cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אליזבט צורקוב
ביוגרפיה
צורקוב נולדה בסנקט פטרבורג שברוסיה להורים ממוצא יהודי, שנכלאו בסיביר בשל פעילותם נגד המשטר הסובייטי. משפחתה עלתה לישראל כשהייתה בת ארבע ונשלחה לקיבוץ. לאחר מכן החליטו הוריה מסיבות אידאולוגיות לעבור מהקיבוץ לכפר אלדד. בשנת 2004 עברה צורקוב מהפך אידאולוגי בעקבות היכרות עם פעילי זכויות אדם ממדינות ערב. היא מחזיקה באזרחות ישראלית ורוסית. בין השנים 2006–2008 הייתה עוזרת של השר לשעבר נתן שרנסקי. צורקוב היא בעלת תואר ראשון בתקשורת ויחסים בינלאומיים מהאוניברסיטה העברית, ותואר שני בהיסטוריה של המזרח התיכון מאוניברסיטת תל אביב. היא דוקטורנטית בפקולטה למדעי המדינה באוניברסיטת פרינסטון, ועמיתת מחקר במכון ניוליינס לאסטרטגיה ולמדיניות האמריקאי ובפורום לחשיבה אזורית. הדוקטורט של צורקוב עוסק בהשוואה בין התנועה הצדרית לכוחות הלבנוניים. את מחקרה עשתה בעיראק ובלבנון. במחקרה היא עוסקת בקבוצות ג'יהאדיסטיות.
הייתה פעילה בארגוני זכויות האדם בישראל ובמזרח התיכון. היא דוברת רוסית, עברית, ערבית ואנגלית.
חטיפתה
צורקוב נחטפה ב-26 במרץ 2023 בעיראק על ידי המיליציה השיעית "כתאא'ב חזבאללה" ("חזבאללה העיראקי"), שנתמכת על ידי כוח קודס של משמרות המהפכה. בכתבה שפורסמה ב"" נאמר שהיא נחטפה לאחר שחזרה לביתה מבית קפה בשכונת קראדה בבגדאד. עוד פורסם כי צורקוב עברה ניתוח בגב בעיר. ב-5 ביולי 2023 התיר משרד ראש הממשלה לפרסם את הידיעה על חטיפתה. משרד החוץ הודיע כי צורקוב עודנה בחיים, וכן כי "ישראל רואה בעיראק כמי שאחראית לגורלה ולשלומה".
מספר ימים לאחר חטיפתה דווח בתקשורת העיראקית על "חטיפתה של אישה רוסיה המחזיקה באזרחות אמריקנית", וייתכן ומדובר בצורקוב. לפי המקור העיראקי, צורקוב לא מחזיקה באזרחות אמריקנית, אלא באזרחות ישראלית ורוסית. צורקוב נכנסה לעיראק אחרי שהוזהרה שלא להיכנס. היא ביקרה בתחילה באזור כורדיסטן לפני שהגיעה לבגדאד. שגרירות רוסיה בבגדאד מסרה לכאן חדשות כי "אין להם שום מידע הקשור לצורקוב", לא לגבי האזרחות שלה ולא לגבי מה שקרה לה בעיראק.
כאן 11 פרסם כי צורקוב נחטפה מדירתה יחד עם שותפתה, חוקרת עיראקית. בתחילה הוחזקה צורקוב בידי שירותי הביטחון העיראקיים ולאחר מכן הועברה לידי כתאא'ב חזבאללה. רשת הטלוויזיה העיראקית "א-ראבעה" פרסמה ב-6 ביולי 2023 תיעוד של צורקוב לפני החטיפה בו היא נצפית יוצאת מבית קפה בחברת גבר. בכתבה נמסר כי זהו התיעוד האחרון של צורקוב לפני החטיפה. מגעים לשחרורה מתנהלים בכמה ערוצים ובהם ממשלת רוסיה, ארצות הברית וגורמים נוספים.
ב-7 ביולי הודיע דובר ממשלת עיראק, באסם אל-עוואדי, כי הממשלה פתחה בחקירה רשמית על חטיפתה של צורקוב בבגדאד. ב-8 ביולי פורסם ביומון א-שרק אל-אווסט כי ישראל ואיראן מנהלות משא ומתן חשאי לחילופי שבויים.
יחסי גאורגיה–מולדובה
יחסי גאורגיה–מולדובה הם היחסים בין גאורגיה לבין רפובליקת מולדובה, אשר כוננו באופן רשמי ב-25 ביוני 1992.
סקירה כללית
שתי המדינות טוענות לבעלות על אזורים בדלניים הנתמכים על ידי רוסיה (אבחזיה ודרום אוסטיה בגאורגיה, טרנסניסטריה במולדובה) וסבלו ממלחמות כגורם לסכסוכים איתם. בנוסף, תעמולה רוסית קיימת בשתי המדינות בשנת 2006 הוטל חרם רוסי על יין משתי המדינות, למרות הפופולריות שלהם במדינות וחשיבות הסחר של גאורגיה ומולדובה עם רוסיה.
גאורגיה אינה תומכת בעצמאות טרנסניסטריה. בשנת 2018, שר המדינה לפיוס ושוויון אזרחי של גאורגיה, קטבן ציחלשווילי, נפגש עם סגן ראש ממשלת מולדובה ועם השר לשילוב מחדש של השטחים הכבושים באופן זמני של אוקראינה וביקר באזור הביטחון של טרנסניסטריה, תיאר את מולדובה כ"מדינה ידידה שלנו" וגינה את פעולותיה של רוסיה בגאורגיה, מולדובה ואוקראינה, שגם לה יש שטחים תחת כיבוש רוסי (חצי האי קרים, דונצק ולוהנסק).
מנגד, ב-2008, בעקבות הכרזות העצמאות של אבחזיה ודרום אוסטיה, הצהיר משרד החוץ של מולדובה אנדריי סטראטאן שמולדובה לא תכיר בעצמאותן. הדבר אושר מחדש בשנת 2020 על ידי נשיא מולדובה איגור דודון. יתר על כן, בשנת 2015, מולדובה אסרה על פקידים אבחזים ודרום אוסטיים להיכנס למדינה למשך 10 שנים כתוצאה מהשתתפותם בהפגנות בטירספול שחגגו את יום השנה ה-25 להכרזת העצמאות של טרנסניסטריה.
Songbird (אלבום)
Songbird (בעברית: זָמִיר) הוא אלבומה ה-20 של הזמרת ברברה סטרייסנד אשר יצא במאי 1978. האלבום זכה להצלחה בארצות הברית כאשר הגיע למעמד פלטינה במדינה כשלושה חודשים אחרי יציאתו.
קרן וינשל מרגל
קרן וינשל מרגל (Keren Weinshall Margel) (נולדה ב-1978) היא פרופסור מן המניין וסגנית דיקן בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית, חברת האקדמיה הצעירה הישראלית למדעים, ומופקדת הקתדרה גוט-דרייפוס ליישוב סכסוכים. כיהנה כמנהלת-המייסדת של מחלקת המחקר של הרשות השופטת וחוקרת את תחום המשפט האמפירי בישראל.
ביוגרפיה
בשנת 2018 יצרה וינשל, יחד עם פרופ' לי אפשטיין ואנדי וורמס, מאגר נתונים משפטי ביג דאטה ראשון בישראל, הכולל מידע מקיף על כל החלטות בית המשפט העליון מ-2010. המאגר נגיש לציבור באינטרנט''.
וינשל זכתה בפרסים ומלגות רבים על מחקריה, בהם פרס גורני לחוקר מצטיין במשפט ציבורי, פרס חשין לחוקרת צעירה, פרס רקטור האוניברסיטה העברית, מענק מחקר של הקרן הלאומית למדע ועוד. בין השנים 2010 ל-2017 וינשל פרסמה ספר בנושא קבלת החלטות של שופטי בית המשפט העליון בישראל וחמישה עשר מחקרים בכתבי עת מובילים בישראל ומחוצה לה.
וינשל נשואה לשופט בית משפט השלום בירושלים, אליעד וינשל-מרגל.
תחומי מחקר
וינשל מתמחה במחקר אמפירי של מוסדות משפטיים ודיווחה במספר ראיונות כי בחרה בתחום כי הוא משלב "מחקר אקדמי עם אפשרות להשפיע באופן פרקטי על העולם". מחקריה של וינשל הביאו להחלטות מדיניות משמעותיות במערכת המשפט בישראל, למשל העלאת תקני שופטים בשנת 2014, נוהל חדש לטיפול בדיוני בתי המשפט בשנת 2014 ושינוי הטיפול ברישום תובענה ייצוגית. מחקריה של וינשל מצוטטים עשרות פעמים על ידי בית המשפט העליון וכן בערכאות שיפוטיות נמוכות יותר.
נונאטאק נלסון (אנטארקטיקה)
נונאטאק נלסון (באנגלית: Nelson Nunatak) הוא נונאטאק המכוסה ברובו קרח, בהרי ויקטורי, באזור חוף בורכגרווינק של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הנונאטאק ממוקם במרכזו של קרחון הנד.
גילוי ומיפוי הנונאטאק
הנונאטאק מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1964.
מקור השם
שמו של הנואנטאק ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הנונאטאק נקרא של שמו של תומאס ר. נלסון (Thomas R. Nelson), מצי ארצות הברית, שהיה מכונאי בניין בתחנת מקמרדו בשנת 1967.
וושינגטון קפיטלס
וושינגטון קפיטלס (באנגלית: Washington Capitals) היא קבוצת הוקי קרח מקצוענית מוושינגטון די. סי., ארצות הברית, המשחקת בליגת ה-NHL בה היא חברה בבית המטרופוליטני שבחטיבה המזרחית.
הקבוצה נוסדה ב-1974 והצטרפה ל-NHL בעונת.
1974 - 1982: התחלה קשה
וושינגטון קפיטלס נוסדה ב-1974 והצטרפה ל-NHL בעונת 1974/75 יחד עם קנזס סיטי סקאוטס. מייסד הקבוצה היה אייב פולין, הבעלים של קבוצת ה-NBA וושינגטון בולטס. הקפיטלס נכנסו כקבוצה ביתית ל"קפיטל סנטר" בפרבר של העיר, לנדובר שבמרילנד, האולם שבנה פולין עבור קבוצת הכדורסל כשעברה מבולטימור עונה קודם לכן. מילט שמידט, הכוכב הגדול של בוסטון ברואינס בשנות ה-40 וה-50, מונה למנהל. ג'ים אנדרסון, שחקן עבר שהיה חסר ניסיון ממשי באימון, מונה למאמן הראשון של הקבוצה.
העונות הראשונות היו קשות מאוד לקבוצה. עונת 1974/75, עונתה הראשונה בליגה, הסתיימה במאזן נורא ואיום של 8 ניצחונות מול 67 הפסדים ו-5 תיקו - אחוז הצלחה של 13.1, המאזן הגרוע ביותר בתולדות ה-NHL, שיא שלילי שמחזיק מעמד עד היום. העונה הבאה לא הייתה טובה בהרבה והסתיימה עם 11 ניצחונות, 59 הפסדים ו-10 תיקו, שמידט ואנדרסון פוטרו במהלך העונה.
העונות הבאות היו טובות מעט יותר בעזרת בחירות דראפט טובות כמו החלוצים בובי קרפנטר ומייק גרטנר, ובחלקן התקרבה הקבוצה לפלייאוף, אולם לא עלתה אליו.
1983 - 1989: שנים ראשונות של פלייאוף
שוער העבר רוג'ר קרוזייר, שהיה מנהל הקבוצה לתקופת ביניים בקיץ 1982, בחר בדראפט מגן צעיר מצטיין, סקוט סטיבנס. המנהל הקבוע שהחליף אותו מעט לאחר מכן חיזק עוד יותר את ההגנה בעסקה גדולה עם מונטריאול קנדיאנס שבמרכזה עמד המגן רוד לנגוויי. ההגנה המחוזקת, בעזרת יכולת התקפית מצוינת של גרטנר וקרפנטר, הביאו בעונת 1982/83 את הקפיטלס לפלייאוף לראשונה בתולדותיהם, שם נוצחו בסיבוב הראשון על ידי ניו יורק איילנדרס, אלופת שלוש העונות הקודמות שהייתה בדרך לאליפות רביעית ברציפות. לנגוויי זכה בגביע נוריס כמגן המצטיין של הליגה.
בעונת 1983/84 זכה לנגוויי בגביע נוריס שני ברציפות, והקפיטלס סיימו את העונה הטובה בתולדותיהם עד אז כאשר בפעם הראשונה עברו 100 נקודות בטבלה וניצחו בפעם הראשונה סדרת פלייאוף, מול פילדלפיה פליירס. בסיבוב השני שוב נתקלו הקפיטלס באלופה ניו יורק איילנדרס. הקפיטלס הפתיעו בניצחון חוץ במשחק הראשון, אולם האיילנדרס ניצחו בארבעת המשחקים הבאים ובסדרה כולה.
במהלך חמש העונות הבאות עברו בשורות הקפיטלס מספר שחקנים משמעותיים כשבראשם החלוץ דינו סיסרלי והמגינים לארי מרפי ודריאן האצ'ר. הקפיטלס הציגו עונות רגילות חיוביות ועלו לפלייאוף בכל אותן עונות, אך נוצחו בסיבוב הראשון או השני. המשחק הזכור ביותר מאותה תקופה היה המשחק השביעי בסיבוב הראשון של פלייאוף עונת 1986/87, שוב מול האיילנדרס. המשחק, שנערך ב"קפיטל סנטר" בערב חג הפסחא, הגיע ל-4 הארכות לפני שהאיילנדרס כבשו שער ניצחון סמוך לשעה 2 לפנות בוקר.
1990 - 1997
עונת 1989/90 נפתחה בחילופי מאמנים מעניינים בקבוצה, כאשר בראיין מארי הוחלף על ידי אחיו, טרי. למרות מאזן שלילי בעונה הרגילה הפתיעה הקבוצה בפלייאוף כשעברה את ניו ג'רזי דווילס וניו יורק ריינג'רס, ועלו לראשונה בתולדותיהם לגמר "חטיבת נסיך וויילס" (כיום החטיבה המזרחית). כוכב מרוץ הפלייאוף היה חלוץ אלמוני, ג'ון דרוס, שעלה לקבוצה מהליגות המשניות במהלך העונה. דרוס כבש 12 שערים ב-11 משחקים בשתי הסדרות. בגמר החטיבתי הובסו הקפיטלס על ידי בוסטון ברואינס.
לאחר עונה פושרת והדחה בסיבוב השני של הפלייאוף בידי פיטסבורג פינגווינס ב-1990/91, סיימו הקפיטלס עונה רגילה טובה יותר ופגשו את הפינגווינס שוב בפלייאוף 1992, הפעם בסיבוב הראשון. הפינגווינס, עם מריו למיה ויארומיר יאגר, הגיעה הפעם כאלופה היוצאת. הקפיטלס הובילו בסדרה 3:1, אולם הפינגווינס הפכו את הסדרה וניצחו את הקפיטלס בשבעה משחקים.
עונה לאחר מכן שוב הציגו הקפיטלס עונה רגילה טובה, אולם שוב הודחה בסיבוב הראשון, הפעם על ידי ניו יורק איילנדרס. לקראת סיום המשחק האחרון בסדרה תקף מגן הקפיטלס, דייל הנטר, את כוכב האיילנדרס פייר טרז'ון בתיקול מסוכן בגבו. הנטר ספג השעיה מ-20 משחקים בתחילת עונת 1993/94, בה הודחו הקפיטלס בסיבוב השני של הפלייאוף על ידי ניו יורק רייגנ'רס. המאמן טרי מארי הוחלף במהלך העונה על ידי ג'ים שנפלד.
בעונת 1994/95 שקוצרה בשל סכסוך עבודה בליגה עלו הקפיטלס לפלייאוף במאזן פושר, וכמו ב-1992 שמטו יתרון 3:1 בסדרת הסיבוב הראשון של הפלייאוף מול פיטסבורג פינגווינס ונוצחו בשבעה משחקים. גם ב-1995/96, עם השוער הצעיר ג'ים קארי שזכה בגביע וזינה כשוער העונה ב-NHL, נוצחו הקפיטלס בסיבוב הראשון על ידי הפינגווינס.
עונת 1996/97 הייתה קשה לקבוצה, שהחליפה מספר שחקנים מרכזים בסגל והחמיצה את העלייה לפלייאוף לאחר 14 עונות פלייאוף רצופות.
ריצת הפלייאוף של 1998
בעונת 1997/98, עם רון וילסון כמאמנם החדש, נהנו הקפיטלס מיכולת מצוינת של כל חלקי הקבוצה. החלוצים אדם אוטס ופיל האוזלי, שהגיעו עונה אחת קודם לכן, הצטרפו בהתקפה לז'ואה ז'ונו ולסלובקי הוותיק פטר בונדרה שכבש 52 שערים. המגנים הוותיקים דייל הנטר, סרגיי גונצ'ר וקאלה יוהנסון, יחד עם השוער הגרמני אולף קולציג, גילו גם הם יכולת גבוהה. במהלך העונה נהנו הקפיטלס גם מבית חדש כאשר עזבו את ה"קפיטל סנטר" שבפרברים ועברו ל-"MCI סנטר" (כיום קפיטל ואן ארנה) במרכז וושינגטון.
הקפיטלס עברו בסיבוב הראשון את בוסטון ברואינס ובסיבוב השני את אוטווה סנטורס.
בגמר החטיבה המזרחית התייצבו הקפיטלס לסדרה הפכפכה מול באפלו סייברס עם השוער דומיניק האשק, אחד השוערים הגדולים בכל הזמנים. הקפיטלס הגיעו למשחק השישי בבאפלו עם יתרון של 3:2 בסדרה. המשחק נכנס להארכה, בה הצליח ז'ונו להכניע את האשק ולהעלות את הקפיטלס לראשונה אי פעם לסדרת גמר גביע סטנלי.
בסדרת הגמר חיכתה לקפיטלס אלופת העונה הקודמת, דטרויט רד וינגס. הרד וינגס גילו עליונות מוחלטת לאורך כל הסדרה שנמשכה ארבעה משחקים בלבד, הביסו את הקפיטלס וזכו בגביע סטנלי שני ברציפות.
1999 - 2004: שנים של אכזבות
לאחר עונה מאכזבת ב-1998/99 בה לא עלו לפלייאוף, חזרו הקפיטלס לפלייאוף ב-1999/2000 כאשר זכו באליפות הבית הדרום-מזרחי, בעיקר בעזרת הצטיינותו של אולף קולציג בשער. קולציג זכה בגביע וזינה כשוער העונה ב-NHL. למרות זאת הקפיטלס נוצחו בסיבוב הראשון על ידי פיטסבורג פינגווינס וכוכבה יארומיר יאגר. גם ב-2000/01 זכו הקפיטלס בראשות הבית הדרום-מזרחי, ושוב הדיחה אותם פיטסבורג בסיבוב הראשון. עם סיום הסדרה נרכש יאגר, המבקיע המצטיין של הליגה בארבע העונות הקודמות, בעסקה שנחשבה לגדולה ביותר בהיסטוריה של הקבוצה.
עונת 2001/02 שהחלה עם ציפיות עצומות לנוכח עסקת יאגר, הייתה אכזבה גדולה כשכוכב הרכש גילה יכולת דלה והקפיטלס החמיצו את הפלייאוף.
יאגר המשיך לאכזב גם ב-2002/03, אך בעזרת משחק טוב של חברו לקו ההתקפה, רוברט לנג, הקפיטלס הצליחו למרות זאת לעלות לפלייאוף ולמפגש בסיבוב הראשון מול טמפה ביי לייטנינג. לאחר שעלתה ליתרון משמעותי עם שני ניצחונות בטמפה, נוצחה הקבוצה בארבעת המשחקים הבאים והודחה.
בעיות כלכליות היתוו לקבוצה במהלך עונת 2003/04 מדיניות של ויתור על שחקנים יקרים והתבססות על צעירים. יארומיר יאגר, שהגיע עם ציפיות רבות והפך לאכזבה גדולה, הועבר מהקבוצה, מיד אחריו עזב גם חברו הטוב רוברט לנג, ואחריהם עזבו גיבורי העלייה לגמר ב-1998, פטר בונדרה וסרגיי גונצ'ר. השחקנים שנשארו לא הצליחו למלא את החלל, והקפיטלס סיימו עם המאזן הלפני-אחרון בליגה. למזלם, הם זכו בהגרלת הדראפט, וכך קיבלו את הבחירה הראשונה ובחרו לקראת עונת 2004/05 את הכוכב הצעיר שהיה משאת נפשה של הליגה כולה, אלכסנדר אובצ'קין.
2006 - ההווה: הקבוצה של אלכסנדר אובצ'קין
בגלל ביטול עונת 2004/05 עקב סכסוך העבודה הגדול בליגה נאלצו הקפיטלס לחכות לעונת 2005/06 בטרם יכלו להציג את אובצ'קין במלוא יכולתו על הקרח. אובצ'קין לא איכזב, הפגין כישורים מעולים, כבש 52 שערים, מסר 54 אסיסטים וזכה בגביע קאלדר כרוקי העונה. אולם מבחינה קבוצתית הקפיטלס נחלו כישלון, ולמרות יכולתו של אובצ'קין סיימו אחרונים בבית הדרום-מזרחי והחמיצו את הפלייאוף.
עונת 2006/07 הייתה דומה למדי, אובצ'קין המשיך להצטיין עם 46 שערים ו-46 אסיסטים, כשלצידו המגן מייק גרין וחלוץ רוסי צעיר נוסף, אלכסנדר סיומין, שכבש 38 שערים. למרות זאת, הקפיטלס סיימו עוד עונה רעה ולא עלו לפלייאוף.
לקראת עונת 2007/08 המשיכו הקפיטלס להתחזק בשחקנים צעירים, כאשר בחרו את החלוץ השוודי הצעיר ניקלס בקסטרום בדראפט, והחתימו על חוזה ארוך טווח את השוער הרוסי בן ה-19 סמיון ורלאמוב. כדי להעניק לקבוצה מעט ניסיון נרכשו גם כוכבים וותיקים, החלוצים ויקטור קוזלוב ומיקאל נילנדר. הקפיטלס המשיכו לאכזב בפתיחת העונה, והמאמן גלן הנלון פוטר ופינה את מקומו לברוס בודרו, שעלה מהליגות המשניות. בודרו, שלא אימן מעולם קבוצת NHL, עזר לרקוח עסקה גדולה במסגרתה נרכשו, בין השאר, הכוכב הרוסי הוותיק סרגיי פיודורוב והשוער הצרפתי קריסטובל הואה. אובצ'קין סיים את העונה עם 65 שערים וזכה בארבעה תארים אישיים - גביע מוריס "רוקט" רישאר כמלך השערים, גביע הארט (ה-MVP של העונה הרגילה), גביע ארט רוס כמלך הנקודות עם 112 נקודות - 67 אסיסטים בנוסף ל-65 השערים שכבש, ופרס לסטר פירסון כ-MVP של איגוד השחקנים, והפך בכך לשחקן הראשון אי פעם שזוכה בכל ארבעת הגביעים באותה עונה. בודרו, בעונתו הראשונה ב-NHL, זכה בגביע אדמס כמאמן העונה, והקבוצה התגברה על ההתחלה הלא טובה של העונה וסיימה כאלופת הבית הדרום-מזרחי. בפלייאוף נחלו הקפיטלס אכזבה כשהפסידו בסיבוב הראשון לפילדלפיה פליירס בשבעה משחקים, כאשר המשחק המכריע מוכרע בהארכה.
עונת 2010/11 הייתה העונה הרגילה הטובה ביותר של הקפיטלס, שסיימו עם המאזן הטוב בליגה - 121 נקודות בטבלה - וזכו בגביע הנשיאים. אולם בפלייאוף נוצחו בפעם השלישית ברציפות בסדרה שהגיעה לשבעה משחקים, כשהופתעו על ידי מונטריאול קנדיאנס. התבנית של עונה רגילה מצוינת ולאחריה פלייאוף מאכזב חזרה על עצמה בעונת 2010/11 כאשר הקפיטלס עלו לפלייאוף כמדורגים ראשונים בחטיבה המזרחית, אך לאחר שעברו את ניו יורק ריינג'רס בסיבוב הראשון הודחו בסיבוב השני, בארבעה משחקים בלבד, על ידי טמפה ביי לייטנינג.
לקראת סיום עונת 2011/12, כאשר הם בעיצומו של מאבק על מקום בפלייאוף, נקלעו הקפיטלס למצוקה בעמדת השוער כאשר שני השוערים הבכירים, מיכאל נויווירת ותומש ווקון, נפצעו. הקפיטלס הזעיקו לשערם את בריידן הולטבי, שוער בן 22 מקבוצה-בת שלהם בליגה משנית. הולטבי הפתיע ביכולת גבוהה, סייע לקפיטלס לתפוס את המקום השביעי בחטיבה המזרחית והמקום בפלייאוף, ולהדיח בסיבוב הראשון את האלופה המכהנת בוסטון ברואינס. בסיבוב השני, מול המדורגת ראשונה ניו יורק ריינג'רס, נאבקו הקפיטלס והגיעו למשחק שביעי ומכריע בטרם נוצחו והודחו.
בעזרת עוד עונת הבקעה מצוינת של אלכסנדר אובצ'קין, שזכה בפעם השלישית בגביע מוריס "רוקט" רישאר כמבקיע השערים המצטיין של הליגה, זכתה הקבוצה באליפות הבית הדרום-מזרחי בעונת 2012/13, במאזן חלש יחסית שהספיק לאור חולשת הבית כולו. גם הפעם שובצה הקבוצה לסדרת פלייאוף מול ניו יורק ריינג'רס, וגם הפעם נוצחו הקפיטלס בשבעה משחקים. אובצ'קין זכה בגביע מוריס רישאר פעם נוספת, רביעית, בעונת 2013/14, אך הקפיטלס החמיצו את הפלייאוף לראשונה מזה 7 עונות.
אובצ'קין זכה בגביע מוריס רישאר בפעם החמישית, והשלישית ברציפות, בעונת 2014/15, אך הקפיטלס הודחו בסיבוב השני של הפלייאוף על ידי ניו יורק ריינג'רס. המסורת של הצלחה גדולה בעונה הרגילה וכשלונות בפלייאוף נמשכה גם ב-2015/16, כאשר עונה רגילה מצוינת הסתיימה ב-120 נקודות בטבלה וזכייה נוספת בגביע הנשיאים, וזכייה נוספת, שישית במספר ורביעית ברציפות, של אובצ'קין בגביע מוריס "רוקט" רישאר - אך הפלייאוף הסתיים בכישלון בסיבוב השני. עונה לאחר מכן חזר על עצמו הסיפור - זכייה נוספת בגביע הנשיאים, אך הדחה מהפלייאוף בסיבוב השני. רצף הזכיות של אלכסנדר אובצ'קין בגביע מוריס "רוקט" רישאר נעצר, אך עם 33 שערים הוא עדיין היה מבקיע השערים המצטיין של הקפיטלס זו העונה ה-12 ברציפות.
ריצת הפלייאוף של 2018
בעונת 2017/18 המשיכו הקפיטלס לשלוט בבית המטרופוליטני, וסיימו את העונה הרגילה במקום הראשון בו זו העונה השלישית ברציפות. בסך הכל צברו הקפיטלס 105 נקודות. אלכסנדר אובצ'קין שב וזכה בגביע מוריס רישאר לאחר הפסקה של שנה, לאחר שכבש 48 שערים, והשלים בכך זכייה חמישית בשש עונות, ושביעית בסך הכל. לצידו סייעו במאמץ ההתקפי חלוץ רוסי נוסף, יבגני קוזנצוב, שהגיע לקפיטלס מליגת ה-KHL חמש עונות קודם לכן, והשוודי הוותיק ניקלס בקסטרום בעונתו ה-11 בקבוצה.
בסיבוב הראשון בפלייאוף פגשו הקפיטלס את קולומבוס בלו ג'אקטס, ונקלעו לסכנת הדחה משמעותית לאחר שנוצחו בשני המשחקים הראשונים אותם אירחו, שניהם לארח הארכה. המשחק השלישי בקולומבוס הגיע להארכה שנייה, כש-9 דקות מתחילתה כבש החלוץ הדני של הקפיטלס, לארס אלר, את שער הניצחון. מכאן ואילך השתנתה הסדרה, והקפיטלס ניצחו בשלושת המשחקים הבאים - שניים מהם בקולומבוס - ועלו לסיבוב השני.
גם סדרת הסיבוב השני, מול היריבה המושבעת והאלופה היוצאת פיטסבורג פינגווינס, החל בהפסד ביתי של הקפיטלס. שוב הראו הקפיטלס את אופיים ויכולת ההתאוששות שלהם, ניצחו פעמיים במשחקי חוץ בפיטסבורג, והדיחו את האלופה היוצאת לאחר שישה משחקים ועלו לגמר החטיבה המזרחית לראשונה בעידן אלכסנדר אובצ'קין.
בגמר החטיבה המזרחית פגשו הקפיטלס את קבוצת ההתקפה הפוריה של הליגה, טמפה ביי לייטנינג. הפעם פתחו הקפיטלס את הסדרה בצורה מצוינת עם שני ניצחונות חוץ - אך בהמשך הסדרה נוצחו פעמיים בביתם ופעם נוספת בחוץ, ונקלעו לפיגור 3:2 בסדרה כשהפסד נוסף עומד להדיחם. בעזרת יכולת מצוינת של השוער בריידן הולטבי, ששמר על רשת נקייה בשני המשחקים האחרונים, עלה בידי הקפיטלס לחולל מהפך בסדרה ולעלות לסדרת הגמר על גביע סטנלי לראשונה מאז 1998.
בסדרת הגמר פגשו הקפיטלס את הקבוצה המפתיעה של הליגה, קבוצת ההתרחבות וגאס גולדן נייטס שהגיעה לסדרת הגמר כבר בעונתה הראשונה בליגה, כשיתרון הביתיות הוא של הנייטס. משחק ראשון הפכפך שבו התחלפה ההובלה ארבע פעמים הסתיים בהפסד של הקפיטלס 6:4. במשחק השני הובילו הקפיטלס 3:2 כאשר הצלה וירטואוזית של השוער הולטבי, דקה ו-59 שניות לסיום, מנעה מהנייטס שער שוויון שהיה גורר את המשחק להארכה.
מאותה נקודה השתלטו הקפיטלס על הסדרה, והכוח ההתקפי שלהם בא לידי ביטוי. אובצ'קין, קוזנצוב ובקסטרום, מצטייני העונה הרגילה, הצטיינו גם בפלייאוף, ואיתם בלטו במאמץ ההתקפי שני אמריקאים - החלוץ טי ג'יי אושי והמגן ג'ון קרלסון. הקפיטלס ניצחו בשלושת המשחקים הבאים תוך שהם מבקיעים בהם 13 שערים, וזכו לראשונה בתולדותיהם בגביע סטנלי. בסך הכל כבשו הקפיטלס 20 שערים בחמשת משחקי הסדרה, ובשום משחק לא ירדו משלושה שערים. אלכסנדר אובצ'קין נבחר לMVP של הפלייאוף וזכה בגביע קון סמיית'.
הקפיטלס ניצחו במהלך מרוץ הפלייאוף עשרה משחקי חוץ, ובכך השוו את שיאה של לוס אנג'לס קינגס מ-2012; כמו כן הקפיטלס היו לקבוצה השנייה בתולדות הליגה, אחרי פיטסבורג פינגווינס ב-1992, שזוכה בגביע סטנלי לאחר שחזרה מפיגור בכל סדרות הפלייאוף שלה.
לאחר סיום העונה, למרות הזכייה ההיסטורית בגביע סטנלי, הודיע המאמן בארי טרוץ במפתיע על התפטרותו. עוזרו, טוד ריירדן, מונה במקומו.
2018 - ההווה
את עונת 2018/19 סיימו הקפיטלס, בפעם הרביעית ברציפות, במקום הראשון בבית המטרופוליטני. אלכסנדר אובצ'קין זכה בפעם השנייה ברציפות, הפעם השישית בשבע עונות, והתשיעית בסך הכל בגביע מוריס "רוקט" רישאר לאחר ששוב סיים את העונה כמבקיע השערים המצטיין, עם 51 שערים.
בפלייאוף פגשו הקפיטלס, כמועמדים ברורים לניצחון, את קרוליינה הוריקנס שנכנסה בקושי לפלייאוף. אחרי סדרה צמודה בה כל קבוצה ניצחה את שלושת משחקיה הביתיים, ניצחו ההוריקנס בוושינגטון במשחק השביעי והדיחו את הקפיטלס, שלא הצליחו להגן על תוארם מהעונה הקודמת.
עונת 2022/23 הייתה החלשה ביותר של הקבוצה מזה תקופה ארוכה. הקפיטלס לא היוו גורם במאבק על הכניסה לפלייאוף והחמיצו אותו לראשונה מאז עונת 2013/14. אלכסנדר אובצ'קין התנחם בציון דרך אישי מרשים - הוא הפך לשחקן השלישי בכל הזמנים שמגיע ל-800 שערי NHL בקריירה, וזמן קצר לאחר מכן הגיע ל-802 שערים ועבר את גורדי האו כדי לעלות למקום השני במבקיעי השערים ב-NHL בכל הזמנים, אחרי ויין גרצקי בלבד.
סגל שחקנים
נכון ל-17 במרץ 2023
משטרת לציפר
משטרת לַצֵיפָר (לוציפר) (בערבית אל-עַצֵיפִיר) היא מבנה הנמצא בגבולות היישוב בית יתיר בדרום הר חברון ושימש כמשטרה ירדנית וחלק מקו משטרות בדרום יהודה.
המשטרה הוקמה בתקופת המנדט כחלק ממערך שמירה על צירים מרכזיים (במקרה זה על הציר ירושלים-חברון-נגב). המשטרה הוקמה בתבנית "מיקי מאוס". לאחר סיום המנדט הועבר המבנה לידי צבא הממלכה ההאשמית של ירדן והוא שימש את המשמר הלאומי (המקבילה למשמר הגבול) ואת המשטרה הירדנית. הכוחות שימשו לשמירת הגבול עם ישראל אך גם לפעילות נגד הבדואים.
ב-13 בנובמבר 1966 ביצע צה"ל את פעולת סמוע והכוחות פעלו גם במשטרה.
לאחר מלחמת ששת הימים ננטש המקום וב-1983 התיישב במשטרה ובסביבתה גרעין של בוגרי ישיבת מרכז הרב וארגון "אמנה". בהמשך הקים גרעין זה את היישוב בית יתיר.
ב-1991 התיישבה בבניין המכינה הקדם-צבאית יתיר.
המבנה ממוקם בנקודה הצופה על מדבר יהודה, בקעת ערד והנגב הצפוני והוא נמצא על תוואי הדרך הרומית מירושלים לאילת. בקרבת המשטרה נמצאת חורבת לציפר הכוללת ממצאים מהתקופה הביזנטית (גדרות, מערות ועוד).
אליאס אל-פח'פאח'
אליאס אל-פח'פאח' (בערבית: إلياس الفخفاخ; נולד ב-1972) הוא פוליטיקאי תוניסאי שכיהן כראש ממשלת תוניסיה בין 27 בפברואר ל-2 בספטמבר 2020. קודם לכן שימש כשר התיירות ושר האוצר.
ביוגרפיה
אליאס אל-פח'פאח' נולד בתוניס בירת תוניסיה בשנת 1972. הוא למד הנדסת מכונות בבית הספר הלאומי להנדסה ספקס וסיים את לימודיו בשנת 1995. אחר כך, למד לתואר שני במכון הלאומי למדעי האפליקציות של ליון. מאוחר יותר למד לתואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת Évry Val d'Essonne שבפריז.
בשנת 1999, בגיל 27, החל את דרכו כמהנדס בתאגיד הנפט הצרפתי טוטאל אס. איי. הוא עבד בטוטאל אס. איי באירופה, אמריקה ואסיה ומשנת 2004 ואילך בפולין. בשנת 2004 הצטרף לחברת קורטרל, חברת לייצור קפיצי עלים תוניסאית, בהמשך הפך לסגן המנכ"ל שלה.
ב-19 בדצמבר 2012 הוא קיבל גם את תפקיד שר האוצר. הוא נעזר ברציפות בשני מזכירי מדינה: סלים בסב וצ'לי עבד.
בבחירות לפרלמנט בתוניסיה 2014, מפלגתו א-תכתול איבדה את כל המושבים הקודמים שלה בפרלמנט. בבחירות לפרלמנט בתוניסיה בשנת 2019 מצב המפלגה היה אפילו גרוע יותר המפלגה קיבלה רק 0.26 אחוזים מהקולות. וכרגע אין לה מושב באספה של נציגי העם.
אליאס אל-פח'פאח' השתתף בבחירות לנשיאות תוניסיה 2019 וקיבל 0.34 אחוזים מהקולות בסיבוב הראשון.
ב-20 בינואר 2020 הוא מונה למלא את תפקיד ראש הממשלה על ידי הנשיא קייס סעיד לאחר התייעצויות עם כל המפלגות הפוליטיות, זאת לאחר 10 ימים שראש הממשלה המיועד והקודם, חביב ג'מלי, לא הצליח להשיג את אמון הפרלמנט.
ממשלת אליאס אל-פח'פאח' קיבלה את אמון הפרלמנט ב-27 בפברואר 2020.
ממשלתו כללה 32 חברים מתוכם שישה חברים מא-נהדה (איסלאמיסטית, 54 מתוך 217 מושבים בפרלמנט), שלושה מהזרם הדמוקרטי (סוציאל-דמוקרט, 22 חברי פרלמנט), שניים מתנועת העם (15 חברי פרלמנט), שניים מטהיה טונס (ליברלי, 14 חברי פרלמנט), חבר אחד ממפלגת האלטרנטיבה התוניסאית (ליברל, שלושה חברי פרלמנט), אחד מנידאה טונס (ליברלי, שלושה חברי פרלמנט) ו-17 פוליטיקאים עצמאיים.
ביוני 2020, על פי אל-ג'זירה, "חבר פרלמנט עצמאי פרסם מסמכים המצביעים על כך שאליאס אל-פח'פאח' היה בעל מניות בחברות שזכו בעסקאות בשווי 44 מיליון דינרים". פח'פאח' הכחיש כל עוול שמייחסים לו. ב-15 ביולי 2020 התפטר מתפקידו.
אדון השבת
אדון השבת הוא משל המיוחס לישו ומופיע ב בכל שלוש הבשורות הסינופטיות: מתי, מרקוס ולוקאס.
תוכן
בכל שלוש גרסאותיו של המשל הפרושים מתלונים כי תלמידיו הרעבים של ישו החלו לקטוף מלילות, סוג של שיבולים, במהלך יום השבת, מה שעובר על הציווי המקראי. ישו אומר להם כי דוד המלך בבורחו משאול התחבא בנוב, שם הוא רעב ואכל מלחם הפנים, שאכילתו הייתה מותרת לכוהנים בלבד:. משום כך, מותר היה לתלמידיו לחלל את השבת למטרה זו כיוון שהיו רעבים, כשם שדוד עבר על החוק כיוון שהיה רעב.
גרסאות
כך בא המשל לידי ביטוי אצל מתי:
מתי מצטט את הביטוי מתוך. הוא אף מוסיף כי גם הכוהנים חיללו את השבת בבית המקדש ולא נענשו על כך.
כך בא המשל לידי ביטוי אצל מרקוס:
כך בא המשל לידי ביטוי אצל לוקאס:
לוקאס מציין את התאריך שבו נערך האירוע: יום השבת השני לספירת העומר.
המשל הוא כנראה אחד הרכיבים הקדומים והאותנטיים ביותר בברית החדשה, וניתן לייחסו בסבירות גבוהה לישו ההיסטורי (בניגוד לרוב האמירות המובאות בשמו). הטקסט במרקוס, המוקדם מבין כתבי הבשורה שלוקאס ומתי התבססו עליו, הוא כנראה תרגום משובש מארמית ליוונית: "הַשַּׁבָּת נִתְּנָה בַּעֲבוּר הָאָדָם וְלֹא הָאָדָם בַּעֲבוּר הַשַּׁבָּת, לָכֵן אָדוֹן בֶּן־הָאָדָם גַּם לַשַּׁבָּת" קשה להבנה, אך מתבהר אם לוקחים בחשבון כי הן "אדם" במשמעות איש והן "בֶּן־הָאָדָם" כתוארו המשיחי (המאוחר) של ישו שניהם "בר אנש" בארמית. לפיכך, ההערכה היא שבמקור כיוון המשל לכך שאנשים רשאים לעשות ביום כחפצם, ולא לכך שישו הוא אדון לשבת.
בכרם תימן (אל תפחדי תמר)
רקע
בשנות ה-40 של המאה ה-20 כתב את השיר נתן אלתרמן ללחן של מרדכי זעירא ומשה וילנסקי, עבור אסתר גמליאלית שביצעה אותו ביחד כדואט עם יעקב טימן. בשנת 1958 ביצעו את השיר יוסי בנאי ויונה עטרי במסגרת ההצגה "תל אביב הקטנה". כמה עשרות שנים לאחר מכן, הקליטה את "בכרם תימן (אל תפחדי תמר)" עבור אלבום האולפן העשירי שלה, שירי מולדת ב', שיצא לאור בספטמבר באותה השנה. גרסתה של חזה הפכה למזוהה ביותר עם השיר והובילה לכך שהוא הוקלט פעמים רבות במרוצת השנים.
גרסתה של מירי מסיקה
בכרם תימן הוקלט בשנת 2018 על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית מירי מסיקה. השיר יצא לאור ב-23 באפריל באותה השנה, על ידי חברת התקליטים הליקון, כסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן השביעי שלה, אוקיינוס. צאתה של הגרסה לוותה בביקורות שליליות ומעורבות מטעם מבקרי המוזיקה וזאת, בנוסף לכך שאבשלום קור איים לפסול את שידורה בגלי צה"ל בשל טעויות בעברית. כתוצאה מכך, הקליטה מסיקה את השיר מחדש בגרסה "מתוקנת". השיר הופק מחדש על ידי רוני בראון ואיתי צוק.
בנוסף לכך, הוקלט השיר כחלק מפרויקט קול הנשמה - שרים עפרה חזה.
רקע
מירי מסיקה הקליטה את "בכרם תימן" כחלק מפרויקט קול הנשמה - שרים עפרה חזה, שהופץ כאלבום גרסאות כיסוי, על גבי תקליטור בנובמבר 2018. מסיקה סיפרה כי:
ביקורת
כלפי גרסתה של מירי מסיקה הופנו ביקורות שליליות ומעורבות כאחד. אבשלום קור הצהיר בריאיון לוואלה! NEWS כי:
הופעה
לרגל ט"ו באב קיימה מירי מסיקה מופע בהיכל התרבות, תל אביב-יפו, במסגרתו ביצעה את "בכרם תימן".
איירין סטיר
איירין סטיר (באנגלית: Irene Steer; 10 באוגוסט 1889, קארדיף, ויילס – 18 באפריל 1977, קארדיף, ויילס) הייתה שחיינית ולשית. אלופה אולימפית (סטוקהולם 1912). סטיר היא האישה הוולשית הראשונה שזכתה במדליית זהב אולימפית.
ביוגרפיה
סטיר נולדה וגדלה בקארדיף, ויילס לאם עקרת בית ולאב סוחר בדים. אחיה, מורטימור, מת בשנת 1883 ממחלת השעלת, אחותה גלאדיס נחנקה למוות בגיל שנה וחצי מכפתור שבלעה ואחותה לינדה לקתה בשחפת ונזקקה לטיפול צמוד. סטיר החלה לשחות בגיל שמונה, והתאמנה בצעירותה באגם פארק רות'. תחילה שחתה בסגנון חזה, אולם כשהחלה להתחרות בתחרויות, אימצה את הסגנון החופשי. בין השנים 1907–1913, הייתה אלופת ויילס במשחה ל-100 יארד חופשי.
תחרות אולימפית
באולימפיאדת סטוקהולם (1912), נשים הורשו לראשונה להשתתף בתחרויות השחייה באולימפיאדה. סטיר נכללה במשלחת הבריטית ביחד עם חמש ספורטאיות נוספות (באולימפיאדה זו השתתפו 50 נשים ו-2500 גברים) והשתתפה בשני המשחים היחידים שנערכו לנשים: משחה ל-100 מטר חופשי ומשחה שליחות 4x100 מטר חופשי. תחילה השתתפה במשחה ל-100 מטר חופשי. בשלב חצי הגמר של המשחה התנגשה סטיר ביריבתה הגרמנייה. היא סיימה ראשונה בשלב חצי הגמר, אולם עקב מחאתה של המשלחת הגרמנית, סטיר נפסלה ולא עלתה למשחה הגמר. לאחר מכן, השתתפה במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי. בתחרות זו, זכתה במדליית זהב ביחד עם ג'ני פלטשר, בל מור ואנני ספירס  בשיא עולם חדש של 5:52.8 דקות, לפני גרמניה (6:04.6 דקות) ואוסטריה (6:17.0 דקות). סטיר היא האישה הוולשית הראשונה שזכתה במדליית זהב אולימפית (96 שנה לאחר מכן, רוכבת האופניים, ניקול קוק, הייתה לספורטאית הוולשית השנייה שזכתה במדליית זהב אולימפית). לאחר הזכייה, מלך שוודיה הניח זרי דפנה על ראשיהן של ארבע השחייניות הבריטיות.
חיים אישיים
סטיר פרשה משחייה תחרותית בשנת 1913. בשנת 1915 התחתנה עם ויליאם ניקולסון, יו"ר מועדון הכדורגל קארדיף סיטי, ונולדו לה שלוש בנות.
תארים והישגים
בשנת 1992, נבחרה להיכלל בהיכל התהילה הוולשי לספורט.
Power Over Me
Power Over Me הוא סינגל של הזמר-יוצר האירי, דרמוט קנדי, שיצא ב-16 באוקטובר 2018 כסינגל השני מתוך אלבום האולפן הראשון שלו, Without Fear. השיר מופיע גם באלבום האוסף הראשון שלו, Dermot Kennedy.
נכון לפברואר 2022, השיר הושמע למעלה מ-267 מיליון פעמים בספוטיפיי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר יצא בערוץ היוטיוב של דרמוט קנדי ב-13 בנובמבר 2018. נכון לפברואר 2022, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-21 מיליון פעמים.
טויוטה אייגו X
טויוטה אייגו X (באנגלית: Toyota Aygo X) היא מכונית מיני קומפקטית במרכב קרוסאובר, בעלת חמישה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי טויוטה משנת 2021. היא נחשפה ב-5 בנובמבר 2021, לאחר שהוצגה כמכונית קונספט ב-17 במרץ 2021. היא מחליפה את טויוטה אייגו וכעת כבר לא מיוצרת במשותף עם פיג'ו וסיטרואן.
עיצוב
העיצוב מבוסס על הטויוטה יאריס החדשה, אך משלב אלמנטים רבים שלא נראו ברכבי טויוטה עד כה. לעומת הטויוטה אייגו, האייגו X ארוכה, רחבה וגבוהה יותר עקב הפיכת הדגם לקרוסאובר.
מפרט טכני
נכון ל-2021 היא משווקת עם מנוע אחד.
מיכאיל סמיונוביץ' שוייפט
ביוגרפיה
ב-1980 יצר את "תיאטרון ההיפנוזה". הופעותיו המוזיקליות והתיאטרליות היו ראשונות מסוגן בברית המועצות, והן זכו לפופולריות. בשנים 1985–1992 הופיע במופע זה מטעם הפילהרמוניה המחוזית של מוסקבה (Московской областной филармонии). המופע נרשם בלשכת LLP (Limited liability partnership) במוסקבה ב-21 בספטמבר 1994, בשם "תיאטרון העזרה הפסיכולוגית של מיכאל שוייפט".
בסוף שנות ה-90 הרצה שוייפט במכון הפסיכולוגיה של האקדמיה הרוסית למדעים. בשנים 2001–2003 כתב טור שבועי בשם "תלמדו לשלוט בעצמכם" בעיתון הבריאות "Arguments and Facts".
שוייפט כתב מספר ספרים: "אימון של ויסות עצמי פסיכופיזי" (2003), "מאה הרופאים הגדולים" (2004, יצא במספר מהדורות נוספות), "הסודות הנסתרים של ההיפנוזה" (2006), "היפנוזה: עבריינים וקורבנות" (2010), ו"ויסות עצמי פסיכופיזי, הפרקטיקום המודרני הגדול" (2010). כן הוציא מספר פרסומים אודות ההיסטוריה של ההיפנוזה ושיטות הטיפול המעשיות בתחום זה, ופרקים בנושא הפיזיולוגיה של פעילות מערכת העצבים.
תיאטרון ההיפנוזה
שוייפט השתמש בהיפנוזה במסגרת מופע תיאטרלי שיצר, במהלכו התנדבו צופים מהקהל לעלות לבמה, הופנטו על ידי שוייפט, ותחת השפעת ההיפנוזה הונחו לבצע משימות שונות, לחקות אנשים מפורסמים ועוד. מספר המשתתפים היה מגיע אף ל-300 איש וההופעה נמשכה עד 5 שעות. בסוף ההופעה ענה שוייפט על שאלות הקהל ונתן כלים להיפנוזה עצמית ולטכניקות שונות לשיפור יכולות פיזיות ומנטליות.
כלי תקשורת רבים ברוסיה סיקרו את הופעותיו של שוייפט, וחלקם טענו, תוך התבססות על סקרים ומשאלים, כי למופעים הייתה השפעה חיובית על המשתתפים - הם דיווחו על יכולת לשחרור עצמי, העלאת הביטחון העצמי ועוד.
סגן נשיא מכון הפסיכולוגיה באקדמיה הרוסית למדעים, פרופ' דרוז'ינין (V. N. Druzhinin), הביע הערכה לשוייפט על הגברת הפופולריות של ההיפנוזה בקרב הציבור, ואף קרא לו "האמן הקלאסי של ההיפנוזה הרוסית". לצד זאת, השימוש בהיפנוזה כאמצעי להופעות ובידור הקהל שנוי במחלוקת כיום, וסופג ביקורת רבה.
עונת 1946/1947 בסרייה א'
עונת 1946/1947 בסרייה א' הייתה העונה ה-45 של התחרות שאורגנה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית ונוהלה על ידי "ליגת הכדורגל" (Lega Calcio). המשחקים החלו ב-22 בספטמבר 1946 והסתיימו ב-6 ביולי 1947. זו הייתה העונה הראשונה בו חודשה פעילות של סרייה א'.
בליגה השתתפו 20 קבוצות. התחרות התקיימה בשיטת ליגה עם משחקי בית ומשחקי חוץ. עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו.
טורינו זכתה באליפות בפעם הרביעית בתולדות המועדון ובפעם השלישית ברציפות. בסיום העונה לליגת משנה ירדו ברשה וונציה. במקום הקבוצות שירדו לסרייה א' העפילו פרו פטריה, סלרניטנה ולוקזה.
כדורגלנים מצטיינים
ולנטינו מאצולה מטורינו כבש 29 שערים וזכה בתואר מלך השערים.
אדום, לבן וכחול מלכותי (סרט)
"אדום, לבן וכחול מלכותי" (באנגלית: "Red, White & Royal Blue") הוא סרט קומדיה רומנטית להט"בית המבוסס על מאת, והוא יצא לקרנים בפריים וידאו ב-11 באוגוסט 2023.
את הסרט ביים המחזאי זוכה פרסי הטוני, ומככבים בו ניקולס גאליצין וטיילור זקהאר פרז בתפקידים הראשיים.
תקציר העלילה
עלילת הסרט סובבת סביב מערכת היחסים הרומנטית שמתפתחת בין אלכס (טיילור זקהאר פרז) לנסיך הנרי (ניקולס גאליצין), שניהלו סכסוך ממושך. במהלך ביקור בבריטניה לרגל חתונה מלכותית, אלכס מתעמת עם הנסיך הנרי, אחיו של החתן. המריבה בין אלכס והנסיך הנרי הופכת לאייטם בצהובונים, שעלולה לגרום לקרע ביחסי ארצות הברית–הממלכה המאוחדת ולסכן את קמפיין הבחירות של אמו של אלכס. כדי להתמודד עם המצב, אלכס והנרי נאלצים להעמיד פנים שהם חברים, אבל החברות המזויפת שלהם מתפתחת לרומן אמיתי.
הפקה
את הסרט ביים המחזאי עטור פרסי הטוני מתיו לופז, וזהו סרט הקולנוע הראשון שלו. טד מלואר כתב טיוטה מוקדמת של התסריט, ומתיו לופז עיבד את הרומן של מקוויסטון לסרט. גרג ברלנטי ושרה שכטר מברלנטי הפקות הפיקו את הסרט, ומייקל מקגראת', מתיו לופז וקייסי מקוויסטון הם המפיקים בפועל.
צילום
ההפקה של הסרט נעשתה בבריטניה.
הפצה
ב-4 ביולי 2023 פריים וידאו פרסמו את הטיזרים הראשונים של הסרט. הסרט הופץ ב-11 באוגוסט באמזון פריים וידאו בלמעלה מ-240 מדינות ברחבי העולם.
צ'ארלס קיטל
צ'ארלס קיטל (באנגלית: Charles Kittel; 18 ביולי 1916 - 15 במאי 2019) היה פרופסור לפיזיקה אמריקני באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ופרופסור אמריטוס מ-1978 ועד מותו.
עבודתו וחייו
קיטל נולד בניו יורק בשנת 1916 הוא סיים תואר ראשון באוניברסיטת קיימברידג' ב-1938. הוא פרסם את התזה שלו בהנחיית גריגורי ברייט ב-1941 באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון.
בין השנים 1945–1947 הצטרף אל המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. במהלך מלחמת העולם השנייה שירת בקבוצת מחקר צוללות והיה לנספח בצי ארצות הברית. בין השנים 1947–1951 עבד במעבדות בל בניו ג'רזי במחקר על פרומגנטיות.
ב-1945, 1956 ו-1963 קיבל מלגת גוגנהיים.
קיטל ידוע בשל גילוי מודל RKKY ומצב מגנון קיטל בפרומגנטיות.
סטודנטים לפיזיקה ברחבי העולם מכירים את קיטל בשל הספר שכתב:.
על שמו של קיטל, מעניקה האגודת הפיזיקלית האמריקנית פרס לפוסט דוקטורנטים על מחקר תאורטי בפיזיקה.
בית שפירא (חברון)
הבית הוא מבנה אבן גדול שלטענת המאכלסים נרכש בשנת 2005 מידי בעליו הפלסטינים באמצעות איש קש. מיד לאחר הרכישה הוחלפו מנעולי הבית והוכנסו מיטלטלין על מנת לבצע חזקה. בחול המועד פסח 2006 נכנסו למבנה שלוש משפחות יהודיות. המשפחות פונו כשלושים יום לאחר מכן בהוראת בג"ץ ועד לבירור הבעלות על הבית.
לבית נכנסו יהודים בדצמבר 2008 ובמאי 2011 ופונו בידי המשטרה.
יחסי אריתריאה–סין
יחסי אריתריאה–סין הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה העממית של סין לבין אריתריאה.
היסטוריה
בין המדינות מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים החל מ-1993, שנת קבלת העצמאות של אריתריאה מאתיופיה. היחסים נמצאים בצמיחה ומבוססים בעיקר על קשר כלכלי. בשנת 1994 קנתה אריתריאה מכונות סיניות במחיר של 3 מיליון דולר. סין עזרה לאריתריאה לכסות את החוב שצברה בשל קניית המכונות. ב-2007 ביקר שר החוץ הסיני באריתריאה, כחלק מסדרת ביקורים במדינות אפריקה.
ריצת מרתון במשחקים האולימפיים
ריצת מרתון היא ענף במשחקים האולימפיים מאז המשחקים הראשונים (1896). קטגוריית הנשים בתחרות נוספה באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984).
היסטוריה
ריצת המרתון המודרנית נוצרה ועוצבה בעקבות המשחקים האולימפיים. מישל בריאל, הוגה רעיון ריצת המרתון, הציע לחברו פייר דה קוברטן, יוזם המשחקים המודרניים, להוסיף את המירוץ לאולימפיאדה המודרנית הראשונה באתונה בשנת 1896. המירוץ נועד להנציח את השליח היווני פידיפידס, שעל פי האגדה העממית, רץ מהעיר מרתון לאתונה, כדי לבשר על הניצחון היווני. הריצה החלה בעיר מרתון והסתיימה באצטדיון פאנאתינאיקו שבאתונה, מרחק של 40 ק"מ. את הריצה ניצח ספירידון לואיס, מחלק מים יווני, שקבע זמן של שעתיים, 58 דקות ו-50 שניות.
באולימפיאדות הראשונות מרחק הריצה נע בין 40 ל-42 ק"מ, בהתאם למרחק שהיה קיים בין 2 נקודות עליהם החליטו המארגנים. באולימפיאדת לונדון (1908) הוצג סטנדרט חדש לריצה ונקבע מרחק של 42.195 ק"מ. המרחק, הנחשב היום למרחק הסטנדרטי לריצת מרתון התקבל באופן רשמי רק באולימפיאדת פריז (1924).
עם השנים התפתחה מסורת על פיה ריצת המרתון היא האירוע הסוגר את תחרויות האתלטיקה במשחקים האולימפיים, והיא מתקיימת ביום האחרון למשחקים. קו הסיום בריצה נמצא, בדרך כלל, בתחומי האצטדיון האולימפי. טקס הענקת המדליות למנצחים משולב בטקס הסיום של המשחקים.
השיא האולימפי בריצה עומד על 2:06:32 שעות. השיא נקבע על ידי סמואל ואנג'ירו באולימפיאדת בייג'ינג (2008). השיא לנשים הוא 2:23:07 שעות ונקבע על ידי טיקי גלנה באולימפיאדת לונדון (2012). אבבה ביקילה, וולדמר סירפינסקי ואליוד קיפצ'וגה הם שלושת הרצים היחידים שזכו פעמיים במדליית זהב.
נונאטאקי ניומן
הנונאטאקים מצויים 19 קילומטרים מערבית לפסגות אקר, ו-26 קילומטרים מערבית מהר אלקינס.
גובה הנונאטאקים 1,691 מטרים מעל פני הים.
מקור השם
הנונאטאקים נקראים על שמו של א. ג'י. ניומן (A.J. Newman), מכונאי דיזל בכיר בתחנת מוסון בשנת 1961.
לקריאה נוספת
• Darcy Broughton, The potential for mineral exploration and extraction in Antarctica, P 6
כתב כמויות
כתב כמויות הוא מסמך המפרט את כלל העבודות והחומרים הנדרשים למיזם.
מבנה
כתב כמויות בנוי מרשימה של עבודות וחומרים הנדרשים לביצוע המיזם המסודרת בצורת טבלה. כל סעיף ברשימה כולל תיאור של העבודה או המוצר (למשל: "חפירת תעלה בעומק X ורוחב Y"), אופן המדידה של הסעיף, והכמות הנדרשת. בכתבי כמויות המיועדים לתמחור מיזם הסעיפים יכללו גם מחיר. תיאורי הסעיפים יכולים להיות מפורטים בצורה מדויקת, להפנות למסמכים אחרים (כגון פרט בתוכנית או מפרט טכני) או לתאר את הנדרש באופן כללי.
מטעמי נוחות, נהוג לחלק את כתבי הכמויות לפרקים ולתתי פרקים על פי נושאים משותפים.
לסעיפים שונים אופני מדידה שונים המותאמים להם. אופני המדידה הנפוצים ביותר הם:
בנוסף, הסעיפים מפרטים גם את תכולת העבודה הנדרשת: רכישת חומרים, הובלתם, התקנתם, הרכבתם או חיבורם, בדיקתם וכיוצ"ב. סעיף יכול לכלול פעולה אחת או יותר. על ידי סיווג כזה ניתן לקבל גמישות נוספת בניהול המיזם. סעיף יכול גם לקבוע אופן ביצוע של עבודה (למשל באמצעות איזה כלים תבוצע העבודה).
מחירי הסעיפים מתייחסים ליחידת המדידה הבסיסית, כאשר העלות הכוללת במיזם של כל סעיף היא מכפלת מחיר היחידה בכמות היחידות. המחיר הכולל של מיזם הוא סכום כל הסעיפים.
שימושים
לכתבי כמויות מספר רב של שימושים:
השימוש בכתבי כמויות הוא עתיק יומין. כתב כמויות להקמת המשכן מופיע בספר שמות בפרקים כ"ה - כ"ז.
הכנה
כתב הכמויות מיוצר לאחר תכנון המיזם, על סמך התוכניות ויתר המסמכים המתארים את המיזם, על ידי מנייה או מדידה של האלמנטים המופיעים במסמכים. אדם שתפקידו להכין כתב כמויות נקרא כמאי.
מאז שנות התשעים של המאה העשרים מתבצעת הכנת כתבי כמויות על גבי גליונות ממוחשבים, באמצעות תוכנות ניהול מיזמים המכילות אמצעים לכך, או תוכנות ייעודיות.
לעיתים מתבססת הכנת כתב כמויות על מאגר סעיפים מוכן מראש. מאגרים כאלה מיוצרים ונמכרים על ידי גופים מסחריים. בנוסף, ישנם מאגרי סעיפים המשמשים גופים המנהלים מיזמים רבים כגון משרדי ממשלה, חברות גדולות ועוד.
הגביע הרוסי ברוגבי
הגביע הרוסי ברוגבי (ברוסית: Кубок России по регби) הוא תחרות שנתית למועדוני רוגבי רוסיים, המאורגן על ידי מנהלת ליגת העל ברוגבי. בטורניר משתתפים מועדוני רוגבי מקצועניים וחובבנים. מאז 2014 מחזיקת הגביע ואלופת רוסיה מהעונה החולפת מתמודדות בטורניר הסופרקאפ הרוסי ברוגבי.
פורמט
פורמט הגביע בשנת 2016 עבר שינויים משמעותיים. לראשונה קבוצות חובבניות השתתפו בטורניר. מועדונים מכל שלוש הליגות של מערכת הרוגבי הרוסית: ליגת העל, ליגת המשנה והליגה הפדרלית, הורשו להשתתף בתחרות. בסך הכל - 34 מועדונים. מועדונים חובבנים מהליגה הפדרלית מתחילים את השתתפותם מהסיבוב הראשון, מועדוני ליגת העל בשלב שמינית גמר הגביע.
פלגרינו טיבאלדי
פלגרינו טיבאלדי (באיטלקית: (Pellegrino Tibaldi (Alessandro); 1527, לומברדיה – 1596, מילאנו) היה אדריכל וצייר מנייריסט איטלקי.
טיבאלדי עבר בשנת 1547 לרומא על מנת ללמוד אצל פרינו דל ואגה, הועסק בקישוט טירת סנטאנג'לו ולאחר מותו של ואגה הוביל יצירת ציור פרסקו גדול שתואר כמושפע ממיכלאנג'לו.
טיבאלדי יצר עבור הקרדינל ג'ובאני פוגי סדרת פרסקאות אודיסאוס בארמון פוגי בבולוניה וגם יצר עבור ארמון סצ'טי ברומא, ועבור בזיליקת הבית הקדוש.
טיבאלדי חי בשנים 1558 עד 1561 באנקונה שם יצר פרסקאות עבור לוג'יה דיי מרקנטי וארמון פרטי.
טיבאלדי פגש בשנת 1961 את הקרדינל קארלו בורומאו שהעסיקו כאדריכל במילאנו.
טיבאלדי עבר בשנת 1586 לספרד שם החליף את פדריקו צוקרי כצייר הראשי ויצר באל אסקוריאל עבור פליפה השני, מלך ספרד.
בין תלמידיו של טיבאלדי: אורציו סמצ'יני, לורנצו סבטיני וג'ירולמו מירואולי.
ואדי אל-באטין
ואדי אל-באטין (בעברית: وادي الباطن) הוא ואדי שזורם בערב הסעודית עיראק, וכווית. אורכו של הוואדי הוא 72 ק"מ. הוואדי משמש, מאז 1913, כגבול כווית–עיראק.
מניפה הסחף, שאינה פעילה כעת, משתרעת לכיוון צפון-מזרח מהעיר חפר אל-באטין, ערב הסעודית ומכסה חלקים מכווית ודרום מערב עיראק.
הוואדי משמש כמשולש גבולות בין ערב הסעודית, עיראק וכווית. ב-1922–1983, הוא שימש כנקודת הגבול המזרחית של האזור הנייטרלי בין עיראק וערב הסעודית.
בפברואר 1991, בזמן מלחמת המפרץ, התרחש באזור קרב ואדי אל-באטין.
בני הרדי (סדרת טלוויזיה, 2020)
בני הרדי (באנגלית: The Hardy Boys) היא סדרת טלוויזיה קנדית מסוגת דרמת נעורים ופשע, שנוצרה עבור רשת "הולו" ומבוססת על סדרת הספרים "בני הרדי". עונתה הראשונה של הסדרה כוללת 13 פרקים, והיא עלתה לשידור ב-4 בדצמבר 2020. ב-6 באפריל 2022 עלתה לשידור העונה השנייה.
תקציר העלילה
לאחר טרגדיה משפחתית במהלכה אמם מתה, פרנק הרדי בן ה-16 ואחיו הקטן, ג'ו הרדי בן ה-12, נאלצים לעבור במהלך הקיץ מהעיר הגדולה לעיירת מולדתם של הוריהם, ברידג'פורט. בעוד שני האחים שוהים אצל דודתם, טרודי, הקיץ השקט של פרנק וג'ו מופרע במהירות כשהם מגלים שאביהם, הבלש פנטון הרדי, עסק בחקירה חשאית. כשהם מבינים שייתכן שאביהם עלה על משהו, שני האחים לוקחים על עצמם לפתוח בחקירה משלהם, ומגלים שלכולם בעיירה יש סיבות חשודות משלהם להסתיר את האמת, ושמשהו הרבה יותר מרושע ממה שחשבו מתרחש בעיירה.
שידור
כל עונתה הראשונה של הסדרה, שכוללת 13 פרקים, עלתה לשידור ברשת "הולו" בארצות הברית ב-4 בדצמבר 2020.. בקנדה, הסדרה עתידה לעלות לשידור במהלך שנת 2021 בערוץ "YTV".
לוסיה סאנצ'ס סאורניל
לוסיה סאנצ'ס סאורניל (בספרדית: Lucía Sánchez Saornil; 13 בדצמבר 1895 – 2 ביוני 1970) הייתה משוררת, הוגה פמיניסטית ומהפכנית אנרכיסטית ספרדייה. היא מוכרת בעיקר כמייסדת הארגון האנרכו-סינדיקליסטי מוחרס ליברס וכפעילה בארגון האנרכו-סינדיקליסטי CNT.
חייה המוקדמים
סאורניל גודלה על ידי אביה האלמן מהמעמד הנמוך, ולמדה באקדמיה המלכותית לאמנויות סן פרננדו. בגיל צעיר החלה לכתוב שירה והתחברה לתנועה הספרותית האולטראיסטית. עד לשנת 1919 יצירותיה של סאורניל התפרסמו תחת שם עט גברי במספר כתבי עת פופולריים, בין השאר היא עסקה בנושאים לסביים בעת בה הומוסקסואליות הייתה טאבו, ונחשבה לעבירה על החוק.
פעילות פוליטית
בשנת 1931, סאורניל, שעבדה כמרכזנית טלפונית החל משנת 1916, השתתפה בשביתה שאורגנה על ידי איגוד העובדים האנרכו-סינדיקליסטי CNT, כנגד חברת "טלפוניקה". מאורע זה היווה נקודת מפנה בחייה, ומאז סאורניל נאבקה למען מהפכה חברתית אנרכיסטית.
בשנת 1933 נבחרה סאורניל למזכירת ה-CNT במדריד, והפיקה את כתב העת של הארגון בתקופה שקדמה למלחמת האזרחים בספרד. ובמאי 1938 מונתה למזכירה הכללית של ארגון הסיוע האנרכיסטי "סולידריות בינלאומית נגד הפאשיזם" (בספרדית: Solidaridad Internacional Antifascista או SIA בראשי תיבות).
סראוניל פרסמה מאמרים במספר מגזינים וכתבי עת אנרכיסטיים בהם הדגישה את נקודת המבט הפמיניסטית שלה.
מוחרס ליברס
מתוך תסכול מהסקסיזם של חבריה הרפובליקנים, חברה סאורניל למרסדס קומפוסאדה ואמפארו פוץ' אי גסכון ויחד ייסדו את הפדרציה האנרכו-סינדיקליסטית מוחרס ליברס בשנת 1936. הארגון חתר במאבק כפול לשחרור האישה ולמהפכה חברתית וחברותיו השתתפו במלחמת האזרחים בספרד.
סאורניל וחברותיה דחו את הגישה הרווחת בקרב ארגונים מהפכניים כי שוויון מגדרי יבוא כפועל יוצא של חברה ללא מעמדות. עם פרוץ מלחמת האזרחים הספרדית, שורות המוחרס ליברס גדלו במהרה וכללו 30,000 חברות, שארגנו חללים חברתיים עבור נשים, בתי ספר, עיתונים ומסגרות עבור ילדים.
גלות
עם תבוסתה של הרפובליקה השנייה נאלצו סאורניל ובת זוגה אמריקה בארוסו לברוח לפריז, שם המשיכה סאורניל את פעילותה ב-SIA. עם פלישת גרמניה לצרפת נאלצו השתיים להימלט שוב, הפעם בחזרה למדריד.
במדריד, החלה סאורניל לעבוד כעורכת תמונות, אך במהרה זוהתה כאנרכיסטית ונאלצה להימלט שוב. היא ואמריקה עברו לולנסיה שם הייתה לאמריקה משפחה. חייהן היו בסכנה בצל עליית הפשיזם בגלל מערכת היחסים הלסבית שלהן, והן נאלצו לשמור עליה בסוד. בשנת 1970 נפטרה סאורניל מסרטן.
מת'יו לילארד
מת'יו לין לילרד (באנגלית: Matthew Lyn Lillard; נולד ב-24 בינואר 1970) הוא שחקן, מדבב ובמאי קולנוע אמריקאי. התפרסם ברחבי העולם בתפקיד שאגי רוג'רס בסרטים "סקובי-דו" ו"סקובי- דו 2: חופשי חופשי" ובתפקיד סטו מאקר בסרט האימה "צעקה".
ביוגרפיה
לילארד נולד בלאנסינג בירת מישיגן וגדל בעיר טאסטאין, קליפורניה. למד משחק ב"אקדמיה האמריקאית לאומנויות דרמטיות" (Circle in the Square Theatre School). כאשר עדיין למד בתיכון הנחה לילארד את תוכנית הילדים "SK8-TV" שבערוץ ניקלודאון.
קריירה
לילארד התגלה לראשונה בשנת 1994 בקומדיה השחורה של ג'ון ווטרס "אמא סדרתית" בתפקיד צ'יפ בנה של עקרת הבית בוורלי סטופין (קת'לין טרנר). בשנת 1995 הופיע לילארד לצד כוכבות קולנוע עולות בשנות ה-90 לדוגמת אנג'לינה ג'ולי במותחן "מרדף ממוחשב" בו שיחק בתפקיד ההאקר עמנואל גולדשטיין ודרו ברימור בדרמה "אהבה בלי גבולות".
ב-1996 התפרסם בעולם בסרט האימה המשפיע של וס קרייבן "צעקה" בתור תלמיד תיכון בשם סטוארט (סטו) מאקר, שמתגלה לקראת סוף הסרט כאחד הרוצחים יחד עם חברו שגם תלמיד תיכון בילי לומיס (שגולם על ידיי סקיט אולריץ').
ב-1998 זכה לילארד לביקורות משבחות על הופעתו בדרמת המוזיקה הקומית "סולט לייק סיטי פאנק" בה שיחק בתפקיד הפאנקיסט סטבו. באותה שנה שיחק גם בדרמת הפורט "ללא גבולות", בקומדיה "ללא הגיון" בתור הסטודנט טים לאפלור ובמותחן "הפנייה". ב-1999 הופיע בקומדיה המצליחה "יש לה את זה" בתור כוכב הריאלטי ברוק האדסון. ב-2001 שיחק בסרט האימה "13 רוחות" בתור דניס ראפקין עוזרו של צייד הרוחות סיירוס קריטסוס (פ. מוריי אברהם) ובדרמת הבייסבול הקומית "חיזורי קיץ" בתור בילי ברובייקר חברו לקבוצה של ראיין דאן (פרדי פרינז ג'וניור).
בשנת 2002 התפרסם לילארד ברחבי העולם בתפקיד שאגי רוג'רס בשובר הקופות "סקובי-דו", את התפקיד גילם גם כשנתיים לאחר מכן בסרט ההמשך "סקובי- דו 2: חופשי חופשי" שזכה גם כן להצלחה רבה. ב-2004 הופיע בקומדיה "שיגעון בנהר" בתפקיד הראשי של ג'רי קונליין ובדרמה "נערה בפארק" בתור לוק חברו של גיבור העלילה מאט סיימון (ג'וש הארטנט). ב-2006 השתתף בפנטזיית הפעולה "בשם המלך: אגדת המצור" בתפקיד דיוק פאלוו אחיינו של המלך קונרייד (ברט ריינולדס). ב-2011 שיחק לילארד בדרמה ההוליוודית המצליחה "היורשים" בתפקיד בריאן ספיר, המאהב של אליזבת' אשתו הגוססת של עורך הדין מאט קינג (ג'ורג' קלוני). בשנים האחרונות מדבב לילארד את דמותו של שאגי רוג'רס בסדרת האנימציה "סקובי-דו! מסתורין בע"מ".
בשנת 2012 ביים והפיק את סרטו הראשון "ילד שמן שולט בעולם", בו גם שיחק בהשתתפותם של דילן ארנולד ולילי סימונס.
בשנת 2017 שיחק בקומדיית הפשע "גרייס" לצד קייטי קסידי.
חיים אישיים
לילארד הוא אב לשלושה ילדים ונשוי להת'ר הלם.
פלימו
פְּלִימוֹ היה תנא בדור החמישי המוזכר מספר פעמים בברייתות שבתלמוד הבבלי. יש הסוברים כי הכינוי "פלימו" הוא גרסה שונה למילה "פלוני" או "פלמוני", ואין הכוונה לאדם מסוים.
חייו
פלימו בלט בחסידותו, והיה רגיל להתגרות בשטן ולומר לו בכל יום "גירא בעיניך" (חץ בעיניך). האגדה התלמודית מספרת, שפעם אחת בערב יום הכיפורים נדמה השטן כעני ובא לפתח ביתו של פלימו בערב יום הכיפורים לבקש אוכל. ה"אורח" התנהג בצורה מוזרה ומעוררת גועל שגרמה לבני הבית לגעור בו, וכתוצאה מכך הוא מת כביכול. בת קול הכריזה "פלימו הרג נפש". פלימו ברח בחשש אל בית הכסא, ושם נגלה אליו השטן ולימד אותו שעליו להגיד "יגער ה' בך השטן", כדברי זכריה הנביא ולא "גירא בעיניך".
הרפתקאות פו הדוב
הרפתקאות פו הדוב (באנגלית: The New Adventures of Winnie the Pooh), ידועה גם בשם "הרפתקאותיו החדשות של פו הדב" היא סדרת אנימציה אמריקאית קומית לכל המשפחה המבוססת על דמותו של פו הדב שהמציא הסופר הבריטי אלן אלכסנדר מילן. הסדרה הופקה על ידי חברת "Walt Disney Television", הופצה על ידי חברת "Disney–ABC Domestic Television", בוימה על ידי קארל גורס, צ'ארלס אוגוסט ניקולס, טרנס הריסון, קן קסל וג'יימי מיטשל, ונכתבה על ידי מארק זסלאב, דוו רוס, ברוס טלקינגטון, קרטר קרוקר, ריץ' פוגל, דאג האטצ'יסון, לארי ברנרד, דייוויד סילברמן ולן אולי.