cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דיאולואו וכפרים בקאיפינג
היסטוריה
בשנות ה-80 של המאה ה-20 לאחר שסין נפתחה מחדש לעולם והכלכלה הסינית החלה לשגשג החלו כפריי קאיפינג לנטוש את כפריהם. חלקם הצטרפו לקרוביהם בחו"ל וחלקם עקר לערים. חלק מהכפרים התרוקן לחלוטין מתושביהם והדיאולואו של קאיפינג הפכו לשרידים מן העבר הקרוב. מהגרים סיניים רבים נוהגים לתרום לקרוביהם כסף על מנת שבמסגרת החגים העיקריים יחזרו לדיאולואו או לבית המשפחה בכפר, ינקו אותם, וידליקו קטורת לכבוד האבות הקדמונים. לעיתים, כאשר סינים מהגרים נישאים, שולחים הורי החתן את הזוג לכפר שממנו הגיע אבי המשפחה על מנת לסגוד לאבות הקדומים ולקבל את ברכת זקן הכפר. בשנים האחרונות החלו מהגרים סיניים לשלוח כסף שנועד לשפץ ולשקם את הבתים והדיאלואו.
מתוך כ-3,000 דיאולואו שנבנו באזור נותרו בקאיפינג 1,833 ובטאישאן כ-500 נוספים.
במאה ה-11 נוסדה קהילה יהודית בעיר, וזוהי הקהילה היהודית העתיקה ביותר בסין. בית הכנסת שלה הוקם בשנת 1163.
הדיאולואו – שימוש וסגנונות בנייה
בניית דיאולואו החלה כאמור בתקופת שושלת מינג בתגובה לפעילות של שודדים ולאסונות טבע, בעיקר שיטפונות. אף שחלקם שימש כבתי ספר או כמחסנים היה עיקר מטרתם דיור והגנה. הקומות העליונות שימשו למגורים, והתחתונות תוכננו להגנה. קירות המבנה היו עבים וחסונים יותר מקירות של בתים רגילים, החלונות היו קטנים ונחסמו על ידי סורגים או חלונות מתכת. הכניסה הראשית הייתה מוגנת על ידי שער מסבכת ברזל ודלת מתכת. עם סגירת הדלת והחלונות היה המבנה מוגן אפילו בפני כלי ירייה. בדרך כלל נבנו צריחים שבלטו מארבע פינות הגג שבהם נפתחו חרכי ירי כלפי חוץ. חרכי ירי נבנו גם בכל קומה. כדי להתגונן מהתקפות בחסות החשיכה נהגו משפחות עשירות להסתגר כל לילה בדיאולואו, ועל מנת לאפשר זאת הוכנו הדיאלואו למגורים.
סיווג דיאולואו על פי שימוש
בחלוקה לפי שימוש קיימים שלושה סוגים של דיאולואו:
סגנונות
בתקופה בה הגיעה בניית הדיאולואו לשיאה בתחילת המאה ה-20 נבנו הדיאולואו במגוון רחב של סגנונות תוך שימת דגש על המראה של הקומות העליונות והגג והייתה תחרות בין המשפחות מי תיצור מגדלים גבוהים יותר, מפוארים יותר ומקושטים יותר. לשם כך הם ייבאו חומרי בנייה מחו"ל, והשתמשו בתוכניות ששורטטו בחו"ל או בתמונת של מבנים או אלמנטים דקורטיביים אותם רצו לחקות ובאדריכלים מקצועיים מהונג קונג או מגואנגג'ואו. התוצאה הייתה מגוון רחב של מבנים על גג הבניין, מרפסות פתוחות או מקורות, ביתנים בולטים, כיפות וכו'. מבנים אלו בקאיפינג היו המקרים הראשונים באזורי הכפר בסין שבהם אימצו את השיטות המערביות של בנייה, טכניקות מתקדמות וחומרי בנייה. דוגמאות למיזוג התרבותי היו שילוב של תבניות קישוטים מערביים של צורות גאומטריות עם תבניות מסורתיות סיניות המבוססות על מוטיבים מהטבע: פרחים, ציפורים, נופים וכו'; שימוש בוויטראז'ים מיובאים בחלונות ובדלתות; וכתובות בסיניות בתוך קישוט של זר פרחי חג המולד בעבודות סטוקו, אומנות סינית מסורתית.
אתר המורשת העולמית
אתר המורשת העולמית "דיאלואו וכפרים בקאיפינג" כולל ארבעה אתרים בשטח כולל של 3.4 קמ"ר המוקפים באזור חיץ בשטח של 26.8 קמ"ר. האתרים הם:
סָאנְמֶנְלִי
גודל השטח הכלול באתר המורשת סָאנְמֶנְלִי (三门里 – "שלוש שנים") הוא 140 דונם, ואזור החיץ המקיף אותו משתרע על כ-7 קמ"ר. כפר סָאנְמֶנְלִי שוכן כ-15 קילומטרים ממרכז העיר קאיפינג. הכפר הוא בן כ-450 שנים, והוא אחד מהכפרים העתיקים בהם מתגוררים משפחות ממשפחת גְווָאן המורחבת. עובדה זו בולטת כשמשווים אותו לשאר הכפרים באתר המורשת העולמית שנוסדו בתחילת המאה ה-20. בניגוד אליהם הרחובות בסָאנְמֶנְלִי צרים ומתפתלים ואינם בנויים שתי וערב. בעבר היו בכפר שני דיאולואו - זְ'ווֵיְיוּ'ן לוֹאוּ ויִינְגְלונְג לוֹאוּ. זְ'ווֵיְיוּ'ן לוֹאוּ עמד בפני התמוטטות ונהרס ב-1962. לעומתו יִינְגְלונְג לוֹאוּ שוקם ומצבו כיום טוב. זהו כיום המבנה העתיק ביותר בכפר.
מָאגְ'ייֵנְלונְג
גודל השטח הכלול באתר המורשת "מָאגְ'ייֵנְלונְג" (马降龙) 1,030הוא דונם, ואזור החיץ המקיף אותו משתרע על כ-4.17 קמ"ר. הכפר מָאגְ'ייֵנְלונְג שוכן כ-25 קילומטרים צפונית-מזרחית לעיר קאיפינג במרכז מישור, על הגדה המזרחית של הנהר טָאנְגְ'יָאנְג. נכון להכרזת הכפר כחלק מאתר המורשת העולמית התגוררו ב-176 בתי הכפר 506 תושבים משתי משפחות מורחבות, גְווָאן וחְוָאנְג. התושבים מתפרנסים מחקלאות ומכספים שמעבירים להם כ-800 קרוביהם בחו"ל (בעיקר בארצות הברית, קנדה ואוסטרליה). הכפר תוכנן על פי עצותיו של מומחה בפנג שווי בין ההר לנהר כשכיוונו הכללי מזרח-מערב ורחובותיו בנויים שתי וערב כך שלכל הבתים תהיה נוף לנהר, הכפר מוקף בעצים, בכניסה לכפר מקדשים קטנים ועצי באניין (מין של פיקוס). בתי הכפר בנויים לפי תבנית דומה, אבל כל בית מקושט מתחת למזחילות ומעל לדלתות הכניסה בעבודות סטוקו ובכתובות קליגרפיות ייחודיות לכל בית. מאחורי בתי הכפר בין השדות יש מקבץ של שבעה דיאולואו ושמונה חווילות בסגנון מערבי. בין הדיאולואו מצוי:
דְזְה-לִי ומגדל השמירה של משפחת פאנג
גודל השטח הכלול באתר המורשת "דְזְה-לִי ומגדל השמירה של משפחת פאנג" (自力方氏灯楼) הוא 2,520 דונם, ואזור החיץ המקיף אותו משתרע על כ-10 קמ"ר. הכפר דְזְה-לִי שוכן כ-25 קילומטרים מזרחית לעיר קאיפינג במרכז מישור, על הגדה המערבית של הנהר גֶ'נְהָאי, אחד מיובלי הנהר טָאנְגְ'יָאנְג. נכון להכרזת הכפר כחלק מאתר המורשת העולמית התגוררו בכפר 179 תושבים שהתפרנסו מגידול אורז, דגים וברווזים ומכספים שהעבירו להם קרוביהם בחו"ל. מאחורי בתי הכפר בין השדות יש מקבץ של תשעה דיאולואו ושש חווילות בסגנון מערבי. בין הדיאולואו מצויים:
גִ'ינְגְגְ'יָאנְגְלִי
גודל השטח הכלול באתר המורשת "גִ'ינְגְגְ'יָאנְגְלִי" (锦江里 – "כפר בסמוך לנהר הרקום") הוא 610 דונם, ואזור החיץ המקיף אותו משתרע על כ-5.84 קמ"ר. הכפר גִ'ינְגְגְ'יָאנְגְלִי שוכן כ-35 קילומטרים מהעיר קאיפינג על גבעה קטנה בלב המישור שיצר הנהר טָאנְגְ'יָאנְג, קרוב לגדתו המערבית. הנהר מספק מים לשתייה ולהשקיה, לגידול אווזים וברווזים ומקור לדגים. נכון להכרזת הכפר כחלק מאתר המורשת העולמית התגוררו ב-66 בתי הכפר 147 תושבים המתפרנסים מגידול אורז, מדיג, מגידול בעלי חיים ומכספים שמעבירים להם קרוביהם בחו"ל (בעיקר בארצות הברית וקנדה). יער סבוך של חזרן נשתל בעורף הכפר. בלב יער החזרן ניצבים שלושה דיאולואו בשורה. דיאולואו אלו הושלמו בתוך ארבע שנים בתחילת המאה ה-20, והעדויות ההיסטוריות מראות שלאחר שהושלמה בנייתם לא הותקף הכפר גִ'ינְגְגְ'יָאנְגְלִי על ידי שודדים.
אלפא רומיאו 140AF
אלפא רומיאו 140AF(באיטלקית: Alfa Romeo 140AF) הוא אוטובוס חשמלי מסוג טרוליבוס אשר יוצר על ידי יצרנית הרכב האיטלקית אלפא רומיאו בין השנים 1949–1960. הדגם מונע באמצעות רשת חשמל, מושך חשמל באמצעות כבל תקרה המחובר לרשת המספקת חשמל.
אלפא רומיאו 140AF
יוצרו מספר תצורות של דגם ה"אלפא רומיאו 140AF" מאורך קרונית של 12 מטר ועד אורך קרונית של 17.80 מטר.
סך הכל יוצרו בכל התצורות של הדגם 451 יחידות.
דגם הטרוליבוס "אלפא רומיאו 140AF" דומה בחזותו ובמבנהו ל-2 סוגי אוטובוסים : אוטובוס קצר, ואוטובוס ארוך אך הוא מצויד במנוע חשמלי.
מספר תצורות של דגם "אלפא רומיאו 140AF" היו מיועדות ל 105 נוסעים, 160 נוסעים ו-180 נוסעים.
מערכת ההיגוי הייתה ממוקמת בצד ימין, אבל יוצרו דגמים אחרים בהם מערכת ההיגוי הייתה ממוקמת בצד שמאל, ובדגמים אחרים מערכת ההיגוי הייתה ממוקמת במרכז.
דגם "אלפא רומיאו 140AF" יוצא ל: אתונה, בלגרד, סטוקהולם, יוהנסבורג.
טרוליבוס
טרוליבוס הוא סוג של אוטובוס חשמלי אשר מושך חשמל מכבל תקרה. מעל גג האוטובוס מחובר מוט לרשת החשמל. ה"טרוליבוס" נבדל מסוגים אחרים של אוטובוסים חשמלים אשר מסתמכים על סוללה חשמלית.
על רשת החשמל המזינה את הטרוליבוס לכלול שני חוטי חשמל מקבילים הסוגרים מעגל חשמלי.
בדרך כלל הכח החשמלי הנפוץ הוא 600 וולט זרם ישיר.
נתיב הנסיעה הוא תמיד קדימה. (דגמי הטרוליבוס לא מסוגלים לנסוע אחורנית)
בניגוד ל-חשמלית שהיא כלי תחבורה ציבורית הנעה על מסילה ברחובות ערים, ה"טרוליבוס" נע על כביש אספלט ללא צורך במסילה.
באיטלקית "טרוליבוס" קרוי: "Filobus".
אנג'ליקה אגורבש
אנג'ליקה אגורבש (ברוסית: Анжелика Агурбаш; נולדה ב-17 במאי 1970) היא זמרת, שחקנית ודוגמנית בלארוסית.
ביוגרפיה
אגורבש נולדה במינסק, ב-1988 הייתה הראשונה לזכות בתואר "מיס בלארוס", באותו זמן גם הייתה סטודנטית באקדמיה הבלארוסית לאומנויות. מ-1990 ועד 1995 הייתה חברה בהרכב המוזיקלי "erasy", ב-1991 קיבלה את התואר השני של "מיס פוטו ברית המועצות" עקב היותה הדוגמנית המצולמת ביותר בבלארוס, לאחר עזיבתה של ההרכב המוזיקלי בו הייתה חברה היא הוציאה מספר סינגלים וב-2002 הוציאה את האלבום "The Farewell Kiss of Lika Yalinskaya".
היא זכתה בתחרות בגמר הלאומית של בלארוס עבור אירוויזיון 2005 עם השיר "Boys and Girls" בלדת רוק אודות משבר בני הערובה בבסלאן, לאחר שהשיר קיבל ביקורות ירודות ברחבי אירופה, רשות השידור הבלארוסית אישרה לה להופיע באירוויזיון עם שיר אחר, היא עמדה במקור לבצע במקום זאת את שירו של צביקה פיק "Show Me Your Love" אך לבסוף בחרה בשיר "Love Me Tonight", במהלך הופעתה באירוויזיון החליפה בגדים על הבמה בביצוע גרנדיוזי, לבסוף סיימה במקום ה-13 בחצי הגמר ולא עלתה לגמר האירוויזיון.
ב-1987 בהיותה בת שבע עשרה נישאה לבעלה הראשון וב-1988 נולדה בתה, ב-2002 נישאה לאיש העסקים ניקולאי אגורבש ולהם שני בנים.
דוד יוסף בורנשטיין
דוד יוסף בורנשטיין (נולד בחמיאלניק, פולין, 1884; נספה בשואה) היה, מדקדק, מורה לעברית ומחבר ספרי לימוד.
למד בבית המדרש ללשון העברית בברלין בו הוכשרו מורים צעירים וותיקים ללימוד השפה העברית ברחבי יהודי גרמניה. לאחר השלמת לימודיו לקח חלק חשוב בהנחלת השפה העברית והתרבות העברית בעם היהודי.
חלק חשוב ביצירתו עסק בניתוח יצירותיו של הסופר והמשורר חיים נחמן ביאליק, והוא פרסם בנושא זה מאמרים רבים. עבודתו זו זכתה לשבחים מצדו של ביאליק עצמו, שכתב כי בעבודה של בורשטיין נגלו לו עצמו רבדים שלא היה מודע להן.
בשנת 1936 הוציא לאור בגרמניה חוברת בעברית שהכילה לקט מבואר ומפורש של סיפורי אגדות מלוקטים מן המקורות. החוברת הייתה מיועדת לתלמידים בבתי ספר לעברית, והיא הודפסה על ידי הוצאה ראובן מס בברלין כחלק מסדרה חדשה של פרסומים שנקראה בשם "גליונות".
עצבני ומהיר: הסיפור של פאסט מיוזיק והפטיפון
הסרט זכה לביקורות משתבחות בתקשורת וברשתות החברתיות והוקרן בהצלחה במשך תקופה ארוכה ברחבי הארץ ובפסטיבלים בעולם. בסוף שנת 2022 נבחר לסרט השנה במצעד האלטרנטיבי של רדיו "הקצה" ובמקום השני בקטגוריית הדוקו בבחירת פורום מבקרי הקולנוע בישראל.
בשנת 2023 הסרט זכה בפרס הסרט העצמאי הטוב ביותר באורך מלא בפסטיבל Carpe Diem בברצלונה.
הסרט זמין לצפייה אונליין בפלטפורמת Vimeo on Demand.
תיאור הסרט
הסרט מתאר בעזרת ראיונות עם אמנים שונים שהיו קשורים לפאסט מיוזיק מה עבר עליו מהקמתו ב-1998 ועד סגירתו ב-2009. הסרט משלב צילומי הופעות ממועדון הפטיפון אותו הקימו בצמוד לאולפן ההקלטות של הלייבל. כמו כן הסרט מלווה להקות שונות שנגנו במועדון.
המרואיינים העיקריים הם מייסדי פאסט מיוזיק אמיר שור וג'נגו (עמיר רוסיאנו) שהיו הראשונים להוציא בו אלבומים. כמו כן נשותיהם נטעלי גבירץ ועינב רוסיאנו וכן עמי שלו שהצטרפו מאוחר יותר לניהול הלייבל.
הסרט מתאר כיצד ב-1998 אמיר וג'נגו הקימו את הלייבל לאחר שאמיר חיפש היכן להוציא את אלבומו וג'נגו רצה לצאת מאזור הנוחות של חברת תקליטים גדולה בה היה חתום. הם הקימו אולפן הקלטות ביפו אבל הגג בו קרס וכך בשנת 2000 כשחפשו מקום אחר לאולפן הגיעו לרחוב יצחק שדה 32 בתל אביב בצמוד לבית בושת. צמוד לחדר שבו רצו להקים את האולפן היה מחסן מזוהם ונאמר להם שיוכלו להשתמש בו. וכך בעזרת חברים הם שפצו בעצמם את המחסן והקימו במקומו את המועדון שנקרא הפטיפון.
עמית איצקר צילם שעות של הופעות מהמועדון אותם הוא מציג לצד ראיונות עם עשרות הלהקות והאמנים שהופיעו במועדון.
הסרט נותן הצצה יותר מעמיקה ללהקות שהיו חתומות בלייבל ולסצינות המוזיקליות השונות שהיו במועדון ומדבר בין היתר על הקריירה המוזיקלית של מיכל קהן, תחילת סצנת הפאנק במועדון בזכות להקת האסטרוגליידס, היריבות בין פאנקייק ללהקת שייגעצ וההצלחה של להקת מונוטוניקס בחו"ל.
משתתפים
הסרט מכיל עשרות מרואיינים, רובם אמנים ולהקות שהופיעו בפטיפון, וביניהם:
בוב נסטנוביץ' (פייבמנט), שרון קנטור, יובל מנדלסון, נטעלי גבירץ, אלישע בנאי, מאור כהן, ניתאי גבירץ, יהלי סובול, דן תורן, רמי פורטיס, דייוויד ברוזה, אסף שריג, שי נובלמן, יואב קוטנר, לאון פלדמן, אסף אמדורסקי, המיותרים, דנה קסלר, אביב מארק, ספי אפרתי, יהודה נוריאל, קוואמי, מיכאל רורברגר, ניר מטרסו, מיכל קהן, גל תורן, ישי ברגר, יוסלס איי די, ביר 7, רם אוריון, יובל הרינג, הפוסי של לוסי, קוקי אריאל, אנרגיה חולנית, שאול לוריא, אורי בראונר כנרות, תמר אפק, איתן רדושינסקי, סימה ברמי, אלי לס, האסטרוגליידס, ימי ויסלר ובן טברסקי. כמו כן בין היתר משולבים בסרט קטעי הופעות נדירים של אמנים מחו"ל שהופיעו במועדון הפטיפון כגון הסילבר ג'וז, קלווין ג'ונסון, קימיה דוסון, סמוג ובוני "פרינס" בילי.
קרב שדה גרובניק
קרב שדה גרובניק היה קרב, שהתנהל בשנת 1242, בין כוח מונגולי, בפיקודו של קאדאן ובין צבא קרואטי. הקרב התנהל בשדה גרובניק, בקרבת רייקה, שבקרואטיה והסתיים בניצחון מוחץ של הקרואטים.
המונגולים, בפיקודו של קאדאן, נשלחו על ידי באטו ח'אן לרדוף אחר בלה הרביעי, מלך הונגריה, שנמלט מפניהם. הם חיפשו אחריו אך לא מצאו אותו, כי הוא נמלט בינתיים לאי צ'יובו. בדרכם שטפו המונגולים את זגרב, את חבל ליקה ואת דלמטיה וניסו ללא הצלחה לכבוש את מבצר וינודול. צבא קרואטי הנחיל להם תבוסה בקרב שדה גרובניק ומשם המשיכו המונגולים לספליט ושם הגיע אליהם ההודעה על מותו של הח'אן הגדול, אוגדיי חאן, בשורה שגרמה להם לפנות את האזור ולשוב למולדתם.
יש היסטוריונים המטילים ספק לגבי קיום הקרב ותוצאותיו.
בשנת 1842, שש מאות שנים לאחר הקרב, כתב המשורר היווני-קרואטי דמטריוס דימיטריו פואמה רומנטית על הקרב.
וולוו טיטאן
וולוו טיטאן (בשוודית: Volvo Titan) היא סדרת משאיות כבדות מתוצרת וולוו משאיות בבעלות יצרנית הרכב השוודית וולוו אשר יוצרה בין השנים 1951–1973 בשוודיה.
יוצרו 39,700 יחידות.
דגמים צבאיים
דגמי "וולוו טיטאן" אשר נבנו עבור צבא שוודיה נרכשו על ידי הכוחות המזוינים של שוודיה. הדגמים נבנו בשתי גרסאות שונות, התבססו על גרסאות הבסיס האזרחיות של "וולוו".
ח'אלד יוסף אל-ג'לאהמה
ח'אלד יוסף אחמד אל-ג'לאהמה (בערבית: خالد يوسف أحمد الجلاهمة; נולד ב-1978) הוא דיפלומט בכיר במשרד החוץ במנאמה, בחריין, המכהן כשגרירה הראשון של בחריין בישראל.
ביוגרפיה
אל-ג'לאהמה נולד ב-1978, בבירת בחריין מנאמה. הוא נצר לשר הבחרייני לענייני ביטחון, יוסף אחמד חוסיין אל-ג'לאהמה. אל-ג'לאהמה בעל תואר ראשון באמנות מהמכללה הצבאית בקרוליינה הדרומית, ותואר שני במערכות מידע מטעם אוניברסיטת וושינגטון. במסגרת לימודיו האקדמיים, יזם פרויקט מערכות מידע בשיתוף כוחות ההגנה של בחריין. לאחר הלימודים, עבד במזכירות הכללית של מועצת ההגנה העליונה בבחריין.
בין השנים 2009–2013 כיהן כסגן השגרירה הבחריינית בארצות הברית, הודא עזרא נונו. משנת 2017 מנהל אל-ג'לאהמה את מחלקת התפעול במשרד החוץ הבחרייני.
לאחר כינון היחסים הדיפלומטיים בין ישראל לבחריין וחתימת ההסכם בין המדינות במסגרת הסכמי אברהם, הודיעה בחריין ב-30 במרץ 2021 כי אל-ג'לאהמה ימונה לשגריר בחריין בישראל.
ב-31 באוגוסט 2021 הגיע אל-ג'לאהמה לישראל לקראת הגשת כתב האמנתו. ב-14 בספטמבר הגיש את כתב האמנתו לנשיא מדינת ישראל, יצחק הרצוג.
אל-ג'לאהמה נשוי לנוף עלי חסן אלחג'ה.
הארי פוטר והילד המקולל
הסיפור מתרחש תשע עשרה שנים לאחר אירועי "הארי פוטר ואוצרות המוות" ומספר אודות הארי פוטר, כעת עובד משרד הקסמים, ובנו הצעיר אלבוס סוורוס פוטר.
עלילה
19 שנים חלפו מאז אירועי אוצרות המוות. הארי פוטר וג'יני ויזלי פוגשים את רון והרמיוני בתחנת קינגס קרוס כשהם שולחים את ילדיהם על רכבת האקספרס להוגוורטס. אלבוס סוורוס פוטר מתיידד מיד עם סקורפיוס מאלפוי, שעברה האפל של משפחתו הופך אותו לילד מאוד לא פופולרי. באופן מפתיע, אלבוס מתמיין לבית סלית'רין ובשלוש השנים הבאות סופג עלבונות מתלמידי בית הספר והופך לילד לא פופולרי בעצמו כשתלמידי בית הספר מתייחסים אליו כמי שבוגד במורשת אביו.
בינתיים, הארי והרמיוני, כעת עובדי משרד הקסמים (הרמיוני היא שרת הקסמים והארי ראש מחלקת אכיפת חוקי הקסם), מנסים למצוא את מיקומם של מחוללי הזמן האחרונים על מנת לאחסנם ולחקור את טיבם. הם עוצרים את תאודור נוט (שלמד איתם באותה שכבה בבית סלית'רין) ומשיגים את מה שחשבו למחולל הזמן האחרון. איימוס דיגורי, אביו של סדריק המנוח, מגיע לבית הפוטרים בסוף החופש הגדול ומנסה לשכנע את הארי להשתמש במחוללי הזמן כדי להציל את סדריק ממוות אך הארי מסרב. אלבוס מאזין לשיחה בין אביו לאיימוס וחש מאוכזב מאביו. הוא משכנע את מי שחשב לאחייניתו של איימוס, דלפי דיגורי, לסייע לו ולסקורפיוס למצוא מחולל זמן ולהציל את סדריק.
הם משתמשים בשיקוי פולימיצי ופורצים למשרד הקסמים. ולאחר שמצליחים לגנוב מחולל זמן, נוסעים אחורה בזמן לטורניר הקוסמים המשולש בשנת 1994 מתוך אמונה שהפסד של סדריק בטורניר ימנע את מותו ויציל אותו מהרג מידי וולדמורט. הם מחבלים במשימות שלו ומביאים לידי כך שהרמיוני הצעירה חושדת בתלמידי דורמשטרנג ויוצאת לנשף חג המולד עם רון ויזלי ולא עם ויקטור קרום, בעוד רון רוקד עם פדמה פאטיל ומפתח יחסים רומנטיים עמה.
בשובם להווה מגלים אלבוס וסקורפיוס שרון נשוי לפאדמה והרמיוני הפכה למורה אגרסיבית להתגוננות מפני כוחות האופל. הם מחליטים להשתמש במחולל הזמן שוב על מנת להציל את יחסיהם של רון והרמיוני.
בסיוע מירטל המייללת אלבוס וסקורפיוס חוזרים למשימה השנייה של הטורניר ומביכים את סדריק. התוכנית נכשלת שוב כשסדריק המובך מתייאש ומחליט להצטרף לאוכלי המוות. לבסוף סדריק הורג את נוויל לונגבוטום בקרב על הוגוורטס ובכך נמנע מנוויל מלהרוג את נגיני וכתוצאה מכך וולדמורט לא מת ומצליח להרוג את הארי פוטר. דולורס אמברידג' היא מנהלת הוגוורטס ודראקו מאלפוי הוא ראש מחלקת אכיפת חוקי הקסם. בכך הם מביאים לשינוי נוסף בזמן כשאלבוס לא יכול להתקיים. סקורפיוס מגלה שבית הספר נשלט על ידי אוכלי המוות. הוא פונה למורה לשיקויים, סוורוס סנייפ (אשר לא נרצח על ידי וולדמורט, אשר לא הרגיש מאוים בזמן הקרב על הוגוורטס), לקבלת עזרה. סנייפ וסקורפיוס, בעזרתם של הרמיוני ורון המתחבאים מפני אוכלי המוות, חוזרים לעבר ומונעים מסקורפיוס ואלבוס לגרום לסדריק להיכשל במשימות.
הם מצליחים לשנות בחזרה את הזמן, הארי ואלבוס חוזרים לחיים וסקורפיוס מחליט להשמיד את מחולל הזמן. דלפי מגיעה לעזור בהשמדת המחולל, אך היא לוקחת אותו מאלבוס ומשתמשת בו כדי לחזור בזמן למשימה השלישית במטרה להשפיל את סדריק ולהחזיר את וולדמורט לחיים. במקביל, בהווה, הארי, ג'יני, רון, הרמיוני ודראקו חוקרים את עברה של דלפי ומגלים ששיקרה ושהיא בעצם בתו של וולדמורט. אלבוס וסקורפיוס מצליחים להכשיל את דלפי והיא מחליטה לחזור בזמן לעיירה בה נולד הארי, מכתש גודריק, ליום רצח הוריו, לילי וג'יימס פוטר, 31 באוקטובר 1981, כדי למנוע מאביה לרצוח אותם ובכך לא לממש את הנבואה שתוביל למותו. הארי, דראקו, ג'יני, רון והרמיוני מגיעים לעבר באמצעות מחולל זמן נוסף (בעקבות אזהרה שאלבוס וסקורפיוס כתבו על השמיכה של הארי ששרדה 39 שנים), נאבקים בדלפי ושולחים אותה למאסר באזקבאן. הארי צופה סוף סוף ברגע עליו חלם בסיוטיו: וולדמורט רוצח את הוריו.
בשובם להווה, הארי ובנו אלבוס מגיעים לבקר בקברו של סדריק דיגורי והארי מספר לאלבוס שהוא מבקר שם מדי שנה.
ההכנות להעלאת ההצגה
בדצמבר 2013 נחשף כי הצגה המבוססת על סיפורי "הארי פוטר" הייתה בתכנון במשך כשנה, וזו הייתה צפויה לעלות בסביבות 2016. בעת ההודעה על ההצגה, רולינג חשפה כי ההצגה "תחקור את הסיפור שעדיין לא סופר על שנותיו הראשונות של הארי, כיתום מנודה". בחודש מאי לאחר מכן החלה רולינג להרכיב את צוות הפרויקט.
כשדיברה על ההכנות לפרויקט, הדגישה רולינג כי ההצגה לא תהיה פריקוול. בתגובה לשאלות לגבי הבחירה בהצגה במקום ספר נוסף, קבעה רולינג כי "היא בטוחה שלאחר שהקהל יצפה בהצגה, הוא יסכים שזו הדרך היחידה שמתאים להציג בה את הסיפור". רולינג גם התחייבה שההצגה תכיל סיפור חדש לגמרי ולא תעסוק בתכנים שכבר פורסמו. ב-24 בספטמבר 2015 פרסמה רולינג שההצגה פוצלה לשני חלקים, המותאמים לצפייה באותו יום, או במהלך יומיים עוקבים.
הספר ופרסומו בישראל
יום לאחר עליית ההצגה, ב-31 ביולי 2016 (יום הולדתו ה-36 של הארי פוטר ויום הולדתה ה-51 של כותבת הסדרה ג'יי קיי רולינג), יצא לאור ספר הכתוב כתסריט ההצגה. מכירת הספר בישראל החלה במקביל למכירתו בבריטניה וכבר בשעות הראשונות נמכרו בישראל יותר מ-1,000 עותקים של הספר באנגלית. ביום יציאת הספר החל תהליך תרגומו לעברית והוא יצא בארץ בעברית ב-10 בנובמבר 2016. הספר תורגם לעברית על ידי גילי בר-הלל אשר תרגמה את שבעת הספרים הקודמים בסדרה.
בנוסף, בהצגת הבכורה של המחזה, הודיעה ג'יי קיי רולינג כי לא ייצא ספר תשיעי בסדרה ולמעשה התסריט "הילד המקולל" יהווה את סיום הסדרה.
הצגות ברחבי העולם
למרות הביקורות, מאז עלייתה ביולי 2016 ההצגה ממשיכה לרוץ בתיאטרון פאלאס  שבלונדון. בשנת 2018 המחזה יוצא גם מחוץ לבריטניה, בתיאטרון הלין בברודוויי (מרץ 2018), תיאטרון הנסיכה במלבורן (ינואר 2019), בסן פרנסיסקו (דצמבר 2019), והוא אמור להיות מוצג בהמבורג (פברואר 2020), בטורונטו (סתיו 2020) ובטוקיו (קיץ 2022).
ביקורת
רבים ממעריצי הסדרה התאכזבו מהספר מכיוון שהוא יצא בפורמט של תסריט, ובעיקר משום שיש בו הרבה סתירות מהותיות עם שאר הסדרה. בעקבות כך, חלק ממעריצי הסדרה מסרבים להכיר בו כחלק מהקאנון.
הנה זה קורה
הנה זה קורה הוא סינגל של הצמד קפה שחור חזק שיצא בשנת 2016. השיר נכתב והולחן על ידי חברי הצמד יחד עם גיא "ראף" גבריאל, שגם עיבד את השיר.
ביקורות
בסיקור השיר באתר פרוגי נכתב כי "השיר לא שונה בסגנון שלו משאר השירים של "קפה שחור חזק", וכמו כן הפזמון שלו מאוד ממכר וקליט. השיר מעט פחות פופסיטי משאר השירים שלהם, והראפ תופס את המקום המרכזי בשיר אך בכל זאת, השיר נותן הרגשה של קצביות ולגמרי כיף לשמוע אותו".
יוסי חרסונסקי התייחס לשיר כניסיון לסיכום "סיפור ההגשמה העצמית" של הצמד המוגש ב"חיבור אפקטיבי של מנגינה וראפ, עוצמה ורוך, שמח ונוגה", יחד עם השקפה ריאלית על המציאות, שראה כתורמת לאמינות השיר. חרסונסקי סיכם את הביקורת שלו על השיר בכך שמדובר בשיר המוגש טרי ורענן ומהווה "היפ הופ עברי אותנטי".
המשחקים הגאים בפריז (2018)
המשחקים הגאים בפריז (2018), הוא האירוע העולמי העשירי של תחרויות ספורט רב-ענפיות ואירועי תרבות מגוונים עבור נשים גברים המזהים עצמם כלהט"ב, שנערכו בין ה-4 ל-12 באוגוסט 2018 בפריז, צרפת.
סיסמת המשחקים הייתה "כולם שווים" (באנגלית: All Equal).
המכרז לבחירת עיר מארחת
על אירוח התחרות התמודדו הערים אמסטרדם, לונדון, לימריק, פריז וריו דה ז'ניירו. לונדון, לימריק ופריז הגיעו לשלב הסופי.
פריז הגישה מועמדותה בעבר ב-2005, לקראת המשחקים הגאים ב-2010 והפסידה לקלן, גרמניה. העיר התמודדה במקביל על אירוח המשחקים האולימפיים לקראת אולימפיאדת 2012, נכרז בו הפסידה בקרב צמוד ללונדון, והתקשתה להשקיע בשני המאמצים במקביל. לקראת 2018 הושם דגש על מיגור ההומופוביה בספורט בצרפת, והתגייסו לטובת אירוח המשחקים שרת הספורט הצרפתייה, ולרי פורניירו, וראש ממשלת צרפת, ז'אן-מארק ארו.
מתקנים
מהלך המשחקים נערכו 36 תחרויות ספורו שונו ו-17 אירועי תרבות בפריז ובאזור איל-דה-פראנס.
אתרים נוספים בהם התחרו במשחקים כוללים אתרעי ספורט רבים ברחבי פריז וסביבתה, ארמון ורסאי ויער בולון.
השתתפות
במשחקים השתתפו 10,317 ספורטאים מ-91 מדינות.
משלחת ישראל
המשלחת הישראלית הגדולה ביותר עד כה, 46 ספורטאים.
טניס
שחייה משלחת של 22 שחיינים, חברי TLV Nemos - קבוצת השחייה הגאה של תל אביב. התחרות נערכה בבריכת 25 מטר.
ענפי הספורט
במשחקים הגאים ב-2018 נערכו תחרויות ב-36 ענפי ספורט ותרבות שונים.
משה סויסה
משה סויסה (נולד בשנת 1960) הוא סופר, עיתונאי ורב ישראלי, המתגורר בארצות הברית. מאמצע שנות השמונים ועד ראשית שנות התשעים היה ממובילי המאבק הציבורי להפרדת הדת והמדינה, למען עצמאותה של הדת.
ביוגרפיה
סויסה נולד בעיר קניטרה שבמרוקו ועלה לישראל עם הוריו בטרם מלאו לו שלוש. המשפחה שוכנה בבית שמש. בגיל 13 עבר ללמוד ב'מכינה ל'מדרשיית נועם' בכפר סבא, וחודשים ספורים לאחר שעבר ללמוד במדרשייה עצמה, אשר בפרדס חנה, הפך לחרדי ופנה ללמוד בישיבות חרדיות בירושלים ובבאר יעקב. באותם הימים התוודע מקרוב לגדולי התורה של אותה התקופה: רבי יעקב ישראל קנייבסקי ('הסטייפלר'), הרב אלעזר מנחם מן שך, הרב נסים קרליץ, הרב בן ציון אבא שאול והרב עובדיה יוסף.
בשנת 1985 הוסמך סויסה לרבנות על ידי הרב ישראל אריה זלמנוביץ, שהיה אב בית דין של מחנה הריכוז ברגן בלזן. באותה שנה ייסד ירחון להלכה ולהגות יהודית בשם "עדות לשושן", בו פרסמו גדולי תורה, ביניהם הרב עובדיה יוסף, הרב ראובן אלבז ואחרים, מאמרים תורניים, אולם קשיי תקציב הקשו על החזקתו. מאמר תורני שפרסם סויסה בירחונו, "משביח נכסי חבירו", זכה להתייחסות מומחים למשפט עברי.
באפריל 1998, לאחר התפטרותו מידיעות אחרונות, עבר להתגורר בעיר פילדלפיה שבארצות הברית, שם הוא עוסק בענייני כשרות ורבנות, ומאז הוא נע על הציר שבין אמריקה הצפונית לישראל. בתחילה ייסד את בית הכנסת "מסילת ישרים", שבו כיהן כרב במשך כעשור, ולאחר מכן המשיך לשאת כשנתיים הרצאות דו-שבועיות בבית הכנסת 'בית הרמב"ם'. כעת, לצד עבודתו בפיקוח על הכשרות, הוא מרצה בענייני תאולוגיה והגות בפני קבוצות פרטיות.
ב-2006 התפרסם מאמרו ההלכתי-תלמודי, "מבריח ארי מנכסי חבירו", באסופה של איגוד הרבנים של אמריקה. בשנת 2015, סיפורו "המלך והרב או בין רבאט לירושלים", ראה אור בספרדית, באנתלוגיה "ירושלים של מעלה, ירושלים של מטה" בעריכת ירון אביטוב.
בשנת 2020 הוציא את הרומן "העילוי" שזכה לשבחי הביקורת.
הוא נשוי לארינה ואב לשניים.
קריירה עיתונאית
זמן קצר אחר כך עבר לעבוד ב"מעריב", ומייד הפך לכתב בולט של המגזין. כתבת שער שפרסם במוסף סופשבוע של מעריב, בה חשף את רשימת הלקוחות הסודיים של הרב יצחק כדורי, ביניהם אנשי ציבור ומשק בכירים, עוררה תשומת לב רבה, ואף זכתה להתייחסות בולטת בספר "אלוהים קטנים" שיצא כעבור שלוש שנים. בכתבת מגזין נוספת, חשף את רשימת המועמדות לשידוך עם הרב עובדיה יוסף לאחר מות אשתו, ואת תמונותיהן. לאחר ניצחונו של בנימין נתניהו בבחירות של שנת 1996, פורסמה כתבת שער בה תיאר את ההשתלשלויות שהתרחשו מאחורי הקלעים והובילו את זקן המקובלים הרב יצחק כדורי להעניק את ברכתו להצלחה בבחירות דווקא לנתניהו. בתחקיר נוסף חשף את העומד מאחורי תעשיית ה'ניסים' של הרב יעקב איפרגן (המכונה 'הרנטגן'). לאחר הטבח שביצע חייל ירדני ב'אי השלום' בנהריים, הביא סויסה את סיפורן האישי של הבנות שנטבחו ומשפחותיהן. בכתבה אחרת חשף פרטים לא ידועים מחייה האישיים של סוניה פרס. לאורך כל התקופה במעריב, פרסם מדור שבועי קבוע במוסף בסופשבוע של מעריב שעסק בחשיפת מיסטיקנים אלמוניים הפועלים בישראל.
בהמשך חזר לשמש ככתב "ידיעות אחרונות". באותה תקופה נחשב לאחד הכתבים המובילים לענייני חרדים ובמקביל כתב טור שכותרותו: "מצוקה - סיפורים אישיים מאת משה סויסה". הוא היה זה שחשף את התבטאויותיו הבוטות של הרב עובדיה יוסף נגד שופטי בג"ץ והיה בין הכתבים שנלוו לביקורו המפורסם של בנימין נתניהו בביתו של המקובל הרב יצחק כדורי, שם לחש לאוזנו של הרב: "השמאל שכחו מה זה להיות יהודים". סויסה גם חשף את הקרע בישיבת 'מרכז הרב' בעקבות פרישתו של הרב צבי טאו ממנה, ואת האיום הנשקף לכוחה הפוליטי של הציונות הדתית. במסגרת עבודתו העיתונאית כיסה נושאים רבים כמו חוק ההמרה, הסכסוך בין הרב עובדיה לרב אליהו ואת מועמד 'ישראל אחת', אהוד ברק, במסעו לפיוס עם העולם החרדי, שהכשיר בסופו של דבר את הקרקע להצטרפות הסיעות החרדיות לקואליציה שהקים לאחר ניצחונו בבחירות. בערוב ימיו של מנהיג הציבור הליטאי, הרב מנחם אלעזר מן שך, חשף סויסה בכתבת פרופיל את יורשו, האנונימי באותם הימים, הרב אהרון לייב שטיימן. כשפרץ הקרע הגדול והאלים בישיבת פוניבז׳ המיתולוגית, חשף את יסודות המחלוקת ואת הקרבות האלימים בין שני המחנות.
חשף מספר סיפורים מרכזיים, כגון השליח של השלטונות האיראניים שנפגש בחשאי עם הרב דורון והעביר באמצעותו מסר מדיני. זמן קצר לפני כן, כשנשלח לקהיר כדי לסקר את ביקורו של הרב הראשי ישראל מאיר לאו בארמונו של חוסני מובראק בקהיר, גרם להתרגשות רבה כשחשף כי מובראק הבטיח להשיב לישראל את ספר התורה שלקחו עימם לשבי לוחמי מוצב המזח במלחמת יום הכיפורים. לאחר תחקיר על רבנים שהורו לזוג חרדי, שלו תשעה ילדים, להתגרש, לאחר שהאשה נאנסה על ידי שלושה פועלים זרים כשיצאה מן המקווה ולאחר הכחשות מצד גורמים חרדים שהובילו בסופו של דבר להסרת תמיכתם של אנשי ידיעות אחרונות בו, הגיש במחאה את התפטרותו.
דורין קריו
דורין קריו (נולדה ב-24 באוקטובר 1987) היא שחקנית ובדרנית ישראלית.
ביוגרפיה
את תפקידה הראשון בטלוויזיה עשתה בסדרת הנוער "אדומות" בשנת 2004, כאשר גילמה נערה שנבחנת לקבוצת הכדורגל.
החל משנת 2014 מגלמת את המורה להתעמלות אולגה בקומדיית המצבים "מועדון החנונים" בערוץ Zoom לצופי HOT, פרי יצירתו של ירון ארזי. באותה שנה החלה לגלם את ג'סיקה בסדרת הנוער המצליחה "שכונה" בערוץ ניקלודיאון לצופי HOT. בשנת 2015 גילמה את דמותה של רויטל אלפסיה אחותה של נטלי (מגי אזרזר) בסדרת המתח "כפולים", בשידורי קשת של ערוץ 2. באותה שנה לוהקה לסדרה "דיג", פרי עטו של גידי רף. בנוסף, שיחקה בתפקידים קטנים בסדרות "פאודה" ב-Yes, ו"שחקן זר" בערוץ 2.
בשנת 2016 שיחקה באחד התפקידים הראשיים בסדרה הקומית "סופשלי" של ערוץ הילדים, והחלה להשתתף כבדרנית בתוכנית הבידור "זה המצב", בזכיינית ערוץ 2, רשת. בקולנוע שיחקה בסרט זוכה הפרסים "מעבר להרים ולגבעות" של ערן קולירין.
היא שיחקה במספר מחזות, בהם: "עד ראייה", שהוצג בתיאטרון תמונע, "שתי פנים לאמת", שהוצג בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער ובמחזה "אדוני שר האוצר".
משנת 2017 החלה בקריירת סטנדאפ שאותו כתבה יחד עם אסף שלמה ומאז מופיעה בכל הארץ. ב-2019 השתתפה בסדרה "זה לא הגיל" שמשודרת בקשת 12 בתפקיד קורל. בנוסף השתתפה בסדרה חמישים בתפקיד שרי.
ב-2023 יצאה במופע יחיד בשם "מבצע מרסל".
חיים אישיים
קריו נשואה ואם לשני ילדים. מתגוררת בפרדסיה.
עונת 1975 בגביע ליברטדורס
עונת 1975 בגביע ליברטדורס הייתה העונה ה-16 של התחרות הדרום-אמריקאית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי CONMEBOL. המשחק הראשון התקיים ב-16 בפברואר 1975 ותחרות הסתיימה ב-29 ביוני 1975. בתחרות השתתפו 21 קבוצות מכל מדינות חברי הארגון.
התחרות הסתיימה בניצחון של אינדפנדיינטה בפעם השישית בתולדות המועדון.
מתכונת התחרות
בתחרות השתתפו 21 קבוצות. מנצחת של העונה הקודמת קיבלה זכות להשתתף בתחרות ישירות בשלב השני. בשלב הראשון הקבוצות חולקו ל-5 בתים, שתי קבוצות בכל בית עלו לשלב השני. בשלב השני, הקבוצות שיחקו ב-2 בתים. מנצחי הבתים נפגשו בסדרת משחקי הגמר.
בכל השלבים נערכו משחק בית ומשחק חוץ. על הניצחון הוענקו שתי נקודות.
The Hardest Part (אלבום של נואה סיירוס)
The Hardest Part (בעברית: החלק הקשה ביותר) הוא אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת האמריקאית נואה סיירוס. האלבום יצא לאור ב-16 בספטמבר 2022, על ידי חברות התקליטים קולומביה רקורדס ו-RECORDS. מתוך האלבום יצאו הסינגלים "I Burned LA Down", "Mr. Percocet" ו-"Ready to Go".
על מנת לקדם את האלבום, יצאה סיירוס לסיבוב ההופעות העולמי הראשון שלה, "The Hardest Part Tour", שאירע באירופה ואמריקה הצפונית והחל באוגוסט 2022.
רקע והכרזה
האלבום The Hardest Part נוצר ביחד עם המפיק מייק קרוסי, הידוע בשיתופי הפעולה שלו עם דה 1975, וולף אליס וארקטיק מאנקיז. על העבודה עימו אמרה סיירוס: "מצאתי מקום בטוח ליצור מוזיקה עם אנשים שאני אוהבת וסומכת עליהם. התהליך היה ממש מרפא עבורי. בפעם הראשונה, אני חושפת את האמת השלמה והכנה שלי".
ב-27 ביולי, הודיעה סיירוס על תאריך מחודש של צאת האלבום לאחר עקב עיכובים בייצור שייצא לאור ב-16 בספטמבר.
קידום וסינגלים
"Mr Percocet" יצא לאור כסינגל השני מהאלבום ב-13 במאי 2022.
ספצנאז (סדרת טלוויזיה)
ספצנאז (ברוסית: Спецна́з) היא מיני-סדרת טלוויזיה רוסית משנת 2002 המורכבת משתי עונות, כשהעונה הראשונה הורכבה משלושה פרקים: "חץ שבור", "מארב" ו"להב". ב-2003 שודרה גם העונה השנייה שכללה ארבעה פרקים.
תקציר עלילת הסדרה
הסדרה מגוללת את קורותיה של יחידת ספצנאז של המודיעין הצבאי הרוסי בעת מבצעים חשאיים בצ'צ'ניה, דאגסטן, אפגניסטן וקוסובו בזמן חוסר היציבות הפוליטית באפגניסטן שלפני הפלישה האמריקאית, במלחמת צ'צ'ניה השנייה ובמלחמת קוסובו.
בית ההיסטוריה
בית ההיסטוריה (בגרמנית: Haus der Geschichte der Bundesrepublik Deutschland) הוא מוזיאון להיסטוריה מודרנית השוכן בעיר בון, בירת גרמניה לשעבר.
המוזיאון מוקדש לתולדות גרמניה המערבית והמזרחית משנת 1945 ואילך, ומשווה את החיים בין המערב למזרח. מבקרים בו למעלה ממיליון איש בשנה וככזה הוא אחד המוזיאונים הפופולריים ביותר בגרמניה.
הקמת המוזיאון
המוזיאון הוקם ביזמתו של קנצלר גרמניה לשעבר הלמוט קוהל, בעקבות החלטת ממשלה שפרסם באוקטובר 1982, סמוך לאחר כניסתו לכהונתו. ההחלטה אמנם עוררה חששות כי הקמתו תביא להתעוררות גל לאומני חדש בגרמניה, אך מנגד הועלתה הטענה כי על הגרמנים להכיר את ההיסטוריה שלהם דווקא משום מורכבותה והקושי שבה.
המוזיאון
מבנה המוזיאון, בשטח של כ-22 אלף מטר רבוע, ניצב ב"מייל המוזיאונים" שבבון, שהוא חלק מרובע הממשלה לשעבר בעיר. הוא תוכנן על ידי האדריכלים אינגבורג והרטמוט רודיגר (Ingeborg and Hartmut Rüdiger) מבראונשווייג.
התצוגות במוזיאון - קבועות ומתחלפות - עושות שימוש בחפצים, תצלומים, מסמכים, סרטים והקלטות קול, ומציגות את ההיסטוריה הפוליטית של גרמניה מאז מלחמת העולם השנייה כמו גם את ההיסטוריה התרבותית וחיי היום-יום בה בעבר. אוסף המוזיאון כולל גם כ-75,000 קריקטורות פוליטיות. פועלים בו מרכז מידע וספרייה.
המוזיאון מארגן גם סיורים באתרים ממשלתיים בבון ששימשו לפני מעבר הבירה ממנה לברלין - ארמון שאומבורג (לשכת הקאנצלר של מערב גרמניה), בית הקאנצלר ומשכן הבונדסטאג.
מוסדות המוזיאון
קרן המוזיאון היא מוסד ציבורי הממומן על ידי ממשלת גרמניה. האורגנים של המוזיאון הם:
משה נגר
משה נגר הוא פזמונאי, ומלחין ישראלי שחיבר והלחין מאות שירים לזמרים רבים ובהם ישי לוי ונתי לוי. התפרסם בעיקר סביב כתיבת המילים לרבים מלהיטיו של זוהר ארגוב.
ביוגרפיה
נגר נולד בראשון לציון, לאב חקלאי ואם שהייתה עקרת בית, עולים מיהדות תימן. הוא ירש את הכשרון המוזיקלי מאביו שהיה רב ופייטן בבית הכנסת. בגיל 3, התעוור בעינו הימנית בעקבות חוט ברזל שחדר לתוכה. בשל עבירות משמעת, עזב את הלימודים בכיתה ה' והחל ללמוד לנגן כאשר מפוחית הייתה כלי הנגינה הראשון שלו. הוא למד לנגן בגיטרה שקנה בעקבות שליחויות שביצע ובגיל 10, עברה משפחתו לשכונת שיכון המזרח בראשון לציון.
בגיל 18, לאחר שלא גויס לצה"ל, הקים להקת רוק בשם "תל אביב אקספרס" שאיתה הופיע במבנה ששכר בשכונתו. הזמר הראשון שאיתו הופיע היה ציון גולן, מיד לאחר שחרורו בשירות במקהלת הרבנות הצבאית. בתקופה זו ניגן עם הצ'רצ'ילים ועוזי פוקס והסגנונות. באחת ההופעות הכיר את זוהר ארגוב שעבד אז כשיפוצניק עם אחיו הגדול של שימי תבורי.
בשנת 1977 כתב והלחין את השיר מה לך ילדה שהיה ללהיט בביצוע זוהר ארגוב ובהמשך הופיע באלבום הבכורה שלו אלינור בעיבוד יגאל חרד. בשנה לאחר מכן הלחין את השיר "אל נבקש" (המוכר גם בשם "יש דברים נסתרים"). שירים אלו היו ללהיטים ופרסמו את ארגוב לראשונה. מלבד שירים אלו, חיבר לארגוב את השירים "ילדה חיכיתי שנים", "כל יום שעובר" ו"בכרם התימנים".
בשנת 1987, חיבר לארגוב את התקליט הדרך הברוכה, שהיה לתקליטו האחרון.
אורח חייו
התאבדותו של ארגוב בשנת 1987 גרמה לנגר משבר נפשי עמוק, והוא עזב את הקריירה האמנותית שהחל בה לטובת מגורים במדבר יהודה. בין השנים 1987–1996 שוטט נגר לסירוגין במדבר יהודה ובצפון הארץ; בחורף 1–1992 שהה בסמוך למעיינות עין פשחה, בחברת נחמן פרקש.
בשנת 1992, בנו חיים ששירת כנהג בצה"ל, התנגש במכונית של פרופ' יורם בן-פורת והרג אותו, את אשתו ואת בנם. לאחר שניסה להימלט לארצות הברית ונתפס, הוא הורשע בהריגה ונגזרו עליו 4 שנות מאסר בפועל.
בשנת 1996 השתקע נגר בחושה לחוף ים המלח, בסמוך לחניון הלילה של קיבוץ עין גדי. את שנות מגוריו הראשונות במקום הקדיש נגר לעיון מעמיק במקורות היהודיים, ובעיקר בתנ"ך, תוך שהוא מנהל אורח חיים נזירי-למחצה.
ב-2001, בנו שהשתחרר מהכלא, טבע בים כשניסה להיכנס באופן לא חוקי לארצות הברית דרך קנדה לאחר שבקשתו לקבל ויזה נדחתה. לאחר טרגדיה זו, התמכר משה לחשיש, מצבו הכלכלי הורע, והוא הקדיש את חייו להקניית ערכי-מוסר למבקרים הפוקדים את אזור מגוריו, ובעיקר לבני-נוער מן הציבור הדתי. במלאכתו זו הוא מסתייע רבות בבקיאותו הרבה בתנ"ך; מרבה לצטט פסוקים מספר בראשית העוסקים ביצירת האדם, ובייחוד "וייצר ה' אלוהים את האדם עפר מן האדמה".
חיים אישיים
נגר גרוש ואב לשני ילדים, המתגוררים עם אמם בארצות הברית. מתגורר במושב סמוך ללוד.
אברהם קמיני
אברהם קמיני (1894-1972) עסקן ציוני, חבר מפא"י, חבר מועצת עיריית תל אביב, יושב ראש הוועד הארצי של הקרן הקיימת לישראל.
קמיני נולד בברסלב באוקראינה, גדל באודסה, למד בבית ספר ציוני ובישיבה האודיסאית הציונית בהנהלת הרב חיים טשרנוביץ. החל בפעילות ציונית בצעירי ציון והיה חבר הוועד המקומי של הקרן הקיימת לישראל יחד עם יוסף ספיר וישראל גורי. השתתף בהתארגנויות לתמיכה בפליטי פרעות פטליורה וביוזמות שקידמו חיים נחמן ביאליק ויוסף קלוזנר להקמת בתי ספר לחינוך יהודי ועברי והוצאת ספרי לימוד.
עלה לארץ ישראל ב-1919 באוניה רוסלאן, מאיר דיזנגוף קיבלו לעבודה כפקיד הרביעי בוועד תל אביב, בהמשך עבד שנים רבות בעיריית תל אביב, בין השאר כמנהל מחלקת הגבייה. היה ממייסדי ארגון עובדי העירייה וקופת הגמל של עובדי העירייה.
היה חבר מפלגת הפועל הצעיר, ובהמשך לאחר התאחדותה למפא"י היה חבר מפא"י. היה נציג מפא"י בקונגרסים הציוניים, חבר אספת הנבחרים.
קמיני היה פעיל בקרן קיימת לישראל, ב-1920 נבחר בוועידת עסקני קק"ל השנייה ליושב ראש הוועד הארצי של קק"ל וכיהן מאז שנים רבות בתפקיד זה. ב-1935 יזם את הקמת בית קק"ל בתל אביב, היה מעורב בהפקת כנסי קול האדמה ותערוכות עם ואדמתו.
היה חבר מרכז הסתדרות הפקידים, חבר הנהלת קופת מלוה וחסכון של העובדים בתל אביב, שופט מטעם הסתדרות העובדים במשפטי חברים, בבוררויות ממשלתיות בסכסוכי עבודה ושביתות.
כיהן כיושב ראש מועצת המנהלים של דבר.
ב-1930 נישא לרחל פוליציק, היו הורים לזיוה וחיותה.
הערכת ספריות
הערכת ספריות (באנגלית, Library Assessment or Performance Measurement) היא תהליך מובנה הנועד להעריך את איכות שירותי הספרייה בעיני המשתמשים. הנתונים והמידע הנרכשים בפעילות זו מאפשרים לספרייה לשפר את שירותיה ולזהות את צורכי המשתמשים בהיבטים רבים: הסביבה הפיזית, בחינת האוספים, בחינת ממשקי הגישה לתכנים והשירותים הניתנים על ידי הספרייה מתוך הספרייה ומרחוק.
את נושא הערכת ספריות מוביל בעולם איגוד ספריות המחקר בארצות הברית (ARL) אשר מפרסם באופן שוטף מאמרים, קווים מנחים וכלים סטטיסטיים לפעילות זו. אחד מכלים אלו הוא ה-LibQUAL הבודק שלושה ממדי שירות: הספרייה כמקום (LP: Library as Place) שליטה במידע: איכות האוסף והממשקים (IC: Information Control) ואיכות השירות (AS: Affect of Service). LibQUAL הפך לכלי הערכה הנפוץ ביותר בקרב ספריות אקדמיות ועשו בו שימוש יותר מאלף ספריות אקדמיות בעולם, רובן מצפון אמריקה ואירופה, אך גם בהונג קונג, דרום אפריקה, האמריות וישראל והוא תורגם ליותר מ-20 שפות כולל עברית.
בנוסף לסקרי שביעות רצון, בפעולות הערכת ספריות כוללות: סקרי שימוש בספרייה, סקרי שמישות של כלי הגילוי ואתר הספרייה, תצפיות על דלפקי השירות, קבוצות מיקוד וראיונות.
פעילות הערכה בספריות בישראל
הספרייה האקדמית הראשונה בישראל בה החל תהליך שיטתי של פעילות הערכה משנת 2007 היא ספריית יונס וסוראיה נזריאן, אוניברסיטת חיפה. צוות הערכה בספרייה המורכב מנציגי כל היחידות בספרייה תרגם את שאלון LibQUAL לעברית ועושה בו שימוש מדי שלוש שנים בקרב קהל לקוחות הספרייה: סטודנטים, סגל אקדמי ומנהלי.
הספרייה אף מבצעת באופן שוטף מגוון פעולות הערכה וסקרי שביעות רצון שונים ותוצאותיהם מתפרסמים באתר הספרייה ובאתר ייעודי לפעולות אלו.
על פעילות ייחודית זו זכה צוות הערכה בספריית יונס וסוראיה נזריאן, אוניברסיטת חיפה בפרס פינקלר למידע בשנת 2012.
קישורים חיצוניים
מאמרים בעברית
אתרי הערכת ספריות בישראל
אתרי הערכת ספריות בחו"ל
כלים להערכה
לנצ'יה 140
לנצ'יה 140 (באיטלקית Lancia 140) הוא אוטובוס דו קומתי חשמלי, מסוג טרוליבוס אשר יוצר על ידי יצרנית הרכב האיטלקית לנצ'יה בין השנים 1967–1968.
לנצ'יה 140
ה"לנצ'יה 140" מונע באמצעות רשת חשמל, מושך חשמל באמצעות כבל בתקרה המחובר לרשת המספקת חשמל.
בכל קומה של האוטובוס נבנו 20 מקומות ישיבה. מערכת ההיגוי בצד שמאל. לדגם 2 דלתות צד (צד ימין).
טרוליבוס
טרוליבוס הוא סוג של אוטובוס חשמלי אשר מושך חשמל מכבל בתקרה. מעל גג האוטובוס מחובר מוט לרשת החשמל. ה"טרוליבוס" נבדל מסוגים אחרים של אוטובוסים חשמלים אשר מסתמכים על סוללה חשמלית.
על רשת החשמל המזינה את הטרוליבוס לכלול שני חוטי חשמל מקבילים הסוגרים מעגל חשמלי.
בדרך כלל הכח החשמלי הנפוץ הוא 600 וולט זרם ישיר.
אהרן נמדר
אהרון נמדר (נולד ב־1945, תשרי ה'תש"ו במשהד, איראן) הוא עורך דין, פרופסור למשפטים ודקאן בית הספר לנדל"ן במכללה האקדמית נתניה. מומחה לדיני מיסים, דיני מקרקעין ותכנון ובנייה ופילוסופיה של המשפט וההלכה.
ביוגרפיה
נולד במשהד בקהילת אנוסי משהד שבאיראן. עם קום המדינה עלתה המשפחה לישראל, והם התגוררו במעברת בית ליד, והיו בין מקימי המושב בית נחמיה. בהתקפת פדאיון במושב אהרן, אחותו ואביו נפצעו קשה ואמו נרצחה. בעקבות כך פוזרו ילדי המשפחה בין מוסדות שונים. הוא למד בנווה מיכאל (שם דילג על כיתה ג'), אחוזת שרה (שם דילג על כיתה ח') ועבר לישיבת נחלים. לפני גיוסו לצה"ל למד שנתיים בישיבת הנגב, ובשנת 1964 קיבל סמיכה לרבנות מהרב עובדיה יוסף.
פעילות אקדמית ופרקטיקה מעשית
בשנים 1968–1972 שימש כחבר מערכת כתב העת "משפטים". בשנים 1970–1972 שימש כחוקר במכון לחקר יהודי המזרח בהנהלתו של פרופסור חיים זאב הירשברג. בשנים 1978–2000 שימש כמרצה בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן ולימד מסחר בינלאומי, פשיטת רגל ופירוק חברות, שטרות, ודיני מיסים ופרקטיקה משפטית.
ב-1996 החל לשמש כמרצה לדיני מיסים באקדמית נתניה ובמכללת שערי משפט. בין השנים 2005–2006 שימש כנשיא מכללת שערי משפט. בשנים 1998–2013 היה שותף בכיר במשרד עו"ד נמדר, בן עטר, בנדל ושות' שהתמחה בדיני מיסים. נמדר נכלל במשך כמה שנים ברשימת עשרת עורכי הדין המצטיינים בתחום המיסים, ונבחר כעורך הדין המצטיין בתחומו.
פעילות ציבורית
בשנת 1994 ערך לצד פרוספור אסא כשר את הספר "מידות ורגשות" שיצא לאור בהוצאת חושן למשפט.
בשנים 1998–1999 שימש כיו"ר המועצה הלאומית למניעת תאונות.
בשנת 2000 ייסד את הכנס הארצי של לשכת עורכי הדין בישראל באילת, ובמשך 6 שנים שימש כיו"ר הכנס. בשנים 2003–2008 היה סגן יו"ר הלשכה, וחבר במועצה הארצית. בשנים 2005–2008 שימש כיו"ר משותף של המכון להשתלמות של לשכת עורכי הדין בישראל, יחד עם ד"ר יורם דנציגר, שופט בית משפט עליון.
בשנת 2002 היה בין מייסדי כתב העת "מקרקעין" היוצא לאור מדי חודשיים בהוצאת רונן. הוא משמש מאז כעורך וחבר מערכת.
בשנת 2004 שימש יו"ר ועדת הבחירות וועדת המפקד של המפד"ל.
כיום הוא חבר בחבר הנאמנים של המכללה האקדמית נתניה ומכללת אורות ישראל, משמש ראש המחלקה המשפטית בקבוצת מנוס ונשיא "יתרו - המוסד הארצי לבוררות".
ספרים
כתב 26 ספרים שונים בתחומי המס השונים (מס הכנסה, מע"מ, מס שבח מקרקעין, מס ריווחי הון והיטל השבחה) ובתחומי דיני המקרקעין: הפקעת מקרקעין, פגיעה במקרקעין, תכנון ובנייה, תמ"א 38 פינוי בינוי. הספרים צוטטו אלפי פעמים בפסקי דין של בתי המשפט השונים. בין הספרים שפרסם:
מאמרים
נמדר פרסם למעלה מ-120 מאמרים בכתבי העת המקצועיים, ובכללם: "Israel Yearbook on Human Rights", "מחקרי משפט", "משפטים", "ממזרח וממערב" (הוצאת בר-אילן), "רואה החשבון", דו-ירחון "מיסים", דו ירחון "מקרקעין" ועוד.
משפחה
נשוי לאוולין ולהם 5 ילדים, מתגורר בקריית אונו.
זכויות להט"ב באוסטריה
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) באוסטריה התקדמו משמעותית במאה ה־21. נישואים חד־מיניים חוקיים באוסטריה משנת 2019, וזוגות חד־מיניים מורשים לאמץ ילדים החל משנת 2016. כמו כן, חוקי המדינה אוסרים אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית.
למרות השפעתה של הכנסייה הקתולית על המדינה, אוסטריה הפכה להיות ליברלית יותר בשנים האחרונות מבחינת דעת הקהל והחוקים העוסקים בנטייה מינית ובזהות מגדרית.
מעמדם של הומוסקסואלים ושל לסביות בחוק
פעילות מינית של אנשים מאותו המין חוקית באוסטריה משנת 1971.
בשנת 2002 התקבלה החלטה של בית משפט במדינה, שקבעה שגיל ההסכמה יהיה זהה עבור הומוסקסואלים והטרוסקסואלים. בעקבות החלטה זו, גיל ההסכמה שונה מ־18 ל־14 עבור הומוסקסואלים, כדי להשוותו לגיל ההסכמה של הטרוסקסואלים.
הכרה בזוגיות חד־מינית
בעקבות החלטה של בית הדין האירופי לזכויות אדם בשנת 2003, אוסטריה הכירה בנישואי חוזה המעניקים לזוגות חד־מיניים זכויות זהות לאלו של זוגות הטרוסקסואלים. כמו כן, המדינה מכירה בזוגיות רשומה החל מ־1 בינואר 2010.
לפני שבית המשפט החוקתי של אוסטריה קבע שנישואים חד־מיניים יהיו חוקיים, הממשלה לא חוקקה חוקים המכירים בנישואים כאלה עקב התנגדותה של מפלגת העם האוסטרית. עם זאת, מפלגת הירוקים העלתה הצעה בנושא לפרלמנט, ובשנת 2015 ארגון בשם " Ehe Gleich! " (מגרמנית: "שוויון בנישואים!") קרא לפרלמנט האוסטרי לשקול להפוך נישואים חד־מיניים לחוקיים. הוגשה גם עתירה נגד החוק, שלא הכיר בנישואים חד־מיניים, אולם עתירה זו נדחתה על ידי בית משפט. ב־21 במרץ 2016 הוגשה עתירה נוספת בעיר לינץ, אך ב־15 באפריל 2016 גם היא נדחתה על ידי בית משפט.
ב־5 בדצמבר 2017 בית המשפט החוקתי של אוסטריה קבע שהאיסור על נישואים חד־מיניים במדינה אינו חוקתי. בינואר 2018 אמר הקנצלר החדש של אוסטריה, סבסטיאן קורץ, שממשלתו החדשה תכבד את החלטת בית המשפט החוקתי ושנישואים חד־מיניים יהפכו לחוקיים במדינה עד 2019. בעקבות פסיקת בית המשפט, נישואים חד־מיניים הפכו לחוקיים באוסטריה ב־1 בינואר 2019, וביום זה נערך טקס החתונה החד־מינית הראשונה במדינה.
אימוץ והורות
ב־19 בפברואר 2013 בית הדין האירופי לזכויות אדם קבע שאזרח הנמצא בזוגיות חד־מינית זכאי לאמץ את הילד הביולוגי של בן או בת זוגו. ב־4 ביולי 2013 הפרלמנט האוסטרי העביר חוק המאפשר לזוגות חד־מיניים לאמץ את הילד של בן או בת הזוג. החוק נכנס לתוקף ב־1 באוגוסט 2013.
בינואר 2015 בית המשפט החוקתי של אוסטריה קבע שחוקי האימוץ הקיימים אינם חוקתיים וקרא לשנותם עד 31 בדצמבר 2015, כך שיאפשרו גם לזוגות חד־מיניים לאמץ ילדים במשותף. ב־30 באוקטובר 2015 שר המשפטים האוסטרי הודיע שאיסור האימוץ על ידי זוגות חד־מיניים לא ייאכף יותר החל מ־1 בינואר 2016, כך שהחלטת בית המשפט תמומש באופן אוטומטי החל ממועד זה.
באוקטובר 2018 בית המשפט החוקתי של אוסטריה קבע שהנהלים העוסקים בסוגיית האימוץ במקרה של סיום מערכת יחסים יהיו זהים עבור זוגות חד־מיניים וזוגות הטרוסקסואלים. לפי קביעה זו, צריכה להיות הכרה מלאה באם המאמצת כהורה בהתאם לנוהלי האימוץ, ועליה לקבל את אותן הזכויות, את אותו היחס ואת אותן החובות שאב הטרוסקסואל היה מקבל, אפילו אם הזוג המאמץ נפרד. טובת הילד חייבת להיות מובטחת בכל הליכי האימוץ, והנהלים חייבים להיות זהים עבור זוגות חד־מיניים וזוגות הטרוסקסואלים.
הגנה מפני אפליה
קוד העבודה הפדרלי של אוסטריה כולל חוקים האוסרים אפליה על רקע נטייה מינית החל משנת 2004, בהתאם לחקיקת האיחוד האירופי. הגנה מפני אפליה על רקע זהות מגדרית אינה כלולה במפורש, אך ממומשת בפועל בהתאם לסעיף "מגדר". בינואר 2017 אוסטריה תחתית הפכה למדינה האחרונה באוסטריה שעדכנה את חוקי האפליה שלה כך שיאסרו אפליה על רקע נטייה מינית באספקת מוצרים ושירותים. אפליה כזו אסורה בכל המדינות האחרות באוסטריה עוד מלפני כן.
ב־1993 נחקק חוק הקובע שעל המשטרה להימנע מכל פעולה שעלולה להתפרש כאפליה על רקע נטייה מינית. ב־1998 העיר בלודנץ אימצה הצהרה סמלית נגד אפליות, הכוללת אפליה על רקע נטייה מינית. החל משנת 2002, בעיר וינה קיים חוק המגן על בני נוער מפני אלימות או אפליה על רקע נטייתם המינית. החוקה הפדרלית של אוסטריה מגינה על כל האזרחים במידה שווה, אם כי מספר פסקי דין של בית המשפט החוקתי אימתו שההגנות הללו לא תמיד נאכפות.
טרנסג'נדריות ושינוי מגדר
טרנסג'נדרים באוסטריה מורשים לשנות את מגדרם החוקי כך שיתאים לזהותם המגדרית. אין חובה לעבור ניתוח לשינוי מין לשם כך.
ב־14 במרץ 2018 בית המשפט החוקתי של אוסטריה קבע שאזרחים המגדירים עצמם כאינטרסקס (כלומר, אינם זכר ואינם נקבה מבחינה ביולוגית) יוכלו להשאיר את שדה המגדר בתעודת הלידה שלהם ריק, או לשנותו ל"אינטרסקס", "אחר" או "X". כמו כן, בית המשפט קבע שהתערבויות רפואיות במינם הביולוגי של תינוקות ושל ילדים אינן חוקתיות ושיש להימנע מהן ככל האפשר. לפי קביעה זו, התערבויות רפואיות כאלו יכולות להיות מוצדקות רק במקרים יוצאי דופן, למשל כאשר יש סכנה לחיים. פסק הדין הסופי פורסם ב־29 ביוני 2018 ונכנס לתוקף באופן מיידי.
שירות צבאי
להט"בים מורשים לשרת בצבא אוסטריה באופן גלוי, כלומר מבלי שייאלצו להסתיר את נטייתם המינית או את זהותם המגדרית.
טיפולי המרה
ביוני ויולי 2018 ביקרה עמותת הלהט"ב "HOSI" זלצבורג את העמותה הנוצרית האולטרה-שמרנית "TeenSTAR" בטענתה כי "הומוסקסואליות נחשבת לבעיית זהות וסטייה". הקבוצה הציעה לקטינים טיפולי המרה בכך שלימדה אותם כי הנטייה המינית "ניתנת לשינוי" באמצעות שילוב של טיפול, קבוצות עזרה עצמית וטיפול פסטורלי, כפי שדווח בעיתון זלצבורגר נחריכן. חבר המועצה הלאומית מריו לינדנר (המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית) הגיש בקשה פרלמנטרית לתשובה משר החינוך לשעבר, היינץ פאסמן, על דברי העמותה. שאלה פרלמנטרית נוספת הושקה על ידי חברת המועצה אווה דיזזיץ' (מפלגת הירוקים).
באוקטובר 2018 אסרה מנהלת החינוך בזלצבורג על קיום סדנאות טיפולי ההמרה של עמותת "TeenSTAR" עד לתוצאה של הסקירה. אף על פי שמשרד החינוך הודיע על איסור התאחדות העמותה, ועל צו עד חג המולד 2018, נכון לפברואר 2019, לא פורסם שום צו, והעמותה המשיכה לעבוד בבתי ספר. באפריל נאסרה סופית התאחדותה.
בדצמבר 2018 הוגשה לפרלמנט החלטה הקוראת לאסור על טיפולי המרה בקטינים על ידי מריו לינדנר. תחילה נמנעה ועוכבה ההצבעה על ידי קואליציית מפלגת העם האוסטרית ושלטון מפלגת החירות האוסטרית. עם זאת, בהצבעה ב-13 ביוני 2019, המועצה הלאומית אישרה את ההחלטה. המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית, NEOS – אוסטריה החדשה והפורום הליברלי, מפלגת "JETZT", שני החברים העצמאיים ומפלגת העם האוסטרית הצביעו כולם להחלטה בעד ההצבעה כאשר מפלגת החירות האוסטרית התנגדה. ב-2 ביולי 2019, המועצה הלאומית אישרה את ההחלטה בהצבעה סופית. בהצבעה זו הצביעה מפלגת החירות האוסטרית בעד גם כן בנימוק כי "תמיד יש לתת עדיפות לילדים ולמתבגרים". ההחלטה קראה לממשלת אוסטריה "להגיש באופן מיידי למועצה הפדרלית הצעת חוק ממשלתית האוסרת על שימוש בקטינים בטיפולי המרה וטיפול מתקדם" על ידי קביעת מועד לפני הקיץ. כעת, איסור על טיפולי המרה ממתין לאישור.
בפוליטיקה
ב־1995 בית הדין הבינלאומי לזכויות אדם יזם דיון פוליטי בנושא האפליה והרדיפה של להט"בים באוסטריה. לאחר מכן נערכו הדיונים הפרלמנטריים המשמעותיים הראשונים בסוגיה זו, ביוזמת מפלגת הפורום הליברלי שהתנגדה בתקיפות לאפליית הומוסקסואלים, שבה בעת הייתה קיימת בסעיף 209 של חוק העונשין האוסטרי. מפלגת הפורום הליברלי תמכה גם בשוויון מוחלט לאזרחים חד־מיניים, כולל נישואים ואימוץ ילדים. סעיף 209 בחוק העונשין האוסטרי קבע גיל הסכמה גבוה יותר לגברים הומוסקסואלים (18), בעוד שגיל ההסכמה עבור הטרוסקסואלים ולסביות היה 14. המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית וכן מפלגת הירוקים הביעו גם הן תמיכה ביחס שווה לזוגות חד־מיניים.