cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אימונולוגיה
Somatic Hypermutation
כפי שמשתמע מתאוריית ה-Germ Line, רובם המוחלט של הקולטנים נוצרים לפני המפגש בינם לבין הפתוגן המתאים. לאחר שנוצר קשר בין לימפוציט בוגר לבין האנטיגן המתאים לו, מתחילה תגובה חיסונית אשר כוללת, בין היתר, פרוליפרציה מאסיבית של אותו הלימפוציט בדיוק. למעשה נוצר שבט של תאים זהים, כאשר כל אחד מן התאים הללו מסוגל לזהות את האנטיגן הספציפי שהוביל לתחילת התגובה החיסונית. התהליך בו מתרבים הלימפוציטים המעורבים בתגובה החיסונית נקרא Clonal Expansion, והוא מתבצע בתוך איברי לימפה שניוניים כגון בלוטות לימפה. זוהי הסיבה לנפיחות בקשריות הלימפה במהלך זיהום חריף. במהלך החלוקה התאית, מופיעים שינויים גנטיים בתאי הבת. התאים המוטנטיים עוברים תהליך של סלקציה, כאשר רק התאים המותאמים ביותר לזיהוי הפתוגן נשלחים להשתתף בתגובה החיסונית. השינויים הגנטיים הם אינם ספונטניים, אלא הם מוגברים על ידי חלבון פריפרי שנקרא AID. התהליך בו נבררים רק תאי הבת בעלי האפיניות הגבוהה ביותר לאפיטופ הפתוגני נקרא Clonal Selection.
תורה זו קיבלה את שמה מכיוון שישנו שיעור מוטציה גבוה מן הצפוי, היפרמוטציה. תופעה זו מופיעה בתאים סומטיים בלבד, כלומר, תאים שאינם שייכים לתאי המין.
חלק קטן מן התאים אשר נוצרו ב-Clonal Expansion מתמיין לתאי זיכרון. בעוד שמרבית הלימפוציטים מתים לאחר התגובה החיסונית, תאי הזיכרון ישרדו זמן רב לאחר מכן. תאים אלו עשויים לשרוד שנים, ולעיתים אף עשרות שנים. בחשיפה חוזרת תאי הזיכרון ישופעלו, ולכן תופיע תגובה חיסונית מהירה, ואף חזקה יותר, מזו הראשונה.
משמעות קלינית
המשמעות הקלינית אשר נובעת מתאוריות ה-Germ line theory וה-Somatic Hypermutation ניתנת לסיכום בשתי נקודות מרכזיות:
לאורך כל הדרך, קולטנים אשר מזהים מבנים עצמיים נבררים ומסולקים. תכונה זו של הפרדה בין self לבין nonself מהווה נושא מרכזי בתחום האימונולוגיה.
נושאי מחקר מרכזיים
בין הנושאים הנחקרים במסגרת האימונולוגיה ניתן למנות:
לסבוס (מחוז משנה)
מחוז משנה לסבוס (ביוונית: Νομός Λέσβου) היה חבל מנהלתי, שהיווה את אחד מ-51 מחוזות המשנה (נומוס) של יוון, חלוקה מנהלתית שבוטלה בשנת 2011. לסבוס היה ממוקם בצפון הים האגאי והיה אחד משלושת הנומוסים שהרכיבו את מחוז צפון הים האגאי. לסבוס גבל במחוז משנה אברוס בצפון, טורקיה במזרח, האי כיוס בדרום ומרכז הים האגאי במערב.
הנומוס כלל בשטחו את האי לסבוס, האי למנוס, האי אגיוס אפסטריוס ומספר איים קטנים אחרים בירתו המנהלית של מחוז לסבוס הייתה העיר מיטילנה, הממוקמת על חלקו הדרומי של האי לסבוס, ושטחו הקיף 2,154 קמ"ר.
לאחר הרפורמות המנהלתיות של 2011, בוטל הנומס, ופוצל לשתי יחידות אזוריות חדשות: לסבוס, שכוללת רק את האי לסבוס, והיחידה האזורית של למנוס, שכוללת את האיים למנוס ואגיוס אפסטריוס.
נבחרת דנמרק בכדורגל חופים
הנבחרת הלאומית של דנמרק בכדורגל חופים מייצגת את דנמרק בתחרויות כדורגל חופים בינלאומיות ונמצאת בפיקוחה של התאחדות הכדורגל הדנית. ההתאחדות הדנית החליטה לחכות לפני שהייתה מזוהה עם נבחרת כדורגל חופים רשמית משלה. למרות זאת, הנבחרת מוכרת על ידי ארגון כדורגל החופים העולמי (BSWW) ומאפשר לנבחרת להתחרות בטורנירים של הארגון.
דנמרק ערכה הופעה מוקדמת בסצנת כדורגל החופים הבינלאומית כשהתחרתה בגביע העולם בכדורגל חופים בשנת 1996, כשסיימה במקום השישי מתוך שמונה. למרות זאת, הנבחרת לא התחרתה בטורנירים בינלאומיים במשך 17 השנים הבאות עד לשנת 2013, שבה לקחה חלק בטורניר בשוודיה. בשנת 2016, דנמרק התחייבה לראשונה למספר תחרויות כדורגל חופים וערכה את הבכורה שלה באליפות אירופה ובמוקדמות גביע העולם.
הסגל הנוכחי
סגל נכון לאליפות אירופה בכדורגל חופים 2017
מאמן: רבה האגינס
S-400
S-400 טְרַיוּמְף (ברוסית: C-400 «Триумф», באנגלית: S-400 Triumf, מכונה בנאט"ו: SA-21 Growler, כונתה בעבר S-300PMU-3), היא מערכת חדישה ליירוט מטוסים מתוצרת חברת GSKB, השייכת לתאגיד אלמז-אנטיי, חברה בבעלות ממשלתית ברוסיה. המערכת היא שיפור של משפחת המערכות הקודמת S-300.
המערכת פעילה ונמצאת בשימוש הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית משנת 2007 ושל סין. במאי 2019 קבלה גם טורקיה את המערכת מרוסיה. בעקבות כך טורקיה הושעתה מפרויקט הF-35.
המערכת כוללת שלושה סוגי טילים כדי לכסות את כל טווח הפעילות שלה. שלושת הטילים הם: לכל טיל יכולות שונות. המערכת מסוגלת לטפל בכ-80 כלי טיס בו-זמנית.
סטיריקון (להקה)
סטיריקון (Satyricon) היא להקת בלאק מטאל נורווגית חלוצה בתחומה.
סטיריקון קיימה במשך השנים שיתופי פעולה הדוקים עם האמנים הבולטים ביותר של הבלאק מטאל הנורווגי, גם באולפן וגם על הבמה.
אלבומם מ-2006, "Now, Diabolical" הצליח מאוד, אך גם זכה לביקורות שליליות על רקע שיריו הקליטים וגישתו ה"מיינסטרימית" מדי ליצירת בלאק מטאל, לדעת המעריצים הוותיקים.
הלהקה הייתה אמורה להופיע בישראל באוגוסט 2008 במסגרת ה-Anthem Metal Festival, אך הפסטיבל התבטל ולכן הלהקה לא הגיע לארץ. סטיריקון הופיעה לראשונה בישראל במועדון הבארבי בינואר 2018, במסגרת סיבוב ההופעות לקידום אלבומה התשיעי "Deep Calleth Upon Deep".
משולש הירך
משולש הירך (TA: Trigonum femorale; נקרא גם המשולש הפמורלי או המשולש על שם סקרפה) הוא אזור אנטומי בצורת משולש בירך של בני אדם.
תכולת המשולש
המבנים הבאים עוברים במשולש הירך (מהחלק התיכון לחלק הצידי): גם שריר הכסל, שריר המסרק ובלוטות לימפה עמוקות נמצאות במשולש הירך.
חשיבות קלינית
מכיוון שמשולש הירך מאפשר גישה נוחה לעורק מרכזי, לעיתים קרובות מבצעים אנגיופלסטיה קורונרית (החזרת צנתר למערכת הדם) דרך עורק הירך מאזור המשולש. בעזרה ראשונה דימום מסיבי מהרגל ניתן לעצירה על ידי נקודת לחיצה במשולש הירך. מישוש דופק במשולש הירך מעיד על זרימת דם תקינה אל צד זה של פלג הגוף התחתון.
מנהרת שורש כף היד
מנהרת שורש כף היד (בלטינית: canalis carpi) היא מנהרה אנטומית צרה שרצפתה בעצמות שורש כף היד ותקרתה עשויה מרצועה של רקמת חיבור קשה. בתוך המנהרה מספר מבנים העוברים מהאמה לכף היד: הגידים של שני השרירים מכופפי האצבעות, השטחי והעמוק, ביניהם עצב התווך, וכן גיד שריר מכופף האגודל הארוך.
למנהרה חשיבות קלינית על שום תסמונת מנהרת שורש כף היד, בה עצב התווך נלחץ בתוך המנהרה וגורר כאבים בכף היד.
אולימפיה (פריז)
אולם האולימפיה בפריז הוא אחד מאולמות הקונצרטים והמופעים המפורסמים בעולם. האולם, הממוקם בשדרות הקפוצ'ינים (Blvd. des Capucines) ברובע ה-9 של פריז, נוסד ב-1888 ופועל מאז באופן רצוף. מספר המושבים באולם הוא כ-2,000.
בשנת 1888 ייסד את האולם ג'וזף אולר, מי שהקים גם את מועדון המולן רוז', כאולם להופעות קרקס, אופרטה ובלט בשם "Montagnes Russes". בשנת 1893 שונה שמו ל"אולימפיה".
בין השנים 1929 ל-1944, עקב השפל הכלכלי הגדול ומלחמת העולם השנייה, שימש האולם כבית קולנוע. לאחר שחרור פריז שימש האולם כבמה להופעות מוזיקה ובידור ללא תשלום עבור חיילי בעלות הברית ששהו בעיר. כל מופע נפתח בנגינת ארבעה המנונים לאומיים והסתיים במופע קאן קאן.
בפברואר 1954 נפתח האולם מחדש לאחר שיפוץ, על ידי ברונו קוקטריקס (Bruno Coquatrix) והחלה תקופת פריחה בה הופיעו בו מיטב אמני השאנסון. הונהגו הקלטות חיות שנמכרו כתקליטים וחלק מההופעות שודרו ברדיו. בין המופיעים הקבועים שהופיעו והקליטו באולם נמנים איב מונטאן,ז'אק ברל, אדית פיאף, דלידה, שארל אזנבור, ז'ילבר בקו, ג'וני האלידיי, ז'וזפין בייקר, אנריקו מסיאס, מייק ברנט, סידני בשה ואחרים. מאמצע שנות השישים ובמשך שלושים שנה שימש הכוריאוגרף הישראלי יונתן כרמון כיועץ האמנותי של האולימפיה.
ב-1993, לאחר תקופת נסיגה נוספת, שופץ האולם במשך שנתיים בחסות שר התרבות הצרפתי, ז'אק לאנג, ונפתח לקהל כאולם מודרני, תוך שיחזור מדויק של מראהו החיצוני בימי גדולתו ובצירוף שמו של ברונו קוקטריקס לשמו הרשמי של המועדון. בתקופה המודרנית הופיעו והקליטו באולם, בין היתר, סלין דיון, דיאנה קראל, קרן אן, ניק קייב, פטי סמית, ביורק, מדונה, ליידי גאגא, פט שופ בויז, מיוז ועוד.
ביומה
בִּיּוֹמָה (בעברית: נוֹפָה) היא חברה אקולוגית המשתרעת על פני שטח רחב, מוגדר מבחינה גאוגרפית ואקלימית, ומקיפה בדרך כלל כמה מערכות אקולוגיות. ביומות מוגדרות על סמך גורמים כמו מבנה הצמחייה (כמו עצים, שיחים, ועשבים), סוגי העלים (כמו עלים רחבים ועלים מחטניים), המרחק בין הצמחים (יער, חורש, סוואנה) ואקלים. ביומות מזוהות בדרך כלל עם דפוס מסוים של סוקצסיה אקולוגית ועם חברת שיא צמחית מסוימת.
ביומות יבשתיות
ממוזער|מרכז|400px|ביומות יבשתיות בחלוקה לפי צמחייה מחלקים את כדור הארץ למספר ביומות בעלות אקלים מסוים שבהן חיים מינים מסוימים של בעלי חיים וצמחים. אחד הגורמים החשובים שמשפיעים על מיני בעלי החיים הוא אספקת [[אנרגיה סולארית|האנרגיה מהשמש לאזור:
ארנסט פון שוך
ארנסט פון שוך (Ernst Edler von Schuch; 23 בנובמבר 1846, גראץ - 10 במאי 1914, דרזדן) היה מנצח אוסטרי, שנודע בעבודתו לצד ריכרד שטראוס באופרת החצר בדרזדן.
שוך למד בגראץ ואחר כך בווינה אצל פליקס אוטו בסוף, ובשנת 1867 התמנה למנצח בתיאטרון בברסלאו (אז בגרמניה, כיום ורוצלב בפולין). בהמשך ניצח בווירצבורג (1868–1870), גראץ (1870-1871) ובזל. בשנת 1872 חזר לדרזדן, שם כיהן כמנהל מוזיקלי באופרת החצר, לצד יוליוס ריץ ואחריו לצד פראנץ וילנר.
שוך היה נשוי לזמרת הסופרן קולורטורה קלמנטין שוך-פרוסקה (1850–1932). בתם, ליזל פון שוך, שרה בדרזדן ובווינה.
לקריאה נוספת
A. Eaglefield-Hull, A Dictionary of Modern Music and Musicians (Dent, London 1924)* P. Sakolowsky, E. Schuch (1901).
יאללה ביי (שיר של מאיה דדון)
יאללה ביי הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית מאיה דדון. השיר יצא לאור ב-30 ביוני 2022, על ידי חברת התקליטים איי ליסט, כסינגל השלישי מתוך אלבום הבכורה שלה, חוץ ממך.
השיר הגיע למקום התשיעי במדיה פורסט.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי מאור שטרית ורון ביטון והופק על ידי שטרית גם כן. בפרוגי נכתב: "דדון מגבירה את הקצב עם סינגל שלישי מסקרן". בכותל הישראלי נכתב: "אחרי שני שירים שקטים, מאיה דדון הולכת על קצב עם "יאללה ביי" ששובר את התדמית של הילדה בת ה-15.5. גם מבעד לשיר והמילים...".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של "יאללה ביי" שפורסם בערוץ היוטיוב של מאיה דדון ב-30 ביוני 2022 הצליח לצבור למעלה מ-6.5 מיליון צפיות.
הרפטולוגיה
הרפטולוגיה (באנגלית: Herpetology, מיוונית: ἑρπετόν, herpeton - "חיה זוחלת") הוא ענף בזואולוגיה העוסק במחקר של זוחלים ודו-חיים.
ליתר דיוק, הרפטולוגיה עוסקת בבעלי חיים אקטותרמיים (מתחממים ממקור חיצוני) בעלי ארבע רגליים, שיש להם דם קר. בהתאם להגדרה זו, תחום ההרפטולוגיה אינו כולל חקר דגים. עם זאת, אין זה נדיר שאגודות מדעיות הרפטולוגיות ואיכתיולוגיות יעבדו יחדיו, ויפרסמו כתבי עת משותפים או ייערכו כנסים משותפים, כדי להגביר את זרימת הרעיונות בין שני התחומים. למעשה, אחד הארגונים ההרפטולוגיים היוקרתיים ביותר, "האגודה האמריקאית להרפטולוגיה ואיכתיולוגיה", משלב את שני התחומים כמשתמע משמו. כיום, קיימות אגודות הרפטולוגיות רבות שנוסדו על מנת לקדם את העניין הציבורי בזוחלים ודו-חיים, בין אם בשבי ובין אם בטבע.
אנשים המגלים עניין רב בהרפטולוגיה או כאלו המגדלים בביתם זוחלים או דו-חיים מתייחסים אל עצמם לעיתים כ"הרפרים" או "הרפרס" ("herpers").
"הרפ" ("Herp") הוא מונח בשפת הדיבור המתייחס לזוחל או לדו-חי. המונח נגזר מהביטוי הישן "הרפטייל" ("herpetile"), שלו שורשים בסיווג של ליניאוס, שקיבץ את הזוחלים ואת הדו-חיים תחת אותה המחלקה. למרות חוסר הרלוונטיות הטקסונומית המודרנית שלו, המונח התקבע בתור "הרפטולוגיה" ובשם "הרפטו-תרבות" (טיפול מעשי והרביה של זוחלים ודו-חיים).
תועלות
מטרה חשובה אחת של ההרפטולוגיה היא חקר האקולוגיה העולמית. בדרך כלל, בעלי החיים האלה רגישים במיוחד לשינויים סביבתיים ומהווים אינדיקטורים טובים להתרחשות שינויים אקולוגיים משמעותיים.
חלק מהרעלים ומהארס שזוחלים ודו-חיים מפיקים משמשים לרפואה. בין השאר, סוגים מסוימים של ארסי נחשים משמשים ביצירת נוגדי קרישה שעוזרים לטפל בנפגעי שבץ והתקפות לב.
אופי העיסוק בתחום
במדע אקדמי מודרני, נדיר למצוא אנשים המגדירים עצמם בראש ובראשונה כהרפטולוגים. רוב האנשים מתמקדים בתחום מסוים כגון אקולוגיה, אבולוציה, טקסונומיה, פיזיולוגיה או ביולוגיה מולקולרית ובתוך תחומים אלו מעלים שאלות הנוגעות או הנפתרות על ידי צפייה בזוחלים ודו-חיים. לדוגמה, ביולוג אבולוציוני שהוא גם הרפטולוג, יכול לבחון את התפתחותם של צבעי האזהרה בנחשים.
בתוך תחום ההרפטולוגיה ניתן להתמקד במחקר שדה, הרבייה ציבורית ופרטית, פעילות בצוות זואולוגי או כצוות במוזיאון, כאוצר, הוראה ועוד. קריירה בתחום ההרפטולוגיה מחייבת רקע מדעי נרחב ומגוון. אוניברסיטאות מעטות מציעות מסלול לימודים בתחום זה, ובהתאם לכך התחום תחרותי מאוד.
שרלרואה (כדורגל)
מועדון הכדורגל המלכותי של שרלרואה (בדרך כלל מוכר כשרלרואה או ספורטינג שרלרואה) הוא מועדון כדורגל בלגי מהעיר שרלרואה המשחק בליגת העל הבלגית. המועדון הוקם ב-1904 והעפיל לליגת העל הבלגית לראשונה בעונת 1947/1948. מגרשו הביתי של המועדון הוא אצטדיון דו פיי דה שרלרואה.
היסטוריה
מועדון הכדורגל שרלרואה הוקם ב-1 בינואר 1904. כעבור 20 שנה, ב-1924, המועדון העפיל לליגת המשנה הבלגית וב-1947 העפיל לראשונה לליגת העל. בעונת 1956/1957 ירד המועדון חזרה לליגת המשנה לאחר שסיים במקום האחרון בליגת העל וכעבור 9 עונות, העפיל המועדון בשנית לליגת העל בעונת 1966/1967. בעונת המשחק 1968/1969, שרלרואה סיימה במקום השני, כחמש נקודות מתחת למקום הראשון, וזכתה בתואר סגנית האלופה. כשנתיים לאחר מכן, שרלרואה ירדו לליגת המשנה פעם נוספת.
ב-2015, סיימה הקבוצה במקום השישי. בשלב השני בליגה האירופית התמודדה הקבוצה נגד קבוצת בית"ר ירושלים. לאחר משחק רווי אלימות ניצחה שרלרואה 1–5. במשחק השני, שנערך שבוע לאחר מכן, ניצחה 1–4 באצטדיון טדי והשלימה ניצחון של 9:2 על בית"ר בסיכום.
לגאטוס
היסטוריה
משרת הלגאטוס נוצרה במהלך המאה השנייה לפנה"ס בתקופת הרפובליקה הרומית. לגאטוס היה סגנו של מושל פרובינקיה, ותפקידיו העיקריים היו לשמש כשליחו של המושל לקהילות המקומיות שהיו נאמנות לרומא, ולפקד על הצבא המקומי בפרובינקיה.
בזמן מלחמת גאליה בהנהגתו של יוליוס קיסר (58 - 50 לפנה"ס) הפך התואר לגאטוס לבעל אופי צבאי מובהק. תפקידו של הלגאטוס כמפקד לגיון נהיה מקובל במלחמת האזרחים שהשתוללה ברפובליקה עד שנת 27 לפנה"ס.
בתקופת האימפריה הרומית המשיך עדיין הלגאטוס לפקד על לגיון, גם אחרי הארגון מחדש של הצבא הרומאי על ידי אוגוסטוס, אולם במקרים שהפיקוד על הלגיון הועבר למושל הפרובינקיה, הוא היה מקבל את התואר לגאטוס.
זואוגאוגרפיה
ממוזער|[[לווייתן גדול-סנפיר הוא אחד מבעלי החיים שנודדים לאורך קילומטרים רבים מהאזור הארקטי או אנטארקטיקה לקו המשווה וחזרה והוא עובר מעל 25,000 קילומטרים בנדידה אחת.]] ממוזער|[[נסטור הררי, תוכי האנדמי לאי ניו זילנד]] זואוגאוגרפיה (Zoogeography) היא ענף בביוגאוגרפיה העוסק בתפוצה הגאוגרפית של מיני בעלי חיים ותכונותיהם. במילים אחרות, זואוגאוגרפיה היא חקר מגוון ביולוגי ביחס לזמן ולמרחב.
הקדמה
זואוגאוגרפיה היא חקר התבניות בהתפלגות בעלי חיים בעבר, הווה ועתיד, ותהליכים המכוונים את ההתפלגויות האלה, זואוגאוגרפיה משלבת מידע על אקולוגיה היסטורית וכיום, גנטיקה, ופיזיולוגיה של אורגניזמים וההשפעה שיש ללחצים סביבתיים (כולל תנועת היבשות, שינוי אקלים) על ויסות התפלגות גאוגרפית של חיות. מדענים משתמשים שיטות תאוריות ואנליטיות בבדיקת היפותזות בזואוגאוגרפיה, המדגימות את ההיבטים השימושים של זואוגאוגרפיה (תכנון מקלטים לבע"ח)
זואוגאוגרפיה ישראלית
בשנת 1870, כאשר אלפרד ראסל וולאס הגה את קו וולאס, ניתן חשיבות לראשונה לאזור הים התיכון שעד אז נחשב לאזור מעבר בלבד. ישראל מחולקת לשלושה אזורים: האזור הים-תיכוני המאופיין באזורי חורש ים תיכוני ובתה עם כמות משקעים שעולה מ-250 מ"מ בשנה. האזור האירנו-טורני, אזור צר יחסית בישראל, שמאופיין בכמות משקעים לא יציבה לעיתים אך הקטנה מ-250 מ"מ בשנה. האחרון זהו האזור הסהרו-ערבי עם כמות משקעים שנמוכה מ-150 מ"מ בשנה. בנוסף ישנה חדירה של האזור הסודאני, קטנה יחסית, בעיקר לאזור הבקע הסורי-אפריקני. ייצוג של אזורים אלו מקנה הטרוגניות גדולה בישראל.
נאונטולוגיה
אחד האספקטים המרכזיים של נאונטולוגיה הוא שימוש באמבריולוגיה ובאנטומיה לצורך השוואה בין יצורים שונים. בשיטות אלו ואחרות מבצעים הנאונטולוגים מחקרי הומולוגיה ביולוגיים ומחפשים קווי דמיון מורפולוגיים, שמסייעים במיון טקסונומי ובתובנות לגבי תהליך האבולוציה.
גורדונ'ס (ג'ין)
גורדונ'ס (באנגלית: Gordon's) הוא הג'ין הנמכר ביותר בעולם. גורדונ'ס נרקח על ידי איש עסקים סקוטי בשם אלכסנדר גורדון שפתח את המזקקה שלו באזור סאות'ווארק ובידל את הג'ין שלו על ידי כך שהוא לא הוסיף לו סוכר וכך המציא את הג'ין היבש, שהפך לסטנדרט עולמי. בשנת 1786 המזקקה עברה לקלרקנוול. מותג הג'ין הזה מכיל 37.5% אלכוהול בנפח ומתאפיין בארומות וטעמים של ערער ועשבי תיבול.
המותג נמצא בבעלות יצרנית האלכוהול הבריטית דיאג'יו.
יוהאן פוסקאול
יוהאן הנדריק פוסקאול (בהולנדית: Johannes Hendrik Voskuijl; 15 בינואר 1892 – 27 בנובמבר 1945) היה אזרח הולנדי שסייע להסתיר את אנה פרנק ומשפחתה בזמן הכיבוש הגרמני של הולנד בעת מלחמת העולם השנייה. אביה של בפ פוסקאול.
ביוגרפיה
פוסקאול גר באמסטרדם ועבד כרואה חשבון, עד שגילו המבוגר אילץ אותו לפרוש. לו ולאשתו כריסטינה, היו שמונה ילדים. אחת מבנותיו, אליזבת "בפ", התקבלה בשנת 1937 לעבודה בסניף ההולנדי של החברה הגרמנית אופקטה בניהולו של אוטו פרנק ובשנת 1942 הפכה למנהלת האדמיניסטרטיבית של החברה. בהמלצתה, קיבל אוטו פרנק את יוהאן לעבודה כמנהל המחסנים של החברה. ביום 6 ביולי 1942 עברה משפחת פרנק למחבוא, מחשש לחייהם מידי הגסטפו ומשתפי הפעולה ההולנדיים עושי דברם. המחבוא היה חלל בן 3 קומות שהכניסה אליו הייתה ממבואה בקומה העליונה של משרדי החברה. בפ סייעה להסתיר את המשפחה, יחד עם עובדים נוספים בחברה יוהנס קליימן, יאן חיס, ויקטור קוגלר ומיפ חיס. היא הכניסה גם את יוהאן פוסקאול בסוד העניין, והוא בנה את ארון הספרים שהסתיר את הכניסה למחבוא.
בהמשך עברו למסתור גם משפחת ואן-פלס ופרידריך פפר. יוהאן ובפ המשיכו לשמור על קשר עם משפחת פרנק. אנה פרנק כינתה אותו ביומנה "הנס פוסן", אולם בכל המהדורות של היומן שפורסמו מאז 1985, "הוחזר" לו שמו האמיתי. שאר משפחת פוסקאול לא הייתה מעורבת בסוד, ויוהאן ובפ הקפידו לא לדבר על כך בבית. ב-1943 אובחן יוהאן כחולה סרטן, ונאלץ לפרוש מהעבודה ולהפסיק לבקר אצל המסתתרים. במקומו הובא לבניין וילם ואן מארן. ב-4 באוגוסט 1944 פרצו למחבוא שוטרים ממשטרת הסדר ועצרו את כל המסתתרים. בראש הכוח עמד נגד אס אס קרל זילברבאואר מהאס דה ועמו עוד שלושה קציני משטרה נוספים. משפחת פרנק ושאר דיירי המחבוא נלקחו למטה הגסטאפו ומשם הועברו, לאחר חקירה, לבית מעצר בו שהו יומיים ולאחר מכן הועברו למחנה המעבר המשטרתי ליהודים וֶסְטֶרְבּוֹרְק.
אנשי המשטרה פעלו על סמך הלשנה של אדם שנותר אלמוני עד ימינו. לפי חלק מהדעות, המלשין היה ואן מארן שהחליף את פוסקאול כאחראי המחסנים. עם זאת, בספר שנכתב ב-2015 על ידי העיתונאי הפלמי ירואן דה ברוין, בשיתוף עם בנה הצעיר של בפ, יופ ואן וייק, נטען כי בתו הצעירה של יוהאן, נלי, היא זאת שהלשינה על המסתתרים. נלי הייתה פרו-נאצית, ומעולם לא הסכימה עם אהדתם של אביה ואחותה ליהודים. לטענת בנה של בפ, אמו חשדה בנלי תמיד אולם חששה להסגיר אותה. כמו כן על פי עדותו של זילברבאואר, למלשין היה קול של אשה צעירה. נלי נפטרה ב-2001 מבלי שחלקה בפרשה יחקר. חשודים נוספים בפרשה הם טוני אהלרס ולנה הרצוג.
קוגלר וקליימן נעצרו גם כן, אולם בני הזוג חיס כמו גם בפ ויוהאן הצליחו להתחמק ממעצר. קוגלר וקליימן שרדו את המלחמה, אולם מבין המסתתרים רק אוטו פרנק שרד. יוהאן פוסקאול לא התגבר על הסרטן שלו, ונפטר ב-27 בנובמבר. הלווייתו נערכה ב-1 בדצמבר בהשתתפות אוטו פרנק ושאר המסתירים.
חלב הזפק
חלב יונים או חלב זֶפֶק הוא כינוי לנוזל המופק בזפק או בחלקים הקדמיים של מערכת העיכול אצל היונה, ומשמש להאכלת הגוזלים. נוזלים דומים מופקים על ידי פלמינגו והפינגווין הקיסרי.
קיימים הבדלים בין חלב הזפק לחלב של יונקים. בין השאר, חלב הזפק מופק על ידי שני ההורים, הוא מוצק יותר, אצל היונים הוא מכיל ריכוז גבוה במיוחד של חלבונים ודומה במראהו לגבינת קוטג' וצבעו צהבהב. אצל הפינגווין הקיסרי הוא מופק על ידי הזכר רק במקרה שהנקבה לא שבה לפני בקיעת הביצה.
אצל הפלמינגו מזון הזפק מכיל כמות גדולה של שומן ופחות חלבונים, ומופק ממעטה של בלוטות בחלקים העליונים של מערכת העיכול, מהפרשה זו הצאצאים ניזונים במשך כחודשיים. צבע החלב אדום מאחר שדיאטת הפלמינגו מכילה מקָרוֹטֶנוֹאידים, אותו פיגמנט המקנה לפלמינגו את צבעו האדום.
היות שחלב היונים עשיר יותר מחלב יונקים, קשה למצוא עבורו תחליף לצורך האכלה ידנית של גוזלים.
קישורים חיצוניים
Kropf
מוזדוק
היסטוריה
בשנת 1749 אחד מהדוכסים המוסלמים (קניאז) של הקברדה החליט לקבל את הדת הנוצרית, ולשנות את שמו לאנדריי איוונוב קנצ'וקין. לשם כך הוא נדד עם אנשיו צפונה, ויסד את הנסיכות של מוזדוק. בחלוף השנים בעיר התיישבו מאות משפחות של קוזאקים. לאחר כיבוש וסיפוח הקווקז על ידי האימפריה הרוסית, העיר מוזדוק הפכה לאחד מתוך חמשת המרכזים האדמיניסטרטיביים של פלך הקווקז וכך למעשה משכה אליה תושבים חדשים מכול הלאומים.
היישוב היהודי בעיר היה דל, אך בדומה לאוכלוסיית העיר היה גם כן רבגוני. קהילות ממערב אוקראינה ופולין התיישבו בעיר לאחר מלחמת העולם הראשונה. כמו כן, היו גם משפחות של יהודים הרריים שלרוב הגיעו מאזור צ'צ'ניה לאחר רדיפות ובזיזות של המקומיים. בנוסף קהילה של קרימצ'קים המיוחסים לכוזרים היו גם כן בני היישוב.
רונן דוד
רונן דוד (נולד ב-5 ביוני 1970 בצפת) הוא פעיל זכויות האדם, מרצה וסופר ישראלי.
ביוגרפיה
דוד נולד, גדל והתחנך בצפת. בשנות ילדותו, שימש כעיתונאי זעיר (ע"ז) בתוכנית הרדיו לילדים ונוער "חתול בשק" ברשת א' של קול ישראל.
עם גיוסו לצה"ל שובץ בחיל השריון בחטיבה 7. בשריון עבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. ב-1989, בעת ששירת בצה"ל כמפקד טנק, נפצע מרימון הלם שהושלך על ידי מפקד אחר והתפוצץ סמוך אליו במהלך תצפית. שמיעתו נפגעה והוא הוכר כנכה צה"ל. בהמשך השלים קורס קצינים ושימש כמפקד מחלקת טנקים וסגן מפקד פלוגת טנקים בגדוד 82. במהלך היותו בגדוד שירת ברצועת הביטחון בדרום לבנון מספר פעמים ובין היתר כסגן מפקד מוצב הבופור. לאחר שהשלים קורס מפקדי פלוגות, שימש כמפקד פלוגה בבה"ד 1.
בשנת 2000, בסמוך לשיחות השלום בקמפ דייוויד ובמסגרת שירות מילואים קרבי בתפקיד מפקד פלוגה בדרגת סרן, חווה דוד פסיכוזה מסוג מאניה.
דוד בוגר לימודי תואר ראשון בהנדסת מכונות מטעם "מכללת צור" (הוקמה ביוזמת סטף ורטהיימר בשיתוף עם מכללה גרמנית, מה"ט והאוניברסיטה הפתוחה, בהמשך נעשתה לבית ספר תיכון מקצועי בגן התעשייה בלבון). דוד מוסמך לתואר שני במנהל עסקים. עבד בין היתר לאורך חייו כמדריך שחייה והשתתף בתחרויות שחייה ארציות.
בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 התגרש והתחתן בשנית. כיום נשוי לאסתי ואב לשתי בנות. מתגורר בנהריה.
פעילותו הציבורית
דוד שימש מודל לחיקוי עבור מתמודדים רבים בארץ ומחוצה לה בזכות דרכו האופטימית בהתמודדות עם מגבלה נפשית.
בין השנים 2007 - 2012 הנחה דוד קבוצות לעזרה עצמית במסגרת מועדונים של אנוש.
ב-2007 יזם את הקמתו של אתר האינטרנט של ארגון מל"מ - מתמודדים למען מתמודדים, גוף התנדבותי של נפגעי נפש למען מאבק על זכויות ותדמית, שנוסד על ידי בני הזוג צביאל רופא ודליה וירצברג-רופא בשנת 2003. האתר מכיל מידע רב וראשון מסוגו בישראל. מאז 2009 מכהן דוד כיו"ר ארגון מל"מ בפועל, ומקיים קשר רציף עם מאות מתמודדים, בני משפחה ואנשי מקצוע בבריאות הנפש בישראל ובעולם.
דוד כותב וכתב מאמרים רבים מנקודת מבטו כמתמודד עם נכות נפשית, בין היתר ב-2006 היה בעל טור שבועי ב-nrg מעריב.
סמואל שיינביין
סמואל (שמואל דוד) שיינביין (באנגלית: Samuel Sheinbein; 25 ביולי 1980 – 23 בפברואר 2014) היה יהודי אמריקאי שהואשם ברצח בארצות הברית ונמלט לישראל. סוגיית הסגרתו הביאה לשינוי חוק ההסגרה הישראלי. נהרג בחילופי אש בבית הסוהר רימונים לאחר שפתח בירי על סוהרים.
תכנון הרצח
שיינביין גדל באזור פרוורי במדינת מרילנד שבארצות הברית. בשנת 1997, בהיותו בן 17, החליט לרצוח את בן זוגה של בחורה ששיינביין חיזר אחריה. הוא הציע פרס של 5,000$ לאדם שיסכים לרצוח במקומו, ואף הציע 1,000$ נוספים לאדם שישכנע את הקרבן להיכנס לרכב, שבו ירצח אותו האדם השני. במקביל, הוא עצמו המשיך לעבוד כל אותה העת על תכנון הרצח.
במקביל, ארון (אהרון) נידל, צעיר שהכיר את שיינביין מלימודי יהדות, לכאורה, הוכה בפני חברתו על ידי צעיר אחר, בשם אלפרדו "פרדי" טלו. נידל נפגע עמוקות מההשפלה, והחליט לפנות לשיינביין ולהצטרף אליו ברצח בן הזוג של הבחורה, בתנאי שירצחו את טלו קודם לכן.
השניים הכינו רשימת מצרכים לרצח על דף מחברת, שמאוחר יותר הגיע לידי התביעה וכונה "המתכון לרצח". ברשימה נכללו אקדח הלם, תרסיס פלפל, אזיקוני מתכת, מעילי גשם להסוואה, סכין ציד מדגם ספציפי וזוג נעליים הגדולות ב-4 מידות ממידת הנעליים שלהם, כדי להסוות את זהותם.
הרצח
ב-19 בספטמבר 1997, שיינביין ונידל קבעו להפגש עם טלו, פיתו אותו לעלות על רכבם, חשמלו אותו באקדח ההלם, חנקו אותו, דקרו אותו מספר דקירות בחזה ובצוואר והכו אותו בראשו באמצעות רובה ציד עד שמת. בדו"ח הנתיחה שלאחר המוות מצוין שהמוות נגרם כתוצאה מכל הדברים יחד: החבטות בראש, החניקה והדקירה. לאחר שהרגו אותו, השניים הביאו את הגופה למרתף ביתו של שיינביין, שם הם ניסרו את גפיו באמצעות מסור חשמלי, שרפו את השאריות וחילקו אותן למספר שקיות.
ב-1997, לאחר שהוצא נגדו צו מעצר בארצות הברית, ברח שיינביין לישראל ונעצר בידי משטרת ישראל. ארצות הברית ביקשה את הסגרתו, אולם התעוררה סוגיה משפטית עקב היותו אזרח ישראלי בנוסף לאזרחותו האמריקאית. התברר שסבו וסבתו עלו לישראל בשנות ה-30 של המאה העשרים, הולידו בישראל את שני ילדיהם, ובהם אביו של שיינביין, וירדו לארצות הברית ב-1950. בשל כך החזיקו באזרחות ישראלית, שעליה ביקשו לוותר ב-1960 אך סורבו.
במסגרת הליכי ההסגרה טענו סניגוריו, בהם פרופסור דוד ליבאי, כי החוק בישראל אינו מאפשר להסגיר אזרח ישראלי. ב-1999 בית המשפט העליון פסק ברוב של שלושה נגד שניים, בניגוד לעמדת היועץ המשפטי לממשלה דאז אליקים רובינשטיין, כי הסניגורים צודקים. המדינה עתרה לקיים דיון נוסף אך בקשתה נדחתה על ידי המשנה לנשיא בית המשפט העליון. בעקבות המקרה והביקורת הקשה שעורר בארצות הברית, תוקן חוק ההסגרה כך שניתן יהיה להסגיר גם אזרחים של ישראל. עם זאת נקבע סייג לפיו יוכל האזרח לרצות את עונשו בישראל. הסייג חל רק אם האדם שעבר את העבירה היה אזרח ותושב ישראל בעת ביצוע העבירה. שיינביין נשפט בישראל ונגזרו עליו 24 שנות מאסר במסגרת עסקת טיעון.
באפריל 2011 הוצא שיינביין מסבב החופשות בעקבות עבירות משמעת. בעקבות עתירה שלו כנגד הנהלת בית הסוהר, קבע שופט בינואר 2012 ששלילת החופשות הייתה שלא כדין, אולם מכיוון שבינתיים עבר עוד עבירות משמעת, לא ניתן להורות על הכנסתו לסבב החופשות. עם זאת הורה השופט לבחון מחדש תוך 21 יום את זכאותו לחופשות.
ב-23 בפברואר 2014, בעת היותו בבית סוהר רימונים, ירה שיינביין בשלושה סוהרים ולאחר מכן התבצר בתא השירותים. סוהר אחד נפצע קשה, אחד בינוני ושניים נפצעו קל. לאחר משא ומתן פתח שיינביין שוב באש ונורה למוות בידי כוח לוחמים מיחידת מצדה של השב"ס. בחקירה התברר כי שיינביין ככל הנראה הבריח את הנשק אל תוך הכלא בעת שהיה בחופשה שבוע קודם לכן. בעקבות המקרה מונתה ועדת חקירה שהמליצה על העברת אסירים בין בתי סוהר כדי למנוע המצאות אסיר באותו בית סוהר למשך זמן רב.
גביע המדינה בכדורגל 2019/2020
סיבוב ראשון עד רביעי
בסיבוב הראשון עד הרביעי משתתפות קבוצות מליגה ב' וליגה ג'.
ליגה ב'
שתי קבוצות מכל ליגה מחוזית (מחזיקת גביע המחוז וסגניתה) מעפילות לשלב השישי.
ליגה ג'
מחזיקת גביע המחוז מעפילה לשלב השישי.
סיבוב חמישי
בשלב זה משתתפות קבוצות ליגה א' ומתמודדות ביניהן לפי חלוקה למחוזות צפון ודרום
סיבוב שישי
(בסוגריים מצוינת הליגה בה משחקת הקבוצה)
סיבוב שביעי
הסיבוב בהשתתפות המעפילות מן הסיבוב השישי וכן 12 קבוצות מהליגה הלאומית (4 הקבוצות הנוספות מהלאומית מעפילות אוטומטית לסיבוב השמיני לפי הגרלה)
סיבוב שמיני
הסיבוב בהשתתפות 14 המעפילות מן הסיבוב השביעי, 4 קבוצות מהליגה הלאומית שהעפילו אוטומטית וכל 14 קבוצות ליגת העל
שמינית הגמר
הסיבוב בהשתתפות 16 המעפילות מהסיבוב השמיני.
רבע הגמר
הסיבוב בהשתתפות 8 המעפילות משמינית הגמר.
חצי הגמר
משחקי חצי הגמר התקיימו ב-9 ביוני וב-10 ביוני 2020.
משחקי חצי הגמר הועברו לאצטדיון נתניה והתקיימו ללא קהל בעקבות התפרצות נגיף הקורונה.
הצלב הגרמני
חלוקה לדרגות
הצלב הגרמני התחלק לשתי דרגות: זהב וכסף (צבע זרי הדפנה שמקיפים את צלב הקרס המרכזי), הצלב הגרמני בזהב ניתן עבור מעשי גבורה או הישגים יוצאי דופן בקרב. הצלב הגרמני בכסף ניתן עבור שירות יוצא מהכלל שלא במסגרת קרב או לחימה. עיטור הצלב הגרמני הוא עיטור יוצא דופן, שכן לפני הנהלים הנאציים לעדינת עיטורים ומדליות לא היה ניתן לענוד את שתי דרגות העיטור בו זמנית. אולם, היו ממקבלי העיטור שחרגו מנוהל זה וענדו את שני העיטורים לצווארם, למשל אודילו גלובוצניק.
החוק לענידת הצלב הגרמני, קבע שיהיה ניתן לענוד את העיטור רק ליד עיטור צלב הברזל (1939) ממחלקה ראשונה, אבזם לצלב הברזל מדרגה ראשונה (סמל עיט הרייך) או לצד עיטור צלב המלחמה מדרגה ראשונה עם חרבות.
תיאור
העיטור הורכב מתג בצורת כוכב ובמרכזו צלב קרס גדול ומכאן שמו "הצלב הגרמני". קוטרו היה 6.5 סנטימטרים והוא נענד על צידו הימני של השרוול. אם לבעל העיטור ניתנו שתי דרגות העיטור, העיטור מזהב גבר על העיטור מכסף, כך שהיה עליו לענוד רק את העיטור מזהב.
רק עיטור הצלב הגרמני מזהב קיבל גרסה מיוחדת ששובצה בבד, כדי להקל על הנושאים אותו בשדה הקרב. הגנרל הלמוט ויידלינג ענד עיטור זה על מדיו בעת הקרב על ברלין בחודשים אפריל ומאי 1945. במהלך המלחמה חולקו כ-26,000 עיטורים מהדרגה הראשונה (זהב) ואילו רק כ-2,500 עיטורים מהדרגה השנייה (כסף).
בשנת 1942 הנאצים החלו להנפיק עיטור נוסף דומה, הצלב הגרמני עם יהלומים וחרבות, אך עיטור זה מעולם לא התווסף לעיטורי המלחמה של גרמניה הנאצית ומעולם לא הוענק לקצינים או לחיילים.
גרסת שנת 1957
בשנת 1957, גרמניה המערבית הנפיקה מחדש עיטור זה, אלא שצלבי הקרס שונו ובמקומם הוצבו צלבים שהופיעו בעיטור צלב הברזל. לאחר מלחמת העולם השנייה נאסר לענוד עיטורים של הצבא הנאצי או להציג בציבור צלבי קרס. הנפקת העיטור מחדש אפשרה למקבלי העיטור מימי מלחמת העולם השנייה לענוד את העיטור שבו זכו, אבל בגרסה בה לא מופיע צלב הקרס הנאצי.
גרמניה הנאצית
העיטור חולק גם לקצינים ולנציגים שאינם חיילים או קצינים נאצים:
דן פלווין
חייו
נולד בשכונת ג'מייקה ברובע קווינס שבניו יורק למשפחה קתולית ולמד בבית ספר קתולי עד לשנת 1952. במשך תקופה קצרה למד בבית ספר לכמרים ואחר כך התגייס לחיל האוויר האמריקאי ושירת כמפעיל תחנה ניטור מטאורולוגית בקוריאה. במהלך שירותו הצבאי, 1954-5, למד פלווין אמנות בתוכנית של אוניברסיטת מרילנד לחיילים בקוריאה. כשחזר לניו יורק בשנת 1956 למד תקופה קצרה אצל בבית הספר של האמן האנס הופמן. אחר כך למד היסטוריה של האמנות בניו סקול בניו יורק והמשיך ללימודי ציור באוניברסיטת קולומביה.
בשנת 1959 פלווין עבד כשומר ומפעיל מעלית במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק.
ציוריו הראשונים של פלווין היו בסגנון האקספרסיוניזם המופשט ובשנת 1961 הציג לראשונה תצוגת יחיד בגלריית ג'ודסון בניו יורק.
בקיץ של שנת 1961 החל לראשונה ליצור סקיצות לפסלים שמשולבים בהם מנורות פלואורסצנטיות. שנה מאוחר יוצר יצר את סדרות הפסלים "איקונות", שבהם היו משולבים נורות ניאון.
בשנת 1963 יצר את הפסל "Diagonal of Personal Ecstasy", שהיה פסלו הראשון העשוי אך ורק מנורות ניאון.
פלווין מת ב-1996 בניו יורק.
רחוב ויצמן
רחובות על שמו של חיים ויצמן קיימים ברבות מערי ישראל.
קהילת עדת ישורון (אמסטרדם)
עדת ישורון הייתה עדה שפרשה מהקהילה היהודית הממוסדת באמסטרדם ב-1796 והקימה לעצמה בית-כנסת משלה בו שונה קלות נוסח התפילה. על אף האופי המצומצם של התאמות אלה, שנעשו כחיקוי לנוהג שרווח אצל הקהילה הספרדית המקומית, קבוצה זו נחשבת בדרך כלל לסנונית הראשונה שבישרה את הופעתה של היהדות הרפורמית.
רקע היסטורי
ב-1795 כבש הצבא הצרפתי את הולנד, והקים בה את הרפובליקה הבטאווית, שנעשתה לבעלת-ברית צרפתית במלחמה נגד בריטניה. לפי הדוגמה הצרפתית, הרפובליקה הבטאווית פרסמה "הצהרת זכויות האדם והאזרח" וב-2 בספטמבר 1796 העניקו שוויון זכויות ליהודי הולנד.
התארגנות עדת ישורון
הקהילה היהודית של הולנד מנתה כ-50,000 נפש ומחציתה הייתה מרוכזת באמסטרדם, הקיבוץ היהודי העירוני הגדול ביותר באירופה של אותה תקופה. פרט לשלושת אלפים נפש, יתר יהודי אמסטרדם היו אשכנזים ודיברו ביידיש מערבית. הקהילה, שמרבית חבריה היו עניים, הונהגה על ידי ועד של שבעה פרנסים עשירים, שנהנו בעבר מזכויות יתר שהעניק להם המשטר הישן.
לאחר כיבוש הולנד על ידי הצרפתים, קמה קבוצה של יהודים צעירים ומשכילים, שרצו לערוך שינויים ברוח המהפכה הצרפתית. קבוצת היהודים, יחד עם כמה משכילים לא יהודים, הקימה אגודה פטריוטית פרו-צרפתית בשם Felix Libertate. הקבוצה פעלה למען אמנציפציה, שמה לה למטרה גם הכנסת שינויים בתפילת הציבור, ביטול הפיוטים והכנסת שינויים בתפילות שכללו תכנים היוצרים אנטגוניזם עם הסביבה הנוצרית. הקבוצה נכשלה בניסיונותיה להביא לשינויים בקהילה היהודית ובעקבות הכישלון יזמו 21 מחברי האגודה הקמת קהילה יהודית מתחרה, אגודה שנשאה את השם "עדת ישורון" וסיפקה לחבריה רב, בית כנסת, בית מטבחיים לשחיטה כשרה, מקווה טהרה ובית עלמין. עדת ישורון או "הקהילה החדשה" (כינוי שדבק בעדה), הנהיגה חידושים, כמו הלנת המת במשך שתי יממות שלמות.
פעילות הקהילה החדשה התאפשרה הודות למשטר החדש שהנהיג הפרדת הדת מהמדינה וביטל בכך את הסמכות שהייתה לפרנסי הקהילה על היהודים. הקהילה החדשה גדלה בהתמדה והגיעה למאה משפחות. בין שתי הקהילות התנהל פולמוס חריף שבמהלכו האשימו הפורשים את הפרנסים בניצול ועושק העניים ובמתן כיבודים חריגים בבית הכנסת לעשירי הקהילה. אלה האחרונים, מצדם, האשימו אותם בעבירות ואסרו להתחתן עמם.
שינויים בתפילה
למרות שבני עדת ישורון התפללו מתוך הסידור הרגיל, רבם יצחק גראנבום הנהיג שינויים. הוא הסיר כמה חלקים משניים מהתפילה כדי להבטיח ריכוז בקהל, הקפיד שמילות הפיוטים ייהגו בקפידה ושינה את מתכונת הדרשה בשבת; מעתה הקשיבו המתפללים בדממה, מבלי להעלות שאלות כמקובל עד אז. כמו כן, הפסיק את המכירה הפומבית של העליות לתורה. מיכאל מאיר העריך כי תיקונים אסתטיים אלה הושפעו מהנהוג אצל הספרדים בעיר, אף כי ב"עדת ישורון" הוסיפו לדבוק בהגייה אשכנזית. השינוי היחיד שמאיר מצא לו "תוקף אידאולוגי" היה השמטת תפילת אב הרחמים, המבקשת נקמה בגויים. דוד פיליפזון כתב כי העדה הייתה הביטוי המעשי היחיד במאה ה-18 ל בעקבות התמורות הגדולות במעמדם ובתפישתם של היהודים; אך התיקונים שערכה. עם זאת, מאיר ראה ב"עדת ישורון" ניסיון מאורגן ראשון לערוך שינוי באורחות בית-הכנסת וניצן מוקדם של המגמה שתוביל ליהדות הרפורמית. דן מיכמן ביקר היסטוריונים אלה על קישור העדה למגמה זו; הוא טען שהמדד היחיד לכך הוא השאלה אם היו להם מטרות דתיות אידאולוגיות בפני עצמן, ולא רק עניין פוליטי בהיפרדות. לכך, כתב, כמו כן, הצביע על כך שההנמקות לשינויים היו מהשיח ההלכתי המקובל והתבססו על כך שאין מניעה לאמץ מנהגים מהספרדים.
קץ העדה
ביולי 1806 השתתפו שלושה צירים של עדת ישורון, כמשקיפים, בסנהדרין של פריז.
עלייתו של לואי בונפרטה לכס המלוכה של הולנד, זמן קצר לאחר מות הרב של עדת ישורון, שינה את המצב במדינה והמלך החדש ציווה על איחוד הקהילות היהודיות תחת קונסיסטוריה, כפי שנעשה הדבר בצרפת של נפולאון. אמנם בהנהגה החדשה של הקהילה היהודית של אמסטרדם שולבו חלק מראשי עדת ישורון, אך שינויי המנהגים והתפילות לא נמשכו ובמיוחד לאחר תבוסת נפולאון וחזרת בית אורנז'.
דה טומאזו ואלה-לונגה
דה טומאזו ואלה-לונגה (באיטלקית: De Tomaso Vallelunga) היא מכונית ספורט בתצורת קופה, מתוצרת " דה טומאזו" (שם מלא: "De Tomaso Modena SpA") האיטלקית אשר יוצרה בין השנים 1964–1968.
אלכסנדר בליי
אלכסנדר בליי (נולד ב-2 בספטמבר 1949) הוא המדען הראשי של משרד המדע, הטכנולוגיה והחלל לשעבר, שכיהן גם כסגן דקן הפקולטה למדעי החברה והרוח באוניברסיטת אריאל (2014–2016) וראשן של מספר מחלקות (1999–2009).
ביוגרפיה
נולד ביפו להורים שעלו מרוסיה ומאוקראינה. מוצא המשפחה בעיר פרנקפורט על האוֹדֶר בגרמניה. למד בבית הספר התיכון החדש בתל אביב.
שירת בצה"ל בסדיר בחיל המודיעין והמשיך לשירות קבע של כשבע שנים, במהלכם השתתף גם במלחמת יום הכיפורים. לאחר השחרור נרשם ללימודי תואר הראשון בשפה ובספרות ערבית ובלימודי המזרח התיכון באוניברסיטה העברית. את התואר השני קיבל באוניברסיטת תל אביב. עם סיום לימודיו בארץ יצא לארצות הברית ללימודים באוניברסיטת קולומביה בניו-יורק בה סיים לימודים לתואר ד"ר (1981). בעקבות הישגיו הזמינה אותו האוניברסיטה העברית למשרת מחקר. נמנה עם אנשי האוניברסיטה כסגל מחקר והוראה עד שנת 1997 ואחר כך לימד קצרות במכללה האקדמית עמק יזרעאל.
שימש כמנהל פרויקטים ניהוליים וכלכליים בחברת אידע בניהול אברהם סנפירי (1994–1998).
משנת 1998 איש הסגל הבכיר באוניברסיטת אריאל. במהלך השנים שהה בשבתון באוניברסיטאות בחו"ל מן הבולטות בתחומי מדעי החברה והרוח. פרופ' בליי פרסם מונוגרפיות מפרי עטו, ערך שני קובצי מאמרים ופרסם מאמרים רבים בעיתונות המדעית. לצד כל אלה הקים את התוכנית ללימודי המזרח התיכון במכללה האקדמית עמק יזרעאל ואת המחלקה ללימודי ישראל והמזה"ת, המשלבת לימודי מדעי המדינה עם לימודי האזור, באוניברסיטת אריאל. פרופ' בליי נמצא בקשר הדוק עם גורמי מחקר רבים בחו"ל והביא לחתימת הסכמי שיתוף פעולה עם אוניברסיטאות בחו"ל ובהן: בסין.
במקביל לעיסוקיו האקדמאיים, הקים בליי את הדסק לענייני ערבים של העיתון חדשות ושימש ככתבו הראשון לענייני ערבים, כתב בעיתונים "דבר" ו"מעריב" כפרי-לנסר ובמחצית שנות התשעים שידר עבור קול ישראל מקנדה. בסוף שנות השמונים ובראשית שנות התשעים שירת במשרד ראש הממשלה ובתפקידו האחרון היה יועץ ראש הממשלה לענייני ערבים בלשכת ראש הממשלה יצחק שמיר.
כאיש אקדמיה חוקר פרופ' בליי ארבעה תחומים מרכזיים: יחסי ישראל עם ירדן וערב הסעודית, ישראל והפלסטינים ובמיוחד ערביי ישראל, מדיניות השבויים והנעדרים בדמוקרטיות המערביות וכן פעל במסגרת תוכנית נאט"ו "ביטחון באמצעות מדע" לפיתוח כלים למלחמה בטרור המשלבים חשיבה מתמטית עם הכרה קרובה של הזירה.
נמנה במהלך השנים עם וועדות אקדמיות וציבוריות במשרדי הממשלה ובאקדמיה, היה מעריך של מאמרים וספרים לקראת פרסום ועמד בראש וועדות קידום של אנשי אקדמיה.
בליי הוא חבר תנועת הביטחוניסטים.
הספר: מנסיך למלך
ספר פורץ דרך שקיבע את מעמדו של בליי כאחד מחשובי החוקרים בנושא ערב הסעודית משנות השמונים ועד היום. הספר ראה אור באנגלית בשנת 1984, ותורגם לערבית ב-1989. הרעיון לכתוב ספר על ערב הסעודית בא כתוצאה מהתפתחויות מדיניות ופוליטיות במזרח התיכון בכלל, ובסעודיה בפרט בשנות ה-70.
הספר מציג את ההיסטוריה של המדינה – שורשים אסלאמיים ושבטיים. טוען כי שורשים אלה מעצבים עד היום את תהליך קבלת ההחלטות של המדינה. משפחת אלסעוד היא זו האוחזת בכתר השלטון, אבל מכלל בני החמולה, החלטות חשובות באמת מתקבלות על ידי מספר מצומצם של נסיכים המשתייכים לממלכה. בעידן המודרני הצמיחה המשפחה 5 מלכים, שכל אחד מהם נבחר בדרך שונה. הפרק מציג דרכים שונות של בחירת מנהיג במקומות שונים במפרץ הפרסי (כווית, עומאן, תימן וכך הלאה).
ספר: המורשת הפוליטית של המלך חוסיין
הספר מנתח את ההתנהגות המדינית של ירדן מתוך הנחת מוצא או השערת מחקר שלירדן ולישראל היה אינטרס מדיני משותף בזירה – לפעול נגד האיחוד בין מצרים לסוריה (קע"מ). השערה נוספת הייתה שהמלך חסין מבקש להיפטר מהאוכלוסייה הפלסטינית הנתונה לשלטונו. הטענה הייתה כי חוסיין ישיג את מבוקשו אם יתקוף ראשון בגדה המערבית ביוני 67'. דרך השערות אלה, התבררו ממצאים הרבה יותר משמעותיים, גם עבור המחקר העוסק בממלכה הירדנית ולא רק בהיבט יחסיה עם ישראל.
הספר מציג את האידאולוגיה שהדריכה את המלך ואת דרכי הפעולה שבאמצעותן הוא מימש את מטרותיו. החזון, שמומש, היה ליצור לאום ירדני. הדרך לעשות זאת הייתה להתמודד עם משברים פנימיים וחיצוניים (בזירה האזורית) ולהוכיח כי המשטר בירדן יציב, מבוסס ואיתן.
מאמר: הסדר הקבע של השאלה הפלסטינית ועמדתה של הנהגת ערביי ישראל
המאמר התפרסם בשנת 2003. הוא דוגמה אחת, מני רבות, המשקפות את הראייה הפוזיטיביסטית של בליי. הוא עקב תקופה ארוכה אחר מגמה, ולבסוף העלה אותה על הכתב במאמר שמחדש במספר נקודות. המאמר מנתח את מעורבותה הגוברת של המנהיגות הערבית במימד הפלסטיני ומצביע על חיזוק קשרים בין שתי האוכלוסיות, בעיקר מאז החתימה על הסכם אוסלו בשנת 1993. לפי מסקנות המאמר, לאחר הסכם אוסלו ניתן לזהות ניסיון ממשלתי ישראלי לגבש מדיניות קוהרנטית כלפי המיעוט הערבי. הדבר נוצל על ידי המיעוט הערבי כדי לאתגר את הממסד הישראלי. מיעוט זה ראה עצמו כפלסטיני, ותורם את חלקו למאמץ הלאומי תוך שימור מעמד אזרחי והישגים שנצברו לאורך השנים. כמו כן מסיק המאמר כי כניסתם של אנשי אש"ף לשטח הפכה את המנהיגות הערבית למיותרת. אחד הביטויים לכך הייתה ההזדמנות שניתנה לאנשי אש"ף להגיע ישירות לציבור ולתקשורת הישראלי מבלי להזדקק עוד לסוכנים מתווכים.
הרצאה: הפרשנות הירדנית והפלסטינית להצהרת בלפור
"אש"ף מגנה את הצהרת בלפור וקורא לסילוק כל שרידי "ההבטחה" דהיינו סילוק ישראל וממלכת ירדן; לעומת זאת, ירדן נוטה לגנות את ההצהרה מן הפה אל החוץ, מבלי לעשות בה שימוש פוליטי, והיא היחידה מבין השחקנים הערביים שאינה מתנגדת להצהרה במפורש. הדבר קשור בעובדה שעצם הקמת ירדן התבססה במידה מסוימת על הצהרת בלפור. מי שמפרש את הרקע לקרע האידאולוגי שבין ירדן לתנועה הפלסטינית יכול למצוא אותו כאן".
מספריו
Scientific Books (Monographs)
Textbook
Editorship of collective volumes Also appeared as: Alexander Bligh (guest editor) Israel affairs, vol. 9, nos. 1-2 Special issue on the Israeli Arabs
קישורים חיצוניים
מכתביו:
יחסי גרמניה–לבנון
יחסים פוליטיים
ביקורו של נשיא גרמניה פרנק ולטר שטיינמאייר בלבנון בשנת 2018, היה הביקור הראשון של ראש המדינה הגרמנית בלבנון מזה 120 שנה, מאז שביקר הקיסר הגרמני וילהלם השני בהר הלבנון בשנת 1898. גרמניה תומכת בעצמאות לבנון, וכן תומכת בבית הדין המיוחד ללבנון, שהוקם בקשר להתנקשות בחייו של ראש ממשלת לבנון, רפיק אל-חרירי. עמדתה של גרמניה בחוות שבעא תומכת בעמדה הלבנונית, אולם יישום ההחלטה ושחזורה קשורים ליישום החלטה 242 על נסיגת ישראל משטחי מדינות ערב שנכבשו בשנת 1967.
יחסים כלכליים
לבנון היא שוק פופולרי למוצרים גרמניים, לעומת זאת, היצוא הלבנוני נמוך מאוד לגרמניה. גרמניה היא אחת השותפות הכלכליות הגדולות בלבנון ומדורגת במקום החמישי. מספר חברות גרמניות תרמו למאמץ השיקום לאחר מלחמת לבנון השנייה. ישנם גם הסכמים בנוגע לקידום השקעות וחילופי סחר בין המדינות.
הגירה
הקהילה הלבנונית בגרמניה מונה כ-120,000 תושבים. מספר הפלסטינים המחזיקים באזרחות לבנונית הוא כ-30,000. הקהילה הלבנונית בגרמניה היא אחת הקהילות הגדולות בעולם הערבי.
יחסים דיפלומטיים
גרמניה מחזיקה בלבנון שגרירות בביירות בלבד, ואילו לבנון מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין וקונסוליה כללית בפרנקפורט.
שמסדין סמי פרשרי
שמסדין סמי פרשרי (באלבנית: Şemseddin Sami Frashëri; בטורקית: Şemseddin Sami Bey; 1 ביוני 1850, פרשאר – 18 ביוני 1904, איסטנבול). סופר, פילוסוף ומלומד עות'מאני-אלבני. יחד עם אחיו נעים ועבדיל, היה אחד מראשי התנועה הלאומית האלבנית.
סנטנה (אמאפה)
סנטנה (בפורטוגזית: Santana) היא עיר בדרום-מזרח מדינת אמאפה שבברזיל. זוהי העיר הקטנה יותר באמאפה, היא למעשה מהווה פרבר של בירת המדינה מקאפה ושתי הערים יחדיו יוצרות אזור מטרופוליני. העיר שוכנת במרחק קצר מאוד מקו המשווה ומדרום לה זורם נהר האמזונאס.
שמסדין סמי פרשרי
תולדות חייו
פרשרי סיים את הגימנסיום זוסימאה, ביואנינה שביוון, שם למד פילוסופיה מערבית וכן את השפות איטלקית, יוונית וצרפתית. בנוסף על כך למד עם מורה פרטי טורקית, ערבית ופרסית. בשנת 1872 היגר לאיסטנבול ושם לעצמו מטרה להעלות את קרנן של השפה והתרבות האלבניות. יחד עם אחיו אבדיל פרשרי ועם חסן תחסיני ופאשקו ואסה, הקים בשנת 1879 את האיחוד המרכזי להגנה על זכויות העם האלבני. אחת ממטרות הארגון הייתה פיתוח אלף בית אלבני. בנוסף על כך עמד בראש האגודה למען פרסום כתבים אלבניים, שמטרתה הייתה פרסום כתבים של סופרים ומלומדים אלבניים. הוא לקט את כתבי היד יחד עם אחיו אבדיל פרשרי. פרשרי מת באיסטנבול בשנת 1904.
סנטנה (אמאפה)
סנטנה הוקמה בשנת 1758 ומבחינה היא הייתה חלק ממקאפה וב-1981 היא הוגדרה כמחוז משנה של העיר. ב-1 בינואר 1982 קיבלה סנטנה מעמד של עיר נפרדת.
שמסדין סמי פרשרי
כתבים
בנוסף על האנציקלופדיה שהזכרנו. פרשרי הוציא בסביבות 50 ספרים בשפות העות'מאנית והאלבנית. בין השאר הוציא מספר מילונים עות'מאניים ועות'מאנים-צרפתיים וכן מילון עת'מאני-ערבי. בנוסף על כך פרסם פרסומים מדעיים ופוליטיים וכן רומאנים ומחזות בשפות האלבנית והעות'מאנית.
שיטת הסלמי
שיטת הסָלָמִי (הונגרית: Szalámitaktika) היא הכינוי שהוענק לשיטה הסטליניסטית של כפיית תהליך הקומוניזציה והסובייטיזציה בארצות מזרח אירופה, לאחר מלחמת העולם השנייה, ויצירת "הגוש המזרחי". השיטה הופעלה בשנים 1944–1948 בשש מדינות: פולין, מזרח גרמניה, הונגריה, צ'כוסלובקיה, רומניה ובולגריה. את המונח טבע הסטליניסט היהודי-הונגרי מתיאש ראקושי, שכוונתו הייתה שהשלטון ייתפס שלא במהפכה – אלא בצעדים מדודים, וכך יחוסלו האופוזיציות ללא זעזועים מיותרים או מחאות ציבוריות.
המושג הושאל לאירועים אחרים, בהם היה ניסיון להעביר שינוי כלשהוא בשלבים.
הסבר המונח
כשפורסים נקניק סלמי, פורסים פרוסה דקה אחר פרוסה דקה, קמעא קמעא ושלב אחר שלב. לאחר פריסת פרוסה אחת קשה להבחין בשינוי כלשהו בגודל הסלמי הנשאר, אולם לאחר פריסות חוזרות ונשנות, הנקניק הפך כולו לפרוסות.
רקע היסטורי
עם תום מלחמת העולם השנייה היו מדינות מזרח אירופה הרוסות מבחינת התשתית החברתית והכלכלית. בכולן (חוץ מצ'כוסלובקיה) לא הייתה מסורת של משטר דמוקרטי. בפולין דאגו הסובייטים מראש לחסל את רוב אוכלוסיית האליטות והמשכילים בטבח יער קאטין, בשאר שטחי פולין ובארצות האחרות עשו זאת ביסודיות הנאצים. לכן נכנסו הסובייטים לתוך "חלל ריק", פיזי ורוחני. על אדמת שש המדינות המדוברות שהה הצבא האדום כצבא כיבוש, וזה הקל על סטלין את המלאכה. ביוגוסלביה ובאלבניה, שהשתחררו מעול הכיבוש הנאצי בעצמן וצבא סובייטי לא שהה בתחומן, לא הייתה לסטלין יד חופשית להפעלת השיטה, ולכן המשטרים הקומוניסטיים שקמו שם היו מעט עצמאיים יותר מבחינה מדינית ולא גרורים מובהקים של ברית המועצות (יוגוסלביה הקימה את גוש המדינות הבלתי-מזדהות בעוד שאלבניה עברה לאזור ההשפעה של סין העממית עם בוא הקרע הסיני-סובייטי).
השיטה
בשלב הראשון הקימו הסובייטים בכל אחת מהמדינות הללו מפלגה קומוניסטית שנקראה בשם "סוציאל-דמוקרטית", או בשם מקביל דומה. אז קוימו בחירות דמוקרטיות, אחריהן הוקמו קואליציות של מפלגות אחדות בכל מדינה. בשלב השני בוצע פירור שיטתי וריסוק מפלגות השלטון השַלטָניות (הדומיננטיות) מבפנים באמצעות השתלת "חפרפּרות" נאמנות; אותם סוכנים סכסכו בין ראשי מפלגות השלטון והקימו בכל אחת מהן "אגף פרוגרסיבי", שכל יעודו היה לדחוף לצירוף המפלגה הקומוניסטית לשלטון.
או אז, בשלב הבא, דאגו הקומוניסטים לכבוש את המשרדים המרכזיים - כגון פנים, חקלאות וביטחון; ההשתלטות על משרד החקלאות אפשרה רפורמה אגררית, הפקעת האדמות מבעליהן ומסירתן לקולחוזים, משקים שיתופיים בנוסח הסובייטי. השליטה במשרד הפנים איפשרה הקמת משטרה חשאית חזקה ונאמנה שהייתה חיונית להמשך יישום השיטה. הסובייטים דאגו להבטיח השתלטות "האגפים הפרוגרסיביים" על ראשות מפלגות השלטון על ידי זיוף מסיבי של התוצאות במערכות הבחירות, תוך ניצול הימצאות צבא הכיבוש הסובייטי בארצות מזרח אירופה. בהמשך הוקמה בכל אחת מהמדינות "חזית לאומית" במרכזה המפלגה הקומוניסטית המקומית ביחד עם משתפי-פעולה לויאליים ממפלגות אחרות. בשלב זה הקואליציות היו מדומות, כיון שכל מפלגות השלטון כבר היו פרו-סובייטיות.
השלב האחרון, שבוצע ברובו ב-1946 במדינות הגרורות, כלל חיסול פוליטי ובדרך כלל גם פיזי של המדינאים והעסקנים בעלי נטיות ליברליות, דמוקרטיות או לאומיות. נערכו באותה תקופה משפטי ראווה לפושעי המשטרים הפרו-נאצים באותן ארצות, ובאותה הזדמנות טָפְלוּ אותן אשמות על מתנגדי המשטר באשר הם, וחיסלו אותם (בהוצאה להורג או בהגליה למחנות עבודה בברית המועצות). חלק לא מבוטל מהמוצאים להורג היו דווקא "הקומוניסטים הביתיים", אותם פוליטיקאים מקומיים שסטלין לא סמך על נאמנותם לסובייטים וחשש מנטיותיהם הלאומיות.
התהליך הגיע לקיצו לקראת סוף 1948. בשנה זו התאחדו כל מפלגות הקואליציה למפלגה אחת שכל הכוח בידה, כששאר המפלגות הוצאו מחוץ לחוק. לאחר האיחודים שונה בדרך כלל שם המפלגה המאוחדת לשם ארוך בעל קונוטציה סוציאליסטית (כגון "דמוקרטים עממיים", "מפלגת פועלים לאומית" וכדומה) על מנת להקרין דימוי של שלטון הפועל הפשוט. ההשתלטות הסובייטית על מדינות-הלוויין הייתה פוליטית, כלכלית, צבאית ותרבותית.
לימים, לאחר הנאום הסודי של חרושצ'וב בוועידת מפלגתו ב-1957, כונו מנהיגים אלה "ששת הסטלינים הקטנים" וסולקו מהשלטון או "מתו" בעת מילוי תפקידם.
שימושים מושאלים
השם "שיטת הסלמי" משמש בהשאלה לכל טקטיקה שמטרתה השתלטות עוינת בשלבים, כשכל שלב מבוצע כביכול מרצונו החופשי של הקורבן, שאינו רואה את התמונה הכוללת ואת התוצאה הסופית. המונח משמש, לדוגמה, גם בעולם העסקים: הצגת בעיה עסקית או פתרונה בשלבים מורכבים, המקשים על תפיסת התמונה בכללותה.
בפוליטיקה הישראלית צוטט המושג בעיקר על ידי אנשי הימין הפוליטי, שראו בתוכנית השלבים של אש"ף אסטרטגיה כוללת להשמדת ישראל ב"שיטת הסלמי". על פי גישה זו נכונות אש"ף להכרה בישראל ולניהול משא ומתן עמה, לא היו אלא שלבים טקטיים שנועדו "לאייד" ההתנגדויות בציבור הישראלי של מי שערים לסכנה זו.
דוגמה הפוכה: במאי 1967, כחודש לפני מלחמת ששת הימים, תכנן ראש הממשלה לוי אשכול מצעד צבאי בירושלים. וולט רוסטו, עוזרו של נשיא ארצות הברית לינדון ג'ונסון, הסב תשומת לב נשיאו לכך שלדעת הבריטים, ישראל מנסה בדרך זו להשתלט על ירושלים ב"שיטת הסלמי".
במהלך הרפורמה/המהפכה המשפטית בישראל, לאחר שהממשלה החליטה לא להעביר את כל החוקים בנושאי משפט ומשטר יחד אלא אחד אחרי השני, כונתה השיטה (הן מצד מתנגדי החוקים והן מצד תומכיהם חברי הקואליציה) "שיטת סלמי", כאשר החוקים המתוכננים לעבור בנפרד משולים לפרוסות סלמי.
שיטת הסלמי בתרבות
המונח "שיטת הסלמי" הוזכר בפרק הראשון של סדרת הטלוויזיה הבריטית 'כן, אדוני ראש הממשלה'. בפרק זה מביע היועץ בפני ראש הממשלה את דעתו כי הסובייטים לא יפלשו לעולם למערב אירופה, אלא יספחו אותה פיסה אחר פיסה. מדברים אלה הבין ג'ים האקר שלעולם לא תהיה לו עילה מוצדקת ללחוץ על הכפתור האדום של הנשק הגרעיני כדי לעצור את הסובייטים.
סנטנה
סנטנה הוא שם משפחה.
סרולוגיה
סרוֹלוֹגיה (באנגלית: Serology) הוא תחום בביולוגיה ובאימונולוגיה העוסק בחקר נסיוב הדם (המכונה גם "סרום") והתגובות בין נוגדנים ואנטיגנים.
בדיקה סרולוגית
בדיקה סרולוגית משמשת למטרות אבחון של מחלות ומצבים רפואיים שונים, כאשר יש חשד לזיהום. זאת, באמצעות ניסיון לגילוי נוכחותם של נוגדנים נגד גורמי מחלות שונים ובהם חיידקים, נגיפים, טפילים ונוגדני חיסון עצמי. הבדיקה מתבצעת באמצעות דגימת דם, אך במקרים מסוימים, גם בדגימות של זרע או רוק.
סרולוגיה מאפשרת לקבוע האם התרחשה הדבקה בגורם מחלה מסוים וכן את שלב ההדבקה - הדבקה פעילה או זיהום ישן: על פי כמות וסוג הנוגדנים המתגלים בבדיקה.
בדיקות סרולוגיות כוללות שיטות רגישות, ספציפיות, לעיתים קרובות גם מאוד מהירות לאבחון וזיהוי סוגים שונים של מיקרואורגניזמים. הבדיקות מבוססות על היכולת של נוגדנים ספציפיים להתקשר לאתר מיוחד של אנטיגן. אנטיגן (שהוא בדרך כלל חלבון או פחמימה שנוצר על ידי הפתוגן) נקשר על ידי הנוגדן, מאפשר לבצע סוג זה של בדיקה עבור אורגניזמים שאינם חיידקים. קישור זה מפעיל שרשרת של אירועים שניתן לזהות ולאבחן בקלות, בתלות בבדיקה. כאשר משתמשים בסדרת תגובות מורכבות יותר הידועות כאימונואסיי על בסיס מנגנון דומה ניתן לזהות, או למדוד, אנטיגנים הן של פתוגנים והן של חלבונים שנוצרו על ידי המאחסן המודבק על ידי הפתוגן כתגובה להדבקה.
דוגמה: על מנת להבחין בקפסולה חיידקית דרך התבוננות במיקרוסקופ אור ניתן להשתמש בשיטה סרולוגית שבה מדגירים חיידקים בעלי שכבת קפסולה עם סרום שמכיל נוגדנים ייעודיים כנגד הקפסולה (מופק מחיות מעבדה). הצמדות הנוגדנים לקפסולה יוצר תצמידים כבדים של נוגדנים-פוליסכרידים ששוקעים ונראים במיקרוסקופ אור כשכבה נפוחה סביב החיידקים.
עם המחלות שלצורך זיהויין נעשה שימוש בבדיקות הסרולוגיות נמנות איידס, צליאק וקורונה.
בדיקות סקר סרולוגיות
בדיקות סקר סרולוגיות משמשות אפידמיולוגים לבדיקת שכיחות המחלה באוכלוסייה. סקרים כאלה מבוצעים לעיתים על ידי דגימה אקראית ואנונימית מדגימות שנלקחו לבדיקות רפואיות אחרות במטרה להעריך את שכיחות הנוגדנים של אורגניזם ספציפי או להערכת יחס הנוגדנים באוכלוסייה.
פסו
פסו (Peso) הוא שם של מטבע, הנמצא בשימוש במספר מדינות.
משמעות המילה פסו בספרדית היא "משקל", באופן דומה למטבעות אחרים כמו השקל (הנגזר מהשורש שק"ל) או הליש"ט האנגלי, הקרוי באנגלית Pound, כמו יחידת המשקל האנגלית.
הפסו היה מטבע ששימש בהיסטוריה את ספרד הקולוניאלית, ועל כן גם את הקולוניות שלה. מסיבה זו, גם כיום זהו שמו של המטבע במדינות רבות, כמו ארגנטינה (פסו ארגנטינאי), צ'ילה, קולומביה, קובה, הרפובליקה הדומיניקנית, מקסיקו, אורוגוואי ואף בפיליפינים, אשר הייתה אף היא קולוניה של ספרד.
פסו בפיליפינים
בפיליפינים המטבע הנהוג הוא פסו (פיסו) פיליפיני וסימן המטבע הוא ₱.