cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אמינאטה פורנה
The Memory of Love
The Memory of Love, אשר זכה בפרס הסופרים של חבר העמים הבריטי לספר הטוב ביותר ב-2011, תואר על ידי השופטים כ"רומן נועז, מרגש ועשוי היטב" ואת פורנה כ"בין הסופרים המוכשרים ביותר בספרות היום"; הספר גם היה ברשימות הקצרות של פרס הספרות הבינלאומי של דבלין ב-2012, פרס לסיפורת מאת נשים ב-2011 ופרס ווריק לכתיבה.
Girl Rising
פורנה הייתה אחת מ-10 סופרות אשר תרמו לסרט 10x10 Girl Rising. הסרט מספר את סיפוריהן של 10 ילדות ב-10 מדינות מתפתחות. הסיפורים נכתבו על ידי 10 סופרות עטורות שבחים, וקוריינו על ידי 10 שחקניות מובילות, כולל מריל סטריפ, אן האת ' ווי, פרידה פינטו וקייט בלאנשט. בכורת הסרט התקיימה בפסטיבל הסרטים בינואר 2013.
The Hired Man
הרומן השלישי של פורנה, יצא בבריטניה בחודש מרץ 2013. המבקרים שיבחו את המחקר המשפטי שערכה פורנה ואת היכולת שלה להמחיש אווירה, מקום, קצב, דיוק, עוצמת רגשות, ואפיון הדמויות. העיתון האמריקאי "הבוסטון גלוב" פרסם כי "מאז הרומן 'שארית היום', לא היה סופר אשר חשף כל כך במיומנות את האופן שבו השכבות של ההיסטוריה הן לעיתים קרובות בלתי נראות לכולם חוץ מאשר למשתתפים בה, אשר עושים את מה שהם חייבים כדי לשרוד".
Happiness
ברומן הרביעי שלה, שפורסם בארצות הברית בחודש מרץ, ובבריטניה באפריל 2018, בוחנת פורנה נושאים של אהבה, טראומה, הגירה ושייכות, הקונפליקט בין טבע לתרבות, ואיך חוויות מולטי-שכבתיות יכולות לפתח חוסן.
Happiness נמנה במספר רב של רשימות ספרים מומלצים, כולל של BBC תרבות, The Root, הגרדיאן, Irish Times, ו- i News.
עיתון Star Tribune תיאר את Happiness כמרתק וממוקד.בביקורת של The Financial Times נכתב: "פורנה לוקחת סיכונים, היא סופרת שלא פוחדת להתמודד עם נושאים גדולים.." ה"וושינגטון פוסט" תיאר את פורנה כבעלת "מגע עדין" ב"נושאים כבדים", בעוד שב- The Seattle Times נכתב: "הפרוזה של פורנה מדויקת ... ומהממת בבהירותה". Kirkus Reviews, אשר הציגו את הסופרת על השער של המגזין, כתבו: "באופן מעודן ועדיין אמפתי באופן צורב, הספר האחרון של פורנה בוחן אינסטינקט, עמידות, ואת המורכבות של הקיום האנושי, ומאשר מחדש את המוניטין שלה כבעלת יכולות ופרספקטיבה יוצאות דופן." הביקורת של "סאנדיי טיימס" סברה: "פורנה מקיפה במעגלים.... הנתיב שלה הוא אף פעם לא ישר, היא חוזרת על עקבותיה, חוצה את דרכה הקודמת... היא ניגשת למחשבה מזוויות אליפטיות, ומביאה רגעים של בהירות מפתיעה. המסע הזה הוא אף פעם לא משעמם." אלכס פרסטון כתב ב"האובזרבר" על Happiness: "זה כאילו למחברת יש גישה בלעדית למספר תחומי קיום, ולומדת את השפות סתרים של כל אחד מהם". בביקורת של "הגרדיאן", דיאנה אוונס כתבה שתהודה שנבנית בספר ממשיכה "אל מעבר לעמוד האחרון". ב ספקטור, קייט וב כתבה: "הרומן החודר והאינטליגנטי של פורנה מתעד את השינויים הטקטוניים המתרחשים בעולם, ומעורר אותנו לחשוב מחדש על מלחמה, ומה שאנחנו מחשיבים כשלום ואושר."
שי חיון
שי חיון (נולד ב-10 ביולי 1971) הוא מפתח גוף ישראלי וזוכה מר ישראל מעל 18 פעמים ברציפות. ניצח בתחרות מר עולם של איגוד GBO (מר אטלאס) בשנת 2018 שהתקיימה בדאלאס שבטקסס, והוא המתמודד היחיד מישראל שזכה בתחרות זו וקיבל את כרטיס הפרו של איגוד GBO. הוא זכה בקטגוריית המאסטרס לקבוצת גיל 40+, בתחרות הפתוחה וכן בתחרות למופיעים לראשונה בתחרות. הוא קיבל שלוש מדליות זהב וטבעת מיוחדת שהופקה לרגל האירוע.
שי התחרה בשנת 2019 בתחרות PRO NORDIC של איגוד IFBB הנחשב ביותר בעולם וקטף 4 תארים בקטגוריות שונות, משקל (עד 82 קג), גיל (40+), וקטגוריות פתוחות אחרות.
ביוגרפיה וחיים אישיים
שי חיון גר בכפר סבא רוב חייו. כשחיון נולד הוא נולד פג עם אחיו התאום, סבל מתת משקל. עם משקל של 1.7 קילוגרם וסבל מברונכיט ספסטית. הוא הועבר למכשיר האינקובטור. גם לאחר שיצא מכלל סכנה נאלץ חיון לבלות את מרבית ימי בחרותו בין מסדרונות בתי החולים ואגפי האשפוז. עד גיל 13 חיון ואחיו עברו בין חוגים ובעיקר היו בחוגים של ג'ודו. עוד לפני שהיה מותר לו להיכנס למתחם חדר הכושר (בעבר חוק הספורט קבע כי רק מגיל 14 ניתן להתאמן בחדר כושר) אימץ דרך יצירתית לחזק את גופם, חיון היה מחבר מוטות ברזל לגושי בטון כדי ליצור משקולות מאולתרות, וכך הפך את חדר הכושר לחלק מחייו. עוד בילדותו חיון אהב את תחום פיתוח הגוף ואת חדר הכושר, חיון התחרה בילדותו באליפות ישראל באתלטיקה קלה והיה חלק מנבחרת האתלטיקה הבית ספרית, ומאז שהיה ילד בנה ופיתח את גופו לשלמות זוכת פרסים. בשנת 1988, עם עילית הסרט "מעבר לשיא" (Over The Top), סרטו של הבמאי מנחם גולן, התחילו להופיע בארץ יותר ויותר תחרויות של הורדות ידיים, ובשנת 1991 חיון ניצח לראשונה בתחרות הורדות ידיים. חיון נשוי, ולו שני בנים, האחד בן 14 והשני בן 18.
קריירת פיתוח הגוף
עוד בשנת 1995 חיון זכה בתחרות מר ישראל של איגוד IFBB, והשתתף באותה תקופה בכמה תחרויות מר ישראל ותחרויות פיתוח גוף אזוריות, מאז הזכייה הנ"ל עד לשנת 2012 חיון עזב את ענף פיתוח הגוף, עלה במשקל ואיבד את הגוף החטוב שהיה לו, אף על פי שהמשיך להתאמן ולאמן בחדר הכושר, בין השנים חיון זכה באליפות ישראל בלחיצת חזה והתחרה בתחרויות הורדת ידיים, בשנת 2011 חיון החליט לחזור לתחום פיתוח הגוף וירד 22 קילו כדי להביא את הגוף לחיטוב הולם לתחרות, ואז ב-2012 זכה בתחרות מר ישראל גם כן של איגוד IFBB, מאז 2012 חיון רק המשיך והתקדם בתחום פיתוח הגוף והמשיך לזכות עד היום, גם בתואר מר עולם בשנת 2017 ואלוף האלופים בשנת 2018. חיון מתחרה לא כמו רוב מפתחי הגוף, כל השנה נמצא באחוז שומן נמוך מאוד ולא עולה במשקל בצורה מוגזמת אך עדיין מצליח להתפתח ולהתקדם, אחת הגאוות של חיון היא שבזמן שמתחרים אחרים משמינים ו"מתלכלכים" בזמנים בין תחרויות, חיון נשאר חטוב ומוכר בתחום על כך.
אורניום (פירושונים)
{{פירושונים|* אורניום – יסוד כימי שמספרו האטומי 92
וגם:
עלי אבו נוואר
עלי אבו נוואר (בערבית: علي ابو نوار; 1924–15 באוגוסט 1991) היה איש צבא ירדני ורמטכ"ל הלגיון הירדני בשנים 1956–1957. הודח מתפקידו והוגלה לסוריה בעקבות ניסיון הפיכה כושל נגד המלך חוסיין באפריל 1957.
ביוגרפיה
עלי אבו נוואר נולד בשנת 1924 בסלט שבצפון עבר הירדן לאם ממוצא צ'רקסי. סיים בית ספר לקציני מטה והיה מראשוני הקצינים העירוניים שהשתלבו בלגיון הירדני. בשנת 1946 מונה לקצין תותחנים. במהלך מלחמת העצמאות נלחם בירושלים בדרגת סגן, ובסוף המלחמה הועלה לדרגת סרן. לאחר המלחמה יצא ללימוד במכללה הצבאית הבריטית בקמברלי. בראשית שנות ה-50 שימש כנספח צבאי בפריז, שם הכיר את המלך חוסיין שלמד בבריטניה באותה התקופה ונרקמה ידידות בין השניים. כשחוסיין הומלך רשמית בגיל 18 השיב את אבו נוואר לירדן ומינה אותו לשלישו הצבאי.
כששב, אבו נוואר הנהיג את הקצינים הירדנים החופשיים, קבוצה שדגלה ברעיונות של לאומיות ערבית והתנגדה למה שתפסה כקולוניאליזם הבריטי, זאת בהשראת תנועת הקצינים החופשיים שביצעו את המהפכה במצרים בשנת 1952. קצינים אלו פעלו להדיח קצינים בריטים בכירים בלגיון הירדני, בייחוד את הרמטכ"ל גלאב פאשה. הרמטכ"ל עצמו התנגד בתוקף למינויו של אבו נוואר, אך המלך חוסיין התעלם ממנו. היו שטענו כי גלאב הוא שמנהל את המדינה בפועל ולא המלך חוסיין. לחצם של הקצינים הירדניים השפיע בסופו של דבר על המלך הצעיר, שבמרץ 1956 פיטר את גלאב בהתראה קצרה ובצורה מביישת. בעקבות הדחתו, אבו נוואר קודם על ידי חוסיין בשלוש דרגות בבת אחת לדרגת גנרל כדי שיירש את התפקיד. לרמטכ"ל מונה ראדי ענאב, שהיה על סף פרישה. לאחר חודשיים עזב ענאב את תפקידו, וב-24 במאי 1956 מינה חוסיין את אבו נוואר לתפקיד הרמטכ"ל.
על אף הידידות בין המלך לבין הרמטכ"ל שמינה, בחירות אוקטובר 1956 סימנו את ראשית הפירוד שהוביל בסופו של דבר לניסיון ההפיכה של אבו נוואר. בבחירות אלו נבחר לראשות הממשלה סולימאן א-נאבולסי מהזרם הסוציאליסטי. הממשלה שהקים דגלה באחדות ערבית, ובחבירה לגוש הקומוניסטי על חשבון הקשרים עם המערב, זאת בניגוד גמור למדיניותו של חוסיין. אבו נוואר, בן טיפוחים של רעיון האחדות הערבית של גמאל עבד אל נאצר, תמך ברעיונות שהציגה הממשלה החדשה. הוא החל לקשור קשרים אישיים עם חבריה, בייחוד עם חבר מפלגת הבעת' עבדאללה רימאוי. בראשית אפריל 1957 הממשלה הכריזה על כינון קשרים דיפלומטיים בין ירדן לברית המועצות, זאת בניגוד לדעתו של המלך. לאחר שא-נאבולסי נוכח שהמלך לא פועל בנידון, הרהיב עוז והגיש למלך רשימת בעלי תפקידים, כולם מקורבים למלך, שהממשלה דורשת את פיטורם. במקביל, ב-8 באפריל, הורה אבו נוואר על קירוב של מספר כוחות צבא לבירה עמאן. היה בכך מעין הפגנת כוח של הברית בין הצבא לבין הפוליטיקאים, שנועדה להבהיר לחוסיין שעליו להיענות לדרישות הממשלה. המלך אמנם פיטר חלק מבעלי התפקידים, אולם ב-10 באפריל דרש מן הממשלה להתפטר. א-נאבולסי, בטוח ביכולתו באותה עת, הסכים והממשלה התפטרה.
ב-13 באפריל, במה שנודע לימים בתור "קשר זרקא", הציג הרמטכ"ל בפני המלך חוסיין אולטימטום לפיו עליו להקים ממשלה שתהיה מוסכמת על כלל הפלגים בממלכה. בהמשך אותו יום ריכז אבו נוואר כוחות בבסיס זרקא שמצפון לבירה, והורה לאחת החטיבות (בראשות בן דודו מען אבו נוואר) לכתר את ארמון המלוכה. אולם בשלב זה התגלעו שסעים בתוך הצבא שהכשילו את ניסיון ההפיכה. המלך נסע עם הרמטכ"ל לזרקא, שם התקבל בחדווה בידי החיילים הבדווים בצבא. במקביל חלק מן הקצינים שהפעיל אבו נוואר ברחו לסוריה, והתברר כי החטיבה ששלח לעמאן בעצם מגינה על הארמון ולא מכתרת אותו. בהבינו כי הקשר נכשל, אבו נוואר התחנן בפני חוסיין שיחוס עליו. המלך לא אסר את הרמטכ"ל, אלא דרש את עזיבתו. באותו יום אבו נוואר ומשפחתו גלו לדמשק. בתפקיד הרמטכ"ל אבו נוואר הוחלף בידי עלי אל-חיארי, שהיה גם הוא מקורב לקצינים החופשיים הירדניים וערק לסוריה זמן קצר לאחר מינויו. החליפו בתפקיד חאבס אל-מג'אלי.
מגלותו בדמשק אבו נוואר המשיך לפעול כנגד המשטר ההאשמי בירדן, יחד עם עבדאללה רימאוי ומספר קציני צבא אחרים. בשנת 1959 עמד מאחורי ניסיון הפיכה כנגד המלך. בעקבות ניסיון זה נשפט שלא לפניו באפריל 1959 ונידון לתקופת מאסר ממושכת. באוגוסט 1960 הצליחה האופוזיציה להתנקש בחייו של ראש ממשלת ירדן היזאע אל-מג'אלי באמצעות מטען נפץ שהוחדר למשרדו.
בינואר 1962, היציבות השלטונית בזמן כהונתו הראשונה של וספי א-תל אפשרה מתן חנינה לגולים פוליטיים ומתנגדי משטר. ב-10 במאי באותה שנה אבו נוואר קיבל חנינה מהמלך חוסיין ושב לירדן. על אף עברו הבעייתי, אבו נוואר שירת את המלך חוסיין נאמנה לאחר שובו. הוא מונה לשגריר ארצו בצרפת ולאחר מכן מונה לחבר בסנאט. באפריל 1990 נבחר לייצג את הלאומיים הערבים בוועדה המלכותית לניסוח "האמנה הלאומית של ירדן". אמנה זו נועדה להמשיך את מגמת הדמוקרטיזציה בממלכה, והדגישה את חופש הביטוי, שלטון החוק, והזכות להתאגדות פוליטית. בעקבות אשרור האמנה ביוני 1991 נסללה הדרך להתרת פעילות פוליטית בירדן בשנת 1992, לאחר שזו נאסרה בעקבות קשר זרקא למעלה מ-30 שנה קודם לכן.
עלי אבו נוואר נפטר בשנת 1991.
זכויות להט"ב באלבניה
תושבים להט"בים באלבניה מתמודדים עם אתגרים משפטיים שלא חווים תושבים שאינם להט"בים, בין היתר בגלל חוסר ההכרה החוקית לזוגות חד-מיניים במדינה והגישות השליליות לגבי הקהילה הגאה ברחבי הארץ, אף על פי שאנשים להט"בים באלבניה מוגנים תחת חקיקה מקיפה נגד אפליה. פעילויות מיניות חד-מיניות הן חוקיות באלבניה מאז 1995, אבל זוגות מאותו המין ומשקי בית שבראשם זוגות חד-מיניים אינם זכאים לאותן הגנות משפטיות העומדות לרשות הזוגות שאינם חד-מיניים. חוץ מנישואים חד-מיניים, גם איגודים חד-מיניים אחרים אינם מוכרים במדינה בכל צורה שהיא.
אלבניה, כולה, נחשבת לשמרנית למדי, במיוחד בתגובות פומביות הנוגעות לזכויות להט"ב ונראות של אנשים להט"בים; עם זאת, חקיקה נגד אפליה גרמה ל-ILGA-Europe להתייחס לאלבניה כאחת מהמדינות הבודדות באירופה האוסרות במפורש על אפליה על רקע זהות מגדרית. אלבניה אישרה את פרוטוקול מס' 12 לאמנה האירופית להגנת זכויות אדם וחופש יסוד, ויתר על כן, אלבניה חתמה ב-2007 על הצהרת האו"ם בדבר נטייה מינית וזהות מגדרית.
ב-2019 דירג הארגון ILGA-Europe את אלבניה במקום ה-28 מתוך 49 ממדינות אירופה מבחינת חקיקת זכויות להט"ב.
האימפריה העות'מאנית
ב-1858, האימפריה העות'מאנית אפשרה לקיים יחסי מין מאותו המין.
הרפובליקה העממית הסוציאליסטית של אלבניה
הרפובליקה העממית הסוציאליסטית של אלבניה חוקקה חוק שהעונש לקיום יחסי מין חד-מיניים היא מאסר למשך זמן ארוך, בריונות ונידוי. סעיף 137 לפשעים נגד מוסר חברתי של חוק העונשין קבע כי:. המילה שימשה כמילת קוד לקיום יחסי מין בין שני מבוגרים מסכימים או יחסי מין בין מבוגר לילד מכל מין שהוא.
רפובליקת אלבניה
אלבניה ביטלה את הפדרסטיה ב-1995. גיל ההסכמה שונה ל-14 עבור כולם, ללא קשר למגדר או לנטייה מינית, מ-2001.
בקיץ 1994, הקבינט של אלבניה הציג טיוטת חוק עונשין לפיהם הומוסקסואליות הייתה נשארת בלתי חוקית, אך העונש המקסימלי לכך יופחת לשלוש שנים. קמפיין של האגודה להומוסקסואלית אלבנית, ולחץ בינלאומי שתוכנן על ידי האיגוד הבינלאומי ללסביות, הומואים, ביסקסואלים, טרנס ואינטרסקס, בו מילא במועצת אירופה תפקיד חשוב, שהביא, בסופו של דבר, לסילוקו של טיוטת החוק הזו.
ב-20 בינואר 1995, חוקק האספה הלאומית באלבניה לקיום יחסי מין חד-מינית בהסכמה באלבניה. סעיף 137 לחוק העונשין הישן שהוכרז תחת אלבניה הסוציאליסטית, שהטיל עד עשר שנות מאסר בגין, נפסל לחלוטין.
הכרה בזוגות חד-מיניים
איגלי טוטוזאני, סנגור העם, הודיע באוקטובר 2013 כי ינסח הצעת חוק לפרלמנט לדיון על שינויים בקוד המשפחתי שיאפשרו נישואים חד-מיניים. למרות זאת, נכון להיום, לא אירע שום שינוי בהכרה בזוגות חד-מיניים, כאשר פעילי זכויות להט"ב מתחו ביקורת על חוסר מעש של הממשלה.
הגנה מפני אפליה
ב-4 בפברואר 2010, האספה הלאומית של אלבניה חוקקה פה אחד חוק מקיף נגד אפליה, האוסר על אפליה על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית. החוק חל על כל התחומים, כולל תעסוקה, אספקת סחורות ושירותים, חינוך, שירותי בריאות ודיור אלבניה היא אחת ממדינות האירופיות המעטות שאוסרות במפורש אפליה על רקע זהות מגדרית. החוק אף עולה על תקני המינימום של האיחוד האירופי, המחייבים את המעסיקים להימנע מאפליה על רקע נטייה מינית. על פי חוק זה, הוקם במהלך 2010 מוסד של נציב נגד אפליה, והפרלמנט בחר את אירמה ברקו כראש גוף עצמאי זה.
עם זאת, ב-12 בדצמבר 2012, שני הארגונים The Alliance against Discrimination ו-Pro LGBT, שמקדמים את זכויות הלהט"ב הביעו את אכזבתם ממה שהם כינו . לטענת ג'ני קראי וקריסטי פינדרי, מנהיגים של 2 ארגונים אלו,.
הם טענו כי מתוך 9 מקרים הקשורים לאפליה של אנשים להט"בים באופן ישיר או באמצעות דיבור שנאה, רק מקרה אחד טופל על ידי מוסד זה. המקרה השנוי במחלוקת ביותר של הומופוביה ונאום שנאה היה המקרה של סגן שר הביטחון, אקרם ספאהיו שאמר לעיתון המקומי: . משלחת האיחוד האירופי בטירנה, הארגון Human Rights Watch, אמנסטי אינטרנשיונל ו-ILGA-Europe, התקשורת המקומית והבינלאומית סיקרו והגינו את ההצהרה הזו, אפילו ראש הממשלה סאלי ברישה גינה אותה בפומבי, אך הנציב לא הצליח לטפל בתיק הזה.
ב-4 במאי 2013, האספה הלאומית של אלבניה חוקקה פה אחד את החוק הפלילי והעמיד פשעי שנאה כנגד נטייה מינית וזהות מגדרית במקביל לעבירות נגד מגדר, גזע, אתניות, אמונה דתית, נכות וכן הלאה. היא גם העבירה חוק חדש שמעניש את הפצת המידע ההומופובי בכל אמצעי התקשורת (כולל האינטרנט) בקנס ומאסר של עד שנתיים.
סוגיות להט"ביות בחינוך הציבורי
ביוני 2016, העבירה הממשלה את תוכנית הפעולה הלאומית הלהט"בית שתעסוק בבריונות והפליה להט"בית בחינוך היסודי ובתיכונים בהרצאות ופעילויות אחרות. משרד החינוך, הספורט והנוער האלבני הביע כי בהתאם לתוכנית הוא יעבוד עם פעילים להט"בים למאבק באפליה על רקע נטייה מינית. שילוב סוגיות להט"ביות בפעילויות בית ספריות יצר מחלוקת רבה, כאשר אישים פוליטיים רבים כמו טריטאן שהו, לוצ'יאנו בוצ'י , מסילה דודה , נרד נדוקה ואילי מניאני הביעו התנגדות נחרצת לפעילויות מסוג זה.
בתגובה למחלוקת, משרד החינוך והספורט פרסם הצהרה ב-23 במרץ 2018, ובה נאמר כי בניגוד לדיווחים בתקשורת, המשרד היה מודע להרצאות אלו וכי הן נערכו במסגרת התוכנית הפעולה הלאומית הלהט"בית שמטרתו היה בין היתר להילחם בסטריאוטיפים על בסיס נטייה מינית. בהצהרה שנויה במחלוקת, מנהלת בית הספר התיכון "סמי פרשרי" טאוטה דובי, התנגדה בפומבי להרצאות מסוג זה, אף על פי שכמה שבועות קודם לכן פעילים להט"בים העבירו הרצאה בבית הספר שלה באישור בית הספר.
תנועות להט"ביות באלבניה
ישנם שלושה ארגונים באלבניה המתמקדים בזכויות להט"ב - הידועים שבהם הם Aleanca Kunder Diskriminimit LGBT (הברית נגד האפליה הלהט"בית), Pro LGBT ו-Pink Embassy/LGBT PRO ne Shqiperi. ארגונים אלו פועלים ליצירת מצב חיים טוב ושווה יותר לקהילה הגאה באלבניה.
הברית נגד האפליה הלהט"בית הוא ארגון לא-ממשלתי אלבני שנוסד על ידי 5 לסביות. היא מדמיינת חברה אלבנית חופשית, פתוחה ושווה, חובקת גיוון וכוללת אנשים מכל הנטיות המיניות והזהויות המגדריות. הארגון נוצר במרץ 2009 על ידי קבוצה של מתנדבים צעירים להט"בים שמקדישים את חייהם לשיפור החיים ולהעצמת הקהילה הגאה באלבניה. פעילויותיה של הארגון כוללות: בניית קהילה, העלאת מודעות, סנגור ולובי. ג'אני קראי, יו"ר הארגון הנוכחי, דיבר בישיבת אנקרה שהתקיימה במרץ 2013 כפעילה הלסבית הראשונה באלבניה.
הארגון Pro LGBT מתמקד בעיקר במודעות הציבורית בסוגיות להט"ביות ומשמשות בסנגור ככלי לשיפור מצב הקהילה הגאה באלבניה. לאחרונה השיק הארגון את פורטל החדשות בנושא זכויות האדם "My Story", שהפך למקור עיקרי לתקשורת המיינסטרים באלבניה לנושאים להט"בים.
בדצמבר 2010, סגן נציבות העבודה, הרווחה והבריאות, טריטאן שהו, הצהיר כי הארגונים הלהט"בים הגישו תלונה למפקח להגנה מפני אפליה. הממונה שסקר על ההצהרה, ואחרי עיכוב ממושך, ב-30 בספטמבר 2011 נזף בטריטאן שחו  במכתב לפרלמנט: . הנציב המליץ עוד כי על הפרלמנט להעניק.
ב-2014, התקיימה המהדורה הראשונה של מיס טרנס אלבניה בטירנה, תחרות יופי לנשים טרנסיות באלבניה, במטרה להעלות את הנראות וההשלמה לקהילה הטרנסג'נדרית.
באפריל 2018, ארינדה בלנצה, סנגורית העם הנוכחית, יצאה בתמיכה בנישואים חד-מיניים והתחייבה לתמוך בזכויות להט"ב, כולל את הזכות לשנות באופן חוקי את המגדר.
אלימות ואפליה בחיי היומיום
ב-2018, הצהירו ארגונים לא ממשלתיים כי לרוע המזל חלה קיפאון והידרדרות כלשהי בכבוד לזכויות להט"ב באלבניה.
על פי הדו"ח השנתי של הארגונים, בסוף 2018 היו 421 מקרים מתועדים של אפליה נגד חברי הקהילה הגאה באלבניה. סוגי האפליה נעים בין אלימות פיזית ישירה ללחץ פסיכולוגי כמו העלבה, לעג, תיוג, רכילות זדונית, השפלה ברחוב, אי-נתינת שירות בברים, במכוני הכושר ובסופרמרקטים, אלימות של התקפות פיזיות מצד לקוחות (עובדי מין) או ברחוב על ידי אנשים הומופובים. מבין כל המקרים המדווחים, רק 5 מקרי אלימות דווחו לרשויות האכיפה.
דת והקהילה הגאה באלבניה
דת אינו מרכיב עיקרי בחיים החברתיים, הפוליטיים והתרבותיים באלבניה. אף על פי שדת נתפסת כנושא פרטי ואינה חלק מהשיח הפוליטי, ארגונים מבוססי אמונה מנסים להשפיע על החלטות פוליטיות הנוגעות לזכויות להט"ב. ב-19 באוגוסט 2009, כאשר ראש הממשלה לשעבר סאלי ברישה בישר על חוק חדש לאנטי-אפליה שיעניק הכרה והגנה משפטית לזכויות הלהט"ב באלבניה, הגיבו ארגונים דתיים בהמוניהם נגד ההצעה. הם כתבו מכתב לממשלה בו נכתב כי הם רואים בהרחבת זכויות המשפחה לקהילה הגאה כאיום על המשפחה והחברה האלבנית. הם ראו בהומוסקסואליות הרגל מיובא ממדינות המערב והפצירו בראש הממשלה:.
ב-17 במאי 2012, ארגנה קבוצה מוסלמית, שהוסתה על ידי מנהיגים מבוססי אמונה, הפגנה נגד להט"בים במקביל לפסטיבל האופניים Pro-Gay, המאורגן בכיכר פתוחה ציבורית. המפגינים נשאו כרזות בהן נאמר כי . מנהיג המפגינים המוסלמים, בגנות הקהילה הבין-לאומית על תמיכתה בקהילה הגאה, אמר כי:, ורמז שאם זכויות הלהט"ב של הקהילה הגאה הם תנאי חברות, אז אלבניה לא תצטרף ל.
מחקרים על דת במערב חבל הבלקן מראים כי הומוסקסואליות נתפסת כאויב מאחר שמקודם על ידי ערכים מערביים. ככל שהמערב מגן על המגוון המיני, כך עשויה להתעורר התנגדות נגד זכויות הלהט"ב. אין קבוצות מבוססות אמונה שיעניקו תמיכה לקהילה הגאה.
דעת קהל
העמדות החברתיות כלפי הקהילה הגאה באלבניה, בדרך כלל, שליליות יותר לעומת מדינות אירופה אחרות. נתונים שפורסמו על ידי ה-ESS ב-2013 חושפים כי הרוב המכריע של האלבנים הם שמרניים חברתית ולא מסתייגים מהקהילה הגאה. על פי נתוני הסקר, כ-53% מהאלבנים מאמינים כי, האחוז הגדול ביותר המחזיק בדעה זו בסקר.
תוצאות הסקרים הקודמים של Gallup's Balkan Monitor שנערך ב-2010 מראים כי כ-54.2% מהאלבנים רואים יחסים חד-מיניים כשגויים, ואילו כ-22.7% לא מסכימים. הבדל אזורי נצפה, שכן המשיבים ממרכז אלבניה היו בעלי סיכוי גבוה יותר שלא להסכים (כ-35.5% מסכימים מול כ-28.2% לא מסכימים) מאשר אלה מהצפון (כ-59.8% מסכימים מול כ-16.4% לא מסכימים) או מהדרום (כ-71.1% מסכימים מול כ-17.2% לא מסכימים). בנוסף, הנשאלים באלבניה היו בעלי סיכוי גבוה יותר שרואים יחסים חד-מיניים כשגויים מאשר מרבית מדינות הבלקן השכנות, כולל מקדוניה הצפונית (כ-69.4% לעומת כ-18.4%), סרביה (כ-75.1% לעומת כ-8.7%), מונטנגרו (כ-65.8% לעומת כ-12.1%), קוסובו (כ-64.9% לעומת כ-18.5%) ובוסניה והרצגובינה (כ-74.3% לעומת כ-9.2%), בעוד שהמצב בקרואטיה דומה לאלבניה (כ-50.3% לעומת כ-20.4%). שאלות נוספות שנשאלו כללו, שאליהם הסכימו כ-44.4% מהאלבנים הנשאלים, לעומת כ-28.5% מהאלבנים הנשאלים שלא הסכימו עם האמרה הזו. מצד שני, כ-78.7% מהאלבנים חשבו ש אינם מוסריים, ואילו כ-56.2% חשבו כי לא צריכים לתת ללהט"בים תפקידים ציבוריים (כמו היותם מורים, שנשאלה בשאלה) ומספר דומה של כ-56.1% אמרו שהם לא צריכים להראות את הנטייה המינית בציבור.
מחקר שבוצע ב-2015 שנערך על בני הנוער האלבנים בגילאי 16–27 מצא כי כ-55% מהנשאלים לא ירצו שיהיו להם שכנים הומוסקסואלים, בעוד שכ-34% מהנשאלים לא יעניין אותם וכ-11% מהנשאלים יעניין אותם.
מחקר מ-2016 גילה כי היו יותר ביטויים הומופוביים בקרב סטודנטים באוניברסיטאה אחת באלבניה מאשר סטודנטים באוניברסיטה אחת באיטליה, אך פחות בקרב הסטודנטים האלבנים מאשר בקרב סטודנטים באוניברסיטה אחת באוקראינה. בקרב האלבנים, גורמים הקשורים להומופוביה כללו היות גברים שמרנים פוליטיים והיותם דתיים (אם כי לא התגלה שום הבדל בין קתולים ומוסלמים, בעוד שלא היו הרבה נציגים של קבוצות אחרות פרט לאתאיסטים בסקר). מצד שני, היותם פרוגרסיביים פוליטיים והיותם במערכת יחסים קשורים לירידה באיתור ההומופוביה בקרב סטודנטים אלבניים.
על פי תוצאות סקר בחבל הבלקן שנערך ב-2015 על ידי המכון הלאומי לדמוקרטיה, רק כ-6% מהאלבנים יתמכו בילדם לחלוטין אם יתברר להם שיש להם נטייה מינית או מגדרית. הנתון הזה יורד לכ-3% אם זה היה חבר / מכר / עמית שלהם. כמו כן, כ-8% מהנשאלים היו באינטראקציה עם אדם שידעו שהוא להט"בי. באותה סקר כ-58% מהאלבנים גם אמרו כי הם לא יצביעו למפלגה פוליטית שתומכת בזכויות להט"ב.
המולדת מחכה
המולדת מחכה (ברוסית: Родина ждёт, שווק במדינות המערב בשם "בשירות מולדתי", In the Service of My Country באנגלית) היא דרמת ריגול רוסית. סדרת הטלוויזיה הופקה על ידי סנטרל פרטנרשיפ ושודרה לראשונה בערוץ הראשון ברוסיה, מ-23 בנובמבר 2003. שודרה מאז בטלוויזיה הרוסית בשידורים חוזרים
עלילה
אחרי שפצצה מתפוצצת בבית קפה בברלין המודיעין הרוסי מגלה שבין ההרוגים היה גם מרגל רוסי ומודיע ערבי. סוכנויות הביון מגלות מזימה לבצע פיגוע טרור בניו יורק, מוסקבה וטוקיו. ויקטור ביסטרולטוב הוא איש ביון המשרת מטעם שירות הביון הרוסי במזרח התיכון. מפקדו בסוכנות הביון הרוסית מורה עליו לעשות כל שביכולתו כדי למנוע את מזימת הטרור בסיוע צוות משימה המורכב מאישה ושלישיית סוכנים מומחים.
איבאילו קאלפין
איבאילו גאורגייב קאלפין (בבולגרית: Ивайло Георгиев Калфин; נולד ב-30 במאי 1964, סופיה, הרפובליקה העממית של בולגריה) הוא פוליטיקאי, וכלכלן בולגרי אשר כיהן פעמיים כסגן ראש ממשלת בולגריה, כשר החוץ של בולגרי בממשלתו של סרגיי סטאנישב וכחבר הפרלמנט האירופי.
ביוגרפיה
איבאילו קאלפין נולד בסופיה ורכש השכלה תיכונית בקולג' הצרפתי שבעיר. קאלין רכש השכלה אקדמית בכלכלה בהאוניברסיטה לכלכלה לאומית ועולמית ובאוניברסיטת לאפבורו. במקביל ללימודיו נכנס קאלפין לחיים הפוליטיים בבולגריה וייסד את התנועה הלאומי הסוציאל-דמוקרטית. קאלפין נבחר לאספה הלאומית של בולגריה וכיהן כסגן יושב ראשה. הוא כיהן כמשקיף מטעם הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה בבחירות שנערכו בקוסובו ב-2001 וב-2004. בין 2002–2005 כיהן כיועצו הכלכלי של נשיא בולגריה גאורגי פרבאנוב. בין 2005 - 2009 כיהן כסגן ראש הממשלה ושר החוץ של בולגריה בממשלתו של סרגיי סטאנישב. בין 2014–2016 כיהן כסגן ראש ממשלה והשר לעבודה ומדיניות ציבורית בממשלתו של בויקו בוריסוב.
חייו האישיים
קאלפין נשוי לצבטנקה איוואנובה קאלפין ואב לבת: ביליאנה קאלפין. הוא דובר בולגרית, רוסית, ספרדית, צרפתית ואנגלית.
מילדרד כהן
מילדרד כהן (באנגלית: Mildred Cohn; 12 ביולי 1913 – 12 באוקטובר 2009) הייתה ביוכימאית יהודייה-אמריקאית, שהגיעה לחזית ההבנה של תגובות אורגניות ותגובות כימיות ברמה האטומית, תוך שימוש בטכנולוגיות חדישות כמו ספקטרומטר מסה ותהודה מגנטית גרעינית. המחקרים שלה כללו מחקרים מטבוליים, חקר מכניקות של תגובות אנזימיות, חקר הספין האלקטרוני וחקר תגובות האדונזין התלת – זרחתי (ATP). ב-1982 היא קיבלה את המדליה הלאומית למדעים – הפרס הגבוה ביותר בעולם המדע האמריקאי.
קורות חייה
מילדרד כהן, נולדה בניו יורק ב-12 ביולי 1913 לאיזידור וברתה כהן, מהגרים רוסים - יהודים. אביה הוסמך כרב ברוסיה, והפך ל"אתאיסט לוחם" שהיה מעורב בתנועת היידישיזם בניו יורק ובנוסף, עבד בתעשיית הטקסטיל והדפוס. לכהן אח אחד, אלברט, הגדול ממנה בשנתיים.
כהן קפצה מספר רב של כיתות וסיימה את לימודיה בגיל 14 בבית ספר ציבורי בניו –יורק. היא התמחתה בכימיה במכללת האנטר תוך כדי שלקחה את כל הקורסים הזמינים בפיזיקה. היא קיבלה תואר ראשון ב-1931 ושנה לאחר מכן, קיבלה תואר שני בפיזיקה מאוניברסיטת קולומביה.
כהן החלה לעבוד בוועדה הלאומית המייעצת לאווירונאוטיקה, קודמתה בתפקיד של סוכנות נאס"א. ניתנה לה עמדה נמוכה מזו שהוסמכה אליה ולבסוף אף נאסר עליה להיכנס למעבדות עקב היותה אישה. למרות זאת, היא המשיכה בתכנון ניסויי הזרקת דלק שבוצעו על ידי אחרים.
כהן לבסוף חזרה לאוניברסיטת קולומביה, שם עבדה תחת הרולד יורי. היא השתמשה באיזוטופים על מנת לחקור את המכניקה של תגובות כימיות. ב-1937 קיבלה את הדוקטורט שלה, בעקבות עבודתה על מעקב אחר תזוזת אטומי הפחמן בתא.
אף על פי כן, עדיין התקשתה למצוא עבודה. לפי ד"ר כהן, תאגידים שחיפשו עובדים באוניברסיטת קולומביה פרסמו במודעותיהם: "מראיינים את כל המועמדים בעלי דוקטורט, זכרים ונוצרים". למרות זאת, וינסנט דו ויניו שכר אותה ככימאית פיזיקלית, תחילה באוניברסיטת וושינגטון ולאחר מכן במרכז הרפואי של אוניברסיטת קורנל. היא החלה לעבוד בשנית על איזוטופים, בהתמקדות על מדידת תכולת הדאוטריום ("מימן כבד") במים. תשע שנים עברו עד שיכלה לבחור נושא מחקר לעצמה, ועשרים ואחת שנים עברו עד שקיבלה מעבדה. כהן התייחסה לכך בהמשך, באומרה:
ב-1946 חזרה כהן לאוניברסיטת וושינגטון, שם עבדה עם קרל וגרטי קורי, צוות של זוג נשוי שאפשרו לכהן להתחיל מחקר עצמאי. בין שאר מאמציה, היא ניתחה תגובות של אנזימים כזרזים ובנתה ספקטרומטר מסה, וב-1958 היא קיבלה את התואר פרופסורית משנה.
מילדרד כהן נפטרה ב-12 באוקטובר 2009, בגיל 96.
אליקים בן יוסף
רבי אליקים בן יוסף (בערך ד'תת"ל – בערך ד'תתק"ה–ד'תתקי"ב) או רבי אליקים בן יוסף ממגנצא היה אחד מחכמי מגנצא במחצית השנייה של המאה ה-11, והמחצית הראשונה של המאה ה-12.
רבי אליקים בן יוסף נודע כחותנו של רבי אליעזר בן נתן (ראב"ן) ואבי-סבו של רבי אליעזר בן יואל הלוי (ראבי"ה), ורוב מה שידוע עליו ומה ששורד מתורתו בא מספר אבן העזר וספר אבי העזרי מאת שני חכמים אלה. רבי אליקים בן יוסף היה בן דורו של רבי קלונימוס בר יהודה ממגנצא.
לידה ופטירה
ידוע מכתיבת רבי אליעזר בן נתן (ראב"ן) שרבי אליקים בן יוסף היה חותנו, והוא מכנהו "מורי חמי". לכן שיער אביגדור אפטוביצר ששנת הלידה של רבי אליקים בן יוסף מוקדמת בכעשרים שנה משנת הלידה של ראב"ן. מכיוון שרבי אליעזר בן נתן נולד בשנת ד'תת"ן (1090), אפטוביצר שיער שרבי אליקים בן יוסף נולד קרוב לשנת ד'תת"ל (1070).
כמו שנת לידתו, שנת פטירתו של רבי אליקים בן יוסף לא ידועה באופן מדויק. החוקרים סבורים שרבי אליקים בן יוסף נפטר אחרי ד'תתק"ה. עובדה זו באה מהערה בספר אבי העזרי מאת רבי אליעזר בן יואל הלוי (ראבי"ה) שהוא למד אצל סבו רבי אליקים בן יוסף.
החוקרים עוד סבורים שרבי אליקים בן יוסף נפטר לפני ד'תתקי"ב. מסקנה זו באה מאירוע שמתואר בספר אבן העזר מאת רבי אליעזר בן נתן (ראב"ן) :
מדובר בקטע זה ברבי אליקים בן יוסף כי בספר "אבן העזר רבי אליעזר בן נתן מכנה את רבי אליקים בן יוסף "מורי" (סימן י"ט), "מורי חמי" (סימן כ"ו, סימן ס"ה, סימן תתתט"ו), ו"חמי" (סימן ק"ח). מפני שרבי אליעזר בן נתן כותב בציטוט זה שחמיו נראה לו בחלום, אפטוביצר הסיק שרבי אליקים כבר לא היה חי בשנת ד'תתקי"ב.
עוד ידוע שבשנת תתק"ח רבי אליעזר בן נתן היה חייב למלא את מקום רבי אליקים בן יוסף לעבודת דוכן במגנצא (ראב"ן סימן י"ט). בהתחשב בטווח השנים ד'תתק"ה-ד'תתקי"ב שבו נפטר רבי אליקים בן יוסף, אפטוביצר הסיק מכך שרבי אליקים בן יוסף "נפטר בסוף שנת תתק"ז או בתחלת תתק"ח." בזמן זה, רבי אליקים בן יוסף היה כבר בעת זקנתו כי כתוב "ויחר אף מורי חמי רבי אליקים ואמר 'אם חכמה אין כאן, זקנה יש כאן'".
קורות חייו
לרבי אליקים בן יוסף הייתה ישיבה במגנצא והיה אב בית דין. כנזכר לעיל, רבי אליקים בן יוסף היה בן דורו של רבי קלונימוס בן יהודה ממגנצא, ושניהם למדו יחדיו. רבי אליקים בן יוסף פעל במגנצא בוועידה אשר נערכה בעיר. "כל חכמי הדור" התקבצו עם תלמידיהם בבית הכנסת במגנצא על מנת להתעסק בעניין קידושין ברמאות עקב אירוע שאירע בקולוניא. (חלק בף רפג, א; מבוא פרק ג).
רבי אליקים בן יוסף ותלמידיו התכתבו בעניינים הלכתיים עם רשב"ם, ורשב"ם ראה רבי את אליקים בן יוסף כמלומד מצטיין.
כינויו ליאונטין
כתוב בספר אבן העזר : "תשובות אילו השיב לי רבינו שמואל הרמתי. אל מי דמית בגודלך, יפה נוף משוש כל הארץ דור ודור צדיק יסוד עולם פטיש כל הארץ עמוד הימין, מכנף הארץ זמירותיך שמעתיך, צבי צדקותיך כהררי אל, את כרוב ממשח הסוכך, כלך כלילת יופי הנך כמורג חרוץ לדוש הרים ולטחון זה בזה, מימיך לא אכזב מים (נאמנו) [נאמנים], פיריך מתוק ועלייך לתרופה הלא אתה מורי וגאוני אדוני ורביני לבוש צדק וענוה ויראת יוצרך אוצר הרב חמדת ישראל ר' אליעזר בר נתן חתן לרבינו לייאונטין ראש שבטי ישראל הממולא רוח חכמה ובינה רוח דעת ויראת השם יגדל שמו ושלומו כירח יכון עולם וכסאו כשמש כגאון יוצרו יצהל וירון הקראו בצדק ומחזיק בידו לתת לאור גוים (ועניי) [ועיניים] עורות לפקח מתוך עין חוכמותיו ועימקי ערמותיו להפליא עצה להגדיל תושייה, ואני הצעיר שמואל בר מאיר לאו מן חוכמתא דאית בי מכל חייא פקד נדיבי עלי לשאל ממני דברים כי קטנו עבה ממתניי אכן ענוותו תרביני וצניעות שבו גרמה לו לנסות תלמידו לחדדו ואני גם אני אשיב לפניו על ראשון ראשון כפי מיעוט כחי ושיכלי."
חוקרים העלו כמה השערות לגבי זהות ה"ליאונטין" הזה, רוב סבורים שיש קשר בין השם הצרפתי לשם העברי "יהודה". אך הוסק שמפני סיבה כלשהי נקרא רבי אליקים בן יוסף עצמו "ליאונטין". אפטוביצר היה סבור ש"ליאונטין" היה שם נוסף שהרב קיבל במשך מחלה, אך אין להשערה זה הוכחה. לפי אורבך הכתיב "ליאונטין" הוא "קרוב לוודאי" שיבוש בכתב יד לשם "אליקים".
אין לבלבל "רבי ליאונטין" שהוא רבי אליקים בן יוסף עם רבו של רבינו גרשום רבי יהודה בן מאיר שנקרא גם "רבי ליאונטין".
רכס קונגר (קנדה)
רכס קונגר המכונה גם הרי קונגר (באנגלית: Conger Range, או: Conger Mountains) הוא רכס הרים באי אלסמיר, בטריטוריית נונאווט, שבקנדה.
גאוגרפיה
הרכס מהווה חלק מרכס האימפריה הבריטית (חלק מרכס הקורדילרה הארקטית) - רכס הרים מבותר, שראשיתו באי אלסמיר, וסופו בקצה הצפוני של אזור לברדור, בפרובינציית ניופאונדלנד ולברדור ובצפון מזרח פרובינציית קוויבק.
הרכס ממוקם בשטח הפארק הלאומי קאטיניפאק.
הרכס ממוקם 16 קילומטרים ממערב להר אוסבורן.
רכס קונגר מהווה את המשכו של רכס גארפילד.
הרמות שמצפון לפיורד הייר (Hare Fiord) מהוות את המשך רכס קונגר.
שיא גובהו של הרכס 1,542 מטרים מעל פני הים (בהר בידרביק); גובהו הממוצע של הרכס 1,439 מטרים מעל פני הים, והוא מתנשא לגובה של 77 מטרים מעל סביבתו.
רוב פסגות הרכס מכוסות קרח, אולם מרבית המדרונות הדרומיים של הרכס אינם מכוסים קרח.
בעמקים שבין פסגות הרכס, מצויים קרחוני לשון, הנשפכים דרומה מכיפת הקרח גראנד לנד (Grand Land Ice Cap).
מקור השם
שמו של הרכס ניתן לו על ידי מגלה הארצות האמריקאי אדולפוס גרילי (Adolphus Greely), אשר ראה אותו ממרחק, במהלך משלחת חקר במזחלות כלבים אל צפון האי אלסמיר, בשנת 1882.
לקריאה נוספת
• Lyle Dicks, Muskox Land: Ellesmere Island in the Age of Contact, P 14
ג'ון לילבורן
ג'ון לילבורן (באנגלית: John Lilburne; 1614 – 29 באוגוסט 1657), הידוע גם בכינויו "ג'ון החופשי מלידה", היה אחד ממנהיגיה הבולטים של תנועת הלוולרים הדמוקרטית שפעלה באנגליה במהלך מלחמת האזרחים האנגלית שהתחוללה בין השנים 1642 עד 1650. לילברן טבע את המונח "זכויות מלידה", אותם הגדיר כזכויות הטבעיות המוקנות לכל אדם עם לידתו, זאת בניגוד לזכויות המוענקות על ידי השלטון או החוקים. בראשית חייו השתייך לזרם הפוריטני אם כי לקראת סוף חייו הפך לקווייקר. עבודותיו צוטטו בחוות דעת משפטיות של בית המשפט העליון של ארצות הברית.
שנותיו הראשונות ומעצרו
ג'ון לילבורן היה בנו של ריצ'רד לילבורן איש אצולה במחוז דורהאם, אנגליה, שנולד בסנדרלנד, בין השנים 1613–1615. לפי עדותו בילה לילבורן את השנים הראשונות של חינוכו בניו-קאסל בבית ספר פרטי יוקרתי, כמו כן למד שנים אחדות בעיירת השוק בישופ אואקלנד. ב-1628, בגיל 14, נשלח ללונדון שם שימש כחניכו של ג'והן היוסון יצרן בגדים וסוחר אמיד שערך לו היכרות עם הרופא הפוריטני ג'והן בסטוויק, שנכלא בכלא גייטהאוז שבוסטמינסטר בעבור חוברת ביקורתית כנגד הבישופים האנגליים. לילברן שביקר את בסטוויק בכלאו התלהב מרעיונותיו והציע לו להבריח את כתב היד להולנד להדפיסו שם ולהפיץ את העותקים המודפסים בחזרה באנגליה.
פאט קרול
פאטרישה אן "פאט" קרול (באנגלית: Patricia Ann "Pat" Carroll; 5 במאי 1927 – 30 ביולי 2022) הייתה שחקנית, קומיקאית וזמרת אמריקאית.
ביוגרפיה
קרול נולדה בעיר שריבפורט, בהיותה בת חמש עברה משפחתה ללוס אנג'לס ומייד לאחר מכן החלה לשחק בהפקות מקומיות, לאחר התיכון התגייסה לצבא ארצות הברית כשחקנית. ב-1955 התחתנה ונולדו לה שלושה ילדים.
ג'ון לילבורן
שנותיו הראשונות ומעצרו
עם חזרתו להולנד נעצר לילבורן ב-11 בדצמבר 1637 עקב הלשנה באשמת הדפסה והפצה של כתבים מצונזרים והובא לפני בית המשפט המלכותי של הסטאר צ'יימבר, ולאחר שסירב להישבע בשבועה המקובלת ולהפליל את עצמו נידון ב-13 בפברואר 1638 לקנס של 500 לירות שטרלינג, מלקות, קשירה לעמוד הקלון ומאסר עד אשר יהיה מוכן לציית לדרישות בית המשפט. המשפט עורר את אהדתה של דעת הקהל בלונדון בגלל הסירוב הגא והעקשני של לילבורן להיכנע למאשימיו ובגלל הכרזתו כי הוא "ג'והן החופשי מלידה" כינוי פופולרי שדבק בו מעתה ואילך.
פאט קרול
ביוגרפיה
קרול נפטרה בביתה שבקייפ קוד, מסצ'וסטס, ב-30 ביולי 2022, בעת שהחלימה מדלקת ריאות.
ג'ון לילבורן
הפצת משנתו הפוליטית
ב-18 באפריל 1638 הובל לילבורן כשהוא קשור בידיו לעגלת שוורים מכלא פליט לעמוד הקלון בווסטמינסטר שם ספג 200 מלקות במגלב כשהוא כבול לעמוד הקלון. בזמן שנחתו המלקות על גבו הוא שר "הללויה" ולאחר מכן שלף מבגדו חוברות של בסטוויק, ציטט מהם אמרות נגד הבישופים והשליך אותם לעבר ההמונים שהתקהלו במקום. בתגובה לכך הדקו מעניו את טבעת הצוואר בה הושם עד שפרץ דם מגרונו. והוא הובל בחזרה לכלאו תוך שהוא מלווה בהמון אוהד הקורא לעברו קריאות עידוד. למרות העינויים הקשים ומאסרו בצינוק המשיך לסרב להודות באשמתו.
פאט קרול
קריירה
ב-1952 החלה להופיע בטלוויזיה בקומדיית המצבים "The Red Buttons Show", ב-1956 הייתה מועמדת לפרס אמי על תפקידה בתוכנית "Caesar's Hour".
ב-1968 שיחקה בקומדיה "מישהו במיטתה של אמא" לצידה של דוריס דיי.
ג'ון לילבורן
הפצת משנתו הפוליטית
בזמן מאסרו החל בכתיבתם של חיבוריו הראשונים, שהוברחו מחוץ לכלא. בשתי החוברות הראשונות הוא מתאר את משפטו, סירובו להישבע וההשלכות על כך והוא מתאר את מסע העינויים ברחובות לונדון אותו הוא משווה לטקס אירוסין עם אלוהיו ואת עצמו ל"נבחר" חייל הנלחם "תחת דגלו של המצביא הגדול והכל-יכול". בחוברת השלישית הוא פונה לעם להשתחרר מעריצות הבישופים אותם הוא מדמה לכוח השטן משרתי האנטיכריסט כשהוא מצטט מובאות מהתנ"ך לחיזוק טענותיו. בחיבורו הבא תוקף לילבורן את דרכי הכנסייה האנגליקנית אותה הוא מאשים בהתרחקות מהמקורות ובעיקר מן התנ"ך ונותן ביסוס אידאולוגי להפרדות (ספרטיזם) מן הכנסייה הממוסדת שאיבדה זה מכבר את כוחה המלכד.
קלייר וואזן
פרופסור קלייר וואזן (בצרפתית: Claire Voisin) (נולדה ב-4 במרץ 1962) היא מתמטיקאית צרפתייה הידועה בשל עבודה בתחום הגאומטריה האלגברית ובמיוחד בנושא תיאורית הודג' ומעגלים אלגבריים.
ג'ון לילבורן
הפצת משנתו הפוליטית
בהמשך הוא מוציא פרסומים הקוראים להפרדה בין הרשויות החילוניות (בית הלורדים ושאר הרשויות) מהכנסייה וקורא למעשה להפרדת הדת מהמדינה. ב-1639 מחבר מספר עצומות בהם הוא יוצא כנגד עונשי העינויים ובעד זכויות האזרח ובחיבורו העונה לשם "זעקה לצדק" הוא מעלה שלוש נקודות מרכזיות: ב-1641 בעקבות התערבות הפרלמנט, השתחרר לילבורן מהכלא ובספטמבר אותה שנה נישא לאליזבת דוול בתו של סוחר לונדוני. באותה שנה נקט לראשונה בפעולה מלחמתית כאשר הוביל קבוצה של אזרחים חמושים כנגד צבא המלך צ'ארלס הראשון ואילץ אותו לסגת. פעולה זו הייתה חלק ממאבקו המתמשך למה שכינה "זכויות מלידה" הכוללות את הזכות לשמוע את ההאשמה בבית משפט, הזכות לעמוד בפני המאשימים, ואת הזכות להימנע מהפללה עצמית. זכויות ששימשו בסיס לתיקון החמישי בחוקה האמריקאית ואף צוטטו על ידי בית המשפט העליון של ארצות הברית במשפט שנערך ב-1966 כשהם משמשים בסיס להכרעת הרוב בקרב השופטים.
פאט קרול
קריירה
ב-1976 גילמה את לילי פיני, אמה של שירלי פיני בסדרה "לוורן ושירלי".
ב-1984 שיחקה בסרט "ירח רומנטי" של הבמאי ריצ'רד בנג'מין.
קרול דיבבה את דמותה של אורסולה, מכשפת הים בסרט "בת הים הקטנה", התפקיד איתו היא מזוהה. בסרט ההמשך, "בת הים הקטנה 2: השיבה לים" היא דיבבה את מורגנה, אחותה של אורסולה.
קלייר וואזן
קורות חייה
קלייר וואזן נשואה למתמטיקאי ז'אן-מישל קורון, ולהם חמישה ילדים.
מחקרה
פרופסור קלייר וואזן היא מומחית בגאומטריה אלגברית העוסקת במספרים מרוכבים. לאחר שהגישה את התזה שלה בשנת 1986 בהנחייתו של פרופסור ארנו בוביל, החלה וואזן לעבוד במכון הלאומי הצרפתי למחקר מדעי כאחראית על מחקר וכמרצה, אך בעיקר ייעצה לסטודנטים.
היא ידועה בעיקר על עבודתה בגאומטריה אלגברית תוך התייחסות מרכזית למבני הודג' ולסימטריה מראתית. וואזן כתבה מספר ספרים על תאוריית הודג', וידועה במיוחד על הקמתה של יריעת אהלר הקומפקטית. בנוסף קיבלה קלייר וואזן הכרה על כך שהוכיחה שההכללה של השערת הודג' על ידי יריעת אהלר שגויה. השערת הודג' היא אחת משבע בעיות המילניום של מכון קליי למתמטיקה משנת 2000, שהפרס על פתירת כל אחת מהן עומד על מיליון דולרים.
בנוסף לעבודתה על השערת קודאירה, עבדה על מציאת פתרון למקרה הכללי של השערת גרין על הסיזיגיה של הטבעה הקנונית בעקום אלגברי. המקרה הגנרי של השערת גרין העסיק את עולם הגאומטריה האלגברית מעל שני עשורים עד שוואזן פתרה אותו.
משנת 2016 היא המתמטיקאית האישה הראשונה החברה בקולז' דה פראנס.
פאט קרול
קריירה
ב-2007 גילמה את מיפ חיס בסרט "יומני החופש" ובאותה שנה גילמה שכנה בסרט ננסי דרו.
ב-2011 הופיעה בהופעת קמע בסרט "מסיבת רווקות".
ג'ון לילבורן
מלחמת האזרחים האנגלית
במלחמת האזרחים האנגלית הראשונה גויס לילבורן כסרן ברגימנט הרגלים של הצבא הפרלמנטרי בפיקודו של הרוזן מאסקס והשתתף בקרב אדג'היל. מאוחר יותר נטל חלק בקרב ברנפורד שהתחולל סמוך ללונדון ב-12 בנובמבר 1642 כנגד המלוכנים בפיקודו של הנסיך רופרט. במהלך הקרב הצליחו המלוכנים להתקדם לעבר לונדון ולהביס את כוחות הצבא הפרלמנטרי, ג'ון לילבורן ניסה להמלט בקפיצה לנהר התמזה אך נלכד על ידי המלוכנים ונלקח בשבי. המלוכנים תכננו לשפוט את לילבורן כמנהיגם הראשי של "עגולי הראש" (תומכי הפרלמנט) באשמת בגידה במלכות (ככל הנראה תכננו להוציאו להורג), אך לבסוף חזרו בהם לאחר שכוחות הפרלמנט איימו להוציא להורג את השבויים המלוכניים שברשותם ולבסוף בוצעה עסקת חילופי שבויים כאשר לילבורן הוחלף תמורת קצין מלוכני.
לאחר מכן התנדב לילבורן ליחידה בפיקודו של הרוזן מנצ'סטר ובמצור על לינקולן שהתחולל ב-7 באוקטובר 1643 מונה כרב-סרן ברגימנט הרגלים של קולונל קינג שהשתתף במצור. ב-16 במאי 1644 הועבר ליחידת הדרגונים של מנצ'סטר בדרגת לויטננט-קולונל. הוא התיידד עם אוליבר קרומוול שהיה השני בפיקוד ותמך בו במחלוקותיו עם מנצ'סטר. ב-1644 השתתף בקרב מרסטון מור שהוכתר בניצחון, וזמן קצר לאחר מכן ביקש רשות ממנצ'סטר לתקוף את המעוז המלוכני בטירת תיקהיל לאחר ששמע כי היא עומדת להיכנע. מנצ'סטר סירב בהציגו אותו כמשוגע, למרות זאת התקדם לילבורן לעבר הטירה עם חייליו וכבש אותה בלי שנורתה אף ירייה אחת. מנצ'סטר ששאף לפשרה עם המלוכנים שש להפטר מלילבורן ותבע את הוצאתו להורג בגין הפרת משמעת. סכסוך זה גרם להתפטרות לילבורן מהצבא.
ההיסטוריון פירת' ציין כי ללילבורן היה מוניטין רב של אומץ בשדה הקרב ונראה שהיה קצין מוצלח, אך הקריירה הצבאית שלו הייתה חסרת מזל. הוא בילה שישה חודשים בכלא באוקספורד, נגזל מכל רכושו בזמן כיבושה של ניוארק על ידי הנסיך רופרט (ב-22 במרץ 1644) נורה בידו בזמן כיבושה של וולטון הול על ידי ווייקפילד (ב-3 ביוני 1644) וקיבל משכורת נמוכה עבור שירותו. בזמן שהשתחרר מהשירות הצבאי עמד רכושו על כ-880 לירות שטרלינג. כמו כן נקלע למריבות בתחילה עם קולונל קינג ומאוחר יותר עם רוזן מנצ'סטר אותם ראה כחסרי יכולת ובוגדניים. הוא עשה כמיטב יכולתו להדיח את קינג וסייע להעמידו למשפט באשמת בגידה חמורה. המחלוקת עם מנצ'סטר נבעה מכיבושה של טירת תיקהיל בניגוד לפקודות של מנצ'סטר ולילבורן היה אחד מהעדים של קרומוול במשפט כנגד מנצ'סטר.
עם הקמת צבא ה"ניו מודל" העממי ניסה קרומוול להחזיר את לילבורן לצבא – למטה הראשי. אולם לילבורן סירב להישבע (מטעמים עקרוניים) את שבועת האמונים שהייתה תנאי הכרחי להצטרפותו ונשאר מחוץ לצבא הפרלמנט. מעבר לעניין העקרוני של השבועה התנגד לגישה הפשרנית של הסיעה הפרסביטריאנית והחליט להמשיך את מאבקו בזירה הפוליטית באמצעות כשרון הכתיבה והנאום שלו והפופולריות הרבה בקרב ההמונים.
הקמתה של מפלגת הלוולרים
לילבורן המשיך את פעילותו הפוליטית כשהוא מטיף ל"זכויות המוקנות מלידה" שהם זכויות אדם להן זכאי כל אזרח אנגלי הגוברות לשיטתו על פריבילגיות המוענקות על ידי השלטון המלוכני או הממשלה. לילברן ניסה לקדם את הזכויות המשפטיות של שוויון בפני החוק, זכות הצבעה כללית, וסובלנות דתית. וכונה בפי מתנגדיו "לוולר" (leveler), כלומר "משטח" שרוצה 'לשטח' ולהוריד את החברה כולה לרמה (level) המשותפת הנמוכה ביותר. לילברן ראה בזה כינוי גנאי אולם מאוחר יותר אומץ שם זה על ידי חברי התנועה. ביולי 1845 הושם לילבורן במאסר של שישה חודשים עקב ביקורתו על חברים בפרלמנט שנהנו מחיי נוחות ורווחה כלכלית בזמן שהחיילים הפשוטים נלחמו ומתו בשירותם למען מטרות אידיאליסטיות. ביולי 1646 נאסר שוב בטאואר של לונדון בשל הוקעתו את מפקדו הקודם מנצ'סטר כבוגד ואוהד המלוכנים. הקמפיין הנרחב שהתחולל למען שחרורו היווה את הבסיס להקמתה של מפלגת הלוולרים.
ללוולרים הייתה תמיכה והשפעה ניכרת בצבא ה"ניו מודל". בין ה-28 באוקטובר וה-11 בנובמבר 1647 התנהלו בצבא שורה של דיונים חופשיים שזכו לשם "דיוני פוטניי" בהם דנו בצורה חופשית בעקרונות לכינונה של חוקה דמוקרטית תוך שהם מושפעים מכתביו של לילבורן. ב-1647 הארגון הדמוקרטי של חיילים בצבא תחת מפקדים נבחרים שכונו אגיטטורים (משלהבים מתסיסים) הושווה לעיתים תכופות למועצות החיילים הסובייטים בזמן המהפכה הרוסית של 1917.
הקרע בין לילבורן לקרומוול
ב-11 בספטמבר 1648 הגיש לילברן בפני הפרלמנט לאישור את "אמנת העם" אותה חיבר שעליה היו חתומים כשליש מתושבי לונדון. האמנה קראה לשלום בטוח ובר קיימא, על הבסיס של זכויות הכלל, החירות והביטחון האישי.
בעקבות תבוסתם של המלוכנים ועם הוצאתו להורג של המלך צ'ארלס הראשון וביטול המלוכה הוכרזה ב-4 בינואר 1649 אנגליה כרפובליקה בראשותו של אוליבר קרומוול שהחל לצמצם את סמכויות הפרלמנט על אף שבראשית דרכו הצהיר על תמיכה בעקרונות הדמוקרטיים, וב-1653 הוכרז על ידי הפרלמנט שמונה מטעמו כלורד פרוטקטור של אנגליה כשהוא הופך למעשה לשליט יחיד. בזמן מאסרו של המלך בטאואר של לונדון הוציאו לאור מנהיגי הלוולרים: ג'ון לילבורן, ויליאם ווללווין, תומאס פרינס וריצ'רד אוברטון את המהדורה השלישית של "אמנת העם החופשי" (an agreement of the free people) של אנגליה. הלוולרים קיוו כי המניפסט יאושר במשאל עם וישמש כבסיס לחוקת הרפובליקה האנגלית. שופט בית המשפט העליון האמריקאי הוגו בלאק שציטט לעיתים תכופות את ג'ון לילברן בחוות דעת משפטיות מצוטט בערך שכתב עבור אנציקלופדיה בריטניקה שהוא מאמין שהחוקה של 1649 (שלא התקבלה) היוותה את הבסיס לזכויות הבסיסיות בחוקת ארצות הברית והכרזת העצמאות.
בזמן מאסרו בטאואר ב-25 במאי 1649 ביקר את לילברן אחד מתומכיו. בזמן הביקור הצהיר לילברן שהחל להתנגד לנטיותיו הדיקטטוריות של קרומוול (על אף שבראשית דרכו היה מתומכיו הבולטים) כי הוא היה מעדיף להמשיך לחיות שבע שנים תחת שלטונו של המלך שהוצא להורג מאשר לתמוך במשטר הנוכחי וכי אם רודנות זו תמשך העם יהיה מוכן להעביר את תמיכתו ליורש העצר, הנסיך צ'ארלס הגולה ובנו של המלך המודח.
3 חודשים מאוחר יותר פרסם לילבורן חוברת מטעמו שהופנתה אל החיילים והשוליות שנלחמו בצבא הפרלמנט ובה הכריז כי החיילים לחמו למען החוקה של הרפובליקה וסמכותו של הפרלמנט כנגד סמכות הכתר אך לא באופן אישי כנגד המלך ובכך הבהיר את התנגדותו להוצאתו להורג של צ'ארלס הראשון. כבר בינואר 1648 בעקבות מפגש חשאי של קצינים מלוכנים החלו רווחות שמועות בציבור שהלוולרים מנסים לקשור קשר עם המלוכנים במטרה להפיל את הרפובליקה החדשה. שמועה זו הוכחה כנכונה בעקבות מכתב שיורט על ידי הפרלמנט והיה ממוען מאסיר מלוכני בטאואר לאחד מיועצי המלך ששהה עמו באותו הזמן בגלות בצרפת.
במכתב זה נתגלה קשר בין המלוכנים ללוולרים כאשר המלוכנים הסכימו לממן את פעילותם של הלוולרים על מנת להשיב את שלטונו של צ'ארלס הראשון ולבטל את הרפובליקה. מכתב זה שימש כראיה מכרעת כנגד הלוולרים והפרלמנט פרסם הצהרה מפורטת כנגד הלוולרים וצו מעצר כנגד לילבורן באשמת בגידה. במשפט שהחל בלונדון ב-24 באוקטובר 1649 היו תריסר מושבעים שהיו אמורים להכריע אם הוא אשם או זכאי. המשפט נמשך יומיים ובסיומו מצאו המושבעים את לילבורן זכאי. המשפט שהתחולל בנוכחות קהל גרם לסערת רוחות בקרב תומכיו של לילבורן שאילצו את המושבעים להפסיק את הדיונים למשך חצי שעה עד שניתן פסק הדין.
אף על פי כן לא שוחרר לילבורן מיידית אלא נשאר במעצר במשך שבועיים עד אשר לחצה של דעת הקהל ומספר מתומכיו בפרלמנט הביאו לשחרורו. על אף זעמם של חלק מחברי הפרלמנט על שחרורו של לילבורן הצליח הפרלמנט לדכא התנגדות גלויה מצד הלוולרים שויתרו על כל ניסיון לעורר את המדינה והצבא למרד גלוי, והסתפקו מעתה ואילך בפעילות מחתרתית.
המשך פעילותו והגלות בהולנד
ב-21 בדצמבר 1649, לאחר שנתיים של חוסר פעילות, נבחר לילבורן כנציג במועצת העיר לונדון, אך חמישה ימים מאוחר יותר ביטל הפרלמנט את בחירתו בשל סירובו להישבע שבועת אמונים ולהצהיר על נאמנותו לרפובליקה, עם זאת לא ננקטו כלפיו צעדים משפטיים. במשפט שהתחולל ב-22 בדצמבר 1648 זכה לילברן ב-3,000 לי"ש כפיצוי על הסבל והעינויים שנגרמו לו על ידי הסטאר צ'יימבר, כאשר הכסף משולם על חשבון נכסיהם של מלוכנים שונים במחוז דורהאם, מאחר שסכום זה לא הספיק לצרכיו הגיש לילברן תביעה נוספת כנגד המלוכנים ב-30 ביולי 1650 וזכה בבעלות על חלק מהקרקעות שהוחרמו מהם במחוז דורהאם.
החל מ-1644 החל לילבורן את פעילותו כאקטיביסט באיגוד האורגים ויצרני הסבונים כשהוא לוחם כנגד המונופולין של הסוחרים והחברות הגדולות בענף הביגוד ועל המגבלות שהטילו על בעלי מלאכה זעירים. לילבורן כתב עצומות ובהם דרש את ביטולו של ההיטל על הסבונים אך בסופו של דבר הפך בעצמו ליצרן סבונים. החקלאים שעיבדו את אדמותיה של אחוזת אפוורת' חשו עצמם נפגעים בעקבות תוכניות הניקוז של השטחים בבעלות האחוזה וצמצום דרסטי של השטחים שבבעלותם כחלק ממהפכת הגידור. כמחאה על צעדים אלה הנהיג לילברן ב-1650 מצעד מחאה בדרישה להחזיר לאיכרים את הבעלות על אדמותיהם.
ב-1649 התערב לילבורן בסכסוך בין דודו לברון אנגלי בשם הסלריג' ופרסם מאמר בו הוא יוצא בהתקפה ישירה כנגד הברון אותו האשים בעיכוב התשלום המגיע לו בהתאם להחלטת הפרלמנט מ-1648. ועדה משפטית מיוחדת שמתמנה בעקבות כך פסקה לטובתו של הברון. בתגובה יצא לילבורן בהתקפה חריפה כנגד החלטת הוועדה כשהוא מגנה את חבריה "בלתי צודקים וראויים לעונש חמור מתלייה" וב-23 בדצמבר 1651 הציג לפרלמנט עצומה המפרטת את ההאשמות החריפות כנגד הברון. בתגובה לכך מינה הפרלמנט ועדה בת 50 חברים על מנת לבדוק עדויות ומסמכים וב-16 בינואר 1652 קבעה כי העצומה היא "שקרית, זדונית ושערורייתית". לילבורן נתבע לשלם קנס של 3,000 פאונד למדינה 2,000 פאונד להסלריג' ו-500 פאונד לחברי הוועדה. בנוסף לכך נשפט לילבורן לגלות מאנגליה למשך כל ימי חייו.
את שנות גלותו בילה לילבורן בהולנד שם פרסם מאמר המזכה אותו מהאישומים בהם הורשע ובו הוא תוקף את הממשלה האנגלית בחריפות. בשל עוינותו למפקדי הצבא המלוכניים הוא משווה לעיתים קרובות בין הממשל הנוכחי לזה של צ'ארלס הראשון וטוען כי השלטון הנוכחי אף גרוע מזה של המלך המודח ואף קורא להדחתו של קרומוול הפרלמנט ומועצת המדינה.
חזרתו משפטו ומאסרו
הידיעות על פיזורו של הפרלמנט ב-1653 הגיעו להולנד ועוררו את תקוותיו של לילבורן לחזור למולדתו. כשהוא בונה על ויתורו מרצון של קרומוול על כיסאו פנה אליו לילבורן בבקשה לאישור מעבר לאנגליה, לאחר שלא זכה למענה הגיע לאנגליה על אף האיסור ושם נאסר באופן מיידי על ידי הממשלה והועבר לכלא ניוגייט - שם המשיך לשלוח מכתבים לקרומוול כשהוא מבקש את שחרורו מהכלא ושיותר לו להתגורר באנגליה ולחיות חיים שלווים.
משפטו החל באולד ביילי ב-13 ביולי והסתיים בזיכויו ב-20 באוגוסט. כהרגלו ניהל לילברן כל צעד במשפטו בנחישות רבה ובמהלך המשפט הצליח להשיג עותק של כתב האישום מה שלא הצליח לעשות אף נאשם לפניו על מנת להתייעץ עם עורכי דינו ולהגיש התנגדויות לבית המשפט. במהלך המשפט נטתה דעת הקהל לטובתו ועצומות לשחרורו הוצגו בפני הפרלמנט. חלק מהעצומות נוסחו בחריפות כה רבה עד שכותביהן הושמו במאסר.
בשל הרוחות הסוערות ומחשש למהומות הציבה הממשלה חיילים רבים ברחובות לונדון, אולם בניגוד להנחיות המפקדים הריעו החיילים בראותם את לילבורן ואף תקעו בחצוצרות ששמעו על זיכויו. עם זאת השלטונות סירבו לשחררו ממאסר ככל הנראה בשל הפופולריות הרבה והמהומות שעורר והוא הועבר מכלא ניוגייט לטאואר של לונדון כביכול למען הגנתו ומשם הועבר ב-1654 למאסר מבודד בטירת מאונט אורגוויל באי ג'רסי.
קרומוול הציע ללילבורן את חירותו בתנאי שיתחייב שלא לפעול כנגד הממשלה, אולם לילבורן השיב שאינו מוכן לזכות בחירותו בשום דרך מלבד זו החוקית. בריאותו של לילבורן נפגעה כתוצאה מתנאי המאסר הקשים וב-1654 התפרסמו דיווחים שגויים על מותו. אשתו ואביו עתרו למען שחרורו ובאוקטובר 1655 הוא הושב לאנגליה ושוכן בטירת דובר.
קווייקריזם ומותו
ב-1656 הורשה לצאת מטירת דובר במשך היום לביקור אצל אשתו וילדיו שעברו להתגורר בסמוך לטירה. שם פגש לילברן לראשונה אדם בשם לוק הווארד שהשתייך לקווייקרים. לילבורן התרשם עמוקות מהשלווה והרוגע שהפגין הווארד והחל בתהליך של המרת דתו לקווייקריזם והודיע על כך במכתב לאשתו. עותק מהמכתב התגלגל לידיו של קרומוול שסבר בתחילה כי מדובר בהונאה מצד לילבורן על מנת להשתחרר מכלאו. אולם בהמשך השתכנע מכנותו והקל את תנאי מאסרו תוך שהוא מאפשר לו חופשות למספר ימים מהכלא על מנת שיוכל לקחת חלק במפגשי הקוויקרים ולהיפגש עם אשתו וילדיו.
ב-29 באוגוסט 1657 בזמן ביקור אצל אשתו שציפתה להולדת בנם העשירי מת לילבורן, שסבל מבריאות רופפת בשנותיו האחרונות, ונקבר בבית קברות סמוך ללונדון.
חייו האישיים
לילבורן היה נשוי לאליזבת בתו של הנרי דוול. במהלך מאסרו ב-1649 איבד שני בנים, אולם בתו ושאר ילדיו שרדו אחריו.
מצפה נויטרינו בגלאי אייסקיוב
מצפה נויטרינו בגלאי אייסקיוב (באנגלית: IceCube) הוא גלאי נייטרינו אשר נמצא בתחנה האנטארקטית אמונדסן-סקוט באנטארקטיקה. הגלאי מכיל אלפי חיישנים אשר מפוזרים בנפח של קילומטר מעוקב מתחת לקרח הארקטי. הגלאי מורכב מחיישנים עגולים אופטיים (DOM Digital Optical Modules). בתוך הקרח יש סריג של חוטים המושחלים אנכית בעומק של 1.5-2.5 ק"מ ולאורך כל אחד מהם מוצמדים 60 חיישני DOM – בסך הכל יש 86 חוטים כאלו. IceCube מתוכנן לחפש מקורות נייטרינו בעלי רמת אנרגיה גבוהה מאוד על מנת לחקור תהליכים אסטרופיזיקליים. בנובמבר 2013 הוכרז כי ה-IceCube זיהה 28 חלקיקי נייטרינו שמקורם מחוץ למערכת השמש.