cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שמחה לילד
פרויקט החונכות האישית
פרויקט זה הוא מהפרויקטים המרכזיים של "שמחה לילד". לכל ילד חולה מוצמד חונך אישי אשר מלווה את הילד לאורך השנה בפגישות שבועיות, ביקורים בבית החולים וכן בליווי הילד במהלך מסיבות וימי כיף של "שמחה לילד". כל חניך וחונך שייך לקהילת חונכות אשר נפגשת פעם בשישה שבועות למפגש או יציאה קבוצתית. זאת על מנת לאפשר לילד מסגרת חברתית קבועה. הקשר בין החניך לחונך משפיע לא רק על הצד הנפשי והחברתי של הילד אלא תורם גם למצבו הרפואי של הילד ומאפשר לו התמודדות טובה יותר עם המחלה. נכון לשנת 2013 פעילים במסגרת העמותה 250 חונכויות המחולקות ל-15 קבוצות.
ליווי משפחות
"שמחה לילד" מלווה את משפחות הילדים בהתמודדות עם גידול ילד חולה. היא מקיימת ערבי הורים, נופשונים, קבוצות תמיכה ופעילויות משותפות להורים ולילדים. במסגרת העמותה מלוות 350 משפחות באופן שוטף.
מועדונית פנאי ורווחה
ילדים הסובלים ממחלות כרוניות מתקשים לעיתים ליצור ולרקום רשת חברים. בנוסף, אפשרויות הבילוי שלהם בשעות אחר בית הספר מוגבלות הן בגלל המצב הפיזי שלהם והן בגלל מצבם הנפשי. המועדוניות נותנות מענה הן לילדים והן להורים אשר זקוקים לסיוע במציאת פתרונות פנאי עבור הילדים.
במסגרת פעילויות העמותה השונות פעילים בכל שבוע כ–400 מתנדבים.
פעילויות העמותה השונות נותנת מענה לקשת רחבה של צרכים של הילדים החולים ובני משפחותיהם:
The Final Countdown
The Final Countdown (בתרגום חופשי: הספירה הסופית לאחור) הוא סינגל של להקת הרוק השוודית יורופ, אשר יצא לאור בשנת 1986. השיר נכתב על ידי ג'ואי טמפסט, חבר הלהקה, והיה שיר הנושא מתוך אלבום האולפן השלישי של הלהקה. השיר זכה להצלחה רבה, והגיע למקום הראשון במצעדים ב-25 מדינות.
השיר מופיע במשחקים NHL 11 ו-NHL Slapshot אשר יצאו לאור ב-2010. בלחן השיר נעשה שימוש בשיר הנושא של פסטיגל גיבורי הממלכה האבודה הישראלי ב-2006.
בתוכנית "בני ברדיו" של בני בשן, הייתה בעבר פינה שנקראה "אנשים שחושבים ש-'The Final Countdown' הוא השיר הטוב ביותר בעולם, בוחרים את השיר הטוב ביותר בעולם בעיניהם." הפינה נסגרה לאחר ריאיון עם ג'ואי טמפסט בתוכנית.
ג'ון אולדן קרפנטר
ג'וֹן אוֹלְדֶן קַרְפֶּנְטֶר (באנגלית: John Alden Carpenter 28 בפברואר 1876 – 26 באפריל 1951) היה מלחין אמריקאי. סגנון ההלחנה של קרפנטר נחשב בעיקר ל"מודרניסטי מתון ואימפרסיוניסטי; רבות מיצירות שואפות להכיל את רוח אמריקה, כגון "דרך הבית" הפטריוטית ועוד כמה יצירות בהשראת ג'אז. הוא היה בין ראשוני המלחינים הקלאסיים שכללו ביצירותיהם יסודות של ג'אז ורגטיים.
ביוגרפיה
קרפנטר נולד בפארק רידג', אילינוי ב-28 בפברואר 1876, וגדל בבית מוזיקלי. הוא למד באוניברסיטת הרווארד אצל ג'ון נואולס פיין והיה נשיא "מועדון הזמר" (Glee Club). כמי שנחשב להבטחה גדולה כמלחין, למד כמה שיעורים אצל אדוארד אלגר במהלך טיול לרומא בשנת 1906. בשובו לארצות הברית למד ב-1912 אצל ברנרד ציהן בשיקגו. בתקופת חייו שם, מ-1909 עד פרישתו ב-1936 עבד כסגן-נשיא בעסק המשפחתי לציוד ספנות. לאחר פרישתו הקדיש את רוב זמנו להלחנה. הוא מת בשיקגו ב-26 באפריל 1951.
יצירות
אחת מיצירותיו המפורסמות ביותר היא הסוויטה התזמורתית האימפרסיוניסטית "הרפתקאות בעגלת תינוקות". היא הוקלטה בסטריאו בשנת 1956 בנגינת תזמורת איסטמן-רוצ'סטר, בניצוח האווארד הנסון לתקליטי מרקורי, שהוציאו אותה לראשונה בתקליט אריך-נגן; בהמשך חזרה והפיקה אותה חברת פיליפס על תקליטור. ב-1932 השלים קרפנטר את "שיר של אמונה" לחגיגות המאתיים לג'ורג' וושינגטון, הסימפוניה הראשונה שלו, בדו מז'ור, בוצעה לראשונה בנורפוק קונטיקט ב-1917 והותקנה ליובל החמישים של התזמורת הסימפונית של שיקגו, שניגנה אותה ב-24 באוקטובר 1940. ברונו ולטר ניצח על ביצוע הבכורה של הסימפוניה השנייה שלו עם הפילהרמונית של ניו יורק ב-1942. עוד הלחין מספר רב של יצירות לפסנתר ושירים, בהם מחזור השירים "Gitanjali", לשירים מאת רבינדרנת טאגור.
הקלטות
קרפנטר הוציא שתי הקלטות מסחריות. בדצמבר 1927 הקליט עם המצו-סופרן מינה האגר גרסת קול ופסנתר למוזיקה שכתב ל"צבעי מים" (ארבע פואמות סיניות עתיקות מתורגמות לאנגלית) לחברת הקלטות קטנה למנויים, "אגודת גרמופון שיקגו". באפריל 1932 הקליט קרפנטר קריינות ל"שיר אמונה" שלו, עם מקהלת הא'קפלה של שיקגו, תזמורת פילדלפיה והמנצח נובל קיין, לחברת ויקטור. קרפנטר הקליט לפחות הקלטה אחת פרטית, לא-מסחרית; קיימת גם אפשרות, שהקלטות פרטיות או משידורי רדיו של ביצועיו שרדו גם הן, למשל בין מסמכיה של מינה האגר בשיקגו.
חיים אישיים
בשנת 1901 נשא קרפנטר לאישה את רו וינטרבותאם, ונולדה להם בת אחת, ז'נבייב בלדווין קרפנטר, בהמשך ז'נבייב קרפנטר היל.
ג'ים ואן אוס
ביוגרפיה
ג'ים ואן אוס נולד בעיר אוטרכט בארצות השפלה בשנת 1960. בשנים 1978–1984 הוא למד רפואה באוניברסיטת אמסטרדם, אחר כך התמחה בפסיכיאטריה טרנסתרבותית בג'קרטה (1985) ובקזבלנקה (1986), ובשנים 1987–1991 בפסיכיאטריה כללית בבורדו ובמכון לפסיכיאטריה ובבית החולים המלכותי מודסלי/בדלם בלונדון. בהמשך בשנים 1991–1995 השתלם באפידמיולוגיה בבית הספר לתברואה ולרפואה טרופית בלונדון. ואן אוס לימד בשנים 1995–2017 באוניברסיטת מאסטריכט. כיום הוא מכהן כפרופסור לאפידמיולוגיה פסיכיאטרית ולבריאות הנפש הקהילתית וראש המחלקה למדעי העצב (neuroscience) במרכז הרפואי של אוניברסיטת אוטרכט. כמו כן הוא פרופסור אורח במחלקה לרפואה פסיכולוגית במכון לפסיכיאטריה בדה קרספיני פארק בלונדון, אנגליה. בשנים 2010–2015 פעל ואן אוס כמתאם המיזם EU-GEI לזיהוי אינטראקציות בין גנים לסביבה המעורבות בהפרעות הפסיכוטיות, שנתמך על ידי האיחוד האירופי.
טיעונים בעד ההערכה מחדש של המונח "סכיזופרניה" ושל השימוש בו
ואן אוס חקר את ההבדלים במועדות לסכיזופרניה בסביבה הכפרית לעומת העירונית ומצא כמו חוקרים לפניו שהסביבה העירונית מעלה את הסיכון. בשנת 2009 הציע ואן אוס לוותר על השימוש באבחנה "סכיזופרניה" הניתנת בחלק גדול מההפרעות הפסיכוטיות. לדבריו יש בתווית האבחנתית "סכיזופרניה" בעיות תוקף, וסיכון לטעות ייחוס בסיסית. תווית זו עלולה ליצור קשיים בתקשורת של הקלינאי עם האדם המאובחן, בגלל הדעות הקדומות הכרוכות בתווית. במקום האבחנה "סכיזופרניה" הציע ואן אוס הגדרה תסמונתית רחבה וכללית, למשל "תסמונת ספקטרום הפסיכוזה" המתאימה יותר לאבחון האישי, והעשויה להפחית את טעות הייחוס.
הוא ציטט מחקר של חוקרים אחרים שהסבירו את הפסיכוזה כליקוי בוויסות של בולטות מוטיבציונית או תפיסתית פגומה (aberrant salience)
בשנת 2015 כתב ואן אוס מאמר בעיתון שבו קידם את סוגיית עזיבת התוויות "סכיזו" והחלפתן במינוח יותר מדעי ויותר ידידותי למטופל. כעבור שבוע הגיבו באותו עיתון עמיתיו רנה קאהן, איריס זומר ודמיאן דניס והאשימו אותו בגישה "אנטיפסיכיאטרית
ב־2016 פרסם ואן אוס מאמר ראשי שבו טען כי הסיווגים הפסיכיאטריים היו צריכים לוותר על המושג "סכיזופרניה" בגלל היותו "תיאור בלתי מועיל של התסמינים".
לדברי ואן אוס לא מדובר בשינוי סמנטי בלבד או בניסיון להוריד סטיגמה חברתית בלבד אלא בהסרת תווית יתרוגנית ובשינוי תפיסה מהותית, לרבות הסרת בלבול בין תסמונת למחלה. בסוף שנת 2015 יחד עם פיליפ דלדפול, וילמה בובינק, מיכאל מילו ופרנק סכאלכן, התחיל ואן אוס ב-"תנועה לטיפול חדש בבריאות הנפש" Die Neeuwe GGZ" הנעזרת באתר Psychose Net anal שמשך 140,000 ביקורים בחודש נכון לשנת 2020
חייו הפרטיים
ואן אוס נשוי לנורטייה ויש להם שני ילדים: לאורה ויוהאן. עם תחביביו נמנים שיט, ריצה וגולף.
מבחר פרסומים
The British Journal of Psychiatry, Volume 194, Issue 2, February 2009, pp. 101 - 103 ב־Acta Psychiatrica Scandinavica vol 120, issue 5, pp 363-372 2005 Schizophrenia Bulletin
שרה צ'אנג
שרה צ'אנג (באנגלית: Sarah Chang בקוריאנית: 장영주; שמה המקורי היה יאנג ג'ו צ'אנג, נולדה ב-10 בדצמבר 1980) היא כנרת אמריקאית. הופעותיה הראשונות של הכנרת הצעירה, שהוכרה כילדת פלא, היו כסולנית עם הפילהרמונית של ניו יורק ועם תזמורת פילדלפיה בשנת 1989. היא נרשמה לבית הספר ג'וליארד ללימודי מוזיקה, סיימה אותו בשנת 1999 והמשיכה בלימודיה באוניברסיטה. בשנות ה-90' ובעשור הראשון של המאה ה-21 הופיעה צ'אנג כסולנית עם רבות מן התזמורות הראשונות במעלה בעולם.
ילדות, נעורים ולימודים
צ'אנג נולדה בפילדלפיה, פנסילבניה, וגדלה בניו ג'רזי. היא בתם של מיונג-ג'ון, מלחינה, ומין-סו צ'אנג, שהיה כנר ומורה למוזיקה. הוריה של צ'אנג היגרו לארצות הברית מדרום קוריאה בשנת 1979 לצורך השתלמות המוזיקה של אביה בטמפל יוניברסיטי. אמה למדה הלחנה באוניברסיטת פנסילבניה. צ'אנג אמרה, ש"אם כי מעולם לא חיה בפועל בקוריאה... היא בכל זאת מרגישה בעוצמה רבה ששם נטועים שורשיה."
בשנת 1986, כשצ'אנג הייתה בת 5, היא ניגשה למבחן קבלה לג'וליארד והתקבלה לאחר נגינת הקונצ'רטו לכינור מס' 1 בסול מינור של מקס ברוך. צ'אנג בילתה בסופי השבוע בשיעורי נגינה בג'וליארד ובקניות בניו יורק עם הוריה. כשמלאו לה 6, התחילה ללמוד אצל אייזק שטרן מחוץ לבית הספר. היא באה בקביעות לסטודיו של שטרן ללמוד עמו יצירות חדשות. ב-1989, החלה לעבוד עם דורותי דיליי בסטודיו שלה בניו יורק, שם קיבל אביה שיעורים במוזיקה, ובבית הספר ופסטיבל המוזיקה של אספן, קולורדו. גם יו קאנג, סטודנט לשעבר ואסיסטנט של דיליי, השתתף בהכשרתה של צ'אנג.
לאחר סיום לימודיה בבית הספר התיכון בניו ג'רזי בשנת 1999, חזרה צ'אנג לג'וליארד ללימודים גבוהים ולמדה אצל דיליי.
ממשפחתה למדה צ'אנג לדבר קוריאנית שוטפת. היא דוברת גם גרמנית רהוטה.
הודות להישגיה המוזיקליים, צ'אנג נמנית עם מספר קטן מאוד של אנשי ונשות מקצוע, המוכרים כילדי פלא.
ההתחלה
אמה של צ'אנג לימדה אותה לנגן נעימות באצבע אחת על הפסנתר בגיל 3. ליום הולדתה הרביעי קיבלה כינור בגודל 1/16. בגיל 8, ניגשה למבחן בד עם המנצחים זובין מהטה וריקרדו מוטי, שעבדו עם התזמורת הפילהרמונית של ניו יורק ותזמורת פילדלפיה. שניהם הזמינו אותה מיד להופיע עמם.
בשנת 1991, כשהייתה בת 10, הקליטה צ'אנג את האלבום הראשון שלה, "דביוט". חברת EMI קלאסיקס הוציאה את האלבום ב-18 באוגוסט 1992 והוא הגיע במהירות לרשימת רבי-המכר של מוזיקה קלאסית. צ'אנג התפרסמה חיש-מהר והייתה לכנרת ידועת-שם בקנה מידה עולמי, שהופיעה בכ-150 קונצרטים בשנה. ב-2006 דירג אותה ניוזוויק כאחת משמונה שיאניות ההישגים בארצות הברית. בראיון שנלווה לכתבה, אמרה צ'אנג: "אני חושבת, שהעובדה שהגעתי לקריירה בגיל צעיר כל כך שמרה על המיקוד שלי. אנחנו סוגרים לוח הופעות לפחות שנתיים עד שלוש שנים מראש בתעשייה הקלאסית. הרגשתי כל כך מחוברת לקרקע והכרתי תודה על שאני יודעת כבר מה הדבר שאני רוצה לעשות בחיי."
2002–2005
בשנת 2002 הופיעה בפיונגיאנג, קוריאה הצפונית. צ'אנג סיפרה: "הקונצרט היה מלא פקידי ממשלה. כל המושבים עד האחרון שבהם. היו הזמנות בלבד, אבל זו הייתה חוויה שלא תאָמן. מפחידה ומלהיבה בעת ובעונה אחת. ואני חשבתי רק כמה התמזל מזלי.איזה מזל יש לי שאני מוזיקאית, ובאותו רגע הרגשתי באמת ובתמים, שמוזיקה היא השפה האוניברסלית האחת והיחידה."
צ'אנג השתתפה במסע הפרסום העולמי של חברת השעונים "מובאדו" "אמנות הזמן" עם הטניסאי פיט סמפראס והמלחין וינטון מרסליס. למשחקים האולימפיים של 2004 נבחרה צ'אנג לשאת את הלפיד האולימפי בניו יורק. בשנת 2005, הכתיר בית הספר למוזיקה של אוניברסיטת ייל כיסא באולם ספראג בשמה של צ'אנג. לאחר זאת, יצאה צ'אנג למסע קונצרטים של שנה עם הפילהרמונית של ברלין ותזמורת הקונצרטחבאו בתוכנית שישייה של פסטיבלי קיץ, שהובילו לקונצרט באולם פילהרמוני בברלין.
2007-הווה
צ'אנג הופיעה ברסיטל בקרנגי הול ב-7 באפריל 2007, בליווי הפסנתרן הבריטי אשלי ווס. היא ממשיכה לנגן עם הפילהרמונית של לוס אנג'לס בניצוח אסה-פקה סאלונן והופיעה איתם הן בהוליווד בול והן באולם הקונצרטים וולט דיסני במהלך 2008. ב-27 וב-28 במרץ 2008 ניגנה לפני קהל מאזינים התיאטרון מג'סטיק בסן אנטוניו, טקסס, ביצוע שקדמה לו הופעה (לפגוש ולעודד מוזיקאים צעירים וקשישים גם יחד ללא תמורה) באולם אנטוניו סטרד ויולין באותה עיר. ממאי 2009 עד יוני 2010 יצאה לסיורי רסיטלים ברחבי אירופה, צפון אמריקה ואסיה עם הפסנתרן אנדרו פון אוין; בתוכנית של 12 בפברואר 2010 הופיעה ברסיטל באולם ברביקן בלונדון ובמרץ 2010 ניגנה באוניברסיטת דרום קליפורניה את הקונצ'רטו לכינור מס' 1 בסול מינור, אופוס 26, של מקס ברוך. באוגוסט 2010 הופיעה בהוליווד בול.
כלי נגינה
ברשותה של שרה צ'אנג כינורות אחדים. הכינור העיקרי שלה הוא הגוארנרי דל ג'זו משנת 1717, מעשה ידיו של בונה הכינורות בן קרמונה ג'וזפה גוארנרי, שאותו קיבלה בירושה ממורה, אייזק שטרן. בראיון משנת 2013 אמרה לכתב, שקנתה את הכינור משטרן, לא קיבלה אותו.
Detention
Detention (בעברית: ריתוק) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית מלאני מרטינז, מתוך אלבום האולפן השני שלה, K-12. השיר יצא לאור ב-6 בספטמבר 2019, על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס, יחד עם שאר שירי האלבום, והסרט.
רקע והצלחה
השיר נכתב על ידי מלאני מרטינז, יחד עם מייקל קינן, והופק על ידי קינן, שעבד עם מרטינז גם על יתר שירי האלבום (למעט Drama Club) , וכן על השירים "Piggyback" , ו-"Gingerbread Man".
בטרם פרסום שירי האלבום, עלה לערוץ היוטיוב של מרטינז קטע קצר מתוך השיר.
השיר נכנס לרשימת השירים המוזרמים ביותר בספוטיפיי בארצות הברית באותו היום, כאשר הגיע למקום ה-170. נכון לאוקטובר 2020, זכה השיר למעל ל-36 מיליון השמעות בספוטיפיי.
רודולף השני, דוכס אוסטריה
רודולף השני, דוכס אוסטריה (1270 – 10 במאי 1290), חבר בבית הבסבורג, היה דוכס אוסטריה ושטיריה בשנים 1282–1283, יחד עם אחיו הבכור אלברכט הראשון, מלך גרמניה, שירש אותו.
ביוגרפיה
רודולף השני נולד בריינפלדן, שוואביה, בנו הצעיר של הרוזן רודולף מהבסבורג ואשתו הראשונה גרטרוד מהוהנברג. בשנת 1273 אביו נבחר למלך גרמניה, הראשון מהשושלת ההבסבורגית, ולאחר מכן הוא תפס את דוכסויות אוסטריה, שטיריה וקרינתיה מאוטוקאר השני, מלך בוהמיה לאחר שהמלך אוטוקאר הובס ונהרג בקרב מרכפלד בשנת 1278, המלך רודולף בדצמבר 1282 מסר לבניו אלברכט ורודולף את הדוכסויות האוסטרית והשטירית. עם זאת, בחוזה ריינפלדן ב-1 ביוני 1283 רודולף נאלץ לוותר על חלקו לטובת אחיו הבכור אלברכט.
כפיצוי רודולף הוגדר כמלך לעתיד ואביו מינה אותו ל"דוכס שוואביה" - תואר פחות מכובד, שכן דוכסות הגזע לשעבר נקלעה לאי סדר לאורך זמן לאחר שהדוכס האחרון מבית הוהנשטאופן, קונדרין, נהרג בשנת 1268. בשוואביה החזיקו הרוזנים לבית הבסבורג רק שטחים ביתיים קטנים יותר, שהוגדרו מאוחר יותר כאוסטריה הנוספת, בהם רודולף מעולם לא תפס אחיזה.
במהלך תהליך ההתפייסות עם שושלת פשמישל הבוהמית, רודולף בשנת 1289 התחתן עם אגנס (1269–1296), בתו של המלך אוטוקאר השני. רודולף מת בפתאומיות בגיל 20 בפראג, שם שהה בחצרו של גיסו המלך ואצלב השני. באותה שנה נולד בנו, יוהאן רוצח האב. כישלון אחיו להבטיח כי רודולף יפוצה כראוי על ויתור על טענתו על כס המלכות גרם למריבות בשושלת הבסבורג, מה שהוביל לרצח אלברכט על ידי בנו של רודולף, יוהאן, ב-1308.
אנכיצרטופס
אנכיצרטופס (שם מדעי: Anchiceratops) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הצרטופסיים שהתקיים בתקופת הקרטיקון. פירוש השם הוא "כמעט פנים בעלי קרניים" (אנכי αγχι - כמעט או קרוב, צראט/קראט κερατ - קרן, אופס ωψ - פנים). האנכיצרטופס חי בקרטיקון העליון כ-72.5-71 מיליון שנה לפני זמננו באמריקה הצפונית, דינוזאור צמחוני הולך על ארבע. כמו שאר הצרטופסיים בתת-המשפחה כסמוזאורים היה בעל עטרה ארוכה בחלק האחורי של הגולגולת, ו-3 קרניים: 2 קרניים ארוכות מעל אזור הגבות וקרן קצרה מעל האף. אורכו היה בין 4.5 ל-6 מטר ומשקלו נע בין 2 ל-3 טון.
גילוי ומינים
הפלאונטולוג האמריקאי בארנום בראון סיווג ותיאר את האנכיצרטופס ב-1914. הוא האמין שהאנכיצרטופס הוא צורת מעבר בין מונוקלוניוס לטריצרטופס. כיום יש רק מין אחד תקף (A. ornatus), ששמו "ornatus" (מקושט) מתייחס לקשקשי ה-epoccipitals שקישטו את שולי העטרה. צ'ארלס מורטרם שטרנברג נתן שם למין נוסף, A. longirostris, ב-1929, אך כיום מין זה נחשב כפרט צעיר של A. ornatus ולא כמין נפרד תקף.
השרידים הראשונים של אנכיצרטופס נתגלו ב-1912 בנהר רד דיר באלברטה שבקנדה על ידי משלחת שהנהיג בארנום בראון. ההולוטייפ הוא חצי החלק האחורי של גולגולת, כולל העטרה הארוכה, וכן מספר גולגולות חלקיות שנמצאו באותו זמן, וכיום מאוחסנות במחסני המוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע בניו יורק. צ'ארלס מורטרם שטרנברג גילה גולגולת שלמה ב-1924 ו-5 שנים מאוחר יותר סיווג אותה כמין חדש A. longirostris. ממצא אחר, שאסף שטרנברג ב-1925 לא כולל גולגולת אך מלבד פרט זה זהו השלד השלם ביותר של דינוזאור צרטופסיי הידוע כיום, וכולל עמוד שדרה שלם עד לחוליה האחרונה של הזנב. המאובנים שגילה שטרנברג נמצאים כיום במוזיאון הקנדי לטבע באוטווה. מאז נתגלו עוד ממצאים, כולל מספר מצעי עצמות באלברטה, אך רק מהם תוארו מדעית.
העטרה של האנכיצרטופס ייחודית לו. היא מלבנית בצורתה, בעלת קשקשי epoccipitals בולטים בשולייה, ובעלת "חלונות" קטנים הקטנים יותר מאלה של הכסמוזאורים אחרים כגון כסמוזאורוס, פנטצרטופס וטורוזאורוס. עוד מאפיין הוא מעין עצמות בולטות בשני צידי הקורה האמצעית (זו שבין ה"חלונות"), באזור סוף העטרה.
רוב מאובני האנכיצרטופס נתגלו בתצורת קניון פרסת הסוס (Horseshoe Canyon Formation), ושייכים לחלק המאוחר של הקמפן בתקופת הקרטיקון העליון (שרידי אנכיצרטופס נתגלו בחלק הנמוך יותר של התצורה, וטווח גילם נע בין 75.2 ל-71 מיליון שנה לפני זמננו). שברי עטרה נמצאו במאאסטריכטיאן המוקדם בתצורת אלמונד בוויומינג שבארצות הברית דומים לאלה של אנכיצרטופס. ברם, חלק של עטרה נמצא בשני מקומות בתצורת אולדמן הקדומה יותר, ובתצורות פארק דינוזאור (קמפן מאוחר, 76.5-75 מיליון שנה לפני זמננו) עם תבניות אופייניות לאלה של אנכיצרטופס. ייתכן שממצאים אלה מייצגים עדויות קדומות יותר ל-A. ornatus או אולי מין אחר, קדום יותר.
פלאוביולוגיה
אנכיצרטופס לא היה נפוץ כמו צרטופסיים אחרים באזור, ונמצא בדרך כלל ליד משקעים ימיים, הן בתצורת קניון פרסת הסוס והן בתצורת פארק דינוזאור. זה מרמז שאנכיצרטופס חיי ליד שפכי נהרות שם צרטופסיים אחרים לא חיו. צמחים בעלי פרחים התרבו בקצב מהיר, אך עדיין היו נדירים יחסית למחטניים, ציקסינים ושרכים. האחרונים היוו כנראה היו רוב המזון שאכלו הצרטופסיים.
דו-צורתיות זוויגית
שטרנברג סיווג גולגולת קטנה יותר של אנכיצרטופס שמצא כמין חדש Anchiceratops longirostris, בגלל גודלה וגם בגלל החוטם הארוך יותר שלה והקרניים הקצרות יותר שכוונו קדימה ולא למעלה. ברם, פלאונטולוגים מודרניים גילו שהגודל והצורה של הגולגולת הנ"ל מתאימה לוואריאציות שנצפו ב-A. ornatus ולכן כנראה מדובר בפרט מאותו מין ולא במין חדש.
תמונת הילד היהודי מגטו ורשה
תמונת הילד היהודי המרים ידיו עם חיסול גטו ורשה היא מהתמונות המפורסמות של שואת יהודי אירופה. התמונה צולמה במסגרת דו"ח שטרופ שחיבר קצין האס אס הבכיר יירגן שטרופ למפקדו היינריך הימלר בעקבות חיסול הגטו. את התמונה צילם קצין האס אס פרנץ קוֹנרַד, ששימש המנהל האדמיניסטרטיבי של תפיסת הרכוש היהודי בוורשה. התמונה צולמה בסוף אפריל או בתחילת מאי 1943. בכיתוב לתמונה רשמו מחברי הדו"ח: "הוצאו מהבונקרים בכוח".
לאחר הצילום הועלו כל היהודים שבתצלום לאומשלגפלץ וגורשו למחנה ההשמדה מיידנק או לטרבלינקה.
תיאור התמונה
התמונה מתעדת את פינויָם של יהודים מגטו ורשה במהלך הכנעת המרד, לקראת שילוחם אל האומשלאגפלץ ומשם ככל הנראה אל מחנה ההשמדה טרבלינקה.
הילד שמרים ידיים לא זוהה בוודאות. בין האפשרויות שהועלו:
האישה שמשמאל לילד היא חנה (הניה) זיילינווארגר (Chana Zeilinwarger). הילדה שבשמאל התמונה היא הַנקָה (חנה) לָמֶט (Hanka Lamet), שנרצחה במיידנק, ולידה אמה, מתילדה למט גולדפינגר (Matylda Lamet Goldfinger), אשר ניצלה, עלתה לישראל והקימה משפחה. האישה שמאחורי הילד המרים את ידיו זוהתה כגולדה סטאברובסקי (Golda Stavorowski) – תושבת העיר גרודנו, פולין, אמם של פרופ' מנדל סטבורובסקי ומרדכי (מורי) סטאר. נכדותיה הקרויות על שמה הן: זהבה סטבורובסקי, רופאה בכירה בבית החולים "איכילוב", וגולדה שולקס-סטאר תושבת מלבורן באוסטרליה.
הנער נושא השק גם הוא לא זוהה בוודאות. אפשרות אחת היא שזהו ליאו אהרון אליעזר קרטוז'ינסקי, שנספה באושוויץ זמן קצר לאחר מכן. הוא זוהה על ידי אחותו, שאף היא עלתה לישראל; אפשרות נוספת היא שזהו הארי-חיים נישוור.
החייל הגרמני
החייל הגרמני המכוון את נשקו הוא יוזף בּלֶשֶה (Blösche), רוטנפיהרר (רב-טוראי) אס אס שנודע לשמצה באכזריותו. לאחר המלחמה הוא שהה בשבי הסובייטי, ונפצע בתאונת עבודה על ידי קרון משא, שבעקבותיה פניו עוותו ללא הכר. עובדה זו סייעה לו להתחמק מעונש, והוא אף הקים משפחה. רק ב-1967 התגלתה זהותו האמיתית, והוא נעצר ונחקר על ידי השטאזי. בחקירתו הוא רשם על גב התמונה כי: "התמונה מראה כיצד אני כאיש גסטפו בגטו ורשה יחד עם קבוצה של אנשי אס אס מוציאים קבוצה גדולה של יהודים מבניין. מדובר בעיקר בנשים, ילדים וזקנים... משם הועברו לתחנת הרכבת באומשלגפלאץ". הוא נשפט בגרמניה המזרחית, נמצא אשם במעורבות בשילוח מאות אלפים מיהודי הגטו וברציחתם של אלפי יהודים, ונידון למוות שבוצע בירייה על ידי כיתת יורים ב-29 ביולי 1969.
מעמד התמונה
תמונת הילד היהודי מגטו ורשה נבחרה על ידי "ידיעות אחרונות" כאחת התמונות הבולטות של המאה ה-20, תחת הכותרת: "שואה 1939–1945", "נקמת דם ילד קטן" כתב חיים נחמן ביאליק, "עוד לא ברא השטן".
העיתון האיטלקי "קוריירה דלה סרה" בחר בתמונת הילד היהודי כאחת מתמונות המאה (ערב חג המולד 1999), והציע להציב עותק שלה בכל בית ספר באיטליה. "מבט אחד אל תוך עיניו של הילד מסביר טוב יותר ממאה שיעורים והרצאות את מה שיש ללמוד". תמונה זו יחד עם התמונה המתארת את נחיתתו של האדם על הירח נבחרו על ידי קוראי העיתון כצילומים החשובים ביותר של המאה העשרים. (התמונות הוצגו בעמוד הראשון בגיליון החגיגי).
עידו כהן
עידו כהן הוא נהג מרוצים ישראלי המתחרה באליפות הפורמולה 3.
קריירת מרוצים
בשנת 2019 התחרה בשני הסבבים האחרונים של אליפות היורופורמולה, כנהג אורח של קבוצת Carlin. בעונת 2020 התחרה באליפות באופן מלא ודורג במקום השביעי.
כהן ייצג את נבחרת ישראל במשחקי הספורט המוטורי, שהתקיימו בנובמבר 2019 באיטליה. הוא התחרה בקטגוריית הפורמולה 4, ניצח את מרוץ הדרוג וסיים במקום ה-13 במרוץ עצמו.
אליפות הפורמולה 3
בתחילת אוקטובר 2020 השתתף כהן, עם קבוצת Carlin, במבחני תום-עונה של אליפות הפורמולה 3 שנערכו בברצלונה. בהמשך החודש השתתף בסבב המשבחנים השנים שהתקיים בחרס. לקראת פתיחת עונת 2021 הוחתם בקבוצה. את העונה סיים במקום ה-24, ללא נקודות.
לקראת עונת 2022 עזב את קבוצת Carlin וחתם בקבוצת Jenzer Motorsport.
חיים אישיים
עידו הוא בנו של עמיחי (עמי) כהן, מבעלי חברת התעופה הייונית "בלו בירד איירווייז".
יוהא קנקונן
יוהא מאטי פלרבו קנקונן (בפינית: Juha Matti Pellervo Kankkunen; נולד ב-2 באפריל 1959 בלאוקה, פינלנד) הוא נהג ראלי פיני. הקריירה שלו באליפות העולם בראלי נמשכה מ-1983 ועד 2002. הוא ניצח ב-23 מרוצים וזכה בתואר אלוף העולם ארבע פעמים. שני הישגים אלו היו בזמנם שיאים באליפות זו. מאז, טומי מקינן הפיני הצליח להשוות את השיא של זכייה בארבעה תארים והן סבסטיאן לב וסבסטיאן אוז'ייה הצרפתים הצליחו מאז לזכות במספר תארים גדול יותר. הוא עדיין מחזיק בשיא של לקיחת תארים עם שלושה יצרנים שונים. אוז'ייה הצליח להשוות את השיא של לקיחת שני תארים ברצף עם יצרנים שונים.
קנקונן חתם בטויוטה בשנת 1983 והשיג את הניצחון הראשון שלו באליפות העולם בשנתו השלישית בקבוצה. ביצועיו הביאו את פיג'ו, אלופת היצרנים באותו הזמן, להחתימו לעונת 1986, וכבר באותה שנה הוכתר למה שהיה נכון לאותו הזמן כ"אלוף העולם הצעיר ביותר בהיסטוריה של האליפות". כשפיג'ו פרשה מהאליפות עם ביטולה של קטגוריה B, עבר קנקונן ללנצ'יה והפך לנהג הראשון שהצליח להגן בהצלחה על תואר האליפות. לאחר שנתיים בטויוטה חזר ללנצ'יה וזכה בתואר השלישי, שוב שיא באליפות עד לאותו הזמן, בשנת 1991.
בשנת 1993, הצטרף קנקונן מחדש לטויוטה וזכה בתואר הרביעי שלו. בעקבות הפסילה של טויוטה ב-1995 והרחקה ל-12 חודשים לקח קנקונן הפסקה ולא חזר להשתתפות סדירה באליפות עד שהצטרף לפורד במחצית עונת 1997 כשהחליף את ארמין שוורץ. לאחר שעבר לסובארו ב-1999, השיג קנקונן את הניצחון הראשון שלו אחרי חמש שנים. לפני פרישתו בתום עונת 2002, הוא התחרה במשרה חלקית עבור קבוצת יונדאי.
הישגיו של קנקונן מחוץ לאליפות העולם בראלי כוללים את הזכייה בראלי דקר ב-1988 ואת הניצחונות במרוץ האלופים ב-1988 וב-1991. לאחר פרישתו מראלי, עבר לעבוד בתחומי העסקים והפוליטיקה. בשנת 2007 קבע קנקונן שיא מהירות על קרח עם בנטלי קונטיננטל GT. בשנת 2011, הוא קבע שיא נוסף של 330.695 קמ"ש בבנטלי קונטיננטל קבריולה.
קריירה
קנקונן גדל בחווה המשפחתית באזור לאוקה במרכז פינלנד, ליד המסלול בו עובר ראלי פינלנד. אביו נהג בראלי ובמרוצי קרח כתחביב ולימד את יוהא איך לנהוג על מסלולי קרח. קנקונן החל לנהוג כשהיה בן שבע, וקיבל את המכונית הראשונה שלו בגיל 12. הוא השתתף לראשונה במרוץ ראלי ב-1978 ועשה את הופעת הבכורה שלו באליפות העולם בראלי פינלנד של 1979. קנקונן, שנהג בפורד אסקורט RS2000, סיים את המרוץ במקום ה-14. קנקונן אומן על ידי טימו מקינן, שהיה חבר של אביו. באפשרותו היה להתחרות לעיתים קרובות ולצבור ניסיון גם בזכות סיוע כלכלי של טימו יוהקי, מנהל עתידי של נהגים פינים רבים כגון טומי מקינן ומיקו הרוונן.
1986: פיג'ו
הופעותיו של קנקונן עם הסליקה הקנו לו את ההזדמנות להצטרף בעונת 1986 לקבוצה המובילה של פיג'ו, זו שזכתה עונה קודם לכן גם בתואר הנהגים עם טימו סלונן וגם בתואר היצרנים. קנקונן החליף בפיג'ו את ארי וטנן שעדיין התאושש מתאונה כמעט קטלנית במהלך העונה הקודמת. קנקונן ניצל את ההזדמנות שניתנה לו כשיחד עם הפיג'ו 205 T16 הוא משיג ניצחונות בראלי שוודיה, אקרופוליס וניו זילנד ומסיים על הדוכן בעוד שלושה אירועים. בראלי סן-רמו נפסלה פיג'ו מלהשתתף בטענה שחצאיות המכונית רחבות מידי. כשהגיע קנקונן לראלי האחרון, ראלי אולימפוס בארצות הברית שבאותו הזמן היה חלק מסבב האליפות, היה בפיגור של נקודה אחת אחרי מארקו אלן. קנקונן למעשה סיים אחרי מארקו שהוכתר לאלוף, אך זה החזיק בתואר במשך 11 ימים בלבד עד שערעורה של פיג'ו על הפסילה בסן-רמו התקבלה ובעקבותיה ההחלטה לבטל את התוצאות של תוצאותיו. בכך הפך קנקונן לאלוף העולם הצעיר בהיסטוריה של האליפות באותו הזמן. בתום עונה זו, בעקבות התאונה הקטלנית של הנרי טויבנן בראלי קורסיקה ועוד מספר אירועים מצערים שקרו במהלך העונה, בוטלה קטגוריה B. בעקבות החלטה זו, פרשה פיג'ו מאליפות העולם בראלי. היא חזרה לסבב רק כעבור למעלה מעשור.
1988-89: בחזרה לטויוטה
קנקונן בחר לחזור לטויוטה לעונת 1988. הוא סיים חמישי באירוע הראשון עם טויוטה סופרה טורבו בראלי ספארי. בהמשך הציגה טויוטה את הסליקה GT-4 ST165 ועד מהרה התברר שהמכונית סובלת מבעיות אמינות מה שלא אפשר לקנקונן להגן על תוארו. הוא פרש משלושה מרוצים ברצף בשל בעיות במנוע, עוד נעדר מאירועים נוספים ולבסוף סיים רק במקום ה-37 בדירוג הנהגים.
עם זאת, מחוץ לאליפות העולם בראלי היו לקנקונן הצלחות רבות. עם הפיג'ו 205 T16 הוא ניצח את ראלי דקר כבר בניסיונו הראשון, אחרי שמכונית הפיג'ו פיג'ו 405 T16 של עמיתו ארי וטנן נגנבה בזמן שזה הוביל את האירוע. קנקונן גם התחרה עם הפיג'ו במירוץ הפייקס פיק המפורסם בקולורדו וסיים שני אחרי וטנן. קנקונן גם ניצח במרוץ האלופים הראשון אי פעם תוך כדי שהוא גובר בגמר על אלוף העולם בראלי של 1985, טימו סאלונן, וכך הפך לאלוף האלופים הראשון.
עונת 1989 הייתה בסימן שיפור כשקנקונן וה-GT-4 ניצחו לראשונה בראלי אוסטרליה וסיימו במקום השלישי בקורסיקה ובבריטניה. התוצאות הביאו את קנקונן למקום השלישי באליפות הנהגים ואת טויוטה למקום השני.
1990-92: בחזרה ללנצ'יה
כאשר קנקונן השיג את הניצחון המיוחל עבור טויוטה, הוא כבר היה חתום על חזרתו ללנצ'יה לעונת 1990. במחצית עונת זו, קנקונן מצא עצמו רק במקום הרביעי באליפות כשטויוטה בראש עם הנהג החדש שלהם קרלוס סאינס. אף על פי שקנקונן חזר מאוחר יותר על הניצחון שלו באוסטרליה והוסיף סיום חמישי על הדוכן בסן-רמו, הוא לא הצליח להדביק את סאינס הדומיננטי וסיים את העונה במקום השלישי, ממוקם בין חבריו לקבוצה דידייה אוריול ואלוף העונה הקודמת מיקי ביאסיון. לנצ'יה אם כן סיימה כאלופת היצרנים בפעם הרביעית ברציפות.
בעונת 1991, קנקונן ניצח בראלי ספארי, ראלי אקרופוליס, ראלי אלף האגמים הביתי בפעם הראשונה ובראלי אוסטרליה בפעם השלישית ברציפות. כשהגיע לאירוע האחרון בבריטניה, היה בפיגור של נקודה אחת אחרי קרלוס סאינס בטויוטה. ניצחון במרוץ לפני קנת' אריקסון וסאינס, הפך את קנקונן לראשון שחתום על שלוש אליפויות מאז שאליפות העולם בראלי הוקמה בשנת 1973. 150 הנקודות שלו במהלך העונה עדיין מהווים שיא עבור מספר הנקודות הרב ביותר בעונה אחת. זו הייתה גם הפעם הראשונה ששני נהגים זכו כל אחד בחמישה ניצחונות במהלך עונה בודדת. במרוץ האלופים, הפך לנהג השני שזוכה פעמיים לאחר שניצח את אוריול בגמר.
בשנת 1992, קנקונן עמד על הדוכן בכל אחד מתשעת האירועים בהם השתתף, אבל ניצח רק בפורטוגל. הקרב שוב נמשך עד לרגע האחרון כשלפני הסיבוב האחרון הוביל על סאינס בשתי נקודות, ועל אוריול שהשיג מספר שיא של שישה ניצחונות, בשלוש נקודות. ניצחונו של סאינס באירוע בבריטניה לפני ארי וטנן וקנקונן, יחד עם פרישתו של אוריול, הקנו את התואר לסאינס.
1993-96: החזרה השנייה לטויוטה
לאחר שלנצ'יה פרשה מהאליפות בתום עונת 1992, חזר קנקונן לטויוטה שכעת הריצה את הסליקה GT-4 ST185 שאיתה גבר עליו סאינס בעונה הקודמת. למרות שבאמצע העונה היה צריך להחליף שני נווטים לאחר שהנווט הקבוע שלו יוהא פירונן סבל מדימום מוחי, הצליח קנקונן לזכות בתואר הרביעי שלו על ידי ניצחונות בחמישה מתוך עשרה אירועים בהם השתתף. הוא ניצח בראלי ספארי עם פירונן, בראלי ארגנטינה, אוסטרליה ובריטניה עם הנווט ניקי גריסט, ובראלי פינלנד עם דניס ג'ירודה. ניצחונו של קנקונן בבריטניה היה ניצחונו ה-20 בקריירה, ובכך שבר את שיאו של מרקו אלן כמחזיק בשיא מספר הניצחונות בסבב. קנקונן, יחד עם אוריול שהגיע למקום השלישי באליפות הנהגים, הביאו לטויוטה את אליפות היצרנים, הראשון עבור יצרן יפני.
את עונת 1994, החל קנקונן בצורה טובה עם מקום שני במונטה קרלו וניצחון בפורטוגל. בראלי ספארי הוא הוביל אבל התרסק לאחר שנתקל בבור ב-180 קמ"ש. באמצע העונה, קנקונן הוביל את הטבלה יחד עם סאינס בסובארו אבל כמה תוצאות גרועות שהגיעו לאחר מכן, הוציאו אותו מההתמודדות. את העונה סיים קנקונן אחרי אוריול וסאינס כשהראשון, בן קבוצתו, לוקח את האליפות.
ב-1995, כשנותרו שני אירועים לסיום העונה, היה קנקונן בראש הטבלה כשהוא מוביל ב-7 נקודות על קולין מקריי מסובארו. באירועי בקטלוניה הוביל קנקונן בכמעט דקה שלמה על סאינס ומקריי והיה נראה שהוא בדרך לניצחון הראשון על אספלט ולקטוף את התואר החמישי שלו. עם זאת, טעות שלו או של גריסט הנווט גרמה לתאונה ולפרישה מהאירוע. לאחר האירוע, טויוטה נמצאו אשמים בשימוש בתצורה לא חוקית של מגביל הטורבו. הקבוצה קיבלה הרחקה מאליפות העולם ל-12 חודשים. מנהגי טויוטה, אוריול, קנקונן וארמין שוורץ נשללו כל הנקודות. נשיא ה-FIA באותו זמן הצהיר שאין בצעד זה לרמוז שהנהגים ידעו על העבירה. בעונה שלאחר מכן התחרה קנקונן עם קבוצות פרטיות של טויוטה בשלושה מרוצים בלבד וסיים רביעי בשוודיה, שלישי באינדונזיה ושני בפינלנד. בעונה זו גם נפרדו דרכם של קנקונן וגריסט שהצטרף למקריי.
1999-2000: סובארו
בשנתו הראשונה של קנקונן עם קבוצת סובארו והאימפרזה WRC, הוא השיג ניצחונות בארגנטינה, ניצחון ראשון שהגיע לאחר חמש שנים כשהוא גובר על בן קבוצתו ריצ'רד ברנס ב-2.4 שניות בלבד, ובפינלנד, שוב לפני ברנס. הניצחון בפינלנד התברר לבסוף כניצחונו האחרון של קנקונן באליפות העולם. למרות סיום נוסף של מקומות 1 ו-2 לסובארו גם בבריטניה, איבדה סובארו את כתר אלופת היצרנים לטויוטה בארבע נקודות וזו גם הייתה העונה השלישית ברציפות בה סיים קנקונן במקום הרביעי בדירוג הנהגים בעוד טומי מקינן משווה את שיאו של קנקונן עם אליפות רביעית. עונת 2000 הייתה אכזבה. התוצאה הטובה ביותר של קנקונן הייתה מקום שני בראלי ספארי מאחורי ברנס. עם רק עוד שני סיומים על הדוכן. הוא סיים את עונת 2000 במקום השמיני בלבד.
קריירה מאוחרת יותר
קנקונן לא המשיך בסובארו ובעונת 2001 התחרה במירוץ אחד בלבד, בפינלנד, עם יונדאי. הוא פרש מהמרוץ לאחר שהיונדאי אקסנט שלו סבלה מכמה בעיות טכניות. לעונת 2002 קיבל הצעה מיונדאי להשתתף בעונה מלאה של 14 מרוצים, הצעה אותה דחה והיא שונתה כדי לכלול רק את 9 מרוצי העפר. למרות שיונדאי הציגו דור מחודש של האקסנט, הקבוצה לא הצליחה לאתגר את הקבוצות המובילות: פיג'ו, פורד וסובארו. המקום החמישי של קנקונן בראלי ניו זילנד היה הישגו הטוב ביותר בעונה. עם זאת, קנקונן והנהגים במשרה מלאה, פרדי לואה וארמין שוורץ, הביאו ליונדאי את המקום הרביעי בדירוג היצרנים, המיקום הטוב ביותר אליה הגיעה יונדאי עד אותה תקופה. קנקונן פרש מאליפות העולם בראלי בתום אותה עונה.
קנקונן השתתף בראלי פינלנד של 2010 לציון יובל השישים של האירוע. יחד עם הנווט יהוא רפו, קנקונן, כעת בן 51, סיים את המרוץ במקום השמיני המרשים כשהוא נוהג בפורד פוקוס WRC של קבוצת אמ-ספורט.
חיים אישיים
קנקונן מתגורר כיום במונקו אבל מבלה לעיתים גם בחווה המשפחתית שלו בלאוקה הכוללת בית כפרי גדול ומאות דונם של קרקע. יש לו אוסף מכוניות גדול, הכולל 6 מכוניות פרארי כגון F40 ו-288GTO, כמו גם את כל ארבע מכוניות הראלי איתן זכה באליפות העולם. קנקונן ואשתו פיריו הגישו בקשה לגירושין בשנת 2008. יש להם שני בנים בשם טינו וניקו.
Banca Mediolanum
בנקה מדיולאנום (באיטלקית: Banca Mediolanum) (סימול: BMED) היא בנק, חברת ביטוח וחברת ניהול השקעות הפועלת בעיקרב איטליה. החברה רשומה בבורסה איטליאנה ומהווה חלק של מדד שלה FTSE MIB. הוא מהווה חלק של Gruppo Mediolanum שהוקמה בשנת 1982 וכ-40% ממניות הקבוצה הנמצאות בבעלות משפחת דוריס.
היסטוריה
הבנק הוקם על ידי אניו דוריס בשנת 1997 והוא גם כיום מהווה מחזיק מנות חשוב של הבנק. בנוסף לשירותים באיטליה, הבנק פתח סניפים בספרד וגרמניה. בין חברות בתחום הפיננסי הוא דורג במקום השישי באיטליה. בשנת 2020 נכסי הבנק הגיעו לכ-87 מיליארד יורו.
כ-30% ממניות הבנק הן בשליטת משפחת ברלוסקוני, ובידי משפחת המייסד כ-29%. בשנת 2016 הוחלט שהבנק לא יהיה תחת פיקוח ישיר של הבנק המרכזי האירופי.
אשלי המילטון
אשלי המילטון (נולד ב-28 בספטמבר 1988) הוא כדורסלן בריטי, המשחק בקבוצת פלימות' ריידרס מליגת העל הבריטית.
ביוגרפיה
אשלי המילטון נולד ב-28 בספטמבר 1988 בעיר לונדון שבבריטניה.
קריירה במכללה
המילטון החל את הקריירה שלו בספרד עם גראן קנריה וטנפה וסינדריו. בשנת 2008 הוא עזב את ספרד על מנת לשחק כדורסל קולג' באוניברסיטת לויולה מרימאונט עם אריות לויולה מרימאונט. בתום עונת הבוגרים שלו העמיד המילטון ממוצעים של 11.0 נקודות, 5.6 ריבאונדים, 0.68 חטיפות ו-0.64 אסיסטים למשחק ב-22 משחקים.
קריירה מקצועית
לאחר שלא נבחר בדראפט 2013 של ה-NBA, המילטון הצטרף ל-VL Pesaro מהסרייה A ב-20 בספטמבר 2013. הוא התפטר אחרי חודש. לאחר מכן חתם בוויולה רג'יו קלבריה להמשך העונה.
בשנת 2014 הוא חתם בצ'רקסקי מאנקיז, ובסוף העונה הצטרף לסגסה לפלייאוף הלבנוני.
ב-4 בדצמבר 2019 חתם עם Básquet Coruña. הוא העמיד ממוצעים של 11.8 נקודות ו-5.2 ריבאונדים למשחק. ב-1 בספטמבר 2020 הוא חתם בפלימות' ריידרס מליגת הכדורסל הבריטית.
עקבה (מחוז)
מחוז עקבה (ערבית: محافظة العقبة) הוא אחד משנים עשר המחוזות של ירדן. הוא גם ממוקם בדרום-מערב המדינה ובירתו היא העיר עקבה. המחוז מחולק לשלוש נפות.
המחוז הוא המוצא היחיד של ירדן לים, על כן הוא אחד המחוזות החשובים ביותר במדינה מבחינה כלכלית. עם הקמת המדינה המוצא הימי שלה מעקבה היה מוגבל. בשנת 1965 חתם המלך חוסיין על הסכם חילופי שטחים בין ירדן לערב הסעודית בו ויתרה ירדן על כ-6,000 קמ"ר (מעל 6% משטח הממלכה), בעיקר שטחי מדבר בפנים היבשה, תמורת רצועת חוף של 12 קילומטרים דרומית לעיר עקבה, דבר שאפשר לה להרחיב את העיר ונמל שלה ולהקל על יבוא ויצוא סחורות דרך הים האדום. הנמל הוא השער העיקרי של ירדן ליבוא ויצוא סחורות. האזור התעשייתי נמצא הרחק מאזור המלונות כך שפגיעתו בתיירות היא מזערית, שכן אוכלוסיית המחוז תלויה מאוד בתיירות כמקור הכנסה.
מוניקה אנגל
מוניקה אנגל (ברומנית: Monica Anghel; נולדה ב-1 ביוני 1971) היא זמרת רומנייה.
עקבה (מחוז)
הממצא הארכאולוגי החשוב ביותר במחוז היא העיר העתיקה פטרה, בירת הנבטים. העיר ממוקמת על המדרון המזרחי של הור ההר בערבה. הבדואים בני המקום מאמינים כי במקום זה הכה משה בסלע וכאן נקברה אחותו מרים הנביאה ואחיו הבכור אהרון הכהן.
מוניקה אנגל
ביוגרפיה
אנגל נולדה בבוקרשט ולמדה בבית ספר למוזיקה.
עקבה (מחוז)
נפות
המחוז מחולק לשלוש נפות:
מוניקה אנגל
ביוגרפיה
ב-1996 זכתה בסלקציה נציונלה עם השיר "Rugă pentru pacea lumii" אך לבסוף השיר לא עבר את תהליך הסינון של הוועדות הפנימיות ולא לקחה חלק באירוויזיון באותה שנה.
ב-1996 גם זכתה בפסטיבל הבמה המוזהבת.
היא דיבבה בדיבוב הרומני של הרקולס.
ב-2002 זכתה בפעם השנייה בסלקציה נציונלה כשביצעה ביחד עם הזמר מרצ'ל פאבל את הדואט "Tell Me Why". באירוויזיון 2002 שנערך בטאלין הגיעו למקום ה-9.
אפלס
אפּלס (ביוונית: Ἀπελλῆς; המאה הרביעית לפני הספירה) היה צייר נודע בתקופת יוון העתיקה. פליניוס הזקן (המאה הראשונה לספירה), שחלק ניכר מהידע של החוקרים המודרניים על אמן זה מגיע מכתביו (תולדות הטבע 35.36.79–97 ופאסים), דירג אותו ככזה שעולה על האמנים הקודמים לו ועל אלו שהגיעו אחריו. הוא תארך את אפלס לאולימפיאדה ה-112 (332–329 לפנה"ס), כנראה מכיוון שיצר דיוקן של אלכסנדר מוקדון.
ביוגרפיה
אפלס ככל הנראה נולד בקולופון באיוניה, הוא למד לראשונה תחת אפורוס מאפסוס, אך לאחר שזכה לפרסום מסוים הוא הפך לתלמיד של הצייר פמפילוס בסיקיון. כך שילב את היסודיות של הדורים עם החן של האיונים. הוא נמשך לחצרו של פיליפוס השני, מלך מוקדון, אשר צייר אותו ואת בנו אלכסנדר מוקדון הצעיר. הוא צייר אותם בהצלחה כה רבה עד שהפך לצייר החצר המוכר של מוקדון. הכתבים מתארים שאפלס צייר את ניצחונותיו של אלכסנדר ואת דיוקנו, כמו זאוס אבי-האלים האוחז ברק בידו. מאות שנים מאוחר יותר, פלוטרכוס היה מאלה שפחות התרשמו מאפלס וציין שהוא לא הצליח לשחזר במדויק את הצבע של אלכסנדר: "הוא גרם לעור הפנים של אלכסנדר להיראות כהה מדי ושחום מדי, בעוד שמספרים לנו שהוא היה בהיר עור, עם גוון אדמדם בולט במיוחד על פניו וחזהו." חלק ניכר ממה שידוע על אפלס נגזר מפליניוס הזקן (תולדות הטבע, 35 לספירה). מיומנותו בציור הפנים האנושית היא המוקד של סיפור המקשר אותו למלך תלמי הראשון. תלמי, שהיה בעבר מצביא של אלכסנדר מוקדון, לא אהב את אפלס עוד מהתקופה ששניהם היו בפמליה של אלכסנדר. שנים רבות לאחר מכן, תוך כדי נסיעה בים, אילצה סערה את אפלס לעגון בממלכת תלמי המצרית. ליצן חצר של תלמי שוכנע על ידי יריביו של אפלס להעביר לאמן הזמנה מזויפת לסעוד עם תלמי. הגעתו הבלתי צפויה של אפלס הכעיסה את המלך. תלמי דרש לדעת מי נתן לאפלס את ההזמנה. בעזרת פיסת פחם מהאח צייר אפלס דמות על הקיר, שתלמי זיהה אותו מיד כליצן שלו, כבר עם משיכות הפחם הראשונות.
אפלס היה בן זמנו של הצייר פרוטוגנס, שהיווה עבורו השראה. פליניוס גם רשם אנקדוטה שעליה סופר בקרב אניני הטעם ההלניסטים של המאה הראשונה לספירה: אפלס נסע לביתו של פרוטוגנס ברודוס כדי להכיר את הצייר ששמע עליו כל כך הרבה. כשהגיע לסטודיו של פרוטוגנס, הוא נתקל באישה זקנה שסיפרה לו שפרוטוגנס יצא וביקשה מה שמו כדי שתוכל לדווח מי חיפש אותו. בהתבוננות בסטודיו בפאנל שהכין פרוטוגנס לציור, אפלס ניגש אל כן הציור, והרים מכחול ואמר למשרתת לומר לפרוטוגנס "זה בא ממני", וצייר בצבע קו דק במיוחד על פני הפאנל. כשחזר פרוטוגנס, והאישה הזקנה הסבירה מה התרחש, הוא בחן את הקו והצהיר שרק אפלס יכול היה לעשות עבודה מושלמת כל כך; לאחר מכן טבל פרוטוגנס מברשת בצבע אחר וצייר קו עדין יותר מעל הקו הראשון, וביקש משרתו להראות זאת למבקר אם יחזור. כשאפלס חזר, והוצגה לו תגובתו של פרוטוגנס, מתבייש בכך שהוא עשוי להשתפר, הוא שרטט בצבע שלישי קו עדין עוד יותר בין השניים הראשונים, ולא הותיר מקום לעוד מפגן של אומנות. כשראה זאת, הודה פרוטוגנס בתבוסה, ויצא לחפש את אפלס ולפגוש אותו פנים אל פנים.
פליניוס טען שהציור הזה היה חלק מהאוסף של יוליוס קיסר, אך נהרס כאשר אחוזתו של הקיסר על גבעת הפאלאטיום נשרפה.
אחד מציוריו המפורסמים של אפלס הוא ונוס עולה מהים (ונוס אנדיומדה). הציור אבד אך תיאור שלו קיים ב"תולדות הטבע" מאת פליניוס הזקן שם מוזכר שהצייר אפלס העסיק את קמפספה, פילגשו של אלכסנדר מוקדון, להיות המודל שלו. לפי אתנאיוס, הרעיון של ונוס עולה מהים נתן השראה לפרינה, שבתקופת החגים של האלאוסיניה והפוסידוניה, שחתה לעיתים קרובות עירומה בים. הציור הזה היווה השראה לציירים רבים אחריו בעיקר בתקופת הרנסאנס האיטלקי, ומאוחר יותר בתקופת הבארוק וברוקוקו, וכן בציור האקדמי של סוף המאה ה-19. לפי התיאורים אפלס התאהב בפילגש. אלכסנדר הסכים להחליף את הציור תמורת הפילגש. עוד מסופר שאפלס עבד על ציור של אפרודיטה מקוס, שגם היא מבוססת על קמפספה כאשר הוא מת, והציור נותר לא גמור כי לא ניתן היה למצוא איש בעל מיומנות מספיקה כדי להשלים אותו.
אחת הדוגמאות המפורטות ביותר בכתובים מתייחסת לציור בשם קלומי שבו אפלס הנציח אירוע טראומטי בחייו, שתואר על ידי לוקיאנוס, הסיפור שעמד מאחורי הציור היה האשמות שווא של אמן מתחרה כי אפלס לקח חלק בקונספירציה נגד תלמי הרביעי. בעקבות המשפט, בו אפלס כמעט הוצא להורג, הייתה לו ביקורת נוקבת כלפי מערכת הדין ועשיית הצדק. הוא צייר את המלך שהושפע מהרכילות ששמע למלך מידאס וכן תיאר את האמת עירומה וכי הצדק בא מידי שמיים. הציור לא שרד אבל תואר אבל תיאורו של לוקיאנוס היה כל כך מפורט עד שאמנים בתקופת הרנסס ניסו לשחזרו. אחד המשחזרים היה סנדרו בוטיצ'לי שקרא לציורו "הקלומי של אפלס". הפילוסוף הפירוניסט סקסטוס אמפיריקוס השתמש באפלס באנלוגיה לאופן שבו מושגת אטרקסיה (כלומר, חופש מהפרעות נפשיות). הרכישה של אטרקסיה הושוותה לתהליך שבו אפלס ניסה לצייר סוס. הוא רצה לייצג את הקצף שלו (במיתולוגיה היוונית, פוסידון יצר סוסים מקצף ים). הוא כל כך לא הצליח, עד שבזעם, הוא ויתר וזרק את הספוג שבו השתמש לניקוי מברשותיו על המדיום, והסימן שלו יצר את השפעת הקצף של הסוס.
יצירות
הציורים של אפלס (שאף אחד מהם לא שרד) כללו:
מספר מציוריו נלקחו לרומא (כולל ונוס עולה מהים) והוצבו שם לתצוגה פומבית; בשתי קומפוזיציות הכוללות דיוקנאות של אלכסנדר (קסטור ופולוקס עם ניצחון ואלכסנדר מוקדון, ודמות המלחמה עם ידיו קשורות מאחוריו בעקבות מרכבת הניצחון של אלכסנדר). הקיסר קלאודיוס החליף מאוחר יותר את פניו של אלכסנדר בפניו של סבו אוגוסטוס.
מורשת
אין ספק שאפלס היה אחד האמנים הנועזים והמתקדמים ביותר לתקופתו. התהילה שלו הייתה כזו שכמה ציירים איטלקיים מתקופת הרנסאנס חזרו על נושאיו, בתקווה שווא לתת מושג כלשהו על המהות שלהם. ייתכן שרפאל הציג את עצמו כאפלס בבית הספר של אתונה. סנדרו בוטיצ'לי ביסס שני ציורים - הולדת ונוס וקלומי של אפלס - על יצירותיו. המתמטיקאי בן המאה ה-15 לוקה פאצ'ולי, כאשר שיבח את עבודתו של לאונרדו דה וינצ'י במילאנו, כולל הסעודה האחרונה שלו, קבע שאפילו אפלס חייב כעת לפנות את מקומו ללאונרדו כאמן הגדול ביותר בהיסטוריה.
בשנת 1819, הציור ג'נרוסיטה ד'אלכסנדר, מאת ז'רום-מרטין לנגלואה, תיאר את סיפורו של אלכסנדר הגדול שהעניק את פילגשו, קמפספה לאפלס.
מרדכי סגל
מרדכי סגל (25 בדצמבר 1903–22 במרץ 1991) היה איש חינוך ישראלי, מייסד סמינר הקיבוצים ומהאבות המייסדים של החינוך הקיבוצי בישראל.
ביוגרפיה
בשנת 1939 הקים את סמינר הקיבוצים ועמד בראשו במשך שנים רבות. באותה התקופה גם עבר לקיבוץ גבעת חיים. בשנת 1973, כשהוא בן 70, פרש מניהול הסמינר והתמסר לעריכת השנתון "החינוך וסביבו" שיסד, ולעבודה בתו"ם - מרכז לתיעוד ולמעקב של החינוך הקיבוצי. בשנת 1991 נפטר, כשהוא בן 88 ונקבר בבית הקברות של קיבוץ גבעת חיים מאוחד.
חייו האישיים
נישא תחילה ליטה לבית קלייר וממנה היה אב לרחל ול (שנפל באימון טיס). נישואיו השניים היו ללינה לבית רוזנצוויג וממנה היה אב למיכל, רות ונעמי. סופרת הילדים מיריק שניר היא נכדתו, בתה של בתו רחל רבינוביץ מכפר גלעדי.
גבעת בייפאס
גבעת בייפאס (באנגלית: Bypass Hill) היא גבעה באזור חוף בורכגרווינק בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 660 מטרים מעל פני הים.
מקור השם
שמה של הגבעה ניתן לה על ידי משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד, אשר חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1957–1958.
טורזובקה
טורזובקה (בסלובקית: Turzovka, בהונגרית: Turzófalva- טורזופאלווה) היא עיירה בסלובקיה, בנפת צ'אדצה, במחוז ז'ילינה, בצפון המדינה, קרוב לגבול עם צ'כיה (חבל מורביה) ופולין. היא הוקמה בשנת 1598 על ידי פלטין ממשפחת המגנטים ההונגרים טורזו, אז המשפחה החזקה ביותר ב"הונגריה העליונה". בשנים 1958ו-1962 תושב המקום בשם מטוש לשוט דיווח שראה הופעות מרים אם ישו, בדומה לחזון לורד בצרפת והעיירה הפכה מאז לאתר עלייה לרגל עבור המאמינים הנוצרים הקתוליים. בשנת 1968 קיבל היישוב מעמד של עיר.
שם
שם היישוב נגזר מהפלטין ההונגרי גיירג' טורזו שהקים אותו בשנת 1598.
מיקום והשטח
היישוב נמצא בקצה הצפון-מערבי של סלובקיה, קרוב לגבול עם הרפובליקה הצ'כית (הנמצא צפון-מערבית במרחק של 10 ק"מ). טורזובקה היא במרחק 14 ק"מ מערבית מצ'אדצה. בירת סלובקיה, ברטיסלבה, נמצאת במרחק 210 ק"מ דרומה. שטח היישוב הוא 34.911 קמ"ר העיר נמצאת במרכז ה "מיקרו-אזור" Horné Kysuce (קיסוצה ההרירית) וביורו-אזור בסקיד, המחולק בין סלובקיה, צ'כיה ופולין.
מבני נוף
היישוב שוכן במרכז החלק העילי של חבל קיסוצה, בעמק הנהר קיסוצה. מסביב לעיירה ולנהר משתרעים רכסי ההרים הבסקידים המערביים ויאבורניקי. (800-700 מ') העיירה עצמה היא בגובה 522 מ'.
אקלים
מזג האוויר בטורזובקה הוא יבשתי מתון, יחסית קריר בגלל הגובה. הקרירות מקשה על גידול עצי פרי.
תולדות היישוב תחת השלטון ההונגרי וההבסבורגי
תושביו הראשונים של היישוב היו אדם בונץ ועוד 40 מתנחלים שבאו מהיישוב השכן דלהה פוליה. (Dlhe Pol'e) השלטון הרשה לתושבים לבנות טחנת קמח, מנסרה, כנסייה ובית לכומר. בשנת 1602 הוציא הפלטין ג'יירג' טורזו תעודה שקבעה את גבולות היישוב. צוין בה כי שם היישוב היה בהתחלה "טורזובקה, או בשמה האחר פרדמיר" - (בלטינית: Turzovka aliter Predmir) במהלך השנים הוא נקרא בשמות סלובקים - טורזובה, טורזובקה, טורצ'ובקה, אבל גם בהונגרית - טורזופאלווה, או בשם הלטיני טורזווילה. בשנת 1614 הקים אותו ג'יירג' טורזו את הכנסייה הלותרנית. אחרי מותו של גיירג' טורזו בשנת 1616 השכיר בנו אימרה את היישוב למיקלוש אסטרהאזי., אחר כך ב-1649 לגאבור אילשהאזי ומאוחר יותר למשפחת ברני תמורת 7000 מטבעות זהב. ב-1674 כשמשפחת טורזו חזרה לדת הרומית -קתולית גם תושבי המקום הפכו לקתולים. בשנת 1720 פעלו ביישוב שמונה טחנות קמח. ב-1759 נבנתה כנסייה רומית-קתולית פרוכיאלית במקום הכנסייה הישנה. לפי הפנקסים שהונהגו בימי הקיסרית מריה תרזה (1780-1740), ב-1784 מנתה אוכלוסיית היישוב 4832 תושבים שגרו ב-864 בתים. ב-1828 מנתה העיירה 964 בתים עם 6569 תושבים. היישוב נכלל בנחלת ביטצ'ה ומושב האחראי עליו מטעם הבעלים היה בעיר השכנה ביטצ'ה. בטורזובקה התגורר אחראי על האסם -שנקרא "אובילניק" והאחראי על המזקקה המקומית -שנקרא "קליוצ'אר".במאה ה-17 התחילו להתקיים בעיירה ימי שוק. בנוסף לעבודה הכפויה, הקורווה באחוזת הבעלים, התפרנסו התושבים מגידול בקר וצאן, ייצור צמר וחוטים, קדרות, חטיבת עצים ביערות ותעשיית העצים. במאה ה-19 פעלו כבר בעיירה 15 טחנות קמח ו-16 מנסרות שייצרו קרשים ורעפי עץ. פעלה ביישוב גם מבשלת בירה. חלק מהתושבים היו בעלי מלאכה:סנדלרים, חייטים, קדרים, נפחים, אורגים, קצבים, בוני ומתקני תנורים וכו'. התושבים תמכו במתנדבים הסלובקים שהצטרפו למרד של אביב העמים בשנים 1848–1849. בשנת 1866 הגיעו לאזור 1500 מתנדבים של הלגיון ההונגרי של הגנרל הגולה גיירג' קלאפקה אולם האוכלוסייה המקומית הייתה אדישה כלפי מאבקם. במעבר ז'ילינסקי דרכם נחסמה על ידי כוחות אוסטריים. בשנת 1868 מכרה משפחת אסטרהאזי את אחוזת ביטצ'ה ללאופולד פופר ולאנדראש ואליגי. באותה שנה האוכלוסייה מנתה 7630 תושבים קתוליים ו-150 יהודים. ב-22 בנובמבר 1873 זכה היישוב למעמד של עיירה. ב-1870 נפתח בו סניף של דואר וב-1904 הונהג שירות טלגרף. ב-1896 התארגנו בו כבאים מתנדבים.
מלחמת העולם הראשונה
ב-9 ביולי 1914 נחנך קן הרכבת שחיבר את היישוב עם הכפר מקוב. בסוף המלחמה הוכה היישוב במגפת טיפוס בהרות שהרגה תחילה 500 תושבים ואחר כך עוד 450. בתום המלחמה הפך האזור לחלק מסלובקיה שהתחברה לצ'כיה במסגרת הרפובליקה הצ'כוסלובקית (1939-1918).
המדינה המשותפת עם צ'כיה, העצמאות ומלחמת העולם השנייה
ב-1939 נמנו 11,030 תושבים ב-1634 בתים. בימי הרפובליקה הצ'כוסלובקית הראשונה על אף מאמצים לפתח את תעשיית העץ, המשיך היישוב להיות נחשל עם בעיית אבטלה.ב--1939–1945 נפרד האזור תחת משטר הרפובליקה הסלובקית שהייתה גרורה של גרמניה הנאצית. בסתיו 1944 הייתה תחת כיבוש גרמני עד כניסת הצבא הסובייטי באביב 1945. בשנים 1941–1945 יושמה מדיניות רצח-העם נגד היהודים מיוזמת גרמניה הנאצית ובשיתוף פעולה של השלטון הפרו-נאצי הסלובקי.
בימי השלטון הקומוניסטי
בשנת 1954 חיו בעיירה 14000 תושבים. באותה שנה נפרדו מתוכה היישובים קלוקוצ'וב, קורניה ודלהה נאד קיסוצו (Dlhá nad Kysucou Korňa Klokočov ) מה שהפחית את מספר האוכלוסייה. בשנות המשטר הקומוניסטי הוחל ביישוב תהליך של תיעוש.
בו זמנית ב-1950 עברה החקלאות קולקטיביזציה והוקם קולחוז הקרוי בסלובקית JRD. בשנת 1964 הוא עבר לבעלות המדינה. ב-10 בדצמבר 1967 היישוב זכה שוב לזכויות של עיר והוכרז רשמית לעיר ב־1 בינואר 1968. עד אז יחד עם פטרז'לקה היה מהכפרים הגדולים בצ'כוסלובקיה. ב-1969 האזור נכלל לרפובליקה הסוציאליסטית הסלובקית במסגרת הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית הצ'כוסלובקית. בשנת 1990 הופל השלטון הקומוניסטי.. משנת 1993 עברה העיר לרשות הרפובליקה הסלובקית העצמאית.
אחרי המעבר לכלכלת השוק אחרי נפילת השלטון הקומוניסטי והיפרדות סלובקיה העצמאית מצ'כיה עבר היישוב קשיים כלכליים.
גברתנו מטורזובקה - הפיכת טורזובקה לאתר צליינות קתולית
בשנים 1958–1959 היערן המקומי מטוש לאשוט דיווח על כך שהחל מ-1 ביוני 1958 נתגלה לו בקרבת המזבח של "מרים הקדושה של עזרת הנצח" בגבעת U Obrozku גבעת זיווצ'ק (בגובה 736 מ') מראה אישה סמכותית אך מחייכת שהוא זיהה כמרים אם ישו. בעקבות ההתגלות שהה שלוש שעות במצב של אקסטזה ואחר כך גילה שהחלים מכל מחלותיו. אחרי התגלויות חוזרות שבהן התוודע למראות של מרים ושל נבואות יום הדין ב-8 בספטמבר 1958 (חג לידת מרים) עלה לראשונה עם קבוצת אנשים למקום ההתגלויות. בעקבות פעילותו נעצר לאשוט ואושפז בבתי חולים פסיכיאטריים. החוויות שמסר עליהן נבדקו על ידי פורומים של הכנסייה הרומית-קתולית שהכירה בהן כאותנטיות. בשנת 1967 בימי חג הפנטקוסט הקתולי דווח על עוד ארבעה מעשי נסים דומים. מאז הפכה העיירה לאתר צליינות קתולית. נבנתה בה קפלה לזכר האירועים.
דמוגרפיה
בשנת 2010 אוכלוסיית העיר הייתה 7,802 תושבים. מבחינה אתנית, רוב האוכלוסייה היא סלוביקת. המיעוטים החיים בה הם הצ'כים (0.75%) והצוענים (רומה) (0.27%).
לפי דתות, 92,74% צהתושבים עם נוצרים רומיים-קתוליים, 0,2% לותרנים והשאר לא הצהירו על שייכות דתית. (ב-2001 נספרו 1.1% אתאיסטים) בשנת 1869 חיו בעיירה 7630 רומיית-קתוליים ו-150 יהודים.
היהודים הראשונים
יהודים ראשונים התיישבו בטרוזובקה לכל המאוחר במחצית הראשונה של המאה ה-18. במפקד ב-1724 נספרו במקום יהודים אחדים. ב-1746 ברשימת המיסים של המחוז טרנצ'ין צוינו שתי משפחות יהודיות - אחת שבאה מפולין, והשנייה - ממורביה. ב-1767 גרה היישוב משפחה אחת בת שש נפשות. בראש עמד חנווני ששילשם בין מיסים אחרים, גם "מס סובלנות" מיוחד של 17 פלורין.
הקהילה היהודית
קהילה יהודית קמה בשנת 1798 והצטרפו אליה יהודים מהיישובים השכנים. הוקמו חבר תפילה, מקווה טהרה וחדר תלמוד תורה שבו הועסק מלמד. ב-1818 הוקמה בעיירה לשכת אוכלוסין אזורית לצורך שרשמה את היהודים מ-16 יישובים בסביבה. בשנות ה-1830 התגורר בעיירה מיעוט יהודי בן 150 נפשות. זו הייתה הקהילה היהודית הגדולה שבחבל קיסוצה. בשנת 1868 נספרו גם כן 150 יהודים לעומת 7630 תושבים רומיים קתוליים. ב-1869 עם פילוג יהדות הונגריה הבחרה הקהילה המקומית במעמד "סטטוס קוו" אולם כעבוד שנים מספר הכריזה עצמה ל"נאולוגית. בשנת 1895 נחנך בית כנסת חדש שנבנה בסגנון בנייה קלאסי. במימון בנייתו השתתפה גם המועצה המקומית של העיירה. בהמשך נבנו בית קהילה ובית ספר יסודי בן 5 כיתות שקיבל גם תלמידים מקרב הנוצרים. שפת ההוראה הייתה גרמנית וסלובקית. בשנת 1908 עדכנה הקהילה את תקנוניה. בשנות ה-1880 מנתה הקהילה 170 נפשות. בהמשך מספר היהודים הלך וירד בגלל עזיבה של צעירים אל הערים. בטורזובקה נולד ב-1864 הצייר היהודי ברתולד דומיניק ליפאי שהתפרסם כצייר דיוקנאות, היה מקורב לאפיפיור פיוס העשירי ותיווך את קבלתו של בנימין זאב הרצל לשיחה עם ראש הכנסייה הקתולית.
היהודים במלחמת העולם הראשונה ובימי צ'כוסלובקיה
בימי מלחמת העולם הראשונה גויסו כמה יהודים בעיירה לצבא האוסטרו-הונגרי. בסוף המלחמה ב-4 בנובמבר 1918 פרצו בטורזובקה מהומות אלימות נגד היהודים. הושחת רכוש רב, חנויות נבזזו, בתים הועלו באש. היהודים נמלטו זמנית. שבו בחסות הצבא הצ'כוסלובקי החדש, אולם אחרי שובם כשפרצה מגפת הטיפוס הקטלנית, האשימו את הרופא היהודי עלילת שוא שהרעיל את התרופות שנתן לחולים כנקמה על פרעות. בשנת 1922 מספר היהודים בעיירה היה 70 בלבד. יחד עם הסביבה נמנו בשנת 1922 120 (30 משפחות משלמות מיסים). בראש הקהילה עמד יעקב טאוב. השכיר היחיד של הקהילה היה השוחט שהיה גם שליח ציבור. הקהילה השתייכה לרבנות ז'ילינה. פעלו בה חברת קדישא וקם "אגודת נשים יהודיות". בשנת 1928 הצטרפה רבנות ז'ילינה לארגון הקהילות הליברלית "ישורון". בעיירה הייתה גם פעילות ציונית. בבחירות למועצה מקומית זכתה המפלגה היהודית לאומית 53 קולות ובמושב אחד במועצה. היהודים עסקו בעיקר במסחר ובמלאכה. הם ניהלו 6 חנויות למזון ולסחורות כלליות, 2 חנויות טקסטיל, 3 מחסני עץ וחומרי הסקה, 2 מחסנים לחומרי בניין, 2 בתי מרזח, אטליז, מספרה, המנסרה הגדולה של הוגו פרנקל (בה עבדו עשרות פועלים). עם היהודים נמנו גם רופא, רוקח, עורך דין ונוטריון וטכנאי שיניים.