cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ניסויים בבני אדם על ידי הנאצים
הניסויים של ד"ר שומאן
את הרעיון לניסוי העלו ד"ר ויקטור בראק בשיתוף הימלר, על מנת לענות על הצורך בעיקור המוני של האוכלוסייה היהודית, ובו במקום להשאירם כשירים לעבודות. לשם כך גייס בראק את ד"ר שומאן, עימו הייתה לו הכרות מוקדמת כחלק מפעילותיו בתוכנית אותנסיה. בחודש נובמבר 1942 החל ד"ר שומאן את הניסוי בבלוק 30 ולאחר מכן בבלוק 10 במחנה בירקנאו. את הנסיינים - גברים ונשים יהודיים ויהודיות אשר הועברו למחנה אושוויץ-בירקנאו ממקומות שונים (הגברים בעיקר פולנים ויוונים, ואילו הנשים בעיקר הולנדיות ויווניות) גייס שומן לניסוי תחת הבטחה ליום חופש מעבודות הפרך במחנה.
המשתתפים הובאו למעבדת הרנטגן בה הוצב מכשיר רנטגן תוצרת חברת סימנס, שם הוקרנו, הגברים - הקרנה מכוונת לשק האשכים, והנשים - הקרנה מכוונת לאזור השחלות. את ההקרנות ביצע שומאן באורכים שונים וזאת על מנת לבחון את משך הזמן הנחוץ לצורך השגת המטרה.
לאחר ביצוע ההקרנות, נשלחו במשתתפים חזרה אל המבנים בהם חיו מתוך מטרה לבחון בהמשך, בצורה כירורגית, את האשכים והשחלות על מנת לבחון את השפעת הקרינה ויעילות בתהליך. למרות כוונתו של שומאן, מרבית המשתתפים הראשונים בניסוי מצאו את מותם - חלקם הועברו למקומות אחרים, חלקם מתו כתוצאה מהניסוי וחלקם נפטרו כתוצאה ממגפת הטיפוס שהתחוללה במחנה. לאור זאת ביצע שומאן ניסוי נוסף בשנת 1943.
לאחר חלק זה של הניסוי, ביצע ד"ר שומאן, בסיוע של רופאים-אסירים (בניהם ניתן למצוא את הרופא היהודי היחיד שהשתתף בניסוי בעל כורחו, ד"ר מקסימיליאן סמואל) ניתוחים על המשתתפים בניסוי, וזאת מתוך מטרה לבחון את השפעת הקרינה על האיברים המוקרנים.
בטווח הזמן המתמשך תוצאות הניסוי לא היו חד-משמעיות בדבר יעילות השיטה והצלחתה, עד שלבסוף בשנת 1944 הודה שומאן ששימוש בשיטה כירורגית עדיפה על השיטה אותה בחן. דיווח זה מצטרף לדיווח שהוציא עוזרו של בראק, ורנר בלנקנברג להימלר ב-29 באפריל 1944 בה סיפר שהשיטה הכירורגית לוקחת בין 6 ל-7 דקות, ככה שלשיטת ההקרנות אין יתרון יחסי. עוד באותו החודש סיים הימלר את הניסוי.
ניסויים ברעל
בדצמבר 1943 ובאוקטובר 1944 נערכו ניסויים במחנה בוכנוואלד לקביעת פעולתם של רעלים שונים על גוף האדם. הרעלים ניתנו לקורבנות במזונם. רבים מהם מתו כתוצאה מהרעל, או אם שרדו את הרעל הומתו למטרת נתיחה. אסירים נוספים נורו בכדורים מורעלים לבדיקת השפעתם. באושוויץ נערכו ניסויים בהמתת אסירים על ידי ד"ר אדוארד וירטס בהזרקת חומצה פרוסית ומתנול.
במחנה ההשמדה אושוויץ
יוזף מנגלה פעל במחנה הריכוז אושוויץ. ניסוייו כללו הכנסת אנשים לתאי לחץ, ניסויים בסמים, הקפאתם של אנשים למוות, וגרימת טראומות גופניות אחרות, שהסתיימו לרוב במוות. מנגלה גילה עניין מיוחד בתאומים, צוענים, תינוקות וננסים. החל מ-1943 שמר בבלוק מיוחד באושוויץ "מקרים מעניינים" כזוגות תאומים וננסים, והשתמש בהם לניסוייו.
רוב ניסוייו היו בעלי ערך מדעי שולי, כגון ניסיונות לשינוי צבעה של העין באמצעות הזרקת כימיקלים לעיני ילדים, ניסויים בקטיעות וניסויים כירורגיים ברוטליים דומים, וניסיונות ליצור תאומים סיאמיים באופן מלאכותי באמצעות תפירת ורידיהם של תאומים זה לזה. ניסוי זה נכשל ורק גרם לזיהום חמור בידיהם של הקורבנות.
היקפה המלא של עבודתו של מנגלה לא ייוודע לעולם. את תוצאות מחקריו, שתי משאיות עמוסות במסמכים, שלח מנגלה אל אוטמר פרייהר פון פרשוהר ממכון קייזר וילהלם. מסמכים אלו הושמדו על ידי ורשאואר. קורבנותיו של מנגלה נרצחו לרוב לאחר סיום הניסויים בהם למטרת נתיחתם לאחר המוות.
אמנם פעולותיו של מנגלה הן הידועות ביותר לשמצה, אך הן אינן מקרה בודד. רופאים נאצים אחרים השתתפו בניסויים מחרידים במספר מחנות ריכוז לרבות דכאו, בוכנוואלד, רוונסבריק, זקסנהאוזן ונצוויילר.
באושוויץ גם נערכו ניסויים לצורך מחקר מחלת הסרטן על ידי שני האחים וירטס.
העמדה לדין וענישה
לאחר המלחמה נשפטו עורכי ניסויים אלו ב"משפט הרופאים בגרמניה". המשפטים תרמו לגיבוש קוד נירנברג ובהמשכו הצהרת הלסינקי באשר לניסויים בבני אדם.
פסק הדין ניתן ב-20 באוגוסט 1947. בית הדין קבע כי הניסויים נערכו באכזריות, ללא הסכמתם של הקורבנות וללא תכלית מדעית אמיתית, וכי היו אלה מעשי רצח מתוכננים שנגרמו תוך עינויים וסבל של הקורבנות. על 7 מן הנאשמים הוטל גזר דין מוות והם הוצאו להורג בתליה ב-2 ביוני 1948 בכלא לנדסברג שבבוואריה. 5 מן הנאשמים נידונו למאסר עולם, ועוד 4 נאשמים נדונו לתקופות מאסר שבין 10–20 שנים. 7 מהנאשמים זוכו.
פורמן
פורמן הוא שם משפחה בגרמנית שפירושו: "עגלון".
{{פירושונים|* ג'ורג' פורמן – מתאגרף אמריקאי
הערות שוליים
}}
ALT
ALT הוא האלבום ה-13 של להקת הרוק המתקדם הבריטית, ואן דר גראף ג'נרייטור. האלבום יצא לאור ב-25 ביוני 2012. באלבום יש רק שירים אינסטרומנטליים.
כנפי לילה
כנפי לילה (אנגלית: Nightwings) הוא ספר מדע בדיוני מאת הסופר רוברט סילברברג, יצא בהוצאת עם עובד בשנת 1977 בתרגומו של יוסף כרוסט.
הספר יצא לראשונה באנגלית בשנת 1969 והוא מורכב משלושה סיפורים קצרים אשר ראו אור לראשונה בירחון גלקסי:
הסיפור הקצר כנפי לילה זכה בפרס הוגו בשנת 1969 והיה מועמד לפרס נבולה בשנת 1968.
רקע
הסיפור מתרחש במחזור השלישי של האנושות על כדור הארץ, כאשר המחזור הראשון הוא החיים המוכרים לנו כיום. במחזור השני, בשל יהירות האנושות (שביית גזעיים מכוכבי לכת מרוחקים ושיעבודם) קיים איום על כדור הארץ מצד גזע שנשבה ועונה, לפלוש לכדור הארץ ולכבוש אותו. איום זה עובר בירושה למחזור השלישי של האנושות. הסיפור מתחיל במעקבן שתפקידו לעקוב בחלל החיצון באמצעות מכשור מעקב שנושא בעגלתו לכל מקום, אחר פלישות המתממשות ומגיעות, ארבע פעמים ביום, כל יום. קיימים מעקבנים רבים מלבדו וכולם משתייכים לתאגיד המעקבנים. החברה הפיאודלית המתוארת בספר מתחלקת לתאגידים, כאשר כל אדם שייך לתאגיד כלשהו: מעקבנים, זוכרנים (מעין היסטוריונים בעלי ידע רב), צליינים, מעופפים, אוכלי לחם קודש, ועוד. ישנם יצורים, הסטויים, שעברו סטיות גנטיות, אשר אינם משתייכים לאף תאגיד. הסיפור מתרחש בעוד כארבעים אלף שנים מהיום, והוא מספר את סיפורו של המעקבן והתמודדותו עם איום הפלישה. המפה הגאוגרפית המוכרת לנו כיום השתנתה עד מאוד כאשר חלק מהיבשות אינן עוד, בעוד אוקיינוסים שינו פניהם. שמות הערים והיבשות עברו שיבוש בשל מרחק הזמן: רואם (רומא), פרריס (פריס), יורשלם (ירושלים), אפריק (אפריקה), אגופט (מצרים), וכן הלאה.
כנפי לילה
המעקבן ושני המתלווים אליו למסע מתקרבים לרואם. בלילה, דרך עיני המעקבן הקורא עד להמראתה ומעופה של אוולואלה המעופפת העדינה, אחת משני מתלוויו. המתלווה השני הוא גרומון, סטוי. גרומון נראה חשוד בעיני המעקבן למן ההתחלה מאחר שאינו מתנהג כבני גזעו: הוא סקרן, הוא ידען, בעל אינטליגנציה. בין שני מתלוויו של המעקבן ככל הנראה יש יחסים קרובים, למרות שלא כך מקובל אצל שני הגזעים (מעופפים וסטויים). המעקבן בא בימים. הוא מתייחס אל עצמו כאיש זקן יתר על המידה. לא נהוג אצל המעקבנים לשאת אישה ולהקים משפחה מפאת יעודם ומקצועם. אבל מעקבן זה חש רגשות מיוחדים ועזים כלפי המעופפת הקטנה שלו, בעלת מראה כשל ילדה. בהתקרבם לרואם הם פוגשים בצליין בעל מסיכה. כך נהוג אצל הצליינים, להסתיר פניהם במסכת מתכת. הצליין מציע למעקבן לעזוב את השניים ולהתלוות אליו לעליה ליורשלם. המעקבן מסרב לעת עתה ונפרד מהצליין באומרו שתקוותו שייפגשו שוב בירושלם. ברואם, נסיך ושליט רואם הצעיר היהיר והשטלתן, חוטף את אוולואלה שתהה לו לפילגש וכך נפתרת בעיית הלינה של כל השלושה, מאחר שתאגיד המעקבנים לא מצא מקום לאכסן אפילו לא את המעקבן. גרומון המצר על חטיפת אוולואלה נשבע שבבוא העת יוציא לנסיך אנריק את עיניו בציפורני טפריו, כנקמה.
בבואם לבקר בפי האמת, נשאלים כל אחד מן השלושה שאלות על ידי השניים האחרים, או אחד מן השניים האחרים, שאלות עליהן יש לענות תשובה כנה אחרת פי האמת תיסגר על היד, ותבלע את היד. תשובתו של גרומון מחזקת אצל המעקבן את החשד שמה שראה במעקב האחרון שעשה לא היה סתם. הוא חוטף את ציודו ונכנס למצב המעקב, ואכן, פלישה במלוא הדרתה בכיוון לכדור הארץ.
בתוהו ובוהו הנוצר לאחר שלחץ המעקבן על כפתור האזעקה, מאבד המעקבן את שני מתלוויו ופוגש בצליין שהליכתו כשל אדם עיוור: הלא זהו אנריק הנסיך ששתי עיניו הוצאו והוא חבש מסיכת צליין כדי שהפולשים לא יזהו אותו, מאחר שהפולשים טובים וחברותיים לאנשי העם, אך מוציאים להורג את כל השליטים.
בין הזוכרנים
בחלק השני של הספר, בין הזוכרנים, אשר פורסם לראשונה תחת הכותרת "הדרך לפרריס", מתוארת דרכם ושהותם של המעקבן (לשעבר) ובן לווייתו, הנסיך אנריק. למרות התנהגותו המתנשאת והמזלזלת של אנריק בזולת ובמעקבן בפרט, שהפך גם הוא לצליין, נשאר המעקבן נאמן לנסיך לשעבר ותמך בו בכל דרך. כאשר הפגין אנריק את אופיו האמיתי וכמעט סיבך אותם בצרות, פתר המעקבן לשעבר את המצבים בדרכים נאורות. בהגיעם לעיר פרריס, האהובה והמוערכת כל כך על המעקבן לשעבר, ביקש המבוגר מבין השניים להתקבל לתאגיד הזוכרנים. מפאת גילו המתקדם הוא נתקבל כשוליה לזוכרנים, דבר שאפשר לו ללמוד רבות אודות העבר ונתן לו גישה לראיות נדירות וחשובות מאד. בינתיים, אנריק ואשת הזוכרן שנתן להם את חסותו, בגדו יחד בזוכרן, מה שהוביל למשבר. הזוכרן איים על תומיס מן הזוכרנים, הלא זהו שמו החדש של המעקבן לשעבר, שאם לא ירוץ לפולשים להלשין על מיקומו של הנסיך, ילשין הוא על תומיס על כך שהגן והסתיר אויב למשך כל זמן זה, הלא שליטים לשעבר נחשבו לאויבי הפולשים. בדרכו לפולש בעל הדרגה הגבוהה באזור, החליט תומיס בינו לבין עצמו שיעשה עסקה עם הפולשים: ימכור להם מידע ממאגרי המידע בהם טיפל כשוליה לזוכרנים, תמורתו יבטיחו הפולשים שלא לפגוע באנריק לרעה. הפולשים הסכימו. באותה הזדמנות פגש תומיס בגרומון אשר קיבל תפקיד רם דרג והסביר לתומיס שהוא והמעופפת הקטנה החליטו פה אחד שאין להם יותר עניין האחד בשני, וכך נפרדו. בהגיעו חזרה לביתם שבין הזוכרנים, מצא תומיס את אשת הזוכרן הבוגדנית, אולמיין, ממררת בבכי לצד בעלה לשעבר אשר נרצח על ידה, לאחר שהלה הרג את אנריק. המידע היקר אותו מסר תומיס לפולשים היה תיעוד של התעללות בני האדם באבות אבותיהם של הפולשים, לפני ימים מרובים, בעת מחזור האנושות השני.
תומיס מן הזוכרנים מחליט מכאן לעשות עליה לרגל ליורשלם, ואולמיין מצטרפת אליו כאשר בכוונתה להתנקות מחטאיה ולעבור חידוש במעיני ההתחדשות שבמקום מקודש זה, הווי אומר להצעיר, תהליך שניתן לעשותו 3 פעמים בחיים.
הדרך ליורשלם
בדרך ליורשלם, אולמיין ותומיס שהצטרפו לתאגיד הצליינים, פוגשים אנשים חולים במגפה המכלה את האנושות, בסטוים שמרפאה לשעבר הפכה עבורם למסגד, ומתחברים עם רופא וסטוי ששמו ברנאלט, שגם פניהם מועדות ליורשלם. לאורך כל הדרך מתגלה אופייה הבלתי ניתן לתקנה של אולמיין, ביחסה לכל הסובב אותה. קרוב ליורשלם, המעקבן לשעבר מתאר את הרגשתו כחזרה הביתה, למרות שביתו האמיתי נמצא אי שם ביבשת שטבעה. בהגיעם ליורשלם מזהה תומיס את אוולואלה עפה בשמיים. באמצעות כיפת חשיבה הוא מאתר את מיקומה. לכשייפגשו יגלה לה תומיס שבא ליורשלם להצעיר במעייני ההתחדשות. השניים מתוודאים אחד על אהבתו לשני. בירושלם נכנסים השניים למעייני ההתחדשות. תומיס מצעיר ואילו אולמיין לא ניתן להצילה: היא מצעירה עוד ועוד עד שהופכת לעובר, ונעלמת מן העולם כלעומת שבאה; את חטאיה לא ניתן היה לנקות ולא ניתן לגאול אותה. לאחר ההתחדשות מגלה תומיס כי קיימת אגודה חדשה ושמה אגודת הגואלים. באגודה זו כולם יכולים להיות חברים, כולל הסטוים. במהרה יגלה תומיס המחודש והצעיר כי באגודה זו הכל מתחברים יחד במודעות למעופפת ובאמצעותה הם מגייסים חברים חדשים מכל מקום, על מנת להביא ולזכות בגאולה. באגודה זו הכל מתאחדים ודעות קדומות וגזעניות נמחקות, וכאשר כולם יהיו חברים בה, תגיע גאולתם. לא בנשק, אלא באהבה.
נחש הקדמוני
נחש הקדמוני הוא הנחש שהחטיא את חוה בחטא עץ הדעת המתואר בספר בראשית. על דמותו של הנחש סופרו מדרשים רבים.
ספר הזוהר מציג מחלוקת באשר למהותו של הנחש:.
חטאיו של הנחש
פיתויה של חוה על ידי הנחש מתואר בפסוקים הראשונים של פרק ג' בספר בראשית:
רש"י מפרש שהנחש ניצל את טעותה של חוה, שהוסיפה לאיסור האכילה מפרי עץ הדעת את איסור הנגיעה בעץ "וְלֹא תִגְּעוּ בּוֹ", והנחש "דחפהּ עד שנגעה בו. אמר לה: כשם שאין מיתה בנגיעה, כך אין מיתה באכילה" . בכך ניכרת ערמומיותו של הנחש.
תפישה קדומה, שאזכורה הראשון מרומז כבר בספר מקבים ד', היא שהנחש הקדמוני שכב עם חוה בגן עדן, והוא ולא אדם הראשון היה אביו של קין. בכך מוסבר מקור הרוע של קין, ושל צאצאיו אחריו. הרעיון חוזר, בצורה מלאה או חלקית, בראשונה ליוחנן ג' (וְהַחֹטֵא מִן־הַשָּׂטָן הוּא כִּי הַשָּׂטָן רִאשׁוֹן לַחֹטְאִים... כְקַיִן אֲשֶׁר הָיָה מִן־הָרָע), בכתבים גנוסטיים מהמאות השנייה והשלישית, ומוזכר קצרות בגמרא באמירתו של רבי יוחנן ש"בשעה שבא נחש על חוה הטיל בה זוהמא". הצגת הנחש/השטן כאבי קין גונתה ככפירה על ידי אירנאוס. היא מובאת במפורט בפרקי דרבי אליעזר, שם כתוב ש"בא אליה ורוכבת נחש ועברה את קין", ומנקודה זו חזרה לפרשנות היהודית של ימי הביניים.
עונשו של הנחש
בהמשך הפרק מסופר שאלוהים גזר את דינם של שלושת החוטאים, ועונשו של הנחש הוא:
רש"י מציג הקבלה בין תיאור החטא לתיאור העונש: "לפי ערמתו וגדולתו הייתה מפלתו, ערום מכל – ארור מכל".
יוסף בן מתתיהו מספר בספרו "קדמוניות היהודים", כי אלוהים "נטל את קולו" של הנחש, "שם עוקץ תחת לשונו" ו"גם את רגליו שלל ממנו". על כך שקודם לחטא היה הנחש בעל רגליים, מסופר גם במדרש בראשית רבה:. לפי מדרש זה, היו לנחש הקדמוני ידיים ורגלים, שבמסגרת עונשו נקצצו.
מלימוד זה לומדת הגמרא ש"אין מהפכים בזכותו של מסית", כלומר, אין מלמדים עליו זכות במשפט: "אמר רבי שמואל בר נחמן אמר רבי יונתן: מניין שאין טוענין למסית? [מהיכן למדנו שלא מלמדים זכות על מסית במשפטו?] מנחש הקדמוני. דאמר רבי שמלאי, הרבה טענות היה לו לנחש לטעון ולא טען, ומפני מה לא טען לו הקב"ה? לפי שלא טען הוא. מאי הוה ליה למימר? [מה יכול היה הנחש לטעון לזכותו?] דברי הרב ודברי תלמיד, דברי מי שומעין? דברי הרב שומעין! [כלומר, אדם וחוה אשמים על שבחרו לשמוע לי, התלמיד, ולא לשמוע לך, הרב!]"
התוספתא למסכת סוטה מייחסת לנחש הקדמוני רצון להרוג את אדם ולשאת את חוה, ולכן רואה בו דוגמה למי שביקש לקבל את מה שלא ניתן לו, ולכן מה שניתן לו נלקח ממנו (בדומה לסוטה, האסורה לבעלה ולבועלה):
עונש המוות לאדם
כאשר הניח אלוהים את האדם בגן עדן, הזהירו שאם יאכל מפרי עץ הדעת - יהיה בן מוות:. ואכן, לאחר האכילה מעץ הדעת, בתוך הקללה שקלל אלוהים את האדם, נכללה קללת המוות:.
על יחידי סגולה שלא חטאו מעולם נכתב בברייתא המופיעה בתלמוד שהם "מתו ב [בגלל עצתו] של נחש", ומפרש רש"י: "לא היו ראוין למות אלא שנגזרה גזירת מיתה על כל תולדותיו של אדם הראשון בעצתו של נחש", כלומר אלמלא חטא עץ הדעת לא היו מתים, שהרי הם עצמם לא חטאו מעולם. יחידי סגולה אלה הם בנימין בן יעקב, עמרם אבי משה, ישי אבי דוד וכלאב בן דוד. התוספות מקשים כיצד טענה זו מתיישבת עם האמור במגילת קהלת, ומתרצים שהאמור בקהלת, ברוב בני האדם נאמר. המהרש"א מפרש שהיה בהם קצת חטא, אך לא היה זה חטא שראוי למות בגינו. הפני יהושע אומר שוודאי אין אדם שלגמרי לא חטא מימיו אפילו בחטא של שוגג, אלא שהצדיקים הללו אפשר שאם חטאו בשוגג נתכפר להם על ידי ייסורים או על ידי יום הכיפורים ולא היו ראויים למות, אלא בעטיו של נחש. המהר"ל העיר שצדיקים אלה היו גם בני אבות גדולים או הורי בנים גדולים, וזכות האב והבן מצטרפת.
פיגועי טרור נגד ישראלים בישראל ובשטחים ב-2005
רשימת פיגועי טרור נגד ישראלים שהתרחשו במדינת ישראל ובשטחים בשנת 2005.
ינואר
2 בינואר ישראלי נרצח מפצצת מרגמה ליד מחסום ארז.
12 בינואר – אזרח ישראלי אחד נהרג ושלושה חיילי צה"ל נפצעו כאשר מטען התפוצץ סמוך לג'יפ צה"ל ליד היישוב מורג. שניים מהמחבלים שפוצצו את המטען נהרגו בחילופי האש שהתפתחו מיד לאחר האירוע בעוד שמחבל נוסף הצליח להימלט מהזירה. ארגון הג'יהאד האיסלאמי נטל אחריות לפיגוע.
יוני
20 ביוני - בבאקה אל שרקייה נרצח ישראלי על ידי מחבלים שירו בו 70 כדורים.
טחורים
טחורים (Hemorrhoids) הם מבנים אנטומיים המכילים רקמת חיבור וכלי דם הממוקמים באזור פי הטבעת, ומהווים חלק תקין של פי הטבעת. תפקידם הוא לסייע בשליטה על איטום של פי הטבעת. במצב פתולוגי הם מתנפחים, מודלקים ואף כואבים, ולעיתים הם באים לידי ביטוי כדימום אדום מבריק על משטח צואה, על נייר טואלט או באסלה. החלוקה העיקרית של הטחורים היא בין חיצוניים (בליטה בדופן פי הטבעת) לבין טחורים פנימיים, בחלק התחתון של החלחולת (רקטום). לרוב הכאב נגרם בשל סדק בפי הטבעת (פיסורה) הנגרם בשל הטחורים, או בשל קריש דם הנוצר בטחור וגורם לו להתנפח.
סימנים ואבחון
ניתן בקלות לאבחן פתולוגיה של טחורים, הן על ידי התבוננות, והן על ידי מישוש. במקרה של דימום קל, אף שרוב הסיכויים שמדובר בדימום הנובע מטחורים, רופאים ירצו לבצע בדיקה של אנוסקופיה וסיגמואידוסקופיה כדי לשלול גידול באזור של המעי הגס התחתון. דימום משמעותי הגורם לאנמיה נדיר, ודימום מסכן חיים הוא נדיר אף יותר. בנוסף, נמצא קשר בין טחורים או נטייה לטחורים להתפתחות של גושים יבשים ברגלים.
אפידמיולוגיה
מחלות טחורים נפוצות מאוד בארצות המתועשות, אצל רוב האנשים מתחילים הטחורים להתפתח בשנות העשרים לחייהם, אך הסימפטומים אינם מובהקים עד העשור הרביעי לחיים. על פי הערכות שונות, כמחצית מהאנשים מעל גיל 50 סובלים ממחלת טחורים סימפטומטית, ועד שליש מכלל אוכלוסיית ארצות הברית, כשיקוף למצב במדינות העולם המודרני, סובלים במידה מסוימת מטחורים.
הטחורים נפוצים אצל נשים יותר מגברים. לפי אחת ההשערות אפיון זה נובע בשל ההריון והלידה היוצרים לחץ מוגבר על אזור החלחולת ופי הטבעת.
4 שלבים לטחורים פנימיים
טחורים פנימיים נוצרים מעל הקו האנו-רקטאלי. לעיתים טחור פנימי יגדל עד לדרגה בה יעבור תמת וירד מתחת לספינקסטר האנאלי.
טיפול ומניעה
לטחורים קיימים טיפולים להקלה וטיפולי מניעה מסוגים למיניהם. בחלק מהטיפולים קיים הבדל באופן הטיפול בטחורים פנימיים וחיצוניים:
הקלה זמנית
אצל רוב הסובלים מטחורים, המחלה אינה קריטית וניתנת להקלה באותם אמצעים המומלצים גם כגורמי מניעה:
טיפול טבעי
בקרב המצדדים בטיפול טבעי נפוצים תכשירים טבעיים שונים המחזקים את כלי הדם (כגון Horse Chestnut ו-Butcher's Broom), תכשירים המונעים גירוי ונפיחות (כגון מיץ המופק מצמח האלוורה), ותכשירים המכווצים את כלי הדם. בדומה, טיפול ברפואה סינית נחשב יעיל ומפחית את הגירוי. יש הממליצים על ישיבה שפופה (כלומר, בהתכופפות קמעה), בעת עשיית הצרכים.
במקרה של טחורים חיצוניים (טחורים טרומבונים) ניתן להשתמש בתמיסת מגנזיום ובכך להעלים במהירות וביעילות את הבצקות סביב פי הטבעת. מחקרים אחרונים ממליצים להימנע משימוש בתרופות משלשלות כנגד עצירות מכיוון שמנגנון הפעולה של רוב התרופות הטבעיות, כמו תה צמחים, סנה, אלוורה וכדומה, עובד על גירוי כימי של רירית המעי אשר גורם לרירית המעי להפריש נוזלים, היוצרים מין שלשול. מחקרים הראו כי החומרים הללו גורמים למעי להפוך לעצל ולתפקד פחות טוב.
הטיפול המומלץ הוא לאכול יותר סיבים, תאית, תאית מלאכותית של סובין, או סיבים סופגים. כל אלו יוצרים ניפוח של תוכן המעי וגורמים לו להתכווץ בצורה יותר אפקטיבית ומקלים על היציאה.
אוגר אירופי
אוגר אירופי או אוגר מצוי (שם מדעי: Cricetus cricetus) הוא מין יחיד בסוגו בתת-משפחת האוגרים, החי באירופה ובאסיה ומגודל כחיית מחמד נפוצה.
מאפיינים
האוגר האירופי קרוב למיני אוגרים נוספים כמו האוגר הסורי (Mesocricetus auratus) והאוגר הסיבירי (Phodopus sungorus sungorus) והוא נראה ומתנהג כמוהם. הוא אינו בסכנת הכחדה והוא מגודל בשבי כחיית מחמד, מה שמאריך בהרבה את תוחלת חייו.
האוגר האירופי הוא אוגר חום שבטנו שחורה ומעט לבנה בצדדיו. משקלו של פרט בוגר 220–460 גרם ואורכו 20–35 ס"מ.
האוגר חי באזורי אחו ובשטחים חקלאיים בעלי אדמה רכה או דשא. הוא נפוץ מבלגיה ואלזס במערב, לרוסיה במזרח ורומניה בדרום. הוא נפוץ גם באסיה עד לאזור של הרי אלטאי ונהר היניסיי.
שינוי פיזי
כשבוחנים את ההבדל בין סוגי האוגרים: אוגרים סוריים ואוגרים סיביריים אפשר לראות שקיימים שינויים עונתיים במשקל הגוף בעיקר על ידי שינוי מאגרי השומנים בפגר שלהם. אוגרים סוריים עולים במשקל ואילו אוגרים סיביריים יורדים במשקל בעקבות חשיפה קצרה לאור היום. אוגרים סוריים מתכוננים לחורף על ידי הגדלת האנרגיה הנאגרת כשומני הפגר. לעומת זאת, אוגרים סיביריים מורידים את המסה המטבולית שלהם ולכן דורשים צריכת אנרגיה נמוכה יותר לצורך תחזוקת אנרגיה.
באוגרים סוריים ואולי סיביריים השינויים הקצרים במשקל ביום מוגזמים על ידי דיאטות עתירות שומן.
ריבוי
האוגר האירופי מגיע לבגרות מינית בגיל 43 ימים, והוא מתרבה מתחילת אפריל עד אוגוסט. ההריון נמשך 18–20 ימים, והשגר כולל 3–15 צאצאים. תקופת ההנקה נמשכת שלושה שבועות.
האוגר האירופי אומנם לא נמצא בסכנת הכחדה אך קיימת עלייה בתמותה של המין. מאחר שאמצעי הגנה להפחתת תמותה במערב אירופה לא הצליחו לעצור את הירידה, המין נעלם גם מיותר מ-75% מהתפוצה שלו במרכז ומזרח אירופה. ב-48 מתוך 85 מחוזות רוסיה, בלארוס, אוקראינה ומולדובה, התפוצה היחסית שלה ירדה.
תוכניות שימור של האוגר האירופי בצרפת למשל מראה את האיומים העיקריים על מכרסם זה בסכנת הכחדה חמורה הם ההתרוששות והפיצול של בית הגידול שלו עקב שינויים בשיטות החקלאות.
מעמדו של מין זה השתנה ממזיק לסכנת הכחדה תוך כמה עשורים בלבד, חייב להוביל לקבלה של המין על ידי אזרחים ובמיוחד חקלאים, קיימת סכנת הכחדה.
האנדרטה ליום האדמה בסח'נין
האנדרטה ליום האדמה בסח'נין היא אנדרטה לזכר ההרוגים באירועי יום האדמה שהתרחשו ב-1976. האנדרטה תוכננה בשיתוף פעולה של גרשון קניספל ועבד עאבדי.
הקמת האנדרטה
לאחר אירועי יום האדמה ב-1976, בהם נהרגו שישה מפגינים ערבים, הוקמה ועדה בכפרים בהם גרו ההרוגים במטרה למצוא דרך להנכיח את זכרם. הוועדה למען ההגנה על אדמות פלסטינים החליטה להקים אנדרטה בסח'נין שתנציח את ששת ההרוגים, שמתוכם שלושה היו תושבי העיר. הוועדה יצרה קשר עם עבד עאבדי, באותם ימים אמן צעיר מחיפה, שיקים את האנדרטה. עבדי חשש שבשל העבודה על האנדרטה ירדף על ידי השלטון ולכן פנה לפסל גרשון קניספל להצטרף אליו בהקמת האנדרטה. האמנים יצרו שתי אנדרטאות זה ליד זה. האנדרטה הקטנה יותר מבין השניים היא פסל של מחרשה ומולה עומדת האנדרטה המרכזית והמסיבית המתעסקת ביחסים בין האדם לאדמה. האנדרטה בנויה בצורת סרקופג ובארבע פאותיו תבליטים, בצד אחד אנשים מושיטים יד אל האדמה בצורות שונות ובצד אחר אנשים שרויים על האדמה הנראים ללא רוח חיים. האנדרטה ממוקמת בבית הקברות המוסלמי, אך אין עליה סממנים דתיים למעט המילה שהיד, שהפכה להיות גם מונח חילוני בלאומיות הערבית והפלסטינית. בקדמת האנדרטה מופיעים שמות ההרוגים, מתחת לאלו ציטוט מהקוראן "הם הקריבו את עצמם שנוכל לחיות.." המהווה שימוש חילוני-לאומי בפסוק מהקוראן. מאורעות יום האדמה והקמת האנדרטה היו הפעם ראשונה שהלאום הפלסטיני וחיבורו אל האדמה קיבלו ביטוי במרחב הציבורי.
סיפורה של אנדרטה: יום האדמה בסח'נין עבד עאבדי וגרשון קניספל
ב-2006 הוצגה בחיפה וביפו תערוכה שמתחקה אחר הקמתה של האנדרטה בסח'נין ב-1976, והכילה אלמנטים מתכנון האנדרטה וביניהם המודל הראשוני, הדפסים וציורים ואלו לצד צילומים מסח'נין בהפגנות יום האדמה לאחר הקמת האנדרטה. התערוכה לוותה גם בטקסטים שהופיעו במארז דפוס שיצא לאור ב-1978, וכלל מאמרים של סמיח אל קאסם, גרשון קנספל, עבד עאבדי ויהושוע סובול. זה האחרון חזר למאמר שכתב חודש לפני יום האדמה ב-1976, בו ביקר את מדיניות ממשלת ישראל כלפי הפקעת הקרקעות ואת התקשורת הישראלית שהתעלמה מהנושא, "הטלוויזיה שלנו, המכסה כל ניפוח לחיים של חבר כנסת מסוים, לא מצאה לנכון לסקר בהרחבה או בצמצום את המתרחש בכפרים הערביים". הוא מתאר את ה"אזרח התמים" המובל על ידי ייצוג התקשורת ואינו מבין את גודל הפקעת הקרקעות ואת התסיסה המתרחשת בקרב הציבור הערבי כתגובה. וכך הוא סיים את דבריו: "טראגי הדבר, שמעשה יצירה משותף מעין זה בין יוצר ערבי ויוצר יהודי מוצא את ביטויו באנדרטה לזכרם של הקורבנות...מאז ראשיתו של הקונפליקט היו המטיפים להבנה ואחווה...וקולם היה קול קורא במדבר. ביום שאמונתם תהיה לנחלת הרוב- ישכון השלום וישרור הצדק בין עמינו".
המערה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
דניאל דרונדה (מיני-סדרה)
דניאל דרונדה (באנגלית: Daniel Deronda) היא מיני-סדרה טלוויזיונית בריטית משנת 2002, עיבוד של התסריטאי אנדרו דייוויס לרומן באותו שם מאת ג'ורג' אליוט. את הסדרה ביים טום הופר והפיק לואיס מרקס. הסדרה שודרה בערוץ BBC One בין התאריכים 23 בנובמבר ועד 7 בדצמבר 2002. בתפקידים הראשיים כיכבו יו דנסי בתפקיד דניאל דרונדה, רומולה גראי בתפקיד גוונדלין הרלט, יו בונוויל בתפקיד הנלי גרנדקורד וג'ודי מיי בתפקיד מירה לפידות. הסדרה הופקה בשיתוף WGBH Boston.
במקור רצה לואיס מארקס להפיק עיבוד קולנוע לרומן, אבל אחרי תהליך ליהוק ארוך ולא מוצלח ויתר על הרעיון. העיבוד למסכי הטלוויזיה לקח חמש שנים נוספות. הצילומים נערכו במשך 11 שבועות ממאי ועד אוגוסט באתרי צילומים באנגליה, סקוטלנד ומלטה. סדרה זו היא ההפקה האחרונה של מארקס לפני מותו ב-2010.
אירוטה
אירוטה (בהונגרית: Irota) הוא כפר זעיר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
רובר טושון
רובר אוגוסט טושון (בצרפתית: Robert-Auguste Touchon; 18 בדצמבר 1878 – 11 ביולי 1960) היה גנרל צרפתי במלחמת העולם השנייה.
ראשית חייו
טושון נולד ב-18 בדצמבר 1878 בפריז, והיה בנם של פייר פרדריק טושון, סוחר במוצרי עור בפריז, וסופי-קלריס דקרר. בשנת 1899 הוא התגייס לצבא צרפת, ובשנת 1911 קיבל מהקיסר וילהלם השני את עיטור הנשר האדום, לאחר שהציל שני מטפסי הרים גרמניים, אך הוא החזיר את העיטור בשנת 1914 לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה. הוא השתתף במלחמת העולם הראשונה והוענק לו עיטור צלב המלחמה על פעולותיו. בינואר 1928 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-159, וב-31 ביולי 1932 הוא התמנה כמפקד בית הספר לחי"ר וכיהן בתפקיד זה עד ה-1 בדצמבר 1935. באותה תקופה הוא הועלה לדרגת ז'נרל דה בריגדה ב-4 בינואר 1933, וב-1 בדצמבר 1935 מונה לראש המחלקה ללימודי טקטיקות החי"ר.
ב-1 באוגוסט 1936 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-42, וב-23 בספטמבר 1936 הועלה לדרגת ז'נרל דה דיוויזיה. ב-25 ביוני 1938 הוא הועלה לדרגת ז'נרל דה קורפוס, ומונה למפקד האזור הצבאי ה-14 והמושל הצבאי של ליון.
מלחמת העולם השנייה ואחריתו
בתחילת מלחמת העולם השנייה היה טושון מפקד הקורפוס ה-14, וב-27 בנובמבר 1939 מונה למפקד הקורפוס ה-23. ב-13 בפברואר 1940 הוא הועלה לדרגת ז'נרל ד'ארמה ומונה למפקד הארמייה השישית. לאחר תחילת המערכה על צרפת הוצבה הארמייה השישית בין הארמיות השנייה והתשיעית, ולאחר מכן לחמה הארמייה בקרבות על האן ובמהלך מבצע אדום. לאחר הסכם שביתת הנשק של קומפיין ב-22 ביוני 1940 הוא שירת באופן זמני כמפקד המחוז הצבאי ה-14 עד ל-20 באוגוסט 1940, ולאחר מכן פרש לגמלאות.
ב-24 בינואר 1941 מונה טושון על ידי מרשל פטן, ומאוחר יותר מונה לשופט ב"בית המשפט הממלכתי", בית משפט חריג שנוצר על ידי משטר וישי, שתחום סמכותו היה רחב מאוד ושנוהלו החריג הקטין את ערבויות הנאשמים לכלום. ב-3 במרץ 1942 פרש טושון מתפקידו, וב-11 ביולי 1960 הוא מת בביתו בלה טרונש.
אזומנגה דאיו
אזומנגה דאיו (ביפנית: あずまんが大王) היא סדרת מאנגה יפנית, שמאוחר יותר עובדה לסדרת אנימה מאת היוצר היפני קיוהיקו אזומה, ויצאה בשנת 1999. הסדרה שודרה בטלוויזיה ביפן בשנת 2002.
אזומנגה דאיו יצאה לאור על גבי מגזין בשם "דנגקי דאיו", ויצאה במקור בסגנון מאנגה שנקרא יונקומה, בו יש שימוש בארבעה ריבועי כתיבה בכל עמוד. זהו סגנון שמזכיר את הקומיקס האמריקאי.
סדרת האנימה, שהפרק הראשון שלה שודר ב-8 באפריל 2002 והסתיימה ב-30 בספטמבר 2002, הופקה על ידי הסטודיו J.C.STAFF, ושודרה במספר תחנות טלוויזיה ביפן ביניהן "Osaka TV" ו- "TV Tokyo" בסופי שבוע. הסדרה למעשה מורכבת מ-130 פרקים קצרים שמתאגדים ל-26 פרקים באורך של 25 דקות (האורך הסטנדרטי של פרק בסדרת אנימה). הפרקים גם הופצו לנגני DVD.
בנוסף לסדרה עצמה, שוחררו עוד שני פרקים מיוחדים: "אזומגה דאיו - הסרט הקצר מאוד" ('סרט' של חמש דקות בלבד שלא מכיל שום מידע או התרחשות חדשה) ו-"אזומנגה ווב דאיו", שניהם אינם מופיעים, ושניהם למעשה מהווים פרסומת לסדרה עצמה.
בארצות הברית, הסדרה הופצה גם לנגני DVD בחבילה שכללה שישה דיסקים. המאנגה תורגמה לאנגלית והופצה על ידי החברה האמריקאית ADV. ההצלחה הגדולה והמפתיעה של הסדרה במערב הובילו מאוחר יותר להוצאת הפסקולים של הסדרה על ידי החברה Geneon.
אחרי שהסדרה הסתיימה וזכתה לפופולרית רבה ביפן, הוכרז על סרט שמתוכנן לסדרה, שיקרא Azudrama Da Yo! או Azumanga Daioh: The Drama, ואף פורסמו תמונות וטריילרים מקצועיים לכאורה, אם כי הדבר הסתבר כשקרי ומעולם לא תוכנן סרט ממין זה.
משמעות שם הסדרה
לשם הסדרה אין שום משמעות בנוגע לעלילה שלה. המילה "אזומנגה" היא שינוי של המילה "אזומה" (שמו של יוצר הסדרה), בעוד "Daioh" בא משם המגזין בו המאנגה הופצה. בסיכומי הפרקים בסדרה, המילה Daioh מוזכרת בסוף כל פרק בכוונה למלך. בנוסף, השם אזומנגה הוא כינוי כללי לכל יצירותיו של קיוהיקו אזומה, והוא אף פרסם שתיים מהיצירות שלו תחת השמות Azumanga ו- Azumanga 2 שלהם אין קשר לסדרה או למאנגה.
תקציר העלילה
המאנגה של אזומנגה דאיו היא קצרה, ומסתכמת בארבעה כרכים בודדים. גם המאנגה וגם העלילה עוקבים אחר החיים היום-יומיים בעיר טוקיו, בירת יפן, מנקודת המבט של נערות יפניות שלומדות בבית ספר. הסדרה מתמקדת בחבורת בנות שמורכבת מחמש בנות, ומאוחר יותר בסדרה מצטרפת ילדה נוספת: סקאקי, ילדה שקטה בעלת אובססיה לבעלי חיים ויכולת יוצאת דופן בספורט; צ'יו, גאונה בת 10 שמצטרפת לבית ספר תיכון ומנסה להשתלב בקבוצת הילדות על אף ההבדל הגדול בגיל; אוסקה, ילדה שעברה לטוקיו מהעיר אוסקה (ומכאן כינויה) בעלת השקפת עולם מיוחדת ושונה ; יומי, נערה צינית שמקבלת ציונים גבוהים בדרך כלל ואובססיבית לגבי המשקל שלה; טומו, חברתה הטובה ביותר של יומי; ומאוחר יותר מצטרפת לחבורה קאגורה, נערה ספורטיבית שמנסה להתחרות בספורט נגד סקאקי.
הסדרה עוקבת אחר חבורת הילדות במשך 3 שנים, ומתמקדת על אירועים חשובים בחיי בית הספר וחייהן של החבורה בכלל, כולל מעקב אחרי מבחנים, פסטיבלים בית-ספריים, וימי ספורט. גם הנעשה אחרי בית ספר מוצג בסדרה, בקניון בטוקיו ובביתה הגדול של צ'יו. כמו כן, מוצג גם בית הקיץ של צ'יו, במרחק שעה נסיעה מהעיר טוקיו.
על אף ייחודה של אזומנגה שעוקבת אחרי חיי היום-יום בטוקיו, בכמה פרקים מוצג סוריאליזם מסוים שכולל דברים לא הגיוניים, דוגמת חתולים מעופפים.
דמויות
המאפיין הבולט ביותר של הסדרה היא העומק והאפיון המיוחד המשתנה מדמות לדמות בסדרה. כל דמות מורכבת ממספר סטריאוטיפים התנהגותיים שונים, שמרכיבות ביחד דמות מיוחדת שמתרחקת מכל סטריאוטיפ.
חורבת סמארה
חורבת סמארה (בערבית: خربة سمارة) הוא מבנה השוכן על גבעה בגובה של 15 מטר מעל פני הים, צפונית לנחל אלכסנדר ולחופית. צורתו של המבנה כשל מלבן ובו שלושה חדרים מחוברים זה לזה. הוא נתמך בשלוש קשתות חיצוניות המעגנות את קירותיו אל סלע הכורכר. המבנה הוקם בסוף המאה ה-19 על ידי עבדאללה סמארה, תושב טולכרם שהחזיק באדמות האזור, ושימש אותו לתצפית עליהן. חמולת הסמארה הם צאצאי שומרונים שאוסלמו.
מאוחר יותר הפך אותו השלטון העות'מאני לתחנה לגביית מכס על האבטיחים שגודלו בעמק חפר, ויוצאו לרחבי האימפריה. האבטיחים הועברו לאורך הנחל על גבי גמלים או באמצעות רפסודות, עד לנמל מינת אבו זבורה, בחוף מכמורת של ימינו.
כיום שוכן המבנה בתחומי הגן הלאומי נחל אלכסנדר, והוא משמש את המטיילים בו לתצפית על האזור. דרומית-מערבית למבנה נחשפו שרידיה של חווה חקלאית ובה רצפת פסיפס מהתקופה הרומית המאוחרת וגתות יין מהתקופה הביזנטית. עוד נמצאו במקום מערות קבורה שנחצבו בסלע הכורכר. שביל ישראל ושביל השרון העוברי לאורך הנחל מעפילים אל המבנה.
האבטומוביל
האבטומוביל הוא מגזין רכב קלאסי וביטאון מועדון החמש - מועדון הרכב הקלאסי והאספנות בישראל. האבטומוביל יוצא במהדורת צבע מודפסת בת 44 עמודים 3–4 פעמים בשנה, ועוסק בתחום כלי רכב קלאסיים ורכבי אספנות.
המגזין מודפס בעברית ביותר מאלף עותקים ונשלח בדואר לחברי עמותת מועדון החמש, במקביל מפורסמות מהדורות עבר בפטרמט דיגיטלי של המגזין באתר מועדון החמש.
גיליון מספר 1 הודפס בחודש ינואר 1986.
האבטומובל הוא מגזין לרכבים קלאסיים היחיד בעולם שיוצא לאור בשפה העברית והיחיד שעוסק בתחום זה שיוצא לאור במזרח התיכון.
עורכי האבטומוביל
עורכי המגזין בעבר:
יעקב רימון
יעקב רימון (1903–1973) היה משורר וסופר עברי דתי-לאומי.
ביוגרפיה
יעקב (חיים) רימון נולד למשפחה חסידית בעיר דובז׳ין שבפולין. אביו, אפרים אליעזר גְרַנַט, היה רב וסופר. אחיו הבכור, המשורר יוסף צבי רימון, עלה לארץ ישראל ראשון, ויעקב עלה עם הוריו ואחיו האחרים בשנת 1909. התגורר במשך כל חייו בשכונת מונטיפיורי בתל אביב (אביו היה מרבניה של שכונת נווה שלום).
כתב וערך עשרות ספרים, ביניהם סיפורת, שירה וספרות ילדים. בגיל 40 לערך התעוור רימון, אך למרות זאת המשיך בפעילותו הספרותית הענפה, שכללה פרסום שירי ילדים רבים בעיתון "הצופה לילדים".
כמה משיריו שהולחנו, הושרו על ידי ברכה צפירה, יהורם גאון, האחים והאחיות ועוד. שירו "נרות שבת" נלמד בבתי-ספר וגני ילדים רבים והפך לשיר קבלת שבת נפוץ.
בשנות החמישים והשישים היה פעיל, לצד אנשי ספר ואקדמאים שונים, באגודת הסתרים "אחים נאמנים", שהייתה בעלת תפישה ציונית-דתית.
עבד שנים רבות במחלקה לעזרה סוציאלית בעיריית תל אביב. בעקבות חוויותיו כתב את ספרו "ילדים בעוני: מיומנו של עובד סוציאלי" (1946).
לרימון היו ארבעה ילדים: אפרים, מרים, חווה ורבקה. בנו אפרים כתב אף הוא מספר שירים ופזמונים, כשהמפורסם שבהם הוא "בלדה ללוח שנה".
בשנת 2006 התחדש העניין בשירתו, לאחר שיצא לאור קובץ עם מיטב שיריו (מבחר שירים) בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
בין נכדיו הפרופסור למשפטים דוד גליקסברג והעיתונאי רן רימון.
שבע נשים
שבע נשים (באנגלית: Women 7) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1966 בבימויו של ג'ון פורד. זה היה סרטו העלילתי האחרון של פורד לאחר קריירה של 53 שנים.
התסריט מבוסס על הסיפור הקצר "Chinese Finale" של נורה פלוט. הוא מתאר את מאבקן הנואש של שבע נשים בתוך מוסד מיסיונרי באזור מבודד בסין שבו מתחוללים קרבות בין שליטים מקומיים עם צבא פרטי ומורדים מקומיים פראיים שלא מהססים לפגוע באזרחים.
בתפקידים הראשיים - אן בנקרופט, מרגרט לייטון, אדי אלברט, בטי פילד, מילדרד דאנוק סיו ליון.
תקציר העלילה
שנת 1935, בצפון סין ליד הגבול עם מונגוליה נמצא מוסד של המיסיון. מנהלת המוסד היא מיס אנדרוס (מרגרט לייטון). היא נעזרת במזכירתה הצנועה והכנועה מיס אג'נט (מילדרד דאנוק) ובמיסיונרית הצעירה, מיס קלרק (סו ליון).
כן נמצאים במוסד המורה מר צ'ארלס פטר (אדי אלברט) ואשתו ההריונית פלורי (בטי פילד). צ'ארלס הגיע למקום כחלק מהכשרתו להיות כומר.
כולם מחכים לבואו של רופא גבר אבל במקום זה מופיעה אישה, ד"ר קלטרידג' (אן בנקרופט). מיס אנדרוס לא סובלת אותה מההתחלה - היא מעשנת, לובשת מכנסיים הדוקים, שותה אלכוהול, מסתפרת קצר, לא עומדת לפני "ברכת המזון" ושונאת את הדת. דווקא הצעירה מיס קלרק מעריכה אותה לדאבונה של המנהלת שרואה בה בת טיפוחיה ומזהירה אותה מההשפעה הרעה של הרופאה.
הרופאה בודקת את פלורי וממליצה להעבירה לבית חולים פרטי בגלל הריון בגיל מבוגר אך מיס אנדרוס מסרבת לממן טיפול פרטי בכספי המיסיון.
כנפיית בנדיטים מונגולים בראשות טונגה חאן (מייק מזורקי) משתוללת באזור. הם הורסים מיסיון בריטי סמוך וחלק מהפליטים מגיעים למיסיון של מיס אנדרוס שמסכימה לקלוט אותם לזמן קצר. בין הפליטים שתי מסיונריות, מיס בינס (פלורה רובסון) ומיס (אנה לי).
החיילים הסינים נוטשים את המקום. צ'ארלס הולך לברר מה קורה ונרצח. טונגה חאן ואנשיו פורצים למיסיון זורעים הרס, מוציאים להורג את האזרחים ואת הנשים כולאים במחסן. פלורי כורעת ללדת והרופאה הולכת לטונגה לבקש את תיק העזרה ראשונה שלה. הוא מסכים תמורת יחסי מין. הלידה עוברת בהצלחה והרופאה הולכת לטונגה למלא את חלקה בהסכם. כולם מבינים אותה חוץ ממיס אנדרוס הטהרנית, שמכנה אותה "הזונה מבבל".
המונגולים מארגנים תחרות האבקות שבראשה יושבים טונגה ולצידו שפחת המין החדשה שלו, ד"ר קלטרייט. טונגה מתחרה לבסוף במנצח (וודי סטרוד) ושובר את מפרקתו.
ד"ר קלטרייט מקריבה את עצמה למען הנשים. היא לובשת בגדי גיישה ומשכנעת את טונגה לשחרר את הנשים. יש לה אבקת רעל בכיסה. לאחר שהנשים עזבו היא נכנסת לחדרו של טונגה ושופכת את האבקה לגביעי שתייה. הוא שותה ראשון ומת והיא אחריו.
הוועדה הציבורית למניעת הרשעות שווא ותיקונן (ועדת דנציגר)
הוועדה הציבורית למניעת הרשעות שווא ותיקונן, המוכרת בשם ועדת דנציגר, היא ועדה ציבורית שבוחנת דרכי התמודדות עם הגורמים מרכזיים להרשעת חפים מפשע: מתן הודאות שווא, ראיות מדעיות שגויות, עדויות ראיה שגויות וזיהוי מוטעה. בנוסף, הוסמכה הוועדה לבחון את המנגנון הראוי לבירור טענות בדבר הרשעות שווא.
בראש הוועדה עומד שופט בית המשפט העליון (בדימוס) פרופ׳ יורם דנציגר. לצידו מכהנים גם סגן יו"ר הוועדה פרופ׳ אורן גזל-אייל, פרקליט המדינה עו״ד עמית אייסמן, ד״ר ענת הורוויץ, ראש חטיבת התביעות באגף החקירות והמודיעין במשטרת ישראל תנ״צ דדו זמיר, פרופ׳ דוד ליבאי, עו״ד עמית מררי וסגן ראש אגף המודיעין והחקירות במשטרה תנ"צ יואב תלם. רכזת הוועדה היא ד"ר רתם רוזנברג רובינס.
רקע
בעקבות הגברת המודעות העולמית לאפשרות קיומם של הרשעות שווא ועיוותי דין במערכת המשפט, ולצורך קביעת הסדרים חקיקתיים שיאפשרו את תיקונם, שרת המשפטים איילת שקד הקימה ב-17.6.2018 את הוועדה למניעת הרשעות שווא ותיקונן בראשות דנציגר.
מטרת הוועדה היא לבחון את הנושאים הבאים: מתן הודאות שווא בחקירה, בעיקר בפני חוקרים ומדובבים; טעויות עקב הסתמכות על ראיות מדעיות שגויות; טעויות בשל הסתמכות על עדויות ראיה שגויות וזיהוי מוטעה. כמו כן, הוועדה הוסמכה לבחון את המנגנון הראוי לבירור טענות בדבר הרשעות שווא, לרבות בקשות למשפט חוזר, ואת הכלים שיש לפתח כדי שטענות להרשעות שווא ייבחנו בצורה אפקטיבית גם לאחר שפסק הדין הפך לחלוט.
נכון לאוגוסט 2023 הגישה הוועדה שני דו״חות ביניים – דו"ח הביניים הראשון בנושא עדויות ראיה וזיהוי מוטעים, ודו"ח הביניים השני בנושא ראיות פורנזיות. דו"ח ביניים שלישי בנושא הודאות שווא יפורסם לאחר שהוועדה תסיים את דיוניה בנושא.
דו"ח הביניים הראשון
לצד זאת, ישנם גורמים חוץ מערכתיים שמחזקים את משקל הזיהוי: היכרות משמעותית בין המזהה למזוהה; יכולות זיהוי פנים גבוהות של המזהה; חשיפה ממושכת למזוהה; ביצוע הזיהוי זמן קצר לאחר הצפייה במבצע העבירה.
בעניין מעמדה של ראיית הזיהוי, המליצה הוועדה בין היתר על הקטנת המשקל הראייתי של זיהוי נאשם במקרים הבאים: במסדר זיהוי במיוחד כאשר אין היכרות מוקדמת בין העד המזהה לבין החשוד; זיהוי נאשם במסגרת עיון באלבום תמונות. כן המליצה הוועדה לבצע הכשרות מקצועיות לגורמים במערכת המשפט והחוק לשם היכרות עם המדע הרלוונטי והגברת המודעות לגורמים המרכזיים לזיהוי שגוי.
אשר לאופן שבו יש לערוך מסדר זיהוי, המליצה הוועדה כך: בסמוך לאחר הזיהוי על עד הראייה המזהה לציין במילותיו את מידת הביטחון שלו בזיהוי; להימנע מעריכת הליך זיהוי שני הכולל את אותו חשוד; מוטב שעורך המסדר לא יהיה מודע לזהותו של החשוד בטרם עריכת מסדר הזיהוי, על מנת למנוע את הסיכון לרמזים מצדו; לעגן אזהרה רשמית ומפורשת שלפיה ייתכן כי מבצע העבירה אינו נוכח במסדר - במסגרת ההוראות הניתנות לעד המזהה בטרם עריכת מסדר הזיהוי. כן המליצה הוועדה על תיעוד מסדר הזיהוי בווידאו, בייחוד כשמדובר במסדרי זיהוי חיים, וזאת בכפוף למגבלות תקציביות.
דו״ח הביניים השני
בין השיטות שבהן נעשה שימוש בהליכים פליליים יש כאלה שרמת אמינותן שנויה במחלוקת. התחום הפורנזי לא נחקר במידה מספקת, ורבות מהשיטות מסתמכות על שיפוט סובייקטיבי של המומחים האמונים על הראיה. אפילו ראיות פורנזיות הנחשבות אמינות וחד משמעיות, כגון השוואת דגימות DNA, הובילו במקרים מסוימים לטעויות בהרשעה.
הוועדה עמדה על מספר גורמים מרכזיים לפגמים בראיות פורנזיות: הסתמכות על שיטות פורנזיות שאינן אמינות או תקפות דיין; חוסר עצמאותן של המעבדות המעניקות שירותים בתחום הפורנזי, הכפופות למשטרה ולרשויות התביעה; הטיות קוגניטיביות ותלויות-הקשר שעלולות להשפיע על תוקף הבדיקות לאור הכפיפות לרשויות התביעה והיעדר סטנדרטים אחידים; העדר רגולציה מספיקה של אופן עריכת הבדיקות בתחום הפורנזי.
הוועדה מצאה כי רבים מהגורמים הללו רלוונטיים לישראל. בישראל אין כל גוף רגולטורי מקצועי הקובע כללים וסטנדרטים לעריכת בדיקות, חוות דעת ועדויות מומחים; ההגנה במשפט סובלת מחוסר נגישות חמור למומחים פורנזיים ראויים; כפיפותן של המעבדות הפורנזיות בישראל למשטרה ולתביעה.
במטרה להבטיח את אמינותן של ראיות פורנזיות בישראל המליצה הוועדה להקים רגולטור (יחידת אסדרה) לתחום הפורנזי, שיהיה אמון הן על בחינת השיטות הפורנזיות הנהוגות בישראל והן על אופן יישומן. בנוסף, הרגולטור יעסוק בבדיקת אמינותן של שיטות פורנזיות ובקביעת סטנדרטים אחידים לעריכת בדיקות, להענקת חוות דעת ולמתן עדות, לצד חובת הנמקה ומסירת מידע נרחב לבית המשפט.
לצד הקמת הרגולטור, המליצה הוועדה מספר המלצות נוספות: לשלב את מעבדת השטח של מז"פ ושאר שיטות המעבדה שטרם הוסמכו בהליך ההסמכה של הרשות להסמכת מעבדות, וכך להעמידן לביקורת חיצונית; להעמיד לעיון הציבור את הנהלים של המעבדות הפורנזיות ורשויות המשטרה כדי להבטיח שקיפות ולאפשר ביקורת אפקטיבית; על המדינה לאפשר גישה למומחים פורנזיים ראויים עבור הגנת הנאשם, לעידוד הקמה של מעבדות פורנזיות פרטיות ולהעלאות את מספר המומחים לרפואה משפטית בישראל, כדי להבטיח הסתייעות של ההגנה במומחים בלתי תלויים. עוד מומלץ לפעול לפיתוח המחקר בתחום הפורנזי כדי שיעמוד בסטנדרט המקובל והגבוה ביותר, ולאפשר הכשרות מקצועיות בתחום הפורנזי לגורמים שונים במערכת המשפט בישראל.
קישורים חיצוניים
אתר הועדה
ביקור התייחדות
התייחדות או ביקור התייחדות (באנגלית: Conjugal visit) הוא פרק זמן מתוכנן מראש שבו אסיר בבית סוהר רשאי לשהות מספר שעות או ימים באופן פרטי עם מבקר, בדרך כלל עם בן הזוג. בפרק זמן זה רשאים האסיר ובן הזוג לקיים יחסי מין. הבסיס הרעיוני של נתינת אפשרות זו לאסירים, היא שעל ידי כך האסיר יוכל לשמר את קשריו המשפחתיים, וכך יגדל הסיכוי שהאסיר יוכל להשתקם ולחזור לחייו לאחר שתסתיים תקופת מאסרו. ביקורי התייחדות גם מספקים לאסיר תמריץ לציית לכללי המשמעת ולשמור על התנהגות טובה במסגרת הכלא, שכן התנהגות רעה ואי שמירה על הכללים עשויה לגרום לכך שתישלל ממנו הזכות לביקורי התייחדות.
ביקורי התייחדות בדרך כלל מתרחשים בחדרים ייעודיים לכך או במבנה המיועד למטרה זו. לעיתים בתי הסוהר מספקים לחדרי ההתייחדות באופן אוטומטי מוצרים בסיסיים כמו סבון, קונדומים, חומר סיכה, מצעים ומגבות.
ישראל
זכות ביקור ההתייחדות בבתי הכלא בישראל אינה מוענקת בחוק או בתקנות ממשלתיות, אלא היא מוסדרת בתקנות של נציבות שירות בתי הסוהר. התקנות הוסדרו בעקבות עתירה לבג"ץ בשנת 1987. ומאז הוקמו חדרי התייחדות בבתי הכלא.
לפי תקנות אלו, רשאי אסיר להיפגש עם מבקר העומד באחד מהתנאים הבאים:
מתן הזכות לקיום ביקור התייחדות לאסיר מותנה בתנאים הבאים:
לפי התקנות, תדירות ביקורי ההתייחדות תהיה לא יותר מאחת לחודש, ומשך זמן ההתייחדות לא יעלה על 8 שעות, ובמקרים חריגים ניתן לקבל אישור עד 12 שעות.
ביקורי התייחדות יכולים להתבטל על בסיס סיבות ביטחוניות, או כעונש על התנהגות רעה.
אוסטרליה
באוסטרליה, ביקורי התייחדות מתאפשרים בטריטוריית הבירה האוסטרלית ובוויקטוריה. במדינות אוסטרליה האחרות, בהן אוסטרליה המערבית וקווינסלנד, ביקורי התייחדות אינם מתאפשרים.
ארצות הברית
בפסק הדין Lyons v. Gilligan משנת 1974, פסק בית המשפט של מחוז צפון של אוהיו שלאסירים אין זכות חוקתית לביקורי התייחדות עם בנות זוגם במהלך משפטם.
לשכת בתי הכלא הפדרלית אינה מתירה ביקורי התייחדות עבור אסירים הנמצאים במעצר פדרלי. עבור אסירים הנמצאים במעצר מדינתי, שאלת ביקורי ההתייחדות תלויה בחוקים של אותה מדינה. במדינות בהן ביקורי התייחדות מורשים, אסירים חייבים לקיים מספר דרישות על מנת להיות זכאים לה:
ייתכן שהמבקר יידרש לעבור בדיקת רקע, וכן אסור שלאסיר תהיינה מחלות מין כלשהן. כמו כן הן האסיר והן המבקר עוברים בדיקה טרם הביקור, על מנת לוודא שהמבקר לא ינסה להבריח חפצים כלשהם אל תוך בית הסוהר או מחוצה לו.
המדינה הראשונה בארצות הברית אשר יישמה ביקורי התייחדות היא מיסיסיפי בבית סוהר בו האסירים עובדים בחווה חקלאית. מטרת הביקורים הייתה לדרבן אסירים גברים שחורים לעבוד קשה יותר. חורחה ליפ, פרופסור לרווחה חברתית מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס כתב שקרימינולוגים מאמינים שביקורי התייחדות בונים קשרים משפחתיים ומקטינים את הסיכוי של האסיר לחזור לפשע. במהלך 40 השנים האחרונות, רוב בתי הכלא החדשים שנבנו כוללים מבנים המיועדים במיוחד עבור "ביקורי יום ראשון".
בתחילת שנות ה-90, כבר היו תוכניות ביקורי התייחדות ב-17 מדינות. לפי חורחה ליפ, ביקורי התייחדות פחתו לאחר התגברות הגישות לפיהן בית סוהר צריך להיות מקום ענישה, ושביקורי התייחדות אינם מתאימים לאנשים הנמצאים בענישה, וכן משום שספרות אקדמית בשנות ה-80 ובשנות ה-90 הראתה שלמרות ביקורי ההתייחדות, לא ניתן היה לשקם חלק מהאסירים.
נכון לשנת 2008, תוכניות ביקורי התייחדות נודעות גם בשם "ביקורי משפחה מורחבים" (extended-family visits) או "ביקורי איחוד משפחה" (family-reunion visits), משום שאימהות, אבות וחברי משפחה אחרים רשאים גם הם להשתתף במפגשים אלו. המיקוד של התוכניות הוא קשרים משפחתיים ושיקומו של האסיר.
באפריל 2011, אימצה מדינת ניו יורק חוק המאפשר ביקורי משפחה עבור זוגות נשואים. בינואר 2014 הפסיק כריס אפס, ראש מחלקת התיקון והשיקום של מדינת קליפורניה את תוכנית ביקורי ההתייחדות. ניו מקסיקו הודיעה שגם היא תפסיק את התוכנית שלה במאי 2014. נכון לשנת 2016, המדינות בהן עדיין קיימים ביקורי התייחדות הן קונטיקט, ניו יורק ווושינגטון.
ברזיל
בברזיל, אסירים גברים רשאים לקבל ביקורי התייחדות הן עבור יחסים הטרוסקסואליים והן עבור יחסים הומוסקסואליים, בעוד על ביקורי התייחדות עבור אסירות מוטלות מגבלות רבות ולעיתים כלל לא ניתנים.
בריטניה
אף אחת ממדינות הממלכה המאוחדת אינה מאפשרת ביקורי התייחדות. עם זאת, מתאפשרים לאסירים ביקורי בית, בהם יש דגש גדול יותר על בניית קשרים עם העולם שבחוץ אליו האסיר יחזור בתום תקופת מאסרו.
ביקורי בית בדרך כלל מאושרים רק עבור אסירים אשר נשאר להם רק מספר שבועות או מספר חודשים לסיומו של מאסר ארוך. יתרה על כך, ביקורי בית יותר סבירים לקבל אישור אם האסיר נחשב ככזה שסיכויו לנסות לברוח נמוכים, כלומר לאסירים המוחזקים בבתי כלא פתוחים יש סיכוי גבוה יותר לקבל אישור לביקורי בית מאשר לאסירים המוחזקים בבתי כלא סגורים.
גרמניה
גרמניה מאפשרת לאסירים ולבני זוגם לעתור בשביל זכויות ביקורי התייחדות. אלו אשר עתירתם מתקבלת מורשים לקבל ביקורים לא-מפוקחים כך שהם יוכלו לשמר את קשריהם האינטימיים עם בני זוגם. עם זאת, טרם הביקור מתבצע חיפוש על האסירים. בשנת 2010 רצח אסיר את חברתו וניסה להתאבד במהלך ביקור התייחדות, מה שהוביל לביקות נוספת על האבטחה הלקויה כביכול בבתי הכלא בגרמניה.
הודו
בשנת 2015 פסק בית המשפט העליון של הודו שזכותם של אסירים נשואים לקיים ביקורי התייחדות וכן הזרעה מלאכותית בשביל הריון היא זכות יסוד.
טורקיה
החל מאפריל 2013, מאפשרת טורקיה ביקורי התייחדות בתור "פרס" לאסירים על התנהגות טובה.
מקסיקו
במקסיקו ביקורי התייחדות ניתנים בצורה אוניברסלית, ללא תלות במעמדו הזוגי של האסיר; במתקני כליאה מסוימים משפחות שלמות רשאיות לחיות בכלא עם קרוב משפחה הכלוא שם למשך פרקי זמן ממושכים. ספציפית במקסיקו סיטי, החלה מערכת בתי הסוהר בעיר ביולי 2007 לאפשר ביקורי התייחדות עבור זוגות להט"בים, זאת על בסיס חוק משנת 2003 האוסר אפליה על בסיס אוריינטציה מינית.
ספרד
בספרד אסירים מורשים לקבל ביקור התייחדות אחת ל-4 עד 8 שבועות. מפגש ההתייחדות מתקיים בחדר פרטי ויכול להימשך עד 3 שעות. בית הסוהר מספק לזוג קונדומים, מוצרי מקלחת ומגבות נקיות.
פקיסטן
לפני שנת 2009, ביקורי התייחדות בפקיסטן הותרו רק במקרים מיוחדים. באוגוסט 2009 פסק בית המשפט הפדרלי שאסירים נשואים צריכים לקבל אישור לביקורי התייחדות, או בתוך בתי הכלא, או על ידי שחרור קצר לצורך ביקור בן זוגם. עקב הפסיקה, מחוז סינד היה הראשון שאימץ חקיקה המאפשרת ביקורי התייחדות לאסירים בתחומי הכלא. ספר זכויות אדם 2010 (Human Rights Book 2010) דיווח שזכות לביקורי התייחדות ניתנת בכל מחוזות פקיסטן עבור גברים נשואים.
כיוון שהומוסקסואליות נחשבת לעברה פלילית בפקיסטן ונישואים חד-מיניים אינם מוכרים בחוק, הזכות לביקורי התייחדות ניתנת רק עבור זוגות הטרוסקסואליים.
קנדה
המבקרים שרשאים לבקר את האסיר במפגשים אלו הם: בן הזוג, ילדים, הורים, הורים מאמצים, אחים, סבים וסבתות, וכן אנשים נוספים אשר לדעת מנהל בית הכלא יש לאסיר קשר משפחתי קרוב אליהם.
בית הסוהר מספק אוכל במהלך הביקור, אך האסיר והמבקרים נדרשים לשלם עליו. כמו כן האסיר והמבקרים אחראים על ניקוי היחידה בה התקיים הביקור לאחר סיומו. במהלך הביקור חברי צוות בית הסוהר ממשיכים לקיים קשר עם האסיר ומבקריו.
רוסיה
במערכת בתי הסוהר הרוסית, מאז החל הקמפיין לרפורמה בבתי הסוהר בשנת 2001, אסירים בעלי התנהגות טובה מקבלים חופשה בת 18 ימים על מנת לראות את משפחתם וכן מקבלים ביקורי משפחה בערך אחת לחודש. לא מתאפשרים ביקורי התייחדות בבתי המאסר עצמם.
פונקציית הזהות
פונקציית הזהות או טרנספורמציית הזהות היא פונקציה שמחזירה תמיד את אותו הערך שעליו היא פעלה, פונקציה f היא פונקציית הזהות אם לכל איבר x בקבוצה X עליה היא פועלת מתקיים f(x) = x.
תכונות אלגבריות
תהי פונקציה כלשהי, אזי  (כאשר \circ מייצג פעולת הרכבת פונקציות). בפרט, הוא איבר היחידה של המונואיד הכולל את כל הפונקציות מ-X על X.
על אהבות שלנו
על אהבות שלנו הוא אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת הישראלית עפרה חזה. האלבום יצא לאור ב-6 במאי 1980, על ידי חברת התקליטים פונוקול. מתוך האלבום יצאו הסינגלים "שיר הפרחה", "כמו ציפור", "פלאש גורדון", "הגשם", "על אהבות שלנו" ו"שיר אהבה לחייל".
במרוצת השנים זכה האלבום למעמד הזהב על סך מכירות של כ-20,000 עותקים בסך הכל.
רקע
האלבום יצא לאור כשנה לאחר פריצתה הגדולה של עפרה חזה עם הלהיט "שיר הפרחה". למרות הצלחתו העצומה של השיר, הוא יצר סטיגמה סביב שמה של הזמרת משכונת התקווה. בעקבות כך, כותבים ויוצרים מוכרים נמנעו מלכתוב לה שירים.
האמרגן אברהם דשא (פשנל) אף נאלץ לשחרר אותה מהחוזה עליו החתים אותה והיא יצאה לדרכה העצמאית. מי שהפך במהרה לאמרגנה האישי, בצלאל אלוני, החל לכתוב לה שירים וחזה הגיעה לראש המצעד עם להיטי פופ כמו "הגשם", "שיר אהבה לחייל", "כמו ציפור" ו"פלאש גורדון". האחרון זיכה באותה במקום הראשון בתחרות השירוויזיון השנתית שנערכה בחנוכה 1979.
בזכות להיטי האלבום, זכתה עפרה בתואר "זמרת השנה" של רשת ג' וגלי צה"ל והאלבום עצמו הגיע למעמד של אלבום זהב. את שיר הנושא של האלבום ביצעה חזה לראשונה על בימת פסטיבל הזמר והפזמון תש"מ 1980.
מישל אקרס
מישל אקרס (באנגלית: Michelle Akers; נולדה ב-1 בפברואר 1966 בקליפורניה) היא כדורגלנית עבר אמריקאית, שנחשבת לאחת משחקניות הכדורגל הטובות בכל הזמנים.
קריירה
כבר כשהתחילה לשחק כדורגל, בתקופת התיכון, זכתה אקרס להיות חברה שלוש שנים בנבחרת ה-All-American של התיכונים. לאחר התיכון, עברה אקרס לאוניברסיטת מרכז פלורידה, שם זכתה להיות חברה ארבע שנים בנבחרת ה-All-American של הקולג'ים. בעונת, היא זכתה בתואר ספורטאית השנה של האוניברסיטה, ובעונה לפני כן זכתה בפרס הרמן. לאחר שעזבה את האוניברסיטה, הוחלט שהחולצה מספר 10 של אקרס, תוצא מהמחזור ואף שחקן לא יוכל ללבוש אותה שוב.
ב-18 באוגוסט 1985, זכתה אקרס להיות אחת מהכדורגלניות ששיחקו במשחק הראשון אי פעם של נבחרת הנשים של ארצות הברית, בהפסד 1-0 לאיטליה. יומיים לאחר מכן, במשחק נגד נבחרת דנמרק, כבשה אקרס את השער הראשון בתולדות הנבחרת, במשחק שהסתיים בתוצאה של 2-2.
משנת 1985 ועד 1990 כבשה אקרס 15 שערים ב-24 משחקי נבחרת. בשנת 1991 קבעה שיא נבחרת כאשר כבשה 26 שערים בשנה אחת. בגביע העולם 1991, יצרה אקרס ביחד עם חברותיה לנבחרת - אפריל היינריקס וקארין ג'נינגס, את שלישיית ההתקפה האמריקאית שכונתה "החרב בעלת שלושת הלהבים", ושכבשה בטורניר 20 שערים ביחד. היא עצמה סיימה כמלכת השערים של הטורניר עם עשרה כיבושים. בגמר, נגד נבחרת נורווגיה, כבשה אקרס צמד והעניקה את הגביע לארצות הברית.
בשנת 1996 הייתה אקרס חברה בנבחרת ארצות הברית שזכתה בטורניר כדורגל הנשים של אולימפיאדת אטלנטה. ב-7 ביוני 1998, זכתה אקרס בתואר המצוינות של פיפ"א (התואר הגבוה ביותר של פיפ"א) על תרומתה לכדורגל העולמי. שנה לאחר מכן, בגביע העולם 1999, הובילה אקרס את נבחרתה לזכייה שנייה בגביע העולמי.
זמן קצר לפני אולימפיאדת סידני 2000 החליטה אקרס לפרוש מכדורגל מקצועני. את הקריירה היא סיימה כסגנית מלכת השערים של הנבחרת (שנייה רק למיה האם) עם 105 שערים ו-37 בישולים.