cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
זאב אלמוג (אברוצקי)
שירות בצוללות
לאחר קורס פיקוד ומטה שעבר בהדרכתו של אל"ם שלמה אראל נשלח אלמוג לקורס מפקדי צוללות של הצי המלכותי הבריטי, קורס הידוע כקשה ביותר, שבו כל שגיאה המסכנת את בטיחות הצוללת גוררת הדחה מיידית מהקורס. אלמוג עבר את הקורס בהצלחה וקיבל את הפיקוד על הצוללת אח"י תנין מידיו של יוסף דרור. אנשי צוותו מציינים שבתרגילי הירי הצליח אלמוג תמיד לפגוע עם הטורפדו במטרה. אלמוג ניחן בזיכרון צילומי, יכולת לזכור פרטים רבים ולצלם בדמיונו תמונה מדויקת. תצפית פריסקופ חייבת להיות קצרה כדי שהצוללת תישאר דיסקרטית. כיסוי מלוא האופק, 360 מעלות, בפחות מחצי דקה. בפריסקופ צופה רק אדם אחד המדווח את מה שרואה לצוות ההתקפה. הנתונים הנדרשים הם זווית על החרטום וטווח. הערכות הטווח והזווית של אלמוג היו מדויקות וחישוב משולש הירי היה מוצלח. זאת יחד עם מיומנותו בתמרון כלי שיט שרכש בפלגת הטרפדות, גרמו לצוות הצוללת להעריך ולבטוח בו.
בשנת 1966 נרכשו מבריטניה הצוללות מסדרת T. אלמוג קיבל פיקוד על הצוללת הראשונה אח"י לויתן (צ-75). אלמוג והצוות ליוו את השיפוץ שנגמר בהצלחה. הצוות עבר סדרת אימוני כשירות מבצעית בבסיס הצי המלכותי הבריטי שהופסקה פני סיומה. הצוללת צוידה בטורפדו מבצעיים בכמות כפולה ונשלחת לישראל בהפלגה על מימית כדי להשתתף במלחמת ששת הימים. בתחילת הדרך איבד אלמוג שני אנשי צוות, מה שליווה אותו זמן רב אחר כך. המלחמה הסתיימה כאשר אח"י לויתן במרחק יום הפלגה מחיפה. אלמוג המשיך לפקד על אח"י לויתן עד סוף השנה ואז מסר את הפיקוד למיכאל ברקאי.
זירת ים סוף
אלמוג הוצב לזירת ים סוף כסגן מפקד הזירה ולאחר מכן קיבל את הפיקוד. הפעילות בזירה במהלך מלחמת ההתשה, בשנים 1968–1970, הייתה רבה כולל הפשיטה על האי גרין, הפשיטה על האי שדואן ומבצע רביב.
מבצע רביב נחשב למסובך ביותר והסתיים בהצלחה הודות לפעילות רבה של זירת ים סוף, שדרשה התארגנות, אימונים וביטחון שדה. הופעלו בה שלוש נחתות 36 מטר שהנחיתו את הכוחות בחוף אחד ופינו אותם בחוף אחר. במהלך הביצוע המורכב חלו לא מעט תקלות שנחלצו בתושיה ובמקצוענות. בנוסף להיותו מפקד הזירה גם הפיקוד הימי של המבצע היה בידיו.
בתקופת פיקודו של אלמוג זכתה הזירה להצלחות אך ספגה גם מספר מהלומות. ב-24 בינואר 1970 התפוצצה משאית תחמושת שפונתה מהאי שדואן וגרמה לעשרות הרוגים. כוח קומנדו ימי מצרי שפעל מעקבה הצליח לפגוע שלוש פעמים בנמל אילת, ב-6 בפברואר, 15 במאי ו-19 ביולי 1970, ולגרום נזקים לכלי שיט שעגנו בו. לאחר החדירות גודרו המעגנים גם מתחת למים הוצבו מכשירי סונאר והאבטחה שופרה.
בסוף שנת 1970 נקלטו ספינות הדבור החדשות בזירת ים סוף והיוו את הכוח העיקרי לשמירת הביטחון השוטף עד להגעת ספינות הטילים שנתיים מאוחר יותר.
הדרכה בפו"ם ויציאה לגמלאות
בחודש יולי 1970 מסר אלמוג את הפיקוד על הזירה לאל"ם עזרא קדם ("כריש") ועבר לתפקיד מדריך במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה.
למרות כישוריו המקצועיים של אלמוג ויחסי האמון שבנה עם אנשים לא נמצא לו תפקיד בכיר מתאים בחיל הים. אלמוג שאהב את הים חשב לצאת לשירות כרב חובל בצי הסוחר. לשם כך נדרש להשלים את ידיעותיו ולקבל הסמכה רשמית בקורס לרבי חובלים שנערך על ידי המכון להכשרה ימית.
יצחק הורוביץ (מעליץ)
רבי יצחק הורוביץ (1901, תרס"ב – 27 ביולי 1977, כ"ב בתמוז תשל"ח) היה האדמו"ר ממעליץ בניו יורק.
זאב אלמוג (אברוצקי)
מנהל בית הספר לקציני ים עכו
בהמלצת מפקד חיל הים בנימין תלם לוועד המנהל מונה אלמוג בשנת 1973 למנהל בית הספר לקציני ים בעכו. אלמוג שימש בתפקיד עד שנת 1996.
יצחק הורוביץ (מעליץ)
ביוגרפיה
נולד לרבי נפתלי, רבה ואדמו"רה של מעליץ, ולרעכיל בתו של העשיר ר' אביש קנר מסאנוק. נישא לחיה פערל, בתו של קרוב משפחתו, רבי שמואל הורוביץ מדמביץ.
גאל אנדוניאן
גאל אנדוניאן (בארמנית: Գաել Անդոնյան; נולד ב-7 בפברואר 1995) הוא כדורגלן צרפתי-ארמני המשחק בעמדת הבלם במרסיי אנדום.
יצחק הורוביץ (מעליץ)
ביוגרפיה
הוסמך לרבנות על ידי רבי מאיר יחיאל מאוסטרובצה ובית הדין של קרקוב. כיהן ברבנות אוזריאן שבגליציה המזרחית ובהמשך ברבנות קיפוטשוב שבחבל ווהלין (אז בשליטת פולין, כיום אוקראינה). היגר לארצות הברית והתגורר בקליבלנד. בהמשך עבר למנהטן שם החל לכהן באדמו"רות מעליץ.
זאב אלמוג (אברוצקי)
מנהל בית הספר לקציני ים עכו
מטרת החינוך, להשקפתו של אלמוג, הייתה החינוך לשמו כשממנו יושגו מטרות נוספות, כמטרות לימודיות ומקצועיות. הוא ביקש לשים דגש במידה שווה הן על המקצועות העיוניים למיניהם והן על המקצועות הימיים, ובמקביל להנעים את שהותם של התלמידים במוסד מבלי לוותר על עקרונותיו החינוכיים. בתקופתו טופח הקשר בין הקדטים לבין חברי הסגל וההנהלה, ואלמוג הכיר כל תלמיד ותלמיד באופן אישי. פיתח תחביב של ידיעת התנ"ך והעמיד שאלות ידע בתנ"ך במהלך השיחה.
גאל אנדוניאן
קריירת מועדונים
אנדוניאן התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אולימפיק מרסיי ואחרי זה הצטרף לקבוצת המילואים של המועדון. ב-2 בנובמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 1-2 נגד לאנס.
יצחק הורוביץ (מעליץ)
ביוגרפיה
היה בעל חוש מוזיקלי מיוחד, והלחין ניגונים רבים.
גאל אנדוניאן
קריירת מועדונים
ב-21 באוקטובר 2015 הושאל לדיז'ון מהליגה השנייה עד לסיום העונה. ב-8 בינואר 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בתיקו 2-2 נגד ניור בדקות הסיום של המשחק.
זאב אלמוג (אברוצקי)
כניסה לתפקיד
בשנת 1973 החליטה מועצת המנהלים למנות את אלמוג לתפקיד המנהל לאחר שהמנהל המכהן, דוד מימון, איש הפלי"ם הודיע על התפטרותו על רקע חילוקי דעות עם סגל בית הספר. משימתו הראשונה על-כן הייתה להרגיע את הרוחות ולהשיב את העבודה לסדרה, מה שעלה בהצלחה בזכות יחסי האנוש הטובים שאלמוג ידע לטוות עם כל אדם. כניסתו לתפקיד הייתה סמוך לפתיחת שנת הלימודים תשל"ד ופריצת מלחמת יום הכיפורים. המורים וההנהלה גויסו והלימודים התחדשו רק אחרי סוכות.
יצחק הורוביץ (מעליץ)
ביוגרפיה
הוציא ספר בשם "ברכת יצחק".
גאל אנדוניאן
קריירת מועדונים
ב-27 בינואר 2017 הושאל לוריה מליגת העל היוונית עד לסיום העונה.
ביולי אנדוניאן חתם באז'אקסיו.
זאב אלמוג (אברוצקי)
התארגנות לחינוך
אלמוג ניהל את בית הספר בתקופה בה ידעה מערכת החינוך בארץ שינויים רבים והכניס בו חידושים בהתאם לצרכים באותה עת. במטרה לשמור על מספר התלמידים מחד, ולא לוותר על הרמה מאידך, נוספו תחילה מקצועות מתקדמים כמחשבים, אוטומציה ובהמשך נפתחה מגמה חדשה – מגמת אלקטרוניקה שהצטרפה למגמות הקלסיות הוותיקות: שיט ומכונאות ימית.
יצחק הורוביץ (מעליץ)
ביוגרפיה
הותיר בן וארבע בנות.
גאל אנדוניאן
קריירת מועדונים
בינואר חתם במרטיג.
ב-19 באוקטובר 2020, אנדוניאן חתם באוביאן.
זאב אלמוג (אברוצקי)
התארגנות לחינוך
לאחר מספר שנים נוספה מכללה ללימודי המשך ונפתחו כיתות י"ג וי"ד אשר הקנו דיפלומות של טכנאי והנדסאי במגמות המכונה והאלקטרוניקה, ומגמת השיט התאימה את תוכנית הלימודים שלה לדרישות טכנאי תעשייה וניהול בנוסף ללימודי הים. כאשר מערכת החינוך בארץ עברה רפורמה למבנה של חינוך יסודי שש שנתי ותיכוני שש שנתי התאים אלמוג את בית הספר לשינוי כך שהחל לקלוט לא רק בוגרי כיתות ח' אלא גם בוגרי ט', דבר שהעלה את מספר הנרשמים לבית הספר.
גאל אנדוניאן
קריירת מועדונים
בקיץ הצטרף למרסיי אנדום.
זאב אלמוג (אברוצקי)
התארגנות לחינוך
בתקופתו של אלמוג ידע בית הספר שני גלי עלייה מברית המועצות וממדינות חבר העמים. הגל הראשון חל בשנות השבעים והשני המסיבי יותר – בשנות התשעים. תחת שרביטו של אלמוג נערך המוסד לקלוט את הנערים העולים באמצעות הקמת כיתות אולפן, שיעורי עזר וחונכים מכיתות בוגרות. הנפל בין התלמידים מעליות שונות היה דומה ובהמשך הגיעו לא מעט מילדי העולים להישגים כמצטייני-על בבית הספר ומגשימי הקצונה לאחריו.
קדטיות - אחד הצעדים המהפכניים ששינה את צביונו של המקום היה קבלת בנות. במהלך שנת 1987 קיבל אלמוג את פנייתה של תלמידה מנהריה שדרשה להתקבל לבית הספר והודיעה שהיא מוכנה להיאבק על כך. משנת הלימודים הבאה נפתחה ההרשמה גם לבנות. הצעד שובר המוסכמות הזה, שהחל עם קבלתן של שמונה בנות למעוז הגברי, נחל הצלחה רבה בעיקר עקב המדיניות שנקט אלמוג ואשר עיקריה היו שוויון בין הבנים לבנות בכל החובות והזכויות. צעד נוסף נעשה במינויה של אישה למנהלת ההוראה של בית הספר, אשר גם הוא נחשב אז למהפכני בקציני-ים. אחוז הבנות הלומדות בבית הספר כ-20 - 30 בכל מחזור.
גאל אנדוניאן
קריירה בינלאומית
בהיותו נער, אנדוניאן שיחק שני משחקים בנבחרת צרפת בכדורגל עד גיל 16.
ב-21 במרץ 2015, אנדוניאן נחת בירוואן בירת ארמניה על מנת לקבל אזרחות ארמנית שתאפשר לו לשחק עבור נבחרת ארמניה. ב-29 במרץ 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 2-1 ל במסגרת מוקדמות יורו 2016.
זאב אלמוג (אברוצקי)
התארגנות לחינוך
אלמוג היה חובב שיט מפרשים. גם בשבתות היה מבלה עם משפחתו בחוף בית הספר. הדבר הפך למנהג ובוגרים החלו להתקבץ בכל שבת על חוף בית הספר ולהפליג בסירות מפרש שלהם אשר נשמרו בסככה. מתוך השיחות עלה הרעיון להקים אגודת ידידי בית הספר שתתבסס על הבוגרים ותתמוך בפעילויות בית הספר הדורשות מימון. רב-חובל מלאכי אפרת, בוגר המחזור הראשון של בית הספר הימי שליד הטכניון (שמו של בית הספר לקציני ים בשנותיו הראשונות), נעשה יו"ר. העמותה נרשמה באוגוסט 1982 בשם "בוגרי בי"ס לקציני ים".
אלמוג חשב שבית הספר לקציני ים הוא מוסד אתגרי ומיוחד. לכן הסגל החינוכי חייב להכיר היטב כל תלמיד בו. לדעתו בית הספר מלמד עקרונות והמיומנות המקצועית תבוא עם הצטברות הניסיון וידע נוסף. הדבר החשוב לדעתו הוא עיצוב האופי של התלמיד, חינוך לערכים של שיתוף פעולה, מוכנות, הקפדה והפנמת נורמות של שיטתיות, אמון וגאות יחידה. כמכשיר עיקרי להקנית ערכים אלה ראה את הניהול העצמי.
כלי שיט וימאות מעשית
אלמוג ראה בים כלי חינוכי מדרגה ראשונה. לכן פתח את מחלקת השיט לפעילותם של התלמידים בשעות אחר הצהריים ודאג למצוא לבית הספר גם כלי שיט גדולים יותר בהם יוכלו התלמידים להפליג לאורך חופי הארץ ולאיים הסמוכים לה. נמצא תורם ליאכטה בשם "פולנייז", וכשזו לא ענתה עוד על הצרכים, נתרמה ב-1979 על ידי האנס קאהן, בעל חברת ספנות מהולנד, אניית חופים קטנה. לבית הספר הייתה זו אוניית אימונים גדולה ושמה הוסב ל"רב-חובל זאב הים". האניה שימשה להפלגות אימונים בנמלי הים התיכון. בשנת 1986 הלכו וגדלו הוצאות תחזוקתה והוחלט למכרה על אף שמילאה תפקידה היטב במאות הפלגות אימונים.
במקומה נרכשה ב-1990 ספינת אימון דו-מנועית מבריטניה שנקראה באותו שם והיא שימשה את בית הספר עד 1997.
אלמוג החליט על בניית שתי ספינות מפרש בחצר בית הספר על ידי הסגל. בליווי ותרומה של האנס קאהן. הספינה הראשונה הושקה ב-10 במאי 1990 ונקראה "עתיד" על-שם חברה לשירות ימי עתיד, חלוצת האוניות בחידוש הימאות העברית. הספינה השנייה הושקה במאי 1993 ונקראת "ארי הים" כשם הספינה בה יצאו כ"ג יורדי הסירה לדרכם ממנה לא שבו.
ספינות אלה, "עתיד" ו"ארי הים", פעילות ועומדות לשירות לימודי הימאות עד היום. הן מהוות כלי לא רק לתרגול מעשי של הלימוד התאורטי בכיתות אלא גם להתנסות במשמרות הים ולהקניית ערכים כעבודה בצוות ואחריות הדדית, שאותם ראה אלמוג כמטרות החינוך הימי.
במקביל עודד אלמוג את התלמידים להשתתף בכל המשטים הימיים שהתקיימו בארץ, ואלה נערכו על ידי כלי השיט הקטנים יותר של בית הספר.
מבנים בבית הספר
בתקופת אלמוג הוקמו מבנים ייעודיים נוספים לבית הספר אשר אלמוג קרא להם בשמות של הצוללות. בנין רהב ובנין דולפין למגורים ומועדון.
מסירת התפקיד
בשנת 1995 הודיע אלמוג למועצת מנהלים כי הוא מבקש לסיים את תפקידו. לדעתו יש מקום למנהל חדש. מועצת המנהלים בראשותו של שמואל טנקוס בחרה בסא"ל (מיל') אלי רגב כמנהל במקומו. ב-20 ביוני 1996 התקיים טקס החלפת מנהלים במקביל לסיום שנת הלימודים ואלמוג פרש.
תחביבים
אלמוג היה איש אשכולות, ועסק בתחומי ידע והתעניינות רבים, כדוגמת אסטרונומיה, מטאורולוגיה, גאוגרפיה, אך מעל לכל הייתה אהבתו להיסטוריה ולארכאולוגיה. בשנת 1965, עת היה מפקד צוללת, יצא עם צוותו ל'שירות לאומי' – השתתפות בחפירות באתר מצדה.
אהבתו לעם ולארץ הייתה אהבת אמת, מלאת תחושות שמחה על כל אירוע לאומי מחד, וכאב חד על כל איוולת לאומית וחברתית מאידך. בלטה בקיאותו בהיסטוריה של עם ישראל בתקופות השונות, בעיקר תקופת החשמונאים ובית שני, ובקיאותו ברזי התנ"ך.
כנער וכבוגר, היה איש ספורט וחובב מושבע של כדורגל, תחום בו עסק עד כניסתו לצה"ל. על אף השנים הארוכות מאז עזב את עיר הולדתו לטובת מגורים בחיפה, לא פסקה אהדתו ואהבתו למקורותיו בכפר סבא, שתמיד שימשה עבורו מולדת ראשונה. אהבה נוספת, שלה הקדיש שעות פנאי רבות, סבבה סביב הקלטת שירי עמים והאזנה להם שוב ושוב. אישיותו רבת הפנים של אלמוג התבטאה בתוצאות משאל שנערך בין תלמידי בית הספר ולשאלה "מה יהיה עיסוקו הבא של אלמוג?" זכתה התשובה "מגיש תוכניות שירי עמים ברדיו המקומי" למירב הנקודות.
על כל זאת נוספה חיבתו לשיט מפרשים. אלמוג היה מבלה את ימי סוף השבוע בחוף בית הספר בחברת בוגרים חובבי שיט כמוהו.
משפחתו
בעת שירותו בשייטת הטרפדות, הכיר אלמוג את רותי לבית לפל, קצינת השלישות ביחידה וב-9 ביוני 1954 נשא אותה לאישה. הם הקימו את ביתם בשכונת קריית אליעזר בחיפה ונולדו להם שתי בנות ובן.
מותו והנצחתו
בשבת, 4 באוקטובר 2003, הגיע אלמוג עם בני משפחתו למסעדת "מקסים" בחיפה. כמה דקות אחר כך התפוצצה מחבלת מתאבדת בקרבת שולחנם. בפיגוע נרצחו זאב (71), אשתו רותי (70) בנו מושיק (43) נכדיו - תומר אלמוג (9) ואסף שטייר (10.5). בתו גלית, כלתו אורלי ונכדיו אורן ועדי נפצעו קשה. בפיגוע נרצחו 21 ישראלים ובהם גם ניר רגב, בנו של אלי רגב שהחליף את אלמוג כמנהל בית הספר לקציני ים עכו.
מצבת זיכרון לנרצחים הוקמה על ידי עיריית חיפה בסמוך למסעדת "מקסים", ושם נערכים טקסי האזכרה השנתיים. בית הספר לקציני ים קרא את בנין ההוראה המרכזי ע"ש זאב אלמוג ופרוטומה שלו מוצבת במבואת הבניין ליד לוח הנצחה.
בסמיכות למועד הפיגוע מתקיימת כל שנה במפרץ עכו תחרות שיט מפרשיות על שם זאב אלמוג וניר רגב, בה משתתפות סירות מבתי הספר הימיים ואגודות הספורט הימיות.
יהודה לייב ביאלר
יהודה לייב ביאלר (ג' בניסן תרנ"ו, 17 במרץ 1896 – ח' באייר תשל"ז, 26 באפריל 1977) היה פעיל ציבור, חבר המזרחי, סופר ומשורר.
קורות חייו
ביאלר נולד ב-1896 לר' חנוך, מפרנסי ורשה, וחסיד אמשינוב. עד מלחמת העולם הראשונה גר בוורשה. ב-1915 נישא למרים לבית ז'ליכובסקי מלוביץ, ועבר לגור בעיר זו. עד פרוץ מלחמת העולם השנייה היה מנהל מפעל תעשייתי גדול בלוביץ. נוסף לעבודתו היומיומית היה עסקן חשוב, חבר מרכז המזרחי בפולין וחבר מועצת העיר לוביץ. בתחילת מלחמת העולם השנייה ברח מוורשה לרוסיה. רעייתו וצעיר בניו נשארו בוורשה עם רבים מבני משפחתו ונספו בשואה.
לאחר מלחמת העולם
מיד עם שובו לוורשה נבחר כמנהל ועד הקהילות היהודיות שהוקם בפולין, ומנהל המחלקה המדעית בספרייה המרכזית של ורשה.
כתביו
עם שובו לוורשה בשנת תש"ו מצא אותה חרבה, ושם כתב את קינתו המפורסמת "אֱלִי אֱלִי נַפְשִׁי בְּכִי", קינה על השואה וחורבן הקהילות היהודיות באירופה. הקינה בנויה במבנה הקינה "אֱלִי צִיּוֹן וְעָרֶיהָ", וקהילות רבות נוהגות לאומרה בתום הקינות בתשעה באב. כמו כן כתב מספר קינות נוספות על השואה וחורבן יהדות פולין, מספר מונוגרפיות על הקהילות שנספו בשואה, ואף מחקר על החיים היהודיים בפולין.
עלייה לארץ
ביאלר הקים את המוזיאון לאמנות יהודית בהיכל שלמה, והיה מנהלו הראשון.
תפקידים ציבוריים
משנת 1956 שימש חבר בוועד המנהל של "יד ושם". כמו כן היה חבר בהנהלת בית הנכות "בצלאל", וחבר בהנהלת איגוד המוזיאונים.
הוקרה
קיבל את תואר "יקיר ירושלים" בשנת 1970.
Versus World Tour
Versus World Tour (בעברית: נֶגֶד: סיבוב ההופעות העולמי) הוא אלבום ההופעה הרביעי של הזמרת-יוצרת המקסיקנית גלוריה טרווי, ואלבום ההופעה המשותף הראשון שלה, עם הזמרת אלחנדרה גוזמן. האלבום יצא לאור ב-23 ביוני 2017, על ידי חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק לטין אנטרטיינמנט.
את האלבום הוציאו השתיים לאחר יציאת האלבום המשותף שלהן, Versus (2017), שקבע שורה של שיאים היסטוריים, וביניהם הפך את טרווי וגוזמן לנשים הראשונות בהיסטוריה בת 24 השנים של מצעד האלבומים הלטיניים שהצליחו להגיע עם אלבום משותף למקום הראשון במצעד. האלבום מכיל הופעות שהתקיימו במסגרת, "Versus Tour".
שיתוף קבצים ברשתות עמית לעמית
שיתוף קבצים ברשתות עמית לעמית (Peer-to-peer file sharing) הוא דרך להפצה ושיתוף של מדיה דיגיטלית באינטרנט באמצעות טכנולוגיית עמית לעמית (P2P). רשתות שיתוף קבצים מסוג עמית לעמית מאפשרות למשתמשים לקבל גישה לקובצי מדיה, כגון ספרים, מוזיקה, סרטים ומשחקים, באמצעות תוכנת עמית לעמית המחפשת מחשבים אחרים שמחוברים לרשתות עמית לעמית על מנת לאתר את התוכן הרצוי. ה-nodes ברשתות הללו הם משתמשי הקצה ושרתי הפצה.
מספר גורמים תרמו לכך ששיתוף קבצים ברשתות עמית לעמית הפך נפוץ ברחבי העולם לאורך השנים - אחת הסיבות הייתה ההגדלה המאסיבי של רוחב הפס למרבית משתמשי האינטרנט בעולם, וסיבות נוספות כוללות את העובדה שמרבית התוכן התרבותי הפיזי בעולם עבר דיגיטציה לאורך השנים, וכמו גם העלייה הדרמטית ביכולות של המחשב האישי (במיוחד היכולת לנגן קובצי וידאו ואודיו).
כתוצאה מהשינויים הללו קל יחסית להעביר קובץ אחד או יותר ממחשב אחד למשנהו דרך האינטרנט באמצעות רשתות שיתוף קבצים שונות.
שיתוף קבצים ברשתות עמית לעמית ניתן לעשות באמצעות יישומי שיתוף קבצים חינמים.
מנחת (אתר מקראי)
מָנָחַת הייתה עיר מקראית. חוקרי המקרא וארץ ישראל במאה ה-20 הציעו לזהותה עם מָנָחָה, עיר בחבל יהודה, בין קריית יערים לביתר, המוזכרת בתרגום השבעים. חוקרים אחרים סוברים כי מנחת היא עיר בשפלה. בספר דברי הימים מסופר כי הוגלו אל מנחת בני שבט בנימין: מנחת הייתה כנראה עירם של בני שבט יהודה ממשפחת המנחתי:  באמצע המאה ה-20 הוצע לזהות את מנחה או מנחת בכפר אל-מאלחה מדרום מערב לעיר העתיקה של ירושלים, אשר בסמוך לו הוקמה בשנות ה-90 של המאה ה-20 שכונת מלחה, וזאת באשר למיקומה הפרשני בחבל יהודה. בחפירות ארכאולוגיות שנערכו במקום בשנים 1989–1987, על ידי גרשון אדלשטיין, יניר מילבסקי ושרה אורנט, נתגלו ממצאים קראמיים הדומים לממצאים שנתגלו בחפירות באזור שכונת גילה על ידי עמיחי מזר, ותוארכו שם לתקופת הברזל. עם זאת, חופרי מנחת תיארכו את האתר לתקופה מוקדמת יותר; תקופת הברונזה המאוחרת.
דרייבר (מקצוע)
דרייבר (מאנגלית: Driver, בעברית: נהג) הוא כינויו של אדם העוסק בהסעת מתרימים בין כתובות של נדבנים.
הדרייברים קיימים הן בישראל אך בעיקר מחוצה לה, לשם הולכים "משולחים" מישראל, בדרך כלל בשליחות של מוסדות תורניים כמו ישיבות, כוללים.
האסם הכחול
האסם הכחול (בגרמנית: Blaue Scheune) הוא אסם בכפר ויטה באי הגרמני הידנזה בים הבלטי. מבנה האסם מתוארך ל ובמקור שימש כאסם, מאפייה ואזור מחיה לטוחן והאופה שגרו במקום. האסם הכחול תוכנן במקור בסגנון של בית עשן (Rauchhaus), מבנה נטול ארובה, שהעשן שבתוכו מתפזר בעיקר דרך דלת הכניסה הרחבה, הגבלון (הנקודה בה הקיר נפגש עם הגג המשופע) ודרך סדקים וחורים זעירים בתקרה. המקום זכה לפרסום בזכות פעילותה של האמנית הגרמנית הני להמן שהפכה אותו למרכז אומנות ותערוכות בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20, ומאז המקום מוכר כאכסניה לתצוגות אומנות, ספריה, סדנאות ומפגשי אומנות.
להמן קנתה את המבנה בסביבות 1920 וצבעה אותו בכחול, מה שנתן לו את שמו. האסם הכחול התחיל להיות מוכר בציבור הודות לתערוכות אומנות של "פדרציית האומניות של הידנזה" (Hiddenseer Künstlerinnenbundes). בקרב האומניות שפקדו את המקום היו קלרה ארנהיים שסייעה ללהמן להקים את המקום, קתה לוונטל, ליזבת אנדרה, קתרין במברג והאומנית הידועה ביותר שיצאה מהידנזה, אליזבת בוכסל. ב-1934 אליזבת ניימיר (Niemeier) גרושתו של האמן מקס ניקולס ניימיר, קנתה את הבית מידיה של להמן וחברת הנשים שלה, שנאסר עליהן לעבוד כאומניות וסופרות יהודיות. ניימיר המשיכה להפעיל את האסם כמקום המראה תצוגות אומנות עד לשנת עזיבתה את האי ב-1952. ב-1955 האומן גונטר פינק (1913–2000) קנה את האסם הכחול, המיר אותו לבית מגורים וגלריה, והתגורר בו עד למותו.
החל ממאי 2000, האסם הפך לאתר אירועים, תצוגות וספריה, ובחמישי ביוני 2000, שונה רשמית שמו של הבית ל"ביתה של הני להמן" כדי להנציח את פועלה וחלקה בהקמתו. המבנה הוא אטרקציה תיירותית לחובבי אומנות, ובזכות פרויקט מימון המון מוצלח שערכו ב-2019 קבוצת "המגדלור של הידנזה", הצליחו לשפצו ולהקים בו מוזיאון וסדנאות אומנים לציבור הרחב. הגלריה באסם פתוחה לציבור המבקרים בחודשי הקיץ פעמיים בשבוע.
ניקי די
ניקל סטרונג (באנגלית: Nichelle Strong; נולדה ב-10 בספטמבר 1968), ידועה בשם הבמה ניקי די (Nikki D), היא ראפרית אמריקאית.
קריירה
ניקי די נולדה בניו ג'רזי. לאחר מכן, עברה ללוס אנג'לס, שם חתמה בשנת 1989 בחברת התקליטים דאף ג'אם, תוך שסומנה כראפרית הראשונה אשר חתמה בחברה. באותה השנה, הוציאה לאור את סינגל הבכורה שלה, "Lettin' Off Steam".
בשנת 1991, הוציאה את אלבומה היחיד, Daddy's Little Girl. האלבום זכה לביקורות מעורבות ממבקרי המוזיקה. אף על פי כן, הצליח להגיע אל המקום ה-54 במצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ. בשנת 1992, הוציאה את הסינגל המוביל מתוך האלבום, "Daddy's Little Girl". השיר הופיע בפסקול הסרט "Just Another Girl on the I.R.T" והגיע למקום הראשון במצעד שירי הראפ של הבילבורד. בסמוך לכך, יצאה לסיבוב הופעות יחד עם זמרת ה-R&B אליסון ויליאמס.
ב-1995 הודיעה על פרישתה מתעשיית המוזיקה.
סורת אל-אנפאל
סורת אל-אנפאל (בערבית: سورة الأنفال, "חזון השלל") היא הסורה ה-8 בקוראן.
קופיפליירינג
קופיפליירינג (באנגלית: Coffee Flairing) (ידוע גם בשמות: קופי פלייר, בריסטה פלייר ובריסטה פליירינג) הוא מופע ראוותני של הכנת משקאות קפה חמים או קרים, על פי רוב מבוססי אספרסו תוך כדי הטלתם באוויר ותפיסתם של: ידיות קפה, דוחסני קפה, כוסות קפה, תחתיות לכוסות קפה, כפיות, מפיות, שייקרים, כדי הקצפת חלב, קרח ובקבוקים שונים. מבחינה זו, קופיפליירינג הוא פליירינג של עולם הקפה. בדרך כלל נקשר קופיפליירינג עם להטוטנות.
סורת אל-אנפאל
הסורה מונה 75 פסוקים, ושמה נגזר מהפסוק הראשון בה.
קופיפליירינג
צורת הגשת המשקאות בקופיפליירינג חשובה אף היא. משקאות קפוצ'ינו מוגשים עם לאטה ארט ומשקאות קפה קרים שואבים השראה מקוקטיילים.
סורת אל-אנפאל
תוכן הסורה
סורת אל-אנפאל עוסקת בעיקר בנושאים שלהלן:
קופיפליירינג
מקור
קופיפליירינג היא תופעה יחסית חדשה ומקורה בקרבה שיש בין מקצועות הבר השונים. על פי רוב, מוזגים רבים שעובדים בברים ומסעדות מתמחים בהכנת קוקטיילים, מבינים ביין ובהכנת קפה כחלק מניסיון בית העסק להציע מבחר גדול של משקאות ולמקסם רווחים. מוזגים רבים מתעניינים בפליירינג ותופעה זו זלגה גם לתחום הכנת הקפה.
תחרויות קופיפליירינג
ישנן כמה תחרויות קופיפליירינג בעולם, המאורגנות על ידי חברות הקפה וחברות המיצרות מוצרים משלימים לקפה. השיפוט מושפע ממספר הפעמים שהמתחרה הפיל כלי כלשהו, שפיכת נוזלים, כמות האלמנטים בהם השתמש המתחרה, עמידה בזמן, קושי התרגילים אותם ביצע וסגנון אישי.
Xtra
Xtra (לשעבר Daily Xtra ו-) הוא עיתון קנדי-להט"בי שהתחיל את פעילותו ב-19 בפברואר 1984. הגרסה המודפסת של העיתון בוטלה בפברואר 2015.
רנה שאנדור
רנה שאנדור (במקור שטרן עד 1948, בהונגרית: Sándor Renée; בודפשט, 8 ביולי 1899 – בודפשט, 29 באוגוסט 1977 ) הייתה פסנתרנית ומורה לנגינה, זוכת פרס האמן המצטיין, אחותם של הפסנתרן ארפאד שאנדור ושל ההכנר והמנצח פרידייש שאנדור.
ביוגרפיה
רנה שטרן נולדה במשפחה יהודית כבתם של וילמוש שטרן (1864–1915), בעל מפעל, יצרן נברשות, ושל סידוניה זיידנר (1876–1971). היא למדה באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט, הייתה תחילה תלמידתו של שאנדור קובאץ' ולאחר מכן של ארנסט פון דוהנאני. ב-1921 קיבלה תואר ותעודת אמן. משנת 1922 סיירה בגרמניה במשך תקופה ארוכה עם אחיה ארפאד שאנדור. היא פירשה במיוחד את המוזיקה של מאסטרי הבארוק ושל וינה, פליקס מנדלסון ובלה בארטוק, בחוש צורה יוצא דופן ובמוזיקליות טהורה. במקביל הופיעה בקביעות עם הכנר וילמוש טאטראי ועם רביעיית המיתרים שלו, איתם ניגנה מוזיקה קאמרית. בתקופת מלחמת העולם השנייה לא הייתה יכולה להופיע בשל יהדותה, אלא רק בפני קהל יהודי, על כן בין 1940 לבין 1942 הייתה מבצעת של תיאטרון גולדמארק במסגרת הפעילות האמנותית של אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך. לפני 1945 גם לימדה פסנתר כמקצוע חובה בבית הספר למוזיקה גולדמרק, אחרי המלחמה מ-1949 לימדה באקדמיה למוזיקה בלה ברטוק, ובין 1951 לבין 1954 באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט.
חייה הפרטיים
בעלה היה פאל ברטה (ברגר) (1896–1945), מהנדס מכונות, לו נישאה ב-20 באוקטובר 1926 בבודפשט. בעלה ניספה בשואת יהודי הונגריה.
קרנית פלוג
קרנית פְלוּג (נולדה ב-9 בינואר 1955) היא כלכלנית ישראלית, שכיהנה כנגידת בנק ישראל בשנים 2013–2018.
ביוגרפיה
פלוג נולדה ב-1955 בפולין, ובהיותה בת שלוש עלתה לישראל עם הוריה, והמשפחה התיישבה תחילה בשכונת קריית היובל שבירושלים. אביה, נח פלוג, עבד במשרד האוצר, שימש כיועץ כלכלי בשגרירות ישראל בגרמניה, והיה במשך שנים רבות יושב ראש מרכז הארגונים של ניצולי השואה בישראל. אמה, דורותה לבית טוגנדרייך, עבדה שנים רבות כרופאת ילדים. פלוג למדה בתיכון ליד האוניברסיטה בירושלים. בשנת 1980 השלימה בהצטיינות לימודי MA בכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 1985 השלימה לימודי דוקטורט בכלכלה באוניברסיטת קולומביה בניו יורק. נושא הדיסרטציה: "Government policies in a general equilibrium model of international trade and human capital" (מדיניות ממשלתית במודל שיווי משקל כללי של סחר בינלאומי והון אנושי).
בשנת 1984 הצטרפה ככלכלנית לקרן המטבע הבינלאומית, וב-1988 חזרה לישראל והחלה לעבוד במחלקת המחקר של בנק ישראל. יחד עם ניצה (קלינר) קסיר היא ביצעה מחקרים בנושאי מקרו-כלכלה ושוק העבודה, בהם בתחומי שכר המינימום, קליטת העלייה והעוני. בשנים 1994–1996 עבדה בבנק האינטר-אמריקאי לפיתוח (Inter-American Development Bank) ככלכלנית מחקר בכירה. ב-1997, לאחר שובה לבנק ישראל, מונתה לסגנית מנהל מחלקת המחקר, וביוני 2001 מונתה למנהלת המחלקה ולחברה בהנהלת בנק ישראל.
פלוג ידועה כתומכת בהעלאת גיל הפרישה לנשים. לטענתה זהו צעד מתבקש לאור העלייה בתוחלת החיים והירידה הצפויה בגובה ההכנסה לאחר הפרישה כתוצאה מכך. היא מאמינה שאת התהליך יש לשלב עם כלים משלימים לעידוד תעסוקת מבוגרים, כמו אכיפת חוקים האוסרים אפליה על רקע גיל, קרנות למקצועות שוחקים, ומתן הכשרות. כמו כן, הייתה בין התומכים בהנהגת מס הכנסה שלילי כסיוע לעובדים בשכר נמוך.
ביולי 2011 מונתה למשנה לנגיד בנק ישראל. בתחילת יולי 2013, בעקבות פרישתו של סטנלי פישר מתפקיד נגיד בנק ישראל, מונתה לממלאת מקום הנגיד. ב-13 בנובמבר 2013 מונתה לנגידת בנק ישראל, האישה הראשונה בתפקיד זה, תפקיד בו כיהנה קדנציה אחת, עד 12 בנובמבר 2018. אחת מהפעולות הראשונות שלה כנגידה הייתה למנות לה כמשנה את ד"ר נדין בודו-טרכטנברג.
לאורך כהונתה כנגידה התפרסמו לעיתים חילוקי דעות בינה לבין שר האוצר משה כחלון. בין היתר טענה פלוג כי יש צורך לשפר את הפיריון בעוד שר האוצר הביא לאישור תקציב דו־שנתי שלא תומך כלל בשיפור הפריון. פלוג התנגדה נחרצות למהלך שתכנן משרד האוצר, להפחתת מס הכנסה על המשתכרים מעל 20,000 ש"ח, והתנגדותה הייתה אחת הסיבות העיקריות לכך שהמהלך לא יצא פועל. מנגד, טען שר האוצר שהיא צריכה להעלות את הריבית במשק, שעמדה באותה תקופה על 0.1%, אולם היא לא עשתה כן. היא הותרת ריבית המשק האפסית על כנה הייתה למעשה החלטה אסטרטגית של פלוג להמשיך את המדיניות שהתווה קודמה בתפקיד, סטנלי פישר במטרה לבלום את התחזקות המטבע המקומי ולתמוך בייצוא. זאת בתקופה שגם הריביות של מרבית הבנקים המרכזיים במערב נשארו גם הן ברמה נמוכה. עם זאת, מדיניות זו הקשתה על שר האוצר לעמוד ביעד הורדת מחירי הדיור שהציב לעצמו מכיוון שהזרימה משקיעים לשוק הנדל"ן.
בספטמבר 2014 נבחרה על ידי מגזין "הגלובל פייננס" לאחת מ-7 נגידי הבנקים הטובים בעולם וקיבלה את הציון A על תפקודה. גם בשנת 2015 שמרה על מקומה בצמרת הנגידים הטובים בעולם.
במרץ 2018 פרסם בנק ישראל דו"ח המבקר בין היתר את תוכנית מחיר למשתכן של כחלון. לאחר הפרסום טען כחלון כי הדו"ח מוטעה ומתבסס על הערכות שגויות. למחרת נמסר כי משרד האוצר החל לחפש מחליף פוטנציאלי לנגידה.
ביולי 2018 הודיעה פלוג לראש הממשלה שלא תתמודד לכהונה נוספת כנגידת בנק ישראל. במכתבה לראש הממשלה הדגישה פלוג את החשיבות הרבה של עצמאותו המקצועית של הבנק, בייחוד במציאות פוליטית משתנה. בהתאם לכך, סיימה את תפקידה ב--12 בנובמבר אותה שנה.
ביוני 2019 הוענק לה תואר עמית כבוד מהמרכז האקדמי רופין. כמו כן זכתה באות אבירת איכות השלטון 2019 בקטגוריית הרשות המבצעת מטעם התנועה לאיכות השלטון.
עם תום כהונתה כנגידה, קיבלה פרופסור מן המניין בחוג לכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים. מלבד זה, היא מכהנת כסגנית-נשיא למחקר בתחומי הממשל והכלכלה ב.
בפברואר 2022 מונתה לחברה בוועדת החקירה הממלכתית לרכש הצוללות וכלי השיט.
חיים אישיים
פלוג נשואה בשנית, לפרופ' שאול לאך מהחוג לכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים. לזוג שני ילדים. היא תושבת ירושלים.
קישורים חיצוניים
מהכתבות בתקשורת המתייחסות אליה:
מהכתבות שלה בתקשורת:
כברית
שדה התעופה כברית הוא שדה תעופה צבאי של חיל האוויר המצרי, מיקומו כ-30 קילומטרים צפונית לעיר סואץ ו-125 קילומטרים מזרחית לקהיר. השדה משרת בעיקר מסוקי קרב מדגם איירוספסיאל גאזל. שמו של השדה נגזר משם הכפר הקרוב אליו ומשמעותו בערבית הוא גופרית.
היסטוריה
בזמן מלחמת העולם השנייה השדה נקרא תחנת חיל האוויר המלכותי כברית. הבסיס שימש את חיל האוויר הבריטי המלכותי במערכה במדבר המערבי שבה לחמו הבריטים בגרמנים ובאיטלקים בצפון אפריקה. בשנת 1941 הוקמה בבסיס יחידת קומנדו בריטית. בשנת 1943 חילות האוויר של צבא ארצות הברית נחתו בשדה התעופה וסייעו לבריטים במאבק מול הגרמנים. השליטה על שדה התעופה הועברה לידי מצרים לאחר שהבריטים פינו את תעלת סואץ בשנת 1956.
שדה התעופה הועבר לרשות חיל האוויר המצרי והוא הפך אותו לאחד מבסיסיו העיקריים. במהלך מלחמת סיני, טייסת 20 של חיל האוויר המצרי שמנתה 12 מטוסי מיג-15 הוצבה בבסיס. במלחמת ששת הימים, כחלק ממבצע מוקד, בסיס כברית הופצץ על ידי מטוסי חיל האוויר הישראלי מדגם דאסו מיסטר IV. בתקיפה ניזוקו מטוסי מיג-17 רבים שהיו חשופים לצד מסלול ההמראה. בשנת 1973, במלחמת יום הכיפורים, כוחות חיל רגלים של צה"ל השתלטו על הבסיס וכן על הבסיסים כספרית ושלופה, אולם לא נעשה בהם שימוש צבאי.
כיום בסיס כברית נמצא בשליטת חיל האוויר המצרי. שדה התעופה מאוכלס בעיקר על ידי מסוקי SA-342 - איירוספסיאל גאזל ("צבי"). מסלולי ההמראה וההנאגרים שיועדו למטוסים, משמשים את המסוקים.
ליגת העל הצרפתית (כדורגל נשים)
ליגת העל הצרפתית בכדורגל נשים (בצרפתית: Championnat de France de football féminin) היא ליגת כדורגל הנשים הבכירה בצרפת, הנחשבת לאחת הליגות הטובות באירופה. הליגה הוקמה על ידי התאחדות הכדורגל הצרפתית בשנת 1974, והיא מבוססת ברובה על המודל של הליגת הכדורגל לגברים. הליגה מורכבת מ-12 קבוצות, כאשר שתי הראשונות בכל עונה מעפילות לליגת האלופות, ואילו שלוש האחרונות נושרות לליגה השנייה. כל עונה מתחילה בספטמבר ומסתיימת ביוני, כאשר בזמן החורף ישנה פגרה.
מבנה והיסטוריה
הגלגול הראשון של ליגת הכדורגל לנשים הצרפתית נוסד ב-1918 על ידי התאחדות כדורגל הנשים הצרפתית (ה-FSFSF). הליגה פעלה במשך תריסר עונות, אך ב-1932 הופסקה פעילותה בעקבות חוסר עניין. ב-1974 חזרה הליגה לפעול, אך הפעם תחת פיקוחה של התאחדות הכדורגל הצרפתית. באותם ימים הורכבה הליגה ממספר בתים אזוריים, בני ארבע קבוצות על אחד. בסיום הסיבוב הראשון, הראשונות בכל בית הפעילו שלב, וביניהן נערכו מספר משחקי נוק-אאוט על מנת לקבוע את האלופה. מבנה זה התקיים עד עונת 1991/92, אז הוחלט על איחוד הליגות לליגה אחת כוללת. כיום בליגה משתתפות 12 קבוצות המקיימות ביניהן שני מפגשים, אחד בכל סיבוב, האחד בבית והשני בחוץ, ובסך הכל משחקות 22 משחקים בעונה סדירה. בסוף העונה שלוש הקבוצות שסיימו במקומות האחרונים (10-12) יורדות לליגת המשנה; שלוש הקבוצות שסיימו ראשונות בליגת המשנה מעפילות לליגה הראשונה.
החל מהעשור השני של המאה ה-21, זוכות קבוצות הליגה להצלחה רבה בזירה היבשתית. אולימפיק ליון היא הנציגה הבולטת ביותר של הליגה, כשלזכותה שבע העפלות לגמר ליגת האלופות וחמש זכיות. קבוצה נוספת שהעפילה לגמר הטורניר היא פריז סן-ז'רמן, שהגיעה אליו בעונת 2014/15. רבות משחקניות הליגה זכו להכרה בינלאומית, וחלקן אף היו מועמדות מספר פעמים לפרסי כדורגלנית השנה בעולם וכדורגלנית השנה באירופה.
יצחק יונגרלייב
רבי יצחק יונגרלייב (מכונה גם יצחק מראדוויל ע"ש עיר פעילותו או האור יצחק על שם ספרו; ה'תקי"א - י"א באייר ה'תקצ"ה) היה אבי שושלת חסידות ראדוויל. היה בנו של רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב.
תולדותיו
רבי יצחק נולד באוקראינה לרבי יחיאל מיכל המגיד מזלוטשוב ולמרים בתו של רבי מאיר פופריש. מקובל כי כבר מצעירותו נודע בצדקנות מופלאה וגדלות יוצאת דופן בהוראה תורנית וכך היה מצטרף אל אביו בנסיעותיו למגיד ממעזריטש. נישא לבתו של רבי משה שוהם מדולינה ולאחר פטירתה (כשכבר שימש כאדמו"ר) נישא לבתו של רבי צבי הירש מנדבורנה. ובזיווג שלישי נשא את אלמנתו של רבי משה מברדיטשוב, בנו של רבי אליעזר הלוי ראש ישיבה בפינסק.
מסופר כי אביו אמר על חמשת בניו שהם כנגד חמשה חומשי תורה, והיות שרבי יצחק הוא כנגד ספר שמות בו מובא "גלות מצרים" לכן יהיו חייו תמיד בגלות ממקום למקום, אבל במקביל התורה תהיה נתונה בו, כמו שנתינתה מובאת בספר שמות.
עם פטירת אביו בכ"ה באלול ה'תקמ"א החל רבי יצחק לכהן באדמו"רות בעיר מושבו ראדוויל (כאשר בתקופת נישואיו השניים התגורר זמן מה ליד חותנו בנדבורנה) לצד אחיו ששמשו בגלינא, זווהיל, יאמפולה, סקאליה ושאץ.
בהוראת החוזה מלובלין שימש ברבנות גם באפטשנה, רימינוב, בוטושאן, פאליטשאן ויאס.
נפטר בי"א באייר ה'תקצ"ה. בנו רבי דן מילא את מקומו כאדמו"ר השני בשושלת.
הקולג' לכימיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי
אף על פי שאוניברסיטת ברקלי החלה להציע קורסים בכימיה ב-1869, המכללה הוקמה רשמית רק ב-1872, והעניקה את הדוקטורט הראשון שלה. בשנת 1885 לג'ון מקססון סטילמן. סטילמן הוא זה שייסד מאוחר יותר את המחלקה לכימיה באוניברסיטת סטנפורד. חטיבה להנדסה כימית הוקמה ב-1946, והפכה למחלקה ב-1957. המחלקה להנדסה כימית שינתה את שמה להנדסה כימית וביו-מולקולרית בשנת 2010 כדי לשקף את השאיפות המחקריות.
סטודנטים וסגל
הקולג' נחשב לגדול במיוחד בתחומו, וכולל סגל של 96 פרופסורים, חוקרים ומרצים ו-963 סטודנטים לתואר ראשון, 539 לתארים מתקדמים ו-123 פוסט-דוקטורנטים. באביב 2021 העניקה המכללה 187 תארים לתואר ראשון ו-93 תארים מתקדמים. הסגל כולל חתן פרס נובל, שנים עשר חברים באקדמיה הלאומית להנדסה, 37 חברים באקדמיה הלאומית למדעים ו-34 חברים ב.
אחמד שאה
אחמד שאה, או בשמו המלא, אחמד שאה בהאדור מוג'היד א-דין אבו נאסר (24 בדצמבר 1725 - 1 בינואר 1775) היה הקיסר ה-13 לשושלת המוגולית. הוא ירש את תפקידו מאביו, מוחמד שאה ב-1748 בהיותו בן 22. הוא נחשב נהנתן, חלש אופי ונתון להשפעות חיצוניות, במיוחד מצד אמו קודסיה בגום והמאהב שלה, הסריס ג'אוויד ח'אן, שניצל את חולשתו של אחמד על מנת לשלוט באימפריה בפועל.
שש שנות שלטונו של אחמד התאפיינו באיבוד שטחים וסמכויות שלטוניות לישויות שסבבו את האימפריה כדוגמת הרוהילים והמרתים. ב-1754 הנוואב עימאד אל-מולכ הדיח את אחמד מהשלטון, עיוור אותו ושלח אותו ואת אמו, קודסיה בגום, לכלא, שם נפטר בנסיבות טבעיות ב-1775.
הרקע לעלייתו לשלטון
בשנים שלפני עלייתו של אחמד לשלטון, הייתה האימפריה המוגולית מאוימת על ידי הסיקים והמרתים. כשנה לאחר מותו של אכבר, שהתאפיין בסובלנות דתית, הומת הפונטיף הסיקי בזמן שלטונו של הקיסר המוגולי בהאדור שאה. בתגובה, גורו גובינד, הגורו הסיקי העשירי, איחד את הסיקים לכדי כוח צבאי גדול ב-1675 והחל לתקוף מטרות מוגוליות.
בנו הבכור של בהאדור, ג'האנדאר, ירש את תפקיד הקיסר ודאג לחסל את כל הנסיכים המוגולים בעלי זיקה לשלטון שהצליח למצוא. אולם, תוך שנה מעלייתו לשלטון הוא נרצח על ידי אחיינו, פארוק, שעלה לשלטון ב-1713.
האחים סייד
פארוק היה שליט חלש, ונשלט בפועל על ידי עבדאללה וחוסיין סייד, שני אחים, שליטי המחוזות אללה-אבאד ובהאר. ביחד הם הביסו את הסיקים, שהחלו שוב להוביל פשיטות ברחבי האימפריה בהנהגו של גורו בנדה. הם תפסו את בנדה והוציאו אותו להורג בדלהי יחד עם 700 מלוחמיו. בנוסף, האחים סייד כרתו ברית שלום עם המהרתים בדרום שגובה בהסכמים כלכליים.
פארוק ניסה להתנער משליטתם של האחים סייד בזמן שהיו בדרום האימפריה, אך תוכניתו נתגלתה והוא נרצח על ידם בארמונו ב-1719. שני הקיסרים הבאים שהמליכו האחים - רפיע א-דראג'את ורפיע א-דוולה, נפטרו אחד אחרי השני תוך פחות משנה כתוצאה מסיבוכים הקשורים להתמכרותם לאופיום. לאחר מותם בחרו האחים סייד להושיב על כס הקיסר את נכדו של בהאדור שאה, שהיה אז בן 18. שמו הפרטי היה סולטאן רושון אוח'תור, אך הוא אימץ את השם מוחמד שאה כשעלה לשלטון.
מוחמד שאה סירב להיות בובה שלטונית של האחים סייד, וב-1720 הם הוצאו להורג בעזרתו של ניזאם אל-מולכ, השליט של רמת דקאן. חוסיין נרצח על ידי מתנקש בשם מיר חיידר בג דורלט מבית משפחתו ועבדאללה הורעל בתאו לאחר שניסיון המרד שלו כשל.
הקרב במניפור
לאחר מותו של הקיסר הפרסי, נאדיר שאה, מלך אפגניסטן אחמד שאה דוראני, פלש לשטח האימפריה המוגולית. מוחמד שאה - שהיה חולה מאוד ומכור לאופיום - סירב לשלוח את בנו, אחמד, לחזית, אולם לבסוף הסכים. אחמד שאה עזב את דלהי ב-31 בינואר 1948, עבר את סירהינד ב-25 בפברואר והמשיך להתקדם צפונה. בינתיים, צבאו של דוראני הצליחו לעקוף את כוחותיו של אחמד שאה והתקיפו את סירהינד ב-1 במרץ, שם גרמו לאבדות רבות בקרב המוגולים.
המוגולים היו בעמדת חיסרון, אולם סאפדאר ג'אנג, מי שעתיד להיות הווזיר של הינדוסטן תחת אחמד שאה, ירה ארטילריה על מצבור הנשק של דוראני וגרם לפיצוץ ענק במחנה האפגאנים. כתוצאה מהפיצוץ נהרגו מעל 1,000 מלוחמיו של דוראני ובכך הוכרעה המערכה לטובת המוגולים. אחמד שאה הורה לסאפדאר ג'אנג לדלוק אחר כוחותיו של דוראני, אך כשהמוגולים הגיעו למחנה האויב הם גילו שדוראני הצליח לחמוק מידיהם.
מועין אל-מולכ המשיך לפונג'ב על מנת להתחיל את תפקידו כמושל ואחמד שאה חזר לדלהי יחד עם סאפדאר ג'אנג, שם הגיעה אליו הידיעה על מותו של אביו, מוחמד שאה.
מצב האימפריה בעת עלייתו לשלטון
כשאחמד שאה עלה לשלטון תפקיד הקיסר המוגולי כבר היה ריק מתוכן. האחים סייד מסרו את השליטה ברמת דקאן למראתים בתמורה להכרה ומיסים, אך המראתים, שהכירו בחולשת השלטון, כמעט אף פעם לא עמדו בתשלומים; מותו של ניזאם אל-מולכ, שליט פרסי שהיווה גורם מייצב באזור, תרם לאי-הסדר ששרר באימפריה בעת עלייתו של אחמד שאה לשלטון. בניו של אל-מולכ שאפו כולם לשלטון עצמאי וכרתו בריתות אחד נגד השני עם הישויות השכנות להם כמו המראתים בצפון-מערב והצרפתים במזרח.
אישיותו של אחמד שאה
כמו קודמיו המיידים, אחמד שאה היה קיסר חלש שנשלט כבובה פוליטית על ידי אנשי חצרו, בפרט על ידי אמו וסריסה, ג'אוויד ח'אן. הקרב במניפור היה סך כל הניסיון הצבאי שלו, והוא האציל את כל סמכויותיו הפוליטיות לסריס ג'אבד ח'אן. חינוכו היה דל והוא בילה את רוב ימיו ולילותיו בהרמון. הוא היה חסר חינוך ראוי, וזנח את הפרובינציות בעודו שוקע בתענוגות.
אודהאם באי
אמו של אחמד שאה, אודהאם באי, הייתה בתו של הקיסר פארוק. אחמד שאה הוא תוצאה של נישואיה עם אביו, מוחמד שאה. לאחר שמוחמד מת, היא אימצה את השם קודסיה בגום. אודהאם, יחד עם שותפה הקרוב, ג'אוויד ח'אן, הייתה השליטה בפועל. היא ניצלה את חולשת אופיו של אחמד שאה על מנת לשלוט בהחלטותיו ובמדיניותו.
אודהאם באי תחזקה את מנהגיו הנהנתנים של בנה בעודה משפיעה על ענייני האימפריה. היא הייתה יושבת מאחורי מסך ונותנת פקודות לאנשי השלטון שהיו מבקרים אותה בהרמון. בהשפעתה הפך ג'אוויד ח'אן לאחד האנשים החזקים באימפריה. היא העניקה דרך בנה את תפקיד הממונה על הדיוואן-י ח'אס, המבנה בו קיבל הקיסר המוגולי אורחים ושליחים. באמצעות תפקיד זה שלט ג'אוויד ח'אן בזרם המבקרים, והחליט את מי להציג לקיסר.
פיטוריו של סאלאבאת ח'אן וכאוס בצבא
ירידתו של סאלאבאת ח'אן מגדולה היוותה אבן דרך נוספת בהיחלשות הצבא המוגולי, שלמרות גודלו העצום, היה כבר אז בשלבים מתקדמים של התפרקות וריקבון פנימי.
סאפדאר ג'אנג וג'אוויד ח'אן
לאחר שניצל מניסיון התנקשות ב-1749, סאפדאר ג'אנג התבצר בביתו, הציב חיילים מחוץ לשעריו וסירב להגיע לפגישות בחצר הקיסר. כתוצאה מכך, הורעו היחסים בינו לבין אחמד שאה. נאסיר יונג, בנו של ניזאם אל-מולכ שירש את תפקידו כשליטה של רמת דקאן, הוזמן על ידי אחמד שאה להחליף את סאפדאר ג'אנג כווזיר, אך מכתב שנשלח לסאפדאר על ידי נאסיר תירץ את הגעתו לארמון בכך שהגיע לחלוק כבוד לקיסר החדש.
סאפדאר חשד בנאסיר וגייס את המראתים לצדו. הוא ביקש מהם לשלוח אליו חיילים ולחסום את הדרכים להינדוסטן. לאחר שהקיסר ונאסיר הבינו שהם עומדים מול התנגדות חריפה מדי הם זנחו את תוכניתם. הקיסר הגיע למחנה של סאפאד בעצמו על מנת להתנצל, ונאסיר חזר לרמת דקאן.
לאחר הפיוס סאפדאר החל לבצע פשיטות נגד הרוהילים, צפונית לדלהי. הוא תכנן לבוא לעזרת האימפריה לאחר שמוין אל-מולכ ינחל תבוסה במלחמות באזור פונג'ב וכך לזכות באהדתו של הקיסר. תוכניותיו נחלו כישלון כאשר מהלך דיפלומטי של ג'אביד ח'אן מנע ממנו לספק תשלום לשכירי החרב המראתים. בתגובה, החלו המראתים לפשוט על שטחים נרחבים ולבזוז אותם כפיצוי על התשלום שנמנע מהם.
היריבות בין סאפדאר לג'אבד ח'אן הגיעה לשיא וסאפדאר החליט להתנקש בחיי הסריס. ב-27 באוגוסט 1752 כינס סאפדאר פגישת מטה והזמין אליה את ג'אבד ח'אן. במהלך הפגישה הוא לקח את ג'אבד ח'אן לשיחה פרטית, ובעודם שרויים בדין ודברים הגיח מהצללים מוחמד עלי ג'רג'י, קצין טורקי, ודקר את ג'אביד ח'אן למוות. גופתו הושלכה מעבר לחומות המבצר. מותו של ג'אבד ח'אן פינה את הדרך להתעצמותו של סאפדאר ג'אנג בחצר הקיסרות.
הדחתו של סאפדאר ג'אנג
בשבעת החודשים לאחר מותו של ג'אבד ח'אן, סאפדאר ג'אנג צבר כוח רב, ובין תחומי השפעתו גם אימץ את תפקידו הקודם של הסריס - שליטה על באי חצר הקיסר. אחמד שאה, שחשש מהתעצמותו של סאפדאר ג'אנג, מינה את עימאד אל-מולכ, בנו של אינתיזאם א-דוולה, לווזיר העליון החדש, ותכנן יחד איתו להדיח את סאפדאר ג'אנג מתפקידו.
עימאד אל-מולכ, עם עזרתו של אחמד שאה, ארגן את המראתים שהיו כפופים לו, וצר על שאהג'האנבאנד - עיר בצורה בה ישבו רוב חייליו של סאפדאר ג'אנג, טורקים ממוצא אסייתי. כוחו של סאפדאר הוחלש עד שלא יכל עוד להתנגד לקיסר ולעימאד אל-מולכ, וב-13 במאי 1753 פוטר סאפדאר מכל תפקידיו.
בגידתו של עימאד אל-מולכ ומותו של אחמד שאה
עימאד אל-מולכ רתם את המהראתים לטובת תוכניתו להדיח את אחמד שאה, שהחל להתנגד לכוחו, מכס הקיסר. המהראתים צברו כוח רב עד 1754 וכבר כבשו שטחים נרחבים מהאימפריה המוגולית. עימאד אל-מולכ צבר מספיק כוח בשלטון הפנימי של האימפריה כדי להציע את הדחתו של אחמד שאה.
ביוני 1754 הניח עימאד אל-מולכ את ידו על קוראן ונשבע בפני הקיסר לשמור לו אמונים. אולם זמן קצר לאחר מכן הוא שכנע את נאמניו שאחמד שאה אינו מצליח להתמודד עם האיום המראתי ועל כן יש להדיחו. אחמד שאה נכלא בתא יחד עם אימו אודהאם באי, עיניו נוקרו, והוא מת בכלא בשנת 1775 בגיל 50.
קריירה פלילית
קריירה פלילית היא רצף עבירות או היסטוריה של אירועים פליליים המתקיימים בתקופה כלשהי בחיי עבריין, וכוללת מספר מרכיבים מרכזיים, בהם שכיחות, תדירות (קצב הפעילות העבריינית), חומרת העבירות, ומשך הקריירה. קרימינולוגים ומעצבי מדיניות מתחבטים מזה שנים בנוגע לקיומם של שלבים בהתפתחות קריירה עבריינית. הנדבך המרכזי הראשון בגישה היא תאוריה "שער הכניסה" (Gateway Theory), אשר מתמודדת עם הצורך לנבא הידרדרות אפשרית של קטינים וצעירים, המתחילים לצרוך חומרים פסיכואקטיביים ברצף מהקלים לכבדים. הנדבך השני נוגע לקשר האפשרי שבין סמים לבין פשיעה. שכן, שימוש בסמים "קלים" עלול להוביל לא רק לשימוש בסמים "קשים", אלא גם להעמקת המעורבות בעולם הפלילי. הנדבך השלישי שכמעט ולא זוכה לבחינה אמפירית, נוגע לשאלת קיומן של עבירות ספציפיות שנוטות, יותר מאחרות, לשמש "שער כניסה" לפשיעה, כלומר, עבירות המגבירות את סיכוייו של העבריין, המתחיל לפתח קריירה עבריינית ולבצעי עבירות בחומרה הולכת וגדלה.
למרות הקונצנזוס המדעי הנרחב, לאורך השנים התגבשו מחלוקות רבות בתחום המחקר על קריירה פלילית. למשל, האם עברייני נוער / עבריינים צעירים מהויים פלח ייחודי של האוכלוסייה, או שמא עבריינות היא "שלב טיפוסי" בתהליך ההתבגרות שממנו רוב האנשים חודלים? האם נטיות פליליות הן קבועות יחסית לאורך תוחלת החיים, או האם הן משתנות עם הגיל?
בית הספר לרפואה של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס
בית הספר לרפואה של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס (באנגלית: Johns Hopkins School of Medicine, או בקיצור: JHUSOM) הוא בית הספר לרפואה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס, אוניברסיטת מחקר פרטית בבולטימור, מרילנד, ארצות הברית. בית הספר לרפואה, שנוסד ב-1893, חולק קמפוס עם בית החולים ג'ונס הופקינס ומרכז הילדים של ג'ונס הופקינס, שהוקם ב-1889. הוא דורג בעקביות בין בתי הספר המובילים לרפואה בארצות הברית.
היסטוריה
הרופאים המייסדים ("ארבעת הרופאים") של בית הספר לרפואה כללו את הפתולוג ויליאם הנרי וולץ' (1850–1934), הדיקן הראשון של בית הספר; סר ויליאם אוסלר (1849–1919) רופא פנימי קנדי המנתח וויליאם סטיוארט הלסטד (1852–1922) והגינקולוג הווארד אטווד קלי (1858–1943).
דירוג
בשנים 1991–2011 המגזין US News & World Report דירג את בית הספר כשני באיכותו בכל ארצות הברית.
קרב אנגיארי (ציור)
קרב אנגיארי הוא ציור אותו ניסה לצייר לאונרדו דה וינצ'י בשנת 1505, בהשראת קרב אנגיארי שנערך בעיירה אנגיארי שבאיטליה בשנת 1440. עם זאת, לאונרדו השאיר רק רישום הכנה של הציור ("סקיצה") בעוד הציור עצמו כנראה אבד. שליט פירנצה לורנצו דה מדיצ'י ("לורנצו המפואר"), בנו של פיירו דה מדיצ'י, ונכדו של קוזימו הזקן - השליט הראשון מהמשפחה בפירנצה, היה חובב אמנות גדול ונהג להזמין עבודות אצל לאונרדו דה וינצ'י, מיכלאנג'לו ובוטיצ'לי, וככל הנראה הקרב צויר על פי בקשתו.
במשך השנים ציירים רבים ניסו את ידם בהעתקת ציורו האבוד. המפורסם שבהם הוא ניסיון כזה משנת 1603 המיוחס לפטר פאול רובנס - אחד הציירים הפוריים ביותר מתקופת הבארוק. היו עוד רבים אחרים שניסו את ידם בהעתקת הציור האבוד.
בשנות ה-70 חוקר אמנות איטלקי בשם מאוריציו סרצ'יני גילה צמד מילים בלטינית מוחבא בציור הקיר של וזארי, שנחשב למשמיד היצירה של דה וינצ'י. על ציור הקיר התנוססו המילים "cerca trova" (בעברית: "חפש ותמצא") ובעקבותיהן החל מסע חיפוש אחר היצירה האבודה. סרצ'יני השתמש בסורקי לייזר, מכ"ם וחום כדי לחפש רמזים בקירות של ארמון פאלאצו וקיו, שם לאונרדו צייר את היצירה, והאמין שבמשך מאות שנים הוחבא "הציור האבוד" בתא סודי מאחור. בחודש מרץ 2012 הוחדרה לתוך החלל שמאחורי ציור הקיר בארמון מצלמה אנדוסקופית זעירה והוכיחה שיש סיכוי שהוא צדק. בדיקות כימיות גם הן הראו כי החומרים מהן נעשתה המונה ליזה זהים לחומרים מהן הוכנה היצירה המסתתרת מאחורי הקיר.
אלברכט החמישי, דוכס בוואריה
אלברכט החמישי, דוכס בוואריה (בגרמנית: Albrecht V. von Bayern; 29 בפברואר 1528 - 24 באוקטובר 1579) היה דוכס בוואריה בין השנים 1550–1579.
שירלי ולנטיין (סרט)
שירלי ולנטיין (Shirley Valentine) הוא סרט קולנוע בריטי משנת 1989 מסוגת דרמה קומית רומנטית משנת 1989 בבימויו ובהפקתו של לואיס גילברט, עם פולין קולינס וטום קונטי בתפקידים הראשיים.
אלברכט החמישי, דוכס בוואריה
ביוגרפיה
אלברכט החמישי נולד ב-29 בפברואר 1528 לוילהלם הרביעי, דוכס בוואריה ומריה מבאדן-שפונהיים, בתם של פיליפ הראשון, מרקיז באדן-שפונהיים ואליזבת מפפאלץ, רוזנת הסן. בשנת 1546 התחתן אלברכט עם אנה, ארכידוכסית אוסטריה, על מנת לסיים את היריבות בין שני הבתים.
שירלי ולנטיין (סרט)
התסריט נכתב על ידי וילי ראסל והוא מבוסס על המחזה שלו עטור הפרסים "שירלי ולנטיין" משנת 1986 שהועלה בהצלחה בברודוויי וזיכה את פולין קולינס בפרס טוני לביצוע הטוב ביותר על ידי שחקנית ראשית במחזה. המחזה הועלה בישראל בתיאטרון הבימה (סנדרה שדה), בתיאטרון היידישפיל (אודיה קורן), תיאטרון תמונע (קארין מרום) ועוד.
אלברכט החמישי, דוכס בוואריה
ביוגרפיה
בשנת 1550 מת אביו וילהלם הרביעי, דוכס בוואריה, ואלברכט עלה לשלטון במקומו. אלברכט היה קתולי אדוק, ועמד בראש הרפורמציה הנגדית, ולקח חלק חשוב בשלום פזאו ובשלום אאוגסבורג.
שירלי ולנטיין (סרט)
המחזה הוא למעשה מונולוג של עקרת בית מתוסכלת שחשה שלא מיצתה את עצמה ומאחר שאין מי שמבין את מצוקותיה, היא משוחחת כל הזמן עם הקיר במטבח עד שחופשה ביוון משנה את חייה. האנשים המוזכרים במונולוג מופיעים בסרט - בעלה, ילדיה, חברותיה והמאהב היווני שלה.
אלברכט החמישי, דוכס בוואריה
ביוגרפיה
אלברכט עשה מאמצים כבירים על מנת להשיג לבנו ארנסט מבוואריה את נסיכות הבוחר מקלן, אולם נכשל במשימה, ורק לאחר מותו עלו צאצאיו על כס הנסיכות, שהייתה מאז בשליטת בית ויטלסבאך למשך כ-200 שנה. בשנת 1560 מת דודו ארנסט, ארכיבישוף זלצבורג, ואלברכט ירש ממנו את אזור גלאץ, שהייתה ברשותו עד לשנת 1567, שאז עברה לשליטת מקסימיליאן השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
שירלי ולנטיין (סרט)
תקציר העלילה
שירלי ולנטיין ברדשו (פולין קולינס) היא עקרת בית מתוסכלת בת 42 בליברפול. ילדיה בריאן (גארת' ג'פרסון) ומלינדרה (טרייסי בנט) עזבו את הבית והיא מבלה זמן רב לבדה במטבח דירתה ומדברת אל הקיר על כל תסכוליה.
אלברכט החמישי, דוכס בוואריה
ביוגרפיה
ב-24 באוקטובר 1579 מת אלברכט, ובנו וילהלם החמישי, דוכס בוואריה עלה לשלטון במקומו.
שירלי ולנטיין (סרט)
תקציר העלילה
בבית הספר היא הייתה שובבה והמנהלת (סילביה סימס) התייחסה אליה בזלזול לעומת מרג'ורי שגמרה את בית הספר בהצטיינות יתרה. לאחרונה פגשה את מרג'ורי (ג'ואנה למליי) ברחוב בגשם שוטף ומרג'ורי הזמינה אותה לדירתה במלון מפואר וגילתה לה שהיא זונת צמרת. שירלי מגלה למרג'ורי שהיא קינאה בה כל הזמן ומרג'ורי מודה שהיא קינאה בשירלי העליזה והמשוחררת יותר ולבסוף שתיהן מתחבקות.
אלברכט החמישי, דוכס בוואריה
משפחתו
ב-4 ביולי 1546 התחתן אלברכט עם אנה, ארכידוכסית אוסטריה, בתו של פרדיננד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואנה, נסיכת בוהמיה והונגריה, ממנה היו לו 7 ילדים:
שירלי ולנטיין (סרט)
תקציר העלילה
היחסים עם בעלה ג'ון (ברנרד היל) שהיו פעם עליזים וסוערים הפכו לקרירים. ג'ון מגיע עייף מעבודתו ודורש שהתה החם שלו יהיה מוכן בדיוק בשש בערב וכועס עליה שהיא דוחה זאת לשש ורבע...
ידידתה הרווקה ג'יין (אליסון סטדמן) מודיעה לה כי זכתה בהגרלה בשני כרטיסי טיסה ונופש במיקונוס למשך שבועיים והיא מבקשת שתצטרף אליה אך שירלי מהססת היא חוששת איך תגלה זאת לג'ון ומה תהיה תגובתו. בינתיים היא תולה במטבח תמונת פרסומת של תיירות ליוון אבל ג'ון לא מגיב על כך.
שכנתה ג'יליאן (ג'וליה מקנזי) מבקשת שתשמור על הכלב הצמחוני שלה במשך יומיים. שירלי מרחמת על הכלב ונותנת לו את הבשר שברשותה. באותו יום היא מכינה לג'ון צ'יפס עם ביצים במקום בשר והוא כועס ומטיח את הצלחת לעברה. באותו רגע מחליטה שירלי לטוס ליוון בלי להודיע לו.
כשבתה מילנדרה מגיעה ומגלה שאמה עומדת לטוס ליוון היא צועקת עליה ועוזבת את המקום ושירלי צועקת לעברה שהיא עומדת לטוס ליוון כדי לעשות סקס בבוקר, בצהרים ובשעת התה...
על תמונת יוון היא מדביקה פתק כי טסה ליוון לחופשה ותחזור בעוד שבועיים.
שירלי מגיעה עם קבוצת תיירים בריטיים למיקונוס. ג'יין התחילה רומן עם אחד הנוסעים במטוס ונפרדה ממנה ושירלי נשארת לבד במלון ומגיעה לטברנה אותה מנהל קוסטאס (טום קונטי. היא מבקשת ממנו יין ושיעבירו את השולחן והכיסא לחוף כדי שתוכל לצפות בים ובגלים ולהירגע. היא מבלה זמן רב בהתבוננות בים ומרגישה ש"שירלי ולנטיין" הישנה חוזרת אליה.
היא מבקשת מקוסטאס לעבוד בטברנה ולתיירים הבריטים היא מגישה "פיש אנד צ'יפס" אף על פי שזה לא כלול בתפריט. היא מתפעלת מאורח החיים באי ומצטרפת לקוסטאס לטקס חתונה במשפחתו.
בינתיים חוזרת ג'יין מהרומן שלה ומזהירה את שירלי שלא תצא לשיט. שירלי יוצאת עם קוסטאס ובלב הים הם מתפשטים וקופצים עירומים למים ואחר כך מקיימים סקס סוער על הסירה.
ג'ון ממתין לה בשדה התעופה אך מקבל רק את המזוודה. הבן בריאן משכנע אותו לטוס למיקונוס כדי להיפגש עם שירלי.
שירלי יושבת על החוף ומרכיבה משקפי שמש. היא השתנתה וג'ון לא מזהה אותה בהתחלה. לבסוף הם יושבים מול השקיעה והגלים ומשוחחים על עתידם.
שרה בלצ'ר
שרה בלצ'ר (באנגלית: Sara Blecher) היא במאית ומפיקת קולנוע יהודיה דרום אפריקאית.
קורות חיים
במקור מדרום אפריקה, בלצ'ר ומשפחתה עברו לניו יורק כשהיא הייתה בת 12. משפחתה ממוצא יהודי-ליטאי, דבר המשתקף גם בעבודתה. זמן אחרי תקופה קצרה באוניברסיטת ג'ורג'טאון, בוושינגטון די. סי., בלצ'ר עברה לגור בפריז במשך שנה, ובחזרתה לארצות הברית, נרשמה ללימודי קולנוע בניו יורק. בשנת 1992, זמן קצר לאחר סיום לימודיה בחוג לקולנוע באוניברסיטת ניו יורק, היא חזרה לדרום אפריקה. היא עבדה בתור עיתונאית עבור תאגיד השידור של דרום אפריקה (SABC), והחלה ליצור ולביים סדרות, יחד עם אמה, הילרי בלצ'ר, במסגרת חברת ההפקה שהקימה בצ'ר, CINGA Productions.
בלצ'ר ביימה את הסרטים התיעודיים Surfing Soweto ו-Kobus And Dumile. היא הייתה מועמדת לפרס הבימוי הטוב ביותר בפרסי פרסי הקהל לקולנוע "אפריקה מג'יק"  של 2013, עבור הסרט העלילתי הראשון שלה Otelo Burning, המספר את סיפורו של אוטלו בוטלז בן ה-16, וכיצד הוא לומד לגלוש בתקופת האפרטהייד בדרום אפריקה. הסרט זכה ב-17 פרסים ברחבי העולם. הסרט הוא בזולו, עם כתוביות באנגלית, ומככבים בו ג'אפטה ממבולו, תומאס גומדה, וטשפאנג מוהולמי. בעקבות ההצלחה של Otelo Burning, בלצ'ר זכתה למימון מהקרן הלאומית לקולנוע וווידאו (NFVF) של דרום אפריקה, להפקת מספר סרטים מתוכננים.
בכורת סרטה השני, "איינדה, התקיימה ב-10 באוקטובר בפסטיבל הסרטים של לונדון, וזכה בכיבודים בינלאומיים בפסטיבל הקולנוע של לוס אנג'לס ב-2015.