cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בלבינוס
המצור על אקוויליה
צבאו של מקסימינוס התראקי נכנס לאיטליה מהצפון, ובהגיעו אל מול חומות העיר אקוויליה ציפה כי שערי העיר יפתחו לפניו ללא התנגדות. להפתעתו גילה כי תחת הנהגת סנטורים המתנגדים לו, התכוננה העיר למצור וסירבה לאפשר לצבאו להצטייד להמשך דרכם. צבאו של מקסימינוס נאלץ להיכנס למלחמת מצור, אך נכשל בניסיונות לעלות על החומות או לשכנע את התושבים להיכנע. הצבא, שלא היה מצויד למלחמת מצור והתשה, החל לסבול ממחסור באספקה, והכישלון לכיבוש העיר פגע במורל הגייסות. את הכף הכריעו השמועות כי צבא הנאמן לסנאט נאסף וצועד צפונה על מנת להתעמת עם חיילות הקיסר ולהכריעם, מה שגרם למקסימינוס להבין כי סיכוייו מועטים; בסופו של דבר, במהלך חודש מאי בעת הפוגה בקרבות נרצח מקסימינוס התראקי באוהלו בידי חייליו, ועימו נרצחו בניו והקצינים הנאמנים לו. לצבא הסנאט שהגיע לעיר בפיקודו של פופיאנוס לא נותר אלא לברך על המוגמר ולחזור לרומא, מלווה בגדוד שומרי ראש גרמנים. בינתיים, בלבינוס שנותר ברומא לא הצליח להביא להרגעת הסדר הציבורי, ונאלץ להסתגר בארמון הקיסרי מחשש ההמון הזועם.
סוף שלטונם
בואו של פופיאנוס מלווה בשומרי ראש לא תרם לשלוות רוחו של בלבינוס, שחשש כי שותפו מתכנן להפטר ממנו ולשלוט לבדו. השניים תפסו חלקים שונים של האחוזה הקיסרית, מנסים לרכוש את אמונו ורצונו הטוב של המשמר הפרטוריאני, שמצידו היה בעמדת עימות מול הסנאט ועם קיסרים שמונו מצד הסנאט. פופיאנוס הבין את מצבו הנואש, מנותק משומרי ראשו ומבודד בארמון באופן שהותיר אותו נתון לחסדי אויביו; ולכן פנה לבן בריתו היחיד, בלבינוס, וביקש ממנו להכניס את שומרי הראש הגרמניים לאחוזה. בלבינוס שחשד כי צעד זה עלול להביא למותו סירב, ופרץ וויכוח בין שני הקיסרים; הוויכוח הופסק על ידי חיילי המשמר הפרטוריאני, שפרצו לחדר וגררו את זוג הקיסרים אל מחנה המשמר, שם הם עונו למוות.
16 באוגוסט
16 באוגוסט הוא היום ה-228 בשנה בלוח הגרגוריאני (229 בשנה מעוברת). עד לסיום השנה נשארו עוד 137 ימים.
בוב מנספילד
בוב מנספילד (באנגלית: Bob Mansfield) הוא סגן הנשיא הבכיר לטכנולוגיה בחברת אפל.
חייו
מנספילד קיבל תואר BSEE מאוניברסיטת טקסס בשנת 1982. לאחר מכן הוא המשיך למלא תפקיד של מנהל בכיר בחברת SGI ותפקיד של סגן נשיא להנדסה בחברת Raycer Graphics, שנרכשה על ידי אפל בשנת 1999. בעקבות הרכישה, מנספילד נשאר עם אפל כדי למלא תפקידו החדש בתור סגן הנשיא הבכיר להנדסת חומרה במק, ופיקוח על צוותים שאחראיים של מוצרים כמו iMac ו-מקבוק.
סוף השבוע
סוף השבוע (צרפתית: Week-end) הוא סרט קולנוע צרפתי משנת 1967 בבימויו של ז'אן-לוק גודאר.
עלילה
העלילה מספרת על זוג צרפתי מפריז, הנוסע לסוף שבוע, לנורמנדי, במהלכו הם רוצחים את אימה של הבחורה בשל סירובה לתת להם כסף לקנות רכב. סוף השבוע של הזוג הופך למסע אלים, ככל שמתפתחת העלילה. במהלך מסעם פוגשים בני הזוג דמויות היסטוריות וספרותיות כמו אמילי ברונטה הלבושה כמו אליס בארץ הפלאות, פסנתרן ומלחינים.
דימוי האלימות מגיע לשיאו כאשר לקראת סוף השבוע בני הזוג מוחזקים כשבויים בשבט קניבלים.
גודאר משתמש בסרט למתן ביקורת על החברה הצרפתית ועל תרבות המערב והקפיטליזם. הוא משווה את החברה לעיסוק בזנות, כעבודה מכניסה אך ריקה מתוכן שבעזרתה ניתן יהיה לקנות מכונית לבילוי. בסרט, הדבר היחיד שהיה חשוב לזוג הצרפתי, לצבור סכום גדול ככל האפשר על מנת לממן חופשה ארוכה.
השימוש בכרזת הסרט בצבע דגל צרפת מראה את הביקורת של גודאר על החברה הצרפתית.
Felber Autoroller
פלבר אוטורולר היא מכונית מיקרו תלת-אופנית מתוצרת A. Felber & Co האוסטרית אשר יוצרה בין השנים 1952–1953. מטה ומפעל היצרן מוקם בווינה. במכוניות היה סידור ישיבה יוצא דופן, עם מושב קטן בגודל הילד מאחורי הנהג בצד שמאל, ומושב הנוסע קונבנציונלי באלכסון מאחורה וימינה. יוצרו כ-400 יחידות.
האוטורולר עוצבה על ידי ארנסט מרולד. היה לה גם מועדון בעלים פעיל מאוד, שאת הניוזלטר שלו ניתן למצוא בספרייה הלאומית של אוסטריה. כשמרולד נישא, שיירה מרשימה של פלבר אוטורולר ליוותה את לימוזינה לחתונה בכנסיית קארלסקירכה, שבמרכז העיר וינה.
משנת 1954 לאחר הליברליזציה של יבוא מכוניות לאוסטריה, לא השתלם ליצרן "A. Felber & Co" להמשיך ייצר מכוניות, ולכן היצרן עבר לייצר מכונות כביסה.
גארי רודריגש
גארי מנדש רודריגש (בפורטוגזית: Garry Mendes Rodrigues; נולד ב-27 בנובמבר 1990) הוא כדורגלן כף ורדי המשחק בעמדת הקיצוני באולימפיאקוס.
קריירת מועדונים
רודריגש התחיל את הקרירה שלו במחלקת הנוער של פיינורד ובגיל 17 הצטרף לקבוצת הנוער של ריאל קולוז. כאשר סיים גיל נוער החל לשחק בקבוצות כדורגל מקומיות בהולנד.
ב-16 במאי 2012 רודריגש חתם בדן האג, ממנה הושאל ישירותם לדורדרכט. בפברואר חתם לשנתיים וחצי בלבסקי סופיה מליגת העל הבולגרית. ב-3 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–2 נגד צ'רנומורץ בורגס. עשרה ימים לאחר מכן הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון 0–1 נגד ליטקס לובץ' במסגרת הגביע הבולגרי.
מיקי פדרמן
מיכאל (מיקי) פדרמן (נולד ב-9 בספטמבר 1943) הוא איש עסקים ישראלי אשר מחזיק בחברת ההחזקות "מפעלי פדרמן", שמחזיקה בתורה בשליטה בחברת "מלונות דן" ובחברת "אלביט מערכות". ביוני 2022 דירג אותו העיתון הכלכלי "TheMarker" במקום ה-13 ברשימת עשירי ישראל, עם הון של כ-5.9 מיליארד דולר (יחד עם שאר בני משפחתו).
גארי רודריגש
קריירת מועדונים
ב-27 בינואר 2014 רודריגש חתם באלצ'ה מליגת העל הספרדית. ב-1 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–1 נגד סלטה ויגו. ב-3 במאי הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד מאלגה. בסיום העונה חתם לארבע שנים במועדון, אך בקיץ שוחרר מהקבוצה.
מיקי פדרמן
ביוגרפיה
פדרמן נולד בחיפה לבלה ויקותיאל (קסיל) פדרמן, אח לאירית פדרמן-לנדאו (אמה של השחקנית אלכסיה לנדאו ). נשוי לליאורה, האחראית על העיצוב ברשת המלונות. אב לדוד, לגידי, ולדניאל (שב-2011 נישא לשרונה פיק).
עם גיוסו לצה"ל התנדב לשרת בסיירת מטכ"ל. לאחר טירונות צנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם ביחידה וכן הכשרה כמפקד כיתה בצוות עליו פיקד אהוד ברק.
גארי רודריגש
קריירת מועדונים
ב-4 באוגוסט 2015 חתם בפאוק סלוניקי מליגת העל היוונית. ב-23 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד א.א.ק. אתונה. ב-11 בינואר 2016 פאוק סירבה להצעה של אל-אהלי שהציעה עליו 1.7 מיליון אירו. ב-24 בנובמבר 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו באירופה בניצחון 2–3 נגד פיורנטינה במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית, שהיה גם שער הניצחון של קבוצתו.
מיקי פדרמן
ביוגרפיה
הוא בעל תואר ראשון בכלכלה ומדע המדינה ותואר שני במנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית. לאחר סיום לימודיו ב-1966 הצטרף לעסקי המשפחה. אביו יקותיאל היה אחד מאנשי העסקים הפעילים בישראל, ובנוסף להחזקה ברשת "מלונות דן" (יחד עם אחיו שמואל פדרמן). הוא עסק גם בתחומי התעשייה, הנדל"ן, הטכנולוגיה והפיננסים. בין השאר רכש את השליטה בבנק פויכטוונגר ובהמשך רכש גם את בנק המשכנתאות "אוניקו". ב-1955 היה יקותיאל פדרמן גם שותף בגילוי הנפט בקידוח בחלץ. תחילה נכנס מיקי פדרמן לעסקי הנדל"ן של המשפחה, בין השאר ניהל את בניית מגדלי פנורמה על רכס הכרמל בחיפה.
גארי רודריגש
קריירת מועדונים
ב-9 בינואר 2017, רודריגש חתם בגלאטסראיי מליגת העל הטורקית תמורת 3.7 מיליון אירו. עד לסיום העונה, הבקיע חמישה שערים ובישל שמונה. בסיום העונה עורר עניין באולימפיק ליון, סביליה ופיורנטינה, אך לבסוף החליט לחתום בקבוצה עד לקיץ.
ב-6 בינואר 2019 חתם באל-איתיחאד מליגת העל הסעודית. ב-13 ביולי של אותה שנה חזר לטורקיה כשחקן פנרבחצ'ה.
מיקי פדרמן
ביוגרפיה
בשנת 1975 מונה למנכ"ל רשת "מלונות דן", לאחר 4 וחצי שנים עזב את התפקיד וחזר אליו ב-1982.
גארי רודריגש
קריירת מועדונים
ב-18 בספטמבר 2021 חתם רודריגש באולימפיאקוס מליגת העל היוונית, תמורת מיליון אירו.
מיקי פדרמן
ביוגרפיה
בשנת 1990 מונה לנשיא התאחדות המלונות בישראל. באותה שנה גם חשף העיתונאי יגאל לביב מהעיתון "חדשות" כי פדרמן חבר במועצת מנהלים של בנק שווייצרי קטן ושחברה שווייצרית מחזיקה במניות של קבוצת החברות של משפחתו. פדרמן סירב לאשר עם הוא או משפחתו שולטים בבנק או בחברה זו ואם היא משמשת להם כמקלט מס.
גארי רודריגש
קריירה בינלאומית
באוגוסט רודריגש זומן לסגל נבחרת כף ורדה, וב-14 לחודש ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, במשחק ידידות נגד. ב-6 בספטמבר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 1–3 נגד.
מיקי פדרמן
ביוגרפיה
במרץ 1992 רכשה משפחת פדרמן את חלקה של "תדיראן" בחברת "אל-אופ", תמורת כ-20 מיליון דולר. המשפחה כבר החזיקה במחצית הבעלות כך שהיו בידיה 100% מהמניות. פדרמן מונה ליושב ראש החברה.
בשנת 1993 היה פדרמן שותף בקבוצת "נתיבי שידור" שהתמודדה במכרז לשידור ערוץ 2. את הקבוצה ניהל נסים משעל יחד עם ישראל סגל כמנהל התוכניות והיו שותפים בה בנוסף לפדרמן, קבוצת הארץ, ז'אן פרידמן, תאגיד הטלוויזיה אנגליה ישראל בראשות דורון אברהמי, קבוצת "גלובס מוניטין תקשורת" של חיים בראון, החברה לישראל, חברת "מליבו ישראל" וחזי כרמל. הקבוצה הפסידה במכרז.
בשנת 1999 מוזגה חברת "אל-אופ" עם חברת "אלביט מערכות" באמצעות החלפת מניות. שווייה של אל-אופ הוערך בכ-250 מיליון דולר, ואלביט נסחרה בבורסה בערך של 435 מיליון דולר. משפחת פדרמן קיבלה 32.5% ממניות החברה הממוזגת. פדרמן מונה ליושב ראש החברה הממוזגת.
בשנת 2004 רכש פדרמן עוד 20% ממניות "אלביט מערכות" שבהמשך רכשה את אלישרא ו"תדיראן קשר". בנובמבר 2006 רכש מ"כור תעשיות" עוד 5.5% מהמניות. לאחר מספר רכישות נוספות, כולל חברת תעש מערכות, הפכה "אלביט מערכות" לחברה הביטחונית הגדולה בישראל מבחינת הכנסות, הרווח ומספר העובדים.
במרץ 2022 הרוויח פדרמן יותר מחצי מיליארד דולר "על הנייר", תוך ימים ספורים, עקב עליית מחיר מניית אלביט בעקבות פריצת מלחמת רוסיה-אוקראינה.
פתנה
פִתְנה ( فِتنة ) הוא מונח בערבית בעל פירושים רבים, אולם כיום משתמשים בו בעיקר כדי לתאר מלחמת אזרחים, חוסר הסכמה וחלוקה בקרב המוסלמים. המונח מתייחס גם לתקופה הכוללת מבחנים וניסיונות של אמונת המאמינים בתקופה לפני יום הדין. המילה אוצרת בתוכה גם רמיזה לפילוג, פרישה, תהפוכות ואנרכיה.
מקור המונח בא מעולם ליטוש המתכות להסרת חלודה ותרכובות מחומצנות אולם הוא הפך לנפוץ בכתבים אפוקליפטיים. לעיתים קרובות משתמשים בו כדי לתאר את מלחמת האזרחים האסלאמית הראשונה (656–661) – המאבקים הממושכים לאחר ההתנקשות בח'ליף עת'מאן אבן עפאן. הפִתְנה השנייה או מלחמת האזרחים האסלאמית השנייה מתייחסת בדרך כלל לעימותים הפנימיים בקרב בית אומיה (683–685) סביבות השליטה על הח'ליפות. יש המכנים כ"פִתְנה השלישית" את המאבק בקרב השליטים המוסלמיים של ספרד בתקופת שלטון בית אומיה בקורדובה.
תרגומים שונים של הקוראן מדגימים את הפירושים הרבים של המונח:
בספרות אסכטולוגית אסלאמית פִתְנה מתוארת כמצב בו נתונים המאמינים ללחץ פסיכולוגי בו עליהם להתפשר בנוגע להיבטים מסוימים באמונתם, כדי לזכות ברווח גשמי. הם נאלצים לבחור, לעיתים מבלי לדעת לעיתים מהו טוב ומהו רע.
יוהאן, מלך בוהמיה
יוהאן העיוור או יאן העיוור (לוקסמבורגית: Jang de Blannen, גרמנית: Johann der Blinde von Luxemburg, צ'כית: Jan Lucemburský; 10 באוגוסט 1296 - 26 באוגוסט 1346) היה רוזן לוקסמבורג. החל מ-1309, מלך בוהמיה, והמלך הטיטולארי של פולין החל מ-1310.
ביוגרפיה
יוהאן היה בנם הבכור של היינריך השביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומרגריט מבראבנט, בתם של יוהאן הראשון, דוכס בראבנט ומרגרט מפלנדריה, דוכסית בראבנט. הוא גדל בפריז והתחנך במוסדות לימוד צרפתיים, אך במקביל היה מעורב בפוליטיקה הגרמנית. ב-1310 נישא לאליזבת מבוהמיה, אחותו של וצלאב השלישי, מלך בוהמיה. הוא הפך למלך בוהמיה, לאחד משבעת הנסיכים הבוחרים של האימפריה הרומית הקדושה, ולטוען על הכתר של הונגריה ופולין כיורשו של ונצל השלישי. עם בחירתו של המלך לודוויג הרביעי ב-1314 הוא נכשל בניסיונו להפוך למלך הרומאים, בדומה לאביו.
פתנה
לטענת המזרחן הצרפתי ז'יל קפל: "הקהילה המוסלמית מפולגת בשל איבוד הפרופורציות, תחושת המציאות והאינטרסים של הקהילה. לפיכך, היא מוגשת לשדי הקיצוניות וצועדת לעבר אבדונה. זהו הג'יהאד שחוזר כבומרנג ומחליש את הקהילה. הפִתְנה היא חששם הכפייתי של חכמי הדת המוסלמים מאז הווסדות האסלאם."
יוהאן, מלך בוהמיה
ביוגרפיה
ב-1336 איבד יוהאן את ראייתו כתוצאה מדלקת עיניים, עת שהה בליטא. הוא טופל אצל הרופא גי דה שוליאק, אך הטיפול לא השפיע לטובה. עם פרוץ מלחמת מאה השנים ב-1337 הצטרף לצדו של המלך הצרפתי פיליפ השישי, ואף כיהן כמושל חבל לנגדוק בין נובמבר 1338 לנובמבר 1340. הוא נהרג בזמן שלחם לצד הצרפתים מול האנגלים בקרב קרסי. ההיסטוריון והמשורר הצרפתי ז'אן פרואסאר הותיר את התיעוד הבא של פעולותיו האחרונות של יוהאן:
פתנה
ברשות הפלסטינית הביעו לעיתים קרובות מנהיגי פת"ח וחמאס כאחד חשש מהידרדרות לפתנה על רקע המאורעות האלימים בין הפלגים ב־2005–2007.
יוהאן, מלך בוהמיה
ביוגרפיה
לפי האגדה, לאחר הקרב, החליט אדוארד, הנסיך השחור, לאמץ את שלט האצולה האישי של יוהאן (זוג כנפיים שחורות) ואת המוטו האישי Ich dien ("אני משרת"), אך עם שינויים קלים. השלט והמוטו משמשים מאז כחלק מנוצות נסיך ויילס.
יורשו של יוהאן בבוהמיה היה בנו הבכור וצלאב, שמאוחר יותר הפך לקרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בלוקסמבורג ירש אותו בנו ונצל, שנולד לו מאשתו השנייה.
בתקופת שלטונו בלוקסמבורג החלה הבנייה של ביצורי העיר הראשונים.
משפחתו
בשנת 1310 התחתן יוהאן עם אליזבת מבוהמיה, בתם של וצלאב השני, מלך בוהמיה ויודית מהבסבורג, ממנה נולדו לו 7 ילדים:
בדצמבר 1334 התחתן יוהאן עם ביאטריס מבורבון, מלכת בוהמיה, בתם של לואי הראשון, דוכס בורבון ומארי מאברנה, ממנה נולד לו בן אחד:
בת החוואי (סרט, 1947)
בת החוואי (באנגלית: The Farmer's Daughter) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1947 עם לורטה יאנג, ג'וזף קוטן, אתל ברימור וצ'ארלס ביקפורד בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על המחזה Juurakon Hulda של הסופרת הפינית, Hella Wuolijoki משנת 1937.
צ'ארלס ביקפורד היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
תקציר העלילה
היא מגיעה לעיר בחוסר כל ומוצאת עבודה כמשרתת בבית משפחת מורלי העשירה בו גרים חבר הקונגרס גלן מורלי (ג'וזף קוטן), אימו אגאתה (אתל ברימור) והמשרת הראשי, ג'וזף קלנסי (צ'ארלס ביקפורד).
כבר בשלב ראשון היא מוצאת חן בעיני כולם בגלל כישוריה כמבשלת ובעיקר בגלל הערותיה הפוליטיות החכמות בפני אנשי המפלגה שבאים להתייעץ עם גלן ואימו.
כאשר חבר הקונגרס, וילבור ג'ונסון (ת'סטון האל) נפטר, מחליטים נציגי המפלגה להמליץ בפני קהל הבוחרים על אנדרס פינלי (ארט בייקר). לקייטי יש השגות על הבחירה וגלן מציע לה לשאול את פינלי בטקס הבחירה. בטקס נישאים נאומים עם סיסמאות נבובות ולבסוף עולה פינלי, מציג את עצמו וזוכה למחיאות כפיים על כל שטות שהוא אומר. בסוף נאומו הקצר הוא פונה לקהל, שואל אם יש למישהו שאלות ומתכונן כבר לרדת מהבמה אבל אז קמה קייטי ושואלת אותו שאלות נוקבות על פעולותיו השנויות במחלוקת ומעמידה את אישיותו בספק.
העיתונים והרדיו מפרסמים את זה והמפלגה באופוזיציה מציעה לה מועמדות. היא מהססת אך גלן מעודד אותה.
היא מתחילה את מסע הבחירות כשפינלי מוביל ביתרון עצום, אך עם הזמן וכאשר היא עוברה אימון בדיקציה נכונה, הפער מצטמצם. אז מופיע פטרי לפני ועד המפלגה ודורש 500 דולר תמורת שתיקתו בנוגע ללילה בו בילה ביחד עם קייטי. בשלב ראשון הוא נדחה אבל פינלי מנצל את ההזדמנות, מודיע זאת לאמצעי התקשורת ובעזרת בריוניו הוא כולא את פטרי בביתו עד לאחר הבחירות.
קייטי שכבודה נרמס, חוזרת לחווה מושפלת. בינתיים מזמינה אימו את פינלי והמשרת קלנסי משקה אותו במשקאות חריפים. פינלי השיכור מגלה ששיחד את פטרי וכעת הוא כלוא בביתו ונשמר על ידי בריונים שלו השייכים לחבורה גזענית. גלן ממהר לחווה ומוצא שם את קייטי מפזרת מזון לתרנגולות. הוא מתוודה על אהבתו אבל היא מיואשת. אביה מעודד אותה להילחם על שמה. גלן ושלושת אחיה מגיעים לביתו של פינלי, גוברים על הבריונים, לוקחים את פטרי והוא מודה ברדיו כי פינלי שיחד אותו. בבחירות זוכה קייטי בניצחון מוחץ וגלן נושא אותה בידיו לתוך בניין הקפיטול.
לביב חוסיין אבו רוכן
לביב חוסיין אבו רוכן (בערבית:  لبيب حسين أبو ركن, תעתיק מדויק: לביב חסין אבו רכן) (1 בינואר 1911 - 20 בנובמבר 1989), יליד הכפר עספיא, היה פוליטיקאי דרוזי-ישראלי, חבר הכנסת, ראש מועצה מקומית עספיא, וקאדי בבית הדין הדרוזי בישראל. משפחתו הייתה אחת המשפחות הגדולות והמכובדות בכפר ובעדה.
קשרים עם נציגי היישוב היהודי בתחילת שנות השלושים
משפחתו של אבו רוכן הייתה מעורבת החל מראשית שנות ה-30 בכינון הקשרים בין העדה הדרוזית לבין היישוב היהודי. במסגרת זו, עמדו בקשר בעיקר עם אבא חושי.
במהלך המרד הערבי הגדול (1936–1939) פעל אבו רוכן רבות למניעת השתתפותם של הדרוזים במרד. מאמצים אלו הובילו לבסוף לסכסוך בין משפחת אבו רוכן לבין התומכים במרד. במסגרת מאמציו היה אבו רוכן מעורב בהתכתבויות, והוביל משלחות למנהיגי הדרוזים בלבנון וסוריה.
במלחמת העצמאות ולאחר קום המדינה
במהלך המלחמה פעל אבו רוכן לגיוס צעירים דרוזים מעספיא ליחידת מיעוטים חדשה של צה"ל.
לאחר קום המדינה פעל להקמת קואופרטיבים בכפרים הדרוזים והערביים והיה ממקימי חברת "בוסתן" לשיווק ירקות.
בין השנים 1950–1959 כיהן כראש המועצה המקומית עספיא, ובשנת 1959 נבחר לכנסת ה-4 מטעם סיעת שיתוף ואחווה, במסגרתה כיהן בוועדת הפנים ואיכות הסביבה של הכנסת.
בשנת 1957 הכיר לראשונה שר הדתות במעמדם הנפרד של הדרוזים כעדה דתית עצמאית, ובשנת 1963, לאחר תהליך חקיקה ממושך, הושבעו שלושה שייח'ים, ובהם אבו רוכן, להיות קאדים מד'הב בערכאה ראשונה.
בשנת 1980 התמנה קאדי בבית הדין הדרוזי לערעורים.
מוחמד בן סלמאן אאל סעוד
מוחמד בן סלמאן בן עבד אל-עזיז אַאל סעוד (בערבית: محمد بن سلمان بن عبد العزيز آل سعود; שמו המלא בתעתיק מדויק: מחמד בן סלמאן בן עבד אלעזיז אַאל סעוד; מכונה גם MBS; 31 באוגוסט 1985, ג'דה) הוא נסיך סעודי, יורש העצר מבית סעוד, בנו של סלמאן, מלך ערב הסעודית. בן סלמאן הוא ראש הממשלה של סעודיה, קודם לכן היה שר ההגנה ואחד משרי ההגנה הצעירים ביותר בהיסטוריה. נחשב לעיתים לכוח האמיתי העומד מאחורי שלטונו של אביו. במערב, תדמיתו אמביוולנטית לאחר שמחד גיסא הנהיג רפורמות רבות בסעודיה, ומאידך גיסא פעל לכאורה נגד חופש הביטוי במדינה והיה זה שהורה על רצח ג'מאל ח'אשוקג'י.
שנותיו הראשונות
מוחמד נולד ב-31 באוגוסט 1985 בעיר ג'דה. הוא בנם הבכור של המלך סלמאן ואשתו השלישית פאדא בנת פלאח בן סולטאן. אחיו היחיד מאותו אב ואם (למלך סלמאן מספר נשים ו-13 ילדים) הוא איש העסקים טורקי בן סלמאן אאל סעוד, המשמש גם כיושב ראש קבוצת המחקר והשיווק הסעודית.
תדמיתו של מוחמד בן סלמאן בצעירותו הייתה כזו שאתגרה את האצולה המקומית – תדמית של ילד, ומאוחר יותר נער, אשר העריץ את תרבות המערב ולא נהג להתעמק בקריאה ובלימודים. למרות זאת הוא הרבה להתחקות אחר מדיניותו של אביו, וכך זכה ללגיטימציה לכתר הסעודי. עוד בשנות נעוריו למד כלכלה וחקר אחר אילי הון במטרה ללמוד כיצד להעשיר את הונו האישי. כמו כן היה מוחמד בן סלמאן מתעניין נלהב בהיסטוריה במהלך צעירותו.
פיתוח הון אישי
בשנות העשרים לחייו החל מוחמד בן סלמאן להשקיע בעסקי נפט, נדל"ן ושוק ההון. עיקר הצלחתו הייתה בשוק הנדל"ן אשר בזכותו הרוויח הון רב עוד בשנות העשרים המוקדמות לחייו. הצלחתו הכלכלית בשוק הנדל"ן האירופאי והאמריקאי הייתה מועטה יותר, אך הוא צבר ניסיון בנוגע לשווקים מערביים. הוא פועל להוצאתו לפועל של פרויקט "חזון 2030", המיועד להביא את סעודיה לעצמאות כלכלית מבלי להסתמך על שוק הנפט.
עלייה לעמדת כוח
הנסיך מוחמד בן סלמאן מחזיק בתואר ראשון למשפטים מאוניברסיטת המלך סעוד. לאחר סיום לימודיו בגיל 26, הפך לאיש סודו ועוזרו האישי של אביו. ב-2009 הפך ליועצו הרשמי של אביו, ששימש אז כמושל מחוז ריאד. מוחמד הפך לאחד מהמקורבים ביותר לאביו ונהג לתמוך בו מבחינה בריאותית. בן סלמאן היה מעורב בכל מפגש פוליטי של אביו, ולמד מכך על יחסי הכוחות המדיניים.
קשרי חוץ
עם הכתרתו הכתיר המלך סלמאן את מוחמד בן נאיף ביחד עם מוקרן, נסיך סעודיה, להיות ליורשיו. במאי 2015 פוטר הנסיך מוקרן מתפקידו, דבר שהפך את מוחמד בן סלמאן ליורש העצר השני לאחר בן נאיף. במהלך שנת 2015 ביצע מוחמד בן סלמאן מגעים עם ממשל אובמה האמריקאי במטרה למנוע את הוצאתו לפועל של הסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית ולשוחח על המאבק נגד פיתוח תוכנית הגרעין האיראנית. עוד במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016, מוחמד בן זאיד אאל נהיאן, נסיך הכתר של איחוד האמירויות, קישר בין בן סלמאן ודונלד טראמפ ושנה מאוחר יותר נפגשו השניים בארצות הברית.
בפגישה זאת עם הנשיא האמריקאי החדש קבע מוחמד בן סלמאן הסכם סחר נשק עם ארצות הברית וסיכם פגישה של הנשיא האמריקאי בסעודיה מספר חודשים מאוחר יותר. במאי 2017 אכן התרחש ביקור רשמי של דונלד טראמפ בסעודיה לצד עבד אל-פתאח א-סיסי, נשיא מצרים, ובמסגרתו נחתמו הסכמי סחר בין סעודיה וארצות הברית בשווי 350 מיליארד דולר אמריקני. פגישות אלו הביאו לתמיכה איתנה של ממשל טראמפ בבן סלמאן יתרה על בן נאיף והוביל להכרה רבה יותר בבן סלמאן בתור היורש הסעודי העתידי.
ביוני 2017, חודש מאוחר יותר, הנהיג בן סלמאן את המשבר הדיפלומטי הקטרי. משבר זה היה אירוע ניתוק היחסים של סעודיה, מצרים, איחוד האמירויות ובחריין עם קטר. נגד קטר נטען כי הממשל במדינה תומך בטרור האחים המוסלמים ובארגוני טרור הממומנים בחסות איראנית. מצדה דרשה סעודיה מקטר לסגור את רשות החדשות אל-ג'זירה, לנתק את יחסיה עם איראן ולהביא לסיום התמיכה בארגוני טרור פרו-איראנים. הצבא הסעודי התכונן לקראת פלישה צבאית לתוך קטר שנעצרה על רקע התערבות טורקית במסגרתה הכריזה טורקיה תחת הנהגתו של רג'פ טאיפ ארדואן כי היא תתמוך מדינית וצבאית בקטר ותשמור על ריבונותה של המדינה המפרצית.
טיהור פוליטי
למרות כישלון המערכה נגד קטר הצליח בן סלמאן להשיג תמיכה רבה מצידן של בחריין ואיחוד האמירויות ואף הצליח להשיג די כוח בממשל הסעודי הפנימי במטרה להפוך ליורש העצר היחיד והראשי לכתר אביו. בסוף יוני 2017 הודח מוחמד בן נאיף מתפקיד יורש העצר הראשי ובמקומו מונה מוחמד בן סלמאן על ידי אביו המלך סלמאן. מוחמד בן סלמאן מונה להיות גם סגן ראש הממשלה.
בנובמבר אותה השנה הוצא לפועל אירוע שנודע בכינוי "ליל הסכינים הארוכות של סעודיה" כאשר נעצרו עשרות נסיכים, חלקם אף בניו של עבדאללה, מלך ערב הסעודית הקודם, באשמות שחיתות. הם נושלו מנכסיהם, ומעמדם הפוליטי נחלש קשות. חלק מהטיהורים הללו הופנו כלפי חוץ, דוגמת חטיפתו של ראש ממשלת לבנון, סעד אל-חרירי במטרה להביא לפיטוריו. רק עם התערבותה של צרפת תחת הנשיא עמנואל מקרון, שראה באל-חרירי נכס ליחסי מדינתו עם לבנון, הורשה לשוב ללבנון.
רפורמות דתיות ואזרחיות
מאז מינויו הנהיג בן סלמאן שורת רפורמות חברתיות וכלכליות כחלק מתהליך מודרניזציה, והתבטא שהוא מעוניין לשנות את מדיניות ערב הסעודית ל"אסלאם מתון". במסגרת הרפורמות הוסרו רבות מהמגבלות שהוטלו על נשים, ומהלכים אלה זכו לביקורת בקרב אנשי דת וגורמים שמרניים.
ביוני 2018, הותר לראשונה לנשים בסעודיה להוציא רישיונות נהיגה ולנהוג בכלי רכב ממונעים. ב-2018 סעודיה גם התירה לראשונה לנשים להיכנס לאצטדיוני ספורט, ולנסות לשלבן יותר בשוק העבודה המקומי, על רקע רצונה להפוך את כלכלתה למגוונת יותר ולתלויה פחות בנפט. בניסיונו לגוון את הכלכלה ביצע בן סלמאן ניסיונות שאפתניים שזכו לכותרות ויצרו עניין בקרב משקיעים מערביים, אך נכון לשנת 2019 עוד לא הבשילו לכדי מהלך רציני.
בריאיון לערוץ CBS במרץ 2018, אמר: "הדברים ברורים מאוד בחוקי השריעה – נשים צריכות ללבוש בגדים הגונים ומכובדים, כמו גברים, אבל זה לא אומר בהכרח שהן צריכות ללבוש עבאיה שחורה. השאלה איזה סוג של בגד הגון ומכובד ללבוש נתונה לגמרי להחלטתה של האישה". אך הוא לא שינה את החוק המחייב ללבוש עבאיה.
ב-24 באוקטובר 2017, הכריז על פרויקט "ניאום" לבניית עיר חדשנית באזור מצרי טיראן.
ב-2019 חוקק חוק המיועד לעצור את תופעת נישואי ילדים בערב הסעודית. לפי החוק החדש כל נישואין מתחת לגיל 18 חייבים להיות מאושרים על ידי בית משפט. חוק זה מראה על שינוי מגמה שכבר נעשתה כאשר התיר לנשים לנהוג, וכן קבע כי נשים אינן זקוקות לגבר מלווה על מנת ללמוד באוניברסיטה, לעבור ניתוח, או להשיג עבודה.
זכויות אדם
גם בהקשר של יחסו לביקורת כלפי הממשל ספג בן סלמאן לא פעם ביקורת מצד המערב והעולם הערבי. בן סלמאן עורר ביקורת רבה על מעצר המוני של אצילים ועשירים סעודיים, מתוך אינטרסים פוליטיים וכלכליים. הוא ספג ביקורת על התנהלותו במספר מעצרים פוליטיים שבהם הוצאו להורג מתנגדים ללא משפט, והביקורת הוחמרה כאשר הודיע על ניתוק היחסים עם קנדה לאחר ששר החוץ הקנדי הביע דאגה בדבר יישום עקרונות זכויות האדם בערב הסעודית.
גלי ביקורת חריפים התעוררו סביב חיסולו של העיתונאי ג'מאל ח'אשוקג'י ב-2018, שיוחס לבן סלמאן ולמקורביו. פרשה זו השפיעה רבות על תדמיתו במערב, והגבירה את העניין התקשורתי סביבו במערב. הניו יורק טיימס ייחס לבן סלמאן מעצר של כמה מקרובי משפחתו שנחשדו בניסיון הדחה, וכלי תקשורת נוספים דיווחו על מעצרים ללא משפט של עיתונאים, אנשי רוח ופעלות למען זכויות נשים. בפברואר 2021 פרסמה ארצות הברית דו"ח מודיעין שקבע שמוחמד בן סלמאן אישר את המבצע לרצח ח'אשוקג'י. בעקבות זאת הטילה ארצות הברית סנקציות על עשרות אזרחים סעודים, אך משיקולים מדיניים נמנעה מסנקציות ישירות או עקיפות על יורש העצר.
מדיניות חוץ
למוחמד בן סלמאן השפעה רבה על הפוליטיקה ועל יחסי החוץ של ערב הסעודית, והוא נחשב למנהיג דומיננטי במאבק בין-גושי בעולם הערבי, שבו מובילות ערב הסעודית ואיחוד האמירויות חזית אזורית כנגד התחזקותה של איראן במזרח התיכון. במאבק זה משתף בן סלמאן פעולה באופן קבוע עם ארצות הברית, מצרים, ירדן, וכן במידה מסוימת גם עם ישראל.
בן סלמאן מוביל מספר מהלכים במסגרת המאבק הבין-גושי. הוא בין המובילים של אמברגו נפט על קטר – מהלך שלא השפיע באופן דרמטי על הכלכלה הקטרית כפי שקיווה בן סלמאן; הוא השקיע משאבים רבים במלחמת האזרחים בסוריה במטרה להכשיל את אסד שנהנה מתמיכה איראנית; וכאמור ניסה להשפיע על המציאות הפוליטית בלבנון על ידי הפעלת לחץ על סעד חרירי במטרה לאלצו להתפטר. חלק מהלכים אלו, שבשורה התחתונה לא יכלו למהלכים נגדיים מאיראן – שהידקה את אחיזתה בלבנון וסייעה לאסד לשקם את עוצמתו הצבאית מול מתנגדיו – גררו ביקורת מדינית על בן סלמאן. מאוחר יותר חל שינוי חד במדיניות. הוא התפייס עם איראן והחרם הערבי על אסד הוסר.
הסכסוך הישראלי-פלסטיני
באפריל 2018 הצהיר שהוא מכיר בזכות הקיום של מדינת ישראל. הוא התבטא בהקשר הישראלי-פלסטיני, ואמר שהנושא אינו בראש סדר העדיפויות של ערב הסעודית. הוא צוטט בנושא זה באומרו, במהלך פגישה עם ראשי ארגונים יהודיים בניו יורק: "בעשורים האחרונים החמיצה המנהיגות הפלסטינית הזדמנות אחר הזדמנות, ודחתה את כל הצעות השלום שניתנו לה. הגיע הזמן שהפלסטינים ייקחו את ההצעות ויסכימו לבוא לשולחן המשא ומתן, או שישתקו ויפסיקו להתלונן". מרבית אמירות אלו סויגו בהמשך על ידי אביו, שהבהיר שהנושא הפלסטיני חשוב מאוד לערב הסעודית. אמירה זו נחשבה לנזיפה של המלך סלמאן בבנו הנסיך.
הוברטוס הייל
הוברטוס הייל (בגרמנית: Hubertus Heil; נולד ב-3 בנובמבר 1972) הוא פוליטיקאי גרמני מטעם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה (SPD) המכהן כשר הפדרלי של העבודה והרווחה בקבינט הרביעי של הקנצלרית אנגלה מרקל ובקבינט הראשון של הקנצלר אולף שולץ מאז 14 במרץ 2018.
בשנים 2005–2009 כיהן הייל כמזכיר הכללי של ה-SPD. הוא התפטר בעקבות הפסד המפלגה בבחירות ב-2009. אנדריאה נאלס ירשה את מקומו. הוא חזר לתפקיד לכחצי שנה, בין יוני לדצמבר 2017. כיום הייל משמש כיו"ר ה-SPD בבראונשווייג.
ביוגרפיה
הייל נולד בהילדסהיים בשנת 1972 כבן למורה. לאחר שסיים את לימודיו בשנת 1992 בגימנסיה אם זילברקמפ בפינה, הייל גויס לשירות האזרחי האלטרנטיבי "(Zivildienst"). בשנת 1995 החל את לימודיו במדעי המדינה וסוציולוגיה באוניברסיטת פוטסדאם.
בנובמבר 2005 הייל האנונימי נבחר למזכיר הכללי החדש של ה-SPD, עם 61.2% מהקולות. בתקופה זו היה ממובילי תהליך עדכון וכתיבת מצע המפלגה. התפטר מהתפקיד ב-2009. בשנים 2009–2017 כיהן הייל כסגן יושב ראש סיעת ה-SPD.
ה-SPD הצטרפו לקבינט הרביעי של מרקל לאחר בחירות 2017. בעקבות כך, הייל מונה לתפקיד שר העבודה. הייל פיקח על חיזוק זכויות העובדים שכללו אכיפת מתן ביטוח לעובדים על ידי המעסיק והעלאת הפנסיה הבסיסית לעובדים בעלי הכנסה נמוכה. הוא גם דאג לזכותם של העובדים לעבוד מהבית תוך כדי התפרצותה של מגפת הקורונה בגרמניה.
בוועידה לאומית של ה-SPD ב-2019, הייל נבחר כאחד מחמשת הסגנים של יושבי ראש המפלגה.
חיים אישיים
הייל נשוי לעורכת הדין סולוויג אורלובסקי מאז 2005. לזוג שני ילדים, בן שנולד ב-2012 ובת שנולדה ב-2014. אחיו, גיאורג הייל הוא עיתונאי בשידור הציבורי. הייל הוא פרוטסטנטי.
הנמלטת האחרונה
הנמלטת האחרונה (באנגלית: The Last Runaway) הוא רומן היסטורי מאת טרייסי שבלייה שראה אור בשנת 2013. הרומן עוסק בחייה הבוגרים של נערה ואישה צעירה בשם אונור ברייט, הגירתה לארצות הברית עם אחותה, והתמודדותה עם טרגדיה אישית וקשיי קליטה.
הרקע ההיסטורי לספר הוא התמודדותם של לבנים, עם דגש מיוחד לקווייקרים, במדינות מרכז וצפון ארצות הברית עם עבדים נמלטים מהדרום במחצית המאה ה-19. כן בולט לאורך כל העלילה העיסוק בקווילטים ובמלאכת הכנתם (קווילטינג, ) והמקום שתפסו בתרבות במסגרת הזמן שבה עוסק הספר.
יאנוש הרשקו
יאנוש הרשקו (בהונגרית: Herskó János; בודפשט, 9 באפריל 1926 – בודפשט, 12 באוקטובר 2011) היה במאי קולנוע יהודי-הונגרי, זוכה פרס קושוט (2006) וזוכה פרס בלה באלאז' פעמיים (1961, 1964) (פרס הכבוד המקצועי הממלכתי ההונגרי הגבוה ביותר שניתן להעניק ליוצרי סרטי קולנוע ולמפיקי טלוויזיה). פרופסור באוניברסיטה.
ביוגרפיה
יאנוש הרשקו נולד במשפחה יהודית כבנם של משה יוסף הרשקו ושל מרגיט קאופמן. אמו נספתה בשואה. יאנוש הרשקו למד פילוסופיה, תולדות האמנות ואסתטיקה באוניברסיטת פאזמאני פטר (כיום שמו אוניברסיטת אטווש לוראנד). הוא שרד את השואה ואחרי מלחמת העולם השנייה בשנת 1945 החל לעסוק בצילום סרטים. הוא למד בבית הספר לקולנוע של הבמאי היהודי-הונגרי ויקטור גרטלר ובאוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע בין השנים 1945–1949. הוא סיים את לימודיו בשנת 1949 ומאז התחיל להיות תחילה במאי לסרטים קצרים. בין השנים 1949–1951 הוא היה סטודנט במלגה באקדמיה לקולנוע במוסקבה. לאחר שובו לימד באוניברסיטה בין השנים 1952–1970, בה היה גם סמנכ"ל. הוא עבד כבמאי קולנוע לסרטים עלילתיים מאז 1953. הוא מונה למנהל "אולפני הקולנוע הוניה" מהקמת האולפנים ועד לעזיבתו הבלתי צפויה לשוודיה בשנת 1970, אליה היגר אשתו, במאית הקולנוע אנה הרשקו, כתוצאה מאירועי 1968 באירופה. הוא עבד גם כמרצה באוניברסיטה בסטוקהולם. משנת 1994 שוב הפך למרצה באוניברסיטה לאמניות התיאטרון והקולנוע בבודפשט.
מחולל ואן-דה-גראף
מחולל ואן-דה-גראף (Van de Graaff generator) הוא מחולל חשמל, כלומר מכשיר המייצר מתח חשמלי באמצעים מכניים.
המחולל קרוי על שם הפיזיקאי האמריקאי רוברט ואן-דה-גראף שפיתח אותו בשנת 1929. במקור, יועד המכשיר לשמש מקור מתח רב עוצמה (עד לעשרות מיליוני וולט) לשפופרות רנטגן ומאיצי חלקיקים קווים. עם התפתחות טכנולוגיות אלטרנטיביות להאצת חלקיקים, פחת השימוש במחולל ואן-דה-גראף לצרכים אלו. כיום עיקר השימוש במחולל ואן-דה-גראף הוא להדגמת תופעות חשמליות שונות.
ב-1958 הביא פרופ' עמוס דה-שליט למחלקה לפיזיקה גרעינית במכון ויצמן מחולל ואן-דה-גראף ראשון. מעבדת הוואן-דה-גראף נבנתה בעיקרה על ידי ד"ר (לימים פרופ') יהודה וולפסון, שעמיתיו כינוהו "הקוסם", והמחולל שימש כמאיץ חלקיקים בחקר האטום עד שמאיץ ה"טאנדם" (דגם חדש של ואן-דה-גראף) החליפו באפריל 1965.
עקרון הפעולה של המחולל
מבנה סכמטי של מחולל ואן-דה-גראף מתואר בציור. המחולל מורכב משני כדורי מתכת [(1) ו-(8) בציור]. החגורה [(5),(4)] מסתובבת ועקב כך מתחככת במברשת סיבי המתכת העליונה (2) והתחתונה (7). כתוצאה מהחיכוך נטענת המברשת העליונה במטען חיובי והתחתונה במטען שלילי. המברשת העליונה מעבירה את המטען לכדור הגדול (1) והמברשת התחתונה מעבירה את המטען למוט הפריקה (8), כך שבסופו של דבר נוצר הפרש פוטנציאלים בין הכדור הגדול לסביבתו. ניתן גם לחבר את המברשת התחתונה ישירות להארקה וכך הפרש הפוטנציאלים נוצר בין הכדור הגדול לאדמה.
בג"ץ יוסי בן-ארי נגד מנהל מינהל האוכלוסין במשרד הפנים
בג"ץ יוסי בן-ארי נ' מנהל מינהל האוכלוסין במשרד הפנים הוא כינויו של פסק דין שנתן בית המשפט העליון בישראל ביום 21 בנובמבר 2006 ובו קבע בית המשפט הגבוה לצדק, בהתבסס על הלכת פונק שלזינגר, כי חובה על מנהל האוכלוסין של משרד הפנים לרשום כנשואים זוג גברים הומוסקסואליים שנישאו כדין במדינה זרה. פסק הדין ניתן על ידי נשיא בית המשפט העליון (בדימוס) אהרן ברק, ואליו הצטרפו נשיאת בית המשפט העליון דורית ביניש והשופטים אליעזר ריבלין, אילה פרוקצ'יה, מרים נאור ואסתר חיות. השופט אליקים רובינשטיין כתב דעת מיעוט.
רקע
חמישה זוגות גברים ישראלים ערכו מחוץ לישראל, בטורונטו שבקנדה, טקס נישואים המוכר באותה מדינה. עם שובם לישראל פנו לפקיד הרישום, וביקשו לשנות את רישומם במרשם האוכלוסין מ"רווק" ל"נשוי". פקיד הרישום סירב לבקשה, בנימוק ש"נישואין שכאלו אינם מוכרים באופן חוקי במדינת ישראל, ולפיכך לא ניתן לרושמם בקובץ המרשם" (מכתבו של מנהל הלשכה למנהל אוכלוסין בתל אביב מיום 24.5.2005). הזוגות פנו לבג"ץ על מנת שיקבע כי חובה על פקיד המרשם לרשום את נישואיהם. שתי העתירות הראשונות הוגשו על ידי עוה"ד דן יקיר, היועץ המשפטי של האגודה לזכויות האזרח, ויונתן ברמן. שלוש העתירות הנוספות בפרשה יוצגו על ידי עוה"ד און אנטוני שטוק.
בית המשפט העליון בשבתו כבג"ץ שמע את העתירות, שהוגשו בשם הזוגות ובשם האגודה לזכויות האזרח, בפני הרכב של שלושה שופטים (הנשיא אהרן ברק והשופטים אליקים רובינשטיין ואסתר חיות) והוחלט על הרחבת ההרכב לשבעה שופטים בשל חשיבות הסוגיה.
שאלת שיקול הדעת של פקיד הרישום
השאלה שעמדה בפני בית המשפט לא הייתה השאלה האם הנישואים בין בני אותו מין, שנערכו מחוץ לישראל, תקפים בישראל. אלא האם פקיד הרישום - אשר סמכותו קבועה בחוק מרשם האוכלוסין, כפי שפורשה בהלכת פונק שלזינגר - פעל במסגרת סמכותו כאשר סירב לרשום את נישואיהם.
על פי סעיף 17 לחוק המרשם:
.
הודעה זו צריכה להיות מלווה ב"תעודה ציבורית המעידה על השינוי", ואין די בהודעת האזרח בלבד..
היקף שיקול דעתו של פקיד הרישום נדון בשורה ארוכה של פסקי דין. כאשר המרכזי הוא הלכת פונק שלזינגר, שבה הוחלט כי
בהתאם נפסק בפסק דין שלזינגר כי:
נושא זה נדון שוב בבג"ץ שליט נגד שר הפנים שבו נפסק בשאלת רישום אדם כיהודי:
בבג"ץ ש"ס נפסק ברוב דעות כי על פקיד הרישום לרשום גיורו של אדם על יסוד מסמך המעיד על הגיור בקהילה יהודית מחוץ לישראל.
מאחר שגם מנהל מינהל האוכלוסין במשרד הפנים הסכים כי תעודות הנישואין שהוגשו לפקיד הרישום ערוכות כדין על פי הדין הקנדי, כי נערך בקנדה טקס נישואין וכי הפרטים המופיעים בתעודת הנישואין הם נכונים, הרי על בסיס החלטות בית המשפט העליון מהעבר על פקיד הרישום לרשום את בני הזוג כנשואים.
מנהל מינהל האוכלוסין טען כי הלכה זו חלה רק על מצב משפחתי הנופל לגדר תבנית משפטית המוכרת בדין הישראלי, היינו לנישואין בין גבר לאשה בלבד. אולם בית המשפט דחה טענה זו. המונח "נישואין" משתנה מארץ לארץ, ופקיד המרשם אינו צריך לבדוק את המונח, ומחובתו לרשום את הנישואים על פי התעודה הנחזית (ואף בפועל) אמיתית ונכונה.
משמעותו המוגבלת של פסק הדין
בסיום פסק דינו הבהיר הנשיא (דאז) ברק את המשמעות המוגבלת שיש לייחס לפסק הדין:
דעת המיעוט של השופט רובינשטיין
השופט רובינשטיין סבר כי המרשם אינו סטטיסטיקה גרידא, ולו השלכות פרקטיות וחברתיות בעיני הציבור, הרשויות והמחוקק. לדעתו בית המשפט צריך להביא בחשבון שיקוליו את מידת ההסכמה החברתית לערכים החברתיים ולנורמות המשפטיות הנגזרות מהם.
רובינשטיין קבע כי רישום זוגות הומוסקסואליים מהווה למעשה גושפנקה רשמית של המדינה ליצירת תא משפחתי, המוכר רק במיעוט קטן ממדינות תבל, ולכן התנגד להחלטת הרוב.
דאריו שימיץ'
דאריו שימיץ' (קרואטית: Dario Šimić; נולד ב-12 בנובמבר 1975 בזאגרב, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה) הוא כדורגלן עבר קרואטי. שימיץ' נחשב בעיני רבים כשחקן ההגנה הקרואטי הטוב בכל הזמנים.
קריירה
שימיץ' החל את הקריירה בגיל 13 בדינמו זאגרב (אז נקראה קרואטיה זאגרב), בה שיחק בכל מסגרות הנערים והנוער. קצת לפני הגעתו לגיל 18, הוא שיחק בפעם הראשונה בקבוצה הבוגרת בניצחון 4-0 על נ.ק זאגרב. שימיץ' שיחק בקבוצה במשך 7 עונות, וזכה עימה ב-5 אליפויות. בעקבות יכולתו זומן לנבחרת קרואטיה הבוגרת כבר בגיל 20. במדי הנבחרת, שיחק רק פעם אחת במהלך יורו 1996, אך במונדיאל 1998 הפך לשחקן הרכב. בטורניר, שימיץ' שיחק ב-6 מתוך 7 משחקיה של הנבחרת, וסיים עם נבחרתו במקום השלישי.
בעקבות יכולתו המשכנעת, הן במדי הנבחרת והן במדי דינמו זאגרב, חתם בקבוצה האיטלקית אינטר מילאנו, בינואר 1999, והיה לשחקן הקרואטי הראשון במדינה ובקבוצה. אך, במשך ארבע השנים, בילה בעיקר על הספסל ושיחק מספר מועט של דקות משחק. בגלל סיבה זו הוא עבר לשחק במילאן, יריבתה העירונית, בעסקת חליפין עם אומיט דאיבאלה הטורקי, שעשה את הדרך ההפוכה. שימיץ' שיחק במילאן כמעט באופן קבוע, אך לאחר שתי עונות שוב איבד את מקומו בהרכב על חשבון שחקנים חדשים שנרכשו על ידי הקבוצה.
במונדיאל 2006 שוב כשלה קרואטיה בניסיון להעפיל אל מעבר לשלב הבתים המקדם, ושימיץ' שיחק בכל שלושת משחקיה. זמן מועט לאחר מכן הוא גם פרש מהנבחרת.
באוגוסט 2008 שימיץ' עזב את מילאן ועבר אל מונקו.
מחוץ למגרשים, ניצל שימיץ' את מעמדו בקרואטיה כדי להילחם בעוני ובמצוקה של חולי האיידס ביבשת אפריקה. הוא ידוע כנכדו של איש העסקים הידוע, אנדריצ'ה שימיץ', השחקן מחזיק בבעלותו חברה של מים מינרלים, כעסק לאחר פרישתו. בנו הוא כדורגלן רד בול זלצבורג רוקו שימיץ'.
הסופר קאפ הספרדי 2012
הסופר קאפ 2012 הוא המהדורה ה-29 במסגרת הסופר קאפ הספרדי. הטורניר נתן משחק קלאסיקו כשריאל מדריד הגיעה לאחר שזכתה בלה ליגה וברצלונה לאחר שזכתה בגביע הספרדי. ריאל מדריד זכתה בתואר בפעם ה-9 שלה כשנגמר 4–4 בסיכום שני המשחקים. חוק יתרון שערי החוץ, שהכריע את זהות הזוכה בפעם הראשונה בתולדות הסופר קאפ, היה לזכותה.
משחק ראשון
השער הראשון במשחק הגיע בדקה ה-55' כאשר מסוט אוזיל הרים כדור קרן שמצא את ראשו של כריסטיאנו רונאלדו שנגח אל עבר השער. כבר בדקה שלאחר מכן ברצלונה השוותה מכדור עומק של חאבייר מסצ'ראנו שהגיע לפדרו שכבש מול קסיאס. ברצלונה עשתה מהפך בדקה ה-70' כשאנדרס אינייסטה הוכשל ברחבה על ידי סרחיו ראמוס, וליונל מסי כבש מהנקודה הלבנה. התוצאה הייתה כבר 3–1 בדקה ה-78' עם מבצע נהדר של אינייסטה ברחבת ריאל מדריד בו הצליח להכניס את הכדור לצ'אבי שכבש בקלילות. ריאל מדריד הצליחה לצמק את התוצאה ל-3–2 בדקה ה-85' לאחר טעות חמורה של השוער ויקטור ואלדס שאיבד את הכדור ואנחל די מריה הצליח לכבוש מטעות זו. בדיעבד צמד המפגשים הוכרע עקב טעות זו שהעניקה לריאל מדריד שער חוץ אחד יותר מאשר לברצלונה.
משחק שני
בדקה ה-11' פפה מסר מרחוק כדור שהגיע לגונזאלו היגוואין שרץ אל עבר השער וכבש. ריאל מדריד עלתה ליתרון 2–0 כבר בדקה ה-19' אחרי שסמי חדירה שלח את כריסטיאנו רונאלדו, וזה הקפיץ עם העקב את הכדור מעל לג'רארד פיקה, וכבש עם חזרתו של הכדור אל הקרקע. אדריאנו קיבל כרטיס אדום ישיר בדקה ה-28' לאחר שביצע עבירה על רונאלדו.
קרוב לסיום המחצית הראשונה, ליונל מסי צימק את התוצאה עם שער נהדר בכדור חופשי, אך ברצלונה לא הצליחה לכבוש שוב וריאל מדריד זכתה בסופר קאפ בזכות יתרון שערי החוץ.
מייקל ואלקאניס
מיכאליס "מייקל" ואלקאניס (באנגלית: Mihalis "Michael" Valkanis; ביוונית: Μιχάλης "Μάικελ" Βαλκάνης; נולד ב-23 באוגוסט 1974) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל אוסטרלי-יווני המאמן את הפועל תל אביב.
קריירת משחק
בעונת 2005/2006 זכה עם אדלייד יונייטד באליפות העונה הסדירה בליגת העל האוסטרלית, ונבחר לשחקן העונה של המועדון. ב-16 באוגוסט 2006 ערך את הופעתו היחידה בנבחרת אוסטרליה, במשחק נגד במסגרת מוקדמות גביע אסיה בכדורגל 2007, ובכך הפך לאחד מהשחקנים המבוגרים ביותר שערכו הופעת בכורה בנבחרת. באמצע 2007 מונה לקפטן הקבוצה. בדצמבר 2008 הודיע כי יפרוש בתום העונה, וערך את הופעת הפרישה שלו ב-9 בינואר 2009, בניצחון קבוצתו 2–0 על ניוקאסל ג'טס.
קריירת אימון
ביוני 2016 מונה לעוזר מאמן במלבורן סיטי, תחת המאמן ההולנדי-קנדי ג'ון ואן 'ט סחיפּ. ב-3 בינואר 2017 התפטר ואן שיפ מסיבות אישיות, ועד לתום העונה מילא ואלקאניס את מקומו כמאמן ראשי. ב-9 במאי 2018 הצטרף שוב לוואן שיפ, הפעם כעוזר מאמן תחתיו בזוולה. לקראת עונת 2019/2020 היה אמור ואלקאניס להפוך למאמן קבוצת הנוער של זוולה, אך בחר לעזוב ולהצטרף שוב לוואן שיפ, שמונה למאמן נבחרת יוון בכדורגל. לאחר שהנבחרת לא הצליחה להעפיל ליורו 2020 ולמונדיאל 2022, השניים עזבו את הנבחרת.
בינואר 2022 הצטרף לצוות האימון של אויפן. באותו חודש החליף זמנית את המאמן שטפן קרמר, שחלה בקורונה. ב-16 בפברואר פוטר קרמר, ועד לתום העונה מילא ואלקאניס את מקומו ואז עזב את הקבוצה.
ב-4 ביוני 2023 מונה למאמן הפועל תל אביב.
חינוך קטן לתפילין
חינוך קטן לתפילין הוא מנהג שמקורו בתלמוד, לפיו קטן חייב במצוות תפילין מדין חינוך.
מקור הדין
בתוספתא על מסכת חגיגה מובא:
.
ועוד מובא במסכת ערכין:
מכאן שכאשר קטן (שעדיין לא מלאו לו שלוש עשרה שנה) יודע לשמור על קדושת התפילין, אביו צריך לחנכו במצוות התפילין.
מחלוקת הראשונים
נאמר במשנה במסכת ברכות:.
שיטת רש"י
רש"י מפרש שהקטן עליו מדובר במשנה זו, הוא קטן שכבר הגיע לגיל חנוך, ולמרות זאת פטור מהתפילין:.
שיטת התוספות - רבנו תם
התוספות שם מקשים על רש"י, שמהתוספתא והגמרא בערכין עולה שקטן שהגיע לגיל חינוך חייב בתפילין, ולאור זאת מבארים את המשנה במסכת ברכות על קטן שלא הגיע לגיל חינוך, ולכן הוא פטור מתפילין, אך קטן שהגיע לגיל חינוך (ויודע כמובן לשמור את התפילין בגוף נקי וכו' כמו שיתבאר בהמשך) חייב בתפילין:
שיטת הרשב"א
הרשב"א מסכים עם התוספות שכאשר הקטן יודע לשמור תפיליו בטהרה, אביו רוכש לו תפילין, ומחדש הרשב"א שגם רש"י שלכאורה אמר שקטן אינו חייב, יודה ויסכים אם הקטן יכול לשמור את התפילין בטהרה, וכדעת התוספות.
שיטת ספר העיטור
מאידך, דעת ספר העיטור היא שקטן פטור מתפילין, כפי העולה מהמשנה במסכת ברכות, ו'קטן היודע לשמור תפילין' הכוונה לנער בן 13 שנה, המסוגל לשמור על קדושת התפילין, שהוא למעשה נחשב הלכתית ל'גדול' שחייב במצוות:.
פסיקת הראשונים
דעת רובם הגדול של הראשונים כדעת התוספות, שאכן ישנו חיוב לחנך קטן למצוות תפילין.
פסיקת ההלכה
רבי יוסף קארו, בספרו בית יוסף, אינו מקבל את פירושו של העיטור המוציא את התוספתא מפשוטה, ובנוסף לכך רובם הגדול של הראשונים חולקים עליו:
וכן פסק בשולחן ערוך:.
אולם הרמ"א, חלק עליו וכתב:.
והביאור הלכה פירש שם שיש מקום להתחשב גם באופיו של הילד, שאם ניכר עליו שכבר בגיל 12 הוא כבר כשיר להנחת תפילין מתוך שמירה על כבודם, יש לחנכו לכך כבר אז - וכן נהגו -.
המנהג
בפועל בקרב ארצות הספרדים נהגו לחנך קטן לתפילין כאשר הגיע לגיל חינוך, לפני גיל שלוש עשרה. וכן נהגו בארץ ישראל, מרוקו, אלג'יריה, תוניס, סלוניקי, איזמיר, חאלב וכן מנהג בני עדות המזרח תימן. אולם בקרב יוצאי אשכנז ישנם כמה מנהגים סביבות גיל שלוש עשרה, ורבים נוהגים להקדים חודש אחד לפני בר המצווה, ויש המקדימים שניים או שלושה חודשים לפני גיל שלוש עשרה.
פרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי לסרט האקשן הטוב ביותר
פרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי לסרט האקשן הטוב ביותר הוא אחד הפרסים המוענקים לאנשים העובדים בתעשיית הקולנוע על ידי איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי. הפרס ניתן לראשונה ב-2008.
מרקו בלבול
מרקו בלבול (נולד ב-13 ביולי 1967) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם, וכיום מאמן כדורגל המשמש כעוזר מאמן נבחרת זמביה.
קריירת משחק
בלבול נולד בטירת כרמל, כבן הזקונים למשפחת עולים ממצרים. החל את הקריירה במחלקת הנוער של מכבי חיפה, ובשנותיו הראשונות בקבוצת הבוגרים של המועדון מיעט לשחק. את הפריצה הגדולה שלו עשה בעונת, תחת הדרכתו של המאמן דרור קשטן, והוא נבחר לתגלית העונה. בעונה לאחריה הוא כבר היה שחקן הרכב קבוע. את עונת, בה זכתה מכבי חיפה בדאבל, החמיץ בלבול כמעט במלואה עקב פציעה.
בלבול היה שותף לאליפות ההיסטורית של חיפה בעונת, בה זכתה באליפות ללא הפסד ליגה ושברה שיאים רבים. בעונה זו הוא שיחק כמגן ימני לצד חוליית הגנה שכללה את אלון חרזי, איתן אהרוני, רומן פץ, אריק בנדו ומשה גלאם.
בקיץ 1998 הביא אותו אברהם גרנט למכבי תל אביב. לאחר שתי עונות, בהן לא זכה עם מכבי תל אביב באף תואר, עזב גרנט למכבי חיפה והביא איתו את בלבול. בשתי עונותיו האחרונות כשחקן כמעט ולא שותף בלבול במשחקים, אך היה בפועל עוזר המאמן של גרנט, וזכה עם הקבוצה בשתי אליפויות. בסיום עונת פרש בלבול ממשחק פעיל, כשבאמתחתו חמש אליפויות ושלושה גביעים עם מכבי חיפה.
לזכותו של בלבול תשע הופעות במדי נבחרת ישראל. בלבול שותף בחמישה משחקים במסגרת מוקדמות יורו 1996. בנוסף הוא שותף בארבעה משחקי ידידות של הנבחרת, באחד מהם גם כבש שער עצמי (הפסד 1–4 לרומניה).
קריירת אימון
לאחר שפרש ממשחק, לפני עונת, מונה בלבול לעוזר המאמן במכבי חיפה תחת אברהם גרנט. לאחר מכן המשיך באותו תפקיד תחת יצחק שום ורוני לוי. בקיץ 2006 בלבול היה אמור לאמן את מכבי נתניה לצד טון קאנן, אך קאנן עזב את הקבוצה עוד לפני תחילת העונה, ובלבול עבר להיות עוזר המאמן של אלי גוטמן. כשגוטמן פוטר לאחר מספר חודשים מנתניה, בלבול עזב יחד איתו. בתחילת עונת מונה בלבול לראשונה למאמן ראשי, בהפועל באר שבע מהליגה הלאומית. פתיחה גרועה של העונה, שהחלה בציפיות האוהדים לעלות לליגת העל בתום העונה, הביאה לפיטוריו כבר בדצמבר.
בקיץ 2008 הגיע בלבול למכבי תל אביב, לשמש כעוזרו של רן בן שמעון, אך האחרון פוטר לאחר כמה מחזורים ובלבול נשאר במועדון, והמשיך כעוזרו של מאמן הקבוצה, אבי נמני. באוקטובר 2009 מונה למאמן קבוצת בני סכנין, והגיע עימה למקום ה-7. בקיץ 2010, לפני שעמד להתחיל את עונתו השנייה כמאמן הקבוצה, פרש בלבול מאימון הקבוצה מסיבות אישיות. לאחר מכן עבר בלבול לאנגליה, שם הוא שימש סקאוט בווסטהאם, תחת ניהולו של אברהם גרנט.
בקיץ 2011 מונה בלבול למאמן מכבי פתח תקווה. ב-15 באוקטובר פוטר בלבול מתפקידו כאשר לזכות הקבוצה היו 11 נקודות מ-8 משחקים.
ב-11 במרץ 2013 מונה שוב למאמן בני סכנין, לאחר פיטוריו של שלומי דורה. בהדרכתו של בלבול סיימה הקבוצה את משחקי הפלייאוף התחתון ללא אף הפסד, ובמחזור האחרון ניצלה מירידה כשסיימה במקום ה-12, מקום אחד מעל הקו האדום. בעונת הוביל את הקבוצה למקום השישי בפלייאוף העליון, ובתום העונה סיים את תפקידו במועדון.
בספטמבר 2014 חבר בלבול לגרנט פעם נוספת, כשמונה להיות עוזר המנג'ר בקבוצה התאילנדית טרו סאסאנה.
ב-28 בדצמבר 2014 מונה בלבול למאמן הראשי במכבי חיפה, לאחר פיטוריו של אלכסנדר סטנוייביץ'. בתום העונה סיימה הקבוצה במקום החמישי בליגה, ובלבול סיים את תפקידו. ביולי 2016 מונה בלבול למאמן הנבחרת הצעירה של ישראל בכדורגל עמה לא הצליח להעפיל לטורניר יורו 2019. בדצמבר 2018 מונה בפעם השנייה למאמן מכבי חיפה. תחת הדרכתו חל מהפך בקבוצה, הן בתוצאות והן ביכולת, והקבוצה העפילה לפלייאוף מהמקום השני.
בעונת 2019/2020 מכבי חיפה סיימה כסגנית האלופה במקום השני בליגה. ב-8 ביולי 2020 בלבול עזב את מכבי חיפה לאחר עונה וחצי, לאחר שחוזהו הסתיים והקבוצה בחרה שלא להמשיך עמו.
ב-4 במרץ 2021 מונה לעוזר מאמן נבחרת ישראל, וילי רוטנשטיינר. ב-7 בינואר 2022 מונה למאמנה הזמני של נבחרת ישראל, אך פוטר מתפקידו ב-17 במרץ 2022, לפני שהספיק לנהל אפילו משחק אחד.
ב-7 ביולי 2022 מונה למאמנה של נורת'איסט יונייטד מליגת העל ההודית. ב-8 בדצמבר 2022, סיים בלבול את תפקידו בקבוצה ההודית.
ב-14 במרץ 2023 מונה לעוזר מאמן נבחרת זמביה, תחת המאמן אברהם גרנט.
קונסטנטינוס התשיעי מונומכוס, קיסר האימפריה הביזנטית
קונסטנטינוס התשיעי מונומכוס (ביוונית:  Κωνσταντῖνος Θ΄ Μονομάχος; 1000 לערך – 11 בינואר 1055), היה קיסר האימפריה הביזנטית מן ה-11 ביוני 1042 ועד מותו; מלך בצוותא עם רעייתו הקיסרית זואי עד מותה ב-1050 ומאז לצידה של אחותה, תאודורה.
תולדות חייו
בנו של תאודוסיוס מונומכוס, שהיה פקיד בכיר בממשלם של קונסטנטינוס השמיני ובסיליוס השני. הקריירה שלו בחצר נסקה לאחר שנשא לאשה את אחייניתו של רומנוס השלישי, קיסר האימפריה הביזנטית, אולם שאפתנותו גרמה לכך שיוגלה הרחק מהחצר, לאי לסבוס, על ידי בעלה של הקיסרית זואי, מיכאל הרביעי שחשד בנאמנותו. לאחר מותו ולאחר מות בעלה הבא של זואי, מיכאל החמישי קלפאטס, הוחזר מונומכוס מלסבוב ומונה למשרת שופט. הוא זומן לקונסטנטינופול, שם מלכו באותה עת זואי יחד עם אחותה תאודורה. היחסים בין השתיים התערערו לאחר חודשיים בשלטון המשותף וזואי ביקשה להנשא עד מהרה על מנת להפטר משלטונה המשותף עם תאודורה. כך, ב-11 ביוני 1042, נשאה לאשה מונומכוס, שהפך לקיסר לצידה ולצד אחותה. זאת, למורת רוחו של הפטריארך, שלא נטה לאשר נישואים בשלישית (לשני בני הזוג היו אלה הנישואין השלישיים).
שלטונו
באוגוסט 1042 הדיח מונומכוס את מפקד הכוחות הביזנטיים בחצי האי האפניני, גאורגיוס מאניקס. הלה פתח בתגובה במרד והכריז על עצמו קיסר בספטמבר. במהלך מסעו לכיוון קונסטנטינופול התנגשו כוחותיו בכוחות האימפריה ליד סלוניקי ורק מותו בקרב של מאניקס ב-1043 הוביל לדעיכת המרד. מיד לאחר מכן הותקפה קונסטנטינופול על ידי צי רוס של קייב בראשות יארוסלאב הראשון, נסיך קייב, שהובס תוך שימוש ביזנטי באש יוונית. לפי המסורת הרוסית, לאחר מכן נחתם הסכם שלום בין ביזנטיון לרוס, במסגרתו השיא מונומכוס את בתו, אנסטסיה לוסבולוד הראשון, נסיך קייב. בנם, ולדימיר מונומח ירש את אביו והיה אף הוא נסיך קייב. עם זאת, ייתכן שהבת שהושאה לא הייתה בתו של הקיסר אלא בת משפחתו.
בשנת 1033 פקדה רעידת אדמה עזה את ירושלים, שבעקבותיה נהרסו מבנים רבים בעיר, ובהם שרידיו של מבנה כנסיית הקבר (שנהרס בחלקו עוד ב-1009 בהוראת הח'ליפה הקנאי אל-חאכם באמר אללה). בעקבות כך התירו הפאטימים, שליטי הארץ המוסלמים, לנוצרים לשקם את כנסייתם. לדברי ההיסטוריון ויליאם מצור, מונומכוס ניצל היתר זה סמוך לאחר שעלה לכסאו ומשנת 1042 עברה הכנסייה שיפוץ יסודי ביוזמתו ובמימונו.
ב-1045 פתח מונומכוס מחדש את אוניברסיטת קונסטנטינופול ובפרט ייסד את בית הספר למשפטים, מאורע אשר מסמל את הפיכתו של מקצוע המשפט לתחום נפרד ועצמאי באימפריה, זניחה מסוימת של המשפט הרומי וחזרה מוחלטת אל אופיים של החוקים היוונים המסורתיים. בתקופה זו הונחו היסודות לתקופת הזוהר של המשפט הביזנטי, משפט אשר ישפיע רבות על המערב ובעיקר על איטליה בסוף ימיה של האימפריה.
ב-1048 נפגשו לראשונה כוחות האימפריה הביזנטית עם הכוח העולה של השושלת הסלג'וקית, לאחר שהסלג'וקים פלשו לתמה של איבריה (באזור ארמניה). על אף הניצחון הביזנטי בקרב, המשיכו הסלג'וקים ובעלי בריתם הטורקמנים להטריד את גבולה המזרחי של האימפריה ולהגדיל את השטח בשליטתם, תוך סכסוכים רצופים עם הביזנטים עד לניצחון הסלג'וקים בקרב מנזיקרט (26 באוגוסט 1071).
החלשות האימפריה הביזנטית בבלקן הובילה לכניסת שבטים פצ'נגים והשתלטותם על שטחים באזור. בראותו שאינו מצליח להביסם, כרת מונומכוס בריתות עם מנהיגים מקומיים מקרב אצולת השבטים (Dynatoi), במסגרתם העניק להם הנחות במיסים, בתמורה לנאמנות ושלטון מקומי.