cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גלזנקירכן
היסטוריה יהודית
הקהילה המשיכה לגדול וכ -1,100 יהודים התגוררו בגלזנקירכן בשנת 1901. בשנת 1933 מספר היהודים בעיר הגיע לשיא של 1,300 איש. בתחילת המאה העשרים הייתה הקהילה היהודית הרפורמית הדומיננטית ביותר בכל הקהילות היהודיות בעיר, ואחרי שהורכב עוגב בתוך בית הכנסת, ורוב התפילות נעשו בעיקר בגרמנית במקום בעברית מסורתית, החליטה הקהילה החרדית להפסיק את נוכחותה בבית הכנסת וניסתה להקים קהילה אורתודוקסית חדשה, בראשות ד"ר מקס מאיר, ד"ר רובנס ואברהם פרוליך. כמו כן, נמצאה בעיר עוד קהילה יהודית אורתודוקסית של יהודי פולין. ב -1908 נרכש מגרש על רחוב ואנר שטראסה והוא שירת את הקהילה כבית הקברות עד 1936. בית קברות נוסף נבנה בשנת 1927 בפרבר של אוקטנדורף.
החיים היהודיים בגלזנקירכן המשיכו להיות שקטים למדי גם לאחר עלייתו של היטלר ושל הנאציונל-סוציאליזם לשלטון ב־1933. באוגוסט 1938 היו רשומים בעיר עדיין 160 עסקים יהודיים, ואולם באוקטובר 1938 הגביל האיסור הרשמי את העסקים, וכל הרופאים היהודים הפכו למובטלים. באותו חודש גורשה הקהילה היהודית. בין השנים 1937 ו- 1939 ירדה אוכלוסיית יהודי גלזנקירכן מ -1,600 ל -1,000 איש. במהלך "ליל הבדולח" נהרס בית הכנסת של העיר. מעל 60% מאוכלוסיית יהודי העיר כבר עזבו את גלזנקירכן בתקופה זו. ב -27 בינואר 1942 גורשו לגטו ריגה 350 מתוך 500 היהודים שנותרו בעיר. מאוחר יותר גורשו היהודים הנותרים למחנות הריכוז של וורשה וטרזינשטט. רוב המגורשים הללו נהרגו מאוחר יותר במחנות המוות השונים ברחבי פולין המודרנית.
בשנת 1946, 69 יהודים חזרו לגלזנקירכן וב -1958 נבנו בית כנסת ומרכז התרבות עבור הקהילה הנותרת. בשנת 2005 חיו בעיר כ - 450 יהודים. בעשור האחרון של המאה העשרים הגיע לעיר מספר יהודים שהיגרו מברית המועצות לשעבר. מצב זה דרש להרחיב את בית הכנסת. בסופו של דבר נבנה בית כנסת חדש, גדול יותר, שנועד לשרת את הקהילה היהודית ההולכת וגדלה של גלזנקירכן.
כלכלה ותשתיות
לגלזנקירכן נמל תעשייתי ומסחרי עם מחזור שנתי של שני מיליון טון מטרי ומשטח מים של כ-120 דונם, והוא אחד מנמלי הים הגדולים והחשובים ביותר בגרמניה.
בעיר פועלים שלושה קווים של רכבת חשמלית, קו אחד של הרכבת הקלה וכ-50 קווים של אוטובוסים.
חינוך ומדע
לגלזנקירכן 51 בתי ספר יסודיים (36 בתי ספר ציבוריים-חילוניים, 12 קתוליים, 3 פרוטסטנטים), ו-25 בתי-ספר תיכון.
במכללה של גלזנקירכן Gachenkirchen Fachhochschule, אשר נוסדה בשנת 1992, מלמדים את מקצועות כלכלה, מדעי המחשב, הנדסת פיזיקה, הנדסת חשמל, הנדסת מכונות והנדסת אספקה ​​וסילוק.
בעיר ישנו Volkshochschule לחינוך מבוגרים כמו כן שלושה סניפים של ספרייה עירונית.
המכון לתשתית תת-קרקעיות, שנוסד ב-1994 ומשויך לאוניברסיטת רוהר בוכום, מספק מגוון רחב של שירותי מחקר, הסמכה ושירותי ייעוץ. פארק המדע שהוקם בשנת 1995 מספק דרך לבנייה מחדש של הכלכלה המקומית מענפי פחם ופלדה לאנרגיה סולארית וניהול פרויקטים.
תרבות
"תיאטרון המוזיקה" שבגלזנקירכן נחשב לאחד מבנייני התיאטרון החשובים ביותר בתקופה שלאחר המלחמה. בחסותו של האדריכל ומתכנן העיר ורנר רונאו נבנה קומפלקס בן שני מקומות, הכוללים אולם גדול הכולל 2504 מקומות ישיבה ואולם קטן עם 336 מושבים. התיאטרון נפתח ב -15 בדצמבר 1959 לאחר 41 חודשי בנייה, והוא מארח מאז אופרות, מחזות זמר, סימפוניות והופעות בלט. מנהל הכללי של התיאטרון הוא מיכאל שולץ מאז 2008. בנוסף ישנם בעיר עוד 5 תיאטראות, כולל "בית הפילהרמונית החדשה של וסטפליה" אשר נפתח בשנת 1996.
בגלזנקירכן ממוקם אחד הגנים הזואולוגיים המודרניים ביותר בגרמניה- ZOOM Erlebniswelt Gelsenkirchen. בשנת 2011 ביקרו במקום כ-902,000 מבקרים.
להק המודיעין
להק המודיעין (בראשי תיבות: למד"ן) הוא יחידה ראשית במטה חיל האוויר הישראלי. הלהק מגבש ויוצר את תמונת המודיעין למשימות חיל האוויר, ומשתתף ביצירת תמונת המודיעין הכוללת, כחלק מקהילת המודיעין. ראש הלהק הוא איש צוות אוויר וקצין בדרגת תת-אלוף, והוא מכונה רלמד"ן.
במהלך מלחמת העצמאות פעל מודיעין האוויר כאגף עצמאי במטה החיל, בסוף 1949 הוכפף כמחלקה לאגף אוויר וב-1952 כענף במחלקת אוויר (אוויר 4).
הלהק הוקם בראשית שנות ה-70 במסגרת ארגון מחדש שהנהיג מפקד חיל האוויר, האלוף בני פלד, כגלגול של מחלקת המודיעין (מחמ"ן אוויר), שבראשה עמד קצין בדרגת אלוף-משנה.
כאשר נפגשנו לראשונה
כאשר נפגשנו לראשונה (באנגלית: When We First Met) הוא סרט מסוגת קומדיה-רומנטית שבויים על ידי ארי סנדל ונכתב על ידי ג'וש ויטנגטון. הסרט יצא לאור על ידי נטפליקס ב 9 בפברואר 2018. בסרט שולבו שירים של מיכל טאובר.
להק המודיעין
הלהק כולל מספר יחידות לאיסוף ומחקר מודיעין אודות נושאים שונים הקשורים ללוחמה אווירית בזירת המזרח התיכון ועל־פי צי"ח שהוגדר. מחלקות הלהק הן: אחת מיחידות הלהק היא יחידת שט"ל האחראית למודיעין החזותי (ויזינט) בחיל האוויר.
כאשר נפגשנו לראשונה
עלילה
נואה (אדם דווין) מבלה לילה מושלם עם אייברי (אלכסנדרה דדריו), נערת החלומות שלו, אבל מבחינתה הם חברים בלבד. כעבור שלוש שנים היא נישאת לאית'ן (רובי אמל). נואה תוהה מה עשה לא בסדר, עד שזכה בהזדמנות לחזור בזמן באמצעות תא צילום, ולשנות את הלילה בו נפגשו שוב ושוב במטרה לתקן את העתיד, אך לא יודע שדבר זה עלול לשנות באופן מוחלט את עתידו הלא נודע.
תרגיל בנישואין
תרגיל בנישואין (בצרפתית: Domicile conjugal) הוא סרט קולנוע צרפתי משנת 1970, בבימויו של פרנסואה טריפו ובכיכובם של ז'אן-פייר לאו וקלוד ז'אד.
יצירת הסרט
זהו הסרט הרביעי בסדרת דואנל וההמשך הישיר ל. פרנסואה טריפו ביים וכתב את התסריט יחד עם קלוד דה ז'יברה וברנאר רבון. הפסקול נכתב על ידי. בסרט נכללו התייחסויות רבות לסרטים אחרים ולאירועים מחייו של טריפו.
עלילה
לאחר שהפרק הקודם בקורותיו של אנטואן דואנל הסתיים באירוסיהם של אנטואן וקריסטין, הפרק הנוכחי עוסק בחייהם כזוג נשוי.
קריסטין מעבירה שיעורי נגינה בכינור ואנטואן עובד בצביעת ציפורנים לחנויות פרחים. נסיונותיו לצבוע את הפרחים באמצעים כימיים נכשלים והוא מתחיל לעבוד בחברה שמשווקת סירות, שם הוא פוגש אישה יפנית בשם קיוקו ופותח ברומן איתה. בינתיים קריסטין יולדת בן, שמקבל את השם "אלפונס". לבסוף נפרד אנטואן מקיוקו וחוזר לגדל את אלפונס יחד עם קריסטין.
ביקורת
באתר Rotten Tomatoes, המאגד ביקורות על סרטים, קיבל הסרט 76 אחוזי תמיכה בהתבסס על 21 ביקורות.
רוג'ר איברט העניק לסרט ארבעה כוכבים, ותיאר אותו כסרט "הגון ואוהב". לדבריו, הסרט מעניק את התחושה שאירועי היום-יום מרתקים בעיניו של טריפו לא פחות מאירועים הרואיים או מלודרמטיים. וינסנט קנבי כתב ב"ניו יורק טיימס" שהסרט הוא "קומדיה ביתית שופעת" שנוצרה על ידי במאי בוגר ובטוח בעצמו. פיטר בראדשו דירג את הסרט במקום העשירי ברשימת "20 הסרטים הטובים ביותר של פרנסואה טריפו" של "הגרדיאן", וכתב שזהו אולי הסרט המוזר והעצוב ביותר בסדרת דואנל, ושתפקידו של דואנל כצובע פרחים הוא "סמל נוקב לחוסר התוחלת הרדוד של האמנות".
נתן גרוס כינה את הסרט "וירטואוזי" ושיבח את התסריט, העריכה והבימוי; לדבריו, זהו סרט צרפתי אופייני שמזכיר את עבודותיו של רנה קלייר. בביקורת בעיתון "מעריב" כתב יורם פורת שגם בסרט זה לא איבד טריפו את "הקסם התמים שבסרטיו הראשונים". ד. אהרון, לעומת זאת, כתב שהסרט מאכזב וש"הרפתקאותיו החביבות והאקסצנטריות" של אנטואן "איבדו הרבה מכנותן וטבעיותן".
מפלגת התעשיינים והיזמים (טורקמניסטן)
מפלגת התעשיינים והיזמים (בטורקמנית: Türkmenistanyň Senagatçylar we telekeçiler partiýasy) היא מפלגה פוליטית בטורקמניסטן. מקור המפלגה באוגוסט 2012 כמפלגת האופוזיציה החוקית הראשונה במדינה. ב-10 ביוני 2013 נבחר מנהיג המפלגה אובזמאמד ממדוב לאספה של טורקמניסטן בבחירות שנערכו להשלמת חמישה מושבים פנויים. המפלגה נחשבת ככלי של המפלגה הדמוקרטית השלטת למניעת ביקורת על כך שטורקמניסטן היא מדינה של מפלגה אחת במקום שיש לה מפלגת אופוזיציה בפועל.
בדצמבר 2017 בחרו צירים בוועידת המפלגה הלאומית השנייה את ספארמירט אובגאנוב למנהיג החדש של המפלגה.
יואכים ניקולאס אגרט
יואכים ניקולאס אגרט (בשוודית: Joachim Nicolas Eggert; 22 בפברואר 1779 - 14 באפריל 1813) היה מלחין ומנצח שוודי.
תולדות חייו
יואכים ניקולאס אגרט נולד ב-1779 בגינגסט על ריגן, בזמנו חלק מפומרניה השוודית.
אגרט החל לנגן בכינור בגיל צעיר מאוד. הוא המשיך בלימודי המוזיקה בסטראלזונד, במקצועות הכינור וההלחנה. בראשית המאה ה-19 נוספו למקצועות אלה לימודי תאוריה של המוזיקה בבראונשווייג ובגטינגן, אצל ניקולאוס פורקל.
בשנת 1802 התמנה למשרתו הראשונה כממונה על המוזיקה (קאפלמייסטר) בתיאטרון החצר של שוורין. כעבור שנה היה לכנר בתזמורת החצר המלכותית של שוודיה. עד מהרה קיבל הזמנות ראשונות ליצירות מוזיקליות. ב-1807 התמנה לחבר באקדמיה השוודית המלכותית למוזיקה; באותה שנה הופיע לראשונה בניצוח. בין 1808 ל-1812 עבד כקאפלמייסטר של תזמורת החצר המלכותית.
אגרט נפטר ב-14 באפריל 1813 בעיירה תומסטורפ, גוטלנד המזרחית, שוודיה. מותו, בהיותו בן 34, נגרם ממחלת השחפת.
יצירתו
יצירותיו העיקריות היו אופרות, קנטטות, דרמות מוזיקליות וסימפוניות. כמו כן חיבר יצירות רבות בהזמנת תזמורת חצר המלוכה השוודית. הוא הביא יסודות של הקלאסיקה הווינאית אל התרבות המוזיקלית של שוודיה. במסגרת פעילותו כקאפלמייסטר שילב לראשונה יצירות של בטהובן ברפרטואר הקונצרטים השוודי. עוד קנה לו מוניטין כשניצח על הביצועים הראשונים בשוודיה של "עונות השנה" מאת היידן וחליל הקסם של מוצרט.
מבחר מיצירותיו
אופרות סימפוניות
אילנה מרילס שטוקמן
אילנה מרילס שטוקמן (באנגלית: Elana Maryles Sztokman; נולדה ב-20 בדצמבר 1969) היא סוציולוגית, סופרת ופמיניסטית יהודייה-אמריקאית. שני ספריה הראשונים, החוקרים את נושא הזהות המגדרית בקהילה היהודית האורתודוקסית, זכו בפרס הספר היהודי הלאומי. היא התמודדה ללא הצלחה בבחירות לכנסת ה-23 שנערכו בשנת 2020, כחברה מייסדת במפלגת הנשים "קול הנשים".
ביוגרפיה
נולדה בפלטבוש שבברוקלין, השלישית מבין ארבע בנות שנולדו לגלאדיס (לבית שמלץ) ולמת'יו מרילס, בנקאי השקעות. שטוקמן למדה בישיבה דפלטבוש, והמשיכה ללמוד מדעי המדינה וחינוך במכללת ברנרד. היא עלתה לישראל בשנת 1993, וקיבלה תואר שני בחינוך יהודי ודוקטורט בחינוך, סוציולוגיה ואנתרופולוגיה מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
סייעה לייסד "מבואי סתום", ארגון העוזר לעגונות, ושימשה כראשו בשנים 1997 עד 2002, והפכה למנכ"ל הברית הפמיניסטית היהודית האורתודוקסית בשנת 2012. היא קיבלה תשומת לב תקשורתית בספטמבר 2014, לאחר שגבר חרדי סירב לשבת לידה בטיסת אל על מארצות הברית לישראל.
בשנת 2012 ו-2013 ספריה זכו ב.
החל משנת 2017 היא לומדת להסמכה לרבנות רפורמית בהיברו יוניון קולג'.
האס
האס הוא שם משפחה שמקורו בגרמנית. פירוש המילה "Haas" בגרמנית היא "ארנב", או בהשאלה, אדם זריז. בהקשר יהודי-אשכנזי סביר להניח שזוהי נגזרת של השם העברי "יחזקאל".
למנה חוטמנית
למנה חוטמנית או עַמְלֵץ חוטמני (שם מדעי: Lamna nasus) הוא מין של כריש גדול ממשפחת העמלציים.
מין זה הוא קרוב לכריש הסלמון החי בצפון האוקיינוס השקט. הוא חי בצפון האוקיינוס האטלנטי וגם בחצי הכדור הדרומי בעל האוקיינוסים. הוא נפוץ באוקיינוסים ממוזגים ועמוקים.
הכריש מגיע לאורך ולמשקל 135 ק"ג בממוצע. נמצאו גם כרישים באורך  ובמשקל של 230 ק"ג. הוא בעל חוטם מוארך ויש לו שיניים חדות. צבע הגוף אפור בהיר. בדומה לעמלציים אחרים ללמנה החוטמנית יכולת לשמור על טמפרטורת גוף גבוהה מזו של המים בסביבתה וזאת בשונה ממרבית הדגים ומבעלי דם קר אחרים.
הכריש טורף דגים גדולים החיים באוקיינוס כמו מליחים, סרדיניים, צלופחוליים וכן מדיונונים ורכיכות. הוא לא יהסס גם לטרוף כרישים קטנים יותר.
ג'ו שו
ג'וזף אבנעזר "ג'ו" שו (אנגלית: Joseph Ebenezer "Joe" Shaw; 7 במאי 1883 - ספטמבר 1963) היה שחקן ומאמן כדורגל אנגלי.
שו נולד בערי ברי שבלנקשייר, והחל את הקריירה במועדון המקומי. לאחר מכן הוא עבר לשחק עבור אקרינגטון סטלני, וסייע למועדון לזכות באליפות לנקשייר. ב-1907 הוא עבר לדרום לונדון והצטרף לוולוויץ' ארסנל.
משחקו הראשון היה נגד פרסטון נורת' אנד ב-28 בספטמבר, ותוך זמן קצר הוא הפך למגן השמאלי הקבוע למשך שבע העונות הבאות. במועדון שררה אופטימיות לאחר ההעפלה לליגה הראשונה ב-1904 ועם העפלה במשך שנתיים ברציפות לחצי גמר גביע ה-FA, אך תוך זמן קצר היא התפוגגה. לאחר המקום השישי בעונת 1908/1909 רמת המשחק של המועדון ירדה, ובעונת 1912/1913 הוא ירד ליגה.
למרות הירידה שו נשאר במועדון, כולל בזמן המעבר לאצטדיון הייבורי, והיה שחקן קבוע בעונה האחרונה (1914/1915) לפני השעיה המשחקים הרשמיים בגלל מלחמת העולם הראשונה. הוא המשיך לשחק במשחקים הלא רשמיים, וכאשר חודשו המשחקים לאחר המלחמה הוא עבר לשחק בעמדת המגן הימני. שו קיבל את סרט הקפטן של ארסנל ב-1919, והחליף את פרסי סנדס שעזב. המועדון הצליח להעפיל בחזרה לליגה הראשונה, ושו המשיך לשחק עד גיל 38 (1922); משחקו ה-300 במדי ארסנל היה נגד ניוקאסל יונייטד ב-23 באפריל 1921, והוא היה השחקן השלישי בהיסטוריה של ארסנל שמגיע להישג זה לאחר פרסי סנדס ורודי מקאיצ'ריין.
שטפן אפנברג
שטפן אפנברג (בגרמנית: Stefan Effenberg; נולד ב-2 באוגוסט 1968, בהמבורג שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הקשר. אפנברג שיחק בבורוסיה מנשנגלדבך ובפיורנטינה, אך זכור בעיקר בזכות תקופתו בבאיירן מינכן, עמה זכה בתארים רבים, והיה שחקן מפתח בזכייתה בליגת האלופות בעונת 2000/01. לאפנברג 35 הופעות וחמישה שערים במדי נבחרת גרמניה.
ג'ו שו
שו השתתף במדי ארסנל ב-326 משחקים בסך הכל, אך לא הבקיע בהם ולו שער אחד. לאחר פרישתו ממשחק פעיל הוא החל לעסוק באימון, ובהתחלה אימן את קבוצת המילואים של ארסנל. לאחר מותו הפתאומי של הרברט צ'פמן בינואר 1934 הוא מונה למאמן הזמני של הסגל הבוגר למשך יתרת העונה; שו המשיך בעבודתו הטובה של צ'פמן וזכה עם ארסנל באליפות לעונת 1933/1934, שהייתה השלישית בתולדות המועדון. שו חזר לאמן את קבוצת המילואים לאחר שג'ורג' אליסון התמנה לתפקיד המאמן הראשי.
שו עבד בארסנל לאורך יתרת שנות ה-30 ובמהלך מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה הוא אימן את צ'לסי במשך תקופה קצרה, אך חזר לארסנל והתמנה לעוזרו של טום ויטאקר ב-1947. מאוחר יותר הוא עבד כנציג מטעם המועדון. שו פרש מכדורגל ב-1956, לאחר 49 שנים שבהן היה קשור לארסנל.
שטפן אפנברג
אפנברג נודע בזכות מנהיגותו, ראיית המשחק הטובה שלו ויכולת הבעיטה החזקה שלו, אך גם עקב מזגו החם, ונטייתו לצבור כרטיסים צהובים רבים.
קריירת מועדונים
אפנברג שיחק כנער בוויקטוריה המבורג ובבורוסיה מנשנגלדבך, שם עלה לבוגרים בשנת 1987. בעונת הבכורה שלו, 1987/88, ערך אפנברג 15 הופעות, ובשתי העונות הבאות הפך לשחקן הרכב קבוע, כשהוא משתף פעולה בהתקפה עם הנס-יורגן קרינס, יורג נוין, מיכאל שפיס וכריסטיאן הוכשטטר. אפנברג הפך כבר אז לאחד הקשרים הבולטים בגרמניה, ולשחקן מבוקש. לאחר עונת 1989/90, בה אפנברג הבקיע שישה שערי ליגה, וקבוצתו סיימה במקום ה-15 בליגה לאחר שניצלה מנשירה אל הבונדסליגה השנייה, חתם אפנברג בבאיירן מינכן על חוזה לשנתיים.
עם הגעתו לבאיירן מינכן, זכה אפנברג בסופר קאפ הגרמני, לאחר ניצחון 1–4 על קייזרסלאוטרן. בעונת הבכורה של אפנברג בבאיירן מינכן, הוא כבר הפך לשחקן הרכב קבוע, והנהיג את קישור הקבוצה, כשהוא מסייע לה לסיים במקום השני בליגה, מרחק שלוש נקודות מהאלופה קייזרסלאוטרן. אפנברג הבקיע בעונה זו תשעה שערי ליגה, בה שיתף פעולה בקישור עם אולף תון, מנפרד בנדר ותומאס שטרונץ. בעונתו השנייה במועדון, 1991/92, הבקיע אפנברג עשרה שערי ליגה, אך באיירן מינכן סיימה רק עשירית. בתום עונה זו עזב אפנברג את באיירן מינכן וחתם בפיורנטינה, לאחר שלותר מתאוס חזר לבאיירן מינכן באותו תפקיד בו אפנברג שיחק.
פיורנטינה הייתה באותן שנים בצמרת הכדורגל האיטלקי, אך אפנברג ירד איתה ליגה בעונתו הראשונה בקבוצה, 1992/93, על אף שהקבוצה כללה גם את גבריאל בטיסטוטה, ואת בריאן לאודרופ, שהגיע ביחד עם אפנברג מבאיירן מינכן. בעונת הירידה, הבקיע אפנברג חמישה שערי ליגה. בעונתו השנייה בקבוצה, 1993/94, אפנברג ופיורנטינה העפילו בחזרה אל הסרייה א', מהמקום הראשון בסרייה ב'. אפנברג הבקיע בעונה זו שבעה שערים.
בקיץ 1994, לאחר שחזר עם פיורנטינה לסרייה א', חתם אפנברג במועדון בו החל את קריירת הבוגרים, בורוסיה מנשנגלדבך. אפנברג הפך מיד לבורג חשוב בקישור של הקבוצה, שכללה אז שחקנים כמרטין דאלין, כריסטיאן הוכשטטר, פטר ויינהוף והייקו הרליך. בעונת החזרה שלו לקבוצה, 1994/95, הבקיע אפנברג שבעה שערים, וסייע לגלדבאך לסיים במקום החמישי בבונדסליגה. בעונת 1995/96 אפנברג שוב הבקיע שבעה שערים, והתקדם עם גלדבאך למקום הרביעי. בעונת 1996/97 ירדה תפוקתו של אפנברג לשער אחד בלבד, והקבוצה סיימה רק במקום ה-11. עונת 1997/98 הייתה עונה טובה מאוד עבור אפנברג מבחינה אישית, שכן הוא סיים אותה עם שמונה שערי ליגה, אך גם עם מספר שיא של 15 כרטיסים צהובים. למרות זאת, גלדבאך ניצלה מירידה רק בזכות הפרש שערים טוב יותר משל קרלסרוהה שנשרה אל הבונדסליגה השנייה. בתום עונה זו, עזב אפנברג את בורוסיה מנשנגלדבך לאחר ארבע עונות, וחתם בפעם השנייה בבאיירן מינכן.
אפנברג השתלב היטב בבאיירן מינכן בקדנציה השנייה שלו במועדון, ועל אף נוכחותו של לותר מתאוס, שבגינה עזב את המועדון בפעם הקודמת, שכן מתאוס עבר לתפקיד הבלם, ושני השחקנים השתלבו היטב ביחד, כאשר בקישור שיחקו גם מהמט שול, ינס ירמיס, חסן סליהמיצ'יץ', טורסטן פינק, מיכאל טרנאט ומריו באסלר, וגם תומאס שטרונץ, שהיה מסוכסך עם אפנברג. בעונת 1998/99 זכתה באיירן מינכן באליפות הבונדסליגה, כשאפנברג תורם שמונה שערים. באותה עונה, הפסידה באיירן מינכן בגמר הגביע הגרמני לורדר ברמן בבעיטות הכרעה, לאחר 1-1 בתום 120 דקות. ארבע הבעיטות הראשונות של באיירן מינכן נכנסו, וברמן החטיאה בעיטה אחת. הבעיטה החמישית של אפנברג, לו הייתה נכנסת, הייתה מקנה לבאיירן את הגביע הגרמני, אך אפנברג החטיא, ולאחר שהשוער פרנק רוסט העלה את ברמן ליתרון, גם לותר מתאוס החטיא לבאיירן, וברמן זכתה בגביע. אפנברג היה חלק מגמר טראומטי אף יותר באותה עונה, כאשר הפסיד עם באיירן מינכן למנצ'סטר יונייטד בגמר ליגת האלופות 1999 משני שערים בתוספת הזמן, על אף שאפנברג היטיב לשחק בגמר זה.
בעונת 1999/00 אפנברג ובאיירן מינכן זכו בדאבל, לאחר שניצחו בגמר הגביע הגרמני את ורדר ברמן בתוצאה 0–3, וזכו באליפות הבונדסליגה בזכות הפרש שערים טוב יותר משל הסגנית באייר לברקוזן, כשבאיירן תפסה את המקום הראשון רק בתום המחזור האחרון של העונה. אפנברג הבקיע שני שערים בעונה זו. בעונת 2000/01 זכו באיירן ואפנברג באליפות שלישית ברצף, שוב בצורה דרמטית בדקת הסיום של המחזור האחרון, כשאפנברג הבקיע ארבעה שערי ליגה, על אף שהחמיץ חלק גדול מהעונה בגין פציעות. באיירן ואפנברג זכו לחוויה מתקנת על ההפסד בגמר ליגת האלופות 1999, כאשר ניצחו את ולנסיה בגמר ליגת האלופות 2001 בבעיטות הכרעה, לאחר 1-1 בתום 120 דקות. אפנברג הבקיע את שער השוויון לבאיירן מינכן בפנדל בדקה ה-50, לאחר שמהמט שול החמיץ פנדל משלו קודם לכן. בבעיטות ההכרעה, אפנברג הבקיע את הפנדל שלו שהיה החמישי, אך הבעיטות נמשכו והגמר הסתיים רק לאחר שכל קבוצה בעטה שבע בעיטות, בתוצאה 4–5 לבאיירן מינכן. עונת 2001/02 הייתה האחרונה של אפנברג בבאיירן מינכן. בעונה זו מיעט לשחק בגין פציעות, והבקיע שני שערים. באיירן לא זכתה בתארים בעונה זו. בתום העונה, עזב אפנברג את באיירן מינכן, וחתם בשורותיה של וולפסבורג.
אפנברג שיחק בוולפסבורג בעונת 2002/03, ושיתף פעולה בקישור עם מירוסלב קרהאן, טוביאס ראו, הנס סארפיי ודורינל מונטאנו. גם בעונה זו אפנברג מיעט לשחק בגין פציעות, והבקיע שלושה שערים. וולפסבורג סיימה עונה זו במקום השמיני בבונדסליגה. בתום העונה, חתם אפנברג במועדון אל ערבי מליגת העל הקטארית, שם ערך 15 הופעות והבקיע ארבעה שערים. בתום עונת 2003/04 פרש אפנברג ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית
אפנברג ערך את הופעת הבכורה בנבחרת גרמניה ביוני 1991, כשנכנס כמחליף בהפסד 0–1 לנבחרת ויילס במשחק שנערך במסגרת מוקדמות יורו 1992. אפנברג וגרמניה עלו לבסוף ליורו 1992, כשאפנברג הפך לשחקן חשוב בהרכב, והבקיע את השער השני לגרמניה בניצחון 0–2 על נבחרת סקוטלנד בשלב הבתים. אפנברג שיחק 80 דקות בגמר בו הפסידה גרמניה במפתיע בתוצאה 0–2 לנבחרת דנמרק, והוחלף על ידי אנדראס תום. על אף ההפסד בגמר, נכלל אפנברג בנבחרת מצטייני הטורניר. בשנת 1993 זכה אפנברג עם גרמניה בטורניר גביע U.S שנערך בארצות הברית.
אפנברג המשיך להיות שחקן הרכב במהלך מוקדמות מונדיאל 1994. במחזור האחרון של שלב הבתים במונדיאל 1994 עצמו, אפנברג ביצע תנועה מגונה לכיוון אוהדיה של נבחרת גרמניה, לאחר שהוחלף במשחק בו ניצחה גרמניה את נבחרת קוריאה הדרומית בתוצאה 2–3. לאפנברג הייתה הופעה חלשה, במשחק בו גרמניה הובילה 0–3 וספגה שני שערים שהעמידו את ניצחונה בסכנה והוציאו את הקהל מכליו. לאחר תקרית זו, מאמן נבחרת גרמניה ברטי פוגטס הדיח את אפנברג מהמשך המשחקים של גרמניה במונדיאל, והצהיר כי הקריירה הבינלאומית של אפנברג הסתיימה מבחינתו. ואמנם, אפנברג לא שיחק עוד בנבחרת כל עוד פוגטס אימן אותה. בשנת 1998, לאחר שפוגטס הוחלף במאמן אריך ריבק, זומן אפנברג לשני משחקי ידידות, שהיו משחקיו האחרונים של אפנברג במדים הלאומיים. אפנברג ערך בסך הכל 35 הופעות במדי נבחרת גרמניה, והבקיע חמישה שערים.
חיים אישיים ושערוריות
בשנת 1991, לקראת משחק של באיירן מינכן בגביע אופ"א מול הקבוצה המקצוענית למחצה קורק סיטי מליגת העל האירית, אפנברג הצהיר כי הוא בטוח בניצחונה של באיירן מינכן, ושדייב בארי, הכוכב של קורק סיטי, הוא "כמו סבא שלו". בארי הגיב בכך שהבקיע את שער היתרון לקורק סיטי, במשחק שהסתיים בתיקו 1-1 מפתיע, כשאפנברג הבקיע את השוויון. בגומלין, ניצחה באיירן מינכן בתוצאה 0–2.
בשלהי שנות ה-90, עזב אפנברג את אשתו מרטינה, ממנה יש לו שלושה ילדים, והחל ברומן עם קלאודיה שטרונץ, אשתו דאז של תומאס שטרונץ, חברו לבאיירן מינכן באותה תקופה. בשנת 2004 התחתן אפנברג עם קלאודיה שטרונץ, והם עברו להתגורר בפלורידה.
בהמשך, הוציא אפנברג אוטוביוגרפיה, שכללה פרטים שערורייתיים ורכילות אודות שחקנים ומאמנים איתם עבד, כשהקורבן העיקרי של הספר היה לותר מתאוס.
בשנת 2001 הואשם אפנברג בתקיפה של אישה במועדון לילה.
בשנת 2002 התראיין אפנברג למגזין פלייבוי בגרסתו הגרמנית, וטען שהמובטלים בגרמניה הם מובטלים כי הם מתעצלים לחפש עבודה.
תארים
עם באיירן מינכן:
עם פיורנטינה:
עם בורוסיה מנשנגלדבך:
עם נבחרת גרמניה:
אדלייד אלסופ רובינאו
אדלייד אלסופ רובינאו (באנגלית: Adelaide Alsop Robineau; 1865 – 1929) הייתה ציירת וקדרית אמריקאית, ונחשבת לאחת מבכירי מעצבי הקרמיקה בתקופתה.
ביוגרפיה
אדלייד אלסופ נולדה בשנת 1865 במידלטאון, קונטיקט. היא פיתחה עניין מוקדם בציור והן בעיסוק פופולרי באותה עת - ציור על קרמיקה. כצעירה סייעה בפרנסת משפחתה על ידי הוראת רישום בפנימייה בה הייתה בעבר סטודנטית. במהלך חופשת קיץ אחת היא נרשמה לבית הספר של הצייר ויליאם מריט צ'ייס, הניסיון היחיד שלה בהשתלמויות בציור ורישום. בהמשך למדה קרמיקה אצל צ'ארלס בינס באוניברסיטת אלפרד.
בשנת 1899 היא התחתנה עם סמואל רובינאו, מומחה לקרמיקה צרפתי שהיה גם עורך כתב עת מקצועי בנושא. לזוג נולדו שלושה ילדים.
קדרות
בשנת 1899 השיקו רוביניו ובעלה את כתב העת "סטודיו לקרמיקה", לקדרים ואמני קרמיקה שהופיע בדפוס עד 1919. תוך מספר שנים הפך סמואל רובינאו לעורך היחיד של המגזין. בערך באותה תקופה עברו בני הזוג לסירקיוז, ניו יורק, שם תוכנן ביתם על ידי האדריכלית קתרין באד. מאוחר יותר בנתה רוביניו סטודיו קרמיקה ליד הבית. היא לימדה ציורי חרס וכלי חרסינה בבית הספר שלה, ומכרה חרסינה מצוירת, צבעי מים וקרמיקה.
רובינאו החלה לייצר ברצינות קרמיקה בסביבות 1901, אז כבר היה לה מוניטין של ציירת חרסינה. היא השתכנעה שציור מעל הזיגוג - טכניקה נפוצה - היא גישה שגויה והחלה להתנסות בטכניקות אחרות. היא עבדה בעיקר בפורצלן, והתנסתה בחימר אמריקאי כדי ליצור חרסינה אמיתית. היא גם התנסתה במגוון רחב של צורות, קישוטים וזיגוגים, תוך שימוש תכוף בזיגוג צבעוני וססגוני. עבודתה הבוגרת מציגה השפעות של אר-נובו ושל אמנות יפנית בשימוש באלמנטים בוטניים ובעלי חיים מסוגננים.
בתקופה בה ציירי חרסינה רבים עבדו עם חומרים וכלים קנויים, היא טיפלה בעצמה בכל שלבי התהליך, החל מעיצוב הכלים וכלה בצביעה. חלק מעבודות שלה היו כה עדינות עד שהשתמשה במחטים כדי להשיג את האפקט הרצוי.
רובינאו לימדה באוניברסיטת סירקיוז (1920–1929) והן באקדמיה לאמנות של אוניברסיטת העם, מוסד שהקים אדוארד גרדנר לואיס במיזורי.
לפני מותה בשנת 1929, היא עיצבה כד המחזיק כעת את אפרם של רובינאו ושל בעלה בסירקיוז, ניו יורק.
עבודותיה נמצאות באוסף של מוזיאון מטרופוליטן לאמנות, מוזיאון אברסון לאמנות, מכון לאמנויות דטרויט, מוזיאון קרנברוק לאמנות, ומוסדות אחרים.
למה שהעם יבחר את השופטים?
למה שהעם יבחר את השופטים? הוא ספר עיון שכתב חבר הכנסת עו"ד שמחה רוטמן, ויצא לאור בשנת 2023. בספר טוען רוטמן כי יש לשנות את השיטה הקיימת לבחירת השופטים בישראל. הספר נכתב ופורסם לאחר שרוטמן נבחר לכהן כיו"ר ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת, על רקע תמיכתו ברפורמת לוין, והוא מציג את הטיעונים בעד קיומה. הספר נערך על ידי ד"ר הלל גרשוני ויצא לאור בהוצאת "סלע מאיר", בסדרת "פנס כיס" של ההוצאה.
תוכן הספר
את ההקדמה לספר כתב פרופ' ישראל אומן, חתן פרס נובל לכלכלה. הוא פורש בה את התנגדותו לשיטה הקיימת, בה שופטים ועורכי דין נוטלים חלק בבחירה של שופטים חדשים. אומן משתמש ביסודות מתורת המשחקים, תחום התמחותו, כדי להראות שלשלושת השופטים בוועדה יש כוח רב יותר ממספרם היחסי. בנוסף כותב אומן בהקדמה כי לדעתו חברי לשכת עורכי הדין נמצאים בניגוד עניינים מול השופטים, וטוען שאין להם יתרון על פני אזרחים אחרים בסיטואציה שבה בית המשפט העליון עוסק בסוגיות עקרוניות שאינן משפטיות.
בספר טוען רוטמן שהמניע שלו לשינוי שיטת מינוי השופטים, שמבוססת על חוק השופטים משנת 1953, הוא המהפכה החוקתית שקידם נשיא בית המשפט העליון אהרן ברק בשנות ה-90, דבר שרוטמן מכנה "מחטף", שבוצע לקול מחאותיו של קודמו בתפקיד נשיא בית המשפט העליון, משה לנדוי. לפי רוטמן מהלך זה הכניס את בית המשפט לשדה הפוליטי - לשורה של החלטות שבהן בית המשפט התערב בנושאים פוליטיים וגרם, לדבריו, נזק רב לאזרח הקטן ולמשילות של הממשלה והכנסת.
רוטמן מצטט את אזהרתו של השופט לנדוי כי האקטיביזם השיפוטי יוביל לירידת קרנו של בית המשפט העליון בעיני הציבור:
רוטמן מצטט בספרו את מחקרם של פרופ' יהונתן גבעתי מהאוניברסיטה העברית ועו"ד אהרן גרבר מפורום קהלת, שפורסם באפריל 2022 בכתב העת משפטים, והתבסס על תוצאות של סקר בינלאומי שבדק את מידת האמון במערכת המשפט ובבתי המשפט (לא על בית המשפט העליון). הנתונים הראו ירידה משמעותית בירידה באמון בבתי המשפט בין 1991 לבין 2008 מרמה של כ-67% לרמה של 30%, ומאז עליה באמון לרמה של כ-37% בשנת 2018. לפי החוקרים ירידת האמון חריגה גם בהשוואה לרקע של מגמות כלליות של ירידה באמון במוסדות בישראל ומגמות כלליות באמון בבתי משפט במדינות אחרות. על סמך נתונים מסקר של המכון הישראלי לדמוקרטיה, טוענים החוקרים כי ירידה זו באמון בבתי המשפט בכלל מעידה גם על ירידה באמון בבית המשפט העליון. הם שוללים מספר הסברים אפשריים אחרים כמו פופוליזם, שינוי דמוגרפי או השפעת הרשתות החברתיות ומגיעים למסקנה כי הנתונים מאששים את תחזיתו של לנדוי לפיה האקטיביזם השיפוטי גרם לירידה באמון בבית המשפט.
רוטמן מתאר את מערכת המשפט כ"חצר מלוכה ביזנטית" וטוען שהשופטים ממנים את קרוביהם ואת מקורביהם, ובדרך זו גורמים לשכפול של דעה אחידה, אקטיביסטית, המנותקת מעמדותיו של הציבור הרחב. רוטמן יוצא גם נגד שיטת הסניוריטי, לפיה נשיא בית המשפט העליון נבחר לפי ותק, ומסביר מדוע לדעתו יש לבטל אותה.
רוטמן מציג סקירה קצרה של שיטות לבחירת שופטים במדינות העולם, וטוען כי ישראל היא מדינה חריגה בכך שיש בה וטו לשופטים על בחירת שופטים. רוטמן מציע מגוון של הצעות לשינוי השיטה, החל מבחירות למינוי השופטים, כמקובל במרבית מדינות ארצות הברית, דרך בחירה של הכנסת, הממשלה או שילוב שלהן, ועד לשינוי של הוועדה לבחירת שופטים, כך שיינתן בה דגש לנבחרי הציבור ולממשלה, בעוד השופטים ועורכי הדין יתפקדו כמשקיפים בלבד.
רוטמן כולל בספר גם דיון ביתרונות ובחסרונות של שימוע ציבורי לבחירת שופטים, ושל מנגנוני איזון נוספים שימנעו ניצול לרעה של שיטת בחירת השופטים. הספר כולל גם פרק של תשובות לשאלות נפוצות.
ביקורות
המשפטן מרדכי קרמניצר מהמכון הישראלי לדמוקרטיה ביקר את הספר וכתב כי הוא יוצא מנקודת מוצא מוטעית, מציג תיאור מעוות של המציאות ומכיל מספר רב של טענות שגויות, מופרכות ופוגעניות. במאמר הציג קרמניצר הפרכה לטענת הספר כי השופט משה לנדוי היה אבי "האסכולה האנטי-ברקית". לטענתו, רוטמן עצמו שומט את הקרקע מתחת לרעיון המרכזי של הספר כאשר הוא קובע שלרוב חברי הכנסת "אין עניין או ידע" כדי לבחור שופטים.
מבקר התקשורת אבישי עברי שיבח את הספר וכתב שהוא מהווה את "הפנייה הבהירה, המפורטת והמכבדת ביותר שפנה אי פעם פוליטיקאי ישראלי לאזרחים במדינה". לטענתו, בזכות הספר תמיכתם של אזרחים בחוק מבוססת על חשיבה, העמקה ושיקול דעת ולא על מסעות פרסום צעקניים וריקים.
ניקולאי ז'וקובסקי
ניקולאי ז'וקובסקי (ברוסית: Николай Егорович Жуковский; 5 בינואר (17 בינואר) 1847 - 17 במרץ 1921) היה פיזיקאי ומתמטיקאי רוסי ממייסדי ניתוח דינאמיקה של אוויר, נחשב לאבי התעופה ברוסיה.
חייו
ניקולאי ז'וקובסקי נולד בכפר במחוז ולדימיר למשפחת מהנדס שעבד במערכת מסילות רכבת הרוסית. בשנת 1858 הוא התחיל את לימודיו בגימנסיה במוסקבה. ז'וקובסקי רצה כאביו להיות מהנדס רכבות, אך לאור כך שעלות הלימודים באוניברסיטת מוסקבה הייתה נמוכה בהרבה הוא התקבל לאוניברסיטה. בשנת 1868, לאחר סיום האוניברסיטה, הוא ניסה בפעם נוספת להתקבל למכון ללימודי רכבת אך ללא הצלחה.
בשנת 1870 ז'וקובסקי התחיל לעבוד כמורה לפיזיקה בבית הספר לבנות. בשנת 1871 הוא סיים לימודי תואר שני והתחיל ללמד באוניברסיטה טכנית במוסקבה. בשנת 1882 ז'וקובסקי סיים את עבודת הדוקטורט והתחיל ללמד באוניברסיטת מוסקבה. בשנת 1886 הוא קודם לדרגת פרופסור.
בשנת 1904 ז'וקובסקי פיתח נוסחאות לחישוב כוח עילוי שנמצאות בשימוש עד היום.
בשנת 1905 ז'וקובסקי נבחר ליושב ראש של החברה המתמטיקאית המוסקבאית.
בשנת 1908 ז'וקובסקי יסד באוניברסיטה הטכנית של מוסקבה חוג תעופה בו למדו חלוצי תעופה רוסית כולל אנדריי טופולב.
בשנת 1918 בהתאם להמלצותיו הוקם המכון האווירוהידרודינמי המרכזי במוסקבה שהפך למכון מחקר תעופה ואווירודינמיקה המשמעותי בברית המועצות, המכון פעיל גם היום ונקרא על שמו של ז'וקובסקי. בשנת 1920 ולדימיר לנין חתם על צו לפי החלה חלוקת "פרס ז'וקובסקי" עבור עבודות מחקר בתחום התעופה.
בשנת 1950 צולם סרט על חייו ובמקום הולדתו פועל מוזיאון לזכרו.
רינה פושקרנה
ביוגרפיה
רינה פושקרנה נולדה ב-10 בפברואר 1959 בניו דלהי שבהודו לאב קולונל ארג'ון סינג, הודי בן הדת הסיקית ששירת בצבא ההודי ולאם מת'ילדה (לבית יחזקאל סולומון), יהודיה ילידת יוצאי עיראק מהקהילה הבגדאדית של הודו (ראו ערך יהדות הודו). לרינה יש אחות תאומה, ריטה. מלבדן עוד שלושה אחים: האח אניל, האחות אניטה, והאחות המאומצת (בתו של אחי אביהן), מיטאנה. המשפחה נדדה בהודו בעקבות תפקידיו הצבאיים של האב, ופושקרנה גדלה ברווחה בבתים עם משרתים.
בגיל 16 התחתנה עם וינוד פושקרנה, הינדי בן 22 ממעמד הברהמינים, רב חובל בצי הסוחר. פושקרנה הפליגה עמו תשע שנים שבמהלכן למדה לבשל מהשפים שפגשה באוניות. באותה תקופה נולדו הילדים, הבת סרינה והבן קונאל.
פושקרנה ובעלה הפליגו יחד עם ילדיהם במקומות רבים בעולם, ביקרו בישראל מספר פעמים, עד שהחליטו, בשנת 1982 להשתקע בישראל.
פושקרנה דוברת אנגלית, עברית, הינדית, פנג'אבי, מראטהית וגוג'ראטית.
קריירה
פושקרנה ובעלה פתחו בלונדון מיניסטור בתל אביב מסעדה צמחונית קטנה בשם "איצ'יקדנה", שהגישה אוכל רחוב הודי. הציבור הרחב בישראל לא היה מודע לתרבות, למטבח ולאמנות הקולינרית ההודית. המסעדה אשר הקדימה את זמנה, לא הצליחה. וינוד היה מוכן לחזור לים. רינה שכנעה את וינוד לעשות ניסיון נוסף, אך הפעם לא צמחוני.
בני הזוג הקימו בכיכר דיזנגוף בתל אביב את מסעדת "טנדורי", שהגישה אוכל הודי. חלל המסעדה עוצב בסגנון הודי אותנטי ולעיתים קרובות היו במקום גם הופעות של רקדנים וזמרים הודיים. היה זה הסניף הראשון מבין שש מסעדות ברשת "טנדורי" שנפתחו בישראל עד שנת 2000 ובהן שתי מסעדות כשרות: באילת ובירושלים (בשם קוהינור). בעקבות אירועי האינתיפאדה השנייה, אשר בין היתר, השפיעו על התיירות כמו גם על תרבות הבילוי בישראל, נסגרו שלושה סניפים.
במסעדת "טנדורי" נערכו גם אירועים בינלאומיים: באפריל 1992, נפגשו במסעדה טריה לארסן, ראש מכון המחקר של האיגודים המקצועיים הנורווגיים ויוסי ביילין, שיחה שהובילה לפתיחת שיחות השלום בין הישראלים, הפלסטינים והנורווגים, שיחות אוסלו. גם כיום, מבקרים במסעדה אנשים רמי מעלה, ביניהם שגרירים ונספחים מסחריים.
בשנת 2003 החלה פושקרנה לייצר אוכל הודי קפוא במפעלה "פרסקו" (לשעבר מפעל "שף הים") בקיבוץ אילון בשם "רינה'ס מזון טרי ואתני" ומכרה אותו ברשת מרכולים בישראל ואוכל קפוא כשר למרכולים ברחבי העולם.
לפושקרנה היו גם סניפים של רשת של אוכל מהיר שנקראה ניו דלהי, מסעדה תאילנדית בשם קוקונאט ומסעדת דגים בשם אטלנטיס בהרצליה.
בתחילת שנות האלפיים, פתחה פושקרנה בוטיק של בגדי מעצבים גדולים בכיכר טיראן בהרצליה פיתוח.
פושקרנה הייתה חברת המשלחת הישראלית בביקור הראשון של ראש ממשלת ישראל בהודו, אשר נערך בשנת 2003, בראשותו של אריאל שרון.
בשנת 2017, בעת ביקורו של נרנדרה מודי, ראש ממשלת הודו בישראל, הוזמנה פושקרנה לבשל עבורם ארוחה במעון הרשמי של ראש הממשלה.
בשנת 2018 הצטרפה לפמלייתו של בנימין נתניהו אשר ביקר בהודו, לציון 25 שנים לכינון היחסים הדיפלומטיים בין המדינות.
לקחה חלק בספר "אמא הודו, אבא ישראל" של הסופרת הישראלית אילנה שזור, אשר פורסם בשנת 2017.
פעילות ציבורית
בשנת 2004 הוענק לה תואר כבוד מלשכת המסחר ישראל-אסיה, על הבאת תרבות הודו לישראל.
פושקרנה היא חברת המועצה של מרכז ישראל-אסיה, נשיאת כבוד של המועצה המרכזית של ארגונים יהודים-הודיים בישראל, חברת הנהלה באגודת הידידות ישראל-הודו ומעורבת ביוזמות לקידום מנהיגות נשים.
חיים אישיים
לרינה ווינוד שני ילדים. הבת סרינה חיה בסינגפור, הבן קונאל למד בישול בשווייץ, ניהל בעבר מסעדות בסינגפור וחי כיום בישראל.
קישורים חיצוניים
מתכונים של פושקרנה
בית ספר שדה עפרה
בית ספר שדה עפרה נמצא בהתנחלות עפרה שבאזור הרי בנימין. הוא נחשב לאחד מבתי הספר שדה הפופולריים. בית הספר עוסק בהדרכות טיולים באזור בנימין, השומרון ובקעת הירדן.
היסטוריה
בית ספר שדה עפרה הוקם בשנת 1983. צוותו עוסק בלימוד, הדרכה ובמחקר שדרת ההר המרכזי של ארץ ישראל משכם בצפון עד ירושלים בדרום, השפלה במערב ובקעת הירדן ומדבר יהודה במזרח. בית הספר פיתח שורה של פעילויות לקהילה, החל בצעדות ובטיולים למשפחות בחגים ובחופשות, דרך פעילויות ט"ו בשבט ואחרות לכלל התלמידים, סדרת הרצאות למבוגרים ולנוער וצעידה בשביל ישראל.
בית ספר שדה עפרה מתרכז בהנחלת ערכי טבע ומורשת באזורים המהווים את "ערש" התנ"ך. העיסוק בחשיפת ובשימור העבר הוא חלק בלתי-נפרד מהעבודה היומיומית בבית ספר שדה עפרה. מעבר לעבודה השוטפת של הדרכות בנושאי תנ"ך ותולדות ישראל בית הספר עוסק גם בשמירת הטבע. צוות בית הספר פועל בירושלים, תוך עבודה צמודה עם בתי ספר ירושלמיים ושילוב תוכני הטיולים עם חומר הלימודים, נושאי הלימוד של בית הספר או חגי ישראל.
בית הספר מפעיל מסלול טיול ייחודי העובר בין שבעת יקבי בוטיק הקיימים באזור: יקב ענתות, יקב תניא בעפרה, יקב מעלה לבונה, יקב שילה, יקב גבעות בגבעת הראל, יקב פסגות ויקבי הררי קדם ביצהר.
בשנת 2008 השלים בית ספר השדה פריצת שביל ועריכתו לגישת מטיילים אל ואדי מז'ור כחלק ממסלול גדול יותר הנקרא סובב דולב. המסלול כולל את הואדיות: מוואדי מז'ור וואדי דילב במקיפים את היישוב דולב. הכנת המסלול מבוצע בתיאום עם צה"ל וממשרד החינוך והוא הוכנס למערכת תיאום הטיולים הארצית.
בית הספר פעיל במאבק למניעת הצבת גדר הפרדה בנחל פרת (ואדי קלט) במדבר יהודה, גדר אשר, להשקפתו, תפגע בשמירת הטבע ותמנע את מסלולי ההליכה במקום. בית הספר הכין מסמך בנושא שיוגש לשדולה הסביבתית-חברתית בכנסת ולמקבלי ההחלטות בנושא קו התפר באזור צפון מדבר יהודה.
במבני בית ספר השדה שוכן גם בית הספר דעת למחוננים ומצטיינים.
יוכבד דוסטרובסקי
יוכבד דוסטרובסקי-קופרניק (8 בספטמבר 1910 - 31 באוגוסט 2008, ירושלים) הייתה מוזיקאית ומורה למוזיקה, מנהלת מייסדת של האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
ביוגרפיה
נולדה בשנת 1910 באוקראינה. ב-1919, בהיותה בת תשע, עלתה עם משפחתה לארץ ישראל, באונייה "רוסלאן". אביה, ד"ר אריה דוסטרובסקי, היה רופא עור ומין, ממייסדי בית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים ובית החולים הדסה. בצעירותה הייתה מפקדת בארגון ההגנה.
ב-1935 הייתה בין חברי הסגל הראשונים של "הקונסרבטוריון הארץ-ישראלי למוזיקה", מייסודם של אמיל האוזר ואשתו הלנה כגן, והייתה בו מורה לפסנתר. ב-1947, על רקע תביעות לקבלת תנאים סוציאליים נאותים, הובילה דוסטרובסקי קבוצת מורים מתוך המוסד והקימה איתם את "הקונסרבטוריון הירושלמי החדש והאקדמיה למוזיקה". בין המורים שעמדו לצדה בפילוג היו המלחין יוסף טל והוויולן חנוך (היינריך) יעקבי. בראש הקונסרבטוריון עמדה מהקמתו ועד 1979 ובראשותה הונחו בו היסודות להתפתחותו לאקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
ונוסטיאנו קאראנסה
חוסה ונוסטיאנו קאראנסה גרסה (בספרדית: José Venustiano Carranza Garza, נהגה: ; 29 בדצמבר 1859 – 21 במאי 1920) היה פוליטיקאי מקסיקני, ממנהיגיה העיקריים של המהפכה המקסיקנית. הביס את משטרו האנטי-מהפכני של ויקטוריאנו ורטה והביא לקץ השלטון הצבאי במדינה. הוא שלט בפועל במדינה בין השנים 1915–1917 כשהוא מאחד סביבו את הכוחות המהפכניים המפולגים. הביא לכינון חוקת 1917 של מקסיקו ונבחר כנשיא מקסיקו ה-37 בבחירות שהתקיימו באותה שנה. הוא נרצח בידי מתנקש במהלך כהונתו כנשיא, ב-1920.
יוכבד דוסטרובסקי
ביוגרפיה
כן עסקה בהגשת תוכניות מוזיקה ברדיו.
ונוסטיאנו קאראנסה
רקע וצעירותו
חוסה ונוסטיאנו קאראנסה גרסה נולד ב-1859 בצפון מקסיקו למשפחה בת מעמד בינוני-גבוהה של מגדלי בקר הבית אשר היו בעלי יציבות כלכלית. במהלך המלחמה הפרנקו-מקסיקנית, אביו של קאראנסה, חסוס קאראנסה ניירה, מונה לקולונל בצבא הרפובליקני והיה שליחו המרכזי של בניטו חוארס בקואווילה. הודות ליציבות הכלכלית של משפחתו, ונוסטיאנו קאראנסה, הבן ה-11 מתוך 15, חונך במוסדות חינוך גבוהים בסלטיו ומקסיקו סיטי. קאראנסה חונך במכללה הלאומית כאשר הגנרל פורפיריו דיאס יצא במרד נגד הנשיא המכהן והפך לעריץ בהפיכה. לאחר סיום לימודיו שב למעורבות בעסק הוריו ובשנת 1882 התחתן עם וירגיניה סאלינאס ולזוג היו שתי בנות.
בגיל 28, בשנת 1887, מונה קאראנסה לנשיא המחוזי בעיר מגוריו, קואטרו קיאנגס, ושמר על האידיאלים הליברלים בהם התחנך וזאת למרות אופיו הרודני והעריץ של משטר דיאס. קאראנסה יצר קשר עם מושל נואבו לאון, הגנרל ברנדרו רייס, שהיה שליחו של דיאס וממלא סמכותו בצפון מקסיקו. קרנזה יצר קשר אישי עם רייס, וחסותו של רייס הובילה לבחירתו של קאראנסה לקונגרס המקסיקני הפדרלי בשנת 1898. בשנת 1904 קיבל דיאס המלצה מתומכיו בצפון עבור מינוי קאראנסה לסנאטור ומינה אותו למשרה זאת. קאראנסה היה מעורב כל אותה העת בייעוץ עבור הנשיא דיאס ותמיכה במנהל הדיקטטורי של מקסיקו. במסגרת כהונתו בסנאט המקסיקני, קאראנסה מילא את דרישותיו של דיאס.
מושל ומהפכן
ב-1910 תמך קאראנסה במרד של פרנסיסקו מדרו שהוצג בסן לואיס פוטוסי ועיקרו, ביטול הבחירות והדחת הקאודיו פורפיריו דיאס. לאחר השלמת השלב הראשון במהפכה המקסיקנית עם הדחתו של דיאס ובריחתו לגלות ברפובליקה הצרפתית השלישית, מינה מדרו את קאראנסה למושל מדינת קואווילה שבה התגורר. קאראנסה הנהיג סדרת רפורמות מהפכניות וליברליות בקואווילה שהשפיעו על המערכת המשפטית, הקוד החוקי האזרחי וחוקי המיסים. בינתיים, ממשלתו של מדרו במקסיקו סיטי, שבמקור הבטיחה רפורמות דומות בקנה מידה לאומי, נחלשה עקב העובדה שבבסיסה היו גורמים מהאליטה האוליגרכית ששלטה במקסיקו לאורך תקופת שלטונו של דיאס.
יוכבד דוסטרובסקי
ביוגרפיה
אחיה הצעיר היה הכימאי ישראל דוסטרובסקי. בן דודה היה הרמטכ"ל הראשון של צה"ל, יעקב דורי.
ונוסטיאנו קאראנסה
מושל ומהפכן
קאראנסה הכין תוכנית מגירה פוליטית להדחת ורטה וכינון חוקה למדינה. לאחר שאיבד ורטה את תמיכתה של ארצות הברית, ניצלו המהפכנים את חולשתו והתאחדו בראשות קאראנסה. לאחר סדרת קרבות "הדיוויזיה הצפונית" וכוחותיהם של קאראנסה ואוברגון השמידו את הצבא המקסיקני בקרב על טוראון. במקביל, צי ארצות הברית כבש את עיר הנמל וראקרוס במסגרת התערבות אמריקאית שנועדה במקור להביא לכך שוושינגטון די. סי. תוכל לקבוע את תוצאות המהפכה. באותה העת קאראנסה הגיע להסדר סמכויות עם אוברגון, שמונה למפקד צבאו החוקתי. לאחר שורה של קרבות מפתח שבהן נחל כישלון, התפטר ורטה מהשלטון. מחליפו הזמני היה פרנסיסקו קרבחאל, אף הוא כקאראנסה עורך דין בהכשרתו, שפיקח על העברה מסודרת במידת האפשר של השלטון.
מלחמת האזרחים
למוד מניסיון העבר פירק קאראנסה את המנגנון הצבאי הקיים (אשר כמעט והיה חסר יכולת באותה הנקודה מהמלחמה הממושכת), ירושה מימי פורפיריו דיאס, והתמקד בגיבוש ממשלה רחבה שתאחד את כל הכוחות המהפכניים ותציג תוכנית לרפורמות כלכליות וחברתיות לשנים הקרובות. הוא הבין שזו הדרך לזכות בהכרה בינלאומית בממשלו, ושרק כך יוכל לתבוע את שמירת הריבונות של מקסיקו. לנוכח נפילת כוחה של תנועת תומכי-דיאס, נותרו מתנגדיו השונים להילחם על ההנהגה. הברית בין החוקתיים, "הדיוויזיה הצפונית" וה'ספאטיסטים', התפרקה זמן קצר לאחר שקאראנסה מונה לנשיא החדש במאי 1916.
נגד ספאטה ווייה, התנועה החוקתית בראשות הנשיא קאראנסה גייסה את "הרגימנטים האדומים", סוציאליסטים מהערים הגדולות של מקסיקו שגויסו למאבק. בתמיכת יועצים צבאיים מהקיסרות הגרמנית, הצבא החוקתי החל להשתמש בגדרות תיל נגד הפרשים של "הדיוויזיה הצפונית". כאשר ארצות הברית התערבה נגד פנצ'ו וייה והעבירה ארטילריה לידי החוקתיים, וייה מצידו הוציא לפועל פשיטה לתוך ארצות הברית, אשר הובילה להתערבות אמריקאית ישירה במלחמה המקסיקנית. כוחות הצבא האמריקאי שהתערבו במקסיקו פגשו בלוחמת הגרילה של פנצ'ו וייה ולא הצליחו להגיע להישגים אסטרטגיים. במקביל היה על קאראנסה לשמור על סדר במחנה החוקתי עצמו, שחולק בין פועלים סוציאליסטים, עובדי אדמות וחלק מהאליטה החברתית שהעדיפו פרגמטיזם על אידיאלים.
מברק צימרמן
ב-16 בינואר 1917 נשלח מברק צימרמן מהקיסרות הגרמנית למקסיקו. המברק קרא להצטרפות מקסיקו אל מעצמות המרכז במלחמת העולם הראשונה, ולהכרזת מלחמה מקסיקנית על ארצות הברית בעבור מדינות טקסס, ניו מקסיקו ואריזונה. המכתב התגלה בידי המודיעין הבריטי, שהציג אותו לממשלה האמריקאית, שבתגובה התערבה במלחמה נגד מעצמות המרכז. קאראנסה הורה על חקירה של אפשרויות מלחמה בארצות הברית והמטה הצבאי החוקתי הגיע למסקנה כי מאבק שכזה יהיה בלתי אפשרי לניצחון עבור מקסיקו עקב התמיכה המשנית האפשרית שלה ניתן היה לצפות מגרמניה, הפרש הכוחות האדיר שנראה בכיבוש האמריקאי של וראקרוס, המאבק הפנימי במקסיקו והמשבר הכלכלי המקסיקני. ייצוא הנפט של מקסיקו כמעט ולא הושפע מהמהפכה, אך עיצומים כלכליים מצד ארצות הברית היו עלולים להביא לקריסה כלכלית מוחלטת.
ההתנקשות
עם ההוצאה לפועל של הרפורמות לפי החוקה החדשה של 1917, רבים מהמורדים ברחבי המחנות השונים מצאו כי ממשלת קאראנסה ממלא את דרישותיהם, הליך שעם הזמן הוביל לירידה בתמיכה בצדדים הנאבקים ולהשקטה חלקית של הקרקע במלחמה. לאחר תום הקדנציה שלו בשנת 1920, לא היה יכול לפי החוקה להתמודד בשנית לנשיאות. הוא סבר שלא ניתן להשלים את הרפורמות ולהסדיר את המשך השלטון האזרחי הדמוקרטי במדינה בתקופה קצרה של ארבע שנים, ולכן ניסה לכפות את מועמדותו של פוליטיקאי אזרחי עלום-שם כמעט, איגנסיו בונייאס, לנשיאות המדינה.
החלטתו לא הייתה מקובלת על הגנרלים של המהפכה, שהחלו סמוך לבחירות לתכנן את החלפת השלטון במדינה. התוכנית של אגואה פרייטה תוכננה בידי אלווארו אוברגון שהפסיד בבחירות וחבריו, טענות שעסקו באופן רשמי בסכסוך בין הממשלה הפדרלית לממשלה המקומית של סונורה על השליטה במים, הובילו למרד שסחף אליו שלושה רבעים מכוחות צבא מקסיקו שהתקדמו לעבר הבירה מקסיקו סיטי. בינתיים נרצח קאראנסה ומחוללי המהפכה תפסו את השלטון. הם העבירו בקונגרס את מינויו של אדולפו דה לה ורטה כנשיאה הזמני של מקסיקו והכריזו על בחירות חדשות בסוף השנה, בהן נבחר אוברגון כנשיאה ה-39 של מקסיקו.
השפעת החוקה
בשנת 1917, כאשר נקראה ועידה של התנועה החוקתית בעבור כתיבת חוקה פדרלית חדשה למקסיקו, קאראנסה קבע את מושב הועידה בקוורטרו (Querétaro) במקום הבירה מקסיקו סיטי. קוורטרו הייתה בעלת חשיבות סמלית פוליטית שכן הייתה המקום בו הוצא להורג מקסימיליאן הראשון, קיסר מקסיקו, אשר מותו הוביל לסיום ההתערבות של הקיסרות הצרפתית השנייה במקסיקו.
חוקת מקסיקו משנת 1917 עודנה משמשת בתור החוקה הפדרלית של מקסיקו והיא נחשבה בקרב מעגלים סוציאלים להיות מבין החוקות הפרוגרסיביות ביותר בבחינת תקופתה. החוקה קבעה כי החופים, ההרים, הגבעות והאוצרות הלאומיים הטבעיים של מקסיקו בתור רכוש אזרחי של תושבי מקסיקו שהוכרו כקהילה מאוחדת בידי מוסדות המדינה. נקבעה מערכת ממשל דמוקרטית שהתקיימה בחסות ממשל ריכוזי, זכות לחינוך אוניברסלי חופשי, זכות לביטוח בריאות לאומי, זכות לבניית איגודי עובדים, זכות לבעלות על קרקעות של קהילות חקלאיות קטנות וזכות השביתה.
החוקה החדשה הובילה לסיום המאבקים הפנימיים בתוך התנועה החוקתית ומילאה את הרפורמות שנקראו במקור בידי פרנסיסקו מדרו ותומכיו בפרוץ המהפכה. החוקה החדשה הייתה גם הגורם המרכזי להיחלשות ההתנגדות לממשלת קאראנסה ולהיחלשות תנועות המורדים. אף על פי כן, מעמד הסמכויות של מדינות פנימיות לעומת הממשל הפדרלי, הפרדת הדת מהמדינה ונושאים חלוקי דעות נוספים נותרו פתוחים בידי ממשל קאראנסה והוסדרו רק לאחר שלטונו.
ויקטור פישר
ויקטור גורידסן פישר (בדנית: Viktor Gorridsen Fischer, נולד ב-9 ביוני 1994 באורהוס שבדנמרק) הוא כדורגלן עבר דני ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי.
קריירת מועדונים
פישר שיחק כנער במועדונים במולדתו דנמרק, ובשנת 2011 הצטרף לנוער של אייאקס אמסטרדם, עמה הצטיין והגיע לשלבים הגבוהים של הטורנירים האירופיים לנוער. בשנת 2012 נבחר פישר ככישרון השנה בדנמרק. בעונת 2012/13 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של אייאקס בליגת העל ההולנדית. את הופעת הבכורה ערך במשחק ליגה מול הרקלס אלמלו באוקטובר 2012, כשנכנס כמחליף במשחק זה. באותה עונה זכה פישר עם אייאקס באליפות, כשהוא מבקיע עשרה שערי ליגה. בליגת האלופות נשרו אייאקס ופישר אל הליגה האירופית כשסיימו במקום השלישי בשלב הבתים, ובליגה האירופית הודחו בשלב הנוק אאוט הראשון על ידי סטיאווה בוקרשט. בסיום עונת 2012/13 נבחר באותה עונה פישר ככישרון העונה של אייאקס. בקיץ 2013 זכה פישר עם אייאקס במגן יוהאן קרויף, לאחר ניצחון 2–3 על א.ז. אלקמאר. בעונת 2013/14 זכה פישר עם אייאקס באליפות שנייה ברציפות, בעונה בה תרם שלושה שערי ליגה. בעונה זו שוב סיימו פישר ואייאקס במקום השלישי בשלב הבתים של ליגת האלופות, והודחו בשלב הנוק אאוט הראשון של הליגה האירופית על ידי רד בול זלצבורג. בשלהי עונה זו נאלץ פישר לעבור ניתוח, שבגינו החמיץ את סיום העונה, וגם כמעט את כל עונת 2014/15, בה ערך ארבע הופעות בלבד. כשחזר מהפציעה, פישר שיחק מספר משחקים גם בקבוצת המילואים של אייאקס. בעונה זו, סיימה אייאקס במקום השני. בעונת 2015/16, שהייתה האחרונה של פישר באייאקס, הבקיע פישר שמונה שערי ליגה, אך שוב אייאקס סיימה במקום השני. בתחילת עונה זו אייאקס ופישר הודחו במוקדמות ליגת האלופות על ידי ראפיד וינה, ובהמשך הודחו בשלב הבתים של הליגה האירופית. במהלך עונה זו הביע פישר את רצונו לעזוב את הקבוצה כדי לחפש אתגר חדש, ואמנם חתם במידלסברו במאי 2016.
מידלסברו, ששיחקה בעונת 2016/17 בפרמייר ליג, שילמה עבור שירותיו של פישר דמי העברה של חמישה מיליון אירו. באוגוסט 2016 ערך פישר את הבכורה שלו בפרמייר ליג, בתיקו המאופס מול וסט ברומיץ' אלביון. עונה זו לא הייתה מוצלחת עבור פישר, שערך 13 הופעות ליגה בלבד ולא הבקיע בהן. מידלסברו נשרה בסיום עונה זו אל הצ'מפיונשיפ, ופישר עזב את הקבוצה וחתם במיינץ 05 מהבונדסליגה על חוזה לארבע עונות. על אף זאת, פישר שיחק במיינץ חצי עונה בלבד, בחצי הראשון של עונת 2017/18, וערך בשורותיה עשר הופעות בלבד. בינואר 2018 נמכר פישר לפ.צ. קופנהגן.
פישר חתם על חוזה בפ.צ. קופנהגן בינואר 2018 לארבע עונות וחצי, ועד לסיום עונת 2017/18 הבקיע חמישה שערי ליגה. קופנהגן ופישר סיימו את העונה הסדירה במקום הראשון, אך ירדו למקום השני בתום הפלייאוף של עונה זו.
קריירה בינלאומית
פישר שיחק בכל הנבחרות הצעירות של דנמרק, ונחשב לעילוי כאשר היה נער. בנבחרת דנמרק עד גיל 17 הבקיע 20 שערים ב-30 משחקים, ובנבחרת עד גיל 21 הבקיע שני שערים בשבע הופעות. בנובמבר 2012 ערך פישר את הופעת הבכורה שלו בנבחרת דנמרק הבוגרת, כשהחליף את מיכאל קרון דהלי בתיקו 1-1 מול טורקיה במשחק ידידות. ביוני 2015 החליף שוב את קרון דהלי במשחק ידידות מול מונטנגרו, והבקיע בפנדל שער ניצחון לדנמרק בדקה ה-82, והמשחק הסתיים בתוצאה 1–2.
פישר נכלל בסגל של דנמרק למונדיאל 2018, בו ערך הופעה אחת, כשנכנס כמחליף במקום פיונה סיסטו בדקה ה-60 של המשחק השלישי בשלב הבתים מול צרפת, שהסתיים בתיקו 0-0. דנמרק ופישר הודחו בשמינית גמר המונדיאל לקרואטיה.
תארים
עם אייאקס אמסטרדם:
תארים אישיים:
יוקוסוקה
יוקוסוקה (ביפנית: (横須賀市 Yokosuka-shi) היא עיר במחוז קנגאווה, יפן. אוכלוסיית העיר, השכונת בחבל קאנטו מונה 414,960 תושבים (נכון ל-2012).
גאוגרפיה
יוקוסוקה שוכנת בחצי האי מיאורה, לפתחו של מפרץ טוקיו ממזרח, ולחופו של האוקיינוס השקט ממערב.
התקופה הפרה-מודרנית
באזור בו שוכנת העיר יוקוסוקה נמצאו עדויות להתיישבות אנושית זה אלפי שנים. במקום נמצאו כלי אבן וערימות פסולת מהתקופה הפלאוליתית ביפן, וכן שברי חרס מתקופת ג'ומון ומתקופת קופון. בתקופת הייאן ייסד השליט המקומי מוראוקה טממיצ'י את שבט מיאורה, ששלט באזור במשך המאות הבאות. השבט תמך במינמוטו נו יוריטומו במלחמת השליטה שלו, אך בסופו של דבר הפך כפוף לשבט הוג'ו, שהיו עוצרים עבור השוגון. לאחר שהביס טויוטומי הידיושי את שבט הוג'ו ב-1590, הורה לסגנו טוקוגאווה איאיאסו לכבוש את אזור קאנטו, ובכללו את חצי האי מיאורה.
הנווט האנגלי ויליאם אדמס היה הבריטי הראשון שדרך על אדמת יפן, אליה הגיע בספינה הולנדית ב-1600. ב-1612 קיבל אדמס את התואר סמוראי ופייף עבור הישגיו בשירות שוגונות טוקוגאווה.
בתקופת אדו שלט השוגון באופן ישיר באזור יוקוסוקה. בשל מיקומו הגאוגרפי בפתח מפרץ טוקיו נודעה לאזור חשיבות אסטרטגית, והשוגון הורה להקים שם תחנת ביקורת לספינות הנכנסות למפרץ ב-1720. בשל חשש מנוכחות זרים בגבולות יפן, והאיום על מדיניות הבדלנות שלה, הורה השוגון להציב סוללת תותחי חוף בסביבות יוקוסוקה. למרות זאת, ב-1853 אילץ קומודור מת'יו פרי את יפן לכונן יחסים דיפלומטים עם ארצות הברית באיום תותחי ספינותיו, שהפליגו ללא הפרעה למפרץ טוקיו.
בסוף תקופת אדו בחר השוגון להקים בסיס ימי מודרני ביוקוסוקה, ולשם כך שכר את המהנדס הצרפתי לאונס ורנה (Léonce Verny). הבסיס הימי ביוקוסוקה היה הבסיס המודרני הראשון מסוגו ביפן, והיה חלק בתשתית שהניחה יפן לקראת תהליך מודרניזציה מקיף שעברה המדינה.
מתקופת מייג'י עד ימינו
לאחר רסטורציית מייג'י עבר הבסיס לידי הצי הקיסרי היפני, ובעקבות שינויים בחלוקה המנהלית נוסדה נפת מיאורה, ובה העיירה אוראגה ומספר כפרים, ובעצמה שכנה במחוז קנאגאווה. הכפר יוקוסוקה הפך לעיירה ב-1878, וב-15 בפברואר 1907 הפכה יוקוסוקה לעיר. ב-1916 הוקם ביוקוסוקה בסיס מרכזי של שירות האוויר של הצי הקיסרי היפני, בו נבנו ונוסו רבים מהמטוסים ששימשו את השירות. בראשית המאה ה-20 התרחב הבסיס הימי, ומספנותיו החלו לייצר כלי שיט גדולים כגון אוניות מערכה ונושאות מטוסים, והבסיס הפך לביתו של הצי הראשון.
ב-18 באפריל 1942, חמישה חודשים לאחר פרוץ המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט, פשטו מפציצי B-25 מיטשל אמריקנים על ערי יפן כנקמה על ההתקפה על פרל הארבור, בהן גם יוקוסוקה, אך ההפגזה לא הסבה נזק רב. מלבד מספר הפצצות בודדות, לא הפגיזו בעלות הברית את יוקוסוקה במידה נרחבת, ביחס לערים אחרות. לאחר כניעת יפן ותחילת הכיבוש האמריקני, השתלט צי ארצות הברית על הבסיס הימי ועל מתקניו, והוא נמצא בשימושו גם כיום.
כלכלה
מלבד השפעת הנוכחות הצבאית במקום, יוקוסוקה היא אף עיר תעשייתית, ובסביבתה מספר מפעלים ומרכזי מחקר ופיתוח של ניסאן מוטורס וחברות הבת שלה, המעסיקות אלפי תושבים.
ערים תאומות
ליוקוסוקה קשרי ערים תאומות עם הערים הבאות:
מסע הצלב הראשון
רקע היסטורי וסיבות למסע הצלב הראשון
במהלך התקופה המוסלמית המוקדמת (1099-641) נמשכה ללא מפריע הצליינות לאתרי הקודש ולא נפגע ביטחונם של המנזרים והקהילות הנוצריות בארץ. לכן, בשלב הראשון, הכיבוש המוסלמי לא הטריד את הנוצרים באירופה המערבית אשר התייחסו אליו כאל סכסוך מקומי בין האימפריה הביזנטית (ששלטה בארץ ישראל לפני הכיבוש המוסלמי) לערבים.
האימפריה הביזנטית איבדה את מרב נכסיה בסוריה ואסיה הקטנה אחרי הפסד לסלג'וקים בקרב מנזיקרט (1071). סדרת פלישות ומלחמות יחד עם אי שקט פנימי איימו למוטט את האימפריה לגמרי, אך בעזרת הנהגתו הנבונה של אלכסיוס הראשון הצליחה להתגבר על המשבר הפנימי ולהדוף את הפלישות הזרות. המצב באימפריה התייצב לגמרי לקראת שנות ה-90 של המאה ה-11.
מנגד, הכוחות המוסלמים היו מפולגים בינם לבין עצמם ולא היה להם מרכז יחיד או כל שכן שליט יחיד שיאחד אותם כנגד הפלישה. בדומה למוסלמים, המערב הנוצרי-קתולי היה מחולק למספר מדינות בלי מנהיגות מרכזית. ההבדל העיקרי בינם לבין המוסלמים היה בהנהגה דתית מרכזית אחת, האפיפיור, ששימשה מעין עוגן לנוצרים.