cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פאול מוהן
עבודתו בצלב האדום
בשנת 1942, מונה פול מוהן ליושב ראש הוועדה היוונית של הצלב האדום הבינלאומי באתונה, שמשימתה הייתה ניהול וחלוקת סיוע מזון בתקופת הרעב שהתחוללה עקב כיבוש יוון על ידי מעצמות הציר. הוועדה כללה 15 חברים משוודיה ושווייץ, ואמורה הייתה להעסיק כמה אלפי יוונים. על פי ההערכות, מאמציו של הצלב האדום הצילו את חייהם של בין מיליון לשני מיליון יוונים מורעבים. ב-1946 פעל מוהן בשליחות הצלב האדום הבינלאומי בגרמניה, אוסטריה והונגריה.
עבודתו באו"ם
בשנת 1943 היה מומחה מטעם המשלחת האמריקאית בוועדת אונר"א באטלנטיק סיטי והיה משקיף שוודי רשמי בוועדות אונר"א במונטריאול ב-1944, בלונדון ב-1945, בז'נבה ב-1946.
בשנת 1947 היה חבר ועדת אונסקו"פ. את מפת הצעת החלוקה שרטט לקראת סיום עבודת הוועדה, כאשר הסתבר שדו"ח הוועדה אמור לכלול גם שרטוט גבולות.
בחודשים מאי-יוני 1948 היה יועץ למתווך פולקה ברנדוט. באוגוסט 1948 היה יועץ לארגון הפיקוח על הפסקת אש של האומות המאוחדות. באוקטובר 1948 התמנה לנציגו של ראלף באנץ', המתווך השני בין מדינת ישראל למדינות ערב במלחמת העצמאות, בין השאר עסקו שיחות התיווך בנושא פירוז ירושלים. ב-1949 כיהן כמתווך מטעמו של באנץ' בשיחות בראש הנקרה מול לבנון לקראת הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות.
בנובמבר 1952 במהלך משבר אבאדאן, עזבו הנציגים הדיפלומטיים של איראן את בריטניה. מוהן מונה כגורם מתווך, לראש המחלקה האיראנית בשגרירות שוודיה בלונדון.
בשנים 1953–1954 היה סגן ויושב ראש הנציגות השוודית בוועדת המעקב הנייטרלית בעקבות מלחמת קוריאה.
בשנת 1954 היה מעורב בהכנות לשיחות שביתת הנשק במלחמת הודו-סין הראשונה.
.moe
.moe היא סיומת אינטרנט.
היסטוריה
אינטרלינק החלה לפתח את הסיומת (TLD) ב-2012. ב-13 בנובמבר 2013, ICANN ואינטרלינק התקשרו בהסכם רישום שמות מתחם לפיו אינטרלינק מפעילה את TLD. אינטרלינק נותנה חסות לתחרות שנערכה בין התאריכים 11 באפריל ל-6 במאי 2014 לעיצוב לוגו הדומיין. תקופת הרישום הכללית החלה ב-22 ביולי 2014.
רשמים מוסמכים
החל מ-27 ביוני 2019.
לוקה דלה רוביה
לוקה דלה רוביה (באיטלקית: Luca della Robbia; 1400 לערך – 10 בפברואר 1482) היה פסל איטלקי, ידוע בשל עבודותיו בקרמיקה. המציא זיגוג (גלזורה) לציפוי אריחים, כך שיוכלו לשרוד בתנאי מזג האוויר ולפיכך יתאימו לציפוי חיצוני של מבנים. התמות ביצירותיו רוגעות בדרך כלל ולא דרמטיות.
ביוגרפיה
הוא נולד בפירנצה, אין ידיעות ברורות בקשר לימי נעוריו והכשרתו.
היצירה הראשונה המשויכת לו בוודאות היא ה"קנטוריה" או "גלריית הזמרה" (Cantoria ; 1431–1438), שהייתה מוצבת בגלריית המקהלה שב"דואומו" (כנסיית סנטה מריה דל פיורה, הקתדרלה של פירנצה), וכיום מוצבת במוזיאון הדואומו. היצירה מתארת נערים שרים ומנגנים לתהילת האל בהשראת תהילים, מזמור ק"נ (הַלְלוּהוּ, בְּתֵקַע שׁוֹפָר; הַלְלוּהוּ, בְּנֵבֶל וְכִנּוֹר./ הַלְלוּהוּ, בְּתֹף וּמָחוֹל; הַלְלוּהוּ, בְּמִנִּים וְעֻגָב./ הַלְלוּהוּ בְצִלְצְלֵי-שָׁמַע; הַלְלוּהוּ, בְּצִלְצְלֵי תְרוּעָה./ כֹּל הַנְּשָׁמָה, תְּהַלֵּל יָהּ: הַלְלוּ-יָהּ.).
דלה רוביה התקבל ב-1432 לגילדת הפסלים ובמשך שני העשורים הבאים פיסל בברונזה ובשיש.
ב-1437 הוזמנו אצלו תבליטים להשלמת העיטור סביב קמפנילה די ג'וטו, מגדל הפעמונים של פירנצה. הוא הוסיף מלאכים מברונזה לגלריית השירה והקים דלתות ברונזה לדואומו, יחד עם מיכאלוזו.
יצירות הטרה קוטה שלו בכנסיית סנטה מריה דל פיורה, "הקימה לתחיה" (1445) ו"העלייה של ישו" (1446) מציגות יכולת שימוש בזיגוג, בשימוש באור ובצבע. כך גם יצירתו "שנים עשר השליחים" בקפלת פאצי הקטנה (בקלויסטר של בזיליקת סנטה קרוצ'ה) בפירנצה (1443–1450).
דלה רוביה יצר סדנה בה לימד ועבד גם אחיינו, אנדראה דלה רוביה שהיה לאמן מפורסם בפני עצמו ושכלל את אמנות הקרמיקה עם זיגוג ובנו, ג'ובאני דלה רוביה (בן אחיינו של לוקה דלה רוביה), שניהל את הסדנה עם מות אביו.
ג'ורג'ו וזארי כלל פרק על דלה רוביה בספרו "חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר" (Le Vite delle più eccellenti pittori, scultori, ed architettori).
נשפון צהוב
מיון וטקסונומיה
הנשפון הצהוב מסווג בשבט Lasiurini בתת-משפחת נשפונים דו-גוניים שבמשפחת הנשפוניים, לצד קרוביו הנשפון האדום ונשפון הכפור, ומשמעות שמו המדעי: ״שעיר-כנף״. הסיווג שלו התחלף פעמים רבות במשך השנים. במקור, וילהלם פיטרס תיאר אותו כתת-סוג של נשפון שעיר-זנב. בשנת 1893, הזואולוג האמריקני הריסון אלן העלה אותו לרמה טקסונומית של סוג, וכך סבר גם בהמשך הזואולוג הספרדי אנחל קבררה. במשך 60 השנים הבאות, היחס אליו בספרות הזואולוגית היה כאל סוג עצמאי.
בשנת 1961, צמד זואולוגים סברו שיש להוריד את מעמדו חזרה לתת-סוג, ועמדה זו התקבלה על ידי ארגוני שימור וחלק מהקהילה המדעית. היחס אליו עד תחילת המאה ה-21 היה חצוי בין מצדדי הסוג לבין מצדדי התת-סוג. המחלוקות הטקסונומיות נמשכו גם בעשור השני של המאה ה-21, כשמחקרים בשנת 2015, 2016, 2017 ו-2018 העלו ממצאים סותרים. במחקר משנת 2017, רמת הסטיה הגנטית בין הנשפון הצהוב, הנשפון האדום ונשפון הכפור נמצאה גדולה בהרבה מהסטיה שנצפתה בין סוגים אחרים של עטלפים (במיוחד בין הנשפון הצהוב לשניים האחרים), ולכן המסקנה הייתה שהשלושה הם סוגים נפרדים. גם מחקר משנת 2018 תמך בכך, אולם הזואולוגים שערכו אותו סברו שהיות ומרבית ארגוני השימור מתייחסים לשלושת הסוגים הללו כאל סוג אחד (נשפון שעיר-זנב), יש להשאיר אותם כתת-סוגים כדי למנוע בלבול טקסונומי.
תיאור
הנשפון הצהוב מתאפיין בגוף דק, כנפיים ארוכות וצרות, ראש עגול נפוח וחרטום קצר ושטוח. הלוע מחודד ורחב עקב נוכחות של בלוטות משני צדדיו. העיניים קטנות וחרוזיות והאף רחב עם נחיריים עגולים. הניבים גדולים וחדים. האוזניים קצרות, מעוגלות ומופרדות זו מזו ויש להן צפירים קטנים. הזנב ארוך ונכלל לחלוטין בכנף הזנב השעירה והרחבה. אורך הראש והגוף של מיני הנשפון הצהוב 60–124 מ״מ, אורך הזרוע 43–64 מ״מ ואורך הזנב 40–81 מ״מ; משקלם נע בין 6 ל-30 גרם. מלבד הצבע החיצוני, הנשפון הצהוב נבדל מהנשפון האדום ונשפון הכפור בכך שיש למיניו רק מלתעה אחת בלסת העליונה.
הפרווה של הנשפון הצהוב ארוכה ורכה כמשי; היא חלקה ומבריקה ומשתרעת גם על חלק מהכנפיים וכנף הזנב. צבעה הכללי נע בין צהוב-קש לצהבהב בהיר, זהוב, כתמתם, בז׳ או אוכרה. האוזניים והמצח כתומים או זהובים והפנים ורודות-אדמדמות. הזרועות והרגליים בצבע בורדו או ורוד מלוכלך. הכנפיים שחרחרות-אפורות, אולם לעיתים קרובות נראות צהובות בשל כתמי השיער הצהובים שמעטרים את חלקים ניכרים מקרומי התעופה.
תפוצה וביולוגיה
הנשפונים הצהובים מצויים באמריקה הצפונית, באמריקה הדרומית ובאזור הים הקריבי. טווח התפוצה של הסוג כולל את דרום ומזרח ארצות הברית, מרבית מקסיקו, בליז, ניקרגואה, גואטמלה, הונדורס, קובה, אי הנעורים, אל-סלבדור, קוסטה ריקה, פנמה, וונצואלה, קולומביה, אקוודור, פרו, ברזיל אזור גויאנה, טרינידד וטובגו, בוליביה, אורוגוואי, פרגוואי וארגנטינה. בית הגידול של הסוג מגוון למדי, וכולל יער גשם טרופי, יער עננים, יער מנגרובים, יער סובטרופי יבש, חורש, סוואנה טרופית, ערבות-עשב של הפמפס, ביצות הפנטנל, שדות של דגניים, ומדבריות עם בתה נמוכה וקקטוסים דוגמת מדבר סונורה ומדבר מוהאבי.
הנשפונים הצהובים פעילים בלילה, ושיא הפעילות שלהם מתרחשת בשעתיים הראשונות לאחר השקיעה. את שעות היום הם מבלים בעלווה צפופה, חללי עצים, גבעולי תירס יבשים, אפיפיטים סבוכים דוגמת אזוב ספרדי וטילנדסיה ותחת כפות של דקל, קוקוס ובננה. הנשפונים הצהובים חיים בבדידות או בקבוצות קטנות של עד 15 פרטים. הם ניזונים מחרקים קטנים ובינוניים ומחפשים אותם בשטחים פתוחים בגובה 5–7 מטר בסמוך לאתרי הלינה וליד מקורות מים. התזונה שלהם כוללת זבובים, יתושים, שפיריות, שפריריות, ציקדות וחיפושיות.
מינים החיים בצפון אמריקה נוטים לנדוד בסוף הקיץ ובתחילת הסתיו לעבר הדרום החמים יותר, ועשויים לעשות קיצור דרך מעל האוקיינוס האטלנטי במרחק של מאות קילומטרים מהחוף כדי להסתייע ברוחות חזקות ומהירות. אלו שנשארים בצפון במהלך החורף נכנסים לתרדמת כאשר הטמפרטורות צונחות. הנשפוניות מתרבות לפני החורף (לעיתים קרובות תוך כדי הנדידה), אך מאחסנות את הזרע במשך 6 חודשים. ההיריון נמשך 3.5-3 חודשים ולאחר מכן הנשפונית ממליטה 1–4 וולדות. למרות האופי המתבודד של הסוג, הנשפוניות עשויות להקים מושבת המלטות גדולה של עד 100 פרטים כדי לשמר את חום גופם. הגורים נגמלים לאחר כחודשיים.
מינים
בסוג זה 4 מינים:
שמעון רוזנברג
שמעון רוזנברג (נולד ב־19 בספטמבר 1952) הוא משורר, עורך ספרותי ומבקר ספרות ישראלי.
ביוגרפיה
שמעון רוזנברג נולד בדז'רז'וניוב שבפולין בשנת 1952, בן לניצולי השואה. משפחתו עלתה לישראל בשנת 1957. למד בבית הספר התיכון "גאולה" בתל אביב, והחל לכתוב בהשפעת מורתו לספרות ופילוסופיה, המשוררת בת-שבע שריף. את שירותו הקרבי בצה"ל עשה בחרמ"ש, שהשתייך אז לחיל השריון, ושימש מדריך בבית הספר לשריון. השתתף במלחמת יום כיפורים בזירת סיני וכחייל מילואים במלחמת לבנון הראשונה. את ההשכלה האקדמית שלו רכש באוניברסיטת תל אביב. בוגר תואר ראשון בלימודי ההיסטוריה של המזרח התיכון ותולדות ארץ ישראל ותואר שני בהצטיינות יתרה במדע המדינה. כבר במהלך לימודי התואר הראשון, באמצע שנות ה-70, פרסם שירים בעיתון הסטודנטים של אוניברסיטת תל אביב.
בסוף שנות ה־70 ובראשית שנות ה־80 פרסם חמישה סיפורי מדע בדיוני בכתב העת "פנטסיה 2000". ב-2008 פרסם שיר מדע בדיוני בגיליון חד פעמי חגיגי של כתב העת שיצא לרגל 30 שנה לייסודו. שיר מדע בדיוני נוסף זכה בפרס שני בתחרות במסגרת "פנטסי קון 2009". באפריל 2019 פורסם שוב אחד הסיפורים, בלבוש חדש, בכתב העת "נכון", העוסק באוטופיה ובדיסטופיה בספרות, בכתב עת זה הוא מפרסם בקביעות בעיקר שירי מדע בדיוני ודיסטופיה, וכן מאמר העוסק בחוט המקשר בין עבר ועתיד - היסטוריה - מודיעין עתידנות ומד"ב.
יצא לגמלאות בשנת 2007, אחרי שהיה למעלה מ־30 שנה עובד מדינה (על תקופה זו כתב סדרת שירים בשם "שירת הפקיד" שמקצתם פרסם בשני ספריו הראשונים ובכתבי עת). מאז פרסם שירים בכתבי העת "מטעם", "מטען", "עתון 77" (בו פרסם גם ביקורת ספרותית), "משיב הרוח", "מאזנים", "נכון", "שבילים", "לכל הרוחות", באנתולוגיה לשירה "הלילה הזה כולו שירה" (הוצאת איתמר", 2016), בכתבי עת מקוונים, בהם "נתיבים", ובאתרי אינטרנט אחרים.
ב-2013 ייסד, יחד עם המשוררת נעמה ארז, את כתב העת המקוון "נתיבים" ליצירה ועיון, ומאז שימש עמה כעורך כתב העת, ומפרסם בו ביקורת ספרותית. בעקבות פרישת נעמה ארז מכתב העת, ב-2022 משמש לצידו כעורך המשורר דוד מנשה.
נשוי משנת 1978 לליאורה גביעון (פרופסור לסוציולוגיה, מרצה במכללת סמינר הקיבוצים), הורים לשני ילדים. מתגורר בתל אביב.
קישורים חיצוניים
על ספרו "שירים מזווית העין": על ספרו "כל הדרכים מובילות אל עצמן": על ספרו "שירים מקצה המערב:
ניקי לאודה
אנדראס ניקולאוס "ניקי" לאודה (באנגלית: Andreas Nikolaus "Niki" Lauda; 22 בפברואר 1949 – 20 במאי 2019) היה טייס, יזם ונהג במרוצי פורמולה 1, מאוסטריה. לאודה ניצח שלוש פעמים באליפות העולם בפורמולה 1, הוא יסד וניהל שתי חברות תעופה ואף ניהל במשך שנתיים את קבוצת יגואר במרוצי פורמולה 1.
ב-2013 הופיעה דמותו של לאודה בסרט Rush המתאר את היריבות בינו לבין ג'יימס האנט.
ביוגרפיה
לאודה נולד בווינה, אוסטריה, למשפחה עשירה. הוא החל עוסק בספורט מרוצי מכוניות למרות התנגדות משפחתו. תחילה התחרה לאודה במכונית מיני, ומשם עבר לקטגוריית פורמולה וי, כנהוג בארצות מרכז אירופה. מקטגוריה זו עבר לנהוג במכוניות ספורט: פורשה ושברון. בשנת 1971 נטל הלוואה בנקאית גדולה וקנה את דרכו לקבוצת מרץ, כנהג פורמולה 2. בשנת 1973 עבר לקבוצת BRM, פעם נוספת לאחר שהשקיע מכספו בקבוצה. בשנת 1974 נקרתה בדרכו ההזדמנות כאשר הנהג קליי רגזוני עזב לקבוצת פרארי ובעל הקבוצה, אנצו פרארי שאל לדעתו על לאודה. רגזוני שיבח את לאודה, ופרארי הזמינו להצטרף לקבוצה ואף שילם את החובות שצבר עד אותה עת.
שנותיו בפרארי: 1974–1977
כבר במרוץ הבכורה בקבוצת פרארי סיים לאודה במקום השני בגרנד פרי בארגנטינה. ניצחונו הראשון בגרנד פרי, שהיה אף ניצחון ראשון לקבוצת פרארי מאז 1972, היה בגרנד פרי הספרדי. בשישה מרוצים בעונתו הראשונה בפרארי פתח את המרוץ במקום הראשון, אולם ניצח רק במרוץ אחד נוסף (הגרנד פרי ההולנדי), בגלל צירוף של תקלות טכניות וחוסר ניסיון. הוא סיים רביעי באליפות הנהגים והראה מחויבות עמוקה לפיתוח המכונית.
את עונת 1975 פתח בהופעות אפרוריות בארבעת המרוצים הראשונים, אולם לאחריהם זכה בארבע מתוך חמשת המרוצים בהם השתתף. הוא ניצח אף במרוץ האחרון בעונה, שנערך בארצות הברית, ובכך הבטיח את אליפות העולם. באותה עונה אף היה הנהג הראשון והיחיד שביצע הקפת מסלול בנורבורגרינג, בגרנד פרי גרמניה, בפחות מ-7 דקות, הישג יוצא דופן באותם ימים.
בעונת 1976 בלט לאודה החל מן המרוץ הראשון, וזכה בארבעה מתוך ששת המרוצים הראשונים, בשני האחרים סיים במקום השני. בעת שהשיג את ניצחונו החמישי הוביל כבר בדירוג הנהגים במספר נקודות גדול מכפול מן הבא אחריו, וניצחונו באליפות נראה מובטח. שבוע בטרם התקיים מרוץ גרנד פרי גרמניה ניסה לאודה לארגן חרם נהגים על המסלול על רקע נושאי בטיחות, אולם נכשל. בעת ההקפה השנייה במרוץ איבד לאודה שליטה על הרכב, כנראה עקב תקלה במתלה האחורי, התנגש במעקה בטיחות והוטח בחזרה לתוך המסלול, שם התנגשו בו שתי מכוניות מרוץ אחרות. מכוניתו עלתה בלהבות, בעודו לכוד בכלי הרכב. בטרם הצליחו נהגים אחרים לחלצו הוא נכווה קשות בראשו וכן סבל משאיפת עשן. בבית החולים הוא שקע בקומה וכומר הוזמן למיטתו.
כתוצאה מפציעתו סבל לאודה מצלקות בולטות בפניו, שהפכו לסימן ההיכר שלו בציבור. הוא הסתפק בניתוח פלסטי כדי לאפשר לו לפקוח באופן חופשי את עיניו, אולם לא תיקן צלקות בולטות אחרות. מאז התאונה הקפיד לחבוש כובע אדום, כדי להסתיר צלקות על פדחתו. לאודה שב להתחרות שישה שבועות לאחר פציעתו ולא השתתף בשני מרוצים. בתקופה זו צמצמו הנהגים האחרים את פער הנקודות על לאודה, ובטרם המרוץ האחרון, שהתקיים ביפן, היה ג'יימס האנט בפיגור של שלוש נקודות בלבד אחריו. לאודה פרש מן המרוץ לאחר שתי הקפות בלבד, בגשם כבד, וטען כי החליט שאין זה בטיחותי להמשיך ולהתחרות בתנאים אלה. האנט שסיים את המרוץ שלישי, זכה באליפות בהפרש נקודה אחת. למרות זאת, פרישתו של לאודה ממרוץ זה נחשבת לאחד הצעדים האמיצים ביותר בהיסטוריית מרוצי המכוניות, עד היום.
פרישתו של לאודה מן הגרנד פרי היפני פגעה ביחסיו עם אנצו פרארי, דבר שהשפיע על ביצועיו בשנת 1977, אף על פי שזכה באליפות בשנה זו. עוד במהלך העונה הכריז לאודה על כוונתו לפרוש מקבוצת פרארי, זאת על רקע ההחלטה לשלב כנהג שלישי בקבוצה את ז'יל וילנב בגרנד פרי הקנדי.
קבוצת ברבהאם, פרישה, חזרה לקבוצת מקלארן ופרישה נוספת
בשנת 1978 הצטרף לאודה לקבוצת ברבהאם (Brabham) בשכר של מיליון דולר לשנה, והיה בקבוצה במשך שתי עונות לא מוצלחות. בשנת 1979, בעת שהיה בגרנד פרי הקנדי, הודיע לבעל הקבוצה כי הוא מבקש לפרוש באופן מידי, כיוון שאיבד את התשוקה להתחרות. בשלב זה היה לאודה בעל חברה לטיסות שכר וחזר לאוסטריה לנהל את החברה במשרה מלאה.
בשנת 1982, לאחר שנזקק לכסף למימון החברה שניהל, חזר לאודה להתחרות במרוצי פורמולה 1. הוא הצטרף לקבוצה הבריטית מקלארן, וכבר במרוץ השלישי בו התחרה זכה בגרנד פרי בלונג ביץ'. בשנת 1984 זכה לאודה באליפות בפעם השלישית, כשהוא מוביל במחצית הנקודה על פני אלן פרוסט. בשנת 1985 חלה ירידה ביכולתו של לאודה, והוא פרש מ-13 מרוצים מתוך 16 בעונה. הוא ניצח פעם אחת בלבד, בגרנד פרי ההולנדי. ניצחון זה היה האחרון בקריירה שלו בפורמולה 1. בסוף העונה פרש מן המרוצים באופן סופי.
לאחר פרישתו
לאודה שב לנהל את חברת התעופה שהקים, לאודה אייר (Lauda Air). בעת שעבד כמנהל חברת התעופה, הוא אף שימש כיועץ לקבוצת המרוצים פרארי. בשנת 1999 הודח מחברת התעופה שהקים, לאחר שמניות הרוב בחברה נמכרו לאוסטריאן איירליינס. בין השנים 2001–2002 הוא ניהל את קבוצת המרוצים יגואר. בשלהי שנת 2003 יסד חברת תעופה חדשה, ניקי. ללאודה היה רישיון טיס מסחרי, ומדי פעם נהג להטיס את מטוסי החברה שניהל.
ב-2012 התמנה לאודה ליושב ראש לא פעיל בקבוצת המרוצים מרצדס AMG בפורמולה 1.
גדי וילצ'רסקי
עידן מור (נולד ב-22 ביולי 1979), המוכר בשם הבמה גדי וילצ'רסקי, הוא סטנדאפיסט, שחקן, אקטיביסט, סופר עורך דין ותסריטאי ישראלי. בשנים האחרונות פעיל למען לגליזציה של קנאביס בישראל. ועל שמו קיים מותג משקאות קנאביס בשם GADI'S המשווק בארצות הברית.
ביוגרפיה
עידן מור גדל והתחנך בחיפה. כשהיה בן 13 אמו התאשפזה במחלקה הפסיכיאטרית בבית החולים רמב"ם בעקבות מאניה דפרסיה. שירת בצה"ל בפלוגת החוד של גדוד 932 של חטיבת הנח"ל. לאחר שיחרורו מצה"ל למד בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת חיפה.
החל את דרכו כקומיקאי בשנת 2003, במסגרת ערבי הבמה הפתוחה במועדון התל אביבי "קאמל קומדי קלאב" ובהמשך שימש כחבר קבוע עד שנת 2008. במקביל הופיע בערבי אלתור במועדון "צוותא". בשנת 2005 החל להופיע במסגרת מופע החימום של רועי לוי, עד שנת 2007, אז יצא במופע יחיד שנקרא "גבירותיי ורבותי". בשנת 2009 יצא במופע יחיד בשם "עושה עבודה מהצחוק" וכן השתתף באחת התוכניות של "הלילה עם ליאור שליין".
בינואר 2019 התחיל מור פרויקט הדסטארט לספר שכתב על חייו כגדי וילצ'רסקי. הספר "הספר של גדי" יצא בספטמבר אותה שנה.
בפברואר 2019 קבע בית המשפט שעל עידן מור לפצות שוטר תנועה ב-85 אלף שקלים בגין פוסט חריף שפרסם כנגדו בפייסבוק, לאחר שזה נתן לו דו"ח תנועה על נהיגה בשכרות.
בדצמבר 2021 השתתף בפודקאסט ״אבות וחרבות״.(פרק 40)
בפברואר 2022 החל להתמחות במשרד עורכי דין.
גדי וילצ'רסקי
הדמות התעצבה בהמשך עם מראה חיצוני הכולל שיער ארוך, משקפיים אדומים, מגפון וחולצה עליה רשומה הסיסמה "חיפה לחיפאים". הגבר, בשנות העשרים לחייו, מאופיין כחסר מעצורים, המעודד מחאה, לגליזציה של סמים קלים, טבעונות ומסיבות טבע. הדמות מתגוררת בעיר חיפה, בעלת ביקורת על התנהלותה של העיר חיפה וכן על הקשר בין תושבי הקריות לתושבי חיפה; היא אף קוראת להפרדה פיזית בין התושבים. וילצ'רסקי נוהג לצעוק את הביטוי "נחנקנו כבר, נחנקנו".
בשנת 2014 הוביל יחד עם לירון אטיה ורועי מישר קמפיין סאטירי בשם "תכל'ס" המייצר סרטונים בעלי ביקורת חברתית על חברות גדולות (בתחום הסלולר, התקשורת, משחות שיניים, חשמל, פיס ועוד) וכן תופעות חברתיות שונות (כדוגמה: "תעשיית החתונות").
באוגוסט 2016 הופיע וילצ'רסקי בסדרה הקומית "שותפים" בהוט קומדי סנטרל, לצד הסטנדאפיסט חן מזרחי.
ביולי 2016 השתתף בחגיגות מיליון העוקבים בפייסבוק לתוכנית הצינור. לאחר שנפגשו עם חבר הכנסת יאיר לפיד, וילצ'רסקי והצוות עוכבו על ידי משמר הכנסת אשר החרימו את המגפון של וילצ'רסקי. וילצ'רסקי אף עוכב לחקירה במשרדו של קצין הכנסת, לאחר ששידר בפייסבוק LIVE ממסדרונות הכנסת.
בינואר 2017 החל לשדר, יחד עם הסטנדאפיסטית לאה לב, תוכנית לילה סאטירית על מאורעות השבוע ברדיו 103 FM.
במאי 2017 הופיע בתפקיד אורח בסדרה החברים של נאור.
באוקטובר 2017 השתתף בפרסום תוכנית הצנרת יחד עם גיא לרר, מישל טרוני, דניס צ'רקוב וסמיון גרפמן.
מעורבות חברתית
בספטמבר 2013 הפגין מחוץ לביתו של שר האוצר, יאיר לפיד בדרישה ללגליזציה של סמים קלים. בדומה, באפריל 2014, הוביל מחאת "השכמה" מחוץ לביתה של שרת הבריאות, יעל גרמן. וילצ'רסקי ומפגינים המחופשים לפיות ועלי קנאביס ארגנו מסיבת טראנס רועשת בשעת בוקר מוקדמת מחוץ לביתה של גרמן ודרשו ש"תתעורר".
בתחילת דצמבר 2016 הצטרף לפרויקט 'החזית' בראשות הצינור- "הגיע זמן ארדן", יחד עם גיא לרר, אורן ליבוביץ' (יושב ראש מפלגת עלה ירוק ועורך מגזין קנאביס) ונוספים, הקורא ללגליזציה של קנאביס בישראל, כחלק מהפרויקט השתתף וילצ'רסקי במיצג ה"ארדלנה", במסגרת המיצג פורסם ברשתות החברתיות כי ספינה עם קנאביס בדרכה לישראל. בהמשך התברר שהספינה הכילה צמחי מרפא חוקיים, ולא קנאביס. לאחר שוועדה מיוחדת בחנה את הנושא ובעקבות הלחץ הציבורי שנוצר, הודיע השר לביטחון פנים גלעד ארדן על שינוי מדיניות ההפללה של משתמשים בקנאביס לצריכה עצמית ועל מיקוד המאמץ בתחום ההסברה והחינוך. וילצ'רסקי אף הנחה את "הפגנת הלגליזציה" בכיכר רבין, בה נכחו אלפי משתתפים.
ביוני 2017 הפיץ סרטון נגד ברית המילה, בו אמר שהניתוח פוגע בהנאה המינית ושבנו "הולך להיות ילד שלם".
במסגרת הבחירות לכנסת העשרים ואחת שהתקיימו במרץ 2019 התמודד במקום ה-18 במפלגת זהות שלא עברה את אחוז החסימה.
לקראת הבחירות לכנסת ה-22 בספטמבר 2019 עזב את זהות ועבר למפלגת אדום לבן של עמי פינשטיין, בה הוא הוצב במקום הרביעי, אך גם זו לא עברה את אחוז החסימה.
חיים אישיים
מור מתגורר בתל אביב.
דניאל מנחם סימון
דניאל (דני) מנחם סימון (י"ג בשבט תשי"ב, 9 בפברואר 1952 - כ"ט בשבט תשע"ד, 30 בינואר 2014) היה כירורג ישראלי, מקים ומנהל יחידת הטראומה בבית החולים 'שיבא' תל השומר, חבר בחברה הישראלית לטראומה, חבר קיבוץ ניצנים וסא"ל (במיל') בחיל הרפואה – בתפקיד מפקד בית חולים שדה.
לחמניות כשרות לפסח
לחמניות כשרות לפסח הן לחמניות שלא נאפו מקמח שנטחן מאחד מחמשת מיני דגן – חיטה, שעורה, כוסמין, שיבולת-שועל ושיפון – שהחמיץ (תפח).
דניאל מנחם סימון
ילדותו
דני סימון נולד בבית היולדות ברחובות. אמו אנני סימון (שוסטרמן), הייתה פסיכולוגית ילדים, ולמדה בחוג לפסיכולוגיה יונגיאנית של אריך נוימן. אביו, אריה סימון היה מורה ומחנך. שני הוריו נולדו בגרמניה ועלו לארץ כחברי תנועות נוער ציוניות. כאשר היה בן חצי שנה, עברו הוריו לבאר שבע, כחלק מקבוצה של אנשי חינוך שנקראו להקים את מערכות החינוך והרווחה בעיר העולים. הוא למד בבית הספר היסודי 'מצדה'. ב-1964 מונה אריה, אביו של דני, למנהל כפר הנוער בן שמן. דני שהיה בן 12 עזב את באר שבע והחל ללמוד בבית הספר היסודי של הכפר יחד עם הילדים שחיו בכפר וילדי המושבים מסביב. דני בחר להיות חלק מחברת הנוער, ולמד בבית הספר התיכון על שם איינשטיין יחד עם חבריו לקבוצה ו' שהצטרפו לכפר מעיירות הפיתוח ומושבי העולים ברחבי הארץ. הוא עבד ברפת ובפלחה, למד חקלאות, והיה חבר בחוג הדרמטי של הכפר. השילוב בין חיי התרבות העשירים של הכפר, העבודה החקלאית והחיים בקבוצה החברתית של חניכי הכפר, היה גורם משמעותי בעיצוב תפיסת עולמו של דני.
לחמניות כשרות לפסח
התחליף הנפוץ ביותר והעתיק ביותר לקמח חיטה, לצורך אפיית לחמניות בתקופת חג הפסח, הוא קמח המצה או תערובת של קמח מצה וקמח תפוחי אדמה. במרוצת השנים, יצרני הקמח הוציאו לשוק תערובות קמחים להכנת מאפים לפסח שנמכרות למעשה במשך כל השנה תחת השם "קמח ללא גלוטן". תערובות אלה מכילות קמח תירס, קמח אורז, קמח כוסמת, קמח חומוס, קמח שקדים, עמילן תירס, קמח טפיוקה, קמח סורגום, קמח דוחן, קמח טף, קמח אמרנט ואף עמילן חיטה ביחסים שונים. לעידוד התפיחה מוסיפים לתערובות אבקת אפייה או שמרים יבשים. בשל הרכבן, חלק מתערובות אלה עשויות להיות כשרות רק ל"אוכלי קטניות". כמוכן אין הסכמה גורפת בין כל הגורמים לגבי כשרותו של קמח החיטה נטול הגלוטן (עמילן חיטה).
דניאל מנחם סימון
תפקידיו במילואים
במלחמת יום הכיפורים שובץ דני כחובש ביחידת חי"ר המסופחת לחיל התותחנים ולחם איתם בסיני. לאחר הפסקת האש, התנדב לשירות מילואים לחצי שנה נוספת בסיני ושירת באחת מיחידות ה"עורב" הראשונות שעסקה בסיורים בגבול מצרים. ב-1982, הוסמך כקצין רפואה ושירת במלחמת לבנון הראשונה כרופא בחטיבת המילואים של הצנחנים. בשנת 1990 הוקמה יחידה רפואית מוטסת למבצעים מיוחדים על ידי אל"ם (במי"ל) ברוך מרגנית, ודני שירת כרופא מוטס בצוות היחידה במשך למעלה מעשור. במקביל, בשנת 1994 עבר לשרת ביכ"ז – "יחידה כירורגית זעירה" (בית חולים שדה לפעילות מבצעית), ובשנת 2000 מונה למפקד היחידה והוענקה לו דרגת סגן אלוף.
לחמניות כשרות לפסח
כל מתכוני הלחמניות הכשרות לפסח מבטיחים קבלת לחמניות "שלא צונחות, אווריריות, יפות, תפוחות, שלא נופלות מהלחמניות הרגילות", אך בפועל אין בצק עשוי תחליפי קמח חיטה יכול לחקות את מרקמו ואת טעמו של בצק השמרים העשוי קמח חיטה.
דניאל מנחם סימון
לימודי הרפואה ותפקידיו כרופא כירורג
בשנת 1979 החל את ההתמחות בכירורגיה כללית בבית החולים קפלן תחת הנהלתו של פרופסור ראובן פפרמן. פרופ' פפרמן השכיל לאסוף סביבו קבוצה מיוחדת של מתמחים צעירים, איכותיים וחדורי מוטיבציה, שיחד עם אחיות המחלקה יצרו צוות רפואי מהמעלה הראשונה. רובם של המתמחים באותה תקופה הפכו ברבות הימים לדמויות מפתח ומנהלי מחלקות בבתי החולים בארץ. פרופ' פפרמן היה מורה בחסד ודני ראה בו מקור השראה ודמות לחיקוי. עבודתו בקפלן ככירורג בכיר נמשכה עד שנת 2002.
לחמניות כשרות לפסח
הסיבה לכך היא היעדר הגלוטן. גרעיני הדגנים מכילים שני חלבונים, הגלוטמין והגליאדין. ערבוב קמח החיטה עם מים ולישת הבצק שנוצר גורמים להפיכתם של חלבונים אלה לגלוטן אשר יוצר רשת מרחבית בינו לבין חלקיקי העמילן שבקמח. בועיות דו-תחמוצת הפחמן, הנפלטות כתוצאה מפירוק העמילן על ידי השמרים, נכלאות בתוך הרשת ויוצרות בצק אוורירי וגמיש אשר מתקשה באפייה ומקבל צורה יציבה. תפיחתו של הבצק (בתהליך של התססה והחמצה) מעניקה לו את טעמו המיוחד אך גם הופכת אותו ל"חמץ" שאסור לאכילה בפסח.
דניאל מנחם סימון
לימודי הרפואה ותפקידיו כרופא כירורג
ב-2002 עבר לנהל את מערך הטראומה בבית החולים שיבא תל השומר. בתמיכתו של מנהל בית החולים פרופסור זאב רוטשטיין, הוביל דני להקמת יחידת האשפוז לנפגעי טראומה לצד המחלקות הכירורגיות בבית החולים. היחידה נפתחה בשנת 2007. כמנהל יחידת הטראומה הפך דני לדמות מרכזית בעולם הטראומה הישראלי. כחלק מתפקידו כמנהל מערך הטראומה דני היה שותף לצוות אר"ן ברמה הארצית וברמת בית החולים. בשנת 2004 קיבל את פרס העובד המעולה של נציבות שירות המדינה. בשנת 2005 קיבל את פרס העובד המצטיין של משרד הבריאות. בשנת 2005 וב-2013 קיבל את פרס שיבא. הוא עבד כמנהל היחידה עד יומו האחרון.
רופא ומחנך
דני ראה בעבודתו כרופא שליחות ואת הטיפול בפצועים כמרכז עולמו הרפואי. הוא נחשב בעיני מטופליו ועמיתיו כרופא יוצא דופן במסירותו ומחויבותו לטיפול המקצועי, הטוב והיסודי ביותר. אפיינו אותו סבלנות יכולת הקשבה, ורגישות מיוחדת לפצועים ומשפחותיהם שהעניקה להם את התחושה שיש לצידם אדם שילווה אותם בכל הקשיים והמכאובים של תהליכי ההחלמה והשיקום הארוכים והמורכבים. הוא כונה על ידי מטופליו 'המלאך'.
כבר מראשית דרכו כמתמחה דני התבלט בשקדנותו וברצינותו כרופא מתלמד וגם ביכולתו ללמד אחרים. חבריו להתמחות ראו בו מודל לחיקוי ומי שפונים אליו להתייעצות. כבר כמומחה צעיר הדריך סטודנטים בבית החולים קפלן. כאשר עבר לנהל את יחידת הטראומה בתל השומר, קיבלה היחידה הרשאה להיות מקום הכשרה של רופאים כירורגיים. המפגש עם דני כרופא מלמד הרשימה את הסטודנטים ולא מעט מתמחים בחרו להגיע לעשות ביחידה את חודש הבחירה שלהם (אלקטיב). בינואר 1990 הוסמך למדריך בהחייאה מתקדמת בטראומה (ATLS). הוא שימש מדריך בקורס עד שנתו האחרונה. בעיני רבים, נחשב דני למדריך הבולט של הקורס. הוא ראה בהכשרת רופאים לעסוק בטראומה יעוד והיה מבכירי המדריכים של ישראל בקורס ה-DSTC של האיגוד הכירורגי הבינלאומי, כמו גם בקורס הצבאי המקביל – קורס ה-TRACS. במהלך השנים הוא הכשיר דורות של רופאים צעירים שזוכרים אותו בהערכה גדולה.
משפחה
ב-1973 נישא דני לד"ר דורית סימון (אנאלי), חברתו מאז גיל 16, בטקס צנוע ברבנות בלוד. לזוג נולדו ארבעה ילדים; ד"ר תמר סימון ביבליותרפיסטית, מטפלת ומרצה באוניברסיטת חיפה, אלון סימון, אנימטור ומאייר, מלמד אנימציה בבית הספר 'מנשר', עידו סימון, מוסמך הנדסת מכונות, תלמיד מחקר לדוקטורט באוניברסיטת תל אביב, ניר סימון, מחנך וחבר תנועת הבוגרים-מרח"ב של תנועת דרור ישראל.
במהלך שנות לימודיהם, גרו בני הזוג בירושלים שם נולדה תמר. עם תחילת שנת הסטאז' בקפלן, עברה המשפחה להתגורר ברחובות שם נולדו אלון ועידו. המעבר לרחובות איפשר את חידוש הקשר עם אחותו הגדולה נעמי סגל (סימון), ביתם של אריה סימון ואשתו לשעבר, יהודית ריטר. נעמי ומשפחתה, אריק סגל בעלה, אורי ומיכה ילדיה, התגוררו בבן שמן. נעמי הייתה מחנכת בכפר הנוער, לימדה אנגלית וחינוך גופני. אריק שימש כמדריך בחברת הילדים. נעמי נפטרה ממחלת הסרטן ב-1985, ונקברה בבית העלמין בבן שמן.
ב-1987 הצטרפה המשפחה לקיבוץ ניצנים, בתחילה כתושבים, משפחת רופא כונן שכיר, ולאחר מכן ב-1990 התקבלו כחברי קיבוץ. כדי להכיר את הקיבוץ, לקח דני חופשה ועבד מספר חודשים ברפת. גם אחרי שחזר לתפקידו כרופא מומחה בכירורגית ב' בקפלן, הוסיף דני למלא פעם בחודש תורנות חליבה בשבת. דני היה כתובת ומענה למרפאת הקיבוץ בכל מצב חירום ולכל חבר וחברה שביקשו את עזרתו הרפואית.
שנתו האחרונה
בחודש מרץ 2013, במהלך בדיקת CT לקראת ניתוח הסרת תוספתן מודלק, התגלה אצל דני גידול בלבלב. מתוך הידיעה שזמנו קצוב, דני החליט לשמור ככל שיוכל על סדר יומו ולמלא את תפקידו כמנהל יחידת הטראומה. למרות הטיפולים הכימותרפיים, הוא לא הפסיק את עבודתו עד לשבוע האחרון לחייו. הוא הובא למנוחות בבית העלמין שבקיבוצו ניצנים.
גלן הנסרד
גלן הנסרד (באנגלית: Glen Hansard; נולד ב-21 באפריל 1970) הוא כותב שירים, זמר ושחקן אירי. מאז 1990, הוא היה הסולן של להקת הרוק האירית "The Frames", אשר איתה הוציא שישה אלבומי אולפן שארבעה מהם הגיעו לעשירייה הראשונה במצעד האלבומים האירי. בשנות ה-2000, הוא היה עם מרקטה אירגלובה בצמד הפולק רוק "The Swell Season" לפני שהוא הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו, "Rhythm and Repose" ב-2012. האלבום השני שלו, "Didn't He Ramble", מ-2015 היה מועמד לפרס הגראמי לאלבום הפולק הטוב ביותר.
הוא שיחק וכתב מוזיקה לסרטים. הוא הופיע בסרט זוכה פרס הבאפט"א "הקומיטמנטס" (1991) וכיכב בדרמת המוזיקה האירית "פעם אחת" (2007), עליה זכה בכמה פרסים כולל פרס האוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר על "Falling Slowly" יחד עם אירגלובה. הסרט עובד אחר כך למחזמר זוכה פרסים.
ביוגרפיה
הנסרד עזב את בית הספר בהיותו בן 13, והיה מנגן ברחובות דבלין. בשנת 1990 הוא הקים את הלהקה "The Frames" אשר זכתה להצלחה באירלנד.
הנסרד התפרסם בעולם לאחר הופעה בסרט "הקומיטמנטס" של אלן פארקר מ-1991. הוא אמר שהוא מתחרט שהוא לקח את התפקיד מכיוון שהוא הרגיש שזה הסיח את דעתו מהקריירה המוזיקלית שלו. ב-2003, הוא הציג את תוכנית הטלוויזיה "Other Voices: Songs from a Room" אשר הציגה אומנים מוזיקליים אירים.
ב-22 באפריל 2006 הוא הוציא את האלבום הראשון שלו ללא "The Frames" בשם "The Swell Season" בחברת אוברקואט רקורדינגס יחד עם מרקטה אירגלובה, מרג'ה טוקאנן וברטרנד גאלן. הנסרד גם בילה חלק משנת 2006 בצילומי הסרט האירי "פעם אחת", שבו הוא מגלם נגן רחוב שמופיע ברחוב בדבלין ובו אירגלובה מגלמת מוכרת רחוב מהגרת. הסרט הוקרן בהקרנת בכורה בפסטיבל הסרטים סאנדנס ב-2017 וזכה בפרס הקהל לקולנוע עולמי. במהלך מסע הפרסום של הסרט, הוא ואירגלובה החלו לצאת.
באותה שנה, הנסרד השתתף באלבום הצדקה של אוקספם "The Cake Sale". הוא הקליט כמה גרסות כיסוי לפרויקט "Even Better than the Real Thing" של תחנת הרדיו האירית Today FM, כולל גרסת כיסוי ל-"Cry Me a River" של ג'סטין טימברלייק ו-"Everytime" של בריטני ספירס.
גם ב-2009, הוא השתתף בפרק של משפחת סימפסון כנגן רחוב אירי. ב-27 באוקטובר 2009 ההרכב " The Swell Season" של הנסרד ואירגלובה הוציא אלבום בשם "Strict Joy" בחברת אנטי-.
בקיץ של 2011 הוא הצטרף לאדי ודר בסיבוב ההופעות לקידום האלבום "Ukulele Songs". הוא הופיע בפתיחה של תערוכת גיבורי הגיטרה במוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק במאי ובקייפ קוד בקייפ סינימה ב-17 ביוני.
השיר של הנסרד "Take the Heartland" הופיע בפסקול של הסרט "משחקי הרעב" מ-2012. לשיר נוסף שהוא כתב, "Come Away to the Water" מארון 5 ורוזי קריין עשו גרסת כיסוי והיא מופיעה באלבום. הוא הופיע בפרק של הסדרה "Parenthood" ושיחק את עצמו כשהוא מבצע את השיר "High Hope". הוא וליסה האניגן הקליטו את השיר "On Love" לפסקול הסרט "הנביא". הוא שר את השיר "Coyote" של ג'וני מיטשל בהופעת יום ההולדת "ג'וני 75: חגיגת יום הולדת" בלוס אנגל'ס בדצמבר 2018.
בין האמנים והלהקות שהשפיעו על הנסרד נמצאים לאונרד כהן, ואן מוריסון ובוב דילן. "The Frames" היו מופע חימום של דילן באוסטרליה ובניו זילנד באוגוסט 2007 והנסרד מבצע הרבה פעמים שירים של ואן מוריסון בהופעות שלו.
הנסרד מאמין בתנועה הבין-לאומית למען תודעת קרישנה והופיע בהופעה לכבוד יום ההולדת ה-80 של סוואמי פרבהופאדה בלונדון.
ב-2016, הנסרד היה חבר בולט ב-"Home Sweet Home Group", קואליציה של פעילים וחסרי בית. הקבוצה פרצה לאפולו האוס בדבלין והתגוררה בו באופן לא חוקי. בסופו לש דבר הם היו צריכים לפנות את המקום בגלל הסגת גבול.
הנסרד מארגן אירוע צדקה שנתי בערב חג המולד בדבלין של שירה ברחוב למען חסרי רחוב. בין המשתתפים באירוע לאורך השנים נמנים סולן U2 בונו וגיטריסט U2 דה אדג' ודמיאן רייס.
ריוניזם
ריוניזם (באנגלית: Rayonism)  היה סגנון של אמנות מופשטת שהתפתח ברוסיה בשנים 1910–1914. נוסדה ונקראה כך על ידי הקובו-פוטוריסטים הרוסים מיכאיל לריאונוב ונטליה גונצ'רובה, והיא הייתה אחת מתנועות האמנות המופשטות הראשונות של רוסיה.
רקע כללי
בשנת 1909 פרסם המשורר האיטלקי פ. מארינטי את המניפסט המייסד של הפוטוריזם. הפוטוריסטים לקחו את המהירות, הטכנולוגיה והמודרניות כהשראה, ומתארים את האופי הדינמי של החיים בתחילת המאה ה-20. דוגמאות לפוטוריסטים איטלקיים הם אומברטו בוצ'וני וג'קומו באלה. זמן קצר לאחר תחילת התנועה החלו להתפתח הפוטוריזם הרוסי, האגו-פוטוריזם והקובו-פוטוריזם. ברוסיה, התנועה פותחה על ידי הצייר דייוויד בורליוק, המשוררים אלכסיי קרוציוניך, וסילי קמנסקי, ולדימיר מאיאקובסקי ורבים אחרים. לריונוב וגונצ'רובה היו חסידים מוקדמים של הפוטוריזם הרוסי.
בשנת 1910, לריונוב וגונצ׳רובה, עם עמיתים רבים כמו אריסטרך לנטולוב ואיליה משקוב, הקימו את הקבוצה נסיך יהלום. עם זאת, בשנת 1912, גונצ'רובה ולריונוב עזבו אותם, במחאה על הסתמכות הקבוצה על אמנות צרפתית, וארגנו תערוכות נפרדות משלהם. אז החל להיווצר הריוניזם, עם חזון מובהק של מה אמנות מופשטת מייצגת. הגישה של לריונוב לציור מופשט הייתה הרעיון שעקרונות מדעיים מסוימים, כמו רדיואקטיביות, אור אולטרה סגול וקרני רנטגן, היו הבסיס לחזון של מה שהוא רצה ליצור.
היסטוריה של התנועה
בתערוכת Target משנת 1913, הם הציגו את הסגנון לציבור. הם תיארו את הריוניזם כ"מקיף באופן טבעי את כל הסגנונות והצורות הקיימים של אמנות העבר, שכן הם, כמו החיים, הם פשוט נקודות מוצא לתפיסה ובניית תמונה ריונית".
לריונוב וגונצ'רובה כתבו:
"סגנון הציור הריוניסטי שאנו מקדמים מסמל צורות מרחביות הנובעות מהצטלבות הקרניים המשתקפות של אובייקטים שונים, וצורות שנבחרו על פי רצון האמן. הקרן מתוארת באופן זמני על פני השטח בקו צבעוני. האובייקטים שאנו רואים בחיים אינם משחקים כאן תפקיד, אך את מהות הציור עצמו ניתן להראות בשילוב הצבע, הרוויה שלו, היחס בין מסות צבעוניות, עומק, מרקם ...
"אם אנו רוצים לצייר במדויק את מה שאנו רואים, אז עלינו לצייר את סכום הקרניים המוחזרות מהאובייקט. אבל כדי לקבל את סכום הקרניים הכולל מהאובייקט הרצוי, עלינו לבחור אותן בכוונה – כי יחד עם קרני האובייקט הנתפס, בטווח הראייה שלנו, ישנן קרנים מוחזרות המשתקפות השייכות לאובייקטים סמוכים אחרים. כעת, אם ברצוננו לתאר אובייקט בדיוק כפי שאנו רואים אותו, אז עלינו לתאר גם את הקרנים המוחזרות השייכות לחפצים אחרים - ואז נצייר ממש את מה שאנו רואים ...".
"יש דמיון בין מה שאנו רואים לבין תעתוע המופיע באוויר הלוהט של המדבר ומתאר ערים רחוקות, אגמים ונווה מדבר (פאטה מורגנה). הריוניזם מוחק את המחסומים הקיימים בין פני התמונה לטבע."
מאוחר יותר באותה שנה, החלו הריוניסטים לצייר על פניהם וגופם בצבעים. בהסבר להתנהגות זו, כתב לריונוב ועמיתו איליה זדאנביץ' את המניפסט "למה אנחנו מציירים על הפנים שלנו", שכלל עיצובים של ציורי פנים ריוניסטיים כהמחשה.
הריוניזם הסתיים עם תחילת מלחמת העולם הראשונה.
התנועה הייתה בעלת השפעה על האמנות המופשטת הרוסית, כמה יצירות נרכשו על ידי גלריית טייט בשנת 1952. יש מעט מקומות שבהם ניתן לצפות ביצירות המייצגות סגנון זה על ידי הציבור מחוץ לגלריות בלונדון, ניו יורק, או פריז.
אף על פי שהתקיים זמן קצר, הריוניזם היה צעד מכריע בהתפתחות האמנות המופשטת הרוסית. כפי שאמר לריונוב, הסגנון ייצג את "השחרור האמיתי של האמנות מהמוסכמות ה"ריאליסטיות שדיכאו את הקהילה האמנותית.
1700 ברוסיה
שנת 1700 ברוסיה היא השנה ה-153 לקיומה של רוסיה הצארית והשנה ה-18 לשלטונו של פיוטר הראשון והשנה הרביעית לשלטונו הבלעדי, לאחר מות איוואן החמישי, ארבעה שנים קודם לכן.
דימונה
דימונה ממוקמת ב, בגובה 550 מ' מעל גובה פני הים - 35 ק"מ דרומית-מזרחית לבאר שבע, ו-35 ק"מ מערבית לים המלח. סמוך לדימונה נמצאת הקריה למחקר גרעיני.
היסטוריה
דימונה הוקמה בספטמבר 1955 כאשר הובאו למקום 23 משפחות של עולים מצפון אפריקה. בסוף שנות החמישים ובתחילת שנות השישים של המאה העשרים הגיעו עולים ממזרח אירופה והשתלבו בעשייה המקומית. הקמת היישוב בלב המדבר לוותה בפסימיות, ויש שקראו ליישוב "דמיונה" או "דמעונה".
שמה של העיר דימונה לקוח מ:
העיר הוקמה בסמוך למפעלי ים המלח, שהחלו לפעול כבר ב-1952, בסוף שנת 1958 נפתח בעיר מפעל הטקסטיל "כיתן". דימונה הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1958 וכעיר בשנת 1969, בשנים אלו הייתה עלייה גדולה מהודו, בעיקר מקהילת הבני ישראל (הודו) לעיר.
לאחר שאוכלוסיית העיר פחתה באופן הדרגתי, הגיעו אליה בשנות השבעים ובשנות התשעים עולים מברית המועצות וכן מארצות אחרות, ותרמו לגדילתה.
בינואר 2014 פורסמה תוכנית בנוגע להקמת מרכז תחבורתי חדש בעיר בגודל של כ-2,500 מ"ר, בנוסף להקמת המבנה עצמו צפויה העתקת תחנת הרכבת דימונה לאזור הכניסה הדרומית, על מנת לשפר את נגישותה.
בשנת 2016 חנכה קק"ל בעיר פארק המותאם לבעלי מוגבלויות ובו אגם מלאכותי בפארק בן-גוריון, הנקרא "אגם פרס" על-שם שמעון פרס במימון ידידי קק"ל הולנד.
באוגוסט 2019 אושרה תוכנית המתאר של העיר, במסגרתה יוקמו כ-23,000 יח"ד,כ-1.5 מיליון מ"ר לשטחי מסחר ותעסוקה לתושבי העיר והאזור, סלילת כביש כניסה צפוני חדש ושיפור שירותי התחבורה הציבורית בעיר.
אוכלוסייה
להלן גרף התפתחות האוכלוסייה בדימונה, על פי נתוני הלמ"ס:
קהילת העבריים
בדימונה מתגוררים למעלה מ-2,500 בני קהילת העבריים, המכונה חבר משה. זוהי הקהילה הגדולה ביותר שלהם בישראל. העבריים בדימונה מתגוררים במרכז קליטה לשעבר ומקיימים קהילה שיתופית ומאוחדת.
קהילות נוספות של העבריים מתגוררות בערד ומצפה רמון הסמוכות וכן בטבריה.
כלכלה
באזור דימונה ממוקמים מספר מפעלי תעשייה גדולים, ובהם מפעלי ים המלח, רותם אמפרט נגב, פריקלאס ים המלח, הקריה למחקר גרעיני, חיפה כימיקלים ומפעל סיליקט. אזורי התעשייה בדימונה מסווגים כאזור פיתוח עם עדיפות לאומית גבוהה. בכניסה לעיר שוכן קניון פרץ סנטר המשתרע על פני שטח של 16,000 מ"ר,
עם הקמת העיר הוקמו בדימונה שתי תשלובות טקסטיל גדולות. חברת "סיבי דימונה" שהעסיקה בשיאה כ-1,750 עובדים, וחברת "כיתן דימונה" שהעסיקה בשיאה כ-2,000 עובדים. תשלובת "סיבי דימונה" נסגרה בתחילת 1997, ו"כיתן" נסגרה סופית ב-2012, לאחר שנותרו בו 80 עובדים בלבד.
בינואר 2007, נחנך קניון דימונה, שהוקם על חורבות מפעל "סיבי דימונה" (שנקרא "דימונה טקסטיל" בשנים האחרונות לקיומו).
בינואר 2018 החלו העבודות על הקמת מרכז מסחרי שנפתח בשנת 2021 ומאכלס מספר רב של חנויות.
תחבורה עירונית ובינעירונית מרוכזת בתחנה מרכזית דימונה שממוקמת במרכז העיר.
תרבות וקהילה
בעיר מספר מוסדות תרבות וקהילה:
מספר פסטיבלים ואירועי תרבות מתקיימים בדימונה מדי שנה:
דת
בדימונה ישנם כחמישים בתי כנסת, וארבעה מקוואות. רבני העיר הם הרב יצחק אלפנט (הרב האשכנזי) והרב שלום דיין (הרב הספרדי).
בדימונה פועלת מסוף שנות ה-80 עמותת 'שלהבת הדרום' בראשות הרב יעקב חמד המפעילה מוסדות מגוונים לציבור הרחב ביניהם גני ילדים ומעונות יום, בתי ספר לבנים ולבנות, ישיבות לבחורים, סמינרים לבנות, כוללים לאברכים ולבעלי תשובה, מדרשיות נוער לצעירים, כמו כן דואגת העמותה לכשרות מהודרת, וכן שירותי רווחה לקהילה וסיוע לנזקקים. לאחרונה (2014) אף חנכה העמותה מרכז רוחני גדול 'משכן שאול' המכיל בתוכו מס' בתי כנסת ובתי מדרש אולם שמחות מקוה טהרה ועוד.
בדימונה קיימות מספר ישיבות: ישיבה תיכונית "צביה", ישיבת הסדר בראשות הרב דוד תורג'מן, ישיבת "נחלת אפרים".
בעיר פועלים כעשרה בתי חב"ד בראשות השליח הראשי הרב ישראל גליס.
קורדון בלו (מאכל)
קורדון בלו (בצרפתית: Cordon bleu) הוא מאכל שווייצרי העשוי מבשר (לרוב חזה עגל/חזיר או חזה עוף), ממולא בגבינה (לרוב אמנטל, גרוייר או פרמזן) ופרוסת שינקן, מצופה בפירורי לחם ומטוגן בשמן או חמאה.
מקור השם קורדון בלו מצרפתית, ומשמעותו "סרט כחול".
Motomami
Motomami הוא אלבום האולפן השלישי של הזמרת-יוצרת הספרדית רוסליה. האלבום יצא לאור ב-18 במרץ 2022, על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס. אלבומה הוצג כרעיוני, ניסיוני ו"האלבום האישי והווידוי ביותר שלה עד כה".
רשימות סיכום שנה
האלבום נכלל במספר רשימות שפרסמו גופי תקשורת שונים לסיכום האלבומים הטובים ביותר לשנת 2022.
הופמניאדה
"הופמניאדה" (ברוסית: Гофманиа́да) הוא סרט רוסי סטופ מושן באורך מלא בהפקת סויוזמולטפילם, על בסיס שלושה סיפורים של ארנסט תיאודור הופמן — "צאכס הקטן", "קדרת הזהב" ו"איש החול". בסרט, ישנה הקבלה בין העולם הדמיוני של יצירות הופמן לבין עבודתו כעובד ממשלה, מידע אשר נלמד מתוך מכתביו ויומניו. הפקת הסרט נמשכה 17 שנים, משנת 2001 עד 2018.
תחילה האולפנים עבדו על החלק הראשון, סרט קצר באורך 30 דקות, שנקרא "ורוניקה" והושלם בשנת 2010. החלק השני, "הופמן וסודות השען" שהושלם בשנת 2018. בכורת הסרט נערכה ב-11 באוקטובר 2018.
בשנת 2019, הסרט זכה בפרס סרט האנימציה הטוב של השנה בטקס פרסי נשר הזהב הרוסי ה-17.
הכותל המזרחי
הכותל המזרחי של הר הבית הוא אחד מקירות התמך שמקיפים את מתחם הר הבית שבהר המוריה. בעבר שימש הכותל כאחד מארבע החומות שהקיפו את הר הבית שבו נבנו בתי המקדש הראשון והשני. הכותל המזרחי מהווה גם חלק מהקטע המזרחי של חומת העיר העתיקה, אותה שילב סולטאן סולימאן בעת בנייתה עם שרידי החומה העתיקה של הר הבית.
בשונה מהכותל הדרומי והמערבי הנוכחיים של הר הבית, שהם מעשי ידיו של הורדוס מלך יהודה כחלק מפרויקט שיפוץ מתחם הר הבית, ומוסכם שהם אינם יושבים על התוואי המקורי של חומת הר הבית הקדומה המתוארת במשנה. מרבית אורכו של הכותל המזרחי בנוי בסגנון בנייה הקדום לזה של הורדוס, ומקובל לייחסו לתקופת מלכי בית חשמונאי. רק שלושים ושניים המטרים הדרומיים של הכותל, מ'קו התפר' ודרומה, ו-119.5 המטרים הצפוניים, מיוחסים לבניה הרודיאנית. אורכו הכולל של הכותל המזרחי הוא כ-465 מטרים.
בראשית ימי בית המקדש השני נבנה בחומה המזרחית של הר הבית שער כניסה שנקרא 'שער שושן' על שם שושן הבירה של האימפריה הפרסית שמכוחה נבנה בית המקדש השני. תפקידיו המרכזיים של השער היו הוצאת השעיר לעזאזל ביום הכיפורים למדבר, והוצאת הפרה האדומה אל הר המשחה לשם הכנת 'אפר פרה אדומה'.
מבנה הכותל ותארוכו
בכותל המזרחי משולבים סגנונות בנייה משתי תקופות שונות. חלקו המרכזי של הכותל בנוי בסגנון בנייה קדום שתִארוכו המדויק לוטה בערפל, יש המוצאים בסגנון בנייה זה אלמנטים המזכירים סגנון בנייה המיוחס לתקופת בית המקדש הראשון, יש המשייכים קטע-חומה זה לראשית ימי בית המקדש השני, ורבים מתארכים אותו, בעיקר את חלקו הדרומי של קטע זה, שככל הנראה נוסף בתקופה מאוחרת מהחומה המקורית, לימי החשמונאים.
לגבי 32 המטרים הדרומיים של הכותל המזרחי, ו-119.5 המטרים הצפוניים שלו, מקובל לזהות את סגנון הבניה שבו נבנו קטעי החומה הללו לסגנון בנייה הרודייאני, וזאת כחלק מפרויקט הרחבת הר הבית ושיפוץ המקדש שבמסגרתו בנה הורדוס את הכותל המערבי, הדרומי והצפוני במיקום המכפיל את שטחו של הר הבית מכפי שהיה. ובכותל המזרחי לא 'נגע' אלא רק האריך אותו מצפון ומדרום בהתאם לשאר הכתלים החדשים.
שער שושן
על פי המתואר במשנה, בכותל המזרחי של חומת הר הבית היה שער כניסה אחד בלבד שנקרא 'שער שושן' על שם העיר שושן, בירתה של הממלכה הפרסית שאפשרה ליהודים לשוב לארצם לאחר גלות בבל ולבנות בשנית את בית המקדש שנחרב על ידי הבבלים.
על פי חז"ל, מיקום השער מקביל לקדש הקדשים, על מנת שהכהן השורף את הפרה האדומה בהר המשחה יוכל לראות את הפרוכת בעת שהוא מזה את דם הפרה לנוכח המקדש.
תפקידו העיקרי של שער שושן לא היה לכניסה שוטפת להר הבית (בשל מיקומו המרוחק מהשטח המיושב של ירושלים) אלא לשם הוצאת השעיר לעזאזל ביום הכיפורים על מנת להשליכו מאחד המצוקים שבמדבר יהודה, והוצאת הפרה האדומה להר המשחה (הר הזיתים) לשם הכנת אפר פרה אדומה עבור 'מי חטאת' המשמשים לטהרת טמאי מת. כדי לאפשר גישה נוחה מהר המוריה להר המשחה, נבנה גשר מיוחד המחבר בין ההרים.
בעל הכפתור ופרח זיהה את השער בשליש הדרומי של הכותל המזרחי של הר הבית. עם זאת, קיימות מספר השערות באשר למיקומו של השער, אולם זיהויו הוודאי נותר עלום עקב חוסר יכולת לחפור בצמידות לכותל, בשל בית הקברות המוסלמי החוסם את הגישה אליו.
שער הרחמים
בימי צלאח א-דין בראשית ימי הביניים נחסם השער למעבר, וזאת כהתנגדות לתהלוכות הנוצריות שעברו בשער. במאה ה-16 שולב מבנה השער הקדום בחומת ירושלים העות'מאנית שנבנתה סביב העיר העתיקה באותה העת על ידי הסולטאן סולימאן הראשון שדאג לסתימת השער גם לאחר שילוב השער הקדום בחומה החדשה.
מעשה זה התקבל בהגות והמסורת היהודית העממית כצעד שנועד לחסום את המלך המשיח מלהיכנס בשערי הר הבית בבוא העת. בנוסף לכך הקמת בית הקברות המוסלמי לפני השער הוסברה כצעד נוסף שנועד למנוע את כניסתו של המשיח להר הבית בשל טומאת המת הנאחזת במי שעובר מעל קבר. אולם לאגדה זו אין מקורות מוסמכים בספרות היהודית.
בצד שער הרחמים נמצאו גם שרידי שער כניסה קדום יותר מתקופת בית המקדש השני.
.py
.py היא סיומת האינטרנט בפרגוואי.
Hypervisor
Hypervisor היא תוכנה המיועדת לטפל בהרצת מכונות וירטואליות וניהולן. בעולם המחשוב נעשה שימוש רב במכונות וירטואליות. אלו מאפשרות ניצול מיטבי יותר של משאבי מחשוב פיזיים, יעילות ונוחות הפעלה. עם זאת לרוב רכיבי התוכנה מתוכננים לשרת מערכת הפעלה אחת בלבד ובמקביל מערכות ההפעלה מתוכננות, לרוב, כך שיפעלו לבדן על גבי רכיבי החומרה. אולם יתרונן של מכונות וירטואליות הוא בכך שניתן להריץ מספר מערכות הפעלה במקביל ולשם כך יש צורך בתוכנת ה-Hypervisor. עבודתה העיקרית של ה-Hypervisor היא ליצור הדמיה של חומרה עבור כל אחת ואחת מהמכונות הווירטואליות כך שלהן ידמה כי הן פועלות על חומרה פיזית לבדן. בנוסף לכך ה-Hypervisor מהווה ערוץ יחיד לעבודה מול החומרה עליה המחשב פועל, או עם מערכת ההפעלה המארחת.
סוגי Hypervisors
קיימים מספר סוגים של Hypervisors אשר יושמו עם השנים, כאשר המימוש הראשון של Hypervisor הוצג על ידי IBM במערכת CP-40. סוגי ה-Hypervisors כוללים תוכנות, קושחות וחומרות, אך המימוש הנפוץ ביותר כיום הוא מימוש תוכנתי. ניתן לחלק את ה-Hypervisors הנפוצים כיום בשוק לשתי קטגוריות עיקריות המכונות Type-1 ו-Type-2.
Type-1
Hypervisors הרצים על החומרה המארחת עצמה, ללא תיווך נוסף. יתרונו של מימוש זה הוא בניצול מיטבי של החומרה מכיוון ואין תקורה הנובעת מהגורם המתווך. שימוש בולט לשיטה זו הוא בחוות שרתים בהן קיימים מחשבים רבים המריצים מערכות וירטואליות רבות, לדוגמה בחוות שרתים המיועדות לתעשיית מחשוב הענן.
Type-2
Hypervisors הרצים על מערכת הפעלה מארחת. למעשה אלו מופעלים כתוכנה רגילה מתוך מערכת ההפעלה ואינם מתקשרים באופן ישיר עם החומרה אלא נעזרים במערכת ההפעלה המארחת לשם כך. בקטגוריה זו משתמשים פעמים רבות חוקרים המעוניינים לבצע פעולות שונות על מערכת הפעלה בצורה נקיה ומבוקרת. החוקרים מעוניינים לבצע סימולציה של מערכת הפעלה על גבי המחשב האישי איתו הם עובדים ושיטה זו מספקת נוחות רבה.
מרקיניוס
מרקוס אאואס קוראה (בפורטוגזית: Marcos Aoás Corrêa; נולד ב-14 במאי 1994 בסאו פאולו שבברזיל), הידוע בקיצור כמרקיניוס, הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת פריז סן-ז'רמן מליגת העל הצרפתית ובנבחרת ברזיל.
קורינתיאנס
מרקיניוס נולד בסאו פאולו שבברזיל. הוא גדל במחלקת הנוער של קורינתיאנס. ב-20 במאי 2012 ערך מרקיניוס את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הברזילאית, כששיחק 90 דקות בהפסד 0–1 לפלומיננסה במסגרת המחזור הראשון, כששתי הקבוצות נתנו מנוחה לשחקנים הבכירים שלהן והתרכזו בגביע ליברטדורס. מרקיניוס ערך 6 הופעות ליגה בקורינתיאנס, ואף ישב על הספסל מבלי לשחק בגמר גביע ליברטדורס, בו זכתה קורינתיאנס.
רומא
ב-21 באוגוסט 2012 הושאל מרקיניוס לרומא מהסרייה א'. ב-16 בספטמבר 2012 ערך מרקיניוס את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-75 בהפסד 2–3 לבולוניה 1909 במסגרת המחזור השלישי בסרייה א'. לאחר הופעות מרשימות בתחילת העונה, הפך מרקיניוס לבלם הרכב לצד לאנדרו קסטאן ושלח את ניקולס בורדיסו לספסל. ב-22 בדצמבר 2012 הורחק מרקיניוס בכרטיס אדום ישיר בניצחון 2–4 על מילאן במסגרת המחזור ה-18 בסרייה א' לאחר שהכשיל את סטפן אל שעראווי ומנע ממנו מצב כיבוש בטוח. בחודש ינואר 2013, לאחר שערך 16 הופעות ליגה במועדון, נרכש מרקיניוס על ידי המועדון, ועד לסוף העונה ערך 10 הופעות ליגה נוספות. ב-26 במאי 2013 הוא שיחק 90 דקות בגמר הגביע האיטלקי לעונת בו הפסידה רומא 0–1 ללאציו.
פריז סן-ז'רמן
ב-19 ביולי 2013, לאחר עונה אחת בלבד ברומא, חתם מרקיניוס ל-5 שנים בפריז סן-ז'רמן מליגת העל הצרפתית, ששילמה עבורו 31.4 מיליון אירו, סכום שיא עולמי עבור שחקן בגיל העשרה באותה העת. העברתו הייתה מוטלת בספק בשל הבדיקה הרפואית, והוא החמיץ את מסע טרום העונה של הקבוצה לשוודיה.
ב-17 בספטמבר 2013 ערך מרקיניוס את הופעת הבכורה הרשמית שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 1–4 על אולימפיאקוס במסגרת המחזור הראשון בשלב הבתים של ליגת האלופות. בדקה ה-86 הוא גם הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון. ב-22 בספטמבר 2013, שלושה ימים לאחר מכן, ערך מרקיניוס את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הצרפתית, כששיחק 90 דקות בתיקו 1-1 נגד מונקו במסגרת המחזור השישי. ב-28 בספטמבר 2013 הבקיע מרקיניוס את שער הבכורה שלו בליגת העל הצרפתית, שער בדקה ה-41 בניצחון 0–2 על טולוז במסגרת המחזור השמיני. בגמר גביע הליגה הצרפתית לעונת, בו זכתה פריז סן-ז'רמן, ישב מרקיניוס על הספסל ולא שיחק במשחק. הוא סיים את עונתו הראשונה בפריז סן-ז'רמן, בה הקבוצה זכתה באליפות צרפת, עם 21 הופעות ליגה, בהן הבקיע שני שערים, ו-8 הופעות בליגת האלופות, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-2 באוגוסט 2014 שיחק מרקיניוס 90 דקות בגביע האלופות הצרפתי, בו ניצחה פריז סן-ז'רמן בתוצאה 0–2 את גנגאן. ב-26 במרץ 2015 האריך מרקיניוס את חוזהו במועדון עד לשנת 2019. שייח' נאסר אל-ח'ליפי, נשיאה של פריז סן-ז'רמן, אמר: "המועדונים הגדולים ביותר באירופה התעניינו במרקיניוס, והארכת החוזה הזו מחזקת את הפרויקט לטווח ארוך של פריז סן-ז'רמן". ב-11 באפריל 2015 שיחק 90 דקות בגמר גביע הליגה הצרפתית לעונת, בו זכתה פריז סן-ז'רמן לאחר שניצחה בתוצאה 0–4 את ספורטינג קלוב דה בסטיה. משחק זה היה משחקו ה-34 ברציפות ללא הפסד עבור המועדון, והוא שבר את שיאו הקודם של ג'ורג' ואה. מרקיניוס ערך 25 הופעות ליגה והבקיע 2 שערים בעונת, בה זכתה פריז סן-ז'רמן באליפות צרפת. ב-30 במאי 2015 ישב מרקיניוס על הספסל ולא שותף בניצחון 0–1 על אוסר במסגרת גמר הגביע הצרפתי. בנוסף ערך מרקיניוס 7 הופעות בליגת האלופות לעונת 2014/2015.
ב-1 באוגוסט 2015 ישב מרקיניוס על הספסל ולא שיחק בגביע האלופות הצרפתי, בו ניצחה פריז סן-ז'רמן בתוצאה 0–2 את אולימפיק ליון.
קריירה בינלאומית
מרקיניוס שיחק עבור נבחרת ברזיל בכדורגל עד גיל 17 לאורך כל אליפות דרום אמריקה עד גיל 17 לשנת 2011, בה זכתה הנבחרת.
בחודש אוקטובר 2013 הצהיר מרקיניוס, שמחזיק באזרחות ברזילאית ובאזרחות פורטוגלית, שהוא מוכן לייצג גם את נבחרת פורטוגל. עוד באותו החודש זומן מרקיניוס לסגל נבחרת ברזיל על ידי המאמן לואיס פליפה סקולארי למשחקי הידידות נגד נבחרות הונדורס וצ'ילה בחודש נובמבר.
ב-17 בנובמבר 2013 ערך מרקיניוס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ברזיל, כשהחליף את דויד לואיז בדקה ה-72 בניצחון 0–5 על הונדורס במשחק ידידות.
בשנת 2014 שיחק מרקיניוס בטורניר טולון במדי נבחרת ברזיל עד גיל 21, בו זכתה הנבחרת. הוא שיחק בכל חמשת המשחקים, והבקיע שער בגמר, בו ניצחה ברזיל את נבחרת צרפת עד גיל 21 בתוצאה 2–5.
מרקיניוס לא היה בסגל נבחרת ברזיל במונדיאל 2014. בחודש ספטמבר 2014 חזר מרקיניוס לסגל הנבחרת תחת המאמן החדש דונגה. הוא נכלל בסגל נבחרת ברזיל בטורניר קופה אמריקה 2015, הטורניר הבינלאומי הראשון שלו. ב-21 ביוני 2015 ערך מרקיניוס את הופעתו היחידה בטורניר, כשהחליף את רוביניו בדקה ה-76 בניצחון 1–2 על נבחרת ונצואלה במסגרת המחזור האחרון בשלב הבתים.
נכלל בסגל נבחרת ברזיל לטורניר מונדיאל 2022.
מזיקין
במיתולוגיה היהודית, מזיקין (מאוית גם כמזיקים) הם שדים בלתי נראים שיכולים ליצור מטרדים קלים או סכנות גדולות יותר. בדרך כלל הכוונה היא לשדים בלתי נראים שאדם יכול להיתקל בהם בחיי היומיום. שדים או רוחות רעות אינם מופיעים באופן בולט בדת היהודית, במיוחד כאשר עובדי האלילים תופסים אותם כישות בפני עצמם. הם נתפסים דווקא תחת פיקודו של אלוהים ששולח את עונשו דרכם.
תה פרחי אפונת-הפרפר
תה פרחי אפונת-הפרפר הידוע בכינויו "תה כחול" הוא חליטת צמחים נטולי קפאין הנעשה בחליטת או בהרתחת עלי הכותרת של פרחי צמח אפונת הפרפר (Clitoria ternatea). הצמח ידוע גם בשם אפונה כחולה, אפרג'יטה, אפונת קורדופאן או תה פרחים כחולים.
מקורו של הצמח הוא באזור הטרופי של מזרח אסיה, אך כיום התפשט לאזורים נוספים. תה פרחי אפונת הפרפר נחלט זה מאות שנים אך רק לאחרונה החלו לשתות אותו מחוץ לאזורים הילידים. תה פרחי אפונת הפרפר זוכה לגוון הייחודי שלו מהצבע הכחול העמוק של עלי הכותרת של הצמח. מה שגם כן הפך את הצמח לצבע פופולרי במשך מאות שנים. אחד ההיבטים של התה הוא העובדה שהנוזל משנה את צבעו על סמך רמת החומציות (PH) של החומרים הנוספים אליו, למשל, הוספת מיץ לימון לתה יהפוך אותו לבעל גוון סגול.
פרחי הצמח משמשים גם כצמחי מרפא באיורוודה.