cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
משחקי הפיג'מה
תקציר העלילה
האסלר מגיע למקום עם סיד ומודיע על הסכמתו להעלאה. כולם שמחים וסיד מחבק את בייב. הסרט מסתיים בתצוגת פיג'מות על ידי גיבורי העלילה ובראשם סיד ובייב.
נאופלפה דונלדטראמפי
נאופלפה דונלדטראמפי (שם מדעי: Neopalpa donaldtrumpi) הוא מין של עש מהמשפחה Gelechiidae שהתגלה בשנת 2016, ותואר למדע לראשונה בתחילת שנת 2017. מגלה העש, האנטומולוג הקנדי וזריק נזארי (Vazrick Nazari), בחר לקרוא לעש על שמו של נשיא ארצות הברית ה-45 דונלד טראמפ, עקב הדמיון בין ראשו של העש לתסרוקת האופיינית לנשיא. נזארי גילה את העש תוך בחינת דגימות עשים באוסף של המוזיאון לאנטומולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בדייוויס, וכשראה את העש הבין שמדובר במין שטרם מוכר למדע. האנטמולוג גם ציין שהוא מקווה שמתן השם יביא מודעות ציבורית מוגברת למיני בעלי חיים זעירים ונדירים.
תפוצה וביולוגיה
עש זה מצוי בכיסים קטנים בדרום-מערב ארצות הברית (קליפורניה) וצפון מערב מקסיקו (באחה קליפורניה), והוא התגלה על מקורות אור מלאכותיים בשנת 2016. הוא מאכלס מרחבי חולות יבשים במדבר סונורה.
למין טווח מצומצם יחסית המוקף בטווח התפוצה הנרחב של המין הנפוץ יותר נאופלפה נאונאטה הנמצא אף הוא באותו סוג ומאכלס את מרבית קליפורניה ובאחה קליפורניה יחד עם סונורה ואריזונה. ניתוח DNA חשף שההבדל בין שני המינים באחוזים הוא 5.1-4.9% בערך. מבחינה חיצונית, המינים די דומים, להוציא את הראש הבהיר של נאופלפה דונלדטראמפי שאינו משולב בכתמים שחרחרים וחומים, כמו גם מחושים קדמיים קטנים יותר שפונים לאחור והבדלים נוספים. המין הוא פעיל לילה כרוב העשים, ומלבד זאת פרטים נוספים אודות אורח החיים של המין אינם זמינים כעת.
על פי וזריק נזארי שגילה את המין, יש צורך במאמצי שימור מיידיים בבית הגידול השברירי של המין, והוא מעריך שהמין בסכנת הכחדה.
פאביו ססאר מונטזינה
קריירת מועדונים
מונטזינה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של סאו פאולו ובגיל 21 הצטרף לקבוצה הבוגרת של סנטה קרוס.
בינואר חתם בוויקטוריה פלזן מליגת העל הצ'כית. ב-8 באפריל 2001 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 3-0 לבאניק אוסטרבה. ב-18 במאי הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 3-3 נגד ויקטוריה ז'יז'קוב.
ב-1 ביולי 2001 הצטרף לאודינזה מהסרייה א' אך כעבור זמן קצר הושאל לנאפולי. בסיום העונה רכשה נאפולי את כרטיס השחקן שלו והוא חתם במועדון לשנתיים.
ב-8 באוקטובר 2004 חתם באבלינו.
קריירה בינלאומית
בזכות ההצלחה שלו בקטר והעובדה שעברו 5 שנים מאז שעבר לגור במדינה (לצורך עבודתו), ססאר קיבל אזרחות קטרית שהקנתה לו את הזכות לשחק בנבחרת קטר. ב-10 בינואר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 0-0 נגד. ב-26 במרץ הבקיע צמד בניצחון 0-2 נגד.
ססאר השתתף עם הנבחרת גם בגביע אסיה בכדורגל 2011.
פרקרוקוטיים
פרקרוקוטיים (שם מדעי: Percrocutidae) היא משפחה נכחדת בעלת שני סוגים של טורפים דמויי חתול שחיו באמצע המיוקן עד סוף תקופת הפליוקן ברחבי אפריקה, אירופה ואסיה.
הארדיקאנוט
הארדיקאנוט (בדנית: Knud III Hardeknud, מילולית: "קאנוט החזק"; 1018 או 1019 – 8 ביוני 1042) היה מלך דנמרק משנת 1035 ומלך אנגליה משנת 1040 ועד מותו.
פרקרוקוטיים
חיות אלה הם קרובים של הצבועים החיים ובעבר הם גם שויכו למשפחה אך ב-1991 כמה חוקרים שייכו אותם למשפחה עצמאית המקובלת על חלק מהחוקרים בעוד אחרים סוברים שהם היו צבועים אמיתיים. אחרים משייכים אותם לחלק מהמשפחה הנכחדת סטנופלסיקטיים (Stenoplesictidae). בנוסף הם קרובים למשפחות טורפי מדגסקר ולנמיות.
הארדיקאנוט
ביוגרפיה
הארדיקאנוט היה בנם של המלך קאנוט הגדול ואמה מנורמנדיה. לאחר מות אביו, ירש הארדיקאנוט את הכתר הדני בתור קאנוט השלישי, אך הסתכסך עם מגנוס הראשון מלך נורווגיה, שמנע ממנו להפליג לאנגליה כדי להבטיח את שלטונו שם. כתוצאה מכך, הוסכם כי אחיו הממזר של הארדיקאנוט, הרולד "קל-הרגליים", ימשול באנגליה כעוצר בשמו.
פרקרוקוטיים
מינים אלה היו גדולים מאוד ובעלי לסתות ומלתעות חזקות שנועדו לשבור עצמות והיו בעלות עוצמת נשיכה גבוהה מאוד. ייתכן שהיו טורפי-על או אולי אוכלי נבלות וייתכן שגם וגם בדומה לצבועים המודרניים. הגדול ביניהם היה הדינוקרוקוטה שהגיע לגובה 1.3-1.9 מטר ולמשקל של עד 300 קילוגרם.
הארדיקאנוט
ביוגרפיה
הרולד לקח את הכתר האנגלי לעצמו ב-1037, בטענה כי "הארדיקאנוט שהה זמן רב מדי בדנמרק". לאחר שכרת ב-1039 ברית עם מגנוס, לפיה אם אחד מהם ימות ללא צאצאים יירש האחר את מקומו, תכנן הארדיקאנוט לפלוש לאנגליה כדי להדיח את הרולד, והגיע לפלאנדריה, שם שהתה אמו הגולה. אך הרולד מת בטרם הספיק הארדיקאנוט לפלוש לאנגליה, במרץ 1040. הארדיקאנוט נחת בסנדוויץ' ביוני, "שבעה ימים לפני אמצע הקיץ", ועמו 62 ספינות מלחמה. מאחר שלא הספיק להילחם בהרולד כשעוד היה בחיים, הוא הוציא את גופתו מקברה והשליכה לביצה.
הארדיקאנוט היה מלך אכזר ובלתי אהוד. הוא גבה מעמו מיסים גבוהים, ובשל כך פרץ כנגדו ב-1041 מרד, שכשל לבסוף. הוא קרא לאחיו-למחצה אדוארד (בנם של אמה מנורמנדיה והמלך אתלרד השני), שהיה בגלות בנורמנדיה, לשוב לאנגליה ולשלוט עמו, ולרשת אותו לאחר מותו, מאחר שלו עצמו לא היו צאצאים.
ב-8 ביוני 1042 כשהתארח הארדיקאנוט בחתונתו של נושא דגלו לשעבר והרים כוסית לבריאותם של החתן והכלה, נפל ומת ככל הנראה משבץ, ונקבר בווינצ'סטר. אחיו אדוארד ירש אותו לאחר מכן, והשיב את בית וסקס לשלטון.
שפת סימון
שפת סימון (באנגלית: Markup language) היא שפת מחשב המשמשת לתיאור מידע נלווה לטקסט, תמונות או מידע חזותי אחר. המידע הנלווה יכול לציין, למשל, את דרך התצוגה של המידע החזותי, כמו למשל, צבע, גופן וגודל של טקסט. בנוסף, המידע הנלווה יכול לציין סוגי שדות של המידע החזותי, ואת המבנה ההיררכי שלו. למשל, שפת סימון יכולה לציין למילים, את סוג המידע אליו הן מתייחסות (שמות אנשים, מקומות, שמות עצם, וכו') ולמשפטים את סוג המשפט (שאלה, תשובה, אמת, שקר, מנגינה, הטעמה). לרוב מופיע המידע הנלווה של שפת הסימון בתוך אותו קובץ של המידע החזותי עצמו, משולב בתוכו.
היסטוריה
שפות סימון שימשו בתחום הדפוס במשך מאות שנים. עורכים סימנו על גבי כתבי יד את סוגי הפונטים, גדליהם, ושאר פרמטרי העיצוב של כתב היד. האדם שהיה מסדר את אותיות הדפוס היה פועל על פי ההנחיות בשפת הסימון.
בעידן המוקדם של המחשב שימשו שפות סימון, דוגמת LaTeX, כותבי מסמכים בעיצוב המסמכים שלהם. עם השנים, פותחו ממשקים חזותיים שאפשרו למשתמשים לציין את העיצוב שהם מעוניינים בו בלא לדעת את ההוראות בשפת הסימון המשמשות לציון העיצוב. בעידן האינטרנט, מועבר מידע חזותי במקרים רבים בליווי מידע נלווה בשפת הסימון המסייע לתוכנות במחשב המקבל את המידע להשתמש בו. למשל, שפת הסימון HTML מורה למחשב של הגולש באינטרנט, כיצד להציג את המידע החזותי הנשלח אליו לתוך הדפדפן בו הוא נמצא (גודל, מיקום הטקסט יחד עם שאר האלמנטים וכו'). שפת הסימון RSS מציינת למקבל המידע את זמן עדכונו על מנת שיוכל להבדיל בין מידע ישן לחדש.
שפת סימון איננה מוגבלת לתיאור מידע טקסטואלי בלבד, ויכולה לתאר גם תמונות (SVG) או מידע גאוגרפי (כדוגמת GML או GEORSS).
קספר שמייכל
קספר שמייכל (בדנית: Kasper Peter Schmeichel, נהגה סמייקל; נולד ב-5 בנובמבר 1986) הוא כדורגלן דני המשחק בעמדת השוער בקבוצת ניס ובנבחרת דנמרק.
ביוגרפיה
שמייכל נולד בקופנהגן. הוא בנו של פטר שמייכל, שוער נבחרת דנמרק בעברו. ב-2002 הצטרף למועדון הנוער של מנצ'סטר סיטי. במהלך 2006 הושאל למועדון דרלינגטון ולאחר מכן לבורי מהליגה הרביעית. ב-2007 הושאל לפאלקירק מליגת העל הסקוטית ולאחר מכן לקארדיף סיטי מהליגה השנייה באנגליה. ב-2008 הושאל לקובנטרי סיטי מהליגה השנייה.
ב-2009 עבר לנוטס קאונטי מהליגה השלישית וסייע לה להעפיל לליגה השנייה. ב-2010 עבר ללידס יונייטד מהליגה השנייה. בשנת 2011 עבר ללסטר סיטי מהליגה השנייה וב-2014 העפיל עמה לפרמייר ליג. בדצמבר 2014 שבר את כף רגלו במהלך אימון ונאלץ להחמיץ חלק משמעותי מהעונה. הוא חזר לשחק במרץ 2015 וסייע ללסטר להישאר בפרמייר ליג. בעונת 2015/2016 זכה עם לסטר באליפות הראשונה בתולדותיה. במהלך העונה שמר ב-15 משחקים על רשת נקייה מכיבושים, שני רק לפטר צ'ך מארסנל.
סימונה פפה
סימונה פפה (נולד ב-30 באוגוסט 1983) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת הקשר.
קספר שמייכל
ביוגרפיה
משנת 2004 משחק שמייכל בנבחרות הלאומיות של דנמרק, תחילה שיחק בנבחרת עד גיל 19 ולאחר מכן בנבחרת דנמרק בכדורגל עד גיל 21, במסגרתה השתתף במוקדמות אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2009. ב-2011 זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת. הוא היה חבר סגל הנבחרת ליורו 2012 אך לא שותף באף משחק בטורניר. בפברואר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בהרכב במשחק הידידות מול נבחרת מקדוניה. את ההופעה הראשונה שלו במשחק רשמי רשם באוקטובר 2013 בניצחון 0–6 על נבחרת מלטה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014. הוא פתח בהרכב הנבחרת בכל עשרת משחקי מוקדמות יורו 2016 בשלב הבתים והפלייאוף. במונדיאל 2018 העפיל שמייכל עם הנבחרת לשלב שמינית הגמר, בו הודחה על ידי קרואטיה. שמייכל עצר במהלך הארכה בעיטת עונשין של לוקה מודריץ' ושתיים נוספות במהלך שלב בעיטות ההכרעה.
סימונה פפה
קריירת מועדונים
בינואר חתם פפה באודינזה, כעבור חצי שנה הושאל לקליארי. ב-18 בנובמבר 2006 הבקיע את שער הבכורה שלו בסרייה א' נגד פלרמו. ב-22 ביוני 2007 חזר לאודינזה.
ב-11 באוגוסט 2015 חתם בקייבו ורונה.
קריירה בינלאומית
פפה נכלל בסגל נבחרת איטליה בכדורגל עד גיל 21 לקראת אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2006. ב-11 באוקטובר 2008, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת בוגרת בתיקו 0-0 נגד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010. פפה נכלל בסגל הנבחרת הבוגרת לקראת גביע הקונפדרציות 2009 ומונדיאל 2010.
הכנסייה האורתודוקסית הרוסית
הכנסייה האורתודוקסית (הפְּרָבוֹסלַאבית) הרוסית (ברוסית: Русская православная церковь; בסלבית כנסייתית עתיקה: Ру́сскаѧ правосла́внаѧ цр҃ковь) היא כנסייה עצמאית, אוטוקפאלית, במסגרת הנצרות האורתודוקסית המזרחית. הכנסייה הרוסית מונהגת על ידי פטריארך מוסקבה ורוס כולה, תפקיד שממלא מאז 2009 קיריל הראשון. משתייכים לה כ-145 מיליון מאמינים ברחבי העולם, כולל רובם המוחלט של הנוצרים ברחבי ברית המועצות לשעבר וקהילות מהגרים שיצאו משטחיה. השם "פרבוסלבי" הוא תרגום מילולי של "אורתודוקסי" ("מחזיק באמונה הישרה") לרוסית עתיקה.
ראשיתה של הנצרות ברוסיה
על פי המסורת של הכנסייה, היא נוסדה בידי אנדראס הקדוש, אחד משנים עשר השליחים, במהלך ביקורו באזור סקיתיה, היא מזרח אירופה של ימינו.
בסוף האלף הראשון לספירה, העמים הסלאבים המזרחים הושפעו מאוד מתרבותה של האימפריה הביזנטית השכנה. בשנים 863-869, הברית הישנה והברית החדשה תורגמו לראשונה לניב סלאבי על ידי האחים המיסיונרים קירילוס ומתודיוס; בתקופה מאוחרת יותר, ניב זה, שאומץ על ידי הכנסייה, קיבל את הכינוי "סלאבית כנסייתית".
המאות ה-15 וה-16
בסוף המחצית הראשונה של המאה ה-15, האימפריה הביזנטית, שהתמודדה כנגד לחץ כבד של העות'מאנים, ניסתה לקדם איחוד בין הכנסייה האורתודוקסית לכנסייה הקתולית - זאת על מנת להיעזר בתמיכתן הצבאית של מדינות אירופה. במסגרת זו, ב-1437 הפטריארך של קונסטנטינופול והקיסר הביזנטי מינו לתפקיד ראש הכנסייה הרוסית את 'האיש שלהם', איסידור, על מנת שיצרף את רוסיה למהלך האיחוד. איסידור התקבל בחשדנות על ידי שליט מוסקבה, הנסיך וסילי ה-II, אך לבסוף הצליח לשכנעו שהאיחוד חיוני להצלת הנצרות המזרחית. בעקבות זאת, איסידור יצא ב-1439 - בתמיכה כספית של הנסיך - לוועידת פירנצה, שם קידם בלהט את האיחוד; לאחר שנחתם הסכם האיחוד, איסידור קיבל מהאפיפיור תואר קרדינל ושב לרוסיה. לאחר שובו, הוא ערך תפילה בכנסיית הקרמלין, במהלכה הזכיר את האפיפיור, קרא את הסכם האיחוד, ומסר לנסיך וויסילי איגרת מהאפיפיור שבה הוא מבקש ממנו לעזור בהפצת הקתוליות ברוסיה. שלושה ימים לאחר מכן, איסידור נעצר ונכלא במנזר. ב-1441 עזב את רוסיה והגיע לרומא, שם התקבל כחלק מצמרת הכנסייה הקתולית, וב-1458 אף מונה על ידי האפיפיור ל"פטריארך קונסטנטינופול" (באותה עת, קונסטינופול כבר נפלה בידי העות'מאנים והאימפריה הביזנטית חדלה מלהתקיים). לאחר סילוקו של איסידור מינה וסילי ב-1448 לראשות הכנסייה את יונה, שהיה מלכתחילה מועמדו לתפקיד. מינוי זה, שנעשה בלא קבלת הסכמה מהפטריארך של קונסטנטינופול, ביסס, למעשה, את מעמדה של הכנסייה הרוסית ככנסייה עצמאית, שאינה תלויה עוד בכנסייה היוונית.
בתקופה זו, התגבש דגם הדתיות של הכנסייה הרוסית, שכלל מצד אחד תפיסת עליונות מול הזרמים הנוצריים האחרים ומצד שני דגל בשמרנות קיצונית, בעיקר בכל הקשור לצורת הפולחן. מול התפתחות זו של הממסד הכנסייתי, קמו בסוף המאה ה-15 שתי תנועות (שהיו ככל הנראה קשורות ביניהן) שביקשו להכניס רפורמות דתיות וארגוניות בכנסייה. תנועה אחת יצאה כנגד העושר המופלג שהצטבר בידי מוסדות הכנסייה ובעיקר בידי המנזרים הגדולים, ודרשה מהם לוותר על הנכסים שברשותם. תנועה נוספת דגלה בחידושים משמעותיים יותר שכללו את שלילת ההיררכיה הכנסייתית וצורות פולחן שנראו בעיני אנשיה כנוגדים את המונותאיזם (כגון סגידה לצלב, לאיקונות ולשרידי קדושים). במסגרת השאיפה למונותאיזם טהור, הם אף שללו את טבעו האלוהי של ישו, והכירו בו כנביא בן אנוש בלבד. אנשי תנועה זו הואשמו בידי ראשי הכנסייה בנטייה ליהדות וכונו "מתייהדים" (Жидовствующие). שתי התנועות דוכאו רק באמצע המאה ה-16, לאחר מאבק ממושך.
ב-1589, עצמאותה של הכנסייה הרוסית הוכרה רשמית על ידי כלל הכנסיות המזרחיות, והעומד בראשה קיבל את התואר "הפטריארך של מוסקבה ושל רוסיה כולה". היה זה שלב נוסף בתהליך התעצמותה של הכנסייה שנמשך לאורך כל התקופה ההיא, שבה עקב חולשתו של השלטון המדיני, ראשי הכנסייה היו גם מעורבים ביותר בניהול המדינה.
המאה ה-17
ב-1652, הפטריארך ניקון יזם רפורמות שנועדו לתקן את פרטי הטקסים של הכנסייה ואת נוסח הספרים, בהתאם לסטנדרטים היווניים. רפורמות אלו נקראו הרָסְקוֹל מהלך זה יצר התנגדות רבה בתוך הכנסייה ובכל שכבות העם, וניקון הואשם בבגידה באופייה הייחודי של הכנסייה הרוסית. החידושים קיבלו גיבוי מהשלטונות שרדפו את המתנגדים להם. מתנגדי הרפורמה כונו "פלגנים" (ברוסית: раскольники) - הסטארוברים - והם נרדפו על ידי השלטון החילוני והכנסייה. על אף הרדיפות, התנועה שדגלה בדבקות במנהג הישן קיימת עד היום ככנסייה נפרדת.
מאות 19-18
חידושים ורפורמות שנערכו על ידי פיוטר ה-I בכל תחומי החברה והמדינה ברוסיה, נגעו גם לכנסייה. לאחר מותו של הפטריארך אדריאן ב-1700, הצאר פיוטר ה-I מנע את בחירת מחליפו, וכעבור 20 שנה, ב-1721 קבע שמעתה בראש הכנסייה לא יעמוד אדם אחד אלא "מועצה רוחנית". מועצה זו, שלאחר זמן כונתה "הסינוד הקדוש", הייתה, בתורה, כפופה לצאר ששימש לה "פוסק עליון". בכך, פטר הגביל את כוחה של הכמורה ולמעשה הכפיף אותה למדינה.
באמצע המאה ה-18 הופקעו הקרקעות הרבות שהיו בבעלות המנזרים, ומנזרים רבים אף פורקו. הדבר סייע להבראתם של המנזרים, שמהם יצאו במהלך המאה ה-19 תנועות רוחניות רעננות, כגון ה"סטארצ'סטבו" - תנועה שמזכירה בכמה היבטים את תנועת החסידות ביהדות.
מכל מקום, במהלך המאה ה-19, הסתאבות הממסד הכנסייתי ובמקביל צמיחתה של תנועת הנאורות באירופה, גרמו לניכור בין הכנסייה לבין השכבות המשכילות ברוסיה. רבים מאנשי הרוח קידמו מגמות דתיות לא-אורתודוקסיות שנתקלו בהתנגדותה של הכנסייה. דוגמה מובהקת לכך היא פעילותו של לב טולסטוי.
המאה ה-20 ואילך
ניסיונה של הכנסייה לחדש את פניה, הביא לכינוס כללי שנערך בקרמלין ב-15 באוגוסט 1917, כמה חודשים לאחר נפילת המונרכיה ברוסיה. אחת מהחלטותיו של הכינוס הייתה לחדש את תפקיד הפטריארך, לאחר יותר מ-200 שנה.
אולם, לאחר עליית הבולשביקים לשלטון כמה חודשים מאוחר יותר (מהפכת אוקטובר), הכנסייה נאלצה להתמודד עם משבר שכמוהו לא חוותה בכל תקופות קיומה. בהתאם לאידאולוגיה המרקסיסטית, שראתה בכל צורותיה של הדת מכשול בדרך אל הקדמה, השלטון החדש החל ברדיפות קשות כנגד הכנסייה. בנוסף לתעמולה האנטי-דתית שנוהלה בכל שכבות האוכלוסייה, השלטונות סגרו, הרסו או הסבו למבנים אזרחיים כנסיות ומנזרים רבים. כמרים ונזירים רבים נאסרו, הוגלו ונרצחו.
בתוך הכנסייה עצמה התגלעה מחלוקת האם יש לגלות נאמנות כלפי השלטון הסובייטי, על מנת למנוע רדיפות נוספות, או שיש להילחם בו עד חרמה. מחלוקת זו הובילה לפילוג בתוך הכנסייה: צמרת הכנסייה ברוסיה פרסמה הצהרות נאמנות לשלטון הסובייטי, ומנגד קבוצה של אנשי כמורה גולים הכריזו על צעד זה כבגידה והקימו כנסייה פורשת.
תפנית מסוימת ביחסו של השלטון הסובייטי אל הכנסייה בא בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, כאשר סטלין שב ואפשר את פעולתה של הכנסייה כצעד שבא לגייס את תמיכת המערב במלחמה כנגד גרמניה ולחזק את רוח העם. אמנם בתקופת יורשיו של סטלין, התחדש המאבק כנגד "אמונות דתיות טפלות", אך הדבר לא נעשה באותם אמצעים קיצוניים והכנסייה הורשתה להמשיך בפעילותה בהיקף מוגבל.
מדיניות הפרסטרויקה שהונהגה על ידי מיכאיל גורבצ'וב הביאה עמה מפנה ביחסה של המדינה לדת ברוסיה באופן כללי ולכנסייה באופן ספציפי. גם בתוך החברה הרוסית הסתמנה מגמה ברורה של חזרה אל הדת, שבאה לאחר עשרות שנים של חינוך ותעמולה אתאיסטית. חגיגות "1000 שנים לניצורה של רוסיה" שנערכו ב- 1989 סימלו יותר מכל את השינוי. במסגרת זו נערכו חגיגות ביוזמת השלטון, כנסיות רבות נפתחו מחדש, והוסר החרם התקשורתי על הכנסייה.
לאחר קריסת ברית המועצות הכיר השלטון הרוסי בכנסייה ככוח חשוב בחברה הרוסית. מדיניות זו כוננה בידי בוריס ילצין והיא מונהגת ביתר שאת בידי יורשו, ולדימיר פוטין. מגמתה הלאומנית המסורתית של הכנסייה הרוסית משתלבת היטב עם מדיניות הפנים והחוץ של פוטין.
הכנסייה האורתודוקסית הרוסית הגולה
הכנסייה האורתודוקסית הרוסית הגולה (רוסית: Русская православная церковь заграницей) היה בין השנים 1917 ל-2007 חלק חצי-אוטונומי של הכנסייה האורתודוקסית הרוסית שהוקמה כתגובה למדיניות הבולשביקים נגד הדת לאחר מהפכת 1917. בשנת 1927 הכנסייה הגולה נפרדה מהכנסייה הרוסית לאחר שהפטריארך סרגיי הראשון ביקש שהכנסייה תביע את נאמנותה למדינה הבולשביקית. לאחר עשורים של הפרדה, הכנסייה חתמה על הסכם לשיתוף פעולה קאנוני עם הפטריארך המוסקבאי ב-17 במאי 2007 ובכך שוקם הקשר הקאנוני בין הכנסיות. מרכזהּ של הכנסייה הגולה הוא בקתדרלת גבירתנו בעלת החותם במנהטן, ניו יורק.
הסכסוך עם הפטריארכיה האקומנית של קונסטנטינופול
ב-15 באוקטובר 2018 השהתה הכנסייה הרוסית את שיתוף הפעולה עם הפטריארך האקומני של קונסטנטינופול וניתקה את היחסים איתו בעקבות הקמת הכנסייה האורתודוקסית של אוקראינה, שהוכרה רשמית ב־5 בינואר 2019 על ידי הפטריארכיה האקומנית.
טקסים וחגים
הכנסייה הנוצרית הפרבוסלאבית אינה מכירה בלוח הגרגוריאני, אלא משתמשת לחישוב תאריכי מועדי החגים והטקסים בלוח השנה היוליאני.
חגי הנצרות האורתודקסית כוללים שילוב של חגים מהאמונות הפגניות, שרווחו בקרב הסלאבים לפני התנצרותם, ובהם חג "המאסליניצה" וחג "אמצע הקיץ הסלאבי" הידוע בשם Kupala, אשר מצוין בכל שנה ב-21 ביוני על פי הלוח היוליאני.
מחזור החגים בכנסייה הפרובסלאבים ומנהגי החג שונים מעט מאלו של המערב.
עונת חג המולד
בנצרות האורתודוקסית מתחילה עונת חג המולד בצום המולד ארבעים יום לפני חג המולד, שמסתיים ב-25 בדצמבר על פי הלוח היוליאני או ב-7 בינואר על פי הלוח הגריאגוראני. עונת חג המולד הפרובוסלבי מסתיימת בחג ההתגלות ב-19 בינואר על פי הלוח הגראגוראני, המוכר יותר בקרב הפרובוסלאבים כ"חג הטבילה", שמציין את טבילתו של ישו בידי יוחנן המטביל. לציון מועד זה נוהגים לקפוץ למים, ולטבול באופן סמלי תוך כדי חיפוש אחר הצלב האבוד שאותו זורק הכומר למים לאחר שבירך אותם.
עונת הפסחא
מתחילה ביום שני הנקי ומסתיימת לאחר השבוע הקדוש, ביום שבת האור לאחר טקס הדלקת האש שמציין את עליית ישו מהשאול לחיים. חג הפסחא עצמו נמשך שבוע החל מיום ראשון של פסחא לאורך השבוע המבורך ומסתיים בחג הפנטקוסט.
מנהגי חגים נוספים
"חג ההשתנות" נפוץ בקרב אורתודוקסים, בעיקר מזרחיים, כיום הביכורים.
"אמצע הקיץ" (Kupala) הוא חג פאגאני סלאבי קדום המסמל את היום הארוך ביותר בשנה בקרב עמים סלאבים קדומים, אך כיום בעקבות השפעת הכנסייה מציין את יום הולדתו של יוחנן המטביל.
טקסים
הכנסייה האורתודוקסית הרוסית מכירה בכל שבעת הסקרמנטים של הכנסייה האורתודקסית הכללית על פי המסורת היוונית. בנוסף לכך ישנו שימוש במספר מנהגי סקרמנטלים נוספים, בהם חבל תפילה, איקונן וקטורת. הכנסייה הפרבוסלאבית מעדיפה אומנם כמה שפחות להשתמש באמצעים להעביר את החסד שהם אינם חלק מהסקרמנטים.
פטריארך מוסקבה ורוס כולה
עם עליית פיוטר הגדול לשלטון הוא ביטל את מוסד הפטריארכיה של הכנסייה האורתודוקסית הרוסית ובמקומה הקים את הסינוד הקדוש כגוף ממלכתי בחסות הצאר, האחראי על שירותי הכנסייה. הפטריארכיה של הכנסייה האורתודוקסית הוקמה מחדש באוגוסט 1917, על ידי המועצה המקומית של הכנסייה.
החברה האורתודוקסית הרוסית הקיסרית בארץ ישראל
בשלהי המאה ה-19 עסק הפלג הארצישראלי של הכנסייה האורתודוקסית הרוסית בקניית קרקעות ונכסים בארץ ישראל, כמו לחוף הכנרת וביפו. בירושלים רכשו עסקני הכנסייה, בעידודו ובמימונו של הצאר ניקולאי השני את מגרש הרוסים, ובנו עליו מבני ציבור גדולים, ששימשו בעיקר צליינים רוסיים. פלג זה של הכנסייה נקרא בשם "החברה האורתודוקסית הרוסית הקיסרית בארץ ישראל", וסמלו המיוחד מופיע על כל המבנים שנרכשו או נבנו ביוזמתו. הסמל מעוצב בצורת אליפסה וכולל במרכזו את האותיות היווניות כִי ורוֹ. אותיות אלו מסמלות את ראשית שמו של ישו - כריסטוס. כן מופיעות על הסמל האותיות היווניות אלפא ואומגה, האות הראשונה והאחרונה באלפבית היווני המסמלות את דברי ישו בברית החדשה: "אני הראשית ואני האחרית". סביב הסמל מופיע בסלאבונית כנסייתית הפסוק מספר ישעיהו: "למען ציון לא אחשה, ולמען ירושלים לא אשקוט".
נשיא החברה היה הנסיך סרגיי אלכסנדרוביץ, שפורסם בעקבות בניית חצר סרגיי.
אדולף הנריק לינדסטרום
אדולף הנריק לינדסטרום (בנורווגית: Adolf Henrik Lindstrøm 17 במאי 1866 - 21 בספטמבר 1939) היה שף וחוקר קטבים נורווגי
לינדסטרום נולד בהאמרפסט. מוצאו היה משבט הקוון (Kven). הוא השתתף במשלחת פראם של אוטו סוורדרופ מ-1898 עד 1902. אחר כך הפליג עם רואלד אמונדסן בשיוט החקר שלו במעבר צפון-מערבי באונייה "יִיֶה", בין 1903 ל-1906, ובמשלחת הקוטב הדרומי של אמונדסן בשנים 1912-1910. עוד השתתף במשלחת לסיביר מ-1914 עד 1916. לינדסטרום מת באוסלו.
לינדסטרום היה גבר בעל-גוף וטוב-מזג ורק לעיתים נדירות יצא מן הספינה, שלא כיתר משתתפי המשלחת. הדבר היחיד שהיה בכוחו למשוך אותו החוצה היה הסיכוי לצוד טָרְמַכֵן, מין עוף דמוי שכוי, משום שבשר טרי זכה להערכה רבה במסעות הממושכים. לינדסטרום היה גם אדם שקול ומיושב בדעתו, נכס אמיתי לאנשי הצוות, כש"עצבנות הקוטב" השתלטה עליהם והגעגועים הביתה ניקרו בהם במשך הלילה הקוטבי הארוך, לאחר שנים אחדות על הקרח. רואלד אמונדסן כתב ביומנו ב-5 באפריל 1911, "תרומותיו למשלחת הקוטב הנורווגית עולות בחשיבותן על אלה של כל אדם אחר."
בשנת 1906 עוטר לינדסטרום בתואר אביר "מסדר סנט אולאף" "על הישג ימי נועז". הוא קיבל את מדליית פראם ואת מדליית הדרומי.
נפת זוגדידי
נפת זוּגדִידִי (בגאורגית: ზუგდიდის მუნიციპალიტეტი, מילולית: זוּגדִידִיס מוניציפליטי) היא נפה במחוז סמגרלו וסוואנתי עילית שבגאורגיה. הנפה ממוקמת במחוז ההיסטורי-גאוגרפי, סמגרלו, ובירת המחוז, זוגדידי, משמשת כמרכז המנהלתי של הנפה. הנפה גובלת ממערב וצפון-מערב בנפת גאלי, מצפון-מזרח בנפת צאלנג'יחה, ממזרח ודרום-מזרח בנפת חובי ומדרום-מערב הים השחור.
הנפה מאוכלסת ב-62,511 תושבים בצפיפות אוכלוסין של 91.64 איש לקמ"ר. בתקופת שלטון האימפריה הרוסית, עד לשנת 1917, נכללה הנפה תחת פלך כותאיסי ונקראה המזרה (אוייזד) של זוגדידי. גם לאחר פלישת הצבא האדום לגאורגיה, בתקופת גאורגיה הסובייטית, עד לשנת 1930 נכללה הנפה במזרה של זוגדידי. ומאותה שנה נפה נפרדת.
העיר זוגדידי מהווה המרכז המנהלתי של הנפה. בנפה ישנן 58 כפרים המחולקות ל-17 תמי.
אולפרט דאפר
__ללא_תוכן__ אוֹלפֶֿרט דאפֶּר (Olfert Dapper; 1636 – 1689) היה סופר, גאוגרף והיסטוריון הולנדי שחיבר ספרים רחבי היקף על יבשות, ארצות ועמים אף שמעולם לא יצא ממקומו.
קורות חייו ופועלו
אולפֿרט דאפר נולד בתחילת 1636 בשכונת יורדאן שבאמסטרדם. בשנים 1657 ו-1658 למד רפואה באוטרכט, אך ככל הנראה לא עסק בה, ומכל מקום שמו לא נמצא ברשומות גילדת הרוקחים והרופאים של אמסטרדם. כעולה משפע חיבוריו, דאפר הקדיש את רוב ימיו לאיסוף מידע על יבשות ועל ארצות, שחלקן היו בתקופתו בלתי נגישות, ולכתיבת ספרים על אודותן. ספריו הופיעו במהדורות לא מעטות ותורגמו לשפות אחרות. דאפר מעולם לא יצא את ארצו. הוא השתמש בדוחות של חוקרים ומיסיונרים ושל אנשי חברת הודו המזרחית ההולנדית וחברת הודו המערבית ההולנדית, וכמו כן נעזר בכתבי נוסעים אחרים. הציורים והמפות המלווים את כתביו לא נעשו על ידיו, אלא לוקטו ממקורות שונים ועובדו לתחריטים בסדנת המו"ל ההולנדי שלו – יאקוב ואן מירס (Jacob van Meurs). ב-1663 ראו אור חמשת הכרכים של ספרו הראשון שעליו שקד כשלוש שנים – "תיאור היסטורי של אמסטרדם". שנתיים לאחר מכן, ב-1665, הפיק את התרגום הראשון להולנדית של כתבי הרודוטוס ובתוך שנים ספורות פרסם סדרת ספרים על יבשות וארצות. הבולט בהם הוא "תיאור אפריקה", שראה אור ב-1668 וקנה לו מקום לדורות כספר-יסוד בלימודי אפריקה. הספר נועד, ככתוב בכותרו, להציג "שמות מקומות, גבולות, נהרות ואגמים, גידולים, בעלי חיים, לבוש, שפות, ממלכות, דתות ומנהגים, כולל מפות של הארצות ושל הערים מצוירים ממראה עיניים", ותוכנו "שאוב מכְּתבים עכשוויים ומספרי נוסעים שהיו בארצות הללו".
בספריו הנחשבים של דאפר נמנו "סוריה וארץ ישראל" (1667), "משלחות חברת הודו המזרחית ההולנדית לסין" (1670), "אסיה – אימפריית המוגולים הגדולה, כולל חלקים של הודו, ממלכת פרס, גאורגיה ועוד" (1672), "אסיה, כולל אזורי מסופוטמיה, בבל, אשור, אנטוליה, או אסיה הקטנה, וערב" (1680), "איי הים התיכון" – קפריסין, רודוס, כרתים ואיים במזרח הים האגאי (1688) ומוראה (1688). פרקים נבחרים מכְּתביו של דאפר (Dapperus Exoticus Curiosus) פורסמו בשני כרכים בשנים 1717–1718 בגרמניה. חיבור הספר "אמריקה" (1671) יוחס לדאפר במהדורתו הגרמנית (1673), אף שבמהדורה ההולנדית המקורית צוין ארנולדוס מונטנוס כמחברו.
דאפר לא התיימר להיות מגלה ארצות וטרח לציין את המקורות שמהם שאב את ידיעותיו. כתיבתו מאופיינת בשילוב של תחומים שונים – גאוגרפיה, כלכלה, פוליטיקה ואנתרופולוגיה. הוא מוערך בשל הימנעותו מגישה אתנוצנטרית ומשיפוט ערכי של החברות שתיאר. רוב כותרי ספריו של דאפר פותחים בהיגד "תיאור מדוקדק", שיש בו לפחות ביטוי לשאיפתו של דאפר בעבודתו.
אולפרט דאפר מת ערירי ונקבר באמסטרדם ב-29 בדצמבר 1689.
הנצחתו
רחוב באמסטרדם (Dapperstraat) נקרא על שמו של אולפֿרט דאפר. הסופר האמריקני פיטר ביגל הקדיש לזכר דאפר את ספרו "החדקרן האחרון" (1968) שנכתב בהשראת הדברים שקרא בכתבי דאפר על חד-קרן בגבול קנדה. ב-2012 כתב ביגל את "יומו של אולפֿרט דאפר" (Olfert’s Dapper Day) על מסע דמיוני של הולנדי בשם זה אל מושבה פוריטנית בִּדיונית בצפון אמריקה. בצרפת פועלת קרן המוקדשת לאמנות אפריקאית ונקראת על שמו של אולפרט דאפר – Fondation Dapper. הקרן נוסדה ב-1983 בהולנד וב-1986 הקימה את מוזיאון דאפר בפריז ברובע ה-16. מבנה המוזיאון נסגר ב-2017, והקרן ממשיכה להפעילו באמצעות אתר האינטרנט שלה. לרגל "תערוכת בולים לאומית חיפה 80" הוציא השרות הבולאי גליונית זיכרון המציגה את האיור של הר הכרמל ומפרץ חיפה  מתוך ספרו של דאפר מ-1677 על סוריה וארץ ישראל. שני הבולים בגליונית מראים מקטעים של הציור – מערת אליהו בצלע הכרמל והעיירה חיפה.
לקריאה נוספת
•	מיכאל איש-שלום, מסעי נוצרים לארץ-ישראל, עם עובד ודביר, תשכ"ו; על ד"ר אוֹלף דאפר – בעמ' 30, קטעים מתוך כְּתביו על היישוב היהודי בארץ – בעמ' 367–373
מערכת למניעת התנגשות באוויר
מערכת TCAS כפופה לסטנדרטים שמוכתבים על ידי הארגון הבינלאומי לתעופה אזרחית ונכון להיום יש רק שלוש חברות שמייצרות TCAS בעל רישיון. TCAS עונה לדרישות המחייבות התקנה של מערכת למניעת התנגשויות על כל המטוסים שרישיונם מאפשר להטיס בהם יותר מ־19 נוסעים.
מערכת ה־TCAS מציגה סוג של "תמונה אווירית" או נותנת התרעה קולית לטייסים. התצוגה בתא הטייס יכולה להתקבל על אותה תצוגה המשמשת גם את מד הנסיקה או על התצוגה האלקטרונית, על גבי מסך ה־EHSI.
תיאור המערכת
מערכת TCAS מבוססת על שליחת אותות חקירה בתדר 1030 מגה־הרץ וקבלת תשובות ממשיבים בתדר 1090 מגה־הרץ. מחזור כזה של חקירה ותשובה יכול להתבצע כמה וכמה פעמים בשנייה, כאשר הקצב נקבע לפי כמה "קרובה" בזמן האפשרות להתנגשות - כלומר, כאשר המטוסים האחרים רחוקים ולא "מאיימים" קצב החקירות יהיה נמוך וכאשר המטוסים האחרים קרובים וזמן המפגש איתם קרוב יותר - קצב החקירות יגבר בהתאמה.
מערכת TCAS תתריע רק ממטוסים שהפעילו מערכת זיהוי עמית־טורף במוד C או במוד S. למטוסים שמפעילים מוד S יש מזהה מטוס ייחודי המורכב מהודעה בת 24 ביט. בשלב שני, אם לשני הצדדים יש מערכת TCAS, המערכות "יתאמו ביניהן" תמרון מניעת התנגשות - כדי שלא יקרה מצב בו לשני הצדדים מתקבלת אותה התרעה. כיום ההתרעה מוגבלת רק למישור האנכי - כלומר "טפס, טפס", "הנמך, הנמך" או הנחיה כלשהי באשר לשיעור ההנמכה או הנסיקה רצוי.
חישובי המערכת מתבצעים, בקרוב, לפי "זמן להתנגשות" ובהתאם, בהתייחס למטוסים במהירויות ביניים - המערכת תהיה "מודעת" לנתיבים בטווח של כמה עשרות ק"מ (20 מייל ימי), אם הנתיבים מהירים והם נתיבי "הד - און", כלומר, המטוס השני טס על קו הטיסה שלנו וכוון הטיסה שלו הוא בדיוק מולנו. לעומת זאת, המערכת תתייחס למטרות שנמצאות מאחורינו וטסות באותו כיוון שלנו, רק כאשר הטווח בין המטוסים קטן משני מייל בערך, כפי שאפשר לאות באיור שלהלן.
המערכת תתייחס רק למטוסים שהפרש הגובה כלפיהם קטן מ־850 רגל לצורכי "התרעה כללית" ומ־600 רגל, לצורכי התרעת התנגשות.
מבנה המערכת
למערכת ה־TCAS שלושה מכלולי חומרה:
מחשב המערכת
מחשב המערכת מקבל את נתוני המטוס שלנו, כמו ווקטור המהירות והגובה, הוא זה שקובע את לוגיקת ההתרעות והוא זה שמאפשר לטייס לבחור "מצבי הפעלה שונים". מחשב המערכת בדרך כלל יהיה צמוד למשדר־מקלט וייתכן שיהיה מזווד ביחד עם מערכת הזיהוי עמית טורף.
אנטנות
מערכת ה־TCAS מחייבת התקנת שתי אנטנות כיווניות, כדי לאפשר הבנת הכוון ממנו מגיעה התשובה לחקירה. אנטנה אחת על גב המטוס ואנטנה אחת בתחתיתו.
מערכת תצוגה לטייס
התצוגה לטייס, בדרך כלל, תהיה משולבת בתצוגת ה־EHSI (במטוסים מודרניים).
תפעול המערכת
למערכת TCAS יש מספר מצבי הפעלה:
מצב המתנה (StandBy)
במצב זה המערכת נמצאת תחת מתח והיא מתפקדת כמערכת זיהוי עמית טורף בלבד. המערכת לא תשדר חקירות במצב זה.
מצב משיב
במצב זה, המערכת לא תשדר אותות חקירה אבל פונקציות מערכת הזיהוי עמית טורף, כולל מוד S, תפעלנה כרגיל. במצב זה מטוסים אחרים יקבלו התרעות אך המערכת לא תספק התרעות למטוס עליו מותקנת.
מצב התרעות
במצב זה המערכת תתריע על "קונפליקטים" או תעבורה שמסכנת את המטוס - אבל לא תיתן הוראות הטסה למניעת התנגשות.
מצב אוטומט
במצב זה המערכת תעבוד במלואה ויתקבלו גם את התרעות וגם הוראות הטסה למניעת התנגשות.
ממשקים למערכת ADS-B
מערכת TCAS יכולה לקבל את נתוני התעבורה, ממערכת ADS-B ולהשתמש בהם כדי להשפיע על קצב החקירות וכך לחסוך זמן כדי לאפשר זמני מחזור גבוהים גם כאשר התעבורה צפופה
רבה בר אבוה
האם היה רבה בר אבוה "ריש גלותא"?
לדעות אחדות שימש רבה בר אבוה במשרת ריש גלותא (ראש הגולה) - המשרה היהודית הרמה ביותר בגלות בבל. הבסיס לכך הוא הצלבה של שלשה מקורות - שניים בתלמוד ואחד באגרת רב שרירא גאון: בתלמוד מסופר כי רבה בר אבוה ביקש להשיא את בתו לרב נחמן. עוד עולה מן התלמוד, כי אשתו של רב נחמן - ילתא - הייתה בתו של ריש גלותא. בנוסף, רב שרירא גאון מעיד כי הוא צאצא של רבה בר אבוה, וכותב עליו "ומן דבית נשיאה הוה", כלומר "וממשפחת הנשיא היה". מצירוף מקורות אלו למד מחבר סדר הדורות, כי חותנו של רב נחמן היה רבה בר אבוה, וכי הוא שימש במשרת ריש גלותא. בעקבות סדר הדורות כתבו כך גם שי"ר, אייזיק הירש וייס ועוד. וייס אף מוסיף כי "ככל ראש הגולה היה עשיר כל ימיו", ומצביע על מקור בתלמוד לקביעה זו.
לעומתם כותבים חוקרים אחרים, כי קביעה זו שגויה מכל וכל. ראשית הם דוחים את הראיה מאגרתו של רב שרירא גאון, ומצביעים על כך שהגאון לא כתב שרבה בר אבוה היה הנשיא, אלא ממשפחת הנשיא. יתרה מכך, הגאון עצמו מדגיש, שכל ידיעתו על קרבתו של רבה בר אבוה למשפחת הנשיא נובעת רק מצירוף ידיעתו האישית על כך שהוא עצמו מצאצאי רבה בר אבוה, עם מסורת משפחתית עתיקה שהם ממשפחתו של ריש גלותא. אם כן, דבר זה לא מבואר בשום מקור קדמוני, ולכן הסיק זאת רב שרירא מתוך צירופי העובדות הגנאלוגיות.
ההוכחה מצירוף המקורות מהתלמוד הבבלי נדחית אף היא, משום שלא נאמר במפורש שרבה בר אבוה השיא את בתו לרב נחמן, אלא רק שהוא שקל לעשות כן, וביקש שיבררו האם רב נחמן אינו סריס. לא מוזכר בשום מקום שנישואין אלו יצאו לפועל, וככל הנראה לא הייתה ילתא בתו של רבה בר אבוה, אלא בתו של ראש הגולה, שהיה אדם אחר. זו דעתו של ר' יצחק אייזיק הלוי. ר' אהרן היימן כותב שסביר שילתא אשתו של רב נחמן אכן הייתה בתו של רבה בר אבוה, אך בכל זאת טוען שהוא לא היה ריש גלותא, כי באותו זמן מר עוקבא היה ריש גלותא. בנוסף, התלמוד מתאר שרבה בר אבוה היה עני מרוד, ורק לאחר פגישה עם אליהו הנביא העשיר, דבר שאינו סביר לריש גלותא שהיה עשיר מעצם תפקידו.
אישיותו
אין בידינו עדויות תלמודיות רבות על חייו ומשפחתו, אך ניתן להסיק שרבה בר אבוה נחשב אף בדורו לאחד מגדולי האמוראים, ולכן נתמנה לרבה של העיר מחוזא, אחת הערים היהודיות החשובות בבבל. לרבה בר אבוה הייתה ישיבה, ובה נמצאו קובצי ברייתות שלא היו בידי האמוראים האחרים.
בתלמוד מסופר שרבה בר אבוה זכה לגילוי אליהו. אודות ענוותנותו מובא כי הוא הצהיר שאינו בקי כלל בש"ס, אך אמרותיו הרבות בהלכה פזורות על פני התלמוד כולו.
מתורתו
מאמרים רבים שלו פזורים בתלמוד, וכמעט את כולם מסר בשמו תלמידו המובהק, רב נחמן.
מארי ויקטואר דה נואיי
מארי ויקטואר דה נואיי (בצרפתית: Marie-Victoire de Noailles; 6 במאי 1688 - 30 בספטמבר 1766), הייתה אשתו של לואי אלכסנדר, רוזן טולוז, בנו של לואי ה14 מלך צרפת.
ביוגרפיה
מארי ויקטואר נולדה ב-6 במאי 1688 בארמון ורסאי, לאן ז'ול דה נואיי ולמארי פרנסואז דה בורנונוויל, בתם של אמברואה פרנסואה, דוכס בורנונוויל ולוקרס פרנסואז דה לה ויוויל. ב-25 בינואר 1707 התחתנה מארי ויקטואר עם לואי דה פרדאיאן דה גונדרן, בנו של לואי אנטואן דה פרדאיאן דה גונדרן, שהיה בנם של לואי אנרי דה פרדאיאן דה גונדרן ופרנסואז-אתנאיס דה רוששואר דה מורטמר, ממנו נולדו לה שני ילדים. לאחר נישואיה היא שימשה כנערת לוויה של מארי אדלייד, דוכסית בורגונדיה, אולם בשנת 1712 מתו גם בעלה וגם דוכסית בורגונדיה.
ב-2 בפברואר 1723 התחתנה מארי ויקטואר עם לואי אלכסנדר, רוזן טולוז, בנו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, ממנו נולד לה ילד אחד - לואי ז'אן מארי דה בורבון, דוכס פנתייבר, אולם הנישואים הוכרזו באופן רשמי רק לאחר מותו של פיליפ השני, דוכס אורליאן, שהיה עוצר הממלכה. בשנת 1737 מת בעלה לואי אלכסנדר, ובשנת 1744 היא סידרה את נישואי בנה עם מריה תרזה פליצ'יטה ד'אסטה. מארי ויקטואר הייתה ביחסים טובים מאוד עם לואי החמישה עשר, מלך צרפת, שהיה הסנדק של בנה, ואף היה לה אליו גישה חופשית ללא הגבלה. ב-30 בספטמבר 1766 מתה מארי ויקטואר בפריז, ונקברה לצד בעלה.
משפחתה
ב-25 בינואר 1707 התחתנה מארי ויקטואר עם לואי דה פרדאיאן דה גונדרין, ממנו נולדו לה שני ילדים:
ב-2 בפברואר 1723 התחתנה מארי ויקטואר עם לואי אלכסנדר, רוזן טולוז, בנו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, ממנו נולד לה ילד אחד:
דנה ברגר
דנה ברגר (נולדה ב-2 בנובמבר 1970) היא זמרת, מלחינה, פזמונאית ושחקנית טלוויזיה ישראלית, זמרת השנה לשנים 2000 ו-2003.
קורות חיים
דנה ברגר נולדה בשכונת נווה שאנן שבחיפה, גדלה והתחנכה בירושלים, שם נחשפה לראשונה למוזיקה והחלה בלימודיה המוזיקליים. בגיל שבע החלה לנגן בפסנתר ומספר שנים לאחר מכן גם בגיטרה. ברגר החלה לכתוב שירים בגיל 14. במהלך 1987 הצטרפה ללהקת "או באן", שהוציאה לרדיו שני שירים: "פלוטוניום רדיואקטיבי" שנכתב נגד זיהום אוויר ו"הכחולים", שנכתב נגד משטרת ישראל ("הכחולים" היה שם נרדף לשוטרים, שלבשו אז מדים בצבע כחול).
קריירה מוזיקלית
ב-1990, לאחר שירותה הצבאי, נרשמה לבית הספר למוזיקה רימון. בתום שירותה הצבאי הופיעה ברגר בלהקת "בלאגן" לצד דן תורן ושימשה כסולנית. במסגרת הלהקה נודעו ביצועיה לשיר "שקט", שכתבה יונה וולך והלחין יובל מסנר, ולשירים "גברים מקצוענים", "קרני", "תער חד", "חוץ לארץ" ו"שלושה ימים", שהלחין מסנר למילים של לאה גולדברג. בנוסף, במהלך אותה תקופה השתתפה בתפקידים ווקאלים באלבומו הראשון של עמיר לב "רוצה לראות אתכם במקומי". להקת "בלאגן" התפרקה ב-1992, בטרם הוציאה את אלבומה היחיד "גן עדן עירוני" (על גבי תקליט ויניל ועל גבי דיסק, כשלאלבום נוספה כבונוס גרסה מוקדמת לשיר "לצלול"). הייתה זו נקודת מפנה חיובית בקריירה של ברגר, אשר החלה לשחק באותה שנה בסדרת הטלוויזיה "עניין של זמן". כמו כן השתתפה ברגר באופרת הרוק "סאמארה" של הלל מיטלפונקט וביצעה בפסטיגל 1992 את השיר "ואני לא ידעתי" (מילים ולחן: מקס גת-מור, עיבוד: עובד אפרת).
בהמשך דרכה שבה ברגר לשתף פעולה עם תורן ואמנים אחרים, כגון שרון חזיז (שבאלבומה הראשון הופיעו שני שירים שברגר כתבה והלחינה: "אתה עצוב" ו"שתי חברות", האחרון בדואט עם חזיז) ורפי אדר, שברגר עבדה במסעדתו "פרונטו" בדומה למוזיקאים נוספים, בהם סיגל קלרמן; היא השתתפה באלבומו של אדר "הלב המלא של קונטינקה" בדואט "אל תוותרי עלי", שהוא חידוש לשירו של אריק איינשטיין. ברגר הופיעה לראשונה כזמרת סולנית בשנת 1993 במסגרת פסטיבל המוזיקה "רוק בים האדום", כאשר דודי לוי (על הגיטרה החשמלית) ועמיר לב (על הבס) מלווים אותה בנגינה.
באוקטובר 1994 יצא אלבומה הראשון שנקרא "דנה ברגר", בו כתבה והלחינה חומרים רבים באלבום ושיתפה פעולה בהפקתו עם ורד קלפטר בלחן מספר שירים, ועם ג'וני שועלי, ברי סחרוף, עודד פרח ורע מוכיח. סגנון האלבום היה רוק "כסחני" ו"פראי" למדי, עם טקסטים קשים וחריפים, והשירים הבולטים מתוכו הם "מלך", "והלב שלי ריק" ו"מה יישאר לי בסוף". גם תמונתה של ברגר המופיעה בצד האחורי של העטיפה כשהיא מדממת מהאף דימתה את האווירה המוזיקלית באלבום, שנכשל מבחינה מסחרית.
באמצע שנות ה-90 נהנתה ברגר מפופולריות גוברת. על אף שהוציאה רק אלבום אחד בין 1994 ל-1998, הרי שתקופה זו התאפיינה בפעילות רבה, וכללה בין השאר השתתפות בקמפיין להגברת המודעות למחלת האיידס עם השיר "ביום שלא מאמינים יותר" וכן בתשדירי מפלגת מרצ (ב-1996, למשל, דואט קצר עם זהבה בן ל"שיר לשלום", שבו שונו המילים), לצד הופעות בסרטים "לילסדה" ו"ציפורים בניוטרל".
ביולי 1998 הוציאה ברגר את אלבומה השני, "פשוט להיות", בהפקת יובל שפריר. אלבום זה התאפיין בשירים רכים הרבה יותר מאשר באלבומה הקודם. בין השירים הבולטים בו ניתן למנות את "רחוק מהמציאות", "חמימות חולפת", "בוא וניסע מכאן" ו"מחכה לו". גם באלבום זה שיתפה פעולה עם אמנים אחרים, בהם שוב ורד קלפטר ותורן וכן יהודה עדר והקלידן אייל קליין. האלבום זכה להצלחה רבה ולווה במספר הופעות מוצלחות. לצד האלבום הופיעה ברגר בפרויקטים מוזיקליים ופסטיבלי מוזיקה וילדים שונים. באותה השנה שרה ברגר קולות רקע לנעימת הפתיחה של הסדרה "טירונות".
בשנת 1999 ברגר התחתנה, ובאפריל 2000 הוציאה את אלבומה השלישי, "עד הקצה", בהפקתו המוזיקלית של עופר מאירי. בין השירים הבולטים באלבום ניתן למנות את "לומדת לעוף", "עד הקצה", "אהבה", "יש בזה טעם" (חידוש לשיר של יעל לוי, שנקרא במקור "לא בוכה") ו"בוכה לך". מכירות האלבום זיכו אותו במעמד אלבום פלטינה. במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' באותה שנה זכתה ברגר בתואר "זמרת השנה".
בפברואר 2003 הוציאה את אלבומה הרביעי, "תוך כדי תנועה", גם הוא בהפקתו המוזיקלית של עופר מאירי. בין השירים הבולטים מאלבום זה ניתן למנות את "בא והולך" (אותו כתבה לבן זוגה, עדי שרון), "תוך כדי תנועה", "גן מאיר" ו"חמש בבוקר". בעקבות האלבום זכתה ברגר פעם נוספת בתואר "זמרת השנה" במצעד הפזמונים השנתי של רשת ג'. בעקבות לידת בתה, החליטה ברגר, לצמצם את פעילותה בתחום המוזיקה. אף על פי כן, השתתפה באותה שנה במחלוקת בנוגע לזכויות היוצרים בין אמנים רבים ותחנת הרדיו גלי צה"ל.
בשנת 2004 השתתפה ברגר ב"פסטיבל השירים של ישראל", בו שרה את "צבעי הערב", אותו הלחינה למילותיה של צרויה להב.
לאחר כשנה המשיכה ברגר בקריירה מוזיקלית לצד הופעות כשחקנית בסדרות ובתוכניות טלוויזיה, בהן "שבתות וחגים" ו"בנות". בשנת 2005 השתתפה באלבום הבכורה של ההרכב מטרופולין, בו שרה יחד עם הסולנית רוני אלטר את השיר "לישון בלי לחלום".
בשנים 2007–2008 שיחקה ברגר בסדרת הדרמה לילדים ונוער "האי". ברגר שרה את שיר הנושא של הסדרה, "כאילו אין מחר", וגם המשיכה במשחק בעונתה השנייה של הסדרה. שנה לאחר מכן חזרה לקריירה המוזיקלית בפרויקט משותף עם הזמר ירמי קפלן והחלה להופיע בסדרת הדרמה "על קצות האצבעות".
עם פרוס 2009 שבה לדגמן - והפעם בגדי היריון עבור המעצבת אבישג ארבל. באותה שנה החלה לשחק בסדרת הדרמה "גירושים נפלאים" שעלתה בלוויין.
בשנת 2010 יצא "הנה באתי הביתה", אלבום משותף לברגר ולאיתי פרל. שיר הנושא של האלבום שימש גם כשיר הנושא של סדרת הטלוויזיה "חטופים". שיר נוסף שבלט היה הסינגל הראשון "לולי".
לאחר מכן הקליטה ברגר מספר שירים, ביוני 2011 הוציאה את השיר "אם היה לי", השיר זכה להצלחה רבה בהשמעות ברדיו. בדצמבר 2011 הוציאה את השיר "דלתות נפתחות" שזכה גם להשמעות יפות ברדיו והצליח. באוגוסט 2012 הוציאה כסינגל את השיר "כולם צודקים" שנכתב על רקע המחאה החברתית בקיץ 2011 והמחאה הנוספת שנה לאחריה. השיר זכה אף להשמעות יפות והתקבל בברכה. בפברואר 2013 השתתפה בפסטיבל הזמר והפזמון המחודש, לכבודו ביצעה את "תחזרי אליו", השיר יצא רק שנה מאוחר יותר כסינגל לרדיו.
בשנת 2012 שבה לשחק בסדרה "עניין של זמן" את דמותה של דנה, ובמקביל החלה להשתתף בסדרה היומית "יומני החופש הגדול" המשודרת בערוץ דיסני.
אודות ברגר כתב הזמר חמי רודנר את השיר "נפלת חזק", שבוצע על ידי להקתו איפה הילד?. השיר כולל תיאור לא מחמיא שלה: "...אשה שאומרים לך: אל תיקח ממנה דבר/תמיד היא תמכור לך סם/אהבת אמת...". כאשר השיר יצא לאור לרדיו, הוא עורר סערה תקשורתית.
בשנת 2013 היא חידשה בהופעה את השיר "מדוע לא באת" עם ירמי קפלן, השניים חברים טובים שנים. באותה תקופה הקליטה ברגר את אלבומה הבא שיצא בסוף שנת 2014. הסינגל הראשון יצא במאי 2014 ונקרא "מתנות של זמן", השיר התקבל בברכה ברדיו וזכה להשמעות יפות. בעקבותיו יצאו שני תקליטי שדרים נוספים, וביניהם - "לבנות ולהרוס" שיצא בשלהי יוני 2014 וזכה להשמעות נאות. עם השיר "תחזרי אליו" השתתפה בפסטיבל הזמר והפזמון תשע"ג. השיר יצא כסינגל לאמצעי המדיה באוגוסט 2014. לאחר מכן יצא האלבום "מתנות של זמן" בחודש ספטמבר בהפקה מוזיקלית של יוסי פיין. לאחר צאת האלבום יצאו השירים "הקירות שלי" ו"תראה אותך" כסינגלים.
ברגר השתתפה בעונה השביעית של "הישרדות", היא הגיעה לשבט המאוחד והפכה לזומבית ביום ה-42. את התוכנית היא סיימה במקום החמישי. בדצמבר 2015 הוציאה את הסינגל "לא ליפול" שכתבה בזמן צילומי התוכנית.
בשנת 2016 לקחה חלק באלבום הילדים "האוצר", פרויקט שיזם, הלחין והפיק גל זיו, והשתתפו בו גם אלון עדר, גדי רונן, יעל דקלבאום ועוד.
בפברואר 2017 העלתה דנה פרויקט מימון המונים בהדסטארט לגיוס 100,001 שקלים לאלבומה העשירי. במרץ 2017 יצא הסינגל הראשון "נגן" אשר זכה להצלחה. בסוף מאי 2017 יצא הסינגל השני "ימים צפופים" בליווי קליפ מצולם בו כיכב ליאור אשכנזי. ביולי 2017 יצא הסינגל השלישי מתוך האלבום - "אתה לא בבית". באוגוסט יצא הסינגל הרביעי - "מהפכה". בספטמבר 2017 יצא האלבום לאור. לאחריו יצאו גם הסינגלים: "קומי לכי" ו"אל תאמין לי".
במאי 2018 יצא השיר "בן חייל" שאותו כתבה והלחינה. השיר לווה בקליפ.
באוקטובר 2018 יצא השיר "בלוז אלול" שאת מילותיו כתבה ברגר בעצמה והלחן של תמר אייזנמן.
ביולי 2019 יצא השיר "מגנטים" שביצעה ברגר במסגרת פרויקט להנצחת בעלה המנוח של כותבת השיר, אסתי צרויה רומשקנו. את השיר הלחין והפיק מוזיקלית עמרי קסטן. באותה שנה הופיעה בסרטו של טומי לנג, "מריונטה".
בינואר 2022 יצא האלבום ״כל אהבה לטובה״ אשר מונה 9 שירים.
חיים פרטיים
בתחילת דרכה, הייתה ברגר בזוגיות מספר חודשים עם הזמר ירמי קפלן. פרידתם היוותה השראה לחברם דאז חמי רודנר לשיר "נפלת חזק".
ברגר התחתנה שלוש פעמים. נישואיה הראשונים היו בגיל 20. ב-9 בספטמבר 1999 נישאה בשנית למתופף שלה, ממנו התגרשה כשנה לאחר מכן. בשנת 2000 הכירה את בן זוגה הנוכחי, התאורן עדי שרון, עמו התחתנה בחתונה אזרחית בטוסקנה. לזוג שני ילדים.
Game Center
ה-Game Center (בתרגום חופשי לעברית: מרכז המשחקים) הוא רשת חברתית מקוונת מרובת משחקים שהושקה על ידי חברת אפל. הרשת מאפשרת למשתמשים להזמין חברים לשחק במשחק שהורידו דרך חנות האפליקציות, לשחק במשחקים מרובי משתתפים, לעקוב אחר הישגים ותוצאות ולהשוות ציונים אל מול כאלה של אחרים. מרכז המשחקים הוכרז במקור ב-8 באפריל 2010, והפך לזמין לציבור עם יציאתה לאור של גרסה 4.1 של מערכת ההפעלה iOS בספטמבר של אותה שנה, ובנובמבר הפך לזמין בגרסה 4.2 עבור האייפד. השירות עבר עדכון משמעותי בחודש אוקטובר 2011 ל-iOS 5, וכלל תמיכה במשחקים מרובים.
דנה ברגר
חיים פרטיים
מתגוררת ברמת רזיאל.
Game Center
ב-16 בפברואר 2012 הוכרז מרכז המשחקים על ידי אפל כשירות בתוך הגרסה האחרונה של Mac OS X Lion Mountain שיצא לאור ב-25 ביולי 2012. במשחקים מסוימים יכולים לשתף משתמשים המשתמשים גם ב-iOS וגם ב-Mac ולהשתתף במשחק מרובה משתתפים באופן פונקציונלי.
דנה ברגר
אלבומי סולו
סינגלים:
Game Center
היסטוריה
משחקים הפכו לחלק מרכזי בפלטפורמת ה-iOS לאחר שאפל השיקה את חנות האפליקציות ב-10 ביולי 2008. בניגוד למערכות הקונסולה שהיו אז בשוק, אפל לא הייתה מאוחדת ובעלת מערכת חברתית כמו בפלטפורמות של מערכות אלו. פער זה היה גם בקרבה תוכנת צדדים שלישיים, כגון: OpenFiend, AGON ו-ScoreLoop. צדדים שלישיים אלו היו בשליטה על סביבת משחקים המקוונת ובעקבות כך גם על תוכנות ויישומי צד שלישי, דבר שהשאיר חוויה לא אחידה.
מרכז המשחקים הוכרז במהלך אירוע מקדים להשקת ה-4 iOS של אפל ב-8 באפריל 2010. תצוגה מקדימה יצאה לאור למפתחים הרשומים באפל בחודש אוגוסט. המרכז יצא לאור ב-8 בספטמבר 2010 עם השקת ה-iOS 4.1 באייפון 4, אייפון 3GS ואייפוד טאץ' דור 2, ונכלל עם ה-iOS 4.2 באייפד.
גרסה מעודכנת של מרכז המשחקים יצאה לאור עם ה-iOS 5 שבה הוצגה תוספת של משחקים מבוססים, תמונות של המשתמש, הצעות חברות, נקודות והישגים. העדכון הכולל האחרון ב-6 iOS שוחרר עם ה-5 iPhone, וכלל גרסה מתקדמת של מרכז המשחקים. במרכז המשחקים נמצאים משחקים נבחרים והמרכז פועל ברקע, דבר שמבטיח שהמכשיר יחובר למרכז אוטומטית בעת כניסה למשחק שפועל עם המרכז והישג של נקודות באופן אוטומטי.
תכונות
מתוך מרכז המשחקים, שחקנים יכולים להתחבר עם חברים, לשלוח בקשות חברות, להתחיל לשחק במשחקים ולארגן משחקים מקוונים מרובים. משחקים מסוימים עשויים לכלול תכונת הישגים, שבו צריך המשתמש להשלים משימה מסוימת, ובכך הוא מתוגמל בנקודות. בכל משחק ומשחק קיימת אפשרות לראות תוצאות של אנשים וחברים מרחבי העולם, שיאים ותוצאות מובילות.
משחקי iOS רבים משתמשים במרכז המשחקים, אך לא כולם משתמשים בכל תכונה שקיימת בו. אפליקציות יכולות לבחור לכלול את חלק או את כל המאפיינים הבאים הנתמכים על ידי מרכז המשחקים:
נקודות
נקודות מוענקות לשחקן כחלק ממערכת מעקב אחר הישגיו במשחקים שקשורים למרכז המשחקים. שחקנים יכולים להרוויח נקודות על ידי עמידה באתגרים, משחקים ומשימות בכל משחק ומשחק.
פרופיל
לכל שחקן מוקצה פרופיל במרכז המשחקים. הפרופיל מורכב מכינויו של השחקן, ממספר המשחק במכשירו המקושרים למרכז המשחקים, ממספר החברים שיש לשחקן, ממספר הנקודות אותו צבר השחקן מהישגים ומשימות במשחקים, מתמונה אופציונלית (גרסה iOS 5 ומעלה) ומסטטוס אישי שהשחקן מגדיר לעצמו.
מכשירים נתמכים
מרכז המשחקים ב-iOS נתמך באייפון ובאייפוד טאץ' המריצים את גרסת ה-4.1 והלאה, ובאייפד המריץ את גרסת ה-4.2 והלאה. המכשירים שיכולים להריץ את מרכז המשחקים הם: אין תמיכה במרכז המשחקים במכשיר ה-iPhone 3G וה-iPhone (הדור הראשון). עם זאת, באופן לא רשמי מרכז המשחקים היה זמין על ה-iPhone 3G באמצעות פריצת iOS. מערכת ההפעלה OS X Lion Mountain הוסיפה תמיכה במרכז המשחקים, אולם היו מעט מאוד משחקים שתמכו בו בעת ההשקה.
במכשירים לא תומכים מ-IOS 10 ניתן להחזיר את האפליקציה למכשירי ה-IOS 10 דרך הורדה באינטרנט והעברה לאייטיונס באופן ישיר עם סכרון המכשיר.
יסוד על-כבד
ייצור
יסודות על-כבדים נוצרים בתגובות היתוך גרעיניות שמאחות שני גרעינים שונים בעלי גודל שונה זה בזה. ככל שההפרש בין המסות של שני הגרעינים המגיבים גדול יותר כך קיים סיכוי גדול יותר שיעברו היתוך. גרעיני האטום הכבד יותר מבין השתיים הופכים למטרה, ומופצצים באלומת חלקיקים של גרעיני האטום הקל יותר. שני גרעינים יכולים לעבור היתוך גרעיני רק אם הם קרובים מספיק זה אל זה. באופן טבעי, גרעינים (שמטענם הוא חיובי), דוחים זה את זה דחייה אלקטרוסטטית. הכוח החזק יכול להתגבר על דחייה זאת, אך רק כשהגרעינים במרחק זעום זה מזה. לכן אלומת הגרעינים מואצת על מנת ליצור מצב בו הדחייה היא אפסית ביחס למהירות האלומה, וחלקיקי האלומה יוכלו להתקרב מספיק למטרה. למרות זאת, רוב הגרעינים שייתקרבו זה לזה יישארו ביחד במשך כ 10^{-20} שניות ואז יפרדו (לא בהכרח באותו הרכב כמו לפני התגובה), במקום לעבור היתוך וליצור גרעין אחד.
אם היתוך אכן מתרחש, המיזוג הזמני הנקרא "גרעין מורכב" נמצא במצב מעורר. בכדי לחזור מהמצב המעורר למצב יציב יותר, הגרעין המורכב עובר ביקוע גרעיני או פולט אחד או יותר נייטרונים. דבר המשחרר את אנרגיית העירור. תהליך זה מתרחש בערך ב10^{-16} שניות הראשונות שלאחר ההיתוך. האלומה עוברת דרך המטרה ומגיעה לחלק הבא, המפריד. אם גרעין חדש נוצר הוא יסחב עם האלומה אל המפריד. במפריד, הגרעין החדש מופרד משאר הגרעינים (של האלומה המקורית וכל תוצרי הלוואי האחרים) ומועבר לגלאי מוליך למחצה שעוצר את הגרעין, המיקום בו נעצר הגרעין נרשם בגלאי, בנוסף הגלאי גם מסמן את האנרגיה של הגרעין והזמן שלקח לו להגיע אליו. תהליך זה לוקח כ 10^{-6} שניות, ועל מנת לזהותו, על הגרעין לשרוד לפחות את משך הזמן הזה. בנוסף הגלאי רושם את המיקום הזמן והאנרגיה כשהגרעין מגיע לדעיכה.
יציבות הגרעין תלויה בכוח החזק, למרות זאת, תחומו מאוד קטן, וככל שהגרעין יהיה גדול יותר כך תקטן השפעתו של הכוח על הנוקליאונים בקצוות הגרעין. בנוסף לכך, על הגרעין פועלים כוחות פירוק בעקבות הדחייה האלקטרוסטטית בין הפרוטונים בגרעין, שלעומת הכוח החזק, לדחייה האלקטרוסטטית תחום אינסופי. ולכן הגרעינים של היסודות הכי כבדים יתפרקו בעיקר על ידי סוגי דעיכה שנגרמים מדחייה אלקטרוסטטית: דעיכת אלפא ודעיכה אקראית. דעיכת האלפא נמדדת על ידי חלקיקי האלפא (הידועים גם כ-) שנפלטו, ואת תוצרי הדעיכה ניתן לזהות בקלות עוד לפני זיהוי הדעיכה עצמה בגלאי. אם דעיכה כזאת או סדרה של דעיכות כאלה נותנת גרעין ידוע, את הגרעין המקורי של התגובה ניתן יהיה לקבוע אריתמטית במדידה עקיפה. דעיכה אקראית לעומת זאת, מייצרת כמה סוגי גרעינים כתוצרים ולכן לא ניתן לקבוע מהם את הגרעין המקורי.
יסודות על-כבדים
עד היום נוצרו 17 יסודות על-כבדים:
אנושה אנסארי
אנושה אנסארי (בפרסית: انوشه انصاری; נולדה ב-12 בספטמבר 1966) היא מהנדסת, אשת עסקים ואסטרונאוטית איראנית-אמריקנית. היא הייתה תיירת חלל הרביעית והאישה הראשונה שטסה כתיירת לתחנת החלל הבינלאומית. אנסארי היא מהנדסת ומייסדת של Prodea Systems, ומנכלית ארגון הX Prize Foundation.
ביוגרפיה
אנסארי נולדה במשהד, איראן, היא והוריה עברו לטהראן זמן קצר אחר כך. אנסארי היא מוסלמית. אנסארי ומשפחתה היו באיראן במהלך המהפכה האיראנית, והמשפחה היגרה לארצות הברית כשהייתה נערה, בשנת 1984.
היא קיבלה תואר ראשון במדעים בהנדסת חשמל ומדעי המחשב מאוניברסיטת ג'ורג מייסון בפיירפקס, וירג'יניה, ותואר שני מאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון בוושינגטון די. סי.
לאחר שסיימה את לימודיה עבדה ב-MCI שם פגשה את בעלה חמיד אנסארי. הם התחתנו בשנת 1991. היא גם הדודה של השחקנים האמריקאים יערה שאהידי וסייד שאהידי.
ב־18 בספטמבר 2006, כמה ימים אחרי יום הולדתה הארבעים היא הפכה לאיראנית הראשונה בחלל. אנסארי הייתה תיירת החלל הרביעית בסך הכל שטסה במימון עצמי, והאישה הראשונה שטסה כתיירת לתחנת החלל הבינלאומית. ספר הזיכרונות שלה, "חלומותי על הכוכבים", שנכתב בשיתוף עם הומר היקאם, פורסם על ידי פאלגרב מקמילן בשנת 2010.
אנסארי דוברת פרסית, אנגלית, צרפתית ולמדה גם רוסית עבור טיסתה לחלל.