cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אולבורג
נצרות לותרנית
כמו בשאר דנמרק הדת העיקרית היא הנצרות. אולבורג היא מושב של בישוף של הכנסייה הממלכתית הלותרנית של דנמרק. הקתדרלה של הבישופות זו היא כנסיית בודולפי, שנבנתה לא מאוחר מ-1132 על ידי בישוף של ויבורג, אסקיל. במקור הייתה כנסיית פארוכית פשוטה. המבנה הנוכחי הושלם בשלהי המאה ה-14, על יסודות של לפחות שתי כנסיות ישנות, היא מצוינת לראשונה באטלס של דנמרק ב-1399. נקראה לפי בוטולף הקדוש, אב מנזר וקדוש ממוצא אנגלי. ב-1554 אולבורג הפכה לדיוקסיה וכנסיית בודולפי הפכה למושב של הבישוף שלך אולבורג. הכנסייה נבנתה בסגנון גותי. היא כוללת ספינה ראשית ובצדדים שתי ספינות משניות, מגדל ופורטיקו. אחרי שהמגדל המקורי נהרס בדליקה ב-1663, המגדל הנאו-בארוקי החדש, המבוסס על דגם עיריית קופנהגן, הושלם ב-1779. בכנסייה יש ציורי פרסקו ומזבח בעל גילופים מורכבים, מהבארוק המוקדם, משנת 1689, עוצבו על ידי לאוריץ ינסן. בעקבות ה"בום" הדמוגרפי מסוף המאה ה-19, נבנו כנסיות נוספות בסגנונות שונים. על יד אולבורג הול נמצאת כנסיית אנסגאר בעל מגדל גבוה, שנבנתה ב-1929 בסגנון בארוקי מודרני על ידי הותר אוגוסט פלודן. כנסיית מרקוס הקדוש Sankt Markus Kirke תוכננה על ידי איינר פאקנס. המגדל שלה מעוטר על ידי צריח מרשים. בפנים בולטות דמויות מקראיות הידועות כ"קבוצת יוהנס" (המבוססת על מפגשו של ישו עם יוחנן המטביל במתי, ג) שנפסלו על ידי ברטל תורוואלסן. כנסיית מרגרתה בעלת גג משופע ותלול בגובה 22 מ', תוכננה על ידי קרלו אודעארד ואבי סרנסן. כמה אביזרים בתוך הכנסייה, כולל הצלב מעל המזבח, עוצבו על ידי בנט אקסנר.
הנצרות הרומית-קתולית
הכנסייה הקתולית העיקרית בעיר היא מנזר גברתנו Vorfruekirke, שהייתה במקור מנזר נזירות בנדיקטיניות. היא תוכננה ב-1878 על ידי יוהנס אמיל גנוצמן ב סגנון רומנסקי. הכנסייה המקורית מהמאה ה-12 המוקדמת נהרסה אחרי הגעת הרפורמציה מכיוון שהייתה ישנה ובלתי יציבה. אולם המגדל מהמאה ה-12 והשער המקוריים עם קישוטים מגולפים עומדים עדיין על כנם. הבמה המגולפת עוצבה ב-1581.
אסלאם
באולבורג פועלים שני מסגדים ראשיים: המסגד המרכזי אולבורג והמסגד המזרחי - מסגד אסט, ועוד בתי תפילה אסלאמיים, ביניהם המסגד הבוסני.
גרנלנדים (אינואיט)
באולובוג חיים תושבים שהיגרו מגרנלנד. פעילותם הלאומית והתרבותית מתרכזת בעיקר בבית גרנלנד בעיר, ובעת חגיגות יום גרינלנד ב-21 ביוני גם בככר קנדי ובמתחם בגן החיות של העיר.
יהודי אולבורג
ב-1807 התיישב בעיר היהודי הראשון, אהרן יאקוב (יאקובסן) שמוצאו היה בשלזוויג יחד עם הסוחר הנריק וולף בנדיקס קיבל רשות להקים בית כנסת בעיר. בו זמנית עוד יהודי, רפאל הרטוויג כהן שהתיישב באולבורג, ביקש גם הוא להקים בית כנסת. נציגי העיר ביקשרו ששני הצדדים יגיעו להסכם. במהלך הזמן הקהילה היהודית גדלה וב-1834 היא מנתה 119 נפשות, ב-1854 - 123. ב-1854 נבנה בית הכנסת. הרב סלומון מילצינר שירת בו למשך 35 שנה. אחרי מותו, בשנות ה-1890 בית הכנסת הפסיק להיות פעיל וב-1924 נתרם לעיריית אולבורג, שאחסנה בו למשך עשרים שנה את ארכיב העיר. הבניין נשרף כליל על ידי כוח שאלבורג ב-19 במרץ 1945 כתגובת "תגמול" למעשה חבלה של התנגדות וספרי תורה בני מאות שנים נהרסו. בימי השואה ב-2 באוקטובר 1943 מתחנת הרכבת אולבורג יצא רכבת שהובילה יהודים למחנה טרזין. ב-5 באוקטובר ירדו מהרכבת 88 יהודים. . רוב רובם של יהודי דנמרק ניצלו על ידי ההתנגדות הדנית שהעבירה אותם לשוודיה. במלפארקן (Mølleparken) הוצב הפסל "תיבת נח", יצירה של הישראלי רולף (רודא) ריילינגר, שהוקדשה לעם הדני עבור מאמציו להצלת יהודים.
כיום בדנמרק יש לפעמים תופעות של אנטישמיות. ב-1999 תחנת רדיו הופעלה על ידי גרעין נאו-נאצי בפינן, נרסונדבי, בתחום הרשות העירונית אולבורג.
ב-14 בפברואר 1810 נחנך בית העלמין היהודי באולבורג עם קבורתה של הבת הקטנה של אהרן יאקובסן, פיליפינה.במהלך השנים התקיימו בבית העלמין היהודי 149 הלוויות, האחרונה ב-1968. בפסח 2021 אלמונים הניחו בבית הקברות בובות עם צבע דמוי- דם ופליירים אנטישמיים
ספורט
מועדון הכדורגל אולבורג בולדספילקלוב (שהוקם ב-1885) משחק בליגת העל הדנית ואף השתתף בליגת האלופות בעונת 2008/9. בסיסו הוא אצטדיון "נורדיסקה ארנה" (Nordjyske Arena). העיר היא גם ביתם של קבוצת כדורעף הנשים אולבורג דמהאנדבולד המשחקת בליגה הבכירה במדינה, של מועדון הכדורסל "הפיראטים אולבורג", קבוצת הכדוריד גברים אולבורג הונדבולד", מועדון הרגבי Aalburg RK' ומועדון הקריקט אולבורג. העיר מתגאת בבריכת Havnebad.
חינוך ותרבות
אוניברסיטת אולבורג שנוסדה ב-1974, מארחת למעלה מ-20000 סטודנטים (2018). פועלות בעיר עוד שבע מכללות, אחת מהן היא מכללת האוניברסיטה של צפון דנמרק. בית הספר המלכותי לספרנות ולמדעי המידע RSLIS מספק השכלה בתחום.
בריאות
בעיר פועל Trænregimentet -המספק צוותים וציוד רפואי למצבי חירום. ב-1881 הוקם באולבורג הבית חולים האוניברסיטאי, הגדול בצפון יוטלנד.
מרכז העיר
מרכז העיר שנבנה בימי הביניים, שוכן על שורה של בנקים מחרס בין האפיקים לשעבר של הנחלים וסטרו וליליאו שפנו אל האדמה המוצקה. על אף הניקוז היעיל, הרחובות הראשיים, כולל אלגאדה, עדיין פונים ממזרח למערב בעוד שהרחובות הצדדיים פונים מצפון לדרום. בשולי ככר השוק העתיקה גאמלטורי, נמצאים כנסיית בדולפי ובית העירייה הישן. רחובות הקניות העיקריים הם אלגאדה וביספנגאדה, כשהאחרון עובר בין רחוב וסטרברו לככר ניטורב. ניתן לראות גם אסטרגאדה, הנמל הישן של פעם, עם בתי הסוחרים.
בשטח המסחרי והמנהלי המודרני שבקרבת תחנת הרכבת במערב נמצאים בית הקברות העירוני, הפארק קילדן ומוזיאון האמנות המודרנית "קונסטן". בהמשך ניתן לראות רובע מגורים עם וילות גדולות ובתים צמודי קרקע. העיר מתפתחת כיום מצד אחד מן המרכז מזרחה, שם נראים גם הנמל אוסטהאבן, ומפעל למלט, וכן מסביב לאוניברסיטה. הנמל שנמצא בעבר בצפון-מזרחו של מרכז העיר הפך לאזור בידור עם מרכז אוטזון ובית המוזיקה (Musikkens Hus)
יעדים חשובים ואטרקציות
בגלל המספר המועט של המבקרים.
תעשייה
אולבורג נשארה עדיין עיר תעשייה חשובה. היצור והייצוא העיקרי שלה היו דגנים, מלט, דגים ומשקאות חריפים. . החל משנות ה-90 של המאה ה-20 החלו להיפתח ברחבי העיר הרבה מפעלי היי-טק. באולבורג פועלים בין השאר החברות Siemens Wind Power, Aalborg Industries, Portland Aalborg המייצרות של רוטורים של טורבינות רוח, דוודים ימיים ומלט.
יחסי חוץ
אולבורג מקיימת ברית ערים תאומות עם 29 ערים ברחבי העולם. היחסים כוללים החלפת משלחות של ילדים ומבוגרים בין הערים ושיתוף בנושאי תרבות, כלכלה וחינוך. אולבורג היא העיר עם הכי הרבה ערים תאומות בדנמרק. כל ארבע שנים אולבורג מזמינה משלחות של ילדים ונוער מכל הערים התאומות שלה לשבוע של ספורט בעיר.
המשבר הפוליטי בחוף השנהב (2010–2011)
המשבר הפוליטי בחוף השנהב פרץ בדצמבר 2010, בשל ניצחונו של אלאסן ואטארה בבחירות שגבר על הנשיא המכהן לוראן גבאגבו, אלא שגבאגבו סירב לפנות את כסאו והכריז כי תוצאות הבחירות פוברקו. הסכסוך הפך לעימות מזוין שגבה את חייהם של כ-1,500 בני אדם, והסתיים רק באפריל 2011 - עם התערבות כוחות צבא צרפתיים.
רקע
על רקע המשבר אירעו במדינה אירועים אלימים, שהביאו לחששות במערב מפני פרוץ מלחמת אזרחים בעלת אופי אתני.
מהלך האירועים
מלחמת האזרחים השנייה בחוף השנהב, כפי שמכונים האירועים, היא ההתנגשות בין כוחות ואטארה לכוחות גבאגו, שמתבצר בארמון הנשיאות באבידג'ן ומסרב להכיר בתוצאות הבחירות. האירועים לוו בהרג אזרחים ואנשי שני הצדדים. המאבק תפס כותרות נרחבות בעולם, בשל היותה של חוף השנהב לאחת מיצואנית הקקאו הגדולות בעולם וחשש שהמשבר יוביל לעלייה במחירי הקקאו.
בינואר 2011 המשבר העמיק לכדי מאבק מזוין בין שני הנצים ובמרץ אותה שנה החמיר המשבר לכדי מלחמה של ממש, שבו מעורבים כוחות שיטור וצבא מקומיים ויחידות צבא זרות, בעיקר של צבא צרפת והאו"ם (UNOCI, משימת האו"ם בחוף השנהב).
במרץ 2011, התקדמו כוחותיו של ואטארה אל הבירה אביג'אן ואז השתלטו כוחות האו"ם על נמל התעופה הבינלאומי של אביג'אן, ונטלו לעצמם את תפקידי השיטור על עיר הבירה. ב-31 במרץ ירו כוחות התומכים בגבאגבו לעבר כוחות האו"ם בקרב שנמשך שעות ובכמה חלקים בעיר. כמה שומרי שלום נפצעו.
ב-11 באפריל 2011 פרצו כוחות מיוחדים של צבא צרפת לארמון הנשיאות ברובע קוקודי באביג'אן ועצרו את לוראן גבאגבו, הנשיא שמסרב להודות בתבוסתו בבחירות 2010. מיד לאחר מעצרו, הוא הועבר לידי הכוחות הנאמנים לנשיא הנבחר, ואטארה, וגבאגבו הועבר למעצר בית תחת אבטחה כבדה.
ב-18 באוגוסט 2011, הואשמו לוראן גבאגבו ורעייתו סימון על ידי בית המשפט בחוף השנהב באשמת ביזה, שוד, מעילה וביצוע פשעים כלכליים. התובע בבית המשפט היה קאודיו קופי שמסר כי רעייתו של גבאגבו כבר הואשמה בשורת סעיפים בפשעי כלכלה והועברה לבית הכלא לנשים.
סלבטורה סקילאצ'י
סלבטורה 'טוטו' סקילאצ'י (באיטלקית: Salvatore Schillaci; נולד ב-1 בדצמבר 1964) הוא כדורגלן עבר איטלקי. סקילאצ'י זכה בכדור הזהב ובנעל הזהב של מונדיאל 1990 לאחר שכבש בטורניר שישה שערים. אלו היו השערים היחידים שכבש לזכות נבחרת איטליה, למעט שער נוסף. הוא פרש מהנבחרת כשלזכותו שבעה שערים בשש עשרה הופעות.
הופעתו הראשונה בנבחרת הייתה ב-31 במרץ 1990 במשחק הניצחון של איטליה 1-0 מול נבחרת שווייץ בכדורגל.
סקילאצ'י שיחק בקבוצות מסינה, יובנטוס ואינטר מילאנו ובליגה היפנית לפני שפרש ב-1999.
אל הורפורד
אלפרד ג'ואל הורפורד ריינוסו (בספרדית: Alfred Joel Horford Reynoso; נולד ב-3 ביוני 1986) הוא כדורסלן דומיניקני, המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר בקבוצת בוסטון סלטיקס מליגת ה-NBA.
ראשית חייו וקריירת מכללות
הורפורד נולד בעיר פוארטו פלטה שברפובליקה הדומיניקנית. אביו, טיטו הורפורד, היה גם הוא כדורסלן מקצועי, ואף שיחק בליגת ה-NBA לתקופה קצרה, ואמו הייתה עיתונאית.
בעונה הבאה, עונת פתח הורפורד בכל 39 משחקי קבוצתו. אחרי שסיימה את העונה הסדירה במקום השלישי בבית המערב תיכוני, פלורידה החלה את טורניר אליפות המכללות בצורה מצוינת ואת שני משחקיה הראשונים בטורניר נגד אוניברסיטת דרום אלבמה ואוניברסיטת ויסקונסין-מילווקי, ניצחה בקלות 50–76 ו-60–82 בהתאמה. גם את משחק חצי הגמר האזורי נגד אוניברסיטת ג'ורג'טאון הצליחה לעבור לאחר משחק צמוד שהסתיים בניצחון 53–57. במשחק הגמר האזורי נגד אוניברסיטת וילנובה קלע הורפורד 14 נקודות וקטף 15 ריבאונדים, ולצד משחק מצוין נואה, שנבחר למצטיין, סייע לניצחון קבוצתו 62–75 ולזכייה באליפות מחוז מיניאפוליס.
לאחר ניצחון בחצי גמר הפיינל פור על אוניברסיטת ג'ורג' מייסון, התייצבה הקבוצה לגמר טורניר אליפות המכללות נגד אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ובזכות יכולת קבוצתית פנטסטית הובילו את פלורידה לניצחון 57–73 ולזכייה באליפות ה-NCAA לראשונה בתולדותיה. הורפורד סיים את המשחק עם 14 נקודות ו-6 ריבאונדים נבחר לחמישיית הפיינל פור.
2007–2016: אטלנטה הוקס
הורפורד נבחר במקום השלישי בדראפט של שנת בידי קבוצת אטלנטה הוקס. בעונתו הראשונה בליגה נבחר לשחק במשחק האולסטאר של הרוקיז, בו קלע 19 נקודות וקלט 7 ריבאונדים. הוא הוביל את הרוקיז בכמות המשחקים אותם סיים בדאבל דאבל (25), ובממוצע ריבאונדים למשחק (9.7, מקום 13 בסה"כ בליגה). בבחירת רוקי השנה ב-NBA, סיים הורפורד במקום השני, אחרי קווין דוראנט.
בעונתו השנייה בליגה החל הורפורד במגמת השיפור במשחקו. הוא קלע 11.5 נקודות וקטף 9.3 ריבאונדים למשחק, וסייע לקבוצתו להעפיל למשחקי הפלייאוף. בסיבוב הראשון ניצחה אטלנטה את מיאמי היט בשבעה משחקים, אך הודחה ב בסיבוב הבא מול קליבלנד קאבלירס. בעונתו השלישית המשיך הורפורד לשפר את נתוניו הסטטיסטיים, הוא קלע 14.2 נקודות והוריד שיא קריירה של 9.9 ריבאונדים. במשחקי הפלייאוף הוא תרם 14.6 נקודות, ועזר לקבוצתו לעבור בסיבוב הראשון את מילווקי באקס בשבעה משחקים, אך הקבוצה הודחה בסוויפ בסיבוב השני מול אורלנדו מג'יק.
בעונת לקח הורפורד חלק ב-77 משחקים, בהם רשם 15.3 נקודות. הוא סייע לקבוצתו לסיים את העונה עם מאזן של 44 ניצחונות מול 38 הפסדים, ולהדיח בסיבוב הפלייאוף הראשון את אורלנדו מג'יק בהנהגתו של דווייט הווארד בשישה משחקים. בחצי-גמר המזרח, הודחה אטלנטה מול שיקגו בולס בשישה משחקים. בעונה העוקבת, עונת הספיק הורפורד לשחק 11 משחקים בלבד, בטרם קרע את שריר החזה הגדול וסיים את העונה.
הורפורד שב למגרשים בעונה הבאה, עונת, רשם שיאי קריירה של 17.4 נקודות ו-10.2 ריבאונדים למשחק, ואף נבחר לשחקן השבוע המצטיין במזרח בחודש נובמבר. הוא סייע לקבוצתו לסיים את העונה עם מאזן של 44 ניצחונות מול 38 הפסדים, והקבוצה העפילה למשחקי הפלייאוף, בהם הודחה כבר בסיבוב הראשון בשישה משחקים מול אינדיאנה פייסרס.
בעונת הספיק הורפורד לשחק 29 משחקים בהם הוליך את הקבוצה למאזן של 16 ניצחונות מול 13 הפסדים ולמקום השלישי במזרח. הוא היה לקלעי המוביל של הקבוצה עם 18.6 נקודות ולקוטף הריבאונדים המצטיין עם 8.4 בטרם קרע את שרירי החזה פעם נוספת, ולא שב לשחק לשארית העונה. הורפורד שב לשחק בעונת וחזר להציג את דומיננטיות שאפיינתה אותו. הוא תרם לאורך העונה 15.2 נקודות ו-7.2 ריבאונדים למשחק, נבחר למשחק האולסטאר לאחר שלוש שנות היעדרות ממנו, וסייע לקבוצתו לסיים את העונה במאזן של 60 ניצחונות מול 22 הפסדים בלבד, המאזן הטוב בתולדות המועדון. ההוקס העפילו לגמר המזרח לראשונה מאז, עם סל ניצחון של הורפורד במשחק החמישי של חצי הגמר האזורי מול וושינגטון ויזארדס. בגמר המזרח פגשה אטלנטה את קליבלנד קאבלירס. במשחק השלישי בסדרה הורחק הורפורד לפני סיומה של המחצית הראשונה, לאחר שפגע במת'יו דלאבדובה, ואטלנטה הודחה ב של 0–4.
בעונת שיחק הורפורד לראשונה בקריירה את כל 82 המשחקים של העונה הסדירה. הוא הוסיף אלמנט נוסף ליכולותיו כשהחל לזרוק מקו השלוש. הוא נבחר שוב למשחק האולסטאר כשנקרא להחליף את כריס בוש הפצוע, וסיים את העונה עם 15.2 נקודות בממוצע. אטלנטה העפילה לפלייאוף, אך הודחה פעם נוספת בסוויפ מול קליבלנד קאבלירס, בחצי-גמר המזרח.
2016–2019: בוסטון סלטיקס
ביולי 2016 חתם על חוזה לארבע עונות בקבוצת בוסטון סלטיקס, תמורת כ-113 מיליון דולר. בעונתו הראשונה בבוסטון סייע לקבוצה להעפיל לגמר האזור המזרחי, בו הפסידה מול קליבלנד קאבלירס בתוצאה 1–4. בעונה העוקבת התמודדו הסלטיקס והקאבלירס בשנית בגמר המזרח, ושוב הייתה ידה של קליבלנד על העליונה, כאשר גברה על בוסטון בתוצאה 4–3. בעונת הודחו הסלטיקס מהפלייאוף כבר בסדרת חצי גמר המזרח, על ידי מילווקי באקס (1–4). לאורך 3 עונותיו עם הסלטיקס פתח הורפורד בכל 208 המשחקים בהם שותף, ורשם ממוצעים כוללים של 13.5 נקודות, 7.0 ריבאונדים ו-4.6 אסיסטים למשחק.
2019–2020: פילדלפיה 76'
ביולי 2019 ניצל הורפורד את אופציית היציאה מחוזהו בבוסטון, וחתם בפילדלפיה 76' על חוזה בסך כ-97 מיליון דולר ל-4 עונות.
2020–2021: אוקלהומה סיטי ת'אנדר
בדצמבר 2020 הועבר יחד עם תאו מאלדון בטרייד לאוקלהומה סיטי ת'אנדר, תמורת דני גרין, ונסן פוארייה וטרנס פרגוסון.
2021–הווה: החזרה לבוסטון
לקראת עונת הועבר יחד עם מוזס בראון בטרייד לבוסטון סלטיקס, תמורת קמבה ווקר ובחירת דראפט עתידית.
ברוני
{{פירושונים|
ראו גם
}}
Monolith Productions
Monolith Productions (או בקיצור Monolith) היא חברת פיתוח משחקי מחשב השוכנת בקירקלנד שבוושינגטון. Monolith ידועה בשל פיתוח מנוע המשחק הגרפי Lithtech, אשר שימש אותה ברוב משחקיה. בין 1997 ו-1999 עסקה החברה גם בהוצאה לאור של משחקים, אשר פותחו או על ידי, ה או על ידי חברות צד שלישי. החברה נוסדה באוקטובר 1994 ומשחקה הראשון היה Blood.
הרישיון על הטכנולוגיה שפותחה ב-Monolith נתון כיום לחברת Touchdown Entertainment. בשנת 2004 נרכשה החברה על ידי חברת Warner Bros. Interactive Entertainment, חברת בת של Time Warner. במהלך הזמן הוציאה החברה משחקים המתאימים לפלטפורמות משחק שונות כדוגמת, DOS, Amiga, Xbox, חלונות ולינוקס.
דגל ברוניי
דגל ברוניי אומץ ב-29 בספטמבר 1959, בזמן שהמדינה הייתה פרוטקטורט בריטי, והמשיך לשמש כדגל המדינה גם כאשר קיבלה המדינה עצמאות ב-1 בינואר 1984. במרכז הדגל מופיע סמל ברוניי, על רקע צהוב. הרקע נחתך על ידי קווים אלכסוניים - לבן ושחור.
הסמל מורכב מסהר (סמל אסלאמי) המלווה בשמשייה (סמל למלוכה), עם שתי כפפות משני הצדדים. מתחת לסהר נמצא סרט, עליו כתוב בערבית "מדינת ברוניי, משכן השלום" ו"תמיד בשרות בהדרכת האל".
בדרום־מזרח אסיה, צהוב מסמל באופן מסורתי את המלוכה, והדגלים המלכותיים של מלזיה ותאילנד, כמו גם הדגל הנשיאותי של אינדונזיה גם הם בעלי רקע צהוב.
דגל זה הוא דגל המדינה הריבונית בעל ריכוז הצבע הצהוב הגדול ביותר – 54.6% ממנו צבועים בצהוב.
ברוניי
ברוניי, או בשמה הרשמי אומת ברוניי, משכן השלום ובשפת המקור נגרה ברוניי דארוסלאם (במלאית: Negara Brunei Darussalam; בג'אווי: نڬارا بروني دارالسلام) היא סולטנות קטנה ועשירה בנפט הממוקמת בצפון האי בורנאו בדרום-מזרח אסיה ושוכנת לחוף ים סין הדרומי. גבולה היבשתי היחיד של המדינה הוא עם מלזיה בדרום, במזרח ובמערב. היא גם חברה בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
היסטוריה
סולטנות ברוניי הייתה חזקה מאוד בין המאה ה-14 ועד המאה ה-16 ושלטה בדרום הפיליפינים, סראוואק וסבה. התערבות אירופאית הביאה בהדרגה להחלשת כוחה ובשנת 1888 הפכה ברוניי למדינת חסות בריטית. ברוניי נכבשה בתקופות שונות על ידי ספרד, ב-1578, אז כבשו הספרדים את עיר הבירה ששמה היה ברוניי, אבל נסוגו לאחר חודשים, בגלל מגפה שפגעה בשני הצבאות הלוחמים. על ידי בריטניה ב-1888, ואפילו על ידי מושבת פיראטים. הפעם האחרונה בה נכבשה ברוניי הייתה במלחמת העולם השנייה בידי הצבא היפני הקיסרי, אשר מיהר לרתום את שדות הנפט שלה לצרכיו. האמריקאים והאוסטרלים, ששחררו אותה ב-1945, העבירו אותה שוב לידי הבריטים ששלטו בה עד לקבלת עצמאותה ב-1984.
בשנת 1962 התכוונה בריטניה לאחד את מדינת החסות עם מלזיה, אך תוכנית זו לא התממשה בגלל התנגדות פנימית עזה, שהונעה בידי תומכי סיפוח אל אינדונזיה שדוכאו. ברוניי קיבלה מבריטניה עצמאות חלקית בשנת 1971 וקיבלה ב-1 בינואר 1984 את עצמאותה המלאה. עם התחזקות המעמד העצמאי של ברוניי, התחזקה גם סמכותו של הסולטאן, שזכה בהדרגה לכוח אבסולוטי.
עוד מראשית עצמאותה נתנה ברוניי חשיבות חוקית ותרבותית לחוקי השריעה האיסלאמים. בשנת 2014 הגדיל הסולטאן את יחסם וחומרתם של חוקי השריעה במדינה, כשבשלב זה החוקים השיתו קנסות או עונשי מאסר על עבירות כמו היריון מחוץ לנישואים.
בשנת 2019 הסולטנות אימצה את חוקי השריעה כחוק הלאומי במדינה. החוקים החדשים שאימצה המדינה, ובהם סקילת הומוסקסואלים וקטיעת ידיים לגנבים, גונו על ידי ארגונים שונים בעולם, בהם אמנסטי אינטרנשיונל שכינה אותם אכזריים.
פוליטיקה
הסולטאן של ברוניי, שהתואר שלו מועבר בירושה מאז המאה ה-14, הוא ראש המדינה וראש הממשלה של ברוניי. הסולטאן מתייעץ עם מספר יועצים ועם קבינט של שרים על אף שהוא השליט הבלעדי של המדינה.
חייו של הסולטאן מתאפיינים בפזרנות מופרזת של העושר שנצבר על ידו ועל ידי משפחתו (המוערך בכ-22 מיליארד דולר).
אין גוף מחוקק שנבחר בבחירות. בשנת 2004 כינס הסולטאן חסנאל בלקיה את הפרלמנט הממונה אשר לא נפגש מאז שנת 1984.
המדינה הייתה באופן היפותטי תחת משטר צבאי מאז המרד שהתרחש בשנת 1962 והורגע על ידי החיילים הבריטים מסינגפור.
מחוזות
ברוניי מחולקת לארבעה מחוזות הקרויים בשפה המקומית דאארה (daerah). להלן רשימת המחוזות עם בירותיהם בסוגריים:
כלכלה
הכלכלה היא תערובת של יוזמות פנימיות וחיצוניות, רגולציה ממשלתית, מדיניות רווחה, ומסורת כפרית. ההכנסה השנתית הממוצעת לנפש עומדת על 49 אלף דולר. נוסף על כך נהנית האוכלוסייה מביטוח רפואי וחינוך חינם ואינה משלמת מס הכנסה. המדינה מסבסדת גם אורז ודיור. ייצוא נפט גולמי וגז טבעי מהווים כמחצית מהתמ"ג. וישנה הכנסה מהותית גם מהשקעות זרות.
הממשל של ברוניי מודאג מאינטגרציה בכלכלה העולמית שהולכת וגדלה ומכך שהדבר יחתור תחת הסדר והלכידות החברתית. למדינה תוכניות להעלות את כח העבודה, להוריד אבטלה, לחזק את הסקטור הבנקאי והתיירות, ובצורה יותר כללית להרחיב את הבסיס הכלכלי מעבר לגז ולנפט.
צבא וביטחון
הכוחות המזוינים המלכותיים של ברוניי מורכבים מזרועות היבשה, האוויר והים. ע"פ הערכות תקציב הצבא בשנת 2021 היווה 3.1% מהתמ"ג. על אף שלמדינה יש כאמור כוחות מזוינים, בריטניה עדיין שומרת חיל מצב בברוניי לפי בקשתו של הסולטאן להגן על שדות הנפט בחלק המערבי של המדינה.
גאוגרפיה
ברוניי היא מדינה דרום מזרח אסיאתית. המדינה מוקפת כולה במלזיה ממזרח, מדרום וממערב (גבול באורך 381 ק"מ), ואילו בחלק הצפוני שלה יש לה קו חוף באורך של 161 ק"מ עם ים סין הדרומי. המדינה מורכבת משני חלקים שלא מחוברים ביניהם, והמצב הגאוגרפי המיוחד של האזור הנפרד, מחוז טמבורונג, כמעט יוצר מובלעת בתוך מלזיה. הקשר היחיד המחבר בין שני השטחים הוא גשר סולטן חאג'י עומר עלי סייפודיאן, גשר כביש החוצה את מפרץ ברוניי אשר קרוי על שם הסולטן ה-28 של המדינה.
מרבית המדינה מישורית, עם מעט הרים במזרח וגבעות נמוכות במערב. המקום הנמוך ביותר הוא בגובה קו החוף והמקום הגבוה ביותר הוא בוקיט פאגון בגובה 1,850 מטר. האקלים בברוניי הוא חם, לח וטרופי עם הרבה גשמים.
דמוגרפיה
המבנה הגאוגרפי של ברוניי יוצר חלוקה דמוגרפית של האוכלוסייה, כאשר 97% מאוכלוסיית המדינה גרה בחלק המערבי והגדול יותר, ורק 3% חיים בחלק הקטן בטמבורונג.
מבחינה אתנית, כשני שלישים מאוכלוסיית המדינה הם מלאים. המיעוט הגדול במדינה הם הסינים, כ-15% מהאוכלוסייה. שתי האוכלוסיות הללו משקפות את השפות החשובות - המלאית (השפה הרשמית) והסינית. השפה האנגלית גם היא מדוברת במדינה.
דת
הדת הרשמית במדינה היא האסלאם, והסולטאן עומד בראש הדת במדינה. דתות נוספות במדינה הן הבודהיזם בה מאמינים בעיקר הסינים, והנצרות.
ועדת חקירה פרלמנטרית בישראל
ועדת חקירה פרלמנטרית במדינת ישראל היא ועדת חקירה המוקמת על ידי הכנסת על מנת לחקור נושא העומד על סדר היום הציבורי.
הסמכות למנות את הוועדה
הסמכות למינוי ועדת חקירה פרלמנטרית נקבעה לראשונה בחוק יסוד: הכנסת, שנחקק בשנת 1958. סעיף 22 לחוק קובע:
בטרם נחקק החוק התמנו שתי ועדות חקירה על ידי הכנסת. האחת חקרה את ענייני "השוק השחור" בשנת 1950, והשנייה את היחס לעצורי המחתרת בג'למה (ובראשה עמדה חברת הכנסת חנה למדן), בשנת 1951.
לאחר חקיקת החוק החל שימוש גובר בכלי זה, ולאחר שבין הכנסת הראשונה לכנסת האחת עשרה לא הוקמו כלל ועדות חקירה פרלמנטריות, ולאחר שחלפו שלושים שנה מיום חקיקת חוק יסוד: הכנסת, עד שהוקמה ועדת החקירה הראשונה על פיו, ראתה הכנסת ה-15 את הקמתן של תשע ועדות חקירה, והכנסת ה-16 את הקמתן של חמש ועדות חקירה.
ועדות החקירה
אלו ועדות החקירה הפרלמנטריות שהוקמו במדינת ישראל:
ועדות חקירה פרלמנטריות
רוב ועדות החקירה המוזכרות להלן הן ועדות אד הוק והן סיימו מכבר את תפקידן, בדרך כלל תוך הגשת דו"ח על תוצאות החקירה לכנסת.
סמכויות ועדת החקירה
לפי סעיף 22 לחוק יסוד: הכנסת, "סמכויותיה ותפקידיה של ועדת חקירה ייקבעו על ידי הכנסת". הכנסת הסדירה בתקנונה את הליכי מינויה של ועדת חקירה פרלמנטרית, אך לא קבעה מהן סמכויותיה, וניסיונות להסדיר את הסמכויות בחקיקה לא צלחו. משכך, הפרשנות המקובלת היא שסמכויותיה של ועדת חקירה פרלמנטרית הן כשל ועדה מוועדות הכנסת. פירושו של דבר שבסמכותה לזמן רק עובדי מדינה, חברות ממשלתיות, תאגידים שהוקמו בחוק, רשויות מקומיות ומועצות דתיות. עובדים שזומנו כאמור חייבים להתייצב בפניה ולמסור לה את המידע שברשותם, אך השר הממונה או ראש הגוף הרלוונטי רשאי להופיע בוועדה במקום מי שזומן. זאת, בניגוד לוועדת חקירה ממלכתית, שבסמכותה לזמן גם גורמים פרטיים ואף להוציא צווי הבאה כדי לכפות את הגעתם, ושראשי הגופים הציבוריים אינם רשאים להופיע בפניה במקום עובדיהם. בנוסף, בשונה מוועדת חקירה ממלכתית, ועדת חקירה פרלמנטרית אינה רשאית להוציא צווי חיפוש, והסנקציות נגד מי שאינו מציית לוועדה הן במישור המשמעתי ולא במישור הפלילי.
יש הסבורים (כאמנון רובינשטיין) כי ועדת החקירה הפרלמנטרית מוסמכת לחקור בעניינים הנוגעים לחקיקה עתידית, ובכל עניין הנוגע לביצוע תפקידי הפיקוח של הכנסת על הממשלה. עם זאת, השימוש הגובר וההולך בכלי זה, והיקפו המרשים של טווח העניינים הנחקר על ידי ועדות החקירה הפרלמנטריות מותיר מקום לדעה כי למעשה מסמיך סעיף 22 את הכנסת לחקור כל עניין שהוא.
יש הסבורים (כפרופסור גיורא גולדברג) שהמטרה העיקרית של ועדת חקירה פרלמנטרית הוא "לממש את העיקרון הדמוקרטי של זכות הציבור לדעת".
ועדת החקירה בנוגע לאירועי עמונה חשפה את חולשתה של ועדת החקירה הפרלמנטרית. בוועדה זו ישבו נציגים מובהקים של סיעות פוליטיות בעלות עניין באירועים, ואף חברי כנסת שנכחו באירועים ולקחו בהם חלק פעיל.
פעולת הוועדה נתקלה בקשיים, עת אסרו שר הביטחון שאול מופז והשר לביטחון פנים גדעון עזרא על בכירים בצבא ובמשטרה שזומנו להעיד בפני הוועדה להגיע למתן עדותם, וניצלו את זכותם להופיע במקום קצינים אלו בפני הוועדה. הועלו טענות כי בכך סוכלה עבודת הוועדה, ונמנעה ממנה האפשרות להגיע לחקר האמת.
דזירה נוסבוש
דזירה נוסבוש (בצרפתית: Désirée Nosbusch; נולדה ב-1965) היא מנחת טלוויזיה ושחקנית לוקסמבורגית.
ביוגרפיה
נוסבוש נולדה בלוקסמבורג לאב לוקסמבורגי ואם איטלקייה. בגיל שתים-עשרה השתתפה לראשונה בתוכנית רדיו ובהמשך, החלה לשחק בטלוויזיה. לצד לוקסמבורגית דוברת נוסבוש גם גרמנית, אנגלית, צרפתית, איטלקית וספרדית.
מ-1981 ועד 1984 נוסבוש למדה ב-"HB Studio", בית ספר לאומנויות הבמה בניו יורק ובין מוריה שם, ניתן למנות ויליאם היקי. ב-1998 החלה ללמוד לימודי הפקה וקולנוע באוניברסיטת דרום קליפורניה. בשנת 2003 סיימה נוסבוש את לימודיה בבימוי והפקת סרטים באוניברסיטת UCLA.
נוסבוש שיחקה במספר רב של סרטי קולנוע ובין היתר, בסרטם של האחים טביאני "Good Morning Babylon".
בשנת 2011 הקימה את חברת ההפקות דיל, ובשנת 2012 הופיעה בהמבורג בתיאטרון סנט פאולי ובברלין בתיאטרון am Kurfürstendamm.
בשנת 2018 היא הופיעה בסדרה "Bad Banks", שעבורה הוענק לה פרס Grimme בשנת 2019.
בשנת 2021 שיחקה בסרט הגרמני "וידויי ההרפתקן פליכס קרול"; עיבוד לרומן באותו שם מאת הסופר הגרמני תומאס מאן.
עיסוקים נוספים
היא הנחתה את אירוויזיון 1984 ואת טקס פרס האקדמיה האירופית לקולנוע הראשון ב-1988.
ב-1984 הקליטה דואט ביחד עם הזמר פאלקו.
חיים אישיים
היא נשואה בשלישית ולה שני ילדים מבעלה הראשון, הבמאי האוסטרי הראלד קלוזר.
שרוול תרמי
שרוול תרמי הוא כיסוי לאורך החלק החיצוני של קניהם של תותחים בקטרים גדולים. מורכב בדרך כלל על תותחי טנקים.
מטרתו העיקרית של השרוול היא למנוע עיוות של קנה התותח כתוצאה מהפרש טמפרטורות העלול להתפתח עליו. השרוול מונע מצב בו הטמפרטורה בנקודה מסוימת בקנה גבוהה או נמוכה יותר, עקב חום השמש, רוחות או שלג. לאחידות הטמפרטורה בקנה יש השפעה על דיוק התותח, ומכאן חשיבותו של השרוול התרמי. לרוב, ניתן לפרק ולהחליף בקלות את השרוול התרמי ולצבוע אותו בצבעי הטנק. שרוולים תרמים מתקדמים בנויים באופן כזה שיקטין את החתימה התרמית של התותח ובכך יקשה על זיהוי הרק"ם באמצעי ראיית לילה תרמי.
לרוב, מכוסה גם מפנה הגזים בשרוול תרמי, ללא קשר למיקומו.
אחד הטנקים הראשונים שעשו שימוש בשרוול תרמי הוא טנק הצ'יפטיין הבריטי. השרוולים התרמיים שמשמשים את תותחי 120 מ"מ של טנקי המרכבה סימן 3 וסימן 4 פותחו בישראל על ידי חברת ווישיי ישראל ונחשבים לטובים מסוגם בעולם. פליקס זנדמן, מייסד ויו"ר וישיי אינטרטכנולוג'י שהיה גם המפתח הראשי של השרוול, תרם את הפתרון למדינת ישראל, וראה בו גולת כותרת של עשייתו.
בעלבכ-אלהרמל (מחוז)
בעלבכ-אלהרמל (בערבית: محافظة بعلبك - الهرمل) הוא מחוז בלבנון. בירת המחוז היא בעלבכ ובנוסף אליה ישנן עוד כ-73 עיריות במחוז. שטח המחוז הוא כ-3,009 קמ"ר ובשנת 2015 אוכלוסיית המחוז הוערכה בכ-416,000 נפש. המחוז גובל במחוזות הלבנוניים עכאר, צפון לבנון והר הלבנון ממערב, אל-בקאע מדרום, ובמחוזות הסוריים חומס וריף דמשק ממזרח ומצפון. במחוז ישנו את עמק הבקאע, חבל הארץ החקלאי החשוב ביותר בלבנון.
מתוך 416,000 התושבים החיים בבעלבכ-אלהרמל, נציבות האו"ם לפליטים העריכה כי 137,000 הם פליטים סורים ממלחמת האזרחים וכ-8,100 הם פליטים פלסטינים. האוכלוסייה הלבנונית במחוז (לא כולל הפליטים שברובם סונים) היא שיעית ברובה, עם מעט סונים ונוצרים.
גל הפליטים מסוריה חיזק את העוני והאלימות במחוז, וארגוני הטרור חזבאללה ואמל זכו בו לתמיכה מסוימת.
קשית שתייה
קשית שתייה (מכונה בטעות גם קש שתיה) היא כלי צינורי המשמש למציצת נוזל, בדרך כלל לצורך שתייה. הקשית היא צינור צר עשוי מפלסטיק או חומר אחר, ישר או בעל ציר אקורדיוני. אופן השימוש בקשית הוא על ידי שאיבה באמצעות הפה את האוויר הנמצא בתוך הקשית, וכך לחץ האוויר מבחוץ גורם למשקה לעלות בקשית ולהגיע לפה.
אופן הפעולה
לחץ אטמוספירי הוא לחץ שמפעיל האוויר על מה שנמצא מתחתיו. הלחץ הזה מופעל, בין היתר, גם על פני השטח של הנוזל שבכוס. כאשר האוויר שבקשית נשאב אל פיו של השותה, לחץ האוויר בתוך הקשית יורד ומאפשר ללחץ האטמוספירי שפועל על הנוזל לדחוף את הנוזל במעלה הקשית. מכך נגזר למעשה אורכה המקסימלי של קשית: כאשר הקשית ארוכה דיה, ימשיכו המים לעלות עד שמשקל הנוזל שבקשית יפעיל לחץ זהה ללחץ האטמוספירי שמופעל מחוץ לקשית. משקלו של הנוזל משפיע על הגובה המרבי שיוכל לעלות בקשית. בלחץ של אטמוספירה אחת (לחץ האוויר בגובה פני הים), וכאשר נוצר בקשית ואקום מושלם, ניתן להעלות מים לגובה של 10.3 מטרים.
קשיות שתייה בהיסטוריה
שתייה באמצעות קשית הייתה ידועה גם בעולם העתיק. הקשיות הראשונות היו שייכות לשומרים שהשתמשו בהם כדי לשתות בירה (ולהימנע מהקצף שנוצר עקב תסיסה). השימוש בקשית מוזכרת בתלמוד ובפירוש רש"י לתלמוד מוזכר כי דרך הילדים לשתות בקשית.
בשנת 2022 גילו חוקרים כי צינוריות באורך כמטר מתקופת הברונזה שנמצאו בשנת 1897, הן למעשה קשיות שתייה ששימשו לשתיית בירה מחבית.
הקשית המודרנית
ב-1888 מרווין סטון רשם פטנט על תהליך של כריכה מסולסלת לשם יצור קשיות נייר. סטון כבר ייצר באותם ימים מחזיק סיגריה מנייר, ורעיונו היה להשתמש באותה שיטה ליצור קשיות. עד אז אנשים השתמשו בקשית שיפון טבעי בשביל לשתות.
הקשית הראשונה של סטון הוכנה על ידי קשירת חתיכות נייר מסביב לעיפרון והדבקתם ביחד. כדי שהקשית לא תהיה רטובה ורכה במהלך השתייה, סטון התנסה בסוגי נייר עמידים למים. אחרי ניסיונות רבים סטון החליט כי הקשית האידיאלית תהיה באורך 21.6 סנטימטרים, וברוחב בו גרעיני לימון לא יוכלו לעבור דרכו.
ב-3 בינואר 1888 נרשם פטנט על המוצר של סטון, ועד 1890 מפעלו יצר יותר קשיות ממחזיקי סיגריות. ב-1906, "חברת הקשיות של סטון" שיווקה את המכונה הראשונה שלה, אשר ליפפה קשיות באופן אוטומטי ובכך שמה סוף ליצור ידני. ב-1928 מדעני חשמל החלו להשתמש בצינורות ספירליים בשביל מכשירי הרדיו הראשונים, וגם הם יוצרו בתהליך שהמציא סטון. צינורות המיוצרים בכריכה ספירלית נמצאים כיום בשימוש בהרבה מקומות: במנועים חשמליים, טקסטיל, סוללות, נתיכים ועוד.
באמצע 2018 העיר סיאטל החלה במהלכים לאיסור השימוש בקשיות העשויות מפלסטיק, וזאת במטרה להפחתת פסולת הפלסטיק ומעבר לשימוש במוצרים מתכלים. בנוסף, רשת המזון המהיר מקדונלד'ס הצהירה שבסניפיה באירלנד ובריטניה יופסק השימוש בקשיות פלסטיק לטובת קשיות מנייר במהלך שיחל בספטמבר ויושלם ב-2019.
ארקדי ציקון
ארקדי ציקון הוא קומיקסאי וקריקטוריסט ישראלי-אוקראיני.
ביוגרפיה
ציקון נולד בעיר אודסה, ברית המועצות, בשנת 1946.
בגיל ארבע נשלח אביו, ועמו גם בנו, לחיות ברפובליקה העממית של סין מטעם הצבא האדום. את רוב ילדותו בילה ציקון בסין, אותה תיאר כ"אקזוטית", אולם היה עד לאירועים קשים כילד קטן: בעת פרוץ מלחמת קוריאה התחוללו מהומות צבאיוות לא רחוק ממקום מגוריו, וחיילים היו מסתובבים בכל האזור. בראיון עמו סיפר כי "בתור ילד כמעט כל יום ראיתי איך תופסים מרגלים. היה להם מצעד ברחוב הראשי של העיר, שהשתתפו בו שוטרים ומשמר אזרחי, הם הובילו אותם לאורך הרחוב, היו מכים אותם ויורקים עליהם, ובסוף ירו בהם. ככה כל יום".
בבגרותו חזר ציקון לאודסה, שם למד במכון לאומנויות בין השנים 1979-1975. לאחר מכן, בשנת 1989 עלה ציקון ארצה כחלק מהעלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90, ולאחר שהשתכן בעיר רמת השרון שם למד בין השנים 1991–1992 במדרשה למורים לאמנתו בעיר. במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 פרסם טורים ומדורי קומיקס בעיתונים גדולים ומוכרים, כגון מעריב, ידיעות אחרונות ומעריב לילדים. בנוסף, לאורך שנות הקריירה שלו הציג ציקון תערוכות של קריקטורות ורצועות קומיקס באירופה, יפן ועוד.
בשנת 2010 הוציא את ספרו "ראש דיו" בהוצאת המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס בעריכת מיה דבש, אשר כולל אוסף של קריקטורות שיצר ציקון במהלך השנים.
המשפט של כריסטין קילר (סדרת טלוויזיה)
המשפט של כריסטין קילר (The Trial of Christine Keeler) היא סדרת טלוויזיה בריטית המבוססת על שרשרת האירועים סביב פרשת פרופיומו בשנות ה-60 של המאה ה-20. הסדרה בת ששת הפרקים עלתה לראשונה בערוץ BBC One בבריטניה ב-29 בדצמבר 2019. הסדרה עובדה על ידי התסריטאית אמנדה קו ומככבים בה סופי קוקסון, ג'יימס נורטון, אלי באמבר, בן מיילס, ויסאר וישקה, אמיליה פוקס, נייתן סטיוארט-ג'ארט ואנתוני ולש.
עלילה
כריסטין קילר, דוגמנית אנגלייה ונערת שעשועים, מסתבכת בשערורייה בגיל 21. הסדרה מתארת שורה של אירועים שכללו את שני חבריה לשעבר ג'וני אדג'קום ולאקי גורדון, ההסתבכות עם השירות החשאי הבריטי, MI5, שניים ממערכות היחסים הבולטים של קילר לפני כן כשהייתה בת 19. שני מערכות יחסים היו עם גברים נשואים בולטים - נספח הצי של ברית המועצות יבגני איוואנוב, ושר המלחמה, ג'ון פרופיומו, בשיא המלחמה הקרה.
פיתוח
"המשפט של כריסטין קילר" הוכרז כפרויקט על ידי ה-BBC באוקטובר 2017, עם אמנדה קו שהופקדה על התסריט. בזמנו, אמרה קו, "אני נרגשת לקבל את ההזדמנות להביא זווית ראייה רעננה לסיפור שהפך לאגדה רבת עוצמה... הסיפור המדהים של כריסטין קילר ומה שנקרא פרשת פרופומו הוא ציד המכשפות בסיילם פוגש את או. ג'יי. סימפסון - סערה מושלמת של מגדר, מעמד, גזע וכוח שמהדהדת בעולם בו אנו חיים היום."
צילומים
הצילומים החלו בבריסטול בדצמבר 2018. צילומים היו גם בלאנסדרון טראס ליין צ'לטנהאם, גלוסטרשייר ובבאת'.
הפצה
קשת אינטרנשיונל טיפלה בזכויות ההפצה הבינלאומית, עם "Endeavour Content" בארצות הברית.
הילריון (אלפייב)
מיטרופוליט הילריון (ברוסית: Митрополит Иларион; נולד ב-24 ביולי 1966) הוא בישוף של הכנסייה האורתודוקסית הרוסית, מיטרופוליט של בודפשט והונגריה מאז 7 ביוני 2022. תאולוג, פטרולוג, היסטוריון כנסייה, מלחין ומורה, דוקטור לפילוסופיה (1995), דוקטור לתאולוגיה (1999). חתן פרס הפדרציה הרוסית (2020).
מחבר מונוגרפיות על חייהם ותורותיהם של אבות הכנסייה, תרגומים מיוונית וסורית, עבודות על תאולוגיה דוגמטית, מאמרים באנציקלופדיה הרוסית הגדולה ובאנציקלופדיה האורתודוקסית ופרסומים רבים בכתבי עת. מחבר הספר ישוע המשיח.
מ-31 במרץ 2009 עד 7 ביוני 2022 מילא את התפקידים הבאים: יו"ר המחלקה ליחסי כנסייה חיצוניים של הפטריארכיה של מוסקבה, חבר קבע בסינוד הקדוש , רקטור של כל הכנסיות ללימודי תואר שני ודוקטורט על שם קדושים סיריל ומתודיוס . היה מנחה של תוכנית הטלוויזיה "הכנסייה והעולם" בערוץ הטלוויזיה "רוסיה-24".
אברהם לינקולן: צייד הערפדים
אברהם לינקולן: צייד הערפדים (באנגלית: Abraham Lincoln: Vampire Hunter) הוא סרט אמריקאי המבוסס על הרומן המוכמן "אברהם לינקולן, צייד הערפדים", מאת סת' גראהם-סמית' משנת 2010 (הספר יצא בעברית בהוצאת אופוס ב-2012). הסרט יצא לאקרנים ב-22 ביוני 2012.
הסרט בוים על ידי טימור בקממבטוב והופק על ידי טים ברטון, כשהצילומים החלו במרץ 2011 בלואיזיאנה.
עלילת הסרט
בשנת 1818 חי אברהם לינקולן עם שני הוריו, ננסי ותומאס שעובד בבעלות ג'ק בארטס באינדיאנה. אייב מתחבר עם ילד שחור בשם ויליאם ג'ונסון ואף נחלץ לעזרתו כאשר מכים אותו. בשל פעולות אלו, ג'ק מפטר את תומאס. באותו לילה, אברהם שומע שפורצים לביתו, ומופתע לגלות זר בסמוך למיטת אמו. למחרת בבוקר, תומאס מגלה שננסי חולה, אך זאת מתה לאחר מספר דקות. בבית הקברות, אומר תומאס לבנו אברהם שננסי הותקפה על ידי בארטס.
9 שנים לאחר מכן, אברהם לינקולן (בנג'מין ווקר), מפתה את בארטס שתקף את אמו לנמל מסוים. הוא יורה בו, אך הלה יוצא ללא פגע מההתקפה ואייב מגלה שבארטס הוא ערפד. הוא מנסה להרוג את אייב, אך אדם בשם הנרי סטורג'ס (דומיניק קופר) מוציא את אייב מהמתקפה בשלום, ופוצע את בארטס. למחרת בבוקר, אברהם מתעורר כשהוא חבוש ונקי ומגלה שהוא נמצא במקום שהוא אינו מכיר. הוא יורד במדרגות ושומע קולות מחדר אחד. הוא פורץ את הדלת ונבוך לגלות את הנרי עם אישה מסוימת. הנרי יוצא מהחדר ומסביר לאייב שישנם ערפדים בעולם וכי ערפד מרושע בשם אדם (רופוס סוול), אחותו ואדומה וצבאם ירדו לאמריקה. בנוסף, במהלך האימונים שלו נגד הערפדים עם גרזן עשוי מכסף, הנרי חושף בפני אייב כי חולשתם הגדולה של הערפדים זה הכסף.
בספרינגפילד, אייב פוגש את ג'ושוע ספיד (ג'ימי סימפסון), ומתקבל להיות חנווני בחנותו. באחד מן הימים, אברהם פוגש לקוחה בשם מרי טוד (מרי אליזבת וינסטד) ומתיידד עימה. מרי מזמינה אותו לאחד הנשפים שנערכים בביתה ואברהם מסכים. באותו נשף, מרי מזמינה אותו לרקוד איתה, והוא מתבייש אך מסכים. אף שהנרי הזהיר אותו שלא לפתח קשרים עם הסובבים אותו, אייב מפתח קשרי אהבה עם מרי.
לינקולן מוצא בהצלחה את ג'ק בארטס ומביס אותו. לפני מותו, הוא מגלה מפיו של בארטס שהנרי הוא גם ערפד. לינקולן מתעמת עם הנרי, אשר מתוודה בפניו כי לפני מאות שנים, הוא היה צייד ערפדים שהותקף וננשך על ידי אדם. בגלל שהנשמה שלו הייתה טמאה, הוא הפך לערפד, וכך נמנע ממנו להשמיד את אדם או כל ערפד אחר. הנרי אימן מאז ציידי ערפדים, בתקווה להשמיד את אדם.
מאוכזב, אייב מחליט לנטוש את משימתו. אך עם זאת, אדם לומד על פעילותו וחוטף את וילי ג'ונסון, חבר ילדות שלו, על מנת לפתותו למלכודת במטע שלו. אדם, שמביס את אייב ומנסה לגייס אותו, חושף את תוכניותיו להפוך את ארצות הברית למדינה של ערפדים. ספיד מציל את חבריו, והם בורחים לאוהיו.
אייב נושא לאישה את מרי ומתחיל את הקריירה הפוליטית שלו, קמפיין לביטול עבדות. הנרי מזהיר את אייב כי סחר העבדים נשמרת תחת שליטת הערפדים, שמשתמשים בעבדים כאוכל, ואם אייב יפריע, הערפדים יגיבו. לאחר בחירתו של אייב כנשיא ארצות הברית, הוא עובר לבית הלבן עם מרי, עם בן משותף, ויליאם וואלאס לינקולן, שמאוחר יותר ננשך על ידי ואדומה ונפטר.
נשיא הקונפדרציה, ג'פרסון דייוויס, משכנע את אדם לפרוס ערפדים בקו החזית. במקביל, אייב מגלה למרי שהוא לוחם בערפדים, וזו נכנסת להתקף דיכאון. אייב מחרים את כל כלי הכסף באזור וממיס אותם, על מנת לייצר נשק מכסף. ספיד, מתוך אמונה כי אייב הוא קורע את העם לגזרים, בוגד בו ומודיע לאדם שיעבירו את הכסף ברכבת.
ברכבת, אדם וואדומה, שמציתים באש את הגשר, מתקיפים את אייב, הנרי ואת וילי. במהלך הקרב, אדם לומד כי הרכבת מחזיקה רק סלעים. ספיד מגלה כי הבגידה שלו הייתה תחבולה כדי לפתות את אדם למלכודת, וזה האחרון הורג את ספיד על התחבולה. אייב משתמש בשעונו כדי לדקור את אדם ולשסף את גרונו, והשלושה נמלטים מהרכבת לפני שהוא מתפוצצת. בינתיים, מרי והעבדים החופשיים מעבירים כסף לגטיסברג באמצעות הרכבת התחתית.
הערפדים שבקונפדרציה נהיים חסרי המנהיג לשלב הסופי, עד מהרה, הקרב מתפתח בצורה קיצונית ואלימה מאוד, כשבראש חיילי האיחוד מובילה מרי טוד ובראש הערפדים ואדומה מובילה. מרי טוד יורה ב-ואדומה שרשרת עם חרב חרוטה מכסף (אותה חרב שבנה שיחק כש-ואדומה הרגה אותו), ובכך הורגת אותה. עד מהרה, חיילי האיחוד מנצחים את הערפדים.
כשנתיים לאחר מכן, ב-14 באפריל 1865, הנרי מודיע לאייב כי הערפדים הנותרים נמלטו מהמדינה. הנרי מנסה לשכנע את אייב שיאפשר לו לנשוך אותו ולהופכו לערפד, כך שיוכל להיות בן אלמוות ולהמשיך להילחם בערפדים, אבל לינקולן נוסע עם אשתו לתיאטרון, באותו לילה גורלי בו יירצח על ידי הערפד הקיצוני, ג'ון וילקס בות'.
בשנת 2010, סטורג'ס פוגש בגבר בפאב מקומי בוושינגטון באותה צורה בה פגש את אייב.
סמל ברוניי
סמל ברוניי מוצג באופן בולט בדגל ברוניי. הוא אומץ באופן רשמי בשנת 1932, ועל פי האתר הממשלתי הרשמי יש בו חמישה מאפיינים עיקריים:
כמו כן בתחתית ממוקמת כרזה עליה רשום בערבית שמה של המדינה - "ברוניי, בית השלום".
יוני אילת
יוני אילת (נולד ב-5 בנובמבר 1975) הוא שחקן תיאטרון, זמר ובמאי ישראלי.
ביוגרפיה
אילת נולד וגדל בקריית טבעון, ובשנת 2000 השלים לימודי משחק בבית הספר הגבוה לאומנויות הבמה בית צבי. עם תום לימודיו השתתף בהצגת הילדים "נשיקה בכיס" בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער, ולאחר מכן במחזמר ובתוכנית הטלוויזיה "דפנה ודודידו" (ערוץ הופ!), לצד דפנה דקל
'''בשנים 2004–2017 היה חבר מן המניין בלהקת תיאטרון יידישפיל. שם הופיע, בין השאר, בהפקות האלה:'''
על פעילותו העניק לו היידישפיל שלושה פרסי הצטיינות (ב-2006, 2010, 2013). נוסף על כך זכה אילת במלגות מטעם קרן שלום עליכם והרשות הלאומית לתרבות יידיש. אילת מגיש פינה בנושא שירים ביידיש בתוכנית כאן יידיש המשודרת ב כאן תרבות מידי שישי בשעה 14.
פרויקטים נוספים שהעלה על הבמה:
הקלטות אולפן:
קישורים חיצוניים
על ההצגה "מונולוגים מהקישקע"
על ההצגה "נשמה צוענית"
הנעה חשמלית בחלל
מערכת הנעה חשמלית לחללית משתמשת בחשמל או בשדה מגנטי, כדי לשנות את מהירות החללית. זוהי קבוצה של שיטות הנעה בחלל שרובן משתמשות בחשמל כדי להדוף החוצה מסת תגובה במהירות גבוהה – דוגמה לכך הוא מנוע יונים, המשתמש באלומות יונים שהואצו בעזרת שדה חשמלי חזק כדי ליצור דחף.
בדרך כלל מנועים חשמליים משמשים במסת־תגובה הרבה יותר קטנה לעומת מנועים רקטיים כימיים, מכיוון שיש להם מהירות פליטה גבוה יותר. עקב הכוח החשמלי המוגבל שיש בדרך כלל לגשושיות ולוויינים הדחף של מנועים אלו חלש בהרבה לעומת מנועים רקטיים כימיים, אבל מסוגלים לספק דחף למשך זמן ארוך ולכן הנעה חשמלית מסוגלת לספק מהירות גבוהה לאורך זמן ובכך לספק הנעה טובה יותר למשימות של חקר החלל העמוק.
כיום הנעה חשמלית בחלל היא טכנולוגיה קיימת ונמצאת בשימוש רחב. לוויינים מתוצרת רוסיה השתמשו בטכנולוגיה זו במשך עשרות שנים. נכון לשנות 2019, מעל 500 לוויינים וחלליות במערכת השמש משתמשים בהנעה חשמלית לשם שמירתם במסלול – הגבהת מסלול, או בתור הנעה ראשית. בעתיד ייתכן שימוש בהנעה חשמלית של חלליות לכוכבים לכת אחרים במערכת השמש, אם כי לא צפוי שטכנולוגיה זו תשמש לשם מסע לכוכבים אחרים.
מילק
{{פירושונים|
ראו גם
}}
סגונטיום
סגונטיום (בלטינית: Segontium) הוא קסטרום שהוקם בצפון-מערב ויילס, כיום בקרנארפון. מקור השם ככל הנראה נובע ממיקום המבצר בסמוך לשפך נהר הסיונט, וייתכן והשם נקשר גם לשבט הקלטי 'סיגונטיאקי' אשר תואר על ידי יוליוס קיסר באזור לונדון בשנת 55 לפני הספירה.
בשנת 77-78 לספירה, כבש צבא רומי בפיקודו של גניאוס יוליוס אגריקולה את אזור צפון ויילס והביס בכך את השבט האורדוביקים הקלטי ששכן באזור. כחלק מביסוס השלטון הרומי, נבנתה סגונטיום באזור המזוהה עם לב שטחי השבט המובס. הקסטרום נבנה כדי להכיל כ-1,000 לוחמים אוקסילרים, בנוסף למבני תשתית ושירותים לחיילים ועיירה קטנה מסביב. המבצר חובר באמצעות דרך רומית חדשה למרכז הרומי החשוב בצ'סטר.
במהלך אמצע המאה ה-4 עזבו הצבאות הרומיים את בריטניה וככל הנראה המשיכה ההתיישבות בסגונטיום להתקיים. לאחר התקופה הרומית הוקמה באזור ממלכת גוויניד' הברטונית, כאשר אזור זה היה למרכז הממלכה. במשך השנים הוקמה בסמוך לסגונטיום העיירה קרנארבון אשר שמה נובע מהמבצר, שכן השם המקורי בוולשית הוא "y gaer yn Arfon", 'המבצר מעבר לארץ המון' כאשר מון היה השם הוולשי העתיק לאנגלסי.
כיום הריסות סגונטיום נמצאות בתוך העיירה קרנארבון, כאשר הם נחצות על ידי כביש ה-A4085 ובשטח מתחם העתיקות אף נבנו מספר בתים פרטיים.
OpenCV
OpenCV (ראשי תיבות של Open Source Computer Vision) היא חבילת תוכנה שנועדה לעזור למתכנתים לפתח יישומים של ראייה ממוחשבת. OpenCV פתוחה לשימוש מחקרי ומסחרי כאחד (תחת רישיון BSD). הספרייה תואמת android, windows, לינוקס mac OS. הספרייה מוכוונת בעיקר עבור יישומי ראייה ממוחשבת בזמן אמת.
היסטוריה
התוכנה פותחה במקור על ידי אינטל, ועם השנים הפכה לתוכנה חופשית הנתמכת על ידי קהילת קוד פתוח גדולה.
משבר קרנות הפנסיה הגרעוניות
משבר קרנות הפנסיה הגרעוניות הוא גירעון אקטוארי כבד שבו היו נתונות שמונה קרנות פנסיה בישראל, מרביתן קרנות בשליטתה של ההסתדרות הכללית. גירעון אקטוארי זה העיק על הקרנות במשך שנים רבות. משמעותו של הגירעון הייתה, שבתלות בעומק גירעונה של כל קרן, במוקדם או במאוחר, כל אחת מהקרנות תגיע למצב שבו אין באפשרותה לעמוד בהתחייבויותיה לעמיתיה. התרעות על המשבר הצפוי נשמעו החל מאמצע שנות ה-60. לפתרון המשבר ננקטו במהלך השנים צעדים אחדים, ולאחר שאלה לא הביאו לפתרון, בשנת 2003 הולאמו הקרנות הגירעוניות, והועברו לניהול משותף, בגוף בשם "עמיתים". גביית דמי ניהול ממקבלי הפנסיה והעלאת גיל הפרישה הביאו לצמצום זכויות העמיתים, ותרמו אף הן לפתרון הבעיה.
הדיון במשבר בקרנות הפנסיה נמשך שנים רבות. במהלך שנים אלה ננקטו צעדים רבים לפתרון המשבר, אך היו שטענו כי המשבר פחות חמור משהוצג, ולכן אין הצדקה לצעדים שננקטו.
ניצני המשבר
קרנות הפנסיה ההסתדרותיות התאגדו במהלך שנות ה-50, כמיזוג של קופות תגמולים קטנות. הקרן הגדולה והוותיקה שבהן, קרן הגמלאות המרכזית של עובדי ההסתדרות, הוקמה בתחילת 1954 (על יסוד קופות גמל שהיו קיימות קודם לכן ובהן קרן הפנסיה של עובדי קופת-חולים). הקרנות העניקו לעמיתיהן זכויות חסרות בסיס אקטוארי.
כבר בשנת 1959 הוכר על ידי ההסתדרות הצורך בפיקוח אקטוארי על הקרנות ויהודה שערי, יושב ראש המדור לפנסיה בהסתדרות, אף ציין: גם בעיית העלייה של תוחלת החיים הייתה מוכרת כבר אז ויהודה שערי, שנסמך על אקטואר ההסתדרות, מאיר בננסון, כתב: למרות ההתרעות ולמרות ההכרה בצורך להתמודד עם בעיות קרנות הפנסיה – לא נקטה ההסתדרות בצעדים הנחוצים.
במחצית השנייה של שנות ה-60 התריע אקטואר ההסתדרות, יצחק בלאס, על הבעייתיות שבמתן הטבות פנסיוניות אלה. גם בדיקות של אקטוארים נוספים העלו ממצאים דומים. התרעות אלה לא הביאו לשינוי הנדרש בתקנוני הקרנות. למרות התראות האקטוארים הגדילו הקרנות את התחייבויות הקרנות ללא כיסוי.
בשנת 1968 העלה חבר הכנסת עמוס דגני ממפלגת העבודה הצעה לסדר היום של הכנסת, ובה אמר:
בעיתון ההסתדרות, "דבר", נמתחה ביקורת חריפה על דבריו של דגני: "עד היכן מותר לחבר-כנסת לא לדעת עובדות כלכליות פשוטות?".
גורמים עיקריים למשבר
למשבר גורמים רבים, הן בצד ההשקעות של הקרנות ובעיקר בצד הזכויות שהבטיחו לעמיתים וכן בשל התפתחויות שלא היו תלויות במדיניות הקרנות (שינויים בשיעורי התמותה והתשואה על ההשקעות) ואשר לא זכו לתגובה נאותה מצד קובעי המדיניות.
הפרש בין גילאי הפרישה ותוחלת החיים של נשים וגברים
התפתחויות בתחום התנאים בהן פעלו הקרנות שהביאו להגדלת הגירעון:
הצעה למיזוג הקרנות
פעמים אחדות עלתה הצעה למיזוגן של קרנות הפנסיה ההסתדרותיות. במהלך השנים יוחסו למיזוג המוצע מטרות אחדות:
באמצע שנות השמונים החליטה ההסתדרות על מיזוג קרנות הפנסיה ההסתדרותיות לקרן שבראשה הנהלה אחת, ובמסגרתה יפעלו שלוש חטיבות: חטיבה למפעלי ההסתדרות, חטיבת ייצור וחטיבת שירות. על החלטה זו העיר פרופ' יהודה כהנא:
במאמר שפרסם בחודש מאי 1989 הצהיר דב פלג:
ההסתדרות לא הגשימה תוכניות אלה למיזוג הקרנות. מיזוג הקרנות, מבחינה תפעולית ומבחינת זכויות העמיתים, נעשה רק לאחר הלאמתן.
הצעה לחוק פנסיה חובה
חוק פנסיה חובה, המבטיח ביטוח פנסיוני לכל עובד, נתפס על ידי ההסתדרות כדרך לפתרון בעייתן של קרנות הפנסיה, תוך שימור מעמדה בתחום זה.
בוועידת ההסתדרות האחת-עשרה, שנערכה בדצמבר 1969, עלתה הצעה להנהגת פנסיית חובה לכלל השכירים באמצעות קרנות הפנסיה ההסתדרותיות. מזכ"ל ההסתדרות, ירוחם משל, נימק זאת:
ד"ר יחזקאל שלום ניתח את משמעותה של הצעה זו:
ההצעה לחוק פנסיה חובה לא התממשה, אף שעלתה לדיון מפעם לפעם ביוזמתם של גורמים שונים. אולם, בתחילת שנת 2008 ננקט צעד אחר להגשמת מטרה זו, באמצעות צו הרחבה המחייב מתן ביטוח פנסיוני לכל עובד בישראל.
צעד ראשון: רפורמה בתקנוני קרנות הפנסיה ההסתדרותיות
זכויות העמיתים בקרנות הפנסיה ההסתדרותיות נקבעו בתקנון של כל אחת מהקרנות. בשנת 1973 הציע אקטואר ההסתדרות, יצחק בלאס, רפורמה בתקנונים של קרנות הפנסיה. ההצעה כללה שיעור פנסיה אחיד לכל שנת חברות (להבדיל מהצבירה המואצת מהשכר בעשר השנים הראשונות), הגדלת הפנסיה במקרה של פרישה מאוחרת (לאחר גיל 65), חישוב השכר הקובע לפנסיה על פי השכר במשך כל תקופת החברות בקרן (ולא כפי שהיה נהוג, ללא בסיס אקטוארי, על פי השכר בשלוש השנים האחרונות), השוואת גיל הפרישה לנשים לזה של גברים, הגדלת דמי התשלומים לקרנות, ועוד.
בעקבות הצעות אלה ועליית "הליכוד" לשלטון הקימה ההסתדרות בסוף 1977 את הוועדה לרפורמה בקרנות הפנסיה, בראשות אוריאל אברהמוביץ. הוועדה גיבשה תוכנית לרפורמה, אך היא לא יושמה.
ב-4 ביוני 1979 נחתם הסכם קיבוצי בין ההסתדרות הכללית לבין התאחדות התעשיינים, בדבר הנהגת פנסיה מקיפה בתעשייה. בעקבות ההסכם הוכנסו שינויים רבים בתקנון של קרן הפנסיה "מבטחים", ובעקבות זאת שונו גם התקנונים של הקרנות ההסתדרותיות האחרות. השינויים כללו גם מימוש אחדות מהמלצותיו של בלאס. כן בוטלה במסגרת זו האפשרות להצטרף לפנסיית יסוד, והמצטרפים החדשים הופנו למסלול של פנסיה מקיפה, המבטיח ביטוח פנסיוני טוב יותר, על בסיס תשלומים גבוהים במידה ניכרת.
רפורמה זו לא עצרה את התרחבות הגירעונות האקטואריים בקרנות הפנסיה, אך האטה התפתחות זו.
צעד שני: העלאת התשלומים לקרנות
בקרנות הפנסיה פעלו שני מסלולים: בחודש אפריל 1988 שונו תקנוני הקרנות, והתשלומים הועלו לשיעורים הבאים: לדברי דב פלג, משרד האוצר מנע במשך 4 שנים העלאה זו, בכך שסירב להכיר בה לצורכי מיסוי. העלאה זו שיפרה במעט את מצב הקרנות, אך הייתה רחוקה מלהביאן לאיזון אקטוארי.
בסוף 1991 היה הגירעון האקטוארי כ-25 מיליארד ש"ח, ובסוף 1996 הוא הגיע ל-53 מיליארד ש"ח.
העלאה מהותית של דמי החבר נעשתה בחקיקה, במהלך שנמשך שנים אחדות, החל משנת 2003 (ראו "הסדר קרנות הפנסיה הגרעוניות" להלן).
צעד שלישי: סגירת הקרנות למצטרפים חדשים
בשנת 1990 מינתה הממשלה את "ועדת שטסל" לבירור מצבה של מערכת הפנסיה בישראל. בסוף שנת 1992 הופסקה פעילותה של הוועדה, קודם שהגישה את המלצותיה, ובמקומה מונתה "ועדת פוגל".
"ועדת פוגל", שהגישה המלצותיה למדיניות פנסיונית כוללת ביוני 1994, הציגה את גודל הגירעון: "הגירעון האקטוארי, של כל הקרנות, ב-31.12.92, הגיע לכ-31.4 מיליארד ש"ח. הגירעון הכולל מהווה 30% מסה"כ הנכסים/התחייבויות ומשמעותו, שההתחייבויות הממוצעות של הקרנות, לעמיתים, גדולות ב-40% מנכסיהן".
הוועדה עמדה על הדחיפות שבגיבוש מדיניות פנסיונית כוללת:
כצעד לעצירת הגידול בהתחייבויותיהן של קרנות הפנסיה, בעקבות המלצותיה של "ועדת פוגל", החליטה ממשלת ישראל, בחודש מרץ 1995, על סגירת קרנות אלה למצטרפים חדשים. כדי לאפשר ביטוח פנסיוני למצטרפים חדשים, נפתחו קרנות פנסיה חדשות, מהן בשליטת הקרנות הוותיקות, שתנאיהן היו נחותים מתנאיהן של הקרנות הוותיקות והבטיחו איזון אקטוארי. בפרט, לעומת השיטה של "זכויות מוגדרות" (defined benefits), שאפיינה את הקרנות הוותיקות ויש בה סיכון גדול לכניסה לגירעון אקטוארי, בקרנות החדשות הונהגה שיטה של "הפרשות מוגדרות" (defined contributions), שבה הסיכון לכניסה לגירעון אקטוארי קטן.
בנוסף הוגבלו העמיתים בקרנות הוותיקות בצבירת זכויות על גידול בשכרם, וביטוח פנסיוני בגין חריגה מהגבול שנקבע הופנה לקרנות החדשות.
גם הסבסוד הממשלתי, בדמות איגרות חוב בלתי סחירות הנושאות ריבית גבוהה מריבית השוק, צומצם בקרנות החדשות, יחסית לזה שניתן לקרנות הוותיקות (לקרנות החדשות הותר לרכוש אג"ח כאלה בשיעור של 70% מהצבירה שלהן, לעומת שיעור של 93% שהותר לקרנות הוותיקות). בכך נעשה צעד לפתרון בעיה אחרת של הביטוח הפנסיוני: שאלת יכולתה של הממשלה לשאת בהתחייבויותיה לקרנות הפנסיה.
דב פלג, לשעבר יושב ראש האגף לביטחון סוציאלי בהסתדרות, שלל את הצורך בצעד זה, ובין השאר כתב:
עם זאת, גם פלג הודה שקיימת בעיה בקרנות מסוימת, והוא הצביע על פתרונה: "במערכת הפנסיה ההסתדרותית יש שתיים-שלוש קרנות קטנות ובעייתיות שלגביהן יש רק פתרון יסודי אחד - איחודן עם הקרנות הגדולות והחזקות".