cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נורת' אמריקן A-5 ויג'לנטי
מבנה
ה-A-5 ויג'ילנטי מתאפיין במבנה ארוך וצר בעל בסיס כני נסע קטן יחסית, שעוצב להתאים למעוט של נושאות מטוסים. מבנה המטוס משלב אלומיניום במרבית גוף המטוס, פלדה וטיטאניום באזור המנוע ומרכיבים נושאי עומס מרכזיים כגון חציצים.
משטחי הגאי הכיוון והגובה היו משטחים אחידים, כלומר כוללים את משטח המייצב ונעים כמקשה אחת. הכנפיים, הגאי הגובה והכיוון כללו מנגנון קיפול, והראדום נפתח כלפי מעלה לטובת הקטנת השטח שהמטוס תופס במהלך אחסנה.
השמשה של חופת תא הטייס נבנתה ממקטע בודד של פלקסיגלס ונוסתה בפגיעות ציפור במאך 2.
שני המנועים הותקנו צד בצד עם הפרדה משמעותית ביניהם. בחלל שבין שני המנועים הותקן תא הפצצות הליניארי שבמקור היה אמור לשגר את הפצצה אחורנית תוך השלכת קונוס הזנב ושני תאי דלק. בפועל לא היה שימוש ביכולת זאת ועל כן תא הפצצות שימש לאחסנת שני תאי דלק נוספים. בתי המנועים היו מצופים בזהב בשביל לשקף אנרגיה טרמית.
במטוסי RA-5C חלק מתא הפצצות שימש כבית לציוד הביון כגון מצלמות או מכמ"ים למיניהם, בגחון הותקנה מעין שדרה שכונתה קאנו, שדרה זאת אחסנה חלק מאמצעי הביון ואפשרה לכלול עדשות ומכ"מים הצופים הצידה.
כנפיים
המטוס כולל כנף טרפזית גדולה בהתקנת כתף מה שאפשר שילוב תאי דלק הפולשים לתוך אזור תיבת הכנף, התקנת תיבת כנף גבוהה בגוף ועל ידי כך לפנות מקום לטובת תא הפצצות הייחודי. הכנף הייתה בעלת זווית משיכה אחורה של 37.5 מעלות ובעלת מנת עובי קטנה (של 3.5 אחוז) ומנת ממדים של 4.0. הפנלים במעטה החיצוני כורסמו מחלקים שלמים של סגסוגות אלומיניום-ליתיום מסוג 2020-T6 שהקנו תכונות קשיחות ואלסטיות מצוינות עם צפיפות חומר קטנה יותר יחסית לסגסוגות אלומיניום סטנדרטיות. הכנף כללה 3 משטחי מחבלים על הקימור העליון וכן משטח בודד קטן על הקימור התחתון שעזר בתיקון החלקה. הכנף כללה שני תאי דלק פנימיים וכללה שתי תחנות למנשאים בדגמי A ו-4 תחנות בדגמים B ו-C. הכנפיים גם כוללות מנגנון קיפול של קצות הכנפיים כלפי מעלה.
הנעה
המטוס הונע על ידי שני מנועי ג'נרל-אלקטריק J-79, שני מטוסים ראשונים שנמסרו לשירות הונעו על ידי תת-דגם GE-5, כ-40 יחידות הונעו על ידי תת-דגם GE-8 ו-16 אחרונים הונעו על ידי תת-דגם GE-10.
דלק
בדגם A היו 7 תאי דלק פנימיים: שני תאי דלק בין כונסי המנוע שנקראו תא דלק קדמי ותא עוקה (SUMP) יחד הם הכילו 2,630 ליטר (695 גלון) של דלק, הכנפיים כללו 4 תאי דלק שיחדיו נשאו 3,260 ליטר (1,390 גלון), באזור המבנה האחורי על גבי תא הפצצות הליניארי הותקן תא דלק נוסף שנקרא תא אוכף (SADDLE) בנפח 490 ליטר (130 גלון). כמו כן המטוס היה יכול לשאת שלושה מכלי דלק נוספים בתא הפצצות הליניארי בנפח 1,100 ליטר (295 גלון) כל אחד. המטוס היה יכול לשאת 2 בידונים בנפח 1,514 ליטר (400 גלון) כל אחד.
בדגמים B ו-C הוספה גיבנת שאפשרה הגדלת תאי הדלק הקדמי והעוקה ל-3,570 ליטר (945 גלון) והוספת תא דלק נוסף מעל תאי הכנפיים שהגדיל את הנפח הכולל שלהם ל-6,200 ליטר (1,640 גלון). כמו כן יכולת הנשיאה של הבידונים הוגדלה מ-2 ל-4.
מערכת הדלק השתמשה ב-8 משאבות בתאים הפנימיים, בעוד מכלי הדלק בתא הפצצות והבידונים השתמשו בלחץ פניאומטי ובחוק הכלים השלובים להעברת דלק.
המטוס כלל יכולת תדלוק אווירי על ידי דוקרן מתקפל.
המטוס היה יכול גם לשמש כמתדלק על ידי התקנת מערכת עוגן שכללה מיכל שיחדיו ההתקן החליף את אחד ממכלי הדלק הנוספים בתא הפצצות ואת קונוס הזנב, אף על פי שלא נעשה שימוש מבצעי בהתקן זה.
היגוי ובקרת טיסה
המטוס כלל מערכת בקרת טיסה מתקדמת שכללה בקרה ושליטה חשמליים בערוצים האורכי (עלרוד) והרוחבי (גלגול) עם גיבוי מכני אשר היה מתערב במקרה של תקלה או ניתוק המערכת החשמלית. השליטה בציר הסבסוב בוצע על ידי מערכת מכנית עם משכך. קיזוז בוצע על ידי מפעילים חשמליים, כאשר קיזוז בעלרוד וגלגול הפעילו את הגאי הגובה, כאשר קיזוז בגלגול יצר תנועה הפרשית של הגאי הגובה (אחד נגד השני).
מערכות הגברת יציבות אלקטרוניות הותקנו על הערוצים האורכי והכיוון והשתמשו בנתוני אוויר, מדי תאוצה וג'יירואים לטובת שיכוך הפרעות בצירים אלה.
המטוס כמו כן כלל מערכת היגוי אוטומטית (AFCS) שהיוותה הלכה למעשה את פונקציית הטייס האוטומטי במטוס. המערכת יכלה לשלוט במטוס ממהירויות נחיתה ועד למהירות מקסימלית. המערכת השתמשה בנתוני אוויר, ממערכת בקרת הירי והניווט AN/ASN-26 ו-AN/ASB-12
מערכת ההיגוי של הויג'ילנטי היא לא סטנדרטית. לטובת שליטה בגלגול המטוס השתמש במחבלים ומטי זרימה בכנפיים ללא שימוש במאזנות, אלה שימשו גם כמעצורי אוויר. לטובת שליטה בסבסוב המטוס השתמש בהגה כיוון אחיד. כנף המטוס כללה מדפי שפת התקפה ומדפי שפת זרימה, הראשונים יכולו לרדת ל-38.5 מעלות מטה בעוד אלה האחרונים יכלו לרדת ל-50 מעלות מטה. כל משטחי המדפים כללו מערכת בקרת שכבת הגבול שהזרימה אוויר מהמנוע על גבי הקימור העליון של הכנף, האוויר היה נצמד לפרופיל הכנף בכל מהירות ועל ידי כך היה מגדיל את יעילות הכנף במהירות נמוכה. מדפי שפת הזרימה היו גדולים במיוחד, כל זה בשביל לאפשר נחיתה בתנאי חוסר רוח על נושאת מטוסים.
המטוס כלל מערכת מצערת אוטומטית שתוכננה לסייע בניהוג במהלך נחיתה על ידי הקניית כוח מנוע קבוע, ככה שהטייס היה צריך להתרכז בניהוג בעלרוד וגלגול ולא לדאוג לדחף.
אוויוניקה, בקרת ירי וחימוש
ה-A-5 כלל מערכת בקרת ירי מדגם AN/ASB-12 מתקדמת וראשונה מסוגה בכלי טיס צבאיים. החליפה כללה מכ"ם הפצצה מתקדם שסיפק, בנוסף לנתונים להפצצה, יכולת מיפוי קרקע והתראה מפני התקרבות לקרקע, מחשב ניווט דיגיטלי ראשון מסוגו שנקרא VERDAN, מחשב הפצצה אנלוגי מתקדם, תצוגת כוונת מתקדמת לטייס שאפשרה קריאת מיפוי קרקע ומטרות והיוותה את מערכת התצוגה העילית המודרנית הראשונה על גבי כלי טיס.
המטוס כאמור כלל תא פצצות ליניארי שתוכנן להשליך פצצה גרעינית מאחורי כלי הטיס, ולכן המטוס כלל מערכת פירוטכנית להשלכה שהייתה משליכה את שני תאי הדלק הנוספים בתא הפצצות, את קונוס הזנב ואת הפצצה. הפצצה ושני תאי הדלק תוכננו להישאר יחד, ככה שתאי הדלק יקנו יציבות נוספת לפצצה במהלך מעופה באוויר. עם זאת פצצות נטו להיסחף בגלל הסילון של המטוס, מה שפגע בדיוק ההפצצה. בפועל יכולת זאת נזנחה.
המטוס כלל גם תחנות על גבי הכנפיים - אחת לכל כנף בדגם A ו-2 לכל כנף בדגמי B ו-C, על גבי התחנות הללו המטוס היה יכול לשאת בידוני דלק או פצצות קונוונציונליות. בפועל, ברוב המקרים המטוס טס ללא חימוש כלל.
מערכות ביון - בדגמי RA-5C
המטוס היה יכול לשאת את המצלמות הבאות בשדרת הגחון במטוס שכונתה קאנו:
המטוס כלל מערכת לאיסוף אותות מדגם AN/ALQ-61 שהקליטה אותות של משדרים אלקרומגנטיים לפענוח מודיעיני. המערכת יכלה לבצע הקלטות למשך 112 דקות.
המטוס כלל מערכת נתונים דיגיטליים מדגם AN/AYA-1 שהמירה נתוני מהירות, מיקום וכדומה ממערכות הניווט ונתוני האוויר לטובת הכוונת מערכות הביון.
תחילת השירות
כדגם מוקדם של מטוס תקיפה גרעינית ה-A-5 התקבל בטייסות ההפצצה הכבדות של הצי (VAH). הטייסת הראשונה לקבל את המטוסים הייתה ה-VAH-3 ששימשה כטייסת האימון העיקרית של המטוס. בינואר 1962 טייסת VAH-7 החלה לקבל את ראשוני המטוסים והצוותים והיא הייתה לטייסת הראשונה שהפכה למבצעית והשתתפה בתרגילים הגדולים של הצי ה-6 על גבי נושאת המטוסים האנטרפרייז, אם כי השיט הזה התקצר בגלל משבר הטילים בקובה כאשר באוקטובר 1962 נושאת המטוסים עם הטייסת הטרייה חזרו לפלורידה. ה-VAH-7 וה-VAH-1 השתתפו עוד בשני שייטים. ה-VAH-7 השתתפה במבצע סי אורביט של הצי בה נושאת המטוסים אנטרפרייז שטה סביב לעולם בשביל להוכיח יכולת של הצי לפעילות גלובלית. השיט הזה שנגמר באוקטובר 1964 היה לאחרון שדגמי התקיפה השתתפו בו, ואלה שימשו למשך זמן קצר כמטוסי אימון לפני שהם הוחזרו למפעל להסבה לדגם RA-5C.
כאמור, כל המטוסים מדגמים A-5A ו-A-5B הוחזרו לנורת' אמריקן להסבה לדגם הביון, עם זה השתנתה גם שיטת האימון והכנפות שתמכו במטוסים, שינו את סימונם מ-VAH ל-RVAH.
מלחמת וייטנאם
בקיץ 1964 טייסת RVAH-5 סיימה את הסבתה ל-RA-5C והשתתפה בסבב המבצעי הראשון שלה על גבי נושאת המטוסים ריינג'ר, והיא הוצבה בהוואי במהלך תקרית מפרץ טונקין ב-2 באוגוסט 1964. במהלך השתתפותה של הטייסת במבצעים המוקדמים של מלחמת וייטנאם, בשל חוסר הניסיון המבצעי של הטייסת וכן מערכת המודיעין בשימוש יכולות המטוס, הוטלה עליו הפעילות הפחות מסוכנת בדרום וייטנאם, בעוד טייסות ה-RF-8 שימשו לאיסוף מודיעין על צפון וייטנאם. מצב זה השתנה בשנת 1965 כאשר RVAH-5 סיימה את הסבב שלה ו-4 טייסות נכנסו לפעילות מבצעית בזירה.
משימתם הראשונה של הטייסות הללו בזירה הייתה מיפוי של כל וייטנאם, מפני שמפות לא איכותיות השפיעו על דיוק הניווט והפצצה של טייסות הצי. משימה זאת הושלמה ללא בעיות תוך שבועיים, מה שהקנה ניסיון וביטחון ביכולות של המטוס. לאחר מכן המטוס שימש לרוב להערכת נזקי הפצצה. המטוס היה חולף מעל המטרה לפני ואחרי שערכת תקיפה הייתה מבצעת את משימתה. בגלל מאפיין משימה זה מטוסי ויג'ילנטי סבלו משיעור האבדות הגבוה ביותר מבין מטוסי הצי במלחמה, מפני שהאויב ידע לצפות למטוס הביון אחרי כל תקיפה והיה מכין את אמצעי הנ"מ שלו מראש.
מרבית המשימות של הויג'ילנטי התבצעו בגבהים נמוכים של 7,000-8,000 רגל (2,100-2,400 מטר) במהירויות ממוצעות של מאך 1.1-1.3. המטוסים היו כה חשובים עד שלרוב הוצמד להם ליווי של מטוסי F-4 פנטום.
המטוס שירת במשך כל מלחמת וייטנאם החל מ-1964 ועד 1973, כאשר טייסות הויג'ילנטי השלימו 31 סבבים.
אבדות
23 מטוסי ויג'ילנטי אבדו במהלך מלחמת וייטנאם, 18 מתוכם כתוצאה מפעולת אויב. 11 אבדו תודות לארטילריה ונשק קל של האויב. 2 אבדו לטילי SA-2, אחד אבד למטוס מיג-21 (תוך שימוש בטיל וימפל K-13), חמישה אבדו מסיבות לא ידועות. כל האבדות המבצעיות פרט לאחת היו מעל שמי צפון וייטנאם. שלושת המטוסים הנותרים אבדו בתאונות על גבי נושאות המטוסים.
סיום השירות
טייסות הויג'ילנטי כללו 6 מטוסים כל אחת בתחילת מלחמת וייטנאם, השחיקה הורידה את המספר לכדי 4–5 מטוסים ב-1971, ב-1973 המצבה הממוצעת חייבת הייתה לרדת ל-3 כלי טיס. עם זאת דרישות המודיעין של כוחות המשימה של הצי גדלו ולא קטנו. זאת אומרת שכל כלי טיס נדרש לטוס יותר שעות, בעוד פס הייצור נסגר וחלקי החילוף הפכו ליותר ויותר נדירים והיה נדרש לקרקע את אחד משלושת המטוסים במהלך שיט בשביל שהוא ישמש לחלפים לשני המטוסים הנותרים. הטייסות נדרשו להשאיל מטוסים מטייסות שמוצבות בארצות הברית בשביל לשמור על כמות מטוסים מינימלית. בשנת 1974 טייסת RVAH-14 הייתה לראשונה להיסגר בגלל מחסור בכלי טיס.
המטוס הצא משירות פעיל ב-20 בנובמבר 1979.
הטסת המטוס
הויג'ילנטי היה מטוס גדול, מתקדם ומורכב ובשל מערכת ההיגוי הייחודית שלו כלל מספר תופעות טיסה שלא אופייניות לכלי טיס אחרים ודרש תשומת לב מיוחדת ויכולת גבוהה מהטייס. במיוחד במהלך נחיתה על גבי נושאת מטוסים. המטוס כלל מהירות גישה ונגיעה גבוהות ולכן היה זמן מאוד מוגבל לתיקונים. המטוס היה ידוע לשמצה בשל התרסקויות על גבי הסיפון.
במרבית כלי הטיס, המשתמשים במאזנות, כאשר מגלגלים ציר התנועה עובר דרך בטנו של הטייס. בויג'ילנטי עקב השימוש במחבלים העילוי על הכנף לכיוונה מגלגלים היה נהרס והכנף הייתה נופלת מטה, מה שהיה יוצר את ציר הסיבוב יותר קרוב לשורש הכנף הגבוהה. בנוסף גלגול על ידי מחבלים יצר הרבה מאוד גרר שיצר החלקה חריפה לכיוון הגלגול, בשביל לפצות על כך מערכת ההיגוי השתמשה במחבלים בקימור התחתון בכנף המנוגדת בשביל לאזן את התופעה, אבל עדיין זה היה לעיתים גורם להאטה או אובדן גובה במהלך טיסה בגובה רב ודרש התחשבות מצידו של הטייס. הגה הכיוון הגדול שנע כמקשה אחת יצר מומנט גלגול חזק מאוד יחסית ולכן דרש תיאום גדול.
עם זאת המטוס כלל מספר יתרונות בביצועים מול מטוסים אחרים. המחבלים שימשו גם כמעצורי אוויר וככאלה היו מאוד נוחים לשימוש, שכן הם הקנו לטייס יכולת שליטה מדויקת בקצב ההאטה והנמכה, מפני שהמחבלים היו מותקנים במרכז הכנף, אלה לא נטו ליצור שינוי במצב המטוס במרחב.
מערכת המצערת האוטומטית סייעה לטייס לנחות על ידי שליטה בכוח המנוע יחסית למצב המטוס במרחב, בפועל הטייס היה יכול לשלוט על המנוע על ידי העלאת או הורדת אף המטוס.
הטייס האוטומטי המתקדם אפשר לבצע גיחות ארוכות עם עומס עבודה נוח שלא היה שוחק את ערנות הצוות, וכן היה יציב מאוד יחסית ואפשר צילום ברור מאוד, מה שהגדיל את איכות התוצרים והמודיעין מכל גיחה.
המטוס היה מהיר מאוד יחסית בכל גובה ומשטר טיסה, מה שהקשה על מטוסי הליווי - לרוב מטוסי F-4 פנטום - שלא יכלו לשמור איתו על אותו הקצב. המטוס היה קשה מאוד ליירוט ולהפלה הן למטוסי הקרב של האויב והן לסוללות ה-SA-2 הן בשל המהירות ובשל הזריזות המפתיעה שלו. עם זאת, מפני שהוא היה טס נמוך מאוד והרבה פעמים לאחר התקיפות שבוצעו באזור במטרה לאמוד את הנזק, האויב לרוב היה ערני ומודע למטוס ולכן המטוס היה מאוד רגיש לאש נ"מ ארטילרית, ואף לעיתים לנשק קל ולכן המטוס סבל משיעור אבדות גבוהה יחסית לאמצעים אלו.
במרבית כלי הטיס כן הנסע הקדמי הותקן מתחת לתא הטייס וזה הקל עליו בהסעה על הקרקע, שכן הוא ידע בדיוק היכן כן הנסע נמצא. בויג'ילנטי כן הנסע הקדמי הותקן מאחורי שני התאים ולכן הטייס דרש עזרה על ידי הכוונה במהלך הסעה לאחר נחיתה. לעיתים זה דרש פנייה בצמוד לסף סיפון הטיסה של נושאת המטוסים, במצב זה הטייס היה מוצא את עצמו מסתכל מעבר לסיפון הספינה, מה שהיה לעיתים חוויה מורטת עצבים.
השפעת המטוס
המטוס היה לראשון להשתמש בתצוגה עילית מודרנית, רכיב שהפך לסטנדרטי במטוסי הקרב של הדור הרביעי. מחשב הניווט הדיגיטלי המתקדם (VERDAN) היה לפורץ דרך בתחום. מערכת ההיגוי המתקדמת של המטוס הייתה כה מהפכנית עד שהיא לעיתים נקראת מערכת טוס-על-חוט הראשונה במטוס סדרתי. משטח הגה הכיוון האחיד שהיה אופייני למטוס שולב מאוחר יותר בדגם ה-XB-70 של נורת'-אמריקן.
מכ"ם ההפצצה המתקדם שאפשר מיפוי קרקעי הפכה את המטוס למטוס הקרב הראשון בעל יכולות לכל מזג אוויר, המכ"ם הפך מאוחר יותר לבסיס עליו פותחו מערכות עקיבת תוואי קרקע ומכ"מי הפצצה מתקדמים אחרים כגון זאת של ה-F-111.
גאולה בן אליעזר
גאולה בן אליעזר (11 בספטמבר 1918 – 1998) הייתה מחנכת ישראלית ובתו הבכורה של דוד בן-גוריון, ראש ממשלת ישראל הראשון.
ביוגרפיה
נולדה לפולה ולדוד בן-גוריון בעת שהותם בעיר ניו יורק. עלתה לארץ עם אמה ב-15 בנובמבר 1919, רק אז ראה אותה לראשונה אביה, שהשתחרר מעט לאחר מכן מהצבא הבריטי.
בהיותה כבת 19, נישאה לעמנואל בן אליעזר, בנו של הסופר והעיתונאי משה בן אליעזר. נולדו להם שלושה ילדים: הבנים יריב (נולד ב-1940) ומשה ("מושי", נולד ב-1948), לימים בעלי תואר דוקטור בתקשורת, והבת אורית (לימים אורית עציוני, נולדה בערך ב-1950), ציירת ועובדת משרד החינוך. המשפחה התגוררה בשכונת צהלה בתל אביב.
בן אליעזר למדה הוראה ועבדה כמורה וכמחנכת בבית הספר היסודי בצהלה במשך עשרות שנים. עם תלמידיה נמנה מי שהפך לימים לנשיא המדינה, יצחק הרצוג.
בשנת 1969, ניסתה בן אליעזר לפנות לחיים הציבוריים והתמודדה למועצת העיר תל אביב במקום השלישי ברשימת רפ"י, אך לא נבחרה. בשלב מאוחר יותר הייתה חברה בתנועת תל"ם של משה דיין.
בראיונות נוספים ציינה בן אליעזר: "אני לא זוכרת את קיומו הרצוף בבית, מה עשה או איך התנהג איתנו. העובדה שאני הבת של בן-גוריון לא עזרה לי מעולם, להפך, הקניטו אותי ודרשו ממני יותר ממה שדרשו מהאחרים".
לצד אלה, העריכה בדיעבד את פועלו של אביה ואף ראתה בו נביא, שחזה בין היתר את הסכמי השלום עם מדינות ערב ואת העלייה הגדולה מברית המועצות.
גאולה בן אליעזר נפטרה בשנת 1998. בעלה עמנואל, שהיה גמלאי של משרד הביטחון, האריך ימים ונפטר כעשר שנים אחריה.
הסכם בתומי
ההסכם
ב-11 במאי נפתחה ועידת שלום חדשה בבתום. העות'מאנים הרחיבו את דרישותיהם וכללו בהן גם את טיפליס (טביליסי), אלכסנדרופול (גיומרי) ואצ'מיאדזין (ואראשאפאט). הם גם רצו שתיבנה מסילת ברזל שתחבר את קארס וג'ולפה עם באקו. המדינה הארמנית החדשה, שדרכה יעבור מסדרון התחבורה, הייתה אמורה לתת זכות מעבר חופשית. החברים הארמנים והגאורגים במשלחת החלו להסס. החל מה-21 במאי הצבא העות'מאני התקדם שוב לאזורים של ארמניה הרוסית שלא היו בשליטת האימפריה מאז המאה ה-17. הסכסוך הוביל לקרב סרדראפאט (21–29 במאי), קרב קרקיליסה (24–28 במאי) וקרב באש-אפאראן (21–24 במאי).
ההסכם נחתם בזמן שהארמייה השלישית החזיקה בעמדות במרחק 7 קילומטרים מירוואן ו-10 מאצ'מיאדזין. ההסכם הייתה צריכה להיבדק ולקבל אישור ממעצמות המרכז. 15 ימים לאחר ההסכם התבקשו נציגים מארמניה להגיע לקונסטנטינופול. בשטחים שנכנעו, רובם של 1,250,000 התושבים לפני המלחמה היו ארמנים, שהיוו יותר מ-400,000 בפלך ירוואן בלבד.
חותמים
הצד העות'מאני:
הצד הארמני:
הצד האזרבייג'ני:
מישל פורד
מישל ג'אן פורד-אריקסון (באנגלית: Michelle Jan Ford-Eriksson; נולדה ב-15 ביולי 1962). היא שחיינית עבר מאוסטרליה. היא אלופה אולימפית ושיאנית עולם במשחה ל-800 מטר חופשי.
ביוגרפיה
פורד נולדה בסידני.
באולימפיאדת מונטריאול (1976) סיימה פורד במקום 16 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:05.72 דקות ובמקום 16 במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:18.24 דקות.
שיאנית עולם
בתחרות שחייה שנערכה בבריזביין אוסטרליה ב-6 בינואר 1978 קבעה פורד במשחה ל-800 מטר שיא עולם חדש של 8:34.86 דקות, שיפור לשיא העולם של פטרה תימר ממזרח גרמניה (8:35.04 דקות). שבועיים לאחר מכן באליפות ניו סאות' וויילס שנערכה בסידני היא שיפרה את שיאה העולמי והעמידה אותו על 8:31.30 דקות. חודש לאחר מכן, שיא זה נישבר באליפות אוסטרליה בשחייה על ידי בת ארצה טרייסי ויקהאם (8:30.53 דקות).
במשחקי חבר העמים שנערכו באדמונטון, אלברטה, קנדה בתחילת אוגוסט אותה שנה זכתה פורד במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:11.29 דקות, בשתי מדליות כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:10.25 דקות, אחרי ויקהאם (4:08.45 דקות) ובמשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:25.78 דקות, שוב אחרי ויקהאם שקבעה שיא עולם חדש של 8:24.62 דקות ובשתי מדליות ארד במשחה ל-200 מטר חופשי (2:01.64 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי (3:54.11 דקות)
שבוע לאחר מכן, באליפות העולם בשחייה שנערכה במערב ברלין, מערב גרמניה סיימה פורד במקום רביעי במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:33.45 דקות ובמקום חמישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:13.16 דקות.
בשנת 1979 עברה פורד לנשוויל טנסי, שבארצות הברית על מנת להתאמן תחת הדרכתו של דון טלבוט.
אלופה אולימפית
באולימפיאדת מוסקבה (1980) זכתה פורד במדליית זהב במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:28.90 דקות, לפני אינס דירס (8:32.55 דקות) והייקה דהנה (8:33.48 דקות) שתיהן ממזרח גרמניה ובמדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:11.66 דקות, אחרי אינס גייסלר שקבעה שיא אולימפי חדש של 2:10.44 דקות וסיביל שונרוק (2:10.45 דקות) שתיהן ממזרח גרמניה. בנוסף, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:11.65 דקות, אחרי 3 שחייניות ממזרח גרמניה, המנצחת במשחה זה הייתה דירס (4:08.76 דקות).
למרות שלא צלחה את המבחנים למשחקי חבר העמים, דורגה רק במקומות חמישי (800 מטר חופשי) ושישי (200 מטר פרפר), הוחלט לצרפה לנבחרת ובמשחקים עצמם שנערכו בבריזביין באוקטובר אותה שנה זכתה פורד במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:11.89 דקות והגנה על תוארה ובמדליית כסף במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:33.74 דקות, אחרי יריבתה המושבעת ויקהאם (8:29.05 דקות).
בשנת 1983 קיבלה פורד מלגת לימודים לאוניברסיטת דרום קליפורניה שם למדה לתואר בתקשורת, והתאמנה למשחקים האולימפיים. באוניברסיאדה שנערכה באדמונטון קנדה אותה שנה זכתה פורד במדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:15.38 דקות.
לאחר שלא עמדה בדרישות איגוד השחייה האוסטרלי החדשות ולא הצליחה להתברג לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) פרשה פורד משחייה תחרותית.
באפלו ספרינגפילד
באפלו ספרינגפילד הייתה להקת רוק אמריקאית-קנדית, שהוקמה בשנת 1966 בלוס אנג'לס. הרכבה המקורי כלל את סטיבן סטילס, דואי מרטין, ברוס פאלמר, ריצ'י פוראי וניל יאנג. הלהקה הייתה מחלוצות ז'אנר הפולק-רוק ובדומה ללהקת "הבירדס", שילבה אלמנטים של רוק עם מוזיקת קאנטרי והושפעה מלהקות הרוק הבריטיות של אותה תקופה, כחלק ממאפייניה של "הפלישה הבריטית" למוזיקה האמריקאית.
הלהקה הוציאה שלושה אלבומי אולפן. הראשון, "Buffalo Springfield", יצא בשנת 1966 וכלל את להיטה הגדול ביותר של הלהקה, שיר המחאה "For What It's Worth". אלבומה השני של הלהקה "Buffalo Springfield Again" משנת 1967, שיקף שינוי בקו המוזיקלי של הלהקה, אשר התאפיין בשילוב בין רוק פסיכדלי להארד רוק. כעבור שנה, הוציאה הלהקה את אלבום האולפן האחרון שלה "Last Time Around".
לאחר מספר שינויים בהרכב הלהקה ושערוריות סמים, החליטה הלהקה להתפרק בשנת 1968. סטילס חבר לדייוויד קרוסבי מלהקת "הבירדס" ולגראהם נאש מלהקת "ההוליס" ויחד הם הקימו את הסופרגרופ "קרוסבי, סטילס ונאש" שזכתה להצלחה גדולה בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70. ניל יאנג פנה לקריירה סולו מצליחה ובשנת 1969 חבר לשלישייה תחת השם "קרוסבי, סטילס, נאש ויאנג".
הלהקה נכנסה להיכל התהילה של הרוקנרול בשנת 1997.
היסטוריה
ניל יאנג וסטיבן סטילס נפגשו לראשונה בשנת 1965, בבית קפה בעיר ת'אנדר ביי שבאונטריו קנדה. יאנג היה מלווה בחברי להקת ה-"Squires", להקה קנדית מקומית מהעיר ויניפג, אותה הנהיג החל מפברואר 1963. סטילס היה באותו הזמן במסע הופעות עם להקתו "The Company". לאחר התפרקות הלהקה, עבר סטילס לחוף המערבי של ארצות הברית, שם שיתף פעולה עם מספר להקות.
במהלך אותה תקופה, פגש סטילס את המפיק המוזיקלי בארי פרידמן, אשר עודד אותו להקים הרכב מוזיקלי. סטילס פנה לריצ'י פוראי, אותו הכיר במועדון "Cafe au Go Go" בניו יורק, ולקן קובלן, הבסיסט לשעבר של להקת ה-"Squires" והציע להם להגיע לקליפורניה. השניים הסכימו להצעה, אך לבסוף קובלן בחר להצטרף ללהקה אחרת.
בתחילת שנת 1966, פגש ניל יאנג את הבסיסט ברוס פאלמר, אשר ניגן באותה תקופה בהרכב בשם "Mynah Birds". יאנג נענה להצעתו של פאלמר להצטרף ללהקה כגיטריסט. הלהקה הייתה מתוכננת להוציא אלבום בהפקת "מוטאון רקורדס", אך בשל מעצרו של סולן הלהקה ריק ג'יימס, בוטל חוזה ההקלטה, ופאלמר ויאנג החליטו לנסוע לקליפורניה ולהצטרף להרכב המתהווה של סטילס. כעבור שבוע, הצטרף ללהקה המתופף דיואי מרטין, שהיה חבר בלהקת "The Standells" ושיתף פעולה עם זמרי קאנטרי דוגמת פטסי קליין ולהקת "The Dillards".
מקור שמה של הלהקה הוא בדגם מכבש כביש של חברת "באפלו ספרינגפילד", שמקורה באוהיו, אשר נהג לחנות דרך קבע בקרבת ביתו של המפיק בארי פרידמן, בו שהו באותה תקופה סטילס ופיורי.
ב-11 באפריל 1966, קיימה הלהקה את הופעת הבכורה שלה, במועדון הלילה "Troubadour" שבמערב הוליווד שבלוס אנג'לס. כעבור מספר ימים, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות ראשון ברחבי קליפורניה.
פריצת הדרך של הלהקה הגיעה בעקבות סדרת הופעות שקיימה במועדון הלילה המפורסם "ויסקי אה גוגו" שבלוס אנג'לס, בין ה-2 במאי ל-18 ביוני 1966, אשר חשפה את הלהקה לקהל רחב ולמספר חברות תקליטים מובילות. לאחר משא ומתן, חתמו מנהלי הלהקה על חוזה הקלטות לארבעה אלבומים עם חברת "אטלנטיק רקורדס". הסינגל הראשון של הלהקה "Nowadays Clancy Can’t Even Sing", יצא באוגוסט 1966, אך לא עורר הדים מחוץ ללוס אנג'לס. בינואר 1967, יצא הסינגל "For What It's Worth", אשר נחשב לשיר המפורסם ביותר של הלהקה ואף נבחר במקום ה-63 ברשימת "500 השירים הטובים ביותר" של מגזין "הרולניג סטון". על אף הסברה המוטעית כי מדובר בשיר אנטי מלחמתי, בפועל כתב אותו סטילס בתגובה להפגנה של צעירים שנערכה בנובמבר 1966 בשדרות "סאנסט" בהוליווד, במחאה על סגירת מועדון לילה סמוך, במסגרתה נקטה המשטרה באלימות מופרזת כלפי המוחים.
האלבום הראשון
ב-5 בדצמבר 1966, יצא אלבומה הראשון של הלהקה "Buffalo Springfield", אשר הופק על ידי מנהלי הלהקה צ'ארלס גרין ובריאן סטון, אשר לשניהם היה ניסיון דל בהפקה עד לאותו זמן. חברי הלהקה שלא היו מרוצים מאיכות הצליל ומהעיבוד המוזיקלי, אשר לטענתם לא שיקף בצורה טובה את האינטנסיביות והעוצמה של ההופעות החיות, ביקשו להקליט מחדש את האלבום, אך נתקלו בסירוב בשל השיקול המסחרי של המנהלים, שרצו להוציא את האלבום לחנויות לפני חג המולד של אותה שנה. האלבום, אשר זכה להצלחה מסחרית, הביא לידי ביטוי לראשונה את כישרון הכתיבה של ניל יאנג, שתרם לאלבום חמישה שירים, בהם “Burned” ו-“Out Of My Mind”.
על אף הצלחת האלבום, החלו סכסוכים בין חברי הלהקה, במיוחד בין סטילס ליאנג, אשר גרמו לחוסר יציבות בהרכב והובילו לפרישתו של יאנג מהלהקה במאי 1967 לתקופה של ארבעה חודשים.
האלבום השני
ב-30 באוקטובר 1967, יצא אלבומה השני של באפלו ספרינגפילד "Buffalo Springfield Again", אשר נחשב לטוב ביותר של הלהקה ואשר התאפיין בסגנון פסיכדלי יותר בשילוב מאפיינים ממוזיקת "הארד רוק". האלבום דורג במקום ה-188 ברשימת "500 האלבומים הטובים ביותר" של מגזין "הרולינג סטון" בשנת 2003. הצלחת האלבום נזקפה במידה רבה לזכות שיריו של יאנג: “Mr. Soul” ,“Expecting To Fly”, ובעיקר ל- “Broken Arrow”, יצירה פסיכדלית בשלושה חלקים, שהייתה לטענת יאנג תשובתו לשיר “A Day In The Life” של ג'ון לנון והביטלס.
האלבום השלישי ופירוק הלהקה
אלבומה השלישי של הלהקה "Last Time Around" יצא ב-30 ביולי 1968, לאחר שהלהקה התפרקה למעשה כבר במאי 1968 וחברי ההרכב היו עסוקים בפרויקטים אחרים.
סטילס הקים את הסופרגרופ "קרוסבי, סטילס ונאש" יחד עם דייוויד קרוסבי מלהקת "הבירדס" ועם גראהם נאש מלהקת "ההוליס". יאנג הוציא בינואר 1969 את אלבום הסולו הראשון שלו "Neil young", ובמשך הצטרף לשלישייה בהמשך השנה להקמת "קרוסבי, סטילס, נאש ויאנג", אשר הוציאה בשנת 1970 את אלבומה "Déjà Vu". פוריי ומסינה הקימו יחד את הרכב הקאנטרי-רוק "פוקו" ("Poco"), ובשנת 1971, הקים מסינה עם הזמר קני לוגינס את הצמד "לוגינס ומסינה". בניגוד ל"בירדס, קרוסבי, סטילס ונאש" ולאינספור להקות אחרות מתקופתם, באפלו ספרינגפילד מעולם לא התאחדו בהרכבם המקורי.
בשנת 1997, נכנסה הלהקה להיכל התהילה של הרוקנרול. בנימוקי הבחירה, נכתב כי "על אף העובדה כי פעילות הלהקה נמשכה זמן קצר יחסית, היא הניחה את הבסיס לעלייתו של ז'אנגר הפולק רוק והקאנטרי רוק במהלך שנות ה-70".
האיחוד
בשנת 2000, יצא אלבום סולו של ניל יאנג בשם "Silver and Gold", בו נכלל השיר "Buffalo Springfield Again", אשר בעקבותיו החלו לצוף שמועות על איחוד עתידי אפשרי של הלהקה. עם זאת, מותם של בסיסט הלהקה ברוס פאלמר בשנת 2004 ושל המתופף דיואי מרטין בשנת 2009, סתמו את הגולל על איחוד של חברי ההרכב המקורי. על אף זאת, חברו סטילס, יאנג ופיורי על מנת להופיע במופע צדקה שנערך בקליפורניה בשנת 2010. שנה לאחר מכן התווספו לשלישייה המתופף ג'ו ויטאל והבסיסט ריק רוסאס לסדרה של שש הופעות שנערכו בעיר אוקלנד שבקליפורניה והופעות נוספות בלוס אנג'לס, סנטה ברברה וטנסי.
20Ten
20Ten (מבוטא "Twenty Ten", ובעברית: עשרים עשר) הוא אלבום האולפן ה־35 של המוזיקאי האמריקאי פרינס. הוא יצא לאור ב־10 ביולי 2010 על ידי NPG Records, ושווק כמתנה המצורפת בחינם לקוראי "דיילי מירור" וקרובו הסקוטי "דיילי רקורד" בבריטניה ובאירלנד, ולקוראי "Het Nieuwsblad"  ו־"De Gentenarr" בבלגיה. ב־22 ביולי 2010 הוא יצא לאור וצורף כמתנה לקוראי המהדורה הגרמנית של "רולינג סטון" בגרמניה, ולקוראי "Courrier International" בצרפת.
האלבום הולחן, הופק, עובד ובוצע על ידי פרינס באולפני פייזלי פארק בצ'נהאסן, מינסוטה. הוא נקרא על שם השנה שבה יצא לאור, 2010.
רקע
פרינס חשף את שם האלבום כשקיבל פרס על מפעל חיים בטקס פרסי ה-BET ב־2010. הוא הסביר לדיילי מירור מדוע בחר את שם האלבום כפי שבחר: "פשוט חשבתי שזו שנה שבאמת משנה. אילו זמנים מאוד קשים". לכתבת "לה פריזיאן" אמר שהתייחס לאלבום כאל יומן אישי של השנה.
פרינס הסביר ששיטת ההפצה בתקליטור המצורף לעיתונים בלבד, ננקטת משום ששוב אינו בוטח בתעשיית התקליטים, ושלא יאפשר הורדה באינטרנט בשל ההורדות הלא חוקיות. עוד אמר, שהדרך הזאת היא "הדרך הטובה ביותר [...] בלי מצעדים, בלי העתקות לא חוקיות באינטרנט ובלי לחץ" (גם האלבום "Planet Earth", שיצא לאור ב־2007, הופץ בדרך זו. באותו זמן אמר: "זה שיווק ישיר, ואני לא צריך להיות בעסקי הספקולציות של תעשיית התקליטים שעוברים עליה ימים סוערים מאוד כרגע").
יחסיו הטעונים עם תעשיית התקליטים החלו בסכסוך המתוקשר עם האחים וורנר סביב הזכויות על הקטלוג שלו, ונעוצים ביחסו הקנאי לזכויות היוצרים שלו. בין השאר משום אותה סיבה היה לפרינס יחס דו־ערכי לטכנולוגיה, ובפרט לרשת האינטרנט – על הקלות שהעתקה של קניין רוחני מתאפשרת דרכה.
פרינס היה חלוצי ביחסו לאינטרנט בתחילת דרכו, כאשר הפיץ דרכו אלבומים למכירה ואף כתב עליו שירים. הוא הקים אתרי אינטרנט – וסגר אותם לאחר זמן לא רב (כפי שעשה, לדוגמה, באלבום "Lotusflow3r").
סביב הפצת "20Ten" תקף פרינס בחריפות את האינטרנט. בריאיון שהעניק לדיילי מירור לרגל צאת האלבום לאור, הסביר שהשקפתו לגבי הטכנולוגיה היא הסיבה העיקרית לכך שהאלבום לא יהיה זמין להורדה דרך האינטרנט: "האינטרנט לגמרי גמור. אני לא רואה סיבה למה שאתן את המוזיקה החדשה שלי לאייטונס או לכל אחד אחר. הם לא ישלמו לי מראש עליה, ואז הם מתרגזים כשהם לא מקבלים אותה [...] האינטרנט הוא כמו MTV. בזמנו MTV היה מגניב ולפתע הוא הפך למיושן. בכל מקרה, כל המחשבים והגאדג'טים האלה חסרי תועלת. הם רק ממלאים את הראש שלך במספרים, וזה לא יכול להיות טוב עבורך." (ב־2015 הסביר שכוונתו בדברים הנ"ל הייתה שהאינטרנט גמור עבור מוזיקאים שרוצים שהוא ישתלם להם מבחינה כספית: "תאמר לי מוזיקאי שהתעשר ממכירות דיגיטליות. אפל מסתדרים לא רע, נכון?". באלבומיו הבאים הוא גם נתן את המוזיקה שלו לאייטונס).
בפועל, מעריצים עקפו את ההגבלות בקלות והורידו את האלבום בעמית לעמית.
הוצאה לאור
המוציא לאור הצהיר שביום שהאלבום צורף לעיתונים בבריטניה, המכירות של "דיילי מירור" גדלו ב־334,000 ואלה של "דיילי רקורד" – ב־45 אלף.
רשימת השירים
הערה
קרב סומי
קרב סומי היה קרב צבאי שהחל ב-24 בפברואר 2022, במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה. בניסיון של הצבא הרוסי לכבוש את העיר סומי שבאוקראינה, השוכנת בסמוך לגבול אוקראינה–רוסיה. הייתה התנגדות מועטה תחילה, ומהר מאוד, חיילים החלו להיאבק בכוחות הרוסיים שבתוך העיר, וכתוצאה מכך החלו לש"בים כבדים. באפריל, דווח שהכוחות הרוסים נסוגו.
הקרב
ב-26 בפברואר, פרצו שוב קרבות ברחובות העיר סומי. כוחות רוסים הצליחו לכבוש חלק נרחב מהעיר; עם זאת, עד סוף אותו היום, כוחות אוקראינים כבשו מחדש את כל שטחי העיר. בהמשך, כוחות אוקראינים השמידו שיירה של משאיות דלק רוסיות. ראש העיר אולכסנדר ליסנקו דיווח על שלושה מקרי מוות אזרחיים שהתרחשו ב-26 בפברואר, כולל אחד שנהרג כאשר כלי רכב רוסיים ירו טילים לתוך ורטניבקה, אזור מגורים בחלק המזרחי של העיר סומי.
בבוקר 27 בפברואר, טור של כלי רכב רוסיים התקדמו לעיר סומי מהמזרח. באותו היום, נורתה מכונית אזרחית, וכתוצאה מכך נפגעו אזרחים. על פי הדיווחים, לכוחות הרוסים אזלה אספקת האוכל, והם החלו לנסות לגנוב שווקים באזור.
ב-28 בפברואר, הצהירו כוחות אוקראינים כי כלי טיס קרבי בלתי מאויש השמיד כלי רכב רוסיים רבים, כולל 96 טנקים, 20 רכבי BM-21 Grad ו-8 נושאות נפט.
במרץ, חלק מתושבי העיר סבלו ממחסור בחשמל. עקב המצור הממושך, בשלב מסוים לא היה מספיק ציוד חיוני, מזון וובעיקר תרופות. היה צורך בסיוע הומניטרי. כבישים וגשרים מחוץ לעיר נהרסו ודווח על קרבות ברחובות העיר. בתחילת החודש הלחימה התרחש בעיקר באמצע העיר.
ב-4 באפריל דווח באוקראינה שהצבא הרוסי נסוג מאזור סומי, וכי הצבא האוקראיני הדף את לוחמיו צפונית לעיר ושהכוחות הרוסיים לא שלטו על יישובים במחוז סומי. המטה הכללי של אוקראינה אישר ב-8 באפריל כי הכוחות הרוסיים נסוגו לחלוטין ממחוז סומי, ואישר דיווחים מהרשויות האזרחיות המקומיות ב-6 באפריל.
דייוויד פרקינס
דייוויד פרקינס (באנגלית: David Gerard Perkins; נולד ב-12 בנובמבר 1957) הוא קצין בדימוס בדרגת גנרל. בתפקידו האחרון שירת כמפקד פיקוד האימונים וההדרכה של צבא ארצות הברית.
ביוגרפיה
פרקינס נולד וגדל בניו המפשיר. ב-1980 סיים לימודיו בווסט פוינט והתגייס לצבא ארצות הברית. שירת כקצין שריון, וב-1995 שימש עוזרו של יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית. בשנים 1996–1998 פיקד על הגדוד הראשון ברגימנט המשוריין 63 בתקופה בה הוצב בגבול מקדוניה. בתקופת מלחמת עיראק פיקד על בריגדת השריון השנייה של דיוויזיית החי"ר השלישית (הממוכנת), הוא הוביל את כוחות השריון בפשיטה שזכתה לכינוי "Thunder Run" לשבירת מערך ההגנה של צבא עיראק על בגדאד ותפס את תשומת הלב של התקשורת העולמית. על פועלו במלחמה עוטר בכוכב הכסף, עיטור הגבורה השלישי בדרגתו.
בשנים 2004–2005 שימש עוזרו של סגן יושב ראש המטות המשולבים ולאחר מכן שירת כמפקד מרכז האימונים וההדרכה של כוחות הצבא האמריקאי ונאט"ו באירופה. בשנים 2007–2008 שירת כקצין אג"ם במפקדת כוחות הצבא (הארמייה השביעית) בפיקוד אירופה של ארצות הברית. ב-2008 מונה לקצין מטה ודובר מפקדת כוחות הקואליציה בעיראק.
ב-2022 מונה לחבר דירקטוריון תאגיד אושקוש.
פרקינס בעל תואר שני בהנדסת מכונות מאוניברסיטת מישיגן ותואר שני בלימודי ביטחון לאומי ואסטרטגיה צבאית ממכללת המלחמה של הצי. הוא נשוי לג'ינג'ר והם הורים לבת שמשרתת כטייסת מסוקים וקצינה בצבא ובן קצין בחיל ההנדסה.
יונה פרידמן
יונה פרידמן (Yona Friedman; 5 ביוני 1923 – 14 בדצמבר 2019) היה אדריכל והוגה צרפתי בתחום האדריכלות ותכנון ערים, יהודי-הונגרי.
פרידמן התגורר, למד ופעל בארץ ישראל ואחר כך במדינת ישראל בשנים 1948–1957.
קורות חיים
לאחר עלייתו התגורר בקיבוץ כפר גליקסון למשך חצי שנה ולאחר מכן התקבל ללימודים בטכניון ועזב את הקיבוץ. הוא למד אדריכלות בטכניון בין השנים 1946–1948 ועבד כאדריכל בישראל בין השנים 1949–1957. בשנים 1953–1954 פגש פרידמן את קונרד ואכסמן (1901 – 1980) שמחקריו בתחום הטכניקות הטרומיות והמבנים התלת־ממדיים השפיעו עליו באופן ניכר. בשנת 1954, יחד עם כמה תושבים בחיפה, יזם פרידמן ניסוי ראשוני שכלל עיצוב דיור על ידי הדיירים עצמם, אבל הפרויקט לא הגיע למימוש. מתוך הרגשה שבישראל לא יוכל להגשים את תוכניותיו העתידניות, עבר פרידמן בשנת 1957 לפריז ובשנת 1968 קיבל אזרחות צרפתית. מ-1968 ועד למותו התגורר באותה דירת סטודיו בפריז. הוא היה נשוי פעמיים. עד שנת 1953 היה נשוי לאראלה שניאורסון. מנישואים אלה נולדה בת. בשנת 1967 נישא בשנית עם עורכת הקולנוע דניס שרביין, שנפטרה בשנת 2007. גם מנישואים אלה נולדה בת.
פעילותו
השקפתו של פרידמן באה לידי ביטוי בשני מניפסטים שלו:
העיר המרחבית התאפיינה בתשתית מרחבית - מסגרת מרחבית רב-קומתית נתמכת על עמודים רחבים (היסוד הקבוע של העיר). היסוד הנייד כלל קירות, שטחי-בסיס, ומחיצות שיכלו לחלק את המרחב לפי צרכים אינדיבידואלים - מה שנקרא "מילוי" התשתית. כל היסודות הניידים יכלו להיות במגע ישיר עם המשתמשים - על ידי ראייה, מישוש וכו'.
לרעיונות שלו לגבי אדריכלות הניידת הגיע פרידמן אחרי שבספריו "שרשראות פאנל" (Panel Chains 1945) ו"קופסאות ניידות" 1949 פיתח אדריכלות פשוטה שהתבססה על יסודות טרומיים, ושהייתה אמורה לספק תשובה לצורכי חסרי הבית אחרי הרס הערים במלחמת העולם השנייה. דובר ביסודות זולים, קלים ליצור ולהובלה, ובעלי יכולת השתנות. הפילוסופיה האדריכלית של פרידמן התבססה על צורכי התושבים והאדריכלות שימשה פונקציה משחררת (אמנציפטורית). בשנות ה-1970 התחיל פרידמן להרחיב את יישום האדריכלות הניידת שלו בארצות המתפתחות והקדיש זמנו להוראה ולפיתוח אדריכלות פשוטה שהשתמשה בחמרים ובטכניקות בנייה מקומיים.
פרידמן אף תכנן פתיחת מוזיאון דיגיטלי ראשון המוקדש לתרבות האפגנית. הוא נחנך בינואר 2010. מיקומו באינטרנט הוא על רקע האתר הארכאולוגי שבו היו שני פסלי הענק של בודהה במחוז במיאן באפגניסטן שנהרסו בפקודת משטר הטליבנים בשנת 2002.
מבנים
הציג בביאנלות בוונציה ("זבל זה יפה" 2003) וטוקיו ובאירועי דוקומנטה 11 בקאסל.
ספריו
( אל עבר עולם עני ואיך הצמצום עשוי למנוע אסון) ָָ*2010 - Drawings and models
לקריאה נוספת
(סבין לבק, הלנה פנטנר ואן וליסינגן - יונה פרידמן - בין מבנה ובין צירוף מקרים, המכון ההולנדי לאדריכלות, 1999) (ריינר בנהם - מגאסטרוקטורה. עתידות עירוניים לעבר קרוב, תיימס אנד הדסון - 1976) (יונה פרידמן, האנס אולריך אובריסט - סדרת השיחות כרך 7, פרלאג דר בוכהאנדלונג, ולטר קניג, קלן, 2007)
רמון טיקרם
רמון פרמוד ג'וניור טיקרם (באנגלית: Ramon Pramod Junior Tikaram; נולד ב-16 במאי 1967) הוא שחקן תיאטרון קולנוע וטלוויזיה הודי-פיג'י ממוצא מלזי.
ביוגרפיה
טיקרם נולד בסינגפור. הוא בנם של פרמוד טיקרם, פיג'י-הודי שהיה חייל בצבא הבריטי, ושל פטימה רוהני, סראוואקית. אחותו הצעירה היא הזמרת-יוצרת טניטה טיקרם. טיקרם הוא אחיינו של סר מוטי טיקרם, שהיה נשיא בית המשפט העליון הראשון של פיג'י העצמאית.
הוא למד ב-6 בתי ספר יסודיים בבריטניה ובגרמניה, אחר כך בשנת 1978 נשלח לבית הספר "Duke of York's Royal Military School" בדובר שבקנט. הוא למד משחק בתיאטרון הלאומי לנוער.
ב-1992 חתם טיקרם על חוזה הקלטות והקליט שני סינגלים ואלבום בשם "Chill and Kiss". באלבום השתתפו מוזיקאים שונים בהם האחים ביל ואיאן נלסון  שניגנו בגיטרה ובסקסופון.
באוקטובר 2009 הוכרז שטיקרם ישתתף באופרת הסבון "איסטאנדרס" של BBC One. הוא שיחק בתפקיד קאדים שאה, אביה של אמירה שאה שהייתה דמות ותיקה בסדרה. הוא הופיע בתפקיד זה מ-17 בדצמבר 2009 ועד 29 באפריל 2010. הוא חזר להופיע בסדרה פעמיים נוספות בספטמבר 2011 ובינואר 2012. ב-2009 דיבב את הדמות גייב ולר במשחק הווידאו "Dead Space: Extraction".
ב-2012 שיחק טיקרם בתפקיד מלך סיאם בסיור הופעות בבריטניה של המחזמר "המלך ואני". בנובמבר 2012 השתתף בתסכית דרמה "Garro: Sword of Truth", חלק מסדרת "Horus Heresy", בתפקיד קפטן מייסר וארן.
ב-2013 הופיע טיקרם בתפקיד פרנדהל בסדרה "משחקי הכס". ב-2015 השתתף במיני-סדרה "רצח בדם קר". הוא דיבב את הדמות של דוריאן במשחק הווידאו "Dragon Age: Inquisition".
בשנת 2019 החל לשחק בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "פניוורת'" את דמותו של המפקח ויקטור עזיז.
אגוסטין ברנסקוני
אגוסטין ברנסקוני (בספרדית: Agustín Bernasconi; נולד ב-15 באוקטובר 1996) הוא זמר, מלחין ושחקן ארגנטינאי. אגוסטין ברנסקוני כיום הוא חלק מהצמד המוזיקלי MYA ביחד עם מקסי אספינדולה (Maxi Espíndola). אגוסטין ברנסקוני מוכר גם בתור מי שגילם את מנואל רמירז (Manuel Ramírez) בסדרה אליאדוס, וכמי שגילם את התפקיד גסטון פרידה (Gastón Périda) בסדרה סוי לונה.
ביוגרפיה
אגוסטין ברנסקוני נולד ב-15 באוקטובר 1996 בכפר "וישה רומיפאל (Villa Rumipal) שנמצא בפרובינציה של קורודבה בארגנטינה, הוריו של אגוסטין הם קלאודיה אספיטרטה (Claudia Aspitarte) לדייגו ברנסקוני (Diego Bernasconi).אגוסטין ברנסקוני הוא הבן הצעיר ביותר במשפחה, לאגוסטין ברנסקוני יש אח גדול בשם סנטיאגו ברנסקוני (Santiago Bernasconi)
בילדותו אגוסטין ברנסקוני חלם להיות שחקן כדורגל, אבל ככל שחלפו השנים הוא הבין ששירה זה הדבר שהכי מרגש אותו. אגוסטין ברנסקוני היה חלק ממקהלת בית הספר שלו, והתחיל לקחת שיעורי נגינה בגיטרה ושירה בקורדובה. בשיעורים אלו פיתח את יכולותיו המוזיקליות והתאמן כנגן. אגוסטין ברנסקוני החל לנגן במועדונים ופסטיבלים ואפילו יצר להקה קטנה.
הופעתו הראשונה של אגוסטין ברנסקוני הייתה כמתמודד בתוכנית השירה "חולם לשיר" (Soñando por Cantar) של קורודבה. הביצוע של אגוסטין הפעים את השופטים ואלו החליטו לתת לו מלגה לצורך לימודים בבית הספר למוסיקה של ולריה לינץ' (Valeria Lynch)
בהגיעו לגיל 15, אגוסטין ברנסקוני עבר לגור בבואנוס איירס במטרה לפתוח בקריירת משחק. אגוסטין ברנסקוני התגורר בבואנוס איירס מספר שנים.
קריירה
הקריירה של אגוסטין ברנסקוני החלה עם השתתפותו בתוכנית "חולם לשיר" (Soñando por Cantar), אגוסטין הופיע בתוכנית ב-13 ביוני 2012, השופטים בתוכנית התפעמו מהופעתו והעניקו לו את הכינוי "El ángel cordobés" (המלאך הקורדובסי) והוא עבר בהצלחה לשלב הבא והופיע שוב ב-27 ביולי 2012. החל מרגע הופעתו הוא התחיל את הקריירה המוזיקלית שלו. אגוסטין ברנסקוני קיבל מלגה לצורך לימודים בבית הספר למוסיקה של ולריה לינץ' (Valeria Lynch) והוא אכן למד שם במשך זמן קצר.
כאשר כריס מורנה ראתה אותו, היא זיהתה מיד את כישרונו והזמינה אותו לאודישנים לסדרה החדשה שלה (אליאדוס) בבואנוס איירס. אגוסטין התקבל לאליאדוס, וגילם שם את מנואל רמירז ילד שסובל מבריונות. ב-26 ביוני 2013 הייתה הבכורה של הסדרה. אליאדוס שודרה בארגנטינה בערוץ "טלפה" ומאוחר יותר בשאר אמריקה הלטינית בערוץ "פוקס". אגוסטין ברנסקוני השתתף בשתי העונות של אליאדוס (40 פרקים סה"כ), וב-14 ביולי 2014 הופיע במופע בהשתתפות כל כוכבי אליאדוס בתיאטרון הגראן רקס (Gran Rex) שבבואנוס איירס. אחרי שהופיע כשחקן באליאדוס אגוסטין ברנסקוני החל לקבל הזמנות להופיע עם זמרים ומוזיקאים שונים ולהופיע בפסטיבלים ומסיבות.
בשנת 2015 החל לשחק בטלנובלה חדשה הקרויה "סוי לונה", ב-14 במרץ 2016 הסדרה עלתה לשידור (בארגנטינה). בסוי לונה אגוסטין מגלם את גסטון פרידה, נער מאוד פופולרי והחבר הכי טוב של מתאו בלסנו (הדמות הראשית בסדרה). סוי לונה שודרה בלמעלה מ-150 מדינות ודובבה ליותר מ15 שפות. בתקופה שבין ה-24 במרץ עד ל-14 במאי 2017 אוגוסטין ברנסקוני השתתף בסיבוב ההופעות של סוי לונה והופיע ב'10 מדינות שונות.
קריירה מוזיקלית
בשלהי שנת 2015 אגוסטין ברנסקוני יצר ערוץ יוטיוב אליו הוא מעלה קאברים של שירים מפורסמים יחד עם זמרים אחרים. לערוץ היוטיוב שלו יש למעלה ממיליון משתמשי יוטיוב שרשומים אליו. בין האומנים שאיתם אוגוסטין שר בערוץ ניתן למנות את: טיני סטואסל, מייקל רונדה, רוג'רו פסקווארלי, חוליאן סרנו ועוד הרבה אחרים.
ב-18 במאי 2017 אגוסטין ברנסקוני ומקסי אספינדולה חתמו חוזה עם סוני מיוזיק ארגנטינה (Sony Music Argentina) והודיעו שמעתה והלאה יופיעו כצמד מוזיקלי תחת השם MYA שמורכב מאיחוד של שני השמות שלהם (Maxi y Agustín).
ב-23 באוגוסט 2018 הצמד שיחררו את השיר הראשון שלהם. שמו של השיר הוא Amor Prohibido (אהבה אסורה). מילות השיר נכתבו על ידי: אגוסטין,מקסי וחנדינו (Jandino). את הקליפ הפיקו רפה ארקאוטה (Rafa Arcaute ) וניקו קוטון (Nico Cotton).
ב-12 בינואר 2018 שחררו הצמד את השיר השני שלהם. שמו של השיר הוא Día y Noche (יום ולילה). מילות השיר נכתבו על ידי אגוסטין,מקסי,רפה וחואנפראן.
ב-5 באפריל 2018 שחררו הצמד את השיר השלישי שלהם. שמו של השיר הוא A Escondidas (בסתר/בחשאי). מילות השיר נכתבו על ידי אגוסטין, מקסי, רפה וחואנפראן.
ב-29 בינוי 2018 שחררו הצמד בשיתוף עם הזמרים אברהם מתאו (Abraham Mateo) ופאיד (Feid) את השיר הרביעי שלהם. שמו של השיר הוא Loco por Ti (משוגע עליך). מילות השיר נכתבו על ידי אגוסטין, מקסי, פאיד, אברהם, חולקה ודאב. היה זה שיתוף הפעולה הראשון של הצמד עם זמרים אחרים.
ב-11 באוקטובר 2018 שחררו הצמד בשיתוף עם הזמרת לסלי גרייס (Leslie Grace), את השיר החמישי שלהם. שמו של השיר הוא Fuego (אש).
יולי הרגיל-שדה
יולי הרגיל (נולדה ב-9 בספטמבר 1967) שחקנית ובמאית ישראלית.
ביוגרפיה
בוגרת בית הספר למשחק "בית צבי". יולי היא נכדתו של משה חורגל (1901–1990) שחקן תיאטרון הקאמרי.
אגוסטין ברנסקוני
קריירה מוזיקלית
ב-24 בינואר 2019 שחררו הצמד את השיר השישי שלהם. שמו של השיר הוא Te Vas (הלכת).
יולי הרגיל-שדה
קריירה בתיאטרון
לאורך השנים השתתפה אמת בהצגות רבות, בהן: "שבועת האדרה" בתיאטרון לילדים ונוער" (כיום תיאטרון אורנה פורת, "פילומנה", "המסיבה" בתיאטרון בית ליסין, "השושנה המקועקעת", "תעלולי סקפן" ב"הבימה", "הדוד וניה" בתיאטרון חיפה.
קריירה בטלוויזיה ובקולנוע
גילמה דמויות רבות גם על המסך בין השנים 1994–2010: היא שיחקה בערוץ 2 ב"זהב של שוטים", "בנות בראון", "מתחם אויב", "חטופים" ועוד. לאורך השנים השתתפה יולי בפרסומות רבות.
חיים פרטיים
נשואה ואם לבן. מתגוררת ברמות השבים. משמשת גם כמנחת סדנאות "תיאטרון מהספרים".
פסגת נבסקה
פסגת נבסקה (באנגלית: Nebeska Peak; בבולגרית: връх Небеска) היא פסגה סלעית ברמת סליבן שבצידו המזרחי של רכס סנטינל, בהרי אלזוורת', בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 2,450 מטרים מעל פני הים.
הפסגה מתנשאת מעל קרחון פולפודבה שמצפון לפסגת נבסקה;
הפסגה מתנשאת מעל קרחון הינקלי שמדרום לפסגת נבסקה.
פסגת נבסקה ממוקמת 3.85 קילומטרים מערבית - דרום-מערבית מהר פארל;
פסגת נבסקה ממוקמת 10.45 קילומטרים צפונית-מערבית מהר וולדרון;
פסגת נבסקה ממוקמת 6.17 קילומטרים צפונית-מזרחית מהר סגרס;
פסגת נבסקה ממוקמת 9.7 קילומטרים מזרחית - דרום-מזרחית מהר ברסקין.
היסטוריה
הפסגה מופתה לראשונה על ידי סוקרים אמריקאים בשנת 1988. הפסגה מופתה בשנית על ידי SCAR בשנת 2012.
הפסגה נקראת על שם הכפר נבסקה שבדרום בולגריה.
סטרייט אקטינג
סְטְרֵיְיט אַקְטִינְג (מאנגלית: Straight-acting; בתרגום חופשי: "התנהגות סטרייטית" או "לשחק סטרייט") הוא מונח בסלנג להט"בי לתיאור הומוסקסואל כאשר הוא נושא סממנים חיצוניים והתנהגותיים גבריים הנחשבים אופייניים לגבר הטרוסקסואל. הביטוי נפוץ יותר ביחס להומואים וביסקסואלים, אך משמש לעיתים גם לתיאור לסביות ונשים אשר התנהגותן תואמת צורת התנהגות והופעה נשית הטרוסקסואלית.
שימוש במונח
המונח נשען על סטריאוטיפ המייחס להומוסקסואלים התנהגות טיפוסית המאופיינת בסממנים חיצוניים כגון לבוש, אופן דיבור ושפת גוף המצטיירים כ"נשיים", והשונה באופן מהותי מהתנהגותם של הטרוסקסואלים. על רקע זה, הצבעה על אדם כ"סטרייט אקטינג" מאפשרת להוציאו מכלל זה, ולהעיד עליו שהוא נבדל מהטרוסקסואלים אך ורק בהעדפתו המינית. כלומר, אדם אשר לא ניתן, לכאורה, להבחין כי הוא הומו, משום שאינו נוהג על פי הסטריאוטיפ.
השימוש בביטוי נפוץ בעיקר באתרי הכרויות המשמשים את קהילת הלהט"ב, ובמקרים רבים משתמשים בו גברים המעוניינים להעיד על עצמם שאינם בעלי סממנים נשיים, או כי הם מתעניינים בגברים גבריים ולא נשיים.
תיוג עצמי בתור "סטרייט אקטינג" יכול לנבוע ממניעים חברתיים, ולא רק אישיים. הפסיכולוג האמריקאי הרולד קודן הציע כי הומואים מתייגים עצמם ככאלה מחשש להומופוביה, ומכיוון שהחברה נוטה לקבל יותר בקלות הומוסקסואלים גבריים מאשר נשיים.
בשימוש מאוחר במונח, "סטרייט אקטינג" יכול לתאר גם התנהגות זמנית (בשונה מתיאור טיפוס) אשר נוקט בה הומוסקסואל כאשר הוא נמצא בסביבה שבה הוא מעוניין להישאר בארון.
ביקורת וקבלה חברתית
רבים בקהילת הלהט"ב מתנגדים לשימוש בביטוי ואף מותחים ביקורת על אלו שבוחרים לתאר את עצמם באמצעותו. הטעמים לביקורת זו יכולים להיות שונים. לעיתים נסמכת הביקורת על הטענה כי לעיתים קרובות מתלווה לשימוש בביטוי סלידה מהומוסקסואלים שהתנהגותם נחשבת לנשית. במקרים אחרים היא נסמכת על הטענה כי הביטוי אינו מכיר בגוונים הרבים של התנהגות הומוסקסואלית ויוצר הפרדה דיכוטומית בין התנהגות "גברית" ו"נשית".
המונח "סטרייט אקטינג", כאשר נאמר כביקורת, מתאר גם גברים המשקיעים מאמץ להסוות מסביבתם את היותם הומואים, ואף נמנעים מהימצאות בקרבת הומואים אחרים שאינם "גבריים".
בהרב
בהרב הוא שם משפחה עברי ומשמעו "בן הרב".
שרון שחל
שרון שחל (נולדה ב-28 בנובמבר 1969) היא זמרת, שחקנית, קריינית, כוכבת ילדים ומדבבת ישראלית.
ביוגרפיה
שרון שחל נולדה ברמת גן, בהיותה בת ארבע עברה עם משפחתה לרמת השרון. כילדה למדה שחל פסנתר, הרבתה לצייר ורקדה בתנועטרון של דורית שמרון. בין גילאי 15–17, היא לקחה חלק בפרויקט מתא"ן, שבמסגרתו נוער מנגן מוזיקה קלאסית במשך שבוע בסוכות, איתה בפרויקט היו גם שרית וינו ואורית שחף.
בוגרת המחזור הראשון של תיכון אלון במגמת אמנות פלסטית, בין מוריה היו פיליפ רנצר, חגית רנרט ואריה ברקוביץ.
בשנת 1987 התקבלה שחל ללהקת הנח"ל, בה שירתה בשנים 1987–1989. באותה עת היו בלהקה יואב צפיר, מומי לוי, שרון חזיז ושי זורניצר. בתחילה שחל וחזיז נכנסו כמחליפות ואחר-כך עשו תוכנית חדשה של שירי חנוך לוין. מאוחר יותר הצטרפו ללהקת הנח"ל דנה ברגר, אורי הוכמן ותומר שרון. שחל התקבלה לבית צבי, התקבלה ולמדה מגיל 19.5 עד גיל 22.5 וסיימה במחזור 1992. היו איתה בכיתה רבים שהתקדמו מאוד בעולם הבמה: שרה פון שוורצה, חן חגי, רועי ששון, יורם חטב, נורמן עיסא, שירי גולן ושרית וינו. במהלך לימודיה זכתה בשתי מלגות מטעם קרן שרת ובמלגה על-שם ירון ירושלמי. בשנה השלישית ללימודיה בבית צבי העלו את המחזמר "שיקגו" בפעם הראשונה בישראל, שחל בתפקיד רוקסי הארט עם שרית וינו בתפקיד וולמה קלי.
בחצי השנה הראשונה קלטת הילדים "דיג דיג דוג" בקושי מכרה, אך כעבור זמן היא קיבלה פלטינה ונחלה הצלחה מאוד גדולה ובמהלך השנים יצאו ארבע קלטות שונות בסדרה, שהאחרונה שבהן ב-2005 וקלטת נוספת של אוסף. אחריה הגיעה קלטת שנייה, ולאחר מכן קלטת שלישית. הייתה זו קלטת הילדים הישראלית הראשונה שצולמה מחוץ לאולפן, שכל שיריה מקוריים וחדשים. הקלטת בה משתתפים שחל, דליק ווליניץ, נורית הירש וילדים, מציגה משפחה במצבים שונים וילדים ברגעים מוכרים של חוויות ילדות שונות, בשילוב עם תנועות ומשחק. הקלטת הראשונה צולמה בקיבוץ פלמחים, הקלטת השנייה צולמה בקיבוץ רמת רחל והקלטת השלישית צולמה בקיבוץ יטבתה ובאילת. כל הקלטות בוימו על ידי אשר טללים. בקלטת הרביעית נוספה הבובה של "דיג דיג דוג" לצוות והשירים עוסקים בבעלי מקצועות שונים. הקלטות משודרים בערוצים "לולי", "הופ! ו"הופ! ילדות ישראלית".
ב-1995 עלתה ההצגה "דיג דיג דוג" בכיכובה של שחל ובבימויו של ישראל גוריון ובה קטעים נבחרים מתוך הקלטות. ההצגה רצה עד 2012 בכיכובה של שחל, עם עדכונים וחילופי שחקנים.
בזמן יציאת הקלטת הראשונה התקבלה שחל כמגישת תוכניות הילדים והנוער (1994-1992). הייתה זו הגשת רצף של קטעי קישור בין התוכניות, לצידה של שחל הגישו את התוכניות גדי טאוב, דליק ווליניץ ורונית כפיר. הם הגישו תוכנית בשם "פינג פונג", שלימים הפכה ל"זאפ לראשון".
ב-1996 הקליטה שחל את הקלטת "הולכים לגן", שאת הטקסט שלה כתבה סמדר שיר ואת הלחן משה דץ. היא הופיעה ביחד עם סמדר שיר במופע "חיוכים מהלב". שחל הקליטה את הקלטת "איך בוחרים שם לאחותי הקטנה", מבחר משירי אהוד מנור והקליטה את הקלטת "הסבתא של אפרים" משירי לאה גולדברג.
ב-1997 גילמה את דמותה של וונדי ב"פיטר פן המחזמר", בבימויו של אורי פסטר. לצידה שיחקו זאב רווח, גיל ססובר ודפנה דקל.
ב-2002 השתתפה במחזמר "סאלח שבתי" בתפקיד בת שבע העובדת הסוציאלית, ובכיכובם של זאב רווח, צחי נוי, נתן נתנזון, יובל אברמוביץ' ושלמה סדן.
שחל גילמה את דמותה של סינדרלה בהצגה "סינדרלה" בתיאטרון חיפה, שרצה לאורך תקופה ארוכה. ישראל גוריון ביים, שלמה גרוניך כתב את השירים ואורי וייל שיחק את הנסיך, רועי ששון וחן חגי שיחקו את האחיות הרעות. היא עשתה הרבה הצגות ילדים באותה עת. היא השתתפה בהרבה קומדיות ובהצגות רבות שביים לזלי לאטון, בתיאטרון בית ליסין בהן: "בעל בריבוע", "הזוג המוזר" ו"פרפר ברשת". בתיאטרון באר שבע שיחקה בקומדיית המצבים "מפתח לשניים" בבימויו של עמי דיין.
ב-2004 שחל יצרה והקליטה עם דפנה חלף את הקלטת "איזה כיף בים", דובי זלצר הלחין את המוזיקה. בקלטת השתתפו רבקה מיכאלי, ששון גבאי ואורי בנאי. היא כתבה וביימה כמה מופעים משלה: "פיצפוצים", "שרון ועוד המון".
שחל כיכבה החל מ-2010, ביחד עם דדי זהר, במופע "הופ ילדות ישראלית", הכולל שירי ילדים מכל הזמנים, בבימויו של עידן עמית ובהפקת חברים הפקות.
שחל שיחקה בהצגה "השיטה", פרי עטה ובבימויה של נאוה צוקרמן, שהוצגה בתיאטרון תמונע. ההצגה עסקה באנשים שרוצים להצליח ובמערכת היחסים שבין היחיד לבין הקולקטיב. לצידה שיחקו יוסי מרשק, חן חגי, תומר בן דוד ויוסי רחמני. שחל חברה בוועדה האומנותית של תיאטרון תמונע.
ב-2011 שיחקה בתפקיד שרה במחזמר "קומפני" של סטיבן סונדהיים בתיאטרון באר שבע, לצידם של ריקי גל, אביטל פסטרנק, מיכל ויינברג, מולי שולמן וצק ברקמן, בבימויו של רפי ניב.
שחל דיבבה סרטים וסדרות רבים, ביניהם סרטי הנפשה רבים של וולט דיסני ועשתה הרבה קריינות לפרסומות ושיחקה בפרסומות רבות בניהם דיבבה את הנסיכה אטה בסרט "באג לייף" ואת כריס אנדרסון בסדרה "משטרת האגדות".
היא השתתפה בקורסים רבים ב"סדנאות הבמה", ב-2011 השתתפה בסדנה על מחזות זמר.
שחל למדה דמיון מודרך ו-NLP במכללת רטר ב-2003. היא בעלת התואר הבינלאומי NLP certified trainer ומנחה מוסמכת בכירה בדמיון מודרך מטעם אוניברסיטת חיפה ומכללת רטר. כיום היא בעלת קליניקה פרטית לטיפול ב-NLP ודמיון מודרך בתל אביב, מנחת קבוצות במכללת רטר ומנהלת הפורום ל-NLP באתר nomind. במופע "שרון פתרון", שכתבה עם שירים מכל הקלטות שהקליטה ושירי ארץ-ישראל, היא שילבה מוטיבים מ-NLP.
למבוגרים
טלוויזיה
קולנוע
הארמייה הרביעית (ברית המועצות)
הארמייה הרביעית (ברוסית: армия я-4) הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
היחידה הוקמה ב-15 בספטמבר 1939 על בסיס היחידות שהיו ממוקמות באזור בוברויסק. היא השתתפה בפלישת ברית המועצות לפולין. לאחר סיום הקרבות היא הוצבה במרחב ברסט.