cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ורד יריחו
היסטוריה
בעקבות הסכם עזה ויריחו תחילה במאי 1994, עברה העיר יריחו לידי הרשות הפלסטינית, כולל מחנה הפליטים עקבת ג'אבר הממוקם כ-500 מטר מצפון ליישוב. האזור זכה לשגשוג כלכלי, בעקבות התגברות התיירות באזור ורבים מהמתיישבים נטשו את החקלאות והקימו צימרים. ב-1998 הוקם הקזינו ביריחו בסמוך שמשך מאות מהמרים ישראלים כל יום. אנשי המושב אף הקימו עמדה להחלפת כספים סמוך לקזינו. בספטמבר 2000, פרצה האינתיפאדה השנייה שהביא להפסקת הפעלת הקזינו ולקריסת התיירות באזור ולקשיים כלכליים ביישוב ב-13 בנובמבר 2000 ירו אנשיו של תאופיק טיראווי על ורד יריחו מתוך בניין הקזינו. צה"ל הגיב בירי פגזי טנקים על הבניין, שנהרס חלקית. באפריל 2001, שופץ הקזינו במהירות והיה מוכן להפעלה מחדש, אך מאז כבר צה"ל החל לאסור על כניסת אזרחים ישראלים לשטחי A, ומאז הוא נותר נטוש.
שמואל צרפתי
הקים את המפעל הראשון ליצור לחם בהולנד שייצר 90,000 כיכרות לחם בשבוע. הוא בנה את מלון אמסטל.
ורד יריחו
היסטוריה
בשנת 2009 החלה חברת הבנייה בנייני בר אמנה בהקמת הרחבה קהילתית במושב.
שמואל צרפתי
לזכרו הוקם צרפתי-פארק (Sarphatipark) בלב אמסטרדם הכולל פסל של שמואל במרכזו. כמו כן בעיר רחוב הנושא את שמו.
ורד יריחו
אופי היישוב
במושב מתגוררות כ-95 משפחות. באזור החדש - ההרחבה, נבנו בתים פרטיים על שטח של כחצי דונם.
ביישוב קיימים צימרים, בריכה, מרכז הפעלה לילדים ולנוער, מעון וגן ילדים.
ילדי היישוב לומדים בבתי ספר יסודיים בקליה, בכפר אדומים ובמעלה אדומים ובחטיבות ביניים ותיכונים בירושלים, במעלה אדומים ובעין גדי.
קונדיטור הבית הלבן
קונדיטור הבית הלבן (באנגלית: White House Executive Pastry Chef) הוא שף קונדיטור האחראי על תכנון, ניהול והכנת הקינוחים והמאפים המוגשים בבית הלבן, מעונו הרשמי של נשיא ארצות הברית.
הקונדיטור פועל בנפרד משף הבית הלבן, ונתון תחת אחריותו של הסדרן הראשי של הבית הלבן, הוא עובד בתיאום עם שניהם, כמו גם עם המזכיר החברתי של הבית הלבן (שלושתם מהווים חלק מצוותה של הגברת הראשונה של ארצות הברית), והגברת הראשונה בכל האירועים וארוחות הערב.
קונדיטור הבית הלבן הנוכחית היא סוזן מוריסון.
סינאורניתוזאורוס
סינאורניתוזאורוס (שם מדעי: Sinornithosaurus, "סינו" =מסין, "אורניתו" מיוונית="עוף", "זאורוס" מיוונית "לטאה") הוא סוג של דינוזאור קטן גוף ממשפחת דרומאוזאוריים, שחי בתקופת הקרטיקון התחתון, 122 מיליון שנה לפני זמננו.
סינאורניתוזאור היה אחד הדינוזאורים המנוצים הראשונים שהתגלו, עוד בשנת 1999, וייתכן שהייתה לו יכולת תעופה. השלד שלו כמעט זהה לשלד של מיקרורפטור, דינוזאור שהיו לו אברות תעופה ארוכות גם על הרגליים הקדמיות וגם על הרגליים האחוריות בתצורה ייחודית "ארבע כנפיים", ומקובל לשער שסינאורניתוזאור היה בעל תצורה דומה.
גילוי
מאובני סינאורניתוזאור התגלו בתצורת יישיין, שהיא אחת מהתצורות הגאולוגיות של חבורת ג'הול, במחוז ליאונינג שבסין. הסוג הוגדר לראשונה על ידי צוות חוקרים סינים מן המכון לפלאונטולוגיה ופלאואנתרופולוגיה של חולייתנים בבייג'ינג, אחד מהם שו שינג, שבאותו זמן היה סטודנט לתואר שני ובשנים שלאחר מכן הפך להיות המגלה הפורה ביותר של דינוזאורים בתקופתנו. מאובן ראשון זה, שקיבל את הסימון הקטלוגי IVPP V12811, היה מרוסק וחלקי, אך יש לו חשיבות היסטורית בהיותו אחד מראשוני מאובני הדינוזאורים מליאנונינג שהראו דפוס ברור של נוצות חוטיות הדומות לנוצות פלומה של עופות בני-זמננו. בכך הוא סיפק אישוש להשערה המקובלת שמוצא העופות מדינוזאורים מנוצים, ושהדרומאוזאוריים היו בין משפחות הדינוזאורים הקרובות ביותר לעופות.
בשנת 2000, צוות חוקרים מן המוזיאון הגאולוגי הלאומי של סין פרסם מאובן שלם ומפורט של דרומאוזאור קטן-גוף תחת הסימון הקטלוגי NGMC 91. תמונתו התפרסמה בתקשורת, הוא הפך לאחד המפורסמים בציבור מבין מאובני ליאונינג, וקיבל את הכינוי הפופולרי "דייב" (Dave). במאובן של דייב ניתן לראות דפוסים ברורים של נוצות פלומה חוטיות על מרבית חלקי גופו, וכן סימנים פחות ברורים של נוצות בעלות-קולמוס על זרועותיו וזנבו. למעשה, חוקריו של דייב לא שייכו אותו רשמית לסוג כלשהו, אך הם ציינו שפרט לגופו הקטן יותר הוא דומה מאוד לשלד IVPP V12811, והציעו שמדובר בפרט צעיר מאותו הסוג. דייב סווג מאז למספר סוגים שונים על ידי חוקרים שונים, אך אין מחלוקת שהוא דרומאוזאור מנוצה מן הסוג סינאורניתוזאור או מסוג קרוב לו מאוד.
בדומה למצב אצל סוגי דינוזאורים אחרים מליאונינג, קיימים דיווחים ותמונות של מאובנים נוספים במוזיאונים ובאוספים פרטיים בסין אשר קרוב לוודאי שייכים לסוג סינאורניתוזאור, אך עדיין לא תוארו בפרסומים מדעיים רשמיים.
אנטומיה ומורפולוגיה
סינאורניתוזאור הוא בין הדינוזאורים הקטנים ביותר הידועים למדע, בערך בגודל של עורב. אורך הגוף מקצה החרטום ועד קצה הזנב מוערך בכ-90 ס"מ, דומה לגודלם של מאובני מיקרורפטור הגדולים ביותר שהתגלו, ומשקלו מוערך בכשני ק"ג.
אורח חיים
בדומה לשאר הדרומאוזאוריים, סינאורניתוזאור היה ככל הנראה טורף שניזון מחולייתנים קטנים ואולי אף מחסרי חוליות, כמו חרקים. השלד שלו דומה מאוד לזה של קרוב משפחתו מיקרורפטור, שהתגלה בשכבה גאולוגית מאוחרת יותר במספר מיליוני שנים, בתצורת ג'יופוטאנג. בקיבה של כמה מאובני מיקרורפטור נמצאו שרידי שלד של עופות קדומים, יונקים קדומים קטנים, ואפילו דגים. מחקרים לא מאומתים טוענים שהוא הכיל בלסתותיו שיני ארס חלולות, איתם הרג את קורבנותיו.
אבולוציה
סינאורניתוזאור משויך למשפחת הדרומאוזאוריים, שיחד עם משפחת הטרודוניים היא הקרובה ביותר לעופות מבין כל שאר משפחות הדינוזאורים התרופודים, אך מהווה ענף מעט צדדי בהתפתחות הדינוזאורים לעופות. סינאורניתוזאור כמעט זהה בתצורת השלד שלו למיקרורפטור ונוטים להעריך שהם קרובים מאוד. למשל, בשנת 2014 ערכו מגלי צ'אנגיורפטור ניתוח קלדיסטי המשווה אותו ל-109 סוגים אחרים של דינוזאורים ועופות קדומים על פי 474 תכונות של השלד. לפי תוצאות ניתוח זה הם שייכו את סינאורניתוזאור לתת-משפחה חדשה בשם "מיקרורפטוריים" (Microraptorinae), ביחד עם מיקרורפטור, צ'אנגיורפטור ומספר סוגים דומים נוספים:
בתרבות
הסינואורניתוזאורוס הופיע בסדרה הכוכב דינוזאור שם נראית להקה שטורפת ג'יהולוזאורוס.
בעיית הדוור הסיני
בעיה מקבילה בתורת הגרפים היא בעיית הסוכן הנוסע, שבה נדרש מסלול העובר על כל הצמתים שבגרף.
בעיית הדוור הסיני נוסחה על ידי המתמטיקאי הסיני מיי-קו קואן בשנת 1962, ושמה ניתן לה על ידי אלן גולדמן.
כאשר בגרף יש מסלול אוילרי, שהוא מסלול בגרף העובר בכל קשת בו בדיוק פעם אחת, מסלול זה הוא כמובן הקצר ביותר.
בגרף שבו יש מסלול אוילרי, כל הצמתים הם מסדר זוגי (כלומר בכל צומת עובר מספר זוגי של קשתות), ולכן כאשר בגרף אין מסלול אוילרי, יש בו צמתים מסדר אי-זוגי. על פי למת לחיצות הידיים, מספר הצמתים הללו הוא זוגי. כדי לעמוד בתנאי הבעיה, יש לעבור פעמיים על קשתות היוצאות מצמתים אלה. לשם כך נכפיל קשתות המחברות בין שני צמתים מסדר אי-זוגי (צעד השקול למעבר פעמיים על אותה קשת), ובכך נהפוך את המסלול לאוילרי. בעת הכפלת הקשתות נבחר את אלה שאורכן הכולל הוא הקצר ביותר, ונקבל מסלול אוילרי הפותר את הבעיה.
פיגוע הירי ליד חוות גלעד
פיגוע הירי ליד חוות גלעד התרחש ב-9 בינואר 2018, ובו רצח מחבל את הרב רזיאל שבח, תושב חוות גלעד.
הפיגוע
ב-9 בינואר 2018, בשעה 20:15, פתח באש המחבל אחמד ג'ראר, פעיל חמאס, לעבר מכוניתו של רזיאל שבח. שבח הספיק להודיע לחבריו שנורה, והם התקשרו למד"א, שפינו אותו לבית החולים מאיר בכפר סבא במצב קשה. בדרך לבית החולים התדרדר מצבו, וכעבור שעה מת מפצעיו. אחרי הפיגוע ברחו המחבלים לשכם.
אחרי הפיגוע
לאור רצונו אותו ביטא בעבר לכך שיהיה בית קברות ביישוב, החליטה אלמנתו יעל שבח לקוברו בחוות גלעד ובכך נחנך בית הקברות במקום.
כוחות צה"ל החלו במרדף אחר המחבלים שנמשך כשבוע, ובמהלכו הם נמלטו משכם לג'נין ושם הסתתרו. ב-17 בינואר אותרו המחבלים בג'נין, והם פתחו באש לעבר כוחות צה"ל. הם פצעו שני חיילים: אחד באורח קשה והשני באורח קל. אחד מהמחבלים חוסל בקרב היריות והשני נעצר. חמאס נטל את האחריות לפיגוע.
בעקבות הפיגוע, התקבלה החלטה בממשלה להכשיר את היישוב חוות גלעד.
כחודש לאחר הרצח, ועדת המדע והטכנולוגיה דנה בכנסת על הצעות פייסבוק למשתמשי הרשת החברתית להוסיף את תמונתו של המחבל אחמד ג'ראר לתמונת הפרופיל שלהם.
באן קי-מון
ביוגרפיה
באן קי-מון נולד במחוז צפון-צ'וּנגצ'וֹנג במרכז קוריאה הדרומית תחת הכיבוש היפני. נישא ליוּ סוּן-טֶק, אותה פגש בבית הספר התיכון בשנת 1962, ולזוג שלושה ילדים, בן אחד ושתי בנות.
לבאן תואר ראשון ביחסים בינלאומיים מטעם האוניברסיטה הלאומית של סיאול (1970), ותואר שני בניהול ציבורי מטעם בית הספר לממשל ע"ש ג'ון קנדי באוניברסיטת הרווארד (1985). פרט לקוריאנית, הוא דובר אנגלית, צרפתית, יפנית וגרמנית.
קריירה
כתלמיד תיכון בשנות ה-60 המוקדמות, הגיע באן לארצות הברית כפרס על זכייה בתחרות אנגלית שאורגנה על ידי הצלב האדום. בשהותו בוושינגטון פגש את נשיא ארצות הברית דאז ג'ון פיצג'רלד קנדי. לדבריו, פגישה זו הייתה הגורם העיקרי להחלטתו להפוך לדיפלומט. באן הצטרף לשירות החוץ הקוראני בשנת 1970. הוא שירת בתפקידים רבים הן במערכת הדיפלומטית הדרום קוריאנית והן במסגרת האומות המאוחדות.
שליחותו הדיפלומטית הראשונה הייתה בניו דלהי, בירת הודו. לאחר מכן עבד פרק זמן מסוים כחבר במשלחת המשקיפים של קוריאה הדרומית במטה האו"ם בניו יורק (דרום-קוריאה קיבלה מעמד של חבר מלא בעצרת הכללית של האו"ם רק ב-17 בספטמבר 1991). ב-1990 הוא חזר לקוריאה הדרומית לתקופה קצרה שבה כיהן כממונה הממשלתי לעניינים אמריקניים. ב-1992 יצא שוב לארצות הברית וכיהן כשגריר קוריאה הדרומית בוושינגטון במשך שתי קדנציות. הוא כיהן גם כשגריר ארצו בווינה, אוסטריה.
ב-1995 שימש כסגן השר לתכנון מדיניות בממשלת קוריאה הדרומית וב-1996 מונה ליועץ מיוחד לנשיא בענייני ביטחון לאומי. ב-2000 שב לכהן כסגן שר. באן קי-מון עסק בענייני תכנון מדיניות החוץ של קוריאה ושימש כיועץ לנשיא קוריאה הדרומית רו מו היון גם בתחום זה.
בשנים 2004–2006 כיהן כשר החוץ והמסחר של קוריאה הדרומית מטעם מפלגת "אורי" (Uri . מקוריאנית: 열린우리당).
הוא פעל רבות לקידום היחסים בין ארצו לבין קוריאה הצפונית בעיקר בתחום פירוק הנשק הגרעיני בחצי האי הקוריאני. הוא מילא תפקיד מרכזי במאמצים לפתור את בעיית הגרעין בקוריאה הצפונית בסיבוב הרביעי של השיחות הרב-צדדיות (Six-Party Talks) שהתקיימו בספטמבר 2005 בבייג'ינג, בירת סין, בין שש המדינות: ארצות הברית, רוסיה, סין, יפן, קוריאה הצפונית וקוריאה הדרומית.
מזכ"ל האו"ם
בפברואר 2006 היה באן קי-מון לדיפלומט הקוריאני הראשון שהגיש מועמדות לתפקיד המזכיר הכללי של האו"ם.
הוא הצהיר כי הוא שואף להחזיר למוסד האו"ם את האמון שאיבד בתקופה שקדמה לכהונתו ולהפוך אותו ליעיל, מקצועי ורלוונטי לתחומים נוספים (מלבד ביטחון). עם כניסתו לתפקיד הכריז על ביצוע רפורמות משמעותיות, שמטרתן, לדבריו, להפוך את האו"ם לארגון רלוונטי בעידן הגלובליזציה.
באוקטובר 2006 החליטה העצרת הכללית של האו"ם על מינויו למזכ"ל האו"ם מראשית שנת 2007. בהשבעתו לתפקיד, שנערכה ב-13 בדצמבר 2006, התבטא באן קי-מון בחריפות נגד התבטאויותיו של נשיא איראן מחמוד אחמדינז'אד, בדבר השמדת ישראל והכחשת השואה.
ביוני 2011 נבחר פה אחד לכהונה נוספת. בינואר 2016 התייחס לשליטת ישראל ביהודה ושומרון ואמר: "הכיבוש מוביל לכעס ולייאוש, שמובילים לקיצוניות ולאלימות. טבע האדם הוא להתנגד לכיבוש".
אותות כבוד
באן קי-מון זכה פעמיים באות הכבוד של השירות מטעם ממשלת קוריאה הדרומית בשנים 1975 ו-1986. בנוסף, בזכות הישגיו המרשימים כשליח ציבור באוסטריה, קיבל ב-2001 אות כבוד מטעם הממשלה האוסטרית. ב-2002 הוענק לו פרס "הצלב הגדול של ריו ברנקו" מטעם ממשלת ברזיל, ובספטמבר 2005 קיבל את פרס "ואן פליט" מטעם הקהילה הקוריאנית בניו יורק על תרומתו יוצאת הדופן ליחסי הידידות בין ארצות הברית לקוריאה הדרומית.
קורפוס הפאנצר ה-57 (ורמאכט)
קורפוס הפאנצר ה-57 (בגרמנית: LVII. Panzerkorps) היה קורפוס שריון של הוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הקמת הקורפוס
הקורפוס גויס בגרמניה ב-15 בפברואר 1941 בשם "הקורפוס הממונע ה-57", והועמד תחת פיקוד אדולף-פרידריך קונצן.
מבצע ברברוסה
במהלך מבצע ברברוסה פיקד קונצן על הקורפוס כחלק מארמיית הפאנצר השלישית ולאחר מכן חלק מהארמייה התשיעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, ולחם עמו בקרב סמולנסק. במהלך הקרב על מוסקבה לחם קונצן עם הקורפוס כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית, ולאחר מכן כחלק מהארמייה הרביעית. ב-15 בנובמבר 1941 מסר את הפיקוד על הקורפוס לפרידריך קירכנר, וב-12 בינואר 1942 חזר קונצן לפקד על הקורפוס למשך 3 שבועות כחלק מהארמייה הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז. ב-31 בינואר 1942 מונה קירכנר שוב למפקד הקורפוס.
קרב סטלינגרד
ב-21 ביוני 1942 הוסב הקורפוס לקורפוס פאנצר, ושימש כעתודת קבוצת ארמיות דרום. באוגוסט הועבר הקורפוס לפיקוד קבוצת ארמיות A ולחם עימה בקווקז, בתחילה במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה, ולאחר מכן במסגרת הארמייה ה-17. בדצמבר 1942 הועבר הקורפוס שכלל את דיוויזיות הפאנצר ה-6 וה-23, אל קבוצת ארמיות דון, ושימש כחוד החנית במבצע סערת חורף כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית, ולאחר מכן לחם עימה בקרב חרקוב השלישי.
1943 - 1945
באפריל הועבר הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הראשונה, ולחם עימה בקרבות באגן הדונייץ. ב-30 בנובמבר 1943 פרש קירכנר לחופשה קצרה, וב-19 בפברואר 1944 חזר לפקד על הקורפוס שהיה תחת פיקוד הארמייה השישית במסגרת קבוצת ארמיות דרום, ולאחר מכן במסגרת קבוצת ארמיות A. באפריל לחם הקורפוס במסגרת קבוצת הארמיות ששמה שונה לקבוצת ארמיות דרום אוקראינה, בתחילה כחלק מהארמייה השמינית, והחל ממאי כחלק מהארמייה הרומנית הרביעית. ב-25 ביוני 1944 פרש שוב קירכנר לחופשה קצרה, וב-2 ביוני 1944 חזר לפקד על הקורפוס. באוגוסט הועבר הקורפוס שוב תחת פיקוד הארמייה השמינית, ולחם עימה במבצע יאשי-קישינב. בספטמבר הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השישית, ולחם עימה בקרבות בטרנסילבניה. באוקטובר לחם הקורפוס במסגרת קבוצת הארמיות ששמה שונה לקבוצת ארמיות דרום, בתחילה כחלק מהארמייה ההונגרית השלישית ולאחר מכן כחלק מהארמייה השישית, והשתתף בקרבות בבודפשט. בפברואר לחם הקורפוס במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, בתחילה כחלק מהארמייה ה-17 בשלזיה, ולאחר מכן כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית בלאוזיץ, עימה לחם עד סוף המלחמה.
מבצע ברברוסה
במבצע ברברוסה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
מבצע סערת חורף
במבצע סערת חורף כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
קרב חרקוב השלישי
בקרב חרקוב השלישי כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
מבצע יאשי-קישינב
במבצע יאשי-קישינב כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הקרבות בשלזיה
במהלך הקרבות בשלזיה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
מושל אורגון
מושל אורגון הוא המושל וראש הרשות המבצעת במדינת אורגון שבארצות הברית. המושל משמש גם כמפקד הכוחות הצבאיים של המדינה. תפקיד זה החל עוד בתקופת טריטוריית אורגון.
מושלת אורגון הנוכחית היא טינה קוטק, שנבחרה לתפקיד לראשונה בבחירות 2022. שכר המושל נקבע על ידי האספה המחוקקת במדינה, ועמד ב־2001 על 93,600 דולר לשנה.
בחירת המושל וכהונתו
סעיף V בחוקת אורגון מגדיר את תפקידי המושל והרשות המבצעת במדינה. סעיף 1, קובע כי המושל חייב להיות אזרח ארצות הברית, בן 30 לפחות, ותושב אורגון לפחות שלוש שנים לפני הבחירות. בסעיפים 4–7 מתוארים את הליכי הבחירות הרשמיים של הממשל.
מושלים נבחרים בבחירה ישירה ומכהנים כהונה של ארבע שנים. המושל מוגבל לשתי כהונות רצופות בתפקיד, ללא הגבלה על מספר הקדנציות הכוללות. המושל היחיד שכיהן כהונות שאינן רצופות היה ג'ון קיצ'בר.
בתרחיש של שוויון בין המועמדים, בית הנבחרים הוא זה שבוחר את המושל.
סדר הירושה
סדר הירושה למושל הנוכחי הוגדר בשנת 1972 וממוקם בחוקה בסעיף 8 א. סדר הירושה מגדיר מי עשוי להפוך או לשמש כמושל אורגון לאחר נבצרות, מוות, התפטרות או הדחת מושל מכהן. המושל החדש יכהן את יתרת כהונתו של המושל הקודם. במידה והיתרה ארוכה משנתיים – מתקיימות בחירות. בניגוד למדינות רבות, באורגון אין סגן מושל (אם כי בשנת 2007 הוצע לייסד משרה שכזו). סדר הירושה הנוכחי הוא:
מעון המושל
המעון הרשמי של המושל נמצא באולם מהוניה בסיילם. הבית נבנה בשנת 1924 ונרכש על ידי מדינת אורגון בשנת 1988.
זר
{{פירושונים|* זר (ספר) - רומן אימה מ-2018 מאת סטיבן קינג אישים:
ראו גם
}}
רובין קוק (סופר)
חייו
קוק נולד בניו יורק ושימש כרופא לפני שהפך לסופר.
בספריו, עוסק קוק בטכנולוגיה עתידנית. מוטיב שחוזר בספריו הוא שימוש בטכנולוגיה כזו על ידי אנשים תאבי בצע, ויוצא מהם מסר של אזהרה לגבי שימוש לרעה בביוטכנולוגיה וברפואה. ספרו הנודע עילפון חושים (Coma), שיצא לאור ב-1977, מתאר מציאות עתידנית קשה שבה גורמים לבני אדם להגיע למצב תרדמת על מנת שישמשו כבנק איברים להשתלות כאשר ינתקו אותם ממכונת ההנשמה. הספר הופק כסרט על ידי מייקל קרייטון כבמאי ותסריטאי. ספרים נוספים שלו הופקו כסרטים.
Honey (שיר של מריה קארי)
Honey (בעברית: מותק) הוא סינגל של הזמרת מריה קארי מתוך אלבומה Butterfly. השיר יצא לאור ב-29 באוגוסט 1997 כסינגל הראשון והפותח מתוך האלבום, על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס.
רקע וכתיבה
השיר נכתב והופק על ידי קארי עצמה, שון קומבס, קיו-טיפ וסטיבן ג'יי. השיר מסמפל את השיר "Hey DJ" של להקת World's Famous Supreme Team ואת השיר "The Body Rock" של להקת Treacherous Three ולכן הכותבים של שני השירים האלו קיבלו קרדיט בכתיבה.
השיר נחשב לשיר פורץ דרך בקריירה של קארי מכיוון שעזר לה להיכנס לתוך עולם מוזיקת ההיפ-הופ.
ביקורת והצלחה
השיר זכה לשבחים רבים מהמבקרים ואף הרבה מהם כינו את המעבר של מריה להיפ-הופ כ"גאוני". השיר זכה להצלחה רבה בעולם, בארצות הברית הוא הגיע למקום הראשון כבר בשבוע הבכורה שלו ובכך הפך לשיר השלישי של מריה לעשות זאת מה שהפך אותה לזמרת שעשתה זו הכי הרבה פעמים במהלך ההיסטוריה עד לאותו זמן.
הוא נשאר במקום הראשון במשך 3 שבועות. בנוסף הוא גם הצליח להגיע לחמישייה הפותחת במדינות רבות ביניהם קנדה, ניו זילנד, ספרד ובריטניה. במדינות כמו אוסטרליה ושוודיה השיר הגיע לעשירייה הפותחת ול-20 העליונים בעוד מדינות רבות בעולם.
בנוסף לכך, השיר קיבל 2 מועמדויות בגראמי בקטגוריות: "הביצוע הנשי הטוב ביותר בשיר R&B" ו-"שיר ה-R&B הטוב ביותר". במשך השנים השיר הפך להיות אחד מהשירים אותם מריה שרה הכי הרבה בסיבובי הופעות כאשר נהגה גם לשיר את גרסת הרמיקס של השיר. כמו כן, זכה בפרס הווידאו קליפים של MTV בקטגוריית "הקליפ הנשי הטוב ביותר".
וידאו קליפ
השיר גם ידוע בזכות הקליפ שלו אשר היה בעל אופי מיני יותר מאשר הקליפים הקודמים של קארי. הקליפ נפתח בכך שרואים את קארי מוחזקת כבת ערובה באחוזה אך מצליחה להימלט ממנה. היא נמלטת באמצעות אופנוע ים בעוד האנשים מהאחוזה פותחים אחריה במרדף.
בסיום המרדף היא מגיע לחוף שם היא מכירה גבר זר ומתאהבת בו. אנשים רבים טענו כי הקליפ הוא למעשה מטפורה לנישואים הלא מוצלחים של קארי, כמו למשל האישה שכלואה באחוזה הוא סממן להרגשת החנק והכליאה שקארי הרגישה בנישואים שלה, בעוד האחוזה המפוארת מציגה את העושר הכלכלי שכביכול לא סיפק אותה ואף על פיו הרגישה כלואה.
אולימפיאדת הנכים טורינו (2006)
משחקי החורף הפאראלימפיים 2006 הם אולימפיאדת הנכים התשיעית שנערכו במתכונת של אולימפיאדת חורף. המשחקים התקיימו בין התאריכים 10 במרץ ל-19 במרץ 2006 בעיר טורינו שבאיטליה.
במשחקים הפאראלימפיים השתתפו 486 ספורטאים מ-39 מדינות, שהתחרו ביניהם בחמישה מקצועות: סקי אלפיני, הוקי מזחלות, ביאתלון, סקי למרחקים וקרלינג בכיסאות גלגלים.
המשלחת הרוסית, זכתה לראשונה במקום הראשון לאחר שזכתה בכמות מדליות הזהב הרבה ביותר עם 13 מדליות זהב. בנוסף לכך, היא זכתה ב-13 מדליות כסף וב-7 מדליות ארד ובסך הכל 33 מדליות, כמות המדליות הרבה ביותר.
ארץ החרדונים
ארץ החרדונים היא שמורת טבע הממוקמת באילת, ומשמרת בעיקר את המין חרדון צב מצוי אשר אוכלוסייתו בשמורה נאמדת בכמה מאות פרטים, ושוכנת ממזרח לכביש 90 בערבה. השמורה הוקמה על ידי קק"ל ושטחה הוא 140 דונם.
היסטוריה
בנוסף ישנה גבעה קטנה הצופה על נופי הערבה, על ארץ החרדונים ועל פארק הצפרות, שנמצא ממזרח לגבעה ושמה היא מצפור החרדונים.
לפי נתוני 2012, קיימות בשמורה כמאה מחילות, ומהשביל המוביל למצפור החרדונים ניתן לפנות דרומה ולהגיע לפארק הצפרות אילת.
אקלסיה
האקלסיה (אספת העם, ביוונית: Εκκλησία) הייתה המוסד הריבון הדמוקרטי הראשון והגוף הפוליטי החשוב באתונה העתיקה, כיוון שהוא מגלם את שלטון העם, בתור הזהב בתולדותיה.
החל מהרפורמות של קלייסתנס ועד לאובדן עצמאותה הפוליטית של אתונה לאחר קרב כירונאה.האקלסיה הורכבה מכלל אזרחי אתונה. ההכרעות הפוליטיות החשובות נפלו באספה תוך כדי עימות בין דוברים בניסיון להשפיע ולשכנע. סמכויות אספת העם נגעו לכל תחומי החיים המדיניים. לרטוריקה באספת העם היה תפקיד חשוב לעומת תפקידה בפרלמנטים מודרניים מכיוון שבעת המודרנית הצבעת המשתתפים ידועה מראש בשל השתייכותם של חברי הפרלמנט למפלגות פוליטיות וקיום משמעת סיעתית.
תפקידים עיקריים
עבודת האקלסיה נעשתה בדרך של דיונים והצבעות דמוקרטיות.
תכיפות ההתכנסות
עבודת האקלסיה נעשתה בדרך של דיונים והצבעות דמוקרטיות. האקלסיה התכנסה על בסיס קבוע כעשר פעמים בשנה החל מהרפורמה של קלייסתנס (קודם לכן הכינוסים לא היו ככל הנראה סדירים) ובמשך קיומה הלכו הכינוסים ותכפו והגיעו כבר במהלך המאה החמישית לפני הספירה לארבעים כינוסים בשנה (וכך נשארו גם במאה הרביעית לפסה"נ). ההזמנה לאספה הוצגה כהצגת סדר יומה במקומות ציבוריים.
המשתתפים באסיפות
המשתתפים באקלסיה היו האזרחים הגברים בלבד (לנשים, זרים ועבדים לא הייתה זכות השתתפות, ולפי אחת הדעות גם לעניים ביותר מקרב האזרחים לא הייתה תחילה זכות זו), בשנת 594 לפנה"ס ביטל סולון את עבדות החובות באתונה, שחרר עבדי חובות רבים ואפשר לכל האזרחים ללא קשר למעמד הכלכלי (כלומר גם לעניים ביותר) להשתתף באקלסיה (אם לא השתתפו קודם לכן) באספת העם המספר 6,000 נחשב כקוורום הנדרש בקבלת החלטות חשובות. אבל גם ללא דרישת קוורום השתתפו דרך קבע אלפים מאזרחי אתונה.
מספר המשתתפים באספה גדל בהדרגה החל מהרפורמות של סולון והתעצם בצורה משמעותית לאחר שקלייסתנס העניק אזרחות לכלל תושבי הקבע בני החורין. מאוחר יותר, במהלך המאה החמישית, עם הפיכתה של אתונה לאימפריה ימית והתגברות ההגירה אליה, מספר האזרחים עלה בצורה כה דרמטית עד שפריקלס יזם ב-451 לפנה"ס חוק אשר על פיו אזרח אתונאי נחשב רק מי שנולד לשני הורים אזרחים (כלומר בן לאב אתונאי ולבתו חוקית של אזרח אתונאי).
מיקום הישיבות
ביוון העתיקה, אספות העם התקיימו בדרך כלל בכיכר השוק, באגורה (מילה שמשמעותה ביוונית כבר אצל הומרוס היא גם אספה). לפעמים היה האקלסטריון- בניין אשר נבנה במיוחד לצורך ישיבות האקלסיה. לאתונה לא היה אקלסטריון וכמו ערים מדינות אחרות אסיפות העם התקיימו תחילה באגורה אבל במרוצת הזמן, בדמוקרטיה המגובשת, הן התכנסו על  גבעת הפניקס, למרגלות האקרופוליס, מקום שהפך למעין סמל לדמוקרטיה.
באגורה שהו 300 הסקיתים שתפקידם המרכזי היה לפקח על הסדר בעת כינוס האקלסיה. במסגרת תפקידם הם גם עברו עם חבל אדום וסימנו את המאחרים לכינוס כדי שיוטל עליהם קנס בשל הפרעתם למהלכה הסדיר של האספה.
מהלך האספה
כל ההצעות שבהן דנה האספה היו אמורות להידון תחילה על ידי מועצת ה-500, ובראשה ועדה עיקרית שמנתה 50 חברים. המועצה הזאת (בולה) לא הייתה מוסמכת לגנוז הצעת החלטה. החלטותיה היו בגדר המלצה בלבד. האקלסיה הייתה מוסמכת לדחות, לקבל או לשנות כראות עיניה כל המלצה.
המחזאי אריסטופנס כתב תיאורים פרודיים במספר מחזות, המוכרים שבהם "אקלסיאוזוסאי" (כלומר "אספת הנשים") ו"אכרנאים" לנעשה באקלסיה. המחזות לא הוצגו באקלסיה אלא בתיאטרון דיוניסוס בעת הפסטיבל של דיוניסוס.
רוב המידע שלנו על אספת העם באתונה מבוסס על היסטוריונים אתונאים (כגון תוקידידס וקסנופון), נואמים אתונאים (כגון דמוסתנס)  וחיבורים פוליטיים כגון "מדינת האתונאים" של אריסטו.
ההחלטות באספה
את ההצעות שבהן דנו באספה ניתן לחלק לשני סוגים עיקריים:
הצעות פתוחות: הצעות שמועצת ה-500 לא הספיקה לנסח בפירוט אלא פנתה לעם בשאלה, לדוגמה כיצד להתמודד עם צבא שעומד לתקוף לפתע. חברי האספה דנו ברעיונות שונים ודרך הפעולה התקבלה על פי הצבעת הרוב.
הצעות סגורות: המועצה מציעה הצעת חוק מפורטת ועליה מצביעה האספה בעד או נגד. במקרה כזה התקיימה הצבעה מקדמית ורק במקרה שהיה מתנגד כל שהוא לקבלת ההצעה התקיים דיון לפני קבלת ההחלטה הסופית.
על מרבית ההצעות שהובאו בפני האספה הצביעו הצבעה גלויה על ידי הרמת ידיים, אך על הצעות כדוגמת הרחקת מנהיג מאתונה למשך 10 שנים (הצבעות אוסטרקיזם) הצביעו בהצבעה חשאית (כל אזרח רשם על שבר חרס את שם המנהיג שברצונו להרחיק והחרסים נאספו בקלפיות ונספרו). כאשר הצביעו באמצעות הרמת ידיים יו"ר האספה וחבר עוזריו העריכו את הרוב (לא ניתן היה לספור בדיוק משום שעל סדר יומה של האקלסיה עמדו מספר עניינים וספירת ידיים מדויקת של אלפי משתתפים  קשה מאוד לביצוע, מצריכה זמן רב מדי ומונעת את המשך הפעילות).  ניתן לראות גם היום שיטה דומה באספות העם של הקנטונים בשווייץ.
כל החלטה של אספת העם פתחה בנוסח: "edoxe to demo" - "נראה לעם לנכון". אשר לתוכנן של ההחלטות, ניתן להבחין בין שני סוגים: החלטות בעלות תוקף עקרוני כללי והחלטות שנגעו לעניין פרטני, ייחודי. החלטה מן הסוג הראשון היוותה חוק (nomos), ואילו החלטה מן הסוג השני הייתה צו ממלכתי ונקראה פספיסמה (psephisma).
עונת 1988/1989 בגביע אירופה למחזיקות גביע בכדורסל
עונת 1988/1989 בגביע אירופה למחזיקות גביע בכדורסל הייתה העונה ה-23 של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל והיא אורגנה על ידי פיב"א אירופה.
המשחק הראשון התקיים ב-11 באוקטובר 1988 והתחרות הסתיימה ב-14 במרץ 1989. בתחרות השתתפו 21 קבוצות.
בתחילת התחרות התקיימו שני סיבובים של שלב הקדם בשיטת משחק בית/משחק חוץ בהם נקבעו 8 עולות לשלב הבתים. מחזיקת הגביע לימוז' לא השתתפה בתחרות. המשחקים בבתים נערכו בשיטת משחק בית/משחק חוץ. בהמשך התקיימו משחקי חצי הגמר בשיטת משחק בית/משחק חוץ והגמר במגרש שנקבע בתחילת התחרות.
במשחק הגמר של התחרות גברה ריאל מדריד על סניידרו קזרטה בתוצאה 113:117, וזכתה בגביע בפעם השנייה בתולדות המועדון.
שלב הבתים
בית א' בית ב'
יאן טבצ'ניק
יאן פטרוביץ' טבצ'ניק (באוקראינית: Ян Петрович Табачник; נולד ב-31 ביולי 1945) הוא נגן אקורדיון אסטרדה יהודי סובייטי ואוקראיני, מלחין, אמן העם של אוקראינה (1994), חבר הראדה העליונה של אוקראינה של הכינוס החמישי, השישי והשביעי (מפלגת האזורים).
קורות חיים
יאן טבצ'ניק נולד ב-31 ביולי 1945 במשפחה יהודית בצ'רניבצי. טבצ'ניק התחיל ללמוד לנגן באקורדיון בגיל 10, מגיל 13 כבר הופיע בהזמנה. בגיל 16 הוא הפך לאמן של התזמורת של הקרקס הממלכתי של קייב על הבמה, בגיל 18, בשנת 1964, הוא הופיע על הבמה כאמן של הפילהרמוניה המחוזית של אסטרחן.
בסוף שנות ה-60 חזר לצ'רנובצי, שם עבד בין השנים 1970–1978 כמנהל בית התרבות של רובע פרבומאיסק.
בשנת 1979, בהזמנת הפילהרמונית המחוזית של זפורוז'יה, הוא עבר לזפורוז'יה ועד 1994 ניהל את האנסמבל ווקאלי ואינסטרומנטלי שיצר.
ב-1995 עבר לאודסה, שם פתח את התיאטרון העירוני למוזיקה של יאן טבצ'ניק.
בשנים 1997–1998 היה פרופסור במחלקה לכלי עם באוניברסיטה הלאומית לתרבות ואמנויות בקייב.
בשנת 2000 עבר לקייב, שם הקים את המרכז היצירה הבינלאומי של יאן טבצ'ניק.
בתקופת ברית המועצות טבצ'ניק נוציא 5 אלבומים. בתקופת אוקראינה העצמאית הוא הוציא 11 אלבומים כאשר חלק מהם כללו רק שירים שנכתבו על ידו.
על פעילותו לקידום התרבות ליאן טבצ'ניק הוענקו מספר עיטורים אוקראינים.
בשנים 2011 ו-2015 יצאו לאור ספרים ביוגרפים שטבצ'ניק השתתף בכתיבתם.
גלאס גוגו
גלאס גוגו (בגרמנית: Glas Goggo) הם 12 דגמי קטנועים, ודגם של תלת אופן להובלת מטען, שיוצרו על ידי יצרנית הרכב הגרמנית Hans Glas GmbH, בין השנים 1951–1957 בגרמניה המערבית.
יוצרו 46,181 יחידות.
גזלוספירה
גזלוספירה (שם מדעי: Gazellospira) הוא סוג נכחד של אנטילופה ממשפחת הפריים, אשר הייתה קרובה למיני הצבאיים המודרניים. היא חיה בתקופת הפליוקן והפליסטוקן באירופה ואסיה שלפני 3.2 עד 1.8 מיליון שנה. המאובנים שלה הוגדרו ב-1939 ותוארו בה 2 מינים: Gazellospira gromovae ו-Gazellospira torticornis שבמקור השתייך לסוג צבי (Gazella). המאובנים התגלו בצרפת, גרמניה, יוון, ספרד, הונגריה, רוסיה, טורקיה ובטג'יקיסטן.
מאפיינים
לגזלוספירה היו קרניים גבוהות ומסולסלות המרוחקות אחת מהשנייה והיא הייתה קרובתה של האנטילופה ההודית המודרנית מהודו ושל האנטילופה הנכחדת Antilospira שחיה בפליוקן. היא הגיעה לאורך 1.8 מטר, לגובה 1.3 מטר ולמשקל 120 ק"ג בממוצע. השיניים הטוחנות היו מעט גבוהות ובעלות כתרים גבוהים והמלתעות היו קטנות יותר. לאנטילופה היו שרירי רגליים חזקים והיא הייתה אצנית בדומה לקרובתה החיה.
היא התקיימה באזורים הנוחים יחסית באירופה של הפליסטוקן וחיה במישורים וגדות היערות בעדרים שעזרו לה להתגונן מטורפיה כמו השנחרבים, כלביים וצבועיים וכן מאדם הקדמון שאולי תרם להכחדתה.
ג'ורג' ראיין
ג'ורג' הומר ראיין (באנגלית: George Homer Ryan; ) הוא פוליטיקאי אמריקאי מאילינוי, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אילינוי ה-39 בשנים 1999–2003. לפני כן הוא כיהן כסגן מושל המדינה, כמזכיר המדינה שלה וכחבר בית המחוקקים שלה, כולל שנתיים כיושב ראש הבית. שמו של ראיין משך תשומת לב ברמה הלאומית כאשר ב-1999 הוא עצר את ההוצאות להורג באילינוי וב-2003 המתיק 167 עונשי מוות למאסר עולם. מאוחר יותר הוא הורשע בבית משפט פדרלי בסעיפי שחיתות וריצה יותר מחמש שנים בבית סוהר פדרלי ושבעה חודשים במעצר בית. הוא שוחרר ממאסרו ביולי 2013.
ראשית חייו
ג'ורג' ראיין נולד בעיר מקוקיטה שבאיווה לג'אנט (לבית באומן) ותומאס ראיין, רוקח במקצועו, וגדל בקנקאקי, אילינוי. לאחר שירות בצבא ארצות הברית במלחמת קוריאה, הוא עבד בשני בתי המרקחת של אביו. הוא למד בקולג' פאריס המדינתי לרוקחות (כיום האוניברסיטה המדינתית פאריס) בביג רפידס, מישיגן. בסופו של דבר הוא הפך את צמד בתי המרקחת של אביו לרשת מצליחה בניהול משפחתי, שהרוויחה ממכרזים ממשלתיים לאספקת תרופות למוסדות סיעודיים, ונמכרה ב-1990. בעת שגויס לשירות במלחמת קוריאה, שירת ראיין שם 13 חודשים כרוקח.
מושל אילינוי
ב-1998 נבחר ראיין כמושל אילינוי לאחר שזכה ב-51 אחוזים מן הקולות מול 47 האחוזים שקיבל המועמד הדמוקרטי גלן פושארד. שותפתו למרוץ של ראיין הייתה חברת בית הנבחרים של אילינוי, קורין ווד, שנבחרה כסגנית המושל האישה הראשונה באילינוי. הוצאות מסע הבחירות של ראיין היו גבוהות פי ארבעה מאלו של פושארד, שהיה מאמין גדול ברפורמות במימון מסעות הבחירות, הציב מגבלות על תרומות של יחידים וסירב לקבל תרומות מתאגידים או מבעלי אינטרסים מיוחדים.
אחד המיזמים שהיו חביבים על ראיין כמושל היה מהלך תיקון נרחב של מערכת הכבישים המהירים של אילינוי שנקראה "Illinois FIRST" (מילולית: "אילינוי תחילה"). FIRST היו ראשי תיבות של "Fund for Infrastructure, Roads, Schools, and Transit" ("מימון לתשתיות, כבישים, בתי ספר ותחבורה"). החוק בעניין, שנחתם במאי 1999 קבע חבילה תקציבית של 6.3 מיליארד דולר לשימוש לבתי ספר ולמיזמי תחבורה. עם תוכניות מימון משלימות, סיפקה תוכנית FIRST סכום של 2.2 מיליארד דולר לבתי ספר, 4.1 מיליארד דולר לתחבורה ציבורית, 4.1 מיליארד דולר לכבישים, ו-1.6 מיליארד דולר למיזמים אחרים. הוא גם שיפר את טכנולוגיית התשתיות של אילינוי, יצר את אחד ממשרדי הטכנולוגיה הראשונים בארצות הברית ברמה המדינתית, והעלה את הדירוג הטכנולוגי של אילינוי מהמקום ה-48 מתוך 50 המדינות כשנכנס לתפקידו אל המקום הראשון שנתיים לאחר מכן. ראיין קבע שיא בשיעור המימון למערכת החינוך, כולל 51 אחוזים מכלל הכנסות המדינה החדשות בעת כהונתו כמושל, בנוסף למיליארדי דולרים שהוצאו באמצעות תוכנית FIRST שבמסגרתה נבנו ושופצו ביתי ספר ותשתיות חינוכיות. ב-1999 גרם ראיין למחלוקת כאשר היה המושל המכהן הראשון בארצות הברית שנפגש עם נשיא קובה פידל קסטרו. בעקבות ביקורו של ראיין בקובה הועבר אליה סיוע הומניטרי של מיליון דולר, אך הוא ספג ביקורת מצד קבוצות של מתנגדי קסטרו. ב-2000 שימש ראיין כיושב ראש אגודת המושלים של המערב התיכון.
עונשי המוות
ראיין סייע לחדש את הוויכוח על עונשי המוות כאשר כמושל הוא הכריז ב-2000 על השעיית ההוצאות להורג במדינתו. החלטה זו הושפעה עמוקות מתביעות משפטיות שהוגשו על ידי אסירים משוחררים שנתנו הודאות כוזבות שנגבו בעינויים תחת ניהולו של מפקד משטרה בשם ג'ון ברג'. "כעת שחררנו יותר אנשים בהשוואה לאלו שהוצאנו להורג על פי המערכת שלנו", הוא אמר. "יש פגם במערכת, ללא שום ספק, ויש לחקור אותו". עד לאותה נקודת זמן הוצאו להורג באילינוי 12 איש מאז חידוש עונש המוות בארצות הברית ב-1977, כשאחת מההוצאות להורג, זו של חבר כנופיית המרטשים אנדקרו קוקוראליס, התקיימה בראשית תקופת כהונתו של ראיין כמושל. ראיין סירב להיפגש עם מנהיגים דתיים ואחרים בנוגע לעיכוב ההוצאה להורג לאור ההשהיה של ההוצאות להורג באילינוי שעמדה להיכנס לתוקף. למעשה, בתקופת כהונתו של ראיין כמושל, 13 איש שוחררו ממאסר לאחר שערערו על הרשעתם בהתבסס על עדויות חדשות. ראיין מינה וועדה לחקר הנושא, וציין, "אני עדיין מאמין שעונש מוות הוא התגובה הראויה לפשעים מתועבים ... אך אני מאמין שאנחנו לא צריכים להוציא להורג חפים מפשע".
הסוגיה משכה את תשומת ליבו של הציבור כאשר אנתוני פורטר, שהמתין אז להוצאתו להורג כבר 15 שנה, הגיע ליומיים לפני ביצוע גזר דינו כאשר עורכי דינו השיגו עיכוב על רקע האפשרות שהוא לא כשיר נפשית. הוא זוכה מידית בסיוע קבוצה של סטודנטים מאוניברסיטת נורת'ווסטרן, שחשפו עדות ששימשה להוכיח את חפותו. ב-1999 שוחרר פורטר, ההאשמות נגדו בוטלו בסופו של דבר, ואדם אחר, אלסטורי סיימון, התוודה על הפשע שעליו פורטר הורשע בטעות. סיימון עצמו שוחרר מאוחר יותר לאחר שריצה 15 שנות מאסר, לאחר שהתברר שגם הוא הואשם בטעות.
ב-11 בינואר 2003, יומיים בלבד לפני סיום כהונתו, המתיק ראיין את עונשי המוות של 167 איש שהמתינו להוצאתם להורג לעונשי מאסר עולם, זאת בשל אמונתו שעונש מוות לא יכול להתנהל בהגינות. הוא גם העניק חנינה לארבעה מהנדונים, ארון פטרסון, מדיסון הובלי, לרוי אורנג' (שלושתם נחקרו על ידי ברג' ושוחררו) וסטנלי האוורד. על כל פנים, כיום פטרסון מרצה עונש מאסר של 30 שנה לאחר שנעצר על סחר בסמים לאחר שבוטלה הוצאתו להורג. האוורד נשאר במאסר על שוד מזוין. ראיין הכריז בנאום שנשא בקשר לחנינות שהוא היה משחרר את האוורד רק אם עורך דינו היה מגיש בקשת חנינה. לאחר מכן האיץ ראיין בחוקרים לבחון את תיק השוד המזוין של האוורד, שכן נראה היה שההליך המשפטי בעניינו זוהם כמו תיק הרשעתו ברצח.
היו אלו ארבעה מתוך עשרה שהמתינו להוצאתם להורג שנודעו בכינוי "שורת המוות 10", שעליהם נטען שהודאותיהם הוצאו מהם בעינויים. ראיין הוא לא המושל היחידי בארצות הברית שהעניק חנינה גורפת לכל הממתינים להוצאה להורג בימים האחרונים של כהונתו. מושל ארקנסו וינטרופ רוקפלר המתיק גם הוא את כל גזרי דין המוות של אלו שהמתינו להוצאה להורג במדינתו כאשר הוא סיים את כהונתו לאחר שהפסיד בבחירות לתקופת כהונה שלישית ב-1970, כפי שעשו מושל ניו מקסיקו טוני אנאיה לפני סיום כהונתו ב-1986 ומושל אוהיו דיק סלסט לפני שסיים את כהונתו ב-1990.
ראיין זכה לשבחים ממתנגדי עונש המוות. כבר ב-2001 הוענק לו פרס מעשה האומץ על שם מריו קואומו על ידי הארגון "פוקוס על עונש המוות", ב-2003 הוענק לו פרס המחויבות לצדק על שם רוז בירד מטעם אותו ארגון, וב-2005 הוא היה מועמד לפרס נובל לשלום. מהצד השני של האוקיינוס האטלנטי, רובר בדינטר, שב-1981 הגיש הצעת חוק שעברה בהצלחה לביטול עונש המוות בצרפת, שיבח את החלטתו של ראיין. עם זאת, שמרנים רבים התנגדו לצעדו של ראיין. כמה מהם פקפקו במניעיו, עד שהגיעו הדברים לידי חקירה פדרלית על שחיתות נגד ראיין ונגד בעלי בריתו הפוליטיים. בעל הטור השמרני פט ביוקנן כינה את ראיין "פתטי", וטען שהמושל ניסה להציל את תדמיתו הציבורית בתקווה להימלט בעצמו מעונש מאסר. ביוקנן ציין "ראיין הודיע על החלטתו להמון מריע בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת נורת'ווסטרן. משפחות הקורבנות של הרוצחים שעונשיהם בוטלו לא הוזמנו".
משפטו והרשעתו
הקריירה הפוליטית של ראיין עמדה בצילה של שערורייה שכונתה "מבצע דרך בטוחה" (Operation Safe Road), שכללה מכירה בלתי חוקית של רישיונות ממשלתיים, חוזים והסכמי חכירה על ידי עובדי מדינה במהלך תקופת כהונתו כמזכיר המדינה של אילינוי. בעקבות הרשעתם של רבים מעוזריו לשעבר, הוא בחר שלא להתמודד בבחירות לכהונה שנייה כמושל ב-2002. נגד 79 עובדי מדינה לשעבר, לוביסטים ואחרים, הוגשו אישומים בעקבות חקירה, ולפחות 76 מתוכם הורשעו.
פרשת השחיתות שהובילה לנפילתו של ראיין החלה יותר מעשור קודם לכן במהלך חקירה פדרלית בנוגע לתאונת דרכים קטלנית שארעה בוויסקונסין. בתאונה נהרגו שישה ילדים ממשפחת ויליס משיקגו. הוריהם, הכומר דואן וג'נט ויליס, נכוו קשות. בחקירה נחשף שבמסגרת עבודת מחלקת המדינה בראשותו של ראיין ניתנו רישיונות נהיגה לנהגי משאיות בלתי כשירים תמורת שוחד.
במרץ 2003 הורשע סקוט פאוול, לשעבר ראש הסגל של ראיין ומנהל מסע הבחירות שלו, בהאשמות פדרליות על סחיטה והונאה. הוא נדון לתקופת מאסר של שש שנים וחצי. סגן מנהל מסע הבחירות לשעבר, ריצ'רד ג'וליאנו, הודה באשמה בעברות אלו והעיד נגד פאוול במשפט. רוג'ר סטנלי, לשעבר חבר בית הנבחרים של אילינוי מטעם הרפובליקנים, שהועסק על ידי ראיין, והעיד גם הוא נגד פאוול, הודה באשמה בסעיפים רחבים של שחיתות, שעל פיהם הוא שילם תשלומי שוחד כדי לזכות בחוזים מטעם המדינה, שלח בדואר באופן אנונימי התקפות שווא על יריבים פוליטיים ועזר להשיג עבודות דמה בשכר.
כתב האישום
בסופו של דבר הגיעה החקירה לראיין, ובדצמבר 2003 הוגש כתב אישום פדרלי שכלל 22 סעיפי אישום נגדו ונגד הלוביסט לורנס וורנר. האישומים כללו סחיטה, שוחד, עושק, הלבנת הון והשתמטות ממס. בכתב האישום נטען שראיין היטה לכאורה כמה חוזי מדינה לטובתם של וורנר וידידים אחרים שלו, הוציא מכספי מסע הבחירות לתשלום לקרוביו ולהוצאות אישיות, ושיבש מהלכי משפט בניסיון לסיים את החקירה בנוגע למתן הרישיונות תמורת שוחד. ראיין הואשם על כך ששיקר לחוקרים וקיבל מזומן, מתנות והלוואות בתמורה לפעולותיו הרשמיות כמושל. ב-19 בספטמבר 2005 נפתח המשפט.
בלחץ התביעה, הפך פאוול לעד מפתח נגד ראיין ונגד וורנר. הוא הסכים להסדר טיעון בתמורה להפחתת תקופת המאסר עבורו ועבור ארוסתו, אנדראה קורטרטסיס. פאוול היה עד שנוי במחלוקת ולא הסתיר את הבוז שחש כלפי התובעים בשבתו על דוכן העדים. לדבריו של העורך הפוליטי של CBS בשיקגו, מייק פלנרי, טענו גורמים פנימיים שפאוול היה "כמו בן" עבור ראיין במהלך הקריירה של שניהם. במשפטו של ראיין, הודה פאוול שהאישום נגדו הכניס אותו ללחץ ושהוא ראה את העניין שלו עם הממשלה נגד ראיין "כדבר הלא נעים ביותר שעשיתי אי פעם". על כל פנים, עדותו נגד ראיין ונגד וורנר נמשכה כמה ימים. כמי שהיה קודם לכן אסטרטג פוליטי בעל דיבור קשוח, בכה פאוול בעת שעמד על דוכן העדים והודה שהמניעים שלו להעיד היו למנוע מארוסתו תקופת מאסר ממושכת על חלקה בשערורייה. במהלך עדותו נשלחו חברי חבר המושבעים פעמיים אל מחוץ לאולם הדיונים כדי שהוא ימחה את דמעותיו וירגיע את שלוות רוחו.
ב-17 באפריל 2006 מצא חבר המושבעים את ראיין ואת וורנר אשמים בכל סעיפי האישום. אולם, כאשר פסק בעתירות שהוגשו לאחר פתיחת המשפט, ביטל השופט שניים מהסעיפים בשל חוסר הוכחות. ראיין הודיע שהוא יערער על פסק הדין, בעיקר עקב סוגיות שנגעו לחבר המושבעים.
ב-6 בספטמבר 2006 נגזרו על ראיין שש שנים וחצי מאסר. הוא הצטווה להתייצב בבית הסוהר ב-4 בינואר 2007, אך בית המשפט לערעורים התיר לו שלא להתייצב למאסר עד לתום הערעור. ב-21 באוגוסט 2007 אישר בית המשפט הפדרלי השביעי לערעורים של ארצות הברית את ההרשעה, ובקשה לעיון חוזר בתיק נדחתה ב-25 באוקטובר אותה שנה. בית המשפט לערעורים דחה את בקשתו של ראיין לדחיית המאסר עד לדיון בערעורו בבית המשפט העליון של ארצות הברית. בית המשפט העליון דחה את הערעור וב-7 בנובמבר 2007 התייצב ראיין בבית הסוהר הפדרלי באוקספורד, ויסקונסין. ב-29 בפברואר 2008 הוא הועבר לבית הסוהר הפדרלי בטר הוט, אינדיאנה, לאחר שרמת הטיפול הרפואי בבית הסוהר באוקספורד שונתה והוא הפסיק להחזיק באסירים מעל גיל 70.
ההגנה והערעור
ההגנה במשפטו של ראיין ניתנה פרו בונו על ידי משרד עורכי הדין "וינסטון וסטראון" שנוהל על ידי מושל אילינוי לשעבר ג'יימס תומפסון. עד אמצע נובמבר 2005 הגיעה עלות המשפט עבור ההגנה ל-10 מיליון דולר. ההערכות על עלות המשפט עבור המשרד עד ספטמבר 2006 הגיעו ל-20 מיליון דולר. ראיין כיהן כסגן המושל תחת תומפסון בשנים 1983–1991. לאחר שבית המשפט העליון של ארצות הברית דחה את בקשתו של ראיין לעיון בפסק דינו, ציין תומפסון שהוא יבקש מנשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש להמתיק את עונש המאסר לזמן שאותו הוא ריצה עד לאותו רגע. ב-1 בדצמבר 2008 כתב הסנאטור דיק דרבין מכתב לנשיא בוש, בו הוא ביקש להמתיק את עונשו של ראיין, בציינו את גילו של ראיין ואת בריאותה הרופפת של רעייתו, באומרו, "צעד זה לא ימחל על פשעיו או ימחק את הרשעתו, אך הוא יאפשר לו לשוב לאשתו ולמשפחתו לשארית חייהם". עד לתום נשיאותו ב-20 בינואר 2009 לא המתיק הנשיא בוש את עונשו של ראיין.
לאחר הרשעתו של ראיין, הושעתה על פי חוק הפנסיה השנתית שלו מהמדינה שהגיעה אז לסכום של 197,037 דולר. בעניין זה עתרו פרקליטיו של ראיין בכל הערכאות עד לבית המשפט העליון של אילינוי, שב-19 בינואר 2010 פסק שחוק המדינה "קובע באופן ברור שאף אחת מההטבות שראיין זכאי להן על פי הכללים לא ישולמו לו". במהלך שלוש השנים בין פרישתו לבין הרשעתו שולמה לראיין פנסיה בסכום של 635,000 דולר, בנוסף ל-235,500 דולר בתשלומים מההפרשות מהשכר שלו שהוא צבר במשך 30 שנות שירותו הציבורי.
שחרורו ממאסר
ב-2010 הגיש ראיין בקשה לשחרור מוקדם ממאסרו, בין השאר בשל מצבה הסופני של רעייתו שחלתה בסרטן והתחזיות היו שנותרו לה שישה חודשי חיים בלבד, ובין השאר על רקע הטענה שהרשעותיו לא היו לגיטימיות. ב-21 בדצמבר 2010 דחתה שופטת בית המשפט המחוזי הפדרלי רבקה פאלמאייר את בקשתו.
ב-5 בינואר 2011 נלקח ראיין מכלאו בטר הוט לבית החולים בקנקאקי, כדי לבקר את רעייתו על מיטת חוליה. חמישה חודשים מאוחר יותר הוא נכח ליד מיטתה כאשר היא הלכה לעולמה. ב-30 בינואר 2013 השתחרר ראיין לביתו בקנקאקי, שם הוא נותר במעצר בית עד 3 ביולי אותה שנה.
האנה סגה
האנה סגה (במקור שטיינפלד, בהונגרית: Szegő Hanna; בודפשט, 18 ביוני 1925 – בודפשט, 19 בדצמבר 2006) הייתה עורכת דין ומשפטנית בינלאומית ניצולת השואה.
משפחתה
האנה שטיינפלד (סגה) נולדה במשפחה יהודית כבתם של ארנה סגה (1886–1944), משפטן, סופר כלכלי ופקיד, ושל שטפניה באלה (1901–1944). בעלה הראשון היה (1944–1945) יאנוש ואש. שלושתם ניספו בשואה (בעלה יחד עם הוריה). בעלה השני מ-1947 היה פטר בוקור (1924–2014), במאי קולנוע והיסטוריון. בנותיה: קלרה בוקור (1945) מבעלה הראשון, עורכת דין, ראש אגף במשרד המשפטים, ויודית בוקור (1949) מבעלה השני, כלכלנית, עמיתה מדעית של המכון להכשרה רפואית (OTI).
לימודיה
האנה סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון לבנות ב-1943. לאחר ששרדה את שואת יהודי הונגריה היא הייתה ב-1949 אחת הסטודנטיות הראשונות באוניברסיטת פאזמאן פטר (כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד) שקיבלה תואר דוקטור במדע המדינה ובמשפטים. בשנת 1955 סיימה את לימודיה גם במכללה לענייני חוץ ובשנת 1959 עברה את הבחינה במשפט בינלאומי. היא הפכה לדוקטורנטית במדע המדינה והמשפט ב-1960, ולדוקטור (PhD) ב-1973. בשנת 1962 היה לה מלגת לימודים של האקדמיה למשפטים בינלאומי בהאג.
ביוגרפיה
בשנים 1944–1945 עבדה במפעל אריגה בבודפשט. בסוף 1944 נתפסה על ידי אנשי מפלגת צלב החץ בבודה כשהייתה בחודש השמיני להריונה. בעלה נרצח. היא נאלצה לראות את עינויי חבריה והוצאתם להורג. בתה קלרה נולדה ב-1945. לאחר השחרור עבדה במחלקה המשפטית של חברת הפקת הסרטים (MOKÉP). היא נישאה שוב ב-1947 לפטר בוקור ונולדה להם בת נוספת, יודית, בשנת 1949. לאחר שסיימה את לימודי המשפטים שלה, מ-1951 הפכה למרצה במחלקת המשפט הבינלאומי של משרד החוץ (1951–1956) ולאחר מכן המרצה הראשית במחלקה לארגונים בינלאומיים (1956–1960). משנת 1960 הייתה חוקרת בכירה במכון ללימודי מדע מדינה ומשפט של האקדמיה ההונגרית למדעים וראש המחלקה למשפט בינלאומי (1960–1997). משנת 1963, כיהנה כפרופסור חבר באוניברסיטת קרל מרקס לכלכלה, היא השתתפה בהשקת ההכשרה הדיפלומטית בהונגריה וביצירת המגמה ליחסים בינלאומיים. מאז 1974 כיהנה כפרופסור מן המנין באוניברסיטה, ומאז 1995 כפרופסור אמריטוס.
תחומי המחקר שלה
במסגרת המשפט הבינלאומי עסקה בעיקר בדיני ארגונים בינלאומיים, ביחסים בינלאומיים, בהיבטים המשפטיים של מצבי מלחמה ובסוגיית שבויי המלחמה. היא השיגה תוצאות רציניות בתחום הבהרת היחסים בין הונגריה לארגונים בינלאומיים שונים, וכן בבחינה השוואתית של המצב המשפטי של המדינות העצמאיות החדשות.
עבודותיה העיקריות
האנה סגה פרסמה עשרות מחקרים מדעיים חשובים בכתבי עת הונגריים וזרים. היא גם ביצעה פעולות תרגום מדעיות משמעותיות.
לקסיקונים, אנציקלופדיות
סגה כתבה מאמרים במספר אנציקלופדיות מתמחות:
היינריך, נסיך בוואריה
היינריך, נסיך בוואריה (בגרמנית: Heinrich von Bayern; 24 ביוני 1884 - 8 בנובמבר 1916) היה נסיך גרמני מבית ויטלסבאך, אשר נהרג במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה
היינריך נולד ב-24 ביוני 1884 במינכן, בוואריה, לארנולף, נסיך בוואריה ולתרזה, נסיכת ליכטנשטיין, בתם של אלויס השני, נסיך ליכטנשטיין ופרנציסקה קינסקי, רוזנת וצ'יניץ וטטאו.
היינריך גדל במינכן, ואחד המורים הפרטיים שלו היה יוזף גבהרד הימלר, אביו של היינריך הימלר. הימלר היה מלוכני נלהב, ובעקבות לידת בנו השני, ביקש מהנסיך לאפשר לו לקרות לילד על שמו - היינריך. הנסיך הסכים, וכך גם הפך לסנדקו של היינריך הימלר. היינריך שמר על יחסים חמים עם משפחת הימלר, והם אף היו מבקרים אותו ואת אמו בקביעות בחג המולד.
לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, לחם עם יחידתו בחזית המערבית, ואף נפצע קשה באחד הקרבות. לאחר התאוששותו, הוא חזר לחזית, וביוני 1915 הועלה לדרגת מיור. באותו הזמן, הוא פיקד על הגדוד ה-3 בקורפוס האלפיני, שהיה מוצבים בהרי האלפים הקרניים. בשלהי 1916, הגדוד הועבר לרומניה, שם לחם במעבר טורנו רושו. במהלך השנה שלאחר מכן, השתתף היינריך במתקפה הגרמנית במונטה סולה על יד הארמנשטדט באלפים הטרנסילבניים. ב-7 בנובמבר 1916 נפצע היינריך אנושות על ידי צלף, ומת מפצעיו יום לאחר מכן, ב-8 בנובמבר.
לאחר מותו ב-6 במרץ 1917, הוענק לו עיטור צלב האבירים של המסדר הצבאי של מקס יוזף, אשר התווסף לעיטור צלב הברזל, אשר הוענק לו ביוני 1916.
משושה החורף
משושה החורף הוא מערך דמיוני של שישה כוכבים בהירים בשמי החורף היוצרים צורת משושה. קודקודי המשושה הם הכוכבים (מהקודקוד הצפון מערבי ועם כיוון השעון) קאפלה, אלדברן, ריג'ל, סיריוס, פרוקיון וקסטור או פולוקס, כולם עם בהירות נראית מדרגה מתחת ל-2 (מתחת ל-1.2 אם פולוקס משמש כקודקוד הצפון מזרחי). ששת הכוכבים ניתנים לצפייה כמעט מכל מקום על כדור הארץ, למעט דרום ניו זילנד, דרום צ'ילה וארגנטינה ואזורים מצפון לחוג הארקטי. צורת המשושה בולטת לעין בעיקר בחודשים דצמבר עד מרץ. בתוך המשושה בולט הכוכב ביטלג'וז שאינו מהווה חלק ממנו, אך יוצר עם סיריוס ופרוקיון צורת משולש כמעט שווה-צלעות שמכונה לעיתים משולש החורף.
כל אחד מכוכבי המשושה שייך לקבוצת כוכבים אחרת והקבוצות הן (בהתאמה לסדר הכוכבים לעיל) עגלון, שור, אוריון, כלב גדול, כלב קטן ותאומים.
פרידריך וילהלם, נסיך זולמס-בראונפלס
פרידריך וילהלם, נסיך זולמס-בראונפלס (בגרמנית: Friedrich Wilhelm Prinz zu Solms-Braunfels; 22 באוקטובר 1770 – 13 באפריל 1814) היה גנרל מיור פרוסי וחבר בבית זולמס-בראונפלס.
ביוגרפיה
פרידריך וילהלם נולד ב-22 באוקטובר 1770 בבראונפלס, והיה בנם הרביעי של פרדיננד, נסיך זולמס-בראונפלס וסופיה כריסטינה וילהלמינה, רוזנת זולמס-לאובאך.
הוא נודע בעיקר בזכות נישואיו לנסיכה פרדריקה ממקלנבורג-שטרליץ. היא הייתה אלמנתו של לודוויג קרל, נסיך פרוסיה. כשהיא נכנסה להריון ב-1798, הוא התחתן איתה כדי למנוע שערורייה. הבת נפטרה זמן קצר לאחר הלידה. נטען כי פרידריך וילהלם נטה מאוד לצרוך אלכוהול ונאלץ להפסיק את השירות הצבאי בשנת 1805 מסיבות בריאותיות. הוא גם איבד את הכנסתו ואפילו אחיו יעץ לפרדריקה להתגרש. היא הייתה נגד זה בתחילה, אך כאשר ב-1813 פגשה את ארנסט אוגוסטוס, דוכס קמברלנד וטביוטדייל, גם היא רצתה להתגרש. אולם לפני שהם הגיעו לזה, פרידריך וילהלם מת ב-13 באפריל 1814 בסלאוויצ'יצה.
משפחתו
מנישואיו לדוכסית פרדריקה ממקלנבורג-שטרליץ, ידועים הילדים הבאים:
מקס בגינסקי
מקס בגינסקי (באנגלית: Max Baginski; 1864 - 24 בנובמבר 1943) היה אנרכיסט גרמני-אמריקאי.
ביוגרפיה
בגינסקי נפטר בניו יורק ב-24 בנובמבר 1943.
פט סאמיט
פטרישה "פט" הד סאמיט (באנגלית: Patricia "Pat" Head Summitt; 14 ביוני 1952 - 28 ביוני 2016) הייתה מאמנת כדורסל מכללות לנשים בארצות הברית. היא שימשה כמאמנת ראשית של קבוצת הכדורסל "טנסי ליידי וולס" (Tennessee Lady Vols) באוניברסיטת טנסי בשנים 1974 עד 2012. בעת פרישתה הייתה המאמנת המצליחה ביותר במאזן ניצחונות בענף הכדורסל ב-NCAA בנבחרות גברים ונשים גם יחד, בכל הרמות. במהלך עבודתה זכתה עם הליידי וולס בשמונה אליפויות NCAA, הישג הנופל רק מ-10 האליפויות בהן זכה מאמן קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, ג'ון וודן ומ-11 אליפויות בהן זכה מאמן אוניברסיטת קונטיקט ג'ינו אוריימה. סאמיט היא המאמנת היחידה בהיסטוריה של ה-NCAA, ורק אחת מחמישה מאמנים בכדורסל המכללות בארצות הברית, עם הישג של למעלה מ-1,000 ניצחונות. באפריל 2000 היא זכתה בתואר "מאמנת הכדורסל של המאה ע"ש נייסמית'". בשנת 2009 היא דורגה במקום ה-11 בין 50 מאמני הכדורסל הגדולים של כל הזמנים, על ידי הירחון "ספורטינג ניוז", היא הייתה האישה היחידה ברשימת ה-50. בכל 36 שנותיה כמאמנת מעולם לא סיימה עונה עם מאזן ניצחונות שלילי. ב-2012 העניק לה נשיא ארצות הברית ברק אובמה את מדליית החירות הנשיאותית, העיטור האזרחי הגבוה במדינה.
תחילת דרכה
סאמיט נולדה בעיר קלארקסוויל שבמרכז טנסי למשפחה בה חמישה אחים שכולם עסקו בנערותם בספורט. בהיותה נערה עקרו הוריה לעיר הנרייטה הסמוכה כדי שבתם תוכל לשחק כדורסל. היא המשיכה לשחק אף באוניברסיטת טנסי במרטין, שם למדה וזכתה להכרה כספורטאית בולטת. היא צורפה לנבחרת ארצות הברית בכדורסל נשים ובמסגרתה שיחקה באולימפיאדת מונטריאול (1976) וזכתה במדליית כסף. בשנת 1984 שימשה כמאמנת נבחרת כדורסל הנשים של ארצות הברית לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) וזכתה במדליית זהב. בכך הייתה לספורטאית האמריקאית הראשונה שזכתה במדליות אולימפיות כספורטאית ומאמנת גם יחד.
מאמנת כדורסל
בשנת 1974, בהיותה בת 22 בלבד, בעת שהייתה תלמידה לתואר שני, התמנתה למאמנת נבחרת כדורסל הנשים של אוניברסיטת טנסי. אותה עת השתכרה עבור עבודתה 250$ בחודש וכחלק ממטלותיה כיבסה את מדי השחקניות ושימשה כנהגת למשחקי החוץ של הקבוצה. בעונת המשחקים 1981-1982 החל לראשונה טורניר ה-NCAA לכדורסל נשים וקבוצת הליידי וולס הייתה אחת מ-32 הקבוצות שהוזמנו לטורניר הראשון, כשהיא מדורגת שנייה באזורה. הקבוצה הגיעה לסבב 4 הקבוצות הטובות בטורניר, בטרם הפסידה. בעונת 1986-1987 זכתה הקבוצה לראשונה באליפות ה-NCAA לכדורסל נשים כאשר גברה על לואיזיאנה טק. הקבוצה זכתה באליפות ה-NCAA בפעם השנייה בעונת 1988-1989 כאשר גברה על נבחרת אוניברסיטת אובורן. עונה זו הייתה הטובה ביותר בקבוצה, כאשר הפסידה רק 2 מתוך 37 משחקים.
בעונת 1990-1991 זכתה קבוצת הליידי וולס באליפות NCAA שלישית, הישג עליו חזרה אף בעונות 1995-1996, 1996-1997, 1997-1998. בעונת 1997-1998 הצליחה הקבוצה לסיים עונה שלמה ללא הפסד (39-0) בעודה מתמודדת עם קבוצות כדורסל הנשים הטובות בארצות הברית. רק שלוש קבוצות אשר התמודדו באותה עונה עם הליידי וולס הצליחו להפסיד בהפרש הקטן מ-10 נקודות. בעונות 2002-2003 ו-2003-2004 הגיעה הקבוצה לגמר טורניר ה-NCAA, אולם הפסידה פעמיים לנבחרת אוניברסיטת קונטיקט. בעונת 2007-2008 זכתה הקבוצה בטורניר ה-NCAA בפעם השביעית, הקבוצה חזרה על הישגה זה אף בעונת המשחקים הבאה. ב-5 בפברואר 2009 ניצחה הקבוצה את נבחרת אוניברסיטת ג'ורג'יה, אשר נרשם כניצחון 1,000 לפט סאמיט.
הישגיה
סאמיט היא מאמנת כדורסל נשים היחידה בהיסטוריה של ה-NCAA שהשיגה מעל 1,000 ניצחונות בקריירה. בשנותיה כמאמנת מעולם לא סיימה עונה במאזן ניצחונות שלילי.
סאמיט אימנה את הליידי וולס ל-16 אליפויות בליגה הדרום-מזרחית למכללות (SEC), 15 זכיות בגביע ה-SEC, 8 פעמים הוכתרה כמאמנת השנה ב-SEC], 7 פעמים מאמנת השנה ב-NCAA, 8 פעמים אימנה את קבוצתה לזכייה בטורניר ה-NCAA.
בשנת 1999 היא הוכנסה להיכל התהילה של כדורסל הנשים בארצות הברית. בשנת 2000 הוכנסה להיכל התהילה של הכדורסל. באפריל 2000 הוכתרה כמאמנת הכדורסל של המאה ה-20 ע"ש נייסמית'. שני מגרשי כדורסל נקראו על שמה, מגרש הכדורסל בו שיחקה באוניברסיטת טנסי במרטין, ומגרש הכדורסל של אוניברסיטת טנסי, השוכן באולם בו 21,678 מושבים, אחד מאולמות הכדורסל הגדולים בארצות הברית.
בריאותה
בחודש אוגוסט 2011 הודיעה סאמיט כי אובחנה כלוקה במחלת אלצהיימר כשלושה חודשים מוקדם יותר. למרות מחלתה הודיעה כי בכוונתה להמשיך ולאמן את הקבוצה בעונת 2011-2012. הנהלת אוניברסיטת טנסי יצאה בהודעת תמיכה במאמנת והודיעה כי תמשיך להעסיקה. באפריל 2012 הודיעה על פרישתה מאימון.
יוסף קפלן (הארגון היהודי הלוחם)
יוסף קפלן נולד בעיר קאליש, שבמרכז פולין ב-1913. היה אחד ממנהיגי השומר הצעיר בפולין וממקימי הארגון היהודי הלוחם בגטו ורשה. בנוסף, הוא עבר בין גטו לגטו על מנת להודיע על בואם של הנאצים לגטאות ועזר בהברחת אנשים ונשק. הוא נרצח על ידי חייל גרמני בספטמבר 1942.