cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תלמוד תורה (מצווה)
מקור המצווה
לאור פסוקים אלו, מובא בתלמוד מסכת קידושין שישנם שלשה חיובים הקשורים למצווה זו, ללמד את עצמו, ללמד את בנו, וללמד תלמידים. בקרב מוני המצוות ישנה מחלוקת אם יש למנות כל חיובים אלו כמצוה אחת, או בכמה מצוות, לדעת הרוב וביניהם הרמב"ם יש למנות רק מצווה אחת הכוללת את כל חיובים אלו. יש הסבורים שמצוות תלמוד תורה מחולקת לשני מצוות נפרדות, ללמוד וללמד. הבה"ג מנה מצווה זו אף יותר משני מצוות.
חשיבות לימוד התורה
במדרשים שונים מובא דברי שבח על הלומד, למשל: הלומד תורה שכינה עמו, וחוט של חסד משוך עליו (סוג של יופי), בית שלומדים בו תורה אינו נחרב, לתורה אף ניתנו סגולות רפואיות, מאידך על המבטל את התורה נאמרו עונשים שונים כמו גלות, ייסורים ועוד.
ישנם אף מצוות שונות שהמטרה בהם היא האדרת והחשבת התורה, כמו חיוב ברכות התורה לפני הלימוד, ומצוות כבוד רבו, ותלמיד חכם, במשנה במסכת הוריות מובא שחשיבות התורה עדיפה על מוסד הכהונה והמלכות, כך נפסק יש לכבד ממזר תלמיד חכם אף נגד כהן גדול עם הארץ.
הרב חיים אבן עטר כותב בשבח לימוד התורה:
הזמן המוקדש ללימוד
קיימות דעות שונות בתלמוד ובין פוסקי ההלכה, סביב השאלה כמה זמן ביום מחויב האדם להקדיש ללימוד תורה. על פי דעה אחת בתלמוד, החיוב המינימלי בלימוד תורה הוא קביעת עתים לתורה ביום ובלילה בלבד, ולצורך כך מספיקה רק אמירת קריאת שמע שחרית וערבית מוציאה מידי החיוב. דעה זו הובאה להלכה, כך נכתב, מאידך ישנם מקורות שונים בתלמוד, המלמדים שהחיוב הוא הרבה מעבר לכך, למשל בתלמוד נלמד מהפסוק "ודברת בם" שיש איסור לדבר בדברים בטלים, הרמ"א הביא ציטוט זה להלכה.
בנוסף לקביעת עתים לתורה, ישנו איסור לשכוח את הלימוד, כך נלמד בתלמוד מהפסוק "רק השמר לך ... פן תשכח את הדברים". ההשלכה המעשית לאיסור זה, הוא ניצול כל רגע פנוי ללימוד, שכן כל זמן שאדם אינו לומד הוא גורם לשכחת הלימוד, ולכך לא די בקביעת עתים בלבד. דרשה זו אף הובאה בספרי ההלכה.כך גם היא דעת הר"ן והתוספות.. אולם ישנם ששוללים לגמרי קביעה זו, וסבורים שאין חיוב לימוד תמידי אלא רק קביעת עיתים לתורה. אולם גם מבין המקבלים חיוב זה, יש הסבורים שחובה זו (לנצל כל רגע פנוי) היא רק כאשר אדם מתבטל ללא כל סיבה אבל אם ישנה סיבה אף למטרת הנאה מותר. ישנם הסבורים שדין זה נאמר רק לתלמידי חכמים, ולא לכלל העם. ויש הסבור שדין זה נאמר רק כאידיאל, אולם בפועל המצווה משתנה בין סוגי האנשים. הגישה הרדיקלית ביותר ביחס לניצול כל רגע ללימוד תורה באה לידי ביטוי במשנתו של הגר"א ותלמידו הרב חיים מוולאזין, המצטטים מדרשים שונים מהם עולה שישנה חשיבות בלימוד התורה לא רק כמצווה, אלא כגורם חשוב שבזכותו יש קיום לעולם, מספרים על הגר"א שהיה מזדרז ללמוד תורה לאחר צום הכיפורים זמן הסביר שאין בו לימוד תורה.
בנוסף לכל האמור ישנם עיסוקים הגורמים לאדם 'ביטול תורה', ועל כך קיימים דיונים הלכתיים:
חובת אב לבנו
חובתו של האב כלפי בנו כוללת בתוכה את הדרישה לשכור מלמד לבנו, אם יש צורך בכך. ישנן דעות שונות האם חובה זו מוגבלת למקרא בלבד או מקיפה גם את המשנה ואת התלמוד. בכל מקרה, המוסיף על חובתו הבסיסית ומלמד את בנו יותר "תבוא עליו ברכה". אם אין יכולת כספית ביד האב גם ללמוד בעצמו וגם ללמד את בנו - האב קודם לבנו, אלא אם כן הבן נבון ממנו או בעל זיכרון טוב יותר.
חובתה של כל קהילה לדאוג לכך שיהיה מי שילמד את כל הילדים כולל את בני העניים. חובה זו היא חלק מתקנת יהושע בן גמלא (מסכת בבא בתרא דף כא עמוד א'). חכמים ייחסו חורבן עיירות בארץ ישראל להימנעותם ממימון שכר הלימוד של תינוקות של בית רבן (ילדים הלומדים תורה).
מרגע שהילד מתחיל לדבר מלמדים אותו את הפסוק "תורה צוה לנו משה, מורשה קהלת יעקב" (דברים לג ד) וכן את הפסוק הראשון של קריאת שמע. באופן הדרגתי מלמדים את הילד פסוקים, ברכות ומצוות. לאחר שהילד גדל ומסוגל ללמוד מעט, בערך בגיל שש או שבע, מביאים אותו למלמד (בתלמוד תורה או בבית ספר) כדי ללמדו תורה בצורה מסודרת. המלמדים צריכים להיזהר שלא ללמד יותר מיכולת הילד.
במסכת אבות מובא תיאור של תוכנית לימוד לנער על פי גילו:
תיאור זה סותר לכאורה את המובא בגמרא (בבא בתרא כא, ע"א), שיש להתחיל בלימוד המקרא בגיל שש או שבע. המפרשים מציעים דרכים שונות ליישוב הסתירה.
היקף מעגל הלומדים
במשנה הראשונה במסכת אבות נאמר: "העמידו תלמידים הרבה". באבות דרבי נתן מופיעה מחלוקת בין בית הלל ובית שמאי בעניין זה:
היקף הלימוד
מקרא פירושו תורה שבכתב (תנ"ך), משנה היא ההלכה, וגמרא היא פרושי וטעמי ההלכות. נחלקו מה פרוש הגמרא הזו: האם כל יום ויום יחלק לימודו, כמו דעת התוספות, או שמא במשך השבוע ילמד שליש מכל חלק (יומיים כל חלק, ובשבת חזרה), כמו דעת רש"י. בפועל פסק רבנו תם שבתלמוד הבבלי חלקים אלו קיימים ומעורבים, כך שאפשר ללמוד רק תלמוד ואין צריך לחלק את הזמן. אמנם נראה שמדובר באדם שכבר למד ויודע את המקרא ואת ההלכות. ייתכן שניתן ללמוד מדבריו שגם שאר הספרים שמקרא, הלכה וגמרא בלולים בהם, כדין התלמוד. לעומתו, לדעת הרמב"ם ושולחן ערוך יש לחלק את היום לזמנים שווים כפי הנראה בהתחלה. הרמב"ם מוסיף, שלאחר שהאדם יודע מקרא (תנ"ך) ומשנה (היא תורה שבעל פה, כלומר הלכות)- עליו להתמקד בעיקר בתלמוד (גמרא, מחשבה, מוסר, וכן שיטת לימוד הגמרא גם אם אינה גמרא ממש). לדעת הר"ן צריך לחלק את הלימוד בכל יום אך לא דווקא בחלקים שווים. רוב הפוסקים פסקו שיש ללכת בדרכו של הר"ן, וללמוד בכל יום מהתנ"ך הלכות וטעמיהן.
את התורה כולה אין באפשרות אדם להקיף בימי חייו, אך יש חובה להספיק להקיף את היסודות של התורה. היסודות כוללים את לימוד התנ"ך, ההלכות הבסיסיות שצריך ללמוד כדי לקיימן, ובקצרה, את הטעם של ההלכות הללו . עוד כוללים היסודות את לימוד ספרי המחשבה והמוסר הראשוניים, כל אדם מהספר שמתאים לו . אחרים הציגו את ספרי המוסר כתוספת חיונית ליראת שמים ומעשים טובים, אך לא כדברי תורה ממש. היו גם שהמליצו למעט בהיקף הזמן המוקדש לספרי מוסר, על מנת לעסוק בעיקר המצווה: לימוד התורה עצמה.
רמת הלימוד המבוקשת היא שידע אדם את שלמד כך שיוכל לענות מיד לשאלות, כפי שאמרו חז"ל "אמור לחכמה אחותי את' - שאם ישאלך אדם אל תגמגם ותאמר לו, אלא אמור לו מיד". השוכח את מה שלמד עובר על איסור "רק השמר לך ושמור נפשך מאוד פן תשכח את הדברים ופן יסורו מלבבך כל ימי חייך". נחלקו ברמת האיסור ויש האומרים שרק מי ששכח בכוונה עובר על איסור זה.
ידיעה ועמקות
לדעת פוסקים רבים אין ערך לגרסה ללא הבנת החומר הנלמד, מאידך יש החולקים וסבורים שיש ערך ללימוד בגרסה, יש שחילקו בין לימוד התורה שבכתב לבין התורה שבעל פה או קריאה בספר הזוהר. שיטות לימוד שונות התפתחו במהלך השנים, כבר בתלמוד היה שני סוגי לימוד, סיני ועוקר הרים: 'סיני' - בקיאות בהיקף החומר, ו'עוקר הרים' - פלפול בעומק ההלכה. באירופה התפתח סוג פלפול קיצוני יותר, לצורה זו קמו מתנגדים.
דיון אחר הוקדש להיררכיה אפשרית בין לימוד תורה עיוני ומעמיק לבין שינון או קריאה קלילה יותר בדברי תורה. כך למשל היו שניסחו איסור של 'ביטול תורה באיכות' המחייב את הלומד המסוגל לכך, למעט בקריאה קלילה וקלה או בנדבכים קלים של לימוד (למשל: ספרות האגדה, או שינון פסוקי תהילים) בנימוק של 'ביטול תורה באיכות', ולהתמקד ככל האפשר בעיון תורני מעמיק הדורש ריכוז גבוה ושיקול דעת מרבי (למשל: עיון בסוגיה תלמודית מורכבת).
לימוד לשמה
הלימוד הרצוי הוא לימוד ללא מטרת רווח (לשמה), לדעת הרב חיים מוולאזין עיקר ה'לשמה' בלימוד התורה הוא "לידע ולהבין להוסיף לקח ופלפול", בדבריו הוא דוחה תפיסות חסידיות שונות שלדעתם הלימוד הוא "דביקות באל". הרב אברהם בורנשטיין, סבור, כי ההנאה בלימוד איננה מורידה את הלימוד לדרגת 'שלא לשמה', ואף כך עיקר מצוות לימוד תורה .
פרנסה מלימוד תורה
על פי המשנה במסכת אבות, אין ללמוד תורה לשם כבוד והנאות, חכמים לאורך הדורות הרחיבו זאת ולמדו מכאן גם שאין לאדם לקבל כסף על לימוד או הוראת התורה. נוסף לכך, אמרו חז"ל "'כמונ' - מה אני בחינם, אף אתם בחינם". בדרך כלל מקובל לראות כטבעי שאיש דת מתפרנס מאמונתו, על כן איסור זה היה די ייחודי ליהדות, כל עוד נשמר. עם זאת, לאורך כל הדורות נהגו תלמידי חכמים לקבל שכר עבור העיסוק בתורה. הרמב"ם הוא מהיחידים שיצא בביקורת נוקבת נגד נוהג זה, שהיה קיים לפניו, בתקופת הגאונים, וגם בזמנו. הרשב"ץ, לעומתו, דחה את ראיותיו והוכיח שעל פי דעת חז"ל אין מניעה לקחת שכר על לימוד התורה ועל הוראתה. דעתו נתקבלה על דעתם של הפוסקים הגדולים, כרב יוסף קארו בעל השולחן ערוך, הרמ"א, המהרש"ל, הב"ח, הש"ך ועוד. כיום, ברוב החוגים הדתיים הדבר נחשב ללגיטימי, ובחוגים מסוימים אף מובן מאליו. עם זאת, לכל אורך ההיסטוריה התקיימו "כיסי התנגדות", שסלדו מכל סוג של הפקת רווח מעיסוק בתורה, אף למראית העין. במאה השנים האחרונות, עם הופעת תנועות חדשות, כמו תנועת תורה ועבודה ותנועת הדרדעים, "כיסי התנגדות" אלה התרחבו.
חיים נחמן ביאליק
המושג "תורה" התרומם בעיני העם אל גובה אין חקר לו. בדמיון העם הייתה התורה כמעט למציאות שנייה, מציאות מופשטת ויותר נעלה, העומדת בצדה או גם במקומה של המציאות הממשית. '''התורה נקבעה במרכז שאיפותיה ומאוייה הכמוסים והגלויים של האומה בגלותה. המימרא "ישראל ואוריתא חד" לא הייתה מימרא בלבד, בן עם זר כמעט לא יבין ולא ישיג את זאת, לפי שגם המושג "תורה", במלא תכנו ומשמעותו הלאומי לא ניתן להתרגם כל צרכו. התורה במשמעה זה אינה לא דת ולא אמונה בלבד, לא מוסר ולא מצוות ולא חכמה בלבד, ואפילו לא צרוף כלם יחד בלבד, אלא מושג נעלה ומרומם עד אין שיעור על כל אלה''', מושג מסתורי, ששואב את כחו כמעט מתהומה וממרומיה של ההשגה הקוסמית. התורה היא כלי-אומנותו של יוצר העולם, בא ברא את העולם ובשבילה העולם נברא. התורה קדמה לעולם, היא האידיאה העליונה ונפשו החיה של העולם. בלעדיה אין לעולם קיום ולא זכות-קיום. "גדול תלמוד-תורה יותר מבנין בית-המקדש", "גדולה תורה יותר מן הכהונה ומן המלכות", "אין בן חורין אלא מי שעוסק בתורה", "התורה מגדלת ומרוממת את האדם על כל המעשים", "אפילו עובד אלילים ועוסק בתורה הוא ככוהן-גדול", ו"ממזר תלמיד-חכם קודם לכהן-גדול עם-הארץ".
לימוד תורה לנשים
מצוות תלמוד תורה כוללת שני חלקים: האחד ידיעת התורה לצורך ישומה בחיים, והשני לימוד התורה לשם לימוד התורה. אישה חייבת בחלק הראשון, אך לא בחלק השני. זאת משום שנשים אינן מצוות במצוות תלמוד תורה אלא חייבות לדעת את הדינים בהם הן חייבות ואת יסודות האמונה, כגברים. בשונה מגברים, ברגע שתדע היא פטורה מלהמשיך וללמוד. אם לאחר שהגיעה לרמה הנדרשת היא רוצה להמשיך וללמוד תורה, יש לה מצווה בזה אך במעלה פחותה מגברים כיוון ש"גדול המצווה ועושה ממי שאינו מצווה ועושה".
שתי גישות ישנן בחז"ל בעניין זה: לדעת רבי אליעזר, "כל המלמד את בתו תורה כאלו לימדה תיפלות" (לפי פירוש הרמב"ם - הבלים, "מפני שרוב הנשים אין דעתן מכוונת להתלמד ומוציאות דברי תורה לדברי הבאי לפי עניות דעתן", ולפי פירוש רש"י - "שמתוך התורה היא מבינה ערמימות ועושה דבריה בהצנע". לפי הקשר הסוגיה, החשש הוא מגילויי מיניות נשית אסורה). נאמר גם: "יישרפו דברי תורה ואל יימסרו לנשים" לעומתו, בן עזאי סובר שחייב האב ללמד את בתו תורה. להלכה, רוב הפוסקים הלכו כשיטתו של רבי אליעזר. הרמב"ם, בספרו היד החזקה, כותב שבלימוד תורה שבעל פה כאילו למדה תיפלות, אבל תורה שבכתב אין ללמד אך אין זה כאילו למדה תיפלות. כדעת הרמב"ם סוברים גם הטור והשולחן ערוך. הרב קאפח הסביר, שכוונת הרמב"ם היא שעל האב אסור ללמד את בתו תושב"ע (כיוון שאסור לאב לחנך את בתו למטרה שאינה הייעוד שלה- ממש כמו שהאב לא יחנך את בנו להיות דווקא רופא או טייס וכדומה), אך אם רוצה וודאי שיכולה, והוציאה עצמה מהרוב (שלא לומד) כדברי ה'פרישה'. לגבי ההתבטאות "מוציאות דברי תורה לדברי הבאי לפי עניות דעתן" - אין הכוונה שדעתן ענייה, אלא שעולמן הרגשי רחב יותר - ויתקשו להבין או לראות באילו דינים קטנוניים לכאורה הגברים מתעסקים (רבים פירשו באופן דומה או הלכו בעקבות פרשנותו).
רבי ישראל מאיר הכהן כתב בספרו ליקוטי הלכות שכיום שנשים מרבות ללמוד לימודים שונים ומרובים, ישנה חובה שתלמדנה גם את בסיסי הידע ביהדות, ומצד זה עליהן ללמוד תנ"ך וספרי השקפה (אך לא תורה שבעל פה שנאסר להלכה) וכך נוהגים בבתי הספר החרדיים לבנות "בית יעקב"; הוא נוקב כדוגמה במסכת אבות וספר מנורת המאור:
מסגרות לימוד
היום, בעקבות השינויים הגדולים שחלו בחברה המודרנית, התפתחו בחוגים שונים גישות מגוונות ביחס ללימוד התורה לנשים. תוכנית הלימודים של רשת בתי הספר החרדית "בית יעקב" כוללת הוראת תנ"ך והלכה. ברוב בתי הספר של החינוך הממלכתי-דתי (היסודי והתיכוני) בישראל, תוכנית לימודי הקודש לבנות כוללת לימוד תנ"ך, משנה, הלכה ומחשבת ישראל, בעוד שהבנים מצופים לשקוד בנוסף למשנה ולהלכה על התלמוד (הגמרא), הנחשב ליותר מעמיק וקשה להבנה. עם זאת, יותר ויותר אולפנות ותיכונים מכניסים את לימוד הגמרא לתוכנית הלימודים. בית הספר פלך בירושלים היה מחלוצי התחום.
בעבר כמעט לא היה מקום לנשים שרצו לעסוק בלימודי תלמוד והלכה במסגרת דתית, משום ששערי הישיבות נעולים בפניהן. מהפכת המדרשות לנשים, שהתקיימה בציבור הדתי-לאומי בשנות השבעים עם הקמת מדרשת לינדנבאום והמדרשה לבנות באוניברסיטת בר-אילן, יצרה מסגרות דתיות ללימודי תלמוד לנשים (לימודי תלמוד באוניברסיטה היו פתוחים לנשים עוד קודם לכן). בשנים האחרונות נפתחו גם מסגרות של ישיבות שוויוניות (כגון ישיבת הדר בניו יורק) שבהן גברים ונשים לומדים לימודי בית מדרש ללא הבחנה מגדרית. מכון פרדס בירושלים היו מחלוצי רעיון זה.
לימוד תורה באמצעות האינטרנט פתח לנשים מסגרת נוספת ללימוד תורה, כזו שפונה לגברים ונשים כאחד.
לימוד תורה לגויים
על פי ההלכה, חל איסור לגוי ללמוד תורה. הסיבה לכך היא כדי למנוע מצב של חיבור של יהודים לגויים ולמידה וחיקוי של מעשיהם, עקב ידיעותיהם את התורה. מסיבה זו גם אסור ללמד גוי תורה, שלא לעבור על "לפני עיוור לא תתן מכשול". אך מותר, ואף מצווה לגוי ללמוד את הדינים העוסקים בשבע מצוות בני נח ועליו נאמר: ולפני שגוי מתגייר, מותר ללמדו את עיקרי התורה והמצוות.
יטי איירליינס
יטי איירליינס (בנפאלית: यति एयरलाईन्स) היא חברת תעופה נפאלית המתפעלת טיסות פנים ארציות בין מגוון ערים וכפרים בנפאל. החברה נוסדה בשנת 1998 ומשרדיה הראשיים ממוקמים בעיר הבירה קטמנדו.
נבחרת גביע הפדרציה של יוגוסלביה
נבחרת גביע הפדרציה של יוגוסלביה היא נבחרת הטניס של יוגוסלביה המשחקת בגביע הפדרציה העולמי ומורכבת משחקניות הטניס הבכירות שלה.
הנבחרת משחקת בגביע הפדרציה החל משנת 1969. תקופת השיא של הנבחרת הייתה בשנות ה-80. בשנת 1991 יוגוסלביה הפסיקה להתקיים והתפרקה למספר מדינות.
סקיילרק 2
סקיילרק 2 הוא כלי טיס בלתי מאויש (כטב"ם) טקטי למשימות סיור ואיסוף מודיעין מתוצרת "חץ הכסף" חברה-בת של אלביט מערכות. הסקיילרק 2 היא גרסה מוגדלת ממדים ומשופרת יכולות של המיני-מל"ט סקיילרק 1.
סקיילרק 2 זכה בפרס “2006 Best of What’s New” של כתב העת "מדע פופולרי" בקטגוריית תעופה וחלל. המערכת זכתה במכרז בינלאומי של צבא קוריאה שנערך במהלך 2007 בו אלביט גברה על מתחרים מכל העולם.
תפעול
סקיילרק 2 מונע על ידי מנוע חשמלי ולכן מאפשר ביצוע משימה באופן חשאי, המטוס יכול לטוס באופן אוטונומי על פי נתיב טיסה שהוגדר לו מראש ולשדר למפעיליו בזמן אמת את הנתונים, תמונת וידאו ונתוני מערכת, הנקלטים בחיישניו. החיישנים בהם מצויד הסקיילרק 2 הם חיישן CCD לצילום ביום וחיישן תת-אדום לצילום בלילה וכמו כן חיישני המטוס המאפשרים את ביצוע הטיסה באופן אוטונומי. בנוסף, מצויד הסקיילרק 2 בציין לייזר היכול לשמש לציון מטרות עבור נשק מונחה לייזר.
סקיילרק 2 ממריא ונוחת באופן אוטונומי, לצורך ההמראה ניתן לשגר אותו ממסילת שיגור המורכבת על גבי רכב שטח כדוגמת ה-HMMWV והנחיתה מתבצעת תוך שימוש במצנח וכרית אוויר המאפשרים נחיתה מדויקת ובטוחה. טווח הפעולה של המערכת הוא כ-50 ק"מ והיא נועדה לשרת את רמת החטיבה.
הערות שוליים
Elbit Skylark Skylark II
בה"ד 12
בה"ד 12 הוא בסיס הדרכה, שהיה מרכז ההכשרה לנשים בצה"ל ובהמשך הפך לבית הספר לקצונה עבור חילות תומכי לחימה. הבסיס הוקם בתחילת שנות ה-50 במחנה תל השומר ומאוחר יותר עבר למחנה צריפין. הכשרת הקצינות הנפרדת נסגרה בשנת 2003 (בשל ביטול ההפרדה המגדרית), ומאז קיימים בשטח הבה"ד מפקדת מערך מגל ובית הספר לפיקוד שלו.
היסטוריה
המחנה הוקם במסגרת הקמת מערך ההדרכה של חיל נשים, מפקדת המחנה הראשונה הייתה לאה גרינברג, ששירתה קודם ב"ההגנה" והייתה מדריכה של חנה סנש.
בספטמבר 1993 ביקר במחנה הזמר אמריקאי מייקל ג'קסון.
באפריל 2003 נערך קורס הקצינות האחרון בבה"ד 12.
בשנת 2004, כחלק ממגמת ייעול בצה"ל, הוחלט לסגור את בה"ד 12 ולהעבירו אל תוך בה"ד 1. ב־18 באפריל 2005 נערך טקס סגירת הבה"ד, ובו העבירה המפקדת האחרונה של הבה"ד, אלוף־משנה דפנה הררי, את לפיד הפיקוד למפקד בה"ד 1 – אלוף־משנה נדב פדן. במסגרת השינוי, הועבר כל סגל הפיקוד אל בה"ד 1 ולשם כך בוצעו בו שיפוצים והרחבות בתקציב של כ־40 מיליון ש"ח. בעקבות פינויו של הבסיס, הועברה אליו מפקדת מגל.
במרץ 2006 נפתחה בבה"ד 12 מגמה חדשה בקורס הקצינים עבור צוערים מוגבלים רפואית, בעלי משפחה גדולה או נשים בהיריון, שלא יכלו לעבור את הקורס בבה"ד 1. הצוערים העוברים את הקורס הוגדרו ככאלו החייבים קרבה של חצי שעה לבית חולים, ואכן, בבה"ד 12 נהנים צוערים אלו מהקרבה לגוש דן ולמרכז הרפואי על שם אסף הרופא.
עד 2017 שכן בבסיס גם קורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים שכפוף ישירות למז"י ולא קשור למגל. מפקד הקורס הוא קצין בדרגת תת-אלוף. ב־2017 עבר הקורס למחנה ג'וליס.
בקיץ 2021 סיים משרד הביטחון את בנייתו של מחנה "בה"ד 12 החדש", עבור חטיבת החילוץ וההדרכה של פיקוד העורף שיחידותיו יועתקו מצריפין ונס ציונה לרמלה.
מרופה
מרופה (Μερόπη) היא דמות מהמיתולוגיה היוונית, הבת של אריאדנה ושל דיוניסוס ואחותו של אוינופיון.
לפי המיתולוגיה היוונית, אוריון התאהב במרופה, אך אחיה, אוינופיון, התנגד לשידוך. אוריון אנס את מרופה וכנקמה אוינופיון השקה אותו לשוכרה וניקר את עיניו. הפייסטוס ריחם על אוריון ונתן לו נער מלווה בשם סדאליון. סדאליון הוביל את אוריון מזרחה, שם קרני השמש השיבו את מאור עיניו. אוריון זמם להרוג את אוינופיון, אך הפייסטוס התערב פעם נוספת ובנה לאוינופיון מבצר תת-קרקעי. לאחר שאוריון לא הצליח למצוא את אויבו, יצא אל דלוס, שם פגש את אהובתו הבאה, את אאוס.
פרט למרופה בת אריאדנה מוזכרות במיתולוגיה היוונית עוד מספר נשים שנשאו את אותו שם:
יחסי מקסיקו–ספרד
יחסי מקסיקו–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים בין מקסיקו לספרד. כמו מדינות רבות אחרות באמריקה הלטינית, למרות שהשיגה עצמאות, מקסיקו שומרת על קשר יציב עם ספרד. שתי המדינות הן חברות ב-G-20, הארגון לשיתוף פעולה ופיתוח כלכלי, ארגון המדינות האיברו-אמריקאיות.
הכיבוש הספרדי
הכובש הספרדי הרנאן קורטס הוביל משלחת למקסיקו של ימינו בשנת 1518, והקים את העיר וראקרוס עם בואו. טנוצ'טיטלאן, בירת האימפריה האצטקית, נפלה לספרד בשנת 1521. עד מהרה שונה שמה למקסיקו סיטי, והיא הפכה לבירת מלכות המשנה של ספרד החדשה. למלכות המשנה הייתה היררכיה חברתית המבוססת על גזע, עם פנינסולארים (אנשים ילידי ספרד) שהיו בעלי הזכויות האזרחיות ביותר בספרד החדשה.
עצמאות
בסוף המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19 הייתה תחושה מהפכנית רבה במדינות מערב אירופה ובמושבותיהן. התחושה שפרצה במקסיקו לאחר כיבוש ספרד על ידי נפוליאון בשנת 1808, ונאום גריטו דה דולורס בשנת 1810 על ידי הכומר הקתולי המקסיקני מיגל הידולו אי קוסטילה נגד השלטון הספרדי מוכר ברבים כתחילת מלחמת העצמאות המקסיקנית. בשנת 1811 הוצא להורג היידלו על ידי המיליציה הספרדית, אולם תנועתו נלחמה עד להקמתה של האימפריה המקסיקנית החוקתית העצמאית בשנת 1821, לאחר הסכם קורדובה. האימפריה בוטלה והרפובליקה המקסיקנית הראשונה הוקמה בשנת 1823.
לאחר העצמאות
הגנרל חואן פרים פיקד על צבא המשלוח הספרדי במקסיקו בשנת 1862, כאשר ספרד, בריטניה וצרפת ביקשו תשלום מאולץ מהממשלה הליברלית של בניטו חוארז בגין הלוואות. פרים הזדהה עם המטרה הליברלית במקסיקו, ולכך סירב להסכים לתוכניות השאפתניות של הקיסר הצרפתי נפוליאון השלישי, ומשך את הכוחות הספרדים לאחר פגישה עם מנואל דובלאדו.
במהלך מלחמת האזרחים בספרד (1936-1939) סיפקה מקסיקו נשק ומקלט לפליטים פוליטיים. לאורך המלחמה הצטרפו מתנדבים מקסיקנים לצד הרפובליקני להילחם בפרנסיסקו פרנקו. בשנת 1939 כשפרנסיסקו פרנקו עלה לשלטון בספרד, ניתקה מקסיקו את היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות. לאחר המלחמה אלפי פליטים ספרדים ביקשו מקלט במקסיקו והקונסול המקסיקני לשעבר במרסיי, צרפת, גילברטו בוסקס סאלדיבר, הנפיק אלפי ויזות לפליטים ספרדים כדי לחפש מקלט במקסיקו. אף שהרפובליקנים הפסידו במלחמה, זה עזר בשיפור היחסים בין שתי המדינות לאחר מותו של פרנקו. מקסיקו וספרד כוננו מחדש את היחסים הדיפלומטיים ב-28 במרץ 1977.
מאז הקמת היחסים הדיפלומטיים מחדש, שתי המדינות חולקות יחסים דיפלומטיים קרובים וחמים. בכמה הזדמנויות, שתי המדינות תמכו זו בזו באופן דיפלומטי ונערכו מספר ביקורים ופגישות ברמה גבוהה בין שתי הממשלות, כולל עם משפחת המלוכה הספרדית. זמן קצר לאחר הקמת היחסים הדיפלומטיים מחדש בשנת 1977; נשיא ספרד אדולפו סוארס ערך ביקור רשמי במקסיקו, הראשון אי פעם על ידי ראש ממשלה ספרדי. באותה שנה, באוקטובר 1977, נשיא מקסיקו חוסה לופס פורטיו ערך ביקור רשמי בספרד. מערכות היחסים של שתי המדינות ממשיכות להיות מבוססות על קווי דמיון תרבותיים מושרשים, למשל מורשת לשונית משותפת.
בינואר 2019 ערך ראש ממשלת ספרד פדרו סנצ'ס ביקור רשמי במקסיקו ונפגש עם נשיא מקסיקו אנדרס מנואל לופס אוברדור. שני המנהיגים הנציחו 80 שנה לסיום מלחמת האזרחים בספרד והכירו בפתיחות של מקסיקו בקבלת אלפי פליטים ספרדים שברחו מבתיהם ומצאו מקלט במקסיקו ותרומתם למדינתם המאומצת.
ביקורים רשמיים
ביקורים רשמיים ממקסיקו לספרד
ביקורים רשמיים מספרד במקסיקו
הסכמים
במהלך השנים שתי המדינות חתמו על מספר הסכמים דו-צדדיים והסכמים כגון הסכם לשיתוף פעולה מדעי וטכני (1977); הסכם על ביטול אשרות (1977); הסכם לשיתוף פעולה תרבותי וחינוכי (1978); הסכם על שיתוף פעולה באנרגיה גרעינית למטרות שלום (1979); הסכם תובלה אווירית (1979); הסכם לשיתוף פעולה כלכלי ומסחרי (1980); אמנת ההסגרה (1984); הסכם למניעת מיסוי כפול (1984); הסכם תיירות (1996); הסכם לקידום והגנה על השקעות (1997); הסכם לשיתוף פעולה בין בנק מקסיקו לבנק ספרד (2014) והסכם לשיתוף פעולה נגד פשע מאורגן (2014).
תחבורה
קיימות טיסות ישירות בין מקסיקו לספרד דרך חברות התעופה הבאות: אירומקסיקו, אייר אירופה, חברת התעופה אירופה, איבריה וואמוס אייר.
סחר בסמים
בשנת 2012 נעצרו בספרד ארבעה חשודים מקרטל הסמים המקסיקני סינאלואה, כאשר ניסו לכאורה להקים מטה אירופי.
בשנת 2013 סבר ראש יחידת הסמים והפשע המאורגנים בספרד (המכונה אודיקו) כי קרטלי הסמים המקסיקניים התכוונו "לכבוש" את ספרד ולא ליצור קשר עם ארגוני סמים קולומביאנים.
יחסי סחר
בשנת 1997 חתמה מקסיקו על הסכם סחר חופשי עם האיחוד האירופי, אשר ספרד חברה בו. בשנת 2018 הסתכם הסחר הדו-צדדי בין שתי המדינות ב-10.8 מיליארד דולר. היצוא של מקסיקו לספרד כולל: נפט גולמי, תרופות, אלכוהול, דגים וטלפונים ניידים; בעוד שהייצוא הספרדי למקסיקו כולל: רכבים, חלקי רכב ויין. מקסיקו היא השותפה הגדולה ביותר של ספרד באמריקה הלטינית וה-15 בגודלה בעולם כולו.
במקסיקו פועלות כמה חברות רב-לאומיות ספרדיות בולטות, כמו: בנקו בילבאו ויזקאיה ארגנטריה, מפפר, קבוצת סנטאנדר, טלפוניקה וזארה; בעוד מספר חברות רב-לאומיות מקסיקניות פועלות בספרד, כמו: ALFA, Cemex ו- Grupo Bimbo.
נציגויות דיפלומטיות
מקסיקו מחזיקה בספרד שגרירות במדריד ו-9 קונסוליות בברצלונה, בילבאו, חיחון, מורסיה, פלמה דה מיורקה, סנטה קרוס דה טנריפה, סביליה, ולנסיה וסראגוסה. מאידך, ספרד מחזיקה במקסיקו שגרירות במקסיקו סיטי ו-23 קונסוליות באקפולקו, אגואסקליינטס, קנקון, צ'יוואווה, סיודאד חוארס, דורנגו, גוודלחרה, לאון, לוס מוצ'יס, מרידה, מונטריי, מורליה, אואחאקה, פואבלה, קרטרו, סן חוסה דל קאבו, סן לואיס פוטוסי, טמפיקו, טיחואנה, טלקסקלה, טוראון, טוסטלה גוטיירס ווראקרוס.
יחסי כווית–מונטנגרו
יחסי כווית–מונטנגרו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין מדינת כווית לבין רפובליקת מונטנגרו.
היסטוריה
כווית הכירה לראשונה בעצמאותה של מונטנגרו ב-27 ביולי 2010. היה זה אותו היום בו נחתם מזכר ההבנות בין שתי המדינות המכריז על כינון יחסים דיפלומטיים רשמיים. השגריר הכוויתי הראשון של כווית למונטנגרו הואמן על מונטנגרו ב-15 בפברואר 2013. מונטנגרו מייבאת מכווית סחר בקנה מידה זניח והייצוא זניח עוד יותר.
בספטמבר 2012 בשולי העצרת הכללית של ארגון האומות המאוחדות נפגשו שר החוץ המונטנגרי ושר החוץ הכוויתי.
יהודית חנוך
יהודית חנוך (נולדה ב-4 בפברואר 1932) היא עיתונאית וסופרת. הייתה כתבת האופנה של "מעריב" במשך שלושים וארבע שנים (1959–1993).
ביוגרפיה
נולדה בתל אביב לתעשיין שלמה לובלצ'יק, למדה ב"גימנסיה בלפור" ובחורף 1947 גויסה ל"הגנה" ועם בני כיתתה, העבירה כלי נשק לא לגליים והדביקה בלילות כרוזים של "החומה", עיתון המחתרת של "ההגנה". עם פרוץ הקרבות שמשה כקשרית והביאה נשק ומזון לחיילי העמדות, בגבול יפו תל אביב.
ב-1949 סיימה את לימודיה התיכוניים ועברה ללמוד בירושלים ב"בית הספר הגבוה לאופנה", שהוקם כדי ליצור מאגר של מעצבי אופנה, לתעשיית האופנה של ישראל.
ב-1951 התגייסה לצה"ל ושירתה כשרטטת באגף תכנון של המטכ"ל, שעסק בהיבט הצבאי של מה שהיה אז, פרויקטים עתידיים שעמדו לקום בארץ כמו העיר אשדוד, "נמל הקישון ו"המוביל הארצי".
היהדות במוזיקה
היהדות במוזיקה (בעברית לעיתים נקרא היהודים במוזיקה, גרמנית: Das Judenthum in der Musik) הוא המאמר האנטישמי המרכזי ביותר אשר פרסם ריכרד וגנר. הוא פרסם אותו לראשונה בשנת 1850 בעיתון Neue Zeitschrift für Musik ("כתב העת החדש למוזיקה"), שיצא לאור בעיר לייפציג, בזמן שישב בעיר ציריך, בה התיישב שנה לפני כן. המאמר פורסם תחילה בשם העט K. Freigedenk ("מחשבה חופשית"), בכרך ה-33 של "כתב העת החדש למוזיקה" בשני חלקים: גיליון 19 מ-3 בספטמבר 1850, וגיליון 20 מ-6 בספטמבר 1850. ייתכן שווגנר הסתתר תחת שם בדוי, בשל היותו גולה מדיני בשווייץ, לאחר שהשתתף במרד שפרץ ב-1849 בדרזדן.
יהודית חנוך
ביוגרפיה
ב-1953 נסעה לניו יורק כדי להשתלם באופנה ולמדה בבית הספר הגבוה לאופנה, "F.I.T". עם סיום לימודיה עבדה כמעצבת אופנה בכמה מפעלים מובילים ב"סבנט אווניו", רובע הבגדים של ניו- יורק.
היהדות במוזיקה
המאמר נחשב לאחד הביטויים הראשונים של גישה גזענית בספרות האנטישמית המודרנית. ההתייחסות למאמר הייתה מעטה עד פרסומו מחדש על ידי וגנר, הפעם כחוברת נפרדת עם חתימת שמו בשנת 1869, כאשר היה כבר מלחין מפורסם. פרסום זה עורר פולמוס נרחב, וגל מחאה אשר התבטא לראשונה בעת הצגת האופרה "אמני השירה מנירנברג".
היהודים בדם וכגזע
החיבור כינה את היהודים "תופעת טבע חריגה":
יהודית חנוך
ביוגרפיה
ב-1959, עם שובה לארץ, נשכרה על ידי "המשביר המרכזי" כדי לשנות את תדמית המוסד שיצר עד אז רק בגדי עבודה היא הקימה את מחלקת האופנה ברשת הראשונה של חנויות הכל-בו "המשביר לצרכן", מלבד עיצוב קו חדש ועדכני של בגדים, יזמה תצוגות אופנה בחנויות הרשת, שאפשרו ללקוחות, לרכוש את הבגדים שלבשו הדוגמניות, וזה היה חידוש שטרם נראה בארץ.
היהדות במוזיקה
היהודים בדם וכגזע
וגנר גרס שיהודים לא יכלו לדבר בשפות אירופאיות:
יהודית חנוך
ביוגרפיה
ב-1961 חיברה בין אהבתה לכתיבה וניסיונה המקצועי, והייתה לכתבת האופנה של "מעריב" שהיה אז העיתון הנפוץ במדינה. הכתבות שלה שהתחילו כטור אחד בשחור לבן, הפכו במשך השנים לעמודי צבע רבים, שהתפרסמו מדי שבוע בעיתון היומי ובמוספים השבועיים "סגנון" וב"סופשבוע". במשך עשר שנים שידרה ב"קול ישראל" תוכנית רדיו שנקראה "פינת האופנה". עם ועד הלשון העברית חידשה מילים שחסרו אז כמושגי אופנה, כ"מכפלת", "אימונית" ו"סרבל". הכתבות שלה הביאו לקוראיה את חידושי האופנה בשפה קולחת ועניינית.
היהדות במוזיקה
היהודים בדם וכגזע
הוא טען שהדיבור היהודי לבש צורה של "קשקוש ערבוביה בלתי נסבל", "אנפוף מזמזם, צווחני ונדבק", ושהיהודים הוקדשו למטרות רווח בצורה אגואיסטית ולא מסוגלים לבטא תשוקה כשהם מדברים עם לא-יהודים. מכאן הסיק שהיהודים אפילו כשירים פחות לבטא את עצמם במוזיקה, ורק אמנים שהתנתקו לחלוטין מכל מקור שורשים יהודי יכולים בכלל לבטא את עצמם:
אחת מטענותיו העיקריות היא שהמוזיקה המופקת על ידי מלחינים עם רקע יהודי כדוגמת פליקס מנדלסון היא "מתוקה ומצלצלת ללא עומק", רדודה ומלאכותית, ויש בה סממנים של מוזיקה דתית הניזונה מהפולחן היהודי בבית הכנסת, המחקה באופן שטחי את המוזיקה האמיתית ששורשיה ב"רוח האמיתית של הפולק (העם)". בטיעונו התאורטי הגדול, "Oper und Drama (1852), הוא יצא באותה טענה נגד ג'אקומו מאיירבר (מלחין יהודי גם הוא), אשר וגנר היה בן חסותו בתחילת דרכו.
חיבורו של וגנר טוען ש(האזכורים בעמוד מתוך התרגום לאנגלית מאת ויליאם אשטון ל'עבודות הפרוזה של ריכארד וגנר', בעקבות הבדיקה מחדש של התרגום מ-1869):
יהודית חנוך
ביוגרפיה
בשנות עבודתה, ליוותה את מיטב מעצבי האופנה הישראלים ביניהם: ג'רי מליץ, גדעון אוברזון, רות דיין ולאה גוטליב מתחילת דרכם ובד בבד הביאה לקוראיה גם את חדשות האופנה מהעולם, כשראיינה את גדולי המעצבים: קוקו שאנל, פייר קרדן, טד לפידוס, איב סן-לורן, קלווין קליין, ראלף לורן ואחרים. כן זכתה לסקופ בינלאומי כשראיינה בהופעתו הראשונה במינכן, את מעצב האופנה הסובייטי סלאבה זייצב, הופעה שבישרה את השינוי שחל בברית המועצות עם תחילת ה"פרסטרויקה". סיפור בלעדי שזכה לעמוד הראשון של "מעריב" לפרסום בעיתונות הבינלאומית.
היהדות במוזיקה
היהודים מבחינה דתית ומדינית
וגנר צידד בטמיעתם של היהודים בתוך התרבות הגרמנית, כך שהשפעתם ה"זרה" תיפסק. חוקרים מסוימים טוענים כי רעיונותיו והאידאולוגיה שלו בענייני היהודים שבוטאו בצורה כה חריפה במאמרו זה, השפיעה על המפלגה הנאצית כמה עשרות שנים מאוחר יותר, אך הניגוד הבסיסי והמבטל הוא, שהנאצים לבסוף תמכו חד משמעית בחיסול מוחלט של היהודים, ואילו וגנר העדיף את התבוללותם בתרבות הגרמנית והעממית או התנצרות.
הפתרון הסופי של וגנר
בסופו של המאמר, כתב וגנר: .
יהודית חנוך
ביוגרפיה
מתגוררת בכפר שמריהו. ב-1993 פרשה מעבודתה העיתונאית.
צ'ארלס סטנלי
צ'ארלס הנרי סטנלי (באנגלית: Charles Henry Stanley; ספטמבר 1819, ברייטון אנגליה- 6 באוקטובר 1901, ניו יורק) היה שחמטאי אנגלי-אמריקאי, אלוף השחמט הראשון של ארצות הברית.
יהודית חנוך
ביוגרפיה
בשנת 2018 הוציאה לאור בהוצאת "יד ושם" את ספרה "סיפור שלא סיפרתי" המספר את סיפור חייו של בעלה התעשיין וניצול השואה אורי חנוך.
היהדות במוזיקה
הפתרון הסופי של וגנר
למונח "Untergang" פירושים רבים בגרמנית והוא היה מושא דיון בקרב היסטוריונים וחוקרים שונים:
צ'ארלס סטנלי
קריירה
בשנת 1839 התמודד סטנלי נגד הווארד סטאונטון בדו-קרב בו נתן לו סטאונטון יתרון של רגלי ומסע. סטנלי ניצח +3 -2 =1 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו).
היהדות במוזיקה
תגובות למאמר
המאמר גרף אחריו תגובות רבות, במיוחד לאחר שווגנר פרסם אותו בחתימתו בשנת 1869.
צ'ארלס סטנלי
קריירה
בהתמודדות הראשונה על תואר אלוף השחמט של ארצות הברית שהתקיימה בשנת 1845 ניצח סטנלי את אז'ן רוסו מניו-אורליאנס וזכה בתואר. התוצאה +15 =8 -8.
סטנלי הגיע מאנגליה לארצות הברית בשנת 1843, ועבד בניו יורק בשגרירות האנגלית. לרעיונותיו מאנגליה הייתה השפעה חזקה על השחמט האמריקאי. אחד מרעיונותיו היה קיום טור קבוע המוקדש לשחמט בעיתונים. סטנלי החל לכתוב טור כזה בעיתון The Spirit of the Times בשנת 1845 ובשנת 1846 החל בכתיבת הביטאון American Chess Magazine. לאחר שרבים אחרים חיקו את רעיונו התחרות אילצה את הביטאון להיסגר.
בשנת 1855 ארגן סטנלי את התחרות הראשונה בעולם לפתרון בעיות.
בשנת 1846 פרסם סטנלי את הספר הראשון בארצות הברית על דו-קרב בשחמט, 31 Games of Chess. בשנת 1859 את הספר The Chess Player's Instructor and Morphy’s Match Games.
בשנת 1857 התמודד סטנלי בדו-קרב מול פול מורפי והפסיד לו בהתמודדות על תואר אלוף ארצות הברית. הגם שמורפי נתן לו יתרון של רגלי ומסע, מורפי ניצח את סטנלי 1–4.
בשנת 1860 שב סטנלי לאנגליה, שם השיג את המקום השני בהתמודדות הקונגרס הבריטי לשחמט שנערכה בקיימברידג'. (ניצח: איגנץ קוליש). בשנת 1861 ניצח סטנלי בתחרות לידס. בין השנים 1860–1862 ערך טורי שחמט בעיתונים Manchester Express ו-Guardian. לאחר מכן חזר שוב לארצות הברית. בשנת 1868 הפסיד דו-קרב נגד ג'ורג' הנרי מקנזי.
סטנלי סבל עד סוף ימיו מאלכוהוליזם. את עשרים השנים האחרונות של חייו בילה במוסדות רפואיים שונים.
קונבאייר F-106 דלתא דארט
קונבאייר F-106 דלתא דארט הוא מטוס יירוט על-קולי מהדור השני וחלק ממטוסי סדרת המאה שפותח על ידי חברת קונבאייר בארצות הברית באמצע שנות ה-50. המטוסים הראשונים נכנסו לשירות באוקטובר 1959, והתמידו בשירות עד 1988. חיל האוויר האמריקאי היה המפעיל העיקרי של כלי הטיס, ובשיא השימוש בו הופעלו 13 טייסות בו זמנית.
היסטוריה
המטוס הוא פרי פיתוחו של מטוס קודם של החברה, הקונבאייר F-102 דלתא דאגר. פיתוחו של ה-F-106 דלתא דארט החל בעקבות בקשת חיל האוויר האמריקאי למיירט על קולי בעל יכולת טיסה במהירות 2 מאך בגובה 35,000 רגל (10,670 מטרים). כמו כן, נדרש כי למטוס תהיה יכולת לפעול בכל מזג אוויר וסייג רום של 70,000 רגל (21,335 מטר).
במהלך טיסת המבחן הפגין המטוס ביצועים מאכזבים, וחיל האוויר האמריקאי כמעט והחליט על ביטול הפיתוח. במקום ביטול התוכנית, צומצמה הזמנתם של כ-650 מטוסים כדי לחסוך בהוצאות, כך שבמקום 1,000 כלי טיס מתוכננים, נרכשו רק 350. מתוך 350 המטוסים שנרכשו, 277 מתוכם היו מדגם A ו-63 מתוכם היו מדגם האימון B, הדו-מושבי.
התאמה טובה יותר של ה-F-106, מקודמו, ה-F-102 לחוק השטחים האווירודינמי החיוני, בתוספת שיפורים שבוצעו במנוע ואוויוניקה הביאו את המטוס לסטנדרט הרצוי, והמטוס נכנס לשירות פעיל באוקטובר 1959. המטוס זה היה מהמטוסים היחידים שהפעילו את רקטת האוויר-אוויר הגרעינית, AIR-2 ג'יני. המטוס הוצב באלסקה, איסלנד, ארצות הברית, ולפרקים גם בגרמניה ובקוריאה הדרומית.
Wildflower Wildfire
Wildflower Wildfire הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית לנה דל ריי. השיר יצא לאור ב-20 במאי 2021, על ידי חברות התקליטים פולידור ואינטרסקופ, כסינגל שלישי מתוך אלבום האולפן השמיני שלה, Blue Banisters.
רקע והכרזה
ב־28 באפריל 2021, הכריזה דל ריי על צאת אלבום האולפן השמיני שלה, Blue Banisters, וייצא לאור ב-4 ביולי 2021. ב-20 במאי 2021, הוציאה דל ריי שלושה סינגלים הנקראים "Wildflower Wildfire", "Blue Banisters" ו-"Book Book" – כ"הקדמה ראשונית לקראת אלבום האולפן השמיני הקרוב שלה".
הרכב
"Wildflower Wildfire", צוין בזכות ההבדל בינו לבין עבודתו הקודמת של דל ריי באלבומיה הקודמים, Norman Fucking Rockwell! ו-Chemtrails over the Country Club, תוך שהמפיק ג'ק אנטונוף לא השתתף בהפקתו. במקום זאת, הופק השיר על ידי מפיק ההיפ הופ האמריקאי מייק דין. השיר עצמו הוא בלדת פסנתר מופשטת, הכוללת שימוש בתופים אלקטרוניים לקראת סופו. מילות השיר מתארות את יחסיה של דל ריי עם אמה החורגת.
קרדיטים
כל הקרדיטים שלהלן לקוחים מטיידל.
טינה (פירושונים)
{{פירושונים|
קישורים חיצוניים
}}
גנוטלה
גנוטלה (Gnutella) היא רשת שיתוף קבצים באינטרנט. נכון לדצמבר 2005, היא הייתה הרשת השלישית בגודלה באינטרנט, אחרי הרשתות eDonkey2000 (eDonkey2000) ו-FastTrack (קאזה). בכל רגע נתון מחוברים לרשת כמיליון משתמשים, ולעיתים כפליים מכך. השם "גנוטלה" הוא הלחם של גנו (מערכת הפעלה) עם נוטלה (ממרח שוקולד).
היסטוריה
תוכנת הלקוח הראשונה לפרוטוקול זה נכתבה בשנת 2000 על ידי ג'סטין פרנקל וטום פפר, שני מתכנתים מחברת Nullsoft. ב-14 במרץ 2000 פורסמה התוכנה באתר הבית של החברה, שנרכשה על ידי AOL, זמן קצר קודם לכן. ההודעה על פרסום התוכנה הגיעה לאתר Slashdot, ואלפי משתמשים הורידו אותה עוד באותו יום. למחרת, הוסרה התוכנה משרתי החברה, לאחר שחברת האם, AOL, הביעה דאגה לגבי חוקיות השימוש בתוכנה. AOL גם מנעה מעובדי חברת Nullsoft להמשיך ולפתח את התוכנה. הפרוטוקול שעליו הייתה התוכנה מבוססת פוענח על ידי משתמשים שהורידו את התוכנה, ותוכנות קוד פתוח המבוססות על אותו הפרוטוקול נכתבו ופורסמו באינטרנט. המספר הרב של תוכנות לקוח הקיימות עבור הפרוטוקול נובע מהפיתוח שנעשה במקביל על ידי משתמשים במקומות שונים בעולם לאחר פענוח הפרוטוקול.
הזמנה לחתונה
הזמנה לחתונה היא מסר, שבאמצעותו בני זוג העומדים להתחתן, כמו גם הוריהם של בני זוג אלה, מזמינים את קרוביהם וידידיהם להשתתף בטקס החתונה. הדרך המקובלת להזמנה זו היא באמצעות מכתב מודפס, שאליו נלווים אמצעים תקשורת נוספים, כגון שיחת טלפון, דואר אלקטרוני וכדומה.
ההזמנה לחתונה כוללת את שמות בני הזוג הנישאים, את מקום עריכת החתונה ומועדה. אל פרטים בסיסיים אלה נלווים פרטים נוספים, כרצון מנסחי ההזמנה ומעצביה. בישראל מקובל להוסיף למשל את שמות הוריהם של בני הזוג. בציבור החרדי מקובל בדרך כלל שהוריי הנישאים חתומים על ההזמנה, ולא בני הזוג. במגזרים מסוימים שמרניים יותר, ייתכן גם ששם האישה יושמט וההזמנה תישלח רק בשם אבות החתן והכלה או בשם פלוני ורעייתו, ללא אזכור שמה של האישה.
הזמנות לחתונה בישראל
התפתחות תעשיית ההזמנות לחתונה משיקה פחות או יותר להתפתחות הדפוס ותעשיית הנייר וככל שאלה האחרונים ידעו להעמיד לרשות המזמינים כלים טובים יותר כן חלו שנויים במראה, בצורה, ובתכנים של ההזמנות לחתונה.
טרם התפתחות הדפוס ההכרזה על הנישואין הייתה נמסרת לציבור בפי הגבאי בבית הכנסת כחלק מן ההודעות האחרות אותן היה מוסר לציבור על אירועים שונים בחיי הקהילה, ובכרזות מעוטרות בסמלים ובפסוקים יהודיים שנכתבו בכתב ידם של המזמינים או הוזמנו על ידם אצל סופר סת"ם והיו נתלים במקומות ציבוריים בשכונה היהודית ובאמצעותם אף נמסרו פרטים על ייחוסם של החתן והכלה, זמן ומקום האירוע.
עם התפתחות הדפוס והופעתן של מכונות הבלט הראשונות בארץ ישראל בתחילת המאה ה-20 החל הייצור הסדרתי של ההזמנות שהטקסט בהן היה יצוק באותיות עופרת שהיו מטביעות את הטקסטים על גבי הנייר ובהמשך עם הופעת הצינקוגרפיה אף החלו לשלב בטקסט ציורים ואיורים, בעלי אופי דתי בדרך כלל.
בשנות התשעים החלו להופיע הזמנות עם ציורים צבעוניים, קריקטורות וקומיקס, וטקסט החורג מן המקובל וכתוב ביד חופשית.
שדה המספרים ה-p-אדיים
במתמטיקה, שדה המספרים ה-p-אדיים הוא שדה, שאבריו הם המספרים ה-p-אדיים. יש שדה p-אדי אחד לכל מספר ראשוני p, ומקובל לסמן אותו באות. כל הרחבה סופית של שדה המספרים ה-p-אדיים נקראת "שדה p-אדי".
על שדה המספרים ה-p-אדיים מוגדרת הערכה בדידה, ההופכת אותו לשדה מקומי, שהוא בעל עוצמת הרצף, ואינו ניתן לסידור. לפי משפט אוסטרובסקי, כל שדה מקומי ממאפיין אפס (עם ערך מוחלט לא ארכימדי) הוא p-אדי לאיזשהו p.
את המספרים ה-p-אדיים פיתח קורט הנזל בתחילת המאה העשרים, והם הפכו במהירות לאחד הכלים ומושאי המחקר הבסיסיים באריתמטיקה המודרנית ובתורת השדות.
תכונות
כל מספר p-אדי אפשר לכתוב באופן יחיד בצורה כאשר N שלם, ו-. החיבור והכפל מוגדרים כאילו היה מדובר בטורי חזקות במשתנה אחד.
אלגברה
המספרים מהצורה נקראים "שלמים p-אדיים"; כקבוצה, הם מרכיבים את חוג השלמים ה-p-אדיים, שהוא תת-חוג מקומי וראשי (חוג ההערכה הדיסקרטית המתקבל מההערכה הדיסקרטית שתוצג בתת-הפסקה הבאה) של ; כדי לקבל את השדה די להפוך את האיבר p:. חוג השלמים ה-p-אדיים הוא גבול הפוך של חוגי המנה.
טופולוגיה
על שדה המספרים ה-p-אדיים מוגדרת הערכה דיסקרטית (בהנחה ש-), וזו מגדירה ערך מוחלט לפי  ומטריקה, המגדירה טופולוגיה. תחת הטופולוגיה הזו, חוג השלמים ה-p-אדיים, שהוא כדור היחידה הסגור בשדה, הוא קבוצה קומפקטית, הומיאומורפית לקבוצת קנטור. השדה אינו קומפקטי, אבל הוא קומפקטי מקומית.
אריתמטיקה
שורשי היחידה ב- הם אלו שסדרם מחלק את p-1. כאשר p אי-זוגי, לשלם רציונלי a שאינו מתחלק ב-p יש שורש p-אדי אם ורק אם יש לו שורש מודולו p (כך למשל ); עבור p=2 התנאי הוא שיהיה ל-a שורש מודולו 8, ולדוגמה. הלמה של הנזל מאפשרת לפתור משוואות פולינומיות בשדה המספרים ה-p-אדיים, ובאופן כללי יותר, לפרק פולינומים לגורמים, על ידי הרמה, כביכול, של הבעיה מן המנות הסופיות.
בניגוד לשדה המספרים הממשיים, שיש לו הרחבה אלגברית אחת ויחידה - המרוכבים - לשדה המספרים ה-p-אדיים יש הרחבות אלגבריות מכל מימד, ומספרן (בכל מימד) סופי. אם p אי זוגי יש בדיוק שלוש הרחבות ריבועיות, ולשדה המספרים ה-2-אדיים יש שבע הרחבות ריבועיות. מבין ההרחבות האלה, יש הרחבה לא מסועפת יחידה מכל מימד.
הסגור האלגברי אינו שלם ביחס לטופולוגיה המושרה; את הסגור השלם מסמנים ב-, ושדה זה הוא סגור גם אלגברית וגם מטרית. מבחינה אלגברית (וללא המבנה המטרי), איזומורפי לשדה המספרים המרוכבים, \mathbb{C}.
חבורת גלואה של כל הרחבה סופית של היא פתירה, ולכן חבורת גלואה האבסולוטית  היא פרו-פתירה.
שמואל בק (צייר)
שמואל בּק (Samuel Bak; נולד ב-12 באוגוסט 1933) הוא צייר יהודי בעל שם עולמי. בצעירותו התגורר ופעל בישראל. כיום חי ויוצר בארצות הברית.
קורות חיים
שמואל בק נולד בשנת 1933 בווילנה, למשפחה יהודית חילונית מהמעמד הבינוני. כישרון הציור התגלה בו כבר בילדותו. כילד חווה את מוראות השואה. בשנת 1941 נשלח עם משפחתו לגטו וילנה, שם ערך בגיל 9 את תצוגת ציוריו הראשונה. מהגטו הועבר למחנה העבודה HKP וממנו נמלט ובעזרת אחות סבו, שהוטבלה לנצרות בצעירותה, מצאו בק ואמו מחסה במנזר בנדיקטיני, שם הסתתרו בעליית גג. ב-1943 נאלצו השניים לחזור לגטו, ובק השתתף בתערוכת ציורים שארגנו שם אברהם סוצקבר ושמריהו קצ'רגינסקי. ב-24 בספטמבר 1943, עם חיסול הגטו, הועברו בק ואמו למחנה העבודה HKP שבו היה האב. משם נמלטו בק ואמו שנית אל המנזר הבנדיקטיני. אביו נורה למוות בידי הגרמנים בפונאר ביולי 1944, ימים מעטים קודם לשחרור האזור בידי הצבא האדום. מכל בני משפחתו נותרו בחיים בתום השואה רק הוא ואמו. בק תיאר זאת כך: "כאשר הסובייטים שחררו אותנו, היינו שניים מבין מאתיים ניצולי וילנה, מקהילה שמנתה 70 עד 80 אלף נפש".
בק ואמו עברו ללודז' שבפולין, ומשנת 1945 התגוררו במחנה העקורים לנדסברג שבגרמניה. ב-1947 צייר את ציור "אם ובנה" המשקף את זכרונותיו האפלים מתקופת השואה. בשנה זו ביקר בן-גוריון במחנה העקורים באד רייכנהאל, שם ראה את ציוריו של בק.
ב-1948 עלו בק ואמו לארץ ישראל. בשנת 1952 למד בבצלאל. בשנים 1953 עד 1956 שירת בצה"ל. בראשית שנות החמישים פעל כמעטר בציור את המאמר הראשי השבועי של אורי אבנרי בשבועון "העולם הזה", וכן עיצב תפאורות לתיאטרון.
בק השלים לימודי אמנות בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות בפריז. בתקופת לימודיו שם התרועע עם הצייר הישראלי דוד רקיע והציע לו להחליף את שמו משטרנפלד לרקיע. בשנים 1959 עד 1966 חי באיטליה, בה פיתח את סגנונו האמנותי שהוא סוריאליזם פיגורטיבי. השפעת השואה ניכרת ביצירתו. בק נדד בין ארצות עד שמצא לו מקום קבע. בשנים 1966 - 1974 חי בישראל, בשנים 1974 - 1977 חי בניו יורק, ובשנים 1977 - 1980 חי שוב בישראל. בשנים 1980 - 1984 התגורר בצרפת, ובשנים 1984 - 1993 התגורר בשווייץ. בשנת 1993 היגר למסצ'וסטס שבארצות הברית, שם הוא מתגורר ויוצר עד היום.
לאחר מלחמת ששת הימים פרסם בק אלבום רישומים בשחור לבן בשם רישומי מלחמה. הוא הרבה לסייר בשדות הקרב עם תום המלחמה, אך את רישומי הפחם שלו עיבד על פי צילומים מיד עם שובו לאטלייה שלו. שם תרגם את הצילומים הקולקטיביים לשפה ויזואלית והעניק להם מידה גבוהה של אובייקטיביות.
בדצמבר 2006 נפתחה ב"יד ושם" בירושלים תערוכה רטרוספקטיבית, "מסע ומשא", המציגה 115 מיצירותיו, ועמה אלבום בשם זה בעריכתה של יהודית שן-דר, אוצרת התערוכה.
בק היה נשוי בעבר לאנה, ונולדו להם שלוש בנות. אשתו השנייה היא ג'וסי, פסיכיאטרית במקצועה. בק הוא בן דוד של המשוררת הישראלית רונית יוכל חיטין.
מספריו
<DIV dir=ltr> </DIV>
יעקב פופרש
הרב יעקב פופרש כ"ץ (נפטר בכ"ב בשבט ה'ת"ק, פברואר 1740) היה אב"ד וראש ישיבה בפרנקפורט, מחבר השו"ת 'שב יעקב'.
ביוגרפיה
בשנת תנ"ח (1698) נתמנה לרב בקובלנץ. בשנת תע"ח (1718) נבחר לכהן כאב"ד וראש ישיבה בפפד"מ שם נפטר ונקבר בכ"ב בשבט ה'ת"ק (1740).
נשא ונתן בהלכה עם גדולי דורו כרבי יהודה מילר. בישיבתו בפרנקפורט למדו רבי יוסף שטיינהארט, חתנו רבי נפתלי צבי קצנלנבוגן, רבי דוד טבלי שייאר, רבי אלחנן אשכנזי (מחבר פירוש 'סדרי טהרה' על שולחן ערוך הלכות נידה) וגדולי תורה רבים אחרים. היה מעורב בפולמוס על כתבי הרמח"ל, וכשהרמח"ל עבר בפרנקפורט בדרכו מפאדובה לאמסטרדם, השביע אותו בפני בית דין שלא ילמד ולא יכתוב בתורת הקבלה.
לאחר פטירתו, בשנת תק"ב (1742) הוציאו שני בניו, יהודה לייב וזאב וולף, לאור עולם את חיבורו הידוע שו"ת שב יעקב. החיבור הפך לספר מרכזי בספרות ההלכה והוא מצוטט רבות, בין השאר בפירוש 'פתחי תשובה' על השולחן ערוך.
אחריו נתמנה לרבה של פפד"מ הרב יעקב יהושע פלק מקראקא (מחבר הפני יהושע).
משפחתו
אחיו רבי אברהם היה אב"ד ומרא דאתרא בטיפליץ שבבוהמיה. הוא העניק הסכמה לספר השו"ת של אחיו המנוח.
אשתו הראשונה, אסתר, נפטרה בא' בסיוון ה'תפ"ד. הוא התחתן בשנית, עם ליבלה, אלמנת רבי בצלאל בומסלא (נפטרה בפרנקפורט בד' באלול ה'תקי"ב).
בתו פרומט נפטרה בחייו במהלך לידה בכ"ב בסיוון ה'תצ"ג. אביה הרב תרם פרוכת לזכרה. ידועים שנים מבניו, יהודה לייב וזאב וולף, שהדפיסו לאחר פטירתו את תשובותיו. יהודה לייב נפטר בפרנקפורט בי"ח באב ה'תקי"ד. ר' זאב וולף היה דיין בפרנקפורט, ואחר כך התמנה לרבה של פרידברג.
מיכאל מאיר (היסטוריון)
מיכאל אלברט מאיר (Michael Albert Meyer, נולד ב-15 בנובמבר 1937) הוא היסטוריון יהודי אמריקאי, פרופסור לתולדות עם ישראל בהיברו יוניון קולג' בסינסינטי, אוהיו. עמד בראש הקתדרה ע"ש אדולף אוקס להיסטוריה יהודית משך שנים רבות, והחל מ-2009 הוא פרופסור אמריטוס במוסד. ידוע כמומחה לתולדות היהדות הרפורמית ויהדות גרמניה בעת החדשה.
קורות חיים
מאיר נולד בברלין. בשנת 1941 הצליחה משפחתו למלט עצמה מגרמניה הנאצית, זמן קצר לפני הפסקת הגירת היהודים באוקטובר אותה שנה, ולהגר לארצות הברית. הוא גדל בלוס אנג'לס. מאיר סיים בהצטיינות לימודים לתואר בוגר באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA), ובהמשך קיבל דוקטורט בהיברו יוניון קולג' בסינסינטי בשנת 1964. בין 1964 ל-1967 לימד בשלוחת מוסד זה בלוס אנג'לס, ולאחר מכן הצטרף לסגל הקמפוס הראשי של הקולג' בסינסינטי. הוא מלמד בקביעות גם בשלוחת היברו יוניון קולג' בירושלים (אחת לארבעה סמסטרים) ובמקביל כפרופסור אורח באוניברסיטה העברית בירושלים.
מאיר היה ממקימי האגודה ללימודים יהודיים בארצות הברית וכיהן כנשיאה בשנים 1978–1980. בשנים 2003–2006 עמד בראש המועצה המייעצת האקדמית במרכז להיסטוריה יהודית בניו יורק. מאז 1991 הוא מכהן כנשיא בינלאומי של מכון ליאו בק העוסק בחקר יהדות גרמניה וסניפיו בניו יורק, לונדון וירושלים. הוא גם יושב ראש ועדת הפרסומים של הוצאת ההיברו יוניון קולג' ועמית האקדמיה האמריקאית לחקר היהדות. ב-1996 זכה בפרס הקרן הלאומית לתרבות יהודית, בזכות "השפעה ניכרת על עמיתים ותלמידים".
מיכאל מאיר נשוי לרבה הרפורמית מרגלית מאיר. גם בנם הבכור הוא רב רפורמי, ומתגורר בישראל.
כתביו
מיכאל מאיר פרסם שורת ספרים בתחומי התמחותו - תולדות יהדות גרמניה והיסטוריה של התנועה הרפורמית, חלקם ככותב וחלקם כעורך. כמו כן פרסם מאות מאמרים בתחומי מחקרו. כמה מספריו תורגמו לעברית:
הרמן ואן דר מיין
הרמן ואן דר מיין (בהולנדית: Herman van der Mijn; 27 בפברואר 1684, אמסטרדם – נובמבר 1741, לונדון), היה צייר מהמאה ה-18. הוא נולד בהולנד ופעל בלונדון.
ביוגרפיה
בשנת 1712 הוא התקבל כחבר בגילדת לוקאס הקדוש ובשנת 1713 התמנה לצייר החצר אצל יוהאן וילהלם, הנסיך הבוחר מפפאלץ. בהיותו בחצר הוא צייר בעיקר פרחים. בשנת 1717 הוא חזר להולנד. תוך זמן קצר הוא עבר לפריז ומשם לבריסל. בשנת 1725 הרמן ואן דר מיין הגיע ללונדון והתיישב שם ביחד עם אחותו. הוא היה צייר דיוקנות פופולרי. בשנת 1737 הוא חזר לתקופה קצרה להולנד ועבד אצל וילם הרביעי, נסיך אורנז'. לאחר מכך הרמן ואן דר מיין חזר ללונדון בו נפטר בשנת 1741.
היו לו שישה ילדים וכולם היו ציירים.
פפנש
פַּפַּנַש היא סופגניה או לביבת גבינה, קינוח נפוץ מהמטבח הרומני.
להכנת הקינוח יוצרים כדורים מגבינה רכה (למשל ריקוטה, גבינת קש), קמח וסולת, המטוגנים בשמן עמוק או מבושלים במים רותחים.
פפנש מכיל גם ביצים וסוכר.
כדורי הפפנש מעוצבים עם שקע בראשם, שימולא לאחר הטיגון בשמנת חמוצה. יש היוצרים מהבצק שהוצא מהשקע כדורון, שלאחר הטיגון מונח מעל השקע.
הקינוח מוגש חם, עם שמנת חמוצה וריבה, לרוב ריבת פירות יער כגון דובדבנים, תות או אוכמניות. לעיתים מפזרים מעל סוכר.
אריך מולר
אריך מולר (1895–1995) היה תעשיין ישראלי ומייסד מפעל אתא.
ביוגרפיה
מולר נולד בפרבר באבי הסמוך לעיר נאכוד (Náchod) בבוהמיה, אז חלק מן האימפריה האוסטרו-הונגרית, למשפחת תעשיינים יהודית מתבוללת. אימו באה ממשפחת תעשיינים שהקימו בסוף המאה ה־19 מפעל טקסטיל גדול (S. Katzau).
מולר התגייס לצבא האוסטרו-הונגרי ונפל בשבי הרוסי בתחילת מלחמת העולם הראשונה. שבע שנים שהה בסיביר שם התוודע לאינטלקטואלים ציוניים, למד עברית ויהדות.
בשנת 1920 חזר לצ'כוסלובקיה ותכנן לעלות לארץ ישראל. דודו, הוגו מולר, שכנע אותו להצטרף למפעל המשפחתי. אריך מולר הצטרף בתנאי שיום יבוא והוא יקים סניף של המפעל בארץ ישראל.
בין השנים 1923 ו-1934 ביקר בארץ ישראל למעלה מ-7 פעמים ובמהלכם סייע בהקמת מפעל "חרושת העמק" בעפולה ובשנת 1930 רכש פרדס במושבה פרדס חנה.
בעקבות עליית היטלר לשלטון בגרמניה ב-1933, החליט מולר לעלות לארץ והתחיל בהגשמת חלומו להקמת מפעל טקסטיל באדמות "כופריתא" - מפעל אתא. מולר, אשתו הלן ובנו יונתן עלו בשנת 1934 לארץ ועם הלאמת המפעלים בצ'כוסלובקיה בשנת 1938 הגיע ארצה גם הדוד הוגו מולר ויסד את אתא חברה לטקסטיל.
משטרת מצרים
משטרת מצרים היא הגוף האחראי על האכיפה ושמירת הסדר במצרים. משטרת מצרים כפופה למשרד הפנים המצרי. בראש המשטרה עומד שר הפנים ותחתיו קצינים בדרגת ליווא, דרגה המקבילה לדרגת ניצב במשטרת ישראל או למייג'ור גנרל.
אריך מולר
ביוגרפיה
בסתיו 1949 פרש מולר מאתא ויחד עם בנו יונתן הקימו את "מולר טקסטיל" צפונית לנהריה בשנה שלאחר מכן.
בשנת 1958 נענה לבקשת אהוד אבריאל להקמת מפעל "חולה טקסטיל" בקריית שמונה בשותפות עם ההסתדרות.
משטרת מצרים
היסטוריה
המשטרה המצרית החלה את פעילותה תחת האימפריה העות'מאנית ופעלה במשך 4 שנים תחתיה. ב-1882 הועברה לחסות האימפריה הבריטית. עד הכרזת העצמאות של מצרים ב-1922 פעלה המשטרה המצרית כמשטרת יישוב. כאשר מצרים הייתה מדינת חסות של האימפריה הברטית, מפקד המשטרה היה המפקח הכללי והיה כפוף למשרד הפנים הבריטי. לאחר הקמת מצרים כמדינה, הוכפפה המשטרה למשרד הפנים ופעלה לאורך השנים תחת שרי פנים שונים. חלק משרי הפנים ניצלו את סמכותם על מנת לרדוף יריבים פוליטיים וחלק מראשי הממשלה מינו עצמם לשרי הפנים על מנת לשלוט במשטרה. שר הפנים הראשון של מצרים (ומתוקף תפקידו גם ראש המשטרה) היה סעד זע'לול, שכיהן גם כראש הממשלה המצרי הראשון. תפקיד שר הפנים ואיתו הנהלת המשטרה עברו טלטלה עד מינוי אחמד לוטפי א-סייד באמצע שנות ה-30 של המאה ה-20. משנות ה-30 ועד מהפכת הקצינים החופשיים ב-1952, שימשו בתפקיד שר הפנים אישים אשר לא היו בעלי רקע צבאי אלא בעלי רקע אזרחי. לאחר המהפכה מינה גמאל עבד אל נאצר את עצמו לתפקיד שר הפנים כדי לשלוט במשטרה. נאצר גם שינה את תקנון המשטרה וקבע שעל מנת לשמש כשר הפנים צריך המועמד רקע ביטחוני או משטרתי.
אריך מולר
ביוגרפיה
בשנת 1972 הקים את מפעל "מוליתן" לייצור חוטי תפירה.
משטרת מצרים
מבנה נוכחי
ב-2007 שונתה שיטת העבודה עקב העומס הרב בעבודת שר הפנים. בעקבות כך מונו ארבעה סגני שרים למשרד הפנים, אשר מחלקים ביניהם את התפקידים השונים: שר הפנים אחראי באופן כללי על הביטחון הלאומי, וכל סגן שר אחראי על תחום מסוים.
אריך מולר
ביוגרפיה
בערוב ימיו המשיך לגור בדירה מעל למפעל בנהריה.
משטרת מצרים
חלוקה
בכל מחוז במצרים מפקד על המשטרה קצין בדרגת ליווא אשר מפקד על המשטרה המקומית, הקצין כפוף ומדווח למושל המחוז, מושל המחוז מדווח לסגן שר הפנים הרלוונטי. בנפות המצריות מפקדים קצינים בעלי דרגה נמוכה יותר אשר כפופים לקצין המחוזי.
אריך מולר
ביוגרפיה
בשנת 1995 נפטר בגיל 100.
משטרת מצרים
הכשרה
הכשרת הקצינים המצרים מתבצעת באקדמיה המשטרתית המצרית כאשר תקופת הכשרת קצין היא 4 שנים והיא כוללת מסלול עיוני ומעשי. בין השאר לומדים החניכים את התחומים הבאים:
שוטרים אשר מיועדים להתמחות מיוחדת יעברו קורסים נוספים.
דרגות
הדרגות מחולקות לשוטרים ולקצינים כאשר דרגות הקצינים מקבילות לדרגות הצבא המצרי.
לבוש
מדי השוטרים הרגילים הם בצבע חאקי בדומה למדי הצבא המצרי אך שוטרים מסוימים לבושים בבגדים ירוקים או כחולים כהים, קציני משטרה חמושים לובשים בגדים שחורים עם מעיל צמר בחורף ובגדים לבנים קצרים בקיץ. חלק מהחיילים נעים עם כומתות בצבע ירוק כהה, אפור או כחול על ראשם לרוב באזורים תיירותיים.
חימוש
למשטרה המצרית מגוון כלי נשק המשמשים ביחידות שונות בהן משטרת הגבולות, משטרת התנועה, המשטרה העירונית, משטרת התיירות והיחידות המיוחדות. בין היתר משתמשת המשטרה בכלי הנשק שבטבלה.
אפונים
אֶפּוֹנִים (Eponym) הוא שם, אמיתי או בדוי, של אדם שעל שמו נקרא מקום, עם, מושג, תגלית או כל דבר אחר. האפונים עשוי להיות רשמי, דוגמת יחידת מדידה הנקראת על שם המדען שהמציא אותה, או פופולרי ובלתי רשמי. באנגלית מודרנית, המילה "Eponymous" מתייחסת לדבר הנקרא על שם תוכנו, דוגמת אלבום הנקרא על שם הלהקה שהוציאה אותו, או ספר הנקרא על שם גיבורו. לעיתים האטימולוגיה העממית של האפונים שגויה – לדוגמה, "סלט קיסר", המיוחס לפעמים ליוליוס קיסר בשל שמו.