cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אווה יוזפינה יוליה פוטוצקה
קורות חיים
אווה יוזפינה יוליה נולדה ב-10 באוגוסט 1818 בפריז, לאלפרד וויצ'ך פוטוצקי וליוזפינה מריה צ'רטוריסקה, בתם של יוזף קלמנס צ'רטוריסקי ודורותה ברברה יאבלונובסקה. אחיה אלפרד יוזף פוטוצקי ירש את נחלות המשפחה בלנצוט, ואף כיהן כמושל הכללי של גליציה מטעם האימפריה האוסטרו-הונגרית.
ב-3 ביוני 1841 התחתנה אווה יוזפינה יוליה עם פרנץ דה פאולה, נסיך ליכטנשטיין, בנו של יוהאן הראשון יוזף, נסיך ליכטנשטיין, ממנו נולדו לה ארבעה ילדים. בשנת 1887 מת בעלה פרנץ דה פאולה, וב-21 במאי 1895 מתה אווה יוזפינה יוליה בביתה בווינה.
משפחתה
ב-3 ביוני 1841 התחתנה אווה יוזפינה יוליה עם פרנץ דה פאולה, נסיך ליכטנשטיין, ממנו נולדו לה 4 ילדים:
נפתלי
נַפְתָּלִי הוא בנו השישי של יַעֲקֹב, והוא נולד לבִּלְהָה, שפחתה של רָחֵל. צאצאיו של נפתלי הפכו לשבט נפתלי. כשיצאו עם ישראל ממצרים העלו את עצמותיו וכאשר סיימו להתנחל בארץ בשנת ב'תצ"ה (1265 לפני הספירה) קברוהו בקדש נפתלי.
מקור השם
מקור השם נפתלי הוא הנפתולים - המלחמות והמאבקים - של רחל עם אחותה, לֵאָה, שבה קינאה מאוד בגלל בניה. כאשר נולדו לה דָּן ונפתלי היא "ניצחה" את אחותה וקראה לבנה נפתלי, מאבקי. "וַתַּהַר עוֹד-וַתֵּלֶד, בִּלְהָה שִׁפְחַת רָחֵל: בֵּן שֵׁנִי, לְיַעֲקֹב. וַתֹּאמֶר רָחֵל, נַפְתּוּלֵי אֱלֹהִים נִפְתַּלְתִּי עִם-אֲחֹתִי-גַּם-יָכֹלְתִּי; וַתִּקְרָא שְׁמוֹ, נַפְתָּלִי.
ברכת יעקב לנפתלי
בברכת יעקב לבניו נאמר "נַפְתָּלִי, אַיָּלָה שְׁלֻחָה-הַנֹּתֵן, אִמְרֵי-שָׁפֶר". התרגום המיוחס ליונתן ייחס לפי-כך לנפתלי כושר ריצה של אצן קל-רגלים. המפרשים חלוקים בתוכנה של ברכה זו. יש שפרשו איילה זריזה וחופשית בעלת קרניים המסתעפות. אִמְר פירושו בעברית, ענף. לפי פירוש המילים אִמְרֵי-שָׁפֶר יש שפירשו שליח ובפיו דברים טובים. לטענת משה ויינפלד חוקר המקרא, הפירוש הרואה ב'אִמְר'-כבש בארמית, הוא הנכון ביותר, שכן השבט הוא זה שנותן את הכבש כמס למלך. השבט בברכה, נמשל לשליח מהיר בהבאת מנחותיו לאיילה זריזה.
ראב"ע בפירושו ל מפרש את שמו של נפתלי:
עץ משפחה
עץ משפחה המציג את הדורות הקודמים:
אזכורים
בזמן הרעב בארץ כְּנַעַן, נפתלי ירד מצרימהּ לקנות אוכל יחד עם תשעת אחיו, כשבנימין נותר עם אביהם, יעקב. לאחר-מכן הביאו את בנימין, ולבסוף גם את יעקב.
במסכת סוטה, סופר על נפתלי בסיפור קבורת יעקב. עשו טען לבעלות על מקום קבורתו של יעקב, ולא הניח לבניו לקברו. על שום כך, נפתלי, שהוא כאיילה שלוחה, היה זה אשר רץ מצרימה להביא את שטר המכירה, אשר מוכיח כי נקנה על ידי יעקב.
על-פי ילקוט שמעוני לפרשת שמות, נפתלי נולד בה' בתשרי, בשנת למניין בריאת העולם, ונפטר בגיל 133. לעומת זאת, על-פי ספר צוואות השבטים, אשר לא נתקבל בקרב חכמי היהדות, נפתלי חי עד גיל 137 שנים, ונקבר במצרים.
כאמור, ב, בני נפתלי הם יַחְצְאֵל, גּוּנִי, יֵצֶר וְשִׁלֵּם. צאצאי נפתלי נשארו במצרים, עד אשר יצאו משם ביציאת מצרים, על-פי ספר שמות.
קברו
לפי ספרות חז"ל העלו בני ישראל את כל בני יעקב לארץ להיקבר שם. ובספר הישר מסופר: כיום מצוין קברו בכביש 899 מול תל קדש נפתלי. לקבר זה מקורות רבים מהמאה ה-7 ואילך. בנוסף יום פטירתו הוא ו' בתשרי לפי התאריך העברי, כמובא בספר "ילקוט שמעוני".
תצורת מנוחה
תצורת מנוחה היא תצורה הבנויה מקירטון רך בדרך כלל. לעיתים התצורה מחופה ברובדי צור של תצורת משאש. התצורה נפוצה ברוב אזורי הארץ. עוביה הולך ונעשה דק יותר כלפי מרום הקמרים של שדרת ההר לאורך ארץ ישראל, מהשיפולים המזרחיים של הרי יהודה ושומרון ורכסי הנגב וכן בשיפולים המערביים של ההרים בשפלת החוף הגבוהה, מישור הגבעות המהווה את הגבול שבין ההר לשפלה.
סביבת היווצרות
התצורה נמנית עם חבורת הר הצופים אשר הורבדה בתקופת סנון מתור קרטיקון ומגיע לתקופת פלאוקן בבסיס תור השלישון. תיארוך הופעתה הוא בין 90 מיליוני שנים ועד לפני כ-70 מיליוני שנים. התצורה הורבדה בתקופה שבה עלו פני הים כתוצאה מהתחממות גלובלית. היכן שהשתרע אגן ימי עמוק, נוצרו תצורות מנוחה ומעליה תצורת משאש, כתוצאה מעליית גובה פני הים ושינוי האקלים.
מורפולוגיה
הביטוי של תצורת מנוחה בשטח הוא ביצירת המדרונות המתונים של הגבעות, במקומות בהן נסחפה תצורת מישש מסלע צור, התפתח נוף גבעות מעוגלות - היוצרות קווי רקיע כיפתיים - עגלגלים. מדבר יהודה בנוי בחלקו הגדול מגבעות של סלעי קירטון מתצורת מנוחה. הסלעים הרכים יוצרים נוף מתון שבו מתחתרים ערוצים רחבים. רוב דרכי האורך במדבר יהודה מוקמו בתחומי תצורה זו.
מים וצמחייה
משק המים של תצורת מנוחה אינו טוב, מאחר שאינה סופגת מים. יחד עם זאת, בשל תכונה זו יכולים להיווצר בה מאגרי מים. בתחומים בהם נמצאת התצורה לבד, נמצאים בה צמחים מדבריים כמו לענת המדבר, נואית קוצנית, שבר לבן ועוד.
על גבי סלעי קירטון מתפתחת קרקע רנדזינה, שהיא תוצאה של התפוררות הקירטון. מופיעה גם צמחייה נוספת: צומח של בתות ספר (כמו סירה קוצנית, שלהבית קצרת שיניים ומרווה מלבינה ואפילו מינים ערבתיים האירנו-טורני כמו שיזף מצוי.
שימושית לאדם
באזורי תצורת מנוחה בהם שכבת הקירטון הייתה מכוסה בנארי היו אזורים שבהם הייתה התיישבות קדומה, שכן ניתן היה לחפור בה בורות לאיסוף מים. הודות לכושר הספיגה הנמוך של התצורה, המים נשמרו בה, ולא חלחלו. לעיתים, כאשר אותרה התצורה ונמצאו בה שרידי ישוב, ניתן היה להעריך כי היה בה יישוב מתקופת ההתנחלות הישראלית.
לסלע הקירטון מתצורה זו היה גם שימוש בבניה בשל קלות החציבה, אך בשל החסרונות, הימצאות שרידי צור בתוכו וקלות התפוררותו, נמנעו מלהשתמש בו.
נצח ישראל (ספר)
נצח ישראל הוא ספר שכתב המהר"ל מפראג, שהודפס לראשונה בחייו בשנת ה'שנ"ט (1599), העוסק בגלות ישראל, ובגאולתו העתידה.
שם הספר
בספר שמואל מובא הביטוי ככינוי לקב"ה שהוא ניצחונם של ישראל. עם זאת, המהר"ל משלב בין המשמעות של נ.צ.ח כניצחון, לבין נ.צ.ח כנצחיות. הוא מתבסס על הגמרא שדורשת את המילה נצח שבפסוק על מפלתה של אדום באחרית הימים, ומשלב את שם הספר בין ניצחון ישראל לנצחיות ישראל שהובטחה על ידי הקב"ה.
מבנה הספר
הספר מחולק לשנים: חלקו הראשון עוסק בביאור הגלות, עניינה ותכליתה. וכן הסברת מהותו וייעודו של עם ישראל בעולם, והקשר שבינו לבין אלוהים.
בחירת עם ישראל
אחד התכנים המרכזיים בספר הוא שבחירת עם ישראל אינה תלויה בזכויות, אלא היא יצירה אלוקית של עם מיוחד לה'. מסיבה זו לא מוזכרות זכויותיו של אברהם אבינו בתורה לפני שה' פונה אליו ומצווה אותו ללכת אל ארץ ישראל:
1609
נפטרו
רבי יהודה ליווא בן בצלאל (1520-1609~[1]), המוכר בכינויו המהר"ל (מורנו הגדול רבי ליווא) מפראג (בספרות הגרמנית כונה "רבי לעוו הגבוה"), רב, פוסק הלכה, מקובל והוגה דעות דתי יהודי, מגדולי ישראל הבולטים בעת החדשה.
המנונים הומריים
ההמנונים ההומריים (יוונית עתיקה: Ὁμηρικοὶ Ὕμνοι, Homērikoi Hymnoi) הם אוסף של 33 המנונים ביוונית עתיקה שחוברו ככל הנראה במקומות שונים, בתקופות שונות, על ידי מחברים שונים, עבור אירועים שונים. הקדומים שבהם הם כנראה מהמאה השביעית לפני הספירה, אולי אף השמינית. ההמנון המאוחר הוא מן התקופה ההלניסטית, ככל הנראה מהמאה השנייה לפני הספירה, וישנם חוקרים המייחסים שניים מההמנונים לתקופה הרומית.
בשם המנון (ςυμνο,hymnos) כינו היוונים שיר תהילה לכבוד אחד האלים. כינוים של ההמנונים "הומריים" נשמר להם משום שהם כתובים בסגנון המושפע מהאיליאדה והאודיסיאה, המיוחסים להומרוס, והם כתובים במשקל ההקסמטר דקטילי, האופייני לאפוסים ההומריים.
מאפייני ההמנונים
מבחינת התוכן, משלימים ההמנונים את הפער הנראטיבי בין המסופר ב"תאוגוניה" להסיודוס אודות היווצרות העולם והולדת האלים, לבין האפוסים של דור הגיבורים, ובהם מלחמת טרויה המסופרת באיליאדה ושיבתו של אודיסאוס ממלחמה זו כמסופר באודיסיאה. ההמנונים ההומריים כוללים שלוש יחידות ספרותיות: פתיחה, גוף ההמנון ובו מידע רב על האלים ומעלליהם, ויחידת סיום. נהוג להבחין בין ארבעה המנונים הומריים ארוכים לבין שאר ההמנונים, הנחשבים כקצרים. ההמנון הארוך ביותר, לאפולו, מכיל 595 שורות, ואילו הקצר ביותר, לדמטר ולפרספונה, מכיל שלוש שורות. כל אחד מההמנונים הוקדש למעללים ולאירועים מכוננים של אל, או אלה, או לבני זאוס הרקולס, והדיוסקורים הנחשבים כגיבורים או אלים-למחצה. שלושה המנונים הוקדשו ליותר מדמות אחת, המקיימות ביניהן זיקה הדוקה, כגון הדיוסקורים, שהם אחים תאומים, או דמטר ובתה פרספונה, ואפולו והמוזות.
עדות פנימית מתוכן ההמנונים מעידה שלפחות המנון אחד חובר לתחרות (ההמנון הארוך לאפרודיטה), המנון אחר חובר לחג שנתי שנערך לרגל חגיגות היין (ההמנון הקצר לדיוניסוס). בהמנון הארוך לאפולו ישנה התייחסות לחגיגות שנערכו לאפולו בדלוס, ואולי גם בדלפי. וישנם חוקרים הטוענים שבהמנון משתקף חג בו איחד פוליקראטס את הפסטיבל בדלפי עם זה שבדלוס, חוקרים אחרים סבורים שההמנון משקף את חידוש הפולחן בדלוס ובדלפי על ידי פייסיסטראטוס, לאחר מיגור הפרסים מיוון.
בין האלים המרכזיים במיתולוגיה היוונית הזוכים לשבחים ושירי ההלל: אפרודיטה, אפולו, ארס, אסקלפיוס, ארטמיס, אתנה, דיוניסוס, דמטר, קסטור ופולוקס, גאיה, הליוס, הרה, הרקולס, הרמס, הפייסטוס, הסטיה, פאן, פוסידון, אפולו הפיתוני, סלנה וזאוס.
פזצט"א
פזצט"א היא ראשי תיבות צה"ליים שפירושם: פול, זחל, צפה, טווח, אש, ומטרתם להציג את הצעדים שעל רובאי לנקוט בעת היתקלות באויב. ראשי התיבות משמשים כעזר זיכרון לזכירת הפעולות וסדרן:
בעבר, היו ראשי התיבות אפזצט"א - הא' הראשונה נפתחה אף היא (כמו האחרונה) ל"אש". עם שינוי תורת הלחימה, נשמטה הא' הראשונה, והחייל מצווה להגן על עצמו לפני שהוא משיב אש.
מרכז השלטון האזורי בישראל
מרכז השלטון האזורי בישראל (נקרא בעבר מרכז המועצות האזוריות) הוא ארגון ארצי של חמישים וארבע המועצות האזוריות הקיימות במדינת ישראל ובשטחי יהודה ושומרון. בראש המרכז עומד שי חג'ג', המכהן גם כראש מועצה אזורית מרחבים. איציק אשכנזי הוא מנכ"ל המרכז.
אודות
מטרת הארגון, שרשום כעמותה, הוא לייצג את המועצות האזוריות בפני משרדי הממשלה ומוסדות המדינה, לחתום על הסכמים בשם המועצות האזוריות, לתאם ולקבוע מדיניות בקרב המועצות האזוריות בישראל. לעמותה אספה כללית המורכבת מכל ראשי המועצות והיא בוחרת את יו"ר המרכז, המנכ"ל, הנהלה המורכבת מ-20 חברים, ומזכירות המורכבת מארבעה חברים.
ב-2019 נבחר לתפקיד יו"ר מרכז השלטון האזורי בישראל שי חג'ג', המכהן גם כראש מועצה אזורית מרחבים מאז 2012.
שמואל ריפמן, ראש המועצה האזורית רמת נגב לשעבר, כיהן בתפקיד יו"ר המרכז במשך 20 שנה, עד לחודש ספטמבר 2016. בינואר 2017 נפטר ריפמן.
מרכז השלטון האזורי בישראל מלווה את 54 המועצות החברות בו ומקדם נושאים שונים הנוגעים להן. במרכז ישנם ראשי תחומים בנושאי: ביטחון וחירום, חקלאות, קיימות ואיכות סביבה, חינוך, קהילה, צעירים, תכנון וקרקעות, ספורט, מגדר וכלכלה.
בינואר 2021 החליטה האספה הכללית של מרכז המועצות האזוריות לשנות את שם הארגון לשם "מרכז השלטון האזורי בישראל".
אום כולתום
ביוגרפיה
אום כולתום נולדה בתמאי-א-זהרייה במחוז א-דקהלייה שבמצרים. אביה, השייח' איבראהים סעיד אל-בלתאגי, היה האימאם של המסגד המקומי, והוא שהעניק לה את הכוניה "אום כולתום", על שם בתו השלישית של מוחמד מייסד האסלאם.
כבר בגיל צעיר גילתה כישרון שירה יוצא דופן, וכאשר הייתה בת 12, אביה הגניב אותה מחופשת כנער ללהקה שביים, ששרה שירי דת מסורתיים בחגים ובחתונות.
ארבע שנים אחר־כך, הבחינו בכישרונה הזמר מוחמד אבו אל-עלאא' ונגן העוד המפורסם אחמד זכריה, והיא התבקשה ללוות אותם לקהיר. היא המתינה עד שהייתה בת 23 לפני שנענתה להזמנתם, תוך שהיא ממשיכה להופיע מוסווית כנער באולמות תיאטרון קטנים. היא הקפידה להימנע מחיי חברה או מאורח חיים בוהמי.
שתי פגישות חשובות אירעו לה בערך בתקופה זו. הראשונה הייתה ב-1924 עם אחמד ראמי, משורר שלמד בסורבון וכתב לה בהמשך 137 שירים והפגיש אותה עם הספרות הצרפתית. הפגישה השנייה הייתה עם מוחמד אל-קאסבג'י, נגן עוד וירטואוזי שהכניס אותה ל"ארמון התיאטרון הערבי", שבו זכתה להצלחה הראשונה הגדולה שלה.
ב-1930 הופיעה אום כולתום בארץ ישראל.
ב-1932 הייתה מפורסמת במידה שאפשרה לה להתחיל מסע גדול בערים כמו דמשק, בגדאד, ביירות וטריפולי.
ב-15 במאי 1948 לכבוד פלישת צבאות ערב לארץ ישראל היא שרה ברדיו קהיר בלדה על ירושלים ועל עליית מוחמד מכיפת הסלע השמיימה.
בשנת 1968 כתב המשורר הסורי ניזאר קבאני את השיר "אסבח ענדי בונדקיה "( "יש לי עכשיו אקדח") בעקבות מלחמת ששת הימים ב-1967, בו הוא מצדיע למאבק הפלסטיני. שנה לאחר מכן שרה אום כולתום את השיר הזה שהלחין עבד אל ווהאב. שיר זה לא זכה לפרסום רב שכן לא מדובר ביצירה מוזיקלית שנוגנה בהופעותיה וקטע זה לא צולם מעולם.
במקביל לקריירה בשירה, ניסתה גם לפתח קריירה במשחק אך נטשה זאת במהירות, היות שלא הצליחה ליצור קשר אישי ורגשי עם הקהל.
היא התמידה בקריירת השירה ואף קיבלה מברק מנשיא צרפת שארל דה גול ב-1967. זמן קצר אחר־כך אובחנה כחולה בדלקת כליות חריפה.
הקונצרט האחרון שלה היה באולם "קצר א-ניל" (ארמון הנילוס) בקהיר ב-1973. בדיקות הראו שמחלתה חשוכת מרפא, ועקב כך היא עברה ב-1973 להתגורר בארצות הברית, שם הסתייעה בטכנולוגיה רפואית מתקדמת. ב-1975, כשחזרה לביקור במולדתה, הייתה חייבת להתאשפז בבית חולים בקהיר בשל מצב בריאותה המידרדר. מחוץ לבית החולים התגודדו ושרו את שיריה תושבי העיירה שבה נולדה. אום כולתום נפטרה ב-3 בפברואר 1975.
חיים אישיים
ב-1953 נישאה לרופא חסן אל-האפנאווי, ולא היו להם ילדים.
בורג' חמוד
בורג' חמוד (בערבית: برج حموﺪ; בארמנית: Պուրճ Համուտ) הוא פרוור ממזרח לביירות במחוז מתן שבלבנון. בפרוור מתגוררים ארמנים רבים, צאצאי פליטים מרצח העם הארמני. הפרוור הוא אזור תעשייתי ואחד היישובים הצפופים ביותר במזרח התיכון.
היסטוריה
בורג' חמוד הוקם על ידי ניצולי רצח העם הארמני בשנת 1915, כאשר ניתנה לניצולי צעדות המוות בדיר א-זור, שהגיעו לביירות לאחר התמוטטות האימפריה העות'מאנית, הזכות להתיישב ממזרח לעיר, באזור שהיה ביצתי באותה תקופה. הפרבר התפתח רבות בעיקר בשנות ה-30 של המאה ה-20 ובשנת 1952 הוא הפך לרשות מקומית.
בתקופת הקמתו וההתיישבות המוקדמת, היה בורג' חמוד במוקד היריבות בין שתי מפלגות פוליטיות ארמניות, הפדרציה המהפכנית הארמנית ומפלגת החונכאיאן הסוציאל-דמוקרטית, אשר ביקשו לעצמן את ההגמוניה ביישוב החדש. היריבות הובילה לקטטות ולחיסולים בעדה הארמנית, ואף החריפה במהלך מלחמת האזרחים הראשונה בשנת 1958, בתקופה שבה הקהילה פולגה במאבק דתי, שבו הקתולים ביקשו להנהיג את הכנסייה האפוסטולית הארמנית. בשלהי הפילוג העדתי בסוף שנות ה-60' ותחילת שנות ה-70', הייתה הקהילה הארמנית של לבנון דווקא בתהליך של איחוד, ובשנת 1972 מפלגת החונכאיאן אף רצה במשותף עם ה"דשנקים" (אנשי הפדרציה המהפכנית הארמנית).
מלחמת האזרחים השנייה איימה על קיומה של הקהילה הארמנית בביירות. כמו כל העדות בביירות, גם הארמנים התקבצו באזורים השולטים שלהם, הווה אומר, בורג' חמוד. בשנות המלחמה, אחזו צעירים ארמנים רבים בנשק להגנה עצמית. הפדרציה המהפכנית הארמנית, המפלגה שמייצגת את רוב הפזורה הארמנית, נשארה על פי רוב נייטרלית. בשל מדיניות זו, החזיקו המיליציות המרוניות את תושבי בורג' חמוד בלחץ מתמיד, ואף התקיפו מספר פעמים את היישוב.
בשנת 2006, במהלך מלחמת לבנון השנייה, התקבלו פליטים מדרום לבנון בבורג' חמוד והתארחו בכנסיות, בתי ספר ומוסדות אחרים, בהם קיבלו אוכל ומחסה. לאחר המלחמה, הציעה טורקיה לשלוח כוחות ללבנון כחלק מיוניפי"ל, אך רוב הארמנים התנגדו בחריפות להתערבות שכזו, ובפרבר התקיימו הפגנות כנגדה.
נכון לשנת 2009, עיריית בורג' חמוד חברה בקבוצת העיריות מתן-צפון.
דמוגרפיה
בבורג' חמוד מתגוררים כ-150,000 תושבים בשטח של 2.5 קמ"ר, וצפיפות האוכלוסין בו (60,000 נפש לקמ"ר) גבוהה פי 5 מאשר בביירות והיא מהגבוהות ביישובי המזרח התיכון. ביישוב ישנו רוב ארמני, אך חי בו גם מיעוט פלסטיני משמעותי וכן מוסלמים שיעים.
הארמנים בלבנון דוברים ארמנית בדיאלקט מערבי, כמו רוב הארמנים במזרח התיכון. קיימות שלוש מפלגות פוליטיות בולטות בבורג' חמוד: הפדרציה המהפכנית הארמנית, אליה משתייכים רוב הארמנים בבורג' חמוד, מפלגת הרנגבר ומפלגת החונכאיאן. הזרמים הארמניים הנוצריים הקיימים הם נצרות אפוסטולית שמאמיניה מהווים את הרוב, וכן ארמנים קתולים ואוונגליסטים. מפלגות פוליטיות אלו ומסדרים דתיים אלה הם בעלי מוסדות ומרכזים בתוך בורג' חמוד. הנשיא הנוכחי של בורג' חמוד הוא אנטאריק מסרליאן.
אפרים קופפר
אפרים קוּפּפֶר (בפולנית: Franciszek Kupfer; 5 במרץ 1905 – 13 במרץ 1993) היה חוקר יהדות ומהדיר ספרי ראשונים פולני-ישראלי.
קורות חייו
אפרים בן אברהם קופפר נולד ב-1905 בעיירה פרושוביצה שבפולין. הוריו נמנו עם חסידי חנצ'ין. בילדותו קיבל חינוך חסידי ותורני ונודע לבקי במרחבי הספרות התלמודית. בגיל צעיר התייתם מאביו. קופפר היה מקורב לרבים מגדולי פולין באותו זמן, ואף שימש כמזכירו של ר' מאיר אריק. כרבים מצעירי הדור ההוא, נטה גם הוא בשלב מסוים בחייו אחר הקומוניזם ואף ישב זמן מה בכלא הפולני בגלל פעילות זו. קופפר נישא בפולין למרים וינטרויב ולזוג נולדו חמישה ילדים.
קופפר חזר לבירה ורשה, שם היה לחוקר במכון ההיסטורי היהודי ובאקדמיה הלאומית למדעים. הוא לימד יהדות באוניברסיטת ורשה ופרסם מספר פרסומים בשפה הפולנית וביידיש על תולדות היהודים. בפולין נישא בשנית להלנה סוכצקי, ולאחר שאיבד את כל משפחתו הענפה בשואת יהודי פולין, זכה לגדל משפחה ולראות ילדים ונכדים.
בשנת 1957 נפטר בנו מנישואיו השניים, והוא עלה לישראל עם אשתו הלנה. עם עלייתו התקבל לעבודה במכון לתצלומי כתבי יד עבריים (לימים חלק מהספרייה הלאומית), שם עבד 30 שנה וזכה להערכה מרובה בזכות ידענותו המופלגת בספרות היהודית לדורותיה וידיעותיו ההיסטוריות הרבות.
קופפר פרסם מספר רב של מאמרים בפולנית, ביידיש ובעברית.
פרסומיו
פרסומיו הידועים הם:
קישורים חיצוניים
מפרסומיו:
יצחק זוסמן
יצחק זוסמן (תרי"ג, 1853 - כ"ב בטבת תש"י, 11 בינואר 1950), מעולי העלייה השנייה, ממקימי המושבה באר יעקב.
נולד בעיירה פאוליץ (פובוליטש) שבמחוז קייב, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה). קיבל חינוך יהודי מסורתי בחדר ובישיבות.
נשא לאשה את מרים לבית קרצ'מסקי, ולזוג נולדו מספר ילדים: יוסף, שלמה, עדינה (לימים שבח), אסתר, שרה (לימים רודומין) ודב ברל. התגוררו ברומנובקה שבמחוז גליציה.
בשנת 1905 עלה לארץ ישראל עם משפחתו, והתיישב בראשון לציון. ב-1907 היה מראשוני קוני האדמות באזור באר יעקב; רכש 75 דונם, והיה שותף לייסוד המושבה, יחד עם קבוצה של משפחות ורווקים עולי מזרח אירופה, פרס וארגנטינה, וגרעין חקלאי של יהודים-קווקזים מדאגסטן בהנהגת הרב יעקב.
נפטר ב-1950, ונקבר בבאר יעקב.
המכללה האקדמית לחינוך ע"ש קיי
המכללה האקדמית לחינוך על-שם קיי, הידועה בעיקר בכינויה הפשוט "מכללת קיי", היא מכללה אקדמית להכשרת מורים בבאר שבע.בשמה היא מנציחה את זכרו ופועלו של ג'פרי קיי, שתרם את הכספים לבניית בניין המכללה הראשי בקמפוס.
היסטוריה
המכללה נוסדה בשנת 1954 על ידי אריה סימון שהיה מפקח חינוך במרחב דרום.
ראשית דרכו של המוסד בשכונת משק עזר בבאר שבע. מאז נדד פעמיים: בראשונה, ב- 1960 לשכונה ג', לבניין זמני ובשנייה לבניין נוכחי בשכונה ו' חדשה בבאר שבע, בשנת 1982.
מכללת קיי הובילה את תהליך האקדמיזציה של הכשרת המורים והראשונה שקיבלה הכרה אקדמית מלאה בכל מסלולי ההכשרה בשנת 1994 והיא בין המכללות הראשונות אשר קיבלו הכרה בלימודי התואר השני בשנת 2003.
מכללת קיי היא מוסד אקדמי המשלב בין ההוראה לבין המחקר. על מנת לאפשר לחברי הסגל להתקדם במסלול האקדמי ולהרחיב את הידע העומד לרשות הקהילה האקדמית מקיימת המכללה פעילות מחקרית ענפה. במשך 10 שנים (1994 - 2004) עמדה בראש יחידת המחקר ענת קינן.
במכללת קיי לומדים 3,000 סטודנטים במסלולי הוראה שונים וכ-500 סטודנטים נוספים במסגרת מכינה. במכללה לומדים זה לצד זה סטודנטים יהודיים ובדואים.
אופל אדמירל
אופל אדמירל (בגרמנית: Opel Admiral) היא מכונית סלון מתוצרת יצרן הרכב הגרמני אופל (בגרמנית: Opel Automobile GmbH), חברת בת של קונצרן הרכב ג'נרל מוטורס, אשר יוצרה בין השנים  1937–1939 ובין השנים 1964–1968.
שלום, חבר (אלבום)
שלום, חבר הוא אלבום אוסף כפול שהופק במשותף על ידי חברות התקליטים אן אם סי, הד ארצי, הליקון ופונוקול בעקבות רצח יצחק רבין, כאלבום זיכרון. שם האלבום, שלום, חבר, נגזר מדברים שאמר נשיא ארצות הברית ביל קלינטון לזכרו של רבין בליל הרצח, והפכו למטבע לשון.
האלבום כולל שירים כגון "שיר הרעות", עליו העיד רבין כי הוא השיר האהוב עליו, "שיר לשלום" שהושר בעצרת בליל הרצח, "זה פתאום נפל עליה" שכתב אריק איינשטיין, "לבכות לך" שכתב אביב גפן והפך מזוהה עם רצח רבין, שירים שבוצעו בעצרת הזיכרון שנערכה בכיכר מלכי ישראל כשבוע לאחר הרצח, ב-12 בנובמבר 1995, שירים מימי קום המדינה, ועוד. האלבום נפתח בנעימה בת 52 שניות מתוך הקטע "אגנוס דאי", מהמיסה בסי מינור של יוהאן סבסטיאן באך, שליוותה את שידורי ערוץ 2 בימים שלאחר הרצח. מרבית השירים באלבום הם שירים עצובים באופיים, אך שלושת השירים הנועלים אותו, "יהיה טוב", "אם" ו"שיר לשלום" נושאים אופי אופטימי יותר.
האמנים, היוצרים, המפיקים והטכנאים שהשתתפו בהפקת האלבום עשו זאת בהתנדבות וויתרו על התמלוגים ממנו. ההכנסות ממכירותיו הועברו לקרן על שם יצחק רבין.
בנט אומלו
בנט איפקנדו אומלו (באנגלית: Bennet Ifeakandu Omalu; נולד ב-30 בספטמבר 1968). הוא רופא ניגרי אמריקאי, פתולוג פלילי ונוירופתולוג אשר היה הראשון לגלות ולפרסם ממצאים של אנצפלופתיה טראומטית כרונית (CTE)  בקרב שחקני הפוטבול האמריקאים בזמן שעבד במשרד עורכי הדין של מחוז אלגני בפיטסבורג. מאוחר יותר הוא הפך לחוקר הרפואי הראשי של מחוז סן ג'ואקין, קליפורניה, ופרופסור באוניברסיטת קליפורניה, דייוויס, המחלקה לרפואה ופתולוגיה מעבדה.
אומלו נולד בנוקואה אידלימי שבדרום ניגריה. הוא השישי בין שבעה אחים. הוא נולד במהלך מלחמת האזרחים הניגרית, אשר גרמה למשפחתו לברוח מביתה בכפר איגבו שבדרום מזרח ניגריה, אליו הם חזרו שנתיים אחרי הלידה של אומאלו. אמו של אומאלו הייתה תופרת ואביו מהנדס כרייה אזרחית ומנהיג הקהילה "באנו-אוקו". שם המשפחה אומאלו הוא צורה מקוצרת של שם המשפחה אונימלוקוב שפירושו "מי שיודע, מדבר".
לימודים וקריירה
אומאלו החל את בית הספר היסודי בגיל שלוש, וזכה להתקבל לקולג' הממשלתי הפדרלי של ממשלת אנוג בגיל תיכון. הוא למד בבית ספר לרפואה החל מגיל 16 באוניברסיטת ניגריה. לאחר סיום לימודיו וקבלת תואר MBBS (קיצור של Bachelor of Medicine, Bachelor of Surgery) ביוני 1990 הוא סיים התמחות קלינית, כשביצע שלוש שנות עבודה כרופא בעיר ההררית ג'וס בניגריה. אומאלו התאכזב מתוצאות הבחירות לנשיאות בניגריה ב-1993 והחל לחפש אפשרויות מחקר בארצות הברית. תחילה הגיע לסיאטל בשנת 1994 כדי להשלים את ההתמחות בלימודי אפידמיולוגיה. ב-1995 עבר לניו-יורק, שם הוא הצטרף לתוכנית הכשרה להתמחות בפתולוגיה אנטומית וקלינית במרכז הרפואי הארלם של אוניברסיטת קולומביה. לאחר ההתמחות הוא התמקצע כפתולוג משפטי תחת היועץ המשפטי קריל ווטץ במשרד עורכי הדין של אלגני במחוז פיטסבורג. אומלו התעניין במיוחד בבנוירופתולוגיה.
יש לאומלו שמונה הסמכות ותארים מתקדמים, מאוחר יותר קיבל מלגות למחקר בפתולוגיה ובנוירופתולוגיה באוניברסיטת פיטסבורג בשנת 2000 ו- 2002 בהתאמה, ובשנת 2004 הוא סיים תואר מוסמך בבריאות הציבור (MPH) באפידמיולוגיה מבית הספר הגבוה לבריאות הציבור באוניברסיטת פיטסבורג. יש לו תואר שני במנהל עסקים (MBA) מבית הספר למנהל עסקים ע"ש טֶּפֶר באוניברסיטת קרנגי מלון ב-2008.
אומלו היה החוקר הרפואי הראשי של סן חואקין קאנטרי, קליפורניה משנת 2007 עד התפטרותו בשנת 2017 לאחר שהאשים את השריף של המחוז, אשר פעל כחוקר מקרי מוות של המקום כדי להגן על קציני אכיפת החוק שהרגו אנשים. עוזר פתולוג שהצטרף למשרד כדי לעבוד עם אומאלו התפטר כמה ימים קודם לכן בטענות דומות לאלה של אומלו.
תאונת הרכבת בדנמרק (ינואר 2019)
תאונת הרכבת בדנמרק (בדנית: Togulykken på Storebæltsbroe) או התאונה על גשר החגורה הגדולה היא תאונת רכבת שאירעה ב-2 בינואר 2019 על גשר המחבר בין האיים שלן ופין בדנמרק, כשרכבת נוסעים התנגשה בסמי-טריילר על גבי רכבת משא דוהרת בדרכה לקופנהגן. התאונה אירעה בעת סערה אשר אילצה את סגירתו של הגשר לתנועת מכוניות אך לא לתנועת רכבות. 8 אנשים נספו ו-16 נפצעו - כולם אזרחי דנמרק. זהו אסון הרכבת החמור ביותר בדנמרק מאז 1988.
בנט אומלו
המחקר על הCTE
הנתיחה שלאחר המוות של מייק וובסטר, כוכב העבר של קבוצת הפוטבול "פיטסבורג סטילרס", הובילה בשנת 2002 להופעתה מחדש של המודעות למצבים נוירולוגים הקשורים לטראומה הראשית כרונית, אומאלו כינה אותה בשם אנצפלופתיה כרונית טראומטית, או CTE. התופעה אובחנה קודם לכן בקרב מתאגרפים ובקרב אתלטים מקצועיים. וובסטר מת בצורה פתאומית, לאחר שנים של מאבק עם ליקוי קוגניטיבי ואינטלקטואלי, דיכאון, הפרעות במצב הרוח, שימוש בסמים וניסיונות התאבדות. למרות שמוחו של וובסטר נראה תקין בנתיחה שלאחר המוות שנעשתה לו, אומלו החליט לעשות לו בדיקת רקמות במימון עצמי. הוא חשד שוובסטר סבל מדמנציה פוגיליסטיקה, סוג של דמנציה הנגרמת על ידי מכות חוזרות בראש. דמנציה זו נמצאה בעבר אצל מתאגרפים. באמצעות מחטים מיוחדים, מצא אומלו הצטברות גדולה של חלבון טאו במוחו של וובסטר, לחלבון טאו ישנה השפעה על מצב הרוח, על המצב הרגשי ועל הפונקציות הניהוליות של בני האדם, בדומה לאופן שבו גושים של חלבון ביתא-עמילואיד תורמים למחלת אלצהיימר.
תאונת הרכבת בדנמרק (ינואר 2019)
במהלך חקירת נסיבות התאונה, גילו חוקרים שבמקרים מסוימים, מכולות מסוג אלה הזהות לזאת המעורבת בתאונה, כשלו מלהינעל במקום. בעקבות התאונה אסר משרד התחבורה הדני באופן זמני על שימוש במכולות מסוג אלה, והקשיח את הכללים בכל הנוגע להעברת משאות על גבי הגשר בזמני מזג אוויר סוער.
רקע
בעקבות סופה שהכתה באירופה ובדנמרק ב-1 בינואר 2019, מנהלת כבישי דנמרק סגרה את הגשר לכל תנועת הרכבים, מלבד רכבות אשר בצדו המזרחי של הגשר עוברות במפלס מנהרתי נמוך מתחת לכביש המכוניות, ואילו בצדו המערבי של הגשר נעות במקביל למכוניות, בלילה שבין 1 ל-2 בינואר, וצפויה הייתה להיפתח לתנועה מחדש בשעה 11 בבוקר למחרת (2 בינואר).
בנט אומלו
המחקר על הCTE
בנובמבר 2006 פרסם אומלו מסמך נוירוכירורגי שני המבוסס על ממצאיו במוחו של שחקן הNFL-  לשעבר, תרי לונג, שסבל מדיכאון והתאבד בשנת 2005. למרות שהוא מת בגיל 45, אומלו מצא כי במוחו יש ריכוזי חלבון טאו. ריכוזי חלבון טאו כאלה מתאימים "למוח בן 90 עם אלציימהר מתקדם". כמו אצל מייק וובסטר, אומאלו טען כי הקריירה של לונג בפוטבול גרמה מאוחר יותר לנזק מוחי ולדיכאון. כמו כן, אומלו מצא עדויות ל אנצפלופתיה כרונית טראומטית (CTE) במוחם של שחקני עבר נוספים ב - NF: ג'סטין סטרזלצ'יק (נפטר בגיל 36), אנדרה ווטרס (נפטר בגיל 44) וטום מק'היל (נפטר בגיל 45).
בקיץ 2007, באילס ואומלו הציגו את הממצאים מהמחקר שלהם לחבר הוועדה לבדיקת  זעזועי המוח ב-NFL רוג 'ר גודל. ביילס מאוחר יותר אמר כי "נפנפו" את המחקר שלהם. יו"ר ועדת ה- MTBI של ה- NFL, ד"ר אירה קאסון, אמר לעיתונות: "לדעתי, הראיות המדעיות היחידות של אנצפלופתיה כרונית בספורטאים הן באיגרוף ובכמה רוכבי מכשולים".
תאונת הרכבת בדנמרק (ינואר 2019)
רקע
זמן קצר לפני 07:35, בקצהו המערבי של הגשר, פגעה רכבת הנוסעים בעצם, אשר תחילה שיערו שזה־הוא ברזנט מרכבת המשא, אך מאוחר יותר התברר כי זו הייתה משאית סמי-טריילר ריקה. קטר הרכבת דיווח שהבחין בניצוצות שהוצתו במקום נמוך מהרגיל (לדוגמה: לא מקווי המתח העיליים) וכי "משהו גדול" נתלה מרכבת המשא המתקרבת.
הסערה ומיקומה של התאונה רק החריפו את מאמצי החילוץ. תחילה, כשהרכבת עוד הייתה על הגשר, אותרו 6 גופות, אך לאחר שפונתה הרכבת למקום מבודד, אותרו עוד 2 גופות על הרכבת. הן בנוגע לתאונה והן בנוגע למצב הסערה, בארגון הממשלתי לניהול משברים החליטו להתכנס לדיון.
בנט אומלו
המחקר על הCTE
אומלו גילה גם CTE במוחם של יוצאי צבא, הוא פרסם מאמר בנובמבר 2011 ובו המקרה המתועד הראשון. אומלו מצא ראיות של CTE ביוצא צבא בן 27 שהשתתף במלחמת עיראק. הוא סבל מהפרעת דחק פוסט טראומטית (PTSD) ומאוחר יותר התאבד. המאמר של אומלו מקשר PTSD לספקטרום CTE של מחלות וקורא להשקיע בהמשך המחקר.
תאונת הרכבת בדנמרק (ינואר 2019)
רקע
8 נוסעים נהרגו, 5 נשים ו-3 גברים, ועוד 16 נפצעו באסון, מתוכם 14 עם פציעות קלות ועוד 2 עם פציעות בינוניות. לאף אחד מהנפצעים לא נשקפה סכנת חיים. ב-4 בינואר, זוהו כל גופות הנספים כאזרחים דנים, בגילי 27–60.
עוד באותו יום נפתח הגשר לתנועת כלי רכב בשעה 12:20. בשעות הצהריים של אותו היום נסגר הכביש המערבי בשל פקקים שנוצרו בעקבות נהגים סקרנים. ב-3 בינואר שבה פעילות הרכבות לסדרה.
בנט אומלו
במדיה
בשנת 2008 פורסם ספר שאומלו כתב, הספר נקרא "שחק קשה תמות צעיר - פוטבול דמנציה, דיכאון, ומוות",
תאונת הרכבת בדנמרק (ינואר 2019)
חקירת התאונה
החקירה בוצעה על ידי המועצה הדנית לחקירת תאונות. זמן קצר לאחר האסון ב-2 בינואר, הודיע החוקר בו האנינג שהתאונה נגרמה בעקבות התנגשות בין רכבת הנוסעים לבין משאית סמי-טריילר ריקה על גבי רכבת המשא. עם זאת ציין האנינג כי הפרטים המלאים אודות התאונה עדיין לא ברורים: "או שזה (הסמי-טריילר) פגע ברכבת, או שהרכבת דהרה לתוכו". החקירה המקיפה עשויה להימשך שנה.
דיווחי תקשורת ראשוניים התמקדו במזג האוויר הסוער כגורם לתאונה. בתקשורת התמקדו גם כן בעובדה האם משאית הסמי-טריילר אובטחה/נקשרה כראוי. בזמן התאונה נמדדו משבי רוח של 72 קמ"ש, הרוח באה מכיוון צפון בצורה אורתוגונלית. ככלל, אילו היה משב הרוח עולה על 75 קמ"ש, הייתה המהירות המותרת מוגבלת ל-80 קמ"ש, ואילו מעבר ל-90 קמ"ש, תנועתן של כל הרכבות הייתה מבוטלת. מאחר שמשב הרוח היה ממוצע ולא חרג מההגבלות, לא הוטלו כל הגבלות. לדברי יעקב מאן, פרופסור לאנרגיית הרוח באוניברסיטה הטכנית של דנמרק (DTU), הרוח אינה הגורם היחיד לתאונה.
בנט אומלו
במדיה
באוגוסט 2017 אומלו פרסם ספר נוסף בשם "לאמת אין צד" הספר מציג גילוי מדאיג על הסכנה של ספורט המגע.
חייו האישיים
אומלו נשוי לפרמה מוטיסו, במקור מקניה. הם חיים בלודי, קליפורניה, ולהם שני ילדים - אשלי ומארק. אומאלו הוא נוצרי קתולי והפך לאזרח אמריקאי בשנת 2015.
סיר הסירים
"סיר הסירים" הוא ספר ילדים חינוכי שכתבה וציירה אלונה פרנקל.
הספר נועד ללמד פעוטות כיצד לעשות את צורכיהם בסיר. הספר יצא לאור בהוצאת מסדה ולאחר סגירתה המשיך לצאת לאור בהוצאת מודן. הוצאת עברית לילדים פרסמה גרסה אינטראקטיבית לספר. התרגום האנגלי של הספר עובד לקלטות שמע ול-DVD.
עלילה
הספר מתחיל בתיאורו של נפתלי התינוק והסבר על איברים שונים ותפקודם. אמו של נפתלי מחליפה לו חיתולים עד שיום אחד הוא מקבל מסבתו חבילה. נפתלי מנסה להבין מה תפקיד החפץ בחבילה עד שלבסוף מתגלה כי זה סיר. הוא מנסה להשתמש בסיר כמה פעמים ללא הצלחה עד שפעם אחת ישב וישב, עד שהצליח. אמו של נפתלי שמחה שהצליח להיגמל מהחיתול ושולחת את הצרכים לשירותים משם הם יגיעו לים.
על הספר
זהו הספר הראשון של הסופרת והמאיירת אלונה פרנקל. הספר הפך לרב-מכר בארץ ותורגם לשפות רבות: אנגלית, הונגרית, הולנדית, ספרדית, שוודית, נורווגית, דנית, פולנית, אפריקאנס, יפנית, סינית וקוריאנית. לפי דרישת המו"ל בארצות הברית נוצרה גם גרסה שבה גיבור הספר (שנקרא באנגלית "ג'ושוע") מוחלף בגיבורה - "פרודנס". בעקבות זאת יצאה לאור גם גרסה עברית כזו, בשם "סיר הסירים - ילדה", שבו הגיבורה קרויה "ציונה". לשתי הגרסאות (של נפתלי ושל ציונה) יצאה לאור גם מהדורה המודפסת על קרטון, כמקובל בספרים לפעוטות.
לדברי פרנקל, הרעיון לספר הופיע כאשר נתקלה בחדר מדרגות ביתה בילד נכה בגיל בית ספר שעשה את צרכיו במכנסיו.
להתראות בים
"שלום פיפי! שלום קקי! אמר נפתלי. להתראות בים! אמרתי אני, אמא של נפתלי והורדתי את המים." משפט המופיע בסוף הספר ועורר את חמתם של כמה גורמים. הסופרת קיבלה מספר רב של מכתבים המתלוננים על המסר כי הפסולת נשפכת לים וטענו כי מסר זה אינו חינוכי. מכתב רשמי של מנכ"ל המשרד להגנת הסביבה דרש לשנות את סוף הספר ואפילו הזמין את אלונה לסיור בבריכות החימצון. מאחר שבאותו הזמן פרצה מגפת כולרה שמקורה בחיידקים צואתיים שהוזרמו לים החליטה להשאיר את הסוף כמו שהוא. על כל פנים, בגרסאות שאינן בעברית המשפט השני הוסר.
אוקטביה
אוקטביה (לטינית: Octavia; 69 לפנה"ס - 11 לפנה"ס) הייתה אצילה רומאית מהשושלת היוליו-קלאודית, אחותו של הקיסר אוגוסטוס ואשתו הרביעית של מרקוס אנטוניוס. היא הייתה גם סבתו רבתו של הקיסר קליגולה מצד אביו, סבתו של הקיסר קלאודיוס מצד אמו, וסבתו רבתא של הקיסר נרון מצד אביו.
ביוגרפיה
אוקטביה נולדה ברומא לגאיוס אוקטביוס, פראיטור ששירת כמושל מוקדון, ולאטיה, בת-אחותו של יוליוס קיסר. אביה של אוקטביה נפטר בשנת 59 לפנה"ס ואמה נישאה מחדש לקונסול לוקיוס מרקיוס פיליפוס.
נישואיה הראשונים של אוקטביה היו לגאיוס קלאודיוס מרקלוס. בשנת 54 לפנה"ס, לאחר מותה של יוליה, בתו של קיסר ואשתו של פומפיוס, הציע קיסר לחתנו לשעבר לשאת תחתיה את אוקטביה, אך פומפיוס, שהעדיף שלא לחדש את בריתו עם קיסר, סירב.
בעלה של אוקטביה שהיה אחד ממתנגדיו העיקריים של קיסר, השלים עמו לאחר קרב פארסאלוס, ובתמורה התיר לו קיסר לחיות בשקט ובשלווה עם אשתו ברומא. לזוג נולד בן בשם מרקוס קלאודיוס מרקלוס, ושתי בנות בשם קלאודיה מרקלה.
בעלה של אוקטביה נפטר בשנת 41 לפנה"ס. אחיה אוקטביוס החליט להשיא אותה למרקוס אנטוניוס, שגם אשתו פולביה נפטרה באותה עת, על מנת לחזק את ברית הטריומווירט השני באמצעות יצירת קשר משפחתי בין השניים. מאחר שאוקטביה הייתה בהיריון באותה עת ולפיכך נאסר עליה על-פי החוק להינשא בזמן זה, אישר הסנאט באופן מיוחד את נישואי השניים.
לזמן-מה נראה היה כי מטרת הנישואים צלחה. אוקטביה ילדה שתי בנות, אנטוניה הזקנה ואנטוניה הצעירה, והברית בין השניים נשמרה. אך אנטוניוס, שתכנן פלישה לאימפריה הפרתית, נזקק לתמיכה כספית מצד קלאופטרה מלכת מצרים, ולכן חידש עמה את יחסיו בשנת 36 לפנה"ס.
אוקטביה ננטשה ברומא, בשנת 35 לפנה"ס היא יצאה למזרח מלווה בחיילים ובכספים שיועדו לשימושו של אנטוניוס במערכה כנגד ארמניה, אף על פי שאנטוניוס קיבל אותם הוא סירב להיפגש איתה והיא חזרה לרומא. ברומא היא התגוררה בביתו של אנטוניוס וגידלה את ילדיה יחד עם ילדיו של אנטוניוס, היא אף סייעה לחבריו של בעלה בהשגת משרות שלטוניות. התנהגותה האצילית של אוקטביה אל מול זאת של אנטוניוס, שנטש את אשתו הרומאית למען זרה, היה אחד מן הגורמים שעזרו להפנות את דעת הקהל באיטליה נגדו. באותה שנה אחיה העניק לה את החסינות הקדושה (שהייתה שמורה בדרך כלל לטריבוני הפלבס) ונתן לה מעמד עצמאי מבחינת משפטית (מעמד שרק נשים ששמשו כבתולות וסטליות נהנו ממנו).
עם פרוץ מלחמת האזרחים בשנת 32 לפנה"ס בין אנטוניוס לאוקטביוס, אנטוניוס התגרש באופן רשמי מאוקטביה. בסופו של דבר אנטוניוס הובס בקרב אקטיום ויחד עם קלאופטרה התאבד כשאוקטביוס כבש את מצרים בשנת 30 לפנה"ס.
פקארד 110
פקארד 110 (באנגלית: Packard 110; קרויה גם Packard One-Ten) היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית מכוניות היוקרה האמריקאית פקארד (שם מלא: "Packard Motor Co") אשר יוצרה בין השנים 1940–1941.
אוקטביה
ביוגרפיה
לאחר המלחמה אוקטביה קיבלה על עצמה לגדל את שלושת ילדיהם של אנטוניוס וקלאופטרה: תלמי פילדלפוס, אלכסנדר הליוס וקלאופטרה סלנה השנייה. בנה מנישואיה הראשונים עלה לגדולה בימיו הקיסרות המוקדמת, הוא נישא ליוליה בת אוגוסטוס ונחשב ליורשו המיועד, מותו בשנת 23 לפנה"ס שבר את ליבה.
פקארד 110
סך הכול יוצרו 62,300 יחידות.
אוקטביה
ביוגרפיה
לאחר מכן אוקטביה פנתה לקדם את מעמדו של בנה החורג יולוס אנטוניוס דרך אחיה ובעזרתה הוא מונה לקונסול. אוקטביה נפטרה בשנת 11 לפנה"ס ונקברה בהלוויה ממלכתית, הסנאט העניק לה מספר תוארי כבוד אחרי מותה, למרות שאוגוסטוס ביטל כמה מהם מסיבה לא ברורה.
פקארד 110
דגמי שנת 1941 צוידו ברדיו, במיזוג אוויר ובמערכת חימום.
האויב שבפנים: השמדה
האויב שבפנים: השמדה (באנגלית: Resident Evil: Extinction) הוא סרט אימה אמריקאי משנת 2007 בבימויו של ראסל מולקהי ובכתיבתו של פול וו.ס. אנדרסון. סרט זה הוא סרט המשך ישיר ל"האויב שבפנים: אפוקליפסה" והשלישי בסדרת האויב שבפנים, המבוססת על משחקי הישרדות האימה Resident Evil של חברת קאפקום. הסרט עוקב אחר אליס (בגילומה של מילה יובוביץ') שעושה את דרכה לאורך ערבות מדבר מוהאבי בדרכה לאלסקה יחד עם קבוצת ניצולים מהעיר ראקון סיטי, כדי להימלט מאפוקליפסת הזומבים. לצידה של יובוביץ' מככבים גם אלי לרטר, עודד פהר, אשנטי, כריסטופר איגן, לינדן אשבי ואיאן גלן.
הסרט יצא לאקרנים ב-21 בספטמבר 2007. עם תקציב של כ-45 מיליון דולרים, הסרט זכה להכנסות של 149 מיליון דולרים.
עלילת הסרט
אליס מתעוררת באחוזה ונאלצת להתחמק מכמה מלכודות אבטחה. אולם, לבסוף היא נהרגת בידי מוקש מנתר שחבוי ברצפה. גופה נזרק לתוך בור שמלא בגופות כפילות של אליס - דבר שמתגלה כחלק מ"פרויקט אליס".
למרות נסיונותיו של תאגיד אמברלה לטייח את מה שקרה בכוורת, התפשטותו של נגיף הטי לפני השטח והפצצתה הגרעינית של ראקון סיטי, נגיף הטי התפשט ברחבי העולם והשפיע על בני אדם, חיות ועל הסביבה. אליס האמיתית משוטטת בערבות של מה שהיה בעבר דרום ארצות הברית, והיא מגלה מידע אודות אזור לא נגוע באלסקה. היא גם מגלה שיש לה כוחות טלקינטיים הודות לניסויים שבוצעו בה.
בינתיים, ד"ר אלכסנדר אייזקס, שעמד בראש פרויקט אליס אך כעת משמש כמנהל מתקן אמברלה בנבדה, מחשיב את לכידתה של אליס בעדיפות העליונה עקב יכולתה להתמזג עם נגיף הטי בלי לעבור מוטציה. הוא מנסה לשכנע את חבר המנהלים של תאגיד אמברלה להשתמש בדם שלה כדי למצוא תרופה קבועה וכדי לאלף את הזומבים הנגועים. ההצעה נדחית על הסף בידי אלברט וסקר, ראש מתקן אמברלה בטוקיו. הוא פוקד על אייזקס להשתמש בכפילותיה של אליס ומסרב לאשר את לכידתה המחודשת עד אשר יאושר מיקומה.
במקום אחר, שיירה של ניצולים בהנהגתה של קלייר רדפילד נוסעת ברחבי המדינה בחיפוש אחר אספקה. מבין הניצולים נמנים שורדי ראקון סיטי קרלוס אוליברה ול.ג'יי. בזמן שהם מחפשים אחר מלון לישון בו, ל.ג'יי ננשך בידי זומבי אך הוא שומר על כך בסוד. למחרת, השיירה מותקפת בידי להקת עורבים שניזונו מהמתים. השיירה כמעט ונכנעת עד אשר אליס מגיעה ומצילה אותם בעזרת כוחותיה הטלקינטיים לפני שהיא נופלת מחוסרת הכרה מהמאמץ הכרוך בכך. כשהיא שבה להכרה, היא נפגשת עם קלייר, מספרת לה את כל הידוע לה ומשכנעת אותה לקחת את השיירה לאלסקה.
ניסיונותיו של אייזקס לביית את הזומבים הנגועים הוביל ליצירתו של זן זומבים חדש. קצין האבטחה של וסקר, קפטן אלכסנדר סלייטר, אינו מסכים להתעלמותו של אייזקס מתקנות החברה, ו-וסקר פוקד עליו בחשאי להרוג את אייזקס אם יפר את פקודותיו. תאגיד אמברלה מנטר את מיקומה של אליס באמצעות שדר שנשלח מכוחות הטלקינזיס שלה. ד"ר אייזקס שולח את הזומבים החדשים שלו לארוב לשיירה בניגוד להוראותיו של וסקר. במהלך ההתקפה, מרבית חברי השיירה נהרגים ול.ג'יי נכנע לזיהום הנשיכה ונושך את קרלוס. תאגיד אמברלה מנסה להשבית מרחוק את אליס, אך היא מצליחה לשבור את אחיזתם עליה וממשיכה להילחם. היא מוצאת את אייזקס והוא ננשך בזמן שהוא נמלט משם במסוק. אליס וקיי-מארט משתמשות במחשבו של אייזקס כדי לאתר את מסלול טיסתו, מה שמוביל אותן למתקן מחקר של אמברלה.
השיירה עושה את דרכה למתקן המחקר, ששורצים בו אלפי זומבים. קרלוס מקריב את חייו כדי לפלס ביניהם פרצה בעזרת משאיתו ולפוצץ אותה, ונותן לאליס וקלייר זמן כדי להעלות את הניצולים למסוק, אך אליס מחליטה להישאר מאחור. תחת הוראותיו של וסקר, סלייטר וקבוצת חיילי קומנדו עושים את דרכם למעבדתו של אייזקס, שם הוא מזריק לעצמו כמויות גדולות של נגיף הטי בניסיון להילחם בזיהום לאחר שננשך. סלייטר יורה בו, ובכך מפעיל את המוטציה שהופכת את אייזקס למפלצת אימתנית. אף על פי שהוא שומר על רמת האינטליגנציה שלו, אייזקס הורג את סלייטר בנוסף לאחרים במתקן, אך הוא נלכד בקומות התחתונות של המעבדה.
בכניסתה למתקן, אליס פוגשת ב"מלכה הלבנה" - "אחותה" של מערכת הבינה המלאכותית "המלכה האדומה". היא מודיעה לה שדמה יכול לרפא את נגיף הטי, מגינה על פעולותיה של המלכה האדומה ומגלה לה מה קרה לד"ר אייזקס. בדרכה לקומות התחתונות של המעבדה, אליס נתקלת באחת מכפילותיה. הכפילה מתעוררת אך נדמה שמתה זמן קצר לאחר מכן כתוצאה מהלם. כשאליס מוצאת את אייזקס, הם נלחמים עד שהם מגיעים להעתק של מסדרון הלייזר של הכוורת, שם אייזקס נהרג. בדיוק כשגם אליס עומדת להיהרג, המערכת מושבתת בידי הכפילה שלה, שנותרה בחיים.
מאוחר יותר בטוקיו, יפן, וסקר מודיע לחבר המנהלים שלו שהם איבדו את מתקן אמברלה בצפון אמריקה. אליס מופיעה במהלך הפגישה ומודיעה להם שהיא ו"חבריה" (הכפילות שלה) מגיעות בעקבותיו.
דלקת קנה הנשימה
דלקת קנה הנשימה (בלטינית: Tracheitis) היא דלקת השכיחה אצל ילדים או אצל זקנים. היא דומה לדלקת של תיבת הקול ושל הסמפונות. זוהי מחלה חריפה, אשר מתפתחת במהירות ועלולה להידרדר לאי ספיקה נשימתית. הביטויים הקליניים העיקריים הם חום גבוה, סטרידור (צפצוף בעת שאיפה ונשיפה), קוצר נשימה ושיעול מוגלתי. בדלקת קנה הנשימה ניתן לראות הצרה של אזור ה-Subglottis. הזיהום נוצר לרוב על ידי חיידקי Staphylococcus aureus וחיידקים בסוג Streptococcus. רירית קנה הנשימה היא מודלקת ובצקתית.
הלו, דולי! (מחזמר)
הלו, דולי! (באנגלית: !Hello, Dolly) הוא מחזמר שהלחין וחיבר ג'רי הרמן, המבוסס על מחזהו של טורונטון ווילדר, "השדכנית" (אשר הועלה בתיאטרון הקאמרי גם בשם "השדכנית העליזה"). המחזמר עוקב אחר מעלליה של דולי לוי, שדכנית יהודייה ידועה, בעיר יונקרס שבניו יורק, בה היא מחפשת שידוך ל"רווק החצי-מיליונר" הידוע והקמצן, הוראס ואנדרגלדר. בכך, היא משכנעת את אחייניתו, ארוסה של אחייניתו ושניים מפקידיו של הורס לנסוע לניו יורק.
המחזמר הוא אחד ממחזות הזמר המוצלחים שהועלו בברודוויי, עם ארבע העלאות מחודשות, והצלחה חובקת עולם. בשנת 1969 יצא אף סרט בכיכובה של ברברה סטרייסנד אשר זכה להצלחה מעטה, אך כיום נחשב לקלאסיקה.
רקע
מקור עלילת המחזמר "הלו, דולי!" במחזה בריטי "יום מבוזבז היטב" מאת ג’ון אוקסנפורד. טורונטון ווילדר עיבד את המחזה ל"השדכנית" (שהוצג בעבר בקאמרי בשם "השדכנית העליזה") בשנת 1955, בה הורחב תפקידה של דולי, אשר גולמה בידי רות גורדון. "השדכנית" הפך ללהיט ואף עובד לסרט בעל אותו שם משנת 1958 בכיכובה של שירלי בות'. הסיפור על אלמנה באמצע חייה החותרת למציאת אהבה עבורה ועבור אחרים במסעדה בעיר הגדולה הופיעה עוד במחזמר "טיול לרובע הסיני".
התפקיד של דולי גאלגר לוי במחזמר נכתב במקור עבור השחקנית אתל מרמן, אך מרמן סירבה לתפקיד, בדומה למרי מרטין (אם כי לבסוף שניהם שחקו את התפקיד בשלב יותר מאוחר). מריק אחר כך בחן את ננסי ווקר. לבסוף, התפקיד הוענק לקרול צ'אנינג, אשר דולי הפך לתפקידה המזוהה והאהוב ביותר. הבמאי גאוור צ’מפיון לא הייתה בחירתו הראשונה של המפיק, כי אם האל פרינס, ג'רום רובינס וג’ו לייטון, אך כולם סירבו.
"הלו, דולי!" רץ לראשונה בהצגת ניסיון בדטרויט ווושינגטון די. סי. לאחר שנכתבו הביקורות, היוצרים עשו שינויים רבים בתסריט ובמוזיקה, כולל הוספת השיר "לפני שעובר המצעד". השם שניתן תחילה למחזמר היה "דולי, אשה אצילה ומרגיזה" ו-"פנה אל דולי", אך מריק שינה את השם לאחר ששמע את ביצועו של לואי ארמסטרונג לשיר "הלו, דולי!". המחזמר הפך לאחד ממחזות הזמר הבולטים ביותר של ברודוויי של שנות השישים, ונחשב עד היום לאחד ממחזות הזמר הגדולים של ברודוויי, עם 2,844 הופעות בהרצה הראשונה, ובזמנו אף היה המחזמר שרץ הכי הרבה זמן בהיסטוריה של ברודוויי.
מערכה ראשונה
כאשר המאה ה-19 הופכת למאה ה-20, כל העיר ניו-יורק נרגשת עקב בואה של האלמנה דולי גאלגר לוי לעיר ("פנה אל דולי"). דולי מתפרנסת משידוך בין אנשים ולימודי צד, דבר המגדירה אותו כ"בחישה", הכוללים הדרכות ריקוד ושיעורי ריקוד ("אני שמה את היד"). ברגע זה, דולי מחפשת אחר אשה עבור הוראס ואנדרגלדר הזועף, חצי מיליונר מפורסם, אך הדבר נעשה ברור שדולי מתכוונת להינשא להוראס בעצמה. אמברוז קמפר, אמן צעיר, רוצה להינשא לאחייניתו היבבנית של הוראס, ארמנגרד, אך הוראס אינו מוכן לכך, בטענה שעבודתו של אמברוז לא תספיק למחייתה של ארמנגרד. אמברוז מבקש את עזרתה של דולי, והשניים יוצאים לכיוון יונקרס, במטרה לפגוש את הוראס, אשר גר שם ובעל חנות משלו.
קורנליוס מחליט כי עליו ועל ברנבי לצאת מגבולות יונקרס. עליהם לצאת אל ניו-יורק, לאכול ארוחה טובה, לבזבז את כל כספם, לראות לוויתן ממולא במוזיאון, כמעט להיעצר ולנשק בחורה! השניים מפוצצים פחיות עגבניות כדי ליצור ריח חזק ואליבי מצוין לסגירת החנות. דולי מזכירה כי היא מכירה שתי בחורות בניו-יורק אשר מוטב להם לפנות אליהן: איירין מולוי והזבנית שלה, מיני פיי. היא אומרת לארמנגרד ואמברוז שהיא רושמת אותם לתחרות ריקודי הפולקה במסעדת "גני הרמוניה" בעיר ניו-יורק. קורנליוס, ברנבי, אמברוז, ארמנגרד ודולי לוקחים רכבת ועוזבים לעיר ניו-יורק ("לבשו בגדי שבת"), באחת מהסצנות הזכורות במחזמר, בו מופיעה רכבת בגודל מלא על הבמה.
איירין ומיני פותחות את חנות הכובעים באחר הצהריים. איירין רוצה בעל, אך אינה אוהבת את הוראס ואנדרגלדר. היא מצהירה כי תחבוש כובע מעוטר סרטים כדי להרשים גברים ("אני אלבש סרטים"). קורנליוס וברנבי מגיעים לחנות, ומעמידים פני עשירים. הוראס ודולי מגיעים אף הם לחנות, וקורנליוס וברנבי מתחבאים מהוראס. איירין אומרת בטעות כי היא מכירה את קורנליוס הקל, ודולי מספרת לה ולהוראס שחרף היות קורנליוס זבנו של הוראס בשעות היום, בשעות הליל הוא פלייבוי מניו-יורק; "נצר למשפחת הקל" כדבריה. מיני צורחת כאשר היא מגלה שקורנליוס מתחבא בארון. הוראס מתכוון לפתוח את הארון בעצמו, אך דולי, איירין ומיני מסיחות את דעתו בשיח על בטסי רוס, קרב גטיסברג וקרב אלמו ("תחי האימהות"). קורנליוס מתעטש, והוראס מתפרץ, בידיעה כי יש אנשים שמסתתרים בחנות, אך אין הוא יודע כי מדובר באנשיו.
דולי גורמת לקורנליוס וברנבי, המעמידים פני עשירים, לקחת את הנשים לסעודה במסעדת "גני הרמוניה", כפיצוי על השפלתן. היא מלמדת את קורנליוס וברנבי לרקוד, כיוון ששניהם אינם יודעים לרקוד ("אני רוקד"). לאחר מכן, קורנליוס, איירין, ברנבי ומיני רוקדים באושר. הם הולכים לצפות במצעד הגדול ברחוב ה-14 יחדיו. לבדה, דולי מחליטה להשאיר את בעלה המנוח והאהוב, אפרים, בעברה ומחליטה להמשיך בחייה, "לפני שעובר המצעד". היא מבקשת את רשותו של אפרים להינשא להוראס, מבקשת לסימן. דולי מוצאת את ואנדרגלדר הזועף, אשר פיספס את כל המצעד, ומשכנעת אותו לתת לה עוד הזדמנות למצוא לו שידוך. היא אומרת לו כי ארנסטינה גולד תהיה מתאימה עבורו, ומבקשת ממנו שיפגוש אותה ב-"גני הרמוניה" בערב.
מערכה שנייה
קורנליוס נחוש להתנשק לפני שהלילה ייגמר, אך ברנבי איננו בטוח כל כך. כשלשניהם אין די כסף לכרכרה, הם אומרים לבנות כי הליכה למסעדה תראה כי יש להם "אלגנטיות". במסעדת "גני הרמוניה", רודולף, ראש המלצרים, מכין את צוותו לשובה של דולי גאלגר לוי: שירות הבזק הרגיל שהם, כדבריו, צריך להיות כפול מהרגיל. הוראס מגיע ופוגש את בת זוגו לערב, אך מוצא אותה כבעלת אופי גועלי, ועוזב אותה, כפי שתכננה דולי.
קורנליוס, ברנבי ובנות זוגם מגיעים למסעדה, בלי לדעת שגם הוראס נוכח בה. איירין ומיני, מזמינות את הארוחות היקרות ביותר. קורנליוס וברנבי המתוסכלים מגלים כי בארנקם דולר וקצת לבזבוז. דולי שבה ביד רמה ל-"גני הרמוניה", ומברכת לשלום את כל אנשי הצוות ("הלו, דולי!"). היא יושבה בכיסא הפנוי בשולחנו של הוראס ואוכלת ארוחה גדולה ויקרה, באומרה להוראס המיואש שלא משנה מה הוא יגיד, אין היא תינשא לו. ברנבי והוראס קוראים למלצרים בו זמנית, ולאחר מכן כל אחד מהם מפיל ארנק ומרים את של השני. ברנבי שמח כי יש לו כסף לממון הארוחה, בעוד הוראס מוצא סכום כסף זעום. ברנבי וקורנליוס מבינים כי הארנק ודאי שייך להוראס. קורנליוס, איירין, ברנבי ומיני מנסים לצאת החוצה במהלך תחרות ריקודי הפולקה, אך הוראס מזהה אותם ומבחין בארמנגרד רוקדת עם אמברוז. כולם מסיימים בבית המשפט.
קורנליוס וברנבי מתוודים שאין להם כסף ומעולם לא ביקרו בניו-יורק. קורנליוס מצהיר שגם אם ייאלץ לשלם על כך לכל שארית חייו, לעולם לא יישכח את היום, כיוון שהכיר בו את איירין. קורנליוס, ברנבי ואמברוז מתוודים על אהבתם לבנות זוגם ("דרוש רק הרף עין") דולי משכנעת את השופט כי פשעם היחיד היה היותם מאוהבים. השופט מוצא את כולם חפים פשע ומזכה אותם מכל אשם, פרט להוראס אשר נמצא אשם ועליו לשלם על כל הנזקים. דולי מעלה שוב את עניין הנישואין, והוראס מצהיר כי לא היה נישא לה, גם אם הייתה האשה האחרונה עלי אדמות. דולי, בזעם, אומרת לו "ביי ביי, מותק", ואומרת לו שבזמן שיהיה משועמם ובודד, היא תחייה חיים טובים.
למחרת בבוקר, בחנותו של הוראס, קורנליוס איירין, ברנבי ומיני ואמברוז וארמנגרד קובעים מסלול חדש בחייהם. הוראס ואנדרגלדר מצהיר סוף סוף כי הוא זקוק לדולי בחייו, אך דולי איננה בטוחה בנישואיה אליו עד שבעלה המנוח שולח לה סימן. הוראס אומר לדולי שחייו יהיו אומללים בלעדיה, והיא בתגובה מבטיחה ש"כבר לא תלך יותר מכאן" ("הלו, דולי! (חזרה)").
שירי המחזמר
השירים מוצגים לפי הפסקול העברי של המחזמר שיצא בשנת 1969 תחת חברת CBS.
חלוקת השירים במחזמר ומבצעיהם
מערכה ראשונה; מערכה שנייה;
השיר "אלגנטיות", חרף היותו עם קרדיט להרמן, נכתב בידי בוב מריל למופע "נערה חדשה בעיר" משנת 1957, אך נמחק במהלך ההפקה המקורית.
הפקת ברודוויי המקורית
לאחר שצ'אנינג עזבה את ההפקה, מריק העסיק מספר שחקנית, ביניהן ג'ינג'ר רוג'רס, שהחלה להופיע ב-9 באוגוסט 1965; מרתה ריי מ-27 בפברואר 1967; בטי גרבל, מ-12 ביוני 1967 עד 5 בנובמבר 1967; פרל ביילי (במופע שכולו אנשים בעלי עור כהה) החל מ-12 בנובמבר 1967; את'ל מרמן (לאחר שתחילה סירבה לקבלת התפקיד) החל מ-28 במרס, 1970.
שני שירים שנגנזו בהפקה המקורית - "World, Take Me Back" ו-"Love, Look in My Window" — שוחזרו להופעות של מרמן. תלמה קרפנטר גילמה את דולי במקביל להופעותיה של פרל ביילי, יותר ממאה פעמים, שברגע השיא שחקה שבעה שבועות רצופים. ביבי אוסטרוולד הייתה מחליפתה של דולי בהרצה המקורית בברודוויי, לכלל השחקניות, כולל פרל ביילי, פרט לכך שהייתה בלונדינית כחולת עיניים. ביילי זכה בפרס טוני מיוחד בשנת 1968. המחזמר זכה לתשבחות מן המבקרים, במיוחד על "משחקה של קרול צ'אנינג ועבור גאוור צ’מפיון." ההפקה המקורית הפכה למחזמר שרץ הכי הרבה זמן (והמופע השלישי שרץ הכי הרבה זמן) בהיסטוריה של ברודוויי לאותו הזמן, בעודו עוקף את גבירתי הנאווה, והחזיק בשיא עד שעקף אותו כנר על הגג. ההפקה בברודוויי של הלו, דולי! הניבה רווחים של 27 מיליון דולר. הלו, דולי! ו-כנר על הגג המשיכו להחזיק בתואר זה למשך עשור עד אשר עקף אותם המחזמר גריז.
את דולי גילמו שחקניות נוספות, ביניהן; דורותי לאמור, אווה אדרן, אן סאות'רן, מישל לי, אדי אדמס ואיוונה דה קארלו במהלך סיבוב ההופעות ברחבי ארצות הברית. בטי וויט גילמה את גולי בקיץ 1970. מולי פיקון גילמה את דולי בהפקה של 1971 בבוורלי, מסצ’וסטס. לייני קאזאן כיכבה בהפקה של אטלנטיק סיטי. טובה פלדשוח ובטסי פאלמר שיחקו בהפקה של ניו ג’רסי. מרילין מאי כיכבה גם כן במספר הפקות בארצות הברית. בגרסה העברית, ניסו למצוא לחנה מרון מחליפה, ביניהן נשקלה ליא קניג, אך לבסוף גיורא גודיק החליט כי לא קיים תחליף לחנה מרון.
המחזמר בישראל
בין השנים 1968–1970 הועלה המחזמר בהצלחה רבה בתיאטרון גיורא גודיק, בכיכובם של חנה מרון, שרגא פרידמן, ציפי שביט, גדי יגיל, מוצי אביב, שרה אמן ואביבה בנו.
בהפקה העברית השתתפו בנוסף: שחקנים:שלמה חרמון בתפקיד רודולף, אבישי כפרי בתפקיד סטנלי וחיים פורמן בתפקיד השופט.
רקדנים: יוני אועמי, רודה אנטמן, הלל ארני, נטע בלומנטל, תמר בליזובסקי, נעמי בן דוד, אפי זמיר, טוביה טישלר, דוד יחיאל, אבישי כפרי, רינה מאיר, משה מושיוף, יוסף מימון, יעקב ממן, אבנר נאור, אברהם סיאני, עמנואלה סמואל, ישראל (יעקובי) עואמי, עמנואל פנטול, אריה פליישר, מרים פסקלסקי ופמלה שרני.
זמרים: אסתר אלקיים, עליזה בחבוט, קורינה בארט, חנה בנימיני, יעקב דואניס, צדוק חיליק, שלמה רוזן, שלמה שדה, ויקטור שוורץ ואסתר שוימר.
תזמורת: יצחק אלמוג, יוסף בורלא, מאיר ברנדסדורפר, מיקל גולד, יובל וולף, רודולף וישנוביץ, יגאל חרד, גדעון טפליץ, אלכסנדר לוסטיג, חיים מהרשק, אברהם מרקוביץ, מרסל פודבן, צבי פופקו, משה פרידרבאום, ברונו קרפן ואברהם שומרוני.
הערות על חלוקת השירים במחזמר ומבצעיהם
<references group="ש"/>
אולטינט
רשת אולטינט הייתה רשת דואר אלקטרוני שפעלה בישראל במהלך שנות התשעים במאה העשרים, בכתובת פידו נט 97:200. הרשת הייתה תוצר של חיבור מערכות הדואר המקומי של מספר מערכות BBS ישראליות, במטרה לקשר בין חברים בכל אחת מהמערכות, כמו ברשת הדואר האלקטרוני העולמית FidoNet. במהלך השנים שינתה הרשת את פניה מספר פעמים לאור פרישות של קבוצת משתמשים והקמת רשת מתחרה, איחוד רשתות מתחרות וכיוצא בזה, ופעילותה של רשת אולטינט במתכונת המתוארת, התרכזה בין 1994 ל-1998.
הייחוד של אולטינט היה בהיותה רשת דמוקרטית – החלטות התקבלו בצורה דמוקרטית, וחברים נבחרו לתפקידי הניהול בבחירות פתוחות.
רבים מחברי אולטינט מוכרים בעולם הבלוגים ואתרי חדשות האינטרנט הישראליים: גדי שמשון, מייסדי "האייל הקורא" (דובי קננגיסר, טל כהן, ערן טרומר), יוסי גורביץ, אסף עמית, עירא אברמוב ועוד.
היסטוריה
תחילתה של רשת אולטינט הייתה בראשית שנות התשעים של המאה העשרים, ביוזמה של מפעילי BBS גדי גיא, אייל מוזס וירון רוזנבאום, שקראו לרשת InterBLA. ב-1994 התאחדה הרשת עם NET401, השלוחה המקומית של FidoNet, וקיבלה את השם החדש שבו נודעה: אולטינט (UltiNet).
מבנה הרשת
אולטינט פעלה במבנה של "יער" – כל אזור חיוג בארץ היה בנוי בצורה היררכית של עץ, כאשר לכל אזור היה מוגדר BBS יחיד שהיה ה"אב", ושאר BBS-ים שונים שהיו בנים. חמשת ה-BBS-ים שהיוו את שורשי העצים היו מחוברים זה לזה ונודעו בתור "רינגים" (טבעות).