cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מוזיאון האמנות של סאו פאולו
הבניין
סך שטחו של המוזיאון, כ־10,000 מטר רבועים, כולל - מלבד חדרי התצוגה הקבועה והזמנית, גם ספרייה, גלריית תמונות, גלריית סרטים, גלריית וידאו, שני אולמות אודיטוריום, מסעדה, חנות, חדרי סדנאות, משרדים ואזור לשירותים טכניים. המתקנים והגימור של הבניין הם פשוטים, כפי שלינה בו ברדי עצמה מתארת: "מראה של בטון, סיד, מרצפות אבן המכסות את האולם הציבורי הגדול, זכוכית מחוסמת, קירות נקיים. ריצוף גומי שחור תעשייתי המכסה את רצפת החללים הפנימיים. הגלריה ממנה נשקף הנוף היא מעין 'כיכר', עם צמחים ופרחים מסביב, מרוצפת בקווים מקבילים, על פי המסורת האיברו-ברזילאית. יש גם חללי מים, מראות מים קטנות עם צמחי מים. [...] לא חיפשתי יופי. חיפשתי חופש ". בשנת 2003, המבנה נרשם גם כמבנה מורשת לאומית על ידי המכון הברזילאי למורשת היסטורית ואמנותית.
הרפובליקה הסובייטית הסינית
הקמה
עם זאת, בשל הדומיננטיות של המנהיגות הקומוניסטית החדשה לאחר המערכה הרביעית נגד הכיתור, הצבא האדום כמעט ירד לחצי מגודלו הראשוני. רוב הציוד אבד במהלך הקרב החמישי של צ'יאנג. הנסיגה התחילה ב-1933 והייתה מתואמת על ידי היועצים הגרמנים של צ'יאנג, אשר דגלו בכיתור הסובייטים בביצורים. המהלך הזה של צ'יאנג קאי שק היה יעיל. במאמץ לשבור את המצור, הצבא האדום הצית את המבצרים פעמים רבות, סבל אבדות כבדות וזכה להצלחה מוגבלת. כתוצאה מכך, הרפובליקה הסובייטית הסינית הצטמצמה באופן משמעותי בכוח האדם של הצבא האדום וספגה הפסדים חומריים רבים.
מוזיאון האמנות של סאו פאולו
הבניין
גם במישור המוזיאוגרפי, חידשה לינה בו ברדי כשהשעינה לוחות קריסטל מחוסמים על בסיסים של גושי בטון ששימשו תומכי תצוגה לציורים. הכוונה הייתה לחקות את תנוחת בד הקנבס על כן הציור. מאחורי גושים תומכים אלו, שכבר אינם בשימוש, הוצבו לוחיות עם מידע על הצייר ועל היצירה. באופן פרדוקסאלי, המוזיאון נטש את מודל התצוגה הזה בסוף שנות התשעים, במקביל לכך שהרעיון החל לזכות בתשומת לב ויושם במוסדות זרים אחרים.
הרפובליקה הסובייטית הסינית
מודיעין
כאמור הקומוניסטים נפגעו על ידי התקפות הלאומיים. עם זאת, ג'ואו אנלאי שתל יותר מתריסר סוכנים במעגל הפנימי של צ'יאנג קאי שק, כולל במטה הכללי שלו בנאנג'ינג. אחד הסוכנים החשובים ביותר של ז'ואו, מו שיונג, לא היה קומוניסט אבל הידיעות שלו הצילו את המפלגה הקומוניסטית של סין ואת הצבא האדום הסיני. בהמלצת מזכירו של צ'יאנג קאי-שק, יאנג יונג-טאי (שלא היה מודע לפעילויות הקומוניסטיות של מו), עלה מו במעלה השלטון של צ'יאנג קאי-שק והיה חבר חשוב במטה הכללי שלו בתחילת שנות השלושים. בינואר 1934 מינה אותו צ'יאנג קאי-שק למנהל ומפקד העליון של המחוז המיוחד בג'יאנגשי. מו השתמש בתפקידו כדי לשתול סוכנים קומוניסטים נוספים במטה הכללי של צ'יאנג, כולל ליו יפו, ועוד סוכנים נוספים ובראש הרשת עמד ז׳ואו אנאלי.
לאחר שהצליח המצור על אזור רויז׳ין (בירת הרפובליקה הסובייטית הסינית) צ'יאנג היה בטוח שהוא יכול להביס את הקומוניסטים בהתקפות סופיות. בסוף ספטמבר 1934 הוא העביר את תוכנית ההתקפה שנקראה ״דלי הברזל" למפקדה הכללית בלושאן (מקום מושב הקיץ במקום נאנצ'אנג), שפירטה את ההתקפה האחרונה להשמדת הכוחות הקומוניסטיים.
צ'יאנג תכנן קווי מצור של גדרות תיל מחושמלות, ברדיוס 150 ק"מ סביב רויז׳ין כדי להרעיב את הקומוניסטים. בנוסף, למעלה מ-1,000 משאיות עם גייסות צבא היו מוכנות ככוח תגובה מהיר כדי למנוע פריצת המצור על ידי הקומוניסטים. בהבינו את הוודאות של השמדה הרפובליקה הקומוניסטית, העביר מו שיונג את תוכנית המתקפה לקומוניסטים, תוך שהוא מסכן את חייו ואת אלה של משפחתו. שיאנג יוניאן הסתתר בהרים, התחפש לקבצן. הוא חצה כמה קווי כיתור והגיע אל העיר רויז'ין ב־7 באוקטובר 1934.
המודיעין שסיפק מו שיונג שכנע את הקומוניסטים לנטוש את הבסיס שלהם ולסגת לפני שצ'יאנג יוכל לחזק את קווי המצור שלו בגדרות תיל. הם גייסו משאיות והצילו את עצמם מהשמדה.
ברנרד הייטינק
ברנרד יוהאן הרמן הייטינק (בהולנדית: Bernard Johan Herman Haitink; 4 במרץ 1929 – 21 באוקטובר 2021) היה מנצח הולנדי.
ביוגרפיה
הייטינק נולד באמסטרדם ולמד מוזיקה בקונסרבטוריון שם. תחילה ניגן בכינור בתזמורות ואחר, בשנים 1954–1955 למד ניצוח אצל פרדיננד לייטנר. הוא התמנה למנצח שני בתזמורת רדיו הולנד בשנת 1955.
הייטינק היה המנצח הראשי של התזמורת הפילהרמונית של לונדון בין השנים 1967–1979 ושל תזמורת הקונצרטחבאו המלכותית בשנים 1961–1988 (יחד עם אויגן יוכום עד 1964). בראשית שנות ה-80, איים הייטינק להתפטר מכהונתו בקונצרטחבאו כמחאה על איום הצמצום בתמיכה בתזמורת מטעם ממשלת הולנד, שהיה עלול להביא לפיטוריהם של 23 נגנים מן התזמורת. הבעיה הכספית הוסדרה בסופו של דבר, והייטינק נשאר בכהונת המנצח הראשי עד 1988. ב-1999 הוכרז כמנצח כבוד של תזמורת הקונצרטחבאו המלכותית. בדצמבר 2012, בהמשך להתייצבותו לצד תזמורת הרדיו הפילהרמונית של הולנד, בעקבות הצעת קיצוצי תקציב לתזמורת ולמוזיקה הולנדית בכלל, הסכים הייטינק לשאת בתואר פטרון תזמורת הרדיו. במרץ 2014 הודיע הייטינק לעיתון ההולנדי "הט פארול" על רצונו לוותר על תואר מנצח כבוד של הקונצרטחבאו ולחדול מהופעות כמנצח אורח של התזמורת, כמחאה על ההנהלה האדמיניסטרטיבית של התזמורת באותה עת. בספטמבר 2015, הודיעה תזמורת הקונצרטחבאו על פיוס עם הייטינק, שהוזמן להופיע כמנצח אורח בעונת 2016–2017.
משנת 1978 עד 1988 היה המנהל המוזיקלי של פסטיבל גליינדבורן ובשנים 1987–1998 היה המנהל המוזיקלי של בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן. משנת 2002 כהן כמנהל המוזיקלי של התזמורת הסקסונית הממלכתית של דרזדן. ב-2004 הודיע הייטינק על פרישה מניצוח אופרה, וכן כי לא ישוב לנצח בקובנט גארדן. אף על פי כן, בשנת 2007 ניצח הייטינק על 3 הופעות של פרסיפל בציריך, על חמש הופעות Pelléas et Mélisande של דביסי בפריז, וכן הופיע בקובנט גארדן בדצמבר אותה שנה.
בין השנים 2006–2010 היה המנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של שיקגו.
הייטינק ניצח על רפרטואר עשיר ומגוון. בייחוד נודע בהקלטותיו את מכלול הסימפוניות של אנטון ברוקנר, גוסטב מאהלר ודמיטרי שוסטקוביץ'.
ביולי 2019 הודיע הייטינק בן ה-90 על פרישה מתזמורת הקונצרטחבאו, שם כיהן כמנצח כבוד. ביולי 2018 נפל הייטינק בן ב-89 על הבמה בצאתו לקבלת תשואות אחרי ביצוע הסימפוניה התשיעית של גוסטב מאהלר.
נפטר ב-21 באוקטובר 2021.
הרפובליקה הסובייטית הסינית
כסף ודואר
ב־1 בפברואר 1932 הוקם הבנק הסיני של הרפובליקה הסובייטית. המטבעה המרכזית של הבנק הנפיקה שלושה סוגי מטבעות: שטר כסף, מטבע נחושת ודולר כסף. על שטרות הכסף התנוססה דמותו של לנין. השטרות והמטבעות לא היו מטבעות מוכרים בחלקים אחרים של סין. על מטבעות הנחושת נחקקה הכתובת ״הרפובליקה הסובייטית הסינית״. מאחר שהנחושת הייתה דרושה לתחמושת, הן הוחלפו במטבעות דולר מכסף, ולא הוטבעו בהן סמלים קומוניסטיים. בעקבות שינוי זה, והיותן עשויות מכסף, הן הפכו מטבעות עוברות לסוחר באזורים אחרים של סין.
כאשר החלה הנסיגה של הקומוניסטים ״במצעד הארוך״ באוקטובר 1934, הבנק של הרפובליקה הסובייטית, היה חלק מהכוח הראשון שנסוג מעיר הבירה שלו. ארבעה-עשר עובדי בנק, בליוי למעלה ממאה סבלים וחיילים ליוו את מכונות ההדפסה והמטבעה. תפקיד אנשי הבנק היה להחליף את הכספים שהיו בידי האזרחים למטבעות הכסף, לאחר כחצי שנה, ב־29 בינואר 1935 שרפו עובדי הבנק את כל שטרות הנייר הקומוניסטי והרסו את מכונות הדפסה. עד סוף הצעדה הארוכה באוקטובר 1935 נותרו בחיים רק שמונה מתוך 14 העובדים המקוריים.
הדואר ברפובליקה הסובייטית הסינית נוסד ברויז׳ין ב־1 במאי 1932. בולים ראשונים תוכננו על ידי הואנג יגואנג והודפסו באופן ליתוגרפי על ידי בית הדפוס של משרד האוצר ברויז'ין. הם היו חסרי ערך, ונקובים במטבע הסיני הסובייטי. הם נדירים למדי, מבוקשים על ידי אספנים. יש גם זיופים רבים של בולים ושל חותמות מוקדמות מהשטחים הקומוניסטיים.
ההתמוטטות והמסע הארוך
ב־10 באוקטובר 1934 הוציאה המנהיגות הקומוניסטית פקודה לסגת. ב־16 באוקטובר החל הצבא האדום הסיני את מה שנודע מאוחר יותר בשם "המסע הארוך", ועזבו את הרפובליקה הסובייטית. שבעה-עשר יום לאחר שהכוח המרכזי של הקומוניסטים עזב את בסיסו, הבינו הלאומיים שהם ברחו כשהגיעו לעיר רויז'ין הנטושה ב־5 בנובמבר.
היעד המקורי היה הבסיס הקומוניסטי של "הונג לונג" בהובי; היעד הסופי יאנאן (Yan'an) נבחר רק מאוחר יותר, לאחר חזרת מאו דזה-דונג להנהגה. כדי להימנע מהבהלה, המטרה נשמרה בסוד מרוב האנשים (כולל מאו דזה-דונג); נאמר לציבור כי חלק מהצבא האדום הסיני יעסוק בלוחמה ניידת עם הכוחות הלאומיים, וחלק זה של הצבא נקרא "צבא השדה".
בסתיו 1934 המצב הצבאי היה לרעת הקומוניסטים מה ששכנע את מאו דזה-דונג ותומכיו, כי על הקומוניסטים לנטוש את בסיסיהם. עם זאת. המנהיגים של הרפובליקה סירבו לקבל את האפשרות של כישלון ועדיין קיוו להביס את הכוחות הלאומיים. הוועדה הצבאית בנתה תוכנית הסחה והתארגנות מחדש לאחר נסיגה זמנית. התבצעו מספר פריצות של המצור, והן הפתיעו את הקוומינטאנג, שהיה עדיף מבחינה מספרית על הקומוניסטים ולא ציפה להתקפה על שטחם המבוצר.
עם זאת, פריצות אלה, וגם תגבורות והתארגנות מחדש, לא עזרו לכוחות הקומוניסטים. הם לא יכלו לאתגר את הכוחות הלאומיים, חלקם עזב את סין ולא חזרו למולדתם עד להקמת הרפובליקה העממית 15 שנים לאחר מכן.
כישלון כוח ההסחה גרם לאובדן הקשר שלהם עם ראשי הרפובליקה הסובייטית. המנהיגות הקומוניסטית לא הצליחה לתאם את הצעד הבא שלה, עדיין האמינה כי נסיגה זמנית תאפשר להם להתאושש ולתקוף. החלק של הצבא האדום שנסוג, ועסק ב״לוחמה ניידת״ היה למעשה חלק הארי של הכוח הקומוניסטי שביצע נסיגה כללית, והיה קטן בהרבה מהשיא של יותר מ־140,000 איש. רוב הציוד אבד, חיילים סינים רבים של הצבא נאלצו לחמש את עצמם עם נשק עתיק.
פירוק הרפובליקה
הרפובליקה הסובייטית המשיכה להתקיים רשמית, שכן הקומוניסטים עדיין שלטו בכמה אזורים כמו הסובייט של הוביי-הנאן-שאאנשי. העיר בָּאו'אָן הייתה, במשך זמן מה הבירה עד שהממשלה הקומוניסטית הועברה לינאן. הרפובליקה הסובייטית הסינית פורקה ב-22 בספטמבר 1937, כשהמפלגה הקומוניסטית הסינית פרסמה את המניפסט שלה על אחדות עם הקוומינטאנג כשהמלחמה הסינית-יפנית השנייה הייתה רק בת כמה שבועות.
המפלגה הקומוניסטית הסינית נותרה למעשה השולטת בפועל על ינאן, והייתה מעוזם לשארית תקופת המלחמה עם יפן.
מוזיאון האמנות של סאו פאולו
התגבשות הקולקציה
שוק האמנות הבינלאומי עבר רגע מבשר טובות עבור אלה שהיה בידיהם ההון הנדרש לרכישת יצירות אמנות איכותיות - שרבות מהן היו זמינות לנוכח סיום המלחמה. ברזיל, באותה עת, נהנתה משגשוג כלכלי, לאחר שחדלה להיות תלויה בייצור בינלאומי, ומכיוון שנאלצה לפתח תעשייה משלה במהלך המלחמה. עבודות האמנות נרכשו בדרך כלל בדרכים המסורתיות באמצעות בתי מכירות פומביות לאומנות, כמו כריסטי'ס, מרלבורו, סותבי'ס, קנודלר, זליגמן ווידנשטיין.
השיטות הבוטות בהן השתמש שאטובריאנד למימון הקמת האוסף הניבו ביקורות רבות. יחד עם אלה, היו גם ביקורות אחרות הקשורות לעובדה שהמוזיאון רכש יצירות אמנות ללא אימות נאות של האותנטיות. רושם זה אושש בכך שהמוזיאון היה אחד מרוכשי האמנות הגדולים ביותר בשוק הבינלאומי באותה תקופה. בניגוד למוסדות אחרים, שרכישותיהם היו תלויות באישור מועצת אוצרים, מוזיאון סאו פאולו לאמנות רכש בדרך כלל את יצירותיו במהירות, לעיתים באמצעות מברק. הודות לזריזותו הצליח המוזיאון לאסוף יצירות מופת חשובות, גם כאשר עמד מול אספנים פרטיים או מוסדות בעלי שם מכובד ומשאבים כספיים גדולים יותר. בסוף שנות השישים, התמודד תאגיד התקשורת של שאטובריאנד עם בעיות, לנוכח חובות גוברים ותחרות עסקית מצד תאגיד התקשורת המתחרה של רוברטו מריניו. קשיים פיננסיים אלו גרמו לנפילת מקורותיו הכספיים של המוזיאון. כך, לאחר 13 שנים של רכישות גדולות, המוזיאון הגדיל את אוספו רק באמצעות תרומות ספונטניות של אמנים, חברות עסקיות ואספנים פרטיים.
סקירה כללית של הקולקציה
אוסף מוזיאון האמנות בסאו פאולו נחשב לגדול והמקיף ביותר של אמנות מערבית באמריקה הלטינית ובכל חצי הכדור הדרומי. בין 8,000 העבודות של המוזיאון בולט אוסף הציורים האירופיים, הפסלים, הרישומים, התחריטים והאמנות הדקורטיבית. האסכולות הצרפתיות והאיטלקיות מיוצגות באופן נרחב יותר, והן מהוות את הגוף העיקרי של האוסף, ובאים בעקבותן מאסטרים ספרדים, פורטוגזים, פלמיים, הולנדים, אנגלים וגרמנים. המוזיאון מחזיק גם אוסף משמעותי של אמנות ברזילאית ו"ברזיליאנה" - אמנות עממית מקומית המתעדת את התפתחות האמנות הברזילאית מהמאה ה-17 ועד ימינו. עדיין בהקשר של אמנות מערבית, המוזיאון מחזיק יצירות חשובות של אמנות לטינית וצפון אמריקאית. בהיקף קטן יותר, נכסי האמנות של המוזיאון כוללים גם אובייקטים מייצגים של תקופות רבות ותרבויות לא-מערביות מובחנות - כמו אומנות אפריקאית ואסייתית - ואחרות הבולטות בזכות הרלוונטיות הטכנולוגית, הארכאולוגית, ההיסטורית והאמנותית שלהן, כמו האוספים הנבחרים של עתיקות מצריות, אטרוסקיות, יווניות ורומיות, מלבד ממצאים אחרים של תרבויות קדם-קולומביאניות ואמנות אירופית מימי הביניים.
ציורים
האסכולה האיטלקית
ברזיל ויבשת אמריקה
האסכולה הצרפתית
האסכולה הספרדית
האסכולה ההולנדית, פלמית וגרמנית
האסכולה האנגלית
שימו לב כי רשימה זו אינה מלאה.
במוזיאון יש גם כמה אוספים קטנים של צילומים, תלבושות וטקסטיל, חפצי קיטש וכו'.
גנבה
ב־20 בדצמבר 2007, בסביבות השעה 05:09  בבוקר, פלשו שלושה גברים למוזיאון ונטלו שני ציורים שנחשבו לאחד מהיקרים במוזיאון: חוות הקפה (O Lavrador de Café), מאת קנדידו פורטינרי, ודיוקן סוזן בלוך מאת פבלו פיקאסו. כל הפעולה ארכה כשלוש דקות. מומחי אומנות העריכו את שווי הציורים בכ־55 או 56 מיליון דולר. הציורים נתגלו על ידי המשטרה הברזילאית ב־8 בינואר 2008 בעיר פרז דה וסונצ'לוס שבסאו פאולו רבתי.
יוריקה! (סדרת טלוויזיה, 2022)
יוריקה! (באנגלית: !Eureka) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית-אירית בהנפשה ממוחשבת, שנוצרה על ידי נורטון וירג'ין וניאם שארקי. פרק הבכורה של הסרט שודר בערוץ דיסני ג'וניור ב-22 ביוני 2022.
עלילה
יוריקה היא ממציאה צעירה בתקופת האבן, אשר חולמת להפוך את עולמה למקום טוב יותר ומתקדם יותר.
מדבבים
בימוי הדיבוב העברי נעשה על ידי ענת ניב, והופק על ידי ענבר שטגר עזרא.
איטליה באירוויזיון 2022
איטליה השתתפה באירוויזיון 2022, שהתקיים בעיר טורינו בשטחה, עם השיר "Brividi" של בלאנקו ומחמוד. זו הייתה השתתפותה ה-47 של המדינה בתחרות, והראשונה מאז ניצחונה באירוויזיון 2021, עם השיר "Zitti e buoni" של מונסקין. בדומה לשנותיה הקודמות באירוויזיון, הנציג והשיר נבחרו באמצעות קדם לאומי בשם "פסטיבל סן רמו".
רקע
קודם לאירוויזיון 2022 השתתפה איטליה בתחרות הזמר של האירוויזיון ארבעים ושש פעמים, מאז הופעת הבכורה שלה באירוויזיון 1956. במרוצת השנים היא זכתה בתחרות שלוש פעמים; באירוויזיון 1964 עם השיר "Non ho l'età" של ג'יליולה צ'ינקווטי, בשנת 1990 עם "Insieme: 1992" בביצועו של טוטו קוטוניו וב-2021 עם השיר "Zitti e buoni" של מונסקין. איטליה פרשה מהתחרות כמה פעמים, כשהיעדרותה האחרונה נמשכה 12 שנים. היא שבה לאירוויזיון ב-2011, שם הגיעה למקום השני. היה זה המיקום הגבוה ביותר שלה מאז ניצחונה באירוויזיון 1990. "פסטיבל סן רמו" שנערך משנת 1951 והיווה השראה לתחרות האירוויזיון, שימש כקדם הלאומי לנציגות איטליה בשנים 1956–1966, 1972, 1997, 2013, ומשנת 2015 ועד נכון לתחרות זו. מספר פעמים נשלחו לאירוויזיון גם זמרים שניצחו בפסטיבל באותה שנה, עם שיר אחר.
לפני האירוויזיון
רשות השידור האיטלקית, RAI, אישרה כי הזוכה במהדורה ה-72 של פסטיבל סן רמו ייצג את איטליה באירוויזיון 2022. הוא התקיים בין התאריכים 1–5 בפברואר 2022. אם הזוכה יסרב לממש את זכותו לייצג את המדינה בתחרות האירוויזיון אזי מארגני האירוע יברחו את הנציג באופן פנימי.
זו השנה השלישית בה הפסטיבל הונחה על ידי אמדאוס, שאליו הצטרפו אורנלה מוטי, ורנה צ'זריני, דרוזילה פואר, מריה קיארה ג'יאנטה וסברינה פרילי. התחרו בו 25 אמנים, ששלושה מהם העפילו ישירות ממהדורה לצעירים של הפסטיבל, "Sanremo Giovani", שהתקיימה ב-15 בדצמבר 2021. בכל אחד משני הערבים הראשונים של התחרות מחצית מהאמנים ביצעו את שיריהם, ונשפטו על ידי שלוש ועדות שונות של עיתונאים. בערב השלישי 25 האמנים ביצעו את השירים. לאחר מכן תיפתח הצבעה טלפונית וסקר אינטרנטי, בה הקהל הצביע לשיר שאהב. התוצאות שולבו עם אלו של השופטים בשני המופעים הקודמים. בערב הרביעי ביצעו כל האמנים גרסאות כיסוי לשירים משנות ה-60, ה-70 או ה-80. הם נשפטו על ידי אותה מערכת ניקוד. ביום האחרון לפסטיבל ביצעו 25 האמנים את שיריהם פעם נוספת, שלאחריהם נפתחה הצבעה טלפונית אחרונה. היא הצטרפה לנתוני השיפוט הקודמים של הפסטיבל. שלושה אמנים העפילו לשלב המכריע, בו התקיים סבב הצבעה אחרון שקבע את הזוכה.
22 האמנים הראשונים נחשפו ב-4 בדצמבר 2021. ביניהם ניתן למנות את איווה זניקי, ג'אני מורנדי, מסימו רניירי, אמה מרונה, פבריציו מורו ומחמוד - שייצגו את איטליה באירוויזיון בעבר. ב-15 בדצמבר שלושה אמנים נוספים העפילו ישירות ממהדורה לצעירים של הפסטיבל, "Sanremo Giovani".
ערב 1
בכל אחד משני הערבים הראשונים של התחרות מחצית מהאמנים ביצעו את שיריהם, ונשפטו על ידי שלוש ועדות שונות של עיתונאים. הצבעותיהן של הוועדות ליוו את המתמודדים במשך כל הפסטיבל, שבסופו יוכרז המנצח.
ערב 2
בכל אחד משני הערבים הראשונים של התחרות מחצית מהאמנים ביצעו את שיריהם, ונשפטו על ידי שלוש ועדות שונות של עיתונאים. הצבעותיהן של הוועדות ליוו את המתמודדים במשך כל הפסטיבל, שבסופו יוכרז המנצח.
ערב 4
בערב הרביעי ביצעו כל האמנים גרסאות כיסוי לשירים משנות ה-60, ה-70 או ה-80. הם נשפטו על ידי אותה מערכת ניקוד של הערבים הקודמים.
ערב 5
בערב החמישי והאחרון של הפסטיבל, 25 האמנים ביצעו את שיריהם פעם נוספת. לאחר מכן נפתחה הצבעה טלפונית אחרונה. היא הצטרפה לנתוני השיפוט הקודמים של הפסטיבל. שלושה אמנים העפילו לשלב המכריע, בו התקיים סבב הצבעה אחרון שקבע את הזוכה. בסוף הערב ניצח השיר "Brividi" של מחמוד ובלאנקו.
באירוויזיון
המהדורה ה-66 של האירוויזיון התקיימה בטורינו, איטליה והורכבה משני חצאי גמר ב-10 במאי וב-12 במאי 2022, ומגמר ב-14 במאי 2022. על פי כללי האירוויזיון, כל מדינה משתתפת, למעט המדינה המארחת וחמש המדינות הגדולות (גרמניה, צרפת, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת), נדרשת להיות אחת מעשר המדינות שיעפילו מאחד משני חצאי הגמר לגמר. כיוון שאיטליה חברה בחמש המדינות הגדולות, היא העפילה לגמר אוטומטית. היא הצביעה בחצי הגמר הראשון. ב-13 במאי פורסם סדר ההופעות של הגמר, שנקבע פעם נוספת על ידי מפיקי התחרות, כך ששירים דומים לא ישובצו בסמוך זה לזה. איטליה הופיעה תשיעית, לפני ספרד ואחרי ארמניה. ב-14 במאי ביצעו בלאנקו ומחמוד את "Brividi" בגמר התחרות. הוא הגיע למקום השישי עם 268 נקודות (158 מהשופטים ו-110 מהקהל).
הצבעה
במהלך שלושת המופעים העניקה כל מדינה שתי קבוצות הצבעה (הקהל של אותה המדינה והשופטים). מספר הנקודות ששתי הקבוצות יכולות להעניק נע בין 1–8, 10 ו-12 נקודות. ההרכב המדויק של חבר השופטים הלאומי ופירוט הנקודות שלהם ושל הקהל של כל מדינה פורסמו לאחר הגמר. חבר השופטים האיטלקי הורכב מאנדראה ספינלי, קינציה פולי, פיליפו סוליבלו, מוניקה אגוסטיני, ופאולו די ג'ויה. בגמר הגיעה איטליה למקום השישי עם 268 נקודות. שניים מחברי השיפוט הלאומיים העניקו את מירב הנקודות (12) למדינה בגמר: סלובניה ואלבניה. איטליה העניקה את 12 הנקודות ליוון (שופטים) ואוקראינה (קהל) בחצי הגמר הראשון, ולהולנד (שופטים) ואוקראינה (קהל) בגמר.
פילוג הצבעות השופטים
האנשים הבאים כיהנו בחבר השיפוט של איטליה:
הגט מווינה
פרשת הגט מווינה הייתה מחלוקת הלכתית בדבר כשרותו של גט, שהסעירה את העולם הרבני באירופה ואת גדולי הדור בשנים 1611–1612. המחלוקת עסקה במקרה שבו גט ניתן על תנאי והתנאי לא התקיים, אולם התנאי אינו מעוגן בגט אלא הותנה בנפרד ממנו - האם הגט התבטל מאחר שהתנאי לא התקיים, או שהתנאי שלא היה מעוגן בגט אינו מונע את קיום הגט.
סידור הגט
בשנת 1611 (ה'שע"א) חלה נער בן שש-עשרה מלבוב, יצחק וואלפיש, וקרוביה של אשתו 'בת שבע' מווינה - שחששו שבמקרה וימות תזדקק אשתו לחליצה - ביקשו ממנו שייתן גט לאשתו, על תנאי שאם לא ימות ישוב ויישא אותה שנית לאישה. את הגט סידרו רבי מנוח הנדל רבה של וינה, מגדולי פוסקי הדור, ורבי יהושע פלק כץ, בעל הסמ"ע, אף הוא פוסק נודע. הגט עצמו לא היה מעוגן בתנאי, אלא ניתן ללא תנאים, כאשר ההבטחה שיישא את האישה אם יבריא ניתנה בלא קשר לגט.
לאחר זמן הבריא הבעל, אולם לאחר ריב פתאומי עם קרובי אשתו הודיעו לו הקרובים כי אינם משיאים לו שוב את בת שבע. הבעל, שנותר ללא אישה ואף ללא נכסים (את ביתו כבר נתן במתנה לאשתו לשעבר), פנה אל המהר"ם מלובלין, רבה של לבוב, וזה פסק כי לאחר שהבריא הבעל הגט אינו גט, כיוון שלא התקיים התנאי שהבטיח את קיומו (מות הבעל). לפיכך, פסק המהר"ם כי האישה עודנה נשואה לבעלה, וכדי להתגרש ממנו היא זקוקה לגט חדש.
המחלוקת על כשרות הגט
בדבריו של המהר"ם מלובלין, שטען שהגט בטל, תמך גם רבי מרדכי יפה בעל ה"לבושים", שהיה אז זקן גדולי הדור. שניהם לחמו נגד הכשרת הגט, והמהר"ם הריץ תשובות לגאונים רבים כדי להוכיח את דעתו. כמה רבנים נטו לצדד בדברי המהר"ם ופסקו כמותו, ביניהם רבי שמואל בן הרב פייבוש מפשמישל, רבי בנימין הדיין מפוזנא, ורבי שמשון ב"ר יצחק בוך (בוכנר) מלבוב, שהיה תלמיד הסמ"ע, ידיד המהר"ם מלובלין ולימים גם מחליפו של המהרש"א ברבנות אוסטראה.
לעומתם, כאשר באה השאלה אל שאר גדולי הדור, פסקו כמעט כולם כי הגט נותר בתוקפו. בראש מחנה מכשירי הגט עמד בעל הסמ"ע, היחידי ממסדרי הגט שהיה עדיין בחיים (רבי מנוח נפטר זמן קצר לאחר סידור הגט), ובדעתו תמכו גדולי פוסקי הדור בפולין - המהרש"א, רבי יואל סירקיש בעל ספר הב"ח, רבי בנימין אהרן סלניק בעל משאת בנימין, רבי שמואל מפיורדא בעל בית שמואל, רבי שלמה אפרים מלונטשיץ בעל כלי יקר, תלמיד המהרש"ל רבי פייבוש מקראקא (שבנו נמנה עם האוסרים), ועוד רבנים רבים.
סיום המחלוקת
ועד ארבע ארצות, הגוף המרכזי של יהודי פולין, התכנס לדון בשאלת הגט מווינה ביריד שנערך בעיר ירוסלב בשנת 1611 (ה'שע"א), בהשתתפות כל גדולי הדור ההוא. טרם הוועידה נפוצו שמועות שגדול תומכיו של המהר"ם, בעל ה"לבוש", שהיה מוטל אז על ערש דווי, חזר בו מדעתו; אולם בעל ה"לבוש" שיגר ממיטתו מכתב (שלושה ימים קודם פטירתו) ובו חזר ופסק כדעת המהר"ם, שהגט אינו תקף.
בו ברנהם
רוברט פיקרינג "בו" ברנהם (באנגלית: Robert Pickering "Bo" Burnham; נולד ב-21 באוגוסט 1990) הוא שחקן, קומיקאי, זמר, מוזיקאי, משורר וקולנוען אמריקאי. החל את הקריירה שלו כיוטיובר במרץ 2006, ונכון לאפריל 2022 סך הצפיות בסרטונים שלו עולה על כ-568 מיליון צפיות.
הגט מווינה
סיום המחלוקת
בדיון נכח גם המהר"ם עצמו, שעמד על דעתו בכל תוקף. למרות כל זאת, פסק הוועד כדעת רוב גדולי הדור, וקבע כי הגט שריר וקיים.
בו ברנהם
ברנהם חתם עסקת הקלטות בת ארבע שנים עם "אולפני קומדי סנטרל" והוציא את המיני אלבום הראשון שלו "Bo Fo Sho" ב-2008. האלבום הראשון באורך מלא של בו ברנהם פורסם כשנה לאחר מכן. בשנת 2010 יצאו אלבומו השני והספיישל הקומי הראשון של ברנהם, "Words Words Words", ששודר בקומדי סנטרל. האלבום השלישי והספיישל השני, ".what", יצאו ב-2014 בערוץ היוטיוב של ברנהם ובנטפליקס. ברנהם סיים עם הכי הרבה קולות בבחירת הצופים של קומדי סנטרל ב-2011. מופע הקומדיה השלישי שלו, "Make Happy" הופץ ב-3 ביוני 2016 בנטפליקס. ב-30 במאי 2021 הופץ ספיישל הקומדיה הרביעי שלו, “Inside” בנטפליקס.
המרכז הישראלי ללימודי חירשות
המרכז הישראלי ללימודי חירשות פועל לייצוג, חקר ופיתוח קהילת החירשים בישראל; הוא נוסד בשנת 2016 במטרה להביא להכרה בשפת הסימנים הישראלית כשפה רשמית, לקדם שוויון בינה לבין השפות המדוברות, לעלות את המודעות בקרב הציבור הרחב ולשפר את הנגישות בישראל.
בו ברנהם
בנוסף לקריירה שלו כקומיקאי, ברנהם יצר וכיכב בתוכנית הטלוויזיה של MTV - "זאק סטון יהיה מפורסם" (Zack Stone Is Gonna Be Famous). הוא פרסם ספר שירה בשם "Egghead: Or, You Can't Survive On Ideas Alone" ב-2014. הסרט הראשון שאותו כתב וביים, "כיתה ח'", יצא לאקרנים ביולי 2018 וזכה לתשבחות רבות.
הגט מווינה
סיום המחלוקת
המהר"ם לא קיבל את פסיקת הוועד, והמשיך לכתוב תשובות הלכתיות להצדקת שיטתו; כתוצאה מכך התכנס בשנה הבאה ועד ארבע ארצות לדון שוב בשאלת הגט מווינה, ביריד שנערך בעיר גרמניץ בשנת 1612 (ה'שע"ב). גם בדיון זה הכריעו חכמי הוועד להתיר את הגט, אולם למרות שכל הגאונים התווכחו ארוכות עם המהר"ם נותר המהר"ם בדעתו. לאחר מכן הוצרך רבי בנימין סלניק לפרסם מכתב פומבי ובו הסכמת רבנים הפוסקים לדורות כי הגט כשר.
המרכז הישראלי ללימודי חירשות
רקע
המרכז נוסד על ידי בועז אחד העם, ננה בר, גולן זינו, לילך זינו, אורטל מאיר, שירלי פינטו ויהונתן שיוביץ. המרכז הוקם אחרי שאחד העם הציג את מועמדותו לראשות הוועד המנהל באגודת החרשים בישראל, כשלצידו היו מאיר וארבעה מועמדים נוספים, אחת מהם היא מתורגמנית לשפת הסימנים הישראלית, אך מועמדות אחד העם לא התקבלה באספה הכללית של אגודת החרשים שהתקיימה ב-1 באפריל 2016.
בו ברנהם
ביוגרפיה
נולד ב-21 באוגוסט 1990, בהמילטון שבמסצ'וסטס, הוא הבן הצעיר לסקוט ברנהם - בעל חברת בנייה, ולפטרישה - אחות בבית חולים שצולמה בעבודתה ב-2014 לפרק בסדרה "This American Life". ב-2008, הוא סיים את לימודיו בתיכון סט. ג'ונס בדנברס שבמסצ'וסטס, הוא התקבל לבית הספר לאומניות טיסת' של אוניברסיטת ניו יורק ללימודי תיאטרון יוצר, אבל החליט לדחות את לימודיו בשנה כדי להתחיל בקריירה כקומיקאי.
הגט מווינה
סיום המחלוקת
יש הטוענים כי פרשה זו היא שגרמה לפיטוריו של המהר"ם ממשרתו כאב"ד לבוב בידי השלטון. בלבוב גרו הסמ"ע ורבים מתלמידיו, וייתכן שהם פעלו כדי להדיח את המהר"ם ממשרתו.
בו ברנהם
קריירה
ב-2006, צילם ברנהם את עצמו מופיע עם שני שירים ופרסם את הסרטון ביוטיוב כדי לשתף את משפחתו. הסרטונים נהפכו במהרה לפופולריים ביוטיוב, ב-break.com ובאתרים נוספים.
כשהוא מלווה את עצמו בגיטרה או בפסנתר חשמלי, ברנהם המשיך להוציא סרטונים ושירים אותם הוא תיאר כ"קומדיה מוזיקלית של גיל ההתבגרות", שהגדילו את כמות הצופים בסרטוניו. סרטוניו תוארו בעיתון "הבוסטון גלוב" כ"בדרך מסוימת בריאים ומטרידים, אינטימיים ומוזרים בו זמנית". ברנהם הוציא שירים על עליונות הגזע הלבן, הנכויות של הלן קלר, הומוסקסואליות ועוד. כל שיריו של ברנהם בתחילת הדרך הוקלטו לבד בתוך ובסביבת בית משפחתו בהמילטון שבמסצ'וסטס, רובם בחדר השינה שלו, והיו בכוונה בשיטת "עשה זאת בעצמך" עם הרגשה קצת מציצנית.
המרכז הישראלי ללימודי חירשות
רקע
יו"ר המרכז הוא אחד העם, והוא ממונה על תחומי הסנגור סינגור עצמי והסברה. ננה בר - ראשת תחום פיקוח. ד"ר שירי שוהם - ראשת תחום מחקר ופיתוח. גולן זינו הוא ראש תחום שפת הסימנים, שרון מסילטי – ראשת תחום אכיפה.
בו ברנהם
קריירה
המוזיקה של ברנהם ניגחה נושאים כמו גזע, מגדר, זהות מינית, סקס ודת. ברנהם מתאר את דמותו הבימתית כגרסה יהירה יותר של עצמו. בשיחה עם חדשות דטרויט על העובדה שהוא שר ראפ, אמר ברנהם שכוונתו לתת כבוד לתרבות ההיפ הופ.
המרכז הישראלי ללימודי חירשות
פעולות
פינטו הובילה את הקמפיין "אני מסמן אני שווה" לשינוי התודעה בציבור הרחב, ולקידום חקיקה של שפת הסימנים הישראלית כשפה מוכרת בישראל. תחת קמפיין זה הובילה פינטו שבוע מודעות לחירשים בספטמבר 2016, שכותרתו הייתה "אני מסמן אני שלם", והצטרף לקמפיין שר החינוך נפתלי בנט. בעקבות הקמפיין, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב הייתה האוניברסיטה הראשונה בישראל שהכירה בשפת הסימנים הישראלית כשפה רשמית לאנשים חירשים. ב-27 במרץ 2017 התקיים באוניברסיטת בן-גוריון בנגב טקס שבו העניקה פינטו תעודת הוקרה מהמרכז ללימודי חירשות לנשיאת האוניברסיטה, פרופ' רבקה כרמי, על הכרת האוניברסיטה בשפת הסימנים הישראלית. התעודה ניתנה בנוכחות הזמר וסטודנט האוניברסיטה תומר לוי, שהפיק קליפ 'הרגלים' בשפת הסימנים.
אסף בייזר
אסף בייזר (נולד ב-26 במרץ 1975) הוא תסריטאי ויוצר טלוויזיה ישראלי, נמנה עם יוצרי הסדרות "היהודים באים", "אלישע" ו"צפוף". זוכה טקס פרסי הטלוויזיה בשנת 2021.
המרכז הישראלי ללימודי חירשות
יום האישה החירשת
ביום האישה הבינלאומי בשנת 2017, פרסמה מאיר פוסט בפייסבוק, שבו התייחסה למעמד האישה החירשת בחברה הישראלית. בתגובה לפוסט, ציינה מתורגמנית אפשרות פנייה בדואר אלקטרוני למרכזי הסיוע, מה שלא מנע מחירשת לשים קץ לחייה בהיעדר טיפול, כפי שפורסם בפייסבוק ב-5 במרץ 2017. גם משה איבגי, יו"ר אס"ח לשעבר, דיבר בפייסבוק על המנוחה ששמה קץ לחייה בגיל 25, והתייחס לחוסר טיפול מקצועי בחירשים.
תרגום ביום הזיכרון
במהלך שנת 2017 פנתה פינטו לשרת התרבות והספורט מירי רגב ולוועדת השרים לענייני סמלים וטקסים בבקשה לתרגום בשפת הסימנים הישראלית בטקסי יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל. פינטו קיבלה תשובה מוועדת הטקסים, כי יינתן תרגום לשפת הסימנים ליד הדובר, הן בטקס יום הזיכרון בכותל המערבי, והן בטקס המרכזי בהר הרצל, ועידכנה בכך את קהילת החירשים בישראל.
המנון התקווה
לפני יום העצמאות תשע"ז פרסם המרכז סרטון של המנון "התקווה" בביצוע לילך זינו, ללא עיבוד מוזיקלי ועם תרגום לעברית. כדברי גולן זינו בסרטון, הדגים ביצוע ההמנון את עצמאותה ומקוריותה של שפת הסימנים הישראלית, שאיננה שפה מסומנת, ואת שאיפת החירשים לשוויון. אגודת החרשים בישראל התרשמה מהסרטון שהפיק המרכז, ושיתפה אותו בדף הפייסבוק שלה בשבת אחרי הצהריים במילים: "העיבוד החדש והנכון בשפת הסימנים ל"התקווה"". יו"רית אח"א אתי שוורצברג למדה את המתכונת שפרסם המרכז יום קודם, וסימנה את ההמנון כמתורגמנית בטקס של ערב יום הזיכרון בחיפה. גם המתורגמן בטקס יום הזיכרון בהר הרצל סימן את התקווה באותה מתכונת.
הפגנת הלהט"בים
פינטו ושיוביץ הצטרפו להפגנת הלהט"בים שהתקיימה ביולי 2017 בתל אביב נגד מדיניות האימוץ, והתייחסו לכך שחירשים בישראל אינם רשאים לאמץ, קל וחומר חירשים להט"בים.
תקנות נגישות בשירותי הבריאות
קהילת החירשים בישראל מונה כ-750 אלף איש, אך למרות קיומו של חוק "תקנות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות" שכולל סעיף "התאמת נגישות השירות" הקובע כי על גופים ציבוריים להנגיש את השירותים שלהם לחירשים בעזרת שפת הסימנים, משרד הבריאות טרם השיב לדרישות חוזרות ונשנות של עמותות וארגונים למען אוכלוסיית החירשים בישראל להעמיד לטובתם מתורגמנים במשמרות.
בספטמבר 2017, שירלי פינטו פנתה לציבור החירשים וכבדי השמיעה בישראל, וביקשה מהם לדווח על מקרים של חוסר נגישות לצוות הרפואי על מנת להעלות מקרים אלה בדיונים בוועדה בכנסת. מטופלת כבדת שמיעה כתבה על רופאים שביקרו אותה ודיברו אליה כשהייתה מאושפזת ללא מכשיר שמיעה. היא הרכיבה את המכשיר וביקשה מהם לחזור על דבריהם. באופן קבוע הם ענו: "לא משנה" והלכו. במקרה נוסף, לא השיבו רופאים לשאלות חירשת על בעלה שאושפז לבדיקות עקב לימפומה, והוא נפטר ללא ידיעתה.
נכון לספטמבר 2019, טרם הותקנו תקנות נגישות בשירותי הבריאות.
תקנות נגישות באינטרנט
בדיונים בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות בכנסת על הקלה בתקנות הנגישות באינטרנט שהתקיימו ב-5 בספטמבר 2017, שללה מאיר את הפטור הגורף לעסקים עם מחזור מתחת ל-5 מיליון ש"ח מחובת כתוביות בסרטוני אינטרנט, אף על פי שחיובי הנגשות אחרות נותרו בתקנות, וציינה את העלות הסבירה של טכנולוגיה לכתוביות.
הפגנת הנכים 2017
אחד העם פרסם שני פוסטים בליווי וידאו, ובהם פירט את משנתו בעניין הפגנת הנכים מול ממשלת ישראל בדרישה להעלאת גמלאותיהם. לפי אחד העם, זכויות הנכים הן זכויות ביטוחיות, ולא היה מקום להתערבות הדרג המקצועי במשא ומתן בין המחוקק והממשלה לבין הנכים. גם נושא התקציב אינו רלוונטי, משום שניתן להתאימו על ידי קיצוץ רוחבי או על ידי הגדלת הגירעון. את משנתו סיים אחד העם בכך שמדינת ישראל עדיין איננה ערוכה לתעסוקת נכים, כפי שמעידים מעסיקים ומועסקים, ומשום כך הדרישה שנכים יעבדו איננה ריאלית. אחד העם הגיב גם לאי-השתלבותם של החירשים וכבדי השמיעה במאבק הנכים, וציין את ההסללה השמיעתנית של החירשים וכבדי השמיעה לצד רתיעה מובנית מנכים, שהוכתבה לחירשים על ידי שומעים.
אסף בייזר
ביוגרפיה
בייזר נולד בראשון לציון. אימו, הניה, הייתה מורה, ואביו, אברהם, כיהן כשופט בבית משפט מחוזי. למד בגימנסיה הריאלית, והיה חניך ומדריך ב"קן רמז – ראשון מרכז" של הנוער העובד והלומד.
בגיל 22 השלים תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת תל אביב במסגרת העתודה האקדמית, ובגיל 23 הוסמך כעורך דין. את שירותו הצבאי עשה בפרקליטות הצבאית, בענף ייעוץ וחקיקה.
לאחר שירותו הצבאי עזב בייזר את עולם המשפט, למד קופירייטינג במכללה לתקשורת ופרסום (ACC – תרצה גרנות), וסיים את לימודיו בהצטיינות. אחרי סיום לימודיו עבד מספר שנים כקופירייטר במשרד הפרסום באומן בר ריבנאי ובפובליסיס אריאלי.
בשנת 2004 סיים לימודי תסריטאות בבית הספר לתסריטאות של עידית שחורי.
עם סיום לימודיו זכה בקרן "רשת" לעידוד היצירה העברית ובמלגת BI-Arts הבריטית להשתלמות בתסריטאות ב- national film and television school) NFTS) בלונדון.
קריירה
בשנת 2005 החל לעבוד כתסריטאי בתוכנית "ארץ נהדרת" (עונה שנייה ושלישית). לאחר מכן כתב בתוכניות סאטירה ובידור רבות, בהן "משחק מכור", תוכנית הלילה של ליאור שליין, נבחרת ישראל בטלוויזיה ו"שבוע סוף!" שבה שימש ככותב ראשי.
כמו כן כתב בייזר גם סדרות דרמה רבות:
"היהודים באים"
בשנת 2013 יצר בייזר עם נטלי מרכוס את תוכנית המערכונים הסאטירית היהודים באים, העוסקת בהיסטוריה של עם ישראל, מימי התנ"ך ועד ימינו. הסדרה הייתה מיועדת לעלות לשידור בספטמבר 2013 בערוץ הראשון. לאחר שידור של קדימון הסדרה, התחוללה סערה ציבורית שבסופו של דבר הביאה להחלטת הערוץ הראשון לפסול את שידור הסדרה. לאחר מאבק ציבורי שניהלו יוצרי הסדרה, התוכנית עלתה לשידור בשנת 2014.
בסוף שנת 2014 זכתה התוכנית "היהודים באים" בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה וקולנוע לתוכנית הבידור הטובה ביותר. עונותיה השנייה והשלישית של הסדרה היו גם הן מועמדות לפרס האקדמיה לקולנוע וטלוויזיה. הסדרה עוררה בקורת ציבורית נרחבת מכיוון הציבור הדתי על כך שהיא מציגה בצורה בוטה ומזלזלת את אבות האומה ואת סיפורי התנ"ך.
כתיבה לילדים ונוער
בשנת 2015 יצר וכתב את הסדרה הקומית לילדים "אלישע", יחד עם יובל סמו, אלעד חן ושחר איינבינדר. הסדרה, בכיכובם של יובל סמו, אודי כגן, רבקה מיכאלי, עלמה זק, ליאת הרלב, מלי לוי ואחרים, זכתה בפרסי האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לסדרה קומית לילדים בשנים 2015 ו 2016.
בייזר עצמו זכה, יחד עם אלעד חן, בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לתסריטאי בסדרת ילדים בשנת 2015.
הסדרה "אלישע" זכתה גם בפרס "נבחרי הילדים" של ערוץ הילדים לסדרה הקומית לילדים לשנת 2016.
בשנת 2017 יצר וכתב את הסדרה הקומית לילדים "צפוף" יחד עם נטלי מרכוס. הסדרה, בכיכובם של יעל שרוני, אלי פיניש ודניאל ליטמן, שודרה בערוץ זום וזכתה בפרס "נבחרי הילדים" של ערוץ הילדים לסיטקום השנה לילדים לשנת 2017.
באותה שנה כתב בייזר את הספר "אלישע", בשיתוף עם אלעד חן. הספר, המתעד את חייו של גיבור הסדרה בעלת אותו השם, הפך לרב מכר ושהה שבועות רבים בראש טבלת מכירות הספרים לילדים של הארץ.
בו ברנהם
קריירה
כשהוא מיוצג על ידי דגלאס אדלי, ברנהם הקליט הופעה בלונדון בשביל התוכנית The World Stands מבית קומדי סנטרל בינואר 2008 (שודר ב-30 ביוני 2008). הוא חתם על חוזה של ארבע שנים עם אולפני קומדי סנטרל. הם הוציאו לאור באינטרנט בלבד את המיני אלבום הראשון שלו "Bo Fo Sho" שכלל שישה שירים ב-17 ביוני 2008. האלבום הראשון שלו בשם "Bo Burnham" יצא ב-10 במרץ 2009.
ברנהם הופיע עם המוזיקה שלו בארצות הברית כולל בתוכניות "Cobb's Comedy Club" ששודרה בשידור חי מיוטיוב מסן פרנסיסקו ו-"Carolines Comedy Club" בניו יורק. בנוסף הופיע מחוץ לארצות הברית בלונדון ובמונטריאול. באוגוסט 2010 היה ברנהם מועמד לפרס מופע הקומדיה הטוב ביותר ב "Edinburgh Comedy Awards" על מופע הפתיחה שלו "of Bo Burnham: Words Words Words". בנוסף קיבל את פרס פאנל ששוויו 5,000 יורו על "המופע שהכי תפס את התחושה הקומית הפרינג'ית של שנת 2010".
ב-3 במרץ 2009, סטודנטים מקולג' וסטמינסטר (שהיו חברים במועדוני הקמפוס לשילוב קהילת הלהט"ב, הסטודנטים השחורים, סטודנטים בינלאומיים, ותרבות מגוונת) מחו על הקונצרט שלו כשהופיע שם. על המחלוקת הזו אמר ברנהם "זה ממש אירוני, כי אנשים שיוצאים נגד גייז הם האנשים שהציקו לי בתיכון ... אני מנסה לכתוב סאטירה שישימו לב אליה, אבל הכוונות חייבות להיות מוסתרות. זה לא יכול להיות מובהק לחלוטין וזה מה שגורם לזה להיות קומדיה." על אף שהודו בקולג' שהם הזמינו את בו כשהם מתעלמים מחומרי המופע, דיקן הסטודנטים ג'ון קומפורד שיבח את ההזדמנות לדו-שיח במחלוקות.
ב-21 במאי 2010, הקליט ברנהם את הספיישל קומדיה בן השעה שלו "Words Words Words" לקומדי סנטרל, הספיישל הוקלט בבניין House of Blues בבוסטון כחלק מהתוכנית של הרשת House of Comedy שכללה מספר מופעי קומדיה. התוכנית שודרה ב-16 באוקטובר 2010 והמופע יצא ב-18 באוקטובר 2010. הספיישל השני של ברנהם שנקרא ".What" יצא בנטפליקס וביוטיוב ב-17 בדצמבר 2013. הספיישל השלישי של ברנהם, "Make Happy", הופק על ידי נטפליקס ויצא לאור ב-3 ביוני 2016. לאחר התקפי חרדה שחווה, ברנהם החליט לקחת הפסקה עד מועד לא ידוע מהופעות והפסיק ליצור תוכן. בשנת 2020 חזר אחרי הפסקה ויצר את הספיישל "inside". בשל מגפת הקורונה, כל הספיישל נכתב, צולם ובוים בחדר ריק בביתו של ברנהם.
קולנוע
ב-2008, כשהופיע בפסטיבל "Just for Laughs" במונטריאול, פגש ברנהם את המפיק והבמאי ג'אד אפאטאו. בספטמבר אותה השנה, ברנהם היה במשא ומתן עם חברת ההפקות יוניברסל על כתיבה וכתיבת המוזיקה לסרט קומי שהפיק אפאטאו, שתואר כ"אנטי-היי סקול מיוזיקל" אף על פי שברנהם התעקש שהתסריט הוא לא פארודיה על המחזמר של דיסני, אלא ניסיון לחקות את התיכון שבו למד. בתקווה לככב בסרטים שכתב, ברנהם סיפר למגזין "Wired" שהוא קרא לדמות הראשית בו בתור רמז לא כל כך מרומז שהוא רוצה להיות בסרט. בריאיון ל-Boston Weekly Dig במרץ 2009, ברנהם סיפר על עבודתו על הסרט שבו הוא לא מופיע. בזמן שהוא לא הופיע, ברנהם עבד 8 שעות ביום על כתיבת המוזיקה, ובלילות כתב את התסריט, שכבר הושלמה טיוטה ראשונית שלו. ביחד עם ברנהם כתב גם חברו מהתיכון לוק ליאקוס. בריאיון ל-MTV באוקטובר 2010, ברנהם הודה שהוא לא יודע שום דבר לגבי עתיד הפרויקט, ושלפי מה שהוא יודע, לא ידוע אם הוא יתממש. במאי 2009, התחיל להתפרסם הסרט "אנשים מצחיקים", ברנהם כיכב באחד מסרטוני הפרסום.
ברנהם כתב וביים את הסרט הראשון שלו "כיתה ח'", שהופק והופץ על ידי חברת A24, והופיע בהופעת בכורה בפסטיבל סאנדנס בינואר 2018. הסרט התקבל בתשואות אצל המבקרים והגיע לציון של 98% באתר Rotten Tomatoes, בנוסף הוא מחזיק בממוצע רייטינג של 90 מתוך 100 באתר Metacritic.
בנוסף, הוא שיחק תפקיד משני בסרט זוכה פרס האוסקר, "צעירה מבטיחה" בשנת 2021, שם הוא שיחק את 'ריאן', בן הזוג של הגיבורה הראשית בסרט.
טלוויזיה
ב-2010 יצר ברנהם את סדרת הטלוויזיה Zach Stone Is Gonna Be Famous, שאותה כתב ובה כיכב לצידם של דן לגנה, לוקה ליאקוס ודייב בקי. הסדרה לא המשיכה לעונה שנייה, ונגמרה באופן רשמי ב-26 ביוני 2013.
חייו האישיים
החל משנת 2013 ברנהם מנהל מערכת יחסים עם השחקנית לורנה סקפריה, הם גרים ביחד בלוס אנג'לס.
פרסים
בפסטיבל הפרינג' של אדינבורו, היה ברנהם מועמד בפרסי הקומדיה של אדינבורו וזכה בפרס פאנל ובפרס "Act Most LIkely To Make a Million Quid" על שם מלקולם הארדי. ברנהם הופיע ברשימת לשנת 2021 של מגזין פורצ'ן. בשנת 2021 ברנהם היה מועמד ל-7 פרסי פרס אמי בזכות הספיישל "Inside" אשר הוא צילם, ערך, ביים, ושיחק בו, והוא זכה ב-4 פרסי אמי. ברנהם היה מועמד לפרס גראמי על הסרט המוזיקלי הטוב ביותר לשנת 2022 על הספיישל "inside" וזכה בפרס גראמי לשיר הטוב ביותר שנכתב למדיה ויזואלית לשנת 2022 על שירו "all eyes on me".
פסגת המילניום
פסגת המילניום שהתקיימה בתחילת חודש ספטמבר 2000, הייתה כינוס גדול של מנהיגי העולם אליו הגיעו יותר מ-150 ראשי מדינות: מלכים, נשיאים, ראשי ממשלה וגנרלים, עובדה שמציבה את האירוע ככינוס הגדול ביותר של מנהיגים בהיסטוריה.
ראשי המדינות והממשלות, התאספו במטה ארגון האומות המאוחדות בניו יורק, כשמטרתם המוצהרת הייתה לקדם את העקרונות אשר מושתתים על עקרונות צדק, שיוון, ושותפות גלובלית. בכינוס זה אימצה הפסגה את הצהרת המילניום של האו"ם, הנסמך על הרעיון כי האו"ם הוא בית משותף הכרחי של המשפחה האנושית, שדרכו מבקשים לממש שאיפות אוניברסליות של האנושות כולה.
רקע
ההצהרה הוצגה כסדרת מטרות מוגבלות בזמן, עם תאריך יעד של 2015, אשר כונו: "יעדי הפיתוח של המילניום". יעדי הפיתוח של המילניום (MDGs) הוצבו במטרה לקדם ולספק זכויות אדם אדם בסיסיות הנוגעות בחינוך, בריאות, ביטחון, ומחסה. האו"ם הציב לעצמו להילחם בעוני, רעב, מחלות, תוך קידום שוויון בין המינים, וחינוך לקיימות סביבתית. על פי הדו"ח לפיתוח האנושות שפרסם האו"ם, הכנסת המאיון העליון בעולם - כ-60 מיליון בני אדם - שווה לזו של יותר מכ-5.3 מיליארד בני אדם הנמנים עם העשירונים התחתונים, הדו"ח הוסיף שפער ההכנסה בין המדינות העשירות למדינות העניות ביותר באפריקה שמדרום לסהרה התרחב בשנים האחרונות. הוא גם הצביע על ירידה בפער בין מספר מדינות מתפתחות, הכוללות את הודו וסין, למדינות העשירות ביותר. גם הפערים בתוך המדינות עצמן הם אדירים. על פי דו"ח האו"ם, 8 שנים אחרי סיום משטר האפרטהייד, רק ברזיל עולה על דרום-אפריקה בפער בחלוקת ההכנסות.
מטרות הוועידה
מזכ"ל האו"ם באן קי-מון הצהיר "מיגור העוני הקיצוני ממשיך להיות אחד האתגרים העיקריים של הזמן שלנו, הוא החשש העיקרי של הקהילה הבינלאומית. סיום בנגע זה ידרוש מאמץ משותף של כל ממשלות, ארגוני החברה האזרחית והמגזר הפרטי, במסגרת. שותפות גלובלית חזקה ויעילה יותר לפיתוח מטרות המילניום לפיתוח יעדים, שבאמצעותו התקדמות לצמצום העוני הכנסה, רעב, מחלות, חוסר קורת גג הדרה נאותה - תוך קידום שוויון בין המינים, בריאות, חינוך לקיימות סביבתית - ניתן למדוד הם גם מגלמים זכויות אדם בסיסיות -.. את הזכויות של כל אדם על פני כדור הארץ אל, מחסה, בריאות, חינוך וביטחון הם מטרות שאפתניות אך ריאלי, יחד עם סדר יום מקיף פיתוח האומות המאוחדות, לקבוע את הקורס עבור העולם של מאמצים כדי להקל על עוני קיצוני בשנת 2015."
על מנת ליצור המשכיות להשגת מטרות פסגת המילניום, כבר ב-2012 נדנו מטרות המשך בוועידת האו"ם לפיתוח בר קיימא בריו דה ז'ניירו שנוסחו במסך מטרות לפיתוח בר קיימא.
טאינו (שפה)
טאינו היא שפת אראוואק, שדוברה בפי אנשי טאינו באיים הקריביים ונכחדה. בעת הגעת הפלישה הספרדית, טאינו הייתה השפה הנפוצה ביותר בכל האיים הקריביים. הניב הקלאסי של טאינו היה שפת-האם של שבטי טאינו שחיו בצפון האנטילים הקטנים, בפוארטו ריקו, באיי טרקס וקייקוס, וברוב שטח האי היספניולה, ולאחר מכן התרחב גם לקובה. הניב השני של טאינו, סיבוניי, אמנם לא תועד, אך על פי דיווחים של קולוניאליסטים, הוא היה דומה מאוד לניב הקלאסי ודובר באזורים המערביים ביותר בהיספניולה, באיי בהאמה, בג'מייקה וברוב שטח קובה.
ניבים
קולומבוס כתב כי "... מבהאמה לקובה, מבוריקן לג'מייקה, אותה שפה דוברה בניבים שונים במקצת, אך הובנה לכול."
פונולוגיה
שפת טאינו לא נכתבה. בני טאינו השתמשו בציורים על סלע, אך מעט מאוד מחקר נערך באזור זה. הפונמות הבאות שוחזרו מתוך מסמכי תיעוד ספרדיים: היה קיים גם העיצור המקיש, כפי הנראה אלופון של. הבחנה בין הצלילים ו- הוצעה בתעתיקים לספרדית באמצעות האות e לעומת הרצף ei/ey, כמו במילה ceiba "עץ כוריזיה". הצליל מיוצג באותיות ei או é בסוף מילה בשחזורים מודרניים.
הייתה גם תנועה אחורית גבוהה, שלעיתים קרובות הייתה מתחלפת ב- וייתכן שהייתה רק אלופון.
כמו כן, הייתה קיימת מערכת מקבילה של תנועות מאונפפות. העיצור היחיד שהופיע בסוף הברה או מילה היה
מילים מטאינו
מילים שנשאלו מטאינו לעברית ולשפות רבות אחרות:
שמות מקומות מטאינו
שמות מקומות שמקורם בטאינו, לדוגמה:
משאל העם על ביטול המלוכה באוסטרליה
רקע
על פי החוקה שאומצה בשנת 1901, אוסטרליה היא מונרכיה חוקתית, כאשר החובות המלכותיות מבוצעות בידי מושל כללי הנבחר בידי ראש ממשלת אוסטרליה. עוד בימי שלטון האימפריה הבריטית באוסטרליה, צצו תנועות שקראו להחלפת המונרכיה ברפובליקה, אולם במשך רוב המאה ה-20 המלוכה נותרה פופולרית באוסטרליה. בתחילת 1990 הפך הרפובליקניזם האוסטרלי לגורם פוליטי שיש להתחשב בו, בבחירות שנערכו ב-1996 ניצחה המפלגה הליברלית של אוסטרליה שתמכה באופן עקרוני ברעיון הרפובליקה, והוחלט להעלות את הנושא לדיון בפברואר 1998.
ב-1988 התכנסה ועדה מיוחדת שדנה בשינוי החוקה של אוסטרליה אשר יסיר מהמלוכה אפשרות למלא תפקיד בממשלה האוסטרלית. הוועדה הציעה שלושה מודלים שעל פיהם תוקם הרפובליקה האוסטרלית: בחירה ישירה, בחירת רוב בפרלמנט, ומינוי מועצה מיוחדת בידי ראש הממשלה.
באופן עקרוני הושגה הסכמה בידי מרבית הצירים בוועדה על הפיכת אוסטרליה לרפובליקה (היה מיעוט קטן של מלוכנים מתנגדים). הוועדה המליצה להציב את העניין בפני משאל עם שייערך ב-1999.
חלוקת המצביעים
רוב הניתוחים המאוחרים העלו שתי סיבות עיקריות לכישלון הרפובליקנים במשאל: ראשית כל, ניסיון העבר הוכיח שהציבור האוסטרלי מעדיף את הישן ונמנע מלקבל שינויים. רוברט מנזיס הצהיר פעם שלהצליח במשאל עם באוסטרליה זהו אחד מהאתגרים של הרקולס. שנית, דעת הקהל השתנתה מאוד בנושא והיו מעט מאוד תגובות שליליות או חיוביות נחרצות.
המצביעים התחלקו למספר חלקים:
שאלת המבוא
במקביל, הוצע גם לשנות את החוקה כדי להכניס בה מבוא כדלהלן:
רפובליקה
המצביעים נשאלו האם הם מאשרים:
מיינר
{{פירושונים|
ראו גם
}}
פריסילה, מלכת המדבר (מחזמר)
פריסילה, מלכת המדבר (באנגלית: Priscilla, Queen of the Desert) הוא מחזמר מאת הבמאי והתסריטאי האוסטרלי סטיבן אליוט ואלן סקוט, הכולל שירי פופ ידועים. עלילת המחזה היא עיבוד של סרטו של אליוט משנת 1994 "הרפתקאותיה של פריסילה, מלכת המדבר", המגולל את קורותיהם של שני דראג קווינס וטרנסקסואלית הנוסעים יחד בספר האוסטרלי בדרך מסידני לאליס ספרינגס באוטובוס לו הם קראו "פריסילה".
הפקה
המחזמר הופק על ידי אלן סקוט בשיתוף עם Back Row Productions, מייקל צ'אג, מייקל המלין וג'ון פרוסט; סיימון פיליפס ביים, ורוס קולמן הוא הכוריאוגרף. ההפקה המקורית עלתה לראשונה באוסטרליה, ב-Sydney Lyric, סידני באוקטובר 2006. לאחר הצלחתו של המופע בסידני, ההפקה עברה למלבורן בשנת 2007, ולאחר מכן לניו זילנד בשנת 2008, ובחזרה לסידני לתקופה קצרה, לציון שנתיים למופע. בעקבות ההצלחה האוסטרלית, המחזמר עלה גם בוסט אנד של לונדון, ובשנת 2011, בהפקתה של בט מידלר, בברודוויי, ניו יורק. בשנת 2010 המחזמר היה מועמד לארבעה פרסי אוליבייה, ובשנת 2011 המחזמר היה מועמד לשני פרסי טוני; בשני הטקסים, המחזמר זכה בפרס אחד בלבד, בקטגוריית עיצוב תלבושות.
עלילה
העלילה מתארת את סיפורן של שתי מלכות דראג ואישה טרנסג'נדרית מסידני, אשר נשכרו להעלות מופע דראג באתר נופש שבאליס ספרינגס, עיירת נופש בקצהו של המדבר האוסטרלי. כשהם יוצאים בדרכם מערבה, באוטובוס בצבע לבנדר המכונה "פריסילה", שלושת החברים נקלעים לקומדיות של טעויות, נתקלים במספר דמויות מוזרות, כמו גם חווים מקרים של הומופוביה, תוך כדי שהם חווים חוויות הגורמות להם לצאת מהבועה בה הם חיו עד כה, ולהרחיב את אופקיהם.
מערכה ראשונה
אנתוני "טיק" בלרוז הוא דראג קווין עם שם הבמה מיצי מיטוזה, המופיע בהצלחה במועדון בסידני, אוסטרליה. יום אחד מתקשרת אליו אשתו מריון, ממנה נפרד כמה שנים מוקדם יותר בשל היותו הומוסקסואל. היא מבקשת ממנו להגיע אל בית הקזינו אותו היא מנהלת, שנמצא באליס ספרינגס - בלב אוסטרליה, מרחק של כ-2,700 ק"מ - ולהעלות שם מופע דראג. בתחילה טיק מהסס, אולם בסופו של דבר מריון משכנעת אותו כאשר היא מגלה לו כי בנג'מין, בנו בן ה-8 שמתבגר, מתחיל לשאול את אימו שאלות על אביו, ומעוניין לפגוש אותו. טיק מגייס למופע שלו שניים מחבריו - את ברנדט - אישה טרנסקסואלית (לשעבר: ראלף), שבעברה הייתה כוכבת מופע דראג בשם "Les Girls"; ואת אדם ווייטלי - הומוסקסואל צעיר, נמרץ, יהיר וקאמפי, ששם הבמה שלו הוא פלישיה. אדם מלווה כסף מהוריו, ורוכש אוטובוס אפור ומכוער - לו אדם מעניק את השם "פריסילה" - שבו השלושה יוצאים לדרכם, לצלילי השיר "Go West".
מערכה שנייה
שלושת החברים מתארחים בביתו של בוב, ומגלים שבעברו היה מעריץ של מופע "Les Girls" בו כיכבה ברנדט, והשניים מתחילים להתאהב זה בזו. בוב משכנע אותם להעלות מופע בפאב מקומי, אבל אשתו סינתיה קוטעת את ההופעה שלהם, ומעלה הופעה משל עצמה. ברנדט מזמינה את בוב להצטרף אליהם בנסיעתם, והוא מחליט לעזוב את אשתו ומצטרף. בהמשך הדרך, החבורה עושה חניית ביניים בעיירה קטנה, ואדם מחליט להתלבש כאישה ולצאת לבלות. אולם כאשר הגברים המקומיים מגלים שהוא גבר, ולא אישה, הם רודפים אחריו ומכים אותו, עד אשר ברנדט מגיעה למקום ומצילה אותו, כשהיא בועטת באחד מהתוקפים. בסופו של דבר, החבורה מגיעה אל אליס ספרינגס. טיק פוגש את בנו, שמקבל בהבנה את זהותו המינית ואת אורח החיים של אביו. השלושה מעלים בהצלחה את מופע הדראג שלהם על במת התיאטרון של הקזינו. לאחר מכן החבורה מדברת על תוכניותיהם לאחר אליס ספרינגס, והם מבינים שהם לא יכולים לעזוב אחד את השני. ברנדט מספרת לחבריה שהיא מעוניינת לתת הזדמנות למערכת היחסים שלה עם בוב. אדם וברדנט מבטיחים לטיק שיסייעו לו להיות אבא טוב לבנג'מין.
קישורים חיצוניים
מידע וכתבות: ביקורות:
ויקיפדיה האראגונית
ויקיפדיה האראגונית (באראגונית: Wikipedia en aragonés) הנקראת גם ביקוויפדיה היא הגרסה בשפה האראגונית לוויקיפדיה, אנציקלופדיה אינטרנטית חופשית. ויקיפדיה זו הושקה ב-21 ביולי 2004.
נכון ל- ב ישנם בו  ערכים ו- משתמשים פעילים.
ויקיפדיה האראגונית מדורגת במקום הרביעי מבין השפות הטבעיות ביחס כמות הדוברים למספר הערכים, כאשר יש פי כ-3 יותר ערכים בשפה מאשר דוברים.
סטטיסטיקה
נכון ל-17 בדצמבר 2017, בוויקיפדיה האראגונית 32,536 ערכים ו-45,896 משתמשים רשומים שמתוכם 66 הם פעילים ו-6 מפעילי מערכת. העומק של ויקיפדיה זו הוא 77 במדד העומק, לעומת 254 בוויקיפדיה העברית.
נכון לחודש ספטמבר 2017, קרוב למחצית מהקוראים בוויקיפדיה האראגונית הם מארצות הברית (43.8%), ישנם גם קוראים מצרפת (12.1%), ספרד (11.5%), גרמניה (10.8%), הונג קונג (7.2%), קנדה (4.8%), סין (3.5%) ומדינות אחרות (6.3%).
פרס לורנס אוליבייה לבמאי הטוב ביותר במחזמר
פרס לורנס אוליבייה לבמאי הטוב ביותר במחזמר (באנגלית: Laurence Olivier Award for Best Director of a Musical) היה פרס שנתי שהוענק על ידי אגודת התיאטרון בלונדון, כהוקרה על הישגים בתיאטרון הבריטי המסחרי. הפרס נוסד בשם "פרס אגודת תיאטראות הווסט אנד" בשנת 1976, ושמו הוחלף ב-1984 לכבודו של השחקן האנגלי לורנס אוליבייה.
ב-1991 פוצלה קטגוריית הבמאי הטוב ביותר לשתיים "הבמאי הטוב ביותר במחזה" ו"הבמאי הטוב ביותר במחזמר". שני הפרסים בוטלו ב-1995, והפרס אוחד שוב לפרס עבור הבמאי הטוב ביותר.
NXT Halloween Havoc (2021)
(2021) NXT Halloween Havoc היה פרק ספיישל של ארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-WWE, כחלק מהתוכנית השבועית של המותג NXT, ששודר ברשת USA. פרק הספיישל נערך ב-26 באוקטובר 2021, ב-WWE Performance Center המשופץ שבאורלנדו, פלורידה, שעתה נקרא בשם "Capitol Wrestling Center". כיאה לשם הספיישל, הוא היה בנושא ליל כל הקדושים, ולפיכך שמות קרבות מסוימים ברשימת הקרבות שונו. מנחי הספיישל היו הדמות צ'אקי והמתאבקים גרייסון וולר ואל. איי. נייט.
רקע
האלווין האבוק הוא אירוע היאבקות מקצועית, המופק על ידי ה-WWE. שם האירוע נגזר מחג ליל כל הקדושים, הנחגג בחודש אוקטובר. במקור, האירוע היה אירוע שלם וצפה שנתי, שהופק על ידי ארגון ההיאבקות World Championship Wrestling (WCW) משנת 1989 עד לשנת 2000. האירוע של שנת 2000 היה האחרון בסדרת אירועי האלווין האבוק עד שה-WWE החליט להחזירו בשנת 2020 עבור המותג NXT.
עלילות
האירוע כלל קרבות שנבעו מעלילות מתוסרטות שהתקיימו במהלך התוכנית NXT 2.0.
ב-14 בספטמבר בפרק של התוכנית NXT 2.0, ברון ברייקר ערך את קרב הבכורה שלו במותג ובו הוא גבר על אל. איי. נייט. מאוחר יותר באותו הערב, הוא נקלע לקרב מבטים עם אלוף ה-NXT הטרי, תומאסו צ'אמפה, שזכה זמן קצר לאחר מכן באליפות ה-NXT הפנויה לאחר שניצח את פיט דאן, נייט וון וגנר בקרב מרובע. ב-5 באוקטובר בפרק של התוכנית NXT 2.0, ברייקר איתגר את צ'אמפה לקרב על תוארו בספיישל האלווין האבוק, אתגר שאליו צ'אמפה נענה בחיוב.
ב-12 באוקטובר בפרק של התוכנית NXT 2.0, לאחר קרב הזוגות של אינדי הארטוול ופרסיה פירוטה, הן הציגו את טענותיהן להתמודד על אליפות זוגות הנשים של NXT, כשלאחר מכן אלופות הזוגות, איאו שיראי וזואי סטארק וקבוצת טוקסיק אטרקשן (ג'יג'י דולין וג'ייסי ג'יין) הגיעו גם הן ובעקבות זאת פרצה תגרה בין שלושת הצמדים. מאוחר יותר, הג'נרל מנג'ר של התוכנית, ויליאם ריגל, החליט שבספיישל האלווין האבוק, שיראי וסטארק תגנה על חגורות האליפות שלהן מול טוקסיק אטרקשן ומול הארטוול ופירוטה בקרב "סובב את הגלגל, עשה את העסקה". שבוע לאחר מכן בתוכנית, שיראי ניצחה את ג'יין ופירוטה בקרב משולש על מנת להקנות לה ולסטארק את הזכות לבחור את ההתניה לקרב בספיישל האלווין האבוק. "גלגל המזל" הגריל את התניית קרב זוגות סולם משולש "מפחיד לגיהנום".
ב-19 באוקטובר בפרק של התוכנית NXT 2.0, אלופי הזוגות של NXT, MSK (נאש קרטר ווס לי) הופיעו לאחר ניצחונם של אימפריום (פביאן אייכנר ומרסל ברטל) בקרב זוגות מול האחים קריד (ברוטוס קריד וג'וליוס קריד) מקבוצת Diamond Mine ואף תקפו מאחור את המנצחים בקרב. זמן קצר לאחר מכן, MSK העניקו לאימפריום את ההזדמנות להתמודד על חגורות האליפות שלהם.