cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סינוטירנוס
המאובנים של הדינוזאור התגלו בתצורת ג'יופוטאנג שבמחוז ליאונינג בסין. למרות קרבתו לדינוזאורים כמו הדילונג הוא היה גדול בהרבה, באורך 9–10 מטר ונראה כמו טירנוזאורוס קטן. הוא היה היצור הגדול ביותר שנמצא בחפירות.
שירות ממסר טלפוני
שירות ממסר טלפוני הוא שירות שנועד לאפשר ללקוחות כבדי שמיעה וחירשים (כו"ח) לבצע שיחה בטלפון באופן זהה לשיחה טלפונית שמבצע לקוח ללא מוגבלות.
חברות הטלפוניה בישראל מכנות שירות זה "מוקד תיווך טלפוני", והוא פועל בישראל, החל מ-15 ביולי 2009, מכוח חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות ותקנות שהותקנו מכוחו.
בישראל
בשנת 2001 פנתה עמותת 'בקול' אל חברת 'סלקום' וביקשה ממנה להפעיל שירות ממסר לקהילת כו"ח. כו"ח שרצו לקבל שירות טלפוני, נרשמו בסלקום אחרי צירוף אישור על זכאותם, וכל זכאי קיבל סיסמה. כשזכאי ביקש מסלקום לבצע שיחה עבורו, היה עליו לכתוב פנייה טלפונית בפקס עם סיסמתו, או לפתוח פנייה באתר אינטרנט ייעודי של סלקום, והשיחה לצד ג' הייתה נעשית על ידי סלקום באותו יום עד שעות הערב. ניהול דו-שיח בין המשתמש ובין סלקום נמשך מספר שעות, משום שכל פנייה נוספת למוקד סלקום דרשה פתיחת פנייה חדשה, שנסגרה עם סיום הטיפול בה על ידי סלקום, עקב היעדר צ'אט ודוא"ל.
סלקום לא דרשה רכישת מינוי כזכאות לשירות, ובקהילת כו"ח שררה אי-בהירות לגבי השירות. כך חבר כו"ח לא ידע שהשירות נועד גם למי שאינו מנוי סלקום, ולא ידע שהמוקד מעביר מסרים טלפוניים לצד ג', אלא היה סבור שמדובר בשירות נגיש אל סלקום עצמה.
ב-2005 הקים אהרון עיני, יושב ראש אגודת החרשים בישראל (אח"א) לשעבר, חברה בשם 'מקשרפון' שסיפקה שירות ממסר באמצעות מצלמת רשת וצ'אט, לפי בחירת הלקוח, תוך תשלום דמי מנוי חודשיים.
בשנת 2008 הקימה אח"א מרכז תקשורת המופעל בשפת הסימנים בווידאו עם אפשרות לצ'אט, על ידי תוכנת אובו. התנאי לקבלת השירות היה תשלום דמי חבר שנתיים לאח"א, והשירות פעל מ-9 בבוקר עד 6 בערב. ב-1 באוקטובר 2016 הקימה גם עמותת המכון לקידום החרש בישראל שירות ממסר הנתמך בווידאו ובשפת הסימנים. בעקבות הפסקת מימון ממשרד הרווחה, נסגר השירות באח"א ב-1 בפברואר 2017.
משרד הרווחה הפעיל שירות ממסר באמצעות תוכנת צ'אט של מיקרוסופט מסנג'ר לפניות חירום בלבד מצד קהילת כו"ח, בדומה למוקד החירום הטלפוני 118. השירות פעל כצ'אט ללא וידאו, ולא התאים לחירשים שלא שלטו בעברית. משרד הרווחה הוא שקבע אם הפניה דחופה דיה כדי לתת את השירות.
אחרי התקנת התקנות
עם תחילת התקנות, עברה סלקום למענה אוטומטי שנשלח לפונים. הפונים הוזמנו להירשם מחדש לשירות בסלקום, הפעם כמנויי סלקום בלבד, או להירשם לשירות אצל חברות הטלפוניה שלהם. היתרון בהודעה זו היה בכך שהמנויים לשירות היו הראשונים שידעו על כניסת התקנות לתוקף, משום שחברי הקהילה האחרים לא ידעו על תקנות אלו, ועקב כך הוגשו ארבע בקשות לתובענות ייצוגיות נגד חברות הטלפוניה בישראל.
שירות הממסר עצמו ניתן על ידי חיוג למספרי טלפון במדינת ישראל, בעברית ובערבית. אח"א השלימה שירות זה על ידי מתן שירות ממסר בשפות הסימנים הישראלית והרוסית, לחירשים ותיקים ולחירשים עולים מחבר המדינות ומאתיופיה.
קהילת כו"ח נתקלה בקשיים בבואה להירשם לשירות אצל חברות הטלפוניה. רוב נציגי החברות לא ידעו על התקנות, והן לא צוינו במערכות שלהם. חלק מהחברות סיימו את השירות בשעה מסוימת בערב, על אף הקבוע בתקנה 5(2): "השירות יינתן בכל ימות השנה ובכל שעות היממה", בדומה לשיחת טלפון רגילה.
חלק מהחברות לא רשמו לשירות את הזכאים שפנו אליהן, וחלקן רשמו באיחור. אחרי הרישום, קבעו חברות הטלפוניה את סוג הפניות שהן תבצענה עבור לקוחותיהם הזכאים. בשנים 2010–2011 סירבה חברת פרטנר לבצע שיחות לשירות הלקוחות שלה, והפנתה את הפונים אל אתר האינטרנט שלה. נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות (נציבות השוויון) טיפלה בעניין זה, ופרטנר הסכימה לבצע שיחות גם לשירות הלקוחות שלה. במאי 2016 סירבה חברת פרטנר לבצע שיחה למספר הטלפון 144, בטענה ש-144 הוא שירות תוכן, ואין באפשרותה להתקשר למספר תוכן, אף על פי שמשרד התקשורת הסדיר את שירותי התוכן ב-2014, ו-144 אינו נמנה עליהם. בנובמבר 2016, סירבה פרטנר לבצע שיחה טלפונית רגילה, בטענה שכבר התקשרה לאותו מקום יומיים לפני כן, ושם נמסר לפרטנר שהנושא בטיפול. עקב סירוב זה, פנתה שוב נציבות השוויון אל פרטנר בדצמבר 2016.
עקב פעולותיהן של חברות הטלפוניה, הוגשו נגדן תובענות ייצוגיות בעניין זה בפברואר 2012 ובאוקטובר 2013. תגובת החברות הייתה שהתקנות אינן חלות עליהן, ובאפריל, נובמבר ודצמבר 2016 ניתנו שלושה פסקי דין על דרך הפשרה על ידי אותו מותב, שחייבו את חברות הטלפוניה לפצות את מגישי הבקשות ואת בא כוחם, להוסיף צ'אט בפנייה לשירות הממסר, ולהגדיל את מגוון המסרים המועבר דרך השירות. עד סוף שנת 2016, לא הפעילו חברות הטלפוניה את הצ'אט במתכונת שנקבעה בפסק הדין. מעבר לכך, עונה נציגת פרטנר לכל הלקוחות באותו הזמן, על מנת לקצר את זמן ההמתנה למענה, הקבוע בתקנות כזמן אמת, והתוצאה היא התארכות הטיפול בלקוחות.
התנהגות צד ג'
נציבות השוויון טיפלה גם בגופים ישראליים שקיבלו שיחות בשירות ממסר מחברות הטלפוניה הישראליות, וסירבו להשיב על הפנייה הטלפונית, בטענה שהנציגה שביצעה את השיחה, איננה הפונה בעצמו. גם כשהסבירה הנציגה הטלפונית שהפונה אינו מסוגל לשמוע או לדבר בטלפון, העלו הגופים דרישות כמו שליחת צילום של תעודת זהות, שליחה של ייפוי כוח, הגעה פיזית של הפונה למקום בו ניתן השירות, או שליחת פקס (במקרה של דרישת ניתוק משירות). במקרים אחרים סירב צד ג' להשיב על השיחה, מתוך חשש שהוא מוקלט בעת השיחה, וביקש מהפונה להגיע ולדבר איתו ישירות. היו גם מי שסברו כי הנציגה הטלפונית ניסתה לבצע עימם עסקת מכירה מרחוק, אף על פי שבתחילת השיחה היא הציגה את עצמה כמי שמעבירה מסר עבור לקוח נגיש. כשצד ג' בישראל קיבל שיחת טלפון משירות ממסר מחוץ לארץ, הוא חשש שהשיחה נעשתה על ידי גורם עוין, וניתק את השיחה.
בארצות הברית
בארצות הברית מופעל שירות הממסר (Telecommunications relay service) מכוח חוק ADA משנת 1990, ומ-2002 השירות ניתן גם בווידאו. ב-2002 הופעל בארצות הברית שירות ממסר טקסטואלי באינטרנט, שניתן היה לפנות אליו מכל העולם, בכפוף לכך שמקבל השיחה ישלוט באנגלית. לאחר מכן נסגר השירות, ואחרי סגירתו, ניתן שירות ממסר באינטרנט בארצות הברית לנרשמים בלבד.
באוסטרליה
באוסטרליה מופעל שירות ממסר לאומי במגוון אפשרויות על ידי צ'אט באינטרנט, צג טקסט בטלפון למי שמדבר ואינו שומע, שליחה וקבלה של סמסים, שיחת וידאו בשפת הסימנים האוסטרלית, כתיבה וקריאה של טקסט, כתיבה ושמיעת צד ג', דיבור איטי בטלפון, וקבלת שיחה מצד ג'. שירות הממסר מציע הדגמה למעוניינים להירשם. בתובענה הייצוגית שהוגשה נגד חברות הטלפוניה בישראל, הסתמכו התובעים על שירות הממסר שניתן באוסטרליה.
קישורים חיצוניים
שירותי ממסר בישראל:
שירות ממסר בעולם:
חורבת זנוח
חורבת זנוח (או חירבת זנוע) היא אתר ארכאולוגי בשפלת יהודה המזוהה עם היישוב המקראי זנוח.
באתר שרידי חורבות, מערות מגורים, מערות קבורה, מתקנים חקלאיים חצובים בסלע בהם גתות, בודדות וספלולים, קולומבריום, כבשן סיד, בורות מים, ערמות סיקול, טרסות ושרידי דרכים עתיקות.
זיהוי
בתקופת שיבת ציון התיישבו בעיר עולי בבל אשר נענו לקריאתו של נחמיה, ולקחו חלק בבניין חומת ירושלים.
סביר ש"זנוחה" היא זנוח שבשפלה, שם התבואה צומחת בשפע ולא זנוח שבהר חברון שעל שפת המדבר.
העיר זוהתה באונומסטיקון של אוסביוס (תחילת המאה ה-4 לספירה) עם יישוב בן זמנו הנמצא בתחום בית גוברין.
בעלי חיים
השטח הטבעי ופתוח משמש בתי גידול מגוונים עבור בעלי החיים כמו סדקים בסלעים, מערות ושיחים.
בעלי החיים החיים בחורבה:
צומח
בגבעה עליה נמצאת חורבת זנוח גדלה צמחיית חורש ובתה, בהם המינים המוגנים אזוב מצוי, כלנית מצויה, לבנה רפואי, מרווה משולשת, נורית אסיה ורקפת מצויה. גם המינים האנדמים עכנאי יהודה ולוענית גדולה והמין הנדיר דמומית השדה צומחים שם.
עצי אלון מצוי, חרוב וכליל החורש בודדים פזורים עליה.
הצמחייה בה כוללת גם אספסת מצויה, אספרג החורש, בוצין מפורץ, גדילן מצוי, גלונית מצויה, גרגרנית ערבית, גרניון רך, זערורית קטנת פרי, זקנן שעיר, חד-שפה מצוי, חרדל לבן, חרחבינה מכחילה, חרצית עטורה, טופח מצוי, טרשנית שרועה, כליינית מצויה, כלך מצוי, כרבולת מצויה, לחך אזמלני, לשון כלב כרתי, לשון פר סמורה, מקור חסידה גדול, מקור חסידה מצוי, מרגנית השדה, מרקולית מצויה, נזמית לופתת, ניסנית דו קרנית, סירה קוצנית, סרפד הכדורים, עוקץ עקרב ריחני,  פרסיון גדול, צהרון מצוי, ציפורני-חתול מצויות, ציפורנית, ציפורנית דקיקה, צמרנית הסלעים, קחוון, קיסוסית קוצנית,  שברק דביק, שום שעיר, שרביטן מצוי ותלתן תריסני.
לקריאה נוספת
אנציקלופדיה מקראית - אוצר הידיעות של המקרא ותקופתו, הוצאת מוסד ביאליק, כרך ב', עמ' 933–934.
לומונוסובסקי (נפה, מוסקבה)
עיקר פיתוח המגורים היה בסוף שנות החמישים; בניינים של תקופה מאוחרת מעטים יותר ואינם משפיעים באופן משמעותי על מראה הנפה. חזית הפיתוח לאורך לנינסקי פרוספקט, שהיא החשובה ביותר מבחינת התכנון העירוני, הוקמה בשנים 1957–1959, שקבעה מראש את המראה האדריכלי של קטע זה באחד הכבישים הראשיים בדרום-מערב הבירה.
דיסוסטיצ'וס מאוסוני
דיסוסטיצ'וס מאוסוני (שם מדעי: Dissostichus mawsoni) הוא מין של דג גרם בן למשפחת הנוטוטיניים שהוא דג הגרם הגדול ביותר באוקיינוס הדרומי ואנטארקטיקה. לעיתים הוא מכונה "בקלת סלע אנטארקטית", אך הוא אינו קרוב לבקלאים, אלא שייך לסדרת הדקראים הגדולה.
דג זה שהוא קרובו לסוג של המין דיסוסטיצ'וס אלגינאידס הוא דג גדול שיכול להגיע לאורך 1.7 מטרים ולמשקל של מעל 135 קילוגרם. הוא בעל לסתות גדולות וחזקות כשל דקר עם שיניים רחבות המזכירות שיני כרישים. למעשה המין מתפקד באופן דומה לכרישים במים חמימים יותר והוא טורף-על הניזון מכל דג שהוא יכול לתפוס. עם זאת מרבית זמנו הוא שוכב על קרקעית הים או נע באיטיות, אך הוא יכול לחטוף טרף במהירות בעזרת לסתותיו. כמו שאר בני משפחתו הוא בעל חומר מונע קפיאה בדמו, מה שמאפשר לו להיות פעיל.
הדג מצוי בעומקים של מעל 2,000 מטר מתחת המים והוא ניזון בעיקר מדגים אחרים כמו חוטמנוניים ודגים אנטארקטיים אחרים, לרבות מבני מינו וכן מקריל ודיונונים. הוא עצמו נטרף בידי עופות ימיים כמו פינגוויניים, טורפים ימיים, לווייתן מינקי, ראשתן ואורקה ואולי גם בידי הדיונון העצום. הוא נידוג גם למטרות מסחריות, אך לא ידוע כמה הוא נפגע מהדיג שלו.
דג זה מתרבה באיטיות יחסית וככל הנראה מתרבה במשך החורף. תוחלת חייו מגיע עד 48 שנים בטבע.
Pete Davidson
Pete Davidson (בעברית: פיט דייווידסון) הוא שיר של הזמרת-יוצרת האמריקאית אריאנה גרנדה, מתוך אלבום האולפן הרביעי שלה, Sweetener. השיר יצא לאור ב-17 באוגוסט 2018, על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס. את השיר כתבה גרנדה יחד עם ויקטוריה מונה ושני מפיקיו, טומי בראון וצ'ארלס אנדרסון. השיר קרוי על שמו של הארוס לשעבר של גרנדה, פיט דייווידסון.
רקע
השיר היה האחרון שהוקלט באלבום Sweetener.
השיר נכתב כשגרנדה החלה לצאת עם פיט דייווידסון, הארוס שלה לשעבר. ההודעה הראשונה על השיר הייתה בפוסט שהעלתה גרנדה באינסטגרם ב-31 במאי 2018, עם התמונה הראשונה שלה עם דייווידסון, ובו כתבה "", חלק מהמילים לשיר העתידי שלה באותה עת. המילים האלו היו רמז לאותו שיר. ב-7 ביוני 2018, גרנדה אישרה שהקליטה לאחרונה אינטרלוד (קטע ביניים) ל-Sweetener. ב-17 ביוני 2018, היא פרסמה קטע מהאינטרלוד, ובאותו היום אישרה את שם השיר "Pete". מאוחר יותר שם השיר שונה ל"Pete Davidson".
ביקורת
השיר קיבל בעיקר ביקורות חיוביות. ניל מק'קורמיק מדיילי טלגרף כתב על השיר "יפהפה לחלוטין, ממתק ששום דבר לא ממס לקריאות "אוו" מאושרות". לואיס ברטון מאייריש טיימס אמר שהשיר "מוסיף קלילות להקלטה". בריטני ספנוס מרולינג סטון אמרה ש"Pete Davidson" הוא "שיר שמעביר את הנקודה רק עם הכותרת שלו, היא מצאה את שלוותה."
ועדת האתיקה של הסנאט של ארצות הברית
הועדה המיוחדת לאתיקה של הסנאט של ארצות הברית (באנגלית: United States Senate Select Committee on Ethics) היא ועדה מיוחדת של הסנאט של ארצות הברית המופקדת על עניינים הקשורים לאתיקה הסנטורית. כללי הסנאט מחייבים את חלוקת ועדת האתיקה באופן שווה בין הסנטורים הדמוקרטים לאלו הרפובליקנים, אם כי יושב ראש הוועדה מגיע תמיד ממפלגת הרוב. חבר הוועדה המוביל ממפלגת המיעוט מכונה סגן יושב הראש, ולא "החבר הבכיר".
היסטוריה
הוועדה המיוחדת לתקנים והתנהלות של הסנאט התכנסה לראשונה בשנת 1965, ובשנת 1977 קיבלה את שמה הנוכחי.
חברות בוועדה
בהתאם לתקנה 25 של הסנאט, הוועדה מוגבלת לשישה חברים, והיא מחולקת באופן שווה בין דמוקרטים לרפובליקנים. משמעות הדבר היא כי כל אחד מהצדדים יכול להטיל וטו על כל פעולה שתנקוט בוועדה.
חיים אריה לייבוש הורוביץ
רבי חיים אריה לייבוש הלוי איש הורוביץ (בכתיב ארכאי: הורוויץ; ח' בסיוון ה'תרי"א – י"ב בכסלו ה'תרס"ה), רב בקהילות קרקוב וז'ולקייב תוך מחלוקת עם החסידים המקומיים. תלמיד חכם בעל השכלה כללית והשקפה מתונה, התיר את הטלטול ברשות הרבים בקרקוב תוך פולמוס הלכתי עם רבים מרבני דורו. והיה פעיל בעסקי ציבור. מחבר שו"ת "חיי אריה".
עמד בראש אספת הרבנים העולמית שהתכנסה בקרקוב באב ה'תרס"ג, אך נטען כי הכשיל אותה עקב חששו מרפורמות דתיות שהיא עלולה לקדם.
ביוגרפיה
נולד בברודי לרבי שאול הורוביץ רבה של טיסמניץ, בנו של רבי משולם ישכר הורוביץ מסטניסלב, ולרבקה שהייתה נכדת רבי אלכסנדר סנדר מרגליות. היה תלמידו של סבו רבי משולם ישכר. בצעירותו רכש גם השכלה כללית מלבד בקיאות בש"ס ופוסקים. נחשב לנואם בעל כושר רטורי.
בא' בטבת תרכ"ח נשא את צפורה בת מיכאל ציפרס מראשי הקהילה היהודית בקרקוב. לאחר נישואיו התגורר בקרקוב, והיה מזכירו של רב העיר רבי שמעון סופר.
בשנת תרל"ט נפטר רבה של ז'ולקייב, רבי יצחק שמשון הורוביץ-מייזלש, ורבי חיים לייבוש נבחר לממלא מקומו לאחר שניצח בהתמודדות את רבי אברהם בנימין קלוגר שנתמך על ידי החסידים, ואת רבי יצחק חיות בנו של רבי צבי הירש חיות. החסידים בעיר לא קיבלו את בחירתו, בשל התלמוד תורה הכללי שייסד בקרקוב למורת רוחם של החסידים שם, ומחלוקת קשה פרצה בעקבות כך. בתשרי תרמ"א הגיע רבי חיים לייבוש לז'ולקייב, ובבואו נערכו הפגנות נגדו שהצריכו את התערבות המשטרה המקומית. בחירתו אושרה לבסוף על ידי הרשויות המקומיות הודות לתמיכתם של ראשי הקהילה הנאורים. סמוך לבואו העביר רבי חיים לייבוש מתפקידם את שלושת השוחטים של העיר שפעלו כל העת כנגד בחירתו וניסו להפוך את הגלגל לטובתו של המתחרה רבי אברהם בנימין קלוגר, והביא מעיר אחרת שוחט חילופי. דבר זה עורר סערה גדולה והקים עליו את זעמם של חסידי בעלז, ובעיתון החרדי בגליציה קול מחזיקי הדת שהיה נתון להשפעת חסידות בעלז, אף פורסם מאמר חריף כנגדו בשל כך.
ברבנות קרקוב
בחורף תרמ"ה עזב רבי חיים לייבוש את ז'ולקייב וחזר לקרקוב על מנת להתמודד על משרת הרבנות בעיר שהתפנתה לאחר פטירתו של רבי שמעון סופר באדר תרמ"ג. החסידים התנגדו למינויו עקב פרשת התלמוד תורה, ותמכו ברבי עקיבא קורניצר חתנו של רבי שמעון כרב העיר, ורבי חיים לייבוש מונה בשנת תרמ"ח לתפקיד ממלא מקום הרב בלבד, לצד רבי עקיבא קורניצר חתנו של הרב המנוח שמונה על ידי החסידים. בקיץ תרנ"ט היה לרב הרשמי של הקהילה.
נודע בעסקנותו ובפעליו לטובת הקהילה, ופעמיים אף הוזמן לראיון אצל הקיסר פרנץ יוזף. כמו כן השתדל רבות לטובת פליטי הפוגרומים ברוסיה של שנת תרס"ג. והביע אהדה גם לחובבי ציון.
בחודש אב תרס"ג יזם רבי אהרן מנדל כהן מקהיר כינוס אספה עולמית של רבנים בקרקוב במטרה ליצור מוסד רבנות עולמי (עוד קודם לכן ניסה הרב כהן לחדש את הסמיכה). רבי חיים לייבוש התנגד לכינוס האספה עקב חששו משינויים ותיקונים בדת שהיא עלולה להכריז עליהם. הוא שלח מכתב לרב כהן שיבטל את האספה ואיים כי ישלח מכתבים לרבני גליציה שיחרימו את האספה. לאחר לחצים רבים ולאור הופעתה של משלחת רבנים ממצרים בראשותו של הרב כהן, ניאות לבסוף לקיום האספה, בתנאי שלא ידונו בה בענייני הלכה או על הציונות, ובתנאי שהוא יעמוד בראשה, וינהל את האסיפות בפועל, מתוקף מעמדו כמרא דאתרא.
פטירתו
בשנתו האחרונה לקה במחלת לב, נפטר מדלקת ריאות במוצאי שבת י"ב בכסלו תרס"ה בשעה 3.00 לפנות בוקר, אבל כללי הוכרז בקרקוב וגם התיאטרון העירוני שבת לרגל המאורע, עיריית קרקוב הציעה להדליק לכבודו את פנסי הרחובות, אך הבקשה נדחתה על ידי דייני העיר עקב האיסור של הליכה בחוקות הגוים.
113 שנה אחרי פטירתו - בי"ב בכסלו תשע"ח חודשה מצבתו על ידי אגודת אהלי צדיקים.
אשתו צפורה שימשה במשך כ-50 שנה כאם בית היתומים בקרקוב, נפטרה בל' בכסלו תרפ"ח.
פולמוס העירוב
בשנת תרמ"ח הדפיס רבי חיים לייבוש את ספרו "תקון עירובין" במגמה להתיר את הטלטול בשבת בקרקוב, על אף שעמודי העירוב הוסרו, בהסתמך על נהר הוויסלה הזורם במרכז העיר, וכן על גדרות וצורות הפתח ועל היתר דומה שנערך בוורשה. כנגד ההיתר יצא בחריפות רבה רבי מנחם מנדל קרנגל, תלמיד חכם וביבליוגרף בעל שם מקרקוב, שהדפיס ספר נגדי בשנת תרנ"ב בשם "תורת עירובין". רבי חיים לייבוש הדפיס בתגובה קונטרס בשם "מודעה רבה", והרב קרנגל חזר והדפיס תגובה נגדית בשם "ביטול מודעה".
בדעתו של רבי חיים לייבוש תמכו: סבו רבי משולם ישכר הורוביץ מסטניסלב, אביו רבי שאול הורוביץ מטיסמניץ, רבי חיים אלעזר וקס, ודייני העיר, רבי חיים נתן דמביצר, רבי יוסף לדרברגר, ורבי קלונימוס גוטווירטה. בדעתו של הרב קרנגל תמכו רבי עקיבא קורניצר, ורבנים נוספים ביניהם: רבי יצחק שמלקיס, רבי יחזקאל שרגא הלברשטאם, רבי שלום מרדכי שבדרון, רבי יצחק אלחנן ספקטור, רבי רבי ישראל איסר שפירא, ורבי יעקב וידנפלד שלא הסכים לפרסם את דעתו לאיסור כנגד דעתו של רבו מנוער רבי משולם ישכר הורוביץ.
חותך פיצה
חותך פיצה או סכין פיצה הוא כלי המשמש לחיתוך פיצה לפרוסות.
היסטוריה
ב-20 בספטמבר 1892, המציא דויד ס. מורגן, את חותך הפיצה הראשון בצורתו המודרנית ורשם אותו כפטנט. למרות זאת, במקור הוא לא שימש לחיתוך פיצה אלא לחיתוך טפטים.
סוגים
ישנם שני סוגים עיקריים של חותך פיצה. הסוג הנפוץ ביותר הוא גלגלת פיצה, הכוללת גלגל המחודד בקצותיו אותו האדם החותך מעביר בכיוון בו הוא רוצה לחתוך את הפיצה, והסוג השני היא סכין גדולה ומעוקלת הנקראת מצלונה (Mezzaluna, חצי ירח באיטלקית) אשר נעה קדימה ואחורה כדי לחתוך את הפיצה. שני הסוגים מגיעים בגדלים שונים.
ניתן להשתמש בגלגלת פיצה גם לשימושים אחרים, כגון עבודות אומנות. המצלונה משמשת גם לקיצוץ עגבניות (בעיקר הדגם עם הלהב הכפול) ולחיתוך עשבי תיבול.
מה פה הולך
מה פה הולך הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי אריק איינשטיין. השיר יצא לאור ב-4 בינואר 2015, שנה לאחר מותו של איינשטיין, כסינגל מתוך המהדורה המחודשת של אלבומם המשותף של איינשטיין ומיקי גבריאלוב, "בדשא אצל אביגדור", על ידי חברת התקליטים פונוקול.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי איינשטיין, הולחן והופק על ידי גבריאלוב, והוקלט על ידי איינשטיין בינואר 1971, בסיום הקלטת האלבום "בדשא אצל אביגדור". בהקלטת השיר השתתפו חברי להקת הצ'רצ'ילים, חיים רומנו ורוב האקסלי, בניגון גיטרה. השיר צורף למהודרה המיוחדת של האלבום "בדשא אצל אביגדור", שיצאה לאור ב-12 במרץ 2013, לצד קטעי בונוס נוספים: השירים "אני ואתה" ו"אני אוהב לישון" בגרסאות בשפה האנגלית, והשיר "אני מבין" בעיבוד של רוב האקסלי. השיר הוא הסינגל השני של איינשטיין שיצא לאחר מותו, לאחר "לפעמים", שיצא שנה קודם לכן והוקלט בשנת 2000.
הצלחה
במצעד סוף שנת 2015, שנערך על ידי מדיה פורסט, הגיע השיר למקום ה-48.
תיאו ואורה קוסטר
תיאו ואורה קוסטר היו זוג מפתחי משחקים וצעצועים ישראלים.
תיאו קוסטר נולד ב-1929 באמסטרדם. היה חבר לכיתה של אנה פרנק, ובמהלך המלחמה הסתתר הרחק מאמסטרדם אצל בני זוג נוצרים, שהוכרו כחסידי אומות העולם. עבד בבית הדפוס של אביו באמסטרדם, ובשנת 1955 עלה לישראל. אצל חברים בנתניה פגש את אורה, מורה לציור ממושב כפר חיים, ולימים התחתנו. השניים הקימו חברה לפיתוח משחקים וצעצועים בשם "דגמי תאורה" (הלחם של שמותיהם) שבו אורה הגתה את הרעיון ותיאו עסק במימושו. את המשחק הראשון המציאה אורה למען בנה בן החמש, והמשחק נרכש על ידי חברת "דלק" כדי שישמש כמתנה לעובדי החברה. בשנים הראשונות שלאחר מכן עסקו בני הזוג קוסטר בהמצאת מתנות מיוחדות ומוצרי קידום מכירות לחברות ישראליות, בהן ויטה, שופרסל והמועצה לשיווק פרי הדר. סוכן ספרים שהשיג להם חוזים בחו"ל לייצור משחקים שהמציאו הוביל להתמקדותם בפיתוח משחקים. ב-1965 המציאו את "שין שין", מקלוני פלסטיק צבעוניים שניתן לחברם זה לזה בדרכים שונות. המשחק נמכר בישראל לגלידות "שטראוס", ובמדינות נוספות, ובין השאר נמכר לחברת המזון האמריקאית "בורדן", שהתמשה במקלונים כמחזיקי שלגון שנקראו "Elsie Stix", על שם אלסי הפרה, שהייתה סמל מסחרי של החברה. עד 1981 נמכרו בארצות הברית כ-12 מיליארד שלגונים עם מקלונים אלה.
בשנת 1975 עתרה חברת "דגמי תאורה" לבג"ץ, בתביעה שעל ייצוא דגמי צעצועים שפיתחה, לשם ייצורם בחו"ל, יינתנו לה תמריצי מס, כמקובל ביחס לייצוא תעשייתי. העתירה נדחתה בנימוק שייצוא זה איננו ייצוא של מוצרים תעשייתיים אלא ייצוא של דגמים שלפיהם מייצרים מוצרים תעשייתיים, ולכן אינו נכלל בפעילות שמזכה בתמריצי מס, אף שגם הוא מכניס מטבע זר למדינה.
בני הזוג קוסטר פיתחו משחקים נוספים, בהם כאלה המיוצרים על ידי חברת המשחקים הגרמנית הגדולה "רבנסבורגר". המשחק "נחש מי?" שפיתחו מיוצר על ידי חברת "הסברו" האמריקאית. בשנת 2021 זכה להצלחה גדולה הצעצוע "פופיט", שאותו פיתחו בני הזוג בשנת 1975 ונמכר ב-2012 לחברת FoxMind הקנדית.
אורה קוסטר חיברה גם ספרי משחקים רבים.
תיאו קוסטר נפטר באפריל 2019 ואורה קוסטר נפטרה ביולי 2021. בניהם, בועז וגדעון, ואשתו של בועז עליזה, ממשיכים את דרכם בחברה המשפחתית, שסל המוצרים שפיתחה כולל 190 משחקים.
ב- 2007 יזמו תאו ואורה את הפקת הסרט התיעודי "חברי הכיתה של אנה פרנק" בבימויו של אייל בורס, בו מופיע תאו (אז, מוריס) בתפקיד עצמו ומספר יחד עם עוד חמישה מחברי הכיתה של אנה פרנק על אנה ועל קורותיו כילד יהודי במלחמת העולם השנייה.
גנים לאומיים ימיים בישראל
בישראל, גן לאומי ימי הוא שטח ימי מוגן, שהוכרז כחוק על מנת לשמר אתרי מורשת ונוף, ולעודד פעילויות קיט וספורט ימי שתואמות את ערכי המקום. הרשות הממשלתית האחראית להכרזה, פיתוח ואחזקת הגנים הלאומיים הימיים בישראל היא רשות הטבע והגנים.
כיום, אין גנים לאומיים ימיים מוכרזים בישראל, אך ישנם גנים לאומיים ימיים מאושרים, ובהם הגן לאומי ים ג'סר א-זרקא, וכן, גם הצעות שונות לגנים כאלו. בין האתרים הארכאולוגיים המתאימים להכרזתם כגנים לאומיים ימיים נכללים אתרי עתיקות שנבנו ביבשה וששקעו בים, אתרים פרהיסטוריים שהוצפו עם עליית מפלס הים באלפי השנים האחרונות ואתרי ספינות טרופות ומטענן.
גנים לאומיים ימיים מוצעים בישראל
בין ההצעות לגנים לאומיים ימיים בישראל נמנות:
קארלו קיטי
קארלו קיטי (באיטלקית: Carlo Chiti, 19 בדצמבר 1924, פיסטויה - 7 ביולי 1994, מילאנו) הוא מהנדס שתכנן מספר מעונים למכוניות מרוץ של פרארי ואלפא רומיאו.
קריירה
קארלו קיטי נולד בפיסטויה ובשנת 1953 סיים תואר בהנדסה באוניברסיטת פיזה. הוא התחיל לעבוד באלפא רומיאו וכאשר מחלקת מרוצים נסגרה עבר לפרארי. בהיותו בפרארי הוא היה מעורב בתכנון של מכוניות שזכו בפורמולה 1 עונת 1958 ובפורמולה 1 עונת 1961. הוא גם עסק בהדרכת מהנדסים צעירים. בשנת 1962 בעקבות חילוקי דעות עם אנצו פרארי הוא ומספר מהנדסים בולטים נוספים עזבו את פרארי והקימו חברה ATS. חברה זו תכננה מכונית ATS 2500 GT וגם הקימה קבוצה שהתחרה בתחרויות פורמולה 1. אמנם החברה לא זכתה להצלחה מסחרית ונסגרה לקראת שנת 1963.
קארלו קיטי חזר ל"אלפא רומיאו" שפתחה מחלקת מרוצים מחדש. הוא היה אחראי על תכנון מספר מנועים שהותקנו במכוניות שזכו באליפויות העולם. בהמשך נחתם חוזה עם קבוצת מרוצים Brabham על ניצול מנועים מתכנון של קיטי. מכונית של ניקי לאודה שקיטי תכנן זכתה במספר מרוצים במהלך מרוצי פורמולה 1 עונת 1978. כאשר החוזה הסתיים, קיטי שכנע את מנהלי אלפא רומיאו להמשיך בתכנון מנועים למכוניות מרוץ. החברה הקימה מחדש קבוצת מרוצים ובתחילת שנות ה-80 זכתה במספר הצלחות אך לא הצליחה לשחזר תקופת הזהר של העבר.
בשנת 1984 קיטי עבר לחברת Motori Moderni שהתרכזה בתכנון מנועים למכוניות פורמולה 1. בין היתר הוא תכנן מנוע לקבוצת מרוצים של סובארו אך קבוצה לא הצליחה בתחרויות.
סיביריאדה
סיביריאדה (ברוסית: Сибириада) הוא סרט סובייטי משנת 1979 בארבעה חלקים, המשתרע על רוב המאה העשרים בבימויו של אנדריי קונצ'לובסקי.
קארלו קיטי
קריירה
בשנת 1999 חברת קוניגסג רכשה סט תוכניות למנוע מתכנון של קיטי.
סיביריאדה
הסרט מביא את סיפור ההיסטוריה הרוסית מתחילת המאה ה-20, כפי שהיא משתקפת מבעד לקורותיהן של שתי משפחות המתגוררות בכפר שכוח בסיביר, והתמורות המלוות אותן משך שלושה דורות. בסרט כיכב הבמאי-שחקן ניקיטה מיכאלקוב. הסרט זכה בפרס הגרנד פרי של פסטיבל קאן (1979).
פרובקטרוזאורוס
פרובקטרוזאורוס (שם מדעי: Probactrosaurus; משמעות השם: "לפני בקטרוזאורוס") הוא סוג של דינוזאור צמחוני מהקבוצה דמויי הדרוזאורים, הקרובה להדרוזאוריים בעלי "מקור הברווז". הוא התקיים במזרח אסיה של הקרטיקון העליון לפני 96 עד 88 מיליון שנה מזמננו.
הדינוזאור התגלה בידי משלחת סובייטית-סינית למדבר גובי שבמונגוליה סביב 1960 והוא תואר ב-1967 בידי החוקר הרוסי אנטולי קונסטאנטינוביץ' רוז'דסטוונסקי (Anatoly Konstantinovich Rozhdestvensky). הוא נתן לדינוזאור את שמו עקב הדמיון שלו להדרוזאור בקטרוזאורוס. הסוג כלל רק את המין Probactrosaurus gobiensis, שנקרא על שם הימצאו במדבר גובי. ממצא נוסף של גולגולת שהתגלה במונגוליה ונשלח למוסקבה ובהמשך לבייג'ינג נחשב למין נוסף בסוג אך ב-2002 החוקר דייוויד ב. נורמן ראה בו מין זהה למין המקורי.
הפרובקטרוזאורוס היה אורניתופוד אוכל צמחים באורך מוערך של 5.5 מטרים ומשקל של 1 טון. מבנה הלסתות שלו היה צר מעט ביחס להדרוזאורים האמיתיים, עם לסת תחתונה עמוסה בסוללת שיניים כמו אצל האיגואנודון. היו לו גפיים ארוכות ואגודל דוקרני קטן בבסיס הכפות ששימש להגנה. בעבר הוא השתייך למשפחת האיגואנודוניים אך כיום רואים בו אחד מאבות ההדרוזאורים האמיתיים, הקרוב לסוג אאולמביה.
דייב (סדרת טלוויזיה)
דייב (באנגלית: Dave) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת הדרמה קומית שהושקה בערוץ FXX של רשת FX ב-4 במרץ 2020. היא נוצרה על ידי ג'ף שפר והראפר והקומיקאי ליל דיקי שמגלם את הדמות הראשית שמבוססת על גרסה דמיונית של עצמו, כשלצידו מככב בסדרה ההייפ מאן שלו GaTa שמגלם את עצמו. הסדרה מתמקדת בחוויותיו של דייב האקסצנטרי ששואף להפוך לראפר מוכר.
באפריל 2023 יצאה העונה ה3
תקציר העלילה
לדייב אין את הרקע הנפוץ של ראפר אמריקאי מוכר - הוא ממשפחה יהודית אמידה, בעל גוון עור לבן וחסר חזות קשוחה - אך הוא חדור נחישות להפוך למוכר כאחד הראפרים הגדולים בכל הזמנים. לתפיסתו הוא כבר שייך לפנתאון הענקים בתחום ורק נותר לו לפרוץ לקדמת הבמה על מנת לקבל את ההכרה לה הוא ראוי.
הפקה
בפברואר 2019 נודע שרשת FX הזמינה סדרה בכיכובו של הראפר ליל דיקי.
קרבות חרקים
קרבות חרקים (באנגלית: Insect fighting) הוא סוג של ענף ספורט, במסגרתו משסים חרקים זה בזה.
סוגים שונים של קרבות חרקים מוגדרים כספורט רשמי באזורים מסוימים בסין, יפן, וייטנאם ותאילנד. לרוב, הקרבות כוללים אלמנט של הימורים.
לקרבות חרקים היסטוריה ארוכה, לדוגמה לקרב צרצרים מסורת סינית מימי שושלת טאנג (907-618). קרבות צרצרים היו במקור תחביב של הקיסרים, אך בתקופה מאוחרת יותר הפכו לתחביב של פשוטי העם. ביפן, נפוצים קרבות חיפושיות.
הפגזת ירמות' ולואוסטופט
הפגזת ירמות' ולואוסטופט, שבחופה המזרחי של אנגליה, נערכה ב-25 באפריל 1916 על ידי הצי הקיסרי הגרמני במהלך מלחמת העולם הראשונה. ההפגזה בוצעה על ידי שייטת סיירות מערכה, מלווה בסיירות קלות ובמשחתות. לבד מגרימת נזק לערים אלה, ששימשו בסיס לצי הבריטי, מטרת ההתקפה הייתה משיכת חלקים מן הצי המלכותי הבריטי לקרב בתנאים נוחים לגרמנים, וכן סיוע לאירים, אשר מרדו באותה עת בבריטים (מרד חג הפסחא). להפגזה נלוותה התכתשות בין הצי הגרמני לבריטי, שלא היו לה השלכות משמעותיות.
רקע
בעת מלחמת העולם הראשונה נהנה הצי הבריטי מיתרון גדול על הצי הגרמני, מה גם שהבריטים הקפידו לשמור חלק גדול מספינותיהם מרוכזות בכל נקודת זמן. נראה היה, אם כן, שכדאי לצי הגרמני להימנע מעימות ישיר בים הפתוח עם הבריטים, כיוון שאז עשוי לבוא יתרון זה לידי ביטוי. מסיבה זו גם נתן הקייזר וילהלם השני הוראה בהתאם, שאסרה על הצי הגרמני להגיע לעימות מקיף עם הצי הבריטי שלא בקרבת חופי גרמניה. במקום זאת בחר הצי הגרמני בפעולות לחימה עקיפות, בהן לוחמות קבוצות קטנות יחסית של ספינות, ופשיטות על חופי בריטניה היו אחת מדרכי הלחימה האלה. נוספה לכך התקווה שהבריטים יפזרו חלק מספינותיהם לצורך הגנת מטרות אפשריות לפשיטה, במקום לרכזן. כן הגרמנים קיוו שספינות בריטיות שירדפו אחר הפושטים, יתעמתו עם הגרמנים סמוך לחופיהם של האחרונים, ובתנאים עדיפים לגרמנים. כמו כן, באביב 1916, הגרמנים סברו שחלקים גדולים מן הצי הבריטי נמצאים מחוץ לחופי האי הבריטי: כוח אחד, דרומי, בהופדן (Hoofden), סמוך לחוף ההולנדי, ומדרום לשרטון דוגר, וכוח אחר, צפוני, סמוך לנורווגיה. כך, קיוו הגרמנים, יהיה קל יותר לתוקפים לחמוק בדרך אל יעדם. כן, במקרה של היתקלות, קל יהיה להתמודד עם חלקיו השונים של הצי הבריטי בעודם מפוצלים, ולהתעמת עם כל חלק בנפרד. בפועל, לאחר סדרת תאונות, בהן התנגשו מספר ספינות בריטיות זו בזו, נטשו הבריטים את תוכניתם לפעולה בצפון, והספינות האמורות חזרו למימי בריטניה, לסקפה פלו ולרוסיית' (Rosyth) שבחופה המזרחי של סקוטלנד.
גרייט ירמות' (Great Yarmouth) אשר בנורפוק, המכונה בפשטות ירמות', הייתה בסיס צוללות של הצי המלכותי, ואילו לואוסטופט (Lowestoft) אשר בסאפוק, מעט דרומה משם, הייתה בסיס לשולות מוקשים ולמקשות (זורעות מוקשים). תאריך ההתקפה תוזמן כך שתיערך בד בבד עם מרד חג הפסחא באירלנד, ובכך הגרמנים נענו לבקשות המורדים לסיוע. כן נערכה התקפה של שש ספינות אוויר 'צפלין' בלילה שקודם יום ההתקפה. אלה הטילו פצצות על נוריץ' (Norwich), האריץ' (Harwich), איפסוויץ' ולינקולן, ללא אבדות לעצמן. עם תום ההפצצה הן נועדו לסייע בתצפית לספינות התוקפות.
הגרמנים
הכוח הגרמני בכללותו, בפיקודו של אדמירל ריינהרד שר כלל 22 ספינות מערכה וסיירות מערכה, חמש ספינות מערכה ישנות יותר, 12 סיירות קלות ו-48 משחתות. להתקפה עצמה יועד רק חלק מכוח זה, עליו פיקד סגן אדמירל פרידריך בדיקר (Bödicker). הכוח התוקף כלל חמש סיירות מערכה: 'זיידליץ' (Zeydlitz), 'ליצוב' (Lützow), 'דרפלינגר' (Derfflinger), 'מולטקה' (Moltke) ו'פון דר טן' (Von der Tann), ארבע סיירות קלות וכן כוח משחתות. שאר הכוח הגרמני נותר כגיבוי למקרה שהתוקפים יתקלו בכוח בריטי עדיף.
כן שלחו הגרמנים מספר צוללות לזירת ההתרחשויות, ובנוסף, נקטו באמצעים כמו מיקוש ושיגור צוללות, כדי לשבש את הגעתו של כוח ימי בריטי מכיוון סקוטלנד, שם עגן בדרך כלל רובו הגדול של הצי הבריטי.
הבריטים
מן הצד הבריטי, הצי הגדול, הכוח הימי החזק בעולם באותה עת, עגן בסקפה פלו וברוסיית'. קרוב יותר לזירת ההתרחשויות, בהאריץ', עגן 'כוח האריץ' ' בפיקודו של האדמירל רג'ינלד טירוויט (Tyrwhitt), ובו שלוש סיירות קלות ו-18 משחתות. הבריטים קבלו ידיעות על הפלגת הכוח הגרמני ב-24 באפריל בצהרים, סמוך לצאתו, ובערב אף גילו את יעדו, באמצעות יירוט מברק של הצי הגרמני. כוחות צי בריטיים, הן בסקפה פלו, הן בהאריץ', הועמדו בכוננות לקראת ההתקפה הגרמנית הצפויה, וקיבלו פקודות לנוע דרומה וצפונה, בהתאמה, לקראת התוקפים.
נוסף לאלה היו לבריטים בזירה שש צוללות שבסיסן היה ירמות', ושש נוספות בהאריץ'.
הדרך אל היעדים
הספינות הגרמניות יצאו למשימתן בצהרי יום 24 באפריל 1916, ועשו דרכן ליעדן תוך עקיפת שדות מוקשים בריטיים. בשעה 16:00 סיירת המערכה 'זיידליץ', אשר שימשה ספינת הדגל של האדמירל בדיקר, עלתה על מוקש צפונה מערבה לנורדרני (Norderney או Nordeney) שבאיי פריזיה המזרחית, בשטח שביממה הקודמת נוקה ממוקשים, ו-11 איש נהרגו. הספינה, אליה חדרו כמויות גדולות של מי ים, ניזוקה קשות, מהירותה הוגבלה ל-15 קשר, והיא נאלצה לחזור לבסיסה בנהר היאדה (Jade), מלווה בשתי משחתות ובצפלין. האירוע גרם לעיכוב: מפקד הכוח עבר לסיירת המערכה 'ליצוב', ויתרת הכוח שינתה את נתיבה כדי להימנע ממוקשים ומצוללות בריטיות.
הפגזה והתכתשויות עם הבריטים
ב-25 באפריל, בשעה 3:50, לפנות בוקר, הבחין טירוויט בכוח הגרמני. למרות העדיפות הגרמנית המוחצת, הוא ניסה למשוך את הכוח הגרמני ממטרתו לכיוון הכוח הבריטי שבפיקודו, אלא שהסיירות הקלות הגרמניות המשיכו לכיוון יעדן המקורי. ב-4:10, סיירות המערכה הגרמניות פתחו באש על לואוסטופט מטווח של 10-13 ק"מ. במשך עשר דקות הן הרסו כ-200 בתים ושתי עמדות תותחים בריטיות, וגרמו לשלושה הרוגים ו-12 פצועים. משם הכוח הגרמני פנה צפונה לגרייט ירמות', אותה התקשה לאתר בשל ערפל. כן הטביעו הגרמנים שתי סירות פטרול בריטיות ושבו את צוותיהן. טירוויט, שניסיונו להטות את הגרמנים ממטרתם לא צלח, הפנה פניו אל עבר הגרמנים וב-4:30 הגיע לטווח מגע עם הסיירות הקלות הגרמניות. כוח האריץ' פתח באש מטווח של כ-14,000 יארד (כ-12,750 מ'), והחטיא. ב-4:40,מ סיירות המערכה, אשר הספיקו לירות רק מספר מועט של פגזים על ירמות', פנו לסייע לסיירות הקלות, שמצידן ניסו לתמרן את הבריטים לכיוון סיירות המערכה. ב-4:45, טירוויט הבחין בסיירות המערכה בטווח של כעשרה מייל (כ-16 ק"מ) מצפונו, ולנוכח עליונותם המוחצת של הגרמנים, פנה דרומה בכוונה להתרחק. סיירות המערכה הגרמניות פתחו באש על כוח האריץ'. אחת הסיירות הקלות, 'קונקסט' ('כיבוש', Conquest), נפגעה ונגרמו לה אבדות: 25 הרוגים ו-13 פצועים. כן נפגעה בחדר הדוודים המשחתת 'לארטס' (Laertes), ואבדותיה היו הרוג אחד וחמישה פצועים. סיירת קלה נוספת נפגעה קלות. לאחר 13 דקות של התכתשות סבו הגרמנים, כאשר הבריטים יצאו אל מחוץ לטווח תותחיהם, ואשר חששו שכוח בריטי עדיף עושה דרכו לזירה, פנו למימי הבית, ובדרכם חברו לכוח החיפוי. בכל אותו הזמן עשה 'הצי הגדול' את דרכו דרומה, אולם היה רחוק מכדי להתערב, וגם תנאי ים קשים האטו את התקדמותו, וב-12:30 פנה חזרה לסקוטלנד. טירוויט ניסה עוד מספר שעות להגיע למגע עם הכוח הגרמני, עד שב-8:40 קיבל פקודה מהאדמירליות לחדול.
אחרית דבר
למרות שכללית, לא ניצלו הגרמנים את עדיפותם המקומית הגדולה כדי להכות משמעותית בבריטים, הפגזת ירמות' ולואוסטופט העלתה את המוראל של הצי הגרמני, ובעקבות זאת העזתו גברה. בעקיפין הוביל הדבר לקרב יוטלנד, הקרב הימי הראשון בו העזו הגרמנים לצאת להתמודדות בקנה מידה גדול עם הבריטים.
מן הצד הבריטי, הביאה ההפגזה לתגבור כוחות הצי המאבטחים את חופה המזרחי של אנגליה, שכבר היה יעד למספר תקיפות דומות, כמו הפשיטה על ירמות' והפשיטה על סקרבורו, הרטליפול וויטבי. הדבר התאפשר, בין השאר, כיוון שבשלב זה של המלחמה הבריטים הצטיידו בספינות במספר שדי היה בו לאפשר עמידה במטלה נוספת זו.
משטרת בית ג'וברין
משטרת בית ג'וברין הוא מבנה משטרה הנמצא ממערב לקיבוץ בית גוברין. המבנה הוקם ב-1942 על ידי הבריטים במתכונת מצודות טגארט כחלק מההערכות הביטחונית שלהם בתקופת המנדט. המקום שוחרר על ידי כוחות צה"ל במסגרת מבצע יואב. לאחר מלחמת העצמאות שימש תקופה ארוכה כבסיס צבאי עד נטישתו. מוגדר כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
ההיסטוריה של האתר
משטרת בית ג'וברין הייתה אחת מ-62 מצודות טגארט שהקימו הבריטים בשנים 1940-1943 על מנת לשפר את ביטחון האזרחים שחיו בארץ בעקבות מאורעות 1936-1939. האדמה עליה הוקמה התחנה הושכרה לבריטים על ידי עבדאללה אל-עזי שהיה בעל אדמות רבות באזור וזאת בתמורה לחיבור ביתו למים זורמים וחשמל. משטרת בית גוברין הייתה בין הראשונות שהקימו הבריטים מדגם משטרה זה. חוזה הקמתה נמסר לקבלן הארי פ. קיי אשר בנה את המצודה בבית ג'ברין ועוד תחנות נוספות כמו משטרת עיראק סווידאן ומשטרת הג'יפתליק. המשטרה הוקמה על גבעה ומטרתה הייתה לשמור על הדרך שעולה ממישור החוף הדרומי לחברון והרי יהודה (כביש 35). התחנה אכלסה כ-70 שוטרים (בריטים וערבים) וכן סוסים עבור הכוחות הרכובים.
בסיום המנדט מסרו הבריטים את המשטרה לכוחות הערבים ועם פריצת מלחמת העצמאות השתלט הצבא המצרי על המקום, דבר שאיפשר לו לשלוט על התנועה באזור. ב-25 באוקטובר 1948 ניסתה פלוגה מגדוד 52 של חטיבת גבעתי, בפיקודו של שלמה להט, לכבוש את המשטרה ואף הצליחה לפרוץ למשטרה ולהשתלט על חלק מהמבנה אולם עקב מספר נפגעים גבוה ניתנה פקודת נסיגה. רק ב-27 באוקטובר 1948 הצליח גדוד 89 של חטיבה 8 לכבוש את המשטרה והכפר הערבי השכן בית ג'יברין. מהלך זה השלים את מבצע יואב (שנערך בין 15 ל-22 באוקטובר 1948) ואיפשר להדק את הסגר על כיס פלוג'ה. מיד לאחר כיבוש התחנה נאלצו הלוחמים להדוף מתקפה ירדנית שהגיעה מאזור חברון.
לאחר מלחמת העצמאות הוקם במקום בסיס של משטרת ישראל. ב-1958 הפך המקום למחנה צבאי כשבחלק מהזמן שימש כבסיס מג"ב. כיום המבנה משמש את מג"ב דרום במסגרת פעילות מוגברת של משמר הגבול באזורי התפר.
מבנה האתר
האתר נבנה בצורת הסיפרה 8 בכיוון מזרח מערב.
יחסי ליבריה–סיירה לאון
יחסי ליבריה–סיירה לאון הם ההיחסים הדו-צדדיים בין ליבריה לסיירה לאון. שתי המדינות חתמו על הסכם אי-תוקפנות בשנת 2007 כשנשיא סיירה לאון ארנסט באי קורומה נכנס לתפקידו. בינואר 2011 תיאר דיפלומט אפריקאי את היחסים כ"לבביים".
עבדות
שתי המדינות היו יעדים לעבדים לשעבר מאמריקה, כמו גם לאנשים שחולצו על ידי הצי הבריטי מספינות עבדים בדרך לאמריקה. אלה ששוכנו בשני השטחים נודעו כאנשי קריו ואמריקו-ליברים, ובסופו של דבר הקימו את האליטות המקומיות של שתי המדינות. ליבריה הפכה לעצמאית בשנת 1847, ואילו סיירה לאון נותרה מושבה של בריטניה עד 1961.
יחסים
היחסים היו מתוחים בין ליבריה לשכנותיה, כולל סיירה לאון, בתקופת נשיאותם של סמואל דו וצ'ארלס טיילור. בשנת 1983, גנרל הליבריה תומאס קוויוונקפה ברח לסיירה לאון לאחר שהואשם בניסיון הפיכה. תחת טיילור התעמתו הכוחות המזוינים בסיירה לאון עם הכוחות המזוינים של ליבריה, שהותירו כמה אנשים הרוגים.
במהלך מושבי בית הדין המיוחד לסיירה לאון, התובעים טענו כי צ'ארלס טיילור השתתף באופן פעיל בהנחיית ליבריה לאסטרטגיות של החזית המאוחדת המהפכנית, קבוצת מורדים בסיירה לאון; בין הטענות היה שהוא קבע להסיע את מפקדי RUF למונרוביה כדי להיפגש איתם באופן אישי.
פליטים ויחסים לאחר המלחמה
סיירה לאון הייתה היעד של למעלה מ־40,000 פליטים ליבריים שנמלטו במהלך מלחמת האזרחים הליברית הראשונה ומלחמת האזרחים הליברית השנייה. שמונה מחנות הוקמו במחוז קנמה בסיירה לאון במחוז המזרחי שלה. לאחר תום המלחמות, החל מסע השבה על ידי נציבות האו"ם לפליטים (UNHCR) להחזרת הליברים הביתה. במקום לחזור לליבריה, כמה אלפי פליטים בחרו להשתלב בקהילות סיירה לאון אליהן ברחו. ביוני 2007 נפתח מחדש בו ווטרסייד, מעבר גבול. הוא נסגר בשנת 1990 לאחר שטיילור פלש לליבריה והשתלט על ממשלת ליבריה. ליבריה בישרה את זה כסימן לשיפור היחסים ולתמרץ לסחר הדו צדדי, מכיוון שזה קיצר את מרחק הנסיעה בין מונרוביה לפריטאון.
ועדת התחבורה והתשתיות של בית הנבחרים של ארצות הברית
היסטוריה
הוועדה לתחבורה ותשתיות נודעה בעבר כוועדה לעבודות ציבוריות ותחבורה בשנים 1975–1994, וכוועדה לעבודות ציבוריות בשנים 1947–1974.
ועדות משנה
ישנן שש ועדות משנה:
קים מין-וו
קים מין-וו (בקוריאנית: 김민우; נולד ב-25 בפברואר 1990) הוא כדורגלן דרום-קוריאני, המשחק בעמדת הקשר בצ'אנגדו רונגצ'נג.
קריירת מועדונים
קים את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל של אוניברסיטת יונסיי. בקיץ נבחן בפ.ס.וו. איינדהובן, אך לא חתם בקבוצה.
ב-8 בינואר 2010, קים חתם בסגאן טוסו ששיחקה אז בליגה השנייה ביפן. ב-7 במרץ 2010, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד קונסאדולה סאפורו. ב-9 במאי 2010, הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 3–4 נגד אויטה טריניטה. בעונת, רשם 7 שערים ב-28 משחקים ובסיום העונה עלתה סגאן לליגת העל היפנית. בסיום עונת, סיים את חוזהו בקבוצה ושוחרר.
בקיץ קים חתם בצ'אנגדו רונגצ'נג מליגת העל הסינית.
קריירה בינלאומית
שנה לאחר מכן, זומן לראשונה לסגל הנבחרת לקראת משחק ידידות נגד. ב-10 באוקטובר 2014, הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–2 נגד.
קים השתתף עם הנבחרת בגביע אסיה בכדורגל 2015 ומונדיאל 2018.
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-30
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-30 שמעניקה האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה, נערך בשנת 1977, בו הוענקו פרסים לסרטים הטובים ביותר של שנת 1976.
זוכים ומועמדים
עמית באפט"א: דניס פורמן
קונסטנטין קונסטנטינוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה
קונסטנטין קונסטנטינוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (ברוסית: Великий князь Константи́н Константи́нович; 22 באוגוסט 1858 – 15 ביוני 1915) היה בנו של קונסטנטין ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, נכדו של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה ואחיינו של אלכסנדר השני, קיסר רוסיה. קונסטנטין קונסטנטינוביץ' נודע בעיקר על פעילותו בתחום האומנות ועל היותו פטרון בפיתוח המדעים אשר כיהן לתקופה מסוימת כנשיא אקדמיית המדעים הממלכתית של האימפריה הרוסית.
ביוגרפיה
קונסטנטין קונסטנטינוביץ' נולד בארמון סטרלנה ב-1858 לקונסטנטין ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, בנו של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה ולאלכסנדרה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג. צעירותו של הנסיך לבית רומנוב כללו תוכנית לימודים פרטנית שהתמקדה בהיסטוריה, אסטרטגיה צבאית ולימוד שפות. בעודו עוקב אחר נושאי הלימוד הקלאסיים אשר נקבעו עבור בני מעמדו, במקביל הורשה לו לפתח נטייה אישית לחקר של אמנות ולמוזיקה, והוא נודע כבעל כישרון יוצא דופן בנגינה בפסנתר. לאחר סיום לימודיו נכנס קונסטנטין לשירות בצבא האימפריה הרוסית, כפי שהיה צפוי מכל בני רומנוב.
בחירתו הראשונית של קונסטנטין קונסטנטינוביץ' הייתה לעקוב אחר הקריירה של אביו ולהיכנס לשירות הצי הרוסי הקיסרי, שם הרפתקאותיו על סיפון ספינות החקר והמסע הרחיקו לכת עד לחופיה המערביים של ארצות הברית. הוא לא היה מרוצה מחיי הצי ולאחר שקיצר את שירותו הורשה לו להצטרף למשמר איזמאיאלובסקי הקיסרי של אלכסנדר השני, קיסר רוסיה. על פי מסורת המשפחה נישא לנסיכה גרמנית, אליזבת, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג, בתו של מוריץ, נסיך סקסוניה-אלטנבורג. אליזבת מעולם לא המירה את דתה לנצרות האורתודוקסית הרוסית ונשארה נוצרית פרוטסטנטית מאמינה בת לזרם הלותרניזם לאורך כל חייה. בדרך כלל סידור נישואים שכזה לא היה מתקבל על הדעת, אך לפי חוקי הנישואים שקבע פאבל הראשון, קיסר רוסיה נדרש מיורש העצר להיות בן לאם אורתודוקסית ולא צופה שאחד מילדיו של קונסטנטין קונסטנטינוביץ' ירש את הכתר (ילדיו היו נינים של הצאר).
לאחר שעזב את הצבא עסק קונסטנטין באמנויות שבהם מצא עיסוק חייו. הוא כתב שירה וארגן אירועי תיאטרון, בהם הוא עצמו לקח חלק בהצגות. העניין של קונסטנטין בתיאטרון הוביל אותו לכתוב מחזות. המחזה "מלך יהודה" (Царь Иудейский) שכתב, שהופיע לראשונה בתיאטרון ההרמיטאז' בשנת 1913 ויצר סערה רבה מכיוון שהייתה הפעם הראשונה שנסיך גדול הופיע על הבמה 'הציבורית' כשחקן. בהצגה גילם את דמותו של יוסף הרמתי. לקונסטנטין קונסטנטינוביץ' היה כמו כן גם עניין רב בחקר מדעי, הוא תרם כספים למשלחות ובהן המשלחת של אדוארד פון טול ואלכסנדר קולצ'ק לאוקיינוס הקרח הצפוני בין 1900 ל-1902. למשך מספר שנים כיהן הנסיך הגדול גם בתור נשיא האקדמיה הממלכתית למדעים של האימפריה הרוסית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, באוקטובר 1914, נפצע קשה הנסיך אולג בנו של קונסטנטין בחזית המזרחית נגד הקיסרות הגרמנית והאימפריה האוסטרו-הונגרית ולאחר מכן מת בווילנה כשהוריו לצדו. אולג היה לבן המלוכה היחיד שמת מאירועי מלחמת העולם הראשונה ובן בית רומנוב היחיד שנהרג בקרב. קונסטנטין קונסטנטינוביץ' היה בעל בריאות רעועה עוד קודם לכן, אך הטרגדיה של מות בנו הובילה אותו לדיכאון שהקשה עליו עוד יותר. הנסיך הגדול מת ב-15 ביוני 1915 והיה בן רומנוב האחרון שנקבר במבצר פטרופבלובסקיה לפני מהפכות 1917 ברוסיה. שלושה מבניו של קונסטנטין נרצחו על ידי הבולשביקים במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה.
משפחתו
מנישואיו של קונסטנטין קונסטנטינוביץ' עם אליזבת, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג, נולדו לזוג תשעה ילדים:
בונגאני זונגו
בונגאני זונגו (באנגלית: Bongani Zungu; נולד ב-9 באוקטובר 1992 בדודוזה שבדרום אפריקה) הוא כדורגלן דרום אפריקאי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת אמיין מליגת המשנה הצרפתית ובנבחרת דרום אפריקה.
קריירת מועדונים
זונגו הצטרף לאוניברסיטת פרטוריה מדינמוס בתחילת עונת, ועזר למועדון לסיים במקום השמיני בעונת הבכורה שלו בליגת העל הדרום-אפריקאית. בתום העונה עבר לממלודי סאנדאונס, גם היא מליגת העל הדרום-אפריקאית. הוא שיחק במועדון במשך שלוש עונות, בשתיים מתוכן זכה באליפות דרום אפריקה, כשהוא עורך 58 הופעות ליגה ומבקיע שער אחד.
ב-20 בינואר 2016 פורסם כי זונגו יעבור לוויטוריה דה גימארייש מליגת העל הפורטוגלית בתום עונת. הוא ערך 19 הופעות ליגה במועדון, והבקיע שער אחד.
ב-31 באוגוסט 2017 הצטרף זונגו לאמיין מליגת העל הצרפתית.
ב-5 באוקטובר 2020 הושאל זונגו לגלאזגו ריינג'רס מליגת העל הסקוטית. ב-8 בנובמבר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 8-0 על המילטון אקדמיקל במסגרת המחזור ה-14 בליגה. בסך הכל ערך זונגו 14 הופעות ליגה במשך תקופת ההשאלה, ובתום עונת זכה עם גלאזגו ריינג'רס באליפות סקוטלנד.
קריירה בינלאומית
ב-17 באוגוסט 2013 ערך זונגו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת דרום אפריקה, בניצחון 2-0 על נבחרת בורקינה פאסו במשחק ידידות. ב-15 בנובמבר 2013 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 3-0 על נבחרת סווזילנד במשחק ידידות.
הוא היה חלק מסגל נבחרת דרום אפריקה בטורנירים גביע אפריקה לאומות 2015 וגביע אפריקה לאומות 2019.
אורדזאורוס
אורדזאורוס (שם מדעי: Oardasaurus) הוא סוג של לטאה קדומה שחיה בסופו של תור הקרטיקון במאסטריכט לפני 72 מיליון שנה על האי הקדום האצג, כיום ליד העיר האטג שבטרנסילבניה, רומניה. שם הזוחל הוא על שם הכפר "אורדה דה ג'וס" (Oarda de Jos) שברומניה, לידו נמצאה הלטאה.
לטאות אלו חיו באי לצד פאונה ייחודית הכוללת זאורופודים גמדיים, פטרוזאורים עצומים ודינוזאורים דו-רגליים קטנים. ממבנה שיניהם נראה שהיו טורפים של פרוקי-רגליים ושל חולייתנים קטנים, אך ייתכן שגיוונו גם בצמחייה.
Sweet Melody
רקע וכתיבה
ב-18 באוקטובר 2020, הלהקה פרסמה סרטון טיזר בעמוד הטוויטר, ורמזה להודעה בקרוב. ב-19 באוקטובר, חשפה את תאריך יציאת השיר יחד עם תצוגה מקדימה של הקליפ שלו. השיר עצמו נכתב על ידי בריאן גרסיה, מורטן ריסטורפ, רובין אוליבר פריד, אוזואכי אמניקה, טיילור פארקס והופק על ידי אוליבר פריד, טיילור פארקס, אוזואכי אמניקה, ריסי ופיפלס.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-8 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ פורסם בערוץ היוטיוב של ליטל מיקס ב-23 באוקטובר 2020, בסמוך לצאת הסינגל עצמו.
מארי ראמבר
דיים מארי ראמבֶּר, גב' דיוּקְס (באנגלית: Dame Marie Rambert, Mrs Dukes, מסדר האימפריה הבריטית, 20 בפברואר 1888 - 12 ביוני 1982) הייתה רקדנית ומורה יהודייה-אנגליה ממוצא פולני, שהשפיעה רבות על הבלט הבריטי, הן כרקדנית והן כמורה.
ילדות ונעורים
ראמבר נולדה למשפחה יהודית ליברלית בוורשה, פולין. שמה המקורי היה צִיבְיָה (צֶסְיָה) רמבם. אביה ושניים מאחיה שינו בהמשך את שמות המשפחה, כדי שייחשבו לבנים יחידים ויזכו לפטור משירות צבאי בצבא הצאר, וכך, בעוד שאחד מאחיה שמר על השם רמבם, אביה שינה את שמו ל"רמברג", אח אחר היה ל"רמברט" והשלישי שינה את שמו ל"ורשבסקי". היא שינתה את שמה ל"מרים ראמברג" ולבסוף קיבעה אותו בצורה הצרפתית "מארי ראמבר". בשנים הבאות הכירו אותה ידידים ורקדנים כ"מִים".
ראמבר הייתה הרביעית בשבעה ילדים. הבת הבכורה, רחל, נישאה לסופר העברי מיכה יוסף ברדיצ'בסקי. השנייה, אווה ראמברג-פיגולה, הייתה אשתו של חוקר החיתים הגרמני הוגו היינריך פִיגוּלָה ואמו של הפיזיקאי יוהאנס פיגולה.
ראמבר פגשה את בעלה, אשלי דיוקס, חייל בחופשה, בסעודה חגיגית ב-1917. באוטוביוגרפיה שלה מספרת ראמבר: "אחרי ארבעה ימים של פגישות אישיות, ושבעה חודשים של התכתבות, נישאנו ב-3 במרץ 1918." נישואיהם נועדו, במידה מסוימת, לאפשר לדיוקס לקבל ארבעה שבועות של חופשה ממושכת, במקום יומיים. הם נמשכו 41 שנים, עד מותו של דיוקס בשנת 1959; נולדו להם שתי בנות.
הכשרה
ראמבר החלה את הכשרתה לבלט בשלב מוקדם בלימודיה. היא לא התרשמה מן המבנה והביצוע של הבלט, והריקוד לא קסם לה עד שהלכה שבי אחר ריקודה של איזדורה דאנקן כשראתה אחת מהופעותיה, ו"התרגשה עמוקות מיפי ריקודה של דאנקן".
בשנת 1905, לאחר מעורבות בהפגנות פוליטיות, דחקו בה הוריה לעבור לפריז וללמוד רפואה, כאשר תתגורר לבטח עם דודה ודודתה, גם הם רופאים. במסיבה שהשתתפה בה רקדה מזורקה, וריקודה מלא החיים זיכה אותה בתשואות. הייתה זו הופעתה הראשונה, בין אם ראתה אותה ככזאת או לאו. באותה מסיבה פגשה את ריימונד דאנקן, אחיה של איזדורה, הוא שיבח אותה על ביצוע מעולה, ותשוקתה לריקוד ניעורה מחדש. היא למדה אצל מאדאם ראט מבלט האופרה של פריז והמשיכה בקולג' דאלקרוז אצל אמיל ז'אק-דאלקרוז שהציג לפניה את היוריתמיקה.
באחד הימים בא סרגיי דיאגילב לצפות בשיעור בקולג' דאלקרוז, ואחריו הציע לה לבוא לברלין וללמוד אצלו בבלט רוס. לאחר היסוס, נענתה להצעה ועבדה בשיתוף פעולה עם בלט רוס בהנהלת דיאגילב בעונת 1912–1913. וצלב ניז'ינסקי התקשה בעבודה עםהמקצבים המוזרים והמתחלפים של סטרווינסקי בפולחן האביב, ודיאגילב שכר את שירותיה של ראמבר לסייע לו בעזרת היוריתמיקה, שלמדה אצל דאלקרוז. היא רקדה בלהקת בלט רוס, שבה הופיעה באגם הברבורים, ז'יזל ו"שחרזדה". לאחר סיור הופעות עם ניז'ינסקי ובלט רוס, לא חודש החוזה שלה והיא החליטה שהגיעה העת לפתוח בפרק חדש. ב-1914 עברה לאנגליה ולמדה אצל אנריקו צ'יקטי.
בלט ראמבר
לאחר הלימודים עם צ'יקטי, חזרה ראמבר ללמוד אצל מאדאם ראט באופרה של פריז והשקיעה את עצמה בלימודים. בשנת 1919 החלה ללמד עוד שיעורי בלט ובהמשך ייסדה בית ספר לבלט משלה בבדפורד גרדנס, לונדון. ב-1926 הקימה להקה משלה, שנקראה במקור "מועדון בלט". הלהקה עברה שינויי שמות רבים, בדומה לראמבר עצמה. היא החלה להופיע בהצגות רביו ליליות בלונדון. ההצגה הלא-רשמית הראשונה התקיימה ב"לילות על חוף הנהר" בתיאטרון הלירי (האמרסמית), והמשיכה עוד זמן מה בהצגות רביו. ראמבר החלה לאתר רקדנים וכוריאוגרפים חדשים ומבטיחים, בהם פרדריק אשטון, שילבה אותם בלהקתה ונתנה להם הזדמנות לצמוח ולגדול. מ"רקדני מארי ראמבר", השתנתה הלהקה לבלט ראמבר, אחר להקת המחול ראמבר, ומ-2014 היא קרויה פשוט "ראמבר", להקת מחול מודרני, היוצאת לסיורי הופעות ברחבי העולם. מועד הולדתה של הלהקה נקבע כהצגה הראשונה של "טרגדיית אופנה" של פרדריק אשטון (1926), מועד המציב אותה כלהקת הבלט הראשונה בבריטניה.
אשלי דיוקס, בעלה של מארי, שיפץ וחידש בניין והפך אותו לתיאטרון מרקורי, שם התקיימו רוב ההופעות של בלט ראמבר. נאמר, כי "נוטינג היל גייט, שם ניצב תיאטרון מרקורי, היה על מדרונות האולימפוס". בלט ראמבר מבצע בלטים כגון "קופליה", לצד "צל לילה" של בלנשין.
ראמבר הייתה נחושה בדעתה למצוא כוריאוגרפים חדשים ומחדשים. בין הסטודנטים שלה, ובהמשך עמיתיה, היו אשטון, אנטוני טיודור, אגנס דה מיל ואחרים. בשנת 1965 חוללה ראמבר, בעזרת התגלית האחרונה שלה, נורמן מוריס, מהפכה בלהקתה, ששמה מעתה דגש על מחול מודרני. ברפרטואר הלהקה נכללו עם הזמן בלטים עכשוויים יותר, אבל הוא כולל עדיין רשימה עצומה של היצירות, שהלקה ביצעה במשך השנים. ראמבר שיתפה פעולה עם מיליסנט הודסון, בשנת 1979 להחייאת הכוריאוגרפיה של ניז'ינסקי לפולחן האביב. שחזור הכוריאוגרפיה הושלם ב-1987. ראמבר ידועה כמי שעזרה, לצד נינט דה ולואה, ליצור את קהילת הבלט בבריטניה ולשמר את כוחה. "יצירתו של בלט בבריטניה הוא אחד ההישגים המפוארים ביותר ברשומות האמנות של המאה שלנו. הדבר נזקף כל-כולו לזכות האידיאליזם ששילהב את ראמבר ואת דה ולואה", מייסדת הבלט המלכותי.
מוות
מארי ראמבר מתה ב-12 ביוני 1982.
קורפוס המילואים ה-38 (האימפריה הגרמנית)
היסטוריה
קורפוס המילואים ה-38 הוקם ב-24 בדצמבר 1914. כחלק מהגל השני של הגיוס במלחמת העולם הראשונה. כמפקדו הראשון מונה גאורג פון דר מרוויץ, והוא כלל את דיוויזיות המילואים ה-75 וה-76. הקורפוס הוצב תחת פיקוד הארמייה העשירית ולחם עימה בקרב השני על האגמים המזוריים בתחילת חורף 1915. לאחר מכן הועבר דרומה ונלחם יחד עם האוסטרו-הונגרים נגד האימפריה הרוסית במהלך מתקפת גורליצה-טרנוב ומתקפת הבוג. בשנת 1916 לחם הקורפוס במתקפת ברנוביץ', ובשנת 1917 לחם נגד מתקפת קרנסקי. באוקטובר 1917 הועבר הקורפוס לחזית המערבית, שם הוצב תחת פיקוד פלגת הארמייה C. באביב 1918 לחם הקורפוס במתקפת האביב הגרמנית כחלק מהארמייה ה-18. לאחר מכן לחם הקורפוס במתקפת מאה הימים, ובסוף המלחמה היה הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השלישית, במסגרת קבוצת הארמיות וילהלם.
קיין קריצ'לו
קיין סינקלייר קריצ'לו (באנגלית: Kane Sinclair Crichlow; נולד ב-21 באוגוסט 2000 בוורוויק שבברמודה) הוא כדורגלן ברמודי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת ווטפורד מהפרמייר ליג ובנבחרת ברמודה.
תחילת הקריירה
קריצ'לו נולד בברמודה, ובשנת 2011 עזב את המדינה והצטרף למחלקת הנוער של קורנייה מספרד. בשנת 2018 הצטרף למחלקת הנוער של וימבלדון.
ווטפורד
ב-14 במאי 2019 חתם קריצ'לו בווטפורד. ב-22 בספטמבר 2020 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשעלה כמחליף בהפסד 3-1 לניופורט קאונטי במסגרת הסיבוב השלישי של גביע הפוטבול ליג.
קריירה בינלאומית
ב-25 במרץ 2021 ערך קריצ'לו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ברמודה, בהפסד 5-1 לנבחרת קנדה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת.
המפלגה הנציונל-דמוקרטית של גרמניה
המפלגה הנציונל-דמוקרטית של גרמניה (בגרמנית: Nationaldemokratische Partei Deutschlands; נקראת גם בקיצור: NPD), היא מפלגת ימין קיצוני גרמנית המזוהה עם ערכים ניאו נאצים.