cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
The Heretics
הפקה
חברות לשעבר בקולקטיב המופיעות בסרט כוללות את אמה איימוס, איידה אפלברוג, מרי בת' אדלסון, סו פרידריך, ג'נט פרוליך, הרמוני האמונד, ג'ויס קוזלוף, לוסי ליפרד, איימי סילמן, סוסנה טורה, ססיליה וקוניה ונינה ינקוביץ.
הקרנת הבכורה של The Heretics התקיימה במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק בשנת 2009, שם הוא רץ במשך שבוע.
קבלה
The Heretics זכה לביקורות חיוביות מ"הניו יורק טיימס", בה נכתב שהסרט "נותן תחוש מרנינה של איך זה היה להיות פמיניסטית בשנות ה-1970." אריאל דוהרטי כתבה ב- On The Issues Magazine, "הודות לבריידרמן והצוות המתוחכם שלה, בסרט The Heretics יש לנו דוגמה חזקה ומשכנעת לכוח היצירתי של הפמיניזם."
מספר מבקרים מתחו ביקורת על הנוסטלגיה בסרט, בעוד אחרים, כמו אהרון קוטלר מ- Slant Magazine, גינו את "הערפול" של The Heretics. קוטלר כתב שהסרט מייצר "הצהרות כלליות על כמה זה קשה עבור נשים להצליח בעולם של גברים."
יחסי אוקראינה–סין
יחסי אוקראינה–סין הם יחסי החוץ בין אוקראינה לבין סין. היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו בשנת 1992.
שיתוף פעולה כלכלי
יחסי הסחר בין המדינות התגברו מאז 2008, וחברות סיניות מעוניינות להשקיע בבניית כביש טבעת סביב קייב, בבניין מספר גשרים על פני הדנייפר. סין מתכוונת לספק הלוואה של 25 מיליון יואן (כ-3.7 מיליון דולר) לאוקראינה. במהלך מגפת השפעת באוקראינה בשנת 2009, ממשלת סין העניקה סיוע לאוקראינה בשווי כולל של 3.5 מיליון יואן ($500,000) וסיפקה התקני אבחון, מסכות, משקפיים, כפפות, ואמצעים אחרים של הגנה לאוקראינה.
אוקראינה החליפה את ארצות הברית, כיצואנית הגדולה ביותר של תירס לסין.
מסכת יומא
מַסֶּכֶת יוֹמָא (או סדר יומא – סדר היום) היא המסכת החמישית בסדר מועד, ונמצאת במשנה, בתלמוד ובתוספתא.
פירוש שם המסכת – יומא (בארמית): היום, כלומר היום המיוחד – יום הכיפורים. בתלמוד הוא נקרא גם בשם יומא רבה – היום הגדול. ואמנם, בתוספתא המסכת נקראת יום הכיפורים. בתלמוד בבלי יש למסכת זו 87 דפים.
מסכת יומא במשנה היא בת שמונה פרקים. שבעת פרקיה הראשונים עוסקים בעבודת הכהן הגדול ביום הכיפורים, והשמיני בהלכות התענית והצום.
מיקומה של המסכת בסדר מועד
לפי הקדמת הרמב"ם למשנה, סידורה של המסכת אחרי מסכת שקלים נעשה בהתאם לסדר הופעות ענייני המסכתות בתורה: מצוות מחצית השקל מופיעה בפרשת כי תשא ואילו דיני יום הכיפורים מופיעים בפרשת אחרי מות.
במשנה
בסה"כ במסכת 61 משניות.
בתוספתא
בתוספתא כוללת מסכת יומא ארבעה פרקים, ובהם אגדות וסיפורים היסטוריים על אישים ואירועים מתקופת בית המקדש. אופייה של התוספתא שונה במידה רבה מזה של המשנה, ואין להבינה אלא עם המשנה. הפרק האחרון בתוספתא מקביל לפרק השמיני במשנה, ואינו תלוי בה כמעט לחלוטין.
קרב טולאגי וגווטו-טנמבוגו
קרב טולאגי וגווטו-טנמבוגו היה קרב יבשתי במערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה. בקרב זה, שהתרחש בראשית אוגוסט 1942, התעמתו כוחות הצי הקיסרי היפני וכוחות בעלות הברית.
בקרב זה נחתו נחתים אמריקנים על האיים טולאגי, גווטו וטנמבוגו שבאיי נגלה, בהם הקימו היפנים בסיסי צי, וכבשו אותם לאחר קרב קשה בו העמידו המגינים היפנים התנגדות נחושה ונלחמו כמעט עד האדם האחרון.
במקביל לנחיתה בטולאגי, בגווטו ובטנמבוגו, ערך חיל הנחתים האמריקני נחיתה נוספת על האי גוודלקנל הסמוך במטרה לכבוש את שדה התעופה באי. בניגוד ללחימה הקשה בה נתקלו הנחתים באיי נגלה, לא נתקלה הנחיתה בגוודלקנל בהתנגדות. נחיתות אלה, בטולאגי ובגוודלקנל סימנו את פתיחתו של קרב גוודלקנל, שנמשך שישה חודשים וכלל סדרה של קרבות יבשתיים וימיים באזור איי שלמה.
רקע
ב-7 בדצמבר 1941 תקפו כוחות יפניים את הצי האמריקאי בפרל הארבור, הוואי. בהתקפה השמידו היפנים מרבית צי אוניות המערכה האמריקאי ובעקבותיה נכנסו יפן וארצות הברית באופן רשמי למצב של מלחמה. המטרות הראשוניות של ההנהגה היפנית היו לנטרל את הצי האמריקאי, לכבוש אזורים עשירים במשאבים ולהקים בסיסים אסטרטגיים שנועדו להגן על האימפריה היפנית ברחבי האוקיינוס השקט ובאסיה. על מנת לקדם מטרות אלה כבשו הצבאות היפנים את הפיליפינים, את תאילנד, את מלאיה, את סינגפור, את איי הודו המזרחית (כיום אינדונזיה), את האי וייק, את איי גילברט, את בריטניה החדשה ואת גואם. לארצות הברית הצטרפו שאר בעלות הברית, שחלקן, כולל בריטניה, אוסטרליה, והולנד, היו מטרה להתקפות היפנים.
בעלות הברית סיכלו שני ניסיונות יפניים לשמר את היוזמה ההתקפית ולהרחיב את גבולות האימפריה במרכז האוקיינוס השקט ובדרומו בקרב מידוויי ובקרב ים האלמוגים. חשיבותו של קרב מידוויי נעוצה לא רק בעובדה שהיה זה הניצחון המשמעותי הראשון של בעלות הברית על יפן, שעד אז נותרה בלתי מנוצחת, אלא גם בעובדה שקרב זה דלדל בצורה ניכרת את עוצמת נושאות המטוסים של יפן. עד לנקודה זו היו בעלות הברית בעמדת מגננה באוקיינוס השקט, אך ניצחונות אלה סיפקו להן הזדמנות ליטול את היוזמה האסטרטגית מידי היפנים.
בעלות הברית בחרו באיי שלמה (מדינת חסות של בריטניה) הדרומיים - גוודלקנל, טולאגי ופלורידה - כמטרתם הראשונה. הצי הקיסרי היפני כבש את טולאגי במאי 1942 ובנה בסיס מטוסים ימיים בסמוך אליו. חששותיהן של בעלות הברית גברו לאחר שהיפנים החלו לבנות שדה תעופה בחוף הצפוני של גוודלקנל. עד אוגוסט הציבו היפנים 900 חיילים בטולאגי ובסביבותיו ו-2,800 (מתוכם 2,200 פועלים יפנים וקוריאנים) בגוודלקנל. תפקידיהם של בסיסים אלה היה לספק הגנה לבסיס היפני המרכזי ברבאול, לאיים על דרכי התקשורת והאספקה של בעלות הברית ולשמש אזור היערכות לקראת המבצעים המתוכננים כנגד פיג'י, קלדוניה החדשה וסמואה.
אדמירל ארנסט קינג, מפקד הצי האמריקאי הגה את תוכנית הפלישה לאיי שלמה. המתקפה, כך טען, תמנע מהיפנים שימוש באיים אלה וכתוצאה מכך תסיר את האיום על דרכי התקשורת והאספקה של בעלות הברית, וגם תספק להן מאחז בדרום מערב האוקיינוס השקט. אף על פי שהנשיא פרנקלין רוזוולט נתן את הסכמתו לתוכנית, נאלצו מפקדי זירת האוקיינוס השקט להיאבק על קבלת כוח אדם ומשאבים בשל תמיכת ארצות הברית במדיניות "אירופה תחילה" של וינסטון צ'רצ'יל. לפיכך התנגד גנרל ג'ורג' מרשל, ראש המטה הכללי של צבא ארצות הברית, לתוכניתו של קינג והעלה את השאלה מי יפקד על המערכה. קינג השיב שהצי וחיל הנחתים ינהלו את המערכה בעצמם, והורה לאדמירל צ'סטר נימיץ להתחיל להכין תוכניות לכך. בסופו של דבר ניצח קינג בוויכוח ותוכנית הפלישה המשיכה בברכת המטות המשולבים.
על פי התוכנית הייתה הפלישה לגוודלקנל אמורה להיערך במקביל לפלישה לגינאה החדשה, תחת פיקודו של גנרל דאגלס מקארתור, ומטרתה העיקרית תהיה כיבוש הבסיס היפני ברבאול, כשהמטרה הסופית היא כיבוש הפיליפינים מחדש. המטות המשולבים של ארצות הברית יצרו את זירת דרום האוקיינוס השקט, ומינו את תת-אדמירל רוברט גורמלי למפקדה ב-19 ביוני 1942, כדי שיפקד על ההתקפה באיי שלמה. במקביל התמנה צ'סטר נימיץ למפקד העליון של כוחות בעלות הברית באוקיינוס השקט.
כהכנה למבצעים העתידיים באוקיינוס השקט, קיבל מפקד חיל הנחתים האמריקאי, מייג'ור-גנרל אלכסנדר ונדגריפט, פקודה להעביר את דיוויזיית הנחתים הראשונה מארצות הברית לניו זילנד. כוחות קרקע, אוויר וים אחרים של בעלות הברית נשלחו להקים בסיסים בפיג'י, בסמואה, בהברידים החדשים ובקלדוניה החדשה. האי אספיריטו סאנטו בהברידים החדשים נבחר לשמש מקום מושבה של מפקדת בעלות הברית בזירה, ונקודת יציאה למתקפה, שקיבלה את השם "מבצע מגדל שמירה" (Operation Watchtower).
ראשית תכננו בעלות הברית לתקוף רק את טולאגי ואת איי סנטה קרוז, אך לאחר שגילה סיור שהיפנים בונים שדה תעופה בגוודלקנל, נוסף כיבושו של האי למטרות המתקפה, על חשבון כיבוש איי סנטה קרוז. היפנים, דרך שימוש במודיעין אותות, היו מודעים לפעילות רחבת ההיקף של כוחות בעלות הברית בדרום האוקיינוס השקט, אך הסיקו שהכוחות נועדו לחיזוק אוסטרליה או לחיזוק פורט מורסבי שבגינאה החדשה.
הכוח ההתקפי, שכלל 75 ספינות מלחמה וכלי תובלה, נאסף סמוך לפיג'י ב-26 ביולי וערך אימון נחיתה אחד בטרם עשה דרכו לגוודלקנל ב-31 ביולי. מפקד חיל המשלוח היה תת-אדמירל פרנק ג'ק פלטצ'ר, מפקד הכוחות האמפיביים היה אדמירל משנה ריצ'מונד טרנר ומפקד החיילים היה ונדגריפט, שפיקד על 16,000 חיילים, רובם נחתים. על כוח הנחיתה בטולאגי ובאיי נגלה, שמנה 3,000 נחתים, פיקד בריגדיר גנרל ויליאם רופרטוס.
לפני הלחימה
בחסות מזג אוויר סוער, התקרבו כוחות הנחיתה של בעלות הברית לטולאגי ולגוודלקנל מבלי להראות לפנות בוקר 7 באוגוסט. כוח הנחיתה התחלק לשני חלקים: החלק הראשון נשלח לתקוף את גוודלקנל, והחלק השני נשלח לטולאגי ולאיים הסמוכים. בסביבות השעה 06:00 תקפה קבוצת תקיפה שכללה 16 מטוסי קרב מסוג F4F ויילדקט, 24 מפציצי צלילה מסוג SBD דונטלס, ומפציץ טורפדו אחד מסוג TBF אוונג'ר, שהמריאה מנושאות המטוסים האמריקניות אנטרפרייז ווואספ, את מתקני הצי של היפנים סמוך לטולאגי והשמידה חמישה עשר מטוסים ימיים מסוג קאוואנישי H8K שעמדו להמריא. לאחר מכן השמידו מטוסי הקרב גם שבעה מטוסי A6M זירו.
בשעה 06:10 החלו הסיירת סן חואן והמשחתות מונסן וביוקנן להפגיז את חופי הנחיתה בטולאגי ובאי פלורידה הסמוך. בשעה 07:40 (20 דקות לפני מועד הנחיתה המתוכנן) נחת גדוד 1 של רגימנט הנחתים השני באי פלורידה, שתפקידו היה לחפות על הנחיתות העיקריות בטולאגי. 252 הנחתים הגיעו לעמדותיהם בתוך 40 דקות מבלי להיתקל בחיילי אויב, תוך שהם מסתייעים במדריכים אוסטרלים שהכירו את האיים.
טולאגי
בשעה 08:00 נחתו בחוף המערבי של טולאגי גדוד הפושטים הראשון, בפיקודו של לוטננט קולונל מריט אדסון, והגדוד השני של רגימנט הנחתים החמישי. שוניות האלמוגים מנעו מרכבי הנחיתה להגיע עד קו החוף והנחתים נאלצו לרדת למים, שלעיתים הגיעו לגובה הצוואר, ולעלות לחוף ברגל, מרחק 100 מטרים. אולם לא נצפתה כל התנגדות יפנית והנחתים עלו לחוף ללא קושי. באותה עת דיווח מפקד הכוחות היפניים בטולאגי, קפטן שיגטושי מיאזקי לרבאול על נחיתות בעלות הברית, ומפקד כוח הנחיתה השלישי של קורה, קומנדר מסאקי סוזוקי, שהיה אחראי על הגנת האיים, החל לפרוס את כוחותיו בעמדות ההגנה שהוכנו מראש.
עד השעה 11:10 איבטח גדוד הנחתים השני את החלק הצפון-מערבי של טולאגי, ואז חבר לגדוד הפושטים בהתקדמותו לכיוון דרום-מזרח. עד השעה 11:30 כבשו הנחתים את החצי המערבי של האי, אך מלבד כיסי התנגדות ספורים לאורך הדרך, נסוגו המגינים היפנים מזרחה, והתבצרו בגבעה 281 שבקצה הדרום מזרחי של האי. עם התקדמותם לכיוון גבעה 281 נתקלו הנחתים באש צלפים שהאטה את קצב התקדמותם. בערב יום הנחיתה הגיעו הנחתים עד מרגלות גבעה 281, לאחר שכבשו את שאר האי.
גווטו וטנמבוגו
איונים אלה הם למעשה גבעות אלמוגים המחוברות בכביש, והיפנים הקימו בהם בסיס מטוסים ימיים. על גווטו הגנו 248 אנשי צוות אוויר, חיילי כוח הנחיתה המיוחד ופועלים יפנים וקוריאנים, והם התבצרו בגבעה 148. על טנמבוגו הגנו 240 חיילים שהתבצרו בגבעה 121. שתי גבעות אלה היו גבעות גיר בהם חפרו מערכת תעלות הגנה, בדומה לטולאגי. בנוסף, בשל קרבתם של האיים, יכלו הכוחות בכל אי לחפות על הכוח באי השני.
בשעה 12:00 ב-7 באוגוסט נחת גדוד הצנחנים הראשון של חיל הנחתים, שמנה 396 לוחמים, בגווטו. הנחיתה נקבעה לשעת הצהריים מכיוון שלא היו בנמצא מספיק מטוסים לחיפוי אווירי לנחיתות עבור כל חופי הנחיתה. הגל הראשון נחת ותוך זמן קצר נתקל באש כבדה וספג נפגעים רבים. הגל השני נחת דקה וחצי לאחר מכן וגם הוא נקלע לאש כבדה משני האיונים. הנחתים הצליחו לפנות את חופי הנחיתה ופרסו מקלעי M1919 בראונינג ששיתקו את גבעה 148 ואיפשרו לנחתים נוספים לעזוב את חופי הנחיתה ולהתקדם לפנים האי. עם זאת, האש מטנמבוגו נמשכה והסבה לנחתים אבדות נוספות, ורק סיוע של מטוסי קרב מנושאות מטוסים הפחיתו את יעילות האש של המגינים. בשעה 14:00 הגיעו הנחתים לגבעה 148 והחלו לטהר אותה באמצעות מטעני נפץ ורימוני יד.
בשל האבדות הרבות שספג הגדוד, ביקש מפקדו מרופרטוס תגבורת לפני שינסו לכבוש את טנמבוגו, ורופרטוס, שחשב שעל האי נמצאים רק צלפים ספורים, שלח רק פלוגה אחת מהגדוד הראשון של הרגימנט השני כדי לסייע. למעשה הגנו על האי 240 חיילים יפנים. הנחיתה בטנמבוגו החלה בשעות הערב ב-7 באוגוסט. הפגזת אוניות המלחמה במהלך היום הציתה מתקני דלק בחוף והשריפות האירו את חופי הנחיתה וכך אבדה לנחתים ההפתעה. רכבי הנחיתה ספגו אש כבדה בהתקרבם לחוף, ונאלצו לסגת.
בבוקר 8 באוגוסט נשלחה הגדוד השלישי של רגימנט הנחתים השני לגווטו כתגבורת. הגדוד נחת באי בשעה 10:00 והחל לסייע בטיהור האי, שהסתיים בשעה 12:00. לאחר מכן התכונן הגדוד לתקיפת טנמבוגו, ולפני ההתקפה הפגיזה את האי הסיירת סן חואן. בשעה 16:15 החלו הנחתים לנחות בטנמבוגו, ובסיוע שני טנקים קלים מדגם M3 סטיוארט וחיפוי מגווטו, הצליחו להתקדם מעט לפני האי. אחד מהטנקים נתקע בין שני עצים, והיפנים העלו אותו באש והרגו שניים מאנשי הצוות, בעוד שניים אחרים הצליחו להימלט.
במהלך היום טיהרו הנחתים את עמדות ההגנה היפניות בגבעה 121 באופן שיטתי ותוך שימוש במטעני חבלה ורימונים, ועד שעות הערב איבטחו אותה. שורדים בודדים ערכו מתקפות בנזאי במהלך הלילה, אך ההתנגדות הסתיימה למעשה, ובשעות הצהריים ב-9 באוגוסט איבטחו האמריקנים את טנמבוגו.
הנחיתות בגוודלקנל
בניגוד להתנגדות שהעמידו היפנים בטולאגי, בגווטו ובטנמבוגו, נתקלו הנחתים בגוודלקנל בהתנגדות מועטה בלבד. בשעה 09:10 ב-7 באוגוסט נחתו 11,000 נחתים אמריקנים בגוודלקנל והתקדמו לכיוון שדה התעופה לאורך היום ללא התנגדות. ביום המחרת המשיכו הנחתים בהתקדמותם ועד שעות הצהריים כבשו את שדה התעופה. הכוחות היפנים נסוגו לפנים האי תוך שהם מותירים מאחוריהם אספקה, ציוד רפואי וציוד מכני לבניית שדה התעופה.
תוצאות הקרב
במהלך הקרב נמלטו כ-80 יפנים מטולאגי ומגווטו-טנמבוגו לאי הסמוך פלורידה בשחייה. אולם בחודשיים שלאחר מכן הם נלכדו על ידי התושבים המקומיים או על ידי כוחות בעלות הברית.
בעלות הברית הקימו בטולאגי בסיס ימי ותחנת תדלוק, שהיה חיוני ביותר במהלך קרב גוודלקנל והמערכה באיי שלמה. בנוסף, המעגן בטולאגי שימש גם כמקום מפלט לאוניות המלחמה של בעלות הברית שנפגעו במהלך הקרבות הימיים שנערכו במהלך קרב גוודלקנל. מאוחר יותר גם הוקם בטולאגי בסיס ספינות טורפדו שמטרתו הייתה תקיפת שיירות האספקה והחיילים ששלחו היפנים לגוודלקנל, וכן בסיס מטוסים ימיים.
על אף חשיבותו של האי, מרבית הכוחות שנשלחו לכבוש אותו ואת גווטו וטנמבוגו נשלחו לאחר מכן לגוודלקנל כדי לסייע בהגנת שדה התעופה שבו, ושם למעשה נערכה הלחימה העיקרית בחודשים הבאים.
רחל צגלה
רחל צגלה (5 בדצמבר 1912 - 25 ביולי 2011) הייתה ציירת ישראלית ילידת גרמניה.
ביוגרפיה
רחל צגלה לבית ויקטור, נולדה ב-5 בדצמבר 1912 בהמבורג, גרמניה. אביה, ד"ר וילי ויקטור, היה עו"ד ונוטריון, ציר בקונגרס הציוני, חבר במועצת עיריית המבורג וראש הקהילה היהודית באזור שלזוויג-הולשטיין. אמה, ליזבט ויקטור הייתה פסנתרנית ועסקה בלימוד פסנתר.
בין השנים 1930 – 1933 למדה באקדמיה לאמנות בהמבורג. בשנת 1933 עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, נאלצו היא ובני משפחתה לעזוב את מולדתם ועלו ארצה. רחל נישאה ליהודה צגלה, תעשיין ומייסד מפעל השמנים והכוספא "אוליבקס". לרחל ויהודה שני ילדים, אוריאל ומיכל.
עם עלייתה לארץ, עבדה צגלה בצמוד למספר ציירים ישראלים, אשר השפיעו רבות על יצירתה. ב-1957 הצטרפה לאגודת הציירים והפסלים בישראל והחלה להשתתף בתערוכות כלליות. בשנת 1960, עברה צגלה לקריית האמנים צפת, באותה השנה העלתה צגלה תערוכת יחיד ראשונה בגלריה לאמנות צ'מרינסקי, תל אביב. בשנים הבאות השתתפה צגלה בתערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות רבות, בישראל ומחוצה לה. בין היתר, תערוכת יחיד בפואייה של האופרה הממלכתית של מינכן.
רחל צגלה נפטרה ב-25 ביולי 2011 בביתה בתל אביב.
יצירתה
צגלה השתמשה במגוון טכניקות בציוריה: צבעי מים (אקוורל), שמן, פנדה, קוביזם, מיקס מדיה ומונוטייפ. מוטיבים חוזרים ביצירתה הם נופי ארץ ישראל, העיר צפת והעיר ירושלים. מוטיב מרכזי נוסף הוא תחום המוזיקה והריקוד הקלאסי.
עבודותיה נמצאות באוספים ציבוריים ופרטיים וכן במוזיאונים בישראל ומחוצה לה.
אורנית שוורץ
אורנית שוורץ (נולדה ב-21 ביוני 1979 בישראל) היא כדורסלנית עבר ישראלית, ששיחקה בעמדת הסמול פורוורד.
ביוגרפיה
שוורץ החלה את דרכה במחלקת הילדות של אליצור מכבי נתניה. ומשם המשיכה לנבחרת הכדורסל של תיכון אוסטרובסקי רעננה. ולקבוצת הבוגרות של מכבי רעננה
שיחקה באליצור רמלה (שם זכתה באליפות). ושיחקה שנתיים בארצות הברית במכללת ויליאם ומארי. בתחילת עונת 2003/04 היא ניסתה את מזלה בליגה האיטלקית בקבוצת פירולו סיציליה, אבל אחרי כמה מחזורים חזרה לישראל וחתמה בקבוצת מכבי רמת חן. היא שיחקה שנתיים באנדה רמת השרון וזכתה בשני גביעים. שוורץ קלעה 6.3 נק' והוסיפה 2.8 ריב' ב-25.2 דקות למשחק בעונת 07/08, שהייתה השנייה ברציפות שלה בבנות השרון. בעונת 2008/09 שיחקה באליצור מכבי נתניה. בחודש יולי 2009 חתמה בקבוצת מכבי אשדוד. ובנוסף לכך, מונתה למנהלת בית ספר לכדורסל של האגודה.
בעונת 2010/2011 שיחקה שוורץ באליצור רמלה, עמה זכתה בטרבל היסטורי בגביע המדינה אחרי שניצחה את מכבי רמת חן אליפות המדינה לאחר שניצחה את מכבי אשדוד ובגביע היורוקאפ לאחר ניצחון על אראס הצרפתית.
בחודש אוגוסט 2011 הודיעה שוורץ על פרישה ממשחק פעיל, עקב כאבי גב טורדניים בחמש שנים שלפני הפרישה.
נבחרת ישראל
אורנית שוורץ השתייכה לסגל נבחרת ישראל משנת 2000. בשורותיה אף שימשה כקפטנית. רגע השיא שלה במדים הלאומיים הוא משחק הניצחון מול נבחרת גרמניה, בו קלעה 36 נקודות. בסך הכל 73 משחקים (6.6 נקודות למשחק). 485 נקודות (מקום 13 בכל הזמנים).
רטיניטיס פיגמנטוזה
רטיניטיס פיגמנטוזה (באנגלית: Retinitis pigmentosa;בעברית: דלקת רשתית צבעונית) היא מחלת עיניים ניוונית של הרשתית, הנפוצה ביותר מבין מחלות ניוון הרשתית בעלות רקע תורשתי. תדירות המחלה נבדקה בעיקר בארצות הברית ובאירופה ועומדת על אחד מתוך 4,000 אנשים. תדירות המחלה בישראל גבוהה יותר, ובאזורים מסוימים עומדת על 1 מתוך 2,000 אנשים.
היסטוריה
בשנת 1744 תיעד רופא עיניים גרמני, רודיגר אובלגן (Rüdiger F. Ovelgün) מקרה של עיוורון לילה בקרב בני משפחה אחת. מקרה זה נחשב לתיעוד הראשון של רטיניטיס פיגמנטוזה.
בתחילת המאה ה-19 דיווחו רופאים נוספים (Schon, 1828; Von Ammon, 1838) על חולים עם ראייה לקויה שהתגלו אצלם פיגמנטים מרובים בקרקעית העין.
בשנת 1853 תיאר רופא הולנדי בשם אדריאן ואן טריכט (Adrien van Trigt) את צורות הפיגמנטים ברשתית העין (מופע ייחודי למחלה), אותן הצליח לראות לראשונה באמצעות אופטלמוסקופ.
אטימולוגיה
את המונח "רטיניטיס פיגמנטוזה" טבע האופטלמולוג ההולנדי, בשנת 1857. דונדרס כינה את המחלה רטיניטיס (דלקת רשתית) בשל תפיסה שגויה שמדובר בדלקת. את הביטוי פיגמנטוזה טבע דונדרס על שום הממצא הפיגמנטרי בקרקעית העין שגילה אצל הלוקים במחלה.
מאפייני התמונה הקלינית
המחלה מתבטאת בשלב הראשון בירידה בראיית לילה עד כדי עיוורון לילה, ובירידה הדרגתית בראייה ההיקפית עד כדי ראיית מנהרה. למאפיינים אלה מתלווה לעיתים גם קוצר ראייה.
התקדמות המחלה מתרחשת בשתי העיניים בדפוס דומה אך לא זהה. הראשונים להיפגע הם תאי הקנים, האחראים על ראיית לילה וממוקמים בעיקר בהיקף הרשתית. הירידה ביכולת קולטני האור לקלוט פוטונים מתקדמת במהירות יחסית לשדה ההיקפי הרחוק, ובסופו של דבר מתרחבת אל שדה הראייה המרכזי (מקולה) ככל שהקולטנים מתנוונים. חדות הראייה וראיית הצבעים עלולות להיפגע גם הן, עקב אובדן נלווה של תאי המדוכים.
מעבר להשפעות הישירות של ניוון הקולטנים, רטיניטיס פיגמנטוזה מאופיינת במגוון של תסמינים עקיפים. תופעות כמו פוטופוביה, שבו האור נתפס כסנוור עז, ופוטופסיה, נוכחותם של אורות מהבהבים, מתערבלים או מנצנצים המתרחשים באופן ספונטני בתוך שדה הראייה, מאפיינות לעיתים קרובות את שלביה האחרונים של המחלה.
רטיניטיס פיגמנטוזה מופיעה לעיתים כלקות ראייה בתסמונת אשר בנוסף ללקות שמיעה על רקע תורשתי, ויכולה להיות משנית למחלות או תסמונות מרכזיות שונות כגון: תסמונת אלפורט ותסמונת נפרוטית.
למחלה יש לעיתים השפעות פסיכולוגיות שליליות על הלוקים בה. במחקר שפורסם בשנת 2015 בכתב העת המדעי European Journal of Ophthalmology נבדקו 34 חולים עם רטיניטיס פיגמנטוזה מול קבוצת ביקורת של אנשים ללא לקות ראייה. התגלה כי חולים עם רטיניטיס פיגמנטוזה מראים תסמינים של דיכאון קל עד בינוני בהשוואה לקבוצת הביקורת שהם נסיינים בריאים ללא לקות ראייה. לתסמינים אלו התאמה עם חומרת המחלה וגיל הנבדק, דבר המצביע על כך שהחמרה במצב הראייה וגיל מבוגר יותר בחולים עם רטיניטיס פיגמנטוזה עלולים להוות גורם לדיכאון.
אטיולוגיה
המחלה נגרמת עקב מוות תאי מתוכנת (אפופטוזה) של תאי הקולטנים (פוטורצפטורים) ברשתית העין: בשלב הראשון מתנוונים הקנים, התאים לראיית לילה, ובשלב מאוחר יותר מתנוונים המדוכים, התאים לראיית יום. המחלה יכולה לפרוץ בגילאים שונים, לעיתים היא מולדת, ותועדו מקרים בהם המחלה פרצה אף בגיל 90, אולם מרבית החולים חווים בעיות ראייה החל מגיל הבגרות.
גנטיקה
ישנם גנים מרובים המקודדים לחלבונים שדרושים לתפקוד קולטני האור. כאשר אותם גנים עוברים מוטציה, הם עלולים לגרום לפנוטיפ הבא לידי ביטוי באחד או יותר ממאפייני המחלה. דפוסי תורשה של רטיניטיס פיגמנטוזה זוהו כאוטוזומליים דומיננטיים, אוטוזומליים רצסיביים, בתאחיזה לכרומוזום X וצורת הורשה מיטוכונדריאלית, ותלויים במוטציות הספציפיות של הגן הקיימות בדור ההורים.
צורות הורשה אוטוזומליות, דומיננטיות ורצסיביות, של רטיניטיס פיגמנטוזה משפיעות באופן שווה על אוכלוסיות גברים ונשים. עם זאת, הצורה הפחות שכיחה של המחלה הקשורה לכרומוזום X ומשפיעה על גברים בעלי המוטציה המסוימת, בעוד שנשים נשארות בדרך כלל הן נשאיות בלבד. צורת הורשה זו מובילה לרוב למופע קשה של המחלה ומובילה לרוב לעיוורון מוחלט בשלבים מאוחרים יותר. במקרים נדירים, צורה דומיננטית של מוטציית הגן המקושרת לכרומוזום X תשפיע על זכרים ונקבות באופן שווה.
מופע לא פיגמנטרי
בחלק קטן של המקרים מופיעה המחלה בצורה לא פיגמנטרית. הצורה הלא-פיגמנטרית של רטיניטיס פיגמנטוזה מהווה לעיתים שלב מוקדם של המחלה ולא מופע חריג. רוב המטופלים שאובחנו ללא השינויים הפיגמנטריים האופייניים הראו פגיעה קלה יותר בתפקוד הרשתית.
במחקר נבדקו 68 חולים עם רטיניטיס פיגמנטוזה על מנת לקבוע את תדירות המופע. התגלתה שכיחות של 22% מכלל הנבדקים. בהיעדר ממצאים פיגמנטריים ניתן לאבחן את המחלה לפי היסטוריה משפחתית של עיוורון לילה, אובדן שדה ראייה היקפי ותגובה אלקטרורטינוגרפית לקויה או חסרה.
מופע חלקי (Sector RP)
מופע סקטוריאלי (חלקי) של המחלה הוא צורה נדירה המופיעה בהשפעתן של מספר מוטציות גנטיות שבה רק חלק מרשתית אחת או משתי הרשתיות בעלי סימנים פתולוגיים קליניים. המחקר הראה פגיעה בחלקים התחתונים של הרשתית לעיתים ברבע אחד בלבד. צורה זו של המחלה היא לרוב בעלת מאפיינים קלים יותר וקצב התפתחותה איטי באופן יחסי.
אבחנה מבדלת
קיימים מצבים רפואיים, מחלות ותסמונות הגורמים לממצאים אופטלמוסקופים הדומים לרטיניטיס פיגמנטוזה הכוללים דלקת עיניים הקשורה לזיהום בגיל מוקדם (אדמת, עגבת, חצבת, טוקסופלזמוזיס), צלקות מקרני לייזר, היפרדות רשתית, אובאיטיס, רטינופתיה אוטואימונית פארא-נאופלסטית, רטינופתיה פיגמנטרית, חסימת עורק רשתית מרכזית (CRAO), רעילות תרופתית הנגרמת על ידי תרופות כגון: כלורוקווין, כינין ופנותיאזין וטראומה בעיניים. מצבים אלו יכולים להתרחש בעין אחת או בשתיהן באופן סטטי או בצורה פרוגרסיבית.
טיפול
בשנת 2017 אושרה על-ידי ה-FDA התרופה לוקסטורנה המהווה טיפול גנטי חלקי למחלה, לבעלי מוטציות שונות בגן RPE65 הנמצאים בשלב הראשוני של המחלה.
שכיחות ואפידמיולוגיה
רטיניטיס פיגמנטוזה היא הגורם המוביל לעיוורון על רקע תורשתי. כאשר אחד מתוך 4,000 אנשים חווים את הצורה הפשוטה (הלא סינדרומטית) של המחלה. ההערכה היא כי 1.5 מיליון אנשים ברחבי העולם מושפעים מהמחלה נכון לשנת 2020. המחלה מופיעה לרוב בגיל העשרים המוקדמות.
מחקר במרכז הרפואי הדסה ובאוניברסיטה העברית, הראה שהגורם העיקרי לראיה ירודה ועיוורון בילדים במדינות מפותחות הוא מחלות רשתית על רקע תורשתי. המחקר נמשך קרוב לחמש שנים (2015–2019). תוצאות המחקר הצביעו על מוטציות גנטיות כאחראיות על מרבית לקויות הראייה ומחלות עיניים הגורמות לעיוורון ביניהן רטיניטיס פיגמנטוזה.
פרוגנוזה
בעוד עיוורון מוחלט הוא נדיר, חדות הראייה ושדה הראייה של האדם הלוקה במחלה ימשיכו לרדת ככל שמתמשכת התנוונות קולטני האור, בתחילה הקנים ולאחר מכן המדוכים. המחלה עלולה להוביל לעיוורון על-פי חוק ולעיוורון מלא בשלבי מחלה מתקדמים. אולם הראייה המרכזית יכולה להישאר יחסית טובה עד שלבים מאוחרים של המחלה.
מחקר
המחקר במחלות ניווניות של הרשתית החל בסוף המאה ה-19 עם התקדמות המכשור האופלטלמוסקופי ומתקדם במקביל במספר תחומי מחקר:
השתלות רשתית
המחקר מתמקד בנוסף לפונקציונליות של ההשתלה בבדיקת בטיחות של השתלת רקמת רשתית עצבית עוברית אנושית ואפיתל פיגמנט רשתית (RPE) לתוך עיניהם של חולים אנושיים עם רטיניטיס פיגמנטוזה. העין בה מבוצעת ההשתלה תהיה בעלת הראייה הירודה יותר מבין שתי העיניים וחייבת להיות בחדות ראייה מקסימלית של 20/200. השלמת אזורים פגועים ברשתית על ידי השתלת קולטני אור היא גישה מסורתית במחקר.
שתלים מלאכותיים של רשתית
בשנת 2012 החל ניסוי בהשתלת שבב אל הרשתית בניסיון לשקם את הראייה בחולי רטיניטיס פיגמנטוזה.
מערכת שתל (דוגמת Argus II) הממוקמת על גבי הרשתית ומקובעת לעין בניתוח בדומה לעדשת קטרקט, מצלמה זעירה ומערך צפוף של אלקטרודות מיקרוניות החודרות לרשתית ומעבירות אות חשמלי למרכז הראייה במוח דרך עצב הראייה. תוצאות מחקר קליני על יעילותו ובטיחותו של Argus II פורסמו ביוני 2015. המחקר, שכלל 30 משתתפים, מצא שיפור קל בתפקוד הראייה אצל מרבית מהנבדקים.
תאי גזע
המחקרים הקשורים לתאי גזע הם מגוונים ומשלבים מספר טכניקות שונות ליצירת תאי אור חדשים מתפקדים, אם מתוך תאים הקיימים ברשתית ואם בגידול תאים במעבדה ומיקומם ברשתית. מחקר שנעשה באקדמיה הצ'כית למדעים מתמקד בגידול תאי גזע פלוריפוטנטים (iPSCs): תאי גזע שיכולים להתפתח לכל תא בגוף כולל תאי רשתית בריאים שיאפשרו השתלתם והחלפת מקטעי רשתית פגומים או רשתית שלמה.
חומרים נוירוטרופים
מחקר בחומרים נוירוטרופים, שנערך בשנת 2012 על ידי מדענים מאוניברסיטת מיאמי הציג נתונים המראים הגנה על קולטני האור במודל של בעלי חיים כאשר לעיניים הוזרקו גורם נוירוטרופי מזן אסטרוציטים (MANF). חוקרים מאוניברסיטת קליפורניה בקמפוס ברקלי, הראו שתרופה שנועדה לגמילה מאלכוהוליזם מסייעת לשיפור תפקוד קולטני האור בעכברים עם ניוון רשתית. התרופה מסייעת להפחית כמות של חומצה רטינואית המהווה מיסוך לראייה ובכך עשויה לשחזר את הראייה בבני אדם הלוקים ברטיניטיס פיגמנטוזה.
זכויות סוציאליות ושיקום בקהילה
במדינת ישראל חולי רטיניטיס פיגמנטוזה אשר מצבם מוגדר כעיוורון על פי חוק או עיוורון מלא, זכאים לסיוע, קצבאות ושירותים שונים מגופים ממשלתיים דוגמת משרד הרווחה והביטחון החברתי, המוסד לביטוח לאומי ועמותות ייעודיות המתמחות במתן שירותים לעיוור דוגמת המרכז לעיוור. שירותים אלו כוללים אבחון במכונים לראייה ירודה, הדרכה שיקומית ומתן עזרים שונים המסייעים ללקוי הראייה בהתמצאות במרחב, בקריאה ובארגון משק הבית.
רטיניטיס פיגמנטוזה במדיה האמנותית
לאורך השנים נוצרו יצירות על ידי אנשים שלקו ברטיניטיס פיגמנטוזה, היצירות מתארות את חוויית החיים עם המחלה, את האתגר, הקשיים הקשורים להתמודדות במסגרת האישית המשפחתית והקהילתית, תהליכי השיקום והצמיחה האישית.
קהילת לראות רחוק
קהילת "לראות רחוק" היא קהילת החולים ברטיניטיס פיגמנטוזה במדינת ישראל ומהווה בית לחולים ולבני משפחותיהם. את הקהילה ייסד בשנת 2019, יוסי סעידוב, פעיל ויזם חברתי הלוקה בעצמו במחלה. הקהילה מתפקדת בשיתוף פעולה עם עמותת "לראות" שנטלה על עצמה את האתגר להגביר את המודעות החברתית והמאמץ המחקרי בתחום בריאות העין, במטרה לאתר טיפולים למיגור מחלות הגורמות לעיוורון ובכללן רטיניטיס פיגמנטוזה.
במסגרת פעילות הקהילה מתקיימים כנסים, הצגות תאטרון ותערוכות בתחום בריאות העין וההתמודדות הייחודית של החולים ברטיניטיס פיגמנטוזה. ביולי 2023 התקיימה בתל אביב תערוכה "נקודת מבט" המאפשרת למבקרים בה לחוות ראיית מנהרה: עיוורון חלקי המאפיין את הלוקים במחלה.
סרבט ז'נבה
מועדון הכדורגל סרבט ז'נבה (בצרפתית: Servette FC) הוא מועדון כדורגל מן העיר ז'נבה שבשווייץ. נכון לעונת 2022/2023 המועדון משחק בליגת העל השווייצרית.
היסטוריה
המועדון נוסד בשנת 1890, כמועדון מוביל באזור הדובר צרפתית בשווייץ, כאשר זכה ב-17 אליפויות שווייץ וב-7 גביעים שווייצרים. סרבט ז'נבה זכתה גם בשנת 1908 בגביע הטורניר הבינלאומי של עיתונות הספורט, שהיה אחד מן תחרויות הכדורגל הבינלאומיות הראשונות במשחק. בשנת 1930, סרבט הייתה חלק מן הקבוצות שייסדו את גביע האומות, הטורניר שקדם לליגת האלופות של היום.
תחת אימונם המשותף של אומברטו ברבריס וקלוד אנדריי, המועדון זכה בכל התחרויות בהן השתתף בעונת 1978/1979, מלבד גביע אירופה למחזיקות גביע בו הודחו ברבע הגמר על ידי פורטונה דיסלדורף, הפיינליסטית של אותה השנה. סרבט ז'נבה, הייתה הקבוצה היחידה שנשארה בליגה הבכירה בשווייץ, מאז שנוסדה הליגה, עד שירדה לליגת המשנה בפעם הראשונה בתולדותיה.
בסוף עונת עלתה הקבוצה לליגת העל השווייצרית.
בסוף עונת סיימה הקבוצה במקום האחרון וירדה לליגה השווייצרית השנייה. שתי עונות מאוחר יותר בעונת 2014/2015 הקבוצה רשמה את ירידת הליגה השלישית בתולדותיה, כשירדה ליגה נוספת לליגה השווייצרית השלישית, אך לאחר עונה אחת בלבד, היא שבה לליגה השנייה.
בסיום עונת 2018/2019 זכתה הקבוצה באליפות הליגה השנייה בשווייץ ועלתה בחזרה לליגה הבכירה.
פשיטת רגל
ב-4 בפברואר 2005, החברה העיקרית ששלטה במועדון הכריזה על פשיטת רגל. המועדון נקלע לחובות בסך של 10 מיליון פרנקים שווייצרים, ובנוסף שחקני הקבוצה לא קיבלו את משכורתם מאז חודש נובמבר 2004. בעקבות כך, המועדון הוכרח למכור את מרבית שחקניו ולשחרר מספר נוסף של שחקנים. כתוצאה מפשיטת הרגל, קבוצת הנוער של סרבט ז'נבה קיבלה את שם המועדון, והפכה להיות קבוצתו הרשמית בפועל, בעונת 2005/2006, הקבוצה הצעירה המחודשת של המועדון הצליחה להעפיל לליגה השווייצרית השנייה.
טום ג'ונס
ביוגרפיה
ג'ונס נולד בוויילס, הממלכה המאוחדת לתומאס וודוורד ופרדה ג'ונס, והחל לשיר מגיל צעיר בכינוסים משפחתיים, חתונות ובמקהלת בית הספר. למשך תקופה של שנה היה מרותק למיטתו בשל מחלת השחפת, וכל שהיה מסוגל לעשות היה לצייר ולהאזין למוזיקה. כשהיה בגיל 16, התחתן ג'ונס עם לינדה טרנצ'רד במרץ 1957 ובאותה שנה נולד לו בן בשם מארק. ג'ונס עזב את לימודיו והחל לעבוד בעבודות מזדמנות.
שמו של ג'ונס התפרסם באמצע שנות השישים, הרבה בזכות השתתפותו בהופעה חיה שהדגישה את לבושו הראוותני בסגנון התקופה האדוארדית שהייתה פופולרית בזמנו, וג'ונס נמנה עם מעריציה. בשנת 1963 הוא נהיה לסולנה של להקת רוק מקומית, "טומי סקוט והסנאטורים". לאחר שהלהקה ניסתה להשיג מספר חוזי הקלטות ללא הועיל, הסינגל "It's Not Unusual" הפך ללהיט ובזכותו נמכרו שיריהם לחברות התקליטים "טאואר רקורדס" בארצות הברית ו"קולומביה רקורדס" בבריטניה. ההרכב המשיך בהופעותיו במועדונים בדרום ויילס. המנהל האישי גורדון מילס שם את עינו על ג'ונס, ולקח אותו תחת חסותו ללונדון. הוא שינה את שמו של הזמר הצעיר לטום ג'ונס, בהתבסס על סרט קולנוע מצליח שיצא באותה עת על פי ספרו של הנרי פילדינג, קורות טום ג'ונס.
בעיני חברות התקליטים השונות, סגנונו של ג'ונס היה לצורמני וגס מדי. אולם, חברת התקליטים "דקא רקורדס" נתנה לו הזדמנות, וג'ונס הקליט את הסינגל הראשון שלו בסוף שנת 1964, "Chills and Fever". הסינגל לא הצליח, אך בעקבותיו הגיע הסינגל "It's Not Unusual" בתחילת 1965, שנהפך ללהיט. רשת ה-BBC סרבה לשדר את הסינגל, אך חברת שידור פיראטית שידרה אותו. אופן הביצוע העוצמתי של ג'ונס, יחד עם הניהול האמנותי, גרמו לסינגל להגיע למקום הראשון בבריטניה ולעשרת הראשונים במצעד בארצות הברית. באותה שנה שר ג'ונס את שיר הנושא לסרט הקולנוע "כדור הרעם" של ג'יימס בונד וזכה בפרס גראמי ראשון. אולם, הפופולריות של ג'ונס החלה לדעוך, ומנהלו האישי גורדון מילס שינה את תדמיתו למכובד יותר ושלבוש באלגנטיות.
בהשראת שירי הקאנטרי של ג'רי לי לואיס, ג'ונס הוציא את הסינגל "Green, Green Grass of Home", והחל לשיר שירים שנועדו לקהל רחב יותר, בנוסף לשורת להיטים ואלבומים כ"What's New Pussycat", "Help Yourself" ו-"Delilah". האסטרטגיה נחלה הצלחה, ואלבומיו חזרו לצמרת המצעדים בבריטניה ובארצות הברית.
בשנת 1967 הופיע ג'ונס לראשונה במועדון הפלמינגו אשר בלאס וגאס ובהמשך מיעט בהקלטות לטובת הופעות במועדוני לילה יוקרתיים בעיר, שהפכו יותר ויותר מוקד למשיכה לנשים צעירות. ג'ונס נהפך לחברו הטוב של אלביס פרסלי, ושניהם נשארו חברים עד למותו של פרסלי בשנת 1977.
בסוף שנות השישים ג'ונס הנחה תוכנית בידור בשם "This Is Tom Jones", ששודרה ברשת ABC האמריקנית וברשת ITV הבריטית ונמשכה משנת 1969 ועד ל-1971. סינגלים רבים זכו להצלחה בבריטניה, ביניהם "Daughter of Darkness", "She's A Lady" ו-"The New Mexican Puppeteer".
בשנת 1974 ג'ונס עבר לארצות הברית, שם קנה אחוזה בבל-אייר, לוס אנג'לס. הקריירה המוזיקלית שלו דעכה במקצת במהלך שנות השבעים ושנות השמונים, על אף ש-16 סינגלים שלו טיפסו לצמרת מצעד שירי הקאנטרי בין השנים 1976–1985. ג'ונס המשיך בסיבוב ההופעות בהצלחה רבה.
ביולי 1986 מת מנהלו האישי גורדון מילס ממחלת הסרטן. בנו של ג'ונס, מארק, הפך למנהלו, וסגנונו המוזיקלי של ג'ונס שינה כיוון. באפריל 1987 הוציא ג'ונס את הסינגל "A Boy from Nowhere" (מהמחזמר "מטאדור"), שהחזיר אותו לתודעה הציבורית, ומספר חודשים אחר כך הוא ביצע קאבר לשירו של פרינס "Kiss" עם להקת הסינת'פופ ארט אוף נויז. בשנים אלו החל ג'ונס לשתף פעולה עם אמנים צעירים כטורי איימוס, הקרדיגנס, קריס מת'יוס, הפריטנדרס ולהקת סטריאופוניקס בין היתר. בשנת 1993 ג'ונס חתם חוזה הקלטות עם אינטרסקופ רקורדס, והוציא את האלבום "The Lead And How To Swing It", ובעקבות ביצועיו הווקאלים המרשימים בפסטיבל גלסטונברי החל לרכוש קהל מאזינים צעיר יותר. בשנת 1998 ג'ונס ביצע מחרוזת של שירים מהסרט "ללכת עד הסוף" יחד עם רובי ויליאמס בפרסי המוזיקה הבריטית.
בשנת 1999 הוציא ג'ונס את אלבומו "Reload", שכלל אוסף גרסאות כיסוי יחד עם אמנים מפורסמים אחרים. האלבום זכה להצלחה מסחרית גדולה (מכר מעל 4 מיליון עותקים) והגיע למקום הראשון ברשימת המצעדים בבריטניה. בתחילת שנת 2000 הוזמן ג'ונס על ידי הנשיא, ביל קלינטון, להופיע בחגיגות המילניום בוושינגטון, ובשנת 2001 יצא לסיבוב הופעות במזרח התיכון ובאירופה. בשנת 2003 הוענק לג'ונס פרס הוקרה מטעם פרסי המוזיקה הבריטית.
לרגל חגיגות הולדתו ה-65, ג'ונס חזר למולדתו ב-28 במאי 2005, לראשונה מאז 1964, והופיע בקונצרט ענק בפארק איניסאנגראד אשר בפונטיפריד, ויילס.
על תרומתו לתעשיית הבידור זכה ג'ונס לכוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד. הוענק לו תואר מסדר האימפריה הבריטית בשנת 1999, כמו גם תואר אצילות על ידי המלכה אליזבת' בארמון בקינגהאם ב-29 במרץ 2006. ביולי 2007 הופיע ג'ונס יחד עם גיטריסט להקת ארוסמית' ג'ו פרי וזמרת מוזיקת הנשמה הבריטית ג'וס סטון באצטדיון ומבלי בקונצרט לזכרה של דיאנה.
בשנת 2008 ג'ונס המשיך בסיבוב הופעות ובהקלטות, ובין היתר הופיע במקומות כמו מלון MGM גראנד בסטריפ לאס וגאס ובאטלנטיק סיטי ניו ג'רזי. כמו כן בשנה זו הוציא את אלבומו "24 Hours".
באוקטובר 2013 הגיע ג'ונס לשתי הופעות בישראל. ב-28 ביוני 2017 הופיע בהיכל מנורה מבטחים בתל אביב.
פסח בלקין
פסח בלקין (1935 – 10 בינואר 2020) היה ראש המועצה החמישי של רמת השרון. הוא כיהן כראש המועצה בין השנים 1969–1978.
ביוגרפיה
בלקין נולד בתל אביב למשפחה שהיא דור רביעי בישראל. בנעוריו היה פעיל בתנועת הצופים וריכז את "צופי הקהילה" ו"צופי ים", בהמשך הקים את שבט "צופי הצפון" בעיר. בשנת 1953 התגייס לצה"ל ושירת בנח"ל.
בעת הקמת מפלגת רפ"י, הצטרף בלקין למפלגה, לאור היכרותו עם בן-גוריון מימי שדה בוקר, והתמודד מטעמה לבית נבחרי ההסתדרות. בהמשך, היה בלקין מאנשי הרשימה הממלכתית ומפלגת לע"ם. בשנת 1977 הוא התמודד מול יגאל הורביץ על ראשות לע"ם, במה שנחשב להתמודדות חסרת סיכוי. בלקין נימק את התמודדותו בצורך ברוטציה בהנהגה. מועמדותו זכתה ב-76 קולות מול 265 של הורביץ, תוצאה שנחשבה להצלחה של בלקין.
בבחירות שנערכו ב-1974 זכתה הרשימה של בלקין ברוב מוחלט של 8 מתוך 13 חברי המועצה ובלקין המשיך את כהונתו כראש המועצה. בשנת 1977 פרסם מבקר המדינה דו"ח ביקורת על מועצת רמת השרון שכללה חשדות לפגיעה בטוהר המידות. בעקבות הדו"ח נפתחה חקירת משטרה ובאוגוסט 1978 פורסם בתקשורת שהמשטרה המליצה להעמיד את בלקין לדין ושגורמים משפטיים אישרו שהוא "שקוע עד צוואר". במאי 1979 החליטה הפרקליטות לסגור את התיק נגד בלקין ולא להגיש כתב אישום.
בלקין היה בין הפעילים לשינוי שיטת הבחירות לראשי הרשויות המקומיות לבחירות אישיות. בבחירות בנובמבר 1978, שנערכו לראשונה בשיטה החדשה שכללה בחירות אישיות לראש המועצה, והתקיימו בצל המלצת המשטרה להעמידו לדין, הודח בלקין מתפקיד ראש המועצה, בגלל המעבר לשיטה החדשה. רשימתו של בלקין קיבלה 7 מתוך 15 מושבים במועצה והייתה הסיעה הגדולה ביותר. אולם בלקין עצמו זכה רק לכ-44% מהקולות ויריבו, מנחם שרמן, קיבל 52% מהקולות ומונה לראש המועצה. בלקין כרת הסכם עם נציג הליכוד שסינדל את ראש המועצה והכריח אותו להשאיר בידי בלקין את תפקיד יו"ר הועדה המקומית לבנין ערים. לקראת סוף 1979 עבר אחד מחברי סיעתו למחנהו של ראש המועצה ובכך ירדה השפעתו של בלקין במועצה. בשנת 1983, לקראת הבחירות למועצה, הודיע בלקין שלא יתמודד, הגם שימשיך ללוות את הרשימה. רשימתו זכתה בארבעה מושבים במועצה ומועמדה לראשות המועצה, גד פניני, הפסיד בסיבוב השני למשה ורבין.
בעת כהונתו החלה רמת השרון לעבור מהפך באופיה והחלה בתהליך מעבר ממושבה שבה חקלאות, לולי תרנגולות ופרדסים ליישוב עירוני.
בהמשך בלקין עבר לעסקים פרטיים ולעסקי הנדל"ן. בשנת 2003 התמודד בשנית לראשות המועצה, אולם לא נבחר.
קורנל קרשי
קורנל קרשי (בהונגרית: Kőrösy Kornél; בודפשט, 2 בדצמבר 1879 – בודפשט, 14 ביולי 1948) היה רופא, פרופסור באוניברסיטה, גנטיקאי יהודי-הונגרי, בנו של יוז'ף קרשי, אבי המהנדס הכימי פרנציס קרשי וסבו של הפרופסור לסוציולוגיה הישראלי יוסי כורזים-קורושי.
פסח בלקין
ביוגרפיה
בלקין נפטר ב-10 בינואר 2020. היה נשוי לזיוה. לזוג שלושה בנים ובהם תת-אלוף רוני בלקין.
קורנל קרשי
ביוגרפיה
קורנל קרשי נולד במשפחה יהודית כבנם של יוז'ף קרשי (1844–1906) ושל גבריאלה קאצאו (1853–1928). הוא קיבל את התואר דוקטור לרפואה בשנת 1903, אחר כך עסק בפיזיולוגיה וכתב מספר עבודות בנושא. בשנת 1910 הוא מונה כמרצה הצעיר ביותר באוניברסיטה. בשנת 1916 מונה למרצה בכיר חיצוני באוניברסיטה ומאוחר יותר לפרופסור. בין השנים 1908–1914 יצא קורנל קרשי למספר סיורי לימודים ארוכים לחו"ל. שם הוא עבד במכון פסטר בפריז, במכון הברלינאי של הביוכימאי המפורסם בעל השם העולמי הרמן אמיל פישר, במכון של המיקרוביולוג ההולנדי הנודע מרטינוס ביירינק ובמכון של אוניברסיטת רוקפלר בניו יורק בניהולו של ז'ק לובל. בשנים 1918–1920, לאחר מותו של פרנץ טנגל, מונה קרשי למשרה הפנויה במחלקה הפיזיולוגית כסגן מנהל המחלקה, כשגזה פרקש נכנס לתפקיד מנהל המחלקה. הוא עסק שם בחקר חילוף החומרים ואחר כך בביומטריה. קרשי ניסה ליישם את שיטות החישוב של גזה פרקש ברפואה. בהמשך עסק גם בנושאי תורשה. עבודותיו פורסמו בכתבי עת מקומיים וזרים. בשנים 1943–1944 היה נשיא "האגודה הפרו-ארץ ישראלית של יהודי הונגריה" שהוקמה בדצמבר 1926 במטרה לשתף את השכבות הרחבות ביותר של יהדות הונגריה במלאכת הבנייה מחדש של ארץ ישראל. מותו נגרם מאי ספיקת לב.
חייו הפרטיים
אשתו הייתה בלנקה הוליטשר (1884–1961), בתם של ארמין שטיינר ושל הרמינה בלאס, איתה התחתן ב-25 ביוני 1905 בבודפשט.
ילדיהם:
מרכז החלל קנדי
מרכז החלל על שם ג'ון פיצג'רלד קנדי (באנגלית: John F. Kennedy Space Center (KSC)), הוא אתר השיגור של חלק ניכר ממשימות החלל הבלתי מאוישות של נאס"א ושל כל המשימות המאוישות, הנמצא ליד קייפ קנוורל באי מריט, פלורידה, ארצות הברית.
המשימות המאוישות שנשלחות לחלל נשלטות ממתחם שיגור 39 (Launch complex 39), הכולל בתוכו גם האנגר להרכבת כלי הטיס. כשישה קילומטר מזרחה מההאנגר ישנם שני כני שיגור, וכשמונה קילומטר דרומה משם עומד המבנה התעשייתי של המתחם.
מרכז החלל קנדי אחראי אך ורק לשיגורים ממתחם שיגור 39. שאר ההמראות והפעולות מתקיימות בבסיס חיל האוויר בקייפ קנוורל שמופעל על ידי חיל האוויר האמריקאי.
היסטוריה
האזור היה בשימוש על ידי הממשלה כבר מ־1949 כשהנשיא הארי טרומן ייסד את Joint Long Range Proving Grounds בקייפ קנוורל, לניסויי טילים. מיקום זה היה אידיאלי מפני ששיגור הטילים מתבצע ונוחת באוקיינוס האטלנטי, ובנוסף האזור קרוב מאוד לקו המשווה, יותר מכל מקום אחר בארצות הברית. הקרבה לקו המשווה מאפשרת את האצת הטיל בזכות סיבוב כדור הארץ.
בשנת 1951 ייסד חיל האוויר האמריקאי את המרכז לבדיקת טילים של חיל האוויר על יד בסיס חיל האוויר פטריק.
בעקבות פרויקט ספוטניק, הלוויין הסובייטי הראשון בחלל, שיצא לדרך ב־4 באוקטובר 1957 החליטה ממשלת ארצות הברית על ייסוד נאס"א ב־29 ביולי 1958, והאזור הפך לאתר השיגור שלה.
בין הטילים והמשגרים שנוסו היו טילי רדסטון, יופיטר, יופיטר C, פרשינג (Pershing), פולאריס, תור, אטלס, טיטן ומינטמן (Minuteman).
תוכניות החלל האמריקאית לשיגור חלליות המקיפות את כדור הארץ (תוכנית מרקורי, תוכנית ג'מיני ותוכנית אפולו) פעלו באותה תקופה (עד שנות ה־70 המוקדמות). תוכנית מרקורי הייתה לשלוח אדם לחלל בחללית שתקיף את כדור הארץ, כמענה לתוכנית החלל הסובייטית. התוכנית החלה באוקטובר 1957 והחלליות בתוכנית זו נישאו על גבי הטיל הבליסטי הבין־יבשתי אטלס LV-3B. מהידע שנצבר בתוכנית מרקורי, פותח הטיל טיטן 2 שיוכל לשאת אנשים ולהגשים את מטרת העל של התוכנית כולה. ואכן ב־23 במרץ 1965, יחד עם ג'ון יאנג וורג'יל גריסום המריאה חללית ג'מיני 3 בהצלחה.
מטרתה של תוכנית אפולו הייתה לתת תשובה לתוכנית החלל הסובייטית שרצתה להנחית אדם על הירח. לכבוד התוכנית נחנך מתחם חדש שפיקח על השיגורים וצויד במיטב הטכנולוגיה, בעלות של 800 מיליון דולר אמריקאי. המתחם כלל את האנגר בו הוחזקו משגרי סטורן 5 ששימשו את החלליות בתוכנית אפולו. לפני פיתוח המשגר סטורן 5 התבצעו ניסויים בטילים כמו סטורן 1 ששימש את משימת אפולו 1. הניסוי הראשון של המשגר סטורן 5 התבצע לראשונה במשימת אפולו 4 ב־9 בנובמבר 1967. השיגור המאויש המוצלח הראשון בתוכנית התבצע במשימת אפולו 7 ב־11 באוקטובר 1968. אפולו 8 ששוגרה ב־21 בדצמבר 1968, הייתה הטיסה המאוישת הראשונה סביב הירח, והטיסה המאוישת הראשונה של סטורן 5. אפולו 9 ו־אפולו 10 היו הטיסות המאוישות הראשונות של רכב הנחיתה הירחי. שיא התוכנית הגיע במשימת אפולו 11, היא שוגרה ב־16 ביולי 1969. משימה זו הנחיתה לראשונה אדם בירח. המשך התוכנית הביא איתו עוד 6 משימות שבחמש מתוכן נחתו אסטרונאוטים על הירח, ובוטלו 3 משימות. משימת אפולו 18 בוטלה, אך הוחלט על שיתוף פעולה עם הסובייטים במשימת אפולו־סויוז שהתבצעה בשנת 1975.
מרכז החלל קנדי אחראי גם לשיגורי כל משימות מעבורות החלל. לאחר בצורת של 6 שנים, המריאה הקולומביה למשימת STS-1 ב־1981. מעבורת החלל הייתה הכלי הראשון של נאס"א לשימוש חוזר ולכן נבנה עבורן מסלול נחיתה מיוחד באורך 4.6 ק"מ, אולם נחיתת מעבורת לא התבצעה במרכז החלל קנדי עד 1984. מעבורת החלל צ'לנג'ר במשימת STS-41-B הייתה הראשונה שנחתה במרכז החלל קנדי. עד אז כל הנחיתות של מעבורות החלל נעשו בבסיס חיל האוויר בקליפורניה, והוחזרו לפלורידה על גבי מטוסי בואינג 747. הטיסה ה־25 בתוכנית הייתה הראשונה שלא צלחה עקב התפוצצות הצ'לנג'ר 73 שניות לאחר ההמראה.
בספטמבר 2004, חלקים ממרכז החלל קנדי ניזוקו בסופת ההוריקן פרנסיס. האנגר הרכבת המעבורות ספג נזקים ויחד איתו מבנים רבים. נזק נוסף נגרם למתחם באוקטובר 2005 על ידי סופת ההוריקן וילמה.
פידג'ין
שפת פידג'ין (או פידג'ן, פיג'ין; מאנגלית: pidgin; הגייה סינית של המלה האנגלית business) היא כל שפה חדשה שנוצרת מעירוב של כמה שפות אחרות לצורך תקשורת בין דוברי השפות הללו. שפות פידג'ין, שנוצרות בדרך כלל באופן ספונטני ולא-מוכוון, מתאפיינות בדקדוק פשוט יחסית ובכמות רבה של סינונימים (נרדפים). לשפת פידג'ין אין דוברים ילידיים; אם נוצר דור שני של דוברים, שהשפה היא שפת אמם, אז היא הופכת להיות שפת קריאול.
התנאים ליצירתה של שפת פידג'ין הם:
חלק משפות הפידג'ין נוצרו בעקבות סחר העבדים בין המאה ה-16 והמאה ה-19. העבדים נאלצו לתקשר עם הסוחרים ועם הבעלים, ופיתחו לצורך כך שפות פידג'ין מן השפה המקורית שלהם ומן השפה של הבעלים. שפות פידג'ין אחרות נוצרו על רקע השלטון הקולוניאליסטי, או גם בעקבות יחסי מסחר. שפות פידג'ין ידועות נוצרו בהוואי (תערובת של השפה המקומית עם אנגלית, יפנית, פורטוגזית ואחרות), באיים אחרים באוקיינוס השקט, בדרום-מזרח אסיה ובאיים הקריביים. הזדמנות לעקוב מקרוב אחר יצירתה של שפת פידג'ין ניתנה לבלשנים בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20 כשהתפתחה שפת הסימנים של ניקרגואה.
חלק מהגדרתה של שפת פידג'ין הוא היותה שפה לא-ילידית. אם הדוברים בשפה מדברים עם ילדיהם באותה שפה והיא הופכת להיות שפת האם של הדור הבא, אז היא הופכת להיות שפת קריאול, והתהליך כולו מכונה קריאוליזציה. שפות קריאול כאלה עשויות להחליף את השפות המדוברות הקודמות ולהפוך להיות השפה הראשית בקהילה. תהליך הקריאוליזציה איננו מתרחש בהכרח בכל שפת פידג'ין; במקרים אחרים השפה עשויה להיעלם או להפוך למיותרת.
בהרבה מקרים שבהם שפת הפידג'ין מושפעת משפה "יוקרתית" (למשל שפת סוחרי העבדים או השלטון הקולוניאליסטי) לעומת שפה "נחותה" (שפת המוצא של העבדים), מושפע אוצר המילים של שפת הפידג'ין מן השפה היוקרתית, ואילו הדקדוק משמר את הדקדוק של השפה הנחותה. במקביל, מתרחש תהליך של פישוט הדקדוק לכללים שיהיו מובנים לכל הדוברים בשפה, למשל הכפלת מילה לציון ריבוי או שימוש בתנועות פשוטות (a, e, i, o, u) בלבד.
מקצת חוקרי העברית הישראלית מצביעים על קווי דמיון בין העברית בדור הראשון של תחיית הלשון (ראשית המאה ה-20) ובין שפת פידג'ין. אומנם העברית החדשה איננה מתאימה באופן מלא להגדרה של פידג'ין, אבל אפשר להצביע על תהליכים לשוניים החלים בשפת פידג'ין שחלו גם בדור הראשון של העברית החדשה, ועל תהליכים הדומים לתהליכי קריאוליזציה בדורות הבאים של דוברי העברית.
הרמן השני, רוזן הסן
הרמן השני, רוזן הסן (בגרמנית: Hermann II. von Hessen; 1341 – 24 במאי 1413) היה רוזן הסן בין השנים 1376–1413.
ביוגרפיה
הרמן שכונה "המשכיל", נולד בשנת 1341 בטירת גרבנשטיין, ללודוויג היונקר מהסן, בנו של אוטו הראשון, רוזן הסן, ולאליזבת משפונהיים, בתם של זימון השני, רוזן שפונהיים-קרויצנאך ואליזבת מהיינבסרג-פאלקנבורג. הרמן למד בפריז ובפראג. לאחר מותו של אוטו הצעיר מהסן, בנו ויורשו של היינריך השני, רוזן הסן, מינה היינריך בשנת 1367 את אחיינו הרמן ליורש העצר. בשנת 1376 מת היינריך השני, והרמן ירש את נחלותיו. בשנת 1413 מת הרמן, ובנו לודוויג הראשון, רוזן הסן ירש את נחלותיו.
משפחתו
ב-3 בפברואר 1377 התחתן הרמן עם יוהנה, רוזנת נסאו-ויילבורג, אולם לא היו להם ילדים.
ב-15 באוקטובר 1383 התחתן הרמן בשנית עם מרגרטה מהוהנצולרן-נירנברג, בתם של פרידריך החמישי, רוזן העיר נירנברג ואליזבת ממייסן, ממנה נולדו לו 8 ילדים:
ארל ווטסון
ארל ג'וזף ווטסון הבן (באנגלית: .Earl Joseph Watson Jr; נולד ב-12 ביוני 1979) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל אמריקאי. בין השנים 2001–2014 שיחק כרכז ב-6 קבוצות שונות ב-NBA, ולאורך הקריירה רשם ממוצעים של 6.4 נקודות, 2.3 ריבאונדים ו-4.4 אסיסטים למשחק.
נעורים ומכללות
ווטסון נולד בעיר קנזס סיטי שבקנזס לאב אפרו-אמריקאי ואם ממוצא מקסיקני, ולמד ב"תיכון וושינגטון" המקומי. בין השנים 1997–2001 למד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA), ושיחק עבור קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה – ה"ברוינס". בתקופתו בקבוצה שיחק לצד שחקנים מבטיחים רבים, דוגמת בארון דייוויס, ג'ייסון קאפונו ומאט בארנס, אך הברוינס כשלו לעבור את שלב שמינית גמר אליפות המכללות (Sweet Sixteen), אליו העפילו שלוש פעמים. בעונתו האחרונה בקבוצה רשם ווטסון ממוצעים של 14.7 נקודות, 3.7 ריבאונדים, 5.2 אסיסטים ו-1.9 חטיפות למשחק, ונבחר לחמישיית העונה של מחוז ה-Pac-10.
קריירת משחק
ווטסון נבחר על ידי סיאטל סופרסוניקס בבחירה ה-39 של דראפט ה-NBA לשנת 2001. בסיום עונת הרוקי, בה תפקד כמחליפו מהספסל של גארי פייטון, חתם על חוזה ל-3 עונות בממפיס גריזליס. לקראת עונת חתם על חוזה בדנוור נאגטס, אך לאחר כחצי עונה נשלח לסיאטל סופרסוניקס כחלק מטרייד בין ארבע קבוצות שכלל תשעה שחקנים.
אותן עונות כשחקן הסופרסוניקס היו שיא הקריירה של ווסטון, כשהעמיד ממוצעים של 10.3 נקודות ו-6.1 אסיסטים ב-28.1 דקות למשחק עד סוף עונת. ב-6 בפברואר 2008 קלע 23 נקודות, הוריד 10 ריבאונדים וחילק 10 אסיסטים בניצחון הסופרסוניקס מול סקרמנטו קינגס, ובכך השיג את הטריפל דאבל היחיד בקריירה.
בעונת עבר לאינדיאנה פייסרס, וב-3 העונות הבאות שיחק ביוטה ג'אז, בה מיעט לשחק. בעונת שיחק עבור פורטלנד טרייל בלייזרס ולראשונה בקריירה עבר שלב בפלייאוף ה-NBA, אך בסיבוב השני הודחה קבוצתו על ידי סן אנטוניו ספרס (בפעם הרביעית בקריירה של ווטסון).
קריירת אימון
ב-2 באוקטובר 2014 מונה ווסטון לעוזר מאמן קבוצת אוסטין ספרס מליגת הפיתוח של ה-NBA, ובכך למעשה פרש ממשחק פעיל, בגיל 35.
לקראת עונת הצטרף לצוות האימון של פיניקס סאנס, כעוזרו של המאמן הראשי ג'ף הורנסק. ב-1 בפברואר 2016, לאחר 49 משחקים בעונת 2015/2016, פוטר הורנסק מאימון הקבוצה, וווטסון מונה למחליפו הזמני עד סיום העונה. פיניקס סיימה את אותה עונה עם מאזן כולל של 23 ניצחונות ו-59 הפסדים (9–24 תחת ווטסון).
באפריל 2016 הודיעו הסאנס על מינויו של ווטסון למאמן הראשי הקבוע של הקבוצה, כשהחתימו אותו על חוזה ל-3 עונות. בעונתו הראשונה כמאמן ראשי,, ניצחו הסאנס 24 משחקים בלבד (29.3%), וסיימו במקום האחרון באזור המערבי. לאחר שלושה משחקים בעונתו השנייה, אותם הפסידו הסאנס בהפרש ממוצע של 30 נקודות, פוטר ווטסון מאימון הקבוצה ובמקומו מונה עוזרו ג'יי טריאנו.
מעשה שמעון ולוי
מעשה שמעון ולוי הוא סיפור מקראי המתואר ב. מסופר בו כי בעקבות מעשה שכם ודינה, בו חטף שכם בן חמור החוי נשיא מחוז העיר שכם את דינה בת יעקב ולאה, ואנס אותה. כאשר שמעו של המעשה הגיע אל אחי דינה, מיהרו לשוב לביתם מהמרעה במקביל להגעת שכם עם חמור אביו לבקש את ידה של דינה מאת אביה, יעקב. שמעון ולוי, אחי דינה מאב ומאם, הציעו לשכם במרמה שבתמורה למתן אחותם לו לאשה, יתחייב למול את ערלתו, הוא וכל אנשי עירו. שכם הסכים בהתלהבות להסכם, ומיהר לשוב עם אביו אל אנשי עירו בהציעם להם לכרות ברית עם משפחת יעקב בתמורה למילת ערלתם. ביום השלישי למילה, עת שכבו אנשי העיר כואבים בבתיהם, פשטו שמעון ולוי על העיר וחרבותיהם בידיהם, והכו כל זכר בעיר. את הנשים והטף לקחו עימם בשבי, ואת רכוש העיר לקחו כשלל. יעקב נזף בבניו על המעשה בהביעו חשש שמא הערים שבסביבה יתאגדו יחד כדי להכות את בני יעקב פן יעשו כן גם להם, ובכך תיכחד משפחת יעקב. שמעון ולוי השיבו שהמעשה שלהם היה הכרחי לנוכח התנהגות שכם כלפי דינה כאילו הייתה זונה.
על פי המסופר, כאשר עברו יעקב ובניו משכם אל בית אל בצו אלוהי, הטיל ה' פחד על הערים שסביבות שכם, ולא רדפו אחרי בני יעקב אלא יראו מהם.
לקראת מותו, עת ברך יעקב את בניו בברכת יעקב, סגר חשבון עם שמעון ולוי על מעשה הריגת אנשי שכם, ונמנע מלברכם, ואף קבע כי הם יתפזרו בקרב שאר שבטי ישראל כדי שעוצמתם וקנָאותם תווּסת על ידי השבטים האחרים. הדבר התקיים בכך ששבט שמעון נחל נחלה מובלעת בתוך שבט יהודה, ושבט לוי התפזר בתוך שאר השבטים כדי למלא את תפקידו החינוכי: "יורו משפטיך ליעקב".
רקע
בעת ששב יעקב ארצה לאחר שהות ממושכת של עשרים שנה בבית לבן הארמי, חנה עם משפחתו סמוך לעיר שכם (שלדעת מספר פרשנים נקראה בשלב זה שלם). באחד הימים יצאה דינה ביתו שנולדה לו מלאה 'לראות בבנות הארץ'. שכם בן חמור החוי, נשיא המחוז, ראה אותה לבדה, תפסה ואנס אותה. לאחר שחשקה נפשו בדינה, החליט ללכת עם אביו לבקש את ידה של דינה מאת יעקב אביה. במקביל נודע מעשהו של שכם לאחי דינה, ששהו באותה העת עם צאן אביהם במרעה. הם מיהרו לשוב לביתם בכעסם על ששכם טימא את אחותם בכך שנבעלה באונס לערל. שכם הביע בפני יעקב ואחי דינה את רצונו לשאת את דינה לאשה תמורת הון רב שיתן לו כמוהר הבתולות, וצרף לכך הצעה כללית לכריתת ברית בין שני השבטים שתניב רווחים כלכליים לשני הצדדים ממסחר משותף, ותכלול אפשרות לנישואי תערובת ביניהם.
בשלב זה נטלו אחי דינה את המשך המשא ומתן עם שכם לידיהם, ואמרו לו, בערמה, שיסכימו לתת לו את דינה בתנאי שימול את בשר ערלתו, הוא וכל אנשי עירו, כי חרפה היא לזרע יעקב שבניו נצטוו על המילה, לדבוק בעם שאינו מל עצמו. מחשבתם הייתה לעשות מעשה שיוקיע ויעניש את שכם ואנשי עירו על מעשה הפשע שביצע בדינה, תוך ניצול חולשת אנשי העיר לאחר המילה.
שכם הסכים מיד לתנאי, ומיהר לכנס את אנשי עירו אל שער העיר כדי לשכנעם למול עצמם בתמורה לכריתת ברית עם משפחת יעקב על כל ההטבות הכלולות בה.
תיאור המעשה
אנשי העיר הסכימו להצעת חמור ושכם בנו, מושלי העיר, והלכו ומלו עצמם:.
אחי דינה, שמעון ולוי, המתינו ליום השלישי למילה, עת הגיעה החולשה מן המילה לשיאה, ובעת שכבו אנשי העיר במיטותיהם מבלי להישמר מנקמה, פשטו על העיר וחרבותיהם בידיהם והחלו להרוג כל זכר בעיר. גם את שכם ואת חמור אביו הרגו, ולקחו אתם את דינה מבית שכם.
לאחר מכן באו גם שאר האחים ולקחו בשבי את נשי וילדי העיר. וכן לקחו עימם את הרכוש, כולל בגדי החללים, וכולל הצאן, הבקר והחמורים, וכל מה שנמצא בעיר ובשדותיה: