cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מריל לינץ'
הטעיית משקיעים ומחקר אנליסטי מוטה
בין השנים 1999-2001, במהלך בועת הדוט-קום, הנרי בלודג'ט, אנליסט ידוע במריל לינץ', ועמיתיו לעגו לחברות שעליהן המליצו בפומבי למשקיעים. תכתובת הדואר האלקטרוני שלהם חשפה כי בנקאי ההשקעות של מריל מילאו תפקיד מרכזי בכך שחברות מסוימות קיבלו המלצות חמות מהאנליסטים של הבנק. החברות האלה היו לקוחות של מריל, או לקוחות פוטנציאליים שאחריהם חיזרו בנקאי ההשקעות. לדוגמה, באחד מהמסרים כתב בלודג'ט על חברת האינטרנט אינפוספייס, שאת מניותיה המליץ לציבור לקנות, כי היא "חתיכת זבל". במזכר מ-1999 כתב בלודג'ט כי 85% מזמנו מוקדש לפעילות בנקאות השקעות ורק 15% למחקר. "מדי יום אני מקבל טלפונים מבנקאים שאינני מכיר, המציגים הזדמנויות מעניינות", כתב. בשנת 2003 הוא הואשם בהונאת ניירות ערך על ידי רשות ניירות ערך בארצות הברית. הוא שילם 4 מיליון דולר קנס ונאסר עליו לסחור בניירות ערך.
הטרדה מינית
באפריל 2004 שילם מריל לינץ' פיצויים של 2.2 מיליון דולר לברוקרית לשעבר שהוטרדה מינית. לדבריה נתקלה בהטרדות מיניות חוזרות מגברים שעבדו במשרד, שאחד מהם היה הממונה עליה. בנוסף, טענה להפליה בקידומה ובשכרה.
אי סדרים במסחר ובדוחות הכספיים
במרץ 2009, דיווח הבנק כי חשף אי סדרים במסחר במט"ח ובנגזרים. פעילותו של סוחר בבנק בשם אלכסיס סטנפורס, שהושעה לאחר שנחשד בגרימת הפסד אפשרי של 400 מיליון דולר, אך למרות זאת קיבל בשנה שעברה בונוס לאחר שהציג כביכול רווחים בסך 120 מיליון. וכן, סוחרים אחרים שהימרו במאות מיליוני דולרים בשוקי הנגזרים. פעולות המסחר הלא תקינות לא דווחו על ידי מריל לינץ', ונחשפו רק לאחר שפרשיית תשלום הבונוסים לבכירי מריל לינץ' החלה להיחקר.
ביוני 2016 הודה מריל לינץ' כי פעל באופן בלתי תקין בכל הנוגע ליתרות הנזילות שלו, ושהחזיק יתרות נזילות בהיקפים נמוכים מכפי שהיה צריך. מריל לינץ' שילם לרשויות האמריקאיות קנס של 415 מיליון דולר.
אפליה על רקע גזע
באוגוסט 2013, הסכימה מריל לינץ' לשלם 160 מיליון דולר כדי ליישב תביעה שטענה כי הבנק הפלה על רקע גזעי. אחרי שהתביעה עברה שני ערעורים בבית המשפט העליון של ארצות הברית. ברוקר לשעבר תבע את הבנק ב-2005 בטענה כי העביר עובדים שחורים לתפקידים פקידותיים והעביר חשבונות מכניסים לברוקרים לבנים. התביעה הייצוגית הוגשה בשמם של 700 ברוקרים שחורים שעבדו בבנק. הפיצויים יהיו הגדולים ביותר שהוענקו אי פעם בתביעת אפליה גזעית נגד מעסיק אמריקאי. באותו חודש מתמחה בן 21 במשרדי הבנק בלונדון, נמצא ללא רוח חיים בדירתו, לאחר שככל הנראה העומס הכריע אותו.
פרשת אנרון
בשנת 2004 הורשעו ארבעה בנקאי השקעות ממריל לינץ' באשמת קשירת קשר והונאה בפרשת אנרון. זה היה המקרה היחיד בחקירת אנרון שבו הועמד לדין פלילי גורם מהבנקים ומשרדי ניירות ערך שסייעו לכאורה לאנרון לבצע את השערוריות החשבונאיות שלה (מנהלי אנרון עצמם נידונו לתקופות מאסר ממושכות).
המקרה נסב על עסקה מ-1999 שכללה את מריל לינץ', אנרון ומכירת כמה דוברות המייצרות חשמל מול חופי ניגריה. האישומים טענו כי מכירת הדוברת מחברת בת של אנרון למריל לינץ' הייתה מזויפת ואפשרה לאנרון לרשום באופן בלתי חוקי כ-12 מיליון דולר ברווח לפני מס, כשלמעשה לא הייתה מכירה ממשית ולא היה רווח אמיתי. ארבעה בכירי מריל לשעבר ושני מנהלי אנרון לשעבר בדרג הביניים, הואשמו בקשירת קשר והונאה. מנהלי מריל לינץ' הורשעו, אך באופן יוצא דופן, לכל שלושת אלה שהגישו ערעור לאחר מכן, בטלו האשמותיהם על ידי בית המשפט לערעורים בניו אורלינס, שכינה את ההרשעה בקשירת קשר והונאה "פגומה". מריל לינץ' הגיעה להסדר משלה, פיטרה בנקאים והסכימה לפיקוח חיצוני על עסקאות המימון שלה. זה גם הסדיר את אישומי ההונאה האזרחית שהוגשה על ידי רשות ניירות ערך בארצות הברית, מבלי להודות או להכחיש אשמה.
פעילות בישראל
עד שנת 1985 לא עשתה מריל לינץ' עסקים בישראל ונמנתה על ידי בני ברית כמשתתפת בחרם הערבי על ישראל. בסוף 1985 הביעה מריל לינץ' לראשונה התעניינות בהשקעה בישראל ולצורך כך ביקרה בישראל נציגת החברה, סוניה כהן. לקראת סוף שנת 1986 הקימה מריל לינץ שותפות עם קונצרן כלל למימון השקעות בחברות ישראליות.
בשנת 1997 נבחר הבנק כיועץ להליך הפרטת חברת בזק. תפקידו היה לאתר מחוץ לישראל רוכשים פוטנציאליים לחברה.
בשנות ה-90 שימש "IBI בית השקעות" כנציג הבנק בישראל.
בשנת 2000 הקימה חטיבת ניהול כספים בישראל.
בדצמבר 2008 התקבל הבנק כחבר הבורסה לניירות ערך בתל אביב.
בדצמבר 2011, העיתון הכלכלי "פייננשל טיימס" דירג את הסניף הישראלי של מריל לינץ' במקום הראשון במיזוגים ורכישות בישראל, על רקע 5 עסקאות בשווי של כ-10 מיליארד דולר שביצע במהלך 2010.
העולם הבא
ביהדות, העולם הבא (או "עולם האמת") הוא עולם הגמול, בו מתקיימים החיים לאחר המוות. בו ניתן שכר לצדיקים על מעשיהם הטובים ועונש לרשעים על מעשיהם הרעים בצורה מושלמת ומדויקת; להבדיל מן ה"עולם הזה", בו הגמול, אם קיבלו, איננו שלם וגמור. הגמול בעולם הבא בא לקיים עיקרון בסיסי ביהדות – עקרון הצדק האלוהי.
קיימות שתי גישות להבנת הביטוי "העולם הבא" בדברי חז"ל:
רעיונות דומים לגרסה הראשונה קיימים בדתות ופילוסופיות מגוונות יחסית, ביניהן נצרות, פלאטוניזם והינדואיזם, וממלאים בהן פונקציה דומה. הגרסה השנייה מופיעה בכל הדתות האברהמיות ואצל הזורואסטרים.
העולם הבא במקרא
ה"עולם הבא" אינו מוזכר בפירוש במקרא, אך יש המוצאים בו מספר אזכורים הרומזים לכך. כך סיכם אותם רבי יהודה הלוי בספרו הכוזרי:
פרשנים אחרים ראו באזכורים נוספים רמז לקיום ה"עולם הבא", כגון הנאמר על חנוך: "וַיִּתְהַלֵּךְ חֲנוֹךְ אֶת הָאֱלֹהִים וְאֵינֶנּוּ כִּי לָקַח אֹתוֹ אֱלֹהִים", או הנאמר על האבות – אברהם, יצחק ויעקב – ועל אישים נוספים שהם "נאספו אל עמם".
יצחק נסים
הרב יצחק נסים (כ"ה בכסלו ה'תרנ"ו, 12 בדצמבר 1895 – ט' באב ה'תשמ"א, 9 באוגוסט 1981) היה הראשון לציון – הרב הראשי הספרדי לישראל – בין השנים ה'תשט"ו–ה'תשל"ג, 1955–1972.
העולם הבא
העולם הבא במקרא
מספר נימוקים ניתנו להימנעות המקרא מהזכרה מפורשת של ה"עולם הבא", ולכך שכל ייעודיו הם בעולם הזה. הרס"ג טען שהגמול ב"עולם הבא" הוא, כלשונו, "דבר שהשכל מורה עליו" ואין מקרא מתעכב ומאריך בדברים אלו. הסבר זה אומץ על ידי פרשנים רבים. עוד טען, שהמקרא עוסק בעיקר בדברים שהעניין בהם הוא מיידי, כגון מצבם החומרי בארץ ישראל אחרי התיישבותם בה, ולא בדברים העתידים לבוא בעתיד הרחוק.
יצחק נסים
ביוגרפיה
נולד לרחמים (יליד איראן) ועמאם בבגדאד, עיראק, ביום הראשון של חג החנוכה, ולכן נקרא "נסים". שם פרטי זה הפך לימים לשם משפחתו. למד תורה מפי הרב שמעון אגסי ומפי הרב צדקה חוצין ועוד.
העולם הבא
העולם הבא במקרא
לדעת רבי יהודה הלוי ייעודי התורה בעיקרם הם, כלשונו, "הדבקות בעניין האלוהי" בעולם הזה והחיים כעם נבחר בארץ הקדושה המונהג בהנהגה ניסית בידי האלוהים השוכן בתוכם. בדרגות גבוהות אלו של החיים הרוחניים בעולם הזה יש, לדעתו, ראיה ודאית לגמול שיגיע לנפשות בעולם הבא לאחר המוות.
יצחק נסים
ביוגרפיה
עלה לארץ ישראל בשנת 1925 עם אשתו ויקטוריה, במסע שארך מספר חודשים על גבי חמורים. לאחר עלייתו לירושלים התיידד עם הרב חזקיה שבתי, הרב אברהם יצחק הכהן קוק, הרב שלמה אליעזר אלפנדרי ועוד. במקביל ללימודו עסק במסחר. בשנת 1951 התמודד לכנסת השנייה כמספר שתיים ברשימת אמוני ישראל של הרב אליהו כי טוב, אך הרשימה לא עברה את אחוז החסימה.
העולם הבא
העולם הבא במקרא
מאידך, פסוקים מסוימים במקרא יכולים לערער את האמונה בקיום העולם הבא ובהמשך החיים לאחר מוות. לדוגמה:
יצחק נסים
ביוגרפיה
בשנת 1953 התבקש על ידי הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל, הרב הראשי הספרדי, להמשיך את דרכו ולכהן אחריו כראשון לציון. בשנת ה'תשט"ו (1955) נבחר להיות הרב הספרדי הראשי כשקיבל 42 קולות, בהתמודדות מול הרב יעקב משה טולידאנו רבה של תל אביב שזכה ב-27 קולות. מעמד ההכתרה התקיים בו' בניסן תשט"ו. הרב נסים נחשב על ידי החוגים החרדיים כרב ליברלי והם פעלו להחליפו.
בז' במרחשוון ה'תשל"ג (1972) הוחלפו הרב נסים והרב איסר יהודה אונטרמן על ידי הרבנים עובדיה יוסף ושלמה גורן, הרבנים הראשיים הראשונים שהוחלפו בחייהם.
העולם הבא
העולם הבא במקרא
אם כי לדעת הפרשנים המסורתיים, משמעות הפסוקים היא שהמתים אינם יכולים לעסוק עוד בחיי העולם הזה, וכן אינם משיגים עוד מעלות רוחניות לאחר מותם.
יצחק נסים
ביוגרפיה
הרב נסים נפטר בתשעה באב ה'תשמ"א (1981). רעייתו ויקטוריה נפטרה בשנת ה'תשמ"ט (1988).
העולם הבא
העולם הבא במקרא
לפי חלק מהמחקר האקדמי הסיבה הפשוטה לכך שהעולם הבא איננו מוזכר בתנ"ך היא שמושג זה מקורו בדת הזורואסטרית, שהשפיעה על עם ישראל במהלך תקופת בית שני. וכל ההסברים הרבניים האחרים, לפי תפיסה זו, הם בגדר אפולוגטיקה.
תפיסת העולם הבא בתקופת בית שני
כבר בספר מקבים ב' (פרק ז) בסיפור על חנה ושבעת בניה מופיעה האמונה בתחיית המתים בפי הבנים הנהרגים על קידוש השם. לעומת זאת, באותו הסיפור בספר מקבים ד' (פרק יז) הגורל הטוב של מקדשי שם שמים מתואר במילים: "עומדים הם עתה קרובים לכיסא אלהים וחיים הם את חיי הנצח המאושרים".
פילון האלכסנדרוני ראה בהישארות הנפש אחת מחמש או שמונה אמונות היסוד של היהדות.
יצחק נסים
פועלו
בתפקידו כרב ראשי לישראל שאף הרב נסים להידברות גם עם הציבור החילוני וערך סיורים בקיבוצים.
העולם הבא
תפיסת העולם הבא בתקופת בית שני
יוסף בן מתתיהו מתאר בספרו "מלחמת היהודים" את ההשקפות שרווחו בזמנו על העולם הבא. הפרושים סברו שהנשמות אינן כלות, אולם רק נשמות הטובים עוברות אל גוף חדש, ונשמות הרשעים נדונות לייסורי עולם. האיסיים האמינו שהנשמות תישארנה לנצח ואחרי עוזבן את "מוסרות הבשר" הן מתנשאות בשמחה למרום. לדעתם, הנפשות חיות מעבר לאוקיינוס, שם רוח ים מנשבת תמיד ומשיבה נפש (כעין "קורת רוח בעולם הבא" המוזכר אצל חז"ל). נחלת הנשמות הרעות היא קרן חשכה, מקום סער וסופה וייסורי נצח. הצדוקים כפרו בהישארות הנפש ובשכר ועונש בעולם הבא. (דבר זה מתאשר בדברי חז"ל במספר מקומות: "משקלקלו הצדוקים ואמרו אין עולם אלא אחד", "צדוקים אומרים מסורת הוא ביד פרושים שהן מצערין עצמן בעולם הזה ובעולם הבא אין להם כלום").
יצחק נסים
פועלו
ביתו שימש מקום מפגש לאישי ציבור, פוליטיקאים ומלומדים, בהם פרופסור גרשם שלום מהאוניברסיטה העברית ושופט בית המשפט העליון חיים כהן.
בזמן הפולמוס הגדול בנושא חוק "מיהו יהודי", פעל הרב כדי שהגדרת הלאום היהודי תיקבע לפי ההלכה ולא על בסיס הצהרת האדם שהוא יהודי. כחלק מהמאבק שלח הרב נסים מכתבים לרבני ישראל בעולם כדי שיביעו עמדתם בסוגיה זו.
בנובמבר 1957 החרים הרב נסים את טקס הזיכרון שנערך ביום הזיכרון החמישי לנשיא חיים ויצמן, מכיוון שהטקס לא נערך בהתאם למסורת ישראל.
הרב נסים סירב לצאת ולפגוש את האפיפיור פאולוס השישי בעת ביקורו בישראל בשנת 1964. המדינה התכוננה לקבל פניו בטקס ממלכתי, אשר במסגרתו היה צריך הראשון לציון ליטול חלק בקבלת פניו של האפיפיור במגידו. הרב נסים סירב, באמרו שאם עליו לצאת לקבל את פני האפיפיור, אזי על האפיפיור, כראש הדת הקתולית, להשיב ביקור לראש הדת היהודית, אחרת ייווצר הרושם שמעמד הדת היהודית נחות. במאמר ראשי בעיתון "הארץ" נכתב שכשם שביקורו של האפיפיור בארץ היה מאורע היסטורי לנוצרים, כך העובדה שהרב הראשי לא קיבל את פניו היה בו משום מעשה היסטורי ומתן תוקף לעצמאות מדינת ישראל.
העולם הבא
העולם הבא בספרות חז"ל
בספרות חז"ל, במשנה, בתלמוד ובמדרשים המושג "עולם הבא" מופיע מאות פעמים בהקשרים רבים ומגוונים. רק במשנה מושג זה מופיע למעלה משלושים פעמים. העולם הבא נתפש כמקום שבו האדם מקבל שכר על מעשיו הטובים בעולם הזה, שבו שעה אחת של קורת רוח שווה יותר מכל חיי העולם הזה.
יצחק נסים
פועלו
בשנת 1960, ביוזמת הרב נסים, הועלו עצמותיו של הרב חיד"א לארץ ישראל והוא נקבר בהר המנוחות.
העולם הבא
העולם הבא בספרות חז"ל
מצד שני נאמר באותה משנה: "יפה שעה אחת בתשובה ומעשים טובים בעולם הזה מכל חיי העולם הבא", כי בעולם הזה ניתן לאדם לבצע שינוי ומהפך במעשיו ולהתעלות רוחנית, מה שאין כן בעולם הבא.
יצחק נסים
פועלו
הרב נסים הקים בית מדרש להכשרת רבנים, מבוגריו הראשון לציון הרב מרדכי אליהו (אשר הקים בעצמו מאוחר יותר בית מדרש במתכונת דומה) והרב משה טופיק.
הנצחתו
לאחר פטירתו הוקם על שמו מכון "יד הרב נסים" - מכון אקדמי תורני המשלב מכון מחקר אקדמי יחד עם בית מדרש.
על שמו רחובות בערים בני ברק, ירושלים, חיפה, חולון, רעננה ועוד, וכן בתי ספר יסודיים בערים רמלה ועפולה.
נבחר לדמות המופת של החינוך הממלכתי דתי בשנת ה'תש"ף.
משפחתו
לרב נסים היו חמישה אחים בהם שלמה ציון שנרצח באופן אכזרי בבגדאד על ידי השלטונות העות'מאנים בתחילת 1917 עם עוד 18 חלפני כספים יהודים שנעצרו באשמת שווא. יצחק נסים כתב קינה לזכר הנרצחים אותה נהגו לקרוא עוד הרבה שנים בבתי כנסת של עולי בבל בעיראק ובישראל. את הסיפור המלא ניתן לקרוא בערך יהדות בגדאד.
אחים נוספים הם הרב יחזקאל עזרא רחמים, והרב אברהם חיים רחמים, ראש ישיבה ומקובל, שהגיה את ספרי 'בן איש חי' של רבי יוסף חיים והיה תלמידו.
בין ילדיו: פרופ' מאיר בניהו, חבר הכנסת והשר משה נסים והמפקחת על גני הילדים בירושלים וכותבת ספרי ההדרכה רות נסים.
העולם הבא
העולם הבא בספרות חז"ל
פעמים רבות העולם הזה והעולם הבא מתוארים כשני עולמות הופכיים זה לזה. כך למשל, לעומת העולם הזה שמדומה לחושך ולילה העולם הבא מדומה לאור ובוקר. לעומת העולם הזה שמתואר כפרוזדור לטרקלין, העולם הבא מתואר כטרקלין עצמו. לעומת העולם הזה שמתואר כיבשה, העולם הבא מתואר כים. לעומת העולם הזה שנברא באות ה"א, העולם הבא נברא באות יו"ד. שמו המפורש של הקב"ה יהגה כפי שהוא בעולם הבא ולא בשם אדנות כפי שהוא נהגה בעולם הזה.
פעמים מושווה העולם הבא בספרות חז"ל לדברים אחרים:
העולם הבא נכלל בשלוש מתנות שנתנן הקב"ה לישראל על ידי ייסורים: תורה, ארץ ישראל והעולם הבא. שלשה דברים הם מעין העולם הבא: שבת, שמש ותשמיש. כשם שיש משהו ממיתה בשינה, ויש משהו מנבואה בחלום כך יש משהו מעולם הבא בשבת. על פי התלמוד, שלשה אישים הטעימם הקב"ה בעולם הזה מעין העולם הבא והם אברהם, יצחק ויעקב.
במספר רב של מקומות נראה בבירור שכוונת חז"ל לעולם התחייה ולא לעולם הנשמות שלאחר המיתה: במשנה המוכרת והידועה "כל ישראל יש להם חלק לעולם הבא שנאמר: ועמך כולם צדיקים, לעולם יירשו ארץ, נצר מטעי, מעשה ידי להתפאר". בתלמוד אף נאמר כי חלוקת הארץ תהיה הרבה יותר אידיאלית ושלימה לעולם הבא ממה שנעשה בעולם הזה.
לעומת ימות המשיח שעליהם נאמר: "והיה אור הלבנה כאור החמה ואור החמה יהיה שבעתים כאור שבעת הימים", על העולם הבא נאמר: "וחפרה הלבנה ובושה החמה" (רש"י: מרוב נוגהם של צדיקים). כשם שימות המשיח מציאותם היא גשמית, כך גם העולם הבא צריך להיות כזה.
אף מהמדרש שבו מביאים ראיה על המתרחש בעולם הבא ממעמד הר סיני ניתן להוכיח תפיסה זו.
במשנה באבות ובתנא דבי אליהו משתמע בבירור שעולם הבא הוא העולם שאחרי תחיית המתים, וכך גם במדרש תנחומא, שם העולם הבא הוא העולם שאחרי ימות המשיח, שבו הקב"ה מופיע בכבודו בציון.
הצדוקים והבייתוסים האמינו שאין עולם הבא. באבות דרבי נתן נכתב שראשיתן של כתות אלו בשני תלמידים של אנטיגנוס איש סוכו שפירשו באופן מוטעה את אמירתו: "אל תהיו כעבדים המשמשים את הרב על מנת לקבל פרס, אלא היו כעבדים המשמשים את הרב שלא על מנת לקבל פרס", אך למעשה כוונתו הייתה שיש שכר למצוות בעולם הבא, שכר שיגדל אם המצוות לא יקויימו עבור שכרן.
העולם הבא על פי רס"ג
לדעת רס"ג הגמול של העולם הבא מתחיל עם תחיית המתים. לאחר התחייה יקבל כל אדם, בגופו ובנפשו יחד, את הגמול הראוי לו – הרשעים ייוסרו מהחום הגדול, וזהו הגיהנום; והצדיקים ייהנו מאותו מקור חום, וזהו הגן עדן.
העולם יהיה גשמי, אך באופן שונה מהעולם הזה. על אף שלאנשים יהיה גוף, הוא יהיה מושלם, כעין מצבו של אדם הראשון בגן עדן. מכיוון שגופו של האדם יהיה זך, והעולם יהיה עולם חדש, שבו החמה והלבנה יאירו בעוצמה לא רגילה, והרוע לא יהיה קיים, הגוף וכוחותיו לא יפריעו עוד לאדם לדבוק באלוהים. האנשים שיחיו בעולם זה יהיו נביאים, כל אחד לפי מעשיו ומדרגתו.
מרגע המוות ועד אז, הגופים מתכלים והנפשות ממתינות לבוא הגמול – של צדיקים גנוזות תחת כיסא הכבוד ושל רשעים משוטטות בעולם.
מלבד הרס"ג, דוגלים בתפיסה זו גם הראב"ד, הרמב"ן, הרב עובדיה מברטנורא, המהר"ל והרמח"ל.
העולם הבא על פי הרמב"ם
כאשר את הביטוי "יושבין ועטרותיהם בראשיהם" הוא מפרש כמשל בלבד. בתפיסה זו של העולם הבא דוגלים גם רבי שלמה אבן גבירול וריה"ל, וכנראה שהיא רווחה ביהדות ספרד האנדלוסית.
לרמב"ם יש משנה סדורה גם לגבי שאר המרכיבים של תורת הגמול, אותה הוא מביע בפירוש המשנה (סנהדרין הקדמה לפרק "חלק" ובאיגרת תחיית המתים):
לדעתו, עונשם הגדול של הרשעים הוא בכך שהם אינם זוכים להישארות הנפש, לה זוכים הצדיקים, והוא הכרת המוזכר בתורה. ההטבה בעולם הזה או לחלופין הייסורים אינם, לשיטתו, הגמול הסופי על מעשיו של האדם, אלא אמצעי עזר לצדיקים בצדקותם והכשלה של הרשעים בדרכם הרעה.
הפולמוס מסביב לשיטת הרמב"ם
עוד בחייו של הרמב"ם, מייד לאחר פרסום כתביו, ספגה השקפתו בענייני הגמול ביקורת. דעתו על העולם הבא, המשייכת אותו לנשמות בלבד והמנתקת אותו מתחיית המתים, לא תאמה להשקפה המקובלת. הביקורת הראשונה הגיעה מכיוונו של ראש ישיבת בגדאד הרב שמואל הלוי והתפשטה בין יהודי תימן. נוצר אף רושם מוטעה שהרמב"ם כביכול איננו מאמין בתחיית המתים. דבר זה אילץ אותו להגיב באמצעות איגרת, שנשלחה לתימן, בה הוא מבאר באריכות וברגשות זעם את עמדתו. לימים היא זכתה לשם: "מאמר תחיית המתים". בשלב מאוחר יותר הושמעה ביקורת דומה ברחבי העולם היהודי. המבקרים הידועים לנו הם: הראב"ד בהשגותיו למשנה תורה (הלכות תשובה פ"ח), רבי משה בר חסדאי מתקו בספרו "כתב תמים" (אוצר נחמד ח"ג ע' 89), רבי מאיר בן טודרוס הלוי אבולעפיה מטולידו (כתאב אלרסאיל, בריל תרל"א ע' לו; שו"ת יד רמ"ה ע' נה) והרמב"ן בספרו תורת האדם (שער הגמול). בעקבות כך, הרמ"ה אף ניסה לעורר את חכמי צרפת לנדות את כל מי שיקרא בספרי הרמב"ם, אבל לא זכה להיענות.
תורת הגמול של הרמב"ן
תיאור מפורט של העולם הבא, כמו של כל צורות הגמול, נמצא בספרו של הרמב"ן "שער הגמול" (שהוא הפרק האחרון של ספרו הגדול יותר – תורת האדם), בו הוא מעמיק לבאר סוגיה זו על פי המקורות הרבים שעמדו לרשותו – מקרא, תלמוד, מדרשים שונים ואף מקורות קבליים. שיטתו היא כעין סינתזה בין שיטת הרס"ג לבין שיטת הרמב"ם. הגמול מורכב משלושה שלבים:
עניין מיוחד שהרמב"ן מתמודד איתו, בתורת הגמול שלו, הוא הקשר בין ה"רוח" ובין ה"גשם". לדוגמה: כיצד גן עדן גשמי, הנמצא בעולם הזה, מסב תענוג רוחני לנשמה לאחר מות האדם, או לחלופין כיצד אש גיהנום מסבה צער לנשמה. וכן כיצד הגוף לאחר תחיית המתים יתענג בתענוג רוחני ומה מקומו ומה צורך בו בעולם הבא שאין בו אלא תענוג רוחני נצחי.
הרמב"ן מסכם את שיטתו: "כל אלו דברים ברורים, שהעולם הבא האמור בכל מקום, אינו עולם הנשמות והשכר המגיע להם מיד אחרי המיתה, אלא עולם שעתיד הקדוש ברוך הוא לחדשו לאחר ימות המשיח ותחיית המתים" (רמב"ן, שער הגמול).
באותו עניין, בתוספת לברכת יוצר של שבת, לפני הקטע "אל אדון", נאמר: "אין ערוך לך ה' אלוקינו בעולם הזה, ואין זולתך מלכנו לעולם הבא, אפס בלתך גואלנו לימות המשיח, ואין דומה לך מושיענו לתחיית המתים". לפי דעת הפייטן הזה (שזמנו אינו ידוע בבירור אבל כנראה קדם לרמב"ן לפחות) ימות המשיח הם המשכו של העולם הזה, כדברי התלמוד. לפי דעה אחת, אין בין העולם הזה לימות המשיח אלא שעבוד גלויות בלבד, כלומר חוקי הטבע ימשיכו, ואף לא יחדל אביון מקרב הארץ כמבואר שם, אלא זו בלבד שעם ישראל לא יהא משועבד לאומות העולם. בין העולם הזה לימות המשיח הוא תקופת העולם הבא, דהיינו מקום השכר והעונש לנשמות בזמן המתנתן לתחיית המתים, והתקופה הסופית היא תחיית המתים, שבה יחיה הגוף עם הנפש באוטופיה מושלמת.
שמוביט
שימוביט (זימוביט) – דוכס פולין (חי במאה ה-9). ידוע עליו רק מספר דברי הימים של גאלוס האנונימי, ולפיו עלה לשלטון לאחר הדחתו של פופייל, לתפקידו נבחר על ידי העם, ובנו ויורשו היה לסטק. על פי גאלוס, נחשב שימוביט לשליט הראשון משושלת פיאסט.
במאה העשרים היו ספקות רבות לגבי קיומו ויותר התייחסו אליו כאגדת עם פולנית ותו לא. בעיקר הסתמכו על כך שהחיבור דבר הימים של גאלוס אינו אמין כלל.
המדענים המאמינים באותנטיות של טופס זה, טוענים כי סיפורו של שימוביט באופן תאורטי אמור להתרחש בתקופה שבין 845 ל-900, אם כי זו השערה בלבד, רווחת הסברה כי סיפורו אירע במחצית השנייה של המאה התשיעית לספירה.
על פי המידע הכלול בספר דברי הימים של גאלוס, הוטבל שימוביט לנצרות בגיל שבע על ידי שני נוצרים. לטענת היסטוריונים, היו זרים אלה קירילוס ומתודיוס.
דעותיהם של הסבורים בקיומו
היסטוריונים פולנים רבים (כגון, הנרי לובמיאנסקי, גרדארד לאדובא, קזימיז יסינקי) תומכים בקיומו וסוברים שהוא אינו דמות אגדית.
הסתכלות חדשה על קיומו לנוכח ממצאים ארכאולוגיים חדשים
ממצאים ארכאולוגיים חדשים מראים כי בתקופה שבה היה אמור לחיות שמוביט ולפי המסופר הייתה מאופיינת בבניה, לא נמצא דבר אשר קושר לפיתוח מעין זה, כך שגם אם חי ופעל בתקופה זו אין הסיפורים נכונים, ובעיקר הטענה שממלכתו שגשגה בתקופתו.
Je t'aime, I Love You Baby
Je t'aime, I Love You Baby (בעברית: אני אוהב אותך, אני אוהב אותך מותק) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי קובי פרץ. הוא יצא לאור ב-3 ביולי 2014, על ידי חברת התקליטים הליקון, כסינגל מתוך אלבום האולפן העשירי שלה, סה לה וי. בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-95.5 השמעות. השיר נכתב על ידי צ'ולי זכאי והופק על ידי שי ראובני.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-3 ביולי 2014, ובוים על ידי איתן אשכנזי. נכון לאוקטובר 2022 עומד מונה הצפיות של הקליפ על למעלה מחצי מיליון צפיות.
נתן אנדרה שוראקי
נתן אנדרה שוראקי (בצרפתית: Nathan André Chouraqui;,כ"ג באב תרע"ז/ 11 באוגוסט 1917 – 9 ביולי 2007) היה סופר ומשורר, מתרגם, משפטן והיסטוריון יהודי-אלג'יראי-צרפתי-ישראלי. שוראקי כתב בצרפתית ותרגם לצרפתית את הקוראן, הברית החדשה והתנ"ך. היה פעיל בקירוב לבבות בין-דתי ובפעילות דיפלומטית ופוליטית בישראל ובעולם (בין היתר, כיועץ למיזוג גלויות עבור ראש ממשלת ישראל דוד בן-גוריון וכסגן ראש עיריית ירושלים).
ספריו תורגמו ל-21 שפות.
קורות חיים
נתן אנדרה שוראקי נולד ב-11 באוגוסט 1917 (כ"ג באב ה'תרע"ז) באלג'יריה בעיר עין-טמושנט (Ain Temouchent) כקטן מתשעת ילדיהם של מליחה לבית מאיר ויצחק לבית שוראקי. אביו היה מראשי הקהילה היהודית, כורם וסוחר דגנים, בעל עיטור לגיון הכבוד הצרפתי בדרגת אביר. אמו, בתו של אברהם למשפחת מאיר. משני הצדדים צאצא לשושלת ארוכה של משפחות יהודיות מוכרות ורבנים וחכמים באלג'יריה, מאז המאה ה-16, שתרמו תרומה חשובה לתרבות יהדות צפון אפריקה. מצד אביו היה צאצא למלומד היהודי בן המאה ה-17, ר' סעדיה שוראקי, שחיבר, בין השאר, ספר לימוד למתמטיקה - 'מונה מספר', מן הראשונים בעברית (1697), שאחד מעותקיו נשמר בכתב יד בבית המשפחה.
בילדותו ספג את התרבות היהודית (מבית הוריו), הצרפתית-הנוצרית (מחינוך בקרב נזירות סלזיאניות) והערבית (מהסביבה האלג'יראית) וכבר בגיל צעיר מאוד שלט בשלוש שפות, ערבית, עברית (אותה למד תחילה אצל הרב יחיא מלכה) וצרפתית. את ספר התנ"ך ידע לדקלם בעל פה בעברית. החל מגיל 6 סבל קשות משיתוק ילדים והיה תחילה משותק בכל גופו, ובהמשך נשאר עם פגיעה קבועה ברגלו השמאלית. מאוחר יותר, בשנת 1934, עבר שוראקי ניתוח להשתלת שרירים בקליניקה לה מונטאן בפריז, ששיפר אצלו את השימוש בגפה התחתונה השמאלית.
את לימודיו התיכוניים השלים בפנימייה לבנים באוראן. בין השנים 1934–1939 למד משפטים בסורבון שבפריז, ובמקביל בשנים 1937–1939 השתלם בעברית ובארמית בבית המדרש הרבני של צרפת. ב-1939 התחתן שוראקי עם צעירה צרפתייה, קולט בואייה, שהתגיירה ואימצה את השם שרה בת יעקב. בשנת 1939 התקבל ללשכת עורכי הדין של צרפת, אך סולק ממנה שנה לאחר מכן בעקבות חוקי הגזע האנטישמיים של משטר וישי. בתקופת הכיבוש הנאצי בצרפת בשנים (1942 – 1945) הסתתר שוראקי במחוז אוט לואר והיה פעיל במחתרת הצרפתית.
לאחר המלחמה חזר לאלג'יריה, בה עבד כעורך דין ומשפטן, ואף מונה לשופט בבית המשפט הלאומי לערעורים. ב-1948 קיבל אנדרה שוראקי תואר דוקטור למשפטים מאוניברסיטת סורבון בפריז. בשנים 1947–1953 שימש כמזכיר "אליאנס" (כי"ח) העולמית ונסע ברחבי העולם להרצאות בתחומי היהדות. במהלך חייו לימד בסורבון, במרכז היישומי ללימודים גבוהים ובבית המדרש לרבנים בפריז.
היה גם משורר, שכתב לפחות 3 ספרי שירה, שהמפורסם שבהם הוא "מזמור לנתנאל".
בישראל
שוראקי התחתן בשנית עם אנט, אותה הכיר בבית הכנסת הרפורמי של פריז בשנות ה-50. לאחר הנישואין עלו לארץ והתיישבו בירושלים ב-1958. אחרי אירועי ואדי סאליב מונה על ידי ראש הממשלה דוד בן-גוריון ליועץ בנושא מיזוג גלויות, תפקיד אותו מילא בין השנים 1959–1963, עד להתפטרותו של דוד בן-גוריון מהממשלה בשנת 1963.
שוראקי התיישב בירושלים אך עדיין לא היה אזרח ישראלי. בהיותו אישיות מוכרת ובעלת תארים רבים, וגם קשרים עם שלטונות מרוקו עוד מתקופת כהונתו כנשיא אליאנס, העריכה הממשלה שיהיה האדם המתאים ביותר ליצירת קשרים עם הממשל במרוקו. באישורה ובעידודה של שרת החוץ דאז גולדה מאיר ומרדכי גזית מזכיר הממשלה, מצויד בדרכון דיפלומטי, יצא שוראקי למרוקו לביקור בן שבוע ימים בראשית 1959. הוא הודרך לא לדבר בשום אופן על עליית היהודים ממרוקו, אלא לנסות ולקשור קשרים טובים עם הממשל ולנסות להזמין אישיות חשובה מהממשל המרוקאי לישראל, משימה כמעט בלתי אפשרית בתקופה. אחרי פגישות רבות עם אנשי הממשל הצליח לעניין אותם בפעולות הרבות של ישראל באפריקה ואסיה, והשיג הבנות בנוגע לרופאים ישראלים שיטפלו במרוקו במחלות מידבקות ועזרה בחקלאות תמורת העלמת עין מיציאת היהודים ממרוקו.
ב 1965 כיהן כסגן ראש העיר ירושלים תחת ראש העיר טדי קולק, והיה ממונה על הקשרים הבינלאומיים של העיר.
ב-1987 פרסם את תרגומו לברית הישנה והחדשה לצרפתית. תוך שהוא מאיר את שורשיהן המשותפים. עבודה זו זכתה להד עצום ברחבי אירופה ובעולם כולו. האפיפיור פאולוס השישי התייחס אליה באחד מנאומיו: "היה צורך בהרבה מאוד אהבה כדי לכתוב יצירה כזאת". שוראקי היה מעורב בכינון היחסים הרשמיים בין ישראל לוותיקן לראשונה בשנת 1993. ב-1990 הוציא לאור תרגום של הקוראן לצרפתית.
ספריו הרבים של שוראקי תורגמו ל-21 שפות וזיכו אותו בפרסים ועיטורים רבים.
שוראקי זכה באות לגיון הכבוד הצרפתי שלוש פעמים על פעילותו הספרותית: בשנת 1964 עוטר בדרגת אביר על ידי נשיא צרפת, שארל דה גול ושר התרבות הצרפתי, אנדרה מאלרו, בשנת 1984 עוטר בדרגת קצין על ידי נשיא הסנאט הצרפתי, אלן פוהר, ובשנת 1994 עוטר בדרגת מפקד על ידי נשיא צרפת פרנסואה מיטראן.
חיים אישיים
היה אב לחמישה ילדים, 14 נכדים ותשעה נינים.
אריסטו מכיוס
ביוגרפיה
הוא נולד באי כיוס והגיע לאתונה שבה שמע את הרצאותיו של זנון מקיטיון, מייסדה של האסכולה הסטואית בפילוסופיה היוונית. לעיתים השתתף גם בהרצאותיו של פולמון מאתונה, שעמד בראש האקדמיה האפלטונית מ-314 עד 269. אם כי אריסטו מכיוס נמנה עם חוגיו של זנון מקיטיון, הוא זנח את תורת מורהו בהביעו התנגדות לשניים מענפי הפילוסופיה של האסכולה הסטואית: לוגיקה ופיזיקה.
אריסטו מכיוס היה אדם בעל כוח שכנוע ונואם מעולה. הוא פתח את בית ספרו בגימנסיה בשם צינוסרגס, שהייתה ממוקמת בפרבר של אתונה ושנודעה בשל קשריה עם הפילוסופים הציניקנים. נהרו אליו תלמידים כה רבים עד כי הרשה כניסה חופשית לכל מי שאבה להאזין לדבריו. הוא אמר שחבל כי חיות פרא הן חסרות בינה כי אחרת היו מסוגלות להשתתף בשיעוריו.
תורתו
לא ניתן לתאר את תורתו בשלמותה, כי מכל כתביו לא שרד דבר בשלמותו, אבל יש בידינו קטעים של מחברים מאוחרים יותר שלפיהם הוא הושפע רבות מן הזרם הציניקני בפילוסופיה היוונית. הוא סבר כי הלוגיקה איננה חשובה משום שאין בה דבר משותף עם בני האדם, והתייחס לדיאלקטיקה כמלאכותית וחסרת ערך.
הוא דחה גם את הפיזיקה באומרו שהיא מעבר להשגה האנושית. דעותיו אלה משתקפות בדבריו על אלוהים שלדעתו הוא בלתי ניתן לתפיסה וחסר תחושה, וכי אין לדעת בוודאות כלשהי אם הוא ישות חיה או שאיננו כזה. דברים אלה היו בניגוד גמור לתורתו של זנון מקיטיון שצידד בדעה כי היקום הוא ישות חיה ובעלת תבונה.
זנון מקיטיון חילק את הפילוסופיה לשלושה ענפים: לוגיקה שכללה רטוריקה, דקדוק ותאוריות בדבר תפיסה חשיבה, פיזיקה שכללה לא רק את המדע אלא גם את טבעו האלוהי של היקום, ואתיקה שמטרתה הייתה להגיע אל האושר באמצעות דרך חיים התואמת את הטבע. אולם בעבור אריסטו מכיוס האתיקה הייתה הענף היחיד של הפילוסופיה, אם כי היו לו הסתייגויות גם באשר אליה באומרו כי צִדה המעשי הוא חסר ערך ותועלת.
אריסטו מכיוס הגן על תורת ההכרה של האסכולה הסטואית נגד תורת הספקנות שבה צידד הפילוסוף ארקסילאוס שעמד בראש האקדמיה האפלטונית החל מ-264.
מבחן אלן
מבחן אלן (באנגלית: Allen's Test) הוא בדיקה של אספקת הדם המקבילנית לכף היד. המבחן פותח על ידי אדגר ון נאוס אלן, והוא מבוצע טרם פעולות פולשניות הגורמות או עלולות לגרום לפגיעה בעורק החישור. המבחן בודק את האספקה המקבילנית לכף היד באמצעות בחינת פתיחות עורקי החישור והגומד. הוא מסתמך על העובדה כי אצל רוב האנשים, במצב תקין, עורקי החישור והגומד משיקים בקשת כף היד השטחית ובקשת כף היד העמוקה, כך שאם אספקת הדם מאחד מהם נפסקת, השני יכול לפצות על כך ולהזרים דם בצורה מספקת לכף היד. חשיבותו של המבחן היא בכך שפגיעה בעורק החישור, כתוצאה מסיבוכים ניתוחיים, עלולה לגרום לאיסכמיה בכף היד.
מבחן אלן המקורי
השלב הראשון במבחן אלן הוא לחיצה על עורק החישור למשך מספר דקות, כך שאספקת הדם ממנו תיפסק, והשוואת צבע כף היד אל כף היד השנייה. אם אין שינוי בצבע, אזי אספקת הדם המקבילנית מעורק הגומד מספיקה. השלב השני הוא שחרור עורק החישור ולחיצה על עורק הגומד למשך מספר דקות, ולאחר מכן השוואה של צבע כף היד. אם אין שינוי בצבע, אזי אספקת הדם מעורק החישור מספיקה, אך אם יש שינוי בצבע, זוהי תוצאה חיובית, אשר עלולה להצביע על כך שישנה חסימה בעורק או שהעורקים אינם משיקים.
גרסה נוספת
בשלב הראשון מרים הנבדק את היד ועושה בכף היד אגרוף למשך חצי דקה. לאחר מכן, לוחצים על עורקי החישור והגומד יחד, סמוך לשורש כף היד. כאשר הנבדק פותח את כף היד, בעוד העורקים לחוצים, צבעה אמור להיות לבן (חיוור). בשלב זה, משחררים את הלחץ מעורק הגומד. אם הצבע חוזר תוך שבע שניות, אספקת הדם מעורק זה מספיקה, וניתן לפגוע בעורק החישור. אם צבע העור לא חוזר לקדמותו תוך 7–10 שניות, הדבר מצביע על כך שאספקת הדם מעורק הגומד אינה מספיקה, כך שלא ניתן לפגוע בעורק החישור.
מקרים בהם מבוצע מבחן אלן
אחד הסיבוכים של דגימת דם מעורק החישור או של הכנסת צינורית אליו הוא חסימה של העורק על ידי קריש דם. סיבוך זה, אף שהוא לא נפוץ, עלול לגרום לאיסכמיה של כף היד. אנשים שאין להם אספקה מקבילנית לכף היד, נמצאים בסיכון גבוה יותר לאיסכמיה מסוג זה. יחד עם זאת, היעדר אספקה מקבילנית ביד אחת אינו מעיד גם על השנייה, והפעולות הנ"ל יכולות להתבצע על היד השנייה. מטרתו של מבחן אלן שמבוצע בטרם פעולות אלה היא להפחית את הסיכון לאיסכמיה של כף היד.
במבחן אלן משתמשים גם לפני ניתוח מעקפים בלב, שכן עורק החישור משמש לעיתים כשתל. תוצאה של פחות מ-3 שניות לחזרת הצבע היא משביעת רצון, תוצאה של 3–5 שניות היא גבולית או דו־משמעית, ותוצאה של למעלה מ-5 שניות תביא לבחירת כלי דם אחר לצורך ההשתלה.
מהימנות
יעילותו של מבחן אלן מוטלת בספק, בשל ריבוי המקרים של תשובה שלילית שגויה (false negative) ובשל כך שטרם נמצא מתאם ישיר בין המבחן לירידה במספר הסיבוכים עקב הכנסת צינורית לעורק החישור. בדיקה חלופית לבחינת אספקת הדם המקבילנית לכף היד היא בדיקת אולטרה סאונד דופלר.
ממלכת בוואריה
ממלכת בוואריה (בגרמנית: Königreich Bayern; קֶניגְרַייךְ בָאיֶירְן) הייתה ממלכה שהתקיימה בין השנים 1806–1918 כחברה עצמאית במסגרת הקונפדרציה של הריין. בשנת 1871 שויכה לאימפריה הגרמנית והתקיימה כמדינה חופשית במסגרתה, עד תום מלחמת העולם הראשונה וויתורו של המלך לודוויג השלישי על כס המלוכה בשנת 1918. בשטחה מתקיימת כיום מדינת בוואריה בשטח גרמניה.
רקע
העדויות הראשונות בכתב להתיישבות באזור בוואריה של היום נמצאו בכתבים רומאיים, ואיזכרו התיישבות קלטית כחלק מהחברה הטנאית (La Tène). בתקופה הרומאית והקדם-רומאית אזור בוואריה התחלק בין פרובינציית רייטיה ואזור וינדליקה.
במאה ה-5 אזורי דרום גרמניה, מזרח אוסטריה ושווייץ של ימינו, היו בשליטת הקיסרות הרומית והיו הבמה לנדידה מרובה של שבטים ומתיישבים מחוץ לפרובינציות. לפי אחת התאוריות למקור השם 'בוואריה', השם מגיע מגלגול של השם הלטיני 'בואיוהימום' (Boiohaemum), שם אשר מיוחס לשבט הבוֹאִי הקלטי אשר שכן במרכז אירופה, בדומה לגלגול שמו של חבל בוהמיה.
ההתייחסות לאזור כבוואריה ולמתיישבים בו כבווארים נמצא לראשונה בכתבים פרנקים ובכתביהם של היסטוריון המאה ה-6 יורדנס והבישוף ונאנטיוס פורטונאטוס אשר תיאר את מסעו באזור. חפירות ארכאולוגיות של המאה ה-5 וה-6 באזור מצביעות על התיישבות בעלת אופי הנשאב ממספר רב של תרבויות באזור. גישתם כיום של חוקרים רבים נוטה לכיוון הסברה כי התרבות הבווארית אינה הומוגנית ביסודה, אך נוצרה מאוסף תרבויות וגובשה לתוך חברה אחת מתוך נסיבות התקופה.
בשנת 550 הוקמה דוכסות בוואריה על ידי גריבולד הראשון, דוכס בוואריה בן למשפחת המלוכה האגילולפינגית (Agilolfing). הדוכס גריבולד היה או פרנקי או אולי אף נבחר מבין העם הבווארי, שושלתו המשיכה לשלוט בבוואריה תחת חסותם של הפרנקים עד שנת 778.
במהלך המאה ה-8 היחסים בין הדוכסים הבווארים והמלוכה הפרנקית היו בעיקר מתוחים, למשך מספר שנים אפילו הצליחה בוואריה להשיג עצמאות יחסית, אך לבסוף האחיזה הפרנקית בבוואריה הייתה על העליונה. בשנת 749, ירש טסילו השלישי, דוכס בוואריה את הדוכסות הבווארית ומספר שנים אחר כך החל לפעול באופן עצמאי וסירב במספר מקרים לשתף פעולה עם המלך הפרנקי קרל הגדול, מה שהוביל את הפרנקים בשנת 788 להסרת טסילו השלישי מכס הדוכסות וביטול שושלת המלוכה האגילולפינגית, במקום נמלכו דוכסים משושלת המלוכה הפרנקית. בין השנים 788–843 הייתה בוואריה חלק מהאימפריה הפרנקית. בשנת 843, לאחר מלחמה על ירושת האימפריה בין נכדיו של קרל הגדול, נחתם חוזה ורדן, שחילק למעשה את האימפריה בין השלושה. בוואריה הייתה עכשיו לדוכסות בממלכתו המזרחית של לודוויג הגרמני, הממלכה שתהיה הבסיס לאימפריה הרומית הקדושה.
במשך 400 השנים הבאות, מספר רב של שושלות ובתי מלוכה שונים החליפו את השליטה בבוואריה. שטחה של הדוכסות אף הוא השתנה לא מעט, עם רכישות טריטוריאליות שונות וחלוקות בין יורשים. בשנת 976 איבדה בוואריה טריטוריות נרחבות בדרום ובדרום-מזרח הדוכסות, כתוצאה ממרידתו של היינריך השני. בין הטריטוריות האלו הייתה 'אוֹסטרִיכִי' או 'הממלכה המזרחית', טריטוריה זאת קיבלה מעמד של דוכסות בפני עצמה, דוכסות שהפכה לימים לאוסטריה.
במהלך מלחמת שלושים השנים לחם מקסימיליאן הראשון, דוכס בוואריה לצד פרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובתמורה לכך קיבל ב-25 בפברואר 1623 את נסיכות הבוחר מפפאלץ, במקום פרידריך החמישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ שהובס, ובנוסף, שודרגה דוכסות בוואריה למעמד של נסיכות הבוחר.
ממלכת בוואריה (1806-1918)
במהלך המלחמות הנפוליאוניות לחם מקסימיליאן הרביעי יוזף, הנסיך הבוחר מבוואריה לצד נפוליאון, ובתמורה לכך קיבלה בוואריה בשנת 1806 מעמד של ממלכה, מאת נפוליאון בונפרטה.
בתקופת קונפדרציית הריין ואחריה, בוואריה עברה תהליך מודרניזציה בתחומים רבים ביניהם תחומים פוליטיים וחברתיים. בשנת 1818 נכתבה חוקה מודרנית יחסית לממלכות גרמניה האחרות, אשר יצרה פרלמנט המבוסס על שני בתים: הבית העליון שישבו בו חברי האצולה ובעלי הקרקעות; והבית התחתון שישבו בו נציגי הציבור מהדרגות הנמוכות יותר. בשנת 1825, עלה לכס השלטון המלך לודוויג הראשון שתרם רבות לתרבות, לאמנות ולמבנה הדתי בבוואריה. תחת שלטונו נבנו מבני ציבור מרשימים ביופים והייתה פריחה תעשייתית, כולל הקמת 'תעלת לודוויג' אשר קישרה בין הדנובה לבין המיין. מלוכתו של לודוויג הראשון הופסקה בתקופה הסוערת של אביב העמים בגרמניה של שנת 1848, לודוויג היה השליט היחיד שנאלץ לוותר על הכס בגרמניה של אותה השנה.
בזירה הגרמנית במהלך המאה ה-19, בוואריה הייתה ביחסים טובים עם אוסטריה ולרוב חברה אליה אל מול פרוסיה. החל מאמצע המאה ה-19, כאשר החלה פרוסיה במהלכים לאיחוד גרמניה, החלוקה בין המחנה האוסטרי (שכלל את בוואריה) לבין איחוד צפון גרמניה היווה מכשול לאיחוד גרמניה כולה. המתיחות בין שתי המחנות התפוצצה לכדי מלחמת אוסטריה–פרוסיה (או 'מלחמת שבעת השבועות') בשנת 1866. ההפסד של אוסטריה במלחמה זו גרם לתזוזה של מדינות גרמניה לכיוון פרוסיה ואיחוד גרמניה והרחיק בעצם את אוסטריה ממקומה בחברה הגרמנית. החל משנת 1866, כתוצאה מהמלחמה, מדינות צפון גרמניה יצרו את הקונפדרציה הצפון-גרמנית, מה שביטל לזמן מה את הקונפדרציה הגרמנית. בוואריה הייתה בתקופה זאת ממלכה בדרום גרמניה, ללא קשרים רשמיים לאיחוד גרמני כזה או אחר. בשנת 1870 תמכה בוואריה בפרוסיה במלחמת צרפת–פרוסיה, ובשנת 1871 הצטרפה לקיסרות הגרמנית.
ב-10 ביוני 1886 הכריזה ממשלת בוואריה באופן רשמי על לודוויג השני, מלך בוואריה כבלתי שפוי ובלתי ראוי להחזקת סמכויות שלטוניות כלשהן, ועל מינוי דודו לואיטפולד לעוצר רשמי של הממלכה. הפרופסור ברנרד פון גודן הסביר את קביעתו לאי השפיות של המלך בתיאורים שקריים ומוזרים שהאחרון נתן לגבי אויביו, על אף שמעולם לא פגש או בחן את לודוויג עצמו. כיום ישנם היסטוריונים הטוענים כי לודוויג היה שפוי לחלוטין והופלל כבלתי שפוי כחלק מקשר שנקשר נגדו.
קריאות עזרה דוגמת זו יורטו בידי המודיעין החשאי הבווארי אשר מנע מהמלך כל סוג של תקשורת עם העם. המלך גם דחה את הצעתו של ביסמרק להופיע במינכן ולהוכיח לעם שהוא שפוי לגמרי ובכך לעורר את תמיכת העם בו. בבוקר 12 ביוני הגיעה משלחת שנייה מטעם הממשלה לשערי טירת נוישוונשטיין. המשלחת אסרה את המלך בשנתו בשעה 4 לפנות בוקר, ולקחה אותו למקום מעצרו בטירת ברג.
נסיבות מותו של המלך נשארו אפופות מסתורין עד לימינו. ב-13 ביוני בשעה שש ושלושים בערב, הביע לודוויג בפני שוביו את רצונו לצאת להליכה בטבע יחד עם הפרופסור גודן שהפך במרוצת הזמן לרופא המטפל בשיגעונו ואשר סירב להמצאות מלווים בשעת הטיול האמור. לאחר רדת החשיכה, מאחר שהמלך לא שב מטיולו, החלו חיפושים אחריו. גופתו נמצאה בשעה 11:30 בלילה, כשהיא טבועה לצידה של גופת הפרופסור בסמוך לגדת אגם שטרנברג (Starnbergersee).
ב-7 בנובמבר 1918 פרצה בבוואריה המהפכה הגרמנית, ובעקבות כך ברח לודוויג מבוואריה, בתקווה שמדובר באירוע חולף. אולם ב-13 בנובמבר לאחר תבוסת גרמניה במלחמת העולם הראשונה, התפטר לודוויג מהמלוכה.
יעקב פרי (פרולוב)
יעקב פרי (פרולוב) (24 באוגוסט 1915 – 8 בפברואר 2001) היה מפקד בכיר ב"הגנה" ובצה"ל, בו הגיע לדרגת אלוף. בין התפקידים שמילא: מ"מ אלוף פיקוד הדרום, מפקד מחוז ירושלים, נשיא בית הדין הצבאי לערעורים, מפקד פיקוד ההדרכה, ולאחר שחרורו מצה"ל, יו"ר האגודה למען החייל.
ביוגרפיה
יעקב פרי נולד בסופיה שבבולגריה בשם יעקב פרולוב. הוא עלה לארץ ישראל ב-1925. עוד כתלמיד בגימנסיה הרצליה הצטרף פרי ל"הגנה". ב-1939 סיים קורס מפקדי מחלקות בג'וערה. מאז היה במנגנון הקבע של ההגנה. בשנים 1942-1946 פיקד על החי"ש בתל אביב ואחר כך פיקד על נפת הדרום.
במלחמת העצמאות הקים את גדוד 52 עם לוחמי נפת אפרים במחוז תל אביב. כאשר הוקמה חטיבת גבעתי צורף הגדוד לחטיבה. כמפקד הגדוד הוא פיקד על כיבוש משלטי חוליקאת במבצע יואב. בסוף המלחמה החליף את שמעון אבידן בתפקיד מפקד חטיבת גבעתי. אחר כך שימש כראש מחלקת מבצעים במטכ"ל, ראש מטה וממלא מקום מפקד הפיקוד השמיני וכראש מטה פיקוד הדרום. ב-1954 שימש כאלוף הפיקוד כממלא מקומו של אלוף משה צדוק. בשנים 1955–1957 שימש ראש מנהל הסגל. לאחר מכן שימש מפקד פיקוד ההדרכה, מפקד מחוז ירושלים (1959–1961), בתקופה זו פיקד על מצעד צה"ל שנערך בירושלים. ב-1961 מונה לנספח צה"ל באיטליה, שווייץ ויוגוסלביה. בדצמבר 1963 מונה לנשיא בית הדין הצבאי לערעורים, ושנה אחר כך הועלה לדרגת אלוף.
בשנת 1970 קיבל פרי את תואר יקיר העיר רחובות.
יהודה ליב רוזנטל
יהודה ליב (ליאון) בן משה (מויסייביץ') הלוי רוזנטל (בכתיב היידי, שנהג בזמנו: לעאָן ראָזענטהאל; ברוסית: Леон Моисеевич Розенталь); 16 בנובמבר 1817, תקע"ח, וילנה, רוסיה (ליטא) – 19 ביוני 1887, לוקרנו, שווייץ) היה בעל הון משכיל ועסקן ציבור יהודי-רוסי, פילנתרופ ומצנט שתמך בספרות העברית, מעשירי היהודים בבירה בסנקט פטרבורג, מראשי העסקנים בקהילה, ממייסדי חברת מרבי השכלה בישראל ומראשיה.
קורות חיים
יהודה ליב (ליאון) רוזנטל נולד בנובמבר 1817 בעיר וילנה שבמערב האימפריה הרוסית (ליטא). אמו, בתו של מרדכי ליב אשר'ס, הייתה בת למשפחות המיוחסות גינצבורג–קליאצקוֹ (קליאצקא), אביו משה בן דוד רוזנטל (שכונה משה'ל מרדכי'ס, על שם חותנו) היה סוחר אמיד, מנהל הכספים של משפחת גינצבורג, פילנתרופ ומראשוני משכילי וילנה. ביתו היה בית ועד לאנשי תנועת ההשכלה היהודית בראשית המאה ה-19 (בין באי ביתו היה חיים זליג סלונימסקי הצעיר, שבשנת 1834 פרסם בסיוע משה רוזנטל את ספרו הראשון, ספר לימוד מתמטיקה בשם "מוסדי חכמה"). קיבל חינוך תורני וכללי ליברלי אצל מלמד טוב, ונודע כעילוי. הושפע מדודו אלעזר רוזנטל, שהיה בקיא במקורות היהודיים והפילוסופיים. נישא בהיותו נער בן 15, כנהוג אז בליטא, והתגורר מספר שנים בברסט ליטובסק תחת קורתו של חותנו, שמואל יואל ניימארק, שלא אהד את תנועת ההשכלה הווילנאית. בברסט היה רוזנטל לאחד מראשי המשכילים. מ-1844 נהה אחר יצחק בר לווינזון. בביקורו של משה מונטיפיורי ברוסיה בשנת 1846 הגיש לו רוזנטל ממורנדום שבו נטען כי הפתרון למצוקתם הכלכלית והחברתית של יהודי ליטא הוא הקמת בתי ספר מודרניים עבורם. כשבגר החל לעבוד כאביו בשירותו של קרוב משפחתו יוסף גינצבורג, היה למנהל הכספים ורואה החשבון של עסקי גינצבורג, ובמחצית הראשונה של שנות ה-50 של המאה התיישב בבירה סנקט פטרבורג. בהמשך היה ליזם בקנה מידה גדול בזכות עצמו, ולאחד מהבנקאים ובעלי ההון המובילים בבירה הרוסית.
לצד עסקיו הנרחבים, ייחד רוזנטל תשומת לב ניכרת לעסקי ציבור. הוא היה מעריץ נלהב של הספרות העברית, עמד בקשר מכתבים עם רבים מהמשכילים הנודעים, בהם חיים זליג סלונימסקי ויוסף רבינוביץ', תמך כלכלית ובאמצעות קשריו במספר רב של סופרים, בהם סלונימסקי וקלמן שולמן, ותרם מכספו למימון לימודיהם של סטודנטים יהודים בפוליטכניון של ריגה. פעל נמרצות להפצת ההשכלה החילונית בקרב יהודי רוסיה, בסוברו כי זהו הפתרון לבעיה היהודית ברוסיה. עם זאת, לא היה קנאי, והלך בשביל הזהב.
גולת הכותרת של מפעלו הייתה ייסודה של חברת מרבי השכלה בישראל בארץ רוסיה בשנת 1863. הוא כיהן כחבר הוועד וכגזבר האגודה והיה הרוח החיה בה מעת ייסודה ועד מותו. הדגיש במיוחד את ערכה של כתיבת מדע פופולרי בעברית, ותרם מכספו להוצאתם של מספר ספרי מדע והיסטוריה.
החל ב-1871 תמך בארגון שסיפק מזון כשר לחיילים יהודים בצבא הצאר וליהודים עניים. היה מיוזמי הקמתו של בית הכנסת בסנקט פטרבורג ותרם מכספו למטרה זו.
רוזנטל נפטר בלוקרנו שבשווייץ, לשם נסע להתרפא ממחלה. נקבר בלוצרן והוספד ברחבי רוסיה.
עונת 1978/1979 בגביע אירופה למחזיקות גביע בכדורסל
המשחק הראשון התקיים ב-1 בנובמבר 1978 והתחרות הסתיימה ב-22 במרץ 1979. בתחרות השתתפו 22 קבוצות.
בתחילת התחרות התקיימו שני סיבובים של שלב הקדם בשיטת משחק בית/משחק חוץ בהם נקבעו 5 עולות לשלב הבתים. לקבוצות אלו התווספה גבטי קאנטו (מחזיקת הגביע), סינודיה בולוניה (מפסידה במשחק הגמר) ואסוול. המשחקים בבתים נערכו בשיטת משחק בית/משחק חוץ. בהמשך התקיימו משחקי חצי הגמר בשיטת משחק בית/משחק חוץ והגמר במגרש שנקבע בתחילת התחרות.
יהודה ליב רוזנטל
קורות חיים
בתו היחידה, פליציה (1852–1908), נישאה לקארל ברנשטיין, מרצה למשפט רומי באוניברסיטת ברלין, והשניים היו מראשוני אספני הציור האימפרסיוניסטי בגרמניה.
עונת 1978/1979 בגביע אירופה למחזיקות גביע בכדורסל
התחרות הסתיימה בניצחון של גבטי קאנטו מאיטליה, בפעם השלישית בתולדות המועדון ובפעם השלישית ברציפות.
שלב הבתים
בית א'
יהודה ליב רוזנטל
קורות חיים
בראשית שנות ה-90 של המאה תרם חתנו ברנשטיין לחברת מרבי ההשכלה סכום כסף שעל יסודו נוסד פרס ספרותי על שמו על סך 300 רובל, עבור חיבור על תולדות עם ישראל וספרותו. בין זוכי הפרס: שאול פנחס רבינוביץ' (1898), על ספרו "ר' יום טוב ליפמאן צונץ : חייו זמנו וספריו", ובן-ציון כ"ץ (1901).
עונת 1978/1979 בגביע אירופה למחזיקות גביע בכדורסל
שלב הבתים
בית ב'
ישראל בתחרות
הפועל תל אביב הייתה הנציגה הישראלית בתחרות. היא התחילה את השלב המוקדם מהסיבוב הראשון בו היא הפסידה לדן בוס מהולנד 83-67 ו-86-81
יהודה ליב רוזנטל
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
Please Please Me
Please Please Me (אנא הנעימי לי) הוא אלבום הבכורה של להקת הביטלס. האלבום הוקלט ב-11 בפברואר 1963 בהקלטה שנמשכה 13 שעות, ויצא לאור בתאריך 22 במרץ אותה שנה. האלבום כלל גם 4 שירים שהוקלטו קודם לכן, ויצאו כאיי-סייד ובי-סייד בשני תקליטונים (Love Me Do ו-P.S. I Love באוקטובר 1962; ו-Please Please Me ו-Ask Me Why בפברואר 1963). כדי למנוע מחברת EMI להוציא שניים משירי האלבום כתקליטון נפרד, הקליטו הביטלס עוד קודם להקלטת האלבום תקליטון חדש ובו השירים From Me To You ו-Thank You Girl. התקליטון יצא ב-12 באפריל 1963, שבועיים אחרי צאת האלבום.
שירי התקליט מייצגים מבחר מהשירים הטובים יותר שהיו בידי הביטלס באותה עת, ומגוון משיריהם של זמרים ולהקות שהיו אהובים עליהם, כמו השירלז, הקוקיז והמלחין ארתור אלכסנדר. חמישה מהשירים שאינם פרי עטם של הביטלס היו גרסאות רוקנרול לשירים אמריקאיים בסגנון "בניין בריל" ואחד - A Taste of Honey היה שיר ישן וסנטימנטלי שהביא פול.
בשנת 2003 דורג האלבום במקום 39 על ידי המגזין רולינג סטון ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים.
רשימת רצועות
כל השירים נכתבו על ידי ג'ון לנון ופול מקרטני, למעט אם צוין אחרת.
משתתפים
הביטלס
מוזיקאים נוספים והפקה
מחוזות ניו ג'רזי
במדינת ניו ג'רזי שבארצות הברית ישנם 21 מחוזות.
הגדול שבמחוזות ניו ג'רזי הוא מחוז אושן (2,372 קמ"ר), הקטן שבהם הוא מחוז הדסון (122 קמ"ר), והמאוכלס שבהם הוא מחוז ברגן (כ-905,116 תושבים נכון לשנת 2010). עיר הבירה, טרנטון, נמצאת במחוז מרסר.
רשימת המחוזות
הטבלה שלהלן ממוינת כברירת מחדל לפי גודל האוכלוסייה במחוז. לחיצה על החצים הקטנים בתא העליון של כל עמודה תמיין מחדש את הטבלה לפי פרמטרים אחרים.
ז'אן ד'ארק (סרט)
הפסיון של ז'אן ד'ארק (בצרפתית: La Passion de Jeanne d'Arc) הוא סרט אילם שהופק בצרפת בשנת 1928. הוא מבוסס על תיעוד משפטה של ז'אן ד'ארק. הסרט בוים על ידי קארל תאודור דרייר ומככבים בו רנה ג'ין פלקונטי, ואנטונין ארטו.
הסיפור והסגנון
הסרט מתאר בפרוטרוט את שעותיה האחרונות של ז'אן ד'ארק, לאחר נפילתה בשבי בידי האנגלים. הוא מביא את משפטה, כליאתה, עינויה ולבסוף הוצאתה להורג במחזה ייסורים. מה שהתבלט במיוחד באותה תקופה היה עבודת המצלמה של הסרט והדגש על הבעות הפנים של השחקנים. דרייר צילם הרבה מן הסרט בתקריב ואסר על שחקניו להתאפר, על מנת להיטיב לספר את הסיפור באמצעות הבעות פניהם. פלקונטי – בתפקידה השני והאחרון בקולנוע – קיבלה שבחים רבים על הופעתה מרובת הבעות הפנים כז'אן.
הסרט היה מכוון במקורו להשתמש בטכניקה החדישה של הקול, אולם דרייר היה חסר את המימון הדרוש ולכן נותר הסרט אילם.
דרייר ייעד את הסרט לצפייה בשקט מוחלט, בלא מוזיקה נלווית. על כל פנים, ב-1994 חיבר המלחין ריצ'רד אינהורן אורטוריה המבוססת על הסרט וקרויה בשם "קולות האור". היצירה זמינה כיום בגרסת ה-DVD של הסרט. ב-1999 סיפקה הזמרת האמריקנית Cat Power, ליווי מוזיקלי במספר הקרנות של הסרט באמריקה.
התגובות לסרט ומורשתו
חלק מהמבקרים סבורים שז'אן ד'ארק הוא הסרט האילם הטוב ביותר שנעשה אי פעם, ופאולין קייל כתב כי משחקה של פלקונטי את ז'אן ד'ארק הוא "ההופעה הטובה ביותר שהייתה אי פעם בסרט". על כל פנים, הסרט נאסר להקרנה בבריטניה, בשל אופן הצגתו את החיילים הבריטים האכזריים הלועגים ומענים את ז'אן בסצינות המשקפות את התיעודים מן הברית החדשה של החיילים הרומאים הלועגים ומענים את ישו הנוצרי. הארכיבישוף של פריז היה אף הוא ביקורתי ודרש לערוך שינויים בסרט. לא ידוע אם בקשה זו נענתה, אם לאו.
הגרסה המקורית של הסרט נעלמה למשך מספר עשורים, לאחר שאש לחכה את העותקים המקוריים של הסרט. דרייר עצמו ניסה לאסוף גרסאות מעותקים ששרדו ואולם הוא נפטר בעודו מאמין שהגרסה המקורית אבדה לעד. כמעט בדרך נס, נמצא ב-1981 העתק של הסרט המקורי, היה זה בארון הבגדים של החצרן בבית חולים לחולי נפש באוסלו. גרסה זו זמינה כיום ב-DVD.
סצינות מז'אן ד'ארק מופיעות בסרטו של ז'אן-לוק גודאר לחיות את חייה משנת 1962, שבו צופה השחקנית הראשית בסרט בקולנוע ומזדהה עם ז'אן ד'ארק. בהנרי וג'ון, נראה הנרי מילר צופה בקטעים האחרונים מתוך הסרט וקול קורא מכתב לאנאיס נין, המשווה אותה לז'אן ד'ארק ואת עצמו ל"נזיר המשוגע", דמות אותה מגלם אנטונין ארטו.
היינריך העשרים, נסיך רויס-גרייץ
היינריך העשרים, נסיך רויס-גרייץ (בגרמנית: Heinrich XX Fürst Reuß zu Greiz; 29 ביוני 1794 - 8 בנובמבר 1859) היה נסיך רויס-גרייץ בין השנים 1836–1859.
ביוגרפיה
בשנת 1836 מת אחיו הבכור היינריך התשעה עשר, נסיך רויס-גרייץ ללא בנים, והיינריך עלה לשלטון במקומו.
היינריך שלט שלטון אבסולוטי בנסיכות. בשנת 1848 פרצו בנסיכות מהומות כחלק ממהפכות אביב העמים, והיינריך הבטיח שיעניק חוקה לנתיניו, אולם לאחר דיכוי המהומות הוא הפר את הבטחתו ולא העניק להם חוקה. בנוסף, היינריך שירת שירות צבאי לטובת האימפריה האוסטרית, והיה הנסיך התורינגי היחיד לצד סקסוניה-מיינינגן שעמד לצד אוסטריה בשאלה הגרמנית. ב-8 בנובמבר 1859 מת היינריך בגרייץ, ובנו היינריך העשרים ושנים, נסיך רויס-גרייץ עלה לשלטון במקומו.
משפחתו
ב-25 בנובמבר 1834 התחתן היינריך בטירת הייד עם סופיה, נסיכת לוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג, בתם של קרל, נסיך לוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג, והרוזנת סופיה לואיזה וינדיש-גרץ, אולם היא מתה בשנת 1838 ללא ילדים.
ב-1 באוקטובר 1839 התחתן היינריך בשנית בבאד הומבורג עם קרולינה, נסיכת הסן-הומבורג, בתם הבכורה של גוסטב, רוזן הסן-הומבורג ולואיזה, נסיכת אנהלט-דסאו, ממנה היו לו חמישה ילדים:
רוסנפט
רוסנפט (ברוסית: Роснефть) היא חברת נפט וגז רוסית גדולה. היא נוסדה בשנת 1993 כחברה בבעלות המדינה, על בסיס הנכסים שהיו קודם בבעלות רוסנפטגז, החברה שירשה את משרד הנפט והגז של ברית־המועצות. ב-2013 הפכה ליצרנית הנפט הגדולה בעולם.
בשנת 1995 הפכה הממשלה הרוסית את רוסנפט לחברת מניות משותפת פתוחה (OJSC), בבעלות ממשלת רוסיה ובניהולה. לאחר תהפוכות רבות בניהול החברה, מינתה ממשלת רוסיה באוקטובר 1998 הנהלה חדשה לחברה, בראשות סרגיי בוגדנצ'יקוב, המכהן במשרה זו עד היום. תחת הנהלתו הפכה רוסנפט לחברה רווחית, וביולי 2006 ערכה הנפקה ציבורית ראשונה, בה גייסה 10.6 מיליארד דולר.
רוסנפט, שבסיסה במוסקבה, היא החברה השלישית בגודלה ברוסיה, אחרי לוקאויל וגזפרום, אף הן מתחום האנרגיה. פעילותה נוגעת לכל תת-הענפים בסקטור האנרגיה, מההפקה ועד השיווק לצרכן. החברה עוסקת בחיפוש והפקה של נפט וגז ברחבי רוסיה, מפעילה שני בתי זיקוק, ומחזיקה בחברות-בנות העוסקות בהובלת נפט במכליות, בתפעול צינורות נפט, ושיווק נפט ותזקיקים. מכירותיה ברבעון שהסתיים בספטמבר 2006 עמדו על 9.165 מיליארד דולר, ורווחיה לפני מס עמדו על כ-1.5 מיליארד דולר. שווי החברה בסוף 2018 היה כ־64 מיליארד דולר.
בקיץ 2017 רכשה החברה את ענקית הנפט ההודית Essar Oil תמורת 12 מיליארד דולרים.
ב-2017 מונה קנצלר גרמניה לשעבר גרהרד שרדר ליו"ר דירקטוריון החברה.
ההפרטה
בדצמבר 2016 הודיע נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין, על מכירת 19.5 אחוזים מחברת רוסנפט בעבור 10.2 מיליארד דולרים. עסקת המכירה הושלמה במהירות, כאשר רוב המערכת הפוליטית ברוסיה כלל אינה מודעת לה ומבלי שהתבצע דיון ציבורי בנושא. פירוש הדבר הוא שרוסיה למעשה איבדה את השליטה בחברה, במהלך שכלל לא אושר על ידי ממשלת רוסיה . זהות הקונים נותרה אנונימית: לכאורה, הרוכשים הם ממשלת קטר וחברת גלנקור השווייצרית. אולם הרכישה עצמה התבצעה תוך שימוש במספר חברות רכישה שהתפרסו בכמה מדינות שונות כגון סינגפור, אנגליה ואיי קיימן, תוך ניצול פרצות בחוקי בעלות המאפשרות לבעלי חברות מסוימות שלא להסגיר את זהותם.
אסון הטבע באודר
אף על פי שהסיבה למות הדגים ובעלי החיים האחרים לא ברורה, קיימות מספר תיאוריות לתופעה, הכוללות את: ההשפעות של חום הקיץ ורמות מים נמוכות ביותר בנהר עקב הבצורת האירופית, רמות חמצן מופחתות עקב החום והעמסת חומרים מזינים, או להפך, זינוק ברמות החמצן עקב החדרת חומר מחמצן, וזיהום מי הנהר על ידי כימיקלים כולל כספית, מסיטילין, מלחים או ביוב אחר.
השלטונות הפולניים הגיבו באטיות לתופעה והדבר הפך לשערורייה, שגרמה לפיטורי הפקידים הפולנים שהיו אחראים על ניהול המים והגנת הסביבה. פרס של מיליון זלוטי (210,000 דולר נכון לאוגוסט 2022) הוצע עבור מידע אודות אשמים אפשריים.
הנהר אודר
האודר זורם מאוסטרבה שבהרי הסודטים שבצפון צ'כיה, דרך הגבול הצ'כי-פולני לפולין, מתחבר לתעלת גליביצה, עובר את שלזיה התחתונה, כולל תעלת ורוצלב הגדולה, מגיע לגבול גרמניה-פולין, ולאחר מכן מתנקז לאורך הגבול לים הבלטי ליד העיר שצ'צ'ין שבצפון פולין. הנהר הוסב לתנועת דוברות כבדות לפני עשרות שנים, עקב התיעוש הכבד באוסטרבה, שלזיה העילית (המחוברת לנהר באמצעות התעלה ונהר קלודניצה להובלת פחם ממכרות הפחם הגדולים הרבים של שלזיה) ושלזיה התחתונה, במיוחד לשינוע מוצרים מהמפעלים הכימיים הגדולים בקנדז'ז'ין-קוז'לה וברז'ג דולני. מאזור וורוצלב הנהר אודר מזוהם מאוד. בשנת 2012, העבירו על הנהר יותר מ-100 טונות של מתכות כבדות אל הים הבלטי (נתון רשמי). בשנת 2022 כתוצאה מהאיסור הפולני על ייבוא פחם רוסי פולין החלה להאיץ את כריית הפחם על אדמתה, להוביל אותו בדוברות על הנהר ובמקביל העמיקו את ערוץ הנהר, עובדה שעשויה לעלות לפני המים את כמות המזהמים הרעילים (כולל מתכות כבדות) ששקעו בתחתית הנהר במהלך השנים.