cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חגית לרנאו
ביוגרפיה
בשנת 2005 הצטרפה כסגנית לסניגורית הציבורית הארצית, ועם מינויו של פרופסור יואב ספיר לתפקיד הסניגור הציבורי הארצי בשנת 2012, היא מונתה כמשנה לסניגור הציבורי הארצי. פרופסור לרנאו ריכזה את עבודת הסניגוריה בתחומי החקיקה והמדיניות בהליכים רבים בכנסת ובמשרד המשפטים, והייתה חברה במספר ועדות ציבוריות ובהן: הוועדה לבחינת חוק המרשם הפלילי ותקנת השבים, בראשות פרופ' רות קנאי (2010); הוועדה לבחינת מדיניות הענישה והטיפול בעבריינים, בראשות שופטת בית המשפט העליון בדימוס דליה דורנר (2015); הצוות הבין משרדי לבחינת הכלים לצמצום צריכת זנות בראשות מנכ"לית משרד המשפטים עו"ד אמי פלמור (2017), במסגרתו כתבה דעת מיעוט המתנגדת להפללת לקוחות הזנות מתוך חשש שחקיקה כזו תעמיק את הדפוסים העבריינים הקשורים לתופעת הזנות ותפגע בנשים בזנות.
פרופסור לרנאו ייצגה בעיקר בערעורים לבית המשפט העליון. באוגוסט 2018, לאחר 11 שנים של מאבק משפטי, הובילה ביחד עם עו"ד דמיטרי ורניצקי, לזיכויו של אלישע חייבטוב מעבירת רצח. במאי 2021 מונתה כממלאת מקום הסניגור הציבורי הארצי לאחר שיואב ספיר הודיע על כוונתו לסיים את כהונתו, ועד למינויה של ענת מיסד-כנען בספטמבר 2021 כסניגורית ציבורית ארצית.
במקביל לעבודתה בסניגוריה היא עסקה במחקר ובהוראה בתחומי הקרימינולוגיה התאורטית, תורת הענישה והמשפט הפלילי. בשנת 2016 יצא לאור ספרה "עבריינות ואכיפת חוק: תאוריה, מדיניות וביקורת".
לרנאו היא חברה בפורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה, הפועל נגד שינויי המשטר שהוצעו במערכת המשפט בשנת 2023.
חייה האישיים
פרופסור חגית לרנאו חיה עם בת זוג, שותפה להורות לשני ילדים, גרה בתל אביב.
ריימונד דארט
ריימונד ארתור דארט (באנגלית: Raymond Arthur Dart; 4 בפברואר 1893 – 22 בנובמבר 1988) היה אנטומיסט ואנתרופולוג אוסטרלי - דרום אפריקאי, שתרם תרומה חשובה בחקר האבולוציה של המין האנושי. דארט חקר בשנת 1924 גולגולת מאובנת שאותה זיהה לראשונה בהיסטוריה כשייכת להומינין לו הוא קרא אוסטרלופיתקוס אפריקנוס, יצור נכחד שעד אז לא היה מוכר, הקרוב מאוד למין האנושי. הגולגולת נתגלתה בטאונג במחוז צפון-מערב בצפונה של דרום אפריקה והיא נודעה כגולגולת של "הילד מטאונג".
ילדות וצעירות
ריימונד ארתור דארט נולד בשנת 1893 בטוונג (Toowong), פרבר של העיר בריזבן, בקווינסלנד, אוסטרליה, כחמישי מבין תשעת הילדים והבן היחיד של חוואי וסוחר בשם סמואל דארט, יליד קווינסלנד, ושל אשתו, אלייזה אן לבית ברימבלקום (Brimblecombe), ילידת ניו סאות' ויילס. הוא נולד בעיצומם של שיטפונות בריזבין שפגעו בבית ההורים ובחנותם. למשפחה היה משק חלב קטן ליד ליידליי וחנות בטוונג. דארט למד בילדותו בבתי ספר ציבוריים בטוונג ובבלנהיים ובשנים 1906–1909 למד עם מלגה בבית הספר התיכון (grammar school) באיפסוויץ'. כנער שאף להיות רופא מיסיונר בסין ורצה ללמוד רפואה באוניברסיטת סידני, אולם אביו סבר שעליו לנצל את המלגה שקיבל ללימודי מדעים באוניברסיטת קווינסלנד. דארט נמנה בשנת 1911 עם המחזור הראשון של הסטודנטים באוניברסיטת קווינסלנד בה למד גאולוגיה אצל הנרי קזלי ריצ'רדס וזואולוגיה, ובשנת 1913 סיים תואר הראשון במדעים. בשנת 1914 זכה להיות הסטודנט הראשון שסיים את אוניברסיטת קווינסלנד בהצטיינות. . בשנת 1916 סיים בהצטיינות תואר השני בביולוגיה אחר כך למד גם רפואה באוניברסיטת סידני, והשלים תואר ראשון ברפואה ותואר שני בכירורגיה (1917) ועשה סטאז' במכללת סנט אנדרוס של אוניברסיטת סידני. ב־1917 כיהן במכללה כ-vice-principal.כעבור עשור בשנת 1927 קיבל תואר דוקטור לרפואה MD המנטור שלו באוניברסיטת סידני היה האנטומיסט ג'יימס תומאס וילסון.
בשנה האחרונה של מלחמת העולם הראשונה שירת דארט בצבא אוסטרליה כקצין רפואה בבית החולים המלכותי "הנסיך אלפרד" בסידני ובהמשך כקפטן בחיל הרפואה וכרופא צבאי באנגליה ובצרפת.
אחרי המלחמה, לפי בקשת גרפטון אליוט סמית, אנטומיסט ואנתרופולוג, גם הוא ממוצא אוסטרלי.
התמנה דאלט כמדריך בכיר לאנטומיה ביוניברסיטי קולג' בלונדון בהמשך בשנים 1920–1921 יצא דארט עם מלגה מטעם קרן רוקפלר לשנת מחקר באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס במדינת מיזורי,
אחרי שובו לאנגליה עבד דארט עוד 18 חדשים ביוניברסיטי קולג' בלונדון ובעידודם של אליוט סמית' ושל סר ארתור קית' בשנת 1922 הסכים אחרי היסוס לקבל משרת פרופסור בחוג החדש לאנטומיה שהוקם באוניברסיטת ויטוואטרסרנד ביוהנסבורג בדרום אפריקה.
הוא סייע שם בהקמת בית ספר לפואריקולטורה (רפואת תינוקות), ענף של רפואת הילדים, ובשנים 1925–1943 שימש לדקאן שלו.
תגליתו. אוסטרלופיתקוס אפריקנוס
בשנת 1924 גילה דארט שרידים של אוסטרלופיתקוס אפריקנוס ראשון, מין הומינין בעל קרבה לבני האדם. בעיירה טאונג שבהפרובינציה הצפון-מערבית של דרום אפריקה פיצוץ חשף מערה מלאת ברקציות וגולגולת של "קוף" שיצאה לאור ביחד עם מספר מאובנים של קופים ושפנאים (Hyrax). מ. דה ברוין התרשם מטיבם היוצא דופן ובנובמבר 1924 משך את תשומת לבו של מנהל חברת ליימוורקס, א.א.ספירס. בהמשך הפרופסור רוברט בארנס יאנג מחברת בקסטון ליימוורקס, שלח לדארט שני ארגזי מאובנים שנתגלו במערה. . גרסה אחרת של התגלית הופיעה בספר האוטוביוגרפי שפרסם דארט יחד עם דניס קרייג. דארט התוודה בו כי תפקיד מכריע בתגליתו מילאה הסטודנטית הראשונה שלו והמתרגלת ג'וזפין סלמונס. היא העלתה את תשומת לבו לגבי הגולגולת המאובנת של "בבון" שנמצאה בביתו של א.ג.אייזוד (E.G.Izod), מנהל חברת נורת'רן ליים ובעל מחצבה בטאונג. הגולגולת שימשה כקישוט על אדן האח שבבית. סלמונס הביאה לדארט את הגולגולת כדי שיתרשם וכך הניעה את שרשרת האירועים שהובילו לתגלית "גולגולת הילד מטאונג". ז'וזפין סלמונס הייתה מאוחר יותר אשתו של ססיל ג'קסון, פרופסור לאנטומיה במכון הווטרינרי אונדרסטפורט של אוניברסיטת פרטוריה. בחוקרו את המאובנים הבחין דארט מיד שממדי הגולגולת של הילד היו גדולים מדי כדי להיות של בבון או שימפנזה ושהם שייכים למין של אדם מוקדם. דארט לא היה חלק מהממסד המדעי ומכיוון שהגולגולת התגלתה באפריקה ולא באירופה או אסיה, שנחשבו עד אז לערש האדם, ממצאיו לא נתקבלו בהתחלה ברצינות הראויה. ארתור קית' סבר שהגולגולת של ה"ילד מטאונג" שייכת לסוג של קוף ולא לאחד מאבות האדם הקדמון. לעומת זאת מחקריו של רוברט ברום גילו הוכחות נוספות על קיומו של האוסטרופיתקוס אפריקנוס ואישרו את התאוריה של דארט. גם חוקר נוסף, וילפירד לה גרו קלארק תמך בה. בשנת 1947 הודה ארתור קית' ש"דארק צדק ואני טעיתי". המחזאי, התסריטאי וכתב המדע רוברט ארדרי עשה פרסום לתגלית במאמר שכתב במגזין "ד'ה ריפורטר" ושפורסם גם ב"סייאנס דייג'סט" ומאוחר יותר סיפר עליה בסדרת ארבעת הספרים שלו Nature of Man Series. עם זאת כמה מדעותיו של דארט לא התקבלו - למשל תאוריית הקוף הרצחני. דעותיו הושפעו באופן ברור על ידי כמה ממוריו, במיוחד גפטון אליוט סמית'.
בתחום המדעי המוח
דארט הציע את רעיון המקור האבולוציוני הדואלי של הנאוקורטקס. בזמן פעילותו המדעית באפריקה בשנות ה-30 של המאה ה-20 הוא חקר את מבנה המוחות של זוחלים. והבחין בנאוקורטקס פרימורדיאלי, המבנה העתיק ביותר היכול להיחשב ל"נאוקורטקס" אצל זוחל.
המשך הקריירה המדעית והאקדמית
בשנת 1956 הוקם לכבודו באוניברסיטת ויטווטרסראנד המכון לחקר האדם באפריקה. דארט ניהל את בית הספר לאנטומיה של אוניברסיטת ויטווטרסראנד עד שנת 1958, ושיתף פעולה עם פיליפ טוביאס (2012-1925) שהמשיך את דרכו בחקר ערש האנושות ואתרים פלאואנתרופולוגיים אחרים. טוביאס היה יורשו כמנהל בית הספר לאנטומיה.
בגיל 73 חילק דארט את זמנו בין דרום אפריקה ולבין ה"מכונים למיצוי הפוטנציאל של האדם", ארגון שהוקם על ידי גלן דומן. למשך עשרים השנים הבאות פעל בשיתוף פעולה עם הארגון שטיפל בילדים נפגעי ראש, מכיוון שבנו, גאלן דארט נפגע מבחינה מוטורית בלידתו בשנת 1941.
חייו הפרטיים
ב-3 בספטמבר 1921 בוודס הול, פלמות' (Falmouth), מדינת מסצ'וסטס בארצות הברית, התחתן דארט בטקס קונגרגציונלי עם המדריכה לאנטומיה דורה טיירי (Tyree), אישה גרושה. הם התגרשו בשנת 1934. בשנת 1936 ביוהנסבורג, דרום אפריקה, נשא דארט לאישה את מרג'ורי פרו (Frew), ספרנית ראשית באוניברסיטת ויטווטרסראנד. מנישואים אלה נולדו לו בת, דיאנה אליזבת ובן, גאלן אלכסנדר.
פרסים ואותות הוקרה
The Institute for the Study of Man in Africa was established in 1956 at Witwatersrand in his honor. of Natal (1956) and the Witwatersrand (1965). I
ספרים
(ספר אוטוביוגרפיה)
הרה ביורק
הרה ביורק דורהולסדוטיר (, נולדה ב-29 במרץ 1972) היא זמרת איסלנדית הידועה בעיקר בכך שייצגה איסלנד באירוויזיון 2010 שנערך באוסלו, נורווגיה עם שירה Je ne sais quoi.
ביוגרפיה
ביורק נולדה ברייקיאוויק, בירת איסלנד. היא התמודדה ב"גרנד פרי מלודי דנמרק" בשנת 2009, קדם האירוויזיון הדני המסורתי, היא כמעט והצליחה להעפיל לייצוג דנמרק באירוויזיון עם שירה "Someday" אך הפסידה בגמר וזכתה במקום השני, שמקנה פרס סמלי בלבד. היא ניצחה בתחרות ההזדמנות השנייה של OGAE ושנה לאחר מכן איסלנד בחרה בה לייצג אותה באירוויזיון עם השיר Je ne sais quoi ("אני לא יודעת מה") איתו סיימה במקום השלישי בגמר הגדול.
הרה ביורק התמודדה בקדם האיסלנדי לאירוויזיון 2019 בתל אביב, ישראל עם השיר "Moving On". הקדם הסתיים בניצחונה של להקת הטארי ובזכייתה של הרה במקום הרביעי מתוך עשרה.
אילומינה
אילומינה (באנגלית: Illumina) היא חברה אמריקאית שהוקמה באפריל 1998 המפתחת, מייצרת ומשווקת מערכות משולבות לניתוח שונות גנטית ותפקוד ביולוגי. החברה מספקת שורה של מוצרים ושירותים עבור שוקי ריצוף גנטי, קביעת גנוטיפ, ביטוי גנים ולמידת חלבונים. מטה החברה ממוקם בסן דייגו, קליפורניה.
הטכנולוגיה של אילומינה הפחיתה את עלות ריצוף הגנום האנושי ממחיר של מיליון דולר בשנת 2007 ל-4,000 דולר בשנת 2013. לקוחות החברה כוללים מרכזי מחקר גנומיים, חברות תרופות, מוסדות אקדמיים, ארגוני מחקרים קליניים וחברות ביוטכנולוגיה.
היסטוריה
אילומינה נוסדה באפריל 1998 על ידי דוד וולט, לארי בוק, ג'ון סטופלנגל, אנטוני צ'רניק ומארק צ'יי. בשנת 1999 רכשה אילומינה את חברת Spyder Instruments אשר פיתחה טכנולוגיה של סינתזה בתפוקה גבוהה. אילומינה השלימה את ההנפקה הראשונה שלה ביולי 2000.
החברה החלה להציע שירותי SNP genotypism בשנת 2001 והשיקה את המערכת הראשונה, BeadLab, בשנת 2002, באמצעות הטכנולוגיה GoldGate Genotyping. החברה מציעה כיום מוצרים מבוססי מערכי DNA (microarray) ושירותים עבור מגוון בעיות הדורשות אנליזות גנומיות.
בינואר 2007 השלימה החברה את רכישת סולקסה (Solexa) אשר פיתחה טכנולוגיה של ריצוף גנטי. סולקסה עצמה רכשה את טכנולוגיית colony sequencing, אשר הומצאה בשנת 1997 בחברת Manteia Predictive Medicine.
בחודש יוני 2009 הודיעה החברה על השקת שירות ריצוף גנום אישי. הריצוף האישי הוצע בעומק של 30X עבור $ 48,000. שנה לאחר מכן ירד המחיר ל -19,500 דולר. נכון לחודש מאי 2011, אילומינה הפחיתה את המחיר ל -4,000 דולר.
עד 2010 מכרה החברה רק מכשירים שהוגדרו "לשימוש מחקרי בלבד". בתחילת 2010 קיבלה החברה את אישור ה-FDA למערכת ה-BeadXpress שלה לשימוש בבדיקות קליניות. המהלך היה חלק מהאסטרטגיה של החברה באותה עת לפתוח מעבדה CLIA שלה ולהתחיל להציע בדיקה גנטית קלינית בעצמה.
בינואר 2011 רכשה החברה את Epicenter ביוטכנולוגיות. בינואר 2012 סירבה אילומינה להצעת רכישה של Hoffmann-La Roche, לפי שווי של 6.8 מיליארד דולר.
בשנת 2014, החברה הודיעה על המוצר, HiSeq X Ten, העתיד לספק בריצוף גנום שלם עבור $ 1000. החברה טענה כי ארבעים מכונות כאלה יוכלו לרצף יותר גנומים בשנה אחת מאשר שיוצרו על ידי כל המכונות האחרות עד כה. בחודש ינואר 2014, אילומינה כבר החזיקה 70 אחוזים מהשוק מכונות ריצוף גנום. יותר מ -90% מכל נתוני ה- DNA שהופקו, הופקו על ידי מכונות אילומינה.
ב-2015 ביצעה החברה ספין-אוף של פעילותה בתחום טכנולוגיה לגילוי מוקדם של סרטן בבדיקות דם לחברה בשם Grail, בה המשיכה להחזיק בכ-20% מהמניות. ב-2020 הודיעה אילומינה על רכישת שאר המניות ב-Grail, אך מהלך זה נמצא בבחינה של הגבלים עסקיים.
בנובמבר 2018 הודיעה החברה על רכישת חברת Pacific Biosciences תמורת 1.2 מיליארד דולר, אך מהלך זה נבלם על ידי רשויות ההגבלים העסקיים והעסקה נזנחה.
מאבקים משפטיים
בשנת 2010, אוניברסיטת קורנל הגישה תביעה נגד אילומינה וטענו כי מערכי ה-DNA (microarray) שלה מפרים שמונה פטנטים המוחזקים על ידי האוניברסיטה. בשנת 2017, אוניברסיטת קורנל ניסתה להגיע להסדר עם אילומינה על בסיס הונאה ומצג שווא.
בחודש פברואר 2016, הגישה החברה תביעה נגד אוקספורד Nanopore Technologies העוסקת בתעלות מרצפות. אילומינה טענה כי אוקספורד הפרה את פטנטיה.
חיים בוגר (בוגרשוב)
חיים בּוֹגֵר (בּוֹגְרָשוֹב, בּוֹגְרָצ'וֹב, 25 בספטמבר 1876 – 8 ביוני 1963) היה מחנך עברי, ממקימי הגימנסיה העברית הרצליה, פעיל ציוני וחבר הכנסת השנייה מטעם סיעת הציונים הכלליים.
קורות חייו
חיים בוגרשוב נולד לדב נחום בוגרשוב, רב הקהילה, ולמוסיה בלה בת חיים קובלנוב בעיירה צ'רניגובקה שבגוברניית טאבריה, בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית (כיום נמצאת העיירה בתחומי מחוז זפוריז'יה של אוקראינה). למד לימודים תורניים ומסורתיים אצל אביו ודודו, הרב אהרן בוגרשוב. הוא סיים את לימודיו בגימנסיה בברדיאנסק והוסמך כמורה. בשנת 1897 הקים יחד עם כמה צעירים בית ספר יהודי ראשון שם ושימש כמנהלו. בשנים 1899–1901 שימש כמורה בגימנסיה עברית לבנות ביקטרינוסלב. בשנת 1901 החל בלימודים אקדמיים באוניברסיטת ברן שבשווייץ.
עוד בצעירותו היה לציוני נלהב ובשנת 1903 השתתף כנציג קרים בקונגרס הציוני השישי. עם המאבק על תוכנית אוגנדה היה לתועמלן כנגד התוכנית, במסגרת "ציוני ציון", שראו רק בארץ ישראל את ביתו הלאומי של העם היהודי. בעודו דוקטורנט לפילוסופיה באוניברסיטה נשלח בשנת 1904 לארץ ישראל עם ידידו בן ציון מוסינזון על ידי מנחם אוסישקין על מנת לפעול נגד תוכנית אוגנדה. רשמי מסעם הוצגו בפני הקונגרס וסייעו לדחיית התוכנית.
בשנת 1906 סיים דוקטורט בפילוסופיה ועלה לארץ ישראל, בעקבות עלייתם של ידידו מוסינזון וד"ר יהודה לייב מטמון-כהן. מטמון-כהן הקים בביתו בשנת 1905 את גימנסיה הרצליה – הגימנסיה העברית הראשונה. עם עלייתו הפך בוגר את הגימנסיה למוסד ציבורי, כשהקים עם מטמון-כהן ומנחם שינקין חברה ציבורית בשם "אגודת הגימנסיה בעברית בארץ ישראל". במשך שנים רבות לימד בוגר את מקצוע הגאוגרפיה בגימנסיה, ושילב בו תכנים יהודיים ולאומיים. הוא חיבר מאמרים רבים בנושאי גאוגרפיה, וכן ספר בנושא הגאולוגיה.
כפעיל ציוני השתתף בוגר בקונגרסים הציוניים ה-6 עד ה-20. בוגר היה חבר תנועת הציונים הכלליים, ובמשך שנים רבות שימש כחבר הוועד הפועל של ברית הציונים הכלליים, וכציר לאספת הנבחרים.
לאחר פרעות תרפ"א (1921), הקים בוגר את שכונת "נורדיה" בתל אביב, כפתרון למחוסרי הדיור היהודים שנמלטו מיפו, וכן היה פעיל בהקמת המושבה "תל צור", כיום חלק מהיישוב אבן יהודה. בין השנים 1921–1930 היה בוגר חבר מועצת עיריית תל אביב.
בשנת 1945 נמנה עם מקימי המועצה הכללית לתעופה העברית בארץ ישראל, גוף שנועד לרכז את כל הגורמים העוסקים בתעופה ביישוב בארגון גג אחד. לכאורה היה זה גוף אזרחי לכל דבר, אך למעשה הוקם על ידי אנשי "ההגנה" ופעולתו הותאמה לצרכיה. בוגר התקרב לנושאי התעופה על ידי תלמידו דב הוז, מחלוצי התעופה העברית בארץ ישראל, שנהרג בתאונת דרכים מספר שנים קודם לכן. בוגר התבטא כי "השלטון באוויר אינו ניתן רק לבעלי כוח ואגרוף, ולא לעמים בני מיליונים בלבד. האוויר ניתן לשלטון המוח וההשכלה, ודרושה לכך גם ההעזה, ובשתי התכונות הללו נתברך עם ישראל".
בשנת 1951 נבחר לכנסת השנייה מטעם סיעת הציונים הכלליים וכזקן חברי הכנסת, התכבד בתפקיד יושב ראש הכנסת הזמני בפתיחת הישיבה הראשונה בכנסת. הוא שימש כחבר בוועדת החינוך והתרבות. ב 26 בינואר 1954 בכה מהתרגשות בכנסת בעת השבעת משה שרת, תלמידו מגימנסיה הרצליה, לכהונת ראש ממשלת ישראל.
עיריית תל אביב כיבדה אותו בקריאת רחוב מרכזי בתל אביב על שמו עוד בימי חייו – רחוב בוגרשוב, החוצה את שכונת נורדיה שאותה הקים. בוגרשוב התנגד למהלך זה, ולכן עיברת את שמו ל"בוגר".
בוגר נפטר בשנת 1963 ונקבר בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
יוג'ין פאמה
יוג'ין פאמה (באנגלית: Eugene Fama; נולד ב-14 בפברואר 1939) הוא כלכלן אמריקאי ופרופסור למימון באוניברסיטת שיקגו. פאמה נחשב לאבי תורת המימון המודרנית, בזכות מחקריו פורצי הדרך בתחום התאוריה המודרנית של תיקי השקעות והערכות שווי נכסים. הוא אחד הכלכלנים המצוטטים והמשפיעים ביותר בתחומו, כתב מעל 100 מאמרים, שהתפרסמו בכתבי עת מקצועיים, ושני ספרים. בשנת 2013 זכה בפרס נובל לכלכלה יחד עם רוברט שילר ולארס פטר האנסן.
ביוגרפיה
פאמה נולד בבוסטון שבמדינת מסצ'וסטס להורים ממוצא איטלקי. ב-1956 החל בלימודי תואר ראשון בשפות רומאניות באוניברסיטת טאפטס המקומית, לאחר שנתיים החל להתמקד בלימודי כלכלה. הוא המשיך ללימודי MBA ודוקטורט בכלכלה ומימון באוניברסיטת שיקגו, בה עשה את כל הקריירה האקדמית שלו מלבד שנתיים שלימד בבלגיה. עבודת התזה שלו לדוקטורט, שנעשתה תחת הדרכתו של מרטון מילר, עסקה בחיזוי מחירי מניות, פאמה מצא כי המחירים מתנהגים באופן הבלתי ניתן לחיזוי מנתוני מחירי העבר, כלומר ב"הילוך מקרי" (רנדומלי). העבודה התפרסמה ב-1965 בכתבי עת למימון תחת הכותרת Random Walks In Stock Market Prices. פאמה טבע את המונחים שוק יעיל (efficient markets), ויעילות שוק (market efficiency) שהפכו למושגים מקובלים בשיח הענפי.
במהלך עבודתו בשיקגו נבנה לראשונה מאגר מסודר ואמין של היסטוריית מחירי ניירות ערך (CRSP), מה שאפשר לחוקרים ביצוע בדיקות אמפיריות לתאוריות המימוניות. ב-1969 פרסם פאמה עם עמיתיו מייקל ג'נסן, לורנס פישר וריצ'רד רול את המחקר האמפירי שביצעו ובו בחנו את תגובת מחירי ניירות ערך למידע חדש שהתפרסם. המחקר כלל מתודולוגיה חדשה לניתוח התגובות, והראה כיצד מגיבים המשקיעים במהירות ומחירי ניירות הערך משקפים כמעט מיידית את הגלום במידע החדש.
ב-1970 פרסם בכתב העת למימון את מאמרו פורץ הדרך Efficient Capital Markets: A Review of Theory and Empirical Work. פאמה סקר במאמר זה את המחקרים והנתונים שנאספו ממדינות שונות בעולם לגבי יעילות שוקי המניות ברמות שונות, לצורך כך פאמה הגדיר שלוש רמות של יעילות בשווקים: הרמה החלשה בה מחיר המניה משקף ידע של המשקיעים לגבי מחירים והיקפי המסחר במניה בעבר, הרמה החצי חזקה בה המחיר משקף את כל המידע הפומבי הקיים, והרמה החזקה בה המחיר משקף הן את המידע הגלוי והן מידע פנים.
שורת מאמרים אלו הניחו את הבסיס התאורטי והעובדתי למה שמכונה תאוריית השוק היעיל, שהתבססה על תאוריית הציפיות הרציונליות והגעה לשיווי משקל כלכלי. עם השנים הפכה התאוריה לנקודת המוצא של חוקרי המימון, כשעל מסקנותיה נעשו מחקרים רבים במטרה לבחון את נכונותה בתנאים שונים.
באמצע שנות ה-80 החל פאמה לשתף פעולה עם עמיתו מאוניברסיטת שיקגו קנת פרנץ' בסדרת מחקרים הנוגעים להערכת שווי נכסים. בין השאר השניים הטילו ספק בנכונותו של המודל המקובל להערכת שווי המניות ה-CAPM. ב-1992 פרסמו פאמה ופרנץ' את מחקרם על סיכון ותשואה בו בחנו את ביצועיהן של אלפי מניות משנות ה-60 ועד תחילת שנות ה-90. הם הראו כי הבטא שעל פי מודל ה-CAPM קובעת את התשואה הנדרשת למחיר המניה, בכך שמגדירה את רגישות המניה לכלל השוק, אינה מהווה מכשיר מספק וכי קיימים גורמים משפיעים נוספים.
מאז 1963 משמש פאמה כחבר סגל באוניברסיטת שיקגו, כשב-1968 מונה לפרופסור מן המניין. ב-1989 נבחר לחבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, הוא עמית בחברה האקונומטרית, נבחר לחבר הראשון באיגוד האמריקאי למימון וחבר כבוד באקדמיה הצרפתית למוסר ומדע המדינה.
הבשורה על-פי מתי פרק כ"ד
מתי כ"ד הוא הפרק העשרים וארבעה של בשורת מתי בברית החדשה. פרק זה הוא תחילתה של האפוקליפסה הסינופטית (חזון אחרית הימים לפי בשורות מתי, מרקוס ולוקס) או בשם אחר: "האפוקליפסה הקטנה". זו נבואה של ישו המשיח על אחרית הימים, המתוארת גם כנבואה האסכטולוגית . הנבואה מתחילה החל מפרק כ"ד וממשיכה אל תוך הפרק הבא - בשורת מתי פרק כ"ה . הנבואה כוללת בין השאר את נבואתו של ישו על חורבן בית המקדש בירושלים . התייחסות מקבילה לנבואה זו קיימת גם בבשורת מרקוס י"ג ובבשורת לוקס כ"א.
טקסט
הטקסט המקורי נכתב ביוונית קוינה. פרק כ"ד מחולק ל-51 פסוקים. הטקסטים העבריים של הברית החדשה בכלל, לרבות הטקסט של בשורת מתי, תורגמו מיוונית לעברית על ידי מספר מתרגמים שהידוע מביניהם הוא תרגום דליטש.
עדות מכתבי יד מוקדמים
מספר כתבי יד מוקדמים המכילים את הטקסט של פרק זה הם:
ההקשר
בפרקים הקודמים ( פרקים כ"א - כ"ג ) מתואר כיצד לימד ישו בבית המקדש והתווכח עם ראשי הכוהנים, הפרושים, הסופרים (חלק מכת הפרושים שהיו ידועים בבקיאותם במקרא ועסקו בהעתקת ספרי הקודש), הצדוקים והורדוסיים (כת של יהודים מתייוונים, קשורים לשושלת ההוררודיאנית, שהיו עוינים לישו).
פסוק 1
"וַיֵּצֵא־יֵשׁוּעַ מִן־הַמִּקְדָּשׁ לָלֶכֶת לְדַרְכּוֹ וַיִּגְּשׁוּ תַּלְמִידָיו לְהַרְאוֹתוֹ אֶת־בִּנְיְנֵי הַמִּקְדָּשׁ"
קורט בכר
קורט אנדראס ארנסט בֵּכֶר (בגרמנית: Kurt Andreas Ernst Becher; 12 בספטמבר 1909 – 8 באוגוסט 1995) היה ראש המחלקה הכלכלית של האס אס בהונגריה לאחר כיבושה. לאחר המלחמה הפך לאיש עסקים.
הבשורה על-פי מתי פרק כ"ד
פסוק 1
בירידה מנחל קדרון, ממזרח למקדש, ולאחר מכן בעליה על מדרון הר הזיתים, יכלו התלמידים להביט לאחור ולראות את בית המקדש שניצב מעליהם על עמודי השיש הלבן והבוהק, שעליהם הורכב גג זהב והצריחונים, שהיו מושתתים על אבנים ענקיות.
קורט בכר
ביוגרפיה
בכר היה סוחר תבואות מצליח, יליד המבורג, שהצטרף למפלגה הנאצית ב-1934. בשנת 1939 היה קצין בחיל הפרשים של האס אס בפולין, נמנה עם "יחידות גולגולת המת" אשר עסקו ברצח יהודים. בשנת 1943 קיבל אות הצטיינות- הצלב הגרמני מזהב, לאחר שנתיים נעשה שטאנדרטנפיהרר ועבר למטה האס אס בפולין.
בשנת 1944, זמן קצר לאחר שנכבשה הונגריה, הוא הגיע אליה כקולונל אס אס, בגיל 35. תפקידו הרשמי היה לספק סוסים וציוד ליחידות הוואפן אס אס. במקביל מילא תפקיד מרכזי בהשתלטות האס אס על הגדול והחשוב בתאגידים התעשייתיים בהונגריה, תשלובת הפלדה והמתכת מנפרד וייס. בתמורה לרוב מניות התאגיד שעסק בתעשייה כבדה בייצור נשק, התחייב האס אס לאפשר ל-47 יהודים ממשפחות בעלי התשלובת לצאת לפורטוגל. בין תפקידיו היה גם האחראי על מחנות הריכוז.
הבשורה על-פי מתי פרק כ"ד
פסוק 2
במעמד זה, לאור השתאותם של התלמידים מהודו תפארתו ויופיו של בית המקדש, מנבא ישו:
קורט בכר
ביוגרפיה
בכר ניהל את הצד הפיננסי של עסקת "סחורה תמורת דם" מול ועדת העזרה וההצלה בבודפשט ובעיקר מול פעילי הוועדה ישראל קסטנר ויואל ברנד. בעסקה הוצע להעביר את יהודי הונגריה אל מחוץ לשטח הכיבוש הגרמני תמורת עשרת אלפים משאיות וסחורות. כתוצאה מהמשא ומתן, שאותו ניהל קסטנר, התירו הנאצים את יציאתה מהונגריה של רכבת ובה 1,684 יהודים שנבחרו על ידי קסטנר ועל ידי אוטו קומוי, יושב ראש ועד ההצלה. ברכבת היו בני משפחתו של קסטנר, חבריו, בעלי הון ששילמו עבור המסע, מגוון מייצג של הזרמים השונים ביהדות הונגריה (אורתודוקסים, נאולוגים, תנועות נוער ציוניות) וקבוצה של פליטים ויתומים מפולין. במקום להגיע לארץ נייטרלית כמובטח, הגיעה הרכבת למחנה ברגן בלזן. קסטנר סבר כי רכבת זו תהווה תקדים ולאחריה תצאנה רכבות נוספות, אך תקוותו לא התגשמה.
הבשורה על-פי מתי פרק כ"ד
פסוק 2
"וַיַּעַן יֵשׁוּעַ וַיֹּאמֶר אֲלֵיהֶם הַרְּאִיתֶם אֶת־כָּל־אֵלֶּה אָמֵן אֹמֵר אֲנִי לָכֶם לֹא־תִשָּׁאֵר פֹּה אֶבֶן עַל־אֶבֶן אֲשֶׁר לֹא תִתְפָּרָק".
קורט בכר
ביוגרפיה
לאחר שהעסקה לא יצאה אל הפועל החל בכר לנהל משא ומתן על סחורה תמורת הפסקת השמדת היהודים, עם סאלי מאייר נציג הג'וינט בשווייץ ועם קסטנר. פגישות המשא ומתן התנהלו על הגבול בין שווייץ לאוסטריה. משא ומתן זה הביא לשחרורם של נוסעי הרכבת בשתי קבוצות. 318 מאנשי הרכבת שוחררו באוגוסט 1944 ונשלחו לשווייץ, ובדצמבר נשלחו לשווייץ גם יתר 1,366 הנוסעים. למרות שסאלי מאייר עסק בעיקר במשיכת זמן ולא הייתה לו סמכות לתת לבכר דבר, המשא ומתן נמשך 6 חודשים והוא גרם להימלר לעצור את גירוש יהודי הונגריה.
הבשורה על-פי מתי פרק כ"ד
פסוק 2
נבואה זו באה בעקבות דברי הקינה שהוא נשא על ירושלים ותושביה בפרק הקודם, במתי כ"ג 37–38: "37 יְרוּשָׁלַיִם יְרוּשָׁלַיִם הַהֹרֶגֶת אֶת־הַנְּבִיאִים וְהַסֹּקֶלֶת אֶת הַשְּׁלוּחִים אֵלֶיהָ כַּמֶּה פְעָמִים חָפַצְתִּי לְקַבֵּץ אֶת־בָּנַיִךְ כַּתַּרְנְגֹלֶת הַמְּקַבֶּצֶת אֶת־אֶפְרֹחֶיהָ תַּחַת כְּנָפֶיהָ וְלֹא אֲבִיתֶם׃ 38 הִנֵּה בֵיתְכֶם יֵעָזֵב לָכֶם שָׁמֵם". נבואה זו של ישו "התגשמה בצורה מדויקת" כעבור כארבעים שנה עם חורבן בית המקדש השני בשנת 70 לספירה. רוב מבני המקדש נשרפו ולאחר מכן נחרשו וכוסו בעפר בהוראת המצביא הרומי הפולש, טיטוס, בנו של הקיסר אספסיאנוס  . אירוע המתואר בפירוט על ידי הסופר, היסטוריון ומצביא, יוסף בן מתתיהו (יוספוס פלביוס) בספרו ההיסטורי "מלחמת היהודים".
הסבריו של ישו על אחרית הימים בהר הזיתים
ישו ותלמידיו ממשיכים לעבר הר הזיתים, שבו מתקיים השיח בנוגע ל"אחרית הימים". דבריו של ישו כאן מכונים "האפוקליפסה הקטנה" או "שיח הר זיתים". כנראה שישו הקדים להגיע למקום בהר הזיתים לפני תלמידיו (בשורת מתי כ"ד 3–5) :
קורט בכר
ביוגרפיה
בחורף 1944–1945 ביקר קסטנר בשווייץ, אך חזר מרצונו החופשי משווייץ הבטוחה לגרמניה ונסע עם קורט בכר לברלין, בניסיון להציל את שרידי היהודים שנותרו במחנות הריכוז.
הבשורה על-פי מתי פרק כ"ד
פסוקים 3–5
"3 וַיֵּשֶׁב עַל־הַר הַזֵּיתִים וַיִּגְּשׁוּ אֵלָיו הַתַּלְמִידִים לְבַדָּם וַיֹּאמְרוּ אֱמָר־נָא לָנוּ מָתַי תִּהְיֶה זֹאת וּמָה אוֹת בּוֹאֲךָ וְאוֹת קֵץ הָעוֹלָם׃ 4 וַיַּעַן יֵשׁוּעַ וַיֹּאמֶר לָהֶם רְאוּ פֶּן־יַתְעֶה אֶתְכֶם אִישׁ׃ 5 כִּי רַבִּים יָבֹאוּ בִּשְׁמִי לֵאמֹר אֲנִי הוּא הַמָּשִׁיחַ וְהִתְעוּ רַבִּים".
תלמידיו של ישו באים אליו כדי לברר את העיתוי והמשמעות של דבריו ושל עת שובו להקמת "מלכות משיח" (הביאה השנייה של ישו - ביוונית: הפרוסיה - παρουσιας, parousias). מבשורת מרקוס אנו למדים שרק שמעון כיפא (פטרוס), יעקב, יוחנן ואנדרי באו בנפרד, לדבר אתו באופן פרטי.
קורט בכר
לאחר מלחמת העולם השנייה
לאחר המלחמה מסר קסטנר עדות בכתב בבית הדין הגרמני לדה-נאציפיקציה, שעסק בטיהור גרמניה ואוסטריה מאנשי המשטר הנאצי. בעדותו תיאר קסטנר באור חיובי את פעולתו של קורט בכר במסגרת מאמצי ההצלה (לפי התחייבות קודמת, בזמן המשא ומתן על ההצלה) ובכך עזר לו להיחלץ בשלום.
הבשורה על-פי מתי פרק כ"ד
פסוקים 3–5
ישו מזהיר את תלמידיו שבעתיד יבואו רבים ויתחזו להיות המשיח. באומרו שיבואו בשמו, זהו אחד המקומות הבודדים בבשורות, שבהם מודה ישו במשתמע (באופן עקיף) שהוא אכן משיח האמת. ישו מזהיר את שומעיו שכל אדם אחר שיבוא ויעיד על עצמו שהוא המשיח, הוא איננו אלא משיח שקר, שיגרום להטעות רבים להאמין בו.
קורט בכר
לאחר מלחמת העולם השנייה
קסטנר מסר בתצהיר שלו: "אין כל ספק בכך שבכר נמנה עם מנהיגי האס־אס המעטים שהיה להם העוז להתייצב נגד תוכנית ההשמדה ואשר עשו ניסיון להציל חיי אדם". לדבריו, הודות להתערבותו של בכר נמנעה השמדתם של 85 אלף יהודים מגטאות בודפשט ושבשלב האחרון של המלחמה בכר נאבק עם הימלר למען העברת יושבי מחנות הריכוז לידי צבאות בעלות הברית. קסטנר טען כי "בכר עשה כל מה שהיה בגדר אפשרויותיו ומעמדו כדי להציל חיים חפים מפשע מבולמוס הרציחה העיוור של המנהיגים הנאצים, על כן לא פקפקתי אף לרגע בכוונותיו הטובות". בסוף מכתבו כתב קסטנר שלדעתו ראוי בכר "להתחשבות האפשרית המלאה ביותר".
הבשורה על-פי מתי פרק כ"ד
פסוקים 6–10
ישו מסביר לתלמידיו שלא יצפו לקץ מהיר ומידי, שיש לצפות לקיומן של עוד שמועות רבות על מלחמה ועל קיומן שלמלחמות רבות בין עמים וממלכות, וכן להתרחשותם של אסונות מסוגים שונים כגון: רעב, פגעי טבע ומגפות במקומות שונים ברחבי התבל. ישו מבהיר שכל אלה הם רק תחילת הצרות והאסונות, ובלשונו: אלה "ראשית החבלים" (כמו "חבלי לידה", "חבלי משיח"). השנאה לעם ישראל (האנטישמיות), ולתלמידים ומאמיני ישו רק תגבר. גם שנאת אחים בינם לבין עצמם תגבר, הן בקרב המאמינים והן בקרב יהודים בינם לבין עצמם.
קורט בכר
לאחר מלחמת העולם השנייה
על סיועו לבכר כתב קסטנר לאליעזר קפלן: "לפני שלושה חודשים הוזמנתי בתור עד לנירנברג. השתמשתי בהזדמנות זו כדי לשוחח עם קורט בכר. בכר היה קולונל אס אס לשעבר אשר שימש קצין קשר ביני לבין הימלר במשך פעולות ההצלה ושוחרר בינתיים על ידי שלטונות הכיבוש הודות להתערבותי האישית. השיחה נסבה על הנושאים הכספיים המעניינים אותנו." במשפט הדיבה בעניינו של קסטנר, היה זה הסעיף היחיד שבו התקבלה בבית המשפט העליון הגנת "אמת דיברתי" של מלכיאל גרינוולד ביחס להאשמותיו את קסטנר.
הבשורה על-פי מתי פרק כ"ד
פסוקים 11–14
11 וּנְבִיאֵי שֶׁקֶר רַבִּים יָקוּמוּ וְהִתְעוּ רַבִּים׃ 12 וּמִפְּנֵי אֲשֶׁר יִרְבֶּה הַפָּשַׁע תָּפוּג אַהֲבַת הָרַבִּים׃ 13 וְהַמְחַכֶּה עַד־עֵת קֵץ הוּא יִוָּשֵׁעַ׃ 14 וְתִקָּרֵא בְּשׂוֹרַת הַמַּלְכוּת הַזֹּאת בְּכָל־הָאָרֶץ לְעֵדוּת לְכָל־הַגּוֹיִם וְאַחַר יָבוֹא הַקֵּץ".
קורט בכר
לאחר מלחמת העולם השנייה
לאחר המלחמה ביצע עסקים נרחבים עם ממשלת ישראל ובשנת 1960 הוא היה אחד מאנשי העסקים העשירים ביותר בגרמניה המערבית, עם נכסים מוערכים של 30 מיליון דולר.
בכר שימש כעד תביעה במשפט אייכמן. את העדות מסר בפני בית המשפט בעיר ברמן בגרמניה. בכר חשש לבוא להעיד בירושלים כיוון שהיועץ המשפטי לממשלה גדעון האוזנר סירב לתת לו חסינות מפני חקירה ומעצר.
הבשורה על-פי מתי פרק כ"ד
פסוקים 11–14
ישו מנבא שבמהלך הזמן שיחלוף עד יום שובו, יבואו נביאי שקר ומורי שקר רבים אשר יתעו רבים מבני האדם. רק בעלי הסבלנות, המאמינים הנאמנים יושעו. אולם לפני שכל זה יקרה, הבשורה של מלכות משיח תופץ בעולם כולו, ורק לאחר שבכל פינה בעולם תיוודע הבשורה יבוא הקץ.
קורט בכר
לאחר מלחמת העולם השנייה
בשנת 1962 ביקש התובע הראשי בעיר פרנקפורט לעצור את בכר, באשמת גזל רכוש וסחיטה באמצעות איומים, על פעולתו במלחמת העולם השנייה. בית המשפט בעיר דחה את הבקשה וקבע שמעשיו של בכר היו סבירים לאור הנסיבות אליהם נקלע.
בשנת 1994 התראיין לאילנה דיין בתוכנית "עובדה".
הבשורה על-פי מתי פרק כ"ד
פסוקים 15–22
"שיקוץ משומם" הנו ביטוי הלקוח מתוך נבואת דניאל י"א 31 ודניאל י"ב 11 ובספר מקבים א'. ישו מצביע על נקודת ציון מרכזית בנבואתו, תוך שהוא מתייחס לנבואת דניאל, כאשר השיקוץ המשומם, שהוא ככל הנראה צלם או פסל שנחשב על פי התורה תועבה אלילית, המכונה כאן "שיקוץ משומם" שיוצב בהיכל, בתוככי בית המקדש או בשטחו (המכונה כאן "מקום קדוש"). בעת שהוא יוכנס למקדש, תתחיל למעשה צרה גדולה מאוד "שלא נהייתה כמוה מראשית העולם". אנשי יהודה, כלומר היהודים החיים באותו זמן בארץ ישראל, כנראה במיוחד בירושלים וסביבתה, יאלצו לנוס אל ההרים, באופן מידי וללא עיכוב, אף לא כדי לקחת דברי מזון, מלבוש או כל דבר אחר מן הבית. כל זאת כדי להימלט מן הרודפים. מטבע הדברים, הצרה הזאת תהיה מכאיבה וגרועה במיוחד לנשים ההרות והמיניקות.
ישו מדרבן את המאמינים שיחיו באותם ימים, שיתפללו לקדוש ברוך הוא שמנוסתם לא תהיה בחורף ולא בשבת. לגבי מנוסה בחורף, ברור שפגעי מזג האוויר קשים עלולים להקשות אם לא למנוע כליל את המנוסה. המנוסה לנשים הרות או מיניקות תהיה קשה במיוחד מסיבות מובנות. במיוחד אמור הדבר באשר למנוסה מחוץ לירושלים, כמו למשל לעבר מדבר יהודה, שם עלולים הבורחים להיתקל בשיטפונות מסוכנים. לגבי מנוסה ביום השבת, הדבר פחות ברור (אך ייתכן שבעתיד, בתנאי קיומה של "מדינת הלכה" בישראל, אולי בתקופה שבה יוקם המקדש השלישי מחדש, תאסר בשבת תנועה בכבישים ובדרכים ברחבי ישראל, וכל מנוסה או תנועה תתגלה במהרה). הצרה שתבוא אז לעולם (וכנראה באופן ומיוחד לעם ישראל ולמאמינים נאמנים שיצטרפו אליו) תהיה צרה "שלא הייתה כמוה וכמותה לא תהיה עוד", צרה שמכונה "הצרה הגדולה". ישו מוסיף לומר שאותם ימים של ה"צרה הגדולה" יהיו קצרים למען הבחירים (מונח אשר ישו משתמש בו לאורך הבשורות בברית החדשה לתיאור הנבחרים, הנאמנים מקרב המאמינים בו ), ושאילו התארכו יתר על המידה לא היה ניצל ונשאר כל יצור חי ("כל בשר") בעולם.
פסוקים 23–28
23 וְכִי־יֹאמַר אֲלֵיכֶם אִישׁ בָּעֵת הַהִיא הִנֵּה־פֹה הַמָּשִׁיחַ אוֹ הִנּוֹ־שָׁם אַל־תַּאֲמִינוּ׃ 24 כִּי יָקוּמוּ מְשִׁיחֵי שֶׁקֶר וּנְבִיאֵי שֶׁקֶר וְיִתְּנוּ אֹתוֹת גְּדֹלוֹת וּמוֹפְתִים לְמַעַן הַתְעוֹת אַף אֶת־הַבְּחִירִים אִם־יוּכָלוּ׃ 25 הִנֵּה מֵרֹאשׁ הִגַּדְתִּי לָכֶם׃ 26 לָכֵן כִּי־יֹאמְרוּ אֲלֵיכֶם הִנּוֹ בַמִּדְבָּר אַל־תֵּצֵאוּ הִנּוֹ בַחֲדָרִים אַל־תַּאֲמִינוּ׃ 27 כִּי כַבָּרָק הַיּוֹצֵא מִמִּזְרָח וּמֵאִיר עַד־הַמַּעֲרָב כֵּן יִהְיֶה גַּם־בּוֹאוֹ שֶׁל־בֶּן־הָאָדָם׃ 28 כִּי בַאֲשֶׁר הֶחָלָל שָׁם יִקָּבְצוּ הַנְּשָׁרִים׃
ישו מזהיר את תלמידיו מראש, שלא ליפול בפח ולא להאמין לכל שמועה על נוכחות או ביאה של המשיח, שהוא מצוי פה או שם. הוא מנבא ומבהיר שיקומו משיחי שקר ונביאי שקר רבים, כולל כאלה שיציגו אותות ומופתים להוכחת היותם המשיח, על מנת להתעות גם מאמינים מסורים, אם רק יוכלו. בואו של "בן האדם" (כפי שישו מכנה את עצמו), יהיה כמו ברק שמאיר מקצה אחד של השמיים עד קצהו השני, כלומר: בואו מן השמיים יהיה כמו ברק שמאיר בחושך, מפתיע, מהיר, כולם יראו אותו וידעו שזה הוא! כמו כן הוא מוסיף שהימים ההם יהיו ימים של שמד, הרס וחורבן. הקץ שיבוא יהיה כמו פגר שמושך אליו את הנשרים מכל קצוות הארץ, רמז לצרה הגדולה שבה ימותו רבים מתושבי כדור הארץ, ופגריהם יהיו למאכל לעוף השמים!
פסוקים 29–31
29 וּמִיָּד אַחֲרֵי צָרַת הַיָּמִים הָהֵם תֶּחְשַׁךְ הַשֶׁמֶשׁ וְהַיָּרֵחַ לֹא יַגִּיהַּ אוֹרוֹ וְהַכּוֹכָבִים יִפְּלוּ מִן־הַשָׁמָיִם וַחֲיָלֵי הַשָׁמַיִם יִתְמוֹטָטוּ׃ 30 אָז יֵרָאֶה אוֹת בֶּן־הָאָדָם בַּשָׁמָיִם וְסָפְדוּ כָּל־מִשְׁפְּחוֹת הָאָרֶץ וְרָאוּ אֶת־בֶּן־הָאָדָם בָּא עִם־עַנֲנֵי הַשָׁמַיִם בִּגְבוּרָה וְכָבוֹד רָב׃ 31 וְשָׁלַח אֶת־מַלְאָכָיו בְּקוֹל שׁוֹפָר גָּדוֹל וְקִבְּצוּ אֶת־בְּחִירָיו מֵאַרְבַּע הָרוּחוֹת לְמִקְצֵה הַשָׁמַיִם וְעַד קְצֵה הַשָׁמָיִם׃
פסוקים 32–35
32 וּמִן־הַתְּאֵנָה לִמְדוּ אֶת־הַמָּשָׁל הַזֶּה כַּאֲשֶׁר יִרְטַב עֲנָפָהּ וּפָרְחוּ עָלֶיהָ יְדַעְתֶּם כִּי קָרוֹב הַקָּיִץ׃ 33 כֵּן גַּם־אַתֶּם בִּרְאוֹתְכֶם אֶת־כָּל־אֵלֶּה דְּעוּ כִּי־קָרוֹב הוּא בַּפָּתַח׃ 34 אָמֵן אֹמֵר אֲנִי לָכֶם כִּי לֹא יַעֲבֹר הַדּוֹר הַזֶּה עַד אֲשֶׁר־יִהְיוּ כָל־אֵלֶּה׃ 35 הַשָׁמַיִם וְהָאָרֶץ יַעֲבֹרוּ וּדְבָרַי לֹא יַעֲבֹרוּן׃
ישו מזכיר את משל לבלוב התאנה בקיץ. אחת הפרשנויות אומרת שעץ התאנה מייצג את עם ישראל, כאשר הקמתה של מדינת ישראל היא הישות הפוליטית המתחדשת בארץ ישראל. לפי פרשנות זו, הקמתה של מדינת ישראל מבשרת את תחילת אחרית הימים והתמלאות נבואות התנ"ך והברית החדשה בדבר הקמת מלכות אלוהים, ושובו של המשיח. בהתאם לכך, לאור אירוע היסטורי זה של הקמת מדינת ישראל בתאריך ה' באייר תש"ח ( 14 במאי 1948), הגיע הסופר האוונגלי הל לינדסי (יחד עם חוקרים אוונגליים אחרים) למסקנה, תאריך זה מהווה סימן מובהק לתחילת אחרית הימים וכי אנחנו חיים בדור האחרון.
ישו מבהיר לתלמידיו שכאשר יראו אות האותות הללו עליהם להבין ולדעת שהקץ קרוב מאוד ושכל האותות הללו יתקיימו במהלך שנות דור אחד. כמו כן מחזק ישו את דבריו בהבטחה שדבריו הם אמת לאמיתה, שלא ייתכן שלא יתקיימו, כי גם אם השמים והארץ יעברו, דברו לא יעבור! דבריו של ישו מתקשרים לתפיסה נבואית מהתנ"ך בישעיהו נ"א 6: "שְׂאוּ לַשָּׁמַיִם עֵינֵיכֶם וְהַבִּיטוּ אֶל-הָאָרֶץ מִתַּחַת, כִּי-שָׁמַיִם כֶּעָשָׁן נִמְלָחוּ וְהָאָרֶץ כַּבֶּגֶד תִּבְלֶה--וְיֹשְׁבֶיהָ, כְּמוֹ-כֵן יְמוּתוּן; וִישׁוּעָתִי לְעוֹלָם תִּהְיֶה, וְצִדְקָתִי לֹא תֵחָת".
מגהץ
מגהץ הוא מכשיר, שמטרתו החלקת קמטים באריגים בכלל ובביגוד בפרט, בעזרת הפעלת חום ולחץ, וכיום גם בתוספת אדי קיטור.
חום המגהץ פותח קשרים כימיים בין המולקולות הארוכות (פולימרים) של האריגים. לאחר שחרור הקשרים מיישר משקל המגהץ את המולקולות ואלו שומרות על צורתן המיושרת עם התקררותן. לאריגים מסוימים, כגון אריגי כותנה, מוסיפים מים בזמן הגיהוץ כדי לפתוח את הקשרים הכימיים הפנימיים שלהם.
את תכונות המגהץ ניתן לנצל גם לעיקור אריגים.
היסטוריה
כבר במאה הראשונה לפני הספירה השתמשו בסין במחבתות מלאות בגחלים לוהטות כמכשירים לגיהוץ אריגים. באירופה השתמשו החל מהמאה ה-17 במגהצים יצוקים מיצקת. המגהצים היצוקים נראו כמשולש מתכת כבד שאליו מחוברת ידית. את המגהצים חיממו באש לפני כל שימוש. גרסאות מאוחרות יותר של מגהצים הורכבו מקופסת מתכת שלתוכה הוכנסו גחלים בוערות שאווררו בעזרת מפוח לשם הזנת תהליך הבעירה שלהם.
בסוף המאה התשע עשרה ובתחילת המאה העשרים היו בשימוש מגהצים שהפיקו חום מבעירת סוגי דלק שונים, כגון קרוסין, אלכוהול, גז טבעי ואף בנזין. בבתים שצוידו במערכת צינורות גז להפעלת תאורת גז, השתמשו בגז להפעלת מכשירים נוספים, ביניהם מגהצים. למרות סכנת השריפות הגלומה בשימוש במגהצים הפועלים על דלק נוזלי, הם נמכרו בארצות הברית עד שנות ה-40 של המאה ה-20.
בעולם התעשייתי, מגהצים הפועלים על שריפת דלק פינו את מקומם למגהצים חשמליים המפיקים חום על ידי התנגדות לזרם חשמלי. היצקת הוחלפה במשטח תחתון עשוי חמרן או פלדת אל-חלד ואת טמפרטורת גוף החימום של המגהץ קבע תרמוסטט. המצאת המגהץ החשמלי ב-1882 נזקפת לזכות הנרי סיליי (Henry W. Seeley) מניו יורק. באותה שנה הוצג בצרפת מגהץ המחומם בעזרת קשת חשמלית שכשל בשל הסכנה הצרופה בשימוש בו. בטמפרטורה של המגהצים החשמליים הראשונים היה קשה לשלוט, שליטה בחומם בעזרת תרמוסטט הופיעה לראשונה בשנות העשרים של המאה העשרים. מאוחר יותר, בזכות המצאתו של תומאס סירס (Thomas Sears), החל השימוש בקיטור בתהליך הגיהוץ.
מגהצים מודרניים
המגהצים המודרניים הם גרסאות ביתיות וניידות של מגהצים חשמליים. חלקם כוללים אפשרויות פעולה שונות שתפקידן לייעל את תהליך הגיהוץ. משלל האפשרויות ראויות לציון ויסות החום ויצירת הקיטור.
ברוב המגהצים ניתן לווסת את חום הפעולה של המגהץ כדי להתאימו לאריגים שונים, אריגים דקים ועדינים שאינם עמידים בחום (כגון אריגי ניילון, צמר ומשי) מגהצים בטמפרטורות נמוכות יחסית (135–148 מעלות צלזיוס) ואילו אריגים עמידים יותר כמו כותנה ופשתן מגהצים בטמפרטורות גבוהות יותר (190–230 מעלות צלזיוס).
בחלק מהמגהצים נמצא מכל מים ההופכים לקיטור במהלך הגיהוץ, כדי לייעל את התהליך באריגים מסוימים.
גיהוץ בתרבות
יש המכנים הוצאת כסף או קניה בעזרת כרטיס אשראי 'לגהץ כרטיס'.
עושה הנפלאות מלובלין
הרומן מתאר את קורותיו של יאשה, יהודי כבן ארבעים, בן העיר לובלין שבמזרח פולין, הנמצאת באותה עת תחת כיבוש רוסי. יאשה הוא עושה-נפלאות, להטוטן, אקרובט ואיש ירידים הידוע בכל רחבי הארץ, הנע בין עיירותיה וכרכיה של פולין ומופיע לפרנסתו.
עלילה
יאשה הוא דמות בעלת מאפיינים מוכרים בכתיבתו של בשביס זינגר. כבספרים אחרים כגון הסרטיפיקט, חלאה, וכן באוטוביוגרפיה מוורשה לניו יורק, מתואר גבר יהודי שהתחנך על ברכי היהדות האדוקה אך נטש אותה, מלווה ספקות וסייגים, לטובת תענוגות העולם וההיצע החילוני רחב האופקים שלו.
במסעו של יאשה מלובלין אל ורשה, אנו מתוודעים לאיש רב-כישרונות ובעל כריזמה עצומה, המהלך קסם על כל הפוגש אותו, ומפיח תקווה והתרגשות בקרב כל מכריו. יאשה מסובך בקשרים עם כמה וכמה נשים בו-זמנית, שכל אחת מהן רואה אותו כמרכז עולמה. הוא מפזר כספים שאין לו והבטחות שאינו יכול לקיים, דורש נאמנות שאינו מקיימה בעצמו ואינו מסוגל לסרב או להודות בכישלון. במהלך ימים בודדים מתרחשת התמוטטותו הידועה מראש של עולם הבדיה והכזב שבנה סביבו יאשה. נשותיו מאבדות את סבלנותן, שקריו ופשיטת הרגל שלו נחשפים, מוסריותו שהיה גאה עליה מתמוטטת ופציעה מחריבה את פרנסתו.
גאולתו של יאשה מגיעה לאחר שהגיע לתחתית כל התחתיות. הוא גרם עוול לידידיו, הוליך שולל אנשים רבים שהיטיבו עמו, פשט רגל מבחינה מוסרית ואף הביא למותה של נערה. וכאשר נראה כי דבר פרט להתאבדות איננו סביר, מוצא יאשה את הדרך וחוזר לחיק הדת. כמיהתו למשמעות, לטוהר ולרוחניות מוליכה אותו אל עיר מולדתו לובלין ולבית אשתו העקרה. הוא מוצא דרך לכפר על חטאיו הרבים על ידי הסתגפות ובידוד שהוא כופה על עצמו בתוך מבנה לבנים אטום שנבנה סביבו. גם כאן מתפלפל יאשה עם היהדות, טוען שכל כולה בריחה מן הפיתוי – וממציא לעצמו גרסה קיצונית שלה.
בשנת 1980 עובד הרומן לסרט קולנוע בבימויו של מנחם גולן, הקוסם מלובלין, בכיכובם של אלן ארקין וזוכת פרס אוסקר לואיז פלטשר.
שרה דניאלס
שרה דניאלס ׁ(באנגלית: Sarah Daniels, נולדה ב-1957) היא מחזאית ומחברת בריטית פורה.
חייה
הקריירה שלה כמחזאית פרצה בשנת 1981, כאשר בחודש יולי הוצג המחזה שלה Penumbra בסטודיו לתיאטרון של אוניברסיטת שפילד וב-7 בספטמבר 1981 יצירתה Ripen Our Darkness הוצגה לראשונה בתיאטרון רויאל קורט.
דניאלס הוזמנה לשהות במשך שנה במחלקה לספרות אנגלית של אוניברסיטת שפילד כדי להתמסר לכתיבה. בשנת 1984 הייתה סופרת הבית בתיאטרון רויאל קורט. היא הייתה זמן מה חברה במועצת המנהלים של התיאטרון קלין ברייק.
מחזותיה הוצגו גם בתיאטרון המלכותי הלאומי בלונדון, במרכז לאמנויות בטרסי, בתיאטרון קרוסיבל בשפילד ובצ'יקן שד. דניאלס כתבה גם פרקים לסדרות אופרת סבון כמו "גריינג' היל", מדיקס, "איסטאנדרס" ו"הולבי סיטי".
שני קובצי מחזות שלה פורסמו בהוצאה לאור מטואן. לשרה דניאלס הייתה למשך שנים רבת בת זוג, קלייר וולטון, פעילה ומפקחת בתי ספר, שנפטרה בשנת 2009.
מחזותיה
ביצירותיה הראשונות - כמו Ripen Our Darkness,Gateway,Neaptide שרה דניאלס דנה בסוגיות מרכזיות של האידילואוגיה הפמיניסטית, ביניהן מעמד הנשים בחברה, זהותן הנשית, היחסים בין אמהות ולבנות, הידידות של נשים ואתגרי השחרור מהפטריארכליות המדכאת. המחזה "Masterpieces" תוקף את נושא הפורנוגרפיה והאלימות של גברים כלפי נשים. במחצית השנייה של שנות ה-1980 כתבה דניאלס שני מחזות היסטוריים:"Gut Girls" ו"Byrthrite המתמקד בחיי נשים במאה ה-17. בשנות ה-1990 דניאלס מקדישה מחשבה לסוגיות הקושרות לבריאותן הנפשית של נשים.("Beside Herself" ,"Head Rot Holiday", "The Madness of Esme and Shez" המחזה הרדיופיני "Purple Side Coasters ")
ג'ניפר ג'ייסון לי
ג'ניפר ג'ייסון לי (באנגלית: Jennifer Jason Leigh; נולדה ב-5 בפברואר 1962) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון יהודייה-אמריקאית. הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב לשנת 2015 על תפקידה בסרטו של קוונטין טרנטינו "שמונת השנואים".
ביוגרפיה
נולדה כג'ניפר לי מורו בהוליווד, בתם של השחקן היהודי-אמריקאי ויק מורו (במקור "מורוזוף") ושל התסריטאית היהודייה-אמריקאית ברברה טרנר. הוסיפה לעצמה את השם "ג'ייסון" כהוקרה לשחקן ג'ייסון רוברדס, חבר של המשפחה, שאיתו גם שיחקה בסרט "רסיסים של חיבה". ללי אחות אחת ואחות נוספת למחצה מנישואיה השניים של אימה לבמאי האיראני-אמריקאי רזא באדאיי.
אביה של לי, ויק מורו, נהרג בשנת 1982 בתאונה בעת שהיה שותף לפעלול על מסוק שיצא מכלל שליטה על סט הסרט "אזור הדמדומים". לי ואחותה תבעו את מי שלטענתן היו אחראים למחדל הקטלני, חברת "האחים וורנר" ובמאי הסרט סטיבן ספילברג וג'ון לנדיס, אך בסופו של דבר הגיעו איתם להסכם פשרה שפרטיו נותרו חסויים.
קריירה
לי החלה לשחק באופן מקצועי בגיל 9 וערכה את הופעת הקולנוע הראשונה שלה בגיל 17 בסרט "עיני זר".
התפרסמה לראשונה, כמו גם שון פן, בקומדיית הנעורים "נעורים בקצב מהיר" בה גילמה את תלמידת התיכון סטייסי המילטון, תלמידה תמימה וסקרנית שהרדיפה שלה אחר אהבה וחקר מיני מניעה את התפתחותה לאורך הסרט. בסרט זה שיחקה לצידה פיבי קייטס, שגילמה את חברתה הטובה והמנוסה יותר של סטייסי, שמספקת לה הדרכה ותמיכה לאורך כל המסע.
שנה לאחר מכן שיחקה בסרט הפשע והדרמה "בנות הסחלב הלבן" בתור קרול הית', צעירה תמימה ובודדה שנסחפת ומרומה אל חיי ניצול וזנות במועדון לילה בטוקיו תוך ניסיון נואש להגשים את חלומה להיות זמרת.
. שיחקה בתחילת דרכה גם בסרטו ההוליוודי הראשון של פול ורהובן "רומן הדמים", ובמותחן האימה "הטרמפיסט" בתור המלצרית נאש. לי פרצה לתודעת המבקרים ב-1990 עם שתי הופעות מוערכות בסרט הפשע "מיאמי בלוז" ובדרמה "ברוקלין - תחנה אחרונה". שיחקה לאחר מכן בסרט הפעולה של רון הווארד "מלכודת אש" בתפקיד ג'ניפר, חברתו של הכבאי בריאן מק'פרי, ובדרמת הפשע "לחץ" בתור שוטרת סמויה. על הופעתה במותחן "דרושה שותפה רווקה" לצידה של ברידג'ט פונדה בתור השותפה הפסיכופתית הדי קארלסון זכתה לי בפרס הנבל הטוב ביותר במסגרת פרסי ה-MTV.
ב-1994 גילמה את המשוררת ופעילת זכויות האדם דורותי פארקר בדרמה הביוגרפית "גברת פארקר והחוג המרושע"והייתה מועמדת על תפקיד זה לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר. באותה שנה הוסיפה גם הופעה קומית בדמות העיתונאית איימי ארצ'ר בסרטם של האחים כהן "הקפיצה הגדולה". הופיעה בדרמה הספרותית "חשדות מהעבר" בתור סלינה בתה של דולורס קלייבורן (קתי בייטס) המואשמת ברצח. ב-1999 הופיעה בדרמה של דייוויד קרוננברג "אקזיסטנז" בתור אלגרה גלר, מתכנתת משחק המחשב "אקזיסטנז".
בתור טובה לבמאי סם מנדס השתתפה לי בסרטו "הדרך לפרדישן" בתפקיד אנני, אשתו של הרוצח השכיר מייקל סאליבן (טום הנקס). ב-2003 שיחקה במותחן הארוטי "תשוקה חותכת" בהפקתן של ג'יין קמפיון וניקול קידמן. ב-2004 שיחקה במותחן הפסיכולוגי "המכונאי" בתור נערת הליווי סטיבי איתה מבלה המכונאי בעל האינסומניה טרבור רזניק (כריסטיאן בייל). ב-2005 שיחקה במותחן הבדיוני "החליפה". ב-2007 הופיעה בדרמה המשפחתית "מרגו בחתונה" בתפקיד פאולין אחותה של הסופרת מרגו זלר (ניקול קידמן). ב-2008 השתתפה בדרמה "סינקדוכה, ניו יורק".
בשנת 2010 שיחקה בתפקיד ראשי בדרמה הקומית "גרינברג" לצד בן סטילר וגרטה גרוויג.
בשנת 2020 כיכבה בסרט "Possessor" לצד שון בין, אנדראה רייסבורו וכריסטופר אבוט.
כבמאית וכמפיקה
ב-1995 הפיקה לי ביחד עם אמה ברברה טרנר את הדרמה המוזיקלית "ג'ורג'יה אחותי", בה גם שיחקה את הדמות הראשית של מוזיקאית הרוק סיידי, הקנאית להצלחת אחותה הגדולה ג'ורג'יה פלוד (מייר וינינגהם). בשנת 2001 ביימה לי את סרטה הראשון והיחיד בקריירה, הדרמה הקומית "מסיבת יום נישואים", את הסרט גם כתבה, הפיקה וכיכבה בתפקיד הראשי בתור סאלי נאש החוגגת את יום נישואיה השישי עם בן זוגה ג'ו ת'ריאן (אלן קאמינג). לי הועמדה לשתי קטגוריות לפרס אינדפנדנט ספיריט על עבודתה על התסריט ועשיית הסרט ביחד עם אלן קאמינג. ב-2010 לי כתבה והפיקה את הדרמה הקומית "גרינברג" בה גם שיחקה לצידו של בן סטילר.
חיים אישיים
בשנת 2005 נישאה לי לבמאי נואה באומבך. בנם של הזוג נולד בשנת 2010, מספר חודשים לפני שהחליטה להתחיל בהליכי גירושין.
התחנה המרכזית של באר שבע
היסטוריה
כבר בשנת 1950 הוקצה שטח בתוכנית המתאר של העיר לתחנה מרכזית שלצידה תחנת רכבת. בינתיים, פעל שירות האוטובוסים הבין-עירוני אל באר שבע וממנה מרציף בודד ברחוב ההסתדרות בעיר העתיקה, בשטח הנמצא בכיכר רבין שבמדרחוב. לאחר מגעים בין העירייה וחברת אשד, החליטה אשד במאי 1957 שלא להקים את התחנה, מפני שהעירייה דרשה אחוז גבוה לטעמה מהתגמולים מהחנויות בתחנה. בינואר 1960 הושגה הסכמה להקמת תחנה מרכזית, הודות לשילובה של חברת גב-ים כשותף שלישי בנוסף לאגד ולעירייה, שיהיה אחראי על הקמת החלק המסחרי.
לאחר סיום מלחמת ששת הימים, נחנכו שני רציפים נוספים - האחד לעזה והאחר לחברון. מדרום לרציפים הוכשר מגרש חניה גדול לאוטובוסים, ובצידו המזרחי של המבנה מוקמו רציפי קווי האוטובוס העירוניים. כל הקווים הבין-עירוניים בעיר הופעלו על ידי קואופרטיב אגד, ושירותי התחבורה העירונית הופעלו על ידי "החברה העירונית באר שבע" ולאחר מכן על ידי "שירותי תחבורה ציבורית באר שבע", שהוקמו על ידי עיריית באר שבע.
בעשור הראשון של המאה ה-21 החלו פועלות בתחנה חברות האוטובוסים אגד תעבורה ומטרופולין, במקביל, בשנת 2000, נחנכה תחנת הרכבת באר שבע מרכז סמוך ממזרח לתחנה.
בינואר 2005, אישרה הוועדה המקומית לתכנון ובנייה בבאר-שבע תוכנית של קואופרטיב אגד וחברת הנכסים שלה, "נצבא", לבנות תחנה חדשה, בהשקעה של 20 מיליון דולר. על פי התוכנית היו כל המבנים הקיימים של התחנה לההרס, במקומם הייתה אומרה לבנות תחנה חדשה, הכוללת גם אלפי מ"ר של נדל"ן מסחרי ומשרדים. התוכנית לא יצאה לפועל, במקומה הוחלט בשנת 2009 על שיפוץ המבנה הקיים, שיפוץ שהסתיים בשנת 2013. לאחר השיפוץ התחנה המרכזית קיבלה את השם "טרמינל באר-שבע". המבנה המשופץ משתרע על שטח של 10,000 מ"ר, ממוזג, וכולל חנויות ומסעדות.
ב-2016 עם פירוקה של חברת מטרודן, החלה חברת דן באר שבע להפעיל את התחבורה הציבורית העירונית.
שרידים ארכאולוגיים
סמוך למועד תחילת הבנייה של מבנה התחנה החדשה, חפרו אנשי רשות העתיקות חפירת הצלה באתר, וגילו את שרידיה של עיר ביזנטית שהתקיימה במאות ה-5 וה-6. השרידים המשתרעים על-פני שטח גדול בהרבה מזה של התחנה נחפרו ונחקרו. עם הקמת המבנה החדש של "טרמינל באר שבע" הוצבה בכניסה למבנה רצפת זכוכית שקופה מחוסמת, בגודל של כ-9 מ"ר, המאפשרת לעוברים ושבים להתבונן בעתיקות מלמעלה. החפירות הארכאולוגיות, בשנות השישים, התעכבו בשל מחסור בתקציב ברשות העתיקות. לכן קואופרטיב אגד נאלץ לתרום כסף רב לזירוז החפירות. חלק מהממצאים הארכאולוגיים אבד.
פריסת הקווים בתחנה
קוי השירות בתחנה המרכזית משרתים את העיר באר שבע ויישובי הסביבה. בנוסף לכך, ישנם קווי שירות בינעירוניים לתל אביב-יפו, לירושלים, לאשקלון, לאשדוד, לראשון לציון, לרחובות, ל עפולה, לקריית גת, לקריית מלאכי, ליבנה, לאופקים, לנתיבות, לשדרות, לאילת, לדימונה, לערד, למצפה רמון, לירוחם ועוד.
צירוף המקרים של לינקולן וקנדי
צירוף המקרים של לינקולן וקנדי הוא אגדה אורבנית, שלפיה קיימים קווי דמיון רבים ומפתיעים בין חייהם של אברהם לינקולן וג'ון פיצג'רלד קנדי, שניים מהנשיאים הבולטים ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית, שסיימו את תקופת כהונתם ואת חייהם בצורה זהה - בעקבות התנקשות, ואף בין נסיבותיהן של שתי ההתנקשויות. רשימה של קווי דמיון, זכתה לפרסום רב בציבור ואף לסיקור על ידי המגזין למדע פופולרי "סיינטיפיק אמריקן".
חלק מקווי הדמיון שמובאים ברשימה אינם מדויקים או שאינם נכונים, כפי שיפורט להלן.
טרום כהונה כנשיא
הערה: ב-1858 נסב העימות סביב הבחירות לסנאט, לא לנשיאות. לינקולן הפסיד ודאגלס נבחר לסנאטור מטעם מדינת אילינוי. עם זאת מייחסים לעימותי לינקולן-דאגלס השפעה על תוצאות הבחירות לנשיאות ב-1860, בהן התמודד לינקולן מול דאגלס וזכה. ב-1960 היה העימות חלק מהמירוץ לנשיאות. קנדי זכה ונבחר לנשיא.
בתקופת הכהונה כנשיא
עובדות נוספות: בנו של לינקולן, אדווארד בייקר, מת בשנת 1850, בגיל שלוש, משחפת. בתו של קנדי, ארבלה, מתה בלידתה בשנת 1956. שני בנים נוספים מתו בנסיבות טרגיות: בנו הצעיר של לינקולן, תומאס, מת בגיל 18, ככל הנראה משחפת. בנו של קנדי, ג'ון ג'וניור, נהרג בגיל 38 בתאונת מטוס, בשנת 1999. בנו הבכור של לינקולן, רוברט טוד, היה היחיד שהאריך שנים ומת בשנת 1926, בגיל 83. בתו הנותרת של קנדי, קרוליין, ילידת 1957, היא היחידה מבין ילדיו שעדיין בין החיים.
ב-1863 נשא לינקולן את נאום גטיסברג. גם נאום זה זוכרים בזכות משפט אחד: "כי ממשלה של העם, על ידי העם, למען העם, לא תכלה מן הארץ". קנדי התפרסם בשניים מנאומיו: ב-1961, בעת השבעתו לנשיא, אמר: "אל תשאל מה ארצך יכולה לעשות למענך, שאל מה אתה יכול לעשות למען ארצך". ביוני 1963, בעת ביקור בברלין החצויה, שבה את לב שומעיו באומרו בגרמנית "אני ברלינאי" ("Ich bin ein Berliner").
ב-11 ביוני 1963 החליט קנדי לסייע בגלוי לתנועת זכויות האזרח, הוא הציע חוק זכויות אזרח לקונגרס האמריקאי, ונשא נאום לאומה האמריקאית שבו אמר: "מאה שנים של שיהוי עברו מאז שהנשיא אברהם לינקולן שחרר את העבדים, אך יורשיהם, נכדיהם, אינם חופשיים עדיין... אומה זו הוקמה על ידי אנשים מאומות שונות ומרקעים שונים, על הבסיס שכל האנשים נוצרו שווים".
סגן הנשיא
לינדון ג'ונסון גדל בקרבת העיירה ג'ונסון-סיטי, טקסס (שנקראה על שם קרוב משפחתו).
השוואות אחרות
קנדי סבל ממחלת אדיסון. לגבי לינקולן, קיימת סברה כי סבל מתסמונת מרפן אך אין לכך סימוכין.
קללת טיפקאנו
מושג נוסף, שנקשר גם הוא ללינקולן ולקנדי, אך גם לנשיאים נוספים, הוא קללת טיפקאנו. קללת טיפקאנו, הקרויה גם "קללת עשרים השנה", "קללת השנים המסתיימות באפס" או "הקללה הנשיאותית", מתייחסת לעובדה שכל נשיא שנבחר לכהונתו בשנים העגולות 1840 ,1860 ,1880 וכך הלאה עד 1960, מת בעת שכיהן בתפקידו.
שליו חום
השליו החום נפוץ בשטחי חקלאות, סוואנות, בתות ואזורי ביצות. הוא נצפה בגינאה החדשה ואיי סונדה, כמו גם בצפון, מזרח, דרום מזרח ודרום מערב אוסטרליה וטסמניה, אם כי לא באזורים יבשים. השליו החום הובא לאיי פיג'י ולניו זילנד על ידי האדם, שם הוא מוגבל בתפוצתו לחלקו הצפוני של האי הצפוני. משערים, כי הבאתו של השליו החום לניו זילנד תרמה להכחדתו של השליו ניו זילנדי, ככל הנראה כתוצאה מהפצת מחלות, להן לא היה האחרון חסין.
גובהו של השליו החום 18 ס"מ ומשקלו 75–92 גרם. אורך הכנף 82–109 מ"מ לזכרים ו-82–103 מ"מ לנקבות. אורך הזנב 43-51 מ"מ. לזכר ולנקבה ראש וגב בצבע חום כהה. הכנפיים מפוספסות בשחור ולבן. החזה והבטן בצבע צהבהב זהוב מסומנים בפסים שחורים אופקיים. לזכר כתמים חומים כהים בצדי ראשו וכתם חום קטן על גרונו. לנקבה טלאי גדול בצבע קרם על גרונה וכתמים בצבע חום בהיר בצידי הראש.
מזונו העיקרי של השליו החום הוא זרעים, עשבי בר, עלים וחלקי צמח שונים.
סיידו יאיא
סיידו יאיא (באנגלית: Seidu Yahaya; נולד ב-31 בדצמבר 1989 באקרה, גאנה) הוא כדורגלן גנאי המשחק בעמדת הקשר האחורי בלייפיה.
בדצמבר 2010 הגיע לישראל ועבר למכבי חיפה, עמה זכה באליפות בעונת 2010/2011. בתום עונת 2011/2012, לאחר שהעפיל עם הקבוצה לגמר גביע המדינה ופתח בהרכב בהפסד 2–1 להפועל תל אביב, חתם בקבוצת אסטרה ג'יורג'יו הרומנית. ב-2018 עבר לדינמו מינסק הבלארוסית. בינואר 2019 חתם באל פאייחה הסעודית, חודשיים לאחר מכן חזר לקבוצת דינמו מינסק.
בינואר 2020 חתם בלייפיה הלטבית.
נים (כלי דם)
תפקידים נוספים
בכליות מתבצע טיהור הדם, חומרים רעילים לגוף יוצאים מהנימים לכיוון שלפוחית השתן לשם הפרשה מן הגוף.
סוגי נימים
תפקיד חשוב נוסף לנימי הדם: לאורך נימי הדם, פלסמת הדם יוצאת דרך דופן הנים ונספגת מחדש, אך רק 90% ממנה חוזר אל מחזור הדם, 10% הנותרים משמשים ליצור הנוזל הלימפטי.
דמיטרי סקופינצב
דמיטרי ולדימירוביץ' סקופינצב (נולד ב-2 במרץ 1997 בעיר וורונז', רוסיה) הוא כדורגלן רוסי המשחק כקשר במועדון דינמו מוסקבה.