתחלקים לשלוש רמות של פיתוח קהילתי. מאחר שלא ניתן להשוות בין יישובים ללא יצירת מנעד השוואתי, איכות החיים הקהילתיים נבחנת בהתאם לשלוש רמות של פיתוח קהילתי.
הרמה הבסיסית ביותר מהווה את התשתיות. התשתיות באות לידי ביטוי במשרות, תקציב, תוכנית עבודה, שיתוף תושבים, פיתוח יכולות קהילתיות ושילוב מתנדבים בכל אחד מהמשתנים שהוצגו לעיל. כך לדוגמה, נבחנים התשתיות בתחום החינוך, התשתיות בתחום התעסוקה, התשתיות בתחום הביטחון, המנהיגות או היוזמות.
הרמה השנייה של הפיתוח הקהילתי מתבטאת בפעולות. הפעולות הן כל התהליכים המתרחשים בקהילה על מנת לפתח כל אחד מהמשתנים. כך לדוגמה, בתחום החינוך יבחנו כל התהליכים המתרחשים ביישוב במטרה לפתח איכות חיים קהילתיים בהיבט החינוכי, בתחום הביטחון יבחנו כל הפעולות היוצרות תחושת ביטחון ביישוב.
הרמה הגבוהה ביותר של פיתוח קהילתי תבוא לידי ביטוי בתוצאות. התוצאות הם אותם משתנים ואופן ביטויים באיכות החיים הקהילתיים. אם ניקח לדוגמה את תחום הביטחון. בתשתיות יבחנו המשרות, התקציב, תוכנית העבודה, שיתוף תושבים, פיתוח יכולות קהילתיות בתחום הביטחון ושילוב המתנדבים בתחום הביטחון.
בפעולות יבחנו הפעולות שנעשות בתחום הביטחון כמו הפורומים, המפגשים, הקורסים, ההשתלמויות והוועדות.
בתוצאות יבחנו התוצאות האופרטיביות שמשפיעות על הביטחון, לדוגמה "סיירת הורים", "סיורי אופניים למניעת מקרי אלימות", "הסברה למניעת סמים ואלכוהול".
התוצאות באות לידי ביטוי הן בהיבט האובייקטיבי והן בהיבט הסובייקטיבי. איכות חיים קהילתיים חייבת להתבסס על שביעות רצונם ודעתם של התושבים. מה הם חושבים, איך הם רואים את איכות החיים ביישוב ועד כמה הם שביעי רצון מהמתרחש ביישוב.
על מנת לאפיין את שלוש הרמות של הפיתוח הקהילתי (תשתיות, פעולות ותוצאות), נוהגים להיעזר באפיון איכות החיים הקהילתיים בשיטת הסימנים המעידים. כל אחד משלוש הרמות של פיתוח הקהילה מהווים מהם סימנים המעידים על התרחשות בעלת משמעות לאיכות החיים הקהילתיים.
סימנים מעידים הם סימנים שבאמצעותם ניתן להעריך מראש התרחשות עתידית או צורת התנהגות. הם אינם מדויקים ב 100% אך מאפשרים מדידה פשוטה המתבססת על מאגרי נתונים קיימים.
הסימנים המעידים מצביעים על תופעות והתרחשויות בקרב אנשי הקהילה שלתוצאותיהם השפעה על איכות החיים הקהילתיים. כך לדוגמה קורס מנהיגות יישובית מהווה סימן מעיד לפעולות תחת המשתנה מנהיגות בגורם הקריטי השפעה קהילתית. פעולה התנדבותית של בני נוער, מתן בסתר, עזרה לתלמידים בהכנת שיעורי בית, יהווה סימן מעיד לעזרה הדדית, תחת המשתנה התנדבות בגורם הקריטי הון קהילתי.
מדידת איכות חיים קהילתיים
מקובל למדוד את רמת איכות החיים הקהילתיים באמצעות מדד המא"ה - המדד לאיכות חיים קהילתיים. מדד זה מציג תמונת מצב מדויקת על היישוב, מאפשר להנהגתו להבין האם השקעתם היא במקומות הנכונים והאם הם מפיקים את המיטב מהמשאבים והיכולות שהם משקיעים. המדד מהווה כלי לבניית תוכנית עבודה לשיפור איכות החיים הקהילתיים ומאפשר למנהיגות העירונית לקבוע מדיניות ולקבל החלטות ניהוליות. בנוסף, באמצעות תוצאות המדד ניתן לזמן למידה בין יישובים לקידום איכות החיים הקהילתיים תוך השוואה בין קהילות שונות. המדד נסמך על עקרונות איכות החיים הקהילתיים תוך בחינת היישוב במרחב הציבורי קהילתי, בהון הקהילתי ובמשפעה הקהילתית על הרצף של פיתוח הקהילה בהיבט של התשתיות, בכלים והתוצאות האובייקטיביות והסוביקטיביות.
סמדר שזר
סמדר שזר (24 ביולי 1943 – 24 במאי 2008) הייתה מוזיקאית, מורה לאבוב, אבובנית ראשית של התזמורת הקאמרית הישראלית ומנהלת מוזיקלית של הקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב ומוזיאון תל אביב לאומנות.
ביוגרפיה
סמדר שזר נולדה בשנת 1943 בקיבוץ עין השופט, השנייה מבין ארבעת ילדיהם של שרגא וברכה שזר (מדור המייסדים של הקיבוץ).
סמדר למדה אבוב בצעירותה אצל אליהו טורנר, אבובן ראשי בתזמורת הפילהרמונית הישראלית. בתחילת דרכה ניגנה כאבובנית בתזמורת בני הקיבוצים, ובתזמורת הגדנ"ע. לאחר שחרורה משירות צבאי בתזמורת צה"ל יצאה ללימודים באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון, אותם מימנה באמצעות מלגות. לאחר סיום לימודיה באקדמיה בהצטיינות התקבלה ללימודים אצל האבובן והמלחין היינץ הוליגר.
באמצע שנות ה-60 חזרה לישראל והצטרפה לתזמורת הקאמרית הישראלית.
שם שימשה כנגנית האבוב של התזמורת במשך כ-10 שנים. במקביל לנגינתה בתזמורת הקאמרית הישראלית החלה בהוראת אבוב, ובמסגרת זו לימדה רבים מאבובני ישראל וביניהם דודו כרמל, אורי מירז, מוקי זוהר, גיא פורת, אמיר בקמן ורבים אחרים.
בשנות ה-90 קיבלה לידיה סמדר את הניהול האמנותי של אולם הקונצרטים של הקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב ("שטריקר"), תפקיד אותו מילאה עד לשנת 2007. תחת ניהולה האמנותי פותחו והוצעו לקהל בהצלחה סדרות של קונצרטי מוזיקה קאמרית למנויים וכן סדרות רסיטלים שהיו מלווים בשיחות עם הקהל.
בשנה האחרונה לחייה כיהנה סמדר כמנהלת המוזיקלית של אולם הקונצרטים במוזיאון תל אביב לאומנות והפיקה עונה של קונצרטים למנויים שכללו הרכבי מוזיקה קאמרית ישראלים ומיובאים. בשנת 2008 החליף אותה בתפקיד אילן רכטמן.
סמדר נפטרה בשנת 2008, והותירה אחריה בן ובת שנולדו לה ולבן זוגה, הסופר, העיתונאי והמתרגם דוד שחם. לאחר מותה, בשנת 2008, נערך במוזיאון תל אביב קונצרט התרמה לזכרה בו הופיעו אמנים שונים, וכן תלמידיה של סמדר לאורך השנים. האבובן והמלחין היינץ הוליגר הלחין יצירה לכבוד האירוע, שנוגנה בקונצרט על ידי האבובן גיא פורת, מתלמידיה של סמדר. הכנסות הקונצרט נמסרו לניהול קרן התרבות אמריקה-ישראל כקרן המלגות ע"ש סמדר שזר לעידוד נגנים צעירים מצטיינים.
הובאה למנוחות בקיבוץ עין השופט, לצד בני משפחתה.
חני ליבנה
חני ליבנה (נולדה ב-6 בדצמבר 1953 בטרנסילבניה, רומניה כחנה ברונשטיין) היא זמרת ישראלית.
חייה
ליבנה עלתה לארץ בגיל 4 מהרי השלג בטרנסילבניה, רומניה שם התגוררה. תחילה התגוררה בשכונת עג'מי ביפו, ולקראת בית הספר היסודי עברה לגור בשכונת כפר ברנדייס שבחדרה. היא למדה וסיימה את בית הספר "תיכון חדרה" בשנת 1972.
ליבנה שירתה בלהקת פיקוד הצפון בבימויו של שמעון ישראלי וקולה בלט בשירים "רוח צפון" ו"דיינו". לצדה בלהקה שירתו הכוריאוגרף אוהד נהרין והמוזיקאי רוני וייס.
לאחר שחרורה מהצבא הקליטה שירים לאלבומי אוסף של שירי ילדים. באותן שנים נישאה לגבי לינדנבאום וילדה את בתה היחידה, ועברה לגור בחיפה בעקבות לימודי בעלה בטכניון. בעלה נפטר בהיותה בת 24 בלבד, ומאז היא נושאת את השם חני ליבנה שהוא קיצור השם חנה לינדנבאום.
בתחילת שנות השמונים שבה להתגורר בתל אביב. באותה תקופה הייתה חלק מהרכב מוזיקלי שכלל את דני רובס, מתי כספי ואחרים. רובס הוא זה שחיבר בינה לבין המלחין נחום היימן, ששב לישראל בשנת 1984 לאחר שהות ארוכה בחו"ל.
הפרויקט המשותף הראשון של השניים היה צוות "חופים", הרכב מוזיקלי שהקים היימן, שכולו מורכב משירים שהלחין. ההרכב כלל את ליבנה, משה דץ (אז משוחרר טרי מלהקה צבאית), מאיר בנאי וליזה קחטן-לנג. הצוות זכה להצלחה רבה בהופעות ובהשמעות. בין שיריהם המוכרים: "אנשי הגשם", "החול יזכור" (סולו של ליבנה), "שירים עד כאן", "שמלת כלולות", "שיר אהבה ישן", "נחל התנינים" (סולו של ליבנה), "את רואה צוענית", "תפילת דייג" ועוד. המופע המשיך לרוץ במשך שנתיים, כשעם הזמן הצטרפו אליו גם שאול צירלין, דוד ד'אור, איציק בכר וריבי בן בסט, וכל שיריו הוקלטו לאלבום בשם הצוות.
לאחר פירוק ההרכב הפיק היימן בשנת 1984 את אלבום הסולו הראשון של ליבנה "היכרות" בעיבודו של מתי כספי. השיר הראשון שיצא, "אישה" (מילים: עידית חכמוביץ', לחן: מתי כספי), הפך להיט והגיע למקום ה-4 במצעד השבועי ברשת ג' ולאחר מכן למקום ה-24 במצעד הפזמונים השנתי של שנת תשמ"ג של התחנה. גם השירים "יום הולדת" (שליבנה כתבה והלחינה בעצמה) ו"היכרות" זכו להצלחה. למרות זאת, האלבום לא נחל הצלחה, והיימן, שהשקיע הרבה בתקליט, שקע בחובות גדולים.
בשנת 1987 הפיק היימן לליבנה אלבום שני, "מקלט ללילה", הפעם בהפקת גרי אקשטיין. האלבום לא הצליח, ובניגוד לאלבום הקודם, השאיר רק שני שירים "מקלט ללילה" ו"הוא לא נתן לה בית". באותה שנה הוציאו אורנה ומשה דץ את אלבומם הראשון "באותה המיטה", שאת שיר הנושא שלו כתבה ליבנה. עוד באותה שנה כתבה לקורין אלאל את השיר "כבר הרבה מאוד ימים", שהופיע באלבומה של אלאל "פירות אסורים".
בשנת 1988 הקליטה ליבנה את השיר "ערב על גגות" עבור תוכנית מיוחדת של "קול ישראל" שעסקה בשירי איציק מאנגער. את השיר היא הקליטה ללא ליווי תזמורתי, ובעקבות הצלחתו נולד הרעיון להוציא את האלבום "ווקליזה" המבוסס כולו על לחניו של היימן, בסגנון א-קפלה. הלהיט הגדול ביותר באלבום הוא השיר "ארץ שבעת המינים", שהוקלט במקור כמנגינה לסרטו של מיכה שגריר "המלחמה שלאחר המלחמה" (1968) והוקלט מאוחר יותר בצרפתית על ידי הזמרת הצרפתייה מארי לאפורה.
מאוחר יותר הוזמנה ליבנה בשנת 1990 לבצע את שיר הנושא מפסטיבל המחולות בכרמיאל. השיר, "קסם כלנית לעד", אותו ביצעה עם הזמר חנן דיין, הפך להיט גדול; זהו אחד השירים המזוהים ביותר עם ליבנה. באותה שנה יצא האלבום "ווקליזה" על גבי CD עם עטיפה חדשה - ציור פסיפס של חצי מפניה בקירוב כפי שנראים בעטיפת האלבום "מקלט ללילה".
בשנת 1995 הקליטה ליבנה יחד עם הזמר היווני ניקוס דימיטריאטוס, כוכב הסרט "רמבטיקו", את האלבום הכפול "ים ואש", המורכב משירי מנוס חג'ידקיס. גם האלבום הזה, על אף ההשקעה הרבה בו, לא צלח את הקהל הישראלי או היווני. בין שיריו הבולטים נמנים "רקוויאם לקיץ" ו"בוא נשכב לישון", שבוצע על ידי השניים בדואט משולב בעברית ויוונית.
אוסף משיריה בשם "קסם כלנית לעד", שיצא באותה שנה וזכה להצלחה יחסית, כלל לצד שירים מאלבומיה "היכרות", "מקלט ללילה" ו"ווקליזה", גם שירים שהוקלטו עבורו, כגון "ירושלים של מעלה ומטה".
ליבנה חדלה מלעסוק במוזיקה ועברה לעסוק בטיפול אלטרנטיבי. בשנת 2003, לאחר מספר הופעות בפסטיבלים העוסקים בזמר עברי, החליטה לשוב אל הבמה והעלתה ערב יחיד משיריה במסגרת פסטיבל ימי זמר חולון. המופע נמכר במלואו ובעקבות ההצלחה הועלה שוב בתיאטרון תמונע ובהמשך ברחבי הארץ. ליבנה חזרה לגור בשכונת כפר ברנדייס בחדרה.
בעקבות ההצלחה החלה ליבנה לעבוד על מספר פרויקטים מוזיקליים, בהם מופע ואלבום הכוללים שירים צרפתיים מתורגמים לעברית, אלבום גרסאות כיסוי לקלאסיקות ישראליות, ומופע שירים בלקניים עם גילה חסיד.
בשנת 2018 הוציאה עם אורי הרפז את האלבום "שיר למענכם" – 17 משיריו של המלחין נחום היימן, המבוסס על מופע מוזיקלי איתו הופיעו השניים באותה תקופה ברחבי הארץ.
בשנת 2023 החלה לעבוד עם המפיק המוזיקלי חן מצגר אדר.
תוכנית החלל האמריקאית
תוכנית החלל האמריקאית היא כינוי לתוכניות מאוישות ולא־מאוישות של חקר החלל ומערכת השמש של ארצות הברית. תוכנית החלל האמריקאית מופעלת כיום על ידי סוכנות החלל האמריקאית נאס"א (מנהל האווירונאוטיקה והחלל הלאומי), אולם היא החלה לפעול עוד לפני הקמת נאס"א. ההישג המשמעותי ביותר של תוכנית החלל האמריקאית הוא הנחתת אדם על הירח, הישג שלא שוחזר על ידי אף סוכנות חלל אחרת.
הטיל הראשון בחלל
ב־1945, בשלביה האחרונים של מלחמת העולם השנייה, הועברו לשטחי ארצות הברית מגרמניה על ידי האמריקאים כ־126 מדעני־טילים גרמניים ובראשם ורנר פון בראון במבצע שנודע בתור "מבצע פייפרקליפ". פון בראון וצוותו היו אחראים על פיתוחו של הטיל V-2, שהגרמנים השתמשו בו לירי על מטרות בריטיות ובלגיות.
הפוטנציאל של טילי ה־V-2 לשיגור למרחק וחששם של האמריקאים מהימצאותם של הטילים ושל המדענים הגרמניים בהישג ידם של הסובייטים, הובילו את האמריקאים לאסוף את כל ציוד הטילים שיכלו למצוא, ואת כל המדענים והמהנדסים הגרמניים ולהעבירם לשטחי ארצות הברית.
חלקי־טילים המספיקים לבנייתם של כ־100 טילי V-2 נאספו והועברו למדבר ליד לאס קרוסס, ניו מקסיקו; פון בראון וצוותו הועברו לאתר שיגור הטילים הסמוך וייט סאנדס, שם שקדו על הרכבתם של טילי ה־V-2 לצורך שיגורם. ב־16 באפריל 1946, התנהל השיגור הראשון של טיל V-2 בארצות הברית וסימן את התחלתה של תוכנית החלל האמריקאית.