cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
האימפריה הרומית הקדושה במלחמת שלושים השנה
השלכה מהחלון של נציגי בית הבסבורג
מעט אחרי תשע בבוקר ביום רביעי ה-23 במאי וילם סלוואטה הושלך מן החלון של טירת הראדשין (Hardschin) בתחומיה של העיר פראג. סלוואטה היה איל הון המקושר לבית הבסבורג, דבר שהעצים מאוד את מעמדו וחשיבותו באימפריה הרומית הקדושה של אותם הימים. קודם לכן הושלך יארוסלב בורטיה פון מרטיניץ מהחלון אולם הוא החזיק בקצה החלון עד שפגעו בו המתנקשים בידיו בניצב החרב, ובעקבות כך הוא נפל למטה, אולם הוא לא נפל לחפיר שהקיף את הטירה, 17 מטרים מתחת לחלון, אלא נפל לאדן חלון אחר, תוך שהוא שובר את ראשו. אל שני אלו נוסף המזכיר של סלוואטה - פיליפ פאבריציוס (Philipp Fabricius), אשר נחת בדרך נס נחת על הרגליים לאחר הנפילה מגובה 17 המטרים, והגיע לבסוף לווינה. לאחר השלכת סלוואטה ומרטיניץ נורו לעברם יריות, והם החלו לברוח עד שהגיעו לארמון לובקוביץ, שם עזרה להם להתחבא אשתו של בעל הארמון. למחרת ברח מרטיניץ לבוואריה, ואילו סלוואטה התחבא ככל שיכול באזור ולא ברח איתו עקב הפציעה. בינתיים פאבריציוס שניצל התריע על כך בפני הקיסר, ובכך נפתחה אחת מהמלחמות הגדולות והארוכות שידעה האנושות, והיא מלחמת שלושים השנים.
אחרי המלחמה
תוצאות המלחמה היו כה הרסניות מבחינת חיי אדם ואף יצור, גידול וצמיחה של הכלכלה עד שבהחלט אפשר להשוות בינם לבין תוצאות המוות השחור באימפריה. אזורים באימפריה נחרבו ונפגעו באופן משמעותי ביותר דוגמת ברדנבורג, מקלנבורג, פומרניה ואף שטחים בין לייפציג לבין מגדבורג. עם זאת באזורים מסוימים פסחה המלחמה פחות או יותר (דוגמת שלזוויג-הולשטיין, חלקים ממסקסוניה הדרומית) הם היו מעטים. המלחמה השפיעה רבות (אך פחות מהראשונים) על אזורים כגון בוהמיה, בוואריה, חלקים מאזור חבל הריין ווסטאפליה, שלזיה עילית, סקסוניה ואף צפון הסן.
למרות הנהוג לחשוב לעיתים קטן הנזק והפגיעה בחיי האדם מן הקרבות עצמם אלא דווקא גדול יותר אחוז הפגיעה כתוצאה מרצח או רעב. נוכחות החיילים בשטחים האימפריאליים למעשה גרמה לאי יכולת שתילה מחודשת של מזון כאשר הם לוקחים חלקים ניכרים מן התבואה. בין 1636 ל-1640 חזרה תקופת המגפות ומתו כתוצאה מכך מספר עצום של אנשים גם כן. לפי ההשערות בין 45%–50% מכלל האוכלוסייה בכפרים מתה. עם זאת המגפה לא פסחה על הערים ומוערך כי בין 25-30% מהאוכלוסייה באזורים האורבניים מתה. סך הכל במספרים מוערך שיעור המתים במספר מיליונים; על פי הערכות בשנת 1620 חיו כ-15–16 מיליון איש בגרמניה ונשארו רק 10 מיליון בשנת 1650. זאת גם הייתה הפעם הראשונה בהיסטוריה המודרנית של אירופה שבה חיו יותר אנשים בצרפת לעומת מספר האנשים בגרמניה. באזורים שנפגעו בצורה הגרועה ביותר במלחמה מוערך לעיתים אובדן של כ-60 עד 70% מכלל האוכלוסייה. כך למשל, לצורך דוגמה, דוכסות וירטמברג איבדה כ-350,000 איש מתוך 400,000 תושביה בזמן המלחמה, כל זאת על פי הערכות. ישנם אף יישובים כמו Löwenberg שבשלזיה (כיום בפולין) שעברו את המלחמה עם 40 ניצולים בלבד מתוך האוכלוסייה הקודמת שחיה במקום שעמדה על כ-6,500 איש.
מלחמת השלושים השנה בתפישת הציבור
השקפה זו השתנה בצורה חדה יחסית לאחר פרוץ המהפכה הצרפתית שגרמה להשקפה חדשה על המלחמה. כך למשל יצירות ספרותיות בנות התקופה שלאחר המהפכה, במיוחד אלו של התקופה הרומנטית, היו למעשה סיפורי טרגדיה על ההתרחשויות במלחמה. סיפורים אלו פעמים רבות התאפיינו בסיפורי אימה על התרחשויות בה. בכל מקרה באותה התקופה אף המנהיגים הצבאיים של שני הצדדים החלו להופיע בדרך השקפתית אחרת כאשר בני התקופה השוו אותם לדמויות מההיסטוריה העכשווית דוגמת נפוליאון בונפרטה. פרידריך שילר אף כתב ספר היסטוריה בנושא שפורסם בשנת 1791 ואף את הטריגולוגיה המפורסמת שלו והיא ואלנשטיין (Wallenstein, פורסמה בשנת 1797-1799) שהתבססה גם היא על אודות המלחמה. התנועה הרומנטית בעיקרה הציגה את האימפריה הרומית הקדושה בפרט ואת האומה הגרמנית ככלל של אותה התקופה כקרובן לאלימות חיצונית, אלימה ולא מרוסנת. שיעורי היסטוריה בנושא החלו להופיע במדינות אשר השתתפו במלחמה והתודעה הציבורית בנושא החלה לצבור תאוצה שנית.
אירוויזיון לרוקדים צעירים 1999
פורמט
המשתתפים שנבחרו הם רקדנים לא-מקצועיים בין 16 ל-21. הריקוד של כל משתתף נבחר ומוכן מספר שבועות לפני התחרות.
השופטים
המנצח נבחר לאחר הצבעת השופטים. השופטים שהצביעו הם:
מדינות משתתפות
16 מדינות השתתפו בתחרות. להלן המדינות שלא העפילו לגמר:
גמר
אל הגמר העפילו 10 מדינות.
אוסביו סקריסטן
אוסביו סקריסטן מנה (בספרדית: Eusebio Sacristán Mena, נהגה אאוסביו; נולד ב-13 באפריל 1964 בלה סקה שבואיאדוליד, ספרד) הוא כדורגלן עבר ומאמן, הידוע בשמו הפרטי, אוסביו. אוסביו שיחק כקשר בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20 בעמדת הקשר, בין היתר בואיאדוליד ובברצלונה. לאורך הקריירה הופיע 543 פעמים בליגה הספרדית, ובכך הוא במקום השלישי בדירוג ההופעות בכל ההיסטוריה של הליגה. בנוסף, ייצג אוסביו את נבחרת ספרד והוא השתתף במדיה ב-15 משחקים. לאחר שפרש ממשחק החל אוסביו לעבוד כמאמן, ובמשך 4 שנים היה מאמנה של ברצלונה אתלטיק.
קריירה קבוצתית
אוסביו הצטרף בנעוריו למחלקת הנוער של ואיאדוליד. לאחר שנה בקבוצת המשנה שלה, עלה אוסביו לקבוצה הבוגרת ב-1983. בעונתו הראשונה בקבוצה, עונת 1983/1984, עדיין לא היה שחקן הרכב קבוע, ואוסביו שותף רק ב-11 משחקים בליגה. ואיאדוליד זכתה באותה עונה בגביע הליגה הספרדית, ובזכות כך העפילה לגביע אופ"א. החל מהעונה הבאה היה אוסביו שחקן הרכב קבוע והוא השתתף ברוב משחקי הקבוצה. את שער הבכורה שלו בליגה הספרדית הבקיע אוסביו ב-30 בספטמבר 1984, במשחק בו ואיאדוליד ואספניול נפרדו בתיקו 2. בתום עונתו הרביעית בוואיאדוליד, בה הבקיע 7 שערי ליגה, עבר אוסביו לאתלטיקו מדריד. במדריד שיחק במשך עונה בודדת, בה הבקיע שלושה שערים ב-27 משחקים בהם שותף.
בקיץ 1988 עבר אוסביו לברצלונה. בברצלונה היה שחקן הרכב קבוע תחת אימונו של יוהאן קרויף ההולנדי, שהוביל את הקבוצה לאחת מתקופותיה המוצלחות ביותר. אוסביו זכה עם ברצלונה ב-4 אליפויות רצופות, בין 1991 לבין 1994, בגביע מחזיקות הגביע ב-1989, בליגת האלופות ב-1992 והעפיל עמה לגמר נוסף בליגת האלופות ב-1994. בעונת 1993/1994 החלה דעיכה במעמדו של אוסביו בקבוצה, והוא שותף ב-20 משחקי ליגה. בעונה הבאה צומצם תפקידו אף יותר, ל-16 משחקים בעונה, ולכן עזב בתום העונה לסלטה ויגו. בסלטה ויגו שיחק אוסביו במשך שתי עונות באופן קבוע בהרכב, והוא עזר לקבוצה לסיים במרכז הטבלה בליגה. ב-1997 חזר אוסביו לוואיאדוליד, שם שיחק 5 עונות נוספות, לפני שפרש ממשחק בגיל 38. אוסביו השתתף ב-543 משחקים בליגה הספרדית, ובכך היה במקום השני בדירוג שיאני ההופעות בליגה, אחרי אנדוני זוביזארטה. מאוחר יותר חלף לפניו גם ראול גונזלס, ובכך אוסביו נותר במקום השלישי בדירוג זה.
נבחרת לאומית
דרכו של אוסביו במדי נבחרות ספרד החלה בנבחרת ספרד הצעירה, עמה זכה באליפות אירופה עד גיל 21 ב-1986. בעודו שחקן ואיאדוליד, זומן אוסביו לראשונה לנבחרת ספרד ב-1986, והוא ערך את הופעת בכורתו במשחק ידידות נגד ב-24 בספטמבר 1986. לקראת יורו 1988 השתתף אוסביו במשחק נוסף, בו הפסידה ספרד ל 2:1 ב-24 בפברואר 1988. אוסביו נכלל בסגל הנבחרת ליורו, שנערך במערב גרמניה, אך לא שותף באף משחק ונבחרתו הודחה בשלב הבתים. במוקדמות מונדיאל 1990 השתתף אוסביו במשחקי הנבחרת כשחקן מחליף בחמישה משחקים ובמשחק ידידות נוסף, והוא עזר לנבחרתו להעפיל לטורניר הגמר, אך הוא לא נכלל בסגל הסופי שנשלח לטורניר. בהמשך, השתתף אוסביו בחלק ממשחקי הנבחרת במוקדמות יורו 1992, אך נבחרתו כשלה להעפיל לטורניר הגמר. בסך הכול הופיע אוסביו ב-15 הופעות במדי הנבחרת הספרדית, בהם לא הבקיע אף שער, בין השנים 1986 ו-1992.
קריירה כמאמן
לאחר שפרש ממשחק, פתח אוסביו בית ספר לכדורגל בוואיאדוליד. ב-2003 הצטרף אוסביו לצוות האימון של ברצלונה, תחת המאמן הראשי פרנק רייקארד, והוא מילא את תפקידו במשך חמש שנים. באמצע עונת 2008/2009, ב-2 במרץ 2009, מונה אוסביו למאמנה של סלטה ויגו, ששיחקה אז בליגה השנייה. עד סוף העונה הצליחה הקבוצה תחת אימונו לנצח רק ב-2 משחקים מתוך 16 שנותרו לה והיא סיימה במקום ה-17, שני מקומות מעל הקו האדום שמוליך לליגה השלישית. בעונה הבאה הדריך אוסביו את סלטה ויגו למקום ה-12, ובתום העונה פוטר מתפקידו.
אוסביו שב לברצלונה בעונת 2011/2012, כמאמנה של קבוצת המשנה, ברצלונה אתלטיק, במקומו של לואיס אנריקה שעזב לרומא. בעונתו השלישית במועדון, עונת 2013/2014, הוביל אוסביו למיקום שיא בהיסטוריית קבוצת המשנה, למקום השלישי בליגה השנייה. אולם, בעונת 2014/2015 התקשתה הקבוצה תחתיו והוא פוטר ב-9 בפברואר 2015. באותה השנה מונה למאמנה של ריאל סוסיאדד. את סוסיאדד הדריך כשתי עונות ולאחר רצף משחקים ללא ניצחון, פוטר ב-אפריל 2018.
ב-7 ביוני 2018 מונה אוסביו למאמנה של ז'ירונה.
מרטין גרוסמן
מרטין אדוארד גרוסמן (באנגלית: Martin Edward Grossman) (19 בינואר 1965 - 16 בפברואר 2010) היה רוצח יהודי אמריקאי אשר הורשע ברצח מדרגה ראשונה ונידון למוות עבור הריגתה של השוטרת פגי פארק ב-13 בדצמבר 1984 בפלורידה. בימיו האחרונים הוגשו מספר רב של בקשות חנינה, מחאות ועתירות, ואף נשלחה בקשה מיוחדת לאפיפיור בנדיקטוס השישה עשר בתחינה לעצור את הוצאתו להורג. כמו כן, קיבל גרוסמן תמיכה רבה מארגונים יהודיים לאומיים ובינלאומיים שונים במטרה להמתיק את גזר דינו, אך לבסוף הוצא להורג ב-16 בפברואר 2010, באמצעות זריקת רעל בבית הסוהר פלורידה.
חייו
גדל כבן יחיד ונשר מבית הספר בכיתה ח' מאחר שהיה צריך לטפל באביו ובדודו אשר סבלו מנכויות פיזיות ונפשיות. אביו מת כשהיה בן חמש עשרה ואחריו מתו גם דודו, סבו, וקרובי משפחה נוספים. בשל כך סבל מדיכאון חמור והחל לצרוך אלכוהול וסמים שונים כגון קנאביס וPCP. כמו כן נטל תרופות מרשם שונות, ביניהן ואליום וברביטורטים, אותם השיג מארון התרופות של אמו.
הרצח
ב-13 בדצמבר 1984, מרגרט "פגי" פארק בת ה-26, סיירת שטח (שוטרת שתפקידה להגן על הסביבה ועל חיי הבר) נתקלה בגרוסמן בן ה-19 ובחברו ת'יין טיילור בן ה-17, יורים באקראיות באזור מיוער בפינלאס שבפלורידה, עם אקדח גנוב.
גרוסמן, שהיה באותה העת בשחרור על תנאי לאחר שהורשע בגניבה ובפריצה לביתה של חברתו לשעבר, ביקש מפארק שלא לדווח על כך שהחזיק נשק ושהה מחוץ למחוז פסקו ; שתי הפרות של תנאי שחרורו. כשפארק הרימה את מכשיר הקשר שלה הכה אותה גרוסמן בראשה ובכתפיה בעזרת הפנס שלה. היא הוכתה גם על ידי טיילור. פארק הצליחה לשלוף את אקדחה ולירות יריית אזהרה באוויר, אולם גרוסמן חטף אותו ממנה וירה בה למוות בעורפה.
חבר המושבעים הרשיע את גרוסמן ברצח מדרגה ראשונה והמליץ פה אחד לגזור עליו את עונש המוות. טיילור הורשע ברצח מדרגה שלישית ושוחרר לאחר שריצה שנתיים ועשרה חודשים מתוך גזר דין של שבע שנים.
בקשות חנינה
תומכיו של גרוסמן טענו כי משפטו נוהל בצורה לא מקצועית וכי ישנן ראיות מכריעות המצדיקות הענקת חנינה מטעם צ'ארלי כריסט, מושל פלורידה באותה העת, כגון השפעת הסמים שצרך גרוסמן בשעת הפשע, וכן רשלנות משפטית מידי צוות הגנתו בתביעה. אף על פי כן כל הערעורים שהגיש גרוסמן נדחו ובית המשפט העליון של ארצות הברית התיר להמשיך בהוצאה להורג לאחר שקבע שהמשפט התנהל בצורה תקינה וכי כל הראיות הקיימות כבר הוצגו.
צוות ההגנה שכר את שירותיה של הפסיכולוגית ד"ר סידני מרין בכדי לאבחן את מצבו הנפשי של גרוסמן, אולם בסופו של דבר לא קרא לה להעיד במשפטו מאחר שהערכתה הסופית לא הייתה לטובתו.
לאחר הרשעתו שכר צוות ההגנה מומחה נוסף, פסיכולוג מקרוליינה הצפונית בשם דוקטור רולין בראדשאו "בראד" פישר ג'וניור, בכדי להכין אבחון פסיכולוגי נוסף עבור הגשת הערעור על עונשו. פישר כתב בהערכתו כי גרוסמן "לא הציג סממנים פסיכוטיים כלשהם או הפרעה פסיכולוגית משמעותית".
כחלק מערעורו טען צוות ההגנה כי הערכה פסיכולוגית שעבר גרוסמן בילדותו קבעה את מנת המשכל שלו כ-77, ציון אשר גובל בפיגור שכלי. עורכי דינו טענו שמקרה הרצח לא הוצג כפי שצריך בפני בית המשפט ושהתקיים חוסר משמעותי בהצגת כל הראיות הרלוונטיות. כמו כן התעוררה התנגדות לטענת התביעה כי גרוסמן ביצע את הרצח בכוונת תחילה על אף טענתו שלא התכוון להרוג את פארק. ביום הוצאתו להורג הוגש ערעור אחרון לבית המשפט העליון בבקשה לשימוע, אולם בית המשפט קבע שההוצאה להורג תמשיך כמתוכנן.
מכתבים, אימיילים ופקסים רבים נשלחו למושל פלורידה, צ'ארלי כריסט, ולבכירים אחרים שהיו מעורבים במשפט. ביום ההוצאה להורג כמעט חמישים אלף טלפונים ומכתבים התקבלו בבית המושל והפצירו בו להעניק חנינה לגרוסמן. בנוסף לכך, יותר משלושים וחמש אלף חתימות נאספו באתר העצומות Care2, בניסיון להענקת חנינה. ניצול השואה אלי ויזל, האפיפיור בנדיקט השישה עשר, ויותר מ-200 ארגונים בולטים שלחו מכתבים למושל פלורידה בניסיון לבטל את ההוצאה להורג.
הוצאה להורג
בבוקר ה-16 בפברואר 2010 הגיעו דודתו ושתי חברותיו לבקר אותו, ואת צהרי היום הוא בילה בתפילה יחד עם יועצו הרוחני, רבי מנחם כץ. בהצהרתו האחרונה הביע גרוסמן חרטה וקיבל על עצמו את האחריות למותה של פארק, וכן ציטט את קריאת שמע ישראל. בני משפחתה של פארק הגיעו לצפות בהוצאתו להורג, שהתרחשה בשעה 6:00 בערב של אותו היום. הוא הוכרז כמת בשעה 6:19.
לא מחכה יותר לדוור (שיר)
השיר הגיע למקום הראשון במצעד העברי השבועי של רשת ג'.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי איגי וקסמן, הולחן על ידי צחי הר נבו והופק על ידי חמי רודנר. "לא מחכה יותר לדוור" היה להיט ארצי ושירה הראשון של וקסמן שהצליח להגיע לראש המצעד העברי השבועי של רשת ג', שם נשאר במשך שבוע אחד. במצעד השנתי של התחנה שפורסם בסוף אותה השנה דורג במקום ה-12.
את "לא מחכה יותר לדוור" הוציאה וקסמן כשיר הנושא מתוך האלבום.
הופעה
במרץ 2006 ביצעה וקסמן את "לא מחכה יותר לדוור" בג'אם סשן באולפן גלי צה"ל. כמו כן, בוצע בתוכנית "לילה גוב" בשנת 1997.
All Mine
All Mine הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפר האמריקאי קניה וסט, מתוך אלבום האולפן השמיני שלו, Ye. השיר יצא לאור ב-8 ביוני 2018, כסינגל הראשון מתוך האלבום, על ידי חברות התקליטים GOOD Music ודאף ג'אם.
רקע וכתיבה
השיר יצא לאור ב-1 ביוני 2018 כרצועה השלישית של אלבום האולפן השמיני של וסט, Ye, וב-20 ביולי של אותה השנה הוציא וסט את השיר כסינגל השני מתוך האלבום לתחנות הרדיו להיטים העכשוויים בארצות הברית, לאחר שהסינגל הראשון, "Yikes" זכה להצלחה מתונה במצעדים השבועיים וחברות התקליטים של וסט GOOD Music ודאף ג'אם ניסו ככל יכולתם להמשיך לקדם את האלבום.
השיר נכתב על ידי וסט, מייק דין, פרנסיס סטארלייט, סיהיי דה פרינס, קוניסיקוונס, ג'רמי, 070 שייק, אנתוני קלמונס, בונגו, טיי דולה סיין, מאליק ג'ונס, קנת' פרשון, באמפ ג'יי ופרדיסון פונטיין, והופק על ידי וסט, בשיתוף עם דין, סטארלייט וסקוט קארטר. לשיר מקצב המכיל בתוכו אלמנטים של מוזיקת אינדסטריאל. בפזמון השיר נשמעת נגינת מקלדת אלקטרונית ושר אותו הזמר אנט קלמונס, לצד קולות רקע של טיי דולה סיין.
ביקורת
השיר זכה בעיקר לביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה,  אם כי מבקרים שונים מתחו ביקורת על אופיו המיני של השיר.
גיליס בילט
הברון דידריק אנדרס גיליס בילט (בשוודית: Didrik Anders Gillis Bildt מבטאים "ייליס בילט" ; 16 באוקטובר 1820 – 22 באוקטובר 1894) היה ברון, חבר פרלמנט וקצין צבא שוודי שכיהן כראש ממשלת שוודיה בין השנים 1888 – 1889.
ראשית חייו
גיליס בילט נולד בגטבורג כבנם של לוטננט קולונל דניאל פרדריק בילט ושל כריסטינה אליזבת פרודינג. אביו מת כשגיליס בילט היה בן שבע, בשנת 1827 ואמו מתה בשנת 1858.
ב-1848 נשא בילט לאישה את לוסלי רוזלי דופווה ולזוג נולדו בת ושני בנים. בן-נינו, קרל בילדט, היה גם הוא ראש ממשלת שוודיה במחצית הראשונה של שנות התשעים של המאה ה-20.
קריירה צבאית
גיליס בילט עשה קריירה צבאית כקצין תותחנים והגיע לדרגת לוטננט גנרל. ב-1837 הוא סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית המלכותית בסטוקהולם והצטרף לרגימנט התותחנים של יטאלנד. הוא השלים את לימודיו הגבוהים ב-1842 במריברג, שם הוא משך את תשומת לבו של נסיך הכתר אוסקר (לימים אוסקר הראשון, מלך שוודיה) בשל חריצותו וכישרונו. לאחר סיום לימודיו הוא עבד כמורה למתמטיקה במשך כמה שנים במקביל להמשך הקריירה הצבאית שלו וב-1847 הוא נבחר לריקסדאג (הפרלמנט השוודי).
ב-1851, בהיותו בדרגת לוטננט הוא מונה להיות שלישו האישי של המלך אוסקר הראשון. ב-1854 הוא הועלה לדרגת מייג'ור, ב-1856 לדרגת לוטננט קולונל וב-1858 לדרגת קולונל. ב-1859 הוא הועלה לדרגת מייג'ור גנרל ונבחר על ידי המלך קרל החמישה עשר להיות שלישו האישי הראשון. לבסוף, ב-1875 הוא הועלה לדרגת לוטננט גנרל.
מושל
בשנים 1858 – 1862 שימש בילט בתפקיד מושל יטאלנד ולאחר מכן ועד שנת 1874 כמושל העליון (Överståthållaren) של סטוקהולם.
נושא חשוב שהוא הוביל היא סוגיית הגנת מסילות הברזל, בייחוד אלה שהייתה להם חשיבות צבאית ומסחרית לסטוקהולם. הוא זכה לתמיכה בכל רחבי העיר, בריקסדאג, במועצת העיר, בבורסה לניירות ערך ובקרב התושבים. הוא גם היה בעל מניות וחבר מועצת המנהלים של החברה שהפעילה את קו הרכבת בין סטוקהולם לבין מכרות וסטמלנד.
נושא נוסף שהיה קרוב לליבו היה החקלאות. ב-1850 הוא כינה את החקלאות "האינטרס הכביר ביותר של ארצנו". הצהרתו משנת 1869 הייתה יותר דיפלומטית:. ב-1864 הוענק לבילט התואר ברון (Friherre).
קריירה פרלמנטרית
בילט נבחר להיות חבר בריקסדאג (הפרלמנט השוודי) וכיהן בו בין השנים 1847 – 1874 ובין השנים 1887 – 1894. החל משנת 1867, כאשר הפך הריקסדאג להיות בית מחוקקים דו-בתי, ישב בילט בבית העליון (Första kammaren).
כנציג ב"בית האצולה" (Riddarhuset), שהיה רם המעלה ביותר בריקסדאג עד 1886, היה בילט חלק מ"מפלגת היונקרים" (Junkerpartiet), קבוצת אצילים שמרנים תומכי מדיניות הסחר החופשי.
בילט נהג לדבר על סוגיות מדיניות חברתית. אחת מהן הייתה פיתוחן של שירותי הבריאות. סוגיה אחרת נגעה להשכלה הלקויה שנתנה לנשים. "זוהי עובדה מבוססת", הוא הכריז בנאום שנשא ב-1859, "שפיתוחה של אומתנו תלוי בחינוכן של הנשים".
הוא היה תומך נלהב בחוק שינוי שיטת בבחירות של לואיס ירד דה יר שחוקק ב-1863 ובהנהגת זכות בחירה כללית. בילט היה נואם מוכשר שהכיר בטיעונים הלגיטימיים כנגד הרפורמה. הוא שאף ליצור קונצנזוס והתנגד לפוליטיקה מפלגת. בסופו של דבר, בתמיכתן של שתים מתוך ארבע אספות הריקסדאג ובתמיכה ציבורית רחבה, הוא התגבר על התנגדותם של חברי בית האצולה להחלטה על פיזורו. על בסיס התמיכה הציבורית לרפורמה, הוא החזיק, בתוקף תפקידו כמושל סטוקהולם, כוחות צבאיים כדי לשמור על הסדר בבירה, במקרה שהצעת החוק תידחה. אך המתח הפך לצהלה כאשר החוק התקבל ובסופו של דבר קיבל את ההסכמה המלכותית מידי המלך קרל החמישה עשר ב-22 בינואר 1866. בית המחוקקים החד-בתי, שייצג את ארבע האספות, הוחלף בפרלמנט דו-בתי, שכלל את הבית העליון (Första kammaren) שחבריו היו ממונים ואת הבית התחתון (Andra kammaren) הגדול יותר במספר חבריו, שנבחרו בבחירות. להגדרת נוהלי העבודה של הריקסדאג החדש הוקמה ועדה ובילט נבחר לכהן בוועדה זו עם מספר קולות רב יותר ממועמדים אחרים.
בילט היה גם פעיל בריקסדאג החדש החל משנת 1867. בוועדת הביטחון ובמליאה הוא פעל לשמור על האיזון ההכרחי ועל מוכנותם של יחידות הצבא. בילט גם המשיך בעבודתו למען צדק חברתי, ותמך במתן אזרחות למי שלא נמנה עם קהל המאמינים של הכנסייה השוודית ולמתן זכויות משפטיות לנשים נשואות בענייניהן האישיים.
בשנים 1874 – 1886 כיהן בילט כשגריר שוודיה בברלין. לאחר סיום תפקידו זה הוא מונה להיות "מרשל הממלכה" (Riksmarskalken).
בחירתו מחדש ב-1887 לבית העליון על ידי הנציגים הפרוטקציוניסטים של מועצת העיר סטוקהולם הייתה בניגוד לרצונו של המלך אוסקר השני. המלך לא רצה שידיד קרוב של משפחת המלוכה יהיה מעורב בפוליטיקה מפלגתית ויהווה אופוזיציה לממשלה שכיהנה אז ותמכה במדיניות הסחר החופשי. בילט הבטיח למלך לא לייצג אף מפלגה פוליטית ונותר שמרן עצמאי. עם זאת, הוא כן השתתף בפגישות של קבוצת הפרוטקציוניסטים של הבית. בילט עצמו היה פרוטקציוניסט מתון.
שגריר
כמי שכיהן כשגריר בגרמניה בין השנים 1874 – 1886, חיזק בילט את הקשרים בין שוודיה לבין הקיסרות הגרמנית שהוקמה אז וניהל משא ומתן על הסכמים דו-צדדיים בסוגיות כמו דואר, טלגרף, הסכמי הסגרה וספנים.
בעת שהותו בגרמניה היה בילט עד להנהגתה של המערכת הפרוטקציוניסטית החקלאית על ידי אוטו פון ביסמרק. באותה תקופה הוקמה בשוודיה המפלגה הפרוטקציוניסטית שצברה את כוחה בשנים 1885 – 1886 עקב הלחץ להורדת מחירי היבולים בשוודיה, במיוחד שעורה. לדרישות להטלת מכסים על ייבוא יבולים כדי להטיב עם החקלאים השוודים הייתה התנגדות מצדו של ראש הממשלה חסיד מדיניות הסחר החופשי, רוברט תמפטנדר. האירועים קיבלו תפנית מכוון בלתי צפוי. פסילתם של 22 הנציגים חסידי מדיניות הסחר החופשי של מחוז הבחירה של סטוקהולם שנבחרו באופן דמוקרטי לבית התחתון על רקע שיקולים טכניים (אחד מחברי הסיעה (אחד מהנציגים לא שילם מיסים בסכום של 11.58 קרונות כמה שנים קודם לכן) והמינוי במקומם של 22 תומכי הפרוטקציוניזם, היטו את מאזן הכוחות והובילו להתפטרותו של תמפטנדר. כך נסללה דרכו של בילט לראשות הממשלה.
ראש ממשלה
ב-6 בפברואר 1888 מונה גיליס בילט לתפקיד ראש ממשלת שוודיה על ידי המלך אוסקר השני. עקב היכרותו עם המערכת האגררית הפרוטקציוניסטית החדשה של גרמניה ועקב אהדתו לגישה הפרוטקציוניסטית הוא נחשב כיורש מועדף לתפקיד. הארכיבישוף אנטון ניקלס סנדברג, לשעבר יושב הראש של שני בתי הריקסדאג, קיבל ככל הנראה הצעה לכהן בתפקיד, אך הוא דחה אותה.
כעת, כאשר היה לפרוטקציוניסטים שליטה בבית התחתון ורוב בכלל המושבים בשני הבתים, היה הכיוון הפוליטי של שוודיה ברור. לטובת שלום בית הטיל המלך על בילט את המשימה להובלת שינוי הדרגתי ממדיניות הליברליזם הכלכלי של לואיס ירד דה יר אל השיטה הפרוטקציוניסטית שנעשתה בהדרגה אהודה יותר בכל רחבי אירופה.
הקבינט של בילט היה מזיגה של שרים מהמחנה שדגל בסחר החופשי עם כאלו שהיו חסידי הפרוטקציוניזם. שינויים באיוש הקבינט שבוצעו לאחר מכן העבירו את נקודת האיזון לטובתם של הפרוטקציוניסטים. בעוד שמשמעות המיסים החדשים הייתה שהאזרחים ישלמו יותר עבור מזונותיהם, השתפר מצבה הכלכלי של שוודיה, כמו במקומות אחרים באירופה. בשוודיה שימשו כספים אלו להפחתת הגרעון התקציבי, לבנות מסילות ברזל ולשפר את הגנתה הצבאית של המדינה.
הישגיו של בילט בראשית כהונתו כראש הממשלה בלטו יותר מאלו שבתקופות מאוחרות יותר. לאחר שנים רבות מחוץ לגבולות שוודיה, נחשב בילט המבוגר כמי שמנותק מהמומנטום הפוליטי של אותה תקופה. ב-12 באוקטובר 1889, אחרי 20 חודשים כראש הממשלה, התפטר בילט מתפקידו. הסיבות להתפטרותו היו ככל הנראה שתיים. הסיבה הראשונה הייתה שהמערכת הפרוטקציונטסטית כבר קרמה עור וגידים והסיבה השנייה הייתה שהוא התקשה יותר ויותר להגשים את מטרתו, שהוצגה בנאומו בפתיחת הפרלמנט על "חברה החיה בנוח עם עצמה".
גיליס בילט מת ב-22 באוקטובר 1894 בארמון המלכותי שבסטוקהולם בגיל 74. את תואר האצולה שלו ירש בנו הבכור קרל.
חיים סתהון
רבי חיים סתהון (י"ח בשבט ה'תרל"א, 9 בפברואר 1871, צפת - ו' באייר תרע"ו (תאריך מקובל) 1916, צפת), היה מרבני העיר צפת, ולמשך תקופה כיהן כרב הראשי של העיר. מחבר הספר ארץ חיים בעניין מנהגי ארץ ישראל.
קורות חייו
נולד בצפת לרב מנשה סתהון, רבה לשעבר של ארם צובא. אביו נישא בצפת לאשה ממוצא אשכנזי, לאחר שהתאלמן מאשתו הראשונה, ומנישואים אלו נולד רבי חיים. בשנת תרל"ב, בהיותו בן שנה חזרה משפחתו לחלב. בתרע"ו התייתם מאביו בעודו בן חמש שנים, ואמו שבה לצפת ונישאה בשנית לרב יצחק יעקב סאליצר. בצפת חונך כמנהג האשכנזים, ולמד בישיבות רבני האשכנזים. אחר כך המשיך ללמוד אצל רבני הספרדים: רבי אברהם חי שאקי ורבי יוסף חכים. קיימת מסורת שאכל מצמח הבלדור הידוע בסגולתו כמחזק את הזיכרון, אך הוא ניזוק מכך.
בשנת תרס"ב נתמנה לרב ראשי בצפת, אך עזב את התפקיד זמן קצר לאחר מכן. באחרית ימיו חלה במחלת הטיפוס.
פטירתו
אודות מועד פטירתו לא נשמרו דברים ברורים. בהקדמת ספרו צוין שיום פטירתו הוא ו' באייר תרע"ו. אולם בקובץ התורני "נזר התורה" התפרסמה איגרת של ר' חיים סתהון ששיגר לר' משה קליערס רבה של טבריה ותאריך כתיבתה הוא ו' באדר תרע"ח (1918). נקבר בבית העלמין בצפת.
אחיו הגדול מצד אביו הוא הרב הלל דוד סתהון שהיה מפוסקי חלב ומחבר ספרים.
ארץ חיים
חיבר ספר מנהגים על מנהגי ארץ ישראל הנקרא "ארץ חיים". הספר הוא אסופה של דינים ומנהגים הקשורים לארץ ממגוון רחב של פוסקים, שנאספו ונערכו בידי סתהון. הספר כולל את הסכמותיהם של הרבנים הרב יעקב שאול אלישר, הרב יצחק משה אבולעפיא, הרידב"ז, הרב חיים ברלין והרב אליהו בכור חזן.. הוא סיים לכתוב את הספר ביום הולדתו ה-35 וכעבור שלוש שנים הביאו לדפוס.
ג'ושוע לוגאן
ג'ושוע לוגאן (באנגלית: Joshua Logan; 5 באוקטובר 1908 – 12 ביולי 1988) היה במאי קולנוע ותיאטרון, תסריטאי, שחקן ומפיק אמריקאי.
ביוגרפיה
לוגאן הופיע לראשונה כשחקן בברודוויי במחזה "Carry Nation" ב-1932. הצלחתו הראשונה כבמאי הייתה במחזה On Borrowed Time של ג'ון אוסבורן ב-1938.
ב-1942 התגייס לצבא ארצות הברית בתפקידי מנהלה. הוא היה עוזר במאי לסרט This Is the Army של אירווינג ברלין שמטרתו להעלות את מורל הלוחמים. באירופה ארגן מופעי בידור קטנים ללוחמים בקו החזית, השתחרר בדרגת קפטן.
הוליווד
ב-1955 נקרא להשלים את בימויו הסרט מיסטר רוברטס לאחר שהבמאי ג'ון פורד חלה.
ב-1955 ביים את פיקניק עם קים נובאק וויליאם הולדן עליו זכה בפרס גלובוס הזהב לבמאי הטוב ביותר - סרט קולנוע והיה מועמד לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר.
ב-1956 ביים את "תחנת אוטובוס" עם מרילין מונרו.
ב-1957 ביים את "סיונרה" עם מרלון ברנדו והיה מועמד לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר.
ב-1958 ביים את המחזמר "דרום פסיפיק" בהשתתפות מיצי גיינור ורוסאנו בראצי.
ב-1960 ביים את "סיפור בדים" שהיה סרטה הראשון של ג'יין פונדה.
ב-1969 ביים את המחזמר "המכורים לזהב" בהשתתפות לי מרווין וקלינט איסטווד.
ללוגאן יש כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
משה מוסאי
משה מוסאי (נולד ב-1941) הוא ספורטאי פאראלימפי ישראלי לשעבר.
ביוגרפיה
במלחמת ששת הימים שירת כחייל מילואים במערך המרגמות המוצנח והוצב מול חומות העיר העתיקה בירושלים בתפקיד קשר גדודי. ביום השלישי למלחמה נפגע בעמוד השדרה מרסיסי מרגמה שנורו בזמן שיצא לחילוץ חבר ליחידה שנפגע. בתקופת השיקום החל באימוני שחייה בבית הלוחם ובלימודים באקדמיה לצילום בתל אביב.
השתתף במשחקי סטוק מנדוויל וזכה בהם להישגים. ב-1969 זכה במדליית כסף במשחה חזה וב-1971 השתתף במשחה שליחים (עם משה לוי ויעקב בן-אריה) בו זכו במדליית זהב וקבעו שיא עולם חדש (2:26.5 דקות).
באולימפיאדת הנכים היידלברג (1972) זכה במדליית זהב במשחה שליחים (עם יוסף ונגר ומשה לוי). בנוסף דורג במקום שישי במשחה 50 מטר בסגנון חופשי והתחרה במשחה 3X25 מטר שבו לא העפיל לגמר. באולימפיאדת הנכים טורונטו (1976) דורג במקום השמיני במשחה פרפר 25 מטר והתחרה בשני משחי 50 מטר בהם לא העפיל לגמר.
נשוי ואב לשלושה. בעל חנות צילום בתל אביב.
פורמט פלייאוף
ישנם מספר פורמטים המשמשים בתחרויות (בעיקר בספורט) לקביעת אלוף. חלק מהנפוצות ביותר הן הדחה יחידה (נוק-אאוט), סדרות הטוב מ- וסדרת נקודות מצטברות.
הדחה יחידה
בטורניר הדחה יחידה (נוקאאוט) המשתתפים משחקים משחק אחד, כאשר מי שמפסיד מודח מהטורניר. הפורמט נפוץ בעיקר בספורט יחידני, למשל טניס. במרבית טורנירי הטניס המשתתפים מוגרלים למשחק אחד, שבו המנצח עולה לשלב הבא והמפסיד מודח. בדרך כל החלוקה היא לפי הדירוג בעונה הסדירה: מקום 1 נגד 8, 2 נגד 7 וכו', או 1 נגד 16, 2 נגד 15, כך שסכום מיקומי הקבוצות בכל מפגש הוא מספר הקבוצות המשתתפות בטורניר + 1. בטורנירי הנוקאאוט לקבוצה הפחות טובה יש יותר סיכוי לעלות. למשל, אם הסיכוי של קבוצה א' לנצח את קבוצה ב' במשחק אחד הוא 30%, בשני משחקים הוא יהיה 9% ובשלושה הוא יעמוד על 2.7%. בכמה טורנירי נוקאאוט יש משחקי מיקום, משחקים בודדים הקובעים באיזה מיקום ידורגו המשתתפים בסיום הטורניר. ברוב המקרים קיים רק משחק על המקום השלישי או מדליית הארד, למשל ב, אך בטורניר גביע הטוטו למשל, קיימים משחקי מיקום לכל הקבוצות המשתתפות. לפעמים, למשל בטורנירי ג'ודו, מתקיים בית ניחומים - המפסידים ברבעי הגמר מקיימים משחקים בודדים, כשזוכה בית הניחומים מתמודד נגד המפסיד בקרב על מדליית הארד.
בטורנירי ספורט גדולים
גביע העולם בכדורגל, גביע העולם בכדורסל, אליפות אירופה בכדורגל ואליפות אירופה בכדורסל משתמשים גם הם בפורמט לאחר שלב הבתים.
דוגמה
טורניר הכדורגל באולימפיאדת טוקיו (2020):
הדחה כפולה
בפורמט ההדחה הכפולה משתתף מודח מהטורניר לאחר שהפסיד שני משחקים. צורת לוח הזמנים המדויקת תשתנה בהתאם למספר הקבוצות בטורניר. שיטה זו אינה נפוצה עיקר מכיוון שהיא מסובכת מאוד להבנה.
בטורנירי ספורט גדולים
הטורניר המשמעותי היחיד עד כה שבו הונהגה הדחה כפולה הוא טורניר הבייסבול באולימפיאדת טוקיו (2020).
דוגמה
טורניר הבייסבול באולימפיאדת טוקיו (2020):
סדרות "הטוב מ-"
פורמטי "הטוב מ-" דומים לפורמט ההדחה היחידה, אבל משוחקים בה מספר אי זוגי גדול מאחד של משחקים (3,5,7 וכן הלאה). המנצחת בסדרה היא הקבוצה שזכתה ברוב המשחקים שהוקצו לזכייה ב"סדרה". אם מתחרה הבטיח את הניצחון ברוב המשחקים, שאר המשחקים אינם משוחקים. למשל, אם בסדרת הטוב מ-5 הגיעה קבוצה ל-3 ניצחונות, הסדרה לא ממשיכה. בפורמטי "הטוב מ-" לקבוצה הטובה יותר יש סיכוי גדול יותר לנצח מאשר בהדחה יחידה, וככל שמספר המשחקים עולה כך הסיכוי לניצחון הפייבוריטית עולה. למשל, אם לקבוצה א' יש סיכוי של 70% לנצח את קבוצה ב' במשחק בודד, הסיכוי שלה לנצח בסדרת הטוב מ-3 הוא 78.4% ובסדרת הטוב מ-5 הוא יעמוד על 87.4%.
כאשר יש שוויון בסדרות הטוב מ- (כל קבוצה ניצחה את אותו מספר משחקים), לפעמים אומרים ש"הסדרה הופכת לסדרת הטוב מ-(מספר המשחקים שנותר)". למשל, אם בסדרת הטוב מ-7 התוצאה היא 2–2, ניתן לכנות את הסדרה כסדרת הטוב מ-3, כלומר הקבוצה הראשונה שתנצח בשניים מהמשחקים הבאים עולה.
סדרת הטוב מ-3
סדרת הטוב מ-3 הוא תחרות בה קבוצה אחת חייבת לנצח שני משחקים, שהם רוב המשחקים, כדי לנצח את הסדרה. אם קבוצה אחת מנצחת את שני המשחקים הראשונים, משחק 3 לא משוחק. לרוב בסדרות אלה הקבוצה המדורגת גבוה יותר פותחת את הסדרה בבית, לאחר מכן מארחת הקבוצה המדורגת נמוך ואם יש צורך, את משחק 3 מאחרת הקבוצה המדורגת גבוה.
בטורנירי ספורט גדולים
סדרת הטוב מ-3 שימשה את ליגת העל בכדורסל בעונת, וב- שימשה השיטה רק ברבע הגמר, כשחצי הגמר והגמר נערכו בשיטת הדחה יחידה.
דוגמה
פלייאוף עונת 2020/2021 בליגת העל בכדורסל:
רבע הגמר חצי הגמר סדרת הגמר
סדרת הטוב מ-5
סדרת הטוב מ-5 היא תחרות בה קבוצה אחת חייבת לנצח שלושה משחקים, שהם רוב המשחקים, כדי לנצח את הסדרה. אם קבוצה אחת מנצחת שלושה משחקים, המשחקים הבאים לא משוחקים. לרוב בסדרות אלה הקבוצה המדורגת גבוה יותר פותחת את הסדרה בבית, לאחר מכן מארחת הקבוצה המדורגת נמוך וכך הלאה, כך שבמקרה הצורך את משחק 5 המכריע מאחרת הקבוצה המדורגת גבוה.
בטורנירי ספורט גדולים
בפלייאוף היורוליג, רבעי הגמר נערכים בצורת הצלבה: מקום 1 בעונה הסדירה נגד מקום 8, 2 נגד 7 וכו', והסדרות נערכות בצורה של הטוב מ-5, הקבוצה המדורגת גבוה יותר מארחת את שני המשחקים הראשונים, המדורגת נמוך את השניים הבאים ובמקרה הצורך, המדורגת גבוה מארחת את משחק מס' 5. עם זאת, חצאי הגמר והגמר נערכים בשיטת פיינל פור.
דוגמה
רבע גמר פלייאוף עונת 2020/2021 ביורוליג:
סדרת הטוב מ-7
סדרת הטוב מ-7 היא תחרות בה קבוצה אחת חייבת לנצח ארבעה משחקים, שהם רוב המשחקים, כדי לנצח את הסדרה. אם קבוצה אחת מנצחת ארבעה משחקים, המשחקים הבאים לא משוחקים. לרוב בסדרות אלה הקבוצה המדורגת גבוה יותר משחקת את שני המשחקים הראשונים בבית, לאחר מכן מארחת הקבוצה המדורגת נמוך שני משחקים, משחק 5 - מדורגת גבוה, משחק 6 - מדורגת נמוך, ובמקרה הצורך את משחק 7 המכריע מאחרת הקבוצה המדורגת גבוה.
בטורנירי ספורט גדולים
סדרת הטוב מ-7 משמשת כפורמט של פלייאוף ה-NBA ושל הגמרים האזוריים והוורלד סיריס בליגת ה-MLB.
דוגמה
פלייאוף עונת 2020/2021 ב-NBA:
בטורנירי ספורט גדולים
בטורנירי הקבוצות של אופ"א, כמו ליגת האלופות, הליגה האירופית והליגה האזורית, שלבי המוקדמות והשלבים מ-32 הגדולות עד חצי הגמר נערכים בשיטה זו. בעונת 2013/2014 ועונת 2014/2015 בליגת העל בכדורסל נערך גם הגמר בשיטה זו.
דוגמה
32 האחרונות בעונת 2019/2020 בליגה האירופית:
חיתוך על תנועה
חיתוך על תנועה היא טכניקת עריכה בקולנוע, בה חותכים משוט אחד לשוט שני, התואם לתנועה שבשוט הראשון. דוגמה לצורך המחשה: בשני השוטים מצולמים דמות המתיישבת על כיסא, כאשר ההבדל בין שני השוטים הוא כיוון המצלמה ביחס אל הדמות - בשוט הראשון הדמות תצולם חזיתית, ואילו בשוט השני - בפרופיל.
קיימת וריאציה על חיתוך על תנועה, שבה דמות יוצאת מן הפריים בשוט הראשון, ולאחר מכן נכנסת אל הפריים בשוט העוקב. הכניסה אל הפריים בשוט השני צריכה להיות תואמת בכיוון ובקצב התנועה של השוט הראשון.
Benevolent Asylum
Benevolent Asylum (לעיתים נודע בשם Infirmaries for the destitute או כ-Destitute Asylums; בתרגום חופשי לעברית: מקלטים לחסרי כול) היו מקלטים שהוקמו ברחבי מושבות אוסטרליה (בעיקר בניו סאות' ויילס וויקטוריה) במאה ה-19, שמטרתם הייתה לשמש בית לגברים חסרי כול ולנשים נטושות, נודדות או חסרות בית, לילדיהם וליתומים שאינם מסוגלים לפרנס את עצמם. התנאים במקלטים אלו היו ירודים וקשים. מקלטים אלו נסגרו במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-20.
באוסטרליה הדרומית הוקמו שני מקלטים: מקלט אדלייד ו-Home for Incurables, כאשר מקלט אדלייד נהפך למוזיאון ההגירה של אוסטרליה הדרומית ב-2003. המקלט היחיד שהוקם בקווינסלנד היה מקלט דוניץ'.
נכון ל-1857, בוויקטוריה היו תשעה מקלטים, שלושה מהם צמודים לבתי חולים. עלותם השנתית הוערכה ב-124,250 ליש"ט (בכסף של ימינו: למעלה מ-14.4 מיליון ליש"ט).
נכון לינואר 1860, בניו סאות' ויילס היו 11 מקלטים, שבהם גרו 1,282 איש. עלותם השנתית הוערכה ב-25,822 ליש"ט (בכסף של ימינו: למעלה מ-3.2 מיליון ליש"ט).
התקפת טרומפווסקי
התקפת טרומפווסקי היא פתיחת שחמט המתחילה במהלכים הבאים:
בצעדו השני, הלבן מתכוון להחליף את הרץ שלו בפרש של השחור, תוך כדי שהוא גורם לשחור רגלים כפולים בתהליך פיתוח הכלים. זה לא איום קטלני, השחור יכול לבחור אם ליפול למלכודת של הלבן.
התקפת טרומפובסקי היא אלטרנטיבה פופולרית לקווים הנפוצים יותר לאחר '''1. ד4 פ-ו6 שמתחילים ב- 2. ג4 או 2.פ-ג3'''. על ידי משחק '''2. ר-ז5''', הלבן מתחמק מפתיחות הגנה חזקות אפשריות כגון: כמו הגנה הודית של המלך, הגנה הודית של המלכה, הגנה נימצו-הודית, והגנת גרינפלד.
הפתיחה נקראת על שם האלוף הברזילאי, אוקטביו טרומפווסקי (1897-1984) ששיחק אותה בשנות ה-30 וה-40.
ג'וליאן הודג'סון ואנטואנטה סטפנובה, הם בין רבי האמנים המפורסמים שאימצו פתיחה זו. גם מגנוס קרלסן פתח בה במשחקו הראשון באליפות העולם בשחמט 2016 מול סרגיי קריאקין.
קוד ECO עבור התקפת טרומפווסקי הוא A45.
קווים ראשיים
לשחור יש מספר דרכים להתמודד עם התקפת טרומפווסקי, חלקן נמנעות מרגלים כפולים וחלקן מאפשרות אותם:
ולדימיר קארה-מורזה
ולדימיר ולדימירוביץ' קארה-מוּרְזָה (ברוסית: Влади́мир Влади́мирович Кара́-Мурза́; נולד במוסקבה ב-7 בספטמבר 1981) הוא איש תקשורת ופעיל פוליטי רוסי, כיהן כסגן יו"ר תנועת "רוסיה הפתוחה", תנועה חברתית שמטרתה לקדם חברה אזרחית ודמוקרטית ברוסיה וממומנת על ידי איש העסקים הגולה מיכאיל חודורקובסקי. הוא יהודי מצד אימו. קארה-מורזה כיהן כחבר במועצת התיאום של האופוזיציה הרוסית ב-2012 וחבר בתנועת סולידריות והיה סגן מנהיג מפלגת החופש העממי בשנים 2015–2016. הוא הורעל פעמיים, ככל הנראה בעקבות תפקידו בקידום "חוק מגניטסקי".
ב-17 באפריל 2023 נשלח קארה-מורזה ל-25 שנות מאסר אחרי שבית משפט ברוסיה הרשיע אותו בבגידה ובהעלבת צבא רוסיה על רקע המלחמה באוקראינה.
השכלה
ולדימיר קארה-מורזה השלים השכלתו בפקולטה להיסטוריה של אוניברסיטת קיימברידג' ובבית הספר טריניטי הול. מגיל 16 עסק בעיתונות ותקשורת.
פעילות פוליטית
בשנים 1991–2001 היה חבר מפגלת הבחירה הדמוקרטית של רוסיה ולאחר מכן היה לחבר ברית כוחות הימין בשנים 2001–2008 והיה חלק מצוות העובדים של בוריס נמצוב וכיהן כיועצו בדומה. ידוע כמתנגד לשלטונו של ולדימיר פוטין מאז שנת 2000 ונוטה לתמוך בגריגורי יאבלינסקי כמועמד לנשיאות רוסיה.
במאי 2007 תמך בקידומו של הסופר ולדימיר בוקובסקי למועמדות לנשיאות רוסיה מטעם האופוזיציה הדמוקרטית לבחירות הנשיאותיות. בדצמבר 2007 בכנס תנועת ברית כוחות הימין קארה-מורזה נבחר לחבר במועצה הפוליטית הפדרלית של המפלגה, אך שנה לאחר מכן הצהיר על עזיבתו את המפלגה בשל התחברותה עם תנועת המעשה הנכון. בדצמבר 2008 נבחר לחבר במועצה הפוליטית הפדרלית של תנועת סולידריות והוצב במקום השני ברשימת המפלגה, שני למנהיג התנועה בוריס נמצוב.
במרץ 2010 חתם על העצומה "פוטין מוכרח ללכת" והיה ממובילי המחאות למען בחירות הוגנות. ביוני 2012 הצטרף למפלגת החופש העממי וצורף למועצת התיאום של האופוזיציה הרוסית.
מפברואר עד מאי 2011 ניהל מגעים בקונגרס של ארצות הברית מטעם האופוזיציה הרוסית על הרחבת הסנקציות נגד אישים פוליטיים ברוסיה, על רקע מקרה המוות של סרגיי מגניטסקי.
פעילות תקשורתית
בשנים 1997–2000 היה כתב בעיתון "נובאיה איזבסטיה" והיה פרשן בעיתון קומרסנט בשנים 2000–2004. בשנת 2002 מונה לעורכו הראשי של עיתון העסקים "Russian Investment Review".
בשנת 2004 עבר לטלוויזיה והיה לכתב בוושינגטון של ערוץ RTVi בשנים 2004–2012. בסתיו 2012 ערוץ RTVi שהיה בבעלות ולדימיר גוסינסקי נמכר לאיש העסקים רוסלן סוקולוב וקארה-מורזה פוטר.
הרעלות
ב-26 במאי 2015 קארה-מורזה אושפז במצב קריטי בבית החולים במוסקבה ודווח כי נמצאו עקבות חומר רעיל בגופו. בדצמבר 2015 הוא הגיש תלונה לוועדת החקירות של רוסיה בטענה על ניסיון להתנקש בחייו.
ב-2 בפברואר 2017 אושפז שוב במצב קריטי בבית החולים במוסקבה ונכנס לתרדמת. נטען כי שוב נמצאו עקבות חומר רעיל בגופו.
משפחתו
קארה-מורזה נשוי ולו שלושה ילדים.
קארה-מורזה הוא בנו של ולדימיר קארה-מורזה (האב), נינו של הפילוסוף אלכסיי קארה-מורזה, צאצאו של המדען סרגיי קארה-מורזה. סבו היה המשפטן סרגיי קארה-מורזה שחי בשנים 1876–1956. קארה-מורזה הוא צאצאו של המהפכן הלטבי וולדמאר ביסנייקס (1884–1938) והדיפלומט ושגריר לטביה בבריטניה, גאורג ביסנייקס (1885–1941).
פרידריך קרס פון קרסנשטיין (1855–1920)
פרידריך קרס פון קרסנשטיין (בגרמנית: Friedrich Kreß von Kressenstein; 31 במרץ 1855 – 6 ביוני 1920) היה גנרל גרמני, שפיקד על כוחות במהלך מלחמת העולם הראשונה.
משפחתו
פון קרסנשטיין נולד ב-31 במרץ 1855 בגרמרסהיים, למשפחת האצולה הוותיקה של נירנברג, קרס פון קרסנשטיין. הוא היה בנם של המיור הבווארי יוזף פרייהר קרס פון קרסנסשטיין ואשתו, לבית פון שטטן. אחיו הגדול אוטו המשיך אף הוא בקריירה צבאית ולאחר מכן הפך לגנרל-אוברסט ושר המלחמה. קרס נישא לנינה פון קוויסט ב-1881, ממנה נולדו לו ארבעה ילדים.
מלחמת העולם הראשונה ושנותיו האחרונות
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא מונה למפקד דיוויזיית המילואים הבווארית ה-5, איתה לחם בלורן ואחר כך בצרפת, בין השאר בקרב ארטואה השני. ב-9 בספטמבר 1915 הוא פרש לביתו מחמת הגיל, וב-6 ביוני 1920 הוא מת בביתו במינכן.
טיפולי פוריות
טיפולי פוריות (מכונה בלעז גם Assisted reproductive technology או ART) הם טיפולים רפואיים הניתנים לאחר אבחנה של אי-פוריות. טיפולים אלה יכולים לכלול, בין השאר מתן תרופות המכילות הורמונים להגברת או יצירת ביוץ וטכניקות פולשניות כדוגמת שאיבת ביציות והפריה חוץ גופית (או בכינוי אחר "הפריית מבחנה").
טיפול באי פוריות של הגבר
כיום ישנן אופציות טיפול מתקדמות יותר לבעיות פוריות אצל הגבר והן נעות בין טיפול צנתורי לשיפור ייצור תאי הזרע, דרך ניתוח להחדרת סלילים. כיום, רק במקרים נדירים ביותר, זקוק הזוג לתרומת זרע.
אם מדובר בחומרה קלה, הטיפול מתחיל בהזרעה - IUI- intrauterine insemination. טרם ביצוע ההזרעה, נוזל הזרע ובתוכו תאי הזרע נבדקים ועוברים השבחה-משמע, בחירת הזרעונים בעלי התנועתיות הטובה ביותר, ריכוז הזרע והוצאת נוזל הזרע עצמו והשארת הזרעונים. לאחר מכן הזרע מוחדר בתוך צינורית לתוך הרחם, דרך צוואר הרחם.
אם קיימת בעיית פוריות בינונית עד קשה אצל הגבר, כך שאיכות הזרע, כמותו ותנועתו ירודות, ניתן לבצע צנתור דו צדדי המשפר את כניסת החמצן אל האשך ומעודד את ייצור הזרע התקין. דבר זה מחדש את ייצור התאים ומשפר את כמותם ואיכותם. במקרים קשים במיוחד, בהם השיפור בכמות ייצור תאי הזרע מוגבל, ניתן לבחור בטכניקת ICSI, בה נבחר זרע באופן יחידני והוא מוכנס לתוך הביצית בתנאי מעבדה. את הזרע ניתן להשיג על ידי שאיבה מהאפידידימיס או מהאשך (TESA).
אינדיקציות לביצוע ICSI כוללות מספר נמוך של תאי זרע ומורפולוגיה ירודה, כישלון טיפול בהפריית מבחנה רגילה (שבה מושמים הזרעונים ליד הביצית בתנאי מעבדה ואחד מהזרעונים מפרה אותה) ובעיות בתהליך ייצור הזרע המביאות לפוריות נמוכה.
הערכה ראשונית לסוג בעיית הפוריות ממנה סובל הגבר יכולה להוביל לטיפול הנכון. הערכה זו כוללת בדיקת פרופיל הורמונלי של FSH, LH, טסטוסטרון ופרולקטין על מנת להבחין בין בעיה חסימתית, בעיה הקשורה לפגם באשכים ובעיה משנית הנובעת מההיפופיזה או מההיפותלמוס.
טיפול באי פוריות כתוצאה מבעיית ביוץ
טיפול בבעיית פוריות הנובעת מבעיה בביוץ קשור לגורמים שונים, ביניהם גיל המטופלת. לרוב, מקובל להתחיל באיקקלומין, להמשיך במתן גונדוטרופינים ובמידת הצורך בהפריית מבחנה. אם קיימת אי ספיקה שחלתית או מנופאוזה מוקדמת, יש לפנות לתרומת ביציות.
אם לא הושג היריון לאחר טיפול באיקקלומין, יש לבחון טיפול באמצעות גונדוטרופינים אשר גורמים לביוץ שחלתי. גונדוטרופינים כוללים FSH ו-LH, או FSH רקומביננטי, והם ניתנים בצורה של הזרקות לתוך השריר או לתת-עור. בשל החשש מהיריון מרובה עוברים או מתסמונת גירוי יתר שחלתי, יש לעקוב אחר התפתחות הזקיקים כאשר ניתנים גונדוטרופינים. זאת על ידי אולטראסאונד ומעקב אחר רמות האסטרדיול. על מנת לחקות את ה-LH-surge, ניתן HCG (אוביטרל) כדי לגרות את הביוץ עצמו. היריון מושג במצטבר בכ-45%-90% מהמקרים תוך 3–4 מחזורי טיפול בגונדוטרופינים.
אם היריון לא מושג גם לאחר טיפול בגונדוטרופינים, יש לשקול הפריית מבחנה. בהפריית מבחנה, ניתנים מינונים גבוהים יחסית של FSH, כאשר יש מעקב באולטראסאונד אחר מספר הזקיקים המובילים. לאחר מכן נעשית שאיבת ביציות מתוך הזקיקים תחת מעקב אולטראסאונד ובהרדמה מלאה. ביציות אלו נמצאות בתנאי מעבדה יחד עם תאי הזרע לצורך הפריה, לחלופין ניתן להשתמש בטכניקת ICSI אם פרופיל הזרע ירוד.
טיפול באי פוריות שנובעת מבעיה באגן
הידבקויות אגניות הנגרמות בשל אנדומטריוזיס או חסימת החצוצרות כתוצאה מדלקת בחצוצרות, הן שתיים מהסיבות הנפוצות לבעיות פוריות אצל בני זוג. במקרים אלו יש לשקול הפריית מבחנה על מנת לעקוף את המחסום המכני. לעיתים יש צורך בתיקון הפגם באופן כירורגי על מנת להגדיל את הסיכוי להיריון תקין, כגון ניתוח להסרת אנדומטריוזיס.
טיפול באי פוריות הנובעת מבעיה בצוואר הרחם
ריר צוואר הרחם במהלך הביוץ הוא גורם חשוב באשר ליכולת הזרע להפרות. אם קיימת בעיה בריר צוואר הרחם המובילה לפגיעה בשרידותו של הזרע, יש לשקול הזרעה ובכך לעקוף מחסום זה.
סיכונים בתהליך
כבכל תהליך רפואי, גם בטיפולי פוריות יש חשד לסיכונים שונים-חלקם הוכחו מחקרית ואחרים הם בגדר השערות שטרם אומתו. לגבי סרטן שד, נכון ל-2005, טרם נמצא באופן ודאי קשר לטיפול פוריות, ועם זאת הוכח כי טיפולי פוריות מגבירים את הסיכון לסרטן גניקולוגי.
בנוסף לסיכונים הנובעים ישירות מטיפולי הפוריות, הטיפולים מגדילים את הסיכוי להיריון מרובה עוברים, שבתורו מגדיל את הסיכון ללידה מוקדמת. כמו כן, קיים סיכון גדול יותר בהפריה חוץ גופית למומים מולדים לעומת היריון רגיל ועם זאת, הוא יחסית אינו גבוה. בחלק מהמחקרים יש פרשנות שונה של חומרת המומים. סיכון נוסף (המגיע לעד אחוז אחד) הוא נטייה לקרישיות יתר ואגירת נוזלים דבר שעלול להוביל לאירוע לבבי.
טיפולי פוריות בישראל
בישראל מגבלת הגיל המקסימלית של האישה לטיפולי פוריות היא 45 בעוד באירופה מגבלת הגיל המקסימלית היא גיל 39. עם זאת, ב-2015 התפרסם מקרה של יולדת בת 65, חיה שחר, שילדה בן בניתוח קיסרי ובכך הפכה ליולדת המבוגרת בישראל אי פעם. שחר עברה טיפולי הפריה מחוץ לישראל משום שהדבר אסור בישראל על פי חוק.
בשנת 2012 הוקם בישראל "מסד נתונים לאומי למחזורי טיפול בהפריה חוץ גופית" לאיסוף נתונים על טיפולים אלו, כולל נתונים על סיבות לאי הפוריות. נכון ל-2014, כ-4% מתוך לידות החי (כל הלידות שהסתיימו באופן תקין) הן לידות כתוצאה מטיפולי פוריות. לפי נתונים שפרסם משרד הבריאות, עולה כי 20% מטיפולי הפוריות מסתיימים בלידת חי.
טיפול פוריות המיישם את גישת 'המטופל במרכז' יכול לתרום להצלחת הטיפול ולרווחה הנפשית של המטופלות. במחקר רב-מרכזי שנערך במכון מאיירס-ג'וינט-ברוקדייל בשנת 2019 נמצא שיש עוד מקום לשיפור יישום הגישה בטיפולי פוריות בישראל.
זכותו של העובד לטיפולי פוריות
בחוק עבודת נשים נקבע שעובד או עובדת העוברים טיפולי פוריות רשאים להיעדר מעבודתם לשם כך, בהתאם לאישור רופא, ודין היעדרות זו הוא כדין היעדרות מחמת מחלה. בתקנות נקבע מספר ימי היעדרות מרבי בגין סיבה זו. החוק אוסר פיטורים של עובד או עובדת העוברים טיפולי פוריות, לקראת ילדם הראשון או השני, במהלך הטיפולים ו-150 ימים לאחר מכן, אלא בהיתר מאת שר התעשייה המסחר והתעסוקה, ולא יתיר השר פיטורים כאמור אם הם, לדעתו, בקשר עם טיפולי הפוריות.
My Boy (שיר של בילי אייליש)
My Boy (בתרגום חופשי: החבר שלי; מעוצב באותיות קטנות: "my boy") הוא סינגל שהקליטה הזמרת-יוצרת האמריקאית בילי אייליש, מתוך המיני-אלבום הראשון שלה, Don't Smile at Me. השיר יצא לאור ב-28 ביולי 2017, על ידי חברות התקליטים דארק-רום רקורדס ואינטרסקופ רקורדס, כסינגל השישי מתוך המיני-אלבום. את השיר כתבה אייליש, יחד עם אחיה, פיניאס או'קונל, שגם הפיק אותו. "My Boy" הוא שיר פופ, המושפע מסגנון הג'אז, ונכתב בהשראת בנים ששברו את ליבה של אייליש.
השיר הוסמך לתואר פלטינה באיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA), איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי (ARIA) ואיגוד תעשיית ההקלטות הקנדי (MC). אייליש ביצעה את השיר במהלך סיבוב ההופעות שלה משנת 2018, "". רמיקס של טרויבוי לשיר פורסם ב-9 במרץ 2018.
רקע וכתיבה
"My Boy" פורסם ב-28 ביולי 2017, כסינגל השישי ממיני-אלבום הבכורה של אייליש, Don't Smile at Me. את השיר כתבה הזמרת, יחד עם אחיה, פיניאס או'קונל, שגם הפיק אותו. על המאסטרינג והמיקסינג היו אחראים אנשי האולפן, ג'ון גרינהאם ורוב קינלסקי, בהתאמה. רמיקס של טרויבוי לשיר, ששמו "MyBoi" פורסם ב-9 במרץ 2018.
על פי מוזיקה שפורסמה על ידי מסמכי הוצאת המוזיקה יוניברסל ב-Musicnotes.com, השיר הוא בעל קצב איטי למדי של 69–72 פעימות לדקה (BPM) והוא מתנגן במפתח בי מינור. השירה של איליש מתפרסת על טווח הצלילים F ♯ 3 עד ל-B4. מבקרי המוזיקה תיארו את השיר כרצועה פופ המושפעת מסוגת הג'אז. "My Boy" מעל הפקה מינימליסטית המורכבת מהי-האט וכלי מקלדת. על פי אוליביה לואיס מ-Baeble Music, השיר מתחיל ב-"צ'ילר, אווירה דמוית ג'אז ושכבה של חושך ומסתורין":. לאחר מכן, אומרת אייליש, והקצב מתחלף ל"פאנקי". השיר הופך במהרה לאופטימי יותר, תוך שמירה על הכבדות של ההתחלה.
כמו כן, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, בסמוך לצאת האלבום.
ביקורות
"My Boy" זכה לשבחים רבים על ידי מבקרי המוזיקה. קאלי אהלגרים מ-Insider, כינתה את השיר "איטי" ו"מסתורי", והרגישה שהפזמון שלו "כל כך קפיצי ואלסטי עד שהוא כמעט גורם לרקוד".
קלייר רודר, ממגזין המוזיקה Earmilk שיבחה את הרמיקס של טרויבוי, ואמרה שהוא "הצליח להפוך בהצלחה שיר פופ קצר ומתוק ל-EDM מתפרץ ועמוס בס".
הצלחה במצעדים
"My Boy" הגיע למקום ה-20 במצעד מכירות השירים האלטרנטיביים האמריקאי של בילבורד.
בנוסף, הוסמך השיר לתואר פלטינה באוסטרליה, ארצות הברית וקנדה, על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי (ARIA), איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA) ואיגוד תעשיית ההקלטות הקנדי (MC), בהתאמה.
הופעות חיות
אייליש ביצעה את השיר במהלך סיבוב הופעות "" בצפון אמריקה, בשנת 2018, כשיר הפותח את ההופעה. בנוסף, בנובמבר 2017, ביצעה אייליש את השיר בהופעה חיה ל-Vevo.
וידאו קליפ
האודיו הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של בילי אייליש ב-28 ביולי 2017, בסמוך לצאתו של השיר כסינגל. ביממה הראשונה, הצליח האודיו לצבור למעלה מ-250,000 צפיות, ובמרוצת השנים הצליח לצבור למעלה מ-90 מיליון צפיות.
בנוסף לכך, עלה ליוטיוב קליפ עם מילות השיר, אשר הפך לוויראלי גם כן כאשר צבר למעלה מ-100 מיליון צפיות.
שימושים במדיה
בשנת 2018, הושמע השיר במהלך הפרק הרביעי בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה האמריקאית ציידי הצללים. בנוסף, השיר הושמע גם בפרק התשיעי של סדרת הנעורים האמריקאית "שקרניות קטנות: הפרפקציוניסטיות".
הרמיקס לשיר, "MyBoi", נכלל בפסקול של משחק הווידאו NBA 2K20.
קרדיטים
הקרדיטים לקוחים מהערות האלבום של Don't Smile at Me.
אליס המילטון
אליס המילטון (באנגלית: Alice Hamilton; 27 בפברואר 1869 – 22 בספטמבר 1970) הייתה רופאה, מדענית וסופרת אמריקאית. היא הייתה מומחית מובילה בתחום הבריאות התעסוקתית וחלוצה בתחום הרעילות התעשייתית. בנוסף לעבודתה המדעית, המילטון הייתה רפורמיסטית רווחה חברתית, הומניטרית ופעילה לשלום ולמען זכויות נשים. היא זכתה במספר כבוד ופרסים, כולל פרס אלברט לסקר לשירות הציבורי.
ראשית חייה ומשפחתה
המילטון, בתם השנייה של מונטגומרי המילטון (1843–1909) וגרטרוד המילטון (1840–1917), נולדה ב-27 בפברואר 1869 במנהטן, ניו יורק, ניו יורק. היא בילתה ילדות את ילדותה עם משפחתה המורחבת בפורט וויין, אינדיאנה, שם התיישב סבה, אלן המילטון, מהגר אירי, ב-1823. הוא התחתן עם אמרין הולמן, בתו של שופט בית המשפט העליון של אינדיאנה, ג'סי לינץ' הולמן, בשנת 1828 והפך לאיש עסקים מצליח בפורט וויין. חלק גדול מהעיר פורט וויין נבנה על אדמה שהייתה בבעלותו פעם. אליס גדלה באחוזה גדולה של משפחת המילטון שהקיפה אזור בן שלושה בלוקים במרכז העיר פורט ווין. משפחת המילטון גם בילתה קיצים רבים באי מקינאק, מישיגן. החלק הגדול מהדור השני והשלישי של משפחת המילטון המורחבת, שכללה את משפחתה של אליס, כמו גם את דודיה, דודותיה ובני דודיה, חיו על עושר בירושה.
אליס הייתה הבת השנייה מבין חמישה ילדים, כאשר היו לה שלוש אחיות (עדית, מרגרט ונורה) ואח (ארתור "קווינט"), שכולם היו מצוינים בתחומם. הבנות נשארו קרובות במיוחד לאורך ילדותן ולתוך הקריירה המקצועית שלהן. עדית (1867–1963), מחנכת ומנהלת בבית הספר Bryn Mawr בבולטימור, הפכה לקלאסיקה ולסופרת מפורסמת בזכות מאמריה וספרי רבי המכר שלה על תרבויות יוון ורומא עתיקות. מרגרט (1871–1969), כמו אחותה הגדולה עדית, הפכה למחנכת ומנהלת בבית הספר Bryn Mawr. נורה (1873–1945) הייתה אמנית. ארתור (1886–1967), האח הצעיר ביותר של המילטון, הפך לסופר, פרופסור לספרדית ועוזר דיקן לסטודנטים זרים באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין. ארתור היה האח היחיד שהתחתן; לו ולאשתו, מרי (ניל) המילטון, לא היו ילדים.
חינוך ולימודים
הוריה של המילטון חינכו את ילדיהם בבית מגיל צעיר. בעקבות מסורת משפחתית בקרב נשות המילטון, אליס השלימה את השכלתה המוקדמת בבית הספר המשלים של מיס פורטר לנשים צעירות בפארמינגטון, קונטיקט, בין השנים 1886 ו-1888. בנוסף לאליס, שלוש מדודותיה, שלושה בני דודים וכל שלוש אחיותיה היו בוגרי בית הספר.
המילטון שאפה לספק שירות שימושי כלשהו לעולם ובחרה ברפואה כדרך לפרנס את עצמה כלכלית. לאחר שובה לאינדיאנה מבית הספר בקונטיקט, למדה המילטון מדעים אצל מורה בתיכון בפורט ווין ואנטומיה במכללת פורט וויין לרפואה במשך שנה לפני שנרשמה לבית הספר לרפואה של אוניברסיטת מישיגן ב-1892. במהלך שנת לימודיה האחרונה שירתה בצוות של ד"ר דוק, לקחה ממטופלים היסטוריות רפואיות ועשתה עבודת מעבדה קלינית. המילטון קיבלה תואר רפואי מהאוניברסיטה בשנת 1893. בשנים 1893-1894, לאחר שסיימה את לימודיה בבית הספר לרפואה, השלימה המילטון התמחות בבית החולים נורת'ווסטרן לנשים וילדים במיניאפוליס ובבית החולים של ניו אינגלנד לנשים וילדים ברוקסברי, שכונת פרברים של בוסטון, מסצ'וסטס, כדי לצבור קצת ניסיון קליני.  המילטון כבר החליטה שהיא לא מעוניינת להקים מרפאה פרטית וחזרה לאוניברסיטת מישיגן בפברואר 1895 כדי להתמחות בקטריולוגיה וכעוזרת מעבדה של פרדריק ג'ורג' נובי. היא גם החלה לפתח עניין בבריאות הציבור.
בסתיו 1895, אליס ואחותה הגדולה, עדית, נסעו לגרמניה. אליס תכננה ללמוד בקטריולוגיה ופתולוגיה בעצת הפרופסורים שלה במישיגן, ואילו עדית התכוונה ללמוד לימודים קלאסיים ולהשתתף בהרצאות. האחיות המילטון התמודדו עם התנגדות למאמציהן ללמוד בחו"ל. למרות שאליס התקבלה בברכה בפרנקפורט, בקשותיה ללמוד בברלין נדחו והיא חוותה כמה דעות קדומות כלפי נשים כאשר שתי האחיות למדו באוניברסיטאות במינכן ולייפציג.
כאשר אליס חזרה לארצות הברית בספטמבר 1896, היא המשיכה למשך שנה נוספת בלימודי תואר שני בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס. שם היא עבדה עם סיימון פלקסנר על אנטומיה פתולוגית. הייתה לה גם הזדמנות ללמוד מוויליאם אוסלר ומוויליאם הנרי וולץ'.