cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אברהם אהרן יודלוביץ'
תולדותיו
נולד לשאשא ולר' בנימין בונם בנובהרדוק שברוסיה הלבנה. אמו הייתה אחותו של הרב מאיר מארים שאפיט (נפטר ב-1873), רבה של קוברין ומחבר הספר "ניר", פירוש על התלמוד ירושלמי וכן ספר "לולאות" על שני התלמודים. כמו כן, היה צאצא של המהר"ם פדובה ושל המהרש"ל, הרמ"א ומהר"י מינץ.
הרב יודלוביץ למד אצל דודו הרב מאיר מארים שאפיט מגיל 11, במשך חייו הרבה להדגיש ייחוס זה. לאחר כשש שנים הלך ללמוד בישיבת וואלוז'ין שם שהה כשנה. נסמך לרבנות על ידי הרב יום טוב ליפמן הלפרין, מחבר ספר "עונג יום טוב". החל משנת 1874 שימש הרב יודלוביץ בערים רוסיות אחדות כקונסטנטניה, משם עבר למנצ'סטר, ולאחר שש שנים עבר לבוסטון והיה לראב"ד בבית מדרש שערי תפילה. ועקב קשיי פרנסה נאלץ לבסוף לעבור לניו יורק. בתחילה שימש כר"מ וראש ישיבה בישיבת רבי יצחק אלחנן, ולאחר מכן כרב קהילת בעיאן - הסמוכה לניו יורק, עד שבשנת ה'תרע"ט התקבל כרב "קהל עדת ישורון, קהילה של בני לובץ'. שם הוא כיהן כשתים עשרה שנה, עד פטירתו. בית הכנסת המפואר של קהילתו הפך ברבות השנים למוזיאון.
משנתו
היה סופר פורה בכל מקצועות התורה, ונערץ על ידי רבים. כך במכתב לספרו "בית אב" כתב הגדול ממינסק כי. בשנת ה'תר"ן שלח הרב יום-טוב ליפמן לוין - מלפנים רבה של מיר ורב בברוקלין, את נכדיו ודייניו אל אכסנייתו כדי לשמוע ממנו דברי תורה. כן היה מיודד עם האדר"ת. בספר שדי חמד מצטט פעמים רבות מספריו.
לרב יודלוביץ היו חידושים ייחודיים בתחום הפסיקה ההלכתית, כך בנידון שליחת שם חולה לצדיק בשבת, תוך איסור אמירה לעכו"ם בשבת, כתב באחת מתשובותיו:
כך התיר שריפת גופת המת - אם ציווה על כך קודם מותו, או אם רשויות המדינה דורשות זאת, עם זאת הסתייג וכתב:
אולם חידושו הגדול ביותר הוא ללא ספק פסק הלכה הנוגע לדיני חליצה, פסיקה שעוררה ויכוח גדול, ובעקבותיה הוציא את ספרו "אב בחכמה" לגיבוי פסיקתו, הספר יצר תהודה רבה: בספר ביטויים חריפים על אחדים מהחולקים עמו, בעיקר על הרב יוסף רוזין. לימים סיפר הרב ראובן כ"ץ, שאמר לו הרב יודלוביץ בערוב ימיו שחוזר הוא מפסיקתו.
משפחתו
בנו בכורו הרב חיים מאיר מארים יודלוביץ - חתנו של הרב אליהו משה לוין מחבר ספר "יד אליהו" ורבה של ז'לודוק שברוסיה. כיהן בתחילה כרב בבית כנסת 'סטריינזשוויס' שבמנצ'סטר, ולאחר מכן כיהן כרבה של סויטהנד שבאנגליה, רבים מחדושיו נדפסו בספרי אביו בשמו. בן נוסף הוא בנימין בייניש. יצחק לייב (נפטר צעיר), וכן ד"ר ירחמיאל יודלוביץ, בפליינפילד שבניו ג'רזי. חתנו הוא הרב שלמה שלאסברג במנצ'סטר.
ספריו
השאיר בכתובים:
המחט החלולה
המחט החלולה (בצרפתית: L'Aiguille creuse) הוא רומן מאת מוריס לבלאן המציג את הרפתקאותיו של הפורץ הג'נטלמן, ארסן לופן. כמו בשני הכרכים הקודמים של סיפורי ארסן לופן, סדרה זו פורסמה לראשונה במגזין הצרפתי Je sais tout מנובמבר 1908 ועד מאי 1909. הרומן הופץ, עם כמה שינויים, ביוני 1909.
תקציר עלילה
ארסן לופן מתעמת הפעם עם איזידור ביוטרלה, בלש חובבן צעיר אך מחונן, שעדיין נמצא בתיכון אך יהווה מטרד רציני עבור ארסן לופן. ביקום של ארסן לופין, המחט החלולה היא הסוד השני של מארי אנטואנט ואלסנדרו קליוסטרו, הונם הנסתר של מלכי צרפת, כפי שנחשף בפני ארסן לופן על ידי ז'וזפין בלסמו ברומן "הרוזנת קליוסטרו" (1924).
תעלומת המחט החלולה מסתירה סוד שמלכי צרפת שמרו עליו עוד מימי יוליוס קיסר... וכעת ארסן לופן מחזיק בה. המחט האגדית מכילה את האוצר המופלא ביותר שדמיין אי פעם, אוסף נדוניות מלכות, פנינים, אודם, ספירים ויהלומים... הונם של מלכי צרפת.
כשאיזידור מגלה את טירת ל'אוויל במחוז קרוז, הוא חושב שהוא מצא את הפתרון לחידה ("l'Aiguille Creuse" הוא המילה הצרפתית עבור "המחט החלולה", וגם את שמו הצרפתי של הרומן). עם זאת, הוא לא הבין שהטירה נבנתה על ידי לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, כדי להדוף אנשים ממסלול המחט בנורמנדי, ליד העיירה לה האבר, שם ארסן לופן, הידוע גם בשם לואי ולמרס, הסתיר את עצמו.
ספרי המשך
ספר המשך ישיר לרומן זה, המציג את לופן מתעמת עם לה גריף, הוא הרומן Le second visage d'Arsène Lupine מאת בוילו-נרצ'אק בשנת 1975.
נמל התעופה מינרלנייה וודי
היסטוריה
ב-22 ביוני 2014 החלה חברת התעופה טראנסאארו להפעיל טיסות ממוסקבה אל נמל התעופה באמצעות בואינג 747-400.
חברת התעופה הפעילה את המטוס לנמל התעופה בימי ראשון בעונת השיא, כאשר המטוס נושא 522 נוסעים לכל היותר. עד לתאריך זה, מטוס הבואינג 747-400 היה המטוס הגדול ביותר שפעל בנמל.
טלפוניקה
טלפוניקה (בספרדית: Telefónica) היא חברת תקשורת רב לאומית ספרדית שבסיסה במדריד, ספרד. היא אחת ממפעילות הטלפון והסלולר הגדולות בעולם. היא מספקת שירותי טלפוניה קווית וסלולרית, אינטרנט וטלוויזיה באירופה ואמריקה.
לחברה מותגי תקשורת נוספים כגון O2 ו-Vivo.
היסטוריה
טלפוניקה הייתה מפעילת הטלפון היחידה בספרד עד לרפורמה של שוק התקשורת ב-1997. בשנת 2000 היא שלטה במעל 75% מהשוק בספרד. כיום, טלפוניקה פועלת ביותר מ-20 מדינות ברחבי אירופה ואמריקה.
אירופה
טלפוניקה היא התאגיד השני בגודלו בספרד. היא פועלת תחת המותגים "movistar" ו-"O2", כשהראשון הוא ספק האינטרנט והטלפון הגדול ביותר בספרד.
נכון לשנת 2016, רשת ה-FTTH של טלפוניקה בספרד היא רשת הסיבים הביתית הגדולה ביותר באירופה, ותוכנית ההשבתה של רשת הנחושת הישנה כבר בעיצומה.
החברה פעילה במדינות נוספות באירופה ובין השאר גרמניה, בריטניה וצרפת.
אמריקה
לחברה פעילות במדינות נוספות כולל ארצות הברית, ארגנטינה, קולומביה, קוסטה ריקה, אקוודור, פנמה ועוד.
סין
החל משנת 2011 טלפוניקה מחזיקה ב-9.7% ממניות צ'יינה יוניקום, וצ'יינה יוניקום מחזיקה ב-1.4% מהחברה הספרדית.
פקק הקריסטל
תקציר עלילה
במהלך פריצה לביתו של סגן דאוברק בוצע פשע ושני שותפים של ארסן לופן נעצרים על ידי המשטרה. אחד מואשם בפשע, השני נמצא חף מפשע אך שניהם נידונים למוות. לופן מבקש לספק את הקורבן לעיוות דין, אבל במאבקים נגד סגן דאוברק האכזרי והסחטן, הוא מודיע שיש לו מסמך מפליל חבוי בתוך פקק קריסטל.
צפון (עיר מקראית)
צָפוֹן הייתה עיר מקראית בעמק סוכות שבעבר הירדן, בנחלת שבט גד.
העיר נזכרת בספר יהושע בתיאור ערי שבט גד בבקעת הירדן המזרחית:.
כמו כן, בספר במדבר נזכרת אחת ממשפחות שבט גד בשם "הצפוני":.
בנוסף, העיר נזכרת בספר שופטים במלחמת יפתח בבני שבט אפרים: "וַיִּצָּעֵק אִישׁ אֶפְרַיִם וַיַּעֲבֹר צָפוֹנָה וַיֹּאמְרוּ לְיִפְתָּח מַדּוּעַ עָבַרְתָּ לְהִלָּחֵם בִּבְנֵי־עַמּוֹן וְלָנוּ לֹא קָרָאתָ לָלֶכֶת עִמָּךְ בֵּיתְךָ נִשְׂרֹף עָלֶיךָ בָּאֵשׁ:"
יש המזהים את העיר הקדומה עם תל א-סעידיה, שנמצא צפונית ל"תל עמתא", שנמצא בגדה הצפונית של "ואדי ראג'ב" שבבקעת הירדן המזרחית, שם נתגלו שרידי מצודה מבוצרת מהתקופה הרומית, שלצידה תל ("תל אלקוס") שהיה מיושב החל מן התקופה הכלקוליתית ועד התקופה הביזנטית, תוך קישור בינה ובין צרתן המקראית.
יש המזהים את צפון עם "Sabuma" הנזכרת במכתבי אל-עמארנה.
העיר צפון, ככל הנראה, נקראה על שמו של צפיון בן גד, שבספר במדבר נקרא גם צפון, ואולי משפחתו של צפיון אף התגוררה בעיר.
קרחון קלטי
קרחון קלטי (באנגלית: Keltie Glacier) הוא קרחון גדול, ברכס חבר העמים, בהרי המלכה מוד, באזור חוף דופק של אנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 56 קילומטרים.
הקרחון מנקז את נווה פיין; וזורם לכיוון צפון-מערב.
הקרחון נשפך אל קרחון בירדמור, בנקודת רנפרלי.
גובהו של הקרחון 1,465 מטרים מעל פני הים.
גילוי הקרחון
הקרחון התגלה על ידי המשלחת האנטארקטית הבריטית (משלחת נמרוד), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1907–1909, בפיקודו של ארנסט שקלטון.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי שקלטון.
שקלטון קרא לקרחון על שמו של סר ג'ון סקוט קלטי (John Scott Keltie), מזכיר החברה הגאוגרפית המלכותית.
אהרן משה טויבש
הרב אהרן משה טויבש (תקמ"ז, 1787 - י"א בתמוז תרי"ב, 1852) היה רבה של יאס ומחבר הספרים "תועפות ראם" ו"קרני ראם" שעל שמו התפרסם. אבי משפחת טויבש, שהוציאה מתוכה רבנים רבים ברומניה ובגליציה.
ביוגרפיה
נולד בלבוב לרבי יעקב, שהיה ממשפחה מיוחסת לב"ח, מהרש"ל, לבוש ועוד. למד אצל הרב צבי הירש הלר מחבר הספר "טיב גיטין". נישא ללאה בתו של העשיר יצחק אייזיק וואהל מפרמישלא והתגורר ליד חמיו מספר שנים. לאחר מכן חזר ללבוב שם למד אצל רבי יעקב משולם אורנשטיין ה"ישועות יעקב", יחד עם בנו של ה"ישועות יעקב", רבי מרדכי זאב אורנשטיין. כמו כן נהג לנסוע מדי חודש ללמוד אצל רבי שלמה קלוגר בקוליקוב.
בשנת תק"פ בערך החל לכהן ברבנות סניאטין בגליציה. בין תלמידיו מתקופה זו היה הרב שלמה דרימר. בשנת תקצ"א היה מועמד לכהן כרבה של אובן ישן אך לא נבחר. בשנת תר"ב החל לכהן ברבנות יאס, על פי בקשת רב העיר הרב יוסף לנדא מחבר הספר "ברכת יוסף". לאחר תקופה נחלקו השניים בסוגיא הלכתית של מכירת חמץ כללית (כפי הנהוג כיום), כשדעתו של הרב טויבש הייתה שיש למכור את החמץ באופן פרטי. המחלוקת התרחבה לפולמוס עז, שני הרבנים הדפיסו חוברות להגנת דעתם, ואף גדולי הדור נדרשו לסוגיא. הרב לנדא הוציא את הקונטרס "סייג לתורה" (נדפס גם בשו"ת ברכת יוסף סימן ט"ו), כנגדו הדפיס הרב טויבש את הקונטרס "מודעה רבה", הרב לנדא השיב בקונטרס "משמרת לסייג" והרב טויבש השיב ב"הריסת משמרת" (הודפס גם בשו"ת אורי וישעי סימן קכ"א).
לאחר תקופה התפייסו הצדדים, כשהרב מתתיהו לנדא בנו של הרב לנדא (לימים רבה של פונזשט) נישא לנכדתו של הרב טויבש, בת בנו הרב יחיאל מיכל. מאז שיתפו פעולה הן בענייני העיר והן בליבון סוגיות הלכתיות.
בהיותו ביאס התרחבה השפעתו לרחבי חבלי רומניה והונגריה ההיסטוריות, כשמכל אזורים אלו פנו אליו בשאלות הלכתיות. בפולמוס על השוחט מברדיצ'ב, חיווה דעתו כדעת הרב ענזיל צוזמיר מסטרי וכנגד דעת הרב שלמה קלוגר. הוא פעל לאיחוד בין המתנגדים לחסידים ביאסי, ונלחם כנגד המשכילים שניסו לפעול לאיסור על הלבוש המסורתי. הוא נלחם נגד בתי ספר של המיסיון ביאס. המיסיונרים הלשינו עליו לשלטונות אך הוא הצליח להיחלץ מהפרשה, בסיועו של הקונסול האוסטרי.
נפטר בגיל 65. בנו הדפיס הספדים עליו בקונטרס "אבל משה".
צאצאיו
השאיר ארבעה בנים ושתי בנות. בין בניו:
חיבוריו
בהקדמה לספר השו"ת, מספר בנו הרב שמואל שמלקה שאביו לא כתב הרבה, וגם חלק מהמעט שכתב נאבד ונגנב. כתב יד של פירושו על הרמב"ם נמצא ונערך על ידי מכון תועפות ראם להוצאת כתבי ידו.
חיבר פירוש על ספר הזוהר וספר יצירה.
עונת 2018/2019 בליגת העל ההולנדית
עונת 2018/2019 הייתה העונה ה-63 של ליגת העל ההולנדית בכדורגל, שהיא הליגה ההולנדית הבכירה. בסיום אותה עונה זכתה אייאקס באליפות הליגה. נאק ברדה, דה חראפסחאפ ואקסלסיור רוטרדם ירדו לליגת המשנה.
מבנה
על ניצחון הוענקו 3 נקודות ועל תיקו נקודה בודדת. הליגה כללה 18 קבוצות, (15 ששיחקו בעונה שעברה, אליהן הצטרפו דה חראפסחאפ, פורטונה סיטארד ואמן שעלו מליגת המשנה) ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 17 משחקים כל אחד - 34 מחזורים בסה"כ. בסיומם הראשונה זכתה באליפות והקבוצה במקום ה-18 ירדה לליגת המשנה. הקבוצות במקומות 16 ו-17 התמודדו בפלייאוף ירידה בשיטת הטוב משני משחקים כנגד הקבוצות שהעפילו מטורניר הפלייאוף בליגת המשנה.
פלייאוף הירידה
אל הפלייאוף העפילו 4 הקבוצות שסיימו במקומות 2–5 בליגת המשנה, אליהן הצטרפו שתי הקבוצות שהעפילו מסיבוב הפלייאוף הראשון בליגת המשנה ושתי הקבוצות שסיימו במקומות 16 ו-17 בליגת העל לסדרת הטוב מ-2 משחקים.
מרפינו
מרפינו (ברוסית: Марфино) הוא ראיון של המחוז הצפון-מזרחי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה. שטח הראיון הוא 2.26 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 35,579 תושבים (2020).
החלק הדרומי של ראיון מרפינו היה יישוב נפרד ונקרא קשיונקין לוג. עד כה, אחד מרחובות מרפינו נושא את השם הזה.
בראיון ממוקמות תחנות מטרו "ולדיקינו" ו"אוקרוז'נאיה".
אי שלושים הארונות
אי שלושים ארונות (בצרפתית: L'Île aux trente cercueils) הוא רומן צרפתי מאת מוריס לבלאן, שפורסם בשנת 1919 והוא הרביעי בסדרת הספרים על דמותו של ארסן לופן.
סדרת טלוויזיה
בשנת 1979 שוחררה סדרת טלוויזיה מצליחה בשם "L'Île aux trente cercueils". קלוד ז'אד גילמה את התפקיד הראשי כוורוניק.
הארמייה ה-45 (ברית המועצות)
היסטוריה
היחידה הוקמה ביולי 1941 על בסיס היחידות שהיו בפיקוד צבאי "עבר הקווקז". באוגוסט-ספטמבר 1941 היא השתתפה בפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן. לאחר סיום המבצע היא הוצבה בגבול עם טורקיה והייתה מופקדת על הגנת הגבול. חלק מהיחידות של הארמייה נותרו באיראן.
במחצית השנייה של שנת 1945 הארמייה פורקה.
אייזק דה בנקולה
אייזק דה בנקולה (בצרפתית: Isaach de Bankolé; נולד ב- 12 באוגוסט 1957, אבידג'ן) הוא שחקן צרפתי-אמריקאי שנולד בחוף השנהב.
ביוגרפיה
אייזק דה בנקולה נולד בשם זכריה בנקולה באבידג'ן, חוף השנהב למשפחה ממוצא יורובי שהגיעה מבנין. בשנת 1975 הוא עבר לפריז להשלמת לימודיו. בהמשך הוא למד לתואר שני בפיזיקה ומתמטיקה והוציא רישיון טייס. בהמלצת במאי קולנוע צרפתי הוא למד משחק והחל להופיע בתיאטרון.
הסרט הראשון בהשתתפותו היה Asphalt Warriors שצולם בשנת 1984. בשנת 1986 הוא שיחק בסרט Black Mic-Mac וקיבל על תפקידו את פרס סזאר "לשחקן המבטיח ביותר". בעקבות הצלחה זו הוא פתח בקריירת משחק.
דה בנקולה שיחק במספר סרטים של ג'ים ג'ארמוש כולל "מונית לילה", "גוסט דוג: דרכו של סמוראי". בשנת 1997 הוא עבר לארצות הברית. בנוסף לקולנוע דה בנקולה שיחק במספר סדרות טלוויזיה כולל "הסופרנוס" ו-"24"
בשנת 2005 הוא שיחק בסרט "מנדרליי". בשנת 2006 הוא שיחק ב"קזינו רויאל. בשנת 2008 דה בנקולה שיחק בסרט ב"קרב בסיאטל". בשנת 2014 הוא שיחק ב-Where the Road Runs Out שהיה הסרט הראשון שצולם בגינאה המשוונית.
בשנת 2018 דה בנקולה שיחק בסרט גיבורי העל "הפנתר השחור" מבית מארוול קומיקס.
בשנת 2021 הוא שיחק בעונתה השנייה של סדרה "הסנדק של הארלם". בשנת 2022 שיחק בסרט "הפנתר השחור: ואקאנדה לנצח" ובקומדיה הרומנטית "האנשים שאנחנו שונאים בחתונה" של אמזון פריים וידאו.
מבצע תפילין
מבצע תפילין הוא המבצע הראשון מעשרת המבצעים של הרבי מלובביץ'. המבצע הוכרז ימים ספורים לפני מלחמת ששת הימים בשנת ה'תשכ"ז ובמסגרתו נתבקשו חסידי חב"ד לצאת מדי יום ולזכות יהודים במצוות תפילין, כסגולה לניצחון במלחמה.
אייזק דה בנקולה
ביוגרפיה
על פעילותו בקולנוע הוא התקבל ללגיון הכבוד בשנת 2007.
חיים אישיים
בשנים 2000–2003 היה נשוי לקסנדרה וילסון.
מבצע תפילין
תחילת המבצע
הרבי נימק את בחירתו במצוות תפילין, בכך שהיא "מצווה כללית" שלדברי חז"ל "הוקשה כנגד כל התורה". הרבי גם ציטט מקורות ביהדות הרואים במצוות תפילין סגולה לאריכות ימים ולהטלת פחד על אויבי היהודים, ונימק בכך את בקשתו להניח תפילין עם כל יהודי ובמיוחד עם חיילי צה"ל היוצאים לשדה הקרב.
בעקבות הקריאה הניחו תפילין בימי המלחמה ובימים שלאחריה, מאות אלפי אזרחים וחיילים. קריאה זו היא המקור לתופעה בה חסידי חב"ד מציעים ליהודים להניח תפילין, בדוכני רחוב, משרדים ומרכזי קניות, בישראל וברחבי העולם.
הרבי מלובביץ' הציע בקשר למבצע, לבדוק את התפילין פעם בשנה ואם אפשר בחודש אלול, ולבדוק שנכתבו על ידי סופר סת"ם ירא שמים.
לאחר מלחמת ששת הימים המשיכו החסידים לצאת להניח תפילין בעידוד הרבי. גם כיום, ממשיכים חסידי חב"ד להציע ליהודים להניח תפילין. בהוראת הרבי, על תלמידי ישיבות חב"ד לצאת למבצע תפילין רק בשעות הפנאי ולא בשעות הלימודים.
אחד הדוכנים הפעילים ביותר מאז מלחמת ששת הימים ועד היום הוא ברחבת הכותל המערבי.
היחס למבצע בציבור החרדי
רבנים ואדמו"רים פרסמו מכתבי עידוד למבצע עם תחילתו.
במשך השנים יצאו רבנים ואדמו"רים בקריאה שכל אחד ישתדל לזכות יהודים במצוה. ומנגד עורר התנגדות מצד רבי יואל טייטלבוים, האדמו"ר מסטמאר ורבנים אחרים, שהצביעו על בעיות הלכתיות המתעוררות לדעתם בהנחת תפילין בדוכני רחוב. הרבי השיב לטענות, בהתוועדויות ובמכתבים.
התכתבות ארוכה הייתה בין הרבי לרב יצחק הוטנר. הרבי שב והדגיש שאין זה חידוש של חסידות חב"ד, אלא דין מפורש בשולחן ערוך - מצוות "הוכח תוכיח את עמיתך" הכולל בו את מצות אהבת ישראל, ואין להגיע בטענות על דברים שנעשים על פי השולחן ערוך.
מתחילת המאה העשרים הפעילות במבצע חצתה את גבולות הציבור החב"די ומגזרים נוספים מתעסקים במבצע זה.
תקריות ציבוריות בעקבות המבצע
במהלך השנים היו מפעם לפעם התנגדויות למבצע מגורמים שונים וניתנו דוחות מעיריות שונות נגד מבצעי המבצע אך ברוב המקרים בוטלו הדוחות וחסידי חב"ד המשיכו במבצע.
בתחילת 2020 פורסם כי במסגרת מתן אישור להצבת דוכני הנחת תפילין, אסרה עיריית תל אביב על הצבתם במרחק של מאה מטרים ממוסדות ציבוריים המשרתים קטינים. פרסום זה הוביל לדיון תקשורתי נרחב, ורבים בישראל ובעולם הניחו תפילין בעקבות הסערה.
בעקבות כך עיריית כפר סבא הצטרפה לעיריית תל אביב ואסרה גם היא את דוכני התפילין ומנגד קמו קבוצה של עיריות ודאגו שיהיו דוכני תפילין ברחבי העירייה. אגודת הסטודנטים הקימו דוכני תפילין ברחבי העיר תל אביב ואנשים ידועים נוספים פרסמו תמונות שלהם כשהם מעוטרים בתפילין.
בעקבות האירועים טענה מירי רגב כי ראש עיריית תל אביב, רון חולדאי, הודיע שלא יאשר הצבת דוכני תפילין ברחוב. בתגובה ענה חולדאי והסביר כי התקן העירוני אוסר על הצבת כל דוכן שהוא במרחק מאה מטרים ממוסדות חינוכיים והזמין בשידור חי את שליחי חב"ד לבוא להרצות בכל בתי הספר של תל אביב. ב-18 במאי באותה שנה הגיש רון חולדאי תביעה כנגד מירי רגב בסך חצי מיליון שקל בגין הוצאת דיבה על כך שלא מסכים להניח תפילין בשטח תל אביב. כן הודיע שיתרום את כספי התביעה לישיבת בינ"ה בתל אביב-יפו.
What Would You Do? (שיר של סיטי היי)
הוא שיר של להקת ההיפ הופ והרית'ם אנד בלוז האמריקאית סיטי היי. השיר יצא לאור בפברואר 2001 כסינגל הבכורה מאלבום הבכורה של הלהקה. השיר נכלל במקור בפסקול הסרט Life משנת 1999, בגרסה שונה מהגרסה שמופיעה באלבום של הלהקה, בה נכלל סמפול של השיר The Next Episode של ד"ר דרה.
השיר עוסק במשפחות חד-הוריות המתמודדות עם עוני, ומציג סיפור של אם חד הורית הנאלצת לעסוק בחשפנות כדי לכלכל את ילדיה.
בשנת 2012 פרסמה הלהקה באסטיל גרסת כיסוי לשיר במיקסטייפ הבכורה שלה, Other People's Heartache. גרסה זו הופיעה גם בהוצאה המחודשת של אלבום הבכורה של הלהקה, All This Bad Blood.
קרשנג'הרשאן
קרשנג'הרשאן (בהונגרית: Körösnagyharsány) הוא כפר גדול בנפת שרקד שבמחוז בקש בדרום מזרח הונגריה. עד ל הייתה בו קהילה יהודית קטנה.
כמו יישובים רבים באירופה גם מספר התושבים בקרשנג'הרשאן נמצא בירידה. בשנת 1990 חיו בכפר 742 תושבים, ובשנת 2021 רק 423 תושבים.
רכבות באיראן
רשת הרכבות באיראן היא רשת הרכבות הממשלתית האיראנית. חברת הרכבות הלאומית של איראן - רַאה-אַהאן-י ג'ומהורי-י אסלאמי-י איראן (בפרסית: راه‌آهن جمهوری اسلامی ایران) או בקיצור: ראה-אהאן-י איראן (בפרסית: راه‌آهن ایران) (תעתיק לאנגלית: Rāh-āhan-e Jomhuri-ye Eslami-ye Irān) (בתרגום חופשי: רכבת איראן) היא החברה הממשלתית שמפעילה שירות רכבות באיראן.
קרשנג'הרשאן
יהודי קרשנג'הרשאן
היהודים הראשונים הגיעו ליישוב מאוראדיה בסוף המאה ה-17. המצבה הקדומה ביותר של בית הקברות היהודי הקטן ברחוב וארדי בהרסני מתוארכת לשנת 1855, היהודים התיישבו במרכז הכפר, בכיכר קוסות' של היום ובסביבתה, ובנו שם את המסחר ואת ביתם. הקהילה כללה 43 משפחות עשירות ודתיות. בשנת 1944 נרצחו בשואת יהודי הונגריה.
צדביטה אולימפיה
מועדון הכדורסל צדביטה אולימפיה (בסלובנית: Košarkarski klub Cedevita Olimpija) הוא מועדון כדורסל סלובני מהעיר ליובליאנה המתמודד בליגת העל הסלובנית, היורוקאפ והליגה האדריאטית.
קרשנג'הרשאן
יהודי קרשנג'הרשאן
בכפר עדיין נשארו שאריות מקהילת יהודי קרשנג'הרשאן:
צדביטה אולימפיה
המועדון הוקם ב-2019 על ידי איחוד של אולימפיה ליובליאנה הסלובנית וצדביטה זאגרב הקרואטית.
היסטוריה
מועדון הכדורסל של אולימפיה ליובליאנה הוקם בשנת 1946 כחלק ממועדון הספורט הגדול "סוובודה" (חופש). הקבוצה השתתפה בעבר ב וזכתה ב-6 אליפויות וגביע אחד. בעונת זכתה ב לאחר ניצחון בגמר על טאו ויטוריה 91–81, ובעונת  ב לאחר ניצחון בגמר על קרקה נובו מסטו 73–59.
צדביטה זאגרב נוסדה ב-1991, וזכתה בארבע אליפויות קרואטיה רצופות בין 2014 ל-2017. כמו כן זכתה הקבוצה בגביע קרשימיר צ'וסיץ', הגביע הקרואטי, חמש פעמים, מהן ארבע רצופות (2012, 2014–2017).
בקיץ 2019 התמזגו שתי הקבוצות ליצירת מועדון חדש מהעיר ליובליאנה.
תארים והישגים
לשתי הקבוצות 70 תארים בסך הכל לפני האיחוד (ראו תוארי צדביטה ותוארי אולימפיה)
רכבות באיראן
חברות מפעילות
חברת "ראג'ה רכבות נוסעים" (באנגלית: Raja Passenger Train Company) מפעילה רכבות נוסעים תחת החברה הממשלתית.
מאמר (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
הבחירות לסנאט של ארצות הברית בדלאוור (2008)
הבחירות לסנאט של ארצות הברית בדלאוור 2008 (באנגלית: ) התקיימו ב-4 בנובמבר 2008. הסנאטור האמריקני המכהן הדמוקרטי ג'ו ביידן ניצח בבחירות מחודשות לקדנציה שביעית את יועצת התקשורת, כריסטין אודונל ואף זכה במירוץ לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית (זאת מאחר שהמועמד הדמוקרטי, ברק אובמה זכה בבחירות לנשיאות שנערכו באותו היום). ביידן הושבע לתפקיד כמו שאר עמיתיו אך התפטר מתפקידו כסנאטור ב-15 בינואר 2009 והושבע למשרת סגן הנשיא חמישה ימים לאחר מכן.
מסע הבחירות
במפלגה הדמוקרטית זכה ביידן לתמיכה רחבה והתמודד ללא התנגדות לכהונה שביעית בסנאט, לעומת זאת במפלגה הרפובליקנית התמודדה אודונל על המועמדות מול איש העסקים, טים סמית' וזכתה לתמיכה כ-60% מהבוחרים.
ב־23 באוגוסט 2008, המועמד לנשיאות המפלגה הדמוקרטית, ברק אובמה, הודיע כי בחר בג'ו ביידן לכהן כסגן מועמד לנשיאות. על פי חוקת דלאוור, ביידן היה יכול גם להתמודד על מושב הסנאט שלו וגם על סגן נשיא בו זמנית וביידן אכן החליט להתמודד על 2 התפקידים, בשל היותו מעורב ב-2 קמפיינים ניסתה אודונל להעלות את העובדה שהוא מנהל 2 קמפיינים בו זמנית ואף מתחה ביקורת על חוסר נכונותו להשתתף בדיונים של הבחירות לסנאט וכן על חוסר נכונות לשרת את בוחריו, מנגד טענו במטה ביידן כי אודונל עוסקת בכישוף והכחישה את האבולוציה, בזמן המירוץ אף פורסם בתקשורת האמריקאית כי אודונל איימה על תחנת טלוויזיה אשר התכוונה לשדר סרטון בו היא שואלת את יועציה מה בדיוק לענות לשאלה.
עם זאת ביידן ניצח בבחירות הן בסנאט והן לסגנות הנשיאות ואודונל סיימה את הקמפיין עם חוב של כ-23,000 דולרים.
ג'יי סילבריה
ג'יי סילבריה (באנגלית: Jay B. Silveria) הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל, שירת כמפקד אקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית.
ביוגרפיה
סילבריה סיים ב-1985 את לימודיו באקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית. עבר קורס טיס בבסיס ויליאמס באריזונה והוכשר כטייס קרב.
שירת כמדריך טיסה של מטוסי T-37. עבר הכשרה בטייס F-15E ושירת כמדריך טיסה בטייסת 334. בשנים 1995–1995 הוצב באנגליה כטייס F-15E בכנף 48. בתפקידו הבא שירת כעוזרו של מפקד כוחות נאט"ו ומפקד פיקוד אירופה של ארצות הברית. לאחר לימודים במכללה לפיקוד ומטה של חיל האוויר חזר לאנגליה ושירת בטייסת הקרב 492 ובכנף 48.
ביוני 2005 קודם לדרגת קולונל ומונה למפקד מרכז מבצעי האוויר והחלל בבסיס רמשטיין שבגרמניה. בינואר 2006 מונה לסגן מפקד כנף 48. ביולי 2007 מונה לעוזר מפקד פיקוד אירופה. באוגוסט 2008 מונה למפקד כנף 48.
ביולי 2010 מונה למפקח הכללי של חיל האוויר וקודם לדרגת בריגדיר גנרל. באפריל 2013 מונה לסגן מפקד חיל האוויר ה-14 הפועל במסגרת פיקוד החלל של חיל האוויר.
בפברואר 2014 מונה למפקד מרכז הלוחמה של חיל האוויר ובתפקיד זה קודם לדרגת מייג'ור גנרל. באפריל 2016 מונה לסגן מפקד פיקוד כוחות האוויר של פיקוד המרכז.
במהלך שירותו צבר סילבריה למעלה מ-3,900 שעות טיסה, על מטוסי T-37 טוויט, T-38 טאלון, F-15 איגל, F-15E, F-35 לייטנינג II ומסוקי סיקורסקי HH-60.
מרי ויטון קלקינס
מרי ויטון קלקינס (באנגלית: Mary Whiton Calkins ; 30 במרץ 1863 – 26 בפברואר 1930) הייתה פילוסופית ופסיכולוגית אמריקאית. קלקינס הייתה האישה הראשונה שהפכה לנשיאת האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה (APA).
ביוגרפיה
מרי ויטון קלקינס נולדה בהרטפורד, קונטיקט; היא הייתה הגדולה מבין חמישה ילדים. הוריה היו וולקוט (Wolcott) ושרלוט (Charlotte) וויטון קלקינס; קלקינס באה ממשפחה מאוד מאוחדת והיו שאמרו שחייה האישיים סבבו סביבם. היא עברה לניוטון, מסצ'וסטס בשנת 1880 עם משפחתה, עקב עבודה חדשה של אביה, ושם חיה כל חייה; כמו כן, שם היא החלה את לימודיה. וולקוט, אביה, לקח תפקיד פעיל בהשגחה על חינוך הילדים וכשקלקינס סיימה את בית הספר התיכון, הוא תכנן את לימודיה כך שהיא תוכל להירשם ללימודים בקולג'. בשנת 1882, קלקינס נכנסה למכללת סמית' כתלמידת שנה שנייה (sophomore); היא למדה במהלך שנה זו, אך במהלך שנת 1883, עקב מותה של אחותה, היא עברה ללמוד בעצמה מחוץ לקולג'. במהלך שנה זו, היא לקחה שיעורים פרטיים ביוונית ואף לימדה את אחיה יוונית. לאחר מכן, היא חזרה ללימודיה בקולג' בשנת 1884 וסיימה אותם עם דגש על פילוסופיה ולימודים קלאסיים.
לאחר סיום לימודיה, קלקינס ומשפחתה נסעו לטיול בן 18 חודשים לאירופה, שם קלקינס ניצלה את ההזדמנות וחקרה את לייפציג, איטליה ויוון. היא גם למדה את יוון המודרנית והקדומה. כשהיא חזרה למסצ'וסטס, אביה קבע ריאיון עם הנשיא של מכללת ולסלי – קולג' של נשים – עבור עבודת הדרכה במחלקה ללימודי יוון. קלקינס עברה כמדריכה ולבסוף כמרצה במחלקה ללימודי יוון במשך 3 שנים. פרופסור במחלקה לפילוסופיה הבחין בכישורי ההוראה המצוינים של קלקינס והציע לה תפקיד ללימוד פסיכולוגיה, תחום שהיה חדש בתוכנית הלימודים במחלקה לפילוסופיה. קלקינס קיבלה את ההצעה עם האפשרות שתוכל ללמוד פסיכולוגיה במשך שנה אחת.
בתקופתה של קלקינס נשים החלו לזכות בהזדמנויות חדשות, כמו ללמוד וללמד, מה שנאסר עליהן קודם לכן. למרות זאת, עדיין, היא נתקלה בהתנגדות ובאי-שוויון במהלך הקריירה שלה. לא היו הרבה אפשרויות לנשים שרצו תואר בפסיכולוגיה. קלקינס בחנה תוכניות לפסיכולוגיה בכמה אוניברסיטאות, כמו אוניברסיטת מישיגן, אוניברסיטת ייל, אוניברסיטת קלארק ואוניברסיטת הרווארד, אך היא רצתה ללמוד בסביבה עם מעבדות, ולכן האופציות היחידות לכך היו אוניברסיטת קלארק ואוניברסיטת הרווארד; ככל הנראה, עקב הקרבה לביתה בניוטון, היא רצתה להתקבל להארוורד. עם זאת, הארוורד לא נתנה לנשים ללמוד במוסדה. בעקבות כך, אביה ונשיא הקולג' ולסלי שלחו מכתבים לאוניברסיטת הרווארד בבקשה שתתקבל. כך, אף על פי שהארוורד לא קיבלה את קלקינס כסטודנטית, היא נתנה לה רשות להקשיב בהרצאות. כך, קלקינס החליטה לקחת שיעורים בהארוורד שנלמדו על ידי הפילוסוף ג'וסאיה רויס (Josiah Royce); רויס השפיע על קלקינס לקחת שיעורים רגילים בהארוורד, שנלמדו על ידי הפסיכולוג והפילוסוף ויליאם ג'יימס, יחד עם גברים, אף על פי שנשיא הארוורד, צ'ארלס ויליאם אליוט התנגד ללימוד של נשים וגברים באותו חדר. בעקבות לחץ מצד ג'יימס ורויס, ועתירה מאביה של קלקינס, אליוט אפשר לקלקינס ללמוד בשיעורים רגילים, בתנאי שלא תירשם כסטודנטית במוסדו.
קריירה בפסיכולוגיה
קלקינס החלה את המחקר הרציני שלה בפסיכולוגיה תחת ויליאם ג'יימס, זמן קצר לאחר שפורסם ספרו הנודע "עקרונות הפסיכולוגיה" (The Principles of Psychology) בשנת 1890. בביוגרפיה העצמית שלה, היא מתייחסת לחוויותיה מהמחקר איתו: "מה שהרווחתי מהדף הכתוב, ואפילו יותר מהשיחה בארבע עיניים היה, נדמה לי כשאני מסתכלת לאחור, יותר מהכל, היא תחושה חיה של ממשיות / קונקרטיות הפסיכולוגיה ומציאות מידית וסופית של מיינדים של אינדיבידואלים עם המחשבות והרגשות שלהם". אף על פי שג'אנט מאוד התרשמה מהפילוסופיה של ג'יימס, והוא החל להכניס אותה לתחום הפסיכולוגיה, ג'יימס לא היה מדען, וזה היה יותר תחום העניין שלה. עיסוקו של ג'יימס, בין השאר ברעיון המודעות הנוטה ל"צורה אישית" והרגשות של "ו, אם, אבל", החלו את ההתעניינות הגדולה שלה בעצמי. לאחר ההתמחות עם ג'יימס, ג'אנט עבדה יחד עם אדמונד סנפורד (Edmund Sanford) באוניברסיטת קלארק (Clark University), שלאחר מכן גם סייע לה להקים את המעבדה הראשונה של נשים במכללת ולסלי. סנפורד אימן את קלקינס בפרוצדורות ניסוייות במעבדה, וגם עזר לה ביצירת ובהרכבת כמה כלים מעבדתיים עבור המעבדה לפסיכולוגיה של ולסלי.
בשנת 1891, קלקינס חזרה לולסלי כמייסדת תחום הפסיכולוגיה במחלקה לפילוסופיה. מעבדת הנשים שהקימה צברה במהירות פופולריות; הסמינר המחקרי הראשון שלה הכיל יותר מ-50 סטודנטים. ג'אנט החלה לתכנן תוכניות להמשך ההשכלה שלה בפסיכולוגיה. סנפורד ייעץ לה כי מקומות השכלה כמו הופקינס וקלארק לא ירצו לקבל נשים כסטודנטיות, בדומה לחוויה שלה בהארוורד, דבר שגרם לה להירתע ממקומות אלו; לכן, הוא גם עודד אותה לחקור תוכניות באירופה; לדוגמה, הוגו מונסטרברג (Hugo Münsterberg) קיבל סטודנטיות למעבדתו שבפרייבורג, גרמניה. לאחר שג'אנט הביעה את רצונה לעבוד יחד עם מונסטרברג לג'יימס, הוא אמר כי בקרוב מונסטרברג יבוא לעבוד בהארורד.
במהלך שלוש השנים בהם קלקינס עבדה עבדה יחד עם מונסטרברג, מספר מאמרים שלה פורסמו, כולל מחקר שהיא ביצעה עם סנפורד על חלומות והמאמר הראשון שלה על אסוציאציות. במהלך הזמן הזה, קלקינס גם חקרה זיכרון, דבר שהוביל אותה להמצאת שיטת האסוציאציות הנכונה (right associates method), שידועה היום כטכניקת זוגות האסוציאציות (paired-associations technique). קלקינס הסביבה בביוגרפיה העצמית שלה כי "על ידי הצגת סדרת צבעים מזווגים עם מספרים, היא מצאה שמספר שהופיע באופן חוזר יחד עם צבע מסוים, היה יותר סביר כי ייזכר מאשר מספר צבוע היטב או מאשר מספר שזווג אחרון עם צבע, בהופעה מחדש של צבע מסוים".
בביוגרפיה העצמית שלה, היא תיארה את מונסטרברג כ"אדם עם למידה עמוקה, מקוריות גבוהה ורב-גוניות מדהימה". עבודה נוספת איתו כללה את מחקר החלומות שלהם. מונסטרברג החל על ידי אימונה בפרטי ניסויי מעבדה ונתן לה בעיית מחקר שהתבססה על רישום החלומות של שניהם במהלך מספר שבועות. במהלך שבועות אלו, הם העירו את עצמם עם שעונים מעוררים בשעות שונות בלילה, רשמו את חלומותיהם ואז חקרו אותם באופן אינטנסיבי. המסקנה שלהם הייתה שחלומות הם לא יותר מאשר ייצור מחדש של "האנשים, המקומות והאירועים של התפיסה החושית האחרונה".
המחקר שלה על למידת אסוציאציות מזווגות תחת מונסטרברג היוותה את עבודת הדוקטורט שלה שפורסמה בשנת 1896. הארוורד סירבו לאשר את מכתב ההמלצה של המחלקה לפילוסופיה ופסיכולוגיה שיאשר עבורה את תואר הדוקטורט. אליוט האמין מאוד בכך שעל שני המינים ללמוד בנפרד וכן כי, אף על פי שהוא הסכים כי קלקינס תהיה "אורחת", הוא ושאר ההנהלה סירבו להעניק לה את התואר. קלקינס השלימה את שאר הדרישות עבור תואר ה-Ph.D, כולל ביצוע מבחנים ועבודות, וכן כל הפרופסורים בהארוורד המליצו עליה לקבלת התואר. עדיין, רק בגלל המין שלה, היא לא קיבלה את הכבוד של קבלת התואר. ג'יימס היה מודהם מכך ותיאר את הופעתה כ"בדיקה המדוקדקת ביותר עבור Ph.D שהייתה לנו בהארוורד".
עם השלמת לימודיה, היא חזרה לולסלי בשנת 1895 כפרופסור חברה בפסיכולוגיה. שנתיים לאחר מכן היא הפכה לפרופסור לפסיכולוגיה ולפילוסופיה. התוספת הזו אפשרה לה לחזור להרצאות על לימודים קלאסיים ויוונית. העבודה המחקרית שלה המשיכה בזמן זה. בתחילת שנת 1900, קלקינס החלה לפרסם סדרת מאמרים בהם היא תיארה את תחום הפסיכולוגיה כ"מדע העצמי" – זו תהיה הנחת היסוד להתפתחות פסיכולוגיית העצמי.
כפי שניתן לראות בכתביה, אף על פי שהיא הייתה מאוד אסירת תודה עבור האינדיבידואלים שקיבלו אותה, היא לא החזיקה טינה עבור אלו שלא. למשל, במקום לבטא בוז כלפי הנהלת הארוורד שלא קיבלה את בקשתה לתואר, היא הביעה את הערכתה להארוורד על כך שאפשרו לה להשתתף בקורסים, לבצע מחקר תחת הפרופסורים שלה ולעבור עם אנשים כמו ג'יימס, סנפורד ומונסטרברג. היא גם ציינה את סיועם של אנשים כמו רוברט מקדוגל (Robert MacDougall) וכמה אחרים נוספים שבילו איתה שנים כמייעצים ואף כחברים.
הישגים
קלקינס פרסמה ארבעה ספרים ויותר ממאה מאמרים במהלך הקריירה שלה, שניהם בתחומים של פסיכולוגיה ופילוסופיה. ספר הלימוד הראשון שלה, "מבוא לפסיכולוגיה" ("An Introduction to Psychology"), פורסם בשנת 1901. לאחר מכן היא פרסמה שני ספרים שביטאו את עמדותיה הפילוסופיות: בשנת 1907 פורסם ספרה "הבעיות הקבועות של הפילוסופיה" ("The Persistent Problems of Philosophy ") ובשנת 1918 פורסם ספרה "האיש הטוב והטוב" ("The Good Man and The Good"). קלקינס הביעה עניין בזיכרון ויותר מאוחר ברעיון העצמי. היא בילתה שנים בניסיון להגדיר את רעיון העצמי, אבל הסיקה כי היא לא תוכל בשום דרך להגדיר אותו. היא טענה כי אף על פי שהעצמי אינו בר הגדרה, הוא "טוטאלי ואחד מהרבה תכונות... תחושה ייחודית שאני זה אני ואתה זה אתה...".
ניסיונות לצדק חברתי עבור נשים
חוץ מתרומותיה לתחום הפסיכולוגיה, וויטון קלקינס הייתה תומכת נלהבת של זכויות נשים. קלקינס הייתה סופרג'יסטית – פעילה במלחמה למען זכות הצבעה לנשים, וטענה כי במדינה דמוקרטית, שנשלטת על ידי זכות ההצבעה של אזרחיה, ושדוגלת בחינוך נשים, יש הפרדה שמבוססת על הבדלי מין שהיא מלאכותית וחסרת הגיון. קלקינס הייתה פציפיסטית וחברת האיגוד האמריקאי לזכויות האזרח (American Civil Liberties Union). בזמן שעבדה בוולסלי בזמן מלחמת העולם הראשונה, קולגה שלה התפטר מפני שהחזיק בהשקפות עולם פציפיסטיות. קלקינס הביעה רצון לפרוש עקב כך שהחזיקה באותן דעות כמו הקולגה שלה, אך פרישתה לא אושרה על ידי נשיא ההנהלה.
הדוגמה הכי מוכרת של קלקינס לצדק חברתי לנשים היה הדחייה שלה מקבלת Ph.D ממכללת רדקליף – קולג' יוקרתי של נשים, ששותף עם הארווארד. בשנת 1902, רדקליף הציע קבלת תוארי דוקטור לקלקינס ולשלוש נשים אחרות שסיימו את לימודיהן בהארוורד, אך לא קיבלו ממנו תוארי Ph.D בגלל היותן נשים. שלוש הנשים האחרות הסכימו להצעה וקיבלו את התואר; מונסטרברג דחק בקלקינס לקבל אותו גם, בטענה שתואר Ph.D מרדקליף חשוב כמו תואר Ph.D מהארוורד, אך קלקינס דחתה את הצעת רדקליף במכתב להנהלה בו כתבה כי היא חושבת כעת עוד יותר שיש סיכוי גדול שהתואר מרדקליף ייוחס כמקבילה הפרקטית לתואר מהארוורד ואז עם הצעתו, היא בספק אם קבלת תואר מהארוורד תהיה אי פעם אפשרות פתוחה לנשים. דחייתה של קלקינס הכתה הדים לגבי היושרה והאופי שלה, בסירובה להצדיק הפרדה לא הוגנת בין גברים לנשים המבוססת על מינם.
האפליה שהיא חוותה לגבי מינה הודגמה באפיזודות מוקדמות. בביוגרפיה העצמית שלה, קלקינס הזכירה תאריך בו, כחבר הוועד המנהלי של האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה (APA), מונסטרברג והסטודנטים שלו, יחד עם קלקינס, נפגשו לארוחת צהריים בוועד של הארווארד. בכניסתם לשם, המלצר מחה וטען כי אסור לנשים לדרוך באולם המרכזי. אף על פי שנראה שלקלקינס היה מאבק ממושך בתחומה, היא ביטאה בביוגרפיה העצמית שלה את תודתה לאנשים שלא הפלו אותה, כמו הגברים שעבדו במעבדתו של מונסטרברג כעוזרי מחקר וכסטודנטים, שתוארו בספרה עם הערכה רבה. היא גם הביעה הכרת תודה למונטרברג שפתח את דלתות מעבדתו עבורה בלי היסוס.
לסיכום, קלקינס הייתה האישה הראשונה שהשלימה עבודה, מבחנים ומחקר עבור תואר הדוקטורט ואף על פי שהוא לעולם לא הוענק לה, היא נחשבת האישה הראשונה שקיבלה תואר דוקטורט בפסיכולוגיה. בשנת 1891, 12 שנים לאחר שמעבדת הפסיכולוגיה הראשונה הוקמה על ידי וילהלם וונדט בלייפציג, קלקינס הקימה את מעבדת הפסיכולוגיה הראשונה שהוקמה על ידי נשים וגם את המעבדה הראשונה שהוקמה בקולג' של נשים (וולסלי קולג'). המעבדה תוקצבה ב-200$ בזמן שכל שאר המעבדות תוקצבו ב-800$ או יותר. בזמן שעבדה במעבדה, היא גם לימדה את הקורס "לגשת לפסיכולוגיה מנקודת מבט פיזיולוגית" ("Psychology approached from the physiological standpoint"). כל 50 הסטודנטיות שנרשמו לקורס הונחו במספר תחומים בפסיכולוגיה וערכו ניסויים בנושאים כמו תחושות ואסוציאציות. המעבדה שלה מוקמה ליד מעבדה לפיזיקה; שרפה פרצה מאותה מעבדה ושרפה את המעבדה שלה יחד עם שאר המעבדות. לא היו נפגעים, אך המעבדה הנשית הראשונה לפסיכולוגיה נהרסה. המעבדה נבנתה מחדש ואלינור גמבל (Eleanor Gamble) ניהלה את המעבדה לאחר קלקינס.
ספק שירותי הזרמת מדיה
ספק שירותי הזרמת מדיה (שירות סטרימינג) הוא שירות מבוסס מנויים המציע הזרמת מדיה מקוונת של סרטים ותוכניות טלוויזיה. מרבית השירותים הללו הם בבעלות אולפן קולנוע גדול. שירותי הסטרימינג החלו כתוסף להצעות Blu-ray והתפתחו מאז.
הזרמת מדיה נועדה להוות חלופה להורדת קבצים, תהליך בו משתמש הקצה משיג קובץ עבור התוכן לפני שהוא צופה או מקשיב לו.
משתמש קצה של לקוח יכול להשתמש בנגן המדיה, המחשב, הטלפון הנייד והטלוויזיה החכמה כדי לנגן תוכן וידאו דיגיטלי לפני העברת הקובץ כולו. משתמשים יזדקקו לחיבור אינטרנט כדי להזרים או להוריד תוכן וידאו. משתמשים שאין להם מערכות חומרה או תוכנה תואמות לא יוכלו להזרים או להוריד תוכן מסוים.
שירותי הזרמת מדיה הפופולריים ביותר כוללים את Crunchyroll, DC Universe, Disney +, Funimation, HBO Max, Hulu, Netflix, Prime Video, VRV, יוטיוב פרימיום ואתרים אחרים שמזרימים סרטי קולנוע ותוכניות טלוויזיה.
שפווילר
שפווילר (באנגלית: Shepweiler) הוא כלב, שנוצר מביות הרועה הגרמני והרוטווילר בתחילת המאה העשרים ואחת והוא החל לצבור פרסום קצת לפני תחילת העשור השלישי של המאה העשרים ואחת.
אופי
השפווילר הוא כלב הדורש דומיננטיות גבוהה מצד בעליו ובנוסף הוא כלב אנרגטי ואמין.
בנוסף הוא מסתדר עם חיות מחמד אחרות כל עוד הם מתאגדים כראוי.
מאפיינים
לשפווילר יש פרווה בעובי משתנה ובצבע שנע בין שחור לחום בהיר, ולרוב יש גם קצת פרווה לבנה (בעיקר באזור הבטן).
משום שהכלבים ששימשו ליצירתו (הרועה הגרמני והרוטווילר) הם כלבי שמירה אז גם השפווילר הוא כלב שמתאים למשימה זו. בנוסף לשפווילר יש עוצמת נשיכה ונעילת לסת חזקות.
האינטליגנציה של השפווילר גבוהה מאוד וקל מאוד לאלף אותו.
יכולת הלמידה של השפווילר גם כן גבוהה. בנוסף השפווילר מבדיל בין ילדים ותינוקות למבוגרים ומתנהג אליהם בהתאם.
קטגיאן
כמו יישובים רבים באירופה גם מספר התושבים בקטגיאן נמצא בירידה. בשנת 1990 חיו בכפר 1,708 תושבים, ובשנת 2021 רק 1,263 תושבים.
יהודי קטגיאן
יהודים ישבו בקטגיאן במאה ה-19 ובשנת 1944 נרצחו בשואת יהודי הונגריה.
Je l'aime à mourir
Je l'aime à mourir (באנגלית: I Love Her to Death, ובעברית: אני אוהב אותה עד המוות) הוא שיר בסגנון צרפתי של הזמר הצרפתי פרנסיס קברל. השיר הפך לשיר המוכר ביותר של קברל כיוון שהוקלטו לו גרסאות כיסוי רבות. בנוסף לגרסאות הכיסוי הרבות, יצא לשיר מגוון של רמיקסים, סימפולים, וקאברים שונים.
השיר זכה להצלחה הרבה ביותר בעיקר ברחבי צרפת, שם נכון להיום מכר השיר למעלה מ-500,000 עותקים. השיר הוא השיר הנמכר ביותר של קברל בצרפת, ואחד מהשירים הנמכרים ביותר בכל הקריירה שלו. בשנת 1980 קברל הוציא גרסה נוספת לשיר והכריז כי הגרסה תצא כסינגל רשמי, אך לא תתווסף לאף אלבום אולפן חדש, או גרסה מחודשת לאלבום אולפן ישן.
בשנת 1998, להקת "סגסוגת" הקליטה את השיר מחדש, והוא התווסף אל אלבום האולפן שלהם "Musics". גרסת הכיסוי של הלהקה זכתה לאהדה רבה מצד המבקרים ומצד מעריצי הלהקה. לגרסה שלהם לא יצא וידאו קליפ, אך בשנת 2016 הועלתה ליוטיוב גרסה של מתופף המנגן את השיר לצלילי הגרסה של הלהקה.
רשימת השמעה
הבי-סייד המקורי שהיה עם השיר הוא שירו השני של קברל "Les chemins de traverse".
גרסת הכיסוי של שאקירה
Je l'aime à mourir הוקלט בתור הסינגל הראשון והיחיד מתוך אלבום ההופעה הרביעי של שאקירה, Live from Paris. האלבום מאגד כמה וכמה הופעות של הזמרת אשר התקיימו בעיר פריז שבצרפת. גרסתה של שאקירה יצאה לאור ב-29 בנובמבר 2011. שאקירה הודיעה ברשתות החברתיות כי עתיד לצאת אלבום הופעה נוסף, וכי עתיד לצאת סינגל שהוא בעצם גרסת קאבר לשיר ישן. בנוסף, פרסמה שאקירה את עטיפת הגרסה שלה בפייסבוק.
גרסת הכיסוי של שאקירה זכתה להצלחה עולמית כאשר בשיאה הצליחה להגיע לצמרות שני מצעדים, ובנוסף להיכנס לעשיריות פותחות נוספות. ההצלחה הרבה שזכתה לה שאקירה עם השיר התרכזה בעיקר בצרפת עצמה, שם הגיע השיר עד מהרה למקום הראשון. דבר זה הפך אותה לאחד האמנים הלטיניים היחידים שהצליחו להביא שיר בצרפת למקום הראשון.
וידאו קליפ
ב-22 בדצמבר 2011, לקראת סוף אותה שנה העלתה שאקירה לערוץ ה-Vevo שלה את הווידאו קליפ שיצא לשיר. הווידאו קליפ הוא בעצם קטע של הופעה מתוך "Live from Paris", בהופעה היה ניתן לראות את שאקירה שרה את השיר, ביחד עם הקהל, כשהיא לובשת שמלה כחולה ארוכה שמשתרעת על הבמה. ההופעה שהעלתה שאקירה לערוצה במהרה זכתה לאהדה רבה מצד מעריציה ומבקריה ונכון ל-13 ביולי 2018, היא צברה למעלה מ-28 מיליון צפיות.
מיקומי שיא
השיר זכה להצלחה רבה במצעדים, ואף הצליח להגיע למקום ה-1 בצרפת, ובולוניה.
איזבלה מצרפת
איזבלה מצרפת (בצרפתית: Isabelle de France, באנגלית: Isabella of France; 1295 – 22 באוגוסט 1358) הייתה מלכת אנגליה ומאוחר יותר עוצרת ממלכת אנגליה בעת ילדותו של בנה היורש. בתם של פיליפ הרביעי, מלך צרפת וז'אן הראשונה, מלכת נווארה, רעייתו של אדוארד השני, מלך אנגליה ואמו של אדוארד השלישי, מלך אנגליה.
בתמיכת רוג'ר מורטימר, איתו ניהלה פרשת אהבים, איזבלה הדיחה את אדוארד השני מהשלטון ושימשה עוצרת השלטון בעוד בנה היה צעיר מכדי לשלוט.
ביוגרפיה
איזבלה נולדה בפריז, ממלכת צרפת, בשנת 1295. הוריה היו פיליפ הרביעי, מלך צרפת וז'אן הראשונה, מלכת נווארה, בתו של אנרי הראשון, מלך נווארה. המלוכה האנגלית באותה התקופה הייתה בעלת נחלות על שטחים בתוך ממלכת אנגליה ושושלת המלוכה האנגלית הייתה בפועל בני אצולה צרפתים. מכיוון שהאנגלים אחזו בנחלות בהסכמתו הרשמית של המלך הצרפתי (בפועל הנחלות היו שייכות לאנגליה ולמלוכה הצרפתית הייתה השפעה מועטה עליהן) המלוכה האנגלית נחשבה למשנית לעומת האצולה הצרפתית.
בשנת 1308 התחתנה איזבלה עם אדוארד, בנו ויורשו של אדוארד הראשון, מלך אנגליה בחתונה שנערכה בבולון-סור-מר, צפון צרפת. שנה קודם לכן נפטר אדוארד הראשון ובנו הוכתר בתור אדוארד השני, מלך אנגליה. במקביל להכתרתו, איזבלה הוכתרה למלכת אנגליה ועברה להתגורר בלונדון. פעילותה המוקדמת בתוך הפוליטיקה האנגלית הייתה יעוצית בלבד, כאשר ייעצה לבעלה ולאישים בחצר המלוכה בנוגע להחלטות מנהליות וממשליות.
השפעתה של המלכה איזבלה על קבלת ההחלטות ומדיניותו של פייר גייבסטון, הרוזן הראשון מקרומוול, גדלה עם הזמן ולאחר ההתנקשות בחייו בשנת 1312 היא הייתה לדמות פוליטית רבת השפעה בחצר המלוכה. המלכה פעלה להגיע להסדר ביריבות בין המלך אדוארד השני לבין הברונים בחצר המלוכה ותמכה במאבק האנגלי נגד ממלכת סקוטלנד במסגרת מלחמת העצמאות הסקוטית הראשונה. כאשר המלך אדוארד השני פנה לתמיכת סיעת הדספנסרים בחצר המלוכה (רוזני וינצ'סטר), פנתה המלכה נגדו והחלה לתמוך בסיעת לנקסטר בעודה מנסה להפריך את הטענות כי ראשי הסיעה הפוליטית פועלים להחליש את המלוכה האנגלית בעודם משתפים פעולה עם רוברט הראשון, מלך סקוטלנד.
בחירתה לתמוך בסיעת לנקסטר לא תרמה למאבק הפוליטי על ההשפעה בחצר המלוכה והמלך אדוארד השני הוציא להורג את ראשי הסיעה וגירש מארצו מספר ברונים. בשנת 1325 טיילה איזבלה ביחד עם בנה, אדוארד, אל צרפת, שם ביצע אדוארד הצעיר טקס שבועת אמונים לאחיה, שארל הרביעי, מלך צרפת. בעודה בצרפת, איזבלה כרתה ברית עם רוג'ר מורטימר, מבין הברונים הגולים, ובספטמבר 1326 יצאה בראש צבא תומכיה להדיח את בעלה, המלך אדוארד השני.
אוסקר אשר
אוסקר אשר (בהונגרית: Ascher Oszkár; בודפשט, 20 באוגוסט 1897 – בודפשט, 25 באוקטובר 1965) היה מהנדס, שחקן יהודי-הונגרי זוכה פרס האמן הדגול, זוכה פרס קושוט (המקביל בהונגריה לפרס ישראל) מורה למשחק, במאי תיאטרון.
איזבלה מצרפת
ביוגרפיה
לאחר שהדיחה את בעלה אדוארד השני וכלאה אותו, איזבלה ניקתה את חצר המלוכה מסיעת הדספנסרים, הכריזה על בנה בתור אדוארד השלישי, מלך אנגליה והחלה שלטון עוצרות ביחד עם רוג'ר מורטימר שנמשך עד לבגרותו של אדוארד השלישי. לאחר מערכה צבאית כושלת בסקוטלנד, הביאה המלכה איזבלה לחתימת הסכם אדינבורו-נורת'האמפטון שסיים את מלחמת העצמאות הסקוטית הראשונה כאשר ממלכת אנגליה הכירה בעצמאותה של ממלכת סקוטלנד. במסגרת ההסכם, בתה של איזבלה, ג'ואן מהמצודה, חותנה עם יורשו של רוברט הראשון, מלך סקוטלנד, דייוויד השני, מלך סקוטלנד.
אוסקר אשר
ביוגרפיה
אוסקר אשר נולד במשפחה יהודית כבנם של משה (מוזש) אשר (1865–1942), פקיד ושל פאולינה פרשל (1869–1929). אשר התכונן לקריירה כמהנדס ולאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטה הטכנית יוזף (כיום שמה אוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה וכלכלה), עבד משנת 1923 כמהנדס באחד ממפעלי המכונות בבודפשט. עם זאת, למד משחק כסטודנט פרטי של השחקן המפורסם ארפאד אודרי במהלך כל שנות לימודיו באוניברסיטה. הוא ערך ערבי הופעה עצמאיים משנת 1921, בשנים 1926–1928 הופיע על "במת בולוואר תרז" (Teréz körúti Színpad) בקברט של אנדרה נאגי, ובשנת 1931 ב"קברט ספרי תמונות" (Képeskönyv Kabaré) עם דיקלומי שירה. ב-1927 קיבל לידיו גם את ניהול מקהלת הדקלום של פועלי הדפוס והבניין. בין השנים 1933–1939 היה מורה בבית הספר למשחק של "איגוד השחקנים הארצי", במקביל ב-1938 הופיע גם ב"תיאטרון העיר" (כיום שמו תיאטרון ארקל). עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, כיהודי, לא הורשה להופיע על הבמה (החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי) אלא בפני קהל יהודי. על כן הופיע בתיאטרון גולדמארק במסגרת פעילות האמנות של אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך. הוא נלקח לשרות העבודה בשנת 1944 (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). הוא שרד את השואה ולאחר שהשתחרר ב-1945 הצטרף לתיאטרון "קברט הפודיום" (Pódium Kabaré) ובין 1947 לבין 1949 היה מנהל התיאטרון. בינתיים היה גם במאי ברדיו ההונגרי. בשנים 1946–1947 קיבל תפקידים ב"תיאטרון האמנים" (Művész Színház) וב-1949 גם ב"תיאטרון מרכז העיר" (Belvárosi Színház). בשנים 1950–1951 היה אמן ב"תיאטרון החלוץ" (Úttörő Színház) ובשנת 1951 חתם ב"תיאטרון הכפר" (ששמו שונה ל-Állami Déryné Színház) בו כיהן כמנהל התיאטרון משנת 1957 ועד מותו.
איזבלה מצרפת
ביוגרפיה
שלטון העוצרות של המלכה איזבלה ומורטימר נמשך עד שנת 1330, כאשר אדוארד השלישי סימל את עצמאותו וסמכותו השלטונית בכך שאסר והוציא להורג את רוג'ר מורטימר. אדוארד אז הביאה לסיום המעורבות הפוליטית של אמו איזבלה והיא עברה לגמלאות. דרך היותה בתו של מלך צרפת אדוארד השלישי טען מאוחר יותר ללגיטימיות של טענתו לכתר צרפת מידי פיליפ השישי, מלך צרפת, טענה שמאוחר יותר הובילה לתחילת מלחמת מאה השנים בין אנגליה לצרפת.
אוסקר אשר
ביוגרפיה
בין השנים 1957–1959 ערך ערבים עצמאיים על "הבמה הספרותית" (Irodalmi Színpad) ובשנת 1959 שיחק גם באולם על שם בלה ברטוק. בין 1946 ל-1950 לימד "טיפוח הדיבור" באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע.
איזבלה מצרפת
ביוגרפיה
בעודה בגמלאות הוכשרה המלכה לשעבר בנזירות והצטרפה למסדר קלרה הקדושה. המלכה איזבלה נפטרה בטירת הרטפורד הממוקמת בהרטפורדשייר בשנת 1358 בסבה טובה. עקב ההפיכה שביצעה נגד בעלה, איזבלה כונתה לימים "אשת-הזאבים מצרפת".
אוסקר אשר
ביוגרפיה
המורה שלו לדיבור ולפיתוח קול היה זמר האופרה והמורה המפורסם לאיוש סמושי היהודי, ששיפר את קולו ואת דיבורו בשיטתו המיוחדת. בספר הזיכרונות של אוסקר אשר "סודות כל השירה", שפורסם על ידו ב-1964, תיאר אוסקר אשר בפירוט את מה שלמד מסמושי.
כשחקן, הוא זכה להצלחה בעיקר עם עיצוב דמויות הגרוטסקיות, בעוד בערבים העצמאיים ובמופעיו הספרותיים והפרשנויות שלו לשירה, הוא מילא תפקיד חשוב ביצירת סגנון משחק נקי מפאתטיות ודקלום. הוא היה חבר באגודת מיצקביץ' ההונגרית, שהתמקדה בטיפוח יחסי הונגריה–פולין.
אשתו הייתה גבריאלה מריה באלאז'. בניו הם הבמאי טמאש אשר, רקטור האוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע מ-2006 עד 2014 וכן זולטאן אשר.
יארוסלבסקי (נפה, מוסקבה)
נפת יארוסלבסקי (ברוסית: Ярославский район) היא נפה במחוז הצפון-מזרחי של העיר הפדרלית מוסקבה שברוסיה. שטחה הוא 7.99 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה 98,272 תושבים (2020). עד לשנת 1991 הייתה חלק מנפת באבושקינסקי.
הנפה גובלת בשמורת הפארק הלאומית הממלכתית "לוסיני אוסטרוב" - מקום בילוי מועדף על תושבי הנפה.
תושבי נפת יארוסלבסקי ואורחי מוסקבה מציינים את רמת הנוחות הגבוהה, הפיתוח הקומפקטי והמיקום הנוח של הנפה. הציר המרכזי של הנפה הוא כביש יארוסלב. בשנים האחרונות הכביש המהיר זכה למראה של כביש מהיר ומודרני. הכיסוי שלו עבר מודרניזציה, משני צידי הכביש המהיר נבנו בתים חדשים עם רשת שלמה של חנויות שונות, מרכזי קניות, בתי קפה ושירותי צריכה אחרים.
דומיטרו חנקו
דומיטרו חֶנקו (ברומנית: Dumitru Hâncu; נולד ב-5 במאי 1922 בבוטושאן) הוא פובליציסט, מסאי, היסטוריון ומתרגם יהודי-רומני.
ביוגרפיה
דומיטרו חנקו נולד ב-1922 במשפחתו של הסוחר אברהם (Avram) חנקו מבוטושאן ושל אשתו, פרלה. חנקו למד בתיכון בעיר הולדתו, אחר כך למד באוניברסיטת בוקרשט - היסטוריה וספרות. מאוחר יותר השתלם בבון, בהיידלברג ובוינה.
בימי המשטר הקומוניסטי ברומניה עבד בסוכנות הרומנית לחדשות "אג'רפרס", בכתבי העת "קונטמפוראנול" ו"ויאק נואו" (Veac nou - עידן חדש), היה חבר במערכת של כתבי עת רומנים שנועדו לחו"ל, כמו כן היה ראש המערכת לספרות עולם של ההוצאה לאור הממלכתית לספרות ולאמנות ESPLA בבוקרשט. לעל אף הדיכוי הפוליטי והצנזורה, דומיטרו חנקו נמנה עם אנשי הרוח ש"לא איבדו תקוותם בגורל התרבות" וראו בהוצאה לאור של כתבי הסופרים הגדולים "צורת הצלה של התודעה התרבותית" את מאמרו הראשון בתחום הספרות, "האקטואליות של דיקנס", פרסם בשנת 1946 בכתב העת "אפראריה" (Apărarea - ההגנה). חנקו פרסם מסות, מחקרים ומאמרים בעיתונות הספרותית הרומנית - בכתבי העת "קונטמפוראנול", "גאזטה ליטרארה", "ויאצה רומניאסקה" (החיים הרומניים), "ארק (קשת) וכו'. חלק גדול מספריו ותרגומיו מוקדש לספרות הגרמנית. חנקו כתב ביוגרפיה של הינריך היינה (היינריך היינה, מבשר הזמנים החדשים, 1956), וגם ביוגרפיה של הפוליטיקאי ואיש הרוח הרומני מיכאיל קוגלניצ'אנו (1960), כמו כן ערך מחקר על קבלתן של יצירות תומאס מאן במרחב הרומני (Conexiuni cu "Vrăjitorul" - קישורים עם "המכשף"). בשנת 1998 פרסם חנקו גם מחקר על אימאגולוגי בכותרת "„Noi" şi germanii „noştri" ("אנחנו" והגרמנים "שלנו"). חנקו תרגם מכתבי היינריך היינה, תומאס מאן, קלאוס הייטמן ואחרים. ערך בשנת 1984 מבחר של פמפלטים ומאמרים מאת המשורר הרומני יון ויניה.
בשנים 2007-2000 דומיטרו חנקו כיהן כמנהל מתאם של "המרכז לחקר ההיסטוריה של יהדות רומניה" בבוקרשט. כמו כן היה יושב ראש מחלקת המתרגמים באיגוד הסופרים הרומנים.
בשנת 2012 קיבל דומיטרו חנקו, בגיל 90, תעודת הוקרה מיוחדת מאיגוד הסופרים הרומנים, יחד עם סופרים ותיקים אחרים.
ספרים
בספר מזכיר חנקו, בין השאר, פרשת הוצאת דיבה מוזרה נגד תומאס מאן בחוגים פרו-נאציים ברומניה (העיתונים "פורונקה ורמי" ו "קורנטול") שטענו כי הרומן "יוסף ואחיו" נגנב על ידי "הסופר היהודי" תומאס מאן מהספר "חלום הפרעונים" מאת מחבר רומני לא ידוע בשם אורל פקורארו. כמו כן מצוינת ההשראה ששאב מאן מן הנוכל הרומני ג'ורג'ה מנולסקו ביצירת דמותו של פליקס קרול.
''Frânturi dintr-o lume care a fost. Eseuri privind cultura germană şi lumea evreiască'' (טיולים בזמן - קטעים מעולם שהיה. מסות על התרבות הגרמנית והעולם היהודי) שני הספרים האחרונים מבוססים על מחקרים שעשה המחבר בארכיונים ברומניה ובגרמניה.
אנטולוגיות
Ion Vinea, Săgeata şi arabescul 1984 (יון ויניה, החץ והערבסקה) עם מבוא מאת העורך
תרגומים
דומיטרו חנקו תרגם מגרמנית לרומנית - כתבים מובחרים (Opere alese) מאת היינריך היינה, הכרכים ב' וד', (1971,1976), Im Schlaraffenland (Ţara huzurului) היינריך מאן (1971), קובץ נובלות "שובו של קזנובה" מאת ארתור שניצלר (1982), Winterspelt מאת אלפרד אנדרש, (1980), "דימוי הרומנים במרחב הלשוני הגרמני" מאת קלאוס הייטמן 1775-1918, מחקר אימאגולוגי, עם מבוא המתרגם, (1995), Pe urmele marelui fluviu, מאת ורנר לוץ (תרגום בשיתוף פעולה עם פרנץ הודיאק, 2002), ו"יומן ברלינאי 1938" מאת מרתה ביבסקו (2001).Mafia din Balcani ספר העיתונאי נורברט מאטס-נידיק - "המאפיה של הבלקנים" (2005). 2002 Bucureşti - Berna Rapoartele diplomatice 1940-1944 (ברן-בוקרשט - הדו"חות הדיפלומטיים של רנה דה וק 1944-1940)
קישורים חיצוניים
Adriana Bittel în Selecția Formula AS nr. 948, 2010 Daniel Cristea-Enache ''Seriile de opere ale clasicilor reprezentau un refugiu din faţa invaziei mediocrităţii interviu cu Dan Grigorescu, 12/9/2003'' לפי Silvia Lazarovici Scriitori și publiciști botoșăneni - Dicționar biobibliografic Editura Agata, Botoșani, 2013
עם תרגום קטע מזכרונות הדוכס ד'ארקור
מחוז פינגל
מחוז פינגל (באנגלית: County Fingal, באירית: Contae Fine Gall) הוא מחוז משנה באירלנד, חלק ממחוז דבלין. המחוז ממוקם בפרובינציית לנסטר, ובירת המחוז היא העיר סוורדס. לפי מפקד אוכלוסין משנת 2016, מתגוררים במחוז כ-296,214 תושבים, והוא המחוז השלישי בגודלו מבחינת אוכלוסייה באירלנד כולה. המחוז גובל במחוז מית' ממערב ומצפון, במחוז דרום דבלין מדרום מערב (ביניהם מפריד נהר הליפי), בעיר דבלין מדרום ובים האירי ממזרח. בשנת 1994, פוצל מחוז דבלין לארבעה מחוזות משנה:
שם המחוז נגזר מהביטוי האירי Fine Gall, שמשמעו ״שבט זר״, כך כינו האירים המקומיים את שטח האזור שבו התיישבו הוויקינגים בעבר. מחוז פינגל היה חלק מממלכת דבלין הוויקינגית בין השנים 841 ו-1169, אז נכבשה בידי ממלכת אנגליה. במחוז הייתה מדוברת עד אמצע המאה ה-19 השפה הפינגלית שנכחדה, שפת כלאיים של אנגלית עתיקה, אנגלית תיכונה, נורדית עתיקה ואירית. בשנת 1628 העניק צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה את התואר רוזן פינגל, תואר אשר בוטל בשנת 1984.
חוקת טרנובו
חוקת טרנובו (בבולגרית: Търновска конституция) הייתה החוקה הראשונה של בולגריה המודרנית. החוקה כוננה ב-16 באפריל 1879 בעת כינוס האספה הלאומית שנערכה בווליקו טרנובו. כינונה היה חלק מהקמת נסיכות בולגריה, היא עברה מספר תיקונים והייתה בתוקף עד פרסום חוקת דימיטרוב ב-4 בדצמבר 1947.