cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הנרי וקסמן
הלחימה בדה לגיטימציה של ישראל
בנובמבר 2001, הפציר וקסמן במזכיר המדינה דאז קולין פאוול להוקיע ועידה של הליגה הערבית ששמה למטרה לבודד את ישראל והרטוריקה המתלהמת בתקשורת הערבית. באוקטובר 2003, הוא יצא בהצהרה כנגד ההערות האנטישמיות של ראש ממשלת מלזיה. ב-10 ביולי 2003, הוא ניהל שימוע בבית הנבחרים "אפליה כנגד ישראל" כנגד האפליה של תיירים ישראלים בקבלת ויזה, בעוד שאזרחי 27 מדינות אחרות לא נדרשו לעבור תהליך נוקשה לקבלת ויזה כמו הישראלים. בינואר 2004, הוא ביקש מהנשיא בוש להתערב לטובת ישראל בנושא חוות הדעת של בית הדין הבינלאומי בהאג על גדר הביטחון וקרא לממשל בוש להדגיש את החיוניות של גדר הביטחון והזכות של ישראל להגן על עצמה מאיומי טרור מתמשכים. בנובמבר 2004, הצטרף וקסמן לקבוצה של 45 חברי קונגרס בשליחת מכתב הדורש מנשיא מצרים חוסני מובארכ לנקוט בפעולה מיידית כנגד הסדרה האנטישמית "רוכב סוסים ללא סוס", כביכול על בסיס הפרוטוקולים של זקני ציון. במאי 2005, וקסמן דרש מקונדוליזה רייס ומחלקת המדינה לנתק את כל קשריה עם מוסדות לימוד ופרופסורים אשר מצייתים לחרם על האוניברסיטאות הישראלית מטעם איגוד מורי האוניברסיטאות של בריטניה. בנובמבר 2005, וקסמן הוביל את המאמץ, ביחד עם חברי הקונגרס היהודים, רם עמנואל ואליסון שוורץ להביא לגינוי רשמי מטעם האו"ם של קריאות נשיא איראן מחמוד אחמדינז'אד "למחוק את ישראל מהמפה". בפברואר 2006, הוא ועוד למעלה משבעים מעמיתיו לחצו על קונדוליזה רייס לסייע לסיים הגבלות מפלות על השתתפותה של ישראל באו"ם ודחפו ללחץ דיפלומטי חזק להבטיח שישראל תקבל זכויות מלאות בארגון.
תעופה אזרחית
תעופה אזרחית הוא המושג המתאר את אחד משני ענפי התעופה העיקריים, תעופה אזרחית ותעופה צבאית. תחום זה ומקיף את תחום התעופה האזרחית הפרטית והמסחרית בעולם. רוב המדינות בעולם חברות בארגון הבינלאומי לתעופה אזרחית (ICAO) ופועלות באמצעותו תוך שיתוף פעולה כדי לבסס תקינה משותפת ואחידה, וכן המלצות לאופן התנהלותה של התעופה האזרחית בעולם.
התעופה האזרחית עוסקת בשני תחומים עיקריים:
מאפייני הענף
התעופה האזרחית מאפשרת שינוע של נוסעים וטובין ברחבי העולם. שני המאפיינים העיקריים של הענף הם ההקפדה ההכרחית על מקצוענות ובטיחות והיכולת לנוע בין מדינות, תוך מעבר בשמיהן של מדינות אחרות. מכיוון שהטסת כלי טיס כבדים מן האוויר היא מסוכנת מטבעה, התעופה האזרחית התפתחה כענף עם רגולציה מאוד משמעותית. הגופים הרגולטוריים, המייצגים את האינטרסים של הציבור הרחב, מעורבים בכל התהליכים הקשורים לתעופה אזרחית, כבר בהתחלת תהליכי התכנון - הן אם המדובר בכלי טיס, הן אם המדובר בתשתיות השונות והן אם מדובר בהכשרת כוח אדם וקביעת קריטריונים להסמכה ולשמירת כשירות.
מכיוון שכלי טיס יכולים לטוס בין מדינות, תוך שהם עוברים בשמיהן של מדינות אחרות, רוב מדינות העולם חברות ב|ארגון הבינלאומי לתעופה אזרחית (ICAO). ארגון זה מגבש תהליכי אסדרה, שיטות עבודה מחייבות ותקנים טכניים כדי לאפשר למדינות השונות לסמוך האחת על השנייה בכל הקשור לתעופה האזרחית. כך למשל, הארגון מכתיב את הרגולציה לבניית מטוסים, את התקנים לבניית שדות תעופה, את קריטריוני הבטיחות וכדומה. בכל מדינה ישנה רשות מדינתית האחראית לעמוד בהגדרות הארגון הבינלאומי לתעופה אזרחית, למתן רישיונות לגופים הפועלים בשטחה הריבוני או רשומים אצלה, לקביעת הרגולציה המקומית, לפיקוח על הגופים השונים ולאכיפה. בישראל רשות זו היא רשות התעופה האזרחית, בארצות הברית זו רשות התעופה הפדרלית ובאיחוד האירופאי, זו הסוכנות האירופית לבטיחות תעופה.
התעופה האזרחית מהווה מרכיב חשוב בכלכלת העולם והשפעתה מוערכת בסדר גודל של 3.6% מהתל"ג העולמי (שהם כ 2.7 טריליון דולר אמריקאי),,
לפי IATA, בענף התעופה כיום (2019), מועסקים כ 10 מיליון איש באופן ישיר ומעל 65 מיליון איש בענף ובתעשיות שתומכות אותו. לטענת הארגון 35% מערך הסחורות המשונעות בעולם משונעות באמצעות התעופה האזרחית, וזאת אף על פי שמדובר רק ב 1% מהסחורות במונחים של משקל. להערכת הארגון יש בעולם יותר מ 30,000 מטוסים (לא כולל תעופה כללית) ולמעלה מ-3700 שדות תעופה שמשרתים את חברות התעופה.
מרכיבי עולם התעופה האזרחית
בהקשרו הרחב יותר עשוי מושג התעופה האזרחית להתייחס גם ל:
מגמות מרכזיות בענף
נפח השימוש בתעופה האזרחית עולה כבר כמה עשרות שנים ברציפות כפי שהאיור שלעיל מדגים. תוכניות להתמודדות עם הצורך לאפשר יותר ויותר טיסות, תוך שיפור הבטיחות והיכולת לעמוד בזמנים מתנהלות ברחבי העולם. שתיים מהתוכניות העיקריות הן ה-NextGen, בארצות הברית וה-SESAR, באיחוד האירופאי.
בתחום הטיסה עצמה, התפשטות היכולת של הטייסים לדעת את מיקומו העצמי של המטוס בדיוק רב באמצעות נווט לוויני, הכנסת מערכות ADS-B ו TCAS, כל אלו יחדיו, מאפשרים לצופף את התעבורה האווירית ולהגדיל את ספיקת הנוסעים והטובין ברחבי העולם.
אירועי טרור שכוונו, בעבר, נגד התעופה האזרחית הביאו לכך שהאבטחה הפיזית של הטיסות חוזקה באופן משמעותי ובין השאר, הוקמו גופים ארגוניים ייעודיים להגנה על התעופה האזרחית בארץ ובעולם.
למרות הגידול המתמשך בהקפי הטיסות, חברות התעופה המסורתיות מתקשות להישאר רווחיות ממגוון סיבות. ראשית, החל מאמצע שנות התשעים, הופיעו חברות תעופה הפועלות במודל עסקי חדש, חברות ה Low Cost. חברות אלו מפעילות מגוון דרכים לצמצום העלויות ובכללן: מקיימות מחלקה אחת בלבד, מפעילות מטוס מדגם אחד בלבד, מוכרות כרטיסים רק דרך האינטרנט וכך חוסכות את עלויות ההדפסה, מחזיקות צוותי קרקע ואוויר קטנים יותר ועם פחות זכויות התאגדות, מתמחות בסבב קרקעי קצר, מצמצמות את השירותים לנוסע ובכלל זה ביטול הגשת ארוחות, גובות מחיר נוסף על כל כבודה מעבר לתיק יד ומאפשרות ואף מעודדות מודלים אגרסיביים של פרסום. חברות מסוימות מתמחות בטיסה ליעדים "פחות פופולריים", מה שמאפשר להן לקבל הכנסות מגורמי התיירות באותם יעדים - גורמים המעוניינים לפתח את התיירות אצלם על ידי שיפור היכולת של קהל תיירים להגיע אל אותו היעד בטיסה.
החל מהשנים האחרונות (בהתייחס ל 2019), יותר ויותר חברות מספקות "מערכות בידור לנוסע". מערכות אלו, כבר היום, כוללות מסכים ושרות "וידאו על פי דרישה", VOD. בנוסף, יותר ויותר חברות מאפשרות נגישות לאינטרנט במהלך הטיסה. טכנולוגיות אלו, יאפשרו פרסומות ממוקדות לנוסעים. רבים בתעשיית התעופה מעריכים שהמעבר למודל של הכנסות מבוססות פרסום או הכנסות שמקורם בגופי התיירות של יעדי הטיסה, יכולים לגרום לתופעה של הוזלת הכרטיסים לנוסע, להמשיך ביתר שאת.
בחלקים מסוימים של העולם ובפרט באירופה, התחזקותן והתפשטותן של הרכבות המהירות מהווה תחרות לענף התעופה ובפרט, על רקע מנגנוני אבטחת התעופה שהכניסו סרבול ואי-נוחות רבים לטיסות.
מרכיב נוסף שמקשה על חברות התעופה המסורתיות הם "הסכמי שמים פתוחים" שהביאו לתחרות רבה לחברות המסורתיות, המקומיות. בישראל, הסכם השמיים הפתוחים מתקיים מאז 2013.
אליפות האמריקות בכדורסל 2013
אליפות האמריקות בכדורסל 2013 היא האליפות ה-16 שנערכה על ידי פיב"א אמריקה.
באליפות השתתפו 10 נבחרות. מטרת התחרות הייתה גם לקבוע את הנבחרות שיקבלו זכות להשתתף באליפות העולם בכדורסל 2014.
מקסיקו זכתה באליפות בפעם הראשונה בתולדותיה.
מתכונת התחרות
תחילה נערכו משחקי העפלה אזוריות:
תחילה המשחקים נערכו בשני בתים. בהמשך, שמונה נבחרות המשיכו בבית רבע הגמר. בהמשך נערכו משחקי הפלייאוף.
סמל גינאה
סמל גינאה הנוכחי אושר בשנת 1984.
הוא מתאר יונה המחזיקה ענף של זית. בחלק התחתון - סרט עם המילים "עבודה", "צדק", "אחווה".
הרי וולטון
הרי וולטון (באנגלית: Walton Mountains) הם שרשרת הרים מבודדת במרכז האי אלכסנדר, שלמול חצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
שרשרת ההרים כוללת שלושה מסיבים, המכוסים שלג.
שיא גובהם של ההרים הוא 1,450 מטרים מעל פני הים, בהר מקארתור; ההרים הם הפסגה ה-3,084 בגובהה באנטארקטיקה.
שרשרת ההרים משתרעת לכיוון דרום, החל ממפרצון שוברט - לאורך 40 קילומטרים.
ההרים ממוקמים ממזרח לשדה הקרח לואיס.
בתחום שרשרת ההרים מצויים פסגות ריקטר, נונאטאק סאבייר ופאלינדרום באטרס.
גילוי ומיפוי הרכס
הרכס התגלה לראשונה עת שצולם מהאוויר על ידי לינקולן אלזוורת' בטיסתו מעל האזור ב־23 בנובמבר 1935.
הרכס צולם מהאוויר על ידי השירות האנטארקטי של ארצות הברית בשנת 1940.
בשנת 1947 הרכס נסקר בסקר קרקעי על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון, בפיקודו של פין רון.
הרכס מופה בשנת 1957 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד, בהתבסס על תצלומי האוויר משנת 1940 ומשנת 1947.
מקור השם
רון קרא לרכס על שמו של לוטננט קולונל אר. סי. וולטון (R.C. Walton), מחיל הנחתים של ארצות הברית, אשר סייע לרון בשכנוע צי ארצות הברית להלוות לו ספינה, ובארגון הסיוע של צי ארצות הברית למשלחתו של רון.
חרבונה
חַרְבוֹנָה או חַרְבוֹנָא, דמות מקראית, הוא אחד מסריסי המלך אחשוורוש המוזכר במגילת אסתר.
זהותו
יש בקרב חז"ל הטוענים כי אליהו הנביא היה זה שהזכיר את העץ שעשה המן, והוא התחפש לחרבונה כדי להזכיר זאת למלך. מנגד, רבי אליעזר טוען כי חרבונה היה רשע:.
בסיפור המגילה
כאשר המלך מגלה בחמתו כי המן יעץ לו להשמיד את עמה של אסתר המלכה, מופיע חרבונה ומזכיר למלך כי לא זו בלבד יעץ המן,, וכששומע זאת המלך הוא מצווה לתלות את המן עצמו על העץ שהכין למרדכי.
בפזמון "שושנת יעקב" הנאמר לאחר קריאת המגילה מופיעה שורה בדבר מעלתו של חרבונה "וגם חרבונה זכור לטוב", הדעות חלוקות האם הכוונה עליו או על אליהו הנביא.
פנרים
פֿנרים או יוונים פֿנרים (ביוונית: Φαναριώτες (פֿאנאריוטס), ברומנית: Fanarioţi, בסרבית: Фанариоти, Fanarioti) היו בני משפחות יווניות חשובות שהתגוררו בפֿנר (Fener, Φανάρι של ימינו), הרובע היווני העיקרי של קונסטנטינופול (איסטנבול), מקום מושבו של הפטריארך האקומני.
הפֿנרים שלטו במנהל של הפטריארכט, ולעיתים תכופות התערבו בבחירת הכמרים הבכירים ובכלל זה בבחירת הפטריארך האקומני עצמו, שהיה "ראשון בין שווים" בין בישופי הכנסייה האורתודוקסית המזרחית. אחדים מבני משפחות אלה, שקנו להן עושר והשפעה רבים, מילאו במאה ה-17 תפקידים אדמיניסטרטיביים ופוליטיים רמי-דרג באימפריה העות'מאנית. מ-1699 עד 1821 שרתו פנרים כדרגומנים בשירות הממשל העות'מאני ("השער הנשגב") ושגרירים זרים. יחד עם ראשי הכנסייה והנכבדים המקומיים מן הפרובינציות ייצגו פנרים את המעמד היווני השליט בתקופת השלטון העות'מאני ביוון עד ראשיתה של מלחמת העצמאות. פנרים מילאו תפקיד מכריע במהלך המלחמה הזאת והשפיעו על החלטות האספה הלאומית, הגוף הייצוגי של המהפכנים היוונים, שהתכנס שש פעמים בין השנים 1821 ו-1829.
בין השנים 1711 ל-1821 מונו פנרים אחדים לגוספודרים או "דוֹמְנים" (Domni) - שליטים - של נסיכויות הדנובה (נסיכות מולדובה וולאכיה), בדרך כלל לאחר שקודמו ממשרות דרגטורי; תקופה זו נקראת בהיסטוריה הרומנית בשם "התקופה הפנרית". גם בהיסטוריה של סרביה תחת השלטון העות'מאני הישיר קיימת תקופה הנקראת כך. אחרי ביטול הפטריארכיה הסרבית של פץ' בשנת 1766 מונו בארץ זאת בישופים יוונים, שנקראו אף הם "פנרים", והם היו רחוקים מעולמם הרוחני של צאן מרעיתם המקומי.
יודסה ראט פור אמסטרדם
יוֹדְסֶה ראט פור אמסטרדם (Joodsche raad voor Amsterdam) היה יודנראט אשר הוקם ופעל בהולנד בתקופת השואה וריכז בידיו את סמכויות הטיפול ביהודי העיר אמסטרדם.
היסטוריה
היודסה ראט הוקם לאחר מהומות שיזמו תומכי המשטר הנאצי בהולנד הכבושה נגד יהודים, אשר הובילו בהמשך למהומות בין המתפרעים לבין יהודים ולא-יהודים. גם כאן, כמו באתרים רבים, נשאלה השאלה אם לשתף פעולה עם הנאצים ולהקים יודנראט או אם לאו.
אברהם אשר ופרופ' דוד כהן, ממקימי היודסה ראט והעומדים בראשו, טענו כי רק בשיתוף פעולה עם הגרמנים יהיה אפשר להעניק סיוע ליהודים ולדחות את גורלם.
בין תפקידי היודסה ראד היה גם לדאוג לחינוך, לתברואה, לעבודה סוציאלית, להזנת התושבים היהודים באמסטרדם ולהנפקת אישורים שונים.
בקיץ 1941 החלו ההכנות בגרמניה לקראת הפתרון הסופי בהולנד וב־1942 החלו הגירושים ההמוניים מהולנד, ועל היודסה ראט הוטל לארגן את המשלוחים, ולטפל בכל הצד המנהלתי של העברת היהודים למחנות שמשמעותה הייתה גזר דין מוות ברוב המקרים ונישול האדם ומשפחתו מרכושם.
היענות היודסה ראט לדרישות הגרמנים עוררה זעם והרגשת בגידה בקרב רבים. במאי 1943 הגיע תורו של היודסה ראט לשלוח גם מאנשיו, אולם ההיענות של אנשי היודסה ראט הייתה נמוכה ובעקבות כך פרצו הגרמנים אל אמסטרדם וצדו כ־8,500 יהודים.
בספטמבר 1943 נשלחו גם אשר וכהן למחנות במזרח אירופה.
לאחר המלחמה
הן אשר והן כהן שרדו את המלחמה.
לאחר תום המלחמה התנהל ויכוח סוער בנוגע לאחריותם לשילוח היהודים, והשלטונות ההולנדיים אף עצרו אותם, אולם משהתברר שהמעורבות של השלטונות ההולנדיים הייתה לא פחותה, הם שוחררו.
מאניבול (סרט)
מאניבול (באנגלית: Moneyball) הוא סרט קולנוע אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 2011. הסרט מבוסס על ספרו של מייקל לואיס באותו שם. בסרט מככבים בראד פיט בתפקיד בילי בין, מנהלה של קבוצת הבייסבול אוקלנד אתלטיקס, וג'ונה היל בתפקיד עוזרו.
הסרט מבוסס על סיפורו האמיתי של בילי בין והצלחת אוקלנד בהתמודדות בליגת הבייסבול המקצוענית, חרף תקציב דל, על ידי שימוש בשיטות ניהול וחקר ביצועים מתקדמות. בין הסרט לספר נעשו מספר שינויים על מנת להתאימו לקהל הצופים ולמשוך גם נשים וציבור שאינו נמנה עם אוהדי הספורט. פותחה עלילת משנה ובמרכזה היחסים המשפחתיים של בילי בין עם בתו. כמו כן במקום עוזרו במציאות של בין, פול דפודסטה, בוגר אוניברסיטת הרווארד, שהתנגד שדמותו תוצג בסרט, נבנתה דמות בשם פיטר ברנד, בוגר אוניברסיטת ייל, אותו מגלם ג'ונה היל.
עלילה
הסרט נפתח בקטעים משידורי טלוויזיה המתארים את הפסדה של אוקלנד אתלטיקס לניו יורק יאנקיז בפלייאוף של עונת 2001 ומציין את ההבדלים בתקציב בין הקבוצות, 114.5 מיליון דולר של היאנקיז לעומת 39.7 מיליון דולר בלבד של אוקלנד. בעקבות ההפסד ועזיבתם של שלושה מכוכבי הקבוצה, מבקש מנהל אתלטיקס, בילי בין, מבעלי הקבוצה תקציב מוגדל לשנה הבאה, אך נענה בשלילה. במהלך פגישה עם מנהל קבוצת קליבלנד אינדיאנס, מתרשם בין מפיטר ברנד, בוגר אוניברסיטה טרי, שמסכל את ניסיונותיו של בין להשיג שחקן בטרייד. בין חוקר את ברנד ולמד שהוא מחסידי תאוריית ניהול קבוצות בייסבול על ידי שימוש בכלים סטטיסטיים מתקדמים, בשונה מהמדיניות המקובלת בליגה, שמונעת הערכה נכונה של אפקטיביות השחקנים מבחינת תרומתם להשגת ניצחונות ביחס לשכרם. בין מחליט להעסיק את ברנד כעוזרו.
ברקע, מוצגים קטעים מעברו של בין כשחקן בייסבול, שנחשב ככישרון יוצא דופן, ויתר על מלגת לימודים באוניברסיטת סטנפורד לטובת קריירה מקצועית בניו יורק מטס, אך כשל לחלוטין.
במסגרת ההכנות לעונה החדשה, מתמקדים בין וברנד במספר שחקנים שלא זוכים להבנתם להערכה מספקת, בהם דייוויד ג'סטיס המבוגר שנפלט מהיאנקיז, צ'אד ברדפורד בעל ההגשה המוזרה, ג'רמי ג'יאמבי בעל היסטוריית התנהגות פוחזת וסקוט הטברג, אותו מייעד בין להרכיב בעמדת הבסיס הראשון, על אף פציעה בידו ועל אף שמעולם לא שיחק בעמדה זו.
בפתיחת העונה נוחלת הקבוצה רצף כישלונות, בין נאלץ להתמודד עם ארט האו, מאמן הקבוצה, שמסרב להיכנע לתכתיביו של בין לגבי הרכב השחקנים. בין עורך זעזועים בהרכב הקבוצה ומגלה מעורבות רבה יותר בממשק עם שחקניו, וההצלחה באה עם רצף ניצחונות. בין, שנמנע מלצפות במשחקים, מתפתה להיכנס לאצטדיון בזמן משחק מול קנזס סיטי רויאלס בו מנסה הקבוצה לשבור את שיא רצף הניצחונות בתולדות הליגה, האתלטיקס שהובילו עד הופעתו 0-11, מתחילים להתפרק עד שהרויאלס משווים את התוצאה ל-11-11, בשלב זה עולה לשחק הטברג, שחובט להום ראן ומבטיח את הניצחון והשיא. על אף ההצלחה בעונה הסדירה, הקבוצה מודחת בפלייאוף על ידי מינסוטה טווינס.
במהלך פגישה בפנווי פארק מציע ג'ון הנרי, בעלי הבוסטון רד סוקס, לשכור את שירותיו של בין תמורת חוזה שיא למנהל ב-MLB. בין מספר לברנד שבעבר כבר עשה טעות כשנתן לכסף להכתיב את דרכו (בכך שלא למד בסטנפורד) ונשבע לעצמו שלא יחזור על טעות זו. בסצנת הסיום נוהג בין במכונית ומאזין לשיר שהקליטה לו בתו.
בכתוביות הסיום, למדים כי בין דחה הצעה של 12.5 מיליון דולר מהרד סוקס ובחר להמשיך לנהל את אוקלנד, קרוב לבתו בקליפורניה. הרד סוקס אימצו את שיטתו של בין וכעבור שנתיים זכו בוורלד סיריס לראשונה לאחר 86 שנים.
הפקה
הפקת הסרט עברה מספר תלאות, כולל חילופי תסריטאים-מעבדים ובמאים. תסריט שכתב סטיב זליאן ומינויו של סטיבן סודרברג כבמאי, הולידו עיבוד על פיו יתבסס הסרט על שילוב קטעי ארכיון וראיונות עם שחקנים ואנשי בייסבול מתקופת הפעילות של עלילת הסרט, אך רעיון זה בוטל על ידי סרטי סוני ימים ספורים לפני תחילת הצילומים שתוכננה ליולי 2009 ולאחר שכבר הושקעו בהפקה כ-10 מיליון דולר. במקומו של סודרברג מונה בנט מילר ועיבוד התסריט מחדש הוטל על אהרן סורקין. הצילומים החלו לבסוף ביוני 2010, בין האתרים בהם צולם הסרט היו אצטדיוני הבייסבול של אוקלנד אתלטיקס, לוס אנג'לס דודג'רס ופנוויי פארק, אצטדיונה של בוסטון רד סוקס.
ביקורת ותגובות לסרט
הסרט זכה לביקורות אוהדות בדרך כלל מציבור המבקרים, באתר Rotten Tomatoes המרכז את דיווחי המבקרים מארצות הברית דווח כי הממוצע לו זכה הסרט עמד על 95% ומצד קהל הצופים על 89%, בקופות רשם הסרט הכנסות של מעל 75 מיליון דולר בארצות הברית, ולאחר הפצתו ברחבי העולם עלו ההכנסות על 110 מיליון דולר. הסרט נבחר לאחד מסרטי השנה מטעם מכון הסרטים האמריקאי.
הסרט נבחר למועמד לפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר, סורקין וזליאן נבחרו למועמדים לפרס על כתיבת התסריט הטוב ביותר, בראד פיט נבחר למועמד לשחקן הטוב ביותר בסרט דרמה והיל נבחר למועמד בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר. באותן קטגוריות נבחרו הסרט, התסריטאים והשחקנים למועמדויות לקבלת פרס אוסקר. כמו כן מועמד הסרט לאוסקר בקטגוריית עריכה ומיקס סאונד, סך הכל שש מועמדויות.
יחיאל לנגר
יחיאל לנגר או בכינויו הקצין לנגר (24 בנובמבר 1897 - 2 בדצמבר 1977) היה אחד משלושת הקצינים היהודים במשטרה הבריטית בירושלים בתקופת המנדט. בכל מהלך תפקידו פעל למען תושבי היישוב היהודי בארץ ישראל.
ביוגרפיה
יחיאל לנגר נולד בעיירה שצ'וצ'ין שליד קרקוב שבגליציה, אוסטריה (כיום בפולין). בילדותו למד במוסדות דתיים תוך כדי שילוב לימודים מקצועיים, שתרמו לפתיחות מחשבתו בנוגע לתנועה הציונית. בשנת 1914 בפרוץ מלחמת העולם הראשונה, היגר עם משפחתו לפראג. בשנת 1916 כאזרח הקיסרות האוסטרו-הונגרית התגייס לנגר לצבא האוסטרי, שם שירת בגדוד הפרשים מספר שתיים. בשנת 1918 בסיום המלחמה שוחרר בכבוד. כשנה לאחר מכן היגר לגרמניה ובעיירה פוסן עבר הכשרת פעילים ציוניים בפועלי ציון.
בשנת 1921 עלה לארץ ישראל שהייתה בשלטון המנדט הבריטי. מספר חודשים לאחר עלייתו לארץ החלו גיוסים של יהודים וערבים למשטרה הבריטית לתפקידי שיטור זוטרים במשטרה המעולה. לנגר גויס למשטרה, עבר הכשרה במשטרת צמח והתגייס לפלוגת הרוכבים. בשנת 1922 שירת כקצין המשטרה המעולה בבאר שבע שם שירתו 75 שוטרים, כשלנגר הבכיר בהם. שם היה קשור להגנה ולשירות המודיעין (הש"י).
בשנת 1926 עזב לנגר את פלוגת הרוכבים והצטרף למשטרת מאה שערים שבירושלים, בדרגת קצין. בשנת 1927 עבר לשרת במשטרת עפולה. בשנת 1928 שב לשרת במשטרה בירושלים. בשנת 1933 פיקד על משטרת מנשיה - יפו.
גם ממשטרת תל אביב הועבר למשטרת פתח-תקווה לאחר שחזר ועזר ליהודים בניגוד לפקודה שניתנה לו. לאחר מכן שירת ברחובות. ב-17 באפריל 1948 הגיע עם מספר שוטרים יהודים למשטרת קטרה ושכנע באיומים את השוטרים הבריטים והערבים לעזוב את התחנה כדי שלוחמי גבעתי מגדוד 53 יוכלו להיכנס ולתפוס את התחנה.
ב-1949 כאשר כבר הוקמה משטרת ישראל, עבר לנגר לגליל שם בנה את משטרות נצרת, טבריה וצפת. בשנת 1951 שב לירושלים.
משפחתו
נולד בשנת 1897 לאלתר לנגר ולרוזה. אחיו מנדל שנודע בשם מרסל לנגר היה לוחם ומפקד תנועת ההתנגדות לגרמנים בטולוז שבצרפת. מרסל הוצא להורג על ידי הנאצים בגיליוטינה. לנגר התחתן בשנת 1924 עם לאה שושנה בת למשה ביקר. לזוג נולדו 4 בנים: בשנת 1944 נפטרה אשתו לאה שושנה ולאחר מספר שנים נישא בשנית לרות נוימן בת שמואל גלובסקי.
אישיותו
היה אדם מסור, אמיץ ובעל קור רוח. מסופר עליו שבשעה שקיבל פקודות לחיפוש נשק בבתי יהודים, היה שואל ביידיש את בעל הבית על מיקום הסליק ודואג שהחיפוש לא יגיע לשם. אחד המקרים התרחש בבית החולים שערי צדק הישן בתקופת ניהולו של דוקטור משה וולך. לנגר קיבל מספר מדליות ביניהן: שתי מדליות על שירות משטרתי ושתי מדליות הצטיינות. כמו כן קיבל אות סיני של מדינת ישראל. השתייך להגנה, מספר תעודה 172. שימש כנשיא לשכת הבונים החופשים בירושלים.
בשכונת הר חומה שבירושלים נקרא הרחוב "הקצין לנגר" על שמו.
קספר נילסן
קספר מורופ נילסן (בדנית: Casper Mørup Nielsen; נולד ב-29 באפריל 1994 באסביירג שבדנמרק) הוא כדורגלן דני המשחק בעמדת הקשר בקבוצת קלאב ברוז' מליגת העל הבלגית.
קריירת מועדונים
נילסן גדל במחלקת הנוער של אסביירג. בשנת 2012 החל לשחק במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הדנית. הוא ערך 90 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים.
ב-18 בינואר 2017 חתם נילסן על חוזה לשלוש עונות וחצי באודנסה בולקלוב מליגת העל הדנית. ב-20 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-0 על ראנס במסגרת המחזור ה-22 בליגה לעונת. ב-6 במרץ הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 4-0 על אולבורג בולדספילקלוב במסגרת המחזור ה-24 בליגה. בסך הכל שיחק נילסן במועדון במשך שתי עונות וחצי, בהן ערך 73 הופעות ליגה והבקיע חמישה שערים.
ב-4 ביולי 2019 חתם נילסן ברויאל אוניון סן-ז'ילואז מליגת המשנה הבלגית. בתום עונתו השנייה במועדון העפיל עם המועדון לליגת העל הבלגית. ב-25 ביולי 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הבלגית, בניצחון 3-1 על אנדרלכט במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת. ב-28 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה, בניצחון 4-0 על סטנדרד לייז' במסגרת המחזור השישי בליגה. בסך הכל ערך נילסן 92 הופעות ליגה במדי המועדון במשך שלוש עונות, בהן הבקיע 18 שערים.
ב-17 ביולי 2022 חתם נילסן על חוזה לארבע עונות בקלאב ברוז' מליגת העל הבלגית. ב-24 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-2 על ראסינג גנק במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת. ב-14 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-0 על לוון במסגרת המחזור הרביעי בליגה.
ג'ורג' גילברט סקוט
סר ג'ורג' גילברט סקוט (באנגלית: George Gilbert Scott; 13 ביולי 1811 – 27 במרץ 1878) היה אדריכל אנגלי, הנחשב לאחד ממובילי האדריכלים בתקופה הוויקטוריאנית.
ביוגרפיה
ג'ורג' גילברט סקוט נולד בבקינגהאם שבבקינגהאמשייר, והיה בנו של הכומר האנגליקני וחוקר התנ"ך תומאס סקוט. סקוט החל את לימודי האדריכלות בשנת 1827 ולמד תחת ג'יימס אדמסטון, ובין השנים 1832–1834 עבד לצד הנרי רוברטס.
בשנת 1835 החל סקוט לעבוד עם ויליאם בוניתון מופאט בתחילה כעוזרו, ולאחר מכן, בין השנים 1838–1845 עבדו כשותפים.
בשנת 1838 נשא לאישה את קרולין אולדריד. הזוג נישא בבוסטון שבלינקולנשייר. שנים מבניהם, ג'ורג' גילברט סקוט הבן וג'ון אולדריד סקוט וכן נכדו, גיילס גילברט סקוט נודעו אף הם כאדריכלים.
סקוט הושפע מאוגוסטוס פוג'ין והצטרף לתנועת התחייה הגותית שאפיינה את התקופה הוויקטוריאנית. בין עבודותיו הידועות בסגנון זה היא האנדרטה בסנט גיילס שבאוקספורד שנבנתה בשנת 1941, המגדל בכנסיית ניקולאי הקדוש בהמבורג, וכנסיית סנט גיילס שבקמברוול שנבנתה בשנת 1844. יצירה נוספת שתכנן היא מלון מידלנד גראנד (Midland Grand Hotel) בתחנת סנט פנקרס שבלונדון.
בין השנים 1864–1867 תכנן את אנדרטת אלברט בגני קנזינגטון שהוקמה ביוזמת המלכה ויקטוריה לזכרו של בעלה אלברט, נסיך סקסה-קובורג-גותה.
בשנת 1859 זכה סקוט במדליה מאת המכון הבריטי המלכותי לארכיטקטורה ובשנת 1872 הוענק לו תואר אבירות.
סקוט נפטר בשנת 1878 וזכה לכבוד שבקבורה במנזר וסטמינסטר.
דב יוסף
דב (ברנרד) יוסף (21 באפריל 1899 – 7 בינואר 1980) היה חבר הכנסת ושר בממשלות ישראל, לפני כן מעורכי הדין היהודים הבולטים בארץ ישראל בתקופת המנדט והמושל הצבאי של ירושלים בעת מלחמת העצמאות. נודע בתפקידו כשר האספקה והקיצוב בתקופת הצנע, וכונה "שר הצנע".
קורות חיים
דב יוסף (ברנרד ג'וזף) נולד במונטריאול שבקנדה בשנת 1899. למד באוניברסיטת מקגיל, באוניברסיטת לאוול ובאוניברסיטת לונדון. בעל תואר דוקטור לפילוסופיה ומוסמך במשפטים.
בעת מלחמת העולם הראשונה היה ממארגני ההתנדבות לגדודים העבריים בקנדה, והגיע לארץ ישראל בשנת 1918 יחד עם הגדוד האמריקני (גדוד קלעי המלך ה-39). ב-1921, לאחר שסיים את לימודי המשפטים, שב לארץ ישראל כדי להשתקע בה.
עורך הדין הוראס סמואל קיבל אותו כמתמחה במשרדו, ולאחר מכן כשותף. במרוצת הזמן היה דב יוסף לאחד מעורכי הדין היהודים הבולטים בארץ ישראל בתקופת המנדט. בשנת 1933 הוא היה עורך הדין של משפחת ארלוזורוב בהקשר לרצח ארלוזורוב. בסוף שנות השלושים היה מפרקה של הסניף הארצישראלי של פניקס, וינה, יחד עם משה דוכן.
דב יוסף היה פעיל בתנועת העבודה. הצטרף למפא"י בשנת 1933. שימש כיועץ משפטי של הנהלת הסוכנות היהודית וייצג אותה בוועדת פיל ובוועדת וודהד. בהמשך שימש כממלא מקום ראש המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית. בראשית 1938 שהה בשליחות הסוכנות היהודית בצפון אמריקה. בשנת 1941 יצא בשליחות הסוכנות היהודית לארצות הברית ולדרום אפריקה ובסוף 1943 נשלח למשרד המדיני בוושינגטון כדי לייצג שם את עמדת הנהלת הסוכנות היהודית בארץ ישראל.
בעת מלחמת העולם השנייה היה אחראי על גיוס מתנדבי היישוב לצבא הבריטי. היה חבר הנהלת הסוכנות משנת 1945. היה בין מנהיגי היישוב שנשלחו בשבת השחורה למעצר במחנה המעצר בלטרון.
בעת מלחמת העצמאות והמצור על ירושלים היה דב יוסף המושל הצבאי של העיר. בתפקידו זה היה למעשה המושל האזרחי של העיר, כשהתואר "צבאי" ניתן כדי להראות על מקור סמכותו, שנבע מכך שירושלים, שטרם סופחה אז למדינת ישראל, הייתה בשליטה צבאית ישראלית. בתפקידו זה היה אחראי על כך שאספקת המזון, שהיה בעיר בצמצום רב, תהיה מאורגנת ושוויונית. תוך כדי המלחמה, באוקטובר 1948, נפלה בתו בקרבות הנגב (לזכרה ולזכר חבריה הקדיש את ספרו "קריה נאמנה").
המפקד הצבאי של ירושלים, שהיה אחראי על ניהול המערכה הצבאית, היה מפקד חטיבת עציוני דוד שאלתיאל (שלאחר מלחמת העצמאות זכה לדרגת אלוף). דב יוסף חלק על החלטותיו של שאלתיאל ומהלכיו. בספרו "קריה נאמנה" (1960), שבו תיאר את אירועי מלחמת העצמאות בירושלים, ביקר בחריפות את התנהלותו הצבאית של שאלתיאל ועל כך שלא דיווח לו על המצב האמיתי בעיר העתיקה ערב נפילתה. הוא טען שלו היה עושה כן, היה פונה לדוד בן-גוריון בדרישה להזעקת כוחות תגבורת. פרסום הספר עורר סערה ציבורית עזה ואף הגיע לדיון בכנסת, כשסיעת חרות הגישה הצעה למינוי ועדת חקירה ממלכתית לבדיקת נסיבות נפילתה של העיר העתיקה. ההצעה נפלה בהצבעה.
לאחר מלחמת העצמאות
דב יוסף היה שר האספקה והקיצוב בממשלת ישראל הראשונה והיה אחראי על מדיניות הצנע שהופעלה באפריל 1949. התפקיד ניתן לו לאור הצלחתו, כמושל הצבאי של ירושלים בזמן המצור, להנהיג בה סדר בחלוקת מצרכי המזון חרף המחסור החמור. תפקיד זה לא הוסיף על אהדתו של הציבור ליוסף, והוא זכה לכינוי "שר הצנע". כדי לנסות להתגבר מעט על המחסור, הודיע דב יוסף על קיצוץ בנייר לעיתונים וכן המליץ לעירוניים, לנצל כל פיסת קרקע ולגדל בה ירקות ותרנגולות מטילות. רעייתו, גולדי, הקפידה לשמש דוגמה ולבצע את ההמלצה בחצר ביתה ברחוב אלחריזי 22 בירושלים. בלחץ דעת הקהל בוטל בשנת 1951 משרד האספקה והקיצוב, ויוסף נתמנה לשר התחבורה.
דב יוסף כיהן בכנסת מהכנסת הראשונה ועד לכנסת השלישית, וכן כשר שאינו חבר כנסת בתקופת כהונת הכנסת החמישית. יוסף כיהן בתפקידים מיניסטריאליים שונים: שר החקלאות, שר התחבורה, שר המשפטים, שר המסחר והתעשייה, שר הבריאות ושר בלי תיק.
בשנת 1952, בהיותו שר המסחר והתעשייה, שימש ד"ר ישראל קסטנר כדובר המשרד. כאשר הואשם קסטנר בעלונו של מלכיאל גרינוולד בשיתוף פעולה עם הנאצים בהשמדת יהודי הונגריה בעת השואה, אילץ אותו דב יוסף להגיש תלונה, שבעקבותיה הוגש על ידי המדינה כתב אישום נגד גרינוולד (במשפט זה נערך בירור מקיף על שואת יהודי הונגריה ועל תפקידו של קסטנר בשואה, עד כי המשפט הפך להיות ידוע כ"משפט קסטנר").
במהלך כהונתו בתפקיד שר המשפטים בממשלת ישראל העשירית, התגלעה מחלוקת חריפה בינו לבין היועץ המשפטי לממשלה גדעון האוזנר בדבר חלוקת הסמכויות ביניהם בתחום הפלילי. יוסף סבר כי העובדה שלשר המשפטים נתונה הסמכות החוקית ליטול לעצמו את סמכויותיו של היועץ במקרה של חילוקי דעות ביניהם, מלמדת על כפיפותו של היועץ לשר. לעומתו סבר האוזנר כי כל עוד לא נטל השר את הסמכויות לידיו, נהנה היועץ מעצמאות מלאה ועליו לפעול לפי שיקול דעתו בלבד. המחלוקת הגיעה לישיבת הממשלה, שם התקבלה הצעתו של יוסף להקים ועדת משפטנים שתחווה את דעתה בפני הממשלה בנושאים שבמחלוקת. הוועדה כונתה ועדת אגרנט על שם שמעון אגרנט שעמד בראשה.
מסקנות הוועדה נתפסו כהישג של האוזנר מאחר שבנושא המרכזי שהיה במחלוקת, סמכויות התביעה, צידדה הוועדה בהאוזנר וגרסה כי ליועץ יש עצמאות מוחלטת בהחלטותיו. עם זאת ציינה הוועדה חובת היוועצות של היועץ בשר המשפטים ובממשלה, וכן חובת מסירת דין וחשבון קבוע לשר. בנושא שהיה שולי יותר בוויכוח, סמכויות הייעוץ של היועץ המשפטי לממשלה, הבדילה הוועדה בין רשויות מנהליות לבין הממשלה, אשר רשאית לפעול גם כנגד חוות דעת היועץ. מסקנות הוועדה אומצו על ידי הממשלה, כאשר יוסף נמנע בהצבעה לאחר שהודה כי אינו מרוצה מהן ואף הצהיר על כוונתו להביא לשינוי החוק.
דב יוסף היה מתומכיו הנאמנים של דוד בן-גוריון. בעת משבר "הפרשה", בראשית שנות ה-60, צידד בעמדת בן-גוריון כי בשאלה "מי נתן את ההוראה" תכריע ועדת חקירה משפטית ולא ועדת שרים, שאינה נקייה מנטיות פוליטיות. בעת פילוג מפא"י והקמת רפ"י על ידי בן-גוריון בשנת 1965, לא הצטרף לרפ"י ונשאר במפא"י, אך הורחק בידי ראש הממשלה לוי אשכול מרשימת מועמדי המערך לכנסת השישית ולא נכלל בממשלת אשכול שקמה לאחר הבחירות.
בשנת 1975 יצא לאור ספרו האוטוביוגרפי, "יונה וחרב".
ב-5 בינואר 1980 בעת שהתארח בבית בנו בבאר שבע, פונה לבית החולים סורוקה ושם נפטר, ככל הנראה מדום לב. דב יוסף הובא למנוחות ביום ב', י"ח בטבת תש"מ, ה-7 בינואר, בבית העלמין סנהדריה בירושלים. שמות רחובות על שמו קיימים בירושלים, נתניה ובאר-שבע.
פרוזאורופודה
פרוזאורופודה (שם מדעי: Prosauropoda) היא קבוצה פרפילטית של דינוזאורים צמחוניים מהסדרה בעלי אגן דמוי לטאה והקבוצה דמויי זאורופודים. הם היו מאבותיהם של הזאורופודים הענקיים שהיו הגדולים בבעלי החיים על היבשה. הם חיו בין הטריאס העליון לאמצע תור היורה.
הפרוזאורופודים הקדומים היו ברובם יצורים בינוניים, באורך 4-6 מטר, המסוגלים להלך הן על ארבע והן על רגליהם האחוריות בלבד. שיניהם היו עדינות וייתכן הם גיוונו את מזונם גם בבשר, אם כי לא נמצא לכך הוכחות.
מיון
בקבוצה נכללים 3 משפחות:
אלדד שרים
אֶלְדָּד שְרֵים (נולד ב-7 באפריל 1950) הוא מוזיקאי, מעבד, מפיק מנצח ומלחין ישראלי. בעבר חבר להקת עוזי והסגנונות.
במהלך הקריירה המוזיקלית שלו עיבד וניצח שרים בארבעה שירים שייצגו את ישראל בתחרות האירוויזיון: "את ואני" שביצע שלמה ארצי, "אהבה היא שיר לשניים" שאותו גם הלחין וביצעה אילנית, "הלילה" שביצעה להקת הכל עובר חביבי ו"בן אדם" שביצעה ירדנה ארזי.
שרים עוסק גם ביצירת מוזיקה לתיאטרון, לקולנוע ולטלוויזיה והשתתף בהפקה המוזיקלית של התוכניות המצליחות כוכב נולד ורוקדים עם כוכבים.
ילדותו ונעוריו (1950 - 1969)
שרים נולד בתל אביב ב-7 באפריל 1950 לאב מסגר ואם עקרת בית. כיוון שהוריו סברו שמוזיקה לא תוכל לפרנסו כשיגדל הם התנגדו שישתקע בלימודי מוזיקה, ועד גיל 13 ניגן שרים באופן מזדמן בחוג חלילית בבית הספר ובמפוחית פה אותה קיבל במתנה ליום הולדתו ה-11. כשהיה בן 13, לאחר ששמע את תזמורת כלי הנשיפה של הפועל תל אביב מנגנת בעדלאידע, פנה אל המנצח ושכנע אותו להתקבל לתזמורת אף על פי שלא ידע לנגן על אף כלי בתזמורת. המנצח נתן לו קלרינט ותוך שבוע התחיל שרים לנגן בתזמורת. בעקבות כל זאת נכנעו הוריו והסכימו לקנות לו אקורדיון. שרים התחיל ללמוד לנגן באקורדיון ובמקביל בכל פעם שהתפנה כלי בתזמורת הפועל תל אביב היה שרים לומד לשלוט בו. כעבור שנה התחיל לכתוב עיבודים בשביל התזמורת.
בזכות נגינתו בקלרינט קיבל שרים מלגה ללימודים אצל גיורא פיידמן שהכיר לשרים את המוזיקה הקלאסית, ואף הכניס אותו לקונצרטים של התזמורת הפילהרמונית הישראלית בה ניגן פיידמן. שרים מעיד כי פיידמן "תרם המון להבנה יותר יסודית של יצירות וביצוען". לאחר שסיים את בית הספר התיכון בגיל שש עשרה (כיון ש"קפץ כיתה") דחה את מועד גיוסו לצבא ופנה ללמוד באקדמיה למוזיקה על שם רובין בתל אביב. באקדמיה למד, בין היתר, אצל פרופסור יצחק סדאי ואצל נעם שריף. שרים שילב בין העקרונות אותם למד במסגרת לימודי המוזיקה הקלאסית למוזיקת פופ ובכל פעם שלמד חוק חשוב בקומפוזיציה, היה על פיו מחפש שימושים בחוק בלהקות פופ כדוגמת הביטלס ובמקביל ללימודיו באקדמיה ניגן בלהקת הרוק עוזי והסגנונות. שרים הגדיר את השילוב בין הסגנונות המוזיקליים השונים בתקופת לימודיו באקדמיה כמשפיע על אופי יצירתו המוזיקלית בהמשך:
בשנת 1969, לאחר שנתיים בהן למד באקדמיה, סיים שרים את לימודיו והתגייס לצה"ל.
בצה"ל (1969 - 1972)
במהלך שרותו הצבאי שימש שרים כמנהל מוזיקלי של להקות צבאיות, בעיצומה של תקופת פריחת הלהקות הצבאיות. במהלך תקופת השרות שרים עבד ויצר קשר עם אמנים רבים שבאותה תקופה היו חברים בלהקות צבאיות, ברבים מהמקרים שיתוף פעולה זה נמשך גם לאחר השרות הצבאי. בין אמנים אלו ניתן למנות את רותי נבון, יוני נמרי, רומן שרון, יזהר כהן חברי להקת אף אוזן גרון (יובל דור, צבי רוטשטיין (קיקי) ועמי מנדלמן)
ב-1972, לקראת שחרורו, יצא השיר "כל מה שרציתי" שביצעו רותי נבון ויוני נמרי אז חברי צוות הווי פיקוד ההדרכה. את השיר הלחין שרים כתרגיל בקומפוזיציה כשלמד אצל פרופסור יצחק סדאי והוא זכה להצלחה רבה והיה להיטו הראשון של שרים. לקראת סוף הגיוס הלחין ועיבד את השיר "מה נשתנה", עבור יגאל בשן, השיר כיכב במצעדי הפזמונים ואף נבחר ל"שיר השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלי צה"ל.
לאחר השחרור (1972 – היום)
בזכות פעילותו בתקופת שרותו הצבאי, כשהשתחרר כבר היה שרים מוכר כמעבד וכמלחין ולאחר השחרור הוא הפך להיות אחד המעבדים המוזיקליים המבוקשים ובאותה תקופה הוא הרחיב את מעגל שיתופי הפעולה שלו ועבד גם עם הזמרים אבי טולדנו, עדנה לב, שלמה ארצי, דני גרנות, יזהר כהן ואחרים.
באוקטובר 1972 נסע שרים לאיטליה שם למד אצל המוזיקאי האיטלקי זוכה האוסקר אניו מוריקונה במשך כחצי שנה. שרים התחיל לעבוד כמעבד מוזיקלי באיטליה אך כיוון שתמה אשרת הסטודנט שלו נאלץ לשוב לארץ ביוני 1973.
בפסטיבל הזמר והפזמון 1973 עיבד שרים שניים מהשירים, את השיר הזוכה "את ואני נולדנו בתש"ח" שביצעה עדנה לב, למילים של מוטי גלעדי וללחן של יגאל בשן ושירו של דני גרנות "מי האיש". ב-1985 חיבר את המוזיקה לסרט "קומפוט נעליים" של יהודה ברקן.
בשנת 2011 השתתף בפאנל השופטים של התוכנית היכל התהילה בערוץ 24.
שרים היה נשוי לפזמונאית ענת שרתוק-שרים, עד לגירושיהם.
סמל זימבבואה
סמל זימבבואה אומץ ב-21 בספטמבר 1981.
תיאור
הסמל מתאר שני קודואים (סוג של אנטילופה) העומדים על ערימת אדמה עם גבעולי חיטה, ערמות כותנה וראש תירס. על הרגליים נמצא גם סרט עם המילים ""איחוד", "חרות", "עבודה". המגן עצמו בצבע ירוק עם מספר גלים בצבע לבן-כחול למעלה וייצוג זימבבואה הגדולה. מאחורי המגן-מכוש ורובה AK-47 קשורים בסרטים ממשי ירוק וצהוב.
בפסגה - כוכב אדום וציפור גדולה.
מחמוד טואלבה
מחמוד טואלבה (או מחמוד טוואלבה, ערבית: محمود طوالبة, לעיתים נקרא בעברית באופן שגוי מוחמד טוואלבה; 1980–2002), שנודע בכינויו "נורסי", היה טרוריסט פלסטיני, מפקד הזרוע הצבאית של הג'יהאד האסלאמי בג'נין. שני סגניו היו עלי ספורי ותאבת מרדאווי. טואלבה היה אחראי לפיגועים ומעשי רצח רבים וחוסל על ידי צה"ל במהלך מבצע חומת מגן בג'נין.
טואלבה הפך לראש הזרוע הצבאית של הג'יהאד האסלאמי בג'נין לאחר שישראל חיסלה את קודמו בתפקיד איאד חרדאן בסוף 2001 על ידי פיצוץ תא טלפון.
הפיגועים שהוציא
טואלבה תכנן וביצע ביחד עם שני סגניו פיגועים בהיקף ובתדירות שלא היו מוכרים קודם לכן בסכסוך הישראלי-פלסטיני:
2002
כושר הארגון וכמות הפיגועים שלהם הכתירו את ג'נין כבירת המתאבדים והיו אחת הסיבות הבולטות למבצע חומת מגן.
מבצע חומת מגן ומותו
במהלך אפריל 2002, במבצע חומת מגן, נכנסו כוחות צה"ל לג'נין שנחשבה לבירת הטרור הפלסטיני ושממנה יצאו פיגועים רבים. ראשי הג'יהאד האסלאמי התבצרו במחנה הפליטים ג'נין ומלכדו אותו באלפי מטעני חבלה. לאחר קרב קשה שבו נהרגו 13 חיילי צה"ל הוכרעו הטרוריסטים. טואלבה נהרג בג'נין במהלך הפעולה. נסיבות מותו חלוקות: יש הטוענים שטואלבה נהרג מאש חבריו במחנה הפליטים ג'נין, לאחר שסברו בטעות כי הוא חייל ישראלי, בשל הקסדה שחבש על ראשו. לעומת זאת, המגזין טיים דיווח שטואלבה נהרג אחרי שדחפור D9 משוריין של צה"ל מוטט עליו קיר כאשר האחרון ניסה להטמין עליו פצצה.
סגניו של טואלבה, תאבת מרדאווי והשייח' עלי ספורי, נעצרו והועמדו לדין בישראל.
לאחר מותו של טואלבה תפס את מקומו איאד סוואלחה.
יעקב זילברג
יעקב זילברג (נולד בשנת 1942) הוא רופא ישראלי, אשר עבד שנים רבות בקופת חולים כללית וכיהן כמנהל המרכז הרפואי כרמל בחיפה וכמנהל מרכז רפואי העמק בעפולה.
היכל השלום והאחווה
היכל השלום והאחווה (ביוונית: Στάδιο Ειρήνης και Φιλίας) הוא אולם ספורט רב-תכליתי הממוקם בעיר הנמל פיראוס, יוון. האולם, אשר נחנך בשנת 1985 ומכיל 11,640 מקומות ישיבה, הוא חלק מהמתחם האולימפי פלירו, הכולל גם אולם כדוריד המכיל כיום 3,836 מקומות ישיבה ואצטדיון כדורעף חופים. ההיכל משמש בעיקר לאירוח משחקיה הביתיים של קבוצת הכדורסל אולימפיאקוס פיראוס.
אספרנסה
אספרנסה (בספרדית: Esperanza mía) היא טלנובלה ארגנטינאית משנת 2015, בכיכובם של מריאנה אספוסיטו ומריאנו מרטינס. פרק הבכורה שודר ב-6 באפריל 2015 בערוץ 13 הארגנטינאי, ואילו בישראל שודר כחצי שנה לאחר מכן ב-1 בנובמבר בערוץ הילדים. ב-25 בנובמבר החלה להיות משודרת בערוץ ויוה. אספרנסה מיה היא הטלנובלה הראשונה בארגנטינה שצולמה ברזולוציית 4K.
יעקב זילברג
ביוגרפיה
עלה לישראל עם משפחתו בשנת 1972. עד 1973 התמחה ברפואה פנימית במרכז הרפואי כרמל. בשנים 1973-1975 היה רופא משפחה בעיר בית שאן ומאז ועד 1977 היה רופא אזורי בבית שאן ובעמק בית שאן וקיבל על עבודתו זו פרס של קופת חולים כללית. ב-1977 עבד במרכז הרפואי העמק במסגרת התמחות ברפואת משפחה. משנת 1976 ועד 1993 שימש כרופא משפחה בקיבוץ שדה נחום, מקום מגוריו.
אספרנסה
כתוצאה מהסכם בין חברת ההפקות Pol-ka לבין חברת ההפצה הישראלית דורי מדיה דרסט המקנה לאחרונה זכויות הפצה, מלבד ישראל הסדרה נרכשה לשידור גם במדינות אורוגוואי, פרגוואי, ווייטנאם, אינדונזיה, סין, רוסיה, פולין, בוליביה, הונגריה וספרד
היכל השלום והאחווה
היסטוריה
התכולה הכוללת האולם היא 11,640 מקומות ישיבה קבועים, עם אפשרות להרחבה עד ל-17,000 עם כיסאות המוצבים על משטח האתלטיקה שבין היציעים לפרקט.
אספרנסה
סיפור הסדרה
חוליה אלברסין (מריאנה אספוסיטו) - נערה בת 21 שמתגוררת ביחד עם אמה המאמצת בלנקה בעיירה "לה מרסד", ליד בואנוס איירס. בלנקה עובדת במפעל בעיירה אשר יוצר ופולט מזהמי אוויר, וכתוצאה מחשיפה מתמשכת לזיהום במפעל היא לבסוף נעשית חולה עד מאוד. בלנקה לא שורדת את המחלה, ולפני מותה היא מוסרת לחוליה תקליטור שמפליל את הבעלים של המפעל ומבקשת ממנה להעביר אותו לעורך דין כדי שהאמת תיחשף. כשחוליה מנסה למלא אחר בקשת אמה המנוחה רודפים אחריה 2 גברים שנשלחו על ידי הבעלים של החברה. בעקבות זאת היא בורחת לבואנוס איירס כדי לבקש עזרה מחברה ותיקה של אמה, קונספסיון (אנה מריה פיקיו).
יעקב זילברג
ביוגרפיה
בשנים 1978-1982 היה רופא מחוז העמק של קופת חולים כללית. במהלך תקופה זו סיים קורס ברפואה קהילתית באוניברסיטת תל אביב וקורס קציני רפואה בצה"ל וכן השתתף במשלחת רפואית שיצאה לסייע לפליטים בקמבודיה. בשנים 1982-1983 השתלם בחו"ל במסגרת קורס למנהלים בכירים בארגון בתי החולים הבינלאומי ובלימודים לתואר מוסמך ברפואה קהילתית באוניברסיטת לונדון. היה מנהל המחלקה לרפואה קהילתית במרכז קופת חולים בתל אביב (1983-1985).
אספרנסה
סיפור הסדרה
קוסנספיון היא אם המנזר "סנטה רוסה", שמחליטה שחוליה תעמיד פנים שהיא מתלמדת במנזר, וזאת על מנת להסתיר את זהותה האמיתית של חוליה וכדי להגן עליה. תחילה חוליה מתנגדת, אבל אם המנזר משכנעת אותה. חוליה נכנסת תחת השם "אספרנסה" אבל הגעתה מובילה לכמה בעיות עם הנזירות האחרות. במנזר היא מכירה את קלרה (בהמשך מתברר שהיא אמהּ הביולוגית שנטשה אותה).
יעקב זילברג
ביוגרפיה
בשנת 1985 מונה למנהל מרכז רפואי העמק בעפולה ולמנהל מרחב העמקים של קופת חולים כללית. כיהן בתפקידיו אלו עד 1993. ב-1991 סיים קורס במנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב. מ-1993 ועד 1997 היה סמנכ"ל רפואה של קופת חולים כללית.
אספרנסה
סיפור הסדרה
תומאס (מריאנו מרטינס) הוא כומר צעיר שחוזר אל עיר הולדתו אחרי ארבע שנים. ביחד עם אחיו מקסימו (תומאס פונסי) הוא הבעלים של המפעל שמנסה למנוע מחוליה/אספרנסה לפרסם את הראיות שברשותה. בפועל מקסימו הוא זה שמנהל את החברה, ומשום כך התלונות בנוגע לזיהום מוכרות לו היטב. מקסימו מאורס לאווה מונטי (נטלי פרס), החברה לשעבר של תומאס. נוכח היעדרותו הארוכה של תומאס, מקסימו בטוח שהוא יודע יותר טוב מאחיו איך לפעול לטובת העסק, ואחת ההחלטות העסקיות שלו היא לקצץ בתקציב הכנסייה בה התחתנו הוריהם, שלא נמצאים בין החיים. תומאס מודע לחשיבותה של הכנסייה בעיני הוריו, והוא מחליט לעזור לכנסייה בצרכיה. הכנסייה היא חלק ממנזר סנטה רוסה בו נמצאת חוליה, ולא עובר זמן רב עד שהשניים נפגשים פעם נוספת.
יעקב זילברג
ביוגרפיה
בשנת 1997 מונה למנהל המרכז הרפואי כרמל בחיפה וכיהן בתפקידו עד 2007.
אספרנסה
סיפור הסדרה
בעוד חוליה/אספרנסה מנסה להתרגל לחוקי המנזר ולחייה בתור המתלמדת, חוליה אינה מודעת לכך שאמה הביולוגית נמצאת איתה באותו המנזר.
יעקב זילברג
ביוגרפיה
זילברג הוא חבר סגל ההוראה בתוכנית ללימודי תואר ראשון בניהול מערכות בריאות במכללה האקדמית נתניה. פרסם מאמרים בכתבי עת מקצועיים.
אספרנסה
סיפור הסדרה
חוליה/אספרנסה ותומס מתחילים להתאהב, אבל הייעוד הדתי של תומאס והתפקיד לכאורה של המתלמדת, של אספרנסה גורם לכך שהם יחיו רומן אסור.
יעקב זילברג
ביוגרפיה
זילברג נשוי ואב לשלוש בנות.
אספרנסה
סיפור הסדרה
לאחר זמן, בנקודה מסוימת, נראה כי תומאס קיבל החלטה - לעזוב את הכל למען האהבה, אך נתקל במכשול נוסף -ניקולאס: ניקולאס בא לחייו של תומאס בכוונה לנקום בו על רקע סכסוך משפחתי שקרה לפני זמן רב, הקשור לאבות שלהם. בתחילה הוא מופיע כמתלמד לכמורה (הוא לא באמת היה מתלמד אך התחזה לאחד כדי להיכנס לחיים של תומאס) אך לאחר מספר חודשים עוזב את ההתלמדות אך נשאר קרוב לחיים של תומאס ואספרנסה.
כאשר תומאס היה צריך לנסוע לשליחות ברומא הוא נשלח לפתע לאמזונס במטרה לעזור לאנשים שם. במהלך השהות שלו שהייתה אמורה להיות קצרה, הוא חלה במחלה קשה ונאלץ להישאר שם לתקופה ארוכה. כדי לשמור על קשר עם אספרנסה, תומאס החל לשלוח אלייה מכתבים, וניקולס, שהיה אמור להעביר אותם לאספרנסה שינה אותם והוציא אותם מהקשרם. כלומר הוא זייף את המכתבים בשביל לנתק את הקשר הרומנטי בין תומאס ואספרנסה. ניקולאס אכן הצליח, ובאותו הזמן היה עם אספרנסה כדי לתמוך בה ברגעים הקשים, במקביל פיתח איתה קשר רומנטי. כאשר תומאס חזר מאמזונס גילה כי אספרנסה עומדת להתחתן עם ניקולאס, ולא הבין למה, אך החליט להמשיך בדרכו לחזור לשליחות שלו מחוסר ברירה.
ברגע האחרון, לאחר ששמע את דבריי אספרנסה ומשפחתה, תומאס מבין כי משהו חשוד ומנסה למנוע מאספרנסה להתחתן עם ניקולס, הוא עושה זאת בכך שהחליף את הכומר שהיה אמור לחתן אותם, וקיווה למנוע את החתונה, אספרנסה יודעת שהיא לא אוהבת את ניקולס באמת, וברוחת מהחתונה. תומאס רודף אחריה והם בורחים יחדיו. מרגע זה תומאס עזב את התפקיד הדתי ובחר באספרנסה.
בהמשך חייהם של תומאס ואספרנסה מסתבכים - ניקולס חוזר וחוטף את אספרנסה ממש לפני חתונתה עם תומאס אך היא ניצלת על ידי תומאס ואביה.
בהמשך תומאס ואספרנסה אכן מתחתנים ואף מגלים כי אספרנסה בהריון עם תאומות.
בסופה של הסדרה ישנה קפיצת זמן, שבה רואים את אווה וז'ילדה בהריון, ישנו מופע שבסופו אספרנסה מודיעה על הריונה עם שלישייה. (גאטו) גאטו נשאר חסר בית אחרי שבגד באקסית שלו עם פאוסטינה ופוגש את ז'ילדה. ז'ילדה לא רוצה את גאטו אבל בגלל שעיתרבו יצאה איתו והתאהבה. לאחר שז'ילדה נסעה עם מישהו לאירופה גאטו התחיל לנהל רומן עם אווה אבל בסוף גאטו גירש אותו. לאחר מכן ז'ילדה חזרה והם התחילו מהתחלה והחליטו לעבור לגור ביחד. ז'ילדה גילתה בארגזים של גאטו זקט של אישה עזבה אותו. אחרי כמה ימים גאטו הציעה לז'ילדה להתחתן והיא עונה כן אבל באותו היום גאטו אווה ומקסימו מצאו משקיעה שתשקיעה בלהקת סולריס אבל גאטו מגלה שזאת פאוסטינה. ז'ילדה מבטלת את החתונה. מקסימו ואווה מכריחים את גאטו להיות חבר של פאוסטינה. גאטו לא מספר לז'ילדה אבל פאוסטינה יודעת על ז'ילדה ולא אכפת לה כי היא מאוהבת בגאטו. ז'ילדה רואה את גאטו מתנשק עם פאוסטינה וז'ילדה זועמת. גאטו זורק את פאוסטינה ועוזר לתומאס וחוליה לברוח מהחתונה. ז'ילדה מחליטה לבגוד בגאטו עם מקסימו וגאטו זועם. ז'ילדה מצטערת וגאטו לא סולח. ז'ילדה עוזבת וגאטו מבין איזה טעות עשה. אחרי שחוליה נחטפה ז'ילדה חוזרת וגאטו וז'ילדה מתפיסים. גאטו מציע לז'ילדה להינשא לו כי חתונתם של אווה ומקסימו התבטלה (מקסימו פחד להיתחתן ) היא מסכימה. גאטו וז'ילדה מבלים ליל כלולות במקום מקסימו ואווה. מקסימו מפריע להם וז'ילדה עוזרת לו להבין שהוא טעה על מה שעשה לאווה. גאטו צריך לעזוב כדי לעבוד ולפרנס ל-3 חודשים ואז לחזור ל-3 חודשים בלי אפשרות לעזוב באמצע של 3 החודשים וז'ילדה זועמת. גאטו עוזב ופאולה צ'אבס (אשתו בחיים האמיתיים) משחקת את חברתו לתיכון שעכשיו תפליג איתו כי ביתו של בעל הספינה ורואים עליה שהיא מאוהבת בגאטו והוא מנחם את ז'ילדה. לאחר זמן גאטו שולח מכתב שהוא צריך לעבוד 6 חודשים ולחזור ל-6 חודשים. בסוף העונה ז'ילדה בהריון.
מוזיקה
השירים בדיסק מדברים בעיקרם על הרומנטיקה בין שתי הדמויות הראשיות בסדרה, אספרנסה ותומאס.
חודש בלבד לאחר יציאת הדיסק, זכה בדיסק זהב.
סחר
נמכרים מוצרים הקשורים לסדרה ולדמויות בה כמו אלבום לאיסוף מדבקות, דיסקים, פוסטרים, מוצרים לבית ספר, תלבושת של נזירה, ערכת קריוקי ועוד.
בנוסף, יצאו לgoogle store משחקים מוזיקליים שונים לסמארטפונים ולטאבלט.
תיאטרון
בסך כל ההופעות היו יותר מ-100 אלף אנשים. צוות השחקנים ביקר עם ההופעה בין היתר גם בערים קורדובה ורוסריו.
ההופעה נקראה Esperanza mia el musical (בתרגום חופשי: אספרנסה מיה המחזמר).
גשושית
גָּשוֹשִית היא חללית בלתי מאוישת המשוגרת על מנת לחקור את הירח, כוכבי לכת וגופים אחרים במערכת השמש, כולל השמש עצמה. ניתן לשגר את הגשושית מפני כדור הארץ או מתוך חללית גדולה יותר. גָשושיות נשלחו על ידי סוכנויות החלל של ארצות הברית, רוסיה, ברית המועצות לשעבר, האיחוד האירופי, סין, יפן, הודו, ישראל ואיחוד האמירויות.
סוגי גשושיות
גשושיות שמטרתן לחלוף ליד כוכבי לכת, אסטרואידים, שביטים או ירחים אחרים במערכת השמש (גשושית יעף) נחשבות קלות יחסית לתכנון ובנייה, היות שהן לא דורשות מערכות ניווט מסובכות או הנעה נוספת מעבר לתאוצה הראשונית בעת השיגור ותנועה במסלול הוהמן. אפשרות תאוצה מסובכת יותר היא על ידי התקרבותן לכוכבי לכת בעלי מסה גדולה, וצבירת תאוצה בעיקרון מקלעת כבידתית. טכניקה זו דורשת זמן מעבר גדול יותר של הגשושית, אך היא הכרחית לגשושיות המיועדות לצאת את גבולות מערכת השמש או להגיע לכוכבי הלכת החיצוניים.
גשושיות המיועדות להיכנס למסלול סביב כוכב לכת אחר (מקפת) או לנחות עליו (נחתת) וכן גשושיות המיועדות להתנגש באסטרואיד או בעצם קטן אחר (גשושית פגיעה), דורשות מערכות ניווט משוכללות וכן אמצעי הנעה זמינים לאורך המסע, שיאפשר להן לבצע תמרון מסלולי או תיקון מסלול אם נדרש. אמצעי הנעה זה יכול להיות מבוסס מנוע רקטי, מנוע יונים ועוד.
גשושיות ידועות ומשימותיהן
באופן טבעי, המחקר התמקד מהקרוב לרחוק, ולכן הגשושיות הראשונות נשלחו אל העצם השמימי הקרוב ביותר לכדור הארץ, הירח ואחריו לנוגה וכן הלאה.
הירח
הגשושיות ששוגרו אל הירח:
נוגה
גשושיות ששוגרו לכוכב הלכת נוגה:
מאדים
גשושיות ששוגרו לעבר כוכב הלכת מאדים:
כוכב חמה
גשושיות שנשלחו לחקר כוכב חמה:
צדק ושבתאי
גשושיות ששוגרו לעבר צדק ושבתאי:
אורנוס
וויאג'ר 2 הצליחה, בשל סידור גאומטרי נדיר של כוכבי הלכת שמתרחש אחת ל-175 שנה לעבור גם ליד אורנוס. המעבר הקרוב ביותר של הגשושית בקרבת אורנוס התרחש ב-24 בינואר 1986. הגשושית גילתה עשרה ירחים חדשים וחקרה את האטמוספירה הייחודית של כוכב הלכת (בשל הטיית הציר של אורנוס, בסך 97.77 מעלות) ואת מערכת הטבעות שלו.
נפטון
לעבר כוכב הלכת נפטון נשלחה רק גשושית אחת מכדור הארץ, וויאג'ר 2, והיא הגיעה לנפטון ב-25 באוגוסט 1989. משום שנפטון הוא ענק גזים, אין לו קרקע מוצקה, לכן לא ניתן לשלוח רכב מחקר לפני השטח. וויאג'ר 2 גילתה שישה ירחים שלא היו ידועים, הנמצאים במסלול סביב נפטון, כאשר רק 3 מהם צולמו (פרוטאוס, נראיד וטריטון). הגשושית חקרה את האטמוספירה של נפטון, את המגנטוספירה, את טבעות נפטון ואת ירחיו. ידע רב נצבר במהלך ביקור וויאג'ר 2 כאשר התגליות היותר משמעותיות היו הכתם האפל הגדול והגייזרים של טריטון.
פלוטו
פלוטו מהווה אתגר לחוקרים עקב גודלו הקטן ומרחקו הרב מכדור הארץ וההשמש. הגשושית הראשונה שהגיעה לחקור את פלוטו היא הגשושית ניו הוריזונס של נאס"א כחלק מתוכנית הגבולות החדשים. הגשושית שוגרה ב־ 19 בינואר 2006 והגיעה לפלוטו ב־ 14 ביולי 2015.
השמש
הגשושית יוליסס היא גשושית שנבנתה לחקר השמש על ידי סוכנות החלל האירופית, ושוגרה באמצעות מעבורת החלל דיסקברי (משימה STS-41) ב־ 6 באוקטובר 1990. משקלה בעת ההמראה היה כ-370 ק"ג. יוליסס נועדה להקיף את הקטבים של השמש. לשם הגעה ליעדה נעזרה ב־ 8 בפברואר 1992 בעזרת הכבידה של צדק. אל האזור שמעל לקוטב השמש הגיעה ב־ 13 בספטמבר 1994.
סמל זמביה
סמל זמביה אומץ ב-24 באוקטובר 1964 עם הכרזת העצמאות. למעשה הוא מהווה את סמלה של המושבה צפון רודזיה משנת 1927 עם שינויים קטנים בהתייחס לסמל של פדרציה של רודזיה ונייסלנד שהתקיימה בשנים 1954–1963.
הסמל כולל גם ציורים של משאבי הטבע, מינרלים, מכרות, חקלאות וחיי הטבע. המגן נתמך על ידי שני אנשים (גבר ואישה) המייצגים את האומה. מילים בסרט - "זמביה אחת, אומה אחת" מתייחס לשבטים שוחרי שלום ומאוחדים.
1249
אירועים
ללא תאריך מדויק:
נולדו
ללא תאריך מדויק:
נפטרו
ללא תאריך מדויק:
חלילון
חֲלִילוֹן (שם מדעי: Fistularia ) הוא סוג דגי ים מסדרת האבובונאים בה מצויים סוסוני הים. סוג זה הוא היחיד במשפחה ובו 4 מינים.
החלילונים הם דגים מוארכים שמגיעים עד לאורך 2 מטר, ומתאפיינים בגופם המוארך, הצר והנוקשה (בניגוד לגופם הגמיש של צלופחים ומורנות), וחרטומם המוארך, שמותאם לשליפת סרטנים ודגים קטנים מבין סלעים, שהם מזונם העיקרי. הם חיים בעיקר בשוניות אלמוגים וחופים חוליים.
הם לא משמשים כדגי מאכל, אבל לעיתים משמשים כדגי נוי לאקווריומים.
מינים
בסוג חלילון ישנם 4 מינים:
ז'וזפ מריה מאורי
ז'וזפ מריה מאורי אי פריור (נולד ב-21 באוקטובר 1941) הוא כומר קתולי-ספרדי מקטלוניה, ספרד, המכהן כנציג הנסיך-שותף הספרדי של אנדורה ז'ואן אנריק ויווס אי סיסיליה. בשנת 2010, הוא מונה לסגן הכומר הכללי של כנסיית אורז'ל. ב-20 ביולי 2012, החל לכהן כנציג הנסיך-שותף הספרדי של אנדורה.
אופורטוניטי
אופורטוניטי (באנגלית: Opportunity, "הזדמנות"; בעברית נקרא גם אופורטיוניטי, ידוע גם כ-MER-B, Mars Exploration Rover) הוא רובר רובוטי שחקר את מאדים במסגרת תוכנית מארס רובר של נאס"א בין השנים 2004 ל-2019. אופורטוניטי שוגר ב-7 ביולי 2003 ונחת במישור מרידיאני שבמאדים ב-25 בינואר 2004, שלושה שבועות לאחר נחיתת רובר תאום, בשם ספיריט (MER-A), בצדו השני של מאדים ב-4 בינואר 2004.
הרובר תוכנן לפעול במשך 90 ימי מאדים (כ־92.5 ימי ארץ) אך בפועל פעל למשך 5,498 ימים, פי 55 מהאורך שנצפה לו מראש. זאת, הודות לרוחות שניקו את ה לוחות הסולאריים שלו, ואפשרו למערכות הרובר להמשיך ולהפיק את האנרגיה החשמלית החיונית להמשך פעולתו. הרובר התאום של אופורטוניטי, ספיריט, הפסיק לשדר לכדור הארץ ב־2009 ונאס"א הודיעה על סיום משימת ספיריט ב־2010. המשימה, וכל תוכנית מארס רובר, מופעלת על ידי המעבדה להנעה סילונית של נאס"א.
ב־28 ביולי 2014 הודיעה נאס"א כי הרובר אופורטוניטי השלים נסיעה של 40 ק"מ על אדמת מאדים. בכך שבר את שיא הנסיעה על גלגלים מחוץ לכדור הארץ בו החזיק לונוחוד 2 אשר נסע על הירח 37 ק"מ בשנת 1973. במרץ 2015 השלים הרובר נסיעת מרתון (42.2 ק"מ).
ביוני 2018 נכנס אופורטוניטי למצב תרדמת לאחר סופת אבק גלובלית שנמשכה שבועות על מאדים וכיסתה את הלוחות הסולארים של הרובר. הניסיונות לחידוש הקשר עם הרובר נכשלו וב-13 בפברואר 2019 הודיעה נאס"א על סיומה של משימת אופורטוניטי.
מטרות
מטרות תוכנית מארס רובר הן: במשך שני העשורים הקרובים, נאס"א תשגר עוד מספר משימות שיבדקו האם היו אי פעם חיים על פני מאדים. החיפוש מתחיל בבדיקה האם המצב הסביבתי במאדים איפשר אי פעם קיום חיים. החיים כפי שבני האדם מכירים אותם דורשים קיומם של מים, מכאן החיפוש התמידי אחר רמז כלשהו לזרימתם של מים בעבר או בהווה על פני מאדים. אף על פי שלרוברים אין אפשרות מעשית למצוא חיים, הם מסייעים רבות בלמידת ההיסטוריה הגאולוגית של מאדים שתאפשר אולי יום אחד להוכיח כי חיים התקיימו על מאדים.
מבנה הרובר
אופורטוניטי (ותאומו ספיריט) הוא רובוט בעל שישה גלגלים המונע על ידי לוחות סולאריים שגובהו 1.5 מטרים, אורכו 2.3 מטרים, רוחבו 1.6 מטרים ומשקלו 180 ק"ג (על כדור הארץ, כ־80 ק"ג על מאדים). ששת הגלגלים מורכבים על מערכת המאפשרת לרובר לנוע בשטחים מסולעים כאשר לכל גלגל יש מנוע וציר משלו. שני הגלגלים הקדמיים ושני הגלגלים האחוריים יכולים להסתובב ונותנים לרובר יכולות ניהוג. הרובר מתוכנן כך שיוכל לטפס על שיפועים של עד 30 מעלות. המהירות המקסימלית של הרובר היא 50 מ"מ לשנייה אך ממוצע המהירות הוא כ־10 מ"מ לשנייה בגלל עצירות רבות שנעשות בדרך.