cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ספור (משחק)
עורכים
בשנת 2006 בתערכות E3, רייט הציג את עורך היצורים. בעורך זה השחקן התחיל מעיצוב של משהו שנראה כמו גוש חימר עם עמוד שדרה, ועיצב אותו לכדי יצור. ברגע שהשחקן מסיים לעצב את הצורה הבסיסית של היצור, הוא יכול להוסיף חלקי-גוף כמו רגליים, זרועות, ידיים, עיניים, פיות, פריטים קישוטיים ומגוון רחב של איברי חישה כמו אנטנה. רבים מחלקים אלה משפיעים על יכולות היצור (מהירות, חוזק, סוג מזון נאכל וכו'), בעוד אחרים נועדו לקישוט בלבד. ברגע שהיצור שעוצב מספק את השחקן, ניתן לצבוע אותו במגוון רחב של מרקמים, שכבות, צבעים ותבניות אשר מוכלים על היצור באופן לפי טופולוגיית היצור. כשהשחקן מרגיש שהיצור מוכן, ניתנת לו האפשרות לבדוק אותו בסביבה סגורה, שבה ניתן לבדוק איך הוא יזוז, יתקוף יגיב וכו'.
עורך היצורים
עורך היצורים של ספור זמין כבר מה-17 ביוני 2008 בגרסאות ל-PC ול-MAC. קיימת גרסה מלאה הניתנת לקנייה, וגרסת ניסיון הניתנת להורדה מהאתר הרשמי (שנכללת גם במשחק The SimCity Box). גרסת הניסיון מכילה כ-25% מהחלקים שיש בגרסה המלאה ויש בה גם את האפשרות לבדוק את האנימציה של יצור בסביבה מבוקרת. ניתן יהיה לייבא יצורים שנוצרו על ידי משתמשים אחרים דרך Sporepedia. יצורים שנוצרו בעזרת עורכים אלה עזרו לאכלס את היקום של ספור כשיצא המשחק. העורך כולל לוכד תמונות וכלי וידאו ויש אפשרות להעלות את הסרטונים שנוצרו ל-YouTube. עורך היצורים מאפשר למשתמש גם ליצור אייקון מונפש, וניתן לייצא ל-RSS ולקוד HTML את היצור כדי לשלב אותם ב-MySpace ובפייסבוק.
מאז יציאתו של העורך לשוק, נוצרו בעזרתו יצורים רבים המתועדים הן בבלוגים שכותבים יוצריהם והן בסרטונים המופצים באינטרנט ומועלים לאתרי שיתוף. תופעה שזכתה לתשומת לבם של חוקרים היא ריבוי היצורים שצורתם פין או שכוללים איברי מין בעלי מידות גדולות במיוחד.
גנרציה פרוצדוריאלית
ספור משתמש בגנרציה פרוצדוריאלית בצורה נרחבת בהקשר של לתוכן שהוכן מראש על ידי המפתחים. רייט הזכיר, בראיון שערך ב-E3 בשנת 2006, שהמידע שנחוץ כדי ליצור יצור שלם יהיה בסדר גודל של קילובתים, ונתן את האנלוגיה הבאה:" חשבו על זה כעל שיתוף של תבניות DNA של יצור, בזמן שהמשחק, כמו רחם, בונה את הפנוטיפ של היצור, שמייצג מספר קטן של מגהבתים של מרקם, אנימציה וכו'." חבילות מידע קטנות אלה לכל יצור מיועדות להיות מועלות ומורדות לשרת ה-Sporepedia.
דיוק מדעי
היו קהיליות חינוכיות שהראו רצון להשתמש במשחק על מנת ללמד על אבולוציה וביולוגיה. אולם, מנגנון האבולוציה במשחק, שבו היא מושפעת מהשחקן, נבדל מהאבולוציה שמתואר מבחינה מדעית במספר נקודות עיקריות:
באוקטובר 2008, ג'ון בוהנון ממגזין סיינס (Science) הרכיב צוות מדענים כדי לבדוק את תיאור האבולוציה במשחק, כמו גם היבטים מדעיים אחרים. ציון המשחק הניתן על ידם היה מגוון: המשחק קיבל ציון A על מבנה הגלקסיה, B+ על המבנה הסוציולוגי שבו, ו-F על דרך התיאור של מוטציות, ברירה טבעית, גנטיקה, סחף גנטי, ועוד. אחד החוקרים אף ציין את ההנאה מהמשחק, והעריך את היכולת שלו לגרום לאנשים לחשוב על אבולוציה, אבל החשיב את מנגנון האבולוציה כ"מבולגן מאוד".
על פי מגזין סיד (Seed), הרעיון המקורי של המשחק היה יותר מדעי מאשר הגרסה ששוחררה. הוא כלל ציורים אמיתיים יותר של חד-תאיים, ודחה את הרעיון של מסע בחלל המהיר ממהירות האור. אולם, רעיונות אלה נזנחו כדי לעשות את המשחק ידידותי יותר לשחקן הממוצע. המגזין לא דחה באופן נחרץ את ספור כמשחק חינוכי, אולם טען כי עקרונות ביולוגיים לא ממומשים בו בהצלחה.
Sporepedia
Sporepedia (ספורפדיה) היא בעצם תצוגה עילית, המקטלגת את כל מערכות הכוכבים, הפלנטות, היצורים, המבנים והרכבים שהשחקן גילה. המערכת נראית ומרגישה כמו ערימה של קלפים, כששם התוכן נמצא בחלק העליון, תמונה וסטטיסטיקות מתחת לזה, ובתחתית הקלף נמצא היוצר. השחקן יוכל לסמן יוצר ולהוסיף אותו לרשימת העדפות או רשימה שחורה, כדי לתעדף או לנדות תוכן מאותו יוצר.
ספור אונליין
בשנת 2010 יצא משחק דפדפן ששמו "מעבדת היצורים של Spore", בו ניתן לבנות יצורים דו-ממדיים, באופן הדומה למשחק המקורי. המשחק הוא בסגנון טניס מכונה, כלומר יש מכונה שמגישה כדורים ויש לחבוט בהם עם הידיים, הראש והרגליים הנוספות מלבד הזוג עליו היצור עומד. וקשה להיכנס לשם.
קהילה
רייט כינה את המשחק "משחק מקוון מרובה שחקני יחיד". משחק מרובה משתתפים בו זמני לא אפשרי. התוכן שהשחקנים יצרו יועלה אוטומטית ל-Sporepedia (בהנחה שהמשתמש יאשר לשתף את התוכן), יקוטלג, וידורג לפי איכותו (דירוג שיתבסס על מספר המשתמשים שהורידו את התוכן הזה לפי בקשה), ואז יופץ כדי לאכלס עולמות של שחקנים אחרים. הנתונים שיועברו יהיה קטנים יחסית, מספר קילובתים בודדים לכל פריט, דבר שהושג באמצעות גנרציה פרוצדוריאלית של החומר. לאחר שחרור עורך היצורים טרם ההפצה, נתגלה שמידע זה שולב בתמונות PNG קטנות.
במהלך סמינר Long Now Foundation ב-26 ביוני 2006, ביחד עם בריאן אינו, רייט אמר ששחקנים יוכלו לקבל סטטיסטיקות לגבי איך הפריטים שיצרו מתקיימים אצל שחקנים אחרים, והתייחס לכך כאל יקומים מקבילים ברב יקומיות (Metaverse) של ספור. המשחק ידווח לשחקנים איך שחקנים אחרים תקשרו עם היצורים שהם יצרו (לדוגמה, כמה פעמים הושמד הכוכב על ידי שחקנים אחרים). האישיות של יצורים ששחקנים יצרו תהיה תלויה באיך השחקנים שיחקו בהם.
פרסים
בתערוכת E3 בשנת 2005, המשחק זכה בפרסים הבאים של Game Critics: ההצגה הטובה ביותר, המשחק המקורי הטוב ביותר, משחק המחשב הטוב ביותר, משחק הסימולציה הטוב ביותר.
בתערוכת E3 בשנת 2006, המשחק זכה בפרסים הבאים של Game Critics: משחק המחשב הטוב ביותר, המשחק המקורי הטוב ביותר, ומשחק הסימולציה הטוב ביותר.
ניהול זכויות דיגיטלי
ספור משתמש בגרסה מותאמת של מנגנון תוכנת ניהול זכויות דיגיטלי, SecuROM, למניעת העתקות, שדורשת אימות זהות בעת ההתקנה ובעת התחברות לשרת. הגרסה הנוכחית נקבעה אחרי שהתכנון המקורי נתקל בהתנגדות מהציבור, כיוון שהיה נדרש אימות כל עשרה ימים. בתחילה, EA שחררה את המשחק כך שעם מפתח רישיון אחד, ניתן לאמת את המשחק על 3 מחשבים בלבד. לאחר תלונות של צרכנים, EA העלתה את הגבלת האימות לעד 5 מחשבים.
ב-22 בספטמבר 2008, תובענה ייצוגית עולמית הוגשה כנגד EA עקב צורת השימוש במנגנון ה-DRM, ובכך שהסתירה את המנגנון מהמשתמש, ובטענה שלמנגנון זה יש תכונות הדומות לתוכנות של תוכנות Rootkit, ובכללן העובדה שמנגנון זה נשאר בכונן הקשיח גם לאחר הסרת המשחק. ב-14 באוקטובר 2008, הוגשה תביעה דומה כנגד EA על שכללו את מנגנון ה-DRM בגרסת הדמו החופשית של עורך היצורים של ספור.
אולארצ'יק סטייל
אולארצ'יק סטייל הוא אלבום האולפן השמיני של הזמר הישראלי אלון אולארצ'יק. את האלבום הוציאה לאור בשנת 2011 חברת התקליטים התו השמיני. הרצועה "אין זמן" הקולטה כדואט בין אולארצ'יק לבתו טסה. בנו מקס ניגן את צלילי הקונטרבס ואף נשמע ברצועה הראשונה והעשירית כקול רקע, לצד אלעד אדר ושי וצר. האלבום הוקלט באולפני פלוטו, ופורסם בפורמט תקליטור בלבד. הוא כולל גרסאות ג'אז למיטב שיריו אולארצ'יק.
איי נגלה
איי נגלה (באנגלית: Nggela Island) הם קבוצת איים במחוז המרכזי של איי שלמה, מדינה השוכנת בצדו המערבי של האוקיינוס השקט. קבוצת האיים נקראה בעבר איי פלורידה. בין האיים היותר חשובים בקבוצת איי נגלה הם "נגלה סול", טולאגי, גווטו ו-טנמבוגו. השם האי פלורידה עצמו משמש גם את האי נגלה סול, הגדול בקבוצה.
היסטוריה
קבוצת איי נגלה ממוקמים צפונית לאי המפורסם גוודלקנל, בו התרחש קרב גוודלקנל המפורסם במלחמת העולם השנייה; האי נגלה סול שימש כבסיס לחיל משמר יפני באפריל, 1942 כחלק ממאמצם להקמת בסיס ימי באי השכן גווטו. ב-7 באוגוסט של אותה שנה, כוחות המארינס של צבא ארצות הברית נחתו באי כדי לחפות על תקיפת טולג'י השכנה. האי נגלה סול לא הפך מפורסם כמו גוודלקנל, למרות שגם הוא שירת כבסיס חשוב לפעולות המאמץ המלחמתי האמריקני בפסיפיק למשך כל זמן המלחמה. כהמשך לשחרור האמריקני של האיים מהשלטון היפני, הוקם באיים בסיס ימי אמריקני. האי שימש כמרכז לאספקת מים עבור הצי האמריקני, בזכות בארות המים המתוקים הנמצאות באי.
קארין איי
קארין איי (באנגלית: Karine A) היא אוניית נשק פלסטינית, עליה השתלט חיל הים הישראלי ב־3 בינואר 2002 במסגרת מבצע "תיבת נוח". ההשתלטות אירעה בים האדום, סמוך לשארם א-שייח' שבחופו המזרחי של חצי האי סיני.
הרקע למבצע
ב-11 בדצמבר 2001 הגיעה לנמל קיש שבאיראן האונייה קארין A. לישראל הגיע מידע מודיעיני לפיו הרשות הפלסטינית, בסיוע מספר חברות קש, רכשה את האונייה. לאחר שהתקבל המידע, נכנסה האונייה למעקב של גורמי המודיעין הישראלים. לגורמי המודיעין בישראל התברר כי ברכישת האונייה והפעלתה מעורבים הבכירים הפלסטינים שעסקו בניסיון הברחת מצבורי נשק גדולים מחופי לבנון על האוניה "סנטוריני" שנלכדה ב-7 במאי 2001 סמוך לחופי חיפה בדרכה לחופי רצועת עזה. ישראל המשיכה לאסוף מידע אודות האונייה בשיתוף פעולה מודיעיני הדוק עם ארצות הברית וה-CIA.
לאחר שהאיראנים העמיסו את כלי הנשק הרבים על האונייה, היא יצאה בדרכה לחופי הרשות הפלסטינית. מהאי קיש שבמפרץ הפרסי הפליגה האונייה לנמל חודידה שבתימן, שם עגנה לצורכי תדלוק, ומשם המשיכה לכיוון תעלת סואץ ולעזה.
באגף המודיעין התברר שהיקף הברחת הנשק על הספינה הוא עצום ולכן התקבלה החלטה להיערך לפעולת סיכול באמצעות הקומנדו הימי. בשעה שלחיל המודיעין היה מספיק מידע אודות הספינה, החליט הרמטכ"ל, שאול מופז, כי זהו הזמן המתאים לצאת למבצע סיכול הגעת הספינה לחופי עזה.
מהלך המבצע
ב-3 בינואר 2002 לפנות בוקר, שייטה האונייה בין ערב הסעודית לסודאן כשעל תורנה מונף דגל ממלכת טונגה. מסוקים של טייסת 124, בהובלת מפקד הטייסת אלכס דן, הגיעו אל מעל האונייה ומתוכם השתלשלו אל סיפון האונייה לוחמי שייטת 13, וכוח סילוק פצצות מיחידת יהל"ם, אותם הובילו מפקד השייטת, אל"ם רם רוטברג, ומפקד פלוגת הלוחמים, סא"ל דרור פרידמן. הלוחמים השתלטו על הספינה ואנשי צוותה במהירות ותוך שימוש בקרב מגע מבלי להשתמש בנשקם. משך ההשתלטות על הספינה היה כשבע דקות. במקביל הגיעו למקום לוחמים נוספים מהיחידה באמצעות סירות גומי מהירות מסוג מורנה ששוגרו מאוניית חיל הים הישראלי. מעל המקום ריחפו מסוקי קרב של חיל האוויר ומסוקי ינשוף שעליהם לוחמי שייטת 13, ומעליהם טסו מטוסי מודיעין, צילום ותדלוק, ומטוסי F-15 איגל שהבטיחו את העליונות האווירית. במקום היה גם מטוס בואינג 707 ששימש כמפקדה מעופפת, ועל סיפונו היו הרמטכ"ל, רב-אלוף שאול מופז, מפקד חיל הים, אלוף ידידיה יערי, ומפקד חיל האוויר, אלוף דן חלוץ. תכנון ההשתלטות הימית והפיקוד עליה בים היו בידי ראש מספן ים, תא"ל אלי מרום.
לוחמי הקומנדו הימי פשטו על כל חלקי הספינה שצוותה לא גילה התנגדות חמושה. נתפסו עשרה נוסעים: שני קציני המשטרה הפלסטינית, שלושה אזרחים לבנוניים (ביניהם פעיל חזבאללה אחד) וחמישה אזרחים מצריים.
על תורן האונייה הונף דגל ישראל והיא הובלה למפרץ אילת, שם התגלה כי על האונייה הועמסו אמצעי לחימה במכלי אטימה המיוצרים באיראן שהכילו כ-50 טון נשק, שנועדו על פי החשד לשימושם של הפלסטינים ברצועת עזה. המטען הכיל בין היתר: 62 רקטות 122 מ״מ, 283 רקטות 107 מ״מ, 700 פצצות מרגמה 120 מ״מ, 686 מרגמות 81 מ״מ, 30 רובי צלפים מסוג דרגונוב ו-212 רובי AK-47 קלאשניקוב, טילי "רעד", מטולי R.P.G ו-211 מוקשים.
תוצאות המבצע
איראן והרשות הפלסטינית הכחישו כל קשר לאונייה, אך בעקבות חקירת צוות הספינה, התברר כי הרשות הפלסטינית (שבראשה עמד יאסר ערפאת) מימנה את רכש הנשק. הנשק עצמו נרכש על ידי גורם איראני והועמס על הספינה באחד מנמלי איראן. בראיון שערך עודד גרנות עם קפטן הספינה עומר עכאווי, הודה עכאווי כי כלי הנשק הועמסו באיראן וכי הספינה הייתה בדרכה לחופי הרשות הפלסטינית.
ב-4 בינואר 2002 אירח ראש הממשלה, אריאל שרון, בחוות שקמים את הגנרל האמריקני אנתוני זיני. בתום הפגישה בין השניים, בעקבות פתק שהועבר לו על ידי משה קפלינסקי, מזכירו הצבאי, אמר שרון לזיני: "תוכל למסור ליאסר ערפאת, כשתראה אותו היום, שלא ידאג לאוניית הנשק שלו, קארין A - אנחנו לכדנו אותה, היא בידינו".
ישראל ראתה חשיבות עליונה בהעברת המידע אודות מאמציו של ערפאת להשיג נשק מאיראן לצורכי טרור (כפי שבא לידי ביטוי באונייה זו), והעבירה לארצות הברית חומרים סודיים המוכיחים טענה זו, במסגרת ביקור מיוחד של הרמטכ"ל שאול מופז בארצות הברית. לטענת מופז ומשה יעלון, האמריקאים השתכנעו מהחומר הסודי שהוצג לפניהם כי ערפאת מעורב עמוק בטרור, ובעקבות החומר השתנה מהותית יחסו של הממשל האמריקאי לגבי ערפאת והרשות הפלסטינית, שהתבטאו בניתוק קשרים, בהצהרה כעבור זמן קצר כי 'יש להחליף את המנהיגות הפלסטינית', ובמתן יד חופשית לישראל כעבור מספר חודשים במסגרת מבצע חומת מגן.
גורל האנייה
לאחר פינוי מטען הנשק, ביקשו גורמים תיירותיים פרטיים לקבל את גוף האונייה ולהשקיעו בקרבת החוף לאתר צלילה. גורמי איכות הסביבה התנגדו בטענה כי חוף אילת מלא בכאלה ואין מקום לכך. בהוראת ראש הממשלה אריאל שרון הוטבע גוף האנייה בלב מפרץ אילת בעומק רב. ראש התורן הוסר והוצב למזכרת ליד המוזיאון ההיסטורי של אילת. על גורל האנייה הופצו ידיעות סותרות כדי למנוע מידע מהאויב או ביקורת מבית.
גולאנגיו
גוּלָאנְגְיוּ (בסינית: 鼓浪嶼, בפין-יין: Gǔlàng Yǔ) או גם קוּלָאנְגְסוּ (Kó͘-lōng-sū בהוקין) הוא אי המוגדר כתת-רובע בנציבות שיאמן במחוז פוג'יין בדרום-מזרח הרפובליקה העממית של סין. האי, שבו אסורה תנועת כלי רכב ממונעים, שוכן מול החוף של העיר שיאמן, ומשתרע על שטח בן 1.91 קילומטרים רבועים, ונכון למפקד אוכלוסין של 2010 שכנו בו 15,373 תושבים (צפיפות אוכלוסייה של 8,048 תושבים לקילומטר רבוע). ב-8 ביולי 2017 הכריז ארגון אונסק"ו על "קולאגנסו, התיישבות היסטורית בינלאומית" כאתר מורשת עולמית, אתר המורשת העולמית ה-52 ברפובליקה העממית של סין.
האי גולאנגיו ידוע בזכות חופי הים, הסמטאות המפותלות והאדריכלות העשירה. האי מופיע ברשימת אתרי הנוף הלאומיים של סין ומסווג כאטרקציה תיירותית 5A על ידי מנהל התיירות הלאומי של סין (CNTA). הוא ממוקם בראש רשימת עשרת האזורים היפים ביותר במחוז פוג'יין.
לאי ניתן להגיע על ידי שיט במעבורת של 8 דקות ממרכז העיר שיאמן. אף על פי שרק כעשרים אלף איש מתגוררים באי, גולאנגיו הוא יעד תיירותי מקומי מרכזי, ומושך אליו יותר מעשרה מיליון מבקרים בשנה, והופך אותו לאחת האטרקציות התיירותיות הפופולריות ביותר בסין. הממשל בגולאנגיו לא רק אוסר על מכוניות, אלא גם על אופניים. הרכבים היחידים המותרים הם מכוניות חשמליות קטנות ורכבי שירות חשמליים ממשלתיים.
המבקרים יכולים להגיע לגולאנגיו באמצעות מעבורת מטרמינל המעבורת בשיאמן. תושבים מקומיים מורשים להשתמש במעבורת קצרה יותר של 5 דקות אל מסוף המעבורת לון דו. במהלך היום (כל 20 דקות, משעה 7:10 בבוקר ועד 17:30 בחורף ובאביב / משעה 7:10 בבוקר עד שש וחצי בערב בקיץ ובסתיו), תיירים ולא מקומיים שטים במעבורת של 20 דקות.
היסטוריה
במשך תקופה מסוימת היה גולאנגיו היישוב הבינלאומי היחיד על אדמת סין מלבד ההתנחלות הבינלאומית המפורסמת יותר בשאנגחאי.
זמן קצר לאחר ששיאמן הפכה לנמל אמנה שנבע מהתבוסה הסינית במלחמת האופיום הראשונה ומחוזה נאנקינג בשנת 1842, הקימו תושבים זרים באי ארגון בלתי פורמלי שהתארגן רשמית כמה עשורים לאחר מכן, כאשר תקנות המקרקעין אושרו על ידי ממשלת סין במאי 1902. בסופו של דבר נהנו 13 מדינות, כולל בריטניה הגדולה, צרפת, הולנד ויפן, מזכויות חוץ-טריטוריאליות באי והשתתפו במועצה העירונית קולאנגסו שניהלה את היישוב. בדומה להתיישבות הבינלאומית בשנגחאי, מילאו הבריטים תפקיד מכריע בממשל ושוטרים סיקים מהודו הבריטית היו אחראים לשיטור ההתנחלות תחת המשטרה העירונית בקולאנגסו. הקונסוליות, הכנסיות, בתי החולים, בתי הספר, תחנות המשטרה וכו', שנבנו על ידי אותן קהילות זרות, הם הסיבה לאדריכלות בסגנון התקופה הוויקטוריאנית בעיקרה, שעדיין ניתן לראות ברחבי גולאנגיו. הכיבוש היפני של האי החל בשנת 1942, ונמשך עד תום מלחמת העולם השנייה. בדומה לשיאמן, הניב הנפוץ באי הוא הוקיין.
מהקמת הרפובליקה העממית של סין ועד 2003 היה גולאגניו מועצה בנציבות שיאמן, אחת מארבע מועצות שלא שכנו על האי שיאמן. במאי 2003 נקלטה המועצה גולאנגיו במועצה סימינג (思明), ומאז האחריות על הניהול, השיטור והשיפוט של האי חלים על האי שיאמן, ממש מעבר לנהר לוג'יאנג.
אטרקציות
כמקום מגורים עבור מערביים במהלך העבר הקולוניאלי של שיאמן, האי גולאנגיו ידוע באדריכלות שלו ובמשכן של מוזיאון הפסנתר היחיד בסין, שהעניק לו את הכינוי "אי הפסנתר" או "עיירת הפסנתרים" (钢琴之乡) או "אי המוזיקה" (音乐之岛). יש מעל 200 פסנתרים באי זה.
גם לשם הסיני של האי יש שורשים מוזיקליים כיוון שפירוש "鼓浪 Kó͘-lōng" הוא "גלי תוף", והוא מכונה כך בשל הצליל המופק כשגלי האוקיינוס מכים בשוניות. הסיומת "嶼 sū" פירושה איון.
בנוסף יש מוזיאון המוקדש לקושינגה, אקווריום ימי, גן סובטרופי המכיל צמחים שהובאו על ידי סינים שהיגרו מעבר לים, כמו גם מוזיאון שיאמן, לשעבר מגדל שמונת התרשימים (八卦楼).
האי גולאנגיו הוא יעד להולכי רגל בלבד, כאשר כלי הרכב היחידים באי הם מספר כבאיות ועגלות גולף חשמליים. הרחובות הצרים באי יחד עם האדריכלות בסגנונות שונים מרחבי העולם מעניקים לאי מראה ייחודי. האתר מסווג כאטרקציה תיירותית 5A על ידי מנהל התיירות הלאומי של סין (CNTA).
מבנים ואתרים של היישוב הבינלאומי לשעבר כוללים:
פארקים
פארק הָאויְוֵּה (皓月 公园 Hàoyùe Gongyuan) הוקם לכבוד הגיבור הלאומי הסיני ג'נג צ'נגגונג (קושינגה). דמותו מוצגת גם בצורת פסל גרניט בגובה 16 מטרים בפארק.
פארק שׁוּגְ'וָאנְג (uz 庄 花园) הוקם בסגנון גן סיני קלאסי בשנת 1913, בפארק שכנה הווילה הפרטית של איש עסקים טייוואני עשיר. הוא הוסב לפארק ציבורי לאחר הקמת הרפובליקה העממית של סין.
תחבורה
גולואנגיו ייחודי בסין כ"אי ללא כלי רכב ממנועים". הוא מחובר לאי הראשי שיאמן רק באמצעות מעבורת.
באי נאסר השימוש במכוניות ובאופניים, ובכך הוא מהווה אלטרנטיבה לאי שיאמן התזזיתי מעבר לנהר, אם כי הכנסתם של עגלות גולף חשמליות לתיירים עלולה לפגוע בקסמו של האי. משאות מוסעים על עגלות עץ, לעיתים קרובות במעלה הסמטאות התלולות, על ידי צוותי גברים חזקים.
תרבות
התפשטות הנצרות בשנים הראשונות של המאה העשרים הביאה לאי מוזיקה מערבית. כנסיות ומוזיאונים הוקמו והתושבים נהנו ללכת לאולמות לשמוע מוזיקה. מאז, התרבות המקומית של האי מעורבת במוזיקה ובאמנות הזרים שהוכנסו לאי, וזו הסיבה שסצנת התרבות של גולאנגיו שונה מאזורים אחרים בסין.
מוזיקה קלאסית
כמה מהמוזיקאים הקלאסיים המפורסמים ביותר בסין מגיעים מגולאנגיו, כולל הפסנתרן יִין צֶ'נְגְדְזונְג, הכנר יָאנְג גִ'ינְג, והפסנתרן שׂוּ פֵייפִּינְג. מבחינה היסטורית, שׁוּאָן ג'וֹאוּ, ג'וּ'נְגִ'י לִין, ודְזְווֹחְוָאנְג צֶ'ן הם מוזיקאים קלאסיים ידועים נוספים מהאי. האי נמצא במקום הראשון בסין בכמות הפסנתרים לנפש, ובשנת 2002, קיבל האי גולאנגיו את הכינוי "אי המוזיקה" על ידי איגוד המוזיקאים הסיני. אולמות ההופעות והמוזיאון לפסנתר והאווירה האמנותית הכללית מושכים מוזיקאים רבים מסין ומחוצה לה. אולם הקונצרטים בגולאנגיו בן 580 מושבים הוא אחד המקומות הבולטים ביותר של מוזיקה אקוסטית במחוז פוג'יין.
פרסים ומחוות
בשנת 2005, נבחר האי גולאנגיו למועצה היפה ביותר בסין על ידי הגרסה הסינית של המגזין נשיונל ג'יאוגרפיק.
במאי 2007 סווג האי רשמית כאטרקציה תיירותית 5A על ידי מנהל התיירות הלאומי של סין (CNTA).
אתר המורשת העולמית
ב-8 ביולי 2017 הוגדר האי כאתר מורשת עולמית על ידי ארגון אונסק"ו בהחלטה של המושב ה-41 של ועדת המורשת העולמית, על בסיס קריטריונים 2 (מציג שינוי חשוב בערכים אנושיים, לאורך תקופת זמן או באזור תרבותי של העולם) ו-4 (האתר הוא דוגמה יוצאת דופן לסוג בנייה, אדריכלות, וטכנולוגיה). האתר משתרע על שטח בן 3,612 דונם ומוקף באזור חיץ בן 8,860 דונם.
תשוקה מינית
תשוקה מינית היא יצר במערכת ההורמונלית והנפשית של האדם. מערכת זו היא שקובעת את תכיפות הצורך של כל אחד מבני המין להגיע לפורקן מיני. ההנחה גורסת כי בני האדם שונים במינוני התשוקה.
גישות
הספרות מתייחסת לשתי גישות בתשוקה:
הגישה הפיזיולוגית
לפי גישה זו, השתוקקות לדבר מה מתבטאת בעוררות פסיכולוגית וגופנית. במפגש עם אדם שאליו קיימת משיכה (גופנית או אחרת), קיים פרץ כמעט מידי של תשוקה. עוררות זו מתגברת במהירות אך גם דועכת באופן מהיר יחסית. בשיאה של העוררות, התשוקה פוחתת ובהדרגה אנו "מתרגלים" לרגשותינו בכל הנוגע לאותו אדם. התשוקה היא חלק ממעגל המשיכה המינית - ארבעה שלבים המרכיבים את מערכות היחסים אצל כל בני האדם, כאשר אחד מהשלבים זוהי התשוקה. טענה זו תוקפה בעזרת מדדים רבים על ידי חוקרים בתחום. המסקנה הייתה שיש שלב שבו האדם חווה הרגשת תשוקה וזה מובע באמצעות הפרשה של הגוף או בהתנהגות מגוונת של האדם. תהליך זה הוא פיזיולוגי. פרויד טען שגם הפיזיולוגיה וגם הפסיכולוגיה שלנו מוליכות אותנו לדחפים ותשוקות ומדובר בתהליך נפשי פיזיולוגי מולד ולא תלוי חברה.
השילוב בין הגישות
הסקסולוג אלפרד קינזי טען כי תשוקה היא טבע פזיולוגי הנובע בתוכנו אך לחברה השפעה רבה; היא משפיעה על תחושות האדם ותשוקותיו ולמעשה מגדירה לנו משהו ספציפי בו נחשוק. קינזי מבחין בין שני סוגי תשוקות:
תאוריית הרדט לסיווג תשוקות מיניות
גילברט הרדט הוא אנתרופולוג המתמחה במיניות וזהות מגדרית - תלויות תרבות ופרופסור למיניות באוניברסיטת סן-פרנסיסקו. אחד ממחקריו הגדולים נערך בגינאה החדשה על שבט ה'סמביה' (שם בדוי לשבט שחקר), שם הוא בחן את השפעותיהן של התרבות והחברה על יצירת משמעויות מיניות והתנהגות על פיהן. רבים רואים במחקרו שם את הדוגמה הבוטה ביותר לחוסר השפעתן של חוויות ילדות על ההעדפה המינית.
הרדט מציין שלושה סוגים של תשוקה:
הטענה היא כי הבחירה איך נחיה היא השילוב בין שלושת השלבים שהוזכרו. אצל רוב בני האדם השלבים משתלבים יחדיו כאשר שני השלבים הראשונים מופיעים בדרך כלל בשלבים יותר מוקדמים של החיים בעוד שהשלב השלישי מופיע מאוחר יותר.
עדויות ביו-פסיכולוגיות
עדות מחקרית חדשה מייחסת הבדלים אינדיבידואליים בתשוקה המינית של בני אדם לשונות גנטית. ממצאי המחקר עשויים לסייע לבני אדם להבין את מיניותם וכן לטפל בהפרעות מיניות. המחקר מספק לראשונה נתונים המראים כי הבדלים פשוטים ברצף ה-DNA משפיעים על התשוקה המינית, על העוררות ועל התפקוד המיני ומובילים להבדלים ולגיוון בתכונות הגנטיות הנראות לעין. מעט מאוד ידוע על הבסיס הביולוגי להבדלים בין בני אדם בהתנהגות מינית נורמלית. השינויים המשמעותיים ביותר בביטוי המיניות האנושית מיוחסים היסטורית להתנהגות נלמדת או לבעיות פסיכולוגיות.
מחקרים מראים כי להבדלים אינדיבידואליים בהיבטים רבים של המיניות האנושית, בדומה לתכונות אנושיות אחרות, יש בסיס מוצק בתחום מדעי המוח. המחקר הוא פרי מאמצים משותפים של חוקרים בראשותו של הפסיכולוג פרופ' ריצ'רד אבשטיין, ראש מרכז שיינפלד לגנטיקה אנושית בחוג לפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית ומבית חולים הרצוג ושל קבוצת מחקר בראשותו של פרופ' חיים בלמקר מהיחידה לפסיכיאטריה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
הפרעות בתשוקה המינית
הפרעות בתשוקה המינית עלולות להיגרם עקב גורמים פסיכולוגים או נפשיים של אחד מבני הזוג או בעקבות מערכת היחסים בין בני הזוג. לעיתים, הפרעה בתשוקה היא סימפטום ראשוני להתחלה של מחלת הדיכאון. גם מצבי לחץ יכולים לגרום לירידה ואף להעלמות תחושת יצר התשוקה.
גורם נוסף שיכול להפריע לתשוקה המינית הם ההורמונים המיוצרים על ידי הבלוטות בהפרשה פנימית; לא ידוע בדיוק כיצד הם פועלים על מנגנון התשוקה אך מה שידוע הוא כי האנדרוגנים הזכריים דוגמת הטסטוסטרון הנוצרים באשכים (ובשחלות) קשורים ביצר המיני אצל שני המינים.
מכאן, שהפרעה בתשוקה מינית עלולה להיווצר בעקבות רמת טסטוסטרון נמוכה מהתקין. תופעה זו מופיעה בדרך כלל בגיל מבוגר בשלב בו הגוף מייצר, באפן טבעי, פחות הורמונים. במהלך חילוף החומרים של הטסטוסטרון הוא עלול להיהפך לאסטרוגן ובכך לגרום לירידה בתשוקה המינית. סיבות נוספות לירידה בתשוקה המינית הן סיבות נפשיות שבדרך כלל נובעות מגורמים סביבתיים: שומן, גודל חזה, חרדות והשפעות שלאחר הלידה.
אינס דירס
אינס דירס-נואק (בגרמנית: Ines Diers-Noack; נולדה ב-2 בנובמבר 1963) היא שחיינית עבר ממזרח גרמניה. היא אלופה אולימפית (מוסקבה 1980) בעלת 5 מדליות, מהן 2 מדליות זהב, אלופת אירופה ושיאנית עולם.
ביוגרפיה
דירס נולדה בעיירה בשם רוחליץ, 26 ק"מ צפונית-מערבית לקמניץ.
אלופת אירופה
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בספליט, לשעבר יוגוסלביה בשנת 1981 זכתה דירס ב-3 מדליות, מהן 2 מדליות זהב ומדליית כסף אחת. מדליות זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:08.58 דקות, לפני בת ארצה שמידט (4:08.71 דקות) וג'קי וילמוט מבריטניה (4:15.23 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:44.37 דקות, לפני מערב גרמניה (3:47.42 דקות) והולנד (3:49.65 דקות). מדליית כסף במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:32.89 דקות, אחרי שמידט (8:32.79 דקות) ולפני וילמוט (8:37.22 דקות).
שימוש בסמים
לאחר איחוד גרמניה נחשפה תוכנית האימרוץ של גרמניה המזרחית, בה נתנו סטרואידים אנאבוליים באופן שיטתי לספורטאים רבים. בין היתר, השחיינית בריגיט מיינקה ספרה ששחייניות נבחרת מזרח גרמניה השתמשו באימרוץ נרחב.
דייק
דייק הוא מחדר פלוטוני הנוצר מחדירת מאגמה לסלעי הליתוספירה והתגבשותה לסלע יסוד. דייקים הם גופי חדירה בלתי-תואמים, כלומר הם חודרים בניצב לשכבות סלעי הסביבה ומתגבשים בניצב להן או באלכסון.
היווצרות
דייקים נוצרים כאשר מאגמה בהרכבים שונים חודרת לאזורי חולשה בסלעי הסביבה ומתגבשת בהם. אזורי חולשה אלה עשויים להיות העתקים או סדקים בסלעים.
על פי עקרון היחסים ההופכיים, הימצאות דייקים בסלעי סביבה מציינת היווצרות מאוחרת לזו של הסלעים אותם חצו.
תהליך החדירה של המאגמה לסדקים נקרא "הזרקת דייק". זרימת המאגמה מתאפשרת באמצעות העצמתו של לחץ הדיפרנציאלי הגורם לחולשה בסלע, וכתוצאה ממנה לפריכתו ולסדיקתו. מטבעה, הזרקת דייק היא תהליך אפיזודי-מקומי, מאחר שדרוש מאמץ רב ליצירת נקודות חולשה וסדקים בסלע ולהובלת צבר גדול של מאגמה מבעד לסדקים אלה.
מבנה
מרבית הדייקים קטנים יחסית: רוחבם מגיע לעשרות מטרים ואורכם לקילומטרים אחדים. עם זאת, בזימבבואה קיים דייק ענק שרוחבו כ-8 ק"מ ואורכו יותר מ-480 ק"מ.
דייקים עשויים להופיע בשתי צורות עיקריות:
סחיפה ובליה חושפים את הדייקים על פני השטח בשני אופנים, הנובעים מקשיות הסלע הבונה אותם:
דייקים נוטים לרוב כלפי מעלה בכיוון אנכי או אלכסוני. עם זאת, תהליכים טקטוניים עשויים לעוות אותם ולשנות את כיוונם המקורי.
הרכב ומרקם
הרכבם של הדייקים מגוון ועשוי להיות בזלתי, גרניטי וריוליטי, אם כי מרבית הדייקים הם בהרכב בזלתי.
יעקב בן נסים
רבי יעקב ב"ר נסים אבן שאהין (בערבית יהודית: אבי יוסף. נפטר ב-ד'תשס"ז, 1006) היה ראש ישיבה ומנהיג הקהילה היהודית בקירואן, תוניסיה במאה ה-10, שלהי תקופת הגאונים. אביו של רב ניסים גאון.
חייו
מוצא משפחתו כנראה מאזור פרס (לפי שמה). אביו, רבי יעקב בר יאשיהו, שהיה גם הוא תלמיד חכם, חי ופעל בקירואן. בנו רב נסים מכנהו "הרב הראשון". הוא ייסד בתי מדרש והעמיד תלמידים בקירואן, כלשון בנו: "אדוננו הצדיק אבי נ"ע... כאשר הקדים מזכויות וייסד המדרשות, לימוד התורה ויראתו שהייתה קודמת לחכמתו אמצא התשועה ועזר מבורא עולם". מנחם בן-ששון כותב כי בימיו פרח ביותר לימוד התורה בקירואן.
דייק
הרכב ומרקם
חדירת הדייק והטמפרטורה הגבוהה של המאגמה ביחס לסלעי הסביבה גורמת לסימני "אפייה" בסלעים אליהם הוא חודר. סימנים אלה נובעים מהתמרת מגע ונראים כ"הילה" ההולכת ודועכת ככל שגדל המרחק מאזור החדירה.
יעקב בן נסים
חייו
היה נציג ישיבת פומבדיתא וישיבת סורא בקהילות צפון אפריקה ובפרט קירואן (ואולי גם לספרד), דבר שהתבטא בכך שהוא ריכז את השאלות והתרומות מכל הקהילות אל הגאונים ואת התשובות מהם. התכתב עם רב שרירא גאון ובנו רב האי גאון, שפנו אליו בתוארי כבוד, "אלוף", "ראש כלה קדוש", "גבור התורה", "אדיר בן אדירים גדול בן גדולים", ועוד. רש"ג כותב לו: "ואתה גדולנו יעקב בן מר רב נסים שאתה מיסר עצמך ללמוד תורה בנקיות ולהיכנס בחדרי הלכה ולעמוד על אמתתה של תורה ולהוציאם לאור וכל תלמידיך אנשי סודך עושה רצון יראיו יעשה רצונך", וכן: "ומתוך שאתה תלמיד חבר לנו והר גבוה בתורה גלינו אליך רחשות לבנו". "למחמד עינינו ומשא נפשנו וסגולת חמדתנו ואיש סודנו ובעל בריתנו ושעשוע לבנו, מרי ורבנא יעקב הלבר לנו והנכבד בישיבתנו, הגדול בסנהדרינו והאדיר בכלינו". גם רבי שמואל הנגיד משבחו בשיר שכתב לכבוד רב נסים בנו.
דייק
נחילי דייקים
במקרים רבים מופיעים דייקים כ"נחילים" – מקבצים המכילים עשרות ומאות דייקים שנוצרו במהלך אירוע חדירה אחד. בנחילים אלה מקבילים הדייקים זה לזה וכיוון חדירתם אחיד. נחילים כאלה עשויים ליצור משטחי בזלת נרחבים ולהוות את שורשיהם של חבלים געשיים.
יעקב בן נסים
חייו
נפטר בחורף ד'תשס"ז (1006). בגניזת קהיר נמצאה אגרת שבה מבכה ר' האי גאון את פטירתו. חישובים שונים העלו שנפטר בגיל 110, אך החוקרים טוענים שהם התבססו על טעות.
דייק
נחילי דייקים
בעולם מוכרים כ-25 נחילי דייקים, ומרביתם נוצרים במוקד אחד או בטבעות קונצנטריות מסביב למחדרים גדולים אחרים או מסביב לצינורות הזנה געשיים.
יעקב בן נסים
חייו
לא שרד מחיבוריו דבר, אך מגניזת קהיר עולה שחיבר פירוש על ספר בראשית. יש המייחסים לו פירוש לספר יצירה.
דייק
תפוצה
דייקים מצויים במקומות רבים בעולם. בישראל ובסביבתה מצויים דייקים שחדרו לסלעי השילד הערבו-נובי – בסיני ובהרי אילת, רבים מהם בגושי התשתית.
דייקים נוספים – שחדרו לתוך סלעי משקע מהיורה מצויים במכתש רמון, למרגלות הר ארדון. ברמת הגולן מצויים דייקים בזלתיים, וכאלה נראים גם במזרח הגליל ובמרכז הערבה, סמוך לעין יהב.
דיאנדרה האנטר
דיאנדרה ג'יימס האנטר (באנגלית: De'Andre James Hunter; נולד ב-2 בדצמבר 1997) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת אטלנטה הוקס מליגת ה-NBA, בעמדת הסמול פורוורד. בשנת 2019 זכה בטורניר אליפות המכללות בכדורסל כשחקן אוניברסיטת וירג'יניה.
קריירת תיכונים
האנטר נולד בפילדלפיה שבפנסילבניה, ולמד ב"תיכון פרנדס סנטרל" שבווינווד הסמוכה. בשנתו האחרונה בקבוצת הכדורסל של התיכון קלע 23.5 נקודות בממוצע למשחק, ונבחר לשחקן העונה בליגת התיכונים השנייה של פנסילבניה (Pennsylvania Class AA Player of the Year).
קריירת מכללות
בשנת 2017 החל האנטר ללמוד באוניברסיטת וירג'יניה, ולאורך עונתו הראשונה בקבוצת הכדורסל שלה קלע 9.2 נקודות למשחק כשחקן ספסל. במשחק האחרון של טורניר ה-ACC סבל משבר בשורש כף ידו השמאלית, ובהיעדרו הפסידה וירג'יניה כבר במשחק הראשון של טורניר אליפות המכללות.
בעונתו השנייה הפך לאחד השחקים המובילים של הקבוצה, לצד צמד הגארדים טיי ג'רום וקייל גאי, עם ממוצעים של 15.2 נקודות ו-5.1 ריבאונדים למשחק. בטורניר אליפות המכללות העפילה וירג'יניה לשלב הפיינל פור לראשונה מזה 35 שנים, ובהמשך זכתה בתואר האליפות הראשון בתולדותיה. כ-13 שניות לסיום משחק הגמר מול אוניברסיטת טקסס טק, כאשר קבוצתו בפיגור 65–68, קלע האנטר שלשה אשר השוותה את התוצאה ושלחה את המשחק להארכה, בסופה ניצחה וירג'יניה בתוצאה 85–77. האנטר סיים את משחק הגמר עם 27 נקודות, 9 ריבאונדים ו-4 שלשות. בין הישגיו באותה עונה נמנים זכייה בפרס שחקן ההגנה המצטיין של מחוז ה-ACC, ובחירה לחמישיית העונה של המחוז.
תביעה (משפט בישראל)
במשפט הישראלי, תביעה היא הליך בדיון אזרחי שבו מבקש אדם מבית המשפט סעד המופנה כנגד אדם אחר. יש המשתמשים במונח כשם כולל לכל הליך משפטי יזום, אך משמעותו הטכנית מבחינה משפטית היא לסוג מסוים של הליך אזרחי, המוגש בבית משפט אזרחי רגיל, או במקרים מסוימים, בבית המשפט למשפחה, בבית הדין לעבודה או אף בבתי דין דתיים. תביעות המוגשות בבתי הדין, או אף בבית המשפט למשפחה, הן בעלות אופי שונה במקצת מן התביעה האזרחית, והדיון בערך זה יתמקד בתביעה האזרחית המוגשת בבית המשפט, שהיא המקרה הנפוץ של תביעה.
סוגי התביעות האזרחיות וההליך בעת התביעה מצויים לרוב בחוק בתי המשפט ובתקנות סדר הדין האזרחי, אך ישנן הוראות רבות הנוגעות לתביעה וניהולה בחיקוקים אחרים, כגון חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים. ניתן להגיש תביעה ותלונה על אירוע או אדם עד 7 שנים לאחר המקרה, כשהטיפול בתיק יתבצע כאילו המקרה קרה עוד באותו יום הגשת התביעה או העדות. כדאי שלדבר ולאירוע יהיו שני עדים נוספים מעבר למתלונן.
הצדדים לתביעה
יוזם התביעה נקרא "תובע", והאדם כנגדו מבוקש הסעד נקרא "נתבע". אם סבור הנתבע כי יש לו עילת תביעה כנגד התובע, יוכל להגיש נגדו תביעה שכנגד, שתידון באותו ההליך. אז ייקראו "תובע שכנגד" ו"נתבע שכנגד". אם סבור הנתבע כי אדם אחר צריך לפצותו ו/או לשפותו על מה שעליו לשלם לנתבע במסגרת התביעה, יכול הוא להגיש "הודעת צד ג'" כנגד אותו אדם, ואז ייקראו הצדדים "תובע", "מודיע" ו"צד ג'". מקרה קלאסי של הודעת צד ג' הוא מקרה בו יש לנתבע ביטוח, ואז יכול הוא לטעון כי אם יחויב בדין, חברת הביטוח, היא צד ג', חייבת תהיה לשפותו על מה שעליו לשלם לתובע. ייתכנו גם הודעות צד ד' וצד ה', וכן הלאה. בדוגמה שלנו חברת הביטוח יכולה לתבוע מזיק נוסף שגרם לנזק, וזה יכול לתבוע את חברת הביטוח שלו וכיוצא בזה.
בתביעה יכולים להיות מספר תובעים, מספר נתבעים, ומספר צדדי ג'. אין הגבלה למספר הצדדים בתביעה, וישנם הליכים בהם ישנם צדדים רבים. במהלך הדיון בתביעה ניתן, באישור בית המשפט, לצרף צדדים, למחוק אותם מכתב התביעה, לשלבם כתובעים או כנתבעים, להגיש כנגדם הודעות צד ג' וצד ד' וכן הלאה. הכלל הוא שבית המשפט "לא יקפוץ ידו בבקשות שעניינן תיקון כתבי טענות", אולם במקרה בו הבקשה מוגשת באיחור רב ועלולה לסרבל את הדיון ולהאריכו, עשוי בית המשפט לסרב לצירוף צדדים לתביעה.
סוגי תביעות
סוגי התביעות הם:
סעדי ביניים
במסגרת הדיון בתביעה ניתן לבקש מגוון של סעדים זמניים, שעיקר תפקידם להקפיא את המצב הקיים עד סיום הדיון בתביעה, דבר העלול לארוך זמן רב. סעד ביניים מקובל הוא "העיקול הזמני". תובע יכול לשים ידו על כספי הנתבע ורכושו המוחזק בידי צד שלישי, ולמנוע תשלומם לנתבע עד להכרעה בתיק.
לעיתים ימונה כונס נכסים לשמור על מצבו של נכס כל עוד נמשך המשפט. לעיתים תעוכב יציאת הנתבע מן הארץ. כן ניתן לבקש צו עשה זמני, או צו מניעה זמני.
ישנם סעדים נוספים, נדירים יותר כ"צו אנטון פילר" או "צו מרווה" לתפיסת נכסים, או הגבלת שימוש בנכס.
כאמור, מטרת הסעדים הזמניים היא להקפיא את המצב הקיים בעת מתן הסעד, כדי למנוע מצד אחד לבצע מעשים חד-צדדיים, שיביאו לכך שכשיינתן פסק הדין לא יהיה בו כל טעם. כך, למשל, בתביעה הנוגעת לבעלות בנכס, יכול התובע לבקש מבית המשפט כי יימנע שימוש בנכס שיגרום לו להתכלות עד לסיום המשפט, או כי ימונה לנכס כונס נכסים שינהלו, וישמור את פירותיו וכן הלאה.
הדיון בתביעה
הדיון בתביעה מתחיל עם הגשת כתב תביעה. לאחר המצאתו לנתבע רשאי הנתבע להגיש כתב הגנה תוך תקופה קצובה, שאם לא כן ניתן יהיה לקבל נגדו פסק דין. לאחר קבלת כתב ההגנה יכול התובע להגיש כתב תשובה, אך אינו חייב לעשות כן. אם לא יגיש כתב תשובה יראו את כל האמור בכתב ההגנה כמוכחש על ידו. כן יכולים הצדדים בשלב הגשת כתבי הטענות להגיש הודעות צד ג', תביעות שכנגד, בקשות לסעדים זמניים וכיוצא בזה.
לאחר שמיעת התיק ייתן בית המשפט את פסק דינו, שבו יכריע האם ראוי התובע לקבל את הסעדים שביקש, ומיהו שיישא בהוצאות המשפט.
לאחר מתן פסק הדין יכול צד להגיש ערעור על פסק הדין, אם סבר כי ההכרעה אליה הגיע בית המשפט בטעות יסודה.
Downtown (שיר)
Downtown (בעברית: מֶרְכָּז הָעִיר) הוא שיר פופ שהלחין טוני האץ' ובוצע במקור על ידי הזמרת הבריטית פטולה קלארק – גרסה שהפכה ללהיט בינלאומי והגיעה בהמשך למקום הראשון במצעד האמריקני ולמקום השני במצעד הבריטי.
היסטוריה
במהלך 1964 האץ' טס במיוחד לביתה של פטולה קלארק שבפריז עם שירים חדשים שהוא קיווה שיעניינו אותה, אך היא לא התעניינה בשירים שהוא הציע עבורה. האץ' אשר הפך נואש, ניגן בפניה מספר אקורדים מהשיר שכתב בהשראת הביקור הראשון שלו בניו יורק, אותו הוא חשב במקור להציע ללהקת הדו-וופ האמריקנית The Drifters. כאשר קלארק שמעה את המנגינה היא ציינה בפניו כי אם הוא יצליח לכתוב לשיר מילים שיהיו טובות כמו המנגינה, היא בהחלט תהיה מעוניינת להקליט את השיר כסינגל הבא שלה.
השיר בביצועה של קלארק, פורסם בארבע שפות שונות במהלך סוף שנת 1964, וזכה להצלחה רבה בבריטניה, בצרפת (הן בגרסה האנגלית והן בגרסה הצרפתית), בהולנד, בגרמניה, באוסטרליה, באיטליה ביפן ובהודו. בעקבות ההצלחה הבינלאומית לה זכה השיר קלארק הפכה לכוכבת בינלאומית. בינואר 1965 השיר הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד האמריקני ובהמשך מכר מעל לשלושה מיליון עותקים בארצות הברית בלבד.
השיר זכה בפרס גראמי בשנת 1965 בקטגוריית שיר הרוק אנד רול הטוב ביותר.
בעקבות פיגועי 11 בספטמבר העיר ניו יורק אימצה את השיר בתור שיר הנושא של סדרת פרסומות המעודדות את תיירים לבקר שוב במנהטן.
גרסאות כיסוי
לאורך השנים הוקלטו גרסאות כיסוי רבות לשיר, כאשר בין המבצעים הבולטים ביותר היו איירין קארה, האוסמונדים, גרין דיי, דוראן דוראן, ניל יאנג, פרנק סינטרה, אמה בנטון, דולי פרטון, והלהקה The B-52's.
אזכורים בתרבות
כמו כן, לאורך השנים השיר נכלל בסדרות טלוויזיה שונות, בהן פרק של "סיינפלד" בו ג'ורג' קוסטנזה חשב בטעות כי הבוס שלו שולח לו הודעה מוצפנת על דרך מילות השיר, ובפרק הבכורה של העונה השלישית של "אבודים" כאשר השיר נוגן בסצנת הפתיחה.
נחל מורן
נחל מורן (בערבית: وادي موران, תעתיק: וואדי אל מורן) הוא נחל באורך 3.5 ק"מ במרכז הגליל העליון, צפונית להר מירון. הוא אחד מיובלי נחל כזיב עילי. מקור שמו העברי והערבי בשיחי מורן החורש הגדלים לאורכו.
ראשיתו של הנחל ליד נריה (בית ספר שדה הר מירון), משם יורד מערבה, תחילה בין חלקות חקלאיות ובהמשך בחורש ים תיכוני סבוך, עד מפגשו עם נחל כזיב כקילומטר מדרום מזרח לחורפיש. כקילומטר ממערב לנריה נובעים בנחל מעיינות הנקראים מעיינות נריה. על המדרון הצפוני התלול של הנחל עובר קטע מכביש 89 (מנהריה לסאסא). אזור נחל מורן הוא ירוק כל השנה, וניתן להיכנס למסלולי טיול בו בחינם.
ז'אן בארט
ז'אן בארט (באנגלית: Jeanne Baret; 27 ביולי 1740 - 5 באוגוסט 1807) הייתה חברה במשלחת של לואי אנטואן דה בוגנוויל על אוניות לה בודז ואטואל בשנים 1766–1769. בארט מוכרת כאישה הראשונה שהשלימה מסע שלם סביב העולם.
ז'אן בארט הצטרפה למשלחת כשהתחפשה לגבר וקראה לעצמה ג'יין ברט. היא התגייסה לשירות כעוזר אישי של פיליברט קומרסון, זמן קצר לפני שהאוניות של בוגנוויל הפליגו מצרפת. על פי דבריו של בוגנוויל, בארט עצמה הייתה בוטנאית מומחית.
ראשית חייה
ז'אן בארט נולדה ב־27 ביולי 1740, בכפר לה-קומלה שבחבל בורגונדי בצרפת. תיעוד הטבילה שלה שרד ומזהה אותה כביתם של ג'יין בארט וז'אן פוכארד. אביה מזוהה כעובד יום ונראה כי הוא היה אנאלפבית, מכיוון שהוא לא חתם על רישומי הקהילה.
לא ידוע שום דבר ברור על ילדותה או בגרותה הצעירה של בארט. בהמשך היא אמרה לבוגנוויל כי התייתמה ואיבדה את הונה בתביעה לפני שהחליטה להתחפש לגבר. אמנם ייתכן שהיא הייתה יתומה בהתחשב בתוחלת החיים הנמוכה באותה תקופה, היסטוריונים מסכימים שפרטים אחרים מהסיפור שהיא סיפקה לבוגנוויל היו פרי דמיונה להגנה על קומרסון ומפני חשיפת התחפושת שלה. בורגונדי הייתה בתקופה זו אחת המחוזות היותר מפגרים של צרפת מבחינת מצבן של מעמדות האיכרים, וסביר להניח שמשפחתה של בארט הייתה מרוששת למדי.
אחת התעלומות מחייה של בארט היא כיצד השיגה והשלימה את השכלתה, שכן חתימתה על מסמכים משפטיים מאוחרים יותר מספקת הוכחות לכך שהיא לא הייתה אנאלפביתית. אחד הביוגרפים שלה, גליניס רידלי, מציע שאמה הייתה אולי הוגנוטית, שהייתה קבוצה דתית בעלת מסורת גבוהה יותר של אוריינות מכפי שהיה אופייני לאיכרים באותה תקופה. ביוגרף אחר, ג'ון דונמור, מציע שהיא חונכה על ידי כומר הקהילה או קבלה חינוך על ידי אחד מבני העשירים המקומיים.
מערכת יחסים עם קומרסון
זמן קצר לאחר מכן, בארט וקומרסון עברו להתגורר בפריז, שם המשיכה בתפקיד עוזרת הבית. בארט נראה שינתה את שמה ל"ז'אן דה בונפוי "בתקופה זו. ילדה, שנולד בדצמבר 1764, קיבל את השם ז'אן-פייר בארט. בארט מסרה את הילד לבית החולים פריזלינגס. הוא הועבר במהירות עם לאם אומנת אך נפטר בקיץ 1765. קומרסון השאיר את בנו הלגיטימי מנישואיו לטיפול אצל גיסו בטולון-סור-ארוקס ומעולם לא ראה אותו עוד בחייו. בשנת 1765 הוזמן קומרסון להצטרף למסע של בוגנוויל. הוא היסס לקבל כיוון שלרוב היה במצב בריאותי לקוי; הוא נדרש לסיועה של בארט כאחות וכן בניהול משק הבית ובניהול אוספיו וניירותיו. מינויו אפשר לו משרה ששולמה כהוצאה מלכותית, אך נשים היו אסורות לחלוטין בספינות חיל הים הצרפתי בזמן ההוא. בשלב מסוים הוא הגה את הרעיון שבארט תתחפש לגבר כדי ללוות את קומרסון. כדי להימנע מבדיקה, היא הייתה צריכה להצטרף למשלחת מיד לפני שהספינה הפליגה, והעמידה פנים שהיא זרה לקומרסון.
לפני שעזבו את פריז, כתב קומרסון צוואה בה הותיר ל"ז'אן בארט, המכונה דה בונפוי, עוזרת ביתי ", סכום חד פעמי גבוה בנוסף למענק קבוע וריהוט דירתם בפריז. וכך, בעוד שהסיפור שרקחה בארט לטובת בונגנוויל כדי להסביר את נוכחותה באונייה תוכנן בקפידה כדי להגן על קומרסון ממעורבות, יש עדויות תיעודיות ברורות למערכת היחסים הקודמת שלהן, וזה לא סביר שקומרסון לא היה שותף לתוכנית עצמו.
עם בוגנוויל
בארט וקומרסון הצטרפו למשלחת של בוגנוויל בנמל רושפור בסוף דצמבר 1766. הם יועדו להפליג בספינת אספקה, "אטואל". בגלל כמות הציוד העצומה שקומרסון העלה לפני ההפלגה, קפטן הספינה, פרנסואה צ'סנארד דה לה גירואיס, ויתר על החדר הגדול שלו בספינה לקומרסון ול"עוזרו". המעשה העניק לבארט פרטיות משמעותית בהשוואה אילו הייתה על סיפונה של ספינה צפופה. בפרט, תא הקברניט נתן לבארט גישה לשירותים פרטיים, כך שלא תצטרך להשתמש במשותף עם אנשי הצוות האחרים.
בנוסף לדיווח שפרסם בוגנוויל, מספרי סיפורה של בארט היו שלושה ספרי זיכרונות ששרדו מהמסע: יומן שנערך במשותף על ידי קומרסון ופייר דוקלוס-גיות. יומן מאת נסיך נסאו-זיגן, נוסע משלם באוניה "בודאוס". וספר זיכרונות מאת פרנסואה ויווס, מנתח באוניית "אטואל". לויווס היה הרבה מה לומר על בארט, אך ספר הזכרונות שלו בעייתי מכיוון שהוא וקומרסון היו ביחסים גרועים לאורך ההפלגה, והדיווח שלו - שנכתב ברובו או תוקן לאחר מעשה - מלא בטענות והערות קשות שהופנו גם לקומרסון וגם בארט.
קומרסון סבל קשות ממחלת הים וכיב חוזר ברגלו בחלקו המוקדם של ההפלגה, ובארט ככל הנראה בילתה את רוב זמנה בטיפול בו. מלבד הטקס של "חציית קו המשווה", שתיאר קומרסון בפרטי פרטים בספר זיכרונותיו, נותר מעט מאוד לבוטנאים לעשות עד שהגיעו למונטווידאו. שם הם יצאו למסעות אל המישורים וההרים שמסביב. רגלו של קומרסון עדיין הטרידה אותו, ונראה כי בארט עשתה הרבה מהעבודה בפועל, כשהיא נושאת אספקה ודגימות. בריו דה ז'ניירו - מקום מסוכן בהרבה, בו נרצח הכומר של האטואל בחוף זמן קצר לאחר הגעתם - קומרסון נשאר רשמית בספינה בזמן שרגלו נרפאה, אך הוא ובארט בכל זאת אספו דגימות של צמח פורח, אותו כינה. בוגנוויליה. לאחר ביקור שני במונטווידאו, ההזדמנות הבאה שלהם לאסוף צמחים הייתה בפטגוניה בזמן שספינות המשלחת חיכו לרוחות מתאימות שיובילו אותם דרך מצר מגלן. כאן ליוותה בארט את קומרסון בסיורים נועזים בשטח קשה וצברה מוניטין של אומץ וכוח. קומרסון, שעדיין סבל מפגיעתו ברגלו, התייחס לבארט בחיבה. בנוסף לעבודות הכפיים שביצעה באיסוף צמחים, אבנים וצדפים, בארט סייעה גם לקומרסון לארגן ולקטלג את הדגימות ולערוך את הרישומים שלהם בשבועות שלאחר מכן, עם כניסתם של הספינות לאוקיינוס השקט.
הדיווחים ששרדו על המשלחת נבדלים זה מזה עם התגלות המגדר של בארט לראשונה. על פי דבריו של בוגנוויל, השמועות על כך שבארט הייתה אישה הסתובבו במשך זמן מה, אך מגדרה לא אושר סופית עד שהמשלחת הגיעה לטהיטי באפריל 1768. ברגע שהיא וקומרסון נחתו על החוף, הוקפה מיד בארט על ידי טהיטים שזעמו על היותה אישה. היה צורך להחזיר אותה לספינה כדי להגן עליה מפני הטהיאטים הנרגשים. בוגנוויל תיעד את האירוע ביומן שלו כמה שבועות לאחר שזה קרה, כשהייתה לו הזדמנות לבקר ב"אטואל" כדי לראיין את בארט באופן אישי.
בדבריו, ויווס דווח על ספקולציות רבות על מינה של בארט כבר מתחילת המסע וטען כי בארט טענה שהיא סריס. הדיווח של בוגנוויל על חשיפתה של בארט בטהיטי אינו מאושר ביומנים האחרים של המשלחת, אם כי ויווס מתאר אירוע דומה בו הוצגה מיד בארט כאישה על ידי הטהיטי אחו-טורו שהיה על סיפון הספינה. ויווס מתאר גם אירוע אחר שנערך בניו אירלנד באמצע יולי בו נתפסה בארט כשהיא לא מוגנת, הופשטה ו"נבדקה "על ידי קבוצת משרתים אחרים במסע". דוקלוס-גיאו ונסאו-זיגן גם תיעדו כי בארט התגלה כאישה בניו אירלנד, אך מבלי להזכיר פרטים.
אהו-טורו נסע בחזרה לצרפת עם המשלחת, ונחקר לאחר מכן על בארט. חוקרים מודרניים מאמינים כעת כי אהו-טורו חשב למעשה שבארט היא טרנסג'נדרית. עם זאת, ילידי טהיטי אחרים דיווחו על נוכחותה של אישה במשלחת של בוגנוויל למבקרים מאוחרים יותר באי, כולל ג'יימס קוק בשנת 1769 ודומינגו דה בונצ'אה בשנת 1772, מה שמעיד כי המין שלה היה ידוע לטהיטים אבל לא לחברת הספנות בזמן שביקרה באי.
לאחר חציית האוקיינוס השקט, המשלחת לא חסרה אוכל. לאחר עצירה קצרה לאספקה באיי הודו המזרחית ההולנדית (אינדונזיה), הספינות עשו עצירה ארוכה יותר באי מאוריציוס באוקיינוס ההודי. אי זה, המכונה אי דה פראנס, היה אז תחנת סחר צרפתית חשובה. קומרסון שמח לגלות שחברו הוותיק ועמיתו הבוטנאי פייר פוירה משמש כמושל באי, וקומרסון ובארט נשארו מאחור כאורחי פויואר. ככל הנראה בוגנוויל עודד באופן פעיל את ההסדר הזה, מכיוון שהוא איפשר לו להפטר מבעיית האישה שהייתה שלא כדין על סיפונה של משלחתו.
סעיף
סעיף הוא חלק יסודי של מסמכים, מאמרים וספרים. למושג סעיף שתי משמעויות משנה:
משה קופמן
משה קופמן (1920 - 27 במאי 2017) היה אדריכל ומתכנן ערים ישראלי.
ביוגרפיה
קופמן תכנן ערים, שכונות, מוסדות חינוך, בתי כנסת, מרכזי מסחר, משרדים ובתי מלון בישראל. הוא זכה בפרסים בתחרויות ארכיטקטוניות שונות. כמו כן השתתף בתערוכות ציור ופרסם שני ספרים.
בסוף שנות ה-80, עם מות אשתו, הפסיק קופמן את עבודתו. נפטר ב-2017 בביתו שבחולון.
Geni
Geni הוא אתר גנאלוגי המהווה גם רשת חברתית מקוונת.
האתר עלה לרשת האינטרנט ב-16 בינואר 2007 בגרסת בטא. נכון לדצמבר 2010 נרשמו לשירות למעלה מ-5.8 מיליון משתמשים שיצרו למעלה מ-98.6 מיליון פרופילים של קרובי משפחתם. לדברי מפעילי האתר, בג'ני יש מספר הקשרים הגדול ביותר מבין אתרי האינטרנט העוסקים בנושא וזאת בזכות מנוע גרפי ומנוע חיפוש פנימי מובנה. מנוע החיפוש מחפש מאפיינים דומים ובראשם כתובות דואר אלקטרוני. אם נמצאת זהות בין פרופילים בעצי משפחה שונים מקבלים מעלי הפרופילים הצעת איחוד היוצרת (אם מאשרים אותה) עץ משפחה נרחב.
המשקיעים במיזם הם קרן הון הסיכון Charles River Ventures שהשקיעה כ-10 מיליון דולר וקרן הון הסיכון "The Founders Fund", שהשקיעה עד סוף 2008 כ-1.5 מיליון דולר.
כל משתמש רשום יכול להזמין לעץ המשפחה שלו קרובי משפחה, המזוהים בעזרת כתובת הדואר האלקטרוני. הזנת כתובת שולחת הזמנה באופן אוטומטי.
ב-11 בינואר 2016, כמות הפרופילים באתר עברה את המאה מיליון.
סוגי מנויים
בתחילתו האתר אפשר שימוש בחינם ברוב השירותים שלו. אך לקראת סוף 2011 האתר הגביל את החינמיות של שירותים אלו. סוגי המנויים באתר:
בהתחלה שני סוגי המנויים הראשונים הגבילו גם את מספר בני המשפחה שניתן להוסיף, אך הגבלה זו הוסרה לקראת סוף 2012.
What a Wonderful World
לאחר שהשיר הופיע בסרט המצליח "בוקר טוב, וייטנאם", פורסם השיר שוב כסינגל בשנת 1988, והגיע למקום ה-32 במצעד הבילבורד הוט 100. ב-1999 צורפה הקלטת השיר על ידי ארמסטרונג להיכל התהילה של גראמי.
היסטוריה
השיר נכתב על ידי בוב ת'ייל (הרשום כ"ג'ורג' דאגלס") והולחן על ידי המלחין והמבצע ג'ורג' דייוויד וייס. על פי מקור אחד השיר הוצע בתחילה לטוני בנט, שדחה אותו. עם זאת, ריקי ריקארדי, הביוגרף של ארמסטרונג, חולק על קביעה זו. ג'ורג' וייס טוען בספרו שהשיר נכתב במיוחד עבור ארמסטרונג, לאחר שהתרשם מאוד מאישיותו של הזמר ויכולתו לאחד בין אנשים מגזעים שונים. השיר נכתב על רקע הפגנות התנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח והמחאות נגד מלחמת וייטנאם, תקופה טעונה מבחינה גזעית ופוליטית בארצות הברית. השיר נכתב בנימה של תקווה ואופטימיות, ומספר על יופיו של העולם, על רגעי האושר בחיי היומיום, ובעל טון אופטימי בכל הקשור לעתיד.
בתחילה נחל השיר כישלון בארצות הברית. לאחר השקתו נמכרו פחות מ-1000 עותקים בשל העובדה שלארי ניוטון לא אהב את השיר וסירב לקדם אותו. בניגוד למצב בארצות הברית זכה השיר להצלחה רבה בבריטניה, הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי והיה לסינגל הנמכר ביותר בבריטניה במהלך שנת 1968. הצלחתו של השיר בבריטניה הפכה את ארמסטרונג לגבר המבוגר ביותר שהגיע לפסגת המצעד, שנשבר רק ב-2009 על ידי טום ג'ונס, שהיה אז בן 68. בארצות הברית הגיע השיר למקום ה-16 במצעד השירים מתחת להוט 100 של הבילבורד. בעקבות ההצלחה הרבה לה זכה הסינגל בבריטניה, הפיקה ABC לבסוף את אלבום האולפן What a Wonderful World.
עם הזמן זכה השיר לפופולריות בארצות הברית. השיר הושמע בפרק של רחוב סומסום ובוצע בפרק של תוכנית החבובות, שצולם ב-1977 ושודר ב-1978; את השיר שר הכלב ראולף, לכלבלב. ב-1978 בוצע השיר בפרקי הסיום של סדרת הרדיו של הBBC, מדריך הטרמפיסט לגלקסיה, וב-1981 בוצע השיר בסדרת הטלוויזיה. בסוף שנות ה-80 זכה השיר להצלחה בינלאומית מחודשת לאחר שבשנת 1988 שולבה ההקלטה המקורית של השיר, בביצועו של לואי ארמסטרונג, בסרט "בוקר טוב וייטנאם" (אם כי שילוב השיר בסרט היה אנכרוניזם, שכן הסרט מתרחש ב-1965, שלוש שנים לפני מועד ההקלטה המקורית). בעקבות שילוב השיר בסרט שוחרר השיר שוב כסינגל, שהגיע למקום ה-32 במצעד הסינגלים האמריקני במהלך פברואר 1988. במצעד הסינגלים האוסטרלי הגיע השיר למקום הראשון בסוף יוני 1988. השיר היה גם שיר הסיום של הסרט 12 קופים, ב-1995.
גרסאות כיסוי
לאורך השנים הוקלטו גרסאות כיסוי רבות לשיר, כאשר בין המבצעים הבולטים ביותר היו הפליימינג ליפס, איווה קסידי, רוד סטיוארט, סטיבי וונדר, סלין דיון, קין, טוני בנט, ניק קייב, ישראל קמקוויוואולה, ג'ואי ראמון, קני ג'י, קליף ריצ'רד, דיאנה רוס, ווילי נלסון וקולדפליי.
מאור כהן ועלי מוהר כתבו גרסה עברית לשיר, בשם "אחלה עולם". גרסה זו התפרסמה בביצועם של כהן וגידי גוב, במסגרת תוכנית הטלוויזיה "לילה גוב".
אזכורים בתרבות
לאורך השנים השיר נכלל בסרטים שונים, בהם "בוקר טוב וייטנאם" (1987), "12 קופים" (1995), "לפגוש את ג'ו בלאק" (1998), "באולינג לקולומביין" (2002), "מדגסקר" (2005), "הרולד וקומר 2: בורחים ממפרץ גואנטנמו" (2008) ו"מוצאים את דורי" (2016). כמו כן השיר שימש בתור נעימת הנושא של העונה הראשונה של הסיטקום האמריקני הפופולרי "אריזה משפחתית".
הפנימייה הצבאית לפיקוד
הפנימייה הצבאית לפיקוד היא מוסד חינוכי-צבאי להכשרת נוער בשנות התיכון, בתנאי פנימייה, לפיקוד על יחידות-שדה לוחמות בצבא ההגנה לישראל. בוגרי הפנימיות מיועדים לתפקידי מפקדי פלוגות ביחידות השדה של צה"ל.
שתי הפנימיות הצבאיות לפיקוד הפועלות בשנות ה-20 של המאה ה-21 הן הפנימייה הצבאית לפיקוד שליד בית הספר הריאלי בחיפה והפנימייה הצבאית-תורנית לפיקוד "אור עציון" במרכז שפירא. בעבר פעלה פנימייה צבאית נוספת בתל אביב בסמוך לבית הספר הגימנסיה העברית הרצליה.
היסטוריה
לאחר מלחמת העצמאות החל משבר כוח אדם בצה"ל. על מנת לטפל במשבר פנה צה"ל אל מערכת החינוך, ועל אף הצלחתו בהקמת העתודה האקדמית, נתקל בהתנגדות להכנסת תוכנית לימודים צבאית לבתי הספר התיכוניים בארץ. רעיון הפנימיות הצבאיות עלה לדיון בתחילת שנות ה-50 אולם זכה להתנגדות מצד אנשי משרד החינוך. לאור זאת, פנו אנשי מחלקת ההדרכה אל יוסף בנטואיץ', מנהל החטיבה העליונה של בית הספר הריאלי בבית בירם, ובמרץ 1952, לאחר התכתבות ענפה, הביע בנטואיץ' במכתב לרמטכ"ל יגאל ידין את נכונותו להקמת פנימייה צבאית בסמוך לבית בירם. על אף נכונות זו, בנטואיץ' הביע התנגדויות רבות לפנימייה, ורק לאחר שיחה עם שר הביטחון דוד בן-גוריון ניאות להקים את הפנימייה. ב-10 באוקטובר 1953 החל המחזור הראשון את התחנכותו, וטקס החניכה הרשמי התקיים ב-22 באוקטובר 1953.
הפנימייה הצבאית בחיפה נוסדה על שמו ולזכרו של אהרן בירם, בנו של ארתור בירם, בוגר בית הספר הריאלי וטייס חיל האוויר, שנהרג בעת מילוי תפקידו ב-1951.
למפקד הפנימייה הראשון מונה רס"ן צבי צלנר, שעיצב את דפוסי פעילותה. ב-1965 הוקמה פנימייה נוספת בתל אביב-יפו במחנות גלילות, שהחניכים בה למדו בגימנסיה העברית "הרצליה", ובשנות השמונים הוקמה פנימייה צבאית דתית בשילוב עם לימודים בישיבת אור עציון במרכז שפירא.
הפנימייה הצבאית בתל אביב פעלה עד סגירתה בשנת 1984, ולאורך השנים השלימו 16 מחזורים את ההתחנכות בה.
בשנת 1992 התקבלה החלטה עקרונית על הפיכת הפנימייה הצבאית בחיפה למכללה קדם צבאית, ובמסגרתה בוגרי הפנימייה שבחרו בכך למדו לימודים אקדמאיים לתואר ראשון באוניברסיטת חיפה במשך שנתיים ואחריהם התגייסו לשירות צבאי מלא ביחידות השדה. תוכנית זו נמשכה עד 1997 ולאחריה חזרה הפנימייה למתכונת של לימודים תיכוניים רגילים.
החל ממחזור מ"ט (1999–2003) מתחנכות בפנימייה גם בנות.
בראשית העשור הראשון של המאה ה-21, התקבלה בצה"ל החלטה עקרונית על סגירת הפנימיות הצבאיות, לאחר שנטען כי התועלת המופקת מהן אינה מצדיקה את עלותן. לחצים שהפעילו בוגרי הפנימיות ועמותות מטעמם הביאו עם זאת לביטול ההחלטה. בשנת 2007 הוחלט על הכפפת הפנימיות הצבאיות למכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה.
בחודש דצמבר 2015 אישר שר הביטחון, משה יעלון, החלטה להפסיק לקלוט תלמידים חדשים לשתי הפנימיות הצבאיות, ובכך להביא לסגירתן.
בספטמבר 2016 הודיע שר הביטחון אביגדור ליברמן כי הפנימייה הצבאית בחיפה תישאר פעילה ותעבור לאחריות האגף הביטחוני-חברתי במשרד הביטחון ותנוהל על ידי אזרחים. ההחלטה התקבלה לאחר בדיקה של מנכ"ל משרד הביטחון, אודי אדם. ביולי 2017 הוחלט שגם הפנימייה באור עציון תמשיך את פעילותה, תחת האגף הביטחוני-חברתי במשרד הביטחון.
ב-30 באוגוסט 2017 התקיים בבית בירם טקס העברת הפנימייה הצבאית בחיפה לניהול משרד הביטחון. בשלהי העשור השני של המאה ה-21, סגל הפנימייה הצבאית לפיקוד חיפה מורכב מאזרחים, מפקדי מילואים המשתייכים לסגל בית הספר הריאלי, שהוא מפעילה הרשמי של הפנימייה מטעם משרד הביטחון. מפקדה של הפנימייה הוא קצין מילואים בדרגת סגן-אלוף או בדרגה גבוהה יותר.