cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אליזבת מצרפת (1602–1644)
ביוגרפיה
אליזבת נולדה בטירת פונטנבלו ב-22 בנובמבר 1602, לאנרי הרביעי מלך צרפת ולמארי דה מדיצ'י, בתם של פרנצ'סקו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה ויוהאנה מאוסטריה. זמן קצר לאחר לידתה יועדה אליזבת להתחתן עם פיליפו אמנואלה, נסיך פיימונטה, בנו של קרלו אמנואלה הראשון, דוכס סבויה, אולם הוא מת במפתיע בשנת 1604.
בשנת 1610 נרצח אביה אנרי הרביעי, מלך צרפת, ואחיה לואי השלושה עשר, מלך צרפת עלה לשלטון במקומו. בשנת 1612 הוחלט על נישואים כפולים בין בית בורבון הצרפתי לבית הבסבורג הספרדי, על ידי נישואיה של אליזבת לנסיך אסטוריאס, בעוד אחיה לואי השלושה עשר, מלך צרפת יתחתן עם אנה, ארכידוכסית אוסטריה, נסיכת ספרד ופורטוגל.
ב-25 בנובמבר 1615 התחתנה אליזבת עם פליפה, נסיך אסטוריאס, בנו של פליפה השלישי, מלך ספרד, ובאותו יום ראתה את אחיה לואי השלושה עשר, מלך צרפת בפעם האחרונה.
בשנת 1621 מת חמיה פליפה השלישי, מלך ספרד, ובעלה פליפה עלה במקומו לשלטון. פליפה בגד באליזבת בגלוי, ואף החזיק בכמה פילגשים, אולם גם יצאו שמועות על כך שאף אליזבת בגדה בפליפה. לפליפה ואליזבת נולדו 8 ילדים, וב-6 באוקטובר 1644 מתה אליזבת במפתיע במדריד. לאחר מותה התחתן בעלה עם אחייניתה מריאנה מאוסטריה, אולם דרך בתה מריה תרסה, נסיכת ספרד אליזבת היא אם קדמונית של פליפה השישי, מלך ספרד.
משפחתה
ב-25 בנובמבר 1615 התחתנה אליזבת עם פליפה הרביעי, מלך ספרד, ממנו נולדו לה 8 ילדים:
איגוד תעשיית ההקלטות הפורטוגזי
איגוד תעשיית ההקלטות הפורטוגזי (בשוודית: Associação Fonográfica Portuguesa) הידוע גם כ-AFP הוא ארגון המייצג את תעשיית הקלטות המוזיקה של פורטוגל. בין היתר, איגוד זה אחראי מאז שנת 1989, למצעדי הפזמונים הפועלים בפורטוגל, וכך גם למצעדי האלבומים. בנוסף לכך, מעניק הארגון תוארי זהב ופלטינה עבור אלבומים, ותוארי זהב, פלטינה עבור שירים.
איגוד תעשיית ההקלטות הפורטוגזי אוסף נתונים שונים הקשורים לעולם המוזיקה הפורטוגזי ושולט ב-95% מהשוק המוזיקלי של פורטוגל.
מצעדים
כיום פועלים בפורטוגל שני מצעדים עיקריים:
הסמכות
לפני שנת 2008, נתוני ההסמכות של פורטוגל לא היו ידועים.
אלבומים
סינגלים
אלבומי וידאו
2011 בישראל
2011 בישראל (ה'תשע"א-ה'תשע"ב) היא השנה בה חגגה מדינת ישראל 63 שנה מיום היווסדה.
נפטרו
(קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2011)
דניאל רובין
דניאל רובין (נולדה ב-29 במאי 1994) היא זמרת וכותבת שירים ישראלית.
ביוגרפיה
בשנת 2014 התגייסה ללהקה הצבאית קיטבג בתור מוזיקאית מצטיינת. באותה השנה גם הוציאה את EP הבכורה שלה.
בשנת 2017 הוציאה את אלבומה הראשון, כלום לא עובר על ידי, בהפקתו של עמרי אמדו.
בשנת 2019 הוציאה את אלבומה השני, הסיפור בגדול, גם הוא בהפקת עמרי אמדו ובשיתוף מוזיקאים אחרים בהם: תמיר מוסקט, תום דרום, גדי רונן, יונתן בלומנפלד, עינב ג׳קסון כהן, מאיה בלזיצמן, נדב הולנדר ועוד.
לאורך השנים הקליטה והשתתפה ביצירות של אמנים אחרים. ב-2016 שרה בשיר "תפילת האמהות" של יעל דקלבאום, שזכה למיליוני צפיות בכל העולם. ב-2018 הקליטה קולות לשיר "Toy" של נטע ברזילי, שזכה באותה השנה באירוויזיון. באותה שנה גם הקליטה דואט עם אלון עדר בשם "כביסה" לאלבומו "מחשבות על הדרך". ב-2019 הוציאה יחד עם ניר שלמה גרסת כיסוי לשירו של אריק איינשטיין "אולי צריך לתת לזה עוד זמן" מהאלבום "שביר".
באוגוסט 2021 הוציאה את אלבומה השלישי, האלבום שיעיר את אמא, שהוקלט בלייב והוקדש לאמא שלה שמתמודדת עם הפרעה דו-קוטבית.
דניאל יוצרת ומופיעה עם להקתה שכוללת את אלכס משה (גיטרה חשמלית), רוני בר הדס (גיטרה בס) ומיכל אליסף (תופים).
חיים אישיים
ביוני 2022, נישאה רובין למוזיקאי ניר שלמה.
Let Her Go
Let Her Go (בתרגום חופשי: תן לה ללכת) הוא סינגל מאת הזמר הבריטי פסנג'ר. זהו סינגל מתוך האלבום הרביעי של הזמר, "All the Little Lights".
השיר יצא ביולי 2012 אך הצלחתו הגדולה החלה בשנת 2013 והוא נכנס לעשרים השירים הגדולים של שנת 2014 בארצות הברית. בישראל השיר הגיע למקום הראשון במצעד השבועי של גלגלצ וזכה לתואר שיר השנה במצעד השנתי לשנת 2013. הוא מכר מעל מיליון עותקים דיגיטליים בממלכה המאוחדת, ומעל ארבעה מיליון עותקים בארצות הברית.
מילות השיר הן פואטיות ומלנכוליות ומתארות את החרטות המלוות סיום מערכת יחסים רומנטית. הפזמון כולל מצבים וסיטואציות בחיים שבהם האדם אינו מעריך את מה שיש לו עד שזה נעלם, ומקשר זאת לאהבה. בתי השיר עוסקים בסצנות שבהן אדם שבור-לב מתמודד עם הפרידה. זהו השיר המצליח ביותר של הזמר באופן מובהק משיריו האחרים באלבום.
מונה הצפיות של הווידאו קליפ נכון לספטמבר 2020, עומד על למעלה מ-3 מיליארד צפיות.
מעמד האישה בחסידות
מעמד האישה בתנועת החסידות עבר תמורות ושינויים במהלך הדורות, והושפע הן מתהליכים פנימיים בחסידות והן מתהליכים חיצוניים, כמו גם מהשינוים במעמד האישה ביהדות בכלל. במעמד האישה בפועל קיימים הבדלים בין החסידויות השונות, כאשר בכל חסידות מעמד הנשים שונה.
מעמד האישה בחסידות
לפי שמואל אבא הורודצקי לאורך הדורות שרר בחסידות שוויון מוחלט בין גברים לנשים. הוא טען כי אמנם ב"יהדות השכל", כלומר הרבנות, היה יתרון מובנה לגברים, השכליים בעיקרם. אולם "יהדות הרגש", היסודות המיסטיים משיחיים שמהם השתלשלה החסידות, נגישה יותר מעצם טבעה לנשים. לדבריו "היהודיה הפולנית עמדה תחת השפעת תנועה זו בכל רגשות ליבה". הוא זיהה שלושה דברים בהם לטענתו התבטא השוויון השורר בין גברים לנשים בחסידות. לטענתו החסידות שיפרה את מעמד האישה בקהילה ואת חיי המשפחה בכך שיצרה דבק חדש בין הבעל לאשה - זיקתם המשותפת לאדמו"ר. החסידות גם פתחה בפני האישה את הספרות התורנית, כאשר נכתבו ספרים בשפת היידיש. היא גם אפשרה לנשים מסוימות לעלות לדרגת מנהיגי התנועה, "אם היא ראויה לכך, אין מעצור על דרכה זו". לטענת הורודצקי האשה היהודית קיבלה בחסידות "שוויון גמור בחיים הדתיים, חיי דת רגישים, מסתוריים".
לעומתו, חוקרים אחרים מסתייגים מדעה זו. עדה רפפורט-אלברט טענה כי רוב חברי תנועת החסידות בשנותיה הראשונות גויסו מקרב חסידים נשואים שהתפתו לנטוש את נשותיהם וילדיהם לפרקי זמן שונים. הם הפקירו את נשותיהם ללא פרנסה ונעדרו מבתיהם בשבתות ומועדים בכדי לעלות לרגל אל חצרו של הצדיק. החסידות, לדעתה, נתנה לבעלים חלופה לחיי המשפחה, בדמות "אגודת אחים" הפתוחה לגברים בלבד שהתגבשה סביב הצדיק. אמנם בחצרות בודדות נתנו לנשים גישה אל הצדיק, אולם למעמד החשוב ביותר, הטיש, נאסרה עליהן הכניסה. לפי רפפורט-אלברט, סיפור הבתולה מלודמיר לא רק שאינו מוכיח כי החסידות אימצה את השוויון בין נשים לגברים, אלא מראה כי החסידות קיבלה את התפיסה הרבנית הקלאסית בנוגע לאשה. בהיעדר לגיטימיות לדתיות פרושה של נשים, נאלצה הבתולה לקבל עליה "זהות גברית", וראו בה כמי שנטלה נשמה גברית. שילוחיה לארץ ישראל היו בבחינת גירושיה לקרן זווית, כפי שהתנועה נהגה בדמויות מביכות אחרות.
רק אישה אחת כיהנה באדמו"רות, ציזיא חנה מזל מילאה את מקום בעלה. מסופר כי כאשר ביקר בעיר רבי מרדכי מטשרנוביל הוא השתתף בסעודה שלישית שערכה.
לאחר מלחמת העולם השנייה
רבי יקותיאל יהודה הלברשטאם טען כי בעקבות הכלל של כל כבודה בת מלך פנימה יש לשלול את קיומם של הנשים ברשות הרבים. הוא שלל מטעם זה קיום טיולים לנשים.
בקבלת וקידום תפקידיהם המסורתיים כאישה ואימהות, רוב החסידים מתנגדים לכל מודרניזציה של תפקידים מגדריים, מעבר לחינוך מוגבר לנשים ונערות. אמון על צניעות ציבורית, נשים חסידיות יכולות לקבל עבודה מחוץ לבית ואף כן. בקהילת ליובאוויטש המבוססת על ההסברה, נשים גם ממלאות תפקידים דינמיים כפעילות בקמפוסים של המכללות, ומביאות אותן לחיים חילוניים, בניגוד לכתות נוקשות יותר כמו סאטמר.
לאורך המאה התשע-עשרה, מעולם לא ציפו מנשים ונערות לעבור אוריינות בסיסית בתפילות יומיות וחגים. רק בתחילת המאה העשרים, כשהתברר שלנשים רעב לאוריינות היו לרכוש השכלה דרך בתי ספר ממלכתיים חילוניים (או תנועות אסור הציונות והסוציאליזם), פתחו מוסדות חינוך לנערות לפתח במזרח אירופה, למשל את בית יעקב, שנוסד על ידי שרה שנירר בפולין.
בחסידות חב"ד
האדמו"ר החמישי, רבי שלום דובער שניאורסון, האשים את הנשים במשיכה לחינוך מודרני ובהורדת רמת קיום המצוות עם זאת הוא טען כי מקומה של האישה מכריע ברמת יהדותו של הדור הצעיר.
האדמו"ר האחרון, רבי מנחם מנדל שניאורסון הדגיש את עניין לימוד תורת החסידות לנשים.
בחסידות גור
מאז הדור החמישי לחסידות גור, היא ידועה בהקפדתה על הפרדה בין המינים במגבלות על היחסים בין בני הזוג ובהקפדה על "שמירת הברית". ההפרדה באוטובוסים החלה במידה רבה בהשפעת חסידי גור.
האדמו"ר החמישי, רבי ישראל אלתר, קבע תקנות מחמירות בנושא היחסים בין הבעל ואשתו (המכונות "תקנות ל"ט", ראשי תיבות: ליל טבילה). התקנות מכונות בחסידות גור "יידישקייט" (תרגום מילולי: יהודיוּת). בין התקנות: חסיד לא ילך או יעמוד לצד אשתו ברחוב העיר ולא ישיח עמה בפומבי; לא יקראו אחד לשני בשמם; יש לקצר ככל הניתן ביחסי אישות; אין לקיימם אלא פעמיים בחודש, אחת מהן בליל הטבילה והשנייה בליל שבת; הימנעות מקיום יחסי אישות מספר חודשים לאחר הלידה; איסור על בני הזוג לגעת זה בזה או ליצור קרבה גופנית שלא לצורך קיום יחסים ואיסור על העברת חפצים מיד ליד בין בני הזוג.
תקנות אלו נתפשו כדיכוי נשים. הם עוררו התנגדות גם בקרב רבנים, כמו הרב יעקב ישראל קניבסקי (הסטייפלר). הוא כתב מכתב בנושא באמצע שנות ה-60. בעקבות התקנות המחמירות בתחום האישות נמנעו בנות מסמינרים בבני ברק להינשא לבחורים מחסידות גור, ובעיה זו הייתה אחד הגורמים להקמת סמינר מיוחד לבנות החסידות בעיר. בשנות השמונים כתב אמנון לוי שקיום התקנות נמצא בנסיגה, ושחסידים בגור אומרים שהן נועדו בעיקר ליחידים שיכולים לעמוד בהן ולא לכלל החסידות.
בשנת 2016 עלה לכותרות מעמד הנשים בחסידות גור בעקבות פרסום הספר "עושה כרצונו" המתאר את סיפורה של אסתי וינשטיין, חסידת גור שיצאה בשאלה והתאבדה.
חסידות תולדות אהרן
הדרישה לשמירת העיניים הופיעה כבר בכתביו של רבי אהרן ראטה, מייסד חסידות תולדות אהרן, שהדגיש את האיסור להסתכל ולהרהר בנשים, וטען שחומרת כל דבר הקשור לכך רבה לאין שיעור שמא יבוא לידי "הרהורים רעים".
על הדרתן של בנות החסידות מתהליך השתדכותן, סיפר בכיר בחסידות: "כמעט לא קורה שבת תגיד להורים שהיא רוצה בחור מסוים, כי כשהרגש עובד השכל נודד, וזה לא טוב".
בית החולים המשפחה הקדושה
בית החולים המשפחה הקדושה (באיטלקית: Ospedale Sacra Famiglia; בערבית: مستشفى العائلة المقدسة) או בית החולים האיטלקי, הוא בית חולים השוכן בשכונת נמסאווי בצפון-מזרחה של נצרת.
היסטוריה
בית החולים נוסד ב-1882 על ידי הפלג האוסטרי של מסדר האחים ההוספיטלרים של יוחנן של האלוהים, מסדר קתולי בינלאומי, המפעיל כיום כ-250 בתי חולים ב-52 מדינות. בשל כך זכתה שכונת נמסאווי שבה שוכן בית החולים בשמה ("נמסה" היא אוסטריה בערבית).
בתחילה פעלה במקום מרפאה, וב-1884 נחנכה מחלקת אשפוז שבה ארבע מיטות, והוקמו במקום מנזר וכנסייה. ב-1893 נסגר בית-החולים בשל מחסור במשאבים ועקב מחלת הנזירים, אך הוא שב ונפתח מחדש, וב-1899 כבר היו בו שלושים מיטות אשפוז. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה שימש המקום כבית חולים צבאי גרמני, וכחמישים חיילים גרמנים שנפטרו בו נקברו בקרבתו, דבר שהיווה את תחילתו של בית הקברות לחיילים הגרמנים בנצרת הנמצא בחצר בית החולים. המקום שב לתפקד כמוסד אזרחי ב-1918, אך ללא מחלקת אשפוז. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נעצרו הנזירים האוסטרים בידי שלטונות המנדט הבריטי, ובית החולים נתפס על ידי כוחות צבא.
הנזירים שבו אל בית החולים רק ב-1952 ושיקמו את המבנה, וב-1963 היו בו חמישים מיטות אשפוז. בשנות ה-70 של המאה ה-20 נבנו במקום מבנים חדשים ונחנך חדר מיון חדש, והמבנים הישנים נהרסו. בשנת 2000 הסתיים פרויקט הרחבה נוסף, ובבית החולים ישנן כיום 120 מיטות אשפוז. המנזר נמצא כיום ברשות נזירות איטלקיות המשרתות בבית החולים, לצד הנזירים.
מעיין פרתי
מעיין פרתי (נולדה ב-5 ביולי 1988) היא עיתונאית ישראלית המשמשת ככתבת צרכנות וכלכלה בחברת החדשות של ערוץ 12.
ביוגרפיה
מעיין פרתי נולדה וגדלה בעכו, שם סיימה בהצטיינות את לימודיה בתיכון מקיף ע"ש דרסקי במגמת פסיכולוגיה, סוציולוגיה ותיאטרון. בנעוריה הייתה חברה בתנועת הנוער הלאומי בית"ר, ולאחר שירותה הצבאי שימשה בתנועה כרכזת מעוז עכו.
בשנת 2006 התגייסה לחיל האוויר, שם שימשה כמפקדת של פרחי טיס.
פרתי היא בוגרת תואר ראשון בתקשורת מהמכללה האקדמית עמק יזרעאל ובעלת תואר שני בהצטיינות במדע המדינה מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
פרתי החלה את הקריירה העיתונאית שלה ככתבת ומגישה ברדיו "קול רגע". בשנת 2014 עברה לשמש ככתבת בתוכניתו של שרון גל בערוץ 20.
פרתי הצטרפה לחברת החדשות בשנת 2015 כתחקירנית. באותה שנה פורסמו מספר תחקירים שערכה, ביניהם תחקיר על כת הפועלת במסגרת מדרשה בירושלים ומסיתה תלמידות נגד הוריהן וחשיפה של סדנה לעידוד בני נוער להשתמט מצה"ל. בשנת 2016 ערכה פרתי תחקיר על הרב שמעון גורליק מנהריה שהמשיך להציג עצמו כרב ולייעץ לנשים למרות עדויות רבות שהצטברו נגדו על כך שפגע בילדים ונשים. בהמשך השנה מונתה לרכזת המערכת בתוכנית "שש עם".
ביולי 2016 מונתה פרתי לכתבת צרכנות וכלכלה ב"תוכנית חיסכון". במסגרת עבודתה עוסקת פרתי בהטעיות צרכניות, השוואות מחירים, תיירות ובריאות, משמשת ככתבת במהדורה המרכזית.
איסמאל בוליאלדוס
איסמאל בוליאלדוס (בלטינית: Ismaël Bullialdus; בצרפתית: Ismaël Boulliau; 28 בספטמבר 1605 - 25 בנובמבר 1694) היה אסטרונום צרפתי.
מעיין פרתי
ביוגרפיה
במסגרת מאבקה בהטעיות צרכנים תיעדה פרתי כיצד חברות ביטוח מפעילות חוקרים פרטיים נגד קשישים על מנת לא לשלם קצבאות. בשנת 2019 פרסמה סדרת תחקירים על "בלוף המזון האורגני" והשימוש בו על מנת לנפח את מחירי המזון.
איסמאל בוליאלדוס
קורות חיים
איסמאל בוליו נולד בלודון שבצרפת, והיה בנם של איסמאל בוליו (Ismaël Boulliau) וסוזנה מוטה (Susanna Motet). בוליו היה בכור הבנים שלא נפטר בצעירותו (ילדיהם הקודמים של הזוג נפטרו בצעירותם ולא הגיעו לבגרות). המשפחה הייתה קלוויניסטית אולם בהיותו בן 21 המיר בוליו את דתו לנצרות קתולית, ובהגיעו לגיל 26 הוסמך ככומר נוצרי קתולי.
מעיין פרתי
ביוגרפיה
בשנת 2020 ערכה תחקיר במסגרתו תיעדה את פערי המחירים בין הפריפריה למרכז. ב 2021 חשפה פרתי שרשת שופרסל הפעילה אתר ייעודי למגזר החרדי בלבד בו נמכרו מוצרים בעשרות אחוזי הנחה לעומת האתר הרגיל. בעקבות החשיפה הוגשה תובענה ייצוגית נגד שופרסל. לאחר התחקיר, התקיים דיון בוועדת הכלכלה של הכנסת בהשתתפותה כחלק מהמאבק ביוקר המחיה במדינת ישראל.
אליהו שייד
אֵלִי (אֱלִיָּהוּ) שֵייד (Elie [Eliyahu] Scheid; 25 באוקטובר 1841 – אוקטובר 1922) היה המפקח הראשי על המושבות בארץ ישראל מטעם הברון רוטשילד, מאז פרש עליהן הברון את חסותו, בסוף שנת 1883, ועד שהעביר אותן לניהול יק"א בדצמבר שנת 1899.
מעיין פרתי
ביוגרפיה
בספטמבר 2022 זכתה פרתי בפרס "אבירת יוקר המחיה" בוועידה השנתית ה-21 של הסתדרות העובדים הלאומית.
חיים אישיים
פרתי נשואה למיכאל ולהם בן. מתגוררת בתל אביב.
איסמאל בוליאלדוס
קורות חיים
בוליו היה אחד החברים הראשונים בחברה המלכותית בלונדון, אליה נבחר ב-4 באפריל 1667.
בוליו היה חברם של פייר גסנדי, כריסטיאן הויגנס, מרן מרסן ובלז פסקל, ותמך בעמדותיהם של גלילאו גלילי וניקולאוס קופרניקוס. בוליו פרסם מספר ספרים אסטרונומיים, הידוע בהם הוא ה"אסטרונומיקה פילולאיקה" (Astronomia philolaica) שיצא לאור בשנת 1645 ובו תמך בתאוריה של יוהאנס קפלר כי כוכבי הלכת נעים במסלולים אליפטיים סביב השמש, אולם התנגד לתאוריה הפיזיקלית של קפלר בדבר הכוחות הפועלים על כוכבי הלכת בתנועתם סביב השמש.
אליהו שייד
ראשית עבודתו המקצועית ופעילותו הציבורית
לאחר שהשלים את לימודיו בהצטיינות בבית הספר היהודי, המשיך אלי ללימודים בבית הספר התיכון המקומי. בתום יום הלימודים, למד אצל מורה לגמרא וגם אצל הרב המקומי. בגיל 17, נפטר אביו (בשנת 1858), והוא בן 89. כדי לסייע בפרנסת משפחתו, עזב את בית הספר ואת הלימודים הדתיים, הלך ללמוד הנהלת חשבונות, וכבר בשנת 1860 החל לעבוד כפקיד. ארבע שנים לאחר מות אביו, נפטרה עליו אמו (בשנת 1862).
איסמאל בוליאלדוס
קורות חיים
סר אייזק ניוטון, בספרו "עקרונות מתמטיים של פילוסופיית הטבע", ציין כי חישוביו של בוליו בדבר גודל מסלולי כוכבי הלכת הוא המדויק ביותר (לצד החישוב המצוי בספריו של יוהאנס קפלר.
הנצחה
על שמו של בוליו נקרא מכתש בוליאלדוס שעל פני הירח.
אליהו שייד
ראשית עבודתו המקצועית ופעילותו הציבורית
באותה התקופה, במקביל לעבודתו כפקיד וכמנהל חשבונות, החל לעסוק בעסקי ציבור. תפקודה של חברה קדישא לאחר מותם של אביו ואמו לא מצא חן בעיניו, ולכן הקים חברה קדישא חדשה וקרא לה "חברת עם סגולה". הוא שימש מזכיר החברה ואחר כך יושב ראש שלה, תפקיד שנשא עד שנת 1883, כשעזב את אגנו. כמה שנים קודם לכן, התמזגה החברה הוותיקה עם זו החדשה.
כשפרצה מלחמת צרפת–פרוסיה, התמנה למזכיר באגודה לעזרה לפצועי המלחמה בצרפת, וכשחזר לעירו - היה חבל אלזס שייך לגרמניה. הוא נבחר לפרנס העיר, ובהמשך גם כחבר מועצה באגנו. עד מהרה נעשה מזכיר העיר והיה גם חבר בוועדת הכספים ובהנהלת קופת החיסכון של העיר. הוא נבחר למועצה שוב ושוב, עד שעזב את העיר.
בשנת 1874 הקים, ביחד עם שותף, עסק למסחר בכשות, וזאת במסגרת תעשיית הבירה שהייתה מפותחת מאוד באלזס. לאחר כמה שנים, בשנת 1882, פקד משבר את ענף הכשות, והוא ירד מנכסיו ושוב חזר לעבוד כפקיד. שמו של שייד הגיע לאוזניו של הברון בנימין אדמונד דה רוטשילד, שהיה אז יושב ראש הוועד לגמילות חסדים בפריז. שייד הוזמן לראיון עם הברון בראשית 1882, וזה האחרון הציע לו לארגן מחדש את הוועד תמורת משכורת שנתית ודירת שרד. ביוני 1883 יצא שייד לפריז, ועד שענייני משרתו החדשה הוסדרו ועד שאשתו וילדו הצטרפו אליו, ריכז מסמכים וכתבים שצבר במשך השנים וארגן חיבורים מסודרים על תולדות יהודי אגנו ואלזס.
פועלו כמפקח ראשי על מושבות הברון
שייד היה המפקח הראשי על המושבות בארץ ישראל מטעם הבארון. במסגרת תפקידו זה, דאג למתיישבים ולפיתוח המושבות, ובמסגרת זאת בא בדין ודברים עם ערביי האזור ועם הנהגת השלטון העות'מאני, כל שהיה צורך בכך. שייד טיפל בדברים מקרוב, ולצורך כך ביקר בארץ 22 פעמים לאורך תקופת עבודתו זו - חלק מן הביקורים נמשכו חודשים ארוכים. בזכרונותיו מתוארים בפירוט ביקורים בירושלים, חברון, ים המלח, סלט (ירדן), זכרון יעקב, קושטא (טורקיה), חדרה, ראש פינה, הר מירון, צפת, הכנרת, יסוד המעלה, מטולה, משמר הירדן, עין זיתון, רמת הגולן, ראשון לציון, שכם, הר גריזים (אצל השומרונים), מזכרת בתיה, פתח תקווה, יהודיה, ואדי חנין, רחובות, קטרה, ערטוף וקסטינה, ומוזכרים מקומות נוספים בדרכו בין המקומות השונים.
כמי שהגיע מאזור אירופי מפותח, מנוהל-היטב, מוריק ובעל מזג אוויר נוח, נתקל שייד בארץ ישראל בנופים, מנהגים והתנהגות שלטונית שהיו זרים לו. את כל אלו הוא מזכיר בזכרונותיו ספק באירוניה ספק בלעג. כך, הוא מתעכב על מראם של הכפרים הערביים ועל מנהגיהם של ערביי הארץ:"הכפרים הספורים שבדרך עלובים הם, כמובן. יליד-הארץ די לו בחדר אחד רחב-ידיים הבנוי חומר, שבו ישנים הבהמות ובני המשפחה כאחד. [...] בכלי מיטה - אין לו צורך; כל השנה הוא ישן על מחצלת-קש. [...] אם תזמין ערבי לסעודה בביתך אין הוא חש עצמו בנוח בגלל כלי-האכילה, ומתוך שאינו יודע מה יעשה במזלג סופו שהוא מניחו מידו ומסתייע באצבעותיו. (ע' 33)"גם על חוסר בתשתיות בסיסיות למגורים ותחבורה הוא מתעכב. כך, למשל, הוא מתאר את דרכו לצפת:"עברתי את כל ארץ-ישראל לארכה ולרחבה, מקצה עד קצה, ומעולם לא ראיתי דרך דומה לזו. משתמש אני במילה 'דרך' מטעם שאין מלה אחרת לרשותי. לאמיתו של דבר, אין כלל דרכים בלב הארץ. שוו בנפשכם הר מבותק לשנים, בעומק עד שלוש-מאות מטר, המחצית האחת נעדרת לגמרי והשנייה זקופה לנגד עיניך, ועל מה שנותר על גבי סלעים חלקלקים, על שפת התהום הזאת, חייב אתה זלהעפיל, רכוב על סוס, משך קרוב לשעה-ורבע, כדי להגיע למרומי ההר. אף-על-פי-כן זוהי הקרויה הדרך מפקע לצפת. (עמ' 136-135)"גם מזג האוויר בארץ ישראל זר לו, והוא נתקל רבות ביתושים ובמחלות (שייד עצמו נדבק מספר פעמים בקדחת ובדיזנטריה), כמו גם הביורוקרטיה האיטית והמסורבלת של השלטון העות'מאני אשר דורשת תדיר הפקדת בקשיש בידי פקידים.
נושא אחד שעמד במרכז ביקוריו בארץ היה רכישת קרקעות לטובת הרחבת ההתיישבות, כמו גם הסדרת רישום קרקעות שהבעלות עליהן לא הוכרה על ידי השלטון העות'מאני והשגת רישיונות בנייה. כך, למשל, הקרקעות עליה הוקמה המושבה זכרון יעקב נרשמו על ידי יצחק לבל, יו"ר הוועד המרכזי בגאלאץ (רומניה). לאחר פטירתו של לבל, סירבו השלטונות העות'מאנים לקבל את העברת שטר הקניין על הקרקע על שם אדם אחר (הליך ביורוקרטי שבוצע באירופה) ועיקלו את אדמות המושבה בראשית שנת 1884. שייד נדרש לביקור אצל פקידים בכירים בקושטא עד שלבסוף הוסדר העניין. בהמשך, בשנת 1887, נסע שוב לקושטא, הפעם כדי לקבל אישור לבנות בשטחי המושבה ראשון לציון.
יחסיו עם המתיישבים היו מורכבים. הוא ראה ברבים מהם כמי שרוצים לנצל את כספו של הברון ולהתחמק מעבודה, ואף ביקר אותם בגלוי על כך.
מרד הארבעים
בשנת 1883 פנו ארבעים מתושבי המושבה זכרון יעקב אל הברון והתלוננו כנגד התנהגותו של הפקיד יהודה ליב-ליאון וורמסר. לדברי המתיישבים, וורמסר רדה בתושבים ורצה לשנות את סדרי התפילה בבית הכנסת. אחד ממנהיגי המרד היה רופא המושבה, ד"ר אליקים גולדברג, והוא סומן על ידי וורמסר כמי שנלחם מלחמת דת בפקידות הברון. כאשר שייד נדרש לטפל במרד שפרץ כנגד הפקידות, הוא הסתייע בקשריו עם השלטון העות'מאני והביא לכך שלמושבה נשלחו שוטרים אשר גירשו ממנה את ד"ר גולדברג. לאחר המרד, עזב וורמסר את תפקידו ושב לפריז.
ניצול מיני של נערות ארצישראליות
במהלך ימי עבודתו של שייד כמפקח הראשי על מושבות הברון בארץ-ישראל, נפוצו שמועות על כך שהוא מנצל מינית נערות ארצישראליות תמורת הטבות אשר העניק להן. אחת ההטבות הללו הייתה שליחתן של הנערות ללימודים בפריז, מהם חזרו ארצה כמורות; הדבר העניק להן מעמד ועבודה טובה. תמורת זאת, כך נטען, היה דורש מהן טובות הנאה מיניות. כפי שנטען, בכירים ביישוב בארץ - דוגמת הרופא ד"ר הלל יפה, אליעזר רוקח, ישראל דוב פרומקין (עורך "החבצלת"), זאב יעבץ ונפתלי הרץ אימבר - ידעו על מעשיו, והשמועות פשטו בקרב רבים מן המתיישבים. ד"ר יפה סיפר כי אחד המתיישבים מחדרה, אשר רצה כי בתו תסע להשתלם בפריז, שאל אותו אם אכן נכונה השמועה כי ללא חופה וקידושין אין נולדים ילדים. על פי השמועות, נטפל שייד גם לצינה, רעייתו של מאיר דיזנגוף.
לאחר תום תפקידו בשירות הברון
לאחר שהעביר הברון רוטשילד את המושבות בארץ ישראל ליק"א, בסוף שנת 1899, סיים שייד את תפקידו. הוא היה אז בן שישים לערך, וככל הנראה לא ביקר עוד בארץ ישראל. עם תום שירותו את הברון, פנה שייד לעסוק בענייני צדקה. הוא היה פעיל בחברה היהודית לעזרה הדדית ובוועד היהודי למען הסטודנטים.
שייד נפטר בפריז בשנת 1922 ונטמן בבית הקברות של מונמארטר, לצד אשתו, אשר נפטרה בשנת 1916.
משפחתו
ב-24 באוקטובר 1865 נישא שייד לליאונטין לבית אה (Leontine Ah, ילידת 1841), בת למשפחה יהודית מיוחסת באגנו. לבני הזוג נולדו שני ילדים: ז'ול שמעון (Jules Simon; 1903-1866) ולוסי (Lucille; 1945-1869). ז'ול למד בבית הספר הגבוה לחקלאות בגריניון (צרפת), ביחד עם אהרן אהרנסון, ובהמשך התגייס לצבא צרפת בשנת 1887 ושירת במסגרת המשרד הרביעי.
כתביו
אף על פי שלא היה היסטוריון מקצועי, עסק שייד גם בכתיבה היסטורית, בפרט על אודות היהודים באזור אלזס, ואף פרסם מספר חיבורים בנושא. גולת הכותרת של עבודתו זו הייתה הספר על ההיסטוריה של יהודי אגנו, והוא חקר גם את תולדותיו של רבי יוסף בן גרשון איש רוסהיים. חלק ממאמריו פורסמו בכתב העת הצרפתי למחקרי יהדות, Revue des Études Juives.
להלן רשימת הפרסומים שהופיעו בדפוס: בנוסף לאלו, יש מִכְּתביו שלא הגיעו לפרסום. כך, למשל, זכרונותיו מימי שירותו בצבא הלואר בשנת 1871, חיבור על החברה קדישא של אגנו וחיבור בשלושה כרכים על תולדות המסדות של גמילות חסדים. רבים מניירותיו נעלמו בזמן הכיבוש הנאצי.
זכרונותיו
לקראת סוף תקופת עבודתו בשירות הברון רוטשילד, העלה על כתביו את זכרונותיו, אותם ביסס על פתקים ומסמכים שאסף במהלך התקופה. הזכרונות נכתבו בשלושה העתקים בכתב ידו - אותם כתב בלילות בהם סבל מנדודי שינה - והם נבדלים זה מזה בשינויים קלים. אחד מכתבי היד הוקדש על ידו לברון רוטשילד וככל הנראה אף הוגש לו, וכתב יד זה שימש בסיס לתרגום של עבר הדני, אותו פרסם בשנת 1971 בשם "על ייסוד המושבות ומסעותי לארץ ישראל (בשנים 1883 - 1888, 1901), חיבור מאת אליהו שייד, המפקח על המושבות מטעם הברון רוטשילד"; עבר הדני עצמו ציין כי מדובר בתרגום חלקי ובתוספת הערות מעטות. שלושת כתבי היד יחדיו שימשו כבסיס לתרגום מקיף של הזכרונות, כפי שהובא לדפוס על ידי אהרון אמיר בשנת תשמ"ג, בתוספת מבוא והערות מאת שמעון שוורצפוקס; ספר זה מתאר ב-66 פרקים את מסעותיו של שייד בארץ ישראל וברחבי האימפריה העות'מאנית, בין השנים 1883–1899, ומפרט, בין היתר, את אשר התרחש אז במושבות. חלקים נרחבים מוקדשים למושבות זכרון יעקב, ראש פינה, ראשון לציון ופתח תקווה. הספר מלווה באיורים של שייד, בהם תיאר מנופי המושבות.
הלן בלאו
הלן בלאו (נולדה ב-8 במאי 1948) היא ביולוגית אמריקאית, המנהלת של מעבדת בקסטר לביולוגיית תאי גזע בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת סטנפורד. היא ידועה בביסוס העובדה שמצב ההתמיינות של תאי היונקים הוא הפיך. מחקריה הראו שתכנות הגרעין מחדש והפעלת תוכניות חדשות של ביטוי גנים הם אפשריים. גילוייה פתחו את הדלת לתכנות תאי מחדש והיישום שלו לביולוגיית תאי הגזע.
ביוגרפיה
הלן בלאו נולדה בשנת 1948 בלונדון, והיא בעלת אזרחות אמריקאית ואזרחות בריטית. היא עשתה את התואר הראשון שלה באוניברסיטת יורק שבבריטניה, ואת התואר השני והדוקטורט בביולוגיה עשתה באוניברסיטת הרווארד עם פוטיס קאפאטוס (Fotis C. Kafatos). לאחר סיום הדוקטורט המשיכה בלאו לפוסט-דוקטורט עם צ'אלרס אפשטיין (Charles J. Epstein) במחלקות הביוכימיה והביופיזיקה והמכון לגנטיקה רפואית באוניברסיטת קליפורניה שבסן פרנסיסקו. פרופ. בלאו הצטרפה לפקולטה באוניברסיטת סטנפורד ב-1978. במהלך שהותה באוניברסיטת סטנפורד קיבלה פרופ. בלאו Endowed chair ב-1999 וזכתה בתואר "המנהלת של מעבדת בקסטר לביולוגיית תאי גזע" ב-2002. בלאו ידועה בתמיכתה בנשים במדע ובהצלחתה בחונכות מדעניות צעירות רבות שמהוות את הדור הבא של המנהיגות האקדמאיות בביולוגיית השריר ורפואה רגנרטיבית.
מחקרה
בשנות ה-80 ממצאיה של בלאו אתגרו את הדעה הרווחת שמצב תאי היונקים בשלב ההתמיינות, השלב שבו התאים מקבלים את תפקידם המוגדר (לדוגמה: תא גזע שמתמיין לתא דם אדום), הוא קבוע ובלתי הפיך. בניסויי ההטרוקריון (Heterokaryon) המפורסמים שלה היא מיזגה תאים מתמיינים של שני זנים כדי ליצור הטרוקריונים יציבים שהם לא מתחלקים. כך גילתה שגנים שבעבר היו שקטים יכולים לפעול שנית. כתוצאה מכך, קרטינוציטים (Keratinocytes), הפטוציטים (Hepatocytes) ופיברובלסטים (Fibroblasts) של בני אדם ביטאו גני שריר שבדרך כלל הם מעולם לא היו מבטאים. ממצאי העבודה הראו שהמצב בשלב ההתמיינות דורש רגולציה מתמשכת, באופן כזה שיונע תכנות הגרעין מחדש למצב מתמיין אחר. תגליותיה קידמו את התחום של ביולוגיית תאי הגזע ורפואה רגנרטיבית.
בלאו אפיינה תאי גזע בשריר והראתה שהם לא מתפקדים בהזדקנות ובניוון שרירים. היא הראתה שתאי גזע מאבדים את הפוטנציאל ההתחדשותי שלהם כשהם גדלים בצלחות פלסטיק מסורתיות. היא התגברה על המגבלה הזאת בכך שדימתה מיקרו-סביבות ביו-מהונדסות שמחקות מאפייני רקמה ונישה של תאי גזע. בלאו יישמה גישה זו כדי לזהות מולקולות שמסוגלות "להחיות מחדש" את הפונקציה של אוכלוסיית תאי הגזע הזקנים ולשפר את התחדשות השריר.
במעבדתה של ד"ר בלאו יישמו שיעורים אבולוציוניים מטריטונים וסלמנדרות, אשר מחדשים את גפיהם, כדי לזהות גנים שמהווים מחסומים להתחדשות.
סימן היכר של מחקרה של בלאו הוא הפיתוח והיישום של טכנולוגיות חדשניות. אחד מגילוייה נמצא בשימוש נרחב בגילוי סמים. הדמיה פולטת אור לא פולשנית מאפשרת אבחנה ברגישות גבוהה של פונקציית ההתחדשות תאי גזע של שריר אין ויוו (באורגניזם חי).
חיים אישיים
הלן בלאו נולדה באנגליה ובילתה את רוב הילדות שלה בארצות הברית. לאחר מכן גרה באירופה עד שעברה לארצות הברית כדי לסיים את לימודיה בתיכון. היא יודעת צרפתית וגרמנית. אביה, ג'ורג' בלאו (George E. Blau), היה ראש ההיסטוריונים באירופה של ממשלת ארצות הברית. אימה, גרטרוד בלאו (Gertrud M. Blau), הייתה מדריכה לספרות השוואתית באוניברסיטת היידלברג. הוריה של בלאו עודדו אותה ואת אחותה, אווה בלאו, להתמיד בהשכלה גבוהה. היא נשואה לפרופסור דייוויד שפיגל (David Spiegel), חוקר פסיכיאטר באוניברסיטת סטאנפורד. יש להם שני ילדים: דניאל בלאו שפיגל, ארכיטקט, ויוליה בלאו שפיגל, עורכת דין.
דן חן
ביוגרפיה
חן נולד בהרצליה לאב עורך דין שעלה מפולין ולאם עובדת סוציאלית. בצבא שירת כקצין שלישות. לאחר שחרורו החל בלימודי תואר ראשון בכלכלה ומשפטים באוניברסיטת תל אביב שבמהלכם עבד כמתמחה במשרד עורכי הדין "שניצר גוטליב". בשנת 1997 סיים את לימודיו. בשנת 2001 החל בלימודי תואר שני במנהל עסקים בתוכנית Kellogg-Recanati של אוניברסיטה תל אביב, אותם סיים בשנת 2003.
בשנת 1998 הקים וערך את פורטל האינטרנט "השער המשפטי" של חברת "סקירה משפטית", ובמקביל ניהל את פורום משפט ואינטרנט בפורטל IOL.
בספטמבר 2002 החל לנהל את חטיבת הסלולר (Tapuz Mobile) של חברת "תפוז אנשים". באוקטובר 2007 כיהן כשופט בתחרות התוכן הסלולרי שהתקיימה בפסטיבל MIPCOM שבקאן.
במרץ 2008 קודם למנכ"ל חברת תפוז ובמקביל גם החל לנהל את אתר תפוז.
בינואר 2010 הוביל את רכישת חברת נטקראפט באמצעות חברת תפוז וכיהן כיושב הראש שלה. בנובמבר 2010 נבחר על ידי עיתון גלובס לאחד מארבעים הצעירים המבטיחים של עולם העסקים הישראלי. כמנכ"ל חברת תפוז בשנת 2010, שכרו השנתי הסתכם בכמיליון שקלים.
בינואר 2011 פתח בקמפיין תקשורתי בעיתונים הכלכליים, בפייסבוק ובאתרי אינטרנט תחת הכותרת "Tim Tum", שיצא נגד סקרי TIM משום שקבוצת אתרי תפוז לא נמדדה בו. בשנת 2013 החל לכתוב את הבלוג "the short head", ומאז, גם מעביר הרצאות בנושא זה.
בספטמבר 2013 התפטר מניהול חברת תפוז בעקבות מכירת פעילות האינטרנט שלה לחברת קו מנחה, והמשיך לנהל את אתר תפוז בקו מנחה.
ביוני 2014 מונה למנכ"ל חטיבת אתרי האינטרנט של קבוצת קו מנחה.
במרץ 2015 עם פרסום הדו"חות הכספיים של קבוצת קו מנחה לשנת 2014, פרש דן חן מניהול אתר תפוז ושאר אתרי האינטרנט של הקבוצה. בספטמבר 2015 ייסד את הסטרטאפ סקנד שיפט..
BlogTV
בינואר 2004 ייסד, במסגרת "תפוז אנשים", את BlogTV, שירות סטרימינג שאיפשר לכל גולש לשדר בשידור חי על גבי האינטרנט תוכנית וידאו או פורנו בתמורה לאפשרות לזכות בנופש בחו"ל בשיתוף ערוץ אגו. ביולי 2006 חתמה תפוז על הסכם עם עם חברת הענק הקנדית Alliance Atlantis, להקמת גרסה של האתר בקנדה, אך פעילות זו נסגרה לאחר כשנה.
בדצמבר 2008 פירק את חברת BlogTV ומיזג את פעילותה בתחום שידורי הווידאו באינטרנט לחברת תפוז. לאחר השלמת תהליך המיזוג והייעול, מינה את אורן לוי למנכ"ל תחום ה-BlogTV כמחליפו של גיא אליאב. ביוני 2011, כמנכ"ל החברה הציבורית תפוז, מכר את פעילות בלוג-טי.וי למנכ"ל השכיר שלה אורן לוי, וזאת תמורת דולר אחד.
לאחר המכירה פעילות הפורנו של ה-"BlogTV" נשארה בתפוז ומותגה מחדש תחת השם "Late Night TV". BlogTV נמכרה שוב, במרץ 2013, לסטארט-אפ האמריקאי YouNow.
חיים אישיים
חן נשוי, ואב לארבעה. מתגורר עם משפחתו בקדימה.
ריקרדו טרומפר
ביוגרפיה
טרומפר נולד בבואנוס איירס, ארגנטינה לפאני לבית גראד (נולדה בלאס פאלמרס, ארגנטינה, ומוצא משפחתה מביאליסטוק, פולין) ולפייטל טרומפר (רופא בעיסוקו, נולד במוזסוויל, ארגנטינה, ומוצא משפחתו מוולקוביסק, בלארוס). לטרומפר שני אחים (מריו, שהיה נשיא המועדון היהודי הגדול בארגנטינה - הבראיקה) וחוסה (רופא ילדים).
בשנת 1968 עלה עם אשתו לישראל, ויחד עם חברי הגרעין שלו הגיע לקיבוץ שדה נחום. ב-1972, בעקבות מחלוקת שפרצה בקיבוץ שדה נחום, העתיק טרומפר את מגוריו לקיבוץ החותרים.
ב-1969, במקביל לעבודתו בקיבוץ, החל טרומפר ללמוד באוניברסיטת תל אביב, וקיבל שם תואר ראשון בפיזיקה (ב-1971) ותואר שני בפיזיקה ניסויית (ב-1976). עבודת התזה שלו עסקה בבניית מדחום משכבות דקות לטמפרטורות נמוכות הקרובות לאפס המוחלט, ונכתבה בהדרכתו של פרופ' גי דויטשר. בין השנים 1985–1988 למד לתואר שלישי בהוראת פיזיקה במחלקה להוראת הטכנולוגיה והמדעים בטכניון. עבודת הדוקטור שלו עסקה באבחונן ותיקונן של מסגרות תפיסה חלופיות של תלמידים בנושא אנרגיה, ונכתבה בהדרכתו של פרופ' מנחם פיינגולד.
בשנים 1985–2006 עבד כמורה בבית הספר המשותף חוף הכרמל, ובשנים 1988–1998 אף שימש שם כמנהל בית הספר.
ב-1988 התמנה כמרצה בתחום הוראת הפיזיקה במכללת אורנים, ובמקביל לימד מ-1990 נושאים שונים בפיזיקה במחלקה להוראת המדעים באוניברסיטת חיפה.
בשנים 2007–2012 כיהן כראש החוג להוראת מתמטיקה-פיזיקה-מדעי המחשב במכללת אורנים.
בשנים 2008–2013 היה ראש התוכנית לתואר שני להוראת מדעים ומתמטיקה במכללת אורנים.
ב-2006 פרש לגמלאות מעבודתו בהוראה במשרד החינוך.
ב-2016 (זמן קצר לאחר מלאת לו 70) פרש לגמלאות מעבודתו במכללת אורנים, אך הוא ממשיך לחקור וללמד.
מחקרו
טרומפר מתמקד במחקריו ובמאמריו בחינוך פיזיקלי ובחינוך אסטרונומי. תחום העניין העיקרי שלו הוא שיפור ההוראה באמצעות למידה פעילה של מושגים בפיזיקה, כמו: אנרגיה וכוח. כמו כן כתב על שימוש המחשב בהוראת הפיזיקה, שינוי תפיסתי ותפיסות מוטעות של תלמידים בפיזיקה.
ב-2010 עמד בראש קבוצה מטעם אוניברסיטת חיפה בפרויקט שמומן על ידי האיחוד האירופי, ומטרתו לעודד מורים למדעים לקיים הוראה פעילה בכיתותיהם (Salis - Students Active Learning in Science).
ב-2013 ריכז צוות מחקר (שנערך מטעם "מכון מופת") שבדק את מניעיהם של סטודנטים להגיע מכללות כדי ללמוד תואר שני בהוראת המדעים.
ב-2016–2019 עמד בראש קבוצה מטעם מכללת אורנים בפרויקט-המשך שמומן גם הוא על ידי האיחוד האירופי, ומטרתו לעודד מורים למדעים לבצע מחקרי פעולה, כלומר מחקרים שלהם על עבודתם (ARTIST - Action Research in Science Teaching).
משפחתו
נשוי לגאולה (לבית אורבך). אב לשניים. מתגורר בקיבוץ החותרים.
QNX
QNX היא מערכת הפעלה מסחרית דמוית יוניקס למערכות זמן אמת משובצות מחשב, שפותחה בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 על ידי תאגיד התוכנה הקנדי Quantom Software Systems, ששמו שונה לאחר מכן ל-QNX Software Systems. היא הייתה אחת ממערכות ההפעלה המסחריות בעלות מיקרו-ליבה (Microkernel, µK) הראשונות שהפכו למוצלחות. נכון לשנת 2020, היא משמשת למגוון של מכשירים כגון מכוניות וטלפונים ניידים. חברת QNX Software נרכשה על ידי תאגיד התוכנה הקנדי BlackBerry Limited בשנת 2010.
מאפייני המערכת
בתור מערכת הפעלה בעלת מיקרו-ליבה (Microkernel, µK), הרצת רוב הליבה נעשית באמצעות חלוקה למספר של מטלות קטנות, שנקראות Resource Managers. הדבר שונה ממערכת הפעלה בעלת ליבה מונוליתית - שבה הליבה מורכבת מתוכנה אחת ופועלת על אותו מרחב כתובות בזיכרון המחשב כמו התהליכים הראשיים של מערכת ההפעלה. במקרה הפרטי של QNX, השימוש במיקרו-ליבה מאפשר לכבות תהליכים מיותרים, מבלי לשנות את מערכת ההפעלה.
היסטוריה
גורדון בל ודן דודג', סטודנטים באוניברסיטת ווטרלו בשנת 1980 השתתפו בקורס על מערכות הפעלה זמן אמת, שבו התלמידים בנו בין היתר מיקרו-ליבה בסיסית. שניהם היו משוכנעים בצורך לתוכנה מסחרית לשם כך ועברו לקנטה, אונטריו שבקנדה על מנת להקים את החברה "Quantom Software Systems". ב-1982, הגרסה הראשונה של מערכת ההפעלה QUNIX שוחחרה עבור המעבד 8088 של אינטל, ובשנת 1984 שמה שונה ל QNX על מנת להימנע מבעיות של הפרת סימן מסחרי. בשנות ה-80 המאוחרות, זיהתה חברת Quantom את המעבר המהיר של השוק לכיוון מערכות הפעלה אשר עונות על POSIX : אוסף סטנדרטים שפיתח מכון IEEE לשמירת התאמה בין מערכות הפעלה, כך שיהיה יותר קל להסב תוכנה אחת למספר מערכות הפעלה, ולכן כתבה מחדש את המערכת והוציאה גרסה חדשה של מערכת ההפעלה. גרסה מותאמת זו נקראת QNX 4. בשנות ה-90 המאוחרות, החברה (ששמה שונה ל-QNX Software Systems) החלה לפתח גרסה חדשה של QNX, שתוכננה על מנת לתמוך בשימוש סימטרי בזיכרון על ידי כמה מעבדים או ליבות במקביל (Symmetric Multiproccesing).
פורומים
OpenQNX היא קהילה אשר עוסקת ב- QNX. ניתן לגשת לצ׳אטים הציבוריים ולחדשות הקבוצה באתר האינטרנט שלהם.
Foundry27 היא קהילה אשר עוסקת ב- QNX אשר נוסדה על ידי החברה (QNX Software Systems) ומשמשת מתכנתים ב-QNX Neutrino (גרסה של מערכת ההפעלה). באמצעות Foundry27 ניתן להירשם לאתר, לבחור את סוג הרישיון ולקבל את קוד המקור ואת ערכות הכלים הנדרשות של QNX Neutrino.
בלב הסערה
בלב הסערה (בספרדית: La tempestad) היא טלנובלה מקסיקנית אשר נוצרה על ידי חברת "טלוויסה" בשנת 2013. הטלנובלה מבוססת באופן רופף על הטלנובלה הקולומביאנית "La Tormenta", הנוצרה על ידי החברה "R.T.I. קולומביה", עבור "טלמונדו" ו"קראקול טלוויזיון". השחקנים והגיבורים הראשיים מתוך הטלנובלה הם; ויליאם לוי וחימנה נאברטה, בזמן שאיוון סאנצ'ס, לאורה כרמיין וסזאר אבורה הם הדמויות האנטגוניסטיות להם.
עלילה
תחילה, העלילה עוסקת באישה בשם מרינה, אשר היא מנהלת בכירה בבית מלון ובפרק זמן קצר פוטרה במפתיע לאחר מקרה אונס במלון שעליו היא לא הסכימה לעבור בשתיקה כמו שאר צוות מנהלי המלון. לאחר זמן קצר מהמאורע, אישה באוטו מהודר, עשירה, ומסתורית הנקראת מרסדס אשר יודעת על המחלה שיש לאמה של מרינה (גידול בריאה), מציעה לה לעבור לכפר בשם "גבירתנו מהים", אשר שם האוויר של הים יעשה טוב לאמה החולה על פי הוראות הרופא, ובנוסף לנהל מפעל שבבעלות מרסדס ולהיות שותפה שווה איתה בכחמישים אחוזים מן המפעל הנקרא "בית האריזה". מרינה כמובן מסכימה להצעה בחיוב, ועוברת לכפר עם אמה בעוד היא לא יודעת שמרסדס היא אמה הביולוגית. כשהייתה נערה מרסדס הייתה אישה ענייה ובאותו זמן היא ילדה תאומות, אחת זוהי מרינה והשנייה זוהי אחותה התאומה הנקראת מגדלנה. כדי למנוע ממרינה גורל דומה לזה של אחותה (בחור בשם ארנסטו חטף את מגדלנה מידיה של מרסדס ומכר אותה), מרסדס מסרה אותה לאימוץ, לאישה הנקראת באטריס. מרסדס נשבעה לעצמה שביום מן הימים היא תמצא את שתיהן והם יהפכו למשפחה שלמה כמו פעם.
פירוק הביטלס
להקת הביטלס פעלה מאוגוסט 1962 עד ספטמבר 1969, ובה היו חברים המוזיקאים ג'ון לנון, פול מקרטני, רינגו סטאר וג'ורג' האריסון. תהליך הפירוק הממושך של הלהקה מיוחס לגורמים שונים, וביניהם שחיקת חבריה בעקבות תופעת הביטלמניה, מותו של מנהל הלהקה בריאן אפשטיין בשנת 1967, מתיחות בין חברי הלהקה וסכסוכים ניהוליים. במהלך המחצית השנייה של תקופת פעילות הלהקה החלו חבריה לפעול באופן אוטונומי במקביל לפעילות הלהקה. הלהקה אומנם הפסיקה לפעול באוגוסט 1969 אך התפרקה באופן פורמלי רק בשנת 1974, עם חתימת הסכמים משפטיים בין חבריה.
תחילת הסוף
בשנת 1966 חברי הלהקה נשחקו מקצב ההופעות האינטנסיבי ובעקבות זאת החליטו שלא להופיע עוד ולהתמקד בהקלטות. מקרטני תמך בדילול כמות ההופעות, אך התנגד לביטול מוחלט שלהן. מחלוקת זו הובילה את האריסון לעזוב את הלהקה, אך הוא חזר בו בעקבות הבטחתו של אפשטיין שיבטל את ההופעות כליל. בתקופה זו כל אחד מחברי הלהקה כבר החל ליצור גם באופן אישי, שלא במסגרת הלהקה. למעשה, עד לשנה זו הובילו לנון ומקרטני את הלהקה והם שכתבו והלחינו את מירב שירי הלהקה.
בנובמבר 1966 חברי הלהקה התכנסו להקליט את האלבום Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band. בתקופה זו הרביעייה עדיין שאפה ליצור ביחד, אך החלו להסתמן הבדלים ביניהם על רקע תפיסותיהם האינדיבידואליות. מקרטני המשיך לדבוק בסגנון הפופ שאפיינה את הלהקה עד אותן השנים ואילו האריסון הביע עניין במוזיקה ובתרבות ההודית. במקביל, לנון בחן כיוונים מוזיקליים ייחודיים.
ב־27 באוגוסט 1967 בריאן אפשטיין נפטר ממנת יתר של סמים. מותו הפתאומי הגביר את המצב המעורער שבו הייתה שרויה הלהקה ואת המחלוקות הרבות שהתגלעו בין חבריה בנוגע לעסקי הלהקה ולניהולה. גורם נוסף למתיחות בין החברים היה התפתחותו של האריסון כמלחין וכיוצר אשר רבים מרעיונותיו נדחו על ידי לנון ומקרטני. בתקופה זו שניים מחברי הלהקה (סטאר והאריסון) אף פרשו מלהקה לזמן קצר. בשנת 1968 היה האריסון לחבר הלהקה הראשון שהוציא אלבום סולו, שהוקלט ברובו בבומביי בינואר של אותה השנה.
סופה של פעילות הלהקה ופירוקה
ב־30 בינואר 1969 הביטלס התקיימה הופעתם הפומבית האחרונה של הביטלס על גג משרדי חברת התקליטים Apple Corps בלונדון. ההופעה נמשכה כ־42 דקות ונקטעה על ידי המשטרה שהגיעה למקום בעקבות תלונות השכנים. בתקופה זו העמיקו המחלוקות העסקיות בנוגע לניהול הלהקה אף יותר. בתקופה זו הלהקה עמלה על הקלטת האלבום Let It Be. למרות שלקחו חברי הלהקה חלק בפרויקט המשותף כל אחד מהם עבד גם על אלבום עצמאי. לנון ואונו עסקו בפעילות למען שלום עולמי והקליטו את השירGive Peace a Chance במסגרת שביתת המיטה של הזוג באמסטרדם ובמונטריאול.
ההקלטה המשותפת האחרונה של חברי הלהקה הייתה ב־18 באוקטובר 1969 ובמהלכה הוקלט השיר The End מהאלבום Abbey Road שראה אור כחודש לאחר מכן. כעבור יומיים הגיעו חלק מחברי הלהקה לאולפנים על מנת להשלים את הקלטת השיר I Want You.
לאחר יציאת האלבום Abbey Road דנו חברי הלהקה באפשרות להמשיך להקליט אך דבר שלא יצא לפועל בעקבות עזיבתו הפתאומית של לנון. ב־20 בספטמבר הודיע לנון באופן פרטי לחבריו ללהקה על כוונתו לעזוב את הביטלס, אם כי לא היה ברור האם תכנן לעזוב את הלהקה באופן סופי. לאחר עזיבתו השלימו חברי הלהקה את האלבום Let It Be ובתקופה זו אף צולם סרט המתעד את ההקלטות.
ב־10 באפריל 1970 פרסם מקרטני הודעה לעיתונות שבה נכתב כי הוא אינו עובד עוד עם הלהקה והדבר הגביר את המתיחות בין חבריה. אומנם מקרטני לא הכריז באופן רשמי על פירוק הלהקה אך כך פירשו זאת עיתונים ברחבי העולם. סכסוכים משפטיים בין חברי הלהקה נמשכו זמן רב לאחר הכרזה זו והפירוק הרשמי לא הושלם עד שנת 1974.
לאחר הפירוק
שמועות על איחוד הלהקה נשמעו לאורך כל שנות השבעים שכן חברי הלהקה התאחדו מדי פעם ושיתפו פעולה באופן חלקי. בשנת 1973 התארחו האריסון ולנון, ללא פול מקרטני, בהקלטת אלבומו של סטאר. התקוות לאיחוד הלהקה נגדעו ב־8 בדצמבר 1980 עם רציחתו של ג'ון לנון. בשנת 1994 התאחדו שלושת חברי הלהקה הנותרים לפרויקט "האונטולוגיה של הביטלס".
קשר עין
קשר עין הוא צורה של תקשורת בלתי-מילולית שבה שני אנשים מביטים אחד בעיני השני באותו הזמן.
קשר העין יכול לשדר רגשות באופן דומה לזה של הבעת פנים.
הקשרים רומנטיים
פְלִירְט הוא סוג של חיזור עדִין המסמן עניין רומנטי או מיני באדם אחר. פלירט נעשה באמצעים מילוליים ובאמצעות שפת גוף. שפת הגוף יכולה לכלול תנועות בשיער, קשר עין, נגיעות קצרות והתקרבות פיזית.
היבטים תרבותיים
ישראלים, שתרבותם מושפעת מהתרבות האירופאית, מחשיבים קשר עין ישיר ויציב כסימן לכך שהאדם המקשיב להם מרוכז בדבריהם. לעומתם, בתרבויות רבות אין זה נהוג להסתכל בעיניים. למשל, אצל יוצאי אתיופיה ואצל הערבים קשר עין ממושך נחשב חסר נימוס.
במהלך הרמת כוסית יש היוצרים קשר עין עם כל אדם אשר משיקים את הכוס אל כוסו. בתרבויות מסוימות אי יצירת קשר עין בעת השקת הכוסית עלולה להיחשב כגסות רוח, כחוסר אמון או כמזמנת מזל רע.
היבטים צבאיים
מוצב הוא מערך מוגן המורכב ממספר עמדות המשמשות ברובן לתצפית ולחימה. עמדות אלו סמוכות זו לזו כדי שיהיה קשר עין וקול ביניהן, וזאת על מנת להקשות ניסיון חדירה למוצב.
אוטיזם
אחת הדרכים שבהן עשויות תסמונות הקשת האוטיסטית לבוא לידי ביטוי, הוא בקשיים ביצירה ושמירה על קשר עין. ילדים עם אוטיזם קלאסי מעדיפים חפצים על-פני פנים, והם מתקשים ללמוד להשתלב ביחסי הגומלין של מגע אנושי יום-יומי. כבר בחודשים הראשונים לחייהם, רבים מהם לא מגיבים לסביבתם ונמנעים מקשר עין.
אוטיסטים בתפקוד גבוה עשויים להיראות לעיתים מנותקים או חולמניים, בעיקר במצבים של עומס יתר תחושתי, כגון במסיבות או במקומות צפופים. לעיתים, הם יוצרים קשר עין חלקי בלבד עם המשוחחים עימם; הדבר עשוי להוביל לתפיסתם בעיני האחר כ"ביישנים".
קרחון גוריצ'נה
קרחון גוריצ'נה (באנגלית: Gorichane Glacier; בבולגרית: ледник Горичане) הוא קרחון על האי בראבנט, בארכיפלג פאלמר שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 4.5 קילומטרים ורוחבו 1.7 קילומטרים.
הקרחון ממוקם מזרחית - דרום-מזרחית לקרחון פאלילולה, דרומית מערבית לראשו של קרחון פארה, מערבית - צפון-מערבית לראשו של קרחון לאנק, צפונית מערבית לראשו של קרחון מאלפיגי, וצפונית לקרחון דז'ראסי.
הקרחון מנקז את המדרונות המערביים של מרכזם של הרי סטריבוג, וזורם לכיוון דרום מערב, ונשפך אל מפרץ לנוסה, מזרחית לנקודת בייקאל.
גילוי הקרחון
הקרחון מופה על ידי סקרים בריטיים שנערכו בשנים 1980 ו-2008.
מקור השם
הקרחון נקרא על שם הכפר גוריצ'נה שבצפון מזרח בולגריה.
ליבליך-מוזר-גליק
ליבליך-מוזר-גליק הוא משרד עורכי דין השוכן בתל אביב ומתמקד בדיני תקשורת וקניין רוחני, ובפרט בייצוגם של אמצעי תקשורת ועובדיהם בתביעות לשון הרע ותביעות נוספות הקשורות בפעילות העיתונאית, כגון הגנת הפרטיות, איסור פרסום, חופש המידע, צנזורה וזכויות יוצרים. במשרד מחלקות נוספות העוסקות בתחומים שונים של משפט מסחרי.
היסטוריה
המשרד הוקם בשנת 1962 על ידי עו"ד שלמה ליבליך. כעבור שלוש שנים הצטרף למשרד עו"ד מיבי מוֹזר כמתמחה וב-1973 הפך לשותף. המשרד נקרא ליבליך-מוזר נוהל על ידי שני השותפים עד מותו של ליבליך בשנת 2001, ומאז מוזר הוא מוביל המשרד. עם השותפים במשרד נמנים גם בני דור ההמשך של המייסדים, עורכי הדין טל ליבליך ופז מוזר. במהלך המאה ה-21 הפך תמיר גליק, שהיה עו"ד בכיר במשרד, לשותף, ושם המשרד שונה לשם ליבליך-מוזר-גליק.
המשרד הגיע לפסקי דין תקדימיים אחדים בתחום עיסוקו, ובהם:
כן היה המשרד מעורב בתביעות נודעות, ובהן:
יחסי גמביה–הממלכה המאוחדת
יחסי גמביה–הממלכה המאוחדת הם יחסי החוץ בין הרפובליקה של גמביה לבין הממלכה המאוחדת.
היסטוריה
בריטניה וצרפת ניהלו מאבק על השליטה באזורי גמביה וסנגל לאורך המאות ה-17 וה-18. החזקה על אזור נהר הגמביה ניתנה לבריטניה בחוזה ורסאי מ-1783, פרט למובלעת צרפתית קטנה שנמסרה מאוחר יותר.
ב-1807 אסרה בריטניה על סחר העבדים, ובשנים שלאחר מכן ניסתה ללא הצלחה להילחם בסוחרי העבדים בגמביה. לשם כך הוקמה ב-1816 מצודה בבת'רסט, כיום בנג'ול בירת גמביה. עד 1888 הייתה גמביה כפופה לשלטון הקולוניאלי בסיירה לאון, ובאותה שנה קיבלה מעמד של מושבה עצמאית. שנה מאוחר יותר נקבעו סופית גבולותיה, והיא הפכה למושבת כתר בריטית. מועצות שלטוניות ומחוקקות מקומיות הוקמו ב-1901, והמושבה החלה לצעוד בהדרגה לעבר שלטון עצמי. צו מ-1906 ביטל את העבדות.
ההתקדמות לעבר עצמאות הואצה אחרי מלחמת העולם השנייה, במקביל להתרחבות משמעותית בכלכלת המושבה. בעקבות בחירות כלליות ב-1962, הוענק שלטון עצמי מלא בשנה שלאחר מכן, וב-18 בפברואר 1965 הוכרזה עצמאות גמביה, כמונרכיה חוקתית החברה בחבר העמים הבריטי, שמלכת בריטניה עומדת בראשה באופן סמלי. גמביה הייתה המושבה הבריטית האחרונה במערב אפריקה שזכתה לעצמאות.
זמן קצר לאחר קבלת העצמאות, נערך משאל עם בשאלה האם להחליף את מלכת בריטניה בנשיא גמביה כראש המדינה. הרוב הדרוש לא הושג, אך משאל העם עצמו והאופן הדמוקרטי שבו נוהל נתפסו כסימן מעודד לגבי עתידה הפוליטי של המדינה. לאחר משאל עם נוסף ב-1970 הוכרזה גמביה כרפובליקה, וראש הממשלה סר דאוודה ג'ווארה הוכרז כראש המדינה.
נבחרת צ'כיה בבייסבול
נבחרת צ'כיה בבייסבול (בצ'כית: Česká baseballová reprezentace) היא נבחרת הבייסבול לגברים המייצגת את צ'כיה בתחרויות בינלאומיות.
נבחרת סין בבייסבול
נבחרת סין בבייסבול (בסינית: 中國國家棒球隊) היא נבחרת הבייסבול לגברים המייצגת את הרפובליקה העממית של סין בתחרויות בינלאומיות.
חיים זונדל מכבי
הרב חיים זונדל מַכָּבּׅי (ה'תרט"ז, 1856, קוברין – א' בניסן ה'תרע"ו, 1916, לונדון) היה דרשן ומטיף ציוני מטעם חובבי ציון, נודע בכינוי "המגיד מקמניץ".
ביוגרפיה
רבי חיים זונדל נולד לשמחה בשנת 1856 בעיר קוברין, ובגיל שתים עשרה עבר לבריסק, למד שם בישיבה המקומית והתקרב לרבנים ולמשכילים המקומיים. בהגיעו לגיל שש עשרה נשא לאשה את חיה בלומה בתו של רבי מרדכי בלכר, יהודי בעל השפעה בפרוז'ני, הודות למעמדו של חמיו התקרב לחצר הפריץ המקומי ולמד שפות זרות וספרים חיצוניים. רצונו של חמיו היה שילמד רבנות וישמש כרב באחת העיירות, אך מכיוון שמכבי לא חפץ בכך נפרדו דרכיהם.
מכבי עזב את בית חותנו ועבר לאחד הכפרים ושימש בו כמלמד תינוקות, בכפר התגלגל לידיו ספרו של רבי יהונתן אייבשיץ יערות דבש וממנו נמשך לדרשנות.
כמגיד
לאחר תקופה התקבל למשרת מגיד בקמניץ. על אף ששימש בתפקיד רק שנתיים דבק בו הכינוי "המגיד מקמניץ".
בהיותו בן עשרים וחמש יצא בשליחות חובבי ציון לעבור בערי רוסיה בתור "מטיף לאומי", לפרסם את הרעיון הציוני בקרב העם.
מכבי הקים אגודות של חובבי ציון בנייסוויז', באיוויינייץ, בבוריסוב, בטולוצ'ין, בוילקומיר, בראסיין, ובבריסק,
בהגיעו לנובהרדוק אסר עליו רבי יחיאל מיכל הלוי אפשטיין לדרוש בשל היותו מתנגד לחובבי ציון, לאחר שהקהל איים שישברו את בתי הכנסת בעיר חזר בו בעל הערוך השולחן מאיסורו.
מכבי נודע בסגנונו העוקצני והמשתלח בשל כך עבר רדיפה מצד השלטונות, מצד מתנגדי הציונות, ומצד הציונים החילונים, ועל כן החליט לעבור להתגורר באנגליה ואף קיבל את המלצת הרב שמואל מוהליבר.
דרשותיו נמשכו לעיתים כשש שעות ומעלה.
מכבי נהג באורח חיים צמחוני כהשקפת חיים, ואף לא נעל נעלי עור בשל כך.
מכבי נפטר בשנת תרע"ו ונקבר בבית קברות בוסטמינסטר, לזכרו הוקמה ספריה לחינוך באוניברסיטת בר-אילן.
כתביו
בכתב ידו נשארו מכתמים ודרשות. במספר מכתבים חתם בשם "חז"ו בש"ם" המהווים ראשי תיבות של שמו שם אביו ומשפחתו.
מנג'ול בהרגבה
מנג'ול בהרגבה (נולד ב-8 באוגוסט 1974) הוא מתמטיקאי אמריקאי-קנדי ממוצא הודי. במחקריו עוסק בעיקר בתחום תורת המספרים. הוא משמש כפרופסור באוניברסיטאות הבאות: פרינסטון, ליידן, מוסד טאטא למחקר בסיסי, המוסד הטכנולוגי בבומבי ובאוניברסיטת הידראבאד.
על לתרומותיו, זכה פרופ' בהרגבה בפרסים רבים, אשר הגבוה מהם הוא העיטור הגבוה ביותר במתמטיקה – מדליית פילדס – לשנת 2014 אשר הענק לו "על פיתוח שיטות חדשות בגאומטריה של המספרים, בהן השתמש לספירת חוגים מדרגה נמוכה ולחסום את הדרגה הממוצעת של עקומים אליפטיים". בנוסף, הוא חתן פרס פרמה ופרס מורגן.
ביוגרפיה
מנג'ול בהרגבה נולד בהמילטון (אונטריו), קנדה, למשפחה ממוצא הודי. הוא גדל בלונג איילנד, ניו יורק, ארצות הברית. אמו, מירה בהרגבה, הייתה פרופסורית למתמטיקה באוניברסיטת הופסטרה, והיא הייתה מורתו הראשונה למתמטיקה. כבר מגיל צעיר התגלה ככישרון מתמטי, וסיים בהצטיינות את לימודי המתמטיקה ומדעי המחשב בתיכון בגיל 14 בלבד. הוא סיים את לימודיו לתואר ראשון באוניברסיטת הרווארד בגיל 22, וקיבל את פרס מורגן בשנת 1996. הוא השלים את הדוקטורט באוניברסיטת פרינסטון בשנת 2001 בפיקוח אנדרו ויילס, ובמימון ארגון "מענקי הרץ". היה חוקר אורח בשנת הלימודים 2001–2002 במכון למחקר מתקדם, ובשנת הלימודים 2002–2003 באוניברסיטת הרווארד. בשנת 2003 הוא מונה לפרופסור מן המניין באוניברסיטת פרינסטון.
מעבר למתמטיקה, לתארים ולפרסים, בהרגבה מטפח תחביבים רבים הקשורים לארץ מוצאו הודו: הוא למד לנגן על טאבלה. מורו היה גורו מוערך בשם זאקיר חוסיין. הוא למד את השפה העתיקה סנסקריט, אחת השפות העתיקות של השפות ההודו-אירופיות. מנג'ול בהרגבה למד את השפה מסבו (Purushottam Lal Bhargava ) אשר היה חוקר השפה סנסקריט וחוקר ההיסטוריה ההודית העתיקה.
תחום המחקר ותרומותיו
בין תרומותיו: אחד מממצאיו הוא קוביית בהרגבה. בקובייה זו, שתי פאות נגדיות מהוות משוואה ריבועית. כאשר לכל אחת משלוש המשוואות הריבועיות יש אותה דיסקרימיננטה. בהרגבה הוכיח בעזרת חוקי הקומפוזיציה של גאוס שהדיסקרימיננטה היא איבר יחידה. בהרגבה הוכיח בהמשך עוד 14 משפטים לחוקי הקומפוזיציה של גאוס בעזרת קובייה זו.
פרסים
פרופ' בהרגבה זכה בפרסים רבים, החשוב ביניהם הוא מדליית פילדס. להלן רשימת הפרסים:
חוף באומן
חוף באומן או חוף בואומן (באנגלית: Bowman Coast) הוא חלק מהחוף המזרחי של חצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
החוף מצוי בין כף נורת'רופ לבין כף אגאסי.
מקור השם
וילקינס קרא לחוף על שמו של אייזיאה באומן, שהיה מנהל החברה הגאוגרפית האמריקאית באותה עת.
לקריאה נוספת
• Ute Christina Herzfeld, Atlas of Antarctica: Topographic Maps from Geostatistical Analysis of Satellite Radar Altimeter Data, PP 114, 168
• A. P. Crary, L. M. Gould, E. O. Hulburt, Hugh Odishow, Waldo E. Smith, editors, Antarctica in the International Geophysical Year, P 53
Tellement j'ai d'amour pour toi
Tellement j'ai d'amour pour toi (בעברית: יש לי כל כך הרבה אהבה אליך) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הקנדית סלין דיון. השיר יצא לאור ב-13 בדצמבר 1982, כסינגל הראשון מתוך אלבום האולפן השלישי שלה , על ידי חברת התקליטים סיזונס רקורדס.
השיר הגיע למקום השלישי במצעד שבקוויבק.
רקע וכתיבה
ב-31 באוקטובר 1982, עם שיר זה, דיון זכתה במדליית זהב עבור "השיר המצטיין" בפסטיבל השירים הפופולרי העולמי בטוקיו, יפן ובפרס התזמורת הסימפונית של ימאהה ל"אמן הטוב ביותר". דיון ביצעה את "Tellement j'ai d'amour pour toi" מול 115 מיליון צופים בטלוויזיה ו-12,000 אנשים שהיו בקהל. כמו כן, היו 1907 מתמודדים ו-30 מתמודדים סופיים.
דיון קיבל גם 4 פרסי פליקס בשנה שלאחר מכן כשאחד מהם בקטגוריה: "האמן מקוויבק שהשיג את ההצלחה הגדולה ביותר מחוץ לקוויבק", בזכות השיר הזה.
אלבומים שבהם נכלל
"Tellement j'ai d'amour pour toi" הופיע באלבום האוסף של סלין דיון On ne change pas, משנת 2005.