cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יוג'יניה קומצ'יבה
עבודתה ומחקרה
כרגע עוסקת קבוצתה של קומצ'יבה עוסקת בהרכבה עצמית וחוסר שיווי משקל במערכות פולימרים. קומצ'יבה חוקרת כיצד מבנים כימיים של מולקולות ענק משפיעות על ההרכבה העצמית על משטחים שונים, אינטראקציה בין מולקולות דוחות מים, דחיסות ותכונות הבסיס של שכבות פולימר. בנוסף, מחקר זה עוסק בפיתוח חומרים פולימרים מתקדמים, הפרויקט הזה כולל התאמת לטקס סינתטי אשר למאפיינים מסוימים, ייצור מבנים דו ותלת־ממדיים של ננו-קומפוזיציות מאורגנות ביותר וכיצד תורמים הדברים לתחום האופטיקה והחשמל. המחקר גם כולל הסעה בנוזלים פולימריים.
קומצ'יבה פרסמה שני ספרים, אחד מהם עסק בראקציה מיקרופלואידית אצל חלקיקים פולימרים, אותו כתבה ביחד עם פיוטר גארסטאקי.
היא קיבלה פרס לוריאל-אונסק"ו לנשים במדע בשנת 2009 (לצד ביאטריס בארביי).
ביושוק לנצח
ביושוק לנצח (באנגלית: BioShock Infinite; בתעתיק לעברית: ביושוק אינפינייט) הוא משחק וידאו מסוגת יריות בגוף ראשון והשלישי בסדרת ביושוק שפותח על ידי Irrational Games והופץ על ידי 2K Games ב-26 במרץ 2013 למערכת ההפעלה Microsoft Windows ולקונסולות משחקים Xbox 360 ו-PlayStation 3, ב-29 באוגוסט 2013 למערכת ההפעלה macOS, ב-17 במרץ 2015 למערכת ההפעלה לינוקס, ב-13 בספטמבר 2016 לקונסולות המשחקים Xbox One ו-PlayStation 4 וב-29 במאי 2020 לקונסולת המשחקים נינטנדו סוויץ'. אינפינייט ומהווה פריקוול למשחק הראשון בסדרה. למשחק יצאה חבילת הרחבה בשם "ביושוק לנצח: קבורה בים" (BioShock Infinite: Burial at Sea) בצורה של שני פרקים באורך של מספר שעות כל אחד, אשר יצאו לאור ב-12 בנובמבר 2013 וב-25 במרץ 2014 בהתאמה.
רקע
עלילת המשחק של Bioshock Infinite מתרחשת בעיר הדמיונית "קולומביה" הקרויה על שם נקבת ההאנשה של ארצות הברית. העיר קולומביה תלויה לגמרי באוויר באמצעות "ריחוף קוונטים", ספינות אוויר ענקיות וכדורים פורחים. לא כמו העיר התת-ימית ראפצ'ר שנבנתה באופן סודי ושימשה כהעיר שבה התרחשו המשחקים Bioshock ו-Bioshock 2, קולומביה נבנתה באופן גלוי בשנת 1901 בידי הממשל האמריקאי תחת הוראתו של הנשיא ויליאם מקינלי, לקול תרועה ופרסום רב. קולומביה נועדה לסמל את רעיונות האמריקניזם, ונראית כאילו עוצבה כ"עיר יריד" שיכלה לנוע ברחבי העולם. אולם, זמן מה לאחר השקתה אך לפני אירועי המשחק, העיר התגלתה כחמושה והייתה מעורבת בתקרית בינלאומית כאשר ירתה לעבר קבוצה של אזרחים סיניים במהלך מרד הבוקסרים. לאור זאת, הממשלה האמריקאית ניתקה כל קשר עם העיר והמיקום של העיר אבד.
כתוצאה מהניתוק של העיר עם שאר העולם, מלחמת אזרחים לא איחרה לבוא בין המפלגות השונות בקולומביה. בזמן עלילת המשחק, רק שתי מפלגות עיקריות נשארו: אחת היא "המייסדים", קבוצה פטריוטית קיצונית הרוצה להשאיר את השליטה בעיר בידי זכריה הייל קומסטוק. המפלגה השנייה נקראת "Vox Populi" (בלטינית: "קולו של העם"), מפלגה קומוניסטית קיצונית, אשר חבריה הם שחורים. קבוצה המתנגדת לשלטון ומונהגת בידי דייזי פיצרוי.
וולוו סיטי טקסי
וולוו סיטי טקסי (בשוודית: Volvo City Taxi, קרויה גם: Volvo Experimental Taxi) היא מכונית קונספט, שתוכננה להיות מונית, מתוצרת יצרנית הרכב השוודית וולוו אשר הוצגה בשנת 1976.
ביושוק לנצח
עלילה
במהלך עלילת המשחק אנחנו נגלם את בוקר דוויט, גבר בשנות ה-30 לחייו, לחם למען צבא ארצות הברית והיה חלק מטבח הברך הפצועה. דוויט עבד כסוכן בסוכנות הבילוש פינקרטון, אך פוטר מעבודתו לאחר שהתנהג באופן קיצוני מדי. בעקבות הפיטורים, הוא החל לעבוד בתור סוכן פרטי. דוויט עבר תקופה קשה בחייו שבמהלכה מתה אשתו בזמן הריון ילדתם, והוא צבר חובות רבים בגלל הימורים. לאור זאת, בשנת 1912 יוצר קשר אדם אנונימי עם דוויט והציע לו עסקה - להחזיר את אליזבת', ובתמורה לכך הוא ימחק את חובותיו. לאחר שדוויט מגיע לעיר הדמיונית קולומביה בה הילדה מוחזקת כשבויה, הוא מוצא את אליזבת' ובמהלך המשחק מנסה לברוח איתה מהעיר ולהגיע לניו יורק.
המשחק מתחיל כאשר בוקר דוויט נמצא על סירה קטנה יחד עם גבר ואישה בעלי מבטא בריטי, שמדברים ביניהם. הזוג מביא את בוקר למגדלור ישן, שם מוצא בוקר פתק שבו נכתב ״הבא לנו את הנערה (אליזבת׳) ואנו נמחק את חובותיך״.
בוקר עולה במגדלור עד שהוא מגיע לסופו, ומגלה כי פנס המגדלור הוא תא שיגור, שבעזרתו מגיע בוקר לעיר קולומביה.
כשהוא מגיע לקולומביה, הוא מגיע אל כומר שמציע לו להיכנס לעיר, אם הוא יבצע את טקס ה״הטבלה״. בוקר מסכים, אבל במהלך ההטבלה כמעט וטובע.
בשלב זה עולה לבוקר חיזיון בו הוא נמצע בתוך ביתו ואדם דופק על דלתו ודורש ממנו שיפתח אותה. כשבוקר פותח את הדלת הוא רואה ספינות אוויר שמשמידות את ניו יורק.
כשבוקר מתעורר, הוא מתחיל לסייר בקולומביה בחיפושו אחר הנערה. באמצע הדרך, פוגש בוקר בזוג בעל מבטא בריטי (דומה לזה של הזוג שהביא אותו אל המגדלור), שמבקשים ממנו להטיל מטבע, כשהתוצאה הייתה ״עץ״. בהמשך דרכו מבחין בוקר ב״אי האנדרטה״, אי מעופף בעל אנדרטה גדולה בצורת מלאך, ומבין כי שם הוא יימצא את הנערה, אולם אז מגיע אליו ילד שליח ומוסר לו מברק ב נאמר לדוויט שלא ייתן לקומסטוק להבחין בנוכחותו, ושלא ייבחר את מספר 77. בהמשך מבחין בוקר בכרזה שמזהירה את התושבים מפני ״הרועה הכוזב״ שבא לגנוב את ״הכבשה״, ובנוסף רואה סימן של AD, הזהה לאחד שנמצא על ידו, על ידו של הרועה.
דוויט מגיע למרכז העיר ושם הוא ראה טקס בו הוא לקח חלק בהגרלה כשנטל כדור בייסבול שמספרו היה 77. המנחה מכריז כי מספר 77 הוא הזוכה, אבל אז דוויט מבחין בגבר לבן ובאישה שחורה (שככל הנראה היו פעילים במפלגת ״קולו של העם״), והקריין מורה לו לזרוק את כדור על הזוג, אבל לפני שהוא מספיק, מבחין הקריין בסימן ה AD שעל ידו של דוויט, ומורה לשוטרים להרוג אותו, אבל זה מתגונן בפניהם ומתחיל לברוח ברחבי קולומביה, אל עבר ״אי האנדרטה״.
פסקול
פסקול המשחק הולחן על ידי גארי שיימן בהשתתפותם של ג'ים בוני, אדה רות' הברשון וצ'ארלס הוצ'ינסון גבריאל ובביצועי שירה של טרוי ברקר, ג'ניפר האל, אוליבר קאאואר, מאורי מרפי, אלווי מילר, רודני מילר, דויד פורטר וקורטני דרפר. הפסקול יצא כחלק ממהדורות הפרימיום והאולטימייט ב-26 במרץ 2013 וכולל 28 רצועות באורך כולל של 45 דקות ו-8 שניות.
וולוו סיטי טקסי
אב הטיפוס היחיד שנבנה היה מחקר בחדשנות - מבחינת בטיחות, תפקוד וארגונומיה.
"וולוו סיטי טקסי"
"וולוו סיטי טקסי" היא מכונית קונספט שנבנתה על ידי וולוו במהלך בשנת 1976. הוא תוכננה להיות התגובה של וולוו לאתגר של המשרד לתחבורה של ניו יורק והמוזיאון לאמנות מודרנית.
התנופה לתכנון רכב זה הגיעה כאשר המוזיאון לאמנות מודרנית ומספר ארגוני תחבורה מטרופוליטנים בניו יורק הזמינו יצרני רכב לפתח מושגים משלהם עבור מוניות גדולות במסגרת תחרות עיצוב.
המונית הייתה מופעלת על ידי מנוע דיזל שישה צילינדרים, אשר הניע את הגלגלים הקדמיים.
במקום חגורות בטיחות, הותאם למושבי הנוסעים, מוט הנפתח בסגנון רכבת הרים.
אלינור קטון
אלינור קטון (באנגלית: Eleanor Catton) MNZM (נולדה ב-24 בספטמבר 1985) היא סופרת ניו זילנדית ילידת קנדה. הרומן השני שלה "המאורות" זיכה אותה בשנת 2013 בפרס מאן בוקר.
קריירה ספרותית
רומן הביכורים של קטון "The Rehearsal" (ראה אור בעברית בתרגומה של מיכל אלפון בשם "החזרה") שפורסם ב-2008, נכתב כחלק מעבודת המאסטר שלה, ועוסק בתגובות לרומן אסור שהתפתח בין מורה לג'אז לילדה בבית הספר התיכון שבו לימד. ספר זה זיכה אותה בפרס אורנג'. בשנת 2009 תוארה בדיילי מייל הבריטי כנערת הזהב של הספרות לאותה שנה.
הרומן השני שלה "The Luminaries" (ראה אור בעברית, אף הוא בתרגומה של מיכל אלפון, בשם "המאורות") יצא לאור בשנת 2013 וזיכה את קטון בפרס מאן בוקר, היא הייתה בגיל 28, המחברת הצעירה ביותר אי-פעם שזכתה בפרס. הרומן "המאורות", על 832 עמודיו היה הספר הארוך ביותר שזכה בפרס במשך 45 שנות קיומו, וזכה לשבחים רבים.
בעקבות ספר זה זכתה קטון לשלל תארים לשם כבוד ופרסים ספרותיים ובמרץ 2014 הוענק לה תואר חבר מסדר ההצטיינות של ניו זילנד.
בשנת 2020 לקחה חלק בכתיבת התסריט לסרט "אמה", עיבוד קולנועי לספרה של ג'יין אוסטן באותו שם מ-1815.
מחאת המילואימניקים
רקע
בינואר 2006 שקע ראש הממשלה אריאל שרון בתרדמת. בעקבות נבצרותו מונה אהוד אולמרט לתפקיד ממלא מקום ראש הממשלה. במרץ 2006 נערכו הבחירות לכנסת השבע עשרה שבהן זכתה מפלגת קדימה בראשות אולמרט ב-29 מנדטים. בחודש מאי החל אולמרט בתפקידו כראש ממשלת ישראל. כחודשיים לאחר מינויו, ב-12 ביולי 2006 נפתחה מלחמה בין ישראל לחזבאללה בלבנון. המלחמה החלה בעקבות תקרית שבה נחטפו שני חיילי צה"ל ונהרגו שלושה, במקביל להפגזה ארטילרית כבדה על ישראל. במהלך המלחמה כוחות חיל האוויר וכוחות קרקעיים חצו את הגבול ולחמו נגד החזבאללה.
במהלך המלחמה הותקפה מדינת ישראל בירי רקטי. במהלך המלחמה נהרגו 121 חיילים (בהם שני החיילים החטופים) ו-44 אזרחים ישראלים.
המחאה
את המחאה פתחו חיילי המילואים אסף דוידוף ורוני צויגנבוים שהשתתפו במלחמת לבנון השנייה בחטיבת אלכסנדרוני. הם פתחו בצעדה מהקסטל לירושלים. לאחר מכן במסגרת המחאה הוקם מאהל מחאה בגן הוורדים מול משרד ראש הממשלה. המוחים קראו לראש הממשלה אולמרט ולשר הביטחון עמיר פרץ להתפטר מתפקידם וכן לרמטכ"ל דן חלוץ, לאור הכשלים שהתגלו במלחמת לבנון השנייה. למחאה הצטרף פורום המשפחות השכולות ממלחמת לבנון השנייה והתנועה לאיכות השלטון. יו"ר האופוזיציה בנימין נתניהו וראש לשכתו דאז נפתלי בנט עמדו מאחורי הקלעים של המחאה, על מנת להפיל את ממשלת אולמרט.
ביולי 2007 התקיימה הפגנה בכיכר רבין בהשתתפות כ-100,000 מפגינים בקריאה להתפטרות אולמרט ופרץ בעקבות פרסום דו"ח חלקי של ועדת וינוגרד.
בינואר 2008 שמונה ימים לפני פרסום הדו"ח הסופי של ועדת וינוגרד פרסמו עשרות מפקדי פלוגה במילואים מכתב הקורא לאולמרט להתפטר.
עם הודעתו של אולמרט על כוונתו לפרוש מהחיים הפוליטיים, הודיעו ראשי המחאה על סיומו של המאבק.
אברהם רונן (ארכאולוג)
אברהם רונן (1935 – 15 בדצמבר 2018) היה ארכאולוג ישראלי, פרופסור אמריטוס בחוג לארכאולוגיה באוניברסיטת חיפה. מומחה לארכאולוגיה פרה-היסטורית.
ביוגרפיה
רונן נולד בירושלים בשנת 1935. הוא למד ארכאולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים ובצרפת. עם חזרתו לארץ החל ללמד באוניברסיטת חיפה. בשנת 1975 הקים את המכון לארכאולוגיה ע"ש זינמן באוניברסיטת חיפה.
הוא ניהל הסקר הארכאולוגי של אזור הכרמל יחד עם יעקב עולמי בשנים 1964–1968.
בין השנים 1965–1970 חפר במערת ספונים. חפירות אלה העלו ממצאים מהתקופות הפרהיסטוריות הבאות: מוסטרית, כבארית, נאטופית, נאוליתית וכלקוליתית. בנוסף נמצאו גם ממצאים המעידים על שימוש שנעשה במערה גם בתקופות היסטוריות.
דרך השלום (שיר)
דרך השלום הוא סינגל שנכתב והולחן על ידי אבי אוחיון, עובד על ידי יעקב למאי ובוצע במקור על ידי הזמר פאר טסי. השיר נחשב ללהיט גדול וזכה להצלחה רבה בישראל.
היסטוריה
השיר יצא לאור ב-25 באוקטובר 2014. הוא כיכב בתחנות הרדיו בישראל וצעד בראש מצעדיהן, בין היתר צעד שלושה שבועות רצופים בראש מצעד השבועי של גלגלצ ושל רשת ג'. השיר הגיע למקום הראשון של המצעד של מדיה פורסט והיה לשיר המושמע ביותר במשך 5 שבועות.
ביוטיוב צבר השיר למעלה מ-30 מיליון צפיות, ובכך הפך לאחד השירים הישראליים הנצפים ביותר באתר; "דרך השלום" היה לשיר הישראלי הראשון שעבר את רף מיליון הצפיות באתר. כתוצאה מכך, זכה השיר גם לפרודיות רבות ברשתות החברתיות השונות.
במצעד הפזמונים העברי השנתי בגלגלצ וברשת ג זכה השיר במקום הרביעי. השיר דורג במקום ה-99 במצעד העשור של כאן גימל.
השיר העלה את פאר טסי לתודעה הישראלית ופרסם אותו. השיר יצא באלבומו השני של טסי "כוחה של אהבה".
נוסף על כך, בשנת 2016, זכה השיר בפרס אקו"ם על שם משה וילנסקי לשיר השנה.
כתיבת השיר
לדברי כותב השיר אבי אוחיון, הוא כתב ראשית את המנגינה לשיר. לאחר מכן הוסיף לו מילים. את הביטוי "דרך השלום" שנבחר כשם השיר בחר אוחיון משום שהתחרזו עם המילים "איזה חום".
שורש 63
שורש 63, או חוּ בּוּ (בסינית: 戶部, פיניין: Hù bù) הוא השורש השישים ושלושה של הכתב הסיני. פירושו "דלת" או "בית" והוא אחד מתוך 34 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים מארבעה קווים.
במילון קאנגשי יש 44 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
户, הצורה החדשה של 戶,היא הצורה ה-97 של טבלת התווים הסיניים שאומצה על ידי הסינית המפושטת בסין.
מכיוון שההבדל בין 户 ל 戶 מוגדר כוריאנט-צורה ולא כצורה אחרת, אין אינדקס מיוחד עבור 户. כאשר 户 היא גם הצורה הרשמית של התו בהונג-קונג.
אפרים ארליך
אפרים "קרמשניט" ארליך (נולד ב-26 באוקטובר 1960) הוא קצין משטרה ישראלי בדימוס בדרגת ניצב משנה, לשעבר סגן מפקד משטרת התנועה הארצית. התפרסם כשחשף את פרשת האחים פריניאן והיה אחד הגורמים המרכזיים שהובילו להקמת ועדת זיילר.
ביוגרפיה
ארליך נולד לציונה, ילידת הארץ ולברוך, פליט שואה. ילדותו עברה בתל אביב בשכונת פלורנטין, בה הוא מתגורר עד היום. למד בתיכון אורט סינגלובסקי. במהלך שנות השבעים עסק באִגרוּף באגודת בית"ר תל אביב ולאחר מכן במכבי תל אביב ואף זכה באליפות ישראל לדרגה ב' ולנוער. בשנת 1979 התגייס לצה"ל ושרת כמכונאי מסוקים בטייסת מבצעית.
בשנת 1982 התגייס ארליך למשטרת ישראל ליחידת העיקוב הסמויה בימ"ר תל אביב, בה מילא תפקיד של ראש צוות כארבע שנים. החל משנת 1986 עבר לשרת במגוון תפקידי מודיעין, בילוש וחקירות ביחידה המרכזית. בשנת 1988 סיים קורס קצינים ייעודי וביצע מגוון תפקידי שטח מבצעיים כראש חוליית בילוש, ראש חוליית סמים, ראש חוליית כייסים, ראש חוליית מודיעין מבצעי, ראש מחלק סמים, ראש מחלק מוסר, ראש לשכת מודיעין ובילוש במרחב ירקון, ראש מפלג סמים בימ"ר, ראש מחלקת מודיעין במנהלת ההגירה, מפקד ימ"ר אגף תנועה, סגן מפקד מרחב חברון וסגן מפקד משטרת התנועה הארצית.
במהלך שרותו נודע "קרמשניט" (שקיבל את כינוי זה בעקבות קונדיטוריה שניצבה מול ביתו בשכונה, ושבה עבד בגיל 12 בלישת בצק. ארליך סיפר שבעל הבית היה נותן לו לבחור חמש עוגות לעצמו, והוא היה בוחר קרמשניט בקביעות) כמי שניהל מאבק בלתי מתפשר בפשיעה החמורה ונקט בפעילויות מבצעיות יזומות שזכו להד ציבורי ותקשורתי, למיגור ההימורים הבלתי חוקיים, הסחר בבני אדם והסרסרות. בין היתר, לקח חלק מרכזי בפענוח "רצח השבעה" שבוצע באוקטובר 1989. הקים ועמד בראש מערך המודיעין במנהלת ההגירה. הקים ועמד בראש היחידה המרכזית באגף התנועה, שתחת פיקודו קיבלה את פרס מפכ"ל המשטרה בשנת 2007.
על פעילותו למען חשיפת שחיתויות קיבל בשנת 2007 את אות אביר איכות השלטון. פעילותו זו הובילה לצעדי נקמה מצד בכירי המשטרה כלפיו. על אף היותו קצין בולט ובעל הישגים, במשך שנים הוקפא קידומו בדרגה והוא נותר בדרגת סגן ניצב. בשנת 2013, בהתערבות מבקר המדינה ובסיוע של עמותת אומ"ץ והתנועה לאיכות השלטון, הוענקה לארליך דרגת ניצב משנה, אך הוסכם כי הוא יושאל לרשות הארצית לכבאות והצלה ויעמוד בראש אגף המודיעין שיוקם ברשות. במאי 2016 החליטו השר לביטחון פנים גלעד ארדן והמפכ"ל רוני אלשיך על החזרתו לשירות במשטרה, באגף התנועה.
באוגוסט 2017 זכה לתעודת הוקרה מנשיא המדינה על תרומתו לטוהר המידות, בהתאם לחוק לעידוד טוהר המידות בשירות הציבור, התשנ״ב–1992.
בדצמבר 2017 סיים את שירותו במשטרה. יוצג במהלך שנים רבות, בהן שנות המאבק לקבלת דרגה ולהחזרתו למשטרה, בהתנדבות על ידי התנועה לאיכות השלטון ועל ידי עמותת אומ"ץ.
ביוני 2019 פורסם כי לאחר יציאתו לגמלאות, ארליך החל לעבוד כנהג מונית, תפקיד בו הוא עובד עד היום.
מאז שחרורו מהמשטרה שימש אפרים ארליך כפרשן לענייני פלילים ומשטרה במספר תוכניות בטלוויזיה. כמו כן הוא מרצה בפורומים שונים על לפני ומאחורי הקלעים בעולם הפשע הישראלי.
חיים אישיים והשכלה
לארליך תואר ראשון במנהל עסקים. הוא נשוי ואב לארבע בנות, סב ל-3 נכדים ומתגורר בפלורנטין. אחת מבנותיו היא שוטרת.
לודייק מרולד
לודייק מרולד (בצ'כית: Luděk Marold; 7 באוגוסט 1865 – 1 בדצמבר 1898) היה צייר ומאייר צ'כי, הידוע בעיקר בזכות הפנורמה שלו המתארת ​​את קרב ליפאני, שנערך ב-1434. זהו הציור הגדול ביותר בצ'כיה, ולו ביתן משלו בגני התערוכה Výstaviště.
ביוגרפיה
הוא נולד מחוץ לנישואין וקיבל את שם המשפחה של אמו. אביו, שהיה קצין בצבא שנהרג בשנה שלאחר מכן במהלך מלחמת אוסטרו-פרוסיה ואמו מתה שש שנים מאוחר יותר. תשע השנים הבאות לחייו אינן מתועדות ברובן, ככל הנראה ניסה להיכנס לבית הספר לצוער ים, אך נכשל בבחינות. בגיל שש עשרה הוא נכנס לאקדמיה לאמנויות יפות, אך למד רק שנה וגורש.
לימודיו התחדשו שנרשם לאקדמיה לאמנויות יפות, במינכן, שם מדריכיו היו לודוויג פון לופץ וניקולאוס גיזיס. כשהיה שם, הוא החליף רעיונות עם ציירים צ'כים אחרים כמו מיקולש אלס ואלפונס מוכה. הצלחותיו המקצועיות הראשונות הגיעו כמאייר עבור מספר מגזינים גרמניים וצ'כיים.
במהלך תקופה זו החל לסבול מקדחת שיגרון ולכן שב לפראג בשנת 1887, שם עבד בסטודיו של מקסימיליאן פירנר וערך פרסומים ל"איגוד מאנס החדש לאמנויות יפות", בראשות על ידי חברו הוותיק מיקולש אלס. שנתיים לאחר מכן, הוא קיבל מלגה ממלכתית ללימודים בפריז, שם מצא משרה בסטודיו של פייר-ויקטור גאלנד. בשנת 1891 הוא התחתן. בשנה שלאחר מכן, לאחר מותו של גאלנד, הוא ויתר על המלגה שלו כדי להפוך לאמן עצמאי. הוא המשיך ליצור איורים לכתבי עת וספרים של סופרים צ'כים וקיבל מדליית זהב בתערוכה במינכן בשנת 1892. מאוחר יותר אימץ את סגנון האר נובו והחל לקבל הזמנות לפוסטרים. בשנת 1895, הוא נבחר כחבר ב"האקדמיה הצ'כית לאמנויות ולמדעים".
ב־1897 חזר לפראג, שם הציע ליצור לתערוכה פנורמה ענקית של קרב ליפאני, שהתרחש ליד פראג במאה ה-15. הצעתו התקבלה ולאחר שערך סקיצות של שדה הקרב, הוא החל לעבוד עליה בתחילת 1898. הוא שיתף פעולה עם קארל רשקה (1861–1918), צייר הנוף ואצלב יאנסה, האמן תיאודור הילשר (1866–1930).
הפנורמה הוא ציור ענק: גובהו 11 מטרים ואורך 95 מטרים. ללחץ להשלמת העבודה הענקית הזו על פי לוח הזמנים הייתה השפעה קטלנית על בריאותו השברירית ממילא והוא מת זמן קצר לאחר שהוצגה הפנורמה ב-1898.
רטרוספקטיבה גדולה של עבודתו נערכה בשנה שלאחר מכן.
שלושה רחובות נקראו על שמו; בדצ'ין, קלדנו ופראג.
2008 בארצות הברית
2008 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 232 שנה מיום היווסדה.
ישראל פיינמסר
ישראל פיינמסר (19 בפברואר 1901 – 7 באוגוסט 1990) היה מייסד המחלקה הטכנית של הקיבוץ הארצי ומהמתכננים הבכירים בתנועה הקיבוצית.
חייו
פיינמסר נולד בוורשה שבפולין בשנת 1901. ב-1920, לאחר שהות קצרה בווינה, עלה לארץ ישראל ללא אישור משלטונות המנדט הבריטי. בספינה הכיר קבוצת עולים שמאוחר יותר הקימה את קיבוץ מזרע, שבו היה חבר עד יום מותו. בין העולים הכיר גם את חיה, שלה נישא ב-1922. בימיו הראשונים בארץ עבד כפועל בניין; בין השאר השתתף בהקמת המרכז המסחרי ברחוב הרצל פינת דרך יפו בתל אביב ולאחר מכן את בתי מושב בלפוריה שבעמק יזרעאל. במקביל החלה הקבוצה בהקמת קיבוץ מזרע על גבעה סמוכה ליישוב. באותם ימים הפך למנהל עבודה בחברת סולל בונה. במסגרת זו ניהל פרויקטים מרכזיים כמו קו המים ירקון–ירושלים, בית החולים רמב"ם בחיפה ובית חרושת נעמן.
ב-1943 ייסד פיינמסר את המחלקה הטכנית של הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, שהייתה הגוף המתכנן והמבצע של כל ההיבטים הפיזיים בתנועת הקיבוץ הארצי. פיינמסר עמד בראש המחלקה במשך למעלה מ-30 שנה. במסגרת זו תוכננו תחת השגחתו אלפי יחידות דיור, תוכניות מתאר, מבני ציבור ומשק, גני ילדים, חדרי אוכל, מפעלי תעשייה ומבני תרבות. פיינמסר אמנם לא היה אדריכל או מהנדס בהכשרתו המקצועית, אך ניסיונו ועמדת הכוח שתפס תוך תקופה קצרה יחסית, הביאו אותו לתפקיד המשפיע ביותר בתחום התכנון הקיבוצי, ובכך הפך לאחד ממעצבי הרוח הקיבוצית בהיבט הפיסי והחברתי.
הנשמה יורדת
ניגון הנשמה יורדת הוא ניגון חב"די אשר מיוחס לדור הראשון של חסידי חב"ד.
יריעה קוואזי-פרויקטיבית
בגאומטריה אלגברית, יריעה קוואזי-פרויקטיבית (Quasi-projective variety) היא תת-קבוצה פתוחה המוכלת ביריעה פרויקטיבית, לפי טופולוגיית זריצקי. קבוצות קוואזי-פרויקטיביות נחשבות לכלליות יותר בגאומטריה אלגברית - כל יריעה פרויקטיבית וכל יריעה אפינית היא קוואזי-פרויקטיבית, ולא להפך. בהקשר של יריעות קוואזי-פרויקטיביות ישנם מספר משפטים בסיסיים, המלמדים על המבנה שלהן ובפרט על מבנה של יריעות פרויקטיביות ואפיניות.
הנשמה יורדת
רקע
באלבום "ניגוני חב"ד 7" של ניח"ח נכתב כי זהו ניגון עתיק אשר מיוחס לדור הראשון של חסידי חב"ד. תווי הניגון הופיעו בספר הניגונים - חב"ד מספר ק"ז (107).
יריעה קוואזי-פרויקטיבית
הגדרה
יהי מרחב פרויקטיבי מממד N (מעל שדה סגור אלגברית \mathbb{K}). יריעה קוואזי-פרויקטיבית היא תת-קבוצה פתוחה של יריעה פרויקטיבית מתוך.
יריעה קוואזי-פרויקטיבית היא אי-פריקה אם הסגור שלה אי-פריק (בתור יריעה פרויקטיבית).
הנשמה יורדת
רקע
ביומן שכתב ישראל יעקבסון את זיכרונותיו משנת תרע"ד (1914), הוא מביא שהמשפיע שלהם בישיבת תומכי תמימים בעיירה לובביץ' לימד אותם את הניגון הזה.
יריעה קוואזי-פרויקטיבית
העתקות
העתקה F:X \to Y בין יריעות קוואזי-פרויקטיבית היא העתקה רציונלית אם קיימים פולינומים הומוגניים F_0,...,F_M ב-N משתנים, כך ש-. ייצוג זה אינו יחיד, ולמעשה ניתן להוכיח ששני ייצוגים הם שקולים אם ורק אם מתקיים, לכל. כאשר הפולינומים כולם מתאפסים בנקודה מסוימת, נאמר שהנקודה היא סינגולרית תחת ייצוג זה. אם נקודה היא סינגולרית תחת כל ייצוג, נאמר שהיא סינגולרית עבור ההעתקה. אוסף הנקודות הסינגולריות תחת כל הייצוגים הוא קבוצה סגורה (בטופולוגיית זריצקי), ועל המשלים שלה (שהיא קבוצה פתוחה) הפונקציה מוגדרת. היות שכל קבוצה פתוחה בטופולוגיית זריצקי היא קבוצה צפופה, ההגדרה "מספיק טובה".
הנשמה יורדת
ניתוח מוזיקלי
מילות הניגון מבטאים התעוררות תשובה פנימית, כתוצאה מהרגשת האחריות בעת ירידת הנשמה למטה לעולם הגשמי, שהיא לצורך עליה. משמעות הניגון היא נחמה לנשמה שצריכה להיאסף ממקומה הבטוח בעולם של גן עדן, לרדת לתוך גוף האדם שהיא לא מכירה; הנשמה משוכנעת שהגוף לא יידע להתייחס אליה בכבוד הראוי, 'ירידה זו צורך עלייה עד שכל זה הוא כדאי', מנחמים את הנשמה. בכתבי החסידות יש שאלה שחוזרת פעמים רבות; לשם מה ירדה הנשמה לעולם הזה? קודם ירידתה הייתה הנשמה בעולמות עליונים, נהנתה מזיו השכינה, ופתאום הורידו אותה לתוך גוף האדם, והוא מוצאת את עצמה עסוקה כל היום בטרדות גשמיות ובצורכי הגוף. והתשובה הניתנת על כך היא; 'ירידה זו צורך עלייה'. היא מתחברת עם הקב"ה עצמו על-ידי קיום התורה והמצוות בעולם הזה דווקא. העובדה שהשאלה חוזרת מעידה שזאת לא שאלה אינטלקטואלית המצפה לתשובה מושכלת, אלא כעין מוטו שעל האדם לשים כל הזמן לנגד עיניו; האם אני ממלא את תפקידי בעולם, כדי שאכן תושג המטרה של 'ירידה זו לצורך עלייה'.
יריעה קוואזי-פרויקטיבית
העתקות
איזומורפיזם בי-רציונלי הוא העתקה רציונלית, כך שיש העתקה רציונלית הפוכה לה (על תחום הגדרתה). שתי יריעות קוואזי-פרויקטיבית נקראות שקולות בי-רציונלית אם קיים ביניהן איזומורפיזם בי-רציונלי.
מורפיזם יריעות קוואזי-פרויקטיביות הוא העתקה רציונלית המוגדרת על כל התחום, כלומר אין לה נקודות סינגולריות. איזומורפיזם הוא העתקה שעבורה קיימת העתקה הפוכה לה (המוגדרת על כל הטווח), ובמקרה כזה אומרים ששתי היריעות הן איזומורפיות.
הנשמה יורדת
ניתוח מוזיקלי
יוסף ארנפלד מערוץ 7 תיאר את הניגון בתור שיר שקט וכסוג של בלדה, ולירון נגלר-כהן מאתר ynet כתב כי הניגון מתאר את "הפגישה הכואבת של הנשמה עם הגוף ברגע הלידה".
יריעה קוואזי-פרויקטיבית
העתקות
שני המושגים הנ"ל שונים מהותית. כך למשל, מבנה האיזומורפיזמים של מישור פרויקטיבי (אל עצמו) ידוע היטב - זוהי החבורה הליניארית הפרויקטיבית  (Projective linear group). מאידך, המבנה של חבורת האוטומורפיזמים הבי-רציונליים של  הרבה יותר מסובכת ועשירה. חבורה זו נקראת חבורת קרמונה (Cremona group), והיא מהווה נושא מחקר פורה גם בימינו (ראו גם כאן).
הנשמה יורדת
ביצועים ועיבודים מוזיקליים
בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 הופיע השיר באלבום "ניגוני חב"ד 7" של ניח"ח. בשנת 2009 הופיע באלבום יענקל יענקל של הזמר האמריקאי אברהם פריד.
יריעה קוואזי-פרויקטיבית
מכפלה
כמו במקרה האפיני, גם כאן נרצה להגדיר מכפלה בין יריעות. במקרה הקוואזי-פרויקטיבי זה מעט יותר מסובך.
ראשית, נשים לב שמספיק להגדיר את המיפוי על מישורים פרויקטיביים (אז נצמצם את המיפוי על קבוצות קוואזי-פרויקטיביות כלליות).
הנשמה יורדת
ביצועים ועיבודים מוזיקליים
ב־2019 בוצע במופעי צמאה על ידי כמה זמרים יחדיו במופעים משותפים; מופע אחד על ידי הזמרים אברהם פריד, אביתר בנאי ושולי רנד. מופע שני על ידי הזמרים שולי רנד, אביתר בנאי, אברהם פריד ונעם בנאי. ומופע שלישי על ידי הזמרים נתן גושן, שולי רנד, אברהם פריד ושי צברי. ב־2023 בוצע על ידי נאור כרמי יחד עם מקהלת מלכות.
יריעה קוואזי-פרויקטיבית
מכפלה
מכפלה של שני מרחבים פרויקטיביים איננה משוכנת לתוך  (בניגוד למקרה האפיני). למעשה, קורדו סגרה הציג את הפתרון המלא לבעיה הקרוי גם שיכון סגרה - ניתן לשכן את לתוך  רק עבור. השיכון נתון על ידי מכפלת כל הרכיבים, ומפורשות:
הנשמה יורדת
ביצועים ועיבודים מוזיקליים
ב־2015 יצא על ידי בית הספר לקולנוע יהודי תורת החיים כגרסת כיסוי מלאה, ב־2018 הופיע באלבום צמאה 5 בגרסת כיסוי בביצוע הזמר הישראלי שולי רנד. ב־2009 בוצע כגרסת כיסוי על ידי מתי קובלר, ב־2018 בוצע על ידי קובלר באנסמבל סירנות של מרכז פליציה בלומנטל למוזיקה ובמופעים נוספים.
יריעה קוואזי-פרויקטיבית
מכפלה
תמונת תחת המיפוי היא הקבוצה הסגורה הנתונה על ידי המשוואות
מבנה
נציג כעת את משפטי המבנה הבסיסיים של יריעות קוואזי-פרויקטיביות, מהם גם ניתן להסיק על תכונות של יריעות פרויקטיביות ואפיניות.
הנשמה יורדת
ניגונים נוספים
ישנו ניגון בשם "מפני מה" בעל אותם מילות תוכן אך בלחן אחר, יש אומרים שהוא גם ניגון חבד"י. מילות הניגון: "מִפְּנֵי מָה, מִפְּנֵי מָה ירדָה הַנְּשָׁמָה מֵאִיגְרָא רָמָא לְבִּירָא עֲמִיקְתָּא? יְרִידָה צֹרֶךְ עֲלִיָּה הִיא".
יריעה קוואזי-פרויקטיבית
מבנה
משפט: לכל נקודה של יריעה קוואזי-פרויקטיבית יש סביבה שאיזומורפית ליריעה אפינית.
הנשמה יורדת
ניגונים נוספים
ישנו ניגון חב"די אחר, ללא מילים, בשם 'ניגון ירידת הנשמה בגוף'. כמו כן ידוע שהיה לרבי לוי יצחק מברדיצ'ב ניגון "והוא רחום" המתאר את ירידת הנשמה, אך לא ידוע מהו הניגון, יש אומרים שייתכן שיש קשר בין הניגון של רבי לוי יצחק, ל"ניגון הנשמה יורדת" או ל"ניגון ירידת הנשמה".
יריעה קוואזי-פרויקטיבית
מבנה
מבחינה טופולוגית, מורפיזמים הן פונקציות רציפות:
משפט: לכל מורפיזם בין יריעות קוואזי-פרויקטיביות, המקור של קבוצה פתוחה (סגורה) היא קבוצה פתוחה (סגורה).
משפט (ההטלה הסגורה): אם X יריעה פרויקטיבית, Y יריעה קוואזי-פרויקטיבית, אזי העתקה ההטלה היא סגורה.
כמסקנה מהמשפט הקודם, מקבלים:
משפט: בתנאי המשפט הנ"ל, אם f:X \to Y מורפיזם, אז f(X) קבוצה סגורה. (כדי להוכיח זאת, יש להביט בגרף של f, שהוא קבוצה סגורה, ולהשתמש במשפט ההטלה הסגורה).
כעת נציג כמסקנה הכללה של משפט ליוביל לגאומטריה אלגברית:
משפט: כל מורפיזם, כאשר X יריעה פרויקטיבית ו-\mathbb{A} יריעה אפינית, הוא קבוע.
פונקציות רציונליות
לכל יריעה קוואזי-פרויקטיבית אי-פריקה ניתן להגדיר את שדה הפונקציות הרציונליות שלה. עבור כל העתקה מהיריעה למרחב פרויקטיבי חד־ממדי (או בשקילות אל הספירה של רימן), כלומר מהצורה, מגדירים פונקציה רציונלית על ידי מנת שני הערכים שהיא מקבלת, כלומר. כך מתקבל שדה, המסומן.
ITV Studios
ITV Studios היא חברת הפקה והפצת טלוויזיה רב-לאומית בריטית, בבעלות תאגיד המדיה הבריטי ITV plc (מפעילת רשת השידור המסחרית ITV). היא עוסקת בהפקה והפצה של תוכניות המשודרות ברשת ITV ועבור רשתות אחרות, והיא פועלת ב-12 מדינות ומחזיקה 60 חברות הפקה, עם משרדי הפקה מקומיים בבריטניה, ארצות הברית, בלגיה, אוסטרליה, גרמניה, הולנד, איטליה, ישראל, צרפת וסקנדינביה.
יריעה קוואזי-פרויקטיבית
פונקציות רציונליות
כעת, אם g:X \to Y העתקה בין יריעות קוואזי-פרויקטיביות, ניתן לבנות העתקה דואלית, הנתונה על ידי.
שדה זה מכיל למעשה את כל המידע על היריעה.
ברמן (אונייה)
ברמן (בגרמנית: Bremen) הייתה אוניית נוסעים גרמנית. היא נבנתה בשנת 1928 ובשנת 1929 זכתה בסרט הכחול.
ITV Studios
היסטוריה
שורשי החברה הם בחברת "אולפני גרנדה" שנוסדה ב-1954, כזרוע ההפקה הפנימית של חברת Granada Television, שהייתה בעלת זיכיון לשידורי טלוויזיה מסחרית בצפון-מערב אנגליה והוקמה על ידי האחים סידני וססיל ברנשטיין. האולפנים של החברה היו ממוקמים במרכז העיר מנצ'סטר.
יריעה קוואזי-פרויקטיבית
פונקציות רציונליות
משפט - g איזומורפיזם אם ורק אם g^* איזומורפיזם שדות.
ברמן (אונייה)
היסטוריה
לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה בידי גרמניה לא נותרו אוניות נוסעים מהדרגה הראשונה. יתרה מזה, הסרט הכחול היה בידי בריטניה שאוניית נוסעים שלה "מבריטניה" זכתה בתואר עוד בשנת 1909. לאור האמור הוחלט לבנות זוג אוניות נוסעים שיהיו מסוגלות להתחרות על התואר. הראשונה "ברמן" נבנתה בברמן והשנייה "אירופה" נבנתה בהמבורג. היו תוכניות לבנות בהמשך אוניית אחות שלישית.
ITV Studios
היסטוריה
הלהיט הראשון של החברה הייתה הסדרה "Coronation Street", אופרת סבון המשודרת ברציפות מאז דצמבר 1960. לצורך הפקת התוכנית הוקמו אולפנים ייעודיים והיא נמכרה לשידור גם לזכייני טלוויזיה מסחרית באזורים אחרים באנגליה. מתחם האולפנים במנצ'סטר גדל עם השנים ושימש להפקת עשרות תוכניות טלוויזיה שונות.
יריעה קוואזי-פרויקטיבית
פונקציות רציונליות
יריעה נקראת רציונלית אם היא שקולה למרחב אפיני. לפי המשפט, יריעה היא רציונלית אם ורק אם שדה הפונקציות הרציונליות שלה הוא, כלומר שדה השברים של חוג פולינומים.
ברמן (אונייה)
היסטוריה
האונייה יצאה להפלגתה הראשונה מברמרהפן לנמל ניו יורק ב-16 ביולי 1929. בסיומה זכתה בסרט הכחול כאשר ההפלגה נמשכה 4 יממות 17 שעות ו-42 דקות. כאשר בשנת 1930 "אירופה" החלה להפליג, היא שברה את השיא. בשנת 1933 "ברמן" זכתה בשיא מחדש. אמנם עוד באותה שנה בכיוון מזרח השיא נשבר על ידי אוניית איטלקית ובשנת 1935 בכיוון מערב על ידי אונייה צרפתית.
ITV Studios
היסטוריה
בסוף המאה ה-20 ותחילת העשור הראשון של המאה ה-21 החלו זכייני הטלוויזיה המסחרית באנגליה (כ-12 זכיינים שפעלו על בסיס אזורי) להתאחד, עד שלבסוף נותרו שניים Carlton Communications ו-Granada. בשנת 2004 גם שני זכיינים אלו התאחדו ליצירת חברת ITV plc. ITV Studios נוצרה ממיזוג הדרגתי של חטיבות ההפקה של כל בעלי הרישיונות האזוריים של ITV plc, מ-1994 עד 2004, ובמשך מספר שנים לאחר מכן, בעקבות הקמת ITV plc. החברה הוקמה רשמית בשם "ITV Studios Ltd" בשנת 2009.
ברמן (אונייה)
היסטוריה
עד לתחילת מלחמת העולם השנייה האונייה עשתה 190 הפלגות. בפברואר 1938 היא הייתה האונייה הגדולה ביותר שעברה את תעלת פנמה. על האונייה הותקן מעוט למטוס דואר. הדבר איפשר להקדים קבלת דואר בכ-24 שעות.
במהלך עגינה בניו יורק "ברמן" הייתה במרכז מספר תקריות, בין היתר הדגל שלה נגנב על ידי ביל ביילי ובהמשך הוצבה שמירה על נציגות גרמנית בניו יורק שכללה שוטרים יהודים בלבד.
ITV Studios
היסטוריה
ITV Studios מפיקה תוכניות בעיקר עבור חברת האם שלה ITV plc, וגם עבור רשתות אחרות כמו BBC וערוץ 4. החברה גם אחראית למכירת תוכניות, פורמטים ועסקאות רישוי מסחריות לתוכן ברחבי העולם.
ברמן (אונייה)
היסטוריה
ב-26 באוגוסט 1938 כל אוניות גרמניות קיבלו פקודה לחזור לנמלי הבית. "במרן" סיימה את ההפלגה לניו יורק עם 1770 נוסעים ב-28 באוגוסט וב-30 באוגוסט יצאה לכיוון גרמניה ללא נוסעים. ב-1 בספטמבר היא קיבלה פקודה להמשיך למורמנסק, לשם היא הגיעה ב-6 בספטמבר. רוב הצוות חזר לגרמניה. לאחר תחילת מלחמת החורף הוחלט להעביר אותא לגרמניה. בדרך היא התגלתה על ידי צוללת בריטית אך לא הותקפה. ב-13 בדצמבר 1940 היא חזרה לברמרהפן.
תוכניות להסב את האונייה לספינת מלחמה לא מומשו ובסוף הוחלט להסב אותה לספינת מטען. במרץ 1941 בעקבות שריפה שפרצה על האונייה היא נפגעה קשה והוחלט לא לשקם אותה. "ברמן" פורקה בשנות ה-50 של המאה ה-20.
ITV Studios
היסטוריה
ב החלה לרכוש חברות הפקה נוספות ב וברחבי העולם, ליצירת חברת הפקות רב-לאומית.
פעילות בישראל
ביולי 2019 רכשה בישראל את חברת "ארמוזה פורמטס" ששולבה בפעילות החברה. "ארמוזה פורמטס" נוסדה בשנת 2005 על ידי המפיק אבי ארמוזה ועוסקת במכירת תוכן ישראלי בעולם, ובפיתוח פורמטים באופן עצמאי ושיווקם.
עת הזמיר
עת הזמיר הוא רומן מאת חיים באר שיצא לאור בשנת 1987 במסגרת "ספריה לעם" של הוצאת "עם עובד". הספר מספר את סיפורו של נחום גבירץ, מתבגר רגיש, המתגייס לצה"ל ומוצא את עצמו ביחידת הרבנות הצבאית בתקופה שלפני מלחמת ששת הימים. דרך הדמויות שפוגש גבירץ, מתאר חיים באר את תקופת הנביטה של ההוויה המשיחית, וגישות תפיסתיות ודתיות שונות לגביה.
תקציר העלילה
נחום גבירץ, מתבגר רגיש, מתגייס לצה"ל ומגיע ליחידת הרבנות הצבאית ביפו. היחידה מונהגת על ידי יהודה לייב שובין, חסיד קאלושין שהצטרף לצה"ל בשנותיו הראשונות, כשמעמד החרדים במדינה ובחברה עוד לא היה ברור, כדי לנסות לדאוג לחרדים בצבא. שובין אינו רואה בתפקידו בצה"ל משמעות מעבר למקור לחלוקת טובות הנאה למקורביו, הן ממניעים אישיים, והן מתוך תפיסה אידאולוגית של נאמנות לחסידות ממנה צמח. סגנו, נתן קלר (שעברת את שמו לנתן מבצר), משתמש בכך כדי להדיחו. גבירץ, שמילא תפקיד קטן אך חיוני בהדחה, מוצא את עצמו במפתיע עוזרו האישי של מפקד היחידה החדש.
עקב רגישותו וחוסר ביטחונו, גבירץ בתחילה מוקסם ממפקדו ונגרר אחרי יוזמותיו, אך עם הזמן מתפכח ומזהה במפקדו אדם כוחני וגס רוח מבחינה אישית, ותזזיתי ומנכס רעיונות מבחינה אידאולוגית. גם גבירץ מושפע מגורמים שונים וסותרים:
החיכוכים בין גבירץ למבצר מתלקחים לריב גלוי, וגבירץ משולח מהיחידה בירושלים לשירות במובלעת הר הצופים.
הספר מסתיים עם פריצת מלחמת ששת הימים וכיבוש ירושלים. בפרוץ הקרבות, משויך שוב גבירץ לרובי וזיסר, קברני היחידה. עם כיבוש ירושלים, מופיע שוב מבצר, אשר מופיע כמנצח אשר תועד כמשתתף בקרבות בעזה, ופוקד על גבירץ להצטרף אליו לקראת כיבוש המקומות הקדושים בירושלים. הקברנים מנסים למנוע מגבירץ ללכת, אך הוא מתעלם מהם, ומצטרף למפקדו. שוב נוכח גבירץ בתכונות מבצר, אשר מפגין בערבוב אומץ לב ויוזמה יחד עם גסות לב ואטימות. את הסצנה האחרונה בספר, תיאר המחבר כ"משימה משיחית הזויה במרומי הר הזיתים, שממנה גבירץ לא ישוב."
התקבלות הרומן
דעות המבקרים על "עת הזמיר" היו מעורבות. חוקר הספרות גרשון שקד הביע אכזבה מהספר באומרו: לעומתו, מבקר הספרות חיים נגיד החמיא לספר:
מבקר הספרות יוסף אורן התלהב אף הוא מהספר וכתב: "ספרות הסאטירה העברית התעשרה ברומאן סאטירי-הומוריסטי שכבר מזמן לא נכתבה יצירה ברמתו ובאיכותו".
בחוגי הימין הדתי-לאומי נתפסה ההשקפה הפוליטית שביסוד הספר כבגידה. הלל ויס כתב על באר, בעקבות הספר: "מין מלשין ו'מויסר' שניאות, תמורת הכרה ציבורית ומיסוך אוטומטי של כישלונות, לגלות את חרפת הדתיים לסוגיהם - יהיו אשר יהיו".
דבר המחבר על ספרו
באר סיפר על המניע לכתיבת הספר:
בריאיון לצור ארליך בשנת 2011 אמר באר:
בריאיון ליוני ליבנה בשנת 2017 אמר באר:
שם הספר
שם הספר נלקח מהפסוק. יצחק הררי מציין שקריאה פשטנית של מקור זה "מטעה לחשוב כי לפנינו יצירה חדורת אופטימיות, רוויית רוח אביב ושירה", ומוסיף יש לזכור את הפרשנות לפיה "מדובר גם בעת הזמירה, עת הקיצוץ בנטיעות, וזמירה מפורשת כמלחמה". שם הספר באנגלית, "The Time of Trimming", מבסס פרשנות זו.
אינטרפרטציות של הרומן
חנה דויד רואה ב"עת הזמיר" רומן עשיר ורב פנים, ומציעה לו שלל אינטרפרטציות:
לשון הספר
הספר מתאפיין בעושר לשוני, במסגרתו מתאפיינים הגיבורים גם באופן דיבורם. עמד על כך חיים נגיד: כיאה לסיפור העוסק ברבנות הצבאית, משובץ דיבורם של גיבוריו בביטויים מהמקורות, המובאים לעיתים בצורתם המקורית, לעיתים בשיבוש מודע, ולעיתים בשיבוש שאינו מודע, המעיד על דלותו הרוחנית של האומר. בשפתם של הגיבורים משולב גם סלנג צה"לי, שהרי הסיפור עוסק ביחידה צבאית. את שילובם של שני מאפיינים אלה מתאר המספר בתיאור לשונו של נתן (נוסקה) מבצר:
מדרשי שמות
בספר מדרשי שמות רבים, של שמות גיבורי הסיפור ושל אחרים:
לאופולד הרביעי, דוכס אוסטריה
לאופולד הרביעי, דוכס אוסטריה (בגרמנית: Leopold IV von Österreich) (1371 - 3 ביוני 1411), היה דוכס שטיריה, קרינתיה וקרניולה בין השנים 1386–1411.
חייו
לאופולד הרביעי נולד בשנת 1371, ללאופולד השלישי, דוכס אוסטריה וורדה ויסקונטי, בתם של ברנבאו ויסקונטי וביאטריצ'ה דלה סקאלה. בשנת 1379 חתמו אביו לאופולד השלישי, דוכס אוסטריה ודודו אלברכט השלישי, דוכס אוסטריה על אמנת נויברג, ולפיו פוצלה אוסטריה ביניהם, אלברכט החזיק באוסטריה עצמה, בעוד שלאופולד החזיק בטריטוריות הירושה, שכללו את שטיריה, קרניולה, קרינתיה וטירול. בשנת 1386 נהרג אביו לאופולד השלישי, דוכס אוסטריה, ולאופולד ואחיו וילהלם, דוכס אוסטריה, ארנסט, דוכס אוסטריה ופרידריך הרביעי, דוכס אוסטריה ירשו את נחלותיו, תוך שבן דודם אלברכט החמישי, דוכס אוסטריה משמש להם כעוצר.
בשנת 1393 התחתן לאופולד עם קתרין מבורגונדיה, בתם של פיליפ השני, דוכס בורגונדיה ומרגריט השלישית, רוזנת פלנדריה, אך היא מתה בשנת 1425 ללא שנולד לו ילדים ממנה.
בשנת 1406 מת אחיו וילהלם, דוכס אוסטריה, ולאחר מכן חילקו האחים ביניהם את הנחלה: ארנסט, דוכס אוסטריה קיבל את שטיריה, קרינתיה וקרניולה, ופרידריך הרביעי, דוכס אוסטריה את טירול ואת דרום מערב אוסטריה שהיה אוסף של טריטוריות הבסבורגיות, ולאופולד הרביעי נשאר ראש המשפחה, והיה אחראי על כל שטחי המשפחה. בשנת 1407 פרצה מלחמה בין ארנסט ללאופולד, שנמשכה עד לשנת 1409.
ב-3 ביוני 1411 מת לאופולד הרביעי, ואחיו ארנסט, דוכס אוסטריה הפך לראש המשפחה.
אסכולת לבוב במתמטיקה
אסכולת לבוב במתמטיקה (בפולנית: lwowska szkoła matematyczna) היא קבוצה של מתמטיקאים שפעלו בין שתי מלחמות העולם בלבוב, שהייתה באותה עת חלק מפולין.
חברי הקבוצה נפגשו לעיתים קרובות ב"הקפה הסקוטי", דנו בנושאים מתמטיים, ובפרט באנליזה פונקציונלית. הבעיות שבהן דנו נכתבו במחברת שהוחזקה דרך קבע בבית הקפה, והפכה למסמך מדעי רב ערך. את ממצאיהם פרסמו בכתב העת Studia Mathematica שנוסד בשנת 1929 על ידי ראשי הקבוצה, בנך ושטיינהאוס, והפך לכתב עת מרכזי לאנליזה פונקציונלית.
אחדים מחברי הקבוצה, ובראשם סטניסלב אולם, היגרו אל מחוץ לפולין. רבים מחברי הקבוצה נספו במלחמת העולם השנייה, בפרט בטבח הפרופסורים בלבוב ובגטו לבוב. לאחר המלחמה נעשה ניסיון לחדש את פעילות הקבוצה בוורוצלב, בהשתתפות שטיינהאוס ואחדים מחברי הקבוצה המקורית.
חברים בולטים של אסכולת לבוב במתמטיקה הם:
פרדיננד דרייפוס
פרדיננד דרייפוס (בצרפתית: Ferdinand Dreyfus; 5 במאי 1849 – 15 ביולי 1915) היה משפטן, עורך, היסטוריון ופילנתרופ יהודי-צרפתי. בין השנים 1909–1915 כיהן כסנטור.
ביוגרפיה
נולד בפריז למשפחה יהודית. אחרי לימודיו עסק בעריכת דין. לאחר מכן היה עורך העיתון "Le Siècle" ("המאה"). ב־14 במרץ 1880 נבחר לפרלמנט בבחירות מקדימות לקנטון של רמבוייה (Rambouillet). בשנת 1881 הצטרף למפלגת "האיחוד הרפובליקני". היה ידיד אישי של לאון גמבטה. בשנת 1885 הוא התמודד ברשימה הרפובליקנית, אך לא נבחר.
ואצלב יאנסה
ואצלב יאנסה (בצ'כית: Václav Jansa; 22 באוקטובר 1859 – 29 ביוני 1913) היה צייר ומאייר נוף צ'כי, הידוע בעיקר בזכות צבעי המים שלו את העיר העתיקה בפראג.
פרדיננד דרייפוס
ביוגרפיה
דרייפוס היה היסטוריון וחיבר יצירות ומחקרים היסטוריים שונים, חלקם זכו בפרסים. בשנים 1907–1908 הרצה בסורבון בנושאים היסטוריים.
ואצלב יאנסה
ביוגרפיה
יאנסה נולד בכפר סלטיניצה. כשהיה עדיין ילד, הוריו נשכרו כמשרתים עבור יוהאן יוזף, הרוזן הרברשטיין. (1854–1944), והם עברו לסולאני, במחוז ליטומז'יץ'. כשהיה שם, הוא היה חניך אצל סוחר, אבל צייר כתחביב.
בסופו של דבר, הוא הצליח להתקבל לאקדמיה לאמנויות יפות, פראג, שם למד אצל אנטונין להוטה. מאוחר יותר, הוא עבר לאקדמיה לאמנויות יפות, וינה, שם מדריכיו היו אדוארד פון ליכטנפלס ולאופולד קרל מולר. לאחר זמן שהיה כצייר בפראג, החל לטייל, ועבד בעיקר בדרום בוהמיה ובקרקונושה. הוא גם סיפק איורים מגזינים.
פרדיננד דרייפוס
ביוגרפיה
בין השנים 1900–1908 היה נשיא "האגודה ההיסטורית של מהפכת 1848".
ואצלב יאנסה
ביוגרפיה
בשנים 1894–1895, יחד עם קארל ויטזסלב מאשק ו-וויטצ'ק ברטונק, הוא עבד על ציור מונומנטלי בעיצובו של מיקולש אלס. הוא נקרא ("טבח הסקסונים ב-Hrubá Skála, לזכר ניצחון צ'כי במאה ה-"13) בגודל ב-8.5 על 10 מטרים. הוא גם היה אחד מכמה אמנים ששיתפו פעולה ביצירת פנורמה של קרב ליפאני, שתוכנן על ידי לודק מרולד, שגובהה 11 מטר ואורכה 95 מטר.
באותה תקופה החלה עיריית פראג לפתח מחדש חלקים מהעיר העתיקה (Staré Město) והגטו היהודי. הוקמה ועדה ליצירת תיעוד המבנים ורישומם, אלה שהיו מיועדים להריסה. בהתאם לכך, "איגוד מאנס לאמנויות יפות" העסיק את יאנסה לצייר כמה שיותר באזור. במהלך שנות ה-90 המאוחרות, הוא הפיק למעלה מ-150 צבעי מים המתארים את העיר העתיקה והעיר החדשה. רבים מהם פורסמו בצורת ספר ב-1908 וב-1911.
פרדיננד דרייפוס
ביוגרפיה
בשנת 1906 התמודד דרייפוס בבחירות לסנאט אך לא נבחר. בינואר 1909 נבחר דרייפוס לסנאטור מטעם Seine-et-Oise. הוא הצטרף ל"איחוד הרפובליקני". היה סגן הנשיא של מועצת בתי הכלא וחבר המועצה העליונה של החינוך הציבורי.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הוצע לו תפקיד מיניסטריאלי, אך הוא דחה אותו.
פרדיננד דרייפוס נפטר בשנת 1915 בפריז, בגיל שישים ושש. היו לו שני בנים, ז'אק וצ'ארלס פרדיננד-דרייפוס.
לואיק דובייה
לואיק דובייה (בצרפתית: Loïc Dauvillier, נולד ב-3 בינואר 1971 בקמברה) הוא תסריטאי ומו"ל צרפתי של ספרי קומיקס ובמאי סרטי אנימציה.
קורות חייו
כאוהב ספרים מילדותו, בשנת 1996 הקים דובייה את ההוצאה לאור "שארט" (Charrette). ז'אן-לוק לואייה שכנע אותו לכתוב לראשונה תסריטי לספרי קומיקס. כך בשנת 2004 הוא כתב את סדרת הקומיקס לבני נוער "המשפחה הקטנה" ("La petite famille") עם ציורים מאת מרק ליזאנו. היא פורסמה בהוצאה לאור "קאראבה". באו בעקבותיה הסדרות "עכברה קטנה, שטות גדולה" (Petite souris, grosse bêtise), ב-2012 -"חברי הסודי" (Mon copain secret) עם איורים מאת אלן קוקור, ב-2013–2014 הסדרה "מירמידון" (Myrmidon) (ציורים מאת טיירי מארטן) וב-2013 - Monsieur lapin ששלושת כרכיו אוירו  על ידי בטיסט אמסלם.בהמשך עיבד דובייה לקומיקס את  הספר "מסביב לעולם בשמונים יום" מאת ז'ול ורן.אחר כך  ז'אן דוד מורבאן  דחף אותו לעבד גם את הרומן של צ'ארלס דיקנס, אוליבר טוויסט.
בשנת 2009 יחד עם המאייר ז'רום ד'אוויו, חיבר דובייה סיפור קומיקס על היחסים בין גבר שתלטן לאישה. מאז דובייה כתב תסריטי קומיקס רבים, ועוד עיבודים ספרותיים ("לה דוס" לפי סיפור מאת דוסטויבסקי,"הדיוקן" מאת גוגול "ההתנקשות" לפי הרומן מאת יסמינה חדרה, "מצוקים" (Falaises) לפי אוליבייה אדאן) וסיפורים חושפניים ("איך התאבדתי" ("Comment je me suis fait suicider"), "מה שנשאר"(Ce qu'il en reste), "אינס", "La Boucherie", באותו הז'אנר. הקומיקס "המחבוא" (Enfant cachée) שצויר על ידי מרק ליזאנו, דן בסיפורה של ילדה יהודייה שהוסתרה בימי השואה.
לואיק דובייה חי לאחרונה בחבל ז'ירונד. הוא אחראי על התוכנית לעידוד היצירה בתחום הקומיקס Pôle Ressource Bande Dessinée בארמון "שאטו בריניון" שביישוב קרבון-בלאן בז'ירונד.
הקיסרית גוו שנגטונג
גְווֹ שֶׁנְגְטונְג בסינית מסורתית: 郭聖通; בסינית מפושטת: 郭圣通; בפין-יין: Guō Shèngtōng, נפטרה ב-52 לספירה) הייתה קיסרית בשושלת האן המזרחית. היא הייתה הקיסרית הראשונה של הקיסר גוָאנְגְווּ מהָאן, מייסד האן המזרחית. בשנת 41 לספירה סר חינה בעיני בעלה, והיא הודחה. עם זאת, גם לאחר ההדחה נהגו בכבוד בה ובבני משפחתה.
רקע משפחתי ונישואיה ללְיוֹ שְׂיוֹ'
גְווֹ הגיעה ממשפחה אמידה. אביה גְווֹ צָ'אנְג היה בעל אדמות מוכר באזור גֶ'נְדִינְג. אמה הייתה בתו של לְיוֹ פּוּ, הנסיך גונְג מגֶ'נְדִינְג, דור שישי לקיסר גִ'ינְג מהָאן המערבית. לפיכך נחשבה צאצאית של המשפחה הקיסרית של שושלת האן המערבית, ונשאה בתואר "גבירה". עם מות הנסיך גונְג מגֶ'נְדִינְג ירש את התואר בנו, דודה של גְווֹ, לְיוֹ יָאנְג. אולם כאשר תפס וָאנְג מָאנְג את השלטון, הוא הורד לרמת דוכס, ובשנה לאחר מכן נלקח ממנו התואר לחלוטין והוא הוגדר פשוט-עם.
בסביבות שנת 23, עם תחילת התפוררותה של שושלת שִׂין של ואנג מאנג, פתח לְיוֹ יָאנְג במרד ודרש שוב את תואר הנסיך שנשלל ממנו. עקב ההיסטוריה של המשפחה כשולטת בשטח גֶ'נְדִינְג, ההמונים שם נהו אחריו בטבעיות, והוא הפך לכוח משמעותי בכל האזור. הוא טען כי הוא פועל בשירות הקיסר הקיסר גֶנְגְשְׁה מהָאן, אולם כאשר התקומם הטוען לכתר וָאנְג לָאנְג נגד הקיסר גנגשה, בטענה כי הוא בנו של הקיסר צֶ'נְג מהָאן, תמך בו לְיוֹ יָאנְג.
בשנת 24, קיים לְיוֹ שְׂיוֹ', אז עדיין פקיד תחת הקיסר גנגשה, שיחות עם לְיוֹ יָאנְג בניסיון להשקיט את האזור. תוצאת השיחות הייתה ברית בין השניים, במסגרתה נשא לְיוֹ שְׂיוֹ' את אחייניתו של לְיוֹ יָאנְג - גְווֹ שֶׁנְגְטונְג. באותה תקופה כבר היה נשוי לְיוֹ שְׂיוֹ' למי שתיוודע לימים בתור הקיסרית יִין לִינְחְווָה. לא ברור מה המעמד היחסי שהוגדר לשתי הנשים זו ביחס לזו, אך בכל מקרה, יִין לא הייתה נוכחת באזור אלא נשארה בביתו של לְיוֹ שְׂיוֹ'.
בשנת 25, לאחר שלְיוֹ שְׂיוֹ' הכריז על עצמו מחייה השושלת, תחת השם הקיסר גוָאנְגְווּ מהָאן, קיבלה גְווֹ את התואר בת-זוג קיסרית. באותה שנה היא ילדה את בנו הבכור, לְיוֹ גְ'יָאנְג. מעמדה לא נפגע אף כאשר נחשד הדוד לְיוֹ יָאנְג במרד שבעקבותיו נהרג בשנת 26. למעשה, בן דודה של גְווֹ אף זכה לרשת את השלטון בגֶ'נְדִינְג מאביו למרות החיכוכים, אם כי הורד לדרגת מרקיז בשנת 37 במסגרת ארגון מחדש של תוארי האצולה.
בשנת 26 גם שקל הקיסר להכריז על קיסרית. בתחילה בחר באהבתו הראשונה, יִין, אולם מאחר שבשלב זה לא ילדה לו עדיין בנים, היא דחתה את ההצעה ותמכה במינוי הרעיה הקיסרית גְווֹ לתפקיד. בשל כך הכריז הקיסר גוָאנְגְווּ על גְווֹ קיסרית, ועל בנה, הנסיך גְ'יָאנְג יורש העצר.
קיסרית
הקיסרית גְווֹ ילדה חמישה בנים, והייתה אחת הקיסריות שילדו הכי הרבה נסיכים במהלך שושלת האן, וגם הרעיה הקיסרית יִין זכתה לכך. אולם בחלוף השנים המשיך הקיסר להעדיף את הרעיה הקיסרית יִין על פני הקיסרית גְווֹ, וזאת על אף יחסו הטוב לאחיה גְווֹ קוָאנְג כפקיד וקידומו במספר הזדמנויות. גְווֹ נהגה להתלונן רבות על היחס הקר כלפיה, דבר שהכעיס את הקיסר גוָאנְגְווּ עד שלבסוף הדיח אותה מתפקיד הקיסרית בשנת 41, ומינה את יִין במקומה.
בניגוד לקיסריות אחרות שהודחו המהלך ההיסטוריה, לא סבלה הקיסרית גְווֹ ממאסר ולא הוצאה להורג. למעשה, בנה לְיוֹ פֿוּ, שהיה לפני כן דוכס ככל בניו של הקיסר גוָאנְגְווּ, קיבל קידום לתואר נסיך ג'ונְגְשָׁאן, ולה הוענק התואר "הנסיכה האם של ג'ונְגְשָׁאן", תואר שלא היה קיים לפני כן, וגם לאחריה לא ניתן לאמו של אף נסיך בעוד בעלה בחיים.
הנסיכה האם
לאחר הדחתה של הקיסרית גְווֹ, המשיך הקיסר גוָאנְגְווּ להרעיף על משפחתה כיבודים שהיו שמוראים בדרך כלל למשפחה של קיסרית. אחיה גְווֹ קוָאנְג, אשר היה כבר מרקיז, זכה לנחלת-ספר שניחנה בעושר כה רב עד שאנשי הבירה לְווֹיָאנְג כינו אתה "מכרה הזהב". אחייניה גְווֹ גִ'ינְג וגְווֹ קוָאנְג (השם נכתב שונה משמו של האח) קיבלו אף הם תוארי מרקיז על הישגיהם בממשלו של הקיסר, וכך גם בעלה של בת דודתה צֶ'ן מָאו.
בשנת 44 הועבר תחום שלטונו של הנסיך פֿוּ אל תחומי פֵּי, והנסיכה האם הצטרפה אליו.
בשנת 50 נפטרה אמה של הנסיכה האם, והקיסר גוָאנְגְווּ הגיע כדי להשתתף בלוויה באופן אישי. הוא גם העניק לגְווֹ צָ'אנְג, אביה של הנסיכה האם, תואר מרקיז שלאחר המוות, וקבר את ארונו קבורה חוזרת עם אשתו בטקס מכובד.
בשנת 52 נפטרה הנסיכה האם ונקברה בטקס מכובד, אך ללא הכיבודים הראויים לקיסרית, ואף לא בקברו המיועד של הקיסר גוָאנְגְווּ.
נשיקת חצות
נשיקת חצות (באנגלית: That Midnight Kiss) הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1949 בבימויו של נורמן טאורוג, עם מריו לנצה (בתפקידו הראשי הראשון בסרטים), קתרין גרייסון ואתל ברימור בתפקידים הראשיים.
הצלחת הסרט הביאה להפקת הסרט הבא - הזמיר מניו אורלינס גם הוא בבימויו של נורמן טאורוג עם מריו לנצה וקתרין גרייסון.
תקציר העלילה
אביגייל ביודל (אתל ברימור) היא אלמנה עשירה שגרה בפילדלפיה) ותומכת באמנים ובעיקר בבית האופרה בהנהלתו האומנותית של המנצח והפסנתרן חוסה איטורבי.
נכדתה פרודנס (קתרין גרייסון) חזרה מחמש שנות לימודי מוזיקה באירופה ואביגייל שבילדותה מנעו ממנה הוריה להיות זמרת, שואפת לתת לה תפקיד ראשי באופרה.
איטורבי בוחן את פרודנס ששרה לו בליווי מורתה (אמפרו איטורבי בתפקיד עצמה). הוא מתרשם מקולה ובלחץ של אביגייל הוא מסכים לקבלה לאופרה. חסר רק טנור ראשי שישיר למולה והם מחתימים את הטנור המפורסם בטלי (תומאס גומז) שהוא גדל גוף ומגושם ופרודנס אינה סובלת אותו. גם איטורבי מגיע למסקנה שהם אינם מתאימים.
יום אחד חוזרת פרודנס לדירתה ומגלה שם בחור צעיר שר מנגן את האריה "Mamma Mia, Che Vo' Sape" היא נפעמת מקולו. הוא מציג את עצמו כג'וני דונטי (מריו לנצה), בעל משאית שעובד בחברת שליחוית ביחד עם חברו ג'פרי (קינן ווין) הוא מספר לה שבצבא הופיע לפני חיילים וכי עזב את השירה כדי להתפרנס. הוא מזמין אותה למסעדה אותה מנהלים הוריו.
פרודנס משכנעת את איטורבי להגיע אתה למקום עבודתו של ג'וני ושם בוחן אותו איטורבי באריה "דמעה אחת חטופה" ("Una Furtiva Lagrima") מתוך שיקוי האהבה של דוניצטי. כולם מתלהבים כולל איטורבי. הוא מזמן אותו לאופרה ולאחר אימון מופיע ג'וני בהצלחה באריה "אאידה השמימית" ("Celeste Aïda") מתוך אאידה של ג'וזפה ורדי.
כולם מתלהבים ממנו פרט לבטלי שמתרגז וקורע את החוזה שלו.
בין ג'וני לפרודנס מתפתחת אהבה. ג'וני שוכר להקה ושר לה בלילה שיר. היא יורדת בחצות והם מתנשקים (מכאן שם הסרט).
העניין מסתבך לאחר שמגיעים אליה שמועות שג'וני מאורס עם מרי (מרג'ורי ריינולדס) שעובדת אתו בחברת השליחויות. היא מראה לו יחס קר ובעצם מנתקת את היחסים עמו ובטלי נקרא שוב לשיר לצידה.
לאחר זמן מתברר לה שהשמועות לא נכונות, בטלי "משתכנע" להתפטר וג'וני חוזר לבמה והם מופיעים במופע גדול עם מקהלה ושרים לפי המוזיקה של הסימפוניה החמישית של צ'ייקובסקי בניצוחו של חוסה איטורבי.
אגרוף מונף
אגרוף מונף (נקרא גם אגרוף קמוץ או אגרוף קפוץ, באנגלית: Raised fist) הוא סמל לסולידריות ולתמיכה, בו נעשה שימוש גם כהצדעה להבעת אחדות, עוצמה, התנגדות ומאבק.
מקור ושימושים
את המקור לסמל זה ניתן למצוא בתיאורים מתקופת ממלכת אשור, בהם מוצגת עשתר עם אגרוף מונף. בעידן המודרני, מזוהה האגרוף המונף עם תנועות שמאל ועם תנועות של קבוצות מיעוט, אולם ישנן גם תנועות ימניות ופשיסטיות שעושות בו שימוש. בשנת 1917, שימש סמל האגרוף המונף כלוגו של איגוד פועלי התעשייה של העולם. במלחמת האזרחים בספרד, אימצו הקומוניסטים את סמל האגרוף המונף כהצדעה, זאת לאחר שחיפשו הצדעה שתהווה אלטרנטיבה להצדעה הרומית אותה אימצו הפשיסטים. לאורך ההיסטוריה, סימל האגרוף המונף תנועות ומאבקים שונים: מהפכת הסטודנטים בצרפת, תנועת המחאה נגד מלחמת וייטנאם, תנועת ה"הפנתרים השחורים", תנועות אנטי-קולוניאליזם בעולם השלישי ותנועות נוספות לצדק חברתי. בשנות הארבעים והחמישים, נעשה שימוש בסמל זה גם בתנועות השמאל בישראל. לעיתים, האגרוף המונף משולב עם אלמנטים גרפים אחרים במטרה לאחד בין שתי משמעויות סמליות. לדוגמה: השילוב בין סמל האגרוף המונף לסמל הפטיש והמגל מסמל מאבק קומוניסטי, השילוב בין סמל האגרוף המונף לסמל ונוס מסמל מאבק פמיניסטי והשילוב בין האגרוף המונף לסמל של ספר מסמל את המאבק של הספרנים נגד ניהול זכויות דיגיטלי.
ג'רלד קרומר
ג'רלד קרומר (באנגלית: Gerald Cromer; 23 בדצמבר 1944 - 30 במרץ 2008) היה סוציולוג וקרימינולוג ישראלי, פרופסור במחלקה לקרימינולוגיה באוניברסיטת בר-אילן.
חייו
קרומר נולד בלונדון. למד ב, ולאחר מכן למד שנה בישיבת "בית יוסף" בגייטסהד.
קרומר למד סוציולוגיה וסיים תואר ראשון בהצטיינות בשנת 1967 בבית הספר לכלכלה של לונדון. בשנת 1970 מונה לנהל את מועדון הסטודנט היהודי בבני ברית, אך בשנת 1971 עזב את התפקיד כדי לסיים את הלימודים. קרומר כתב את עבודת הדוקטורט באוניברסיטת נוטינגהאם, בהנחיית פרופסור. בשנת 1972 עלה לישראל. עד למותו היה חבר סגל במחלקה לקרימינולוגיה באוניברסיטת בר-אילן, שם מונה לפרופסור חבר בשנת 1995.
מחקריו בקרימינולוגיה היו מתוך גישה סוציולוגית, בניגוד לגישה הפסיכולוגית שרווחה באוניברסיטת בר-אילן. הוא עסק בנושאים הקשורים ליהדות ולהוויה הישראלית: עמלק, כהניזם, אלימות בספורט, החרדים, הפנתרים השחורים, יום האדמה, ועוד.
קרומר האמין ופעל למען זכויות האדם, שלום, פלורליזם וסובלנות דתית. הוא היה ממייסדי תנועת השמאל הדתית נתיבות שלום, וכן היה חבר בוועד המנהל של הקרן החדשה לישראל. בקיץ 2006, עם תחילת ההתנתקות, הוביל אירוע ציבורי למען אחדות בעם בשם "על אלה אני בוכייה", שהתקיים בתשעה באב בגן פעמון הדרור בירושלים.
באמצע שנות השבעים היה ממקימי בית הכנסת "ידידיה" בירושלים ובית הספר הממלכתי דתי "אפרתה".
קרומר היה נשוי לחנה לבית רוטשטיין, אמנית, ואב לבת ושלושה בנים. נפטר ב-30 במרץ 2008 ממחלת הסרטן, בגיל 63. לאחר מותו הוקמה על ידי בני משפחתו קרן לזכרו, בשם "קרן דרכי שלום ע"ש ג'רלד קרומר ז"ל". הקרן תומכת בנושאים שהיו קרובים לליבו.
מאכלי קנאביס
מאכלי קנאביס, מכונה גם מזון המושרה בקנאביס הוא מוצר מזון מאכל או משקה, תוצרת בית או מיוצר מסחרית המכיל תמצית קנאביס כמרכיב פעיל. מאכלי קנאביס הם אחת מהדרכים לצרוך קנאביס והם עשויים להשפיע על אנשים לפרק זמן ארוך יותר מאשר עישון קנאביס.
רוב המאכלים והמשקאות מכילים כמות משמעותית של THC, שיכול לגרום למגוון רחב של השפעות, כולל הרפיה, אופוריה, תיאבון מוגבר, עייפות וחרדה. מאכלים המכילים THC נצרכים לרוב למטרות בילוי ורפואה.
בישראל חברות רבות המייצרות ומשווקות משקאות ומאכלי קנאביס.