cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המוח האמצעי
התפתחות המוח האמצעי
במהלך ההתפתחות העוברית, המוח האמצעי נוצר מהבועית האמצעית מבין השלוש שיוצאות מתוך צינור העצבים ליצור את המוח. במוח מפותח לגמרי, המוח האמצעי הוא הכי פחות ממוין מבין שלוש הבועיות.
מבחינה אבולוציונית, המוח האמצעי נחשב לחלק קדום במוח המשותף לרוב החוליתנים (ארכיפאליום).
סמנתה מורטון
ביוגרפיה
סמנתה מורטון נולדה בנוטינגהאם שבמחוז נוטינגהאמשייר באנגליה. את קריירת המשחק החלה בגיל צעיר, בהיותה בת 13 השתתפה בסדרות טלוויזיה כגון "Soldier Soldier" ו-"Boon" מאוחר יותר הופיעה בסדרות חשובות כמו "המפצח", וכן כיכבה בדרמות תקופתיות כ"ג'יין אייר" ו"קורות טום ג'ונס".
הופעת הבכורה שלה בקולנוע הייתה בשנת 1997 בסרט "מתחת לעור". ב-1999 זכתה במועמדות לפרס האוסקר בקטגוריית שחקנית משנה על משחקה בסרטו של וודי אלן "מתוק ומרושע". ב-2002 זכתה בפרס איגוד הקולנוע העצמאי בבריטניה על משחקה בסרט "Morvern Callar", וב-2003 הייתה שוב מועמדת לאוסקר על תפקידה בסרט "באמריקה", הפעם בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר. כמו כן זכתה לשבחים על הופעתה בסרט המדע בדיוני של סטיבן ספילברג "דו"ח מיוחד".
בין תפקידיה הנוספים היו סופיה וסטרן בסדרת טלוויזיה "קורות טום ג'ונס" לפי ספרו של הנרי פילדינג, הארייט סמית בסרט אמה עם קייט בקינסייל, התפקיד הראשי בסרט הטלוויזיה ג'יין אייר, ובת זוגו של דניאל קרייג בסרט "אין סוף לאהבה". עוד הופיעה בסרט "עדן", סרטו הראשון באנגלית של הבמאי הישראלי עמוס גיתאי.
ב-2006 גילמה את דמותה של מיירה הינדלי, רוצחת הילדים הידועה לשמצה מרציחות המור, בסרט טלוויזיה של ערוץ 4 הבריטי "לונגפורד". הסרט מתאר את יחסיה של הרוצחת עם לורד לונגפורד שניהל מסע לשחרורה מהכלא. מורטון ספגה ביקורת על תפקידה מהורי הילדים שנרצחו.
בשנת 2016 שיחקה בסרט הפנטזיה "חיות הפלא והיכן למצוא אותן", הסרט הוא ספין אוף לסדרת הסרטים של הארי פוטר. בסרט היא משחקת לצד אדי רדמיין, קולין פארל ועזרא מילר.
חיים אישיים
למורטון בת מיחסיה עם השחקן צ'ארלי קריד-מיילס. כיום היא מאורסת להארי הולם בנו של השחקן איאן הולם.
האסכולה הסטואית
משפיעים
הציניקנים הורישו לאסכולה את הקוסמופוליטיות, ואמונתם בשלטון העצמי של האדם הטוב ובחיים על פי הטבע ולא על פי הנורמה תרמו ליצירת האתיקה הסטואית. מדמוקריטוס קיבלה האסכולה את הדטרמיניזם המכניסטי.
השפעה רבה על הסטואיקנים נודעה לדמותו של סוקרטס, שבחייו ובמותו היה מופת של תבונה ושליטה עצמית.
נראה שהתנגדותו הנחרצת של זנון לתורת אפיקורוס הייתה הגורם העיקרי לייסוד אסכולה משלו.
גרנד הוטל
גרנד הוטל (באנגלית: Grand Hotel) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1932, בבימויו של אדמונד גולדינג. את התסריט כתבו ויליאם דרייק ובלה בלז', על פי על הספר של ויקי באום משנת 1929. נכון ל-2012, הסרט הוא היחיד שזכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר ולא היה מועמד בשום קטגוריה אחרת.
ב-2007 נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית על ידי ספריית הקונגרס עקב תרומתו לקולנוע. ציטוטה המפורסם של גרטה גרבו "I want to be alone", עליו היא חוזרת שלוש פעמים בשינויים קלים. גרבו התייחסה לשימוש באמירה זאת כמאפיינת את חייה האישיים, בטענה, "מעולם לא אמרתי שאני רוצה להיות לבדי; אמרתי רק, אני רוצה שיניחו לי' (I want to be let alone) וזה כל ההבדל. הציטוט דורג במקום ה-30 ברשימת הציטוטים הטובים ביותר בהיסטוריה של מכון הסרטים האמריקאי. לסרט נעשה רימייק בשם "Week-End at the Waldorf" בשנת 1945 ומיוזיקל בעל אותו שם בשנת 1989.
הפקה
מפיק הסרט אירווינג תלברג רכש את הזכויות לספר ב-13,000 דולר לשם הפקת מחזה. בעקבות הצלחת המחזה, הוזמן תסריט אצל ויליאם דרייק ובלה בלז'. תקציב הסרט היה 700,000 דולר. שאלת בחירתה של גרטה גרבו לתפקיד הבלרינה הרוסית עוררה מחלוקות, עקב מבטאה השוודי החזק.
ביקורות והכנסות
הסרט זכה לביקורות חיוביות ואף הוגדר כפורץ דרך. מבקרים הגדירו את הסרט כמקור לסרטים כמו האחד עשר של דני אושן ופארק גוספורד. הסרט זכה לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר אך לא היה מועמד לפרס באף קטגוריה אחרת. הוא זכה להצלחה כלכלית הודות להכנסות בסך כ-2,250,000 דולר, לעומת תקציבו הנמוך ממיליון דולר.
מדף הקרח בראנט
מדף הקרח בראנט (באנגלית: Brunt Ice Shelf) הוא מדף קרח שגובל בחוף האנטארקטי של קואוטס בין קרחון דוסון בלמבטון ולשון הקרח סטנקומב-וילס. שמו של המדף ניתן על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה על שמו של המטאורולוג הבריטי, דייוויד בראנט, עובד החברה המלכותית, 1948-57, שהיה היזם והאחראי של המשלחת של החברה המלכותית למדף הקרח הזה ב-1955. בפברואר 2021 התנתק ממדף הקרח קרחון ששטחו כ-1,270 קמ"ר.
חזית דתית תורתית
בכנסת ה-3 שינתה הסיעה את שמה ל"אגודת ישראל-פועלי אגודת ישראל", ובשני המקרים האחרים היא התפצלה למרכיביה.
חברי כנסת
הכנסת השלישית (1955) 6 מנדטים (39,836 קולות) אגודת ישראל: יצחק מאיר לוין, שלמה לורינץ, זלמן בן-יעקב פועלי אגודת ישראל: בנימין מינץ, קלמן כהנא, יעקב כ"ץ
הכנסת הרביעית (1959) 6 מנדטים (45,569 קולות): אגודת ישראל: יצחק מאיר לוין, שלמה לורינץ, מנחם פרוש, שלמה יעקב גרוס פועלי אגודת ישראל: בנימין מינץ, קלמן כהנא, יעקב כ"ץ
הכנסת השמינית (1973) 5 מנדטים (60,012 קולות): אגודת ישראל: שלמה לורינץ, יהודה מאיר אברמוביץ, מנחם פרוש, שלמה יעקב גרוס פועלי אגודת ישראל: קלמן כהנא, אברהם ורדיגר
וינסנט פרנקלין
וינסנט פרנקלין (באנגלית: Vincent Franklin; נולד ב-3 בנובמבר 1966) הוא שחקן אנגלי המוכר בעיקר מהופעותיו בסדרות טלוויזיה קומיות.
ביוגרפיה
פרנקלין נולד בברדפורד שביורקשייר. בין השנים 1988 ל-1990 למד בבית הספר למשחק של תיאטרון בריסטול אולד ויק.
הוא הופיע בסרטי הקולנוע של מייק לי "מר טרנר", "וירה דרייק" ו"טופסי-טורווי", בסרטים "קונפטי" ו"אמן האשליות" משנת 2006 ובסרט "זהות כפולה".
בטלוויזיה שיחק פרנקלין בסדרות רבות בהן "חמישה ימים", "דוק מרטין", "כמעט אנושיים", "Grandma's House", "עמק האושר" בתפקיד פקד בילוש אנדי שפרד, בסדרה "המשרד" בדמות רואן, בסדרה "2012" בתפקיד ניק ג'וויט, בדמות הגורו של יחסי ציבור סטיוארט פירסון בסדרה הקומית "The Thick of It", בסדרה "מלפפון" בדמות הנרי בסט, ובתפקיד פרנדרגסט בעיבוד של ה-BBC משנת 2017 לרומן " Decline and Fall" מאת אוולין וו. ב-2015 הופיע פרנקלין בתפקיד כריסטופר דרולייט במיני-סדרה של ה-BBC "ג'ונתן סטרנג' ומר נורל".
פרנקלין הקים את חברת Quietroom לייעוץ תקשורתי.
סאפורו
סאפורו (Sapporo, ביפנית: 札幌市, ספורו-שי) היא בירת מחוז הוקאידו ואחת הערים הגדולות ביפן, נכון ליוני 2021 מונה אוכלוסיית העיר 1,962,864 איש, העיר היא הגדולה ביותר ביפן ששוכנת מחוץ לאי הונשו ובכלל, מצפון לטוקיו והעיר החמישית בגודל אוכלוסייתה במדינה. העיר הוקמה בשנת 1870, כאשר ממשלת מייג'י החליטה לפתח את היישוב הקטן שהיה במקום ולהפוך אותו למרכז האדמיניסטרטיבי של האי הוקאידו. זהו אחד מאתרי התיירות המרכזיים ביפן, המארח כ-13,000,000 מבקרים מדי שנה. במקום נערך פסטיבל השלג סאפורו, המושך כשני מיליון מבקרים מדי חורף. סאפורו הייתה מיועדת לארח את אולימפיאדת החורף ב-1940 לצד טוקיו שהייתה אמורה לארח באותה השנה את משחקי הקיץ, אך שתיהן בוטלו עקב מלחמת סין–יפן השנייה שהצטרפה בהמשך למלחמת העולם השנייה. לבסוף היא אירחה את אולימפיאדת החורף בשנת 1972.
עבדול קאלאם
ד"ר אבול פקיר ג'ינולבדין עבדול קאלאם (בטמילית:  அவுல் பகீர் ஜைனுலாபுதீன் அப்துல் கலாம் ; 15 באוקטובר 1931 טמיל נאדו – 27 ביולי 2015) היה הנשיא האחד עשר של הודו, מדען ומהנדס טילים הודי. כיהן כנשיא הודו במשך 5 שנים, מ-25 ביולי 2002 ועד 25 ביולי 2007.
עבדול קלאם סיים את לימודיו בשנת 1957 במכון הטכנולוגי של מדראס ובשנת 1958 הצטרף כמדען למפעל לפיתוח אווירונאוטיקה של הארגון לחקר ופיתוח הביטחון (DRDO). כשקיבל הוראת העברה ל- ISRO בשנת 1969 הוא היה מאושר. שם שימש כמנהל הפרויקט של ה-SLV-III שפרס בהצלחה את לוויין רוחאני במסלול קרוב לכדור הארץ ביולי 1980. זהו רכב השיגור הלוויני הראשון שעוצב ויוצר בהודו.
טרם מינויו כנשיא שימש קאלאם בתפקידים בכירים בארגון המחקר והפיתוח של משרד הביטחון (DRDO) ובהארגון ההודי לחקר החלל (ISRO) וזכה להיקרא "איש הטילים של הודו". קאלאם מילא תפקיד מרכזי בפיתוח יכולת הנשיאה הגרעיניות של טילים בליסטיים, על אף חוסר השכלתו וניסיונו בתחום האנרגיה האטומית (מתנגדיו הרבו לבקרו בנושא זה). בשנת 1992 מונה ליועץ המדעי של שר הביטחון. בשנת 1999 הוא מונה ליועץ המדעי הראשי של ממשלת הודו.
לאחר שעזב את הנשיאות, בחר ד"ר עבדול קלם את התחום האקדמי והיה לפרופסור אורח במכון ההודי לניהול שילונג, המכון ההודי לניהול אחמדאבאד, המכון ההודי לניהול אינדיה, ועמית כבוד של המכון ההודי למדע בבנגלור.
ב-2012 הוזכר שמו כמועמד להחליף את מחליפתו בתפקיד, הנשיאה פרטיבה פטיל.
הרי טרודוס
הרי טרודוס (ביוונית Τρόοδος; בטורקית Troodos Dağları) הם רכס ההרים הגדול בקפריסין, והוא משתרע במרכז-מערב האי. על הרכס שוכנים כפרים רבים, מנזרים וכנסיות, שתשע מהן, וכן אחד המנזרים, הוכרזו כאתר מורשת עולמית על ידי ארגון אונסק"ו. הרי טרודוס פופולריים מאוד בקרב תיירים, ובחורף פועל על מורדות ההר אולימפוס אתר סקי זעיר, ובו ארבע מעליות. בהרים אלה נמצא גם קברו של הארכיבישוף מקאריוס השלישי.
גאוגרפיה
ההרים מכוסים במחטניים, ובמיוחד באורן ירושלים, ויש בהם 127 מיני צמחים אנדמיים. בהרים שורר אקלים ים תיכוני מתון ושלג יורד בפסגותיו בחורף. בהרים שוכנים גם עכברים מסוג עכבר קפריסין.
על ההרים פזורים כפרים שמהווים אטרקציה תיירותית. בכפר אומודוס מתקיים כל שנה פסטיבל יין.
גאולוגיה
הרי טרודוס נוצרו בעקבות התנגשות שני לוחות טקטונים: הלוח האפריקאי והלוח האנטולי. הלוח האפריקאי נע צפונה ביחס ללוח האנטולי (וביחס ללוח האירואסייתי), וכתוצאה מההתנגשות התרומם האי קפריסין אל מעל גובה הים. תהליך ההתרוממות האיטי של רכס ההרים השאיר את תצורות הסלע האוקייניות כפי שהן וחשף אותן על פני השטח. כתוצאה מכך, בהרי טרודוס נמצאים מחשופים נרחבים של אופיוליט, קרום אוקייני הנחשף על פני השטח. אופיוליט זה ידוע בשם "אופיוליט טרודוס", ונחשפים בו, בין השאר, סלעי בזלת כרים הנוצרת מהתקררות בזלת מתחת לפני הים.
הכנסיות המצוירות
דברי ימיהם של הרי טרודוס שלובים בהיסטוריה של קפריסין כולה, אולם בשל בידודם היחסי של ההרים וחוסר נגישותם, הם הושפעו במידה פחותה מהתמורות הרבות שפקדו את האי. בשנת 965 שבה קפריסין לאימפריה הביזנטית (לאחר שלטון משותף עם האימפריות המוסלמיות), והחל במאה ה-11 הפכו ההרים למעוזם של נזירים שמצאו בהם מקום פרישה והתבודדות באי. הכנסיות מצטיינות בפרסקות ביזנטיים ופוסט-ביזנטיים. הן הוכרזו כאתר מורשת עולמית על ידי אונסקו.
מועדון הוקי ראשון דווילס
היסטוריה
המועדון הוקם בשנת 2001 כ"עמותת הוקי רולר ראשון לציון" על ידי אנדרי שטפוצה, שהיה מאמן הוקי רולר כחוגים בראשון לציון והסביבה, ופיליפ גוטליב, אביו של שחקן המועדון באותה תקופה, אורי גוטליב. המועדון פעל להפעלת חוגי הוקי רולר לילדים וכעבור שנה קיבל המועדון מגרש כדורגל במתחם הספורט-כיף שעבר הסבה חלקית להוקי רולר. המועדון קידם ליגות אזוריות מדי שנה כשהאלופה האזורית התקדמה לשחק נגד קבוצות מאזור רעננה על אליפות ישראל. בשנת 2002 נהרג שחקן המועדון, אלירן עשור, בתאונת דרכים בזמן שהיה בדרכו לצו ראשון בלשכת הגיוס, בשנה שלאחר מכן החליט המועדון בשיתוף משפחתו של עשור על קיום טורניר שנתי לזכרו של אלירן. הטורניר מתקיים מאז בכל שנה בחול המועד פסח וכולל טורניר לילדי המועדון ולקבוצות הבוגרים.
בשנת 2005 הקימה עריית ראשון לציון את מגרש ההוקי רולר התקני הראשון בישראל בפארק נאות שקמה שבעיר. תהליך ההקמה התארך בשל פגיעת סופת גשמים ביסודות המגרש בזמן הבניה. המגרש נחנך בטורניר אלירן עשור באותה שנה. עם הקמתו, הועברו כל משחקי הליגה למגרש החדש. בשנת 2007, לקראת נסיעת נבחרת ישראל לנוער לאליפות העולם, החלו מספר קבוצות להתאמן במגרש עם דסקית על מנת לאפשר לשחקנים להתרגל לקראת הנסיעה ובשנה שלאחר מכן הוחלט לאפשר לקבוצות המעוניינות בכך לשחק עם דסקית במשחקי הליגה, כעבור עוד שנה החליטה הנהלת הליגה באופן רשמי על החלפת הכדור בדסקית. בעונות 2006-2008 זכתה קבוצת ראשון דווילס פעמיים באליפות ישראל.
ראשון דווילס
קבוצת ההוקי קרח של המועדון, הוקמה בשנת 2010, אך בשל טענת התאחדות ההוקי קרח הישראלית שהמועדון לא הגיש בזמן את טופסי ההצטרפות, ולאחר הליכים משפטיים ארוכים הושהתה הקבוצה מהליגה בעונה זו. הקבוצה הצטרפה לליגה בשנת 2011, בעונת 2012/13 זכתה לראשונה באליפות ישראל ושמרה על האליפות בעונות 2013/14 ו-2014/15.
ראשון דווילס 2
קבוצת ההוקי קרח השנייה של המועדון, הוקמה בשנת 2011. הקבוצה מורכבת משחקני הנוער המורשים להשתתף בליגת הבוגרים ומשחקנים חובבים מקבוצת ההוקי רולר של המועדון. בעונת 2014/15 זכתה באליפות הליגה הלאומית ובכך עלתה לליגת העל, דבר שידרוש ממנה שינוי בהרכב.
פעילות בינלאומית
עד שנת 2011, קיים המועדון מחנה אימונים בכפר האולימפי בראוביצ'י, בלארוס, עם מאמנים מקומיים במגרשי האימונים המכינים את הנבחרת האולימפית של בלארוס, בשנת 2012 עבר המחנה לעיר מלדצ'נה ובשנת 2015 עבר לעיר מינסק. שחקני המועדון היוו חלקים גדולים מנבחרות ישראל בהוקי רולר בשנים 2005, 2007, 2010, 2014 וכן בנבחרות ישראל בהוקי קרח בשנים 2008-2015.
בשנת 2011, השתתפו שחקני המועדון בשיתוף עם קבוצת ההוקי קרח של בת ים בטורניר B.S.R השנתי עד גיל 14 של קוויבק וזכו באליפות דרג B (הנמוך). החל משנת 2014 משתתף המועדון בטורניר Ice Peaks הבינלאומי לילדים עד גיל 12, המשתף מספר קבוצות ישראליות וקבוצה רוסית.
בשנת 2014 נבחר המועדון להרכיב את קבוצת הילדים עד גיל 13 שתשחק בטורניר דיסקית הזהב שנערכה בעיר סוצ'י שברוסיה. הקבוצה שהורכבה נבנתה סביב מספר שחקני המועדון ושחקנים מקבוצות אחרות וסיימה את הטורניר במקום ה-5.
בשנת 2015 צפויה קבוצת ראשון דווילס להשתתף בסיבוב הראשון של הגביע הקונטיננטלי לשנת 2016 בבלגרד, סרביה, באוקטובר 2015, השתתפות ראשונה של קבוצה ישראלית מאז 2012.
REN TV
REN TV או (РЕН ТВ ברוסית) הוא ערוץ טלוויזיה פדרלי רוסי ששידוריו החלו בינואר 1997. זהו אחד מערוצי הטלוויזיה הפרטיים הגדולים ברוסיה, הוקם על ידי ארנה לסנבסקאיה ובנהּ דמיטרי לסנבסקי.
הערוץ זכה ב-13 פרסי האקדמיה הרוסית לטלוויזיה. הרשת משדרת דרך 406 חברות שידור ומשדרת ל-718 יישובים ברחבי רוסיה מקלינינגרד במערב ועד יוז'נו-סחלינסק במזרח.
הערוץ נחשב לערוץ טלוויזיה בידורי, בבעלות משותפת של הממשלה ומשקיעים פרטיים מחברת National Media Group. הערוץ משדר ל-114 מיליון צופים ברוסיה, ול-181 ערים ברחבי מדינות ברית המועצות לשעבר. שינויי מותג רבים קרו במהלך חיי הערוץ. לאחרונה הצהיר הערוץ על קונספט שידורים חדש המיועד לצעירים, תחת המוטו "מימד חדש" (новое измерение), כך שבלוגו החדש של הערוץ האות Р תוחלף לספרה 4 הפוכה.
סטואה
סטואה (ביוונית: στοά), באדריכלות יוון העתיקה היא סוג של מבנה, הכולל מעבר מקורה (אכסדרה) עם עמודים בצידו האחד הפתוח אל החוץ. מהצד השני ניצב קיר, ובו פתחים. הסטואה שימשה לצרכים ציבוריים שונים ביוון העתיקה. מבנים גדולים ומפוארים מסוג זה נבנו בערים יווניות רבות.
סטואיי (סטואה בלשון רבים: סטואֵיי - Stoae או Stoæ) היוו בדרך כלל דופן לחללים ציבוריים, שווקים או אגורה שהיו פתוחות אליו בצד אחד וכללו מעבר וחדרים שונים בצד השני. לסטואה היו תפקידים שונים שהשתנו בדרך כלל - חנויות של סוחרים, הלנה, גלריות ועוד.
הסטואיי הראשונות היו בנויות בצורה של האותיות 'ר' או 'ח' כך שהגדירו במיוחד חלל פנימי. הסטואיי הישנות ביותר נבנו באופן מלא לפי הסדר הדורי. סטואיי מאוחרות יותר עשו שימוש גם בסדרים האחרים. כמו כן נעשה גם שימוש במעברים בעלי שתי שורות עמודים ואף שתי קומות. לרוב, נעשה שימוש בסדר האיוני בשורה אחת ובסדר הדורי בשורה האחרת.
המילה העברית סְטָיו, שפירושה שורת עמודים, נגזרה מן המילה היוונית.
כור היתוך של פילוסופים יוונים
המקום הציבורי אשר היוותה הסטואה היה מקום מפגש עבור אנשי העיר וביניהם גם אנשי הרוח. פילוסופים רבים היו מקיימים דיונים ומלמדים את חניכיהם במקומות אלו ולעיתים גם בחוסר רשמיות על מדרגות הסטואה. המפורסם שבהם היה זנון מקיטיון שייסד גם את "האסכולה הסטואית" על שם המקום בו נלמדה משנתו - "הסטואה הססגונית" שבאתונה העתיקה. בסטואיי אחרות היו נפגשים גם פילוסופים גדולים נוספים כגון סוקרטס.
ארט פוקוס
"ארט פוקוס" (באנגלית: Art Focus) הוא פרויקט אמנות ישראלי שמופק על ידי הקרן לירושלים ומטרתו היא חשיפת האמנות הפלסטית הישראלית בפני שוק האמנות הבינלאומי. הפרויקט החל את פעילותו בשנת 1994 והוא מתנהל כמעין ביאנלה או טריאנלה בינלאומית לאמנות.
היסטוריה
פרויקט ארט פוקוס נערך לראשונה בשנת 1994, ובמסגרתו נערכו שורה של תערוכות של אמנים ישראלים בגלריות ובמוזיאונים ברחבי ישראל. הפיזור הגדול של התערוכות הוביל לשינוי בתפיסת הפרויקט, והחל משנת 1996 מקיים הפרויקט תצוגה מרכזית. בנובמבר 1996 נערכה בחלל מתחת לאצטדיון טדי תצוגה שכללה ארבע תערוכות, ששילבו בין אמנים ישראלים לזרים. אחת התערוכות - "מחבואים" - כללה תצוגה של עבודות וידאו ארט רבות והיוותה ביטוי להתפתחות מדיום הוידאו ארט בישראל. בנוסף לתערוכות באצטדיון הוצגו גם תערוכות בגלריות ומוזיאונים ברחבי הארץ.
תערוכת "ארט פוקוס 3" נפתחה ב-24 בנובמבר 1999 וכללה שני מוקדים עיקריים. בחלל של אצטדיון טדי נערכו 12 תערוכות שונות של אמנים ישראלים ובהם אורי צייג, גיל שחר, גל וינשטיין, שאריף ואכד, משה גרשוני וזהר קניאל ואחרים. ואילו בחלל הפתוח של בריכת הסולטאן הוצגה תערוכה בינלאומית אותה אצר קספר קניג. התערוכה של קניג הוצגה בעיתונות המקומית ככישלון רהבתני בכל הקשור להשקעה העצומה בהכשרת המקום לתצוגה ולאיכות העבודות ולהקשרן. בנוסף, הוצגו במסגרת הפרויקט התערוכה הקבוצתית "מראית עין" במוזיאון ישראל (אוצרת: שרית שפירא), תערוכה של בוגרי התוכנית ללימודי המשך של בצלאל בבית האמנים בירושלים ותערוכה של מיכה אולמן ואברהם אופק בבית טיכו.
כמה שערוריות נקשרו לתצוגות הפרויקט. עבודתו של יואב שמואל, הוצגה במוזיאון ישראל ללא ציון שם האמן בעקבות סכסוך כספי ומשפטי עם המוזיאון. בנוסף, הנהלת ארט פוקוס ביקשה לבטל את תערוכתם של משה גרשוני וזוהר קניאל, משום העובדה שיצירות דומות הוצגו גם במוזיאון ישראל, וזאת על אף שבהנהלת הפרויקט ישבו שני אוצרים קבועים של המוזיאון.
"ארט פוקוס 4" נפתח ב-4 בדצמבר 2003 והתקיים במוזיאון אסירי המחתרות - ירושלים. את התערוכה אצרו סוזן לנדאו ויגאל צלמונה
ב-23 בספטמבר 2008 נפתח "ארט פוקוס 5" במבנה באזור התעשייתי של שכונת תלפיות בירושלים. בתערוכה, אותה אצרו ברנאר בליסטן ועמי ברק הוצגו 66 אמנים מ-25 מדינות תחת הכותרת "האם אמנות יכולה יותר?".
סמל הרשות הפלסטינית
סמל הרשות הפלסטינית כולל עיט צלאח א-דין, מגן וכיתוב. העיט, המופיע בשני סמלים ערביים נוספים - סמל עיראק וסמל מצרים הוא עיט המזוהה עם צלאח א-דין. דמות העיט היא זהה לחלוטין בשלושת סמלים אלו. תחתיו, מחזיק העיט שלט עליו כתוב בערבית "السلطة الفلسطينية" - "הרשות הפלסטינית". המגן במרכז הסמל הוא בצבעי הדגל הפלסטיני המורכב בצבעי הלאומיות הכלל ערבית.
קבוצת ארמיות ילדרים
היסטוריה
בעקבות כיבוש בגדאד בידי מדינות ההסכמה במרץ 1917, החליטו העות'מאנים לארגן מחדש את כוחותיהם בזירת המזרח התיכון. לצורך כך הוקמה הארמייה השביעית אשר כמפקדה מונה מוסטפא כמאל. כמו כן הוחלט להציב את הארמייה החדשה יחד עם הארמייה השישית הוותיקה בפיקודו של חליף קוט, תחת פיקוד אחיד, במטרה ליצור כוח משמעותי שישחרר את בגדאד. לצורך כך הוקמה קבוצת הארמיות השם "ילידרים" משמעו "מכת ברק" בטורקית. עמיתיהם של הטורקים, הגרמנים, כינו מצדם את הקבוצה בשם "קבוצת ארמיות F" (Heeresgruppe F). בשלב ראשוני היא כללה את הארמייה השביעית והארמייה השישית, וכן את קורפוס אסיה של צבא הקיסרות הגרמנית (בסה"כ 150,000 חיילים). העות'מאנים הזמינו את הגנרל הגרמני אריך פון פאלקנהיין לבוא ולפקד על הקבוצה.
בספטמבר הורה פאלקנהיין על ביטול המתקפה המתוכננת בכיוון בגדאד, ותחת זאת הורה לארמייה השביעית לנוע מחלב לכיוון באר שבע במטרה לתקוף את הכוחות הבריטיים באזור. אלא שהתוכנית לא עלתה יפה. תנועת הרכבות לא הייתה יעילה מספיק ובעת שהבריטים תקפו בהפתעה את באר שבע ב-31 באוקטובר, עדיין לא הגיעו חלק מהכוחות אל יעדם. גם בעזה היו הכוחות העות'מאנים בעיצומה של התארגנות מחדש בעת שקו ההגנה עזה-באר שבע הותקף. בעת קרב באר שבע שהה פאלקנהיין בחלב והגיע אל אזור הקרבות רק ב-4 בנובמבר. יום לאחר כיבוש באר שבע, בלילה שבין ה-1 ובין ה-2 בנובמבר, החלה ההתקפה הקרקעית על עזה, לאחר חמישה ימים רצופים של ירי ארטילרי כבד. הכוח התוקף נתקל בהתנגדות מעטה יחסית מאחר שלארמייה השמינית ניתנה פקודת נסיגה.
לאחר הנסיגה מבאר שבע ומעזה, עברה מפקדת הארמייה השביעית לבית לחם ומפקדת קבוצת הארמיות עברה לירושלים, למתחם אוגוסטה ויקטוריה. מיד לאחר כיבוש באר שבע, התקדמו כוחותיו של אלנבי שכבשו את העיר לצפון מזרח ושם נבלמו על ידי כוחות של הארמייה השביעית. הכוחות שהתקדמו לצפון מערב, נתקלו בתילים המבוצרים של קו עזה - באר שבע, ובמשך עשרת הימים הראשונים של נובמבר נערכו קרבות על התילים עד אשר כולם נכבשו על ידי כוחותיו של אדמונד אלנבי. בשלב זה, העדיף הפיקוד העות'מאני להתמקד בהגנה על ירושלים ומבואותיה והסיג את הארמייה השמינית לאזור הפנימי של שפלת יהודה.
כבר בתחילת דצמבר נסוגה מפקדתו של פאלקנהיין מירושלים לנצרת שבצפון. לאחר כיבוש ירושלים (9 בדצמבר) וחציית הירקון על ידי הכוחות הבריטיים ב-20 בדצמבר, ייצב הצבא העות'מאני קו הגנה לרוחב ארץ ישראל, קו שנקרא קו שתי העוג'ות ועבר באזור השרון, השומרון וירד אל נהר הירדן מצפון ליריחו. בדצמבר חיל המשלוח הבריטי השלים את משימת צליחת הירקון וכוח החוד הבריטי הרחיב אחיזתו בגיזרת החוף עד צפונית לשפיים. בינואר 1918 איבדה הקבוצה את הארמייה השישית, ותחתיה הוכפפה למרותה הארמייה השמינית. ב-6 בפברואר הועבר פאלקנהיין לפקד על הארמייה הגרמנית העשירית בחזית המזרחית, ואוטו לימן פון זאנדרס מפקד הארמייה העות'מאנית החמישית נקרא למלא את מקומו בפיקוד על קבוצת הארמיות. ב-21 בפברואר כבש חיל המשלוח את יריחו, וזאנדרס ייצב קו הגנה חדש על העוג'א המזרחית.
מישור לואי פיליפ
מישור לואי פיליפ או רמת לואי פיליפ (באנגלית: Louis Philippe Plateau) הוא מישור במרכזו של חצי האי טריניטי, שבצפון חצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
אורכו של המישור 20 קילומטרים.
רוחבו של המישור 9 קילומטרים.
שיא גובהו של המישר 1,370 מטרים מעל פני הים; והוא האתר ה-3,278 בגובהו באנטארקטיקה.
המישור ממוקם בין קרחון ראסל המערבי, לבין מעבר וינדי.
מיפוי המישור
המישור מופה לראשונה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד, בהתבסס על סקרים על הקרקע שביצעו סוקרים של הסקר, אשר יוצאו מבסיס מפרץ התקווה בשנים 1945–1947.
מקור השם
שמו של המישור הוצע בשנת 1948 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה, בעקבות המיפוי שבוצע על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
השם נועד להנציח את משלחת החקר של קפטן ז'ול דומון ד'אורוויל, אשר חקרה את חצי האי האנטארקטי בשנת 1838.
ד'אורוויל קרא לחצי האי "ארץ לואי פיליפ" (בצרפתית: Terre Louis Philippe), על שמו של לואי פיליפ הראשון, מלך צרפת באותה עת.
קפיטול מדינת טנסי
היסטוריה
המבנה תוכנן על ידי האדריכל ויליאם סטריקלנד מפילדלפיה בסגנון הסדר היוני. המבנה נבנה בין השנים 1845–1859. סטריקלנד נפטר קודם להשלמת המבנה, ונקבר באגף הצפון מזרחי של המבנה. בנו פיקח על השלמת עבודות הבנייה. קירות המבנה ותקרתו הושלמו קודם לפרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית, אולם בשל פרוץ מלחמת האזרחים לא הושלמו חלקים מהמבנה (גרמי מדרגות מתוכננים, ועיטורים של המבנה).
תיאור המבנה
בקומת הקרקע של המבנה נמצאים אולמות בית הנבחרים (הבית התחתון) ואולם הסנאט, חדרי הוועדות של בית הנבחרים, ספריית המדינה - בה מדפי ברזל מעוטרים שנבנו על ידי חברת ווד פרוט. בספריית המדינה הוחזקו, עד ראשית המאה ה-20, אוספי האגודה ההיסטורית של טנסי.
בית הקברות היהודי בפראג-ז'יז'קוב
בית הקברות היהודי בפראג-ז'יז'קוב היה בית הקברות ששימש את קהילת יהודי פראג מן המחצית השנייה של המאה ה-17 עם סגירתו של בית הקברות היהודי העתיק בפראג ועד לסוף המאה ה-19, אז עברה הקהילה להשתמש בבית הקברות היהודי החדש בעיר.
רוב שטחו ההיסטורי של בית הקברות נהרס, ונותרה בו רק חלקה קטנה ובה קברי האליטה היהודית המקומית, עשירי העיר, פרנסי הקהילה ורבניה.
מאז 1964 מוגדר בית הקברות כמונומנט תרבותי של הרפובליקה הצ'כית.
היסטוריה
הצורך בבית קברות שיחליף את בית הקברות היהודי העתיק בפראג שמקומות הקבורה הפנויים שבו הלכו ואזלו במחצית המאה ה-17, הביא להקמת בית קברות חדש בפאתי העיר, באזור ז'יזקוב (פראג 3). בפועל החלו לקבור בבית הקברות החדש בימי המגפה בפראג בשנת 1680, מגפה שפרצה בעיר והמיתה רבים בגטו היהודי שבה. במשך חודשי המגפה נטמנו בבית הקברות החדש כ-3,000 יהודים מהאזור היהודי בפראג. חללים רבים נקברו במקום במהלך המגפה הגדולה בשנים 1713–1714, בתקופת מלחמת הירושה האוסטרית בשנים 1742–1743 ובתקופת גירוש פראג בשנים 1747–1750. לאחר שבתקופה הראשונה של פעילותו נקברו בו בעיקר בקבורה המונית אחרי מקרי אסון כמו אלו שתוארו, החלה במקום גם קבורה רגילה.
ב-1877 אסר צו של הקיסר יוזף השני "קבורה בבתי קברות ישנים במרכז העיר מטעמי היגיינה", ובית הקברות בז'יז'קוב היה לבית הקברות המרכזי של יהודי פראג. צו אחר של הקיסר חייב כיתוב דו-לשוני על המצבות, ולכן רבות מהמצבות בבית קברות זה, בניגוד לקודמו העתיק, נושאות כיתוב כפול, עברי וגרמני. בית הקברות הורחב פעמיים, ב-1787 וב-1855, ובכך היה לבית הקברות היהודי הגדול ביותר, כפליים מגודלו של בית הקברות היהודי העתיק בפראג. עיריית ז'יז'קוב אסרה את הקבורה במקום בשנת 1884, ועד סוף יוני 1890, שאז פסקה בפועל הקבורה במקום, נקברו בבית הקברות כ-37,800 איש.
ב-1960 הרסו הרשויות המקומיות חלק גדול מחומת בית הקברות, המצבות כוסו בעפר, ושלושה רבעים משטח בית הקברות הפכו לגן ציבורי – גני מאהלר. רק החלק העתיק ביותר של בית הקברות ובו חלקות הקבורה היוקרתיות של שועי העיר ורבניה השתמר. לטענת רבה הראשי של בוהמיה, ברוך פרקש, נעשו העבודות במקום בתיאום מלא עם הקהילה היהודית, שביקשה לשמר את מצבות האישים הידועים במקום, שלחלקם נבנו מצבות חדשות.
בשנים 1985 עד 1992 נהרס עוד חלק מבית הקברות לצורך בנייתו של מגדל הטלוויזיה ז'יז'קוב, השנוי במחלוקת מבחינה ארכיטקטונית.
ב-1999 שופץ בית הקברות וניהולו נמסר לידי הקהילה היהודית בפראג. הוא נפתח לקהל הרחב בסוף שנת 2001.
אישים ידועים הקבורים בבית הקברות
בין יהודי פראג הידועים הקבורים בבית הקברות בפראג-ז'יז'קוב ומצבותיהם השתמרו:
מלבדם נקברו בבית הקברות לאורך כל תקופת פעילותו, עשרות אלפי יהודי פראג, רבים מהם רבנים ואישים ידועי שם שמקום קבורתם לא ידוע כיום.
Moves Me
Moves Me (בעברית: מניע/מרגש אותי) הוא מיני-אלבום הבכורה של דמי לובאטו. המיני-אלבום הוקלט בשנת 2002 ויצא לאור ב-23 בדצמבר 2008, על ידי חברת התקליטים Well Go USA. האלבום כולל בפועל שיר אחד בלבד, "Moves Me", רק בגרסאות שונות. השיר נכתב על ידי לובאטו בתקופת הילדות.
רקע
דמי לובאטו נהגו לכתוב שירים מגיל קטן. האחות הגדולה של לובאטו, דאלאס, שאפה להשיג קריירה במוזיקה במשך תקופה מסוימת בצעירותה, וכצופה מהצד שאף ליוותה אותה בהופעותיה לובאטו לקחו ממנה השראה והחליטו ללכת בעקבותיה. תחת השפעתה מדאלאס, החלו ללמוד נגינה על פסנתר וגיטרה, וכשהיה ללובאטו מספיק ניסיון גם בכתיבה וגם בנגינה, חיברו בין השניים והחלו לכתוב ולהלחין שירים לגמרי לבד. בהמשך, הסוכן של לובאטו, ביחד עם כמה מהמפיקים שעבדו עם דאלאס, זיהו בלובאטו פוטנציאל ברגע ששמעו את השירים והחליטו לקחת את לובאטו לאולפן הקלטות במטרה להקליט אותם באופן מקצועי. לובאטו הקליטו מספר שירים שכתבו, ביניהם הסינגל "Moves Me", לו בהמשך יצא אף וידאו-קליפ.
וידאו קליפ
לצד הסינגל "Moves Me" יצא וידאו קליפ רשמי בו הופיעו ונכללו לובאטו. בווידאו, נראו לובאטו עם מדונה (מיקרופון צמוד ראש), ובהמשך לכך, נראו בביצוע כוראוגרפיה עם צעדי ריקוד המזכירים את סגנונה של בריטני ספירס, כשמסביב ארבעה רקדנים פחות או יותר בגיל התואם לזה של לובאטו.
בסיס חצרים
בסיס חיל-האוויר חֲצֵרִים (בשמו הרשמי: בסיס חיל האוויר 6. בקיצור: בח"א 6) הוא בסיס טיסה של חיל האוויר הישראלי ממוקם באזור העיר באר שבע. מפקד הבסיס הוא טייס או נווט קרב בדרגת תת-אלוף הכפוף ישירות למפקד חיל האוויר. סגנו הוא קצין צוות אוויר בדרגת סגן-אלוף.
יחידות הבסיס
בנוסף נמצא בשטח הבסיס מוזיאון חיל האוויר.
היסטוריה
בסיס חצרים נבנה בשנות השישים ונפתח ב-3 באוקטובר 1966 כ"כנף 6". מפקדו הראשון היה ג'ו אלון. היה זה בסיס חיל האוויר הראשון שנבנה מן היסוד כבסיס חדש עבור חיל האוויר הישראלי, ולא על שטחי בסיס קיים של חיל האוויר המלכותי הבריטי. הבסיס נבנה בהוראת מפקד חיל האוויר עזר ויצמן ואת תכנונו ביצע האדריכל יצחק מור.
בשנת 1968 קלט הבסיס את בית הספר לטיסה שעבר מבסיס תל נוף.
באותה השנה קלט הבסיס טייסת נוספת שעברה מתל נוף - טייסת 123, "טייסת הבלים הדרומית" (כשמה אז), שהפעילה מסוקי בל 205 ובהמשך בל 212. ב-8 באוגוסט 2002 היא נפתחה מחדש כטייסת UH-60 בלק-הוק ("ינשוף"). ב-15 ביולי 2015 היא עברה לבסיס פלמחים.
ב-17 ביוני 1969 עברה הטייסת 102, "הנמר המעופף", מבסיס חצור לבסיס חצרים.
ב-1 בדצמבר 1971 נפתחה בבסיס טייסת 107 "אבירי הזנב הכתום" כטייסת F-4 פנטום ("קורנס"). ב-5 ביולי 2006 היא נפתחה מחדש כטייסת F-16I ("סופה")
בשנת 1978 הוקמה טייסת טייסת 192 שהפעילה מטוסי E-2C הוקאיי ("דיה") לשליטה ובקרה. הטייסת נסגרה בשנת 1994 ומטוסיה הוצאו משירות בחיל האוויר.
ב-4 ביוני 1991 עברה טייסת 69 ("הפטישים") שהפעילה אז מטוסי F-4 פנטום לבסיס חצרים. היא הודממה ב-1 במרץ 1994. הטייסת נפתחה מחדש בקיץ 1997 וב-19 בינואר 1998 קלטה את ראשוני מטוסי ה-F-15I ("רעם") של חיל האוויר.
אירועים חריגים
ב-21 ביולי 1992 נפצעו קשה חייל וחיילת בבסיס, כאשר השתתפו ב"רולטת הרשת". כעבור ימים אחדים נפטר החייל מפצעיו.
באפריל 1993 אישר מפקד הבסיס, תא"ל עמירם אליאסף, מפגן ירי לכבוד יום הורים באחת הטייסות. עקב ראות לקויה כתוצאה מעננות נמוכה, ירו המטוסים כדורים באופן שטוח, וכתוצאה מכך נפגעו שני חיילים. מפקד חיל האוויר, האלוף הרצל בודינגר, החליט להדיח את מפקד הבסיס, מפקד הטייסת שבמסגרתה נערכה הטיסה ומוביל הטיסה. חרף בקשתו של בודינגר שאליאסף ימשיך בשירותו בצה"ל בתפקיד אחר, בחר אליאסף לפרוש מצה"ל.
שיכון משפחות
שיכון המשפחות של הבסיס נחשב באופן רשמי ליישוב ששמו מחנה יפה.
מוסי רז
מוסי רז (נולד ב-19 בדצמבר 1965 כ"ה בכסלו תשכ"ו) הוא איש שמאל, פעיל שלום, סביבה וזכויות אדם. בעבר כיהן כחבר כנסת מטעם מפלגת מרצ וכיו"ר הוועדה המיוחדת לעניין הקרן לאזרחי ישראל בכנסת העשרים וארבע.
ביוגרפיה
נולד בירושלים בשם משה מזרחי, בן בכור למזל וניסן, ילידי ישראל בני העדה הכורדית. כשהיה בן 4 שינו הוריו את שם משפחתם לרז, ולאחר כניסתו לכנסת, שינה את שמו במשרד הפנים למוסי, הכינוי אותו הצמידו לו הוריו מיום היוולדו. למד בבית ספר יסודי "מעלות דפנה", ולאחריו בבית הספר רנה קסין.
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1984 התנדב לצנחנים לגדוד הנח"ל המוצנח (שבאותם ימים כונה "גדוד 50"). בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר, ולאחר מכן יצא לקורס קציני חי"ר. בתום הקורס מונה רז למפקד צוות ביחידת מגלן שהוקמה באותה עת, והיה לאחד ממפקדי הצוותים הראשונים שבה. הוא השתחרר בדרגת סגן משנה, המשיך לשרת ביחידת המילואים של היחידה וקודם לדרגת רב-סרן.
קריירה פוליטית
רז הוא בוגר האוניברסיטה העברית בכלכלה וראיית חשבון. בזמן לימודיו באוניברסיטה שימש כיו"ר מועצת הסתדרות הסטודנטים באוניברסיטה העברית. לאחר מכן כיהן בין השאר כמזכיר סיעת "מרצ" בכנסת (בשנים 1991–1994), מזכ"ל תנועת "שלום עכשיו" (1995–2000) ומנהל עמותת "עיר שלם".
בכנסת ה-15
בשנת 2000 נכנס לכנסת ה-15 ובכך היה לחבר הכנסת הצעיר ביותר. בכנסת היה חבר בוועדת הכספים של הכנסת ובוועדת הפנים והגנת הסביבה. ב-2002 היה הח"כ הראשון שהתבטא בעד רעיון הלגליזציה של סמים קלים.
במהלך כהונתו התבלט רז בטיפול בנושאים סביבתיים. הוא העביר את "חוק ייצוג גופים ציבוריים שעניינם בשמירת איכות הסביבה", שיזם ארגון הגג "חיים וסביבה", ושקבע ייצוג בוועדות התכנון והבנייה ובגופים נוספים העוסקים בנושאי הסביבה לנציגי ארגונים סביבתיים.
במסגרת פעילותו הפרלמנטרית חוקק את התיקון לחוק השיפוט הצבאי לאיסור הטרדה מינית, אשר החיל את החוק האזרחי נגד הטרדות מיניות גם על חוק השיפוט הצבאי.
בין כהונותיו כחבר כנסת
לאחר סיום כהונתו בכנסת ה-15 שימש כסמנכ"ל סמינר גבעת חביבה ויו"ר פורום ארגוני השלום. מאוחר יותר נמנה עם מייסדי רדיו כל השלום, תחנת רדיו ישראלית-פלסטינית המשדרת תוכניות מלל ומוזיקה בעברית ובערבית, וכיהן כמנכ"ל משותף של התחנה. בשנת 2009 הצטרף כחבר לוועד המנהל של עמותת "תחבורה היום ומחר", הארגון לקידום תחבורה בת קיימא בישראל. בשנת 2010 החל לכהן כיו"ר הוועד המנהל של "חיים וסביבה", ארגון הגג של ארגוני הסביבה בישראל. בנוסף, כיהן כיו"ר ארגון בזכות, מרכז לזכויות אדם של בעלי מוגבלויות, וכחבר בוועד המנהל של עמותת "עובדים", מרכז למימוש יכולות ואפשרויות בעבודה.
במהלך השנים הללו כשלו ניסיונותיו להיבחר לכנסת. רז תמך בהבטחת ייצוג לנשים ולערבים ברשימת מרצ, על אף שבאופן אישי הביאה לדחיקתו אל מחוץ לכנסת. בבחירות הפנימיות במפלגה בשנת 2008, לקראת הכנסת ה-18, נבחר למקום השלישי ברשימת מועמדיה. לאחר השריונים לאנשי "התנועה החדשה", הוא הוצב במקום החמישי ברשימת התנועה החדשה מרצ לכנסת, ולא נבחר מחדש, מאחר שזו זכתה בשלושה מנדטים בלבד. בבחירות הפנימיות במרצ בשנת 2012, לקראת הכנסת ה-19, נבחר למקום החמישי והוצב במקום השמיני ברשימה, אך לא נכנס לכנסת מאחר שמפלגתו זכתה בשישה מנדטים.
בכנסת ה-20
בינואר 2015, לקראת הבחירות לכנסת העשרים, נבחר למקום השישי ברשימת מרצ לכנסת, אך רשימתו זכתה לחמישה מנדטים בלבד בבחירות, והוא נותר מחוץ לכנסת. עם זאת, לאחר התפטרותה של זהבה גלאון מחברותה בכנסת, ב-22 באוקטובר 2017, שב לכהן כחבר כנסת, לתקופת כהונה חלקית.
גם בקדנציה זו, כיהן רז כחבר בוועדת הכספים. כמו כן, היה חבר בוועדה לקידום מעמד האישה ובוועדת הרפורמות. רז נטל חלק בשדולה החילונית, בשדולה לקידום מעמד השפה הערבית, השדולה לעצירת ייצוא ביטחוני למדינות מפירות זכויות אדם, השדולה לקהילה הגאה והשדולה לחיזוק העם היהודי.
בנובמבר 2017, במלאת 100 שנה להצהרת בלפור, שלח רז עם פעילי שמאל נוספים מכתב לממשלת בריטניה, הקורא לה להנפיק הצהרה נוספת, המכירה בזכות הפלסטינית להגדרה עצמית לצד המדינה היהודית.
רז פעיל למען זכויות אדם בישראל ובשטחים. בפברואר 2018 טס לרואנדה ואוגנדה, יחד עם ח"כ מיכל רוזין, כדי להתחקות אחר נתיב העזיבה של מבקשי המקלט מישראל. כמו כן, הוא מקדם את הרעיון של ביטול גיוס החובה בישראל והקמתו של צבא מקצועי בשכר. ביוני 2018 ערך בכנסת כנס בנושא צבא מקצועי תחת הכותרת "צבא חצי העם", בשיתוף ח"כ יהודה גליק. ביולי 2018, בתגובה לחוק המכונה "חוק שוברים שתיקה", סיפר במליאת הכנסת על מקרה שאירע במהלך שירותו הצבאי, בו גילה כי הדיווח התקשורתי על שני מבוקשים הרוגים היה שקרי ולמעשה היה מדובר על הרג של מבוקש ועובר אורח. ארגון "שוברים שתיקה" פרסם את קטע הווידאו בעמוד הפייסבוק שלו וכתב כי רז "שבר שתיקה במליאת הכנסת".
בתקופת המשבר הפוליטי
בשנים 2019–2021 נערכו בישראל בתקופה קצרה של שנתיים ארבע מערכות בחירות. רק ברביעית הצליח רז להיבחר לכנסת. בתקופה זו המשיך רז בפעילותו הציבורית-אקטיביסטית ולקח חלק במחאת הגשרים ו"הדגלים השחורים".
בבחירות לכנסת ה-21 הוצב במקום השביעי ברשימת מרצ. כיוון שהרשימה קיבלה ארבעה מנדטים, לא נבחר לכנסת.
לקראת הבחירות לכנסת ה-22 הודיע שיתמודד על ראשות המפלגה לצד עיסאווי פריג', להנהגה משותפת יהודית-ערבית. ב-17 ביוני 2019, לאחר שוועידת מרצ דחתה את ההצעה לשינוי התקנון, כך שיתאפשר לשני יו"רים לכהן במשותף, הודיעו רז ופריג' על תמיכתם ביו"ר מרצ שכיהנה אז, תמר זנדברג. בבחירות המקדימות לרשימה, שנערכו ב-11 ביולי, רז נבחר למקום החמישי ברשימת מרצ לכנסת, אך לאחר ההחלטה על הקמת "המחנה הדמוקרטי", נדחק למקום ה-12 ברשימה ולא נבחר לכנסת.
בבחירות לכנסת ה-23, נדחק פעם נוספת למקום ה-14 ברשימת "העבודה-גשר-מרצ" ולא נבחר לכנסת.
בכנסת ה-24
בבחירות לכנסת ה-24, הוצב במקום ה-6 ברשימת מרצ ונבחר מטעמה לכנסת. לראשונה כיהן רז בכנסת מראשית כהונתה, והוא נחשב לסמן השמאלי בקואליציית גוש השינוי. בכנסת זו נבחר לעמוד בראשות הוועדה המיוחדת לעניין הקרן לאזרחי ישראל. כמו כן היה חבר בוועדת הכספים, ועדת הפנים והגנת הסביבה והועדה למיזמי תשתיות ושירותי דת. רז חשף לציבור את יומנו האישי ואת הצהרת ההון שמסר לכנסת, וטען כי "שקיפות היא אבן יסוד בדמוקרטיה".
באוקטובר 2021 יזם רז כנס, בשיתוף עם ח"כ עידית סילמן והלובי למלחמה באלימות מינית, בו ציינה הכנסת לראשונה בתולדותיה את יום המלחמה באלימות מינית. ועדות הכנסת דנו במלחמה באלימות מינית, ובכנס שנערך בהנחיית גל גברעם הובאו עדויות של נפגעות. בנובמבר, יזם כנס תחת הכותרת "עוצרים את אלימות המתנחלים", בשיתוף עם חברי הכנסת אבתיסאם מראענה ואוסאמה סעדי, בעקבות התגברות מקרי תקיפת פלסטינים ופעילי שלום ביהודה ושומרון.
חקיקה שיזם: במאי 2022 התקבלה הצעת חוק של רז ושל ח"כ עופר כסיף, לאסור לחלוטין פרסום של מוצרי טבק ועישון. רז הגיש הצעת חוק לאיסור פרסום מוצרי טבק עוד בכנסת ה-15. ב-2018 נאסר פרסום מוצרי טבק במסגרת חוק הגבלת הפרסומת והשיווק של מוצרי טבק, אולם על העיתונות הכתובה חלה החרגה. רז וכסיף גיבשו עם קבוצות הארץ ו'ידיעות' מתווה להפחתת הפרסום בעיתונות הכתובה באופן הדרגתי, על פיו יופסק הפרסום לחלוטין עד 2029. חוק נוסף שאושר בכנסת, אותו יזם רז עם ח"כ יצחק פינדרוס, הוא חוק האוסר לפרסם את פרטיהם של נפגעים והרוגים בטרם נמסרה למשפחותיהם הודעה רשמית. בנוסף יזם רז עם חברת הכנסת אפרת רייטן תיקון לחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, הקובע כי ההוראות לגבי אדם עם עיוורון המלווה בכלב נחייה, יחולו על הנעזרים בחיות שירות בשל כל מוגבלות, כדוגמת הלומי קרב, וחולי סוכרת ואפילפסיה.
באוגוסט 2022 דורג ראשון במדד ה'פרלמטר' של שקוף, הבוחן שימוש של חברי כנסת בכלים פרלמנטריים, ביחד עם חברי הכנסת מהאופוזיציה ינון אזולאי ואוסאמה סעדי. באותה שנה היה רז בין הח"כים היחידים ששיתפו עם הציבור את יומן הפגישות ואת הצהרת ההון שלו.
באוקטובר 2022 דורג במקום שני במדד ה'פרלמטר' של שקוף, על פעילות בסוגיות אקלים וסביבה.
ב-31 ביולי 2023 הצטרף רז לפאנל "הפטריוטים" בעכשיו 14.
חיים אישיים
רז נשוי ליעל רז (פולק), סמנכ"לית בחברת קינדריל, ואב לבן ולבת. הוא מתגורר בשוהם. ביוני 2014, אימץ אורח חיים טבעוני. מתוך אידאולוגיה ירוקה הוא נוסע בתחבורה ציבורית, וכן ביטל את מנויי העיתונים המודפסים שמקבלים חברי הכנסת. אחיו הוא מדען המחשב פרופ' רן רז.
TV Center
חברת הטלוויזיה TV CENTER (ברוסית: ОАО Телекомпания „ТВ Центр) היא ערוץ טלוויזיה רוסי שנמצא בבעלות מלאה של עיריית מוסקבה. הערוץ החל את שידוריו ביוני 1997, נקלט בכל שטחי רוסיה ומשודר ל-95 מיליון צופים. נכון ליולי 2019 אחוז הצפייה הממוצע בערוץ עומד על 3.38% ורייטינג 0.56% (מקום ה-9 הארצי).
הערוץ מתמקד בסיקור החיים הפוליטיים, החברתיים והתרבותיים של העיר מוסקבה. הערוץ נקלט במזרח רוסיה באמצעות לוויינים.
בשנים 2006-2013 בערוץ שודרה תוכנית "100 שאלות למבוגר".
מנכ"לית הערוץ היא יוליה ביסטריצקאיה (מאז אוקטובר 2012).
נימוניים
נימוניים (שם מדעי: Leptotyphlopidae) הם משפחה של נחשים דקים מאוד הכוללת שני סוגים ו-80 מינים. הנימוניים נפוצים באפריקה, בדרום מערב אסיה, בדרום מערב ארצות הברית ובאזור הטרופי של אמריקה.
צבעם ורוד - חום בהיר ואורכם עשוי להגיע ל-45 ס"מ. ראשם קטן ועשוי להיות שטוח או עבה יותר משאר הגוף. עינהם קטנות, שחורות ובולטות. רק הלסת התחתונה מכילה שיניים גדולות יחסית לגופם. כל גופם של הנימוניים מכוסה בקשקשים קטנים, חלקים ומבריקים הדומים בגחון ובגב. ניתן להבחין בשארית אבולוציונית של שרירי שלד של הגפיים האחוריות. הנימוניים ניזונים בעיקר מטרמיטים ומנמלים צעירות. ביציהם מוארכות וקליפתן גמישה. הנימוניים מתגוננים בעזרת פיתולי הגוף הרבים שלהם. הם חיים מתחת לפני הקרקע, מתחת לגופים המונחים עליה ובמחילות קטנות.
בארץ ישראל
בישראל הנימון הדק מצוי בנגב, מדבר יהודה, אזור ים המלח, בקעת הירדן והגלבוע.
מין זה נפוץ מלבד בישראל, גם בצפון אפריקה, בסודאן, באתיופיה, בסומליה, בסיני, בירדן, בדרום טורקיה ובהודו.
פאולה מלקומסון
פאולה מלקומסון (באנגלית: Paula Malcomson; נולדה ב-1 ביוני 1970) היא שחקנית צפון אירית. ידועה בעיקר בשל השתתפותה בסדרות הטלוויזיה "דדווד" ו"ריי דונובן" ובסרטי הקולנוע "משחקי הרעב" ובהמשכו "משחקי הרעב: התלקחות".
ביוגרפיה
מלקומסון נולדה בבלפסט, צפון אירלנד. שיחקה לראשונה כשחקנית מקצוענית בשנת 1993 במערבון "טומבסטון" בתפקיד איילי אשתו של המארשל וירג'יל ארפ (סם אליוט). בשנת 2000 הופיעה בעיבוד המודרני לדרמה השייקספירית "המלט" בתפקיד מרסלה.
זכתה להכרה לראשונה בזכות תפקידה בסדרת הדרמה "דדווד" בתור הפרוצה טריקסי. בהמשך דרכה הופיעה בסדרת הדרמה "ER" בתפקיד מג ריילי ובסדרה המדע בדיונית "קאפריקה" בתור אמנדה אשתו של דניל גרייסטון (אריק סטולץ).
ב-2010 הופיעה בעונה השלישית של הסדרה המצליחה "ילדי האנרכיה" בתפקיד מורין אשבי. בשנת 2012 השתתפה מלקומסון בסרט המצליח "משחקי הרעב" בתפקיד אמה של קטניס אוורדין (ג'ניפר לורנס), תפקיד עליו חזרה גם בסרטי ההמשך "התלקחות", ו"עורבני חקיין (חלקים א', וב')"
משנת 2013 משחקת מלקומסון בסדרת הפשע "ריי דונובן" בתפקיד אבי אשתו של ריי דונובן (לייב שרייבר).
צ'רי אריזו 3
צ'רי אריזו 3 (באנגלית: Chery Arrizo 3) היא מכונית משפחתית המוגדרת כמכונית קומפקטית, מתוצרת יצרנית הרכב הסינית צ'רי (שם מלא: "Chery Automobile Co., Ltd", בסינית: 奇瑞汽车股份有限公司) אשר מיוצרת משנת 2014 בסין.
ביש בש
ביש בש (Bish Bash) היא להקת רוק אלטרנטיבי ישראלית. חברי הלהקה הם מירב צור, אלמוג בן הרוש ורונן ברטן.
היסטוריה
חברי ביש בש הכירו בלהקת השובבים, בה ניגנו עד לפירוקה ב-2017. לאחר מכן השלושה המשיכו לנגן יחד, וב-2018 הקימו את להקת ביש בש.
קיפא
יוסף (או יהוסף בר קַיָפָא) הכהן, המכונה בר קַיָפָא (לעיתים נקרא בטעות כַּיָיפָא), היה הכהן הגדול בירושלים במחצית הראשונה של המאה הראשונה לספירה. בן לבית קתרוס, וחתנו של חנן בן שת. הוא מונה לתפקיד במקום שמעון בן קמחית בידי המושל הרומי ואלריוס גראטוס בשנת 18, ובין השניים היו יחסים טובים.
משפחתו
לדעת דניאל שוורץ, קיפא היה אחד מבניו של הכהן הגדול מתתיהו בן תאופילוס, ומצד אמו השתייך לבית ביתוס. קיפא היה חתנו של חנן בן שת מבית חנן, הכהן הגדול בין השנים 6 ל-15 לספירה וראש משפחה ששלטה בראש צמרת הכוהנים במשך רוב המאה הראשונה לספירה.
כהונתו
תפקידו הנוסף ומעורר המחלוקת היה לשמש כחוליה מקשרת בין הסמכות הרומית לאוכלוסייה היהודית. כהנים גדולים מונו מתוך אצולת הצדוקים ובידי רומא מאז זמנו של הורדוס, ורומא ציפתה מהכהן הגדול שישמור על הסדר באוכלוסייה היהודית. ידוע ממקרים אחרים שלעיתים היו הנציבים הרומים דורשים מהכוהנים לעצור ולהסגיר יהודים אשר נחשדו כמסיתים ותועמלנים.
אף על פי שרק מעט ידוע על קיפא, היסטוריונים מסיקים מכהונתו הארוכה (36-18 לספירה) שהסתדר יפה עם השליטים הרומים. במשך עשור שירת קיפא עם הנציב הרומי פונטיוס פילאטוס, וסביר שהיה לשניהם קשר קרוב. סביר גם שהיה ביניהם הסדר כיצד להתמודד עם "חתרנים" דוגמת ישו.
על פי הברית החדשה היה זה קיפא ששלח את ישו לנציב העליון פונטיוס פילאטוס, על מנת שיוציאו להורג. מניעיו של קיפא להסגרת ישו אינם ברורים: יש היסטוריונים הטוענים כי לא הייתה לו ברירה. אחרים טוענים כי ראה בישו איום להמשך שלטונו, וייתכן שהאמין כי אם ישו לא ייכלא או אף יוצא להורג בעוון מרידה יפגע הדבר בסבלנותם של הרומאים כלפי היהודים.
כוהנים גדולים, כולל קיפא, היו מוערכים ושנואים כאחד על ידי הקהילה היהודית. כסמכות הדתית העליונה הם נטלו תפקיד עיקרי בחיי הדת והסנהדרין, אולם, באותו זמן מחו יהודים רבים על הקשר הקרוב ששמרו עם השלטון הרומי וחשדו בהם בלקיחת שוחד או בעיסוק במעשי מרמה אחרים.
בשנת 36 הודח קיפא מתפקידו בידי מושל סוריה ויטליוס, במקביל להדחתו של פילאטוס. יונתן בן חנן, גיסו של קיפא, מונה במקומו לכהונה הגדולה. נראה כי הסיבה לפיטוריהם של קיפא ופילאטוס הייתה האומללות הרבה של הציבור בשל שיתוף הפעולה ביניהם.
ביאנקי
{{פירושונים|* אוטוביאנקי – חברה איטלקית לייצור כלי רכב.
אנשים ששם משפחתם ביאנקי
}}
ריצ'י הוטין
ריצ'רד (ריצ'י) הוטין (באנגלית: Richie Hawtin), (נולד ב-4 ביוני 1970 בבנבורי, אוקספורדשייר, אנגליה) הוא יוצר מוזיקה אלקטרונית וטכנו קנדי ו-DJ בינלאומי ובעל השפעה בגל השני של הדטרויט טכנו בתחילת שנות ה-90. יצירותיו של הוטין, אשר עד אמצע שנות ה-2000 שוחררו תחת הכינוי פלסטיקמן, ידועות באופיין המינימליסטי והעמוק. הוטין ידוע בסגנונות ה-IDM והמינימל טכנו תוך כדי שהוא משתמש בציוד אלקטרוני מתקדם כגון מכונות תופים וציוד ערבול דיגיטלי. הוטין אף הקים ומחזיק בשתי חברות תקליטים; "פלוס 8" שהוקמה במאי 1990 ביחד עם ג'ון אקואוויוה ו"מינוס" ב-1998.
קריירה
הוטין הוציא לאור את יצירותיו תחת הכינויים Plastikman, F.U.S.E, Concept 1, Circuit Breaker, The Hard Brothers, Hard Trax, Jack Master, ו-UP!. הוטין עבד גם עם פיט נמלוק ביחד על סדרת האלבומים From Within המשלבים מינימל טכנו ואמביינט, ועם סוון וואט' על האלבום "Sounds of the Third Season".
אף על פי שנולד בבנבורי, אוקספורדשייר, אנגליה, את רוב חייו העביר הוטין בקנדה, בפרבר של וינדזור, אונטריו. בשנים 2002 ו-2003 חי לסירוגין בניו יורק ואחר כך בברלין, גרמניה. הוטין שיתף פעולה עם הכוריאוגרף אנזו קוסימי על מנת ליצור את מופע הפתיחה של אולימפיאדת החורף ב-2006. כיום הוטין נחשב אחד מחלוצי הטכנו והמוזיקה האלקטרונית.
חוחובה
חוחובה (שם מדעי: Simmondsia chinensis; שם עממי: Jojoba) הוא שיח שמוצאו ממדבריות סונורה ומוהאבי בדרום קליפורניה, אריזונה ואזורי מקסיקו השכנים להן.
גובהו של השיח מגיע ל-3–4 מטרים, עם עלווה צפופה. העלים מנוגדים ואובאליים, באורך 2–4 ס"מ וברוחב 1.5-3 ס"מ, מעובים בצבע אפור ירוק.
הפרחים קטנים, ירקרקים-צהבהבים וללא עלי כותרת. כל צמח הוא חד מיני, משמע זכר או נקבה, אך קיימים הרמאפרודיטים נדירים ביותר. הפרי הוא דמוי בלוט באורך 1–2 ס"מ ומכיל זרע קשה חום כהה שתכולת השמן בו כ-50%.
שיח החוחובה הוא דו-ביתי.
גידול החוחובה ושימושיה
את החוחובה מגדלים בין היתר להפקת השמן (המכונה "שמן חוחובה") מזרעיה. השמן מתייחד בכך שיש בו שרשרות ישרות ארוכות ביותר (C40-C46) של אסטר ללא טריגליצרידים, מה שהופך אותו דומה יותר בתכונותיו לשומן העור מאשר שמנים צמחיים אחרים, תכונה מועילה לשימוש קוסמטי. שמן חוחובה דומה בתכונותיו לשמן לווייתנים ומהווה תחליף לו.
השמן ניתן לזיקוק משום שהוא חסר ריח וצבע ועמיד לחימצון, במצב זה הוא משמש לרוב כחומר לחות בקרמים או שמן נושא לבישום. שמן חוחובה משמש גם לייצור ביודיזל, תוסף לדלק למכוניות ושמן סיכה של מכניקה עדינה, בגלל היותו חומר שימון המתפרק טבעית.
מגדלים חוחובה במספר אזורים מדבריים בעולם וביניהם ישראל, ארגנטינה, מקסיקו, פרו, אוסטרליה, ברזיל, פראגוואי, דרום אפריקה וארצות הברית. בישראל פועלת התאגדות מגדלי החוחובה, ומשרד החקלאות מפעיל את "מיזם החוחובה". בדרך כלל מטעי החוחובה הם ביחידות גידול גדולות של אלפי דונמים כדוגמת "חצרים", אך ישנם גם משקים מושביים קטנים כ"משק מוזס" בכפר רתמים. גידול החוחובה בישראל התאפשר הודות למחקרים שביצעה פרופסור עליזה בנציוני במכון לחקר הנגב ששייך לאוניברסיטת בן-גוריון.
הצמחים הראשונים הובאו לישראל למכון לחקר הנגב ב-1961 ולאחר מאמצי מחקר שארכו כ-25 שנים, פותחו זנים ונמצאו דרכי ריבוי שהביאו את ישראל להיות יצרנית שמן החוחובה הגדולה בעולם עם נתח שוק של 40%. רוב שטחי החוחובה בישראל, כ-25,000 דונם, נמצאים בנגב ומושקים בעזרת טפטפות תוך ניצול מים מטוהרים המופקים משפכים ונאגרים במאגרים מיוחדים. מדינת ישראל נמצאת במקום הראשון בעולם בהפקת יבולי חוחובה, ואחריה ארצות הברית וארגנטינה. מטעי חוחובה פרוסים מכפר רתמים בדרום ועד נתיב הל"ה בשפלה.
איטלו מונטמצי
איטלו מונטמצי (באיטלקית: Italo Montemezzi, 4 באוגוסט 1875 - 15 במאי 1952) היה מלחין איטלקי. הוא נודע בעיקר בזכות האופרה שלו, "L’amore dei tre re" ("אהבת שלושת המלכים").
ביוגרפיה
מונטמצי נולד בוויגזיו, סמוך לורונה. הוא למד מוזיקה בקונסרבטוריון של מילאנו ואחר כך לימד שם הרמוניה במשך שנה.
האופרה שלו, "אהבת שלושת המלכים", שנכתבה בשנת 1913, הייתה עבורו נקודת המוצא לקריירה מוזיקלית ואפשרה לו להקדיש את זמנו להלחנה. ב-1919 ביקר בארצות הברית, שם ניצח על הבכורה האמריקאית של האופרה שלו "La Nave" (אגודת האופרה של שיקגו, 18 בנובמבר), שהופעת הבכורה העולמית שלה הייתה במילאנו ב-1918. הוא חי בקליפורניה משנת 1939, אבל חזר לעיתים קרובות לביקורים באיטליה ובשנת 1949 שב לחיות שם בקביעות.
כמלחין, זכה מונטמצי להערכה על השילוב של ליריות איטלקית מסורתית עם גישה וגנרית לשימוש בתזמורת באופרה, עם גוונים כליים בהשפעת יצירות דביסי.
וילהלם גוסטלוף
וילהלם גוסטלוף (בגרמנית: Wilhelm Gustloff; 30 בינואר 1895 – 4 בפברואר 1936) היה המנהיג הגרמני של המפלגה הנאצית בשווייץ, אותה ייסד בדבוס ב-1932.
ביוגרפיה
גוסטלוף, שעבד כמטאורולוג בשירות ממשלת שווייץ, הצטרף ב-1929 למפלגה הנאצית, ה-NSDAP, והשקיע מאמצים רבים בהפצת הספר האנטישמי "הפרוטוקולים של זקני ציון", עד כדי כך שחברי הקהילה היהודית בשווייץ תבעו את מפיץ הספר, המפלגה הנאצית השווייצרית, על הוצאת דיבה. גוסטלוף נורה ונהרג בפברואר 1936 על ידי דוד פרנקפורטר, סטודנט יהודי שביקש לשים קץ לפעילותו האנטישמית הנמרצת.
עדי יהוה
עדי יהוה (באנגלית: Jehovah's Witnesses או JW) הוא ארגון משיחי יוצא הנצרות, שנוסד בארצות הברית בסוף המאה ה-19 וטוען שיש לחזור לאמונותיהם של שליחי ישו במאה הראשונה לספירה. בישראל עדי יהוה אומרים שאינם רואים עצמם כגוף נוצרי משום שבשונה מהזרמים הנוצריים המרכזיים, הם דוחים את האמונה בשילוש הקדוש, באש גיהנום ובנפש בת אלמוות, והצלב אינו מהווה סמל עבורם. עם זאת, הברית החדשה היא חלק אינטגרלי של כתבי הקודש - ה"ביבליה", ומומרים חדשים נדרשים בטבילה. שם הארגון מבוסס על הפסוק "אתם עדיי, נאום יהוה, ועבדי אשר בחרתי...".
בראש הארגון עומדת קבוצה של גברים המכונה "הגוף המנהל של עדי יהוה" והיא אחראית להדרכה דוקטרינרית ולעניינים ארגוניים אחרים. בארצות רבות הקימו עדי יהוה תאגידים ועמותות שלא למטרות רווח במטרה לקדם את פעילותם. הראשונה שבהם והעיקרית מביניהם היא "חברת המצפה לכתבי הקודש ועלונים של פנסילבניה". יתר הגופים החוקיים שקמו אחריה נועדו לשרת את יעדיה. בישראל עושה זאת "עמותת המצפה לישראל". חברת המצפה מפרסמת כתבי עת הנקראים "המצפה" ו"עורו!" וספרים רבים אחרים.
וילהלם גוסטלוף
ביוגרפיה
המשטר הנאצי קרא על שמו את אוניית הנוסעים "וילהלם גוסטלוף", שהוטבעה ב-1945 תוך אובדן של למעלה מ-9,000 נפש. כמו כן נקראו על שמו קרן וילהלם גוסטלוף (Wilhelm-Gustloff-Stiftung) ובית החרושת לאקדחים "וילהלם גוסטלוף ורקה" (Wilhelm Gustloff Werke, שם ביהח"ר הוחלף במלחמת העולם ה-2).
עדי יהוה
חברי קהילת עדי יהוה משתתפים באספות שבועיות, המסתכמות בשלוש שעות וחצי מדי שבוע. בנוסף לכך הם מקדישים חלק מזמנם לשם הפצת אמונתם בציבור, בייחוד בהטפה מבית לבית. בשנת 2018 היו כ-8 מיליון עדים ברחבי העולם שדיווחו על פעילותם בתנועה.
וילהלם גוסטלוף
ביוגרפיה
עלילת הנובלה "בהילוך של סרטן" מאת הסופר הגרמני גינטר גראס נסובה סביב קורותיה וגורלה של האונייה "וילהלם גוסטלוף" הקרויה על שמו.
עדי יהוה
אמונתם של עדי יהוה היא שצריך לפרסם בעולם את שמו של אלוהים, יהוה, ושהגייתו הכרחית ליצירת יחסי קרבה עמו. הם מאמינים שהן התנ"ך והן הברית החדשה הם חלק מהמקרא, ולשיטתם מותו של ישו היה שלב חשוב בתהליך שהחל בחטא עץ הדעת על ידי אדם הראשון - תהליך המוביל למלחמת ארמגדון. לפי חקירתם במקרא, בשנת 1914 נעשה ישו למלך בשמים, ובעתיד יצטרפו אליו 144,000 שותפים מקרב בני האדם. שלטון רוחני זה יהפוך את כדור הארץ לגן עדן ויחולל את תחיית המתים. לפי השקפתם, המלחמה הבלתי נמנעת, ארמגדון, תחסל את הרוע ותותיר על הארץ את הצדיקים.
היווסדות הדת
מקור הארגון הוא בתנועת "תלמידי המקרא" שהקים צ'ארלס טייז ראסל בשנות ה-70 של המאה ה-19. ב-1881 ייסד ראסל את חברת "המצפה" כדי להפיץ את תפיסותיו. טלטלות רבות עברו על הקבוצה אחרי מותו של ראסל, במיוחד אחרי כניסת יורשו, ג'וזף רתרפורד, לתפקיד נשיא חברת המצפה. אלה שהמשיכו לדבוק בחברת המצפה אימצו לעצמם את השם "עדי יהוה" בשנת 1931.
צ'ארלס ראסל (1916-1870)
ב-1870 הקימו צ'ארלס טייז ראסל ועמיתיו קבוצה עצמאית ללימוד המקרא בפיטסבורג שבפנסילבניה. ראסל סבר כי "בכל אחד מן הזרמים [בנצרות] יש יסודות אחדים של אמת, אולם באופן כללי [זרמים אלה] מטעים וסותרים את דבר אלוהים". לאורך פעילותו, חלק ראסל על תפיסות נוצריות רבות: הישארות הנפש, אש גיהנום, השילוש, סוף העולם וביאתו השנייה של ישו בבשר (ראסל וקבוצתו גרסו שהוא ישוב ברוח).
בשנת 1876 חבר ראסל לנלסון ברבוֹר. בדומה לראסל, גם ברבור החזיק בדעה שביאתו השנייה של ישו היא באופן סמוי מן העין. ברבור טען שהדבר התרחש ב-1874. ב-1877 ברבור וראסל הוציאו לאור ספר שהסביר את שיטתם. שמו היה "שלושת העולמות" (Three Worlds). הם ציפו לאיסוף הקדושים אל השמים בשנת 1878, ו-1914 סומנה כשנה שבה יביא אלוהים את משפטו על העולם. כמו כן הם ערכו יחד כתב עת דתי שנקרא "מבשר השחר" (Herald of the Morning). ב-1879 ראסל וברבור נפרדו בדרכיהם בשל חילוקי דעות דוקטרינריים ונוצרה קבוצה נוצרית נפרדת בהנהגת ברבור. זמן קצר לאחר מכן, ביולי של אותה שנה, ראסל החל להוציא לאור כתב עת משלו, "המצפה של ציון המכריז על נוכחות המשיח" (שהחליף את שמו ל"המצפה – מכריז על מלכות יהוה").