cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חוק הנוער (שפיטה, ענישה ודרכי טיפול)
חוק הנוער דרכי טיפול
חוק הנוער דרכי טיפול הוא רשימה של דרכים שבהן בית המשפט יכול למסור את הקטין לטיפולו והשגחתו של אדם הראוי לכך שאינו הורה הקטין, לתקופה שיקבע בית המשפט, והגבלת זכויותיהם של הורי הקטין במשך התקופה האמורה.
העמדת הקטין בבחינה:
דרך טיפול זאת היא דרך מקובלת שבה, נותן בית המשפט תנאי, (אם או בלי תגמול- להחלטת השופט) שבו הקטין או הוריו מתחייבים למבצע את התנאי אשר אמור לשפר את התנהגות הקטין, ולדאוג שלא יעבור על אותה עבירה אשר ביצע בשנית.
בנוסף, יכול בית המשפט לתת קנס לקטין ולהורים, כדרך פיצוי על עבירת הקטין.
סלומון הרמן מוזנטל
ביוגרפיה
שלמה הרמן מוזנטל הגיע ממשפחת סוחרים יהודית-גרמנית. אביו, הרץ מוזס אברהם מוזנטל (1782–1850), היה בעל בית מסחר, אדם אדוק ומתון באופיו, אציל בהתנהגותו ובמראהו. חולשתו הייתה האמון המוגזם שלו באנשים ויחסו הבלתי מעורער בעניינים עסקיים. לאביו היו שישה ילדים מנישואיו הראשונים. לאחר מות אשתו הראשונה, האלמן בן ה-35 בחר בנערה בת 21, בטי אמיליה מוזנטל (לבית וייל, 1796-1868, אחותו של הפדגוג מפרנקפורט יעקב וייל, (והפובליציסט חבר המועצה קארל ריטר פון וייל). אשתו השנייה, אמו של סלומון הרמן, הייתה מוכשרת, אינטלקטואלית ויפה. היא נישאה לאביו בגלל אופיו האצילי וההבטחה לשגשוג וביטחון כלכלי. היא לא הבחינה בין ילדיו לבין ילדיה (בנם הראשון היה יוליוס). כל הילדים זכו בטיפולה המסור וחונכו באופן שווה מבחינה רוחנית ומוסרית.
מוזנטל למד בגימנסיה בעיר הולדתו קאסל ובבית הספר הפוליטכני בקרלסרוהה (כיום שמו: מכון קרלסרוהה לטכנולוגיה) בשנת 1841 נסע לווינה כמורה פרטי.
מחזותיו
בשנת 1846 הופק סיפור העם המומחז שלו "מישל ההולנדי" (Der Hollander Michel), וב-1847 הדרמה בת שלוש המערכות שלו "השפחה" (Die Sklavin) זכתה להצלחה, אך לאף אחד ממחזותיו אלה לא הייתה הצלחה מתמשכת.
ב-1849 התקבלה בחום הדרמה הפואטית שלו "ססיליה מאלבאנו" (Cäcilia von Albano) הן על ידי הציבור והן על ידי המבקרים. לאחר מכן היו לו הזדמנויות בבורגתיאטר, וססיליה הוצגה גם בבודפשט ב-1851. ההפקה הבאה שלו, "דבורה" (Deborah) (בודפשט, 1849; פרסבורג, 1875), תורגמה למספר שפות. באנגלית התפרסם המחזה תחת השם "לאה, העזובה" (או הנעזבת) (Leah, the Forsaken). המחזה הועלה לראשונה בתיאטרון המלכותי בברלין ב-1850.
שירה וסיפורת
כרך משיריו של מוזנטל ראה אור בווינה ב-1847, ומהדורה מלאה ב-1866. הוא כתב גם רומן, "בתו של יפת" (Jephtha's Tochter), שנכלל ב"אוצר הנובלות הגרמני החדש" (Neuer Deutscher Novellenschatz) מס' 2, מינכן, 1884.
מהדורת אסופה של כתביו, שלגבי סידורם השאיר הוראות, יצאה לאור בשישה כרכים בשטוטגרט ב-1878 עם דיוקנו.
חן ליברמן
חן ליברמן (נולדה באב ה'תשמ"ה, 8 באוגוסט 1985) היא עיתונאית, עורכת, כתבת ואשת רדיו וטלוויזיה ישראלית, חברת מערכת תוכנית התחקירים "עובדה".
ביוגרפיה
חן ליברמן גדלה בחיפה כבת זקונים למשפחה בת ארבעה ילדים. אחותה היא העיתונאית ואשת התקשורת טלי ליברמן.
למדה בבית הספר הריאלי. את דרכה בעולם העיתונות החלה במהלך שירותה הצבאי בגלי צה"ל, בתפקיד כתבת חוץ. בהמשך שירותה, סיקרה את תחום התקשורת, הייתה כתבת לענייני פלילים, וכן ערכה והגישה את מבזקי החדשות.
בשנת 2005, בתום שירותה הצבאי, הגישה את פינת "חדשות הבידור" בתוכנית "ערב טוב עם גיא פינס".
בשנים 2010–2012 הגישה פינה בתוכנית הרדיו "שי ודרור" ברדיו ללא הפסקה.
בדצמבר 2016, עם יציאתו לגמלאות של מולי שפירא, החלה להגיש תוכנית בנושאי תרבות בגלי צה"ל בימי שישי, יחד עם ענבל גזית.
בשנת 2017 החלה לשמש מדי פעם כמגישה-מחליפה של התוכנית "היום שהיה". ב-1 באוקטובר 2017 הגישה ליברמן לראשונה את התוכנית "חמש עם רפי רשף".
באוקטובר 2019 הצטרפה למערכת תוכנית התחקירים "המקור", שם פרסמה תחקיר על מערכת היחסים המתעללת שעבר השחקן וזמר שולי רנד וערכה ראיון עם השחקן משה איבגי, לאחר שהורשע בעבירות מין.
בנובמבר 2020 הגישה תביעה, לפי חוק לשון הרע וחוק למניעת הטרדה מינית, נגד שני אנשים שפרסמו ציוצים פוגעניים כלפיה בטוויטר. וקיבלה פיצויים בסך 30,000 ש"ח.
בינואר 2022 עזבה את "רשת" ועברה לתוכנית התחקירים "עובדה" של "קשת", שם פרסמה בין היתר תחקירים על בית השנטי, ועל המתרחש ב"מכללה" של ניסן גבני.
היא משתתפת בפאנל של תוכנית הבוקר "חדשות הבוקר" עם ניב רסקין ומגישה את "חוץ לארץ", פודקאסט חדשות החוץ של עיתון "הארץ".
ליברמן גרה בתל אביב. בן זוגה הוא אדם שנער, פרופסור חבר בבית ספר רדזינר למשפטים באוניברסיטת רייכמן. השניים הורים לבן ולבת.
אוטו בליקסנקרונה-מלר
אוטו בליקסנקרונה-מלר (בדנית: Otto Blixenkrone-Møller; 27 באפריל 1912 - 26 בינואר 2006) היה גנרל דני אשר שימש כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של צבא דנמרק בין השנים 1972–1977.
ביוגרפיה
מלר נולד באגרסו ב-27 באפריל 1912. ב-1936 הוא התגייס לצבא המלכותי הדני ולמד בקורס קצינים עד 1938. לאחר מכן שרת במשמשר המלכותי הדני. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא התנגד לכיבוש הגרמני בדנמרק והיה חבר בתנועת ההתנגדות המטה הכללי הקטן. בשנים שלאחר המלחמה סייע בשיקומו של הצבא הדני ובתהליך הצטרפותו לנאט"ו. בין השנים 1951-1953 שימש כנספח הדני במפקדת נאט"ו. לאחר מכן שימש כנספח הצבאי בוושינגטון די סי ואוטווה עד 1956.
בין 1959-1961 שימש מלר כראש מחלקת המבצעים של המטכ"ל. לאחר מכן הועלה לדרגת אוברסט ומונה למפקד רגימנט המשמר פונה. ב-1963 הועלה לדרגת גנרל-מאיור ומונה לראש מטה הצבא הדני המלכותי. ב-1967 הועלה לדרגת גנרל-לויטננט וב-30 בנובמבר 1972 מונה לראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל). ב-30 באפריל 1977 הוא סיים את תפקידו ופרש מהצבא. לאחר פרישתו שימש כיועץ עבור חברת הספנות A.P. Møller. הוא נפטר ב-26 בינואר 2006.
הגל הרביעי של הפמיניזם
הגל הרביעי של הפמיניזם הוא שלב של פמיניזם, שהחל סביב שנת 2012 ומאופיין בהתמקדות בהעצמת נשים ושימוש באינטרנט ככלי להעברת מסרים. גל זה מבוסס במידה רבה על הצטלבות של דיכויים, מתוך בחינת את האופן בו מערכות הכוח משתלבות זו בזו באופן המחזק את הריבוד המוכר של קבוצות שוליות.
פמיניסטיות מן הגל הרביעי תומכות בייצוג גדול יותר של קבוצות מוחלשות בפוליטיקה ובעסקים, וטוענות שהחברה תהיה שוויונית יותר אם מדיניות ושיטות הנהגה וממשל ישלבו את נקודת המבט של כל האנשים.
בעוד שפמיניסטיות בעבר נלחמו למען נשים והשיגו שחרור רב יותר, אינדיבידואליזם וניידות חברתית, הגל הרביעי מקדם נושאים נוספים לסדר היום החברתי על ידי קריאה לצדק חברתי במקרים של תקיפה והטרדה, לצד מאבק לשכר שווה ולאוטונומיה גופנית.
פמיניסטיות מן הגל הרביעי משתמשות לעיתים קרובות במגוון אמצעי תקשורות הכוללים מדיה מסורתית ומדיה חברתית. זאת, כדי לשתף פעולה ולהשמיע קול נגד מי שמנצלים את כוחם ומעמדים, ועל מנת לספק שוויון הזדמנויות לילדות ולנשים.
מדיה חברתית
בעוד שגלים קודמים של פמיניזם נתקלו במכשולים כמו מבנים חברתיים-פוליטיים נוקשים והיעדר ערוצי תקשורת זמינים, פמיניסטיות מהגל הרביעי רותמות את המדיה הדיגיטלית כפלטפורמה רבת עוצמה המאפשרת לחבר בין נשים, לשתף פרספקטיבות, ליצור מבט רחב יותר של חוויות של דיכוי ולהתבונן על גלים פמיניסטיים בעבר. ההוגה קירה קוקרנה טוענת כי הגל הרביעי של הפמיניזם "מוגדר על ידי טכנולוגיה" ומאופיין במיוחד בשימוש בפייסבוק, בטוויטר, באינסטגרם, ביוטיוב, בטומבלר ובבלוגים כדרך לאתגר מיזוגניה.
על חשיבות הפלטפורמה האינטרנטית ניתן ללמוד גם מכך שמגזין טיים העניק לפעילות מובילות בתנועת #MeToo, את תואר איש השנה לשנת 2017. קמפיינים פמיניסטיים נוספים מהגל הרביעי בארצות הברית ובעולם כוללים את פרויקט הסקסיזם היומיומי, No More Page 3, Ni una סקסיזם, Free the Nipple, צעדת השרמוטות, מצעד הנשים 2017 ו-2018, Time Up, ומיליארד עולה.
השיח סביב נושא הפריווילגיה נפוץ בקרב פמיניסטיות גל רביעי, הטוענות כי חברי קבוצות חברתיות דומיננטיות באופן מסורתי צריכים להכיר בפריבילגיה החברתית שלהם ולהשתמש בה כדי להעצים ולחזק את חברי הקבוצות השוליות.
היסטוריה והגדרה
בשנות השמונים של המאה העשרים, פמיניסטיות בצפון אמריקה, אמריקה הלטינית ואירופה הצליחו בחלק ממטרותיהן לקידום נשים, והקימו מוסדות המנוהלים על ידי המדינה שקידמו באופן מפורש את זכויותיהן של נשים, או את המעורבות הפמיניסטית בממשל; בה בעת, מוסדות אלה החלישו גם את התנועות הפמיניסטיות בכך שנתנו למדינה להשתלט על יישום המטרות הפמיניסטיות.
הגל הרביעי של הפמיניזם באירופה ובאמריקה הלטינית החל בשנות התשעים, עם דעיכתם של פמיניזם שפתון ופמיניזם צרכניסטי וסימני שאלה שהחלו לעלות לגבי התאוריה הקווירית שצמחה באקדמיה האמריקאית. הגל הרביעי של הפמיניזם התפתח לאטו באופן גלובלי, באמצעות התקשורת והאינטרנט. הגל צמח מדור חדש של נשים שלרוב לא היה מודע לגלים הקודמים, שלא נלמדו בתיכון, ובאוניברסיטאות.
הידע על פמיניזם הושג באופן לא פורמלי, באמצעות פיתוח אקדמיה וירטואלית בה למדו פמיניסטיות כי האישי הוא הפוליטי; ידע זה זה לא נבע מלמידה פמיניסטית מובנית.
הגל הרביעי של הפמיניזם, כמו הגלים לפניו, לא עסק באידאולוגיה אחידה, או בבניית קולקטיב אחד. מדובר היה בהתכנסות קבוצתית לעבודה משותפת למען מטרה משותפת של סיום האלימות כלפי נשים, מתוך מחויבות הדדית ותמיכה בנשים נוספות.
שורשיו של הגל הרביעי של הפמיניזם בספרד בתגובות לרציחתה של אנה אוראנטס ב־17 בדצמבר 1997. אוראנטס נשרפה למוות על ידי בעלה בביתה בגרנדה מפני שדיברה בפומבי על ההתעללות שעברה על ידו. מותה הוציא את נושא האלימות המגדרית מפרטיות הבית והביא אותו לתשומת לב לאומית. בעקבות המקרה, הדיווח העיתונאי והטלוויזיוני שינה את מדיניותו בנושא אלימות סקסיסטית מבוססת מגדר. בדיחות על נשים שנפגעו על ידי חברים ובעלים כבר לא היו מקובלות בטלוויזיה הספרדית והדיווחים על אלימות סקסיסטית גדלו. השיח הציבורי בנושא זכויות נשים נמשך בדיון על בעיות השכר, זוגיות מגדרית ותקרת הזכוכית, כאשר האקטיביזם הווירטואלי הופך לשחקן ראשי בקידום נושאים אלו.
מכיוון שהגל הרביעי של הפמיניזם באמריקה הלטינית מקיף בו זמנית תנועות נפרדות, שרבות מהן נמצאות במתח זו עם זו, קיימת התייחסות ל'פמיניזמים של אמריקה הלטינית בלשון רבים. אחד הענפים היותר מעוררי מחלוקת התגלה כתגובה ודחייה של פמיניזם קווירי ושל פמיניזם פוסטמודרני. פמיניסטיות אמריקאיות לטיניות טוענות כי באטלר ניסתה למחוק את מושג הנשיות ובכך גרמה להתעלמות מנשים כנושאים פוליטיים, ולדחייתם של מחקרי מגדר. פעולה זאת נתפסה כקונספירציה להסתרת נשים באקדמיה, וכקנוניה להסתרת תוקפים גברים.
פעילות ברוח זו התקיימה בתקופה זו באמריקה הלטינית, ארגנטינה ופולין כאשר חלק מהמוכנות לפעולה נבעה מהוועידה העולמית לנשים ב -1995 בבייג'ינג.
לרשתות החברתיות הייתה השפעה רבה על הגל הרביעי. שנת 2018 תהיה השנה בה הגל הרביעי של הפמיניזם החל את שיאו בספרד, ארגנטינה וברזיל כתוצאה ממספר גורמים שונים, כאשר נשים מגויסות בהיקף נרחב לצאת לרחובות. ההתגייסות שלהם גם אתגרה לראשונה, את הלגיטימיות של מערכת המשפט בספרד. זאת, בניגוד לגלים הקודמים בהם המוקד היה המנהיגות הפוליטית. בארגנטינה, מוקד הפעילות נסב סביב זכויות ההפלות, דבר שהוביל אלפי נשים עם צעיפים ירוקים לצאת לרחובות.
בהקשר פמיניסטי מערבי, בשנת 2011, ג'ניפר באומגרדנר קבעה את שנת 2008 לציון תחילת הגל הרביעי. תאריך זה חופף במידה מסוימת את כניסתן של הרשתות החברתיות לחיינו: זאת כאשר טוויטר, הרשת החברתית הפופולרית ביותר בקבוצת הגילאים 18–29, הוקמה בשנת 2006 והפכה את הפמיניזם לנגיש יותר, תוך הולדת "פמיניזם האשטאג".
הגל הרביעי של הפמיניזם הוביל להקמת תנועות פמיניסטיות ולקראיות רבות לפעולה; אחת מהן מבוטאת בקמפיין "HeForShe" שמקורו בנאום האו"ם הוויראלי של אמה ווטסון ב־2014 ובפעילותה בעקבותיו. קריאות נוספות לפעולה התרחשו בעקבות מקרה האונס של כנופיית דלהי (הודו, 2012), האשמות של ג'ימי סוויל (בריטניה, 2012), מקרי תקיפה מינית של ביל קוסבי (ארצות הברית, 2014), רצח של איסלה ויסטה (ארצות הברית, 2014), משפט על ג'יאן ג'ומשי (קנדה, 2016), האשמות של הארווי ויינסטין (ארצות הברית, 2017) Me Too שקמה בעקבות זאת, השערוריות המיניות של וסטמינסטר (ברחבי העולם ובריטניה, 2017), ותיק האונס של כנופיית לה מאנדה בספרד (2018).
רעיונות
ברית' קירה קוקרן והחוקרת הפמיניסטית פרודנס צ'מברלין מתארות את הגל הרביעי של הפמיניזם כמתמקד בצדק לנשים, המתבטא בעיקר בהתנגדות להטרדות מיניות, לאלימות נגד נשים, לאפליה והטרדה במקום העבודה, לבושה מצורת הגוף, לתמונות סקסיסטיות בתקשורת, למיזוגיניה מקוונת, לתקיפה מינית בקמפוס, לתקיפה בתחבורה ציבורית ולתרבות אונס. לדבריהן, הגיל הרביעי מבטא תומכת בהצטלביות, באקטיביזם של המדיה החברתית ובעתירות מקוונות. מהותו, כותבת צ'מברלין, היא "אי אמון שגישות מסוימות עדיין יכולות להתקיים".
אירועים וארגונים העוסקים בגל הרביעי של הפמיניזם כוללים פרויקט סקסיזם יומיומי, Feminista בבריטניה, Reclaim the Night, Million Rising, ו- "A protest the Lads of the Lads". תנועות כמו #GirlGaze מתמקדות בתעשיות הנשלטות על ידי גברים כמו צילום וקולנוע, מתוך כוונה לדחוף את קהלי הנרטיבים לכלול את המבט הנשי. כך גם גברים מסבירים לי דברים (2014) מאת רבקה סולניט האמריקאית, שהולידה את המונח הסגברה.
פמיניסטיות מהגל הרביעי טענו כי סטריאוטיפים מגדריים מייצרים לחץ על גברים להיות מפרנסים בלבד, בניגוד לנשים, שחשות מחויבות לקחת על עצמן גם את התפקיד של עקרות בית. פמיניסטיות טוענות כי לחצים אלה להתאמה חברתית יכולים לגרום לאפליה מגדרית במקום העבודה ובאופן נרחב יותר בחברה. על פי מחקר Pew, רוב הנשים העובדות במקומות עבודה הנשלטים על ידי גברים מאמינות כי הטרדה מינית היא בעיה בתעשייה שלהן.
מסביב לעולם
ככל שהגל הרביעי של הפמיניזם הפך פופולרי בארצות הברית, מדינות אחרות התמודדו גם עם סוגיות דומות. אף שהתגובות של הממשלות המקומיות היו שונות זו מזו, לתנועתן של פמיניסטיות מן הגל הרביעי בארצות הברית הייתה השפעה משמעותית ברחבי העולם. כמה האשטאג חלופיים מקומיים ל- #MeToo כללו:
התפיסה שלמדיה החברתית חשיבות רבה ביצירה ובקיימות של קהילה פמיניסטית הפכה פופולרית יותר ויותר, מתוך כך שהמגוון והיצירתיות הם מאפיין מרכזי של האקטיביזם הפמיניסטי ברחבי העולם במאה ה-21.
לדוגמה, בקנדה, לאחר #מיטו, החל להתפתח באוקטובר 2017, האשטאג נוסף, #AndNow (#ועכשיו), שהפך לפופולרי בקנדה בגלל תמיכתו של ראש הממשלה ג'סטין טרודו. #AndNow תמך בדיון בפתרון להטרדה מינית או התעללות מינית במקום העבודה כדי לעזור לאנשים להילחם על שוויון בין כל האנשים.
בהודו, היו כמה תנועות או מחאות עם מספר גדול של נשים, אשר שינו את נקודת המבט של רבים במדינה לגבי נשיות. אלה כוללים את מחאת SlutWalk משנת 2011, תנועת פינג'רה טוד לשבירה לשנת 2015 ותנועת בקאוף אזדי לשנת 2017 (חופש ללא פחד). השיח החברתי ההודי החל להתמקד בנושאים ארוכי טווח ומושרשים עמוק, כמו אי שוויון בין המינים, אלימות מינית, נישואין לילדים, הפלות מין-סלקטיביות ואלימות הקשורה לנדוניה. ההשפעה והעוצמה של הקמפיין גרמו לממשלה להרחיב את ההגדרה החוקית של אונס, הציגה "ענישה קשה יותר לאנסים, פושעים של גנבה ומציצנות. בברזיל, ב־19 בספטמבר 2018, תנועת "אל נאו" ("אל נאו" היא פורטוגזית עבור "לא הוא"), הידועה גם כמחאה נגד ז'איר בולסונארו, כללה הפגנות שהובלו על ידי נשים שהתקיימו במספר אזורים במדינה. המטרה העיקרית הייתה להפגין נגד קמפיין הנשיאות של בולסונארו והצהרותיו הסקסיסטיות. באירועי התנועה לקחו חלק ידוענים לאומיים ובינלאומיים, בהם מדונה שפרסמה באינסטגרם שלה תמונה בה היא מופיעה עם פיה אטום בקלטת עם האימרה "חופש". מעל, זה קורא בפורטוגזית "לעלי não vai nos desvalorizar, ele não vai nos calar, ele não vai nos oprimir".
ביפן בשנת 2019 קמה תנועה בשם "KUTOO", שמטרתה לצאת נגד הנורמה שדורשת מנשים ללכת רק עם נעלי עקב.
מסד 19 אינץ'
מסד מחשוב או מסד 19 אינץ' (באנגלית: inch rack-19) הוא מסגרת או מארז תקני להתקנת מספר מודולי ציוד אלקטרוני. לכל מודול יש לוח קדמי ברוחב 19 אינץ' (48 סנטימטרים), ומכאן שמו. הרוחב של 19 אינץ' כולל את הקצוות או "האוזניים" הבולטות מכל צד של הציוד, ומאפשרים את הידוק המודול למסגרת המתלה בעזרת ברגים. השימושים הנפוצים כוללים שרתי מחשב, ציוד טלקומוניקציה, חומרת רשת, ציוד ייצור אור-קולי, PDU וציוד מדעי.
מסד מחשוב (rack) סטנדרטי בגובה 42u, ברוחב 600 מילימטרים ובעומק 914.6 מילימטרים. מסדים מתקדמים יכולים להגיע עם מגוון תכונות, כמו מיקום משתנה של המודולים, חסימת סאונד, מיזוג אוויר פנימי, ועוד.
דורון תבורי
דורון תבורי (נולד ב-2 ביולי 1952) הוא שחקן תיאטרון ומתרגם ישראלי.
ביוגרפיה
דורון תבורי נולד בחיפה. מגיל אחת עשרה נדד עם הוריו ברחבי ישראל. בהיותו ילד בן 11, כתב תבורי ספר לילדים – "סיפורים לשרון" (אחותו, 1963). הוא בוגר בית הספר "אליאנס" בתל אביב, שם שיחק בחוג לדרמה. בצבא שירת בחיל התותחנים ואחר כך עבר לזמן מה ללהקת חיל התותחנים.
תבורי תרגם ארבעה מחזות פרי עטו של קרל שטרנהיים ויזם וניהל פרויקט של הצגת המחזות בתיאטרון הבימה ב-1998. אלו ארבעה מתוך המחזור "מעלילות גבורת הבורגנים" שכתב האקספרסיוניסט הגרמני-יהודי, העוסקים בעלייתה של משפחה זעיר בורגנית לצמרת תעשיית הנשק, ערב מלחמת העולם הראשונה, ונפילתה לאחריה. ארבעה במאים שונים (גדליה בסר, משה פרלשטיין, גדי רול והבמאי האמריקאי רוברט וודרוף), גרעין מצומצם של שחקנים (אהרון אלמוג, רבקה נוימן, אורה מאירסון, יוסי טולדו, לני שחף ודורון תבורי) וארבעה צמדים של סטודנטים לעיצוב מאוניברסיטת תל אביב בהנחיית ראש המגמה, התפאורנית מרים גורצקי, יצרו אירוע של יומיים ב"הבימרתף", שהועלה מספר מצומצם של פעמים.
כתב בשנת 1988, בהזמנת התיאטרון העירוני חיפה, את המחזה "האח של עאמר, או: הכת הלבנה", בעקבות העמדתם למשפט של שלושה בני משפחה דרוזית אחת מהגליל שהואשמו בהתגייסות לארגון החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית של אחמד ג'יבריל בזמן מלחמת לבנון הראשונה. חזרות על המחזה, בבימויו של פרנסואה אבו סאלם, מנהל התיאטרון הפלסטיני אל חכוואתי, החלו בתיאטרון חיפה בקיץ 1986, אולם המחזה לא עלה בסופו של דבר על הבמה.
בקיץ 1991 ביים לראשונה, במסגרת בית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים, את המחזה "היפוליטוס" מאת אוריפידס שאותו גם תרגם ועיבד.
בשנת 1994 העלה את כל שלושת מחזות האורסטאה של אייסכילוס בהפקה ניסיונית, כהצגת יחיד. הוא הופיע איתם בבתים פרטיים, בבתי קפה, ובמסגרות לא-רשמיות אחרות.
ב-2002 הופיע בפסטיבל ישראל כשחקן-זמר סולן במופע "משורר בניו יורק". מחזור שירים זה של פדריקו גארסיה לורקה, אשר נכתב בעת מסעו לארצות הברית בשנת 1929, הולחן על ידי דורי פרנס כאורטוריה לזמר, תזמורת סימפונית ומקהלה, ושובצו בה גם קטעי קריאה מתוך הרצאה שנשא לורקה על מחזור שיריו זה. היצירה המוזיקלית שילבה סוגות שונות: מוזיקה קלאסית, מחזמר, בלוז-סווינג, מקהלות כנסייתיות, מקצבים אפריקאיים, וטונאליות ספרדית. ליוו את תבורי האנסמבל הקולי החדש ואנסמבל מתופפי רימון, תזמורת רשות השידור, תלמידי בית צבי דאז איתי טיראן, יגאל מזרחי ואסף פריינטא וכמו כן הזמרת זהורה בת-ישראל מקהילת העבריים מדימונה. עוד מיצירותיו המוזיקליות של המלחין דורי פרנס שביצע כזמר: "צריף קטן" – מחזור שירי ילדים של לאה גולדברג (בתיאטרון החאן 2001), YES – שירי אהבה מאת אי. אי. קאמינגס (קול המוסיקה 2003), ו"מחולות" לטקסטים של המשורר יעקב שטיינברג (חג המוזיקה הישראלית 2018).
בפברואר 2005 התמנה למנהלו האמנותי של התיאטרון העירוני חיפה, במקומו של המנהל הפורש סיני פתר. הוא נבחר בידי ועדת החיפוש בראשותו של יו"ר דירקטוריון התיאטרון אבי תל, החלטה שאושרה בידי חברי דירקטוריון של התיאטרון. בסוף ינואר 2006, אחרי שתי הצגות בלבד, "הצמא והרעב" של יונסקו ו"הדוכסית מאמאלפי" של ובסטר, פוטר מתפקיד המנהל האמנותי של תיאטרון חיפה. הוא פוטר אחרי שהתגלו חילוקי דעות בין תבורי, שעמד על קו אמנותי בלתי מתפשר, לבין מנכ"ל התיאטרון ישראל בן-שלום, שטען שההפקות שהציג גרמו להפסדים.
בשנים 2007–2009 כיהן כמנהל הזירה הבין-תחומית בירושלים.
ב-2010 שיחק תבורי ביחד עם נמרוד ברגמן בהצגה "בתוך הבדידות בשדות הכותנה", פרי עטו של ברנאר-מארי קולטס, בבימויה של יעל קרמסקי. זהו מחזה המיועד לשני שחקנים המורכב משני מונולוגים החותכים זה את זה, בין לקוח פוטנציאלי לבעל סחורה מסתורית. בהצגה זו סגר תבורי מעגל של תרגום והעלאת כל מחזותיו של ברנאר-מארי קולטס בישראל.
ב-2012 יזם והקריא בקול המוזיקה בסדרה של אחד-עשר פרקים שבועיים את הנובלה "אצל" של אורי ניסן גנסין בלוויית מוזיקה של אופיר בר-און.
דורון תבורי תחקר, ערך ועיבד ביחד עם אמן הווידאו-ארט יוחאי אברהמי במשך ארבע שנים את הפרויקט "בארץ הגלעד". הפרויקט הועלה לראשונה ב-23/22 ביוני 2012. זוהי מעין ביוגרפיה "רוחנית" של לורנס אוליפנט, אשר ניסה ליזום ב-1879 הקמת קולוניה יהודית, על בסיס של חברת מניות, בעבר הירדן המזרחי. זהו מיצג שאורכו תריסר שעות, המחולק בהשראת האודיסיאה ל-24 חלקים, ומציג היבטים שונים של הקולוניאליזם הבריטי. כמו כן יצר ב-2011, ביחד עם האמן יוחאי אברהמי, את ההצגה "מפגש באינסוף" באנסמבל הרצליה, דיאלוג בימתי בין שני הידידים והגיסים, השחקן גוסטף גרינדגנס, הממונה על תיאטראות הרייך השלישי, לבין הסופר הגולה קלאוס מאן, אשר כתב על ידידו את הרומן הידוע "מפיסטו", אודות שחקן המוכר את נשמתו לשטן של המשטר.
לימד משחק בתיאטרון קבוצת נוער באום אל-פחם בשנים 1986–1991.
תבורי עוסק בתרגומים לתיאטרון, בשפות גרמנית, נורווגית וצרפתית. בין המחזאים שתרגם: מקס פריש, הנריק איבסן, ברנאר-מארי קולטס, ברטולט ברכט, פדריקו גארסיה לורקה, קרל שטרנהיים, גוטהולד אפרים לסינג, ז'אן אנוי, וז'אן ז'נה.
ממנסחי מכתב השחקנים נגד הופעת התיאטראות הציבוריים מעבר לקו הירוק, ("מכתב אריאל"). היה מן האמנים שפרשו מפסטיבל עכו 2017 בגין הדרתה של הבמאית והיוצרת עינת ויצמן מתוכנית הפסטיבל.
גלריית תמונות
תמונות מהצגות {| align=center
גל דה פז
גל דה פז (נולדה ב-12 בנובמבר 1987) היא זמרת-יוצרת ישראלית, סולנית להקת "דה פז בנד" (The Paz Band) וחברת להקת "לוסיל קרו" (Lucille Crew) ומורה לפיתוח קול.
תולדות חיים וקריירה
נולדה באילת ובנעוריה למדה בקיבוץ מעגן מיכאל וברימון בית ספר למוסיקה. המוזיקה עליה גדלה ומקור השראתה הייתה בלוז, רוק, ג'אז ובעיקר שירי שנות השישים בסגנון פסטיבל וודסטוק. בגיל 16 שמעה לראשונה את ג'ניס ג'ופלין ואימצה בראשית דרכה רבים ממאפייני סגנון שירתה (אחד מהשירים הראשונים שפרסמו אותה הייתה הגרסה העברית לשירה של ג'ופלין Me and Bobby McGee אותו תרגמה לעברית ישראלית כ"אני וקובי שלי"). בשנת 2003, בגיל 17, ניגשה להיבחן לתוכנית "כוכב נולד" הראשונה והודחה בשלב האודישן. בגיל 20 נישאה למוזיקאי אריאל קשת, בנם של יונה אליאן וששי קשת וחבר להקת פול טראנק, שהפיק את שלושת תקליטיה הראשונים (השניים התגרשו ב-2018).
בניגוד לתקליט הראשון, שהיה בגוון בלוז רוק ובו שרה בעברית (ונחשב בדיעבד בעיני דה פז כתקליט בוסרי ובכיוון מוזיקלי שגוי), שלושת תקליטיה הבאים היו תקליטי אינדי רוק בהם שרה באנגלית.
תקליטה "Goldie" ראה אור ב-2013 ובו שיתפה פעולה עם מוטי לייבל (גיטרה) ואריאל קשת (קלידים והפקה מוזיקלית). לאחר הפקת התקליט יצאה לשהות של כשנה בלוס אנג'לס. ב-2014 הקימה את "דה פז בנד" בה שותפים גם הבסיסט רז בליצבלאו והמתופף אור כחלון. כל החומרים המקוריים של הלהקה חוברו על ידי דה פז. את אריאל קשת החליף יובל ברוסילובסקי. הלהקה מופיעה רבות ברחבי ישראל, בין היתר בפסטיבלים כגון פסטיבל יערות מנשה ואינדינגב ובמועדונים כגון הבארבי בתל אביב, הצוללת הצהובה בירושלים ועוד.
בשנת 2015 נבחרה גל דה פז לאשת השנה האלטרנטיבית בתחום המוזיקה בישראל.
במאי 2017 הופיעה דה פז בנד כמופע חימום לפני הופעת להקת אירוסמית' בפארק הירקון, לאחר שורה של הופעות חימום של אמנים זרים שביקרו בישראל. באותה שנה הופיעה בפסטיבל יערות מנשה. בפסטיבל השתתפו בין היתר אורפנד לנד, אביתר בנאי, אלון עדר, אסתר רדא, ועדי-קשת כהן.
בשנת 2015 הצטרפה להרכב ההיפ-הופ-פאנק (Funk) של ישגב דותן, "לוסיל קרו" (Lucille Crew) ומאז היא מחלקת את זמנה בין יצירה מקורית שלה במסגרת להקתה לבין הופעות כזמרת במסגרת ההרכב המגוון ברחבי אירופה.
בנובמבר 2018 הושק בשירות המוזיקה אייטיונס תקליטה הרביעי (והשני במסגרת ההרכב "דה פז בנד"), "Supply & Demand".
בשנת 2020 השתתפה בפסטיבל "אינדיזוםזום" אשר שודר בהקצה ביום העצמאות, והועבר בשידור ישיר באמצעות ה-ZOOM עקב מגפת הקורונה. המופע שודר במשך שש שעות וצפו בו אלפי צופים. במופע השתתפו בין היתר זוהר גינזבורג, עינב ג'קסון כהן, אור אדרי, אלישע בנאי, סיון טלמור, פלורה, איה זהבי פייגלין ואחרים.
ליו
ליו (劉) הוא שם משפחה סיני. {{פירושונים| אישים:
אחר:
הלקט (פירושונים)
Hellcat בתרגום מאנגלית הוא "חתול גיהנום".
קרלסן
קרלסן (Karlsen; Carlsen) הוא שם משפחה.
יחסי ישראל–מקדוניה הצפונית
בין מדינת ישראל לבין הרפובליקה של מקדוניה הצפונית קיימים יחסים דיפלומטיים מלאים נכון לשנת 2021, כאשר שתי המדינות מקיימות יחסים קרובים בתחומים שונים, ונחשבות לבעלות ברית בתחומים פוליטיים ותרבותיים למקדוניה הצפונית יש שגרירות רשמית בתל אביב, בעוד שאת ישראל מייצג במקדוניה הצפונית שגריר שאינו תושב, אשר מקום מושבו בישראל.
היסטוריה
שתי המדינות כוננו לראשונה יחסים דיפלומטיים מלאים בתאריך 7 בדצמבר 1995, זמן קצר לאחר התפרקותה של יוגוסלביה במהלך מלחמות יוגוסלביה, והיווסדה של מקדוניה כמדינה עצמאית. השקת היחסים הדיפלומטיים בין ישראל למקדוניה, מצידה של ישראל, נעשתה תוך הכרה במקדוניה כ"רפובליקה היוגוסלבית לשעבר של מקדוניה", וזאת על סמך השם הזמני במסגרתו התקבלה מקדוניה לאו"ם. עם זאת, בהמשך שינתה ישראל את עמדתה והכירה רשמית במקדוניה בשם "הרפובליקה של מקדוניה", שמה המוכרז של המדינה החדשה, וכך הצטרפה ישראל ל-130 מדינות נוספות בעולם המכירות במקדוניה תחת שם זה, ולא תחת השם הזמני אשר ניתן לה על ידי האו"ם.
ב-2019 שינתה המדינה את שמה ואימצה את השם "הרפובליקה של מקדוניה הצפונית".
יצחק איני עבאדי
ביוגרפיה
עבאדי נולד בדמשק ליעקב (1877-1965) ולויקטוריה (לבית דוננברג), אח לשמחה, שרה וג'ני. אביו יעקב היה מוכתר הקהילה בדמשק במשך שנים רבות, הרבה לעסוק בענייני ציבור ובקשרים עם השלטונות וזכה לכבוד ולהערכה משני הצדדים. הוא ראה עצמו "לאומי ערבי" ולא האמין בציונות.
בשנת 1945 (ייתכן ש-1944) עלה עבאדי עם אחותו שמחה, רגלית מדמשק דרך דרדרה, תחנת המכם בראש פינה, ונקלט כילד בקיבוץ דגניה א'. עבאדי הועבר למשפחה אומנה: יעקוב ומרים ברקוביץ', ואחותו למשפחת ליס. עבאדי סיים את בית הספר היסודי בדגניה בית החינוך המשותף דגניה, ולמד בבית הספר התיכון האזורי עד כתה י'.
יחסי ישראל–מקדוניה הצפונית
יהדות מקדוניה הצפונית
הארגונים היהודיים במקדוניה הצפונית, אשר פועלים תחת חסותה של ממשלת מקדוניה הצפונית, הדגישו במספר הזדמנויות כי נכון לשנת 2013, אין כלל אנטישמיות כלפי יהודים במדינה. במסגרת פגישה בין נציגי הקהילה היהודית במקדוניה לשגריר ישראל החדש במדינה, בסוף שנת 2009, אמרו הנציגים לשגריר כי לתחושתם, מקדוניה היא כיום המדינה היחידה שבה אין כל עדות לאווירה אנטישמית, וכי היהודים במקדוניה חשים כי הם חיים במדינה שאוהבת ומכבדת את בני העם היהודי, מה שבא גם לידי ביטוי בקשרים החמים שבין מקדוניה וישראל.
יצחק איני עבאדי
ביוגרפיה
בתחילת שנות החמישים עבאדי התגייס ל-צה"ל, שירת בחטיבת גולני כמ"מ, כקצין מודיעין גדודי וכמ"פ
עם שחרורו מצה"ל מונה למרכז המשק בקיבוצו.
יחסי ישראל–מקדוניה הצפונית
יהדות מקדוניה הצפונית
במהלך שנת 2002, מקדוניה הפכה לאחת המדינות היחידות בעולם אשר מיסדה מנגנון רשמי המשמש ליישוב מחלוקות הנוגעות לגזל של רכוש יהודי במהלך ימי מלחמת העולם השנייה, מנגנון אשר זכה לאהדת בני הקהילה היהודית במדינה.
יצחק איני עבאדי
ביוגרפיה
בהמשך שירת עבאדי כרס"ן בצנחנים תחת פיקודו של אריאל שרון.
יחסי ישראל–מקדוניה הצפונית
יהדות מקדוניה הצפונית
כחלק מפועלה המתמשך של ממשלת מקדוניה הצפונית להנצחת זיכרון השואה, נחנכה בבירה סקופיה אנדרטה מודרנית להנצחת השואה, וכן מרכז תיעוד אודות תולדותיהם של בני העם היהודי בשטח מקדוניה הצפונית, אשר מהווה את אחד ממרכזי ההנצחה לשואה הגדולים ביותר בעולם. בפועלה זה זכתה ממשלת מקדוניה הצפונית בהערכה של גורמים בקרב העם היהודי, אשר מוקירים את מחויבותה של מקדוניה הצפונית להנצחת רדיפת בני העם היהודי במדינה בימי מלחמת העולם השנייה.
יצחק איני עבאדי
ביוגרפיה
בשנת 1956 הוריו של עבאדי עלו מ-דמשק דרך טורקיה, מלווים בסבתו ו-2 מאחיותיו, ונקלטו בקיבוץ דגניה א'.
בין השנים 1968–1970 מתחילת מלחמת ההתשה הושאל עבאדי למוסד, ושירת ב-עיראק, מתוכם במשך שנתיים כראש המשלחת הישראלית בעיראק.
בזמן היותו בעיראק סייע עבאדי למורדים הכורדים, בין השאר תכנן והכשיר את הכורדים לפיצוץ בארות הנפט בכירכוכ
מושל רצועת עזה
לאחר שקיבוצו של עבאדי לא אישר את המשך שירות הקבע שלו, דיין ודוד אלעזר נאלצו לשכנע את אספת החברים בדגניה א' לאשר את המשך שירות הקבע שלו בצה"ל. תוצאות ההצבעה החשאית – 81 הצביעו בעד אישור הבקשה של משרד הביטחון, 12 נגד.
עבאדי אמר על האספה:
דיין הורה לאיני לפעול על פי הוראותיו הישירות וקבע איתו מפגש שבועי מדי יום חמישי בביתו בצהלה. עבאדי הגיע לרצועת עזה פיקד על הלחימה במחבלים, החל יחד עם מנחם אבירם להקים לרצועה חטיבה מרחבית (64), נפגש מדי שבוע עם דיין ומדי יום בחצות הלילה השתתף בדיון מטה בלשכתו של אריק שרון בבאר שבע.
על רקע המצב ההומניטרי הקשה בעזה הגיע עבאדי לעימות עם אריק שרון וצידד בעמדתו של יצחק פונדק.
לימודים אקדמאיים
במסגרת לימודיו, עבאדי למד שלוש שנים אסלאם במסגד אל-אזהר בעזה והשתלם יחד עם מייסד חמאס, שייח' יאסין, בפסיקת הלכה אצל ראש הממסד ההלכתי העליון של האסלם הסוני, המופתי של מצרים מוחמד סייד טנטאווי.
עבאדי בוגר תואר ראשון באוניברסיטת חיפה בערבית, מזרח תיכון ובהיסטוריה כללית ועם ישראל, תואר שלישי במזרח תיכון וערבית.
לאחר השירות הביטחוני
עבאדי כתב תוכנית לימודים לילדי ישראל "עולם הערבית והאסלאם" שבנויה על בסיס 16 כרכים ופועלת בכ-50 בתי ספר.
תוכנית הלימודים שפיתח עבאדי מצטיינת בצביון "מזרחני" קלאסי: מושם דגש על היסטוריה ודת האסלאם, על מיעוטים לאומיים ודתיים במדינות ערב, על יחסי הגומלין בין היהדות לאסלאם, ועל ספרות ואמנות מוסלמית. ההיסטוריה של הסכסוך הישראלי-הערבי מגיעה עד לשנת 1982 (השלום עם מצרים) וכוללת התייחסות מעטה (על פי בחירת המורה בלבד) ללאומיות הפלסטינית ולסכסוך הישראלי-הפלסטיני. ההתייחסות למעמדם של ערביי ישראל שולית, וגם היא נלמדת על פי בחירת המורה.
עבאדי מלמד בשלוחות אוניברסיטאות ומכינות קדם צבאי על האסלאם ועל סוגיות ביחסי ישראל-ערב.
עבאדי מכהן כחבר הוועדה העליונה המקצועית של משרד החינוך לערבית, ועולם הערבים והאסלאם
מערך התמרון
מערך התמרון (או מערך התמרון המשולב הרב-ממדי) הוא מערך בזרוע היבשה של צה"ל שהוקם ב-16 באוגוסט 2020, כחלק מהתוכנית הרב-שנתית "תנופה".
מבנה המערך
תחת מערך התמרון הוכפפו:
בנוסף, כולל המערך יחידות נוספות:
מפקדי מערך התמרון
בראש מערך התמרון עומד קצין בדרגת אלוף, שבמקביל מכהן גם בתפקיד מפקד הגיס הצפוני.
טיסה 103 של בודהה אייר
טיסה 103 של בודהה אייר הייתה טיסת סיור בשמי נפאל לצד הרי ההימלאיה שהתרסקה בגבעת קוטאדה בסמוך לקטמנדו, נפאל, ב-25 בספטמבר 2011. כל 19 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו. המטוס המעורב בתאונה היה מסוג ביצ'קראפט 1200D של חברת בודהה אייר בשירות טיסה בשמי נפאל לצד הרי ההימלאיה. המטוס התרסק בגבעה סמוכה לנמל התעופה הבינלאומי טריבהוואן כשניסה לנחות בתנאי מזג אוויר לא נאותים. זו הייתה התקרית היחידה של החברה בה נהרגו נוסעים.
16 הנוסעים על גבי המטוס, כללו 10 הודים, יפני אחד, 2 אמריקאים ו-3 נפאלים. כולם נהרגו בזירת התאונה, מלבד אחד שחולץ אך מת בדרכו לבית החולים.
ממצאי החקירה
מתוך ממצאי חקירת האירוע עלה כי המטוס מסוג ביצ'קראפט 1900D היה בן 13 שנה. חקירות ראשוניות העלו כי המטוס טס טיסת VFR וכי כ-2 דקות לפני הנחיתה הוא נכנס בתוך עב ענן, מה שהגביל את תנאי הראות של הטייסים והתרסק בגובה של 1,645 מטר. פקחי הטיסה וחברי צוות החקירה טוענים כי הסיבה להתרסקות הייתה שגיאת טייס.
סופיה הובליץ
סופיה הובליץ (באנגלית: Sofia Hublitz, נולדה ב-1 ביוני 1999 ) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית. היא ידועה בעיקר בזכות תפקידה בתור שרלוט בירד בסדרת דרמת הפשע של נטפליקס, אוזרק.
ביוגרפיה
הובליץ נולד בריצ'מונד, וירג'יניה. אמהּ עובדת בתעשיית הבידור. המשפחה עברה לניו יורק ב-2007.
קריירה
הובליץ הופיעה לראשונה בטלוויזיה כמתמודדת בתוכנית המציאות מאסטר שף לילדים בשנת 2013. באחד הפרקים, היא בכתה בגלל טעות שעשתה במהלך אחת המשימות, כשגורדון רמזי מנחם אותה ומסייע לה לבצע מחדש את המשימה. בשנה שלאחר מכן, היא זכתה בתפקיד המשחק הראשון שלה בתור דניאל הופמן בשני פרקים בסדרת הטלוויזיה של לואי סי. קיי. לואי, וסילביה הצעירה בפרק של סדרת הטלוויזיה הוראס ופיט ב-2016. משנת 2017 עד 2022, הופיעה בסדרת הטלוויזיה "אוזרק", בה גילמה את שרלוט בירד.
אנתוני אודונל
אנתוני אודונל (באנגלית: Anthony O'Donnell; נולד ב-1949) הוא שחקן ולשי.
אודונל נולד בקארדיף שבוויילס. ב-1982 הוענק לו פרס חוג מבקרי התיאטרון של לונדון לשחקן החדש המבטיח ביותר עבור הופעתו בעונת סטרטפורד.
ניקולס גליבס
ניקולס גליבס (באנגלית: Nicholas Gleaves; נולד ב-1 בינואר 1969) הוא שחקן ומחזאי אנגלי.
ביוגרפיה
גליבס נולד בשכונת האליוול שבעיר בולטון בלנקשייר. בשנים 1980 עד 1985 למד בבית הספר שארפלס. הוא התחיל להתעניין במשחק אחרי שאמו לקחה אותו לראות הצגה.
קריירה
הופעת הבכורה של גליבס בתיאטרון הייתה כניצב במחזה "דון קרלוס" בתיאטרון רויאל אקסצ'נג' במנצ'סטר. הוא שיחק במחזות שונים בהם בתפקיד הראשי במחזה "מקבת'".
גליבס מופיע בתוכניות טלוויזיה מאז 1992. הוא גילם את ריק פאוול בסדרת הדרמה "Playing the Field". ב-2004 שיחק בתפקיד ריי פיירבורן בדרמה "Conviction" שצולמה ב-Salford Lads' Club. ב-2006 שיחק בתפקיד האב טום בדפורד בסדרה "משפחה וחיות אחרות". ב-2009 הופיע בתפקיד המדען ויטאקר בסדרת הטלוויזיה "ניצולים". הוא גילם את דמותו של סמל בילוש אנדי רופר בשתי העונות הראשונות של הסדרה "סקוט וביילי".
חיים אישיים
גליבנס נשוי לשחקנית לזלי שארפ, לבני הזוג יש שני בנים, והם חיים בלונדון. הוא מעריץ של להקת הסמית'ס ואוהד של קבוצת הכדורגל בולטון וונדררס.
אלון פרץ
אלון פרץ (נולד ב-27 בספטמבר 1992) הוא מפיק מוזיקלי, מלחין, מעבד וכותב ישראלי.
ביוגרפיה
אלון פרץ כותב מלחין ומפיק מוזיקלי, נולד לסימה קריספין וחנניה פרץ וגדל בפתח תקווה. בגיל 6 לימד עצמו לנגן בפסנתר ובגיל 13 למד לנגן בגיטרה. בגיל 16 החל להתנסות בהפקה מוזיקלית. למד בתיכון על שם דוד בן-גוריון שבעיר. התגייס לצה"ל ב-2010 וביצע שירות מלא בחיל המודיעין.
בשנת 2012 הוציא סינגל ראשון בשם "נותן מעצמי". השיר זכה לשיר השבוע ברדיו ירושלים.
שנת 2017 הפיק את אלבומו הראשון של דולב פרנקל "לאן אני הולך", והפיק מוזיקלית את השיר "מיליון שאלות" של יוצא האח הגדול אחי נתן וכתב והלחין את השיר "מי" לזמר עידן יניב בהפקתו של ארז רוסו.
בשנת 2018 כתב והלחין יחד עם אופיר כהן את הסינגל "אהיה בכל מקום" לזמר אייל גולן ואת השיר "רק שלך" לזמר ליאור נרקיס.
בשנת 2019 יצר והפיק מוזיקלית את השיר "התרחקנו" לדודו אהרון. השיר יצא באלבומו התשיעי של אהרון, "השמחה שלנו". בהמשך השנה כתב, הלחין והפיק לזמרים פאר טסי וניב מנצור את השיר ״עם כל הבלאגן״, ואת הסינגל של מנצור ״לכבוד הזכרונות". כתב, הלחין והפיק יחד עם אופיר כהן את השיר "סכינים" לזמרת נוי פדלון. השיר נכנס לאלבומה ״סוודר״.
בשנת 2020 הלחין את הטקסטים של נעם חורב בשירים "מבול" ו"סליחה" לזמר דודו אהרון. בהמשך יצרו יחד את השיר "פעם" לזמר איתי לוי. יצר יחדיו עם הזמר פאר טסי את השיר ״הולך ומתרחק״ שיצא כסינגל של פאר טסי.
פרץ הפיק מוזיקלית את השיר "תמיד תזכור" בביצועה של נסרין קדרי שלווה בקליפ משותף עם עמותת גדולים מהחיים במסגרת קמפיין לגיוס תרומות לעמותה.
בתחילת שנת 2021 הלחין את המילים של נועם חורב לשיר "אולי בעולם אחר" של הזמרת זהבה בן. הלחין והפיק ביחד עם ואופיר כהן, שיצרו עם ליאור נרקיס שמבצע את הבלדה "חלקת אלוהים".
הפיק מוזיקלית את השיר ״רוח באה הימה״ לפאר טסי. כתב והלחין את ״אוהב בך את הכל״ עם עידן יניב שגם מבצע. עוד באותה שנה כתב הלחין והפיק את השיר ״הבת שלך״ לעדן בן זקן.
הלחין והפיק מוזיקלית את השיר ״לבד בחדר״ של עדן מאירי, אותו כתב נעם חורב.
פרץ גם הפיק מוזיקלית את השירים: 38 / אחרי הנצח / מונה ליזה / התיקון הכללי באלבום ״רדיו שטח״ של הזמר פאר טסי.
שטיינברגר
שטיינברגר הוא שם משפחה יהודי ממקור גרמני, שמאפיין, בין היתר, מיהודי אשכנז, השם נפוץ בייחוד באזור מזרח אירופה. משמעות שם משפחה זו ופירוש השם הוא אבן גיבעה שטיין-אבן, ברג-גיבעה, או אבני הר
ראו גם
}}
בוריסלב מיכאילוב
בוריסלב ביסרוב מיכאילוב (בבולגרית: Борислав Бисеров Михайлов; נולד ב-12 בפברואר 1963 בסופיה) הוא כדורגלן עבר בולגרי ששיחק בעמדת השוער, וכיום נשיא התאחדות הכדורגל הבולגרית.
מיכאילוב, אחד מגדולי השוערים בבולגריה בכל הזמנים, היה קפטן נבחרת בולגריה במונדיאל 1994, בו רשמה את הישג השיא בהיסטוריה שלה, וביורו 1996. הוא שימש כקפטן ב-60 משחקים, יותר מכל שחקן בולגרי אחר, והוא אחד מתוך שני שחקנים בלבד שרשמו מעל 100 הופעות בנבחרת בולגריה.
בנו של מיכאילוב, ניקולאי, שימש גם הוא כשוער נבחרת בולגריה, והיה בין היתר שוערן של ליברפול וטוונטה.
קריירת משחק
בעונת רשמה לבסקי אכזבה בליגה כשסיימה חמישית בלבד, בעונה בה מיכאילוב הספיק לרשום עשר הופעות ליגה בלבד עקב ההשעיה, אך הצליחה לזכות בגביע הבולגרי לאחר ניצחון 2-1 בגמר על צסק"א. מהמשחק נעדרו שמונה שחקנים, ארבעה מכל קבוצה וביניהם מיכאילוב, מכיוון שבאותו זמן שהו בהכנות עם נבחרת בולגריה לטורניר מונדיאל 1986. בזכות הזכייה, השתתפה הקבוצה בעונה הבאה בגביע אירופה למחזיקות גביע, שם הגיעה עד לרבע הגמר והודחה על ידי ריאל סרגוסה. על הופעותיו בשנת 1986 זכה מיכאילוב בתואר כדורגלן העונה בבולגריה. בעונת  זכה מיכאילוב בפעם השלישית בתואר האליפות עם לבסקי, שהקדימה בשתי נקודות את צסק"א. לבסקי סיימה את העונה עם כמות הספיגות הנמוכה בליגה, עם 29 שערי חובה בלבד ב-30 משחקים.
בעונת, לאחר שרשם 180 הופעות במדי לבסקי סופיה, עזב אותה מיכאילוב לראשונה בקריירה, ועבר לשחק במדי בלננסש מליגת העל הפורטוגלית. המאמן שהחתים אותו בקבוצה היה הבולגרי חריסטו מלאדנוב, מאמנו לשעבר בנבחרת בולגריה, שפוטר כחודשיים לאחר פתיחת העונה. בעונת הבכורה שלו היה מיכאילוב השוער הבכיר בקבוצה, והחמיץ רק שני משחקי ליגה בדרך למקום השישי בטבלה. עונה אחר כך סבלה בלננסש מיכולת ירודה וירדה לליגת המשנה מהמקום ה-19 מתוך 20 בטבלה. מיכאילוב שיחק רק בכמחצית ממשחקי הליגה של קבוצתו.
לאחר שתי עונות בפורטוגל, עבר מיכאילוב לצרפת, שם שיחק במדי מולוז מליגת המשנה. לאחר שלוש עונות במרכז הטבלה, ולאחר ההצלחה עם נבחרת בולגריה במונדיאל 1994, חזר מיכאילוב לליגה הבולגרית בעונת, כשחתם בקבוצת בוטב פלובדיב, עימה סיים במקום השלישי בטבלה. לאחר ששיחק שני משחקים בלבד בפתיחת עונת, עבר השוער לרדינג מהפוטבול ליג, אז ליגת המשנה באנגליה. הוא שיחק במדי הקבוצה במשך שתי עונות בהן נאבקה בתחתית, ובשתיהן שרדה בליגת המשנה. מיכאילוב לא זכה לדקות משחק רבות, ושותף רק ב-24 במשחקים במהלך שתי העונות שלו בקבוצה.
בעונת חזר השוער פעם נוספת לבולגריה, ושיחק 13 משחקים במדי סלביה סופיה. הוא חתם בפ.צ. ציריך לקראת עונת, אך פרש לאחר משחק ליגה אחד בלבד במדיה בגיל 35.
נבחרת בולגריה
מיכאילוב החל את דרכו בנבחרת כשהיה רק בן 20. הופעת הבכורה שלו התקיימה ב-4 במאי 1983 בסופיה, במשחק ידידות בו ניצחה בולגריה 5-2 את.
לאחר שכשל להעפיל עם הנבחרת ליורו 1984, שיחק מיכאילוב עם הנבחרת במוקדמות מונדיאל 1986. הוא שותף בשישה מתוך שמונה משחקים בטורניר המוקדמות, וספג במהלכם שער אחד בלבד, ובכך סייע לנבחרתו להעפיל למונדיאל לראשונה מאז 1974.
מיכאילוב זומן לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 1986 במקסיקו. הוא עמד בשער הנבחרת בכל ארבעת משחקיה בטורניר, שהחל בשתי תוצאות תיקו 1-1, מול ו, והמשיך בהפסד 2-0 ל בסיום שלב הבתים, והפסד בתוצאה זהה ל המארחת בשמינית הגמר.
מיכאילוב ביסס את מעמדו כשוער הבכיר של הנבחרת באותן שנים. הוא היה שותף לשבעה מתוך שמונה משחקים במוקדמות טורניר יורו 1988, שהסתיים במפח נפש מצד בולגריה לאחר שהפסידה את שני משחקיה האחרונים ל ול וסיימה במקום השני בהפרש נקודה בלבד מאירלנד שעלתה לבסוף. במוקדמות מונדיאל 1990 שיחק מיכאילוב רק פעם אחת, במשחק הראשון בו הפסידה בולגריה ל 3-1, ובשאר המשחקים לא שותף ובולגריה סיימה במקום האחרון בבית. ב-1990 התמנה מיכאילוב לתפקיד קפטן הנבחרת.
לאחר הכישלון להעפיל ליורו 1992, החלה בולגריה את דרכה במוקדמות מונדיאל 1994, תחת המאמן דימיטר פנב. היא הוגרלה לבית קשה שכלל בין היתר את ו, אך העפילה במפתיע מהמקום השני בבית, לאחר ניצחון בצרפת במשחק האחרון 2-1 מצמד של אמיל קוסטדינוב. מיכאילוב שותף בתשעה מתוך עשרה משחקים בטורניר המוקדמות.
מיכאילוב הוביל את בולגריה כקפטן בטורניר מונדיאל 1994 בארצות הברית. הוא פתח בהרכב בהופעה החלשה שהסתיימה בתבוסה 3-0 ל בפתיחת הטורניר. בהמשך שמר על רשת נקייה פעמיים ברציפות, בניצחונות 4-0 על ו-2-0 על, בדרך לשמינית הגמר. בשלב זה פגשה בולגריה. מיכאילוב, שעמד בשערה של הנבחרת שהפסידה באותו שלב לאותה נבחרת במונדיאל 1986, כיכב בדו-קרב הפנדלים אליו הגיע המשחק בתום 1-1 בהארכה. לאחר שהפנדל הראשון לזכות מקסיקו נבעט מעל המשקוף, מיכאילוב זינק לפינה הנכונה בשתי הבעיטות הבאות. הוא הדף את הפנדל השני וקלט את השלישי, וסייע לבולגריה להעפיל לרבע הגמר. מיכאילוב רשם הופעה מרשימה במשחק בו הדיחה נבחרתו את האלופה המכהנת. הוא הוסיף לפתוח גם במשחקים שסיימו את דרכה של בולגריה בטורניר, חצי הגמר בו הפסידה 2-1 ל, והפסד 4-0 לשוודיה במשחק על המקום השלישי. מיכאילוב סיים טורניר מוצלח מבחינה אישית וקבוצתית, עם שבע הופעות ומקום רביעי, ההישג הטוב ביותר בתולדות בולגריה בטורניר.
במוקדמות יורו 1996 פתח מיכאילוב בשמונה מתוך עשרת משחקיה של בולגריה, שהעפילה לטורניר אליפות אירופה לראשונה בתולדותיה. בטורניר עצמו זכה מיכאילוב להיות הקפטן הבולגרי הראשון באליפות אירופה, אך נבחרתו הודחה כבר בסיום שלב הבתים. לאחר הטורניר עבר סרט הקפטן, לאחר שש שנים אצל מיכאילוב, לטריפון איבנוב.
מיכאילוב אמנם פתח בשלושת משחקיה הראשונים של בולגריה במוקדמות מונדיאל 1998, אך מאז איבד את מקומו בהרכב ומיעט להופיע במדי הנבחרת. לאחר כשנה וחצי ללא פעילות בינלאומית, שיחק מיכאילוב את משחקו האחרון במדי הנבחרת. היה זה במסגרת ההכנות למונדיאל 1998, במשחק ידידות בו גברה בולגריה 2-0 על. מיכאילוב זומן לסגל הנבחרת למונדיאל, אך לא זכה לדקות משחק ולמעשה סיים את דרכו בנבחרת.
מיכאילוב רשם 102 הופעות במדי נבחרת בולגריה, והיה שיאן ההופעות עד ל-2011, 13 שנים לאחר פרישתו, אז נשבר שיאו על ידי סטיליאן פטרוב. מיכאילוב ופטרוב הם שני השחקנים היחידים שרשמו מעל 100 הופעות במדי בולגריה. מיכאילוב ענד את סרט הקפטן 60 פעמים, יותר מכל שחקן אחר בנבחרת.
לאחר הפרישה
עם פרישתו ממשחק פעיל, החל מיכאילוב בקריירה בניהול ספורט. הוא התמנה לתפקיד סגן נשיא התאחדות הכדורגל הבולגרית בשנת 2001, והחזיק בתפקיד למשך כארבע שנים.
ב-21 באוקטובר 2005, נבחר מיכאילוב לתפקיד נשיא ההתאחדות. הוא זכה בבחירות לנשיאות פעמיים נוספות, ב-30 בינואר 2009 וב-14 בפברואר 2014, ובכך שמר על תפקידו.
ב-22 במרץ 2011, נבחר מיכאילוב להיות חבר הוועד המנהל של אופ"א, והיה לבולגרי הראשון שנבחר לוועד הבכיר בארגון.
חיים אישיים
מיכאילוב הוא חלק משושלת של שוערים שהחלו את דרכם בלבסקי סופיה. אביו ביסר ואחיו רוסלן גם הם שוערי עבר, ובנו ניקולאי אף ייצג את, שימש כשוער בליברפול וטוונטה וזכה בתואר כדורגלן השנה בבולגריה בשנת 2011.
באדי גאי
ג'ורג' "באדי" גאי (אנגלית: George "Buddy" Guy; נולד ב-30 ביולי 1936) הוא זמר וגיטריסט בלוז אמריקאי. דורג במקום ה-30 מתוך 100 הגיטריסטים הגדולים של מגזין "רולינג סטון" של כל הזמנים.
השפיע על גיטריסטים ואמנים מרכזיים, ובהם ג'ימי הנדריקס, אריק קלפטון, ג'ימי פייג', קית' ריצ'רדס, ג'ף בק, ג'ון מאייר וסטיבי ריי וון.
ילדותו
באדי גאי נולד לסאם ולאיזבל גאי. אחד מתוך חמישה אחים במשפחתו.
גאי גדל בלטסוורס שבלואיזיאנה. בגיל 7 התעניין במוזיקה, והתחיל לנגן בגיטרה בשימוש שני מיתרים שהוא הכין. לאחר מכן קיבל גיטרה אקוסטית שליוותה אותו במשך הקריירה שלו. את הגיטרה תרם בהמשך להיכל התהילה של הרוק אנד רול.
קריירה
בתחילת שנות ה-50, התחיל גאי לנגן עם להקות בבאטון רוז' (Baton Rouge), עיר הבירה של לואיזיאנה.
ב-25 בספטמבר 1957 גאי עבר לשיקגו. ההחלטה לעבור לשיקגו נחשבת למכריעה בחייו, משום שבמקום החדש קיבל את השראת המוזיקה והתרבות של הבלוז. גאי קיבל את ההשראה המוזיקלית שלו ממאדי ווטרס וממוזיקאים כגון ג'ון לי הוקר, ליטנין סלים וגיטר סלים.
בשנת 1958, שני גיטריסטים מהחוף המערבי בשם מג'יק סם ואוטיס ראש החתימו את גאי על חוזה הקלטות. אוטיס ראש אף הפיק את ההופעות של גאי, ועל מנת שיהיה מפורסם יותר, שיבץ הופעות שלו במועדונים פופולריים. בזמן שהופיע במועדון בשם "מועדון 708", גאי פגש את מי שהיה הגיבור שלו, הזמר מאדי ווטרס. ווטרס התרשם מהכשירון המוזקאי של גאי, והשניים אף ניגנו והופיעו ביחד.
גאי הפך לאמן קבוע במועדון 708, ובסופו של דבר גילה אותו המלחין וילי דיקסון. באמצעות דיקסון, הצליח גאי להשיג חוזה כגיטריסט עם חברת "צ'ס רקורדס". בזכות זאת בהמשך גאי זכה להיפגש ולעבוד עם גיבורי המוזיקה ומקורות ההשראה שלו.
את האלבומים הפופולריים ביותר שלו פרסם גאי משנות ה-60 עד שנות ה-80 של המאה ה-20 - תקופה שבמהלכה הוא התמסר לא רק לבלוז אלא גם לרוק אנד רול. אלבום הסולו הראשון שלו - "עזבתי את הבלוז שלי בסן פרנסיסקו" (1967) - היה גם האלבום האחרון שגאי הוציא עם חברת צ'ס רקורדס. לאחר יציאתו של אלבום זה, עזב גאי את חברת צ'ס רקורדס וחתם חוזה הקלטותׁ עם חברת ואנגארד רקורדס. שאיפתו הייתה ליצור ולהפיק עוד מוזיקה, לגוון את להיטיו ולהפיק מוזיקה יצירתית וחדשה. בשנה שלאחר מכן הוציא אלבום נוסף, תחת השם "האיש והבלוז עם ואנגארד". גאי שיתף פעולה עם מומחה המפוחית ג'וניור ולס, ויצר איתו את היצירות הזכורות ביותר שלו עם ואנגארד רקורדס.
הפופולריות של גאי ירדה מעט בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20, אך עלתה שוב בשנות ה-90 שבהן יצר שלושה אלבומים זוכי פרס גראמי.
גאי ממשיך ליצור מוזיקה גם במאה ה-21, ומופיע עם אמנים עכשוויים כמו קרלוס סנטנה וג'ון מאייר. בשנת 2003 הוא הוציא אלבום אקוסטי ובו כלולים שירים האהובים עליו, כשהם מוגשים בגרסאות כיסוי שנוצרו תוך התאמה לסגנונו המוזיקלי.
הופעותיו בישראל
גאי הופיע בישראל בפסטיבל הבלוז בחיפה בקיץ 1993 ובאמפיתיאטרון קיסריה בקיץ 2016. גאי חזר לישראל להופעה נוספת שהתקיימה בהיכל התרבות בתל אביב ב-25 באוקטובר 2018 במסגרת מופע תרומה לעמותת "כנפיים של קרמבו".
פיתוי קטינים לפעילות מינית
פיתוי קטינים לפעילות מינית (באנגלית: Child Grooming) היא פעולת התיידדות ויצירת קשר בין-אישי ידידותי ורגשי עם קטין, ולעיתים עם משפחתו, במטרה להחליש את מגננותיו ולבסוף לנצלו מינית. פיתוי קטינים משמש לעיתים קרובות גם כדי לפתות קטינים לעסקים בלתי חוקיים שונים כגון סחר בילדים, זנות קטינים, סחר במין, או ייצור פורנוגרפיית ילדים , אך לא מוגבל לכך.
הפשע נאסר בדרכים שונות מאז האמנה הבינלאומית לדיכוי הסחר בנשים ובילדים, אשר נחתמה בשנת 1921 כהסכם רב-צדדי של חבר הלאומים, שטיפל בבעיית הסחר הבינלאומי בנשים ובילדים. פיתוי מקומי הוא סוג של פיתוי קטינים, בו כנופיות מטפחות קורבנות שכונתיים. הוא קיבל הגדרה זו ב-2010, על ידי המרכז לניצול ילדים והגנה מקוונת בבריטניה.
מאפיינים
כדי ליצור מערכת יחסים טובה עם ילד ומשפחתו, מטפחי הילדים עשויים לעשות מספר דברים: הם עשויים לנסות לרכוש את אמון הילד או ההורים על ידי התיידדות איתם, במטרה של גישה נוחה לילד. יחסי אמון עם המשפחה פירושו שהורי הילד נוטים פחות להאמין להאשמות אפשריות. מטפחי ילדים עשויים לחפש הזדמנויות לבלות זמן לבד עם הילד, דבר שניתן לעשות על ידי הצעת בייביסיטר; המטפלים עשויים גם להזמין את הילד לשינה או לשיתוף מיטה. הם גם עשויים לתת מתנות או כסף לילד בתמורה למגע מיני, או ללא סיבה נראית לעין. בדרך כלל, הם מראים פורנוגרפיה לילד, או מדברים על נושאים מיניים עם הילד, בתקווה להקל עליו לקבל מעשים כאלה, ובכך לנרמל את ההתנהגות. הם עשויים לעסוק גם בחיבוקים, נשיקות או מגע פיזי אחר, גם כשהילד אינו רוצה בכך. מטפחי ילדים רבים יימנעו ממגע מיני ישיר עם הקורבן כאשר הוא עדיין קטין, ויבטיחו לחכות עד שיגיע לגיל 18.
כדי להגן על פעולות כמו תקשורת מקוונת, חשודים בעברה השתמשו במה שמכונה "הגנת פנטזיה"; הטיעון לפיו הם רק הביעו פנטזיות ולא תוכניות להתנהגות עתידית. בארצות הברית, הפסיקה מבדילה בין שני אלה וכמה מואשמים בטיפוח ילדים השתמשו בהצלחה בהגנה זו.
השושנה המקועקעת (סרט)
השושנה המקועקעת (באנגלית: The Rose Tattoo) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1955 המבוסס על מחזה בשם זהה מאת טנסי ויליאמס שהשתתף בכתיבת התסריט.
בתפקידים הראשיים מככבים אנה מניאני וברט לנקסטר. זה היה סרטה הראשון של מניאני בהוליווד. היא הייתה מועמדת לשחק במחזה הזה בברודוויי אך דחתה את ההצעה בגלל חוסר שליטה טובה באנגלית.
הסרט זכה בשלושה פרסי אוסקר: הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר: על העריכה, התלבושות, העריכה והפסקול. מריסה פאוואן הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר אך הפסידה לג'ו ואן פליט (המשחקת בסרט זה) על משחקה בקדמת עדן אך זכתה בקטגוריה זו בפרס באפטא.
אנה מניאני זכתה בפרס גלובוס הזהב ובפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר.
תקציר העלילה
סרפינה נכנסת למצב של אבל פתולוגי, מזניחה את עצמה ובגדיה ומתעמתת באופן קבוע עם בתה המתבגרת רוזה. כשרוזה מציגה בפניה את חברה ג'ק האנטר המשרת כמלח בצי היא מכריחה אותו להישבע לפני פסל המדונה שלא חילל את תומתה ורק אז היא מרשה לו לנשק את ידה.
המצב משתנה כאשר נכנסת לביתה לקוחה בשם בייסי (ג'ו ואן פליט) ובלהט הוויכוח שמתפתח ביניהן היא מטיחה בה שלבעלה הייתה מאהבת וכי רבים יודעים מזה. סרפינה ההמומה מתקשה להאמין שבעלה המנוח בגד בה. היא ממהרת לכומר ומבקשת שייגלה לה אם בעלה התוודה בפניו על כך. הכומר מסרב לגלות לה והיא מתנפלת עליו. נשות השכונה מתנפלות עליה וגבר בשם אלוורו (ברט לנקסטר) מחלץ אותה ומביאה לביתה.
אלוורו הוא נהג משאית רווק, הוא מנסה לחזר אחרי סרפינה אבל היא מסרבת מתוך כבוד לבעלה המנוח. הוא מבקש להרשים אותה על ידי קעקוע של שושנה על חזהו אבל סרפינה נרתעת מזה. הוא לוקח אותה למועדון בו נהג בעלה לבלות והיא מתעמתת עם המאהבת שלו. כשהמאהבת חושפת את חזה ומראה שגם לה יש קעקוע של שושנה כאות אהבתה לרוזריו מתנפלת עליה סרפינה ואלוורו מפריד ביניהן.
אלוורו מחזיר אותה הביתה שם היא מנפצת את כד האפר של בעלה. היא קובעת עם אלוורו שיבוא אליה בהסתר בלילה. אלוורו מגיע שיכור ולא מסוגל לעשות דבר אלא לישון. למחרת הוא קם מטושטש, מגיע למיטתה של רוזה שהוא מזהה כסרפינה. לקול צעקותיה של רוזה מגיעה סרפינה ומגרשת אותו.
רוזה מחליטה להתחתן עם ג'ק לפני שיחזור לצי. הם עוזבים את הבית, רק אז מקבלת סרפינה את אלוורו לביתה.
פודרה
פּוּדְרָה היא אבקת טלק עם צבע או פיגמנט. הפודרה מגיעה בסוגים ומרקמים שונים, ומטרתה לקבע את איפור הבסיס (מייקאפ), לגרום לו להיות עמיד יותר ולתת לפנים מראה מאט- למנוע מראה של זיעה, ברק ושמנוניות.
ההיסטוריה של הפודרה
בעבר השתמשו בטלק בתור פודרה בעיקר על במה ובתיאטרון, כדי לנטרל ברק ושומניות בפנים.
כעבור תקופה אנשים הבינו שלטלק קיימים חסרונות – הוא מייבש את הפנים וגורם להן להיראות לבנות, ולכן החלו לייצר סוגים שונים של פודרה – עם צבע, בלי צבע וכדומה.
כיום קיימות גם פודרות ללא טלק, אך רוב הפודרות שמציע שוק האיפור מכילות טלק וחומרים נוספים.
סוגי פודרות
קיימים סוגים שונים של פודרות:
שימושים
פודרה זו אבקה בעלת שימושים שונים:
ישנם סוגים רבים ושונים של פודרות. חשוב לדעת להתאים פודרות לפי סוג העור.
ישנן פודרות עם כיסוי גבוה, בינוני, נמוך או בלי כיסוי.
התאחדות הכדורגל השווייצרית
התאחדות הכדורגל השווייצרית היא הגוף האחראי על ניהול ליגות הכדורגל והנבחרות הלאומיות של שווייץ. משרדיה של ההתאחדות נמצאים בעיר ברן. ההתאחדות הוקמה בשנת 1895, הייתה חלק מהגופים שייסדו את פיפ"א בשנת 1904 והצטרפה לאופ"א בשנת 1954, שנת הקמת הארגון.