cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אאוזביו
קריירה
בכל 13 השנים שבהן שיחק אאוזביו במדי בנפיקה, היו רק שנתיים שבהן לא זכה בתארים (1966, 1975). הוא הוליך את בנפיקה לזכייה בעשר אליפויות ובחמישה גביעים, היה מלך השערים בליגה הפורטוגלית מ-1964 ועד 1968 ושוב ב-1973, זכה בתואר כדור הזהב ב-1965 ובתואר "נעל הזהב" (מלך השערים של אירופה) בשנים 1968 (42 שערים) ו-1973 (40 שערים), והבקיע במסגרות האירופאיות 46 שערים, שני רק לאלפרדו די סטפנו.
בזירה הבינלאומית ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פורטוגל ב-1961 נגד לוקסמבורג. הוא היה מלך השערים במונדיאל 1966 כשכבש תשעה שערים, כולל ארבעה נגד צפון קוריאה. בסך הכול כבש בנבחרת 41 שערים ב־64 משחקים.
בגיל 32, באמצע שנות ה-70, נאלץ אאוזביו לפרוש ממשחק ברמות הגבוהות, בשל פציעה חמורה בברך. עד סוף אותו עשור, אאוזביו המשיך ושיחק בשני מועדונים פורטוגלים קטנים וכבש 773 שערים בסך הכול בליגה הפורטוגלית. כמו כן, הוא שיחק גם בארצות הברית כשנתיים, בשלוש קבוצות שונות.
על אף שפרש, אאוזביו נראה פעמים רבות בסביבת הנבחרת הפורטוגלית שבה השחקנים רואים בו כסוג של השראה.
בשנת 2000 נבחר במקום השלישי במשאל האינטרנט של "כדורגלן המאה של פיפ"א".
בשנת 2004, במסגרת חגיגות היובל לאופ"א, נבחר אאוזביו לכדורגלן הזהב של פורטוגל, וכן נבחר על ידי פלה לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם.
אאוזביו מת ב-5 בינואר 2014, כתוצאה מדום לב.
אדריאן ואן אוטרכט
אדריאן ואן אוטרכט (בהולנדית: Adriaen van Utrecht; אנטוורפן, 12 בינואר 1599 – 1652) היה צייר פלמי, שנודע בעיקר בזכות ציורי טבע-דומם מפוארים, צייד, ציורי פירות, זרי פירות, סצינות שוק ומטבח ותמונות של עופות ובעלי חיים. ציוריו מראים את השפעתו של פרנס סניידרס. שני האמנים נחשבים לממציאים העיקריים של ז'אנר השפע, כלומר ציור טבע דומם שהדגיש את השפע, בכך שהם מתארים מגוון של חפצים, פירות ופרחים, לרוב עם אנשים ובעלי חיים. ואן אוטרכט צייר גם מספר תמונות של פרחים. הוא שיתף פעולה קבוע עם ציירים מובילים באנטוורפן שהיו תלמידיו או עוזריו של פטר פאול רובנס, כמו יאקוב יורדאנס, דוד טנירס הבן, ארסמוס קוולינוס השני, ג'רארד סאגרס, ואחרים.
ביוגרפיה
אדריאן ואן אוטרכט נולד באנטוורפן כבנו של הבל ואן אוטרכט. בשנת 1614 הוא הפך לתלמידו של הרמן דה נייט, צייר וסוחר אמנות שהיה בעל אוסף אמנות נרחב. לאחר שסיים את חניכתו אצל דה נייט, נסע לצרפת, גרמניה ואיטליה. הוא שב לאנטוורפן בשנת 1625 בעקבות מות אביו והפך לחבר בגילדה המקומית סנט לוק.
בחתונה של אחותו קתרינה והצייר סיימון דה-ווס בשנת 1628, הוא פגש את קונסטנציה ואן ניולנדט בתו בת ה -17 של הצייר והמשורר וילם ואן ניולנדט השני. בשנה שלאחר מכן הם התחתנו. לזוג נולדו 13 ילדים. קונסטנציה הפכה לציירת ומשוררת בפני עצמה. על פי ההערכה, היא הייתה שותפה בסטודיו של בעלה וייתכן כי ציירה עותקים חלקיים או שלמים והעתקים של עבודת בעלה. חיי טבע דוממים עם פרי שנחתמו במלואה על ידי קונסטנציה ואן אוטרכט ומתוארכים בשנת 1647 הם דומים לעבודתו של בעלה.
ואן אוטרכט הפך לאמן מצליח וקיבל עמלות בינלאומיות מקיסר גרמניה, המלך פיליפ הרביעי מספרד ומנסיך אורנג'. הוא יכול היה להרשות לעצמו לגור בדירות מרווחות באנטוורפן, במיקום היוקרתי ביותר בעיר. נראה כי הונו ירד בסוף שנות הארבעים של המאה ה-17, אולי בגלל בריאות לקויה, עד שהוא נפטר באנטוורפן בשנת 1652 הוא איבד את מרבית הונו. בין 1626 ל־1646 אימן לפחות שבעה תלמידים ידועים, ביניהם פיליפ גיסלר (1634/35) וקורנליס ואן אנגלן.
כללי
ואן אוטרכט היה בעיקר צייר דומם. מגוון נושאים שהוא התמודד היה רחב וכלל סצינות של דוכני דגים, בשר וירקות, סצינות מטבח לרוב כולל דמויות או חיות שהוסיפו אלמנט עלילתי, טבע דומם, פירות וירקות. לבסוף, גם צייר אגרטל פרחים חתום ומתוארך משנת 1642, יוחסו לואן אוטרכט גם כמה ציורי טבע דומם עם זרי פרחים. ואן אוטרכט צייר גם סצינות גינה עם בעלי חיים, לרבות עופות כמו תרנגולות, תרנגולי הודו, ברווזים וטווסים.
עבודתו המוקדמת הושפעה מפרנס סניידרס. ואן אוטרכט לא העדיף צבעים בהירים כמו שסניידרס צייר, אלא העדיף גוונים חמים, במיוחד אפור-ירוק, ואפקטים של ניגודיות צבעים חזקה. העדפה זו רכש ככל הנראה מהידע שלו בציור האיטלקי ובמיוחד מיצירותיהם של חסידיו של קאראווג'ו.
סצינות שוק ומטבח
אדריאן ואן אוטרכט יצר סצינות שוק ומטבח ששילבו טבע דומם גדולים של צייד, דגים, ירקות ופירות. לפיכך הוא תאם למסורת של ז'אנר זה כפי שיצרו חלוציה במאה ה -16 - אמנים באנטוורפן כמו פיטר ארסן ויואכים בוקלר וכפי שהתפתח עוד יותר על ידי פרנס סניידרס בראשית המאה ה -17.
בכמה מסצינות השוק והמטבח שלו לקח אדריאן ואן אוטרכט השראה ישירה מקומפוזיציות כמו בדוכן של Fishmonger, בו הסתמך על מוטיבים ואלמנטים שנמצאו בשוק הדגים של סניידרס. כמו בקומפוזיציה של סניידרס, דוכן המוכרים של ואן אוטרכט מסתמך על דמויות אנושיות והדגים התלויים כדי ליצור את המרכיב האנכי בניגוד ליסוד האופקי של השולחן. האלכסונים נוצרים דרך כיוון הדגים אך ואן אוטרכט פחות התעניין בתנועה דינמית מאשר סניידרס ולכן הקווים האלכסוניים שלו חלשים יותר. הדמויות בקומפוזיציה של ואן אוטרכט צוירו על ידי צייר אחר, ייתכן ג'רארד סגרס. בעוד שסצינות השוק ייצגו במאה ה -16 השתקפות של מציאות חברתית של עושר מוגבר ושפע חומרי, סצינות השוק של ואן אוטרכט עוסקות יותר באפקט האסתטי של היצירה.
עם זאת, נראה כי דוכן מכירת הדגים שלו מעביר סיפור מוסרי. הלבוש של האישה בתמונה מרמז כנראה על היותה זונה. הדגים התלויים וצורותיהם של דגים מסוימים רומזים על גוון ארוטי. בזמן שהאישה מנהלת משא ומתן עם סוחר הדגים, היא קורבן שוד של נער צעיר שגוזל את ארנקה תוך שהיא מביטה ישירות לעבר הצופה. סצינות המטבח של ואן אוטרכט כוללות לרוב דמות גברית או נשית העוסקים בדרך כלל בחילופי דברים אינטימיים. נראה כי הציורים עם שפע המוצרים מרמזים לעודפי זללנות ותאווה הקשורים לחושי הטעם והמגע. דוגמה לכך היא "טבע דומם עם אוהבים" משנת 1631 בו אישה מתחמקת מגבר צעיר שמנסה להניח את ידו על חיקה. הזוג עומד מול שולחן המכוסה בשפע של סלי פירות, אספרגוס, ארטישוק, כרוב, כרישה ועופות. בצד שמאל של הציור נראה קוף שמצביע לעבר הצמד מהחלון. קופים היו בדרך כלל סמלים של תאווה בלתי מרוסנת ונוכחותו של הקוף מדגישה את המסר המוסרי של סצנת המטבח הזו. בחירת הירקות והציפורים מחזקת פרשנות זו.
תצוגות השפע
הציורים המורכבים שהופקו על ידי פרנס סניידרס ואדריאן ואן אוטרכט בשנות 1640, הדגישו את השפע המוחצן על ידי תיאור מגוון של חפצים, פירות, פרחים וחיות שנצודו, לעיתים קרובות בשילוב עם דמויות אנושיות ובעלי חיים. אדריאן ואן אוטרכט הניח לחפצים לגלוש מהשולחן שעליו הם הוצגו לכיוון הרצפה, כמו בקומפוזיציה ״מזווה״ (1650). הוא הסתמך גם על אלמנטים של הבארוק, כמו וילון ותצוגת חלון ברקע, כדי להוסיף תנועה ועומק. התצוגות המפוארות האלה יצרו את ז'אנר הפרונקילנדים, (תצוגת שפע) שצוירו גם על ידי ציירים מצפון הולנד. דוגמה טיפוסית היא של ואן אוטרכט הוא הציור ״חי ודומם בבנקט״ ( 1644). בציור זה מודגש רעיון השפע באמצעות תיאור פירות מיובאים ויקרים, תוכי דרום אמריקני אקזוטי ופריטים אחרים של יוקרה כמו כלי נגינה וכלי שולחן יקרים. נקודת התצפית של הצייר היא נמוכה, הציור הוא גדול (185 ס"מ; רוחב 242.5 ס"מ) כנראה נועד להיות תלוי מעל אח. בציור "טבע דומם עם תוכי" (הידוע גם בשם "אלגורית האש"), משנת 1636, מציג ואן אוטרכט תצוגה מורחבת של כל פריטי היוקרה הזרים והמקומיים, כולל פורצלן סיני ותוכי, שהיו זמינים בשוק אנטוורפן. הציור מאפשר לו להציג את כישוריו האומנותיים בהעברת מיני חומרים ומרקמים ושיקוף האור על משטחים שונים. ברקע מופיעה סצנה של אדם העובד ליד הכיריים תוך כדי ערבוב קדירה והנעת המפוח. ברור כי ואן אוטרכט התכוון שהקומפוזיציה תהיה הספד לכוח היצירה של האש, שהייתה מעורבת בייצור רבים מהפריטים המתוארים בציור.
פרחים
״טבע דומם עם זר וגולגולת״ משנת 1643, זוהה כיצירה של ואן אוטרכט על בסיס הדמיון של זר הפרחים לציור החתום של ״אגרטל הפרחים״. הנושא כפי שתואר כאן היה יוצא דופן עבור ואן אוטרכט ומראה שתפקידו בפיתוח סוגים חדשים של דומם לא הוכר מספיק בספרות האמנות-היסטורית.
שיתופי פעולה
כפי שהיה מקובל בתחום האמנות של אנטוורפן באותה תקופה, ואן אוטרכט שיתף פעולה עם אמנים מומחים אחרים, בדרך כלל ציירי דמויות. ידוע שהוא סיפק את האלמנטים הדוממים בציוריהם של ג'ייקוב ג'ורדנס, ארסמוס קוולינוס השני, יאן קוסייר, ואחרים. על פי ההערכה, הוא שיתף פעולה גם עם דייוויד טניאר הצעיר, תאודור ואן תולדן ויאן ואן דן הופה. העבודה השיתופית עם יאן קוסייר (1639) מתאר את ואן אוטרכט עם אשתו קונסטנציה במטבח בתוך חיים דוממים נרחבים עם חיות צייד, לובסטר, דגים וירקות. לא תמיד ברור מי צייר את הדמויות בסצינות השוק והמטבח הגדולות, הוצע כי ג'רארד סשרס צבע את הדמויות בדוכן של הדגים. שיתופי הפעולה בין אמנים יצרו לרוב הזדמנויות לפטרונות.
עיצוב שטיחי קיר
ואן אוטרכט תרם גם לעיצובים שטיחי קיר. בפרט ידוע שהוא התבקש על ידי צייר והמעצב חצרות אצולה, יאן ואן דן הוקה לסייע בסדרת שטיחי קיר תחת הכותרת 'אלגורית הזמן' (בערך 1650) שנעשתה עבור הארכידוכס ליאופולד וילהלם מאוסטריה. כמה אמנים אחרים כמו פיטר תייס, יאן ברויגל הצעיר ותומאס וילבוארטס בוסאשרט עבדו אף הם על הסדרה. שרדו עשרה רישומי שמן שאותם הכין כמודלים לסדרה. כמו כן שרדו גם שמונה שטיחי קיר המבוססים על העיצובים לסדרה אחרת ״יום, לילה וחודשים״. בהתבסס על ההבדלים בין המודלים לשטיחי קיר ההערכה היא כי אדריאן ואן אוטרכט ביצע שיפורים בבעלי החיים במודולים של ואן דן הופה שנכללו אז ביצירות הגמורות.
אם כן ביטלת תורת עירוב מאותו מבוי
בהלכות עירובין, הכלל אם כן ביטלת תורת עירוב מאותו מבוי הוא כלל המתייחס לדין ביטול רשות שנועד להתיר טלטול בחצר ובמבוי במקום תקנות עירוב חצירות ושיתופי מבואות, ואומר שמותר להשתמש בתקנת ביטול רשות דווקא במצב "דיעבד" ולא באופן קבוע, ורק באופן שביטול הרשות אינו פועל כל אשר פועל העירוב חצירות. וזאת מהחשש שמא תתבטל תורת עירוב.
רקע
לעומת זאת, כאשר יש גוי בחצר או במבוי, ובחצר או מבוי שבה דר יותר מיהודי אחד תיקנו חז"ל שלא ניתן לערב עמו אלא יש לשכור ממנו את רשותו. הבעיה היא כאשר הגוי לא מסכים להשכיר את רשותו. מעשה כזה התרחש בימיו של אביי, כאשר גוי בשם לחמן בר ריסתק לא הסכים להשכיר את רשותו בחצר. אביי פתר את הבעיה באופן כזה: הוא הורה ליהודים לבטל את רשותם ליהודי אחד מבני המבוי, כך שלפי כללי ביטול רשות נמצא שהלכתית גר במקום רק יהודי אחד, וכאשר גר יהודי אחד עם גוי, אין חיוב שכירת רשות.
על כך אמר רבא:, כלומר אם תעשה כך, תתבטל תקנת העירוב ממקום זה, שהרי במקום לערב עירוב חצירות, יכול האדם לטלטל בחופשיות מביתו למבוי על ידי ביטול הרשויות, וקיים חשש שיעשה כך לעולם (שהרי תקנת עירוב חצירות לא תועיל כאן שהרי יש גוי). ולכן תיקן רבא תקנה אחרת, על ידי עירוב חצירות.
חשש זה של "בטלת תורת עירוב", קיים בכל מקרה שיעשו את הביטול באופן קבוע, אם מפני שהעירוב חצירות אינו מועיל - כדוגמה זו, אם מפני שהביטול רשות מתיר את כל אשר הותר על ידי העירוב חצירות.
השלכות הלכתיות
הסתפקו הראשונים בגדר תקנה זו. האם בעיה זו של "אם כן תשתכח תורת עירוב מאותו מבוי" קיימת רק כאשר הגוי מסרב להשכיר את רשותו, כך שבהכרח יאלצו הדיירים להשתמש בתורת ביטול רשות, ולפי זה במקרה שהגוי מסכים לערב, אלא שבאופן חד פעמי לא עירבו מכיוון שהגוי לא היה במקום ולא ניתן היה לערב מערב שבת - מותר יהיה לערב - שהרי בשבועות הבאים יחזרו לערב על ידי עירוב חצירות רגיל, או שמא אין לחלק בזה כמו הכלל לא פלוג רבנן, ומכיוון שאם הגוי לא יתרצה להשכיר ישוב החשש של "אם כן בטלת תורת עירוב מאותו מבוי", גם באופן שהגוי מתרצה להשכיר אסור לבטל את הרשות לגוי אחד. התוספות הוכיחו שגם במקרה כזה אסרו חז"ל להשתמש בביטול רשות, ממעשה המובא בתלמוד.
בפסקי הראשונים
הלכה למעשה נוספת היוצאת מכלל זה, היא פסקו של רש"י העוסקת בדין ביטול רשות מבית לבית. במהלך חופה שהתקיימה, כנהוג בעבר, בשבת, הוצרכו להוציא חפצים מבית אחד לבית שני באותה חצר, וכאשר השאלה הגיעה לפני רש"י ששהה במקום, הוא פסק שאחד מבעלי הבתים שבחצר יבטל את רשותו אל הבית השני, ואז יוכלו להוציא ולהכניס חפצים בחופשיות בין שני הבתים, מכיוון שעל ידי הביטול אנו מחשיבים את שניהם כרשות היחיד אחת.
בעלי התוספות מביאים את פסקו של רש"י בחיבורם, ומביאים שלוש גישות לפסק זה:
רבינו יצחק טוען, שאם ניתן לבטל רשות מבית לבית באותה חצר, הטלטול בין שני הבתים יותר בחופשיות. בעוד שכאשר מבטלים רשות מבית לבית כדי להתיר את הטלטול בחצר, הביטול מועיל רק חלקית, ואסור למי שביטל את רשותו להוציא חפצים מביתו לחצר שכן בכך הוא מראה שהוא חוזר ונוטל את החלק ששיך לו משפטית בחצר, הרי שכאשר אדם ביטל את רשותו לרשות של אדם אחר, גם אם הוא יחזור ויוציא כלים לרשות האדם השני, אין בכך כדי לערער את הביטול רשות, שהרי בין כך ובין כך אנו יודעים שאין לו חלק ברשות השכן, ומדובר בהשאלת רשות בלבד. אם כן, טוען ר"י, נמצא שהביטול רשות פועל היתר טלטול בחצר כמו העירוב ממש וזה דבר שלא ייתכן.
מסיבה זו פוסק ר"י שלא ייתכן שיותר לבטל רשות באופן מלא כך שהטלטול יותר לגמרי, והעצה היא, שאם יש לאותו בית (שאת רשותו רוצים לבטל) חדרים נוספים, ניתן לבטל את הרשות ממרכז הבית אך לא מהחדרים שבו, ומכיוון שבאופן כזה הביטול רשות אינו מועיל כמו העירוב חצירות, אין בעיה הלכתית לעשות "ביטול רשות" כזה.
הסיבה לכך שלא קיים היתר כזה לפי שיטת רבינו תם, שווה לזו שהסביר ר"י, כי תקנת ביטול רשות מבית לבית עלולה לערער כליל את תקנת עירוב חצירות, ולבסוף יבואו אנשים לטלטל ללא ביטול כלל.
רוטב צדפות
רוטב צדפות הוא רוטב כהה וסמיך הנפוץ במטבח הדרום סיני והפיליפיני. הרוטב מוכן מצדפות המבושלות במי מלח, מונוסודיום גלוטמט וחומרי שימור. השימוש הנפוץ ברוטב הוא להעשרת טעם של תבשילים שונים כירקות מאודים או מוקפצים.
היסטוריה
הרוטב הומצא בשנת 1888 על ידי לי קם שונג, בעל דוכן מזון בכפר נאם שוי בפרובינציית גואנגדונג. הוא בישל מרק צדפות ושכח אותו על האש, עד שגילה כשחזר שהמרק הצטמצם לרוטב חום, עשיר וריחני. שונג החל לייצר את הרוטב מסחרית, עבר למקאו וממנה להונג קונג, וחברת הרטבים שלו "לי קום קי" מייצרת שם רוטב צדפות ורטבים אסיאתיים אחרים עד היום.
הכנה
רוטב צדפות איכותי מוכן על ידי צמצום ציר צדפות על ידי בישול ואידוי המים עד להגעה לסמיכות הרצויה. אין להוסיף תבלינים כלשהם, ואף לא מלח, משום שהצדפות צריכות לתת את הטעם כולו. הרוטב אמור להיות ריחני ובעל טעם אוממי עז. שיטה זו היא ממושכת ויקרה ולכן מיעוט זעום של יצרני רוטב הצדפות פועלים לפיה.
רוטבי צדפות תעשייתיים הם בדרך כלל מי בישול צדפות שעובו בעמילן, הוכהו בקרמל ונוספו להם משמרים שונים. בחלקם שיעור מרכיב הצדפות זעום או לא קיים כלל, בין היתר בשל הגבלות על ייבוא מזון מפירות ים. קיימת גם גרסה צמחונית לרוטב המופקת בעיקרה מפטריות.
אוסולוטאן
אוסולוטאן (בספרדית: Usulután) היא בירת מחוז אוסולוטאן באל סלוודור.
היסטוריה
אוסולוטאן נוסדה בזמן לא ידוע על ידי ילידים בני שבט הלנקה. במהלך המאה ה-15 היא נכבשה על ידי בני הפיפיל.
כשהספרדים לאזור ב-1529, הם ניסו לכבוש את אוסולוטאן, אך התושבים הצליחו להדוף אותם. לאחר מספר ניסיונות נוספים הם הצליחו לכבוש את אוסולוטאן סופית ב-1553.
אוסולוטאן קיבלה מעמד של עיירה ב-1827 ומעמד של עיר ב-1860.
העיר נפגעה מהוריקן מיטש ב-1998 ומרעידות האדמה באל סלוודור ב-2001.
הדה בושס
הֶדָּה בּוֹשֶׁס (23 באפריל 1925 – 14 באפריל 2012) הייתה עיתונאית ומבקרת תיאטרון, רדיו וטלוויזיה ישראלית.
ביוגרפיה
בושס נולדה בתל אביב וגדלה במושבה גדרה. אביה, שמואל שמואלי, היה סופר ולימים מזכיר עיריית רמת גן. אמה, ימימה, היא בתם של לאה (בת יהושע דב בנינסון) וצבי הורביץ, שהיו ממייסדי גדרה. למדה בגימנסיה "הרצליה". במלחמת העולם השנייה התנדבה לחיל העזר לנשים של הצבא הבריטי. שירתה בצה"ל בחיל הרפואה. למדה היסטוריה וספרות אנגלית באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1956 נישאה לטייס אל על. נסעה ללונדון עם בעלה והשלימה את התואר הראשון באוניברסיטת אוקספורד, עשתה תואר שני בספרות אנגלית כשנושא התזה שלה עסק בווירג'יניה וולף. במהלך שהותה באנגליה כתבה למוסף הארץ.
בעקבות גירושיה ב-1959 שבה לישראל, היא הועסקה כמזכירת המערכת ב-"קשת", כתב עת לספרות ועיון שייסד אהרן אמיר, והחלה לכתוב מאמרי ביקורת. בנימין תמוז הזמין אותה לעבוד בעריכת עמודי "תרבות וספרות" בעיתון "הארץ" ומאוחר יותר החלה לכתוב טור בענייני סגנון ואופנה. המדור "לאן ללכת" פרי עטה הופיע במוסף השבועי של "הארץ". עם הזמן החלה לכתוב גם ביקורת רדיו וכן החליפה את ד"ר חיים גמזו, מבקר התיאטרון של העיתון, כשזה היה בחופשה.
ביוני 1967 חתמה ביחד עם אישים אחרים כמו נתן ילין-מור, אייבי נתן, עמוס קינן ויגאל תומרקין על קריאה להקפדה על יחס הוגן כלפי תושבי השטחים שנכבשו במלחמת ששת הימים, כדי לא לתת נשק בידי התעמולה האנטי-ישראלית.
עם תחילת שידורי הטלוויזיה בישראל החלה לכתוב גם ביקורת טלוויזיה, בין השאר היה לה טור קבוע במוסף הארץ בשם "הטלוויזיה של השבוע". על פי עוז אלמוג, התאפיינה ביקורתה של בושס בכתיבה בהירה ותמציתית.
בשנות ה-90 עברה לכתוב בעיתון "ידיעות אחרונות", וב-1996 פוטרה והחליף אותה יובל נתן.
ב-1981 פרסמה ספר סיפורים קצרים בשם "ההר השלישי: סיפורים".
התייחסויות בתרבות
גפן עצמו, בספרו "חומר טוב" שיצא בשנת 2001, הכחיש את הקישור בין גברת לוין להדה בושס. בראיון שנתן ב-2016 אמר כי השיר נכתב על הלית ישורון.
בתחילת שנות ה-80 הקימו רם אוריון ורוגל אלפר להקה מחתרתית בשם "הדה בושס" על שמה של המבקרת.
בשנת 1996 הוצגה בושס במערכון בתוכנית הקומדי סטור כמבקרת פסטיבל התיאטרון מנדה בושקס (בגילומו של רובי דואניאס). בושס הוצגה במערכון כמבקרת מרירה שטוענת שהכל היה יכול להיות הרבה יותר טוב אם הוא היה מוצג בלונדון.
אופאל
אוֹפּאל (Opal) הוא מינרל אמורפי (חסר-סדר) המורכב מסיליקה ממוימת ונוסחתו היא SiO2·nH2O. תכולת המים במינרל מגיעה לשיעור של בין 6% ל-10%. מקור המילה "אופאל" מהמילה הלטינית opalus, שהגיעה מיוונית – ο̉πάλλιον – אוֹפאליון, ופירושה "לראות שינוי בצבע".
היווצרות ומבנה האופאל
האופאל נוצר כאשר תמיסות מימיות חמות מתקררות או מתנדפות ונוצר מהן ג'ל צורני החודר לתוך סדקים של כמעט כל סוגי הסלעים, בעיקר לימוניט, אבן חול, ריוליט ובזלת. במשך הזמן, ובהשפעות חימום ולחץ, הג'ל מתקשה. לעיתים, כשהג'ל מתייבש, נוצרים בו סדקים זעירים המתמלאים בסיליקה משנית, וכך נוצרות לוחיות בתוך האופאל בזמן התמצקותו. לעיתים מחליף ג'ל זה חומרים אורגניים, וכך ניתן למצוא אופאל השומר על צורת עץ אותו החליף ומאובנים אופאליים. מאובנים מסוג זה, אף שאין בהם עניין מיוחד בגאולוגיה, מהווים מקור משיכה לאספנים.
קיימים, כאמור, שני סוגי אופאל. האופאל הרגיל הוא אופאל בעל גוון אחיד. לעומתו, אופאל יקר מתאפיין במשחק צבעים שהפך אותו לאבן חן מבוקשת. שני הסוגים אמורפיים, אבל לאופאל יקר, המשמש כאבן החן, יש מבנה פנימי מיקרוסקופי, שהתגלה רק כשנבחן האופאל הצבעוני במיקרוסקופ אלקטרונים, המסביר את משחקי הצבע באבן. אבן האופאל היקרה בנויה מכדוריות סיליקה בקוטר של 150 עד 300 ננומטר, הדחוסות יחדיו למבנה קובייתי או הקסגונלי. כדוריות הסיליקה המסודרות מחוללות את הצבעים הפנימיים כתוצאה מתופעות של שבירה והתאבכות של קרני האור העוברים דרך המבנים הזעירים שבאופאל.
נהוג להשתמש בביטוי אוֹפּאלֶסצֶנְציה על מנת לתאר תופעה ייחודית זו, אם כי הזוהר האופאלי הוא "משחקי צבעים", והביטוי "אוֹפּאלֶסצֶנְציה" מתייחס למראה החלבי העכור של האופאל הרגיל, הסוג המכונה פּוֹטץ' (Potch), שבו אין "משחקי צבעים".
אופאל בהיסטוריה
הרומאים קבעו את האופאל כאבן חן יקרה שאותה כרו ממכרות באזור צ'כיה של היום או שקנו מסוחרים מהמזרח התיכון. פליניוס הזקן כתב כי האופאל מייצג את צירוף היופי של כל האבנים האחרות. מסופר על סנטור רומאי בשם נוניוס שהעדיף לצאת לגלות במקום למכור את אבני האופאל שלו למרקוס אנטוניוס שרצה לתת אותן מתנה לקלאופטרה.
מאות שנים אחר־כך כינה שייקספיר את האופאל "נס" ו"מלכת אבני החן".. לבני דורו הייתה האבן אבן־מזל. בתקופה מסוימת הייתה אמונה כי האבן דווקא מביאה מזל רע לבעליה. הסיפור הידוע ביותר על כך קשור במלך אלפונסו ה-12 מספרד שקיבל טבעת אופאל במתנה מאהובה נכזבת ובזה אחר זה מתו כל יקיריו שענדו את הטבעת ובסופו של דבר מת המלך בעצמו לאחר שענד את הטבעת.
עד למחצית המאה ה-19 הייתה האופאל נדירה יחסית אבל אז משנתגלו מקורות נוספים (בעיקר באוסטרליה) הפכה האבן למבוקשת כאבן חן.
סוגי אופאל
קיימים שני סוגים עיקריים של אופאל, אופאל רגיל ואופאל יקר שהוא אבן חן יקרה. שני הסוגים הם אמורפיים (כלומר, אינם בנויים מגבישים) אך לאופאל יקר יש מבנה פנימי מסודר.
אופאל יקר
העורקים המכילים את האופאל הצבעוני דקים בדרך כלל ולכן קיימות שיטות לשימוש באופאל כאבן חן. למשל, doublet הוא שכבה דקה של אופאל צבעוני המודבקת על מינרל שחור כדוגמת אבן ברזל, בזלת או אובסידיאן המדגיש את הצבע. האופאל היא אבן עדינה יחסית ולכן קשה ללטשה על מנת ליצור ברק. החיתוך המכונה triplet פותר בעיה זו. בדומה ל-doublet מודבקת פיסת אופאל על רקע שחור ומעליה מודבקת פיסת קוורץ שקוף המגינה על האופאל ובנוסף ניתן ללטשה ברמה גבוהה.
מקורות האופאל
כ-95% מהאופאל בעולם מקורו באוסטרליה. בייחוד מהעיירה קובר פידי באוסטרליה הדרומית שהיא מקור עיקרי. הסוגים אופאל רגיל, אופאל מים, אופאל ג'לי ואופאל אש מצויים בעיקר במקסיקו ובאמריקה התיכונה. עיירה אוסטרלית נוספת לייטינג רידג' בניו סאות' ויילס היא המקור העיקרי לאופאל שחור, אופאל המכיל בעיקר רקע שחור (אפור כהה עד שחור־כחול המציג "משחק צבעים").
המקור העיקרי לאופאל בולדר הוא בקילפיי שבקווינסלנד.
העיירה ספנסר שבמדינת איידהו שבארצות הברית היא מקור לאופאל לבן. רוב האופאל המצוי שם מתהווה בשכבות דקיקות. עקב כך, מרבית התפוקה מיועדת ליצירת doublet ו-triplet.
אופאל היא אבן החן הרשמית של אוסטרליה הדרומית ושל אוסטרליה. אופאל שחור היא אבן החן הרשמית של נבדה. בארצות הברית, באוסטרליה ובתאילנד אופאל הוא אבן ההולדת של חודש אוקטובר.
אופאל סינתטי
בתנאי מעבדה וגם מסחרית הצליחו לייצר את כל סוגי האופאל. גילוי המבנה הפנימי של כדוריות מסודרות של אבן החן אופאל הוביל ליצורה בידי פיטר גילסון ב-1974. ניתן להבחין בין האופאל הסינתטי לטבעי בשל היות האופאל הסינתטי מסודר. בהגדלה רואים כי כתמי הצבע מסודרים בדוגמת "עור הלטאה" או "רשת של לולים". האופאל הסינתטי שונה מהטבעי בכך שאין בו את תופעה הפלואורסצנציה בהשפעה של קרינה אולטרה סגולה. האופאל הסינתטי הוא בדרך כלל בעל צפיפות נמוכה יותר ולעיתים קרובות הוא נקבובי ביותר.
היצרנים הידועים ביותר של אופאל סינתטי הוא החברות קיוסרה ואינאמורי מיפן. אופאל סינתטי מכיל חומרים פלסטיים מייצבים ולכן הוא חיקוי לאופאל הטבעי. אופאל של גליסון שנמכר בחנויות תכשיטים הם בעצם חיקוי המורכב משכבות של זכוכית שביניהן לוחית של אופאל סינתטי.
אולם הספורט של אוניברסיטת פקין
אולם הספורט של אוניברסיטת פקין המכונה "חוט השדרה של סין" (中国脊) הוא מתקן ספורט הממוקם בחלקו הדרום-מזרחי של קמפוס אוניברסיטת פקין, שבבייג'ינג בירת הרפובליקה העממית של סין. המבנה נבנה על מנת לארח את תחרויות טניס השולחן במשחקים האולימפיים שנערכו בעיר בשנת 2008. אולם ספורט זה הוא הראשון בעולם שתוכנן באופן ייעודי עבור תחרויות טניס שולחן.
שטחו של המבנה 26,900 מ"ר ובו 6,000 מקומות ישיבה קבועים עבור הצופים. נוסף על מקומות אלה הותקנו לתקופת האולימפיאדה 2,000 מקומות ישיבה זמניים. אורכו של המבנה 122.6 מטרים מצפון לדרום, ורוחבו 87.7 מטרים ממזרח למערב. אורכו של מגרש התחרויות, הממוקם בקומה הראשונה של המבנה, 47 מטרים ורוחבו 39.5 מטרים. ניתן לקיים במגרש שמונה תחרויות בו זמנית.
בניית המבנה הושלמה באוגוסט 2007 וזאת לאחר עיכובים בבנייה בשל שרפה שפרצה במקום ב-2 ביולי 2007 כתוצאה מריתוך.
לייט שואו עם סטיבן קולבר
הלייט שואו עם סטיבן קולבר (באנגלית: The Late Show with Stephen Colbert) היא תוכנית לייט נייט אמריקאית, המשודרת בימי השבוע ברשת CBS מאז ספטמבר 2015. היא מונחת על ידי הקומיקאי סטיבן קולבר, שהחליף את המנחה הקודם של התוכנית דייוויד לטרמן. היא משודרת בערבי השבוע בין השעות 22:35 ל-23:35 לפי שעון החוף המזרחי. התוכנית מצולמת, כמו קודמתה, בתיאטרון "אד סאליבן" שבניו יורק.
יחסי אל סלוודור–ארצות הברית
יחסי אל סלוודור–ארצות הברית הם היחסים הדו-צדדיים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין רפובליקת אל סלוודור לבין ארצות הברית של אמריקה.
על פי דוח המנהיגות העולמית של ארצות הברית ב-2012, 55% מהסלוודורים תומכים בהנהגת ארצות הברית, כאשר 19% מסתייגים ו-26% אינם בטוחים, הדירוג הרביעי הגבוה ביותר בכל מדינה שנסקרה באמריקה. בשנים 2013 ו-2014, על פי סקר הגישות העולמי של מרכז המחקר פיו, 79% ו-80% מהסלוודורים רואים את ארצות הברית באופן חיובי וחשפו את אל סלוודור כאחת המדינות הפרו-אמריקאיות ביותר בעולם.
היסטוריה
ההיסטוריה של יחסי אל סלוודור-ארצות הברית כוללת מספר מהלכים ופעולות שנויות במחלוקת מצד ארצות הברית, כדוגמת המעורבות האמריקאית במלחמת האזרחים הסלוודורית וההתערבות בבחירות בסלוודור, כדוגמת הבחירות לנשיאות ב-2004.
ב-10 ביוני 2014 דיווחה קרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים על עלייה משמעותית במספר הילדים הסלוודורים המבקשים להיכנס לארצות הברית ללא הוריהם: "על פי נתונים סטטיסטיים של ממשלת ארצות הברית, מעל 47,000 ילדים ללא ליווי נעצרו בגבול דרום-מערב ארצות הברית בשמונת החודשים האחרונים, כמעט כפול ממספר הילדים שנעצרו בין אוקטובר 2012 לספטמבר 2013. נציב הפליטים העליון של האו'ם מעריך שלפחות 10,000 ילדים נוספים ינסו להיכנס לארצות הברית ללא הוריהם לפני סוף ספטמבר." ב-11 בינואר 2018 דיווח הוושינגטון פוסט כי בדיון בהגנה על מהגרים מארצות אל סלוודור, האיטי ומדינות אפריקה, שאל דונלד טראמפ "מדוע כל האנשים האלה ממדינות חור הישבן האלו הגיעו לכאן?". לאחר פרסום הדו"ח, הכחיש טראמפ בטוויטר ואמר כי הוא השתמש במונח "מדינות זרות", אך הוסיף כי השתמש בשפה קשה בנוגע למדינות. בתוך כך, דובר האו"ם גינה את התייחסותו של טראמפ, ותיאר אותה כ"גזענית". הנשיא סלוודור סאנצ'ס סרן אמר כי "דחה בתוקף" את ההערות שיוחסו לטראמפ.
כיום
היחסים בין ארצות הברית לאל סלוודור נותרו קרובים וחזקים. המדיניות של ארצות הברית כלפי המדינה מקדמת את חיזוק המוסדות הדמוקרטיים של אל סלוודור, שלטון החוק, הרפורמה השיפוטית והמשטרה האזרחית; פיוס ושיקום לאומי; והזדמנות כלכלית וצמיחה. אל סלוודור הייתה חברה מחויבת בקואליציה של המדינות הלוחמות בטרור ושלחה עשר חוליות של חיילים לעיראק כדי לתמוך במלחמת עיראק.
הקשרים של ארצות הברית ואל סלוודור הם דינמיים וצומחים. יותר מ-19,000 אזרחים אמריקאים גרים ועובדים במשרה מלאה באל סלוודור. רובם אנשי עסקים פרטיים ומשפחותיהם, אך מספר קטן של גמלאים אזרחיים אמריקאים נמשכו לאל סלוודור כתוצאה מתנאי מס נוחים. עם זאת, בעקבות החלטתה השנויה במחלוקת של הממשלה הסלוודורית לנתק את הקשרים עם טאיוואן לטובת הרפובליקה העממית של סין באוגוסט 2018, מספר סנאטורים רפובליקנים כמו מרקו רוביו דרשו לקצץ את הסיוע הכלכלי למדינה ואת גירושם מאליאנזה פארה פרוספרידד (תוכנית הנתמכת על ידי ארצות הברית כדי לסייע לאל סלוודור, הונדורס וגואטמלה בחינוך ובבריאות להפחתת ההגירה הבלתי חוקית לארצות הברית). לשכת המסחר האמריקאית באל סלוודור ממוקמת במרכז הסחר העולמי.
ייצוג
== יום הידידות בין ארצות הברית לאל סלוודור == ב-9 במרץ 2017, בהכרעת 66 קולות בעד, אישרה העצרת המחוקקת של אל סלוודור את ההכרזה של 15 ביוני כ-"יום הידידות בין אל סלוודור לארצות הברית". היוזמה נחקרה על ידי הוועדה לענייני תרבות וחינוך של האספה המחוקקת להנצחת כינון יחסים דיפלומטיים בין המדינות ב-15 ביוני 1863. היחסים הדו-צדדיים בין המדינות התחזקו באמצעות תוכניות ויוזמות משותפות. "יום הידידות בין ארצות הברית לאל סלוודור "מדגים את היחסים הדו צדדיים ההדוקים ומטרתו להדגיש את המשך המחויבות לעבוד יחד לשיפור הביטחון ולקידום השגשוג באל סלוודור".
שברייה
שברייה (בערבית: شبرية) היא כלי חיתוך, סכין ערבי. הלהב והנדן של השברייה מעוקלים על פי רוב בקציהם. השברייה נועדה לשמש גם כפגיון, כלומר - כנשק. השברייה המסורתית עשויה בעבודת יד, נחשבת לעיתים למשפחתית ומוטבע עליה סמל המשפחה. במקרים לא שכיחים עשויים ידית השברייה ונדנהּ כסף ומעוטרים מלאכת צורף; יש שאף נעשה שימוש במעט זהב. שבריות מסוג זה מוערכות על ידי אספנים.
כימיה
כִימְיָה (מיוונית: Χημια) היא ענף במדעי הטבע העוסק בהרכב החומר, מבנהו, תכונותיו והשינויים החלים בו במהלך אינטראקציה עם חומר אחר. ניתן לכנות את הכימיה כ"מדע מרכזי", כיוון שהיא מספקת את העקרונות הבסיסיים העומדים מאחורי תחומי ידע אחרים במדעי הטבע, כגון: אסטרונומיה, הנדסת חומרים, ביולוגיה וגאולוגיה. מבחינה היסטורית, הכימיה המודרנית התפתחה מהאלכימיה בעקבות המהפכה הכימית אשר התרחשה ב-1773.
מבנה החומרים שבהם אנו משתמשים באופן שוטף נובע מתכונותיהן של תרכובות כימיות ושל האינטראקציות ביניהן. לדוגמה, פלדה קשה יותר מברזל כיוון שהאטומים שלה מאורגנים בתא יחידה קשיח יותר; עץ נשרף או עובר חמצון מהיר כיוון שהוא יכול להגיב בתגובה כימית ספונטנית עם חמצן מעל לטמפרטורה מסוימת; סוכר ומלח מומסים במים כיוון שהתכונות המולקולריות/יוניות שלהם הן כאלה שההתמוססות היא המצב המועדף בטמפרטורת החדר. חומרים כימיים מסווגים במונחים של מבנה, מצב צבירה והרכב כימי. ניתן לנתח אותם באמצעות שימוש בשיטות של אנליזה כימית, כגון ספקטרוסקופיה וכרומטוגרפיה.
תגובה כימית היא תהליך שבו משתנה מבנה המולקולות המרכיבות את החומר. תרכובות המוצא נקראות "מגיבים", והתרכובות הנוצרות בסופה של התגובה קרויות "תוצרים". מספר האטומים והאלקטרונים אינו משתנה במהלך התגובה, זאת לפי חוק שימור המסה. בדרך כלל משתתף בתגובה יותר ממגיב אחד. בתגובה כימית עשויות מולקולות להתרכב וליצור תרכובת של מולקולות גדולות יותר, להתפרק וליצור מולקולות קטנות יותר, או ליצור סידור חדש של האטומים בתוך המולקולה. הכימיה משלבת את מושגי האנרגיה והאנטרופיה ביחס לספונטניות ותהליכים כימיים. תגובה כימית כרוכה, בדרך כלל, ביצירה או בשבירה של קשרים כימיים, ובצריכה או בפליטה של אנרגיה.
אטימולוגיה
המקור של המילה כימיה, על שלל נגזרותיה האירופאיות, הוא באלכימיה, מחקר ששילב כימיה, פיזיקה, רפואה, מיסטיקה ודת. מקור המילה אלכימיה הוא בשפה הערבית במילה- الكيمياء (אלכימיאא או الخيمياء, אלח'ימיאא), שפירושה אמנות השינוי. הערבים שאלו את המילה מהיוונים, בעת שכבשו את אלכסנדריה בשנת 642. מהמילה χημία (כֵֿמִיַה) או χημεία (כֵֿמֶיַה). כתוצאה מהשונות בין המילים ייתכן כי מקור המילה אלכימיה היא במצרית עתיקה כיוון שהמילה χημία דומה צורנית לשמה של מצרים במצרית עתיקה, אך מנגד ייתכן שהמילה התפתחה מהמילה היוונית דווקא χημεία שפירושה, לצקת יחד.
ארבעת היסודות והאלכימיה
ראשיתה של הכימיה היא בפילוסופיה היוונית, שאחד ממאפייניה הבולטים היה תאוריית ארבעת היסודות. למעשה מדובר במשפחה של תאוריות שהמשותף לכולן היא ההנחה שהעולם מורכב מארבעה יסודות, אדמה, מים, אוויר ואש. גרסאות שונות של התאוריה הוסיפו יסודות נוספים, כגון האתר, היסוד השמיימי שממנו עשויים גרמי השמים. תאוריה מתחרה הייתה התאוריה האטומית, שתיארה את החומר כמורכב מחלקיקים יסודיים. היו גם תאוריות, כגון זו של אפלטון, ששילבו את שתי הגישות וזיהו את היסודות הבסיסיים עם חלקיקים יסודיים.
בימי הביניים פותחו תאוריות אלכימיות שהושפעו מתורות ארבעת היסודות, ובמיוחד מהגרסה של אריסטו. התאוריות האלכימיות השונות הניחו קיומם של מספר יסודות מצומצם שיכולים לעבור טרנספורמציות שונות. האלכימאים הבחינו שלחומרים שונים (אלכוהול למשל) יש השפעה על הפיזיולוגיה האנושית. בעקבות זאת הם הניחו שבחומרים השונים כמוסים כוחות נסתרים, לרבות כוחות מאגיים, ושמו להם למטרה לגלות כוחות אלו. האלכימאים הצליחו לתאר בשיטתיות ובדיוק יחסי מגוון רחב של תגובות כימיות.
העת החדשה
התאוריות האלכימיות הוחלפו במהלך המאה ה-17 בתאוריית הפלוגיסטון. פלוגיסטון היה השם שהוענק לחומר היפותטי חסר צבע, טעם וריח שלפי התאוריה נמצא בכל גוף בר בעירה ומשתחרר במהלכה. התאוריה נהגתה על ידי יוהאן יואכים בכר על מנת להסביר את תופעת הבעירה, ובמשך מאתיים שנים היא הייתה התאוריה הדומיננטית בכימיה. לפי התאוריה, כל גוף בר בעירה מכיל את הפלוגיסטון אשר בתנאים מסוימים הופך לאש. כלומר, כל חומר בר בעירה מכיל בתוכו את האש, אולם במעין מצב צבירה שהוא כלוא בו, ואילו הבעירה היא מעבר האש למצב חופשי.
אף על פי שהצליחה לאחד תופעות כימיות רבות, להסבירן ולספק ניבויים איכותיים וכמותיים, תאוריית הפלוגיסטון הוחלפה בסופו של דבר על ידי תאוריית החמצן של אנטואן לבואזיה. נהוג לייחס את החלפתה של תיאורית הפלוגיסטון לכישלונה להסביר תהליכי בעירה שלאחריהם משקלו של החומר שבער גדל, ולא קטן, כמצופה, כתוצאה מאיבוד פלוגיסטון. לבואזיה טען שהבעירה אינה אלא התרכבות של החומר הבוער עם החמצן שבאוויר. הוא הראה כי בעת תהליכים כימיים חומר לא אובד ולא נוצר יש מאין. משקל התוצרים בתהליך שווה למשקל המגיבים (החומרים המקוריים). לבואזיה דחה את זיהוי היסודות עם חלקיקים יסודיים, וכן סבר שחום הוא יסוד כימי שאותו כינה 'קלוריק'. השקפות אלה הוחלפו מאוחר יותר עם התפתחות הכימיה.
התורה האטומית
במאה ה-19 החלה להתפתח התורה האטומית, לפיה כל חומר בנוי מחלקיקים יסודיים המכונים אטומים, המחולקים לסוגים שונים. על-פי תורה זו, יש להבדיל בין שלושה סוגים של חומרים:
את היסוד לתורה הזו הניח האנגלי ג'ון דלטון. שני אנשי מדע נוספים שתרמו תרומה מכרעת להתפתחות הכימיה במאה ה-19 היו השוודי ברצליוס והרוסי מנדלייב. ברצליוס זיהה יסודות כימיים אחדים ופיתח תאוריה להסברת הקשר הכימי שלפיה הכוחות מצמידים את האטומים במולקולות זה לזה. הוא הניח את היסוד לכימיה האנליטית, והחל למדוד את המסות האטומיות של היסודות, כלומר, לקבוע על פי כמה כבד האטום שבכל יסוד מאטום המימן, שהוא הקל ביסודות. מנדלייב מיין את כל היסודות שהיו ידועים בזמנו לפי מסה אטומית עולה ומצא מחזוריות בתכונות האטומיות שלהם. הוא כתב את הטבלה המחזורית של היסודות וניבא בעזרתה בהצלחה את קיומם ותכונותיהם של כמה יסודות שלא היו ידועים עד אז.
ב אף נתגלה כי אטומים בתמיסה מצויים בצורת יונים בחלק מהמקרים, וניתן לעשות שימוש בזרם חשמלי כדי להפריד תרכובות ליסודותיהן - שיטה הנקראת אלקטרוליזה. לאחר פיתוח שיטת הספקטרוסקופיה זוהו כמה יסודות חשובים. נמצא כי כמה תרכובות אורגניות מורכבות מאותם יסודות, והחלה להתפתח הכימיה האורגנית.
לימודי כימיה כיום
כימיה היא חלק אינטגרלי בחומר הלימוד המדעי בבית ספר תיכון ובשלבים הראשונים של לימודי האוניברסיטה. ברמות אלה, היא נקראת בדרך כלל "כימיה כללית" והיא מהווה הצגה של מגוון רחב של תפיסות יסודיות המאפשרות ללומדים לרכוש כלים וכישורים שימושיים ברמות מתקדמות יותר, שבהן נלמדים תחומי המשנה של הכימיה בצורה מעמיקה יותר. מדען המעורב במחקר כימי נקרא כימאי. רוב הכימאים מתמחים בתחום משנה אחד או במספר תחומי משנה.
אטום
אטום הוא היחידה הבסיסית של יסוד כימי. האטום הוא אוסף של חלקיקי חומר המורכב מליבה טעונה במטען חשמלי חיובי (גרעין האטום) המכילה פרוטונים ונייטרונים, שאותה מקיפים אלקטרונים הנושאים מטען חשמלי שלילי ומאזנים את המטען החיובי שבגרעין. אטום הוא החלק הקטן ביותר של החומר ששומר על התכונות הכימיות של היסוד כגון אלקטרושליליות, אנרגיית יינון, מצב חמצון מועדף, מספר קואורדינציה, סוג הקשרים שהוא נוטה ליצור כגון קשר מתכתי, קשר יוני וקשר קוולנטי.
יסוד כימי
יסוד כימי מוגדר על ידי מספר ייחודי של פרוטונים הנמצאים בגרעין האטום שלו. מספר זה ידוע כמספרו האטומי של היסוד. לדוגמה, כל האטומים המכילים 6 פרוטונים בגרעין הם אטומים של היסוד פחמן, וכל האטומים המכילים 92 פרוטונים בגרעין שלהם הם אטומים של היסוד אורניום. אולם, קיימים גם איזוטופים של יסוד הנבדלים זה מזה במספר הנייטרונים בגרעין.
התיאור הנוח ביותר של יסוד כימי מוצג בטבלה המחזורית המאגדת את היסודות לפי מספרם האטומי. הודות למבנה הייחודי שלה הטורים (מכונים גם קבוצות/משפחות) והשורות (מכונות גם מחזורים) של היסודות השונים חולקים מספר תכונות כימיות משותפות, והן מסודרות לפי רצף תכונות כגון רדיוס אטומי, אלקטרושליליות וכדומה. ישנן רשימות של יסודות לפי שם, סימול ומספר אטומי.
תרכובת
תרכובת היא חומר בעל יחס ייחודי של אטומי יסודות כימיים הקובעים את הרכבו, והיא בעלת צורה ייחודית הקובעת את תכונותיה הכימיות. לדוגמה, מים הם תרכובת המכילה מימן וחמצן ביחס של 1:2, כאשר אטום החמצן נמצא בין שני אטומי המימן, ויש ביניהם זווית קשר של 104.5°. תרכובות נוצרות ומתפרקות בתגובות כימיות.
מולקולה
מולקולה היא החלק הקטן ביותר (מלבד אטום) של כימיקל טהור השומר על תכונותיו הכימיות, כלומר, היכולת לעבור סדרת תגובות כימיות מוגדרת עם כימיקלים אחרים. מולקולות יכולות להיות נייטרליות מבחינה חשמלית בניגוד ליונים. המולקולות הן בדרך כלל קבוצה של אטומים הקשורים בקשר קוולנטי, כך שהמבנה הכולל נותר נייטרלי מבחינה חשמלית, וכל אלקטרוני הקשר מזווגים עם אלקטרונים אחרים בקשר כימי או נמצאים במולקולה כאלקטרונים בלתי קושרים.
אחת מהתכונות העיקריות של מולקולה היא הגאומטריה שלה המכונה לעיתים גאומטריה מולקולרית. בעוד שהמבנה של מולקולות דו-אטומיות, תלת-אטומיות וארבע-אטומיות עשוי להיות טריוויאלי (קווי, זוויתי או פירמידה), המבנה של מולקולות רב-אטומיות, שהן מולקולות המורכבות מ-6 אטומים ומעלה (או מספר יסודות שונים), עשוי להשפיע במידה רבה על מאפייניה הכימיים.
כימיקל ותערובת
כימיקל הוא סוג של חומר בעל הרכב מוגדר וסדרה של תכונות כימיות. במובן הישיר, תערובת של תרכובות ויסודות איננה חומר כימיקלי, אולם ניתן לקרוא לה כימיקל. רוב הכימיקלים שאנו נתקלים בהם בחיי היום יום הם סוג מסוים של תערובת, כגון אוויר, סגסוגות, ביומסה וכדומה.
מערכת מתן השמות לכימיקלים היא חלק חשוב ביותר בשפה הכימית. בשלב מוקדם יותר בהיסטוריה של הכימיה מגלי החומרים הם אלה שנתנו להם את שמם, דבר שגרם בחלק מהמקרים לבלבול ולקשיים. אולם, כיום מערכת IUPAC של הנומנקלטורה הכימית מאפשרת לכימאים לאפיין לפי שם תרכובת ייחודית מתוך מגוון כמעט אינסופי של תרכובות אפשריות.
מול וכמות החומר
מול הוא כמות חומר המכילה את אותו מספר של ישויות כימיות (אטומים, מולקולות או יונים) כמו ב-12 גרם של פחמן-12, כאשר אטומי הפחמן אינם קשורים, נמצאים במנוחה ובמצב היסוד שלהם. מספר זה ידוע כמספר אבוגדרו, והוא נקבע באופן ניסויי. הערך המקובל כיום (2007) הוא בערך 6.02X1023 יחידות חומר למול. מספר זה הוא חסר יחידות, ולפיכך הוא יכול לתאר כל סוג של אובייקט יסודי, על אף שהשימוש במושג המול מוגבל בדרך כלל למבנים תת-אטומיים, אטומיים ומולקולריים.
מספר המולים של חומר בליטר אחד של תמיסה ידוע כמולריות. מולריות היא היחידה הנפוצה לבטא ריכוז כימי של תמיסה בכימיה פיזיקלית.
קשר כימי
קשר כימי הוא מושג המסייע להבין כיצד אטומים מחוברים זה לזה במולקולות. ניתן לדמות אותו לשיווי משקל רב-קוטבי בין המטענים החיוביים שבגרעין ובין המטענים השליליים המקיפים אותו. מעבר לכוחות משיכה ודחייה, מגדירות האנרגיות ומיקום האלקטרון את יכולתו של האטום להיקשר לאטום אחר. הפוטנציאלים הללו יוצרים את האינטראקציות המחזיקות את האטומים במולקולות ובגבישים. בתרכובות פשוטות רבות ניתן לעשות שימוש בתאוריות המסבירות את אופי הקשר הכימי על מנת לנבא את מבנן המולקולרי והרכבן. באופן דומה, ניתן ליישם תאוריות פיזיקליות על מנת לנבא מבנים יוניים רבים. בתרכובות מורכבות יותר, כגון סריגים מתכתיים, התאוריות הקלאסיות (כגון תאוריית הקשר הקוולנטי) נכשלות, ויש צורך להשתמש בגישות אחרות המבוססות בעיקר על עקרונות של הכימיה הקוונטית, כגון אורביטלים מולקולריים.
תגובה כימית
תגובה כימית היא שינוי של כימיקל באמצעות אינטראקציה עם כימיקל אחר, או כתוצאה מאינטראקציה עם אנרגיה. תגובה כימית יכולה להתרחש באופן טבעי או להתבצע במעבדה על ידי כימאים בכלים מיוחדים. התגובה יכולה להסתיים ביצירה, פירוק או ארגון מחדש של המולקולות. תגובות כימיות כוללות בדרך כלל יצירה או שבירה של קשרים כימיים. דוגמאות לתגובות כימיות נפוצות הן חמצון, חיזור, דיסוציאציה וסתירה.
ניתן לתאר תגובה כימית באמצעות שימוש במשוואה כימית. בעוד שבתגובות לא-גרעיניות מספרי האטומים וסוגם בשני צידי המשוואה שווים זה לזה, בתגובה גרעינית הדבר נכון רק לגבי חלקיקי הגרעין – הפרוטון והנייטרון.
רצף השלבים שבהם הקשרים הכימיים מתארגנים מחדש במהלך התגובה נקרא מנגנון התגובה. ניתן לחזות שתגובה כימית תתרחש במספר שלבים מוגדר, כאשר כל אחד מהם מתרחש במהירות שונה. חומרי ביניים רבים בעלי יציבות משתנה יכולים להיווצר במהלך התגובה. פיתוחם של מנגנוני התגובה בא להסביר את הקינטיקה הכימית ואת יחסי התוצרים המתקבלים. מספר חוקים אמפיריים, כגון חוקי וודוורד-הופמן, יכולים להיות שימושיים כאשר מציעים מנגנון לתגובה כימית.
הגדרה יותר קשיחה לתגובה כימית היא: "תגובה כימית היא התהליך המסתיים בהמרה של כימיקלים שונים". לפי הגדרה זו, תגובה כימית יכולה להיות חד-שלבית או רב-שלבית. ניתן להגביל את ההגדרה עוד יותר כך שתכלול גם מקרים שבהם המרת הקונפורמציות ניתנת לצפייה בניסוי. תגובות כימיות מסוג זה כוללות בדרך כלל סדרה של ישויות מולקולריות כפי שנרמז בהגדרה, אולם נוח להשתמש במונח גם עבור שינויים הכוללים ישות מולקולרית יחידה.
יונים ומלחים
יון הוא אטום או מולקולה בעלי מטען חשמלי שאיבדו או קלטו אלקטרון אחד או יותר. קטיונים (יונים בעלי מטען חשמלי חיובי) ואניונים (יונים בעלי מטען חשמלי שלילי) יכולים ליצור מבנה גבישי של מלחים נייטרליים. דוגמאות ליונים רב-אטומיים שאינם מתפרקים במהלך תגובת חומצה-בסיס הן הידרוקסיל וזרחה.
יונים הנמצאים במצב צבירה גזי ידועים כפלזמה.
מצב צבירה
בנוסף להבדלים בתכונותיהם הכימיות, כימיקלים שונים יכולים להימצא במצבי צבירה שונים. לרוב, הסיווג הכימי אינו תלוי במצב הצבירה; אולם, מספר מצבי צבירה מיוחדים אינם מתאימים למספר תכונות כימיות. מצב צבירה מוגדר כאוסף מצבים במערכת כימית שהמשותף להם הוא תכונות מבניות מסוימות המתקיימות בטווח מסוים של תנאים כגון לחץ וטמפרטורה. תכונות פיזיקליות כגון צפיפות ומקדם שבירה נוטות לקבל ערכים אופייניים במצבי צבירה שונים. מצב הצבירה של חומר מוגדר על ידי כמות האנרגיה הנמצאת במערכת ובאופי הקשרים בין האטומים או המולקולות. מצב צבירה מוצק מתאפיין בקשרים חזקים בין החלקיקים ולכן מבנה מסודר, צורה ונפח מוגדרים וקבועים (בלחץ וטמפרטורה נתונים). בנוזל המרחקים בין החלקיקים גדול יותר ואין סדר מובהק ביניהם, בעוד שהנפח נשמר הצורה אינה נשמרת. בגז האינטראקציה בין חלקיקי החומר חלשה מאוד יחסית למהירות התנועה של החלקיקים ולכן אין מבנה מסודר והמרחק בין החלקיקים יקבע על ידי גודל הכלי בו הוא נתון.
בחלק מהמקרים אין גבול ברור בין מצבי הצבירה השונים, ובמקרה זה אומרים שהחומר נמצא במצב סופרקריטי. בדיאגרמת הפאזות יש נקודה הנקראת הנקודה המשולשת והיא משותפת לשלושת מצבי הצבירה הנפוצים. כיוון שנקודה זו קבועה עבור תנאים מסוימים, נוח להגדיר באמצעותה את התנאים הללו.
מצבי הצבירה העיקריים הם מוצק, נוזל וגז. רוב החומרים יכולים להתקיים במספר צורות של מוצק. לדוגמה, ישנן שלוש צורות של ברזל במצב צבירה מוצק (אלפא, גאמא ודלתא) המוגדרות לפי הטמפרטורה והלחץ. ההבדל העקרוני בין הצורות הללו הוא השוני במבנה הגבישי של האטומים. מצבי צבירה פחות מוכרים הם פלזמה, עיבוי בוז-איינשטיין, עיבוי פרמיוני ומצבים פאראמגנטיים ופרומגנטיים של חומרים מגנטיים. בעוד שרוב מצבי הצבירה המוכרים עוסקים במרחב תלת-ממדי, ניתן להגדיר אנלוגים למערכות הללו בשני ממדים, דבר המהווה כלי שימושי במערכות ביולוגיות.
אנרגיה
תגובה כימית מלווה תמיד בהגדלת או הקטנת כמות האנרגיה שבמערכת. כמות אנרגיה מסוימת עוברת בסביבת המגיבים בצורה של חום או אור, ובאופן זה תוצרי התגובה עשויים להכיל יותר או פחות אנרגיה מאשר המגיבים. תגובה כימית היא אקסותרמית אם במצב הסופי יש במערכת פחות אנרגיה מאשר במצב ההתחלתי, כלומר היה מעבר של אנרגיה מהמערכת לסביבה. התגובה היא אנדותרמית כאשר במצב הסופי יש במערכת יותר אנרגיה מאשר במצב ההתחלתי, כלומר היה מעבר של אנרגיה מהסביבה למערכת.
תגובה כימית אינה יכולה להתרחש אם המגיבים אינם קולטים כמות אנרגיה הגבוהה מסף מסוים המכונה אנרגיית שפעול. המהירות של תגובה כימית (בטמפרטורה T נתונה) קשורה לאנרגיית השפעול E, באמצעות קבוע בולצמן e−E/kT המתאר את ההסתברות שלמולקולה כלשהי תהיה כמות אנרגיה גדולה או שווה ל-E בטמפרטורה נתונה. התלות המעריכית בין מהירות התגובה לבין הטמפרטורה מתוארת במשוואת ארניוס. אנרגיית השפעול הדרושה לתגובה הכימית יכולה להופיע בצורת חום, אור, חשמל או כוח מכני כדוגמת אולטרה סאונד.
המושג של אנרגיה חופשית, המשלב שיקולים אנטרופיים, שימושי מאוד בניבוי היתכנות התגובה ובבירור מצב שיווי המשקל שלה בתחום התרמודינמיקה הכימית. התגובה אפשרית רק אם השינוי הכולל באנרגיה החופשית של גיבס הוא שלילי, כלומר, אם ΔG שווה לאפס אומרים שהתגובה נמצאת בשיווי משקל כימי.
מצב הצבירה של החומר נקבע על ידי כמות האנרגיה בחומר ובסביבה המקיפה אותו. כאשר הכוחות הפנים-מולקולריים של חומר נמצאים במצב שבו האנרגיה של הסביבה לא מספיקה כדי לבטל אותם, יכולים להתרחש כמה דברים. לדוגמה, מים הם נוזל בטמפרטורת החדר כיוון שהמולקולות קשורות זו לזו בקשרי מימן. לעומת זאת, מימן גופרתי הוא גז בטמפרטורה ובלחץ תקניים, וזאת כיוון שהמולקולות קשורות בקשרי דיפול-דיפול שהם חלשים יותר.
מעבר האנרגיה מחומר אחד לאחר תלוי בגודל של קוונט האנרגיה הנפלט מהחומר. אולם, אנרגיית חום מועברת בקלות כמעט מכל חומר, והסיבה העיקרית לכך היא כיוון שרמות האנרגיה התנודתיות והסיבוביות ממוקמות אחת ליד השנייה באטום. כיוון שרמות האנרגיה של האלקטרונים לא קרובות זו לזו, קרינה אלקטרומגנטית בתחום העל-סגול לא מועברת באותה קלות, בדומה לאנרגיה חשמלית.
הידיעה על קיומן של רמות אנרגיה אופייניות לחומרים כימיים שונים שימושית בזיהויים על פי אנליזה של קווי ספקטרום שונים, כגון תת-אדום, גלי מיקרו, NMR וכדומה. דבר זה שימושי גם בזיהוי ההרכב של עצמים מרוחקים – כגון כוכבי לכת וגלקסיות – באמצעות ניתוח ספקטרוסקופי של הקרינה האלקטרומגנטית הנפלטת מהם.
חוקים בכימיה
תגובות כימיות מתרחשות לפי חוקים מסוימים, שבמהלך הזמן הפכו למושגים בסיסיים בכימיה. חלק מהחוקים הללו הם:
תחומי משנה
כימיה מחולקת בדרך כלל למספר תחומי משנה עיקריים (דיסציפלינות). כמו כן, ישנם כמה תחומים הקשורים לשתי דיסציפלינות או יותר, כמו גם תחומים בעלי דרגת התמחות גבוהה יותר. דיסציפלינות שונות בתוך הכימיה מחולקות בדרך כלל לפי סוג החומר הנחקר או לפי סוג המחקר. דיסציפלינות אלה כוללות כימיה אי-אורגנית, שהיא חקר תרכובות אי-אורגניות; כימיה אורגנית החוקרת חומרים אורגניים; ביוכימיה, שהיא חקר החומרים הנמצאים באורגניזמים; כימיה פיזיקלית, שהיא חקר האנרגיה הקשורה למערכות כימיות בקנה מידה, מקרו, מולקולרי ותת-מולקולרי וכימיה אנליטית שבה מנתחים דגימות חומרים על מנת להבין את הרכבם הכימי והמבנה שלהם. בשנים האחרונות התפתחו דיסציפלינות יותר ממוקדות, כגון נוירוכימיה.
סלט ירקות ישראלי
סלט ירקות ישראלי (נקרא גם סלט ערבי או סלט שוק) הוא סלט שרכיביו הבסיסיים הם עגבניות ומלפפונים החתוכים לפיסות קטנות, מתובל במלח, שמן זית או מיץ לימון, או שניהם כאחד.
לעיתים הסלט כולל ירקות נוספים, הנפוצים מביניהם הם בצל יבש קצוץ, זיתים ופלפל בצבעים שונים. יש המוסיפים גם צנונית, גזר ועשבי תיבול כגון פטרוזיליה. לעיתים מתבלים ברוטב אלף האיים או רוטב שום במקום בשמן ולימון, אם כי רטבים אלו שכיחים יותר לסלטים המכילים גם חסה.
בישראל הסלט יכול ללוות כל ארוחה ישראלית. בארוחת בוקר או ארוחת ערב מוגש לעיתים לצד חביתה או ביצת עין ולחם, בארוחת צהריים מוגש רבות לצד מנה בשרית ותוספת של פחמימות (כגון אורז, תפוחי אדמה או פסטה).
סלט ירקות נלווה גם למאכלי רחוב מזרח תיכוניים הנאכלים בפיתה, לאפה או בגט - פלאפל, שווארמה, סביח, וגם שניצל או סטייק. הוא מרכיב בסיסי גם ברוב ארוחות הפיקניק, בעיקר במפגשי "מנגל".
נהוג לכנות "סלט ערבי" סלט שנקצץ דק מאוד. הוא מוגש כסלט ביתי ובמסעדות מזרחיות וערביות.
סלט ירקות אינו שם נרדף לסלט ירוק, שהוא סלט של עלים ירוקים.
סלט יווני הוא גרסה של סלט הירקות, בו הירקות נקצצים באופן גס יותר וכולל גם גבינה מלוחה (גבינת פטה) וזיתים שחורים.
רכס זאגראוס
רכס זגראוס (באנגלית: Zagreus Ridge; בבולגרית: хребет Загрей) הוא רכס מצוקים שאינו מכוסה קרח, בחוף אוסקר השני, בארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הרכס 10 קילומטרים ורוחבו 3.8 קילומטרים.
שיא גובהו של הרכס 1,100 מטרים מעל פני הים (בפסגת מארצ'אבו).
מיפוי הרכס
הרכס מופה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1978.
מקור השם
הרכס נקרא על שמו של האל התראקי זגראוס.
מקדש העם
"מקדש העם" (באנגלית: Peoples Temple) הייתה כת מרקסיסטית אנטי-דתית, אנטי-אמריקאית ופרו-סובייטית שיוסדה על ידי ג'ים ג'ונס ב-1955. בשנות ה-70 הכת הקימה קומונה בגיאנה שבדרום אמריקה ועלתה לידיעת הציבור בעקבות סופה הטראגי, עת חבריה נטלו ציאניד והתאבדו בנובמבר 1978.
ג'ונס הקים את מקדש העם ופתח כנסייה בשכונה מעורבת באינדיאנפוליס. ג'ונס נהג לזייף ניסים של ריפוי באמצעות האמונה על מנת למשוך אנשים ולהגדיל את הכנסות הכנסייה, ששימשו למימונה ולתרומה לעניים. ג'ונס היה אתאיסט ומעולם לא הוסמך ככומר, והוא השתמש בכנסייה על מנת לקדם את מטרותיו החברתיות.
הכנסייה שמה דגש על שוויון, הן בין הגזעים והן בין המעמדות, וחבריה התבקשו להתלבש בצניעות. היא סיפקה מקלט לחסרי בית והפעילה בית תמחוי כקומוניסט ובמקביל תקף את הרעיונות הנצרות כצידוקו של הגבר הלבן האירופי לשלוט בנשים ולשעבד את השחורים. ג'ונס הציע לחברי הכנסייה עסקה בה הם יתרמו את כל רכושם לכנסייה, וזו תספק בתמורה את כל צורכיהם. הוא המשיך להרחיק אותם מהנצרות ולקרב אותם לקומוניזם.
ג'ונס ראה בעצמו את התגלמותו של ישו וטען שהקפיטליזם האמריקאי הוא האנטיכריסט. הוא סיפר שהיו לו חזיונות בהם ראה מתקפה גרעינית על ארצות הברית, שאחריה השורדים יקימו גן עדן סוציאליסטי. ב-1965 הוא הוביל לקליפורניה כ-140 חברים. בשנות השבעים הוא הקים כנסיות בלוס אנג'לס ובסן פרנסיסקו ומספר החברים גדל לכ-3,000.
ג'ונסטאון
בשנות ה-70 נחקר ג'ים ג'ונס על ידי הרשויות לגבי פרשיות מין, אלימות ותכנוני מס ומקדש העם קיבל חשיפה תקשורתית. תחקיר שפורסם בעיתונות חשף את טקסי הריפוי של ג'ונס ואת השמצותיו את כתבי הקודש. ג'ונס הציג זאת כרדיפה של מקדש העם מצד אויבי המקדש. כמקלט מפני הרדיפות הללו כביכול ומפני הקפיטליזם האמריקאי, הוקמה הקומונה "פרויקט החקלאות של מקדש העם" בגיאנה ב-1974. אופי החיים שם היה לא רק שיתופי ושוויוני אלא גם שג'ונס נהג לכנס את חברי הקומונה ולהטיף להם באופן קבוע על הקומוניזם. הוא שיבח את המשטרים הקומוניסטיים בסין, קוריאה הצפונית, קובה, זימבבואה וברית המועצות, ואף הזמין את שגריר ברית המועצות בגינאה להרצות בקומונה. מונולוגים של ג'ונס הושמעו ברמקולים שהיו פזורים בקומונה ללא הפסקה, וילדים שהתנהגו בצורה פסולה הוכו ונכלאו בבאר.
ב-14 בנובמבר 1978 נחת חבר הקונגרס ליאו ריאן בגיאנה כדי לבדוק את הטענות של עריקי "מקדש העם" על התעללות. לאחר שלושה ימים בהם ראיין חבר הקונגרס את תושבי הקומונה, עזב את המקום יחד עם צוות תקשורת של רשת החדשות NBC. אך בטרם המריאו, שומרי ראשו החמושים של ג'ונס ירו והרגו חמישה מהם, ביניהם חבר הקונגרס ריאן.
ג'ונס כינס את חברי הקומונה וסיפר להם שאנשיו הרגו את חבר הקונגרס. הוא טען שאויבי המקדש יחזרו לנקום בהם ולהרוג את ילדיהם, ושטוב מותם מחייהם. הוא הציע שחברי הקומונה יתאבדו יחד על ידי שתיית רעל (אותו כינה תרופה) כהפגנת מחאה נגד אכזריות העולם, וקרא לכך "התאבדות מהפכנית". 909 מתושבי הקומונה נהרגו, ספק התאבדו ספק נרצחו, מתוכם 276 ילדים ותינוקות. רבים מהם ציוו להשאיר את כל רכושם לממשלת ברית המועצות. לא כל התושבים הסכימו להתאבד, ואישה אחת ניסתה לשכנע את ג'ונס להטיס את כולם לברית המועצות. התושבים שהתנגדו לביצוע המעשה אולצו לבצעו בכוח, לרוב באמצעות זריקת רעל. מי שניסה לברוח ליערות נורה על ידי שומרי ראשו החמושים של ג'ונס. ג'ונס עצמו תכנן כנראה להישאר בחיים, אך גופתו נמצאה ירויה יום למחרת מרחץ הדמים. עד היום לא ברור אם בוצעה התאבדות או התנקשות.
מוסדות המקדש בקליפורניה ספגו ביקורת קשה מצד התקשורת ומצד קרובי משפחתם של קורבנות ג'ונסטאון. ב-1978 מקדש העם הכריז על פשיטת רגל והחל תהליך כינוס נכסים.
Athlon
Athlon הוא מותג לסדרת מעבדים מסוג X86 המתוכננים ומיוצרים על ידי חברת AMD. השם Athlon נבחר על ידי AMD כקיצור ל-Decathlon (קרב עשר).
היסטוריה
חברת AMD הוקמה בשנת 1969 על ידי ג'רי סאנדרס. במשך שנים רבות ייצרה מעבדים תואמי אינטל ואף חתמה עמה ב-1982 על חוזה שהפך אותה ליצרן מורשה של אינטל למעבדי 8086 ו-8088.
Classic Athlon
המעבדים הראשונים בעלי המותג Athlon הושקו ב-23 ביוני 1999. המעבדים, שכונו רטרואקטיבית בשם Classic Athlon, סיפקו תוצאות מצוינות במבחני הביצועים בהשוואה למעבדי הפנטיום 3 המתחרים. האת'לון היה המעבד הראשון של AMD שביצועיו עלו על אלה של מתחריו מתוצרת אינטל. מעבדי את'לון היו המיקרוארכיטקטורה השביעית של AMD ולכן דור מעבדים זה נקרא K7. האופן שבו התחברו המעבדים ללוח האם היה דומה לאופן שבו מחברים כרטיסי הרחבה ונקרא בשם Slot A. ה-Slot A והחיבור של אינטל באותה תקופה, ה-Slot 1, היו תואמים מבחינה פיזית אך לא חשמלית. עובדה זו הקלה על יצרני לוחות האם להתאים לוח שמיועד עבור מעבדי אינטל למעבדי ה-Athlon ללא צורך בתכנון מחודש של הלוח.
הליבה הראשונה של האת'לון נקראה Argon ומעבדיה פעלו בתדרים 500MHz (מגה הרץ) עד 700MHz. ליבת הארגון, שיוצרה בליתוגרפיה (תהליך בו מיצרים שבבי סיליקון) של 250 ננומטר (מיליארדית המטר), הוחלפה כבר בנובמבר 1999 בליבת Pluto שיוצרה ב-180 ננומטר ופעלה בתדרים של 550MHz עד 850MHz. היתרונות של הקטנה של שיטת ייצור המעבדים הם הפחתה בצריכת החשמל וירידה בפליטת החום המאפשרות להעלות את מהירות השעון. ליבת Pluto הוחלפה מאוחר יותר בליבת Orion שיוצרה בליתוגרפיה של 180nm אף היא, אך פעלה בתדרים של 900MHz עד 1000MHz.