cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חדיקת אל-אח'באר
מימון העיתון ותפוצתו
בשנת 1859 חל גידול בתפוצת העיתון, מחירו ירד והוא נודע על ידי הקהילה המקומית ואף על ידי זרים כעיתון של סוריה. בשנת 1860, הוא אף הפך למעין עיתון רשמי של פרובינקיית הר הלבנון, ובשנת 1865 למעין עיתון רשמי של פרובינקיית סוריה.
בעליו, אל-ח'ורי, האמין שאימוץ של ז'אנר ספרותי מערבי חדש, אל תוך המסורת הספרותית הערבית, יספק לתרבות הערבית כלים להחייאת השפה הערבית הספרותית, וליצירת דרכי הבעה חדשות.
הסגנון הספרותי בחדיקת אל-אח'באר
התרבות הספרותית הערבית התפתחה במאה ה-19 במסגרת הקשרים היסטוריים ונסיבות פוליטיות רחבים. כתוצאה מכך, הסגנון הספרותי של העיתון הוא בלתי נפרד מההתפתחויות הפוליטיות, החברתיות והכלכליות שהתרחשו בתקופה בה הוא יצא לאור. התפתחות הספרות משקפת שינויים בתפיסות כלליות. כשליש מהעיתון הוקצה לספרות ולעורכיו הייתה מודעות לתפקידה בפיתוח החינוך והלאום.
מטרה נוספת הייתה החייאת השפה הערבית, כדי להופכה לכלי להבעת משמעויות חדשות ולהביאה לרמת עושר לשוני של שפות מודרניות, שניתן לבטא באמצעותן מידע רב בתחומי האומנות, הקידמה והציוויליזציה. מצב השפה הערבית בעיני ח'ורי לא איפשר לה לתמוך בתהליך ההתפתחות הרצוי. לכן, באמצעות העיתון הוא ניסה להשתמש בשפה הערבית ככלי להתעוררות הכללית של האומה, וראה בחוסר הגמישות של השפה הערבית את אחת הסיבות לנחשלות האוריינטלית מול המערב. בנוסף, פורסמו בעיתון חדיקת אל-אח'באר תרגומים מצרפתית של נובלות, שאותם ניסה אל-ח'ורי להציג כמודלים לטעם ספרותי חדש. המטרה של תרגומים אלה הייתה לסייע לתהליך היצירה הספרותית בשפה הערבית להתגבר על קשיי ההבעה שלה, ולהאיץ שינוי בתפיסות הכתיבה, כדי לתרום ליצירת סוגות ספרותיות ונרטיבים ערביים אותנטיים.
הפרסומים הספרותיים בחדיקת אל-אח'באר הם סיפורת נרטיבית מתורגמת מצרפתית במקביל לספרות ערבית קלאסית, כולל שירה, ביוגרפיות של משוררים ואנשי ספרות וכן ספרות מפי של כותבים בני המאה ה-19. ככל הידוע, חדיקת אל-אח'באר היה העיתון הערבי הראשון שהיו בו נרטיבים מתורגמים. העיתון החל לפרסם עבודות ספרותיות מתורגמות בגיליון מספר 50. אל-ח'ורי הודיע על הכוונה לפרסם רומן מתורגם שישעשע את הקוראים.
למרות שהעיתון החל כפרויקט מסחרי, הוא הפך למיזם ערבי-סורי לאומי, והייתה בו קריאה זהירה למודרניזציה, כזו המשלבת את התרבות הערבית האסלאמית עם השפעות אירופאיות.
השפעתו של קהל הקוראים ניכרת בדפי העיתון. כך לדוגמה, כאשר הקוראים שאלו מיהו המתרגם של חלק מהרומנים, אל-ח'ורי פרסם את שמו באחד הגיליונות הבאים.
בין תריסר הרומנים שתורגמו בהמשכים במהלך העשור הראשון של פרסום העיתון, ניתן למנות את:
במקביל לתרגומים מספרות מערבית שהופיעו בעיתון, אל-ח'ורי גילה עניין מיוחד בספרות ערבית קלאסית וסיפורת נרטיבית מקומית, שהיה לה מקום בולט בעיתון. נראה כי בבחירת החומרים היה ניסיון למשוך קבוצות שונות. הספרות המתורגמת התאימה יותר לקוראים העירוניים בלבנון ובסוריה. הרומנים הערביים עסקו בנושאים כמו המפגש בין המזרח למערב, הצורך באיזון בין התרבויות ובשימוש בזהות הערבית המקורית כדי להשיג מודרניזציה אמיתית (למשל הרומן: وي.. إذن لست بإفرنجي).
לספרות חשיבות רבה לפיתוח מחשבה מודרניות ותפיסות שאל-ח'ורי השתדל לפרסם בעיתונו. תפקיד החלוץ של הרומן הקצר בא לידי ביטוי ביצירתו של אל-ח'ורי "وي.. إذن لست بإفرنجي" בהיבטים הבאים:
העיתון הפך למדיה חדשה וחשובה שתרמה לשינוי במערכת המידע והידע בתקופה זו. אל-ח'ורי האמין בצורך לקדם שינוי בתפיסות החינוכיות והפוליטיות. הוא פעל ויצר במסגרת רחבה יותר של אינטלקטואלים וסוחרים בביירות, שמטרתם הייתה לפתח את חברתם ולהובילה לאופקים תרבותיים חדשים. העיתון לא רק סיפק מידע וחדשות אלא גם יצר פורום ספרותי חיוני, שהפיץ חינוך וספרות בשלהי שנות ה-50' של המאה ה-19.
תרומת העיתון לספרות הערבית המודרנית
לחלק מהרומנים שתורגמו בעיתון הייתה השפעה נכבדת על התפתחות הסיפורת הערבית. למשל: התרגום הראשון של אחת מעבודותיו של אלכסנדר דיומא היה במסגרת העיתון, 11 שנים לפני שהופצו התרגומים הראשונים שנהיו פופולריים בשנות ה-70' של המאה ה-19. מטרת התרגומים כפי שהוצהרה על ידי המתרגם סלים נופל, הייתה להוות דוגמה לספרות האירופאית הידועה כ"רומאנס" או שירה פואטית, שמתארת את המצב החברתי באופן שמושך את הקורא ומשפיע על רגשותיו. סיבות נוספות לתרגום ספרות הרומאנס היו מוסריות, שכן הרומאנס נמנע מתיאורים פיזיים ודן באהבה טהורה ובתולית, שקיימת בהרמוניה עם האסתטיקה, הספרות והטעם החברתי שהיה נפוץ בביירות או בלאד אל שאם והארצות הערביות באופן כללי. תרגום זה הכיל את הזרעים הרגשיים למהפכה הרומנטית, והציג את הניצוצות הראשונים של מהפכה זו לספרות הערבית. התרגום היה קרוב למקור ככל האפשר.
לרוב, נשמרו בתרגומים שמות הדמויות, המקומות המקוריים וכן הרקע התרבותי של מהלך האירועים. כמו כן, במסגרת התרגומים הללו יוחס לנשים ותפקידיהן החברתיים והמוסריים תפקיד חדש: הדמויות הנשיות ייצגו את האישה העירונית הפעילה, שהייתה שותפה להחלטות בנוגע לקדמת החברה. בתרגומים אלה, הדמויות הגבריות התעמתו עם דמויות נשיות שלא נהגו לפי דפוסי ההתנהגות השכיחים בחברה האוריינטלית. הנשים נעו מהשוליים החברתיים למרכז וזכו לחלק שווה ופעיל והשתתפות אמיתית בקבלת ההחלטות. עם זאת, למרות המודל החדש שהוצג לנשים, הן לא נעו אל מחוץ לטווח ההגעה של הגברים ופעולותיהן נותרו במסגרת החברתית והמוסרית המקובלת.
שינויים בתפיסות העיתון
העיתון חדיקת אל-אח'באר מילא חלל תרבותי שהצטלב עם צרכים פוליטיים, כלכליים ועירוניים, ובזמן קצר הפך לאמצעי להפצת אידאולוגיות ביחס לפרט, לזהויות ולקהילה. תפקידו היה לא רק להפיץ חדשות אלא גם לחנך ולחשוף את קהל הקוראים לרעיונות חדשים. לדעת ח'ורי, העיתונות היא אחד מהכלים החשובים ביותר לחינוך הציבור.
למרות ששרדו רק עשרות גליונות, מהעשור הראשון לתפוצתו, ניתן לראות שינויים בתפיסות שהציג העיתון: בשלב הראשון (1858-1861) הדיון היה בעיקר אודות התרבות הערבית, השפה הערבית והערביות בכלל. לאחר מכן, אחרי הטבח בהר הלבנון (1861) המיקוד עבר מהערביות לסוריות - לשפה ולזהות הסורית, וישנם יותר מונחים סוריים. בתקופות המאוחרות יותר (1870-1880 בקירוב) שעליהן ידוע פחות, חלה ככל הנראה חזרה מהסוריות לערביות. למשל: בגיליון 173 שהתפרסם באוגוסט 1861 (ראו חלק ממנו בתמונה), כתב אל-ח'ורי לקוראיו איך יוכלו ליצור ביניהם ובתוכם אהבה פטריוטית: מבחינתו, הפטריוטיזם בא לידי ביטוי באהבת האדם לאזור בו נולד. קטע זה הוא הגדרה ראשונית ל'וטניה' (وطنية) - פטריוטיזם, ובהקשר של התקופה והאזור - הכוונה היא לסוריות, כלומר זהות מקומית בניגוד לזהות הערבית הרחבה יותר. הקטע אף מהווה הטפה לווטניות, ובו מתמקד אל-ח'ורי בנקודות הבאות: מכאן, הוא הטיף לאהבה בין האנשים שתביא להרמוניה 'וטנית', להתחשבות, לאיחוד ולהדגשת הדברים הטובים לכולם והדרת הדברים הפוגעים במכנה המשותף של אנשי הווטן.
דימוי האישה בעיתון
דימוי האישה היה נושא מרכזי במהלך תקופה זו במרחב הפוליטי והתרבותי, שעלה לדיון בעולם הערבי לראשונה בסוריה הגדולה. הדיאלוגים החוזרים ונשנים בין אל-ח'ורי וקהל הקוראות מעידים על רמת ההשפעה של קבוצת קוראות אלה על החומרים שפורסמו בעיתון, במיוחד הספרותיים (ראו דוגמה להלן, טלגרף חדש). בהקדמה לספר "אל נסאא" (הנשים, les femmes) של אלפונס קאר, הדגיש אל-ח'ורי שבחר לפרסם חלק מהספר בעיתון, ונמנע מלפרסם חלקים שהכילו הערות מזלזלות כלפי נשים, מתוך מודעות לקהל הנשים של העיתון. לדברי אל-ח'ורי, לחלק זה מקהל הקוראים שלו הייתה השפעה על התכנים שפורסמו. לא כל שכן, אל-ח'ורי נמנע מפרסום ביקורת נוקבת כלפי נשים.
אל-ח'ורי ייחס חשיבות רבה לקהל הקוראות שלו וכיוון אליהן לא רק מסיבות כלכליות ופיננסיות אלא גם מטעמים אידאולוגיים ומוסריים. בראייתו, לנשים תפקיד משמעותי בהתפתחות מדינות ערב, והעבודות המתורגמות היו אמצעי לחינוך החברה בכלל ונשים בפרט. קהל הנשים הלך וגדל, וכתוצאה מכך העיתון התאים את תכניו לקוראים שקראו ולעיתים הגיבו לתכנים מסוימים. ברומנים המתורגמים הוצגו נושאים כמו: יציבות אישית, אהבה, סבל ונישואין, תפקידן הפעיל של נשים בחברה וכן הקרבה, התנהגות נאצלת של נשים וגברים, סולידריות חברתית ואחדות בנסיבות קשות. ניכר כי אלה היו חיוניים לתהליך המודרניזציה שאליו כיוון אל-ח'ורי בעיתונו, ולאמונתו שמן ההכרח שנשים יהיו בעלות תפקיד פעיל למען התפתחות החברה.
טלגרף חדש
ביולי 1858 התפרסמה בעיתון אנקדוטה שכותרה "המצאה של טלגרף חדש": אם אתה רוצה להעביר מידע מהר ממקום אחד לשני, עליך לספר אותו לאישה ותראה שתוך זמן קצר ההודעה תעבור ממקום אחד לשני, כהרף עין". קהל הקוראות לא ראה את ההומור באנקדוטה זו - "ציפינו לריחות נעימים מפרי הגן הזה [חדיקה] והיום הרחנו ניחוחות פוגעניים ומעליבים", כך מתחיל מכתב מקבוצת נשים מטריפולי שיועד לנשות ביירות. הנשים כעסו לא רק משום שנאת הנשים החבויה באנקדוטה, אלא גם על כך שעמיתותיהן הביירותיות לא פעלו להגן על עצמן. במכתבן הן זועמות על אל-ח'ורי, שהדפיס את האייטם שמתאר את כל הנשים כטיפשות, קלות דעת וחסרות טקט, וטענו שאם הנשים לא תתנגדנה לכך, הן יאשרו את אמיתות האנקדוטה. "הדבר שהודפס הוא האשמה נפוצה ובלתי מנומסת שלא יכולה להתקבל על ידי העיתונות, ואנו דורשות התחשבות נאותה והולמת את כבודנו מממציא מילים אלה". הזעקה הציבורית הנשית שנבעה כתוצאה מכך, הביאה את אל-ח'ורי להדפיס את המכתב בגיליון הבא ולהתנצל בפני קהל הקוראות. זוהי הדוגמה הידועה הראשונה בעיתונות הערבית לדיבייט בו נשים התנגדו לדעות העוינות של גברים אודות נשים, והדגישו את ההיבט התרבותי ולא רק המיני של מגדר.
כתוצאה מהתגובות שהגיעו למערכת, פנה אל-ח'ורי ישירות אל קהל הנשים וטען שהוא רק הדפיס את האנקדוטה, שמקורה בעיתון אנגלי. הוא הכיר בכך שהופעל לחץ משמעותי על צוות העורכים בנוגע לאייטם זה ואולי חש צורך ליישר את ההדורים ולכן פרסם את המכתב של נשות טריפולי. בנוסף, בגליונות הבאים הוא הדגיש יותר את חשיבות קהל הקוראות שלו ונראה שהתייחס אליהן כשבחר אילו כתבות יהיו בעיתונו - למשל: כתבים צרפתיים פופולריים שדנו בנשים, ואף עבודות שנכתבו על ידי נשים.
כרישי גולפר
כרישי גולפר (שם מדעי: Centrophoridae) היא משפחה קטנה של דגי סחוס מסדרת הקוצנאים בתוכה שני סוגים. הם חיים בכל האוקיינוסים וכמה מינים מעמיקים עד 1,500 מטרים מתחת לפני הים. רבים מהם נודדים ברחבי האוקיינוס בחיפוש אחרי ארוחה, אך כמה מהמינים שוכנים על קרקעית הים.
כרישים אלה בינוניים בגודלם באורך 80–164 סנטימטרים, והם בעלי חוטם מוארך מאוד וצר. עיניהם בעלות התאמה לחשיכה וסנפיריהם שטוחים ובשרניים והזנב קצר יחסית. הם משריצים צאצאים חיים.
הכרישים ניזונים מדגי גרם שונים, בעיקר כאלה החיים בלהקות. הם יאכלו גם תמנונים, דיונונים וסרטנים.
מאיר פישלס
רבי מֵאִיר פִישֶׁלְס (~ה'תס"ג, 1713 - י"ז בכסלו ה'תק"ל, 16 בדצמבר 1769) היה רב, ראש ישיבה ודיין אשכנזי, ראב"ד פראג וראש הישיבה בה במשך ארבעים שנה. מכונה לעיתים מהר"ם בומסלא על שם עיר הולדתו.
ביוגרפיה
נולד לרב אפרים פישל מרגליות בבומסלא הסמוכה לפראג, ועל שמו מכונה בשם "פישלס". למד בילדותו מפי רבי שמואל קרקויער ולאחר שרבו נפטר בצעירותו היה מתלמידיו ומקורביו של רבי יהונתן אייבשיץ.
נפטר בי"ז בכסלו ה'תק"ל, 16 בדצמבר 1769. בהלווייתו ספד לו ה"נודע ביהודה" שהקריא דברים שלדבריו נמסרו לו בחלומו בשבוע שלפני פטירת הרב פישלס, לומר בהספדו כשימות.
משפחתו
בניו היו רבי ליב פישלס שכיהן אחרי אביו בראשות הישיבה, ורבי משה פישר מחותנו של הרב שמואל לנדא, בן הנודע ביהודה, רבה של פראג. חתנו הרב ברוך בנדט דושנית, היה רבה של ניימכן שבהולנד. נכדו, דוד פישל, היה גביר מנכבדי הקהילה בפראג.
יחסי אוסטרליה–פורטוגל
יחסי אוסטרליה–פורטוגל הם היחסים הדיפלומטיים שבין הקהילייה של אוסטרליה לבין הרפובליקה הפורטוגלית. היחסים בין שתי המדינות נחשבים לטובים. בערך 70,000 אנשים ממוצא פורטוגזי מתגוררים באוסטרליה ואילו 280 אוסטרלים מתגוררים בפורטוגל (נכון לשנת 2015).
עד 1900
הקרטוגרף והנווט הפורטוגזי מנואל גודיניו דה ארדיאה (1563–1623), נולד במלאקה, ופעל באינטנסיביות באזור. המפות שלו, שהראו אי זהב לא ידוע (אילאה דו אורו) או לוקה אנטארה, הראו ידע פורטוגזי קונקרטי יותר באוסטרליה לפני הגעתו של ההולנדי וילם יאנס בשנת 1606. יש עדויות לפתק מ-1601 של ארדיאה על קיומה המוחשי של טרה אוסטרליס. הפורטוגזי, פדרו פרננדס דה קווירוס (1565–1614), שנסע בשירות ספרד, נסע לאזור וכיום מכונה לעיתים קרובות מחבר שם המדינה של אוסטרליה.
במפרץ ביטאנגאבי בפארק הלאומי קאנאנגרה בויד, נשמרו שרידי ביצור פורטוגזי קטן, 33 מטרים. כבר לא ניתן לפענח את הספרה השלישית בתאריך הארבע הספרות החקוקות עליו. לדברי מריו רמריני, זה יכול להיות 2, כך שהשנה תהיה 1524 ותחפוף עם אובדן אוניותיו של כריסטובאו דה מנדונזה (1475–1630), שטבעו באזור בגלל מזג אוויר קשה.
מאז המאה ה-16 היה לפורטוגזים בסיס באי מלוויל, מול החוף הצפוני של אוסטרליה, שם המשיכו לסחור בעבדים עד המאה ה-19. במקום השתמרו שלושה תותחי ברונזה.
מאז 1900
במהלך מלחמת העולם השנייה (1939–1945) פורטוגל נותרה נייטרלית תחת הדיקטטור סלזר, אך המושבה שלה בטימור סבלה מהמלחמה. בסוף 1941, לראשונה כוחות בעלות הברית, במיוחד יחידות אוסטרליות, נכנסו למושבה על מנת לבנות בסיס הגנתי נגד היפנים. הקרב על טימור והכיבוש היפני החל בשנת 1942. היחידות האוסטרליות ניהלו מלחמת גרילה נגד היפנים באי, שנתמכו על ידי חלקים מאוכלוסיית טימור המקומית ופורטוגזית, למרות הנייטרליות הרשמית של פורטוגל. כך גם מנואל ישו פירס, קצין פורטוגלי שנלחם בצד האוסטרלי. היפנים מחו כמה פעמים בפני ממשלת פורטוגל, גם מפני שהמושל הפורטוגלי, מנואל דה אבראו פריירה דה קרוואלו, בקושי שיתף פעולה. ב-26 בספטמבר 1945 נכנעו היפנים באופן רשמי בדילי והמושבה הוחזרה לפורטוגזים. אוסטרליה והולנד התנגדו ללא הצלחה בהחזרת מזרח טימור לפורטוגל.
משנות ה-50 גברה הגירה פורטוגזית לאוסטרליה.
לאחר העצמאות המוחלטת של דומיניון אוסטרליה בשנת 1947, שתי המדינות התקשרו ביחסים דיפלומטיים בשנת 1960. ב-12 בדצמבר 1960 ייסד מנואל רודריגז דה אלמיידה את שגרירות פורטוגל בקנברה, וב-9 בדצמבר 1969 הוסמך קרלוש אלברטו אמפיס וימאנס להיות השגריר האוסטרלי הראשון בליסבון.
בשנת 1963 קיבל וודסייד פטרוליום האוסטרלי אישור מממשלת אוסטרליה לחפש נפט בים טימור. עם פורטוגל היו הבדלים ביחס לשרטוט הגבול, שנמשך עד 2018 כסכסוכי גבול בין אוסטרליה למזרח טימור.
לאחר מהפכת הציפורנים וסיום הדיקטטורה הפורטוגזית אסטדו נובו בשנת 1974, סיפחה אינדונזיה את המושבה הפורטוגזית לשעבר מזרח טימור. מספר גדול של טימורסים נמלטו לאוסטרליה ופורטוגל. במיוחד לאחר טבח סנטה קרוז ב-1991, נערכו הפגנות מחאה גדולות והבעות הזדהות באוסטרליה ופורטוגל.
מזרח טימור השיגה לבסוף עצמאות מלאה בשנת 2002. מאז היו אוסטרליה ופורטוגל המדינות השותפות החשובות ביותר של הרפובליקה הצעירה בבניית המבנים החברתיים, הכלכליים, המינהליים והמשפטיים שלה, ההגנה, התשתיות, העבודה התרבותית והביטחון הפנימי שלה.
יחסי סחר
לשכת המסחר הפורטוגזית AICEP מחזיקה סניף בסידני. מאז 2013 שוכנת בסידני גם לשכת המסחר לוסו-אוסטרלית קאמרה דה קומרסיו פורטוגל אוסטרליה (פורטראדה).
בשנת 2016 ייצאה פורטוגל סחורות ושירותים בשווי 308.9 מיליון אירו לאוסטרליה (2015: 601.8 מיליון אירו; 2014: 311.2 מיליון אירו; 2013: 181.1 מיליון אירו; 2012: 153.7 מיליון אירו). מתוכם, 14.9% היו עפרות ומינרלים, 14.1% פקק ועץ, 12.7% נעליים, 12.5% מכונות וציוד ו-9.7% טקסטיל.
באותה תקופה אוסטרליה ייצאה לפורטוגל סחורות ושירותים בשווי 25.0 מיליון אירו (2015: 49.6 מיליון אירו; 2014: 24.2 מיליון אירו; 2013: 25.3 מיליון אירו; 2012: 28.7 מיליון אירו). בין הטובין היו 42.2% מכונות וציוד, 17.1% עורות ועור, 13.0% תאית ונייר, 8.4% מכשירים אופטיים ומדויקים ו-7.2% מוצרים חקלאיים.
לפיכך, פורטוגל מדורגת במקום ה-101 ביבוא ו-58 ביצוא בסחר החוץ האוסטרלי, ואילו אוסטרליה הייתה במקום ה-41 ביבוא ו-88 ביצוא עבור סחר החוץ הפורטוגזי.
ראיין סידני
ראיין סידני (נולד ב-25 במאי 1982) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הקלע, גובהו 1.88 מ׳.
קריירת מכללות
סידני שיחק בעבור בוסטון קולג' מהדויז׳ן 1 ממחוז הביג איסט בשנים 2000–2003, בהן ביסס את עצמו כשחקן השישי של הקבוצה. המכללה עלתה בימיו על הגל: מהמקום האחרון במחוז למקום הראשון עם שיאי יחס ניצחונות-הפסדים והזכייה בו פעמיים, תוך כדי השתתפויות בליגת ה-NCAA. באחד האימונים שבר את הלסת שלו ועלה לשחק חודשיים עם קיבוע ללסת. בעונה השלישית והאחרונה שלו בקבוצה נולד בנו הבכור ובנוסף הסתבך משמעתית כאשר אנדרו ברייאנט, חברו לקבוצה וחברו הטוב ביותר במכללה, הוחזק בן ערובה במעונות רובנשטיין של המכללה בידי אדם חמוש ממכללה אחרת, סידני טוען ששמע זאת מאדם שעלה אליו לחדר במעונות וחש לעזרת חברו שהוחזק בדירה כמה קומות מתחתיו אך הרשויות עצרו את שלושתם וכתוצאה מכך התקיים משפט שבו יצא סידני זכאי אך לא המשיך לעונה הרביעית בקבוצה, הוא טען כי עזיבתו נובעת ״מסיבות אישיות״ בהודעה לתקשורת. כתוצאה מהמקרה סיכוייו להיבחר בדראפט ה-NBA צנחו משמעותית, הוא בחר לסיים את התואר וקריירת המכללות שלו באוניברסיטת צ׳ייני של פנסילבניה הקטנה מהדויז׳ן 2 בעונת 2003/2004 והוא אכן לא נבחר בדראפט 2004.
קריירה מקצוענית
הוא יצא לאירופה לשחק במרסין מהליגה הטורקית השנייה בעונת 2004/2005, הוא הוביל את הליגה הזו בנקודות עם 30.2 למשחק והיה מהגורמים הבולטים לעלייתה לליגה הטורקית הבכירה. לאחר עונה זו חתם במכבי ראשון לציון של גיא גודס בה היה שחקן מצטיין (נבחר לחמישיית ההגנה של העונה) וחביב האוהדים המקומיים והוביל את הקבוצה לפיינל פור בעונת 2005/2006. בעונה שלאחר מכן היה הזר היחיד שהמשיך בקבוצה שהשתתפה גם במסגרת היורוקאפ צ'לנג' של פיב״א אך תרומתו לא הייתה כשהייתה ובינואר 2007 שוחרר מהקבוצה. הוא סיים את העונה בליגה חצי מקצוענית בארצות הברית. בעונה שלאחר מכן שיחק בחוזים קצרי טווח בקבוצות מספרד ואיטליה וסיים את העונה והקריירה בקבוצת אליאגה פטקים הטורקית.
לאחר הפרישה
ב-2010 שיחק בליגת חובבים של נורת'וויל, מישיגן עם קבוצת הצ'אמפס.
I Don't Wanna Go on with You Like That
I Don't Wanna Go on with You Like That (בתרגום חופשי: אני לא רוצה להמשיך איתך ככה) הוא שיר של המוזיקאי הבריטי אלטון ג'ון, שיצא לאור ביוני 1988 כסינגל הראשון מתוך האלבום "Reg Strikes Back". הסינגל הגיע למקום השני במצעד בילבורד הוט 100 באוגוסט 1988 – המיקום הגבוה ביותר לשיר של ג'ון במצעד זה מאז אמצע שנות ה־70. הוא גם היה השיר השמיני שלו שהגיע למקום הראשון במצעד השירים העכשוויים למבוגרים. בקנדה, השיר הגיע לראש מצעד הסינגלים של מגזין RPM ושהה שם במשך שלושה שבועות, ובכך היה לסינגל ה־13 של ג'ון שהגיע לראש המצעד הקנדי. בישראל, השיר הגיע למקום השלישי במצעד הלועזי השבועי של רשת ג'.
השיר מושר מנקודת מבטו של גבר המסיים מערכת יחסים מאמללת, שבה הוא חש שאינו בלעדי וחשוב לבת זוגו. ג'ון ביצע את השיר פעמים רבות מזמן יציאתו ולאורך שנות ה־90, עד שהפסיק לבצע אותו ב־2000.
עם יציאת הסינגל יצאה לאור גם גרסת רמיקס 12 אינץ' מורחבת בוויניל מאת המפיק האמריקאי שפּ פטיבון. בפורמט תקליטור, הרמיקס נכלל במהדורה המחודשת של "Reg Strikes Back", שיצאה ב־1999, וכן במארז האוסף "...To Be Continued" שיצא ב־1990. במהדורה המחודשת של האלבום נכללה גם גרסה של ג'ון עם פסנתר בלבד ("Just-Elton-and-His-piano").
וידאו קליפ
את הווידאו קליפ לשיר ביים הבמאי האוסטרלי (שביים מעל 20 וידאו קליפים לג'ון, רובם בשנות ה־80). בקליפ מוצג מעבר בין חדרים, תוך שהמצלמה מתמקדת הן בג'ון השר ומנגן בפסנתר האלקטרוני שלו, הן בשחקנים המציגים את הסיפור: אישה שמנהלת מערכת יחסים מכאיבה עם שני גברים.
הקליפ נחל הצלחה ברשת MTV, וג'ון אף ביצע את השיר בטקס.
בית פליקס נוסבאום
בית פליקס נוסבאום (בגרמנית: Felix Nussbaum Haus) הוא מוזיאון לאמנות באוסנבריק, גרמניה, ובו מוצגות יצירות האמנות של הצייר הגרמני-יהודי פליקס נוסבאום שנרצח באושוויץ. בבניין נמצא גם חלל תצוגה, המתמקד בנושא גזענות ובחוסר סובלנות.
מקורות
בשנות השמונים ביקשו במועצת העיר אוסנאבריק, גרמניה, להנציח את נוסבאום, בן העיר. תערוכה מיצירותיו, אורגנה במוזיאון היהודי בניו יורק בשנת 1985. זמן קצר לאחר מכן, המוזיאון להיסטוריה של התרבות בעיר אוסנבריק הקדיש שני חדרים לתערוכת קבע ליצירותיו. בשנת 1991 החליטה מועצת העיר אוסנבריק להקדיש מוזיאון לאחד מבני העיר, פליקס נוסבאום, צייר יהודי שנרצח בשואה. בשנת 1996, הצעתו של האדריכל דניאל ליבסקינד, שכותרתה "מוזיאון ללא יציאה", זכתה בתחרות לעיצוב בשנת 1998. המוזיאון החדש נחנך על ידי גרהרד שרדר, אז ראש ממשלת סקסוניה התחתונה ואחר כך קנצלר גרמניה. המוזיאון היה הפרויקט הראשון שהושלם של ליבסקינד.
עיצוב המוזיאון
המוזיאון החדש, שמחובר לבניין בסגנון נאו-קלאסי שבו שוכן המוזיאון באוסנבריק, הוא מבנה מודרני שמורכב משלושה אגפים (עשויים מעץ, מתכת, ובטון) שיוצרים היקף של משולש סגור, תכנון שזיכה את הבניין בתואר "המוזיאון ללא מוצא" משום שהוא בנוי כמסדרון אחד מקיף. בכך התכוון ליבסקינד שהמבנה ישקף את התסכול וחוסר התקווה שמאפיינים את ציוריו של נוסבאום. בניית ההרחבה הסתיימה בשנת 1998. באגף האלון שוכנים יצירות האמנות של נוסבאום לפני המלחמה. האגף השני, החותך את האגף הראשון, עשוי מבטון ומכיל את הציורים שנוסבאום צייר כשהוא מסתתר מפני הנאצים. הוא מכונה "כנופיית נוסבאום", ומטרתו לעורר בלב המבקר את הרבעים הצפופים בבריסל, בהם צייר נוסבאום את יצירותיו האחרונות. האגף השלישי, אגף המתכת מציג את ציוריו של האמן שהתגלו לאחרונה. בפנים המוזיאון מבוך ושבילים רבים המובילים למבוי סתום. צדי המוזיאון פונים לשלוש ערים בהן למד נוסבאום אמנות: ברלין, רומא והמבורג. הצד הרביעי פונה למחנה הריכוז בו נהרג. הגלריות מאכלסות כ-160 מיצירותיו של נוסבאום.
Panasonic Lumix DMC-FZ50
Panasonic Lumix DMC-DZ50 היא מצלמה דיגיטלית דמוית SLR (נקראת גם "מצלמת גשר", "מצלמת סופר-זום" או "מצלמה קומפקטית") בעלת עדשה עם זום גבוה של לייקה קמרה, מתוצרת פנסוניק. המצלמה זכתה לביקורות חיוביות ונחשבת למצלמה מצוינת עם איכות תמונה טובה מאוד וצבעים חיים ועשירים. המצלמה החליפה את ה-Panasonic Lumix DMC-FZ30 ב-2006 והוחלפה ב-2010 על ידי ה-Panasonic Lumix DMC-FZ100 ומאוחר יותר על ידי ה-Panasonic Lumix DMC-FZ150. כיום ה-DMC-FZ50 כבר לא מיוצרת, אך עדיין ניתן לרכוש אותה בחנויות צילום שונות.
המצלמה היא שדרוג של ה-Panasonic Lumix DMC-FZ30, וכוללת את ההבדלים הבאים:
המצלמה ידועה באופטיקה שלה, שהיא בעלת איכות טובה ביותר עם עדשת זום x12 של חברת האופטיקה הגרמנית לייקה קמרה, איכות התמונה הטובה שלה, מערכת ייצוב התמונה האופטית האפקטיבית שלה והנדסת האנוש המצוינת. ביקורות מקצועיות רבות שיבחו את איכות התמונה המצוינת שלה ברגישות 100 ISO, אך ברגישויות של 400 ISO ומעלה בעיית הרעש נעשית משמעותית, ניכרת גרעיניות בתמונה ואלגוריתם הפחתת הרעש "מורח" קצת את התמונה, בעיה זו לא קיימת כאשר מצלמים בפורמט Raw. המצלמה משתמשת בסוללות ליתיום. למצלמה אין כרטיס זיכרון פנימי; וכרטיס SD נדרש על מנת לשמור את התמונות שהיא מצלמת. המצלמה תומכת בכרטיסי SD מהירים עד גודל 2 ג'יגהבייט (GB) וכרטיסי SDHC בגודל של עד 16GB.
למצלמה יש מספר מצבי פעולה:
עדשת הלייקה של המצלמה היא עדשת זום בקוטר 55 מילימטר ובאורכי מוקד אפקטיביים של 35 מ"מ - 420 מ"מ, כלומר: זום אופטי של x12. אם מצלמים ברזולוציות קטנות יותר, הזום של העדשה גדל עד כ-x19.3 ברזולוציית תמונה של 3 מגה-פיקסל (זה נעשה על ידי crop של מרכז התמונה). אפשר לשנות את זום העדשה תוך כדי צילום, הן של סטילס והן של וידאו. מנגנון המיקוד והזום הוא פנימי, וההעדשה לא מתארכת אל מחוץ לגליל בו היא נמצאת. למצלמה יש מספר מצבי מיקוד: על העדשה מותקנת טבעת הברגה בקוטר 55 מ"מ עליה ניתן להתקין מגוון פילטרים שונים, מתאמי עדשות ודיופטרים.
מפתח הצמצם נע בין f/2.8 (הכי פתוח) ל-f/11 (הכי סגור), אף על פי שבזום גבוה המפתח הכי פתוח יורד ל-f/3.7. מהירויות התריס נעשים בין חשיפה ארוכה של 60 שניות עד לחשיפה הכי קצרה של 1/2000 שנייה (בצמצמים פתוחים, זה מוגבל לעד 1/1000 שנייה).
יומנו של חנון - קולות מהעבר
יומנו של חנון - קולות מהעבר (באנגלית: Diary of a Wimpy Kid: old school) הוא הספר העשירי בסדרת יומנו של חנון שנכתבה ואוירה על ידי הסופר והמאייר האמריקאי ג'ף קיני.
עלילה
בתחילת שנת הלימודים, לגרג הפלי נמאס לשמוע את המבוגרים מספרים כמה טוב היה פעם. בסוף חודש ספטמבר אמא של גרג מארגנת לכל העיר סוף שבוע "כמו פעם", בלי מכשירים אלקטרוניים. בחודש אוקטובר, לאחר שקלקל את המכונית המשפחתית וגרם לסתימה בביוב, גרג נוסע למקום הכי רחוק שרק אפשר — מחנה עבודה של בית הספר. כשהוא מגיע הוא שומע שמועות על סיילס רוט, "מחורפן" שמסתובב בלילה, וכולם מתחרפנים. במהלך הספר קורים דברים לא נעימים לחבריו למחנה של גרג: לראולי נתקע השן של גארת, רוברט ג'פרסון מורעל, ג'וליאן אוכל דאודורנט, חוטפים בגדים של בנות הצופים, (שמתגלים של גברת גרציאנו) ועוד. במהלך הספר החליף את רוברט פרנק, אבא של גרג, שהיה גם במחנה הזה בילדותו. גרג נכנס ל"בקתה של סיילס רוט" ומגלה שסיילס רוט לא קיים, אלא שזה הבקתה של פרנק. גרג מסתיר את זה בסוד ומותח את חבריו. בסוף בגלל הגשם, פרנק מגלה לשאר חברי המחנה על הבקתה, וכולם ישנים בנעימים.
התרגום לעברית
הספר ראה אור באנגלית ב-3 בנובמבר 2015. התרגום לעברית ראה אור בהוצאת כנרת בתירוגמו של ארז אשרוב ב-27 במאי 2016.
אמדאו השני, רוזן סבויה
אמדאו השני, רוזן סבויה (באיטלקית: Amedeo II di Savoia; 1050 – 26 בינואר 1080), היה רוזן סבויה בין השנים 1078–1080.
ביוגרפיה
אמדאו נולד בשנת 1050 לאודונה הראשון, רוזן סבויה ולאדליידה מסוזה, בתם של אולדריקו מנפרדי השני, מרקיז טורינו וברטה ממילאנו.
משפחתו
בשנת 1065 התחתן אמדאו עם ז'אן מז'נבה, בתו של ז'רולד השני, רוזן ז'נבה, ממנה היו לו 5 ילדים:
יחסי יפן–קוסטה ריקה
יחסי יפן–קוסטה ריקה הם היחסים הדיפלומטיים שבין יפן לבין רפובליקת קוסטה ריקה.
היסטוריה
בין יפן לבין רפובליקת קוסטה ריקה מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. יפן ורפובליקת קוסטה ריקה כוננו את יחסיהן הדיפלומטיים הרשמיים בחודש פברואר 1935. במהלך מלחמת העולם השנייה התייצבה קוסטה ריקה לצד בעלות הברית ולאחר המתקפה על פרל הארבור ניתקה את יחסיה עם יפן. במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20 חודשו היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות.
בין שתי המדינות מתקיים סחר וביקורים רמי דרג תכופים.
מתתיהו שמחה רבנר
מתתיהו שמחה רבנר או מתיתיהו שמחה רבענער (ברומנית: Matityahu Simcha Rabener), המוכר גם בשם העט המשביר, 1829 או ,לפי מקורות אחרים, 23 בינואר 1823 לבוב – אפריל 1894, רב, דרשן, מחנך, מורה לעברית, סופר, מתרגם ועורך בשפות עברית, גרמנית ורומנית, יליד גליציה המזרחית (בימינו באוקראינה) שפעל בגליציה, בוקובינה וברומניה, מראשי המשכילים בצ'רנוביץ וביאשי.
רקע משפחתי, ילדותו וצעירותו
ממתיהו שמחה נולד בסביבות שנת 1829, בלמברג, בגליציה, אז באימפריה האוסטרית כבנו של יהודה רבנר או לפי מקורות אחרים, לייב (או אולי יהודה לייב) בוברקר ושל אשתו, יינטה, שנמנו עם צאצאי משפחת מנקס המיוחסת. למד תורה בבית מדרשו של הרב יעקב משולם אורנשטיין ויצא לו בילדותו שם של עילוי. בגיל 15 נפתח לעולם התרבות הכללית, למד שפות זרות, דקדוק עברי וכתב סיפורים ושירים בעברית, שאותה פרסם בשנת 1845 ידידו מנדל בן יצחק שטרן (מקס עמנואל שטרן, 1871-1811) בכרך הראשון של כתב העת שלו "כוכבי יצחק". רבנר לא הסתפק בלימודי רבנות ונרשם גם לאוניברסיטת למברג, בה למד פילוסופיה, מזרחנות ומוזיקה הוא שהה תקופה מסוימת בווינה, שם התראה עם קבוצה של משכילים מתונים ועם קבוצות של חסידי הרפורמות הדתיות ביהדות. הוא התיידד עם כמה מהם ובמיוחד עם מאיר הלוי לטריס. ביקר גם אצל משכילים נחמן קרוכמל בז'ולקייב ושמשון בלוך בקוליקוב.
המשך פעילותו בגליציה ובוקובינה
בשנת 1848 התחתן עם אשה יהודייה מראווה רוסקה. בראווה רוסקה התיידד רבנר עם הסופר אברהם גולדברג. ניסה את מזלו גם בעסקים אך איבד בשנת 1855 את כל נבסיו ועבר לגור בנאראיוב, שם מצא משרה של מזכיר אצל איש עסקים אמיד. בשנת 1860 להזמנת דודו, הרב אליעזר אליהו איגל הגיע לצ'רנוביץ ועבד שם כמורה. גם בצ'רנוביץ התחבר רבנר לקבוצה של סופרים עברים, מחסידי ההשכלה ובהם אברהם אייזנר, מוזס אורנשטיין, אברהם גולדפדן ועוד. בנוסף לספר דקדוק עברי "לוח הלב" פרסם קובץ שירים תחת הכותרת "עת זמיר" שבו כלל תרגום לעברית מן השירה של פרידריך שילר.
פעילותו ברומניה
במקורות מסוימים מצוין כי נפטר בשנת 1901, אולי בלמברג.
יצירתו של רבנר
רבנר התחיל לפרסם עוד בנעוריו והשתמש בשם העט "המשביר", שם שהורכב מראשי התיבות של שם אביו ושמו הוא: הצעיר מתתיהו שמחה בן יהודה רבנר. בכתיבתו הספרותית הוא הושפע מהרציונליזם, אך גם מהרומנטיקה. רבנר כתב שירים ומאמרים בעברית ותרגם יצירות של פרידריך שילר ושל לורד ביירון ("נגינות עבר" 1862) לעברית. הוא כתב מחזה בחרוזים, דו-לשוני, עברי גרמני, בשם "שולמית או שיר השירים אשר לשלמה - Sulamit oder das Hohe-Lied Salomo's", שפורסם ביאשי, ב-1880. המחזה הוקדש לקיסר אוסטרו-הונגריה פרנץ יוזף לרגל 25 שנות נישואיו שנחגגו ביום 24 באפריל 1879. בנוסף, רבנר פרסם מסות ושירים ב"המבשר", ב"אוצר חוכמה", ב"העת" וב"המגיד".
לאחר שהתיישב ברומניה למד רבנר את השפה הרומנית ואף תרגם מרומנית לעברית את השיר הנודע של וסילה אלכסנדרי, Oda gintei latine.
ספרים
- מתורגמת:
לקריאה נוספת
O pagină din istoria mişcării de Haskala din România (מתתיהו שמחה רבנר וכתב העת זמרת הארץ: דף בהיסטוריה של תנועת ההשכלה ברומניה) în patru versiuni, de Aizic Taubes, M. S. Rabener, Naftali Herz Imber şi Israel Teller Anuar pentru Israeliţi 2 639; 1878
לאון חרבון
לאון צֶ'לֵבִּי חָרַבוֹן (בבולגרית: Леон Челеби Харавон; 21 באוקטובר 1921, קיוסטנדיל, ממלכת בולגריה – 7 ביוני 1944, נובו סלו, מחוז פרניק, ממלכת בולגריה) היה פרטיזן יהודי, חבר המפלגה הקומוניסטית של בולגריה, אשר נלכד בידי המשטרה הבולגרית, עונה למוות והושלך בשטח פתוח לידי הכפר נובו סלו, טרף לחיות בר. בספטמבר 1944, לאחר ההפיכה שהובילה חזית המולדת הבולגרית אותרו שרידי גופתו והובאו לקבורה בסופיה. גילו הצעיר ונסיבות מותו הפכו את לאון לאחד מסמלי התנגדות הנוער למשטר הפרו-פאשיסטי בבולגריה.
ביוגרפיה
לאון חרבון נולד בקיוסטנדיל לצ'לבי ובוקה ולמד בבית הספר היסודי בעירו. בהמשך, היגרה המשפחה לבירה סופיה ולאון שהתייתם מאביו, עבד לפרנסת המשפחה. ב-1943 נשלח לאון לעבודות כפייה ליד בלגואבגרד וחבר לכוחות הפרטיזנים. בהמשך, הגיע לקיוסטנדיל שם שהו בני משפחתו אשר גורשו מסופיה. בקיוסטנדיל הצטרף לחטיבת פרטיזנים שהורכבה מבני העיר סופיה. במאי 1944 במהלך חבלה בקווי חשמל נלכד על ידי המשטרה הבולגרית כשהוא פצוע. לאון חרבון עבר עינויים פיזיים קשים במיוחד, אך סירב להסגיר את חבריו. לאחר שנכשלו השוטרים בחילוץ המידע בדבר חבריו לקבוצת הפרטיזנים, הועבר לכפר נובו סלו הסמוך לעיר ראדומיר, שם נסקל באבנים על ידי כפריים מקומיים בהנחיית המשטרה והושאר בשטח כשהוא פצוע קשה ונטרף על ידי חיות בר. לפי גרסה אחרת נרצח לאון בידי השוטרים וגופתו הושלכה בשטח פתוח. המשטרה אסרה על תושבי הכפר לקבור אותו וגופתו נותרה טרף לחיות בר. לאחר שנרצח לאון, גורשה משפחתו למחנה הריכוז קאייליקה אשר סמוך לפלבן.
לאחר שחרור בולגריה אותרו שרידי גופתו של לאון, על ידי דודו איזק חרבון והוא הובא לקבורה בהלוויה ממלכתית בסופיה. בבולגריה הוקם בית דין מיוחד לשפיטת ראשי המשטר המלוכני ומנגנוני הביטחון ובמסגרת זו נשפט והוצא להורג קצין המשטרה אשר בין היתר היה אחראי לרציחתו של לאון חרבון. במעמד ההוצאה להורג נכחו בני משפחתו של לאון.
הנצחתו
נסיבות מותו הקשות של לאון השפיעו על הלכי הרוח של הנוער הבולגרי ונכנסו לנרטיב המאבק לשחרור בולגריה מעול המשטר הפרו-פאשיסטי. לאון הונצח בבלדה שכתב המשורר הבולגרי הצעיר חריסטו אוסוגובסקי (בולגרית: Христо Осоговски) באחת מיצירותיו הראשונות. הבלדה פורסמה בעיתון היהודי "אברייסקי וסטי" בסופיה והפכה את לאון לסמל התנגדותם הפעילה של הצעירים הבולגריים ככלל והיהודים בפרט לשלטון הפרו-פאשיסטי.
Mamacita
Mamacita (בעברית: אמא) הוא סינגל שהוקלט על ידי הלהקה האמריקאית בלאק אייד פיז בשיתוף הזמר הפורטוריקני אוזונה והזמרת הפיליפינית ג'יי ריי סול. השיר יצא לאור ב-10 באפריל 2020, כסינגל השני מתוך האלבום Translation, על ידי חברת התקליטים אפיק רקורדס.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי אלן פינדה, ברוס גאיטש, אוזונה, מדונה, פטריק לאונרד, סוסן לאונרד, will.i.am והמפיק הישראלי יונתן גולדשטיין, והופק על ידי will.i.am וגולדשטיין. השיר משלב את סגנונות ההאוס והרגאטון. השיר הוא שירם השני של להקת בלאק אייד פיז אשר משתתף בו זמר לטיני, לאחר השיר "Ritmo" בשיתוף הזמר ג'יי באלווין, שיצא לאור בשנת 2019.
השיר כולל סימפול מתוך להיטה של הזמרת מדונה משנת 1987, "La Isla Bonita".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של הבלאק אייד פיז בשידור חי ב-10 באפריל 2020, בסמוך לצאתו של הסינגל עצמו. בקליפ ניתן לראות את משתתפיו לובשים בגדים של המותג גוצ'י.
ארטוראס גודאיטיס
ארטוראס גודאיטיס (בליטאית: Artūras Gudaitis; נולד ב-19 ביוני 1993) הוא כדורסלן ליטאי המשחק בקבוצת פנאתינאיקוס.
גודאיטיס נולד בעיר קלייפדה שבליטא. בעונת 2010-2011 החל לשחק בקבוצת Klaipedos LCC מהליגה השלישית בליטא. עונה לאחר מכן עבר לקבוצת Gargždai-Bremena Gargždų מהליגה השנייה. במהלך העונה עבר לקבוצת Klaipėdos Nafta-Universitetas אף היא מהליגה השנייה. ב-2012 עבר למועדון הכדורסל ז'לגיריס קובנה-2 מהליגה השנייה. בתום העונה עבר לקבוצת ז'לגיריס קובנה מהליגה הבכירה, המשתתפת גם ביורוליג. הוא זכה עם קובנה באליפות בעונת 2013-2014 ורשם במהלך העונה ממוצעים של 5.8 נקודות ו-3.3 ריבאונדים למשחק. בעונת 2014-2015 זכה עם קובנה בגביע. ביורוליג שותף בעונת 2014-2015 ב-20 משחקים בהם קלע 6.5 נקודות וקלט 4.9 ריבאונדים בממוצע למשחק. בתום העונה עבר לריטאס וילנה, הוא השיג בעונת 2015/2016 ממוצע של 8.6 נקודות ו-5.4 ריבאונדים למשחק בליגה וזכה עם הקבוצה בגביע המלך.
גודיאיטיס היה חבר בנבחרת הנוער של ליטא שסיימה חמישית באליפות אירופה עד גיל 18 שהתקיימה בפולין ב-2011. הוא רשם באליפות ממוצעים של 11.3 נקודות, 6.2 ריבאונדים ו-1.4 חסימות למשחק. ב-2015 זומן לסגל הרחב של נבחרת ליטא בכדורסל הוא שיחק בנבחרת במהלך אליפות אירופה בכדורסל 2017.
ב-2015 נבחר בדראפט ה-NBA על ידי פילדלפיה 76', ב-2018 הועברו הזכויות להחתמתו לקליבלנד קאבלירס.
כרישי פנס
כרישי פנס (שם מדעי: Etmopteridae) היא משפחה קטנה של דגי סחוס מסדרת הקוצנאים החיים במעמקי האוקיינוסים השונים. הם קיבלו את שמם על שם ה"פנסים" שלאורך צידי גופם המיוצרים מנהורנות ביולוגית ומשמשים לתאורה תת-ימית.
אורך כרישים אלה אינו עולה על 90 סנטימטר לעיתים קרובות, והם הקטנים ביותר בקבוצת דמויי-כריש כשמין הכריש הקטן ביותר הוא Etmopterus perryi שאורכו אינו עולה על 21 סנטימטר. הם בעלי ראשים מעוגלים, חוטם קצר, עיניים מגודלות וסנפירים מצוייצים קטנים. סנפיר הגב כמעט ולא נראה והזנב מאוד צר. הם משריצים צאצאים חיים.
לחלק מהכרישים ישנם שיניים ארוכות ומפלצתיות למשל למין Trigonognathus kabeyai. דבר זה מאפשר להם לתקוף כל יצור הקרוב למשקלם שהם נתקלים בו, בעיקר דגי גרם ודיונונים, דבר חשוב בעולם בו אין מקורות מזון קבועים כמעט.
רכס נפטון
רכס נפטון (באנגלית: Neptune Range) הוא רכס הרים בחלק המרכזי של הרי פנסקולה בארץ המלכה אליזבת שבאנטארקטיקה.
רכס נפטון ממוקם מערבית - דרום-מערבית מרכס פורסטל.
ברכס נפטון מצויות גבעות ויליאמס, גבעות שמידט, מישור אירוקווי, ומדרון וושינגטון.
שיא גובהו של רכס נפטון (בהר הוקס) הוא 1,975 מטרים מעל פני הים; ההר השני בגובהו ברכס הוא פסגת גמבקורטה, שגובהה 1840 מטרים מעל פני הים. גובהו הממוצע של הרכס 1,385 מטרים מעל פני הים.
גילוי ומיפוי הרכס
רכס נפטון התגלה וצולם מהאוויר ב-13 בינואר 1956, בטיסה חוצת-אנטארקטיקה של צי ארצות הברית, שיצאה מתחנת מצר מקמורדו לים ודל וחזרה למצר.
הרי פנסקולה כולם מופו על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בשנת 1967 ובשנת 1968, באמצעות סקרים על הקרקע, ותצלומי אוויר שצולמו בשנת 1964.
מקור השם
שמו של הרכס ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
לקריאה נוספת
• Storey, Bryan & Macdonald, David & Dalziel, Ian & Isbell, John & Millar, Ian. (1996), Early Paleozoic sedimentation, magmatism, and deformation in the Pensacola Mountains, Antarctica: The significance of the Ross orogeny, Geological Society of America Bulletin. 108. 685-707. https://doi.org/10.1130/0016-7606(1996)108<0685:EPSMAD>2.3.CO;2.
• Gunter Faure, Teresa M. Mensing, The Transantarctic Mountains: Rocks, Ice, Meteorites and Water, PP 235 - 266
איילט כורדיסטן
איילט כורדיסטן (בטורקית עות'מאנית: Eyâlet-i Kurdistan) היה איילט של האימפריה העות'מאנית. זו הייתה הפעם הראשונה שהאימפריה העות'מאנית השתמשה במונח "כורדיסטן" כדי להתייחס ליחידה מנהלית ולא לאזור גאוגרפי.
היסטוריה
האיילט נוסד במטרה לבסס שליטה ישירה על כורדיסטן, במקום להכיר בה כישות פוליטית. הוא היה פרובינציה קצרת מועד כיוון שהיא נמשכה כ-21 שנים בלבד, בין השנים 1846–1867. הזמן הזה התאפיין בהיעדר שליט כורדי רב עוצמה באזור. זה הוביל לעליית השייח'ים הדתיים, הדרווישים השייכים למסדרים נקשבנדיה וקאדריה. הוא הוקם לאחר שבדיר חאן בג הובס ונשלח לאיסטנבול. בתחילה כיסה האיילט את אזור איחוד בוהטן הכורדי לשעבר, אך הוא הורחב בהדרגה ובשלוחתו הרחבה ביותר כלל את איילט דיארבקיר לשעבר והאזורים סביב ואן, חקארי ומוש, כמו גם את מחוזות בוטאן, מרדין וג'יזרה. על פי הרשומות העות'מאניות בין השנים 1847–1867, המחוז נשלט על ידי הממשלה המרכזית העות'מאנית וקיבלה מימון שנתי של 80,000 פיאסטר, הרבה יותר מאיילט מוסול. בשנת 1867 הוא בוטל והוחלף על ידי וילאייט דיארבקיר. במהלך קיומו, משלו בו שנים עשר מושלים שונים שהיו להם את התואר מושיר או וזיר.
Golden Hour (אלבום של קייסי מאסגרייבס)
Golden Hour (בעברית: שעת הזהב) הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמרת-יוצרת האמריקאית קייסי מאסגרייבס. האלבום יצא לאור ב-30 במרץ 2018 על ידי חברת התקליטים MCA נאשוויל. מתוך האלבום יצאו חמישה סינגלים.
משה אהרן פולייב
הרב משה אהרן פולייב (בכתיב מיושן: פאלייעוו; באנגלית: Moshe Aaron Poleyeff; ה'תרמ"ח, 1888 - ה'תשכ"ז, 1967) היה ראש ישיבה ליטאי-אמריקאי, כיהן כראש ישיבת רבנו יצחק אלחנן בניו יורק במשך למעלה מארבעים ושש שנה.
ביוגרפיה
נולד לרב ישראל פולייב בטימקוביץ הסמוכה לסלוצק בפלך מינסק שבאימפריה הרוסית, כיום בבלארוס. למד בישיבת סלוצק והיה תלמידו המובהק של רבי איסר זלמן מלצר שגם סמך אותו לרבנות בשנת ה'תר"ע, 1910. הוא השתתף גם בעריכת כתב העת התורני "יגדיל תורה" שיזם רבו.
בשנת ה'תר"פ, 1920, היגר לארצות הברית. עם הגיעו לניו יורק מינה אותו הרב דב רבל כראש ישיבה בישיבת רבנו יצחק אלחנן בניו יורק, תפקיד בו נשא עד לפטירתו.
חתנו אהרן דב רוזנבוים (נפטר כ"ג באדר א' ה'תשס"ה) היה איש חינוך והתגורר בניו ג'רזי.
אלם (נהר)
האלם (בבווארית: Alm) הוא נהר במדינת אוסטריה עילית שבאוסטריה.
עיירות אשר נמצאות לאורך הנהר הן גרינאו שבאלמטל, שארנשטיין, פטנבאך, פורכדורף, שטיינרקירכן על הטראון ובאד ויימסבאך-ניידהארטינג.
איכות המים היא ברמה גבוהה (מי שתייה). מגוון הדגים באלם מורכבים מ: טרוטה חומה, טרוטת עין-הקשת, טרוטת פלג ו-Grayling.
סיסקו מוניוז
פרנסיסקו חאבייר מוניוז יומפארט (בקטלאנית: Francisco Javier Muñoz Llompart; שם מקוצר: סיסקו, נולד ב-5 בספטמבר 1980) הוא מאמן כדורגל וכדורגלן עבר ספרדי, אשר שיחק בעמדת הקשר הקיצוני. כמאמן, הוא זכה באליפות אחת עם קבוצת דינמו טביליסי.
ביוגרפיה
מוניוז נולד בעיר מנקור בספרד, הוא אחיו הגדול של שחקן הכדורגל, טוני מוניוז והחל את קריירת המשחק שלו בקבוצת הנוער של מיורקה.
קריירה ככדורגלן
בעונת 2003/2004, חתם בקבוצת הבוגרים של ולנסיה, מליגת הכדורגל הבכירה בספרד וזכה עימה באליפות ספרד, גביע אופ"א והסופר קאפ האירופאי.
בעונת 2005/2006, חתם בקבוצת ריאל בטיס ושיחק במדיה כ-4 שנים.
בעונת 2009/2010, חתם בקבוצת לבאנטה.
בעונת 2011/2012, חתם בקבוצת דינמו טבילסי מליגת העל הגיאורגית.
בעונת 2014/2015, חתם ז'ימנסטיק טרגונה.
קריירה כמאמן
בשנת 2017, החל מוניוז את קריירת האימון שלו לאחר שמונה למאמן זמני בקבוצת פובלה דה מפומט.
בחודש אוגוסט 2020, מונה למאמנה של קבוצת דינמו טביליסי וזכה עימה באליפות בסיום העונה.
בחודש דצמבר 2020, מונה למאמנה של קבוצת ווטפורד לאחר פיטוריו של ולדימיר איביץ', זכה בפרס מאמן חודש מרץ והוביל את קבוצתו לעליה היסטורית לפרמייר ליג.
בתחילת עונת 2020/2021, פוטר מקבוצת ווטפורד לאחר כ-7 מחזורי ליגה.
בתאריך 27 באוקטובר 2021, מונה למאמנה של קבוצת וסקה מליגת המשנה הספרדית.
H2: מעבדת השליטה (סרט)
H2: מעבדת השליטה (באנגלית: H2: The Occupation Lab) הוא סרט תיעודי של הבמאים נועם שיזף ועידית אברהמי (במאית) אשר הופק ב-2022 ואורכו 105 דקות. הסרט עוסק בשלטון הישראלי באזור H2 בחברון ומתמקד ברחוב השוהדא בעיר, באירועים ובתהליכים שהתחוללו ברחוב ובסביבתו, כמיקרוקוסמוס להתפתחות הסכסוך הישראלי-פלסטיני בכללותו. הסרט הוקרן במסגרת התחרות הישראלית הרשמית בדוקאביב בשנת 2022 ומשודר בערוץ 8.
רקע
בעקבות טבח מערת המכפלה בפברואר 1994, סגרה מדינת ישראל את הרחוב לתנועת פלסטינים, וסגרה את השוק הסיטונאי המרכזי של אזור חברון, את תחנת האוטובוסים המרכזית ואת החנויות הערביות שהיו פתוחות אליו. בהמשך להסכם אוסלו חתם בנימין נתניהו ב-1997 על הסכם חברון שלפיו חולקה חברון לאזור בשליטת הפלסטינים (H1) ואזור בשליטת היהודים (H2). במסגרת הסכם זה נפתח הרחוב מחדש לתנועת כלי רכב פלסטיניים אך לאחר פרוץ האינתיפאדה השנייה נסגר הרחוב בשנית ונותר סגור לתנועת פלסטינים עד היום.
עלילה
הסרט עוסק בשליטה הישראלית בחברון ומתמקד ברחוב השוהדא, הנמצא על גבול אזור H2 ומהווה נקודת חיכוך בין יהודים ופלסטינים לאורך השנים.
לדברי יוצרי הסרט, חברון והתהליכים המתרחשים בה הם מיקרוקוסמוס למגמות רחבות יותר בסכסוך הישראלי-פלסטיני והיא "מעבדה" לאמצעים בהם נוקטת ישראל ומיושמים בהמשך בשאר חלקי יהודה ושומרון.
הסרט מציג אירועים מרכזיים שהתרחשו בחברון והשפיעו על הסכסוך הישראלי-פלסטיני: טבח תרפ״ט, ההתנחלות במלון פארק והקמת קריית ארבע, הבחירות המוניציפליות ב-1976, ההתנחלות בבית הדסה ובאתרים היהודיים בעיר, הפיגוע בבית הדסה ב-1980, טבח מערת המכפלה ב-1994, הסכם חברון ב-1997, הקמת ארגון שוברים שתיקה, ופרשת אלאור אזריה.
הסרט עושה שימוש נרחב בחומרי ארכיון מהארץ ומהעולם וכולל ראיונות עם כמה ממפקדי חטיבת יהודה (חטיבת חברון) והמנהל האזרחי, וביניהם שלמה גזית, אפרים סנה, מאיר כליפי, גדי שמני ונעם תיבון, לצד עיתונאים ותושבים יהודים ופלסטינים.
הפקת הסרט
הסרט הופק בתמיכת ערוץ 8, HOT8, הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה, משרד התרבות והספורט, המועצה הישראלית לקולנוע, מפעל הפיס, CoPro - קופרו, France Televisions ,RTBF ,RTS SVT ,YLE ,MetFilm Sales
מחלוקת
הקרנת הסרט עוררה ביקורת בחברה הישראלית וקריאות לשלילת המימון מיוצריו. ארגון בצלמו ניסה, במספר מקרים, למנוע את הקרנת הסרט בישראל. בסינמטק בפרדס חנה הקרנתו המוקדמת בוטלה, בשל היותו לדברי הסינמטק סרט אנטי-ישראלי.
דניאל וולפסון
קורותיו
נולד בבני ברק לאביעזר וולפסון. בצעירותו עברה משפחתו לסביון. בילדותו השתתף במקהלת הילדים יד בזמר בניצוחו של יגאל צליק. למד בישיבה הקטנה של פוניבז' ולאחר מכן בישיבה הגבוהה.
נישא לרבקה הניה, בתו של הרב דב בר אלתר אייכנשטיין, שכיהן כראש ישיבת איתרי. לאחר נישואיו שימש כמשיב בישיבת באר התורה ובישיבת גבעת שאול. בהמשך התמנה לראש ישיבת חכמת שלמה של הרב יהושע ישעיה נויבירט בשכונת בית וגן. באלול תשס"ט בשיתוף עם הרב נויבירט ייסד את ישיבת נתיבות חכמה בעידוד הרב אהרן יהודה לייב שטיינמן.
חיבר מספר ספרים ובהם על מסכתות בסדר טהרות שהלימוד בהן אינו רווח בישיבות. ספרו "אשיחה בחקיך" על מסכת פרה זכה בפרס ירושלים לספרות תורנית.
מקדיש סדרים ושיעורים מיוחדים ללימוד נושאים שאין דרך עולם הישיבות לעסוק בהם כגון בסדר "זרעים", "קדשים" ו"טהרות" ואף כותב מאמר תורני מקיף כל שבוע בקובץ "אהלי שביעית" העוסק בעניינים אלו.
מתגורר ברחוב תורת חיים בשכונת בית וגן בירושלים. עסק גם בהשקעות הון סיכון של משפחת וולפסון, ובעסקי הנדל"ן המשפחתיים..
אניטה קר
אניטה ז'אן קר (לבית גרילי; 13 באוקטובר 1927 – 10 באוקטובר 2022) הייתה זמרת, מעבדת, מלחינה, מנצחת, פסנתרנית ומפיקה מוזיקלית אמריקאית. היא הקליטה והופיעה עם קבוצת ההרמוניה הקולית שלה בנאשוויל, לוס אנג'לס ואירופה.
אוניברסיטת חרונינגן
אוניברסיטת חרונינגן (בהולנדית: Rijksuniversiteit Groningen) היא אוניברסיטה ציבורית, שממוקמת בחרונינגן בהולנד, אשר נוסדה בשנת 1614. האוניברסיטה היא השנייה בוותיקותה בהולנד, והיא חברה בקבוצת קוימברה. אוניברסיטת חרונינגן נחשבת לאחד המוסדות האקדמיים הטובים בהולנד, והיא זוכה לדירוגים בינלאומיים חיוביים. באוניברסיטה יש אחת-עשרה פקולטות, תשעה בתי ספר לתארים מתקדמים, 3 ספריות, 27 מכוני מחקר ולמעלה מ־175 תוכניות לתארים שונים.
באוניברסיטה עובדים כ-6,100 איש, מתוכם כשליש זרים. באוניברסיטה פועלים כ-400 פרופסורים מן המניין.
היסטוריה
האוניברסיטה נוסדה בשנת 1614 כיוזמה עירונית וכללה 4 פקולטות - תאולוגיה, משפטים, רפואה ופילוסופיה. 75 השנים הראשונות לקיומה של האוניברסיטה נחשבו לפוריות מאוד, עם כ-100 סטודנטים בכל שנה, ואנשי סגל שהגיעו מחוץ להולנד. התפתחות האוניברסיטה קפאה בסוף המאה ה-17 ובמהלך המאה ה-18 בגלל חילוקי דעות תאולוגיים ומערכת יחסים קשה עם המנהיגות האזורית. בתקופה זו למדו באוניברסיטה בין 200 ל-300 סטודנטים בכל שנה. במהלך הכיבוש הצרפתי בשנים 1775–1814 האוניברסיטה נוהלה על ידי הסורבון, ושמה שונה ל-"אוניברסיטה הקיסרית של חרונינגן (Keizerlijke Universiteit Groningen). בתקופה זו היא נותרה האוניברסיטה הפתוחה היחידה בממלכת הולנד. שיפור משמעותי חל באוניברסיטה עם פתיחתו של מבנה חדש בשנת 1850 אשר מומן ברובו על ידי תושבי חרונינגן. בעשורים שלאחר מכן האוניברסיטה גדלה והתפתחה ביותר וההוראה התקיימה בהולנדית ובלטינית. כאשר חגגה האוניברסיטה 300 שנה בשנת 1914 היו 611 סטודנטים רשומים, ומספר זה צמח ל-1000 בשנת 1924. במהלך השפל הגדול ומלחמת העולם השנייה האוניברסיטה חוותה נסיגה במספר הסטודנטים שבה, אך בשנת 1994 למדו בה כ-20,000 סטודנטים. כיום (נכון ל-2020) לומדים באוניברסיטת חרונינגן כ-33,000 תלמידים, עם עלייה מתמדת במספר הסטודנטים הזרים.
בשנת 2016 הכימאי ההולנדי בן פרינחה שבילה את רוב הקריירה שלו באוניברסיטת חרונינגן, זכה בפרס נובל לכימיה.
רמי קלינשטיין קרן פלס ההופעה
רמי קלינשטיין קרן פלס ההופעה | היכל התרבות - קיסריה 2016 הוא אלבום ההופעה המשותף של הזמרים קרן פלס ורמי קלינשטיין. האלבום הוקלט בשנת 2016 ויצא בספטמבר אותה שנה.
רקע
אלבום ההופעה מהווה אבן דרך בפרויקט המשותף של קרן פלס ורמי קלינשטיין, אשר כולל אלבום וסיבוב הופעות משותף. האלבום הוקלט בשנת 2016 במהלך הופעות הבכורה של השניים בהיכל התרבות בתל אביב ב-10 וב-11 בפברואר וכן בהופעתם הראשונה של השניים בתיאטרון קיסריה ב-21 במאי. הוא נמכר לראשונה בהופעתם השלישית בקיסריה, ב-15 בספטמבר, ויצא לחנויות ב-18 בספטמבר. דבר הוצאת האלבום פורסם לראשונה בריאיון משותף של פלס וקלינשטיין באקו 99 FM ב-26 במאי, במהלכו נחשף שההופעה שנערכה בקיסריה הוקלטה ותצא כאלבום הופעה בראש השנה תשע"ז. בהמשך האלבום יצא במהלך הופעתם בקיסריה ופרסומו הראשון נעשה בזמן ההופעה, בשידור חי בגלי צה"ל.
האלבום מכיל שני דיסקים ו-19 שירים. הוא כולל מחרוזת שירים שהלחין רמי קלינשטיין, אשר פלס ביצעה לכבודו בהפתעה בהופעתם הראשונה בקיסריה, וכן את השירים "רצה הביתה" ו"איתי" של קרן פלס, אשר לא נכללו הרשימת השירים הקבועה לסיבוב ההופעות ונכנסו להופעה רק בהופעות מסוימות. עם זאת, לאלבום לא נכנסו שלושה שירים אשר נכללו בכל ההופעות - "קרוב אל לבך" ו"אהביני" של רמי קלינשטיין ו"לייק וואנקה" של קרן פלס.
אדן חלון
אדן חלון הוא המבנה האופקי או המשטח בתחתית החלון. אדני חלון משמשים לתמיכה מבנית ולהחזקת החלון במקומו.
החלק החיצוני של אדן החלון מספק מנגנון לשפיכת מי גשמים הרחק מהקיר בפתח החלון. לכן, אדני החלונות בדרך כלל נוטים מעט כלפי מטה הרחק מהחלון ומהקיר, ולעיתים קרובות משתרעים על פני הפן החיצוני של הקיר, כך שהמים יטפטפו ולא יזלו במורד הקיר.
אדני חלונות מסוימים עשויים מאבן טבעית, אבן יצוקה, בטון, אריחים או חומרים אחרים שאינם נקבוביים כדי להגביר עוד יותר את עמידותם למים.
ייתכן שלחלונות אין אדן מבני או שהסף אינו עמיד מספיק בפני מזג האוויר. במקרים אלה, משתמשים ברצועה של חומר עמיד למים ועמיד בפני מזג אוויר (פלדה, ויניל, PVC) הנקראת אגן אדן כדי להגן על הקיר ולהשיל את המים. בדומה לאדן, אגן אדן לרוב יהיה נוטה ויבלוט ממישור הקיר.
סוגי אדני חלון
אדן חלון במובן הכללי ביותר הוא אלמנט מבני אופקי מתחת לפתח חלון או יחידת חלון בבניית בנייה או מבנה מסגרת ונחשב כחלק ממסגרת החלון. החלק התחתון של מסגרת חלון יושב על גבי אדן החלון של פתח הקיר.
אדן חלון עשוי להשתרע על כל רוחב הקיר מבפנים אל חוץ, כפי שקורה לעיתים קרובות בבנייה בסיסית של בנייה, מה שהופך אותו לגלוי הן בחלקו הפנימי והן בחלקו החיצוני של המבנה. במקרה כזה אדן החלון החיצוני ואדן החלון הפנימי יהיו שני צדדים של אותו אלמנט מבני.
לעומת זאת, אדן חלון עשוי להשתרע רק ממבנה הקיר הפנימי כלפי חוץ ולא להיראות מבפנים המבנה. במקרה זה, סביר להניח שלחלון יש פיסת קישוט פנימית דמוית מדף - לעיתים קרובות עשויה עץ, אריחים או אבן - אשר נבדלת מאדן החלון החיצוני. המונח הטכני המשמש נגרים, יצרני חלונות ואנשי מקצוע אחרים לעבודת קישוט זו הוא שרפרף חלון, אך הוא מכונה גם אדן חלון. בבנייני מגורים, יש אנשים שמשתמשים בסוג אחרון זה של אדן חלון פנימי או שרפרף לאחסון עציצי בית, ספרים או פריטים אישיים קטנים אחרים.
אני מייקי
עלילה
העלילה מתמקדת בחייו הפרטים של מייקי, ורואים איך מתמודד ילד עם בעיות, קשיים חברתיים ודיסלקסיה בעוד שהחברה הכי טובה שלו, קשת, ממשיכה לעזור לו בכל מצב.
אברהם שמואל הרשברג
אברהם שמואל הֶרשברג (בכתיב יידי: הערשבערג; לעיתים הירשברג; כ"ב בטבת תרי"ט, 29 בדצמבר 1858, קולנה, מחוז לומז'ה, פולין הקונגרסאית, האימפריה הרוסית – מאי 1940) היה יהודי פולני, חובב ציון והיסטוריון חוקר תרבות עם ישראל בעת העתיקה, נוסע ומחבר ספרי עיון, חבר "בני משה" ומאנשי העלייה הראשונה. תעשיין וסוחר.
ביוגרפיה
אברהם שמואל הרשברג נולד בעיירה קולנה שבפולין הקונגרסאית שבשליטת האימפריה הרוסית, ובגיל חמש עבר עם משפחתו לעיר ורשה. למד כרגיל בחדר ובבתי מדרש, ולצד לימודי היהדות למד גם שפות זרות, ספרות עברית, ספרות רוסית ופולנית ופילוסופיה. לאחר שנישא עבר לעיר ביאליסטוק, שם התגוררה משפחתה של אשתו. הוא היה בעל מפעל אריגים בביאליסטוק ועסק גם במסחר, אם כי לא עשה חיל בעסקיו; גם בחייו המשפחתיים לא רווה נחת.
הרשברג חיבר ספרים על ההיסטוריה של ארץ ישראל וכתב על המצב בארץ ישראל בתקופה שבה ביקר. מחקריו הרבים התפרסמו בכתבי העת "המזרח", "המאסף", "העתיד", "הזמן", "התקופה", "העולם", "הדואר" ועוד. חיבוריו משמשים את חוקרי התקופה.
הרשברג הותיר כתבים שלא נדפסו מאחר שלא הצליח למצוא מו"ל שיוציא אותם. אחד מכתבי היד - חיבור על ההיסטוריה של ביאליסטוק, הועבר לארצות הברית עוד לפני המלחמה, ונדפס בניו יורק בשם "פנקס ביאליסטוק". ואולם, מרבית כתביו אבדו.
הרשברג הוא מחדש המילה "חזית" במשמעות 'פני המלחמה' (המילה אושרה על ידי עורך "הצפירה", נחום סוקולוב).
Public
Public היא רשת חנויות קמעונאיות יוונית למוצרי טכנולוגיה, בידור, תקשורת וציוד משרדי שנוסדה בשנת 2005. הרשת שייכת לקבוצת החברות P. Germanou (Olympia Development). יש לה חנויות ביוון ובקפריסין ומשתפת פעולה עם ספקיות טלפונים ניידים וחברות אלקטרוניקה להפצה בלעדית של מוצריה. בנוסף, Public מציעה שירות של קניית כרטיסים לתיאטרון, קונצרטים ומופעים בינלאומיים אחרים בטלפון או דרך רשת הסניפים.
חנויות
לרשת Public חמישים ושלוש חנויות ביוון ובקפריסין.
באטיקה יש להם 16 חנויות. החנות הראשונה נפתחה בשנת 2007 בכיכר סינטגמה. בשנת 2010 נפתחו חנויות חדשות בגליפאדה ובקניון אתונה. הרשת פתחה חנות בקניון המטרו באתונה וב־2013 בגולדן הול. כמו כן, בחלנדרי, אגיה פראסקבי, ניאה סמירני, ניאה אריתריאה, פריסטרי, זוגרוגרו, אגאלאו, פליאו פסיכו, קורידאלוס ופיראוס.
בשנת 2014 החברה פתחה עוד סניף של החנות חנות בקליתאה. בשנת 2017 נפתחו שתי חנויות חדשות, אחת בקולונאקי ואחת בשדה התעופה הבינלאומי של אתונה.
נכון לינואר 2018, לרשת "Public" ישנן 33 חנויות, הנמצאות בערים: סלוניקי (2 חנויות), יואנינה, וולוס, קסטוריה, רודוס, קסנטי, קומוטיני, קוזאני, קורינתוס, ארגוס, קלמטה, לריסה, למיה, פטרה, חאניה, הרקליון, קטריני, אורסטיאדה, כלקידה, אלכסנדרופולי, דרמה, פירגוס, טריקאלה, סרס, קורפו ומיטילנה.
בשנת 2016 החברה פתחה חנות ברתימנו.
מפלצת של בית
מפלצת של בית (באנגלית: Monster House) הוא סרט אנימציה עם לכידת תנועה אמריקאי משנת 2006, בבימויו של גיל קינן, והמפיקים הבכירים שלו הם רוברט זמקיס וסטיבן שפילברג. את המוזיקה של הסרט הלחין דוגלס פייפס, שכבר עבד על שלושה סרטים קצרים של הבמאי.