cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מרגרטה מאוסטריה, דוכסית סבויה
ביוגרפיה
משנת 1507 עד 1515 הייתה מרגרטה מושלת ארצות השפלה ושימשה כאפוטרופוס של אחיינה קרל (לימים קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה). היא שימשה כמתווכת בין אביה הקיסר מקסימיליאן הראשון לבין נתיניו בארצות השפלה, וחתמה על הסכם מסחרי עם אנגליה, לרווחתם של אנשי תעשיית הבדים הפלמים.
בשנת 1508 לקחה חלק בהקמת הליגה של קמברה. ב-1515 אחיינה קרל שהגיע לפרקו הכיר בה כיועצתו החשובה וב-1519 מינה אותה שוב למושלת ארצות השפלה, תפקיד שבו החזיקה עד מותה בשנת 1530.
בשנת 1529 חתמה על הסכם קמברה עם לואיז, נסיכת סבויה, אמו של פרנסואה הראשון, מלך צרפת, הסכם שנודע בשם "שלום שתי הגבירות". תקופת שלטונה הצטיינה בשקט יחסי וברווחה כלכלית בארצות השפלה, אולם בתקופה זו החלה תנועת הרפורמציה בהולנד, ושני פרוטסטנטים הועלו על המוקד (1524, 1525).
מרגרטה נפטרה בעיר מכלן (כיום בבלגיה) שהייתה מקום מושבה העיקרי בארצות השפלה, ונקברה בבור-אן-ברס שבחבל אוברן-רון-אלפ בצרפת. פסלה מוצב בקתדרלה של מכלן.
תאוריית השוק היעיל
תאוריית השוק היעיל או השערת השוק היעיל גורסת שמחירים של ניירות ערך, כגון מניות הנסחרות בבורסה, מגלמים בתוכם את כל המידע הקיים והניתן להשגה על החברות או על הנכסים הסחירים. משמעות הדבר שאין טעם לנסות לבחור ניירות ערך שנראים כזולים, משום שהשוק מתמחר במלואם את כל הסיכונים והסיכויים הגלומים בכל נייר ונייר.
את התאוריה והמושגים ניסח לראשונה יוג'ין פאמה במאמרו Random Walks In Stock Market Prices מ-1965.
הנחות
ישנן מספר הנחות הדרושות לקיומו של שוק יעיל:
התאוריה מתיישבת עם המציאות במידה שבה מידע זמין לכולם ועלותו אפסית.
גרסאות
לתאוריית השוק היעיל מספר גרסאות: חלשה, חצי-חזקה, וחזקה.
יעילות חלשה
הנחת יעילות חלשה היא כי מחיר נייר הערך משקף את כל המידע ההיסטורי על המסחר במנייה, לרבות מחירי עבר והיקפי המסחר הקודמים. (ולכן, תחת הנחה זו ניתוח טכני לבדו לא יכול להשיג תשואה עודפת לאורך זמן). דרך נוספת לפרש את הטענה היא שללא מידע נוסף על הנכס, ניתן לראות את מחירי הנייר כהילוך מקרי תחת התפלגות לא ידועה כלשהי.
יעילות חצי-חזקה
הצורה החצי חזקה טוענת כי מחיר נייר הערך משקף את כל המידע הציבורי, עד אותה עת, והוא מתעדכן באופן מיידי ומדויק עם כל קבלת מידע ציבורי חדש (למשל, עם פרסום הודעות של החברה בבורסה).
יעילות חזקה
הצורה החזקה טוענת כי מחיר נייר הערך משקף את כל המידע ביחס לנייר, לרבות מידע שטרם נחשף לציבור (כלומר, אין ערך להחזקת מידע פנים).
תקפות ההשערה
קיים מספר לא רב של משקיעים, כגון וורן באפט, ביל מילר, ביל גרוס, פיטר לינץ' שהצליחו לאורך זמן ובאופן מובהק להשיג תשואה עודפת על השוק. על כן לא ניתן לקבוע שההשערה נכונה לגמרי, ודאי שלא בצורתה החזקה. כמו כן קיימות בשוק אנומליות, תופעות שמתרחשות בניגוד לתאוריית השוק היעיל וקשה להסבירן.
עם זאת אין ספק שבעידן אוטוסטרדת המידע, מידע הפך להיות זמין ליותר ויותר שחקנים בשוק, בזמן קצר יותר ובעלות נמוכה יותר מאי פעם בעבר. כתוצאה מכך קשה יותר מבעבר לאתר אי-יעילות בשווקים הפיננסיים.
תופעת אפקט ינואר סותרת את תאוריית השוק היעיל.
רחיב
רחיב או ראחיב (באוקראינית: Рáхів; ברוסינית: Рахово; ברוסית: Ра́хов; בהונגרית: Rahó; ברומנית: Rahău; בסלובקית: Rachov; בגרמנית: Rachiw; ביידיש: ראחוב) היא המרכז האדמיניסטרטיבי של מחוז משנה רחיב במחוז זקרפטיה באוקראינה.
היסטוריה
ב-1896 הכפר קיבלה מעמד של עיירה. ב-1920, לאחר מלחמת העולם הראשונה, רחיב, כמו יתר זקרפטיה, הפכו להיות חלק מצ'כוסלובקיה והיא הפכה להיות אתר תיירות.
בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 העיר ויתר האזור סופחו להונגריה. באוקטובר 1944, במהלך מלחמת העולם השנייה היא שוחררה על ידי כוחות ברית המועצות. כעבור שנה זקרפטיה סופחה לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית.
ב-1991, עם התפרקות ברית המועצות, רחיב הפכה להיות חלק מאוקראינה העצמאית.
דמוגרפיה
במפקד ב-2001 התגוררו בעיר כ-15,000 תושבים, מתוכם 83.8% אוקראינים, 11.6% הונגרים, 3.2% רומנים ו-0.8% רוסים.
קהילה יהודית
בראחוב התקיימה קהילה יהודית גדולה וכיהנו בה אף מספר אדמו"רים, רבה של ראחוב היה רבי ישראל חיים פרידמן, מחבר הספר ליקוטי מהרי"ח.
עקרון האחידות
בפילוסופיה של המדע, עקרון האחידות (יוניפרמטריאניזם) הוא עיקרון הגורס כי כל תהליך טבעי המתרחש כעת התקיים גם בעבר ובקצב אחיד – מהירותו בעבר שווה למהירותו בהווה. העיקרון מנוסח לעיתים קרובות במשפט "ההווה הוא המפתח לעבר".
עיקרון זה נוסח במאה ה-18 ומהווה עקרון יסוד לכל הקשור במחקר הגאולוגי המודרני. כיום מהווה עיקרון זה מרכיב חשוב בענפים רבים ושונים במדע.
המחקר הגאולוגי לפני עידן עקרון האחידות
עד המאה ה-18 התמקד המחקר הגאולוגי בחקר עיצוב פני הנוף (גאומורפולוגיה). המחקר הגאולוגי הושפע רבות מהתפיסה התאולוגית הרווחת באירופה, ולא סתר את הקביעות הדתיות ביחס למועדי יצירת היקום וכדור הארץ. כמו כן הניח המחקר הגאולוגי כי עיצוב כדור הארץ נעשה על ידי תהליכים חד-פעמיים המוזכרים בכתבי הקודש. קיומם של מאובנים על ראשי הרי האלפים יוחס למבול הגדול המוזכר בספר בראשית, וגיל כדור הארץ היה מעט יותר מ-6,000 שנה. על פי גישה זו, כדור הארץ עבר מספר שינויים בודדים, ומאז מצבו סטטי.
המחקר הגאולוגי במאה ה-18
עם תחילת הביקוש לפחם ותחילתן של עבודות כרייה רבות באנגליה, נתקלו הגאולוגים בממצאים שהטילו ספק באמיתויות התאולוגיות. הגאולוג הסקוטי ג'יימס האטון (James Hutton), שצפה בפעולת הרוחות על אדמת חוותו, הסיק כי פני השטח נתונים לבליה מתמשכת ותמידית. האטון גם צפה בשכבות גאולוגיות שאינן מסודרות על פי חתך סטרטיגרפי אחיד, והניח שהפעולות הגורמות לכך הן אחידות ודורשות זמן רב. לביסוס טענתו בדבר הזמן הדרוש לתהליכים אלו להשפיע על הנוף, הביא כראייה את שימורן הטוב של הדרכים הרומיות באירופה. ביסוד השקפתו נמצאה ההנחה שהתהליכים המעצבים את פני כדור הארץ הם איטיים ואחידים (אוניפורמיים).
תגובת הנגד והתבססות הרעיון
גישתו של האטון זכתה לקבלת פנים צוננת בקרב הגאולוגים הבריטים, שדחו כל רעיון חדשני ונטו לשמרנות בעקבות המהפכה הצרפתית שהתרחשה באותה תקופה. בין התוקפים העזים ביותר היו אלו שטענו שגישתו של האטון, כאילו עמקי הנהרות נוצרו על ידי ארוזיה, אינה עולה בקנה אחד עם גיל כדור הארץ (שהיה, לדעתם, 6,000 שנה).
רק לאחר מחקרו של הגאולוג צ'ארלס לייל (Charles Lyell) זכה עקרון האחידות להכרה מדעית. על פי תצפיותיו ומחקריו של לייל, אותם ריכז בספרו "עקרונות הגאולוגיה", ניתן היה לבאר אירועים רק באמצעות גורמים טבעיים ולהוכיח כי התהליכים שפעלו בעבר זהים לתהליכים הפועלים כיום וכי המנגנונים בטבע הם כוללניים מטבעם. מכאן, שהמנגנונים הגאולוגיים (ארוזיה נחלית, גאות ושפל, זרמים ימיים, תנועות קרחונים וכו') פעלו בעבר באותה צורה שהם פועלים כיום וצייתו לאותם החוקים. על פי מחקריו, לא הייתה שום אפשרות להסבר מדעי של העבר מבלי לעשות אנלוגיה לאירועים מודרניים.
השפעות עקרון האחידות על תחומי מדע אחרים
לאחר שהתבסס רעיון האחידות, היה ברור שהעולם עתיק הרבה יותר מכפי שחשבו, ושהתהליכים המתרחשים על פניו איטיים בקנה מידה אנושי. קביעות אלו הובילו לפריצת דרך במדעי החיים. ב-1831 יצא צ'ארלס דרווין (Charles Darwin) להפלגה באוניית הוד מלכותו "ביגל" כדי לערוך תצפיות סביבתיות בדרום אמריקה. רעיון עיקרון האחידות תרם להבנתו שתהליכי השינוי מתרחשים גם באורגניזמים חיים, וכי השינוי בהם הוא איטי ותמידי. הקביעה התאולוגית בדבר בריאת האדם ביום השישי סתרה את תצפיותיו של דרווין והובילה אותו למסקנה כי המינים החיים על פני כדור הארץ הם המשכם הישיר והמתמיד של מינים שנכחדו זה מכבר. בעקבות מסע זה ומחקרים נוספים פרסם דרווין את מוצא המינים והביא למהפכה בתחום החשיבה המדעית.
עקרון האחידות מול הקטסטרופיזם
מול חסידי עקרון האחידות ניצבים חסידי הקטסטרופיזם. זרם זה טוען שבניגוד לתהליכים אחידים תמידיים ואיטיים, עיקר עיצוב הנוף נעשה על ידי אירועים קטסטרופליים (אירועים חד-פעמיים, אלימים, ומהירים) כגון רעידות אדמה חזקות, צונאמי, נפילת מטאוריטים והתפרצויות הרי געש. הקטסטרופיזם טען כי ההווה אינו המפתח לחקר העבר, וכי התהליכים המעצבים את פני הנוף הם כה נדירים וכה חזקים עד כי לא ניתן להניח לגביהם שום הנחה על פי צפייה בתהליכים עכשוויים.
כיום, רוב הגאולוגים מאמינים כי השילוב בין שתי התאוריות הוא הנכון, וכי אין סתירה ממשית ביניהן. ייתכן מצב שבו תהליכים אחידים יגרמו להתרחשות של תהליכים קטסטרופליים. לייל סבר כי בעוד 10,000 שנה יגרמו תהליכי הבליה במפלי ניאגרה להצפה קטסטרופלית של שטחים רחבים בצפון אמריקה על ידי המים מימת אירי. וגם להפך: ייתכן שמטאוריט יגרום לשינוי רשת הזרימה באזור הנפילה ויגרום לשינוי בתהליכים האחידים.
ישיבת פרשבורג
ישיבת פרשבורג (שמה הרשמי: ישיבה הרמה פרשבורג; הונגרית: pozsonyi rabbiképző, צ'כית/סלובקית: verejná rabínska škola v Bratislave) הייתה ישיבה בעיר ברטיסלאבה שפעלה מהמאה ה-18 עד 1940. פרשבורג נחשבת ל"אם הישיבות ההונגריות" והיא נקשרה בשמו של החת"ם סופר שעמד בראשה. בשיאה הייתה הישיבה הגדולה ביותר בעולם.
תולדות הישיבה
כברבות מערי הקיסרות האוסטרית, התקיימה בפרשבורג ישיבה מקומית לתושבי המקום עוד באמצע המאה ה-18. ידיעות ראשונות על ישיבת פרשבורג משנת 1730, עת כיהן ברבנות הרב משה לבוב שכינוי היה "הרב משה חריף". הוא נפטר אחרי 28 שנות רבנות. רבי עקיבא אייגר שימש כעוזרו וסייע בידו לנהל את הישיבה, אך נפטר ממש סמוך לפטירתו של הרב לבוב. רבי יצחק דיקלא שימש ברבנות פרשבורג אחריהם והחל משנת 1763 רבי מאיר ברבי כיהן כרבה של העיר וכראש הישיבה הנודעת בכל רחבי הממלכה. הרב ברבי היה ידוע כאדם בעל אופקים רחבים. הוא העלה את רמתה של הישיבה בפרשבורג לרמתן של ישיבות פראג וניקלסבורג. הרב משה סופר (החת"ם סופר) נתמנה לרבה של פרשבורג בשנת 1807. הוא היה בן 44, אך כבר הספיק לכהן כרב של מספר קהילות ידועות. הרב משה סופר כיהן ברבנות פרשבורג וכראש הישיבה המפורסמת, במשך 33 שנים, רוב ימי חייו הבוגרים,  למרות זאת, על מצבתו רשום : משה סופר מפ"פ דמיין. (מפרנקפורט דמיין, מקום הולדתו ותחילת חינוכו התורנית)
ישיבת פרשבורג משכה תלמידים מכל רחבי אירופה, ונשענה כלכלית על קהילת פרשבורג העשירה. בתקופה זו הייתה הישיבה למוקד מאבק במשכילים ובראשוני הרפורמים: בניגוד למזיגה בין תרבות כללית ולימודי חול שהתקיימה בישיבות פראג ומוראביה במערב, התוותה פרשבורג של החת"ס את דרכן של ישיבות הונגריה בהתנגדות עזה לכל שילוב של הוראת שפות או מדעים, ואפילו ללימוד עצמאי של נושאים אלו בידי הבחורים. עוד בשנות ה-1820, צעירים במרכז אירופה שהתלבטו היכן ללמוד ידעו שעליהם לבחור "בין פראג לפרשבורג", כלומר בין פתיחות למודרניות ובין שמרנות.
לאחר מותו של הרב משה סופר בשנת 1839, התמנה בנו, הרב אברהם סופר ("הכתב סופר") לראשות הישיבה והוא כיהן בתפקיד עד פטירתו בשנת 1871. בשנת 1857 קיבלה הישיבה מהשלטונות מעמד של בית מדרש לרבנים, ותלמידיה קיבלו פטור משירות בצבא ההונגרי. מאז הפכה למוסד היחיד המורשה להסמכת רבנים אורתודוקסים, וכל יתר ישיבות הונגריה הפכו למכינות עבורה. בתקופה זו הגיעה הישיבה לשיאה ומנתה כ-500 בחורים. עם פטירתו של ה"כתב סופר" התמנה בנו, הרב שמחה בונם סופר (ה"שבט סופר") לרבנות העיר ולראשות הישיבה עד שנת ה'תר"ס, אז נחלש מבחינה בריאותית ומינה את בנו הרב עקיבא (ה"דעת סופר") תחתיו. בתקופה הרב שמחה בונם סופר, עקב דרישת השלטונות ההונגריים שהרבנים יהיו בעלי השכלה כללית, הונהג בישיבה שהתלמידים ילמדו ויבחנו גם בלימודי חול, במקביל ללימודיהם בישיבה.
בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 כיהן כמשגיח בישיבה, במשך כ-60 שנה, הרב ליב גראס. משנת תרס"ז (1907) ועד השואה, עמד בראש הישיבה הרב עקיבא סופר, נכדו של "הכתב סופר". הרב עקיבא סופר דאג בסיוע נדבנים מאמריקה למסעדה לבחורי הישיבה העניים אשר עד אז נאלצו לאכול "ימים" אצל משפחות יהודיות.
עם עלית השלטון ההלינקאי בסלובקיה עברה הישיבה למתכונת חצי מחתרתית, בראשות בנו של הרב עקיבא, הרב אברהם שמואל בנימין. היא נסגרה לגמרי ב-1940.
דרכי הלימוד
הלימוד בישיבה יועד לתלמידים בני 18–19 ומעלה אשר כבר למדו באחת הישיבות האחרות שהחתם סופר הכיר בהן. הלימוד בישיבה היה מרוכז בהשגת הספק נרחב בש"ס תוך עיון בראשונים והסקת ההלכה מתוך הלימוד. התלמידים למדו בקצב של כשני דפי גמרא עם מפרשים בשבוע. בימי רביעי חזרו על הנלמד וביום חמישי נבחנו התלמידים בעל פה אצל ראש הישיבה. בנוסף למדו התלמידים לימוד בקיאות שכלל רק רש"י ותוספות בקצב יותר מהיר. בערב למדו שולחן ערוך יורה דעה וכן חומש עם מפרשים. בימי שישי החת"ם סופר היה נותן שיעור בפרשת השבוע.
תלמידי הישיבה למדו בדירות שבהן התגוררו והתקבצו בבית המדרש רק כדי לשמוע את השיעור של ראש הישיבה. לישיבה לא היו ספרים והתלמידים השתמשו בספרים שלהם או ספרים ששאלו מבעלי בתים בעיר.
הישיבה בארץ ישראל
הרב עקיבא סופר עלה לארץ ישראל בשנת 1940, והקים מחדש את הישיבה בעזרת תלמידים מקומיים וניצולי שואה. תחילה שכנה הישיבה בחדר קטן במאה שערים. בהמשך עברה לקטמון ומשם עברה בשנת 1963 לשכונת גבעת שאול.
מספר שנים שימש הרב יוחנן סופר מערלוי ר"מ בישיבה. בשנת תשי"ג פתח את ישיבת ערלוי וחלק מתלמידי ישיבת פרשבורג עזבו עמו. הרב עקיבא סופר המשיך לעמוד בראש ישיבת פרשבורג עד לפטירתו בשנת 1959. את מקומו מילא בנו בכורו הרב אברהם שמואל בנימין, עד שנפטר גם הוא שנתיים מאוחר יותר. אחריו עמד בראשה בנו הרב שמחה בונם סופר.
ישיבת פרשבורג כעת לא קיימת, ומשכירים את בנין הישיבה לישיבות שונות בתנאי שיקראו לעצמם ישיבת פרשבורג. בשנת 1986 נכנס לבנין הישיבה ישיבת היכל תורה בציון בראשות הרב צבי קושלבסקי. כעת שוכן בו הישיבה הספרדית תורת אברהם בראשות הרב זאדה.
בשנים 1955–1959 הוציאה הישיבה ירחון בשם "המעין" במטרה לשמור על קשר עם בוגריה.
ב-1963 היו מעורבים תלמידי הישיבה בתאונת דרכים קשה בחזרה מנסיעתם לקבר רבי שמעון בר יוחאי בל"ג בעומר.
רחוב הולנדי
רחוב הולנדי (בהולנדית: Woonerf) הוא רחוב שבו מרחב הנסיעה, החניה וההליכה מרוצפים באופן אחיד. עיצוב שיושם במקור לראשונה בהולנד ובפלנדריה (בלגיה) ומכאן שמו. מטרתו היא יצירת מרחב משותף בו יש אלמנטים למיתון תנועה והגבלת מהירות לטובת הולכי הרגל.
אטימולגיה
המילה Woonerf מתורגמת כ"חצר מגורים", או "שטח מגורים". ולעיתים נעשה שימוש בה גם באנגלית. בעברית נכנס לשימוש המונח "רחוב הולנדי" באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20, אז החלו לתכנון רחובות בישראל בסגנון זה. את המונח קידמו קבלנים ו"קבוצת אקרשטיין" יצרנית של ריצוף אבן משתלבת שמשמש לרוב ב"רחובות הולנדיים".
באנגלית נפוץ יותר השימוש במונח "רחוב חי" (Living street), מושג כללי יותר המתאר רחוב המיועד לטובת הולכי רגל ורוכבי אופניים, הופעל גם כמרחב חברתי, המאפשר לילדים לשחק ומעודד אינטראקציות חברתיות בקנה מידה אנושי, בבטחה, לרוב תוך המשך שילוב של תנועת כלי רכב. ה"רחוב ההולנדי" הוא אחד משורה של דרכים ליישום "רחוב חי".
היסטוריה
מאז שהחל השימוש הנרחב בכלי הרכב בתחילת המאה ה-20, ערים תוכננו בעיקר כדי להכיל את השימוש בהם. עד אז עיצוב רחובות הערים היה מיועד להולכי רגל בעיקרו.
בשנת 2000 החליטה העיר דראכטן ליישום "מרחב משותף" (באנגלית: Shared space), תפיסה שהחלוץ שלה היה מהנדס הדרכים ההולנדי, הנס מונדרמן (Hans Monderman), שלוקחת את רעיון "רחוב הולנדי" צעד אחד קדימה לכל המרחב העירוני. כמעט כל הרמזורים והתמרורים הוסרו ממרכז העיר במאמץ לשפר את הבטיחות בתעבורה, על בסיס התאוריה שהנהגים שמים לב יותר לסובב אותם כאשר ברור להם שהם לא יכולים להסתמך על חוקי תנועה קשיחים. לפני החלת הניסוי עמד ממוצע תאונות הדרכים במרכז דראכטן על 8 תאונות בשנה. בשנתיים הראשונות לאחר תחילת הניסוי, ירד הנתון לתאונה אחת בשנה בממוצע.
בשנת 2006 דווח כי אנשים בהסלטרברינק, שכונה בעיר אמן, התאכזבו מהאופן שבו עקרון ה-Woonerf הפך לעוד אמצעי ליישום הנדסת תחבורה ש"כרוך בלא מעט יותר מאשר תמרורים ותקנים אחידים". הם יישמו את עקרונות "המרחב המשותף" כדרך לחשיבה מחדש על ה-Woonerf, והם דיווחו כי קשר עין ואינטראקציה אנושית הם אמצעי יעיל יותר להשיג ולתחזק אזורים אטרקטיביים ובטוחים מאשר תמרורים וכללים.
בלגיה
תקנת התעבורה הבלגית (סעיף 2.32) מגדירה את ה-woonerf ואת ה-erf הגנרי, ואת התמרור שלהם. ל-woonerf יש מוקד מגורים; אך באזור יכולים להיות שימושים עיקריים אחרים כמו: מלאכה, מסחר, תיירות, חינוך ונופש.
הולנד
על פי סעיף 44 של קוד התעבורה ההולנדי, תנועה ממונעת ב-woonerf או "אזור בילוי" מוגבלת לקצב הליכה.
בישראל
בישראל נבנים לרוב רחובות חדשים מראש בעיצוב של "רחוב הולנדי", רובם בשכונת מגורים בהם קוטג'ים ובתים צמודי קרקע. במספר ערים הוסבו רחובות קיימים ל"רחובות הולנדיים", בעיקר בתל אביב.
תקנות התעבורה בישראל עדכנו לכלול התייחסות ל"רחוב הולנדי" (הקרוי בתקנות "רחוב משולב"). המהירות המרבית המותרת בו היא 30 קמ"ש.
קבר ישי ורות
קבר ישי ורות הוא מבנה עתיק ואתר קבורה הנמצא בחברון, על ראש גבעה בתל רומיידה, המיוחס לרות המואביה ולנכדה ישי אבי דוד. בערבית קרוי המקום דיר אל-ארבעין, שם הנחשב על-פי החוקר לואי-איג ונסאן לשיבוש שמה הקדום של חברון "קריית ארבע". בפי ערביי המקום יש שקראו לשדה "כרם אבי דאפי" שהוא שיבוש של "כרם אבי דוד".
ייחוס הקבר לישי ידוע מהמאה ה-13, ולרות מהמאה ה-19. במקום בית כנסת קטן המקבל מבקרים לאורך כל השנה, ובמיוחד בחג השבועות. האתר נמצא תחת שליטה ישראלית באזור H2 של חברון.
מבנה האתר
מבנה הקבר כולל מספר חדרים עם קמרונות וחצר מוקפת חומה, שנבנה על יסודות ביזנטיים בתקופה הערבית, בתוספת השלמות מהתקופה הצלבנית, כנראה מהמאה ה-13, תקופה בה כנראה היה במקום מנזר.
בעלות
בתקופה העות'מאנית בארץ ישראל ובתקופת המנדט היה השטח שייך לקהילה היהודית בחברון שקנתה אותו מידי "הקדש תמימי" תמורת דמי חכירה שישלמו היהודים להקדש תמימי "מדי שנה לעולמי עד".
העת העתיקה
מסורות יהודיות קדומות לא הזכירו את קבריהם של ישי ורות. לפי מסורת נוצרית שנזכרה באונומסטיקון של אוסביוס מקיסריה, ישי נקבר בעיר הולדתו בית לחם.
ימי הביניים
המקור הראשון שמזכיר את המקום הוא הנוסע האלמוני תלמיד הרמב"ן שביקר בארץ ישראל בשנת ה'ן' (1290) וכתב אודות המקום "בחברון שם מערת המכפלה.. וחברון החדשה הנה היא סמוך למערה. וחברון הקדומה הייתה למעלה בהר, שם בית הקברות לישראל, ושם מצד אחד מערה שם קברו של ישי...". הנוסע היהודי יעקב השליח משנת 1235 בערך, משתמש בלשון דומה, אך כותב "מצד אחר יש מערה והוא קבר ישי". משולם מוולטרה (1481) ומשה באסולה (1522) ציינו כי קיים קשר תת-קרקעי בין קברו של ישי לבין מערת המכפלה. באסולה כתב: "נגד חברון בראש ההר קבורת ישי אבי דוד עם בנין נאה. ויש חלון קטן שהולך למטה במערה. אומרים שפעם אחת השליכו בו חתול ויצא מן החור שבמערת המכפלה, ויש ביניהם כחצי מיל". פרשן המשנה ר' עובדיה מברטנורא כתב על המקום "ובהר אחד מנגד למערת המכפלה, שם על ראש ההר מערה גדולה ויפה ובנין נאה בראשה, ואומרים כי שם קבר ישי אבי דוד. גם שם הלכנו להשתטח ולהתפלל ביום ההוא".
מקור ערבי מסוף המאה ה-15 מתאר אותו כ"משהד אלארבעין" - מקדש הארבעים, על שם ארבעים קדושים הקבורים בו, המשמש מוקד עלייה לרגל לנוצרים ומוסלמים. במקור זה לא נזכר שמו של ישי. מקור נוצרי מתקופה זו מציין את "מקדש הארבעים" ומזכיר שבתוכו נמצא קבר ישי.
בשנת רצ"ז (1537) בספר "ייחוס האבות והנביאים" נכתב:" למעלה בהר בנין נאה, שם קבר ישי אבי דוד המלך עליו השלום. ושסמוך לו בית החיים מישראל". לנכתב מצורף ציור המבנה כפי שנראה היה אז. הציור הוא ככל הנראה ממבט על מרכז החצר הצלבנית מכיוון צפון לכיוון דרום כשבחזית שער גדול הקיים גם כיום ומאחוריו מקום הקבורה בעוד שמדרום המבנה מצויים עד היום שרידי מגדל עגול המופיע בציור. במערב חצר המצודה מצוי מבנה הבנוי בדיוק צפונה לכיוון ירושלים. על אף שכיוונו אינו למזרח כנהוג בכנסיות נוצריות שימש המבנה כמנזר. סתירה זאת שנמצאה גם בקברו של דוד המלך הובילה למסקנה כי בראשית שימשו המבנים כבתי תפילה יהודיים.
מעריכים שהבניין שנמצא כיום באתר היה בנוי גם באותה התקופה וכן נמצא תרשים שציור כחמישים שנה אחר ביקורו וכן תייר נוצרי ב-1688, מציינים את המקום כקבר ישי, ומספרים כי שמעו על אפשרות שהוא מקושר במנהרה עד לקברי האבות במערת המכפלה.
בעת החדשה
המסורת בדבר היות המקום קבר רות המואביה מאוחרת הרבה יותר, ונזכרת לראשונה בספר חיבת ירושלים של חיים הורביץ, משנת 1835, כמסורת בעל-פה שלא מצא שום מקור בכתובים אודותיה. מנחם מנדל מקאמיניץ כתב על ביקורו באתר: "עוד נמצא שם חומה בכרם ושם ב' קברים קבר א' של ישי אבי דוד וא' של רות המואבי' ונתתי לבעל הכרם כ' פארעס.". אליעזר גרייבסקי ביקר בחברון בשנת 1873 וכתב: "הלכתי לבקר קבר ישי אבי דוד ולמראשיתו קבר רות המואביה.
זאב וילנאי כותב בספרו כי סייר במקום ב-1935 ולא מצא בו פתח שיכול להוביל למערה זו, אולם מלווהו הערבי סיפר אף הוא על מערה שהובילה לקבר אברהם, שנסתמה בימי מלחמת העולם הראשונה מבלי שנותר זכר למקום פתחה.
לאחר מלחמת ששת הימים
לאחר מלחמת ששת הימים נכלל המקום בסקר של מקומות קדושים ליהדות ביהודה ושומרון, שהוכן על ידי יחידת הדתות של הממשל הצבאי. המקום היה מוזנח ותואר: "סמוך לבית הקברות היהודי מצויה מערה מוזנחת ביותר במרכזן של מערות וחורבות עתיקות. זהו לפי המסורת קברם של ישי ורות". מצב זה נמשך אל תוך שנות השבעים, אז נוקה ביוזמתו של פרופ' בן ציון טבגר, והחסימה בשער הכניסה אליו נפתחה. לאחר מכן נתפס המקום בידי פלסטינים, ועד אמצע שנות ה-90 שימש כמסגד. ביוני 1977 כתב דני רובינשטיין: "סמוך לבית־הקברות היהודי העתיק התגלה קבר המיוחס לישי אבי דוד והמתנחלים טוענים כי המבנה הקטן כלול בקושאן ההקדש של הקהילה היהודית הוותיקה של חברון. ראו המוסלמים שקרית־־ארבע לוטשת עין למבנה הקטן ומייד פתחו בו בשיפוצים והפכוהו למעין מסגד קטנטן (התקינו בו גומחת תפילה וכו'.(גם צה"ל הבחין בסכנת ההתלקחות, המתקרבת הפעם לקבר ישי, והעמיד נוכחות צבאית במקום. עתה יש שם מאחז של צה"ל, זעיר והכניסה למקום אסורה.". בשנת 1985, שנה לאחר הקמת שכונת אדמות ישי, דרשו מתנחלי חברון לפתוח את המקום לתפילת יהודים. בדיווח על הדרישה בכותרת ראשית נכתב: "מאז מלחמת ששת־הימים שימש המקום כמוקד לעליה לרגל של יהודים, בעיקר חרדיים. עד לשנת '72 הייתה במקום גם שמירה מטעם הצבא. כשזו הוסרה פרש הוואקף את חסותו על המקום. לטענת המתנחלים חסמו אנשי הוואקף את הגישה לקבר, נעלו את השערים והפכו את המקום למיסגד. במקום הוצב שומר מוסלמי המונע מיהודים להגיע לתפילה". בתחילת ספטמבר 1985, בעקבות רצח יהודים בחברון, הגיעו לקבר צעירים מנוער התחייה, הניפו עליו דגל ישראל והצהירו שבכוונתם להקים במקום בית כנסת. בתחילת יוני 1988 דווח שקבר ישי נחסם באבנים.
בשנת 1994, בעקבות תקרית של פיצוץ רימון יד בתקופה שלאחר הטבח במערת המכפלה, הוצא למקום צו תפיסה והוקמה במקום נקודת שמירה של צה"ל שתפקידה להגן על המתחם ולמנוע חדירות מהשטח הפלסטיני לשכונה היהודית הסמוכה אדמות ישי. מאז נמנעה כניסת פלסטינים למקום, בהיותו בתוך בסיס צבאי. בהסכם חברון שנחתם בינואר 1997 הוזכר המתחם כאתר ארכאולוגי בעל חשיבות לצד הישראלי. מאז 2001–2002 פועל בחלק מהמתחם בית כנסת המשמש את התושבים והמבקרים בקבר וכן פעל במקום כולל אברכים. בעקבות עתירה לבג"ץ של הווקף של חברון קבע אלוף פיקוד מרכז בשנת 2019: "כי יש להוציא מהמתחם את כל הציוד האזרחי שהוצב בו, אך ניתן יהיה להותיר כיסאות וספסלים בחדר המצוי מתחת לעמדה הצבאית, וכן שתי ארוניות ניתנות לנעילה, בהן ניתן יהיה לאחסן ספרי תפילה של כלל המתפללים. עוד נקבע כי לא תותר הכנסת ציוד נוסף."
מנהגים
יהודי חברון והסביבה נוהגים לפקוד את הקבר בחג השבועות, שבו קוראים את מגילת רות. בעבר נהגו להביא מבית הבד וכרם הזיתים שליד הקבר שמן להדלקת נרות חנוכה בבית הכנסת של חברון.
בל-בואינג V-22
בל-בואינג V-22 אוספריי (באנגלית: Osprey - שָׁלָךְ) הוא כלי טיס רב-משימתי המצויד בשני מנועים בעלי ציר משתנה (מַטֵּה-רוטור או טילט-רוטור באנגלית) המאפשרים לו להמריא ולנחות בצורה אנכית כמסוק (VTOL - Vertical Takeoff and Landing) או ממרחק קצר (STOL - Short Takeoff and Landing). המטוס תוכנן לשלב בין הפונקציונליות של מסוק רגיל לבין יכולת השיוט המהירה וארוכת הטווח של מטוס. לאחר המראה והגעה לגובה הרצוי, ביכולתו לעבור לטיסה אופקית כמטוס רגיל, על ידי הטיית מנועיו לזווית של 90 מעלות לפנים. המטוס מיוצר בשיתוף פעולה בין יצרנית המסוקים האמריקאית בל הליקופטר ויצרנית המטוסים האמריקאית בואינג.
התוכניות לפיתוח המסוק-מטוס החלו בשנת 1981, ובשנת 1983 זכו הצוותים של בואינג ובל הליקופטר במכרז לפיתוחו וייצורו. המטוס טס לראשונה בשנת 1989 אולם המורכבות והקשיים בשילוב ציר משתנה למנועים בכלי טיס צבאי הובילו לשנים ארוכות של פיתוח.
חיל הנחתים האמריקאי החל להתאמן על גרסת הMV-22B של כלי הטיס, הייעודית לו, בשנת 2000, ובשנת 2007 החליף המסוק-מטוס את המסוק בואינג ורטול CH-46 אביר הים שהיה בשימוש החיל. חיל האוויר האמריקאי הכניסו לשירות את הגרסה שלהם, ה-CV-22B, ב-2009.
מאז נכנס לשירות, השתתף המטוס במשימות תובלה והיטס רפואי בעיראק, אפגניסטן, כווית ולוב.
הצי האמריקאי מתכנן להכניס את גרסת ה-CMV-22B לשירות ב-2021 כדי לבצע משלוחים ותובלה מ/אל נושאות המטוסים.
פיתוח
בשנת 1980 נכשל מבצע ציפורן הנשר שנועד לחלץ את 52 בני הערובה באיראן. אחת הסיבות לכישלון המבצע הייתה עקב הטווח הקצר של מסוקי ה-RH-35D בהם נעשה שימוש. המסוקים, אשר לצורך המבצע נדרשו לטוס מנושאת המטוסים נימיץ במפרץ הפרסי לטהראן, לא היו בעלי טווח מספק לעבור את כל הנתיב ללא תדלוק. כלי טיס ואנשי צוות נשלחו להשתלט בחשאי על מסלול נחיתה במדבר האיראני על מנת לאפשר תדלוק של המסוקים. התנגשות שארעה בין מטוס הרקולס C-130 לבין אחד המסוקים באתר התדלוק הובילה לאבידות בנפש ולביטול המבצע.
כישלון המבצע הביא את משרד ההגנה האמריקאי למסקנה, כי יש צורך בכלי טיס בעל יכולת להמריא ולנחות אנוכית ולשאת מטען וחיילים, במהירות גבוהה. ב-1981 משרד ההגנה החל את תוכנית ה-(JVX (Joint-service Vertical takeoff/landing Experimental, בהובלה של צבא ארצות הברית.
בדצמבר 1982 פתח משרד ההגנה במכרז לקבלת הצעות לעיצוב הראשוני. החברות שהקימו צוותים לפיתוח היו: אירוספטייל, גראמן, לוקהיד, בל הליקופטר, ווסטלנד הליקופטר ורוטורקראפט סיסטם.
בואינג מייצרת את גוף המטוס, תא הטייס, מערכות המשנה, רכיבי הטיסה הדיגיטליים ומערכות בקרת הטיסה. בל הליקופטר אחראית על הכנפיים, התמסורת, זנב המטוס, מערכות הרוטור, כבש העלייה למטוס והרכבת המנועים.
היסטוריה תפעולית
באוקטובר 2019, צי מטוסי ה-V22 מנה 375 מטוסים על פני שלוש הזרועות (חיל אוויר, נחתים וצי ארצות הברית), אשר עברו יחדיו את נקודת הציון של 500,000 שעות טיסה כוללות
חיל הנחתים האמריקאי
במרץ 2000, יחידת VMMT-204 של החיל החלה להתאמן על המטוס. ביוני 2005 טייסת HMM-263 הוצאה מפעילות סדירה על מנת להסב פעילות ל-MV-22. ב-8 בדצמבר 2005 הטייסת קיבלה את המטוסים הראשונים מהדגם. הטייסת חזרה לפעילות סדירה במרץ 2006 כטייסת הMV-22 הראשונה ושינתה את שמה ל-VMM-263. ב-23 במרץ 2007 טייסת HMM-263 הוסבה למטוס החדש ושינתה את שמה ל-VMM-266. ה-MV-22 הגיע ליכולת תפעולית התחלתית בחיל ב-13 ביוני 2007 והחל להחליף בהדרגה את מסוק הCH-46 אביר הים, עד להוצאה משירות של כל מסוקי ה-CH-46 ב-2014. הפריסה המבצעית הראשונה של MV-22 בחיל הייתה ב-13 באפריל 2007 בבסיס אל-אסאד בעיראק. ב-19 במרץ 2022 דווח שהמסוק התרסק בנורווגיה במהלך תרגיל צבאי של ״נאטו״ ועליו 4 חיילים אמריקאים שנהרגו.
חיל האוויר האמריקאי
ה-CV-22 המבצעי הראשון נמסר לכנף המבצעים המיוחדים ה-58 (58th SOW) בבסיס חלי האוויר קירטלנד בניו מקסיקו במרץ 2006. ב-16 בנובמבר 2006, חיל האוויר קיבל באופן רשמי את ה-CV-22 בטקס שנערך בשדה הרלברט בפלורידה. השימוש המבצעי הראשון של המטוס בחיל היה במשימת חיפוש והצלה ב-4 באוקטובר 2007. הפריסה המבצעית הראשונה של המטוס בחיל הייתה בנובמבר 2008 במאלי במסגרת תרגיל Flintlock השנתי.
הצי האמריקאי
התכנון המקורי של הצי היה להזמין 48 מטוסי HV-22, אולם אף מטוס לא הוזמן תחילה. ב-2009 הוצע כי המטוס יחליף את מטוס ה-C2 Greyhound לביצוע פעילות (COD (Carrier Onboard Delivery. היתרון של האוספריי הוא ביכולת לשנע אספקה ואנשים בין אוניות שאינן נושאות מטוסים ומעבר לטווח הרגיל של מסוקים.
בינואר 2015 חתמו הצי וחיל הנחתים על מזכר הבנות (MOU) לקנית מטוסי V-22 עבור משימות COD. הצי הזמין 39 מטוסי CMV-22B ביוני 2018. יכולת מבצעית ראשונית של המטוס צפויה ב-2021, ופריסה רחבה יותר במהלך אמצע שנות ה-2020. טיסת הבכורה של דגם ה-CMV-22B הייתה בדצמבר 2019.
חיל האוויר הישראלי
ישראל גילתה התעניינות במטוס זה והיו מגעים לרכישתו, אך זו לא התממשה. ב-2020 דיווח אתר IsraelDefense שישראל לא מתכננת לרכוש כרגע את ה-V-22 אולם, ב-3 באוגוסט דווח באתר "ישראל היום" כי צה"ל שוקל מחדש את הרכישה בשל הצורך שנוצר בהטסת כוחות מיוחדים למרחקים ארוכים.
באוגוסט 2020 פורסם כי צה"ל שוקל שוב את רכישת ה-V-22 מכספי הסיוע האמריקאי בתמיכת שר הביטחון בני גנץ, על אף התנגדות תחילה של הרמטכ"ל אביב כוכבי.
קישורים חיצוניים
מדיה וקבצים בנושא V-22 באתר Airliners.net
מרקוריאל
מרקוריאל (מאנגלית: Mercurial, כלומר כספית, מכונה גם לעיתים בקיצור hg, סמלה הכימי של הכספית) היא מערכת ניהול גרסאות מבוזרת. היא כתובה בעיקרה בשפת פייתון וזמינה כתוכנה חופשית. פרויקט מרקוריאל מנוהל בחסות מוסד חופש התוכנה.
היסטוריה
מאט מקול היה מפתח שעבד, בין השאר על פיתוח קוד לינוקס. ב-20 באפריל 2005 פרסם מאט מקול את הגרסה הראשונה של מרקוריאל (0.1). בדומה לגיט, הצורך בה עלה עקב הפסקת שימוש של לינוקס במערכת ניהול הגרסאות הקניינית BitKeeper. בדיעבד סיפר מאט מקול שמקור השם הוא בתיאור אופיו של לארי מקווי, המפתח של מערכת ביט קיפר.
משפחת טננבאום
משפחת טננבאום (באנגלית: The Royal Tenenbaums) הוא סרט דרמה קומי בבימויו של וס אנדרסון. הסרט בוחן את מערכות היחסים הסבוכות משפחה של גאונים שהתפרקה. אבי המשפחה - רויאל, מנסה לאחד את בני המשפחה מחדש.
עלילה
משפחת טננבאום היא משפחה ניו יורקית מפורסמת: האב רויאל (ג'ין הקמן) הוא עורך דין מבוקש, האם את'לין (אנג'ליקה יוסטון) היא ארכאולוגית וסופרת שכתבה רב מכר בשם "משפחה של גאונים", הבן צ'אז (בן סטילר) - הוא גאון פיננסי שהקים חברת השקעות כשהיה נער, הבן ריצ'י (לוק וילסון) (דמותו מבוססת על הטניסאי ביורן בורג) - הוא טניסאי בכיר הידוע בכינוי "באומר" (Baumer - בתרגום: "מפציץ", בכיתוב שגוי המזכיר את שם משפחתו) וצייר חובב. ריצ'י הפסיד אליפות כאשר חווה התמוטטות עצבים בתחילת המשחק. הבת המאומצת מרגו (גווינת' פאלטרו) - מחזאית מחוננת שזכתה בפרס של 50,000 דולר בכיתה ט' על מחזה שכתבה. זכר הגאונות של המשפחה נמחק בעקבות אסונות וטרגדיות.
22 שנה לאחר מכן, רויאל ואת'לין חיים בנפרד. את'לין בבית המשפחה ורויאל במלון. רישיונו של רויאל לעסוק בעריכת דין נשלל לאחר ששהה תקופה קצרה בכלא והוא אינו עובד. בשל כך, כספו אזל והוא מפונה מן המלון בו הוא חי. המשרת בבית משפחת טננבאום הוא פגודה (קומאר פלאנה) - מתנקש הודי אשר ניסה לרצוח את רויאל בכלכותה בדקירה כדי לזכות בפרס כספי שהונח על ראשו ולבסוף הציל את חייו ועל כן הוא נהפך למשרתו. לאחר שרויאל עבר להתגורר במלון לינדברג פאלאס, נשאר פגודה עם את'לין. כאשר רואה החשבון של את'לין מציע לה להתגרש לצורכי מס ולאחר מכן מציע לה נישואין, פגודה מספר על כך לרויאל. לרויאל אין מקום שבו יוכל להתגורר, לכן הוא חוזר לבית המשפחה בניסיון להתפייס עם את'לין. לאחר שניסיון זה נכשל, הוא מספר לה כי הוא חולה בסרטן קיבה סופני וכי ימיו ספורים ונשארו לו שישה שבועות לחיות.
בינתיים, צ'אז שאיבד את אשתו בהתרסקות מטוס בה ניצלו שני בניו: ארי ועוזי (גרנט רוזנמאייר וג'ונה מאירסון), הכלב המשפחתי באקלי והוא עצמו, דואג לביטחונם של ילדיו ועורך להם תרגילי פינוי ליליים. הוא מרגיש בודד ועצוב וחוזר לבית אמו באמתלה כי אין מתזי מים לכיבוי שריפות בביתו.
מרגו שנשואה לריילי סנט קלייר (ביל מארי) (דמותו מבוססת על הנוירולוג אוליבר סאקס) - נוירולוג החוקר הפרעה נדירה בנער בשם דאדלי היינסברגן (סטיבן לי שפרד) - חוזרת אף היא לבית המשפחה כדי להתרחק מעט מבעלה. היא נוהגת להתבודד שעות רבות באמבטיה. פעם בילדותם ברחו ריצ'י ומרגו מן הבית יחדיו ומאז ריצ'י מאוהב במרגו. מרגו חיפשה ומצאה את הוריה הביולוגים ואצבעה נכרתה בטעות על ידי אביה (אנדרו וילסון) כשעזרה לו לבקע עצים ועקב כך התקינו לה אצבע תותבת מעץ. מרגו היא אישה סודית מאוד. משפחתה אינה יודעת שהיא הייתה נשואה לאומן הקלטות ג'מייקני ושהיא מעשנת סיגריות בשרשרת מגיל 12.
ריצ'י השט בספינת תענוגות מסביב לעולם מקבל הודעה מאימו על מחלתו של אביו. הוא יורד מן הספינה בהליפקס וחוזר לביתו. ריצ'י הוא הבן הקרוב ביותר לאביו. בסופי שבוע היה לוקח אותו רויאל לבילויים ברחבי העיר. אף אחד אחר לא קיבל הזמנה להצטרף. חברו הקרוב ביותר של ריצ'י מילדות הוא איליי קאש (אוון וילסון) (דמותו מבוססת על קורמאק מקארתי וג'יי מקלנרי) סופר מצליח הסובל מהתמכרות לסמים. איליי תמיד רצה להיות חלק ממשפחת טננבאום והיה שם לבן בית. הוא ומרגו מנהלים רומן.
כל בני המשפחה מתאחדים ולמרות התנגדותו של צ'אז, רויאל מתגורר יחד איתם.
רויאל הוא אדם אנוכי המרוכז בעצמו ונדמה כי הוא אינו מודע לצורה בה הוא פוגע באחרים ובמשפחתו. בעבר היה מציג את מרגו כבתו המאומצת בכל הזדמנות, ולא הזמין אותה לקברה של סבתה החורגת מפני ש"היא לא הייתה סבתה האמיתית ולא ידע עד כמה היא באמת מעוניינת". כשמרגו הציגה את המחזה הראשון שלה אביה תיאר אותו כ"קבוצה של ילדים בתחפושות". כאשר שיחק עם ילדיו עם רובי אוויר, הוא ירה בצ'אז שהיה בקבוצתו ואמר לו שבעצם אין קבוצות ו"כל אדם לעצמו". כדורית האוויר נתקעה ונותרה בין פרקי אצבעותיו. רויאל גנב כספים מחשבון הבנק של צ'אז ואיגרות חוב מכספת הבנק שלו שבתגובה הגיש תלונה ותבע אותו לדין פעמיים. כאשר רויאל רוצה לעלות לקברה של אימו, חמקה ממנו ההבנה שגם אשתו של צ'אז קבורה שם. צ'אז סולד מאביו ולא נתן לו להיפגש עם נכדיו. רויאל מבקש ממנו לבלות איתם זמן לפני "מותו". צ'אז משיב בשלילה ורויאל פוגש אותם בחשאי ומדריך אותם כיצד ללחוץ עליו כדי לקבל את אישורו למפגשים איתם בהגידם כי אימם רייצ'ל (ג'ינפר ווצ'טל) הייתה רוצה בכך. הם מקבלים את הסכמתו ורויאל מבלה איתם כפי שבילה עם ריצ'י בילדותו.
את'לין מקבלת הצעת נישואים מהנרי שרמן (דני גלובר) רואה החשבון שלה והיא אומרת לו שהיא תחשוב על כך. רויאל מבין כי אם היא תענה להצעתו הוא יאלץ לעזוב את בית המשפחה ולכן מחזר בעצמו אחרי את'לין. הנרי שרמן מבין שצפויה לו תחרות קשה, חוקר ומגלה כי רויאל אינו חולה בסרטן, וחושף את השקר בפני כל המשפחה. רויאל נאלץ לעזוב בבושת פנים את בית המשפחה לאחר שישה ימים בלבד ועובר לאכסניה ביחד עם פגודה שדוקר אותו שוב.
לאחר שריצ'י וראלי מגלים כי מרגו ואיליי מנהלים רומן, ריצ'י מגלח את ראשו וזקנו ומנסה להתאבד על ידי חיתוך ורידיו. דאדלי מגלה אותו והוא ניצל. רויאל מתאמץ לתקן את דרכיו ועובד כנער מעלית במלון בו התגורר קודם. הוא מעניק גט לאת'לין, עושה ניסיון נוסף להתפייס עם צ'אז, מוכיח את מרגו על הרומן עם איליי ומראה דאגה אמיתית לריצ'י. הוא אפילו מצטרף אליו בניסיון לקחת את איליי לגמילה.
לאחר מכן מרגו וריצ'י מגלים את אהבתם ההדדית אך מחליטים לשמור אותה בסוד.
את'לין והנרי שרמן עורכים חתונה ואיליי המסומם נוהג לחתונה במהירות עצומה כאשר פניו צבועים. ארי ועוזי משחקים ברחוב עם באקלי, ואיליי דוהר לעברם במסלול התנגשות ודאי. רויאל קופץ ומציל את עוזי וארי, אך באקלי נהרג בהתנגשות והכומר שאמור להשיא את הנרי ואת'לין נפגע ברגלו כשצ'אז רודף אחרי איליי. בעקבות התאונה החתונה לא מתקיימת.
בעקבות המעשה ההירואי, צ'אז סולח לאביו והוא מצטרף לבילוי של אביו עם ילדיו והוא היחידי שהיה איתו, כשמת מהתקף לב בגיל 68. בלווייתו אף אחד לא דיבר וכולם הסכימו שרויאל היה חושב כי לווייתו הייתה מספקת ועל מצבתו נכתב "רויאל או'ריילי טננבאום 1932–2001. נהרג באופן טראגי כשהציל את משפחתו מהריסותיה של ספינת מלחמה טובעת".
כל בני המשפחה הסובלים וחבריהם החלימו מכאביהם:
ביקורת
הסרט קיבל ביקורות חיוביות. האתר Rotten Tomatoes נתן לסרט תוצאה של 75%, המבוססת על ידי 100 מבקרים.
קיריל מרצקוב
קיריל מרצקוב (ברוסית: Кирилл Афанасьевич Мерецков; 7 ביוני 1897 - 30 בדצמבר 1968) מרשל ברית המועצות מראשי הצבא האדום במהלך מלחמת החורף ומלחמת העולם השנייה.
בצעירותו
קיריל מרצקוב נולד ב-7 ביוני 1897 למשפחת איכרים בכפר במחוז ריאזאן. לאחר 4 שנות לימוד הוא נשלח למוסקבה והחל לעבוד כמסגר באחד המפעלים. הוא השתתף באספות הפועלים והיה מקורב לחוגים המהפכנים. בהיותו עובד בתעשייה ביטחונית הוא לא גויס לצבא במהלך מלחמת העולם הראשונה. הוא התקרב לבולשביקים ולאחר מהפכת פברואר עם חבריו הקים סניף של המפלגה הבולשביקית בעיירה, בה היה ממוקם המפעל, בו עבד. לאחר מהפכת אוקטובר הוא מונה לתפקיד ניהולי במסגרת הממסד החדש.
שרות בצבא האדום
בשנת 1918 מרצקוב גויס לצבא. הוא השתתף בקרבות מלחמת האזרחים ברוסיה במסגרת ארמיית הפרשים הראשונה ונפצע מספר פעמים. בשנת 1921 הוא סיים אקדמיה צבאית ומונה לראש מטה של דיוויזיית פרשים. במהלך שנות ה-20 וה-30 מרצקוב התקדם בסולם הדרגות. בשנים 1936-1937 הוא נשלח לספרד והיה יועץ צבאי של הממשל הרפובליקני. ביוני 1937 מרצקוב חזר לברית המועצות ומונה לסגן ראש המטה הכללי. בספטמבר 1938 הוא מונה למפקד המחוז הצבאי וולגה ובינואר 1939 למפקד המחוז הצבאי לנינגרד. בהיותו בתפקיד זה הוא פיקד על הכוחות במהלך מלחמת החורף והיה בין המפקדים שפיקדו על פריצת קו מנרהיים. לאחר סיום המלחמה הוענקה למרצקוב דרגת "גנרל ארמייה" לצד גיאורגי ז'וקוב. באוגוסט 1940 הוא מונה לראש המטה הכללי, תפקיד בו כיהן עד ינואר 1941 כאשר קודם לסגן שר הביטחון.
המעצר
ב-23 ביוני 1941 מרצקוב נעצר באשמת פעילות נגד השלטון. זאת על בסיס הודעות קצינים שהתקבלו במהלך הטיהורים הגדולים בשנת 1937. הוא הוחזק בכלא במוסקבה במשך מספר חודשים. בהתאם להודאתו בשיחות פרטיות הוא קיבל מכות קשות והושפל במהלך החקירות. בעקבות הבטחה לשלום משפחתו הסכים להודות בהאשמות. ב-15 ביולי הוא נפגש עם קצין צבא אחר שגם היה תחת חקירה וניסה לשכנע אותו להודות. ב-28 באוגוסט 1941 מרצקוב כתב מכתב אישי לסטלין עם בקשה לשלחו לחזית. הוא שוחרר ב-6 בספטמבר ככל הנראה בהוראה ישירה של סטלין. ב-25 בינואר 1955 כל המסמכים שקשורים לפרשה הושמדו ולכן לא ניתן להגיע לפרטי החקירה. בספר הזיכרונות של מרצקוב, נושא המעצר לא הוזכר כלל.
השתתפות בקרבות מלחמת העולם השנייה
בספטמבר 1941 מרצקוב פיקד על הארמייה השביעית שהצליחה לעצור את התקדמות הצבא הפיני לכיוון לנינגרד. בדצמבר 1941 מרצקוב פיקד על חזית וולחוב ועל ניסיונות לפרוץ את מצור לנינגרד. במהלך החורף הוא ניסה לפרוץ את המצור תוך אבדות גדולות אך ללא הצלחה של ממש. מתקפות שנערכו באביב 1942 הסתיימו ללא התקדמות של ממש. כתוצאה מכך באפריל 1942 מרצקוב הורד מתפקיד מפקד החזית ונשלח לחזית המערבית בתור מפקד הארמייה ה-33. המתקפות באזור לנינגרד נמשכו ללא הצלחה ובקיץ 1942 נפל בשבי מפקד ארמיית המחץ השנייה אנדריי ולאסוב. מרצקוב הוחזר לאזור והיה לו תפקיד חשוב בפריצת המצור בשנת 1943 ובמהלך מבצע לנינגרד-נובגורוד. מרצקוב המשיך לפקד על יחידות הצבא באזור גם בהמשך וסיים את המלחמה בשטח נורווגיה. על ההצלחות בפיקוד בשנת 1944 הוא קודם לדרגת מרשל ברית המועצות.
באפריל 1945 הוא הועבר למזרח הרחוק והשתתף בקרבות נגד יפן במהלך מבצע סערת אוגוסט.
לאחר סיום המלחמה
לאחר סיום המלחמה מרצקוב פיקד על מספר מחוזות צבאיים ומשנת 1955 כיהן כעוזר שר ההגנה לענייני האקדמיות הצבאיות. הוא נפטר בשנת 1968 ונטמן בבית הקברות של חומת הקרמלין.
לואיס איסלאס
לואיס אלברטו איסלאס ראניירי (בספרדית: Luis Alberto Islas Ranieri; נולד ב-22 בדצמבר 1965 בבואנוס איירס) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת השוער.
איסלאס מזוהה יותר מכל עם קבוצת אינדפנדיינטה, ובנוסף לה שיחק במהלך הקריירה בקבוצות נוספות בארגנטינה, במקסיקו ובספרד. הוא ייצג את נבחרת ארגנטינה ב-30 משחקים, ונכלל בסגל הנבחרת שזכתה בגביע העולם במונדיאל 1986.
קריירת משחק
איסלאס, שזכה לכינוי "אל לוקו" (בספרדית: "El Loco", המשוגע), החל את קריירת המשחק בקבוצת צ'קריטה ג'וניורס מליגת המשנה הארגנטינאית בשנת 1982, ושנה אחר כך עבר לשחק באסטודיאנטס לה פלאטה. כבר בשנתו הראשונה בקבוצה שימש כשוער ראשון, לסירוגין עם קרלוס ברטרו, בזכייתה של אסטודיאנטס באליפות הנסיונל של 1983.
בסיום העונה חזר איסלאס לקדנציה שנייה באינדפנדיינטה. קדנציה זו נמשכה כארבע שנים, במהלכן זכה איסלאס בתואר כדורגלן השנה בארגנטינה בשנת 1992, והגיעה לשיאה בשנת 1994, עם זכייה באליפות הקלאוסורה, בסופרקופה סודאמריקנה לאחר ניצחון במפגש גמר כפול מול בוקה ג'וניורס, ובגביע רקופה סודאמריקנה לאחר ניצחון על ולס סארספילד, שם שמר על רשת נקייה בדרך לניצחון 1-0.
לאחר שעזב את אינדפנדיינטה, החל איסלאס לעבור באופן תדיר בין קבוצות שונות. הוא רשם קדנציות קצרות בניואל'ס אולד בויס ובפלטנסה לפני שעבר לראשונה בקריירה לליגת העל המקסיקנית, כשחתם בשנת 1996 במדי דפורטיבו טולוקה. לאחר שנה וחצי בהן שימש כשוער ראשון בקבוצה, חזר איסלאס לארגנטינה, כשחתם במדי הוראקן. הוא חזר לליגת המשנה הארגנטינאית לראשונה מאז 1982, כשחתם במדי טיגרה, אך גם אותה עזב לאחר כשנה, כשחזר לליגה הבכירה במקסיקו במדי לאון. איסלאס חתם בקבוצה השמינית שלו בארגנטינה, טאז'רס, לפני שחזר לקדנציה שלישית ואחרונה באינדפנדיינטה, במדיה פרש בשנת 2003 בגיל 38.
לאחר פרישתו רשם איסלאס קריירת אימון קצרה, כמאמנה של קלוב אלמגרו הארגנטינאית ב-2006, ושל קלוב אאורורה מבוליביה שנה אחר כך.
נבחרת ארגנטינה
איסלאס הצטיין בזירה הבינלאומית כבר בגיל צעיר, כשנבחר לשוער המצטיין בטורניר גביע העולם עד גיל 20 שנערך במקסיקו בשנת 1983. הוא ספג רק שני שערים בשישה משחקים, וסייע לנבחרת ארגנטינה הצעירה להעפיל למשחק הגמר, שם נוצחה 1-0 על ידי ברזיל.
שנה לאחר הטורניר, ב-1984, החל איסלאס את הקריירה הבינלאומית במדי נבחרת ארגנטינה, תחת המאמן קרלוס בילארדו. הוא היה השוער המחליף לנרי פומפידו במונדיאל 1986, בו זכתה ארגנטינה בגביע העולם. איסלאס לא שותף באף דקת משחק במהלך הטורניר.
איסלאס היה השוער הראשון של ארגנטינה בכל ארבעת משחקיה בקופה אמריקה 1987, בו סיימה ארגנטינה במקום הרביעי, לאחר הפסדים ל בחצי הגמר ול במשחק על המקום השלישי. שנתיים אחר כך, בטורניר קופה אמריקה 1989, נערכה רוטציה בין איסלאס לפומפידו בעמדת השוער. איסלאס פתח בשני משחקיה הראשונים של ארגנטינה בטורניר, מול ו, ושמר על רשת נקייה בשניהם. אמנם, בשני המשחקים הבאים בבית המוקדם, ובכל שלושת המשחקים בבית הגמר, פתח פופמידו בהרכב, וארגנטינה סיימה במקום השלישי.
לאחר הטורניר, עם הגעתו של אלפיו באסילה לתפקיד מאמן הנבחרת, חזר איסלאס לסגל, אך שוב כשוער מחליף, בעקבות יכולתו הגבוהה של גויקוצ'אה בטורניר המונדיאל. הוא נכלל בסגל הנבחרת בזכיות בגביע המלך פהד 1992 (שמו הקודם של גביע הקונפדרציות) ובקופה אמריקה 1993, אך בשתיהן שימש כמחליף לגויקוצ'אה ולא שיחק כלל.
מספר הופעות לא משכנעות של גויקוצ'אה במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994, בנוסף על יכולתו הגבוהה של איסלאס במדי אינדפנדיינטה, הפכו את איסלאס לשוער הראשון של ארגנטינה בטורניר מונדיאל 1994 בארצות הברית, אך הוא הפגין יכולת פושרת וספג שישה שערים בארבעת משחקיה של ארגנטינה בטורניר, כולל שלישייה מ בהפסד 3-2 בשמינית הגמר.
בעשר שנות קריירה בינלאומית, רשם איסלאס 30 הופעות במדי ארגנטינה.
פרס טוני למחזה הטוב ביותר
פרס טוני למחזה הטוב ביותר (רשמית, פרס אנטואנט פרי על מצוינות בתיאטרון) הוא פרס שנתי לציון הישגים בתיאטרון האמריקאי חי, לרבות תיאטרון מוזיקלי, בהצגות של הפקות בברודוויי, ניו יורק. הפרס מוענק למחזאים ולמפיקים של המחזה הזוכה.
בשנת 1947, השנה הראשונה שבה הוענקו פרסי טוני, לא היה זוכה בקטגוריה זו. "כולם היו בניי" סווג באופן שגוי, וזכה בפרס המחזאי הטוב ביותר עבור ארתור מילר. בשנה שלאחר מכן, "מר רוברטס" היה למחזה הראשון שזכה בפרס הטובי למחזה הטוב ביותר.
שיאים
ב-1994 הפך טוני קושנר למחזאי הראשון שזכה בפרסי טוני רצופים, שנה אחר שנה, עבור שני החלקים של "מלאכים באמריקה". טרנס מקנאלי חזר על הישג זה בשנתיים שלאחר מכן, עם מחזותיו "אהבה! אומץ! חמלה!" ו-"מאסטר קלאס".
קארל גבהרדט
קארל פרנץ גבהרדט (בגרמנית: Karl Franz Gebhardt; 23 בנובמבר 1897 – 2 ביוני 1948) היה פושע מלחמה, רופא גרמני ששימש כרופאו האישי של היינריך הימלר והיה בין מתאמי ומבצעי הניסויים הרפואיים שנערכו באסירים במחנות הריכוז ראוונסבריק ואושוויץ.
קורות חיים
גבהרדט נולד בהאג שבמחוז בוואריה. בשנת 1919 החל לימודי רפואה במינכן. הוא הצטיין בלימודיו ובשנת 1936 מונה כמרצה לאורתופדיה בברלין.
גבהרדט הצטרף למפלגה הנאצית ב-1 במאי 1933. שנתיים לאחר מכן הצטרף גם לשורות האס אס ומונה לרופא הראשי של בית ההבראה באוקרמרק, אותו הוא הפך מקליניקה לחולי שחפת לקליניקה אורתופדית, ולאחר מכן, במלחמת העולם השנייה, לבית חולים עבור הוואפן אס אס. בשנת 1938 נתמנה לרופאו האישי של היינריך הימלר.
גבהרדט טיפל באלברט שפר בתחילת 1944 בשל פציעה והתנפחות בברך. במהלך הטיפול כמעט והרג את שפר, שהימלר ראה בו מתחרה, והוא הוחלף ברופא אחר.
גבהרדט התקדם בדרגות האס אס והגיע לדרגת גרופנפיהרר.
בין אם הורה על ביצועם או שביצע אותם בעצמו, גבהרדט היה אחראי ישירות למספר רב של ניסויים רפואיים שנערכו על אסירים במחנות ריכוז. הוא היה פעיל במיוחד במחנה הנשים בראוונסבריק ובמחנה אושוויץ.
לאחר מלחמת העולם השנייה
לאחר המלחמה הועמד גבהרדט לדין יחד עם 22 רופאים נוספים בפני בית משפט צבאי אמריקאי במשפט שנודע כ"משפט הרופאים", ונמצא אשם בפשעי מלחמה ובפשעים נגד האנושות. גבהרדט נשפט למוות ב-20 באוגוסט 1947. הוא הוצא להורג בתלייה ב-2 ביוני 1948 בכלא לנדסברג שבבוואריה.
Spring Framework
ניתן להשתמש ביכולות הליבה של ספרינג בכל יישום Java, אבל קיימות גם הרחבות לבניית יישומי רשת על גבי פלטפורמת ה-Java EE. למרות שספרינג אינה כופה עבודה לפי פרדיגמת תכנות מסוימת, היא הפכה פופולרית בקהילת ה-Java כאלטרנטיבה או אפילו כתוספת למודל ה-(Enterprise JavaBeans (EJB.
מודולים
ספרינג מורכבת מכמה מודולים המספקים מגוון שירותים:
יחסי כורדיסטן הסורית–כורדיסטן העיראקית
יחסי כורדיסטן הסורית–כורדיסטן העיראקית הם היחסים הדו-צדדיים בין כורדיסטן הסורית (נקראת גם רוז'אבה) לבין כורדיסטן העיראקית. למרות שבין שתי האומות ישנן קשרים תרבותיים, הפוליטיקה בהן שונה. בעוד שהייתה שיתוף פעולה צבאי בין ארצות הברית לבין כורדיסטן העיראקית כנגד המדינה האסלאמית, אף אחת מהצדדים העבירה תמיכה לרוז'אבה או ליחידות להגנת העם. כורדיסטן העיראקית החלה הסגר כנגד כורדיסטן הסורית, מה שגרם לפגיעה בכלכלתה.
במהלך הקרב על כובאני, מספר רחב של אתנים כורדים שגרו בטורקיה עברו את הגבול לרוז'אבה והגנו על העיר. בעוד חזרתם לטורקיה, חלקם הביאו איתם נשקים ולחמו במערכה הכורדית-טורקית, והשתמשו במיומנויות חדשות שלמדו בקרב בכובאני.
The Cars
The Cars ("המכוניות") הייתה להקת רוק אמריקאית אשר נוסדה במקור בבוסטון שבמסצ'וסטס ופעלה בין השנים 1976–1988.
פעילות
במהלך סוף שנות השבעים ולאורך שנות השמונים הוציאה הלהקה סדרת שירי רוק, אשר זכו להצלחה רבה בהם - "Drive", "Just What I Needed", "You Might Think", "My Best Friend's Girl", "Magic" ו-"Good Times Roll".
בשנת 2010 התאחדו ארבעה מתוך חברי הלהקה המקוריים (ללא בנג'מין אור, שנפטר בשנת 2000) לסיבוב הופעות ברחבי ארצות הברית, ובמאי 2011 הוציאו את אלבומה השביעי של הלהקה.
בשנת 2018 נבחרה הלהקה להיכל התהילה של הרוק אנד רול.
ב-16 בספטמבר 2019, נמצא סולן הלהקה ריק אוקייסק, ללא רוח חיים בדירתו שבמנהטן. בשנותיו האחרונות הוא סבל ממחלות לב הקשורות ליתר לחץ דם והן ממחלת לב כלילית. נמסר כי הוא מת מסיבות טבעיות.
בנג'מין גרובנור
בנג'מין גרובנור (באנגלית: Benjamin Grosvenor; נולד ב-8 ביולי 1992) הוא פסנתרן קלאסי בריטי.
לימודים
גרובנור נולד וגדל בווסטקליף-און-סי, סאות'אנד-און-סי, אסקס. הוא הצעיר מבין חמישה אחים. אביו הוא מורה לאנגלית ודרמה, ואמו רֶבֶּקָה היא מורה לפסנתר במקצועה. בגיל חמש גרובנור החל ללמוד פסנתר עם אמו. בשנת 2003 הוא הצטרף לבית הספר התיכון וסטקליף לבנים. כעת הוא לוקח גם שיעורים אצל הילרי קואוטס וכריסטופר אלטון בלונדון. גרובנור למד באקדמיה המלכותית למוזיקה, שם עבר שיעורי מוזיקליות אצל דניאל-בן פינאר וג'וליאן פרקינס. בסיום לימודיו לתואר הראשון במוזיקה בשנת 2012 הוא זכה בפרס המלכה למצוינות עבור הסטודנט הטוב ביותר בכל השנה.
קריירת הופעות
במאי 2003 ערך גרובנור את הרסיטל המלא הראשון שלו בכנסייה מקומית וניגן בפסנתר ובצ'לו. באותה שנה הוא ערך את הקונצרט הראשון שלו עם תזמורת, בו ביצעו את הקונצ'רטו לפסנתר מס' 21 של מוצרט עם "וסטקליף סינפוניה". בהמשך הקריירה השתתף בתחרות BBC Young Musician לשנת 2004 וזכה בחלק הקלידים, כאשר בגמר התחרות ניגן את קונצ'רטו לפסנתר בג'י מז'ור של ראוול. כמה מהקונצרטים הראשונים בהם ניגן התקיימו ברויאל אלברט הול, סנט ג'ורג', בריסטול, ויגמור הול, מרכז האמנויות ברביקן, אשר הול, קרנגי הול וסימפוני הול.
בשנת 2010 הצטרף גרובנור לתוכנית אמני הדור החדש של ה-BBC, אותה סיים בשנת 2012. בקיץ 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו ב-BBC פרומס כסולן הצעיר ביותר אי פעם בערב הפתיחה, בה ניגן את הקונצ'רטו לפסנתר מס' 2 של ליסט והקונצ'רטו לפסנתר של בריטן בהמשך הסדרה עם תזמורת הנוער הלאומית. מאז הוא ניגן בפרומס מספר רב של פעמים, ובשנת 2015 הופיע בלילה האחרון של הפסטיבל. ג'ודית וייר הלחינה את יצירתה לפסנתר סולו, Day Break Shadows Fly, עבור גרובנור, שהופיע איתה בבכורה עולמית בספטמבר 2014. בשנת 2016 הוא היה לזוכה הראשון בפרס הפסנתר הקלאסי ע"ש רוני ולורנס אקמן, יחד עם הפילהרמונית של ניו יורק.
בעונת 20/21 הוכרז כאמן-בית של רדיו צרפת וגם עם התזמורת הסימפונית של בורנמות'.
פרסים
בגיל 10, בשנת 2003, הוא היה לזוכה הצעיר ביותר אי פעם בארבע תחרויות מקומיות ולאומיות בבריטניה: המוזיקאי הצעיר של סאות'אנד, המוזיקאי הצעיר של השנה באסקס, גביע עמנואל וגביע ה-EPTA. בגיל 11 זכה גרובנור בחלק הקלידים בפרס המוזיקאי הצעיר של ה-BBC לשנת 2004.
סעדיה בן אור
הרב סעדיה בן אור (דוראני, א' באדר ה'תרע"ד, 27 בפברואר 1914 - ה' באדר א' ה'תשנ"ז, 12 בפברואר 1997) היה רב ומקובל תימני-ישראלי.
בנג'מין גרובנור
פרסים
בשנת 2012 הוענקו לפסנתרן "הכה מבריק ומבטיח בו-זמנית" שני פרסי גרמופון : 'פרס ליצירה אינסטרומנטלית' ו'פרס האמן/ית הצעיר/ה' על תקליטור הבכורה שלו בהוצאת דקה, והיה לזוכה הצעיר ביותר אי פעם בשני פרסי גרמופון. הוא זכה גם ב'פרס בחירת המבקרים' של Classic Brit על התקליטור שלו הכולל יצירות של שופן, ליסט וראוול בהוצאת דקה.
סעדיה בן אור
בתימן
נולד בשנת ה'תרע"ד במחוז חוגריה שבדרום תימן ביישוב חרף אל הייגה, בן בכור לעובדיה בן שלום דורני וחממה צבר לבית סינואני. בגיל שלוש ידע קרוא וכתוב. בגיל 13 הוסמך לרבנות על ידי מורו המובהק מארי חיים סינואני.
בסמוך למקום הולדתו הייתה עיר המקובלים מועצירה ובה הרב יעיש מוסא קורין (בעל "מחמדי שמיים" והסבא של רעייתו לימים, רחל), הרב יעיש חדאד, הרב שלמה טביב ועוד. הרב סעדיה בן אור למד והושפע מדמויות אלו כמו גם ממורו הרב חיים סינואני.
בנג'מין גרובנור
הקלטות
ביולי 2005 הופיע גרובנור בסרט התיעודי "Being a Concert Pianist" של ה-BBC במסגרת הסדרה "Imagine".
סעדיה בן אור
בתימן
אביו רכש עבורו ספרי קודש בכל פעם שסוחר הספרים היה מגיע לכפר פעמיים בשנה. כבר בצעירותו הנהיג את קהילת חרף אל הייגה ולימד ילדים. מעבר למעמדו בקרב היהודים, גם ערביי הסביבה היו עולים לבקש ממנו ברכה ועזרה.
בנג'מין גרובנור
הקלטות
גרובנור הקליט תקליטורים בהשתתפות מלחינים שונים. לאחר תקופה קצרה במסגרת הסכם פיתוח עם EMI, הוא חתם על חוזה עם חברת התקליטים דקה באפריל 2011, והיה לאמן הצעיר ביותר אי פעם והפסנתרן הבריטי הראשון מזה 60 שנה שחתם עם חברת התקליטים. הוא הוציא חמישה אלבומים דרך חברת התקליטים. הראשון שלו, Chopin Liszt Ravel, זכה בפרס גרמופון לשנת 2012 עבור האלבום האינסטרומנטלי הטוב ביותר. באותה שנה, הוציא את Rhapsody in Blue, הכוללת מוזיקה של סן-סנס, ראוול וגרשווין עם התזמורת הפילהרמונית המלכותית של ליברפול בניצוחו של ג'יימס ג'אד. בשנת 2014 הוציא את Dances, אלבום סולו הכולל מוזיקה בצורות מחול של מלחינים ביניהם באך, שופן, סקריאבין וגרנדוס. האלבום זכה בתואר "תקליטור החודש" הן על ידי מגזין המוזיקה של BBC והן על ידי הגרמופון. אלבומו משנת 2016, Homages, זכה בפרס 'דיאפסון ד'אור' והיה 'היצירה האינסטרומנטלית הנבחרת' של מגזין BBC Music. בשנת 2020 הוציא הקלטה של קונצ'רטי הפסנתר של שופן עם אלים צ'אן והתזמורת הסקוטית המלכותית. הקלטה זו זכתה הן בפרס גרמופון בקטגוריית הקונצ'רטו והן בפרס "דיאפסון ד'אור של השנה".
סעדיה בן אור
בישראל
בשנת ה'תש"י עלה לישראל והתיישב ברעננה. כרבו מארי חיים סינוואני סירב לקבל משרה רבנית רשמית. למחייתו עסק בגננות.
בנג'מין גרובנור
הקלטות
בספטמבר 2012 הופיע גרובנור בסדרה "Human to Hero" של ה-CNN.
סעדיה בן אור
בישראל
במשך 30 שנה, לאחר פטירת קודמו הרב עובדיה בן חיים יוסף, שימש כרבה של קהילת "נצח ישראל-אור לבנים" ברעננה בה גם הרבה לעבור לפני התיבה, וב-15 השנים האחרונות לחייו גם הנהיג את בית המדרש "לאה ורחל" מיסודו של אחיו ר' חיים שלום.
בנג'מין גרובנור
הקלטות
בינואר 2021 הוכרז כי גרובנור חתם מחדש עם דקה, וכי התקליטור הראשון בחוזה החדש, המוקדש למוזיקה של ליסט, נקבע לצאת לאור בפברואר 2021.
סעדיה בן אור
בישראל
למד בחברותא עם הרב יצחק הוברמן שהעיד כי הרב בן אור זכה לגילוי אליהו. סייע גם למחקריהם של פרופסור שלמה מורג, פרופסור יצחק צפתי וד"ר אפרים יעקב בחקר יהדות תימן והשפה העברית. הרבה בתעניות דיבור, בפרט ב-40 הימים שבין ראש חודש אלול עד מוצאי יום הכיפורים. כמו כן, העניק ברכות ועצות למי שבאו לפתחו. העיר רעננה העניקה לו את התואר "יקיר העיר" בשנת 1994.