cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שרה בלצ'ר
קורות חיים
ביולי 2018, יצא סרטה Mayfair. בכורת הסרט התקיימה בדרבן, ב-21 ביולי. הסרט הוא מעין סרט גנגסטרים, מהז'אנר של "הסנדק", אך על פי מבקרים, הוא חורג ומתעלה על הז'אנר בכך שמביא רבדים נוספים, ביניהם מבט נשי על עולם זה, וההקשרים הייחודיים של דרום אפריקה, מהגרים, והשפעת העוני והתערבות ארגונים והפוליטיקה שלהם.
נכון לסוף שנת 2018, סרטה הבא, Barry, הוא בשלבי קדם הפקה.
בלצ'ר היא חברה מייסדת בארגון Sisters Working in Film and Television (SWIFT), ארגון שנוסד בדרום אפריקה לשם העצמת נשים בתעשיית הקולנוע, קידום שוויון מגדרי, והכרה בהצטלביות שבחוויותיהן של נשים בתחומים שלפני ומאחורי המצלמה, בתעשייה שבכל ההיסטוריה שלה בשליטה גברית, ובמיוחד של קולנועניות של צבע בתעשייה שבעיקרה לבנה.
בלצ'ר רואה בהיותה אישה שמייצרת קולנוע אחריות, וגם כאשר עיקר הסיפור הוא בין אב לבין, כדוגמת סרטה האחרון, היא סבורה שהאופן שבו האלימות שבסרט מוצגת, וכן קשרים קהילתיים ונושאים אחרים. לדבריה, ההשפעה על הסרט הייתה רבה: "מה שמתחיל כקרב יריות סטנדרטי, הופך להיות המסע הרגשי של הגיבור... אני חושבת שזה המבט הנשי".
Mayfair יצא באותו השבוע שבו תעשיית הקולנוע בדרום אפריקה הורעשה בשל סדרת האשמות של הטרדה מינית נגד בכיר התעשייה קאלו מטבנה. במסגרת SWIFT, בלצ'ר, היו"ר הנוכחית של SWIFT, הייתה חלק מקמפיין #ThatsNotOK נגד הטרדה מינית, ואומרת שהיא מרגישה שיש שינוי תודעתי היום בתעשייה לעומת העבר. הארגון הפיק סרטון קצר על הטרדה מינית במקום העבודה שהוקרן לפני כל סרט בפסטיבל דרבן בה הייתה בכורת הסרט שלה.
חיים אישיים
בלצ'ר נשואה ויש לה שלושה ילדים.
יצחק מקאליש
רבי יצחק מקאליש (ה'תק"ל - ו' בשבט ה'ת"ר) נכד רבי מאיר הגדול מפרמישלאן אבי חסידות פרמישלאן. היה האדמו"ר השני בשושלת קאליש.
ביוגרפיה
נולד בגליציה בשנת ה'תק"ל לרבי אהרן אריה לייב מפרמישלאן וליענטלע. נישא לפייגא בת רבי איתמר הכהן מצ'יזיקוב (הסמוכה ללמברג), לאחר שנפטרה אשתו נישא בשנית לבריינא וממנה נולדו לו חמשת ילדיו הקטנים.
לאחר פטירת אביו בב' באדר א' ה'תקע"ג מונה אחיו הצעיר רבי מאיר כממלא מקומו בפרמישלאן, ורבי יצחק שהתגורר בקאלוש שבאוקראינה לא נהג באדמו"רות עד פטירת דודו רבי דוד מקאליש, אז נתמנה לממלא מקומו בתמיכת רבי יעקב מליסא (בעל נתיבות המשפט).
נפטר בו' בשבט ה'ת"ר. בנו השני רבי ישראל מאייר מילא את מקומו בקאלוש.
צאצאיו
מזיווג ראשון:
מזיווג שני:
וולקן דמירל
וולקן דמירל (בטורקית: Volkan Demirel; נולד ב-27 באוקטובר 1981) הוא כדורגלן עבר טורקי ששיחק כשוער. את רוב הקריירה שלו העביר בפנרבחצ'ה ובעברו גם שיחק עבור נבחרת טורקיה. כיום משמש כעוזר מאמן פנרבחצ'ה.
קריירת מועדונים
דמירל התחיל את הקריירה שלו בקרטלספור וכבר בגיל 18 תפס את עמדת השוער הראשון של המועדון ובתוך שנתיים רשם 51 הופעות במדי הקבוצה. בקיץ חתם בפנרבחצ'ה. בפנרבחצ'ה שימש תחילה כשוער שלישי, וב-26 באפריל 2003 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה. בסיום העונה רושטו רצ'בר ששימש כשוער ראשון חתם בברצלונה ובין וולקן לרספ בילר השוער השני נערכה רוטציה ואת העונה וולקן סיים עם 19 הופעות. בסיום העונה זכה עם פנרבחצ'ה באליפות.
בעונת רושטו חזר לפנרבחצ'ה ווולקן הפך להיות השוער השני. בעונת הפך לשוער ראשון, אך במהלך העונה חזר להיות שוער שני. בעונת חזר להיות השוער הראשון של פנרבחצ'ה ואף היה שותף לעלייה שלה לשלב רבע גמר ליגת האלופות, לאחר ניצחון 2-3 בפנדלים נגד סביליה כאשר וולקן הדף שלושה פנדלים.
במהלך עונת וולקן חתם ל-4 שנים בפנרבחצ'ה.
ביולי הודיע על פרישה מכדורגל.
קריירה בינלאומית
בצעירותו, וולקן שיחק בנבחרות הצעירות של טורקיה. ב-28 באפריל 2004 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת טורקיה במשחק ידידות נגד. דמירל זומן לסגל הנבחרת לקראת יורו 2008 בו שימש כשוער ראשון והגיע עם נבחרתו לחצי הגמר לראשונה בתולדות הנבחרת. במהלך המשחק נגד הורחק לאחר שדחף את יאן קולר.
במהלך משחק ידידות נגד התעמת עם אוהד ועזב את הנבחרת.
חיים אישיים
ב-21 בספטמבר 2010 נישא לזיינפ סוואר, מיס בלגיה בשנת 2009 ולהם שתי ילדות.
חורף באוטו
"חורף באוטו" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי עומר אדם. הוא יצא לאור ב-31 באוקטובר 2021, על ידי חברת התקליטים NMC, כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן. נכתב על ידי יונתן קלימי ותמר יהלומי, שעבדו עם אדם גם בהוצאת השיר "הנשיקות שלי".
בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-4.7 מיליון השמעות. הווידאו קליפ הרשמי פורסם ביום צאת השיר בערוץ היוטיוב הרשמי של אדם. הוא מציג אומן המצייר על גבי קנבס תמונה סוריאליסטית בצבעים רבים, דוגמת אדום, כחול, צהוב וירוק. מתחת לסרטון מופיעות מילות השיר. נכון לאפריל 2023 עומד מונה הצפיות של הקליפ על למעלה מ-19.3 מיליון צפיות.
הערות שוליים
קט:שירי 2021 קט:סינגלים מ-2021 קט:שירי עומר אדם קט:שירים בעברית קט:שירים שנכתבו על ידי יונתן קלימי קט:שירים שנכתבו על ידי תמר יהלומי קט:שירים על עונות השנה קט:שירים על מכוניות קט:סינגלים בהוצאת NMC
דו-מתכת
מבנה
הדו-מתכת מורכב משני פסי מתכת או סגסוגות שונות, בדרך כלל פלדה ונחושת או פליז, בעלות מקדם התפשטות שונה, אשר מוצמדים זה לזה לכל אורכם באמצעות מיסמור, ריתוך או הלחמה. בגלל מקדמי ההתפשטות השונים של הפסים, בשילוב העובדה שמתכות דקות הן אלסטיות, שינויי טמפרטורה גורמים לפס המשולב להתעקם לכיוון אחד עם עליית טמפרטורה ולכיוון ההפוך עם ירידת הטמפרטורה. ככל שאורך פס הדו מתכת גדול יותר, גדלה הרגישות לשינויי טמפרטורה.
נוסחת עיקום
העיקום של פס דו מתכת ניתן לחישוב באמצעות הנוסחה:
כאשר E_1 ,h_1, E_2, h_2 הן מודול האלסטיות והעובי של שני החומרים. \epsilon מחושב על ידי הנוסחה
כאשר α1 ו-α2 הם מקדמי ההתפשטות השונים, ו-ΔT הוא שינוי הטמפרטורה היחסי למצב בו לדו-מתכת אין עקמומיות.
שימושים
התקני דו-מתכת משמשים במגוון רחב של יישומים בתחומי המכניקה והחשמל. בין ההתקנים בהם נעשה שימוש בדו-מתכת ניתן למצוא שעונים, וסתי חום, מדחומים ומבטחים.
היסטוריה
פס הדו-מתכת הראשון הידוע נוצר במאה ה-18 על ידי יצרן שעונים בשם ג'ון הריסון, הנחשב לממציא ההתקן. הוא ייצר את ההתקן בשנת 1759 עבור כרונומטר, על מנת לפצות על השפעת שינויי טמפרטורה על הקפיץ המאזן. הפס הורכב ממתכות שהוצמדו באמצעות סימרור, אך בהמשך פיתח הריסון שיטה להצמדת פליז מותך לפלדה.
2021 בספורט
אולימפיאדת טוקיו
המשחקים האולימפיים שהיו אמורים להתקיים בשנת 2020, נערכו מ-23 ביולי ועד-8 באוגוסט 2021
אולימפיאדת הנכים טוקיו
המשחקים הפאראלימפיים שהיו אמורים להתקיים בשנת 2020, נערכו מ-24 באוגוסט ועד 5 בספטמבר 2021
טור דה פראנס
טור דה פראנס 2021, 26 ביוני – 18 ביולי – טאדיי פוגאצ'אר
ג'ירו ד'איטליה
ג'ירו ד'איטליה 2021, 8 במאי – 30 במאי – אגן ברנאל
וואלטה אספניה
וואלטה אספניה 2021, 14 באוגוסט – 5 בספטמבר – פרימוז' רוגליץ'
אליפות העולם באופני כביש
אליפות העולם באופני כביש 2021, נערכה בפלנדריה, שבבלגיה בין ה-19 ל-26 בספטמבר 2021.
בייסבול
בתחרות הבייסבול באולימפיאדת טוקיו שהחלה ב-28 ביולי והסתיימה ב-7 באוגוסט 2021, נבחרת יפן ניצחה. בטורניר השתתפו שש נבחרות: ארצות הברית, קוריאה הדרומית, ישראל,מקסיקו, הרפובליקה הדומיניקנית והמארחת יפן.
אליפות העולם בהחלקה אמנותית על הקרח
אליפות העולם נערכה בסטוקהולם, שוודיה מה-22 במרץ ועד 28 במרץ 2021.
גביע הפדרציה
טורניר הגמר נערך על מגרש קשה בפראג שבצ'כיה ב-1 - 6 בנובמבר 2021.
יורו 2020
יורו 2020 היה הטורניר ה-16 של אליפות אירופה בכדורגל, שהתקיים בין 11 ביוני ל-11 ביולי 2021, והזוכה בו היא נבחרת איטליה בכדורגל.
קופה אמריקה
הטורניר ה-47 של קופה אמריקה נערך בברזיל בין 13 ביוני ל-10 ביולי 2021, והזוכה היא נבחרת ארגנטינה בכדורגל.
הליגה האירופית
ויאריאל זכתה בעונת 2020/2021 בליגה האירופית עם ניצחון 10-11 בדו-קרב פנדלים על מנצ'סטר יונייטד אחרי 1:1 בתום הארכה.
הסופר קאפ האירופי
צ'לסין ניצחה 1–1 (5-6 בבעיטות עונשין) את ויאריאל בסופר קאפ האירופי 2021 שנערך בוינדזור פארק בבלפסט.
גביע ליברטדורס
פלמיירס, זכתה בתואר לאחר ניצחון על פלמנגו.
גביע סודאמריקנה
אתלטיקו פרנאאנסה, זכתה בתואר לאחר ניצחון על רד בול ברגנטינו.
יורוליג
אנאדולו אפס  זכתה ביורוליג לאחר ניצחון בגמר על ברצלונה בתוצאה של 81:86. וסיליה מיציץ' נבחר ל MVP של הפיינל פור.
יורוקאפ
מונקו זכתה ביורקאפ לאחר שניצחה בשני משחקים את סדרת הגמר מול  אוניקס קאזאן. בעקבות הניצחון קיבלה הקבוצה זכות להשתתף בעונת 2019/2020 ביורוליג.
ליגת האלופות בכדורסל
סן פבלו בורגוס  זוכה במפעל, לאחר שניצחה בגמר את פינאר קרשיאקה בתוצאה 59:64.
הליגה האדריאטית
הכוכב האדום בלגרד ( מנצחת 2-3 בסדרת הגמר את בודוצ'נוסט פודוגוריצה וזוכה בליגה האדריאטית.
איטליה
וירטוס בולוניה ניצחה באליפות בפעם ה-15
ארצות הברית
מילווקי באקס זוכה באליפות אחרי ניצחון 2-4 על פיניקס סאנס. יאניס אדטוקומבו נבחר ל-MVP של סדרת הגמר.
אליפות העולם בראלי
סבסטיאן אוז'ייה זכה באליפות העולם בראלי בפעם השנייה ברציפות והשמינית בסך הכל. קבוצתו, טויוטה, זכתה באליפות היצרנים.
פורמולה 1
מקס ורסטאפן זכה באליפות הנהגים. המאבק על התואר מול לואיס המילטון הוכרע בהקפה האחרונה של גרנד פרי אבו דאבי, מרוץ סיום העונה. קבוצת מרצדס זכתה באליפות היצרנים בפעם השמינית ברציפות.
פורמולה 2
אוסקר פיאסטרי זכה באליפות הנהגים, קבוצתו Prema זכתה באליפות היצרנים.
פורמולה 3
דניס האוגר זכה באליפות הנהגים, קבוצת טרידנט זכתה באליפות הקבוצות.
פורמולה אי
ניק דה פריס זכה באליפות הנהגים בסיומה של העונה השביעית של האליפות. קבוצת מרצדס זכתה באליפות היצרנים בעונתה השנייה באליפות. למרות זאת בסיום העונה הודיעה הקבוצה על כוונתה לפרוש מהאליפות בתום העונה הבאה.
ראלי דקר
ראלי דקר התקיים שנה שנייה ברציפות בערב הסעודית. סטפן פטרהנסל ניצח את המרוץ בקטגוריות המכוניות. עבור נהג המרוצים הצרפתי זהו ניצחון 14 בראלי דקר.
אליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר)
נערכה באבו דאבי, איחוד האמירויות הערביות, 16 בדצמבר - 21 בדצמבר 2021.
אליפות אירופה בשחייה
נערכה בבודפשט, הונגריה, 10 במאי - 23 במאי 2021.
יוסוף אחמד
יוסוף אחמד (באנגלית: Yousef Ahmad; בערבית: يوسف أحمد; נולד ב-1955, בדוחה, קטר) הוא אמן קטרי, יועץ אמנות, אספן אמנות, סופר ומחנך בתחום האמנות. הוא היה מעורב בהתפתחות התרבותית של קטר ומייצג בקביעות את ארצו בביאנאלות ובאירועים בינלאומיים. עבודות האמנות שלו הוצגו ברחבי העולם. הוא מוכר בכינוי "הצייר של קטר".
ראשית חיו וחינוך
לקראת סיום לימודיו בבית הספר היסודי, משרד החינוך הקטרי החל להציע מלגות לאמנים קטרים, על מנת שיוכלו לצאת ללימודים בחוץ לארץ, בעיקר באירופה ובמזרח התיכון. הוא השלים תואר ראשון באמנות וחינוך באוניברסיטת חלוואן שבמצרים בשנת 1976. הוא למד באוניברסיטה אצל פרופסור גזביה סירי בחלק מתקופת לימודיו באוניברסיטה. הוא השלים תואר שני באמנות ממילס קולג' שבקליפורניה בשנת 1982.
קריירה כאמן
יצירותיו תוארו כריאליסטיות, משום שהן מתעדות את הסביבה הקטרית המקומית ואת המסורות של תושביה. עם הזמן הוא עסק ביצירת ציורים מופשטים ייחודיים של קליגרפיה ערבית, אותם הוא פתח על ידי הפרשנות האישית שלו לכתב ערבי. משנת 1974, הוא השתמש בטקסטיל ביצירות האמנות שלו. היו אלה בעיקר בדים מיושנים, שלדעתו הם מייצגים את מה שלבשו אבותיו.
יוסוף אחמד ידוע במיוחד בהפקת יצירות בקנה מידה גדול, תוך שימוש במגוון רחב של צבעים וחומרים. נופי טבע שונים, כמו מדבריות, ביצות ובריכות, הם בדרך כלל הנושאים העיקריים של ציוריו. הוא אמר שנושאים כאלה משקפים את אל ג'סרה, השכונה שבה גדל. בשנת 1977 הוא הפך לאמן הקטרי הראשון שהציג תערוכת יחיד המוקדשת לאמנות הוריפיה huryfiyya art, בדוחא.
הוא לימד והרצה בנושא "הערכת אמנות" באוניברסיטת קטר יותר מעשרים שנה. בשנת 1986 הוא גם הוציא ספר, שנקרא Al-Funoon at-Tashkeeliyyah al-Mu'aasirah fee Qatar (אמנות עכשווית בקטר), בו הוא מתעד אמנים, ארגונים ומוסדות חלוצים באותה תקופה.
קריירה בממשלת קטר
לאחר סיום לימודיו מונה לראשונה למנהל אגף התרבות והאמנות במשרד ההסברה של ממשלת קטר.
בזמן שלימד באוניברסיטת קטר, אחמד פגש את השייח חסן בן מוחמד בן עלי אל תאני. הוא עבד אתו באיסוף יצירות אמנות ערבית משמעותיות מקטר ומחוצה לה. פעילות זו הובילה להקמת המוזיאון האוריינטלי בשם מתאף: המוזיאון הערבי לאמנות מודרנית.
מטב עמותה לשרותי טיפול ורווחה
מטב עמותה לשרותי טיפול ורווחה היא עמותה שנוסדה בשנת 1958 על ידי קבוצת עובדים סוציאליים, והפכה עם השנים לארגון הסיעוד הגדול בישראל.
שירותי העמותה:
מטפס (אופניים)
מטפס הוא רוכב אופניים שההתמחות שלו היא רכיבה בשיפוע במהלך טיפוס לגבעות, הרים, או כל סוג אחר של עלייה.
פיזיולוגיה ומאפיינים
מטפסים הם לרוב רוכבים בעלי משקל נמוך יותר משאר סוגי רוכבי האופניים, לדוגמה ספרינטרים. בגלל שבעליות ארוכות ותלולות יהיה לרוכב בעל משקל גוף נמוך יתרון על רוכב בעל משקל גוף גבוה, בשל ההנעה וההרמה של האופניים שלו וההספק משתנה בין רוכב לרוכב.
קלאסיים
יש כמה וכמה סוגים של מטפסים שיכולתם במרוץ משתנה לפי סוג המסלול וסוג המרוץ. מטפסים קלאסיים כגון נאירו קינטנה, ג'ילברטו סימאוני, כריס פרום, רוברטו הראס, מיקל לנדה ואחרים, הם רוכבים שחוזקת הטיפוס שלהם מתבטאת בעליות ארוכות בשיפוע משמעותי ולאורך זמן (כגון האלפ ד'ואז או הקולה דלה פינסטרה) ופחות במרוצים חד יומיים. לדוגמה, קונטדור וקינטנה הם רוכבים מעוטרים שמחזיקים ברזומה מרשים של עשרות ניצחונות, אך שניהם ניצחו בקריירה שלהם רק במרוץ חד יומי בכיר אחד (קונטדור - מילאנו–טורינו 2013, קינטנה - ג'ירו דל'אמיליה 2012). לרוב מטפסים קלאסיים הם המועמדים הבולטים לניצחון ככלי בגרנד טורס או במרוצי קטעים בכירים כגון קריטריום דו דופינה או הטור דה סוויס בשל הפערים הגדולים שנפתחים בין המתמודדים במרוץ בסופה של עלייה ארוכה ובשל רצף העליות שבא קטע אחר קטע במרוץ, או בתוך הקטע עצמו.
פנצ'רים
מנגד לכך יש פנצ'רים, שהם רוכבים בעלי יכולות מגוונות יותר שמצליחים להתבטא במגוון רחב יותר של מרוצים, יכולת ההאצה לטווח קצר שלהם גבוהה משל מטפסים קלאסיים והם מצטיינים במסלולים גבעיים, בעל שיפוע נמוך או בעליות קצרות. מרוץ שמתאים במיוחד לפנצ'רים הוא הלה פלש ואלון, מרוץ חד יומי בבלגיה שמסתיים בעליית ה"מור דה אואי" ("החומה של אואי"), עלייה של 1.3 קילומטרים ב-9.3% שיפוע ממוצע, לכן במרוץ מהסוג הזה ידרש מהרוכב יכולת האצה גבוהה בטווח קצר, או המונומנט לייז'–בסטון–לייז', שכולל שורה של טיפוסים קצרים בשיפועים משתנים. דבר שיקשה על מטפסים קלאסיים שבונים את ההאצה והקצב שלהם בעליות ארוכות. עוד עלייה ידועה לפנצ'רים היא הקאוברג שהופיעה במרוץ אמסטל גולד ועליה התקיף פיליפ ז'ילבר בדרך למדליית זהב באליפות העולם 2012. דוגמאות מפורסמות לפנצ'רים הם ז'וליאן אלאפיליפ, פיליפ ז'ילבר, אלחנדרו ולוורדה, פאולו בטיני, וינצ'נצו ניבאלי ואחרים.
סגנון רכיבה
אצל מטפסים נפוצה הרכיבה בעמידה (באנגלית: out of the saddle), שמאפשרת לרוכב להאיץ ולהגביר את הקצב בהתאם. לרוב כשרוכבים "מתקיפים" רוכבים אחרים, הם עושים זאת על ידי האצה פתאומית ושינוי תנוחה לעמידה. בעליות זה נפוץ עוד יותר. אלברטו קונטדור היה מיומן ברכיבה בעמידה, והוא היה ידוע בכך שנהג לרכוב בעמידה כמעט כל העלייה, ובכך להתיש את יריביו שנאלצו גם כן לרכוב בעמידה עקב כך, מה שגזל מהם כוחות. למרות יעילות התנועה, היא שואבת יותר כוחות מרכיבה בישיבה ומצריכה ממנו יותר אנרגיה.
ישנם סוגי רוכבים שמטפסים בעמידה לעיתים רחוקות יותר, ואף מתקיפים בישיבה, כמו טום דימולן או כריס פרום, אך עדיין מצליחים לשרוד ולנצח גם גרנד טורס. פרום לדוגמה הוא רוכב הגרנד טורס המעוטר ב ודימולן ניצח את ג'ירו ד'איטליה 2017. אצל רוכבים כאלו יכולת ההאצה הפתאומית בעליות נמוכה יותר, והם נחשבים ל"מנועים", סוג של רוכבים שנשארים עם קצב גבוה קבוע. רוכבים כאלו מאופיינים גם ביכולות נגד השעון גבוהות, שסייעו להם בניצחונות שלהם. לדוגמה, את אותו הג'ירו שדימולן ניצח, הוא עשה זאת לאחר שעקף את נאירו קינטנה בקטע נגד השעון המסיים של המרוץ.
מרוצים
מרוצי הגרנד טורס (טור דה פראנס, ג'ירו ד'איטליה והוואלטה אספניה) הם מרוצים שעל מנת לנצח אותם חייבים להיות מטפסים ברמה גבוהה. במרוצים הללו כלולים עליות ארוכות כמו האלפ ד'ואז, מעבר טורמאלה, מעבר איזואר, קולה דלה פינסטרה, מונטה זונקולן, מון ונטו, אנגלירו ואחרים, שבסופם נפתחים הפערים בזמנים בין המתמודדים.
מרוצים חד-יומיים בולטים שמתאימים למטפסים הם המונומנטים לייז'–בסטון–לייז' והג'ירו די לומברדיה, ומרוצים קטנים יותר כמו הלה פלש ואלון.
קטגוריית ההרים
בגרנד טורס, מרוצי קטעים, ולעיתים נדירות אף במרוצים חד יומיים, קיימת קטגוריית ההרים, שהמנצח בה הוא הרוכב שמשיג הכי הרבה נקודות בעליות מדורגות, שמופיעות במהלך מסלול המרוץ ובסיומו. כמו שקטגוריית הנקודות נחשבת לקטגוריה של הספרינטרים, קטגוריית ההרים נחשבת לקטגוריית המטפסים. בטור דה פראנס מוביל הקטגוריה לובש חולצה מנוקדת עם נקודות אדומות, בג'ירו ד'איטליה מוביל הקטגוריה לובש חולצה כחולה, ובוואלטה אספניה מוביל הקטגוריה לובש חולצה מנוקדת עם נקודות אדומות.
רודריק
רודריק (Roderic, בערבית: لذريق, Ludharīq, מת ב-711 או 712) היה המלך הוויזיגותי האחרון ששלט בטולדו, ואחד מאחרוני המלכים בממלכה הוויזיגותית. מעט מאוד ידוע על עלייתו לשלטון ועל מלכותו בכלל, ורוב המידע מוטל בספק. שמו של רודריק מוכר בעיקר עקב מפלתו ומותו בקרב גואדאלטה, מול טאריק בן זיאד וצבא המורים, בשנת 711 לספירה, אירוע שסימן את תחילת הכיבוש המוסלמי של ספרד.
ראשית חייו
רודריק נולד לשושלת מלוכה ויזיגותית שישבה בחצי האי האיברי. יריבות בין שתי שושלות מלוכה גרמה לכך שהמלך אגיקה מהשושלת היריבה, במהלך שלטונו בסוף המאה השביעית, עיוור את אביו של רודריק, תיאופורד, על מנת להשאיר את המלוכה בשושלתו. תיאופורד העיוור התיישב בעיר קורדובה ונשא שם לאישה את ריקולו, נערה ממשפחה אריסטוקרטית מקומית, אמו של רודריק. על פי גרסה אחרת, רודריק הוא בעצמו בנו של המלך אגיקה, ועל פי גרסה שלישית, רודריק הוא בנו של המלך הוויזיגותי ויתיזה שמלך בין השנים 702–710 לספירה. על פי המחקר אף לא אחד מסיפורים אלו ניתן לאימות.
פיצול המלוכה ועלייתו לשלטון
בשנת 710 מת המלך הוויזיגותי ויתיזה, ותמיכת האצולה הוויזיגותית התפצלה בין אקילה השני, בנו של ויתיזה, לבין רודריק, אשר נבחר על ידי האצולה. אקילה, שייתכן שהיה צעיר מדי ולכן לא נבחר לרשת את הכתר, הומלך בידי תומכיו בצפון מזרח חצי האי האיברי. מיד עם עלייתו לשלטון נאלץ רודריק להתמודד עם חיכוכים ברחבי הממשל הוויזיגותי - יריבות עם אקילה, מרידות של שבטים בסקים ששכנו בצפון חצי האי, ובגידות פנימיות של אצילים שערקו מתוך מחנהו. סביר להניח שפיצול כוחותיו וצבאו של רודריק פגע ביכולתו לעמוד אל מול ההתקפה המוסלמית בגיברלטר.
קרב גואדאלטה ומפלת הוויזיגותים
ביום ראשון ה-19 ביולי 711 נערך קרב בין הכוחות הוויזיגותים בהובלת המלך רודריק, לבין הכוחות המוסלמים בהובלת טאריק אבן-זאיד. טאריק, ברברי שהתאסלם, היה מושל העיר טנג'יר ונשלח על ידי מוסא בן נציר, המנהיג הדתי האומיי, לפלוש לאירופה ולכבוש את חצי האי האיברי. החיילים המוסלמים החלו לעבור באניות מסחר מצפון אפריקה לדרום חצי האי, וקבעו מחנה ליד ההר שלימים יקרא על שם מנהיגם ג'בל טאריק, ובשפות האירופיות - גיברלטר. המלך רודריק, שהיה עסוק במרידות בצפון האי, איחר להגיע אל הפולשים המוסלמים. עד להגעתו של הצבא הוויזיגותי, הצליח טאריק לצבור כמות של כעשרת אלפים לוחמים. הכוחות הוויזיגותים המותשים שהגיעו מהצפון לפגוש את הפולשים המוסלמים לא היוו כל בעיה עבור צבאו של טאריק, שהביס אותם בצורה מוחצת, והרג את המלך רודריק. פרט לעייפותם הפיזית של הוויזיגותים, תרמה לניצחון המורים גם נטישה המונית של שדה הקרב, לאחר בגידה של אצילים ובעלי דרגות במלך, התבוסה הובילה למסע הכיבוש של כל חצי האי עם כעשרת אלפים חיילים בארבע שנים בלבד.
הסיבות לפלישה
מעבר למצוות הג'יהאד האסלאמי אשר המריץ את הכוחות המוסלמים לכבוש את העולם, ניתנו הסברים פנימיים לאירועים שאפשרו למוסלמים להעביר כמות גדולה של לוחמים לתוך אירופה ללא כל התנגדות. גורמים דתיים נוצריים האשימו במפלתם של הוויזיגותים את המלך ויטיזה (702–710), אשר בנוסף להתנהגות הפרטית ההוללת שלו, אילץ את הכמורה המקומית להינשא למרות האיסור שהטילה הכנסייה הקתולית. אחרים האשימו דווקא את המלך רודריק על כך שאנס את בתו של מושל סאוטה, יוליאנוס. כתגובה לכך הזמין יוליאנוס את כוחותיו של טאריק על מנת לנקום ברודריק, ואף שלח ספינות שיעבירו את הכוחות המוסלמים לתוך חצי האי.
גורמים אחרים מאשימים את המלך הוויזיגותי אקילה בנו של המלך ויטיזה, ששלט בחלקים מצפון האי, בכך שרצה להחזיר לעצמו את המלוכה ולכך הזמין את טאריק על מנת להשמיד את כוחותיו של רודריק. אפשרות נוספת היא שטאריק הוזמן על ידי היהודים המקומיים שסבלו מהתעצמות שנאת היהודים בחצי האי, וראו בשלטון המוסלמים תחליף טוב יותר. אפשרות שלישית היא שפלישת המוסלמים לא הרתיעה את המקומיים, ואולי אפילו התקבלה בברכה על ידם, בדיוק כפי שקרה בפלישות הרומאים, היוונים והפיניקים לפני כן.
המלך רודריק בספרות
המלך רודריק הוזכר בכמה וכמה יצירות ספרות. הראשונה שבהם היא הטרגדיה הרומנטית ‘All’s Lost by Lust’, 'מפלה בגלל תשוקה', שנכתבה על ידי הסופר האנגלי ויליאם ראולי. במחזה, שהוצג בשנת 1619 ופורסם בשנת 1633, מסופר כי המלך התאהב בנערה בשם יסינטה, בתו של אחד ממפקדי הצבא, יוליאנוס (ג'וליאן) שמו, חיזר אחריה וניסה לזכות באהבתה. כאשר יסינטה לא נענתה לחיזוריו, שלח רודריק את יוליאנוס להילחם במֻורים, המוסלמים שבאו להילחם בו, את יסינטה אנס ושם בשמירה בארמון. בשלב מסוים יסינטה הצליחה לברוח מהארמון אל אביה בשדה הקרב, וסיפרה לו על האונס. יוליאנוס כרת ברית עם מולי מוזמן, מנהיג המורים, על מנת לנקום ברודריק. מולי מומן התאהב גם הוא בנערה וביקש את ידה, יסינטה ויוליאנוס סירבו, ובעקבות כך מולי מומן בגד ביוליאנוס, עיוור אותו וכרת את לשונה של יסינטה. הטרגדיה מסתיימת בסצנה בה מולי מומן נותן לכאורה ליוליאנוס להתנקם בו, ושם חרב בידו. יוליאנוס מנסה לדקור את מולי מומן, אך זה מעמיד בפניו את יסינטה, וכך גורם ליוליאנוס לדקור ולהרוג את בתו.
סיפורי רודריק והפלישה המוסלמית מסופרים גם בשירו של המשורר הסקוטי וולטר סקוט: "חזונו של דון רודריק" ובשיר "רודריק - אחרון הוויזיגותים" של המשורר האנגלי רוברט סאות'י. רודריק מופיע גם בשתי אופרות: "רודריק" של גאורג פרידריך הנדל, וב-"דון רודריק" של אלברטו חינסטרה.
יעקב מלוצין
רבי יעקב זאב ב"ר מנדל מלוצין מחכמי ירושלים יליד העיירה לוצין שבלטביה, מגדולי תלמידי ישיבת וולוז'ין. עלה ארצה בשנת תקצ"ח והיה לאחד מעסקניה הבולטים של עדת הפרושים בירושלים באמצע המאה ה-19 וממקימי היישוב העברי בארץ ישראל. נפטר בי"ט טבת תרל"ה ונקבר בבית העלמין העתיק בחברון.
מפעליו
היה מהמובילים בהשגת הרישיונות לחידוש בניית בית הכנסת חורבת רבי יהודה החסיד ומגבאי בית הכנסת,, ושומר 'חותם חצק"מ' אשר על פי המסורת נחקק על ידי הגר"א ונמסר לתלמידיו בעלייתם לארץ ישראל. היה ממקימי ת"ת הכללי וישיבת עץ חיים וחתום בספר התקנות של הת"ת. בשנת תרכ"ג יצא בשליחות כשד"ר לארצות אירופה לטובת בית החולים ביקור חולים.
משפחתו
בנו רבי יהושע שאימץ את שם המשפחה יעקבזון על שם אביו (הוא אבי משפחת יעקבזון הירושלמית), היה מבוני ירושלים מחוץ לחומות ונמנה עם ראשי "חברת בוני ירושלים". שייסדה את שכונות נחלת שבעה בית דוד ומאה שערים. היה אחד המלמדים הוותיקים בת"ת עץ חיים והמלמד הראשון בשכונת נחלת שבעה בהווסדה, ראש גבאי שכונת "בית יעקב". שמבניו ידועים רבי אברהם דוד יעקבזון "העילוי מלוצין" מתלמידיו המובהקים של המהרי"ל דיסקין שהיה מרביץ תורה ומגיד שיעור בבתי מדרש רבים בירושלים. וכן יעקב זאב יעקבזון מבוני פתח תקווה שעסק בהוראה בבית ספר נצח ישראל ומייסד אגודת המלמדים בארץ ישראל.
שלח לחמך על פני המים
שַׁלַּח לַחְמְךָ עַל-פְּנֵי הַמָּיִם, כִּי בְּרֹב הַיָּמִים תִּמְצָאֶנּוּ הוא ביטוי מקראי. משמעותו העיקרית היא: כדאי לאדם להתנהג בצורה אדיבה, כי בעתיד הוא יקבל גמול על כך. כיום משתמשים בו גם במובן שלילי: עשיית טובה לעובד ציבור, בציפייה שבעתיד ינצל את סמכותו להיטיב עם מיטיבו.
מקור ופרשנות
מקור הביטוי בפסוק ב.
פרשנות
גישה אחת רואה בדברים הדרכה לנתינת צדקה: גישה שנייה רואה בדברים המלצה להשקעה כלכלית:
Coming Home (שיר של שפרד)
Coming Home הוא סינגל של להקת האינדי פופ האוסטרלית, שפרד, שיצא, על ידי חברת התקליטים Empire of Song, ב-10 בנובמבר 2017, כסינגל הרביעי מתוך אלבום האולפן השני של הלהקה, Watching the Sky.
השיר נמצא בטריילר של הסרט הקדמונים, ושל הסרט קדימה.
נכון לאפריל 2022, השיר הושמע למעלה מ-70 מיליון פעמים בספוטיפיי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ יצא בערוץ היוטיוב של הלהקה ב-24 בינואר 2018, לצד ההכרזה על תעודת הזהב של הסינגל. נכון לאפריל 2022, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-9 מיליון פעמים.
הופעות חיות
הלהקה ביצעה את השיר בהופעה חיה ב-Today ב-27 בנובמבר 2017.
אלביס ג'ייקוב שטר הבן
אלביס ג'ייקוב שטר הבן (באנגלית: Elvis Jacob Stahr Jr.; 9 במרץ 1916 - 11 בנובמבר 1998) היה פקיד ממשל אמריקאי, שגם כיהן בתפקידים ניהוליים בתחום האקדמיה. לאחר שסיים את לימודיו ב-1936 באוניברסיטת קנטקי, שם הוא היה חבר באחוות "סיגמה-כי" ובאחוות "רובאי פרשינג", הוא למד בקולג' מרטון של אוניברסיטת אוקספורד על בסיס מלגת רודס. במלחמת העולם השנייה הוא שירת כלוטננט קולונל בצבא ארצות הברית. לאחר המלחמה הוא שב לאוניברסיטת קנטקי והיה לפרופסור ולאחר מכן לדקאן בקולג' למשפטים שלה, ולאחר מכן היה לנשיא אוניברסיטת וירג'יניה המערבית. בין השנים 1961–1962 הוא כיהן כמזכיר הצבא של ארצות הברית ולאחר מכן ועד 1968 הוא שימש כנשיא אוניברסיטת אינדיאנה. לאחר מכן ועד 1981 הוא היה נשיא "אגודת אודובון הלאומית".
ראשית חייו
אלביס שטר נולד בהיקמן, קנטקי, לאביו אלביס שטר האב, שופט במחוז פולטון, ולאמו, מרי מק'דניאל שטר. בגיל 16 הוא החל ללמוד באוניברסיטת קנטקי. הוא סיים את לימודיו ב-1936 ובמהלך לימודיו היה חבר באחוות "סיגמה-כי" וב"רובאי פרשינג", אחווה להכשרת קציני מילואים לשירות צבאי. הוא המשיך את לימודיו בקולג' מרטון של אוניברסיטת אוקספורד על בסיס מלגת רודס, שם הוא למד משפטים. שטר נודע באוקספורד בכינוי "הקולונל" והוא סירב ליטול על עצמו השפעות בריטיות. הוא עסק בעריכת דין בניו יורק ולמד את השפה הסינית באוניברסיטת ייל. במלחמת העולם השנייה הוא שירת ביחידות קרביות בסין כקצין בדרגת לוטננט קולונל בצבא ארצות הברית.
ראשית הקריירה
לאחר המלחמה עסק שטר בעריכת דין בניו יורק וב-1946 הוא נשא לאישה את דורותי האולנד ברקפילד, בת למשפחה מהמעמד הגבוה מניו יורק. ב-1947 הוא היה לפרופסור למשפטים באוניברסיטת קנטקי. בהמשך הוא מונה כדקאן בית הספר למשפטים של האוניברסיטה, תפקיד בו הוא שימש עד 1956. יחד עם נשיא האוניברסיטה, השופט ת'ורגוד מרשל, שהיה שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית האפרו אמריקאי הראשון, הוא סייע לביטול ההפרדה הגזעית בבית הספר למשפטים. במלחמת קוריאה הוא עזב את האוניברסיטה ל-16 חודשים ושירת כעוזר מיוחד למזכיר הצבא, פרנק פייס. ב-1956 היה שטר למנהל צוות ועדת הנשיא אייזנהאואר לחינוך על-תיכוני. בשנים 1957–1958 הוא היה סגן נגיד אוניברסיטת פיטסבורג, ולאחר מכן נשיא אוניברסיטת וירג'יניה המערבית עד שמונה כמזכיר הצבא על ידי הנשיא קנדי.
מזכיר הצבא
שטר כיהן כמזכיר הצבא בשנים 1961–1962, במהלך משבר ברלין ובמהלך הפלישה למפרץ החזירים, שבחסות ה-CIA כוונה להפלתו של פידל קסטרו מהשלטון בקובה. בתקופתו כמזכיר הצבא בוצעה תוכנית לארגון מחדש של הצבא, מבנה הדיוויזיה הקרבית אורגן מחדש, כוחות הלוחמה המיוחדים הקהילתיים הורחבו, ובמהלך משבר ברלין התחזק הצבא. שטר גם גייס את המשמר הלאומי של אלבמה כאשר ב-1961 הוביל ממשל קנדי את ביטול ההפרדה הגזעית באוניברסיטת אלבמה. ב-1962 התפטר שטר כדי לשמש כנשיא אוניברסיטת אינדיאנה.
קריירה מאוחרת
שטר היה הנשיא ה-12 של אוניברסיטת אינדיאנה. בתקופת נשיאותו מוזגו הקמפוסים של גריי וקאלומט לקמפוס צפון-מערב, בפורט ויין הוקם קמפוס משותף עם אוניברסיטת פרדו, הוקם בית הספר לספרנות ומידענות, ובית הספר לאומנויות הרון שבאינדיאנפוליס סונף לאוניברסיטה.
ב-1968 פרש שטר מאוניברסיטת אינדיאנה וקיבל על עצמות את נשיאות "אגודת אודובון הלאומית", אגודה ארצית לסביבתנות שקרויה על שמו של חוקר הציפורים ג'ון ג'יימס אודובון. בהנהגתו של שטר, הובילה האגודה מערכה להרחבת השפעתה ולהגדלת מספר חבריה, ובעשר שנים הכפילה את מספרם ביותר מפי ארבע לכמעט 400,000 איש. כנשיא האגודה הוביל שטר מאמצים להגן על הפארק הלאומי אוורגליידס מפני פיתוח מסחרי ותעשייתי, לחם למען הנהגתם של הסדרים בינלאומיים בנוגע לציד לווייתנאים והוביל מערכה מוצלחת לליברליזציה בחוקי המס בארצות הברית כך שיאפשרו לארגוני צדקה לבצע פעילות שדלנות בנושאי מדיניות ציבורית.
ב-1981 פרש שטר מאודובון. בשנים הבאות הוא עסק בעריכת דין בוושינגטון די. סי. ובניו יורק כשהוא מוביל נושאי סביבה. הוא שימש כחבר דירקטוריון של כמה חברות, כולל בנק צ'ייס מנהטן וחברת הביטוח אקדייה. במשך חייו הוענקו לו יותר מ-27 תוארי דוקטור לשם כבוד ממגוון של מכללות ואוניברסיטאות.
אלביס שטר נפטר ממחלקת הסרטן בגריניץ', קונטיקט, ביום הווטרנים, 11 בנובמבר 1998. הוא נקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
ורגארה
ורגארה (בבסקית: Bergara, ההיגוי: berˈɣaɾa; בספרדית: Vergara) היא עיר ורשות עירונית (מוניסיפיו) במחוז גיפוסקואה, בנפה אלטו דבה (Alto Deba) (דבאגויינה), בקהילה האוטונומית של חבל הבסקים בצפון ספרד. מספר תושביה 14,584 (2021) ושטחה הוא 75,97 קמ"ר. ורגארה נמצאת בציר המחבר את החוף הקנטברי עם הרמה הקסטיליאנית ובציר המקשר את בילבאו עם צרפת. ורגארה נודעה, בין השאר, במרכז לחינוך הנאור שהופעל על ידי "החברה המלכותית הבסקית של ידידי החבל". במקום הזה בשנת 1783 גילו האחים חואן חוסה ופאוסטו אלויאר את היסוד הטהור הקרוי וולפרם או טונגסטן. בימי המלחמות הקרליסטיות הייתה ורגארה בירת הקרליסטים ומושב חצרם המלכותי. כאן נחתם ב-31 באוגוסט 1839 ההסכם ששם קץ למלחמה הקרליסטית הראשונה נותר בזיכרון הלאומי "החיבוק בוורגארה" (El abrazo de Vergara) בין הגנרל רפאל מארוטו מהמחנה הקרליסטי לבולדומרו אספארטרו, נסיך ורגארה מהמחנה היריב.
ימי הביניים
התיעוד הראשון של ורגארה הוא משנת 1050 במסמך שבו סנצ'ו הגדול, מלך נווארה העניק למנזר סן חואן דה לה פנייה אמה אדמות שהשתייכו ליישוב, שהיו עד אז בבעלות המנזר סן מיגל דה אריסטה. בשנת 1200 אדמות חבל גיפוסקואה סופחו לכתר קסטיליה ולאורך הדרכים המחברות את חוף קנטבריה עם הרמה הקסטיליאנית הוקמו ערים והתפתח המסחר. עמק הנחל דווה הוא מעבר טבעי בין החוף למישור אלאווה ולרמה הקסטיליאנית. בדרך זו יוצא לאנגליה הצמר של עדרי קסטיליה הגדולים ויובא הברזל בנחוץ לנפחיות. בהקשר היסטורי הזה ב-30 ביולי 1268 ייסד המלך אלפונסו "החכם" של קסטיליה, את העיר "ויליאנואבה דה ורגארה" במקום שנקרא סן פדרו דה אריסנואה. המלך העניק ליישוב את הזכות לקיים ירידים בדומה להעיר ויטוריה. במטרה לעודד את צמיחת העיירה כגרעין מסחרי וביטחוני, היא זכתה בהמשך לפריבילגיות נוספות. ב-27 במאי 1273 העניק המלך אלפונסו בעיר אבילה למספר ערים כולל ורגארה, פטור ממספר מיסים כמו "פצ'ו" ("מס החזה" למלך) ו"יאנטאר" (מס המזון) ב-20 במאי 1344 המלך אלפונסו האחד עשר החליט בסביליה לאפשר לאותם תושבים של ורגארה המתגוררים מחוץ להעיר לשמור על מעמדם כתושבי העיר אם יש להם בתים ונכסים בוורגארה.
בעידן האורות החברה המלכותית הבסקית של ידידי הארץ פתחו מדרשה מלכותית. במעבדה הכימית שלה האחים חואן חוסה ופאוסטו אלואר גילו בשנת 1783 את הטונגסטן (וולפראם). ב-20 באוקטובר 2018 החברה הפיזית האירופית הכירה במעבדה זו כאתר היסטורי בחסותה.
העידן המודרני
למשך תקופה ארוכה היה המסחר למנוע כלכלי של ורגארה. בעיר התחוללו שלושה ירידי חיטה בשבוע, שעודדו את הגעתם של בעלי בתים רבים והתלוו בהתפתחות ענף האירוח. בנוסף התפתחה תעשיית המתכות עם הרבה בתי חרושת לעיבוד הברזל. תעשיית הברזל נעזרה בדלק המבוסס על עץ מהיערות, השתמשה באנרגיית מי הנהרות והנחלות, במאגרי הברזל בסביבה ובדרכי הובלת הברזל על דוברות עד לדווה ואחר כך בעגלות עד ורגארה. הברזל המעובד שימש לייצור כלי עבודה, כלי שולחן, כלי נשק חם נשק לבן. בעיר קמה גילדת מייצרי הסכינים. (cuchilleros) שגשוג העיר השתקף בבניית בתי מגורים מפוארים, וילות של אצילים, סוחרים ופקידים, וראשי כנסייה. במאה ה-17 הוקם בית העירייה (casa consistorial) לפי תוכניתו של לוקס דה לונגה,,נבנו אז כנסיית סנטה מרינה וכנסיית סן פדרו, שנתרם לה בשנת 1626 פסל של חואן דה מסה, "ישו של הייסורים" (Cristo de la Agonía), מענק של משפחת מנהל ספרים המלכותי חואן דה איראסאבל מסביליה. שתוכננה על ידי חואן דה מסה מקורדובה, כנסיית מרינה הקדושה והוחרבה הככר סן מרטין דה אגירה. בשנת 1629, ורורחבה ככר סן מרטין דה אגירה. העיירה אנסואולה נפרדה מוורגארה. המועצה (ה"אליסאטה") אושירונדו ניסתה ללכת בעקבותיה אך לא צלחה.
בית בטסי רוס
בית בטסי רוס (באנגלית: Betsy Ross House) הוא אתר מורשת ואתר היסטורי בפילדלפיה במדינת פנסילבניה שבארצות הברית.
ורגארה
המאה ה-18
במאה ה-18 צוינה פריחה תרבותית עם הקמת "האגודה המלכותית הבסקית של ידידי החבל" שקבעה את מושבה במכללה הישנה של הישועים, אחרי שאלו גורשו מספרד בפקודת המלך קרלוס השלישי. האגודה נועדה ליישם את רעיונות הנאורות ומשכה בעיקר בתחום הכימיה והמינרלוגיה, מדענים כמו ז'וזף לואי פרוסט ופייר-פרנסואה שאבאנו. ב-1783 האחים חואן חוסה ופאוסטו דלאויאר אי זוביקה גילו במעבדות את יסוד טונגסטן או וולפרם. ב-1799 הוקמה מכללה מיסודה של קומפניית מרים.( Compañía de María) באותה תקופה שופצה דרך המלך (Camino Real) כך שתוכל לשמש למרכבות. דרך זו הייתה חלק מהחיבור הראשי בין ספרד לצרפת ושאר אירופה. בשנת 1718 התקוממו תושבי ורגארה נגד כוונת המלך פילפה בחמישי להטיל מכסים. אולם ב-1766 תושבי העיר לא הצטרפו למרד ה"מצ'ינאדה" ובחרו לתמוך במלך. בימי מלחמת הפירנאים או "מלחמת הקונוונט" (1795-1793), כוחות צרפתיים כבשו את העיר בנובמבר 1794. בדצמבר הם גורשו על ידי חיילים בפיקודו של תושב ורגארה, גבריאל מנדיזאבל. מנדיזאבל כונה "הגיבור של אלבה דה טורמס".
בית בטסי רוס
בית זה הוא כביכול המקום שבו התגוררה התופרת בטסי רוס כשהיא תפרה את הדגל האמריקאי הראשון (דגל בטסי רוס). מקורותיו של מיתוס בטסי רוס בסיפור של קרובי משפחתה, ובמיוחד נכדיה, ויליאם וג'ורג קאנבי, שהם סיפרו בחגיגות יובל המאה של ארצות הברית בשנת 1876. עדות למיקומו המדויק של ביתה של רוס באה מעדויות שסופקו על ידי כמה בני משפחה שחיו באותה עת, למרות שהעדויות הארכיוניות מעידות על כך שהבית היה צמוד לבית שכיום נטען שהוא בית בטסי רוס.
למרות המחלקות בדבר אותנטיותו (ועל אף שמרבית ההיסטריונים סבורים שלא זה האתר בו בטסי רוס תפרה את הדגל, ואם בכלל תפרה את הדגל) הבית הוא אחד מאתרי התיירות הפופולריים ביותר בפילדלפיה.
ורגארה
המאה ה-19
במאה ה-19 אחרי מות המלך פרננדו השביעי (1833-1783), אשתו הרביעית, מריה כריסטינה הפכה בעזרת הכוחות הליברליים לעוצרת הממלכה בזמן שבתה איזבלה השנייה הייתה קטינה. הגיס שלה, אחי המלך, דון קרלוס דה מולינה (1788 - 1855) הכריז על עצמו יורש חוקי של כס המלכות. הוא בא להגן על מעמד הכנסייה הקתולית והתנגד לרוח הליברליות בארצו. בין שתי הסיעות היריבות - הכריסטינוס או איסבנינוס וזו הקרליסטית פרצה מלחמת אזרחים. הכריסטינוס תמכו בממשל של המלכה העוצרת ובליברלים. הקרליסטים תמכו בטענות לכתר של דון קרלוס דה מולינה. המלחמה הקרויה המלחמה הקרליסטית הראשונה (1840-1833) התרחשה באזור חבל הבסקים. הקרליסטים נחלו בה תבוסה אולם צאצאיו של דון קרלוס גררו את ספרד לעוד שתי מלחמות "קרליסטיות". ב-31 באוגוסט 1839 נחתם בוורגארה הסכם שלום ששם קץ למלוחמ הקרליסטית הראשונה בצפון ספרד. ההסכם נחתם על ידי הגנרלים רפאל מרוטו ובלדומרו אספארטרו שהתחבקו בהזדמנות הזאת, אירוע הידוע כ"החיבוק בוורגארה" (El abrazo de Vergara). המקום שבו התרחש, אסאורונס-בידה אספיקו סולאסה (Aseurrunz-bide azpiko soluase) כונה "קמפו דה אבראסו" (Campo del Abrazo שדה החיבוק) או "קמפו דל קונווניו" Campo del Convenio - שדה ההסכם) בשנת 1846 עם הקמת בתי החרושת לכותנה סן אנטוניו יצאה לדרך תעשיית הטקסטיל של העיר.
המאה ה-20
במחצית השנייה של המאה ה-19 העיר הפכה לבירת מחוז משפטי (partido judicial), זכתה לבית משפט, בתי כלא, בתי ספר וגם בבית קברות חדש. הורחבו בו השדרות והככרות. ב-1 ביולי 1888 הוארכו פסי ברזל יד לוורגארה - בקו דוראנגו-סומראגה, בבעלות חברת הרכבות הבסקיות. ב-1918 החברה האנגלו-בסקו-נווארית חנכה את קו הרכבת ורגארה-ויטוריה הפוגש את הקו הקודם בתחנת הרכבת מקולאידה. בתחילת במאה ה-20 על יד מפעל המתכת שבעיר השכנה מונדרגון נבנו 14 כבשנים גבוהים יחד איתם שכונה חדשה. בדצמבר 1925 הוסכם על סיפוחים לוורגארה העמק אנגיוסאר (רובע אנגיוסאר) והרובע אוברה (Ubera) שעד אז השתייכו לאלגטה. ב-24 במרץ 1927 ההחלטה יצאה לפועל. בימי מלחמת האזרחים הספרדית באוקטובר 1936 נפלה העיר בידי המורדים הלאומנים והתעשייה שלה התחילה לשרת את מכונת המלחמה של צבא שבראשות פרנסיסקו פרנקו. בעיר הוצבו בטריות תותחים שהפגיזו את אלגטה. בחורף 1936–1937 העמק אנגיוסאר והרובע אוברה הפכו לקו ראשון של החזית.
בשנות ה-1950 ובשנות ה-60 חלה התפתחות תעשייתית משמעותית שהביאה לגידול האוכלוסייה עם הגעתם לעיר של אנשים מאזורים אחרים של ספרד. תהליף פיתוח זה תורגם לבניית הרבעים החדשים של מרטוקואה, סאן לורנסו ומטשיאטגי. התרחב גם ענף השירותים בעיר. ב-1976 הבניין הסמינר הישן נפתחה שלוחה בגיפוסקואה "האוניבריטסה הלאומית לחינוך מרחוק". בשלהי המאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21 אחרי פתרון המשבר בתעשייה מוחזרו בניינים קיימים לשימוש חדש. במגרש הגרואטות של הכבשנים הגבוהים Altos Hornos הוקם מרכז הספורטים ובארמון רוטאדה נפתח בית תרבות.
מיקום
ורגארה נמצאת בעמק הנחל דבה, במרכז חבל הבסקים, בדרום מערב המחוז גיפוסקואה, בנפת אלטו דבה. היא הייתה מזה זמן רב צומת דרכים חשוב, כיום בין הכביש אייבאר-ויטוריה לציר החוצה באסאין-דוראנגו. היא נמצאת במרחק שווה מהערים הבסקיות החשובות בילבאו, סן סבסטיאן ו-ויטוריה. ורגארה גובלת בצפון עם הרשויות העירוניות ברשויות העירוניות אייבר, סוראלוזה, אלגויבר, בדרום עם אוניאטה ואראסאטה, במערב עם אלגטה, במזרח עם אנצואולה ואסקואיטיה ובמערב עם אלגטה ואלוריו.
הידרוגרפיה
הנחל דבה (Deba) חוצה את הרשות העירונית ורגארה מדרום צפונה ומקבל את היובלים: דסקרגה, אוברה (Ubera), אנגיוסר, אסלדיטה ואלוסואה.
תבליט הנוף
העיר שוכנת במרגלות ההר טשיקגו (519 מ') בגובה 155 מ', בגדה בימנית של דבה. היא נמצאת על קרקע מאופיינת בדיוריטים עם גיר המתחלפים מדי פעם באבני חול. מסביב גבעות רבות בגובה של בערך 700 מ' ומעט מישור. רכסים חוצים את שטח הרשות בכיוון צפון-מערב ודרום-מערב, וכוללים את פסגת אלוסואה (709 מ') המתרוממת מעל מרכז העיר. מדרוני הגבעות צוברים חומרי סחיפה היוצרים אדמות קולוביאליות משופעות מינרלים המפרים אותן. על קרקעות אלה הוקמו בתים כפריים מיועדים לחקלאות - caserios.בעמקים נמצאות כמויות קטנות של סחף והקרקע הוא מאבן גיר חומה עם הומוס עתיר חמרים אורגניים (parda caliza). הלחות הגבוהה של היערות מסיעת להתמרת החומר האורגני. ישנם יערות של עצי ערמון, אלון ואשור וכן יערות גדולים של אורנים, המשמשים את תעשיית העץ.
אקלים
מיקומה של ורגארה בצפון חצי האי האיברי ובקרבה לחוף גורם לכך שהאקלים הוא אקלים אוקיאני ממוזג. הטמפרטורות הן מתונות עם חורפים וקייצים מתונים, כשהטמפרטורות הקיצוניות הן לעיתים קרובות מתחת ל-0° ומנגד 35°. שפע המשקעים מתפרס באופן אחיד לאורך השנה. כמות המשקעים הממוצעת השנתית היא 1300 מ"מ. בעמקים נוצר תכופות ההיפוך התרמי הגורם לערפילי הבוקר.
הרכב אתני ושפות
בוורגארה מדברים את שתי השפות הרשמיות:ספרדית ובסקית 41,8% מהתושבים משתמשים לרוב בבסקית, 38,2% - בספרדית, - 19.5% - בשתי השפות באותה מידה. 70.1% שולטים בבסקית, ו-100% שולטים בספרדית. 19,4% שולטים בספרדית בלבד. 10,5% שולטים בשתי השפות באותה מידה באופן פסיבי. החל משנת 1986 נפתח בשירות בשפה הבסקית בעירייה. ב-1990 הופעלה התוכנית הראשונה לנירמול מעמד השפה הבסקית. החלמ - 1995 אושר התוכנית נועדה להפוך את המנהל בעיר לדו-לשוני.
תרבות ומדע
האגודה המלכותית של ידידי הארץ הקימה בוורגארה את הסמינר המלכותי שהפך למרכז מדעי חשוב. בו בודדו בשנת 1783 האחים פאוסטו וחוסה חואן אלחויאר את יסוד הטבע "וולפרם" או "טונגסטן". הסמינר המלכותי המשיך את פעילותו עד שנת 1930. הסמינר שכן בבניין שהשתייך בין 1597 ל-1767 למסדר הישועים. בין 1880–1930 הסמינר המלכותי נוהל על ידי הנזירים הדומיניקנים. כיום הבניין מאחסן את האוניברסיטה הפתוחה ("האוניברסיטה מרחוק") UNED ואת מכללת אראנזאדי.
רבעים
העיר ורגארה כוללת בנוסף למרכז העירוני (אלדה סאהארה Alde Zaharra) מספר רבעים או כפרים (אליסאטה elizate) בעלי זהויות עצמיות, כשאחדים מהם היו עצמאיים מבחינה מנהלית עד שסופחו לוורגארה.
אתרים חשובים, מונומנטים ואטרקציות תיירותיות
המרכז ההיסטורי של ורגארה (casco historico) הוכר על ידי הרשויות כמכלול מונומנטלי בשנת 2003. "פרוכיית מרינדה הקדושה דה אוחימומנדו - כנסייה קתולית בסגנון גותימהמאה ה-14 שנבנתה מחדש ב-1542 עם מגדל פעמונים בסגנון בארוק מ-1701 הבניין הנוכחי נבנה בשלהי המאה ה-16 ותחילת המאה ה-17. המגדל הוא תוספת מ-1742. המזבח הראשי בסגנון פלטרסקו עוצב במאה ה-16, בולט במראהו המפואר. הפסלים המרהיבים נחשבים לפסגה של ההדימויים האמנותיים הסביליאניים. הפסל "ישו של היסוריו" נתרם ידי בנו של חואן פרס דה איראסבל, מנהל ספרים (קונטדור ריאל) מלכותי מסביליה ויצירה משנת 1622 של הפסל חואן דה מסה מקורדובה.. הפיסולים המקשטים שייכים לאמן לואיס סלוודור קרמונה.
בית בטסי רוס
הבית נמצא ברחוב ארץ' מספר 239 (239 Arch Street) במרחק כמה רחובות מהיכל העצמאות של ארצות הברית, ומפעמון הדרור.
היסטוריה של המבנה
חלקו הקדמי של המבנה נבנה בשנת 1740 לערך, בסגנון קולוניאלי פנסילבניאני. אולם חדר המדרגות והחלק האחרוני של המבנה נוספו כ-20 שנה לאחר מכן.
אם אכן התגוררה רוב במבנה, היא התגוררה בו החל משנת 1776, לאחר מותו של בעלה הראשון ג'ון רוס, ועד שנת 1779.
במהלך 150 השנים הבאות שימש המבנה כחנות (סנדלריה, חנות מכולת, בית מרקחת), כאשר החנות הייתה בקומה הראשונה בחזית המבנה, וכבית מגורים לבעלי החנות בקומה השנייה. בשנות ה-70 של המאה ה-19 הפך המבנה למסעדה.
שיחזור המבנה
בשנת 1937 הממציא והמדען ארתור אטווטר קנט האב (Arthur Atwater Kent Sr.) הציע סכום של 25,000 דולר אמריקאי עבור שיקום המבנה. הוא הזמין את האדריכל ריצ'רדסון ברוגנארד אוקי (Richardson Brognard Okie Jr. ), שהתמחה בסגנון הקולוניאלי האמריקאי לשקם את המבנה. נעשה שימוש בחלקים המקוריים של המבנה בכל מקום אפשרי. במקרים בהם לא ניתן היה להשתמש בחלקים מקוריים, נעשה שימוש בחלקים מקוריים ממבנים שנהרסו מאותה התקופה. בחלקו האחורי של המבנה נבנה מבנה חדש עשוי מלבני התקופה. חזית המבנה נבנתה מחדש - הדלת הקדמית עברה לצד האחר של המבנה, ונבנה חלון חדש בחזית (ראו לשם השוואה את התמונה משנת 1909 ואת תמונת המבנה כיום).
קנט רכש את שני המבנים הסמוכים על מנת להפכם לגן ציבורי. בשנת 1941 העביר את המבנה והגנים לעיר פילדלפיה.
בשנת 1974 שופצה החצר ונוספה לה מזרקה.
במסגרת ההכנות לחגיגות יובל ה-200 של ארצות הברית, הועברו שרידי עצמות שנטען שהם עצמותיה של רוס, ועצמות בעלה השלישי, ג'ון קלייפול, לקברים בחצר.
יצחק מאיר השיל (ז'ינקוב)
ביוגרפיה
נולד לרבי אברהם יהושע העשיל (האפטר רב) אבי שושלות אפטא-זינקוב וקופיטשניץ, ולחיה שרה בתו של רבי יעקב מטיטשין. לאחר נישואיו למירל בתו של רבי חיים יעקב שטראם מדוקלה שימש כיד ימינו של אביו עד לשנת ה'תקס"ה (1804/5) אז החל לכהן ברבנות העיר קולבסוב, וכעבור כמה שנים נתמנה לרב בזינקוב ולאחר פטירת אביו בה' בניסן ה'תקפ"ה (1825) החל לנהוג באדמו"רות ובכך היה לאדמו"ר השני מאפטא-זינקוב.
רבי יצחק מאיר נפטר בא' באדר ה'תרט"ו (1855). ואת מקומו מילא בנו בכורו רבי משולם זוסיא השיל.
אנדור לנדוואי
אנדור לנדוואי (במקור אנדור לאופולד, בהונגרית: Lendvai Andor; ואץ, 20 במאי 1901 – בודפשט, 13 במאי 1964) היה זמר אופרה (בריטון) יהודי-הונגרי שהופיע בבתי אופרה רבים ברחבי אירופה. הוא אביו של המנצח ג'רג' לנדוואי.
קורות חייו
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו כזמר אופרה בעיר סגד, חזר משם לבודפשט ולאחר מכן נסע לווינה. הוא המשיך את הכשרתו אצל פריץ וולף והפך לזמן מה לסולן בפולקסאופר של וינה. הוא גם הופיע באופרה של וינה. לאחר מכן נאלץ להופיע לפרנסתו באוסטריה ובצ'כיה, בין היתר גם בקברטים. במילאנו למד אצל ל. וסקו, ובמינכן אצל פריץ פיינהלס והפך לעוזרו של המורה שלו. בשנת 1930 קיבל חוזה בבית האופרה של מינכן, בירת בוואריה. הוא נשאר אחד מהזמרים המובילים של הלהקה עד 1933. לאחר ההשתלטות הנאצית בגרמניה הוא פוטר מיד בגלל מוצאו היהודי למרות שהכריז על עצמו כ"לא דתי או כחסר דת". הוא חזר לבודפשט והצטרף ללהקה בשם "הקשת ההונגרית" (Magyar Szivárvány), איתה יצא לסיבוב הופעות באיטליה.
בשנת 1934, קיבל חוזה מבית האופרה של בודפשט. בשנה שלאחר מכן, במקביל להופעות, הוא החל ללמד בבית הספר למוזיקה פודור. ב-1939 פוטר מהאופרה יחד עם רבים מאוד מעמיתיו היהודים בשל החוק היהודי השני. עד 1945, הוא יכול היה להופיע רק במסגרת תיאטרון גולדמארק, רק בפני קהל יהודי, במסגרת הפעילות האמנותית של אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך. במהלך "מנוחתו" הכפויה, ב-1942, כתב את זיכרונותיו.
לאחר השחרור מהנאצים, הוא קיבל בחזרה את חברותו באופרה של בודפשט. הוא גם לימד באקדמיה למוזיקה על שם פרנץ ליסט משנת 1949. תלמידיו המפורסמים ביותר היו דור זמרי האופרה שלאחר מלחמת העולם השנייה. הוא פרש מבית האופרה ב-1961, אך המשיך להופיע בשנה שלאחר מכן. הוא המשיך ללמד ממש עד מותו. קולו התאים ביותר לתפקידי אופי ותפקידי בריטון הרואיים. לנדוואי הצליח לנצל היטב את ניסיון המשחק שצבר בגיל צעיר בקריירת האופרה שלו.
פיטר פורז בורדט
פיטר פרז בורדט (באנגלית: Peter Perez Burdett; בערך 1734 – 9 בספטמבר 1793) היה קרטוגרף, מודד, אמן ושרטט מהמאה ה-18 במקור מאיסטווד באסקס, אך הוא בילה את השנים האחרונות בחייו בקרלסרוהה, תוך התחמקות מנושים.
ביוגרפיה
בורדט נולד ב-1734 או 1735 באיסטווד שבאסקס, בנם של ויליאם ואליזבת בורדט. הוא ירש אחוזה קטנה ואת השם פרז מסבו מצד אמו שהיה איש דת באיסטווד. מעט ידוע על חייו עד שבורדט נפגש עם ג'וזף רייט מדרבי בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-18 והצליח ללוות ממנו כסף למימון יצירת המפות שלו. בורדט היה מודל לכמה מציוריו של רייט, והוא הצליח להפיק תועלת מידידותו וממונו.
בשנת 1766 בערך צייר רייט "פילוסוף שמעביר את ההרצאה על מערכת השמש", ובו מונחת מנורה במקום השמש. הציור מתאר הרצאה פומבית אודות מערכת השמש, עם מנורה - המאירה את פני המרצה ואת פני הקהל. בהתאם לנושא האסטרונומי, הפנים המוארות חלקית עשויות לייצג את שלבי הירח. הדמות משמאלו של המרצה זוהתה בבירור כבורדט, בעוד שהאיש מימין נחשב לוושינגטון שירלי, הרוזן מפרז שבורדט שהה איתו בסטאונטון הרולד שנמצא ממש בתוך לסטרשייר. הרוזן, כמו בורדט, התעניין במדע והוא היה הבעלים של הציור הזה לזמן קצר.
בשנת 1767 הוא ייצר מפה של דרבי בקנה מידה של סנטימטר אחד למייל. עם מפה זו היה בורדט הזוכה השני המצליח של אתגר 1759 שהקימה החברה לאמנות עבור אלה שיצרו מפות מחוזיות בקנה מידה זה.
ליברפול
בשנת 1768 עבר בורדט מדרבי לליברפול כדי ליצור מפה עבור לנקשייר כפי שעשה בהצלחה עבור דרבישייר. הוא השיג פטרונים חדשים וסייע לג'ורג' פרי במפתו ובהיסטוריה של ליברפול. בורדט יצר רישומים וכתב תיאורים של מבנים מרכזיים להיסטוריה של פרי בשנת 1773.
בורדט הצליח כל כך בזיהוי וניצול אנשי הקשר החדשים שלו, עד שהזמין את חברו רייט להצטרף אליו לליברפול. זה היה מהלך מוצלח גם עבור רייט והוא קיבל במהירות עבודות מהסוחרים המקומיים, אולם בורדט הוא שהקים אגודת אמנים בליברפול בשנת 1769 והיה לנשיא הראשון שלה.
האמן הראשון של שימוש בחריטה בשיטת האקוויטנט היה בורדט, שהציג את התחריטים הראשונים שלו בשנת 1772. נראה כי הטכניקה שלו הייתה חדשנית והייתה שונה מהשיטות המוקדמות שפותחו בצרפת. בורדט פרסם אקוטינט ראשון המבוסס על תמונה של ג'ון המילטון מורטימר, אך בסופו של דבר הוא מכר את התהליך לקרטוגרף אחר, פול סנדבי. בורדט פיתח גם תהליך להעברת אקווטינט לקדרות. בורדט למד את טכניקת האקוטינט שלו מלה פרינס מפריז. הוא הציג שני לוחות בתערוכת אגודת האמנויות בשנת 1772, תחריט בחיקוי ציור ותחריט מעיצובו של מר מורטימר. בשנת 1773 הציג לוח הדפסה שנעשה בהשפעה רישום עם כתמים שנוצרו בדרך כימית, ללא שימוש בכלי חיתוך כלשהם. ישנן שלוש תמונות ידועות של בורדט בשיטת חריטה זו.
האמן פול סנדבי למד את הטכניקה הבסיסית של אקווטינט מצ'ארלס גרוויל, שבעצמו רכש את הידע מבורדט או מלה פרינס. נראה כי גרוויל קיבל מידע שלם, וסנדבי התקשה לייצר לוחות בשיטתו של לה פרינס.
בנג'מין פרנקלין כתב לבורדט ב־21 באוגוסט 1773 שהיה שמח ללמוד את שיטת ההדפסה החדשה שהוא משתמש בה, וכי "זאת חייבת להיות המצאה חשובה מאוד".
בשנת 1771 הוא הפיק "תרשים לנמל ליברפול", וב-1772 סקר של מחוז פאלטין של צ'סטר.
קרלסרוהה
בשנת 1774 הוא עזב את ליברפול, כדי להימלט מחובות, ונכנס לשירותו של צ'ארלס פרידריך, הדוכס הגדול של באדן. הוא לקח איתו את הציור שלו ושל אשתו, אך השאיר את אשתו באנגליה להתמודד עם חייביו. הציור של בורדט ואשתו נמצא כעת בגלריה הלאומית בפראג. היא חזרה לתערוכה בליברפול. זו הייתה הפעם השנייה שהיצירה נראית בבריטניה מאז שהיא יצאה עם בורדט עם צאתו מליברפול במאה השמונה עשרה.
הוא לא עזב את חבריו לחלוטין וג'וזף רייט ביקר אותו בשנת 1774 בדרום גרמניה. הוא התחתן שוב עם פרידריקה קוטקובסקי בגרמניה ב־11 ביולי 1787 ונולדה לו בת, אנה, שהתחתנה עם רוזן. באותה שנה הוא תכנן תוכניות לשוק קרלסרוהה, שניתן עדיין לראות את המתווה בפריסת הבניינים של ימינו.
בורדט נפטר בקרלסרוהה ב־9 בספטמבר 1793.
רייכל - פסנתר - שירים (אלבום)
רייכל - פסנתר - שירים: הקלטות נבחרות מאמפי שוני הוא אלבום ההופעה הראשון של המוזיקאי הישראלי עידן רייכל. האלבום יצא לאור ב-7 בספטמבר 2017, על ידי חברת התקליטים הישראלית הליקון בישראל וחברת התקליטים האמריקאית קומבנצ'ה ברחבי העולם.
רקע
האלבום מתעד את ההופעות מתוך סיבוב ההופעות "רייכל - פסנתר - שירים" שהתקיימו באמפי שוני בין יוני 2016 ואוקטובר 2017. האלבום מתחלק לשני דיסקים אשר כוללים בתוכם קטע אינסטרומנטלי בשם "להישאר" אשר פותח את האלבום, הופעות חיות של שירי הפרויקט של עידן רייכל ושירי הסולו של רייכל, גרסה של רייכל לשירו של יהורם גאון, "סימני דרך" ושיר נוסף אשר הוקלט במיוחד לאלבום בשם "לסלוח ולשכוח".
ביוני 2018, האלבום הגיע למעמד של אלבום זהב עבור מכירותיו בישראל.
אני גרוט
אני גרוט (באנגלית: I Am Groot) היא סדרת טלוויזיה מונפשת אמריקאית שנוצרה עבור שירות הסטרימינג דיסני+, המבוססת על הדמות גרוט מהיקום הקולנועי של מארוול (MCU). הסדרה מורכבת מסרטונים בהפקת אולפני מארוול, בבימויה של קירסטן לפור.
הסדרה הוכרזה בדצמבר 2020. הפקת ההנפשה של הסדרה החלה באוגוסט 2021, כאשר לפור הצטרפה כבמאית בנובמבר 2021. ביוני 2022, דיסני+ פרסמו פוסטר ראשוני לסדרה, שחשף שהסדרה תורכב מסרטונים קצרים ותעלה לדיסני+ ב-10 באוגוסט 2022. הסדרה עלתה לשירות הסטרימינג דיסני+ ב-10 באוגוסט 2022, כחלק מהשלב הרביעי ביקום הקולנועי של מארוול.
עלילה
כל סרטון עוקב אחר בייבי גרוט כשהוא גדל בגלקסיה, יוצא להרפתקאות עם דמויות חדשות ומסתבך בצרות.
פיתוח
בדצמבר 2020, נשיא אולפני מארוול, קווין פייגי, הכריז על "אני גרוט", סדרה של סרטים קצרים בכיכובה של בייבי גרוט. באפריל 2021, ג'יימס גאן, הכותב והבמאי של סרטי שומרי הגלקסיה, אישר שהסדרה תהיה מונפשת, כאשר גאן משמש כמפיק בפועל בסדרה. ביוני, וין דיזל, שמדבב את גרוט ב-MCU, אמר שפייגי נרגש מסיפור שתוכנן עבור גרוט לחזור לכוכב שלו. קירסטן לפור הוכרזה כבמאית ומפיקה של הסדרה בנובמבר 2021.
יחסי פקיסטן–קטר
יחסי פקיסטן–קטר הם היחסים שבין הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן לבין מדינת קטר. לקטר יש שגרירות באיסלאמבאד וקונסוליה בקראצ'י ופקיסטן הסתפקה בשגרירות אשר בדוחה. היחסים בין שתי המדינות מעוצבים על ידי הקשרים ההדוקים באופן כללי של פקיסטן עם מדינות ערב והעולם הערבי והתמיכה של העולם הערבי- מוסלמי כלפי פקיסטן המוסלמית. כמו במדינות מפרץ אחרות, גם בקטר ישנה קהילה גדולה של פקיסטנים, הם עובדים בתחומים מגוונים ועמיתיהם בפקיסטן מרבים לשלוח סחורה לקטר בכל שנה. קטר סיפקה סיועים רבים לפקיסטן בזמן השיטפונות הרבים והנוראיים שאירעו בפקיסטן בשנת 2010.
הבחירות לפרלמנט בליז 2020
הבחירות לפרלמנט בליז 2020 התקיימו בבליז ב-11 בנובמבר 2020 ולבחירת 31 חברים בבית הנבחרים. יום המינוי היה 21 באוקטובר.
מפלגת האיחוד העממי השיגה את הניצחון הראשון שלה בבחירות מאז 2003, וזכתה ב-26 מושבים, ואילו המפלגה הדמוקרטית המאוחדת המכהנת קיבלה את התוצאה הגרועה ביותר מאז 1998, וזכתה בחמישה המנדטים הנותרים. למרות ההשפעות של מגפת ה-COVID-19 המתמשכת וסופה טרופית שמתרחשת גם כן לאחרונה, אחוז ההצבעה בבחירות היה מעל 81%, הגבוה ביותר מאז 1998.
בבחירות הוצגה גם מנהיגת המפלגה הנשית ומועמדת לראשות הממשלה הראשונה בתולדות הבחירות לפלרמנט בבלייז: ננסי מרין, מנהיגת חזית העם של בליז.
כמה חברי פרלמנט בכירים בחרו גם לא להתמודד לבחירות. ראש הממשלה הקודם, דין בארו (UDP), נדרש באופן חוקתי לפרוש מתפקידו לאחר שריצה שלוש כהונות בתפקיד; בהיותו חבר פרלמנט משנת 1984, הוא גם החליט לפרוש מהבית. גם קודמו כראש הממשלה, סעיד מוסא (PUP), בחר לפרוש; מוסא היה חבר הפרלמנט האחרון שנותר מכהן לפני עצמאות בליז בשנת 1981.
תאריך
הבחירות הכלליות הקודמות נערכו ב-4 בנובמבר 2015, והאסיפה הלאומית החדשה נפתחה ב־13 בנובמבר 2015. על פי סעיף 84 לחוקת בליז, יש לפזר את האספה הלאומית "חמש שנים מהמועד בו נפגשו לראשונה שני בתי האספה הלאומית לשעבר" אלא אם כן התפזר מוקדם יותר על ידי המושל הכללי של בליז בעצת ראש הממשלה. יש לקרוא לבחירות כלליות בתוך שלושה חודשים לאחר הפירוק, מה שאומר שהתאריך האחרון האפשרי לבחירות הכלליות הבאות בבלייז יהיה ב-13 בפברואר 2021.