cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גבעות (שכונה)
נכון ל-2021 מתגוררות בגבעות כ-45 משפחות. המשפחות כולן קשורות לעמותת סדנת שילוב, שהחל מחודש ספטמבר 2012 מפעילה במקום בית ספר לחינוך מיוחד, שעבר לגבעות ממשכנו הקודם בראש צורים. בנוסף מפעילה העמותה במקום פרויקט דיור ותעסוקה לבוגרים בעלי צרכים מיוחדים החיים במקום ומשולבים באופן מלא בחיי הקהילה. עמותת סדנת שילוב מפעילה במקום בית קפה "קפה בחורשה".
הקמת היישוב
החלטת ממשלה על הקמת היישוב, יחד עם יישובים רבים אחרים, נתנה בדצמבר 1982, כשהיישוב נקרא "אנחילה". במקביל אושר בוועדת הכספים תקציב להקמת היישוב. גבעות הוקמה כהיאחזות נח"ל בכ"ה בתמוז תשמ"ד (25 ביולי 1984). היא נודעה בשמות הזמניים: אנחיל, עציון ה' ונחלין, וקיבלה את השם הקבוע גבעות מהפסוק, שעל שמו היישוב הסמוך ראש צורים. השם ניתן גם בגלל דמיונו לשם הכפר ג'בעה הסמוך.
בשנת תשנ"ז (1997) הוחלט לאזרח את ההיאחזות על ידי העברת ישיבת ההסדר שבות ישראל מאפרת למקום.
במשך כשש וחצי שנים הפעילה הישיבה את המקום, עד שחזרה למיקומה הקודם באפרת בעקבות הפרת הבטחות להמשך פיתוח המקום שניתנו לישיבה על ידי ההסתדרות הציונית העולמית, בעלת הזכויות על הקרקע. במשך שנים נוספות המשיכה הישיבה להפעיל את המקום. בראשית 2011 גרו בגבעות 11 משפחות בשכונת קרוואנים, רובם בוגרי ישיבת שבות ישראל וחלקם בוגרי ישיבות אחרות, בעקבות סכסוך בין חלק מהתושבים להנהלת ישיבת ההסדר, פינתה הישיבה את כל המשפחות שבאו למקום מכוחה.
בשנת 2012 בתאום ובסיוע של מועצה אזורית גוש עציון אוכלס על ידי קהילת סדנת שילוב.
סדנת שילוב הוקמה כיוזמה חינוכית שנועדה לשלב ילדים עם צרכים מיוחדים בקהילה. עם השנים התגבשה סביב הסדנא קבוצת משפחות שראתה בשילוב דרך חיים ושאפה להקים קהילה משולבת שבמרכזה יהיו בית ספר ודירות המיועדים לבעלי צרכים מיוחדים. לאחר מספר שנים של פעולות ומגורים באתרים זמניים, אותר השטח בגבעות ובסיוע הרשות המקומית התמקמו המשפחות בגבעות.
במקום פועלים מעון, גני ילדים, בית כנסת, מקווה, בית קפה וחוות סוסים טיפולית.
הדיירים בדירות עובדים ולומדים במהלך היום בסדנא ואחה"צ מנהלים חיי חברה עשירים כחלק מהקהילה. הם מתארחים אצל משפחות מלוות ועוזרים לארגון תפילות ופעילויות.
הרחבת ההתיישבות במקום
ביולי 2014 פורסם ששר הביטחון משה (בוגי) יעלון מקדם בניית יישוב בנקודה בתגובה לרצח שלושה הנערים. באוגוסט 2014 הכריז מתאם פעולות הממשלה בשטחים שהחל הליך הכרזה על 4000 דונם באזור היישוב כאדמות מדינה.
מוזיאון אינטרפיד
מוזיאון הים האוויר והחלל אינטרפיד (באנגלית: Intrepid Sea-Air-Space Museum) הוא מוזיאון בעיר ניו יורק שבארצות הברית. המוזיאון ממוקם על רציף 86 בצידו המערבי (הוסט סייד) של האי מנהטן וסביבו עוגנות נושאת המטוסים אינטרפיד ששרתה במלחמת העולם השנייה, הצוללת גראולר והמשחתת אדסון. כמו כן מוצג במוזיאון מטוס קונקורד מתוצרת בריטיש אירוספייס.
המוזיאון נפתח בשנת 1982 לאחר מסע פרסום ציבורי שערך זכרי פישר במטרה להציל את נושאת המטוסים אינטרפיד שנועדה לגריטה. המוזיאון הפך לאתר לאומי היסטורי של ארצות הברית בשנת 1986.
מעבורת החלל
ב-27 באפריל 2012 הוטסה מעבורת החלל אנטרפרייז לנמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי, ומשם היא הועברה למוזיאון אינטרפיד. כדי לפנות מקום לתצוגה של המעבורת, הועברו שלושה מטוסים ל"מוזיאון האימפריה" שליד סקנקטדי, ניו יורק. מטוסים אלה הם: דאגלס F3D ,Skyknight ומיג-15. המעבורת מוצגת בביתן שנבנה במיוחד בשבילה.
רוד סטיוארט
רודריק דייוויד "רוד" סטיוארט (באנגלית: Roderick David "Rod" Stewart; נולד ב-10 בינואר 1945) הוא זמר ומוזיקאי בריטי-סקוטי, בעל עיטור מסדר האימפריה הבריטית.
סטיוארט בולט כזמר בעל קול צרוד וייחודי, אשר החל את דרכו בסוף שנות ה-60 עם הצטרפותו להרכב של ג'ף בק, ולאחר מכן עם להקת "Faces". בשנת 1969 פנה לקריירת סולו מצליחה הנמשכת עד היום.
לאורך הקריירה שפיתח סטיוראט לאורך קרוב לחמישה עשורים, הצליח להוציא מספר סינגלים שהפכו ללהיטי ענק בינלאומיים. בבריטניה זכה סטיוארט למרבית הצלחתו, ועד כה הגיעו 6 מאלבומיו לפסגת מצעדי המכירות, 62 מהסינגלים שהוציא הפכו ללהיטים, כש-24 מתוכם הגיעו לראשי מצעדי הפזמונים ו-6 מהם הגיעו אל המקום הראשון.
על פי בדיקה משוערת שערכה רשת ה-BBC, מכר סטיוראט עד היום למעלה מרבע מיליארד אלבומים, עובדה ההופכת אותו לאחד מהזמרים הנמכרים ביותר בעולם. שירו הנמכר ביותר היה בשנת 1978 "Da Ya Think I'm Sexy?".
שנות ה-60
עם התבגרותו בראשית שנות ה-60, הצטרף לזמר הפולק וויז ג'ונס, ועמו יצא למסע הופעות שנדד ברחבי אירופה.
בשנת 1962 סייע סטיוארט כסולן בגיבוש הרכבו המוזיקלי של ריי דייוויס, שזכה לאחר מכן להצלחה כלהקת הקינקס. סטיוארט נדחה מהלהקה, עקב תלונות על קולו. עובדה זו לא פגעה ביחסיו עם מוביל הלהקה שעימו שיחק באותה קבוצת כדורגל באותה העת.
באותה העת הצטרף סטיוארט כסולן להרכב שהקים המוזיקאי ג'ף בק. ההרכב, שהוציא את אלבומו הראשון בשנת 1968 ונקרא "אמת", הפך ללהיט הן באירופה ובריטניה והן בארצות הברית. אלבומו השני של ההרכב "Beck-Ola" הפך גם הוא להצלחה ונחשב לפורץ דרך, אך הלהקה לא האריכה ימים והתפרקה לאחר הוצאתו.
שנות ה-70 וה-80
בין השנים 1969 ל-1975 היה סטיוארט חבר בלהקת "Faces" במקביל לקריירת הסולו השלו. הלהקה הוציא את אלבומה הראשון "First Step" ב-1970 ושנה אחר כך הוציא סטיוארט את אלבום הסולו השלישי שלו "Every Picture Tells a Story", שכלל את הלהיט "Maggie May", והלהקה הוציא את אלבומה השני "Long Player" ומיד אחריו אלבום שלישי "A Nod Is As Good As a Wink... to a Blind Horse". האלבום האחרון של הלהקה "Ooh La La" יצא ב-1973 וסטיוארט ערך איתה סיבוב הופעות עולמי.
ב-1975 להקת "Faces" התפרקה וסטיוארט עבר לגור בלוס אנג'לס. הוא חתם על חוזה הקלטות עם חברת "וורנר רקורדס" והוציא את האלבום "Atlantic Crossing", שכלל את הלהיט "Sailing" שיצא כסינגל ושהה בראש מצעד הפזמונים הבריטי במשך 4 שבועות.
בשנת 1981 הוא הוציא את הסינגל "Young Turks".
בשנת 1983, הוציא סטיוארט את האלבום "Body Wishes" שכלל את הסינגל "Baby Jane", שהגיע למקום הראשון במצעדי הפזמונים בבריטניה ואירופה. בעקבותיו יצא לסיבוב הופעות עולמי, כולל שתי הופעות באצטדיון רמת גן ביולי. בהופעה הראשונה אנשים בקהל זרקו פחיות משקה לעבר הבמה, וסטיוארט עזב בזעם בלי לבצע הדרן. פחיות המשקה "שנדי" של חברת טמפו, חלקו בהופעה בחינם כקידום מכירות לאחר שסטיוארט גיוס כפרזנטור של המותג. מסע הפרסום כלל מודעות בעיתונות עם תמונתו ופרסמות ברדיו בו בחורה אומרת את המשפט "אוי, רוד, אני צמאה לשנדי שלך" והוא כביכול עונה "אני צמא לשנדי שלך".
בשנת 1986, הוציא סטיוארט את האלבום "Every Beat of My Heart" שאותו הפיק בוב אזרין. במסגרת מסע הופעות לקידום האלבום, היה אמור להגיע גם לישראל, אך לבסוף ההופעה בוטלה.
1988–1994
ב־1991 ראה אור אלבומו "Vagabond Heart". הסינגלים "Rhythm of My Heart" ו־"The Motown Song" הגיעו לעשירייה הראשונה במצעד בילבורד הוט 100. באותה שנה הקליט גרסה ללהיטו של אלטון ג'ון "Your Song", לרגל הוצאת אלבום המחווה "Two Rooms: Celebrating the Songs of Elton John & Bernie Taupin".
ב־1993 זכה בפרס BRIT עבור "תרומה בולטת למוזיקה". באותה שנה הקליט, יחד עם סטינג ועם בריאן אדמס את השיר "All For Love" לפסקול הסרט שלושת המוסקטרים – הסינגל הגיע למקום הראשון בארצות הברית, ולמקום השני בבריטניה.
ב־31 בדצמבר שנה זו הופיע בהופעה ללא תשלום בחוף קופקבנה בריו דה ז'ניירו לפני 3.5 מיליון בני אדם. עבור הופעה זו נכנס סטיוארט לספר השיאים של גינס על עריכת "מופע הרוק ללא תשלום הגדול ביותר בהיסטוריה".
שנות ה-2000
בשנת 2005 הוציא סטיוארט את החלק הרביעי והאחרון בסדרת האלבומים בהם חידש שירים אמריקאים ישנים. אלבום זה, שזכה להצלחה אדירה והגיע לראשי מצעדי המכירות, כולל דואטים עם דיאנה רוס וחברו הוותיק אלטון ג'ון. שנה לאחר מכן, שב סטיוארט אל מוזיקת הרוק עם אלבומו "Still the Same... Great Rock Classics of Our Time". באלבום זה חידש סטיוארט שירי רוק מארבעת העשורים האחרונים. האלבום זכה להצלחה אדירה והגיע אל המקום הראשון במצעד המכירות של הבילבורד. בתום שבוע מיציאתו, מכר האלבום 184,000 עותקים. סטיוארט יצא למסע הופעות שבעקבותיו זכה מטעם הבי.בי.סי. בתואר אחד מהמוזיקאים שמכר הכי הרבה אלבומים, וזאת לאחר שמכר לאורך הקריירה שלו למעלה מרבע מיליארד אלבומים.
באוקטובר 2009 הוציא את האלבום "Soulbook" שבעקבותיו יצא לסיבוב הופעות עולמי, כולל הופעה בהיכל נוקיה בתל אביב, ב-30 ביוני 2010. ההופעה הופסקה לאחר שלושה שירים, לאחר שמערכת ההגברה קרסה, והיא חודשה לאחר מספר דקות.
בשנת 2013 יצא אלבומו, “Time” – הראשון שאת שיריו חיבר בעצמו לאחר 15 שנים בהם הקליט בעיקר גרסאות כיסוי. . ב-14 ביוני 2017 הופיע סטיוארט בישראל בפעם השלישית, בפארק הירקון בתל אביב.
חיים אישיים
לרוד סטיוארט היו 7 מערכות יחסים משמעותיות, 3 מתוכן הבשילו לכדי נישואין. הוא אב לשמונה ילדים מחמש נשים שונות. בשנת 1975 החל סטיוארט לנהל רומן מתוקשר במשך שנתיים עם השחקנית השוודית בריט אקלנד. ב-1979 נישא לשחקנית והדוגמנית אלנה המילטון. ב-1984 התגרשו בני הזוג. בין השנים 1984 עד 1990 ניהל סטיוארט רומן עם הדוגמנית קלי אמברג. בשנת 1990 הוא התחתן בשנית עם הדוגמנית רייצ'ל האנטר. בני הזוג התגרשו בשנת 2006. בשנת 2007 התחתן סטיוארט בשלישית עם הדוגמנית פני לנקסטרן.
Lost and Found (אלבום)
לוסט אנד פאונד (Lost and Found) הוא האלבומם הרביעי באורך מלא של מאדווין. האלבום יצא לאור ב-12 באפריל 2005, זכה להצלחה בארצות הברית ומכר 800 אלף עותקים נכון לאוגוסט 2006.
תוכנית הבוקר (תוכנית טלוויזיה)
תוכנית הבוקר (באנגלית: The Morning Show) היא סדרת טלוויזיה מוזרמת אמריקאית מסוגת הדרמה המשכית בכיכובם של ג'ניפר אניסטון, ריס וית'רספון וסטיב קארל שעלתה לשידור באפל TV פלוס ב-1 בנובמבר 2019, יום השקת השירות צפייה ששיווק אותה כ"סדרת הדגל" שהובילה את קמפיין יציאתו. הסדרה נוצרה בהשראת הספר Top of the Morning שיצא לאור בשנת 2013 והתנועה החברתית Me Too.
בינואר 2022 הסדרה חודשה לעונה שלישית.
תקציר
אלכס לוי מגישה את "תוכנית הבוקר" של רשת השידור UBA, תוכנית חדשות פופולרית שמניבה אחוזי רייטינג גבוהים. לאחר ששותפה להגשה מזה 15 שנים, מיטש קסלר, מפוטר מהתוכנית עקב הסתבכות בפרשת התנהגות מינית בלתי הולמת, הוא מוחלף על ידי ברדלי ג'קסון, עיתונאית שטח צעירה ואידיאליסטית שתועדה בסרטון ויראלי שמשך את תשומת ליבו של קורי אליסון, מנכ"ל ברשת השידור. אלכס נאבקת לשמור על תפקידה כשבמקביל מעמדה של ברדלי עולה. פערים בתפיסת העולם, ביעדים ובאופי של צמד המגישות יוצרים חיכוכים.
פיתוח
ב-8 בנובמבר 2017 פורסם כי אפל הזמינה סדרה המורכבת משתי עונות בנות עשרה פרקים. כאשר ג'ניפר אניסטון (Echo Flims) וריס ווית'רספון (Hello Sunshine) מככבות ומפיקות בפועל ג'יי קרסון כ-showrunner ומייקל אלנברג (Media Res) כמפיק. באפריל 2018 הוכרז כי קרסון עזב את ההפקה על רקע מחלוקות יצירתיות (שינוי נרטיב הסדרה מהתככים הפולטים בעולם תוכניות הבוקר באמריקה להתמודדת עולם המדיה בסוגיית ההטרדות המיניות והוחלף על ידי קרי אירן. לאחר ההחלפה התסריט נכתב מחדש במשך שבועיים לפני הצילומים. ביולי 2018 דווח כי מימי לדר תשמש כבמאית ומפיקת הסדרה. באוקטובר 2018 פורסם כי קריסטיאן האן ולורן לוי מויסטטר ישמשו כמפיקים נוספים. הפקת העונה השנייה התחילה עם שחרור העונה הראשונה בנובמבר 2019.
צילום
צילומי הסדרה נערכו בבניין ג'יימס אובייט בלוס אנג'לס שבקליפורניה החל מ-31 באוקטובר 2018. ב-9 במאי 2019 עברו הצילומים לעיר ניו יורק. בתחילת 2020 התחילו צילומים של העונה השנייה אך בגלל מגפת הקורונה ההפקה הופסקה זמנית.
פרסים ומועמדויות
מועמדויות- פרס גלובוס הזהב לסדרת הדרמה הטובה ביותר, פרס גלובוס הזהב על ההופעה הטובה ביותר של שחקנית בסדרת דרמה, פרס גילדת שחקני המסך על הופעה יוצאת מן הכלל של שחקן בסדרת דרמה. פרסים- פרס גילדת שחקני המסך על הופעה יוצאת מן הכלל של שחקנית בסדרת דרמה, Critics' Choice Television Award for Best Supporting Actor in a Drama Series, פרס אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר.
סמטת טין פאן
סמטת טין פאן (Tin Pan Alley) הוא כינוי לקטע של רחוב 28 מערב בין השדרה השישית לשדרה החמישית במנהטן, ניו יורק, המצטלב במרכזו עם ברודוויי. במפנה המאה העשרים (בין 1885 לערך ועד השפל הגדול בארצות הברית ב-1929), רחוב זה אכלס את רוב המשרדים של הוצאות לאור של מוזיקה אשר השכירו חדרים לפזמונאים ומלחינים עבור מחזות הזמר שהועלו בברודוויי ועבור המוזיקה הפופולרית באופן כללי. עקב כך הפך השם כשם כולל לכל תעשיית המוזיקה הפופולרית בארצות הברית של אותן שנים, התקופה שעיצבה את "ספר השירים האמריקאי הגדול" (Great American Songbook), אותם שירים קליטים שזכו לעשרות ביצועים ועיבודים במהלך השנים ושרובם היו לסטנדרטים של ג'אז. קולם המתמיד של עשרות פסנתרים המנגנים בו-זמנית צלילים שונים הקנה לסמטה את השם "סמטת קשקוש הפחים".
מחזות הזמר ומופעי הוודוויל היו צורת הבידור העיקרית של התקופה ונזקקו באופן מתמיד לשירים חדשים. ריכוז כותבי השירים ברחוב משך אליו מבצעים, מפיקים מוזיקליים סוכנים ואמרגנים בחיפוש אחר הלהיט הבא וכן מוזיקאים צעירים ומוכשרים מכל רחבי ארצות הברית. דפי התווים שיצאו לאור בטין פאן נמכרו במאות אלפי עותקים ברחבי ארצות הברית והיו דרך ההפצה העיקרית של המוזיקה. הופקו גם סרטים מנוקבים (Piano Rolls), עבור פסנתר מכני, סוג של תיבת נגינה משולבת בפסנתר המנגן באופן אוטומטי את המוזיקה המנוקבת בסרט.
המוזיקה
המוזיקה הייתה שילוב אמריקאי מקורי בין ג'אז מוקדם, בלוז, רגטיים, השפעות אירופאיות של אופרטות, בעיקר אלה של גילברט וסאליבן ופרנץ להר והשפעות של מוזיקה ממקורות ההגירה העיקריים של המלחינים כמו אירלנד, איטליה ומוזיקה יהודית.
עלילת חלק מהמחזות המוזיקליים התרחשה באתרים "אקזוטיים" (כגון ספרד, סין או ארצות ערב) ודרשו לפיכך שילוב קטעי מוזיקה "אותנטיים", דבר שהעשיר עוד את ההשפעות והאלמנטים בשירים, שכאשר זכו לפופולריות הפכו לאופנות.
באותה התקופה חוקי זכויות יוצרים לא היו מפותחים ולא הייתה אכיפה שלהם. מו"לים וכותבים מאנשי טין פאן התאגדו ויצרו ב-1914 גוף בשם (American Society of Composers, Authors, and Publishers (ASCAP, לשמירת זכויות הקניין הרוחני של היוצרים והמו"לים.
היוצרים
"שליטי" הסמטה היו בדרך כלל זוגות קבועים של פזמונאי ומלחין מהירי-הפקה (כתיבת שיר טין פאן הייתה צריכה להיות זריזה ביותר עקב התחרות הגבוהה, ההיצע המתמיד והכישרון של אנשים צעירים ונחושים להצליח שזרם באופן בלתי פוסק לאזור). בין הזוגות בלטו רוג'רס והארט (לאחר מכן רוג'רס והמרשטיין) והאחים איירה וג'ורג' גרשווין. עוד בלטו פזמונאים שהיו גם מלחינים כאירווינג ברלין וקול פורטר. רבים מ"אנשי התעשייה" הן כותבים, הן סוכנים ומו"לים היו יהודים. למרות ההשפעה הגדולה של אפרו-אמריקאים על המוזיקה האמריקאית של התקופה לא הייתה להם נציגות בולטת בסמטה, עקב מדיניות ההפרדה. על רקע היעדרות זו בולטת דמותו של המלחין סקוט ג'ופלין, שהיה המלחין האפרו-אמריקאי החשוב היחיד בסמטת טין פאן.
בין האישים החשובים הנוספים שפעלו בתעשיית השירים של טין פאן ניתן למנות את ג'ורג' מ. קוהאן, רוברט ראסל בנט, ג'רום קרן, אלפרד ניומן, פאטס וולר, דורותי פילדס ואחרים.
השקיעה
שקיעת טין פאן הייתה ארוכה ונמשכה מ-1930 ועד אמצע שנות החמישים. לשקיעה גרמו מספר גורמים ובהם המשבר הכלכלי, העברת מרכז פעילות הבידור להוליווד עקב עליית הקולנוע כצורת הבידור המרכזית ועליית סגנונות מוזיקה המדגישים ביטוי אינדיבידואלי של היוצר-המבצע מהבי בופ ועד הרוקנרול שייתרו את הצורך ב"צבא" של כותבים. גורם נוסף לשקיעה היה כאשר החל מסוף שנות ה-20 תעשיית התקליטים והרדיו תפסו את מקום דפי התווים המודפסים ככח המניע של המוזיקה הפופולרית. חברות הכתיבה וההפקה עברו לבניין בריל, הממוקם במנהטן מעט צפונה מהסמטה.
האנציקלופדיה הקתולית
האנציקלופדיה הקתולית (באנגלית: Catholic Encyclopedia, כיום מכונה "האנציקלופדיה הקתולית הישנה") היא אנציקלופדיה בשפה האנגלית שהודפסה בשנת 1913 על ידי "דפוס האנציקלופדיה" (The Encyclopedia Press), ותוכננה כדי לספק "מידע מוסמך על החוג השלם של תחומי העניין, הפעילות והדוקטרינה הקתולית".
היסטוריה
כתיבת האנציקלופדיה החלה ב-1 בינואר 1905 תחת פיקוחם של חמישה עורכים:
האנציקלופדיה עודכנה מאוחר יותר תחת פיקוחה של "האוניברסיטה הקתולית של אמריקה", וההאנציקלופדיה הקתולית החדשה הודפסה לראשונה ב-1967 ואחר־כך ב-2002.
ב-1993 הושפע קווין נייט (Kevin Knight), אמריקאי בן 26 מדנוור בקולורדו, מביקורו של האפיפיור יוחנן פאולוס השני בעיר לכבוד יום הצעירים העולמי, והחל במיזם של העלאת מהדורת 1913 של האנציקלופדיה לאינטרנט. נייט הקים את האתר ניו אדוונט (New Advent – באנגלית "התגלותו המחודשת של ישו") על מנת לאכסן את המיזם. מתנדבים מארצות הברית, קנדה, צרפת, וברזיל עזרו בהעתקת החומר המקורי. האתר עלה לרשת ב-1995, והתעתיק הסתיים ב-1997. זכויות היוצרים על כרך המילואים פגו אף הן אך עד 2005 לא נעשה ניסיון לתעתקו לאינטרנט.
מטרה
בנושאים בהם חלוקים הקתולים על כנסיות אחרות וקהילות פרוטסטנטיות, מייצג הטקסט בעקביות את נקודת המבט של הקתולים. מכיוון שהאנציקלופדיה נכתבה ב-1913 חלק מהערכים בה אינם מעודכנים בהקשר לנעשה בעולם הרחב (כך למשל בערך על המרונים נמצא התייחסויות למצבם "הנוכחי" תחת שלטון האימפריה העות'מאנית) או אפילו בהקשר לנעשה בכנסייה עצמה. בייחוד חסרה התייחסות למועצת הוותיקן השנייה שערכה שינויים משמעותיים בפולחן הדתי הקתולי וביחס לדתות אחרות.
רצח בקתדרלה
רצח בקתדרלה הוא המחזה השלישי מאת ת"ס אליוט. עלילת המחזה עוקבת אחר ההתנקשות בחייו של הארכיבישוף תומאס בקט בקתדרלת קנטרברי ב-1170. המחזה נכתב לרגל פסטיבל קנטרברי בשנת 1935.
בשנת 1951 עובד המחזה לסרט קולנוע, אותו ביים האוסטרי ג'ורג' הולרינג.
מסדר אבירי היכל שלמה
מסדר אבירי היכל שלמה או בשמם הרשמי האבירים העניים של ישו ומקדש שלמה, הידועים בעיקר בשם טֶמפּלָרִים ("Temple" היא מילה ממוצא לטיני שפירושה בגרמנית, בצרפתית ובאנגלית: "היכל" או "מקדש") היה מסדר צבאי נוצרי של אבירים-נזירים שנוסד בשנת 1118 ופעל בתקופת מסעי הצלב. תפקידו הרשמי, כפי שעולה מהצהרת מייסדיו, היה להגן על הממלכה הצלבנית בארץ הקודש, ועל הצליינים העולים לרגל למקומות הקדושים בממלכת ירושלים. לצד ההגנה על עולי הרגל, סיפקו האבירים כח צבאי חזק מאוד שכלל מאות חיילים, בהם כמה עשרות אבירים להגנתה של ממלכת ירושלים. לצד תפקידיו הצבאיים הייתה למסדר רשת סניפים ענפה באירופה שעזרה לצליינים ולאנשים אחרים להעביר כסף בבטחה ממקום אחד למשנהו. המוטו של המסדר היה "Non nobis Domine, non nobis, sed nomini tuo da gloriam", שמשמעותו היא "לֹא לָנוּ ה' לֹא לָנוּ כִּי לְשִׁמְךָ תֵּן כָּבוֹד".
הקמת המסדר
מקור מרכזי לימי יסודו של המסדר הם כתביו של ויליאם מצור:
מהמקורות בני הזמן, עולה כי הדמויות העיקריות סביב הקמתו של המסדר היו האבירים הצרפתיים איג דה פיין וגודפריד דה סנט אומר. שניהם הגיעו לארץ ישראל בגל הכובשים הראשון במסע הצלב הראשון. מוצא שניהם, שהיו קרובי משפחה, בחבל בורגנדי שם פעלה תנועת הנזירים של מנזר קלוני עוד משנת 910 (כחלק מהתעוררות דתית חזקה לקראת שנת האלף). בעידוד המלך ובשיתוף עם אנשי דת ממתחם הקבר הקדוש נוסד הגרעין של המסדר. זאת לאור התקפות חוזרות ונשנות של המוסלמים על עולי הרגל הנוצריים בדרכם לירושלים, במיוחד בדרך שבין יפו לעיר ומהעיר אל אתר הטבילה בקאסר אל-יהוד שבמדבר יהודה, החליט בלדווין השני, מלך ירושלים, בשנת 1119 להפוך חבורת אבירים זו, שבאותו שלב מנתה 9 איש, ל"משטרת הנוצרים" (miltia christi). תפקידה היה אמור להיות שמירה על עולי הרגל לעיר הקודש מפני המתנכלים להם. הם העתיקו את מגוריהם למסגד אל-אקצא. מקור השם "אבירי מסדר היכל שלמה" נעוץ במקום מגוריהם זה, היות שהם ראו במסגד אל-אקצא שריד של מקדש שלמה וקראו למסגד Templum Solomoni. למעשה אלו שרידי הסטיו המלכותי שבנה הורדוס מדרום למקדש. בחללים מימי הורדוס שמתחת למסגד הם אחסנו את סוסיהם וכך קיבל החלל הזה את שמו המודרני – אורוות שלמה. (מבנה כיפת הסלע הסמוך הפך על ידי הצלבנים לכנסייה בשם "מקדש אדוני" (Templum Domini)). מבנה כיפת הסלע וכנסיית הקבר שמשו מאז דגם לבניית כנסיות רבות באירופה.
כדי שאבירים אלו יהיו עצמאיים וכפופים רק לכנסייה ולא לאחד השליטים, החליט היג דה פיין להפכם לנזירים. כוונתו נתקלה בבעיה חוקית חמורה. בזמן שעמאים יכלו להשתתף בקרבות ומלחמות, על נזירים נאסר באופן מוחלט להילחם ולשפוך דם ועל כן הם לא יכלו לשמש כאבירים. שפיכות דמים מנוגדת לרוח דרשותיו של ישוע ולברית החדשה. את הבעיה פתר איש הדת ברנאר מקלרבו – אף הוא ממוצא אצולה מחבל בורגנדי שכתב את התקנון של מסדר חדש זה. לפי ברנאר, גם ישוע עצמו התנגד לאלימות ולשפיכות דמים וחי חיי עוני וסבל כמו הנזירים אך מצד שני, כאשר היה צריך להגן על המוסר והצדק לא מנע עצמו מאלימות והביא כדוגמה את גירוש התגרנים מבית המקדש. על כן על פי ברנר מקלרבו, גם מסדר נזירי יכול לעסוק בנוסף לחיי הנזירות גם בלחימה למען הנצרות ורצונו של ישו. שלב ראשון של הכשרת ארגון הנזירים-הלוחמים חל בוועידת ניאפוליס. בוועידה זו התכנסו אנשי כנסייה בשנת 1120 והתלוננו על תמותת הצליינים במדבר יהודה. בשנת 1129 נערך כינוס מועצה של בישופים ואנשי דרג נוספים בעיר טרואה שבצרפת. בהחלטותיה הכירה הוועידה הכנסייתית הזו באגודה החדשה ואשררה את התקנון שחיבר ברנרד מקלרבו. בכינוס זה גם נקבע שחברי המסדר יתלבשו בלבוש מיוחד, בגדי דת (ולא בגדים סקולריים, כפי שלבשו עד שנה זו): גלימות לבנות נושאות צלב אדום בולט על חזהו של האביר. אל תשעת האבירים המקוריים (אם אכן היו אלו רק תשעה כל אותן שנים ראשונות) הצטרפו אבירים רבים והאחווה הצעירה הפכה לארגון גדול ורשמי. בשנת 1139 קיבלו הטמפלרים את הזכות למנות כוהני דת לעצמם וכך הפכו לבלתי תלויים במוסדות כנסייה אלא כפופים ישירות לאפיפיור עצמו.
תקנון המסדר
לתקנון המסדר סעיפים רבים. מטרתו, כמו קאנונים של מנזרים ומסדרים אחרים, להגדיר מסגרת לאורח חיי החבר במסדר: למן השכמתו בבוקר ועד עלייתו על יצועו. בתקנון ניכר שילובם הן של אורחות חיי הנזיר והן של אורחות חיי האביר הלוחם. התאמות רבות נעשו כדי לאפשר לנזיר לתפקד כלוחם יעיל: תזונה ראויה ומלאה (סעיף 8), הימנעות מסיגוף גופני מוגזם (סעיף 19), מסגרת אימונים וכדומה. מנגד ישנן הגבלות נזיריות רבות: הגבלת הרכוש (סעיפים 30–31, 37) (זה אף היה לסמל המסדר: שני אבירים רוכבים יחדיו על סוס, מפאת ענווה ועוני, אף כי למסדר לא חסר ממון), הימנעות מאורח החיים האצילי, כגון ציד (סעיף 47), הימנעות מקשרי אהבה עם נשים (סעיף 72), ושאר הגדרות הקשורות לאורח החיים הנזירי: אכילה משותפת (סעיף 8), לבוש דתי (סעיף 20), נאמנות למאסטר המסדר (סעיף 33) ועוד, אולם גם את ההיתר להחזיק רכוש, להינשא וללדת ילדים בניגוד לנוהג הנזירי הרגיל (סעיף 51). סעיף זה אפשר לאבירים בעלי אחוזות בארצות מוצאם להצטרף אל המסדר. בתקנון עדות לקיומם של אריות בארץ ישראל באותם ימים (סעיף 48) - האריות נכחדו מארץ ישראל כמה מאות שנים לאחר פרסום התקנון, והטמפלרים ושכמותם הם ככל הנראה לפחות אחת מהסיבות לכך.
סעיף 1. אתם הזונחים את שאיפותיכם הפרטיות, וכן האחרים אשר לוחמים אתכם, למען ישועת נשמותיהם, למשך זמן קצוב (ad terminum), בסוסים ובנשק למען אל עליון, השתדלו לשמוע תמיד, לפי התקנה הקאנונית (canonica institutio) ולפי נוהג מורי העיר הקדושה את תפילת הבוקר (Matutinae)...
סעיף 2. וכן אם אח כלשהו, עקב ענייני נצרות המזרח, אולי יהיה מרוחק (ואיננו מפקפקים שדבר זה עשוי לקרות לעיתים קרובות), ובגלל היעדרות כזאת לא ישמע את עבודת האדון (servitium Dei) – אנו מאשרים כי עליו לומר במקום תפילת הבוקר שלש-עשרה תפלות האדון (orations dominicae)... ובמקום תפלת הערב (pro Vesperis) – תשע...
סעיף 8. אנו סבורים כי עליכם לקבל את מזונכם במשותף (communiter) בחדר אוכל (refectorium) אחד; ואם יחסר לכם דבר, ראוי לבקש בנועם ובפרטיות; בכל זמן בקשו אל השולחן את שחסר לכם בכל הענווה...
סעיף 19. קראנו בכתבי הקודש (divina pagina): "ויחולק לכל איש ואיש די מחסורו". על כן אין אנו אומרים שאנשים מסוימים יזכו במשוא-פנים, אלא שהחולשה חייבת לזכות בהתחשבות... אבל זאת אנו אוסרים, כי יורשה למישהו לדבק בהינזרות מופרזת (abstinentia imoderata); אלא ייטול-נא על עצמו בדחיפות את דרך החיים המשותפים (vita communis).
סעיף 20. אנו מצווים שהבגדים יהיו תמיד בני צבע אחד, לבנים או שחורים, ואם לומר כך, עשויים מחומר צמרי גס. לכל האבירים היוצאים בחורף או בקיץ, אנו מתירים ללבוש בגדים לבנים, אם הדבר ניתן. כך שהמזניחים את החיים העגומים, ידעו שהם מפוייסים ליוצרם באמצעות הלבן והבהיר. וכי מה הוא הלובן אם לא הפרישות (castitas) השלמה?
סעיף 25. לסרז'נטים (servientes) נחוץ ביותר טוהר מוסרי (munditia) כלפי פנים וכלפי חוץ...
סעיף 30. לכל אחד מכם מותר להחזיק שלשה סוסים, כי העוני הקיצוני של בית האלוהים וארמון שלמה אינו מתיר במצב הנוכחי להרבות יותר, אלא על-פי היתר המאגיסטר (magister).
סעיף 31. מאותה סיבה מתירים אנו נושא-כלים (armiger) יחיד יהיה לכל אביר.
סעיף 37. רוצים אנו כי כל הזהב או הכסף, שהם קישוטים מיותרים, לא ייראה אי פעם ברסנים, או בשריונות החזה של הסוס, או בדרבנות...
סעיף 39. מותר למגיסטר לתת סוסים למי שירצה; או נשק או כל דבר שיעלה על ליבו, יוכל לתת למי שירצה.
סעיף 47. שאיש לא ינקב חיית-טרף בקשת (arcus) או בקשת אפקית (ballista).
סעיף 48. אריות יש להרוג תמיד.
סעיף 55. אנו מרשים לכם כי יהיו ביניכם אחים נשואים, באופן כזה, שאם יבקשו את חסד אחוותכם, ואת ההשתתפות בה, עליהם להעניק אחר מותם את מחצית רכושם (לכם)... ובינתיים עליהם לנהל חיים הגונים (vita honesta), וישתדלו להיטיב לאחים; אולם בגד צחור ומעיל עליון (chlamys) לבן לא ישאו. אולם, חושבים אנו לבלתי צודק כי אחים מסוג זה יישארו בבית אחד עם אלה המבטיחים לאל פרישות.
סעיף 58. אם ירצה אביר... לבחור בחבורתכם ובחייכם, לא תנתן לו ההסכמה מיד, כי אם על פי דבר פאולוס "בחנו את הרוחות אם מאלוהים המה", וכך תורשה לו ההצטרפות. ייקרא-נא התקנון בנוכחותו; ואם הוא יציית בשקידה לצווי התקנון שנגלו לפניו, כי אז, אם ירצו המגיסטר והאחים לקבלו, יגלה-נא את בקשתו בנפש טהורה בפני כל האחים הנאספים. לאחר מכן יהיה נתון סוף זמן המבחן (probation) לשיקול דעתו והשגחתו של המגיסטר, על פי הגינות חייו של המבקש.
סעיף 67. אם אח כלשהו יעבור עברה קלה תוך דבור או תוך לחימה, או בדרך אחרת, יגלה נא את עברתו מרצונו הוא למגיסטר, העתיד להענישו. על עברות קלות, אם אין העבריין עובר אותן בדרך הרגל, תוטל עליו ענישה (poenitentia) קלה. אולם אם האשמה תתגלה על ידי משהו אחר, כשהוא (העבריין) שותק, יוטלו עליו משמעת ותקנון (disciplina et emendatio) גדולים ובולטים יותר. ואם הפשע יהיה כבד, יסולק ממגע-וממשא (familiaritas) עם האחים, ולא יאכל אתם אל שולחן אחד, כי אם לבדו יאכל את ארוחתו.
סעיף 72. יש להימנע מנשיקותיהן של הנשים כולן.
המבנה הארגוני של המסדר
בראש המסדר עמד המאסטר או המגיסטר. הוא נבחר על ידי אספה כללית של המסדר. לצידו עומדים המרשל, מפקד הצבא של המסדר, והסנשל, יד ימינו של המגיסטר, ממלא מקומו או יועצו הבכיר. מתחת לאלו ישנה שורה של מפקדים: ראש אגף אפסנאות וכיוצא באלו. מתחת לאלו היו מצויים מנהלי מחוזות, כלומר פקידים בכירים של המסדר. מספרם השתנה לפי הצורך. הם היו אחראיים על כל הסניפים באותו מחוז. כאשר אחד המפקדים מת הוזמנו כל הפקידים הבכירים ובחרו את הפקיד הבכיר ביותר להחליפו.
במסדר הטמפלרים היו ארבע מחלקות של אחוות: נשים וילדים לא הורשו להיות חלק מהמסדר אולם הם יכלו להוות חלק מנדבך תומך, שכונה "פאמיליה" ("משפחה"): הם נתנו נאמנותם למסדר, תמכו בו כלכלית בתרומות שונות ומגוונות ולעיתים הבטיחו את עתיד בנם הצעיר כחבר במסדר. אחרים מסרו לאחר מותם את רכושם למסדר. כך נוצרו קשרים חברתיים חזקים בין המסדר לחברה באירופה. העובדה שלכל אביר במסדר הייתה משפחה של ממש – הורים, אחים ובני משפחותיהם, ושחלקם הבטיחו עצמם לסייע באופן פעיל למסדר, יצרה קשר עוצמתי בין החברה הפרנקית בצרפת, הן ממשפחות האצולה ששימשו כראשי ובאבירי המסדר, והן ממעמדות הבורגנים והאיכרים הנאמנים לאצולה, ושבניהם שרתו בו כמשרתים. המסדר ייצג, בזעיר אנפין, משהו מהמבנה החברתי של צרפת של ימי הביניים וניזון ממבנה זה.
הצעירים שהצטרפו למסדר עברו תקופת טירונות קשה מאוד וארוכה של לימוד תורות לחימה, לימודי דת ולימוד תקנון הנזירות.
התעצמותו הכלכלית של המסדר
בשנים הראשונות לקיומו של הארגון המצומצם, עד ועידת טרואה, בשל הצורך בממון לתחזוקת אחוות האבירים החדשה: להוצאות המזון, הנשק, הסוסים, בניית אתרי חנייה מוגנים בדרכים וכדומה, קיבלו חבריו תמיכה כלכלית מהמלך בלדווין ה-2 בירושלים. הייתה זו חובת תשלום שנתית של 150 ביזנטים שהומרה שנים אחר כך (בשנות ה-60 של המאה ה-12) במתן בעלות על שלושה כפרים. אולם כעבור כמה שנים, עם התעצמותו הכלכלית של המסדר, לא נסמך עוד אוצרו על תשלום המלך שכן רכושו ועמידותו הכלכלית היה רב, לעיתים אף משל בתי המלוכה עצמם. החל מועידת טרואה החלו לזרום כספים ורכוש רב מאירופה לטובת המסדר. אנשים מאמינים שנבצר מהם להשתתף במסעות הצלב תרמו מרכושם בחייהם או לאחר מותם למסדר. באופן זה אלפי פריטי נדל"ן הועברו לאוצר המסדר: בעלות על חלקות שדה, טחנות קמח, גשרים, מבני מגורים וכדומה, זאת מלבד רכוש נייד. תרומות אלו היוו תשתית לרשת הסניפים הכלל אירופאית של המסדר.
בחבל פרובאנס שבצרפת לבדו היה למסדר רכוש כלשהו כל כמה מייל. היו אלו חלקות אדמה או נכסים שונים שהטמפלרים השכילו לפתח אותם ולקבל מהם הכנסה קבועה. הם גם לחצו לקבל תרומות נוספות באותו אזור וכך הפכו לסניורה פיאודלית באותו שטח. כפרים שלמים היו בבעלותם. הם הקימו במקומות כאלו סניפים (קומנדרי COMMANDERY) ושם ישב מנהל סניף, בית המגורים שלו, כנסייה ואסם. כאשר תרמו קרקעות זה כלל לא פעם את כפר הצמיתים או האיכרים ה"חופשיים" שישבו על אותה פיסת קרקע.
עשירית מהכנסות הקומנדורי הללו הועברו הלאה, בדומה לשיטת המעשר הכנסייתית, למפקדה בירושלים או בעכו. לפעמים לקראת צרכים מיוחדים כמו לאחר קרב קרני חיטין נשלח אחוז גבוה יותר. הסניפים הרבים הזינו את המסדר בממון רב.
אף בממלכת ירושלים הצלבנית עצמה נכסים רבים הועברו לשליטת המסדר: המבנה ההיררכי יצר ארגון מוצק שהתנהל ביעילות יחסית, עסק באימון תדיר, נהנה כאמור ממימון רב ועמדה לרשותו עתודת כוח אדם גדולה במיוחד. לאור כל זאת מובנת חשיבותו של המסדר למלך ירושלים הצלבנית. המסדר קיבל את האחריות על אחזקת מבצרים שונים ברחבי הממלכה, ובמיוחד נכונים הדברים בממלכות הצלבניות של חוף הלבנון. שליטי אזורים אלו לא יכלו, בשל מגבלת צבאם, להחזיק ביעילות בשטחים נרחבים כפי שהתאפשר למסדר. על רקע כל אלו התעצם המסדר ומנהיגיו חשו חירות רבה לפעול לעיתים בניגוד לרצון מלך ירושלים. הם הפכו לגוף משפיע ולא נמנעו מלהתערב במאבקים פוליטיים פנים-צלבניים. מוכרות תעודות המעידות על סכסוך בנוגע לתפעול מי נחל הנעמן (עין אפק, עמק עכו) בטחנות קמח שפעלו על זרימת מימיו בין המסדר הטמפלרי להוספיטלארי (טחנות "דוק ורכורדני").
פעילות צבאית
המטרה המוצהרת של המסדר הייתה אבטחה של שיירות הצליינים בדרכם למקומות הקדושים בארץ ישראל. על אף שהוקמה הממלכה הפרנקית, אוכלוסייה מוסלמית עוינת נותרה בשטחי הממלכה ובסמוך לה. העיר אשקלון, למשל, לא נכבשה זמן רב (עד 1153) ומתחומה יצאו חמושים פאטימים לפשיטות באזור רמלה. גם שודדי דרכים רבים התנפלו על שיירות הצליינים. הטמפלרים נחלו הצלחה גדולה בתפקיד זה, כאשר סיפקו ליווי חמוש לשיירות צליינים והצליחו להפחית את מספר התקיפות כנגדם.
מהר מאוד הפכו הטמפלרים ליחידה צבאית ראשונה במעלה: עם מימון כלכלי ואימונים מפרכים, משמעת ואמונה דתית היוו אבירי המסדר כוח חשוב בכל קרב כנגד המוסלמים. הטמפלרים היוו את הגרעין האיכותי והחזק בצבא הצלבני בגלל המשמעת הגבוהה שלהם ואומץ לבם הרב. הם היו לוחמי העילית של הצלבנים וזכו להערכה רבה גם בקרב אויביהם המוסלמים ובייחוד בעיני צלאח א-דין. הם לחמו על פי כללים נוקשים: אסור היה להם לסגת אלא אם נצטוו לעשות זאת על ידי מפקדם בעת הקרב, וגם זאת רק כאשר יחס הכוחות נגדם היה יותר מ-3 כנגד 1. הם לחמו בצורה מסודרת, באומץ וללא מקרי עריקה. מוות בקרב זיכה את הלוחמים בתהילה ועל כן לא חששו מהמוות. התרגיל הטקטי העיקרי שלהם היה תקיפת פרשים: קבוצה קטנה של אבירים נהגה לתקוף חזיתית בראש חץ את שורות האויב כשמטרתם להבקיעה ולפזר את חילי האויב לכל הכיוונים. המתקפה הייתה מהירה, מפחידה ורבת רושם. הם השתתפו בהצלחה בכיבוש אשקלון, ארסוף, גזר וקרבות נוספים.
בנוסף, בנו הטמפלרים רשת של מצודות ותחנות-מנוחה שאיבטחו את הדרכים וסיפקו מקומות מנוחה בטוחים לצליינים למשך הלילה. על מנת לתחזק את רשת האבטחה הגדולה הזאת הם נזקקו לכסף רב, שרובו הגיע, כאמור, מתרומות מאירופה. מבצרים מסוימים הועברו לשליטתם על ידי מלכי ירושלים הצלבנית, לעיתים משום שלא עלה בידיו של המלך עצמו לתחזק את המבצר.
מבצרם המרכזי בארץ ישראל היה מבצר עתלית שהוקם בחוף עתלית: המסדר העביר בצורה מתמדת ציוד ואספקה (מזון, סוסים, חפצים) וכסף לסניפים השונים. מבצרים רבים היו למרכזי הפצה ואחסון של ציוד זה. חלק גדול מחברי המסדר היו תומכי לחימה: איכרים, כוהנים, סוחרים שדואגים לאספקה ומנהלים.
למרות זאת, אומץ לבם של הטמפלרים לא עמד להם אל מול הכמות העדיפה של צבאות צלאח א-דין ויורשיו והם לא הצליחו למנוע את תבוסת הצבא הצלבני ואת נפילתה של ממלכת הצלבנים בישראל, עיר אחר עיר. במסע הצלב השלישי נהרגו מאות טמפלרים בקרבות עם המוסלמים. בשנת 1291 נפלה העיר עכו והטמפלרים נותרו רק עם אחוזותיהם בלבנון ואיי הים התיכון. בסופו של דבר, גם מחוזות אלה נפלו.
הטמפלרים – מעצמה כלכלית
לאחר שרכשו הטמפלרים ניסיון רב בקרבות עם המוסלמים, הפכו לכח צבאי מעולה, זכו לתמיכת הכס הקדוש שגרמה לריבוי התרומות שהגיעו למסדר, (תרומות שהושקעו בצורה טובה והביאו את המסדר תוך פחות ממאה שנה לצבירת עושר רב מאוד), החלו הטמפלרים להעניק שירות בנקאות לצליינים שבמסגרתו הפקיד הצליין סכום מסוים באחד הסניפים של המסדר ויכול היה לפדות את הסכום הזה בכל סניף אחר בלי להסתכן באובדן הכסף בדרך. המסע המפרך היה מסוכן, הנסיעה בים התיכון לא הייתה קלה לרבים וממילא רבו הגנבים והשודדים. בצורה כזו היה יכול צליין מכל מחוז באנגליה או צרפת להפקיד את רכושו ואת כספו או למשכן את ביתו או שדהו בסניף הטמפלרי הקרוב, לצאת למסע ובכל נקודה בדרך למשוך ממון על סמך שטר שקיבל מהסניף המקומי. עבור שירות זה נגבתה עמלה, שהייתה למקור הכנסה חשוב מאוד עבור המסדר. סוחרים רבים השתמשו ברשת בנקאות זו כדי להעביר ממון שנצבר. אך לא רק צליינים פשוטים יחסית או סוחרים היו ללקוחות הבנקאות הטמפלרית: אף הכנסייה והשליטים החילוניים נעזרו בבנקים בעסקיהם על ידי נטילת הלוואות ותרמו להגברת עושרם. העיסוק במסחר ובנקאות על פני ארצות רבות גרם לטמפלרים להתמחות בשפות רבות, בהלכי הרוח של עמים שונים וביכולת טובה לנהול משא ומתן. תכונות אלו גרמו לכך ששליטים רבים החלו להעסיק את הטמפלרים גם בשליחויות דיפלומטיות.
תמורות בעקבות קרב קרני חיטין
בעקבות קרב קרני חיטין איבד המסדר את כל רכושו בארץ ישראל וכוח האדם הלוחם בארץ חוסל כמעט לגמרי. מצב זה חייב את המסדר לגיוס אנשים וממון ולשליחתם לארץ הקודש. מקורות המימון – הסניפים באירופה – נדרשו להעביר אחוז גבוה יותר כאמצעי למימון. מכאן שהמצב בשוק המקומי באירופה השפיע אפוא על המצב הכלכלי של המסדר. תפקודו כגוף עולמי חייב אותו להתנהל בהתאם בשוטף. ככל שהמצב בארץ החמיר והצריך יותר מימון עלה הטיעון שהמסדר שאמור להיות מושתת על ענווה ועוני צורך ממון רב. ויליאם מצור בעצמו, איש כנסייה בתפקידו, מביע ביקורת רבה על צבירת הממון של המסדר העני לכאורה.
מפקדת המסדר ישבה בירושלים, בהר הבית, עד 1187. לאחר מפלת הצלבנים בקרב קרני חיטין נפלה גם ירושלים והטמפלרים פינו את מפקדתם. בין השנים 1187–1192 תחת שלטון צלאח א-דין לא התקיימה מפקדה והיא הוקמה מחדש בעכו ב-1192. מתקופה זו מוכרים מבנים מרשימים בעכו הצלבנית שהשתייכו למסדר כדוגמת "מנהרת הטמפלרים" שהייתה נתיב גישה לנמל העיר ממפקדתם. ב-1291 עכו נפלה והמסדרים העבירו את המפקדות שלהם: ההוספיטלרים עברו לקפריסין, אחר כך לרודוס ואחר כך למלטה, שם הם פעילים מאז. הטמפלרים הוסיפו לפעול באירופה עד לחיסולם.
נפילת המסדר
הטמפלרים היו מוערכים מאוד בקרב הציבור האירופאי, וכן נהנו מתמיכתו של האפיפיור בוניפקיוס השמיני, אשר המשיך לשמור על קשר טוב עם המסדר בייחוד כיוון שראה בו מקור חשוב של תמיכה כלכלית וצבאית. בצרפת, המלך פיליפ הרביעי (המכונה "היפה") האציל לטמפלרים סמכויות כלכליות ועם הזמן המסדר הפך למרכז המנהלה הפיננסית של כלל הממלכה. פיליפ עצמו השתמש באותה המערכת להוצאות שוטפות ולמימון החובות המצטברים שחלקם היו תוצאה של המלחמה מול אנגליה. מימון מלחמותיו של מלך צרפת גרם למחסור חמור בכספים שהובילו לביזת הבנקאים הלומברדים והאוכלוסייה היהודית, וכן להחרמת רכוש כנסייתי ניכר ומיסוי על נכסי הכנסייה. פיליפ אף ניסה להשתלט על בית האוצר העשיר מאוד של הטמפלרים בפריז, הוא מינה ראש מסדר חדש מטעמו, בנוסף לראש המסדר הקיים ז'אק דה מולֶה. שני ראשי המסדר הנהיגו את הטמפלרים במשותף, כאשר הממונה הצרפתי אחראי על החלק המערבי והדיפלומטי ואילו ז'אק דה מולה אחראי על הצד המבצעי נגד המוסלמים במזרח. יש הגורסים גם כי המלך עצמו לווה סכומי עתק מהמסדר ומכיוון שהוא לא רצה לשלם אותם הוא בחר להחליש את המסדר ובכך להביא לפירוקו.
לאחר שהאפיפיור בוניפקיוס הביע התנגדות להעלאת המיסוי על נכסי הכנסייה, המלך פיליפ החל בפעולות שמטרתן היו לנשל את האפיפיור מכיסאו. המאבקים בין בוניפיקיוס לבין פיליפ החלו כבר בסוף המאה ה-13 לאחר שמלומדים צרפתיים באוניברסיטת פריז החלו לפרש את כתבי הקודש וקבעו קביעה מהפכנית ולפיה סמכות המלך ניתנת לו ישירות מהאל ולכן הוא אינו כפוף לאפיפיורית. פיליפ החל להאשים את האפיפיור במעשי כפירה לא חוקיים ולא מוסריים, ובוניפקיוס מצידו פעל להוצאת צו נידוי נגד פיליפ. מלך צרפת סירב להיכנע למרות האפיפיור ואף שלח שכירי חרב לתקוף את בוניפקיוס ולהחזיקו במעצר עד למותו ב-1303. פיליפ לא היה מוכן לבטל את ההאשמות שהוא ייחס לבוניפקיוס ובמקום זאת השתמש בהם בתור קלף מיקוח נגד האפיפיור הבא, קלמנס החמישי.
רבים האמינו כי לאחר שמיצה את כל מקורות המימון שעמדו לרשותו, המלך פיליפ החליט לתקוף את הטמפלרים כדי להשיג את כל האוצר שלהם. קלמנס מצידו ניסה למנוע מפיליפ לתקוף את הטמפלרים באמצעות הצעה לאחד אותם עם המסדר ההוספיטלרי ביוני 1306 וגם באמצעות הצעות לביצוע של רפורמות בתוך המסדר עצמו. ניסיונות אלו נכשלו עקב חוסר מוכנותם של בכירי המסדר אשר היו כל כך בטוחים בכוחם, בעושרם ובהגנתה של הכנסייה, ולכן הרשו לעצמם להתעלם ולא לייחס חשיבות מיוחדת לשמועות שהופצו על תוכניותיו של פיליפ. אף על פי שהוא היה ידוע בתור אדם שאפתן וחסר רחמים נראה שמעשיו לא נבעו רק מתוך רצונו לכסות את הוצאותיו הרבות. המסדר הטמפלרי היה ארגון צבאי קטן אך נחוש ומאומן היטב אשר נהנה מחסינות דתית והיה נאמן לאפיפיור. חזרתו של המסדר לאירופה נתפסה מאיימת ומעוררת טינה, לא רק בגלל עושרו ועוצמתו אלא גם מכיוון שמדובר בצבא שנאמנותו היא איננה למונרך המקומי, אלא לאפיפיור, ולכן הוא מהווה איום כמעין גיס חמישי. כמו כן, לידי פיליפ הגיעו האשמות בדבר מעשי הכפירה של חברי המסדר האשמות אשר לא היו כה נדירות באותה התקופה. פיליפ עצמו היה ידוע בתור אדם בעל אמונה חזקה בחוק ובסדר האלוהי, ודוגמה לכך ניתן למצוא במסגרת הטיוטה לנאומו של גיום מפלייזן (Guillaume de Plaisans) שהיה בן אצולה וחבר במועצה של המלך פיליפ. התעודה המתוארכת מיום 29 במאי 1308, מכילה בתוכה אזכורים רבים של אלמנטים דתיים. ניצחונו של פיליפ על הטמפלרים מוצג כזהה לניצחונו של ישו, והמלך מתואר כשליח האל. במסגרת הנאום הטמפלרים מואשמים בביצוע מעשי בגידה נגד הכנסייה והאמונה הקתולית, וכך באופן ישיר נגד ישו וחסידיו. אחד הקטעים בנאום מתייחס לאשמת הטמפלרים בכישלונות הצבאיים שהובילו לאובדן ארץ הקודש: "מפריים ניתן לעמוד על טיבם, שהרי נאמר כי ארץ הקודש אבדה בגלל מגרעותיהם, וכי תכופות חתמו על הסכמים חשאיים עם הסולטן, וכי בבתיהם לא העניקו הכנסת-אורחים גם לא נדבות ולא עשו כל מעשה אחר של אהבת–זולת (caritas); כל תשומת-לבם הופנתה להרבות-רכוש, להתדיינות במשפטים ולמחלוקות". זהו החלק היחידי במסגרת המסמך שמייחס האשמה ספציפית כלשהי נגד הטמפלרים, כלומר בעוד שהטקסט מתמקד בלפאר את פיליפ שהצליח לחשוף את השחיתות והכפירה של הטמפלרים אין אזכור לאשמות אחרות המיוחסות למסדר. כלומר, אובדן ארץ הקודש לא נתפס ככישלון צבאי גרידא של הנזירים הלוחמים אלא כעונש מהשמיים על התנהגותם החוטאת והלא מוסרית, טיעון אשר נועד לפגוע בתדמיתם ובמעמדם של הטמפלרים בקרב האוכלוסייה המקומית, ואולי גם על מנת לייצור קרע בינם לבין הכס הקדוש. היעדר האשמות ספציפיות אחרות נגד המסדר מהווה אינדיקציה חזקה לכך שהמלך פיליפ ותומכיו האמינו כי הכישלונות הצבאיים של הטמפלרים פגעו בתדמיתו ובמעמדו של המסדר בקרב הציבור. בכתביהם של בני התקופה כדוגמת ויליאם מצור והטמפלר מצור אנו יכולים לראות טענות מנוגדות בכל הנוגע לאשמת הטמפלרים בנפילת הממלכה הצלבנית. ויליאם מצור מתאר אותם כמסדר שהוקם על ידי אבירים אצילים יראי שמיים שביקשו לחיות בעוני, במתן צדקה ובצייתנות, אשר יורשיהם זנחו את הערכים הללו ובכך נהפכו לבעיה, מה שהוביל להפסדיהם הצבאיים. לעומתו המחבר הידוע בשם "הטמפלר מצור", טוען כי הוא מאמין שהאשמותיו של פיליפ נגד הטמפלרים היו כוזבות, וכי חברי המסדר היו נוצרים טובים המסורים לאל:
"...Almighty God, who knows and understands hidden things, knows that he and the others who were burned were innocest of those deeds of which they were accused, then they are martyrs before God... I must say, to all appearances, I knew them for good Christians and devout in their masses and in their lives..."
כלומר, ניתן להסיק שהמחבר נוטה לטעון כי הסיבה לערעור מעמדו של המסדר באירופה הייתה נעוצה בחמדנותו של פיליפ יותר מאשר באשמת הכישלונות הצבאיים בארץ הקודש.
ב-14 בספטמבר 1307 המלך פיליפ הוציא הוראה סודית למעצרם של הטמפלרים שהתבססה על שלושה גורמים עיקריים; הכחשת אלוהותו של ישו ויריקה על הצלב, הומוסקסואליות וסגידה לאלים אחרים. עד 12 באוגוסט 1308 רשימת ההאשמות גדלה עד שהיא הגיעה לסך של 127 סעיפים שחולקו להאשמות רוחניות ולהאשמות מדיניות, ללא התייחסות לנושא הכישלונות הצבאיים. דבר זה מחזק את הטענה כי בעוד שנעשה שימוש תעמולתי באובדן ארץ הקודש על מנת להחליש את הפופולריות של הטמפלרים בקרב הציבור האירופאי, וייתכן גם בעיני האפיפיור, זו לא הייתה הסיבה להתערערות במעמדו של המסדר.
פיליפ אילץ את האפיפיור הראשון של אביניון, קלמנס החמישי, לאשר את תוקפם של משפטי הטמפלרים, ובכוח סמכות זו עינה אותם באכזריות כדי לסחוט מהם עוד הודאות על חטא. תמיכתו של קלמנס במעשיו של פיליפ הצילה את המלך מבידוד אירופאי-נוצרי, ובאותו הזמן מיתגה את האפיפיור כאדם חלש ולא החלטי הנכנע לתכתיבים מצד מלך דומיננטי. התפיסה הרווחת באותה התקופה היא שלקלמנס אין כוח אמיתי וכי פיליפ עושה בכנסייה ובאפיפיור כרצונו ובהתאם לצרכיו, מצד שני החלו לעלות טענות כי למעשה היה מדובר במהלך מתוכנן ומשותף של פיליפ ושל קלמנס לתפיסת רכושם של הטמפלרים.
הטמפלרים ובראשם ז'אק דה מולה נעצרו, עונו קשות והוצאו להורג: ב-13 באוקטובר 1307, שנודע מאז במסורת האירופאית והמערבית כיום שישי ה-13, פשטו חיילי מלך צרפת בו-זמנית על כל מעוזי המסדר, ואסרו את כל הטמפלרים שהיו על אדמת צרפת. רובם הוצאו להורג. פיליפ הצליח להשתלט על חלק מאוצרות הכסף שחמד אך רוב האוצרות "נעלמו" ולא נמצאו עד עצם היום הזה.
ההאשמות כנגד המסדר כללו שורה של אישומים כגון: סטייה דתית, עבודת אלילים, סטייה מינית, חילול הקודש, התכחשות לישו וביזוי דמותו, סילוף האמונה הקתולית, חשאיות יתר בטקסי הקבלה, ראוותנות ועיסוק לא מספיק בצדקה ובטיפול בנזקקים, צבירת נכסים בדרך לא חוקית. בהיבט של סטייה דתית הואשמו הטמפלרים כמי שסוגדים לאלת החכמה (סופיה) כדרכם של הגנוסטים, שפולחנם כולל סגידה לעצם יוצא דופן, גולגולתו של יוחנן המטביל. הם הואשמו בפולחן הבפומט. (יש הסבורים כי מדובר בצלמית אבן של השטן, ויש הטוענים כי מקור השם הוא תרגום שגוי של השם "מוחמד" ושהטמפלרים שילבו כמה מסורות דתיות לא נוצריות בטקסים שלהם. בתחילת שנות ה-80 הועלתה השערה על ידי החוקר יו שוונפילד כי המילה "בפומת" היא למעשה מילת צופן. לפי שיטת הצפנה עברית עתיקה, אתב"ש, מתקבלת המילה "שופיא" - "סופיה"(σοφία, המילה היוונית לחוכמה). כמו כן הואשמו שירקו והטילו את מימיהם על הצלב, שנשקו לצלב אחרי שנישקו איש את פי הטבעת של רעהו, ושקיימו אורגיות הומוסקסואליות. רוב הנחקרים הודו באשמה לאחר עינויים קשים מנשוא.
במהלך שנת 1309 נערכה התגוננות טמפלרית וחזרה על ההודאות, ובמאי 1310 – הוצאה להורג פומבית, העלאה על המוקד של 54 טמפלרים בפריס. בשנת 1312 בוטל המסדר ובוטלה התמיכה האפיפיורית בו (רכוש המסדר הועבר לידי ההוספיטלרים). במרץ 1314 ז'אק דה מולה, ראש המסדר, הועלה על המוקד.
תעמולתו של המלך פיליפ העניקה לגיטימציה לביטולו ופירוקו של המסדר בצרפת ובהמשך גם באנגליה, בסקוטלנד, באראגון, בקסטיליה, בפורטוגל, בגרמניה ובממלכת נאפולי. חשוב לציין כי הממלכות המוזכרות כאן וכן מלכים אחרים סירבו לקבל את ההאשמות נגד המסדר והמשיכו לתמוך בו עד שקלמנס הורה לפירוקו במועצת וינה שנערכה בשנים 1311–1312. מלכי סקוטלנד ופורטוגל, שהוחרמו על ידי הכנסייה הקתולית, לא התייחסו לפקודות האפיפיור וסיפקו לאנשי המסדר מקלט בארצותיהם, והמסדר שינה את שמו ל"האבירים העניים של ישו".
בתחילת המאה ה-14 הטמפלרים גם נהנו מתמיכתו של הציבור האירופאי אשר ראו בתקיפת המסדר אירוע שערורייתי והאמינו כי הדבר ימיט קללה על ארצם. אין כל ספק כי אף על פי שהכישלונות הצבאיים בארץ הקודש הובילו להתמקדות מחודשת בשאלת הרלוונטיות של המסדרים הצבאיים, הם עדיין לא הובילו לערעור מעמדם של הטמפלרים. הגורמים שהובילו לערעור מעמדו ובסופו של דבר לפירוקו של המסדר באירופה היו השילוב בין נחישותו של המלך פיליפ, חולשתו של האפיפיור קלמנס והטעויות שבוצעו על ידי בכירי המסדר הטמפלרי, אשר סירבו לקבל את העובדה שהם ניצבים בפני איום ממשי והיו משוכנעים כי כוחם, עושרם ועוצמתם ביחד עם הגנתה של הכנסייה מספיקה להם כדי להתמודד נגד המתקפה של פיליפ. מדובר היה בתהליך שבו היו מעורבים מספר גורמים שרק התזמון ושיתוף הפעולה ביניהם הצליח להביא לעצירתם, משפטם, הוצאתם להורג של חברי המסדר ובסופו של דבר גם לפירוק המסדר עצמו.
המסדר שהוקם בקול תרועה גדולה על ידי ברנרד מקלרבו ומתועד על ידי ויליאם מצור, בוטל ונאסר לקיום והסתיים בקול ענות חלושה. יש ויכוח היסטוריוגרפי לגבי השאלה מה הסיבה שגרמה לביטול המסדר הטמפלרי. החוקר מלקולם ברבר מבטל את האשמות הכפירה והאחרות (לעומת חוקרים אחרים כמו ריילי סמית, למשל, שטוענים שחלק מההאשמות בוודאי התקיימו בסניפי המסדר).
בעקבות נפילתו של מסדר הטמפלרים העשיר והחזק בצרפת, ויתרו מסדרי אבירים אחרים (דוגמת ההוספיטלרים) על העיסוק בבנקאות לזמן מה, מחשש לגורל דומה.
אגדות שנקשרו למסדר
שמם של הטמפלרים נקשר בהרבה סיפורי עם, מיתוסים ותאוריות קונספירציה.
הטמפלרים ואגדות השרידים הקדושים
שמם של הטמפלרים נקשר גם באגדות העוסקות בשרידי קודש שהובאו מארץ הקודש כמו ארון הברית, חפצים מבית המקדש, הגביע הקדוש שממנו שתה ישו. יש הטוענות שהטמפלרים ניסו לחפש חפצים קדושים אלו בתוך חורבות בית המקדש בירושלים ואף מצאו חלק מהם, אותם הם הסתירו במקום בטוח. אגדות אלה נובעות מכך שלמשך תקופה לא קצרה שלטו הטמפלרים בהר הבית, אחד מהמקומות הקדושים והמסתוריים ביותר בעולם. לפי תאוריות אלו היו ממצאים אלו מחפירות בהר הבית הסיבה לרדיפת המסדר.
רדיפת הטמפלרים
לדעת כמה מומחים, יום שישי ה-13 באוקטובר 1307, יום נפילתם של הטמפלרים בצרפת, הוא המקור לאמונה הטפלה במזל רע שמביא יום שישי ה-13.
האגדות גם מספרות שכאשר הטמפלרים נרדפו, חלק מהם ברחו לאמריקה ולמעשה גילו את היבשת החדשה עוד לפני כריסטופר קולומבוס (קולומבוס לא גילה את אמריקה. למעשה זה היה ג'ון קבוט שגילה את אמריקה לעולם החדש). בעקבות נפילתם המהירה של שלושת בניו של פיליפ היפה, שירשו זה את זה תוך זמן קצר מאוד, הרבה האמינו שהשושלת קוללה. האגדה טוענת שראש המסדר האחרון, ז'אק דה מולה קילל את המלך פיליפ ואת האפיפיור קלמנס החמישי לפני שהוצא להורג על המוקד, ששניהם ימותו תוך שנה. האפיפיור מת כעבור חודש, ובתום השנה מת, מסיבות שלא ידועות עד היום, המלך פיליפ.
קשרים עם אגודות סודיות אחרות
האגדות טענו שלטמפלרים היו קשרים דיפלומטים ומסחריים עם כת החשישיון המוסלמית. יתרה מכך, חלק אף טוענים שהחשישיון סיפקו לטמפלרים סמי הזיה שהטמפלרים השתמשו בהם לצורך הפולחנים שלהם. ידוע שלוחמים טמפלרים אירחו לא פעם אישיות בכירה מהעולם המוסלמי (ואף התירו לו להתפלל במסגד אל-אקצא) וייתכן שעל בסיס קשרים אישיים אלו צמחה ההאשמה שהועלתה במשפט הראווה שלהם לפיה הם אלו שסייעו למוסלמים להפיל את הממלכה הצלבנית.
גל ההתעניינות האחרון בטמפלרים ניצת בעקבות תפקידיהם בספר רב-המכר צופן דה וינצ'י של הסופר דן בראון (2003), בסרט "אוצר לאומי" (2004) ובסרט "האביר הטמפלר" וברבי-המכר האחרונים הטמפלר האחרון מאת ריימונד חורי (2005) ואוצר הטמפלרים מאת סטיב ברי.
בנוסף, נוצרה סדרת משחקים בשם "אמונת המתנקש" (מאנגלית Assassin's Creed) בהם הטמפלרים מהווים גורם מרכזי בעלילה כשהם מייצגים את הצד הרע במשחק. בעקבות הצלחתו הרבה התקיים עניין בטמפלרים מחדש.
מנדולה
המנדולה היא כלי פריטה הדומה מאוד למנדולינה, אך גדול ממנה במקצת. בדומה למנדולינה, למנדולה שמונה מיתרים בארבע קבוצות כפולות, אולם בשונה מהמדולינה, למנדולה מיתרים באורך של כ-42 סנטימטרים והיא מפיקה צלילים נמוכים ביחס למנדולינה, בטון אחד פחות. נהוג לנגן על המנדולה בעזרת מפרט.
מסדר אבירי היכל שלמה
קשרים עם אגודות סודיות אחרות
ב-2017 ערוץ ההיסטוריה הפיק את הסדרה "אבירי לילה" אודות הטמפלרים במרדף אחר הגביע הקדוש בצרפת, בתקופת המלך פיליפ.
אורלנדו גיבונס
אורלנדו גיבונס (באנגלית: Orlando Gibbons, הוטבל ב-25 בדצמבר 1583, נפטר ב-5 ביוני 1625) היה מלחין ונגן עוגב אנגלי בשלהי תקופת הרנסאנס. הוא היה מחשובי המלחינים באנגליה של זמנו.
חייו
גיבונס נולד באוקספורד. בין 1596 ל-1598 שר במקהלה של קינגס קולג' בקיימברידג', שם היה אחיו ממונה על זמרי המקהלה; בשנת 1598 נכנס לאוניברסיטה וב-1606 סיים את לימודי התואר הראשון במוזיקה. המלך ג'יימס הראשון מינה אותו ל"אציל הקאפלה המלכותית", שם כיהן כנגן עוגב כבר בשנת 1615 ועד מותו. ב-1625 היה לנגן עוגב בכיר בקאפלה המלכותית עם תומאס טומקינס כנגן זוטר לצדו. כמו כן החזיק במשרות נגן כלי מקלדת בלשכה האישית בחצר הנסיך צ'ארלס (לעתיד המלך צ'ארלס הראשון) ונגן עוגב בכנסיית וסטמינסטר.
גיבונס נפטר בגיל 41 בקנטרברי משבץ. אשתו נפטרה זמן קצר אחריו, ואחיו גידל את ילדיהם. אחד מהם, כריסטופר גיבונס, הלך בעקבות אביו והיה לנגן עוגב ומלחין.
מצבה לזכרו הוקמה בקתדרלת קנטרברי. יום מותו מצוין מדי שנה בקאפלה של קינגס קולג' בקיימברידג' בתפילת ערבית מתוך מזמוריו.
יצירתו
גיבונס היה אחד המגוונים ביותר בקרב המלחינים האנגלים בני זמנו, וכתב יצירות רבות לכלי מקלדת, כשלושים פנטזיות לויולים, מספר מדריגלים (שהמוכר ביותר ביניהם הוא "ברבור הכסף") והרבה מזמורים שזכו לפופולריות. במוזיקה הכוראלית שלו בולטת שליטתו המוחלטת בקונטרפונקט, משולבת בכישרון למלודיה.
המזמור הנודע ביותר שלו הוא "זו עדות יוחנן", מוזיקה לטקסט מן הברית החדשה לסולו (קונטרה-טנור או טנור), לסירוגין עם מקהלה מלאה. הסולן נדרש להפגין יכולת טכנית גבוהה במקומות אחדים, והיצירה נותנת ביטוי לעוצמה הרטורית של הטקסט בלי לגלוש להפגנת רגשות או בומבסטיות. גיבונס גם כתב שתי יצירות מוזיקליות גדולות לתפילת ערבית, "הטקס הקצר" ו"הטקס השני". הראשונה כוללת נונק דימיטיס רב הבעה, והשנייה היא יצירה מורחבת המשלבת קטעי סולו וקטעי מקהלה. המזמורים המלאים של גיבונס כוללים את "אלי, בחרון אפך" ואת המזמור ליום העלייה השמיימה (Ascension Day) "מחאו יחדיו כפיים" לשמונה קולות.
גיבונס תרם שישה קטעים לאוסף המודפס הראשון של מוזיקה באנגליה, "פארתניה", שיצא לאור בסביבות 1611. הוא היה הצעיר משלושת התורמים, בהפרש ניכר מן השניים האחרים.
גיבונס היה המלחין האהוב על הפסנתרן הקנדי גלן גולד, שכתב עליו:.
איש הגשם
איש הגשם (באנגלית: Rain Man) הוא סרט דרמה משנת 1988, בכיכובם של טום קרוז ודסטין הופמן. דמות גיבור הסרט מבוססת על דמותו של קים פיק, אשר היה סוואנט.
הסרט זכה בארבעה פרסי אוסקר: הסרט הטוב ביותר לשנת 1988, השחקן הטוב ביותר לדסטין הופמן, הבמאי הטוב ביותר לבארי לוינסון והתסריט המקורי הטוב ביותר לרונלד באס ובארי מורו.
עלילה
צ'ארלי באביט (טום קרוז) הוא איש עסקים צעיר, גס רוח, חסר יושרה ואנוכי, שעומד על סף פשיטת רגל. הוא מספר לחברתו כי הסיבה להיותו אדם קשה היא חסך בקשר משפחתי. אמו נפטרה כשהיה פעוט, אביו מתעלם ממנו במשך כל חייו, אין לו אחים ואחיות, ובמיוחד מעיק עליו הגעגוע אל "איש הגשם" – דמות של חבר, שצ'ארלי משוכנע כי היא פרי דמיונו.
כשנודע לצ'ארלי על פטירתו של אביו, הוא חשב שהוא עומד לרשת הון רב שיציל את עסקיו. אך אביו כמעט ולא הוריש לו דבר – רק את המכונית הישנה שהשתמש בה פעם בנעוריו בלא רשות, ושיח של שושנים. את כל כספו הוריש האב לקרן סודית.