cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נוויל לונגבוטום
התפתחות הדמות
רולינג אמרה בעבר בריאיון כי "יש הרבה מנוויל בתוכי - התחושה הזאת שאת אף פעם לא מספיק טובה... הרגשתי זאת פעמים רבות כשהייתי צעירה". כתוצאה מכך היא רצתה שנוויל יפגין אומץ בספר הראשון, שבו נוויל "מוצא את האומץ המוסרי לעמוד כנגד חבריו הקרובים - האנשים שנמצאים בצד שלו" לקראת שיא העלילה. באותו ריאיון היא גם אמרה שזה היה "רגע מאוד חשוב עבורי בספר הראשון".
חשבונייה
חילוק
חילוק בחשבונייה מתבצע על ידי הזנת המונה לחשבונייה, החל בספרה הגבוהה ביותר, על ידי השלמה באפסים של הספרות הנמוכות. מבצעים חיסור כאשר המכנה ב"הזחה" המרבית בה הוא עדיין קטן מהמונה. ממשיכים בחיסור עד שהמכנה גדול יותר מהמספר שרשום בחשבונייה. מספר פעולות החיבור שבוצעו בהצלחה הוא ערך הספרה. ממשיכים לחסר את המכנה בהזחה קטנה יותר, עד ששוב הוא גדול מהמספר שרשום בחשבונייה, ומספר הפעולות שבוצעו בהצלחה הוא הספרה הבאה. ממשיכים כך עד ש"נגמרות ההזחות", כלומר ספרת האחדות של המכנה היא אותה ספרה כמו ספרת האחדות של המונה. ניתן לסיים את החילוק בנקודה זו, כאשר המנה היא המספר שנצבר במשך הפעולה, והשארית היא המספר שרשום בחשבונייה. אם השארית אינה אפס, ניתן להמשיך את הפעולה על ידי סימון נקודה עשרונית בתוצאה, והמשכת הפעולה כאשר המכנה מוזח מימין לנקודה. דיוק הפעולה תלוי רק במספר הצירים שיש בחשבונייה: בחשבונייה עם שמונים צירים, אפשר לקבל בפעולת חילוק עד שמונים ספרות, או ליתר דיוק, שמונים פחות מספר הספרות של המכנה.
נוויל לונגבוטום
תפקידו בספרים
נוויל מופיע לראשונה לפני תחילת המסע על ההוגוורטס אקספרס, כאשר הוא מלווה על ידי סבתו ומחפש את הקרפד שלו העונה לשם טרבור. הוא מתיידד עם הארי, רון והרמיוני, ומשתתף בחלק מההרפתקאות הראשונות של השלישייה. נוויל תורם תרומה משמעותית אחת בשנתו הראשונה בהוגוורטס: הוא זוכה בהערכתו של אלבוס דמבלדור כיוון שניסה להתעמת עם השלישייה שהייתה בדרכה להפר את תקנון בית הספר ולהעמיד את גריפינדור בסכנה של איבוד נקודות בית נוספות. בזכות מעשה זה דמבלדור מזכיר את נוויל באופן פרטני בסעודת סוף השנה, ומציין לשבח את האומץ הדרוש כדי להתנגד לחברים טובים. הוא מעניק לנוויל 10 נקודות בית, שבזכותן הצליח בית גריפינדור לנצח את בית סלית'רין בתחרות על גביע הבתים.
חשבונייה
חילוק
כמו בכפל, גם לחילוק יש שיטות משוכללות יותר, שמאפשרות למפעיל מיומן לבצעו במהירות רבה בהרבה מהשיטה הפשטנית שתוארה.
נוויל לונגבוטום
תפקידו בספרים
בספר השני נוויל חושש שהמפלצת של סלית'רין תתקוף אותו כיוון שהוא "כמעט סקיב" ותלמיד חלש מאוד, אף על פי שהוא טהור דם. אולם, בספר השלישי רמוס לופין, המורה החדש להתגוננות מפני כוחות האופל, הוא אחד מהראשונים המסייעים לנוויל לפתח את כוחות הקסם שלו בכך שביקש ממנו להתמודד מול בוגארט, משימה שנוויל עמד בה בהצלחה. באחד משיעוריו של אלאסטור מודי בספר הרביעי חושפת רולינג את הסיבה שבגינה נוויל מתגורר עם סבתו. במהלך אחד משיעוריו של אלאסטור מודי המתחזה נוויל מתאר את קללת הקרושיאטוס לשאר הכיתה, כיוון שהייתה זו הקללה שגרמה להוריו נכות קבועה. הוא מזמין את הרמיוני לנשף חג המולד ונדחה, ובמקום זאת הולך לנשף עם ג'יני ויזלי - אך שם גם היא נוטשת אותו והולכת לנער אחר.
חשבונייה
אטימולוגיה
מקור המונח הלועזי Abacus ("אבקוס") כשם לחשבונייה, מקורו במילה היוונית άβακας ("אבקס", לוח חישוב). למונח יש גם פירוש נוסף, "לוח שעליו אבק או חול" לצורך שרטוט גאומטרי ואריתמטי, ישנם בלשנים המשערים כי המילה היוונית מבוססת על השורש השמי "א-ב-ק" המצוי במילה העברית והפיניקית "אבק", שמשמעותה חול.
נוויל לונגבוטום
תפקידו בספרים
בספר החמישי זוכה נוויל לתפקיד יותר משמעותי בהשוואה לספרים קודמים, כך שהקורא מצליח להבין אותו בצורה יותר מעמיקה, בין השאר לאור תגובתו של נוויל לכך שחבריו של הארי גילו על מצבם ואשפוזם של הוריו.
בשיאה של העלילה בספר זה נוויל משתתף בקרב במחלקת המסתורין, שבמהלכו הוא שובר בטעות כדור זכוכית המכיל נבואה שנוגעת להארי ולוולדמורט. דמבלדור, שהיה האדם היחיד ששמע את הנבואה במלואה, הסביר לאחר הקרב כי הנבואה נוגעת ל"הנבחר", שהוא קוסם שבכוחו להביס את וולדמורט. "הנבחר" ייוולד ב"שלהי החודש השביעי (יולי), כך שהנבואה עשויה להתייחס לנוויל (נולד ב-30 ביולי 1980) או הארי (נולד ב-31 ביולי). לפי רולינג "זה לא נותן לנוויל כוחות חבויים או ייעוד מסתורי.... נוויל הוא עדיין ה'עשוי היה להיות'".
בספר השישי זוכה נוויל לקבל שרביט חדש במקום הקודם שהיה שייך לאביו ונשבר במהלך המאבק מול אוכלי המוות בסוף הספר הקודם. בזמן המסע על ההוגוורטס אקספרס הוא מוזמן על ידי הוראס סלגהורן, וכן שהוא הצליח בהתגוננות מפני כוחות האופל ובלחשים. נוויל מעוניין להמשיך בפגישות של צבא דמבלדור, אך הארי טוען שאין בכך צורך כיוון שבוודאי יהיה להם "מורה ראוי". כאשר קבוצת אוכלי מוות בראשותו של דראקו מאלפוי תוקפים את הטירה נוויל מגיע לסייע, וסופג פצעים קלים במהלך הקרב. בהלוויה של אלבוס דמבלדור הוא מלווה על ידי לונה לאבגוד, והארי חש "גל עז של חיבה כלפי שניהם" כיוון שהיו החברים היחידים בצבא דמבלדור שסייעו לרון, הרמיוני וג'יני בקרב מול אוכלי המוות.
נוויל מקדיש את רוב זמנו בספר השביעי להנהגת המאבק מול תומכיו של וולדמורט (בראשותו של סוורוס סנייפ) שהשתלטו על הוגוורטס, כיוון שהארי נעדר מבית הספר על מנת לחפש הורקרוקסים. ביחד עם ג'יני ולונה הוא מקים מחדש את צבא דמבלדור, ומנהיג אותו בהיעדרו של הארי במקביל לסיוע לתלמידים הסובלים תחת המשטר החדש. נוויל מספר להארי שהאחים אלקטו ואמיקוס קארו הכו אותו, ושאוכלי המוות ניסו לפגוע בסבתו כדי לאלצו לחדול מפעילותו. נוויל מתחבא בחדר הנחיצות, ומפגין כישרון רב בהפעלת החדר. נוויל מזעיק את שאר חברי צבא דמבלדור לאחר חזרתו של הארי, ואלה בתורם מזעיקים את חברי מסדר עוף החול.
פעמיים במהלך הקרב על הוגוורטס הוא משתמש בידע שלו בתורת הצמחים על מנת להדוף את מתקפת אוכלי המוות. מאוחר יותר מתואר כיצד הוא מסייע לאוליבר ווד לסחוב את גופתו של קולין קריווי. נוויל מצהיר על שנאתו לוולדמורט כאשר זה מגיע עם גופתו חסרת החיים לכאורה של הארי, ועורף את ראשה של הנחשית נגיני באמצעות חרבו של גודריק גריפינדור (אותה הוא מושך מתוך מצנפת המיון), ובכך משמיד את ההורקרוקס האחרון והופך את וולדמורט לבן תמותה. כאשר הקרב עובר לתוך היכל הכניסה להוגוורטס הוא מסייע לרון ויזלי להביס את פנריר גרייבק. לאחר הקרב מתואר כיצד הוא יושב באולם הגדול עם חבורת מעריצים.
אפילוג
באפילוג של הספר השביעי (שהוא בעצם תשע עשרה שנים אחר כך) ג'יני מציינת כי נוויל הוא המורה לתורת הצמחים בהוגוורטס. בריאיון שנערך עמה אמרה רולינג שנוויל מראה את המטבע שלו מימי צבא דמבלדור לתלמידים המבקשים זאת, ומספר להם על הרפתקאותיו. רולינג הוסיפה ואמרה שנוויל נישא לחנה אבוט שלמדה איתו באותה שכבה אך בבית הפלפאף, וכעת היא הבעלים של הקלחת הרותחת).
דמותו של נוויל בסרטים
בסרטים המדובבים לעברית מדבבים את נוויל ניר לבנברג (סרטים 1–2) ורועי וינברג (סרטים 3–6).
מראה חיצוני
נוויל מתואר כילד עגול פנים. בספר השלישי הארי משווה מבחינה פיזית בין נוויל לפיטר פטיגרו. בריאיון שנערך עמה בשנת 2000 אמרה רולינג כי נוויל הוא נמוך, שמנמן ובלונדיני.
אישיות
לאורך רוב החלק הראשון של הסדרה מתואר נוויל כביישן חסר ביטחון עצמי ובעל יכולות קסם נמוכות מאוד (הוא עצמו הגדיר את עצמו בספר השני "כמעט סקיב"). בספר השלישי מתברר כי הבוגארט שלו הוא פרופסור סנייפ, ממנו נוויל מבועת בגלל היחס שסנייפ מפגין כלפיו. רולינג אמרה כי הדבר הגרוע ביותר שמורה יכול לעשות הוא להתאכזר לתלמידיו. ביחד עם לונה, נוויל סובל מבידוד חברתי לאורך רוב הספרים. אף על פי שפרופסור לופין הוא אחד מהראשונים שמעודדים את נוויל, הוא מפתח ביטחון עצמי גבוה יותר רק מהספר החמישי. בספר השביעי והאחרון התפתחות האישיות שלו מגיעה לשיאה, והוא הופך למנהיג ההתנגדות בהוגוורטס וזוכה להערכתם של רבים. החל מהספר הראשון מפגין נוויל אומץ רב, תכונה הזוכה להערכה רבה על ידי רולינג. היא מתארת את נוויל כאחד שלא מפגין את האומץ הגברי שלו בניגוד למה שהארי מפגין במשחקי הקווידיץ'.
יכולות קסם
במהלך הספרים הראשונים בסדרה מתואר נוויל כקוסם מחוסר כישרון וכתלמיד גרוע בבית הספר (למעט תורת הצמחים). בספר השני אף נאמר כי משפחתו של נוויל (בעיקר סבתו) חששו במהלך ילדותו שהוא היה סקיב. משפחתו נרגעת רק כאשר מגיע המכתב המבשר על קבלתו של נוויל להוגוורטס. יכולות הקסם שלו משתפרות במידה רבה בספר החמישי, בו הוא מצטרף לצבא דמבלדור. בספר השישי הוא מקבל שרביט חדש, במקום הקודם שהיה שייך לאביו ונשבר במהלך הקרב מול אוכלי המוות בספר הקודם. מהמתואר בספר נראה כי השרביט משפר את יכולותיו של נוויל בבית הספר.
משפחה
אוגוסטה לונגבוטום, אמו של אביו, גידלה אותו מאז שהיה קטן. כבר בתחילת הספר הראשון מצוין כי נוויל חושש מפני סבתו, שהיא אישה קשוחה וגאה המקפידה מאוד על משמעת ואיננה סובלנית. לעיתים קרובות היא מותחת עליו ביקורת, בעיקר על חוסר הכישרון שלו לדעתה. בספרים נאמר כי היא מעוניינת שהוא ילך בדרך דומה לזו של אביו, ללא קשר לרצונותיו או ליכולתו לעשות זאת. בספר השביעי מתרחש מפנה ביחסים בין נוויל לבין סבתו. לקראת שיא העלילה נחשף שאוכלי המוות ניסו לפגוע באוגוסטה כיוון שנוויל הנהיג את צבא דמבלדור המחודש. ההילאי דוליש שנשלח לעוצרה לא הצליח, ובמקום זאת אושפז בבית החולים בגלל הפגיעות שספג מאוגוסטה שירדה למחתרת. אוגוסטה מגיעה להוגוורטס לסייע לנוויל בקרב מול אוכלי המוות. כאשר הארי מספר לה שנוויל נלחם באוכלי המוות היא אומרת "כמובן".
נווה צדק
נווה צדק היא השכונה היהודית הרשמית הראשונה מחוץ לתוואי חומות העיר יפו. השכונה נוסדה ב-1887, כמה שנים לאחר שחומות יפו נהרסו. גבולותיה המקובלים כיום הם בצפון-מזרח רחוב פינס, בדרום-מזרח ואדי שבו עברה מסילת הרכבת יפו–ירושלים (כיום נסלל בו הקו האדום של הרכבת הקלה), בדרום-מערב חניון מנשייה ובצפון-מערב רחוב שבזי.
הקמת השכונה
השכונה נוסדה בשנת 1887, 22 שנה לפני ייסוד תל אביב, על ידי משפחות יהודיות שרצו לגור מחוץ ליפו הצפופה. שמה בא מדברי ירמיהו הנביא:.
היוזמה להקמת השכונה באה מחברת "עזרת ישראל" מיפו, שהוקמה במטרה לפעול לטובת הציבור. החברה נוסדה על ידי אלעזר רוקח אחיו של שמעון רוקח. המפעל הראשון של החברה היה הקמת בית חולים לעניי העיר ולפועלי המושבות שביקרו אצל רופאי העיר.
פייבל כהנוב, שהיה מזכיר החברה, כותב, כי באחת האסיפות של מנהלי עזרת ישראל הוחלט לבנות שכונה יהודית חדשה על גבול יפו. הם קנו מגרש בין הפרדסים בדרך לירושלים וחילקו אותו לחלקות, אותן מכרו אחר כך לתושבי יפו. השכונה נועדה להיקרא בשם "נוה שלום", אך כאשר ניגשו לבנייה, הגיעו למסקנה כי לצורך חפירת באר מים יידרש מהם סכום כסף נכבד נוסף שאין ברשותם, ולכן נווה שלום הוקמה למעשה רק בשנת 1890.
נווה צדק הוקמה לבסוף בסיועו של אהרן שלוש שהיה בעל קרקעות על גבול יפו. שלוש הציע למכור לחברה מגרש לבניית השכונה החדשה והנחתו הייתה, שאם יתחילו לבנות שכונה על אדמתו יגדל היישוב היהודי מחוץ ליפו ויעלה ערך אדמותיו, ולפיכך הסכים למכור למנהלי "עזרת ישראל" אדמה בתנאי תשלום נוחים ובמחיר זול מאוד - עשרים אלף אמה בכאלפיים וחמש מאות פרנק שישולמו תוך שנה. שלוש היתנה כי עד מועד התשלום יש להתחיל כבר בבנייה. השטח חולק ל-48 חלקות בנות שלוש מאות אמה כל אחת, שנמכרו למעוניינים, ובנוסף הוקצו 5,600 אמה לסלילת רחובות ולצורכי ציבור; לשכונה החדשה קראו "נווה צדק".
תקנות השכונה
מייסדי השכונה קבעו תקנות, אשר על פיהן אמורה להיבנות השכונה החדשה. בהקדמה לתקנון נאמר:
שכונות סמוכות
עם הזמן נבנו שכונות נוספות מסביב לנווה צדק, ובהן נווה שלום שנוסדה ב-1890 על ידי זרח ברנט, שכונת אחווה שקמה ב-1899 על ידי אגודת אחווה ושכונת אהל משה שנוסדה ב-1906 בעיקר על ידי יוצאי צפון אפריקה. שכונות אלה נבלעו עם השנים בנווה צדק. שכונות מחנה יהודה (1896) ומחנה יוסף (1904) נוסדו על ידי עולים מתימן, וכעבור שנים התאחדו לשכונה אחת בשם שכונת שבזי, כשם הרחוב המפריד בינה לבין שכונת נווה צדק.
בתחילת המאה ה-20 שגשגה השכונה והתגוררו בה סופרים ואנשי רוח רבים, ובהם הרב קוק (ששימש בין השנים 1904–1914 רבה של העיר יפו והמושבות שהוקמו בעלייה הראשונה והשנייה), הסופר ש"י עגנון שלימים זכה בפרס נובל לספרות (התגורר בשכונה בשנים 1909–1912 והיטיב לתאר את הווייתה, נופיה ודמויותיה בספרו תמול שלשום), המורה ש. בן-ציון, הסופרת דבורה בארון, המוציא-לאור יוסף אהרונוביץ, הסופר יוסף חיים ברנר, הסופר אלכסנדר זיסקינד רבינוביץ', המשורר דוד שמעוני והצייר נחום גוטמן (מהילדים הראשונים בשכונה, בנו של ש. בן-ציון). האמנית רחל גרא נולדה בשכונה זו. בשכונה נבנה גם ראינוע עדן, הראינוע הראשון בארץ ישראל, שהחל לפעול בשנת 1914.
עם העלייה הגדולה של שנות החמישים שוכנו רבים מהעולים בבתי השכונה, אך השכונה נותרה מוזנחת משום שנתפשה מלכתחילה כפתרון דיור זמני. בשנות השישים של המאה ה-20 הייתה נווה צדק לשכונה ענייה ומוזנחת ותושבים רבים נטשוה. כשגובשה תוכנית מתאר לתל אביב, הוצע להרוס את רובה ולבנות על חורבותיה שורה של רבי קומות בין חוף הים למרכז העסקים הראשי במגדל שלום ובשדרות רוטשילד.
בתחילת שנות השמונים של המאה ה-20 החלה מגמה של חזרה לשכונה, בעיקר של צעירים, ובהם אומנים רבים, אשר מצאו בנווה צדק סביבת חיים מתאימה לסגנון חייהם. התושבים החדשים החלו לשפץ את בתי השכונה ההרוסים, והפיחו בה רוח חדשה. בתקופה זו נוסד המרכז התיאטרוני בנווה צדק, אשר אכלס מחדש את המתחם הנטוש של בית הספר יחיאלי, והוקמה, בקרן הרחובות שלוש ושטיין, גינה קהילתית אשר שימשה כמקום מפגש והתכנסות לתושבים החדשים. הקמת התיאטרון והצביון החברתי החדש, הביאו למיקוד תשומת לב ציבורית בשכונה, ובעקבותיה, למודעות גוברת לחשיבות שימור אופייה המיוחד, ושימור המבנים ההיסטוריים הקיימים בה. בהמשך לכך, נגנזה בסוף שנות השמונים התוכנית להריסת נווה צדק, ובמקומה גובשה תוכנית חדשה אשר בצד הבטחת שימור צביון השכונה הגדילה באופן ניכר את זכויות הבנייה למגורים באזור. עם זאת, בנייה אשר כבר הספיקה להתממש במסגרת התוכנית הישנה, הביאה ללכידתה של נווה צדק בין רבי הקומות שליד הים (בית הטקסטיל, מלון דן פנורמה ומלון דייוויד אינטרקונטיננטל) לבין גורדי השחקים באזור תל אביב הקטנה (מגדל שלום, מגדל נווה צדק ומגדל בנק דיסקונט).
האתר הבולט ביותר בשכונה, שעבר תהליך שחזור ושימור, הוא מרכז סוזן דלל - בעבר בית הספר לבנים של חברת כל ישראל חברים ובית הספר לבנות של תנועת חיבת ציון, ובהווה מתחם תרבות, בילוי ופנאי שכולל רחבה גדולה לאירועי חוצות, אולם חזרות ומופעים של להקת המחול בת-שבע ומסעדות. אתרים נוספים ששוקמו בשכונה הם "בית הסופרים" (בעבר מקום מגוריהם של אנשי רוח חשובים - יוסף חיים ברנר, דבורה בארון ויוסף אהרונוביץ - וכיום מוזיאון נחום גוטמן) ו"בית רוקח" (בעבר מקום מגוריו של שמעון רוקח, אחד ממייסדי השכונה, וכיום מוזיאון לתולדות השכונה וגלריה לפיסול).
שווקים בשכונה
בעבר פעלו בשכונה כמה שווקים, ביניהם: שוק היהודים (נווה צדק) (סוק אל יהוד), שוק נווה שלום, שוק שלוש (שוק שבזי). בעבר היה קיים גם: "שוק קח-תן " ששימש בתור "שוק החלפות" בתוואי מסילת הרכבת הישנה אל יפו.
השכונה כיום
בעקבות תוכנית השימור שינתה השכונה את פניה והפכה לאזור מגורים מבוקש ולמוקד משיכה של תיירות פנים וחוץ. בתים רבים בשכונה שופצו או נבנו מחדש. רחוב שבזי, המפריד בין נווה צדק לבין שכונת שבזי, הפך לרחוב אופנתי שוקק חיים ובו חנויות מעצבי בגדים וכלי בית, גלריות לעבודות אמנות, בתי קפה, מסעדות ופאבים. נוסף לקבוצות תיירים רבות המסיירות בשכונה, היא מהווה סמל ומעין מוזיאון פתוח לימיה הראשונים של העיר העברית- וכך ניתן לראות אמנים רבים המשלבים את רחובות וסמטאות השכונה ביצירתם.
לורד חמשת הנמלים
לורד חמשת הנמלים הוא שמה של משרה טקסית בממלכה המאוחדת. שמה באנגלית הוא The Lord Warden of the Cinque Ports; המילה Cinque פירושה "חמש" בצרפתית בניב הנורמני. המשרה קיימת מן המאה ה-12 לפחות, וייתכן שהייתה קיימת עוד לפני כן. לורד חמשת הנמלים היה אחראי, במקור, על חמש ערי נמל בחוף הדרום-מזרחי של אנגליה. חמש הערים הן, מצפון לדרום: סאנדוויץ', דובר, היית' (Hythe), ניו רומני והייסטינגס, כולן בקנט. כיום, כאמור, התואר הוא תואר כבוד ללא תוכן מעשי, המתייחס לארבע עשרה ערים השייכות לפדרציה של חמשת הנמלים. התואר הוא אחד התארים הגבוהים המוענקים על ידי הריבון, וניתן לעיתים קרובות לבני משפחת המלוכה הבריטית או לראשי ממשלה של בריטניה, במיוחד אלה שהיה להם תפקיד חשוב בהגנת המדינה בעת מלחמה.
הלורד של חמשת הנמלים היה אחראי על ביצוע הצווים המלכותיים, גביית מיסים ומעצר פושעים. חצרו הייתה הכנסיית סנט ג'יימס, ליד מבצר דובר. סמכותו השיפוטית הייתה נרחבת, והייתה מבוססת על דיני היושר, בניגוד לבתי משפט רגילים ששפטו על פי המשפט המקובל. הייתה לו סמכות גם להחזיק חיל מצב וצוות מינהלי.
שלט האצולה הידוע הראשון של לורד חמשת הנמלים הוא מ-1305, והוא משלטי האצולה האנגליים המוקדמים ביותר הידועים כיום (רק שלט אחד מוקדם יותר). שלט האצולה של הלורד קודם אף לשלט האצולה של הסיטי של לונדון. על שלט האצולה מופיעים שלושה גופי אוניות ושלושה אריות מהלכים המפנים את ראשם לחזית, כולם בזהב.
היסטוריה
עד אמצע המאה ה-13 הייתה לאנשי חמשת ערי הנמל עצמאות למעשה, והם לא היו כפופים לשריפים של המלך. לאחר שתמכו בסימון החמישי דה מונפור, הרוזן מלייצ'סטר, במלחמתו נגד הנרי השלישי, מלך אנגליה, במלחמת הברונים השנייה (1263–1264), ולאחר ניצחונו של המלך במלחמה, מונה הלורד של חמשת הנמלים, שתפקידו היה להוות מעין סמכות שלטונית מרכזית מטעם המלך לערים אלה. תחילה אוחד התפקיד עם תפקיד הקונסטבל (Constable) של דובר, בעל תפקיד שמונה כדי לשמור על הסדר והביטחון. ב-1708 עבר משכנו של הלורד לטירת וואלמר בדיל, בין סאנדוויץ' לדובר.
בנוסף לתפקידו של הלורד כמייצג את הסמכות השלטונית, נתונה בידיו גם הסמכות המשפטית על הים שלחופי חמש הערים. סמכותו היא עד אמצע מימי תעלת למאנש, ולאורך חופי קנט. בית המשפט של הלורד החליף את בתי המשפט שהקימו אנשי הערים לעצמם לפני מינויו. ב-1580 סירב ראש עיריית דובר לקבל צו מלכותי, מכיוון שלצו לא נלווה מכתב של הלורד, אות לעצמתו של התפקיד. עד למאה ה-19 מינה הלורד את נציגי הערים לפרלמנט הבריטי, סימן נוסף לכוחו.
בעלי התפקיד
עד היום (2015) היו 158 איש שמילאו את התפקיד, ורק שלושה מתוכם היו פשוטי עם, כלומר ללא תואר אצולה או קרבה למשפחת המלוכה. בין מי שמילאו את התפקיד היו אלג'רנון סידני (1648–1651), אדמירל רוברט בלייק (1656–1657); ג'יימס סטיוארט, שיהיה אחר כך מלך אנגליה (1660–1673); הנסיך ג'ורג', דוכס קמברלנד (1702–1708); ויליאם פיט הבן (1792–1806); רוברט ג'נקינסון (1806–1827); ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון (1829–1852); הנרי טמפל, הוויקונט השלישי מפלמרסטון (1860–1865); רוברט גסקוין ססיל, המרקיז השלישי מסולסברי (1895–1903); ג'ורג' נתניאל קרזון, המרקיז הראשון של קדלסטון (1905); הנסיך מוויילס, שיהיה אחר כך ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת (1905–1907); רופוס דניאל אייזקס, המרקיז הראשון מרדינג (1934–1935); סר וינסטון צ'רצ'יל (1941–1965); סר רוברט מנזייס (1966–1978); ואליזבת, המלכה האם (1978–2002). נכון ל-2015 ממלא את התפקיד אדמירל הצי מייקל בויס, הברון בויס.
גולוב-דובז'ין
גולוב-דובז'ין (בפולנית: Golub-Dobrzyń) היא עיירה בפרובינציית קויאוויה-פומרניה שבפולין שמשמשת כבירת מחוז גולוב-דובז'ין. העיירה שוכנת על גדות נהר דרוונצה (Drwęca).
תולדות היישוב
האזכור הראשון לגולוב הוא מהמאה ה-13, עת הוחזק היישוב בידי המסדר הטבטוני, ונבנתה בו מצודה גדולה. כעבור זמן מה הוקם בעברו המזרחי של נהר דרוונצה הפרוור דובז'ין, אשר נקשר מנהלית לגולוב. בראשית המאה ה-15 נפגע היישוב כתוצאה מקרבות על השליטה בו בין ממלכת פולין ובין המסדר הטבטוני, ובשנת 1466 הועבר במסגרת הסכמים לשליטת ממלכת פולין.
תקופת הפיתוח של העיירה בזמן כהונתו של מלך פולין זיגמונט השלישי ואזה, אשר העניק את העיירה כמתנה לאחותו, באה לקיצה עם פלישת האימפריה השוודית לפולין ועם פלישת הטטרים. כמו כן, ניזוקה העיירה בשנת 1857 כתוצאה משריפה גדולה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה ניזוקה העיירה בשל קרבתה לחזית, ורבים מתושביה עזבו אותה. לאחר המלחמה אוחדו גולוב ודובז'ין רשמית לכדי יישוב אחד.
יהודי גולוב-דובז'ין
בדובז'ין התקיימה קהילה יהודית עתיקה, שהיוותה אחד מהמרכזים היהודיים בפולין גדול, בעוד שבגולוב החל להתקיים יישוב יהודי רק מסוף המאה ה-18, עם סיפוח האזור לפרוסיה וביטול האיסור על ישיבת יהודים במקום.
בשנת 1857 מנתה הקהילה היהודית בגולוב כ-700 איש, שהיוו כשליש מהיישוב, והקהילה היהודית בדובז'ין מנתה למעלה מ-1,600 איש, כשהיוו כשני שלישים מהיישוב.
בזמן מלחמת העולם הראשונה זכו יהודי דובז'ין ליחס עוין מצד השלטונות הרוסיים, ורבים מהם עברו לגולוב, שהייתה בשליטת הגרמנים. לאחר המלחמה עזבו את גולוב רבים מיהודיה.
בין מלחמות העולם התקיימה בעיירה המאוחדת קהילה אחת, אשר פרשה חסותה גם על יהודי כפרי הסביבה, ואשר קיימה מוסדות תרבות ודת יהודיים. בתקופה זו התגברה הפעילות הציונית בעיירה, והוקמו בה תנועות נוער ציוניות. בשנות השלושים סבלו יהודי העיירה מהתנכלויות אנטישמיות, ובהן הכאת עוברי אורח יהודים, ניפוץ שמשות בבתי יהודים והצבת משמרות חרם לפני חנויות היהודים. כמו כן, הופצה בעיירה עלילת דם בידי הכומר המקומי, לפיה מספר יהודים רצחו בעיירה ילדה צוענייה כדי להכין מדמה מצות לפסח.
עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים בתחילת ספטמבר 1939 הוטלו על יהודיה גזירות שונות, וכעבור מספר שבועות גורשו כולם לגנרל גוברנמן, וגורלם היה זהה לגורל יהודי היישובים אליהם הגיעו.
אלברט פיאמנטה
אלברט פִּיאָמֶנטָה (נולד ב-6 ביולי 1938) הוא מוזיקאי ג'אז, מלחין, ומעבד ישראלי. מחלוצי זרם הג'אז בישראל.
ביוגרפיה
פיאמנטה נולד בשכונת נחלת צבי בירושלים ליוסף, מפקח על בריאות הציבור, ולרחל לבית כהן-סית, כבן הזקונים למשפחה בת עשרה ילדים. אביו היה חובב מוזיקה וניגן בעוד ובקָאנוּן. בילדותו בנה בעצמו מעין מנדולינה מאולתרת ולמד לנגן בה. בגיל 12 קנו לו הוריו אקורדיון והוא למד לנגן בו משמיעה בלבד. בגיל 15 החל פיאמנטה לנגן בסקסופון שהשיג ובגיל 16 עבר לקלרינט. הוא החל ללמוד לנגן באופן מקצועי בקלרינט אצל יהודה פולצ'ק, ששימש כנגן בתזמורת המשטרה בירושלים. את שיעורי הנגינה קיבל חינם בבוקר מוקדם, לפני שהלך לבית הספר.
לפני שהתגייס, נחשף לראשונה למוזיקת הג'אז ונמנה עם אחד מתלמידיו הראשונים של מל קלר, שעלה לארץ והחל אז ללמד נגינה בסגנון זה. פיאמנטה הקים שלישיית ג'אז חובבנית עם נחמיה וחיים חיון וזו ניגנה תכופות מוזיקה לריקודים במועדונים ובנשפים.
את שירותו הצבאי החל ב-1957 ושירת כנגן קלרינט במסגרת תזמורת צה"ל, בזמנו, תחת ניצוחו של שלום רונלי ריקליס.
לאחר שהשתחרר ב-1959, הצטרף לתזמורת המשטרה (בה ניגן במשך כשנה) ומקביל החל לנגן יחד עם דני גוטפריד במועדונים שונים כמו "פוס פוס" ו"סוראמלו" בירושלים ו"בית ציוני אמריקה" בתל אביב.
שנות ה-60
בשנת 1960 הצטרף פיאמנטה לתזמורת הריקודים של מוריץ (פי.סי.) אושרוביץ, שניגנה במלון "דן" בתל אביב בקביעות. התזמורת בנתה את הרפרטואר שלה בעיקר על ג'אז. ב-1961 עבר פיאמנטה לנגן בהרכב עם רוני כהן, ברוך לוי וג'ורג' טאובנר בנהריה. בשנת 1963 הקים יחד עם דני גוטפריד, ג'ו ישראל ויוסי פפו לוי (מתופף) את "רביעיית כרמל" שהופיעה בהולנד ובשוודיה וזכתה להצלחה רבה. בשנת 1965 התפרקה הרביעייה ופיאמנטה שב לישראל. בשנת 1964 הצטרף ללהקת הסלסה "לוס סינקו אמיגוס" מהרפובליקה הדומיניקנית שהופיעה בארץ במשך למעלה משנה. לאחר שפגש את ד"ר צבי קרן, לקח אצלו שיעורי הלחנה במשך שמונה שנים. ב-1967 הצטרף פיאמנטה לאבי פארין, ולריו סגל וסטו הכהן ואלה הקימו את ההרכב "רביעיית אלברט פיאמנטה" עמו הופיעו במועדון של אריס סאן. באותה שנה אף עיבד את שירי תקליטה של עליזה עזיקרי "נערה ממש אוצר". מאוחר יותר שינו את שם ההרכב ל"הברנשים של פיאמנטה". בשנת 1968 הזמין אהרל'ה קמינסקי את פיאמנטה להצטרף אליו ולנגן במועדון ה"בר-ברים" בערבי שישי ושבת מוזיקה לריקודים. ההרכב כלל בנוסף גם את ולריו סגל, שמוליק ארוך, זאב דיקוורט ועוזי מלמד. קמינסקי המליץ לאריק איינשטיין שההרכב ילווה אותו בהופעותיו בישראל ובהקלטות האלבום "מזל גדי".
ב-1968 גם תרם לחנים לשני שירים ("רק על עצמי" ו"אשתו") ל"ערב שירי רחל" - ערב שביצעו חוה אלברשטיין ודני גרנות, שהוקדש לשירי רחל המשוררת וזכה להצלחה גדולה.
שנות ה-70
בשנת 1971 הקים פיאמנטה, יחד עם דני גוטפריד את רביעיית "סדנת הג'אז". באותה שנה גם עיבד יחד עם דוד קריבושי את אלבומו השני של שלמה ארצי, "על אנשים". ב-1972 הצליח פיאמנטה לשכנע את אבשלום רובין, מנכ"ל חברת התקליטים "ישראדיסק", להפיק תקליט ג'אז. לצורך ההפקה הוקצבו לו 3,000 לירות. בהקלטות השתתפו מעבר לפיאמנטה ולגוטפריד גם טדי קלינג וג'רי גרבל. התקליט "מזרה ישראל יקבצנו" היה תקליט הג'אז האינסטרומנטלי הראשון בישראל. כמו כן, שילב לראשונה לחנים ישראליים ויהודיים עם אלמנטים של מוזיקה יוונית, טורקית וערבית וג'אז. את המוזיקה המזרח-תיכונית ספג פיאמנטה במועדונים שפעלו ביפו לפני מלחמת ששת הימים. השילוב בין מוזיקה אתנית לג'אז היה באותה תקופה תופעה חריג. באותה עת, הקימו פיאמנטה והכוריאוגרפית שרה לוי תנאי את להקת "פינג'אז", שבה השתתפו דודו אלהרר, עליזה עזיקרי ותזמורת בת תשעה נגני ג'אז. הלהקה שאפה להציג שירים מוכרים בעיבוד ג'אז חדש והופיעה בכל רחבי הארץ במסגרת "אמנות לעם". היוזמה לא זכתה להצלחה בציבור והלהקה נאלצה להתפרק תוך זמן קצר.
ב-1970 עיבד חלק משירי אלבום הבכורה של צילה דגן, "צילה דגן", כולל השירים "ולא היה בינינו אלא זוהר", "יום בו יקום", "נחל שלי", "לתמונת אמא" ו"כוכבים בדלי". עיבודיו בלטו בשילוב כלי נשיפה. ב-1971 עיבד את "לך איתה" בביצוע אילנה רובינא שהיה ללהיט. ב-1972 עיבד ארבעה שירים לאלבומו השלישי של שלמה ארצי "פתאום אחר ימים רבים", כולל "דרך שתי נקודות" ו"אהבה (שני דגים)".
ב-1974 הלחין את הפסקול לסרט "אור מן ההפקר" בבימויו של נסים דיין.
בשנת 1974 יצא פיאמנטה לארצות הברית והשתקע בניו יורק. שם, בעזרתו של סטו הכהן החל לעבוד במועדון למוזיקה ארמנית וערבית. הוא עסק בעיבודים והפקות לזמרים ישראלים שגרו שם כמו רן אלירן וסמיר שוקרי והופיע עם התזמורות של דון פינטו וטיטו פואנטה. במקביל למד מוזיקה אלקטרונית במנהטן ומוזיקה ערבית קלאסית בלונג איילנד. כמו כן, הלחין מוזיקה לסרטים תיעודיים. החזן דוד אביכזר פנה לפיאמנטה ב-1977 לצורך עיבוד והפקת תקליט. פיאמנטה יצא לחופשה בישראל והקליט את העיבודים. בניו יורק הוסיף אביכזר את קולו לעיבודים וכך הסתיימה הכנת התקליט. כיוון שפיאמנטה היה מרוצה מאוד מן העיבודים הוא השתמש בהם והפיק את התקליט האינסטרומנטלי הראשון שלו "מאוואל אימפרוביזציה" (יצא לאור בשנת 1981 בישראל). התקליט סיכם את תקופת שהותו בניו יורק ושילב בסגנונו בין ג'אז ניו יורקי לים-תיכוני. ב-1979 הצטרף להרכב "ליבי שייך לברודוויי" והגיע עמו לסיבוב הופעות בן 4 חודשים בישראל. בסוף אותה שנה שב פיאמנטה לישראל.
שנות ה-80 והלאה
בעשור זה הכין עיבודים לזמרים מוכרים, שימש כמנהל המוזיקלי בפסטיבלי הזמר המזרחיים והחל ללמד מוזיקה. הוא התמנה כמנהל "מרכז המוזיקה תל אביב-יפו", שבו לומדים כ-500 בני נוער. במרכז הקים פיאמנטה הרכב דיקסילנד ג'אז והרכב ביג בנד. באמצע שנות ה-80 התמנה כמנהל המוזיקלי וכמנצח תזמורות הנוער הייצוגיות של הערים תל אביב וירושלים.
הפיק מוזיקלית כמחצית משירי אלבומו של אבנר גדסי "דף חדש" שיצא ב-1984, בהם בלטו עיבודיו ל"נערה מספרד" ו"יום רודף יום".
ב-2006 זכה בפרס שר החינוך והתרבות לשנת 2005.
פיאמנטה הופיע רבות בפסטיבל "ג'אז בים האדום".
חיים אישיים
נשוי לרוחמה, בת קיבוץ משמר העמק. אלברט פיאמנטה הוא אחיהם של משה פיאמנטה (1921–2012), פרופסור לבלשנות השפה הערבית וחתן פרס ישראל לחקר המזרחנות, ויהודה פיאמנטה (1926–2011), איש יחידה 101 ולאחר מכן איש השב"כ. אחייניו, בניו של יהודה, יוסי ואבי פיאמנטה פעלו כלהקת פיאמנטה.
גליפולי
גליפולי (בטורקית: Gelibolu Yarımadası; ביוונית: Καλλίπολις, Kallipolis) הוא חצי אי בתראקיה הטורקית, חלקה האירופי של טורקיה, הנושק בצד מערב לים האגאי ובצד דרום למצרי הדרדנלים. בהיותה מוגנת מרוחות ובעלת אספקת מים שופעת, שלטה העיר על השיט בדרדנלים ועל הכניסה לים מרמרה.
מקור השם גליפולי במלה היוונית "קאליפוליס" (Καλλίπολη), שפירושה "העיר היפה". בעת העתיקה נקרא חצי האי הכרסונסוס התראקי.
ב-1204 נכבשה קונסטנטינופול על ידי הצלבנים של מסע הצלב הרביעי. במסגרת חלוקת השלל בין האימפריה הלטינית לבין הוונציאנים הוענקה גליפולי לדוג'ה של ונציה, אנריקו דאנדולו. לוונציאנים לא היה כוח צבאי מספיק להחזיק את העיר והביזנטים קיבלו אותה לידיהם.
ב-1354 הייתה רעידת אדמה. העות'מאנים ניצלו את המצב והשתלטו על המקום.
ב-1366 התקיים מסע הצלב של אמדיאוס, אחיינו של הקיסר יוחנן החמישי, וגליפולי נכבשה על ידי הביזנטים.
ב-1376 העות'מאנים והגנואזים עזרו לאנדרוניקוס הרביעי לחזור לקונסטנטינופול ובתמורה קיבלו חזרה את גליפולי.
אינפיניט F
אינפיניט F (בקוריאנית: 인피니트 F, באנגלית: Infinite F) היא תת-הלהקה הרשמית השנייה של להקת הבנים מקוריאה הדרומית, Infinite ,אשר הורכבה תחת Woollim Entertainment ב-2014. הקבוצה מורכבת מהחברים, סונג-יאול, אל וסונג-ג'ונג. הקבוצה לעיתים מכונה על ידי המעריצים "Maknae Line" שמציינת כי הם שלושת חברי הלהקה הצעירים ביותר לעומת האחרים. תת-הלהקה הופיעה בהופעת בכורה בו זמנית גם ביפן וגם בקוריאה הדרומית עם אלבומי הסינגל, Koi no Sign ו-Azure.
2011: לפני הופעת הבכורה וההופעה הראשונה
אינפיניט אף הופיעו לראשונה כתת-להקה לא רשמית במופע מיוחד לכבוד קביעת השם של קהל המעריצים שלהם, Inspirit ב-17 באוגוסט. שלושת החברים ביצעו גרסת כיסוי לשיר "Bangkok City" של הלהקה Orange Caramel שהתקבל יפה מאוד על ידי המעריצים שלהם.
2014: One Great Step Returns, האלבום Season 2 והופעת בכורה ביפן ובקוריאה
במהלך המופע One Great Step Returns, הלהקה הכריזה רשמית על הרכבת תת-הלהקה אינפיניט אף אשר נערך ב-28 בפברואר וב-1 במרץ. במהלך המופע, תת-הלהקה ביצעה את השיר "My Heart is Beating" בפעם הראשונה. השיר התגלה בסופו של דבר כשיר הנושא של הפסקול של הדרמה Hi! School: Love On. בדרמה זו כיכבו המנהיג של התת-להקה סונ-יאול והקולגה שלו מאינפיניט וו-יון.
תת-הלהקה הוציאה לאור באופן רשמי את הסינגל הראשון שלה באמצעות אלבום האולפן השני של אינפיניט, Season 2. שמו של השיר הוא "Going Crazy" אשר הולחן על ידי קונאן מלהקת הרוק ההינדית Rocoberry.
ב-14 באוקטובר, חברת התקליטים הודיעה כי תת-הלהקה תעשה את הופעת הבכורה שלה ביפן ב-19 בנובמבר עם אלבום סינגל הכולל שלושה שירים בשם, Koi no Sign. הקיקו היגשימורה, היוצר של סדרת המנגה היפנית, Princess Jellyfish, סיפק את תוכני האילוסטרציה לצילומים של תמונת הרקע של האלבום. עם הוצאתו לאור האלבום דורג במצעד אוריקן היפני במקום ה-6, עם מכירות של 31,287 עותקים.
כחלק מפעולות הקידום של האלבום ביפן, חנות זמנית הוקמה בהראג'וקו מ-17 בנובמבר עד ה-30, כשהיא מציעה למכירה סחורות מגוונות ובגדים של אינפיניט אף. בנוסף לכך הקבוצה ערכה סיבוב הופעות קצר של חמישה מופעים בערים אוסקה, טוקיו ונגויה.
ב-25 בנובמבר, פורסמה תמונת הרקע הרשמית של האלבום Azur, וזמן קצר לאחר מכן התפרסמה ההודעה כי אינפיניט אף יעשו את הופעת הבכורה שלהם בקוריאה בשבוע שלאחר מכן. הקליפ וידאו עבור שיר הנושא של האלבום "My Heart is Beating" והאלבום עצמו יצאו לאור ב-2 בדצמבר. אינפיניט אף ערכו את הופעת הבכורה שלהם בתוכנית המוזיקה Music Bank ב-5 בדצמבר. ב-12 בדצמבר, אינפיניט אף הפכו להיות תת-הלהקה או אמן הסולו הראשונה של אינפיניט אשר מועמדת לפרס המקום הראשון בתוכנית מוזיקה, אך הם הפסידו לקבוצה A-Pink ששרו את השיר Luv.
בלה והבולדוגס
בלה והבולדוגס (באנגלית: Bella and the Bulldogs, תרגום מילולי: בלה והבולדוגים) היא קומדיית מצבים מערוץ ניקלודיאון. הסדרה עלתה לשידור בארצות הברית ב-17 בינואר 2015, והעונה הראשונה הסתיימה בארצות הברית ב-30 במאי 2015. בישראל הסדרה עלתה ב-13 בספטמבר 2015, והעונה הראשונה הסתיימה ב-11 באוקטובר 2015.
ב-4 במרץ 2015 הסדרה חודשה לעונה שנייה. העונה עלתה בארצות הברית ב-30 בספטמבר 2015 והסתיימה ב-25 ביוני 2016. ב-27 ביוני 2016 התקבלה הודעה שלא תהיה עונה שלישית ושהסדרה הסתיימה. בישראל העונה שודרה בין ה-7 בנובמבר 2016 ל-11 בנובמבר 2016.
עלילה
בלה המעודדת מרשימה במקרה את מאמן קבוצת הפוטבול של בית הספר, והוא מזמין אותה להיבחן לתפקיד הקוורטרבק. רבים מתלמידי בית הספר, ובמיוחד הבנים בנבחרת, לא רוצים בת בקבוצה. בלה מתקבלת לקבוצה, אבל הבנים עדיין לא רוצים לשחק בקבוצה עם בת, וחברותיה המעודדות מרגישות שזנחה אותן. בלה צריכה לעמוד במבחן בין החיים בקבוצת פוטבול לבין חיים עם החברות.
גולוגורי
גולוגורי (באוקראינית: Гологори, נהגה "הולוהורי"; בפולנית: Gołogóry) היא עיירה במחוז לבוב שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב
היישוב נזכר בכרוניקות מסוף המאה ה-11 ומראשית המאה ה-12, ובמחצית השנייה של המאה ה-15 הוענקו לו זכויות עיר.
במאות ה-17 וה-18 נודעה העיירה בשל ירידי הסוסים והבקר שהתקיימו בה. בזכות הטירה שנבנתה במקום, עמד היישוב בפני פשיטות הטטרים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נהרסו רבים מבתי העיירה בידי הרוסים.
יהודי גולוגורי
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא משנת 1470, ובראשית המאה ה-17 הוקם במקום בית כנסת. עד שנת 1772 הייתה הקהילה במקום כפופה לקהילת לבוב.
ברבנות העיר כיהן רבי יואל משה סג"ל לנדא בן רבי נפתלי הירץ סג"ל לנדא אב"ד זוואלין.
בזמן מלחמת העולם הראשונה נרצחו בעיירה למעלה ממאה יהודים בידי החיילים הרוסים, כאשר רובם הוטבעו בנהר, ורבים מבתי היהודים הועלו באש. בסיוע הג'וינט השתקמה הקהילה היהודית במקום, הגם שנותרו בה רק כ-40% מאנשיה טרם המלחמה.
לאחר פרוץ מבצע ברברוסה בשנת 1941 נכבש היישוב בידי הגרמנים. בינואר 1942 עוד נמנו בעיירה 575 יהודים, ואלו גורשו תוך זמן קצר לזלוצ'וב הסמוכה, וגורלם היה זהה לגורל יתר יהודי המקום.
קימסוג'ה
קימסוג'ה (בקוריאנית: 김수자; נולדה ב-1957, טגו, קוריאה הדרומית) היא אמנית שייצגה את קוריאה הדרומית בבינאלה בוונציה ב-2013 ובביאנלה של סאו-פאולו ב-1998 והציגה את עבודותיה במומה ניו יורק ומוזיאונים מובילים נוספים. בין עבודותיה: ציור, פיסול, וידאו-ארט, ארכיטקטורה ומייצג.
שמה המקורי הוא קים סו-ג'ה (בהתאם לסדר המקובל בקוריאה, קים, שם המשפחה, מופיע קודם לשם הפרטי). ב-2003 שינתה את שמה למילה אחת מתוך רצון לטשטש מיניות, מצב משפחתי וזהות תרבותית. באותה שנה הקדישה לכך עבודה - "שם במילה אחת הוא שם אנרכיסטי". למדה ציור מערבי באוניברסיטת הונגיק בסיאול והקדישה את העשור הראשון אחר לימודיה ליצירת עבודות תלת־ממדיות בהשראת לוצ'יו פונטנה (אסמבלאז' שנמנע מהדו-ממדיות המקובלת של הציור). בשנות ה-90 החלה ליצור פסלים המבוססים על מוטיבים תרבותיים קוריאנים דוגמת חבילות בגדים שייצגו מחד את ההגירה והגלות שהן חלק מההיסטוריה הקוריאנית המודרנית וכן מבטאים פעילות נשית.
"אישה מחט", עבודתה המוכרת ביותר של קימסוג'ה היא שתי סדרות של צילומי וידאו-ארט בו נראית האמנית בגבה למצלמה בערים שונות בעולם (לרבות ירושלים בסדרת הצילומים השנייה מ-2005). כל הצילומים נעשים בזווית והעמדה זהות, תוך שימוש בספקטרום האור המסורתי הקוריאני, האובנגסק (오방색) שבו כחול מייצג את המזרח, אדום - דרום, צהוב - מרכז, לבן - מערב ושחור - צפון. קימסוג'ה עושה שימוש נרחב באובנגסק ומשמעויות השונות שלו בהתאם לתרבות הקוריאנית. סדרות נוספות דוגמת "אישה כביסה" ו"אישה מראה" היו פיתוח על הרעיון המקורי של "אישה מחט", כאשר הרקע העירוני מוחלף ברקע אחר. העיקרון הבסיסי הוא עקרון היעדר הניידות של האישה ושאיפת האמנית לבטא קביעות מול תלישות, אופקיות מול אנכיות ואת תנועות התפירה: קדימה ואחורה. חלק נרחב מעבודותיה של קימסוג'ה הן מבוססות מקום וכוללות שימוש נרחב באובנגסק ריצוף במראות, מבני זכוכית ונברשות לוטוס. דוגמאות לעבודות ידועות הן המיצג בפלציו דה קריסטל במדריד ב-2006, והביתן הדרום-קוריאני בביאנלה בוונציה.
כספית
כספית (מיוונית ὑδράργυρος אל הלטינית: Hydrargyrus) היא יסוד כימי מסדרת מתכות המעבר שסמלו הכימי Hg ומספרו האטומי 80. זוהי המתכת היחידה היציבה (בניגוד לפרנציום) שמצב הצבירה שלה בתנאים סטנדרטיים הוא נוזל.
שם
שמה של הכספית נובע מדמיונה למתכת כסף. שמות נוספים רומזים גם למצבה הנוזלי ול"יכולת התנועה" שלה: השם היווני hydrargyrum משמעותו "כסף-מים" או "כסף מימי". באנגלית היא נקראת mercury על שם מרקוריוס, וכן quicksilver, כינוי שפירושו "כסף חי". כינוי זה נמצא גם כן בשפה העברית, והשם "כסף חי" מופיע במקורות עבריים שונים, בעיקר העוסקים בקבלה, וכן בפרשנות התלמוד והמשנה.
תכונות
הכספית יוצרת בקלות סגסוגות עם מתכות רבות, ביניהן זהב, אלומיניום וכסף, אך לא עם ברזל. סגסוגות של כספית מכונות "אמלגמה".
דרגות החמצון הנפוצות של כספית הן 1+ ו-2+. דרגת החמצון 3+ קיימת אך היא נדירה.
היסטוריה
הכספית הייתה ידועה להודים ולסינים הקדמונים ונמצאה בקברים מצריים המתוארכים מ-1500 לפנה"ס. במאה ה-5 לפנה"ס שימשה הכספית להכנת סגסוגות עם מתכות נוספות. ביוון העתיקה נוצלה הכספית במשחות והרומאים השתמשו בה לקוסמטיקה ולהקלת כאבי צמיחת שיניים אצל תינוקות. אלכימאים החשיבו את הכספית לחומר שממנו נוצרו כל שאר החומרים, והאמינו כי כאשר הכספית מתקשה היא הופכת לזהב.
הכספית ירדה מגדולתה במאה הראשונה לספירה, כשהרופא היווני גלנוס עמד על רעילותה. במאה העשירית העניק הרופא המוסלמי הנודע אל ראזי, מחבר הספר הראשון בהיסטוריה על רפואת ילדים, הכשר מחודש לכספית כחומר משלשל, שכן קוף שהואכל במתכת לא גילה סימני הרעלה ומסקנתו של אל-ראזי הייתה שכספית אינה מזיקה. סביר, אכן, שהקוף של אל-ראזי לא נפגע: עיקר הנזק מכספית אינו מופיע מיד אלא כפגיעה עצבית מצטברת. בעקבות אל-ראזי הלכו רופאים נוספים ובימי הביניים השתמשו בכספית מעורבת בחלבון ביצה כתכשיר נגד כינים ולהקלה על דלקות וזיהומים בעור.
האנשים שנפגעו במיוחד מכספית במשך מאות שנים היו הכובענים. החומר הנפוץ לייצור כובעים היה לבד - בד לא ארוג, המיוצר מדחיסה של סיבי צמר או פרווה ומשמש למשל לציפוי שולחנות ביליארד. הלבד לכובעים יוצר מפרוות ארנבים בתהליך שנקרא carroting (תרגום אפשרי: "הגזרה") וכלל שטיפה בתמיסת כספית חנקתית, שצבעה כתום, כצבע הגזר. טיפול זה נדרש להפרדת הפרווה מהעור ולהצמדה חלקה של הסיבים. לאחר ה"הגזרה" עוצב הלבד לצורת חרוטים גבוהים וכווץ על ידי הרתחה במים. כובענים נחשפו על כן למנה גדושה של אדי כספית, כשבחשו את הדוודים שבהם התבשל הלבד ספוג הכספית. מחלות נפש (שנגרמו מקישור כספית לתאי העצב במוח) נחשבו לסימן היכר אופייני לבעלי אומנות זו. דוגמה לכך נמצאת בסיפור "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות", שם הדמות "הכובען המטורף" לקתה כנראה בפסיכוזה כתוצאה מחשיפה לכספית. יש הטוענים שגם ניוטון לקה בהתקפי פסיכוזה שנגרמו מכספית ששאף בזמן שישן במעבדתו בעת עריכת ניסויים במתכות שונות.
צורה בטבע
כספית מופיעה בטבע בעיקר בצורת המינרל צינובר (HgS) או ביחד איתו. נכון ל-2016 המרבית המוחלטת של הכספית בעולם מופקת בסין (למעלה מ-80% מהתוצרת העולמית). יצרנית משמעותית נוספת היא מקסיקו (כ-10%). כספית ממוצה מצינובר באמצעות חימום בנוכחות אוויר כך:
לאחר שאדי הכספית עוברים עיבוי, מתקבלת כספית נוזלית.
אמצעי זהירות
כספית צריכה להישמר בכלים אטומים, מחשש שתתאדה ותישאף על ידי בני אדם. חימום כספית ותרכובות כספית צריך להיעשות תחת פיקוח. גם חשיפה לכספית בריכוזים זעירים עלולה לגרום נזק בלתי הפיך, משום שהיא מצטברת בהדרגה בגוף (לגוף אין אפשרות להיפטר מכספית ולכן היא מצטברת בקלות יחסית). הרעלת כספית יכולה להתבטא שנים לאחר החשיפה. אחד מהתסמינים שלה הוא נשירת שיניים. החומר הוגבל לשימוש על ידי האיחוד האירופי.
טוהארט
היסטוריה
ב-20 בפברואר, סרטון מקדים פורסם בערוץ היוטיוב הרשמי של SM, אשר מודיע באופן רשמי על הצמד, אשר כבר היו שמועות לגבי השיתוף פעולה שלהם. גם וו-יון וגם קי הצהירו כי היה זה הרעיון שלהם ליצור את היחידה הזו, מכיוון ששניהם חברים טובים והיה להם עניין לעבוד ביחד. הם לא ציפו כי שיתוף הפעולה שלהם יהיה בתחום המוזיקה, במקום הם חשבו על פרויקט צילום משותף או משהו דומה לכך.
גמר ליגת האלופות 1993
גמר ליגת האלופות 1993 התקיים באצטדיון האולימפי במינכן, גרמניה ב-26 במאי 1993, ובו נקבע כי הזוכה בטורניר ליגת האלופות לעונת היא אולימפיק מרסיי הצרפתית, שניצחה במשחק את מילאן האיטלקית בתוצאה 1–0. משחק הגמר נעל את המהדורה ה-38 של גביע אירופה לאלופות, והראשונה בהיסטוריה במתכונת ליגת האלופות. שיטת הטורניר נשמרה מהעונה הקודמת, בה הוצג לראשונה שלב בתים.
באזיל בולי, מגנה של מרסיי ויליד חוף השנהב, כבש שבנגיחה את השער היחיד במשחק בדקה ה־43 לאחר הגבהת כדור קרן של עבדי פלה, והעניק למרסיי את מרסיי את הגביע בפעם הראשונה בתולדותיה, שנתיים לאחר הופעתה הראשונה בגמר 1991 בו הפסידה בדו־קרב בעיטות עונשין לכוכב האדום בלגרד. מרסיי הייתה לקבוצה הצרפתית הראשונה, והיחידה עד כה, שזוכה בתואר אלופת אירופה. רק שתי קבוצות צרפתיות הופיעו לפניה בגמר אליפות אירופה (סטאד ריימס ב־1956 ו־1959, וסנט אטיין ב־1976), ורק שתי קבוצות אחריה (מונקו ב־2004 ופריס סן-ז'רמן ב־2020). כולן הפסידו בגמר. עבור מילאן הייתה זו הופעה שישית בגמר, לאחר שזכתה בעבר ארבע פעמים בתואר. היה זה משחק גמר אליפות אירופה שני מתוך שבעה גמרים רצופים בו משחקת קבוצה איטלקית. שתי הקבוצות העפילו לטורניר עקב זכייתן באליפות בארצן בעונת 1991/1992. מילאן זכתה באליפות איטליה בפער של 12 נקודות מיובנטוס, בעוד מרסיי זכתה באליפות צרפת בפעם הרביעית ברציפות, בפער של שש נקודות מיריבתה מונקו.
לאחר הגמר התברר כי מרסיי הייתה מעורבת לכאורה בשערוריית הטיית משחקים (בו היא שילמה לואלנסיין על מנת שתפסיד, וכך תוכל מרסיי להבטיח את אליפות צרפת שבוע לפני הגמר), ובעקבות כך ירד המועדון לליג 2 ונאסר עליו להשתתף בכדורגל האירופי בעונת 1993/1994. כך נמנע ממרסיי להגן על תוארה בעונת, ולהשתתף כאלופת אירופה בגביע הביניבשתי ובסופר קאפ האירופי (מילאן, סגניתה, מילאה את מקומה במפעלים אלו). מכיוון שמכירת המשחקים נעשתה רק במשחקי הליגה, תוארה של מרסיי כאלופת אירופה לא נשלל ממנה.
מרסל דסאי, שעלה בהרכב מרסיי, עבר בעונה הבאה לשורותיה של מילאן שזכתה בגמר 1994, ובמדיה היה לשחקן הראשון בתולדות הטורניר שזוכה בתואר שנתיים ברציפות עם שתי קבוצות שונות. גמר זה התברר בדיעבד כמשחקו האחרון בקריירה של כוכבה ההולנדי של מילאן, מרקו ואן באסטן בן ה־28, שזכה באמצע העונה בכדור הזהב בפעם השלישית. לאחר שהוחלף בדקה ה־86 עקב פציעה בקרסול, הוא יבלה את השנתיים הבאות בניסיונות החלמה עד שיודיע על פרישתו באוקטובר 1995.
ג'ימי מוראלס
ג'ימי מוראלס (בספרדית: Jimmy Morales, או בשמו המלא - James Ernesto Morales Cabrera; נולד ב-18 במרץ 1969) הוא פוליטיקאי גואטמלי, שכיהן כנשיא גואטמלה. נבחר באוקטובר 2015 ונכנס לתפקיד נשיא גואטמלה בינואר 2016. הוא סיים את תפקידו ב-14 בינואר 2020. בטרם נכנס לפוליטיקה היה רואה חשבון ומרצה לכלכלה ולתקשורת, ואחר כך למשך שנים רבות שחקן-קומיקאי, במאי, ומפיק סרטים.
ביוגרפיה
נולד כאחד מארבעת הילדיה של משפחת פועלים ענייה ונוצרית אוונגליסטית בגואטמלה סיטי.
הוא בנם של חוסה אוורארדו מוראלס אורייאנה ושל סליטה ארנסטינה קבררה אסוודו. האב נהרג בתאונה כשהבן היה בן 6. בילדותו למד מוראלס ב"מכון האוונגלי של אמריקה הלטינית" IEAL וסיים עם תעודת ראיית חשבון. אחר כך למד לתואר ראשון במנהל עסקים בפקולטה למדעי הכלכלה של אוניברסיטת סן קרלוס דה גואטמלה.
גמר ליגת האלופות 1993
מרסיי
מרסיי החלה את דרכה בטורניר בסיבוב הראשון, בו הוגרלה לשחק מול גלנטורן מצפון אירלנד. היא צלחה את השלב עם ניצחון 8–0 בסיכום שני המשחקים. בסיבוב השני פגשה מרסיי את דינמו בוקרשט מרומניה. לאחר שוויון 0–0 בחוץ, הצליחה הקבוצה לנצח 2–0 בבית בזכות צמד שערים של אלן בוקסיץ', והעפילה לשלב הבתים, בלא שספגה שער חובה בשני הסיבובים הראשונים. בהגרלת שלב הבתים הוגרלה מרסיי לבית א', לצידן של גלאזגו ריינג'רס, קלאב ברוז' וצסק"א מוסקבה. ריינג'רס היוותה יריבה ראויה למרסיי, שלא הצליחה לנצח אותה בצמד המפגשים בין השתיים, וכמו מרסיי סיימה את שלב הבתים ללא הפסד. אך מרסיי צברה ניצחון אחד יותר מיריבתה, והעפילה לגמר מהמקום הראשון בפער של נקודה. מרסיי רשמה צמד ניצחונות ביתיים מרשימים בשלב זה, 3–0 על קלאב ברוז' ו-6–0 על צסק"א, ונהנתה מיכולת כיבוש גבוהה של פרנק סוזה (5 שערים) ואלן בוקסיץ' (4 שערים), בדרך לגמר השני בתולדותיה.
ג'ימי מוראלס
ביוגרפיה
כמו כן למד הוראת תאולוגיה בסמינר תאולוגי בפטיסטי. בהמשך למד לימודים אסטרטגיים בתחום הביטחון באוניברסיטת מריאנו גאלווס, סיים תואר שני ודוקטורט בביטחון אסטרטגי בפקולטה למדעי משפט וחברה של אוניברסיטת סן קרלוס, ועוד תואר שני בניהול אמצעי תקשורת באוניברסיטה הפנאמריקנית של גואטמלה ובאוניברסיטת מריאנו גאלווס.
מוראלס עבד זמן מה כמרצה בפקולטה למדעי הכלכלה ובפקולטה למדעי התקשורת של אוניברסיטת סן קרלוס. פרסומו בא לו כקומיקאי עטור תהילה בסדרת הטלוויזיה "Moralejas", בה כיכב כל שבוע למשך 15 שנה לצד אחיו סמי.
גמר ליגת האלופות 1993
מילאן
מילאן החלה את דרכה בטורניר בסיבוב הראשון, בו הוגרלה לשחק מול אולימפיה ליובליאנה הסלובנית. היא צלחה את השלב עם ניצחון 7–0 בסיכום שני המשחקים. בסיבוב השני פגשה מילאן את סלובן ברטיסלאבה הצ'כוסלובקית, ושוב השלימה ניצחון כפול. לאחר 1–0 בחוץ, הביסה מילאן את יריבתה 4–0 בבית, והעפילה לשלב הבתים עם מאזן מושלם של ארבעה ניצחונות וללא שערי חובה. בהגרלת שלב הבתים הוגרלה מילאן לבית ב', לצידן של גטבורג, פורטו ופ.ס.וו. איינדהובן. מילאן הפגינה יכולת משכנעת והעפילה לגמר עם מאזן מושלם של שישה ניצחונות משישה משחקים. כבר במשחק הפתיחה של שלב הבתים כבש מרקו ואן באסטן רביעייה לרשתה של גטבורג, בניצחונה של מילאן 4–0. השחקן היחיד שכבש לחובתה בטורניר בכל הופעותיה עד לגמר היה רומאריו, חלוצה הברזילאי של פ.ס.וו ומלך השערים של הטורניר, במשחק בו ניצחה מילאן 2–1 באיינדהובן. מילאן העפילה מהמקום הראשון לגמר, בפעם השישית בתולדותיה, עם מאזן מושלם של עשרה ניצחונות בעשרה משחקים בכל שלושת השלבים, ומאזן שערים 23–1 לזכותה.
ג'ימי מוראלס
ביוגרפיה
מוראלס נשוי להילדה פטריסיה מארוקין ואב לארבעה ילדים.
בשנת 2011 נכנס מוראלס למערכת הפוליטית כשהתמודד לראשות עיר, וב-2013 הצטרף ל"חזית ההתלכדות הלאומית" (Frente de Convergencia Nacional או FCN), בעלת מצע שמרני-לאומי, מטעמה התמודד בבחירות 2015 לנשיאות שנערכו על רקע פרישת ראשי הממשל הקודם, הנשיא אוטו פרס מולינה וסגניתו רוקסנה בלדטי בשל פרשיית שחיתות, זאת לאחר שמוראלס ניהל קמפיין נגד השחיתות השלטונית במדינה.
גמר ליגת האלופות 1993
סיכום
מילאן, תחת המאמן פאביו קאפלו, הגיעה למשחק הגמר כפייבוריטית לזכייה. עקב חוקי אופ"א באותה תקופה, על פיהם ניתן היה לשתף רק שלושה שחקנים שאינם מקומיים בכל קבוצה, החליט המאמן קאפלו להותיר מחוץ לסגל את רוד חוליט ההולנדי, זבונימיר בובאן הקרואטי ודיאן סביצ'ביץ' היוגוסלבי. מנגד הגיעה מרסיי, עם מאמנה הבלגי ריימונד גותאלס, ללא איגור דוברובולסקי הרוסי, רפאל מרטין ואסקס הספרדי ופרנסואה אומאם-ביאיק הקמרוני.
ג'ימי מוראלס
ביוגרפיה
בסיבוב הראשון של הבחירות שנערך ב-6 בספטמבר 2015 הוביל מוראלס על פני יריביו, וקיבל 24.14% מקולות הבוחרים. מאחר שאף לא אחד מבין המועמדים לנשיאות הצליח לגייס 50% כנדרש. בסיבוב השני, שנערך ב-25 באוקטובר, זכה ב-73% מהקולות, וגבר על סנדרה טורס, רעייתו לשעבר של נשיא המדינה לשעבר אלווארו קולום.
גמר ליגת האלופות 1993
סיכום
מילאן פתחה טוב יותר את המשחק, וכמעט שהצליחה לעלות ליתרון, לאחר שהגבהה של מרקו ואן באסטן מימין מצאה את ראשו של דניאלה מסארו שנגח את הכדור בסמוך לקורת שערו של פביאן בארטז. מנגד, תיקול כדור במרכז המגרש הביא להתקפה מתפרצת של מרסיי. רודי פלר נכנס לתוך הרחבה ובעט שטוח למרכז שערו של סבסטיאנו רוסי שהדף, והכדור החוזר הורחק לקרן.
ג'ימי מוראלס
ביוגרפיה
בדצמבר 2017 הייתה גואטמלה בראשותו, המדינה השנייה בעולם אחרי ארצות הברית, שהחליטה להעביר את שגרירותה בישראל, מתל אביב לירושלים. לגואטמלה הייתה בעבר שגרירות בירושלים שנסגרה בשנות ה-80.
ב-14 בינואר 2020 הוחלף על ידי אלחנדרו ג'יאמטיי.
גמר ליגת האלופות 1993
סיכום
מילאן שלטה במתרחש במגרש, והתקרבה שוב לכיבוש, כשמסארו התנהל עם הכדור בתוך הרחבה עד שמסר בעקבו לואן באסטן, שבעט ברגל שמאל תוך כדי סיבוב כדור חזק שנהדף על ידי בארטז. מילאן הוסיפה להפעיל לחץ על שערה של מרסיי, ומסארו השתלט על כדור גובה לתוך הרחבה ובעט מזווית קשה כדור חזק וגבוה, שנהדף שוב על ידי בארטז.
שתי דקות לסיום המחצית הראשונה, עלתה מרסיי ליתרון. עבדי פלה פרץ באגף הימני ותוקל על ידי פאולו מלדיני. הכדור ספק פגע בפלה לפני שיצא, אך השופט העניק כדור קרן למרסיי. פלה הגביה את הכדור לרחבה, והבלם באזיל בולי נגח לפינה ופנימה, 1–0 למרסיי.
במהלך המחצית השנייה מילאן כמעט והשיגה את השוויון. כדור קרן מצא את ראשו של פרנק רייקארד שנגח תוך כדי נפילה, הכדור פגע בקרקע לפני שנקלט על ידי בארטז. ז'אן-פייר פאפן שעלה כמחליף ניסה לחלץ את הכדור מידיו של בארטז בהרמת רגל גבוהה שכמעט פגעה בשוער. מרסיי המשיכה להתגונן, והצליחה לשמור על התוצאה ולנצח 1–0 בדרך לזכייה בתואר.
לאחר המשחק
ב-21 בינואר 2006 חשף שחקנה לשעבר של מרסיי, ז'אן ז'אק איידלי, בספרו האוטוביוגרפי כי לשחקני הקבוצה הוזרקו חומרים ממריצים ערב המשחק. למרות קריאה של אנשי מילאן לחקור את הטענות ובמידת הצורך אף לשלול את הגביע ממרסיי ולהעבירו למילאן, הטענות הוכחשו על ידי חבריו של איידלי לקבוצה, ונשיא המועדון לשעבר אף איים לתבוע אותו על הוצאת דיבה.
גולינה
גולינה (בפולנית: Golina; בגרמנית: Gohlen am Warthe) היא עיירה במחוז קונין שבפרובינציית פולין גדול בפולין. בעירה מתגוררים 4,501 תושבים, נכון ל-2016. בגולינה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
בשנת 1330 קיבל היישוב זכויות עיר, אשר אושרו בשנת 1362 בידי קז'ימייז' השלישי, מלך פולין. בשנת 1611 נשרף היישוב כליל. במאה ה-18 נפתחו במקום מפעלים לייצור בירה ויין. מעמדו העירוני של היישוב ניטל ממנו בשנת 1870, אך הושב לו בשנת 1921.
יהודי גולינה
יישוב יהודי בגולינה החל להתפתח במחצית השנייה של המאה ה-18. בשל קרבת העיירה לגבול פרוסיה, נאסרה ישיבת יהודים נוספים במקום עד שנת 1862. במאה ה-19 הפכה הקהילה ביישוב לעצמאית, ובין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-700 יהודים.
עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים בספטמבר 1939, נלקחו יהודיה לעבודות כפייה, ובוצעו בהם מעשי התעללות וגזל. באמצע יולי 1940 גורשו יהודי העיירה לזגורוב הסמוכה ולגטאות גרודז'ייץ וז'גוב.
במרץ 1941 גורשו רוב יהודי גולינה ממקומות אלו ליישובים בתוככי הגנרל גוברנמן, וגורלם היה זהה לגורל יהודי יישובים אלו. יתר היהודים נרצחו באוקטובר 1941 ביער קז'ימייז' ביסקופי (Kazimierz Biskupi).
הנדסת חומרים
הנדסת חומרים (מכונה גם מדע החומרים ותורת החומרים) היא תחום מחקר הנדסי רב תחומי העוסק בגילוי ובעיצוב חומרים חדשים, במיוחד מוצקים. התחום מקשר בין אפיון המיקרו-מבנה של החומר לבין תכונותיהם התרמיות, החשמליות, המכניות והסביבתיות של חומרים שונים. תחום זה משלב ידע מדעי בפיזיקה וכימיה עם עקרונות הנדסה, ולכן לא נלמד עד לשנות ה-40 של המאה ה-20 כתחום אקדמי נפרד, אלא נתפס כתת-תחום של תחומי מדע אחרים. החל משנות ה-40 של המאה ה-20, תחום הנדסת החומרים החל לזכות במעמד עצמאי כתחום לימוד ומחקר מדעי והנדסי, ובתי ספר להנדסה בעולם החלו להציע לימודי תואר בהנדסת חומרים. למהנדסי חומרים תפקיד מרכזי בתעשיות הרכב, התעופה והחלל, חומרי בנייה, חומרים ביו-רפואיים, חומרים אלקטרוניים ועוד.
הנדסת החומרים עוסקת:
היסטוריה
הנדסת חומרים היא אחת מהצורות העתיקות ביותר של מדע יישומי והנדסה. תקופות קדומות מאופיינות בחומר אשר שימש באותה התקופה, כגון תקופת האבן, תקופת הברונזה ותקופת הברזל. הנדסת החומרים המודרנית התפתחה באופן ישיר מהמטלורגיה, שהיא חקר המתכות. פריצת הדרך בהבנת חומרים התרחשה בסוף המאה ה-19, כאשר המדען האמריקאי וילארד גיבס הציג את התכונות התרמודינמיות הקשורות במבנה האטומי של החומר והמבנה הפיזי שלו.
עד לשנות ה-60 במאה ה-20 רבות מן המחלקות האוניברסיטאיות להנדסת חומרים נקראו מחלקות למטלורגיה, שם המשקף את הדגש שניתן בתחום זה, במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, למחקר וללימוד מתכות. מאז התרחב התחום והוא כולל מחקר בכל סוגי החומרים: קרמיים, פולימרים, מוליכים למחצה, חומרים מגנטים, חומרים ביולוגיים, ננו-חומרים, ועוד.
המרוץ לחלל האיץ את התפתחות תחום הנדסת החומרים בתחומים שונים, ביניהם הבנת והנדסת סגסוגות מתכתיות, וחומרים עשויים סיליקה ופחמן. הנדסת החומרים הניעה והונעה על ידי התפתחויות טכנולוגיות מהפכניות כגון פלסטיק, מוליך למחצה, ועוד.
מלך
מלך או מלכה הוא שם הניתן למונרך בשלל סיטואציות. מלך הוא שליט ממלכה בראש מלוכה, רוב המלכים מעבירים את שלטונם בירושה משפחתית, אך באיחוד הפולני-ליטאי או באימפריה הרומית הקדושה המלך נבחר על ידי אצילי הממלכה ולאו דווקא עבר בירושה. במשטר הפיאודלי האירופאי, מלך נחשב לדרגה הגבוהה ביותר לאחר הקיסר, תואר אצולה שהיה בו שימוש רב בעיקר במדינות אירופאיות, וכיום יש בו שימוש אך ורק ביפן.
טרמינולוגיה ואטימולוגיה בשפות שונות
בעברית, המילה מלך מוזכרת בתנ"ך במאות מקומות במשמעות של שליט. למשל:, או בערבית, שפה שמית אשר דומה לעברית, משמשת מילה דומה למלך, מאליכ.
מקור המילה השמית למלך הוא מן השפה האכדית, שם הוא נקרא מאלקו או מאליקו. פירושה המקורי של המילה היא 'יועץ', והיא מופיעה במיתוס הבריאה הבבלי. המילה King ("קינג") באנגלית, באה מהמילה בשפה האנגלית העתיקה Cyning ("קינינג"), שמקורה במילה Kuningaz ("קונינגאץ") בשפה הפרוטו-גרמאנית. המילה הפרוטו-גרמאנית הגיעה גם לשפות אסטונית ופינית שם המילה עד היום נמצאת בשימוש. באנגלית מודרנית משמשת המילה King.
מילים דומות משמשות גם בשפות הגרמאניות האחרות, כך לדוגמה, בגרמנית König ("קניג"), בדנית Konge ("קונא"), ובשוודית Kung ("קונג") או Konung ("קונונג"). דמיון בין הענפים השונים של השפות ההודו-אירופיות אפשר למצוא במילה הלטינית למלך, Rex ("רקס"), לבין המילה ההינדית למלך, राजा ("ראג'ה") והמילה הגרמנית לאימפריה, Reich ("רייך").
צרפתית, ספרדית ואיטלקית כשפות רומאניות שמושפעות מאוד מלטינית, משתמשות למלך במילים Roi ("רוי"), Rey ("ריי") ו-Re ("רה") בהתאמה. האנגלית שאלה את המילה הצרפתית ומשתמשת במילה Royal ("רויאל") לתיאור דבר מה מלכותי.