cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כביש חכם
המושג "כביש חכם" (באנגלית Smart highway) מהווה הגדרה כללית למספר דרכים או אפשרויות בהן רכיבים טכנולוגיים יכולים להיות מוטמעים בתשתית הדרכים. הטכנולוגיה יכולה לשמש למספר רב של שימושים, כגון: שליטה והנחיה של רכבים אוטונומיים, ניהול ובקרת תנועה בעזרת רמזורים ואמצעים אחרים, מעקב אחר המצב הפיזי של מבנה הדרך, טעינת רכבים חשמליים, שליטה במערכות אנרגיה ותאורה ועוד. ״כביש חכם״ הוא דוגמה למגמה הטכנולוגית הנקראת ״האינטרנט של הדברים״ (IoT).
במרחב העירוני
כבישים "חכמים" יכולים לעמוד כתשתית תחבורה בפני עצמה (בעיקר בדרכים בינעירוניות), בתחומי ערים ואזורים מטרופוליניים "כביש חכם" הוא אחד המרכיבים הבולטים בקונספט של "עיר חכמה" (Smart city). חברות תוכנה וטכנולוגיה גדולות עוסקות בעשור האחרון בפיתוח מערכות של "עיר חכמה" ו"תשתיות חכמות", כגון: "Sidewalk labs" של גוגל, פרויקט "Smarter cities" של IBM, פרויקט "Intelligent Urbanisation"של Cisco ועוד.
ניהול ובקרת תנועה
ערים ורשויות ברחבי העולם עושות שימוש במערכות IoT לצורך ניהול ובקרת תנועה באמצעות מערכות תחבורה חכמה. מערכות אלה שולטות בין היתר ברשת הרמזורים, מערכות חניה, תפעול תחבורה ציבורית, תעריפי נסיעה וחניה ועוד.
מעקב אחר המצב הפיזי של מבני הדרך
שימוש במערכות חכמות לצורך מעקב וזיהוי כשלים במבני הכביש - מבנים כגון גשרים, מחלפים, מנהרות, קירות ועוד. זאת לצורך שמירה על בטיחות המבנה, תחזוקה ושיקום במידת הצורך.
טעינת רכבים חשמליים
מספר חברות, כגון KAIST Electreon Qualcomm Momentum Dynamics ועוד, מפתחות מערכות של טעינת אלחוטית של רכבים חשמליים באמצעות תשתית שתוטמע במבנה הכביש. חלק מהפתרונות הם של "טעינה דינאמית" בה הרכב נטען תוך כדי נסיעה על גבי הכביש. בנוסף, מפותחת הטכנולוגיה של טעינה "סטאטית" בעמדות חניה בהן עומד הרכב ונטען. טעינת הרכב מתשתית הדרכים יכולה להקטין את גודל הסוללות ברכבים, לאפשר את הגדלת טווח הנסיעה של רכבים חשמליים, לחסוך פריסת עמדות טעינה ועוד.
"כביש סולארי"
פיתוח של חברה אמריקאית בשם Solar Roadways שנועד להחליף את פני השטח האספלטיים של הכביש בפאנלים סולאריים היכולים לשאת על גביהם את הנסועה העוברת על הדרך. זאת לצורך שימוש בשטח להפקת חשמל באמצעות שימוש בתאים פוטו וולטאיים. שימוש אפשרי נוסף לטכנולוגיה שהוצע על ידי החברה הוא לצורך המסת שלג וקרח המצטברים על הכביש ויוצרים סכנות בטיחותיות.
חדירה לשוק
ישנן מערכות "חכמות" רבות המשולבות ומשמשות בדרכים ורשתות תחבורה עירוניות רבות - מערכות של "רמזורים חכמים", "מדחנים חכמים", מערכות ניהול ותפעול תחבורה ציבורית ועוד יישומים המאפשרים אופטמיזציה ומשפרות את התנועה והבטיחות. יחד עם זאת, יישומים רבים של כבישים חכמים טרם חדרו כמוצרים מקובלים בשוק וישנם חסמים וביקורות העשויים למנוע או לעכב את חדירתם. זאת, בין היתר, עקב קשיים בתחומים כגון: סטנדרטיזציה ורגולציה, בטיחות, שמירה על פרטיות, כדאיות כלכלית, אי ודאות לגבי תחזוקה ותפעול לאורך זמן ועוד. על אף החסמים והחדירה המוגבלת לשוק, ישנן תחזיות לגידול משמעותי בתחום בחמש השנים הקרובות.
נכון לעכשיו
נכון לעכשיו היא תוכנית רדיו ששודרה בגלי צה"ל בשנות ה-80 וה-90, ועסקה בענייני אקטואליה, והמשיכה גם בשנים לאחר מכן תחת השם "נכון להבוקר"
דינר מקדוני
הדינר (denar) (ברבים: denari, במקדונית: денар ו-денар, קוד המטבע: MKD) הוא ההילך החוקי של מקדוניה הצפונית. הוא מתחלק ל-100 דני (deni). מקורו של השם דינר הוא משמן של מטבעות הכסף של רומא העתיקה, הדינאריוס.
נכון לעכשיו
התוכנית החלה להיות משודרת בשנת 1981 כתוכנית אקטואליה יומית המשודרת בשעות הבוקר. מגישה הראשון היה יצחק בן-נר, ובמשך 11 שנים הגיש אותה רפי רשף. מגישים נוספים של התוכנית היו קובי מידן ואברי גלעד, שהחלו לשדר יחדיו את התוכנית לאחר עזיבתו של רשף.
דינר מקדוני
הדינר המקדוני הראשון הונפק ב-26 באפריל 1992 בו זמנית החל לפעול הבנק הלאומי של מקדוניה והדינר המקדוני החליף את הדינר היוגוסלבי שהיה ההילך החוקי מאז 1990 בשער המרה של 1:1. ב-5 במאי 1993, בוצעה רפורמת מטבע, הונפק דינר חדש (MKD) ששווה בערכו ל-100 דינרים ישנים (MKN). ערכי השטרות והמטבעות עבור הדינר הישן והחדש מפורטים בטבלה שלהלן.
נכון לעכשיו
בשנת 1988 לאחר שברח האסיר הרצל אביטן מן הכלא, הוא התקשר למערכת התוכנית בדרישה לשוחח עם רפי רשף. אביטן הועלה לשידור, והציג תנאים לפיהם יסגיר את עצמו. לבניין גלי צה"ל נשלחו ניידות משטרה, למקרה שאביטן יתקרב לבניין התחנה.
דינר מקדוני
עיצוב המטבעות
בכל מטבעות הדינר המקדוני בצד הערך, מופיע הערך של המטבע מלווה בשמש שוקעת בדומה לדגל מקדוניה, ובכל המטבעות פרט ל-50 דינר מוטבעים בעלי חיים שונים. על מטבע ה-50 דינר מוטבע המלאך גבריאל.
נכון לעכשיו
בשנת 1986 שולבה בתוכנית גם פינה מוזיקלית, "תו השעה", בהגשתם של דובי לנץ ודני קרפל (מאוחר יותר הנחה אותה גם יואב קוטנר), בה היה על המאזינים לזהות שיר על פי שני תווים בלבד. על כל טעות של מאזין שעולה לשידור, עלה סכום הפרס.
דינר מקדוני
הוויכוח על העיצוב
מקדוניה הכריזה על עצמאותה מיוגוסלביה ב-8 בספטמבר 1991. לפי הניו יורק טיימס, גרסה של המטבע של המדינה החדשה הופיעה בשוק בינואר 1992. חלק מהשטרות הכילו תמונה של סלוניקי, העיר הגדולה ביותר ביוון ועיר הבירה של הפרובינקיה ההיסטורית של מקדוניה. המגדל הלבן של סלוניקי הופיע בצורה בולטת בתמונה שעל השטר, ומכיוון שמדובר באתר היסטורי חשוב, שטרות אלו חוללו "זעם באתונה ובעיר הבירה של מקדוניה היוונית (סלוניקי)". ממשלת מקדוניה מעולם לא עשתה שימוש רשמי בשטרות אלה.
נכון לעכשיו
פינה נוספת בתוכנית הייתה "איש המסתורין", בה על המאזינים הוטל לזהות אישיות, בעזרת רמזים שניתנו.
אות הפתיחה של התוכנית הוא "pra vose" של ההרכב "Seawind".
באזור שנות ה-2000 (בערך) שונה שם התכנית ל"נכון להבוקר", והוגשה על ידי ניב רסקין. התכנית שודרה כל יום בשעה 8 בבוקר. מגיש התכנית הקבוע בימים ראשון עד רביעי היה ישי שנרב ובימי חמישי אילנה דיין. בימי שלישי (לרוב) מוגשת פינה ללימודי ערבית.
הקרדינל רישלייה
ארמן ז'אן דו פלסי, דוכס דה רישלייה (בצרפתית: Armand Jean du Plessis de Richelieu; 9 בספטמבר 1585 – 4 בדצמבר 1642), הידוע בתור הקרדינל רישלייה, היה מדינאי ואיש כנסייה קתולי צרפתי, שמונה לראש מנגנון השלטון בצרפת בשנת 1616. רישלייה עלה לגדולה הן בממסד הדתי והן בממסד השלטוני. בשנת 1622 היה לקרדינל, וב-1624 התמנה לשרו הראשי של המלך לואי השלושה עשר, משרה בה החזיק עד מותו ב-1642, אז ירש אותו הקרדינל ז'ול מאזארן.
תקופת כהונתו מאופיינת בניסיונות לרכז ולחזק את הסמכות המלכותית, לצד מיגור גורמים שאפתניים בתוך הממלכה. הגבלת כוחה של האצולה אפשרה לו להפוך את צרפת למדינה ריכוזית ביותר. מדיניות החוץ שלו, התמקדה בהחלשת כוחה של השושלת האוסטרו-ספרדית לבית הבסבורג; ועל אף היותו קרדינל קתולי, כרת בריתות עם שליטים פרוטסטנטים כדי להשיג את היעדים שהציב למדינתו. מדיניות ריאליסטית זו, שביסודה התעלמות משיקולים דתיים, אידאולוגיים ואישיים בתהליך מימוש היעדים הלאומיים, זכתה לכינוי "Raison d'Etat" (הגיון המדינה), והייתה בבחינת יסוד מרכזי בהתפתחות הדיפלומטיה המודרנית. שלטונו של רישלייה עמד בסימן מלחמת שלושים השנים, שסחפה מעצמות רבות ברחבי אירופה.
נעורים ותחילת הקריירה
רישלייה נולד בשנת 1585 כבן הרביעי למשפחה פריזאית בת שבע נפשות, שנמנתה עם האצולה הזוטרה. אמו, סוזן דה לה פורט, הייתה בתו של שופט מפורסם. אביו, פרנסואה דו פלסי, היה חייל וחצרן, ונפל במלחמות הדת בצרפת כשרישלייה היה בן חמש. ארבע שנים אחר כך נשלח רישלייה הצעיר לבית הספר קולז' דה נוואר שבפריז, והחל בלימודי פילוסופיה. לאחר מכן, התחיל באימונים לקראת קריירה צבאית, בעקבות אביו.
כהוקרה לפועלו של אביו במלחמות הדת העניק המלך אנרי השלישי למשפחתו של רישלייה את הבישופות של לוסון (Luçon). המשפחה ניכסה לעצמה את מרבית נכסי הבישופות, אולם אנשי הדת שבה התנגדו לכך וביקשו להשתמש בהכנסות למטרות כנסייתיות. אמו של רישלייה, שרצתה לשמור על מקור ההכנסה החשוב, הציעה פשרה, שבמסגרתה ימונה בנה השני, אלפונס, לבישוף לוסון. אלפונס סירב, ובחר להיעשות נזיר, וכך נדרש ארמן לנטוש את שאיפותיו הצבאיות ולהיעשות בישוף. בשנת 1607, לאחר מסע מיוחד לרומא, שבמסגרתו העניק לו האפיפיור היתר מיוחד מפאת גילו הצעיר, מונה רישלייה לבישוף לוסון. הוא הצטייר כמחולל רפורמות, והיה הבישוף הראשון בצרפת שיישם את הרפורמות המוסדיות שקבעה ועידת טרנטו בין השנים 1545 ו-1563.
העלייה לשלטון
עיקר התקדמותו הפוליטית של רישלייה נעשתה לאחר פירוק האספה, עת שירת נאמנה את השר הראשי בממלכה, קונצ'ינו קונצ'יני. בשנת 1616 התמנה למזכיר המדינה האחראי על ניהול יחסי החוץ של צרפת. רישלייה היה גם לאחד מיועציה הקרובים ביותר של אמו של לואי השלושה-עשר, מארי דה מדיצ'י המלכה מארי שימשה כעוצרת לאחר שלואי בן התשע עלה לכתר, ואף על פי שבנה הגיע לגיל הבגרות ב-1614, נותרה היא שליטת צרפת בפועל. עם זאת, המדיניות שהנהיגה יחד עם שרה הראשי קונצ'יני, לא זכתה לאהדת ההמונים. באפריל 1617 יצאה לפועל תוכניתו של אויבם הראשי של השניים, שארל דה לוויין (Charles de Luyens), שבמהלכה נרצח קונצ'יני ואילו מארי הודחה. ללא פטרוניו, רישלייה עצמו איבד מכוחו; הוא פוטר מתפקידו כשר ראשון וסולק מחצר המלך לאביניון.
בשנת 1619 נמלטה מארי מכלאה והנהיגה מרד אצילים נגד המלך ודה לוּיין. הללו הזעיקו את רישלייה, בתקווה שיוכל לדבר אל ליבה של המלכה האם. רישלייה הצליח במעשה התיווך בין האם לבנה, שהגיע לכדי מימוש בהסכם אנגולם; מארי דה מדיצ'י זכתה לחנינה מוחלטת וצורפה למועצה המלכותית, ובתמורה הבטיחה לבלום את המרי.
לאחר מותו של שארל דה לוּיין בשנת 1621 שב ועלה מעמדו של רישלייה. שנה מאוחר יותר מינה אותו המלך לקרדינל, בהמלצתו של האפיפיור גרגוריוס החמישה עשר. משברים תכופים שפרצו בצרפת הפכו את רישלייה ליועץ רב ערך למלך. לאחר שמונה לאספת השרים המלכותית באפריל 1624 החל לרקום תככים נגד השר הראשי, שארל דה לה ויוביל. ב-13 באוגוסט, יום לאחר שלה ויוביל נעצר באשמת שחיתות, מונה רישלייה לתפקיד השר הראשי, בו כיהן עד יום מותו.
כשר הראשי
מדיניותו של הקרדינל רישלייה עמדה בסימן שתי מטרות עיקריות: ריכוז הכוח בצרפת, מצד אחד, והתנגדות לשושלת ההבסבורגית (אשר שלטה הן באוסטריה והן בספרד), מצד שני. המשבר המשמעותי הראשון שעבר אירע בעמק ולטלינה שבלומברדיה (צפון איטליה), שנודעה לו חשיבות אסטרטגית רבה. כדי למנוע דריסת רגל ספרדית באזור זה, תמך רישלייה בקנטון השווייצרי גראובינדן (Graubünden), שתבע אף הוא בעלות על העמק. החלטתו של רישלייה, איש דת קתולי, לתמוך בקנטון פרוטסטנטי כנגד צבא האפיפיור, הקימה לו אויבים רבים בצרפת, הקתולית ברובה.
ריכוז הסמכות השלטונית בצרפת התבצע על ידי דיכוי השפעתה של האצולה הפיאודלית. בשנת 1626 ציווה רישלייה על השמדתן של כל הטירות והמבצרים בממלכה, מלבד אלו ההכרחיות להגנה מפני פולשים מבחוץ. באופן זה, פגע משמעותית בנסיכים, בדוכסים ובאריסטוקרטים הזוטרים ברחבי צרפת, שלא יכלו עוד להשתמש במתקנים אלה כנגד צבא המלך. פעולה זו השניאה את רישלייה על מרבית בני המעמדות העליונים בממלכה. מכשול נוסף לתהליך ריכוז הסמכות היה השסע הדתי בצרפת. ההוגנוטים, מהפלגים הפוליטיים-פרוטסטנטיים החשובים בממלכה, החזיקו בכוח צבאי ניכר וניהלו מרד כנגד המלך. זאת ועוד, מלך אנגליה, צ'ארלס הראשון, הכריז מלחמה על צרפת במטרה לסייע לפרוטסטנטים המורדים. ב-1627 הורה רישלייה על הטלת מצור סביב המצודה ההוגנוטית לה רושל (La Rochelle); הוא עצמו פיקד על הכוחות הצרים. כוחות אנגלים בפיקודו של הדוכס מבקינגהאם נשלחו על מנת לסייע לנצורים, אך נחלו כישלון חרוץ. המצודה נכנעה כעבור שנה, ב-1628.
תקופה של סובלנות דתית כלפי הפרוטסטנטים נפתחה מחדש עם החתימה על הסכם שלום אלה (Alais) בשנת 1629, לאחר תבוסתם של האחרונים. עם זאת, רישלייה ביטל את ההגנות ואת הזכויות הפוליטיות שהוענקו להם. מנהיגם, הנרי, דוכס רוהן, לא הוצא להורג (בניגוד למורדים אחרים בשנים הבאות), אלא מונה לקצין רב השפעה בצבא הצרפתי.
דוק ריברס
גלן אנטון "דוק" ריברס (אנגלית: Glenn Anton "Doc" Rivers; נולד ב-13 באוקטובר 1961 בשיקגו, אילינוי) הוא כדורסלן עבר ומאמן אמריקאי, המאמן את קבוצת פילדלפיה 76' מליגת ה-NBA.
הקרדינל רישלייה
כשר הראשי
ספרד ההבסבורגית ניצלה את הסכסוך הפנים-דתי המתחולל בצרפת כדי להרחיב את השפעתה בצפון איטליה. הספרדים סייעו להגנוטים כדי להכביד על הצבא הצרפתי, ובו בזמן הרחיבו שליטתם בדומיניונים האיטלקיים. רישלייה הגיב בתוקפנות; לאחר כיבוש מצודת לה רושל, הוביל את הצבא הצרפתי לצפון איטליה כדי להכות בספרדים.
דוק ריברס
קריירת משחק
ריברס נולד וגדל במערב שיקגו והחל לשחק כדורסל במסגרת בית ספרו, "פרוביסו איסט". לאחר סיום לימודיו, נכלל בסגלה של נבחרת ארצות הברית בטורניר אליפות העולם בכדורסל 1982, ריברס הציג יכולת שהובילה אותו להיבחר בסיום האליפות, לחמישיית הממצטיינים של התחרות ואת נבחרתו לזכייה במדליית הכסף, לאחר הפסד בגמר לנבחרת ברית המועצות. לאחר האליפות ריברס שיחק בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת מרקט במשך שלוש עונות.
הקרדינל רישלייה
כשר הראשי
בשנת 1630 היה מעמדו של רישלייה בסכנה. פטרוניתו לשעבר, מארי דה מדיצ'י, האמינה כי הקרדינל גזל את כל השפעתה הפוליטית; על כן, תבעה מבנה לפטר את השר הראשי. לואי השלושה-עשר לא התנגד לכך, כיוון שיחסיו עם הקרדינל היו עכורים. המלך לא חיבב את רישלייה, אולם האחרון הצליח לשכנע את אדונו כי יוטב אם ישאירו בתפקידו. ב-11 בנובמבר 1630 השיגו מארי דה מדיצ'י ואחי המלך, גאסטון, דוכס אורליאן, את הסכמתו של לואי לפטר את רישלייה. ואולם הקרדינל, שהיה מודע לתוכנית, זירז לשכנע את המלך לחזור בו. הייתה זו הפעם היחידה שבה פעל לואי השלושה-עשר במטרה לפטר את שרו הראשי. מעתה ואילך, המלך, שלא חיבב את רישלייה, העניק לו תמיכה פוליטית נרחבת.
דוק ריברס
קריירת משחק
ריברס נרשם לדראפט ה-NBA של שנת 1983 ונבחר במקום ה-31 הכללי בסיבוב השני על ידי האטלנטה הוקס. בעונתו הראשונה בקבוצה ריברס שותף במהלך המשחק פעמים רבות למרות היותו שחקן רוקי ורשם בעונה הסדירה 7.5 נקודות ו-2 כדורים חוזרים ב-20 דקות משחק. הוא שיחק באטלנטה הוקס שבע עונות נוספות, בהן נהפך לשחקנה המוביל ולימים מונה לקפטן הקבוצה. לאחר מכן ריברס שיחק עונה אחת בלוס אנג'לס קליפרס, שתי עונות וחצי בניו יורק ניקס ועונה וחצי בסן אנטוניו ספרס עד לפרישתו ממשחק פעיל ב-1996. לאחר פרישתו החל ריברס לעסוק בכדורסל במגוון תפקידים במשך שלוש שנים.
הקרדינל רישלייה
כשר הראשי
מארי דה מדיצ'י הוגלתה לקומפיין והמשיכה ליזום מזימות כנגד הקרדינל רישלייה, אך ללא הצלחה. גם האצולה נותרה משותקת. המרד המשמעותי היחיד היה זה של אנרי השני דה מונמורנסי, שהתרחש בשנת 1632; רישלייה, נחוש לדכא את מתנגדי השלטון, ציווה על הוצאתו של דה מונמורנסי להורג (30 באוקטובר של אותה שנה). צעדים נוקשים אלה נועדו להרתיע את אויביו. הקרדינל אף הבטיח יציבות פוליטית בכך שהקים רשתות ריגול בצרפת ובממלכות אירופיות אחרות.
במלחמת שלושים השנים
בשנת 1629 הכניע קיסרה ההבסבורגי של האימפריה הרומית הקדושה, פרדיננד השני, נסיכים פרוטסטנטים רבים ברחבי האימפריה, ואגב כך הגדיל את עוצמתו בצורה ניכרת. הקרדינל רישלייה, שחשש מהתעצמותו הפתאומית של פרדיננד, עודד את שוודיה לתקוף, בהבטיחו למלך שוודיה, גוסטבוס אדולפוס, סיוע כלכלי ניכר. בין צרפת לאימפריה הרומית הקדושה לא התנהלה מלחמה גלויה, כך שהסיוע ניתן באופן חשאי. בינתיים, מעשי האיבה בין צרפת לספרד המשיכו עם רקע שאיפותיה של האחרונה באזור צפון איטליה. רישלייה סירב לכונן שלום עם ספרד ההבסבורגית משהוצע לו הדבר, בשנת 1630, שכן הדבר היה מונע מצרפת להתערב במלחמה עם האימפריה הרומית הקדושה.
דוק ריברס
קריירת אימון
ריברס החל את קריירת האימון שלו בקבוצת אורלנדו מג'יק ב-1999. לאחר עונתו הראשונה בתפקיד זכה ריברס בפרס מאמן השנה ב-NBA. ריברס שימש בשלוש העונות הבאות כמאמן הראשי של הקבוצה, אך ללא הישגים משמעותיים בליגה, ובשנת 2003 סיים את דרכו כמאמן הקבוצה לאחר פתיחת עונה נוראית שהתבטאה בשנים עשר משחקים ללא ניצחון.
הקרדינל רישלייה
במלחמת שלושים השנים
בראשית שנות השלושים של המאה ה-17 נחלו הנסיכים הפרוטסטנטים הגרמניים תבוסות מרובות על ידי צבאותיו הקתוליים של הקיסר, והדבר גרם לרבים מהם לקבל בשנת 1635 את שלום פראג. הסכם זה, שהותיר עוצמה רבה בידי ההבסבורגים, לא היה לשביעות רצונה של צרפת, שנאלצה להכריז מלחמה על האימפריה הרומית הקדושה. הצטרפותו הגלויה של רישלייה לכוחות הפרוטסטנטים במלחמתם נגד מדינה קתולית עוררה זעם ותחושת נבגדות בקרב גורמים רבים בכנסייה הרומית-קתולית. תחילה ספגו הצרפתים מפלות קשות מידי כוחות האימפריה וספרד. ואולם המערכה הגיעה לקיפאון, כשאף צד לא השיג יתרון מכריע. הסכסוך המזוין נמשך עד אחרי מותו של רישלייה.
דוק ריברס
קריירת אימון
לאחר שנה אחת בה שימש כפרשן בתוכנית הכדורסל של רשת ABC ריברס התמנה למאמנה הראשי של קבוצת בוסטון סלטיקס. בעונת 2007/08 קבוצתו זכתה באליפות ראשונה לאחר 21 שנים. בסיום העונה הסדירה, קבוצתו הייתה בעלת מספר הניצחונות הגבוה ביותר בליגה. בעקבות הישגיו עם קבוצתו הוא מונה למאמן קבוצת המזרח במשחק האולסטאר השנתי של ה-NBA שנערך בניו אורלינס.
הקרדינל רישלייה
במלחמת שלושים השנים
ההוצאות הצבאיות היו בבחינת עול על אוצר הממלכה. הקרדינל נאלץ להעלות המיסים על המלח ועל הקרקע. הכמורה, האצולה ובעלי האמצעים היו פטורים מתשלום, או הצליחו להתחמק ממנו, ועיקר הנטל נפל על המעמדות הנמוכים. איסוף מיסים יעיל יותר, תוך הפחתת השחיתות, נעשה על ידי החלפת פקידי הגבייה המקומיים בנציגיו הישירים של הכתר. תוכנית זו גרמה לאי שקט ולהתמרמרות בקרב האיכרים, ובין השנים 1636 ו-1639 התרחשו התקוממויות רבות. הקרדינל דיכא את המרידות הללו באלימות, ונהג במורדים ביד קשה.
אחרית דבר
לקראת סוף ימיו סר חנו של רישלייה בעיני רבים, לרבות האפיפיור. רישלייה זעם לנוכח סירובו של האפיפיור אורבנוס השמיני למנותו כציר הרשמי של הכס הקדוש בצרפת; האפיפיור נמנע מלאשר את מינהל הכנסייה הצרפתית, או לתמוך במדיניות החוץ של צרפת. הסכסוך שכך במידה רבה עם מינויו של ז'ול מזראן, מבני בריתו הקרובים ביותר של רישלייה, לקרדינל, בשנת 1641. חרף יחסיו העכורים עם הכנסייה הקתולית, רישלייה לא קרא מעולם להתעלמות מוחלטת מסמכות האפיפיור בצרפת.
דוק ריברס
קריירת אימון
ב-25 ביוני 2013 חתם ריברס בקבוצת ה-NBA לוס אנג'לס קליפרס. ב-29 בספטמבר 2020, לאחר שהקליפרס הודחו בחצי גמר הפלייאוף, סיים ריברס את תפקידו.
מכסחת דשא
מכסחת דשא היא כלי גינון מודרני לטיפול ולעיצוב מדשאות בבתים פרטיים ובשטחי מדשאות קטנים.
דוק ריברס
קריירת אימון
ב-2 באוקטובר 2020, מונה ריברס למאמנה של פילדלפיה 76' בחוזה לחמש שנים.
מכסחת דשא
המכסחות מתחלקות לשני סוגים:
הקרדינל רישלייה
אחרית דבר
בשנת 1642 הייתה בריאותו של הקרדינל רופפת. כשחש כי מותו קרב, בחר בידידו ז'ול מזראן כיורשו בתפקיד. אף על פי שמזארן היה במקור נציג הכס הקדוש, עם מינויו עזב את שירות האפיפיור לטובת שירות מלך צרפת. מזראן ירש את רישלייה באופן רשמי לאחר מותו של הלה ב-4 בדצמבר 1642 ממחלת השחפת.
דוק ריברס
קריירת אימון
ב-9 בפברואר 2022 הוכרז כאחד מחמישה עשר המאמנים הגדולים בתולדות הNBA. ב-16 במאי 2023 פוטר מתפקידו כמאמן ראשי בקבוצת פילדלפיה 76' לאחר כישלון להגיע לגמר האזורי למרות יתרון 3-2 ובפעם השלישית מאז החל לאמן את הקבוצה.
מכסחת דשא
מכסחת הדשא שונה במהותה מטרקטורון כיסוח מאחר שהיא מופעלת בדחיפה בכוח גופו של המפעיל.
הקרדינל רישלייה
מורשתו
במהלך כהונתו של רישלייה עברה צרפת רפורמות מהותיות. קודם לכן, המבנה הפוליטי של הממלכה, אשר התפתח כתולדה של המערכת הפיאודלית, כלל אצילים רבי-עוצמה ופיצול שלטוני ברחבי צרפת. מערכת מבוזרת זו הוחלפה בתקופתו של רישלייה, שפעל בסימן עקרון הריכוזיות. אינטרסים מקומיים ואף דתיים הוכפפו לאינטרסים של האומה כולה ושל התגלמותה בפועל – המלך. למדיניות החוץ של רישלייה, אשר מיתנה במידה רבה את ההשפעה ההבסבורגית באירופה, נודעה חשיבות זהה. רישלייה לא זכה לחזות בסוף מלחמת שלושים השנים, ואולם עם סיום הסכסוך בשנת 1648 הייתה צרפת במצב טוב מכל מעצמה אחרת, ואילו האימפריה הרומית הקדושה הלכה ושקעה.
מכסחת דשא
קיימות מספר חברות בולטות בתחום המכסחות: הונדה, דיקסון, גראסהופר מיורי ועוד.
הקרדינל רישלייה
מורשתו
להצלחותיו של הקרדינל רישלייה הייתה חשיבות רבה ללואי הארבעה עשר, יורשו של לואי השלושה עשר. הלה המשיך במגמת הריכוזיות שאפיינה את הקרדינל, בשאיפה ליצור ממלכה אבסולוטית, תוך החלשה נוספת של האצולה והשמדת שרידי ההתנגדות הפרוטסטנטית ברחבי הממלכה. המלך אף ניצל את הצלחותיה של צרפת במלחמת שלושים השנים על מנת לבסס הגמוניה צרפתית ברחבי אירופה היבשתית. כך הייתה מדיניותו של רישלייה בבחינת הקדמה להפיכתו של לואי הארבעה-עשר לשליט החזק ביותר באירופה, ולהפיכתה של צרפת למעצמה החזקה באירופה במחציתה השנייה של המאה ה-17.
רישלייה נודע גם באמצעים הטוטליטריים שיישם על מנת לצבור עוצמה פוליטית ולהחזיק בה. הוא צנזר את העיתונות, הקים רשת ריגול גדולה, אסר על דיונים פוליטיים באסיפות עממיות והוציא להורג את מתנגדיו. היו שהגדירוהו כ"אבי מדינת הלאום המודרנית, העוצמה הריכוזית המודרנית והשירות החשאי המודרני." קיים ויכוח באשר למניעיו האמיתיים של הקרדינל; יש הרואים בו תומך נלהב במשטר המלוכה, ואילו אחרים רואים בו ציניקן תאב-כוח. עם זאת, דמותו של רישלייה זוכה לכבוד בצרפת של ימינו, וספינות מלחמה אחדות נקראו על שמו.
רישלייה תרם גם להתפתחותה התרבותית של צרפת. ב-1635 הוא ייסד את האקדמיה הצרפתית. הוא השתתף בחוג הספרותי של הוטל דה רמבוייה וכתב את חיבורו "זיכרונות".
רישלייה בספרות
רישלייה הוא אחת דמויות המשנה החשובות בספרו של אלכסנדר דיומא האב, "שלושת המוסקטרים". בספר מוצג רישלייה באור שלילי, כאדם שמנסה להביך את מלכת צרפת ורוקם מזימות נגד המוסקטרים. בספר הבא בסדרה, "אחרי עשרים שנה", זוכה רישלייה לאזכורים חיוביים יותר, מפיו של אתוס, שמגדירו כאחד המדינאים הגדולים של צרפת.
פולטבה
פולטבה (באוקראינית: Полтава) היא עיר באוקראינה המזרחית, מרכז מחוז פולטבה. העיר ממוקמת על גדות הנהר וורסקלה ועל מסילת הברזל חרקוב - קייב, אבל עיקר חשיבותה הכלכלית נובעת דווקא ממיקומה על מסילת הברזל מאודסה למוסקבה. אוכלוסיית העיר מונה 294,962 תושבים (2015). בעיר קיימת קהילה יהודית.
היסטוריה
חפירות ארכאולוגיות גילו שרידים של יישוב עתיק מלפני 1,100 שנים. העיר ידועה בכרוניקות ממאה ה-12. כשנוסדה נסיכות קייב, פולטבה נהפכה לחלק ממנה. במאה ה-14 נכבשה על ידי אלגירדס נסיך ליטא. ב-1569 בעקבות איחוד לובלין עברה לפולין, שהחזיקה בעיר עד 1667. בשנה זו נחתם הסכם אנדרוסובו, שסיים את המרד הקוזקי, ולפיו עברה פולטבה עם כל אוקראינה שממזרח לדנייפר לרוסיה. בפולטבה הביס פטר הגדול את קרל ה-12 משוודיה בקרב פולטבה (8 ביולי 1709).
הסופר הרוסי הידוע ניקולאי גוגול נולד והתגורר בסביבת העיר, לכן ישנה זיקה רבה בפולטאבה לדמותו.
בסוף 1919 הייתה העיר זירת קרבות בין הצבא הלבן וצבא אוקראינה.
תרבות ואמנות
במרכז ההיסטורי של פולטבה נבנו כנסיות חדשות ומפוארות שתרמו רבות ליופייה של העיר. במרכזה ממוקם פארק בשם "קורפוס סאד" לציון הניצחון בקרב פולטבה, שהוקם לקראת מלאת 300 שנה לקרב. הפארק נחשב לנקודת ציון עירונית.
מול ה"קורפוס סאד" ניצב המבנה המרשים של התיאטרון ע"ש ניקולאי גוגול, שמזכיר בצורתו את מבנה הפרתנון באתונה.
יהודים
פולטאבה הייתה אחת מהמרכזים היהודיים החשובים באוקראינה.
ידוע על סוחרים יהודים בפולטבה מאז שנת 1801. לאחר חלוקת פולין הגיע לעיר זרם של יהודים, שהפכו לחלק ניכר מתושבי העיר, בה נולדו סמואל דרבן (1878) ויצחק בן-צבי (1884).היא הייתה מרכז חשוב של תנועת חובבי ציון ופעל בה דב בר בורוכוב. במהלך הפרעות של שנת 1905, התנגדו התושבים הרוסים לפגיעה ביהודי העיר. בעיר הוצאו לראשונה שני עיתונים חרדיים חשובים, הפלס והמודיע.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה שהו בפולטבה ישיבת מיר וישיבת סלבודקה.
בית הכנסת בפולטאבה נפתח מחדש אחרי מלחמת העולם השנייה ונסגר בפקודות שלטונות ברית המועצות בשנת 1957.
כיום מצויה בעיר קהילה יהודית פעילה, המפעילה בית כנסת, גן ילדים ומועדון נשים. בראש הקהילה עומד הרב יוסף סגל (חב"ד).
ואדי מילק
ואדי מילק הוא הכינוי העממי שניתן לתוואי הדרך שחוצה את הכרמל ממערב למזרח, בתוואי נחל דליה, נחל תות ונחל יקנעם.
התוואי מתחיל במערב בין זכרון יעקב לפוריידיס בתוואי של אפיק נחל דליה, ממשיך במעלה התוואי של נחל תות יובלו של נחל דליה, דרך עין תות ומגיע לנקודה הגבוהה ביותר במחלף אליקים, שהוא חלק מקו פרשת המים בכרמל. משם, יורד התוואי בנחל יקנעם עד פיתחו לעמק יזרעאל מתחת לעיר יקנעם עילית. לאורך תוואי זה עובר כביש 67 (כביש 70 לשעבר), שהוא אחד משני הכבישים העיקריים שמחברים את מרכז הארץ עם צפונה (השני הוא כביש 65 או ואדי עארה). לצד נחל עירון, היה תוואי זה אחת ההתפצלויות של דרך הים ההיסטורית לתוך הארץ.
מקור השם ואדי מילק הוא שיבוש מימי המנדט הבריטי של השם הערבי ואדי מָליח (בערבית: מִלְח), על-שם המסלול שבו עברו שיירות הסוחרים שהובילו בארץ ישראל מלח, שהיה מיוצר בחופי עתלית ודור בתקופות קדומות, אל מחוזות המזרח דרך עמק יזרעאל והגליל התחתון אל דמשק. על פי מפת הקרן הבריטית Wadi Milh הוא נחל רקפת, והמשכו עד לרגלי תל יקנעם (חלק מנחל יקנעם דהיום) כלומר, הוא חופף חלקית את החלק האחרון של התוואי המדובר.
בשנים 2006 עד 2009 התבצעו בתוואי הכביש העובר בוואדי מילק עבודות לבניית מחלף עין תות המחבר את כביש 70 לכביש 6. כתוצאה מהקמת המחלף שונה תוואי הנסיעה בכביש 70 לכיוון מזרח והוסט דרומה.
זבולן
זבולן (בסלובקית: Zvolen) היא עיר במרכז סלובקיה במחוז באנסקה ביסטריצה על נהר החרון, כ-190 ק"מ מברטיסלאבה. בעיר מתגוררים כ-43,000 איש.
גאוגרפיה
זבולן נמצאת סביב נקודת השפך של נהר סלטינה לתוך החרון, שהיא הנקודה הנמוכה ביותר בעיר בגובה של 278 מטר מעל פני הים. הנקודה הגבוהה ביותר בעיר היא בשכונת בקובה יאמה (Baková jama), הנמצאת 421 מטר מעל פני הים.
היסטוריה
כבר במאה ה-9 התקיים במקום בו נמצאת היום שכונת מוטובה של זבולן יישוב סלאבי שהיה למרכז אזורי למרכז סלובקיה. במאה ה-11 וה-12 הוקם בזבולן Pustý hrad, אחד המבצרים הגדולים ביותר באירופה, והעיירה נמצאה למרגלותיה. זבולן נמצאה אז על דרך מסחר ראשית בין בודה וקרקוב ובשנות ה-30 של המאה ה-13 הייתה אחת הערים הראשונות בהונגריה לקבל זכויות עיר חופשית מידי בלה הרביעי. הזכויות אושררו ב-28 בדצמבר 1243 לאחר הפלישה הטאטארית. לאיוש הראשון, מלך הונגריה בנה במקום ארמון חדש ששימש את מלכי הונגריה כאחד מאתרי הציד בהם שהו לעיתים. בשנת 1382 הוא הזמין לארמון בזבולן את אצילי פולין כדי שישבעו אמונים לזיגמונד, חתנו המיועד. לאחר מותו של לאיוש הראשון, קיימה בתו מרים שירשה את ממלכתו, את חתונתה עם זיגמונד בזבולן, בשנת 1385.
בתחילת שנות ה-40 של המאה ה-15 כבש האסטרטג ומפקד שכיר חרב יאן יִסְקְרָה (Jan Jiskra z Brandýsa) את מבצר זבולן בשליחותה של אליזבת מלוקסמבורג, במהלך המאבק על השלטון בהונגריה בינה לבין ולדיסלב השלישי מווארנה במלחמת האזרחים ההונגרית של 1440-1442. ג'יסקרה נשאר שליט של אזור זבולן וחלקים אחרים של צפון סלובקיה, למשך שנים רבות, לאחר שבשנת 1446 כרת ברית עם יאנוש הוניאדי, ברית שחודש בשנים 1450 ו-1452. בין לבין שרפו חייליו של יאנוש הוניאדי את מבצר זבולן בשנת 1452 במסגרת המאבקים עם ג'יסקרה. ג'יסקרה העביר את זבולן חזרה לשליטה ישירה של מתיאש הוניאדי מלך הונגריה במאי 1462 במסגרת ברית עם מתיאש בו נהיה לאחד מאציליו וקיבל סכום כסף נכבד.
בשנת 1601 נפגעה זבולן משריפה גדולה אשר הרסה את בית הספר, הכנסייה, בית יתומים ובתים רבים. תושבי זבולן ביקשו מהמלך הקלות במיסים כדי שיוכלו לשקם את העיר. במהלך החצי השני של המאה ה-17 היו רוב תושבי זבולן פרוטסטנטים ורוב זה נשמר למרות שתושבי זבולן לא הורשו להקים כנסייה פרוטסטנטית וברוב הערים החופשיות האחרות הקתולים הצליחו להחזיר לעצמם את הרוב. בשנת 1708 נפגעה העיר שוב משריפה גדולה.
חינוך
בשנת 1952 הועבר לזבולן הבסיס לאוניברסיטה ליערנות וטכנולוגית עץ שכללה מחלקות ללימודי מתמטיקה ופיזיקה, כימיה, הנדסה, טכנולוגיית עץ, ציוד לעיבוד עץ ומוצרי עץ. בשנת 1971 הוסף גם מחלקה לכלכלה ומינהל של תעשיית העץ.
יהודים
יהודים לא הורשו להתגורר בזבולן ובשאר הערים החופשיות בהונגריה מתחילת המאה ה-16, ועד סוף המאה ה-18 לא התגוררו יהודים בכל מחוז זבולן. יהודים התיישבו בזבולן באמצע המאה ה-19 והם הקימו קהילה נאולוגית לאחר הקרע ביהדות הונגריה. בית כנסת נבנה בזבולן בשנת 1895 והקהילה הגיעה לשיא גודלה בסביבות שנת 1910 כאשר מנתה 610 נפש מתוך 8,799 תושבים. היהודים היו פעילים מאוד בעיר מבחינה כלכלית והקימו עסקים רבים, בהם בית חרושת גדול לייצור גבינה. צעירים יהודים רבים היו פעילים בתנועות הנוער הציוניות.
בסביבות שנת 2000 נעשו עבודות נרחבות לשיקום בית הקברות היהודי בעיר.
הר סיקל (אנטארקטיקה)
הר סיקל (באנגלית: Sickle Mountain; מילולית: הר המגל) הוא הר גבוה בחוף המערבי של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם לגדתו הדרומית של קרחון קלארק; 22 קילומטרים ממזרח לכף ברטו.
גובהו של ההר 1,250 מטרים מעל פני הים.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי החוקר האמריקאי פין רון, בעת ששהה בתחנת איסט של השירות האנטארקטי של ארצות הברית. משלחתו של פין הגיעה אל ההר בינואר 1941.
רון קרא להר בשם זה בשל צורתו, המזכירה צורת מגל.
דמיטרי קבלבסקי
דמיטרי בוריסוביץ' קבלבסקי (ברוסית: Дмитрий Борисович Кабалевский; 30 בדצמבר 1904 – 18 בפברואר 1987) היה מלחין רוסי. היה, בין השאר, מגדולי המלחינים המודרניים של מוזיקה לילדים ברוסיה.
קורות חיים
קבלבסקי נולד בסנקט פטרבורג. אביו רצה שיהיה מתמטיקאי, אך הוא נמשך לאומנויות. בגיל צעיר למד פסנתר, ועבד בליווי סרטים אילמים. קבלבסקי למד בקונסרבטוריון במוסקבה, ולימים נעשה פרופ' במוסד זה. קבלבסקי היה בין מארגני איגוד המלחינים הסובייטי ובמשך תקופה ארוכה היה בין דמויות המפתח בארגון.
כהוקרה לפעילותו המוזיקלית והציבורית זכה 4 פעמים בפרס ברית המועצות, בשנת 1972 קיבל פרס לנין ובשנת 1963 את התואר אמן העם.
תרומה
תרומתו החשובה ביותר לעולם המוזיקה היא בחיזוק הקשר בין ילדים למוזיקה. קבלבסקי לא רק הלחין יצירות רבות המיועדות במיוחד לילדים הלומדים נגינה, אלא גם פיתח תוכניות לימודים לחינוך מוזיקלי לילדים, לדוגמה בתחום של האזנה מודרכת.
ג'ון לה קארה
ג'ון לה קארה (באנגלית: John le Carré ; 19 באוקטובר 1931 – 12 בדצמבר 2020) הוא שם העט של דייוויד ג'ון מור קורנוול, סופר בריטי ששימש כסוכן בשירות החשאי הבריטי, וכתב רומנים רבים העוסקים בעולם הריגול. הוא יצר, בין השאר, את דמותו של ג'ורג' סמיילי, איש מודיעין בריטי רגיש ומורכב, המגן על מולדתו מפני מזימות הק.ג.ב. בימי המלחמה הקרה. לה קארה חקר באמצעות גיבוריו את הממד המוסרי של ערך הנאמנות (למדינה או לאדם קרוב), ודן בשאלה אם ההגנה על ביטחון המדינה מקדשת את כל האמצעים. הוא הושפע מהסופר האהוב עליו, גרהם גרין.
תולדות חייו ויצירתו
קורנוול נולד ב-19 באוקטובר 1931 בפול (Poole), דורסט (אנגליה). אמו עזבה את הבית כאשר היה בן חמש. אביו, רוני קורנוול, היה נוכל בינלאומי ורב-פנים אשר שימש לסופר השראה לתיאור הגיבור הראשי בספרו "מרגל מושלם".
הוא למד בתיכון היוקרתי שרבורן שבדורסט, אנגליה, ונשלח מאוחר יותר לפנימייה בשווייץ. הוא למד שפות באוניברסיטת ברן (1948–1949), התגייס לצבא הבריטי, שירת בחיל המודיעין והוצב באוסטריה. כבר אז החל להתעניין בעולם הריגול. הוא חזר לאנגליה ולמד שפות באוניברסיטת אוקספורד, שם קיבל תואר ראשון ב-1956. הוא החל ללמד שם צרפתית וגרמנית, אך כעבור פחות משנתיים, ב-1959, גויס לשירות הביון הבריטי. בשנת 1961 התפרסם ספרו הראשון, "Call for the dead" (תורגם לעברית כ"חיוג אל השאול") תחת שם העט "ג'ון לה קארה".
קורנוול שירת כסוכן חשאי בגרמניה, תחת הכיסוי של דיפלומט בריטי. הוא נחשף כאשר המרגל המפורסם ביותר של התקופה, סוכן הק.ג.ב. קים פילבי, העביר את שמו למפעיליו הרוסים. לה קארה חזר לאנגליה והחליט לכתוב מותחן על חוויותיו. בשנת 1964 התפטר ממשרתו במודיעין הבריטי ועבר לעבוד כסופר במשרה מלאה. לימים העיד כי תקופת שירותו בשירות החשאי הבריטי הייתה מאושרת ומלאת תחושת שליחות וסיפוק.
ספרו השלישי, "המרגל שחזר מן הכפור", זכה להצלחה גדולה בעולם כולו. לדברי קורנוול, את ההשראה לספר קיבל מתקופת שירותו כסוכן חשאי בבון שבגרמניה, וכי את ההשראה לדמותו של ג'ורג' סמיילי והעזר כנגדו פיטר גוילאם קיבל מגיבורי ספריו של ארתור קונן דויל, שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון. גרהם גרין, מהסופרים הבריטיים הבולטים של התקופה, כתב עליו ביקורת נלהבת אשר סייעה להכרה בו כסופר מקורי. ספריו של קורנוול עמדו בניגוד לספריו של סופר הריגול המצליח של אותה תקופה, איאן פלמינג, שיצר את דמותו של ג'יימס בונד. דמויותיו של קורנוול היו תמיד מורכבות יותר, אפלות ולעיתים גם שפלות יותר. עולמו לא חולק לשחור ולבן, והדמויות בספריו מורכבות ומצויות בקונפליקט פנימי עמוק עקב הצורך לבצע מעשים שהם בגדר "רע הכרחי" כדי להתגבר על העומדים מולם. הספרים שיקפו עולם ריגול מורכב ואפל הרבה יותר מעולמו הזוהר של בונד. בשנת 2006 דורג הספר על ידי המגזין פאבלישרס ויקלי כ"מותחן הריגול הטוב ביותר שנכתב אי פעם".
קורנוול הגיע לשיא השפעתו בשנות ה-70 של המאה ה-20, אז פרסם טרילוגיה העוסקת בעימות בין רב-אמן של הריגול הסובייטי, "קארלה", לבין ג'ורג' סמיילי הבריטי. בין קוראיו של הסופר יש המשערים כי דמותו של רב-המרגלים "קארלה" בספריו "החפרפרת" "התלמיד המכובד" ו"כל אנשי סמיילי", מבוססת על דמותו של מרקוס וולף, ראש מינהל הביון הכללי - חטיבת מודיעין החוץ במשרד לביטחון המדינה (ה"שטאזי") של ממשלת גרמניה המזרחית. וולף נודע בכינוי "האיש ללא פנים" משום שהצליח להישאר אנונימי, מבלי שלזרועות המודיעין המערביות תהיה תמונה שלו. הסופר עצמו רמז מספר פעמים כי כך הוא הדבר, אולם סירב להודות בכך בבירור כאשר רואיין בעקבות מותו של וולף. בשנות ה-80 של המאה ה-20, עם דעיכת העניין העולמי במלחמה הקרה, החל קורנוול לכתוב אודות סכסוכים אחרים, כולל הסכסוך הישראלי-ערבי ("המתופפת הקטנה"). ספר זה הושפע רבות מדמות אחותו של לה קארה, שחקנית שולית ואקטיביסטית פוליטית תקיפה. בשנותיו האחרונות הרבה הסופר לחקור בספריו את השפעתם השלילית של תאגידים רב-לאומיים בעולם השלישי.
קורנוול שמר על פרטיותו בקנאות ומיעט בראיונות, חי באחוזתו הכפרית והודה ש"לא הייתי בעל טוב ולא הייתי אבא מוצלח. אהבתי האמיתית תמיד הייתה הכתיבה". הוא נישא פעמיים. לראשונה לאן שארפ ב-1954 וממנה נולדו לו 3 בנים. ב-1971 הם התגרשו. ב-1972 נישא בשנית לג'יין אוסטס, עורכת ספרותית, ומנישואיו אלה נולד בנו ניקולס קורנוול, שהפך לסופר וקולנוען בשם ניק הארקוויי. ב-2017 יצא לאור בעברית ספרו האישי מאוד, ממואר בשם "מנהרת היונים", שבו חשף חלק מחייו האישיים ומחוויותיו.
ב-12 בדצמבר 2020, נפטר מדלקת ריאות.
עיבודים לקולנוע ולטלוויזיה
הספר "המרגל שחזר מן הכפור" הוסרט בשנת 1965, ובשנה זו זכה בפרס אדגר מטעם אגודת סופרי המסתורין של אמריקה. את הסרט ביים מרטין ריט ואת דמותו של לימאס בסרט גילם השחקן ריצ'רד ברטון ואת דמותו של ג'ורג' סמיילי גילם השחקן רופרט דייוויס. הספר "חיוג אל השאול" הוסרט בשנת 1967 בשם "The Deadly Affair". את הסרט ביים סידני לומט ואת דמותו של סמיילי (שבסרט שונה שמה לצ'ארלס דובס) גילם השחקן ג'יימס מייסון. בשנת 1969 יצא לאקרנים הסרט "מלחמת המראות", בכיכובו של אנתוני הופקינס, שנעשה על פי הספר בעל אותו השם. בשנת 1984 יצא לאקרנים הסרט "המתופפת הקטנה", בכיכובה של דיאן קיטון, שנעשה על פי הספר בעל אותו השם. בשנת 1990 יצא לאקרנים הסרט "בית רוסיה", בכיכובם של מישל פייפר ושון קונרי, שנעשה על פי הספר בעל אותו השם. בשנת 2001 יצא לאקרנים הסרט "החייט מפנמה", בכיכובם של פירס ברוסנן, ג'פרי ראש וג'יימי לי קרטיס, שנעשה על פי הספר בעל אותו השם. בשנת 2001 יצא לאקרנים הסרט "הגנן המסור", בכיכובם של רייף פיינס ורייצ'ל וייס, שנעשה על פי הספר בעל אותו השם.
"החפרפרת" ו"כל אנשי סמיילי" זכו לעיבוד למיני סדרה טלוויזיונית על ידי ה-BBC, את דמותו של סמיילי, איש השירות החשאי הבריטי, גילם השחקן אלק גינס ואילו את "קארלה", רב המרגלים של ה-K.G.B, גילם השחקן פטריק סטיוארט. מיני הסדרה "החפרפרת" נחשבת ליצירת מופת, וזכתה לביקורות משבחות רבות. הסצנה בה חושף סמיילי בפני טובי אסתרהזי את מזימתו של קארלה, לקראת סיום הסדרה, היא מופת של איכות משחק ודיאלוג, ועל אף מורכבותה נחרטת היטב בזיכרון הצופה. "החפרפרת" גם עובד לסרט קולנוע שהקרנתו החלה בשנת 2011, כאשר דמותו של סמיילי מגלם השחקן גארי אולדמן.
"איש מבוקש מאוד" זכה לעיבוד קולנועי על ידי הבמאי אנטון קורבין, ויצא לאקרנים ב-2014. בסרט מככב פיליפ סימור הופמן בתפקיד המרגל גנתר באכמן, הופעתו הקולנועית האחרונה של הופמן.
"בוגד משלנו" זכה לעיבוד קולנועי על ידי הבמאית סוזנה וואייט. בכיכובם של יואן מקגרגור, נעמי האריס וסטלאן סקארסגארד. הסרט יצא לאקרנים בספטמבר 2016.
"מנהל לילה" זכה לעיבוד טלוויזיוני מאת רשת BBC כמיני סדרה בכיכובו של טום הידלסטון ששודרה ב-2016. העלילה מתמקדת ג'ונתן פיין, מלונאי, מנהל לילה במלון פאר בציריך. ריצ'רד אונסלו רופר הוא איש עסקים, עתיר נכסים ודמות מוכרת בחוג הסילון הבינלאומי. שניהם בריטים, שניהם מצליחים בתחומם, ושניהם חיים חיים כפולים. תחת מסווה של איש עסקים, ריצ'רד אונסלו רופר שקוע כולו בעסקות אפלות של נשק וסמים. מסך הברזל אמנם קרס והמלחמה הקרה תמה, אך הסכנה טרם חלפה. אנשים כמו ריצ'רד אונסלו רופר הם המאיימים עתה על שלום העולם. ג'ונתן פיין נשלח על ידי אנשי המודיעין הבריטי להיאבק באיש העסקים המייצג את חורשי הרעה, למרות מאבקי הכוח הפנימיים שבין גופי המודיעין והממסד השונים שידיהם אינן תמיד נקיות.
בסוף 2018 "המתופפת הקטנה" זכתה לעיבוד טלוויזיוני כמיני־סדרה, שעלתה לשידור ב־BBC, ברשת AMC האמריקאית ובישראל בהוט.
פול ווקר
פול ויליאם ווקר הרביעי (באנגלית: Paul William Walker IV; 12 בספטמבר 1973 – 30 בנובמבר 2013) היה שחקן אמריקאי אשר היה מוכר בעיקר עקב משחקו כבריאן אוקונר בסדרת סרטי "מהיר ועצבני".
קריירה
בגיל שבע הופיע כדוגמן בפרסומות, ולאחר מכן החל לשחק בסרטים זוטרים. משנת 1985 ובמהלך שנות ה-90 שיחק במספר סדרות טלוויזיה כגון "הדרך לגן עדן" (1985–1986) "מי הבוס?" (1991) ואופרת הסבון "צעירים חסרי מנוח" בתפקיד ברנדון קולינס (1992).
הקריירה הקולנועית של ווקר החלה בשנת 1986 עם השתתפותו בסרט Monster in the Closet, ובסרט Tammy and the T-Rex (1994). הקריירה שלו נתקלה בקשיים, ובשלב מסוים נשבר ופרש. שחקן שזכר אותו מצעירותו שכנע את ווקר לחזור לקולנוע, ובשנת 1998, לאחר היעדרות ממושכת, הוא לוהק לסרטים "פגוש את הדידלס" ו"פלזנטוויל".
הבית על הסלע
מרכיבים עיקריים של הקומפלקס
האטרקציות העיקריות בקומפלקס הן:
פול ווקר
קריירה
בשנים 1999–2001 שיחק בסרטים רבים, בהם "יש לה את זה" ו"כוכב חדש נולד". הפריצה הגדולה שלו הייתה בזכות הלהיט "מהיר ועצבני" (2001), בו גילם את דמותו הראשית של בריאן אוקונור. הצלחת הסרט הולידה סדרת סרטי המשך מצליחה בה ווקר המשיך לגלם את דמותו של בריאן אוקונור בחמישה סרטים נוספים. עוד באותה שנה שיחק בסרט "לעולם אל תשחקו עם זרים", שזכה לביקורות טובות.
בפברואר 2001 נבחר ווקר כ"האיש היפה של החודש" באתר האינטרנט "mostbeautifulman.com". לאחר שנה, בשנת 2002, בחר בו מגזין "פיפל" כאחד מ-50 האנשים היפים ביותר בעולם.
בפברואר 2006 שיחק ווקר בשני סרטים שזכו להצלחה: "כרוניקה של אקדח" ו"שמונה מתחת לאפס". בשנת 2013, במקביל להשתתפותו בסרט "מהיר ועצבני 6", שיחק גם בסרט "נסיעה ממולכדת". שיחק בסרט הפעולה "שכונות הפשע", אשר יצא ב-2014, חמישה חודשים לאחר מותו. הוא שיחק גם בסרט "מהיר ועצבני 7" שיצא בשנת 2015, אך כיוון שנהרג באמצע הצילומים, אחיו קודי וקיילב החליפו אותו בעזרת שימוש באנימציית CGI.
חיים אישיים
ווקר התגורר בסנטה ברברה, קליפורניה. הוא אב לבת מחברתו רבקה סוטרוס. בתו גדלה עם אמה בהוואי. הסנדק שלה היה וין דיזל.
הוא החזיק בחגורה חומה בג'יו ג'יטסו ברזילאי. כבעל עניין רב בביולוגיה ימית, הצטרף ב-2006 לחבר המנהלים של קרן הבילפיש. הוא הגשים חלום ארוך שנים והשתתף בתוכנית "Shark Men" של ערוץ הנשיונל ג'יאוגרפיק, שעלתה לשידור ביוני 2010, במסגרתה בילה 11 ימים כחלק מצוות לכידה וסימון של עמלצים לבנים בחופי מקסיקו. במרץ 2010 טס ווקר לצ'ילה, על מנת לסייע ולהביע את תמיכתו בהתמודדותם של תושבי צ'ילה אחרי רעידת האדמה ההרסנית שהתרחשה במדינה, ואף סייע לקורבנות רעידת האדמה בהאיטי.
מותו
ב-30 בנובמבר 2013 נהרג ווקר בתאונת דרכים בוולנסיה, סנטה קלריטה, קליפורניה, לאחר שהרכב שהיה בו התנגש בעמוד תאורה ובמספר עצים ועלה באש. יחד עם ווקר נהרג גם הנהג, חברו של ווקר, רוג'ר רודאס. השניים היו בדרכם חזרה מאירוע צדקה של ארגון שהקים ווקר למען נפגעי סופת הטייפון האיאן, Reach Out Worldwide. לפי חוקרי התאונה, הגורם לתאונה היה מהירות הרכב, אשר נסע במהירות של בין 80–93 מייל לשעה (128–149 קמ"ש).
מיד לאחר מותו הגיע לזירת התאונה חברו טייריס גיבסון, אשר כיכב לצדו בסרטי "מהיר ועצבני", הדליק נרות לזכרו והתאבל על מותו בבכי לעיני האנשים שנכחו. אחרי מותו, וין דיזל ביצע קטע מתוך השיר שנכתב לזכרו "See You Again" בטקס פרסי ה-MTV ב-2015.
ב-10 במרץ 2015 יצא שיר לזכרו שנקרא "See You Again", המבוצע על ידי ויז קאליפה בהשתתפות צ'ארלי פות'. השיר זכה להצלחה רבה וצבר מעל ל 5.9 מיליארד צפיות באתר YouTube (נכון ליולי 2023).
כשנה אחרי צאת הסרט השביעי לאקרנים, בתו מדו הגישה תביעה נגד חברת פורשה באשמת רשלנות, בשל מספר פגמים בתכנון הרכב, מהם פגם שלא אפשר לווקר לפתוח את חגורת הבטיחות ולהמלט כשהרכב החל לעלות באש, לטענת התביעה, אך בית המשפט בלוס אנג'לס דחה את התביעה. לאחר שגם אביו של ווקר ואלמנתו של רודאס הגישו תביעות נגד החברה, חברת פורשה החליטה להגיע לפשרה, ושילמה פיצויים בסך 10.1 מיליון דולר.
תחרות העל גרנקה קלאסיק
תחרות העל גרנקה קלאסיק היא תחרות על בשחמט שנערכת בגרמניה מדי שנה החל מ-2013.
תחילה היא נערכה בבאדן-באדן והחל משנת 2017 גם בקרלסרוהה. בנוסף לתחרות הראשית, נערכת גם תחרות משנית.
התחרות מתקיימת בשיטת ליגה הכוללת מפגש כפול בין השחמטאים. בעקבות מגפת הקורונה בשנת 2020 ו-2021 התחרות לא נערכה.
Albedo 0.39
Albedo 0.39 היה האלבום השני שהופק על ידי ואנגליס באולפני נמו בלונדון.
הקונספט והאווירה בו עומדים בניגוד לאלבומו הקודם, Heaven And Hell, שנכתב בהשראה של מוזיקה קלאסית, בעוד יש ב Albedo 0.39 נעימות בלוז וג'אז.
סקירה
שמו של השיר "Pulstar" הורכב מן המילים "Pulsar" ו "Star".
"Pulstar" היה לשיר הפופולרי ביותר של ואנגליס, והופיע באלבומים רבים.
פירוש השם Albedo 0.39 הוא אלבדו של 39% אחוזים.
חיים מחוץ לכדור הארץ
חיים מחוץ לכדור הארץ הם חיים שעשויים להתקיים מחוץ לכדור הארץ או שמקורם מחוץ לו. שאלת קיומם של חיים כאלה, ובפרט חיים תבוניים, לא הוכרעה, אך ישנם חוקרים המנסים להתחקות אחריהם.
לנושא זה השלכות פילוסופיות ותאולוגיות על שאלת מהות החיים, ובפרט החיים התבוניים, כתופעה חד-פעמית ויוצאת דופן, או כתופעה רגילה ושכיחה. אמונה בחיים מחוץ לכדור הארץ יכולה לבטא אמונה בדבר התפתחות החיים כתופעה טבעית ושכיחה, או להפך, תופעה כל כך יוצאת דופן, עד שלא ייתכן שהחיים בכדור הארץ ומקור החיים מחוץ לו.
בשאלה זו יש להבחין בין קיומם של חיים "רגילים", במחקרם עוסק תחום האסטרוביולוגיה, לעומת חיים תבוניים. שאלת ייחודו של האדם מושפעת בעיקר מזו האחרונה. גם דרכי החיפוש אחר חיים משני הסוגים שונות: החיפוש אחר הסוג הראשון מתבטא בעיקר בניסיון איתור תנאים אשר מתאימים, לפי אמונת מדענים כיום, להתפתחותם של חיים באופן טבעי (דהיינו, מקומות הדומים לכדור הארץ). מדידות אמפיריות של חיים ממש כמעט אינן ישימות, והן מתבטאות בעיקר בבדיקתם של מטאוריטים שונים או כוכבי לכת קרובים, במטרה לחפש אם הם נושאים את אבני היסוד של החיים כפי שאנו מכירים - חומצות אמינו. החיפוש אחר הסוג השני מאפשר יתר מקוריות, ומבטא ניסיון "לאותת" לתרבויות אחרות על קיומנו, או למצוא איתותים כאלה (מודעים ושאינם כאלה), המעידים על תרבות תבונית מחוץ לכדור הארץ.
רקע
הרהורים על עולמות אחרים ועל יצורים חיים בהם הועלו כפי שידוע על ידי הפילוסופים ביוון העתיקה.
"גוף מרעהו יצמיח הטבע, דבר ממשנהו...", כך כתב המשורר הרומאי לוקרטיוס ביצירתו הגדולה "על טבע היקום". מכאן אנו למדים שהתפיסה בדבר אוניברסליות החיים, וכי חיים התפתחו מחיים, ומחיים שלא בהכרח מוצאם מהאדמה, הייתה קיימת כבר אצל הוגי הדעות בעת העתיקה.
טיעונים בדבר קיומם של חיים מחוץ לכדור הארץ הושמעו מיד לאחר המהפכה הקופרניקאית. הבולט בהם היה ג'ורדנו ברונו, שכפירתו במרכזיותו של כדור הארץ ביקום הביאה אותו לשלם על כך בחייו כשהכנסייה הקתולית העלתה אותו על המוקד.
האסטרונום קרל פרידריך גאוס חשב על קיום ישויות נבונות מחוץ לכדור הארץ ועל האפשרות להעביר אליהן מסר. הוא היה הראשון שהעלה רעיון קונסטרוקטיבי להעביר מסר אופטי אליהם (בטרם התגלוגלי הרדיו). הרעיון שהציע היה לטעת במדבר סהרה שטח מוריק בן מאות קמ"ר בצורה של תרשים משפט פיתגורס. אם יבחינו אותם יצורים נבונים בטלסקופים שלהם בצורה הזו, הם יבינו כי הסבירות שהיא מקרית שואפת לאפס, ויבינו שיצרו אותה יצורים נבונים.
הסופר אריך פון דניקן פרסם ספרים שמנסים להוכיח (בעיקר בעזרת תאוריות והוכחות פסאודו-מדעיות) את נוכחותם של חייזרים על פני כדור הארץ בעבר. בספרו הראשון, מרכבות האלים, מנסה דניקן להוכיח שהאלים המופיעים בדתות השונות היו למעשה חייזרים. פון דניקן הודה שזייף חלק מן הראיות שלו. חרסים עם ציורי עב"מים, אשר טען כי באו מחפירות ארכאולוגיות, נוצרו למעשה על ידי קדר בן-זמננו. כאשר הציגו לפון דניקן את הראיות למעשה-הרמייה שלו, הוא טען שהזיוף היה מוצדק משום ש"יש אנשים אשר יאמינו רק אם יראו הוכחות במו-עיניהם".
בדצמבר 2018 טען ד"ר סילבנו פ. קולומבנו מנאס"א כי החוצנים הם יצורים תבוניים אשר כבר ביקרו בכדור הארץ. עם זאת, בשל הנחות שגויות של בני האדם בנוגע למראה שלהם, לא הצליחו להבחין בהם.
קיימות מספר כתות הטוענות לקיום של חייזרים, כמו הראלים, סיינטולוגיה ופאלון גונג.
חיפוש חיים מחוץ לכדור הארץ
משנוכח האדם מה גדול היקום, כשהתפיסה שמערכת השמש היא למעשה חלק של קבוצת שמשות עצומה, "שביל החלב", וששביל החלב הוא חלק ממערכת גלקסיות רבות אחרות, הוחל במאה העשרים לחשוב ברצינות על אפשרות של חיים מחוץ לכדור הארץ. גם ההתפתחות הטכנולוגית שבאה לידי ביטוי בשליחת גשושיות לכוכבי לכת במערכת השמש, גרמה להתפתחות הנושא. עיקר חיפוש חיים נעשה במאדים באמצעות שתי חלליות ויקינג, אשר ממצאיהן שנשלחו לכדור הארץ לא פסלו את האפשרות שאי פעם היו חיים על המאדים, ברמה המיקרוביולוגית. משימת קאסיני-הויגנס לירחי שבתאי וממצאיה עוררו עניין במחקר גם שם, ובעקבות כך הועלתה הצעה לשיגור צוללת לחקר הירח טיטאן.
התפתחות הרדיו טלסקופ נתנה דחף לחיפוש חיים אי שם ביקום, ואפילו הביאה לפרויקט של חיפוש ציוויליזציות זרות "פרויקט סט"י". שילוח חללית פיוניר 10 היווה דוגמה בולטת לביטוי האמונה בדבר חיים אינטליגנטים ביקום. החללית שנשלחה במטרה לצאת ממערכת השמש נשאה עליה דיסקית (ראו תמונה משמאל) ובה מסר לחייזרים כתוב בשפת סימנים אוניברסלית. את הדיסקית תכננו המדענים קרל סייגן שאשתו ציירה את הדסקית ופרנק דרייק מפתח נוסחת ההסתברות למציאת חיים מחוץ לכדור הארץ. בין המדענים בישראל שהתענינו בנושא היה פרופ' דרור שדה.
ניסיון נוסף לחיפוש חיים מחוץ לכדור הארץ הוא חיפושם של כוכבי לכת דמויי ארץ, כלומר כוכבי לכת הדומים לכדור הארץ במאפיינים כמו גודל, אטמוספירה, טמפרטורה, הרכב כימי ועוד. אם יימצא תאום לכדור הארץ, הסיכוי למצוא עליו חיים גדל. הנחה זו מתבססת על הרעיון שלאנושות ידועה ציוויליזציה תבונית אחת בלבד שקיימת, והיא קיימת על כדור הארץ, לכן סביר יותר למצוא חיים תבוניים על כוכב לכת שדומה לו. כמו כן, חקר הרכב אטמוספירות של כוכבי לכת כאלו עשוי לספק ראיה לקיומם של חיים בהם, אם יימצא הרכב הדומה לזה של כדור הארץ, הכולל גזים הנוצרים כתוצאה מפעילות ביולוגית (אחוזים גבוהים של חמצן).
הרעיון בעולם המודרני
הרעיון קרם עור וגידים בכינוסי מדענים, ובאחד מהם יצר האסטרונום פרנק דרייק נוסחה הנקראת "נוסחת דרייק". הרבה מהגורמים בנוסחת דרייק אינם ידועים (למשל, מה הסיכוי שלכוכב דומה מספיק לשמש שלנו יהיו פלנטות). מהצבת הניחוש הטוב ביותר שקיים בגורמים השונים במשוואה, עולה מהנוסחה כי בגלקסיה שלנו, שביל החלב, יש בין כמה עשרות לכדי אלפי ציוויליזציות, שהגיעו לרמה טכנולוגית כזו שהן מסוגלות ליצור עמנו תקשורת.
פרדוקס פרמי מבטא את גישת השוללים חיים תבוניים מחוץ לכדור הארץ. משנשאל אנריקו פרמי מה דעתו בנוגע לאפשרות של חיים תבוניים אחרים ביקום ענה בשאלה "אם כן, היכן הם?". כלומר: אילו אכן היו מיליוני ציוויליזציות מעין אלו, רבות מהן קדומות לנו ועל כן מפותחות מאתנו, לא סביר שאף אחת מהן לא ניסתה אף פעם לנסות ליצור קשר עם תרבויות אחרות - ובתוכן גם כדור הארץ. ומכיוון שלא ראינו אות חיים או תקשורת מהם, ועל אף שנים של חיפוש מצדנו (מבלי להתייחס לתופעת העב"מים), הרי שנוסחת דרייק שגויה, או שיש טעות יסודית בנוגע לאחד או כמה מהערכים שאנו מציבים בה.
בתרבות
רעיון חוצנים במדע הבדיוני זכה לפריחה בספרות, בסרטי קולנוע וטלוויזיה.
תאוריות קשר
הוגה תאוריות הקשר הבריטי דייוויד אייק, טוען כי שבט של חייזרים רפטיליאנים בשם "ארכונים" (Archons) או "אנונאקי" (Annunaki) פלשו לפני אלפי שנים לכדור הארץ ממימד הבית שלהם, ושחוצנים כאלה, שנודעים ביכולות שינוי הצורה שלהם לדמות אדם, מפעילים אגודות סודיות כגון האילומינטי ושולטים במוקדי הכוח בעולם כדי לשעבד את האנושות.
קיימת תאוריית קשר לפיה יצורים מחוץ לכדור הארץ מבקרים בו אך הדבר מוסתר על ידי השלטונות (ראו: "גברים בשחור").
ביהדות
בהגות היהודית ניתן למצוא מגוון דעות בנוגע לקיום חיים מחוץ לכדור הארץ. בימי הביניים ככלל הייתה מקובלת באירופה ובארצות ערב תפיסת הפיזיקה של אריסטו, שהובילה אותו לשלילה של קיום אדמה מחוץ לכדור הארץ. למרות זאת, רבי סעדיה גאון (במאה ה-10) ורבי חסדאי קרשקש (במאה ה-14) הציעו שקיימים בקוסמוס שלנו עולמות רבים הדומים לכדור הארץ, ורבי יהודה בן ברזילי (במאה ה-12) דן בשאלה האם היצורים החיים שם קיבלו תורה ומצוות. הם מציינים בהקשר זה את דברי חז"ל על שמונה עשר אלף עולמות מלבד העולם הזה.
רבי יוסף שלמה דלמדיגו (בתחילת המאה ה-17) נחשף לגילויי האסטרונומיה החדשה, שערערו את הקוסמולוגיה של אריסטו, ואף למד אצל גלילאו גליליי. הוא מתייחס בשמחה לגילויים שהרחיקו את מיקום כוכבי השבת והגדילו את גבולות הקוסמוס, ומציע שגם בכוכבים נמצאים יצורים הדומים לבני אדם או שונים מהם. לדבריו הדבר מרחיב את גדולתו של הבורא, שאינו מצמצם את כוחו לעולם אחד בלבד, כשם שדברי המקובלים על ארבעה עולמות ועשר ספירות מרחיבים את גדולת האלוקים. הוא מציין בהקשר זה את דברי חז"ל על שלוש מאות ועשרה עולמות.
במאות הבאות היו עוד שניסו למצוא סימוכין להימצאות חוצנים בספרות חז"ל ובמדרשים, כמו גם כאלה שניסו להפריך כל אפשרות כזו. טוביה הרופא שלל בספרו מעשה טוביה (1706) קיום של חיים בכוכבים אחרים, על סמך פסוקים מהמקרא. לדבריו שאר הכוכבים לא ראויים לחיים, בשל סיבות כמו חום או קור קיצוניים מדי.
רבי דוד ניטו כתב בספר כוזרי שני (1714) שלדעתו אין ליהדות עמדה בשאלת קיומם של יצורים חיים מחוץ לכדור הארץ. לפיכך הוא אינו נמנע מלקבל את דברי המדענים החדשים, הסוברים שגם הכוכבים האחרים מיושבים, וראה אותם כמשכנעים. הוא מזכיר את דברי חז"ל על שלוש מאות ועשר עולמות, אך מסתפק שמא הכוונה לעולמות רוחניים.
בעל ספר הברית (1719) סבר שקיימים יצורים בכוכבים אחרים, וייתכן שאף חיים תבוניים. עם זאת לדעתו הם אינם בעלי בחירה חופשית, בשל הרכבם הפיזי השונה. הרב דוב בער טורש ביקר עמדה זו בספר גנזי המלך (1896), וסבר שייתכנו יצורים בעלי בחירה בכוכבים אחרים, ואולי אף חיים אינטליגנטיים יותר מבני אדם, שקיבלו תורה ומצוות משלהם. הרב אבטליון למפרונטי (1819) שלל קיום חיים בכוכבים אחרים, בעקבות טוביה הרופא. מנגד, דוד פריזנהויזן בספרו מוסדות תבל (1820) חייב את קיומם של חיים בכוכבים אחרים, מסיבות תאולוגיות. הרב מנחם מנדל שניאורסון (במאה ה-20) שלל כל קיום של חיים תבוניים מחוץ לכדור הארץ - ולא רק יצורים בעלי בחירה חופשית - אך קבע שלפי התורה ייתכנו חיים נחותים יותר.
אחת ההוכחות שהביאו התומכים בקיום חיים בכוכבים, ביניהם בעל ספר הברית והרב מנחם מנדל שניאורסון, היא קללתה של דבורה הנביאה את מרוז. בתלמוד הבבלי מובאת מחלוקת מהי מרוז, ולאחת השיטות שם - מדובר בשם של כוכב. בהמשך הקללה כתוב מכאן משמע שבכוכב מרוז יש יצורים (יושביה) שלא באו להילחם נגד סיסרא (לעומת כוכבים אחרים שעליהם נאמר "הכוכבים ממסילותם נלחמו"). הרב ראובן לנדאו בספרו מהלך הכוכבים (1882) דחה ראיה זו בהסתמך על הזוהר, שמסביר את המילה 'יושביה' כ'סיעתו' של מרוז, כלומר ככוכבי הלכת שלו.
הרב אברהם יצחק הכהן קוק כתב בצעירותו מאמר בו הוא מיישב את מרכזיות האדם ועם ישראל עם קיומם של חייזרים בכוכבים אחרים, כשלדבריו חז"ל ידעו על עובדת קיומם (בהסתמך על דרשת הפסוק "אורו מרוז"). במאמר זה הוא אומר שהאמת היא כדעת המקובלים שהאדם הוא תכלית הבריאה, ולא כדעת הרמב"ם ומספר ראשונים נוספים. במאמר מאוחר יותר כתב שאין להכריע בין שתי השיטות בדבר מרכזיות האדם.
הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק אמר שייתכן שאלוקים ברא צורות חיים אחרות על כוכבים אחרים, ושאין בכך בעיה עבור היהדות. לדבריו, הסיבה שהאדם אוהב לחשוב שהוא הישות הנבראת היחידה ביקום היא אגואיזם. הוא הסביר שהתורה נכתבת מנקודת המבט של מערכת השמש שלנו, ואפילו קיומו של עם נבחר בגלקסיה אחרת לא פוגעת במושג העם הנבחר ביחס לעם ישראל, המתייחס רק לאזור החלל שלנו.
הרב מרדכי שרעבי והראשון לציון הרב מרדכי אליהו גרסו על פי הקדמת הספר תיקוני זוהר הנקראת פתיחת אליהו, שלא ייתכנו חיים מחוץ לכדור הארץ. שכן רשום שם: ובתרגום לעברית: "בראת שמים וארץ, והוצאת מהם שמש וירח וכוכבים ומזלות. ובארץ יש אילנות ודשאים... וחיות ועופות ודגים ובני אדם". ומכאן שהללו קיימים רק בארץ ולא במקומות אחרים.
הרב שלמה אבינר פרסם שיעור בנושא "האם יש חיים מחוץ לכדור הארץ", ודעתו היא שאין לשלול זאת, אך אין, מבחינת המדע וההלכה הוכחות ממשיות לכך.
ישראל, קיסר אקסום
בכברה נגסט ובמסורת האתיופית מצוין שלכלב, מלך אקסום היו שני בנים: גברה מסקל וישראל. מאנרו האי מפקפק בכך שמדובר באותו ישראל, אולם, לדבריו, ייתכן שזכרו של ישראל השתמר בצורה טובה יותר מהמלכים שמלכו בינו לבין כלב (או גברה מסקל) ולכן הם אינם מופיעים ברשימת המלכים. ריצ'רד פאנקהארסט מביא את השם ישראל כדוגמה להשפעות יהודיות מוקדמות בתרבות אתיופיה.