cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מפלגת צומת
היסטוריה
בבחירות אלו זכתה לשני מנדטים והיוותה הפתעת הבחירות, כיוון שעל פי הסקרים הרשימה לא הייתה צפויה לעבור את אחוז החסימה. צומת היוותה חלק מגוש הימין, אך לא הצטרפה לממשלת האחדות בראשות שמיר. ב-1990, לאחר "התרגיל המסריח" והקמת ממשלת ימין צרה בראשות שמיר, הצטרפה צומת לממשלה זו ובה מונה יו"ר המפלגה, רפאל איתן ("רפול"), לשר החקלאות. הסיעה החליטה לפרוש מהממשלה לאחר שהליכוד החליט להתנגד להצעת החוק לבחירה ישירה לראשות הממשלה שבו תמכה צומת.
ב-1992 התמודדה צומת בפעם השנייה (והאחרונה שבה נכנסה לכנסת) כמפלגה עצמאית. בבחירות לכנסת ה-13 הנהיגה מפלגת צומת תעמולת בחירות שמוקדה בדמותו של רפאל איתן, על פי סקרים שעשתה המפלגה בחודשים שלפני הבחירות. בסקרים אלו נמצא שעיקר התמיכה במפלגה נובעת מהערכה אישית לאיתן. תומכים מהמעמד הנמוך הדגישו במיוחד את היותו רמטכ"ל, את התוכניות החינוכיות שקידם בצבא ואת תמיכתו ברפורמה בחינוך. תומכים ממעמד הביניים הדגישו יותר את יושרתו, התנגדותו לכפייה דתית, תמיכתו בגיוס בחורי ישיבות ואת תמיכתו בשינוי שיטת המשטר. בנוסף נמצאו בסקרים קבוצה גדולה של מצביעים ששקלה להצביע עבור צומת בגלל עמדותיו הביטחוניות שכללו התנגדות לנסיגות ברמת הגולן ויהודה ושומרון ותגובה נוקשה נגד הטרור. בתשדירי הבחירות של המפלגה, יצר איתן סיסמה שהפכה לעקרון של הימין כולו בישראל דאז- "שלום תמורת שלום", דהיינו, שלום שאינו תמורת שטחים.
בבחירות לכנסת ה-13 זכתה המפלגה בהישג מרשים של 6.4% מקולות הבוחרים, 8 מנדטים. הסיעה החדשה בכנסת כונתה על ידי התקשורת והציבור "רפול ושבעת הגמדים". בתחילה ניהל רפול משא ומתן להצטרפות לממשלת יצחק רבין והיה ניסיון להקים מערך משותף בין צומת, המפד"ל והמפלגות הדתיות אל מול מרצ והמפלגות הערביות. רבין אף ניסה להקים קואליציה עם המפלגות החילוניות, מרצ וצומת אך, לבסוף צומת נותרה לצד מפלגות הימין ויהדות התורה באופוזיציה.
הישגה של הסיעה הוסבר על ידי פרשנים פוליטיים באכזבת מצביעי הליכוד מהמפלגה ומיצחק שמיר, ומאי הרצון להצביע ליריבתה מפלגת עבודה. כמו כן רבים הושפעו ממסריה הניציים והאנטי דתיים, וכן מהתדמית הנקייה של המפלגה אשר לא לקחה חלק בסחר-מכר הפוליטי בשנת 1990, בעת התרגיל המסריח. רבים מן המצביעים היו אנשים צעירים שהתלבטו בין צומת למרצ. סקר שהזמינה מרצ בשנת 1994, הראה כי לו היו נערכות בחירות היום, צומת הייתה מגדילה את כוחה בחמישים אחוז, בין השאר על חשבון מרצ.
דווקא ההצלחה של צומת בבחירות לכנסת ה-13, שהפכה אותה למפלגה הרביעית בגודלה, סימנה גם את ראשית הקץ שלה. רוב חברי הסיעה היו אנשים שרפאל איתן הכיר באופן מזדמן והדבר הוביל להתפוררות מפלגתו. במחצית הראשונה של הכנסת ה-13, היו עימותים בין איתן, לראש האופוזיציה והליכוד, בנימין נתניהו בשאלה מי יוביל את גוש הימין, אך היריבות ביניהם דעכה עם הזמן. החל משנת 1994, נרשם שיתוף פעולה בין איתן לנתניהו בכל הנוגע לרמת הגולן.
ב-1995 פרשו חברי הכנסת גונן שגב, אסתר סלמוביץ ואלכס גולדפרב מהסיעה והקימו את סיעת יעוד. יעוד הצטרפה לממשלת רבין ותמכה בהסכמי אוסלו ב', פעולה שהובילה לביקורת, שכן אותם אנשים נבחרו על מצע הפוך לחלוטין ממצע הממשלה אליה הצטרפו. לאחר רצח רבין, ניסה שמעון פרס לצרף את סיעת צומת המקוצצת לקואליציה, אך המגעים לכך כשלו.
ב-1996 חברה צומת לליכוד ויצרה את רשימת הליכוד-גשר-צומת, אשר התמודדה במהלך הבחירות לכנסת הארבע עשרה ולראשות הממשלה. הדבר הצליח לעכב את דעיכתה של צומת. לאחר שזכה מועמד הרשימה לראשות הממשלה, בנימין נתניהו, מונה איתן, בהתאם להוראות היועץ המשפטי לממשלה (נגד איתן נוהלה חקירה) ולהסכמי המפלגות, לתפקיד שר החקלאות ופיתוח הכפר והשר לאיכות הסביבה. בכנסת ה-14 מעמדו של איתן החל לצנוח וכך גם כוחה של המפלגה.
צומת פרשה מהרשימה המאוחדת במהלך הכנסת ה-14 ולקראת הבחירות לכנסת החמש עשרה, היו מגיעים לריצה משותפת עם מפלגות חרות, מולדת ותקומה, במסגרת המערך של האיחוד הלאומי, אך המגעים כשלו. רפול ניסה להשתלב מחדש ברשימת הליכוד, אך גם זה ירד לטמיון. לבסוף צומת התמודדה לכנסת ה-15, עם מצע מאוד מתון ברוח הסכמי אוסלו אך קיבלה רק 4,128 קולות, ולא עברה את אחוז החסימה.
לאחר מותו של איתן
בבחירות לכנסת השש עשרה רצה המפלגה לראשונה ללא רפאל איתן ובראשות משה גרין. רשימה זו זכתה רק ב-2,023 קולות ולא נכנסה לכנסת. בבחירות לכנסת השבע עשרה ב-2006 התמודדה המפלגה פעם נוספת בראשות גרין, קיבלה 1,342 קולות, ושוב לא עברה את אחוז החסימה.
ב-30 ביוני 2008 אישרה ועדת הכנסת את הסכם האיחוד שנחתם בין המפלגה לבין סיעת "צדק לזקן", שחבריה פרשו מסיעת גיל. בעקבות האיחוד, זכתה הסיעה למימון מפלגות על פי חוק כיוון שייצגה את צומת. ב-27 באוקטובר אותה שנה אישרה הוועדה את איחוד הסיעה מחדש עם סיעת גיל. אלחנן גלזר, שלא הצטרף לאיחוד המחודש, הקים את סיעת היחיד הדרך הטובה והודיע שהיא מייצגת את צומת. מאוחר יותר באותו יום, עם הודעת נשיא מדינת ישראל שמעון פרס על כישלון המגעים להקמת ממשלה חדשה במקום ממשלתו של אהוד אולמרט שהתפטר, החלה רשמית מערכת הבחירות לכנסת השמונה עשרה. ב-26 בדצמבר 2008 חתמה צומת על הסכם איחוד עם הליכוד, אך ההסכם לא מומש וצומת התמודדה שוב לכנסת ברשימה עצמאית בראשות גרין, בה מוקם גלזר במקום השני. במקום הרביעי הוצב גיא רייף, שהיה רב פקד במשטרת ישראל באירועי אוקטובר 2000 וממוזהרי ועדת אור. בבחירות אלו קיבלה המפלגה 1,520 קולות, ושוב לא עברה את אחוז החסימה. המפלגה לא התמודדה בשתי מערכות הבחירות הבאות.
ב-18 בפברואר 2019, לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת, התמנה ח"כ אורן חזן לראשות המפלגה לאחר שלא הגיע למקום ריאלי בבחירות המקדימות לרשימת הליכוד. בבחירות אלו הוצב משה גרין במקום השני והעיתונאית איילת שליסל, עורכת עלון השבת גילוי דעת שפרשה אף היא מהליכוד. גם בבחירות אלו המפלגה, שקיבלה 2,417 קולות (0.06%) לא עברה את אחוז החסימה. לאחר הכישלון הודיע חזן שהמפלגה תתמודד גם במערכת הבחירות לכנסת ה-22.
בקיץ 2019 נוצרה תנועת מחאה במגזר החקלאי בישראל נוכח הכבדת האכיפה נגד בעלי נחלות במושבים במסגרת תיקון 116 לחוק התכנון והבנייה, בנוסף למדיניות נוקשה של רשות מקרקעי ישראל נגד החקלאים, פשיעה חקלאית ומדיניות ממשלתית המביאה לצמצום החקלאות העברית במדינה. תנועת המחאה הביאה להקמה בחופזה של תנועה פוליטית שהמודדת לכנסת ה-22 במפלגת צומת תחת הכינוי "צומת התיישבות וחקלאות" כשבראשה משה גרין והיא כוללת, מלבד גיא רייף שהוצב בשנית במקום השישי, אך ורק מועמדים חדשים. המפלגה קיבלה 14,805 קולות (0.33%), יותר מפי 6 מבבחירות הקודמות, אך לא הייתה קרובה לאחוז החסימה.
המפלגה התמודדה באותו מתווה לקראת הבחירות לכנסת ה-23 שנקבעו למרץ 2020, שוב בראשות משה גרין (רייף לא התמודד בבחירות אלו) אך בסוף פברואר 2020 הודיעה על פרישה מהתמודדות ותמיכה בליכוד.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע, הודיעה המפלגה כי תתמודד פעם נוספת לכנסת והפעם אף הרחיבה את קהל היעד שלה והכריזה כי היא פונה גם לעצמאים בתל אביב-יפו, למתנחלים ביהודה ושומרון ומבקשת למנות את גרין לשר החקלאות. בנוסף לכך, יאיר פרג'ון, ראש מועצה אזורית חוף אשקלון לשעבר הצטרף למפלגה והוצב שני ברשימה (אך התפטר ממנה לפני הבחירות). המפלגה קיבלה בבחירות אלו 663 קולות, לא עברה את אחוז החסימה ולא נכנסה לכנסת.
בחירות לרשויות מקומיות
צומת משתתפת בבחירות לרשויות המקומיות בישראל, אך בהיקף מצומצם.
בבחירות 1993 זכתה המפלגה בשני מנדטים בבחירות למועצת עיריית ירושלים ויוצגה על ידי פרופ' אריאל כהן, שמונה לממלא מקום ראש העיר אהוד אולמרט לענייני טקסים ומחזיק תיק איכות וסביבה, ועל ידי אלי כהן. בנצרת עילית נבחר זאב הרטמן כנציג יחיד מטעם "צומת נצרת עילית" למועצת העיר בבחירות 1993. בחולון נבחרו 2 נציגים בהם רן כרמי בוזגלו. לקראת בחירות 1998 חבר הרטמן לרשימה משותפת עם מולדת וגשר בשם "מולדת-גשר-צומת" שסימנה ץ, שבראשה הרטמן, שאף התמודד לראשות העיר מטעמה. לאחר אישור הרשימה על ידי פקיד הבחירות ערער היועץ המשפטי לממשלה בפני יו"ר ועדת הבחירות המרכזית, השופט אליהו מצא, בטענה שבמטרותיה או מעשיה של הרשימה כוללים הסתה לגזענות ויש לפסול את הרשימה לפי חוק הרשויות המקומיות (בחירות). מצא לא קיבל את הערעור מחמת הספק, אך בית המשפט העליון קבע שיש תשתית ראייתית מספקת לכך שהרשימה מסיתה לגזענות, קיבל את הערעור ופסל את הרשימה מלהתמודד בבחירות.
לקראת הבחירות לרשויות המקומיות בישראל ב-11 בנובמבר 2008, בטרם התפצלה סיעת צדק לזקן, החליטה הסיעה להתמודד בערים שונות בשם "צומת-צדק לגמלאים", בין השאר בחיפה (רשימה שלבסוף לא התמודדה). בסופו של דבר התמודדה רשימת "צומת-צדק לזקן" רק בשדרות (ראש הרשימה בשדרות, ששון שרה, אף התמודד לראשות העיר) ובגבעתיים, אך רשימות אלו לא עברו את אחוז החסימה.
תנועת נוער
החל עם הצלחת המפלגה בבחירות לכנסת ה-12, החל רפול לפתח את הדור הצעיר. בשנת 1993, קמה תנועת הנוער של צומת בשם "נצח", שפעלה כעמותה על פי משרד החינוך.
אידאולוגיה
מפלגת צומת דגלה בהפרדת דת ומדינה, בשיטת ממשל של רפובליקה נשיאותית, בכלכלה חופשית ובגיוס חובה לכול, כולל החרדים. כן התנגדה צומת לסיסמה "שטחים תמורת שלום" והציבה כאלטרנטיבה את הסיסמה "שלום תמורת שלום". צומת התנגדה בחריפות לוויתורים טריטוריאליים כלשהם במסגרת פתרון הסכסוך הישראלי-ערבי.
שושלת זאגווה
שושלת זאגווה (מכונה גם "בית משה") היא שושלת קיסרים ששלטו באימפריה האתיופית מ-928 עד-1270 שושלת זו היא היחידה מכל שליטי האימפריה שלא התייחסה לזרעו של מנליק בנם של מלכת שבא ושלמה המלך, ולכן התקשתה לשלוט בחבשים שראו בהם כבלתי חוקיים לכתר.
היסטוריה
על פי המסורת האתיופית בשנת 858 יהודית מלכת ממלכת ביתא ישראל התקוממה כנגד קיסרות אקסום וכבשה את שטחה, קיסר אקסום דיל נהואד מצא מקלט בשאווה ושם המשיך לשלוט המסורת מספרת שהברית ההדוקה בין האגאו ליהודים התמוטטה ומלכי ביתא ישראל נלחמו כנגדם במחוז לסתה לחימה זו גרמה להגירה של תושבי האגאו צפונה לאזור בוגוס שם הם מצאו מקלט וצאצאיהם נקראים כיום ביליאנים. בשנת 933 המצביא הצבאי מארה תקלה היימנות רצח את הקיסר דיל נהואד והצליח להשיב את השטחים הנוצריים בצפון אתיופיה שנשלטו על ידי היהודים תחת שלטון השושלת שייסד "שושלת זאגווה" שפירושה בשפת האגאו "זא" ("מתוך") ו"אגאווה" ("האגאו"). בגלל שלא היו מצאצאי מנליק ואפילו לא היו שמים אלא כושים לחבשים הנוצרים היה קשה לראותם בתור שליטים ולכן שושלת זו ייחסה את עצמה לצאצאי משה רבנו ואשתו צפורה. ממלכתם של הזאגווה כללה את רמת אריתריאה, תיגראי, וג, לסתה, דמות ובגמדר. הזאגווה כמו קבעו בירה חדשה בלסתה העיירה רוהה כיום לליבלה.
ואאל עאדל זועייתר
ואאל עאדל זועייתר (בערבית: وائل عادل زعيتر; 1934 – 16 באוקטובר 1972) היה אינטלקטואל ומתורגמן ערבי. הוא חוסל על ידי מתנקשים מן המוסד במסגרת מבצע זעם האל לאחר טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן, בשל זיהויו על ידי ישראל כאחד מבכירי ארגון הטרור ספטמבר השחור. מקורות פלסטינים טוענים שלא היה מעורב בפעולות טרור, כולל בטבח במינכן, ושנרצח בשל טעות בהערכה הישראלית.
בעקבות ניסיון לפגע במתקנים אסטרטגיים באיטליה הוא נעצר על ידי משטרת איטליה ונחקר על מעורבותו האפשרית בפיגוע אולם הוא שוחרר, בתחילת שנות ה-70 היה מראשי ארגון ספטמבר השחור באירופה ובין היתר היה אחראי על ניסיון פיגוע במטוס אל על שהיה בדרכו מרומא לתל אביב. לאחר הטבח באולמפיאדת מינכן חוסל זועייתר ביריות בפתח דירתו ברומא במסגרת מבצע זעם האל.
ב-2006, האמנית, אמילי ג'אסיר, יצירה עבודת וידאו המבוססת על אירוע ההתנקשות בזועייתר. בווידאו היא יורה בספרים משום שבזמן ההתנקשות הוא החזיק בידו את הספר אלף לילה ולילה.
פרדריק קיש
ביוגרפיה
קיש נולד בהודו להרמן מיכאל קיש (ממשפחת קיש) ולאליס שרלוט לבית אלקין ואח לססיל, אתל, אוולין ודורותי. המשפחה הייתה משפחה יהודית בריטית שמוצאה מפראג. אביו כיהן כמנהל הדואר בבנגל ובהמשך, כמנהל הדואר ההודי.
בשנים 1909–1914 שירת כקצין בחיל ההנדסה הבריטי בהודו. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, נשלח לצרפת, בה נפצע פעמיים. לאחר החלמתו נשלח לעיראק, שם נפצע בשלישית. בעקבות זאת, עבר לשרת במחלקת המשטרה הצבאית החשאית במשרד המלחמה בלונדון, עד תום המלחמה. עם סיום הלחימה, שימש חבר במשלחת הבריטית לשיחות השלום בפריז.
פעילות ציונית
בדצמבר 1922 הצטרף להנהלה הציונית והיה מנהל המחלקה המדינית של ההנהלה הציונית בירושלים בשנים 1923 עד 1929. מתוקף תפקידו עסק במגעים עם הבריטים על מגוון נושאים הקשורים ליישוב היהודי בארץ ישראל, בהם "חוק הנתינות" שקבע מתן אזרחות ארץ ישראלית לעולים, ארגון שלטון עצמי במועצות מקומיות וחקיקת חוקים. קיש תמך בפעילות משותפת של יהודים וערבים להטבת תנאי החיים בארץ ישראל והטיף לאחדות כל הפלגים בציונות. הוא הזהיר שמאבקים בין הפועלים למעבידים נותנים רושם רע לגורמים בינלאומיים העלולים לחשוש מהשפעה קומוניסטית של העולים מרוסיה.
בשנת 1929 נתמנה לעמוד בראש המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, שבאה במקום המחלקה המדינית של ההנהלה הציונית, תפקיד אותו מילא עד 1931 עת התפטר והוחלף על ידי הד"ר חיים ארלוזורוב. בשנת 1932 נתמנה לחבר מועצת הדרכים הארצישראלית. בשנה זאת עבר להתגורר בתל אביב ופתח את "האגודה לעידוד המסחר בין בריטניה וארץ ישראל". קיש נכנס לשותפות עם רוזנגארט בניסיונות דיג במפרץ אילת, אולם ניסיונות אלו נכשלו. בשנת 1934 עבר לחיפה, בה בנה את ביתו (אשר לימים, בשנת 1958, נרכש על ידי עיריית חיפה ועל גבי המגרש שלו הוקם מוזיאון טיקוטין לאמנות יפנית). הוא המשיך בפעילות ציבורית מקומית וארצית. ביולי 1938 הגיש למפקד משטרת המנדט בחיפה תזכיר על המצב הביטחוני עם דרישות היישוב היהודי.
קיש התנגד להסכם ההעברה, טען שתועלתו קטנה וראה בו "מוסד מזיק לאינטרסים היהודיים, ואולי אף כמוסד שסופו להמיט עלינו שואה איומה". בנובמבר 1937 זכה בתביעת דיבה נגד סאטון האצ'יסון אשר פרסם עליו שהוא מעל בתפקידו כקצין בצבא הבריטי בגלל אהדתו לבולשביזם. קיש קיבל התנצלות, פיצוי של מאה לירות והוצאות משפט.
בזכות הרקע הבריטי והצבאי שלו זכה להתקרב אל בכירי המנדט ואף אל מנהיגי הערבים. קיש היה מתון בדעותיו וניסה ליצור יחסים תקינים עם ערביי הארץ. הוא התקרב לשריף חוסיין בן עלי שהכריז על עצמו מלך חג'אז ולבנו האמיר עבדאללה.
בתחילת מאי 1939 נפצע קיש בהתרסקות מטוס שטס מאלכסנדריה לדרום אפריקה. הפציעה לא מנעה ממנו להמשיך במשימת גיוס הכספים עבור הקרן הקיימת, עבורה טס לדרום אפריקה.
מותו
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה שב לשרת בצבא הבריטי בצפון אפריקה. לאחר שחרור בנגאזי הוא נתמנה למושלה והועלה לדרגת קולונל ובהמשך, נתמנה לקצין הנדסה ראשי של הארמייה השמינית בצפון אפריקה, והועלה לדרגת בריגדיר. תחת פיקודו של ברנרד לו מונטגומרי.
קיש, שהיה הקצין היהודי הבכיר ביותר בצבא הבריטי בתקופתו, נהרג במהלך שירותו, כאשר עלה על מוקש בתוניסיה, באפריל 1943. הוא נקבר בבית הקברות הצבאי הבריטי באנפידאוויל (Enfidaville), כ-100 ק"מ דרומית לעיר תוניס. בעקבות נפילתו, הורד הדגל על בית המוסדות הלאומיים לחצי התורן. מיד לאחר מותו, הוחלט להנציח את שמו על ידי נטיעת יער בסביבת קריית ענבים לזכרו וכן בהקמת יישוב לחיילים משוחררים לכשישובו בסוף המלחמה. לפעולה זאת התגייסו נכבדים בריטיים, בהם וינסטון צ'רצ'יל והיא התממשה ב-1946 עם הקמת כפר קיש. ועד ידידי הטכניון בארצות הברית הקדיש 200,000 דולר להקמת מעבדות בטכניון לזכרו. בנוסף, על שמו רחוב מרכזי בכרמל בחיפה ורחובות נוספים ברחבי ישראל.
משפחתו
קיש נישא בנישואים ראשונים לרות לאורה לבית פרנקלין ולזוג נולדו 2 ילדים (מיכאל סמואל ויונתן בנג'מין). בהמשך נישא לג'יאן לבית קולין.
נכדו, יואב קיש (בנו של מיכאל), הוא טייס קרב בחיל האוויר הישראלי ובאל על לשעבר, חבר הכנסת, ושר החינוך מטעם הליכוד. בנוסף יש לו עוד ארבעה נכדים.
לקריאה נוספת
ספרו: עליו:
הצבעה טלפונית
הצבעה טלפונית או טלווטינג (מאנגלית: Televoting) היא שיטת קבלת החלטות וסיקור דעת קהל שמתבצעת באמצעות הטלפון. ההצבעה הטלפונית יכולה גם להרחיב את ההצבעה באמצעות הצבעה על ידי מסרון דרך טלפון סלולרי. חלק מהשימושים המוכרים בשיטת ההצבעה הטלפונית הם בשידור תחרויות, ובמיוחד בתחרות האירוויזיון, ובדיונים דמוקרטיים.
הצבעה טלפונית בשידור תחרויות
בהצבעה טלפונית מעורבים שדרנים המספקים לקהל מספרי טלפון שונים הקשורים למשתתפים; התוצאה נקבעת על ידי מספר השיחות לכל שורה. בדרך כלל משתמשים בטלוויזיות לקביעת תוצאות שבועיות בתחרויות ריאליטי בחו"ל, כמו האח הגדול, רוקדים עם כוכבים, The Voice, Idol, ו־The X Factor.
הצבעה טלפונית בדמוקרטיה דיונית
הצבעה טלפונית יזומה על ידי דגימה אקראית של אוכלוסייה באמצעות חיוג ספרתי אקראי. מי שפנו אליהם מתבקש להתנדב לקבל חומרי תדריך בכתב על רקע בנושא מסוים, שהוכנו על ידי צוות נציגים של קבוצות בעלי עניין שונים שהושפעו מאותה סוגיה ושילבו דעות או נקודות מבט שונות. המתנדבים מתבקשים לדון בנושא בין משפחותיהם וחבריהם עד שהם קיבלו החלטה. בתום זמן זה הם משתתפים בסקר שוב בטלפון כדי לקבוע את עמדותיהם.
יתרונות ההצבעה הטלפונית
הצבעה טלפונית היא שיטה חסכונית יותר לדיון דמוקרטי ציבורי מאשר אלטרנטיבות רבות כמו סקרי דעת קהל, מכיוון שהיא אינה מחייבת את המשתתפים להיפגש באופן אישי. המשותף לטכניקות קבלות החלטה דמוקרטיות אחרות הוא שהן גם נוטות לקבל החלטות מנומקות יותר מאשר סקרי דעת "גולמיים", מכיוון שהמשתתפים נחשפים לפרספקטיבות שונות שאינן שלהם בחומרי התדריך שהם מקבלים.
חסרונות ההצבעה הטלפונית
הצבעה טלפונית עשויה להיות פחות אפקטיבית משיטות אחרות של דיונים דמוקרטיים ציבוריים, שבהן מפקח או מסייע מיומן זמין באופן אישי כדי להבטיח שהקבוצות דנות ברצינות בנושא העומד בפניהן.
אתי לוי
אתי לוי (נולדה ב-8 בנובמבר 1968) היא זמרת ישראלית.
אלגברה
אלגברה מתחלקת לכמה תחומים:
אתי לוי
קורות חייה וקריירה
אתי לוי נולדה בשם אתי בניסטי להורים שעלו ממרוקו וגדלה בשכונה ד' בבאר שבע. לה שבע אחיות ושני אחים, אחותה התאומה-זהה היא הזמרת זהבה בן. ב-1981 בגיל 13 עברה ללמוד בסמינר אור החיים בבני ברק ולאחר מכן ב"בית העולות" בירושלים. בשירותה בצה"ל, שנמשך שלוש שנים, שימשה חובשת ומעבדת נתוני מחשבים. ב-1989, בגיל 21, נישאה ושנתיים לאחר מכן, ב-1991, התגרשה.
אלגברה
ביטוי ערכים אלגבריים
אלגברה לא תמיד השתמשה בסמלים לביטוי ערכים, שכיום השימוש בהם מקובל במתמטיקה. לאלגברה היו שלושה שלבים ברורים של ביטוי ערכים:
אתי לוי
קורות חייה וקריירה
לאחר שירותה הצבאי עבדה בעבודות מזדמנות. בקדם אירוויזיון 1992 הופיעה לצדה של זהבה בן בדואט "דף חדש". בשנת 1993 חתמה על חוזה הפקה ואמרגנות עם ישראל בונדק, שמשמש מאז מנהלה האישי והפיק את כל אלבומיה. פריצתה באה לאחר ההצלחה של אחותה התאומה זהבה. תקופתה המוצלחת ביותר הייתה בראשית דרכה. אלבומה הראשון "נשבעתי" זכה להצלחה והוא הנמכר ביותר בין אלבומיה; האלבום אף כלל שירים פופולריים כגון "את לא היא" שנוגע בנושא התאומוּת. בהמשך הקריירה חלה ירידה מסוימת בפופולריות שלה. עד היום היא הוציאה 20 אלבומים.
אלגברה
היסטוריה מוקדמת של האלגברה
ניתן למצוא ראיות ראשוניות לעיסוק באלגברה אצל הבבלים העתיקים, שפיתחו שיטה אריתמטית מתקדמת שבה יכלו לחשב בדרך דמוי אלגוריתמית. הבבלים פיתחו נוסחאות לחישוב פתרונות של שאלות שהיום לפתרונם משתמשים במשוואות ליניאריות, משוואות ממעלה שנייה, ומשוואות ליניאריות לא מוגדרות. בניגוד לכך רוב המתמטיקאים המצרים, הסינים והיוונים של האלף הראשון לפני הספירה פתרו בעיות כאלה בעזרת שיטות גאומטריות, כדוגמת אלה המתוארות בפפירוס רינד, ביסודות של אוקלידס, ובתשעת הפרקים של אמנות המתמטיקה. הכתבים הגאומטריים של היוונים, המוצגים ביסודות, היו לקווי יסוד להכללה של נוסחאות שפתרו מקרים פרטיים לשיטות יותר כלליות לביטוי של ופתירת משוואות, אף על פי שהמצוין לעיל לא מומש עד שהמתמטיקה התפתחה באסלאם היְמֵי-בֵּינַיְמִי.
עד שהגיעה תקופת אפלטון, המתמטיקה היוונית השתנתה מאוד. היוונים פיתחו סוג של אלגברה גאומטרית שבה ערכים הוצגו על ידי צדדים של עצמים גאומטריים (לרוב קווים), עם אותיות המשויכות להם. דיופנטוס היה מתמטיקאי יווני אלכסנדרי מהמאה השלישית לספירה, שכתב סדרת ספרים בשם אריתמטיקה, שעסקו בפתרון של משוואות אלגבריות, שהובילו בתורת המספרים למושג המשוואה הדיופנטית.
אתי לוי
קורות חייה וקריירה
סגנונה העיקרי הוא מוזיקה מזרחית, בשילוב עם מוזיקה מרוקאית ומוזיקה ערבית. בכמה מאלבומיה שילבה אלמנטים מחאתיים, ובהם מסרים כגון תמיכה בחפותו של אריה דרעי וקריאה לשחרורו מהכלא. היא אף נגעה בסגנונות השונים מהמוזיקה האוריינטלית, למשל באלבום דאנס קצבי בשם "שינוי קיצוני" (שם הרומז לאופיו, השונה מסגנונה הרגיל) שהוציאה בשנת 2000, גם בשפה האנגלית; אלבום זה לא זכה להצלחה רבה.
אלגברה
היסטוריה מוקדמת של האלגברה
המסורות המוקדמות המוזכרות לעיל השפיעו מאוד על המתמטיקאי הפרסי מוחמד אבן מוסא אל-ח'ואריזמי (780 בערך - 845 בערך). הוא זה שכתב את הספר "אל-כתאב אלמח'תצר פי חיסאב אל-ג'בר ואל-מוקאבלה" ("הספר התמציתי לחישוב על ידי השלמה ואיזון"), שביסס את האלגברה כתחום מחקר מתמטי שנפרד מהאריתמטיקה ומהגאומטריה.
אתי לוי
קורות חייה וקריירה
בשנת 1998 הקליפ לשירה "אינטינה חביבי" מהאלבום "מלאך שמיים" שיצא באותה השנה היה מועמד לפרס הווידאו-קליפ הטוב ביותר.
אלגברה
היסטוריה מוקדמת של האלגברה
המתמטיקאים ההלניסטים דיופנטוס והרון מאלכסנדריה וגם מתמטיקאים הודים כגון בראהמגופטה המשיכו את המסורות של מצרים העתיקה ושל בבל, אך ספריהם אריתמטיקה של דיופנטוס ובראהמספהוטסידהאנטה של בראהמגופטה היו ברמה גבוהה יותר. לדוגמה, הפתרון האריתמטי המלא הראשון (זה שכולל פתרונות שהם אפס או שליליים) למשוואות ריבועיות תואר בספר של בראהמגופטה, בראהמספהוטסידהאנטה. בתקופה יותר מאוחרת, מתמטיקאים ערבים ופרסים פיתחו שיטות אלגבריות שהיו מתוחכמות ומורכבות בהרבה מהקודמים להם. למרות שדיופנטוס והבבלים השתמשו בעיקר בשיטות אד הוק מיוחדות לפתרון משוואות, התרומות של אל-ח'ואריזמי היו עצומות. הוא פתר משוואות ליניאריות וריבועיות ללא סמלים אלגבריים, מספרים שליליים או אפס, ולכן היה צריך להבדיל בין סוגים שונים של משוואות.
אתי לוי
קורות חייה וקריירה
בשנת 2011 השתתפה ביחד עם אחותה זהבה בן בדוקו-ריאליטי "חי ב-LA LA לנד" של yes, בה התמודדו שישה זמרים ים תיכוניים מישראל על חוזה הקלטות על ידי חברת "גפן רקורדס". התוכנית צולמה ברובה המכריע בלוס אנג'לס שבארצות הברית.
אלגברה
היסטוריה מוקדמת של האלגברה
בהקשר שבו האלגברה מזוהה עם תורת המשוואות, המתמטיקאי היווני דיופנטוס נחשב ל"אבי האלגברה", ובהקשר שבו אלגברה מזוהה כדרך וחוקים לפתירת משוואות ולשימוש בהן, אל-ח'ואריזמי נחשב ל"אבי האלגברה". בתקופתנו מתקיים דיון מי מבין השניים זכאי יותר לכינוי "אבי האלגברה" (באופן כללי). אלה שתומכים בדיופנטוס טוענים שהאלגברה שנמצאת באל ג'בר היא יותר בסיסית מהאלגברה באריתמטיקה, שבאריתמטיקה האלגברה סינקופית ובאל ג'בר האלגברה היא מילולית בלבד. אלה שתומכים באל-ח'ואריזמי טוענים שהוא זה שהמציא והנהיג את הרדוקציה, את העברת אגפים ואת המכנה המשותף, שאליהם המונח אל-ג'בר התייחס בהתחלה. אל-ח'אריזמי גם נתן הסבר מקיף לפתרון משוואות ריבועיות, שנתמך על ידי הוכחות גאומטריות, וגם התייחס אל האלגברה כתחום מחקר משל עצמו. האלגברה שלו כבר לא טיפלה ברצף של בעיות שצריכות להיפתר אלא היא הייתה אקספוזיציה שמתחילה עם ביטוי ראשוני שבו הקומבינציות צריכות לתת את כל התשובות האפשריות שממנו, שמכאן והלאה זה הכתיב את המטרה האמיתית של תחום המחקר. אל-ח'ואריזמי גם בחן משוואות מטעם הבחינה שלהן ומבחינה כללית, כך שההגדרה היא לא של בעיה יחידה, אלא של מספר בעיות אינסופי.
למתמטיקאי פרסי נוסף בשם עומר ח'יאם מיוחס הזיהוי של הבסיס של גאומטריה אלגברית, ומציאת פתרון גאומטרי כללי לפונקציה ממעלה שלישית. הספר שלו "מאמר על הדגמה של בעיות של אלגברה", שנכתב ב-1070, הניח את היסודות של האלגברה, והיה חלק מרכזי מתמטיקה פרסית ומאוחר יותר הועבר גם לאירופה. מתמטיקאי פרסי נוסף, שרף אל-דין אל-טוסי, מצא פתרונות נומריים ואלגבריים למספר מקרים של משוואות ממעלה שלישית, וגם פיתח את מושג הפונקציה. המתמטיקאים ההודים מאהבירה ובהאסקארה, המתמטיקאי הפרסי אל-כרג'י והמתמטיקאי הסיני ז'ו שיז'יה פתרו מגוון מקרים של משוואות ממעלה שלישית, רביעית, חמישית, ומשוואות פולינומיות ממעלות יותר גבוהות בעזרת שיטות נומריות. מציאת הפתרון המלא למשוואה ממעלה שלישית במאה ה-13 על ידי פיבונאצ'י מייצגת את התחייה מחדש של המתמטיקה האירופאית. במאה ה-15 אבו חסן אבן עלי אל-קצאדי הערבי לקח את הצעדים הראשונים להנהגת סמלים אלגבריים. הוא גם חישב את סכום המספרים הטבעיים בחזקת שתיים ובחזקת שלוש (עד ל-n), ומצא דרך רציפה לאומדן שורשים ריבועיים. כשהמתמטיקה הערבית הידרדרה, המתמטיקה האירופאית פרחה, וכאן המתמטיקה התפתחה יתר על כן.
אתי לוי
קורות חייה וקריירה
לוי מקיימת אורח חיים פסקטריאני, היא גרושה ללא ילדים ומתגוררת בירושלים.
אלגברה
היסטוריה מודרנית של האלגברה
עבודתו של פרנסואה וייט על אלגברה חדשה בסוף המאה ה-16 הייתה צעד חשוב לעבר האלגברה המודרנית. ב-1637 רנה דקארט הוציא את ספרו לה גאומטרי, בו המציא את הגאומטריה האנליטית ואת הסמלים האלגבריים המודרניים. עוד אירוע חשוב להתפתחות הנוספת של האלגברה הוא פתרון אלגברי כללי ומלא למשוואות ממעלה שלישית ורביעית, שפותח באמצע המאה ה-16. מושג הדטרמיננטה פותח על ידי המתמטיקאי היפני סקי טקאקאזו במאה ה-17, ונמשך על ידי גוטפריד לייבניץ באופן עצמאי עשר שנים מאוחר יותר, שעשה זאת כדי לפתור מערכות של משוואות ליניאריות סימולטניות בעזרת מטריצות. במאה ה-18, גבריאל קרמר גם עבד על מטריצות ודטרמיננטות. תרומות נחקרו על ידי ז'וזף לואי לגראנז' במאמרו Réflexions sur la résolution algébrique des équations שנכתב ב-1770 שהוקדש לפתרון של משוואות אלגבריות, שחידש בתחום. בסוף המאה ה-18, פאולו רופיני פיתח תאוריה בתורת החבורות שבה עסק בהקשר של משוואות אלגבריות.
אתי לוי
מערכת היחסים עם זהבה בן
מערכת היחסים בין לוי לבין אחותה זהבה בן סוקרה תקשורתית בצורה נרחבת, כשחוותה עליות ומורדות, לרבות כמה סכסוכים ארוכים. כך, למשל, בשנת 2005 הגיעה לוי לתמוך באחותה, לאחר עשר שנות סכסוך, בתוכנית מיוחדת של "שישי בגאון", שהוקדשה לבן שנקלעה למצב כלכלי קשה. עם זאת, לוי הסתייגה מחידוש הקשר עם בן בריאיון ל-ynet שנערך לאחר מכן. בנוסף, אחד המוטיבים המרכזיים בפרקיה הראשונים של התוכנית "חי בלה לה לנד", שבה היא השתתפה לצד אחותה, היה הסכסוך ביניהן והתמודדותן עם כך לנוכח הצטרפותה של לוי לתוכנית מבלי ידיעתה של בן. בהמשך התוכנית הן השלימו, אך זמן קצר לאחר השידור, לוי הסתייגה מחידוש הקשר בריאיון לישראל היום.
אלגברה
היסטוריה מודרנית של האלגברה
במאה ה-19 התפתחה לראשונה האלגברה המופשטת. בתחילה האלגברה המופשטת התרכזה במה שמכונה כיום תורת גלואה. במאה ה-19 גם פותחה לראשונה המחשבה האקסיומטית באריתמטיקה ובאלגברה על ידי ג'ורג' פיקוק. אוגוסטוס דה מורגן גילה תחום נוסף באלגברה האבסטרקטית בעבודתו Syllabus of a Proposed System of Logic. ג'וסיה וילארד גיבס פיתח אלגברת הוקטורים במרחב התלת-ממדי, וארתור קיילי פיתח אלגברה של מטריצות.
זאב טונדרה אלסקי
תת מין זה זוהה בשנת 1912 על ידי גריט סמית מילר, אשר ציין כי הוא דומה באופן הדוק לזאב המישורים הגדולים בגולגולת ובמורפולוגיה של השן, אם כי בעל דוכן וחיך צרים יותר. זה זאב גדול, בצבע לבן צח.
נכון לשנת 2005, זאב טונדרה אלסקי נחשב תת-מין על ידי ה-MSW3.
מצודת לאהור
מצודת לאהור (באורדו: قلعہ لاہور או شاهی قلعہ  – "שאהי קלעה") היא מצודה השוכנת בפינה הצפון-מערבית של העיר העתיקה מוקפת החומה של לאהור בפקיסטן. צורתה של המצודה היא כשל טרפז ושטחה עומד על כ-200 דונם. אורכה ממזרח למערב הוא כחצי קילומטר, ורוחבה מצפון לדרום מגיע לכ-400 מטר. במקום ניצבו מבנים מבוצרים כבר בעת העתיקה, אך המבנים המוקדמים ביותר הקיימים באתר, הם מהמחצית השנייה של המאה ה-16 והוקמו על ידי אכבר, קיסר האימפריה המוגולית. מאחר שהמצודה המשיכה ונבנתה משך כל תקופת קיומה של האימפריה, עד המאה ה-19, היא עשירה ביסודות ובמאפיינים אדריכליים שאפיינו את המדינה משך כל שנות קיומה. יחד עם גני שאלימאר הוכרזה המצודה כאתר מורשת עולמית בשנת 1981, ובשנת 2000 צורפה אל רשימת האתרים בסיכון.
היסטוריה
קיימות ראיות לכך שמצודה מאבני בוץ ניצבה במקום כבר בשנת 1021, והיא נזכרה אגב פלישותיו של מוחמד מע'ור אל העיר בשנים 1180, 1184 ו-1186. היא נהרסה בעת פלישת המונגולים ללאהור בשנת 1241 והוקמה מחדש ב-1267. המצודה חרבה שוב על ידי טימור לנג ב-1398, ושוב הוקמה ב-1421. המצודה הנוכחית נבנתה מלבנים על ידי אכבר בין 1556 ל-1605, לאחר שהרס את מבנה הבוץ הקיים. כל אחד מיורשיו של אכבר, כמו גם הסיקים החל מאמצע המאה ה-18 והבריטים החל מ-1846, הוסיף לה רחבות, מבנים או חומות. עיקר תרומתם של האחרונים הייתה בהפיכת מבנים בודהיסטים לבית חולים ולקסרקטינים, בהרס חלק מהחומה ובהפיכת חלק מגני המצודה למגרשי טניס. עם זאת, שינויים אלה תוקנו בחלקם לאחר עצמאות פקיסטן. חלקים ממבני המצודה נהרסו או שמצבם מדורדר. במבנים רבים אחרים, נערכו שינויים מרחיקי לכת, עד כי קשה להתחקות בוודאות אחר מועד הקמתם או סגנונם המקורי.
מיידאן דיואן-י עאם ודיואן-י עאם
מיידאן דיואן-י עאם (רחבת בית השימוע) היא רחבה השוכנת בצידה הדרומי של המצודה. אורכה 235 מטר ורוחבה כ-150 מטר, והיא תופסת חלק ניכר משטחה של המצודה. בעבר הייתה מוקפת במבנה היקפי שבו היו 114 חדרים, אך רק שרידיהם של חדרים אלה נותרו בשטח. חלק גדול מהנזק למבנים נגרם בתקופת השלטון הסיקי ובעת השלטון הבריטי בתת-היבשת ההודית, עת המבנים נהרסו על מנת לאפשר הקמת בניני מגורים לחיילים. הבריטים אף הרסו חלק מהחומה ההיקפית של המתחם, בצידו הדרומי של מיידאן דיואן-י עאם, והקימו במקום מדרגות אשר הובילו אל הרחוב שמחוץ למצודה, אך כיום שוב אין כניסה זו נמצאת בשימוש.
דיואן-י אם (בית השימוע) שוכן על משטח מוגבה מוקף מעקה, במרכז הצלע הצפונית של הרחבה. אורכו 60 מטרים, רוחבו כ-20 מטרים והוא מתנשא לגובה של 11 מטרים. המבנה הוא ארקדה שלאורכהע תשע קשתות ולרוחבה שלוש קשתות, המשמשת כשער כניסה אל אולם הכס ("תח'ת ג'הרוכה") הצמוד אליה מצפון. גרם מדרגות בגובה של 2.85 מטר בצידו הצפוני של בית השימוע, עולה לאולם הכס הבנוי כיציע וצופה אל הארקאדה. הגובה מבטיח הפרדה ראויה בין השליט לקהל.
רחבת ג'האנגיר
בנייתה של רחבת ג'האנגיר החלה על ידי אכבר והסתיימה ב-1618, בתקופת שלטונו של יורשו, ג'האנגיר, שהעניק לה את שמה. היא שוכנת בחלקה הצפוני של המצודה, באזור המוגן ביותר במתחם; ובשל כך שנהר זרם בעבר למרגלות החומה הצפונית, הנוף הנשקף ממנה נחשב ליפה ביותר במתחם. דירות השרד וההרמון שוכנים סביב הרחבה, והמתחם יועד אך ורק לשימושם של בני משפחת המלוכה. מתחת למבנים המקיפים את הרחבה שוכנים אולמות תת-קרקעיים שנבנו יחד עם המבנים שמעליהם. אורכה של הרחבה הוא 120 מטרים ממזרח למערב ורוחבה עומד על 80 מטרים, והיא הרחבה הגדולה ביותר במתחם לאחר מיידאן דיואן-י עאם שמדרום לה. בשטחה מספר גנים שנטעו לפי דוגמאות גאומטריות, ושבילים ומזרקות שולבו בהם. במרכז הרחבה משטח מוגבה השוכן מעל בריכת מים.
בפינה הדרום-מזרחית של הרחבה שכנה דירתו של יורש העצר בתקופת השלטון הסיקי, והבריטים קבעו בה את מגורי המפקד. במבנה שוכנים הספרייה הארכאולגית ומחלקת המחקר הארכאולוגי. בפינה הדרום-מערבית ניצב מבנה שפגעי הזמן ניכרים בו, ואשר לפי מפות סיקיות שימש כחמאם המלכותי. הרחבה תחומה בצידה המזרחי והמערבי על ידי האולם המזרחי והאולם המערבי בהתאמה. שני המבנים בנויים בצורה סימטרית ובכל אחד מהם קבוע פורטיקו שבו שלושה פתחים, העשוי מאבן חול אדומה. גג הפורטיקו נתמך בעמודים מקושטים בדמויות פילים, טווסים וגריפונים. בפינה הצפון-מזרחית ובפינה הצפון-מערבית שוכנים שני בתי מגורים סימטריים, בני שתי קומות כל אחד. הם מצטיינים בעיטורים עשירים יותר מהאולמות ששוכנים מדרום להם, ונראה כי שימשו את המלכה-האם או הקיסרית המועדפת. צידה הצפוני של הרחבה תחום על ידי "אולם החלומות" (בארי ח'וואב-גאה), מבנה בן קומה אחת שבחזיתו ארקדה. במקור שכן במקום מבנה שבנה אכבר, אך הוא נהרס על ידי בנו, ג'האנגיר, אשר בנה את המבנה הנוכחי. הארקדה בחזית המבנה עוצבה מחדש במאה ה-19, והמבנה כולו שונה באופן דרסטי על ידי הבריטים. עם זאת הוא שוחזר כך שחלק מהעיצוב המקורי הושב לו. כיום משמש המבנה כמוזיאון.
רחבת שאה ג'האן
רחבת שאה ג'האן שוכנת ממערב לרחבת ג'האנגיר והיא קטנה ממנה בהרבה. בין שתי הרחבות מפריד בניין האולם המערבי של רחבת ג'האנגיר. רחבת שאה ג'האן רבועה ואורך כל אחת מצלעותיה כ-29 מטרים. במרכזה גינה המחולקת על ידי שבילים לארבעה רבעים שווים בגודלם. במקום מפגשם של השבילים ניצב משטח שיש רבוע שאורך כל אחת מצלעותיו הוא עשרה מטרים, ומאגר מים במרכזו. בעבר ניצב במרכזו של משטח השיש ביתן מצופה כסף, אך הוא נמכר במכירה פומבית ב-1848. בצידה הצפוני של הרחבה ניצב הדיוואן-י ח'אס, ביתן שיש לבן, ששימש את החיילים הבריטים ככנסייה. הביתן רבוע, ואורך כל אחת מצלעותיו כ-17 מטרים. בכל אחת מחזיתותיו קבועות חמש קשתות, ומעליהן מצל גג המקיף את המבנה. במרכזו של המבנה מזרקה שנועדה לצנן את האוויר בו. בצידה הדרומי של הרחבה, מול הדיוואן-י ח'אס, היא נתחמת על ידי ארמון שאהג'אני, שהוקם, ככל הנראה, בשנת 1634 ושימש את השאה ובני משפחתו, או ששימש כאולם שימוע.
שיש מאהאל
רחבת שיש מאהאל ("ארמון הזכוכית") שוכנת בפינה הצפון-מערבית של המצודה, והמבנה המרכזי בה שוכן בצידה הצפוני. שמה של הרחבה ניתן לה בשל מבנה זה, לאחר שבמאה ה-19 נקבע בקירותיו פסיפס עשוי מאלפי מראות קטנות. המבנה הוקם בשנים 1631–1632, ובעת השלטון הסיקי היה האזור המועדף על השליטים, אשר שמרו בו את יהלום קוהינור. המבנה בולט צפונה מחומת המצודה בצורת חצי מתומן. חלקו המרכזי של המבנה מתנשא לגובה של שתי קומות, ובחזיתו ארקדה עשויה משיש ובה חמישה פתחים. הקומה השנייה נוספה למבנה על ידי השליטים הסיקים, אשר עשו בה שימוש כהרמון. למבנה נשקפה סכנת התמוטטות ונערכו בו שיפוצים שהסתיימו בשנת 2006. ממזרח וממערב למבנה ניצבים "אולמות גן העדן" המתנשאים גם הם לגובה של שתי קומות.
מבנה חשוב נוסף ברחבה הוא "ביתן נאולאכהא" השוכן בצידה המערבי. הביתן מלבני ועשוי משיש לבן. הוא ניכר בקשת הכניסה אליו ובעיקר בגגו המשופע. הוא נבנה בשנת 1633 ושובץ באבנים יקרות. הגג היה ככל הנראה מוזהב, ופנים המבנה שילב ציפוי כסף. שמו הוענק לו בשל עלות הקמתו – 900,000 רופי (באורדו "שווה ערך ל-9 לאכ", דהיינו 900,000). בשער המבנה נקבעו פסיפסים מאריחי זכוכית מזוגגת בדוגמאות מעולם הצומח, ובדמויות מלאכים ושדים. שגרירות פקיסטן בוושינגטון מעוצבת בחלקה בהשראת המבנה.
מבנים נוספים
גן פאיין ו"אולם ההתבודדות" הן שתי רחבות מחוברות, השוכנות בין שיש מאהאל ורחבת שאה ג'האן. רוב המבנים סביב רחבות אלה הרוסים, למעט שני מגדלים בצורת חצי מתומן הנמצאים בצידן הצפוני של הרחבות. שני המגדלים – "מגדל השני" ו"המגדל השחור" – הוקמו על ידי הסיקים. הם מתנשאים לגובה של ארבע קומות כל אחד, והם חורגים מהחומה הצפונית של המצודה. הסברה היא כי שימשו למגורים. מגדל השני שופץ בשנות ה-30 של המאה ה-20 לאחר שהתגלה כי יסודותיו אינם יציבים והוא החל נוטה צפונה.
מסגד מותי ("מסגד הפנינה") השוכן בצידה המערבי של המצודה, בסמוך לשער עלאמגירי, הוא מסגד קטן משיש לבן. בתקופה הסיקית הוא שימש כמקדש ולאחר מכן כבית האוצר. על גג המסגד קבועות שלוש כיפות ובחזיתו שלושה פתחים בצורת קשת.
פלסטין הגדולה
פלסטין הגדולה (בערבית: فلسطين الكبرى) היא תפיסה אירידנטיסטית המשמשת לאומנים פלסטינים המבקשים להקים מדינה פלסטינית על כל שטחי המנדט הבריטי לשעבר שכיום נמצאים בשטחים אלו ישראל והרשות הפלסטינית (הגדה המערבית ורצועת עזה), קיימים אנשים בהם מספר פקידי הארגון לשחרור פלסטין שהרחיבו את המונח לכך שיכלול גם את ירדן וחצי האי סיני.
המונח סותר את המונחים סוריה הגדולה וארץ ישראל השלמה.
היסטוריה
במאה ה-2 לספירה הוקמה הפרובינקיה רומית "סוריה פלשתינה" שכללה את שטחי הגולן, צפון ירדן, הרשות הפלסטינית, ישראל ודרום לבנון. לאחר התפרקות האימפריה הרומית פוצל השטח ל-3 מחוזות שונים: פלשתינה פרימה בשטח מישור החוף, הכרמל, השפלה ויהודה ושומרון, פלשתינה טרטיה בשטח שכיום נמצא בשליטת מצרים (חצי האי סיני), בשליטת ישראל (הנגב) ואף בשליטת ירדן (עבר הירדן הדרומי), המחוז השלישי היה פלשתינה סקונדה בשטח עמק יזרעאל, חלק מיהודה ושומרון והגליל התחתון.
ב-1920, לאחר התפרקות האימפריה העות'מאנית והכיבוש הבריטי באזור הוקם המנדט הבריטי שחפף חלקית את השטחים שמזוהים עם "פלסטין הגדולה", גם אמירות עבר הירדן הוקמה מתוקף המנדט הבריטי באזור אך תנאי הצהרת בלפור לא חלו עליה, בניגוד לשטחי המנדט מעבר לירדן, שם הם כן חלו.
ירדן
במסיבת עיתונאים הכריז יושב הראש הראשון של אש"ף, אחמד שוקיירי כי "ירדן היא מולדתו של הארגון לשחרור פלסטין ואנשי ירדן הם אנשיה", מלבד זאת הוא גם הצהיר כי "חזרת הגדה המזרחית לארץ האם היא צעד בסיסי בדרך להחזרת המולת הגנובה".
עד סוף שנות ה-80 של המאה ה-20 המשיכו אנשי אש"ף להביע את רצונם לכך שירדן תהיה חלק מהמדינה הפלסטינית שתוקם, אך כבר בשנות ה-70 החלו להתגבר הסטריאוטיפים על הפלסטינים בירדן.
מהים ועד הירדן
מהים ועד הירדן היא סיסמה פוליטית פופולרית בה משתמשים לאומנים פלסטינים ומנהיגים ערבים, הסיסמה מבטאה את התפיסה כי כל האדמה השוכנת בין נהר הירדן לים התיכון אמור להיות תחת שלטון פלסטיני ולא תחת השלטון הישראלי, המושג מוזכר לעיתים קרובות על ידי מנהיגים ערבים ועל ידי פעילים בהפגנות פרו-פלסטיניות ומחאות נגד ישראל.
קו העוני
קו העוני הוא מדד כלכלי חברתי, המתאר את רמת ההכנסה המינימלית הנדרשות לאדם או משפחה. אדם או משפחה ייחשבו עניים אם סך הכנסותיהם נמוך מקו העוני.
קו העוני נועד להבחין בין אלו שהכנסתם מספיקה לשם קיום ראוי לבין אלו שהכנסתם אינה מספיקה לכך. אולם במרבית המדינות המערביות הוא אינו קובע עוני מוחלט ואינו חייב לסמל כי לאותם פרטים ומשפחות הנמצאים מתחתיו יש מצוקת אמת ביכולת אספקת מצרכים ושירותים.
המונח הופיע לראשונה בעבודות של מדענים אנגלים. בשנות ה-60 של המאה ה-20 אידה ק. מרים לראשונה עשתה חישוב של קו העוני בארצות הברית.
שיטות מדידה
קיימות שיטות מדידה רבות. השיטות הרווחות הן:
קו העוני בישראל
בישראל קו העוני מוגדר כ-50% מההכנסה הפנויה החציונית, למשפחה. משמעות ההכנסה הפנויה החציונית היא הכנסה משפחתית (מעבודה, הון ונכסים, אחרי מסים ישירים ותשלומי העברה), שלחצי מהמשפחות יש הכנסה גבוהה ממנה ולחצי נמוכה ממנה. בשל צורת חישוב זו, קו העוני הוא יחסי ומושפע מהתפלגות רמת ההכנסות במשק. בחישוב קו העוני נלקח בחשבון גודל המשפחה על ידי שימוש ב"סולם שקילות" המאפשר השוואה של רמת החיים של משפחות בגודל שונה. קו העוני מחושב על ידי המוסד לביטוח לאומי.
תחולת העוני היא אחוז האוכלוסייה שהכנסתה נמוכה מקו העוני (מתוך האוכלוסייה הכללית).
על פי פרסומי המוסד לביטוח לאומי לשנת 2017 ישראל מובילה לרעה ביחס למדינות המערב במדד העוני. נכון לשנת 2017 קו העוני לזוג עומד על 5,216 ש"ח. למרות ירידה מתונה בשיעורי העוני, בשנת 2016 חיו בישראל יותר מ-1.8 מיליון עניים. בהשוואה ל-2015 שיעורי העוני בקרב משפחות ירדו מ-19.1% ל-18.6%, ו-14,400 משפחות עלו מעל לקו העוני. לצד המגמות החיוביות עלתה ב-2016 תחולת העוני בנפשות ובילדים. שיעור העוני של נפשות עלה ב-0.3%, ושיעור הילדים החיים בעוני עלה ב-1.2%. שיעור הקשישים החיים בעוני ירד מ-60.3% ל-58.7%. בשנה זו תחולת העוני של החרדים עלתה מ-44.6% ל-45.1%. חלקן של המשפחות העניות החרדיות מכלל המשפחות העניות מגיע ל-15%, שיעור גדול בהרבה מחלקם היחסי של החרדים באוכלוסייה, שהוא 6%. 39% מקרב העניים הם ערבים, אף שחלקם היחסי באוכלוסייה הכללית הוא 20.9%. עם זאת שיעור העוני אצל משפחות ערביות ירד מ-53.3% מקרב אוכלוסייה זו בשנת 2015 ל-49.4% בשנת 2016.
דב פאטל
דב פאטל (באנגלית: Dev Patel; נולד ב-23 באפריל 1990) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה, במאי ותסריטאי אנגלי, שהתפרסם בתפקידו הראשי בסרט זוכה 8 פרסי אוסקר "נער החידות ממומביי" משנת 2008; עבורו היה מועמד לפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר ולפרס גילדת שחקני המסך, ובשנת 2016 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הדרמה "סארו - הדרך הביתה" המבוסס על סיפורו האמיתי של סארו ברירלי, שעל תפקידו בסרט היה פאטל מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב וזכה בפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה.
ביוגרפיה
מלבד תחום המשחק, עוסק פאטל גם בתחום אמנות הלחימה אותה למד בהצעת אימו שדחפה אותו לתחום. הוא למד תחילה קראטה לפני שעבר לאקדמיית טאקוונדו מקומית בלונדון.
פאטל השתתף בתחרויות ארציות ובינלאומיות וביניהן אליפות העולם לאמנויות לחימה שנערכה ב-2004 בדבלין, אירלנד, בה זכה במדליית הארד. ב-2006 קיבל חגורה שחורה.
אלמוג כהן (חבר הכנסת)
אלמוג כהן (נולד ב־12 בינואר 1988, כ"ב בטבת ה'תשמ"ח) הוא פוליטיקאי ישראלי וחבר הכנסת מטעם מפלגת עוצמה יהודית. בעבר היה איש משטרה ופעיל חברתי. קודם לכן היה מסעדן.
דב פאטל
ביוגרפיה
למד בבית ספר לונגפילד, שם הופיע לראשונה בהצגה מקומית של שייקספיר "הלילה השנים עשר", על הופעתו קיבל תשבחות רבות שהובילו אותו לפתח את יכולת המשחק שלו. לאחר מכן עבר פאטל ללמוד בתיכון וויטמור, שם קיבל הערכה רבה על יכולת המשחק שלו וכמו כן קיבל תואר בתחום הדרמה בו עסק בתיכון.
גוליית
גָּלְיָת הוא דמות מקראית, לוחם פלשתי גדל ממדים מגת אשר לחם בישראל בימיו של שאול המלך. שמו ותיאורו מופיעים לראשונה ב.
אלמוג כהן (חבר הכנסת)
ביוגרפיה
כהן נולד בבאר שבע לאב ממוצא פרסי, ולאם ממוצא תוניסאי. אמו היא בתו של הרב אליהו חדד, רב קהילת יוצאי תוניסיה באופקים. כהן גדל באופקים ולמד בישיבת בני עקיבא "אפיקי ארץ". שירת בסדיר ביחידת מודיעין מטרות . לאחר שירותו התגייס למשטרה ושירת כ־11 שנים, בין השאר ביס"מ וכסוכן סמוי. בין השנים 2018–2021 ניהל את מסעדת "בית הפנקייק המקורי" בבאר שבע.
גוליית
שמו ומוצאו
פרט לפסוק ד' בו גָּלְיָת נקרא בשמו, נזכר גָּלְיָת בפרק י"ז רק בהתייחסות למוצאו: הַפְּלִשְׁתִּי. מוצאו של גָּלְיָת מהעיר הפלישתית גת. הכינוי "הפלישתי" מרמז על נקודת מבטם של בני ישראל. ייתכן כי שמו של גָּלְיָת הוא מהשורש ג-ל-ה. ואילו משה גרסיאל מצביע על מצלול בצימוד השמות ' גָּלְיָת שמו מגת ', צימוד זה לשיטתו, יוצר חרוז פנימי. בקרב החוקרים יש מחלוקת האם השם גוליית הוא שמי או פלשתי או שאולי, כפי שהציעו בנימין מזר ואחרים מדובר בשם תאופורי חורי המורכב מהיסודות גל (דבר) והקדומת התיאופרית - ת' המהווה צורה מקוצרת שכיחה של שם האל תשוב לפיכך 'גליית' בהוראת דבר האל תשוב. לפי, גוליית הוא אחד מארבעת ילידי הרפה. יש שפירשו את "ילידי הרפה" כאחד מיתר הרפאים שהיו תושבי הארץ הקדומים. לפי פרשנות זו ייתכן שתיאורו כגיבור פלשתים מתייחס לארץ מוצאו או מגוריו, אך מוצאו אינו מעמי פלשתים אלא מהרפאים.
דב פאטל
משחק
פאטל החל ב-2006 את קריירת הטלוויזיה שלו בסדרת הנעורים הבריטית "סקינס", כשנבחר מתוך מאות נערים לגלם את תפקידו של אנוואר קהרל, נער בריטי מתבגר ממוצא פקיסטני, את התפקיד קיבל לאחר שני אודישנים בלבד. הסדרה עצמה עלתה לאוויר ב-2007 וזכתה להצלחה מקרב המבקרים, וכמו כן גם בפרס "פרסי הטלוויזיה האירופי" ובפרס באפט"א.
אלמוג כהן (חבר הכנסת)
פעילות ציבורית
ב־2021 יסד כהן יחד עם שותפים נוספים את "הוועד להצלת הנגב" אשר מטרותיו המוצהרות הן "פיתוח הנגב בתחומי הכלכלה, מסחר, ביטחון, רווחה אישית וחינוך, וכן פעילות פרלמנטרית וחוץ פרלמנטרית".
בעקבות מבצע שומר החומות, הוביל כהן במסגרת הארגון את הקמתה של עמותת "סיירת בראל" ע"ש סמ"ר בראל חדריה שמואלי. בעמותה חברים מתנדבים יוצאי יחידות קרביות, והושקה כפיילוט בערים באר שבע, עומר ולהבים. לדברי כהן, העמותה הוקמה במטרה לסייע למשטרה בשגרה ולפעול במצבי חירום "כדי לעזור למדינה להשתלט על מה שקורה [בנגב]", וכי הדבר נעשה בשיתוף פעולה מלא עם המשטרה, אך משטרת ישראל משכה את תמיכתה ביוזמה. קמפיין גיוס התרומות להקמת העמותה נעשה בשיתוף עם עמותת "מוסרי – ארגון זכויות אדם יהודי" המוכרת כארגון בצלמו.
דב פאטל
נער החידות ממומביי
בשנת 2008 נבחר פאטל בקפדנות מתוך אלפי שחקנים הודים מקומיים לשחק בסרטו של דני בויל "נער החידות ממומביי". בסרט זה הוא מגלם את דמותו הספרותית של ג'מאל מאליק, נער הודי ממוצא מוסלמי שגדל באזורי העוני בהודו שבאזור בומביי. ג'מאל עובד כמגיש תה צעיר בחברת טלפונים מקומית בעיר. כשהוא מצליח להתקבל לשעשועון היוקרתי "מי רוצה להיות מיליונר" אנשים רבים מרימים גבה, אבל שלב אחר שלב ג'מאל מצליח להפתיע את הקהל, המנחה ולעיתים גם את עצמו כאשר הוא מצליח לענות על כל השאלות. לאורך הסרט מתפתח סיפור אהבה בין ג'מאל ללאטיקה (פרידה פינטו), אותה הכיר כילד ודרכיהם הופרדו בצורה טרגית על ידי סוחרי ילדים שחטפו את לאטיקה בהיותה ילדה קטנה. כשג'מאל ולאטיקה גדלים, דרכיהם נפגשות בשנית אך מתברר כי לאטיקה כלואה כשפחה אצל עבריין מסוכן ואינה יכולה לברוח עם ג'מאל.
על תפקיד הבכורה שלו בסרט קיבל פאטל בן ה-18 שבחים רבים ומועמדות לפרס באפט"א. הסרט עצמו זכה ב-8 פרסי אוסקר.
לאחר מכן
לאחר "נער החידות ממומביי" קיבל פאטל מגוון הצעות לפרויקטים עתידיים, כולל השתתפות בסרטו של הבמאי מ. נייט שאמלאן - "איירבנדר". בסרט, המבוסס על סדרת האנימציה עטורת השבחים של ערוץ ניקלודאון "אווטאר: כשף האוויר האחרון" הוא גלם את דמותו של צוקו, נסיך אומת האש, אשר הוגלה מביתו על ידי אביו ויכול להחזיר את כבודו רק אם ימצא את האווטאר ויביא אותו לאביו כהוכחה לכוחו.
בשנים 2012-2014 שיחק בסדרה חדר החדשות ובשנת 2014 שיחק בדרמה "מסע משוגע", שמבוסס על הסרט הגרמני "וינסנט רוצה לים". בשנת 2015 שיחק את דמותו של המתמטיקאי ההודי הגאון סריניוואסה רמנוג'אן בסרט "האיש שידע אינסוף".
בשנת 2016 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הדרמה "סארו - הדרך הביתה" המבוסס על סיפורו האמיתי של סארו ברירלי. על תפקידו בסרט זה היה פאטל מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר וזכה בפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה.
בשנת 2018 שיחק בתפקיד הראשי בסרט "מלון מומבאי" לצד ארמי האמר, ובמותחן הבריטי-אמריקאי "אורח החתונה". בשנת 2020 כיכב בסרט "ההיסטוריה האישית של דייוויד קופרפילד" אשר מבוסס על הספר דייוויד קופרפילד מאת צ'ארלס דיקנס. עבור תפקידו כדייוויד קופרפילד, היה פאטל מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי ולפרס סטלייט.
חיים אישיים
הוא החל לצאת עם השחקנית פרידה פינטו בשנת 2009, לאחר שהשניים הכירו על סט הסרט "נער החידות ממומביי". ב-10 בדצמבר 2014, בני הזוג הודיעו שהם נפרדו לאחר כמעט שש שנים של זוגיות.
במרץ 2017, פורסם כי הוא נמצא במערכת היחסים עם השחקנית האוסטרלית טילדה קובהם-הארווי. הם נפגשו תשעה חודשים קודם לכן על הסט של הסרט "מלון מומבאי".
גוליית
קרב דוד וגוליית
על פי המתואר ב, התרחשה מלחמה בין פלשתים, שגוליית הוא גיבורם, לממלכת ישראל. איש אינו מנסה לגבור על גוליית עד שהנער דוד מתנדב להילחם בו ומצליח להורגו. בכך מוכרעת כל המלחמה.
סיפור מקביל לסיפור זה, מסופר בקצרה ב אך שם הגיבור הנלחם עם גוליית בפרק זה הוא אלחנן בן יערי.
תיאור דמותו במקרא
לתיאור קומתו ולבושו של גָּלְיָת מוקדשים ארבעה פסוקים ב:
הציוד הצבאי אותו נושא גָּלְיָת מתאים להתמודדות הנעשית פנים אל פנים. תיאורו של גָּלְיָת בהמשך כענק הבז לדוד בא להסביר את עונשו של גָּלְיָת,. יוסף בן מתתיהו בספרו "קדמוניות היהודים" מוסיף על התיאור במקרא וטוען כי רבים היו נושאים את כליו וכידונו היה כבד מלשאת אותו ביד ימין. הציוד אשר ברשות גָּלְיָת דומה לתיאור הציוד אשר נמצא בידי גיבורי ה"איליאדה" להומרוס, אשר מוצאם מאיי יוון.
לפי חלק מגרסאות תרגום השבעים, גובהו של גוליית היה רק ארבע אמות וזרת.
גוליית על פי המדרש
התלמוד מזהה את אמו של גָּלְיָת עם ערפה המואבית, שלשיטתם היא הרפה, הנזכר במקרא כדמות (מינה איננו מפורש במקרא) וכאמם של שלושת הענקים המוזכרים במקרא. שני שמות אלה, ערפה והרפה, נדרשים בתלמוד על דרך גנאי. על בניה הענקים של ערפה-הרפה נאמר ב:. ובהמשך:. הדברים רומזים לדוד המלך, מצאצאי רות, שהרג את גָּלְיָת. המסורת המזהה את ערפה עם הרפה באה לידי ביטוי גם במדרש רות זוטא, המזהה את גָּלְיָת הפלישתי כבנה של ערפה. על פי המקרא, גָּלְיָת הוא מצאצאי הרפה יאיר זקוביץ מציין כי המסורת אשר מזהה את ערפה עם הרפה מתעלמת מהעובדה, שערפה היא מואבייה ואילו בני הרפה הם פלשתים. לשיטתו הזיהוי נובע מהיות בני הרפה המכונים אף הם 'רפאים' והם תושבי עבר הירדן.
גוליית על פי האסלאם
שמו של גָּלְיָת מופיע בקוראן בסורה 2, סורת אל-בקרה, סורת הפרה, 249–251. מעבר לכתוב בסורה זו, הכתוב בקוראן אינו מרחיב דבר. מוחמד בן עבד אללה אלכסאאי אשר כתב בסביבות המאה ה-11, אשר אודותיו ידוע מעט מאוד, מרחיב מעט על מידת גובהו של גָּלְיָת בספרו "סיפורי הנביאים". מידת גובהו על פי אלכאסאאי היא שמונה עשרה אמה. בספרו של אלכסאאי, גָּלְיָת מגיע לשדה הקרב כאשר הוא רכוב על פיל. לפי אלכאסאאי הדו-שיח המתנהל בין דוד לְגָלְיָת שזור דברי זלזול כלפי דוד. בסיפור זה נוטל דוד שלוש אבנים ובעזרתן הוא מביס את גָּלְיָת ובשתיים האחרות את צבאו של גָּלְיָת.
גוליית ואלחנן בן יערי
בסיפור המופיע ב, דוד הורג את גָּלְיָת בעמק האלה ובסיפור המופיע ב הוכה גָּלְיָת על ידי אלחנן בן יערי. הדמיון בין שני הסיפורים אינו רק בזהות המפסיד אלא גם במקום מוצאו העיר גת. בשני המקורות נערך קרב ביניים בין שני יחידים. בשני הסיפורים מושוות חניתו של גָּלְיָת ל"מנור אורגים". השוני בין שני הסיפורים הוא, שדוד הכה את הפלישתי בעמק האלה ואילו הסיפור על אלחנן בן יערי מורה על מקום אחר בשם גוֹב. ב מובא הסיפור בשינוי פרטים: וַתְּהִי עוֹד מִלְחָמָה אֶת פְּלִשְׁתִּים וַיַּךְ אֶלְחָנָן בֶּן יעור אֶת לַחְמִי אֲחִי גָּלְיָת הַגִּתִּי וְעֵץ חֲנִיתוֹ כִּמְנוֹר אֹרְגִים כלומר לפי דברי הימים, אלחנן הרג את אחיו של גָּלְיָת, ששמו "לַחְמִי". יהודה קיל בפירוש דעת מקרא משער כי הגיבור, שהרג אלחנן קרוי גָּלְיָת על שם הגיבור שהרג דוד, או ש"גָּלְיָת" הוא כינוי לכל גיבור פלישתי. ולפי רש"י ופירוש יונתן שמובא ברד"ק אלחנן בן יערי הוא דוד בעצמו.
מותו
המחבר המקראי מדווח כי: והלה הורג את גָּלְיָת, כאשר הוא משתמש בעזרת קלע ואבן. מהסיפור בשמואל א', י"ז עולה כי האבן טבעה במצחו של גָּלְיָת ודוד נותן לו את מכת המוות בחרבו. ישנם קווים מקבילים בתיאור נפילתו ומותו של גָּלְיָת לבין נפילתו של האל דגון. גָּלְיָת כמו דגון יכול להשתמש באלוהיו בקללות נגד האויב אך לא להינצל בידיו. כמו גָּלְיָת גם על דגון מסופר כי הוא שוכב על הארץ וראשו כרות. לאחר הקרב חרבו של גָּלְיָת הובאה לעיר הכהנים נוב. החרב ניתנה לדוד בחזרה על ידי אחימלך בן אחיטוב בעת שברח מפני שאול.
אלמוג כהן (חבר הכנסת)
פעילות ציבורית
ב־2021 הצטרף כהן למפלגת עוצמה יהודית והפך לרכז המפלגה בדרום. בבחירות לכנסת ה-25 הוצב מטעם עוצמה יהודית במקום השביעי ברשימה המאוחדת לכנסת של הציונות הדתית ועוצמה יהודית, ונבחר לכנסת. עומד בראש "השדולה לפיתוח וחיזוק הנגב והגליל" בה חברים חברי כנסת מסיעות שונות.
במאי 2023, לאחר סדרה של חיכוכים במפלגת עוצמה יהודית, הדיח ראש עוצמה יהודית איתמר בן גביר את כהן מוועדת החוץ והביטחון, והכניס במקומו את לימור סון הר-מלך.
עמדותיו
בינואר 2023 כהן הביע תמיכה בצעדים של מנגנוני הביטחון הישראליים בעת העימות במחנה הפליטים ג'נין. כהן כתב בחשבון הטוויטר שלו: "עבודה מקצועית ויפה של הלוחמים בג'נין, תמשיכו להרוג בהם". הפוסט שהעלה עורר ביקורת חריפה ברחבי העולם וטוויטר אף השעו את חשבונו באתר בשל אותו הציוץ, אך חשבונו עלה בחזרה לאוויר לאחר מכן.
חיים אישיים
כהן מקיים אורח חיים מסורתי, נשוי לגלי ולהם שלושה ילדים. הזוג מתגורר באופקים.
קרלוס ואלדז
קרלוס דוד ואלדז (באנגלית: Carlos Valdes; נולד ב-20 באפריל 1989) הוא זמר ושחקן קולומביאני-אמריקאי. הידוע בשל גילום תפקידו של סיסקו רמון / וייב בסדרת הטלוויזיה הפלאש.
ביוגרפיה
ואלדז נולד בעיר קאלי שבקולומביה. גדל במיאמי, פלורידה עד גיל 5, ולאחר מכן עבר למרייטה, ג'ורג'יה בגיל 12.
ואלדז למד באוניברסיטת מישיגן עם שחקנים מקבוצת התיאטרון StarKid Productions, והשתתף בשנת 2009 במחזמר "אני ודיק". בנוסף, הוא ניגן בתוף בס במופע. כמו כן, גם עבור המחזמר "מחזמר מאוד פוטרי". הוא גם השתתף במחזמר-"אלף לילה ולילה אחת (גרסת הפופ)".
לאחר שסיים את לימודיו בשנת 2011, ואלדז עסק בתיאטרון. בין השנים 2009–2011 השתתף בהפקות תיאטרליות כמו "היי סקול מיוזיקל" ו"זמר החתונות". הוא היה גם שחקן מחליף בסיבוב ההופעות הלאומי של ג'רזי בויז.
בשנת 2014, עשה ואלדז את הופעת הבכורה שלו בטלוויזיה בסדרה האמריקאית החץ, לפני שהופיע בספין אוף של הסדרה, הפלאש, בתפקיד של פרנסיסקו "סיסקו" רמון - מהנדס מוכשר.
בחודש יוני 2015, ואלדז דיבב את קולו של סיסקו רמון בסדרה הרשת ויקסן.
יואב רועה
יואב רועה (נולד ב-31 בינואר 1967) הוא מפיק קולנוע ישראלי.
ביוגרפיה
רועה נולד בירושלים. הוא בוגר בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, ירושלים (1998).
סרטו הראשון כמפיק היה ב-2002, "מיס אנטבה" בבימוי עמרי לוי, הפקה משותפת של בית הספר סם שפיגל עם קבוצה מבוגריו.
ב-2004 הפיק את הסרט העלילתי "סיפור קיץ" בבימוי שמואל חיימוביץ'.
ב-2004, חבר למפיק אסף אמיר להפקת סרטי העלילה "איזה מקום נפלא" בבימוי אייל חלפון, הסרט זכה בפרס אופיר. ב-2006 הפיק עם אמיר את "נודל" בבימוי איילת מנחמי וב-2018 את הסרט "העדות" של עמיחי גרינברג.
כמו כן הפיק את הסרטים התיעודיים באורך מלא "סבא סיביר'" בבימוי עידו הר, (2004) ו"חוצה את הקווים". הסרט האחרון, בבימויו של טל חכים (2006) מספר את סיפור מעצרה ומשפטה של פעילת השמאל הקיצוני טלי פחימה.
בשנת 2008 הוא הקים חברת הפקות גם סרטים.
רועה אף ביים את הצגת היחיד "ניקול ואני" בהשתתפות אמיר בושרי, זוכת פסטיבל עכו 1999.
הכוכב האדום (פירושונים)
{{פירושונים|
באסטרונומיה
}}
הנער על הדולפין
הנער על הדולפין (באנגלית: Boy on a Dolphin) הוא סרט רומנטי אמריקאי משנת 1957 בבימויו של ז'אן נגולסקו, עם סופיה לורן, אלן לאד וקליפטון ווב בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "הנער על הדולפין" של דייוויד דיוויין משנת 1955.
הוגו פרידהופר היה מועמד לפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר.
השיר "הנער על הדולפין" מושר בתחילת הסרט באנגלית על ידי ג'ולי הולידיי ובמהלך הסרט ביוונית על ידי סופיה לורן. השיר קיבל גם נוסח בעברית של שמואל פישר והושר בפי דורותיאה ליביו.
זה הסרט ההוליוודי הראשון שצולם ביוון, אתרי הצילום הם האיים הידרה, רודוס, דלוס, פורוס ואתרים ביוון - האקרופוליס, אפידאורוס ומטאורה.
הבמאי נאלץ באמצעים שונים להתגבר על הפרש הגבהים בין סופיה לורן (1.83 מטר) ואלן לאד (1.68 מטר).
תקציר העלילה
פדרה (סופיה לורן) היא בחורה שזופה וחטובה שמתגוררת באי הידרה במבנה של טחנת רוח ביחד עם אחיה הקטן ניקו. היא עוסקת בדליית ספוג מהים בצלילה חפשית מסירה נהוגה על ידי חברה ריף (ג'ורג' מיסטרל), מהגר מאלבניה.
יום אחד היא נתקלת בפסל מתכת עתיק של נער יושב על דולפין. היא נפצעת ממסמר שהיה תקוע שם וריף מביא אותה לרופא הכפר ד"ר הוקינס (לורנס נייסמית') שמטפל בה ומזהה את המסמר כשייך לספינה שטבעה שם לפני 2,000 שנה ובה היה הפסל הזה שלדבריו יקר מאד.