cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לב זילבר
קורות חיים
בשנת 1912 סיים לב את לימודיו בגימנסיה המחוזית בפסקוב (כמו חברו השני לכיתה וחברו הקרוב אוגוסט לטאווט) והתקבל למחלקה למדעי הטבע בפקולטה לפיזיקה ומתמטיקה באוניברסיטת סנקט פטרבורג. בשנת 1915 עבר לפקולטה לרפואה של אוניברסיטת מוסקבה, לאחר שקיבל אישור להשתתף במקביל בשיעורים במחלקה למדעי הטבע וסיים את לימודיו בשנת 1919. משנת 1921 עבד במכון למיקרוביולוגיה של ועדת הבריאות העממית לבריאות במוסקבה. בשנת 1928 התחתן עם זינאידה ויסאריונובנה ירמולייבה. בחודשים הראשונים שלאחר החתונה בילו זילבר וירמולייבה בעבודה במכון פסטר (צרפת) ובמכון רוברט קוך (גרמניה). בשנת 1929 קיבל את ההצעה לתפקיד מנהל המכון למיקרוביולוגיה של אזרבייג'ן וראש המחלקה למיקרוביולוגיה של המכון הרפואי בבאקו.
פיקח על דיכוי התפרצות מגפת הדבר בנגורנו קרבאך בשנת 1930. עם חזרתו לבאקו הוצג כמועמד לקבלת עיטור הדגל האדום ועד מהרה נעצר באשמת חבלה במטרה להדביק את אוכלוסיית אזרבייג'ן במגפה. הוא שוחרר לאחר ארבעה חודשים (אולי לבקשתו של מקסים גורקי, אליו פנה אחיו הצעיר של לב זילבר, הסופר וניאמין קאברין, אולי הודות למאמציה של גרושתו, זינאידה ירמולייבה). עם שחרורו עבד זילבר במוסקבה, ועמד בראש המחלקה למיקרוביולוגיה במכון המרכזי ללימודי רפואה מתקדמים ועמד בראש המחלקה המיקרוביולוגית של המכון הממלכתי לבקרה מדעית של הוועדה העממית לבריאות. בשנת 1934 הוא הקים את הקמת המעבדה המרכזית לנגיפים בוועדת הבריאות העממית של רוסיה הסובייטית ויזם את פתיחת המחלקה לווירולוגיה במכון למיקרוביולוגיה של האקדמיה למדעים של ברית המועצות.
בשנת 1935 התחתן עם ולריה פטרובנה קיסליובה. בשנת 1937 עמד בראש משלחת המזרח הרחוק של הקומיסריון העממי לברית המועצות לבריאות לחקר מחלה זיהומית לא ידועה של מערכת העצבים המרכזית. במהלך עבודת המשלחת הובהר אופי המחלה – דלקת מוח מקרציות והוצעו שיטות להתמודד איתה. מיד עם שובו נעצר בגין ניסיון להדביק את מוסקבה בדלקת המוח דרך אספקת המים בעיר ופיתוח איטי של תרופה לטיפול במחלה. בזמן שהותו בכלא, זילבר ריצה חלק מתקופת כהונתו במחנות בפצ'ורה, שם בתנאי הטונדרה הוא פיתח תכשיר שמרים נגד פלגרה מאיילים והציל את חייהם של מאות אסירים שמתו ממחסור מוחלט בוויטמינים. תכשיר זה נרשם כפטנט ואושר על ידי קומיסריון הפנים העממי.
בשנת 1939 שוחרר והיה לראש המחלקה לווירולוגיה במכון המרכזי לאפידמיולוגיה ולמיקרוביולוגיה של קומיסריון הבריאות העממי של ברית המועצות, אך בשנת 1940 נעצר בפעם השלישית. הוא סירב להצעות חוזרות ונשנות לעבוד על נשק בקטריולוגי. כשזכרו את יכולתו של זילבר להשיג לכוהל מאיילים, הרשויות שלחו אותו למחנה כימי, שם החל במחקר בנושא סרטן. עבור המחקר, האסירים תפסו עכברים וחולדות עבור זילבר לצורך ניסויים. במהלך מחקרו גיבש תפיסה חדשה של מקור הגידולים הסרטניים. בצורתו המקורית (1944–1945), היא התבססה על שני עקרונות בסיסיים: גידולים הם ממוצא ויראלי, אך הנגיף מבצע פונקציות יזומות בלבד עם התקדמות הגידול. במרץ 1944, ערב יום הולדתו ה־50 של זילבר, הוא שוחרר, ככל הנראה בזכות מכתב על חפותו של מדען שנשלח לסטלין ונחתם על ידי המנתח הראשי של הצבא האדום ניקולאי בורדנקו, סגן נשיא האקדמיה למדעים של ברית המועצות, לאון אורבלי, הסופר וניאמין קאברין, הביוכימאי ולדימיר אנגלהרדט וזינאידה ירמולייבה (יוצר הפניצילין הסובייטי וגרושתו לשעבר של זילבר), שיזמו את המכתב. לדעת זילבר עצמו, ככל הנראה, המכתב לא הגיע לנמען, אלא גרם לבלבול במשרדי הנ.ק.ו.ד. עם שחרורו הוא מפרסם מייד בעיתון איזבסטיה את מושג מקור הגידולים הסרטניים.
בקיץ 1945 הוא מצא ולקח לברית המועצות משפחה – אשתו, אחות אשתו ושני בניו, ששרדו במחנות העבודה הגרמניים, שם בילו 3.5 שנים. באותה שנה הוא נבחר לחבר באקדמיה למדעי הרפואה של ברית המועצות, מונה למנהל מדעי של המכון לווירולוגיה של האקדמיה למדעי הרפואה של ברית המועצות ועמד בראש המחלקה לווירולוגיה ואימונולוגיה של גידולים במכון לאפידמיולוגיה, מיקרוביולוגיה ומחלות זיהומיות של האקדמיה למדעי הרפואה של ברית המועצות, שם עבד במשך כל השנים שלאחר מכן. לאחר שחרורו קיבל את פרס סטלין.
מת ב־10 בנובמבר 1966 ונקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה (חלקה 6).
צאצאיו
ילדיו של זילבר הפכו מאוחר יותר למדענים מפורסמים: לב קיסליוב (1936–2008) – ביולוג מולקולרי, אקדמאי של האקדמיה הרוסית למדעים, ופיודור קיסליוב (1940–2016) – ביולוג מולקולרי, מומחה לקרצינוגנזה, חבר באקדמיה הרוסית למדעי הרפואה. אשתו של אחיו אלכסנדר (יקטרינה איוואנובנה זילבר, 1904–1963) בנישואיה השניים נישאה למחזאי יבגני שוורץ. האח – דוד זילבר (1897–1967), ראש המחלקה להיגיינה כללית וצבאית, דיקן הפקולטה לרפואה מונעת של המכון הרפואי פרם, מחבר הספר "היגיינת בתי מרקחת" (1962), ספר לימוד לפקולטות לתרופות "היגיינה" (1970).
גילויים מדעיים
זילבר סבר שבמדע היסודי חייבים להיות ראשונים והוא המחבר של התגלית המדעית "תכונות חדשות של פתוגניות של נגיפים נושאי גידול", שנרשם במרשם התגליות הממלכתי של ברית המועצות תחת מספר 53 מיום 27 במאי 1957.
בשנת 1967, על גילוי הפתוגניות של נגיף סרקומה העוף עבור סוגים אחרים של בעלי חיים, זילבר זכה בפרס המדינה של ברית המועצות לאחר מותו.
המאמין (סרט, 2001)
המאמין (באנגלית: The Believer) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 2001, שנכתב בהשראת סיפורו האמיתי של דניאל בורוס (בסרט נקרא "דניאל באלינט". עלילת הסרט אינה חופפת במלואה לסיפור חייו של בורוס), על צעיר יהודי אשר מצטרף לתנועה הנאו-נאצית בארצות הברית.
הסרט נכתב על ידי מארק ג'ייקובסון, ובוים על ידי הקולנוען האמריקאי-יהודי הנרי בין. מככב בו ראיין גוסלינג, כדניאל באלינט, יהודי שהופך לנאו-נאצי. הסרט זכה בפרס חבר המושבעים של פסטיבל סאנדנס 2001 לסרט הדרמטי הטוב ביותר וכן זכה בפרס גיאורגי הקדוש של פסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה ה-23 במספר.
תקציר העלילה
דניאל באלינט הוא צעיר בשנות העשרים לחייו ממשפחה יהודית, המתגורר בניו יורק, ותלמיד ישיבה לשעבר. הוא מבטא אינטלקטואליות, ובעל השקפות נאו-נאציות ואנטי יהודיות אלימות.
בתחילת הסרט דניאל מתגרה בתלמיד ישיבה יהודי ומכה אותו. לאחר שסיים להכות אותו, וללא שום תגובה מצידו של הבחור היהודי, דניאל צועק לבחור היהודי: "תכה אותי! תכה אותי! בבקשה ממך!". במהלך הסרט, מוצגת מספר פעמים סצנה מתקופתו כתלמיד צעיר בישיבה, ובה הוא מביע את דעתו על פרשת עקדת יצחק, שלפיה העקדה לא ביטאה את אמונתו של אברהם באלוהים, אלא את כוחו של אלוהים וצייתנותו של אברהם כלפי אלוהים ללא כל ספק. דעתו זו של דניאל מכעיסה את מורהו, המסלק את דניאל מהכיתה, ולאחר מכן מורה לו לחזור. סצנה זו היא עדות מוקדמת לתפישתו הריאלית של דניאל כלפי הסיפור וכלפי אלוהים, ואשר נוגדת את התפישה המקובלת ביהדות. סצנה זו ביחד עם סצנה נוספת, שבה נראית האות העברית א' עוברת שינוי מורפולוגי לצלב קרס בכתב יד, ניתן להחשיב כעדויות לשינוי ההדרגתי שעבר דניאל מאורח חיים יהודי לתפישת חיים נאו-נאצית.
דניאל נוכח במפגש של פאשיסטים, המנוהל על ידי קרטיס זמפס (בילי זיין) ולינה מוביוס (תרזה ראסל), שם הוא גם יוצר קשר עם קרלה, בתה של לינה. דניאל מביע את תמיכתו בהריגת יהודים ובפרט בבנקאי בשם מנזטי, אולם הוא זוכה ללעג מצד המשתתפים, וקרטיס ולנה מתנגדים לפגוע ביהודים מטעמים מעשיים, אם לא מוסריים. לינה מתרשמת מדניאל ומזמינה אותו להציג בפני אנשים. בהמשך, דניאל וחבריו הניאו נאצים מתקוטטים פיזית עם שני גברים אפרו-אמריקאיים, מושמים במעצר, ומשוחררים על ידי קרלה. הוא מעביר את הלילה איתה, אבל חוזר לבית אביו, שם הוא מעיין במחברותיו, ומוצא גם אקדח חצי אוטומטי. אחותו, לינדה, מבקרת אותו בפניו על תפישתו הנאצית, אבל היא גם דוחקת בו להישאר עמם לארוחת ערב. דניאל ואביו צופים בטלוויזיה.
גאי דניאלסן, עיתונאי שכותב מאמר על קבוצות שנאה בעקבות הפיגוע באוקלהומה סיטי, פוגש את דניאל לראיון במסעדה. דניאל מביע את משנתו כלפי היהודים: "יהדות היא כמו מחלה... קח למשל מיניות.... (הגבר) היהודי הוא במהותו נקבה... ברור שהיהודים שולטים בתקשורת ובבנקים... הם חותרים תחת אורח החיים המסורתי ועוקרים את שורשי החברה... עם אמיתי מפיק את הגניוס שלו מהאדמה, מהשמש, מהים, מהקרקע, כך הוא מכיר את עצמו. אבל ליהודים בכלל אין קרקע". העיתונאי מציין בתגובה: "יש את ישראל". אולם דניאל שולל זאת: "אלה אינם יהודים...ראה את הישראלים, זו חברה חילונית בבסיסה. הם אינם זקוקים יותר ליהדות משום שיש להם קרקע. יהודי אמיתי הוא נודד, הוא נווד, אין לו שורשים ואין לו קשרים, אז הוא הופך כל דבר לאוניברסלי. הוא לא יכול לדפוק בפטיש על מסמר או לחרוש שדה, אז כל מה שהוא יכול זה לקנות ולמכור, להשקיע הון ולהשפיע בערמה על שווקים... הוא לוקח את אורח חייו של עם המושרש באדמה ואז הופך אותו לתרבות קוסמופוליטית... זהו הדחף העמוק ביותר של הנפש היהודית למשוך בחוטי בד החיים עד שכבר לא נשאר מלבד חוט דק". כאשר העיתונאי מגלה בפניו שהוא היה בקשר עם הרב סטנלי נדלמן, ויודע שדניאל יהודי, דניאל כועס, שולף את אקדחו, מכוון לפניו של העיתונאי, ומאיים להתאבד אם גאי יפרסם את האמת.
דניאל נוכח במפגש נוסף של הפשיסטים, שם הוא פוגש את דרייק, צלף מיומן. בהמשך מתיידד עם בחור המומחה לחומרי נפץ. דניאל וחבריו הנאו-נאצים הולכים למסעדה יהודית, שם הם לועגים לשמות המאכלים בתפריט, ומתגרים בעובדי המעדנייה על חוקי התזונה היהודיים, כגון איסור אכילת בשר וחלב יחדיו. דניאל מציין פסוק מהתורה, "לא תבשל גדי בחלב אמו", אך מציין גם, שעופות אינם מספקים חלב. דרייק נראה מתרשם מהידע של דניאל. ההתגרות נמשכת עד אשר מתחילה קטטה פיזית. לאחר זאת, דניאל וחבריו נדרשים על ידי בית המשפט להשתתף בהכשרת רגישות, מפגש עם ניצולי שואה, או לרצות מאסר. במהלך המפגש הם מקשיבים לחוויותיהם של ניצולי שואה, כאשר אחד מהניצולים מספר על רציחת בנו הקטן על ידי חייל נאצי. דניאל זועם על כך, שהאיש לא עשה דבר כדי להציל את בנו, אבל כל הניצולים טוענים שדניאל גם לא היה עושה דבר במקומו, והוא יוצא בכעס. התמונה שבה דניאל נראה מאזין לסיפורו של הניצול תוך כדי הצמדת כפות ידיו אל פניו, משמשת כאחת מכרזות הסרט.
סיפורו של הניצול רודף אותו, ובהמשך הסרט דניאל מדמיין את עצמו גם כחייל הנאצי וגם את היהודי. מאוחר יותר באותו לילה, דניאל ושאר חבריו הנאו-נאצים פורצים לבית כנסת, משחיתים את תכולתו, ושותלים פצצה מתחת לדוכן. הם גם קורעים, רומסים ויורקים על ספר תורה, למרות שדניאל מוחה על מעשיהם, ובין היתר מגונן על אחת המגילות. זו העדות הראשונה לרגש המתעורר אצל דניאל כלפי היהדות לאחר המפגש עם ניצולי השואה. עם עזיבתם את בית הכנסת, דניאל לוקח עמו ספר תורה וטלית. למחרת בבוקר מתברר, שהתכנון לפוצץ את בית הכנסת נכשל, משום שהקוצב קפא בשלוש עשרה דקות. רב שהתראיין בנושא הסביר, כי אלוהים הגן על בית הכנסת. בבקתתו, דניאל מנקה ומתקן את ספר התורה, ושוב רואה את עצמו כחייל הנאצי בסיפור שואה. הוא לובש את הטלית מתחת לחולצתו, ומבצע הצדעה נאצית במועל יד יחד עם קריאת "וזאת התורה" בעברית. מעשה זה מבטא את היותו יהודי במקור ביחד עם הווייתו הנוכחית.
דרייק מציע לדניאל להרוג יהודי, והם מתכננים להרוג את איליו מנזטי. הם אורבים במרחק מסוים מבית כנסת, ולאחר שמנזטי יוצא ממנו, דניאל יורה לכיוונו אך מחטיא את מטרתו. דרייק מבחין בטלית מתחת לחולצתו של דניאל ומבין שהוא יהודי. דרייק מנסה לדקור את דניאל, אך האחרון יורה בו ונמלט. הוא ממשיך להיפגש עם לינה וקרטיס, שרוצים להביא את תנועתם ועקרונותיהם הפשיסטיים למיינסטרים הפוליטי. הוא מציג בפני יהודים, שחורים וליברלים. דניאל מסכים באי רצון לעזור להם לגייס כספים. בהמשך דניאל מביע אמפתיה כלפי יהודים במפגש נוסף, ובסופו של דבר לינה אינה רוצה יותר בקשר עמו. לאחר מכן נודע על כך, שאיליו מנזטי נרצח, ופרסומים בעיתונות ובטלוויזיה מנסים לקשור את דניאל למעשה הרצח.
קרלה רואה את ספר התורה שדניאל גנב מבית הכנסת, ומבקשת ממנו ללמד אותה עברית, לכאורה מסיבות אינטלקטואליות. הם גם מתחילים לתרגל טקסים יהודיים. דניאל מבקר באזור יהודי, ופוגש בסטיוארט, חבר מתקופת ילדותו ובארוסתו, מרים, שמזמינים אותו לתפילת ראש השנה בבית כנסת. כאשר דניאל מגיע לבית הכנסת, נותר מחוץ להיכל, שם פוגש בין היתר באבי, המוזכר גם כילד בסצנה על פרשת עקדת יצחק. אבי מכנה אותו אנטישמי, ומתפתח דיון על יהודים ועל ישראל. בהמשך, מרים, שעובדת בפרקליטות המחוזית, מספרת לו שמחצית מהאנשים במפגשיה של לינה מביוס הם סוכנים המדווחים לפרקליט המחוזי. מאוחר יותר היא מבקשת מדניאל להקליט שיחות בפגישה, כדי שתוכל לעזור לו עם האשמות אפשריות הצפויות עקב הריגתו של מנזטי. הוא מסרב לכך, ומרים מודה שלא אכפת לה מהאמת, היא דואגת רק לדניאל.
כאשר יום הכיפורים מתקרב, דניאל קורא למרים, ומתעקש על לקיחת המקום של סטיוארט לשמש כחזן מעל הדוכן ביום כיפור. לאחר כניסת יום הכיפורים, בשעות החושך, דניאל מגיע לבית כנסת עם ידידו, המומחה לחומרי נפץ, והם מתקינים פצצה מתחת לדוכן התפילה. כאשר דניאל מגיע לבית הכנסת ביום הכיפורים במהלך התפילה, הוא עולה לדוכן וקורא מספר התורה. במהלך השהות בבית הכנסת הוא שוב מדמיין את עצמו בסיפור שסיפר לו ניצול השואה, אך הפעם גם כחייל הנאצי וגם כאב היהודי. כאשר נותרו חמש דקות למועד התפוצצות הפצצה, דניאל יורד מהדוכן, ומודיע כי יש פצצה בבית הכנסת ומבקש מכולם לעזוב את המקום. דניאל עצמו לא עוזב את בית הכנסת. לאחר זאת דניאל מוצג בחזון מיסטי, שבו הוא עולה במדרגות הישיבה שבה למד כילד. בחזון הוא פוגש במורהו לשעבר בכל פעם שהוא עולה קומה במדרגות. מורהו אומר בחזון, כי הוא רוצה לשוחח על עקדת יצחק, ואומר לדניאל כי ייתכן שצדק, שיצחק מת על ההר, ונולד מחדש בעולם הבא. אבל דניאל מתעלם ממנו בכל פעם וממשיך לעלות במדרגות באופן אינסופי. מורהו קורא לו להפסיק, ואומר לו כי "אין שום דבר למעלה".
מרקורי האדום
המרקורי האדום הוא הבול הנדיר ביותר מבין בולי העיתון (בולים שנועדו לשליחת עיתונים) של אוסטריה.
בולים אלו הופיעו לראשונה בשנת 1851. הם הציגו פרופיל של מרקוריוס, האל הרומי. צבע הבול הצביע על ערכו. צבע כחול היה שווה ערך ל-6/10 מדד קרוצר לעיתון אחד, צהוב - 6 קרוצר ל-10 עיתונים, ורוד - 30 קרוצר ל-50 עיתונים.
בשנת 1856 הודפס העיצוב מחדש באדום ויחד עם הוורוד הפך לשווה ערך ל-6 קרוצר. אולם הוא הוחלף בעיצוב חדש שיצא לאור בשנת 1858 ורק עותקים ספורים ממנו שרדו.
במכירות פומביות שנערכו לאחרונה נמכר הבול בכ-40,000 דולרים אמריקאים. עותקים לא משומשים של הבול שווים עשרה אחוזים פחות ממשומשים.
טיכון (פטריארך)
הפטריארך טיכון ממוסקבה (ברוסית: Тихон Московский), נולד בשם וסילי איוונוביץ' בלבין Василий Иванович Беллавин; 31 בינואר 1865 - 7 באפריל 1925 (19 בינואר 1865 - 25 במרץ 1925 לפי הלוח היוליאני), היה שליח הכנסייה הפראבוסלאבית לצפון אמריקה ופטריארך מוסקבה ורוס כולה מן ה-5 בנובמבר 1917 ועד מותו. ב-1989 הוכרז כקונפסור (קדוש) של הכנסייה הפראבוסלאבית.
שנים ראשונות
נולד בקלין שבמחוז פסקוב. בגיל 23 סיים את הסמינר התאולוגי בסנקט פטרבורג. באותה שנה שב לסמינר בפסקוב כמשגיח. ב-1891, בגיל 26 קיבל על עצמו נדרי נזירות ובחר בשם טיכון על שם הקדוש טיכון מזאדונסק. ב-1897 מונה לבישוף של לובלין.
בארצות הברית
ב-1898 התמנה לבישוף האיים האלאוטיים ואלסקה ולראש הכנסייה הפרבוסלבית בצפון אמריקה ועבר לארצות הברית, שם אף קיבל אזרחות. הוא נדד בין קהילות המאמינים הפרבוסלביים שהיגרו לארצות הברית מן האימפריה הרוסית בניו יורק, שיקגו וערים בפנסילבניה ואוהיו. ב-1900 שינה את שם הדיוקסיה שלו ל"האיים האלאוטיים וצפון אמריקה כולה". ב-1902 חנך את קתדרלת ניקולס הקדוש בניו יורק יחד עם ראש עיריית ניו יורק, סת' לואו. הקתדרלה נועדה לשרת את בני הקהילה המהגרים בעיר, ימאים רוסים וחברי סגל דיפלומטי וכן את מאמיני הכנסייה האנטיוכית בעיר.
טיכון היה ער להתעוררות התנועות הפאן-סלאביות וביקש לאחד את המאמינים המהגרים מן הארצות הסלאביות תחת חסותו. במקביל, שיתף פעולה עם ראשי ונציגי הזרמים הנוצריים האחרים בצפון אמריקה כגון הבישוף האפיסקופלי של ויסקונסין והבישוף הפולני-קתולי של שיקגו. ב-1904 העביר את מרכז הבישופות שלו לניו יורק. ב-1905 הקדיש את המנזר הפרבוסלבי הראשון בצפון אמריקה, בסאות'-כנען שבפנסילבניה (כיום קרוי על שמו - Saint Tikhon's Orthodox Theological Seminary).
פטריארך מוסקבה
ב-1907 מונה לבישוף אובלסט ירוסלבל ושב לרוסיה. ב-1913 מונה לבישוף וילנה. ביוני 1917 מונה לבישוף מוסקבה ובאוגוסט הועלה לדרגת מטרופוליט. מיד לאחר מהפכת אוקטובר כונן מחדש את הפטריארכיה של מוסקבה ורוס כולה, אשר פוזרה על ידי פיוטר הגדול 200 שנה קודם לכן. ב-1918, שעה שמוסקבה נמצאה במצור הבולשביקים, נבחר טיכון לפטריארך מוסקבה ורוס כולה. הפטריארכיה ניצבה נגד הבולשביקים ותמכה בצבא הלבן במלחמת האזרחים ברוסיה שהתחוללה מיד לאחר המהפכה. אנשי כנסייה וכמורה רבים בשטחי ברית המועצות נכלאו והוצאו להורג ורבים אחרים יצאו לגלות. טיכון גינה את התקפות השלטון החדש על הכנסייה ואת רצח משפחת הצאר. ב-1920 הכריז על מתן עצמאות לפטריארכיות הפרבוסלביות בגולה, שלא יכלו עוד להסתמך על מוסקבה כמרכז דתי פעיל. באוקאז שהוציא קבע שעל פי חוקי הכנסייה חייב כל מחוז לראות בכוהניו הבכירים סמכות עליונה והללו חייבים לנהוג בהתאם לחוקי ההייררכיה הקבועים. פירוש האוקאז היה קריאת מרי נגד השלטון.
במהלך הרעב ברוסיה הסובייטית (1921–1922) הולאמו נכסיה של הכנסייה בכל רחבי רוסיה. טיכון, שהביע התנגדות למהלך זה, הוקע כסבוטאז'ניק ("מחבל") והושם במאסר בית אותו ריצה במנזר דונסקוי במוסקבה. עקב כך שלחו מספר מדינות מחאות לממשל הסובייטי. טיכון אולץ לפרסם הצהרת נאמנות למשטר, לוותר על כל תוארי הכהונה שלו והנגזר מהם ולשלוח הודעות לפטריארכיות הפרבוסלביות בגלות שהוא איננו עוד אויב למשטר. טיכון מת במהלך מאסר הבית שלו ונקבר במנזר בקבר לא מסומן. הוא הוכר עד מהרה כמרטיר (קדוש מעונה) של האמונה.
הפיכתו לקדוש
ב-1981 קיבל הסינוד של הכנסייה הרוסית בגלות החלטה לקדש את טיכון. ב-1989 קיבל גם הסינוד של הכנסייה האורתודוקסית הרוסית במוסקבה אותה החלטה, צעד שהתאפשר לאור חימום יחסי הכנסייה והשלטון הסובייטי בתקופת הגלאסנוסט. גם הכנסייה האפיסקופלית קבעה את יום מותו, 7 באפריל, כיום שבו נערכות תפילות לזכרו.
מקום קבורתו נחשב ללא ידוע עד פברואר 1992, אז התגלו שרידיו בקריפטה במנזר דונסקוי. לאחר מציאת השרידים ואישורם, הם הועברו לתיבת שרידי קדושים (רליקווריום). ביום מותו של טיכון, 7 באפריל 1992, העבירו חמישים בישופים את התיבה והיא הוצבה באיקונוסטאזיס של הקתוליקון (הכנסייה הראשית) של המנזר.
חרתוויסי
מצודת חֶרְתְּוִויסִי היא אחת המבצרים העתיקים בגאורגיה, והייתה בשימוש במשך כל התקופה הפיאודלית בגאורגיה. היא ממוקמת בצפון כפר חרתוויסי שבנפת אספינדזה בדרום גאורגיה במחוז ההיסטורי ג'אוואחתי (סאמצחה-ג'אוואחתי). המצודה ממוקמת בראש מצוק על גדות נהר הפָּרַוְוָאנִי בקרבת נקודת המפגש בין פָּרַוְוָאנִי לנהר הקורה. בתוך החומות ניצב מבצר (הקיפּ) מרובע עם פינות מעוגלות. מהקיר המזרחי של המצודה מובילות שתי מנהרות אל הנהר, האחת לאספקת מים והשנייה לתקשורת עם העולם שבחוץ. במתחם בחלק המערבי נמצאת כנסייה עתיקה.
היסטוריה
חרתוויסי נזכרת לראשונה ברשומות הגאורגיות במאות ה-10 וה-11. המצודה נבנתה במאה ה-2 לפנה"ס. הכנסייה נבנתה בשנת 985, בתקופת המלכה תמר הורחבה, והחומות הקיימות כיום נבנו ב־1354. במאה הרביעית לפני הספירה, לפי הרישומים של לאונטי מרובלי, כומר והיסטוריון גאורגי מהמאה ה-11, אלכסנדר מוקדון, בדרכו לכיבושיו במזרח, החריב אותה. במאות ה-10 וה-11, היא הייתה מרכז אזור מסכתי. במהלך המאה ה-12 היא הפכה לעיר. במאה ה-13, הרסו אותה המונגולים. ועד למאה ה-15 היא איבדה את כוחה. במאה ה-15 הייתה בבעלות הבעלים של מסכתי ממשפחת ג'קליי. במאה ה-16, פלשו העות'מאנים לדרום גאורגיה. במהלך שלוש המאות הבאות החזיקו גם בחרתוויסי. בסוף המאה ה-19, בתקופת מלחמת רוסיה טורקיה, הצבא הרוסי חזר לטריטוריות שאבדו, וחרתוויסי הפכה לבסיסם הצבאי.
האגדה
האגדה מספרת על המלכה תמרה, שהכריזה על תחרות מי יבנה את המגדל המפואר ביותר בחרתוויסי. בנאי מומחה והשוליה שלו היו בין המתחרים, ולמרבה הבושה עלה השוליה על מורו, והאחרון קפץ מהמגדל אל מותו.
וויו פור
וויו פור (Vieux Fort) היא בירת מחוז הנושא את אותו שם בסנט לוסיה. המקום קרוי על שמו של מבצר ששימש לתצפית כלפי דרום.
במאות ה-18 וה-19 העיירה שמשה כמרכז לתעשיית הסוכר של האי. במהלך מלחמת העולם השנייה בנה צבא ארצות הברית במקום שדה תעופה שלאחר המלחמה הפך להיות נמל התעופה הראשי של האי. כיום וויו פור היא שער הכניסה לסנט לוסיה וכן פועל בה נמל. זהו גם אזור תעשייתי מפותח.
סיפורת בזק
סיפורת בזק (flash fiction) היא סוגה ספרותית של סיפורים קצרים במיוחד. כיוון שאבחנתו כסגנון נבדל היא חדשה יחסית, אין הסכמה מקובלת לשמו בעברית, ויש המכנים אותו גם "קטע" או "סיפור".
היסטוריה
סיפורת הבזק החלה את דרכה עוד במשלי איזופוס. המפורסמים שבכותביה הם אנטון צ'כוב, קפקא, ה.פ. לאבקרפט, ארנסט המינגוויי, ארתור סי. קלארק, קורט וונגוט ועוד. סיפורת הבזק החלה לתפוס תאוצה רק בעידן הפוסט מודרני בעיקר בגלל האינטרנט ודרישתו לטקסטים קצרים ותמציתיים. מגזינים וירטואליים היו הראשונים ש"הדפיסו" את הסיפורים החדשים. סיפורת בזק פורסמה גם במגזינים מודפסים. פרס המיקרו שנוצר לראשונה בשנת 2007, הוא הפרס הראשון המוקדש אך ורק לסיפורת בזק.
בישראל מעטים הסופרים שהוציאו לאור ספרים המורכבים מסיפורת בזק, ביניהם נמנים אתגר קרת ואלכס אפשטיין.
סיפרות בזק וסיפורים קצרים
סיפור הבזק "הדינוזאור" של אאוגוסטו מונטרוסו: "כשהתעורר, הדינוזאור עוד היה שם". סיפור בזק של פרדריק בראון: "האיש האחרון בעולם ישב לבדו בחדר. לפתע נשמעה דפיקה בדלת.".
קישורים חיצוניים
ליטל לוין, הדגם המוקטן של הסיפור הקצר: רומן באורך שתי שורות בלבד, בהאתר הארץ, 15 באוקטובר 2012
הערות שוליים
Lynfiksjon
סמל אנדורה
סמל אנדורה קיים מזה מאות שנים, אך אומץ על ידי המדינה באופן רשמי רק בשנת 1969. הסמל מפר את הכלל ההרלדי הבסיסי המוכר כחוק הטינקטורה, ולפיו "אין לשים מתכת על גבי מתכת, או צבע על גבי צבע". בסמל ארבעה לוחות:
מתחת ללוחות מופיע בלטינית המוטו של אנדורה: "Virtus Unita Fortior" שתרגומו "מעלות מאוחדות חזקות יותר".
רובן בוריאני
רובן בוריאני (באיטלקית: Ruben Buriani; נולד ב-16 במרץ 1955) הוא כדורגלן איטלקי ששיחק בעמדת הקשר. לאחר הפרישה שלו, הוא שימש כמנהל הספורטיבי במערך הנוער של מילאן.
קריירת מועדונים
במהלך קריירת המועדונים שלו הוא שיחק עבור מועדוני כדורגל ברחבי איטליה כמו מילאן (שבמדיה שיחק בין שנת 1977 לשנת 1982), ספאל, מונצה, צ'זנה, רומא ונאפולי.
את הבכורה שלו במילאן ערך ב-11 בספטמבר 1977 בתיקו החוץ 1–1 מול פיורנטינה; הוא עזב את הקבוצה לאחר שהאחרונה נשרה לליגת המשנה בפעם השנייה בתולדותיה. בוריאני רשם 180 הופעות בכל המסגרות במדי מילאן ובהן כבש 14 שערים.
קריירה בינלאומית
במהלך הקריירה שלו ברמה הבינלאומית, בוריאני היה שותף לשני משחקים בלבד של הנבחרת האיטלקית. הופעות אלו היו במסגרת יורו 1980 ובשניהן הוא עלה כמחליף. באותו הקמפיין, נבחרת איטליה תחת הדרכתו של המאמן, אנצו ביארזוט, סיימה במקום הרביעי.
הרישצ'נדרה
הרישצ'נדרה (בסנסקריט: हरिश्चन्द्र) היא דמות אגדתית של גיבור, המופיעה במיתולוגיה ההינדואית.
הרישצ'נדרה במיתולוגיה ההינודאית
הרישצ'נדרה כיהן כמלך ממלכת השמש. באחד ממזמורי ה"ריג ודה", קובץ של מזמורים הינדואיסטים, מסופר כי הרישצ'נדרה ביקש מהאל וארונה כי הלה יוליד לו בן, והאל נעתר לבקשתו. גרסה מעובדת של סיפור זה תורגמה לשפה המשוחזרת פרוטו-הודו-אירופית.
קוקוס
אדמת הקוֹקוֹס (שם מדעי: Cocos nucifera), או קוֹקוּס או נרגיל בעברית, מפרסית, הוא פרי השייך למשפחת הקוקוסים, והוא המין היחיד מהסוג "קוֹקוֹס". גובהו של העץ יכול להגיע ל־30 מטרים, עם עלים שאורכם בין 4 ל־6 מטרים. אגוז קוֹקוֹס הוא פרי אדמה הקוקוס. גזעו הדק של הפרי מוכתר בעלים מנוצים ענקיים, שאורכם מגיע לעיתים לשישה מטרים. הפרחים נישאים על פני עוקצים שאורכם כ-1.5 מטר, והפירות מבשילים באשכולות גדולים של 15 עד 20 אגוזים.
מקור הקוקוס
מקור העץ אינו ברור. השערה מקובלת היא שמקורו בדרום-מזרח אסיה, אולם יש הסבורים כי מקורו בצפון-מערב דרום אמריקה. מאובנים של דקל שהתגלו בניו זילנד ובראג'סטאן שבהודו מעידים על קיומו של העץ כבר לפני יותר מ-15 מיליון שנה.
בשל כושר הציפה הגבוה של פרי הקוקוס הוא התפשט מאזור גידולו הטבעי לאורך חופי הים של האזורים טרופיים גם לכל האזורים הטרופיים, ואף לאזורים שאינם טרופיים. ישנן עדויות על אגוזי קוקוס שהגיעו לחופי נורווגיה שם גדלו לעצים מניבי פרי.
עץ הקוקוס גדל בעיקר בקרקע חולית, אבל מסוגל לגדול גם בסביבה מליחית. העץ צומח באזורים שבהם יש אור שמש רב, ונחוצה לו כמות משקעים של בין 750-2,000 מילימטרים גשם בשנה. כמו כן, תנאי גידול אופטימליים כוללים גם לחות של 70%-80%, מה שמונע את תפוצתם של דקלי קוקוס באזורים מדבריים ובאזורי הים התיכון, על אף שמתקיימים בהם יתר תנאי הגידול (ולכן הקוקוס לא גדל בארץ ישראל על אף הניסיון לעשות זאת בדרום הארץ ).
על עץ קוקוס מצויים הן פרחים זכריים והן פרחים נקביים. לחלק ממיני דקל הקוקוס כושר הפריה עצמית.
הפרי
הקוקוס ("אגוז הודו") אינו אגוז אמיתי - מבחינה בוטנית הוא בית גלעין, בדומה לאפרסק. הקליפה מורכבת משכבה חיצונית של סיבים ומתחתיה קליפה קשה שבה שלושה נקבים שמהם יכול השורשון לצמוח. בהסתכלות מקרוב, הקליפה הקשה ושלושת הנקבים מזכירים פנים של קוף. קוף בפורטוגזית הוא "מקאקו", שמקוצר לעיתים ל"קוקו", ומכאן שם הפרי. משמעות השם הלטיני של המין, nucifera, היא "מניב אגוזים". כל עוד נתון האגוז בקליפתו, הוא צף על פני המים. משערים שאגוז הקוקוס הגיע לארצות רבות לא רק על ידי האדם אלא גם כשהוא נישא על גלי האוקיינוס.
בתאילנד וגם בקרב בני מינאנגקאבאו במערב סומטרה, משתמשים בקופים על מנת לאסוף את אגוזי הקוקוס, ובתי ספר מיוחדים לאימון קופים קיימים בדרום תאילנד. חלק מהקופים מאומנים לקטוף קוקוס ירוק צעיר, בעוד שאחרים מאומנים לקטוף קוקוס חום ובשל.
שימושים
כל חלקי דקל הקוקוס ניתנים לשימוש. עץ קוקוס הוא עץ פורה ביותר המניב כ-75 אגוזי קוקוס בשנה. מסיבות אלה לדקל הקוקוס חשיבות כלכלית רבה במקומות בהם הוא גדל, במספר מדינות אי (בעיקר האוקיינוס השקט) הקוקוס מהווה את עיקר הכלכלה החקלאית דוגמה לכך זו קיריבטי. בסנסקריט מכונה דקל הקוקוס בשם "קלפה וריקשה" שמשמעו: "העץ הנותן את כל צורכי החיים". במלאית מכונה דקל הקוקוס בשם "פוקוק סריבו גונה" שמשמעו "העץ עם אלף השימושים".
היבטים תרבותיים
לפרי הקוקוס תפקיד חשוב בדתות ההינדיות. קוקוס הוא פרי המוענק לאלים כמנחה בטקסים דתיים רבים. מקליפות הקוקוס ניתן לבנות ריהוט, רצפת פרקט, לבנים לבניה אקולוגית ומשטחי שיש אורגני.
שינזו
שינזו (ביפנית: マシュランボー, באנגלית: Mushrambo) היא סדרת אנימה יפנית בת 32 פרקים שהופקה לטלוויזיה בשנת 2000, אשר עובדה מהרומן הסיני הקלאסי "המסע למערב". הסדרה שודרה בפוקס קידס.
לסדרה הופקה עונה נוספת ששודרה רק ביפן וגרמניה, אך מפני שלא צלחה לא שודרה במדינות נוספות ופרקיה נגנזו.
עלילה
גיבורת הסדרה היא יאקומו טאצורו, בת האנוש האחרונה שנותרה בעולם אחרי מלחמה נוראה שבה השמידו האנטרים (חצי חיה חצי אדם) והמכונות את הגזע האנושי כולו. אביה הרדים אותה מפני שקיווה שבעזרת כוחות מיוחדים שקיבלה כשהייתה בת 5, היא תוכל למצוא את בני האדם האחרונים שנותרו, שנמצאים בעיר אגדית בשם שינזו. אביה חשב שתצליח להביא שלום והרמוניה לעולם ולשנות את הגורל האכזר שנגזר על בני האדם. יאקומו מתעוררת לאחר שינה של 500 שנה (אף שהייתה אמורה להימשך רק 50 שנה) ומתחילה את דרכה לעבר שינזו. אביה השאיר בשבילה שלושה שומרים שעליה למצוא בעצמה שיגנו עליה במסעה לשינזו מפני הסכנות האורבות לה, כבת האנוש האחרונה בכל העולם.
ג'ימי באטלר
ג'ימי באטלר השלישי (באנגלית: Jimmy Butler III; נולד ב-14 בספטמבר 1989) הוא כדורסלן אמריקאי. משחק בקבוצת מיאמי היט מליגת ה-NBA בעמדות הקלע והסמול פורוורד.
Up Next Session: Billie Eilish
Up Next Session: Billie Eilish הוא המיני-אלבום השני של הזמרת-יוצרת האמריקאית בילי אייליש. המיני-אלבום יצא לאור ב-20 בספטמבר 2017 על ידי חברות התקליטים דארק-רום רקורדס ואינטרסקופ רקורדס.
המיני-אלבום יצא במסגרת התוכנית "אפל מיוזיק: הבא".
ג'ימי באטלר
ביוגרפיה
באטלר נולד ביוסטון שבטקסס וגדל בטומבול, אחד מפרבריה של העיר כאחד מארבעה ילדים. בילדותו של באטלר נטש אביו את המשפחה; ואימו, שהייתה מכורה לסמים גירשה אותו מהבית כשהיה בן 13 משום ש"לא אהבה את מראהו". באטלר, שנותר ללא קורת גג, נדד בין בתיהם של חבריו והמשיך בלימודיו התיכוניים. כשהיה בכיתה יא', ושיחק במדי קבוצת הכדורסל של בית הספר התיכון בעיר, הזמין אותו ג'ורדן לסלי, שחקן בקבוצת הפוטבול של בית הספר, לתחרות זריקות מקו ה-3. השניים נעשו עד מהרה חברים טובים והוריו של לסלי, על אף שהיו להם שבעה ילדים וחוו בעצמם קשיים כלכליים, החליטו לאמץ את באטלר.
Up Next Session: Billie Eilish
רקע
במסגרת הקלטת המיני-אלבום, ביצעה אייליש מחדש את להיטה "Bellyache". השיר נכלל כרצועה הראשונה במיני-אלבום. בהמשך, ביצעה את השיר "Watch", שנלקח במקור מתוך המיני-אלבום הראשון שלה, Don't Smile at Me. השיר נכלל כרצועה השנייה במיני-אלבום הזה.
הרצועה השלישית והאחרונה היא השיר "Ocean Eyes", שהוקלט מחדש גם כן.
ג'ימי באטלר
ביוגרפיה
בעונת ה בתיכון, מונה באטלר לקפטן של קבוצתו. הוא קלע 18.1 נקודות, קטף 7.7 ומסר 3.1 אסיסטים ב ונבחר לחמישייה המצטיינת של המחוז בו שיחק.
קריירת מכללות
עם סיום לימודיו התיכוניים החל באטלר ללמוד במכללת טיילר ג'וניור הקטנה, לאחר שלא קיבל הצעות מהאוניברסיטאות הבכירות. הוא שיחק בטיילר בעונת ה ולקראת עונת ה קיבל הצעה להצטרף לקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת מרקט המשחקת בחטיבת ה"ביג איסט" של ליגת המכללות.
לקראת העונה הבאה סיים מת'יוז את לימודיו, ובאטלר החל לעלות בחמישייה הפותחת. במשחק פתיחת העונה, משחקו הראשון בחמישייה, קבע באטלר שיא קריירה כשקלע 27 נקודות. הוא תרם לאורך העונה 14.7 נקודות, 6.4 ריבאונדים ו-2.0 אסיסטים ונבחר לשחקן המשתפר של האוניברסיטה.
שיקגו בולס
לאחר ארבע שנים בליגת המכללות, עמד באטלר לבחירה בדראפט ה-NBA ונבחר בבחירה ה-30 על ידי שיקגו בולס. בעמדת הקלעי, נדחק באטלר לשולי הרוטציה של מאמנו, טום ת'יבודו, שהעדיף על פניו שחקנים מנוסים יותר כרוני ברואר, קייל קורבר וריפ המילטון. הוא שותף לאורך העונה ב-42 משחקים בלבד, בהם עלה לשחק ל-8.5 דקות בממוצע, ובמשחקי הפלייאוף של עונת הבכורה שותף דקות בודדות.
בעונתו השנייה בליגה, החל באטלר להיות בורג מרכזי יותר בהרכב של ת'יבודו ובמהלך השנה, בעקבות פציעה של לואל דנג, הוא קיבל את ההזדמנות לפתוח בחמישייה. באטלר קלע בממוצע לאורך העונה 8.6 נקודות למשחק, והחל לזכות בשבחים אודות יכולותיו ההגנתיות. הוא הלך והשתפר ככל שהעונה התקדמה ובחציה השני בלבד קלע ממוצע של 11.1 נקודות. במשחקי הפלייאוף כבר היה באטלר לשחקן חמישייה. הוא פתח בכל 12 משחקי הפלייאוף, תרם 13.3 נקודות והיה לשחקן ששיחק את כמות הדקות הרבה ביותר בקבוצה עם 40.8 בממוצע למשחק.
מינסוטה טימברוולבס
ב־2017 הועבר באטלר ב למינסוטה טימברוולבס, יחד עם הבחירה ה-16 בדראפט 2017 (ג'סטין פאטון), תמורת זאק לאבין, כריס דאן והבחירה השביעית בדראפט (לאורי מארקנן).
שיר בעיפרון
שיר בעיפרון הוא שיר של להקת בית הבובות מתוך האלבום מדפים שיצא בינואר 2005. השיר יצא לאור במרץ 2006, כסינגל הרביעי מתוך האלבום. השיר נכתב והולחן על ידי אמיר אטיאס ועובד על ידי נתן סלומון.
ג'ימי באטלר
פילדלפיה 76'
ב-12 בנובמבר 2018, לאחר מעט יותר מעונה אחת במינסוטה, נשלח באטלר בטרייד לפילדלפיה 76', יחד עם ג'סטין פאטון, בתמורה לרוברט קובינגטון, דאריו שאריץ' וג'ריד ביילס.
שיר בעיפרון
תוכן השיר
השיר כולל תובנות ועצות חיים רבות, כשהוא עובר מעצה אחת לאחרת, והכל מתוך נימה אופטימית שדברים הם ברי תיקון. לפי סיקור של השיר באתר כיפה, מטרתן של העצות בשיר הוא לייעץ "להיות אדם אנושי, ולפתח את האנושיות שבנו", והן לא רק עצות לחיים טובים.
בריאיון עם סולן הלהקה אמיר אטיאס באתר וואלה, אמר אטיאס על השיר: "כל כך הרבה תובנות בשיר אחד, וגם היום במבט לאחור אני עדיין לא מבין מאיפה זה הגיע. אני מניח שככה זה, יש שירים שבאמת משנים ונוגעים בקצוות חשופים של כל כך הרבה אנשים, כאילו יצאו מגרונותיהם שלהם". כמו כן, הוא הודה לאנשים רבים שסיפרו לו שהשיר משמעותי עבורם ועזר להם להתגבר על מכשולים בחייהם.
ווקסהול 12
ווקסהול 12 (אנגלית: Vauxhall 12) מכונית משפחתית מתוצרת יצרנית הרכב ווקסהול מוטורס הבריטית, מבית ג'נרל מוטורס.
ג'ימי באטלר
מיאמי היט
ב-6 ביולי 2019 סיכם באטלר על חוזה במיאמי היט, והועבר אליה במסגרת עסקת "החתמה והעברה" (Sign and trade), כחלק מטרייד בין ארבע קבוצות בו השתתפו גם פורטלנד טרייל בלייזרס ולוס אנג'לס קליפרס. לאורך עונתו הראשונה במיאמי רשם ממוצעים של 19.9 נקודות, 6.7 ריבאונדים ו-6.0 אסיסטים למשחק, ובסיומה נבחר לחמישייה השלישית של העונה. בפלייאוף 2020 הוביל את הקבוצה לניצחונות מול אינדיאנה פייסרס (4–0), מילווקי באקס (4–1) ובוסטון סלטיקס (4–2), בדרך למפגש מול לוס אנג'לס לייקרס בגמר ה-NBA. במשחק השלישי של סדרת הגמר רשם באטלר 40 נקודות, 11 ריבאונדים ו-13 אסיסטים, ובכך היה השחקן השלישי בתולדות הליגה אשר משיג טריפל דאבל עם 40 נקודות בסדרת הגמר, אחרי לברון ג'יימס וג'רי וסט. גם במשחק החמישי הצטיין באטלר, עם 35 נקודות, 12 ריבאונדים, 11 אסיסטים ו-5 חטיפות, בניצחונם השני של ההיט בסדרה. בסופו של דבר הפסידה מיאמי מול הלייקרס, בתוצאה 2–4. לאורך סדרת הגמר הוביל באטלר את שחקני קבוצתו בממוצעי נקודות (26.2), ריבאונדים (8.3), אסיסטים (9.8), חטיפות (2.2) וחסימות (0.8) למשחק.
ווקסהול 12
ווקסהול 12 הוצגה לראשונה בתערוכת המכוניות הבריטית בשנת 1933. המכונית יוצרה בין השנים 1933–1938.
ג'ימי באטלר
מיאמי היט
ב-24 באפריל 2023, קבע באטלר את שיא הנקודות שלו בפלייאוף כשקלע 56 נקודות בניצחון מיאמי על המדורגת ראשונה בליגה מילווקי באקס, בדרך ליתרון 3-1 בסדרה וכשהוא מחזיר את קבוצתו מפיגור 14 במשחק. באטלר השווה את הנתון הרביעי בטיבו בפלייאוף, כשרק שלושה שחקנים קלעו יותר ממנו: מייקל ג'ורדן, אלג'ין ביילור ודונובן מיטשל. זה גם שיא הנקודות לשחקן היט בפלייאוף.
ווקסהול 12
בשנת 1938 עוצב הדגם מחדש.
הנטיק
הנטיק (באנגלית: Huntik: Secrets & Seekers) היא סדרת אנימציה אמריקאית-איטלקית אשר נוצרה על ידי איג'יניו סטראפי (היוצר של מועדון ווינX) והופקה על ידי חברות ההפקה "Big Bocca Productions" ו-"Rainbow S.p.A".
בישראל הסדרה שודרה בערוץ הילדים.
תקציר העלילה
עלילת הסדרה מספרת על קורותיהם של לוק למברט, סופי קסטרוויל, זאליה, מורה הדרך שלהם - דנטה וייל ושאר חברי ארגון הנטיק. הסיפור החל לפני אלפי שנים, בתקופות העתיקות ביותר של כדור הארץ, כשבני האדם נלחמו נגד כוחות רשע אפלים במיוחד וכמעט הובסו. לתפנית הגדולה במלחמה הזאת היו אחראיות דמויות הנקראות השוחרים, שהם בעצם בני אדם בעלי יכולת נדירה להעיר טיטאנים ולקרוא להם לעזרה במצבי סכנה. הטיטאנים הם יצורים על אנושיים בעלי כוחות אדירים במיוחד. בסופו של דבר, השוחרים הצליחו לגרש את כוחות האופל ההרסניים מהעולם, ועם חלוף השנים נעלמו הטיטאנים וחזרו למנוחתם במקומות מסתור שונים ברחבי העולם.
לאחר אלפי שנים, נשארו אנשים המסוגלים להשתמש בכוחות קסם ולהעיר את הטיטאנים בשעת צרה. אותם אנשים הקימו ארגון הנקרא "הנטיק" ומטרתו היא לתפוס כמה שיותר טיטאנים במטרה שלא יגיעו לידיים הלא נכונות. העונה הראשונה מתחילה בצפייה בחייו של לוק למברט, ובכך מתגלה כי אביו נעלם לפני כ-10 שנים ומזכרתו היחידה של לוק ממנו הוא כד אטום וישן. כאשר לוק ביקש מחברתו לספסל הלימודים - סופי קסטרוויל לעזור לו להתכונן למבחן בהיסטוריה, נשבר הכד הישן של אביו ובין השברים מצא לוק קמע עתיק וספר. בתוך הספר המסתורי מסופר על עברו של אביו ועל מסעותיו בהנטיק. עקב תגלית זו, מוסד הרשע הידוע בכינויו "הארגון" שם עין על לוק וניסה לחטוף אותו ואת הספר שבידו. סופי הצילה את לוק ומגלה לו שהיא שוחרת המסוגלת לשלוט בטיטאנים ולהשתמש בכוחות קסם. לאחר תקרית זו סופי ולוק מחפשים תשובות ובכך הם מנסים לאתר דמות מסתורית הנקראת "דנטה וויל" - השוחר החזק ביותר בארגון הנטיק. לאחר שדנטה מסכים לחבור ללוק וסופי, מטרתו של לוק היא לגלות מה קרה לאביו ולעזור למוסד הנטיק בחיפוש אחר כל הטיטאנים כדי להגן עליהם מארגון הרשע.
העונה השנייה ממשיכה כאשר צוות הנטיק ממשיך לחפש את איתן למברט, שוחר אגדי במוסד הנטיק וגם אביו של לוק למברט.
כאשר הם מביסים את ראש ארגון הרשע הידוע בכינוי "הפרופסור" צוות הנטיק ממשיך לנקודת הציון האחרונה שאיתן למברט היה בה והם מגלים שער בין ממדי שמוביל לעולם הטיטאנים הנקרא "הנטיק". בזכות שער זה אביו של לוק תקשר עם צוות הנטיק וסיפר להם על איום גדול יותר מארגון הרשע שהם נלחמים נגדם, ארגון זה נקרא "ספירלות הדם". מטרתו של ארגון זה הוא לפתוח שער שנקרא "שער הספירלה" שגורם לזימון המפלצות שכמעט השמידו את כדור הארץ מימי קדם. שער זה נסגר על ידי לורד קסטרוויל שנחשב לשוחר החזק ביותר אי פעם אך ישנה אפשרות לפתוח את השער ביום הארוך ביותר בשנה. מאז, מטרתם של צוות הנטיק היא למנוע מספירלות הדם לפתוח שער זה שוב.
הזבוב (סרט)
הזבוב (באנגלית: The Fly) הוא סרט מדע בדיוני ואימה אמריקאי משנת 1986 שבויים בידי דייוויד קרוננברג. הסרט הוא גרסה מחודשת לסרט בעל אותו השם משנת 1958, המבוסס על סיפור קצר באותו שם וכיכב בו וינסנט פרייס. הסרט זכה בפרס האוסקר ובפרס סאטורן על האיפור של כריס ואלאס, נוסף לשני פרסי סאטורן לשחקן הראשי ולסרט האימה הטוב ביותר לשנת 1986.
הזבוב, על אף שמצויים בו מוטיבים מובהקים של סרט אימה (מראות זועה בדיוניים, יכולות על טבעיות של גיבוריו ומתח קיצוני), הפך לנצפה גם על ידי צופים שאינם חובבי הז'אנר וזאת נוכח משחקו המשכנע של ג'ף גולדבלום ונוכח מרכזיותה של העלילה.
עלילת הסרט
סת בראנדל (ג'ף גולדבלום) הוא מדען אקסצנטרי הנפגש עם עיתונאית בשם ורוניקה (ג'ינה דייוויס) בכינוס של הקהילה המדעית. בניסיון להרשים אותה מספר לה סת כי הוא עובד על המצאה ש"תשנה את העולם שאנו מכירים". סת מזמין את ורוניקה למעבדה שלו הממוקמת במבנה ישן, שמשמשת גם למגוריו, וחושף בפניה את המצאתו המהפכנית. הוא מסביר לה כי פיתח אבטיפוס של טלפודים, העוסק בטלפורטציה, שהוא שיגור חפץ ממכל אחד למישנהו, כל זאת בתהליך של פירוק והרכבה. הוא אף מראה לה הלכה למעשה כיצד פועלת ההמצאה שלו, בכך שמעביר מטלפוד אחד לטלפוד אחר גרביון שנתנה לו דרך המכלים.
ורוניקה, שחשה מיד שחשפה תגלית מהפכנית, משמיעה את קלטת השיחה שלה עם סת לבוס שלה, סטתיס ברנס (ג'ון גטס), העורך של "פרטיקל", חברה לשעבר של ורוניקה. לאור זאת מתעקש סת לאסור שהמצאתו תתפרסם, אלא רק בשלב הסופי של הפיתוח. למזלו, סטתיס אינו מתרשם מהקלטת שהשמיעה לו ורוניקה, וטוען שסת הוא נוכל (או קוסם). סת משכנע את ורוניקה להיות המתעדת של תהליך פיתוח המצאתו, ורק בסיומו תוכל לפרסם את ממצאיה. כך הם צוברים זמן רב ביחד, ומתאהבים.
כעבור זמן מצליח סת לשגר בבון בהצלחה באמצעות הטלפורטציה, זאת לאחר שבשאר הפעמים שניסה לשגר דבר מה שהוא אינו חפץ דומם, נכשל. אולם בטרם לקח את הבבון לבדיקות כדי לראות אם משהו השתנה בו, מחליט סת לנסות בעצמו לעבור טלפורטציה. תהליך השיגור עובר בהצלחה, אולם זבוב הנכנס למכל גרם למחשב, שלא תוכנת לטפל בשתי תבניות גנטיות, לשחבר אותם יחד, כזיווג בין סת לזבוב ברמה הגנטית-מולקולרית. זמן קצר לאחר השיחבור ניכרים על סת שינויים גופניים ושינויים התנהגותיים. סת מתחזק מבחינה גופנית, נתקף בתיאבון חזק בעיקר למאכלים מתוקים והופך במידה רבה לבטוח בעצמו, יהיר, תוקפן ובלתי מתחשב וזאת בשונה מהתנהגותו השקטה והנעימה בעבר. התנהגותו של סת פוגעת בוורוניקה וגורמת לה להיפרד ממנו. בשלב זה ממשיכים בסת השינויים ההתנהגותיים והחיצוניים והוא מאבד בהדרגה צלם אנוש, מאבד את צפורניו, את שיניו, את אוזניו, עורו הופך אדום ומבריק, שיערו מדובלל והתנהגותו גסה ומאיימת. בשלב זה מבין סת שתהליך הטלפורטציה היה שגוי ושבמהלכו התמזג לגופו הזבוב. ורוניקה מבקרת מפעם לפעם את סת ונחרדת כל פעם מחדש מהשינויים המפלצתיים בגופו ובהתנהגותו. בשלב זה, נחרדת ורוניקה לגלות שהיא בהריון. מחשש לעובר מפלצתי, נחושה ורוניקה לבצע הפלה. לאחר שנודע לסת על ההריון ועל הכוונה לבצע הפלה, הוא אורב לוורוניקה וחוטף אותה מהקליניקה של רופא הנשים אל המעבדה. סטתיס, שליווה את ורוניקה בהחלטתה להפיל את העובר, מגיע למעבדה חמוש ברובה ציד. סת תוקף באכזריות את סטתיס באמצעות חומצת קיבה שהוא מקיא עליו ובכך ממס את כף ידו האוחזת ברובה ואת שוק רגלו ואף מנסה להורגו באמצעות הקאה על חזהו. אז גורר סת את ורוניקה לתא הטלפוד האחד, תוך שחבטותיה בו מזרזות ומשלימות את תהליך השרת איבריו האנושיים להתמזגות עם איברי הזבוב, והוא נכנס לתא הטלפוד השני, בניסיון לכפות על ורוניקה עם התינוק שברחמה להתמזג עם גופו באמצעות שיגור שלה ושלו לתא טלפוד שלישי.
לאחר שסת מתפעל את תהליך המיזוג מתוך תאו, סתטיס הנותר פצוע בצד מצליח לירות ברובה הציד בחוטי החשמל המובילים לתאה של ורוניקה, וזו נחלצת. סת אשר מבחין בכך מנסה לצאת מתאו, אולם רגלו עודנה בפנים, והוא מופיע בתא השלישי הריק, כאשר חלק מתא הטלפוד שבו החל את התהליך שוגר יחד איתו ומשולב בגופו. ורוניקה מרימה את רובה הציד לירות בו, אך נתקפת רחמים למראה זחילתו הכנועה ורגשות אהבתה אליו. סת ממשיך לזחול אליה ומצמיד את הרובה שבידה אל ראשו בבקשת תחינה שתהרגו ביריה, ובצער רב היא נעתרת לבקשתו.
צוות שחקנים
דייוויד קרוננברג מופיע בסרט בתפקיד קמע כגניקולוג.
מדען ראשי
מדען ראשי הוא נושא משרה האחראי על עידוד פעילות של מחקר ופיתוח (מו"פ), מימון הפעילות וקביעת סדרי קדימויות לה. מדען ראשי של תאגיד מכוון את המחקר והפיתוח בתאגיד זה. מדען ראשי של משרד ממשלתי מכוון את המחקר והפיתוח בתחום שהמשרד הממשלתי מופקד עליו.
חברות רבות ממנות מדען ראשי שתפקידו לכוון את המחקר שלהם. חברת יבמ, למשל, ממנה מדען ראשי במרכזי הפיתוח שלה ובחברות הבנות שלה. המדען הראשי של החברה בהודו הוגדר כאחראי לפיתוח והובלה של המערך הטכני של החברה בהודו, סיוע למנף את הצדדים החזקים של החברה בבניית שיתופי פעולה עם משקיעים, קשרי לקוחות וייזום פרויקטים חדשניים. בנוסף, המדען הראשי מייצג את החברה בפני הממשלה, האקדמיה, לקוחות ושיתופים עסקיים. המדען הראשי של חברת רציונל הגדיר את תפקידו לחזות את מצב הנדסת התוכנה בעוד 3-5 שנים, ובמידת האפשר להמציא את העתיד. לצורך כך הוא יוצר קשרים עם מהנדסי התוכנה בעולם לעקוב אחר ההתפתחויות בתחום.
ישראל
בישראל הוחלט בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 למנות מדען ראשי למשרדי הממשלה השונים וכיום יש מדען ראשי ברוב משרדי הממשלה. המדענים הראשיים של המשרדים השונים מאוגדים בפורום מדענים ראשיים.
המדען הראשי במשרד הכלכלה הוא יושב ראש הוועדה לחלוקת המשאבים לעידוד התעשייה על פי החוק לעידוד מחקר ופיתוח בתעשייה והוא חולש על התקציב הגבוה ביותר מבין כל שאר המדענים הראשיים. לכן, כאשר משתמשים במונח "המדען הראשי" במגזר הפרטי הישראלי מתכוונים לרוב למדען הראשי של משרד הכלכלה.
הממלכה המאוחדת
בממלכה המאוחדת קיים תפקיד של יועץ מדעי ראשי לממשלה, המשמש כיועץ אישי של ראש הממשלה, הממשלה כולה ומשרדי הממשלה השונים בנושאי מדע וטכנולוגיה ובמקביל מכהן כראש משרד המדע שאחראי להכוונת נושאי המדע והטכנולוגיה של הממשלה. משרד המחלק תקציב של כ-2.4 מיליארד ליש"ט בין שבע מועצות מחקר של הממלכה המאוחדת. היועץ המדעי הוא דמות ידועה בציבוריות של הממלכה המאוחדת ודעתו נשמעת בנושאים העומדים על סדר היום הציבורי. למשרדי ממשלה רבים יש מדען ראשי של המשרד והיועץ המדעי עוסק בתיאום בין המדענים הראשיים של המשרדים.
בסקוטלנד, המדען הראשי עוסק במחקר רפואי.
סאו ויסנטה (מדיירה)
סאו ויסנטה (בפורטוגזית: São Vicente) היא עיירה ומועצה מקומית שנמצאת בחבל מדיירה, פורטוגל.
גאוגרפיה
העיירה ממוקמת כ-971 ק"מ מבירת פורטוגל, ליסבון, וכ-17.5 ק"מ מבירת חבל מדיירה, פונשל.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 13 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא יולי (19 מעלות צלזיוס), והחודש הקר ביותר הוא דצמבר (8 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 260 מילימטרים בשנה. חודש אוקטובר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (88 מ"מ גשם), וחודש יוני הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (1 מ"מ גשם).
סולבי אוטסן
סולבי גייר אוטסן יואונסון (באיסלנדית: Sölvi Geir Ottesen Jónsson; נולד ב-18 בפברואר 1984) הוא כדורגלן עבר איסלנדי ששיחק בעמדת הבלם.
קריירה
אוטסן התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ויקינגור, בגיל 17 עלה לקבוצה הבוגרת. במשך 3 עונות הוא ערך 36 הופעות במדי ויקינגור. בשנת חתם ביורגודן השוודית, בשנת  זכה עם הקבוצה באליפות. בשנת חתם בסונדרייסק תמורת 100 אלף אירו. בקיץ סלטיק הביעה עניין בשחקן, אך סונדריסקה לא אישרה להוציא את העסקה לפועל. ביוני, חתם בפ.צ. קופנהגן ל-3 שנים תמורת 1.4 מיליון אירו. ב-25 באוגוסט 2010 הוא כבש את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 0-1 נגד רוזנבורג בלקלאב במסגרת מוקדמות ליגת האלופות. בסיום המשחק עלתה קופנהגן לשלב הבתים של ליגת האלופות לאחר שהפסידה 2-1 במשחק הראשון שנערך בנורווגיה (עלתה בזכות שערי חוץ). באותה עונה אוטסן היה שותף להעפלה ההיסטורית של המועדון לשמינית גמר המפעל. ב-1 באוגוסט 2013 חתם לשנתיים באוראל הרוסית.
ב-7 באוקטובר 2005 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איסלנד בהפסד 3-2 במשחק ידידות נגד. לזכותו של אוטסן 25 הופעות בנבחרת ללא שער.
אוניברסיטת עין שמס
אוניברסיטת עין שמס (בערבית: جامعة عين شمس; באנגלית: Ain Shams University), שנוסדה בשנת 1950, היא אוניברסיטה ציבורית הממוקמת בקהיר שבמצרים. האוניברסיטה מספקת השכלה ברמת תואר בוגר, תואר מוסמך ותארים גבוהים יותר.
היסטוריה
אוניברסיטת עין שמס נוסדה ביולי 1950, היא האוניברסיטה המצרית הציבורית הלא-עדתית השלישית מהוותיקות בגודלה ( אוניברסיטאות אסלאמיות עתיקות כמו אל-אזהר ומוסדות פרטיים כמו האוניברסיטה האמריקאית בקהיר ותיקות יותר), על שמו של המצביא העוטומני איבראהים פאשא. האתר שבו ממוקמת האוניברסיטה שימש בעבר ארמון מלכותי, שנקרא ארמון זפרנה. שתי האוניברסיטאות הצבוריות הבלתי עדתיות האחרות, במצרים הן אוניברסיטת קהיר לשעבר אוניברסיטת פואד ואוניברסיטת אלכסנדריה לשעבר אוניברסיטת פארוק. בטרם הקמתה עין שמס כללה מספר פקולטות ומכונים אקדמיים, שאוחדו מאוחר יותר לאוניברסיטה. המבנה האקדמי של האוניברסיטה כולל 14 פקולטות, מכללה אחת ו-2 מכונים גבוהים בתוספת 12 מרכזים ויחידות מיוחדות.
סמל האוניברסיטה
סמל האוניברסיטה הוא האובליסק ושני הבזים. הסמל ממחיש את הקשר בין שם האוניברסיטה להיסטוריה העתיקה של מצרים. האובליסק מייצג את בית החיים בעיר און, בעוד ששני הבזים מסמלים את האל המצרי באותה תקופה.
קמפוסים
לאוניברסיטת עין שמס יש שמונה קמפוסים. כל הקמפוסים נמצאים בקהיר רבתי.
הקמפוס הראשי נמצא בשכונת עבאסיה, משני צידי הרחוב הראשי אל-חליפה אל-מעמון שבקהיר. הוא מאכלס את מנהלת האוניברסיטה בארמון זעפרן ואת המרכז לפיתוח החינוך המדעי, הספרייה המרכזית, המרכז לילד על שם הוד ומעונות הסטודנטים ( גברים בלבד). בנוסף, מצידו השני של לרחוב הראשי אל-חליפה אל-מעמון, נמצא הקמפוס השני ובו נמצאות, הפקולטות למדעי המחשב, מדעים, משפט ואמנות. בקמפוס סמוך שוכנת הפקולטה למסחר, מדעי התרופות ורפואת שיניים.
מכללת הנשים נמצאת בקמפוס משלה. הפקולטה לחינוך ייחודי, הפקולטה לחינוך והפקולטה לחקלאות נמצאות כל אחת בקמפוס נפרד בעבסיה, הליופוליס ושוברא אל-ח'ימה, בהתאמה.
מעונות הסטודנטים
מעונות הסטודנטים לגברים ממוקמים ישירות מול קמפוס האוניברסיטה הראשי שבצמוד לארמון זעפרן, בעוד שהמעונות לנשים ממוקמים בקמפוס שבהליופוליס, ליד מכללת הנשים. זאת בנוסף למספר בתים חיצוניים ששכרה האוניברסיטה כדי להכיל את המספר ההולך וגדל של סטודנטים וסטודנטיות המגיעים מחוץ לקהיר.
דירוג
לפי דירוג האוניברסיטאות העולמיות של Webometrics 2014 (שמטרתו לקדם פרסום באינטרנט, לא לדרג מוסדות), אוניברסיטת עין שמס מדורגת במקום השלישי במצרים, במקום ה-25 בעולם הערבי ובמקום ה-15 באפריקה.
הפקת טלוויזיה
בשנת 2012, חברת הסרטים Misr International הפיקה סדרת טלוויזיה המבוססת על הרומן זעת ذات מאת סונאללה איברהים. צילומי סצנות המתרחשות באוניברסיטת עין שמס היו אמורים להתרחש בקמפוס האוניברסיטה במהלך שנת הלימודים. תלמידים מהאחים המוסלמים וכמה ממורי האוניברסיטה מחו, כי לדבריהם, הבגדים בהתייחס לעידן שנות השבעים שלבשו השחקניות אינו מספיק צנוע ועל כן הם אינם מאפשרים לצלם, אלא אם כן הלבוש יוחלף. גבי חורי, ראש חברת הסרטים, הצהיר כי ראש אגף ההנדסה שריף חמאד "התעקש שהצילומים יפסיקו ושנקבל החזר... והסביר שהוא לא יכול להבטיח את ההגנה על החומרים או האמנים."
כביש 722
כביש 722 הוא כביש אורך אזורי המתחיל במחלף יקנעם שבכניסה הדרומית לעיר יקנעם עילית, יורד בתוואי נחל יקנעם לעמק יזרעאל, ממשיך בו ומסתיים בצומת השומרים שליד קריית טבעון. אורכו של הכביש הוא 7.5 ק"מ.
תולדות הכביש
כביש 722 היווה עורק תחבורה מרכזי, שקישר בין אזור המרכז לבין צפון-מזרח ישראל. בשל כך, נרשמו בכביש בעומסי תנועה כבדים, במיוחד בסופי השבוע.
בין השנים 2012 ל-2014, כחלק מהקמת מסילת העמק, בוצעו עבודות להקמת הפרדה מפלסית בין המסילה לכביש. העבודות כללו הקמת גשר מעל המסילה ומעל נחל קישון והפיכת הצומת המרומזר, המהווה מפגש של כביש 722 עם דרכי הגישה לכפר יהושע ולקריית חרושת, למחלף.
במסגרת תוכנית נתיבי ישראל, נבנה הקטע הדרומי של כביש 77 בסמוך לתוואי של כביש 722. מטרת התוכנית היא לקשר את כביש 6 לצפון-מזרח הארץ באמצעות כביש 77 ("הזרוע המזרחית") ולהפוך אותו לעורק תחבורה מרכזי במקום כביש 722. ב-14 בנובמבר 2018 נפתחו לתנועה שני הקילומטרים הראשונים של קטע כביש זה. החל מאותו יום, שבו נפתחו לתנועה גם קטעים 3 ו-7 של כביש 6 (מחלף אליקים-מחלף העמקים), קטע הכביש ממחלף יקנעם ועד צומת התשבי מסומן גם הוא ככביש 722 במקום כביש 70.
סליק אבידוב בנהלל
סליק אבידוב בנהלל היה סליק מרכזי של ארגון ההגנה שנבנה ב-1943 בחצר ביתו של יעקב אבידוב בנהלל. לאחר הקמת המדינה הוכרז כאתר מורשת מטעם המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל וניתן לסייר במקום.
רקע
לאחר תום מלחמת העולם הראשונה החלו יישובים רבים לאסוף ולרכוש נשק כשכל ישוב דאג לעצמו ובהתאם לכך כל ישוב טרח והקים סליקים פרטיים בתחום היישוב בכוחות עצמו. החל מ-1925, עם קום ארגון ההגנה, החלו ראשי הארגון בתהליך כלל ארצי של הרחבת היקף הנשק הנאגר ושיפור אופן אחסנתו. במסגרת זו הקים הארגון ארבעה סליקים ארציים מרכזיים (בגבעתיים, קבוצת גבע, קבוצת כנרת ובאיילת השחר). בנוסף פעל הארגון לשפר את הסליקים ביישובים נוספים ברחבי הארץ.
ההיסטוריה של הסליק
בניית הסליק במשק אבידוב החלה ב-1943. כדי להסוות את מטרת הבנייה הכריז אבידוב על בניית בור איסוף שתן של הפרות ברפת המשק. התכנון היה לחפור שני בורות כשלבור הקטן אכן ייאסף השתן בעוד שהבור הגדול יהפוך לסליק.
את החפירה ביצעו פועלים, מומחי חציבה, מחיפה. עבודתם לוותה במחאה של תושבי נהלל שלא היו בסוד העניינים והתנגדו לעבודת שכירים במושב. לאחר סיום חציבת שני הבורות נוצק בטון בקירות ובתקרה. הסליק נבנה בעומק 2.5 מטר ובשטח של כ-5 מ"ר. פיר חיבר אותו אל פני הקרקע שם הוסתר פתחו במשאבה אותה ניתן היה להזיז. במקביל לבנייה הונחו ארבעה צינורות אוורור אנכיים שהוסוו כעמוד חשמל וכעמודי תמיכה למבנה הרפת שנבנתה מעל הסליק.
עם סיום בניית הסליק החלו אנשי ההגנה להעביר אליו נשק במהלך הלילה. בשבת השחורה לא גילו הבריטים את הסליק אך מחשש שבחיפוש נוסף הוא יתגלה נאטם הפתח עד פרוץ מלחמת העצמאות אז הוא נפתח שוב והנשק שבו נמסר לכוחות הלוחמים.
ניסיון ההשתלטות על הסליק
על אף הקמת המדינה וצה"ל נותר בארגונים שונים החשש מפני הממלכתיות. אחד הארגונים האלו היה מפ"ם שחשד במנגנונים של מפא"י ולכן הורתה הנהגת מפ"ם לקיבוציו להכין נשק בסליקים. ב-1949 נרשם ניסיון דומה של מפ"ם להשתלט על הסליק במשק אבידוב. דב אבידוב (בנו של יאני) הוזמן לפגישה עם משה סנה בחיפה כשבהמשך החלו שליחים של מפ"ם לשפץ את הסליק ללא אישור המשפחה. הנושא דווח למשה דיין ואיסר הראל והניסיון נעצר.
מחווה אומנותי
כמחווה לסליק אבידוב מספר מאיר שלו, בספרו רומן רוסי, על שומר הכפר, רילוב, על הסליק שהקים ברפת שלו, ועל שלל כלי הנשק שצבר שם.
מהרשלה עלי
מהרשלה עלי (באנגלית: Mahershala Ali; נולד ב-16 בפברואר 1974) הוא שחקן קולנוע וראפר אמריקאי. זוכה שני פרסי אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר (2016 ו-2018) ובכך היה לשחקן המוסלמי הראשון שזכה באוסקר עבור תפקיד משחק. בשנת 2019, הוא נכלל ברשימה של טיים 100 כאחד ממאה האנשים המשפיעים ביותר בעולם. בשנת 2020, הניו יורק טיימס דירג אותו במקום ה-23 ברשימת 25 השחקנים הגדולים של המאה ה-21.
ביוגרפיה
בגיל 25 המיר דתו לאסלאם, לאחר שהצטרף לפלג האחמדים, שינה את שם משפחתו מ"גילמור" ל"עלי", ואת שמו הפרטי קיצר ל"מהרשלה".
קריירה
בשנת 2001 קיבל את תפקידו הטלוויזיוני הראשון, כאשר שיחק בתפקיד מרכזי בעונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה "ג'ורדן" של רשת NBC, בתפקיד של ד"ר טריי סנדרס. בהמשך קיבל תפקידים קבועים נוספים בסדרות טלוויזיה שכללו את "ה-4400", "אלקטרז", "מטריקס: האיום", "לוק קייג'" ו"בית הקלפים".
בקולנוע שיחק בסרטים "הסיפור המופלא של בנג'מין באטן", "האיש הלא נכון", "משחקי הרעב: עורבני חקיין - חלק א'" ומשחקי הרעב: עורבני חקיין - פרק הסיום, "המדינה החופשית ג'ונס", "מקום בתוך היער" ו-"מאחורי המספרים".
בשנת 2016 שיחק בסרט הדרמה זוכה פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר, "אור ירח" שביים וכתב בארי ג'נקינס. על תפקידו ב"אור ירח", כסוחר סמים במיאמי שמאמץ לחיקו את גיבור הסרט, זכה לשבחים רבים. הוא זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, בפרס גילדת שחקני המסך, בפרס NAACP Image ובמועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר.
בשנת 2018 שיחק בסרט הקולנוע של הבמאי פיטר פארלי; "הספר הירוק", על תפקידו זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, בפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר, בפרס גילדת שחקני המסך ובפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה. באותה שנה דיבב את דמותו של ארון דייוויס בסרט האנימציה הממוחשבת "ספיידרמן: ממד העכביש". בשנת 2019 שיחק בסרט "אליטה: מלאך קרב", ובעונה השלישית של סדרת הפשע "בלש אמיתי" של רשת HBO, בתור הדמות הראשית ויין הייז.
ביולי 2019 נודע כי הוא לוהק לגלם את בלייד בסרט האתחול על הדמות, במסגרת היקום הקולנועי של מארוול.
בשנת 2020 הצטרף לעונה השנייה של הדרמה הקומית של רשת הולו "ראמי", תפקיד אשר הקנה לו מועמדות לפרס אמי לשחקן משנה מצטיין בסדרה קומית.
בשנת 2021 שיחק בסרט הדרמה והמד"ב של בנג'מין קלירי "שירת הברבור" שיצא ישירות לשירות הסטרימינג של אפל TV פלוס. על תפקידו בסרט, קיבל עלי מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסרט דרמה בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-79. באותה שנה, קולו הושמע כבלייד בסצנה שאחרי הכתוביות בסרט ״נצחיים״ של היקום הקולנועי של מארוול.