cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קייסוקה הונדה
קריירת אימון
באוגוסט 2018 מונה הונדה למאמנה ומנהלה המקצועי של נבחרת קמבודיה, במקביל להמשך קריירת המשחק שלו. על פי ההסכם עם קבוצתו, מלבורן ויקטורי, יצטרף הונדה אל נבחרת קמבודיה רק בזמן פגרות בינלאומיות ויעבוד עם הצוות המקצועי באמצעות שיחות וידאו.
חייו האישיים
אחיו הבכור של הונדה היה גם הוא כדורגלן ואף שיחק בקבוצת אויטה טריניטה מהליגה היפנית הראשונה, אך פרש ממשחק בעקבות פציעה בברכו. דודו של הונדה, דייזאבורו היה שייט שייצג את יפן באולימפיאדת טוקיו 1964, בעוד בנו של דייזאבורו ובן-דודו של קייסוקה, טאמון הונדה, השתתף בטורניר ההיאבקות חופשית בשלוש אולימפיאדות, ב-1984, 1988 ו-1992 וכיום הוא מתאבק מקצועי.
המכון למחקר רפואי ישראל-קנדה
המכון למחקר רפואי ישראל-קנדה (באנגלית: Institute for Medical Research, Israel-Canada) הוא מכון מחקר רפואי, המסונף לפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים.
המכון למחקר רפואי מציע בעיקר קורסים לתואר ראשון במדעים ביו-רפואיים מלבד זאת סטודנטים הלומדים יכולים לרכוש לימודי בסיס לקראת התוכניות הקדם-קליניות שילמדו בתואר ראשון בפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית. נכון ל-2016 במכון לומדים כ-600 סטודנטים לתואר שני ודוקטורט. תוכניות הדוקטורט מציעות מגוון רחב של תחומי מחקר רבים במדעי הרפואה וזאת במסגרת שיתוף פעולה עם בית החולים הדסה.
המכון נתמך בחלקו על ידי ארגון הידידים הקנדים של האוניברסיטה העברית וממן את המלגות והמחקרים של המכון, בנוסף לכך הארגון מסייע בקידום שותפויות מחקר רפואיות בין קנדה לישראל.
היסטוריה
המכון למחקר רפואי ישראל-קנדה הוקם ב-2008 וכבר עם הקמתו מנה חמש מחלקות: מחלקת אימונולוגיה וחקר הסרטן, מחלקת מיקרוביולוגיה וגנטיקה מולקולרית, מחלקת נוירוביולוגיה רפואית, מחלקת ביולוגיה התפתחותית וחקר הסרטן ומחלקת ביוכימיה וביולוגיה מולקולרית.
המייסד והיו"ר הראשון של המכן היה פרופסור איתן יפנוף, ב-2008 נבחר היו"ר השני של המכון, דוד ליכטשטיין. ב-2012 מונתה חיה לורברבאום-גלסקי לכהן כיו"ר המכון וזאת כיהנה בתפקיד עד 2020, מאז 2020 מכהן בתפקיד יו"ר המכון פרופ' רמי עקילאן.
בלאקפילד
בלאקפילד (באנגלית: Blackfield) הוא הרכב רוק ישראלי-אנגלי שנוצר בעקבות שיתוף פעולה בין מייסד וסולן להקת פורקיופיין טרי (Porcupine Tree) סטיבן וילסון האנגלי והזמר הישראלי אביב גפן.
היסטוריה
גפן, כמעריץ של להקת פורקיופיין טרי הזמין את הלהקה להופיע בישראל בשנת 2000, ובין גפן וסולן הלהקה נוצרה חברות שהובילה להקלטות משותפות שצמחו בסופו של דבר ליצירת תקליט משותף של השניים. התקליט יצא בישראל ובאירופה בשנת 2004, ובארצות הברית בשנת 2005. האלבום הגיע למכירות של למעלה ממאה אלף תקליטים בכל רחבי העולם.
לבד משמונה שירים מקוריים באלבום, חידש ההרכב שלושה שירים של אביב גפן שתורגמו לאנגלית בידי וילסון - "Cloudy Now" (מבוסס על "עכשיו מעונן" מתוך "עכשיו מעונן"), "Scars" (מבוסס על "צלקות" מתוך "יומן מסע") ו"Glow" (שניבא את יציאת "זוהרים" באלבום "עם הזמן"). בנוסף באלבום השני בלאקפילד החליטו לחדש עוד מספר שירים שנכתבו במקור על ידי גפן לאלבומיו בעברית כמו "סוף העולם" (מתוך "ירח מלא"), "מגפה" ו"אלפי אנשים" (מתוך אלבומו האחרון של גפן "עם הזמן")
האלבום השני של הלהקה יצא לאור ברחבי אירופה וישראל ב-12 בפברואר 2007 כשהסינגל הראשון ממנו "Once" פורסם בעמוד של בלאקפילד באתר MySpace כמו גם תקציר של האלבום המתקרב. "בלאקפילד II" יצא תחת חברת התקליטים היוקרתית "Atlantic Warner"
ב-28 במרץ 2011 יצא לאור אלבומה השלישי של הלהקה, Welcome to My DNA.
ב-26 באוגוסט 2013 יצא לאור אלבומה הרביעי של הלהקה, Blackfield IV. באלבום זה וילסון המשיך את הקו של האלבום הקודם, ובו הוא הפחית את פעילותו באלבום ובלהקה. את כל השירים באלבום כתב והלחין גפן, כאשר וילסון תרם את קולו בשיר אחד.
ב-24 ביולי 2020, לאחר חתימתם בחברת וורנר מיוזיק גרופ, הוציאו את הסינגל הראשון מתוך אלבומם השישי, "Summer's Gone".
ב-4 בדצמבר 2020, יצא לאור אלבומה החמישי של הלהקה, For the Music.
תצריב
תצריב היא שיטת דפוס שקע שפותחה במאה ה-16. כבר בימי הביניים (וייתכן כי אף עוד קודם לכן) נעשה שימוש בטכניקה זאת על מנת לקשט כלי נשק, כוסות, צלחות ומגנים.
השיטה
תהליך יצירת התצריב מתחיל בציפוי לוח מתכת (בדרך כלל נחושת, פלדה או אבץ) בחומר העמיד בפני חומצה (לדוגמה: שעווה או אספלטום). נחושת נחשבת למתכת המועדפת להכנת תצריב, משום שהיא נאכלת במידה שווה וקולטת היטב את הדימוי המבוקש, אך היא גם היקרה ביותר. אבץ זול יותר, ובשל כך מועדף על ידי מתחילים, אך הוא דוחה סוגי דיו מסוימים ואינו נאכל בצורה "נקיה" כמו נחושת. פלדה פופולרית בשימוש בקרב אמנים בני זמננו, אך גם היא נופלת באיכותה מן הנחושת למטרות אלו.
בעזרת סיכה חורטים על פלטת המתכת את הדימוי הרצוי; החריטה גורעת קווים ונקודות מהשעווה ופני המתכת נחשפים. עם סיום החריטה, טובלים את פלטת המתכת באמבט חומצה, אשר מאכלת ושורפת את המתכת דרך החריצים החשופים. דליפה של חומצה עלולה לגרום לשריפת שטח הפנים של המתכת, או להיווצרות שקעים וסדקים על גבי המשטח. להפסקת תהליך האיכול של החומצה, מוציאים את פלטת המתכת ושוטפים אותה במים. את חומר הציפוי המגן ממיסים בטרפנטין או ממס דומה. מאחר שהטרפנטין שומני ויכול לפגוע בהדפסה מסירים אותו בספירט מתילי. בסיום התהליך מתקבלת פלטת מתכת עליה חרוט הדימוי הרצוי.
טכניקת התצריב קנתה לה פופולריות בקרב אמנים, שהעדיפו אותה על פני התחריט בהיותה מהירה יותר וכן קלה יותר ללימוד על ידי כל אמן הבקיא בציור ורישום.
התפתחות התצריב
משערים כי הראשון שהשתמש בפלטות מתכת על מנת ליצור הדפסים היה האמן הגרמני איש אאוגסבורג, דניאל הופפר (1470–1536). מקצת עבודות תצריב המיוחסות לו שמורות כיום במוזיאון הלאומי בנירנברג וכן במוזיאון ההיסטורי בברלין.
ז'אק קאלו (1592–1635), צרפתי בן מחוז לורן, פיתח את ה-échoppe – מחט מיוחדת בעלת קצה מעוגל, המאפשרת חריטת קווים בעובי משתנה, בדומה לתחריט. בנוסף, שכלל קאלו את תהליך הצריבה על ידי הכנסת "עצירות", והפיכת הצריבה לתהליך רב-שלבי. צריבה "קלה" בחומצה תעניק גון בהיר יותר לדימוי המבוקש- לעומת "צריבה עמוקה". שכלול זה אפשר הכנסת מימד נוסף לתצריב-אור וצל. כמו כן מיוחס לקאלו שיפורים מסוימים במשטח הצרוב- הוא ציפה את לוח המתכת בלאכה, שיועדה במקור לציפוי כלי נגינה במקום בשעווה. ממשיכו של קאלו היה הפריזאי אברהם פוס, אשר יצר את המדריך הראשון לעבודת תצריב, שתורגם לצרפתית, איטלקית והולנדית. במאה ה-17 עשו אמנים ידועים דוגמת רמברנדט וג'ובאני בנדטו קסטיליונה שימוש בטכניקה זו.
התצריב בימינו
כיום ניתן ליצור גם תצריב היפר-ריאליסטי של תצלום, באמצעות פולימרים הרגישים לאור. הדאגה לאיכות הסביבה הביאה את האמנים לחפש חומרי יצירה שאינם רעילים: שימוש בדיו במקום בחומצה, ובשעוות רצפה במקום לאכת אמנים לציפוי פלטת המתכת. האומנים קית' הווארד ומארק זאפרון יצרו תצריב בעזרת פולימרים אקריליים, אשר אינם יוצרים גז רעיל בדומה לחומרים המסורתיים. כמו כן נעשה שימוש תעשייתי בטכניקה זו על מנת לייצר התקנים מוליכים למחצה ורכיבי מעגל חשמלי.
דניאל פראניץ'
דניאל פראניץ' (בקרואטית: Danijel Pranjić; נולד ב-2 בדצמבר 1981 בנאשיצה שבקרואטיה) הוא כדורגלן קרואטי המשחק במועדון הקפריסאי איה נאפה.
קריירה
ב-2005 עבר להירנביין ההולנדית.
את עונת 2008-09 פתח פראניץ' עם שער לאחר 3 משחקים. פראניץ' הבקיע גם בגביע ההולנדי בניצחון 0-7 ב-12 בנובמבר 2008.
ב-31 בינואר 2009 כבש את שער הניצחון מול אייאקס. חודש לאחר מכן כבש בניצחון הירנביין 2-3 על פ.ס.ו. איינדהובן. ביוני 2009 סיכם פראניץ' את תנאיו בבאיירן מינכן.
ב-13 ביולי 2012, סיכם פראניץ' לשלוש שנים בספורטינג ליסבון. בינואר 2013 הושאל לקבוצה הספרדית סלטה ויגו עד סוף העונה. ב-2 בספטמבר 2013 חתם למשך שלוש עונות במועדון היווני פנאתינייקוס.
ב-11 בספטמבר 2016 חתם בקופר מליגת העל הסלובנית. ב-21 ביולי 2017 חתם באנורתוסיס פמגוסטה הקפריסאית. ב-1 ביולי 2019 חתם באיה נאפה מהליגה הקפריסאית השנייה.
פראניץ' משחק גם בנבחרת קרואטיה מ-2004 והשתתף עם הנבחרת ביורו 2008. ב-12 באוגוסט 2011 גורש פראניץ' מנבחרת קרואטיה על ידי המאמן סלאבן ביליץ' משום שסירב ללחוץ ידיים עמו אחרי התיקו 0:0 עם באצטדיון אביבה שבדבלין, ב-10 באוגוסט 2011.
ב-10 בנובמבר 2013 זומן בחזרה לנבחרת למשחק הפלייאוף נגד איסלנד במוקדמות מונדיאל 2014. בסיכום שני המשחקים העפיל למונדיאל 2014 עם נבחרתו.
תסמונת ראיית מחשב
תסמונת ראיית מחשב או CVS (באנגלית: Computer Vision Syndrome) היא מאמץ עיניים (eyestrain) הנובע משימוש ממושך ורציף במחשב. מנתוני ארגון האופטומטריסטים האמריקאי עולה כי עד 90% ממשתמשי המחשב חווים תופעות CVS.
גורמים
התסמונת נובעת מכך שהעין והמוח מגיבים באופן שונה לעבודה מול מסך או מול מסמך מודפס. לעיניים אין כל בעיה להתמקד במסמך מודפס, בו גבולות האות או התמונה ברורים ומוגדרים היטב. מול המחשב המצב שונה: תמונת המסך מוקרנת באמצעות פיקסלים ולא על ידי תמונה רציפה ולכן העין לא מוצאת נקודת מיקוד ברורה. כתוצאה מכך, שריר העין מנסה שוב ושוב להתמקד (פוקוס דינאמי) והעומס עליו הולך וגדל ככל שנמצאים זמן רב יותר מול המחשב.
מאמץ המיקוד גורם בנוסף למצמץ הרבה פחות מהנדרש, מה שגורם לייבוש שכבת הדמעות המגנה על העיניים. עם כל מצמוץ נדרשת העין למקד את עצמה מחדש. גורמים נוספים הם סביבת עבודה יבשה, מיזוג אוויר ותאורה מלאכותית.
תסמינים
הסימנים המרכזיים של התסמונת נחלקים לשלוש קטגוריות מרכזיות: אי נוחות כללית, בעיות ראייה ובעיות עיניים:
בדיקת ראייה רגילה למרחק עבודה מול מחשב אינה מספקת מאחר שאינה לוקחת בחשבון את מאמץ הפוקוס הדינאמי בעבודה מול מחשב. רק סימולציה מלאה של עבודת העיניים מול המחשב יכולה לספק אבחנה נכונה ומדויקת לגבי CVS.
בוברקה
בוברקה (באוקראינית: Бібрка; בפולנית: Bóbrka; בגרמנית: Prachnik; ביידיש: בויברקע) היא עיר במחוז לבוב במערב אוקראינה. במהלך תולדותיה הייתה העיר בשליטת ממלכת פולין (1569-1385), האיחוד הפולני-ליטאי, האימפריה האוסטרית, האימפריה הרוסית וברית המועצות. יש סברה ששם העיר נובע מהבונים ששוכנים בביצות בנהרות הסמוכים והיוו מטרה לציד בימי הביניים.
תולדות היישוב
לראשונה מוזכר שמה של העיר במסמכים משנת 1211, בהתייחסות לכפרים באזור גליציה וווהלין. במאה ה-15 קיבלה בוברקה זכויות עיר מהמלך קז'ימייז' הרביעי, והותר לעיר לערוך ירידים פעמיים בשנה ולייצר בירה. בסוף המאה חרבה העיר בשרפה. רק בתחילת המאה ה-17 השתקמה העיר, אך ב-1638 עדיין קיבלה מהסיים פטור זמני מתשלום מיסים. פלישות השוודים באמצע המאה ה-17 גרמו שוב לחורבנה של בוברקה. ורק באמצע המאה ה-18 שוב השתקמה.
במאה ה-19 הוקמו בעיר בתי ספר ומפעל טקסטיל, וחיו בה כ-3,000 תושבים. לאחר מלחמת העולם הראשונה הייתה בוברקה חלק מהרפובליקה העממית של מערב אוקראינה שהתקיימה פחות משנה. לאחר מכן הייתה בוברקה חלק מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית בברית המועצות. בתקופת השלטון הסובייטי הוקם בעיר בית כלא לאויבי המשטר.
תולדות הקהילה
בשנת 1717 שילמה הקהילה היהודית בעיר מס גולגולת של 473 זהובים, והייתה כפופה לקהילת לבוב. במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-18 התכנסו בעיר ישיבות מטעם ועד ארבע הארצות. יהודי העיר עסקו ברובם במסחר ובפונדקאות.
החל משנות ה-80 של המאה ה-19 היגרו רבים מיהודי העיר לארצות הברית. רוב יהודי העיר היו מחסידות בלז, ומיעוטם מחסידות סטרטין. בשנת 1895 קמה בעיר אגודת "אהבת ציון", וב-1908 הוקם בעיר סניף של פועלי ציון.
במהלך מלחמת העולם הראשונה סבלו יהודי העיר במיוחד בעת הכיבוש הרוסי, כאשר החיילים הרוסים שרפו בתים רבים של יהודים, לרבות כל בתי התפילה בעיר, למעט בית הכנסת הגדול. כמו כן, האוכלוסייה המקומית בעיר השתתפה בביזת בתי היהודים, ויהודי העיר הואשמו בהרעלת בארות, ובמאי 1919 התעללו חיילי הצבא הכחול ביהודים בעיר.
בין מלחמות העולם פעלו בעיר מפלגות ציוניות, וכן תנועות נוער ציוניות, ובהן השומר הצעיר וגורדוניה, ובשנת 1920 עלו כמה עשרות צעירים מבני העיר לארץ.
בשואה
ביום 10 ביולי צוו יהודי העיר לשאת על זרועם סרט עם מגן דוד, והוקם בעיר יודנרט, אשר נצטווה לספק לגרמנים דברי ערך וסחורות, ולספק יהודים לעבודות כפייה.
באוגוסט 1942 ריכזו הגרמנים בעיר מאות יהודים מיישובים בסביבה, וגירשו כ-2,700 יהודים מהעיר למחנה ההשמדה בלז'ץ, לאחר שהוחזקו שעות רבות בכיכר העיר עם ידיהם על ראשם. מספר הנספים באקציה היה כ-200.
לאחר הגירוש הוקם בעיר גטו, ובדצמבר היו בו כ-1,900 יהודים, לרבות מאות מגורשים יהודים נוספים מהסביבה. כ-1,200 מיושבי הגטו הועברו באותו החודש לבלז'ץ, וכ-140 נרצחו בגטו. לאחר מכן, הוקף הגטו בגדר תיל, והתפתחו בו תנאי רעב קיצוניים, לצד מגיפות.
באפריל 1943 נורו יתר יהודי הגטו, לרבות אנשי היודנרט, בבור שנאלצו לחפור בכפר הסמוך וולובה, וכ-160 יהודים הועברו למחנה ינובסקה. לאחר חיסול הגטו, ערכו הגרמנים והאוקראינים מצוד אחר יהודים שהסתתרו ביערות הסמוכים לעיר.
מיהודי העיר שרדו כ-20 איש שהסתתרו ביערות, וכ-40 איש שנמלטו לברית המועצות.
דיר חג'לה
מנזר דֵיר חָגְ'לָה הוא מנזר יווני-אורתודוקסי, השוכן במדבר יהודה צפונית לים המלח. המנזר מוקדש לגֶּרָסימוֹס הקדוש, שעל פי המסורת, הקים במקום לָאוּרַה (מרכז לנזירים מתבודדים) בתקופה הביזנטית.
תיאור
מנזר דיר חג'לה שוכן בחורשה ירוקה ומטופחת, ובה פינות אירוח מוצלות, כשני קילומטר וחצי מצומת בית הערבה. הוא בנוי לגובה שתי קומות סביב חצר קְטוּרה (לא מקורה), המרוצפת לוחות אבן ובמרכזה בור מים. בקומה הראשונה שוכנים המטבח וחדר האוכל של המנזר, וכן קפלת תפילה קטנה ודוכני מזכרות, בהם ניתן גם לרכוש תשמישי קדושה ותכריכים לקבורה. הכנסייה הגדולה וחדרי מגוריהם של הנזירים שוכנים בקומה השנייה. צמוד למנזר ישנה אכסניה, המשמשת צליינים יוונים המבקרים במקום.
מסורות יהודיות ונוצריות
שם המנזר משמר את שם היישוב המקראי "בית חגלה", הנזכר בספר יהושע (ט"ו, ו) כנקודת הגבול המזרחית ביותר בין נחלת שבט יהודה לנחלת שבט בנימין. יישוב בשם זה שכן במקום בתקופה הביזנטית, זאת על פי המופיע במפת מידבא מהמאה השישית. המסורת היהודית מצביעה על אזור זה בצפון ים המלח כמקום בו חצה יהושע בן נון את הירדן, וממנו המשיך לכיבוש יריחו הסמוכה. מעיין אלישע הסמוך קושר את האתר למסורת יהודית נוספת, על פיה במקום זה עלה אליהו הנביא השמיימה לעיני אלישע ממשיכו.
תולדות המנזר
המנזר נוסד במקורו במאה החמישית לספירה על ידי גרסימוס (מסורת ימי בינמית מערבית זיהתה בטעות את המייסד כאב הכנסייה הירונימוס בגלל הדמיון בשם). בשנת 614 לספירה המקום חרב בידי הפרסים, שפלשו לארץ ישראל ופגעו באתרים נוצריים רבים. לאחר כיבוש הארץ בידי הערבים בשנת 640 לספירה, המנזר שוקם, אך נראה כי חרב ונבנה כמה וכמה פעמים במשך מאות שנים.
המבנה הקיים היום הוא צלבני, כפי שמעידה מתכונת הקלויסטר ותקרת הקשתות הצולבות, האופייניים לבנייה הצלבנית בארץ ישראל. עם זאת, חלקים רבים במבנה הם שיקומים ותוספות על המבנה הצלבני המקורי, שנפגע במשך השנים בעיקר מרעידות אדמה. השיפוץ המקיף האחרון נערך בשנת 1890 בידי הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית, בעקבות פגיעה קשה שספג המבנה ברעידת אדמה שהתחוללה בשנת 1837. המנזר הפך פנינת צליינות ותיירות מאז סלילת כביש עוקף יריחו בשל הסכמי אוסלו על ידי מדינת ישראל.הכביש החדש עובר בצמוד למנזר ובשל כך הפך המקום ממנזר נידח ושכוח לאתר צליינות  חשוב ונגיש. אב המנזר כריסטוס, המכהן מאז מלחמת ששת הימים ועד היום (נכון לאפריל 2022), הפך את המנזר לפנינת צליינות ותיירות. ביוזמתו הוקמה פינת חי בחזית המנזר, הותקנו ספסלי פיקניק בתשלום סמלי, והנזירים אף עובדים עם יושבי יריחו הסמוכה בחקלאות, הכוללת חממות, עדרי כבשים ובקר.במקום פועל בית מלאכה לאומנות הפסיפס אשר גם הוא הוקם בייזמת האב כריסטוס כשנדרש לחדש במו ידיו פסיפסים ניזוקים שהמנזר משופע בהם.
הכנסייה
הכנסייה הגדולה במנזר שוכנת באולם רחב בעל כיפה גדולה, המצופה במתכת ובולטת למרחוק. קירות הכנסייה ועמודיה העבים מעוטרים בתמשיחי קיר וציורים, חלקם עתיקים וחלקם משוחזרים. רוב הציורים מציגים נזירים חשובים שפעלו באזור בתקופה הביזנטית, בהם אותימיוס, ושמעון סטיליטיס ("שמעון איש העמוד") שישב על עמוד מבלי לרדת ממנו במשך 36 שנה. בחלקו התחתון של האיקונוסטאזיס (קיר האיקונות המסתיר את המזבח מהקהל) מתוארות סצנות שונות מהתנ"ך הקשורות ברובן לאזור, כמו לוט ובנותיו הבורחים מסדום; כיבוש יריחו; מאבק יעקב במלאך; עליית אליהו השמיימה וכדומה.
Mini Metro (משחק וידאו)
Mini Metro (בעברית: מיני מטרו) הוא משחק אסטרטגיה ממוחשב שפותח על ידי צוות הפיתוח "דינוזאור פולו קלאב" ויצא ב-6 בנובמבר 2015.
דיר חג'לה
ממצאים ארכאולוגיים
משפציו האחרונים של המנזר בשלהי המאה ה-19 שילבו חלקים מרצפת הפסיפס המקורית במקומות שונים במנזר, ושילבו בו שרידי קירות ופרסקאות. רוב הממצא הקדום נאסף אל הקריפטה, השוכנת מתחת לכנסייה הגדולה, בה ניתן לראות שרידי עצמות וגולגולות של נזירי המקום מימים עברו: בארון זכוכית אחד מוצגים שרידיהם של הנזירים שנטבחו על ידי הפרסים בשנת 614, ובארון אחר מוצגים שרידיהם של קורבנות רעידת האדמה מן המאה ה-19. כן מוצג בקריפטה אוסף גדול של מתנות שניתנו על ידי צליינים. רוב המתנות הן צלמיות של תינוקות, חלקי גפיים ואיברים אחרים, שניתנו כעדות לנדר שנדר הצליין, כתפילה לריפוי התינוק או האבר המסוים. צלמיות אלו עשויות שעוה והן מונחות לא רק בקריפטה, אלא גם תלויות על הקיר מול פתח הכניסה אליה, תחת ציור המציג את מרים מניקה את ישו בנה.
Mini Metro (משחק וידאו)
מטרת המשחק היא בניית רשת תחבורה יעילה של רכבות עבור העיר הגדלה במהירות. התחנות מיוצגות על ידי צמתים בצורות שונות והשחקנים צריכים לבנות מסלולים כדי לחבר אותם על ידי ציור קווים. הרמות במשחק מבוססות על ערים אמיתיות ומראה של תחנות ונוסעים שנוצר מבחינה פרוצדורלית. הסגנון החזותי של המשחק עושה שימוש בצבעים עזים וגאומטריה פשוטה כדי לשכפל את המראה של מפות תחבורה מודרניות. המשחק משתמש במערכת שמע פרוצדורלית ליצירת צלילים המבוססים על פעולות השחקן ומעבר לרשת. המקצבים והקולות שנוצרו לקחו השראה מעבודות של מוזיקה מינימלית.
דיר חג'לה
הלאורה של גרסימוס
ראשית הפעילות הנוצרית במקום הייתה, כאמור, עם הקמתו של מנזר ביזנטי, שנוהל בידי הנזיר גרסימוס. הלה היה מראשי חבר הנזירים הנוצרים במדבר יהודה ובערבות יריחו בתקופה הביזנטית, ומחבר הרֵגוּלַה (תקנון מנזרי מדבר יהודה), המחייב את הנזירים המזרחיים עד ימינו.
עיקר פרסומו של גרסימוס היה כמחולל נסים, והוא נחשב לפטרון החיות. על פי המסורת, נתקל גרסימוס במדבר באריה פצוע, שקוץ תקוע ברגלו. הוא שלף את הקוץ וטיפל באריה עד שריפא אותו. בעקבות כך, ליווה אותו האריה לכל מקום ושמר עליו מכל רע. כשגרסימוס הלך לעולמו, רבץ האריה על קברו וסירב לאכול ולשתות עד שמת.
גרסימוס ניהל את מנזר דיר חג'לה כלָאוּרַה - המנזר עצמו שימש כמקום תפילה וסעודה רק בימי שבת וראשון, ובשאר ימי השבוע שהו חברי הלאורה בבדידות בתאים ובמערות באזור. מן המנזר הביזנטי לא שרד דבר, אולם חלק ניכר מ-11 תאי הלאורה נשתמרו יפה, חלקם חצובים וחלקם בנויים בחוואר לאורך גדת וואדי נח'יל (נחל התמרים). רוב התאים קטנים, למעט תא אחד חצוב, הכולל כמה חדרים וקפלת תפילה קטנה.
Kingdom Hearts II
Kingdom Hearts II (בעברית: "ממלכת הלבבות 2"; ביפנית: キングダムハーツ) הוא משחק הכלאה בין ז'אנר הפעולה לתפקידים, שיצא לאור ב-2005 לקונסולת הפלייסטיישן 2. המשחק הוא תוצאה של שיתוף פעולה בין מפתחת המשחקים Square לבין דיסני. המשחק משלב דמויות וסביבות מסרטי חברת דיסני ומסדרת משחקי התפקידים Final Fantasy של חברת סקוור. אף על פי שעלילת המשחק הראשית עוסקת בדמויות שנוצרו במיוחד למשחק, לדמויות שתי החברות תפקידים מכריעים במשחק ובקו העלילה שלו. משחק זה הוא השני בסדרת משחקי Kingdom Hearts. משחק המשך זה כולל חלק מהדמויות והעולמות הקודמים בשינוי קטן אבל החלק המשמעותי בו הוא במספר העולמות הגדול שבו כ-15 עולמות.
ספינת הגאמי
היא ספינה המורכבת בלוקים שונים של גומי שמלווה את הסדרה מהמשחק הראשון. היא מנוהלת בידי צ'יפ ודייל צמד הסנאים השובבים מסרטי דיסני, בממלכת הלבבות 2 הספינה מביאה את סורה והחבורה לעולמות השונים, כדי להגיע לכול עולם על הספינה לעבור מיני-משחקון של טיסה ועליה להשיג מטרה שונה אם זה ניצחון על אויבים או השגת נקודות. לכול משימה יש דירוג שהגבוה מכולם הוא S וכאשר מגיעים אליו מקבלים את כל הפרסים והתוספות שיש בשלב זה.
לספינה יש מספר דגמים וכול אחת מהן בעלת חולשות ויכולות, בניצחון והגעה לשלב גבוה אפשר לקבל גרסאות בונוס של הספינה.
רקע ועלילה
Kingdom Hearts 2 מתרחשת כשנה לאחר עלילת Kingdom Hearts ו-Kingdom Hearts: Chain of Memories. המשחק מורכב מאוסף שלבים (אליהם מתייחסים כ"עולמות" בתוך המשחק) בהם השחקן מתקדם. כמו במשחק הראשון, השחקן יכול לבקר בעולמות המבוססים על זיכיונות שונים מבית דיסני ובעולמות שעוצבו במיוחד עבור המשחק. בעוד שמרבית העולמות במשחק הראשון היו מבוססים על סרטי האנימציה של דיסני, Kingdom Hearts 2 הציגה גם עולמות המבוססים גם על סרטי הלייב-אקשן של דיסני, כגון שודדי הקאריביים וטרון. כל עולם במשחק מכיל עיצוב ועלילה משל עצמו, בהתאם לסרט הדיסני עליו הוא מבוסס. עיצובי העולמות והדמויות בהן נועדו לדמות לסרטי הדיסני המתאימים להם. כל עולם מנותק מהאחרים וקיים בפני עצמו. למעט מקרים בודדים, השחקן יכול לעבור מעולם אחד למשנהו בעזרת ספינת הגומי (Gummy Ship).
חלק מהעולמות שהוצגו במשחקים הקודמים מופיעים גם במשחק זה עם אזורים חדשים ורחבים יותר. כך למשל, עולם הקולוסיאום האולימפי, שמתאים לסרט הרקולס, מכיל ב-Kingdom Hearts 2 את עולם השאול, שלא הוצג במשחקים הקודמים. ישנם מספר עולמות חדשים שמוצגים במשחק זה, וביניהם ארץ הדרקונים (The Land of Dragons, בהתבסס על מולאן), טירת החיה (Beast's Castle מהיפה והחיה), הנהר חסר-הזמן (Timeless River מספינת הקיטור וילי), פורט רויאל (Port Royal משודדי הקאריביים), ארץ התקווה (Pride Land ממלך האריות), ו-Space Paranoids (מטרון). עיר הדמדומים (Twilight Town), עולם שהוצג לראשונה ב-Chain of Memories, זוכה לתפקיד גדול יותר בתור העולם הראשון במשחק. "העולם שמעולם לא היה" (The World That Never Was) הוא עולם חדש המשרת כמטה "ארגון השלושה-עשר" (Organization XIII).
עלילה
במצודה החלולה סורה והחברים פוגשים את חבריהם מהמשחק הקודם ורואים איך העולם השתנה לטובה כאשר הטירה שבה שיחקו במשחק הראשון משנה את צורתה לטירה חדשה ויפה. סורה והחברים מגיעים לעולמות של דיסני ובסוף מוצאים את עצמם בעולם אפל וקודר שנראה כמו עיר עתידנית בצבעים מטאלים, לעולם קוראים בשם מפוקפק "העולם שלא היה" (The world that never was) שם החבורה פוגשת באויבה "ארגון 13" והם מביסים את האחרונים שבהם מתאחדים עם קאירי וריקו והמלך ואחרי סיום מפואר בקינגדום הארטס דרך העולם האפל של הארטלס הם חוזרים בדלת של האור לאיי הגורל ומתאחדים עם חבריהם
-למשחק הזה מצורף אפילוג שמראה מה קורה בעולמות אחרי המשחק לרוב זה אפילוג שמתאר את סוף הסרט שעליו העולם מבוסס -בסוף המשחק מופיע אפילוג של ריקו המסביר שהדלת אל האור היא הלב של סורה והם מקבלים מכתב חתום מהמלך שמרמז על משחק נוסף בדרך.
אויבים
הפעם האויבים הם כרגיל הרשעים השונים מדיסני והארטלס אך הפעם מצטרפת קבוצה חדשה של יצורים בשם נובאדיס או אף אחד בתרגום חופשי (Nobody).
הנבלים של דיסני שמופיעים במשחק : שאן-יו (מהסרט מולאן)-לוחם הוני עם חרב עקלקלה ובז מחמד. החבורה נתקלה בו בארץ הדרקונים כשהוא הוביל צבא של חסרי-לב בפלישה לסין, כשצבא סין והחבורה איתם חנו על ההר מושו חשב שהוא ראה אותו נכנס למערה סמוכה, אך זאת הייתה מלכודת ובזמן שהחבורה נלחמה בחסרי-לב במערה שאן-יו פשט על הכפר בו חנה הצבא והשמיד אותו. החבורה והחיילים שנותרו מהצבא הלכו להילחם בו עד המוות בהרים שם מולאן הצליחה לגרום למפולת שקברה תחתיה את צבא חסרי הלב של שאן יו. מולן נחשפה כנערה וננטשה מאחור בזמן שהצבא חזר לבירה. כשהחבורה חזרה גם היא הם ראו את שאן יו עולה מהשלג ומזמן חסרי-לב נוספים. הם הלכו לבירה כדי להזהיר אותם אך המפקד לא היה מוכן להאמין למולן אחרי ההתחזות שלה. אז הופיע שאן יו והפך את החיילים התשושים מהמלחמה לחסרי-לב ונהפך לחסר-לב בעצמו. מאפייני קרב בוס: נלחמים נגדו נגד הבז שלו ונגד חסרי-לב, חסרי-הלב תוקפים גם את השער וניתן להחזיר לו חיים על ידי איסוף כדורי מורל, בעת התקפה הדדית נכנסים לקרב הדיפות על ידי לחיצות מתוזמנות על המשולש.
האדס וסרברוס - קרבות רגילים (מהסרט הרקולס)- קולוסיאום אולימפי.
מליפיסנט - אין קרב (מהסרט היפהפייה הנרדמת)- המצודה החלולה (Hollow bastion).
פיט- מגוון של קרבות (מגוון של סרטים)-מגוון של עולמות.
אורסולה - קרב מוזיקלי שבו צריך ללחוץ על כמה כפתורים בזמן ששיר מתנגן ברקע-(מהסרט בת הים הקטנה)- אטלנטיס.
מסטר התוכנה (MCP) וסארק - קרב שכולל הבסה של אחד מהם ויריה על אחר - (מהסרט טרון)- פראנואידי חלל.
אוגי בוגי - (מהסרט הסיוט שלפני חג המולד)-קרב דומה לקרב במשחק הקודם כאשר צריך להפיל את אוגי ולהילחם בו לפני שיעלה לקומה השנייה במפעל של סנטה קלאוס - בעיר האלווין.
סקאר - (מהסרט מלך האריות)- קרב רגיל בעולם ארץ התקווה.
הבוס מפינל פנטסי הוא בוס בונוס - ספירוט מסדרת פינל פנטסי ה7.
הבוס הסודי נמצא בטירת דיסני (רק בגרסת ה-Final Mix).
הארטלסים מופיעים בקרבות בוס או בקרבות פשוטים בעולמות מלבד אטלאנטיקה, יער 100 הדונמים וטירת דיסני אחרי שמסיימים את השלב. כמו בפינל פנטסי חלק מהארטלסים הפופולרים נשארים ונוספים להם חדשים.
העולמות
כאמור מספר העולמות גדול יותר מבמשחקים הקודמים והעולמות מבוססים על סרטי דיסני השונים:
עולמות מקור
המצודה החלולה/ הגנים הקורנים (Hollow Bastion/Radiant Garden) - מקום שהישתנה עם הזמן מטוב לרע ושוב לטוב משמש כעיר בית לדמיות מהפנייל פנטסי.
העולם שלא היה (The World That Never Was) - העולם של ארגון 13 והמקום שכל ה-NoBodies מגיעים ממנו.
מוזיקה
המוזיקה הולחנה גם במשחק הזה על ידי יוקו שימומורה (Yoko Shimomura) שהחזירה מנגינות כמו Dearly Beloved. אוטאדה היקארו (Utada Hikaru) גם חזרה לשיר את שיר הנושא של המשחק רק במקום Simple and Clean השיר הוחלף ל-Sanctuary.
Kingdom Hearts II: Final Mix
כמו למשחק הראשון גם למשחק השני יצא גרסת Final Mix. ב-2006 Square-Enix הכריזה באופן רשמי על גרסת ה-Final Mix, שיצאה ב-2007. כמו גרסת הFinal Mix של המשחק הראשון גם של המשחק השני יצא רק ביפן וכללה הרבה בונסים שלא הופעיו במשחק המקורי.
בנוסף Square-Enix הוציא גם גרסה מיוחדת שנקראת + Final Mix שכוללת את Kingdom Hearts II Final Mix ואת Kingdom Hearts Re:Chain of Memories.
ב-2014 Square-Enix הוציא את Kingdom Hearts HD 2.5 Remix שכלל את גרסת ה-HD של Kingdom Hearts II Final Mix ו-Kingdom Hearts Birth by Sleep Final Mix זאת הפעם הראשונה שגרסת ה-Final Mix של המשחקים האלה יצא מחוץ ליפן.
זיכרון מודחק
בעקבות המחלוקת בנוגע לאמיתות התופעה, הוחלף המושג זיכרון מודחק במונח אמנזיה דיסוציאטיבית (dissociative amnesia), המתפתחת בעקבות אירועי טראומה או דחק טריים. בדומה למושג זיכרון מודחק, גם המושג אמנזיה דיסוציאטיבית נתון במחלוקת.
היקף הדיווח על התופעה
בשנות ה-90, רעיון הזיכרון המודחק היה נחלתם הבלעדית של פסיכולוגים קליניים. גם במקרים בהם פציינטים לא זכרו טראומה, כמו פגיעה מינית, היו מטפלים שחשבו שהטראומה אולי הודחקה. מטפלים רבים ראו בסימפטומים כמו חרדה, דיכאון, הפרעות אישיות והפרעות אכילה סימנים לזכרונות מודחקים של התעללות. המטפלים השתמשו גם בשיטות כמו פירוש חלומות והיפנוזה כדי לעודד את "שחזור" הזכרונות הללו, והעלאתם למודע. כתוצאה מהטיפולים הללו, מטופלים ומטופלות החלו לשחזר זכרונות "מודחקים" של התעללות, במיוחד התעללות מינית, וחלקם גם הגישו תביעות משפטיות כנגד מי שפגע בהם, לכאורה.
מחקרים מהשנים 2010–2020 מראים שרוב הפסיכולוגים הקליניים (60-90%) מצדדים ברעיון של זיכרון מודחק, וחושבים שניתן לשחזר זיכרונות מודחקים שכאלה. אחוזי תמיכה דומים קיימים גם בקרב סטודנטים וסטודנטיות לפסיכולוגיה ובקרב הציבור הכללי. במחקר אחד נמצא שבקרב 75% מהסטודנטים, מקור הידע לגבי זכרונות מודחקים היו תוכניות טלוויזיה. במחקר על הציבור הכללי, 40% (800 איש) האמינו שאדם שביצע רצח יכול להדחיק את זיכרון המאורע.
במחקר על כ-3,300 צרפתים, 905 דיווחו על כך שהם זוכרים שעברו התעללות בילדותם (27%). מתוכם, 82 (9%) דיווחו על זיכרון מודחק, כלומר שהם נזכרו בהתעללות לאחר שלא ידעו כלל על קיומה. רוב הזכרונות המודחקים עסקו בהתעללות מינית. שחזור הזכרונות הללו הוביל במיעוט מהמקרים להתנתקות מהמשפחה. הטריגרים העיקריים לשחזור הזיכרון המודחק היו חשיפה להתעללות בכלי התקשורת ושיחה עם אנשים על התעללות בילדים. בקרב 550 אנשים שעברו טיפול פסיכולוגי, 33 (6%) דיווחו על כך שהם שחזרו זכרונות מודחקים של התעללות במהלך הטיפול.
המחלוקת סביב קיומם של זיכרונות מודחקים-משוחזרים
האפשרות שאירועים טראומטיים יודחקו עד כדי שכחה ויצופו מחדש, שנויה במחלוקת בקרב פסיכולוגים. מחד, מרבית העוסקים בטיפול פסיכולוגי סבורים שהתופעה אכן קיימת ואף נפוצה למדי. מנגד, מרבית החוקרים המדעיים סבורים שאין לתאוריה אישוש, וכי תחושות זיכרון אלו מבוססות על זיכרון שגוי, כוזב או בדוי (קוֹנְפַבּוּלַצְיָָה). המחלוקת החלה בשנות ה-90, וממשיכה נכון לשנת 2019, וזכתה לכינוי "מלחמות הזיכרון" (memory wars). חוקרים משני צדי המתרס מנסים להציג בעיות מתודולוגיות ופרשנות לקויה של ממצאים במחקרים של הצד השני.
תמיכה בזיכרונות מודחקים
מקור הרעיון של זיכרון מודחק נמצא בתורה הפסיכואנליטית של זיגמונד פרויד, שהושפעה ממהפנטים כמו ז'אן-מרטין שרקו שפעלו בסוף המאה ה-19. לפי גישה זו, אירועים טראומתיים יכולים להיות קשים מדי להתמודדות, ולכן האדם מפעיל מנגנוני הגנה כדי להתמודד איתם. אחד המנגנונים הללו הוא הדחקה של הזיכרון ללא מודע, הגורמת לאדם לשכוח את המאורע הטראומתי. לפי המצדדים בגישה, תהליך ההדחקה אינו בריא ועלול לגרום למחלות נפשיות וגופניות. מטרת הטיפול הפסיכולוגי, לכן, היא להפוך את הזיכרון המודחק למודע. פרויד סבר בתחילה כי זיכרונות טראומטיים העולים בטיפול מבוססים על התת-מודע, אולם בהמשך שינה עמדתו וגרס כי זיכרונות אלו הם פרי הדמיון. .
מספר גופים הביעו את תמיכתם ברעיון הזיכרון המודחק-משוחזר. לפי החברה הבינלאומית למחקרים על דחק טראומטי, זיכרונות מודחקים עלולים להתרחש, אך הם אינם בהכרח מדויקים. ב"אנציקלופדיה של מוח האדם" משנת 2002 נטען בסיכום שזכרונות משוחזרים יכולים לנוע בטווח רחב של דיוק, ממדויקים מאוד ועד לכוזבים לחלוטין.
חלו גם שינויים לאורך השנים ביחס לשאלה של זכרונות מודחקים. לדוגמה, בשנת 1994 קבעה החברה הבריטית לפסיכולוגיה (BPS) כי אובדן זיכרון של התעללות בילדות הוא תופעה שכיחה, כמו גם שחזור הזיכרונות הללו, וכי כל זיכרונות הילדות (הן הרציפים והן המשוחזרים) יכולים לכלול טעויות. אך במאה ה-21 יצא מאמר של צוות עבודה בריטי שהגיע למסקנה שכאשר זכרונות "משוחזרים" לאחר תקופה ארוכה של שיכחה, קיימת סבירות גבוהה לכך שהזכרונות הללו הם כוזבים, כלומר, שהאירוע לא התרחש.
בעקבות "מלחמות הזיכרון", ירד השימוש במושג הדחקה בספרות המדעית, ובמקומו הופיע המונח אמנזיה דיסוציאטיבית. המונח מוגדר בספר האבחנות הפסיכיאטרי DSM-5 כחוסר היכולת להיזכר במידע אוטוביוגרפי שהוא בדרך-כלל בעל אופי טראומתי או מלחיץ, לא מתאים לשכחה רגילה, לא נגרם מסמים או בעיה נוירולוגית ויכול להיות משוחזר. הכנסת המושג לתוך ספר האבחנות הפסיכיאטרי מהווה הכרה בו, ולמרות זאת, הוא התקבל בביקורת רבה על-ידי הקהילה המדעית.
התנגדות לזיכרונות מודחקים
המתנגדים לרעיון של זיכרונות מודחקים לא חולקים על האופי הטראומתי של התעללות בילדות. הם חולקים על הטענה שזכרונות של התעללות מתקיימים מחוץ לכללים הידועים בחקר הזיכרון. מכיוון שעוררות רגשית מחזקת את הזיכרון למאורע, ומכיוון שהתעללות היא בעלת עוררות רגשית חריפה, צפוי שאירועים אלה ייזכרו יותר טוב מאירועים אחרים מאותה התקופה, לא פחות טוב. למעשה, כאשר חוקרים קורבנות של אירועים טראומתיים מאומתים, לא מוצאים עדויות לכך שהם שכחו או הדחיקו את הטראומה שלהם. לכן, המתנגדים מביעים ספקנות כלפי זכרונות שעלו לאחר שנים רבות של חוסר ידיעה מוחלטת. הספקנות חמורה במיוחד כאשר הזיכרונות הללו משוחזרים בעקבות טיפול פסיכולוגי.
בין החוקרים הבולטים הגורסים שזיכרונות טראומטיים משוחזרים הם למעשה זיכרונות כוזבים, נמנות פרופ' אליזבת לופטוס, חברת האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית וחברת הוועדה המייעצת, המדעית והמקצועית של "קרן תסמונת הזיכרון הכוזב", וד"ר סוזן קלנסי מאוניברסיטת הרווארד, שערכו שורה של מחקרים המראים כיצד זיכרונות כוזבים, כגון חטיפה על ידי חייזרים, מתפתחים או מושתלים בקרב אנשים. מחקרים אלה נועדו להדגים איך זכרונות שגויים עלולים להישתל במוחם של מטופלים במסגרת טיפול פסיכולוגי. לדוגמה, סטודנטים נתבקשו לספר על ארבעה אירועים שהתרחשו בילדותם. הסיפורים נבחרו לאחר שהורי הסטודנטים רואיינו, ואחד הסיפורים שנבחר הומצא - שהסטודנט בילדותו הלך לאיבוד בקניון. לאחר שלושה מפגשים עם הסטודנטים בהם ביקשו מהסטודנטים לספר על ארבעת האירועים, 25% מהם טענו שהם אכן נאבדו בילדותם בקניון. במחקרים אחרים הושתלו זכרונות על פרוצדורה רפואית, תאונה בבית, התקפה של בעל-חיים, אשפוז בבית חולים, ועוד. אחוזי ההצלחה של השתלות הזיכרון נעו בין 10% לאשפוז בבית החולים ועד 37% להתקפה של בעל-חיים.
המתנגדים לרעיון הזיכרונות המודחקים, מתנגדים גם לניסיונות השחזור של זכרונות שכאלה. לטענתם, העלאת "זכרונות מודחקים" במסגרת טיפול פסיכולוגי עלולה להזיק לשני הצדדים. ראשית, אם מטופל מעלה זיכרון מודחק כוזב של פגיעה מינית, הוא עלול לייחס עבירות לאדם שלא פגע בו. מהצד השני, שחזור "זיכרון מודחק" עלול לפגוע גם במטופל עצמו, זאת משום שטיפול הכולל שחזור זכרונות מודחקים מגביר במידה ניכרת את הסיכון למחשבות אובדניות.
עמדות ביניים
בעוד שזכרונות מודחקים נתפסים בקרב רוב החוקרים והחוקרות כזכרונות כוזבים, קיימת קטגוריה נוספת של זכרונות שלא נתפסת ככוזבת על ידי חלק מהחוקרים. בקטגוריה זו נמצאים אנשים ונשים שחוו התעללות מינית בילדותם, הם לא חשבו על ההתעללות הזו במשך שנים רבות, ונזכרו בה בגיל הבגרות. במקרים כאלה ההתעללות בילדות לא בהכרח נתפסה כטראומטית. הנפגע לא שכח את המאורע, אך גם לא עסק בו במהלך תקופה ארוכה. במקרים רבים, היזכרות מאוחרת שכזו נעשית בחיי היומיום של הנפגע, ולא במסגרת טיפול פסיכולוגי.
לעיתים, קיים גם בלבול במושגים העלול ליצור פערים במסקנות. המצדדים ברעיון הזיכרון המודחק מייחסים לפעמים זיכרון מודחק לשכחה רגילה, יומיומית, המתרחשת לאחר אירוע טראומתי. הם מבלבלים בין אמנזיה אורגנית הנובעת מפגיעה נוירולוגית לבין זיכרון מודחק. הם מבלבלים גם בין חוסר מחשבה על נושא מסוים למשך זמן ארוך (למשל פגיעה מינית) לבין חוסר היכולת לזכור אותו (זיכרון מודחק).
לסיכום, בדף מידע של האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה (APA) על זכרונות מהתעללות בילדות נכתב סיכום המנסה לאזן בין הממצאים המדעיים לבין החויות הקליניות :
המחלוקת בישראל
גם בישראל התעוררה מחלוקת זו, בעקבות פסק דין של בית המשפט העליון משנת 2014, שבו הורשע אדם באונס בתו על פי עדותה המבוססת על זיכרון משוחזר, על אודות אירועים שהתרחשו 12 שנים קודם לכן, כשהייתה בת 10. בעקבות המקרה פרסמו 47 פרופסורים ישראלים, חברי סגל אקדמי בתחום הפסיכולוגיה וחקר הזיכרון, גילוי דעת, בו נטען כי אין כיום כלים מדעיים או קליניים המאפשרים זיהוי של זיכרון מודחק ספציפי כאמיתי. בין החותמים על גילוי הדעת היו חתן פרס נובל לכלכלה פרופ' דניאל כהנמן, ושלושה חתני פרס ישראל לחקר הפסיכולוגיה. לטענתם, עדות המבוססת על זיכרון מודחק לא עומדת עדיין בסטנדרטים הנדרשים בחוק כדי להיחשב מהימנה בהליך משפטי. הקדימה את גילוי הדעת הודעה של האגודה למדעיות של פסיכולוגיה קלינית, שתקפה את ההכרה המשפטית בישראל בזיכרונות מודחקים. בתגובה, 105 חוקרי טראומה ומומחים מובילים מכל רחבי העולם, ביניהם גם ארבעה פרופסורים ישראלים ועוד 26 מטפלים ישראלים, פרסמו גילוי דעת נגדי ובו טענו כי לא נמצאה כל ראיה המניחה את התשתית לקביעה כי זיכרונות טראומה המופיעים לאחר אמנזיה הם סוג מיוחד של זיכרון שאינו ראוי לבדיקה הוגנת בבית משפט.
זיכרון מודחק כראיה משפטית
שימוש בזיכרון מודחק-משוחזר במסגרת הליך משפטי מעורר קושי ראייתי:
משפטים פליליים רבים התנהלו במדינות שונות על סמך עדות של זיכרון מודחק. הגם שנקבעו סייגים לקבלת זיכרון מודחק, מערכות המשפט במדינות רבות, כולל ישראל, מכירות בעדויות המבוססות על זיכרון מודחק; ובעוד שחלק מההליכים שהתבססו על זיכרונות מודחקים הסתיימו בזיכוי, במספר מקרים ביסס בית המשפט העליון הרשעה בעבירת מין על סמך זיכרונות אלו. במקרים אחרים נומק זיכוי, לפחות באופן חלקי, בכך שמדובר בזיכרון מודחק שייתכן שהושתל במתלונן.
במקרים שבהם התקבלה טענה בדבר שיכחון מתמשך של אירוע טראומטי, נדונו תלונות על עבירות מין קשות שבוצעו בקטינים על ידי פוגע מתוך התא המשפחתי; בית המשפט דחה טענה בדבר שיכחון של אירוע אונס שנחווה בגיל מבוגר. במקרים אחרים, בית המשפט דחה טענת הגנה לפיה יש לבחון בקפידה יתרה מהימנותה של עדות על אירוע מוקדם מפני שהיא מתבססת על זיכרון מודחק, בקובעו שלא כל היזכרות מאוחרת או הדרגתית מהווה זיכרון מודחק.
דיון ארוך בשאלת הזיכרון המודחק התקיים על ידי השופט יצחק עמית במקרה של פלוני שהורשע באונס בתו על ידי בית המשפט המחוזי אך זוכה מחמת הספק בערעורו. השופט עמית קבע שהרשעה על סמך זיכרון מודחק דורשת דיון בשאלות לגבי תהליך ההזכרות, וביניהן:
ריצ'רד ד'וילי קארט
ריצ'רד ד'וילי קארט (באנגלית: Richard D'Oyly Carte; 3 במאי 1844 – 3 באפריל 1901) היה סוכן אמנים, מפיק תיאטרון, מלחין ומלונאי, במחציתה המאוחרת של התקופה הוויקטוריאנית.
חייו
ד'וילי קארט החל את דרכו בהוצאת המוזיקה של אביו וכן בבניית כלי נגינה. בתחילת דרכו גם עסק בהלחנה, אך עד מהרה עבר לקדם אמנים אחרים. ד'וילי קארט האמין כי אסכולת התיאטרון הקומי האנגלי תוכל להוריש את האופרטה הצרפתית, אשר באותה עת הייתה דומיננטית ביותר על במות לונדון בשנות ה-70 של המאה ה-19. באותה עת גם החל את השותפות המפורסמת של הצמד גילברט וסאליבן, והפיק רבות מן האופרות הקומיות שלהם. כמו כן הוא גם הקים בעבור השותפות את חברת האופרה ד'וילי קארט, ובנה בעבורם את תיאטרון סבוי אשר הוקדש לאופרות שלהם.
בנוסף, בנה ד'וילי קארט גם את מלון סבוי בלונדון, וניהל מלונות נוספים. הוא גם בנה את "תיאטרון הארמון" בלונדון, אשר תוכנן להיות בית לאסכולה של חדשה של גרנד אופרה אנגלית. שאיפתו האחרונה אמנם הסתכמה רק בהפקת גרנד אופרה אחת מאת ארתור סאליבן, בדמות האופרה "אייבנהו"; אך שיתוף הפעולה עם גילברט וסאליבן וטיפוחה הביא להפקתן של אופרות קומיות אשר זכו להצלחה חסרת תקדים בתולדות התיאטרון המוזיקלי. חברת האופרה שפתח קידמה והציגה את האופרות למעלה ממאה שנים, והן עודן מבוצעות באופן קבוע בימינו.
קרל מיכאל, דוכס מקלנבורג
קרל מיכאל, דוכס מקלנבורג (בגרמנית: Carl Michael, Herzog zu Mecklenburg; ברוסית: Михаи́л Гео́ргиевич Мекленбург-Стрелицкий; 17 ביוני 1863 - 6 בדצמבר 1934) היה קצין בצבא האימפריה הרוסית, נסיך הכתר של הדוכסות הגדולה של מקלנבורג-שטרליץ ומשנת 1918 ראש בית מקלנבורג-שטרליץ.
ביוגרפיה
קרל מיכאל נולד ב-17 ביוני 1863 באורנינבאום שברוסיה, לגאורג אוגוסט, דוכס מקלנבורג-שטרליץ וליקטרינה מיכאילובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של מיכאיל פאבלוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ושרלוטה, נסיכת וירטמברג. בילדותו עברו הוריו לגור ברוסיה, והוא קיבל חינוך צבאי, ואף התגייס לצבא האימפריה הרוסית, והגיע בו לדרגת גנרל לויטננט. קרל מיכאל למד באוניברסיטת שטרסבורג וקיבל תואר דוקטור לפילוסופיה. כאשר אחיו נפטר בשנת 1909 מונה קרל מיכאל לאפוטרופוס על ילדיו קתרינה, מריה, נטליה וגאורג על ידי אדולף פרידריך החמישי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ. בין השנים 1908–1910, הוא כיהן כראש הארטילריה בקורפוס הראשון של הצבא הרוסי הקיסרי.
ב-24 ביוני 1914, שבועיים לאחר מותו של דודנו אדולף פרידריך החמישי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ, כתב קרל מיכאל לדוכס הגדול החדש, אדולף פרידריך השישי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ והודיע לו כי הוא רוצה לוותר על זכויותיו על כס הדוכסות הגדולה של מקלנבורג-שטרליץ. ב-7 באוגוסט, זמן קצר לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא הפך לאזרח רוסי. במרץ 1917 נעצר קרל מיכאל והוצג בפני הפרלמנט הרוסי הדומה. לאחר מכן נמלט לאזור הקווקז.
פרידריך פרנץ הרביעי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין כתב לקרל מיכאל והודיע לו שדודנו אדולף פרידריך השישי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ מת ב-23 בפברואר 1918, ושהוא אמור לרשתו. כמו כן, נשלחה עתירה לקרל מיכאל לקבל את הכתר על ידי אזרחי מקלנבורג-שטרליץ, אשר רצו לשמור על עצמאותם ולא להתאחד עם מקלנבורג-שוורין. עם זאת, קרל מיכאל מעולם לא קיבל את זה, כך שהוא כתב מכתב פרטי המאשר את רצונו לוותר על זכויותיו למקלנבורג-שטרליץ, אף על פי שהמכתב לא הגיע לפרידריך פרנץ הרביעי, ששימש כעוצר למקלנבורג-שטרליץ, עד ינואר 1919 לאחר נפילת המלוכה הגרמנית. כתוצאה מכך, סוגיית הירושה לא הייתה ניתנת לפתרון בזמן, ושתי הדוכסות הגדולות של מקלנבורג הפכו למדינות חופשיות נפרדות ברפובליקת ויימאר.
קרל מיכאל עזב בסופו של דבר את רוסיה עם משפחתו והתגורר בתחילה בצרפת, ולאחר מכן עבר להתגורר בדנמרק, שם הוא כיהן כיו"ר אגודת הצדקה ההדדית של קצינים רוסים בדנמרק. בשנת 1921 שילמה לו ממשלת מקלנבורג חמישה מיליון מארק, בתמורה לוויתורו על תביעתו לכס מקלנבורג-שטרליץ. באפריל 1930 הוא חזר לגרמניה והתיישב באחוזה שלו, טירת רמפלין.
קרל מיכאל אימץ את אחיינו גאורג, רוזן קרלוב שהיה בנו המורגנטי של אחיו הגדול, גאורג אלכסנדר, דוכס מקלנבורג-שטרליץ, ב-11 בספטמבר 1928, והאימוץ אושר בבתי המשפט במלצ'ין ב-5 באוקטובר 1928. קרל מיכאל מת ברמפלין ב-6 בדצמבר 1934, ואחיינו גאורג, דוכס מקלנבורג ירש את תאריו.
יהלום לא מלוטש
יהלום לא מלוטש (באנגלית: Uncut Gems) הוא סרט קולנוע מסוג מותחן פשע. הסרט יצא בשנת 2019 ובוים על ידי האחים ג'וש ובני ספדי.
רקע
הסרט זכה לביקורות חיוביות על התסריט, הבימוי, העריכה, המשחק של אדם סנדלר, והצילום של דאריוס קונג'י. הוא נבחר על ידי National Board of Review לאחד מעשרת הסרטים הטובים ביותר לשנת 2019, ואדם סנדלר נבחר על ידו לשחקן הטוב ביותר.
עלילה
בשנת 2010 מצאו כורים מקהילת ביתא ישראל שבאתיופיה אופאל שחור נדיר במכרה וולו שבאפריקה. בשנת 2012 הווארד רטנר המכור להימורים הקים חנות יהלומים ברובע היהלומים במנהטן. רטנר נאבק להחזיר את חובותיו כתוצאה מן ההימורים כולל 100,000 דולר שחייב לגיסו ארנו איש השוק האפור. חייו נעים בין אשתו המנוכרת דינה, שהסכימה להתגרש ממנו אחרי חג הפסח, לבין המאהבת שלו ג'וליה העובדת בחנותו.
שחקן ה-NBA קווין גארנט מגיע לביקור בחנות. הווארד משיג את האופאל האתיופי ומתכנן למכור אותו במכירה פומבית במחיר של מיליון דולר. הוא מציג את אבן האופאל לגארנט, שנעשה אובססיבי כלפיה, ומתעקש להחזיק בה כדי שתביא לו מזל טוב והצלחה בפלייאוף 2012 ב-NBA, בסדרה של בוסטון סלטיקס נגד פילדלפיה. בעל כורחו מסכים לכך הווארד, ומקבל מגארנט ערבון של טבעת אליפות של בוסטון סלטיקס.
גארנט משיב את האופאל ומציע לרכוש אותו תמורת 175,000 דולר בלבד אך הווארד מסרב. רגע לפני שהמכירה הפומבית יצאה לדרך, מגלה הווארד שהאופאל הוערך במחיר נמוך משוויו.
דמויות
בנוסף, משתתפים בסרט בתפקיד עצמם דה ויקנד, ג'ון אמוס, הראפר, "קאש אאוט" וטרינידד ג'יימס. טילדה סווינטון מופיעה בקולה כמנהלת מכירה פומבית בטלפון ונטשה ליון מופיעה בקולה כחברת צוות הסלטיקס.
צופן קיסר
בתחום הקריפטוגרפיה, צופן קיסר, הידוע גם כצופן היסט,  קוד קיסר או היסט קיסר או הסטה קיסרית, הוא אחד הצפנים הפשוטים והידועים בעולם ההצפנה. זהו סוג של צופן החלפה שבו כל אות בטקסט מוחלפת על ידי אות הנמצאת בהיסט קבוע כלשהו ממנה באלף-בית. למשל אם נקבע את ההיסט להיות 3, האות A תוחלף באות D, האות B תוחלף באות E וכך הלאה. הכינוי קיסר נובע מכך שיוליוס קיסר נהג להשתמש בצופן על מנת לתקשר עם מפקדיו.
צעד ההצפנה המבוצע על יד הצופן משולב במנגנונים יותר מורכבים, כמו צופן ויז'נר. כמו כל צופן החלפה אלפביתי, צופן קיסר ניתן לפיענוח בקלות ואינו מספק כמעט שום הגנה על אמצעי התקשורת.
היסטוריה ושימושים
צופן קיסר מכונה כך על שם יוליוס קיסר, שלפי דבריו של סווטוניוס, עשה בו שימוש עם היסט של 3 כדי להסתיר את תוכנן של הודעות צבאיות :
לא ברור עד כמה יעיל היה צופן קיסר באותה תקופה, אולם סביר שהצופן היה יחסית בטוח משום שמעט מאויביו היו משכילים ובוודאי שלא בעלי יכולת לחשוב על שיטת פענוח. בהנחה שמישהו יכול לקרוא את ההודעה, אין עדות לשיטה כלשהי לפתרון צפני החלפה פשוטים. העדות המוקדמת ביותר היא מהמאה ה-9 לספירה בעולם הערבי עם פיתוח שיטת ניתוח התדירות.
במאה ה-19, היה אזור בעיתונים ששימש לעיתים להחלפת הודעות מוצפנות בצפנים פשוטים. דייוויד קאהן מתאר מקרים של זוגות אוהבים שהתכתבו תוך שימוש בצופן קיסר בעיתון הטיימס. אפילו בתקופת מלחמת העולם הראשונה, צבא האימפריה הרוסית עדיין השתמש בצופן קיסר, כתחליף לצפנים מורכבים שהיו קשים יותר להטמעה בקרב החיילים; מפענחים אוסטרים וגרמנים לא התקשו לפענח את הודעותיהם.
צופן קיסר מצוי לעיתים בצעצועי ילדים כמו טבעות הצפנה. היסט קיסר של 13 מבוצע באלגוריתם ה-ROT13, שיטה פשוטה להסתרת טקסט שמשמשת לעיתים בפורומים באינטרנט אך לא משמשת כשיטת הצפנה.
צופן ויז'נר עושה שימוש בצופן קיסר עם היסט שונה בכל מקום בטקסט. ערך ההיסט נקבע באמצעות מילה חוזרת. אם מילה ארוכה מספיק ונבחרת באקראי אז זהו צופן פנקס חד פעמי, שאינו ניתן לפענוח אם המשתמש שומר על מילת המפתח בסוד. מילות מפתח קצרות מההודעה, חושפות דפוס ציקלי שעשוי להתגלות עם גרסה סטטיסטית מתקדמת של ניתוח תדרים.
שימוש יוצא דופן בצופן הוא בקלף המזוזה מתקופת הגאונים, בו נכתב, בשיטת הסטה של מקום אחד שמאלה, "כוזו במוכסז כוזו" ("ה' אלוהינו ה'") כדי שלא לכתוב את השם המפורש.
פענוח הצופן
במקרה הראשון, הקידוד יכול להתפענח תוך שימוש בשיטות כלליות כמו בצופן החלפה רגיל. שיטה כמו ניתוח תדרי או מילים נפוצות. בעת הפענוח, המפענח אמור לזהות דפוס חוזר כלשהו בפתרון ולהסיק שבעת הקידוד נעשה שימוש בצופן קיסר.
במקרה השני, הפענוח אף יותר ישיר. מאחר שיש רק מספר מוגבל של היסטים (לפי מספר האותיות בשפה), ניתן לבחון כל היסט בתורו בהתקפת כוח גס. דרך אחת לבצע זאת היא לנהל טבלה של כל ההיסטים האפשריים. הדוגמה ממחישה זאת עבור הטקסט המוצפן "EXXEGOEXSRGI"; הטקסט המקורי מיד מזוהה בעין כאשר מבצעים היסט של 4. דרך אחרת להבין את השיטה היא לדמיין שתחת כל אות בטקסט המוצפן, כל האלף-בית רשום בהיפוך החל מאותה אות. ניתן לשפר את שיטת ההתקפה אם משתמשים ברצועות שעליהן רשום האלף בית מהסוף להתחלה. הרצועות אז מיושרות כדי ליצור את הטקסט המוצפן בשורה אחת, ואת טקסט המקור בשורה אחרת.
גישת כוח גס שונה כרוכה לזווג בין פילוגי התדירויות של האותיות. על ידי שרטוט גרף של תדירות הופעת האותיות בטקסט המוצפן ותוך ידיעת הפילוג הצפוי של האותיות בשפת המקור של הטקסט המקורי, ניתן בקלות לזהות את ערך ההיסט על ידי בחינה של תכונות הגרף. זהו ניתוח תדירות. למשל בשפה האנגלית התדירויות של האותיות E, T, (בדרך כלל מופיעות הכי הרבה) ו Q, Z (מופיעות הכי מעט) שונות לחלוטין. מחשבים יכולים לבצע סוג כזה של בדיקה על ידי השוואה של פילוג התדירויות הנתון לפילוג הצפוי בשפה; למשל ניתן לעשות שימוש במבחני מבחן כי בריבוע.
לטקסט בשפה טבעית, יהיה פענוח יחיד. אולם לטקסטים קצרים במיוחד ייתכנו מספר מועמדים. למשל, הטקסט המוצפן MPQY עשוי להיות מפוענח כ "aden" או כ "know" (בהנחה שטקסט המקור הוא באנגלית); באופן דומה "ALIIP" הופך ל "dolls" או למילה "wheel";
במקרה השני ניתן גם להשתמש בפענוח תדירויות גס, וניתן לנסות רק מספר קטן עוד יותר של אפשרויות- פענוח אות אחת במקרה הזה הוא פענוח כל הצופן. גם אם מספר אותיות מפוענחות ונראה שהן מסודרות על פי צופן קיסר, ניתן להסיק שכל הצופן הוא צופן קיסר ולבדוק אם מתקבלת תוצאה הגיונית.
ביצוע חוזר של הצפנות ופענוחים לא מספק מידה נוספת של אבטחה. ההסבר המתמטי לכך הוא שההצפנה יוצרת תחת מפתחות שונים חבורה.
דוגמה
ההתמרה שמבצע הצופן מומחשת בפשטות כאשר מישרים שתי קבוצות של אלף-בית; האלף-בית של הצופן הוא האלף בית של המקור מוסט במספר מיקומים ימינה או שמאלה. למשל בדוגמה שלהלן נתון צופן קיסר שבו מבוצעת הסטה ימינה של 3 מקומות. פרמטר ההיסט, שכאן הוא נקבע להיות 3, משמש כמפתח הצופן:
מקור: abcdefghijklmnopqrstuvwxyz מוצפן: DEFGHIJKLMNOPQRSTUVWXYZABC
כדי לקודד הודעה, יש לבחון כל אות באלף בית של המקור לעיל ולהחליפה באות שמתחתיה באלף בית המוצפן. כדי לפענח יש לבצע את הפעולה ההפוכה בדיוק. להלן שורת הודעה לדוגמה שמקודדת לפי האלף בית שלעיל :
מקור: the quick brown fox jumps over the lazy dog מוצפן: WKH TXLFN EURZQ IRA MXPSV RYHU WKH ODCB GRJ
ההצפנה יכולה להיות מיוצגת גם על ידי שימוש בחשבון מודולרי. בשיטה זו, ראשית יש להתמיר את האותיות למספרים לפי,A = 0, B = 1,..., Z = 25. הצפנה של אות תוך שימוש בהיסט n יכולה להיות מתוארת מתמטית באופן הבא,
פענוח מבוצע באופן דומה רק על ידי החלפת סימן,
ההחלפה נותרת בעינה לאורך כל ההודעה, כך שהצופן מסווג כצופן מונואלפביתי, בניגוד להחלפה פוליאלפביתית.
נבחרת סין בכדורגל
נבחרת סין בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של הרפובליקה העממית של סין. נבחרת סין נחשבת לאחת הנבחרות הבכירות ביבשת אסיה. הגיעה למקום השני בגביע אסיה 2004. לזכותה של נבחרת סין הופעה אחת בגביע העולם בכדורגל, בשנת 2002, בה הפסידה בכל משחקיה בשלב הבתים לקוסטה ריקה, ברזיל וטורקיה.
הנבחרת הלאומית הסינית הוקמה בשנת 1924 והייתה חברה בפיפ"א בין השנים 1931–1958 והצטרפה בפעם השנייה ב-1979.
אנטוניו דה קבסון
אנטוניו דה קבסון (בספרדית: Antonio de Cabezón, בעבר נכתב גם de Cabeçon 30 במרץ 1510 – 26 במאי 1566) היה מלחין ונגן עוגב ספרדי מתקופת הרנסאנס, הנחשב כחשוב מבין המלחינים הספרדים לכלי מקלדת של זמנו, וגדול נגני העוגב של ספרד. מכונה "הבאך הספרדי".
ביוגרפיה
קאבסון נולד בקסטריו מוטה דה חודיוס, יישוב הסמוך לבורגוס, בצפון ספרד. היה עיוור מילדותו, ככל הנראה מגיל שמונה. גילה מוקדם כישורים מוזיקליים מיוחדים ולכן, בזמן ששרת בחצרו של הבישוף חואן דה סרמיינטו, נשלח לפאלנסיה ללימודים אצל נגן העוגב גרסיה דה באאֶסה (García de Baeza) של הקתדרלה המקומית. השתלם בעיקר בנגינה בעוגב ובכלי מקלדת.
בתקופה זו, תחילת תור הזהב של ספרד, הוכתר קרלוס הראשון כמלך קסטיליה ואראגון, ובהמשך ירש גם את כס המלכות של בית הבסבורג תחת השם קרל החמישי, ושלטונו התפשט על מרחבים עצומים באירופה ובאמריקה. ב-1526, שנה לאחר נישואיה למלך קרלוס, קיבלה המלכה איסבלה את אנטוניו דה קבסון לעבודה בחצרה. בתפקידו נדרש לנגן בקלאוויקורד ובעוגב ולהיות נגן העוגב של קפלת המלכה.
המלחין נשאר אצל המשפחה המלכותית עד מותו. בחצר פגש מלחינים חשובים כמו נגן הויהואלה לואיס דה נרוואאס (Luis de Narváez), הידוע כיום בפנטאזיות הפוליפוניות שלו, ותומאס דה סנטה מריה, מוזיקאי ותאורטיקאן שספר הלימוד שכתב על מוזיקה כלית Arte de tañer fantasía זכה לבדיקתו ולאישורו של קבסון.
קבסון הועסק מאוחר יותר כנגן עוגב בשרותו של קרל החמישי. בימי מלוכתו של המלך היורש, פליפה השני, מלך ספרד, קבסון ליווה את האחרון במסעותיו באירופה בשנים 1548-1551 וב-1554-1556, והכיר בהזדמנות זו מוזיקאים חשובים בני זמנו. ב-1554, יחד עם פיליפ דה מונט, ליווה את המלך פליפה לאנגליה לטקס חתונתו עם מרי טיודור, מלכת אנגליה.
החל משנת 1538, אחרי נישואיו, התגורר קבסון באבילה, מקום הולדתה של אשתו, לואיסה נונייס דה מוקוס. לזוג נולדו חמישה ילדים, שתפסו מאוחר יותר משרות חשובות בחצר המלך פיליפה השני. אחד מבניו, הרננדו דה קבסון (1602-1541) היה גם כן מלחין. בן אחר, אגוסטין דה קבסון (מת לפני 1564) היה מנצח מקהלת הקפלה המלכותית.
כשמדריד הפכה לבירת ספרד ולמושב המלך, גם קבסון עבר לגור לשם. הוא מת במדריד בשנת 1566.
פעילותו המוזיקלית
קבסון הלחין מספר רב של טבלטורות לכלי מקלדת, כמו גם עיבודים - הקרויים "גלוסאס" (glosas) של מוזיקה רב-קולית (פוליפונית) עממית עבור כלי מקלדת (במיוחד יצירות של ז'וסקן דה פרה). כן הלחין לעוגב מספר טיינטוס (tientos) - מוטטים כליים מבוססים על חיקוי, וווריאציות (הקרויות "דיפרנסיאס" - diferencias) על נושאים של שירי עם וריקודים ספרדיים וצרפתיים פופולרים בזמנו.
יצירותיו מתאפיינות בפוליפוניה מפותחת ובכתיבה מיוחדת המאפשרת עיבודן לנבל או לויהואלה. כן כתב קבסון גם מספר יצירות של מוזיקה כנסייתית.
פרסום יצירותיו
את כלל יצירותיו פרסם בנו, הרננדו דה קבסון, בשנת 1578, יותר מעשור אחרי מות אביו, תחת הכותרת "יצירות מוזיקליות לכלי מקלדת, נבל וויהואלה" (Obras de musica para tecla, arpa y vihuela). 40 מיצירותיו פורסמו עוד לפני כן, בשנת 1557, באלקלה דה אנארס, ב"ספר טבלטורה לכלי מקלדת, נבל וויהואלה".
בשנת 1966 פורמה בברצלונה מהדורה חדשה של יצירותיו של קבסון, בעריכתו של היחיניו אנגלס. כעבור שנים אחדות המוזיקולוגית מריה אסונסיון אסתר סאלאס הוסיפה לה עוד כרך עם יצירות שחסרו.
הנצחה
בככר המרכזית (Plaza Mayor) של כפר הולדתו, קסטריליו מאטאחודיוס, הוצב לוח זיכרון המוקדש לקבסון. ניתן לבקר בביתו שנשמר עד היום.
תוכנית המצטיינים של אוניברסיטת חיפה
תוכנית המצטיינות והמצטיינים של אוניברסיטת חיפה היא תוכנית דו-חוגית לסטודנטים מצטיינים בתואר ראשון אשר מעודדת את תלמידיה להפוך לחוקרים רב-תחומיים מובילים באקדמיה. התוכנית נודעה בעבר בשם "ב.א. מצטיינים" ונכון לשנת 2014, מכונה תוכנית "אופקים" למצטיינים.