cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ליסה למפנלי
ביוגרפיה
היא למדה עיתונאות בבוסטון קולג' ובאוניברסיטת סירקיוז, ולאחר מכן השתתפה בקורס לפרסום באוניברסיטת הרווארד. בסיום לימודיה עבדה כעורכת וכבודקת עובדות במספר עיתונים.
בתחילת שנות ה-90 החלה לעסוק בסטנד-אפ בעיר ניו יורק, והופיעה בתוכניות סטנד-אפ שונות בטלוויזיה.
ב-2005 הוציאה ספיישל קומדיה ב-DVD בשם "Take it Like A Man". ספיישלים נוספים שלה יצאו ב-2009 וב-2011.
היא השתתפה בתפקידים קטנים בקומדיות "Larry the Cable Guy: Health Inspector", "So NoTORIous" ו-"Delta Farce".
ב-2012 השתתפה בגרסה לסלבריטאים של ריאליטי הטלוויזיה "המתמחה". היא ספגה ביקורת רבה מצד הצופים בשל התפרצויותה, בדיחותיה הפוגעניות ועימותיה עם מתמודדים אחרים.
בטקס פרסי גראמי ה-58 היה מועמד אלבומה "Back to the Drawing Board" לפרס גראמי לאלבום הקומדיה הטוב ביותר.
באוקטובר 2018 הודיעה כי היא פורשת מעיסוקה כסטנדאפיסטית, וכי תחל לעסוק באימון אישי.
נקודת אקנר
נקודת אקנר (באנגלית: Eckener Point) היא לשון יבשה, בחוף המערבי של חצי האי האנטארקטי, באזור חוף דאנקו של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
נקודת אקנר מהווה את הצד הצפון-מזרחי של הכניסה למפרץ שארלוט, והן את הצד המערבי של הכניסה למפרצון לאטינקה.
הנקודה מהווה את הקצה המערבי של חצי האי פפור (ונטימילייה).
גילוי הנקודה
לשון היבשה התגלתה ומופתה לראשונה על ידי אדריאן דה ז'רלאש שעמד בראש המשלחת האנטארקטית הבלגית שחקרה את האזור בשנים 1897 – 1899.
לשון היבשה צולמה מהאוויר על ידי הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1956 – 1957.
אזור לשון היבשה מופה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בעקבות סקרים על הקרקע, שנערכו על ידי משלחת חקר שיצאה מנקודת פורטל בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1957 – 1959.
מקור השם
שמה של הנקודה ניתן לה בשנת 1960 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
לשון היבשה נקראת על שם הוגו אקנר (Hugo Eckener), חלוץ גרמני בתחום התעופה של ספינות אוויר, שהיה הנשיא האחרון של חברת אירוארקטיק (Aeroarctic), חברה בינלאומית לחקר האזור הארקטי עם ספינות אוויר, בין השנים 1929 – 1937.
אקנר הטיס את ספינת האוויר הגראף צפלין במשך יותר מ-600 טיסות כולל טיסה ארקטית ארוכה בשנת 1931.
שם זה ניתן, בהתאם לשמות אתרים אחרים באזור, הנקראים על שם חלוצים בתחום התעופה.
לקריאה נוספת
• Woehler, Eric J, Louise Blight, and Ian Bullock, Ornithological Observations at Eckener Point, Antarctic Peninsula, Polar Record 46.03 (2010): 279–281, doi:10.1017/S003224740999012X
טקס פרסי לורנס אוליבייה 1983
טקס פרסי איגוד תיאטראות וסט אנד לשנת 1983 נערך בלונדון על ידי האיגוד של תיאטרון לונדון, כהוקרה על הישגים בתיאטראות וסט אנד. השם הוחלף ל"פרס לורנס אולבייה" בשנה שאחר כך, בטקס של 1984.
הפקות עם מועמדויות וזכיות מרובות
ההפקות הבאות היו מועמדות למספר פרסים:
ההפקות הבאות זכו במספר פרסים:
1917 בארצות הברית
1917 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 141 שנה מיום היווסדה.
הגר שרביט
הגר שרביט (נולדה בשנת 14 בנובמבר 1986) היא זמרת מצו-סופרן ישראלית.
לימודים
הגר שרביט נולדה בתל אביב ולמדה ב ובמגמת המוזיקה בתיכון עירוני א' לאמנויות בתל אביב. היא למדה פיתוח קול אצל מגדה חן ורובין ויזל-קפסוטו ובתקופת שירותה הצבאי המשיכה ללמוד אצל שרון רוסטורף-זמיר. בהמשך למדה בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב, אצל פרופסור תמר רחום.
בשנת 2004 שרה הגר שרביט באנסמבל זמרי מורן, עמם הופיעה ב-2006 כסולנית בפסטיבל אבו גוש וב-2008 בפסטיבל vox pacis בסטוקהולם. היא הופיעה כסולנית עם תזמורות שונות, בניצוח נעמי פארן, אבנר בירון, יואב תלמי, מיכאל שני, ישי שטקלר, טליה אילן. בין השאר הופיעה עם הקאמרטה הישראלית ירושלים, התזמורת הקאמרית הישראלית ועוד.
הרפרטואר הסולו של שרביט כולל את "סטאבט מאטר" של פרגולזי, "מגניפיקט" ו"גלוריה, של אנטוניו ויוואלדי, "חלום ליל קיץ" של פליקס מנדלסון. היא שרה בתפקיד הקוסמת בדידו ואניאס של הנרי פרסל ובתפקיד "בסטיאן" בבסטיאן ובסטיאנה של מוצרט.
בקיץ 2012 השתתפה שרביט במיזם הזמרים הצעירים של פסטיבל זלצבורג ובאותה שנה שרה את תפקיד האלט במשיח של הנדל בפוטסדאם, גרמניה.
בעונת 2013–2014 הצטרפה שרביט לסדנת האופרה של דויטשה אופר אם ריין, שם השתתפה בביצוע לה טרוויאטה של ורדי, "הנזל וגרטל" של אנגלברט הומפרדינק ו"מוות בוונציה", אופרה מאת בנג'מין בריטן על פי הנובלה של תומאס מאן. כן השתתפה באופרה של מץ בביצועי "לה צ'נרנטולה" של רוסיני.
רות אשרי-פדן
רות אשרי פדן (נולדה ב-27 ביולי 1964) היא פרופסור חבר במחלקה לגנטיקה מולקולרית של האדם ולביוכימיה בפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב. ראש המעבדה לחקר התפתחות מערכת הראייה ביונקים ולימוד התפקידים של גנים המבקרים את התפתחות העין בעובר.
ביוגרפיה
רות אשרי פדן נולדה וגדלה בירושלים. אמה היא פרופ' איתנה פדן, חוקרת בתחום המיקרוביולוגיה, ואביה יהודה פדן (פרידמן) עצמאי. סבה מצד אמה הוא הרמטכ"ל הראשון, יעקב דורי. היא למדה בבית הספר התיכון על שם מיי בויאר. את שירותה הצבאי מילאה כקצינה בחיל התחזוקה.
בשנים 1988-1985 למדה לתואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים בביולוגיה ובפסיכולוגיה. את תוארי המוסמך והדוקטורט קיבלה מהאוניברסיטה העברית בירושלים במחלקה לגנטיקה. בהמשך, השתלמה כ"עמית חוקר" בתר-דוקטורט, בתחום התפתחות מערכת העצבים, במעבדה של פרופ' פיטר גרוס, מכון מקס פלאנק לכימיה ביופיזיקלית, גטינגן, גרמניה. משנת 2001 היא חברת סגל אוניברסיטת תל אביב. ב-2008 השתלמה כעמיתה חוקרת במכון העין שבאוניברסיטת ג'ונס הופקינס וב-2011 מונתה לפרופסור חבר.
פעילות מחקרית
מטרת המחקר במעבדתה של אשרי פדן היא הבנת המנגנונים המולקולרים המבקרים את התפתחות העין ביונקים. מערכת הראיה מתפתחת בעובר בהדרגה, תוך יצירה מתואמת של מספר תת-אברונים כגון הרשתית, העדשה, הקרנית, הגוף הריסני (ciliary body) והקשתית. פקטורי בקרה תוך תאיים ומסלולים המתווכים תקשורת בין תאים שולטים על ההתפתחות העין תוך בקרה על תהליכי התמיינות, מורפוגנזה, חלוקות תאים ותמותת תאים. תפקיד מרכזי מיוחס לפקטור השעתוק פקס-6 (Pax6) במהלך התפתחות העין, שכן גן זה חיוני ומספיק ליצירת עיניים בחולייתנים ובחסרי חוליות. בנוסף לפקס-6 תפקידים חשובים להתפתחות תקינה של מערכת העצבים המרכזית, מערכת ההרחה והלבלב.
קבוצת המחקר של פרופ אשרי-פדן פענחה את התפקידים והדרישה הכמותית לפקס-6 בהתפתחות הרקמות השונות של העין ביונקים. ממצאי המחקר תורמים להבנת המנגנונים המאפשרים לגן יחיד לבקר התפתחות של רקמות שונות בעין ולהבנת המקור לפגמים מולדים במערכת הראיה הנובעים מפגם בגן זה (מחלת האנירידה Aniridia). באופן דומה נחקרים במעבדה  של אשרי-פדן תפקידים של פקטורי שעתוק אחרים וכן גנים התפתחותיים נוספים כגון:  חלבונים המעורבים בהעברת אותות מהסביבה לתאים ומולקולות RNA המבקרות את זהות התא.
המחקרים במעבדה מתבצעים תוך שימוש בשיטות גנטיות ללימוד תפקידי גנים בעכברים (Cre/loxP), שיטות מולקולריות, ביוכימיות וכלים ביואינפורמטים לחקר פעילות של פקטורי שעתוק וזיהוי רצפי בקרה. במסגרת המחקר פותחו מספר מודלים המשמשים מעבדות רבות בעולם לחקר תהליכים בסיסיים בהתפתחות מערכת הראייה. המחקרים מובילים לגילוי רשתות הגנים המבקרים את ההתפתחות של העין ביונקים ולהבנה מעמיקה של האטיולוגיה של מחלות עיניים הגורמות לעיוורון.
פדן פרסמה למעלה מ-55 מאמרים מדעיים בעיתונות בינלאומית מובילה.
שטפן אורטגה
שטפן אורטגה מורנו (בגרמנית: Stefan Ortega Moreno; נולד ב-7 בנובמבר 1992 בהופגייסמר שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת השוער בקבוצת מנצ'סטר סיטי.
קריירת מועדונים
אורטגה גדל במחלקת הנוער של ארמיניה בילפלד. הוא שיחק בקבוצות הבוגרות של ארמיניה בילפלד ומינכן 1860.
ב-1 ביולי 2017 חזר לארמיניה בילפלד מהבונדסליגה השנייה. בתום עונת 2019/2020 העפיל עם המועדון לבונדסליגה.
ב-1 ביולי 2022 חתם ב-מנצ׳סטר סיטי מהפרמייר ליג.
מת'יו דייוויס
מת'יו וודסוורת' דייוויס (באנגלית: Matthew Wadsworth Davis; נולד ב-8 במאי 1978) הוא שחקן אמריקאי, הידוע בעיקר בשל גילום דמותו של אדם הילמן בסדרה "מה עובר על בריאן" (2007-2006), ובשל הופעתו בתור אלאריק סולצמן בסדרות "יומני הערפד" (2017-2009) ו"מורשות" (2022-2018).
ביוגרפיה
דייוויס נולד בסולט לייק סיטי, יוטה. הוא למד בתיכון וודס קרוס (אנ'), ולאחר מכן למד לתואר ראשון בדרמה באוניברסיטת יוטה.
קריירה
בשנת 2001, דייוויס גילם את וורנר הנטינגטון השלישי, בן זוגה לשעבר של השחקנית ריס וית'רספון בסרט הקומדיה המצליח "לא רק בלונדינית". בהמשך השנה שיחק בתפקיד קטן בסרט המלחמה זוכה הפרסים "פרל הארבור" בבימויו של מייקל ביי ומביא את סיפורם של שני טייסי-קרב על רקע ההתקפה היפנית על הצי האמריקני בפרל הארבור שבאיי הוואי.
בשנים 2006–2007 גילם את אדם הילמן, אחד הדמויות הראשיות בסדרה "מה עובר על בריאן" ברשת ABC; במשך שתי עונות עד שזו בוטלה.
בשנת 2009 החל לגלם את דמותו של אלאריק זלצמן בסדרת הדרמה העל-טבעית "יומני הערפד" של רשת The CW; הסדרה מבוססת על סדרת ספרים באותו שם מאת ליסה ג'יין סמית.
בשנת 2013 כיכב בתפקיד ראשי בסדרה "קאלט".
בשנת 2018 הצטרף לסדרת הספין אוף "מורשות" של הסדרות "המקוריים" ושל "יומני הערפד" בה כיכב גם כן.
חיים אישיים
ב-23 בדצמבר 2018, כאשר הוא בן 40, נישא דייוויס לשחקנית קיילי קאסיאנו, הצעירה ממנו ב-14 שנים; להם בת שנולדה ב-2020 ובתם השנייה נולדה ב-24 בינואר 2022.
אסכולת בוסטון
אסכולת בוסטון (The Boston School) הייתה קבוצה של ציירים שהתגוררו בבוסטון ופעלה בשלושת העשורים הראשונים של המאה העשרים. לעיתים קרובות סווגו כאימפרסיוניסטים אמריקאים, אלא שהיה להם סגנון אזורי משלהם. סגנונם משלב ציוריות אימפרסיוניסטית עם גישה שמרנית יותר לציור הדמויות. הנושאים המועדפים עליהם היו: דיוקנאות, נופים ציוריים ונשים צעירות הנראות טוב. השפעות עיקריות כללו את ג'ון סינגר סרג'נט, קלוד מונה ויאן ורמיר.
היסטוריה
מההשפעות השונות הללו, ציירי בוסטון סינתזו את הסגנון האזורי שלהם. הם נתנו ערך גבוה למיומנות טכנית, חזותית מדויקת. ייצוג ליופי קלאסי, תוך אימוץ מה שהיה אז סגנון ציור מודרני מאוד.
ציירים נוספים הקשורים לאסכולת בוסטון כוללים את ג'וזף דה קמפ, פיליפ לסלי הייל, ליליאן ווסטקוט הייל, גרצ'ן וודמן רוג'רס, אלדרו היבארד, פרדריק פורטר וינטון, לילה קאבוט פרי, אליזבת אוקי פקסטון, הרמן דודלי מרפי, לסטר סטיבנס, ג'ון ג'וזף אנקינג ואחרים. המורה של טרבל בבית הספר במוזיאון, היה אמיל אוטו גרונדמן, גם הוא נכלל לעיתים בקבוצה זו.
קבלה
אף על פי שהם נתפסים כמסורתיים, ציירי אסכולת בוסטון קיבלו ביקורת טובה על ידי אקדמאים בימיה הראשונים על השימוש הנועז שלהם בטכניקות אימפרסיוניסטיות. עד מהרה הם הגיעו למוניטין לאומי והמשיכו לשלוט בסצנת האמנות בבוסטון השמרנית בשנות השלושים של המאה העשרים ועד שנות הארבעים.
הם נערצו על ידי מסירותם למלאכה ויופי, בתקופה בה המודרניסטים אתגרו ערכים אמנותיים מסורתיים.
בתקופה האחרונה הם סבלו מביקורת על התמקדותם בחיי המעמד הגבוה.
תערוכה משנת 2001 במוזיאון לאמנויות יפות, "סטודיו משלה: אמניות נשים בבוסטון, 1870-1940," כללה את עבודותיהן של כמה אמניות הקשורות לאסכולת בוסטון, בהן גרצ'ן וודמן רוג'רס וליליאן ווסטקוט הייל. "אישה בכובע פרווה" של רוג'רס הופיעה על שער קטלוג התערוכה. רוג'רס למדה בבית הספר במוזיאון אצל טרבל, שהחשיב אותה כגאונה. למרות עידוד הנשים האומניות בבוסטון, ציורי אסכולת בוסטון תיארו בדרך כלל נשים בתוך הבית, עסוקות בתפקידי בית.
אלי לוי (אמרגן)
אלי (קפה) לוי (נולד ב-30 במרץ 1945) הוא עיתונאי, שדרן רדיו, כותב ואמרגן ישראלי. במרוצת השנים הפיק וכתב עשרות שירים לזמרים מהזמר המזרחי.
ביוגרפיה
לוי נולד ב-30 במרץ 1945, בפתח תקווה. בשנת 1967, בגיל 22, הצטרף לעסקו של אביו לקלייה, טחינה ואריזה של קפה, בשם "סביון". בתחילת שנות השמונים נפטר אביו. הוא העביר את העסק לבאזור התעשייה של פתח תקווה, תחת שם מיתוגי חדש, "אלי קפה סביון". בשנת 1992 כתב את שירי האלבום של עופר לוי, אהיה לך מלך, ובשנת 1993 כתב את השיר "תותי תותי" של אריאל זילבר, מתוך הפסטיגל. בד בבד ניהל כמה מועדוני לילה דוגמת "דיסקוטק מעוז", "מועדון קולגה" ו"מועדון נאמבר וואן" בנתניה. בנוסף, עבד ככתב ספורט בעיתון "מעריב" וטורים במקומון של פתח תקווה. לוי נמנה בין האישים ששידרו את תחנת הרדיו הפיראטית הגדולה בישראל, "גלי הים התיכון". הוא שידר שם לצד אליקו ויהודה קיסר. בשנת 2000 פגש את הזמרת הטורקייה–ישראלית לינט בקיוסק מקומי. לוי עבד כאמרגן שלה, עד שנת 2005, והפיק לה כמה משיריה המוכרים ביותר.
בין השנים 2011–2012 כתב לוי לצד צביקה פיק את שירו "יש מקום", ואת השיר "נכנעת לאהבתך" של ג'ולייטה, מתוך אלבום הבכורה שלה, אני לא ברבי. בשנת 2018 השתתף בסרט "פרשת אונקלוס".
מודלים ליניאריים בתקשורת המונים
מודלים ליניאריים בתקשורת המונים - הם מודלים קוויים בחקר תקשורת ההמונים המתארים את תהליך התקשורת באופן חד כיווני ממוען המסר לנמען. המוען הוא יוזם התהליך והנמען פסיבי, ללא שום יכולת להשפיע על התהליך והוא קולט את המסר כמו שהוא.
רקע
מאז התפתחותם של אמצעי המדיה בכל אחת מצורותיהם היה ניסיון לאמוד את השפעת אמצעי התקשורת על ההתנהלות האנושית. במקביל להתפתחות התקשורת בוצעו מחקרים רבים לבדיקת השפעתה כאשר הרצון המוביל היה לבדוק את ההשפעות החברתיות, המוסריות והפוליטיות של אמצעי המדיה על הצרכנים, והאם יש בכוחם להשפיע על האופן שבו פריטים בחברה חושבים, מרגישים ופועלים. בנוסף מחקרים אלו בדקו באופן נסתר לרוב את כוחה של המדיה התקשורתית להוות במה למוצרי פרסום, ומידת השפעתם של מוצרי הפרסום במדיה על הפריטים בחברה. ראשיתם של המחקרים הצביעו על התקשורת ככלי רב השפעה וצרכני המסרים מושפעים ממנו באופן חד משמעי ללא יכולת לסנן את התכנים, או לשלוט בהשפעתם של התכנים עליהם. לביסוס טענות אלו התפתחו המודלים הליניאריים. המודלים הליניאריים טענו כי "שרשרת התקשורת" מתחילה במוען (יוזם הפעולה בתקשורת ההמונים) שמעביר מסר לנמען (הפרט אליו מכוונת פעולת התקשורת) ובאמצעות המדיה (אמצעי התקשורת או המדיום שדרכו מעביר המוען את מסריו) פועל להשפיע על הנמען.
מודל לאסוול
החוקר הרולד דוויט לאסוול הגה בשנת 1948 נוסחה בשם "שרשרת תקשורת" (chain of communication). הוא טען כי כל פעולות התקשורת, הן תקשורת פרונטלית והן באמצעות תיווך, ניתן לחלק לחמישה תהליכים שונים שלכל אחד מהם נדרשות שיטות ניתוח נפרדות.אומנם במחקרו התייחס לאסוול לכל חמשת התהליכים ולשיטות הניתוח המתאימות להם, אבל רעיונותיו החשובים ביותר נגעו לשאלת ההשפעות של אמצעי המדיה. נוסחת לאסוול מציגה תכונה אופיינית לדגמים מוקדמים בתקשורת והיא מקבלת כמובן מאליו שלמוען יש כוונה מסוימת להשפיע על הנמען, ומכאן שיש להתייחס לתקשורת בראש ובראשונה כתהליך שכנועי. הנחת הבסיס היא שלמסרים תמיד ישנן השפעות. המודל מתאר את חמש השאלות: מי אמר מה, למי, באיזה ערוץ ובאיזו השפעה? מוען מעביר מסר דרך אמצעי או ערוץ (אמצעי התקשורת או המדיום שדרכו מעביר המוען את מסריו) לנמען ומהי מידת ההשפעה או השינוי המתחוללים בנמענים כתוצאה מקבלת המסר. מידת ההשפעה שהושגה נבחנת במסגרת המודל באמצעות השוואה בין כוונת המוען, ההשפעה שרצה להשיג, ותגובת הנמען. מרבית החומרים אותם חקר לאסוול הם חומרי התעמולה ומוצרי התקשורת בגרמניה הנאצית. מודל זה מייחס לתקשורת סוג של "שטיפת מוח", כך שאין ביכולתו של הנמען להגיב או לבחור שלא לקבל את המסר מהמוען. המודל טוען כי בתנאים האידיאלים, כל מסר מועבר מהמוען אל הנמען לאורך שרשרת בלתי קטועה וללא הפרעות או פרשנויות שגויות. לטענתו, העברת המסר מתאפיינת בהולכה מושלמת (total conductance) בין המוען לנמען. עוד טוען לאסוול כי אומנם התקשורת הטכנולוגית נראית במבט ראשון שונה ממבנה התקשורת בין בעלי חיים אחרים, אך התקשורת האנושית כמו התקשורת בין בעלי חיים משרתת פונקציות חיוניות המסייעות לשמור על הסדר והרווחה בין המתקשרים. ההנחה של מודל זה היא שמוען מעביר מסר לנמען דרך אמצעי המדיה השונים, הנמען מקבל אותו ולמסר השפעה רבה על הנמען.
גרסת ברדוק למודל לאסוול (1958)
ברדוק הוסיף למודל שני גורמים נוספים שמגדרים את אופי התהליך ואופי הבנת המסר המועבר בתהליך התקשורת: גם ברודק כמו לאסוול מניח כי המוען הוא מי שקובע כיצד יתקבל המסר אצל הנמען, ואילו הנמען חסר יכולת לברור את התכנים או למנן את השפעתם, אך צורת העברת המסר תהיה זאת אשר תשפיע על המסר אותו רצה להעביר המוען.
מודל שאנון - ויבר
מודל שאנון - ויבר התפתח על ידי קלוד שאנון וויבר בשנת 1949, המודל מתבסס על תורת האינפורמציה. שני החוקרים הגיעו מתחום הטכנולוגיה וההיכרות עם עולם הטכנולוגיה, כמו כן ההיכרות עם המגבלות הטכניות של אמצעי התקשורת (טעות דפוס, מיסוך בקליטת גל הרדיו, תקלה בקו הטלפון וכו'), הביאו אותם למסקנה כי מגבלות הטכנולוגיה עלולות להשפיע על אופן קליטת המסר אצל הנמען.
כמו לאסוול, גם שאנון וויבר סבורים כי בהנחה שכל "שרשרת התקשורת" תקינה הנמען לא יקלוט את המסר באופן אחר משהעביר אותו המוען, אך הם סבורים כי כל הפרעה ("רעש") ולו קטנה עלולה לגרום למסר להיקלט אצל המוען באופן שונה כך שכל מוען יוכל להבין דבר שונה מאותו המסר.
תיאורית פיתוי התמימים
אפשר לראות במודל לאסוול תמיכה ברעיון שאמצעי התקשורת פועלים כערוצים שבהם גירוי כלשהו (מסר), זוכה לתגובה (השפעה) ישירה. בשנת 1955 הפסיכיאטר פרדריק ורתהם העביר ביקורת נוקבת על אמצעי התקשורת הידועה בשם "פיתוי התמימים" (seduction of the innocent) אשר הופצה בספרו "פיתוי התמימים" שראה אור בשנת 1956 ושלימים התקבעה כתאוריה נוספת בחקר תקשורת ההמונים, ואף הוצגה גם כן כחלק מהמודלים הליניאריים שהיו קיימים עד אותה העת בחקר התקשורת.
לקריאה נוספת
מלמד אורלי - מודלים תהליכיים בתקשורת המונים
וייט זומבי
וייט זומבי (White Zombie) הייתה להקת הבי מטאל אמריקאית שנוסדה בשנת 1985 בעיר ניו יורק סיטי. הלהקה התפרקה באופן רשמי בשנת 1998.
חניבעל: מקור הרוע (ספר)
חניבעל: מקור הרוע הוא רומן מאת תומאס האריס משנת 2006. מדובר בפריקוול לשלושת הספרים שדמותו של חניבעל לקטר כיכבה בהם, "דרקון אדום" (1981), "שתיקת הכבשים" (1988) ו"חניבעל" (1999). זהו הרומן החמישי של האריס, ונכון לשנת 2013, גם האחרון. בשנה שבה יצא הודפס הרומן ב-1.5 מיליון עותקים, שמכירתם הייתה יציבה. הספר זכה לביקורות מעורבות. בחלק מן המהדורות נמכר בצמוד לספר דיסק שמע שבו האריס קורא את הטקסט בעצמו.
תוכן הספר מבוסס על תסריט הסרט "מקור הרוע", שגם הוא נכתב בידי תומאס האריס.
הרקע לספר
בשנת 1986 יצא הסרט "צייד אדם" שבו בריאן קוקס שיחק את ד"ר חניבעל לקטר. הסרט היה לכישלון קופתי וזכה לביקורות רעות, אך ברבות השנים למדו המבקרים להעריך את כמות ההשקעה בו, ואף שיבחו את התסריט, שנחשב בזמנו למעייף ומייגע שלא לצורך.
בשנת 1991 יצא לאקרנים הסרט "שתיקת הכבשים". לא רק שהסרט היה הצלחה קופתית וזכה באוסקר, הוא זכה לביקורות טובות רבות, ששיבחו אותו על הדיאלוגים הצלולים והנהדרים שהוחלפו בין סוכנת ה-FBI קלריס סטרלינג (ג'ודי פוסטר) לפסיכולוג חניבעל לקטר (אנתוני הופקינס) העצור באשמת קניבליזם, שבכח אישיותו המהפנטת, מצליח לחדור לפינות כואבות ואפלות מעברה. הסרט גרר אחריו סרט המשך, "חניבעל" שצולם בין השנים 2000-1999, ויצא לאקרנים בפברואר 2001, שבו אנתוני הופקינס שב לגלם את חניבעל לקטר ואף היה שותף לתסריטו. הסרט זכה להצלחה קופתית מרשימה ולביקורות מעורבות. לאור הצלחת הסרט "חניבעל", בשנת 2002 יצא לאקרנים "דרקון אדום", רימייק ל"צייד אדם" מ־1986, שבו התסריט נכתב בידי טד טלי, שכתב גם את "שתיקת הכבשים". מאז דרקון אדום, לא נעשה סרט נוסף בסדרת חניבעל לקטר.
ב-22 בפברואר 2007 פורסם במגזין "אנטרטיינמנט ויקלי" שהסיבה היחידה שהספר יצא לאור היא שהאריס חשש שהסרט הנוסף בסדרת חניבעל לקטר, שהיה בתכנון, יצא ללא מעורבותו. דינו דה לורנטיס, בעל הזכויות על סדרת חניבעל לקטר, שהפיק את הסרטים "צייד אדם" (1986), "דרקון אדום" (2002) ו"חניבעל" (2001) אמר בריאיון למגזין: "הזהרתי את תומאס, שאם הוא לא יכתוב ספר שעל-פיו יתבסס הסרט, אנחנו נעביר את כתיבת הסיפור למישהו אחר... הקהל מחכה בקוצר רוח." תגובתו של האריס הייתה בפשטות: "אני כבר אחשוב על משהו. אחרי הכל, אין אני מעוניין לאבד את הזיכיון...". פירוש הדבר הוא, בפשטות, שהספר נכתב מתוך מניעים כלכליים ומסחריים כדי לקדם את הסרט שיתבסס, כביכול, על-פיו. הסרט עצמו, שיצא ב־2007, ולא בכיכובו של אנתוני הופקינס, היה כישלון קופתי וזכה לביקורות רעות.
סתירות ואי דיוקים בספר
תאריכים רבים בספר אינם עקביים. לדוגמה: ברומן "חניבעל" (1999) כתוב שלקטר היה בן שש במות אחותו, אך ב"חניבעל: מקור הרוע", גילו הוא שמונה בעת מותה. הרומן מייחס ללקטר זיוף מסמכים, אולם ב"חניבעל" נאמר שלקטר רק תכנן לזייף מסמכים, אך לא עשה זאת בפועל. ב"חניבעל" כתוב בפירוש שמוצאו של לקטר הוא ליטאי. לעומת זאת, ב"חניבעל: מקור הרע" כתוב כי מוצאו סלאבי. ב"חניבעל: מקור הרוע" מתואר חניבעל כמאזין לרביעיית המיתרים של באך, אולם איש ממלחיני משפחת באך לא כתב מוזיקה המיועדת להרכב כזה.
ב"דרקון אדום" (1981), כשמתואר הרישום הפלילי של לקטר, נאמר שהפגין אכזריות לבעלי חיים כילד. הנאמר מהווה ניגוד גמור למה שמתואר ב"חניבעל: מקור הרוע", שם ידידיו הטובים ביותר של לקטר הם סוסים, ציפורים ואווזים.
נדב"ר
נדב"ר, או נוהל דיבור ברדיו (או ברשת), הוא נוהל המקובל בצה"ל ובצבאות זרים לתקשורת באמצעות מכשירי קשר, בפרט ברשתות קשר מרכזיות.
מטרותיו של הנדב"ר הן שימוש במבנה דיבור תקין, קיצור משך התקשורת, מניעת הפרעה למשתמשים אחרים ברשת, התגברות על קשיים טכניים ותקלות ווידוא הבנה בין הגורמים המתקשרים. מטרת הנדב"ר איננה הצפנה.
נוהל דיבור ברשת
בדומה אל מה שקורה בשפת היומיום, כך גם כל שיחה ברשת, מורכבת - או מקריאה בודדת (שלמעשה מתחילה ומסיימת את השיחה) - או מסידרת קריאות הדדיות, כך שכל קריאה ברשת יכולה בעצם להיות - יזומה (= הקריאה הראשונה/היחידה בשיחה) - או מגיבה.
אבל שלא כמו מה שקורה בשפת היומיום, השיחה ברשת כפופה לשלושת הכללים הבאים:
ב. הגורמים הבלבדיים אשר מזדהים/מזוהים - ו/או מוגדרים בתור מען קריאה - רק על ידי ציון שם רשת הקשר שלהם, הם אלה שתפקידם הוא האחראים התורָנים בחמ"ל-המִבְצָעים שלה.
ג. כל קריאה ברשת מתבצעת על פי נוהל קבוע, לפי סדר השלבים הבא: מען הקריאה, הזדהות הפונה, הודעה, סיום.
סיום
כדי לאותת באופן ברור לנמענים כי - מבחינת התנהלות השיחה איתם - הכדור עובר כעת למגרשם, חובה לסיים פורמלית את הקריאה איכשהו. לכן לא יתכן "סיום ריק", בשום מקרה (שלא כמו "הודעה ריקה").
להלן מילים בסיסיות עבור סיום הקריאה (שחלקן מרוקנות את הצורך ב"הודעה", וכך מאפשרות לה להיות ריקה - בתוך המבנה הכללי של הקריאה):
דוגמאות (כולל דוגמה נגדית), עבור נוהל דיבור ברשת
1. קריאה לגיטימית, שמציינת את התפקידים של הנמען ושל הפונה, בעוד שההודעה ריקה: 2. קריאה לגיטימית, שאינה מציינת את התפקידים של הנמען ושל הפונה, בעוד שלהודעה יש תוכן: 3. דוגמה נגדית: קריאה, שאף אחד משלביה אינו ריק, ושלמרות זאת אינה לגיטימית - לא בגלל שלב ההודעה (שתוכנה כשלעצמו לגיטימי למעשה) - אלא בגלל פגם תחבירי בכל אחד משלושת שלבי הקריאה האחרים:
נוהל פקודות
כאשר ניתנת פקודה ברמת מסגרת, יפעיל מפקד המסגרת את נוהל פקודות ויאמר: "תחנות-[הרשת], כאן קודקוד. פקודות עבור." אז יעלו מולו נציגים נבחרים של משתמשי הרשת (למשל כל המפקדים שתחתיו), לפי סידורם, כדי להראות שהם מאזינים לפקודה.
נוהל הקרא
לעיתים, במתן פקודות שהבנתן באופן נכון היא קריטית, יבקש נותן הפקודה כי המאזינים יקריאו שוב את ההודעה שהועברה (Read back) כדי לוודא שהם אכן הבינו את כוונתו.
נוהל אמור שנית
כאשר התרחשה הפרעה בקשר או כאשר המאזין לא הבין את תוכן ההודעה, עליו לומר "אמור שנית" ולא "חזור שנית". נוהל זה נועד למנוע ביצוע כפול של הוראות כאשר הכוונה היא אמירת ההודעה שנית.
איות
אם במהלך השיחה מעוניינים לתקשר באותיות, או להבהיר מילה לפי איות של האותיות בנפרד, ניתן להשתמש באלפבית צלילי.
לדוגמה: "עסיס כאן קודקוד, קבל שהגפרור נמצא ביישוב רמות, לא דרגות. רמות - רות, משה, וו, תלם."
סודיות
מכיוון שרשת רדיו מכילה מידע שעלול להיות רגיש, לא מעבירים בקשר הוראות שהסודיות שלהן תקפה ליותר מ-48 שעות. גם ברשתות מוצפנות, עלול האויב להקליט את פס התדרים, לשלוח אותו לפענוח ולקבל את המידע שהועבר בזמן קצר. לדוגמה, אם מתכוננים למבצע שיתרחש בשבוע הבא, לא תועבר ידיעה בקשר על רכב לצורך המבצע.
מידע שאינו מאושר להעברה ברשת רדיו בצה"ל:
יחסי גינאה–רוסיה
יחסי גינאה–רוסיה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת גינאה לבין הפדרציה הרוסית.
היסטוריה
באוקטובר 2019 נפגש נשיא רוסיה ולדימיר פוטין עם נשיא גינאה אלפה קונדה בפסגת רוסיה–אפריקה בסוצ'י, שם הביע פוטין את תמיכתו בשינוי החוקה של גינאה, ובכך יאפשר לקונדה לרוץ לנשיאות בפעם השלישית. בתמורה, רוסיה תקבל גישה למחצבי הבוקסיט הגדולים של גינאה, מהם מפיקים אלומיניום.
דויטשה אופר אם ריין
הדויטשה אוֹפּר אַם רַיין (בגרמנית: Deutsche Oper am Rhein) היא להקת אופרה גרמנית, היושבת דרך קבע בדיסלדורף ובדואיסבורג. לצד האופרה פועלת גם להקת בלט. משנת 2009 מנהלה המוזיקלי הוא אקסל קובר. תזמורת הבית, התזמורת הסימפונית של דיסלדורף, מנגנת הן רפרטואר אופראי והן סימפוני.
בשנת 1875 נבנה מה שהיה בהמשך לבית האופרה של דיסלדורף. בשנים 1887 עד 1920 התקיים קשר איתן בין בתי האופרה של שתי הערים, אך הוא ניתק ב-1829 ולא חודש עד 1955, עם הקמת הדויטשה אופרה אם ריין.
בית האופרה של דיסלדורף, שנבנה ב-1875, נהרס למעשה במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא נבנה מחדש ונפתח שוב בשנת 1956, מאז הוא משמש את להקת האופרה באופן קבוע. תיאטר דואיסבורג, שנבנה ב-1912, נהרס כליל ונבנה מחדש ב-1950.
מנכ"ל האופרה הנוכחי הוא כריסטוף מאייר; המנצח הראשי הוא אקסל קובר.
בשנים 2006 ו-2007 עבר בית האופרה של דיסלדורף שיפוץ וארגון מחדש. הצגת האופרה הראשונה בתיאטרון המחודש הייתה לה טרוויאטה, בניצוח ג'ון פיור האמריקאי.
ארפה
ארפה (באנגלית: Arepa, ההגייה הספרדית: aˈɾepa) הוא סוג של מאכל העשוי בצק תירס טחון, שמקורו בתקופה הפרה-קולומביאנית באזורים הצפוניים של דרום אמריקה, והוא מרכיב משמעותי במטבחים של קולומביה וונצואלה.
ארפה הוא מאכל יומיומי באותן מדינות, וניתן להגיש אותו עם תוספות שונות, כמו למשל: גבינה, קואג'דה (מאכל מחלב שעבר הגבנה), בשרים שונים (בקר), בשר עוף, אבוקדו, רוטב חריף מסוגים שונים ועוד. ניתן גם לחתוך אותו כך שישמש כבסיס לכריכים. גודל המאכל, סוג קמח התירס המשמש להכנתו ומרכיבים נוספים שלו, משתנים בהתאם לאופן ההכנה של הארפה.
ניתן למצוא ארפה גם באיים הקנריים. המאכל דומה בצורתו למאכל הגורדטה המקסיקני והפופוסה הסלבדורי. מכיוון שהיא עשויה מקמח תירס, גם הרגישים לגלוטן יכולים לשלב ארפה בתזונתם.
מקורות
הארפה היא מנה מהתקופה הפרה-קולומביאנית ומקורה באזור בו ממוקמות עכשיו המדינות קולומביה וונצואלה. כלים קדומים ששימשו בתהליך ההכנת קמח המיועד לארפה, כמו גם לוחות חרס (קומל) שעל גביהם הארפה מבושל, נמצאו לעיתים קרובות באתרים ארכאולוגיים באזור. אף על פי שקשה לקבוע באיזה אזור בדיוק הכינו ארפה לראשונה, ניתן לקבוע שנוכחות תירס הייתה המוקדמת ביותר בקולומביה ובוונצואלה. לדוגמה, בקולומביה, התיעוד הראשון לנוכחות המאכל מתוארכת לכ-3,000 שנים לפני זמננו, ואילו בוונצואלה האומדן הוא לפני כ -2,800 שנה. במילים אחרות, סביר להניח שהארפה נוצר כמעט בו זמנית בשני המקומות.
הארפה לא השתנה והמאכל כיום דומה לזה שאכלו העמים הילידים שהתגוררו באזור זה בתקופה הפרה-קולומביאנית, מה שהופך את הארפה לאחד המאכלים המסורתיים המוקדמים ביותר שנותרו פופולריים במהלך השנים מאז הקולוניזציה האירופית של אמריקה.
הכנה
לצורך ההכנה יש לערבב את הקמח במים ובמלח, ולרוב יש להוסיף גם שמן, חמאה, ביצים או חלב. מאחר שהקמח עצמו כבר מבושל, ניתן די בקלות ליצור מהתערובת המוכנה קציצות. לאחר הלישה ויצירת הקציצות, הן מטוגנות, נצלות בגריל, או נאפות. תהליך הכנה זה הוא יוצא דופן מאחר שהתירס לא עובר כאן תהליך של בישול אלקלי שמיועד להסיר את קליפות גרעיני התירס. אלמנט זה מבדיל את הקמח המשמש להכנת ארפה מהקמח אשר משמש להכנת טורטיות.
קולומביה
ארפה הוא אוכל אייקוני בקולומביה, עם כ-75 צורות שונות של הכנה. על פי מחקר שנערך על ידי האקדמיה הקולומביאנית לגסטרונומיה, "הארפה הוא חלק המורשת התרבותית שלנו ויכול להיחשב כסמל לאחדות גסטרונומית לאומית."
בשנת 2006, הארפה הוכרז כסמל התרבותי של קולומביה בתחרות שאורגנה על ידי מגזין Semana עם תמיכה של ערוצי טלוויזיה, שר התרבות של קולומביה וארגונים תרבותיים נוספים במדינה.
באזור פאיסה, הארפה חשוב במיוחד לאנשים המקומיים ומלווה מספר ארוחות ביום. בנוסף, הארפה נקשרו לשרשראות והונחו סביב צווארם של נכבדים מכובדים על מנת לשבח אותם.
בקולומביה, ניתן לרכוש ארפה במגוון מקומות, כמו למשל בחנויות שכונתיות, רשתות סופרמרקטים שרשרת ומתחמי שווקים שונים, ולעיתים ארוז ומוכן חלקית להכנה ביתית. הם נמכרים גם בצורה מתועשת לעיתים הדורשת ייבוש לפני ההכנה. בנוסף, הם נמכרים מוכנים לאכילה על ידי רוכלים, בקפיטריות, בחנויות שכונתיות ועוד. במסעדות שונות באזור פייזה מציעים מגוון רחב של ארפה, כולל סגנון ייחודי של ארפה ממולא שניתן לבחור במילויים שונים כמו ביצים, בשר או גבינות שונות.
ונצואלה
הארפה הוא אחד מסמלי הגסטרונומיה הוונצואלית, הוא אחד מהמאכלים הנפוצים ביותר אשר מקורם בתקופה הפרה-היספנית אשר עדיין פופולריים בוונצואלה. פופולריות המאכל הביאה גם לקביעת יום בינלאומי מיוחד לציון הארפה, ב-10 בספטמבר.
בוונצואלה ישנם מותגים שונים של קמח תירס המבושל מראש. חלק ממותגים אלו הם "חואנה", "קאסה", "דמסה", "קמח PAN" ועוד. האחרון הפך לשם גנרי לכל קמח תירס במדינה בהתחשב בפופולריות הרחבה שיש למותג.
בשנת 1960, השיקה חברת "Empresas פולאר" את קמח התירס המוכן מראש, שהושג בזכות הליך שפותח על ידי מהנדס מכונוץ מוונצואלה בשם לואיס אלברטו. ניתן להכין את הארפה בארבע דרכים שונות: קלייה, אפייה, בישול או טיגון. דרך נוספת להכנת ארפה היא באמצעות "טוסטי ארפה", מכשיר אשר, כמו קמח התירס המבושל מראש, חולל מהפכה באופן ההכנה של הארפה והביא לקיצור משמעותי של זמני ההכנה של המאכל. הייצור של מכשיר זה, אשר החל משנת 1989, הפך מאז לייצור מכשירים דומים אשר מטרתם דומה, והם מודרניים ויעילים יותר.
על פי סקר שנערך בשנת 2015 בקרב תושבי וונצואלה, כמעט 70 אחוזים מתושבי העם צורכים מנה זו על בסיס קבוע. עבור תושבי ונצואלה שכיח ביותר לצרוך את הארפה לאורך כל חלקי היממה, הן שחטיפים והן כתוספות או כארוחה באחת מהארוחות המרכזיות, מה שהביא ליצירת תרבות שבה ניתן למצוא את מוצרי התירס כמעט בכל מקום. הארפה נתפס כאבן פינה של המטבח הוונצואלי, ובשנה המוגדרת כטובה פיננסית, ממוצע הצריכה בוונצואלה הוא כ -30 ק"ג של קמח תירס המשמש לייצור ארפה. הארפה בוונצואלה לרוב ממולא במגוון רחב של מילויים משתנים, החל מבשר בקר ואבוקדו לגבינה צהובה. רכיבי המילוי המשתנים מושפעים במידה רבה על ידי המיקום בו הם נמכרים והמצרכים שניתן להשיג באזור זה.
ירידה בצריכה עקב מחסור במזון
מאז תחילת משבר של מחסור במזון בוונצואלה בשנת 2015, חלה ירידה חדה בצריכת ארפה. משבר זה גרם לאזרחי ונצואלה להתקשות בהשגת מלאי מספיק של מזון בסיסי, כולל קמח תירס המשמש לייצור הארפה. צריכת קמח התירס לנפש ירדה מכ - 30 ק"ג בשנה בשנת 2014 לכ - 17.5 ק"ג בשנה בשנת 2016. מחסור זה גרם לאמרה כי "הארפה גוסס בוונצואלה". אזרחי ונצואלה שרוצים לקנות קמח תירס כדי להכין ארפה חייבים לחכות במשך שעות בתורים ארוכים כדי להשיג את המוצר הזה במחיר המפוקח על ידי הממשלה, או בלית ברירה לרכוש אותו במחיר גבוה הרבה יותר בשווקים השחורים.
דרקון אדום (סרט)
דרקון אדום (באנגלית: Red Dragon) הוא סרט בסדרת הסרטים חניבעל לקטר. הסרט הוא רימייק לסרט צייד אדם. התסריט לסרט נכתב בידי טד טלי, תסריטאי שתיקת הכבשים, והוא מתבסס באופן חופשי על תסריט הסרט צייד אדם מאת מייקל מאן. הסרט בוים בידי ברט רטנר, והופק בידי דינו דה לורנטיס, שהפיק גם את "צייד אדם" ואת "חניבעל" (2001).
במרכז הסרט ניסיונותיו של ויל גרהם (אדוארד נורטון), בלש משטרתי מיומן, לתפוס רוצח סדרתי בשם פראנסיס דולרהייד (רייף פיינס) שמשתמש בקניבליזם כדי להפגין את עליונותו על האחרים, וכל זאת מתוך הערצה והערכה עמוקה לד"ר חניבעל לקטר (אנתוני הופקינס), שבו נעזר גרהם כדי לפענח את המניעים הפסיכולוגיים של הרוצח.
בין השמשות (להקה)
להקת בין השמשות היא להקת רוק ישראלית שפעלה בין השנים 1999–2012.
היסטוריה
הלהקה הוקמה בשנת 1999 על ידי יוני גנוט. הייתה זו להקת הרוק הראשונה שמשתתפיה גדלו במגזר הדתי לאומי בישראל. ההרכב הראשון נקרא "יוני והבודדים" וכלל מוזיקאים מרקע דתי לאומי (בני עקיבא). את אחת ההופעות הראשונות שלהם עשו בסמינריון של תנועת "בת עמי", שם הופיעו כחימום להופעה של דני רובס. ההופעה העצמאית הראשונה שלהם הייתה ב"פסטיבל המעלות", שם החליטו לקרוא לעצמם "בין השמשות". על שם זה סיפר גנוט: "(השם "בין השמשות") מייצג זמן שהוא לא יום ולא לילה, אזור דמדומים של ספיקות ושל תובנות עמוקות. זה המקום שבו הרגשתי שאני מחובר ליצירה שלי".
הגרעין הקשה של ההרכב כלל את יוני גנוט ואלעד גנות. לקראת צאת האלבום התחלף חלק מהגרעין הראשון של ההרכב, והלהקה הפכה להיות להקה מעורבת (דתיים וחילוניים, גברים ונשים). בלהקה היו חברים: יוני גנוט (שירה, גיטרה, טקסטים ולחנים), יואב גנוט (שירה), אביחי טוכמן (גיטרה בס), יניב כהן (תופים), אלעד גנות (גיטרה חשמלית) ונטע הירש (חליל וקולות).
הלהקה הרבתה להופיע במועדונים בתל אביב ובירושלים, בעיקר בתיאטרון תמונע ובצוללת הצהובה. הלהקה הייתה להקת הבית ב"פאב מדרש" והופיעה רבות בערוץ התכלת. הלהקה הופיעה בפסטיבלים ברחבי הארץ (בומבמלה, הקהל, הגיטרה, פסטיבל הכליזמרים בצפת ועוד) ואירחה בין השאר את טל שגב וג'וני שועלי, שהשתתפו בחלק מהפקת האלבום הראשון.
על הטקסטים של הלהקה אמר יוני גנוט: "לשירים שלי יש נגיעה יהודית עמוקה, אך הם לא מזוהים דווקא כ'דוסים'. זו יצירה ישראלית הן בסאונד הנגיש לאוזן הישראלית הסטנדרטית, והן בטקסטים".
האלבום הראשון
רוב הטקסטים באלבום מקוריים, ובניגוד לז'אנר המוזיקה יהודית מקורית שהתחיל להתפתח (עדי רן, אהרן רזאל, המדרגות), הם עסקו בקשת נרחבת של נושאים כגון מסרים חברתיים, בדידות, התמודדות עם אובדן וכאב, שאלות של אמונה וזהות בין העולמות הדתי והחילוני, ותפילה ואהבה לאל.
מהאלבום בלטו השירים "יש שם בלב", "הצד שלך" (עם אהרן רזאל) והשיר "אחת שאלתי" שהגיע למקום הראשון במצעד של ערוץ 7.
האלבום השני והתפרקות
כעבור כמה שנים התחילה הלהקה לעבוד על האלבום השני. העבודה ארכה כחמש שנים, שבמהלכם הצטרפו ללהקה איתי זנגי כמפיק וכגיטריסט, ובני וילנר כנגן קלידים. הכיוון המוזיקלי של הלהקה השתנה והפך להיות יותר רוקיסטי ומחוספס, והטקסטים הבוגרים יותר והנוגים של גנוט קיבלו מעטפת של רוק מתקדם בסגנון שמזכיר לעיתים את פינק פלויד. לקראת יציאת האלבום החליף דן אקרט את אביחי טוכמן כבסיסט.
ב-2008 יצא אלבומה השני של הלהקה שנקרא "שתיקת האדמה". שיר הנושא של האלבום והאווירה הכללית שלו הושפעו מהרומן "החיים כמשל" של פנחס שדה. השירים הבולטים מתוכו היו: "באתי אלייך" - איתו הופיעה הלהקה במופע "חמש שנים לזכרו של מאיר אריאל", ו"בדממה" שלווה בקליפ אנימציה של יוני שלמון. על השיר "בדממה" אמר יוני גנוט בראיון כי השיר נכתב בהשראת השיר מאת ישראל חברוני "המלחמה על צלם אלוקים" ("איש מדבר") מתוך "בוא איתי למדבר".
למרות הביקורות הטובות, לא זכה האלבום להצלחה מסחרית.
כשנה אחרי יציאת האלבום, שחררה הלהקה גרסת כיסוי לשיר "עוד לא אהבתי די". בסיבוב ההופעות של האלבום השני אירחה הלהקה בין היתר את מאיר בנאי (בערב "ט"ו באהבה" באמפי וואהל בר-אילן), ארז לב ארי ודניאל זמיר.
לאחר הוצאת האלבום השני המשיכה הלהקה להופיע, עד שבשנת 2012 היא התפרקה עקב החלטתו של יוני גנוט להעדיף קריירת סולו.
ג'ונה האוור-קינג
ג'ונה אנדרה האוור-קינג (באנגלית: Jonah Andre Hauer-King; נולד ב-30 במאי 1995) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון יהודי-אנגלי.
ביוגרפיה
האוור-קינג נולד בווסטמינסטר, לונדון שבאנגליה. בנם של דברה האוור, מפיקת תיאטרון ומטפלת, וג'רמי קינג, מסעדן נודע בלונדון. אביו בריטי ואמו אמריקאית. אחותו היא מרגוט האוור-קינג, מנהלת חשבונות ובת הזוג של השחקן ג'וש או'קונור. האוור-קינג גדל כיהודי. סבו וסבתו מצד אמו היו יהודים פולנים שברחו מוורשה בשנות ה-30.
הוא החל את הקריירה שלו בתיאטרון ליריק בלפסט, ב"פאנק רוק" של סיימון סטיבן. לאחר שלמד באיטון קולג', הוא למד בקולג' סנט ג'ון, בקיימברידג', וסיים לימודי תאולוגיה ולימודי דת, הוא שיחק בתיאטרון ועל המסך בזמן שלמד שם.
בשנת 2017 קיבל את התפקיד הראשון שלו, שהיה גם לתפקיד ראשי בסרט "התמונה האחרונה" של הבמאי דני יוסטון, שהוצג בבכורה עולמית בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי באדינבורו. הוא שיחק את לורי בגרסת ה-BBC של "נשים קטנות" בשנת 2017, ושיחק בתפקיד אנדריוס אראס בסרט "אפר בשלג" (2018), לצד בל פאולי, בסרט "גלויות מלונדון" (2018), ובתפקיד לוקאס. בסרט "דרכו של הכלב" (2019).
בין תפקידיו האחרים ניתן למנות בסרט "שיר השמות" והתפקיד הראשי, הארי צ'ייס, בסדרת הדרמה "עולם בלהבות" שעסקה במלחמת העולם השנייה מנקודת מבטם של לא-יהודים, ששידורה החל בשנת 2019. האוור קינג הופיע גם בסרט הטלוויזיה "אגתה וקללת אישתר".
ב-12 בנובמבר 2019 פורסם כי קינג יגלם את הנסיך אריק בעיבוד לסרט "בת הים הקטנה". הסרט יצא במאי 2023.
Sequoia Capital
סקוויה קפיטל (באנגלית: Intermediate Capital Group) היא קרן השקעות פרטיות אמריקאית, שמתמחה בתחום היי-טק ומשקיעה בחברות הזנק. בשנת 2019 ההשקעות הגיעו למעל מיליארד דולר בחברות שונות מהם 475 מיליון $ בארצות הברית, 370 מיליון בסין ו-227 מיליון בישראל.
החברה פועלת כחברת LLC - שותפים מוגבלים מעבירים כסף לקרן ומנהלי הקרן משקיעים את הסכומים בחברות שונות.
היסטוריה
בשנת 1978 דוג לאונה ומייקל מוריץ נכנסו לתפקידי מפתח של החברה. בשנת 1999 הוקמה קרן מיוחדת להשקעות בישראל. בהמשך הוקמו חברות בת להשקעה בהודו ובסין.
הקרן "סקוויה ישראל" השקיעה בישראל בחברות רבות ותמכה במכירתם. בשנת 2016 הקרן נסגרה ומאז סקוויה קפיטל פעולת בארץ ישירות מארצות הברית.
בין החברות בהן השקיעה הקרן בשלבים הראשונים היו סיסקו מערכות, גוגל, PayPal, יוטיוב, וואטסאפ וחברות נוספות רבות. לעומת זאת, טוויטר ופייסבוק סורבו על ידי מנהלי הקרן. בשנת 2016 קרן השקיעה בחברה של אנקיטי בוס שגלדה תוך זמן קצר לחברה בשווי של כ-מיליארד דולר. בשנת 2017 קרן השקיעה 100 מיליון דולר בחברת Zoom Video Communications ועשרות מיליוני $ ב-Qualtrics.
בשנת 2020 צוין שסקוויה קפיטל השקיעה ב-20% מבחרות שהגיעו לרמה של יוניקורן. בשנת 2021 הוחלט לעבור למודל עסקי חדש.
סיאל
השם
המונח נטבע על ידי הגאולוג האנגלי אדוארד סואס בסוף המאה ה-19 במסגרת הגדרת המאפיינים לחלקי כדור הארץ השונים. הוא טבע מונחים גאוכימיים גם לחלקו התחתון של הקרום: סימה (Sima) – הלחם של צורן ומגנזיום (Ma), ולגלעין כדור הארץ: ניפה (Nife) – הלחם של ניקל (Ni) וברזל (Fe).
תכונות
צפיפותו של הקרום הסיאלי (2,700–2,800 ק"ג למ"ק) נמוכה מזו של הסימה (2,800–3,300 ק"ג למ"ק), בעיקר בשל עושר באלומיניום ודלות במגנזיום. עם זאת, אין גבול מוחלט בין השניים, אלא מעבר הדרגתי מסלעים בצפיפות נמוכה לסלעים בצפיפות גבוהה ככל שמעמיקים.
ויקטור קונרד, סייסמולוג אוסטרי בן המאה ה-19, הגדיר תחום אי רציפות בעומקים של 15-20 ק"מ בקרום יבשתי על פי הבדלים במהירות מעבר גלים סייסמיים. לתחום זה, הנקרא על שמו – תחום אי הרציפות קונרד – קמה התנגדות החל משנות ה-60 של המאה ה-20, כאשר גאולוגים ערערו על טבעו ועל קביעתו של קונרד. כמו כן, קיומם של אזורי התכה והיווצרות מאגמה בקרום היבשתי עשויים להסביר את ההבדלים במהירות הגלים הסייסמיים אותם תיעד קונראד. במקום תחום אי הרציפות קונרד נקבע בין השניים גבול שרירותי, בצפיפות של 2,800 ק"ג למ"ק.
גנצ'לרבירלי
גנצ'לרבירלי ספור קולובו (בטורקית: Gençlerbirliği Spor Kulübü) הוא מועדון כדורגל טורקי מהעיר אנקרה. המועדון משחק בליגת המשנה הטורקית. גנצ'לרבירלי הוקמה ב-14 במרץ 1923, ולזכותו שתי אליפויות (1941, 1946) ושני גביעים (1987, 2001).
אם. אל. קאר
'''מייקל ליאון "אם. אל." קאר (באנגלית: Michael Leon "M. L." Carr'''; נולד ב-9 בינואר 1951) הוא כדורסלן ומאמן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגות ה-ABA וה-NBA בין השנים 1975–1985. לאורך 9 עונותיו ב-NBA זכה בשתי אליפויות כשחקן בוסטון סלטיקס, ורשם ממוצעים כוללים של 9.7 נקודות, 4.3 ריבאונדים, 1.8 אסיסטים ו-1.3 חטיפות למשחק. קאר נחשב לשחקן אשר מתגרה ומקלל את שחקני הקבוצה היריבה, והרבה להתנהג בצורה שכזו בעיקר נגד לוס אנג'לס לייקרס.
קריירת משחק
קאר נולד בעיר וולאס שבקרוליינה הצפונית, ובין השנים 1975–1979 למד במכללת גילפורד אשר בגרינסבורו.
בדראפט ה-NBA‏ 1973 נבחר קאר על ידי קנזס סיטי קינגס, בבחירה ה-76 (סיבוב חמישי), אולם לא זכה לחוזה בקבוצה. בעונת 1974/1975 שיחק בקבוצה הישראלית "ישראל סברס", אשר זכתה באליפות "ליגת הכדורסל האירופאית המקצוענית" (EPBL).
בקיץ 1975 חתם על חוזה בקבוצת ספיריטס אוף סנט לואיס מליגת ה-ABA, ובעונתו היחידה במדיה קלע 12.2 נקודות והוריד 6.2 ריבאונדים בממוצע למשחק.
לקראת עונת הצטרף לדטרויט פיסטונס מליגת ה-NBA, ובשלוש עונותיו עם הפיסטונס העמיד ממוצעים של 14.8 נקודות, 7.4 ריבאונדים ו-2.6 אסיסטים למשחק. בעונת קלע שיא קריירה של 18.7 נקודות למשחק, וסיים כ"מלך החטיפות של ה-NBA" עם 2.5 חטיפות למשחק. בסיום אותה עונה נבחר לחמישיית ההגנה השנייה של העונה, בפעם היחידה בקריירה.
ביוני 1979 חתם על חוזה בבוסטון סלטיקס, אליה הצטרף באותו הקיץ גם הרוקי לארי בירד. בעונות ו- סייע לסלטיקס לזכות באליפויות ה-14 וה-15 של המועדון, בהתאמה, כמחליפם מהספסל של בירד וסדריק מקסוול. קאר זכור במיוחד בשל מהלך קריטי אחד שביצע במשחק הרביעי של סדרת הגמר 1984, מול לוס אנג'לס לייקרס; בשניות הסיום של ההארכה, כאשר קבוצתו הייתה ביתרון 127–124, חטף קאר מסירה של שחקן הלייקרס ג'יימס וורת'י, והטביע במתפרצת כשנותרו 6 שניות בלבד לסיום המשחק. בכך הבטיח את ניצחונם של הסלטיקס, אשר בסופו של דבר גברו על הלייקרס בתוצאה 4–3. בסיום עונת, בה הפסידה בוסטון מול לוס אנג'לס בגמר הפלייאוף, פרש קאר ממשחק, בגיל 34.
קריירת אימון וניהול
לקראת עונת מונה קאר לג'נרל מנג'ר של הסלטיקס, במקומו של דייב גאוויט. לאחר עונה אחת, בה הפסידה בוסטון בסיבוב הפלייאוף הראשון, מינה את עצמו למאמן הראשי של הקבוצה, כמחליפו של כריס פורד. בשתי עונותיו בתפקיד רשמו הסלטיקס מאזן כולל של 48 ניצחונות לעומת 116 הפסדים (29.3), ובסיום עונת פוטר מתפקידיו בקבוצה.
Birds Aren't Real
ציפורים אינן אמיתיות (באנגלית: Birds Aren't Real) היא תאוריית קונספירציה סאטירית שגורסת כי ציפורים הן למעשה רחפנים המופעלים על ידי ממשלת ארצות הברית כדי לרגל אחר אזרחים אמריקאים. בשנת 2018, העיתונאית רייצ'ל רוברטס תיארה את "ציפורים אינן אמיתיות" כ"בדיחה שאלפי אנשים נמצאים בה".
רקע כללי
פיטר מקינדו (נולד ב-) יצר את תאוריית הקונספירציה הסאטירית בינואר 2017. לאחר שראה מפגינים נגד טראמפ במצעד הנשים ב-2017 בממפיס, טנסי, כתב מקינדו "ציפורים אינן אמיתיות" על כרזה ואילתר תאוריית קונספירציה בקרב מפגיני הנגד כ"בדיחה ספונטנית". סרטון של מקינדו בצעדה הפך לוויראלי, מה שהוליד את התנועה הסאטירית. ב-2017 הוא פרסם בפייסבוק: "יצרתי תנועה סאטירית לפני כמה חודשים, ונראה שאנשים באינסטגרם אוהבים אותה מאוד". מאוחר יותר הוא התנער מהפוסט, ואמר שהוא נכתב על ידי איש צוות שפוטר, ולא הודה עד 2021 שהוא לא באמת מאמין לקונספירציה.
התנועה טוענת כי כל הציפורים בארצות הברית הושמדו על ידי הממשל הפדרלי בין השנים 1959 ל-1971, והוחלפו בכפילים מזל"טים שמשמשים את הממשלה כדי לרגל אחר אזרחים; הפרטים המדויקים של התיאוריות הללו לא תמיד עקביים, לא בניגוד לתיאוריות קונספירציה אמיתיות. הם טוענים שהציפורים יושבות על קווי חשמל כדי להטעין את עצמן, שהן עושות קקי על מכוניות בתור אמצעי מעקב, ושנשיא ארצות הברית ג'ון קנדי נרצח על ידי הממשלה בגלל חוסר הרצון שלו להרוג את כל הציפורים.
תומכים
חלק מהתומכים של התנועה הפגינו עם שלטים שציינו "ציפורים אינן אמיתיות" וססמאות קשורות. בשנת 2019, הוקם שלט חוצות בממפיס, טנסי המצהיר "ציפורים אינן אמיתיות". בשנת 2021, מספר תומכים הפגינו מול המטה של טוויטר בסן פרנסיסקו בדרישה שהחברה תשנה את לוגו הציפור שלה. לפי ערוץ הטלוויזיה MSNBC יש מאות אלפי חברים.
הופעות בתקשורת
מקינדו הופיע מספר פעמים בתקשורת והתראיין מספר פעמים לקידום התנועה. ב-2021 הוא הצהיר שהוא עובד במשרה מלאה כדובר התנועה, ומרוויח כסף ממכירת מוצרים הקשורים לתנועה.
בראיון בשנת 2019 ל-WREG-TV, מקינדו אמר שהוא נעלב מהשאלה האם התנועה היא סאטירית, שכן שאלה כזו לא תישאל על הדעה ההפוכה (שציפורים הן אמיתיות). ב-6 בינואר 2022, מקינדו הקיא במהלך ראיון טלוויזיה בשידור חי עם WGN9. מגזין הפרסום "Adweek" טען שהתקרית הייתה מתיחה, אולם מקינדו טען שזה היה "ניסיון התנקשות"
בינואר 2022, מקינדו הופיע בתיאור של התנועה למען המגזין Vice, ולמעשה העניק את הראיון הראשון שלו לתקשורת כשהוא לא נמצא בדמות. במאי 2022, מקינדו ערך ראיון עם תוכנית התחקירים 60 דקות. הוא התחיל את הראיון כשהוא בתוך הדמות שלו, אבל מאוחר יותר שבר את הדמות ותיאר את המטרה מאחורי יצירת התנועה הסאטירית: "זה לוקח את המושג הזה של מידע מוטעה ובונה מרחב בטוח קטן שאפשר להתאחד בתוכו ולצחוק על זה, במקום לפחד מזה, ולקבל את הטירוף שבכל זה ולהיות קצת יותר נאמן לרגע, בזמן שהכל כל כך מטורף." (תרגום חופשי)
בולטון 7
בולטון 7 הייתה קבוצה של גברים הומוסקסואליים וביסקסואלים שהורשעו ב-12 בינואר 1998 בפני השופט מייקל לבר בבית המשפט הבריטי של בולטון בעבירות של אי-צניעות גסה ועבירה על גיל ההסכמה. הם נענשו לפי חוק עבירות המין 1956 וחוק משפט פלילי וסדר ציבורי 1994. אף על פי שיחסי מין הומוסקסואליים הוחרם חלקית בחוק עבירות המין 1967, קבוצת הגברים הורשעה על פי סעיף 13 לחוק מ-1956 מאחר שיותר משני גברים קיימו יחסי מין, שהיה עדיין לא חוקי באותה תקופה בבריטניה. אחד המשתתפים, קרייג טרנר, היה גם שישה חודשים מתחת לגיל ההסכמה החוקי ליחסי מין הומוסקסואליים, שהיה אז בן 18.
אישומים
על פי הוראות חוק 1967, גיל ההסכמה ליחסי מין הומוסקסואליים היה שונה מגיל ההסכמה ההטרוסקסואלי (16), והופחת מ-21 ל-18 רק על ידי חוק משפט פלילי וסדר ציבורי 1994. התנהגות הטרוסקסואלית לא הייתה שווה ערך לפשע.
העבירות התגלו רק לאחר שהמשטרה תפסה קטעי וידאו של הגברים המקיימים יחסי מין, אותם צילמו לשימושם האישי. כל הגברים היו מאהבים, חברים לשעבר או חברים של חברים.
משפט
במהלך גזר הדין ב-20 בפברואר 1998, גארי אבי, דייוויד גודפרי, מארק לאב וג'ונתן מור (כולם היו בשנות העשרים המוקדמות לחייהם) וקרייג טרנר (17 בזמן קיום העברות, אך 18 כשהופיע בבית המשפט) קיבלו מאסר על תנאי, וצווי עבודות שירות. השופט גזר על נורמן וויליאמס עונש מאסר על תנאי של שנתיים וטרי קונל קיבל עונש מאסר על תנאי של תשעה חודשים והוטל עליו לשלם 500 ליש"ט, בגין עלות התביעה. מור (20), וויליאמס (33) וקונל (55) נדרשו גם לחתום על מרשם עברייני המין בגין עבירות גיל ההסכמה שבוצעו עם טרנר. הערכות העלות הכוללת של התביעה היו בסביבות 500,000 ליש"ט.
למרות הרשעותיהם, אף אחד מהם לא קיבל מאסר בפועל, אולי כתוצאה ממסע קמפיין בעל פרופיל גבוה שהובלה על ידי הארגון הלהט"בי . לבית המשפט הוצגו למעלה מ-400 מכתבים לתמיכה בגברים כולל אלו של חברי פרלמנט בריטיים, בישופים וארגוני זכויות אדם. מכתבים אלו דחקו בשופט שלא להטיל מאסר בפועל על הנאשמים, כאשר ארגון זכויות האדם, אמנסטי אינטרנשיונל, חייבה להכריז על הגברים כאסירים פוליטיים, אם ייכלאו.
אחרי המשפט
ב-2000, שישה מהגברים פנו לבית הדין האירופי לזכויות אדם בטענה כי התביעה נגדם הפרה את זכויותיהם על פי האמנה האירופית לזכויות אדם בכך שהפריעה ל-"זכות לכבוד לחיי משפחה פרטיים", המעוגנת בסעיף 8 של האמנה. לאחר מכן, נפסקו להם פיצויים. מאחר שוויליאמס לא היה חלק מהפנייה, הוא לא נחשב כשיר על ידי משרד הפנים הבריטי לפיצוי.
חקיקה שהובאה לאחר מכן, על ידי ממשלת מפלגת הלייבור, השוותה באופן כללי את הטיפול בהתנהגויות הומוסקסואליות והטרוסקסואליות במשפט הפלילי. חוק עבירות המין (תיקון) 2000 השווה את גיל ההסכמה של יחסי מין הומוסקסואליים עם גיל ההסכמה ההטרוסקסואלי שהוא כיום 16 לשניהם. חוק עבירות המין 2003, אם כי נתון למחלוקת מסוימת, הביא לשיפוץ באופן הטיפול במשטרות בבריטניה ובבתי המשפט הבריטיים בעבירות מין, והחליף את ההוראות המתוארכות שנכתבו בחוק מ-1956. העבירות של אי-צניעות גסה ומעשי סדום בוטלו לחלוטין, ופעילות מינית בין יותר משני גברים כבר איננה פשע בבריטניה.
הכוחות הצבאיים של קולומביה
הכוחות הצבאיים של קולומביה (בספרדית: Fuerzas Militares de Colombia) הם הכוחות המזוינים המשולבים של הרפובליקה של קולומביה. הם כוללים את כוחות היבשה, הצי וחיל האוויר. המשטרה הלאומית של קולומביה, אף שמבחינה טכנית אינה מהווה חלק מהצבא, נשלטת ומנוהלת על ידי המשרד להגנה לאומית, ומערך הגיוס הלאומי כולל בתוכו גם שירות במשטרה הלאומית ובכך היא מהווה דה-פקטו ענף של הצבא. צבא קולומביה הוא השלישי בחצי הכדור המערבי במונחים של כוח אדם אקטיבי, ובעל התקציב הגבוה ביותר ביבשת אמריקה אחרי צבא ארצות הברית וצבא ברזיל.
היסטוריה
לכוחות הצבאיים של קולומביה שורשים בצבא הקומונרים (Ejército de los Comuneros) שנוסדו ב-7 באוגוסט 1819, לפני ייסודה של קולומביה המודרנית, על מנת להילחם נגד האימפריה הספרדית בקמפיין של בוליבר לשחרר את גרנדה החדשה. כוחות הצבא הקולומביאניים השתתפו במלחמת העולם השנייה, ואף היה הצבא היחידי מאמריקה הלטינית שלקח חלק במלחמת קוריאה. מאז אמצע שנות ה-60 כוחות הצבא הקולומביאניים מעורבים במלחמת האזרחים בקולומביה.
ואט סותאט
ואט סותאט או, בשמו המלא ואט סותאט תפהאוואראראם (בתאילנדית: วัดสุทัศนเทพวราราม) הוא מקדש מלכותי בודהיסטי הממוקם בעיר בנגקוק (אחד מעשרה מקדשים מלכותיים בעיר). המקדש ממוקם בדרך באמרונגמואנג שבמרכז העיר.
היסטוריה
עבודות הקמת המקדש החלו בהוראת מלך תאילנד ראמה הראשון בשנת 1807. העבודות נמשכו בתקופתו של המלך ראמה השני (באותה עת נבנו דלתות העץ של המקדש), והקמתו הושלמה בתקופתו של המלך ראמה השלישי בשנת 1847.
במקדש הוצב הפסל פרא סרי שאקאיאמוני - פסלו של הבודהה שהועבר ממחוז סוקהותאי.
במתחם התחתון של המקדש 18 פגודות בסגנון סיני.
בשנת 2005 הוגש מתחם המקדש לארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית. ההצעה טרם אושרה.
משאבי טבע מתחדשים
משאבי טבע מתחדשים (באנגלית: Renewable resource) הם סוגים של משאבי טבע שמתחדשים עם הזמן. משאבים מתחדשים מתקבלים על ידי הוצאה וניצול של חלק מהסביבה הטבעית והמערכת אקולוגית. משאבים מתחדשים נבדלים ממשאבים מתכלים.
משאבים מתחדשים בולטים כוללים קרקע, מים, יערות (המספקים עץ, נייר, תרופות), ודגים. בנוסף למשאבים אלה, קיימים שירותי המערכת האקולוגית אותם המערכת האקולוגית מספקת לכלכלת האדם.
משאבים מתחדשים רבים מצויים כיום במגמת דלדול והרס על ידי שילוב של צריכה גדלה שלהם וזיהום. מגמות אלה גדלות מדי שנה בעקבות צמיחה כלכלית שדורשת לרוב יותר משאבים, ויוצרת גם זיהום. כדי לשמור על בריאות המערכות הטבעיות שמספקות את המשאבים המתחדשים, יש צורך בניהול זהיר שלהן. מיצוי גדול מדי של משאבים מתחדשים יגרום לחוסר יכולת של המערכות הטבעיות לחדש אותם. ניתוח מחזור חיים מספקת שיטה עקבית להערכה של מידת ההתחדשות שלהם.
על פי חוקי דיילי לקיימות גבול השימוש המקיים של משאב מתחדש לא יכול לעבור את קצב ההתחדשות של המשאב. מה שמשותף לכל המשאבים המתחדשים הוא זרם שמתקבל בקצב קבוע, שקשה להגדיל אותו ולעיתים קשה לאגור אותו.
משאבים מתכלים כשירותי המערכת האקולוגית כוללים נפט, פחם, גז טבעי, אורניום וצורות אחרות של דלק מחצבי. הם כוללים גם מחצבים כמו עפרות מתכת ומחצבים אחרים כמו פוספטים. לעומת העופרות, מתכות הן משאב מתחדש, שכן ניתן למחזר אותן.
כל הצורות של כלכלה בת קיימא דורשות הישענות על משאבים מתחדשים ואנרגיות מתחדשות שכן משאבים מתכלים אינם בני קיימא.
מים
כ 70.9% מהשטח של כדור הארץ מכוסה במים. מים הם מרכיב חיוני לחיים. המים המתוקים, אשר נחוצים לקיומו של האדם, מהווים רק 2.5% מהמים בעולם, כאשר רוב המים המתוקים מצויים באדמה או בקרחונים. נתונים אלה מקבלים משמעות גדולה יותר כאשר האוכלוסייה גדלה מאחר שזמינות המים המתוקים נקבעים על ידי הקצב שבו המעגל ההידרולי ("hydrologic cycle") הגלובלי מחדש את מאגרי המים המתוקים.
בישראל, אגם המים המתוקים הגדול ביותר הוא הכנרת, כאשר מקורות המילוי לחידושו הם גשם ושלג.
דגים
דגים נחשבים למשאב טבע מתחדש בגלל היכולת שלהם להתרבות. עם זאת, בעקבות התפתחות תעשיית הדיג והטכנולוגיה בעשורים האחרונים, יבול הדייג גדל, ואוכלוסיית הדגים קטנה עקב אי יכולתם להתרבות בקצב כה מהיר.
יש הטוענים כי על מנת למנוע ממצב זה להימשך, יש צורך ברגולציות שונות לניהול ובקרה של מערכת הדיג. אין לכך פתרון יחיד וקבוע. על פי טענות אלה, תוכנית מוצלחת לניהול הדיג צריכה לשלב מספר רגולציות ותקנות שיוכלו להתמודד עם שינויים כלכליים, חברתיים, שינויים בהתנהגות הדגה ועוד.
בישראל, החוק אוסר לדוג עם ספינה ללא רישיון, וזאת על פי פקודת הדיג משנת 1937 שנאכפת על ידי האגף לדיג ולחקלאות מים במסגרת משרד החקלאות ופיתוח הכפר. האגף עוסק בניהול ממשק הדייג בים התיכון, מפרץ אילת ואגם הכנרת, הנפקת רישיונות ועוד. למרות המאמץ, המגוון והגודל של דגי הים הישראליים מתכווצים והולכים משנה לשנה.