cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אנדריאס שול
אופרה
תפקידי האופרה הגדולים של שול נכתבו לזמר האלט-קסטרטו בן המאה ה-18 סנסינו. באלה הופעת הבכורה האופראית שלו בגליינדבורן ב-1998, בֶּרְטארידוֹ ב"רוֹדֶלינְדָה" של הנדל. בתפקיד זה חזר והופיע ב-1999 וב-2002. "רודלינדה" נחלה הצלחה עצומה ושול "עצר את ההצגה" (סאנדיי טיימס). לדברי ג'יימס באומן, המתאר עצמו כמעריץ ללא סייג, "אנשים נכנסו למעין טראנס" כששול שר את Dove Sei. הפיננשל טיימס אמר על Vivi tiranno שלו: "...איזו וירטואוזיות אינטליגנטית... הזמן עומד מלכת ואתה מרגיש, שהוא מדבר אליך." בפברואר 2002, קרא לו לה מונד "המלך שול" אחרי שחזר והופיע בתפקיד ברטארידו בהפקה הפריזאית של "רודלינדה" מפסטיבל גליינדבורן.
שול הופיע בתפקיד זה גם במטרופוליטן אופרה ב-2006, מול רנה פלמינג בתפקיד הראשי וקובייה ואן רנסבורג, בניצוח פטריק סאמרס, ושוב ב-2011. הוא ביצע את התפקיד הראשי ביוליוס קיסר של הנדל בהפקה באופרה הדנית המלכותית ב-2002 וב-2005, ושוב בפריז (2007) ובלוזאן (2008). ב-2008 שר בתפקיד אָרְסָצֶ'ה ב"פָּארְטנוֹפֶּה" של הנדל לאופרה הדנית המלכותית. ב-2010 שר שוב את "יוליוס קיסר", הפעם מול צ'צ'יליה ברטולי כקלאופטרה, עם "ל'זאר פלוריסאן" בניצוח ויליאם כריסטי.
קונצרטים
ב-1999 הופיע שול עם אנסמבל באך ההולנדי (De Nederlandse Bachvereniging), בניצוח יוס ואן ולדהובן ביצירות באך, לרבות המיסה בסול מז'ור, רי"ב 236. הוא שר באוורי פישר הול את האורטוריה לחג המולד של באך, בניצוח טון קופמן. בשנת 2000 שר ביפן בכמה קונצרטים של המיסה בסי מינור של באך, בניצוח מסאקי סוזוקי. ב-2001 השתתף שול בביצוע האורטוריה "שאול" של הנדל בבריסל ושר את התפקיד הראשי ב"שלמה" של הנדל, בניצוחו של פול מקריש. הוא שר את יוהנס פסיון של באך בכנסיית תומאס הקדוש בלייפציג בפסטיבל באך בעיר. בשנת 2003 ביצע את המיסה בסי מינור, החותמת באופן מסורתי את הפסטיבל, עם לטיציה שרר, מארק פאדמור וסבסטיאן נואק ועם המקהלה והתזמורת של קולגיום ווקאלה גנט בניצוח פיליפ הרווחה. ב-2006 שר בסיור קונצרטים באירופה את קנטטות הסולו Vergnügte Ruh, beliebte Seelenlust, רי"ב 170 ו-Geist und Seele wird verwirret, רי"ב 35 עם התזמורת הקאמרית אקדמיה ביזנטינה. ב-2007 ביצע את משיח של הנדל (עם סולני מקהלת נערי טלץ, מקהלת "ל'זאר פלוריסאן" והפילהרמונית של ברלין בניצוח ויליאם כריסטי).
בפרויקט של עידן רייכל
באלבום "רבע לשש" של הפרויקט של עידן רייכל, שול השתתף עם השיר "In Stiller Nacht".
בנובמבר 2015, כחלק מחגיגות היובל לכינון היחסים הדיפלומטיים בין ישראל לגרמניה, שול והפרויקט של עידן רייכל נפגשו לשני קונצרטים משותפים בתל אביב ובירושלים. תמר הלפרין, אשתו של שול, ליוותה על הפסנתר.
חייו האישיים
שול נשוי לפסנתרנית והצ'מבליסטית הישראלית תמר הלפרין.
הצורפים
הצורפים היא חברה ישראלית לעיצוב וצורפות כלי כסף ויודאיקה.
היסטוריה
בשנות ה-40 של המאה ה-20 יוסף מרדינגר, וילהלם קרנר ומיכאל שטיינמץ למדו יחד צורפות כסף בעירם צ'רנוביץ ברומניה. אחרי מלחמת העולם השנייה עלו שלושתם לארץ ישראל, והקימו את "הצורפים" בשנת 1952, תחילה כסדנא במטבח של אחד השותפים ובהמשך בבית מלאכה בתל אביב.
בשנת 1983 משפחת מרדינגר רכשה את חלקם של שותפיה ב "צורפים", ועד היום החברה בבעלותם. כיום מוביל את החברה האמן והמעצב יעקב מרדינגר, בנו של יוסף. לחברה שלוש-עשרה חנויות בפריסה ארצית, סדנת ייצור ובית עיצוב ופיתוח, ומועסקים בה למעלה ממאתיים אומני צורפות. המפעל בכפר דניאל שוכן על שרידי כפר של נוודים ערבים דאניאל.
סופיה פרנס
סופיה פרנס - הארטלי (באנגלית: Sofia Pernas, נולדה ב-31 ביולי 1989) היא שחקנית אמריקאית, ילידת מרוקו, ממוצא מרוקאי - ספרדי המתגוררת כיום בלוס אנג'לס, ארצות הברית. היא כיכבה בסדרה The Brave של NBC ובסדרת הרפתקאות הפעולה של פרמאונט+ Blood &amp; Treasure.
ביוגרפיה
פרנס עברה לארצות הברית כשהייתה בת חמש וגדלה במחוז אורנג', קליפורניה. אמה ממרוקו, ואילו אביה מגליציה ספרד, שניהם רב לשוניים. כתוצאה מכך היא דוברת ארבע שפות: ערבית, אנגלית, ספרדית, גרמנית וקצת גליצית-פורטוגזית. למרות שתכננה בתחילה קריירה בעיתונאות, היא הופנתה לקריירה של דוגמנות ומשחק על ידי סוכן שאיתר אותה.
קריירה
פרנס גילמה את מריסה סייראס ב- צעירים חסרי מנוח מ-2015 עד 2017, והופיעה בטלנובלה ג'יין הבתולה מ-2016 עד 2017. היא כיכבה בתור האנה ריברה בסדרה The Brave מ-2017 עד 2018, ומאז 2019 שיחקה את לקסי וזירי בסדרה Blood & Treasure.
חיים אישיים
פרנס החלה לצאת עם מי ששיחק איתה בצעירים חסרי מנוח ג'סטין הארטלי במאי 2020. הם נישאו במרץ 2021.
בדפורד TA
בדפורד TA (באנגלית: Bedford TA, קרוי גם: Bedford A) הן מספר תצורות של דגמי משאיות, טנדרים ואוטובוסים מתוצרת יצרנית הרכב המסחרי הבריטית Bedford Vehicles, חברת בת של ווקסהול מוטורס, בבעלות קונצרן הרכב ג'נרל מוטורס אשר יוצרו בין השנים 1953–1958.
אפאצ'י (ראפר)
אנתוני פיקס (באנגלית: Anthony Peaks; 26 בדצמבר 1964 - 22 בינואר 2010), ידוע גם בשם הבמה אפאצ'י (Apache), היה ראפר אמריקאי.
ב-22 בינואר 2010 אפאצ'י נפטר מסיבות שלא פורסמו.
פליקס גראנדי
פליקס גראנדי (באנגלית: Felix Grundy; ) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית וכסנאטור מטעם טנסי ושימש כתובע הכללי של ארצות הברית.
ראשית חייו
פליקס גראנדי נולד במחוז ברקלי שבווירג'יניה (כיום בווירג'יניה המערבית). הוא עבר עם הוריו לבראונסוויל שבפנסילבניה ולאחר מכן לקנטקי. הוא התחנך בחינוך ביתי ולאחר מכן בבית הספר התיכון של ברדסטאון שבקנטקי. לאחר לימודיו בבית הספר הוא החל ללמוד משפטים, התקבל ללשכת עורכי הדין של קנטקי והחל לעסוק במקצוע בספרינגפילד, קנטקי ב-1799.
קריירה פוליטית
ב-1799 נבחר גראנדי לייצג את מחוז וושינגטון בוועידה שניסחה את חוקת קנטקי השנייה. בשנים 1800–1802 הוא היה נציג המחוז בבית הנבחרים של המדינה. לאחר מכן הוא עבר למחוז נלסון, שאותו הוא ייצג בבית הנבחרים של קנטקי בשנים 1804–1806. ב-10 בדצמבר 1806 הוא מונה כשופט בבית המשפט לערעורים של קנטקי. ב-11 באפריל 1807 הוא קודם לתפקיד נשיא בית המשפט. מאוחר יותר באותה שנה הוא התפטר ועבר לנאשוויל, טנסי, שם הוא שב לעיסוקו בעריכת דין. החלטתו זו של גראנדי נבעה בין השאר מהתנגדותו לפוליטיקאי בן קנטקי שכוחו החל לעלות אז (ולימים מייסד המפלגה הוויגית) הנרי קליי, שהאינטרסים של אזור הבלוגראס שבקנטקי, שאותם הוא ייצג התנגשו עם אלו של גראנדי.
בשנים 1811–1814 כיהן גראנדי כנציג טנסי בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית. לאחר מכן, בשנים 1819–1825 הוא היה חבר בית הנבחרים של טנסי, וב-1820 הוא היה חבר בוועדה לקביעת קו הגבול בין טנסי לבין קנטקי. ב-1829 הוא נבחר כאיש סיעתו של אנדרו ג'קסון במפלגה הדמוקרטית לתפקיד סנאטור לאחר שאחד המושבים של טנסי בסנאט התפנה בעקבות התפטרותו של ג'ון איטון, שמונה כמזכיר המלחמה בקבינט של ג'קסון. ב-1832 נבחר גראנדי לכהונה נוספת בסנאט שנמשכה עד 1838, כאשר הוא התפטר כדי לקבל על עצמו משרה בקבינט. במהלך תקופה זו הוא שימש עד 1836 כיושב ראש ועדת משרד הדואר ונתיבי הדואר של הסנאט ולאחר מכן כיושב ראש ועדת המשפט של הסנאט.
ביולי 1838 מונה גראנדי על ידי הנשיא מרטין ואן ביורן כתובע הכללי של ארצות הברית. בדצמבר 1839 הוא התפטר לאחר שנבחר שוב מטעם המפלגה הדמוקרטית לסנאט, כדי לאייש את המושב שהתפנה בעקבות התפטרותו של אפרים פוסטר. שאלת זכאותו להיבחר לסנאט בעודו מכהן כתובע הכללי הועלתה וב-14 בדצמבר הוא התפטר ונבחר מחדש באותו יום. הוא המשיך לכהן בסנאט עד למותו שנה לאחר מכן. במהלך כהונתו זו בסנאט שימש גראנדי כיושב ראש ועדת התביעות של הסנאט.
מותו
פליקס גראנדי נפטר בנאשוויל ב-19 בדצמבר 1840. הוא נטמן בבית הקברות העירוני של העיר. על שמו נקראו מחוזות באילינוי, איווה, מיזורי וטנסי. העיר גראנדי סנטר שבמחוז גראנדי' שבאיווה נקראת גם היא על שמו. מדי שנה בחודש יולי נערך בעיר פסטיבל בשם "ימי פליקס גראנדי" לציון תחילתו של היריד המחוזי השנתי.
גראנדי היה המנטור של מי שלימים כיהן כנשיא ארצות הברית ג'יימס פולק. פולק רכש את ביתו של גראנדי ושינה את שמו מ"גראנדי פלייס" ל"פולק פלייס". הוא התגורר שם לאחר תום נשיאותו ועד למותו. הבית נהרס ב-1901.
יעקב יהודה
הרב יעקב יהודה (1901 – 9 באוקטובר 1986) היה אדריכל ישראלי, בונה דגם בית המקדש שהוצג בתערוכה העולמית של ניו יורק ב-1939.
קורות חיים
יעקב יהודה נולד בעיר יקטרינוסלב, שהייתה חלק מהאימפריה הרוסית דאז (כיום דניפרו, אוקראינה) בסביבות חנוכה ה'תר"ס (1901-1902) למשפחה של יהודים משכילים. בשנת 1910 עברה המשפחה לאודסה, ולאחר מספר שנים התקבל ללימודי אדריכלות באודסה. כמה שנים לאחר מכן עברה המשפחה לשווייץ, שם נתקל יהודה בספר "תבנית ההיכל" של רבי יהודה לאון טמפלו. יהודה נמשך לנושא המקדש, וקרא עליו רבות. בשנת 1922 עלתה משפחתו לארץ ישראל, שם חזר בתשובה והוסמך לרבנות על ידי הרב אברהם יצחק הכהן קוק.
בשנת ה'תרצ"ב (1932) חתם על חוזה עם הרב אברהם יצחק הכהן קוק, הרב איסר זלמן מלצר והנדבן ישראל רוקח, שיהודה ילמד במשך מספר שנים על המשכן והמקדש כ-8 שעות בכל יום, ויכין דגמים של המשכן, ולאחר מכן של שלושת בתי המקדש. יהודה קיים את ההסכם, ולמד במשך שש שנים על המשכן והמקדש. בין השאר למד בישיבתו של הרב מרדכי לייב רובין בשכונת ימין משה, בישיבת מאה שערים ואצל הרב שלמה אליעזר אלפנדרי, ואף נסע למקומות מרוחקים כמו ספריית הוותיקן כדי לחקור ולחפש מידע אודות בתי המקדש. בשנת 1934 הציג יהודה דגם של המשכן ביריד המזרח בתל אביב עם אישורם של הרב קוק והרב מלצר, שכתבו עליו: הדגם הצליח מאוד, וסוקר בהרחבה בעיתונים בארץ ישראל. בין השאר ביקרו בתערוכה מאיר דיזנגוף וחיים נחמן ביאליק, אשר אף כתב על הדגם בעיתון הארץ. בשנת 1939 נסע לארצות הברית להציג את דגם מקדש שלמה בתערוכה העולמית של ניו יורק, שם הוצג בביתן הארץ-ישראלי ותואר בהרחבה בעיתונים בארץ ישראל ובארצות הברית. בין השאר, ביקרו בתערוכה אלברט איינשטיין, הרב יצחק הרצוג, הרב יחיאל מיכל טוקצינסקי, הרב שמחה אסף, הרב מאיר בר-אילן, הרב שאול ליברמן, הרב שמואל יצחק הילמן, יהודה אבן שמואל, נלסון גליק ויצחק בן צבי, אשר כתבו לאחר מכן מכתבים ליהודה אודות הדגם. בעקבות פרוץ מלחמת העולם השנייה, התערוכה הופסקה באמצע, ויהודה חזר בחפזה ארצה בלי הדגם. הדגם הוצג מספר שנים בישיבה בניו יורק, ולאחר מכן נעלם.
לאחר מספר שנים נפטרו הרב קוק וישראל רוקח, ויהודה, שנאלץ להפסיק ללמוד ולתכנן את דגמי המקדש, עבר לחדרה והתמנה למהנדס העירוני. בשנת 1942 עבר לטבריה, ויהודה תכנן גם שם מבנים רבים. לאחר מכן, יהודה עבר לצפת, נלחם עם ההגנה במלחמת העצמאות והיה למהנדס העירוני של צפת במשך שנים רבות.
יעקב יהודה תכנן עוד מבנים ברחבי הארץ, ביניהם בית הכנסת בעין הנצי"ב, בית הכנסת הגדול (עפולה) ואנדרטה לשבעה עולי הגרדום בצפת.
מישה זילברמן
מישה זילברמן (ברוסית: Миша Зильберман; נולד ב-30 בינואר 1989) הוא שחקן בדמינטון ישראלי, אלוף ישראל בבדמינטון 26 פעמים ביחידים ובזוגות מעורבים עם אימו, סבטלנה זילברמן בליאסובה. זילברמן ייצג את ישראל בשלוש אולימפיאדות: לונדון (2012), ריו דה ז'ניירו (2016) וטוקיו (2020). זוכה מדליית ארד במשחקי אירופה (מינסק 2019) וזוכה מדליית ארד באליפות אירופה (מדריד 2022).
ביוגרפיה
זילברמן נולד במוסקבה שברוסיה הסובייטית. הוא מתאמן בהדרכתם של שני הוריו. אמו, סבטלנה, היא שחקנית עבר שזכתה במדליית ארד באליפות אירופה לשנת 1986. אביו, מיכאל, היה המאמן של אמו ונוסף על כך, אימן את נבחרת ברית המועצות. ב-1991, עם התפרקות ברית המועצות, עלה לישראל עם הוריו. בתחילה התגורר והתחנך בנס ציונה, אך מאוחר יותר בתקופת חטיבת הביניים והתיכון עבר ללמוד בתל אביב, ולו תעודת בגרות מורחבת.
2010
באליפות העולם בבדמינטון שנערכה בפריז שבצרפת בשנת 2010 סיים זילברמן במקום 17, לאחר שעלה לסיבוב השני ללא משחק מאחר שיריבו סוני דווי קונקורו יליד אינדונזיה (6 באליפות) פרש מהתחרות.
באליפות סורינאם הפתוחה העפיל זילברמן לראשונה בחייו לחצי גמר של טורניר בוגרים של ה-BWF.
2011
באליפות העולם בבדמינטון שנערכה בלונדון הודח זילברמן בסיבוב הראשון. באליפות בוטסואנה העפיל זילברמן לראשונה לגמר טורניר בוגרים של ה-BWF.
אליפות העולם
לקראת אליפות העולם שנערכה באינדונזיה שלח מישה בקשה לקבלת אשרת כניסה לאינדונזיה בצירוף המסמכים הדרושים אבל למרות זאת קיבל תשובה שלילית, לאחר התערבות של הוועד האולימפי הבינלאומי והוועד האולימפי הישראלי ניתנה למישה האשרה. באליפות עצמה הפסיד מישה בסיבוב הראשון.
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) הפסיד זילברמן במשחק הראשון בבית המוקדם, לצ'ו טין צ'אן מטאיוואן (שדורג שביעי בעולם) בתוצאה 9–21, 11–21 וניצח במשחק השני את יוהאן טאן מבלגיה בתוצאה 20–22, 12–21 אך לא העפיל לשלב הבא, וסיים במיקום ה-14 הכללי.
המשחקים האירופיים (2019)
באליפות ברזיל הפתוחה זכה זילברמן במדליית הזהב.
במשחקים האירופיים שהתקיימו במינסק, בלארוס זכה זילברמן בכבוד להיות נושא הדגל בטקס הפתיחה של המשחקים. בתחרות הזוגות המעורבים בה השתתף עם אמו, סבטלנה הפסיד זילברמן בכל שלושת המשחקים בבית המוקדם. לעומת זאת, בטורניר היחידים, זילברמן נחל הצלחה, בבית המוקדם הוא ניצח בכל שלושת המשחקים ששיחק ועלה לשלב שמינית הגמר מהמקום הראשון בביתו. בשמינית הגמר פגש את השחקן ההונגרי גרגלי קראוסז, זילברמן ניצח בתוצאה 21–23, 16–21. ברבע הגמר פגש זילברמן את ההולנדי מארק קאליאו, גם במשחק הזה זילברמן ניצח בתוצאה 12–21, 17–21, 15–21. בחצי הגמר, פגש זילברמן את הדני אנדרייס אנטוסון (שדורג 13 בעולם), זילברמן הפסיד במשחק זה בתוצאה 9–21, 21–11. למרות, ההפסד זכה זילברמן במדליית הארד בטורניר.
באליפות העולם שנערכה בבזל הודח זילברמן בסיבוב השני.
אולימפיאדת טוקיו
במשחק הראשון באולימפיאדת טוקיו (2020) ניצח את יריבו ההודי סאי פראנית שמדורג 15 בעולם. זילברמן הודח בשלב הבתים, במשחק מול מארק קליו ההולנדי.
2022
בחצי גמר אליפות אירופה זכה זילברמן במדליית ארד לאחר שהפסיד 21:10 ו-21:11 לוויקטור אקסלסן, האלוף האולימפי הדני בטוקיו 2020.
החזית המהפכנית המאוחדת
הקמה
החזית המהפכנית המאוחדת נוצרה על ידי פודאי סנקו ובני בריתו, אבו קאנו, ראשיד מנסאריי וכל שבט מנדיי במחוזות הדרומיים והמזרחיים של המדינה, עם סיוע משמעותי מצ'ארלס טיילור מליבריה. בתחילה הייתה החזית המהפכנית המאוחדת פופולרית בקרב אנשי סיירה לאון, שרבים מהם התרעמו וראו בפריטאון עלית מושחתת וציפו לקבל חינוך חינם ובריאות, ושיתוף שוויוני מהכנסות היהלומים. עם זאת, צברה החזית המהפכנית המאוחדת מוניטין גרוע בזירה הבינלאומית בשל אכזריותה כלפי האוכלוסייה האזרחית במהלך המאבק שנמשך כעשור, ובמיוחד בשל הנוהג של כריתת גפיים במטרה להפחיד, להטיל אימה בקרב האוכלוסייה והשימוש הנרחב שלה בילדים-חיילים.
קליעה במשחקים האולימפיים
קליעה היא ענף במשחקים האולימפיים מאז חידושם בעת החדשה באולימפיאדת אתונה (1896), למעט אולימפיאדת סנט לואיס (1904) ואולימפיאדת אמסטרדם (1928). נשים החלו להתחרות בקליעה באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968), בתחילה בתחרויות מעורבות, ומאז אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) במקצים נפרדים.
החזית המהפכנית המאוחדת
ההפיכה
פודאי סנקו לא עמד בהבטחותיו המוקדמות של שיתוף שוויוני מהכנסות מיהלומים ועשה שימוש בכספים אלה כדי לחמש את עצמו. עם מכרות היהלומים תחת שליטת המורדים, החזית המהפכנית המאוחדת התמקדה בהגנה על בסיסי המשאבים שלה.
כלכלת סיירה לאון קרסה, כאשר אזרחים רגילים נלכדו בין האכזריות של חיילי החזית המהפכנית המאוחדת ורעב. לאחר הפיכה על ידי הכוחות המזוינים המועצה המהפכנית (AFRC) ב-1997, החזית המהפכנית המאוחדת ו-AFRC יצרו חונטה משותפת כדי לשלוט על הארץ, לאחר מכן פונו מהבירה על ידי פלישה של כוחות ממערב אפריקה בהובלת ניגריה, במטרה להחזיר את השלטון לידי הנשיא אחמד טג'אן קבאח. ההערכה היא שהמלחמה גבתה את חייהם של כ-200,000 אנשים.
קליעה במשחקים האולימפיים
היסטוריה
באולימפיאדת פריז (1900) עלה מספר התחרויות ל-9. בדומה לאתונה נערכו תחרויות ירי ברובה חופשי ל-300 מטר בשלושה מצבים וירי באקדח אש מהירה ל-25 מטר. טווח הירי במקצה האקדח החופשי הועלה מ-30 ל-50 מטר, וכן נוספו מקצי ירי ל-300 מטר ברובה חופשי במצבי עמידה, כריעה ושכיבה, ירי ביונים ותחרויות קבוצתיות ברובה חופשי ובאקדח חופשי.
החזית המהפכנית המאוחדת
ילדים-חיילים
ילדים רבים גויסו למלחמת האזרחים בסיירה לאון; ההערכות הן שכ-11,000 ילדים-חיילים השתתפו בסכסוך. רובם שימשו בהתקפות על כפרים ובשמירה במכרות יהלומים, וכן שמירה על מאגרי נשק. כיום, כ-2000 עדיין בשירות בצבא של סיירה לאון.
קליעה במשחקים האולימפיים
היסטוריה
הענף לא נכלל באולימפיאדת סנט לואיס (1904), והוא הוחזר לתוכנית האולימפית באולימפיאדת לונדון (1908), אז נערכו 15 תחרויות: ארבעה מקצים ברובה בקוטר קטן (מטרה קבועה, מטרה נעלמת, מטרה נעה ותחרות קבוצתית), שלושה מקצים ברובה חופשי (30 מטר בשלושה מצבים, 1,000 יארד ו-300 מטר קבוצתי), שלושה מקצים של ירי במטרה דמוית אייל נע (כדור אחד, שני כדורים ותחרות קבוצתית), שני מקצים של ירי באקדח (אישי וקבוצתי), שני מקצים של ירי בצלחות חרס, שהחליף את הירי ביונים חיות (אישי וקבוצתי) ומקצה קבוצתי אחד ברובה צבאי.
החזית המהפכנית המאוחדת
ילדים-חיילים
אלפי נערים ונערות נחטפו ונאלצו לשרת כחיילים או כשפחות מין, אלה שנבחרו להיות לוחמים היו נאלצים לפעמים לרצוח את ההורים שלהם. כוחות הגרילה היו לעיתים קרובות חורטים את ראשי התיבות RUF על החזה שלהם, והקצינים היו מורחים קוקאין לתוך החתכים כדי למנוע מהם פחד ולהפוך אותם למסוכנים.
קליעה במשחקים האולימפיים
היסטוריה
באולימפיאדת סטוקהולם (1912) עלה מספר התחרויות ל-18: ארבעה מקצים של ירי ברובה חופשי (600 מטר, 300 מטר בשלושה מצבים, 50 מטר ומקצה קבוצתי), שלושה מקצים של ירי ברובה בקוטר קטן (אישי מ-25 מטר וקבוצתי מ-25 ומ-50 מטר), שלושה מקצים של ירי במטרה דמוית אייל נע (כדור אחד, שני כדורים וקבוצתי), שני מקצים של ירי באקדח חופשי (אישי וקבוצתי), שני מקצים של ירי ברובה צבאי (300 מטר בשלושה מצבים וקבוצתי), שני מקצים של ירי בצלחות חרס (אישי וקבוצתי), מקצה אחד של ירי באקדח אש מהירה ל-25 מטר ומקצה אחד של ירי באקדח צבאי (30 מטר קבוצתי).
החזית המהפכנית המאוחדת
ילדים-חיילים
חלק מהחיילים היו מהמרים על מינו של תינוק שטרם נולד ואז היו חותכים את בטנה של האישה כדי לקבוע את הזוכה. החזית המהפכנית המאוחדת חטפו בדרך כלל ילדים בגילאי 7 עד 12, אבל ידועים מקרים בהם לקחו ילדים צעירים יותר כמו גילאי 5.
קליעה במשחקים האולימפיים
היסטוריה
באולימפיאדת פריז (1924) הצטמצם משמעותית מספר התחרויות, ל-10 בלבד: ארבעה מקצים של ירי במטרה דמוית אייל נע (כדור אחד אישי וקבוצתי ושני כדורים אישי וקבוצתי), שלושה מקצים של ירי ברובה חופשי (50 מטר בשכיבה, 600 מטר וקבוצתי), שני מקצים של ירי בצלחות חרס (אישי וקבוצתי) ומקצה אחד של ירי באקדח אש מהירה ל-25 מטר. הייתה זו האולימפיאדה האחרונה שבה נערכו תחרויות קליעה קבוצתיות.
החזית המהפכנית המאוחדת
פשעים
סיסמת הבחירות באותו זמן זה הייתה שלאנשים היה "כוח בידיים שלהם", אז החזית המהפכנית המאוחדת כרתה את הידיים כדי למנוע את ההצבעה. חברי החזית המהפכנית המאוחדת אמרו כי השתתפו באכילת בשר אדם. הממשלה הקימה מחנה פליטים בו התכנסו בקטועי גפיים; המחנה היה ממוקם ליד מלונות בינלאומיים. הם גם עזרו לממן את מחנות ולספק להם אוכל ומים.
התערבות זרה
במרץ 1997 ברח סנקו לניגריה, שם היה כלוא במעצר בית, ובהמשך נכלא. מאותו יום ועד שחרורו של סנקו ב-1999 ניהל סאם בוקרי את הפעילות הצבאית של החזית המהפכנית המאוחדת. בשנת 1999, התערבות של ארצות הברית, בריטניה, מדינות אחרות והאו"ם, הביאו לחתימת הסדר השלום בלומה ב-7 ביולי 1999.
קליעה במשחקים האולימפיים
היסטוריה
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) הותר לראשונה גם לנשים להשתתף בתחרויות הקליעה. כן נוסף עוד מקצה של ירי בצלחות חרס (סקיט). באולימפיאדת מינכן (1972) עלה מספר התחרויות לשמונה, כאשר נוספה תחרות של ירי מ-50 מטר במטרה נעה. באולימפיאדת מונטריאול (1976) שוב ירד מספר התחרויות לשבע, עם ביטול המקצה לירי ל-300 מטר בשלשה מצבים. במשחקים אלו נרשמה היסטוריה, כאשר הקלעית האמריקאית מרגרט מרדוק זכתה במדליית כסף בירי ל-50 מטר בשלושה מצבים, והייתה לאישה הראשונה בהיסטוריה שזוכה במדליה אולימפית בקליעה.
החזית המהפכנית המאוחדת
התערבות זרה
סנקו הורשה לחזור בכפוף לתנאי ההסכם. עם חזרתו התלקחה שוב הלחימה, והאו"ם שלח כוחות לשמירת השלום בתקווה לשילוב החזית המהפכנית המאוחדת בצבא הלאומי. התערבות זו נכשלה גם כן, ועד שנת 2000 החזיקו אנשי החזית כבני ערובה כ-500 כוחות שמירת השלום של האו"ם עד לשחרורם בעקבות משא ומתן על ידי טיילור. הבריטים והגינאים שלחו לבסוף כוח מקצועי קטן ב-2001. החזית המהפכנית המאוחדת הוכנעה על ידי כוחות הודים ובריטים מיוחדים והמהפכה מסתיימת. סנקו נתפס על ידי ההמון ונמסר לבריטים, הוא הואשם במספר פשעי מלחמה על ידי בית משפט בחסות האו"ם. בשנת 2003 סנקו מת בכלא לפני שהמשפט התקיים.
קליעה במשחקים האולימפיים
היסטוריה
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) נערך שינוי משמעותי באופן התחרויות, כאשר הוחל בקיום תחרויות נפרדות לגברים ולנשים בחלק מהמקצועות. התחרויות הנפרדות כללו ירי מ-50 מטר בשלושה מצבים, ירי באקדח אש מהירה ל-25 מטר וירי ברובה אוויר ל-10 מטר, תחרות שנערכה לראשונה. שלוש תחרויות יועדו עדיין לגברים בלבד - ירי ה-50 מטר בשכיבה, ירי באקדח מ-50 מטר וירי מ-50 מטר במטרה נעה. שתי תחרויות הירי בצלחות חרס המשיכו להיות מוגדרות כתחרויות מעורבות.
החזית המהפכנית המאוחדת
התערבות זרה
ארבע שנים מאוחר יותר, במהלך הדיונים שנערכו בבית המשפט המיוחד בסיירה לאון, טענו התובעים, כי צ'ארלס טיילור השתתף באופן פעיל בהכוונת האסטרטגיה של החזית המהפכנית המאוחדת מליבריה; בין השאר נטען שהוא היה זה שארגן תחבורה עבור מפקדי החזית המהפכנית המאוחדת למונרוביה במטרה לפגוש אותם באופן אישי.
קליעה במשחקים האולימפיים
היסטוריה
באולימפיאדת סיאול (1988) נוספו גם תחרויות בירי באקדח אוויר ל-10 מטר, לגברים ולנשים, ומספר התחרויות הכולל עלה ל-13. החל מאולימפיאדת ברצלונה (1992) שונה טווח הירי למטרה נעה מ-50 מטר ל-10 מטר. באולימפיאדת אטלנטה (1996) עלה מספר התחרויות ל-15, לאחר שתחרויות הירי בצלחות חרס הופרדו לגברים ולנשים. גברים התחרו במשחקים אלו בסקיט, טראפ ולראשונה גם בדאבל טראפ, ונשים התחרו בדאבל טראפ בלבד. באולימפיאדת סידני (2000) נוספו מקצי סקיט וטראפ גם לנשים, ומספר התחרויות הכולל עלה ל-17 (10 לגברים ו-7 לנשים).
החל מאולימפיאדת בייג'ינג (2008) שוב צומצם מספר המקצועות בענף, כאשר מספר התחרויות ירד מ-17 ל-15. אצל הגברים בוטלה תחרות הירי במטרה נעה, ואצל הנשים בוטל הדאבל טראפ. בנוסף, הוחלפה תחרות הירי באקדח אש מהירה לנשים בירי באקדח רגיל, לטווח 25 מטר.
שיטת התחרויות
רוב תחרויות הקליעה נערכות בפורמט דומה. בתחילה נערך שלב מוקדמות, שבו יורה כל קלע 60 כדורים. על כל פגיעה ניתן ניקוד בין 1 ל-10 נקודות, במספרים עגולים בלבד. שמונה הקלעים בעלי הציון הטוב ביותר בשלב זה מעפילים לשלב הגמר (במקרה של תיקו במקום השמיני, נערך שובר שוויון). בשלב הגמר, שבו צוברים הקלעים את הניקוד שלהם משלב המוקדמות, יורה כל קלע 10 כדורים נוספים. הניקוד בשלב זה הוא עד 10.9 נקודות, במרווחים של עשירית הנקודה. בעל הציון הגבוה ביותר בתום שלב הגמר זוכה במדליית זהב, השני במדליית כסף והשלישי במדליית ארד.
בתחרויות הירי באקדח לנשים יורה כל קלעית בשלב הגמר 20 כדורים נוספים. בתחרויות הירי בצלחות חרס, למיניהן, מעפילים לשלב הגמר רק שישה קלעים.
בעקבות אולימפיאדת לונדון הוחלט לעשות שינוי בענף על מנת להפוך אותו ליותר מושך לצפייה בטלוויזיה. ב-2012 שונתה שיטת הניקוד כך שנספר ניקוד עשרוני לכל כדור בשלב המוקדמות (כך שבמקום תוצאה מקסימלית של 600 נקודות, אפשרית תוצאה מקסימלית של 654 נקודות-60 פעמים 10.9). שינוי נוסף שנכנס הוא שבשלב הגמר לא לוקחים בחשבון את התוצאות משלב המוקדמות כך שלכל העולים לגמר יש סיכוי זהה לזכות במקום הראשון. כמו כן, במקום אווירת השקט המוחלט שהייתה נהוגה עד כה על מנת לאפשר לקלעים לשמור על ריכוז, נכנס נוהג של השמעת מוזיקה, מחיאות כפיים ועידוד.
פרט לשינויים בשיטת הניקוד נכנסו מגבלות נוספות על ציוד.
מדליות
לאורך השנים, זכו קלעים מ-66 מדינות במדליות אולימפיות. המדינה המובילה בענף היא ארצות הברית.
קלעים ישראלים במשחקים האולימפיים
כל משלחות ישראל למשחקים האולימפיים כללו קלעים, למעט באולימפיאדת מלבורן (1956). בסך הכל, ייצגו את ישראל 26 קלעים, בהם 25 גברים ואישה אחת, ילנה טריפולסקי, שהשתתפה באולימפיאדת ברצלונה (1992). את ההישג הגבוה ביותר רשם יצחק יונסי, שסיים במקום השמיני בירי ברובה אוויר באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984).
נאה לאונרד
נאה (ניקולאה) לאונרד (ברומנית: Nae (Nicolae) Leonard; 13 בדצמבר 1886 - 24 בדצמבר 1928), שכונה "נסיך האופרטה", היה זמר טנור יליד גאלאץ, רומניה, שהצליח מאוד ברומניה וברחבי אירופה. התפרסם גם ככובש לבבות הנשים, "קזנובה רומני", ונשים רבות ברומניה, בנות כל הגילים, רכשו ושמרו תמונה שלו.
ביוגרפיה
נאה לאונרד נולד בגאלאץ כבנם של נהג הקטר קונסטנטין נאה ואשתו של המנהל שלו, הווינאית קטרינה שפר. האם מתה כעבור כמה חודשים והאב עבר עם בנו לבוזאו, שם נישא לאלנה. לאונרד למד בבית ספר יסודי והמשיך לבית ספר תיכון, כשהוא מצטיין בלימודי הצרפתית. ב-1900 מתה אמו החורגת ולאחר מכן עבר עם אביו לבוקרשט, שם התחיל ללמוד בפנימייה.
לאונרד התיידד עם וליאמיר מקסימיליאן ונמשך לבמה ולהופעות. הופיע בצ'ישמיג'יו בשירה ובדקלום, חיקוי של שיכור ועוד. הוא הצטרף לקבוצה של ניקו פואנרו ונדד איתם כדי להופיע. היות שבחולצתו היו חורים, צבע את עורו בצבע החולצה, כדי שהקהל לא יבחין בחורים. הוא סבל מקור ומרעב, אך התמיד להופיע. לאונרד התקבל לקבוצה של אלכסנדרו ברקנסקו וניקולסקו-בוזאו, שיצאה לסיבוב הופעות ברומניה והגיעה לפלטיצ'ן, שם, לפני ההופעה, הטנור הראשי, ברקנסקו, איבד את קולו ולאונרד, שידע את כל התפקידים בעל פה, הופיע ללא חזרות. ההצלחה הייתה מיידית ושמה נפוץ ברומניה וכך בגיל 19 הפך לאונרד לכוכב עולה. הוא נשכר להופיע בקבוצת גריגוריו ב"גן אוטטלישאנו" רב המוניטין באופרטה "אויב הנילוס". ההצלחות רדפו זו אחר זו ולאונרד זכה לכינוי "נסיך האופרטה". ב-28 באוגוסט 1905 נשא לאישה את זמרת הסופרן אלנה תאודורסקו, שהייתה מבוגרת ממנו.
המצנט יואן דאלס (Ioan I. Dalles), בעל נכסים עשיר מאוד ממוצא יווני, תמך בלאונרד ושלח אותו לקבל שיעורי זמרה אצל טובי המורים בפריז, הכל על חשבונו. הוא שב לרומניה עם בגדים ומנהגים (כולל העישון) לפי האופנה הפריזאית ונשים רבות התאהבו בו וחיזרו אחריו. הוא נפרד מרעייתו ונשא לאישה בת של בויאר מפוקשאן. היו לו משרתים ונהג פרטי והוא פיזר את כספו ביד רחבה, כולל תמיכה באמנים במצוקה. אשתו עברה למולדובה לאחר כניסת רומניה למלחמת העולם הראשונה בעוד לאונרד נשאר בבוקרשט. גם נישואים אלה התפרקו ולאונרד הכיר את מי שעתידה להיות אשתו השלישית, דורה שטאוארמן (Dora Stauermann).
ב-1920 הקבוצה של לאונרד ומקסימיליאן עברה לטימישוארה, שם היו לה הצלחות ניכרות, אך כעבור שנתיים האולם בו הופיעה עלה באש. הם הופיעו באורדיה ובארד ולאחר מכן נפרדו, כשלאונרד חוזר לבוקרשט. אופנת האופרטות הייתה בירידה וכך גם הצלחות קבוצתו של לאונרד. ב-1924 חלה, אך קיבל הצעת עבודה מצרפת, אליה יצא והתקבל לעבודה בפריז לאחר ראיון. הוא התחיל את הופעותיו בליון עם האופרטה "באיאדרה" מאת אמריך קלמן וזכה להצלחה גדולה. לאונרד חזר לרומניה, אך לא הצליח להשיק אופרטות חדשות. נקרא שוב לצרפת, שם התחיל מופעים במרסיי ולמרות היותו חולה עם חום גבוה הופיע בהצלחה מרובה 40 פעמים. הוא המשיך עם הופעות בפריז, ב"מוגדור" ולאחר מכן חזר לרומניה, שם השיק את האופרטה "הרוזנת מאריצה", אך בהצלחה חלקית ומחלתו החמירה. ב-1928, שוב בפריז, הופיע באופרטה "פריץ" 50 פעמים, אך בריאותו התדרדרה, התחיל להשתעל תוך כדי מופע ולבסוף התמוטט על הבמה.
הוא אובחן כחולה שחפת והועבר לרומניה, הגיע לבית אביו, בקמפולונג, כשהוא מרושש וחולה מאוד. הוא מת ממחלת השחפת. לווייתו הייתה מרשימה, עם השתתפות אישים רמי דרג ואותות כבוד צבאיים, ולאחר מותו הופק בול רומני עם דיוקנו. בבוקרשט יש רחוב על שמו ובפארק קיסלף פסל בדמותו. בגאלאץ, עיר הולדתו, הוקם תיאטרון מוזיקלי על שמו, התיאטרון המוזיקלי נאה לאונרד, שם מתקיים בכל חודש נובמבר הפסטיבל המוזיקלי לאונרד.
אדקאמבי אולופאדה
אדקאמבי אולופאדה (בצרפתית: Adékambi Olufadé; נולד ב-7 בינואר 1983) הוא כדורגלן עבר טוגולזי ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירה
אולופאדה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל דינמיק טולוגזי ובגיל 17 חתם בסטליטה הגינאית.
בקיץ חתם בלוקרן מליגת העל הבלגית.
בקיץ חתם בליל מליגת העל הצרפתית. ב-7 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 0-0 נגד פריז סן-ז'רמן. ב-30 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד סדאן. שנה לאחר מכן שיחק בניס ועונה לאחר מכן חתם חזר לבלגיה וחתם בשרלרואה. בשנת חזר לקדנציה שנייה בליל, אך לא רשם בקדנציה זו דקות משחק. בהמשך הקריירה שיחק בא-סאיליה, מועדון האמירויות, גנט וסיים אותה כאשר חזר לקדנציה שנייה בשרלרואה.
ב-11 בינואר 1998 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת טוגו בהפסד 2-1 ל. ב-18 ביוני 2005 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 2-2 נגד. השתתף עם הנבחרת פעמיים בגביע אפריקה לאומות ובנוסף במונדיאל 2006.
ג'יימס וורד (צייר)
ביוגרפיה
נולד בלונדון, אחיו הצעיר של החרט ויליאם וורד. ג'יימס וורד הושפע מאנשים רבים, אך הקריירה שלו מחולקת באופן ברור לשתי תקופות: עד 1803, השפעתו הגדולה ביותר הייתה לגיסו ג'ורג' מורלנד. מאותו הזמן הוא הושפע מרובנס. משנת 1810 בערך, החל וורד לצייר סוסים בתוך הנוף. מעט מאוחר יותר הוא פנה לנופים גדולים מאוד, מהם ״נוף ביורקשייר״ (טייט, לונדון), שהושלם בשנת 1814 או 1815 ומשמש כדוגמה לנוף נשגב, ונחשב ליצירת המופת שלו ויצירת מופת באנגליה של הציור הרומנטי.
וורד הקדיש חלק ניכר מהתקופה 21–1815 לציור של יצירה ענקית בשם "האלגוריה של ווטרלו". הציור לא זכה להערכה גדולה ולא הביא את ההכנסה שקיווה לה. ייתכן שהחוויה מילאה אותו, ובמקביל מות אשתו הראשונה ובתו היו טרגדיות מרכזיות בחייו. כמו אמנים רבים באותה תקופה, וורד חיפש עבודות מאנשים עשירים, וצייר את ילידיהם, את הסוסים האהובים עליהם, וכן את כלבי הצייד.
משפחה כזו שג'יימס וורד צייר שוב ושוב, הייתה משפחת לבט מסטאפורדשייר. אחד הדיוקנאות הידועים ביותר של וורד היה "תיאופילוס לבט צד בסטפורדשייר" משנת 1817. ציור נוסף היה משנת 1811 שכותרתו "הכומר תומאס לבט וכלביו בעת צייד". וורד צייר גם דיוקן קבוצתי של שלושה ילדי לבט - ג'ון, תיאופילוס ופרנסס לבט.
משפחה
ג'יימס היה בנם של ג'יימס וריישל וורד. הוא נישא לראשונה למרי אן וורד בשנת 1794 ואחרי מותה לשארלוט פריצ'ה בשנת 1827. לג'יימס ומרי אן וורד נולדו כמה ילדים כולל: מתילדה לואיזה וורד, שנישאה לצייר ג'ון ג'קסון. וג'ורג' רפאל וורד, שהיה גם צייר.
ג'יימס וורד היה סבא של הציירת הנרייטה וורד וסבא רבא של הצייר לסלי וורד, הקריקטוריסט של המגזין "וניטי פייר".
בשנת 1830 עבר ג'יימס וורד להרטפורדשייר עם אשתו השנייה, והמשיך לעבוד, בעיקר בנושאים דתיים. אירוע מוחי בשנת 1855 סיים את עבודתו, והוא מת בעוני.
הוא קבור בבית העלמין קנסל גרין.
סגנון
ג'יימס וורד היה אחד האמנים המצטיינים באותה תקופה, סגנונו הייחודי ומיומנותו הרבה הציבו אותו מעל רוב בני דורו, והשפיעו באופן ניכר על התפתחות האמנות הבריטית. הוא נחשב לאחד מציירי החיות הגדולים בתקופתו. הוא ייצר ציורים היסטוריים, דיוקנאות, נופים וז'אנר. הוא התחיל בתור חרט, שהוכשר על ידי אחיו ויליאם וורד, שאחר כך חרט הרבה מעבודתו של ג'יימס. השותפות של ויליאם וג'יימס וורד הניבה את התוצאות הטובות ביותר שיש לאמנות האנגלית להציע, כשהמיומנות הטכנית הגדולה שלהם והאמנות הובילו לתמונות המשקפות את החן והקסם של התקופה. הוא הועמד לחברות באקדמיה המלכותית בשנת 1811.
אחד מציוריו הידועים ביותר של וורד, "גנב הצבאים", הוזמן בשנת 1823 בסכום של 500 גינאה על ידי פטרונו של וורד תיאופילוס לבט. לאחר סיום העבודות, לבט היה מרוצה מאוד מהתוצאות, וכתוצאה מכך העלה את התגמול ל -600 גינאה. הציור תלוי כעת בטייט בלונדון.
איתמר באסטקר
ביוגרפיה
באסטקר גדל והתחנך במצפה רמון עד גיל 14. כשהוריו נפרדו הוא עבר לאור יהודה והצטרף למחלקת הנוער של מכבי תל אביב בכדורסל. הוא בוגר תיכון עירוני ט' בתל אביב ומתאמן בקבוצת מכבי תל אביב בהדרכתו של פבל קוגן.
תחילת הקריירה
בפסטיבל האולימפי האירופי לנוער שנערך בטרבזון, טורקיה בשנת 2011 סיים במקום עשירי בקפיצה במוט בתוצאה של 4.65 מטר. בתחרות שנערכה באצטדיון הדר יוסף באפריל 2012 קבע באסטקר בקרב שבע שיא ישראלי חדש לקדטים בתוצאה של 4,950 נקודות. בשנת 2013, באליפות ישראל באתלטיקה, באסטקר סיים במקום הרביעי בקפיצה במוט עם תוצאה של 4.72 מטר.
2014
באליפות ישראל בקרב עשר שנערכה בתחילת אפריל 2014 זכה באסטקר במדליית כסף בשיא ישראלי חדש לנוער של 6,547 נקודות, אחרי קונסטנטין קריניצקי ממכבי חיפה כרמל (6,579 נקודות) ולפני רומן קוגן, בן אגודתו (5,339 נקודות).
קפיצה מעל 5 מטר
בתחרות הזמנה שנערכה באפריל 2015 ניצח באסטקר בקפיצה במוט בשיא אישי חדש של 5.00 מטר ועבר לראשונה בקריירה שלו מחסום זה. בתחרות Israel Jump שנערכה במאי אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בקפיצה במוט בשיא אישי חדש של 5.20 מטר.
במשחקים האירופיים שנערכו בבאקו שבאזרבייג'ן ביוני 2015 סיים באסטקר במקום שלישי בקפיצה במוט בתוצאה של 5.00 מטר. שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי הוא זכה במדליית ארד בקפיצה במוט בתוצאה של 4.95 מטר, אחרי אדוארד פלוטניקוב ממכבי השגים ראשון לציון (5.05 מטר) ודניס גולדובסקי בן אגודתו (4.95 מטר).
2016
בגביע איסטנבול באולם שנערך ב-25 בפברואר 2016 זכה באסטקר במדליית כסף בקפיצה במוט בתוצאה של 5.20 מטר. יומיים לאחר מכן, באליפות מדינות הבלקן באולם הוא זכה במדליית ארד בקפיצה במוט בתוצאה של 5.20 מטר.
אלוף ישראל
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביוני 2016 זכה באסטקר במדליית זהב בקפיצה במוט בתוצאה של 5.20 מטר, לפני אדוארד פלוטניקוב (4.95 מטר) ודניס גולדובסקי (4.95 מטר).
2017
באליפות מדינות הבלקן באולם שנערכה בבלגרד בחודש פברואר, סיים באסטקר במקום שישי בקפיצה במוט בשיא אישי חדש של 5.31 מטר. באליפות אירופה עד גיל 23 שנערכה בפולין בחודש יולי הוא סיים במקום 19 בקפיהצ במוט בתוצאה של 4.85 מטר.
2019
בשנה זו מיעט באסטקר להתחרות. בתחרות באולם שנערכה באלבקרקי, ניו מקסיקו, בפברואר אותה שנה הוא סיים במקום 15 בקפיצה במוט בתוצאה של 5.18 מטר.
2020
בתחרות שנערכה באולם בטקסס סיים באסטקר במקום שביעי בקרב שבע בשיא ישראלי חדש של 5191 נקודות, שיפור של 27 נקודות לשיא הקודם של אריאל אטיאס, שנקבע כחודש לפני כן. בדרכו אל השיא קבע בריצת 60 מטר תוצאה של 6.99 שניות, קפץ למרחק של 6.61 מטר, הדף כדור ברזל למרחק של 11.00 מטר, בקפיצה לגובה קבע תוצאה של 1.81 מטר, בריצת 60 מטר משוכות קבע תוצאה של 8.65 מטר, בקפיצה במוט עבר גובה של 4.85 מטר ובריצת 1000 מטר קבע תוצאה של 2:55.43 דקות.
2021
בתחרות באולם שנערכה בארקנסו בסוף חודש ינואר סיים באסטקר במקום ראשון בקפיצה במוט בשיא אישי חדש של 5.40 מטר. שבוע לאחר מכן, בתחרות נוספת באולם שנערכה בארקנסו, הוא סיים במקום רביעי בקרב שבע בשיא ישראלי חדש של 5680 נקודות. בדרך אל השיא הוא שבר 4 שיאים אישיים: ריצת 60 מטר (6.97 שניות), קפיצה לרוחק (6.99 מטר), ריצת 60 מטר משוכות (8.32 שניות) וריצת 1000 מטר (2:46:49 דקות). שאר תוצאותיו: הדיפת כדור ברזל (10.63 מטר), קפיצה לגובה (1.95 מטר) וקפיצה במוט (5.25 מטר).
ברל אייבס
ברל אייסל אייבנהו אייבס (באנגלית: Burl Icle Ivanhoe Ives; 14 ביוני 1909 - 14 באפריל 1995) היה שחקן קולנוע וזמר מוזיקת פולק וקאנטרי אמריקאי. אייבס זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ובפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1958 על תפקידו בסרט "האדמה הגדולה".
ביוגרפיה
אייבס נולד בעיר מחוז ג'ספר שבאילינוי לקורדליה וייט וללוי "פרנק" אייבס. אייבס שאת ילדותו בילה בתנועת הצופים למד ב"אוניברסיטת מזרח אילינוי". החל לשיר כבר מגיל צעיר בשירה ציבור ולאחר שנשר מלימודיו נדד בין מקומות עבודות מזדמנות כולל ברדיו.
קריירת משחק
התגלה כשחקן לראשונה בשנת 1948 בהפקת אולפני וולט דיסני "כה יקר ללבי" בתפקיד היירם דאגלס דודו של הילד ג'רמיה קינקייד (בובי דריסקול) ובדרמה "הדשא הירוק של ויומינג". נעזר בתחילת דרכו כשחקן באיליה קזאן שנתן לו את תפקיד השריף בדרמה "קדמת עדן" בכיכובם של ג'יימס דין וג'ולי האריס. בשנת 1958 הופיע אייבס במערבון של ויליאם ויילר "האדמה הגדולה", על הופעתו בתור הפטריארך רופיוס הנסאיי זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ובפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר. באותה שנה מוצלחת מבחינתו שיחק אייבס גם בדרמה חתולה על גג פח לוהט בתפקיד הארווי "ביג דדי" אביו של גיבור העלילה בריק פוליט (פול ניומן) ובסרט "רוח מעבר לאוורגליידס" בבימויו של ניקולאס ריי. ב-1959 שיחק אייבס בדרמה הקומית של קרול ריד "האיש שלנו בהוואנה" בתפקיד ד"ר הסלבצ'ר חברו של איש המכירות ג'ים וורמולד (אלק גינס). ב-1963 שיחק אייבס בקומדיה המוזיקלית "קסם קיץ" בתור המטפל אוש פופהאם. ב-1982 הופיע בדרמה של סמואל פולר "כלב לבן" בתור מאמן הכלבים קרות'רס. משנת 1968 עד 1972 זכה להערכה רבה על תפקידו הראשי בתור הפרקליט וולטר ניקולס בסדרת הדרמה "הקירחים: עורכי הדין". את תפקידו האחרון עשה אייבס ב-1988 בדרמה של זלמן קינג "משיכה אירוטית".
קריירה מוזיקלית
אייבס התגלה לראשונה לפני היותו שחקן מוכשר דווקא כזמר מוזיקת פולק. בשנות ה-60 של המאה ה-20 התחיל אייבס לשיר בסגנון קאנטרי וזכה להצלחה גדולה בזכות ביצועיו לשירים כמו "A Little Bitty Tear", "Call Me Mister In-Between " ,"Funny Way of Laughing" ו"Pearly Shells". אייבס זכה בפרס גראמי בשנת 1963 בעבור הסיגל המצליח שלו "Funny Way of Laughin". אלבום חג המולד "Have a Holly Jolly Christmas" שהוציא בשנת 1965 זכה להצלחה ביקורתית והושמע רבות בארצות הברית בתקופת החגים.
חיים אישיים
לאייבס היו ארבעה ילדים משתי מערכות נישואין אותן ניהל בחייו האישיים. נישואיו הראשונים היו להלן פק אלריך שנמשכו 25 שנה עד לגירושין, מנישואים אלו אימץ אייבס ילד אחד. אשתו השנייה הייתה המפיקה דורותי קוסטר פול לה אייבס היה נשוי עד למותו. לאייבס ולקוסטר פול נולדו 3 ילדים: הקולנוען סטיבן פול, השחקנית בוני פול והתסריטאי סטיוארט פול.
הוא הצטרף למסדר הבונים החופשים בשנת 1977.והיה אח בלשכת מגנוליה (כיום Magnolia-La Cumbre) מס' 242 בסנטה ברברה בקליפורניה כמו כן, הוא היה גם חבר בנוסח הסקוטי, בעמק סנטה ברברה בשנת 1985, שם קיבל, בשנת 1987, דרגה 33 °.
אייבס שהיה מעשן כבד אובחן בשנת 1994 כחולה במחלת סרטן הפה והחל לעבור סדרת ניתוחים וטיפולים אינטנסיביים על מנת להילחם במחלה. כשנה לאחר מכן נכנס אייבס לתרדמת וב-14 באפריל 1995 נפטר מסיבוכי המחלה כשהוא בן 85.
פאדי צ'ייבסקי
ביוגרפיה
צ'ייבסקי נולד ברובע הברונקס להורים ממוצא יהודי אוקראיני, הארי ודזשוזי סטוצ'בסקי צ'ייבסקי. במלחמת העולם השנייה שירת בצבא האמריקאי ועוטר בעיטור לב הארגמן. במהלך שירותו הצבאי גם דבק בו השם "פאדי" כאשר, למרות יהדותו, ביקש להשתחרר מתורנות מטבח על מנת להשתתף במיסה. במהלך שירותו, על יד העיר אאכן, נפצע בעלותו על מוקש. במהלך התאוששותו בבית החולים על יד סירנססטר שבאנגליה, הוא כתב ספר ומילים למחזמר קומי, שהופק לראשונה בשנת 1945.
צ'ייבסקי נחשב לאחד הדרמטיסטים הנודעים שבתור הזהב של הטלוויזיה. תסריטיו הריאליסטיים והאינטימיים סיפקו סגנון נטורליסטי של דרמה טלוויזיונית בשנות החמישים, והוא נחשב לדמות המרכזית של תנועת "הריאליזם של כיור המטבח" בטלוויזיה האמריקנית. מרטין גוטפריד כתב ב-"All His Jazz" על צ'ייבסקי "היה כותב מצליח, המצליח ביותר של אסכולת הנטורליזם slice of life בטלוויזיה".
ב-1965 כתב את התסריט ל"אמילי הופכת לאמריקאית" בכיכובם של ג'ולי אנדרוז וג'יימס גארנר.
בעקבות תסריטי הטלוויזיה שלו שזכו לתשבחות, המשיך צ'ייבסקי בכתיבת מחזות ונובלות.
זכה בפרס אוסקר על סרטיו "מרטי" (1955), "בית חולים" (1971) ו"רשת שידור" (1976).
ב-1981 צ'ייבסקי נפטר.
שדה השלג מידיאן
שדה השלג מידיאן או שדה השלג מדיאן (באנגלית: Median Snowfield ; מילולית: "שדה השלג שבין לבין") הוא שדה שלג גדול בהרי פנסקולה שבאנטארקטיקה.
שדה השלג ממוקם בין מתלול טורברט שברכס נפטון, לבין החלק הדרומי של רכס פורסטל.
שיא גובהו של שדה השלג - 1,450 מטרים מעל פני הים.
גילוי ומיפוי המתלול
שדה השלג מופה ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית (USGS), בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית, בין השנים 1956 – 1966.
מקור השם
שמו של שדה השלג ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים (US-ACAN).
שדה השלג ממוקם בין רכס נפטון לבין רכס פורסטל. באנגלית המילה "מדיאן" משמעה "באמצע" או "בין לבין".
לקריאה נוספת
• Edmund Stump, The Ross Orogen of the Transantarctic Mountains, P 235
אוטו סינדינג
אוטו לודביג סינדינג (בנורווגית: Otto Ludvig Sinding; 20 בדצמבר 1842 – 22 בנובמבר 1909) היה צייר, מאייר, משורר ומחזאי נורווגי. נושאיו התבססו על הטבע הנורווגי, החיים העממיים וההיסטוריה.
חיים אישיים
אוטו סינדינג נולד בקניגסברג כבן למפקח מיכרות מתיאס וילהלם סינדינג (1811–1860) וססילי מארי מיידל (1817–1886). הוא היה אחיהם הבכור של הפסל סטפן סינדינג והמלחין כריסטיאן סינדינג. הוא היה אחיינו של ניקולאי מיידל (1822–1899) ותורוולד מיידל (1824–1908), ובאמצעותו של בן דודו הראשון של גלור תורוולד מיידל, שהתחתן עם אחותו של אוטו תורה קתרין סינדינג. אוטו סינדינג היה גם בן דודו הראשון של אלפרד סינדינג לארסן ושלושת האחים ארנסט אנטון הנריק סינדינג, אליזבת סינדינג וגוסטב אדולף סינדינג.
באפריל 1874 בקארלסרוהה התחתן אוטו סינדינג עם אנה כריסטין נילסן (1855–1914), בתם המאומצת של הנס גודה ובטי אנקר. בנם זיגמונד סינדינג הפך לצייר.
קריירה
אוטו סינדינג למד בבית ספר לאמנויות בכריסטיאניה (אוסלו) שם למד משפטים ושימש כעובד מדינה. ניסיונותיו הראשונים לציור נוף זיכו אותו במלגה, בה נסע לקרלסרוהה בגרמניה שם המשיך את לימודיו. הוא למד אמנות אצל הנס גודה בבית הספר לאמנות באדן בקרלסרוהה. שם גם סינדינג בא במגע עם וילהלם לודוויג פרידריך ריפשטאל וקרל תיאודור פון פילוטי.
בשנת 1876 חזר לנורווגיה ואז צייר את מזבח המשיח על הצלב לכנסיית פול בכריסטיאניה (אוסלו) וכמה תמונות של סיפורי עם נורווגיים, וציורים של קווי חוף דרמטיים. בשנת 1880 הוא עשה טיול באיטליה ואז התיישב במינכן.
בחורף 1886 הוא ערך מסע לימודי באיי לופוטן. כמה מיצירותיו הידועות ביותר היו ציורי הנוף שלו מלופוטן.
בשנת 1891 הוא הקים בית מגורים בליזקר.
קרב דוריליאום
קרב דוריליאום היה קרב שנערך בשנת 1097 בין כוחות צלבנים לכוחות סולטנות רום. הקרב נערך כחלק ממסע הצלב הראשון, והסתיים בניצחון צלבני.
אוטו סינדינג
קריירה
משנת 1903 ואילך התגורר האמן במינכן, שם היה פרופסור באקדמיה לאמנות במינכן.
קרב דוריליאום
רקע
מסע הצלב הראשון יצא לדרכו מאירופה באוגוסט 1096, ודרך האימפריה הביזנטית הגיע לאסיה הקטנה בדרכו לשחרור ארץ הקודש מידי האימפריה הסלג'וקית. ב-14 במאי 1097 הגיעו הצלבנים אל חומות ניקאה והטילו עליה מצור. המצור ערך זמן רב, ולאחריו נאלצו הצלבנים למסור את העיר לידי הביזנטים מתוקף הומאגיום שנשבעו לאלכסיוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית. הצלבנים החליטו לפצל את כוחם לשניים. כוח ראשון התקדם קדימה בפיקודם של בוהמון מטרנטו, טנקרד דה הוטויל, רוברט קורת'וז ורובר השני, רוזן פלנדריה. התלווה אליהם גם כוח ביזנטי בפיקודו של הגנרל טאטיקיוס. עיקר הכוח התקדם במאסף בפיקודם של האחים גוטפריד ובולדווין מבולון, וכן התלוו אליהם כוחות בפיקודם של רמון מסן-ז'יל, אטיין השני, רוזן בלואה ואיג דה ורמנדואה.
אוטו סינדינג
קריירה
הוא נפטר במינכן בנובמבר 1909.
קרב דוריליאום
רקע
ב-29 ביוני נודע לבוהמון שכוחות סלג'וקים מסולטנות רום מתכננים מארב לכוח שלו באזור העיר דוריאלאום שבאנטוליה (ככל הנראה בסמוך לאסקישהיר). הכוח הסלג'וקי כלל טורקים וקפדוקים בפיקודו של קיליג' ארסלאן, ופרסים, אלבנים וקווקזים בפיקוד גאזי אבן דאנישמנד. היסטוריונים בני התקופה מגזימים בגודלו של הכוח; על פי ריימונד מאגילרס הוא כלל 150,000 חיילים ועל פי פולקו משארטר 360,000 חיילים. סופרים אחרים מדברים על בין 25,000 ל-30,000 חיילים. עם זאת, חוקרים מודרניים סבורים שגם הערכות אלו אינן הגיוניות, שכן הלחימה הסלג'וקית נגד הצלבנים הייתה בעיקרה לוחמת גרילה, ולא ייתכן שהסלג'וקים יכלו לגייס כל כך הרבה חיילים. ההערכות המודרניות נעות בין 8,000 ל-6,000 חיילים.
הקרב
בערב 30 ביוני הגיע בוהמון אל דוריאלאום. למרות שכאמור לעיל הוא ידע על המארב שמתכננים עבורו, הוא לא ציפה שהוא יגיע כל כך מהר, ומכיוון שחייליו היו מותשים לאחר צעדה של שלושה ימים ללא מנוחה, הוא התיר להם לנוח. ב-1 ביולי הוא מצא את עצמו מוקף בכוחו של קיליג' ארסלאן. הסלג'וקים פתחו את הקרב במטר חיצים על הצלבנים, אשר פתחו במתקפות אבירים ספורדיות ולא מאורגנות. הסלג'וקים הרכיבו קו מכוחות הפרשים שלהם, והסיגו לאחור את החיילים הרגליים כדי ליישר את הקו. בוהמון הורה לאביריו לרדת מהסוסים וליצור קו הגנה משלהם במטרה להגן על האנשים הלא-לוחמים והנשים במחנה.
הקשתים הרכובים הסלג'וקים תקפו שוב, בסגנון הרגיל שלהם: הם ביצעו חדירות מהירות לתוך המחנה הצלבני והמטירו חיצים לכל כיוון. לאחר מכן הם נמלטו במהירות ולא נתנו לצלבנים זמן לרדוף אחריהם. הם לא גרמו נזק רב לאבירים המשוריינים בכבדות (שאותם כינו הסלג'וקים "אנשי ברזל"), אך הסבו נזק כבד לחיילים הלא-משוריינים ולסוסים. בוהמון שלח שליח אל גוטפריד וביקש ממנו להגיע במהירות. כעת הוא רק ניסה להחזיק מעמד עד שגוטפריד יגיע. הוא הורה לאנשיו לסגת אל גדות נהר הטימבריס. היה זה צעד מחוכם, שכן גדת הנהר הייתה ביצתית ולא אפשרה לפרשים הסלג'וקים להתקדם. האבירים הצלבנים פשוט עמדו במקומם ויצרו קו הגנה סביב החיילים האחרים. הסלג'וקים נאלצו להסתפק בהמטרת חיצים ממרחק בטוח, ובהריגת כל אביר שהעז לפרוץ את הקו ולהתקדם. למרות שהחצים לא הסבו נזק רב לשריון האבירים, הרי שהסלג'וקים ירו אותם בכמויות כה גדולות, עד שבסוף חץ כלשהו היה מצליח לחדור לנקודה רגישה כלשהי, ואבירים רבים התמוטטו רק לאחר שהמוני חיצים פגעו בהם.
גוטפריד קיבל את ההודעה של בוהמון, ואנשיו מיהרו להגיע אל הטימבריס בחוסר סדר מוחלט. הוא הורה גם לכוח של רמון מסן-ז'יל לבוא לעזרת בוהמון, אלא שהתקדמותו הייתה אטית יותר. אחר הצהריים הצליח גוטפריד לפרוץ בעצמו את הקווים הסלג'וקיים, ולחדור למחנהו של בוהמון עם 50 אבירים. במהלך היום הגיעו עוד קבוצות רבות, קטנות וגדולות מהאבירים של גוטפריד וגם מהכוח של איג דה ורמנדואה. חלקן נשחטו בידי הסלג'וקים. ככל שמספר הצלבנים על גדות הטימבריס גדל, נעשו התקפותיהם של הסלג'וקים נועזות ונואשות יותר ויותר, ובשלב מסוים הצלבנים נדחקו אל מימיו הרדודים של האגם. אולם הם החזיקו מעמד, ולבסוף הגיע בהפתעה הכוח של רמון (לא ברור אם רמון עצמו הגיע), ופתח במתקפת פתע על הסלג'וקים. המתקפה שלו אילצה את הסלג'וקים לסגת, והצלבנים יכל כעת להיערך למתקפת נגד.
הצלבנים נערכו לאורך הטימבריס. בוהמון, טנקרד דה הוטויל, רוברט קורת'וז ואטיין השני, רוזן בלואה נערכו באגף השמאלי. רמון ורובר השני, רוזן פלנדריה נערכו במרכז, וגוטפריד ואיג באגף הימני. הם עודדו את חייליהם בהבטחות לשלל ולביזה, והצלבנים פתחו במתקפה כשהם מריעים: "היום אם זה משמח את האלוהים אתה תהיה עשיר" ("hodie omnes divites si Deo placet effecti eritis") הסלג'וקים עברו למגננה, והצלבנים פתחו במתקפה עוצמתית ואכזרית. עם זאת, הסלג'וקים לחמו באומץ והצלבנים לא הצליחו לגרום להם לסגת. כעבור כמה שעות הופיע לפתע כוח צלבני נוסף בפיקודו של הבישוף אדמר דה לה פואי אשר תקף את הסלג'וקים בעורפם והעלה באש את המחנה שלהם. המראה הבהיל את הסלג'וקים, אשר חרף הוראות מפקדיהם פתחו בנסיגה מבוהלת משדה הקרב.
סוף דבר
הצלבנים אכן נהיו עשירים כאשר נפלה לידיהם קופת הצבא הסלג'וקי. עם זאת, אבדותיהן היו גדולות במעט מאבדות הסלג'וקים. בעקבות הקרב, המפקד הסלג'וקי באזור, קיליג' ארסלאן, נסוג מזרחה בתוך סולטנות רום, והצלבנים צעדו ברחבי הארץ באין מפריע. באוקטובר הם הגיעו לאנטיוכיה והטילו עליה מצור.
שידוך יציב
משחק שידוכים הוא משחק שיתופי בתורת המשחקים, שמטרתו לשדך בין חברי שתי קבוצות בצורה התואמת ביותר להעדפותיהם. דוגמאות טובות המייצגות את המשחק הן שידוך בין נשים וגברים, מוסדות לימוד וסטודנטים וכן הלאה.
בעיית השידוכים
הבעיה מוגדרת על שתי קבוצות A ו-B כאשר בכל אחת מהן יש n חברים כאשר לכל חבר בקבוצה A יחס העדפות חזק על חברי הקבוצה B, ולכל חבר בקבוצה B יחס העדפות חזק על חברי הקבוצה A. שידוך בין חברי שתי הקבוצות יהיה פונקציה חד-חד-ערכית שמתאימה לכל חבר בקבוצה A חבר בקבוצה B.
הגדרת שידוך יציב
בהינתן שידוך בין חברי הקבוצות, הזוג a \in A ו- b \in B מערער על השידוך אם הם מעדיפים אחד את השני על פני בני הזוג אליהם הם שודכו. שידוך בין חברי הקבוצה A לבין חברי הקבוצה B יקרא יציב אם אין אף זוג שמערער עליו.
משפט גייל שפלי
ב-1962 פרסמו דייוויד גייל ולויד שפלי מאמר שהציג את הבעיה ובו הם הוכיחו כי לכל בעיית שידוכים ניתן למצוא שידוך יציב. ההוכחה הייתה קונסטרוקטיבית והציעה אלגוריתם לפתרון הבעיה. לימים זכה לויד שפלי בפרס נובל לכלכלה לשנת 2012, בין היתר על תרומה זו (דייוויד גייל נפטר בשנת 2008).
תיאור האלגוריתם למטה מתייחס למקרה שבו הקבוצה A היא קבוצת הגברים המחזרים, והקבוצה B הוא קבוצת הנשים שאחריהן הם מחזרים.
אלגוריתם חיזור הגברים
בתחילת האלגוריתם כל הגברים והנשים נמצאים בביתם. בכל שלב באלגוריתם יקרו הדברים הבאים:
התהליך מסתיים כאשר אף גבר לא נמצא בביתו. נסמן את השידוך היציב שמתקבל באלגוריתם חיזור גברים ב - Am. כאשר הגברים והנשים מחליפים תפקידים והנשים הן אלה שמציעות נסמן את השידוך היציב שמתקבל ב - Aw.
לאורך כל ביצוע האלגוריתם מתקיימות התכונות הבאות:
ביצוע האלגוריתם מסתיים בשידוך יציב תוך לכל היותר n(n - 1)+1 צעדים.
שלב שני - סופיות האלגוריתם
נרצה להראות כי יש שלב שבו אף גבר לא נשלח לביתו ולכן התהליך סופי.
שלב שלוש
כעת בפני כל אישה עומד גבר אחד ויחיד. ולכן אכן קיבלנו שידוך.
שלב ארבע - השידוך יציב
אבל מצב זה אינו ייתכן. אם דני : דנה > אביבה, אז דני ביקר אצל דנה לפני שביקר אצל אביבה ונדחה על ידי דנה (לפי תכונת כל הנשים העדיפות - בעבר). אבל תכונת כל הגברים העדיפים - בעתיד תכתיב לנו כי דנה : אבי > דני, וזו סתירה לכך שדנה רוצה לערער עם דני על השידוך. ומסתירה זו נקבל כי השידוך יציב.
דוגמה לשימוש באלגוריתם גייל שפלי
בהינתן טבלאות יחסי ההעדפות הבאות, נבצע את האלגוריתם המתואר לעיל.
באלגוריתם חיזור הנשים: נרשום בכל שלב מי הנשים שעומדות בפתח ביתו של כל גבר. המספר בסוגריים ליד השם מייצג את ההעדפה של האישה ביחס לגבר מולו היא ניצבת. כך למשל בשלב הראשון, ליד כל השמות רשום המספר (1), כי כל הנשים מגיעות לגבר בעדיפות הראשונה שלהן.
בכל שלב, כשמול גבר מסוים ניצבות יותר מאישה אחת, הוא שולח את כולן הביתה מלבד העדיפה עליו ביותר (מבין אלה שניצבות מולו). בשלב הבא, אותן הנשים שנשלחו לביתן, ילכו לגבר בעדיפות הבאה שלהן.
לפי אלגוריתם חיזור נשים נקבל את הזוגות הבאים: מעין-רותם, אמיר-ליטל, יונתן-נועה, ישעיהו-גרטה.
נשים לב שאלגוריתם חיזור הגברים נגמר אחרי השלב הראשון. זאת משום שכל גבר מעדיף אישה אחרת בעדיפות ראשונה, ולפי אלגוריתם גייל שפלי- התהליך נגמר.
חיזור הגברים יוצר את הזוגות הבאים: מעין-רותם, אמיר-נועה, יונתן-גרטה, ישעיהו-ליטל.
מלבד השידוכים המתקבלים לפי אלגוריתם חיזור הנשים והגברים, ישנם שידוכים יציבים נוספים, למשל: מעין-רותם, אמיר-ליטל, יונתן-גרטה, ישעיהו-נועה.
חשוב לציין שאם השידוך המתקבל לפי חיזור גברים הוא בדיוק אותו שידוך המתקבל לפי חיזור נשים, אז אין עוד שידוכים יציבים מלבד השידוך הזה.
המבנה הסריגי של קבוצת השידוכים היציבים
יהיו A ו-B שני שידוכים. A \vee^{w} B היא ההתאמה המתאימה לכל אישה y את הגבר שאותו היא מעדיפה מבין הגברים שלהם היא משודכת ב-A וב-B. באותו אופן ניתן להגדיר את ההתאמה A \vee^{m} B, שבה כל גבר בוחר באישה העדיפה בעיניו מבין הנשים המשודכות לו ב-A וב-B.
הגדרות אלו מגדירות מבנה של סריג על קבוצת השידוכים היציבים, כאשר פעולת המקסימום מתייחסת ל"מקסימום נשים" ופעולת המינימום מתייחסת ל"מקסימום גברים". כלומר, המקסימום עבור קבוצת השידוכים היציבים, יהיה והמינימום יהיה.
משפט: אם A ו-B הם שידוכים יציבים, אז גם A \vee^{w} B ו- A \vee^{m} B הם שידוכים יציבים.
הוכחה: נוכיח עבור A \vee^{w} B ועל ידי החלפת המינים נקבל את המבוקש עבור A \vee^{m} B.
נניח בשלילה כי C אינו שידוך. כלומר, נניח כי בתהליך בו כל אישה בוחרת בגבר העדיף בעיניה מבין המשודכים לה ב-A וב-B, יש גבר הנבחר על ידי שתי נשים. נניח למשל כי דוד נבחר ב-C הן על ידי מיכל והן על ידי בת-שבע. מכאן שבשידוך A הוא משודך לאחת מהן, ובשידוך B לשנייה. נניח כי בשידוך A דוד משודך למיכל ואוריה לבת שבע, ובשידוך B דוד משודך לבת שבע ויוחאי למיכל. (איננו פוסלים את האפשרות כי אוריה ויוחאי הם אותו אדם). כיוון שלפי C הן מיכל והן בת שבע בחרו בדוד, נקבל כי:
מיכל: דוד \prec יוחאי,
בת שבע: דוד \prec אוריה.
אם דוד מעדיף את בת-שבע על פני מיכל, אז הזוג (דוד, בת-שבע) מערער על השידוך A,
בסתירה לכך שגם A וגם B הם שידוכים יציבים. הסתירה נובעת מההנחה כי C אינו שידוך, ולכן C הוא שידוך. נניח בשלילה כי C אינו שידוך יציב. אזי, יש זוג, נאמר דוד ובת-שבע, שאינם משודכים ב-C זה בזה ומערערים על השידוך.
בת-שבע: דוד \prec אוריה,
דוד: בת-שבע \prec מיכל.