cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שרה ברייטברג-סמל
ביוגרפיה
ברייטברג-סמל הייתה כתבת לענייני ירושלים העלייה והקליטה בעיתון "למרחב" וכך כתבה גם על מחאת הפנתרים השחורים. ב-1969, בעודה סטודנטית לאמנות בת 22, קיבלה מד"ר יצחק בצלאל (שערך את מוסף התרבות משא) את תפקיד מבקרת האמנות בעיתון זה ובעיתון "דבר".
בתום לימודיה הפכה למבקרת אמנות ומראיינת ב"ידיעות אחרונות" במוסף הספרות.
בשנת 1988 פרסמה את המאמר "אגריפס נגד נמרוד" בעיתון ידיעות אחרונות.
בשנים 1993–2004 ערכה את כתב העת "סטודיו".
אוצרת אומנות
בין השנים 1977–1989 שימשה כאוצרת לאמנות ישראלית במוזיאון תל אביב. במסגרת עבודתה אצרה תערוכות רבות של אמנים ישראלים כגון תערוכתו של רפי לביא ואחרים. בין התערוכות הקבוצתיות שאצרה במוזיאון בולטות התערוכות "אמן - חברה - אמן" (1978) ו"רוח אחרת" (1981), אך התערוכה הידועה ביותר שאצרה בתפקידה זה הייתה "דלות החומר כאיכות באמנות הישראלית" (1986). התזה שהציגה בתערוכה זו, ביקשה להפריד בין האמנות המקומית לבין סגנון האמנות הבין-לאומית של אותה עת, על ידי תיאור סוציולוגי-אסתטי של האמנים הישראלים ודרך התייחסותם אל מסורת האמנות האירופית. בעבודותיהם של האמנים השונים שהציגה בתערוכה מצאה ברייטברג-סמל מאפיינים של אימוץ חומרי אמנות "דלים" כגון דיקט, קרטון, שימוש בקולאז' ועוד, אשר נבעו מביקורת פוליטית על החברה והתרבות הישראלית וכן מתפיסה א-אסתטית שמקורה במסורת היהודית.
בשנת 2010 אצרה במוזיאון תל אביב תערוכה רטרוספקטיבית של האמן משה גרשוני שהביאה עשרות אלפי מבקרים למוזיאון, ולוותה בספר מקיף על האמן שעמד על גדולתו ומורכבותו.
חיים אישיים
ב-1977 הכירה את בעלה עדי סמל (1935–2007) שהיה מנהל אירועי התרבות של מוזיאון תל אביב ומנהל מוזיאון מגדל דוד, ואחיו של נועם סמל. יש להם שתי בנות.
נפטרה מדום לב ב-6 בנובמבר 2022.
שארל דה לה ואלה פוסן
שארל דה לָה וָאלֵה פּוּסָן (בצרפתית: Charles Jean de la Vallée-Poussin; 14 באוגוסט 1866 - 2 במרץ 1962) היה מתמטיקאי בלגי.
ואלה פוסן זכור בעיקר בזכות ההוכחה שמצא למשפט המספרים הראשוניים, בשנת 1896. פוסן עסק באנליזה, ופתר בעיות חשובות במשוואות דיפרנציאליות ובתורת הקירובים. ספרו Cours d'analyse ("קורס באנליזה"), שהופיע בתחילת המאה ה-20, עסק באנליזה של פונקציות ממשיות, והיה מן הספרים המשפיעים ביותר בנושא זה באותה תקופה.
הוא עמד בראש המחלקה למתמטיקה באוניברסיטת לוון במשך למעלה מחמישים שנה, החל ב-1893. בשנת 1928 העניק לו אלברט מלך בלגיה את התואר 'ברון'.
הר בייקר (הרי ואפוטיק)
הר בייקר (באנגלית: Mount Baker) הוא הר ברכס הרי ואפוטיק בהרי הרוקי הקנדיים, חלק מקו פרשת המים של אמריקה. ההר נמצא על הגבול בין פרובינציית אלברטה ופרובינציית קולומביה הבריטית בקנדה.
גובהו של ההר 3,180 מטרים מעל פני הים.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו בשנת 1898 ג'יי נורמן קולי על שם חברו,  ג'ורג' פרסיבל (1855-1951), שהיה יצרן טקסטיל, ומטפס הרים להוט. בייקר ביקר באזור ההר בשנת 1897. קולי ובייקר ביקרו באזור עם פיטר סארבאך (על שמו נקרא הר סאבאך הסמוך), כשם שפסגות נוספות באזור נקראו על שם חברי מועדון מטפסי ההרים האפלצ'ים (Appalachian Mountain Club).
במספר מפות נקרא ההר בטעות "הר סטרמוטץ'" (Stremotch Mountain) בעקבות טעות שהופיע במפה של סי. ס. תומפסון המודד הכללי של קנדה - ב"מפת שדה הקרח ואפטה" שפורסמה ביומן האלפיני הקנדי בכרך 1, מס '1, 1907, בעמ' 151.
הטיפוס על ההר
הטיפוס הראשון המתועד לפסגת ההר, בוצע על ידי וולטר ד. וילקוקס, בשנת 1923.
צדקה
מתן הצדקה יכול להיות בין אדם לאדם, על ידי ארגונים וגופים ממוסדים הפועלים למען הנזקקים בקהילתם או בקהילות אחרות, וכן על ידי מדינות וגופים בינלאומיים הפועלים למען הנזקקים בכל פינה בעולם.
צדקה כערך דתי
התורה משמשת מקור עיקרי להנחלת ערך הצדקה בשלוש הדתות המונותאיסטיות. יש לה תפקיד מרכזי במרקם החיים החברתי, אם כי מעמדה הבסיסי שונה: בנצרות הצדקה היא מצווה שבין אדם לחברו, באסלאם היא מצווה שבין המאמין לאלוהיו, וביהדות היא נחשבת בדרך כלל למצווה שבין אדם לחברו אך יש פוסקים אחדים הסבורים כי היא מצווה שבין אדם לאלוהים. הבודהיזם מייחד לצדקה את אחד המרכיבים בדרך להגיע אל הנירוואנה, וכך גם מרבית הדתות והכתות והאמונות ברחבי העולם.
צדקה בנצרות
הצדקה היא מוטיב חוזר בהטפות שמשמיע ישו ומופיעה בכל כתבי הקודש הנוצריים, השואבים את מקורותיהם גם מהתנ"ך. מעשה הצדקה כלפי עניים ונזקקים הוא ערך עליון אשר בו מצווה כל נוצרי. לנצרות מערכת ענפה של ארגוני צדקה פעילים למען נזקקים במקומות שונים, כמו "צבא הישע", והמנזרים הפזורים ברחבי העולם מסייעים לנזקקים בקהילות המקומיות השכנות להם.
צדקה באסלאם
א-זכאה או א-זכאת (בתעתיק מדויק: אלזכאה בערבית: الزكاة) היא אחת מחמשת עמודי האסלאם ("ארכאן אל-אסלאם" أركان الإسلام) - המצוות העיקריות באסלאם. המצווה מחייבת את המוסלמי לתרום מכספו/תבואתו/רכושו לצדקה. הצדקה מיועדים לנזקקים.
צדקה מאורגנת
בארץ ובעולם פועלים ארגונים רבים המגייסים אישים מפורסמים כדי לעורר את תשומת לב הציבור לאנשים נזקקים. כמה מהם זכו לתהודה בינלאומית כמו: האם תרזה שזכתה בפרס נובל לשלום על פעילותה המתמשכת למען ילדים רעבים בהודו, והזמר בוב גלדוף שגייס בשנות ה-80 שורה של אמנים מפורסמים למכירת סינגל שהכנסותיה הוקדשו לילדים רעבים באפריקה.
גם בישראל פועלים ארגונים התנדבותיים רבים הפועלים למען מטרות צדקה מגוונות: מתן אוכל לרעבים, איסוף צעצועים לילדים עניים, חלוקה של בגדים לנזקקים ועוד.
צדק מול צדקה
ישנו ויכוח אידאולוגי לגבי ההשפעה החיובית של צדקה ותרומה בפרט. המתנגדים לצדקה אומרים שהיא מגלמת בסך הכול "כיבוי שריפות" - נתינה חומרית לנזקק לה, לעתיד הקרוב - לעומת ניסיונות למיגור מצב בו יש נזקקים מלכתחילה. היחס השלילי לצדקה יכול גם לנבוע מתופעות התרמה רחבות ממדים, אשר מולידות לעיתים גם תופעות שליליות כגון התרמה בלתי ממוסדת לצדקה ותרבות ה"שנור".
ישנם בעלי השקפות סוציאליסטיות או אנרכיסטיות הרואים בדרכים שונות של מתן צדקה סוג של צדקנות וצביעות חברתית. על פי השקפתם – יש בה קיבוע מעמד העוני על ידי מתן צדקה מדודה ויציאת ידי חובת החלוקה האמיתית של עושר בין כל בני האדם. באופן דומה, יש כאלה הרואים באירועי צדקה מתוקשרים – מעשה שלילי המונע מטעמים של יחסי ציבור.
מקרן שקופיות
מקרן שקופיות הוא מכשיר אופטי מכני להצגת צילומי שקופיות.
בשנות החמישים נכנסו לראשונה לשימוש נרחב מקרני שקופיות 35 מילימטר, צאצאים ישירים של פנס הקסם בפורמט גדול יותר, כסוג של בידור ביתי; בני משפחה וחברים היו מתכנסים לצפייה במצגת שקופיות. צילום שקופיות במהלך חופשות ובאירועים משפחתיים היה תחביב נפוץ. מקרני שקופיות היו בשימוש נרחב גם במסגרות חינוך ומוסדות אחרים.
כיום שקופיות ומקרני שקופיות הוחלפו ברובם על ידי מדיה המאוחסנת דיגיטלית ומוצגת על גבי מסך באמצעות מקרן וידאו או על גבי צג וידאו גדול.
רכיבים
במרבית המקרנים מונחת פיסת זכוכית שטוחה סופגת חום בנתיב האור בין עדשת הדחיסה לשקופית, כדי להימנע מפגיעה בשקופית. זכוכית זו מעבירה אורכי גל בתחום הנראה לעין אך סופגת אינפרא אדום. האור עובר דרך השקופית והעדשה השקופה, והתמונה המתקבלת מוגדלת ומוקרנת על גבי מסך שטוח אנכי כך שהקהל יוכל לראות את השתקפות התמונה. לחלופין, ניתן להקרין את התמונה למסך "הקרנה אחורית" שקוף, המשמש לעיתים קרובות לתצוגה אוטומטית רציפה המיועדת לצפייה מקרוב. צורת הקרנה זו גם מונעת מהקהל להפריע לזרם האור על ידי הטלת צל על ההקרנה או היתקלות במקרן.
השקופיות הוטענו למקרן על גבי מחסנית מלבנית או עגולה ("קרוסלה") בהתאם לדגם המקרן, לפי הסדר בו יוצגו. באמצעות שלט-רחוק המחובר למקרן קודמה המחסנית כדי לאפשר מעבר בין שקופיות.
מקרן קולנוע
מקרן קולנוע וראינוע (או מקרנה) הוא מקרן תמונות המכיל מנגנון מכני להקרנה של סרט צילום פוזיטיבי אל מסך, תמונה אחר תמונה, כך שנוצרת על המסך אשליה של תנועה המשכית מתמונה אל תמונה. מקרן קולנוע, בניגוד למקרן ראינוע מכיל גם מנגנון לקריאת הפסקול המוטבע לצד רצף התמונות.
עם המעבר לקולנוע דיגיטלי בתחילת המאה ה-21 חל טשטוש במשמעות המונח ומאז, "מקרן קולנוע" הוא ברוב המקרים מקרן וידאו.
אופן הקרנת התמונות
מנגנון מקרן הקולנוע מעביר את הסרט, תמונה אחר תמונה, כך שכל תמונה בתורה עוצרת לזמן קצר וקצוב ברווח שבין העדשה לבין מקור אור חזק. האור העובר דרך הסרט נשלח דרך ובאמצעות עדשה אל המסך. במהלך שנייה אחת מציג המקרן 24 תמונות על המסך. בזמן בו מתחלפת תמונה אחת באחרת המסך מוחשך. זמן החלפת תמונה אחת ברעותה קצר פי שלושה מזמן תצוגת כל תמונה.
המקרן מקרין כל תמונה רק כאשר השטח שלה תופס את כל המקום שבין מקור האור לבין העדשה. במקרן קיים סגר, אשר נפתח רק כאשר התמונה ממוקמת ונעצרת והוא נסגר במהירות כשהתמונה מפנה את מקומה לטובת התמונה הבאה שתעצר גם כן לזמן קצר. בנוסף לזה, הפילם נע במהירות משתנה בקטע המקרנה שבין העדשה למקור האור: כאשר מוקרנת תמונה הוא נעצר לרגע וכאשר התמונות מתחלפות וקרן האור נחסמת הוא נע מהר.
בתקלה מפורסמת שממחישה את עקרון פעולת המקרנה, מופיע פס שחור לאורך המסך, מעליו מופיע חלקה התחתון של התמונה ומתחתיו מופיע חלקה העליון של התמונה. הגורם לתקלה זו הוא השמה לא נכונה של הפילם במקרנה, כך שבמקום להתעכב ולהאיר על התמונות כאשר הן מופיעות בשלמותן מול העדשה, המקרנה מתעכבת ומאירה במצב בו חצי עליון של תמונה אחת וחצי תחתון של תמונה שנייה מצויות מול העדשה.
משני צדי הפילם ישנם טורים של חורים שאליהן נכנסות שיני גלגלי השיניים של המקרנה המושכים את הפילם. כל תמונה על פילם 35 מ"מ מקבילה לארבעה חורים בכל טור. כדי להגיע בכוונה למצב התקלה המפורסמת שתוארה למעלה, אפשר לעצור את המקרנה ולהזיז את הפילם מרחק של חור או שניים קדימה או אחורה. כדי לגרום לתקלה כזו בכוונה מבלי לעצור את המקרנה אפשר גם להשתמש במנגנון שנועד לתקן תקלות כאלה. למקרנות יש ידית כוונון שזה תפקידה. היא מזיזה את מקום עצירתו של גלגל הפולסים.
ככל שהמקרנה גדולה יותר ומסוגלת להקרין בבירור תמונות אל מסך רחוק יותר, כך גדלה הנורה המקרינה את התמונות. מקרנות גדולות שמשתמשות בפילם ברוחב 35 מ"מ בבתי קולנוע מקצועיים מכילות נורת הקרנה כה חזקה עד שהן צריכות להכיל גם מאוורר מיוחד וארובת קירור כדי לקרר את הנורה. הן מכילות גם מעטפת ממתכת קשיחה למניעת פיזור רסיסי הנורה במקרה שהיא מתפוצצת ואם המקרין רוצה להביט בנורה עצמה, הוא עושה זאת דרך חריץ במקרנה המכוסה בזכוכית כמו זו של מסכת ריתוך.
אופן קריאת הפסקול
מאז הוספת הפסקול לסרטים, המקרנים מסוגלים גם לקרוא ולפענח את קידוד הקול, שגם הוא מוטבע על הפילם, לצד התמונה. הפסקול אומנם נקרא על ידי המקרנה אך החלק הקורא אותו שונה מהחלק של המקרנה המקרין את התמונות על המסך. ככלל, מקרנת קולנוע מכילה ארבעה חלקים. גלגל עליון (או קטע ממגש בהקרנה במגשים) שעליו אסוף חלק הסרט שטרם הוקרן, מערכת הקרנת התמונה, מערכת קריאת הקול והגלגל התחתון (או קטע ממגש בהקרנה במגשים) שאוסף את חלק הסרט שכבר הוקרן. אי אפשר לשלב את קורא הקול במערכת הקרנת התמונה משום שהפילם עובר בפולסים על פני העדשה, אך עובר באופן רציף על פני קורא הקול. הנורה של קורא הקול היא נורה שונה מזו המקרינה את התמונות מהפילם אל המסך.
המושג "פסקול" נוצר עם היווצרות הקולנוע. לפני כן היו סרטים אילמים, אשר לווּ בנגינת פסנתרן או תזמורת. הדיאלוג בסרט הופיע על-גבי כתוביות שהוקרנו על-גבי המסך. בסרטי הקולנוע הקול מוקלט כרצועה צרה לאורך שוליו של הסרט. הפסקול נקרא על ידי קורא אופטי בתוך מכשיר מקרנת הקולנוע. עם המעבר לסרטים בסטריאו הוכפל הפסקול והוא מכיל שתי רצועות. ניתן לעיתים להבחין בפסקול של סרט הקולנוע על המרקע לצד התמונות כאשר המקרין אינו מיומן ושוכח להחזיר אל המקרנה חלק מסוים שלה שנועד להסתיר פס זה מעיני הציבור. נוהגים להוציא חלק זה מהמקרנה בעת שמנקים אותה (תקלה בה מופיעה דמותה של שערה החוצה את המסך נובעת מאי ניקוי חלק זה).
בתחילת שנות ה-90 חל מעבר לשימוש בפסקול דיגיטלי. פסקול המקודד בשיטת SDDS או Dolby Digital עדיין מוטבע על הפילם לצד התמונה, ומקודד כברקוד דו-ממדי (בדומה לקוד QR). חיישן המותקן במקרן סורק את הפסקול וציוד אלקטרוני המחובר אליו מפענח את האינפורמציה. פסקול המקודד בשיטת DTS אינו נמצא על הפילם - הפילם מכיל קוד סנכרון בלבד, המפוענח על ידי המקרן; הפסקול עצמו נמצא על גבי תקליטור מיוחד המלווה את הסרט, ומסונכרן לפילם בחדר ההקרנה.
הזנת הפילם למקרנה
הסרטים מגיעים אל בית הקולנוע כאשר הם ארוזים בשק המכיל בין ארבע לשמונה קופסאות של פילם מגולגל (תלוי באורך הסרט, יש סרטים שהם יותר משמונה מערכות). קטע הפילם שארוז בכל קופסה נקרא "מערכה" ומכיל פילם שמשך הקרנתו הוא כעשרים דקות. דרך אחסון זו של פילמים מגנה עליהם משריפות כשהם מאוחסנים במחסנים.
כשהפילם גומר להיאסף על הגלגל התחתון, הוא צריך לעבור "ריווינד" לפני שמקרינים אותו שנית. הקרנתו במצבו זה תראה את המערכות הראשונות של הסרט מהסוף להתחלה ולא תאפשר לשמוע את פסקול הסרט, כי הפסקול יהיה משמאל במקום מימין לתמונות. תהליך הריווינד נעשה בהפסקה הניתנת במהלך הסרט. על פי רוב ההפסקה ניתנת בין הקרנת שני הגלגלים. ניתן לעשות ריווינד של הגלגל הראשון גם במהלך הקרנת החצי השני של הסרט שמגולגל על גלגל אחר.
את ה-"ריווינד" עושים במכשיר המיוחד לזה ולא בעזרת המקרנה. בחדר הקרנה שיש בו רק מקרנה אחת, חייבים להיות לפחות ארבעה גלגלים שאפשר לפרק ולהרכיב בקלות על המקרנה ועל הריווינדר. במרבית חדרי ההקרנה של אולמות ההקרנה הגדולים יש שתי מקרנות. רק כאשר שתי המקרנות תקינות, המקרין יכול לתת את ההפסקה בזמן הנוח לו.
שיטת ההקרנה במגשים חדישה יותר משיטת ההקרנה בגלגלים. היא מאפשרת לחבר את כל מערכות הסרט ברצף, לתת את ההפסקה בזמן הנוח למקרין, גם אם יש לו מקרנה תקינה בודדת ופוטרת את המקרין מריווינד. ההקרנה במגשים חוסכת גם את בלאי הפילם על ידי הריווינדר.
בהקרנה במגשים, כל הסרט מגולגל לפני ההקרנה על מגש אחד המקביל לרצפה ומצוי בגובה ראש המקרנה. במרכז המגש יש חור והוא מושחל על עמוד המקביל אל המקרנה. הפילם שהוקרן כבר נאסף אל מגש אחר המושחל בתחתית אותו עמוד. בניגוד לפילם שמגולגל על גלגל, כשהפילם מגולגל על מגש, ניתן להגיש את כל אחד מקצוותיו אל למקרנה. כאשר הפילם גומר להיאסף על המגש התחתון, מסירים את המגש העליון מהעמוד ומרימים את המגש התחתון, לאורך העמוד, אל מקומו של המגש העליון.
הקרנת סינמסקופ
סינמה סקופ היא שיטת צילום והקרנה של סרטים כך שתמונות הסרט מנצלות טוב יותר הן את שטח הפילם והן את שטח מסך הקולנוע. בפילם של סינמה סקופ אין קטע של רווח שחור בין התמונות ובעת ההקרנה הסרט תופס שטח רחב יותר על מסך בית הקולנוע. כדי להקרין סרט בסינמה סקופ, בית הקולנוע צריך להצטייד במסך רחב ובעדשות סינמה סקופ למקרנה. אם סרט סינמה סקופ מוקרן בעזרת עדשה רגילה, התמונות נראות מעוותות על המסך – השחקנים נראים כאילו הם גבוהים ורזים מאוד.
קולנוע דיגיטלי
בעשור הראשון של שנות ה-2000 החל מעבר ברחבי העולם לקולנוע דיגיטלי, ללא שימוש בסרטי צילום. בבית קולנוע דיגיטלי מוחלפת המקרנה המסורתית במקרן וידאו מקצועי ושרת וידאו, והסרט נשלח מחברת ההפצה על גבי דיסק קשיח מוצפן. הטכנולוגיה זהה בעיקרה למקרני וידאו ביתיים, אך בשל הצורך להציג תמונה איכותית על מסך גדול בהרבה, מקרנים אלו עדיין עושים שימוש באותן מנורות קסנון קשת קצרה ששימשו את המקרנות המסורתיות. מסיבה זו ואחרות, מקרן קולנוע דיגיטלי עשוי גם הוא, לשקול מאות קילוגרמים ולהזדקק לארובת קירור, בדומה למקרנות המסורתיות.
נכון למרץ 2015, 97% מ-40,000 מסכי הקולנוע המסחריים בארצות הברית עברו להקרנה דיגיטלית. בשאר העולם הוחלפו יותר מ-96,000 מקרני קולנוע מסורתיים במקרני וידאו דיגיטליים.
צ'לסי
{{פירושונים|
ראו גם
}}
ורוניקה (פירושונים)
ורוניקה הוא שם פרטי לטיני לנשים שמקורו בשם היווני ברניקי. {{פירושונים|
ראו גם
}}
טרנספפטידאז
טרנספפטידאז הוא אנזים חיידקי המזרז את יצירתם של קשרים צולבים בשרשראות הפפטידוגליקן שמהן נוצרת דופן התא הקשיחה של החיידקים. לאנזים יש שמות נוספים כגון DD-פפטידאז, DD-טרנספפטידאז, D-אלניל-D-אלנין קרבוקסיפפטידאז וסוג-סרין D-אלנין-D-אלנין קרבוקסיפפטידאז.
האנטיביוטיקה פניצילין נקשרת ומעכבת את פעילותו של הטרנספפטידאז באמצעות יצירת תוצר ביניים יציב ביותר הנקרא פניצילול-אנזים. בעקבות הקישור בין הפניצילין והטרנספפטידאז האנזים מכונה בשם "חלבון קושר פניצילין". קשירת השרשראות החלבוניות חיונית לצורך יצירה תקינה של דופן התא הקשיחה.
עתניאל שנלר
עתניאל שנלר (נולד ב-28 בינואר 1952, א' בשבט ה'תשי"ב) הוא אלוף-משנה במילואים וחבר הכנסת לשעבר מטעם סיעת קדימה.
ביוגרפיה
שנלר נולד בירושלים, התחנך בקיבוץ הדתי והיה חבר בתנועת הנוער בני עקיבא, שם גם מילא תפקידים אחדים, לאחר שירותו הצבאי. שירת בצה"ל כקצין בחטיבת הצנחנים והגיע לדרגת אלוף-משנה. בשירות המילואים שימש בתפקיד ראש מטה אוגדת יהודה ושומרון, עד להתמנותו לחבר הכנסת.
כיהן כמזכ"ל מועצת יש"ע בשנים 1983–1986. כיהן כמנכ"ל הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים במשרד התחבורה בשנים 1986–1996. פעל מטעם ממשלתו של יצחק רבין ב-1994 לתאם את נושאי התחבורה בהסכמים עם הפלסטינים ועם ירדן.
שנלר כיהן כחבר בכנסת ה-17 מטעם מפלגת קדימה, ושימש כסגן יושב ראש הכנסת. במהלך כהונתו בכנסת יזם שנלר מספר חוקים, ובהם חוק מוות מוחי-נשימתי, וכן תיקון לחוק השיפוט הצבאי המאפשר הגשת קבילה לנציב קבילות החיילים גם לפני הגיוס לצה"ל. הגיע למקום ה-27 ברשימת קדימה לכנסת ה-18 וכיהן בכנסת זו מטעמה. שנלר התבטא בחריפות נגד מנהיגת מפלגתו ציפי לבני ואמר כי מתנהל בקדימה "שלטון בולשביקי שבו חופש הדעה, הביטוי וההתייחסות הם אך ורק תחת הנחיות הקומיסר" וכי "יועצים שידם קלה על הפייסבוק מנהיגים את המפלגה".
שנלר סייע לממשל טראמפ בשרטוט המפות של תוכנית המאה. לאחר שפורסמה הביע תמיכה בה.
חיים אישיים
שנלר מתגורר במעלה מכמש, נשוי ואב לארבעה ילדים וסב ל-17 נכדים.
אל-ג'ודיירה
אל-ג'ודיירה (ערבית: جديره) הוא כפר פלסטיני במחוז אל-קודס, מרחב בנימין. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, הכפר מנה 2,661 תושבים בשנת 2016. הכפר נמצא צפונית מזרחית לאל ג'יב, צפונית לביר נבאלה ודרומית-מערבית לקלנדיה.
היסטוריה
במקום התגלו חרסים מתקופת הברזל ב' (מעטים במערב האתר), הפרסית (מעטים), ההלניסטית (כמות גדולה), הרומית, הביזנטית (כמות גדולה), המוסלמית המוקדמת - חרסים בודדים, ימי הביניים, וכן מהתקופה העות'מאנית.
החוקרים הבריטים בני המאה ה-19 קיצ'נר וקונדר הציעו לזהות את אל-ג'ודיירה עם העיר המקראית גדרה בשבט בנימין (דברי הימים א', י"ב, ד').
התקופה העות'מאנית
בשנת 1838 צוין הכפר אל-ג'דירה ככפר מוסלמי, הממוקם צפונית לירושלים.
בשנת 1863 תיאר אותו החוקר הצרפתי ויקטור גרן כ"כפר עלוב ובו מעט משפחות". במקום ראה כעשרים בתים "נושנים וחרבים", ומסגד המוקדש ל"שייח' יאסין".
רשימת כפרים עות'מאנית משנת 1870 מצאה כי הכפר מונה כ-40 תושבים, המאכלסים 13 בתים, אם כי באוכלוסיית התושבים נכללו רק גברים. עוד צוין כי הוא נמצא ממזרח לאל-ג'יב.
בשנת 1883 תואר הכפר על ידי "סקר ארץ ישראל המערבית" של הקרן לחקר ארץ ישראל, ככפר קטן על מדרון, מוקף תאנים וזיתים כשקברים מצויים לצפונו.
המנדט הבריטי
במפקד 1922 של ארץ ישראל שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, אוכלוסיית אל ג'ודיירה הייתה 122 נפש, כולם מוסלמים. במפקד של 1931 נמצא שהאוכלוסייה גדלה ל-139 תושבים מוסלמים, אשר שכנו ב-31 בתים. ב-1945 הייתה בכפר אוכלוסייה של 190 מוסלמים, שלהם היו 2,044 דונם אדמה. מתוך אדמות אלו 353 דונם היו של מטעים ואדמות השקיה, 1,314 היו של גידולי דגנים, ואילו 7 דונם היה שטח בנוי.
שלטון ירדני
בעקבות מלחמת השחרור, ולאחר הסכמי שביתת הנשק של 1949, עבר אל-ג'דירה לשליטה ירדנית.
בשנת 1961, האוכלוסייה של הכפר היה 328 נפש.
לאחר 1967
מאז מלחמת ששת הימים ב-1967, אל-ג'ודיירה נמצאת תחת שלטון ישראלי.
החל משנות ה-70 של המאה ה-20, תפקד הכפר כפרבר עירוני של מזרח ירושלים, השטח הבנוי גדל והתחבר עם ביר נבאלה שמדרום לכדי שכונה אחת, זאת בשל מיקומה המרכזי (ניתן היה להגיע ממנה בקלות אל שכונות מזרח ירושלים ואל רמאללה). תושבים רבים ממזרח ירושלים עברו לגור בה הדיור הזול מהמקובל בירושלים.
לאחר הסכם אוסלו, השטח הבנוי של אל-ג'ודיירה סווג כשטח B.
בזמן האינתיפדה השנייה בשנת 2003, החלה ישראל בהקמתה של גדר הפרדה. הכפר, יחד עם שלושת הכפרים הסמוכים (בית חנינא אל-בלד, ביר נבאללה ואל-ג'יב) כותר על ידי הגדר בתוך "מובלעת ביר נבאללה", שכפתה על העיירה ניתוק ממזרח ירושלים ויצרה במקום זאת חיבור יחיד בינה ובין העיר רמאללה באמצעות כביש "מרקם חיים" חדש. לפני הקמת הגדר יכלו תושבי מזרח ירושלים שגרו באל-ג'ודיירה להגיע לעיר בנסיעה קצרה של דקות ספורות. מאז הנסיעה למזרח ירושלים ממושכת, ומחייבת נסיעה דרך הכפר קלנדיה שמצפון-מזרח ומשם דרומה לירושלים דרך מחסום קלנדיה, שבשעות העומס נמשכת ההמתנה בו זמן רב.
תושבי מובלעת ביר נבאללה עמרו לבג"ץ נגד תוואי הגדר, אולם בשנת 2006, הרכב של תשעה שופטים, אישר את התוואי.
אייזק פרסלי
אייזק פרסלי (באנגלית: Isaak Presley; נולד ב-16 ביוני 2002) הוא שחקן אמריקאי. ידוע בעיקר בזכות גילום דמותו של אית'ן דיאז בסדרה "הארלי באמצע" של ערוץ דיסני.
ביוגרפיה
פוקס נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה. הוא רוכב על סוסים מאז גיל ארבע, וזכה במספר מדליות בתחרויות שונות. בנוסף, הוא פרסם שיר ביוטיוב בשם "Cowboys are Real Men" (בעברית "בוקרים הם גברים אמיתיים"), שעוסק ברכיבה על סוסים.
בגיל 9 החלה קריירת המשחק שלו, כאשר הופיע בסרט הקומדיה "Brooklyn Brothers Beat the Best". מאז 2016, פרסלי שיחק בתפקיד איתן דיאז בסדרת הטלוויזיה "הארלי באמצע" של ערוץ דיסני.
פייר בונאר
פייר בונאר (בצרפתית: Pierre Bonnard; 3 באוקטובר 1867 – 23 בינואר 1947) היה צייר צרפתי, ממייסדי תנועת הנאבי.
ביוגרפיה
בונאר נולד ב-Fontenay-aux-Roses שברמות הסן, אחד מפרוורי פריז. אביו היה בכיר במשרד המלחמה הצרפתי. בהתעקשות אביו למד בונאר משפטים ואף שימש כעורך דין לפרק זמן קצר. אולם, בנוסף למשפטים לקח שיעורי ציור ולמד אמנות באקדמיית ז'וליאן בפריז.
בשנת 1891 נפגש עם הצייר אנרי דה טולוז-לוטרק והחל להציג את יצירתו באגודה של הציירים העצמאיים. הוא החל לעבוד יחד עם הקבוצה המכונה הנאבי, אשר הייתה מורכבת מציירים צעירים, בהם אדואר וויאר ומוריס דני אשר ציירו יצירות עם אופי סימבולי ורוחני. בשנת 1910 עבר לדרום צרפת.
תיכון לואי הגדול
תיכון לואי הגדול (בצרפתית: Lycée Louis-le-Grand) הוא בית ספר תיכון ציבורי מפורסם בפריז. התיכון נקרא על שם לואי ה-14, אשר שימש כפטרון המוסד. התיכון נוסד בשנת 1563 והוא ממוקם ברובע הלטיני. רבים מבוגריו מוכרים בתחומי המדע, הפוליטיקה, ההגות והספרות בצרפת ובעולם.
בין בוגריו נכללים: מילאן הראשון, מלך סרביה, אמה סזר, מישל בוטור, אלן-פורנייה, פייר נורה, אלן באדיו, שארל בודלר, פייר בורדייה, ויקטור הוגו, מולייר, וולטר, אנטואן-אוגוסטן פרמנטייה, קלוד-פרוספר ז'וליו דה קרביון, רובר מרל, מוריס מרלו-פונטי, שארל פגי, רומן רולן, המרקיז דה סאד, ז'אן-פול סארטר, סיראנו דה ברז'ראק, פול קלודל, ז'אק דרידה, דני דידרו, מוריס דרואון, אמיל דורקהיים, תאופיל גוטייה, ז'וזף קסל, ברנאר-אנרי לוי, פרדריק אוגוסט ברתולדי, פייר בונאר, ז'אק שיראק, ז'ורז' פומפידו, מקסימיליאן רובספייר, אן רובר ז'אק טורגו, ואלרי ז'יסקר ד'אסטן, אלן ז'ופה, המרקיז דה לה פאייט, הקרדינל דה רה, פרנציסקוס מסאל, ז'ורז' מלייס, אדגר דגה, אז'ן דלקרואה ותאודור ז'ריקו.
שינוי שם
שינוי שם הוא תהליך שבו משתנה שמו הפרטי או שם משפחתו של אדם. שמו של אדם ניתן לו בדרך כלל סמוך ללידתו. לעיתים מלווה שם זה את האדם עד אחרית ימיו, ולעיתים עובר השם שינוי מסיבות שונות - לרוב לפי בחירתו של האדם.
בעקבות הגירה
הגירה למדינה חדשה, ששפתה שונה משפת האם של המהגר, מביאה פעמים רבות לבחירת שם חדש התואם את המקובל במדינה החדשה, כחלק מתהליך ההתאקלמות בה. בישראל, ששפתה העיקרית היא עברית, קרוי המעבר לשם עברי בשם עברות.
בעקבות שינוי מרצון
אנשים רבים משנים את שמם, אם מטעמים של רצון בשם שונה או מודרני יותר, אם מרצון להתנער משם שאינו נאה בעיניהם, אם כחלק מתהליך של שינוי מגדרי ואם בעקבות היוועצות באנשים הנתפשים בעיניהם בעלי סמכות או ידע בנושא, כמו רבנים או נומרולוגים, ומתוך אמונה ששינוי השם יביא לשינוי בגורלם. חוק השמות מתיר לכל אדם מעל גיל 18, שאינו נדרש לאפוטרופוס, להגיש בקשה לשינוי שמו. מי ששינה את שמו אינו יכול לשוב ולשנותו פעם נוספת בתוך שבע שנים מרגע אישור השינוי האחרון, אלא באישורו של שר הפנים.
חוק השמות בישראל
חוק השמות עוסק במצבים אחדים של שינוי שם:
שינוי שם כסגולה ביהדות
סיבות שונות מהוות סיבה לשינוי השם, הסיבה העיקרית והנפוצה היא החלפת שמו של אדם חולה, או הוספת שם נוסף לשמו. כך מצינו כבר בתנ"ך, שם אלוהים מצווה את אברהם, לפני שנולד לו בנו יצחק, שיחליף את שמו מאברם לאברהם, ועל ידי כך ישתנה מזלו ויוכל להוליד ילדים. במדרש נכתב על כך:.
סיבה נוספת להחלפת שם מופיעה ברמב"ם כאחד מדרכי התשובה לאדם שחטא:.
להלכה מובא ברמ"א:
בחיד"א בספרו "סנסן ליאיר", כתב כי שינוי השם ייעשה על ידי חכם וירא שמים, ובכוונה. בספר תולדות אדם וחוה לרבנו ירוחם מופיע סדר שינוי השם הכולל: פסוקים, פרקי תהילים, תפילות שונות בעברית ובארמית ותקיעת שופר, כל זאת בספר תורה פתוח ובמניין אנשים.
שינויי שמות בתנ"ך
בתנ"ך מופיעים מקרים רבים של שינויי שמות, שברובם נעשו מציווי של אלוהים, וחלקם נעשה על ידי בני אדם:
שינויי שמות שנעשו על ידי ציווי אלוהי:
שינויי שמות שנעשו על ידי בני אדם:
פלורנס ואמבוגו
פלורנס מורינגי ואמבוגו (באנגלית: Florence Muringi Wambugu; נולדה ב-23 באוגוסט 1953) היא פתולוגית צמחים ווירולוגית קנייתית.
השכלה
ב-1975 הייתה לאישה הראשונה בקניה שלמדה באוניברסיטת ניירובי, קניה. שלוש שנים אחר-כך, קיבלה תואר ראשון בבוטניקה וזואולוגיה. היא קיבלה תואר שני בפתולוגיה מאוניברסיטת מדינת צפון דקוטה שבפארגו, דקוטה הצפונית, ארצות הברית ב-1984; ותואר דוקטור מאוניברסיטת באת', סאמרסט, אנגליה, ב-1991.
קריירה מקצועית
ואמבוגו היא המייסדת, המנהלת ויושבת הראש של הקרן הבינלאומית לחקלאות ביוטכנולוגית באפריקה מאז 1994. הקרן היא מוסד ללא כוונת רווח שמשרדיה נמצאים בניירובי, קניה; יוהנסבורג, דרום אפריקה ווושינגטון די. סי.. קודם לכן, היא הקימה וניהלה את הארגון ISAAA שמרכזו בניירובי, קניה. בשנים 1991-1978 עבדה כמנהלת המחקר (פתולוגית) ומתאמת של מחקר הביוטכנולוגיה של הצמח במכון המחקר לחקלאות של קניה. אחרי-כן, בשנים 1994-1991, עשתה פוסט-דוקטורט בחברת מונסנטו.
היא פרסמה למעלה ממאה מאמרים מדעיים.
בעבר שירתה במועצות מנהלים של מספר חברות בכללן ועדת הסקטור הפרטי של CGIAR; כוח המשימה למלחמה ברעב של מכון הפיתוח מילניום, אנגליה; הייתה גם בחרה בוועד המנהל של פורום המחקר הכלכלי של אפריקה (FARA); סגל היועצים הביוטכנולוגי של חברת דופונט, ארצות הברית; המכון הבינלאומי לגנטיקת צמחים (IPGRI, שכיום נקרא Bioversity International) ופורום הפעילים בביוטכנולוגיה באפריקה (ABSF). כיום, היא חברה במועצה של פורום המדע והטכנולוגיה בחברה של יפן (STS); חברת ועדת ההיגוי של ועד הפעולה האירופי למדעי החיים בעולם (EAGLES) ובמועצה המדעית של קרן ביל ומלינדה גייטס.
היא לקחה חלק במחקר על פיתוח זן של תפוחי אדמה מתוקים. ב-2004, דיווח כתב העת New Scientist שהפרויקט נכשל.
פרסים
נבחרה במקום ה-83 במשאל 100 האינטלקטואלים המובילים בעולם שערכו כתבי העת Prospect (הבריטי) ו-Foreign Policy (האמריקאי) בשנת 2005.
חייה האישיים
פלורנס ואמבוגו היא אם חד-הורית ואמא לשלושה ילדים.
הרי ואפוטיק
הרי ואפוטיק (באנגלית: Waputik Mountains) הם רכס הרים בהרי הרוקי הקנדיים, המהווים חלק מקו פרשת המים של אמריקה. ההרים נמצאים בחלקם בשטח הפארק הלאומי באנף, שבתחום פרובינציית אלברטה, ובחלקם בשטח הפארק הלאומי יוהו, שבתחום פרובינציית קולומביה הבריטית בקנדה.
גאוגרפיה
שטחו של רכס ההרים - 1,070 קמ"ר, אורך הרכס כ-61 ק"מ מצפון לדרום, ורוחבו כ-40 ק"מ ממזרח למערב.
הרכס ממוקם ממערב לנהר הואוס ונהר בלייברי, וממזרח לנהר בואו ונהר מיסטאיה, ודרומית למעבר קיקינג הורס.
מקור השם
שם הרכס ניתן לו בשנת 1884 על ידי ג'ורג' מ. דוסון. משמעות המילה "ואפוטיק" בשפת סטוני משמעה "עז לבן". שם ההרים ניתן להם רשמית ב-3 במרץ 1924.
רבים מן הפסגות הגבוהות ביותר של ההרים מכוסות בקרחונים, מאחר שעל הרכס נמצאים שדה הקרח ואפוטיק ושדה הקרח ואפטה. הרי ואפוטיק מתחלקים לשני רכסי הרים: רכס הנשיא, ורכס ואפוטיק.
הרי ואפוטיק כוללים את ההרים והפסגות:
אופל רקורד B
אופל רקורד B (בגרמנית: Opel Rekord Series B) היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת יצרן הרכב הגרמני אופל (בגרמנית: Opel Automobile GmbH), חברת בת של קונצרן הרכב ג'נרל מוטורס, שיוצרה בין השנים 1965–1966.
1995 בספורט
אליפות העולם באתלטיקה
נערכה בגטבורג שבשוודיה.
אליפות העולם בהחלקה על הקרח
נערכה בברמינגהאם, שבבריטניה
גביע דייוויס
נבחרת ארצות הברית זכתה בגביע לאחר ניצחון 2-3 על נבחרת רוסיה.
פד קאפ
נבחרת ספרד זכתה בגביע לאחר ניצחון של 2-3 על נבחרת ארצות הברית.
ספרד
ריאל מדריד זוכה באליפות בפעם העשרים ושש.
אליפות אירופה
נבחרת סרביה ומונטנגרו זוכה באליפות.
אליפות אמריקה בכדורסל
פוארטו ריקו זכתה באליפות לאחר ניצחון על ארגנטינה  87-86.
הגביע הבין-יבשתי
התחרות הופסקה עד לשנת 1996
אליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר)
נערכה בריו דה ז'ניירו, ברזיל.
אליפות אירופה בשחייה
נערכה בווינה, אוסטריה.
מעיינות ראש העין
מעיינות ראש העין, הקרויים גם מעיינות הירקון, נמצאים למרגלות תל אפק, בתחומי הגן הלאומי ירקון שהוקם סביבם. מעיינות אלה הם מקור נביעתו של נחל הירקון (הניזון גם משלושה נחלי אכזב הזורמים אליו). המעיינות משתרעים על שטח של כ-250 דונם. עד המאה העשרים זרמו מי המעיינות לנחל הירקון, אך כיום מרבית המים משולבים במפעלי השקיה ואינם מגיעים לירקון.
ניצול מי המעיינות
בשנות ה-20 של המאה ה-20, בעת ששלטונות המנדט הבריטי חיפשו פתרון לאספקת המים לירושלים המתפתחת, עלה הרעיון להביא מים ממעיינות ראש העין, אולם השלטונות בחרו באופציות זולות יותר בדמות מעיינות עין פואר. בתחילת שנות ה-30 נבחנו שתי אפשרויות: הירדן והירקון. הירדן קרוב יותר לירושלים אך נמוך הרבה יותר מנחל הירקון ולשם העלאת המים לגובה נדרשו אמצעים טכנולוגיים מורכבים יחסית, ולכן, החליטו הבריטים להעדיף את חלופת מפעל ירקון-ירושלים. העבודות החלו בשנת 1933. באמצעות משאבות שהוצבו במקורות הירקון הוזרמו מים עד לשער הגיא ומשם באמצעות משאבות נוספות לתוך העיר. מעיינות ראש העין היו בתקופת המנדט הבריטי למקור המים העיקרי והחשוב ביותר של ירושלים. הם סיפקו 13,000 מטרים מעוקבים של מים ביממה, כמות שהספיקה לכל ירושלמי למלא אמבטיה שלמה בכל יום.
באביב 1948 הוחזק אזור ראש העין על ידי כוחות עיראקיים, אך המשאבות המשיכו להזרים מים לירושלים, ותפעלו על ידי מהנדס יהודי שהגיע בליווי צבא בריטי לשם תחזוקה שוטפת. ב-7 במאי 1948 הפסיקו העיראקים את פעילות המכונות והודיעו שלא יסכימו להפעלתם. ב-30 במאי 1948 כבשו חיילי האצ"ל את ראש העין ואת מכון המים, אולם נסוגו בהתקפת נגד. עם כניסת ההפוגה ראשונה לתוקפה, ביקשה ישראל מהערבים להפעיל את המשאבות במכון המים, אולם הדבר לא יצא אל הפועל. ביולי 1948 נכבש מפעל המים בראש העין בידי צה"ל ונעשו עבודות להשמשת המכונות בתקווה שבמהרה יהיה ניתן לחדש את אספקת המים לירושלים בצינור ראש העין - ירושלים. לקראת סוף יולי 1948 הודיעו הטכנאים שהמשאבות תקינות ווניתן להפעילם. אולם ב-12 באוגוסט 1948 פוצצה תחנת השאיבה בלטרון והתקוות להחזרת קו המים לפעולה במהרה, נגוזו.
בתחילת שנות ה-50 עודד דוד בן-גוריון את יישוב הנגב. גם הוא הסכים כי הירקון הוא מקור מים משמעותי והורה על הקמת מפעל ירקון-נגב. את מי הירקון שאבו שלושה מנועים של משחתות אמריקאיות ממלחמת העולם השנייה שהוסבו למשאבות מים ונקברו תחת גבעה משוריינת בגבעת השלושה. הסיבה לשריון הייתה שהגבול עם ירדן עבר במרחק של 3 קילומטרים ממקורות הירקון והיה חשש שמא יפגיז הלגיון הירדני את המפעל וכך תושבת אספקת המים לנגב. מפעל ירקון-נגב נחנך בשנת 1955, ובשנת 1964 השתלב במערכת המוביל הארצי.
בשנות ה-60 שאב מפעל ירקון-נגב כ-90 אחוז ממי הירקון לטובת תושבי תל אביב ודרום הארץ. כתוצאה מכך הדרדרה ספיקתו של הנחל עד כדי 500 מטר קוב בשעה ולעיתים נעצרה הזרימה כליל כך שאפיק הנחל החל להיסתם ולהפוך למפגע תברואתי.
מתוך שפיעה ממוצעת של 220 מיליון מטר מעוקב בשנה, זורמים כעת לירקון רק 2.7 מיליון מטר מעוקב מים בשנה, כלומר 1.2% בלבד מהשפיעה הכוללת.
בסמוך למעיינות פועל מרכז הדרכה למבקרים של חברת "מקורות".
אלי (אוניית מעפילים)
אלי הייתה אוניית מעפילים שאורגנה ב-1938 על ידי מקורבים לתנועה הרוויזיוניסטית במסגרת עליית אף על פי.
האונייה הפליגה מנמל גלצי שברומניה בנובמבר 1938, כשעל סיפונה 340 פליטים יהודים מווינה.
בדצמבר הגיעה האונייה למים הטריטוריאליים של ארץ-ישראל, שם הועברו המעפילים לאונייה "ארטמיזיה" שהורידה את המעפילים בשלום בחוף נתניה.
COM (ממשק חומרה)
COM הוא ממשק טורי (או "סריאלי", מאנגלית "Serial") נפוץ במחשבים. ה-COM המוכר כיום תואם ליציאת COM של המחשבים ממשפחת IBM-PC. בעבר, חיבור ה-COM של המחשב היה על-בסיס בקר תקשורת טורי שכללו רכיב UART והוכנס לחריץ ההרחבה של המחשב (לרוב במחשבים הישנים כמו פנטיום 1 ומטה). כמו כן, בעבר המחבר הפיזי של ה-COM היה מסוג D-type עם 15 פינים. כיום ממשק הזה משולב בתוך המעגל האלקטרוני של לוח האם של המחשב, ומשתמש במחבר פיזי מסוג D-type עם 9 פינים.
במחשבים כיום, ממשקי COM1 ו-COM2 הם ממשקים פיזיים בעלי כתובות I/O (אזור בזיכרון שמחולק לשליחת וקבלת מידע) ובעלי ערוצי IRQ (בקשת פסיקה - Interrupt Request) שונים. (ניתן לשנות את הכתובות והערוצים ב-BIOS של המחשב - במחשבים ישנים יותר היה צורך לעשות זאת על ידי מפסקים על הכרטיס או "ג'אמפרים".)
ממשקי COM3 ומעלה הם בדרך כלל יציאות וירטואליות לשימוש התקני חומרה אחרים אשר מקושרים למנהל ההתקן ומממשים את התקשורת בצורה גנרית כדי לאפשר ממשק נוח יותר למפתחים (ברוב שפות הפיתוח יש כלים מוכרים ונוחים לתקשורת מול יציאות COM במחשב).
איליה רפין
איליה יפימוביץ' רֶפִּין (באוקראינית: Ілля Юхимович Ріпин; ) היה צייר ופסל אוקראיני שנודע בסגנונו הריאליסטי אשר היווה השראה רבה לציירי השנים הראשונות של ברית המועצות ולסגנון הריאליזם הסוציאיליסטי שפותח בשנים אלה.
קבוצת הנודדים
בשנת 1878 הצטרף רפין ל"איגוד אמני פרדויז'ניקי" אשר כונו "הנודדים". איגוד אמנים זה יצא נגד הפורמליזם של האקדמיה. ציוריו של רפין "סבלי רפסודות הוולגה" הביא לו הצלחה רבה. יצירה זו הציגה את פשוטי העם, אולם היצירה הציגה אותם כשהם מלאי תקווה לעתיד.
נושאים היסטוריים ונושאים עדכניים
בשנת 1885 השלים רפין את היצירה "איוואן האיום ובנו" המציגה את איוואן אוחז בבנו אותו הרג, ברגעי מותו של הבן. יצירה פסיכולוגית זו מדגישה את השיגעון של איוואן ואת האימה מחד, למול השלווה של הבן.
אחת מהיצירות הידועות של רפין היא "תשובת הקוזקים הזאפורוז'יאנים" אותה יצר במשך שנים רבות. רפין ראה בנושא היצירה כיצירה המבטאת את האידיאלים של החירות, השוויון, והאחווה, וכסמל לעצמאות הקוזאקים ובייחוד עצמאות הקוזאקים האוקראינים. רפין החל לעבוד על היצירה בראשית שנות ה-70 של המאה ה-19 והשלימה בשנת 1891. היצירה נרכשה זמן קצר לאחר שהושלמה על ידי הצאר עבור 35,000 רובלים. סכום עצום באותה עת.
רפין צייר דיוקנאות של אישי תרבות מובילים וידועים ובהם הסופר לב טולסטוי, המדען דמיטרי מנדלייב, הסוחר העשיר פאבל טרטיאקוב, והמשורר האוקראיני טאראס שווצ'נקו.
בשנת 1903 הזמינה ממשלת האימפריה הרוסית יצירה רבת ממדים (499 על 877 ס"מ) המתארת את מועצת המדינה של רוסיה הקיסרית.
עבודות מאוחרות
רפין תכנן את ביתו שלו, שנבנה צפונית לסנקט פטרבורג, באזור קואוקלה. בעקבות מהפכת אוקטובר ב-1917 הכריזה פינלנד על עצמאותה, ורפין מצא עצמו מתגורר בפינלנד. רפין סירב להזמנת מוסדות שונים לשוב לברית המועצות בטענה שהוא זקן מכדי לעבור דירה. בתקופת חייו זו התמקד רפין בציור יצירות דתיות, אולם יצירתו האחרונה מתארת קוזקים אוקראינים.
רפין נפטר בביתו בשנת 1930. לאחר מלחמת ההמשך הועבר השטח בו התגורר לברית המועצות, וביתו מהווה חלק מאתר מורשת עולמית של "האנדרטאות סביב סנקט פטרבורג".
בשנת 1940 נפתח המבנה לציבור כמוזיאון.
אזכורים תרבותיים
יצירתו של אלכסנדר גלאזונוב משנת 1889 "רפסודיה אוריאנטלית" (אופוס 29) מוקדשת לאיליה רפין.
מדעי הרפואה
מדעי הרפואה (באנגלית: Health sciences; או "מדעים ביו-רפואיים") הוא תחום אקדמי הכולל מספר דיסציפלינות משיקות במדעי החיים והרפואה, ושם דגש על הקישור בין המדעים השונים לגוף ומצביו. רבים מהתחומים חופפים למדעי החיים כגון פיזיולוגיה, אימונולוגיה, גנטיקה, ביוכימיה, מיקרוביולוגיה, ביולוגיה מולקולרית, אפידמיולוגיה, אמבריולוגיה, היסטולוגיה, ציטולוגיה, פרזיטולוגיה, פתולוגיה ופרמקולוגיה. המונח "מדעי הרפואה" משמש בעיקר בהקשרים אקדמיים, כשמו של חוג להוראה ולמחקר או כשם התואר הניתן בסיום הלימודים.
מדעי הרפואה הוא תחום מדעי שבתואר הראשון נלמד בשילוב עם מדעי הטבע והחיים כך שתלמידיו מקבלים תואר בוגר במדעים (Bs.c), בשונה מתלמידי סיעוד, פיזיותרפיה או ניהול מערכות בריאות, אשר אלה דיסציפלינות שונות העושות שימוש במדעי הרפואה.
בישראל סטודנטים לרפואה בתוכנית השש-שנתית מקבלים בסיום השנה השלישית תואר במדעי הרפואה, ולאחר מכן ממשיכים ללימודי השנים הקליניות כדי לקבל את התואר MD, בעוד שברוב ארצות אירופה סטודנטים לרפואה לומדים ישירות לתואר MD ללא קבלת התואר במדעי הרפואה, למעט גרמניה והולנד למשל שבהם מבנה לימודי הרפואה שונה וכולל שלושה שלבים (תואר ראשון ושני, ושנת מיומנות). בכל אופן קבלת התואר במדעי הרפואה היא הליך טכני בלבד מכיוון שהסטודנטים באירופה ובישראל לומדים דברים זהים.
מדעי הרפואה כוללים כמעט את כל הדיסציפלינות השייכות לרפואה למעט המיומניות הקליניות, לכן נושאי תואר ראשון ושני ואפילו שלישי (Ph.d) במדעי הרפואה, אינם מוסמכים לטפל בחולים בשל חוסר המיומנות הקלינית. עיקר העיסוק של נושאי תואר זה הוא הוראה בתחום או מחקר במעבדה, או לחלופין להמשך ללימודי רפואה בתוכנית ארבע שנתית. לימודים במדעי הרפואה מתקיימים גם באוניברסיטאות שבהן אין לימודי רפואה. בישראל התואר נלמד באוניברסיטת תל אביב, באוניברסיטת חיפה, באוניברסיטה העברית ("מדעים ביו-רפואיים") ובאוניברסיטת אריאל ("קדם רפואה").
ענפים ברפואה
הרדמה – ענף ברפואה העוסק בתמיכת חיים והרדמה במהלך ניתוח.
אודיולוגיה - מתמקדת במניעה וריפוי של נזקי שמיעה.
בריאטריה - ענף הרפואה העוסק בגורמים, מניעה וטיפול בהשמנת יתר.
קרדיולוגיה - ענף רפואי העוסק בהפרעות של הלב וכלי הדם.
רפואת שיניים - ענף ברפואה המורכב ממחקר, אבחון, מניעה וטיפול במחלות, הפרעות ומצבים של חלל הפה, בדרך כלל בשיניים אך גם ברירית הפה, ובמבנים ורקמות סמוכים וקשורים, במיוחד באזור הלסת (הלסת והפנים).
דרמטולוגיה – ענף ברפואה העוסק בעור, מבנהו, תפקודיו ומחלותיו.
רפואת חירום – מתמקדת בטיפול הניתן בחדר המיון.
רפואת משפחה - מומחיות רפואית המוקדשת לטיפול רפואי מקיף עבור אנשים בכל הגילאים.
גסטרואנטרולוגיה – ענף ברפואה העוסק בחקר וטיפול במערכת העיכול.
רפואה כללית (המכונה לעיתים קרובות רפואת משפחה) היא ענף ברפואה המתמחה בטיפול ראשוני.
גריאטריה – ענף הרפואה העוסק בבריאותו הכללית וברווחתו של קשישים.
גינקולוגיה – ענף ברפואה העוסק בבריאות מערכת הרבייה הנשית והשדיים.
המטולוגיה – ענף הרפואה העוסק בדם ובמערכת הדם.
הפטולוגיה – ענף הרפואה העוסק בכבד, כיס המרה ומערכת המרה.
מחלות זיהומיות – ענף הרפואה העוסק באבחון וניהול מחלות זיהומיות, במיוחד למקרים מורכבים ולמטופלים עם דחיקה חיסונית.
קינסיולוגיה - המחקר המדעי של תנועת גוף אנושי או לא אנושי.
רפואת מעבדה – ענף ברפואה העוסק בבדיקות מעבדה אבחנתיות ובדיקות ופרשנותן מה עושה במעבדה רפואית.
פיזיקה רפואית - ענף הרפואה והמדע העוסק ביישומים של מושגי פיזיקה, תיאוריות ושיטות לרפואה או בריאות.
נוירולוגיה – ענף ברפואה העוסק במוח ובמערכת העצבים.
נפרולוגיה - ענף רפואי העוסק בכליות.
אונקולוגיה - ענף ברפואה החוקר סרטן.
רפואת עיניים – ענף הרפואה העוסק בעיניים.
אורתופדיה - ענף ניתוח העוסק במצבים המערבים את מערכת השרירים והשלד.
אף אוזן גרון - ענף רפואי העוסק באוזניים, באף ובגרון.
פתולוגיה – חקר המחלות, והגורמים, התהליכים, טבעה והתפתחותה של המחלה.
רפואת ילדים – ענף הרפואה העוסק בבריאותם הכללית ורווחתם של ילדים.
פרמקולוגיה - לימוד ויישום מעשי של הכנה, שימוש והשפעות של תרופות ותרופות סינתטיות.
בריאות הציבור ורפואה מונעת - ענף הרפואה העוסק בבריאות אוכלוסיות.
ריאות – ענף הרפואה העוסק במערכת הנשימה.
פסיכיאטריה – ענף ברפואה העוסק בחקר, אבחון, טיפול ומניעה של הפרעות נפשיות.
פסיכולוגיה קלינית דיסציפלינת - בריאות העוסקת במחקר הביופסיכוסוציאלי של הנפש, המוח, ההתנהגות ואבחון, טיפול ומניעה של הפרעות פסיכולוגיות.
רדיולוגיה – ענף הרפואה העושה שימוש בהדמיה רפואית לאבחון וטיפול במחלות.
ראומטולוגיה – ענף ברפואה העוסק באבחון וטיפול במחלות ראומטיות.
ספלנצ'נולוגיה – ענף הרפואה העוסק באיברים פנימיים חיוניים.
כירורגיה - ענף ברפואה המשתמש בטכניקות אופרטיביות כדי לחקור או לטפל הן במחלה והן בפציעות, או כדי לסייע בשיפור תפקוד הגוף או המראה החיצוני.
אורולוגיה – ענף הרפואה העוסק במערכת השתן ובמערכת הרבייה הזכרית.
רפואה וטרינרית – ענף ברפואה העוסק במניעה, אבחון וטיפול במחלות, הפרעות ופציעות בעלי חיים.
וינסטון צ'רצ'יל
סר וינסטון לאונרד ספנסר-צ'רצ'יל (באנגלית: Sir Winston Leonard Spencer-Churchill; 30 בנובמבר 1874 – 24 בינואר 1965) היה פוליטיקאי ומדינאי בריטי שכיהן כראש הממשלה בשתי תקופות כהונה, בין השנים 1940–1945 ושוב בין השנים 1951–1955. לאחר קריירה ארוכה כקצין בצבא, עיתונאי צבאי, סופר, היסטוריון ופוליטיקאי, עלה צ'רצ'יל לשלטון בעקבות התבוסות המוקדמות במלחמת העולם השנייה. בשבתו כראש ממשלה הנהיג את בריטניה במלחמה נגד גרמניה הנאצית.
צ'רצ'יל נולד באוקספורדשייר שבאנגליה. התגייס לצבא הבריטי ושירת כקצין בהודו, בסודאן ובדרום אפריקה. הוא כתב על חוויותיו בשדות הקרב של האימפריה למספר עיתונים בלונדון. כתביו אלו, ובייחוד תיאור הימלטותו משבי הבורים במהלך המלחמה נגדם, פורסמו כספרים וקנו לו את פרסומו הראשוני שהביא לבחירתו לפרלמנט כשמרני ב-1900. צ'רצ'יל התקדם במהירות בפוליטיקה הבריטית ולאחר שהחליף מפלגה, נבחר כליברלי לנשיא לשכת המסחר, שר הפנים ולבסוף גם שר הצי, תפקיד בו כיהן במהלך מלחמת העולם הראשונה.
לאחר כישלונו בניהול מערכת גליפולי, איבד את מעמדו הפוליטי ולבסוף גם את מושבו בפרלמנט. בשנת 1916 חזר לשורות הצבא ושימש כמפקד גדוד בקווי החפירות בצרפת. בשנת 1917 שב לשרת כשר בממשלת הוד מלכותו, בתחילה בתור שר החימוש ובהמשך כשר המלחמה, שר האווירייה ושר המושבות. בשנת 1924 שב לשורות המפלגה השמרנית ומונה לשר האוצר בממשלתו של סטנלי בולדווין, תפקיד בו כיהן עד שנת 1929.
בשנות השלושים שהה צ'רצ'יל במדבר הפוליטי, בין היתר בעקבות התנגדותו למתן אוטונומיה גדלה והולכת להודו והתנגדותו לוויתורו של אדוארד השמיני על כס המלוכה. בתקופה זאת החל להזהיר מפני סכנת התחמשותה של גרמניה תחת שלטון הנאצים, אך ממשלתו של נוויל צ'מברלין, חבר מפלגתו של צ'רצ'יל, הובילה קו פייסני אל מול התעצמות גרמניה של היטלר. בשנת 1939, עם פרוץ המלחמה והתאמתות אזהרותיו של צ'רצ'יל, הוא שב לממשלה ומונה בשנית לשר הימייה.
לאחר התפטרותו של צ'מברלין ובתום מאבק פוליטי קצר, מונה צ'רצ'יל לראש ממשלת הממלכה המאוחדת. הוא הוביל את בריטניה במהלך הבליץ ובשנים הקשות של 1940–1941, בהן עמדה כמעט לבדה אל מול גרמניה. נאומיו בתקופה זאת רוממו את רוחם של הבריטים ומוכרים עד היום כיצירות בולטות של הרטוריקה בשפה האנגלית. בייחוד בולטים נאומיו "דם, עמל, יזע ודמעות" ו"נילחם בחופים".
בבחירות של 1945, שנערכו לאחר כניעת גרמניה, הודח צ'רצ'יל וממשלתו הוחלפה בממשלת לייבור בראשות אטלי. הוא המשיך להוביל את השמרנים באופוזיציה לממשלתו של אטלי, וניצל את מעמדו כדי להזהיר מפני התעצמותה של ברית המועצות. בין היתר טבע את הביטוי "מסך הברזל". בשנת 1951 נבחר בשנית לראשות הממשלה, אולם לאחר שלקה בשבץ מוחי ב-1953 חלה הידרדרות בבריאותו. בשנת 1955 התפטר מראשות הממשלה. צ'רצ'יל נפטר בשנת 1965, והלווייתו הייתה לאחד מכינוסי המדינאים הגדולים בהיסטוריה.
צ'רצ'יל היה פרו-ציוני ותמך ביישוב היהודי בארץ ישראל ובהמשך במדינת ישראל.
הוא זכה בפרס נובל לספרות על ספרי ההיסטוריה שכתב, ומעט לפני מותו הוכרז כאזרח כבוד של ארצות הברית, כבוד שניתן רק לשבעה אישים נוספים מאז ומעולם. במספר סקרי דעת קהל הוכתר צ'רצ'יל לבריטי "הגדול ביותר בכל הזמנים". הוא נחשב לאדריכל הניצחון על גרמניה הנאצית ולאחד מגדולי המדינאים והרטוריקנים במאה ה-20.
נעוריו ותחילת דרכו
וינסטון צ'רצ'יל נולד למשפחה אריסטוקרטית מיוחסת, צאצאו של ג'ון צ'רצ'יל, הדוכס הראשון ממרלבורו, והראשון מבני משפחת צ'רצ'יל שזכה לתהילה בשרתו את בריטניה וצרפת במלחמות באירופה בסוף המאה ה-17 ובתחילת המאה ה-18, בפרט בשדות הקרב בבלנהיים ובראמיאי. אביו של צ'רצ'יל, לורד רנדולף צ'רצ'יל, היה בנו השלישי של ג'ון וינסטון ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס השביעי ממרלבורו, כיהן כחבר הפרלמנט הבריטי ונודע כאדם קיצוני ובעל מזג סוער במיוחד. אמו, ג'ני ג'רום, הייתה בתו של המיליונר האמריקני לנארד ג'רום.
צ'רצ'יל נולד באחוזה המשפחתית ארמון בלנהיים (הקרויה על שם הקרב שבו נחל הדוכס ממרלבורו את גדול ניצחונותיו; קרב בלנהיים) באוקספורדשייר. כנהוג במעמד העליון באותה התקופה, בילה צ'רצ'יל את ילדותו בפנימיות, ובעודו ילד רך בשנים נשלח לבית הספר הארו. בבית הספר היה צ'רצ'יל מרדן ועצמאי מטבעו, נענש לעיתים קרובות מאביו שהיה מצליף בו בלשונו ובשוטו, לא הצליח בלימודים, ואף סבל מגמגום. הוא סירב ללמוד את הלימודים הקלאסיים שהיו נהוגים בזמנו (לטינית ויוונית עתיקה), אך הראה יכולת גבוהה בהיסטוריה, ולרוב היה הראשון בכיתתו בתחום זה.
זיכרונות בדידותו בעת ילדותו ליוו אותו כל חייו. האדם הקרוב לו ביותר הייתה אומנת בשם אליזבת' אן אוורסט (Everest), שאף היא פוטרה בשלב מסוים על ידי המשפחה מחמת חוסר כסף, אך צ'רצ'יל הצעיר שמר איתה על קשר באמצעות חלופת מכתבים וביקורים. אוורסט מתה בשנת 1895 כשצ'רצ'יל ליווה אותה ברגעיה האחרונים, שילם את הוצאות קבורתה ומצבתה. את אמו ואביו ראה לעיתים רחוקות. אביו היה שקוע בקריירה פוליטית, והגיע לתפקיד שר האוצר, בעוד שאמו הייתה אשת חברה תוססת וטיפחה מאהבים רבי עוצמה בתחום הפוליטיקה. בבגרותו פיתח צ'רצ'יל יחסי קרבה עם אמו, הדומים ליחסים שבין אח ואחות.
הראג' הבריטי וגבול אפגניסטן
לאחר סיום לימודיו בהארו, למד צ'רצ'יל במכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט. כאשר סיים את לימודיו, והוא בן 20, התגייס לצבא הבריטי כקצין זוטר (Subaltern – מונח המתאר דרגות קצונה הנמוכות מדרגת קפטן), ברגימנט ההוסארים הרביעי. הגדוד הוצב בבנגלור שבראג' הבריטי. מפקדו, הקולונל ברבזון, היה לידיד המשפחה.
מצרים וסודאן: המלחמה המהדית
ב-1899 עזב את הצבא, והחליט לבחור בקריירה פוליטית. הוא התמודד במחוז אולדהאם על מקום בפרלמנט מטעם המפלגה השמרנית בבחירות משנה שהתקיימו בשנה זו. בבחירות אלו נכשל.
דרום אפריקה: מלחמת הבורים השנייה
ב-12 באוקטובר 1899 פרצה מלחמת הבורים השנייה בין בריטניה והבורים בדרום אפריקה. העיתון "מורנינג פוסט" שכר את שירותיו של צ'רצ'יל ככתב צבאי. כאשר הגיע לדרום אפריקה נסע ברכבת צבאית אשר עלתה על מארב בורי. הרכבת סטתה מהפסים, וצ'רצ'יל, אף שלא היה חייל, פיקד על פעולת פינוי הפצועים ועל ניסיון כושל להחזרת הרכבת למסילה תחת אש. במהלך פעולה זו נשבה, והוחזק במחנה שבויים בפרטוריה על אף שלא היה איש צבא.
צ'רצ'יל תכנן עם חבריו לשבי בריחה המונית תוך השתלטות על מחסני נשק בפרטוריה, אלא שמספר בעיות בתוכנית הבריחה לא מצאו את פתרונן. לבסוף החליט לברוח לבד, הצליח להימלט משביו, וצעד כ-480 ק"מ למושבה הפורטוגזית מוזמביק עד הגיעו ללורנסו מארקז במפרץ מאפוטו. במהלך בריחתו הכריזו הבורים על פרס בן 25 ליש"ט למי שיסגיר אותו לידיהם. במודעה המכריזה על הפרס תואר כ"אנגלי שמבנה גופו רגיל, מתכופף בשעת הליכה. פניו חיוורים, שערו אדמוני חום, שפמו קטן וכמעט שאינו נראה לעין, מאנפף קצת ואינו מבטא כראוי את האות s".
בריחתו הנועזת הפכה אותו לגיבור לשעה בבריטניה, אך במקום לשוב למולדת הפליג לדרבן והצטרף לצבאו של הגנרל בולר במסעו לשחרור ליידיסמית' הנצורה בידי הבורים וכיבוש פרטוריה, בירת דרום אפריקה. מסע זה היה זכור לצ'רצ'יל כאחת התקופות המאושרות בחייו. אף שהמשיך בשיגור כתבותיו לעיתון עבורו עבד, קיבל דרגה בגדוד הפרשים הקלים של דרום אפריקה. הוא נלחם לצידו של דודנו, הדוכס התשיעי ממרלבורו, והשניים היו בין הבריטים הראשונים שנכנסו לפרטוריה. צ'רצ'יל היה הראשון שקיבל את כניעת מחנה השבויים בפרטוריה בו שהה כשבוי.
בפברואר 1900 פורסם רומנו הראשון והיחיד סברולה. ספריו על המלחמה, "מלונדון לליידיסמית' דרך פרטוריה" ו"מצעדו של איאן המילטון" הודפסו במאי ובאוקטובר 1900.
תחילת הפעילות הפרלמנטרית
לאחר שובו כגיבור מדרום אפריקה, התמודד צ'רצ'יל מטעם המפלגה השמרנית על מושב הפרלמנט של מחוז אולדהאם, בבחירות בשנת 1900 ב"בחירות החאקי" בהן הביס המרקיז מסולסברי את אנשי המפלגה הליברלית, כשהוא נישא על גל הפטריוטיות של מלחמת הבורים. צ'רצ'יל הצליח בבחירות אלו, ונבחר לראשונה לפרלמנט.
את החודשים הראשונים לכהונתו בילה צ'רצ'יל במסע נאומים ויחסי ציבור בארצות הברית ובבריטניה בניסיון לגייס כספים למחייתו. חברי פרלמנט באותה תקופה לא קיבלו שכר, וצ'רצ'יל לא נחשב לאדם אמיד במונחים של אותם הימים. בארצות הברית נפגש עם מארק טוויין, וסעד עם מושל ניו יורק, וסגן נשיא ארצות הברית תאודור רוזוולט.
בשנת 1904 הפכה אכזבתו מאנשי מפלגתו ומשיכתו לרעיונות הליברלים לחזקה עד כדי כך שעבר לשורות המפלגה הליברלית, דבר שדרש ממנו להעתיק את מושבו בפרלמנט למקום שבו יושבת האופוזיציה (Crossing the Floor), מעשה נדיר בפוליטיקה של אותם הימים. כליברל היה חופשי לטעון בעד סחר חופשי. בשנת 1906 התמודד מטעם הליברלים במחוז צפון-מערב מנצ'סטר, וניצח.
בשנים אלו עסק גם בכתיבת זיכרונותיו של אביו, אשר יצאו לאור בשנת 1906 והתקבלו על ידי כול כיצירת מופת.
משרות מיניסטריאליות ראשונות
כאשר עלו הליברלים לשלטון, בראשות הנרי קמפבל-באנרמן כראש הממשלה, בדצמבר 1905, היה צ'רצ'יל לתת-שר החוץ, הממונה על המושבות. צ'רצ'יל שירת תחת שר המושבות ויקטור ברוס, הרוזן מאלגין, ועסק בקבלת חוקות הרפובליקות הבוריות המובסות של הרפובליקה הדרום-אפריקאית ומדינת אורנג' החופשית, וב"עבדות הסינית" במכרות דרום אפריקה. הוא הפך לדובר חשוב בזכות הסחר החופשי, והיה לחבר הממשלה החשוב ביותר מחוץ לקבינט. כאשר הוחלף קמפבל-בנרמן בהרברט הנרי אסקווית', בשנת 1908, מונה צ'רצ'יל לחבר בקבינט בתפקיד נשיא לשכת המסחר (מקביל לשר הכלכלה בישראל). על פי החוק, חייב מינוי קבינט בחירה מחדש בבחירות משנה, במחוזו בצפון-מערב מנצ'סטר. צ'רצ'יל נכשל בבחירות אלו, אך שב ונבחר מחדש במחוז דאנדי. בתפקיד זה ניסה להביא לרפורמות רדיקליות במסחר, בניגוד לדעתו של דייוויד לויד ג'ורג' ששימש כשר האוצר.
צ'רצ'יל ולויד ג'ורג' היו בני דעה אחידה בנוגע לגידול החד בהוצאות הצי עבור מרוץ החימוש הימי עם הקיסרות הגרמנית, שכלל את ייצור הדרדנוט. צ'רצ'יל ולויד ג'ורג' עמדו בראש סיעת ה"כלכלנים" שראו בהוצאות על חימוש הצי בזבוז אשר ניתן היה במקומו להעביר את הכספים לקידומן של רפורמות חברתיות.
בשנת 1910 קודם צ'רצ'יל לתפקיד שר הפנים. תמונה מפורסמת מאותו הזמן מראה את צ'רצ'יל מפקד באופן אישי על "המצור על רחוב סידני", קרב יריות בין כוחות אכיפת החוק ובין חבורת אנרכיסטים שהתבצרו בלונדון. תפקודו של צ'רצ'יל בתקרית גרר ביקורת עזה. צ'רצ'יל מנע ממכבי האש גישה לאזור, גם לאחר שאחד הבניינים שעליהם הוטל מצור עלה באש, ובכך הכריח את המתבצרים לבחור בין כניעה ומוות. רבים בחרו באפשרות השנייה. ארתור ג'יימס בלפור שאל – "צ'רצ'יל והצלם סיכנו את חייהם יקרי הערך. אני מבין מה הצלם עשה שם, אך מה עשה שם הג'נטלמן הנכבד?".
בשנת 1910 מנע צ'רצ'יל מן הצבא להתערב במהומות כורים בטוניפנדי בוויילס. בתחילה חשש משובם של אירועי "יום ראשון שטוף הדמים של 1887" בו פוזרה הפגנה למען עצמאות אירלנד על ידי אלפיים שוטרים וארבע מאות חיילים, באירוע אלים ויוצא דופן. עם זאת, הורה על פריסת כוחות על מנת להגן על המכרות, כאשר שלושה עשר מן השובתים נידונו על עבירות שביצעו. פעולתו שברה את המסורת כי הצבא אינו מתערב באירועים אזרחיים, והובילה לטינה מתמשכת כלפיו בוויילס.