cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שרוטים
הצלחה
השיר הצליח להגיע היישר אל המקום הראשון במצעד השבועי של חברת מדיה פורסט, תוך שצבר כ-127 השמעות בתחנות הרדיו בישראל באותו השבוע. השיר צעד במצעד כשבעה שבועות סך הכל. במצעד השבועי של תחנת הרדיו רשת ג', נכנס השיר היישר אל המקום ה-14, ובשיאו הגיע אל המקום החמישי, תוך שצעד במצעד כ-11 שבועות סך הכל. במצעד הרשמי של גלגלצ, הגיע השיר היישר אל המקום השביעי, בשיאו הגיע למקום הראשון, וצעד במצעד כ-8 שבועות סך הכל.
במצעד הפזמונים העברי השנתי, זכה השיר להצלחה רבה, תוך שהגיע למקום השני במצעד השנתי של רשת ג', ול-38 במצעד השנתי של גלגלצ. במצעד השנתי של מדיה פורסט, הכולל בתוכו את השירים המושמעים ביותר ברדיו באותה השנה, הגיע השיר למקום הראשון. גם לפי נתוני אקו"ם, היה השיר לשיר המושמע ביותר באותה השנה, ובעקבות כך זכה בפרס אקו"ם.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה לשיר פורסם בערוץ היוטיוב של סאבלימינל ב-12 בינואר 2016, בסמוך לצאת הסינגל עצמו, ובוים על ידי איתן אשכנזי. נכון לאוגוסט 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-14 מיליון.
כפר הנוער העוגן הקהילתי
כפר הנוער העוגן הקהילתי הוא כפר נוער הממוקם בשכונה יא' שבבאר שבע המופעל על ידי עמותת יחדיו. כפר הנוער מופנה לנוער בסיכון בגילאי 12–18. נכון לשנת 2021, מטופלים בכפר כ-700 בני נוער בשנה ועובדים בו כ-100 איש. הכפר נוסד בשנת 2006 ונכון לשנת 2016, הוא מנוהל על ידי עמוס כץ.
בכפר פועלים גם כ-13–14 מתנדבי שנת שירות מטעם התנועה הקיבוצית ומתנדבי שירות לאומי מטעם עמותת "שלומית". מלבד עמותת אלו, הכפר נתמך על ידי קרן רש"י.
יחסי נפאל–רוסיה
יחסי נפאל-רוסיה הם היחסים הבילטרליים בין הרפובליקה הפדרלית של רוסיה לבין הרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של נפאל.
ברית המועצות ונפאל
נפאל וברית המועצות כוננו יחסים דיפלומטיים בקיץ 1956. באפריל 1959 חתמו שתי המדינות על שורה של הסכמים הכוללים מענקים כלכליים וטכניים כגון סיוע בבניית בתי חולים, תחנות כוח הידרואלקטריות, קווי חשמל, מפעל לייצור סוכר, מפעל טבק וסיוע בביצוע עבודות לבניית כבישים מהירים. בשנת 1964, חתמו ברית המועצות ונפאל על הסכם סיוע להקמת מפעל לייצור מכונות חקלאיות.
רוסיה ונפאל
לאחר התפרקות ברית המועצות, המשיכה רוסיה לנטור יחסים עם נפאל כפי שהיו. מאז, נערכו מספר פגישות בילטריות בין שני הצדדים. מאז 1992 מספר גבוה למדי של סטודנטים מגיעים לרוסיה בשביל השכלה גבוהה. באוקטובר 2005, בפגישה שנערכה בין 2 שרי החוץ של 2 המדינות, שוחח על שיתופי פעולה במספר נושאים פוליטיים, כלכליים, צבאיים, חינוכיים ותרבותיים. לשתי המדינות יש נציגות בדרג שגרירי בערי הבירה. לרוסיה, שגרירות בקטמנדו, ולנפאל, שגרירות במוסקבה.
חוב
ב-13 באפריל 1978, בעקבות הסכם שהוסכם בין שתי המדינות, העניקה ברית המועצות לנפאל הלוואה בסך 1.07 מיליון רובל סובייטי. חוב זה לא נפרע במשך תקופה ארוכה, שכן, לפי הגרסה הרוסית, נפאל דרשה את מחיקתו של החוב. בשנת 2015 הגיעו רוסיה ונפאל להסדר חוב שהוביל להנחה של 35% מסכום החוב והוסכם שקטמנדו תפרע את חובה בסך 1.2 מיליון דולר.
Don't Call Me Angel
Don't Call Me Angel (בעברית: אל תקרא לי מלאכית) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרות-יוצרות האמריקאיות אריאנה גרנדה, מיילי סיירוס ולנה דל ריי. השיר יצא לאור ב-13 בספטמבר 2019, כסינגל הראשון מתוך פסקול הסרט "המלאכיות של צ'רלי".
השיר הגיע למקום הראשון במצעד של סקוטלנד, והמקום השני במצעד הסינגלים הבריטי.
רקע, כתיבה ופרסום
בריאיון עם רדיו 104.3 MYfm אמרה לנה דל ריי כי: "השיר הוא שיר מגניב וחמוד מאוד". היא הוסיפה ואמרה: "כאשר שמעתי את השיר לראשונה, לא הייתי חלק ממנו. נתנו לי לשמוע רק את הבתים של אריאנה גרנדה, תוך שביקשו שאכתוב את הבתים שלי. כאשר מיילי סיירוס הצטרפה, כל העניין הפך לחריף מאוד".
בעקבות שיתוף הפעולה, ביצעה דל ריי את השיר "Break Up with Your Girlfriend, I'm Bored" של אריאנה גרנדה בהופעה חיה ב-BBC Radio 1. השיר נכתב על ידי אלמה, סוואן קוטצ'ה, מיילי סיירוס, לנה דל ריי, מקס מרטין, אריאנה גרנדה ואיליה סלמנזאדה, והופק על ידי מרטין וסלמנזאדה.
פרסום ראשוני
במהלך יוני 2019, צצו שמועות ברשתות החברתיות כי אריאנה גרנדה, מיילי סיירוס ולנה דל ריי ישתפו פעולה בשיר הנקרא "Don't Call Me Angel". ב-26 ביוני באותה השנה, אוששו אותן הטענות, בכך שגרנדה וסיירוס פרסמו בחשבון הטוויטר שלהם את הצצתו של השיר.
כמו כן, בסמוך להכרזה על השיר, נודע כי הוא יתפקד כשיר הנושא של הסרט "המלאכיות של צ'רלי", אשר עתיד לצאת לאור ב-1 בנובמבר 2019, בהפצת סרטי סוני.הסרט מבוסס על סדרת הטלוויזיה הפופולרית "המלאכיות של צ'רלי" שנכתבה ונהגתה על ידי היוצרים איבן גוף ובן רוברטס, ומהווה ריבוט לסרט "המלאכיות של צ'רלי".
ב-27 ביוני 2019, יצא הטיזר הרשמי של השיר, שצבר למעלה מ-3 מיליון צפיות בטוויטר בפחות מ-24 שעות.
ב-9 בספטמבר 2019, פורסמה באופן רשמי עטיפת הסינגל בחשבון הטוויטר הרשמי של מיילי סיירוס. בנוסף לעטיפת הסינגל, פורסמו כמה שניות בודדות מתוך השיר. בסמוך לכך, פרסמה אריאנה גרנדה בעצמה את עטיפת הסינגל בחשבון הטוויטר שלה גם כן.
הוצאה רשמית
ב-13 בספטמבר 2019, כמה שעות לפני צאתו הרשמית ברשתות הזרמות המדיה השונות, דלף השיר לאינטרנט. בבוקר של אותו היום, עלה השיר לרשתות הזרמות המדיה השונות, כדוגמת ספוטיפיי, אפל מיוזיק, ודיזר. בסמוך לכך, עלה הקליפ הרשמי של השיר לערוץ היוטיוב של אריאנה גרנדה.
רשימות סוף שנה
"Don't Call Me Angel" נחשב בעיני מבקרים רבים לאחד השירים הטובים ביותר בשנת 2019.
רקע וקבלה
את הווידאו קליפ של השיר החלו לצלם כמה שבועות לפני צאתו הרשמית. במהלך הצילומים, פגשה דל ריי את סיירוס, תוך שאמרה עליה: "מיילי ממש מצחיקה ומגניבה. זו הייתה הפעם הראשונה בה נפגשנו בנסיבות כאלו. לא ידעתי שהיא כל כך נועזת". את הקליפ ביימה האנה לוקס דייוויס, אשר ביימה עבור גרנדה את הקליפים עבור שיריה "Thank U, Next", "" ו-"Break Up with Your Girlfriend, I'm Bored".
מגזין הרולינג סטון סקר את קליפ השיר ברגע שיצא, תוך שפירש אותו ואת ההרמזים החבויים בו.
תקציר
בתחילת הקליפ, ניתן לראות את מיילי סיירוס, כשהיא הולכת במערה חשוכה ועל כתפייה כנפיים שחורות. בסמוך לכך, ניתן לראות את לנה דל ריי יוצאת מחדר, כשבידה כמה קולבים. בהמשך, מופיעה אריאנה גרנדה, כשבידה מכשיר קשר, ומיד לאחר מכן מתחלפות הסצנות לסמליל הרשמי של הסרט "המלאכיות של צ'רלי".
לאחר הצגת הסמליל, מתחיל הקליפ עם סצנה בה ניתן לראות את כל השלוש באותו החדר. מקטע זה, מתפצלת הסצנה לשלושה חלקים; בחלק הראשון, ניתן לראות את גרנדה שרה את הבית שלה, כשעל כתפייה כנפיים לבנות וזעירות. כשהיא מסיימת לשיר את הבית שלה, מגיע החלק השני בו ניתן לראות את סיירוס שרה את הבית שלה, תוך מרביצה לגבר אשר קשור לכיסא בתוך זירת איגרוף. לאחר שני החלקים הללו, מגיע החלק השלישי אשר נפתח בכך שדל ריי זורקת סכין לעבר לוח מטרה. דל ריי טרם מתחילה לשיר את הבית שלה בחלק זה, ומיד מתחלפת הסצנה לסצנה ההתחלתית בה היה ניתן לראות את השלוש באותו החדר, כשהן אוכלות.
לקראת הסוף, ניתן לראות את דל ריי, כשהיא לבדה בחדר מעומעם, מתחילה לשיר את הבית שלה. לאורכה של הסצנה, ניתן לראותה כשהיא שוכבת על מדף, ולגופה כתונת לילה. בהמשך, ניתן לראותה לבושה בבגדי המלאכית השחורים שלה. בסוף הקליפ, ניתן לראות את השלוש אוכלות יחד בשנית. באותו הזמן נכנסת אליזבת' בנקס אל חדר האוכל, תוך שהיא אומרת "מלאכיות, זה לא הבית שלנו. זמן ללכת מפה".
הצלחה
בדקות הראשונות של הקליפ ביוטיוב, מונה הצפיות שלו עמד על כחצי מיליון צפיות. כמה שעות לאחר מכן, עמד על כ-15 מיליון צפיות. ביממה הראשונה של הקליפ ביוטיוב, מונה הצפיות שלו עמד על כ-20 מיליון צפיות. נכון לספטמבר 2019, נחשב הקליפ לאחד מתוך הקליפים הנצפים ביותר בשנת 2019.
עולם נפרד
התסריט נכתב על ידי שאון סלובו והוא מבוסס על חייה וחיי משפחתה בתקופת שלטון האפרטהייד בדרום אפריקה.
שאון סלובו היא בתם הבכורה של רות פירסט וג'ו סלובו שנלחמו נגד שלטון האפרטהייד ונאלצו לעזוב את דרום אפריקה. רות פירסט נהרגה ב-17 באוגוסט 1982 במוזמביק בעת פתיחת מעטפת נפץ שנשלחה אליה על ידי משטרת דרום אפריקה. בסוף הסרט מופיעה כתובית הקדשה לזכרה ולזכר אלפי ההרוגים במאבק על החופש בדרום אפריקה.
בסרט שונו שמותיהם של רות, ג'ו ושאון ל-דיאנה, גוס ומולי רות'. הסרט צולם בזימבבואה. ג'ודי מיי היא השחקנית הצעירה ביותר שזכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע בקאן. לינדה מבוסי המשחקת בתפקיד משרתת שחורה היא היחידה שאינה שחקנית מקצועית שזכתה אף היא בפרס זה וזה סרטה היחידי.
תקציר העלילה
יוהנסבורג 1963, בדרום אפריקה שולטים חוקי האפרטהייד. משפחת רות' גרה בשכונה של לבנים. ההורים דיאנה (ברברה הרשי) וגוס (ירון קרבה) הם מתנגדים חריפים לחוקי הגזע האלה. יש להם שלוש בנות - מולי (ג'ודי מיי), ג'וד (מרב גרואר) ומרים (קרולין קלייטון קראג).
גוס רות' היה פעיל במפלגה הקומוניסטית ובקונגרס הלאומי האפריקאי ונאלץ לברוח מדרום אפריקה בטרם ייעצר. בתחילת הסרט הוא נפרד בחשאי ממולי ומבטיח כי ישוב.
האם דיאנה היא עיתונאית ופעילה נגד המשטר. היא מפרסמת מאמרים נגד חוקי הגזע ביחד עם העיתונאי הרולד (טים רות') ונמצאת במעקב מתמיד של משטרת דרום אפריקה. חברותיה שלי מולי בבית הספר, מקניטות אותה ומכנות את אביה "בוגד" ב ורק חברתה איבון (נדין צ'רמרס) נשארת אתה לזמן מה. מנהלת בית הספר גב' הריס (רוזלי קרצ'לי) היא היחידה שמתייחסת אליה באמפתיה.
המצב משתנה כשנכנס לתוקף "חוק 90 הימים" המאפשר לעצור כל אזרח ללא צו וללא סיבה מיוחדת במשך עד ל-90 יום.
ביום אחד פושטים על הבית שוטרים ובלשים של משטרת דרום אפריקה, עורכים חיפוש בכל הבית ומחרימים את כל הספרים והמסמכים. דיאנה מורשית לקחת רק ספר תנ"ך והיא מצליחה לקחת בהיחבא מספר תרופות.
הסבתא ברטה (איבון בריסלנד) מגיעה לשמור על הילדות ולנהל את משק הבית ביחד עם העוזרת השחורה אלסי (לינדה מבוסי). כעת גם איבון מנתקת קשר עם מולי בלחץ משפחתה.
החוקר מולר (דייוויד סושה) מנסה לשבור את דיאנה שתסגיר את חבריה במחתרת אבל היא לא נשברת. בתום 90 הימים היא משוחררת אך נעצרת מיד ל-90 יום נוספים במסגרת אותו חוק.
היא נשברת, כותבת פרידה בתוך ספר התנ"ך ומנסה להתאבד בבליעת כדורים אך ניצלת ברגע האחרון. מחליטים לשחרר אותה למעצר בית תוך פיקוח 24/7.
בינתיים נמשכות מהומות השחורים והמשטרה עוצרת את מנהיגי ההפגנות ובהם את סלומון מבוסה (אלבי לסוטו) אחיה של אלסי, שמת לאחר עינויים בתא החקירות.
ג'ודי מוצאת בספר התנ"ך את כתב הפרידה של אמה ומטיחה בה כי העניין הפוליטי היה חשוב לה יותר ממשפחתה. הן רבות אבל אחר כך משלימות והולכות ללוויה הענקית של סולומון שבסופה מתפרצים שוטרים לתוך קהל האבלים.
כלאי חתוליים
כלאי חתוליים הם בני-כלאיים ממשפחת החתוליים הנוצרים מזיווג בין פרטים ממינים שונים, בטבע או באופן מכוון בשבי. בשל הקרבה הגנטית הגבוהה יחסית בין הסוגים השונים במשפחת החתוליים, אפשריים בני כלאיים רבים יחסית לעומת משפחות אחרות בעולם הטבע. לאורך ההיסטוריה תועדו מינים רבים של כלאי חתוליים וחלקם אף פוריים ומסוגלים להעמיד צאצאים משל עצמם. מחקר מודרני שביצעו גנטיקאים מאוניברסיטת טקסס A&M בגנום מיטוכונדריאלי של סוגי חתוליים שונים מצביע על כך כי בני כלאיים של משפחת החתוליים היו קיימים כבר לפני מיליוני שנים. ככלל, בני-כלאיים אפשריים רק בתוך אחת משתי תתי המשפחות של החתוליים והתיעוד היחיד של בן כלאיים משני מינים השייכים לשתי תתי-המשפחות השונות של החתוליים, חתולים גדולים וקטנים הוא הפומפארד.
טבלת בני כלאיים אפשריים
בטבלה מופיעים כל הצירופים האפשריים של ארבעת המינים ממשפחת הפנתריים שמסוגלים להעמיד צאצאים בני כלאיים. השם של המינים הוא הלחם של שמות המינים של ההורים באנגלית, כאשר הבסיס הראשון בשם מקורו בשם ההורה הזכר (האב) והבסיס השני - בשם האם.
גנטיקאים נתנו שמות גם למינים של בני-כלאיים מדרגה שנייה באופן דומה המבוסס על הלחם בסיסים. כך למשל בן כלאיים של אריה זכר ונקבת טייגון (מין שהגנים שלו שייכים רבע למין הטיגריס ושלושה-רבעים לאריה) מכונה לייטייגון. הטיילייגר הוא בן לאב טיגריס ולנקבת לייגר. בספרות קיים תיעוד ליצור המכונה אריה קונגולזי מנוקד, או לייג'אגופרד, שהוא בן לאריה זכר ונקבת יאגופרד ונושא מטען גנטי של שלושה מינים שונים.
כלאי יגואר ונמר
צאצאים ליגואר ונמרה (יאגופרד) הועמדו בשבי בגני חיות בשיקגו ובזלצבורג. בני כלאיים של נמר זכר ונקבת יגואר (לגואר) תועדו אף הם, בן השאר על ידי המפחלץ הבריטי אברהם די ברלט, שתיאר ברשימותיו "זיווג בין יגואר זכר ונקבת נמר שהעמיד צאצאים שגודלו באוסף החיות הנוסע של וומבל". "ראיתי חיות שכאלה שנוצרו מהכלאה של יגואר שחור ונקבת נמר הודי כשהצאצאים ירשו כמעט לחלוטין את צבע הפרווה של האב והיו כמעט שחורים", כך די ברלט.
בספרד נולדו לנקבת יגואר שני גורים לאחר שהרתה לנמר. אחד הגורים היה שחור אך על פרוותו ניכרו בבירור חברבורות. מאחר שהמלניזם של הפנתריים (ובמקרה זה של הנמר) הוא רצסיבי, ידוע כי האב היה נמר שחור או בעצמו בן כלאיים של יגואר ונמר שחור ונשא את הגן הרצסיבי. הכלאה דומה בצירוף מינים הפוך תועדה אף היא על ידי פרופ' סאק (Sacc) בגן החיות של ברצלונה שתיעד "גורה בצבע אפור".
כלאי יגואר ואריה
ב-9 באפריל 2006 נולדו בשמורה לחיות בר בברי שליד טורונטו בקנדה שני גורי ג'אגיליון (צאצאים של יגואר ולביאה). ג'האזארה (נקבה) וצונאמי (זכר) היו התוצר של הפריה לא מתוכננת מזיווג של יגואר שחור ולביאה. צאצאית של אריה ונקבת יגואר (לייגואר) יכולה להיות פורייה ולהעמיד בעצמה צאצאים עם נמר זכר.
כלאי יגואר וטיגריס
החל משנת 2009 מוצג בגן החיות בעיר סן פאבלו אפטאטלן שליד טלסקאלה, מקסיקו בן כלאיים של טיגריס סיברי ונקבת יגואר מרכז אמריקאי. הטייגואר, המכונה מיקי, שוקל 180 ק"ג וקיימות תמונות שלו כיצור בוגר, אך אין בנמצא תיעוד מאומת של לידתו מהורים בני מינים שונים. לידה של בן כלאיים בריא של יגואר זכר ונקבת טיגריס ששרד לא תועדה מעולם.
קיימים דיווחים על בת כלאיים בין טיגריס ליגואר שחור שנצפתה בטבע במאווי, הוואי, אך אלו לא אומתו מעולם וייתכן כי מדובר בלייגר ששוחרר מהשבי.
כלאי נמר ואריה
לאופון (צאצא לנמר וללביאה) הוא בן כלאיים נדיר ביותר. הם מאופיינים בראש המזכיר את ראשו של אריה וגוף הדומה בפרופורציות שלו לנמר. הלייפרד, בן הכלאיים המקביל, תוצר של זיווג בין נמרה לאריה, נדירים אף הם בשל הבדלי הגדלים בין המינים המקשים על הזיווג אך הם תועדו במספר מקומות בעולם.
ב-1951 נולד בגן החיות שואנברון שבווינה לייפרד (בן לאריה ונמרה). לייפרד נוסף נולד בשבי בפירנצה לאריה בן שנתיים ששקל 250 ק"ג ולנמרה בת 3.5 שנים ששקלה 38 ק"ג בלבד. נקבת הלייפרד נולדה ב-27 באוגוסט 1982 לאחר הריון שנמשך 93 ימים. הגור תואר כבעל מבנה גוף של אריה וראש גדול (פנוטיפ של אריות) אך בעל קו מצג נסוג (פנוטיפ של נמרים). הייתה לו פרווה מנוקדת בנקודות עבות וחומות.
כלאי אריה וטיגריס
בשל המנגנון שהוזכר לעיל, הטייגונים, כלאי טיגריס ולביאה, אינם גדולים כמו מקביליהם הלייגרים והם לרוב קטנים מהוריהם מאחר שגם הטיגריס וגם הלביאה תורמים גן המעכב גדילה. כיום הטייגונים נפוצים פחות מהלייגרים.
לייגר יכול להעמיד צאצאים עם אריה, וקיים דיווח מאומת על בת כלאיים שכזו, העונה לשם קיארה.
כלאי חתולים קטנים
חתולים קטנים (שם מדעי: Felinae) הם תת-משפחה של משפחת החתוליים. חתולים אלה קטנים לרוב מקרוביהם מסוג החתולים הגדולים (פנתר) אך למרות שמם הם אינם בהכרח יצורים קטנים - הגדולים מכל חברי הקבוצה הם מינים בסוג פומה היכולים להגיע למשקל 120 קילוגרם - גדולים גם ממינים של חתולים גדולים מסוימים. קיימים כמה זיווגים אפשריים בין מיני חתולים קטנים המעמידים צאצאים, חלקם אף מופיעים בטבע.
כלאי קרקל וסרוואל
קרוואל הוא מין הנוצר מזיווג של קרקל זכר ונקבת סרוואל. הזיווג המקביל, סרוויקל, אפשרי אף הוא והוא תועד לראשונה מזיווג בלתי מתוכנן בין נקבת קרקל לסרוואל בגן החיות של לוס אנג'לס. בני הכלאיים האלו פוריים ויכולים להעמיד צאצאים עם פרטים בני המין הטהור של אחד מהוריהם.
כלאי שונרים
בסוג שונר קיימים ארבעה מינים, שנראה שרובם יכולים לייצר בני כלאיים אחד עם השני בשבי ואף בטבע, אם הפרט אינו מצליח למצוא בן זוג השייך למין שלו. לפחות שבעה דיווחים של בני כלאיים שונריים בטבע אומתו בארצות הברית. באוגוסט 2003, אומתו באמצעות בדיקות DNA שני זיווגים נפרדים של שונר מצוי עם שונר קנדי באזור מונסהד במדינת מיין. שלושה נוספים אומתו במינסוטה, כולם מהפריה של נקבת שונר קנדי מזכר שונר מצוי. קיומו של בן הכלאיים המקביל אומת אף הוא בשנת 1998 וסומן באמצעות קולר-משדר.
בני הכלאיים דומים באופן כללי לשונר המצוי, הם בעלי גוף גדול יחסית ורגליים קטנות אך יש להם מאפיינים של מין השונר של ההורה השני. השונר הקנדי הוא חיה מוגנת ב-14 המדינות של ארצות הברית המהוות את החלק הדרומי של תחום המחייה שלו. ציידים אמריקאיים מנצלים את העובדה כי בני הכלאיים אינם מוגדרים כחיות מוגנות וצדים אותם לעיתים.
כלאי שונר וחתול ביצות
שונר ביצות (באנגלית: Jungle Cat) הוא בן כלאיים של שונר מצוי וחתול ביצות שלרוב מגודל למטרות מכירה כחיית מחמד אקזוטית. שונר הביצות פורה ויכול להעמיד צאצאים ובני כלאיים עם מינים אחרים כגון חתול הבית, קרקל ואף קרוואל.
כלאי חתול בר וחתול ביצות
כאוס אירופי (Euro-chaos) הוא הכינוי שניתן להכלאה בין חתול בר אירופי וחתול הביצות. מין זה הוא תוצר של הכלאה מלאכותית הנעשית בידי בני אדם, אף היא במטרה לייצר חיית מחמד אקזוטית הניתנת למכירה.
כלאי נמרון ואוצלוט
המרלוט הוא בן כלאיים של נמרון המרגיי ונקבת אוצלוט. בשנת 1977 הכריז מועדון האוצלוט של לונג איילנד (LIOC) על המלטה מוצלחת של מרלוט לאחר זיווג בין שני פרטים שנמצאו בשבי.
ניסיונות הכלאה שנעשו בין נמרון מרגיי לנמרון מנוקד לא צלחו.
בני כלאיים של חתולי בית ובר
המין המבוית של חתול הבר האפריקאי הוכלא בהצלחה עם מיני בר שונים, לרוב באופן מלאכותי על ידי בני אדם אך גם בטבע.
הכלאות מאומתות
רוב ההכלאות בית X בר מבוצעות במטרה לייצר גזעי חתולים לשוק חיות הבית האקזוטיות. חלק מבני הכלאיים אינם מוכרים כגזע רשמי על ידי אף אגודה.
בנוסף, קיימים פרטים מאומתים של בני כלאיים של חתול בית עם קרקל, נמרון מנוקד, שחור-רגל, נמרי כהה וחתול חולות. רבים מבני הכלאיים פוריים ויכולים להעמיד צאצאים עם פרטים בני מין טהור או בני כלאיים.
קארו (רשת בתי קולנוע)
קארו (ברוסית: Каро, קארו) היא רשת בתי קולנוע הנחשבת לאחת הגדולות ברוסיה.
הרשת מפעילה 36 בתי קולנוע מודרניים (250 מסכים) במוסקבה ובמחוז מוסקבה, סנקט פטרבורג, יקטרינבורג, סמרה, קאזאן, קלינינגרד וסורגוט. הרשת הציבה סטנדרטים חדשים לעיצוב בתי קולנוע ברוסיה. בבתי הקולנוע של הרשת מבקרים מדי שנה כמעט 12 מיליון איש בממוצע.
היסטוריה
רשת בתי הקולנוע קארו נוסדה בשנת 1997.
הרשת נמצאת בבעלות חברת UFG Private Equity, הקרן הרוסית להשקעות ישירות ואיש העסקים פול הט, שהוא יו"ר דירקטוריון החברה.
החברה מתפעלת את קולנוע אוקטובר במוסקבה — בית הקולנוע הראשי של המדינה, שמקיים מדי שנה יותר מ-50 אירועי פרמיירה בהשתתפות כוכבים הוליוודיים ורוסים, והוא גם באופן מסורתי מארח את פסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה.
בקיץ 2014 הרשת פתחה את אחד ממתחמי הקולנוע הגדולים בעולם: KARO Vegas 22. במרץ 2015 במרכז המסחרי הגדול באירופה "אוויה פארק" נפתח מתחם הקולנוע Karo Sky 17 עם 17 אולמות.
הרשת הוכתרה כרשת הקולנוע של השנה בכנס הקולנוע CineEurope. בכך הפכה לרשת בתי הקולנוע הראשונה ברוסיה לזכות בפרס זה.
Karoprokat
Karoprokat הוא שמה של חטיבת הפצת הסרטים, שנוסדה בשנת 2005.
יחסי טורקיה–תימן
יחסי טורקיה–תימן (בטורקית: Türkiye-Yemen ilişkileri, בערבית: العلاقات اليمنية التركية) הם הקשרים ההיסטוריים הארוכים והעמוקים בין הרפובליקה הטורקית ובין הרפובליקה התימנית, אשר משתרעים מתקופת האימפריה העות'מאנית לעידן המודרני. עם זאת, מערכת היחסים ביניהם מורכבת בעיקר הן עם הכיבוש העות'מאני והן עם המרד התימני נגד הטורקים. לטורקיה יש שגרירות בצנעא, אך היא נסגרה בשנת 2015, לאחר פרוץ מלחמת האזרחים התימנית. לתימן שגרירות באנקרה.
תימן תחת האימפריה העות'מאנית
העות'מאנים החלו את התרחבותם בערביה במהלך המאה ה-16 והגיעו לשיא ההתפשטות שלהם על ידי כניסה לתימן. לאחר מספר עימותים בין הטורקים לזיידים, כבשו העות'מאנים למעשה את תימן והכניסו אותה לשליטתם. עם זאת, עד מהרה פרץ אי-שקט אנטי-עות'מאני בתימן והעות'מאנים גורשו מהארץ מאה שנה לאחר מכן. עם זאת, המלחמה נמשכה כאשר אל-מועיאד מוחמד, שגירש את הטורקים, הוביל צבא לכבוש את מכה. משלחתו הייתה אסון מוחלט כאשר העות'מאנים הביסו את הזיידים בעיר. עם זאת, לאחר המלחמה, העות'מאנים לא חזרו לתימן במשך שתי מאות שנים.
אולם במאה ה-19, העות'מאנים הצליחו לחזור לתימן, ובשל חוסר אמינותם של הזיידים, העות'מאנים הצליחו להכניס את תימן לתחומם במשך מאה נוספת. עם זאת, שחיתות נרחבת ומרידות מתמשכות נגד הטורקים על ידי שבטי תימן גרמו נזק כלכלי עבור האימפריה העות'מאנית. עם זאת, העות'מאנים הצליחו לשמור על תימן עד תום מלחמת העולם הראשונה.
תימן המודרנית
היחסים של הרפובליקה הטורקית עם צפון תימן ודרום תימן היו מעטים, מכיוון שטורקיה דאגה יותר לשכנותיה. היחסים המודרניים שלהם עם תימן החלו רק בשנת 1990, אז התאחדו שני התימנים כמדינה אחת. במהלך מלחמת האזרחים בתימן בשנת 1994, טורקיה הוצגה כנייטרלית ואף ניסתה להסדיר את השלום ביניהם. לאחר מכן, היחסים בין תימן לטורקיה הוזנחו בגלל סכסוכים פנימיים בתוך תימן וחוסר עניין מטורקיה לתימן.
מלחמת האזרחים התימנית בשנת 2015
בסכסוך תימן נקטה טורקיה בתחילה בעמדה ממשלתית פרו-תימנית, ותמכה בממשלת תימן נגד החות'ים, אך לא ביצעה שום התערבות צבאית רצינית נגד החות'ים. בשנת 2018 הביעה טורקיה דאגה והזהירה מפני התערבות איחוד האמירויות בסוקוטרה. בשנת 2019 שיבח שר החוץ התימני, ח'אלד אל-ימני, את היחסים עם טורקיה כעמוקים והיסטוריים.
קהילת יהודי ליפשה
קהילת יהודי ליפשה - יהודים החלו להתגורר בליפשה (ברותנית: Lipca, בהונגרית: Lipcse), כפר הסמוך לעיר חוסט במחוז מארמארוש ההיסטורי בשנות השלושים-ארבעים למאה הי"ח וחיו בו עד לגירושם מיד לאחר חג הפסח בשנת תש"ד - 1944 לגטאות חוסט ואיזה ומשם למחנה הריכוז וההשמדה אושוויץ. יהודי הקהילה היו חסידים אדוקים, ובדומה ליהודי הסביבה, החזיקו ברובם במשק חקלאי בנוסף למשלח ידם. מספר היהודים בכפר הגיע עד קרוב לחמש מאות איש לפני השואה שהיווה מעל עשרה אחוז מתושבי הכפר. הכפר נמצא בחבל זקרפטיה באוקראינה
תחילת התיישבות היהודים במאה הי"ח
חבל מארמארוש, ששכן בצפון-מזרח ממלכת הונגריה ההיסטורית, וגבל עם גליציה ובוקובינה, הוא חבל הררי השוכן בהרי הקרפטים. יהודים החלו להתיישב במארמארוש במאה הי"ז, מפוזרים בכפרים השונים, ועסקו במלאכה אחת שהייתה פתוחה בפניהם - חכירת מבשלות מבעלי האחוזות, ייצור שיכר ומכירתו. יהודי האזור הגיעו רובם ככולם מגליציה ופעמים שמארמארוש שימשה להם תחנת מעבר לפנים הונגריה. התיעוד המוקדם ביותר למגורי יהודים בליפשה הוא ממפקד אוכלוסין שנערך ב-1746 בו מוזכרים חמש נפשות - שני גברים, שתי נשים וילדה. במפקד שנערך בשנת 1768 מצוינים עשרה יהודים בליפשא שעיסוקם היה בישול משקאות חריפים ורוכלות וכן מלמד ילדים. בבית העלמין היהודי בליפשה ישנה מצבה של זוג שנפטר בשנת תקכ"ט (1769) עדות נוספת לחיים יהודיים בכפר במאה הי"ח, על אף שאדמת בית העלמין נרכשה על ידי הקהילה רק כמאה שנים לאחר מכן.
המאה הי"ט עד למלחמת העולם הראשונה
בשנות השלושים של המאה הי"ט כבר היו בליפשה כמאה יהודים, והם החלו לבסס את חיי הקהילה בכפר. מקווה טהרה הוקם, כן נרכשה קרקע לבית העלמין וייתכן כי נבנה בית מדרש כבר בתקופה זו. בית מדרש מאבן נבנה לקראת סוף המאה, בעל שבעים מושבים. רוב תושבי הכפר היו שייכים לחסידות סיגט שהלכה והתשפטה באזור במחצית השנייה של המאה ומיעוטם (כשלושים אחוז) היו שייכים לחסידות ספינקה ובנו להם בית מדרש נפרד בכפר.
ילדי הכפר למדו אצל מלמדים ותלמידי החכמים היו שייכים לחברה ש"ס וחברה משניות יחד עם יהודי כפרי הסביבה וסיימו את התלמוד הבבלי כל שנה. צדקה נאספה לקופת רבי מאיר בעל הנס של כולל מונקאטש.
רוב יהודי ליפשה היו בעלי מלאכה כגון חייטים, חוטבי עצים, סנדלים, מבשלי שיכר, בעלי חנויות או פועלי יום שעסקו במלאכות כגון סבלות. רובם הגדול היו עניים אולם החזיקו במשק חקלאי קטן שסיפק להם מזון.
מלחמת העולם הראשונה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוטל צו גיוס על הגברים. מעט מהגברים הצליחו לשחד את דרכם החוצה מהצבא אולם רוב הקהילה הייתה ענייה. חלק הטילו מום בגופם כדי שלא יתגייסו אך הרבה מהגברים גויסו לצבא האוסטרו-הונגרי, חלקם אף נפלו בשבי הרוסי. ליפשה הייתה קרובה לחזית המלחמה ובשלב מסוים חלק מהקהילה העדיפה לנדוד מערבה אל פנים הונגריה.
בין מלחמות העולם
לאחר מלחמת העולם הראשונה הצטרפה קארפאטורוס כחבל אוטונומי למדינה צ'כוסלובקיה שקמה זה עתה. צ'כוסלובקיה פיתחה את האזור, סללה דרכים, בנתה גשרים ופרצה מסילות רכבת. היהודים היו לראשונה שווי זכויות לשאר האזרחים ויכלו להקים עסקים ללא הגבלה. בית ספר צ'כי נוסד בכפר בו למדו יהודי הכפר שמונה שנות לימוד. נערים נסעו ברחבי אירופה ללמוד בישיבות שונות לאחר בית הספר היסודי.
קהילת ליפשה בשואה
בשנת 1938 כאשר היטלר החל לדרוש את חבל הסודטים מצ'כוסלובקיה, החלה האחרונה להיערך למלחמה אולם המעצמות הגדולות העדיפו לקנות שקט מדומה ונתנו להיטלר את הסודטים בהסכם מינכן. מיד לאחר מכן בבוררות וינה הראשונה מערב חבל הקרפטים הועבר להונגריה ואילו הכפר ליפשה נשאר בתחום האוטונומיה הקרפאטית אולם החבל שינה את שמו לקארפרטסקה אוקראינה והועמד בראשו כומר קתולי-יווני בשם וואלושין אשר לא הסתיר את שנאתו ליהודים. וואלושין הקים קבוצת מליציה בשם "סיצים" שהורכבה מטרוריסטים שפלשו מהונגריה וכן קבוצות שברחו מהמשטר הסובייטי. המיליציה הייתה מושפעת מהשלטון הנאצי וקיוותה לצרף את אוקראינה לגרמניה הנאצית. במרס 1939 נכבש האזור על ידי ההונגרים ויהודי הכפר היו נתונים למעשה לשלטון ההונגרי, שלא ראה בהם כאזרחי הונגריה.
הגירוש לקמניץ-פודולסקי
בקיץ 1941, אחרי כיבוש האזור על ידי ההונגרים, החלו ההונגרים במשלוח יהודים ללא תעודות אזרחות לגליציה, שם נרצחו על ידי האס-אס בטבח בקמניץ-פודולסקי. יהודי הקרפטים, שנתפסו על ידי ההונגרים כיהודי גליציה, שולחו אף הם לטבח. בשבוע של פרשת עקב יצא כרוז והורה לכל יהודי הכפר לארוז את מטלטליהם ולהתכונן לעקירה מהכפר. בודדים חיפשו מסתור ואילו רוב יהודי הכפר התייצבו ליד משרדי הכפר, שם הובלו במשאיות לעיר חוסט ומשם ברכבת ליאסין, בו רוכזו במחסן עצים בשם "זמיר", בו חיכו לתורם להשלח לטבח בפולין. בינתיים יצאה ההוראה מבודפשט להפסיק את הטבח ויהודי ליפשה הוחזרו לכפר. עד לשנת 1944 החיים חזרו למסלולם.
הגירוש לגטאות ולאושוויץ
לאחר פסח תש"ד - 1944 הוקמו בערים הסמוכות חוסט ואיזה גטאות בהן רוכזו יהודי האזור. תושבי ליפשה התחלקו בין שני גטאות אלו. בגטאות גולחו זקני ופאות הגברים ומעט הרכוש שלקחו מהבתים נשדד מהם. כמה ימים לפני חג השבועות הועברו כולם לחוסט שם עלו על רכבות שהובילו אותם לבסוף למחנה הריכוז אושוויץ. לאושוויץ הגיעו יהודי הקהילה בשבת, ערב חג השבועות תש"ד, 27 במאי 1944. עם ההגעה למחנה עברו סלקציה, הילדים והמבוגרים נשלחו מיד לתאי הגזים ואילו הצעירים הועברו לבירקנאו. הגברים התאגדו יחד בעבודות הכפיה ועבדו במפעל אי. גי. פארבן בבונא בייצור גומי וכימיקלים, בין השאר ציקלון בי. היחידה של יוצאי ליפשה כונתה "קומנדו מספר 149". חלק מהנשים הועברו למחנה העבודה גרוס-רוזן. לאחר השחרור על ידי הרוסים הגיעו כשלושים מיהודי ליפשה חזרה לכפר אך לא נותרו בו כשנוכחו לדעת שכל רכושם נבזז, בתי המדרש ובתי הכנסת נהרסו.
פדריקו ריצ'י (כדורגלן)
פדריקו ריצ'י (באיטלקית: Federico Ricci; נולד ב-27 במאי 1994) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת הקיצוני במונצה מהסרייה ב'.
רומא
ריצ'י הוא תוצר מחלקת הנוער של רומא. הוא זומן לראשונה לסגל הקבוצה הבוגרת בעונת 14–2013. את הבכורה שלו ערך ב-1 בדצמבר 2013, כשעלה מן הספסל בתיקו אחת במשחק החוץ מול אטאלנטה. ב-18 במאי 2014, הוא רשם את משחקו הראשון בהרכב הפותח, כשמשחק זה נגמר בתוצאת הפסד 1–0 לגנואה.
השאלה לקרוטונה
ביולי 2014, ריצ'י הושאל לקרוטונה מהסרייה ב'. ב-17 באוגוסט 2014, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה במסגרת הגביע האיטלקי בהפסד בפנדלים 4–3 לקזרטנה לאחר שהמשחק נגמר בתוצאת תיקו מאופס בתום הזמן החוקי. ב-9 ביולי 2015, ההשאלה שלו הוארכה בעוד עונה.
ססואולו
ב-31 באוגוסט 2016, ריצ'י הושאל פעם נוספת, הפעם לססואולו עבור 500 אלף אירו בעסקה אשר כללה אפשרות רכישה. את משחקו הראשון במדי ססואולו הוא ערך בליגה האירופית.
ב-30 ביוני 2017, הקבוצה החליטה לממש את אפשרות הרכישה, כשעשתה זאת עבור שלוש מיליון אירו. באותו היום, תוצר מחלקת הנוער של רומא נוסף, לורנצו פלגריני, נרכש בחזרה על ידי רומא מססואולו עבור עשרה מיליון אירו.
השאלות לגנואה, קרוטונה, בנוונטו וספציה
החל מ-31 באוגוסט 2017, ריצ'י הושאל למספר קבוצות, כשביניהן: גנואה, קרוטונה, בנוונטו וספציה.
יאיר מזור
ביוגרפיה
מזור למד לתואר ראשון, שני ושלישי בספרות באוניברסיטת תל אביב. עבודת התזה שלו (1978) עסקה במוטיבים ביצירות ש"י עגנון. עבודת הדוקטורט (1983) עסקה במבנה של הסיפורת העברית הריאליסטית בתקופת ההשכלה. שתי העבודות זכו בפרסי מחקר של אוניברסיטת תל אביב.
פדריקו ריצ'י (כדורגלן)
השאלות לגנואה, קרוטונה, בנוונטו וספציה
בינואר 2021 הושאל למונצה מהסרייה ב'.
קריירה בינלאומית
ב-24 במרץ 2016, ריצ'י ערך את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים של הנבחרת האיטלקית עד גיל 21 בניצחון 1–4 על נבחרת אירלנד עד גיל 21.
יאיר מזור
ביוגרפיה
בשנים 1976 - 1978 הרצה בתחום הספרות בסמינר הקיבוצים, ובשנים 1977 - 1980 באוניברסיטת בן-גוריון. במקביל הרצה בשנים 1977- 1981 באוניברסיטת תל אביב. לאחר מכן עבר לארצות הברית והצטרף כעמית מחקר למחלקה ללימודי סקנדינביה באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון, ומ-1982 החל לחקור במסגרת המחלקה לשפות עבריות ושמיות באוניברסיטה זו. ייסד את המרכז ללימודים יהודיים באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון ועמד בראשו.
פרסם 11 ספרי מחקר ויותר מ-180 מאמרי מחקר וביקורת. מחקריו עוסקים בספרות העברית החדשה, ספרות ההשכלה, ספרות מקראית, ספרות השוואתית, וכן ספרות מסקנדינביה. בין השאר כתב על הסופרים והמשוררים העבריים דוד פוגל, שאול טשרניחובסקי, עמוס עוז ורוני סומק.
מזור נשוי ואב לבת אחת.
אליקים גצל המילזאהגי
אליקים גצל בן יהודה המילזאהגי (1780 – 17 ביולי 1854) מבראד, הידוע גם בראשי התיבות ראבי"ה, היה רב וחוקר קבלה יליד פולין שחי בגליציה. הוא היה מחלוצי הגישה הביקורתית במספר תחומים ובעיקר בחקר ספר הזוהר.
ביוגרפיה
אליקים גצל המילזאהגי נולד בעיירה הפולנית סמיאלה. הוא התיישב בגליציה, שם למד אצל המקובל רבי ישראל חריף מסטנוב. הוא שימש תקופה מסוימת כרבה של עיירה קטנה אך פרש מטעמים שאינם ברורים, ומאוחר יותר כמורה וסוחר בלבוב וברודי. בברודי למד בתמיכת יששכר בריש בלומנפלד מברודי שאף סייע בהדפסת ספרו.
אליקים גצל המילזאהגי נפטר בברודי, בכ"א בתמוז ה'תרי"ד, 17 ביולי 1854.
חיבוריו
המילזאהגי חיבר קרוב לשבעים ספרים, בעיקר על תלמוד וקבלה. ספרו היחיד שפורסם היה ספר ראביה (ראשי התיבות של שמו: רבי אליקים בן יהודה המילזאהגי), בו הוא מותח ביקורת על ספרו של יום-טוב ליפמן צונץ משנת ה'תקצ"ג, על פיוטי רבי אלעזר בירבי קליר ועל שלמה יהודה רפפורט (שי"ר). בספר הוא גם מבקר את התומכים בגימטריה, הם לדבריו "מקרה גמור". כמו כן הוא כתב חיבור על ספרות הקבלה בכלל והספר הזוהר בפרט, כשהוא מתבסס בין השאר על ספר מטפחת ספרים אותו מתאר בספר כ"קרובו".
במהדורת סדר הדורות שהדפיס הרב ישעיה אשר זליג מילר הובאו כשש מאות הגהות מכתב יד על הספר, שלטענתו ייתכן שהמילזאהגי כתב אותם.
קיים כתב יד שלו ובו הגהות על ספר שם הגדולים, הגהות לספר פסיקתא רבתי, פירוש לסידור התפילה בשם בית אליקים, קונטרס ננגד חבורת הרואים, חיבור בשם זהרי ראבי"ה, פרדס ראבי"ה - השגות על שד"ל, נדפס בכתב העת כרם חמד, וספר בשם אוצר ראבי"ה אשר בו פרשנות לספר רזיאל המלאך.
הוא כתב גם ספרי פרשנות שלא פורסמו על ספר הזוהר, ספר רזיאל המלאך ופסיקתא דרב כהנא. הוא פרסם בעיתונות היהודית מאמר בגרמנית ובו הוקעה על זיופים לכאורה של החכם הקראי אברהם פירקוביץ'. כמו כן הוא התיר בחיבור בשם "מרכבת אש" נסיעה ברכבת בשבת.
ארט סיינס סינמה
ארט סיינס סינמה (ברוסית: АртСайнс Синема) היא רשת בתי קולנוע בסיביר, רוסיה.
הרשת הוקמה בנובמבר 1992 ומתמקדת בפיתוח בתי קולנוע באזור סיביר. לרשת יש בתי קולנוע בעיר נובוסיבירסק, כמו גם בברדסק, איסקיטים, קמרובו, בייסק וגורנו-אלטאיסק. ישנם 10 בתי קולנוע ברשת (28 מסכים, כ-4,000 מקומות ישיבה).
וודביין
ווּדביין (באנגלית: Woodbine) היא עיירה במחוז קייפ מיי בדרום ניו ג'רזי, שבארצות הברית, שהוקמה כעיירה יהודית. בעיירה מתגוררים 2,472 תושבים (נכון ל-2010).
היסטוריה
וודביין נוסדה ב-28 באוגוסט 1891 ביוזמתו של הברון מוריס הירש כעיירה יהודית עבור יהודים ממזרח אירופה. קרן הברון הירש רכשה כ-21 קמ"ר בדרום ניו ג'רזי שהיו מכוסים ביער ראשוני, בראה את היער ויהודים מרוסיה ופולין הוזמנו להתיישב במקום. בראש העבודות לפיתוח החקלאות במקום הועמד פרופ' הירש לייב שבתוביץ, מראשוני האגרונומים היהודים.
על ההתיישבות במקום של אחד המתיישבים סופר:
בספטמבר 1892 דיווח רואה החשבון של החברה המיישבת שבמקום יש שוחט המלמד את הצעירים עברית ושבית כנסת נמצא בבנייה ובינתיים מתפללים במניינים בבתים פרטיים. לדבריו היו במקום 6–7 בתים שנבנו על ידי אנשים פרטיים ועוד 20 בתים שנבנו על ידי החברה. האחוזות נמכרו אך ורק ליהודים שהגיעו מאירופה. היו אז במקום 30 משפחות שכללו כ-300 נפשות. במקום היה גם בית חרושת לבגדים בו עבדו ילדי המתיישבים.
באוגוסט 1895 תואר המקום:
באותו זמן היו בוודביין 2 בתי ספר עם כמאה תלמידים.
אף על פי שנוסדה כעיירה חקלאית, היא תוארה בתחילת 1935 כעיירה תעשייתית בעיקרה, שלחקלאות היה בה תפקיד משמעותי אך משני. בעיירה היו בין 25–35 משפחות יהודיות שעסקו בחקלאות וכאותו מספר של משפחות לא יהודיות שעסקו בחקלאות. באותה תקופה היו במקום חמישה בתי חרושת שהעסיקו כ-600 עובדים, כשליש מהם יהודים. כמעט כל החנויות בעיירה היו בבעלות יהודית וכמעט כל עובדי השירותים היו יהודים. כ-1,600 מתוך כ-2,700 תושבי המקום היו יהודים. הלא יהודים במקום היו בעיקר פולנים ואיטלקים שהקימו במקום כנסייה קתולית. בעיירה היו שני בתי כנסת ושני רבנים, בית ספר עברי קטן עם מורה אחד וסניף של התנועה הציונית. בתי הספר בעיירה היו סגורים בכל החגים היהודיים, אולם לא למדו בבתי הספר עברית, מפני שהדבר היה אפשרי, ובספרייה לא היו ספרים יהודיים.
בשנת 1939 הגיע מספר המשפחות בוודביין לכ-600. בעשור שלאחר מכן התיישבו במקום כ-400 משפחות מיהודי גרמניה שהסתייעו על ידי יק"א.
בינואר 1949 תוארה המושבה:
בית ספר לחקלאות
בשנת 1893 נפתח במקום בית ספר לחקלאות לנערים בגילאי 14-18 שב-1895 למדו בו 16 נערים. בבית הספר למד, בין השאר, אליעזר יפה. בבית ספר זה נוסד ארגון האיכר הצעיר על ידי תלמידים ציוניים בבית הספר. בשנת 1917, לאור גידול בית הספר נתקבלה תרומה להעברת בית הספר יותר קרוב לניו יורק ואף נבחר לה מיקום חדש. אולם, בית הספר בוודביין נסגר, מפני שתלמידיו גויסו לצבא בעקבות הצטרפות ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה ומבנה בית הספר נתרם למדינת ניו ג'רזי שהקימה במקום מוסד למפגרים.
לוסיה סראטה
לוּסִּיה סָרָאטֶה (בספרדית: Lucía Zárate; מקסיקו, 2 בינואר 1863 (?) – ארצות הברית, 29 בינואר 1890) הייתה אזרחית מקסיקנית, ידועה כאדם הקטן ביותר בהיסטוריה של הגמדות, האישה הראשונה שאובחנה כתופעת גמדות פרימורדיאלית מדרגה שנייה. סראטה נרשמה בספר השיאים של גינס כ"אדם המבוגר הקל ביותר": בגיל 17 שקלה 2.1 ק"ג, ובגיל 20 היה משקלה 5.9 ק"ג. גובהה המרבי המתועד, אליו הגיעה כנראה בגיל שנה, היה 51 ס"מ. היא והוריה התעשרו מהופעותיה כאטרקציה בקרקסים ובמופעי שוליים, והיא נחשבת לאדם הקטן המרוויח ביותר בכל הזמנים. בית משפחתה שבעיר סֶמְפּוֹאָלָה, הנקרא "קאסה גרנדה", (הבית הגדול, בספרדית), הוא כיום מוזיאון הפתוח לקהל הרחב.
ממקורות שונים יש מידע מעורפל ולעיתים סותר על אודותיה. פרטים בדף זה ללא הפנייה למקורות חיצוניים, מבוססים על מאמר באתר Sideshow World שמפרסם מידע היסטורי על קרקסים ומופעי שוליים, ועל הבלוג של מוזיאון "קאסה גרנדה".
שנות ילדותה
לוסיה סראטה נולדה בעיר סן-קרלוס (כיום: אורסולו גלוואן Úrsulo Galván) במדינת וראקרוס שבמקסיקו, לפרמין (Fermin) סראטה ואשתו טומאסה ליקונה (Tomasa Licona), וגדלה בעיר אָגוֹסְטָדֶרוֹ (Agostadero; כיום: סֶמְפּוֹאָלָה - Cempoala) בווראקרוס. ממידע ביוגרפי עולה שהיא נולדה בשנת 1863, ובדיווחים אחרים מוזכרת שנת 1864 כמועד לידתה. בהיותה מקרה יוצא דופן, הוצגה לוסיה בפני נשיא מקסיקו, פורפיריו דיאס, אביה רקם עסקה להצגתה במופעי שוליים של גמדים בערים גדולות בעולם, ובשנת 1876 היגרה המשפחה לארצות הברית. עם הגעתה לשם, הוצגה לוסיה בתיאטרון של טוני פסטור, ממייסדי הוודוויל, שם נבדקה על ידי מומחים מאוניברסיטת אוקספורד שלא הצליחו לאשר שגילה הוא 12 כפי שהיא והוריה טענו, אך קבעו שלפי התפתחות שיניה, היא הייתה אז לפחות בת 6 שנים. לכן, ייתכן שהיא נולדה מאוחר יותר, בשנת 1870 או סמוך לכך, וכמו כן, קרקסים נהגו להגזים בגילם של גמדים לצורך קידום מכירות. המומחים קבעו עוד שמבנה גופה היה מושלם והיא הייתה בריאה ואינטליגנטית, הבינה ושוחחה בספרדית וידעה כמה מילים באנגלית. ללוסיה היה אח מבוגר יותר, מנואל, גמד אף הוא, ובארצות הברית נולדה אחותה אוונגלינה.
הופעת הבכורה של סראטה כאטרקציה הייתה ב-1876 בפילדלפיה, במסגרת חגיגות 100 שנה לעצמאות ארצות הברית.
קריירה
סראטה הופיעה בתחילה בארצות הברית עם להקת הגמדים של פרנק אופנר, ואחר כך עם הקרקס של פי. טי. ברנום. סראטה יצאה עם הוריה להופעות בלונדון, ולפי ספרי הפגישות של ארמון המלוכה באנגליה, היא הוצגה בפני המלכה ויקטוריה ב-26 בפברואר 1881, בטירת וינדזור. לאחר חזרתה לארצות הברית, היא הופיעה בעיקר באזור החוף המזרחי שהיה האזור המאוכלס ביותר. יחד איתה הופיע גמד מפורסם אחר, פרנסיס פלין, שנודע בשם הבמה "גנרל מייט" (General Mite). בחודש מאי 1879 פרסם העיתון הניו יורקי Brooklyn Daily Eagle כתבה שבה נאמר שסראטה ופלין יועדו להינשא זו לזה. גילה היה יותר מ-15, ופלין היה כבן 14 (פלין התחתן לבסוף עם גמדה אנגלייה בשם אמילי "מילי" אדוארדס).
נאמר עליה עוד, שהיא השקיעה את כספה בנכסי דלא-ניידי במקסיקו, ורכשה חווה במדינת צ'יוואווה.
נסיבות מותה
לוסיה סראטה נקברה בבית הקברות באגוסטדרו, לא לפני שפקידי המכס המקסיקנים סחטו שוחד גבוה תמורת העברת הגופה, כאשר נודעה להם זהות המשפחה.
בספרות הפופולרית
ביוני 2017 יצא לאור רומן היסטורי מאת הסופרת האמריקאית ילידת אקוודור ססיליה וֶלָאסְטֶגִי, בשם: "Lucia Zarate: The Odyssey of The World's Smallest Woman" (בתרגום לעברית: "לוסיה סראטה: מסעה של האישה הקטנה ביותר בעולם"). בספר משולבות עובדות על חייה של סראטה, בעקבות עבודת תחקיר שעשתה הסופרת. ולאסטגי מצביעה בספר על כך שהוריה של לוסיה סראטה מכרו אותה למעשה, והיא נוצלה בידי חמדנים רודפי בצע.
רובה בייקר
רובה בייקר (באנגלית: Baker rifle) או בשמו הרשמי רובה רגלים דגם 1800 (באנגלית: Pattern 1800 Infantry Rifle) היה רובה מחורק, בהצתת חלמיש בעל טעינת לוע, אשר פותח על ידי הצבא הבריטי ושירת את כוחות האימפריה הבריטית, צבא ארצות הברית, ומדינות נוספות בין שנת 1801 לאמצע המאה ה-19. הבייקר היה הרובה המחורק הראשון לשרת באופן רשמי בצבא הבריטי וכדי לעשות בו שימוש הוקמו יחידות הרובאים הבריטיות, שהפעילו בעזרת הבייקר כוח אש מדויק בשדה הקרב של תחילת המאה ה-19.
בשונה מהמוסקט חלק הקנה שהיה נפוץ בצבאות התקופה, טכנולוגיית הרובה המחורק שבאה לידי ביטוי ברובה הבייקר, הביאה ליכולת אש מדויקת בהרבה וטווח אפקטיבי רב יותר. המחיר היה תפעול מסורבל עם זמני טעינה ארוכים יותר, שכן הבייקר נטען מהלוע (בדומה למוסקט) אך הקנה המחורק הצריך מאמץ רב יותר לטעינת הנשק. בצבא הבריטי נוסדו יחידות הרובאים כדי לעשות בו שימוש, הרובאיים נדרשו לעשות שימוש בטקטיקות לוחמה שונות והם הוצבו בקדמת הקו במטרה לפגוע במטרות איכות של האויב. רובאיים אלו היו יחידות חיל רגלים קלות שתפקדו בשדה הקרב בשיטות לחימה דומות ליחידות קומנדו של ימינו - שכללו איגופים, הסוואה והסתתרות כדי לפגוע בכוחות האויב באש מדויקת ואיכותית.
Thrilla in Manila
הקרב נחשב ומדורג כאחד הקרבות הגדולים ביותר בהיסטוריה של האיגרוף ובפרסומים רבים כגדול ביותר.
רקע
במהלך ההכנות והראיונות לקראת הקרב, עלב עלי בפרייזר, בכינויים שונים, כשהבולט שבהם, בוגד ו"הדוד תום" (כינוי לשחום עור המשתף פעולה עם הלבנים) דברים אלה גרמו לאיבה עמוקה בין השניים. בקרב עצמו גבר פרייזר על עלי שאף הופל לקרשים במהלכו. זה היה הפסדו הראשון של מוחמד עלי כמקצוען.
בקרב החוזר ניצח עלי, בהחלטת שיפוט מעוררת מחלוקת. היריבות האישית בין המתאגרפים הגיעה לשיא לפני הקרב במנילה, כשעלי התראיין וסנט שהוא הולך להכניס ל"גורילה במנילה".
למיקום הקרב, נשקלו מספר חלופות, ולבסוף נבחרה הצעתו של נשיא הפיליפינים פרדיננד מרקוס.
הקרב
הקרב נקבע לשעה עשר ושלושים שעון מקומי, כדי להתאים לשעות הפריים טיים בארצות הברית, שעת צהריים חמה האולם לא היה ממוזג והזירה הגיעה ל-43 מעלות צלזיוס.
עלי מהיר מיריבו, סגנונו טקטי, וקופצני בזירה, בנוסף היה גבוה יותר, זרועתיו ארוכות יותר. לפרייזר היה מכת הוק שמאלית אימתנית, והוא היה מתקרב ומתקרב ליריביו כשהוא סופג חבטות רבות, וממתין כדי לתת את המכה האחת שתכריע, והוא עובד בעיקר על הגוף, אגרופים לחזה ולבטן בגישה הוותיקה שאם הגוף גמור, הראש יצעד בעקבותיו. הקרב נקבע לחמישה עשר סיבובים. בחמישה הראשונים שלט עלי והיה דומיננטי יותר, בחמישה השניים שלט פרייזר. בסיבובים האחרונים שני המתאבקים היו תשושים והתקשו לסיים את הקרב במהלך הסיבוב ה-12 אחת ממכותיו של עלי פגעה בעינו הימנית של פרייזר, ועינו התנפחה והוא התקשה לראות בה. פרייזר לא ראה מאומה בעינו השמאלית (הדבר לא היה ידוע בעולם האיגרוף) מפציעה שספג בנערותו. ולמעשה נלחם שני סיבובים כשהוא כמעט נטול ראייה.
מאמנו של פרייזר אדי פאץ' חשש לבריאותו, ולאחר שמגן השיניים של פרייזר עף מפיו כתוצאה ממכה של עלי. החליט לעצור את הקרב בסיבוב ה-14 למורת רוחו של חניכו. ועלי ניצח, מרוב תשישות התקשה לחגוג ולקבל את הפרס.
לאחר הקרב
לאחר הקרב אמר עלי כי זה היה הקרב הקשה ביותר שלו ואגרוף לפה אגרוף לשם וזהות המנצח הייתה שונה. פרייזר כתב בספרו כי הערעור הגדול על עלי היה שאינו יודע לספוג מכות ובקרב זה הוא הוכיח שעלי יודע לספוג היטב.
פרייזר נלחם פעם נוספת שנה לאחר מכן, ופרש. עלי הגן על תוארו 10 פעמים נוספות עד שנוצח ב-1978.
טנה פרנץ'
טנה פרנץ' (אנגלית: Tana French; נולדה ב-1973) היא סופרת החיה באירלנד.
ביוגרפיה
טנה פרנץ' נולדה בורמונט ארצות הברית, להלנה הוסטופ-לומברדי ודוד פרנץ'. ילדותה עברה עליה במספר מדינות ביניהן: אירלנד, איטליה ורפובליקת מלאווי.
אביה היה כלכלן, שעבד בניהול משאבים, בעיקר עבור מדינות מתפתחות. לכן עברה המשפחה ממדינה אחת לשנייה בהתאם לעבודת האב. עובדה זו אפשרה לה להכיר ולספוג מגוון רב של תרבויות שהשפיעו על כתיבתה. פרנץ' קבלה תואר בוגר מטעם קולג' טריניטי בדבלין במשחק ובאנגלית. כשחקנית תיאטרון שחקה מגוון דמויות: מדמויות כמו טטיאנה, מעודדת ההופכת לרוצחת שכירה ועד לתפקיד של ילד בן עשר. כמו כן השתתפה במספר סרטים. משנת 1990 היא תושבת אירלנד וחיה עם בעלה ובתה בדבלין, בעלת אזרחות כפולה אמריקאית ואירית. תחום כתיבתה העיקרי הוא ספרות מתח. :ספרה הראשון "בלב היער", רב מכר של הניו יורק טיימס, עוסק בבלש (רוברט ריאן) העוסק בפתרון של חידת רצח נערה צעירה ועבודתו זו מעוררת בו זיכרונות כאובים מילדותו. ספרה השני "דומות", גם הוא רב מכר של הניו יורק טיימס, מספר את סיפורה של הבלשית קאסי מדוקס המפענחת רצח בחורה צעירה הנראית ככפילה של הבלשית עצמה.
בית אוארבך
בית אוארבוך הוא וילת מגורים ברחוב מקדונלד 18 בשכונת תל בנימין ברמת גן, המבנה היה בית מגורים פרטי במשך שנים רבות ואחד מהבתים הראשונים ברמת גן. המבנה הוכרז כמבנה לשימור על ידי עיריית רמת גן והמועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, אך הוא מיועד להריסה.
תיאור הבית
הבית הוא וילה חד-קומתית בסגנון רומנטי-פרברי העשויה מלבנים ומבטון. הבית תוכנן על ידי האדריכל בנימין צ'לנוב. השטח מסביב לבית כולל עצים ושיחים רבים, ולמרגלות הבית בצידו הדרומי (הפונה לרחוב ז׳בוטינסקי) נמצאה בעבר גינה מטופחת שכללה בריכות ותעלות מים, שתכנן אדריכל הנוף יוסף סגל.
בעבר כלל בית בריכת שחיה, בה התאמנו ראשוני השחיינים בארץ.
הבית יושב על מצוק כורכר בגובה של כ-10 מטרים.
אופן ההגעה לבית הוא דרך רחוב מקדונלד. המגרש צמוד למגדלי ״בכור״, הגישה לבית היא דרך כביש גישה היוצא מהרחוב בעלייה תלולה לכיוון דרום.
הקמה
בית אוארבך נבנה לראשונה ב-1934 כחלק מהקמתה של שכונת תל בנימין והיה אחד מעשרת הבתים הראשונים בה. המגרש ניתן על ידי גולדברג לביתו הבכורה, חנה אוארבך, ועל שמה קרוי הבית. המבנה הקיים כיום על המגרש נבנה ב-1950 והתגוררה בו נכדתו של גולדברג, עדה אוארבך. הבית הוא המבנה היחיד בתחומי שכונת תל בנימין שהיה בבעלות משפחתו של מקים השכונה.
שימור, תמ״א 38 והריסה
ב-2008 אושרה תוכנית בנייה במגרש, הכוללת הריסתו של בית אוארבך. התכנית לא יצאה לפועל וב-2018 הגישו בעלי המגרש תוכנית אחרת לאישור, תוכנית רג/ 1293 /א’, המבקשת אף היא להרוס את המבנה ולהקים במקומו מבנה מגורים בן 12 קומות במסגרת תמ"א 38. לתוכנית זו קיימים מתנגדים, ביניהם המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, שגריר שווייץ בישראל, שביתו במגרש הסמוך לבית, בעלי עסקים באזור ומהנדסת העיר רמת גן. למרות ההתנגדויות התכנית אושרה.
במקביל, הוכרז בית אוארבך כמבנה לשימור על ידי עיריית רמת גן במסגרת תוכנית השימור לשכונה. ב-2015 הוכרזה שכונת תל-בנימין כולה כמיועדת לשימור. ב-2018 הוכרז שוב הבית כמבנה לשימור.
דוד טלשיר
דוד טַלְשִׁיר (תש"ה, 1944 – ז' בטבת תשע"ז, 5 בינואר 2017) היה פרופסור בחוגים ללשון העברית באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ביוגרפיה
דוד טלשיר נולד במעלה החמישה. למד באוניברסיטה העברית בירושלים בחוגים ללשון העברית, למקרא ולהיסטוריה של עם ישראל. בשנת תשמ"א הגיש את עבודת הדוקטור שלו, שעסקה בנושא "שמות בעלי החיים בתרגום הארמי של השומרונים".
נבחר לחבר-יועץ של האקדמיה ללשון העברית בשנת תשנ"ט ולחבר מלא בשנת תשס"ה. היה חבר המערכת של לשוננו לעם, וכן היה חבר בוועדות המינוח האלה: הוועדה לשמות צמחי ארץ ישראל, הוועדה לזואולוגיה, הוועדה לגאוגרפיה אנושית והוועדה למונחי בלשנות.
דוד טלשיר היה נשוי לצפורה טלשיר (נפטרה ב-3 באוקטובר 2016), פרופסור במחלקה למקרא, ארכאולוגיה והמזרח הקדום באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ולהם ארבעה ילדים, ובהם גייל טלשיר. הובא למנוחות לצד אשתו ציפורה בבית העלמין בקיבוץ מעלה החמישה.
בת'אל (אלסקה)
בת'אל (באנגלית: Bethel) היא עיר הממוקמת בסמוך לחוף המערבי של אלסקה, במרחק 640 קילומטרים מערבית לאנקורג'. בת'אל היא היישוב הגדול ביותר במערב אלסקה. לפי מפקד האוכלוסין האמריקאי של 2020, מונה אוכלוסיית העיר כ-6,325 תושבים
היסטוריה
האזור הדרום מערבי אלסקה היה מיושב במקור על ידי אוכלוסייה ילידית במשך אלפי שנים. במהלך סוף המאה ה-19 הוקם באזור בו נמצא כיום היישוב מרכז סחר פרוות.
במהלך 1885 הכנסייה המורבית הקימה מיסיון באזור בו נמצא כיום היישוב בת'אל בהנהגת הכומר ג'ון הנרי קילבוק ג'וניור, ואשתו אדית. בני הזוג למדו את שפת האוכלוסייה הילידית אשר סייעה להם לשפר את יעילותם בפעילות המיסיונרית באזור. כיום הדת הנוצרית נפוצה במיוחד בקרב האוכלוסייה הילידית של האזור.
ב-19 בפברואר 1997 בוצעה בתחום היישוב תקרית ירי בבית ספר מקומי אשר זכתה לסיקור בינלאומי נרחב. במהלך האירוע תלמיד התיכון אוון רמזי בן ה-16 רצח את מנהל בית הספר ותלמיד נוסף, ופצע שני תלמידים נוספים.
דמוגרפיה
על פי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, נכון לשנת 2000 היו בעיר 5,471 תושבים, 1,741 משקי בית ו-1,190 משפחות. 26.83% מהתושבים הם לבנים, 0.93% אפרו-אמריקאים, 61.78% אינדיאנים, 2.87% אסיאתים ו-0.51% מגזע אחר ו-6.91% משני גזעים או יותר.
ההכנסה החציונית למשק בית בעיר הייתה $57,321 וההכנסה החציונית למשפחה הייתה $62,431. ההכנסה החציונית לגברים הייתה $45,321 לעומת $39,010 לנשים. ההכנסה לנפש הייתה $20,267. בערך 10.6% מהמשפחות ו-11.2% מהאוכלוסייה היו מתחת לקו העוני, מהם 9.7% מתחת לגיל 18 ו-18.3% מגיל 64 ומעלה.
גאוגרפיה
בת'אל משתרעת על שטח של כ-126.1 קילומטרים רבועים, מתוכם 111.8 קמ"ר שטחים יבשתיים ו-14.3 קמ"ר שטחי מים. העיר נמצאת בגובה מטר מעל פני הים.
דורותי וסט
דורותי וסט (2 ביוני 1907 – 16 באוגוסט 1998) הייתה סופרת מתנועת הארלם רנסאנס. היא מוכרת בשל הספרים The Living Is Easy ו-The Wedding, וכן סיפוריה הקצרים והמאסות שכתבה אודות החיים של שחורים מהמעמד הגבוה.
אריק משעלי
אריק משעלי (נולד ב-25 בנובמבר 1974) הוא שחקן, במאי, מחזאי, תסריטאי וזמר ישראלי. ידוע בשל גילום דמויותיהם של גולן לוי בסדרה "החבר'ה הטובים" ושל מרסל אוחנה בסדרות "שנות ה-80" ו"שנות ה-90".
דורותי וסט
ראשית דרכה
וסט נולדה בבוסטון, מסצ'וסטס, ב-2 ביוני 1907, לאייזק כריסטופר וסט, שהיה עבד משוחרר אשר הפך לאיש עסקים מצליח, ורייצ'ל פיז בנסון, בת למשפחה מרובת ילדים. אמה של וסט הייתה מזמינה את קרובי המשפחה לחיות איתם בביתם הגדול, ותמיד היו הרבה ילדים בסביבה. וסט סיפרה שמכיוון שהילדים היו צאצאי כל כך הרבה משפחות, הם גם היו מאוד מגוונים בצבע עורם, משחור כהה ועד עובר כלבן, דבר שהיה מעורר תגובות קשות אצל הלבנים שהיו נקרים בדרכם.
אריק משעלי
ביוגרפיה
נולד וגדל בקריית אתא להורים ממוצא מרוקאי. למד בבית הספר התיכון "רוגוזין" בעיר. שירת שנה בצה"ל. סיים את לימודי המשחק בבית הספר למשחק בית צבי ב-1997.
קריירה
משעלי הופיע במספר סדרות הטלוויזיה, בהן "החבר'ה הטובים" בתפקיד גולן לוי (1999), "טייק אווי" בתפקיד ברדוגו (2000), "זינזאנה" בתפקיד דדה אסולין (2001), "אהבה מעבר לפינה" בתפקיד פיני (2004), ו"חשיפה" בתפקיד מני לב (2005). ב-2003 הופיע בתפקיד אורח בסדרה "שמש". באותה שנה גילם את סאני במיני-סדרה "אשליות". ב-2004 שיחק במחזמר "עלי באבא וארבעים השודדים" בתפקיד טינבד. ב-2000 שיחק בסרט "אודות המוניטין"
דורותי וסט
ראשית דרכה
וסט כתבה את סיפורה הראשון בגיל שבע, ופרסמה סיפור קצר ראשון בגיל 14 בבוסטון פוסט, וכן זכתה בתקופת לימודיה במספר תחרויות כתיבה מקומיות. היא סיימה את לימודיה בבית הספר בגיל 16, ואז המשיכה בלימודיה באוניברסיטת בוסטון ואחר כך בבית הספר לעיתונות של אוניברסיטת קולומביה.
אריק משעלי
קריירה
הנחה בין היתר את התוכנית "Y בלילה" יחד עם רפיק קמחי וליאון רוזנברג ב-yes.
דורותי וסט
ראשית דרכה
ב-1926, בהיותה בת 19, היא הגיעה למקום שני בתחרות מטעם ה-National Urban League, עבור סיפורה "The Typewriter". חילקה איתה את המקום השני הסופרת לעתיד זורה ניל הרסטון.
אריק משעלי
קריירה
ב-2007 גילם את שימי בסרט "מפטיר", על נקמות ובגידות המתרחשות בעולם התחתון. ב-2010 גילם את לולו בסרט הפשע "כבוד", וב-2011 גילם את יעקב בסרט "טור אחד לחלום".
בשנת 2013 עד שנת 2020, גילם את דמותו של "מרסל אוחנה" בסדרה הקומית "שנות ה-80", ששודרה ברשת, בעבר בערוץ 2 וכיום משודרת בערוץ 13.
דורותי וסט
ראשית דרכה
בין 1928–1930, כתבים אחרים שלה פורסמו בכתב העת הספרותי Saturday Evening Quill, שווסט הייתה בין מקימיו.
קריירה ספרותית
בתקופת השפל הגדול תרומתה של וסט לרנסאנס של הארלם הייתה הוצאת כתב העת Challenge, אותו יסדה ב-1934 עם $40 בלבד, וכן את New Challenge שבא אחריו. בהם, פורסמו בין היתר המאסה פורצת הדרך של ריצ'רד רייט, "Blueprint for Negro Writing", וכתבים של מרגרט ווקר ורלף אליסון.
הייתה זו תקופה סוערת עבור וסט. כפי שתיארה זאת, "חשבנו שנהיה הסופרים הגדולים בעולם. היינו צעירים והיינו מתאהבים אחת בשני. לכולנו הייתה אותה אמביציה: הסופרים, המשוררים, הציירים וכן הלאה. היינו חופשיים... הייתה לנו תמימות שאינה אפשרית כיום". כשנסעה לרוסיה עם יוז, בקשה ממנו להינשא לה (למרות שלא ברור אם היו ביניהם יחסים רומנטיים). הוא סירב. מאוחר יותר, קאונטי קאלן הציע לה הצעה דומה - והיא סירבה לו. וסט סיפרה בראיון מאוחר יותר בחייה שהיא מעולם לא באמת רצתה להינשא, אך כן רצתה ילדים, וחוותה זעזוע קשה כשנודע לה שאין ביכולתה להרות. הרופא שבישר לה זאת אמר לה "זה לא נורא, ממילא יש יותר מידי שחורים בעולם". היא חלקה דירה עם זורה ניל הרסטון, והשתיים היו מארחות תכופות את חבריהם האמנים והסופרים מהתנועה. ובמילותיה של וסט: "היינו קבוצה יפה וצעירה. אבל שתינו יותר מידי. שתינו יותר מידי".
אריק משעלי
קריירה
בשנת 2022 חזר לגלם את דמותו של מרסל אוחנה בסדרה "שנות ה-90" בערוץ 13.
ב-2023 יצר ושיחק בסרט שער הפרחים - באב אל ווארד, בבימויו של חיים בוזגלו. בהמשך השנה גילם פעם נוספת את מרסל אוחנה בסרט "ההילולה".
חיים אישיים
משעלי נשוי לרוויטל ואב לשתיים. מתגורר באשקלון.
דורותי וסט
קריירה ספרותית
במשך העשורים הבאים וסט עבדה כעיתונאית, בעיקר עבור עיתון מקומי במסצ'וסטס. היא כתבה טור שבועי על קורות עיירתה, אוקס בלאף. ב-1982, The Feminist Press הוציאה מהדורה מחודשת של ספרה הראשון, דבר שהחזיר את וסט לעין הציבור, כעת עם פרספקטיבה היסטורית לתרומתה למהפכה התרבותית בהארלם שנים קודם לכן. ב-1992 נכל סיפור שלה באנתולוגיה Daughters of Africa (ed. Margaret Busby), וב-1995—בגיל 88—סיימה וסט את ספרה השני, The Wedding, אותו החלה לכתוב עוד בשנות הארבעים. הספר זכה לביקורות נלהבות, והפך לרב מכר. בעקבות הצלחה זו, אופרה וינפרי הפיקה על בסיס הספר מיני-סדרה לטלוויזיה, ויצא גם אוסף סיפורים ומאסות של וסט, The Richer, the Poorer.