cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בעלי ניבי חרב
אקולוגיה
בשל כך, טורפים הדרים בכפיפה אחת מפגינים התאמות שונות לסביבתם, המפחיתות ככל האפשר את מידת התחרותיות ביניהם. כדוגמה אפשר לבחון את הסביבה באפריקה: הטורפים הגדולים ביותר שלה – הנמר, האריה, הברדלס, הצבוע הנקוד והזאב הטלוא – מתחרים כולם בעיקר על מיני הפרסתנים המקומיים. כדי להימנע מיריבות עזה, הנמר ניזון מטרף קטן יותר בהשוואה לאריה ומנצל את העצים כמקום מפלט מיריביו. הברדלס דומה בגודלו לנמר או קטן ממנו, וכן חסון פחות, ועל כן מותאם לציד בעלי חיים מהירים להם בדרך כלל לא יכולים החתולים האחרים. הוא נמנע מיריבות על ידי פעילות בשטחים פתוחים ובשעות היום, בעוד שיריביו נחים בצל, ובכך גם מסוגל להבחין בהם מרחוק ולברוח לפני שיפגע. הצבוע הנקוד, הדומה לזאב הטלוא בכך ששניהם טורפים קבוצתיים המעייפים את טרפם במרדף ארוך, נמנע מיריבות על ידי תזונה המבוססת בין היתר על פגרים ועצמות. הזאב הטלוא נמנע מיריבות עם הצבוע הנקוד החזק ממנו על ידי ציד בסביבה בעלת צמחייה צפופה יותר, כך שיוכל להסתתר מעינו של האחרון.
בדומה למערכות אקולוגיות המודרניות, גם אלו של בעלי ניבי החרב התאפיינו בקבוצות שונות של טורפים. אם נחזור לדוגמה של אפריקה, בתחילת תקופת הפליסטוקן שלה, התקיימו לצד טורפיה הגדולים בין היתר גם שלושה מיני בעלי ניבי חרב ממשפחת החתוליים: הדינופליס (Dinofelis), מין המגנתריאון Megantereon whitei ומין ההומוטריום Homotherium hadarensis. נראה כי הצטמצמות המשאבים הובילה להיעלמותם של מינים רבים, בעוד שאחרים שרדו בשל יכולתם להסתגל.
גומחת בעלי ניבי החרב
לקראת סוף המאה ה-19 הסיק המחקר כי בפליוקן ופליסטוקן של אירופה התקיימו שני סוגי שנחרבים שונים, אותם כינה הפלאונטולוג הפיני ביורן קורטן (Björn Kurtén) מאוחר יותר כ"בעלי ניבי סימיטר" (Scimitar-toothed; ההומוטרים) וכ"בעלי ניבי פגיון" (Dirk-toothed; הסמילודונטים). מכיוון ששיניים הם מבין המאובנים הנפוצים ביותר, בתחילה זוג קטגוריות אלו שיקפו בעיקר את ההבדלים בצורת הניבים העליונים של הקבוצות: להומוטרים ניבים קצרים, צרים ומעוקלים יותר בעלי שוליים משוננים למדי, ולעומתם הסמילודונטים ניחנים בניבים ארוכים, ישרים ורחבים יותר, בעלי שוליים משוננים קלות או בכלל לא. עם התקדמות המחקר והתגלות שלדים שלמים, התעצם השוני בין הקטגוריות: ההומוטורים, בעלי ניבי הסימיטר, היו בעלי גזרה קלה יותר, גפיים ארוכות יותר בדומה לאריה המודרני ונעו על אצבעותיהם (digitigrade); לעומתם, הסמילודונטים בעלי ניבי הפגיון היו חסונים יותר ובעלי גפיים קצרות יחסית, ונעו באמצעות כף רגל ישרה ומקבילה לקרקע (plantigrade).
הפלאונטולוג האמריקני לארי מרטין (Larry Martin) ראה בכל אחת משתי קטגוריות אלו כאקומורף., ובשל כך קבע כי כל בעל ניבי חרב המפגין מאפיינים אלו משתייך לאחת מההגדרות הללו, בין אם הוא קראודונט, יונק כיס וכו'. על פי היפותזה זו, השונות בין המאפיינים של מיני שתי הקטגוריות משקפת את הגומחות הנבדלות אותן אכלסו. אורך ניביהם של בעלי ניבי הפגיון וחוסן גופם אפשרו להם להתמחות בחיי בדד, וציד יחיד על ידי מארב סבלני והסתערות קצרה על טרף כבד גוף, עבה עור ואיטי. בעלי ניבי הסימיטר התמחו ברדיפה אחר טרף מהיר, ולעיתים עשו זאת כקבוצה. כמו כן, בעלי ניבי הפגיון הצטרכו לשהות באזורים בעלי צמחייה מרובה יותר כדי לארוב לטרפם, בעוד שבעלי ניבי הסימיטר יכלו להתקיים בשטחים פתוחים.
במשך רוב הפלאוגן והנאוגן (לשעבר השלישון. מ-65 ועד 1.75 מיליוני שנים לפני זמננו) התקיימו בעלי ניבי הסימיטר והפגיון לצד החתוליים בעלי ניבי החרוט (conical-toothed).
היסטוריית המחקר ובתרבות
כשנתקלו בשברי מאובנים של בעלי ניבי חרב, הפלאונטולוגים הראשונים שייכו אותם לקבוצות בעלי חיים שהיו מוכרות אז, שכן חלקים בודדים אלו לא העידו על מוצאם האמיתי של בעליהם. לדוגמה, אלו של המגנתריאון היו מאובני בעלי ניבי החרב הראשונים להתגלות, אך שויכו בשגגה למשפחת הדוביים על ידי חוקר הטבע הצרפתי ז'ורז' קיווייה.
אחד מהאנשים הראשונים שנגעו בנושא היה חוקר הטבע הדני Peter Wilhelm Lund. בשנות ה-30 של המאה ה-19, Lund היגר מדנמרק אל ברזיל והתמסר לחקר המערות באזור לגואה סנטה (Lagoa Santa) שבמינאס ז'ראיס, ברזיל. הוא התיישב בכפר קטן באזור, אשר היה מוקף מערות שחלקן היו עשירות במאובנים. רבים מהמאובנים נהרסו בשל חציבת משאבים טבעיים, מה שהמריץ את Lund להשקיע מאמצים רבים בהצלת מאובנים רבים ככל האפשר. במסע מפרך שהתחיל בשנת 1834 ונמשך עד שנת 1846, הוא ועמיתיו חשפו כ-12,000 מאובנים שונים. אחד מגילוייו היו שברי מאובנים של מין הסמילודון Smilodon populator, אותם תיאר בתחילה כמין צבוע חדש בשם  Hyaena neogaea. אולם, עם הזמן התווספו גילויים חדשים, בהם שיניים וחלקי כפות רגליים, וגרמו ל-Lund להבין שהמין שייך בעצם למשפחת החתוליים.
הסמילודון העסיק רבות את Lund ואחרים, שכן גודלו, משקלו וגודל ניביו התחרו עם אלו של גדולי טורפי היבשה. עד מהרה התגלו מאובנים נוספים שהשלימו את הפאזל, בהם למעשה שלדים וגולוגלות שלמים, כגון מאובני הסמילודון שהתגלו בבורות הזפת בלה בריאה.
בתרבות
הסמילודון, שהוא המאובן הלאומי של מדינת קליפורניה, ארצות הברית, עורר התעניינות רבה עם גילויו, ולכן הפכה דמותו שכיחה בספרי ילדים ומדע פופולרי, בסרטי קולנוע וכו'. בשל הפופולריות שלו, בעת המודרנית הפכה דמותו של החתול השן חרבי החי לצד הממותה והאדם הקדמון למעין מאפיין עיקרי של החיים הפרהיסטוריים.
לקריאה נוספת
ראו גם סימוכין והצעות קריאה נוספים המוזכרים בתוך המקורות המצוינים בסעיף סימוכין עיקריים. {| class="wikitable mw-collapsible mw-collapsed" style="width: 90%; margin: auto;" ! רשימת ספרות ומחקרים מדעיים להרחבה
הפיתום
הפיתום (באנגלית: Ventriloquist) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס באטמן ביקום DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Detective Comics #583 מפברואר 1988 ונוצרה על ידי צמד הכותבים אלן גראנט וג'ון וגנר והמאייר נורם ברייפוגל.
הפיתום הוא האלטר אגו של ארנולד וסקר, אדם צנוע ושקט שנולד למשפחת פשע רבת השפעה והחל לפתח הפרעת זהות דיסוציאטיבית לאחר שחזה ברצח אמו בידי בריונים ממשפחת פשע יריבה. וסקר מתכנן ומבצע את פשעיו דרך בובה בשם "פני צלקת", בעלת אישיות של גנגסטר ואשר לבושה בחליפה מחויטת בנוסח שנות ה-20 של המאה ה-20. לקראת אירועי "המשבר האינסופי", וסקר נרצח בידי מתנקש בשירות הלבן הגדול.
בתקופה שלאחר המשבר האינסופי הוצגה דמותה של פייטון ריילי, בתו של ראש משפחת פשע אירית בגות'אם סיטי, אשר נטלה את זהותו של הפיתום. בהבדל מוסקר, שנחרד מהאפשרות להזיק לבובתו "פני צלקת", ריילי ממלכדת את בובותיה להתפוצץ והיא נכונה לבצע פעולות אלימות יותר. מאוחר יותר נישאה לג'וני סבטיני, מאפיונר ממשפחת הפשע האיטלקית, כסימן להשכנת שלום בין משפחות הפשע. אולם, נישואיהם היו נטולי רגש והיא ניסתה להרוג אותו מספר פעמים בעזרתו של "פני צלקת". נחשבת למתה לאחר שהשניים נאבקו ונפלו למים.
באתחול המחודש של חברת DC קומיקס לאחר אירועי פלאשפוינט, ארנולד וסקר הוחזר לחיים וחזר לחיי הפשע. במקביל, פיתום חדשה בשם שאונה בלזר הוצגה בחוברות "באטגירל", אשר משתמשת בבובה שונה בשם פרדי על שם אחיה התאום אשר היה קורבנה הראשון. אחיה היה שחקן צעיר, אביה היה נגן פסנתר ואמה הייתה בלרינה, והיא גדלה בקנאה ובתחושת בדידות. לאחר שהרגה את אחיה מקנאה, היא הרגה ליצן במסיבת יום הולדת של תלמיד בכיתתו של אחיה, לקחה את בובת הפיתום שלו והפכה אותה ל"שותפה בפשע".
SWAT
SWAT (ראשי תיבות של Special Weapons And Tactics, טקטיקות וכלי נשק מיוחדים) הוא שמן של יחידות משטרה מיוחדות בארצות הברית המיועדות ללוחמה בטרור, לחילוץ בני ערובה, לטיפול במקרי קיצון אלימים ולמקרים מיוחדים. יחידות ה-SWAT האמריקאיות מקבילות ליחידות ללוחמה בטרור מקבילות בעולם כגון ה-GIGN הצרפתית, ה-GSG-9 הגרמנית והימ"מ הישראלית.
לכל מדינה בארצות הברית ולכל עיר גדולה בארצות הברית וכל כוח משטרה יש יחידת SWAT משלה.
לאנשי ה-SWAT תפקידים רבים המנצלים את הכשרתם הייחודית, ביניהם: הצלת בני ערובה, אבטחת אירועים ואישים חשובים, התמודדות מול גורמים עוינים החמושים בכבדות או בעלי יתרון טקטי (למשל, חמושים המבוצרים בבניין), מניעת פעילות חוליות גרילה וטרור בערי ארצות הברית, גיבוי כוחות המשטרה בפשיטות, מעצרים והפעלת צווי חיפוש וטיפול באנשים המאיימים להתאבד.
יחידות ה-SWAT מצוידות וחמושות בהרבה מעבר ליחידות המשטרה הרגילות. אמצעי הלחימה שלהן כוללים אקדח שירות, רובים (לרוב בתצורת קרבין), רובי שוטגאן, תת-מקלעים מושתקים, רובי צלפים ומגוון רימוני יד והלם. ציוד נוסף כולל מיגון אישי, קסדות, אפודי מגן, מגן טקטי, אמצעי ראיית לילה, קשר ועוד.
קיימות
קיימות (באנגלית: Sustainability) בהגדרתה הרחבה, היא היכולת לשמר או לשפר את מצבם ונגישותם של חומרים או מצבים רצויים לאורך זמן. בהגדרה צרה יותר, קיימות היא מצב בו פעילות אנושית מתנהלת בדרך השומרת על תפקוד המערכות האקולוגיות של כדור הארץ. המילה sustainability נגזרת מהפועל soutenir בצרפתית, שמשמעו לקיים או לתמוך. באקולוגיה, מערכת בת קְיָימָא היא מערכת שהמגוון הביולוגי שלה ופוריותה נשמרים לאורך זמן. ביצות ויערות בוגרים ובריאים הם דוגמאות למערכות ביולוגיות בנות קיימא. עבור בני האדם, קיימות היא מענה על צורכי ההווה מבלי לפגוע ביכולתם של הדורות הבאים לספק את צורכיהם הם.
אפשר לחקור ולנהל קיימות ברמות והקשרים שונים. עם אלה נמנים כושר הנשיאה של כדור הארץ, הקיימות של מגזרים כלכליים, של מערכות אקולוגיות, של מדינות, עיריות, שכונות, גינות ביתיות, חיים פרטיים, סחורות ושירותים, מקצועות, סגנונות חיים, התנהגויות וכן הלאה. למעשה, תחום הקיימות כורך בתוכו את הפעילות הביולוגית והאנושית בכללותה ולפרטיה.
הדיון בנושאי קיימות מתייחס על פי רוב לשלושה עמודי תווך: סביבתי, כלכלי וחברתי. ניהול הקיימות יכול, לכן, להיעשות בכמה דרכים. הדרך המרכזית היא באמצעות ניהול סביבתי (environmental management). גישה זו נשענת ברובה על ידע מתחומי מדעי כדור הארץ, מדעי הסביבה והביולוגיה של שמירת הטבע (conservation biology). הדרך השנייה לקידום הקיימות היא בעזרת ניהול הצריכה האנושית. גישה זו נשענת ברובה על ידע מתחום הכלכלה. הדרך השלישית לניהול הקיימות היא באמצעות כלים חברתיים. זאת משום שצעידה לקראת קיימות היא גם אתגר חברתי שמעורבים בו חוקים לאומיים ובינלאומיים, תכנון עירוני, תחבורה בת קיימא, סגנון חיים מקומי ואישי וצרכנות אתית.
הגדרה
למושג קיימות ישנן קרוב ל־300 הגדרות שונות. למשל: "היכולת לשמר או לשפר את מצבם ונגישותם של חומרים או מצבים רצויים לאורך זמן", "מצב בו פעילות אנושית מתנהלת בדרך השומרת על תפקוד המערכות האקולוגיות של כדור הארץ", או "שיפור איכות החיים של בני האדם בגבולות היכולת של המערכות האקולוגיות התומכות לשאת אותם". המושג קיימות דומה למושג פיתוח בר־קיימא, אך הם אינם זהים. קיימות נתפסת בדרך־כלל כיעד ארוך טווח (כלומר, להגיע לעולם בר־קיימא), בעוד שפיתוח בר־קיימא מתייחס לאמצעים ולדרכים שיובילו ליעד הזה (כמו חקלאות בת־קיימא, צרכנות בת־קיימא, מינהל תקין, חינוך וכדומה).
ועדת ברונטלנד של האו"ם הגדירה בשנת 1987 את פיתוח בר־קיימא כ־"פיתוח העונה על צורכי ההווה מבלי לפגוע ביכולתם של הדורות הבאים לספק את צורכיהם הם." בוועידת הפסגה העולמית בשנת 2005 נקבע כי פיתוח בר־קיימא דורש פשרות בין הצרכים של הסביבה, של החברה ושל הכלכלה - "שלושת עמודי התווך" של הקיימות. גישה זו מובעת באיור שלושת העיגולים המראה ששלושת עמודי התווך תלויים זה בזה, ואף יכולים לחזק זה את זה.  התייחסות זו לקיימות כאל רעיון הוליסטי, סתגלני וגמיש הובילה גם לאחת ההגדרות הפופולריות של קיימות: "אינטגרציה מאוזנת ושיטתית בין ביצועים כלכליים, חברתיים וסביבתיים ברמה התוך דורית והבין דורית."
היסטוריה
המהפכה התעשייתית במערב במאות ה-17 עד ה-19 נהנתה מפוטנציאל האנרגיה העצום שהיה טמון בחומרי גלם נגישים: פחם, נפט וגז טבעי. עם גדילתה של האוכלוסייה ועם התעשרותה, גדל גם היקף השימוש בחומרים שונים, מגוון החומרים התרחב, והם הובלו למרחקים גדולים יותר. מדובר בחומרי גלם, מינרלים, חומרים כימיים סינתטיים, מוצרי צריכה, מזון, בעלי חיים ופסולת.
ייצור החומרים הכימיים הסינתטיים זכה לדחיפה גדולה במהלך מלחמת העולם השנייה והתפתח מאוד אחריה. הוא מקיף קשת מוצרים מגוונת, החל בחומרים קוטלי עשבים, חומרי הדברה ודשנים, וכלה בחומרים לשימוש ביתי וחומרים מסוכנים. חומרים אלה גרמו להצטברות של גזי החממה באטמוספירה ולזיהום בשל מתכות כבדות, פסולת רדיואקטיבית, CFC.
באמצע המאה העשרים החלה התארגנות של תנועות איכות סביבה שהצביעה על מחירן הסביבתי של השימוש הנרחב באנרגיה ובחומרים. משברי האנרגיה בשנת 1973 ובשנת 1979 הראו עד כמה גדלה תלותה של הקהילה העולמית במקורות אנרגיה מתכלים. בשנת 1972 החל האו"ם לקדם תוכנית סביבתית. בשנת 1988 האו"ם היה שותף בהקמת הפאנל הבין־ממשלתי לשינוי האקלים. מאז, פרסם הפאנל שישה דוחות הנחשבים למקור סמכותי ומהימן. דו"ח ההערכה האחרון פורסם בשנת 2021. החל משנת 2000 האו"ם מפתח רשימה של יעדים לפיתוח בר־קיימא. בשנת 2015 הסכימו 193 מדינות על 17 יעדי קיימות הכוללים את מיגור העוני והרעב, השגת שוויון בין המינים, שימוש בר־קיימא באוקיינוסים ושמירה על המגוון הביולוגי. במסגרת אמנת המסגרת של האו"ם בנושא שינויי אקלים מתכנסת אחת לשנה ועידת האומות המאוחדות לשינוי אקלים.
מדידה
הסולמות למדידת קיימות (קיימות סביבתית, חברתית וכלכלית, כל אחת לחוד ובצירופים שונים) נמצאים עדיין בתהליכי גיבוש. הם כוללים אינדיקטורים אקולוגיים, סקרים, ביקורות, מדדים (אינדקסים), חשבונאות, הערכות, אומדנים ושיטות דיווח אחרות.
המדד הבין־לאומי לאיכות הסביבה
המדד הבין־לאומי לאיכות הסביבה Environmental Performance Index (EPI) מודד את רמת הקיימות של 180 מדינות בעולם. המדד מתבסס על 40 סמני ביצועים (לדוגמה: פליטות CO2, אובדן שטחי ביצות, איכות האוויר ומי השתייה) באחת־עשרה קטגוריות. המידע עליו מבוסס המדד מגיע מארגונים בינלאומיים, מוסדות מחקר, גופים אקדמיים וסוכנויות ממשלתיות. בדירוג של שנת 2022, המדינות שנמצאו בראש הדירוג היו דנמרק, בריטניה ופינלנד. מדינת ישראל מוקמה במקום 57.
טביעת הרגל האקולוגית
כושר הנשיאה של כדור הארץ (היכולת של המערכות האקולוגיות להתחדש) היא מוגבלת. טביעת הרגל האקולוגית מודדת את הדרישות שבני האדם מעמידים בפני כושר הנשיאה. נכון לשנת 2022, מוערך שטביעת הרגל האקולוגית גבוהה לפחות ב-75% מכושר הנשיאה.
ניתן לחשב גם את טביעת הרגל הממוצעת לאדם. כלומר, כמה הקטאר אדמה מנצל האדם הממוצע. המדד לטביעת הרגל האקולוגית כולל בתוכו שש "טביעות רגל" שונות: קרקע למרעה, יערות לעץ, שטחי מים לדגה, קרקע לגידולים חקלאיים, קרקע לבנייה וטביעת הרגל הפחמנית.
טביעת הרגל הפחמנית אינה מודדת את השימוש בקרקע, אלא את הפליטות הנגרמות מהשימוש בדלק מאובנים וייצור בטון. הפליטות הללו מוסבות לשטחי היער הנדרשים כדי לסלק את הפליטות שלא נספגות על־ידי האוקיינוסים. נכון לשנת 2022, טביעת הרגל הפחמנית מהווה 60% מטביעת הרגל הכללית. [[קובץ:Human welfare and ecological footprint sustainability.jpg|ממוזער|שמאל|400px|alt=Graph comparing the Ecological Footprint of different nations with their Human Development Index |
טביעת הרגל האקולוגית של מדינות שונות מול מדד הפיתוח האנושי
]] האיור (משמאל) בודק את הקשר בין טביעת הרגל האקולוגית של מדינות שונות לבין מדד הפיתוח האנושי שלהן. באופן כללי, הגרף מראה שככל שרמת החיים עולה, כך עולה טבעית הרגל האקולוגית.
I = PAT
אחד הניסיונות הראשונים לבטא את ההשפעה האנושית על הסביבה באופן מתמטי נעשה בשנות ה-70 של המאה העשרים ונקרא נוסחת I = PAT. נוסחה זו מנסה לתאר את ההשפעה האנושית באמצעות שלושה גורמים: I = P × A × T, כאשר האות I (מהמילה impact) מייצגת את הפגיעה בסביבה, האות P (מהמילה population) מייצגת את גודל האוכלוסייה, האות A (מהמילה affluence) מייצגת את רמת הצריכה, והאות T (מהמילה technology) מייצגת את הפגיעה פר יחידת ניצול משאבים, התלויה בטכנולוגיה שבה משתמשים.
בעולם
קיימות מספר חברות דירוג (לדוגמה, S&P ובלומברג), המדרגות חברות לפי מאות פרמטרים של סביבה, רווחה וממשל תאגידי ESG Environment, Social, Governance. דירוג זה יכול לסייע למשקיעים להחליט אם להשקיע כספים באותה חברה. מרכיב הסביבה E בדירוג ESG הופך לכלי נפוץ יותר בביצוע השקעות אחראיות, אך קיימת ביקורת לגבי איכות המידע עליו מתבססים הדירוגים, כאשר חלקו מבוסס על דיווח עצמי וחלקי של החברות. מסיבה זו המדד היום נחשב בעיני רבים במגזר ההשקעות כגרינווש. קושי נוסף קיים בכך שהדירוגים שונים זה מזה ויוצרים חוסר־אחידות.
בישראל
בדומה לדירוגים מסוג ESG, בישראל קיים דירוג מעלה השואף להעריך את מידת ההשפעה החברתית־סביבתית של חברות וארגונים. גם דירוג זה מבוסס על דיווח עצמי של החברות, ולכן אינו מהווה מדד אובייקטיבי. בשנת 2020 הושק מדד תל אביב 125 - אקלים נקי מדלקים פוסיליים, המורכב ממניות הנכללות במדד תל אביב 125, ללא מניות של תאגידים פוסיליים. רשימת התאגידים הללו נקבעת על־ידי פורום כסף נקי של עמותת חיים וסביבה, ארגון הגג של ארגוני הסביבה בישראל, ולכן הוא מהווה מדד אמין להשקעה אחראית.
מדד ההשפעה הסביבתית
בשנת 2019 דירג המשרד להגנת הסביבה בישראל את הסיכון הסביבתי של מעל 120 מפעלי תעשייה גדולים, 50 חברות ציבוריות הנסחרות בבורסה ו-700 תחנות תדלוק ציבוריות. המדד התבסס על ההשפעה הסביבתית הישירה של החברה, רמת הציות שלה להוראות סביבתיות ודיווח וניהול וולנטרי של היבטי סביבה. עשרת המפעלים בעלי הסיכון הסביבתי הגבוה ביותר היו בז"ן, כיל רותם, בית זיקוק פז אשדוד, מפעל כרמל אולפינים, מט"ש שוקת, מפעלי ים המלח, שמן תעשיות, גדיב, מתקן השפד"ן ומגנזיום ים המלח.
משבר האקלים
כדור הארץ מתחמם מקרני השמש ופולט חום חזרה אל האטמוספירה. למרות שקרינת השמש חזקה מפליטת החום של כדור הארץ, קרינת השמש נמשכת רק בשעות היום, ולכן קיים איזון עדין בין הקרינה הנכנסת לזאת היוצאת. גזי החממה שבאטמוספירה (לדוגמה, פחמן דו־חמצני ומתאן) בולעים טוב יותר את הקרינה היוצאת מכדור הארץ לעומת זאת הנכנסת. לכן, ככל שגזי החממה מתרבים, כדור הארץ מתחמם. גזי החממה נוצרים ונעלמים, והם היו קיימים באטמוספירה עוד לפני המהפכה התעשייתית. אך פעילות בני האדם מאז מפרה את האיזון ומוסיפה כמות ניכרת של גזי חממה לאטמוספירה. בישראל, קצב ההתחממות גבוה יותר מהממוצע העולמי.
בשנת 2007 הצהירו מדעני האקלים של הפאנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים שיש לפחות 90% סיכוי שהאדם הוא זה שגרם לעלייה בכמות ה-CO2 באטמוספירה, בעיקר בגלל שריפת דלק מאובנים, אך גם בגלל שינויים בשימושי הקרקע. כדי לייצב את האקלים צריכות המדינות העשירות לצמצם את פליטות ה-CO2 שלהן עד שנת 2050 ב-60% עד 90% ביחס לפליטות בשנת 2006. אם רמת הפליטות תהיה גבוהה יותר, עלולות הטמפרטורות לעלות ביותר מ-2°C ולגרום לשינוי אקלים "קטסטרופלי". הפליטה תצטרך להצטמצם במקביל לגדילת האוכלוסייה בעולם ובמקביל לשאיפתן של המדינות המתפתחות לקיים אורח חיים מערבי זולל אנרגיה.
זיהום אוויר
פגיעות נוספות של האדם באטמוספירה כוללות זיהום אוויר בערים, מזהמים המכילים כימיקלים רעילים, כגון תחמוצות חנקן, גופרית דו-חמצנית, תרכובות אורגניות נדיפות וחומר חלקיקי, היוצרים ערפיח וגשם חומצי, ו-CFC הגורם להידלדלות שכבת האוזון. חומר חלקיקי מעשה ידי אדם הנמצא באטמוספירה, למשל אירוסולים של סולפט, מפחית את כמות הקרינה הישירה המגיעה מהשמש אל פני השטח של כדור הארץ. ההפחתה הזו נקראת העמעום העולמי, וכנראה יש לה השפעה על מחזור המים העולמי, ועל הטמפרטורה.
בישראל מתים מדי שנה כ־2,000 איש בשל זיהום אוויר. נתון זה גבוה יחסית למדינות מפותחות אחרות והוא דומה לזה הקיים במדינות המתבססות על תעשיות פחם, נחושת ואלומיניום.
משבר מים
הפגיעה באטמוספירה וההתחממות הגלובלית משפיעות לרעה גם על מחזור המים בטבע ויוצרות משבר מים. נכון לשנת 2023, לכשני מיליארד איש בעולם אין גישה למערכות מי־שתייה בטוחות, ולכ־3.6 מיליארד אין גישה לשירותי סניטציה. במקומות רבים בעולם משבר המים הוא אחד האיומים הגדולים ביותר להתקדמות כלכלית, מניעת עוני והתפתחות בת־קיימא. 71% מפני השטח של כדור הארץ מכוסים במים. מתוכם, 97.5% הם מי אוקיינוס מלוחים ורק 2.5% הם מים מתוקים. רוב המים המתוקים קפואים באנטארקטיקה. יתר המים המתוקים נמצאים בקרחונים, באגמים, בנהרות, בביצות, באדמה, באקוויפרים ובאטמוספירה. בזכות מחזור המים, מחדשים המשקעים את מלאי המים המתוקים, ואף על פי כן, המלאי מוגבל, ויש צורך לנהל את המשאב הזה. במאה העשרים אבדו יותר ממחצית שטחי הביצה בעולם, ואִתם אבדו השירותים הסביבתיים החשובים שהם נתנו. בעיה נוספת היא המלחה של מי התהום ופגיעה באקויפר. כיום, כמעט 35% מצריכת המים של בני האדם איננה בת קיימא, כי היא שואבת מאקוויפרים שהולכים ומתכלים, ומורידה את המפלס בנהרות חשובים. צריכת המים בשנת 2001 הייתה כפולה מהצריכה בשנת 1961: דרישות החקלאות עלו ב-75%, דרישות התעשייה – ביותר מ-200%, והדרישה של משקי הבית – ביותר מ-400%. על פי אומדן משנות ה-90, בני האדם ניצלו אז ארבעים עד חמישים אחוזים מהמים המתוקים הזמינים בעולם, והצריכה הכוללת הולכת וגדלה. כ-70% מהמים משמשים בחקלאות, כ-22% בתעשייה וכ-8% – במשקי הבית.
בישראל מתמודדים עם מספר קשיים בתחום המים כולל זיהום ימי, ניהול משק המים, ומאבקים בין ישראל למדינות ערב על מקורות מים.
אוקיינוסים
בעשרות השנים האחרונות חלו שינויים במאפייני האוקיינוסים בעולם. טמפרטורת המים עלתה וכתוצאה מכך ריכוז החמצן באוקיינוסים ירדה אל מתחת 2%. ירידה זו ברמות החמצן צפויה להמשיך ולרדת בממוצע ב־3-4% עד שנת 2100 בשל משבר האקלים. זרימה של שפכים וחומרי דשן אל האוקיינוסים מעודדת איטרופיקציה, האצה של צמיחת צמחים ובמיוחד אצות לאורך החופים. תופעות אלה מחמירות את הירידה בחמצן. כתוצאה מכך ישנה עלייה באורגניזמים העמידים להיפוקסיה (למשל, מדוזות), וירידה באורגניזמים הרגישים להיפוקסיה (למשל, טונה וכרישים).
לזרמי הים באוקיינוסים יש השפעה גדולה על האקלים ועל מזג האוויר ובעקיפין על אספקת המזון של בני האדם ושל אורגניזמים אחרים. מדענים מזהירים כי שינוי האקלים עלול להוביל לשינוי פתאומי בזרמים, וכי שינוי זה עלול להשפיע באופן דרסטי על האקלים בכמה אזורים בעולם. עשרה אחוזים מאוכלוסיית העולם – כשש מאות מיליון בני אדם – גרים באזורים נמוכים ועלולים להיפגע מעלייה במפלס מי הים.
צפיפות אוכלוסייה
בסוף שנת 2022 עמדה אוכלוסיית העולם על 8 מיליארד איש, פי שלושה ממספר האנשים שחיו בעולם בשנת 1950. יחד עם זאת, בשל מגמה של ירידה בילודה, קצב הגידול בשנת 2021 היה הנמוך ביותר מאז שנת 1950. ארגון האומות המאוחדות מעריך שאוכלוסיית העולם תגיע למספר שיא של 10.4 מיליארד איש בשנת 2080, מספר שיישאר יחסית יציב עד לשנת 2100.
שווקים מתעוררים, כמו בסין ובהודו, שואפים לאותה רמת חיים כמו בעולם המערבי, וכמוהם גם שאר העולם הלא-מתועש. השילוב בין גידול האוכלוסייה במדינות המתפתחות ובין רמות צריכה שאינן בנות קיימא במדינות המפותחות הוא האתגר הקשה הניצב בפני הקיימות.
בירוא יערות
יערות מכסים כשליש משטח האדמה בעולם. הם בעלי תועלת לאדם בכך שהם מנקים את המים והאוויר ומספקים תעסוקה ישירות או בעקיפין לכ־50 מיליון איש. ליערות יש תפקיד חיוני בהתמודדות עם משבר האקלים מכיוון שהם קולטים פחמן דו-חמצני שאחרת היה נפלט לאטמוספירה. היערות מספקים גם בית לבעלי־חיים רבים. תועלות אלה נמצאות תחת איום בשל בירוא יערות, המתרחש בעיקר בשל פינוי שטחים למטרות חקלאיות וכריתת עצים. בחמישים השנים האחרונות, כ־17% מיער הגשם באמזונס אבד. בשנת 2019, יערות הגשם איבדו כ־30 מגרשי כדורגל של עצים בכל דקה. בירוא יערות מזיק במיוחד ביערות הגשם, מכיוון ששם שוכנים מינים רבים של בעלי־חיים.
ניצול הקרקע הוא מהותי לתפקוד הביוספרה כי כשהיחסים בין שטחי הערים, החקלאות, היערות, החורש, הערבה והמרעה משתנים, יש לכך השפעה ניכרת על המחזורים הביוגאוכימיים העולמיים של המים, הפחמן והחנקן, ובעקיפין – על המערכות הטבעיות ועל המערכות האנושיות.
פיתוח בר־קיימא
פיתוח בר קיימא הוא "פיתוח העונה על צורכי ההווה מבלי לפגוע ביכולתם של הדורות הבאים לספק את צורכיהם הם." לפי החלטת האו"ם משנת 2005, פיתוח בר־קיימא מבוסס על שלושה עמודי תווך: הכלכלי, החברתי והסביבתי אשר קשורים זה בזה באופן הדוק . החל משנת 1992, הובילו האומות המאוחדות תוכנית לפיתוח בר־קיימא המבוססת על 17 יעדים להתמודדות עם אתגרים גלובליים כמו עוני, אי־שוויון, משבר האקלים, שלום וצדק. היעדים קשורים קשר חזק זה לזה, ונטען שעל מנת להגיע לשינוי יש צורך בהשגתם כקבוצה. שני יעדים חשובים במיוחד המגבילים את האפשרות להשיג את שאר היעדים הם שימור המגוון הביולוגי במים (יעד 14) וביבשה (יעד 15).
עמוד התווך הסביבתי
הדרך הראשונה להפחתת הנזק שגורמים בני האדם למערכות האקולוגיות היא ניהול סביבתי. זו גישה ישירה המבוססת ברובה על מידע מתחום מדעי כדור הארץ, מדעי הסביבה והביולוגיה של שמירת הטבע. ברמה העולמית ובמובן הרחב ביותר, ניהול סביבתי עוסק באוקיינוסים, במערכות מים מתוקים, בקרקע ובאטמוספירה, אבל על פי עקרון קנה המידה של הקיימות, אפשר להחיל אותו על כל מערכת אקולוגית שהיא, מיער גשם טרופי ועד לגינה ביתית. לדוגמה, בבעיות הסביבה שיוצרים העסקים החקלאיים והחקלאות התעשייתית, מנסים לטפל באמצעות רעיונות כגון חקלאות בת קיימא וחקלאות אורגנית ובאמצעות אימוץ נהלים עסקיים בני קיימא.
עמוד התווך הכלכלי
הניהול הסביבתי מתבצע בסופה של שרשרת ארוכה של גורמים עקיפים המתחילה בצריכה האנושית, לכן הדרך השנייה להפחית את הנזק הסביבתי היא ניהול הצריכה האנושית. זו גישה עקיפה המבוססת ברובה על מידע מתחום הכלכלה.
כלכלה מעגלית היא אחד המרכיבים בכלכלה אקולוגית. בכלכלה מעגלית, השאיפה היא לייצר ולצרוך באופן שיצמצם משאבים. כלכלה מעגלית היא "מערכת רגנרטיבית בה מצמצמים את השימוש במשאבים, את פליטת הפסולת ואת אובדן האנרגיה על־ידי האטה, סגירה וצמצום מעגלים של אנרגיה וחומר. ניתן להשיג זאת בעזרת תכנון ארוך טווח, תחזוקה, תיקון, שימוש חוזר, ייצור חוזר, תיקון ומיחזור."
הטבע כעלות חיצונית
אחת הגישות לפתרון הדילמה הזאת היא לנסות "להפנים" את העלות ה"חיצונית" באמצעות מיסים סביבתיים, תמריצים, רישיונות זיהום סחירים ועידוד תשלום עבור שירותי המערכות האקולוגיות. יש הטוענים שגם מטבעות מקומיים, המקושרים עם קהילות מחרוזת (קהילות סחר חליפין), עם כלכלת מתנה ועם בנקי זמן, הם אמצעי התומך בכלכלות המקומיות ובסביבה.
צריכה
צריכה מוגברת ולא מקיימת יוצרת פסולת רבה. ניתן לטפל בפסולת זו במספר דרכים, אך הן אינן שוות ערך. מִדרג הפסולת מתאר את סדר העדיפות הרצוי בטיפול בפסולת. שש הרמות מהטובה ביותר להכי פחות טובה הן: מניעה, צמצום, שימוש חוזר, מיחזור, הפקת אנרגיה וסילוק/הטמנה. במניעה, הכוונה היא להימנע ככל הניתן מצריכה. גישה זו מיוצגת על־ידי תנועות אנטי-צרכנות המנסות לצמצם את הצריכה האנושית, לדוגמה דרך פרויקטים כמו יום ללא קניות, יום חופשי ממכוניות, או סגנון חיים כמו פריגניזם. צמצום מתייחס להפחתת הצריכה, למשל בדרך של צריכה שיתופית או חיים פשוטים. שימוש חוזר של חפצים נעשה בדרך־כלל בחנויות יד שנייה או אתרי יד שנייה (יד 2). שימוש חוזר של מים יכול להיות בשימוש במים אפורים. מיחזור נחשב לאחת השיטות הפחות מועילות לטיפול בפסולת, ואחריו הפקת אנרגיה והטמנה.
עמוד התווך החברתי
נהוג לתאר קיימות במונחים של מדע ושל סביבה, אבל ביצוע השינוי הוא אתגר סביבתי הכורך בתוכו, בין השאר, משפט בינלאומי ולאומי, תכנון עירוני ותחבורה, סגנון חיים וצרכנות אתית. אמנם כל אדם יכול להקטין את הנזק הסביבתי, אבל השינויים הנדרשים כדי להקטין את הצריכה של האנושות כולה עד לגודל בר קיימא, הם נרחבים הרבה יותר וצריכים לקרות בכל הרמות וההקשרים החברתיים.
הפרעות חברתיות כגון מלחמה, פשע ושחיתות, מסיטים משאבים מהתחומים שבהם הם הכי נדרשים, פוגעים ביכולתן של חברות לתכנן את העתיד, ומסכנים את רווחת הציבור באופן כללי. אסטרטגיות בתחומים שונים מכוונות להשגת חברה מקיימת יותר, והן כוללות חינוך משופר והעצמה פוליטית של נשים, במיוחד במדינות המתפתחות; יתר תשומת לב לצדק חברתי, ובמיוחד בין עניים ועשירים בתוך כל מדינה ובין המדינות; וצדק בין-דורי. דלדול של משאבי הטבע, ומים מתוקים בכללם, עלול להוביל למלחמות על המשאבים. היבט זה של הקיימות מדגיש את הצורך בהסכמים בינלאומיים לניהול משאבים חוצי גבולות, כגון אקוויפרים ונהרות, ולהגנה על מערכות עולמיות, כמו האוקיינוסים והאטמוספירה.
אקולוגיה חברתית
מוריי בוקצ'ין טען כי הרעיון שבני האדם הם שליטי הטבע משותף לכל החברות ההיררכיות. הוא אמר שהקפיטליזם ויחסי השוק, אם לא מרסנים אותם, מסוגלים לדרדר את כדור הארץ כולו למעמד של משאב ותו לא. הטבע איננו אלא סחורה: "השוק חומס את רוח האדם, ההון - את כדור הארץ." בוקצ'ין קבע שרוב הפעילויות שצורכות אנרגיה והורסות את הסביבה הן חסרות היגיון, כי הן תורמות רק מעט לאיכות החיים ולרווחה. את המפתח לפתרון הוא ראה בהבנה של התהליכים ההופכים חברה אורגנית לחברה היררכית ושל מנגנוני העבודה הנותנים לגיטימציה להיררכיה ואף יוצרים אותה.
בוקצ'ין ייסד את תחום האקולוגיה החברתית. תחום זה מבוסס על האמונה שכל הבעיות האקולוגיות שהאנושות סובלת מהן היום אינן אלא סימפטום, והן נובעות מליקויים בתפקוד החברתי. שלא כמו רוב החוקרים, המאמינים שכל בעיותינו ייפתרו אם ניישם המלצות של מחקרים בפיזיקה, בביולוגיה, בכלכלה וכדומה, בוקצ'ין טוען שהבעיות ייפתרו רק אם נבין את התהליכים החברתיים הנסתרים ונתערב בהם תוך החלת העקרונות והשיטות של מדעי החברה.
אנרגיה
המאמצים להפחתת הפליטה של גזי החממה נעשים ברמות שונות: ברמת המעקב אחר תנועת הפחמן במחזור הפחמן בשימוש מסחרי באנרגיה מתחדשת, בפיתוח טכנולוגיות ומערכות תחבורה חסכוניות יותר באנרגיה, ובניסיונות של אנשים פרטיים לנהל אורח חיים "מאוזן מבחינה פחמנית" ולקחת בחשבון את דלק המאובנים הגלום במוצרים ובשירותים שהם צורכים.
מזון
לפי הגדרתה של האגודה האמריקאית לבריאות הציבור (APHA), מערכת מזון בת קיימא היא "מערכת המספקת מזון בריא בהתאם לצרכים בהווה, ובה בעת שומרת על שלומן של המערכות האקולוגיות שיספקו מזון לדורות הבאים, תוך מזעור הנזק לסביבה. מערכת מזון בת קיימא גם מעודדת ייצור ותשתיות הפצה מקומיים, ומבטיחה תזונה בריאה במחיר שווה לכל נפש. יתרה מזאת, מערכת מזון בת קיימא היא הומנית והוגנת, היא מגנה על החקלאים ועל העובדים האחרים, על הצרכנים ועל הקהילות." הפגיעה של העסקים החקלאיים בסביבה וכמוה גם הניגוד העצום בין בעיית ההשמנה של המערב לבין העוני והמחסור במזון במדינות המתפתחות, הולידו תנועה חזקה הדוגלת בתזונה בריאה ובת קיימא כחלק חשוב מהצרכנות האתית.
ההשפעה שיש לתפריטים שונים על הסביבה תלויה בגורמים רבים, כגון היחס בין כמויות המזון מהחי ומהצומח או שיטת ייצור המזון. ארגון הבריאות העולמי פרסם מסמך "אסטרטגיה עולמית לתזונה, פעילות גופנית ובריאות" ובשנת 2004 הוא אומץ בידי מליאת הארגון. המסמך ממליץ על דיאטה ים תיכונית, המזוהה עם בריאות ואריכות ימים. הדיאטה עשירה בפירות ובירקות, דלה בבשר, בתוספות סוכר ובחומצות שומן רווי ומופחתת מלח. באזור הים התיכון, המקור המסורתי לשומן הוא שמן הזית העשיר בחומצת שומן חד-בלתי-רוויה. גם התפריט היפני הבריא המבוסס על אורז הוא עשיר בפחמימות ודל בשומן. שני התפריטים דלים בבשר ובשומן רווי ועשירים בקטניות ובירקות אחרים; שניהם מקושרים עם תחלואה נמוכה ועם פגיעה סביבתית קטנה.
המזון הכרחי לקיום, והאכלתם של יותר משישה מיליארד בני אדם גובה מחיר כבד מכדור הארץ. לצורך זה משועבדים כ-38% משטחי האדמה בעולם וכ-20% מהייצור הראשוני נטו. על אלה נוספות הפעילויות זוללות המשאבים של החקלאות התעשייתית, החל ממי ההשקיה, הדשנים וחומרי ההדברה הדרושים לגידולים, ועד למשאבים הדרושים לאריזת המזון, הובלתו (התחבורה היא מרכיב חשוב במסחר העולמי היום) ומכירתו.
ברמה העולמית, החקלאות בת הקיימא והחקלאות האורגנית הן המענה לפגיעה של העסקים החקלאיים בסביבה. ברמה המקומית פועלות תנועות שונות למען ייצור מזון מקומי, ניצול טוב יותר של שטחים עירוניים ריקים וגינות פרטיות, לרבות פרמקלצ'ר, הורטיקולטורה עירונית, מזון מקומי, מזון איטי, גינון בר קיימא וגינון אורגני.
חינוך
מוסדות חינוך רבים משקיעים בלימודי קיימות ואיכות הסביבה. כבר מגיל ינקות ילדים לומדים על הטבע, איכות הסביבה ומחזור. בנוסף, מתקיימים בבתי ספר שונים ברחבי הארץ, כחלק מהתוכנית הלימודית, סיורים מיוחדים וימי התנדבות בנושא הקיימות. רחל עברון פונה בגישה דתית במאמרה "חינוך לקיימות: בין שמירת מצוות לשמירת טבע" מציעה למובילי החינוך להכיר בחשיבותו של החינוך הסביבתי, שעיקרו ללמד על מנת לקיים – לקיים את עולמו של הקב"ה. במספר מוסדות להשכלה גבוהה נפתחו מסלולי לימוד אקדמיים לתואר בקיימות, כגון בית הספר ללימודי קיימות ומדעי הסביבה של המרכז הבינתחומי הרצליה, המכון לחינוך לקיימות שבמכללת דוד ילין ועוד. החינוך והעלאת המועדות החברתית לנושא הקיימות נובעים מתפיסת העולם הטוענת שככל שאנשים רבים יותר ייחשפו לתחום, כך תצליח החברה האנושית לשמור על כדור הארץ למען הדורות הבאים. האו"ם הכיר בחשיבותו של החינוך לעניין, והכריז על העשור שבין 2005 ו-2014 כעשור של החינוך לפיתוח בר-קיימא במטרה "לעודד את כולנו לאמץ התנהגויות חדשות שיבטיחו את עתידנו".
התיישבות
קיימות מתבטאת גם במסגרת המגורים של האדם. ערים בנות קיימא הן ערים המתוכננות לפי עקרונות של קיימות. אחת הגישות לאורח חיים בר קיימא, המיושמת בכפרים האקולוגיים, למשל, חותרת ליצירה של קהילות עצמאיות החיות בפשטות ומספקות את צורכי עצמן, בדגש על צורכי המזון. מכיוונה של תנועת העירוניות המתחדשת מגיעות גישות אחרות, והן מצליחות לצמצם את הנזקים הסביבתיים באמצעות שינויים בסביבה הבנויה היוצרים ערים בנות קיימא ותחבורה בת קיימא. תושבי שכונות עירוניות קומפקטיות נוסעים פחות ומזיקים פחות לסביבה על פני קשת של מדדים, בהשוואה לתושבי הפרוורים.
ארגונים לקידום קיימות
בסופו של דבר, מידת ההתקדמות של בני האדם לקראת קיימות תהיה תלויה בקיומן של תנועות חברתיות בקנה מידה גדול שישפיעו הן על הבחירות שיעשו הקהילות והן על הסביבה הבנויה. קיימות מקומית עשויה להיות תנועה כזו, בזכות כוחו של השלטון המקומי לעצב מציאות פיזית, כלכלית וחברתית, ולהוביל תהליכים של שינוי תודעתי והתנהגותי. קיימים ארגונים רבים המקדמים את הקיימות בעולם. אחד הארגונים המובילים הוא האו"ם אשר יצר תוכנית סביבתית וקבע יעדים לפיתוח בר קיימא. בין השאר כוללים יעדים אלה קידום חקלאות בת קיימא, שוויון בין המינים, הבטחת חינוך לכול, ניהול בר קיימא של מים, ושימוש בר קיימא במשאבי הים.
קיימות בישראל
לישראל קיימים משאבי טבע כמו דגה, גז טבעי ופצלי שמן. מדינת ישראל מגנה על משאביה כמו משאבי המים. חלק ממשאבי הטבע, כמו מינרלים בקרקע, מנוצלים באופן לא חוקי. קיימים גם מפגעים סביבתיים כמו זיהום האוויר באזור חיפה. בישראל קיימים ארגונים רבים להגנת הסביבה. חלק ניכר מארגונים אלה פועלים תחת ארגון הגג "חיים וסביבה". ארגונים בולטים הם המרד בהכחדה, מגמה ירוקה ושומרי הבית. קיים גם אתר ויקי ייעודי לנושאי קיימות וסביבה בשם אקו-ויקי.
בישראל התפתחה בשנים האחרונות פעילות ענפה בנושא של אופנה בת־קיימא ושימוש חוזר בבגדים.
אוניברסיטת גלאזגו
אוניברסיטת גלאזגו (באנגלית: University of Glasgow) היא אוניברסיטה ציבורית בעיר גלאזגו שבסקוטלנד. האוניברסיטה נוסדה ב-1451 והיא אחת מארבע האוניברסיטאות העתיקות של סקוטלנד יחד עם אוניברסיטת אדינבורו, אוניברסיטת סנט אנדרוז ואוניברסיטת אברדין. היא אחת מהמוסדות המייסדים של "קבוצת ראסל", ארגון אוניברסיטאות המחקר הבולטות בממלכה המאוחדת. האוניברסיטה חברה ברשת אוניברסיטאס 21. נכון ל-2017 למדו בה כ-26,500 סטודנטים. האוניברסיטה חברה באיגוד של אוניברסיטאות חבר העמים הבריטי חברה בקבוצת ראסל וחברה בגילדת אוניברסיטאות אירופאיות עתירות מחקר.
הוועד המרכזי ליישוב ארץ ישראל וסוריה
הנהלת הוועד הורכבה מיהודים תושבי גאלאץ:
הוועד החליט לפעול לפי הקווים המנחים הבאים:
משפחות יהודיות מהיישובים הרומניים גאלאץ, טקוץ', פיאטרה ניאמץ, בקאו, מוינשט ועוד, התארגנו במסגרת הוועד כדי לעלות לארץ ישראל. האגודה של מוינשט הייתה הראשונה שעברה לביצוע מעשי של התוכניות, מנתה כ-30 בתי אב, בחודש תמוז תרמ"ב (1882) הגיעה לארץ קבוצת חלוץ של 5 משפחות יהודיות ובתוכן ברוך ואביו יצחק גולדרינג, זאב בן שמעון בלום, אברהם בן שלום רוטברג וגרשון בן שבח גולדמן (המגיד 1882, גיליון 38, חיבת ציון ברומניה, פרק י"ח-ד"ר ישראל קלויזנר) שהצטרפו בצפת לדוד שוב. ביום  24 ביולי 1882 רכש דוד שוב, כנציג יהדות רומניה, את הקרקעות ששימשו לאחר מכן להקמת היישוב ראש פינה.
הוועד ארגן את הפלגת האוניה "טטיס" מגאלאץ ביום 25 באוגוסט 1882. על סיפון האוניה יצאו מרומניה חמישים משפחות שכללו 228 יהודים. היהודים האלה הקימו את ראש פינה ואת זכרון יעקב. בהמשך ארגן הוועד עוד שלוש הפלגות בהן יצאו אל ארץ ישראל עוד 120 משפחות שכללו 600 יהודים.
יחס השלטונות העות'מאניים היה חיובי בהתחלה, אך בהמשך שינו את טעמם ואסרו את המשך העלייה. באביב 1883 נקלע הוועד לקשיים כספיים ובספטמבר הפסיק לפעול.
החקיקה האנטישמית ברומניה כללה חוק חדש נגד רוכלות, שגרם לאובדן פרנסתם של עשרות אלפי יהודים רומנים. הוועד ניסה להפנות את היהודים חסרי הפרנסה לכיוון ארץ ישראל, אך ללא הצלחה. הוועד שלח, בסתיו 1884, למושבות היהודיות בארץ ישראל, 25 מחרשות ו-60 צריפים בני שני חדרים כל אחד ולאחר מכן התפוררה פעילות הוועד.
קליה (מאכל)
חליה (בגאורגית: ყალია) הוא תבשיל בשר מתובל הדומה לגולאש, שהמיוחד בו הוא תבלין נוזלי בשם צ'ו (תבלין על בסיס תמרינדי), נותן לו את המרקם המיוחד.
מאטבי ברונשטיין
מאטבי ברונשטיין (ברוסית: Матвей Петрович Бронштейн; 2 בדצמבר 1906 ויניצה -18 בפברואר 1938 לנינגרד) פיזיקאי תאורטי סובייטי יהודי מחלוצי תורת כבידה קוונטית, מחבר של עבודות באסטרופיזיקה, קוסמולוגיה, אלקטרודינמיקה קוונטית ומוליכים למחצה ומספר ספרים במדע פופולרי לילדים.
חייו
ברונשטיין קיבל בעיקר חינוך ביתי, מכיוון שגיוסו של אביו לצבא הצאר בשנת 1914 מנע את שליחתו לבית ספר, מחוסר באמצעים. ברונשטיין למד מספרים, קרא הרבה מאוד ושלט בשפות: רוסית, אוקראינית, גיאורגית, אנגלית, צרפתית, גרמנית, עברית, טורקית, לטינית, יוונית, ספרדית ויפנית.
בשנת 1925 פרסם ברונשטיין את המאמר המדעי הראשון שלו שעסק במבנה הפוטוני של קרני רנטגן. בשנת 1926 הוא החל ללמוד באוניברסיטת לנינגרד ובשנת 1930 סיים את לימודיו והחל לעבוד במחלקה התאורטית של המכון הפיזיקלי של האוניברסיטה.
משרד העבודה והרווחה (גרמניה)
משרד העבודה והרווחה (בגרמנית: Das Bundesministerium für Arbeit und Soziales, בקיצור BMAS) הוא משרד פדרלי בגרמניה. המטה המרכזי של המשרד ממוקם בווילהלמשטראסה בברלין, וישנו מטה משני בבון. תקציב המשרד בשנת 2020 עמד על כ-150 מיליארד אירו.
מאטבי ברונשטיין
חייו
ברונשטיין ביקש לאחד את תורת הכבידה, תורת היחסות הפרטית ותורת היחסות הכללית וטבע את המונח cGh, כמבטא איחוד זה. בין תלמידיו הבולטים היה ארקדי מגדל.
משרד העבודה והרווחה (גרמניה)
היסטוריה
משרד העבודה של הרייך הגרמני של רפובליקת וויימאר הוקם ב-13 בפברואר 1919 כממשיך משרד העבודה של האימפריה הגרמנית. הפוליטיקאי הסוציאל-דמוקרטי גוסטב באואר הפך לשר העבודה הראשון בממשלתו של הקנצלר פיליפ שיידמן, ב-21 ביוני אותה שנה. עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון בינואר 1933 מונה הפוליטיקאי מפלגת העם הלאומית ומנהיג ארגון "קסדת הפלדה" פרנץ זלטה לשר העבודה בקבינט של אדולף היטלר. זלטה כיהן כשר העבודה והרווחה עד שנת 1945, אך ללא סמכות ממשית.
משרד העבודה במערב גרמניה הוקם מחדש בבון ב-20 בספטמבר 1949. המשרד עבר למקומו הנוכחי בשכונת מיט שבברלין בשנת 2000, במבנים ששימשו בעבר את משרד התעמולה הנאצי.
מאטבי ברונשטיין
חייו
לברונשטיין היו מספר היתקלויות עם השלטונות הסובייטיים. בשנת 1931 הוא שלח עם חמישה פיזיקאים נוספים מברק לכותב הערך על אתר באנציקלופדיה הסובייטית הגדולה, בו לעג לערך והשווה את כתיבתו לכתיבת ערך על פלוגיסטון. בתגובה לכך קיבל ברונשטיין מכתב נזיפה והושעה לזמן מה ממתן הרצאות באוניברסיטה. באביב 1937 לאחר שעשרות אלפי כרכים של ספרו לנוער על המצאת הרדיו הודפסו וחיכו לכריכה, נדרש ברונשטיין לשנות את תוכן הספר, שהציג את המצאת הרדיו כהישג מקביל של אלכסנדר סטפנוביץ' פופוב וגוליילמו מרקוני, דבר שנחשב פגיעה בכבוד הרוסי. ברונשטיין סירב לשכתב את ספרו והכרכים שהודפסו הושמדו.
במהלך הטיהורים הגדולים, ב-6 באוגוסט 1937, נעצר ברונשטיין בבית הוריו בקייב. הוא נלקח לכלא בלנינגרד בו הורשע במשפט בפברואר 1938 והוצא להורג בו ביום. לאשתו, לידיה צ'וקובסקיה, הודיעו שהוא נדון לעשר שנות מאסר בגולאג, ללא זכות לשליחת מכתבים. בדצמבר 1939 קיבלה אלמנתו אישור שהוא הוצא להורג. שמו טוהר בשנות ה-50 לאחר מותו של סטלין.
במהלך לימודיו כתב ברונשטיין ספרי מדע פופולריים להשלמת פרנסתו. ספריו לילדים הוצאו לאור מחדש בשנת 1957 לאחר ששמו טוהר.
זוראן ז'יווקוביץ'
זוראן ז'יווקוביץ' (בסרבית: Зоран Живковић; נולד ב-22 בדצמבר 1960) הוא ראש ממשלתה לשעבר של סרביה, שהחליף בתפקיד את זוראן ג'ינג'יץ' לאחר הירצחו במרץ 2003.
ביוגרפיה
ז'יווקוביץ' נולד בעיר ניש, ושם גם סיים את לימודי התיכון. לאחר מכן עבר ללמוד בקולג' של בלגרד ועסק ביזמות לפני שנכנס לזירה הפוליטית.
בשנת 1992 הצטרף ז'יווקוביץ' למפלגה הדמוקרטית של סרביה והפך למנהיג המפלגה ולנציגה בפרלמנט. בסוף 1996 הוא הוביל את מחאת האופיזיציה נגד זיופי הבחירות, ונבחר לראש העיר הראשון של עירו ניש ב-1997. בשנת 2000 היה ז'יווקוביץ' אחד הכוחות המניעים של הזרם הדמוקרטי להפלתו מהשלטון של סלובודן מילושביץ', ולאחר מכן התמנה לשר הפנים של הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה, תפקיד בו כיהן עד 2003, אז הפכה הרפובליקה לאיחוד המדיני של סרביה ומונטנגרו.
לאחר ההתנקשות בזוראן ג'ינג'יץ' התייצב ז'יווקוביץ' בראש ממשלת הרפורמה בזמן המשטר הצבאי שהוכרז במדינה והוביל את הלחימה בפשיעה ובשחיתות. כהונתו סבלה מביקורת רבה על מעצרים שעוררו מחלוקת, שערוריות פוליטיות, וקואליציה לא יציבה. עקב התמיכה הפוחתת בו פרש ז'יווקוביץ' מהנהגת המפלגה הדמוקרטית בבחירות לפרלמנט הסרבי ב-2004, לטובת בוריס טאדיץ', שנבחר למנהיג החדש.
הוא נשוי ואב לשני ילדים.
אבי וורצמן
אבי (אברהם) ווֹרְצְמָן (נולד ב-29 באוקטובר 1970, כ"ט בתשרי ה'תשל"א) הוא איש ציבור ישראלי, ששימש כסגן שר החינוך וחבר הכנסת מטעם הבית היהודי. היה ממייסדי הגרעין התורני בית מוריה, מנכ"ל תנועת מבראשית, וכן סגן ראש עיריית באר שבע ומחזיק תיק הרווחה והקהילה בעיר. כן היה יו"ר נשיאות ומרכז הבית היהודי. כיום הוא משמש מנכ"ל הכפר השיקומי עדי נגב שעל יד אופקים. מכהן בנוסף כיו"ר דירקטוריון החברה למתנ"סים.
ראשית פעילותו
בשנת 1993 היה ממייסדי בית מוריה, שהיה לגרעין תורני המפעיל בית מדרש מרכזי ופעילויות קהילתיות רבות. בשנת 2002 זכה בפרס ראש הממשלה "מגן הילד" על הקמת רשת מועדוניות לילדים במצוקה – "אור לילד".
בשנת 2002 היה ממקימי תנועת מבראשית הפועלת בתחום החינוך הלא פורמלי והפורמלי בישראל ובעולם היהודי, בקרב דתיים וחילונים. עד שנת 2009 שימש וורצמן כמנכ"ל התנועה והיה ממקימי מיזם מסע ישראלי שבו משתתפים מאות אלפי תלמידים בישראל. בעבר שימש גם כמנכ"ל ישיבת הכותל ויועץ שר הבינוי והשיכון לפיתוח הנגב.
בשנת 2003 מונה כחבר בוועדה העליונה באגף שח"ר במשרד החינוך לקידום תקצוב והפעלת גרעיני מורים בערים ובשכונות הפיתוח. במסגרת זו היה מעורב בהקמתם ופיתוחם של גרעינים תורניים.
בעולם הפוליטי
בבחירות לרשויות המקומיות בנובמבר 2008 התמודד כראש רשימת "טוב לחינוך" למועצת העיר באר שבע, זכה בשלושה מנדטים ומונה לסגן ראש העיר ומחזיק תיק הרווחה והקהילה. לקראת הבחירות לכנסת ה-18 עלה שמו כאחד משלושת המועמדים הסופיים לראשות מפלגת הבית היהודי, אך לבסוף העדיפה המועצה הציבורית את הרב פרופ' דניאל הרשקוביץ על פניו.
ב-2012, בעקבות המפקד במפלגת הבית היהודי הודיע על תמיכה בנפתלי בנט לראשות הרשימה, נבחר במקום החמישי בבחירות המקדימות שהיה למקום השמיני ברשימה שאוחדה עם מפלגת תקומה. נבחר לחבר הכנסת בכנסת ה-19.
ב-18 במרץ 2013 מונה וורצמן לתפקיד סגן שר החינוך בממשלת ישראל ה-33, תחת השר שי פירון. במסגרת תחום אחריותו במשרד החינוך, היה וורצמן אמון על אגף החינוך לגיל הרך, על אגף שח"ר, על האגף לתרבות תורנית, על אגף השירות הלאומי ועל החינוך היהודי בתפוצות במשרד החינוך.
ביוזמתו של וורצמן הופעלו תוכניות לחיזוק ערכי היהדות בתוך מערכת החינוך: מיזם התנ"ך היומי "929" שבו לומדים מאות אלפי אנשים ונשים בכל הגילאים את אותו הפרק מהתנ"ך בכל יום, הוספת 500 תקני שירות לאומי, שילוב המתנדבות בגני ילדים והרחבת הפעילות של האגף לתרבות תורנית.
משרתו כסגן שר פקעה ב-4 בדצמבר 2014 עם התפטרותו של השר הממונה, וב-8 בדצמבר מונה מחדש לסגן שר החינוך תחת מ"מ שר החינוך וראש הממשלה בנימין נתניהו. הוא התמודד בפריימריז בבית היהודי והוצב במקום האחד-עשר ברשימת המפלגה הסופית לכנסת העשרים. הרשימה זכתה בשמונה מנדטים ווורצמן סיים את כהונתו בכנסת ב-31 במרץ 2015.
לאחר פרישתו מונה למנכ"ל הכפר השיקומי עדי נגב הסמוך לאופקים. ב-3 בדצמבר 2015, בעקבות התפטרותו של חבר הכנסת ינון מגל, חזר לכהן בכנסת, אולם הוא מסר שברצונו להמשיך את פעילותו בכפר השיקומי, והוחלף על ידי נפתלי בנט כעבור שלושה ימים. ב-5 באפריל 2016 נבחר על ידי נפתלי בנט לתפקיד יו"ר מרכז הבית היהודי ויו"ר נשיאות המפלגה.
חיים אישיים
נשוי לאילנית ואב לארבעה.
בית מרקחת
בית מרקחת הוא מוסד המשמש בעיקר לאספקת תרופות ותכשירים רפואיים לציבור.
בבית מרקחת עובד רוקח - אדם המנפק תרופות על סמך מרשמים, מספק ללקוחות מידע הקשור לתרופות ולשימוש בהן, ונותן ייעוץ והכוונה תרופתית לגבי תרופות ללא מרשם רופא. מנהל בית מרקחת נקרא רוקח אחראי.
בעבר, היו הרוקחים מייצרים בעצמם את התרופות (טבליות, משחות, אבקות וכדומה), כיום הרוקחים כמעט ואינם עוסקים בערבוב וייצור תערובת של רכיבים, היות שהתרופות מיוצרות על ידי חברות לייצור תרופות.
בנוסף למכירת תרופות, נמכרים בבתי המרקחת גם מוצרים נלווים כמו מוצרי טיפוח.
בתי מרקחת בישראל
ב-1929 היו בישראל 150 בתי מרקחת, מתוכם 22 בתל אביב ו-10 ביפו. מחוץ לערים, דווח, "מעטים הם בתי המרקחת, אך גם השימוש ברפואות מודרניות אינו נפוץ". פרט לבתי המרקחת הפרטיים פעלו בארץ בתי המרקחת של מוסדות העזרה העבריים והנוצריים.
בשנת 1952 פעלו בישראל 260 בתי מרקחת פרטיים - בית מרקחת אחד ל-6000 נפש (פרט לבתי המרקחת בבתי החולים ובקופות החולים). מספר הרוקחים בישראל עמד על 657. המחסור ברוקחים זירז את הקמת בית הספר לרוקחות שנפתח בשנת 1953 באוניברסיטה העברית, שהעניק תואר ראשון בתחום. בשנת 1965 נפתחה גם תוכנית ללימודי תואר שני ברוקחות. בשנת 1955 היה מספר בתי המרקחת הפרטיים 319, והועסקו בהם 390 רוקחים מוסמכים. בקופות החולים פעלו 20 בתי מרקחת ו-560 "חדרי חלוקת תרופות" והועסקו בכולם יחד 200 רוקחים מוסמכים - רוקח אחד ל-3 מקומות חלוקה.
בשנות החמישים התעוררה התמרמרות עקב התנאים והדרישות השונות שהוחלו על בתי מרקחת פרטיים לעומת בתי המרקחת של קופות החולים. מקור ההתמרמרות המרכזי היה הנהגת שני שערי חליפין לתרופות. האחד לקופות החולים (למעט "מכבי" ו-"אוצר הרופאים") ולייבוא התרופות של המדינה, והשני לכל האחרים. שער החליפין שחל על המדינה ועל קופות החולים הטיב עימן כלכלית, בהשוואה לשער שנקבע עבור בתי המרקחת הפרטיים. גם כשסופקו תרופות לקופות החולים מהתעשייה המקומית בשער החליפין הגבוה, החזיר משרד האוצר את ההפרש לקופת החולים. כתוצאה מכך נוצר פער בין מחירי התרופות שנמכרו בבתי המרקחת הפרטיים לאלו שנמכרו בבתי המרקחת הציבוריים. כתוצאה מכך נאלץ הצרכן לבחור אם לרכוש תרופה זולה יותר בבית המרקחת של קופת החולים, תהליך שהיה כרוך בהמתנה ממושכת, אי נוחות והיצע נמוך, או בבית מרקחת פרטי במחיר גבוה יותר. מקור נוסף לטענות נבע מן הדרישות המחמירות שהוטלו רק על בתי מרקחת פרטיים. כך למשל, נקבע ששטחו של בית מרקחת פרטי לא יפחת מ-60 מ"ר. בנוסף, בית המרקחת הפרטיים נדרשו להצטייד ולחזיק בכל עת כמות מינימלית של ציוד ואספקה. דרישות אלו לא חלו על בתי המרקחת הציבוריים (של קופות החולים).
בינואר 1953 קבעה הסתדרות הרוקחים חובת גבייה של תוספת מיוחדת עבור תרופות שתמכרנה בשעות תורנות הלילה של בתי המרקחת בארץ. ההנחיה חייבה את כל בתי המרקחת הפרטיים.
ב-1959 התפרסמה תוכנית ועדת קנב לביטוח הבריאות הכללית שעוררה את זעם הסתדרות הרוקחים. על פי התוכנית יספקו קופות החולים תרופות ל-80 אחוז מהאוכלוסייה, ורק 20 האחוזים הנותרים, הכוללים את בעלי ההכנסות הגבוהות ונותני העבודה, שאינם כלולים בתוכנית ביטוח זו, ידרשו לבתי המרקחת הפרטיים. הסתדרות הרוקחים תבעה לכלול את בתי המרקחת בתוכנית הבריאות הכללית ולהקיף את כל האוכלוסייה בביטוח הבריאות.
באמצע שנות החמישים ובתחילת שנות השישים התקיימו מספר שביתות בבתי מרקחת ובמעבדות על רקע תביעתם של הרוקחים להשוות את שכרם לשכר יתר בעלי המקצועות האקדמאיים. התביעה נענתה ב-1965 במסגרת הסכם שכר חדש שנחתם עימם.
ב-1971 עמד מספר בתי המרקחת של קופת חולים של ההסתדרות על 260, פי תשעה יותר ממספרם בעת קום המדינה. בשנה זו רוקחי בתי המרקחת של קופת החולים (שמספרם נאמד בכ-1,000) סיפקו מעל 40 מיליון תרופות לפי מרשמי רופא, משמע יותר מ-20 מנות תרופה לנפש בשנה.
באוגוסט 1972 נחנך הבניין החדש של בית הספר לרוקחות של האוניברסיטה העברית ובית החולים הדסה עין כרם. המבנה החדש, בן שבע הקומות, איפשר את הגדלת כמות הרוקחים העתידיים בשוק, לאחר שאותה שנה 60% מתוך 1,835 הרוקחים בישראל עברו את גיל חמישים.
באפריל 1978 נפתחה לראשונה בישראל רשת בתי מרקחת בשיטת הדראגסטור, המוכרת מוצרים בשירות עצמי (פרט לתרופות): רשת סופר-פארם. הסניף הראשון נפתח בהרצליה. ב-2010 הפעילה הרשת מעל 160 סניפים.
באפריל 1981 פורסמו תקנות חדשות למתן תרופה החייבת במרשם רפואי. התקנות חייבו צירוף "עלון לצרכן" לכל תרופה שיקבל חולה מרופאו, ובו אזהרות והנחיות על דרך נטילת התרופה. עוד נקבע כי הרופא יהיה חייב לכתוב את המרשם באותיות דפוס בלטינית או מודפסות במכונת כתיבה, ולהוסיף את פרטיו המלאים, כתנאי להנפקת התרופה בבית המרקחת.
בדצמבר 1985 קבע בית המשפט העליון בהחלטה תקדימית, כי בתי המרקחת בארץ לא יזדקקו לרישיון מיוחד כדי למכור תמרוקים.
ב-1991 נוסדה רשת "כלל פארם", לימים "ניו פארם". כיום מפעילה הרשת מעל 70 סניפים.
עד שנת 2005 חייב החוק בישראל למכור כל תרופה, אף כזו שאינה מצריכה מרשם רופא, אך ורק בבית מרקחת מוסמך. כיום, ישנן תרופות מסוימות הניתנות למכירה אף במכולות רגילות. בפועל תרופות ללא מרשם כמעט ואינן נמכרות ברשתות השיווק, אלא בעיקר ברשתות הפארם (סופר-פארם, ניו-פארם).
ב-2013 פעלו בישראל כ-1,500 בתי מרקחת. מתוכם 700 מטעם קופות החולים, 550 בבעלות פרטית ו-250 השתייכו לרשתות הפארם. בתי המרקחת ניפקו בשנה זאת כ- 100,000,000 (מאה מיליון) תרופות.
במשך תקופה ארוכה החזיקה רשת סופר פארם בהסכמי בלעדיות רבים מול קניונים ומרכזים מסחריים, שהפכו את סופר פארם לבית המרקחת הנגיש והנפוץ במרכזים מסחריים רבים, וחיזקו את מעמדה של הרשת כרשת בתי המרקחת הגדולה בישראל. בשנת 2017 בעקבות התערבות רשות התחרות, בוטלו רבים מהסכמי בלעדיות אלו. במקביל באותה תקופה התחזקו רשתות מתחרות לסופר פארם. בשנת 2016 נוסדה גוד פארם ובשנת 2017 קנתה שופרסל את ניו פארם והפכה ל-Be.
סם קלאפלין
סמואל ג'ורג' "סם" קלאפלין (באנגלית: Samuel George "Sam" Claflin; נולד ב-27 ביוני 1986) הוא שחקן אנגלי, שהתפרסם בזכות תפקידיו בסרטים "שודדי הקאריביים: זרמים זרים", "משחקי הרעב", "ללכת בדרכך" ובזכות הופעתו בתור אוסוואלד מוסלי בסדרה "כנופיית ברמינגהאם".
ביוגרפיה
קלאפלין נולד בעיר איפסוויץ', בסאפוק, אנגליה בנם של מארק קלאפלין, פקיד פיננסי וסו קלארק, עוזרת הוראה. יש לו שני אחים בוגרים בשם בנג'מין ודניאל, ואח צעיר בשם ג'וזף (נולד ב-1989) שאף הוא שחקן. קלאפלין גדל בנוריץ', נורפוק. כילד, התעניין בכדורגל. הוא שיחק עד ששבר את הקרסול, והפציעה מנעה ממנו לשוב לשחק בצורה מקצועית. בתיכון, שיחק במחזות והחליט ללמוד משחק. ב-2003, הוא למד אומנויות הבמה במכללת נוריץ', ולאחר מכן למד באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון, שם סיים את לימודיו בשנת 2009.
באקור השלישי, מלך איבריה
באקור השלישי (בגאורגית: ბაკურ III; נפטר ב-580) או באקוריוס השלישי היה המלך האחרון משושלת צ'וסרויד שמלך על ממלכת איבריה. עם מותו בוטלה המלוכה הגאורגית על ידי האימפריה הסאסאנית.
סם קלאפלין
קריירה
בשנת 2010 הצטלם לצידם של איאן מקשיין ורופוס סוול למיני סדרה המבוססת על הרומן "עמודי תבל" ולמיני סדרה "Any Human Heart" בתור הדמות הצעירה של לוגאן מונסטיוארט. ב-2011 התפרסם בחלק הרביעי של סדרת "שודדי הקאריביים", "שודדי הקאריביים: זרמים זרים" בתפקיד המיסיונר פיליפ סוויפט אותו מביאה אנג'ליקה (פנלופה קרוז) אל ספינת "נקמת המלכה אן" על מנת שירפא את אביה שחור הזקן (איאן מקשיין). בשנת 2012, הוא שיחק בסרט "שלגייה והצייד" בתפקיד ויליאם, בנו של הדוכס.
בין השנים 2013–2015, קלאפלין השתתף גם בסרט השני בסדרת סרטי "משחקי הרעב" - "משחקי הרעב - התלקחות" בתפקיד פיניק אודייר. הוא המשיך לשחק בסרט הבא בסדרה "משחקי הרעב: עורבני חקיין - חלק א'", ב"משחקי הרעב: עורבני חקיין - פרק הסיום". ב-2014 שיחק בסרט "באהבה, רוזי" את הדמות הראשית אלכס לצידה של לילי קולינס. שיחק גם בסרט הדרמה "מועדון הפרעות", אשר מבוסס על מועדון הבולינגדון, ובסרט האימה העל-טבעי "הדוממים".
באקור השלישי, מלך איבריה
באקור ירש את אביו פארסמן הרביעי כמלך ממלכת איבריה. מועד הכתרתו לכס המלוכה אינו ידוע, אולם ידוע כי שלט בתקופה המקבילה לשלטונו של המלך הפרסי הורמיז הרביעי (בנו של כוסרו הראשון) (579-590) מהאימפריה הסאסאנית. סמכויותיו של באקור בתקופת שלטונו היו מוגבלות ובקושי הגיעו אל מעבר למצודת אורג'מה, כאשר בירת ממלכתו הייתה טביליסי, ואיבריה הפנימית נשלטה למעשה על ידי הסאסאנים. הרשומות הגאורגיות מציינות כי באקור שלט במשך 13 שנה וכי היה מלך נוצרי טוב שבנה כנסיות רבות.
סם קלאפלין
קריירה
בשנת 2016 השתתף בסרט "הצייד: מלחמת החורף", סרט המשך לסרט "שלגייה והצייד" מ-2012. וגם השתתף בסרט "ללכת בדרכך" לצד אמיליה קלארק בתור ויל טריינור, אחת משתי הדמויות הראשיות. בשנת 2016 גם שיחק בדרמה "שעתם היפה", לצדם של ג'מה ארטרטון וביל ניי. ב-2018 שיחק בסרט "נסחפים" ובסרט האוסטרלי "הזמיר".
באקור השלישי, מלך איבריה
עם מותו של באקור, ניצל הורמיז הרביעי את מותו וביטל את המלוכה של ממלכת איבריה.