cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בית הקברות היהודי בוורינג
משפחת פון ארנשטיין
הברונית פאני פון ארנשטיין (1758–1818), בתו של אחד מראשי קהילת ברלין, דניאל איציג. היא נישאה למשפחה עשירה של יהודים בווינה. בעלה של פאני פון ארנשטיין, נתן אדם פרייהר פון ארנשטיין (1748–1838), קבור אף הוא בבית הקברות היהודי. היה בנקאי, סיטונאי ודיפלומט שהצליח להשיג את השעיית מגבלות המגורים על יהודים.
שרידיה של פאני פון ארנשטיין נחפרו על ידי הנאצים והועברו למוזיאון של וינה ל"מטרות מדעיות", גורל שפקד גם כמה קברים אחרים. עד היום, המוזיאון מסרב לתת את מיקומם של השרידים על מנת להחזירם לבית הקברות.
משפחת אפשטיין-טייקסירה דה מאטו
בקבר משפחת אפשטיין שוכנים קרובי משפחתו של איש העסקים גוסטב ריטר פון אפשטיין (1827–1879). היה בנקאי חשוב, והיה קשור בין היתר לבניית מסילת הרכבת הצפונית. ב-1870 הוא בנה את ארמון אפשטיין ברינגשטראסה, אך איבד אותו בנפילת הבורסה של 1873. הוא עצמו לא נקבר בקבר משפחתי זה, אלא בחלק היהודי של בית הקברות המרכזי שנבנה בשנים 1877–1879.
זיגפריד פיליפ ורטהייבר
קברו של ה"נסבל" זיגפריד פיליפ ורטהיימבר (1777–1836) הוא בעל עמודים בסגנון מצרי. יהודים "נסבלים" היו אותם יהודים שהורשו להתגורר בווינה באמצעות אישורים מיוחדים שהתאפשרו על ידי. אילו היה יהודי מקבל אישור שהייה מיוחד כזה, רבים אחרים במשק ביתם, אם הוכרזו בני משפחה, יכלו לקבל אישור לגור בווינה. משקי בית של יהודים נסבלים כללו אפוא עד 200 איש.
משפחת קניגסוורטר
הקבר של משפחת קניגסוורטר מכיל את שרידי משפחתו של יונאס פרייהר פון קוניגסוארטר (1807–1871). כיהודי נסבל, קניגסוורטר נשא את התואר הרשמי של "סוחר סיטונאי קיסרי-מלכותי". קניגסוורטר היה בנקאי ונשיא הקהילה היהודית של וינה. אשתו ג'וזפין (1811–1861) עמדה בראש אגודת הנשים היהודיות.
מצב שימור
מכיוון שכמעט כל קרוביהם של הקבורים בבית הקברות נהרגו בשואה או נאלצו להגר, לא נותר מי שיכול לטפל בקברים. גם הקהילה לא הייתה מסוגלת לתרום משמעותית בשל הכספים המוגבלים שלה. מאחר שכמעט ולא הועמדו משאבים לרשותו על ידי העיר וינה והממשלה האוסטרית, בית הקברות נמצא במצב של הרס קיצוני. בשל אוכלוסיית העצים המבוגרת וקברי המשפחה הניצבים בחלקם פתוחים, ביקור בבית הקברות אפשרי כיום רק לאחר חתימה על פטור מאחריות אצל הקהילה היהודית. נשיא הקהילה, אריאל מיוזיקנט, ושולץ, הממונה על השחזור, חישבו את העלויות של מתן גישה בטוחה לבית הקברות ב-400 - 800,000 אירו. מלבד כריתת העצים הוותיקים, כמעט ולא ננקטו צעדי שימור בשנים האחרונות. חלקים מבית הקברות הפכו לבלתי נגישים בגלל גידול חזק של שיחים ועצים קטנים. בנוסף, צמיחת השורשים מהעצים גרמה נזק למצבות שחלקן נפלו ממקומן. מצבות ממשיכות להינזק מנפילת עצים או נפילת ענפים רקובים. נזקים קשים נוספים מגורמים סביבתיים כמו גשם חומצי, כפור וצמחייה משפיעים לרעה על הקברים. גרפיטי של פעילי ימין קיצוני פגעו גם במצבות, מה שהיה הרסני במיוחד למשטחי אבן חול. בשל כך, קירות המתחם של בית הקברות אובטחו על ידי הקהילה עם תיל וזכוכית שבורה משובצת.
דפנה סחיפרס
דפנה סחיפרס (בהולנדית: Dafne Schippers; נולדה ב-15 ביוני 1992) היא אתלטית הולנדית. היא סגנית אלופה אולימפית (ריו דה ז'ניירו 2016), פעמיים ברציפות אלופת העולם (בייג'ינג 2015 ולונדון 2017) בריצת 200 מטר ומדורגת שלישית בכל הזמנים בריצה זו, אלופת אירופה (ציריך 2014) בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר, סגנית אלופת העולם בריצת 100 מטר ובעלת מדליית ארד באליפות עולם (מוסקבה 2013) בקרב שבע.
ביוגרפיה
סחיפרס נולדה באוטרכט.
2009
באליפות אירופה באתלטיקה לנוער שנערכה בנובי סאד שבסרביה בשנת 2009 סיימה סחיפרס במקום רביעי בקרב שבע בתוצאה של 5507 נקודות.
2010
באליפות העולם באתלטיקה לנוער שנערכה במונקטון קנדה בשנת 2010 זכתה סחיפרס בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, בקרב שבע בתוצאה של 5967 נקודות ומדליית ארד בריצת שליחות 4x100 מטר.
אלופת אירופה לנוער
באליפות אירופה באתלטיקה לנוער שנערכה בטאלין אסטוניה בסוף יולי 2011 זכתה סחיפרס במדליית זהב בקרב שבע בתוצאה של 6153 נקודות. חודש לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בטגו קוריאה הדרומית היא סיימה פעמיים במקום תשיעי בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.92 שניות ובריצת שליחות 4x100 מטר בשיא הולנד חדש של 43.44 שניות.
2012
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה באיסטנבול שבטורקיה במרץ 2012 סיימה סחיפרס במקום עשירי בריצת 60 מטר בתוצאה של 7.25 שניות. באליפות אירופה שנערכה בהלסינקי פינלנד בסוף יוני אותה שנה היא זכתה במדליית כסף בריצת שליחות 4x100 מטר בשיא הולנד חדש של 42.80 שניות. באולימפיאדת לונדון (2012) היא סיימה במקום שישי בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 42.70 שניות ובמקום 11 בקרב שבע בתוצאה של 6324 נקודות. בשלב המוקדמות היא קבעה עם חברותיה בריצת שליחות 4x100 מטר שיא הולנד חדש של 42.45 שניות.
2013
באליפות אירופה באתלטיקה עד גיל 23 שנערכה בטמפרה פינלנד בשנת 2013 זכתה סחיפרס בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.13 שניות ומדליית ארד בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.59 מטר.
מדליית ארד באליפות העולם
באליפות העולם שנערכה במוסקבה שברוסיה באוגוסט אותה שנה זכתה סחיפרס במדליית ארד בקרב שבע בשיא הולנד חדש של 6477 נקודות, אחרי האנה מלינצ'נקו מאוקראינה (6586 נקודות) ובריאן תיסן-איטון מקנדה (6530 נקודות).
כוכבת אליפות אירופה
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בשנת 2014 זכתה סחיפרס בשתי מדליות זהב, האחת בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.12 שניות, לפני מרים סומרה מצרפת (11.16 שניות) והאשלי נלסון מבריטניה (11.22 שניות), והשנייה בריצת 200 מטר בשיא הולנד חדש ובתוצאת השנה בעולם של 22.03 שניות, לפני ג'ודי ויליאמס מבריטניה (22.46 שניות) ומרים סומרה (22.58 שניות).
אלופת עולם
באליפות אירופה באולם שנערכה במרץ 2015 בפראג זכתה במדליית הזהב בריצת 60 מטר ובאליפות העולם באתלטיקה שנערכה בבייג'ינג, סין באוגוסט אותה שנה זכתה סחיפרס בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, בריצת 200 מטר בשיא אליפות ואירופה חדש של 21.63 שניות, המדרג אותה במקום השלישי בכל הזמנים, לפני אליין תומפסון בשיא אישי חדש של 21.66 שניות, המדרג אותה במקום חמישי בכל הזמנים וורוניקה קמפבל-בראון (21.97 שניות), שתיהן מג'מייקה ומדליית כסף, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.81 שניות, אחרי שלי אן פרייזר מג'מייקה (10.76 שניות) ולפני טורי בואי מארצות הברית (10.86 שניות).
2016
באליפות העולם באולם שנערכה בפורטלנד, אורגון ארצות הברית במרץ 2016 זכתה סחיפרס במדליית כסף בריצת 60 מטר בתוצאה של 7.04 שניות, אחרי ברברה פייר מארצות הברית (7.02 שניות) ואליין תומפסון (7.06 שניות).
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיימה סחיפרס במקום חמישי בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.90 שניות.
2017
באליפות העולם שנערכה בלונדון באוגוסט 2017 זכתה סחיפרס בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.05 שניות, לפני מארי-ז'וזה טה לו מחוף השנה שקבעה שיא לאומי חדש של 22.08 שניות ושוני מילר-אואיבו מבהאמה (22.15 שניות) ובכך הגנה על תוארה. מדליית ארד, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.96 שניות, אחרי טורי בואי (10.85 שניות) ומארי-ז'וזה טה לו (10.86 שניות). נוסף לכך, היא סיימה במקום שמיני בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 43.07 שניות.
גדי טאוב
גדי טאוב (נולד ב-19 באפריל 1965, ניסן ה'תשכ"ה בירושלים) הוא היסטוריון, סופר, תסריטאי, עיתונאי ופובליציסט ישראלי; ד"ר להיסטוריה של ארצות הברית, מרצה בכיר באוניברסיטה העברית בירושלים, במגמה לתקשורת ומדיניות ציבורית. מהמבקרים הבולטים של הפוסטמודרניזם בישראל.
ביוגרפיה
גדי טאוב נולד בירושלים, בנו של העיתונאי והפרשן הכלכלי יצחק טאוב. למד בבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה בירושלים. בצעירותו, הגיש בימי שבת בבוקר ברשת א' של קול ישראל את תוכנית התסכיתים "מי ישן".
לאחר שירותו הצבאי, הגיש בערוץ הראשון את רצועת תוכניות הילדים "זאפ לראשון", וכן מספר תוכניות בגלי צה"ל ובהן, "ציפורי לילה". ב-1990 שר בפסטיגל את השיר "הצגה" שכתב דני רובס.
טאוב בעל תואר ראשון ושני בהיסטוריה מאוניברסיטת תל אביב, ותואר דוקטור מאוניברסיטת ראטגרס בניו ג'רזי. עבודת הדוקטורט שלו עוסקת בהיסטוריה של ארצות הברית ובפרגמטיזם האמריקאי.
בשנת 1992 יצא לאור ספרו הראשון למבוגרים "מה היה קורה אם היינו שוכחים את דוב" בהוצאת הקיבוץ המאוחד. ערך את כתב העת לספרות ולחברה "מקרוב" יחד עם נסים קלדרון, כתב במשך השנים טורי דעה ב"מעריב" וב"ידיעות אחרונות", וכתב בעמוד הדעות של עיתון "הארץ" עד ינואר 2023, אז החליט "הארץ" להפסיק לפרסם את מאמריו. הוא היה משתתף קבוע בתוכנית "מועצת החכמים" בערוץ 10, ומשמש כחבר בוועד המנהל של מרכז מציל"ה למחשבה ציונית, יהודית, ליברלית והומניסטית. טאוב מעיד על עצמו שהוא אתאיסט בעל זהות יהודית. הוא מלמד בבית הספר למדיניות ציבורית ובחוג לתקשורת באוניברסיטה העברית. באוגוסט 2011 התמנה למרצה בכיר.
על ספרו "המכשפה מרחוב מלצ'ט 3" זכה בפרס זאב לספרות ילדים ונוער לשנת תשס"א (2000-2001). הספר עובד לסרט טלוויזיה בבימויה של דינה צבי-ריקליס.
הרומן רב המכר מפרי עטו "אלנבי" עובד על ידו, יחד עם ארז קו-אל, לסדרת טלוויזיה בערוץ 10 הנושאת את אותו שם. בנוסף, הוא תסריטאי שותף והבמאי של הסדרה "הרמון", אשר שודרה ברשת 13, ומבוססת על סיפוריהן האמיתיים של כתות בישראל, וביניהן הכת של גואל רצון.
החל ממאי 2020 הוא מראיין אנשי רוח בערוץ יוטיוב שלו – "גדי טאוב: שומר סף".
טאוב הוא עמית-אורח במכון המחקר ההונגרי המקושר לוויקטור אורבן ולמפלגת הפידס.
החל ממרץ 2023 מגיש ברדיו גלי ישראל תוכנית רדיו יומית בשם "שומר סף".
ביקורתו על הפוסט-מודרניזם
עיקר ביקורתו של טאוב על הפוסטמודרניזם הישראלי מתמקדת בממד ה"מפרק" שבו. ההגות הפוסטמודרנית טוענת, לרוב, שמסגרות לאומיות, אידאולוגיות, ערכים וכלל התפיסות התרבותיות שיש לבני-האדם הן תבניות שנוצרות באופן חברתי והיסטורי, ויש בהן ממד מדכא (הן קודמות לסובייקט ו"מבנות" אותו). עיקר ההגות הפוסט-מודרנית עוסקת בפירוק של מבני השיח ושל "הנרטיבים הגדולים", שכן לטענתה אין תרבות "גבוהה" או "נמוכה", ואין תרבות "טובה יותר" או "טובה פחות". בישראל בא הדבר לידי ביטוי בעיקר בביקורת של הוגים האמונים על קו מחשבה זה, כלפי כור ההיתוך הישראלי, שהדיר לטענתם את המהגרים היהודים הלא-אשכנזים, וכן את הפלסטינים ואת ערביי ישראל. לטענת חלק מהמבקרים הפוסט-מודרניים והפוסט-ציונים יש לאפשר מציאות רב-תרבותית, שכן, בין השאר, לא ייתכן מכנה משותף שאינו משקף מבנה כוח, והעדפה תרבותית של קבוצה אחת על אחרת. לטענת טאוב, מה שנתפס בטיעונים הללו כביקורת חברתית-שמאלנית אינה אלא תפיסה ימנית אינדיבידואליסטית. לטענתו, יש בביקורת על הערכים המשותפים משום קריאה לפירוק החברה, הפוגעת בחלשים יותר, שכן התוצאות הפרקטיות של מהלכים כאלו הן פירוקה של מדינת הרווחה, הפרטתה הכלכלית והחברתית של החברה, והעדר האפשרות לסולידריות וחיים משותפים. מה שנראה לטענתו כשמאל רדיקלי (פוסט-מודרניסטי) אינו בעצם אלא ימין רדיקלי.
ביקורתו על התקינות הפוליטית
טאוב מותח ביקורת חריפה על התקינות הפוליטית, וטוען שמדובר בתופעה הרסנית ופגיעה בחופש המחשבה והדיבור. הוא ביקר בחריפות את התקינות הפוליטית בהקשר לטרור האסלאמי וטען שהריאקציה לתקינות זו תהייה עליית הימין הקיצוני. הוא ביקר את התבטאות התקינות הפוליטית והפוסט-מודרניזם באקדמיה בארצות הברית, בייחוד בחוגים להיסטוריה ולימודי מגדר, שם הפרופסורים מצהירים שמטרתם היא לקדם נרטיבים מוטי-אג'נדה (למען המדוכאים ואוכלוסיות מוחלשות) ולא לחתור לגילוי האמת ולהציג תמונה נכונה של המציאות. הוא סיכם שהתקינות הפוליטית היא לדעתו "איסור לומר את האמת".
בשנת 2009, לאחר שנחשף שמפקד חיל הים אלי מרום נוהג לבלות במועדוני חשפנות, פרסם טאוב בידיעות אחרונות מאמר דעה שבו הביע תמיכה במועדונים אלו. המאמר עורר דיון ציבורי בנושא.
הסכסוך הישראלי-פלסטיני
טאוב ראה עצמו בעבר חלק ממחנה השמאל הציוני. בשנת 2010 פרסם מאמר ב"ניו יורק טיימס" בו כתב כי המתנחלים מסכנים את קיומה של ישראל ואת הציונות, וכי סיפוח יהודה ושומרון למדינת ישראל יהפכו אותה למדינת אפרטהייד.
לאחר מבצע עמוד ענן גיבש בהדרגה עמדות ימניות. בראיון בשנת 2020 אמר כי הוא יצביע לליכוד בבחירות לכנסת העשרים ושלוש. טאוב מגדיר את עצמו איש מרכז. הוא תומך בפתרון שתי מדינות לשני עמים, אך סבור שפתרון זה בלתי ניתן ליישום בעתיד הקרוב, עקב הכאוס ששורר במזרח התיכון וברשות הפלסטינית בפרט. לטענתו, סיום השלטון הישראלי ביהודה ושומרון באופן חד-צדדי על ידי ישראל רק ירע את מצבם של הפלסטינים, שייפלו קורבן לשלטון כנופיות אלים שיפגע בזכויות אדם.
ביקורת על האקטיביזם השיפוטי וה-"Deep State"
טאוב מותח ביקורת חריפה על האקטיביזם השיפוטי. לדבריו, הדבר מתבטא במשפטיזציה של הפוליטיקה ובפוליטיזציה של המשפט ופוגע בדמוקרטיה ובמשילות וגם באמון הציבור במערכת המשפט. בפוסט בפייסבוק הוא כתב:.
טאוב מקדם את גרסתו לתיאוריית הקונספירציה "Deep state", לפיה לשופטים ופקידים בישראל חסרים איזונים ובלמים חיוניים, הם לעיתים מונעים מנבחרי הציבור לממש את מדיניותם, ועוד.
חיים אישיים
טאוב נישא לקטי קמחי בשנת 1998, ובשנת 1999 הם התגרשו. לאחר מכן היה מספר פעמים בקשר זוגי, בין השאר עם סמדר קילצ'ינסקי ועם העיתונאית נטשה מוזגוביה. החל מ-2017 חי בזוגיות עם ולדה טאוב, אזרחית אוקראינה. ביוני 2019 נישאו השניים בנישואים אזרחיים מחוץ לגבולות ישראל. מתגורר בתל אביב.
קישורים חיצוניים
מספריו:
ממאמריו: על כתביו:
מטבחי אמריקה הלטינית
מטבחי אמריקה הלטינית הוא מונח המתייחס למאכלים האופייניים למדינות רבות באמריקה הלטינית. עם זאת, בשל שטחה העצום של אמריקה הלטינית, קיים שוני בין מדינה למדינה ובין המטבחים האזוריים.
בין המרכיבים האופייניים למטבחי אמריקה הלטינית: תירס (למשל: טורטיות, טמלה, פופוסה, אומיטה), סוגי רוטב סלסה ומיני רטבים אחרים (גואקמולה, פיקו דה גאיו, מולה, צ'ימיצ'ורי, פברה). התבלינים האלה מעניקים למטבחי אמריקה הלטינית את טעמם הייחודי; אך קיימים הבדלים חשובים בין המדינות ובתוכן.
קיים גם גיוון במשקאות. בין המשקאות הנפוצים והאופייניים לאמריקה הלטינית, ניתן למצוא את המאטה, הפיסקו, האורצ'טה, הצ'יצ'ה, האטולה, קקאו ואגוואס פרסקאס (מילולית: מים קרים, אך למעשה משקה קל מתוק).
יחסי אוסטרליה–עיראק
יחסי אוסטרליה–עיראק הם יחסי החוץ בין אוסטרליה לבין עיראק.
רקע כללי
אוסטרליה ועיראק ניהלו יחסים משתנים מאז שנת 1938, ובשנת 1968 כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים בין המדינות. בשנת 1991 שלחה אוסטרליה כוח צבאי, אשר לחם נגד עיראק במלחמת המפרץ, ושוב בשנת 2003 שלחה אוסטרליה כוח צבאי, אשר השתתף במלחמת עיראק. היחסים בין המדינות השתפרו לאחר נפילתו של סדאם חוסיין בשנת 2003.
אוסטרליה מספקת לעיראק סיוע חוץ; בנוסף, קיימים גם קשרי סחר צנועים ששתי המדינות שואפות להגדיל בשנים הבאות. קהילה עיראקית ניכרת מתגוררת באוסטרליה.
בשנת 2009 הפך נורי אל-מאלכי לראש הממשלה העיראקי הראשון שביקר באוסטרליה. הוא וראש ממשלת אוסטרליה קווין ראד חתמו על הצהרה להגדלת שיתוף הפעולה ולחיזוק קשרי הסחר והשקעות.
נציגויות דיפלומטיות
אוסטרליה מחזיקה בעיראק שגרירות בבגדאד בלבד. מאידך, עיראק מחזיקה באוסטרליה שגרירות בקנברה וקונסוליה כללית בסידני.
ליסינג
הֶחְכֵּר או לִיסִינְג (מאנגלית: Leasing; בעברית נהג גם המונח שֶׂכֶר מֶכֶר) היא שיטת מימון לרכישת ציוד. השיטה מוכרת בציבור בזכות השימוש בה למתן רכב צמוד לעובדים, אך משמשת גם לרכישת ציוד אחר. בהקשר זה קיימים גם תחומים של החכר תפעולי, מימוני והחכר לפרטיים.
דרכי פעולה
בדומה לשיטות מימון אחרות, שיטת ההחכר באה לאפשר לעסק לרכוש ציוד הדרוש לפעולתו, עם השפעה מינימלית על תזרים המזומנים. חברת ההחכר רוכשת את הציוד הדרוש, והעסק החוכר משלם לה תמורת הציוד, בתשלומים חודשיים על פי רוב, הנובעים מההכנסה השוטפת שמייצר ציוד זה. בנוסף לשיקולי המימון, בהתקשרות עם חברת החכר ישנם גם שיקולי מס, משום שהיא ממירה הוצאה הונית בהוצאה פירותית.
הסכם ההחכר נעשה לתקופה של מספר שנים קבוע מראש. בחלוף תקופה זו יכול הלקוח להחליט אם ברצונו לרכוש את הציוד, במחיר שנקבע בראשית תקופת ההחכר, או להחזיר את הציוד לחברת ההחכר ולסיים את ההתקשרות.
ליסינג לרכב
ההחכר נחלק לשני סוגים עיקריים החכר מימוני והחכר תפעולי.
החכר מימוני
חכירה מימונית או החכר פרטי (או ליסינג פרטי) היא שיטת מימון קנייה לרכב שלא באמצעות הלוואה מהבנק אלא דרך חברת החכר אבל עם התחייבות קנייה, היות שחברת ההחכר כבר קנתה את הרכב ומחכה להשלמת הסכום. עם זאת יש חברות שלא דורשות רכישה. ההחכר מיועד לאנשים שרוצים לקנות רכב לשימושם היומיומי אבל אין להם האמצעים המתאימים לכך.
בשיטה זו, מתבצעת קניית הרכב בשני שלבים: בשלב הראשון הלקוח משלם סכום ראשוני לקנייה ובשלב השני הוא משלם את יתרת החוב בתשלומים חודשיים לאורך תקופה הנקבעת מראש כחלק מהחוזה מול חברת ההחכר. מאידך, הלקוח יכול להתחיל מלשלם תשלומים חודשיים ולבחור בסוף כיצד לשלם את היתרה.
בתום התקופה הראשונית ולאחר שבוצעו כל התשלומים החודשיים שנקבעו מראש, יכול הלקוח לבחור האם הוא מעביר את הרכב על שמו, או מבקש מחברת ההחכר להמיר את העסקה לרכב אחר (לרוב רכב חדש).
מכיוון שהרכב נמצא אצל הלקוח, באחריותו ביצוע כל פעולות התחזוקה והתפעול השוטפות כגון טסט, ביטוח, תיקונים ועוד.
החכר פרטי מתאים לאדם המעוניין להרגיש בעלות על רכב בהוצאה חודשית נמוכה יחסית, ויודע להתמודד עם תחזוקה וטיפול ברכב. מחירי ההחכר הפרטי משתנים בהתאם להיצע ולביקוש אך גם בהתאם לפרמטרים כגון גיל הנהג, וותק הנהג על הכביש ומספר המשתמשים הייעודי.
החכר תפעולי
החכר תפעולי הוא בדר"כ עסקה של החכר דרך מקום העבודה. כאשר העובד מקבל רכב החכר כחלק מתנאי ההעסקה במקום העבודה, הוא יידרש לבחור רכב מסוים, בדרך כלל מתוך מבחר של מכוניות מקטגוריה אחת או שתיים. לאחר ההזמנה יקבל העובד את המכונית מיד וללא תשלומי מקדמה. בסוף תקופת החכירה - 36 חודשים על פי רוב - מוחזרת המכונית לחברת ההחכר והעובד זכאי לחזור על התהליך מחדש או לא לחדשו כלל.
במהלך תקופת החכירה, בעלות המכונית - כפי שהיא מוגדרת ברישיון הרכב - היא של חברת ההחכר, והמכונית למעשה מושכרת לכל דבר. עסקת ההחכר התפעולי כוללת גם חבילת תחזוקה הכוללת טיפולים שוטפים, טיפול בתקלות שונות שצצות בתקופת החכירה, תשלומי ביטוחים, אגרות וטיפול בטסט השנתי ולעיתים מגלמת בתוכה אף את עלויות הדלק.
מדובר בפתרון נוח עבור נהגים שמחפשים לפטור את עצמם מהטרחה שבהחזקת רכב. זאת ועוד, ההחזר החודשי פירושו שאין הוצאות לא צפויות, וכי ניתן לדעת את העלות המדויקת עבור הרכב. עלות התשלום החודשי מגלמת בתוכה את כל אותן ההוצאות שהנהג פטור מהן, ועל כן ייתכן שתהיה גבוהה יחסית. כמו כן, בתום תקופת ההחכר חוזר הרכב לבעלות חברת ההחכר, ועל כן מדובר בפתרון זמני בלבד ולא בקניית רכב.
החכר תפעולי מקובל בעיקר בקרב חברות המחזיקות בציי רכב גדולים עבור עובדיהן.
ליסינג לרכב בישראל
בארץ, מחזיקות חמש חברות ההחכר הגדולות בלמעלה מ-200 אלף מכוניות, כאשר שלמה Sixt, אלדן תחבורה ואלבר (זכיינית Europcar בישראל) הן שלוש החברות הגדולות והשולטות בתחום חברות החכר והשכרת רכב:
נשים בשחור
נשים בשחור היא תנועת שמאל בינלאומית שמקורה בישראל, הפועלת להגדרתה כנגד אלימות באמצעים בלתי אלימים. על פי נתוני הארגון, רשומים בו כ-10,000 חברים וחברות, אשר טוענים כי בעיות האלימות נגד נשים והמלחמות קשורות זו לזו. התנועה מורכבת בעיקר מנשים, ומשתפת פעולה גם עם גברים המזדהים עם עקרונותיה.
לתנועה אין מצע רשמי פרט להתנגדות לשליטה הישראלית בשטחים, כאשר כל קבוצה רשאית לבחור לעצמה אידאולוגיה נוספת בתחומים שונים; כך לדוגמה נחלקות ההתארגנויות השונות בשאלה האם לאפשר הצטרפות גברים לקבוצה.
היסטוריה
הקבוצה הראשונה הוקמה בירושלים בשנת 1988 בעקבות פריצת האינתיפאדה הראשונה, וכמחאה על צעדים צבאיים שנעשו על ידי מדינת ישראל ביהודה ושומרון.
מקימות הארגון הכריזו על הקמת משמרת מחאה קבועה בימי שישי בכיכר צרפת שבירושלים, בה ילבשו בגדים שחורים לזכר האנשים שנהרגו במהלך המאבקים בין ישראל לפלסטינים משני צדי המתרס; הפגנה זו כוללת בעיקר שלטים שעליהם הכיתוב "די לכיבוש". בשנים הראשונות, צורת מחאה זו התפשטה לערים נוספות, ולקראת סוף האינתיפאדה הראשונה היו כשלושים משמרות מחאה במקומות שונים בארץ. עם חתימת הסכם אוסלו תפוצת הארגון בארץ החלה במגמת ירידה. בהפגנה לציון 20 שנה להקמת הארגון השתתפו מאות ספורות של משתתפים.
הארגון זכה לתמיכה גם בקרב נשים יהודיות בחוץ לארץ, שהחלו בתמיכה בפעילות בישראל, ובהמשך החלו לפעול גם בעניינים מקומיים. מלחמת עיראק הובילה לעלייה בהצטרפות נשים לקבוצות הארגון שבארצות הברית, כשפעילותן מתמקדת בהתנגדות למלחמה זו.
בעקבות מבצע עופרת יצוקה ארגן "נשים בשחור" הפגנות כנגד המבצע. פעילות הארגון כתבו מאמרים כנגד המבצע.
תנועת נשים-בשחור בישראל זכתה בפרס אאכן לשלום (1991), בפרס השלום של העיר סאן-ג'ובאהי ד'אסו באיטליה (1994) ובפרס Peacemaker מטעם אגודת השלום היהודית (2001). בשנת 2001 הוענק לתנועת-נשים בשחור העולמית פרס המיליניום לשלום על ידי קרן הפיתוח לנשים של ארגון האומות המאוחדות (UNIFEM).
מיינות'
מיינות' (באנגלית: Maynooth; באירית: Maigh Nuad) היא יישוב אוניברסיטאי בצפון מחוז קילדייר באירלנד. בעיר שוכן סניף של האוניברסיטה הלאומית של אירלנד (NUIM). בסמוך לה שוכנת אוניברסיטה אפיפיורית והסמינריון הקתולי הראשי של אירלנד, סנט פטריק קולג'.
מיינות' בנוסף משמשת מקום מושבו של כנס הבישופים הקתולי האירי וכן ממוקם בו המטה של ארגון הצדקה הגדול באירלנד, טרוקרה. כמו כל כפר אירי טיפוסי מיינות כוללת: רחוב ראשי (Main Street) אשר מהווה את המרכז השוקק של העיר וכולל חנויות, מסעדות ופאבים, נהר אשר חוצה את העיר ולידו הייתה ממוקמת טחנת קמח (שכיום לא פעילה יותר), כנסייה וטירה.
מיקום וגישה
מיינות' ממוקמת על הדרך בין ליקסליפ לקילקוק. בנוסף קיימים כבישים המחברים בין היישוב לבין סלבריג' , דנבוי וכלאן. מיינות' יושבת על קו הרכבת המחבר בין דבלין לסלייגו.
היסטוריה
מיינות' הייתה למשך תקופה ארוכה מקום מושבם העיקרי של משפחת גרלדין (Geraldine), אשר הייתה דומיננטית בהיסטוריה האירית. בשנות ה-20 של המאה הקודמת שימש היישוב מקום מושבו הלא רשמי של דניאל בקלי הידוע בשמו האירי Domhnall Ua Buachalla שהיה הנציג של הממלכה הבריטית באירלנד החופשית.
טירת מיינות'
הטירה נבנתה במאה ה-12 המאוחרת, והייתה מקום מושבה של משפחת הגרלדים (FitzGerald) בין השנים 1176 ל 1534. בשנה זו אחד מבני המשפחה תומאס סילקן (Silken Thomas) החל למרוד בבריטים.
במרץ 1535 כוח אנגלי של הנרי השמיני בראשותו של ויליאם סקפינגטון (William Skeffington) הפציץ את הטירה בשימוש של כדורי תותח מודרניים. לאחר 10 ימי מצור נפלה הטירה ומגיני הטירה הוצאו להורג לאחר מכן.
בפברואר 2000 החל תהליך של שחזור של הטירה וכיום הוא פתוח בחודשי הקיץ לתיירים. הטירה ממוקמת ליד הכניסה הדרומית של האוניברסיטה במיינות.
אוניברסיטת מיינות'
במיינות' ממוקם סניף של האוניברסיטה הלאומית של אירלנד. תחילה אוניברסיטה זו הייתה חלק מבית הספר לכמרים סנט פטריק עד שבשנת 1997 היא התפצלה לאוניברסיטה נפרדת. סנט פטריק שהיא אוניברסיטה אפיפיורית הוקמה בשנת 1795 מה שהופך אותה לאוניברסיטה השנייה הוותיקה ביותר באירלנד. האוניברסיטה כוללת שני קמפוסים המחוברים ביניהם: הקמפוס הדרומי הוותיק יותר עם מבנים מהמאה ה-19 המחובר לסנט פטריק, וקמפוס צפוני מודרני יותר. בשנת 2012 האוניברסיטה דורגה ברשימת ה-400 הטובות בעולם של המגזין טיימס. הסרט "לחנך את ריטה" כולל סצנה אשר צולמה בשטח הקמפוס. בסנט פטריק לומדים נכון לשנת 2012 80 פרחי כמורה.
קרטון האוס (Carton House)
זוהי אחוזה שהייתה בעבר מקום מושבם של הרוזן מקילדייר ושל הדוכס מלנסטר. גודל האחוזה הוא 4.5 קילומטר מרובע. בית האחוזה בנוי בסגנון ג'ורג'יאני. כיום נמצאים באחוזה שני מגרשי גולף גדולים ובית מלון.
תחבורה
מיינות' ממוקמת לאורך הרויאל קאנאל (Royal Canal) שזהו נהר שמתחיל מנהר הליפי בדבלין ומגיע עד לנהר השאנון בקלונדרה. בעבר שימש נהר זה להעברת סחורות ומיינות' הייתה נקודת עצירה חשובה, אך עם הקמת מסילת הרכבת באמצע המאה ה-19 הפסיק המסחר דרך הנהר וכיום הוא משמש לשייט לשם פנאי ולדייג. כיום תחנת הרכבת במיינות היא העמוסה בקו בין מחוז קילדייר לדבלין כי היא משמשת סטודנטים רבים.
ספורט
בכפר מתקני ספורט רבים ביניהם: מתקני גולף, מגרשי כדורגל, מועדון רוגבי, מרכז של התאחדות הספורט הגאלית (GAA) וחווה להרבעת סוסי מרוצים.
היחידה למבצעי מידע של רוסיה
היחידה למבצעי מידע (ברוסית: Войска информационных операций) היא יחידה צבאית רוסית, חלק מהמטה הכללי הרוסי שהוקמה בשנת 2014 כגוף צבאי ללוחמת סייבר. זהו הגוף העיקרי בצבא רוסיה האחראי על התקשורת הצבאית ועל פעילויות לוחמת סייבר הגנתיות והתקפיות.
היסטוריה
הדיונים להקמת גוף צבאי ללוחמת סייבר ברוסיה עלו לראשונה בשנת 2013, אך בפועל היחידה הוקמה בתחילת שנת 2014.
היחידה הוקמה בצו נשיאותי מפברואר 2014 לצורך אבטחת מערכות המחשוב הצבאיות של רוסיה ושיתוף פעולה עם המודיעין הצבאי במאבק, בטרור קיברנטי. היחידה פועלת בכפוף לפיקוד הסייבר של המטה הכללי (Кибернетическое командование) שהוקם על ידי שר ההגנה של רוסיה סרגיי שויגו ב-17 בינואר 2014
בית הכנסת הגדול של בזאנסון
בית הכנסת הגדול של בזאנסון (בצרפתית: Synagogue de Besançon, ביידיש: שול פון בעזאנסאן, בערבית: كنيس بيزانسون ) נמצא במזח שטרסבורג ברובע בטאנט. בנייתו נמשכה בין השנים 1867 – 1870. זהו בית הכנסת הראשון שנבנה מהיסוד על ידי הקהילה היהודית בבזאנסון.
היסטוריה
עם חזרת היהודים לעיר לאחר המהפכה הצרפתית, ראשי הקהילה הגישו לעירייה בשנת 1792 בקשה לקבלת היתר לבניית בית כנסת בבזאנסון. הרשויות העניקו להם היתר להתכנס במנזר פרנציסקני עתיק (לימים בית הספר התיכון על שם לואי פסטר). לא ידוע כמה זמן השתמשה הקהילה במקום זה אך ידוע שעד שנת 1830, בני הקהילה הקימו בתי כנסת בדירות שהושכרו לצורך כך מאנשים פרטיים. בשנת 1830 הקהילה הקימה בית כנסת בקומה שנרכשה על ידה בבניין ברחוב מדלן מס' 19 ועוצבה על ידי האדריכל המקומי פייר מרנוט.
בשנת 1861 הקהילה מנתה בין 600 ל-700 איש והתעורר שוב הצורך בהרחבת בית הכנסת, לכן הוגשה בקשה לעירייה לרכישת מגרש במרכז העיר. הקהילה התחייבה לשלם את כל ההוצאות הקשורות לבניית בית הכנסת החדש. תושבי השכונה החדשה סנט-אמור, בו נמצא המגרש שהוצע לקהילה, התנגדו לבניית בית הכנסת בטענה שזאת שכונת מגורים, לכן העירייה הציע מגרש חליפי באזור מזח נפוליאון, ברובע בטאנט בו התגוררו יהודים רבים. הרכישה אושרה בצו מלכותי בשנת 1867. תוכנית הבניין, שעוצב על ידי פייר מרנוט בסגנון נאו-מורי, הוגשה לוועדת האדריכלות המחוזית. התוכנית נדחתה בטענה שהיא לא כלכלית ולא אסתטית וכוללת עיצוב שנראה יקר מדי לאותה תקופה. האדריכל הגיש תוכנית חדשה שעלות ביצועה 94,349.55 פרנקים, לא כולל קישוטים של החזית שנדרשו על ידי העירייה. העלות הסופית הייתה 145,106 פרנקים. הקהילה הצליחה לגייס באמצעות חבריה 70,000 פרנקים (בתוכם 20,000 פרנקים תרומה של משפחת וייל-פיקארד) וקיבלה הלוואה של 70,000 פרנקים. השתתפות הרשויות, כפי שמתבטאת בצו מ-24 באפריל 1869, הייתה 10,000 פרנקים. אבן הפינה הונחה בשנת 1867 והבנייה הושלמה סופית בשנת 1870.
חנוכת בית הכנסת התקיימה ב-18 בנובמבר 1869, למרות שהבנייה הסתיימה סופית רק בינואר 1870. ספר התורה ולוחות הברית הועברו מבית הכנסת הישן לחדש על ידי הרב הראשי לצרפת, לזר איזידור, הרב הראשי של ליאון, ויינברג, והרב של בזאנסון, ז'אק אושר. ז'אק אושר נשא נאום שהודפס תחת השם "עתיד ישראל".
במהלך מלחמת העולם השנייה קצין מקומי של הוורמכט הכריז על בית הכנסת כרכוש גרמני והשתמש בו בתור מחסן מבלי לגרום לו כל נזק. ספר התורה ורהיטים שונים ניצלו הודות לארכיבישוף של בזאנסון וכמרים נוספים אשר החביאו אותם עד לסיום המלחמה.
כיום (שנת 2023) בית הכנסת אינו נמצא בשימוש יום יומי. הוא פתוח לביקורים של קבוצות מספר פעמים בשבוע.
אדריכלות
בית הכנסת הגדול של בזאנסון נחשב לאחת היצירות המוצלחות ביותר שנוצרו בסגנון האוריינטלי בצרפת. הוא נבנה בסגנון הנאו-מורי בהשפעת ארמון אלהמברה בגרנדה והקתדרלה-מסגד בקורדובה, פאר היצירה של האומנות האיסלמית. הדמיון בין בית הכנסת למסגד גדול מאוד ורבים טעו לחשוב שזהו בית תפילה מוסלמי.
הבניין בנוי מאבן אדומה וגרניט שהובאו ממכרות אזור איל-דה-פרנס.
משני צדי החזית מתנשאים שני מגדלים דמויי צריח בהם משולבים פסי צבע כחול ואפור. החזית מעוטרת בתבליטי סטוקו בצורות גיאומטריות. באמצע הגג השטוח ניצבת כיפה קטנה בצורת בצל מצופה אבץ. שולי הגג מעוטרים בשיניות ומעל הכניסה מוצבים לוחות הברית. על הקיר, מיד מעל הדלת מוצב שעון בו הספרות הוחלפו באותיות עבריות היוצרות את המילים "ירושלים" ו"ישראל". דלת הכניסה מעוצבת בתוך קשת פרסה.
בתוך בית הכנסת יש תאורה טבעית שמקורה בחמש כיפות זכוכית המוצבות לאורך הציר המרכזי של אולם התפילה וב־24 ויטראז'ים בעלי צורות שונות עם מוטיבים של מגן דוד המאירים את הקירות בשני המפלסים, בכניסה ובמדרגות הגישה לעזרת הנשים.
במבואת בית הכנסת מוצבים חמישה לוחות זיכרון:
- שני לוחות זיכרון מנציחים את שמות יהודי בזאנסון, חברי הקונסיסטוריה, שלא שבו ממחנות ההשמדה. על הלוחות נכתב: "הקונסיסטוריה היהודית של בזאנסון, לזכר אלה שהוגלו ולא חזרו ממחנות ההשמדה הנאציים 1940 – 1945". ברשימה נכללים 126 שמות של יהודים שלא שרדו את המחנות ו-16 פטריוטים יהודים שהוצאו להורג.
- לוח אחד מנציח את שמותיהם של עשרים החיילים היהודים שנפלו במהלך מלחמת העולם הראשונה.
- לוח אחד מנציח את שמות התורמים.
- ולוח אחד מוקדש להנרי ווייל ובו כתוב: "1926 - 2001 – החיים סוגרים את עיניי המתים, המתים פותחים את עיניי החיים"
באולם התפילה יש 216 מקומות ישיבה.
דברה תבור
דברה תבור (בגעז: ደብረ ታቦር - "הר תבור", על-שמו של ההר המקראי) היא עיר במחוז דרום גונדר במדינת אמהרה שבאתיופיה. העיר שוכנת בגובה של 2,706 מטרים מעל פני הים, במרחק של 53 ק"מ מזרחית לאגם טאנה. היא נמצאת על כביש הרוחב המרכזי שבצפון אתיופיה, וכ-12 ק"מ מצפון לה שוכן שדה תעופה קטן. בשנת 2005 הוערכה אוכלוסייתה בכ-39,000 תושבים. העיר משמשת כיום כמרכז מסחרי וחקלאי לסביבתה, ולמרות שרידי ארמונות וכנסיות ששרדו בתחומה ובסביבתה, היא שוכנת מחוץ לנתיבי התיירות המרכזיים של צפון אתיופיה.
היסטוריה
העיר נוסדה בידי ראס עלי הראשון לקראת סוף המאה ה-18, או על ידי ראס גוגסה בתחילת המאה ה-19. כך או כך היא שמשה כמעוז שלטוני והוקמו בה כנסיות וארמונות. ב-1853 העיר נהרסה על ידי צבא לסתה, ושוב ב-1842 על ידי דאג'אזמץ' היילה מריאם. ב-1853 העלה תוודרוס השני (בטרם היה לקיסר) את העיר באש; אך שנתיים לאחר מכן, ב-1855, הוא קבע בה את בירתו, ונישל בכך את גונדר ממעמד זה. ב-1867 נחלש מעמדו של תיאודורס השני, הוא נאלץ לעזוב את העיר ויחד עמו עברה הבירה לאמבה מריאם. אולם דברה תבור שבה ושמשה כבירת הקיסרות בימיו של יוהנס הרביעי. כשהקיסר שהה בעיר, יכולה הייתה אוכלוסייתה להגיע לכ-30,000 תושבים. בזמנים אחרים, היא הצטמצמה כדי 5,000 איש בלבד.
האיטלקים כבשו את העיר ב-28 באפריל 1936, במהלך המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה, ופיתחו אותה. בין היתר הם סללו את הכביש הארצי החוצה אותה ממזרח למערב. התקפות של אנשי גרילה אתיופים אשר נמשכו משך חודשים, הביאו בסופו של דבר לכניעת האיטלקים ב-6 ביולי 1941, ולהשתלטות הצבא הבריטי על העיר.
בספטמבר 1975 השתלטה על העיר קבוצה של בעלי אדמות אשר התנגדו לחונטה הצבאית האתיופית, אולם כוחות הממשלה רכשו מחדש את השליטה בדברה תבור תוך כחודש. בדצמבר 1989 כבשה החזית העממית לשחרור תיגראי את העיר, ולפי דיווחים סותרים של כוחותיה ושל כוחות הממשלה היא עברה מיד ליד מספר פעמים אגב קרבות עקובים מדם. מצב הלוחמה הסתיים עם סיום מלחמת האזרחים האתיופית ב-1991.
TV on the Radio
TV on the Radio היא להקת רוק אמריקנית שהוקמה בשנת 2001 בברוקלין, ניו יורק, הלהקה משלבת מספר סגנונות בו זמנית מפוסט פאנק לאלקטרו ועד למוזיקת נשמה. חברי הלהקה הם טונדה אדבימפה (שירה), דייוויד סיטק (גיטרה/קלידים), קיפ מלון (בס, גיטרה, קולות) וג'ליל בונטון (תופים/ גיטרות וקולות). ג'רארד סמית' (בס וקלידים) היה חבר בלהקה מ-2005 עד פטירתו ב-2011.
היסטוריה
הלהקה הוקמה ב-2001 בברוקלין על ידי טונדה אדבימפה ודייוויד סיטק, וב-2002 הוציאו לאור אלבום הדמו הראשון שלהם OK Calculator (שדומה בשמו לאלבום OK Computer של רדיוהד). האלבום כלל 18 שירים. השיר השני באלבום, "Say You Do", כולל סאמפל של Wild is the Wind בביצוע נינה סימון, וסאמפל של שירו של קול פורטר "Night and Day"  בגרסה מ-1959 שהוקלטה על ידי ריימונד סקוט, מחלוצי המוזיקה האלקטרונית.
לאחר שהאלבום יצא לאור, הצטרף ללהקה קיפ מלון. ב-2003 הוציאה הלהקה לאור EP בשם Young Liars. בתחילת 2004 יצא לאור אלבומם הראשון באורך מלא "Desperate Youth, Blood Thirsty Babes" שזיכה את הלהקה בפרס "Shortlist music prizes" לשנת 2004.
האלבום השני של הלהקה "Return to Cookie Mountain" יצא לאור ב-2006 וזכה לשבחים מפיצ'פורק ומהמגזין Spin שבחר בו לאלבום השנה של שנת 2006. האלבום כולל בין היתר הופעות אורח של דייוויד בואי, בלונד רדהד, ניק זינר מלהקת Yeah Yeah Yeahs, ועוד.
אלבומם השלישי "Dear Science" יצא בספטמבר 2008. האלבום זכה לביקורות מצוינות, ונבחר לאלבום הטוב ביותר של 2008 על ידי מגזין הרולינג סטונז, הגארדיאן, מגזין ספין, MTV ובסקר הקוראים של פיצ'פורק.
במרץ 2010, סולן הלהקה הוציא חולצה של הלהקה במטרה לגייס כספים לנפגעי רעידת האדמה בהאיטי.
אלבומם החמישי "Nine Types of Light" יצא בפברואר 2011, הלהקה פרסמה סרט באורך מלא כשברקע מושמעים שירי הלהקה. השיר "Will do" יצא בתור סינגל לתחנות הרדיו והיה חלק מפסקול המשחק "פיפ"א 12". במרץ 2011 פורסם כי נגן הבס של הלהקה ג'רארד סמית' חולה בסרטן הריאות. הוא נפטר ב-20 באפריל 2011.
ב-2014 יצא לאור האלבום Seeds - האלבום השישי של הלהקה.
השפעות הלהקה
הלהקה מושפעת ממגוון אקלקטי של סגנונות מוזיקה. בין האמנים שהלהקה הושפעה מהם נמנים אדמה רוח ואש, ננסי סינטרה, סרז' גינזבורג, בריאן אינו, והפיקסיז.
סן ז'רמן (רוזן)
הרוזן סן ז'רמן (1712 או 1691–27 בפברואר 1784) היה חצרן, הרפתקן, ממציא, אלכימאי, פסנתרן, כנר ומלחין חובב. סן ז'רמן בלט בחברה הגבוהה האירופית של אמצע המאה השמונה עשרה, היה מקושר למיסטיקה, תורת נסתר, אגודות חשאיות, ותאוריות קונספירציה שונות.
משנת 1740 ככל הנראה החל להתפרסם הרוזן סן ז'רמן בחצרות אצולת אירופה. בין היתר סופר כי באחד מגילגוליו בעבר היה כריסטיאן רוזנקרויץ, טענה אשר הייתה קשורה לתחום תורת הנסתר בו היה ידוע.
הרוזן סן ז'רמן תואר כי תרם רבות לתחום השירה באנגליה, ובשנת 1745 הוזכר כי נעצר בלונדון בחשד לריגול, ובשנת 1749 הועסק על ידי לואי החמישה עשר למספר פעילויות דיפלומטיות.
יחסי אוסטרליה–ירדן
יחסי אוסטרליה–ירדן הם יחסי החוץ בין הקהילייה של אוסטרליה לבין הממלכה הירדנית ההאשמית.
סן ז'רמן (רוזן)
הרוזן נפטר בביתו בתאריך 27 בפברואר 1784, אתר קבורתו הרשמי נמצא בכנסיית ניקולאי שבעיר אקרנפורד שבגרמניה.
יחסי אוסטרליה–ירדן
רקע כללי
בסתיו 1918, לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה, השתתפו כוחות אוסטרלים בכיבוש ירדן מידי האימפריה העות'מאנית, ובמהלך מלחמת העולם השנייה לחמו שתי המדינות לצד האימפריה הבריטית. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1975. קיימים קשרי סחר משמעותיים בין המדינות, המסתכמים ביותר מ-150 מיליון דולר.
נציגויות דיפלומטיות
אוסטרליה מחזיקה בירדן שגרירות בעמאן בלבד. מאידך, ירדן מחזיקה באוסטרליה שגרירות בקנברה בלבד.
החברה לאסדות וספנות חופית
חברת אסדות וספנות חופית ארצישראלית בע"מ נוסדה בשלהי 1919, והייתה חברת הספנות הראשונה שהקימו אנשי היישוב העברי בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי. יוזמי הקמת החברה היו ד"ר מאיר גורביץ וחבריו לוועדת המים ביפו. החברה, שהקמתה אושרה על ידי השלטונות הבריטיים, שמה לה למטרה לייסד קו ספנות מסחרי בין א"י לנמלי מזרח הים התיכון, להפעיל אסדות (lighters) לפריקה ולטעינה של אוניות בחופי יפו וחיפה, ולקיים שירות ספינות חופיות לאורך חופי הארץ. בתחילת דרכה הפעילה החברה את הספינה "החלוץ", הנחשבת על כן לספינה העברית הראשונה. בפברואר 1921 טבעה "החלוץ" בסערה עזה בחוף יפו והחברה התפרקה.
היסטוריה
בקיץ שנת 1920, בעקבות הגעתו מרוסיה של קצין הים היהודי הראשון בארץ ישראל קפיטן פרנקפורטר, החלה ועדת המים לחפש דרך לייסד צי עברי מסחרי. בהוראת הקפא"י הגישה הוועדה בקשה לרישום "החברה לאסדות וספנות חופית" ואמנם התקבל הרישיון, שנמסר לידי יו"ר ועדת המים הד"ר מאיר גורביץ, אישית מידיו של הגנרל בולם. הודפסו מניות לחברה, וגורביץ הורשה מטעמו של הקולונל אליעזר מרגולין לנאום בפני אנשי הגדודים העבריים במחנה סרפנד (צריפין). אלה קנו מיד מאות מניות במזומן.
החברה, שנוהלה בידי אברהם ריבוצקי, קנתה בתל אביב אסדת משא נגררת מסוחר בשם ליפשיץ. אסדה זו הוסבה לאוניית משא על ידי הוספת מנוע דיזל שהובא מדמשק, וניתן לה השם "החלוץ". האונייה נגררה במשך שעות בחבל ארוך על ידי פועלים ערבים מחולות חוף חיפה אל הים, והפליגה אל טקס השקתה בנמל יפו, בנוכחות נכבדי היישוב ובראשם מאיר דיזנגוף.
קברניט "החלוץ" היה מצרי, ובצוותה היו 3 מלחים עבריים - מכונאי ראשון קפלן, צבי יוספיה, וירמיהו הלפרן, בנו של השומר מיכאל הלפרן. החלוץ עסקה בהובלת מטענים בין חופי הארץ. התקופה הייתה תקופת לחימה של הצרפתים בכנופיות הצבא הערבי בצפון הארץ, ומתח רב שרר בינם לבין האנגלים. עקב חסימת הדרכים היבשתיות נשלחה החלוץ לייבא מטען מביירות לתל אביב ואנשיה ביצעו את המשימה בהתלהבות. בדרכה חזרה, חיבל רב החובל המצרי במדחף על ידי הנחת שרשרת ברזל עליו, ונעלם. אירוע זה הביא את היישוב למסקנה ברורה, שאין תקומה ללא פתח ימי. אחרי שהוחזרה לבעליה הראשונים, נטרפה "החלוץ" על סלע מול נמל יפו.
בת' ליטלפורד
אליזבת אנה הלסיון "בת'" ליטלפורד (באנגלית: Elizabeth Anna Halcyon "Beth" Littleford; נולדה ב-17 ביולי 1968) היא שחקנית וקומיקאית אמריקאית.
חיים אישיים
ליטלפורד נולדה בנאשוויל, טנסי, בת לג'קי, פרופסורית, ולפיליפ ליטלפורד, קרדיולוג וממציא. היא גדלה בווינטר פארק, פלורידה. היא חיה בלוס אנג'לס, קליפורניה עם בעלה, המפיק והבמאי רוב פוקס. לליטלפורד ולפוקס יש בן אחד, ג'קסון אוליבר פוקס, שנולד ב- 30 ביולי 2005. בני הזוג אימצו את הלסיון היילי ג'ונה, שנולדה ב- 23 במרץ 2012.
קריירה
היא ידועה בזכות היותה אחת מהכתבים המקוריים בסדרה הפופולרית קומדי סנטרל וחדשות הצג היומי משנת 1996 עד לשנת 2000; היא גם ידועה כאמה של טריפ, בת' קמפבל מסדרת הקומדיה "אני והלהקה" בערוץ דיסני, וכאמה של אייברי, אלן ג'נינגס מסדרת הילדים "דוג בלוג", גם הוא בערוץ דיסני.
ליטלפורד שיחקה בדמותה של לאורה בסדרת הטלוויזיה "חוקי המשחק" (3 פרקים), כדמותה של דנה בסדרת הטלוויזיה "עקרות בית נואשות" (2 פרקים) וכסוזן ברגר בסדרת הטלוויזיה "החיים הקשים של אר ג'יי ברגר". כמו כן הופיעה בסרט הטלוויזיה "בן 10: מרוץ נגד הזמן", המבוסס על הסדרה המונפשת בן 10, ובסרט "טיפש, מטורף, מאוהב" משנת 2011, בכיכובם של ג'וליאן מור וסטיב קארל.
פלאפרנאטר
פלאפרנאטר (באנגלית: Fluffernutter) הוא כריך הפופולרי במדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית ובחלקים אחרים של ניו אינגלנד. כריך זה מכיל חמאת בוטנים וממרח קרם מרשמלו.
הכריך מוכן לרוב מלחם לבן פרוס, אך יש גרסאות הכוללות לחם מקמח מלא וכן לעיתים הכריך כולל פרוסות בננה או דבש.
הכריך הפופולרי עלה לכותרות במסגרת דיון שנערך בבית המחוקקים של מסצ'וסטס בו הציע סנטור מדינת מסצ'וסטס גארט באריוס להגביל הגשתו של הכריך בבתי הספר במדינה. באותו דיון הוצעה הצעה נגדית להכריז על הכריך ככריך הלאומי של המדינה.
וילהלם הרביעי, רוזן הסן-קאסל
וילהלם הרביעי, רוזן הסן-קאסל, המכונה הלבן (בגרמנית: Wilhelm IV. von Hessen-Kassel; 24 ביוני 1532 קאסל - 25 באוגוסט 1592 קאסל) היה הרוזן הראשון של הסן-קאסל בין 1567 ל-1592.
חייו
וילהלם הרביעי נולד ב-24 ביוני 1532 בקאסל. אביו היה פיליפ הראשון, רוזן הסן (1504–1567) ואמו הייתה כריסטינה מסקסוניה (1505–1549). לאחר מותו של אביו חולקה רוזנות הסן בינו לבין אחיו, ווילהלם נטל את האזור סביב הבירה קאסל, ומונה לרוזן הסן-קאסל.
וילהלם נטל חלק בהגנה על הרפורמציה הפרוטסטנטית, ופעל ללא הרף במאמצים לאחד את החלקים השונים של הפרוטסטנטים נגד הקתולים. עם זאת, וילהלם השתדל מלהימנע משימוש בכוח צבאי בסכסוך.
וילהלם היה שליט מאוד מוכשר, וחוקק חוקים רבים ומינה פקידים מוכשרים לניהול הרוזנות. בנוסף, וילהלם העביר חוק שרק הבן הבכור יירש את הנחלה, ובכך תשמור הרוזנות על כוחה, ולא תפוצל בין היורשים. וילהלם מאוד טיפח את האמנויות והמדעים, ואף נטל חלק בעצמו בתצפיות אסטרונומיות. בין השאר, הוא חישב כי מסלול כוכב השביט הגדול של 1577 היה מעבר לירח.
ב-25 באוגוסט 1592 מת וילהלם בקאסל, ובמקומו עלה לשלטון בנו מוריץ.
משפחתו
וילהלם התחתן עם סבינה מוירטמברג, בתו של כריסטוף, דוכס וירטמברג, ונולדו להם 11 ילדים:
המיפוי הטריגונומטרי הגדול
המיפוי הטריגונומטרי הגדול הוא פרויקט טריאנגולציה מקיף של הודו שנערך על ידי הבריטים וההודים במשך רוב המאה ה-19. בתחילה הוביל אותו ויליאם למבטון ולאחר מכן ג'ורג' איוורסט ואנדרו וו (Andrew Waugh). במסגרת המיפוי מופו ותוחמו גבולות השליטה הבריטית בהודו, ונמדדו הפסגות ברכס ההרים הגבוה בעולם, רכס ההימלאיה. בין השאר נתגלה במיפוי כי "פסגה XV", הלא היא פסגת האוורסט, היא הפסגה הגבוהה בעולם. גם פסגת K2, הפסגה השנייה בגובהה בעולם, מופתה במיפוי זה.
מדידת גובה האוורסט
המיפוי הגיע אל מרגלות ההימלאיה רק עם פרישתו של אוורסט וחזרתו לבריטניה. יורשו בתפקיד אנדרו וו שנכנס לתפקיד ב-1843 החל למדוד מתוך צפון הודו את גובהם של ההרים ברכס ההימלאיה. את החישובים ביצע בקולקטה (נקראה אז כלכותה) המתמטיקאי ההודי רד'נאת סיקדאר, שהיה "המחשב האנושי" של הפרויקט באותה עת. כבר ב-1847 הם גילו שרבות מהפסגות בהימלאיה גבוהות יותר מפסגות הרי האנדים, שעד אז היו הגבוהות ביותר שנמדדו, אולם וו לא פרסם את הממצאים, והחליט לבדוק קודם האם יש פסגות יותר גבוהות, שטרם נצפו ונמדדו, במקבץ הפסגות הרחוק יותר על גבול נפאל וטיבט. הפסגות נמדדו, ממרחק של מאות קילומטרים, באותה שנה, ושוב ב-1849, ואחרי תהליכים של זיהוי הפסגות מהמקומות השונים שבהן נמדדו, והחישובים הטריגונומטריים של סיקדאר, הם הגיעו ב-1852 למסקנה שהפסגה שלה הם קראו פסגה XV, היא הגבוהה ביותר, והיא כנראה הנקודה הגבוהה ביותר על פני כדור הארץ.
וו עדיין התמהמה בפרסום הממצאים, ורק ב-1856 הוא דיווח על תוצאות המדידה, והודיע ש"פסגה XV" שבהימלאיה הנפאלית גובהה הוא 29,002 רגל (8,840 מטר), ושזהו כנראה ההר הגבוה ביותר בעולם.
רומח הדרקון - דמויות
גדילן קוץ-רגל
קנדר שהגיע למרגוע לאחר תאוות נדודים והתמקם בביתו של חלמיש כור-אש. גדילן הפך לחבר טוב של החבורה ועזר במהלך מלחמת הרומח. נודע כי הוא גם עזר בזמן מלחמת הנשמות, וטייל בזמן לאורך התקופות. דמותו מתחילה להתפתח עם מותו של חברו הטוב חלמיש כור-אש, ובמיוחד אחרי מאורעות ספרי אגדות רומח הדרקון, לאחר שעוזר לקרמון מאז'ר להציל את אחיו רייסטלין מעלייתו לגדולה. יכול לשנות את העבר.
חלמיש כור-אש
חלמיש הוא גמד גבעות נרגז ורוטן שהגלה עצמו מכפרו עקב סכסוך משפחתי. הוא נשאר במרגוע ועסק בסחר, בטרם פגש בגדילן קוץ-רגל. הוא המבוגר מבין גיבורי הרומח, ובסופו של דבר מת מהתקף לב במהלך מסע בדרך הררית. פלאדין, בדמותו של פיזבן, לקח אותו למצודתו של ריאורקס, שם הוא מחכה למותם של חבריו הצעירים.
טיקה ויילן מאז'ר
בתו המאומצת של אוטיק סנדאת', בעל פונדק המפלט האחרון אשר במרגוע, לפני מלחמת הרומח. אביה הביולוגי, אלראן הנוכל, נטש אותה מעט לאחר יום הולדתה ה-11. למרות היותה ברמנית פשוטה, טיקה היא אמיצה מאוד ובעלת תעוזה - היא ידועה בהכאת דרגונים בעזרת מחבתה ועריכת מסעות עם קרמון מאז'ר לעיתים תכופות. בתחילה קרמון סירב להחזיר לה אהבה מכיוון שלטענתו היה מחויב לעזור לרייסטלין אחיו. התחתנה עמו במהלך מלחמת הרומח. אוטיק פרש מעבודתו והשאיר את הפונדק בניהולם. לטיקה וקרמון חמישה ילדים - תאנין, סער, פאלין, לאורה ודזרה.
לאורנה קנן
בתו של דובר השמשות ומלך האלפים הקלינסטים סולוסתרן קנן ואחותם של גילתנאס ופורתיוס. לאורנתלאסה (שמה המלא) היא נסיכה אלפית אשר התאהבה בצעירותה באחיה החורג תניס חצי-אלף, והרומן ביניהם נקטע באיבו כאשר תניס עזב את קלינסטי. הם נפגשו בשנית כאשר היו במשימה להציל את פליטי פקס תרקס. התחתנה לבסוף עם תניס בסוף מלחמת הרומח. יופייה, קסמיה ואומץ ליבה הפכו אותה למנהיגה נערצת על עמה, האלפים הקלינסטים. לאחר מותו של תניס במלחמת הכאוס היא הופכת לקיסרית אלמנה יחד עם בנה גילתאס במהלך מלחמת הנשמות. הייתה מושא אהבתו הבלתי מושגת של מרשל מדאן, אביר נראקה שהיה מוצב בסילבנוסט, אך נרצח בידי אחד ממשרתיה. לאורנה מתה בקרב נגד הדרקונית האימתנית בריל, אותה הצליחה להביס.
מי-נהר
נכדו של נווד המאמין באלי האמת, בן השבט קה-שו. מי-נהר היה רועה צאן שהתאהב בסהר-פז, בתו של ראש השבט. לאחר השלמת המסע להוכחת קיומם של אלי האמת על מנת להוכיח את ערכו והשבת מטה הקסם הכחול של מישקאל, הוא נידון להוצאה להורג באשמת כפירה. סהר-פז הצילה אותו, ושניהם נמלטו. בכך הפכו לגולים משבטם.
סהר-פז
נסיכה ברברית, בתו של ראש שבט קה-שו. היא הגיעה למרגוע בנושאה מטה בדולח כחול בעל כוחות מסתוריים ומחפשת אחר כוהנים שיסבירו לה את מהות האלים האבודים. היא עורכת את מסעותיה יחד עם מי-נהר, בן שבטה ומושא אהבתה. היא נעשית לנביאתה של האלה מישקאל. לאחר מלחמת הכאוס ואובדן ביתה ובעלה, היא מוצאת בתוך תוכה את הכוח להקים את מגדל האור, שביב של תקווה. לאחר הסערה הגדולה, שמסמלת את תחילתה של מלחמת הנשמות, היא עוברת דרך אנסלון במטרה להתעמת מול מינה, חניכתה לשעבר וכעת כהניתה של טאקיזיס. תפילתה בעת היותה על ערש דווי נשמעת על ידי פלאדין, אשר נעזר בה כדי למצוא את כוכב הלכת קרין.
סער בהיר-להב
בנו של אביר סולאמניה, סער ואימו נאלצו לברוח מטירתם כתוצאה מהתקוממות. על אף שאיבד כל קשר עם אביו, סער ממשיך לציית לחוקי מסדר האבירות מתוך שאיפה להפוך לאביר. הוא נהרג בקרב בידי קיטיארה בהגנתו על צריח הכהן הגדול בפלנתאס.
קרמון מאז'ר
קראו לו כך על שם סבו אחיו התאום של רייסטלין, קרמון הוא אדם מגודל ויפה תואר, אך גם כבד מחשבה שחובב פעילות פיזית עקב עבודותיו בחוות מאז ילדותו. בהיותו ההפך הגמור מאחיו, קרמון מרגיש שהוא חייב לסוכך ולהגן עליו בכל עת. הוא הצטרף לשורות שכירי החרב וערך מסעות עם אחיו, לאחר שעבר אימונים עם סער בהיר-להב תחת הדרכתו של חלמיש כור-אש. לאחר מלחמת הרומח הוא התחתן עם טיקה ויילן ולהם נולדו שלושה בנים - תאנין, סער ופאלין ושתי בנות - לורה ודזרה. קרמון מת מעט לאחר הסערה הגדולה, במה שסימן את תחילת מלחמת הנשמות.
רייסטלין מאז'ר
אחיו התאום של קרמון מאז'ר, רייסטלין הוא רב מג בעל עוצמה, חריף מוח ואנוכי אך בילדותו היה שברירי בגופו ולכן היה תלוי מאוד באחיו קרמון. לאחר התערבותה של אחותו החורגת קיטיארה אות-מאטר, רייסטלין התקבל לשורות האקדמיה לקסם ובגיל 21 עבר את המבחן. בעת המבחן השתלט פיסטנדנטילוס (שנהרג על ידי רייסטלין מאז'ר) על נשמתו ונתן לו עור זהוב המגן מפני כשפים. לאחר המבחן, נתן לו פר סליאן עיני שעון חול כדי ללמדו חמלה, אבל נתן לו כפיצוי את מטה מאגיוס. תאוותו לקסם הגבירה את כוח רצונו, מה שגרם לו להקריב אפילו את בריאותו. בבגרותו, הוא שאף לאלוהות וטייל בזמן לעבר. היה באפשרותו להביס את טאקיזיס, אולם הוא ראה כי מעשיו יובילו לחורבן. כתוצאה מבדידותו הרבה בילדותו, רייסטלין הוא בעל אישיות קרה לכל מלבד ליצורים הנחותים בקרין. אספקט זה שבאישיותו גורם לו להתחבר לגמדת המחילות [בעבר גמדת הרים] בופו. רייסטלין הוא אדון העבר וההווה וכן אדון צריח הכישוף הנעלה בפלנתאס. הוא גרם לגדילן קוץ-רגל לשנות את העבר.
תניס חצי-אלף
תניס חצי-אלף נחשב למנהיג גיבורי הרומח. הוא סייר חצי אלף, בנה של אלפית קלינסטית שנאנסה בידי שכיר חרב בן אנוש. עצם היותו בעל גזע מעורב גרם לאי נוחות בקרב שאר האלפים. לאחר פגישתו עם חלמיש כור-אש באחת ממסעותיו של הגמד לקלינוסט, תניס החליט לגור עם הגמד במרגוע.
לאחר מלחמת הרומח, תניס חווה נישואים קצרי מועד ללאורנה, ולהם נולד בן, גילתאס, שמאוחר יותר הפך לדובר השמשות ולשליט האלפים הקלינסטים.
משפחת מאז'ר
כאן מובאת רשימת שאר בני משפחת מאז'ר. ניתן למצוא לעיל מידע על התאומים, קרמון ורייסטלין.
אולין מאז'ר
בנם של פאלין ואושה. נעשה למכשף מסדר הגלימות הלבנות. התיידד עם הדרקון זריחה.
אושה מאז'ר
אשתו של פאלין מאז'ר. אושה גדלה וחונכה בידי האירדא, גזע האורגים המקורי בטרם סר חֵינם בתחילת מלחמת הכאוס. היא נפגשת עם כמה דמויות בפלנתאס, ואף מגיעה למצולות, נלחמת בכאוס ומגרשת אותו מהממלכה. לפי אגדה שהופצה לאחר מבחן התאומים, אושה היא בתו האבודה של רייסטלין מאשת אירדא. קרמון מכחיש זאת, אף על פי שאם הסיפור היה אמיתי, לקרמון לא היה כל זיכרון מהמאורע. אושה חשדה שהיא בתו של רייסטלין, אך כאשר רייסטלין פגש בה, הוא הכחיש זאת, והצהיר שאושה נולדה לשני הורים מגזע בני אדם, ושהיא אינה בתו. הוא קבע ששום קסם בעולם יכול להעלים את הידע של עשיית סקס.
לורה מאז'ר
בתּם של קרמון וטיקה מאז'ר. לורה לא בחרה בחיי הרפתקנות, כי אם הפכה לאם פונדק הבית האחרון במרגוע כהוריה. היה לה שיער אדמוני, אם כי לבסוף הפך ללבן.
לינשה מאז'ר
בתם של פאלין ואושה מאז'ר. לינשה הצטרפה לשורות אבירי סולאמניה מתוך כבוד לאחי אביה. היא מתמחה במשימות בהן נדרש שימוש בחמקנות, בדרך כלל אסוף מידע עבור מסדר האבירות. הייתה האישה הראשונה שהצטרפה לשורות מסדר הכתר.
סער מאז'ר
בנם השני של קרמון וטיקה מאז'ר. נקרא על שם סער בהיר-להב. כמו אחיו תאנין, סער ביקש להצטרף לשורות מסדר האבירים. הוא ותאנין ערכו מסעות יחד עם אחיהם הצעיר פאלין. סער מת מעט לפני פרוץ מלחמת הכאוס, כאשר האבירים האפלים של טאקיזיס תקפו את קאלאמן. גופתו נחה במרגוע.
תאנין מאז'ר
בנם הבכור של קרמון וטיקה מאז'ר. נקרא על שם תניס חצי-אלף. בימי צעירותו הוא יצא למסעות יחד עם אחיו סער ופאלין, מחפשים אחר הרפתקאות כדי להוכיח את ערכם לאבירי סולאמניה. בסופו של דבר הוא נהיה אביר והיה הראשון ממשפחת מאז'ר שהצטרף לשורות מסדר הכתר. במשימת פטרול, האחים גילו צי ספינות המתקרב אל החוף. במקום להימלט הם המתינו לאויביהם ונלחמו עד שהאחרון שבהם נוצח. אולם, תאנין וסער נהרגו.
בני אנוש
זוהי רשימת דמויות בני האנוש המופיעה לאורך הסדרות. בני אנוש העובדים את הזדון מובאים בחלק הזה.
אליסטן
אליסטן הוא תיאוקרט שהמיר את אמונתו לאלי האמת לאחר שסהר-פז הראתה לו את הדיסקיות של מישקאל. הוא נפל למשכב ונשלח למכרות בפקס תרקס כשהייתה תחת שליטת שר הדרקונים קטב מרירי. הוא ניצל בידי גיבורי הרומח ומוביל את פליטי פקס תרקס מהמכרות אל תורבודין, ולאחר מכן מקים את מקדש פלאדין בפלנתאס. הוא מת לאחר התייעצות בעניינו של רייסטלין מאז'ר עם תניס חצי-אלף ודאלאמר האפל, ופלאדין (בגופו של פיזבן) לוקח את גופתו.
אוטיק סנדאת'
הבעלים של פונדק המעון האחרון במרגוע. אוטיק אימץ את טיקה כשהייתה ילדה לאחר שאביה נעלם בצורה מסתורית. יש לאוטיק קשר חברי לגיבורי הרומח והוא עזר להם כל אימת שהוא שהזדמן לו. ידוע בבירתו הנחשבת אגדית ובתפוחי האדמה שלו שגורמים אפילו לגדילן קוץ-רגל לוותר על הרפתקאות.
בלדינס פילופירו, המלך-הכוהן האחרון של איסטר
המלך-הכוהן של איסטר הוא תואר בו אחזו שליטי איסטר מעל 200 שנה מאז הודח קיסרה של איסטר בידי המלך-הכוהן הראשון והפך אותה, הלכה למעשה, לתיאוקרטיה. בלדינס היה האחרון שאחז בתואר כ-40 שנה עד לחורבן. הוא אסר על עבודת אלי זדון ואלי נייטרליות ואף תקף את רוב מאמיני האלים הטובים, בהאמינו כי כולם מושחתים ומלאי רוע. ברגע השיא (שהיווה גם את השפל וגם את סוף שלטונו), דרש מהאלים כוח לשלוט באנושות עצמה, ובפועל להיות אל בעצמו. דבר זה גרם להתרחשות החורבן כעונש מהאלים על יהירותו ויהירות המין האנושי. מאורע זו נובא לו קודם לכן על ידי חבר לשעבר, חבר מסדר המקבת האלוהית, אותה ייסד בעצמו.
גונתר אות' ויסטן
מנהיגם של אבירי סולאמניה במהלך מלחמת הרומח. היה מיודד עם משפחת בהיר-להב ולכן בדרכו, הגן על סער בהיר-להב במהלך משפטו במועצת האבן-הלבנה, בו האשים אותו האביר דרק בהפרה של המידה.
ג'וסטריוס
ראש מסדר הגלימות האדומות בצריח הכישוף הנעלה בווירת'.
ג'נה
בתו של ג'וסטריוס, שנעשית ראש מועצת המכשפים.
ג'רארד אות מונדר
אביר סולאמניה שהוצב לשמור על קברם של הגיבורים האחרונים בתחילת מלחמת הנשמות. הוא מתואר כאדם לא נאה מבחינה חיצונית אך בעל ביטחון. הוא עזר ללאורנה ולאלפים הקלינסטים. בסופו של דבר הוא פורש ממסדר האבירות לאחר כישלון בהצלת האלפים הקלינסטים, שכעת פליטים, ונהפך לשריף העיירה מרגוע.
דהאמון גרימוולף
דהאמון היה אביר טאקיזיס לפני שראה חיזיון של סהר-פז בקברם של הגיבורים האחרונים. הוא הופך לאביר לגיון הפלד ומנהיג גיבורי הלבב עד שכמעט הורג את סהר-פז כתוצאה מכישוף שהטילה עליו מאליס, דרקונית הענק האדומה. דרקון כסף וצללים עוזר לשבור את הכישוף מעל דהאמון, אך לתועלתו הפרטית. שבירת הכישוף מזיקה לדהאמון, שמתדרדר למעשים נפשעים. מטרתו בחיים היא שאיפותיו האישיות ולהפטר מכוח הכישוף, שנותר בגופו בצורת קשקש הדרקונית ואשר מתפשט. במעשה תחבולה, דהאמון עובד עבור דרקון הצללים על מנת להיפטר מעלטה, דרקונית הענק השחורה. אולם, דאהמון מחליט להרוג את דרקון הצללים בעזרתם של סיבאק הדרגוני חסר הכנפיים, האביר הסולאמני המטורף ראג, פיונה ומכשף האורגים מאלדרד. בניסיונו להשתחרר מעול דרקון הצללים, דהאמון כמעט והופך לבן כלאים. מאוחר יותר, כאשר דרקון נוסף מבקש את עזרתו בהחייאת דרקון הצללים, התהליך משתבש ודהאמון הופך לדרקון צל. שנים לאחר מכן הוא משתוקק לשוב לחייו האנושיים אך נרדף בידי עלטה. הוא מצליח להורגה, אך מת כתוצאה מכך.