cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rihanna: Live in Concert
Rihanna: Live in Concert (בעברית: ריהאנה: שידור חי בקונצרט) הוא סיבוב ההופעות הראשון של זמרת הפופ ריהאנה. סיבוב הופעות זה נועד לקדם את שני אלבומיה הראשונים של הזמרת, A Girl like Me ו-Music of the Sun. סיבוב ההופעות התחיל ב-30 ביוני 2006 והסתיים לאחר 3 חודשים ב-30 בספטמבר 2006.
סיבוב ההופעות התקיים בצפון אמריקה ובמרכז אמריקה וכלל 39 הופעות. המופע היה במתכונת מצומצמת שכללה 3 רקדניות ותלבושת אחת בלבד. המופע גרף סך הכל 3 מיליון דולר.
אשלי ספנסר
אשלי ספנסר (באנגלית: Ashley Spencer, נולדה ב-8 ביוני 1993) היא אתלטית אמריקאית המתחרה בריצת 400 מטר ובריצת 400 מטר משוכות. זוכת מדליית ארד אולימפית בריצת 400 מטר משוכות (ריו דה ז'ניירו 2016). אלופת העולם לנוער (ברצלונה 2012) בריצת 400 מטר ובריצת שליחות 4x400 מטר.
קריירה
באליפות העולם באולם שהתקיימה בפורטלנד, אורוגון, ארצות הברית ב-2016 סיימה את ריצת ה-400 מטר בזמן של 51.77 שניות וזכתה במדליית הכסף. בנוסף, זכתה במדליית הזהב בריצת שליחות. במבחנים האמריקאיים לקראת אולימפיאדת ריו סיימה במקום השני בריצת 400 מטר משוכות, בשיא אישי חדש של 54.02 שניות ובכך נכללה במשלחת האמריקאית למשחקים האולימפיים. במשחקים האולימפיים עצמם, היא זכתה במדליית ארד בריצת 400 מטר משוכות בשיא אישי חדש של 53.72 שניות, אחרי בת ארצה דלילה מוחמד (53.13 שניות) ושרה סלוט פטרסן מדנמרק (53.55 שניות).
ביוני 2017 קבעה שיא אישי של 53.11 שניות בריצת 400 מטר משוכות.
וולסי
ראו גם
}}
מיקה צור
מיקה צור (נולדה ב־10 בספטמבר 1998) היא שחקנית, זמרת ומדבבת ישראלית.
ביוגרפיה
צור נולדה וגדלה בקיבוץ גבעת ברנר. אביה הוא השחקן שרון צור. כשהייתה ילדה צעירה הוריה התגרשו.
קריירה
צור החלה את דרכה בשנת 2001 שם הייתה הבת בקלטת הילדים "גוזל שלי" יחד עם שרון צור ומיכל צפיר.
ב-2008 השתתפה בפסטיבל שירי הילדים בשיר החמישי את "שם קצר" של קרן פלס
בשנת 2015 השתתפה בתוכנית המציאות "הכוכב הבא" שם הגיעה לשלב הדו-קרבים בו הודחה.
את תפקידה הגדול והראשי החלה צור בשנת 2018 בסדרה "אילת", שם שיחקה את קרני שחר, ילדה בעל מחלת קרינה שלא מאפשרת לה לחיות עם כל דבר שיש בו קרינה ומאלצת אותה לחיות בבידוד משאר העולם.
בשנת 2019 שיחקה את סתיו בסדרה "תברחו", סוכנת משטרה שעוברת במסווה להיות ילדה בתיכון כדי לחקור סרטון של התעללות בכלב של ראש העיר.
בשנת 2020 התחילה ללמוד בבית הספר למשחק יורם לוינשטיין וב-2022 סיימה את שנה ג'.
בין 2021 ל-2022 גילמה את דמותה של סופי מבורך בסדרה "מקיף מילאנו".
באותה שנה גילמה את רומי בסדרה "הבאר" והחלה להשתתף במחזמר "השנה היפה בחיי" שכתב אוהד חיטמן וביים משה קפטן.
ריצ'רד וייזמן
פרופסור ריצ'רד וייזמן (בחלק מהמקורות בעברית גם: ריצ'רד וייסמן, באנגלית: Richard Wiseman; נולד ב-1966, לונדון, הממלכה המאוחדת) הוא פסיכולוג וסופר בריטי העומד בראש יחידת המחקר של אוניברסיטת הרטפורדשייר בבריטניה. וייזמן החל את הקריירה כקוסם ובהמשך למד פסיכולוגיה בקולג' האוניברסיטאי של לונדון ורכש תואר שלישי בפסיכולוגיה באוניברסיטת אדינבורו.
עבודתו
במחקריו משלב וייזמן בין עיסוקו הקודם כקוסם והשכלתו האקדמית והם כוללים בין השאר סוגיות העוסקות באינטואיציה, אשליות אופטיות ובעל-טבעי. וייזמן חקר את נושא המזל "הטוב" ו"הרע" ופרסם את מחקרו בספר "גורם המזל" (תורגם לעברית בשם "מזלך בידך"). בספר נכתב כי לאנשים בעלי גישה חיובית ואמונה בהצלחתם סיכוי טוב יותר להצליח (אפקט פיגמליון). בנוסף, מציין המחקר שהמצליחנים מקשיבים לאינטואיציה שלהם, נמנעים מסיכונים מיותרים מחד ומשכללים את מיומנות האינטואיציה שלהם מאידך, וכך לומדים להיעזר בה כחלק ממערכת השיקולים שלהם. וייזמן נמנה עם האסכולה הספקנית ובחן את תקפותן של טענות ומחקרים מדעיים. לדוגמה, הוכיח וייזמן שהשיטה המבוססת ניתוב לשוני פיזיולוגי (NLP) לגילוי האם אדם משקר לפי תנועות עיניו אינה יעילה. הוא העלה סדרת הרצאות קצרות ל-YouTube אשר זכו לכ-90 מיליון צפיות. וייזמן פרסם 11 ספרים אשר חלקם הפכו לרבי מכר ו-3 מהם תורגמו לעברית.
לה ריוחה (ארגנטינה)
לה ריוחה (בספרדית: La Rioja) היא עיר הבירה של פרובינציית לה ריוחה בארגנטינה. העיר ממוקמת למרגלות רכס סיירה דה ולסקו, 1,167 ק"מ מהבירה בואנוס איירס. בעיר מתגוררים כ-180,000 איש (לפי מפקד ב-2010).
הנשיאה לשעבר, איסבל פרון, נולדה בעיר.
היסטוריה
העיר נוסה ב-20 במאי 1591 על ידי חואן רמריס דה ולסקו, מושל טוקומן, תחת השם טודוס לוס סנטוס דה לה נואבה ריוחה (כל הקדושים של ריוחה החדשה).
למעט תקופה מאמצע המאה ה-19 לתחילת המאה ה-20, כאשר ההתיישבות צ'ילסיטו עקפה אותה, לה ריוחה הייתה העיר הגדולה בפרובינציה. העיר ניזוקה באופן חמור עקב רעידת אדמה ב-1899.
כלכלה
כלכלת הפרובינציה כולה התבססה בעבר על גידול בקר וחקלאות, כמו גם גידול יין. אך בשנות ה-70 החל הליך תיעוש שהפך את לה ריוחה למרכז חשוב כיום בתעשיית הפרמקולוגיה של ארגנטינה.
קרל הראשון, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל
קרל הראשון, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל (בגרמנית: Karl I. von Braunschweig-Wolfenbüttel; 1 באוגוסט 1713 - 26 במרץ 1780), היה דוכס בראונשווייג-וולפנביטל בין השנים 1735–1780.
ביוגרפיה
קרל נולד בבראונשווייג ב-1 באוגוסט 1713 לפרדיננד אלברכט השני, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל ולאנטוניטה, נסיכת בראונשווייג-לינבורג, בתם של לודוויג רודולף, דוכס בראונשווייג-לינבורג וכריסטינה לואיזה, נסיכת אטינגן-אטינגן. בצעירותו שירת קרל בצבא האימפריה הרומית הקדושה, ולחם בשורותיו במלחמת הירושה הפולנית. ב-2 ביולי 1733 התחתן קרל עם פיליפינה שרלוטה, נסיכת פרוסיה, בתם של פרידריך וילהלם הראשון, מלך פרוסיה וסופיה דורותיאה, נסיכת הנובר, כמה שבועות לאחר שאחותו אליזבת כריסטינה מבראונשווייג-וולפנביטל-בפרן התחתנה עם פרידריך, נסיך הכתר הפרוסי.
בשנת 1735 מת פרדיננד אלברכט השני, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל, וקרל עלה לשלטון במקומו, תוך שהוא ממשיך לשרת בצבא הקיסרי. קרל העביר רפורמות מקיפות בדוכסות, ועם הזמן התחיל בניתוק קשריו עם בית הבסבורג, ובשנת 1750 אף ויתר על תפקידו כמפקד רגימנט בצבא ההבסבורגי. במהלך מלחמת שבע השנים תמך קרל בפרוסיה, מה שהביא לתוצאות הרסניות לדוכסות.
בעקבות פעולותיו להעברת רפורמות בדוכסות הידרדר מצבה הפיננסי של הדוכסות, ומשום כך מינה קרל בשנת 1773 את בנו קרל וילהלם פרדיננד לעוצר הדוכסות. ב-26 במרץ 1780 מת קרל, ובנו קרל וילהלם פרדיננד, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל עלה לשלטון במקומו.
משפחתו
ב-2 ביולי 1733 התחתן קרל עם פיליפינה שרלוטה, נסיכת פרוסיה, בתם של פרידריך וילהלם הראשון, מלך פרוסיה וסופיה דורותיאה, נסיכת הנובר, ממנה נולדו לו 13 ילדים:
אן ארבור
אן ארבור (באנגלית: Ann Arbor) היא עיר במדינת מישיגן בארצות הברית. היא בירת מחוז וושטנאו, ושוכנת כ-56 קילומטר מערבית מדטרויט. על פי מפקד התושבים של שנת 2020 מונה העיר כ-123,851 תושבים, העיר החמישית בגודלה במדינת מישיגן.
אן ארבור נוסדה בשנת 1824, וידועה בעיקר כמקום מושבה של אוניברסיטת מישיגן, שעברה אליה מדטרויט בשנת 1837. לעיר תדמית ליברלית, אינטלקטואלית ופרוגרסיבית, תוארה כאחת מ-20 הערים הליברליות ביותר בארצות הברית, וידועה כבסיס תמיכה של המפלגה הדמוקרטית.
היסטוריה
העיר נוסדה במאי 1824, במקור תחת השם "Annsarbour". בשנת 1827 הפכה לבירת מחוז וואשטנאו. בשנות השלושים של המאה ה-19, הציעה חבורת סוחרי קרקעות שטח גדול במרכז העיר למדינת מישיגן, כמקום מושבה של אוניברסיטת מישיגן. מאז מעבר האוניברסיטה לעיר בשנת 1837 מדטרויט השכנה, ההיסטוריה של האוניברסיטה נקשרה באופן הדוק עם התפתחות העיר. מלבד בתקופת המשבר הכלכלי של שנת 1873, העיר גדלה בצורה יציבה וקבועה.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 החלה העיר לקבל תדמית של מרכז חשוב לפוליטיקה ליברלית ולמפלגה הדמוקרטית, בדומה לערי אוניברסיטה נוספות כגון ברקלי שבקליפורניה ובוסטון. אן ארבור הפכה למרכז חשוב במאבקים ליברליים ידועים ובעיקרם ההתנגדות למלחמת וייטנאם ואקטיביזם במסגרת התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית. המפגשים החשובים הראשונים של ארגון הסטודנטים הסוציאליסטי-רדיקלי "סטודנטים למען חברה דמוקרטית" נערכו באן ארבור ומשם צמחה תנועת השמאל החדש. היווצרות תנועות אלה, בעיקר בקמפוס האוניברסיטה ובקרב סטודנטים, חלחלה גם לפוליטיקה המקומית. באמצע שנות ה-70 של המאה ה-20, שלושה חברים בולטים בתנועת HRP הסוציאליסטית נכנסו למועצת העיר וקידמו תקנות מהפכניות בכל הנוגע להעדפה מתקנת.
דמוגרפיה
על פי מפקד התושבים האמריקני שנערך בשנת 2010, בעיר 113,394 תושבים, המתגוררים בצפיפות של 2653.47 תושבים לקילומטר ריבועי. הצפיפות העירונית נמוכה יותר מהפרוורים במעגל הקרוב לעיר דטרויט, שהיא העיר הגדולה הקרובה לאן ארבור, אך צפופה יותר מאשר הפרוורים במעגל הרחוק יותר מדטרויט.
בעיר כ-73.0% לבנים, 7.7% אפרו-אמריקנים, 0.3% אמריקאים ילידים ("אינדיאנים"), 14.4% אסיאתים. היספאנים ממקורות שונים מהווים כ-4.1% מתושבי העיר. מתוך כלל משקי הבית בעיר, 23.0% כוללים ילדים מתחת לגיל 18 המתגוררים בבית, 37.8% הם זוגות נשואים המתגוררים יחד, 7.5% מורכבים מאשה המנהלת את משק הבית ללא גבר ו-52.5% היו "לא משפחות". זהו מספר גבוה יחסית לעיר אמריקנית, בין השאר בשל שיעור הסטודנטים הגבוה והנטייה לחיות במערכות זוגיות אלטרנטיביות ולאו דווקא משפחתיות מסורתיות, נטייה המאפיינת ערים ליברליות.
ההכנסה החציונית למשק בית בעיר עמדה במפקד האוכלוסין על $46,299 וההכנסה החציונית למשפחה הייתה $71,293. בנתונים אלו נרשמה עלייה במדידות סטטיסטיות שונות שנערכו אחרי המפקד.
הפשיעה בעיר נמוכה מהממוצע הארצי והממוצע המדינתי ונתוני הפשיעה האלימה נמוכים עוד יותר מהממוצע. למעשה, הפשיעה הנמוכה מאוד, דווקא במישיגן, הנתפסת כמדינה מסוכנת יחסית, היא גורם מושך למשפחות מהמעמד הבינוני-גבוה ואנשי אקדמיה.
כלכלה
אוניברסיטת מישיגן מעצבת במידה רבה את כלכלת העיר. היא מעסיקה למעלה מ-30,000 איש במגוון תחומים ויחידות. גם מעסיקים גדולים אחרים בעיר קשורים לאוניברסיטה והיא מהווה להם מוקד משיכה: היי-טק, ביו טכנולוגיה, מכוני מחקר, שירותי בריאות ואחרים.
היי-טק מהווה מרכיב חשוב בכלכלת אן ארבור. מפעלים טכנולוגיים רבים התיישבו בעיר, בזכות הנגישות לידע ולכח אדם מיומן המגיע מאוניברסיטת מישיגן ובהם: מאגר הידע האקדמי החשוב JSTOR, יצרני תרופות, חברות תוכנה ועוד. חברת הענק פייזר, המתמחה בשיווק וייצור תרופות, הייתה אחד המעסיקים הגדולים בעיר בפרט ובמדינת מישיגן בכלל, עד המשבר הגדול של שנת 2008. החברה המשיכה לפעול בעיר, אם כי במתכונת מצומצמת ורוב מתקני המחקר והפיתוח שלה נקנו על ידי האוניברסיטה. נכון ל-2012 העיר עדיין מהווה מוקד משיכה למכוני מחקר ופיתוח מדעיים של גופים שונים, כגון הסוכנות להגנת הסביבה של האו"ם וטויוטה.
תרבות
באן ארבור מרכז תרבותי תוסס ונמצאים בה מועדוני הופעות, ברים, תיאטראות ובתי קולנוע רבים. יחסית לעיר אמריקאית, יש בה שטחי פארק רבים המציעים לתושבי העיר (בעיקר בחודשי האביב והקיץ) תחרויות ספורט, פסטיבלים ואירועים שונים.
התרומה התרבותית הגדולה של אן-ארבור היא בתחום המוזיקה. החל משנות השישים של המאה ה-20 היא היוותה השראה ובית נוח ללהקות וזמרי רוק כגון אליס קופר, איגי פופ, ג'ורג' קלינטון ועוד. מדונה למדה ריקוד בעיר בשנות השבעים המאוחרות. החל משנות השמונים הפכה העיר לביתם של מועדוני הופעות רבים, אולפני הקלטה ואירועי מוזיקה בעיקר בתחום הרוק האלטרנטיבי והג'אז. בקמפוס המרכזי נמצאים אולמות רבים המשמשים להופעות מוזיקה בימי חופשות הלימודים והאוניברסיטה תומכת ומעודדת יוצרים צעירים.
בעיר נמצאים מספר מוזיאונים, חלקם פונים לקהל משפחות. Ann Arbor Hands-On Museum, לדוגמה, הוא מוזיאון מפורסם באזור המערב התיכון האמריקאי. המוזיאון, שנפתח לקהל בשנת 1978, מתמחה בתערוכות אינטראקטיביות שונות בתחומי המדע. מוזיאונים עירוניים נוספים הם: Artrain, המוקדש לתחום התחבורה (האווירית והיבשתית), מוזיאון להיסטוריה עירונית ומרכז The Ark ("התיבה"), שמהווה חממה לגלריות שונות וכן ידוע בשל אולם המופעים האקוסטי המצוין שלו. האוניברסיטה מפעילה מוזיאונים נוספים, בין השאר כאלה המוקדשים ל: היסטוריה של הטבע, ארכאולוגיה ואפילו מוזיאון לרפואת השיניים.
הספורט האוניברסיטאי מהווה חלק חשוב במיוחד בתרבות העירונית. לעיר קבוצות ספורט מצליחות בליגות המכללות ובראשן קבוצת ה"וולברינס" (פוטבול). אצטדיון מישיגן הממוקם בעיר ושייך לאוניברסיטה, בו משחקת קבוצת הפוטבול, הוא בין האצטדיונים הגדולים בעולם והגדול ביותר בארצות הברית. מדי מספר שנים הוא עובר שיפוץ מקיף והגדלת מספר המושבים. נכון ל-2010 הוא מכיל 109,901 מושבים ביציעים, אם כי באירועים מסוימים הוא כבר הכיל 114,000 איש. המתקן מתוכנן להתרחב עד לכ-150,000 מושבים בעתיד בעת הצורך, אם כי כעת אין כוונה קונקרטית לממש את מלוא הפוטנציאל. משחקי ספורט נגד קבוצת הפוטבול של אוניברסיטת המדינה של אוהיו מושכים קהל רב והכרטיסים אליהם נמכרים לעיתים תוך שעות ספורות.
באן ארבור מתקיימים פסטיבלים ואירועים רבים. הבולטים בהם:
בנוסף לכל אלה, באן ארבור תרבות קריאה וספריות מפותחת: אירועים חינוכיים רשמיים ולא רשמיים רבים נערכים בספריות העירוניות ואליהן מגיעות משפחות ובני נוער. כמו כן מועדוני קריאה, ירידי ספרים משומשים ומפגשים עם סופרים הם דבר נפוץ בתרבות העירונית. העיר מדורגת ראשונה בארצות הברית במספר הספרים הנמכרים לנפש ובכמות חנויות הספרים המשומשים.
תארים
בשנים האחרונות העיר זוכה למגוון רחב של תארים חיוביים במידרוגים שונים: מגזין הפורבס כלל אותה בין הערים עם ספורט המכללות הטוב במדינה, בין השאר בשל קבוצת הפוטבול Michigan Wolverines המשחקת באצטדיון מישיגן, שהוא מאצטדיוני הפוטבול הגדולים בעולם; היא מוקמה ראשונה ברשימת הערים החכמות באמריקה; בין הערים הטובות לגור בהן עבור רווקים; ובין 100 הערים עם איכות החיים הגבוהה ביותר באמריקה בדירוג ה-CNN.
הקהילה היהודית
הקהילה נחשבת מגוונת מבחינה גזעית ואוריינטציה דתית ותרבותית. עם השנים הקהילה תומכת פחות ופחות במטרות בישראל ומעבירה את תמיכתה למטרות בתוך הקהילה, בין השאר במשפחות יהודיות מתחת לקו העוני, סיוע בחינוך וכדומה. הקהילה גם תומכת במטרות חברתיות בעיר אן ארבור, כגון נוער מנותק, משפחות פליטים ומטרות סביבתיות.
ערים תאומות
לאן ארבור 7 ערים תאומות:
פרונלה סקיילס
פרונלה סקיילס CBE (באנגלית: Prunella Scales; נולדה ב-22 ביוני 1932) היא שחקנית אנגלייה הידועה בעיקר בתפקידה כסיביל פולטי בסדרת הטלוויזיה הבריטית המלון של פולטי, ובתפקידה כאליזבת השנייה בסרט הטלוויזיה " A Question of Attribution" (שאלה של ייחוס) מאת אלן בנט עליו הייתה מועמדת לפרס באפטה.
ביוגרפיה
נולדה בשם מרגרט רומני אילינגוורת' בסאות' אבינג'ר שבסארי, אנגליה, בתם של השחקנית קתרין (לבית סקיילס) וג'ון ריצ'רדסון אילינגוורת'. למדה בבית הספר לבנות "מוירה האוס" באיסטבורן.
לסקיילס קריירת משחק ממושכת בעיקר בתפקידים קומיים. בין תפקידיה הראשונים היו בעיבוד לגאווה ודעה קדומה (1952), בקומדיה הרומנטית "בחירתו של הובסון" משנת 1954, ובסרט "Room at the Top" מ-1959.
הפריצה שלה בקריירה הייתה בראשית שנות השישים בקומדיית מצבים בריטית, "Marriage Lines", לצידו של השחקן ריצ'רד בריירס. בנוסף להופעתה בהמלון של פולטי הוא מוכרת מקומדיות המצבים ששודרו ברדיו ה-BBC בהם "After Henry", "Smelling of Roses" ו-"Ladies of Letters". בטלוויזיה כיכבה בסדרה "Mapp and Lucia" המבוססת על רומנים מאת אי אף בנסון. במחזה " A Question of Attribution" של אלן בנט גילמה את המלכה אליזבת. ב-1973 חברה לרוני בארקר בהפקה של "Meat", ששודר כחלק מהסדרה "Seven of One" ב-BBC.
בקולנוע הופיעה בסרטים "The Lonely Passion of Judith Hearne" ב-1987, "Stiff Upper Lips" מ-1997, "זיכרונות מאחוזת הווארד" (1992), ובפארסה של ג'ו אורטון "What the Butler Saw" בתפקיד גברת פרנטיס, צוות השחקנים כלל את בעלה טימותי וסט את דינזדייל לנדן ואת טסה פיק-ג'ונס. עוד הופיעה בתפקיד קמע ב"הנערים מברזיל" (1978).
במשך עשר שנים הופיעה יחד עם ג'יין הורוקס בפרסומות לרשת הסופרמרקטים טסקו. ב-1997 כיכבה סקיילס בסרט המדע בדיוני של כריס ברפוט, "פניקס", ששודר ב-1999 ב-NBCUniversal.
ב-2003 גילמה את הִילְדָה, אשתו של הוראס רמפול "זו שיש לציית לה", בגרסה הרדיופונית של סדרת הטלוויזיה רמפול, כאשר בעלה טימותי וסט מגלם את דמותו של רמפול. פרונלה סקיילס וטימותי וסט יצאו באותה עת לסיור הופעות באוסטרליה אם כי בהפקות שונות. היא שיחקה בהצגה "ערב עם המלכה ויקטוריה" בה השתתף גם זמר הטנור איאן פרטרידג' ושר שירים שכתב הנסיך אלברט. עוד ב-2003 השתתפה בהקלטת האופרה "La gazza ladra" מאת ג'ואקינו רוסיני.
ב-2006 השתתפה במיני סדרה "The Shell Seekers" בכיכובם של ונסה רדגרייב ומקסימיליאן של. ב-16 בנובמבר 2007 הופיעה במופע הצדקה "Children in Need" של ה-BBC, בו גילמה שוב את דמותה של סיביל פולטי כמנהלת חדשה המגיעה לנהל את מלון בבילון. היא הופיעה בתסכית "The Youth of Old Age" שהופק ב-2008 על ידי Wireless Theatre Company, וב-2009 שיחקה ב"מלחמתה של קארי" על פי רומן מאת נינה באודן בתיאטרון אפולו. ב-2011 כיכבה בקומדיית התלת מימד הבריטית "הנרי הנורא" בתפקיד דודה גרטה, דודתו של הנרי.
בבחירות הכלליות בבריטניה שנערכו ב-2005 וב-2010 הופיעה בתשדיר בחירות עבור מפלגת הלייבור. ב-2005 פורסמה הביוגרפיה שלה שכתבה טרזה רנסום והוציא לאור ג'ון מארי. היא פטרונית של תיאטרון לייס מרקט בנוטינגהאם.
חיים אישיים
סקיילס היא שגרירה של "SOS Children's Villages", ארגון צדקה בינלאומי התומך בילדים יתומים וילדים נטושים. היא תומכת בקמפיין שעורך הארגון מדי שנה בפברואר "World Orphan Week".
ב-1992 הוענק לסקיילס התואר מפקדת מסדר האימפריה הבריטית (CBE).
תוף האפי
תוף האפי הוא תוף "לשונות" מתכתי שהומצא בארצות הברית. האפי הוא כלי השייך למשפחת תופי המתכת, בדומה לפאנטם והוא מוכר כיום ברחבי העולם. הכלי מפיק צלילים עם טון גדול במגוון סולמות שונים כמו כן הצליל הייחודי של כל כלי נקבע על פי גודלו, עומקו ואופן חיתוך כל לשון (כל חיתוך יוצר תדר שונה). הכלי מותאם לכל רמת נגינה, הכל ממתחילים ועד מקצועיים ומותאם לכל הגילים.
רקע
הרעיון המקורי לשימוש בפלדה ליצירת לתוף הגיע מדניס הולנה (Dennis Havlena) שהתחיל לחתוך בלוני גז ב-2007. הוא שייך למשפחת תופי האנק (HANK DRUMS) – שילוב של המילה תלייה (HANG) וטנק (Tank). לאחר מכן בשנת 2008 גרם דואי וטריסיה קלי (Grahm Doe & Tricia Kelly) מקליפורניה החליטו לאמץ את הרעיון ולהתנסות עם פלדות מוזיקליות בהתאמות אישיות שונות ופריסות תווים ייחודית משלהם על בסיס הרעיון המקורי של דניס. הכלי מיוצר מתערובת מתכת ייחודית אשר נמצאה מותאמת במיוחד להפקת צלילים. את המתכת יוצקים לפי המודל המבוקש ולבסוף מכוונים כל כלי בעבודת יד כדי שיתאים לתנאי תיפוף אופטימליים. תהליך היצור רשום כפטנט עולמי אשר בזכותו האפי (HAPI) זכה להיות הכלי היחיד שבו יש הרמוניה מושלמת בין כל התווים. בשל הנגישות של הכלים הוא, HAPI מתאים למטפלים במוזיקה ככלי בתרפיה, במדיטציה או ככלי משלים למטפלים בתחומים אחרים.
מבנה
הכלי מורכב מתרכבות ייחודיות של פלדה בעבי 2 ס"מ. להאפי מבנה ייחודי, בתחתית הכלי פתח אשר הופך אותו לתיבת תהודה ומעצים את צליליו. הדהוד הצליל ניתן לשינוי על ידי הנחת הכלי על משטחים שונים – ככל שהפתח פתוח יותר כך הצליל מהדהד וארוך יותר וככל שהפתח חסום יותר, כך הצליל יהיה קצר ועמום. הכלים מגיעים בתיק המותאם להם וניתן לשאת אותם לכל מקום.
יצירת הצליל
הכלי מתאים לנגינת סולו ומאפשר להמציא מחדש בכל רגע מנגינות ומקצבים. כמו כן הכלי מגיע גם לסולמות מאג'ורים וגם מינוריים. הנגינה על הכלי יכולה להתבצע במספר אופנים. עם כל האפי מגיע זוג מקלות ייחודיים, עשויים סיליקון להדהוד מושלם בכל הקשה. בנוסף, ניתן לנגן על ידי הקשה בכריות האצבעות, דבר הדורש תרגול אך מאפשר נגינה זריזה וחופשית בכל מצב. הטון הייחודי של תוף האפי נוצר על ידי לשון פלדה רוטטת. הרעיון דומה ללשון עץ של תוף. כאשר פוגעים בלשון במהירות ובקלילות עם האצבע או פטיש, היא רוטטת ויוצרת גלי קול. על ידי שינוי הצורה והאורך של הלשון, מושג רטט אופטימלי וטון מושלם. כמו כן על ידי סידור התווים בדרך הייחודי כל תו שיוצרים מפגיעה בתוף תואם לתווים האחרים מוזיקלית. זה מוסיף את הספקטרום ההרמוני של הטון. ניתן ליצור לא רק צליל אחד אלא ספקטרום של קולות עבור כל תו. נימת הצלילים של האפי דומה לקערות טיבטיות או פעמוני נגינה שיוצרים נימות הרמוניות מרובות. גופו של התוף משמשת תא תהודה שמוסיף עומק לתו. אחד היתרונות המשמעותיים של האפי הוא ההתאמה לנגנים בכל רמה שהיא. הכלים מותאמים לנגינה אינטואיטיבית וחופשית ורמת הנגינה האישית היא זו שתקבע את מורכבות היצירה המתנגנת. האפי יכול להיות הכלי הראשון ממנו מתחילים ללמוד נגינה ומקצבים אולם גם יתאים לנגנים מנוסים שרוצים להעשיר את עולם הצלילים שלהם.
M&C Saatchi
M&C Saatchi Group (בעברית: אם. אנד סי. סאצ'י גרופ) היא חברה בריטית בתחום הפרסום. היא הוקמה בלונדון בשנת 1995 בעקבות פרישת האחים סאצ'י מ-Saatchi & Saatchi. החברה נרשמה למסחר בבורסה לניירות ערך בלונדון. בחברה מועסקים כ-2,400 עובדים.
היסטוריה
החברה הוקמה על ידי האחים סאצ'י בשנת 1995 כאשר הם פרשו מ-Saatchi & Saatchi ביחד עם מספר עובדים. מספר לקוחות משמעותיים עברו לחברה החדשה והיא זכתה במכרז בחוזה עם בריטיש איירוויז. בהמשך היא חתמה חוזה עם המפלגה השמרנית של בריטניה. בשנת 1996 היו לחברה משרדים במספר ערים בעולם. בשנת 2020 החברה פעלה ב-24 מדינות עם מרכזים אזוריים בלונדון, ניו יורק, מילאנו, קייפטאון וסידני. בשנת 2015 הוקם משרד בתל אביב ובראשו הועמד אלון הוכדורף שבעבר עבד ב-Saatchi & Saatchi בלונדון.
בשנת 2019 התגלו אי-דיוקים במסמכים פיננסיים של החברה. ההערכה הייתה שמדובר בסכום של כ-6.4 מיליון פאונד. משרד רואי החשבון פרייס ווטרהאוס קופרס נשכר לבדוק את החשדות. בדצמבר 2019 הדירקטוריון הודיע שמדובר בסכום של 11.6 מיליון פאונד. בעקבות המשבר מייסדי החברה פרשו ממנה.
בינואר 2021 מורי מקלנן מונה למנכ"ל חדש של החברה. הוא הכריז על שינויים ארגוניים ותרבותיים בחברה. בעקבות תוצאות חיוביות מניית החברה קפצה מ-90 פני ל-150 במרץ 2021.
במאי 2022 פורסם שחברה תירכש על ידי Next Fifteen Communications Group תמורת 387 מיליון דולר.
בתקופת פעילותה החברה זכתה בפרסים רבים בתחום הפרסום.
תוף האפי
סוגים
משפחת תופי הHAPI מורכבת משישה כלים בגדלים שונים כאשר כל כלי ייחודי במספר הסולמות שבו ובצלילים שהוא מפיק.
HAPI ORIGIN
האפי המקורי והראשון שיוצר. צליליו עמוקים והרטט שלהם מורגש בסביבתו. ישנה אפשרות להוספת מגנטים מתחת לכל לשון שמעלה ומורידה את צליל הלשון בחצי טון, ובכך ניתן לעצב את צלילי הכלי כרצונכם. ל-HAPI ORIGIN אפשרות לחיבור מיקרופון pickup שיהפוך אותו לכלי מקצועי להקלטות והופעות. זמין בסולמות: E Major, D Major, D minor, E Akebono
HAPI BELL
ייחודי ובעל אפשרויות מגוונות. מעבר להיותו תוף לשונות, יש לו שני שימושים נוספים: גונג או פעמון וכאשר הופכים את התוף הוא יכול לשמש כקערה טיבטית- קערת שירה. בהקשה בעזרת המקל הייעודי שלו מופק צליל עמוק ומדיטיבי, שיכול להשתלב בנגינה על הכלי או לשמש כגונג לשימוש אישי או טיפולי. השילוב של הלשונות יוצר צליל עשיר יותר מקערה רגילה. המבנה של הכלי יוצר הדהוד מהפנט בכל אפשרויות הנגינה שלו ומאפשר לחקור אפשרויות מוזיקליות חדשות. הכלי מונח על משטח עץ וניתן לנגן בו על המשטח או על הברכיים. מתאים במיוחד למקצועות הטיפוליים. מידות: 30.48*12.7 ס"מ משקל 2.28 ק"ג.
HAPI MINI
התוף בעל צלילים גבוהים יחסית לשאר הכלים אשר מהדהדים גם במרחב פתוח. כמו כן זהו גם התוף הקומפקטי ביותר. זמין בסולמות C Major, D Major, A Akebono :
מידות: 20.5*14 ס"מ, 1.54 ק"ג.
HAPI SLIM
בעל שמונה לשונות המפיקים צלילים הרמוניים ומלאים. משלב את היתרון של צלילים רכים בעלי אופי ייחודי וגודל נוח לנשיאה לכל מקום. ישנה אפשרות להוספת מגנטים מתחת לכל לשון שמעלה ומורידה את צליל הלשון בחצי טון, ובכך ניתן לעצב את צלילי הכלי כרצונכם. ל-HAPI SLIM אפשרות לחיבור מיקרופון pickup שיהפוך אותו לכלי מקצועי להקלטות והופעות. זמין בסולמות: C Major, G Major, A Minor, G minor, A Akebono
מידות: 30.5* 15.25 ס"מ, 3.18 ק"ג
HAPI OMNI
כלי חדשני אשר משלב את הידע והניסיון שנצבר בפיתוח דגמי ה-HAPI וייצור פאנטם. ה-Omni מגיע בסולמות מז'וריים ולו תשעה צלילים כאשר האמצעי הוא המרכז הטונאלי. הכלי מתאים לתרגול טכניקת הנגינה בידיים, אך גם ניתן להשתמש במקלות לנגינה כבר מההתנסות הראשונה. בזכות הצורה שלו, הדומה לפאנטם ושילוב צורת הלשונות, כל צליל מהדהד דרך שאר הצלילים, כך שנוצרת מורכבות מוזיקלית בנגינה על כל תו. מידות: 38*13 ס"מ, 3.4 ק"ג.
HAPI UFO
האח הגדול במשפחה, אשר לו אפשרויות מוזיקליות רבות. זהו סולם מוזיקלי ייחודי שנקרא UFO (מעגל תדרים ייחודי – Unique Frequency Orb). שטח הפנים שלו גדול יותר ויש לו 11 לשונות בעלי צלילים שונים המסודרים באופן נוח לנגינה, המאפשרים הרמוניה מקסימלית. המגוון הרב דורש מבעליו מיומנות ומספק מרחב חקירה והתנסות אינסופי. למרות גודלו הוא מיוצר ממתכת ייחודית אשר שומרת על משקלו היחסית נמוך ל-HAPI UFO אפשרות לחיבור מיקרופון pickup שיהפוך אותו לכלי מקצועי להקלטות והופעות. מידות: 38*20.3 ס"מ, 5.8 ק"ג.
מוזיקה כתרפיה
השימוש בתוף HAPI הוכח בעבר כהצלחה רבה בטיפול במוזיקה על ידי מורשים ומטופליהם בדרכים רבות ושונות. חלק מהילדים הראו תגובה מאוד חיובית על תוף זאת מכוון שלא קיימים בתוף צלילים שגויים וכן הצליל והרטט מרגיעים קלים יוצרים הנאה. מבנה התוף עם צדדים חלקים בגודל קומפקטי הופך אותו קל לנגינה. באמצעות פטישים או ידיים אפשר לעבוד על מיומנויות מוטוריות, זיכרון, תקשורת, ומצב רוח שינוי.
דגל אזור מורסיה
דגל אזור מורסיה (בספרדית: Bandera de la Región de Murcia) הוא דגלה של הקהילה האוטונומית הספרדית מורסיה, והוא הוגדר בסעיף 4.1 של חוק האוטונומיה של מורסיה, שקבע את הדברים הבאים:
ארבע הטירות מזכירות את ההיסטוריה של האזור כאזור גבול בין כתר אראגון וממלכת קסטיליה, לבין האמירות הנאסרידית של גרנדה והים התיכון: ארבע שטחים של יבשה וים, נוצרים ומוסלמים, אשר כולם יצרו תרבות מורסיאנית מובהקת. ארבע הטירות גם יכולות להתייחס לארבע האדונויות ששלטו בתחילה באזור לאחר שנכבש על ידי אלפונסו העשירי מלך קסטיליה.
שבעת הכתרים הוענקו לממלכת מורסיה על ידי הכתר הקסטיליאני. חמשת הכתרים הראשונים הוענקו על ידי אלפונסו העשירי ב-14 במאי 1281, כאשר העניק את החותם העירוני לעיר הבירה מורסיה. הכתר השישי הוענק על ידי פדרו הראשון ב-4 במאי 1361, לכבוד נאמנותה של מורסיה במהלך מלחמת שני הפדרואים.
הכתר השביעי הוענק על ידי פליפה החמישי מלך ספרד ב-16 בספטמבר 1709 לכבוד נאמנותה של מורסיה לפליפה במהלך מלחמת הירושה הספרדית.
נורמן: עלייתו המתונה ונפילתו התלולה של מאכער אמריקאי
נורמן: עלייתו המתונה ונפילתו התלולה של מאכער אמריקאי (באנגלית: Norman: The Moderate Rise and Tragic Fall of a New York Fixer) (מוכר גם בשם "אופנהיימר") הוא סרט דרמה אמריקאי-ישראלי בבימויו של יוסף סידר שיצא לאקרנים בשנת 2017. בין משתתפי הסרט: ריצ'רד גיר, ליאור אשכנזי, סטיב בושמי, שארלוט גינסבורג, מייקל שין, דן סטיבנס, יהודה אלמגור, נטע ריסקין, טלי שרון, דב גליקמן ועוד. הצילומים לסרט החלו ב-8 בפברואר 2015 בניו יורק. זהו סרטו הראשון דובר האנגלית של הבמאי סידר.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הקולנוע בטליורייד לשנת 2016 וכן בבכורה בינלאומית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו לשנת 2016.
תקציר העלילה
נורמן אופנהיימר (ריצ'רד גיר) הוא מאכער יהודי ניו יורקי חסר חשיבות, שמתיידד עם מיכה אשל (ליאור אשכנזי), פוליטיקאי ישראלי צעיר, ברגע של בדידות. כעבור שלוש שנים כשאותו פוליטיקאי נבחר במפתיע לראשות ממשלת ישראל ונהפך למנהיג בעל השפעה בעולם, חייו של נורמן משתנים באופן דרמטי.
קישורים חיצוניים
ביקורות
אוקונייב
אוקונייב (בפולנית: Okuniew; ביידיש: אקוניב) היא עיירה בפרובינציית מזוביה שבפולין, השוכנת כ-22 ק"מ מזרחית לוורשה. עד השואה שכנה בעיירה קהילה יהודית.
יהודי אוקונייב
ראשוני היהודים התיישבו באוקונייב בסוף המאה ה-18. פרנסתם הייתה בעיקר על המסחר הזעיר ועל המלאכה, וכמה משפחות התפרנסו מחקלאות. עם התפתחות היישוב קיבלו היהודים זכות להתארגן, וניתנה להם הרשות להקים בית מדרש. בראשית המאה ה-20 רכשה הקהילה שטח לבית עלמין. לקהילת אוקונייב השתייכו גם היישובים רמברטוב ומילוסנה.
בשנת 1931 הועברה הנהלת הקהילה המאוחדת מאוקונייב לרמברטוב, ובשנת 1936 נבחר ועד קהילה מאוחד. מבין הרבנים שכיהנו בעיירה נודע במיוחד הרב אליעזר שמואל יוסף פריידקוס, שישב על כס הרבנות במשך 30 שנה, עד פטירתו בשנת 1924. את מקומו ירש חתנו הרב אליעזר רוזשאני, מפעילי המזרחי בפולין (נספה בשואה). יהודי העיירה סבלו רבות מן הדליקות שפרצו בעיירה בשנת 1930 ובשנת 1936, ובשל המצב הכלכלי הקשה, רבים מבני העיירה היגרו ממנה לצרפת ולדרום אמריקה. בתקופה שבין שתי מלחמות העולם הייתה התנועה הציונית במקום מיוצגת על ידי סניפי תנועות "התאחדות" והמזרחי, ובעיירה פעלו גם קן של גורדוניה וסניף של הבונד. כמו כן, פעלה בעיירה ספרייה ציבורית על שם י"ל פרץ.
בשואה
ערב מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה היהודית בעיירה כ-500 נפש, למעלה מרבע מסך תושבי העיירה.
העיירה נכבשה בידי הגרמנים ב-28 בספטמבר 1939. כבר בימים הראשונים של הכיבוש רצחו הגרמנים שני יהודים, ועד מהרה הטילו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן עבודות כפייה.
במרץ 1942 גורשו יהודי העיירה לגטו ורשה, ומשם שולחו למחנה ההשמדה טרבלינקה.
חוקים להגדרת היהודים ברומניה 1940–1944
בחוקת רומניה 1938, שאושרה במשאל עם ב-24 בפברואר 1938, הוענק שוויון זכויות לכל אזרחי רומניה ללא הבדל מוצא או אמונה דתית. שוויון הזכויות ליהודים תוחם בחלוקה לקטגוריות מגבילות. באותה חוקה, בסעיף 46, ניתנה למלך סמכות רחבה ביותר לשנות חוקים ופסקי דין. על סמך סעיף 46 של החוקה, ב-8 באוגוסט 1940, בימי ממשלתו של יון ג'יגורטו, פרסם קרול השני, מלך רומניה צו-חוק מספר 2650, שהופיע למחרת בפרסום הרשמי של ממשלת רומניה. צו-חוק 2650 עסק בקביעת המעמד המשפטי של יהודי רומניה, קביעת הגדרות לבירור מיהו יהודי, חלוקת יהודי רומניה לשלוש קבוצות משפטיות וקביעת מגבלות לזכויות היהודים בתחומים שונים וחובות מיוחדות ליהודים - המגבלות והחובות שונות בהתאם לקטגוריה אליה השתייך היהודי, אך היהודים מכל הקטגוריות, כולל הקטגוריה השנייה, המועדפת, הפכו לאזרחים סוג ב' יחסית לאזרחים ממוצא רומני.
הגדרת היהודים
הגדרת היהודים נעשתה ברוח חוקי נירנברג. בנוסף לקריטריונים הגזעניים, בחקיקה הרומנית להגדרת היהודים נעשתה גם הבחנה דתית, שנועדה לתת הגנה מסוימת ליהודים שהתנצרו ובעיקר לנוצרים בני יהודים מומרים, אך נהנו מכך רק מעטים ובהמשך החקיקה הוחמרה ומספר המתנצרים הנהנים מההגנה הלך והצטמצם. בסעיף 2 של הצו-חוק נקבע שיחשבו כיהודים:
אורי מילר
הרב אורי מילר (1906-1972) היה רב אמריקאי, נשיא הסתדרות הרבנים דאמריקה ונשיא.
חוקים להגדרת היהודים ברומניה 1940–1944
החלוקה לקטגוריות
על פי צו-חוק זה חולקו יהודי רומניה לשלוש קטגוריות. בקטגוריה הראשונה הוכללו כל היהודים שהגיעו לרומניה אחרי 30 בדצמבר 1918. בקטגוריה השנייה הוכללו היהודים שזכו לאיזרוח על ידי חוק איש לפני 30 בדצמבר 1918, ומי שקיבלו אזרחות על ידי החקיקה מ-1879 עבור שירותם במלחמת 1877-1878. בקטגוריה נכללו גם יהודים תושבי דוברוג'ה, שזכו לאזרחות עם סיפוח החבל. בקטגוריה זו נכללו גם יהודים שלחמו בחזית במלחמות רומניה, פרט לאלה שנפלו בשבי ביחידות או הוכרזו נעדרים או שעברו לטריטוריות כבושות. בקטגוריה נכללו גם צאצאיהם של כל המוזכרים לפני כן. בקטגוריה השלישית נכללו היהודים שלא נכללו בשתי הקטגוריות הראשונות.
אורי מילר
חייו
נולד ב-1906 בניו יורק. למד במכון הטכנולוגי של אילינוי, שם קיבל תואר ראשון במדעים. בשנת 1927 קיבל סמיכה לרבנות בקולג' התאולוגי בשיקגו.
חוקים להגדרת היהודים ברומניה 1940–1944
הגבלות המוטלות על היהודים לפי הקטגוריות
סעיף 7 של הצו-חוק קובע שיהודים המשתייכים לקטגוריה הראשונה והשלישית לא יכולים להיות:
אורי מילר
חייו
נשא לאישה את רוז שפר בשנת 1939, ונולדו להם שלוש בנות: בריינה, אסתר ובתיה.
חוקים להגדרת היהודים ברומניה 1940–1944
הגבלות המוטלות על היהודים לפי הקטגוריות
בסעיפים 9 ו-10 נקבע שהיהודים בני הקטגוריה השנייה יוכלו ליהנות מהזכויות להן זכו בדרך חוקית בעבר, אבל בעתיד לא יוכלו להתקבל למשרה ציבורית ולא יוכלו לעשות קריירה צבאית. על היהודים יוטלו מיסים ועבודות כפייה כחלופה לשירותם הצבאי.
אורי מילר
חייו
תפקידו הציבורי הראשון היה רב קהילה בבית הכנסת בטרה הוט, אינדיאנה. לאחר מכן שימש כרב קהילה בקהילות באומהה, נברסקה, קהילת בית ישראל בניו אורלינס (1935-1945) ובית יעקב בבולטימור (1945-1972) שם שימש עד מותו.
בשנים 1946–1948 כיהן כנשיא הסתדרות הרבנים דאמריקה. תחת הנהגתו דגלה ההסתדרות בשוויון במקומות עבודה לאנשים לבנים וצבעוניים. לאחר מכן, ב-1963–1965 שימש כנשיא. מתוקף תפקידו, נסע ב-1965 לרוסיה כדי לסייע ליהודים שם. כמו כן, בין השנים 1963- 1965 שימש הרב כיו"ר משותף בוועדת הנשיא לזכויות האזרח.
חוקים להגדרת היהודים ברומניה 1940–1944
הגבלות המוטלות על היהודים לפי הקטגוריות
סעיף 14 הטיל איסור מוחלט על היהודים להחלפת שמותיהם לשמות רומניים.
אורי מילר
חייו
הרב מילר שירת בצבא האמריקאי כרב היהודי בפורט הולבירד, פורט מיד, פורט הווארד ובבית החולים של פרי פוינט במרילנד.
חוקים להגדרת היהודים ברומניה 1940–1944
איסור נישואים בין יהודים ובין רומנים
בצו-חוק 2651, שהוצא ופורסם בו זמנית עם הצו-חוק 2650, נאסר על היהודים להינשא לרומנים ופורטו עונשים, שיוטלו על המשתתפים בנישואים כאלה, הן כבני זוג הן כעדים או בעלי תפקידים. הצו-חוק גם מפרט את הפרוצדורות לביטול נישואים כאלה.
אורי מילר
חייו
ב-1962 אייש את תפקיד היו"ר של ועדת הרבנים היהודים במרילנד עד מותו. במרילנד גם שימש כחבר בוועדת מרילנד לחקר בעיות התמכרות לסמים.
חוקים להגדרת היהודים ברומניה 1940–1944
איסור נישואים בין יהודים ובין רומנים
בדברי ההסבר של שר המשפטים, שפורטו בהמשך הצו-חוק, צוין במפורש שהחקיקה נערכה לפי דוגמת החקיקה באיטליה וחוקי נירנברג.
אורי מילר
חייו
כיהן בוועד המנהל של בולטימור של הצופים באמריקה ועל עבודתו זו זכה בפרס בונה הכסף. בבולטימור גם היה שותף לפיתוח תוכניות לימודים בבתי הספר העבריים ומעורב במועצת החינוך היהודית בעיר.
חוקים להגדרת היהודים ברומניה 1940–1944
החקיקה להגדרת יהודים בתקופת אנטונסקו
יון אנטונסקו והתנועה הלגיונרית עלו לשלטון ברומניה בספטמבר 1940 והדיחו מתפקידו את קרול השני, מלך רומניה. חרף ההדחה של המלך, השלטון החדש המשיך את המדיניות האנטישמית ואף הגביר אותה. במשטרו של יון אנטונסקו, הורחבה הגדרת היהודי למי שאחד מסביו היה יהודי לזמן כלשהו במהלך חייו או שהיה רשום בקהילה היהודית. לאנטונסקו מיוחסת האמירה: "ההטבלה אינה יכולה לשנות את הגורל היהודי".
אורי מילר
חייו
ב-1963 ארגן והנהיג את העצרת הבין-דתית לזכויות האזרח (the Interreligious Convocation on Civil Rights) שהייתה עצרת בעד חוק זכויות אזרח שחוקק באותן שנים. בעצרת נכחו 6,300 רבנים וכמרים קתולים ופרוטנסטנטים. כמו כן, נשא תפילה במצעד לוושינגטון למען תעסוקה וחירות.
חוקים להגדרת היהודים ברומניה 1940–1944
החקיקה להגדרת יהודים בתקופת אנטונסקו
ב-18 במרץ 1941 השלטונות הוציאו את הצו-חוק מספר 711, ששינה את סעיף 44 בחוק הדתות. בסעיף הזה, שציין זכותו של כל אדם שמלאו לו 18 שנים להמיר את דתו, בסוף הסעיף הייתה הסתייגות לגבי אנשים הסובלים מבעיות, שלא מאפשרות להם להפגין רצון חופשי והצו-חוק הוסיף כעת גם את היהודים. בהצגת החוק הוסבר שמטרתו היא למנוע כל ניסיון להסתרת המוצא היהודי ולהגן על הישות האתנית הרומנית מעירוב עם דם יהודי.
אורי מילר
חייו
הרב אורי מילר נפטר בבולטימור בשנת 1972 בגיל 66.
קורטני אוקולו
קורטני אוקולו (באנגלית: Courtney Okolo, נולדה ב-15 במרץ 1994) היא אתלטית אמריקאית, אלופה אולימפית (ריו דה ז'ניירו 2016), אלופת עולם (דוחה 2019) ופעמיים ברציפות אלופת העולם באולם (פורטלנד 2016 וברמינגהאם 2018) בריצת שליחות 4x400 מטר. היא אלופת העולם באולם (ברמינגהאם 2018) בריצת 400 מטר ושיאנית העולם (נכון ל-2020) בריצת שליחים 4x400 מטר משולבת ב-2 אתלטיות ו-2 אתלטים.
ביוגרפיה
אוקולו נולדה וגדלה בדאלאס. היא למדה והתחרתה במסגרת אוניברסיטת טקסס באוסטין.
2013
באליפות המכללות בשנת 2013 סיימה אוקולו במקום רביעי בריצת 400 מטר בתוצאה של 51.96 שניות.
במשחקים הפאן-אמריקאיים לנוער שהתקיימו במדיין, קולומביה בתחילת אוגוסט אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר (52.19 שניות) ובריצת שליחות 4x400 מטר.
2014
באליפות המכללות שנערכה בשנת 2014 זכתה אוקולו בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר (50.23 שניות) ובריצת שליחות 4x400 מטר. ב-18 במאי אותה שנה היא קבעה בריצת 400 מטר שיא מכללות חדש של 50.03 שניות, שיפור לשיא בן ה-9 שנים של מוניק הנדרסון (50.10 שניות)..
2016
באליפות המכללות שנערכה ב-2016 היא זכתה בפעם השנייה בשתי מדליות זהב,, בריצת 400 מטר (50.36 שניות) ובריצת שליחות 4x100 מטר וזכתה בגביע באוורמן לאתלטית המצטיינת ב-NCAA.
אלופת עולם באולם
באליפות העולם באולם שנערכה בפורטלנד, אורגון במרץ 2016 זכתה אוקולו במדליית זהב בריצת 4x400 מטר בתוצאה של 3:26.38 דקות, לפני פולין (3:31.15 דקות) ורומניה (3:31.51 דקות).
אלופה אולימפית
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה אוקולו במדליית זהב בריצת שליות 4x400 מטר ביחד עם אליסון פליקס, פיליס פרנסיס ונטשה הייסטינגס בתוצאה של 3:19.06 דקות, לפני ג'מייקה (3:20.34 דקות) ובריטניה (3:25.88 דקות).
2018
באליפות העולם באולם שנערכה בברמינגהם, בריטניה בתחילת מרץ 2016 זכתה אוקולו בשתי מדליות זהב בריצת 400 מטר בשיא אישי חדש של 50.55 שניות, לפני בת ארצה שקימה ווימבלי (51.47 שניות) ואיילי דויל מבריטניה (51.60 שניות) ובריצת שליחות 4x400 מטר ביחד עם קוואנרה הייז, ג'ורג'ן מולין ושקימה ווימבלי בשיא אליפות חדש של 3:23.85 דקות, לפני פולין (3:26.09 דקות) ובריטניה (3:29.38 דקות).
2019
במשחקים הפאן אמריקאים שנערכו בלימה, פרו בתחילת אוגוסט 2019 זכתה אוקולו בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב בריצת שליחות 4x400 מטר, לפני קנדה וג'מיקה. מדליית ארד בריצת 400 מטר בתוצאה של 51.22 שניות, אחרי שריקה ג'קסון מג'מייקה (50.73 שניות) ופאולה מורן ממקסיקו (51.02 שניות).
אלופה ושיאנית עולם
באליפות העולם שנערכה בדוחה בסוף ספטמבר אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות זהב, בריצת שליחים 4x400 מטר משולבת ב-2 אתלטיות ו-2 אתלטים, שנערכה לראשונה בתולדות אליפויות העולם, ביחד עם וילברט לונדון, אליסון פליקס ומייקל צ'רי בשיא עולם חדש של 3:09.34 דקות, לפני ג'מייקה (3:11.78 דקות) ובחריין (3:11.82 דקות) ובריצת שליחות 4x400 מטר לאחר שהשתתפה בשלב המוקדמות.
אילוקוס סור
אילוקוס סור (באנגלית, באילוקנו ובטגלוג: Ilocos Sur) היא פרובינציה בפיליפינים הממוקמת בדרום מחוז אילוקוס באי לוזון שבפיליפינים. בירת אילוקוס סור, ויגאן, ממוקמת על שפך הנהר מסטיסו. אילוקוס סור גובלת באילוקוס נורטה ובאברה בצפון, במאונטיין פרובינס במזרח, בלה אוניון ובבנגט בדרום ובים סין הדרומי במערב.
כיחידה מנהלית, נוסדה אילוקוס סור על ידי הקונקיסטדור הספרדי חואן דה סלסדו בשנת 1572, אשר פיצל את אילוקוס לאילוקוס סור ("דרום אילוקוס") ולאילוקוס נורטה ("צפון אילוקוס"). באותה תקופה היא כללה חלקים מאברה ואת המחצית העליונה של לה אוניון של ימינו. הגבולות הנוכחיים של הפרובינציה הוגדרו הגדרת קבע באמצעות "חוק 2683", שנחקק במרץ 1917.
בפרובינציה שני אתרי מורשת עולמית של אונסק"ו: העיר ויגאן וכנסיית גבירתנו של העלייה לשמיים בסנטה מריה (חלק מכנסיות הבארוק של הפיליפינים).
עידן טרום־קולוניאלי
לפני הגעת הספרדים, נקראו מישורי החוף בצפון מערב לוזון, מבנגי בצפון ועד נמקפקאן בדרום, בשם אילוקוס (Ylokos). אזור זה נמצא בין ים סין במערב לבין צפון קורדיירס במזרח. התושבים בנו את כפריהם ליד המפרצים הקטנים על מפרצונים הנקראים בניב המקומי לוק (looc). תושבי החוף האלה כונו Ylocos, במובן "תושבי השפלה". האזור כולו נקרא אז בשם הקדום Samtoy מן sao mi ditoy, אשר בשפת אילוקנו פירושו "השפה שלנו". הספרדים אימצו את שם האזור, ואת תושביו הילידיים כינו אילוקנוס.
החלק הצפון-מערבי של לוזון הוא נחלתם ההיסטורית של האילוקנוס המַלַאים. אילוקוס ממוקמת בין החוף של ים סין הדרומי לבין רכסי ההרים המחוספסים של הקורדיירה על רצועה צרה וארוכה של מישור חוף. בצד המערבי האדמה חולית. בצד המזרחי, בסמוך למדרונות ההרים המפרידים בין האזור למחוז ההר, האדמה סלעית, ומותירה רק רצועת מישור צרה לעיבוד. ההרים מתקרבים כל כך לים עד שחייבים לחצוב את הכביש הציבורי בצלע ההרים.
מגלי הארצות הספרדים
החוף של סמטוי, שכבר היה מוכר לסוחרים סינים ויפנים לפני זמנו של פרדיננד מגלן, נודע למתיישבים הספרדים בשנת 1572, כאשר חואן דה סלסדו נסע לאורך סמטוי. סלסדו נשלח על ידי מיגל לופס דה לגאספי לחקור את כל האי לוזון. הספרדים הפכו את קביגביגאן למטה שלהם, שאותו כינה סלסדו "וייה פרננדינה" (Villa Fernandina) ואשר בסופו של דבר נודע בשם "אינטרמורוס דה אילוקנדיה" (Intramuros de Ilocandia). סלסדו הכריז על כל צפון לוזון כאנקומיינדה. לאחר מכן מינה את עצמו "אנקומנדרו" של ויגאן וסגן מושל אילוקוס, עד שמת ביולי 1574. לפני מותו הספיק להכניע ולהכפיף למלך ספרד את היישובים טַגוּרין, סנטה לוסיה, נַלבַּקאן, בּאנְטאי, קַנדוֹן וסינאיט.
המרת דת של הילידים
מיסיונרים אוגוסטינים באו להשתתף בקולוניזציה של האזור באמצעות הטפה לנצרות. הם הקימו קהילות ובנו כנסיות שעדיין עומדות במאה ה־21.
האוגוסטינים הקימו קהילות נוצריות בסנטה ב־1576, טאגוּרין ב־1586, סנטה לוסיה ב־1586, נלבקאן ב־1587, קנדון ב־1591 ובנטאי ב־1590. ב־1641 הקימו כנסייה בביגאן, אשר 117 שנים מאוחר יותר הפכה לקתדרלה של הכֵּס האפיסקופלי של נואבה סגוביה.
חלוקת אילוקוס
אילוקוס כללה שטחי הפרובינציות הנוכחיות של אברה, אילוקוס סור, אילוקוס נורטה, וחלק ממאונטיין פרובינס.
צו מלכותי ב־2 בפברואר 1818 הפריד בין החלק הצפוני של אילוקוס שהפך לפרובינציית אילוקוס נורטה. החלק הדרומי, שנקרא אילוקוס סור, כלל את החלק הצפוני של לה אוניון ואת כל מה שהוא כיום פרובינציית אברה. בשנת 1854 נוצרה פרובינציית לה אוניון מתוך עיירות שהיו חלק מאילוקוס סור ומפנגסינן. אילוקוס סור השתרעה בעבר דרומה עד נמקפקאן (בְּלוּנה) והשטח שמדרום לזה היה שייך לפנגסינן. חלקים של אילוקוס סור באמבוריאן נלקחו ושולבו במאונטיין פרובינס.
אברה, שהייתה חלק מאילוקוס סור, נוצרה כתת־פרובינציה של אילוקוס סור בשנת 1864, לצד לפנטו, ונשארה כזו עד מרץ 1971, שאז עבר חוק שהפך את אברה לפרובינציה נפרדת.
העברת "חוק 2683" על ידי בית המחוקקים הפיליפיני במרץ 1917 הגדירה את הגבולות הגאוגרפיים הנוכחיים של הפרובינציה.
ויגאן, בירת אילוקוס
ויגאן בת למעלה מארבע מאות שנה, והייתה ידועה בעבר כקאביגביגאן, מן המלה "ביגה", שפירושה שמו של צמח גס זקוף ועגלגל בעל עלים גדולים ומקושטים, אשר גדל על גדות נהרות. מאוחר יותר שונה השם ביגאן לוויגאן. הספרדים כינו את העיר וייה פרננדינה, על שם המלך פרדיננד.
גם לפני הגעת סלסדו, הייתה העיירה מרכז התרבות המלאית, עם 8,000 תושבים, יותר מכמות האוכלוסין של מנילה באותה תקופה. היא כבר נהנתה משגשוג מסוים, וסחרה עם סינים ויפנים שהביאו צנצנות משובחות, משי וכלי אוכל, דרך הנמל הסמוך פאנדאן, בקאואיאן.
במאה ה־19 סחרה ויגאן עם אירופה. ספינות עמוסות אינדיגו הגיעו למפעלי טקסטיל ביבשת. המצאת הצבעים הכימיים בגרמניה חיסלה את התעשייה הזו. אזרחים אמידים של ויגאן קישטו את בתיהם בפסלי פליז וברזל, כלי אוכל וחפצים אחרים של התרבות האירופית, כולל שנהב משובח, רהיטים משובצים וכלי חרסינה.
הגירה
המתיישבים הספרדים ניצלו עובדי כפייה בפיתוח של אילוקוס סור. זה הביא למרידות פה ושם, ומי שסירבו להיות עבדים או נישומים עזבו את האזור ועקרו לאברה ולעמק קגאיאן. משנת 1898 ועד העשור הראשון של המאה ה־20, עגלות שוורים מכוסות נסעו אל המישורים הפוריים של פנגסינן, נואבה אסיחה, וטרלק. במסעות אלה, סיפרו לילדים סיפורים על לאם-אנג, אנגאלו, אראן, חואן סאדוט, ודמויות אילוקאנוס אגדיות אחרות. שירי עם כמו Pamulinawen, Manang Biday, Dungdungwen Kanto Unay, Unay זכו לפופולריות באותה עת.
תקופה שנייה של נדידת אילוקנוס הייתה מ־1908 עד 1946, כאשר פועלים שלא מצאו עבודה היגרו למטעים של הוואי ולחוף המערבי של אמריקה. בשיא ההגירה, צפיפות האוכלוסין של אילוקוס סור הייתה 492 תושבים למייל רבוע, מה שהפך אותו לאזור הצפוף ביותר בפיליפינים, למעט מנילה. הקבוצה האחרונה של הגירת עבודה להוואי הייתה בשנת 1946, כאשר 7,365 גברים גויסו על ידי מחלקת העבודה האמריקאית. ויגאן הייתה מרכז הגיוס. יותר משבעים אחוז מ־63,500 הפיליפינים בהוואי הם ממוצא אילוקני.
התקוממויות
מראשית השלטון הספרדי ועד ראשית המאה ה־19 אירעו התקוממויות עממיות מתוך התנגדות למיסוי ולעבודת הכפייה.
המרד המפורסם ביותר היה מרד אילוקוס (1762–1763) הידוע יותר בשם מרד סילאנג. התקוממות זו כוונה בעיקרה נגד הבאבאקנאנגים (מעמד "בעלי הבית") של ויגאן. לאחר ההתנקשות בדייגו סילאנג ב־28 במאי 1763 המשיכה אשתו, גבריאלה סילאנג, במאבק עד שנלכדה ונתלתה בפומבי ב־20 בספטמבר 1763.
המהפכה הפיליפינית ומלחמת הפיליפינים
אנשי אילוקוס סור, כמו אזורים אחרים בפיליפינים, מיהרו להתגייס לצבא הגנרל אמיליו אגינלדו במהפכה הפיליפינית של 1896. עם כיבוש ויגאן, הפכו המורדים את ארמון הבישוף למטה שלהם. ב־21 במרץ 1898 הקים דון מריאנו אקוסטה מקנדון את הממשלה המהפכנית המחוזית. כאשר הגנרל אגינלדו חזר מגלותו בהונג קונג, הוא שלח את הגנרל מנואל טיניו ליישם מלחמת גרילה נגד האמריקנים במסגרת מלחמת ארצות הברית–הפיליפינים. ויגאן שימשה כמפקדה של טיניו עד כיבושה על ידי דיוויזיית הרגלים ה־45 של ארצות הברית בפיקודו של סגן-אלוף ג'יימס פארקר ב-4 בדצמבר 1899. גנרל גרגוריו דל פילאר מת ב-2 בדצמבר 1899 במעבר טיראד בקונספסיון בקרב נגד הכוחות האמריקאים בפיקוד רב-סרן צ' מארץ'.
תחת הכיבוש האמריקאי, הוקמה ממשלה אזרחית באילוקוס סור ב-1 בספטמבר 1901. דון מרסלינו קריסולוגו, ציר בקונגרס מלולוס, היה מושל המחוז הראשון.
מלחמת העולם השנייה
בסרוואנטס נערך הקרב על מעבר בֶּסאנג בין כוחותיו של גנרל היפני טומויוקי ימאשיטה לבין חיל הרגלים ה-21 של ארצות הברית. ב-18 באפריל 1945 שוחרר אזור אילוקוס סור מידי היפנים במאמצים משותפים של כוחות גרילה אילוקנים ושל חיילים אמריקאים.
שגשוג כלכלי
שנות ה-70 היו תקופה אפלה באילוקוס סור, כאשר גברים חמושים אשר כונו "סאקה-סאקה" (באילוקנו, מילולית, "יחפים") הטילו אימה על הפרובינציה. שלטון האימה הזה הביא לשריפת הכפרים אורה מזרח ואורה סנטרו בבאנטאי.
במאה ה־21 הגידול המוביל בפרובינציה הוא טבק עלי וירג'יניה, הודות לחוק סבסוד הטבק שהוביל חבר הקונגרס פלורו קריסולוגו, וחוק הרפובליקה מס' 7171, שחיבר חבר הקונגרס צ'וויט סינגסון.
גאוגרפיה
אילוקוס סור תופסת את החלק המרכזי של אזור אילוקוס בצפון האי לוזון. שטח הפרובינציה 2,596 קילומטרים רבועים, כ־20% משטח הקרקע הכולל של אילוקוס. הטופוגרפיה של אילוקוס סור נעה בין 10 ל־1,700 מטרים מעל גובה פני הים.
אקלים
האקלים באילוקוס סור יבש – החודשים היבשים הם אוקטובר עד מאי. החלק הדרומי ביותר בסרוואנטס לח, עם גשם שמתפזר באופן שווה לאורך כל השנה, בעוד שבחלק הדרום מזרחי של סוּגפּוֹן יש פחות משקעים. העונה הגשומה מגיעה באוגוסט, ובינואר ובפברואר כמות המשקעים הנמוכה ביותר. הטמפרטורה הממוצעת באילוקוס סור היא 27 מעלות צלזיוס. ינואר הוא החודש הקר ביותר.
חלוקה מנהלית
באילוקוס סור 32 רשויות מקומיות ושתי ערי קומפוננט, המאורגנות בשני מחוזות בחירה. בסך הכול יש בפרובינציה 768 ברנגאי.
דמוגרפיה
לפי מפקד האוכלוסין בשנת 2020, באילוקוס סור 706,009 בני אדם, בצפיפות 270 תושבים לקילומטר רבוע.
מפקד האוכלוסין של 1960 מנה 338,058 בני אדם, שהתגוררו ב־64,446 יחידות דיור, שמתוכן 2,974 הוארו בחשמל; ל־3,227 מהן היה מקלט רדיו; ל־7,379 היו מים זורמים; ל־25,137 הייתה גישה למים שאובים או מי מעיין; ול־310 יחידות דיור היה חשמל, נפט, או גז לבישול.
תושבים
רוב תושבי אילוקוס סור שייכים לקבוצה האתנית אילוקנים, הקבוצה האוסטרונזית השלישית בגודלה.
דת
הפרובינציה ברובה (75% מהאוכלוסייה) קתולי. לכנסייה הפיליפינית העצמאית חלק ניכר, עם 20% מהאוכלוסייה. אמונות דתיות אחרות שלהן מאמינים באילוקוס סור הן בפטיזם, איגלסיה ני קריסטו, מתודיזם, הכנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי, נוצרים אוונגליסטים אחרים, ומוסלמים.
כלכלה
תושבי הפרובינציה עוסקים בחקלאות, מייצרים גידולי מזון, בעיקר אורז, תירס, ירקות, ופירות. גידולים משניים הם בטטה, קסאווה, קנה סוכר ובצל. גידולים שאינם מזון כוללים טבק, כותנה, ועשב נמר. ישנן גם תעשיות זעירות, כולל אריגה בנול, ייצור רהיטים, ייצור תכשיטים, קדרות, נפחות ועיבוד מזון.
האוכלוסייה הגדלה במהירות והירידה בפוריות הקרקע אילצו את האנשים לפנות לייצור ולמסחר. אילוקנוס רבים הולכים לעמק הקגאיאן, למישורי המרכז, ולמינדנאו כדי למקור בדים שארגו.
חינוך
באילוקוס סור 547 בתי ספר ציבוריים, מהם חמישה בתי ספר תיכוניים כלליים, אוניברסיטה אחת, מכללה חקלאית אחת, ו־56 בתי ספר פרטיים, מתוכם 16 קתולים.
תרבות
במוזיאון אילוקוס סור, שנוסד ב־1970, יש אוסף אוצרות תרבות, ובו ציורים, פסלים בני מאות שנים, רהיטים מגולפים ושרידים של תרבויות ספרד וסין, אשר השפיעו על חיי האילוקנים במשך מאות שנים.
אתרי מורשת עולמית
ארגון אונסק"ו הכיר בשני אתרים באילוקוס סור כאתרי מורשת העולמית:
העיר העתיקה של ויגאן
בשנת 1999, הוכרה העיר העתיקה בוויגאן כאתר מורשת עולמית. אונסק"ו מתאר את האתר כך:
"ויגאן, שהוקמה במאה ה־16, היא הדוגמה השמורה ביותר באסיה לעיירה קולוניאלית ספרדית מתוכננת. הארכיטקטורה שלה משקפת התכנסות של אלמנטים תרבותיים מסין, מאירופה, וממקומות אחרים בפיליפינים, וכתוצאה מכך תרבות ונוף עירוני שאין להם אח ורע בשום מקום במזרח ובדרום מזרח אסיה".
כנסיית גבירתנו של העלייה לשמיים
בשנת 1993, כנסיות הבארוק של הפיליפינים – בארבעה אתרים – נרשמו ברשימת המורשת העולמית. אחד האתרים הוא כנסיית גבירתנו של העלייה לשמיים בסנטה מריה באילוקוס סור. באונסק"ו התיאור הוא "[הסגנון] הארכיטקטוני הייחודי [של הכנסיות] הוא פרשנות מחודשת של הבארוק האירופי על ידי אומנים סינים ופיליפינים."
דניאל אדר
דניאל אדר (נולד ב-28 באוקטובר 1979) הוא במאי ותסריטאי, בנם של השחקנית יהודית סולה והמסעדן ואיש העסקים רפי אדר.
עבודתו המקצועית
בשנת 1986, בהיותו בן שבע, השתתף בתפקיד קטן בסרט "כפפות", שכתבו הוריו.
אדר היה חלק מחבורת באבון, קבוצה שביימה סרטים קצרים עצמאיים, אשר כללה את היוצרים אדם סנדרסון, תום שובל, מיכאל הנגבי ויהושע סימון.
בשנת 2002 השתתף כשחקן בהצגה "גזים" שעלתה בפסטיבל עכו, וזכתה בפרס היוצר המבטיח בפסטיבל עכו 2002.
בשנת 2009 ביים את הסרט הקצר "ציצים", בכיכובם של דניאלה וירצר, רן אפלברג, רודי סעדה, רועי אדר ויעל נצר.
שנה מאוחר יותר ביים את הסדרה גבוה וגרינבאום אשר שודרה בערוץ 2 על ידי הזכיינית קשת. באוקטובר 2010 פורסם כי יוצרי הסדרה - אדר, הכותב רן אפלברג והמפיק עמי אמיר - הגיעו להסכמות עם רשת השידור האמריקנית ABC למכירת הפורמט.
בשנת 2012 ביים את סדרת הרשת "אמאל'ה, אני אבא", בכתיבתו ובהשתתפותו של הקומיקאי אבי נוסבאום.
בשנת 2016 ביים את סדרת הטלוויזיה סופשלי, בהשתתפותו של הקומיקאי שחר חסון. באותה שנה ביים את סדרת הרשת "עסק משפחתי", בכיכובם של מיכאל הנגבי ורודי סעדה.
שנה מאוחר יותר ביים את סדרת הטלוויזיה "שוורץ", בכיכובה של השחקנית ליטל שוורץ, את סדרת הטלוויזיה "תום יער עושה את שביל ישראל", בכיכובה של הקומיקאית תום יער, את סדרת הטלוויזיה הכלום הגדול, ואת סדרת הטלוויזיה המלון של פיני.
בשנת 2018 שב לעבוד עם תום יער בסדרה "תום יער עושה בגרות", אותה ביים. בשנה זו אף ביים את הסדרה קיסריה אקספרס, יחד עם הבמאי בועז פרמדר.
שנה מאוחר יותר ביים את התוכנית "צחוק מהמצב", בהנחייתו של השחקן שלום אסייג, יחד עם הבמאי דובי קליין. בשנה זו אף ביים את הסדרה סבתא בישלה, ואת תוכניתו של גורי אלפי, "היהודי החדש".
בשנת 2022 ביים את סדרת הטלוויזיה "למה זה טוב?" והחל לעבוד על סדרת הנוער "שלי הכובשת". בשנה זו ביים את הסרט "עולה לראש" בכיכובם של ערוץ הכיבוד. "אני גדלתי על הקולנוע הישראלי. אמא שלי השתתפה בסרטים של אורי זוהר, אבא שלי עבד עם חבורת לול...במובנים רבים אני דור שני של החבורה הזאת. הדברים האלה טבועים עמוק בתוכי. היה מאוד חשוב לנו שהסרט שלנו יהיה מכאן. בסופו של דבר זה משהו שקורה פה. שמדבר את השפה של הרגע", סיפר בראיון לישראל היום.
נוסף לבימוי סרטים ותוכניות טלוויזיה, ביים אדר גם קמפיינים פרסומיים וקליפים, בין היתר לשלום חנוך - למה לי לקחת ללב, שלומי שבת - בחוף של טראפטוני, ורפי אדר ומאור כהן - זה משהו.
פאבל מסלק
פאבל מסלק (נולד ב-21 בפברואר 1991) הוא אתלט צ'כי. שלוש פעמים ברציפות אלוף העולם באולם (סופוט 2014, פורטלנד 2016 וברמינגהאם 2018) ופעמיים ברציפות אלוף אירופה באולם (גטבורג 2013, פראג 2015) בריצת 400 מטר. מאסלק הוא האצן הצ'כי הראשון שירד מתחום 45 השניות בריצה זו.
קריירה
באליפות אירופה באתלטיקה עד גיל 23 שנערכה באוסטרבה, צ'כיה בשנת 2011 זכה מאסק במדליית ארד בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.67 שניות. באליפות העולם שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית באותה שנה הוא סיים במקום 14 בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.87 שניות. בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אישי חדש של 20.63 שניות ועלה מהמקום ה-11.