cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ניקולס ניקלבי (סרט, 1912)
תקציר עלילה
הסצנה הבאה מתרחשת בלונדון. בארוחה בביתו של ראלף מתנהגים אורחיו בגסות לקייט. ארבעת האורחים אינם מזוהים בשמותיהם, אבל אפשר להבין שהם סר מלבורי הוק, לורד פרדריק וריסופט, וכן מר פייק ומר פלאק הדומים זה לזה. קייט בורחת הביתה לאימה. ב"דות'בויס הול", סקווירס מעניש את סמייק לעיני כל התלמידים. ניקולס מתערב עוצר בעדו, ומכה את סקווירס. אחר כך עוזב ניקולס את דות'בויס הול, וסמייק יוצא בעקבותיו. השניים חוזרים יחד ללונדון שם ניקולס מעורר את חמתו של ראלף.
לראלף יש עוזר בשם ניומן נוגס (שאוזנו מעוטרת בעט נוצה, כפי שמתואר ברומן), שנשלח להציב אולטימטום בפני ניקולס. ראלף ידאג לגברת ניקלבי ולקייט אם ניקולס יצא מיד מלונדון. נוגס מעביר את המסר, וניקולס יחד עם סמייק עוזבים את לונדון לחפש את מזלם.
החלק השני של הסרט מתחיל בפונדק בו פוגשים ניקולס וסמייק במנהל התיאטרון ויקטור קראמלס, ואת שני בניו נלחמים בחרבות. השניים מצטרפים לקבוצת השחקנים של קראמלס, ומוצגים בפני גברת קראמלס ושאר שחקני הלהקה.
הצלחתו של ניקולס בתפקיד רומיאו מעוררת את קנאתו של שחקן אחר, מר לנוול. לנוויל שולח הודעה לניקולס בה הוא מבקש ממנו "לעלות על הבמה כדי שימשוך את אפו". ניקולס משועשע מהאתגר ועולה להתעמת עם לנוויל, תוך כדי ההתקדמות האיטית של לנוויל כדי להתקיפו, מפיל אותו ניקולס במכת אגרוף יחידה. בינתיים בלונדון קייט מתחננת בפני ראלף שיחוס עליה, ושירחיק את חבריו ממנה. הוא מסרב. נוגס כותב לניקולס, ואומר שאחותו זקוקה לו. עם קבלת ההודעה מנוגס, נפרד ניקולס מחבורתו של קראמלס וחוזר ללונדון.
ניקולס מגיע לפונדק שם הוא נתקל בחבריו של ראלף, אשר מדברים על קייט ומעליבים אותה. הוא מתעמת איתם, אחר כך הוא רודף אחר אחד מהם לכרכרה שלו והם מתכתשים. האדם שגידף את קייט נפצע קשה. ניקולס חוזר לחבק את אמו את אחותו.
בשלב זה העלילה מתקדמת במהירות. ניקולס מוצא עבודה אצל האחים צ'ריביל. הוא פוגש במקום עבודתו את מדלן בריי ומתאהב בה במבט ראשון. אביה הנכה של מדלן רוצה להשיא אותה לקמצן הזקן ארתור גלייד, היא מסכימה בצער. גלייד מספר לראלף על נישואיו, וניומן נוגס מגלה לניקולס שמדלן תאלץ לחיות בנישואים חסרי אהבה.
ניקולס מתפרץ אל תוך טקס הנישואים ומשבש אותו. אביה של מדלן מוחה על ההפרעה אבל לפתע הוא נופל ומת. מדלן מתעלפת, וניקולס נושא אותה משם. הוא חוזר אתה לביתה של מיס לה-קריבי, שם היא מתאוששת. כתובית מגלה שחודשים אחדים אחר כך "מעולם לא הייתה סעודה כזאת", בציטוט מאת דיקנס. אז נראים האחים צ'ריביל מרימים כוסית לכבודם של מדלן ויושבים בארוחה עם בני המשפחה והחברים.
שב חסני
חסני היה ידוע בעיקר בשירי האהבה שיצר, אך הוא עסק גם בשירים שנחשבו לטאבו בחברה שבה פעל, ובכך הצליח להרגיז גם פונדמנטליסטים איסלאמיסטים פנאטים. לאחר שנרצח בשנת 1994, היו שהצביעו על התוכן השנוי במחלוקת שאותו שר כסיבה לרצח.
קריירה מוקדמת
נולד כחסני שקרוּן למשפחה ממעמד הפועלים באוראן שבאלג'יריה. אביו היה רתך.
מגיל צעיר הוא התעניין במוזיקה ובהופעות. ההופעה המשמעותית הראשונה שלו הייתה בחתונה מקומית, לצד האחים נאווי, שהיו ידועים במדינה. הם התרשמו מקולו, והזמינו אותו להופיע בקברט הידוע La Guinguette.
נקודת הפריצה המשמעותית השנייה בקריירה שלו הייתה כאשר התבקש להקליט שיר עם אמנית הראיי שאבה זאהוואניה. במהלך קיץ 1987 הקליט הזוג שיר פרובוקטיבי ביחס לסטנדרטים האלג'יריים, בשם "Beraka" ("הצריף"). השיר זכה לתשומת לב רבה, ונושאי השיר השנויים במחלוקת הפכו אותו לפופולרי בקרב בני הנוער במדינה, עם מכירות של כמיליון עותקים.
עם ההצלחה של השיר, שהפכה את חסני למפורסם, הוא הפך לשנוי במחלוקת גם בקרב פונדמנטליסטים קנאים.
פרסום
בשל העוצר והמגבלות המוזיקליות שהיו באותה עת באלג'יריה, גם חסני בילה זמן רב יותר בהופעות מחוץ למדינה מאשר באלג'יריה עצמה. הוא הופיע בעיקר בפריז ובמרסיי שבצרפת, בבוסטון ובוושינגטון די. סי. שבארצות הברית, בתוניס שבתוניסיה, בקזבלנקה שבמרוקו, בטוקיו שביפן ועוד.
ההופעה האחרונה של חסני באלג'יריה הייתה ב-5 ביולי 1993, לרגל חגיגות העצמאות של אלג'יריה, עם 150,000 משתתפים.
חסני הפך לאחד מהאמנים הפוריים ביותר בסצנת הראיי. הוא הקליט במהלך חייו כ-100 קסטות. סגנונו הייחודי, שנקרא "Raï love" גרר אחריו חיקויים, כמו שב נסרו שהחל את הקריירה שלו בשנת 1988.
מותו
ב-29 בספטצבר 1994 נרצח ביריות אקדח בסמוך לבית הוריו ברובע גמבטה שבאוראן. מותו בא על רקע פעולות אלימות נוספות נגד אמני מוזיקת ראיי. מספר ימים לפני הרצח, נחטף הזמר לונס מטוב על ידי ארגון הטרור הקבוצה האסלאמית המזוינת. שנה לאחר מכן גם נרצח באוראן מוזיקאי הראיי רשיד באבא אחמד.
לאחר מותו
חסני ממשיך להיות מוערץ בקרב חובבי הראיי גם עשורים אחרי מותו. גרסאות כיסוי לשיריו זוכות למיליוני צפיות.
קמליה מרושתת
קָמֶלּיה מְרוּשֶׁתֶת (שם מדעי: Camellia reticulata) היא מין צמח בסוג קמליה, שמקורו במחוזות סצ'ואן ויונאן בדרום מערב הרפובליקה העממית של סין. תחום התפוצה של אוכלוסיות הבר של מין זה מוגבל ליערות הררים מעורבים בדרום ובמרכז יונאן.
תיאור
קמליה מרושתת היא שיח מסועף בצורה דלילה או עץ קטן ירוק-עד, שיכול לגדול לגובה בין 10 ל-15 מטרים (המין הגבוה ביותר בסוג קמליה).
אורך הפטוטרת של העלים 6 עד 13מילימטרים. אורך הטרף בין 5 ל-11 סנטימטרים ורוחבו בין 4 ל-5.5 סנטימטרים. המרקם של העלים דמוי עור, גונם: בחלק העליון ירוק עמום, בחלק התחתון ירוק עמוק מבריק ונטול פלומה. הם מוארכים, סגלגלים עד מלבניים. העורק המרכזי מורם מפני העלה הוא בגוון ירוק צהבהב ומתחברים אליו 6 עד 8 עורקים משניים. שפת העלים משוננת וקצה העלים מחודד.
הפרחים גדלים מתחת לקצה הענף או בזווית. פרח בודד או בקבוצה של עד 3 פרחים. קוטרם של הפרחים בין 7 ל-10 סנטימטרים (עד ל-20 סנטימטרים בחלק מהזנים המתורבתים). גונם בין ורוד רך לוורוד עמוק ולעיתים נדירות כמעט לבן, עם 5–7 עלי כותרת, או יותר בחלק מהזנים המתורבתים, דמויי ביצה הפוכה באורך 4 עד 6 סנטימטרים וברוחב 3 עד 4.5 סנטימטרים (יותר בחלק מהזנים). אורך האבקנים 3 עד 4 סנטימטרים. השחלה כדורית בקוטר 3 עד 4 מילימטרים והעלי באורך 2.5 עד 3.5 סנטימטרים.
הפרי הוא הלקט כדורי עד כדורי פחוס בן שלוש עד 5 קשוות בגוון חום בהיר, בקוטר של כ-5 סנטימטרים. בכל קשווה יש זרע אחד או שניים כדוריים עד כדוריים למחצה בגוון חום.
עונת הפריחה היא בין ינואר למרץ, והפירות מבשילים בין ספטמבר לאוקטובר.
המין יכול לחיות 600 שנים.
תפוצה
קמליה מרושתת גדלה באופן טבעי בסין, בסמוך לגבול בין המחוזות יונאן וסצ'ואן, שם היא מכונה "נָאנְשָׁאנְצָ'ה" (南山茶) שפירושו "הקמליה של ההר הדרומי". צמחי הקמליה המרושתת גדלים בגובה בין 1,800 ל-2,500 מטרים באזור הררי זה. העלים בעלי הגוון העמום המכוסים שעווה (מחזיר טוב יותר רמות גבוהות של אור אולטרה סגול) מרמזים על כך שצמח זה מותאם היטב לגובה רב יותר.
הקמליה המרושתת גדלה ביערות פתוחים שבהם אלונים ירוקי-עד ונשירים מהווים חלק חשוב מחופת היער יחד עם כמה מיני אורנים. במקומות שהם היער נכרת הופכת הקמליה המרושתת וקרובי משפחתה להיות חופת היער. סוגי הקרקע משתנים בכל האזור, אך האדמה שאפשר לצפות למצוא ביער, רופפת, חומצית ואורגנית, היא הסוג המועדף על ידי הקמליה.
באזור יונאן שבמערב סין יש אקלים מתון, עם חורפים חמימים ויבשים. הטמפרטורה הממוצעת בחודש ינואר היא 7.8°C מעלות, וביולי 19.9°C. המשקעים השנתיים הם קרוב ל-1,000 מילימטרים; עיקר הגשם יורד בחודשי הקיץ ממאי עד ספטמבר, כשבמהלך תקופת הפריחה בראשית השנה לא יורד כלל גשם.
האוכלוסייה בבר הולכת ומצטמצמת כתוצאה מקטיף יתר ופגיעה בבית הגידול, ועם זאת המין לא נחשב נדיר.
היסטוריה
לצמח יש היסטוריה ארוכה של גידול וטיפוח הן להפקת שמן תה מהזרעים, והן בשל ערכו כפרח נוי. האזכור הראשון של הקמליה המרושתת בסין מולדתה הוא בשנת 590 בטקסט שמתייחס לצמחי תבלין, כך על פי סטירלינג מקובוי (Stirling Macoboy) בספרו "מילון הצבעים של קמליות" (Colour Dictionary of Camellias). קולונל דורנט, בהרצאה שנשא בשנת 1967 על המין, תיארך את הטיפוח הסיני של הקמליה המרושתת למאה התשיעית במחוז יונאן. עד המאה האחת עשרה טופחו שבעים ושניים זנים. הקמליה המרושתת העתיקה ביותר שעדיין חיה נבטה זמן קצר אחר כך. צמח אחד של הזן "מָאיֵה-טָאוחונְג" שגדל בחצר מנזר פָּאנְלונְג תוארך לשנת 1347. נראה כי שיא ההתלהבות הסינית מהמין היה בתקופת שושלת מינג (1368 עד 1644), אז היה עניין רב ושפע של כתבים המזכירים אותו. התחדשותה של ההתעניינות הסינית במין העלתה את המספר הכולל של הזנים שטופחו בסין ל-120.
כמה זנים אחרים מצאו את דרכם לעולם המערבי לפני אמצע המאה העשרים. הזן "סונְגְדְזְה-לִין" שקיבל במערב כמה שמות, בהם "רוברט פורצ'ן" (Robert Fortune), הובא לאירופה במהלך המאה התשע-עשרה, אף על פי שהתאריך המדויק עדיין שנוי במחלוקת. ג'ורג' פורסט (George Forrest) היה האדם המערבי הראשון שאסף קמליה מרושתת בטבע בתחילת המאה העשרים. הצמחים בעלי הפרחים הבודדים שאסף פורסט היו שונים בבירור מהזן "קפטן רואס" בעל הפרחים הכפולים שעל בסיסו תיאר לינדלי את המין, מה שהוביל את הבוטנאי ג'. רוברט סיילי (J Robert Sealy) לכנות את צורת הבר של הקמליה המרושתת בשם C. Reticulata forma simplex במונוגרפיה שלו שפורסמה בשנת 1958.
השינוי הגדול קרה ב-1948 כאשר ולטר למרטס מרנצ'ו דל דסקנסו (Rancho del Descanso, כיום גני דסקנסו) ייבא במקביל לראלף פיר (Ralph Peer), חובב קמליות נוסף בהוליווד, קבוצה של עשרים זנים של קמליה מרושתת. אף על פי שהשניים ייבאו את הצמחים בנפרד, הם למדו במהרה האחד על השני. חיטוי עם מתיל ברומיד, על ידי פקחים של המחלקה החקלאית, הביא לאובדנם של כמה צמחים, אך באמצעות שיתוף זה עם זה הצליחו למרטס ופיר לגדל חמישה עשר זנים, שהוצגו לציבור בשנת 1952. מקורם של מרבית הזנים ביותר מ-800 זני הקמליה המרושתת המופיעים במהדורה ה-23 של "Camellia Nomenclature" משנת 1999 הוא באותם חמישה-עשר זנים סיניים שהובאו לקליפורניה בשנת 1948.
אליאור סיידר
אליאור סיידר (נולד ב-17 בנובמבר 1991) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת החלוץ בהפועל רעננה.
קריירה
סיידר החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל עכו. בעונת כבש 30 שערי ליגה במדי קבוצת הנוער, וב-11 במאי 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בתיקו 0-0 נגד הפועל בני לוד. עד תום העונה שותף בסך הכל בארבעה משחקים במסגרת הליגה הלאומית, ובשנתיים שלאחר מכן המשיך לשחק בקבוצת הנוער ובמקביל ערך שלוש הופעות בליגת העל.
בקיץ סיים את גיל הנוער והושאל למכבי סקציה מעלות-תרשיחא מליגה א' צפון. סיידר כבש תשעה שערי ליגה והיה שותף להעפלה של הקבוצה לפלייאוף העלייה לליגה לאומית, אך בסופו של נשארה הקבוצה בליגה א'. בעונה שלאחר מכן הושאל להפועל עפולה. סיידר היה מלך השערים של המועדון בליגה עם 10 שערים, והיה שותף להעפלתה של הקבוצה לליגה הלאומית לראשונה בתולדותיה.
בקיץ חזר סיידר להפועל עכו. ב-19 באוקטובר 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1-3 נגד הפועל רעננה, ואת העונה סיים עם שלושה שערים ב-23 הופעות. ב-10 בינואר 2015 שבר את הלסת ואת ארובת העין במהלך משחק נגד הפועל פתח תקווה, ונעדר מהמגרשים לשלושה חודשים. ב-18 באפריל 2015 חזר לשחק כאשר עלה כמחליף בדקה ה-72 למשחק הליגה נגד הפועל חיפה, וכעבור שבע דקות הבקיע את שער הניצחון שהעלה את הקבוצה מהמקום האחרון בטבלה, בו שהתה במרבית העונה. במחזור האחרון כבש את שערו השני בעונה זו, בניצחון 0-1 על בני סכנין.
בעונת כבש שני שערי ליגה, ובסופה ירד עם הפועל עכו לליגה הלאומית.
בינואר חזר לקדנציה שנייה בהפועל עפולה עד לסיום העונה.
במהלך קיץ נבחן בהפועל אשקלון, אך בסוף לא חתם במועדון ואת העונה התחיל כשחקו חופשי. ב-5 בנובמבר 2017 חתם על חוזה בהפועל עפולה. ב־7 בדצמבר זכה עם הפועל עפולה בגביע הטוטו של הליגה הלאומית אחרי ניצחון 3:0 על הפועל רמת גן.
ב-24 ביולי 2018 חזר סיידר להפועל עכו וחתם לעונה אחת. ב-15 ביולי 2019 חזר סיידר להפועל עפולה וחתם לעונה אחת.
ב-18 בינואר 2021, סיידר חתם בהפועל כפר שלם.
באוגוסט, סיידר הצטרף לשמשון כפר קאסם.
שורדיץ'
שורדיץ' (באנגלית: Shoreditch) הוא רובע אמנים בצד המזרחי של לונדון. שורדיץ' ממוקם בסמוך לשכונות הוקסטון ואיסט אנד המהוות את החלק הדרומי של רובע האקני בלונדון.
חלקים מסוימים מרובע טאוור האמלטס של העיר לונדון הנמצאים בשכנות גם נחשבים לפעמים כחלק משורדיץ'.
במאה ה -16, שורדיץ' היה מרכז חשוב של התיאטרון האליזבתני, ומאז אותה תקופה נחשב למרכז חשוב בתחומי התרבות והבידור.
מאפיינים
אחד הדברים המרכזיים והבולטים בשכונה הם ציורי הגרפיטי הצבעוניים שמקשטים את קירות הבניינים. לא מדובר בגרפיטי של כיתובים גרפיים וסיסמאות שונות אלא באמנות רחוב עם ציורי ענק מושקעים ומעניינים. מאפייני השכונה הביאו בעשורים האחרונים לעלייה בפופולריות של שורדיץ' בקרב תיירים, בהשוואה לתקופות בעבר בהן תיירים לא נהגו להגיע לשם וגם לא מקומיים מאחר שהאזור נודע כמוקד לפשיעה.
טופונימיה (יסוד של שם מקום גאוגרפי)
איותים מוקדמים של השם שורדיץ' באנגלית בשנים 1148–1221 כללו את הווריאציות (בסדר כרונולוגי):
Soredich
Sordig
Soresdic
Schoresdich
ושמות נוספים דומים.
ישנה הסכמה של חוקרים בתחום לגבי מקור השם הנובע מאנגלית עתיקה, במקור: scoradīc. בפירוש מילולי: "תעלת חוף". למרות ההסכמה לגבי מקור השם, קיימת מחלוקת לגבי זהות ה"חוף" ממנו נגזר השם. אילרט אקוול, פרופסור לשפה האנגלית, העלה בשנת 1936 טענה בנוגע לאותו חוף הנחשבת נפוצה עד היום: שייתכן בבמילה "תעלה" הכוונה היא לתעלה שמובילה ל"חוף" - זאת אומרת גדה של נהר התמזה. חוקרים אחרים, לעומת זאת, ערערו על טענה זו בנימוק שהעיר לונדון שוכנת בין שורדיץ' לבין התמזה. איות אחר שהציע ג'ון סטו בשנת 1598, Sewers Ditche, מעלה את האפשרות שהשם יכול היה להתייחס במקור לתעלת ניקוז או אפיק מים. בעבר מדובר היה באזור ביצתי וייתכן שהשם קושר לנתיב המרכזי של נהר וולברוק, שמוצאו בהוקסטון, וכיום זורם לאורך דרך Curtain, שם היה בעבר התיאטרון באותו שם, Curtain Theatre.
האטימולוגיה העממית בנוגע למקור השם טוענת כי במקור שם השכונה היה "תעלת החוף" על שם ג'יין שור שנודעה כפילגשו של מלך אנגליה, אדוארד הרביעי ואמורה הייתה להיקבר בתעלה באזור. אגדה זו מונצחת עד היום על ידי ציור גדול בספריית סניף האגרסטון, בו נראית גופתה של שור נשלפת מהתעלה, ועל ידי עיצוב אריחי קיר מצוירים בחנות ברחוב שורדיץ' המציג את פגישתה של שור עם אדוארד הרביעי. עם זאת, האזור היה ידוע בשם שורדיץ' עוד הרבה לפני שג'יין שור חיה: בסקר לונדון למשל, בשנים 1148- 1260 יש כ - 26 אזכורים המשתמשים בגרסה כלשהי של השם.
על פי תיאוריה אחרת, שגם היא הוכחשה, נטען כי השם נגזר משמו של סר ג'ון דה סורדיץ', שהיה אדון האחוזה בתקופת שלטונו של מלך אנגליה, אדוארד השלישי (1327 77).
מקורות
כיום שורדיץ' נחשבת לחלק מלונדון הפנימית אך בעבר מדובר היה בפרבר ששכן מחוץ לעיר לונדון ובמרכזו כנסיית שורדיץ' בצומת הדרכים בה נחצו רחובות היי-סטריט וקינגסלנד על ידי רחוב אולד ודרך האקני.
כנסיית שורדיץ היא ממקור עתיק. הכנסייה מופיעה בשורה המפורסמת "כשאני אתעשר אומרים הפעמונים של שורדיץ'", ובמחרוזת שירי הילדים האנגלית "תפוזים ולימונים".
שייקספיר והתיאטרון האליזבתני
בשנת 1574 אסרו שלטונות העיר לבנות בתי עינוגים באזור העיר לונדון, וכתוצאה מכך נבנו תיאטראות בפרברים, מעבר לתחום שיפוטה.
ויליאם שייקספיר התגורר בקרבת מקום בנכס המשקיף על כנסיית סנט הלן באזור בישופסגייט בתוך העיר. מחזותיו המוקדמים שלו הוצגו לראשונה בתיאטראות בשורדיץ'. המחזות רומיאו ויוליה והנרי החמישי הוצגו כאן לראשונה וגם גרסה מוקדמת של המלט הועלתה לראשונה בשורדיץ'.
החברה של שייקספיר העבירה את יסודות "התיאטרון" לסאות'ווארק עם תום חוזה השכירות בשנת 1599, על מנת לבנות את תיאטרון הגלוב. תיאטרון הווילון המשיך לפעול והציג מחזות בשורדיץ' עד שנת 1627 לפחות.
המאה ה -17 והמאה ה-18
במהלך המאה ה -17 עברו לאזור סוחרי משי עשירים והוגנוטים צרפתים, והקימו תעשיית טקסטיל שמרכזה מדרום לשורדיץ'. עד המאה ה - 19, שורדיץ' שימש גם כמרכז של תעשיית הרהיטים שמונצח כיום במוזיאון ג'פרי שבדרך קינגסלנד. תעשיות אלה התמעטו מאוד בסוף המאה ה-19.
בידור ויקטוריאני
אף אחד ממקומות הבילוי הללו לא שרד עד היום, למרות מספר ניסיונות פתיחה מחדש של חלק מהם.
פריטים מסוימים מאוספי מקומות בידור אלו שרדו ומוצגים באוספים של מכון בישופסגייט ומוזיאון ויקטוריה ואלברט.
מלחמת העולם הראשונה
במלחמת העולם הראשונה החליט מי שהיה אז ראש העיר על גיוס של גדוד חברים מתנדבים מרחבי הרובע שישמש יחד כגדוד ה -20 (שורדיץ') וגדוד מידלסקס (גדוד הדוכס מקיימברידג'). גדוד מידלסקס זכה לכינוי "Die-hards".
לפני מלחמת העולם השנייה
דוכן הקפה של סיד הוקם בשדרת קלברט, שורדיץ' בשנת 1919 ופעל ברציפות עד 2019.
אולפני גיינסבורו שכנו בתחנת כוח לשעבר, ברחוב פול, ליד תעלת ריג'נטס. אולפני הקולנוע פעלו שם משנת 1924 עד שדעכו ונסגרו לבסוף בשנת 1951.
הפצצות מלחמת העולם השנייה
כל אזור שורדיץ' הופצץ בכבדות במהלך מלחמת העולם השנייה וכ־495 מתושבי האזור נהרגו.
האזור נפגע מפצצות מסוגים שונים והרס אזורי הדיור והתעשייה בסופו של דבר הביא לאפשרות ליצור שני פארקים, פארק שורדיץ' ופארק הגרסטון.
לאחר המלחמה
הפופולריות של אזור שורדיץ' ירדה משמעותית לאחר המלחמה בגלל סיבות שונות, בין היתר ירידה בתנאי הדיור ותחרות רבה עם אזורים אחרים בתחומי תעשיות טקסטיל והריהוט. מצב זה הוחמר בגלל ההרס הרב של אפשרויות דיור בבליץ במהלך מלחמת העולם השנייה, ועל ידי פיתוח מחדש שנעשה ללא מחשבה ורגישות רבה, בתקופה שלאחר המלחמה.
כיום
בעבר נחשב שורדיץ' כאזור שמאכלס את מעמד הפועלים ברובו, אך מאז שנת 1996 הפך שורדיץ' לחלק פופולרי ואופנתי בלונדון, המזוהה במיוחד עם תעשיות בתחומי היצירה השונים. לעיתים קרובות התמזג עם אזור הוקסטון הנמצא בשכנות, האזור היה נתון לג'נטריפיקציה משמעותית, עם עליות נלוות במחירי הקרקע והנכסים. מבני תעשייה לשעבר הוסבו למשרדים ודירות, ואילו אזורי
Curtain Road ו Old Street בולטים יחסית במגוון רחב של מקומות בילוי המציעים תחרות רצינית למקומות הבילוי בווסט אנד. גלריות אמנות, ברים, מסעדות, עסקים בתחום התקשורת והבניין של קמפוס הקולג' הקהילתי הם מאפיינים של שינוי זה.
באמצע שנות השישים, הרחובות הראשיים של שורדיץ' אוחדו למערכת חד כיוונית באורך של קילומטר, שנהייתה מקושרת לאלמנטים שליליים בעיני הציבור, כמו למשל: עומסי תנועה, תנאים לא טובים להליכה ורכיבה על אופניים, שיעורים גבוהים של תאונות מסוגים שונים ועיכובים רציניים בתחבורה הציבורית. לאחר קמפיין ממושך ולחץ ציבורי הסכימו אז מי שהיו ממונים על פרויקט התחדשות תחבורתית עירונית בלונדון להחזיר את מרבית הרחובות לתנועה דו כיוונית, פרויקט שהושלם בסוף 2002.
גֵאוֹגרַפיָה
שורדיץ' ממוקמת על פני שטח רחב יחסית אך מרכזה ההיסטורי ממוקם מדרום לרחוב העתיק, סביב רחוב שורדיץ' וכנסיית שורדיץ'. מחוזות הוקסטון והגרסטון היו חלק היסטורי משורדיץ' עוד מתקופת ימי הביניים; עם זאת, היקפם מעולם לא הוגדר רשמית.
פיאט 238
פיאט 238 (באיטלקית: Fiat 238) הוא רכב מסחרי תוצרת חברת פיאט האיטלקית, שיוצר בין השנים 1967–1983. הדגם יוצר במספר תצורות: רכב מסחרי, טנדר, מיניבוס, אמבולנס.
מנועי ה-1,197 סמ"ק אשר הורכבו בדגם נלקחו מפיאט 124, ומנועי ה-1,438 סמ"ק היו של אוטוביאנקי A111 ו"פיאט 124 ספיישל".
עונת 1964 בגביע ליברטדורס
עונת 1964 בגביע ליברטדורס הייתה העונה החמישית של התחרות הדרום-אמריקאית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי CONMEBOL. המשחק הראשון התקיים ב-3 באפריל 1964 ותחרות הסתיימה ב-12 בספטמבר 1964. בתחרות השתתפו 11 קבוצות, לראשונה כל חברי הארגון השתתפו בתחרות.
התחרות הסתיימה בניצחון של אינדפנדיינטה בפעם הראשונה בתולדות המועדון.
מתכונת התחרות
בתחרות השתתפו 11 קבוצות. מנצחת של העונה הקודמת קיבלה זכות להשתתף בתחרות ישירות משלב חצי הגמר. הקבוצות חולקו ל-3 בתים ומנצחת כל בית הייתה עולה למשחקי חצי הגמר. במידה ומספר קבוצות בבית זכו באותו מספר נקודות ההכרעה הייתה על ידי משחק נוסף.
בכל השלבים נערכו משחק בית ומשחק חוץ. על הניצחון הוענקו שתי נקודות.
פחד מחושך
ניקטופוביה
NGC 7635
NGC 7635 (נקראת גם ערפילית הבועה, Sharpless 162, ו Caldwell 11) היא אזור H II, ערפילית פליטה בקבוצת הכוכבים קסיופאה. הערפילית שוכנת קרוב לצביר הכוכבים הפתוח M52. הערפילית התגלתה בשנת 1787 על ידי ויליאם הרשל.
הערפילית נוצרת על ידי רוח השמש של BD+60 2522, כוכב חם צעיר בעל בהירות נראית של 8.7 ומסה של 44 מסות שמש. הכוכב ממוקם במרכז הערפילית.
הערפילית ממוקמת ליד ענן גרעיני המכיל הרחבה של הערפילית כשהוא עצמו מושפע מהכוכב הצעיר החם, מה שגורם לו לזהור.
תצפית
עם טלסקופ של 10 אינץ' (250 מ"מ) הערפילית תיראה עמומה עם הילה מסביב לכוכב. עם טלסקופ של 16-18 אינץ' (460 מ"מ) אפשר להבחין שהערפילית העמומה אינה סדורה.
אנדרו ויליאם מלון
אנדרו ויליאם מלון (באנגלית: Andrew William Mellon; 24 במרץ 1855 – 26 באוגוסט 1937) היה בנקאי, איש עסקים ותעשיין שכיהן בתפקידים שונים בממשל האמריקאי ובהם שגריר ארצות הברית בבריטניה ומזכיר האוצר של ארצות הברית מה-4 במרץ 1921 עד ה-29 בפברואר 1932.
ראשית חייו
מלון נולד בפיטסבורג. אביו היה בנקאי ממוצא סקוטי-אירי. הוא למד באוניברסיטה של פיטסבורג ועזב לפני שסיים את התואר שלו.
מזכיר האוצר
מלון מונה לתפקיד מזכיר האוצר בידי וורן הרדינג עם הפיכתו לנשיא ב-1921. הוא נשאר בתפקיד כמעט אחת-עשרה שנים, גם תחת הנשיאים קלווין קולידג' והרברט הובר.
תוכנית מלון
אחת ממטרותיו הגדולות של מלון הייתה להקטין את החוב מימי המלחמה. לכן הוא נאלץ להגדיל הכנסות ולהקטין הוצאות. הוא האמין ששיעורי מס גבוהים מדי עודדו התחמקות ממס, ושהורדת מיסים תועיל דווקא לעלייה בהכנסות עקב עליה בתשלומים, ותגביר את ההשקעות בעסקים. תוכניתו כללה ארבע נקודות עיקריות:
מלון עדיין תמך במס הכנסה פרוגרסיבי, אולם טען ששיעור מס של 25% או פחות יעודד את העשרים לשלם. המס המרבי ירד מ-73% ל-58% ב-1922, ל-50% ב-1923, 46% ב-1924, 25% ב-1925, ול-24% ב-1929. גם מיסים על הכנסות נמוכות יותר ירדו בהתאם.
ב-1926, 65% מההכנסה ממסים באה מהכנסות של 300,000 דולר ומעלה, לעומת 20% בלבד ב-1921. נטל המס על השכבות הנמוכות צנח.
מלון הפחית את החוב הציבורי משיא של שלושים ושלושה מיליארד דולרים ב-1919 ל-16 מיליארד ב-1929, אולם השפל הגדול הוביל שוב לעלייה בחוב. שיעור המס המרבי עלה ל-80% ב-1935 והממשלה העלתה מיסים כדי לפצות על אובדן ההכנסה.
תוכנית המס חיזקה את מעמד העירוניים לעומת הכפריים. רפובליקנים מאזורים חקלאיים, כמו הדרום, המערב והמערב-התיכון, התנגדו לתוכנית כיוון שהתנגדו לעליית כוח העיר. מלון האמין שקיצוץ במס לעשירים יעזור לכלכלה יותר מנטל מס גבוה.
השפל הגדול
עם תחילת השפל איבד מלון מהפופולריות שלו. הוא התנגד למעורבות ממשלתית, וטען שיש להותיר לשוק לנקות את עצמו. הנשיא הובר התנגד לכך וניהל מדיניות של מעורבות ממשלתית.
את רוב הזמן בין 1929 ל-1931, הקדיש מלון לגביית חובות מימי המלחמה. הוא הואשם שהייתה לו מניה בארגון שמכר אלכוהול. מלון טען שאת המניות הוא מכר לפני מינויו לתפקיד מזכיר האוצר.
הליכים להדחתו
בינואר 1932, 25,000 גברים מובטלים מפנסילבניה ("צבא קוקס") צעדו לוושינגטון כדי למחות בפני הקונגרס והובר להתחיל בתוכנית עבודה. הובר, מחשש לאלימות מצד הקומוניסטים, הורה על חקירה. החקירה גילתה כי מלון מימן את הצעדה. לא ידוע מה היו המניעים שלו, אולם האירוע פגע קשות בהובר. בינואר 1932, חברי קונגרס תומכי רוזוולט קראו להתפטרות של מלון. מלון קיבל כתב מינוי כשגריר בבריטניה והתפטר בפברואר. לאחר שנה, הוא פרש מהחיים הפוליטיים.
מותו
ב-1935, ממשל רוזוולט (ששנא את מלון בגלל השקפתו הכלכלית) האשים את מלון בהעלמת מס. לאחר שנתיים, ולאחר מותו של מלון, הוא זוכה מכל האישומים.
מלון מת ב-26 באוגוסט 1937.
סורת אל-ג'ן
סורת אל-גִ'ן (בערבית: سورة الجن), הנקראת בעברית "חזון השדים", היא סורה מספר 72 בקוראן, והיא מונה 18 פסוקים.
הרקע לסורה
לפי חלק מפרשני הקוראן, יום אחד הנביא מוחמד חזר מטאיף, מאוכזב מכך שאנשים שם לא הסכימו לקבל על עצמם את האסלאם. הוא החל לקרוא את הקוראן במקום המכונה "עמק השדים", וקבוצה של שדים שהקשיבו לו החליטו להתאסלם ולהזמין שדים נוספים אל האסלאם. לפי עבדאללה אבן מסעוד, באחד הלילות הנביא נעלם לזמן מה, וכאשר הוא חזר הוא סיפר לחבריו שאחד מהשדים הזמין אותו לקרוא להם את הקוראן, ולכן הוא הלך אליהם והקריא להם.
לפי עבדאללה אבן עבאס, קבוצה של שדים יצאו לכאורה לחפש את הסיבה שבגלל הם הפסיקו לקבל מידע מעולמות עליונים, וכשהם ראו ושמעו את מוחמד קורא קוראן, הם הסיקו לכאורה שזאת הסיבה.
בין קודש לחול
הווידאו קליפ צולם בביתו של אורי גלר ביפו עוד לפני שיפוצו ובנייתו כמוזיאון אורי גלר. הבחירה לצלם באתר זה נבעה מיחודו של המבנה הפנימי לרבות הקשתות והאווירה שהוא משרה אותה ניתן לראות בקליפ
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי שחר הדר, הולחן על-ידי אמיר דדון והופק על-ידי דדון וגלעד שמואלי, והוא משלב את סגנונות הרוק והמוזיקה היהודית. עם יציאתו נכנס אל המקום הראשון במצעד הרשמי של גלגלצ ולמקום השלישי במצעד השבועי של מדיה פורסט.
מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי כתב על השיר ביקורת חיובית והעניק לו ארבעה וחצי כוכבי זהב מתוך חמישה.
בסמוך לצאתו כסינגל, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר, בוים על ידי רועי ברקוביץ’ והועלה לערוץ היוטיוב של אמיר דדון ב-22 בספטמבר 2019, בסמוך לצאתו כסינגל.
נכון לאפריל 2023, מונה הצפיות של הקליפ עומד על מעל 17 מיליון צפיות באתר יוטיוב.
לואי היינס
לואי אוליבר היינס (באנגלית: Louis Oliver Hynes; נולד ב-9 באוקטובר 2001) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אנגלי. הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידו המוביל כקלוס בודלר בסדרת הטלוויזיה של נטפליקס "סדרה של צרות", שנמשכה בין השנים 2017–2019.
אמילי סיבלי ווטסון
ילדות, נעורים ולימודים
הצעירה בילדיו של חירם סיבלי, אמילי סיבלי, נולדה שנים ספורות לאחר ייסוד ההישג המפורסם ביותר של אביה, וסטרן יוניון. הצלחתה הכלכלית של החברה הביאה עושר רב ועצום הן לו והן לרבים אחרים מתושבי רוצ'סטר.
לואי היינס
ביוגרפיה
לואי היינס נולד וגדל באוקספורד, אנגליה, הוא האמצעי בין שלושה ילדים. לואי מנגן על גיטרה בס. הוא גר עם הוריו, אנדרו וליזה היינס, אחיו הבכור מיילו, ואחותו הצעירה לארה בקרבת אוקספורד. במרץ 2020 גילח את ראשו בשידור חי באינסטגרם כדי לגייס כסף עבור קרן טרוסל, רשת איסוף מזון לנזקקים בבריטניה.
אמילי סיבלי ווטסון
ילדות, נעורים ולימודים
לא הרבה ידוע על ראשית חינוכה של אמילי סיבלי, אבל מסעות שנלקחה אליהם בגיל מוקדם תרמו רבות לעניינה באמנות ובתרבות. בשנים 1864–1866 ערך חירם סיבלי מסע ברחבי אירופה, שנועד בחלקו למשא ומתן עם עם אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה בדבר העברת כבל טלגרף על פני מיצר ברינג, מאלסקה לרוסיה. למסע זה לקח עמו חירם את אשתו ובתו במטרה לפגוש את בנו, חירם ווטסון סיבלי, ששהה כבר מחוץ לארצות הברית לצורך לימודים. לימודיה ומסעותיה של אמילי מתקופה זו מתועדים ביומן, השמור עכשיו באוסף הארכיון של גלריית האמנות באוניברסיטת רוצ'סטר. היא מספרת ביומנה על ביקורים במוזיאונים ובגלריות אמנות, על קונצרטים ועל מצעדים. היא למדה בפנימייה בפריז לפני שמשפחתה שבה לרוצ'סטר בשנת 1866.
בשנת 1871 למדה אמילי סיבלי בפנימייה בניו יורק.
לואי היינס
קריירה
היינס החל את הקריירה שלו בהופעה שזכתה לשבחים כ"פרנצל" ב"אינטרמצו" שהפיק ברונו רבלה באופרה של גארסינגטון. הוא שיחק את אלאריק הצעיר בסדרה "עליית הברברים" בהפקת ערוץ ההיסטוריה.
אמילי סיבלי ווטסון
חיי משפחה ומסעות
יומנה של אמילי סיבלי משנת 1875 מתעד את פגישתה עם בעלה לעתיד, איזאק סימור אָווֶרֶל (אייק), מאוגדנסבורו, ניו יורק. הם נישאו ב-27 באפריל 1876 ויצאו להתחיל בחיי הנישואים בצרפת. בתם אליזבת לואיז נולדה בניס ב-25 בינואר 1877. במהלך שנה זו חזרה משפחת אוורל לרוצ'סטר, ובנם ג'יימס ג'ורג' (שנודע בכינוי J.G.) נולד ב-23 בדצמבר 1877.
בראשית 1878 רכש אייק אוורל את הזכויות מבעליו הקודמים של בנק מונרו, והיה לנשיא הבנק, עם חירם סיבלי במועצת המנהלים. במאי 1880 החלו להופיע בעיות כספים, שנמשכו לאורך שנים אחדות. ביולי 1883 הוסיף חירם סיבלי נספח לצוואתו, בו ציווה למנוע מאייק כל גישה לקרנות משפחת סיבלי בכל זמן בעתיד. דבר הנספח התגלה רק לאחר מותו של חירם. פחות משבוע לאחר חתימת הנספח, יצאו חירם ואליזבת סיבלי, ועמם אמילי סיבלי אוורל ושני ילדיה לשהייה ממושכת באירופה. עד שובם ביוני 1884, כבר לא התגורר איזאק אוורל ברוצ'סטר והופיע במרשם התושבים העירוני של אלמדה, קליפורניה.
לואי היינס
קריירה
בין השנים 2017–2019 הוא כיכב בתפקיד קלאוס בודלר בשלוש עונות של דרמת המסתורין של נטפליקס "סדרה של צרות". ביולי 2017 הוא הופיע בעיבוד חדש של "The Saint" אשר שודר בנטפליקס. הוא שיחק בתפקיד סיימון טמפלר הצעיר.
אמילי סיבלי ווטסון
חיי משפחה ומסעות
עם שובה לרוצ'סטר, עברה אמילי סיבלי לבית חדש סמוך לבית הוריה, ברח' פרינס 11. מקץ שנתיים שמה מחלת אסכרה קץ לחיי בתה לואיז בת התשע.
לואי היינס
קריירה
בשנת 2020 הוא הופיע בסדרת הטלוויזיה "הגדולה".
הר ערפאת
הר ערפאת (جبل عرفات), הקרוי כיום גם הר ערפה (ערבית: جبل عرفة), הוא גבעת גרניט בגובה כ-70 מטר הממוקמת דרום-מזרחית לעיר מכה שבערב הסעודית. ידוע באסלאם גם בשם הר הרחמים (جبل الرحمة).
לואי היינס
קריירה
במהלך הסגר בתקופת מגפת הקורונה הוא הפיק והנחה פודקאסט בשם "סגר בלונדון עם לואי" בין היתר התארחה בפודקאסט אל פנינג.
הר ערפאת
על פי המסורת המוסלמית, זהו המקום שבו נשא מוחמד את נאום הפרידה מן המאמינים שליוו אותו בחג' לקראת סוף חייו. מקום זה מזוהה גם כמקום ההתרחשות של סיפור עקדת ישמעאל (או יצחק, לפי השיעה) וכמקום שאליו הגיעו אדם וחוה לאחר גירושם מגן עדן, הכרתם זה בזו מחדש, והאתר שבו נסלח להם על חטאיהם. סיפור זה מסביר את שמות ההר, ערפאת (ביחיד ערפה) מהשורש ע.ר.פ. שפירושו ידע, הכיר, ו"הר הרחמים", שכן שם נסלח להם על חטאיהם. בראש ההר מצוי עמוד המציין את האירועים שקרו בו על פי המסורת האסלאמית.
אמילי סיבלי ווטסון
חיי משפחה ומסעות
בין אמילי סיבלי אוורל, פרודה מבעלה, לבין ג'יימס סיבלי ווטסון, בנו של שותפו של אביה, דון אלונזו ווטסון, נקשרה ידידות, שתהדקה והלכה. גיימס ווטסון ואמילי הרבו להתכתב ביניהם כל אימת שג'יימס שהה מחוץ לרוצ'טסר והוא אף נלווה אל הטיול של משפחת סיבלי המורחבת לפארק ילוסטון בשנת 1889.
בסתיו 1890 הגישה אמילי אוורל סיבלי בקשה לגירושין מאיזאק אוורל וב-6 באפריל 1891 נישאה לג'יימס ווטסון. הזוג נסע לירח דבש לספרד ומרוקו. באוגוסט 1894 נולד בנם, ג'יימס סיבלי ווטסון הבן (שנקרא סיבלי).
הר ערפאת
במעמד העלייה לרגל בחג' המוסלמים מתפללים בעמידה על ההר, ומבקשים מחילה על חטאיהם ומתפללים לחוסן נפשי. עם סיום התפילות הם יורדים מן ההר ואוספים אבנים לסקילת השטן ולביצוע הווקוף. התחנה הבאה בחג' היא מוזדליפה.
אמילי סיבלי ווטסון
פילנתרופיה
ווטסון גדלה באווירה פילנתרופית. אמה, אליזבת טינקר סיבלי, תמכה בכנסיות בעיר הולדתה, נורת' אדמס, מסצ'וסטס, בסיבלי, אילינוי וברוצ'סטר, מדינת ניו יורק, והייתה המייסדת של אחד מבתי החולים ההומאופתיים הראשונים ברוצ'סטר.
בית חולים הומאופתי
משלהי שנות ה-80' של המאה ה-19 הייתה אמילי סיבלי אוורל שותפה, עם עוד בני משפחה, לתמיכה בבית חולים הומאופתי (בהמשך "בית חולים ג'נסי", שאיננו פעיל כיום). משפחת סיבלי ומשפחת ווטסון, כולל מי שיהיה לבעלה של אמילי, ג'יימס סיבלי ווטסון, היו פעילות בתמיכה בבית החולים. ילדיה של אמילי סיבלי ווטסון, מנישואיה הראשונים והשניים, היו מעורבים בגיוס תרומות. ב-1898 תרמה ווטסון אגף יולדות חדש לבית החולים.
הר ערפאת
השהייה במישור ערפה ביום התשיעי של חודש ד'ו אל-חיג'ה, הידוע בשם יום ערפה, נחשבת לתנאי הכרחי לקיום מצוות החג', על אף שמקור מנהג העלייה על ההר הוא עוד בתקופה הקדם-אסלאמית.
אמילי סיבלי ווטסון
אמנות חזותית
אוסף האמנות של ווטסון החל לאחר נישואיה הראשונים ונמשך לכל אורך חייה. בשנת 1881 נכנסה למעורבות פעילה ב"בורסת האמנויות של גבירות רוצ'סטר" (שהתארגנה בשנת 1879), ארגון צדקה שטיפח את העניין באמנות בקהילה באמצעות תערוכות, מכירות ושיעורי אמנות, תוך התמקדות בעבודתם של אומנים ואמנים מקומיים. היא השאילה יצירות אמנות מן האוסף האישי שלה לתערוכה של בורסת האמנויות בשנת 1881. היא נמנתה על הנהלת בורסת האמנויות משנת 1883.
בשנת 1886 החלה בורסת האמנויות לארח תערוכות בשיתוף עם מועדון האמנות של רוצ'סטר. במהלך שנות ה-90 של המאה ה-19 תמכה ווטסון באמנים מקומיים ברכישת יצירות אמנות מתערוכות של מועדון האמנות מ-1893 ואילך (יומן רכישות אמנות, ארכיבי ממוריאל ארט גלרי). אחרי סגירתה של גלריית פאוארס לאמנות בשנת 1877 והמכירה הפומבית של אוסף יצירות האמנות של דניאל ו. פאוארס בשנת 1899 בניו יורק, הגביר מועדון האמנות של רוצ'סטר את הדרישה להקמת מוזיאון אמנות ברוצ'סטר. ב-1903 החל מועדון האמנות לפנות אל בעלי יצירות אמנות בבקשה לתרום אותן למוזיאון כזה, וקיבל תרומות מאמנים ומאספנים, הן מקומיים והן ידועי-שם ברחבי ארצות הברית.
אוגיסט, דוכס לויכטנברג
אוגיסט, דוכס לויכטנברג (בצרפתית: Auguste de Beauharnais; 9 בדצמבר 1810 – 28 במרץ 1835) היה בן זוגה הראשון של מריה השנייה, מלכת פורטוגל.
אמילי סיבלי ווטסון
אמנות חזותית
בנה של ווטסון, ג'יי. ג'י אוורל, אדריכל בראשית דרכו וספורטאי חובב פעיל, מת בגיל 26 מטיפוס, בשנת 1904. כמי שמשפחתה נודעה בתרומות להנצחת בני משפחה שהלכו לעולמם, סביר להניח, שווטסון לא איחרה לשקול מה תהיה הדרך הטובה ביותר להנצחת זכר בנה. נשיא אוניברסיטת רוצ'סטר ראש ריז חשב על מוזיאון אמנות בשטח הקמפוס עוד בשנת 1905. תרומת ווטסון, "ממוריאל ארט גלרי" לאוניברסיטת רוצ'סטר, הוכרזה ברבים ב-22 באפריל 1912. יותר מ-500 פריטים משל אמילי וג'יימס סיבלי ווטסון, עם תוספות מן הדורות הבאים של המשפחה, מוצגים כחלק מן האוסף של ממוריאל ארט גלרי.
מוזיקה
במקביל לעניינה ומעורבותה באמנויות החזותיות, עמדה אהבתה של ווטסון למוזיקה, שאותה חלקה עם משפחתה. אחיה של ווטסון, חירם ווטסון סיבלי, ייסד את ספריית סיבלי למוזיקה ברוצ'סטר בשנת 1904. בנה של ווטסון, ג'יי. ג'י. אוורל, למד נגינה בכינור בהדרכת הרמן דוסנבאך, שווטסון מימנה את מסעותיו לאירופה.
מכל האנשים שווטסון פרשה את חסותה עליהם, דייוויד הוכשטיין היה הידוע ביותר. גאון מוזיקלי, בן להורים יהודים, שבאו לארצות הברית מרוסיה עם גל ההגירה הגדול ממזרח אירופה בשלהי המאה ה-19. הוכשטיין עשה לו שם בקהילה המוזיקלית בשנים שסביב מות בנה של אמילי. יחד עם ג'ורג' איסטמן, תמכה אמילי סיבלי ווטסון בלימודי הכינור של הוכשטיין הצעיר באירופה. אחרי מותו במלחמת העולם הראשונה, קנתה סיבלי ווטסון את בית משפחת הוכשטיין כדי להקים בו בית ספר קהילתי, שהיה בהמשך לבית ספר הוכשטיין למוזיקה ולמחול.
כגמול על תרומותיה למוזיקה, נבחרה ווטסון כחברה מייסדת של היכל התהילה למוזיקה של רוצ'סטר.
מוות וקבורה
ווטסון מתה בביתה ברחוב פרינס ב-8 בפברואר 1945. היא קבורה בבית הקברות מאונט הופ ברוצ'סטר, מדינת ניו יורק. את המצבה על קברה ואת המונומנט המשפחתי עיצב אדריכל מקומי, קלוד פאייט בראגדון.
אוגיסט, דוכס לויכטנברג
ראשית חייו
אוגיסט נולד ב-9 בדצמבר 1810 במילאנו, לומברדיה, והיה הבן הבכור של אז'ן דה בוארנה, בנו החורג של נפוליאון בונפרטה, ואוגוסטה, נסיכת בוואריה. בין האחיות שלו היו ז'וזפין מלויכטנברג, המלכה הרעיה של אוסקר הראשון, מלך שוודיה, אמלי, הקיסרית בת הזוג של פדרו הראשון, קיסר ברזיל. אחיו מקסימיליאן התחתן עם מריה ניקולאייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתו הבכורה של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה.
דוכס לויכטנברג
סבו מצד האם, מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה, העניק ב-14 בנובמבר 1817 לאביו את התואר "דוכס לויכטנברג", לאחר שהפסיד בשנת 1815 את תאריו מתקופת נפוליאון, שכללו את ממלכת איטליה הנפוליאונית ואת הדוכסות הגדולה של פרנקפורט. למרות שקיבל הבטחה שהדוכסות תהווה ישות עצמאית, ההבטחה לא מומשה בקונגרס וינה והיא הפכה לתואר בלבד. ב-21 בפברואר 1824 מת אביו, ואוגיסט ירש את תאריו.
מועמדותו לכתר בלגיה
ב-4 בפברואר 1831 היה אוגיסט אחד משלושת המועמדים לכס המלוכה הבלגי, קשריו הנפוליאוניים הקלו את החששות של חלק מהמעצמות שחששו שהממלכה הקתולית המתפוררת אולי תתקשר יותר מדי עם הקתולים והמהפכניים של "הממלכה הבורגנית" של בית אורליאן בצרפת. אולם, בבחירות של הקונגרס הלאומי הבלגי, הגיע אוגיסט למקום השני אחרי הבן הצעיר של לואי פיליפ, מלך הצרפתים - הנסיך לואי, דוכס נמור, אולם לפני המועמד של בית הבסבורג, הארכידוכס קרל, דוכס טשן. לבסוף, אף אחד מהמועמדים הללו לא קיבל את הכתר הבלגי, והוא ניתן ללאופולד, נסיך סקסוניה-קובורג-זאלפלד.
נישואיו
אוגיסט ליווה את אחותו אמלי לברזיל לקראת נישואיה עם פדרו הראשון, קיסר ברזיל, וב-5 בנובמבר 1829 קיבל מגיסו את התואר "דוכס סנטה קרוז". ב-26 במאי 1834 מריה השנייה, מלכת פורטוגל תפסה את השלטון בפורטוגל בחזרה, לאחר שלחמה כמה שנים נגד דודה מיגל הראשון, מלך פורטוגל.
ב-1 בדצמבר 1834 התחתן אוגיסט על ידי שליח עם מריה השנייה, מלכת פורטוגל, וקיבל את התואר "הוד רוממותו המלכותי הנסיך בן הזוג של פורטוגל".
זמן קצר לאחר מכן הוא הגיע לפורטוגל, וב-26 בינואר 1835 נערך טקס החתונה הרשמי בליסבון. עם זאת אוגיסט חלה ומת חודשיים מאוחר יותר, ומכיוון שלא היו לו ילדים בעת מותו, ירש את תאריו אחיו הצעיר, מקסימיליאן, דוכס לויכטנברג.
שנה לאחר מכן התחתנה מריה השנייה עם פרננדו השני, מלך פורטוגל, אחיינו של לאופולד הראשון, מלך הבלגים.
הר ערפאת
בעבר רוב עולי הרגל הגיעו מן הכעבה להר ערפה בהליכה של 21 קילומטרים. ב-2010 נחנכה רכבת מכה, אשר מקשרת בעת החג' בין המוקדים השונים.
ארגון צופי עיראק
עיראק הייתה אחת המדינות הערביות הראשונות שאימצו את תנועת הצופים, והשיקה את תוכניתה בשנת 1921, שנתיים בלבד לאחר שיצר חבר הלאומים את המדינה מתוך האימפריה העות'מאנית הישנה. עיראק הייתה חברה בארגון הצופים העולמי בשנים 1922 עד 1940, ושוב בין השנים 1956 עד 1999 לפני שהוצגה שוב כחברה בשנת 2017.
הר אוסבורן (אנטארקטיקה)
הר אוסבורן (באנגלית: Mount Osborne) הוא הר ברכס סנטינל, בהרי אלזוורת', בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם 9 קילומטרים ממזרח להר קראדוק.
ארגון צופי עיראק
היסטוריה
לפני מלחמת העולם השנייה ובמהלכה, הפעיל חיל האוויר המלכותי הבריטי בעיראק (RAF) קבוצת צופים עבור נערים בריטים ומקומיים.
הר אוסבורן (אנטארקטיקה)
הר אוסבורן ממוקם בקצה של רכס צדדי, היוצא מהר קראדוק, ובו מצויות גם פסגת סאנצ'ז ופסגת סטולניק.
ארגון צופי עיראק
היסטוריה
בשנת 1990, בתקופה שבה מועצת הצופים והצופות של עיראק הוכרה על ידי ארגון תנועת הצופים העולמי (WOSM), לאומה המסופוטמית היו 12,000 צופים, אולם עד 1999 עיראק גורשה מ-WOSM.
הר אוסבורן (אנטארקטיקה)
גובהו של ההר 2,600 מטרים מעל פני הים, והוא ההר ה-635 בגובהו באנטארקטיקה.
ארגון צופי עיראק
הקמה מחדש
בסוף שנת 2004, צ'יפ בק, מפקד חיל הים לשעבר, העלה רעיון לנסות ולהפעיל מחדש את הצופים בעיראק לאחר ששירת שם. הוועדה ליוזמת הצופים העיראקיים הונהגה על ידי בק ומייקל בראדל, צופה בכיר מארצות הברית.
הר אוסבורן (אנטארקטיקה)
הר אוסבורן מתנשא מעל קרחון תומאס שמצפון מזרח לו, ומעל קרחון זלצמן שמדרום לו.
ארגון צופי עיראק
הקמה מחדש
בתחילת 2008, קבוצה של קציני צבא קואליציוניים בראשותו של כומר חיל הים סגן מפקד אנדרו ווייד, ביקשה להרחיב את המודל של המועצה לאזור הירוק גם לעיראקים שחיים במתחם בסיס הניצחון סביב נמל התעופה הבינלאומי של בגדאד. לאחר שנפגשו עם המועצה לאזור הירוק ועמיתיהם העיראקיים, ובילו מספר חודשים בבניית מערכות יחסים עם מנהיגים אזרחיים וצבאיים עיראקיים בבסיס הניצחון ובסביבתו, הקימה הקבוצה את מועצת בסיס הניצחון באפריל 2008 והחלה לתמוך בקבוצות צופים ביוני 2008. על פי המודל של "אזור ירוק", ה-VBC היא קבוצת תמיכה אחווה מאורגנת באופן רופף המאפשרת לשותפיהם העיראקים להקים ולפתח קבוצות צופים שישרתו נוער עיראקי מקומי. במהלך שנת 2008 הקים ה-VBC קשרים חשובים עם בתי ספר מקומיים ועבד עם צבא עיראק ואזרחים מקומיים כדי ליצור מחנה ומרכז קהילתי בו מתקיימים מפגשי הפעילות. צמיחה מתמשכת של מתקני המחנה והכשרה שוטפת של מנהיגי צופים אמריקאים ועיראקיים התרחשו גם במהלך שנת 2009. מאז שהוקמה מחדש התנועה בשנת 2004 השליטה בה עברה לידי עיראקים וכעת מנוהלת אך ורק על ידם. צופים עיראקים מעורבים בשירותים קהילתיים כמו עזרה למשטרה בבקרת התנועה, הענקת עזרה ראשונה, טיפוח כותנה, נטיעת עצים ועזרה במהלך אסונות טבע.
הר אוסבורן (אנטארקטיקה)
גילוי ומיפוי ההר
ההר מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1957 – 1959.
ארגון צופי עיראק
הקמה מחדש
המוטו הצופי הוא Kun Musta'idan או كن مستعدا, בתרגום "היה נכון" בערבית. שם העצם עבור צופה אחד הוא Kashaf או كشاف בערבית.
BD+60 2522
BD+60 2522 הוא כוכב בהיר, חם וצעיר בעל סיווג ספקטרלי O6.5III, בעל בהירות נראית של 8.67 ומסה של 44 מסות שמש בקבוצת הכוכבים קסיופאה. הכוכב שוכן במרכז הערפילית NGC 7635 שנוצרה מרוח השמש שלו.
הסיווג המוחלט של הכוכב אינו קבוע, עם מספר תופעות מוזרות וחוסר עקביות בין מראהו של הכוכב עצמו והשפעותיו על הערפילית, אך הוא ככל הנראה ענק כחול בעל בהירות נראית גבוהה וטמפרטורה הנעה בסביבות 37,500 קלווין.
אדם טאבור
אדם טאבור (בהונגרית: Tábor Ádám; נולד ב-1 באוגוסט 1947, בודפשט) הוא סופר, משורר, עורך, מבקר יהודי-הונגרי. זוכה פרס אטילה יוז'ף (2009) (הפרס הספרותי הגבוה ביותר בהונגריה). אחותו היא המשוררת אסתר טאבור.
ארמיית הפאנצר הגרמנית-איטלקית
ארמיית הפאנצר הגרמנית-איטלקית, היה אחד השמות שניתנו לכוח הגרמני-איטלקי שלחם בזירת המלחמה של צפון אפריקה בתקופת מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
ב-1 באוקטובר 1942 שונה שמה של ארמיית הפאנצר אפריקה לארמיית הפאנצר הגרמנית-איטלקית. ב-23 באוקטובר 1942 פתחו הבריטים במתקפה גדולה על כוחות מדינות הציר, ולמחרת מת מפקד ארמיית הפאנצר גנרל גאורג שטומה מהתקף לב, ווילהלם פון תומה מונה למפקד הארמייה למשך יומיים עד שארווין רומל חזר מגרמניה ונטל את הפיקוד על הארמייה.
נחיתת כוחות בעלות הברית באלג'יריה ומרוקו בנובמבר 1942, במסגרת מבצע לפיד, אילצה את הפיקוד הגרמני לשלוח תגבורות חזקות לתוניסיה, כדי למנוע השתלטות של בעלות הברית על החוף הצפון-אפריקני והאגן הדרומי של הים התיכון, החלטה שהביאה לפתיחת המערכה בתוניסיה. הגידול הניכר בסדר הכוחות של הציר בצפון אפריקה חייב עריכת שינוי נוסף במבנה הפיקוד של כוחות הציר בזירה זו. ב-23 בפברואר 1943 הועבר הכוח הגרמני-איטלקי בפיקודו של רומל תחת פיקוד איטלקי, וקיבל את השם הארמייה האיטלקית הראשונה. רומל עצמו מונה למפקד קבוצת ארמיות חדשה בשם קבוצת ארמיות אפריקה, שכללה את הארמייה האיטלקית הראשונה ואת ארמיית הפאנצר החמישית בפיקוד גנרל הנס-יירגן פון ארנים.
בנג'מין וסט
בנג'מין וסט (באנגלית: Benjamin West; 10 באוקטובר 1738 – 11 במרץ 1820) היה אמן יליד אמריקה, שצייר סצנות היסטוריות מפורסמות כמו מותו של נלסון, מותו של הגנרל וולף ובנג'מין פרנקלין.
וסט זכה במהרה לפטרונים חשובים, וסייר באירופה ובסופו של דבר התיישב בלונדון. הוא הרשים את ג'ורג' השלישי והיה אחראי במידה רבה להקמת האקדמיה המלכותית, והפך לנשיא השני שלה (אחרי סר ג'ושוע ריינולדס). הוא מונה לצייר היסטורי של חצר המלוכה. וסט צייר גם נושאים דתיים.
ראשית חייו
וסט נולד בספרינגפילד, פנסילבניה, בבית שנמצא בקמפוס מכללת סווארמור, כילד העשירי במשפחתו. המשפחה עברה מאוחר יותר לכיכר ניוטאון, פנסילבניה, שם אביו היה הבעלים של הטברנה בכיכר. בנג'מין וסט היה אוטודידקט; בעודו מצטיין באמנויות, "הייתה לו השכלה רשמית מועטה, ואפילו כנשיא האקדמיה המלכותית בלונדון, הוא בקושי הצליח לאיית". יום אחד אמו השאירה אותו לבד עם אחותו הקטנה סאלי. בנג'מין גילה כמה בקבוקי דיו והחל לצייר את דיוקנה של סאלי. כשאמו חזרה הביתה, היא הבחינה בציור, הרימה אותו ונישקה אותו. מאוחר יותר הוא ציין, "הנשיקה של אמי הפכה אותי לצייר." בשנים 1746–1759 עבד וסט בפנסילבניה, לרוב כצייר דיוקנאות. בעוד וסט בלנקסטר בשנת 1756, פטרונו, ספק נשק בשם ויליאם הנרי, עודד אותו לצייר את המוות של סוקרטס על סמך חריטה בספר היסטוריה של צ'ארלס רולין. הקומפוזיציה שהתקבלה, השונה משמעותית מהמקור, כונתה "הציור השאפתני והמעניין ביותר שהופק באמריקה הקולוניאלית".
ד"ר ויליאם סמית', אז הנשיא של מכללת פילדלפיה, ראה את הציור בביתו של הנרי והחליט להפוך לפטרון של וסט, והציע לו חינוך, וחשוב מכך, קשרים עם פנסילבנים עשירים ומחוברים פוליטית.
במהלך תקופה זו פגש וסט את ג'ון וולסטון, צייר מפורסם שהיגר מלונדון. וסט למד את הטכניקותיו של וולסטון לצביעת נצנוץ המשי והסאטן, ואימץ גם כמה מ"הגינונים שלו, שהבולט שבהם היה לתת לכל מצויריו עיניים גדולות בצורת שקד, שלקוחותיו חשבו כיפה ומחמיא לדמותם".
וסט היה חבר קרוב של בנג'מין פרנקלין, שאת דיוקנו צייר. פרנקלין היה הסנדק של בנו השני של וסט, בג'ימין.
אנגליה
ד"ר מרקהאם, אז מנהל בית הספר וסטמינסטר, הציג את וסט בפני סמואל ג'ונסון, אדמונד בורק, תומאס ניוטון, בישוף בריסטול, ג'יימס ג'ונסון, הבישוף מווסטר, ורוברט היי דרומונד, הארכיבישוף של יורק. כל שלושת הבישופים הזמינו ממנו עבודה. בשנת 1766 הציע וסט תוכנית לקישוט הקתדרלה של סנט פול בציורים. זה נדחה על ידי הבישוף של לונדון, אך הרעיון שלו לצייר בסנט סטיבן וואלברוק התקבל. בסביבות תקופה זו הוא זכה לשבחים גם על ציור נושאיו הקלאסיים.
בנימין וסט נודע באנגליה כ"רפאל האמריקאי". ציורו הרפאלסטי של המלאך מיכאל והשטן נמצא באוסף מכללת טריניטי בקיימברידג'.
חסות מלכותית
דרומונד ניסה לגייס מנויים למימון קצבה לווסט, כדי שיוכל לוותר על דיוקנאות ולהתמסר לחלוטין לקומפוזיציות שאפתניות יותר. לאחר שנכשל בכך הוא ניסה - בהצלחה רבה יותר - לשכנע את המלך ג'ורג' השלישי לשכור את וסט. וסט התחבר במהרה עם המלך, ושניהם ניהלו דיונים ארוכים על מצב האמנות באנגליה, כולל הרעיון להקמת אקדמיה מלכותית. האקדמיה קמה בשנת 1768, כאשר וסט היה אחד המנהיגים העיקריים של קבוצת אופוזיציה שהוקמה מתוך החברה הקיימת לאמנים של בריטניה. ג'ושוע ריינולדס היה נשיאה הראשון.
בשנת 1772 מינה אותו המלך ג'ורג' לצייר היסטורי לחצר המלכות בשכר שנתי של 1,000 ליש"ט. הוא צייר סדרה של שמונה בדים גדולים המציגים את חיי אדוארד השלישי לאולם סנט ג'ורג' בטירת וינדזור, והציע מחזור של 36 יצירות בנושא "התקדמות הדת" לקפלה בטירה. מתוכם 28 הוצאו לפועל בסופו של דבר. הוא גם צייר תשעה דיוקנאות של בני משפחת המלוכה, כולל שניים של המלך עצמו. הוא היה יועץ אמנותי של המלך משנת 1791 ועד מותו.
מותו של הגנרל וולף
וסט צייר את ציורו המפורסם ביותר, ואולי גם המשפיע ביותר, "מותו של הגנרל וולף", בשנת 1770 והוא הוצג באקדמיה המלכותית בשנת 1771. הציור הפך לאחת התמונות ששוחזרו לעיתים קרובות ביותר בתקופה. הנושא חזר לציור של גנרל ג'ונסון שהציל קצין צרפתי פצוע מטומהוק של אינדיאני בצפון אמריקה משנת 1768. וסט התפרסם בזכות ציורי ההיסטוריה שלו בקנה מידה גדול, המציגים דמויות אקספרסיביות, צבעים ותוכניות קומפוזיציה כדי לעזור לצופה להזדהות עם הסצנה המיוצגת. וסט כינה זאת "ייצוג אפי". יצירתו מ-1778 "קרב הבוין" הציג את ניצחונו של ויליאם מאורנג' בקרב בוין בשנת 1690, והשפיעה מאוד על תמונותיו של ויליאם לאחר מכן. בשנת 1806 ייצר את התמונה מותו של נלסון, להנצחת מותו בקרב על טרפלגר.
הוא נבחר לחבר כבוד זר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים בשנת 1791.
ציור דתי
וסט ידוע גם בזכות עבודותיו הענקיות בקפלה של סנט פיטר וסנט פול, עכשיו חלק ממכללת הצי המלכותי בגריניץ', לונדון. וסט סיפק גם את העיצובים לציורים האחרים שביצע ביאג'י רבקה בקפלה.
לאחר אובדן החסות המלכותית בראשית המאה ה-19, החל וסט בסדרת יצירות דתיות רחבות היקף. הראשונה, כריסטוס מרפא את החולה, נועד במקור כמתנה לבית החולים פנסילבניה בפילדלפיה; במקום זאת מכר אותו למוסד הבריטי תמורת 3,000 ליש"ט, אשר בתורו הציג אותו לגלריה הלאומית. וסט עשה אז עותק שנשלח לפילדלפיה. הצלחת התמונה הובילה אותו לצייר סדרה של יצירות גדולות עוד יותר, כולל מותו על הסוס החיוור, שהוצגה בשנת 1817.
האקדמיה המלכותית
אף כי תחילה נידחה על ידי סר ג'ושוע ריינולדס, מייסד נשיא האקדמיה המלכותית, ועל ידי כמה אקדמאים אחרים שחשו שהוא שאפתני מדי, וסט נבחר לנשיא האקדמיה המלכותית לאחר מותו של ריינולדס בשנת 1792. הוא התפטר בשנת 1805, והוחלף על ידי יריב עז, האדריכל ג'יימס ווייאט. עם זאת, וסט שוב נבחר לנשיא בשנה שלאחר מכן, וכיהן עד מותו.
תלמידים
אמנים אמריקאים רבים למדו אצלו בלונדון, ובהם ראלף ארל ובהמשך בנו, ראלף אליאסר וויטסייד ארל, סמואל מורס, רוברט פולטון, צ'ארלס וילסון פיל, רמברנדט פיל, מתיו פראט, גילברט סטיוארט, ג'ון טרומבול, וושינגטון אלסטון, תומאס סולי, ג'ון גרין ואברהם דלנוי.
מוות
וסט נפטר בביתו ברחוב ניומן, לונדון, ב-11 במרץ 1820, ונקבר בקתדרלת סנט פול.
אגם אידרו
אגם אידרו (באיטלקית: Lago d'Idro או Eridio, בלטינית: Eridius lacus, בלומברדית: Lac d'Ider, בגרמנית: Idrosee) הוא אגם פרה-אלפיני איטלקי ממוצא קרחוני השוכן ברובו בנפת ברשה (לומברדיה) ובחלקו בנפת טרנטו.
האגם, ששוכן בגובה 368 מטר מעל פני הים הוא הגבוה מבין האגמים הקדם-אלפיניים הלומברדים. האגם ניזון בעיקר ממימי הנהר Chiese; הנהר הזה הוא גם השלוחה היחידה שלו. יש לאגם שטח פנים של 11.4 קמ"ר ועומק מרבי של 122 מטר.
האגם מוקף בהרים מיוערים. קו החוף של האגם באורך של כ-24 ק"מ והוא משותף בין ארבע קומונות: Idro, שממנו האגם קיבל את שמו, Anfo ,Bagolino ו-Bondone.
אגם אידרו מתמודד כיום עם בעיות קשות של איטרופיקציה הנובעות מהיעדר מערכות ביוב נאותות ושימוש במי ההזנה שלו להשקיה וייצור אנרגיית מים; האגם הפך לאתר של התנגשות בין אינטרסים סביבתיים, חקלאיים ותעשיית החשמל.
אטימולוגיה
שמות האגם וקומנת Idro (שבה האגם שוכן) נובעים מאגדה על מפלצת אגדית בשם אידרה (Idra) שחיה באגם כביכול.
קארספורום
קארספורום (קָאְרְספוֹרוּם; מאנגלית: Cars-Forum) הוא אתר, פורטל וקהילת פורומים ישראלי של חובבי רכב הכולל מעל 120,000 חברי פורום שכתבו למעלה מ-5,600,000 הודעות והוא הגדול מסוגו בישראל (נכון למאי 2016).
על פי מדד Similar web, בחודש נובמבר 2018 ביקרו באתר מעל 1,040,000 מבקרים.
היסטוריה
אתר הרכב CarsForum נוסד בשנת 2002 על ידי היזם שלומי צרפתי, כבית וירטואלי לקהילה שכללה אז כמה עשרות בודדות של גולשים. מאז הלך וגדל האתר בקצב מהיר וצבר פופולריות רבה. באתר רשומים למעלה מ-120 אלף חברים המשתתפים באופן פעיל בשלל דיונים המקיפים את כל עולם הרכב. כמות המשתמשים שהיו מחוברים ביחד הגיע ל-5,300.
מגזין וקטלוג רכב
מערכת התוכן של האתר מתעדכנת באופן שוטף בחדשות רכב ומבצעת מבחני דרכים כמעט לכל הרכבים החדשים שמשווקים בישראל. מגזין הרכב של האתר מתעדכן על בסיס יומי במידע על עולם הרכב.
בפורומים של האתר פעילים יבואני רכב בישראל, וניתן לפנות אליהם ישירות כדי לקבל מידע על כלי רכב, הצעות מחיר, לקבוע נסיעות מבחן ולקבל שירות של לפני ואחרי הקניה.
מערכת הפורומים
באתר למעלה מ-20 פורומים שונים בנושאי הרכב: 'רכב כללי', 'טכני אחזקה וטיפולים', 'ייעוץ ברכישת רכב', 'שיפורים - כוח אחיזה ומה שביניהם', 'אסתטיקה לרכב', 'רכבי אספנות', 'פורום משפטי', 'פורום רכבי שטח' ועוד. ההרשמה לפורומים הנה חינם ואינה דורשת תשלום. את מערכת הפורומים מנהל צוות האתר ומשתמשי הפורום הוותיקים שרצו בכך וקיבלו אישור ממנהל הפורום.
בפורום חברים בעלי מקצוע, חובבי רכב ובעלי רכבים שונים, המתייעצים ומייעצים זה לזה.
מדריך העסקים
האתר כולל מדריך עסקים פעילים בעולם הרכב לגולשיו. לצד מידע על העסק, כתובתו ודרכי יצירת קשר ניתן למצוא גם חוות דעת אמיתיות של לקוחות שביקרו בעסק על מנת להחליט האם אכן מדובר בעסק המתאים ביותר עבורכם.
Power Is Power
Power Is Power הוא סינגל של הזמרת האמריקאית סיזה, בהשתתפות הזמר הקנדי דה ויקנד והראפר האמריקאי טראוויס סקוט. השיר יצא לאור ב-18 באפריל 2019, כסינגל מתוך הפסקול של סדרת הטלוויזיה משחקי הכס, For the Throne.
רקע והוצאה
לאחר צאתו של שיתוף הפעולה "Wake Up" של טראוויס סקוט בהשתתפות דה ויקנד, כסינגל הרביעי מתוך האלבום Astroworld, ב-26 במרץ 2019, בתחילת אפריל של אותה השנה החלו שמועות בדבר האפשרות של רצועה בהשראת משחקי הכס של סיזה, דה ויקנד וטראוויס סקוט. מעורבותם של האמנים בפסקול משחקי הכס אושרה לאחר מכן ב-8 באפריל, באמצעות הודעה על הפסקול של קולומביה רקורדס. לאחר צאתם של הסינגלים "Kingdom of One" של מארן מוריס ו-"Nightshade" של הלומינירז ב-12 באפריל, שיתפה סיזה את עטיפת הסינגל ותאריך צאתו בפרופיל האינסטגרם שלה ב-16 באפריל.
מילים
שם השיר הוא שורה שהמדוברת על ידי הדמות סרסיי לאניסטר ממשחקי הכס, אולם השיר סובב סביב הדמות ג'ון סנואו. הכותבים פירשו את המילים כמבשרים על הדמות שזכתה בסיום המופע.
וידאו קליפ
צילומי הקליפ החלו ב-20 באפריל 2019. הקליפ כולל נושא של ימי הביניים, המזכיר את סדרת משחקי הכס. הקליפ בוים על ידי אנתוני מנדלר ופורסם ב-5 במאי 2019.
בייגומה
בייגומה (ביפנית ベーゴマ) הוא צעצוע מסורתי ביפן. לרוב קוטרם של סביבוני הבייגומה הוא 3 ס"מ לערך, הם עשויים ממתכת, ועל ראשיהם כתובה אות קנג'י. מקורם של הסביבונים האלו הוא ככל הנראה מסין, והם הובאו ליפן ואומצו בה כבר בתקופת שוגונות קאמאקורה, וצברו פופולריות במיוחד בתקופת אדו.
בדומה לפורפרות, לצורך סיבוב סביבון הבייגומה היה נדרש ללפף חוט סביבו, ולרוב הילדים היו מתחרים ביניהם בתחרויות בהן המנצח הוא מי שהסביבון שלו הסתובב הכי הרבה זמן, או מי שהעיף כמה שיותר סביבונים מתחרים. רוב תחרויות הבייגומה מתקיימות על בד שמתוח על דלי.