cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בורנמות' (כדורגל)
עלייה ראשונה לפרמייר ליג
בורנמות' המשיכה לשבור שיאים גם עם פתיחת עונת, כשב-25 באוקטובר 2014 ניצחה הקבוצה 0–8 את בירמינגהאם סיטי, ניצחונה הגבוה ביותר בהיסטוריה. שלושה ימים אחר כך, ניצחה הקבוצה את וסט ברומיץ' אלביון מהפרמייר ליג בתוצאה 1–2 במסגרת גביע הליגה, והעפילה לראשונה בתולדותיה לרבע גמר המפעל. בנוסף, מחזור אחד לפני סיום העונה בליגת המשנה, הקבוצה עשתה היסטוריה ועלתה לליגה הבכירה לראשונה בתולדותיה לאחר 124 שנים. לאחר שניצחו 0–3 את בולטון הם הבטיחו את המקום השני בצ'מפיונשיפ והעפלתם לפרמייר-ליג.
ב-26 ביולי 2020 על אף ניצחון במחזור הסיום של הפרמייר ליג על אברטון, בורנמות' סיימה במקום ה-18 בליגה ובכך ירדה לצ'מפיונשיפ לאחר חמש עונות בפרמייר ליג.
חזרה לפרמייר ליג
בסיום עונת 2021/2022 סיימה בורנמות' במקום השני בצ'מפיונשיפ ושבה לפרמייר ליג לאחר היעדרות של שנתיים.
ב-27 באוגוסט 2022, במחזור הרביעי של עונת 2022/2023, הובסה ברונמות' 9-0 על ידי ליברפול באצטדיון אנפילד, לאחר המשחק פוטר מאמן הקבוצה סקוט פארקר מתפקידו, בורנמות' סיימה את העונה במקום ה-14, 5 נקודות מעל הקו האדום.
אצטדיון הקבוצה
אצטדיון הקבוצה הוא אצטדיון "דין קורט", המכיל 11,464 מקומות ישיבה. האצטדיון נחנך בשנת 1910 ובמשך השנים בוצעו בו מספר שינויים.
תארים
אליפות הצ'מפיונשיפ: 2014/2015
סגל שחקנים
נכון ל-7 בספטמבר 2022
(בהשאלה מסאות'המפטון)
(קפטן) (קפטן שני)
לסקר קטרג'יו
לסקר קטרג'יו (רומנית: Lascăr Catargiu; נובמבר 1823 - 11 באפריל 1899), מדינאי רומני שמרן יליד יאשי שבנסיכות מולדובה, שכיהן ארבע פעמים כראש ממשלת רומניה.
חייו
בין השנים 1859–1866 היה בין מנהיגי האופוזיציה בתקופת שלטונו של אלכסנדרו יואן קוזה. משנת 1866 התמנה לראש מועצת השרים (ראש ממשלה), אך כהונתו נמשכה תקופה קצרה עקב אי יכולתו לשתף פעולה עם שותפיו הליברלים.
ב־24 במרץ 1871 הקים קטרג'יו ממשלה שמרנית יציבה, בפעם הראשונה בתולדותיה של רומניה, ממשלה שמשך כהונתה היה עד 17 באפריל 1876. אי יכולתם של הליברלים להשלים עם מדיניותו הפרו-מלוכנית של קטרג'יו הביאה בסופו של דבר לפירוק הממשלה.
קטרג'יו נשאר באופוזיציה עד שנת 1899, שנה שבה הקים ממשלה חדשה, שהחזיקה מעמד 7 חודשים בלבד. בשנת 1891 הוא נבחר בפעם הרביעית כראש מועצת השרים, כהונה בה החזיק למשך 4 שנים נוספות.
במשך תקופת כהונתו האחרונה היה אחראי למספר רב של רפורמות.
לב חופשי
לב חופשי הוא אלבום האולפן החמישי של הזמר מוקי מאז החל בקריירה עצמאית. האלבום יצא בפברואר 2014 בהוצאת חברת הליקון וכלל בתוכו את הלהיטים "ילד של אבא" ו"לב חופשי". מוקי, שכתב את מילות כל השירים, הגדיר את האלבום כ"אלבום הכי אישי שלי, מסע ארוך של חיפוש עצמי". בעקבות יציאת האלבום זכה מוקי בתואר "זמר השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של "קול ישראל".
השירים באלבום
האלבום "לב חופשי" הוא האלבום הראשון בקריירת הסולו של מוקי בו הוא בחר לשתף פעולה עם אמנים שונים, שהלחינו את שירי האלבום. השיר "לב חופשי", שהיה הסינגל הראשון שיצא בחודש אוקטובר 2013, הולחן על ידי דודו טסה. השיר זכה להצלחה במצעדים והגיע למקום השני במצעד הפזמונים השנתי של גלגלצ ווואלה ולמקום השישי במצעד של רשת ג'. חודשיים לאחר מכן יצא הסינגל השני "ילד של אבא", שהולחן על ידי יאיא כהן אהרונוב מלהקת הדג נחש. השיר נחשב ללהיט הגדול של האלבום ואף נבחר כשיר השנה של אקו"ם וזכה בתואר במצעד של וואלה וגלגלצ, במצעד של ערוץ 24 ותחנות הרדיו האזוריות ובמקום השלישי במצעד של רשת ג'.
דודו טסה הלחין גם את שיר הסיום של האלבום ("אוהב אותך יותר") ויאיא כהן אהרונוב הלחין שני שירים נוספים ("אם יש סיכוי", "מה תעשי איתי"). בנוסף השתתפו בלחני האלבום גם שלומי שבן, זאב נחמה, יזהר אשדות ויונתן גולדשטיין (ג'וני הקטן). בנוסף אירח מוקי את הזמרת שירי מימון בשיר "לראות הפוך".
באוקטובר 2014 קיבל האלבום מעמד "אלבום זהב" על מכירה של יותר מ-15,000 עותקים.
ברכת סליחה
נוסח הברכה
לפי נוסח ארץ ישראל: "סְלַח לָנוּ אָבִינוּ כִּי חָטָאנוּ לְךָ, מְחֵה וְהַעֲבֵר פְּשָׁעֵינוּ מִנֶּגֶד עֵינֶיךָ, כִּי רַבִּים רַחֲמֶיךָ. בָּרוּךְ אַתָּה ה' הַמַּרְבֶּה לִסְלוֹחַ."
משמעות הברכה
התפילה מבקשת מחילה מהקב"ה על שני סוגי עבירות: "פשע" ו "חטא". אלו שניים מבין שלושת סוגי העבירות המוזכרות במקרא, כשהעבירה השלישית היא "עוון".
הברכה מכוונת לכך שה' לא מסתפק רק בעונש לחוטא ושכר לצדיק, אלא נותן לחוטאים אפשרות לחזור בתשובה, כפי שנאמר בספר יחזקאל:
על פי המדרש, המשפט "חנון המרבה לסלוח" נאמר על ידי המלאכים לאחר שיהודה התוודה על חטאו עם תמר.
מנהגים
ברוב קהילות האשכנזים נוהגים על פי השל"ה להכות על החזה בעת אמירת המילים "חטאנו" ו"פשענו", בדומה לאמירת וידוי, למנהג חסידי חב"ד בתפילות שאין אחריהם תחנון ובתפילת ערבית לא מכים על החזה.
סליחות
החל מימי הגאונים, הונהג לומר סליחות בתוך ברכת הסליחה בחזרת הש"ץ של תענית ציבור. מנהג זה התקבל בתקופת הראשונים בכל תפוצות ישראל. ברם, רבי יוסף קארו כתב שמנהג ארץ ישראל בימיו לא לומר את הסליחות בברכת הסליחה אלא להמתין ולאמרם לאחר חזרת הש"ץ, וזהו המנהג שהוא מעדיף. בעקבות זאת עברו לנהוג כך רוב מתפלל נוסח הספרדים. בתקופה מאוחרת יותר, החל מסוף המאה ה-18 החלו גם האשכנזים במזרח אירופה להעביר את הסליחות אל לאחר חזרת הש"ץ. כיום אמירת הסליחות בברכת הסליחה נותרה בקהילות מערב אירופה ומרכזה בלבד. במקרה כזה נוהגים לומר "כי א-ל טוב וסלח אתה" (הנוסח הרגיל בנוסחאות אחרות) במקום "כי מוחל וסולח אתה".
פאוליוס שירביס
פאוליוס שירביס (בליטאית: Paulius Širvys; 6 בספטמבר 1920, פדוסטליס - 27 במרץ 1979, וילנה) היה משורר ליטאי. שיריו הליריים, השאובים במידה רבה מאירועי חייו, הם בדרך כלל קצרים ועל רבים מהם חוברו לחנים. נחשב לאחד ה"בארדים" (משוררי העם, דאיניוס dainius) של עמו, יצירותיו אהובות על כמה דורות של ליטאים.
שנות ילדותו וצעירותו
פאוליוס שירביס נולד בשנת 1920 בכפר פּדוּסטֶליס במחוז זאראסאי. מילדותו נאלץ לעבוד על מנת לעזור לפרנסת המשפחה. למד בבתי ספר יסודיים בעיירות דוסטוס ואלכסנדרוולה. בשנת 1940 סיים את לימודיו בבית ספר חקלאי בסלאי ועבר ללמוד בבית ספר לפיקוח וטרינרי (kontrolasistentų kursus)   בגרוזדג'יאי. אחרי כניסת הכוחות הסובייטים לווילנה למד שם בבית ספר צבאי סובייטי בשנים 1940-1941. בימי מלחמת העולם השנייה, פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות מצאה אותו בשבנצ'יונליאי. נפל בידי הגרמנים כשבוי מלחמה ואחרי שברח ממחנה השבויים על יד מינסק נתפס שוב ונשלח לעבודות כפייה בגרמניה בשנת 1942. בשנת 1944 הצליח שוב לברוח, חצה את קווי החזית בליטא וחזר לשורות הצבא הסובייטי כחייל בחטיבה הליטאית הסובייטית 16. השתתף בקרבות בצפון ליטא ובקורלנד, שבה נפצע בקרב. אחרי המלחמה שוחרר מהצבא והתחיל לעבוד כעורך עיתונים מקומיים ברוקישקיס, פנדליס, מרקינה ורודישקס.
חייו הבוגרים ודרכו כמשורר
יצירותיו הראשונות פורסמו בכתבי עת בשנת 1948. בשנים 1954–1955 עבד במערכת כתב העת "ליטרטורה איר מנאס" "Literatūra ir menas ("ספרות ואומנות") ובשנים 1958-1962 בכתבי העת "מוסקלייביס" "Moksleivis" ("התלמיד") ו"גניס" Genys ("הנקר") (ב 1962). ב-1957 סיים לימודי ספרות במכון ע"ש מקסים גורקי במוסקבה. בין השנים 1967–1969 עבד כהגאי באניות הדייגים שבסיסן בקלייפדה. השירה הלירית של שירביס מושפעת מזכרונותיו מזמן מלחמת העולם השנייה ומהמסורת הפולקלורית הליטאית. יש בה כנות ביטוי ומלודיות עצובה המזכירה את שירי העם. פאוליוס שירביס נפטר בווילנה במרץ 1979, בגיל 59. הובא לקבורה בבית הקברות אנטקלניס בווילנה.
יצירות
שירביס פרסם שישה קובצי שירה: תורגם לרוסית על ידי דוד מרקיש ול.מיל (1961)
פאוליוס שירביס תרגם לליטאית משיריו לילדים של סמואיל מרשק
הנצחה
1995 - מחוז הולדתו, זאראסאי, הקים פרס לשירה על שמו, המוענק כל שנתיים
יחידה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
שיווי משקל מקוטע בתאוריה החברתית
שיווי משקל מקוטע בתאוריה החברתית הוא שיטה להבנת שינוי במערכות חברתיות מורכבות. השיטה בוחנת את ההתפתחות של שינוי מדיניות, לרבות התפתחותם של סכסוכים. התאוריה גורסת כי רוב המערכות החברתיות מתקיימות במשך תקופות ארוכות של יציבות, אשר נקטעות בתזוזות פתאומיות של שינוי קיצוני. התאוריה שואבת השראה במידה ניכרת מהתאוריה הביולוגית של שיווי משקל מקוטע שפותחה בידי הפלאונטלוגים ניילס אלדריג' וסטיבן ג'יי גולד.
המודל של שיווי משקל מקוטע של שינוי מדיניות הוצג לראשונה על ידי פרנק באומגרטנר ובריאן ג'ונס ב-1993 ומאז קיבל תשומת לב הולכת וגוברת במסגרת הגישה המוסדית-היסטורית. המודל קובע כי באופן כללי מדיניות משתנה רק באופן תוספתי (אינקרמנטלי) כתוצאה ממספר מגבלות, ובעיקר ה"דביקות" של תרבויות ארגוניות, אינטרסים שקועים והרציונליות המוגבלת של מקבלי החלטות. שינוי מדיניות ייקטע אפוא באמצעות שינוי בתנאים אלו, ובמיוחד שינויים במפלגות השלטון או שינויים בדעת קהל. כתוצאה מכך, מדיניות מאופיינת בפרקי זמן ארוכים של יציבות, אשר נקטעים בידי שינויים גדולים אך לא תכופים כתוצאה משינויים בחברה או בממשלה. דבר זה בא לידי ביטוי במיוחד במגמות עכשוויות של מדיניות בתחום הסביבה והאנרגיה. כמו כן נמצא כי גם מדיניות הפיקוח על נשק ומדיניות הטבק הפדרלית בארצות הברית משתנות באופן מקוטע. במחקר של מיכאל גיבל נמצא כי למרות תזוזה משמעותית לשינוי מדיניות טבק מדינתית, מדיניות הטבק המדינתית בארצות הברית בין 1990 ל-2003 לא התאפיינה בשינויי מדיניות מקוטעים, דבר אשר פעל לטובת סדר יום של מדיניות פרו-עישון.
כפי שציינו כמה חוקרים, היישומים הביולוגיים של שיווי משקל מקוטע החיו מחדש "תאוריה אודות שינוי בתוך ישויות". בה בעת, ישנה ביקורת על כך שיישומים בתחום מדעי החברה של רעיון שיווי המשקל המקוטע התרחקו מרעיון מרכזי בתאוריה הביולוגית המקורית של שיווי משקל מקוטע: הרעיון שאזור גאוגרפי ממלא תפקיד משמעותי בקביעה אלו אוכלוסיות צפויות לשינויים חדים ופתאומיים בזמן נתון.
האגודה לסוכרת נעורים
האגודה לסוכרת נעורים (סוג 1) בישראל היא מוסד ללא כוונת רווח, שהוקם בשנת 1983 על ידי הורים לילדים סוכרתיים מסוג 1 (סוכרת נעורים). האגודה היא שלוחה של קרן המחקר העולמית JDRF, הפועלת למימון וקידום מחקרים פורצי דרך בתחום הטיפול ומציאת המרפא לסוכרת סוג 1. לצורך מציאת המרפא למחלה נדרש מחקר, והאגודה פועלת מזה עשרות שנים לקידום ולעידוד המחקר בישראל, באמצעות גיוס כספים למטרה זו.
כיום, מונה העמותה אלפי חברים ומתנדבים רבים, המסייעים לאגודה לקדם את מטרותיה. כמו כן, לאגודה ועד מנהל, אשר נציגיו הם סוכרתיים בוגרים והורים לילדים סוכרתיים, הפועלים בהתנדבות לשיפור חייהם של סוכרתיים מסוג 1 בישראל ולהעלאת המודעות למחלה בקרב הציבור.
סוכרת נעורים
סוכרת נעורים הנה מחלה כרונית שאינה ניתנת לריפוי. היא מתפרצת כאשר מערכת החיסון של הגוף תוקפת את תאי הבטא בלבלב, שמייצרים אינסולין ומביאה להרס מוחלט שלהם. כתוצאה מכך הגוף מפסיק להפריש את ההורמון אינסולין והסוכר (גלוקוז) נותר בדם ואינו נכנס לתאים.
קידום מדיניות ואכיפת זכויות
האגודה פועלת כל העת לקידום זכויותיהם של סוכרתיים בכל קשת הגילאים, במגוון צמתי החיים. זאת, מתוך החשיבות העליונה שאנו רואים ביצירת תנאים אופטימליים לחיים נורמטיביים ובריאים ככל הניתן עבור קהילה זו. עבודתה המאומצת של האגודה לאורך השנים הובילה למספר הישגים משמעותיים, ביניהם: הנגשת טכנולוגיות וטיפולים מתקדמים המאפשרים טיפול ושמירה על איזון הסוכרת בשגרת היום-יום במסגרת סל הבריאות, זכאות לסייעת אישית לכל ילד סוכרתי בגילאים 3-9 במהלך יום הלימודים, זכאות מימון לימודים לתואר אקדמי/מקצועי לסוכרתיים מסוג 1 מעל גיל 18 (שיקום מקצועי בביטוח לאומי), פתיחת האפשרות לשירות משמעותי בהתנדבות בצה"ל, זכויות במשרד התחבורה (טיפול בכל הנוגע לרישיון נהיגה לסוכרתיים) ועוד.
תמיכה וליווי לקהילה
אנו פועלים עם הפנים לקהילה, תוך חתירה תמידית לזיהוי צורכי הקהילה ומתן מענה להם, בין היתר באמצעות פעילויות ושירותים שאנו מציעים לסוכרתיים ולבני משפחותיהם.
שרות "קו חם" לסוכרתיים ולבני משפחותיהם
הקו החם הוא שירות וייעוץ טלפוני לסוכרתיים ובני משפחותיהם. הקו פעיל במשך חמישה ימים בשבוע, ומאויש על ידי עובדת סוציאלית.
מענה ראשוני למשפחות
מטרת הפרויקט היא מתן תמיכה ומידע לסוכרתיים שאובחנו לאחרונה ולבני משפחותיהם. במסגרת הפרויקט, מתנדבים סוכרתיים מלווים טלפונית את המשפחות החדשות בצעדים הראשונים לאחר האבחון, מעניקים להם תמיכה, אוזן קשבת ומידע על זכויותיהם. ניסיונם האישי של המתנדבים מאפשר להם לזהות את הקשיים והצרכים של הסוכרתי ובני משפחתו ולבנות יחד עם המשפחות כלים להתמודדות, צעד אחרי צעד.
התיק המתוק
התיק המתוק מסייע לכל מאובחן חדש בתקופת ההתמודדות הראשונה שלאחר האבחון. התיק מכיל את מירב המידע הדרוש לסוכרתי ה'חדש', וכולל חוברת על זכויותיו השונות, לצד ציוד ראשוני להתמודדות וטיפול בסוכרת. התיק מותאם לשפות ולגילאים שונים.
כנסים מקצועיים
במהלך השנה, מקיימת האגודה כנסי הדרכה במקומות שונים ברחבי הארץ. הכנס השנתי לסוכרתיים ולבני משפחותיהם מתקיים מדי שנה, בסמוך ליום הסוכרת הבינלאומי הכנס כולל תכנים והרצאות מפי מיטב המומחים, החל ממחקרים ופיתוחים חדשים לטיפול בסוכרת, הרצאות בנושא תזונה נכונה ופעילות גופנית, מעגלי שיח להורים ולבוגרים, סיפורים אישיים מעוררי השראה ועוד.
כמו כן, מקיימת האגודה מדי שנה כנסים לציבור החרדי ולציבור הערבי.
מחנות קיץ רפואיים
מחנות הקיץ הרפואיים של האגודה מתקיימים מדי קיץ, מזה למעלה מ-30 שנה. המחנות מיועדים לילדים סוכרתיים בגילאי 18-10 ומתקיימים בחופשת הקיץ בשלושה מחזורי גיל שונים. מראשית הפעלת הפרויקט ועד היום, אלפי ילדים ובני נוער זכו לחוויה מעצימה זו, אשר שינתה את תפיסת המחלה בקרבם, השפיעה ועיצבה את דרך התמודדותם עם הסוכרת, לכל חייהם. המחנות מציעים לילדים סביבה בטוחה, מכילה ומקבלת, בה הם אינם שונים מסביבתם. לצד הכיף, החוויות, הטיולים והפעילויות, הילדים רוכשים כלים להתנהלות נכונה עם המחלה, לטיפול, מעקב ואיזון עצמי, בדרך להפוך למבוגרים עצמאיים הלוקחים אחריות מלאה על הטיפול במחלתם. כך, במסגרת המחנה לומדים הילדים לדקור עצמם לבדיקות ניטור הסוכר, להזריק אינסולין, לטפל בעצמם באופן מיטבי במקרים של ירידה/עליה חדה בערכי הסוכר, לספור פחמימות במזון שהם אוכלים ועוד. המחנה מהווה כר פורה ליצירת חברויות נפש בין הילדים, הפוגשים לראשונה סוכרתיים כמותם, ואלו נמשכות לאורך שנים ומהוות עבור הסוכרתיים מקור משמעותי לעידוד, תמיכה והבנה הדדית.
העלאת המודעות
האגודה מקיימת מדי שנה אירועים להעלאת המודעות ולגיוס כספים להמשך פעילותה. ביניהם: 'מסע לעתיד מתוק', הכולל מסלולים לרכיבת אופניים, ריצה ורכיבה, על רקע נופיו עוצרי הנשימה של מטה יהודה, ובו משתתפים ספורטאים, משפחות, קבוצות, כיתות וחברי קהילת סוכרת מסוג 1, למפגן של תמיכה ועוצמה. לצד זאת, מקיימת האגודה מדי ערב גאלה, שמהווה פלטפורמה מרכזית להעלאת מודעות ולגיוס משאבים לקידום מטרות האגודה, ובו לוקחים חלק בכירים מהמגזר העסקי ואנשי מפתח בחברות המובילות במשק, כמו גם מהציבור הרחב וקהילת סוכרת מסוג 1.
כמו כן, האגודה לוקחת חלק ביום ההתרמה הארצי של משרד החינוך, בו יוצאים תלמידי בתי הספר ברחבי הארץ להתרים למען חבריהם הסוכרתיים.
בוח'תר
בוח'תָר (בטג'יקית וברוסית: Бохтар; בפרסית: باختر, תעתיק: באח'תר; עד שנת 2018 נקראה קורגונטפה (בטג'יקית: Қурғонтеппа; בפרסית: قرغان‌تپه; ברוסית: Курган-Тюбе - קוּרגָן-טְיוּבֶּה)) היא בירת מחוז ח'תלון בדרום-מערב טג'יקיסטן והעיר השלישית בגודלה במדינה (אחרי דושנבה וח'וג'נד). על פי אומדן רשמי מתאריך 1 בינואר 2020 אוכלוסיית העיר מונה כ-111,800 בני אדם והיא מרוחקת כ-80 ק"מ דרומית לבירה דושנבה. העיר הייתה בתחומי אמירות בוכרה וסופחה ברוסיה הסובייטית בשנת 1920.
Cut Me Deep
Cut Me Deep (בעברית: חתכת אותי עמוק) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הקולומביאנית שאקירה, בשיתוף הלהקה האמריקאית, מתוך אלבומה העשירי, Shakira. השיר יצא כרצועה ה-5 מתוך האלבום.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי שאקירה, נאסרי אטוה, מארק פליזר, אלכס טאנס, בן ספיבק ואדם מסינגר, והופק על ידי מסינגר ואטוה.
שיתוף פעולה זה של שאקירה עם להקת, הוא הראשון, כאשר בשנת 2018, הוציאו שיר נוסף ביחד בשם "What We Said", שיצא כשיר בגרסה בשפה האנגלית עבור השיר הצרפתי "Comme moi", שהוציאה שאקירה ביחד עם בלאק אם באותה השנה.
ביקורת והצלחה
השיר זה לשבחים ממבקרי המוזיקה, ובנוסף לכך, מגזין הבילבורד ערך ביקורת בו השיר עצמו הוזכר, תוך שנאמר עליו כי: "פעימות הרגאיי ושילוב הפופ, ביחד עם הסקא, הופך את השיר לרצועה בולטת מתוך האלבום". בספוטיפיי הצליח לצבור למעלה מ-8 מיליון השמעות, תוך שביוטיוב צבר למעלה מחצי מיליון צפיות.
פליקס ואלוטון
פליקס אדוארד ואלוטון (בגרמנית: Félix Edouard Vallotton; 28 בדצמבר 1865 – 29 בדצמבר 1925) היה צייר וחרט שווייצרי וצרפתי הקשור לקבוצת האמנים הידועה בשם תנועת הנאבי. הוא היה דמות חשובה בפיתוח חיתוך העץ המודרני. הוא צייר פורטרטים, נופים, עירום, טבע דומם ונושאים אחרים בסגנון ריאליסטי חסר רגש.
הוא היה פעיל גם כסופר ופרסם ביקורת אמנות במהלך שנות ה-90, והרומן שלו "החיים הרצחניים" פורסם לאחר מותו.
קורות חייו
ואלוטון נולד למשפחה שמרנית ממעמד הביניים בלוזאן, השלישי מבין ארבעה ילדים. אביו היה בעל בית מרקחת, ומאוחר יותר רכש מפעל שוקולד. אמו, הייתה בתו של אומן רהיטים. הסביבה המשפחתית הייתה חמה אך קפדנית, במסורת הפרוטסטנטית השווייצרית. החל משנת 1875 הוא למד בקולג' וסיים את לימודיו בלימודים קלאסיים בשנת 1882. הוא גם החל להשתתף בשיעורי רישום השמורים בדרך כלל לתלמידים המתקדמים ביותר. שם הראה מיומנות, כושר התבוננות וריאליזם. כאשר סיים את הקורס, הוא שכנע את הוריו לתת לו לנסוע לפריז כדי ללמוד אמנות ברצינות.
בינואר 1882 התיישב בשכונת סן ז'רמן דה פרה, ונרשם לאקדמיה ז'וליאן, שם למד אצל צייר הדיוקנאות ז'ול ז'וזף לפבר וצייר ההיסטוריה גוסטב בולנז׳ה, ושיכלל את כישוריו הטכניים. הוא בילה שעות רבות בלובר, והעריץ מאוד את יצירותיהם של לאונרדו דה וינצ'י, דירר וציירים מודרניים יותר, כולל גויה ומאנה. ב-1883 כתב אביו של ואלוטון ללפבר, ושאל אם בנו יכול להתפרנס כצייר. לפבר הגיב שלואלוטון הצעיר יש את הכישרון והיכולת להצליח. באותה שנה הצליח ואלוטון בתחרות להיכנס לאקול דה-בו-ארט, אך החליט במקום זאת להישאר באקדמיה ז'וליאן, שבה היו חבריו. הוא גם החל לפקוד את בתי הקפה והקברטים של מונמארטר.
בשנת 1885 החל ואלוטון לכתוב יומן ושמר עליו כל חייו. כאשר הוא מת, היו רשומות בו אלף ושבע מאות יצירות שהוא צייר. באותה שנה הציג את עבודותיו הראשונות בסלון פריז באותה שנה הציג ציור בסלון האמנויות היפות בז'נבה.
קריירה מוקדמת (1887–1891)
בשנת 1887 הציג ואלוטון שני דיוקנאות בסלון פריז, אשר הוכיחו את מיומנותו. הם היו בריאליזם קיצוני וחרגו ממסורות ציור הדיוקן. הם זכו לביקורת קשה על ידי הפרופסור שלו, ז'ול לפבר. ואלוטון החל לעבוד יותר מחוץ לאקדמיה ז'וליאן, והחל לסבול מקשיים כלכליים; אביו, שלחברה שלו היו בעיות כלכליות משלה, לא היה מסוגל לפרנס אותו. גם בריאותו כשלה. ב-1889 חזר לשווייץ למספר שבועות כדי להתאושש, ושם צייר כמה נופים אלפיניים. ב-1889 הוא גם פגש את הלנה צ׳אטנאי, עובדת במפעל או בחנות בשווייץ, שהפכה לבת לוויה שלו במשך עשר שנים.
הוא הציג כמה ציורים בתערוכה העולמית בפריז ב-1889, ובאותה תערוכה ראה את גלריית ההדפסים היפניים, במיוחד יצירות של הוקוסאי, שהחלו להשפיע רבות על עבודתו. כדי להתפרנס, עבד ואלוטון בשחזור אמנות עבור בעל הגלריה אנרי הרו. ב-1890 הוא הפך למבקר אמנות של העיתון השווייצרי "לה גאזט דה לוזאן", וכתב כשלושים מאמרים על עולם האמנות של פריז עד 1897. באותה שנה ערך סיבוב הופעות באירופה, וביקר בברלין, פראג ובוונציה. הוא התרשם במיוחד מאיטליה, וחזר לשם לעיתים קרובות בשנים מאוחרות יותר. בשנת 1891, בפעם הראשונה השתתף בסלון עצמאי אוונגרדי והציג שישה ציורים. הוא החל לקבל עמלות מפטרוני אמנות שווייצרים. הוא התנסה בתדירות גבוהה יותר בדרכים שונות ביצירת הדפסים, תוך שימוש בטכניקה הנקראת קסילוגרפיה, שבה הפך למיומן מאוד. הוא ביצע את חיתוך העץ הראשון שלו, דיוקן של פול ורלן. השיטה שלו הייתה לעשות ציור מאוד מדויק ומפורט, ואז לפשט אותו. בעבודתו הבחין הסופר והעיתונאי אוקטב אוזאן, שפרסם מאמר המתאר את עבודתו כ"תחייה של חיתוך העץ".
סגנון הציור המוקפד שנראה ביצירות של תקופתו המוקדמת של ואלוטון הגיע לשיאו בציור של בת לווייתו, הלנה צ'טנאי, המוצגת כנכה. הציור הושלם ב-1892, והיה הציור הגדול האחרון של ואלוטון לפני שהחל להכניס לעבודותיו המצוירות את הסגנון המופשט שפיתח בחיתוכי העץ שלו.
עם תנועת הנאבי (1892–1900)
ב-1892 הוא הפך לחבר בתנועת הנאבי, קבוצה חצי סודית ומיסטית של אמנים צעירים, בעיקר מהאקדמיה ז'וליאן, שכללה את פייר בונרד, מוריס דניס, אדואר וויאר, פול רנסון ואחרים, שאיתם ואלוטון. קשר ידידות לכל החיים. ציירי התנועה חלקו רעיונות ומטרות משותפות, אבל הסגנונות שלהם היו שונים ואישיים למדי. הוא הרחיק את עצמו במקצת מהאחרים, והם כינו אותו "הנאבי הזר". ציוריו של ואלוטון בתקופה זו שיקפו את סגנון חיתוכי העץ שלו, עם אזורים שטוחים של צבע, קצוות קשים ופישוט הפרטים. נושאיו כללו סצנות ז'אנר, פורטרטים ועירומים. דוגמאות לסגנון הנאבי שלו הם "הרוחצים בערב קיץ" ו"אור הירח הסימבוליסטי" (1895). הציבור והמבקרים החלו להתעניין בציוריו. חיתוכי העץ שלו משכו תשומת לב ולקוחות, והוא הפך להיות בטוח כלכלית. בין 1893 ל-1897, הוא קיבל הזמנות רבות של איורים מעיתונים ומגזינים צרפתיים בולטים, כולל La Revue Blanche, ומפרסומי אמנות זרים, כולל מארצות הברית. הוא גם עשה חיתוכי עץ לתוכניות תיאטרון ואיורי ספרים. אחד מפטרוניו הבולטים היה טדי נתנזון, המוציא לאור של ה-Revue Blanche, ורעייתו מיסיה, שהזמינו יצירות דקורטיביות רבות וחשובות מציירי תנועת הנאבי. דרך בני הזוג נתנזון הוצג ואלוטון לאליטה האוונגרדית של פריז, כולל מרסל פרוסט, אריק סאטי וקלוד דביסי.
נושאי חיתוך העץ שלו כללו סצנות ביתיות, נשים מתרחצות, דיוקנאות וכמה תמונות של המונים ברחובות ובהפגנות - בעיקר סצינות של שוטרים התוקפים אנרכיסטים. הוא בדרך כלל תיאר קבוצות ולא יחידים, נמנע מהבעה של רגש חזק, ו"מיזג שנינות גרפית עם הומור חריף אם לא אירוני". האמנות הגרפית של ואלוטון הגיעה להתפתחות הגבוהה ביותר בסדרה "אינטימיות" - סדרה של עשרה דיוקנאות שפרסם בשנת 1898 ה-Revue Blanche, העוסקות במתח בין גברים לנשים. חיתוכי העץ של ואלוטון זכו להפצה נרחבת בכתבי עת ובספרים באירופה וגם בארצות הברית, והיו בעלי השפעה על האמנות הגרפית של אדוורד מונק, אוברי בירדסלי וארנסט לודוויג קירכנר.
עד שנת 1900, תנועת הנאבי התפרקה. אחד המקורות לפילוג היה פרשת דרייפוס, הנאבי היו מפולגים, כשואלוטון הגן בלהט על דרייפוס. הוא הפיק סדרה של חיתוכי עץ סאטיריים על הפרשה, ביניהם "עידן העיתון", שהתפרסמו בעמוד הראשון של לה קרי דה פריז ב-23 בינואר 1898, בשיאה של הפרשה.
אירוע מרכזי נוסף בתקופה זו היה נישואיו ב-1899 לגבריאל רודריגס-הנריקס, בתו האלמנת של אלכסנדר ברנהיים, אחד מסוחרי האמנות המצליחים באירופה ומייסד גלרי ברנהיים-ז'ון. האיחוד הביא לביתו שלושה ילדים מנישואיה הקודמים.
לאחר ירח דבש קצר בשווייץ, הם עברו לדירה גדולה ליד תחנת הרכבת גאר סן לזאר. הנישואים הביאו לו ביטחון כלכלי, והוא נטש בהדרגה את חיתוכי העץ כמקור פרנסתו העיקרי. הוא גם יצר מערכת יחסים איתנה עם משפחת ברנהיים והגלריה שלה, שהציגה תערוכה מיוחדת שהוקדשה לציירי הנאבי, כולל עשר מיצירותיו. לאחר מכן הקדיש את תשומת ליבו כמעט לחלוטין לציור.
לאחר הנאבי (1901–1914)
בשנים שלאחר מכן, המוניטין של ואלוטון צמח. בינואר 1903, הוא הציג מבחר מיצירותיו בתערוכה של ציירי אוונגארד בווינה, ומכר כמה יצירות. במאי 1903 העניקה לו גלריית ברנהיים תערוכת יחיד, שהביאה לו ביקורות טובות. בסוף השנה ביצעה ממשלת צרפת את הרכישה הראשונה של אחד מציוריו עבור מוזיאון לוקסמבורג, שהיה המוזיאון המוביל לאמנות מודרנית של פריז.
למרות הצלחותיו, מצבו הכלכלי עדיין היה רעוע. הוא התנסה במשך זמן מה בפיסול. הוא המשיך לפרסם מדי פעם ביקורת אמנות, בנוסף לכתבים אחרים. הוא כתב שמונה מחזות, שחלקן זכו לעלות לבמה (בשנים 1904 ו-1907), אם כי נראה שביקורותיהם לא היו חיוביות. וכן כתב שלושה רומנים, כולל את "החיים הרצחניים" אוטוביוגרפיה חלקית, שפורסם לאחר מותו.
הונו השתנה לטובה בתחילת 1907, עם תצוגה בגלריה ברנהיים-ז'ון ומכירה של שלושה עשר ציורים. הוא גם הציג ציור, בסלון של ציירים עצמאיים בפריז שזכה לביקורות טובות. הוא ערך טיול לאיטליה עם אשתו, ובשובו צייר את ״החמאם הטורקי״, שזכה לשבחים על ידי המשורר והמבקר גיום אפולינר.
לציוריו של ואלוטון מהתקופה שלאחר הנאבי היו מעריצים, וזכו בדרך כלל לכבוד על אמיתותם ואיכויותיהם הטכניות, אך קפדנות סגנונו ספגה ביקורת תמידית. ב-1912 ממשלת צרפת הציעה לו את אות לגיון הכבוד, אך כמו חבריו מתנועת הנאבי פייר בונארד ואדואר וויאר, הוא סירב לקבלה.
מלחמת העולם הראשונה והשנים האחרונות (1915–1925)
לאחר תום המלחמה התרכז ואלוטון במיוחד בטבע דומם וב"נופים מורכבים", נופים שהופקו באולפן מזיכרון ודמיון ועירומים ארוטיים ראוותניים. היו לו בעיות בריאות מתמשכות. הוא ואשתו העבירו את החורפים בפרובאנס, שם קנו בית קטן, ובנורמנדי, שם היה להם בית קיץ. עד סוף ימיו השלים למעלה מ-1700 ציורים וכ-200 הדפסים, בנוסף למאות רישומים וכמה פסלים.
הוא נפטר ביום שלאחר יום הולדתו ה-60, לאחר ניתוח סרטן בפריז ב-1925.
תערוכה רטרוספקטיבית התקיימה בשנת 1926. כמה מיצירותיו של ואלוטון הוצגו בגראנד פאלה, עם יצירות של ואן גוך, מודיליאני, סרה, טולוז-לוטרק, שוצנברגר ואחרים.
אחיו של ואלוטון, פול, היה סוחר אמנות והקים את גלרי פול וולוטון בלוזאן ב-1922, שהמשיכה לפעול במשך שנים רבות בשליטת צאצאיו. אחייניתו של ולוטון הייתה אנני ולוטון, מאיירת התנ"ך החדש.
קרלוס ארויו
קרלוס אלברטו ארויו ברמודס (בספרדית: Carlos Alberto Arroyo Bermudez; נולד ב-30 ביולי 1979 בפאחרדו, פוארטו ריקו) הוא כדורסלן עבר פוארטו ריקני, אשר היה פעיל בין השנים 1996–2019. גובהו 1.88 מטר. לאחר פרישתו מכדורסל התפרסם בתור זמר רגאטון.
קריירה קבוצתית
ארויו החל לשחק בקבוצת עיר הולדתו פאחרדו, ולאחר מכן בקבוצת סאנטורסה מהליגה הפוארטו ריקנית, בה היה שותף לזכייה בחמש אליפויות בשש עונות בין 1998 ל-2003. במקביל שיחק בין השנים 1998 ל-2001 עבור נבחרת אוניברסיטת פלורידה אינטרנשיונל במסגרת הדיווז'ן 1 של ה-NCAA.
ארויו לא נבחר בדראפט ה-NBA, וב-2001 חתם כשחקן חופשי בקבוצת טורונטו ראפטורס. הוא שוחרר לאחר 17 משחקים בהם לא פתח ושיחק דקות מעטות בלבד. שיחק במשך תקופה קצרה בליגת העל הספרדית במדי טאו ויטוריה, בטרם הצטרף במרץ 2002 לדנוור נאגטס בה שותף ב-20 משחקים.
בעונה לאחר מכן חתם ביוטה ג'אז, בה שימש כמחליף במשך עונתו הראשונה במועדון, אך בעונה השנייה, 2003-04, כבר פתח בכל המשחקים בהם היה כשיר, ורשם ממוצע של 12.6 נקודות ו-5 אסיסטים. במשחק השיא שלו קלע 30 נקודות נגד מינסוטה טימברוולבס. בעונתו השלישית ביוטה קלע 8.2 נקודות במשחק וחילק 5.1 אסיסטים. לאחר סכסוך עם מאמנו בג'אז, ג'רי סלואן, הועבר ארויו לדטרויט פיסטונס בה שימש כרכז מחליף לצ'אנסי בילאפס. סך הכל שיחק בדטרויט במשך 90 משחקים על פני שתי עונות ורשם ממוצע של 17.7 דקות, 5.4 נקודות ו-3.2 אסיסטים למשחק.
בפברואר 2006 עבר בעסקה לאורלנדו מג'יק, בה שיחק 161 משחקים בשלוש עונות (8 נקודות ו-3.1 אסיסטים למשחק), כשבעונתו האחרונה רשם ממוצעים של 6.9 נקודות ו-3.5 אסיסטים ב-20.5 דקות למשחק כולל שיא קריירה של 14 אסיסטים נגד סיאטל.
לאחר העונה בישראל חזר ארויו לליגת ה-NBA כשחתם במיאמי היט. הוא שיחק בה בעונת 2009/10 ובמחצית הראשונה של עונת 2010/11, במהלך עונה זו שוחרר מההיט, שהחתימו במקומו את מייק ביבי. ב-8 במרץ 2011 הוא חתם בבוסטון סלטיקס. עם תחילת עונת 2011-2012 ב-NBA, הודיעה בוסטון שהיא משחררת את השחקן. לאחר מכן, ב-26 בדצמבר 2011, הוא חתם בבשיקטש מילנגז איתה זכה בטורניר היורוצ'לנג' ובאליפות הליגה הטורקית. בשנת 2013 הוחתם ביריבתה, גלאטסראיי.
ב-24 ביולי 2015 חתם בברצלונה תמורת 1.8 מיליון דולר לעונה אחת. בתום העונה עזב את הקבוצה וחזר לשחק בארץ מולדתו, פוארטו ריקו.
נבחרת לאומית
ארויו הוא אחד השחקנים הבולטים של נבחרת פוארטו ריקו בשנים האחרונות: באליפות העולם בכדורסל 2002, הוביל את הנבחרת למקום השביעי, והיה מלך האסיסטים של הטורניר עם ממוצע של 6.4 מסירות למשחק.
באולימפיאדת אתונה (2004), ארויו נשא את דגל המשלחת מפוארטו ריקו והוביל את נבחרתו למקום השישי בטורניר הכדורסל עם ממוצע של 18 נקודות למשחק. בשלב הבתים של הטורניר גברה פוארטו ריקו על ארצות הברית בתוצאה 73-92, כאשר ארויו מוביל אותה עם 25 נקודות, 7 אסיסטים ו-4 חטיפות. בסיום הטורניר נבחר לחמישיית המצטיינים.
פינחס פלאי
ביוגרפיה
פינחס הכהן נולד בשכונת בתי מחסה בעיר העתיקה בירושלים, נצר למשפחת רבנים וסופרים, דור רביעי בעיר שהשתייכו לזרם החרדי. סבו, אבי אמו, היה הרב אברהם צבי שור, ששימש כאב בית דין לחסידים בירושלים. נקרא על שם סב-אמו, רבי פנחס ברנדוויין מברז'אן. פינחס היה השני בין שבעת ילדיו של הרב והסופר מרדכי הכהן, ובין אחיו נמנים הרב שמואל אבידור הכהן (לשעבר רב היישוב כפר שמריהו) והרב מנחם הכהן (לשעבר חבר הכנסת מטעם מפלגת העבודה) והעיתונאית טובה וכטפוגל, וגיסו הוא הרב יחזקאל פוגל.
בתחילה נשלח להתחנך ב"חדר" ירושלמי מסורתי ובתלמוד תורה עץ חיים. מאוחר יותר למד במוסד "אלומה" בירושלים אצל הרב ד"ר בנימין מנשה לוין והסופר ר' בנימין. הוסמך לרבנות על ידי הרבנים הראשיים דאז יצחק אייזיק הלוי הרצוג ובן-ציון מאיר חי עוזיאל. בשנת 1950 הפליג לארצות הברית כשליח הסוכנות היהודית, והרצה ברחבי ארצות הברית מטעם איגודי בתי הכנסת באמריקה וארגון הבונדס. בשהותו בניו יורק פגש את פנינה כהן, בת דודו (אחי אביו), שהייתה פעילה במנהיגות תנועת הנוער הציונית השומר הדתי. הם נישאו בניו יורק בשנת תשי"א (1951) וכעבור זמן שבו לישראל ושימש כעורך הספרותי של מוסד הרב קוק בירושלים.
קריירה אקדמית
פלאי למד ערבית וספרות באוניברסיטה העברית בירושלים והשתלם בדרופסי קולג' בפילדלפיה (כיום חלק מאוניברסיטת פנסילבניה) ובאוניברסיטת קולומביה בניו יורק. בראשית שנות השישים שימש מרצה לספרות עברית בישיבה יוניברסיטי בניו יורק ובהמשך כמרצה קבוע באוניברסיטת ברנדייס במסצ'וסטס. הוא החל לכתוב עבודת דוקטורט בנושא "מסורות אכדיות בספרות התלמודית" במסגרת דרופסי קולג', אך לאחר מפגש עם הרב פרופ' אברהם יהושע השל, שינה פלאי את נושא עבודת הדוקטורט (שנעשה בהדרכתו של השל) לנושא: "האדם המתפלל בתפילה היהודית". ב-1969 הוענק לו תואר דוקטור לפילוסופיה מן הסמינר התאולוגי היהודי וב-1971 הצטרף פלאי למחלקות לספרות עברית ולמחשבת ישראל באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. ב-1979 הועמד בראש הקתדרה לערכי היהדות וב-1980 התמנה לפרופסור חבר. פלאי עמד בראש הקתדרה לערכי היהדות עד פטירתו בשנת 1989. בנוסף כיהן כפרופסור אורח באוניברסיטת נוטרדאם, בית המדרש לרבנים של אמריקה הלטינית (en:Seminario Rabinico Latinoamericano) ואוניברסיטת קורנל. שימש כעורך משנה באנציקלופדיה יודאיקה.
חיו של פלאי התנהלו במקביל בניו יורק ובירושלים, והוא פעל רבות להפצת המחשבה היהודית הדתית של יהדות ארצות הברית בישראל, בעיקר דרך הגותם של הרב פרופ' אברהם יהושע השל והרב יוסף דב סולובייצ'יק.
פלאי למד אצל השל בסמינר התאולוגי היהודי בניו יורק, ואף כתב את עבודת הדוקטור הספרותית-פנומנולוגית שלו בנושא התפילה אצל חז"ל, בהנחייתו. בהשראתו ותיווכו של השל השתתף בפעולות רבות לקידום דו-שיח ושיתוף פעולה בין-דתי, וביקר מספר פעמיים בוותיקן כדי לדון ביחסים בין קתולים ליהודים. בנוסף, פלאי היה קשור למייסד תנועת המקויה היפנית, פרופ' אברהם איקורו טשימה, ושימש כמורה רוחני של התנועה במשך עשרות שנים, בביקורים בישראל וביפן. בראשית שנות ה-70 הקים פלאי, יחד עם נשיא המדינה זלמן שזר, את מוסד אברהם יהושע השל בירושלים שפעל בתרגום ספריו של השל לעברית ולהפצת הגותו בישראל. פלאי עמד בראש המוסד, וח"כ אבא אבן עמד בראש המועצה הציבורית.
קשר משמעותי נוסף קשר פלאי עם הרב יוסף דב סולובייצ'יק. הוא הוציא לאור שני ספרים המבוססים על שיחותיו של הרב סולובייצ'יק - "על התשובה" ו"בסוד היחיד והיחד", בנוסף ערך ותירגם דרשות רבות נוספות של הרב סולובייצ'יק ופרסם אותם בעיתון שערך פנים אל פנים. עם הוצאת ספרים והדרשות התפרסמה הגותו של הרב סולובייצ'יק שהייתה ידועה עד אז בישראל רק בקרב מקורביו.
כסופר, משורר ועיתונאי
שיריו זכו לפרסום ראשון בעיתון "דבר" בעריכת זלמן שזר, בהיותו בן חמש-עשרה. כדי להימנע מעימות עם סביבתו החרדית בחר לפרסם תחת השם "פלאי" (על פי הסיפור התנ"כי על אודות המלאך שנגלה להורי שמשון, שבתשובה לשאלה מהו שמו ענה ). בשנת תש"י (1950) הופיע ספר השירים הראשון שלו, "מיתרים חמישה", בהמשך פרסם שני ספרי שירה נוספים ושני קבצים של סיפורים קצרים. קשר עמוק קשר פלאי עם הסופר שמואל יוסף עגנון. עוד בנעוריו עודד אותו עגנון לשלוח את ידו בכתיבה ספרותית, ובמשך השנים הרבה לבקר בבית בני הזוג פלאי.
את דרכו העיתונאית החל בשבועון "נרות שבת" שערך אביו, הרב מרדכי הכהן. היה חבר ועד הנאמנים של השבועון "בטרם", ומשנת 1958 שימש כעורך הראשי של השבועון "פנים אל פנים", שאותו ייסד והוציא לאור יחד עם אחיו, הרב שמואל אבידור הכהן. בשנים 1985–1989 כתב טור קבוע בעיתון "ג'רוזלם פוסט", שנקרא "Tora Today". הספר "תורה היום", אסופה של טורים אלה, יצא ב-1989 באנגלית, ותורגם גם להולנדית, צרפתית, פורטוגזית יפנית ועברית (בתרגומו של אביעד הכהן ובעריכתו של אביב מלצר). בנוסף השתתף בשנתיים האחרונות לחייו באופן קבוע בתוכנית רדיו בנושא פרשת השבוע ברשת א'.
משפחתו
פינחס הכהן פלאי נפטר מסרטן בירושלים בכ"ח באדר ב' תשמ"ט (3 באפריל 1989), חודש לפני מלאת לו חמישים ותשע שנים, ונטמן בבית הקברות בהר הזיתים. היה נשוי לפנינה פלאי, והזוג היו הורים לארבעה: ד"ר בטחה הר-שפי, מרצה לתלמוד בהיברו יוניון קולג', הסופרת אמונה אלון (אלמנת הרב בנימין אלון), בתשבע פלאי-סרי, פעילה בארגון קולך, ועורך הדין דעואל פלאי. בין נכדיו נמנים המשורר אבישר הר-שפי, מרגלית הר-שפי, העורך והחוקר אריאל סרי-לוי, המוזיקאי יאיר סרי והסופר והתסריטאי אורי אלון (שטיסל).
מוליבדן
מוליבדן (Molybdenum) הוא יסוד כימי שסמלו הכימי Mo ומספרו האטומי 42.
מוליבדן הוא מינרל קורט חשוב בגוף האדם.
תכונות
מוליבדן הוא מתכת מעבר. צבעו לבן-כסוף. מוליבדן חזק מאוד, ובכמויות קטנות משמש לחיזוק פלדה.
שימושים
מעל שני שלישים מהמוליבדן שמופקים על כדור הארץ משמשים להכנת סגסוגות. לסגסוגות שמכילות מוליבדן בדרך כלל יש שימוש בתפקידים שדורשים עמידה בטמפרטורות גבוהות ועמידות נגד קורוזיה. מוליבדן נמצא במטוסים ובחלקי טילים.
בתעשיית הנפט, מוליבדן לוקח חלק בקטליזה שמסירה תרכובות גופרית אורגניות מנפט. כמו כן, מוליבדן משמש כפיגמנט אדום-צהוב בצבעים, דיו, פלסטיק וגומי.
שימוש נוסף למוליבדן נמצא בגידול גבישי ספיר כגון חלונות משוריינים, צנורות ועדשות. התכונה של טמפרטורת התכה גבוהה מסייעת לגידול ספיר ב-2000 מעלות צלזיוס (קרוב לטמפרטורת ההתכה של ספיר)
יכולתו של המוליבדן לעמוד בתנאי טמפרטורה קיצוניים מבלי להתפשט או להתרכך משמעותית הופכת אותו שימושי בטמפרטורה גבוהה, כולל ייצור חלקי מטוסים, מגעים חשמליים, מנועים תעשייתיים וחוטי להט. מוליבדן משמש גם בסגסוגות עקב עמידותו הגדולה לשיתוך ואפשרות הריתוך שלו. מוליבדן תורם עמידות לשיתוך לפלדה בלתי מחלידה מסוג 316 שם הוא מונע היווצרות קרביד כרום בגבולות הגרעין. רוב הפלדות לחוזק גבוה מכילות 0.25% עד 8% מוליבדן. למרות האחוזים הקטנים, 43 אלף טון מוליבדן נמצאים בשימוש כל שנה בפלדות בלתי מחלידות, פלדות כלים, יציקות ברזל וסופר-סגסוגות לחום גבוה.
מוליבדן גפריתי (MoS2) משמש כשימון מוצק נגד בלאי בלחץ קיצון. הוא יוצר שכבה חזקה על פני המתכת, ועמיד מאוד לחום ולחץ גבוהים. מסיבה זו הוא משמש תוסף נפוץ למשחות שימון: במקרה של כשל מונעת השכבה הדקה של מוליבדן מגע מתכת במתכת.
היסטוריה
מוליבדן (מהמילה היוונית מוליבדוס שמשמעותה "דומה לעופרת") לא נמצא בצורתו החופשית בטבע, ועד המאה ה-18 התבלבלו בינו לבין תרכובות הפחמן והעופרת.
ב-1778 קרל וילהלם שלה קבע שמוליבדן בצורתו המחומצנת הופרד מגרפיט ועופרת שהיו בידיו.
בעת מלחמת העולם הראשונה השתמשה יצרני הנשק והפלדה הגרמנית קרופ במוליבדן על מנת לשפר את ביצועי תותחי העל שלה. המוליבדן שהוסף לפלדה העלה את נקודת ההתכה של הפלדה ל-2,620 מעלות צלזיוס, כאלף מעלות יותר מעל נקודת ההתכה של ברזל. כן ביטל המוליבדן את תכונת הפריכות של הפלדה המתגלה בטמפרטורות גבוהות וגורמת להסדקותה. כיוון שאדמת גרמניה עניה ביסוד זה, רכשה ממשלת גרמניה, באמצעות חברת קש מכרה בקולורדו שבארצות הברית ב-40,000 דולר בלבד והחלה לייצא את היסוד לגרמניה. רק ב-1916, באמצעות הנדסה הפוכה של שרידי קני תותח גילו הבריטים שהפלדה של קרופ הכילה מוליבדן והחלו להשתמש בעצמם ב"פלדת מולי" לייצור שריונות טנקים.
מקורות בטבע
מוליבדן נמצא בטבע בצורת מינרלים כמו MoS2 CaMoO4 ו-PbMoO4.
ב-2018 נכרו 300,000 טון מוליבדן בעולם. המפיקה הגדולה ביותר הייתה סין (43%) ואחריה צ'ילה (20%), ארצות הברית (14%), פרו (9%) ומקסיקו (5%). יחד סיפקו חמש מדינות אלה 93% מכלל התפוקה העולמית.
תפקיד ביולוגי
בצורתו כמינרל הוא חיוני ומהווה רכיב מפתח בשלושה אנזימים לפחות: קסנטין אוקסידאז (xanthine oxidase), אלדהיד אוקסידאז (aldehyde oxidase) וסולפיט אוקסידאז (sulfite oxidase). אנזימים אלה מעורבים בחילוף החומרים של פחמימות, חמצון שומנים וחילוף החומרים של השתן. בגופו של מבוגר ממוצע יש בסך הכול 9 מ"ג מוליבדן המרוכזים בעיקר בכבד, בכליות, בבלוטות האדרנל, בעצמות ובעור. נמצא שלמחסור במוליבדן יש קשר לסרטן ושט, סרטן קיבה ריקבון שיניים ואין-אונות. בין הסימנים המעידים על מחסור יהיו גם ליקויים במערכת העצבים המרכזית והצטברות חומצת שתן. לאדם דרושים לפחות 45 מק"ג בממוצע ליום. מרבית מיני המזונות עניים וחסרים את המינרל.
בנוסף, האנזים ניטרוגנאז, המשתתף בקיבוע החנקן ביצורים פרוקריוטים, מכיל אטומי מוליבדן כחלק מהמרכז הפעיל שלו בקופקטור FeMo-co. לכן, ליסוד זה יש תפקיד מפתח במחזור החנקן בטבע.
איזוטופים
למוליבדן 6 איזוטופים יציבים וכמעט 20 איזוטופים רדיואקטיביים. האיזוטופ 99Mo משמש ליצירת איזוטופ של 99Tc בצורה מלאכותית.
אמצעי זהירות
אבק מוליבדן ותרכובות מוליבדן, כמו MoO3, יכולים להיות רעילים בשאיפה או בבליעה. יחסית למתכות כבדות אחרות, למוליבדן רעילות נמוכה.
נוטציה (פיזיקה)
בפיזיקה, נוטציה (באנגלית: Nutation) היא תנועת התנדנדות של ציר הסיבוב של גוף בעל סימטריה צירית, כמו למשל גירוסקופ, כוכב לכת או קליע במעופו, שיכולה להיווצר כתופעת לוואי של תנועה סיבובית מסוימת או כהתנהגות רצויה ומוכוונת של מנגנון מסוים. במערכת ייחוס מתאימה, ניתן להגדיר את תנועת הנוטציה כשינוי בזווית אוילר השנייה, המכונה גם "הזווית הפולרית". אם הנוטציה אינה נגרמת על ידי כוחות החיצוניים לגוף המסתובב, אז היא נקראת נוטציה חופשית או נוטציית אוילר; נוטציה חופשית כזאת לא תיתכן עבור סביבון סימטרי אלא רק עבור סביבון אסימטרי. "נוטציה טהורה" היא תנועה של ציר הסיבוב כך שזווית אוילר הראשונה קבועה. באיור משמאל, הקו האדום המסולסל בא לתאר את השילוב של הפרצסיה והנוטציה כפי שבא לידי ביטוי בתנועת ציר הסיבוב, בעוד שנוטציה בהיעדר פרצסיה תשנה רק את ההטיה של ציר הסיבוב ביחס לאנך (זווית אוילר השנייה).
בגוף קשיח
אם סביבון מוצב בהטיה מסוימת ביחס לאנך על משטח אופקי בעודו סובב במהירות סביב צירו, ציר הסיבוב שלו יתחיל לבצע פרצסיה ביחס לאנך. לאחר פרק זמן קצר, הסביבון מתייצב בתנועה כזאת שבה כל נקודה על ציר הסיבוב שלו מבצעת תנועה מעגלית ביחס לאנך. הכוח האנכי של הכבידה מפיק מומנט אופקי τ ביחס לנקודת המגע של הסביבון עם המשטח; ציר הסביבון יבצע תנועת פרצסיה בכיוון המומנט הרגעי הזה במהירות זוויתית Ω כך שבכל רגע מתקיים:
כאשר L הוא התנע הזוויתי הרגעי של הסביבון.
הפיזיקה של נוטציה בסביבונים וגירוסקופים ניתנת לתיאור באמצעות המודל של סביבון סימטרי אשר קצהו הנוגע ברצפה קבוע במקומו (סביבון סימטרי הוא סביבון בעל סימטריה צירית, או באופן כללי יותר סביבון שבו שניים ממומנטי ההתמד הראשיים שווים). המנח המרחבי של הסביבון ניתן לתיאור באמצעות שלוש זוויות אוילר: זווית ההטיה θ של ציר הסימטריה של הסביבון ביחס לאנך (זווית אוילר השנייה), האזימוט φ של הסביבון ביחס לאנך (זווית אוילר הראשונה), וזווית הסיבוב ψ ביחס לציר הסיבוב העצמי שלו (זווית אוילר השלישית). לפיכך, פרצסיה היא השינוי ב-φ ונוטציה היא השינוי ב-θ.
במערכת הצירים הראשיים של הגוף, שבה נגדיר את ציר z להיות ציר הסימטריה, לסביבון יש מהירויות זוויתיות ω1, ω2, ω3 ומומנטי התמד I1, I2, I3 ביחס לצירים x,y וציר ה-z. מכיוון שאנו מתייחסים לסביבון סימטרי, מתקיים I1=I2. האנרגיה הקינטית של הסביבון היא לפיכך:
ומכיוון שאנו מתארים את המנח המרחבי ותנועת הסביבון במערכת המעבדה בעזרת זוויות אוילר, יש "לתרגם" את תיאור תנועת הסביבון דרך זוויות אוילר למערכת הגוף של הסביבון. הקשר בין המהירויות הזוויתיות (ω1, ω2, ω3) של הסביבון סביב כל אחד מהצירים הראשיים שלו למנח המרחבי והנגזרות לפי הזמן של זוויות אוילר מאפשר לבטא את האנרגיה הקינטית של הסביבון בעזרת זוויות אוילר ונגזרותיהן לפי הזמן:
ואם נפעיל את משוואות אוילר לגראנז' על כל אחת מקואורדינטות התנועה (זוויות אוילר) בלגראנז'יאן המתקבל, אז נמצא שהתנועה המתקבלת תלויה בשני קבועי תנועה a ו-b, המתקבלים כל אחד מחלוקת התנעים הקנוניים השמורים (הצמודים לקואורדינטות הציקליות \phi, \psi) במומנט ההתמד I_1. קצב הפרצסיה קשור להטיה דרך המשוואה:
בעוד שההטיה נקבעת על פי משוואה דיפרנציאלית עבור המשתנה u = cos(θ) מהצורה
כאשר f הוא פולינום ממעלה שלישית שמקדמיו תלויים בקבועים a ו-b כמו גם בקבועים הקשורים לאנרגיה הכוללת של המערכת ולמומנט הכבידתי. השורשים של f הן הזוויות שבהן קצב השינוי של θ הוא אפס. אחד מהם אינו קשור לזווית בעלת משמעות פיזיקלית כלשהי; השניים האחרים קובעים את החסם העליון והתחתון על זווית ההטיה, אשר ביניהם הסביבון מתנדנד.
זמן המחזור של תנודת הנוטציה הוא:
ומכיוון ש-f הוא פולינום ממעלה שלישית, האינטגרל המתקבל הוא אינטגרל אליפטי, כך שזמן המחזור אינו ניתן לביטוי באמצעות פונקציות אלמנטריות.
פרצסיה יציבה (ללא נוטציה)
כפי שהוסבר מקודם, התדירות Ω של תנועת פרצסיה יציבה (ללא תנודות נוטציה) מקיימת את הקשר. אולם, מכיוון שהתנע הזוויתי של הסביבון ביחס לנקודת המשען (שמסומן L) משתנה בעצמו עקב תנועת הפרצסיה, קשר זה מוביל למשוואה ריבועית בנעלם Ω במקום למשוואה ליניארית בה, וכמו כן יש תלות שלה בזווית ההטיה θ של ציר הסביבון. ניתן להביע את התנע הזוויתי הכולל הרגעי של הסביבון במערכת הסביבון באופן הבא:
וכדי להביע את התנע הזוויתי במערכת הסביבון באמצעות זוויות אוילר, ניתן להיעזר בכללים:
מכיוון שאנו חותרים לפתרון שמייצג פרצסיה יציבה ללא נוטציה, יש להניח, ולאחר פישוט של הביטויים מתקבל הביטוי הבא לתנע הזוויתי הכולל של הסביבון:
המומנט שמפעיל כוח הכובד על הסביבון הוא, כך שצריך להתקיים הקשר:
אולם מתקיים:, ולכן מקבלים את המשוואה הריבועית:
שלאחר פישוט הופכת ל-:
סביבון מהיר
בגבול שבו המהירות הזוויתית \dot{\psi} של סיבוב הסביבון ביחס לצירו העצמי היא גבוהה מאוד ביחס למהירות הזוויתית \dot{\phi} של פרצסיית ציר הסביבון, מקבלים שהנוטציה של ציר הסביבון זניחה. עובדה זאת מסבירה מדוע ככל שמסובבים סביבון מהר יותר, צירו נוטה להתייצב קרוב יותר לאנך וכמו כן תנודת הנוטציה שלו זעירות בהשוואה לזו של סביבון איטי. ההסבר הפיזיקלי האינטואיטיבי לכך הוא שבגבול שבו מתקיים, מהמשוואה הריבועית למהירות הפרצסיה (שנגזרה בפסקה הקודמת) עולה שערך מהירות הפרצסיה יחסי הפוך למהירות הסיבוב העצמי של הסביבון:
כך שעבור סביבון מהיר קצב הפרצסיה בהכרח קטן עם הגדלת \dot{\psi}, ולכן מרכז המסה צריך לרדת רק מעט כדי להרוויח את האנרגיה הקינטית של תנועתו המעגלית (הפרצסיה) ביחס לאנך למשטח האופקי עליו מוצב הסביבון. במילים אחרות, מרכז המסה נופל מעט כדי להמיר אנרגיה פוטנציאלית כובדית באנרגיה הקינטית הנדרשת כדי לקיים תנועת פרצסיה יציבה במהירות - ומכיוון שזו קטנה עם הגדלת קצב הסיבוב העצמי \dot{\psi}, מרכז המסה צריך לרדת מעט יותר בהשוואה לסביבון איטי.
סביבון איטי
ובגלל מהירות הפרצסיה הגבוהה שהסביבון צריך לרכוש על מנת להגיע ליציבות, תנועת סביבון איטי תהיה מלווה בתנודות נוטציה גדולות, וניתן לחזות בכך דרך התבוננות בשלבי הדעיכה האחרונים של תנועת סביבון.
באסטרונומיה
הנוטציה של ציר הסיבוב של כוכב לכת נוצרת בגלל השפעות הכבידה של כוכבים אחרים. האסטרונום האנגלי ג'יימס בראדלי גילה את הנוטציה של ציר הסיבוב של כדור הארץ ב-1728.
בכדור הארץ
תופעת הנוטציה משנה בעדינות את נטיית ציר הסיבוב של כדור הארץ ביחס למישור המילקה, ובכך מזיזה באיטיות את קווי הרוחב העיקריים המוגדרים על ידי נטיית ציר כדור הארץ.
במקרה של כדור הארץ, המקורות העיקריים לכוחות גאות הם השמש והירח, אשר משנים ברציפות את מיקומם השמיימי היחסי והשפעתן הכבידתית גורמת לנוטציה בציר כדור הארץ. לרכיב הגדול ביותר של נוטציית כדור הארץ יש זמן מחזור של 18.61 שנים, בדיוק כמו זמן המחזור של נסיגת קו הצמתים של מסלול הירח. עם זאת, ישנם איברים מחזוריים אחרים שיש צורך להתחשב בהם בתלות בדיוק הרצוי של התוצאה. בתאוריית הנוטציה של כדור הארץ, הפרמטרים שמתארים את הנוטציה עוברים התאמה באופן אד-הוקי כדי להשיג תאימות מרבית בין התאוריה לממצאים תצפיתיים. תאוריית המכניקה של גוף קשיח הפשטנית לא מניבה תאוריה שמסבירה את נוטציית כדור הארץ באופן מספק; במקומה, יש צורך לקחת בחשבון דפורמציות של כדור הארץ, כולל את האי-אלסטיות של מעטפת כדור הארץ ושינויים בקו שמפריד בין המעטפת לגלעין כדור הארץ.
ג'רמיין פרנקו
ג'רמיין פרנקו (באנגלית: Germaine Franco) היא מלחינת סרטי קולנוע. היא החלה להלחין כסטודנטית באוניברסיטת רייס, שם סיימה את לימודיה בשנת 1984. היא הלטינית הראשונה שהצטרפה לאקדמיה האמריקאית לקולנוע.
מים מתחת לגשר
מים מתחת לגשר הוא שם האלבום השני של המוזיקאי והזמר הישראלי איתי פרל, אשר יצא באפריל 2008 בחברת התקליטים "התו השמיני", בהפקת אלון אולארצ'יק.
פלאי
פלאי הוא שם משפחה יהודי: כשמנוח שואל את מלאך ה' לשמו הוא עונה "לָמָּה זֶּה תִּשְׁאַל לִשְׁמִי וְהוּא פֶלִאי" (שופטים י"ג, יח). {{פירושונים|* אורלי פלאי-ברונשטיין – מחברת ספרי בישול, מפתחת מתכונים, עיתונאית אוכל ועורכת קולינרית
ג'טר
ג'טר (באנגלית: Jeter) הוא שם משפחה.
פלאי
ראו גם
}}
אלן דיטורנייה
אלן דיטורנייה (בצרפתית: Alain Dutournier; נולד ב-1949) הוא שף המסעדה "לה קארה דה פייאן" (Carré des feuillants) ברובע הראשון של פריז, לה שני כוכבים במדריך מישלן האדום.
ביוגרפיה
אלן דיטורנייה נולד בקאניוט, לאנד, גסקוניה וגדל בפונדק המשפחה הקיים מזה כמה דורות, שם סייע לאמו וסבתו. הוא למד בבית ספר למלונאות בטולוז והמשיך את לימודיו במונקו, גרמניה ושוודיה. ב-1973 פתח את הביסטרו "טרו גסקון" (Trou Gascon ; החור הגסקוני) ברובע השנים-עשר של פריז והשיג 16/20 במדריך גו מיו וכוכב במדריך מישלן האדום ב-1977 והעפיל ל-18/20 בגו מיו ושני כוכבים במישלן ב-1982. המסעדה נכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם.
ב-1986 פתח את קארה דה פייאן בפריז בסמוך לכיכר ונדום. ב-2003 הוא פתח את Pinxo במלון פלזה בכיכר ונדום בפריז.
מטבחו של דיטורנייה מבוסס על גסקוניה בה גדל, תוך שילוב השפעות זרות. ספר הבישול שלו מוקדש ברובו למטבח הגסקוני המסורתי.
אדי מרפי
אדוארד ריגן (אדי) מרפי (באנגלית: Edward Regan (Eddie) Murphy; נולד ב-3 באפריל 1961) הוא שחקן קולנוע, זמר, סופר, מפיק וקומיקאי אמריקאי. בין השנים 1980-1984, מרפי היה חבר קבוע בצוות התכנית סאטרדיי נייט לייב. הוא יצר שתי הופעות סטנד-אפ מפורסמות - דליריוס (1983) ואדי מרפי בגסות (1987) - שבגינן זכה במיקום ה-10, ברשימת 100 אמני הסטנד-אפ הטובים של כל הזמנים של ערוץ קומדי סנטרל וה-25 הסטנדאפיסטים הכי טובים ברשימת 50 הסטנדאפיסטים הטובים ביותר של מגזין רולינג סטון. בתפקידיו לקולנוע, מרפי קיבל מועמדויות לגלובוס הזהב עבור משחקו בסרטים "48 שעות" (1982), "משנה מקום, משנה מזל" (1983), סדרת סרטי "השוטר מבוורלי הילס" (1984, 1987, 1993), "הפרופסור המטורף" (1996) ו"שמי הוא דולומייט" (2019). ב-2007, הוא זכה בפרס גלובוס הזהב עבור שחקן משנה הטוב ביותר, עבור גילומו של הזמר ג'יימס "רעם" ארלי בסרט "נערות החלומות".
מרפי מוכר גם בזכות עבודתו כמדובב בעיקר בתפקיד של מושו, הדרקון בסרט "מולאן" (1998), ובתפקידו כחמור, בסדרת סרטי "שרק" (2001, 2004, 2007, 2010). בחלק מסרטיו, מגלם מרפי יותר מדמות אחת, כמחווה לאחד מגיבורי ילדותו, פיטר סלרס, ששיחק מספר דמויות בסרטיו. מרפי שיחק במקביל מספר דמויות בסרטים הבאים: "מגלה את אמריקה" (1988); "ערפד בברוקלין" (1995); סדרת "הפרופסור המטורף", בה שיחק את כל בני המשפחה ושתי גרסאות של הדמות הראשית (1996, 2000), "שחק אותה סטאר" (1999); "פלוטו נאש - האיש על הירח" (2002); "נורביט" (2007) ו"לפגוש את דייב" (2008).
נכון ל-2020, הרוויחו סרטיו של מרפי למעלה מ-3.8 מיליארד דולר בארצות הברית וקנדה, ו-6.6 מיליארד ברחבי העולם, מה שהופך אותו למקום השמיני של כל הזמנים בהכנסות מסרטים בארצות הברית. ב-2015 זכה מרפי בפרס מארק טוויין להומור, על ידי המרכז התרבותי הלאומי על שם "ג'ון פ. קנדי" לאומניות הבמה.
ילדותו
אדי מרפי נולד בברוקלין שבניו יורק כבן השני לליליאן, שעבדה כמוקדנית ולצ'ארלס אדוארד מרפי, שוטר, קומיקאי ושחקן חובב. בגיל שלוש התגרשו הוריו, ואדי ואחיו הגדול צ'רלי (לימים, סטנדאפיסט בפני עצמו ותסריטאי ראשי בתוכנית של דייב שאפל) נותרו עם אמם. חמש שנים לאחר מכן, בגיל שמונה, אביו נפטר. באותה תקופה, חלתה אמו בשחפת והושמה בשל כך בבידוד ממושך, והאחים צ'רלי ואדי הועברו למשפחת אומנה וחיו בה למשך שנה. בראיונות רבים טען כי הזמן שהעביר בקרב המשפחה האומנת גרמה לו לפתח חוש הומור. אמו נישאה מחדש לאביו החורג, ורנון לינץ', שעבד כמנהל עבודה במפעל גלידה. את רוב ילדותו העביר עם אמו ליליאן, עם אביו החורג ורנון לינץ', עם אחיו הבכור צ'רלי ועם אחיו החורג ורנון ג'וניור. תחילה חיו בשכונת בושוויק בצפון ברוקלין ולאחר מכן עברו להתגורר ברוזוולט, לונג איילנד.
בסביבות גיל 15, החל אדי מרפי לכתוב ולבצע קטעי סטנד-אפ. סגנונו הקומי הושפע במידה רבה על ידי שני קומיקאים שהיוו לו מודלים לחיקוי, ריצ'רד פריור וביל קוסבי.
תחילת הקריירה
מרפי החל להופיע במועדוני סטנד-אפ בגיל 15. סגנונו הקומי המוקדם אופיין בריבוי של קללות ובקטעי לגלוג על קבוצות מגוונות מקרב החברה האמריקאית (כולל לבנים פרוטסטנטים, אפרו-אמריקאים, איטלקים-אמריקאים, אנשים בעלי עודף משקל והומואים), וניכר דמיון רב לתכניו של הקומיקאי ריצ'רד פריור. ב-1980, הצטרף לצוות של "סאטרדיי נייט לייב". המערכון הראשון שלו בתוכנית נקרא "החיפוש אחר הרפובליקני הכושי", והסטנדאפיסט הצעיר התקבל בהערצה על ידי הקהל. עם זאת, עונה זו של סאטרדיי נייט לייב נחשבה לכישלון בעיני מנהלי רשת NBC ובסופה הוחלף צוות השחקנים כולו, פרט לחביבי הקהל, מרפי וג'ו פיסקפו. מרפי המשיך להופיע בתוכנית עד לשנת 1984.
שיא ההצלחה
במהלך שנות ה-80 הוציא ארבע קלטות וידאו של הופעות סטנד-אפ: "Eddie Murphy", "הקומיקאי", "הוזה" ו"בגסות". ב"גסות", אף הופץ באופן מסחרי בקולנוע וזכה, כמו כל סרטיו באותה תקופה, להצלחה ענקית. בנוסף, זכה "הקומיקאי" בפרס גראמי על אלבום קומדיה הטוב ביותר ל-1983.
באותן שנים, הקליט שני סינגלים – "Party All The Time" (הופק על ידי אמן הפאנק ריק ג'יימס) ו-"Put Your Mouth on ME". שניהם הצליחו מבחינה מסחרית, אך הראשון נבחר על ידי ערוץ הטלוויזיה VH1 בשנת 2004 לשאת בכבוד המפוקפק של המקום השביעי כ"שיר הגרוע בהיסטוריה".
הדשדוש בקריירה
בשנות ה-90 החל עידן תרבות התקינות הפוליטית. אחת מתוצאות הלוואי שלה הייתה השפעה מכרעת על ההומור בארצות הברית וקרנם של קומיקאים "רכים", הנמנעים מלצחוק על קבוצות מיעוט ואינם מתעסקים בנושאים חברתיים, כגון ג'רי סיינפלד, טים אלן ופול רייזר, עלה. במקביל, מרפי, אשר היה בעל הומור גס, בוטה ונטול כל תקינות פוליטית, החל לסבול מהידרדרות בקריירה. השנים 1989–1995 נחשבות השנים החלשות בקריירה שלו. למרות שבשנים אלו שיחק בשני סרטים רווחיים, "בומרנג" ו"עוד 48 שעות", סבל מרפי משורה של כישלונות מהדהדים: "לילות הארלם" (אותו גם כתב וביים לראשונה), "ג'נטלמן מושלם", "השוטר מבוורלי הילס 3" (היחיד בסדרה שנכשל) ו"ערפד בברוקלין".
קרטועי הקריירה של מרפי אף היו למושא צחוק ולעג בתוכניתו לשעבר, "סאטרדיי נייט לייב". יתרה מכך, ריצ'רד פריור, אשר כיכב לצדו ב"לילות הארלם" צוטט אומר כי הוא לא מרגיש שום דבר כלפי יצירתו של מרפי. הדבר פגע מאוד במרפי מכיוון שראה בפריור מודל לחיקוי. בסופו של דבר, המחצית הראשונה של שנות ה-90 לא האירה פנים למרפי והוא נאלץ "להמציא את עצמו מחדש".
הקאמבק וההתייצבות
הקאמבק של מרפי החל ב-1996 עם יציאתו לאקרנים של סרטו "הפרופסור המטורף". הסרט, עיבוד מחדש לקומדיה מ-1963 בכיכוב ג'רי לואיס, זכה להצלחה רבה והשיב את מרפי לשורת השחקנים הבולטים של הוליווד שהציג את "מרפי החדש": עדיין מגלם דמויות רבות אך מקלל הרבה פחות, זונח את ההומור הבין-גזעי ומסתמך על הומור הפרשות גוף ונפיחות - נמוך ככל שיהיה אבל מתאים לילדים. סרט זה ורבים שבאו אחריו ("מולאן", "ד"ר דוליטל" והמשכו, "אבא בא לגן" ו"סדרת סרטי שרק") מיצבו את מרפי ככוכב סרטים המיועדים לכל המשפחה. בשנת 2003 כיכב בתפקיד ראשי בסרט הפנטזיה "הטירה המכושפת" בבימויו של רוב מינקוף.