cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סוג'ורנר טרות'
שנים 1883-1850
ב-1850 קנתה את הבית הראשון שלה בנורת'המפטון במסצ'וסטס. באותה שנה היא נאמה בכמה כנסים למען זכויות נשים ונגד העבדות, ולראשונה הסיפור שלה התפרסם בעזרת חבר בשם ויליאם גריסון (William Lloyd Garrison). טרות' נדדה ממקום למקום, והטיפה נגד העבדות, בעד שוויון זכויות לנשים. היא נסעה לאוהיו, ניו אינגלנד, פנסילבניה, ניו יורק, מישיגן, אינדיאנה. ב-1857 היא קנתה בית ליד בטלקריק מישיגן, בקהילה רוחנית בשם הרמוניה. ב-29 באוקטובר 1864 היא נפגשה עם הנשיא אברהם לינקולן בבית הלבן, ועד 1867 היא הייתה פעילה בעיר וושינגטון בסיוע, הוראה ויישוב מחדש של עבדים משוחררים. ב-31 במרץ 1870 היא ביקרה את הנשיא יוליסס גרנט בבית הלבן. בין השנים 1870–1874 היא נאמה למען מתן אדמות לעבדים משוחררים, נגד צריכת אלכוהול וטבק, ונגד לבוש אופנתי. בין היתר היא נאמה במסצ'וסטס, קנזס, בולטימור, ניו ג'רזי, פנסילבניה, מישיגן, ניו יורק, אינדיאנה, אילינוי, מישיגן. היא מתה ב-26 בנובמבר 1883, בביתה במישיגן.
Sure Thing
נכון לינואר 2023, זכה השיר לכשלושה מיליון עותקים שנמכרו בארצות הברית והוענק לו תואר הפלטינה המשולשת מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
סוג'ורנר טרות'
The Narrative
בשנת 1850, יצא לאור הספר The Narrative of Sojourner Truth. הספר נכתב על ידי חברה גילברט אוליב (Olive Gilbert). הספר נכתב ביוזמתה של טרות', שלא ידעה קרוא וכתוב, ומטרתו הייתה לממן את המשכנתא שלקחה לקנית הבית שרכשה באותה שנה. במהדורות נוספות שיצאו, נכללו גם קטעי עיתונות, שירים, מאמרים ומכתבים. הספר משמש כאחד העדויות היחידות הקיימות המתעד את חייהם של עבדים מהצפון מנקודת מבטם.
Sure Thing
מוזיקה ומילים
מבחינה לירית, מיגל משתמש באנלוגיות כדי להביע את עניין האהבה שלו, כגון "את הגיר / ואני יכול להיות הלוח שלך" ו"אם אני המילים, מותק / את יכולה להיות הפתק".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ פורסם ב-17 בינואר 2011, בוים על ידי הייפ ויליאמס וצולם בהונולולו שבהוואי.
רמיקסים
ברמיקס הרשמי משתתף הראפר פושה טי.
ליל ויין פרסם רמיקס משלו לשיר במיקסטייפ Sorry 4 the Wait ב-13 ביולי 2011.
הפארק הלאומי מורן טרואה פיטון
גאוגרפיה ואקלים
הפארק משתרע בין גבהים של 500 עד 1,220 מטר ומגיע לשיאו בפסגת "מורן טרואה פיטון" הנישאת לגובה של 1,342 מטר במרחק של שמונה ק"מ בלבד מחוף הים. הנוף מאופיין בצוקים געשיים תלולים ובעמקים עמוקים. בתחומי הפארק שוכן "עמק השממון" (Valley of Desolation או Grand Soufriere) שצורתו כשל אמפיתיאטרון ובו שוכנים כ-50 פומרולות (Fumarole), מעיינות חמים, גייזרים וכן "האגם הרותח" השני בגודלו בעולם, שטמפרטורת מימיו מגיעה ל-95°C. העמק מנוקז על ידי נחל פואנט מולאטר (Pointe Mulatre) הזורם אל האוקיינוס האטלנטי שבמזרח. בפארק שני אגמי מים מתוקים - אגם בורי (Boeri) השוכן בלועו של הר געש כבוי ואגם פרשווטר (Freshwater) שהוא הגדול באי. שני האגמים נוצרו לפני 25,000 עד 30,000 שנים ועומקם משתנה בהתאם לעונות השנה.
האקלים בפארק הוא טרופי ימי עם הבדלים קטנים במשרע הטמפרטורות בין היום ללילה ובין עונות השנה. טמפרטורות המקסימום נעות בין 27°C ל-28°C בעוד שטמפרטורות המינימום מגיעות ל-19°C עד 21°C. הלחות היחסית גבוהה ועומדת על 95% בדרך כלל, ורק לעיתים רחוקות יורדת מתחת ל-85%. כמות המשקעים השנתית מגיעה ליותר מ-7,600 מ"מ.
החי והצומח
בפארק חמישה אזורי צמחייה טבעית ואזור חקלאי קטן. יער העננים בגבהים שמעל 914 מטר, מכוסה כמעט תמיד בעננים, ושוררות בו טמפרטורות נמוכות, המלוות ברוחות עזות ובגשמים. באזור זה נפוצים השרכאים, שיחים שונים, טחב ועצים נמוכים המכוסים בחזזית. רצועת הצמחייה מתחת ליער העננים היא רצועת מעבר שבה עצים דקים ונישאים לגובה של 12 עד 15 מטר. מתחת לרצועה זו, ובגובה של מעל ל-610 מטר, משתרע יער הגשם ההררי המכוסה באפיפיט. מתחתיו ובגובה שמתחת ל-460 מטר משתרע יער הגשם הבוגר והמצחייה בו צפופה מאלה של הרצועות הגבוהות יותר. הרצועה התחתונה והאחרונה היא רצועת חורש הגשם המשני.
בפארק שבעה מיני יונקים, 50 מיני עופות, 12 מיני זוחלים, 12 מיני סרטנאים מספר מיני דו-חיים ומינים רבים של חרקים. כל היונקים היבשתיים הובאו אל הפארק ממקומות אחרים ובין היתר כוללים אלה עכברושים, חזירים, חתולים ומין של אופוסום.
בניין ויינרייט
בניין ויינרייט (באנגלית: Wainwright Building) הוא גורד שחקים השוכן ברחוב הערמונים 709, דאון טאון סנט לואיס, מיזורי, ארצות הברית. הבניין בן 10 קומות ומתנשא לגובה של 41 מטרים. הוא תוכנן על ידי האדריכלים דנקמר אדלר ולואיס סאליבאן ונבנה בין השנים 1890–1891. בניין ויינרייט נחשב כביטוי הראשון לפונקציונליזם בגורדי שחקים מוקדמים. הבניין נקרא על שמו של אליס ויינרייט, מבשל משקאות אלכוהוליים מקומי, קבלן בניין ומי שמימן את בנייתו.
הבניין רשום כנקודת ציון עירונית ולאומית ומתואר כ"אב טיפוס בעל השפעה רבה למבני משרדים מודרניים" על ידי המרשם הלאומי של מקומות היסטוריים. האדריכל פרנק לויד רייט כינה אותו "הביטוי האנושי הראשון של בניין משרדים גבוה מפלדה כאדריכלות".
במאי 2013, הוא הוזכר בסדרת סרטי התעודה That Changed America 10 של ה-PBS כאחד מ-10 המבנים ששינו את אמריקה, שתוכנן בידי לואיס סאליבן, "אבי גורדי השחקים".
רישוי, תכנון ובנייה
בניין ויינרייט הוזמן על ידי אליס ויינרייט, מבשל משקאות אלכוהוליים מקומי, מתוך צורך לחללי משרדים עבור ניהול אגודת מבשלי סנט לואיס. היה זה המינוי השני לתכנון מבנה רב קומות בסדר גודל זה של חברת האדריכלים "אדלר וסאליבן", אשר הגיעה להכרה בינלאומית לאחר הקמתו של בניין אודיטוריום בן עשר הקומות בשיקגו, שתוכנן בשנת 1886 והושלם בשנת 1889. הקומה הראשונה של בניין וויינרייט תוכננה כקומת מסחר לחנויות נגישות לרחוב, והקומה השנייה מלאה במשרדים ציבוריים נגישים ורחבים. הקומות העליונות תוכננו עם משרדים קטנים יחסית (נקראים גם משרדי חלות דבש (honeycomb)) והקומה העליונה שימשה כחלל טכני למכונות ומאגר מים.
קלואי סביני
קלואי סטיבנס סביני (באנגלית: Chloë Stevens Sevigny; נולדה ב-18 בנובמבר 1974) היא שחקנית, דוגמנית, מעצבת אופנה ובמאית קולנוע אמריקאית. את הקריירה שלה כשחקנית החלה בסרט "קידס" משנת 1995, שעבורו זכתה סביני לשבחי המבקרים. שנה לאחר, שיחקה בסרטו של סטיב בושמי "הפאב של השכונה" (1996), שביסס אותה עוד יותר כשחקנית בולטת בסצנת הקולנוע העצמאי. סביני משכה את תשומת לבם של המבקרים עם גילומה של לנה טיסדל (אנ') בסרט הדרמה "בנים אינם בוכים" (1999), עבורו קיבלה מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, לפרס גלובוס הזהב ולגילדת שחקני המסך.
לאורך שנות ה-2000, סוויני הופיעה בעיקר בתפקידי משנה במספר סרטים עצמאיים, כולל "אמריקן פסיכו" (2000), "דוגוויל" (2003) ו"הארנב החום" (2004). משנת 2006 עד 2011 גילמה סביני את ניקולט גרנט (אנ') בסדרה "אהבה גדולה" מבית HBO, שעליה זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר בשנת 2010. היא גם הופיעה בסרטי מיינסטרים כמו "פרחים שבורים" (2005) של ג'ים ג'ארמוש, ו"זודיאק" (2007) של דייוויד פינצ'ר.
בשנת 2012 כיכבה במיני-סדרה הבריטית "לפגוע ולהחטיא", ושיחקה בתפקיד משנה בסדרות הטלוויזיה "פורטלנדיה" (2013), בשתי עונות של הסדרה "אימה אמריקאית", ו"קשר דם" (2015–2017).
סביני עשתה את הופעת הבכורה שלה בבימוי ב-2016 עם הסרט הקצר "Kitty", ואחריו סרט קצר שני בשם Carmen" " (2017) . בשנת 2018 קיבלה תפקיד ראשי בגילומה של ליזי בורדן במותחן העצמאי "ליזי", ואחריו תפקיד ראשי נוסף בקומדיית האימה של ג'ים ג'ארמוש "המתים אינם מתים" (2019). סרטה השלישי כבמאית, סרט קצר בשם "White Echo", זכה בפרס דקל הזהב בפסטיבל הקולנוע בקאן לשנת 2019.
ביוגרפיה
סביני נולדה בספרינגפילד מסצ'וסטס שבארצות הברית, למשפחה נוצרית-קתולית. היא גדלה בעיירה דריאן (אנ') שבקונטיקט. אמה של סביני היא ג'נין (לבית מלינובסקי), ממוצא פולני-אמריקאי ואביה הוא הרולד דייוויד סביני רואה חשבון וצבע ממוצא צרפתי-קנדי, שמת ב-1996 כתוצאה מסרטן.
בילדותה גדלה סביני בבית קתולי מסורתי ולמדה ב"תיכון דריאן" (אנ'), בשעות הפנאי עבדה סביני כשמרטפית וכמנקה של מגרשי טניס בקאנטרי קלאב מקומי.
בנערותה נחשבה סביני לנערה מרדנית, כינתה את קהילת עיירתה כ"קהילת הגזע הארי" וניסתה פעמים רבות לברוח מ"ליגת הקיסוס" שבאזור מגוריה, בעברה הודתה סביני בשימוש בהלוצינוגן ונשלחה על ידי הוריה לפגישות "אלכוהוליסטים אנונימיים" במטרה להיגמל לאחר שהיו עדים להתמכרותה של סביני למריחואנה. סביני תיארה עצמה כילדה בודדה בתיכון שעיסוקיה מחוץ ללימודים היו בעיקר סקייטבורדינג עם אחיה הבכור והסתגרות בחדרה בעיקר לשם תפירת בגדים.
בגיל 18 עברה סביני לניו יורק, לשכונת ברוקלין במטרה לפתח קריירה בתחום שתמיד אהבה כילדה, תחום האופנה. פעם ברחוב התלהבה מהופעתה עורכת האופנה של מגזין הנוער "Sassy", והציעה לה להצטרף לעיתון. לאחר מכן דגמנה סביני למגזין "X-girl", קיבלה כתבה רחבה ב"ניו יורקר" והופיעה בקליפ של להקת הרוק "The Lemonheads".
קריירה
את קריירת המשחק שלה החלה סביני ב-1995 בדרמת הפשע של לארי קלארק "ילדים", בסרט גילמה נערה צעירה בשם ג'ני שמתגלה בגופה נגיף ה-HIV הגורם למחלת האיידס. ב-1998 הופיעה סביני בדרמה הקומית "ימי הדיסקו האחרונים" בתור אליס קינון, אישה צעירה שקטה ואינטליגנטית העובדת בתור עורכת ספרים במנהטן. אליס מנסה להיכנס ביחד עם חברתה שארלוט (בקינסייל) למועדון הכי מבוקש במנהטן במטרה למצוא בן זוג, לדאבונה היא עתידה לגלות שדווקא חברתה הטובה היא זו שגורמת לה לחוסר מזל עם בחורים.
בשנת 1999 לוהקה סביני לדרמת הפשע הרומנטית "בנים אינם בוכים" וגילמה את דמותה של לאנה טיסדל, אישה צעירה שמתאהבת בברנדון טינה (הילרי סוונק) מבלי לדעת שהתאהבה בטרנסג'נדר על אף מגע מיני בין השניים. על משחקה בסרט קיבלה סביני שבחים ממרבית מבקרי הסרטים בארצות הברית וכמו כן בפרס אינדפנדנט ספיריט. בנוסף, הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת זו על תפקידה.
בשנת 2000 שיחקה סביני בתפקיד משני במותחן האימה המבוסס על הרומן "אמריקן פסיכו", בסרט הופיעה סביני בתור ג'ן מזכירתו האישית של פטריק בייטמן (כריסטיאן בייל), איש וול סטריט שהופך לרוצח סדרתי. בנוסף שיחקה סביני בדרמת הטלוויזיה "אם הקירות האלה היו יכולים לדבר 2" הממשיכה את הסרט משנת 1996 את איימי המאהבת של סטודנטית צעירה בשם לינדה (מישל ויליאמס).
ב-2007 הופיעה סביני במותחן של דייוויד פינצ'ר "זודיאק", בסרט גילמה סביני את מלאני אשתו של צייר הקומיקס רוברט גרייסמית' (ג'ייק ג'ילנהול).
ב-2009 זכתה סביני בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה, על משחקה בסדרת הדרמה של HBO "אהבה גדולה".
ב-2011 השתתפה בקליפ לשיר "Make Some Noise" של להקת ההיפ הופ ביסטי בויז.
ב-2012 גילמה במיני-סדרת הדרמה הבריטית "לפגוע ולהחטיא" את מיה, טרנסג'נדר העובדת כרוצחת שכירה ומגלה כי יש לה בן מחברתה לשעבר (בתקופה שבה חיה עדיין כגבר). החברה לשעבר נפטרה מסרטן וביקשה בצוואתה כי מיה תהיה האפוטרופוסית של בנה ושל אחיו ואחיותיו.
בשנת 2014 שיחקה בסרט הפשע הביוגרפי "שוד ושבר" של הבמאי טריסטן פטרסון, אודות סיפורו של אדי דודסון, שבמשך שנה בלבד שדד מעל ל-60 בנקים.
בשנת 2015 כיכבה בעונה החמישית של הסדרה "אימה אמריקאית: המלון" מבית היוצר של ראיין מרפי עבור רשת FX Networks.
בשנת 2016 שיחקה בסרט "אהבה וידידות", קומדיה רומנטית בכיכובם של קייט בקינסייל וסטיבן פריי.
בשנת 2019 גילמה את אמהּ של נדיה בסדרה הקומית "בובה רוסית" שיצרה נטשה ליון לשירות הסטרימינג של נטפליקס. באותה שנה שיחקה בסרטו של ג'ים ג'ארמוש "המתים אינם מתים".
בשנת 2020 שיחקה בתפקיד הראשי של שרה וילסון בסדרת הטלוויזיה האמריקאית-איטלקית "אנחנו מי שאנחנו" של רשת HBO.
בשנת 2022 שיחקה במיני-סדרה "הנערה מפליינוויל" מבית רשת הולו, שם גילמה את לין רוי, אימו של הדמות הראשית, קונרד "קוקו" רוי.
חיים אישיים
בסוף שנות ה-90 יצאה סביני עם הזמר הבריטי ג'רוויס קוקר. היא ניהלה מערכת יחסים מתוקשרת עם הבמאי ומפיק הקולנוע הרמוני קורין שגם שיחקה בסרטיו "קידס" (1995), "גאמו" (1997) ו"Julien Donkey-Boy" (1999). שהסתיימה בסוף שנות ה-90.
לאחר מכן ניהלה סביני מערכת יחסים במשך שמונה שנים עם בסיסט להקת הנויז רוק " A.R.E. Weapons" מאט מק'אולי, שהסתיימה ב-2007.
בשנת 2018 סביני החלה לצאת עם מנהל הגלריה הקרואטי סינישה מאצ'קוביץ'. בינואר 2020, הוכרז שסוויני מצפה לילדה הראשון עם מאצ'קוביץ'. הם נישאו ב-9 במרץ 2020, וב-2 במאי 2020 היא ילדה את בנם הבכור.
צרברוטנדינוס קסנטומטוזיס
צרברוטנדינוס קסנטומטוזיס (אנגלית: Cerebrotendineous xanthomatosis, בקיצור CTX) היא מחלה תורשתית רציסיבית נדירה הגורמת לשקיעה של כולסטנול ברקמות של גוף החולה ובעקבות השקיעה במוח גורמת להידרדרות איטית של החולה עד למוות. הטיפול במחלה הוא בתרופות המכילות חומצות מלח CDCA שאף על פי שאין עבורן הוכחה ליעילות הטיפול במחלה הן נצפו כמעכבות את התפתחות המחלה במשך שנים רבות.
היסטוריה
המחלה תוארה לראשונה בשנת 1937 במאמר של לודו ון בוגארט, האנס שרר ועמנואל אפשטיין, שפורסם בצרפתית ותיאר חולה עם מחלה נוירולוגית, קטרקט, וכסנתומות גידיות, שרמת הכולסטרול שלו בנסיוב היה תקין, החולה סבל מדמנציה ובהמשך נפטר. במערכת העצבים שלו נמצא חומר דמוי כולסטרול שלא זוהה. המחלה נודעה אז כ"סינדרום ון בוגארט, שרר ואפשטיין" (Van Bogaert–Scherer–Epstein syndrome) או "spinal cholesterolosis".
בשנת 1968 דווח מנקס שבקרב החולים ב-CTX מצטבר כולסטנול בכל הרקמות בגוף. במיוחד, מצטבר הכולסטנול יחד עם כולסטרול במוח באופן הפוגע בתפקודו, וסביב הגידים במה שמופיע ככסנתומות. בעקבות זאת ניתן למחלה שמו הנוכחי. פיליפרט הסיק מכך שצרברוטנדינוס קסנטומטוזיס נובע מוויסות לא נכון של רמות הכולסטנול בדם.
שכיחות
המחלה נדירה מאוד וידועים כמה מאות מקרים בכל העולם (בשנת 2009 נכתב שיש מעל 250 מקרים מאובחנים בעולם). ייתכן שהמספר יותר גבוה כי יש הערכות שהאבחון של המחלה, בגלל נדירותה, הוא בחסר. המדינות העיקריות בה אובחן המחלה הם יפן, הולנד, ישראל וארצות הברית. בישראל זוהו עד שנת 2009 61 חולים במחלה. 50 מהחולים היו ספרדים, ברובם המוחלט יוצאי צפון אפריקה, בעיקר ממרוקו, ו-10 חולים הם דרוזים מירכא. שכיחות המחלה בקרב יוצאי צפון אפריקה הוא כ-1:10000 לידות
סימפטומים
המחלה מתקדמת בחולים שונים בקצב שונה ופוגעת בחולים שונים במערכות שונות. חלק מהתופעות השכיחות בקרב החולים הם:
איבחון
המחלה ניתנת לאבחון בבדיקת דם המזהה רמות גבוהות של כולסטנול בדם. אולם בגלל נדירות המחלה, לא נעשות בדיקות שגרתיות של רמת הכולסטנול בדם והאבחון במקרים רבים תלוי בתסמינים. המחלה ניתנת לאבחון גנטי, המומלץ לאוכלוסיות בסיכון.
טיפול
הטיפול ב-CDCA נחשב יעיל מאוד אם מגלים את המחלה בשלב מוקדם אך כיעיל הרבה פחות בקרב חולים שכבר התגלו בהם תסמינים נוירולוגים. בעשור השני של המאה ה-21 נרשמה באירופה תרופה המבוססת על CDCA כמיועד לטיפול ב-CTX ובעקבות זאת הוקפץ מחיר התרופה פי 10.
במהלך הטיפול נעשה מעקב אחרי רמות הכולסטנול בדם. אם ה-CDCA אינו מייצב את רמות הכולסטנול, נעשה שימוש בסטטין.
בישראל קיימים שני מרכזים לטיפול במחלה, במרכז רפואי שיבא ובמרכז הרפואי גליל בנהריה.
משה בן מכיר
רבי משה בן מכיר (או משה בן יהודה המכירי) היה ממקובלי העיר צפת במאה ה-16, עמד בראש ישיבה בעין זיתון, מחבר הספר סדר היום.
הישיבה בעין זיתים
ישיבתו של רבי משה בן מכיר שכנה בעין זיתון הסמוכה לצפת. על אופייה של הישיבה, תקנותיה ומנהגיה ניתן ללמוד מכמה איגרות שנשלחו לחוץ לארץ בבקשת סיוע כספי תוך שהן מתארות את סדרי הישיבה. מהאיגרות עולה שמבנה הישיבה היה אופייני לישיבות הספרדיות בתקופה זו. הישיבה הורכבה מתלמידי חכמים, "חברים מקשיבים", שהתכנסו ללמוד תורה יחד כאשר בראשם עומד "הראשון" או "החכם". האגרות שבידינו נשלחו בין השנים שנ"ח לשס"א (1601-1598).
על פי אזכורים שונים באיגרות ועל פי כתב יד המכיל את תקנות החבורה ניתן ללמוד שישיבתו של רבי משה בן מכיר פעלה באופן דומה לחבורות תלמידי חכמים אחרות, אשר הושפעו מהאווירה הרוחנית האינטנסיבית ומהמתח המשיחי ששרר באותה תקופה, ופעלו לקירוב הגאולה על ידי מעשי תשובה וסיגופים. הידועות שבין החבורות הן אלו של רבי שלמה אלקבץ, האר"י, רבי חיים ויטל ורבי אלעזר אזכרי; אולם בניגוד לחבורות אלו שעיקר עיסוקן היה בפעילות מיסטית של גילוי סודות ולימודם, חבורתו של רבי משה לקחה את צורת הלימוד המקובלת בישיבות הספרדיות והשתמשה בה כבסיס לפעילותה.
ישיבתו של רבי משה בן מכיר התקיימה בעין זיתים כנראה משנת ה'שמ"ב. בעקבות שוד של "אורחת ישמעלים" שעבר עליהם הם ברחו לצפת והישיבה עברה לצפת בשנת ה'שס"א (1601).
סדר היום
סדר היום הוא ספר הלכתי-קבלי המתאר על פי ההקדמה, את "הסדר שיעשה האדם בימיו ובלילותיו, בשבתות ובמועדים, סדר כל השנה בשבתו בבית ובלכתו בדרך, בשכבו ובקומו". הספר הודפס לראשונה בשנת שנ"ט (1599) על ידו חתנו של המחבר, רבי שלמה מור דוד, בעת ששהה בוונציה בשליחות לגיוס כספים עבור ישיבת חותנו, ושוב בשנת שס"ה (1605), גם כן בוונציה. הספר זכה למהדורות נוספות, והוא מהווה מקור למנהגים ולנוסחים שונים, בהם תפילת מודה אני שהוזכרה לראשונה בספר זה. בסוף הספר נדפס פירושו למשנת "בן חמש שנים למקרא" וביאור לספר קהלת. לספר פירוש הלכתי, בשם "אמרי ישראל" מאת הרב ישראל מאיר ברנר שיצא בשנת תשנ"ה ומביא השוואות בין ההנהגות המובאות בסדר היום לבין פוסקים שונים.
רונן רובין
רונן רובין מולייב (נולד ב-25 בינואר 1994), הידוע בשם ערוץ היוטיוב שלו רונן ג'יג'י (RonenGG), הוא יוטיובר, גיימר, יוצר תוכן, ואושיית רשת ישראלי.
קריירת היוטיוב
שמו של ערוץ היוטיוב הוא שילוב של שמו של רונן "Ronen", וביטוי הסלנג הנפוץ בקרב גיימרים "GG", שהם ראשי תיבות של "Good Game" (משחק טוב) שנהוג לומר בסוף משחק.
הערוץ של רובין בשנים הראשונות התמקד בעיקרו בתחום הגיימינג, אולם בהמשך רובין התחיל להעלות סרטונים אחרים כמו ולוגים, ביקורות אוכל ומתיחות.
הסרטון הראשון של רובין הוא שיר סאטירה. בהמשך הוציא רובין השירים נוספים ואף שירי עלבון (דיסים) על יוצרי תוכן ואנשים אחרים.
ב-30 בספטמבר 2017 העלה סרטון ראשון – פרודיה על היוטיובר מורט (ShadowSkrops).
ב-2 בדצמבר 2017 הגיע ל-10 אלף רשומים.
בשנת 2020 פתח חשבון טיקטוק ונכון לספטמבר 2022 יש לו 22.4 אלף עוקבים.
באוגוסט 2020 נעצר לטענתו על ידי משטרת ישראל בחשד להסתה ואיומים ברצח על ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו. בסרטון שפרסם הוא סיפר שעם מעצרו נתפסו גם הטלפון הסלולרי שלו ומחשבו האישי. בסיום החקירה התברר לדבריו כי הוא נפל קורבן למתחזה שביצע את הדברים תחת שמו והוא לבסוף שוחרר. לא נתפסו חשודים נוספים והתיק נסגר.
באוקטובר 2020 החל רובין להעלות סרטוני Among Us, שקידמו את הערוץ שלו לבין הערוצים הפופולריים בישראל.
בנובמבר 2020 הצטרף לקבוצת הספורט האלקטרוני Finest. בהמשך עזב את הקבוצה, וחזר אליה בשנית בספטמבר 2022.
ב-15 בדצמבר 2020 זכה בסרטון המצחיק של השנה לפי בחירת ישראל בידור גיימינג.
בכמה שידורים חיים שלו ובכמה סרטונים שהעלה, רובין דיבר על מה שכינה לדעתו כתופעת הפדופיליה בקרב יוצרי התוכן ביוטיוב בישראל, שלטענתו הלכה וגדלה.
חיים אישיים
רובין נולד בשנת 1994 להורים עולים מברית המועצות לשעבר. בשירותו הצבאי שרת כלוחם בגדוד 931 בחטיבת הנח"ל.
בדצמבר 2021, בזמן נופש בצרפת, הודיע רובין שהוא ובת זוגו, מיטל עטיה (המוכרת בשם Rainbow Queen), התארסו.
מפת הדרכים
מפת הדרכים הייתה תוכנית מדינית לפתרון הסכסוך הישראלי-פלסטיני. התוכנית הוצגה כמימוש החזון אותו הציג נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש הבן בנאומו ב־24 ביוני 2002. התוכנית הציעה פתרון הדרגתי, רב-שלבי ורב-שנתי לסכסוך הישראלי-פלסטיני, בפיקוח ובסיוע "הקוורטט", ויעדה היה יישוב סופי וכולל של הסכסוך הישראלי-פלסטיני עד שנת 2005. ראש ממשלת ישראל אריאל שרון הודיע על תמיכתו בתוכנית בנאומו בכנס הרצליה ה-3 בשנת 2002. התוכנית נכתבה במחלקת המדינה בבית הלבן ומנסחה העיקרי היה דייוויד סאתרפילד.
עיקרי התוכנית
להלן עיקרי מפת הדרכים:
בסופה של מפת הדרכים היו אמורים הצדדים לדון ולחתום על הסדר קבע, שיהווה הסכם שלום אמיתי וסופי בין הצדדים, מתוך תקווה שהסכם זה יוביל להכרה של כל העולם הערבי בזכותה של מדינת ישראל להתקיים.
שלבי מפת הדרכים
בשלב הראשון, שנועד להתחיל במאי 2003, היו הפלסטינים צריכים להתחייב להפסקה של האלימות, ולחדש את שיתוף הפעולה עם ישראל. בשלב זה היו אמורות להיערך רפורמות מדיניות ברשות הפלסטינית, ושני הצדדים אמורים להצהיר על מחויבותם לפתרון שתי מדינות לשני עמים ולהפסקת האלימות. הפלסטינים אמורים להילחם בטרור, מדינות ערב - להפסיק את מימון הטרור (המימון התגבר לאחר כמה שנים), וישראל - לסגת מהאזורים שנכבשו מאז ראשית האינתיפאדה. כמו כן, אמורה ישראל לפתוח בסיוע הומניטרי לרשות, להקפיא את הבנייה בהתנחלויות ולפרק את כל המאחזים שהוקמו לאחר מרץ 2001. שלב זה למעשה לא יושם מעולם במלואו, והפלסטינים והישראלים מעולם לא המשיכו לשלבים מאוחרים יותר בתוכנית.
בשלב השני, שנועד להתחיל עד דצמבר 2003, הייתה אמורה לקום מדינה פלסטינית עם גבולות זמניים, שתקיים משא ומתן בנושאים עקרוניים, וכן הייתה אמורה להתכנס ועידת שלום בינלאומית.
בשלב השלישי, שנועד להיות מיושם עד סוף 2005, היה צפוי להיחתם הסכם שלום קבע בין ישראל והפלסטינים, והסכם שלום בין ישראל לכל מדינות ערב.
תגובות ויישום מפת הדרכים
באופן רשמי, קיבלה הרשות הפלסטינית את מפת הדרכים ללא הסתייגויות.
גם ממשלת ישראל קיבלה באופן רשמי את מפת הדרכים, אך עם זאת היא הגישה לארצות הברית מספר הערות, במסמך שכותרתו "14 ההערות של מדינת ישראל למפת הדרכים". בין ההערות קיימות דרישות לא לדון במסגרת המשא ומתן בהתיישבות ביהודה ושומרון, במעמד הרשות הפלסטינית ומוסדותיה בירושלים, "הדגשת זכות ישראל להתקיים כמדינה יהודית שאליה תיאסר שיבת פליטים פלסטינים, כולל הצהרה פלסטינית בדבר ויתור על זכות השיבה" והתניה של התקדמות במתווה ב"הפסקה מוחלטת של הטרור האלימות וההסתה" ("על הרשות לחנך לשלום"). ארצות הברית הבטיחה להתייחס להערות של ישראל "באופן מלא ורציני", אך לא נתנה להם תוקף מדיני מחייב.
נודולה
נודולות מורכבות מחומרים שונים מאלה המרכיבים את הסלעים העוטפים אותן, והן עשויות להכיל סלע המורכב ממספר מינרלים או תרכיז של מינרל אחד בלבד. לדוגמה: נודולות של צור המורכבות מקוורץ או מכלקדון המצויות בסלעי גיר או קירטון המורכבים מן המינרל קלציט, נודולות של פוספוריט, גבס ועוד.
מפת הדרכים
תגובות ויישום מפת הדרכים
ישראל לא הקפיאה את בניית ההתנחלויות, ולא פירקה את כל המאחזים הלא חוקיים שהוקמו מאז, חלק מהם אף הכשירה בדיעבד.
נודולה
היווצרות
על קרקעית הים נוצרת בוצה של חומרים מן היבשה (חומרי בליה וסחף) ומן הים (שרידי בעלי חיים וצמחים).
מפת הדרכים
תגובות ויישום מפת הדרכים
הרשות הפלסטינית קיימה בחירות חופשיות ועשתה צעדים לכיוון של רפורמה מדינית ברשות.
נודולה
היווצרות
בבוצה זו מתרחשים תהליכי דיאגנזה (diagenesis): תהליכים פיזיקליים, כימיים וביוגניים המלכדים את הגרגרים לסלע באמצעות הידוק ודחיסה. תהליכים אלה חלים על המשקע הרך לאחר הרבדתו וגורמים להתקשותו.
מפת הדרכים
תגובות ויישום מפת הדרכים
על פי דו"ח שב"כ שמציין את התפלגות ההרוגים הישראלים מפעולות טרור פלסטיני בין השנים 2000–2008, חלה ירידה משמעותית במספר ההרוגים הישראלים משנת 2003. על פי הערכת צה"ל, הירידה במספר ההרוגים נבעה בין היתר מכך שתהליכי הבחירות לרשות הפלסטינית והתהדיאה כפו ריסון על ארגוני הטרור.
נודולה
היווצרות
נודולות נוצרות כאשר החומרים המצויים בבוצה אינם מתערבבים ומסתלעים בנפרד זה מזה, או זה בתוך זה, בו-זמנית.
מפת הדרכים
תגובות ויישום מפת הדרכים
בסופו של דבר, לוח הזמנים שהציבה מפת הדרכים כשל, מאחר שהיעד אותו הציבו לסיום הסכסוך, סוף שנת 2005 חלף, וכן לאחר הבנה שלא ניתן יהיה להגיע להבנות על עיקרי ההסכם.
נודולה
היווצרות
בצוקי הקירטון של ראש הנקרה מצויות נודולות רבות של צור: הגיר בבוצה יצר את סלעי הגיר והקירטון ואילו הסיליקה יצרה את נודולות הצור (ר' תמונות).
מפת הדרכים
תגובות ויישום מפת הדרכים
לאחר ההבנה כי לא ניתן יהיה להגיע להסכם מסודר עם הפלסטינים, הציע ראש הממשלה אריאל שרון צעד במהלך חד-צדדי מצד ישראל, שבא לידי ביטוי במהלך שנת 2005 בביצוע תוכנית ההתנתקות.
2013 ברוסיה
2013 ברוסיה הייתה השנה ה-22 להקמת המדינה לאחר פירוק ברית המועצות.
מדבר שור (ספר)
מדבר שוּר הוא ספר "דרושים" בענייני פרשת השבוע והמועדים שנכתב על ידי הרב אברהם יצחק הכהן קוק.
2013 ברוסיה
נפטרו
(קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2013)
מדבר שור (ספר)
הספר, הכולל דרשות מהשנים תרנ"ד-תרנ"ו, נכתב בשנים בהן שימש הרב קוק כרבה של העיירה זוימל בליטא, והוכן לצאת לאור בסיוון תרנ"ט (1899), בעת שכיהן כרב העיר בויסק בלטביה.
כתב היד של הספר נגנב מידי הראי"ה בשנות ה-20 והרב הנחה שלא לנסות לאתרו באמצעות פרסום הגנבה ברבים. הוא הוחזר בשנת ה'תשכ"ב בידי אלמוני לעורך הדין הירושלמי אלכסנדר אמדור, בנו של ירחמיאל אמדורסקי הלה העבירו לידי הרצי"ה. מסיבות שונות הספר לא יצא לאור עד שנת תשנ"ט בהוצאת מכון הרצי"ה. שלוש מהדורות של הקובץ דרשות הראי"ה לימים נוראים (שנות תשנ"ב-ג-ד) קדמו לו.
מבנה הספר
הספר מורכב משלושים ושמונה דרשות שונות, בענייני פרשת השבוע והמועדים, מלבד דרוש אחד שעוסק בהספד לרב יצחק אלחנן שנפטר באותם ימים.
בהקדמה לספר מסביר הרב קוק: "ידע (הקורא) נאמנה כי זולת ביאורי המאמרים מחז"ל ופרושי המקראות, עצם הדברים המה בעז"ה מושכלים וערוכים במועצות ודעת". כסיבה לכתיבת הספר, מדגיש המחבר כי אף על פי שהתעסק מעט במקצוע הדרוש, הוא רואה בדרכו דרך חדשה, שברוב ספרי הדרוש לא נמצאת.
שם הספר
מִדְבַּר שׁוּר הוא מקום בנדודי בני ישראל ממצרים לארץ המובטחת:.
בנוסף - שמו של הספר רומז על שם המחבר: שׁוּר פירושו הַבֵּט, וזה גם פירוש המילה קוּק ביידיש.
פול וייטמן
פול וייטמן (Paul Whiteman; קולורדו, 28 במרץ 1890 - דוליסטון, פנסילבניה 29 בדצמבר 1967) היה מנצח, מוביל תזמורת ג'אז ומוזיקה פופולרית ("ביג בנד"), מלחין ומעבד מוזיקלי. תזמורתו הייתה בין תזמורות הריקודים הגדולות והחשובות בשנות ה-20 וה-30, והוא כונה "מלך הג'אז".
חייו
וייטמן נולד בקולורדו והתחנך כנגן כינור קלאסי. במלחמת העולם הראשונה שימש כמנצח על תזמורת הצי. עם שחרורו ב-1918 הקים את תזמורתו הראשונה שהתמקדה במוזיקה פופולרית לריקודים שנדדה מסן פרנסיסקו דרך לוס אנג'לס והתמקמה לבסוף בניו יורק.
תזמורתו של פול וייטמן
וייטמן ייחס חשיבות רבה להצלחה מסחרית הן באולמות הריקודים, הן באולמות הקונצרטים והן במכירת דפי תווים, לפיכך כיוון את תזמורתו לפי טעם הקהל ודאג להיות פופולרי תמיד. זאת, לעיתים, על חשבון יצירתיות אמנותית ומוזיקלית. עם זאת, כיוון שהיה ביכולתו לשלם את המשכורות הגבוהות ביותר בתחום, ניגנו עבורו כמה מנגני הג'אז הבולטים של התקופה (בעיקר בגרסת ההרכב שמ-1927 ואילך) כאחים הנשפנים ג'ימי וטומי דורסי, ביקס ביידרבק (חצוצרה), ג'ו ונוטי (כינור), פרנק טראמבאואר (סקסופון), אדי לאנג (גיטרה), ג'ק טיגרדן (טרומבון), הזמרים בינג קרוסבי והוגי קרמייקל (שגם הלחין וכתב מילים לרבים מהקטעים המזוהים עם התזמורת) ואחרים. הוא גייס גם מוזיקאים אפרו אמריקאים בשעה שהדבר לא היה פשוט עקב מדיניות ההפרדה הגזעית.
בין השנים 1920 - 1932 העסיק וייטמן את פרד גרופה כפסנתרן ומעבד מוזיקלי קבוע. התזמורים העשירים של גרופה, אשר תזמר עבור וייטמן בין היתר את הרפסודיה בכחול של ג'ורג' גרשווין קנו לו שם בקרב מוזיקאי ג'אז ובשנת 1932 כינה אותו הניו יורק טיימס "ראש הממשלה של הג'אז". התזמורים והעיבודים של גרופה בהנחיית וייטמן היו מדויקים ומתוכננים ולא ניתן דגש לאלתור ולהבעה עצמית של הנגנים, לפיכך נטען שהתזמורת אינה תזמורת ג'אז במלוא מובן המילה.
בין הלחנים והיצירות שנוצרו עברו התזמורת ניתן למנות, בנוסף ל"רפסודיה בכחול" אותה הזמין מג'ורג' גרשווין, סטנדרטים ושירים נודעים כמו Ol' Man River ו- Smoke Gets in Your Eyes (ג'רום קרן), Mississippi Suite ו-Grand Canyon Suite (פרד גרופה), Mississippi Mud (ביקס ביידרבק) וכן Hot Lips, Wang Wang Blues, Willow Weep for Me ו-Wonderful One.
טינו רוסי
קונסטנטינו (טינו) רוסי (באיטלקית: Constantino (Tino) Rossi; 29 באפריל 1907 – 26 בספטמבר 1983) היה זמר ושחקן קולנוע צרפתי יליד קורסיקה. רוסי נחשב לאחד מגדולי הזמר הצרפתי. קול הטנור שלו, ותדמית "המאהב הלטיני" שרכש הפכו אותו לסמל רומנטי בזמנו. רוסי הקליט מאות תקליטים וכיכב בלמעלה מ-25 סרטים. בתקופת הכיבוש הנאצי במלחמת העולם השנייה פרחה הקריירה שלו, עד כדי כך שלאחר שחרור צרפת נחשד בשיתוף פעולה עם הנאצים, נעצר, והועמד לדין. לאחר אירועים אלו המשיך בקריירת הזמרה שלו, ואף זכה בערוב ימיו לאות לגיון הכבוד.
ביוגרפיה
רוסי נולד בעיר אז'אקסיו שבאי קורסיקה. בצעירותו ניגן ושר במקומות זעירים בעיר הולדתו, ולאחר מכן הגיע לעיר מרסיי ושר שם במועדונים המיועדים לנופשים בריביירה. בתחילת שנות ה-30 הגיע לפריז, ושם התגלה כישרונו וזכה להצלחה. הוא חתם על חוזה עם חברת "קולומביה רקורדס" והופיע לצד גדולי זמרי התקופה כלוסיין בואייה, דאמיה, מיריי הרטוש, ז'אן סבלון ואחרים.
פול וייטמן
תזמורתו של פול וייטמן
הקלטת השיר Ol' Man River מ-1928 בביצוע התזמורת של וייטמן והזמר האפרו-אמריקאי פול רובסון הוכללה בהיכל התהילה של פרס גראמי.
בשנת 1930 צולמה הלהקה לסרט "מלך הג'אז" (The King of Jazz).
טינו רוסי
ביוגרפיה
לשיא הצלחתו הגיע בתקופת הכיבוש הגרמני במלחמת העולם השנייה. בשנת 1943 הופיע בסרט המצליח "Mon amour est près de toi" וב-1944 בסרט "L'Île d'amour". זיהויו של רוסי עם שיתוף הפעולה הצרפתי עם הנאצים בזמן המלחמה הגיע לידי כך שבשנת 1943 הודיע התועמלן הפרו נאצי פיליפ אנריו, שפעל מטעם משטר צרפת של וישי, כי רוסי נדון למוות על ידי הרזיסטאנס בבית דין חשאי, ויש חשש לחייו. עם השחרור נעצר למספר שבועות בשל חשד לשיתוף פעולה, ולבסוף הואשם בכך ששיתף פעולה עם ארגון בשם "לגיון המתנדבים הצרפתי" שעסק במשלוח עובדי כפייה לגרמניה. במשפטו קיבל עונש קל וסמלי.
פול וייטמן
תזמורתו של פול וייטמן
ב-1935 ניגנה התזמורת במופע "ג'מבו", בהפקתו של בילי רוז, ששילב מחזמר עלילתי (על מנהל קרקס) והופעות קרקס.
טינו רוסי
ביוגרפיה
ב-1946 זכה שירו "Petit Papa Noël" להצלחה רבה ומכר למעלה מ-30 מיליון עותקים ברחבי העולם. השיר עודו אחד השירים האהובים בתקופת חג המולד בצרפת.
ב-1982 העניק לרוסי נשיא צרפת, פרנסואה מיטראן את אות לגיון הכבוד. באותה שנה הופיע רוסי בפעם האחרונה בסיבוב הופעות שנמשך שלושה חודשים. בשנת 1983 מת מסרטן הלבלב. גופתו הועברה לאז'אקסיו שם נטמן בחלקת הקבר המשפחתית.
ביקורו בישראל
ב־27 בדצמבר 1950 הגיע רוסי לנמל חיפה, לאחר שהוזמן לסיבוב הופעות בישראל. את סיבוב ההופעות ארגנה חברת אמרגנות של חיילים משוחררים, שביקשה עבורו אשרת כניסה, שאושרה כחודש קודם לבואו. כמה ימים לפני שהגיע החל גל של תגובות לפיהן אדם כרוסי, שהואשם בשיתוף פעולה עם הנאצים, אינו ראוי להופיע בישראל. בתגובה לכך מסר אמרגנו כי רוסי סירב להופיע בפני גרמנים, הופיע רק בפני עובדי כפייה צרפתים, הסתיר בביתו יהודים בזמן המלחמה, וסייע לרזיסטאנס בסכומי כסף גדולים. לטענת האמרגן רוסי אינו אדם פוליטי וכל עיסוקו הוא אך בזמרה ומשחק. רוסי הופיע בישראל מספר הופעות, בהן הופעה מיוחדת לחיילי צה"ל ולנכי המלחמה. בכל מקום בו הופיע, נעשו ניסיונות לפגוע בהופעה. בירושלים הופיע באולם קולנוע אדיסון, שקבוצה של פעילי בית"ר הפגינה בחוץ, בתוך האולם הושלכו רימוני הלם, וחולקו כרוזים בהם נאמר "אל תתנו למשתף הפעולה עם הנאצים אפשרות להופיע". בהופעתו ברמת גן נעצרו באולם תשעה אנשים כשברשותם בקבוקי זפת ואבקה שחורה. בעת שהופיע בתל אביב, פוצץ צעיר בשם אבנר הלפרין את ההופעה בכך שפתח באולם בקבוק אמוניה וגרם לבריחת הקהל מן האולם. הלפרין נעצר, ונדון להתחייבות בת 20 לירות, כי יתנהג טוב במשך שנה. רוסי קיצר את סיבוב ההופעות ועזב את הארץ ב-5 בינואר 1951.
בשנת 1953 התראיין רוסי לכתב העיתון "מעריב" ומסר כי הוא מפחד לשוב ולהופיע בישראל.
מקרוני
"מקרוני" הוא עיוות של המילה האיטלקית "מַקֶרוֹנֶה" וצורת הרבים שלה "מַקֶרוני". מוצאה של המילה הוא נושא לוויכוח. מומחים רבים טוענים שהיא קשורה למילה היוונית "מכריה" (μαχαρία) - "מרק שעורה", השואב ככל הנראה את שמו מהמילה "מאקאר" או "מקריוס" (μακάριος) "מאושר". יש שמקשרים את המקרוני לאוכל (בזמנו עשוי אורז) שמגישים אצל היוונים בארוחה המשותפת אחרי הלווייה. בארוחות מסוג זה שרו שירי אבלות הנקראים "מקרוניה" (μακαρώνεια) - מהמילים "מקריוס" ואולי גם "אאוניוס" (αἰώνιος "לנצח"). הנפטר או "המנוח" נקרא ביוונית החדשה "מַקַריטיס" (μακαρίτης). לפי השערה אחרת מקורה של המילה בפועל "מקארה" מאיטלקית, שמשמעותו "למעוך" או "לשבור" (הפועל מתייחס למעיכת החיטה לשם הכנת פסטה).
בהונג קונג מוגש המקרוני במרק אטריות. רשת המסעדות "צ'ה צ'אן טנג" מגישה את המקרוֹנִי עם בשר עוף, שעועית, פטריות שחורות, בשר חזיר ולעיתים ביצים.
מכונות מקרוני
תומאס ג'פרסון הוא הראשון שהמציא מכונת מקרוני בארצות הברית, ב-1789, כשחזר הביתה לאחר ששימש כשגריר בצרפת (בעקבות המהפכה הצרפתית באותה שנה). הוא סיפר כי דניאל פיזה לימד אותו כל שידע על מכונה זו. המילה "מקרוני" כבר הייתה מוכרת בארצות הברית באותה עת, כשהוצגה גם במילותיהם של שירים פופולריים כמו ה"Yankee Doodle".
בימי המאה ה-18 מקרוני היה כינוי, שגור בפי העם האנגלי, לצעירי אצולה הוללים שבילו באיטליה (נקראו "מקרוני" משום הבילוי באיטליה). בשיר המוזכר הנ"ל "Yankee Doodle" המילה מקרוני איננה במשמעות המאכל אלא דווקא במשמעות הכינוי. "He stuck a feather in his hat, And called it macaroni" בתרגום "הוא "תקע" נוצה בכובעו וקרא לה מקרוני"
למבורגיני מיורה
המיורה נולדה במקור על ידי צוות ההנדסה של למבורגיני, שנועד בזמנם הפנוי בניגוד לרצונו של מייסד החברה, פרוצ'יו למבורגיני. הוא העדיף מכונית גראן טוריסמו חזקה, שקטה ורגועה, ולא מכונית הנגזרת ממכוניות המירוץ כפי שיוצרו על ידי היריבה המקומית פרארי.
כמכונית הדגל של למבורגיני, המיורה קיבלה עדכונים תקופתיים ונשארה בייצור עד שנת 1973, ולא הוחלפה במערך של יצרנית המכוניות עד שהקונטאש נכנסה לייצור בשנת 1974, במהלך טלטלות פיננסיות בחברה.
פיתוח
במהלך שנת 1965, שלושת המהנדסים הבכירים של למבורגיני הקדישו את זמנם הפנוי לפיתוח מכונית אב טיפוס הידוע כ-P400. המהנדסים חשבו על מכונית כביש עם זיקה למירוץ - שיכולה גם לנצח על המסלול וגם לשמש באופן יומיומי. השלושה עבדו על העיצוב שלה בתקווה לשכנע את למבורגיני שרכב כזה לא יהיה יקר מדי ולא יסיט את החברה מהמיקוד. כוונתם הייתה לשכנע את למבורגיני להיכנס לתחום המרוצים, כנהוג אצל שאר המותגים האיטלקיים הספורטיביים דאז; כהשראה שימשה להם דווקא הפורד GT40. למבורגיני סירב, אבל השילדה הוצגה בתערוכת טורינו של 1965, ולאחר מכן הזמין למבורגיני מרכב אצל ברטונה – עדיין, בשלב זה, בכוונה להשתמש במכונית לתצוגה בלבד. המכונית הוצגה עם מנוע מרכזי שנפרס באופן רוחבי. מנוע ה-V12 היה יוצא דופן ביעילותו בצמוד לתיבת ההילוכים ולדיפרנציאל. מספר ידוענים התרשמו והזמינו מכונית אף על פי שטרם נבנה גוף עבור השלדה. רק אחרי שקיבל 17 מקדמות עבורה באותו אירוע החליט למבורגיני להכניסה לייצור. כאשר הגיע האב טיפוס לידי ניסוי, למבורגיני נתן למהנדסיו יד חופשית באמונה כי ה-P400 יהיה כלי שיווק בעל ערך.
ברטונה הופקד על עיצוב האב טיפוס, שהסתיים רק ימים ספורים לפני הופעת הבכורה שלה בתערוכת ז'נבה בשנת 1966. אף אחד מהמהנדסים לא בדק אם המנוע מתאים לתא שלו, אך בעקבות המחויבות להציג את המכונית בזמן, הם החליטו למלא את תא מנוע בזבורית ולשמור על מכסה המנוע נעול לאורך כל התצוגה, כפי שעשו שלוש שנים קודם לכן בהופעת הבכורה של 350GTV. ראש אגף המכירות הוכרח לסלק את העיתונאים אשר רצו לראות את יחידת הכוח של ה-P400. למרות עיכוב זה, הייתה המכונית גולת הכותרת של התצוגה, מה שנתן חיזוק מיידי למוניטין של המעצב הצעיר מרצ'לו גנדיני, אז בן 22. גם ג'ורג'טו ג'וגארו, שאז עדיין עבד גם הוא עבור ברטונה, היה מעורב בעיצוב.
התגובה החיובית בז'נבה הובילה את ה-P400 להיכנס לייצור בשנה שלאחר מכן. המכונית קיבלה את השם מיורה, שמקורו בסוג מפורסם של שור קרב ספרדי. שור זה מופיע בלוגו החדש שנוצר לחברה. בראיונות לעיתונות של מייסד החברה, פרוצ'יו למבורגיני, הוא הגיב באיפוק שנשאל על תאריך הלידה המדויק שלו, אך תמיד הדגיש כי הוא נולד בן מזל שור. המכונית זכתה לתשומת הלב של חובבי רכב בכל העולם כאשר נבחרה לסצנת הפתיחה של הסרט הג'וב האיטלקי בשנת 1969.
P400
המהדורות המוקדמות, הידועות כ-P400 (בעקבות ארבעת הליטרים האחוריים), הופעלו על ידי מנוע V12 מבית למבורגיני בנפח 3.9 ליטר שהיה בשימוש ה-400GT באותה תקופה. הוא מותקן רק באופן רוכבי וייצר 350 כוח סוס ב-260 קילוואט. בין השנים 1966–1969, יוצרו 275 דגמי P400, למרות המחיר הגבוה דאז שעמד על כ-20,000 דולר (מוערך ב-145,867$ בשנת 2015), מה שהעיד על ההצלחה הרבה של הדגם.
בהשאלת הרעיון מהמיני מוריס, למבורגיני יצרה את המנוע ותיבת ההילוכים ביציקה אחת. השימון המשותף שלה נמשך עד 96 SVS האחרון, אשר פוצל כדי לאפשר שימון נכון עבור כל רכיב. בעקבות העובדה שתיבת ההילוכים אשר מוקמה בתוך עוקת-השמן, חלקה את אספקת השמן שלה עם המנוע, היה צורך בהחלפות שמן תכופות. למיורה היו מרכב מונוקוק ומנוע מרכזי שעד אז נחשבו לנחלתם הכמעט בלעדית של מכוניות מרוץ. היו לה מתלים נפרדים עם עצמות-עצה כפולות לכל הגלגלים, רביעית בלמי דיסק, ומנוע בנפח 3.9 ליטר שהפיק 350 כ"ס ב-7,000 סל"ד.
טענה שמעולם לא אושרה היא ש-125 דגמי המיורה הראשונים נבנו מפלדת 0.9 מ"מ ולכן הן קלות יותר מהדגמים המאוחרים יותר. לכל המכוניות היו מסגרות ודלתות מפלדה, עם חזית אלומיניום וחלקים חשופים מאחור. כשעזבו את המפעל הם צוידו במקור בצמיגי 205VR15 מבית פירלי סינטורטו (CN72).
P400S
המיורה P400S, הידוע גם כמיורה S, הושקה בתערוכת הרכב בטורינו בנובמבר 1968, במרכב המקורי שהוצג שלוש שנים קודם לכן. היא שופרה מעט מה-P400, עם תוספת של חלונות חשמליים, עיטור כרום בהיר סביב החלונות הצדדים והפנסים, קונסולה מוטבעת חדשה עם מתגי נדנדה חדשים, סעפות היניקה גדלו ב-2 מ"מ, פרופילי גל הזיזים שונו ונוספו חריצים בקצה תא המטען (המאפשר למעט יותר מרחב). שינויי המנוע דווחו לטובה והפיקו 20 כ"ס נוספים.
תיקונים אחרים היו מוגבלים למנעמי החיים, כגון מכסה תא כפפות ננעל, עמדה הפוכה של מצית הסיגריות ומתג המגב וידיות בלעדיות מלפנים ומאחור. שיפורים פנימיים אחרים כללו תוספת של חלונות חשמל ומיזוג אוויר אופציונלי תמורת 800$. 388 דגמי מיורה P400S יוצרו בין דצמבר 1968 ועד מרץ 1971. מיורה P400S אחת הייתה בבעלותו של פרנק סינטרה. מיילס דייוויס החזיק גם כן אחת בבעלותו, אשר התרסקה באוקטובר 1972 לאחר שנהג תחת השפעת קוקאין ושבר את שני קרסוליו.
P400SV
המיורה האחרונה והמפורסמת ביותר, P400SV או מיורה SV מאופיינת ברצועת תזמון ומאיידים שונים. אלה נתנו למנוע 15 כ"ס נוספים, כך שהפיקה 380 כ"ס. מנועי ה-96 SV האחרונים היו בעלי עוקה מפוצלת. לתיבת ההילוכים כעת הייתה מערכת שימון נפרדת מהמנוע, אשר אפשרה שימוש בסוגים המתאימים של שמן לתיבת ההילוכים ולמנוע. זה גם הקל על החששות כי שבבי מתכת מתיבת ההילוכים יכולים להיכנס לתוך המנוע מה שעלול היה להוביל לתוצאות הרסניות ויקרות. שינוי זה עשה את יישום ה-LSD האופציונאלי הרבה יותר קל.
ב-SV ניתן להבחין בשונה מקודמיו בהיעדר "ריסים" סביב הפנסים, פגושים אחוריים רחבים יותר כדי להכיל את הגלגלים החדשים ברוחב 230 מ"מ, צמיגי פירלי סינטורטו אחוריים ופנסים אחוריים שונים. 150 דגמי SV יוצרו.
הייתה טעות דפוס במדריך ה-SV המציין כי שסתומי היניקה גדולים בגודל הבריטי (אך הגודל נכון הוצג בשיטה המטרית). שסתומי היניקה והפליטה בכל מנוע נשארו זהים בכל הדגמים. טעות הדפוס הזו הועברה גם למדריכי הדגמים אספדה 400GT ולקונטאש LP400/LP400s גם כן.
P400 Jota
במהלך 1970, מהנדס הפיתוח במפעל, בוב וואלאס, קיבל אור ירוק על ידי פאולו סטאנזאני לבנות מכונית "הוט-רוד" מבוססת על המיורה, פחות או יותר מההתחלה. המטרה הייתה להמחיש עד כמה הרעיון יכול להילקח ברצינות, האב טיפוס הבודד שימש גם כדי להעריך את המתלים החדשים והרעיונות המכניים והאווירודינמים. ה-JOTA נבנתה סביב שלדת #5084, הפרויקט התבצע בדומה לתוכנית מיורה המקורית שהחל שש שנים קודם לכן, שכן וואלאס והקבוצה שנבחרה לעבוד על המכונית עשו זאת כפרויקט לזמנם הפנוי.
בוב וואלאס יצר אב טיפוס לצורך עמידה בתקנות נספח J של הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA). כיאה לכך, המיורה Jota נקראה בשם זה (Jota היא ההגייה של האות "J" בספרדית). וואלאס עשה שינויים נרחבים למרכב ולמנוע הסטדנדרטים של המיורה. הפחתת משקל כללה החלפה של רכיבי שלדת הפלדה ולוחות המרכב עם סגסוגת אלומיניום קלת משקל והחלפת חלונות הצד בפלסטיק. התוצאה הייתה מכונית השוקלת כ-360 ק"ג פחות מאשר המיורה הטיפוסית. ספוילר קדמי הוסף והפנסים הוחלפו ביחידות קבועות. וואלאס החליף את שני מכלי הדלק הקטנים ביחידה מקורית גדולה יותר. המתלים הוחלפו במתלים רחבים יותר (9 אינץ' מלפנים ו-12 אינץ' מאחור), והוספו חישוקים קלים. המנוע שונה כדי לייצר 418–440 כ"ס ב-8,800 סל"ד, עם יחס דחיסה מוגבר, רצועות משודרגות, הצתה אלקטרונית, שימון עוקה יבש ומערכת פליטה פחות מגבילה. מודל אחד נמכר לבסוף לקונה פרטי לאחר בדיקות מקיפות. באפריל 1971, המכונית התרסקה בכביש הטבעת סביב העיר ברשיה (שטרם נפתח אז) ונשרפה כליל.
P400 SV/J
ישנם שש דוגמאות של מיורה SV/J שנבנו כאשר המיורה הייתה עדיין בייצור, אחת נבנתה כחדשה (שידלה #5090) והחמישה הנותרות הוסבו מדגמי SV קיימים (שלדות #4934, #4860, #4892, #4990 ו-#5084).
אחת המכוניות האלו (שלדה #4934) נבנתה בעבור השאה הפרסי מוחמד רזא שאה פהלווי. המכונית של השאה אוחסנה תחת שמירה חמושה יחד עם SV אחרת בארמון המלכותי בטהראן. לאחר שנמלט מהארץ במהלך המהפכה האיראנית, המכוניות שלו נתפסו על ידי ממשלת איראן. ה-SV/J נמכרה לדובאי בשנת 1995. בשנת 1997 המכונית נמכרה במכירה פומבית ברוקס לניקולס קייג', במחיר של 490,000$, שהפכה לדגם שנמכר במחיר הגבוה ביותר במכירה פומבית. קייג' מכר את המכונית בשנת 2002. מחירים גבוהים יותר כבר הגיעו מספר פעמים מאז, כולל #4892 שנמכרה בעבור 1.9 מיליון דולר. משבעת המכוניות המקוריות, ה-#4892 היא התוספת האחרונה לרשימת ה-SV/J המקוריים שיצאו עם תיעוד מפעל של החברה.
ה-SV/J השמינית נבנתה במפעל למבורגיני בין השנים 1983–1987 ממרכב מיורה S שלא היה בשימוש. היא נעשתה בעבור ז'אן קלוד מימרן, אחד מהאחים מימרן, הבעלים של למבורגיני. רוב המומחים לא מזהים אותה כ-SV/J "רשמית" משום שהיא הומרה זמן רב לאחר שמיורה יצאה מהייצור. זאת על אף שהמרה זו נעשה על ידי המפעל. מיורות נוספות שודרגו בהמשך למפרט SV/J, בניסיון לחקות את SV/J המקורית, על ידי מוסכים שונים בשווייץ, ארצות הברית ויפן.
רודסטר
המיורה רודסטר (למעשה יותר "סמי קונברטיבל", אך ללא גג נשלף) היא דגם בודד אשר נבנה על ידי ברטונה כמכונית תצוגה. הדגם התבסס על ה-P400, והיה למכונית הראשונה שהוצגה בתערוכת המכוניות של בריסל בשנת 1968. לאחר שהוצגו כמה מכוניות סלון, המכונית נמכרה למנהלת המחקר הבינלאומי לעופרת ואבץ (ILZRO) שם הפכו אותה למכונית תצוגה המראה את האפשרויות של שימוש בסגסוגות אבץ במכוניות. למכונית ניתן השם ZN75 בחברה. מספר מיורות אחרות הסירו את הגג שלהם, אך הברטונה מיורה רודסטר הייתה המיורה בעלת הגג הנפתח היחידה מהמפעל.
בשנת ה-2006 ה-ZN75 נרכשה על ידי יזם הנדל"ן הניו יורקי, אדם גורדון. גורדון העבירה שיפוץ מקיף בעלות של 300,000 דולר על ידי אמן השיפוצים האמריקאי גרי בובליף בסן דייגו, קליפורניה, שם החזיר את המיורה לתצורת הברטונה רודסטר המקורית. שיפוץ זה עזר לבעליה לקטוף את המקום השני בתערוכת פבל ביץ' בשנת 2008, שני רק לאקזוטיקה איטלקית אחרת, האלפא רומיאו C8 B2900 טורינג משנת 1938.
המיורה רודסטר היחידה הוצגה באמיליה איסלנד קונקורס ד'אלגנס בשנת 2013.
P400 SVJ Spider
מודל חד פעמי של המיורה הוצג בשנת 1981 בתערוכת המכוניות בז'נבה עם דגמים אחרים חדשים של למבורגיני (Jalpa ו-LM002) זמן קצר לאחר שמנכ"ל החברה החדש, פטריק מימרן, השתלט על המפעל אף על פי שהוא מעולם לא היה מפעל מורשה לייצור מכוניות מרוצים. צבועה בצבע לבן פנינה, ה-SVJ Spider הייתה המיורה S הצהובה לשעבר שהוצגה בתערוכת המכוניות בז'נבה בשנת 1981, והשתמשה בשלדה #4808 מצוידת בצמיגים רחבים וכנף אחורית המשקפים את התחייה מחדש של המותג (למבורגיני פשטה רגל בין השנים 1977-1984). הדגם נחשב בטעות כאב טיפוס של סדרה מוגבלת של מיורה Spider בעוד שלמעשה זו הייתה פשוט מכונית תצוגה אחת שנבנתה בשם היבואן הרשמי השווייצרי של למבורגיני, Lambomotor AG, ובתור שכזו היא לא הייתה לשינוי מפעל רשמי.
הדגם נקנה לאחר מכן על ידי אספן מכוניות למבורגיני שווייצרי, ז'אן וויקי, הוא הסיר את הכנף האחורית וספוילר הקדמי, מה שהוביל אותה להידמות למיורה SVJ ברלינטה. מסלול מיוחד ללמבורגיני שבצרפת רכש את הרכב מוויקי, שיחזר את הגוף המקורי וריפד אותה בשותפות עם חברה צרפתית אחרת. המודל נצבע בצבע ירוק ליים והמכונית לבסוף נמכרה לאספן פרסי. המכונית הייתה בעלת בעיות נוקשות ולא נסעה טוב לדבריו של המומחה העולמי למיורה, ג'ו סאקי. מלבד שינויים פרטיים, יש רק שתי מיורות בעלות גג פתוח שהוצגו באופן רשמי: המיורה ברטונה רודסטר שהוצגה בדוכנו של ברטונה בתערוכה בבריסל בשנת 1968, והגרסה שהוצגה על ידי למבורגיני בתערוכת ז'נבה בשנת 1981 ולא יוצרה במפעל.
למבורגיני מיורה קונספט
מכונית הקונספט מיורה הוצגה במוזיאון האמריקאי לטלוויזיה ולרדיו ב-5 בינואר 2006 לצד תערוכת המכוניות של לוס אנג'לס, אף על פי שהיא לא הוצגה בתערוכה עצמה. במקום זאת, היא הוצגה לראשונה באופן רשמי בתערוכת המכוניות הבינלאומית של צפון אמריקה שבועיים לאחר מכן. זה היה העיצוב הראשון שנעשה על ידי ראש חטיבת העיצוב למבורגיני, וולטר דה סילבה, לציון יום השנה ה-40 להצגת המיורה המקורית.
קאמפ
קאמפ היא גישה אסתטית פוסטמודרניסטית שהופיעה בשנות ה-60 בארצות הברית, שלפיה ניתן לזהות יופי אירוני אנין בתופעות אופנתיות הלוקות בחוסר טעם קיצוני או בביטויים מובהקים של פרובינציאליות וכיעור. המושג אובחן והוגדר כתופעה תרבותית על ידי המבקרת היהודייה-אמריקאית סוזן סונטג, שפרסמה ב-1964 מאמר בשם "הערות על קאמפ". במאמר טענה סונטג כי קאמפ מציג את האנושי כמסכת של "ניסיונות כושלים לרצינות", תוך התייחסות לרגשותיה ולאופנותיה של תקופה מסוימת. קאמפ משקף אסתטיקה של המלאכותי והסינתטי, המשועתק בייצור המוני. חובבי קאמפ טוענים כי "קאמפ הוא שקר שמעז לומר את האמת".
למבורגיני מיורה
למבורגיני מיורה קונספט
נשיא ומנכ"ל למבורגיני, סטפן וינקלמן, הכחיש כי הרעיון סימן את השבת המיורה לייצור, ואמר כי "המיורה הייתה חגיגת ההיסטוריה שלנו, אבל למבורגיני צועדת לעתיד. עיצוב רטרו הוא לא מה שאנחנו עושים כאן. אז אנחנו לא עושים מיורה".
המיורה קונספט מוצגת כעת במוזיאון למבורגיני בסנט'אגתה בולונז, איטליה.
קאמפ
התפתחות המושג
קאמפ התפתח כסגנון אופנתי בעיקר בשנות ה-80, עם צמיחת תרבות הפופ. המילה עצמה נובעת מהמילת הסלנג הצרפתית Camper, שמשמעה 'להציג פוזה מוגזמת'. מהדורת 1909 של המילון האנגלי של אוקספורד מספקת את ההגדרה הבאה: "מוגזם, תיאטרלי, בעל תכונות נשיות, הומוסקסואלי. בעל תכונות הומוסקסואליות או משויך להן". (תופעת קאמפ מוכרת היא תרבות הדראג קווינז – גברים המתלבשים כנשים באופן מוגזם ובוטה, כולל שימוש באביזרי אופנה אקסטראווגנטיים וצבעים ססגוניים). במחצית השנייה של המאה ה-20 הורחב השיוך של קאמפ מהומוסקסואליות לתופעות קוויריות ואלטרנטיביות, לתופעות המתקיימות בשולי התרבות השלטת, ומצדיקות את קיומן בדרך של הגחכת הנורמלי והמקובל וביקורת אירונית עליו.
קאמפ וקיטש
שני המושגים קאמפ וקיטש יכולים להתייחס לאותם עצמים אופנתיים או ולאותם ביטויים אמנותיים, אך השוני ביניהם מתמצה בתפיסת המשמעות של אותו עצם או ביטוי. קיטש הוא מושג מודרניסטי שנולד בסוף המאה ה-19 והתבסס על ידי חוקרים כמו תיאודור אדורנו ואחרים, שביקשו לסמנו כניגוד לאוונגרד, אמנות חדשנית ומאתגרת. לפי הנגדה זו, קיטש מתאר סוגה נמוכה של אמנות, יצירת כוחות השוק הקפיטליסטיים, המפיצה תודעה כוזבת באמצעות תוצרים אמנותיים זולים ופופולריים, שמספקים לרוכשים אותם בעיקר בידור וסמל מעמדי. בניגוד לתפיסה המודרניסטית של אמנות גבוהה ואמנות נמוכה, הקאמפ הפוסטמודרניסטי מוצא ערך מוסף ברדידות ובטעם ההמוני והקרתני, ונותן להם משמעות חתרנית וביקורתית, אשר יוצרת מדרג אסתטי משל עצמו.
נשים לגופן
הקמה ועקרונות
העמותה הוקמה בשנת 2005 על ידי קבוצה של נשים מתחומי הבריאות וקידום מעמד האשה בישראל, כדי להעלות אל סדר היום הציבורי את מצב בריאותן של נשים ממגוון הקבוצות בארץ וכן מתוך כוונה ליצור מאגר ידע בהיר ונגיש שיאפשר לנשים להכיר את גופן, מיניותן ובריאותן ולהשתמש בשירותי הבריאות בצורה מושכלת ומלאה.
פעילות העמותה מתמקדת בחינוך ובהפצת ידע, בעבודה עם נשות מקצוע, בהעצמת נשים ונערות ובקידום מנהיגות נשים ונערות. נקודת המוצא של הפעילות היא אמונה בנשים כמקור סמכות ביחס לגופן וכשותפות מלאות לקבלת החלטות, החל בבריאות אישית וכלה במדיניות הבריאות הציבורית. בשנים בהן נכתבו הספרים פעלו בעמותה יותר מ-350 פעילות ומתנדבות ממגוון תחומים העובדות בכל רחבי הארץ ומייצגות מגוון תרבותי, דתי, חברתי וגילאי רחב ורב-מקצועי. נשים מתחומי הרפואה והבריאות, הפסיכולוגיה, הסוציולוגיה ועוד. פעילות העמותה מתאפיינת ביצירה ובשמירה של קשרים בין פעילות שטח, ארגונים חברתיים, אקדמיה והממסד הרפואי, קשרים הבאים לידי ביטוי גם בזרימה דו כיוונית של ידע. בנוסף לכך פועלת העמותה ליצירת לובי בנושאים הנוגעים לבריאות האשה בשיתוף פעולה עם ארגוני נשים.
בשנת 2011 זכתה העמותה בתואר "Women’s Health Hero" מטעם הפרויקט הפמיניסטי העולמי "Our Bodies, Ourselves". דנה וינברג, המייסדת והמנכ"לית של "נשים לגופן", דורגה ב-2013 במקום התשיעי בקרב 100 המשפיעים לשנה זו במגזין "דה מרקר".
ספרים
העמותה הפיקה שני ספרים עבי כרס שהם מדריכים מקיפים לבריאות נשים, בעברית ובערבית - "נשים לגופן" (בעברית, בהוצאת מודן) ו"المرأة وكيانها" (בערבית, בהוצאה עצמית של העמותה). הם ראו אור ב-2011, בעריכתה של טל תמיר, מנהלת הידע והפעולה של העמותה בשיתוף עם דנה וינברג המייסדת. מדובר בשתי מהדורות מקיפות ומותאמות תרבותית של הספר האמריקאי פורץ הדרך "Our Bodies Ourselves". ליציאתן לאור קדמו שש שנות עבודה, בהשתתפות כ-350 נשות ואנשי מקצוע ממגוון תחומי הבריאות, הרפואה והמגדר. כמו כן שולבו בספרים ראיונות עם נשים מקבוצות אוכלוסייה מגוונות בכל רחבי הארץ.
הספרים נועדו לצמצם חוסר ידע הנוגע לבריאות ולאפשר עמדה מודעת יותר. הם מאפשרים לנשים להכיר טוב יותר את גופן, על הבריאות והחולי, על השינויים במעגל החיים, מילדות דרך התבגרות, פריון, אמהות, גיל המעבר והזדקנות.
סדנאות וקבוצות פעולה
העמותה מקיימת סדנאות שבהן משתתפות מדי שנה בשנה כאלף נשים. הן עוסקות בזכויות בריאות, בהקשרים של גוף ומיניות. הסדנאות מועברות בעברית, בערבית, ברוסית ובאמהרית על ידי מנחות קבוצות מיומנות העוברות הכשרה במגוון תחומי התמחות הנוגעים לבריאות, גוף ומיניות של נשים.
לאחר שהתברר בסדנאות כי נשים ונערות רבות מבקשות לפעול ולהשפיע על קהילותיהן, הוקמו בעמותה "קבוצות ידע ופעולה". ביניהן כאלה המתמקדות ברפואה מגדרית לנשים הסובלות מפיברומיאלגיה, נשים בתקופת גיל המעבר ולנשים הסובלות ממיגרנות; קבוצות של נערות מאוכלוסיות שונות וגן של זקנות וקשישות; וקבוצות של התעצמות והנהגה בקרב אוכלוסיות רב-תרבותיות, כגון נשים ערביות במזרח ירושלים ונשים יוצאות חבר המדינות מכל רחבי הארץ.
ההרצאות, קבוצות הידע והפעולה והסדנאות מתקיימות בין השאר בקרב נשים קשישות, שכבת גיל שאינה זוכה להתייחסות מספקת בחברה ובה נשים בודדות, עניות וחולות; נשים בגיל המעבר; נשים הלוקות במחלות "שקופות" (כתסמונות כאב כרוני ואנדומטריוזיס); יוצאות חבר המדינות ואתיופיה וכן נשים ונערות ערביות. כמו כן מתקיימות סדנאות לקבוצות של עובדות משרד הבריאות, מתנדבות מרכזי סיוע, אחיות טיפת חלב, מטפלים/ות בנשים קשישות ובבעלות מוגבלויות, מקלטים לנשים מוכות, "בתים חמים" לנשים ולנערות ברחבי הארץ וגם לנשות עסקים, פורום המנהלות ופורום נשות הדיפלומטים הזרים.
מרכז מומחיות "נערות לגופן"
המרכז שהקימה העמותה מכשיר צוותים חינוכיים-טיפוליים, הורים וכל המתעניינ/ת בעבודה מקצועית ומכוונת עם נערות בכל הנוגע למיניות, להתפתחות גופנית ורגשית ולמניעת פגיעה בנערות וצעירות (בנות 11–24 שנים). "נערות לגופן" היא תוכנית שפותחה בעמותת "נשים לגופן" מתוך אג'נדה חברתית, הנשענת על ההבנה שהשיח והידע על אודות נערות וגופן הוא חסר, מושתק ואינו מעודד צמיחה של נשים בריאות בגופן ובנפשן. התוכנית פותחה בכוונה ברורה לתרום לשינוי חברתי משמעותי בתחום זה. המרכז משלב מתודות ותכנים שמטרתם לסייע לנערות להשיג שליטה מחודשת (reclaim) על גופן ועל חייהן. דרכי הפעולה הן: הנגשת ידע לנערות, להורים ולצוותים חינוכיים וטיפוליים העובדים עם נערות; העלאת מודעות ויצירת ידע מותאם אישית בשיתוף עם הנערות עצמן; וקבוצות ידע ופעולה - לאחר תהליך למידה הדדי עם נשות מקצוע, מובילות הנערות שינוי.
במסגרת זו מתקיים מחקר "נערות לגופן". חלקו הראשון הוא איכותני ובסיומו יחל מחקר כמותני שבו ייאסף מידע פרטני באמצעות סקר מובנה בקרב 500 נערות ברחבי הארץ. התובנות שיאספו ישמשו לתכנון מדיניות ופרויקטים חסרים בתחום בארגון, כמו להשפעה על מקבלי ההחלטות ברמת המיקרו (כיועצות ומורות) והמקרו (מדיניות, משרדי ממשלה ועוד).
שיתופי פעולה
עמותת נשים לגופן היא חלק מרשת בינלאומית של ארגונים לקידום בריאות נשים המופעלת על ידי The Boston Women's Health Book Collective.
בישראל עובדת העמותה עם מגוון גופים, כגון עמותות המפעילות "בתים חמים" והוסטלים; קרנות המפעילות שירותים חברתיים: קרן רש"י, אשלים בג'וינט ישראל ועוד; האגף לקידום נוער, שפ"י והמחלקה לקידום בריאות במשרד החינוך; עיריות; תוכניות כגון "החצר הנשית" ביפו ובחיפה, "להיות נערה" בבת ים, תוכנית המנטורינג במכללת ספיר, אג'יק - מכון הנגב, האגודה לזכויות האזרח, איגוד מרכזי הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית בישראל, "דלת פתוחה" ואיתך-מעכי.
שיתופי פעולה עם גורמים מקצועיים בתחום הבריאות מתקיימים בין השאר עם האגודה לגינקולוגיה של נערות ומתבגרות, ההסתדרות הרפואית (הר"י), בתי החולים איכילוב, הדסה עין כרם והלל יפה וכן עם מרפאת לוינסקי בתל אביב.