cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תוכנית אלון
יישום התוכנית
בשנת 1984, הציע השר יגאל הורביץ (ממקימי הליכוד), כי תוכנית אלון תשמש כבסיס מדיני לממשלת האחדות שהוקמה בשנה זו.
החל מאמצע שנות ה-90 נפוץ בשיח הפוליטי הישראלי הביטוי 'תוכנית אלון פלוס' או 'תוכנית אלון מורחבת'. ביטויים אלו נועדו לסמן גישה ייחודית כלפי פתרון הסכסוך הישראלי־פלסטיני, המאפיינת את מפלגות המרכז: נסיגה מחלקים נרחבים של יהודה ושומרון, על פי תוכנית אלון המקורית, בתוספת הרחבות המתאימות לגושי ההתיישבות היהודיים הגדולים הקיימים כיום באזור.
נישואים בהלכה
נישואים הם יחס בין בני-זוג המעוניינים למסד את הקשר ביניהם. ביהדות הנישואין הם חלק משמעותי מקיום המצוות. בהלכה נקבעו הסדרים העוסקים בנישואים, ביחסי אישות, בטקס הנישואים הידוע כחופה וקידושין, בכתובה המסדירה את יחסי הממון בין בני הזוג, וכן בגירושין - דרכי סיום הנישואים על ידי מתן גט.
מצוות הנישואין
בספר בראשית מתוארת הזוגיות כמצב המשלים את האדם: "וַיֹּאמֶר יְהוָה אֱלֹהִים לֹא טוֹב הֱיוֹת הָאָדָם לְבַדּוֹ אֶעֱשֶׂה לּוֹ עֵזֶר כְּנֶגְדּוֹ". כיוון שהדברים נאמרו מיד לאחר הבריאה והרבה לפני מתן תורה, מקובל לראות את הזוגיות כדרך ארץ שקדמה לתורה.
אדם חייב במצוות פרו ורבו, היינו להביא לעולם לפחות בן ובת. כדי לקיים את המצווה יש צורך בקיום יחסי אישות, שעל פי ההלכה מותרים רק בין איש לאשתו. מבחינת מצוות פרו ורבו, הנישואין מוגדרים כ'מכשיר מצווה'. גם מי שכבר הוליד ילדים רבים והתאלמן - מצווה שיתחתן עם אשה שיכולה ללדת ילדים, כדי להוסיף במצוות פרו ורבו, אלא אם כן קשה לו להביא עוד ילדים.
עבור קיום מצוות הנישואין התירו חכמים למכור ספר תורה. יש פוסקים הסבורים שההיתר הוא דווקא עבור מי שטרם קיים מצוות פרו ורבו, ויש סוברים שההיתר הוא גם עבור מי שקיים מצוות פרו ורבו.
זהות הנישאים
בהלכה היהודית קיימים רק נישואים של אישה לגבר. סיכום של הקבוצות השונות המוכרות בהלכה היהודית לנישואים, הנקראות עשרת היוחסין, מופיע במסכת קידושין.
גויים
נישואי גויים תקפים הלכתית, אולם הם אינם חלים באמצעות חופה וקידושין ופוקעים באמצעות גט, אלא חלים באמצעות קיום יחסי מין במסגרת חיי אישות, ופוקעים כשאחד הצדדים נפרד מהאחר במטרה לסיימם. נישואים בין יהודים לגויים מכונים "נישואי תערובת", ובמקומות בהם היהודים הם מיעוט, נחשבים לסממן של התבוללות. הלכתית אין להם תוקף כי ההלכה מבדילה יהודים מגויים, לרבות בגדרי הנישואים.
קרובים
התורה אוסרת נישואי קרובים שקיום יחסי מין ביניהם נחשב גילוי עריות. ההלכה אינה מכירה בנישואים אלו אף אם התבצעו, אולם מעשה הקידושין עצמו תקף לעניין חלות האיסור. חז"ל הוסיפו איסורי נישואים של קרובים רחוקים יותר הקרואים "שניות לעריות". נישואים כאלו חלים מהתורה, אולם מדברי חכמים הם כמי שאינם ולכן ההלכה אינה מכירה במחויבויות הכספיות הנלוות להם, לרבות במקרה של גירושים. נישואי קרובים האסורים ביהדות נדירים מאוד בעולם בכלל ובעולם היהודי בפרט, וכמעט אינם עולים לדיון ציבורי בישראל ובקהילות יהודיות בעולם.
קרובים מותרים
אף על פי שנישואי קרובים נאסרו כגילוי עריות, נישואים עם הקרובים שלא נאסרו דווקא נחשבו למעלה, כפי שפסק הרמב"ם: גם כיום מקובלים נישואי קרובים, בעיקר במשפחות האדמור"ים החסידיים.
כהן
היהודים מתחלקים על פי ייחוסם לכהנים, לויים וישראלים. הזכרים הכהנים אסורים לישא אחת מהנשים האסורות להם במסגרת איסורי נישואים לכהן.
ממזר
לממזר, שהוא יהודי שנולד מאיסור עריות, אסור להתחתן עם יהודי מלידה שאינו ממזר. לממזר מדרבנן, שהוא יהודי שנולד מאיסור עריות מדרבנן (כגון שניות לעריות), אסור להינשא עם יהודי מלידה שאינו ממזר מדרבנן. לספק ממזר אסור מדרבנן להתחתן עם מי שאינו גר, בשל החשש שבאמת אחד מהם ממזר והשני לא. בעבר הייתה קבוצה שנקראה "נתינים", צאצאי הגבעונים שהתגיירו, ובשלב מסוים נגזר עליהם להחשב מדרבנן כממזרים. בישראל נהוג לכנות את הממזרים למיניהם בכינוי "פסולי חיתון", המדגיש את פסילתם לנישואים במקום את ייחוסם.
סריס
ההלכה אוסרת על נישואי יהודייה מלידה למי שסורס באופן מכני, ככתוב:. פצוע דכא הוא מי שנחתכו אשכיו או שבילי הזרע, וכרות שפכה הוא מי שנחתכה לו השופכה למעלה מהעטרה.
לגבר
גבר כשיר לקדש אישה, כמו לכל פעולה משפטית אחרת המצריכה דעת, משהגיע לגיל שלוש עשרה והביא שתי שערות. הגיל הראוי לנישואים נקבע במסכת אבות באימרה: "בן שמונה עשרה לחופה", ולכל המאוחר, עד גיל עשרים. למרות זאת התלמוד משבח את מעלת הנישואים בגיל צעיר, אפילו בגיל ארבע עשרה, למניעת הרהורי עבירה. מאידך, למי ש'אפשר לו' בלא אישה מותר לדחות את הנישואים לצורך לימוד תורה, אם כי כתבו האחרונים שבכל אופן לא יתאחר לאחר גיל 22 או 24. על פי הקבלה, ישנו חשש לקללה למי שהגיע לגיל עשרים ועדיין לא נישא. משום כך, יש שנהגו ללמוד תורה בכל ליל יום ההולדת ובכך להינצל מקללה זו. מנהג זה מכונה ליל תיפח.
לאישה
אישה כשירה להינשא על דעת עצמה משהגיעה לגיל שתים עשרה שנה ושישה חודשים ונעשתה בוגרת. מלידתה ועד שעה זו האב רשאי מדין תורה להשיאה, ואם היא יתומה תיקנו חכמים שאמה או אחיה רשאים להשיאה בקטנותה. נישואים 'מדרבנן' אלו אינם תקפים מהתורה עד שהקטנה תגיע לגיל שתים עשרה שנה ותביא סימנים, ועד אז היא רשאית לסיימם בכל עת באמצעות מיאון. ברם, בתקופת האמוראים נאסר "לאדם שיקדש את בתו כשהיא קטנה עד שתגדל ותאמר: בפלוני אני רוצה". מאיסור זה ומהתייחסויות שליליות אחרות של חז"ל לנישואי קטנות, מחד גיסא, ומאמירות המעודדות נישואים מוקדמים של בנות בוגרות, מאידך גיסא, ניתן להסיק שגיל הנישואים המומלץ היה שתים עשרה. למרות זאת, בעיקר במאה ה-12 ובמאה ה-13, היו מקרים רבים של נישואי ילדות על רקע יתמותן או רצון להבטיח את עתידן. במקורות ההלכתיים מהתקופה, שלא כבכתבי הגאונים, ניכרת מגמה של ראיית האיסור להשיא בת קטנה כהנחיה מוסרית שאינה מחייבת, או כחסרת תוקף כשיש לחוש שהמתנה לגדילת הילדה תמנע את נישואיה.
בעת החדשה
במאות השנים האחרונות, תקנות גילאי מינימום לנישואים תוקנו בקהילות שונות לאור ההתנגדות לנישואים מוקדמים, אך עד המאה ה-20 היו תופעות של נישואי ילדים שנועדו כהצלה מפני גזירות שהוטלו על היהודים. בישראל בשנת 1950 תיקנה הרבנות הראשית כי אין להשיא בנות לפני גיל 16. בפועל, גיל הנישואים המקובל לנשים ולגברים כאחד גבוה משמעותית, בשל הצורך בלימוד תורה, כאמור, ובשל הצורך בהכשרה מקצועית ארוכת שנים כהכנה לעול הפרנסה, כפי שכתב הרמב"ם "דרך בעלי דעה – שיקבע לו אדם מלאכה המפרנסת אותו תחילה, ואחר כך יקנה בית דירה, ואחר כך ישא אשה...". עם זאת יש המשתדלים, בעיקר במגזר החסידי, להינשא בגיל שמונה עשרה.
הליכי יצירת הנישואים
המונח "שידוכין" השתרש בתקופת המשנה כתיאור לשלב הראשון בתהליך הנישואים באותה תקופה, שהיה התחייבות חוקית של הגבר והאישה לקיים ביניהם את השלבים הבאים, שהם הקידושין והנישואים. מונח זה מקביל למונח "אירוסים" של ימינו, אם כי בימינו לשלב האירוסים אין תמיד תוקף חוקי. המילה "אירוסין" מקורה במונח המקראי למה שנקרא החל מתקופת המשנה "קידושין". מוסד השידוכים של ימינו הוסיף שלב נוסף בדרך לנישואים, וכך תפס לו כל אחד מהמונחים השונים בעבר משמעות אחרת בתהליך הנישואים המקובל כיום.
שידוך
לפי התלמוד
בקהילות יהודיות שונות יש מנהגים שונים לגבי מידת ההיכרות בין בני הזוג לפני החתונה. בקהילות חילוניות ודתיות לא חרדיות אין כמעט מגבלה על זמן ההיכרות לפני החתונה. לעומת זאת, בקרב קהילות חרדיות יש כללים פורמליים או בלתי פורמליים הקובעים את מספר המפגשים המקובל לפני ההחלטה על חתונה. לרוב, בקהילות חרדיות, לפני שבני זוג פוטנציאליים נפגשים, נעשות בדיקות התאמה על ידי שדכנים או ההורים. באופן כללי, בקרב הליטאים ניתנת לבני הזוג הזדמנות של מספר פגישות לפני החלטה הם הם מסכימים לשידוך. לעומת זאת, בקרב חסידויות מסוימות, בני הזוג נדרשים להגיע להחלטה בפגישה אחת, לעיתים חטופה. בקרב חלק מהחסידויות, יותר מסירוב אחד או שניים עלול להטיל כתם על הסרבן, ואף על כל משפחתו.
התלמוד במסכת תענית מספרת על שלוש קבוצות של נשים: מעבר לשיקולי היופי והעושר, בקרב היהודים נחשב הייחוס בתקופות רבות לשיקול מרכזי בבחירת מועמד לנישואין. שיקול נוסף שנהג בתקופות רבות היה נישואין עם תלמיד חכם או בת תלמיד חכם.
פוליגמיה
ביהדות, הנישואים בעיקרם הם יחס אסימטרי המייחד אישה לגבר ובכך מונע קיום יחס דומה בינה ובין כל גבר נוסף, אך לא בין הגבר לאישה אחרת. על מלך ישראל מוטל איסור מיוחד:. מדברי נתן הנביא המובאים בספר שמואל, למדו חז"ל שהאיסור הוא לישא יותר משמונה-עשר נשים. בתקופת הראשונים התקבל ברוב תפוצות ישראל חרם דרבנו גרשום האוסר על נישואי גבר ליותר מאישה אחת, למעט מקרים מיוחדים כגון מצוות יבום.
סיום הנישואים
למעט מיתת הבעל ומיתת האישה, הנישואים ביהדות ניתנים לסיום בכתיבת גט ומסירתו לאישה, על ידי הבעל או בשליחותו. גט זה, הקרוי בתורה "ספר כריתות", הוא שטר המעיד על סיום הנישואים. במקרה של מיתת האישה הבעל יורשהּ, ובמקרה של סיום הנישואים במיתתו או בגירושים היא זוכה בכתובה, שהיא התחייבות כספית שהבעל מקבל על עצמו בנישואים. בתקופת הראשונים התקבל ברוב תפוצות ישראל חרם דרבנו גרשום, האוסר לבעל לגרש את אשתו בעל-כרחה. במקרה שאחד הצדדים מעוניין לסיים את הנישואים והאחר מתנגד, מקובל כיום להשתמש במושג סרבנות גט. אישה שאינה חיה עם בעלה אך לא יכולה לקבל ממנו גט עקב סירובו או היעלמותו, מכונה בניב ההלכתי עגונה (מלשון עוגן).
הרב אלפרט
הישיגיו
במהלך הקריירה המוזיקלית שלו, חמישה מתקליטי אריך-הנגן שלו הגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד ו-28 מתקליטיו אריכי הנגן נרשמו ברשימה. יש לו 14 תקליטי פלטינה ו-15 תקליטי זהב על שמו, וגם זכה בתשעה פרסי גראמי. תקליטיו נמכרו ב-72 מיליון עותקים ברחבי העולם. היו לו שני שירים שהובילו את המצעד בסינגלים של בילבורד הוט 100 : This Guy's in Love with You ב-1968,    ו-Rise ב-1979.
לימודיו
הרב אלפרט נולד וגדל באזור בויל הייטס במזרח לוס אנג'לס, קליפורניה, הצעיר מבין שלושה ילדים (בת ושני בנים) של טילי (לבית גולדברג) ולואי לייב (או לואי בנציון-לייב) אלפרט. הוריו היו מהגרים יהודים לארצות הברית מרדומישל (באוקראינה של היום).
אלפרט נולד למשפחה של מוזיקאים. אביו, אף שהיה חייט במקצועו, היה גם נגן מנדולינה מוכשר. אמו למדה כינור בגיל צעיר, ואחיו הגדול, דוד, היה מתופף מוכשר מגיל צעיר. אחותו מימי, שהייתה המבוגרת ביותר, ניגנה בפסנתר. הרב החל לנגן בחצוצרה בגיל שמונה.
הרב התחיל ללמוד בבית הספר התיכון פיירפקס בלוס אנג'לס החל מכיתה י' בשנתון של 1951. בכיתה יא', ב-1952, הוא היה חבר בצוות הכושר שלהם, אחת מההתמחויות שלו הייתה טבעות (התעמלות), אבל כריתת תוספתן שבוע לפני מפגש ליגה ביטלה את המשך דרכו שם. בשנתו האחרונה בתיכון (1953), הוא התחיל להתמקד בחצוצרה.
בעת לימודיו באוניברסיטת דרום קליפורניה (USC) בשנות ה-50, הוא היה חבר ב"להקת הצעדה הטרויאנית של USC" במשך שנתיים. ב-1956 הופיע בתפקיד כ"מתופף בהר סיני" בסרט עשרת הדיברות.
תחילת ההצלחה
בשנת 1957, אלפרט כצמד עם רוב וירטס, עוד תמלילן מתפתח, כתב שירים לחברת התקליטים קין רקורדס. מספר שירים שנכתבו על ידי אלפרט או בשותפות במהלך השנתיים הבאות, הפכו ל-20 הלהיטים המובילים, כולל "Baby Talk" מאת יאן ודין ו-"Wonderful World" מאת סם קוק. ב-1960 החל אלפרט את קריירת ההקלטות שלו כסולן ב-RCA Records תחת השם דור אלפרט. בשנת 1962, אלפרט ושותפו העסקי החדש ג'רי מוס הקימו את Carnival Records עם השיר "Tell It to the Birds" כהוצאה הראשונה שלהם. ההפצה מחוץ ללוס אנג'לס התבצעה על ידי דוט רקורדס. לאחר שקרניבל הוציאה את הסינגל השני שלה "Love Is Back In Style" מאת צ'רלי רובינסון, אלפרט ומוס גילו שהיה שימוש קודם בשם "קרניבל" ושינו את שם המותג שלהם ל-A&M Records.
ההמשך הביא לאלפרט הצלחות גדולות במסגרות שונות.
קריירה שנייה
לאלפרט יש גם קריירה שנייה כצייר ופסל אקספרסיוניסטי מופשט עם תערוכות קבוצתיות ותערוכות יחיד ברחבי ארצות הברית ואירופה. תערוכת הפסלים "Herb Alpert: Black Totems", שהוצג ב-ACE Gallery, Beverly Hills, מפברואר עד ספטמבר 2010, הביאה תשומת לב תקשורתית לעבודתו החזותית. תערוכתו ב-2013 בתערוכה סנטה מוניקה, קליפורניה כללה גם ציורים מופשטים וגם פסלים דמויי טוטם גדולים.
חנוכה חנוכה
חנוכה חנוכה הוא שיר שכתב לוין קיפניס לחג החנוכה.
קיפניס טען בראיון שקוים עימו כי את המוזיקה הלחין ד"ר ברוך בן-יהודה, אבל הוא לא רצה שיזכירו את שמו. יש הטוענים כי בן יהודה התוודע ללחן כשביקר בראש פינה. שם, לפי טענתם, זומר הלחן בחתונות.
השיר זכה לביצועים רבים, כאשר המוכר שביניהם הוא של דליה עמיהוד ומקהלת הילדים. השיר זכה גם בביצועים של יגאל בשן, של לברי מרק ושל הס יעקב.
הצליבה (פייטרו לורנצטי)
"הצליבה" (1340 בקירוב) הוא ציור מאת פייטרו לורנצטי המתאר את צליבת ישו. מאז שנת 2002 נמצא הציור באוסף מוזיאון המטרופוליטן לאמנות.
תיאור
"הצליבה" שייך לעבודתו המאוחרת של לורנצטי, הנחשב לאחר ממבשרי הציור של תקופת הרנסאנס, כנראה בשל השתייכות הציור לקבוצה של עבודות בנושא הפסיון של ישו. על פי חוקרים, ציור שנושאו "ישו בפני פונטיוס פילטוס", הנמצא באוסף מוזיאון הוותיקן, עשוי להיות אחד מהם.
בדומה לפרסקו של צליבת ישו מן הכנסייה התחתונה של הבזיליקה של פרנציסקוס הקדוש מאסיזי (1320), גם כאן העבודה מחולקת למעיין שני מישורים. במישור העליון מופיע ישו על הצלב, ולצידו שני הגנבים. לרגליהם מתוארים חיילים רומאים. למרות שלורנצטי איננו מתאר את דמויות הנצלבים באופן אנטומי, הוא עושה שימוש בדם המתפרץ מן הגוף כביטוי לדרמה האנושית של הצליבה. מתחת לשלושת הצלבים מתוארת התרחשות רבת משתתפים. את מרכזה תופשת דמותה של מרים, אם ישו, המתוארת כמתעלפת ונתמכת על ידי מספר נשים. בצידו הימני של התיאור מופיעים שני פרשים. אחד מהם, המתואר עם הילה משושה, מזוהה כלונגינוס הקדוש, החייל הרומי שדקר את ישו, ובידו הרומח של לונגינוס.
הדרמה, המאפיינת את יצירתו של לורנצטי מובססת לא רק על הברית החדשה, כי אם גם על מקורות בני זמנו של הצייר, כגון כתיבתו של בונוונטורה הקדוש, בן המאה ה-13.
אנטיגרציוזו
"אנטיגרציוזו" (באיטלקית: Antigrazioso) הוא פסל מאת האמן הפוטוריסטי אומברטו בוצ'וני, אשר נוצר בין השנים 1912–1913 כיציקת גבס ונוצק בברונזה בין השנים 1950–1951. הוא מצוי בכמה אוספים ברחבי העולם.
הפסל מהווה דיוקן של אמו של בוצ'וני. הוא משתמש בשפת הפיסול הקוביסטית כדי לחלק את הנפח לצורות גאומטריות. הפסל מנסה להדגים את השילוב בין מסת הגוף בין הסביבה בצורה מוחשית, על ידי כך שהוא משלב בדמות אלמנטים חיצוניים מסביבתה כגון ירקות וחפצים אחרים.
בכך מנסה בוצ'וני לערער על תפיסות אסתטיקה ויופי מקובלת. היופי האמיתי הוא בביטוי של חיים המודרניים. שמו של הפסל מדגיש מסר זה: "אנטיגרציוזו" פירושו באיטלקית "נגד הגרציה", כלומר נגד הגראציות המסמלות בתרבות המערבית את החן והיופי, ומהוות "השראה" או "מוזה" בעבור האמנים.
מיגל טורגה
מיגל טורגה (בפורטוגזית: Miguel Torga, 12 באוגוסט 1907 – 17 בינואר 1995) הוא שם העט בו התפרסם רופא האף, אוזן וגרון הפורטוגזי, שידוע בעיקר בזכות היותו המשורר והסופר הפורטוגזי אדולפו קורייה דה רושה (Adolfo Correia da Rocha), מחשובי הכותבים בשפה הפורטוגזית, ראשון הזוכים בפרס קמואש. טורגה נולד בכפר סאו מרטינו דה אנטה בצפון פורטוגל להורים שהיו חקלאים. הוא למד בבית מדרש קתולי בלאמגו, אך ב-1920 אביו הפסיק את לימודיו ושלח אותו לעבוד עם דודו, בברזיל. הדוד התרשם מתבונתו והחליט לשלם עבור לימודיו, לכן חזר ב-1925 לפורטוגל להשלמת לימודיו. ב-1933 השלים לימודי רפואה באוניברסיטת קוימברה והתחיל לעבוד כרופא בכפר הולדתו ובסביבה. במקביל, באותה תקופה, החל לכתוב סיפורים ולפרסם אותם בעצמו. ב-1941 התחיל לעבוד בקוימברה כרופא אף, אוזן וגרון.
ב-1940 נשא לאישה סטודנטית בלגית שהגיעה לקורס קיץ בפורטוגזית באוניברסיטת קוימברה, אנדראה קראב. לשניים נולדה בת ב-1955. לאחר מהפכת הציפורנים טורגה תמך באנטוניו רמליו איאנש, אך פרט לכך נשמר ממעורבות בפוליטיקה ובקבוצות ספרותיות. טורגה נחשב לגדול המספרים בשפה הפורטוגזית.
דב לוין (שופט)
דב לוין (1 בדצמבר 1925 – 27 ביוני 2001) היה שופט בית המשפט העליון בשנים 1981–1995.
ביוגרפיה
לוין נולד בנווה צדק שבתל אביב למשפחה בת ארבעה בנים. אביו, אליהו בן-ציון לוין (1889–1946), בן למשפחה עשירה מרוסיה שעלה לירושלים עם אביו בילדותו, היה רוקח במקצועו, ומשנות ה-20, אז התיישבה המשפחה בתל אביב, עסק בביטוח. אמו, דבורה לבית נטקין, הייתה מצאצאי הגאון מווילנה, בת למשפחה שהתגוררה בארץ ישראל מאז אמצע המאה ה-19 (נכדתו של נתן נטע נטקין, מעסקני היישוב הישן בירושלים).
בשנת 1943 עבר עם הוריו לירושלים, שם הצטרף לאצ"ל ובו זמנית עבד במטה הארצי של משטרת המנדט. כמו כן החל בלימודי משפטים, בהם המשיך לאחר שובו לתל אביב בשנת 1945. במלחמת העצמאות שירת בצה"ל כקצין מחלקת מקלעים בינוניים בגדוד 35 של חטיבת אלכסנדרוני. במילואים שירת כקצין כוח אדם בחיל השלישות, ועם מינויו לשופט שירת ביחידת בתי הדין הצבאיים ולבסוף בבית הדין הצבאי לערעורים.
לצד עבודתו פעל פעילות ציבורית נרחבת. בין תפקידיו: יושב ראש המועצה הלאומית למניעת תאונות, נשיא מוסדות השיפוט בהתאחדות לכדורגל בישראל ונשיא כבוד בבית הדין של תנועת "מכבי". בהגיעו לגיל 70, בשנת 1995, פרש מכס המשפט והחל לשמש בורר בתביעות שונות. ב-1997 זכה בתואר יקיר העיר תל אביב.
לוין נפטר ב-2001, בגיל 75. נטמן בבית העלמין קריית שאול.
ישיבת רמת גן
ישיבת רמת גן היא ישיבת הסדר ציונית דתית נאו-חסידית, חלוצת הישיבות הציוניות בגוש דן, שהוקמה בשנת ה'תשנ"ד. הישיבה נמצאת בשכונת רמת עמידר ברמת גן. ראש הישיבה הוא הרב יהושע שפירא ואליו הצטרף החל משנת תשע"ח גם הרב בן ציון אלגאזי. נשיאה הוא רב העיר לשעבר הרב יעקב אריאל.
היסטוריה
הישיבה הוקמה בשנת ה'תשנ"ד על ידי הרב יהושע שפירא, לבקשתו של רב העיר רמת גן, הרב יעקב אריאל, ובליוויו הצמוד. משכנה של הישיבה נקבע בבית הכנסת האשכנזי הגדול בשכונת רמת עמידר. התלמידים הראשונים הגיעו מישיבת מרכז הרב ומהישיבה לצעירים שעל ידה (ישל"צ), שם לימד בעבר הרב שפירא.
בשנת ה'תשס"ה החלה בניית מבנה הקבע במקום שבו עמד בית הכנסת האשכנזי. במהלך הבנייה הועברו הלימודים לבית הכנסת של שיכון הפועל המזרחי הסמוך. בחודש אדר ה'תשס"ז חנכה הישיבה את משכנה החדש ברחוב האצ"ל ברמת גן.
בסוף בשנת ה'תשע"ח הצטרף הרב בן ציון אלגאזי לראשות הישיבה לצד הרב יהושע שפירא.
החל משנת ה'תשע"ג מפיקה הישיבה את כנס "בכל לבבך – יום עיון בעבודת ה'" בו משתתפים אלפים.
הלימודים בישיבה
מלבד תחומי הלימוד המקובלים בישיבות ציוניות, מתייחדת הישיבה בלימוד רב של חסידות וכן בעבודת התפילה. מתקיימות בה התוועדויות באירועים מיוחדים.
פעילות הישיבה בעיר
סיסמת הישיבה היא 'להאיר את העיר'. סיסמה זו באה לידי ביטוי בפעילות "הפצות" – הפצת יהדות על בסיס יומי או שבועי בגני ילדים ובתי ספר או הקמת דוכנים במקומות ציבוריים. תלמידיה מקיימים פעילויות לציבור סביב החגים ועוד.
כן הקימה הישיבה תנועה בשם 'נהורא', הממסדת את פעילות ההפצות ומארגנת חברותות עם תלמידי הישיבה ושיעורים לציבור הכללי. התנועה מציעה תוכניות לימודי ערב לגברים ולנשים ואירועים מיוחדים בחגי ישראל (ליל סדר ציבורי, תפילות בימים הנוראים, ריקודים בשמחת תורה ועוד).
בראשות אגף זה עומדת להבה צוריאל ולצדה בנות שירות לאומי ממדרשת רעות וגרעין שנת שירות של בני עקיבא.
פרסומים וספרים
בשנת תשס"ה הקימו בוגרי הישיבה את 'דברי שיר', רשת להפצת יצירה יהודית. הרשת גם מפיקה ומוציאה לאור יצירות בעלות אופי רוחני־חסידי.
בשנת תשע"ז הישיבה החלה בהוצאת חוברות עם שיחות של הרב שפירא לחגים.
מוזיקה
החל משנת ה'תשע"ח החלה הישיבה להוציא אלבומי ניגונים, השירים שפורסומו על ידי הישיבה מושרים בעולם הישיבות הדתי לאומי וזכו לגרסאות כסוי של להקות חתונה דתיות כמו להקת נשמחה ולהקת מזמור שיר. בעקבות פרסום הניגונים על ידי הישיבה החלו ישיבות נוספות במגזר הדתי לאומי לפרסם ביצועים שלהם לניגונים.
נהורא – ישיבת אש קודש
בשנת ה'תשס"ו הקימה נהורא בית מדרש לבעלי תשובה. בשנת ה'תשס"ח הוקמה בעיר ישיבה לבעלי תשובה בשם ישיבת א"ש קודש (על שמו של אלעזר שמאי לייבוביץ'). הישיבה נמצאת במרכז העיר, בסמוך לעיריית רמת גן. מסלול הלימודים בישיבה כולל לימודי גמרא בעיון ובבקיאות, הלכה, חסידות וקבלה. בנוסף, ניתנים שיעורי ערב. בראש הישיבה עומד הרב יובל בר נתן, ורב הקהילה שהתגבשה סביב הישיבה במרכז העיר הוא הרב אור טאוב.
בין מעבירי השיעורים בישיבה: הרב דוד דודקביץ' (רב היישוב יצהר), הרב שלמה קליין (בנו של הרב משה שאול קליין), הרב מיכאל לוצקי (ראש הכולל של שלוחת ישיבת מרכז הרב ברמת שלמה) והזמר אביתר בנאי.
במקביל מפעילה קהילת נהורא מדרשה לבעלות תשובה בשם נביעה הנמצאת גם היא ברמת גן.
גם עלון השבת קרוב אליך, קשור למוסדות נהורא. עורכי העלון הם הרב אהרוני ברנשטיין והרב דרור יהב (בוגר ישיבת אש קודש שמשמש בה כיום כר"מ). בעלון מופיעות בין היתר שאלות ותשובות עם הרב יהושע שפירא.
ישיבת רמת השרון
בשנת ה'תשס"ט הוקמה שלוחה נוספת ברמת השרון בראשות הרב ראובן ששון, כחלק מן הגרעין החינוכי המקומי, של בוגרי ישיבת מצפה יריחו.
הגרעין הקהילתי סביב לישיבה
בשנת ה'תשס"ח הקימו מספר משפחות מהגרעין של רמת עמידר את גרעין עוזיאל במרכז העיר.
הגרעין ברמת־גן לא הקים מוסדות חינוכיים חדשים אלא הצטרף למוסדות חינוך הממלכתיים דתיים בעיר כדי לשפרם. לאחר שקבוצת הורים הפכה את בית ספר הרא"ה לבית ספר תורני לבנות הצטרפו גם חברי הגרעין למוסד. בנוסף לכך הם הפכו את בית הספר הממלכתי־דתי "שלום" שבקצה רחוב האצ"ל, שהיה על סף סגירה עקב מיעוט הנרשמים אליו, לבית ספר תורני לבנים בשיטת זילברמן. כך קרה גם במספר גנים שהיו על סף סגירה והפכו לגנים תורניים. הגנים ובתי־הספר נשארו ממלכתיים וברשות העירייה.
לקריאה נוספת
אלישיב רייכנר, דווקא שם: סיפורם של אנשי ההתיישבות החברתית, הוצאת ידיעות ספרים 2013, 'רמת גן: להאיר את העיר', עמ' 242–254
פברי
{{פירושונים|
ראו גם
}}
ברנהרד קוסמן
ברנהרד קוסמן (בגרמנית: Bernhard Cossmann; 17 במאי 1822 – 7 במאי 1910) היה צ'לן ומלחין גרמני.
ביוגרפיה
קוסמן נולד בדסאו והחל את לימודי הצ'לו אצל תאודור מולר. במהלך חייו ניגן באופרה של פריז בפריז והתוודע אל פרנץ ליסט, עמו נסע לוויימאר. ב-1866 התמנה קוסמן לפרופסור ללימודי צ'לו בקונסרבטוריון של מוסקבה. ב-1878 עזר קוסמן לייסד את הקונסרבטוריון הגבוה בפרנקפורט, שם כיהן במשרת מורה לצ'לו.
לצד הקריירה שלו כסולן ונגן ברביעיית מיתרים, עסק קוסמן בהלחנה. יצירותיו כוללות שלוש פנטזיות על מוטיבים מתוך אופרות כגון "הקלע החופשי", "טֳל", "אוריאנטה" ומספר רב של יצירות סולו לכלים שונים. כמו כן חיבר אטיודים ותרגילים רבים לצ'לו, שרבים מהם עודם בשימוש גם כיום.
ב-1890 עיבד קוסמן את שר היער של פרנץ שוברט לצ'לו סולו ומסר אותו בכתב-ידו לשימוש בלעדי של תלמידו היינריך קיפר שכבר קיבל ממנו לפני כן את יצירתו "חמישה אטיודים קונצרטיים חדשים". קוסמן סבר, שבכישרון גדול כשלו יוכל קיפר לחקור את האפשרויות הטמונות ביצירה ולהוציאן מן הכוח אל הפועל; קיפר אכן למד את העיבוד של מורו ל"שר היער" ויצר עותק נוסף, בשינויים רבים. עותק זה שמור כיום באוסף פרטי.
ברנהרד קוסמן מת בפרנקפורט.
דן דולפין
ביוגרפיה
נולד בתל אביב. הוריו, שאול וולפיאנסקי ויפה לבית גרודזין, עלו ב-1936 מליטא, שניהם בוגרי בתי הספר העבריים של רשת "תרבות". גדל בקריית חיים. למד בבית הספר "ארלוזורוב", והיה חניך ומדריך בסניף הנוער העובד והלומד בשכונה.
באוגוסט 1959 התגייס לצה"ל, סיים קורס חובשים ונשאר להדרכה בבה"ד 10 עד השחרור משירות סדיר. במלחמת ששת הימים שימש חובש מילואים באוטובוס פינוי פצועים בין רצועת עזה לבית החולים באר שבע; במלחמת ההתשה היה סטז'ר במילואים במעוז ליד האגם המר בתעלה; בשנת 1972 השלים קורס קציני רפואה; במלחמת יום כיפור שימש רופא בגדוד התותחנים "קצה" 834 (אגד 214) בחזית התעלה. לאחר מכן מונה למפקד פלוגה כירורגית בי"ח שדה באוגדה 36, והיה סגן רופא אוגדתי באוגדה 143. לאחר תפקיד זה שוחרר ממילואים בדרגת רב-סרן.
דן דולפין החל את לימודי הרפואה ב-1963 בעיר פריבור שבשווייץ. היה פעיל בקמפיין לשחרור יהדות רוסיה ("שלח את עמי") באוניברסיטאות שווייץ, נבחר לוועד הסטודנטים היהודים בשווייץ וייצג אותם בכנס ארגון הסטודנטים היהודיים העולמי (WUJES) בקיימברידג', אנגליה.
בשנת 1966 עבר לבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב וסיים ב-1971 את המחזור השלישי של בית הספר. עם סיום הלימודים נישא לציפורה דולפין (לבית רוזנברג). דן דולפין החל התמחות באורולוגיה בבית החולים פוריה בטבריה בשנת 1971, המשיך בבית החולים תל השומר (1973) וסיים בבית חולים דונולו (וולפסון) ב-1978.
ב-1979 נסע להתמחות בטורונטו קנדה. עבד במשך שנה כ-Chief Resident באורולוגיה ב- Toronto General Hospital, ושנתיים נוספות כ-Clinical Resident ב- Sunnybrook Hospital, שם עסק בעיקר בשיקום אורולוגי של משותקים בבית החולים השיקומי המסופח Lyndhurst Center, והיה שותף לפרויקט מִחשוב רפואי, שנחשב חלוצי באותה תקופה.
בתחילת 1982 חזרה המשפחה לישראל, אל ביתה ברחובות. כיוון שלא חיכתה לו משרה מסודרת בבית חולים שימש דן דולפין באופן זמני כרופא מחוזי בלשכת השיקום של משרד הביטחון ברחובות. באמצע 1982 מונה לסגן הרופא הראשי באגף השיקום, וב-1986 מונה לרופא הראשי באגף השיקום, וראש היחידה לשירותים רפואיים, תפקיד שמילא עד 2009, כשפרש לגמלאות בגיל 68.
כיום עובד דן דולפין במשרה חלקית כיועץ בקרן הפנסיה "מקפת". הוא נשוי לציפורה ואב לשלושה. מתגורר ברעננה.
שנותיו באגף השיקום במשרד הביטחון
הרופא הראשי של אגף השיקום, כנקבע בחוק, כפוף רק להנהלת משרד הביטחון והוא המחליט היחיד בכל נושא רפואי הנוגע לכלל הנכים. ראש היחידה לשירותים רפואיים הם מנהלם של כל עובדי היחידה, ביניהם 25 רופאים (יותר ממספר הרופאים במחלקה רפואית ממוצעת בבית חולים), וכפוף מנהלית לראש אגף השיקום. דרגת התפקיד מקבילה לסמנכ"ל במשרד הבריאות 11 (כשמנכ"ל משרד הבריאות, למשל, דרגתו 12). מינוי רופאי אגף השיקום (כמו של ראשי אגפים במשרד הביטחון וכמו אלופי צה"ל) מסור בידי שר הביטחון עצמו. דן דולפין מונה על ידי יצחק רבין.
על פי החוק, התקנות והמסורת שהתגבשה במשך שנים רבות באגף השיקום, הרופא הראשי קובע אישית את רמת ואיכות הטיפול הרפואי בקבוצת הנכים: היכן יקבלו את הטיפול, מי יטפל בהם, את סל התרופות והטיפולים, ואת רמת ההוצאה המותרת לטיפול הפרטני. תפקיד הרופא הראשי להחזיר את הנכה למצב שבו יוכל לעמוד בקו התחלה אחד עם מי שלא נפגע, ולהציבו במקום שבו יוכל לחיות חיים מלאים במידת האפשר.
צד חשוב בעבודתו של דולפין כרופא הראשי היה הטמעת ההפרדה בין חולי נפש והלומי הקרב. ועדה של פסיכיאטרים בכירים, בעזרת צוות פסיכולוגים, בדקה אחד לאחד את כל 5500 התיקים שנשאו הגדרות פסיכיאטריות, סיננה מביניהם את הלומי הקרב, הגישה והעבירה הוספת סעיף נפרד לנפגעי פוסט טראומה, וכך נקבע מעמדם המקביל לפצועים בקרב, בניגוד למי שחלו תוך שירותם.
לאחר האירוע הטרגי של הלום הקרב איציק סעידיאן באפריל 2021 הוקמו על ידי משרד הביטחון וארגון נכי צה"ל כמה ועדות לבחינת תפקוד אגף השיקום, ודן דולפין התבקש להצטרף כדי לשפר וליעל את תפקוד האגף.
בנק עור
בנק עור הוא מאגר של עור שנאסף מגופות של אנשים שנפטרו ונשמר לצורך שימוש עתידי, בעיקר לטיפול בכוויות.
בנק העור הראשון הוקם על ידי הצי האמריקני בשנת 1949, לאחר שבשנת 1944 דיווחו רופאים על הצלחת השתלה של עור מקירור בטיפול בכוויות. בשנת 1955 הוקם בנק עור אזרחי ראשון בארצות הברית ועד שנת 1980 היו בארצות הברית 16 בנקי עור.
בסינסינטי, תרומות לבנק העור נלקחות מתורמים בגילאים 18-60 שהביעו נכונות לתרום מעורם לאחר מותם.
ישראל
בעקבות מלחמת יום הכיפורים הועלה הרעיון להקים בנק עור בישראל. שיקולים של כבוד המת גורמים לכך שבנושאים הקשורים בניצול איברי המתים לשם הצלת חיים נדרשת התחשבות בעמדת ההלכה. הרעיון אושר על ידי מועצת הרבנות הראשית בתחילת שנת 1985, לאחר שנקבע שבמקרה של אסון המוני, לא יהיה אפשר לקחת מגופות באופן מיידי את העור הנדרש לצורך טיפול בכוויות. חרדים קיצוניים הביעו התנגדות לפסק של הרבנות הראשית. בנק עור הוקם בישראל בהדסה עין כרם. בשנת 1990 הוקם בנק עור במרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה על ידי פרופ' נילי גרוסמן.
האריה והחסידה
האריה והחסידה הוא משל המיוחס לאיזופוס, העוסק במערכת היחסים החברתיים שבין הרודן לחלש ממנו. למשל זה ישנן מקבילות בספרות המזרח ובספרות חז"ל. לעיתים החיות במשל מתחלפות, אך תפקידיהן נותרים בעינם. במקום האריה מופיע לרוב זאב ובמקום החסידה מופיעים עופות בעלי מקור ארוך כגון נקר, עגור, קורא או אנפה. המשל משויך לטיפוס סיפורי 76 בסיווג ארנה-תומפסון.
המשל
האריה היה עסוק בזלילת בשר טרף שצד, אך לפתע עצם קטנה נתקעה בגרונו והוא לא היה יכול לבלעה או להקיאה. הוא חש בכאבים עזים ותר אחר מזור לכאבו. הוא ניסה לפתות את כל מי שנקרה בדרכו, בהבטיחו פרס למי שיחלץ את העצם מגרונו. בסופו של דבר, ניאותה החסידה שראתה את סבלו של האריה לנסות ולסייע לו. היא בקשה ממנו לשכב על צדו ולפתוח ככל יכולתו את לסתותיו. היא הכניסה את צווארה הארוך במורד גרונו של האריה ובאמצעות מקורה שלפה את העצם החוצה. לאחר מכן ביקשה מן האריה להעניק לה את הפרס שהבטיח. האריה חשף את שיניו, גיחך ואמר: היי מרוצה. הכנסת את ראשך ללוע הארי והצלחת להוציאו בבטחה. זה אמור להיות גמול מספק עבורך.
הגרסה הבודהיסטית
משל האריה והחסידה, דומה מאוד בפירוט שבו למשל האריה והנקר שמופיע בשפת הפאלי ב – אסופה של כ-500 משלים הודיים, (כנראה מהמאה הרביעית לפני הספירה), שחלק הארי שבהם שייך למסורת הבודהיסטית והדמויות שמופיעות בהם מייצגות גלגולים שונים בעברו של הבודהה. השוני בין שני המשלים, הוא אמצעי הזהירות שנקט הנקר בעת שסייע לאריה. הוא תחב ליתר ביטחון מקל מאונך בין לסתות האריה וכך שלף ללא חשש את העצם מגרונו.
הגרסה היהודית
במדרש, מובא המשל בליווי עלילה היסטורית, שבה מתואר כיצד החליטו השלטונות הרומיים בתקופת אדריאנוס, לסכל את הגזרה המלכותית להתיר לתושבי הארץ היהודים לבנות מחדש את בית המקדש החרב, מחשש למרד, וכיצד ניסה רבי יהושע בן חנניה למנוע את המרד באמצעות משל שנשא בפני העם.
המשל במדרש רבה מתייחס לאריה, כמו בגרסה ההודית, ולא לזאב כבגרסת איזופוס היוונית. ג'וזף ג'ייקובס סבור שאילו הכיר רבי יהושע את הגרסה היוונית בוודאי היה מותיר את דמות הזאב על כנה, שהרי זיהויו של הזאב עם רומא היה מחזק את זיקת המשל נמשל. לעומת זאת מציין חיים שורצבאום שגרסת המדרש קרובה יותר לגרסה היוונית, בכך שאין מוזכר בה אמצעי הזהירות שנקט העוף בגרסה ההודית: תחיבת מקל בין לסתותיו של הזאב; פרט נוסף שמשותף לגרסת המדרש ולגרסה היוונית, ונעדר מהגרסה ההודית, הוא הבטחת הזאב להעניק פרס למי שישלוף את העצם מגרונו. שורצבאום סבור שרבי יהושע המיר את הזאב באריה בהשפעת המעשייה המוכרת על אנדרוקלס והאריה, עקב הדמיון בין המשל למעשייה זו.
הגרסה של ג'ון לידגייט
ג'ון לידגייט (John Lydgate), היה משורר אנגלי שנולד בשלהי המאה ה-14. בין יצירותיו ישנן אדפטציות למשליו של איזופוס. בגרסה שכתב, שכותרתה "כיצד רימה האריה את החסידה", מופיעה האחרונה כמנתחת שהוטל עליה לבצע פעולה כירורגית עדינה, תמורת שכר. לידגייט דימה את האריה לאצולה רודנית המדכאת את העניים הכפריים - המשולים לחסידה - שנמנעת מהם התמורה הראויה לשירותיהם.
הגרסה של ז'אן לה פונטיין
ז'אן לה פונטיין בדומה לג'ון לידגייט, מדמה את פעולת החסידה כשירות כירורגי, אך כאשר החסידה דורשת את שכרה, מוקצנת תגובתו של הזאב, בכך שהוא נוזף בה על כפיות הטובה שהיא מפגינה בדרישה זו.
אזכור המשל אצל לסינג
גוטהולד אפרים לסינג אזכר בספרו משלים (1759), את משל הזאב והחסידה בתוך משל "הזאב החולה", כדי להמחיש עד כמה נלעגים מעשיו ה"טובים" של הזאב. זאב שכב על ערש דווי ובנשימותיו האחרונות נזכר באירועים שחלפו בחייו. "אמת, חוטא אני", אמר בעצב, "אך מקווה אני שאיני אחד מהגרועים ביותר. ללא ספק גרמתי רוע, עם זאת עשיתי גם הרבה דברים טובים. זכורני כי פעם התקרבה אלי כבשה גועה שאבדה מהעדר, עד שיכולתי לחונקה בקלות ובכל זאת נמנעתי מכך. באותה עת הקשבתי באדישות מפתיעה לדברי הלעג והקלס שהשמיעה כבשה כועסת, למרות שלא היו בנמצא כלבי שמירה בסביבה שיאיימו עלי." "לכל הדברים הללו אני יכול לשמש עד מהימן," אמר חברו השועל שסעד אותו בשעותיו האחרונות. "אני זוכר בבירור את כל הפרטים. האירועים הללו התרחשו בעת שסבלת מאוד מעצם שנתקעה בגרונך".
התרחשות הסיפור בבית המרקחת
זאב נכנס לבית מרקחת שנראה כמו מעבדה של אלכימאי וחסידה בלבוש רוקחת קידמה את פניו. הזאב אחז בידו ממחטה שהצמידה לצד ראשו, הצביע על מקור החסידה החד וביקש ממנה לסייע לו. גרסה זו שכתב רנדל ג'וזף בנג'מין (Rundell Joseph Benjamin), מופיעה בספר משלים של איזופוס מהמאה ה-19 ומלווה באיור של ארנסט גרייסט (Ernest Griset).
הגרסה הבולגרית
אצל הסופר הבולגרי רן בוסילק, הדובה היא זו שצריכה את עזרת החסידה, בסיפור זה הדובה והחסידה מסכימים על התשלום מראש, אבל הדובה מסרבת לשלם אחרי הטיפול, וטוענת שלהוציא ראש מפיה זה כבר תשלום מספיק. אחרי זמן מה, הדובה נזקקת שוב לעזרה מסיבה זהה. הפעם החסידה מגיעה עם מלקחיים כדי קודם לתלוש לדובה את כל השיניים, כדי שלא תוכל להשתמש בלוגיקה הזאת פעם שנייה.
ארז פילוסוף
ארז פילוסוף (נולד ב-12 באוקטובר 1971) הוא יזם אינטרנט, מייסד אתר וואלה! עם שותפו גדי הדר.
קורות חיים
לאחר השירות הצבאי, הצטרף בשנת 1994 כמתכנת לחברת "טלטל ערוצי תקשוב" אשר פיתחה שירותים לרשת תקשוב ישראלית בשם TVTEL.
בשנת 1995 לאחר שנחשף לרשת האינטרנט הקים, כפרויקט צדדי, מדריך אתרי אינטרנט בסיסי בשם וואלה!, אשר לימים גדל והפך לפורטל אינטרנט פופולרי. האתר וואלה! הפך לפעילות העיקרית של החברה, וארז הפך לשותף בה. עם התקדמות האתר הפך פילוסוף למנכ"ל חברת "וואלה!".
בשנת 2006 נבחר במקום השני ברשימת האנשים המשפיעים באינטרנט הישראלי של מגזין TheMarker.
בשנת 2007 עזב את החברה למטרת עסקים חדשים.
בשנת 2010 הושק סטארט-אפ בהובלת פילוסוף, "ליבוקס", לניהול ושיתוף קובצי מדיה באיכות HD. החברה, שגייסה כ-2.5 מיליון דולר, נסגרה שנה לאחר מכן והפטנטים שלה הוצעו למכירה.
תום אפלבאום
תום אפלבאום (נולד ב־1 בספטמבר 1988) הוא שחקן, רקדן, כוריאוגרף ותסריטאי ישראלי.
ביוגרפיה
אפלבאום נולד בראשון לציון לבטי ואורי כהן. בהיותו בן שנתיים עבר עם משפחתו לקיבוץ בית קמה ובשנת 2001 שבו להתגורר בראשון לציון. בשנת 2004, כשהיה בן 16, הצטרף אפלבאום ללהקת הנוער "קול ראשון". במסגרת להקת הנוער למד שירה, משחק ותנועה והופיע במופעים והצגות בישראל וברחבי ארצות הברית. באותן השנים, למד בבית הספר למחול של לימור שולב בראשון לציון. את לימודי התיכון עשה אפלבאום בבית הספר העל-יסודי "קריית החינוך הגימנסיה הריאלית על שם א. קררי" בעירו. הוא היה אתלט מצטיין בתחום הקפיצה לרוחק בקבוצת מכבי ראשון לציון. בשנת 2006 קבע בקפיצה לרוחק שיא אישי של 7.15 מטר. בנובמבר 2006 התגייס לצה"ל שם שירת כמורה-חייל במעמד של אמן מצטיין. בין השנים 2011–2014 למד בבית הספר למשחק של יורם לוינשטיין וסיים את לימודיו בהצטיינות.
משחק
זמן-מה אחרי שסיים בהצטיינות את לימודי המשק בסטודיו של יורם לוינשטיין חזר אפלבאום אל הסטודיו ככוריאוגרף וכמנהל אומנותי של הצגות גמר רבות.
אפלבאום שיחק במספר הצגות בתיאטרון גשר, ביניהן "רודף העפיפונים" (בתפקיד "עאסף"), "המחברת הגדולה" ו"חוות החיות" (בתפקיד סקווילר). הוא השתתף במספר מחזות זמר בהפקת התיאטרון הקאמרי, ביניהם "סיפור הפרברים" (בתפקיד אקשן) ו"שורת המקהלה" (בתפקיד דון), והופיע בהפקת המחזמר "בת הים הקטנה" של המשכן לאומנויות הבמה בתל אביב. בנוסף, אפלבאום משחק בהצגת יחיד בשם "היומן" בהפקת "להב הפקות" שרצה במוסדות חינוך ברחבי הארץ, ובהצגה "ניקוי ראש לשב"כ" (בתפקיד ברוך) בהפקת תיאטרון חיפה.
בשנת 2016 שיחק בסרט הקצר "KILL THE DRAGON" שהיה קו-פרודוקציה ישראלית-צרפתית במסגרת תנועת הקולנוע העצמאי הבינלאומית Kino.
בשנת 2020 שיחק בסרט "החילוף", פיצ'ר בבימויו של נמרוד רייף. ב-2022 הופיע בסרט הרוסי "צדיק" של הבמאי זוכה פרס אמי סרגיי אורסוליאק. באותה שנה הצטלם לסרטו של אבי נשר "גן קופים".
בתחום הצגות הילדים, שיחק אפלבאום ב"מולאן" בהפקת תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער וב"הרפתקאותיו של פינוקיו" בהפקת תיאטרון הקיבוץ כמו גם בהפקת חנוכה "מותק הילדות התחברו" לצד ציפי שביט וחני נחמיאס. בנוסף שימש כאקרובט קרקס אווירי בפסטיגל 2008 "תפוס ת'פסטיגל".
אפלבאום כיכב בפרסומות למותגים מצליחים כבזק, תפוזינה, yes וישראכרט.
הוא התנסה בבימוי, כשביים את המחזה "טעונים" יחד עם יהונתן רון.
נכון ל-2022 הוא נמנה עם שחקני תיאטרון חיפה, ואף יצר את התנועה להצגה "צניחה חופשית" שבה הוא משחק לצד ציפי שביט ולאורה ריבלין.
כוריאוגרפיה
אפלבאום שימש ככוריאוגרף במחזות הזמר "ג'נטלי", "התחנה" ו"ניקוי ראש לשב"כ" (תיאטרון חיפה), כוריאוגרף "פנתר כפול" (תיאטרון בית ליסין), "פרנקנשטיין הצעיר" ו"לשקשק את העיר", וכן ככוריאוגרף בעונה 10 של כוכב נולד.
הוא היה למנהל הכוריאוגרפי של מספר הצגות בתיאטרון יידישפיל, כ"חמים וטעים" ו"מתפוצצים מצחוק" בבימוי יונתן אסתרקין; בהצגת תיאטרון המדיטק "אלברט איינשטיין", ובהפקת תיאטרון הסימטה "מן פנטזיה". ביצע עבודות כוריאוגרפיה במסלול קבוצת המצוינות של גודמן - בית ספר למשחק בנגב בהפקות בית הספר "מישהו לרוץ אתו", "מועדון ארוחת הבוקר" ו"האוטובוס לשם".
לוח חואן דה פוקה
לוח חואן דה פוקה הוא לוח טקטוני הקרוי על שם חואן דה פוקה, תעתיק מקובל לספרדית של שמו של הנתב ומגלה הארצות היווני יואניס פוקס (Ιωάννης Φωκάς), שביקר במקום ב-1592. לוח זה נמצא ממזרח לחוף המערבי של ארצות הברית והוא נסגר כלפי הלוח הצפון-אמריקאי ונוחת תחתיו באזור הפחתה הנקרא "קסקדיה" על שם הרי רכס קסקייד שנוצרו מהפחתה זו. רכס הרי החוף שבין קולומביה הבריטית לצפון קליפורניה נוצרו כתוצאה מאזור הפחתה זה. מצפון ומדרום לו מתחכך לוח דה פוקה בלוח הפסיפי, יוצר איתו גבול פתיחה וגורם לפעילות געשית עזה, החיכוך הדרומי הוא העתק סן אנדראס. מכל צדדיו מהווה הלוח חלק מחגורת האש של האוקיינוס השקט.
במהלך הזמן נפרדו מהלוח שני חלקים - הלוח הצפוני, לוח אקספלורר, שנפרד לפני כ-5 עד 18 מיליון שנה, והדרומי, לוח גורדה שהתנתק מאוחר יותר לפני כ-4 מיליון שנה. לוח דה פוקה גם הוא השתייך בעבר ללוח גדול יותר שנקרא לוח פרלון (farallon) שכלל אז גם את לוח נסקה ולוח קוקוס.
מרטין מליוטין
מרטין ולדימירוביץ' מליוטין (ברוסית: Мартин Владимирович Малютин; נולד ב-5 ביולי 1999) הוא שחיין רוסי, סגן אלוף עולם (קוואנגג'ו 2019) במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי, זוכה מדליית ארד באליפות עולם (קוואנגג'ו 2019) במשחה ל-200 מטר חופשי ואלוף אירופה (בודפשט 2021) במשחה ל-200 מטר חופשי, במשחה ל-400 מטר חופשי ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי.
2018
באליפות אירופה שנערכה בגלאזגו, בריטניה באוגוסט 2018 הוא זכה בשתי מדליות כסף, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם מיכאיל וקובישצ'ב, דנילה איזוטוב ומיכאל דובגליוק בתוצאה של 7:06.66 דקות, אחרי בריטניה שקבעה שיא אליפות חדש של 7:05.32 דקות ולפני איטליה (7:07.58 דקות). כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:46.84 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע כשחיין ראשון תוצאה של 1:47.54 דקות ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי משולב לאחר ששחה בשלב המוקדמות. כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 1:47.46 דקות. יממה לאחר מכן, הוא סיים במקום 32 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:49.97 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 15 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:50.94 דקות.
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בהאנגג'ואו, הרפובליקה העממית של סין בדצמבר אותה שנה, הוא זכה במדליית כסף במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם מיכאיל וקובישצ'ב, איוון גירב ואלכסנדר קרסניך בתוצאה של 6:46.84 דקות, אחרי ברזיל שקבעה שיא עולם חדש של 6:46.81 דקות ולפני סין (6:47.53 דקות), כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 1:42.34 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:37.75 דקות, 21 מאיות השנייה ממדליית ארד ובמקום שישי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:42.46 דקות.
סגן אלוף עולם
באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית ביולי 2019 זכה מליוטין בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם מיכאיל דובגליוק, מיכאיל וקובישצ'ב ואלכסנדר קרסניך בתוצאה של 7:01.81 דקות, אחרי אוסטרליה (7:00.85 דקות) ולפני ארצות הברית (7:01.98 דקות), כשחיין רביעי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:45.42 דקות ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר חופשי ביחד עם דנקן סקוט מבריטניה בתוצאה של 1:45.63 דקות, אחרי סון יאנג מסין (1:44.93 דקות) וקצוהירו מצומוטו מיפן (1:45.22 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום 11 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:47.43 דקות.
אלוף אירופה
באליפות אירופה שנערכה בבודפשט, הונגריה במאי 2021 זכה מליוטין ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי ושיא אליפות חדש של 1:44.79 דקות, לפני דנקן סקוט (1:45.19 דקות) ותומאס דין (1:45.34 דקות), שניהם מבריטניה, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 3:44.18 דקות, לפני פליקס אאובק מאוסטריה (3:44.63 דקות) ודנס רפשיס מליטא (3:45.39 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם אלכסנדר שצ'גולב, אלכסנדר קרסניך ומיכאיל וקובישצ'ב בשיא אליפות חדש של 7:03.48 דקות, לפני בריטניה (7:04.61 דקות) ואיטליה (7:06.05 דקות), כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 1:45.15 דקות.
באולימפיאדת טוקיו (2020) סיים מליוטין במקום חמישי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:45.01 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 22 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:49.49 דקות.
מצגת
מצגת, או בלועזית פרזנטציה, היא הצגה של נושא מסוים על ידי מציג לקהל צופים.
לעיתים קרובות המושג "מצגת" משמש לא רק לתיאור אופן העברת המידע מול קהל, אלא גם לתיאור האמצעי הטכני המשמש למטרה זו. בדרך כלל מדובר בקובץ המכיל אוסף שקפים, הנוצר באמצעות תוכנת מצגות. יש מצגות המוצגות על ידי דפים, לוחות ועוד.
שימושים
המצגת יכולה לשמש כאמצעי להצגת מידע על ידי שילוב של טקסט, תצלומים וציורים, הנפשה וצלילים במבנה של שקפים מתחלפים.
השימוש במצגות נפוץ לצרכים שונים כגון: E-learning, הרצאות, הדרכות, דיונים, פעילויות שיווק ופעילויות תרבות.
אופן הכנת המצגת
המצגת היא כלי אחד מבין שלל האפשרויות להצגת מידע. כדי לפתח יכולת בחירה מושכלת מתי לעשות בכלי זה שימוש ובאיזה אופן, יש חשיבות בהכרתו, על יתרונותיו ומגבלותיו. אחד הכישורים החשובים ליצירת מצגת הוא אוריינות דיגיטלית.
הכללים החשובים בהכנת מצגת:
לעיתים קרובות קורה שמצגת השקפים, האמורה לשמש כאמצעי עזר למציג - הופכת למטרה. במקום להשקיע בשיפור תוכן המצגת לשם השגת מטרת ההצגה תוך העברת המסר/המידע בצורה הטובה ביותר, מושקעים זמן רב וכסף רב ב"פירוטכניקה" של המצגת. יותר ויותר גוברת הדעה שהגולם קם על יוצרו, כלומר הכלי שנועד להקל ולהנגיש את הצגת המידע הפך להיות העיקר ובמקרים מסויימים אף לפגוע במטרה שלשמה נועד.
היבטים טכניים
בעבר, הקרנת שקפים במצגות נעשה באמצעים כגון מטול שקפים ("ויוגרף"), מקרן שקופיות ומטול תמונות. התפתחות המחשב האישי וטכנולוגיות נוספות במהלך שנות התשעים של המאה ה-20, הביאו למעבר למצגות ממוחשבות, באמצעות תוכנת מצגות ומקרני LCD ('ברקו') המחוברים ישירות למחשב, למכשיר הווידאו או ל-DVD. בנוסף להקרנת שקפים סטטיים, מתאפשרת הקרנת מולטימדיה.
המעבר לשימוש בטכנולוגיות החדשות הביא לשני שיפורים משמעותיים:
תוכנות ליצירת מצגות
התוכנה הנפוצה ביותר נכון לשנת 2012 ליצירת מצגות היא PowerPoint של חברת מיקרוסופט. תוכנות שבהן משתמשים פחות תוכנת המצגות שבחבילת Google Docs של גוגל, ותוכנת Keynote של אפל וכן תוכנות אנימציה כמו מקרומדיה פלאש, תוכנות עיבוד תמונה כמו אדובי פוטושופ ותוכנות עריכת סרטים כמו (Premier (Adobe או (MediaStudio (Ulead. גם בלטך ניתן ליצור מצגות (באמצעות Beamer), הנשמרות כקובץ PDF. מצגות אלה שמות דגש יותר על שילוב נוח של נוסחאות ומשוואות מתמטיות ופחות על אנימציות. השימוש בלטך להכנת מצגות נפוץ בעיקר באקדמיה, בתחומי המתמטיקה, מדעי המחשב, הפיזיקה וההנדסה.
ישראל באירוויזיון 2012
ישראל השתתפה באירוויזיון 2012 עם השיר Time שבוצע על ידי איזבו. השיר נבחר על ידי רשות השידור בבחירה פנימית לייצוג ישראל בתחרות הזמר של האירוויזיון, שהתקיימה בבאקו, בירת אזרבייג'ן.
השיר לא הצליח להעפיל לגמר והגיע למקום ה-13 עם 33 נקודות בחצי גמר ה-1.
האפשרות לאי-השתתפות בתחרות
במאי 2011 פורסם שגמר תחרות האירוויזיון 2012 נקבע ל-26 במאי בערב חג השבועות.
באוגוסט 2011 אישרה רשות השידור את השתתפותה למרות הקשיים, בשל הגבול הפתוח של אזרבייג'ן עם איראן.
בחירה פנימית
רשות השידור תכננה פורמט חדש לתחרות הקדם-אירוויזיון שיתקיים בינואר או בפברואר 2012, אך תוכנית זו בוטלה בינואר 2012 בשל בעיות תזמון.
רשימה של שמונה אמנים הוזמנה על ידי רשות השידור להגשת שירים לתחרות השנה. האמנים הבאים דיווחו ששלחו שיר:
האמנים הבאים הוזמנו על ידי רשות השידור, אך לא הגישו שיר:
ב-7 בפברואר 2012 הודיעה רשות השידור כי הוועדה לבחירת השיר לתחרות החליטה שלהקת איזבו תייצג את ישראל באירוויזיון 2012 עם השיר Time.
חצי גמר
ישראל הופיעה במחצית השנייה של חצי הגמר הראשון, ההופעה ה-10 על הבמה ב-22 במאי 2012, אחרי פינלנד ולפני סן מרינו. ישראל קיבלה 33 נקודות והגיעה למקום ה-13 (הציבור העניק 16 נקודות והשיר הגיע למקום ה-16 והשופטים העניקו 72 נקודות והשיר הגיע למקום ה-9), ולכן לא הצליחה להעפיל לגמר ב-26 במאי.
פוקהונטס (סרט)
פוקהונטס (באנגלית: Pocahontas) הוא סרט האנימציה ה-33 של חברת וולט דיסני, שיצא לאקרנים ב-16 ביוני 1995.
הסרט הוא סרט האנימציה הראשון של דיסני המבוסס על דמות היסטורית אמיתית, אינדיאנית בשם פוקהונטס.
בישראל, הסרט יצא שבוע לפני צאתו בארצות הברית, ארץ המקור, בהקרנת בכורה בקולנוע רב-חן תל אביב. היה זה המקרה הראשון שבו סרט יוצא בישראל לפני צאתו בארץ המקור. לאחר הסרט הזה, מרבית סרטי דיסני יצאו בישראל יום לפני צאתם בארצות הברית, למעט הרקולס, שגם הוא יצא שבוע לפני בישראל.
בשנת 1998 הופק סרט ההמשך, "פוקהונטס 2: מסע לעולם חדש", שהופץ בווידאו בלבד. סרט ההמשך בווידאו וב-DVD כלל גרסת דיבוב עברית.
עלילה
בשנת 1607, אונייה של מתיישבים אנגלים של חברת וירג'יניה מפליגה ל"עולם החדש". על האונייה נמצאים קפטן ג'ון סמית והמנהיג של המסע, המושל רטקליף, שמאמין כי האינדיאנים המקומיים מסתירים אוסף עצום של זהב ורוצה לקבל אותם לעצמו. האונייה נתפסת בסערה, וסמית מציל צעיר חסר ניסיון בשם תומאס מטביעה, ומאוחר יותר מודה סמית שאין לו עניין ב"עולם החדש". בשבט מקומי בעולם החדש, פוקהונטס, בתו של הצ'יף פוואהטאן, מפחדת להתחתן עם קוקואם, לוחם אמיץ שאותו היא רואה כ"רציני" לעומת אישיותה הנמרצת שלה. צ'יף פוואהטאן נותן לפוקהונטס את השרשרת של אמה במתנה. פוקהונטס, יחד עם חבריה, דביבון זללן בשם מיקו ויונק דבש בשם פליט, מבקרת את סבתא ערבה, רוחה של סבתה רבתה הנתונה בעץ ערבה, שמודיעה לה על הנוכחות של האנגלים.
רטקליף מקים מצודה בקרחת היער, קורא לה ג'יימסטאון וממהר את אנשי הצוות לחפור בשביל למצוא זהב. סמית יוצא לחקור את היערות, ובסופו של דבר נתקל באינדיאני במפלים. בתחילה הוא חושב להרוג אותו, אך נעצר כשהוא רואה מולו אשה מסתורית - את פוקהונטס. הם במהרה נקשרים, ומוקסמים מעולמו של האחר. השניים מתאהבים ופוקהונטס מפרה את הוראותיו של אביה להתרחק מהאנגלים לאחר שקוקואם ולוחמים אחרים נלחמים איתם ושבט קטן חובר להם למלחמה נגד האנגלים. פוקהונטס מציגה את סמית לסבתא ערבה ומתחמקים משני אנשי צוות אחרים; עם זאת, חברתה של פוקהונטס, נאקומה, מגלה את יחסיה עם סמית ומזהירה את קוקואם. תומאס עוקב גם אחרי סמית, וגם הוא וקוקואם עדים לנשיקה של השניים. בפרץ של קנאה, תוקף קוקואם ומנסה להרוג את סמית אבל הוא עצמו נהרג על ידי תומאס שבורח משם. סמית נתפס בידי שבט האינדיאנים והצ'יף הזועם מחליט להוציא את סמית להורג בזריחה ולהתחיל מלחמה עם המתיישבים האנגלים.
תומאס מזהיר את אנשי הצוות על תפיסתו של סמית, ורטקליף מכנס את הגברים לקרב כתירוץ כדי להסיר את השבט ולמצוא את הזהב הלא קיים שלהם. פוקהונטס הולכת לסבתא ערבה ומיקו מוסר לה מצפן שמצביע אותה לכיוון של סמית, המוביל לגורלה. היא עוצרת את ההוצאה להורג של סמית על ידי עמידת מחאה לצידו והצ'יף מוותר על ההוצאה. אבל רטקליף מנסה לירות בצ'יף פוואהטאן וסמית מתפרץ וחוטף את הכדור במקומו. המושל נתפס ונעצר על ידי אנשי הצוות, לאחר שהוא יורה בחברם והם קושרים אותו בחבלים עבים. בסופו של דבר, סמית נאלץ לחזור הביתה כדי לקבל טיפול, עם ברכתם של פוקהונטס וצ'יף פוואהטאן שיחזור בעתיד.
פתחה (תשכיל)
פַתְחַה (בערבית: الفَتْحَة או الفَتْح) (<font size="+2">-َ ) היא אחת מתנועות התשכיל בשפה הערבית. היא מסומנת כקו אלכסוני קצר מעל האות. הפירוש המילולי של המילה "פתחה" הוא "פתיחה, פֶּתח". הגיית הפתחה דומה להגיית הפתח בעברית. האות המאריכה של הפתחה היא אליף. כאשר מתעתקים מערבית נהוג להחליף פתחה בפתח, וכאשר הפתחה מלווה באליף – בפתח שלאחריו א.
הגייה
פתחה מציינת תנועה פתוחה לא מעוגלת, /a/, קצרה, בדומה לפתח העברי. האות המאריכה של הפתחה היא אליף (ﺍ), ובהופעתה היא גורמת לביטוי /aː/.
לאחר פתחה יכולות להופיע גם האותיות המאריכות של התנועות האחרות, ي|יא (ﻱ) וואו (ﻭ), כדי ליצור את הדיפתונגים /ai/ ו-/au/, בהתאמה. בניבים הרבים מתרחשת במקרים רבים מונופתונגיזציה של תנועות אלה לכדי /eː/ ו-/oː/, בהתאמה. את צליל ה/eː/ עשויים לסמן גם בפַתְחַה מקלובה, דהיינו בתמונת המראה של הפַתְחַה.
Yellow, Black and White Group
Yellow, Black and White Group, מילולית: קבוצת צהוב, שחור ולבן (קבוצת YBW בקיצור) היא חברת הפקות קולנוע וטלוויזיה רוסית. מטה החברה ממוקם במוסקבה והיא עוסקת בייצור תוכניות טלוויזיה, סדרות טלוויזיה וסרטי קולנוע. השותף העיקרי של החברה במשך כעשור היה ערוץ CTC, אבל החברה גם הפיקה תכנים עבור ערוץ 1 הרוסי, רוסיה-1, NTV וערוצים אחרים.
הפרויקטים הטלוויזיוניים המפורסמים ביותר של החברה הם הסיטקומים "הבנות של אבא", "המטבח", "מלון אלאון" ו"האיוואנובים-האיוואנובים" ומופעי סקטץ' טלוויזיוניים שונים כמו גם, מופעים הומוריסטיים. מבין סרטי הקולנוע המצליחים של החברה הם "המטבח בפריז", "בוברוב על", "תתחפף, ואסיה", "המטבח: הקרב האחרון" ושובר הקופות "הבוגאטיר האחרון" שהרוויח למעלה ממיליארד רובלים. החברה גם הפיקה סרט פעולה היסטורי בשיתוף פעולה עם ערוץ 1 הרוסי ובתמיכת קרן הקולנוע הרוסי, הסרט "טובול" והפיקה בשיתוף פעולה איתו גם את סרט החלל "האתגר".
היסטוריה
בשנת 2007 סטודנטים מאוניברסיטת הידידות בין העמים של רוסיה התמודדו בק.ו.ן מטעם האוניברסיטה וקראו לנבחרת שלהם YBW Show שהייתה הגרעין של החברה והפקת המקור הראשונה הייתה תוכנית בידור ששודרה בערוץ KTK הקזחי. בשנת 2008, ערוץ הטלוויזיה הרוסי STS התעניין בפורמט התוכנית והחל לשתף פעולה עם המפיקים סטס יארושין, אנדרו מוואי וסנגאז'י טרבאייב.
באוקטובר 2017, קבוצת צהוב, שחור לבן השיקה את אתר הקולנוע המקוון Start.ru. 26% מחברת Start Media LLC שמנהלת את האתר שייכים במקור לחברת Solaris Promo Production Pte Ltd שמושבה בסינגפור., לאחר חודש בנובמבר 2017 הועברו המניות לידי חברה קפריסאית שהוקמה בשם TCT Production Ltd. בחודש דצמבר, Parnas-Media LLC שנמצאת בבעלות מלאה של Gazprom-Media Entertainment TV (GPM RTV), הפכה לבעלים הבלעדי של TCT. לפיכך, Gazprom-Media Holding היא כעת בעקיפין שותף ובעלים באתר Start.ru.
ב-1 בינואר 2018 הושק ערוץ Super TV, כחלק מחברת Gazprom-Media, ביצירתו נטלו חלק עובדים שעזבו את קבוצת צהוב, שחור ולבן, לאחר שערוצי הטלוויזיה של CTC Media חדלו לשתף פעולה באופן הדוק עם החברה והערוץ החדש החל לייצר תוכן עצמאי בתמיכת חברת TCT Production.
Yellow, Black and White Digital
Yellow, Black and White Digital היא חטיבה של קבוצת צהוב, שחור ולבן המפתחת פלטפורמות טכנולוגיות לניהול הפצה דיגיטלית ומונטיזציה של תוכן וידאו, וכן פרסום וידאו.
All Media
All Media היא חברת הפצה המפיצה תוכן על כל הפלטפורמות הקיימות, כולל כבלים, לוויין, טלוויזיה, DVD, אינטרנט וקולנוע. החברה היא גם סוכנות רישוי לניהול מספר מותגים ידועים ברוסיה וחבר העמים. בקטלוג החברה יש סרטים וסדרות של חברות ההפקה הגדולות בעולם, החברה משתפת פעולה עם חברות רבות להפצת סרטים, ערוצי טלוויזיה, פלטפורמות אינטרנט ומפיצי DVD.
רנאטו אוגוסטו
רנאטו סוארס דה אוליביירה אוגוסטו (בפורטוגזית: Renato Soares de Oliveira Augusto, נולד ב-8 בפברואר 1988 בריו דה ז'ניירו שבברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בקורינתיאנס בעמדת הקשר.
באייר לברקוזן
בקיץ 2008 חתם אוגוסטו בבאייר לברקוזן מהבונדסליגה, תמורת סכום משוער של 10 מיליון אירו. אוגוסטו הפך במהרה לשחקן אהוב מאוד על האוהדים בבאיי ארנה, וניחן ביכולות קבוצתיות וטכניות גבוהות במיוחד. בעונת 2008/09 סיים אוגוסטו עם לברקוזן במקום התשיעי בבונדסליגה, כשהוא מבקיע שני שערי ליגה. בעונת 2009/10 סבל אוגוסטו מפציעות וערך 17 הופעות ליגה בלבד. בעונה זו סיימה לברקוזן במקום הרביעי. בעונת 2010/11 רשם אוגוסטו את העונה הטובה ביותר שלו בבאייר לברקוזן, כשהבקיע שבעה שערי ליגה, מתוכם שלושה היו שערי ניצחון מכריעים. בעונה זו סיימו אוגוסטו ולברקוזן במקום השני בבונדסליגה. במפעל הליגה האירופית הודחו אוגוסטו ולברקוזן בשמינית הגמר על ידי ויאריאל. בעונת 2011/12 סיימו אוגוסטו ולברקוזן במקום החמישי בבונדסליגה. בליגת האלופות צלחו לברקוזן ואוגוסטו את שלב הבתים, אך הודחו בשמינית הגמר על ידי ברצלונה לאחר צמד תבוסות בתוצאות 1–3 ו-1–7. את עונת 2012/13 החל אוגוסטו בלברקוזן וערך שש הופעות ליגה, אך בדצמבר 2012 חזר לברזיל כשחתם בקורינתיאנס תמורת 3.5 מיליון אירו.