cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרץ רוח
היווצרות
פרץ יבש מתרחש כשמתחת לקומולונימבוס יש שכבות אוויר יבשות. משקעים היורדים מהענן מתאדים במהירות רבה (וירגה). זו גורמת להתקררות האוויר מתחת לענן. האוויר הקר והכבד נוסג במהירות כלפי מטה וכך נוצרת רוח אנכית. תופעות "מיקרוברסט יבש" נפוצות בסיום אירועי שרב והיא עשויה להביא לירידה משמעותית בטמפרטורה באופן זמני.
5' Cap
בביולוגיה מולקולרית 5′ cap הוא תהליך של הוספת cap בקצה 5' של pre-mRNA. תהליך זה הוא אחד מתהליכי עיבוד שעובר pre-mRNA שהופך ל-mRNA בוגר ויציב שמוכן לתרגום.
בביולוגיה מולקולרית ה־cap לקצה 5' הוא שינוי מיוחד בנוקלאוטיד בקצה 5' של ה-mRNA האאוקריוטי במטרה ליצור mRNA בוגר ויציב שיהיה מוכן לתרגום ולסינתזת חלבונים. התהליך מבטיח יציבות ל-RNA שליח בזמן התרגום ומתרחש באופן מסודר בגרעין התא.
תהליך עיבוד של הוספת cap בקצה 5'
המודיפיקציה בקצה 5' של ה-mRNA מתרחשת בצמוד לזמן השעתוק. אנזים שאחראי על ה-capping (גואנליל טרנספראז; Guanylyl transferase) יושב על קצה קרבוקסילי של חלבון הרנ"א פולימראז לפני תחילת השעתוק. כשהשעתוק מתחיל ונוצר תעתיק mRNA עם קצה 5' הוא עושה לו cap על ידי קישור של גואנין בקשר של 5' ל-5' דרך גשר של שלושה פוספטים, הגואנין ממותל בעמדה 7' מיד לאחר הקישור ונוצר 7-מתילגואנזין cap.
התפקיד והיציבות של ה־cap
ה-cap בקצה 5' מעלה את יציבות ה-mRNA ומגן עליו מפני פירוק על ידי אנזימים מפרקים מסוג אקסונוקלאזות שרובם אינם יודעים לפרק קשר של 5' ל-5'. בנוסף הקשר המיוחד של 7-מתילגואנזין cap מעלה את רמת התרגום והיציאה מהגרעין.
Scream (שיר של מייקל ג'קסון)
Scream (בעברית: צעקה) הוא הסינגל הראשון מתוך אלבום האולפן התשיעי, "HIStory: Past, Present and Future, Book I", של הזמר והיוצר מייקל ג'קסון, אשר יצא ב-31 במאי 1995. השיר הוא דואט עם אחותו הצעירה של מייקל וזמרת הרית'ם אנד בלוז-פופ, ג'נט ג'קסון. הוא כיוון לעיתונות הצהובה, איתה יש לג'קסון מערכת יחסים מורכבת. Scream הוא הסינגל הראשון בהיסטוריה של הבילבורד האמריקאי שנכנס בשבוע הראשון הישר למקום החמישי.
וידאו קליפ
בניגוד לווידאו קליפים בעבר, את הקונספט ל-Scream לא הגה ג'קסון אלא הבמאי מארק רומאנק. תקציב הקליפ עלה כ-7 מיליון דולר והוא הווידאו-קליפ היקר ביותר בהיסטוריה על פי ספר השיאים של גינס. הווידאו קליפ מציג את שיגרת חייהם של מייקל וג'נט על חללית עתידנית אשר טסה בחלל והוא צולם כולו בשחור לבן. הווידאו קליפ השפיע על וידאו קליפים אחרים כמו "No Scrubs" של "TLC", "Shawty Get Loose" של Lil Mama ואחרים. בישראל, הקליפ שודר בבכורה מקומית בתוכנית הקומדי סטור ששודרה בערוץ 2.
דודי מליץ
דוד (דודי) מליץ (נולד ב-5 באוגוסט 1981) הוא איש יחסי ציבור ושיווק ישראלי.
ביוגרפיה
גדל והתחנך בקריית טבעון, ובבית הספר "כרמל זבולון" השייך למועצה האזורית זבולון. עם סיום שירותו הצבאי עבר להתגורר בתל אביב, השתלב בחיי הלילה של העיר ובתעשיית הדוגמנות והבידור.
בין השנים 2001-2009 עבד כדוגמן והשתתף בפרסומות לבירה מכבי, תחתוני הגברים של דלתא, קליק ועוד.
בנוסף לקח חלק בקמפיינים ותצוגות אופנה עבור מותג הג'ינסים רנגלר, ספידו, ורסצ'ה וכיוצא בזה. כן השתתף בווידאו קליפים מוזיקליים וביניהם הקליפ "סתם עוד יום" של אוהד חיטמן, "רק אותך רוצה" של מאיה בוסקילה, עבד ככתב השטח בתוכנית Y ב-10 ועוד.
בשנות העשרים המוקדמות לחייו ניהל קשר מתוקשר עם הזמרת מאיה בוסקילה.
בשנת 2009 השתתף בעונה הראשונה של התכנית "האח הגדול VIP" וסיים כמנצח העונה.
בשנת 2011 החל לעבוד במשרד יחסי ציבור וזמן קצר לאחר מכן הקים משרד עצמאי, "DM Communications" (ב "The Spark Club"). משרד שמתמקד ביחסי ציבור, ייעוץ אסטרטגי, ניהול משברים, ניהול מוניטין אינטרנטי ושיווק באינטרנט עבור חברות בתחום הפיננסים והטכנולוגיה בשווקים המקומיים והגלובאליים.
מליץ נשוי ללנה כץ ולהם שני ילדים.
פנינה בריק
פנינה בריק (נולדה ב-12 בנובמבר 1957) היא זמרת ישראלית.
ביוגרפיה
בריק נולדה בפולין ובהמשך עלתה לישראל.
לאחר התפרקותה של "סקסטה" חברה ליאיר קלינגר ולחברתה ללהקה, רותי בן אברהם ויחד עם סילבן מרגי הקימו את ההרכב "ארבע לב אדום". יחד עם הרכב זה לקחה בריק חלק בקדם אירוויזיון 1985 עם השיר "הוא יבוא". בנוסף הוציא ההרכב עוד מספר שירים וביניהם "הנערה עם השחפים".
בריק השתתפה בהפקת אלבומיה של ירדנה ארזי "נשמה צוענית" ו"עוד יום אחד".
בריק הייתה בת זוגו של מוטי רייף ונולדו להם זוג תאומים.
סלוגי
הסלוגי שייך למשפחת הכלבים.
היסטוריה של הגזע
מוכר גם תחת השם גרייהאונד ערבי. משמש גם כיום לציד במקומות בו צד בעברו הרחוק - במדבר סהרה, שהיום הוא חלק ממרוקו, תוניסיה, אלג'יריה לוב. ישנם סיפורים, שכלב זה היה חביבו של תות אנך אמון, מלך מצרים מן השושלת ה-18, והיה נוכח בציורים רבים של המלך. שימש ככלב צייד במדבר וככלב שמירה על המחנאות של בעליהם מזה אלפי שנים. הסלוגי עמיד מאוד לתנאי מזג האוויר הקיצוניים אשר שוררים במדבר. תכונה זאת היא זאת שסייעה לו לשרוד במשך אלפי שנים.
הסלוגי הובא לאירופה ותורבת לראשונה על ידי הצרפתים, במאה ה-20.
ישנה סבירות כי הסלוגי והסאלוקי הם אותו הגזע וכי הסלוגי הוא הגרסה קצרת השיער של הסאלוקי, אך במרוקו טוענים כי אין שום קשר בין שני הגזעים.
הסלוגי נמצא כיום גם בחצי האי סיני. גזע הסלוגי הוא המלווה העיקרי של עדרי הבדואים.
הגידול הישראלי של גזע זה מתבסס בעיקר על כלבי השבטים הבדואים המתגוררים בגיאיות של דרום חצי האי סיני.
מבנה כללי
פרוותו של הסלוגי וצבעיו הם: שחור, חול, אדום-שחור, אפור כהה, מנומר. עם או בלי "מסיכה" שחורה באזור הפנים.
אדריכלות טמפלרית
סגנון בנייה טמפלרי או אדריכלות טמפלרית היא סגנון הבנייה של מבני חברי התנועה הטמפלרית שהתיישבה במושבות בארץ ישראל במחצית השנייה של המאה ה-19.
מבנים אלה התאפיינו במאפיינים קבועים, שהתבססו על מבנה בית העם הטמפלרי שנבנה במושבה הגרמנית בחיפה בשנת 1869. מבנה בית העם הטמפלרי שימש דגם לבניית המבנים הטמפלריים ברחבי הארץ.
מאפייני המבנים
הבנייה הייתה, כמקובל באותה עת, בנייה באבן, כאשר המוטיבים שבה כללו מוטיבים גרמניים אירופיים המשולבים במוטיבים של קשתות מזרחיות. מבין המאפיינים המקובלים היה גמלון הבית, המצוי כמעט בכל המבנים הטמפלריים, כתובת בפתח הבית - בדרך כלל ציטוט מהתנ"ך בעל משמעות למשפחה שהתגוררה בבית, וכן מרפסת מעל פתח הבית.
גמלונים
את הבנייה הטמפלרית אפיינו מספר סוגי גמלונים ובהם גמלון המכסה רק חלק מרוחב הבית, גמלון על צד הבית, גמלון על חזית הבית וכן צורות גמלון שונות, שהנפוצה בהן היא צורת המשולש.
מרפסות
מבנה המרפסות האופייני היה מרפסת עץ אשר קירתה את המבואה של הבית.
כתובות שונות
הטמפלרים נהגו להציג בחזית בתיהם, מעל דלתות הכניסה לביתם כתובות. לרוב מדובר היה בפסוקים מהתנ"ך או מהברית החדשה. לעיתים היה מצוין שם המשפחה בבעלותה היה הבית, ושנת הבנייה.
מבנה מדרגות חיצוני
מאפיין נוסף של הבנייה הטמפלרית הוא מבנה מדרגות חיצוני.
יקיר אביב
יקיר אביב (נולד ב-3 במרץ 1953) הוא שדרן רדיו ישראלי, מחלוצי סגנון ההגשה האישית ומי שנחשב, בשל השעיות חוזרות ונשנות, "הילד הרע" של הרדיו הישראלי בשנות ה-80.
ביוגרפיה
אביב נולד למשפחת יעקובוביץ', שעלו מפולין. ילדותו עברה עליו בחיפה. הוא למד ב"מרכז חינוך ליאו בק", היה חבר בתיאטרון הנוער סדנא ושימש ככתב-נוער במעריב לנוער.
באוקטובר 1985, הורשע אביב במעשה מגונה בקטינה ונידון לשישה חודשי מאסר על תנאי ולקנס כספי.
רדיו
בשנת 1975 החל לשדר בקול השלום, תחנת הרדיו של אייבי נתן. רגע שיא בתולדות התחנה היה כאשר הספינה הפליגה עם שדרניה, ואביב ביניהם, למצרים (שהייתה אז במצב מלחמה עם ישראל) כשעל סיפונה זרי פרחים אשר נתרמו כמחוות שלום על ידי הציבור הישראלי - וניסתה לחצות את תעלת סואץ. יריות שנורו מספינות מלחמה מצריות קטעו את הניסיון הנועז.
בעת לימודיו כסטודנט לפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית, נרשם אביב לקורס קריינים בקול ישראל אותו סיים בשנת 1979. לאחר תום הקורס, הגיש אביב את התוכניות "שש בשש", "הצגה יומית", והיה כתב-נודד בתוכנית מחפשים את המטמון ברשת ב'. גולת הכותרת של שידוריו ברשת ג' הייתה התוכנית שלושים בצל, ששילבה קטעי הומור ומוזיקה. התוכנית שודרה בחודשי הקיץ בשנות ה-80 וזכתה להאזנת שיא בקרב בני נוער. אחת הדמויות הזכורות מהתוכנית היא הבלש ג'וני לקרדה "אהבלש פרטי" שהיה פותר תעלומות בלשיות הזויות. בתוכנית זו התגלה השדרן דידי הררי שהחל את דרכו הרדיופונית כבעל פינה (בתפקיד "פרופסור פה מז'ור") וכחבר בלהקת פנצ'ר בה היו חברים מלבדו, ומלבד אביב, גם אהרון קפלן ואמיר כהן. אף על פי שאביב הקים את הלהקה, הוא סולק ממנה מאוחר יותר על ידי חבריו בשל איחורים ובעיות משמעת חוזרות.
במהלך עבודתו הרבה אביב להסתבך בבעיות משמעת, ולא אחת הושעה על ידי מנהל הרדיו גדעון לב ארי, שדאג להחזירו בכל פעם אחרי "תקופות צינון". בתולדות הרדיו הישראלי ידוע אביב כ"שדרן המושעה ביותר". בשנת 1985 היה ממגישי ה"שירותרום" בגלי צה"ל יחד עם אברי גלעד.
במשך שלוש שנים ברציפות, ב-1985, 1986 ו-1987, זכה אביב בתואר "שדרן השנה" מטעם השבועון מעריב לנוער על תוכנית הרדיו 30 בצל ששודרה במהלך חודשי הקיץ ברשת ג' וזכתה להצלחה גדולה.
בין שנת 1990 לשנת 1994 "נדד" אביב בין תחנות רדיו פיראטיות שונות ברחבי הארץ. ביניהן: "רדיו 1" (שהפכה מאוחר יותר לרדיו חיפה) ו"רדיו סיטי" ששידרה מאזור. בשנת 1994 הגיע ל"רדיו דן" ששידרה בתל אביב, שם הגיש תוכנית יומית וניהל את מחלקת החדשות של התחנה.
משנת 1995 משדר אביב ברדיוס, תחנה אזורית המשדרת באזור גוש דן והשרון. תוכניתו "סינדרלה" עוררה עליו את רוגזה של הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו בשל אופייה הבוטה. באחד השידורים אירח באולפן זוג שקיים יחסי מין מלאים בשידור חי. בעקבות המקרה החליטה הרשות השנייה להוריד את התוכנית מלוח המשדרים של התחנה. במקומה הגיש אביב תוכנית "מתונה" יותר, לצד רונית בר, ובה אירח סטנדאפיסטים שונים, ביניהם שחר חסון ויוסי טרבלוס, אלא שגם כאן, קצפה של הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו יצא על ניבולי הפה ותכניה הסאטיריים העוקצניים, ורדיוס נקנסה עקב החריגות בסכום גבוה - דבר שגרם להורדת התוכנית על ידי מנכ"ל התחנה דוד בן בסט. בדצמבר 2005 התוכנית הוחזרה שוב לאוויר, אולם במאי 2006 שוב הורדה. ב-2007 התוכנית חזרה לאוויר וקרן מילוא החליפה את רונית בר.
ביום עיון מטעם הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו שנערך בפברואר 2004 גרם אביב להרמת גבה מצד מעריציו, כאשר טען במפתיע שהוא נגד שימוש לרעה במיקרופון ופגיעה בציבור חלש על ידי שדרנים. רבים ראו בכך "התקרנפות" מצד מי ש-20 שנה קודם לכן נחשב כעושה הצרות של הרדיו הישראלי וכמי שמעולם לא היסס לנעוץ את חיציו השנונים בכל הנקרה בדרכו.
נעמי גפני
נעמי גפני (נולדה ב-1943) היא ציירת ואמנית ישראלית.
יקיר אביב
רדיו
כיום מגיש אביב ברדיוס את התוכנית "אביב באוויר", הכוללת להיטים עדכניים וחידות למאזינים.
טלוויזיה
אביב השתתף בתוכנית הטלוויזיה "שיישאר בינינו", לצד דורון נשר, בה הגיש פינה על זוטות ואנקדוטות מעולם המדע השימושי. מתוכה זכור הביטוי שהפך למזוהה עם דמותו הטלוויזיונית: "לא מאמינים? נסו בעצמכם".
נעמי גפני
ביוגרפיה
גפני מתמקדת בציוריה בשני נושאים מרכזיים: נופים ישראלים בעלי זיקה היסטורית לאומית וזיקה אישית, ודימויים של גוף האישה. בציוריה היא משתמשת במגוון טכניקות, ובהן רישום, ציור בגירים, צבעי שמן, צבעי מים, תבליטי בוץ, וכן באמצעים דיגיטליים.
יקיר אביב
פעילויות נוספות
משנת 1982 משמש אביב כקריין בספרייה המרכזית לעיוורים, בה הוא קורא ספרים המוקלטים עבור עיוורים וכבדי ראייה. בשנת 2004 סיים, בשיתוף קריינים נוספים, פרויקט מיוחד של הקלטת האנציקלופדיה בריטניקה.
נעמי גפני
ביוגרפיה
גפני הציגה מציוריה בכעשרים תערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות, בישראל ובעולם, לאורך תקופה של כעשרים וחמש שנה.
יקיר אביב
פעילויות נוספות
בשנות ה-80 וה-90 שימש אביב כתקליטן (D.J.) במועדון ה"קולוסיאום" בתל אביב ובמועדון ה"ווינגס" בחיפה. בנוסף קיים אביב ערבי הרקדה המוניים ("מופעי דיסקו") ברחבי הארץ - במתנ"סים, במועדונים, בפארקים, בבתי ספר ובאירועי "עיר הנוער". במהלך הופעותיו שיתף פעולה על הבמה עם התקליטנים המובילים דאז: אילן בן שחר, שוש עטרי ויורם ואזאנה.
נעמי גפני
ביוגרפיה
נשואה להיסטוריון פרופ' ישעיהו גפני, ואם לארבעה ילדים- ראובן גפני, חוקר וסופר וחנן גפני, תמר גפני וחוה גפני
יקיר אביב
פעילויות נוספות
משנת 1982 ועד 1985 כתב אביב טור שבועי במוסף הנוער של ידיעות אחרונות.
נעמי גפני
ביוגרפיה
מתגוררת בשכונת רחביה ירושלים.
יקיר אביב
פעילויות נוספות
בשנת 1986 החל לכתוב עמוד שבועי בשם "חפוז" בשבועון מעריב לנוער עד שנת 1997.
אביב כתב ללהקת חיל האוויר את השיר "כל הכבוד", שהולחן על ידי אריאל זילבר.
משה רוזנפלד (חוסט)
משה "טעטשר" רוזנפלד (25 בדצמבר 1869 – 15 באוקטובר 1939) היה פוליטיקאי ועסקן חסיד ויז'ניץ, הידוע בפעילותו למען יהודים כחבר מועצה בעיר חוסט, כיום באוקראינה.
שמו
אביו, נפתלי דיאמנט, נולד בשטריזב בגליציה ועבר לעיר אוז'הורוד (ידוע גם כאונגוואר) שם עבד אצל חייט בשם רוזנפלד. כאות הוקרה על שאימץ אותו כבן שינה שמו מדיאמנט לרוזנפלד. לאחר נשואיו לאסתר עבר לגור בבית חותנו בעיר טעטש. שם נולדו בניו שמואל חיים, לייבוש, פייביש, משה ובתו גיננדל.
שמו, משה, ניתן לו בעקבות שיטפון שאירע בסמוך ללידתו ממנו ניצלה משפחתו בעקבות הפסוק "כי מן המים משיתיהו" (ספר שמות, פרק ב', פסוק י').
משפחתו
עם נשואיו למלכה (בתם של ר' מרדכי שלמה קסירר ובילא בת ר' ייעקל פרקש) עבר להתגורר בעיר מגוריה חוסט (לכן בחוסט הוא כונה משה טעטשער, ואילו בטעטש כונה משה חיסטר). מלכה נפטרה בשנת 1936 וקבורה בחוסט. הוא היה בעליו של בית מסחר למכולת בסטונאות, עסק ביבוא קפה, נפט ופירות קולוניאליים בקנה מידה גדול.
פרטים אלו אודותיו מופיעים בספר "זכרון מאיר ".
למשה ומלכה רוזנפלד נולדו שבעה בנים ובת אחת, רבים מהם נספו בשואה.
אחרית ימיו
בספר שלוחא דידן מסופר כי בתשרי ת"ש, שבוע לפני מותו יצאו גזירות חדשות על ידי השלטונות ההונגרים על יושבי הכפרים. היהודים תושבי הכפרים נדרשו למלא טפסים ושאלונים רבים. הרב משה טעטשר ביודעו את הקושי של אותם תושבים להתמודד עם טפסים ושאלונים אלו פרסם הודעות בכל כפרי הסביבה כי כל מי שמתקשה במילוי טפסים אלו מוזמן לביתו ביום א' (ג' חשון ת"ש - אוק' 1939) והוא יישב עם כל אחד ויסייע בידו במילוי הטפסים והשאלונים. בשבת (ב' חשון ת"ש) חש לפתע ברע ומת. הכפריים אשר הוזמנו לביתו למילוי השאלונים התייצבו, אמנם, אך במקום זאת הצטרפו להלוייתו.
פעילותו בקהילת חוסט
הרב משה טעטשר היה ראש הקהילה בחוסט עד סוף שנות העשרים (לא ידוע בדיוק מאיזו שנה). משה רוזנפלד "טעטשר" עמד בקשרים עם הפקידות הגבוהה במחוז. במלחמת העולם הראשונה שחרר צעירים יהודים רבים מן השירות בצבא ובמלחמה בחזית.
צבי מנשל בספרו המקיף על העיר חוסט ואנשיה "קהילת חוסט והסביבה - ספר זיכרון " מתאר את ביתו של הרב משה רוזנפלד כבית מידות, העומד בפינת רחוב המכס ורחוב "תחנת הרכבת הקטנה".
היה דמות מרכזית בקהילה וכתובת לטיפול בבעיות מול השלטונות כפי שמתואר בסיפורים הרבים בספרי הקהילות כגון הספר "אהל נפתלי" ובספר "זכרון מאיר".
הרב משה היה מחסידיו של רבי ישראל הגר מוויז'ניץ, בכל פעם שהרבי היה מגיע מויז'ניץ (שהייתה ברומניה באותם ימים) לחוסט (שהייתה שייכת לצ'כוסלובקיה) היה מתארח בביתו המרווח של הרב משה או בבית בכור בניו של הרב משה - יעקיל. הרב הגר אף נתן לרב משה "טעטשר" רוזנפלד קפטן (קפוטה) ובו נקבר לאחר מותו.
פעילות פוליטית
משה טעטשר היה חבר המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של צ'כיה (בתקופה שבין שתי מלחמות העולם ובה הייתה צ'כיה מדינה עצמאית) וחבר מטעמה במועצת העיר.
בזכות מעורבותו השתתפו רבים מהקהילה בבחירות, דבר שחיזק את מעמדו וכך נבחר לתפקידים מוניציפליים וממשלתיים שאפשרו לו לעזור להרבה יהודים ולעמוד על מימוש זכויותיהם ואזרחים במדינה ובעיר.
ראשי "המזרחי" פנו אליו ובקשוהו להצטרף אליהם אך הוא דחה אותם בטענה שיותר חשוב לו להשתייך למפלגה השלטת מאשר להגדיל את כמות החברים היהודים באופוזיציה.
למרות עמדה זו הצטרף לבסוף כחבר ב"אגודת ישראל" ואף השתתף מטעמה בכמה כנסיות גדולות (כך נקראים הכינוסים שלהם) שבהם נאם וזכה להכיר שם את ה"חפץ חיים" ואת האדמו"רים מגור ומטשורטקוב.
ננוטכנולוגיה צבאית
ננוטכנולוגיה צבאית מהווה את כלל השימושים הצבאיים והביטחוניים בטכנולוגיות ננו מנת להקנות לצבא עליונות טכנולוגית בשדה הקרב. בין המטרות השונות להטמעת הננוטכנולוגיה בצבא: שיפור יכולות התקשוב, שיפור הטיפול בנפגעים, ייצור של חומרים חדשים אשר יאפשרו בניה של כלי נשק וכלי מגן חדישים, וייצור כלי נשק מבוססי ננוטכנולוגיה.
רקע
התפתחות הטכנולוגיה והתפתחות הטכנולוגיות הצבאיות הולכות בד בבד ומזינות זו את זו. הננוטכנולוגיה הוא ענף טכנולוגי מפציע המתפתח במהירות ונותן את אותותיו בפיתוחים טכנולוגיים צבאיים. התקדמות גדולה במחקר בשנים האחרונות הביאה לכך שפיתוחים שונים כבר נמצאים בשירות צבאות בעולם, ופיתוחים רבים נוספים הם בשלבי פיתוח שונים. כיום ניתן לראות את ניצניה של הננוטכנולוגיה בשירות הצבא במגוון תחומים: בתחום הננוחומרים אשר משמשים לפיתוח חומרי מיגון כגון קסדות העשויות חומרים קלים וכלי נשק אישיים אשר הונדסו להיות עמידים וקלים יותר, בתחום הננואלקטרוניקה והננופוטוניקה בשימושים תקשוביים ורפואיים שונים.
תקשוב
תחום האלקטרוניקה הוא חלק אינטגרלי מכל צבא מודרני עתיר טכנולוגיה. הננואלקטרוניקה היא חלק אינטגרלי ממערכות תקשוב הכוללים: מכשירי קשר, מכשירי האזנה וריגול, מערכות פיקוד, שליטה ובקרה שונים, טילים ואמצעי לחימה (מרגמת קשת, טילים ופגזים שונים), כלי טיס, "רשת שדה קרב" מאובטחת ורחבת סרט (צי"ד), רובוטיקה ועוד.
חרקים רובוטיים
חרקים רובוטיים נמצאים בשימוש בשנים האחרונות על ידי סוכנויות ביון וצבאות שונים, ומשמשים עבור איסוף מודיעין וריגול, זיהוי חומרים מסוכנים, חיפוש נעדרים לאחר אסונות טבע, ועוד. רובוטים אלו מכילים פונקציות רבות המגיעות ישירות מתחום הננוטכנולוגיה- מערכות אגירת האנרגיה שלהם מהונדסות ברמה המולקולרית לקלוט ולאחסן אנרגיה כאשר הרובוט שוהה בשדה אלקטרומגנטי (לדוגמה: ליד מקור מתח, רשת אלחוטית, קרינה אלקטרומגנטית). המכשור אותו נושא הרובוט גם הוא ננוטכנולוגי באופיו, החל משבבי השליטה והתקשורת ועד למצלמות או ציוד ההאזנה.
חיישנים ביולוגיים
חיישנים ביולוגיים הם חיישנים המחקים פעולה ביולוגית כלשהי על מנת לקבל נתונים מהסביבה. שימוש בחיישנים מסוג זה נפוץ ביותר בצבאות שונים, החל מ"הרחת" חומרי נפץ, גילוי חומרים כימיים וביולוגיים, זיהוי תנועות במרחב, ועוד. חיישנים אחרים קולטים אותות אלקטרומגנטים, יכולים להשתלב במבנה המולקולרי של אריגים שונים ולשמש כתחליף לאנטנה עבור אמצעי תקשוב שונים.
אמצעי לחימה
תחום הננוחומרים מיושם בבניית כלי נשק מחומרים אשר הונדסו במיוחד על מנת להיות קלים וחזקים (סיבי פחמן, לדוגמה). דוגמה לנשק הבנוי מחומרים מסוג זה הוא רובה ה"תבור" הישראלי, המורכב מחומרים אשר תוכננו במיוחד על מנת לאפשר תכונות של קשיות, משקל קל ועמידות. לחום.
סריגים וחומרים בעלי תכונות מיוחדות
ננוחומרים שונים מתוכננים ברמה המולקולרית כך שיהיו בעלי תכונות שאינן קיימות בחומרים הנמצאים בטבע באופן רגיל. דוגמאות לחמרים מסוג זה: חומרי הסוואה - חומרים אלו בנויים ברמה המולקולרית כך שיבלעו או יפזרו הדי מכ"ם. חומרים אלו מהווים מעין עטיפה המאפשרת חמקנות ואי-גילוי על ידי מכ"ם. בשנים האחרונות ישנו פיתוח של חומרים המפזרים חום ו"מסתנכרנים" עם טמפרטורת הסביבה, על מנת לאפשר חמיקה מאמצעים לראיית לילה ולראייה תרמית.
"שריון קל"- פיתוח של ביגוד וסריגי לבוש המכילים חומרים כגון סיבי פחמן או סגסוגות מהונדסות שונות, כדוגמת שריון הגוף מסדרת "terminator" של תעשיות בורק המכיל שגשוגות שונות בשילוב סיבי פחמן. שריון מסוג זה קל וגמיש ביותר, אך עמיד מאוד לפגיעות נקודתיות בעצמה גבוהה, כגון פגיעות קליעים או רסיסים. דוגמה נוספת לכך היא הקסדה הקלה החדשה שבשימוש היחידות הלוחמות בצה"ל, העשויה סיבי פחמן. סריגי לבוש שונים מאפשרים מעבר אוויר ו"נשימה" של הבגד על מנת לאפשר לחייל הלובש את הסריג לא לאגור חום רב מדי בין הגוף לבגד, לנדף זיעה ועוד.
חומרים בעלי תכונות מיוחדות שונות
חומרים אשר הונדסו ברמה המולקולרית על מנת לקבל תכונות של עמידות לחום גבוה, עמידות ללחץ, גמישות גבוהה וכו'. חומרים מסוג זה מאפשרים בנייה של כלי נשק טובים ואמינים יותר, ציוד קל וחזק יותר, ומיגון טוב ואמין. בנייה של כלי רכב מחומרים מסוג זה מגנה להם תכונות של משקל קל ועמידות לירי.
נשק ביולוגי וכימי
כיום ישנם בפיתוח נשקים ביולוגיים וכימים שונים על טהרת הביוננוטכנולוגיה. מחקרים שונים מתבצעים על מנת למצוא רעלים שונים אותם ניתן להכיל בנשקים להשמדה המונית. בנוסף, הננוטכנולוגיה מקנה פתרונות ל"אריזת" החומרים הללו. אחת מהבעיות העיקריות בנשקים מסוג זה היא אי עמידות החומר ב"מסע" אותו הוא עובר עד היעד, או אי הישרדותו לאחר פיצוץ הטיל או הפגז בו הוא מובל. חומרים מולקולריים שונים מקנים פתרונות לעמידות הכימיקלים והאמל"ח הביולוגי, ומאפשרים את שרידותו עד להגעתו למטרה.
יישומים עתידיים
עם התקדמות הננוטכנולוגיה, ניתן לחשוב על שימושים עתידיים רבים אשר ישמשו בשדה קרב בשנים הבאות- החל מחומרים קלים וחזקים המאפשרים שרידות כלי רכב וחיילים, ועד למערכות רפואיות מתקדמות המבוססות על ננורובוטיקה והביוטכנולוגיה המאפשרות איחוי פציעות כבר בשדה הקרב. עוד אמצעים כגון: ננורובוטים המפרקים כלי אויב תוך שכפול עצמי, כלי נשק ביולוגיים משתיקים ואינם הורגים, אמצעי תקשורת ותקשוב זעירים אשר ישתלבו בבגדיו ואף בגופו של הלוחם, ועוד.
סכנות
למרות היתרונות הרבים בשימושים הצבאיים בננוטכנולוגיה, הן בשדה הקרב והן בשימושים לא קרביים, ישנן מספר סוגיות וחששות עליהן יש לתת את הדעת: בגזרת התקשוב: מכיוון שהננוטכנולוגיה תאפשר את פיתוחה של "רשת שדה קרב" מאובטחת ורחבת סרט, אשר תקשר חיילים, מוצבי שליטה, ורובוטים שונים -לדוגמה: מזל"טים אוטונומיים, כלי רכב לא מאוישים (כרב"מים) וספינות "פרוטקטור"- אנו עלולים להיות עדים למצבים בהם מערכות סמי-אוטונומיות תקבלנה החלטות אוטומטיות, ובסקלה רחבה יותר תתקבל תגובה נחילית שעלולה להיות בלתי רצויה ובלתי נשלטת. כמו כן, התפתחות של כלי נשק להשמדה המונית מבוססי ננוטכנולוגיה (כגון ננורובוטים נושאי רעלנים) עלולים להביא למרוץ התחמשות ולנפגעים אזרחיים רבים.
הערות שוליים
Industrial_applications_of_nanotechnology
בית הכנסת מוסיוף
בית הכנסת מוסאיוף הוא אחד מבתי הכנסת המפורסמים בירושלים. בית הכנסת, שנבנה בשנת ה'תרנ"ד (1894), משמש גם כשטיבלאך, שבו מנייני תפילה לאורך כל היממה, וכבית מדרש, שמתקיימים בו שיעורי תורה רבים. בית הכנסת שוכן בשכונת הבוכרים, בפינת הרחובות יואל ואדוניהו הכהן, ובו עשרה חדרי תפילה בשני מבנים.
על אף שבית הכנסת הוקם על ידי בני העדה הבוכרית, שנוסח תפילתה דומה לנוסח עדות המזרח, מתפללים בבית הכנסת בני כל העדות, לרבות בני עדות המזרח ואשכנז. הערכה משנת 2010 אומדת את מספר המתפללים היומי בכ-3,000 איש.
היסטוריה
בית הכנסת מוסיוף היה הבית הראשון שנבנה בשכונת הבוכרים, שנבנתה בשנת 1894. את בית הכנסת תרמו מנהיג הקהילה, רבי שלמה מוסיוף ורעייתו אסתר והוא הוקם בחצר המשפחה. אחת מאבני הקיר הצפוני של בית הכנסת, הפונה לרחוב אדוניהו הכהן, מקורה באחד הנדבכים העליונים של הכותל המערבי. כאשר שלמה מוסיוף והשר משה מונטיפיורי עסקו בפינוי רחבת הכותל מאשפה שהשליכו שם הערבים, ומצאו שם אבנים שהיו שייכות לנדבכים העליונים בכותל. אחת האבנים האלו נקבעה בקיר בית הכנסת. גם חומרי הבנייה האחרים הובאו ממקומות קדושים - חלק מחול הבנייה הובא מהר הבית, והמים שבהם השתמשו לתערובת המלט, נשאבו מנקבת השילוח. על פי תפיסה שמקורה בחכמת הנסתר, את בניין בית הכנסת בנו פועלים יהודים בלבד.
בית הכנסת מוסיוף היה מעת הקמתו שוקק מתפללים. בימי שבת היו בו עשרים וחמישה מניינים לתפילות שחרית ומנחה, לאורך כל שעות הבוקר ואחר הצהריים. בשעות אחר הצהריים היו נמסרים בו שיעורי תורה על ידי חכמי הספרדים - הרב יעקב דוויק והרב יצחק הדאיה. במוצאי שבת היה נאמר שיעור על ידי הרב האשכנזי אברהם חיים נאה.
רבנים נוספים שקבעו את מקום תפילתם ותורתם בבית הכנסת מוסיוף היו: הרב יעקב שאול אלישר, הרב יהודה אשלג, הרב יצחק כדורי, הרב מרדכי אליהו והרב עובדיה יוסף.
בית הכנסת כיום
מלבד מנייני תפילה רבים, משמש בית הכנסת מקום דרשנות, בו נמסרים שיעורי תורה מפי רבנים רבים. השיעורים משודרים בשידור חי כמעט באופן יומיומי בערוץ היוטיוב ובאתר של בית הכנסת. במקום פועל גם כולל אברכים.
ויקרא רבה
מבנה ותוכן
ויקרא רבה מחולק לשלושים ושבע פרשיות, אשר ככל הנראה היו מותאמות לסדר הקריאה הארץ ישראלי הקדום, או לפחות היו ערוכות ספרותית תוך שמירה על הזיקה לבית הכנסת, גם אם לא בהתאמה מלאה לפרשיות הנקראות על סדר היום. כל פרשה בנויה מחטיבת פתיחתאות המהוות, בניגוד לבראשית רבה, את רוב הפרשה, מגוף הדרשה ולמעט שלוש פרשיות גם מדברי סיום. בכמחצית מן הפרשיות מופיעה המילה גופא כמילת קישור לדרשה. בדרשה עצמה חוזרים לדרוש פסוקים מתחילת הפרשה, פסוקים מפרשיה קודמת או שפותחים דיון לסוגיה אגדתית במבנה הדומה לסוגיה התלמודית הדרשות מסתיימות בעשרים וחמישה מהמקרים בדברי הגאולה העתידה, בשלוש בדברי תפילה וכפרת עוונות ובשש הנותרות הסיום מתבטא בסגירת המעגל הספרותי של הנושא הנידון בפרשה. תוכנו של המדרש מהווה את הבסיס לכחמישים פרשיות בתנחומא, ונמצא מקביל בשישים פרשיות לתלמוד הירושלמי. הפרשיות ברוב המקרים אינן זהות וישנה מחלוקת בין החוקרים איזה מן החיבורים שאב מן השני. כמו כן נמצא דמיון רב בין המדרש פסיקתא דרב כהנא לבין מדרש ויקרא רבה, ישנן חמש פרשיות שכמעט זהות וסגנון המדרשים דומה, כמו כן מקורות אשר לא היו לנגד עיניו של מחבר הפסיקתא דרב כהנא נעלמו מעיני מחבר מדרש ויקרא רבה וכמו בעניין הירושלמי המקור הקדום מביניהם לדרשות עדיין לוט בערפל.
מדרש דרשני
מדרש ויקרא רבה הוא מן הסוג "מדרש דרשני", כלומר מדרש שאינו מפרש את פסוקי הפרשה הנידונה, ועיקרו נשיאת דרשה על נושא מסוים, כאשר הפסוקים מהווים רק הבסיס לדדברי הדרשן. בסוג זה הפסוקים הנדרשים בכל פרשה הם פסוקים בודדים הפותחים את הפרשה, ולרוב הם יוצאו מהקשרם על מנת להוביל לנושא הנידון. האמרות השונות לרוב יהיו בעלות לכידות תימטית ממבט העל של נושא הדרשה, אך שונים בנושא הפרטי בין אמרה לאמרה. כמו כן בין פתיחתא לפתיחתא תשמר תכונה זו. תכונה זו הביאה את לאופולד צונץ לתאר את תצרופת האמרות היוצרות יחדיו את הלכידות התימטית "כמעשה אמנות פסיפסים". אחד ההסברים לשימוש בשיטה זו בויקרא רבה הוא שספר ויקרא דל בנושאים אגדתיים ורובו הגדול עוסק בפרקטיקה הדתית המסועפת של עבודת הקורבנות. לכן בבואו של מחבר המדרש לחבר מדרש הצמוד לספר המקראי, אך גם שומר על מנעד נושאים רחב, נאלץ הוא להוציא את המקרא מידי פשוטו, ולהצטמצם למספר מועט ככל שניתן של פסוקים.
הפתיחתאות
הפתיחתא מאופיינת בלקיחת פסוק רחוק מן הפסוק הנדרש. והדרשן באמצעות היקשים, גזרות שוות ושאר מתודות פרשניות מתווה דרך השתלשלות המסתיימת בפסוק עליו המדרש דן. פתיחתא פשוטה היא פתיחתא המאופיינת בקשר מובהק התגלגל בין דרשה לדרשה. בניגוד למדרש בראשית בה, המדרש על ויקרא מכיל בנוסף לפתיחתאות הפשוטות גם פתיחתאות מורכבות. פתיחתאות אלו מורכבות מכמה חטיבות אשר נראות ללא קשר רעיוני ביניהן. אך בצירוף כולם יחדיו עולה החיבור בין הפסוק הרחוק לפסוק הנדרש. דוגמה לדבר ניתח חננאל מאק בפתיחה הראשונה לספר ויקרא:
בתחילה מובאות ארבע דעות המפרשות על מי הפסוק בתהילים מדבר, כאשר כל דוגמה מנומקת באמצעות ראיות מפסוקים. רבי תנחום אומר כי הפסוק מתהילים לא מדבר על מלאכים עליונים אלא בשליחים בני אדם. דעה שנייה היא שהפסוק מדבר על נביאים. דעה שלישית היא שהפסוק מדבר על שומרי שמיטה ודעה רבעית היא שהכתוב מדבר על בני ישראל שעמדו לפני הר סיני. לכאורה אין קשר סיבתי בין הדרשות השונות וכל אחת עומדת בפני עצמה. את החוט השוזר את הפירושים השונים מביא רבי תנחום בסוף הפתיחתא. תחילה מביא רבי תנחום דבר שידוע במציאות. נשיאת משא הכבד לאחד לא יהיה קשה לנשיאה באמצעות שני אנשים, ובאותו אופן דבר הקשה לנשיאה בשניים יהיה נוח לנשיאה בארבע. ומכאן בהכללה אמור להיות דבר שקשה לאחד לשאת יהיה קל לאין ערוך לשישים ריבוא לשאת. ואף על פי כן משה יכול היה לשאת את הדיבור האלוקי שבני ישראל לא עמדו בפניו. מהדרשות שהובאו לעיל על קורא המדרש להסיק את עוצם גדולתו של משה. לפי הפסוק בתהילים בני ישראל הם מלאכי ה' "גִּבֹּרֵי כֹחַ עֹשֵׂי דְּבָרוֹ", המשווים לשומרי שביעית, שמוסרים נפשם על המצוות, שמשווים לנביאים. ואף על פי כן לא יכלו לעמוד בפני הדיבור ומשה עמד. ללא הראיה הכוללת של סך הדרשות כל חלק הוא עצמאי וקטן, אך הראיה הכוללת של חיבור הדרשות זו לזו נדרשת מהקורא עצמו, ואין הוא יכול לעשות זאת ללא כל הדרשות יחדיו.
מהדורות
לספר זה מהדורות שונות. באחדות מופיעים פרשנים שונים, ואחרות ללא פירוש. המהדורות הנפוצות הן:
לקריאה נוספת
8.R. Sarason, The Petihot in Leviticus Rabba, JJS 33, 1982), pp. 557–567.
זבנג! (מגזין)
עיתון זבנג!, הידוע גם בשם ירחון זבנג! הוא מגזין קומיקס ישראלי, שנוצר ונערך על ידי הקומיקסאי הישראלי אורי פינק. הירחון מכיל בעיקר סיפורי קומיקס מאת אורי פינק, אבל גם כולל סיפורי קומיקס של יוצרי קומיקס ישראלים אחרים ותכנים כגון כתבות, ביקורות קולנוע ופוסטרים. העיתון מתגאה בעובדה שכל התכנים שהוא מפרסם הם בעברית במקור ומעולם לא פרסם קומיקס מתורגם. העיתון מופץ גם בחנויות וגם דרך מנויים.
היסטוריה
עיתון זבנג התחיל בשנת 2004 בהוצאת שמעוני, לאחר פיטוריו של אורי פינק מתפקידו כשכיר בשבועון הישראלי מעריב לנוער, פינק מצא את עצמו בהפסקה של שלושה חודשים לפני שמעריב שכרו אותו בחזרה בתור עצמאי והחליט להשתמש בהפסקה הזאת בתור הזדמנות ליצור עיתון ישראלי המוקדש רק לקומיקס, דבר שפינק הגדיר כ"חלום" שלו. בהתחלה, פינק היה כנגד הרעיון לקרוא לעיתון "זבנג!", על שם סדרת הקומיקס שמהווה את רוב התוכן בעיתון ורצה לקרוא לזה "קומיקס בע"מ" במקום, אבל שמעון שמעוני, ראש הוצאת שמעוני, התעקש שהעיתון יהיה חלק ממותג זבנג! ולכן השם נשאר. העיתון הושק באירוע השקה בספריית בית אריאלה שבו השתתפו אורי אורבך, גיא מרוז, קובי מחט ונמרוד רשף (שגם עשה קומיקס עבור העיתון בגיליונותיו הראשונים). בזמן השקתו, מכר עיתון זבנג! כ-2000 עותקים בחנויות (לפני חישוב מנויים). לאחר ששמעון שמעוני יצא לפנסיה ב-2008, עיתון זבנג! עבר ל"אלומה", הוצאה לאור שניסתה לאחד ביחד מספר עיתונים שונים. אחרי שאלומה התפרקה ב-2009, עיתון זבנג עבר ל"ציבלין הוצאה לאור" של אורן ציבלין, שבאותו הזמן הוציאה רק מגזין אחד, פילון. במשך השנים, עיתון זבנג! עבד בשיתוף עם התוכנית הישרדות, לילה בכיף ופיקוד העורף של צה"ל, ליצור גיליונות מיוחדים למטרות פרסומיות או חינוכיות.
פורמט
עיתון זבנג!, להוציא כמה מהדורות מיוחדות, הוא באורך 48 עמודים. במקור הודפס על שילוב של נייר מאט ונייר מבריק, אבל כיום משתמש בנייר מבריק בלבד. במשך שנים מידות המגזין היו 21X27, אבל לכבוד חגיגות 13 שנה לעיתון, הגדילו את הנייר לגודל A4.
מדורים בעיתון
כאשר יצא עיתון זבנג! לאור לראשונה, רצה אורי פינק שכל התכנים שיופיעו בו יהיו מקוריים, אך כיום מופיעים בו גם תכנים שהופיעו במקור במקומות אחרים, כגון מעריב לנוער או מעריב לילדים.
קומיקסאי נולד
קומיקסאי נולד, במקור צייר נולד, רשמית קומיקסאי נולד על שם לירן סעדיה מאז שנת 2008, היא תחרות כישרונות שנתית, שבה ילדים ובני נוער שולחים את הקומיקסים שלהם לעיתון, כשהפרס למקום הראשון כולל הפיכת הקומיקס שלהם למדור קבוע בעיתון זבנג!. בין המשתתפים הבולטים בתחרות נמצאת הקומיקסאית דורית מיה גור, שנכנסה לתחרות בשנה הראשונה שלה, אבל מתוקף היותה מנוסה מדי עבור רמת הכישרון של "צייר נולד", פינק הוציא אותה מהתחרות ונתן לה מדור משלה בעיתון, נפרד מן התחרות: "פלאפלמן".
זרע יעקב (פילוסוף)
זרע יעקב (1599–1692, געז: ዘርአ ያዕቆብ), פילוסוף אתיופי מהמאה ה-17. בשנת 1667 כתב מסה הקרויה בגעז "הטטה" (ሐተተ - חקירה). המסה השוותה פעמים רבות על ידי קומץ מלומדים חיצוניים, ל"מאמר על המתודה" של דקארט משנת 1637.
סגנונו הספרותי נבדל מסגנון הספרות הפילוסופית האפריקאית בת זמנו, ששיקפה הגות שבעל פה. הוא האמין בהליכה אחרי ההגיון הפנימי במקום להאמין במה שאחרים אומרים לפרט.
השנים המוקדמות
יעקב הוקע על ידי סוסניוס, שהמיר את דתו לנצרות קתולית והורה לנתיניו להמיר את דתם גם כן. יעקב סירב לאמץ את האמונה הקתולית ונמלט לגלות, כשברשותו מעט זהב וספר תהילים. בדרכו לשאווה שבדרום, מצא מערה במורדות נהר התכזה וחי בה כנזיר במשך שנתיים, כאשר עיקר עיסוקו בתפילה ופילוסופיה. הוא כתב על חוויותיו: "בזמן שחייתי לבד במערה, למדתי יותר מאשר כשחייתי בין אנשים מלומדים, כתבתי בספרי מעט מאוד, אולם חוויתי מצב מדיטטיבי על דברים נוספים רבים".
שנות הבגרות
לאחר מותו של הקיסר, עלה לשלטון בנו פאסילידס, חסיד מושבע של הכנסייה האורתודוקסית, ועקר את האמונה הקתולית מממלכתו בשנת 1633. יעקב עזב את המערה והתיישב באמפרז, שם מצא סוחר עשיר בשם הבטה אגזיבהר (Habta Egziabher) שכונה האבטו, שהיה לפטרונו; הוא נישא למשרתת המשפחה.
יעקב סירב לחיות כנזיר וציין כי "החוק הנוצרי הדוגל בעליונות חיי הנזירות על פני הנישואין הוא שקרי ולא יכול להגיע מאלוהים", באותה הנשימה הוא דחה את הפוליגמיה מכיוון ש"חוק בריאת האדם מורה לאדם אחד להנשא לאשה אחת". יעקב הפך למורם של שני בניו של האבטו. לבקשתו של אחד הבנים, וולדה חיוות (Walda Heywat), כתב את מסתו המפורסמת בשנת 1667, החוקרת את אור התבונה.
בלקינד
בלקינד (ברוסית: Белкинд) הוא שם משפחה יהודי ממקור רוסי. קרוב אטימולוגית לשם "בלקין" שפירושו "סנאי".
זרע יעקב (פילוסוף)
שנותיו המאוחרות
מעט מאוד ידוע על שנותיו המאוחרות של יעקב. האמונה הרווחת היא שהוא חי חיי משפחה מלאים באנפרז, בה התגורר במשך 25 השנים הבאות ולבסוף נפטר בשנת 1692. שנת מותו תועדה על ידי וולדה חיוות בביאור על המסה שכתב.
בלקינד
{{פירושונים|
זרע יעקב (פילוסוף)
הטטה
הטטה היא המסה האתית שיצר יעקב בשנת 1667, מסה קצרה בת כ-20 דפים, שהייתה בעת ובעונה אחת האוטוביוגרפיה והעבודה הפילוסופית הראשונה בהיסטוריה האתיופית.
יעקב יצר את המסה בעידודו של בנו של פטרונו וולדה חיוות. המסה נוצרה בתקופה בה הספרות הפילוסופית האפריקאית הועברה בעיקרה בעל פה.
יעקב כתב את ההטטה כחקירה של אור התבונה, והוא ידוע בעיקר ביחסו לפילוסופיה האתית סביב עיקרון ההרמוניה. הוא קבע כי פעילות מוסרית נקבעת לפי קידום מידת הדרדור או העידוד של ההרמוניה בעולם. הפילוסופיה שלו היא תיאואיסטית ביסודה. אמנם הוא האמין באלוהות אותה הוא מכנה כאלוהים, אך הוא דחה כל מערכת של אמונות דתיות. במקום אמונות הנובעות מהדת המאורגנת, יעקב חיפש את האמת דרך התבוננות בעולם הטבע. בהטטה, בעקבות צעדי אבי הכנסייה הגדולה, יעקב מחיל את רעיון הסיבה הראשונית להוכחה בקיומו של האלוהים.
"אם אני אומר שאבי ואימי יצרו אותי, אז אהיה חייב לחפש את היוצר של הוריי, ושל הורי הוריי עד שאגיע לראשון שלא נוצר כמונו, אבל הגיע לעולם בדרך אחרת מבלי שנוצר". יחד עם זאת, ידיעת האל לא נשענת על האינטלקט האנושי, אבל "לנשמותינו יש את היכולת להכיל את רעיון האלוהות והיכולת לראות אותו נפשית". אלוהים לא העניק לנו את הכוח הזה לשם תכלית, בזמן שהוא נתן לנו את הכוח, כך הוא גם נתן לנו את המציאות.
וולדה חיוות
וולדה חיוות (המכונה גם מטקו, המאה ה-18 המשגשגת), היה פילוסוף אתיופי ותלמידו של זרע יעקב. עבודתו של יעקב המשיכה במסה הכתובה בשפת הגעז והנושאת את שמו של חיוות. בנו של פטרונו של יעקב, הבטה אגזיבהר שהיה חברו של יעקב בעיר אמפרז, שם התגורר בחלק השני של חייו. חיוות התוודע לעולם הפילוסופיה בעזרת יעקב, והוא גם האחראי לתיעוד שנת מותו.
בדומה למסה של יעקב, חיוות גם בחר בהטטה (חקירה), כאשר עיקרה הצגת הטעויות בדתות השונות והתרכזות בנושאים העוסקים במוסר ואתיקה.
RD-180
RD180 הוא מנוע רקטי שפותח ברוסיה על בסיס המנוע הרקטי RD-170, המותקן במשגר הלוויינים הרוסי זניט. המנוע צורך קרוסין כדלק וחמצן נוזלי כמחמצן. למנוע שני תאי שרפה, ומערכת משותפת של משאבות המזרימה אל תאים אלה דלק ומחמצן. המנוע RD-180 פותח על מנת להניע את משגר הלוויינים הרוסי Rus-M. כיום משמש המנוע את משגר הלוויינים האמריקני אטלס 5.
ברוך קימרלינג
ברוך קימרלינג (16 באוקטובר 1939 – 20 במאי 2007) היה פרופסור לסוציולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, מאבות המחשבה הביקורתית במדעי החברה בישראל; עסק בסוציולוגיה של החברה בישראל, החברה הפלסטינית והסכסוך הישראלי-ערבי.
תולדות חייו
קימרלינג נולד ב-1939 ברומניה, בעיר טורדה שבטרנסילבניה. בלידתו נפגע משיתוק מוחין, וכתוצאה מכך סבל מליקויים רבים, ביניהם קושי בדיבור שלא מנע ממנו להיבחר במשך שנים למרצה הטוב ביותר על ידי הסטודנטים. במהלך השנים סבל מקשיי הליכה, אשר התדרדרו עד כדי שימוש בכיסא גלגלים. בינואר 1952 עלה עם הוריו לישראל, והמשפחה עברה להתגורר במעברת גן יבנה. ב-1954 עברה המשפחה לשכונת דורה בנתניה. בנעוריו היה קימרלינג פעיל בארגון "שתל"ם" של המשפחות של ילדים שלקו בשיתוק מוחין וכתב יחד עם שני חברים עיתון בשם "נתגבר".
למד בבית הספר התיכון "אהל שם" ברמת-גן אותו סיים ב-1961. בשנת 1969 קיבל תואר שני בסוציולוגיה מהאוניברסיטה העברית, ובשנת 1974 קיבל תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית, על עבודה שכותרתה "השפעת הגורמים הקרקעיים והטריטוריאליים בסכסוך היהודי-ערבי על בינוי החברה היהודית בארץ-ישראל מראשית ההתיישבות ועד לאחר מלחמת 1967". על-פי עבודה זו פרסם את הספר "ציונות וטריטוריה".
באוגוסט 1975 נישא לדיאנה איידן, נוירופיזיולוגית ודוקטורנטית לפילוסופיה של המדע. לזוג נולדו שלושה ילדים. על חייו איתה אמר: (בריאיון לדליה קרפל). קימרלינג כתב תשעה ספרים ומאות מסות ומאמרים.
קימרלינג מת בירושלים, לאחר שחלה בסרטן. הוא נקבר בקבורה חילונית בקיבוץ משמרות.
מורו בראשית דרכו באוניברסיטה העברית, הסוציולוג שמואל נח אייזנשטדט, סקר את פועלו באומרו כי.
משנתו הסוציולוגית
קימרלינג היה מראשוני הסוציולוגים הישראלים (יחד עם גרשון שפיר) שניתחו את החברה בישראל באמצעות התובנות של גישת הפוסט-קולוניאליזם, עוד בשנות ה-70. קימרלינג תיאר את הגעתם של יהודי מזרח אירופה לארץ ישראל כמתיישבים שבאו לקולוניה מערבית רחוקה. אותם מתיישבים החלו, באמצעות אמצעים שונים, להדיר את הילידים – קרי, הערבים שגרו בארץ ישראל – מהשטחים שבהם גרו ושאותם עיבדו. לגבי סוגיית לאומיותם של אותם ערבים, הוא מציין תיארוך אפשרי נוסף לניצנים של היווצרות עם פלסטיני – המרד נגד השלטון המצרי ב-1834, מרד המכונה גם "מרד האיכרים בסוריה".
בעבודת הדוקטורט שפרסם בשנת 1974, תיאר וניתח קימרלינג את המאבק סביב הקרקעות שבין קבוצת המהגרים וקבוצת הילידים. הוא ערך טיפולוגיה של סוגי התייחסות אל הקרקע:
כמו כן הציג טיפולוגיה של הקולקטיב המשמעותי הרחב ביותר, שהקרקע נתפסת כשייכת ל: א. משפחה, מצומצמת או מורחבת. ב. כפר כולו. ג. אזור או מחוז. ד. לאום, אומה, דת.
מתוך טיפולוגיה זו יוצא כי קרקעות מסוג 1א הן הנזילות ביותר, בעוד שקרקעות מסוג 3ד הן המוקפאות ביותר, כאלה שאינן ניתנות להחלפה. לטענתו, המהגרים רכשו קרקעות 1ב ו-1ג והפכו אותן מיד ל-3ד. עדות לחשיבותה הפרימורדיאלית של הקרקע ניתן למצוא בדבריו של צבי שפירא, בקונגרס הציוני הראשון, כי "את האדמה הנרכשת אין להוציא בשום זמן מבעלות הקרן ואסור למכור אותה ליהודים יחידים. מותר להחכירה לזמן קצוב של 49 שנים". בעקבות התמרמרותם של הערבים, החלו הקרקעות להיות פוליטיות, 2ב ו-2ג.
החל מתקופת היישוב, וביתר-שאת מִקום המדינה, קבוצת המייסדים, כקבוצה הגמונית, ביקשה לשמר את כוחה אל מול גלי העלייה מארצות האסלאם. (קימרלינג כינה את חברי הקבוצה אחוס"לים, ראשי תיבות של אשכנזים, חילונים, ותיקים, סוציאליסטים, לאומיים. זאת על בסיס המונח WASP באנגלית אמריקאית, שמשמעותו לבן, אנגלו-סקסי, פרוטסטנטי). לטענת קימרלינג, היא עשתה זאת בעזרת אידאולוגיה דורסנית של כור היתוך, במסגרתה לא הייתה חשיבות לזכויות הפרט ולתרבויות של קבוצת המהגרים (עולי ארצות האסלאם). לטענתו, ההגמוניה איבדה את הדומיננטיות שלה בשנות ה-70, בעקבות אירועים כמו מלחמת יום הכיפורים ועלייתו של מנחם בגין לשלטון. אידאולוגיית כור ההיתוך לא קנתה אחיזה, והחברה בישראל ניצבה בפני מציאות שבה יש ריבוי תרבויות אך ללא אידאולוגיה של רב תרבותיות.
מספריו
ספר זה תורגם על ידי אלמנתו דיאנה לאנגלית ונושא את השם:
ליאם קייל סאליבן
ליאם קייל סאליבן (אנגלית: Liam Kyle Sullivan; נולד ב-17 ביולי 1973) הוא שחקן וקומיקאי אמריקאי. סאליבן השתתף בתפקיד אורח במספר תוכניות טלוויזיה אמריקניות כמו "בנות גילמור", "זהות בדויה" ו-"8 כללים פשוטים", אך הוא ידוע בעיקר בזכות סרטוני האינטרנט שהוא יוצר. לאחרונה הוא מככב בסדרה אני שונא את גיל 30 המשודרת בערוץ המוזיקה VH1.
ביוגרפיה
סאליבן נולד בנורפוק, מסצ'וסטס, ארצות הברית.
צ'ה צ'ה צ'ה
צ'ה צ'ה צ'ה (בספרדית: Chachachá) הוא ריקוד קובני במוצאו, שהתפתח מהממבו והרומבה.
בתחילה נקרא "טריפל ממבו", כלומר ממבו שהוסיפו לו שלושה צעדים. שלושת הצעדים כונו: "צ'ה צ'ה צ'ה", ומהווים סינקופה על הספירות 4 & 1. הריקוד מביע שמחה, שובבות ואלמנטים של חיזור הדדי. המוזיקה עשירה במקצבים, וכלי ההקשה המרובים בולטים מאוד. תנועות האגן הבולטות הן תוצאה ישירה של עבודת הרגליים. כאשר רוקדים צ'ה צ'ה, הרגליים נשארות קרובות ככל האפשר לקרקע כך שנראה שהן מחליקות עליה.
מקורות הצ'ה צ'ה צ'ה
בשלהי שנות ה-40 הייתה העיר הוואנה בקובה אתר נופש פופולרי עבור תושבי צפון אמריקה. תזמורות מהמפורסמות באמריקה ותזמורות מקומיות ניגנו בבתי הקזינו שבקובה. חלקן ניסו לשלב את סגנון הג'אז האמריקאי יחד עם קצב הרומבה הקובני. התוצאה הייתה סגנון מוזיקלי חדש בשם ממבו (Mambo).
בין צורותיו השונות של הממבו, הייתה אחת הנקראת צ'אצ' (Chatch) אשר שילבה שלושה חילופי משקלים מהירים ולאחריהם שני צעדים איטיים. בתחילת שנות החמישים של המאה העשרים, פותחה צורה זו של הממבו לריקוד המורכב מווריאציות פשוטות של צ'אצ'. ריקוד זה קיבל את השם צ'ה צ'ה (Cha Cha), אך מכיוון שבריקוד זה ישנם שלושה חילופי משקלים בצעדי הבסיס של הריקוד, יש הנוהגים לקרוא לו צ'ה צ'ה צ'ה (Cha Cha Cha).
ההיסטוריה של הצ'ה צ'ה צ'ה
בשנת 1954 תואר הריקוד כממבו בקצב ה (Mambo with a guiro rhythm).
כלי דם
כלי הדם הם איברים במערכת הדם שמעבירים דם בגוף. כלי דם הוא צינור חלול העטוף במספר רקמות. סוג הרקמה עוביה וחוזקה משתנה בהתאם לסוג כלי הדם ומיקומו בגוף. כללית, כלי הדם הקרובים יותר ללב יהיו בדרך כלל רחבים יותר מכלי דם שנמצאים בקצות הגוף. נהוג לחלק את כלי הדם לשני סוגים עיקריים: עורקים, אשר מוליכים את הדם היוצא מהלב לרקמות וורידים אשר נושאים דם מן האיברים השונים בחזרה ללב.
שכבות כלי הדם
כאשר כלי דם מתחברים אחד לשני זה נקרא אנסטמוזה. האנסטמוזה מספקת דרך אלטרנטיבית קריטית במקרה שנתיב המעבר של הדם חסום.
התחום העוסק בחקר כלי הדם הוא אנגיולוגיה.
סוגים
ישנם סוגים שונים של כלי דם:
משפחת אבוחצירא
אבוחצירא הוא שמה של משפחה יהודית ממוצא מרוקאי השייכת לעדת התושבים שקדמו למגורשי ספרד במרוקו, שהצמיחה רבנים רבים.
מקור השם אביחצירא
שם המשפחה במקורו הוא אביחצירא. שורשי המשפחה הידועים מתחילים ברבי שמואל אלבז, שהיה הראשון שנקרא בשם אביחצירא.
לסיבת כינויו זה ישנם כמה הסברים.
Loveeeeeee Song
השיר זכה לשבחים רבים. חלק מהמבקרים החמיאו על השירה של ריהאנה וכינו את השיר "רצועה בולטת לעין", ואחרים קראו לשיר "דואט נוגע ללב". השיר דורג במקום 55 במצעד הפזמונים האמריקאי בילבורד הוט 100 ובמקום 17 במצעד ה-R&B של בריטניה.
בעקבות יציאת האלבום, דורג "Loveeeeeee Song" במקום 100 במצעד הבילבורד הוט 100. השיר עלה למקום 88 בשבוע השני שלו, ולמקום 63 בשבוע השלישי שלו. בנוסף, דורג השיר במקום 14 במצעד שירי האר אנד בי/היפ הופ הכי חמים האמריקאי בשל הורדות דיגיטליות רבות. בבריטניה, הגיע השיר למקום 17 במצעד ה-R&B הבריטי.
בארצות הברית, קיבל את תואר הפלטינה, על מכירות של למעלה ממיליון עותקים במדינה.
אוהב אותך איסה +
אוהב אותך איסה + (בספרדית: +Isa TK - קיצור של Isa Te Quiero Más) היא סדרת ספין אוף של הטלנובלה אוהב אותך איסה, הסדרה חולקת רעיון עם הסדרה הוותיקה "תהילה". הסדרה משודרת בערוץ ניקלודאון מה-1 באוגוסט 2010.
עלילה
איסה פסקואלי זוכה בתהילה, ובית הספר החליט להעניק לה מלגת לימודים ולשלוח אותה לחו"ל, ללמוד בבית הספר "בראבו", מקום לתלמידים בעלי כישרונות. בבית הספר הזה היא תשפר את היכולות שלה בתור זמרת. יחד עמה מגיעים לבית הספר בן זוגה, אלכס רואיס, לינדה לונה הלומדת להיות רקדנית, וריי גאלן, הלומד משחק. במהלך הסדרה מצטרפת קטלינה, שהופכת ליריבתה של איסה.
1612 (סרט)
1612 הוא סרט הרפתקאות רוסי המתרחש בתקופת הצרות, בבימויו של ולדימיר חוטיננקו.
אפוס היסטורי רוסי, שמתרחש בשנותיה הראשונות הכאוטיות של המאה ה-17. במשך 15 שנה סובלת רוסיה הצארית ממצוקות נוראיות: רעב, אי-שקט פוליטי רווי מזימות ואיומים חיצוניים. הדובדבן שבקצפת הוא הטבח שנערך במשפחת הצאר בוריס גודונוב. אנדריי הוא משרת שמוצא עצמו עד לרצח ולחטיפתה בידי הפולנים של בת הצאר, הנסיכה קסניה. בבגרותו יהפוך אנדריי לאביר אמיץ, שייצא להציל את הנסיכה ולהחזיר עטרה למולדתו.
זוהי שנת 1612, רוסיה נמצאת בתקופה של בצורת ומלחמה, תקופה שבה לאזרחים יש חוסר באוכל, חדירתם של כוחות עוינים מצליחים להפיל את שושלת רוריק אשר שלטה בשנים 862 - 1598 ברוסיה.
תקציר עלילת הסרט
העלילה מתמקדת בהרפתקאותיו של העבד אנדריי, שהתחזה לתותחן של שכיר חרב ספרדי.
לאחר מותו של הצאר בוריס גודונוב, אלמנתו והיורש הצעיר פיודור נהרגים. השורדת היחידה היא הבת קסניה. אחרי עלייתו לכס המלכות של המתחזה, דמיטרי הכוזב שנהרג גם הוא, תקופת הצרות ברוסיה התחילה. מי שהיה עד לרצח של משפחת המלוכה, הנער-העבד אנדריי כבר גדל, אך הוא עדיין לא יכול לשכוח את קסניה היפה.
כאשר אנדריי נלקח לשרת את האציל הספרדי הרוצח השכיר אלבר בורחה, נהרג במאבק עם שודדים, אנדריי מחליט להתחזות לספרדי. הוא נוטל לעצמו את בגדיו ושמו ומנסה להציל את קסניה גודונובה ולזכות בלבה.
קוד פרופר
בתורת הגרפים, קוד פרווּפֵר (Prüfer Sequence) הוא התאמה בין קבוצת העצים הממוספרים בעלי n צמתים לבין אוסף הווקטורים באורך n-2 המורכבים ממספרים טבעיים בין 1 לבין n, באופן שמהווה מעין קידוד של המידע שדרוש כדי ליצור את הגרף. את הקידוד יצר המתמטיקאי הגרמני היינץ פרווּפֵר (1896-1934) ב-1918, וסיפק בכך את ההוכחה הקונסטרוקטיבית הראשונה למשפט של קיילי (1889) שלפיו מספר העצים הפורשים של הגרף השלם \ K_n הוא \ n^{n-2}.
תהליך הקידוד - מעבר מגרף לקוד
בהינתן עץ \ T כלשהו וצומת \ v כלשהו בתוכו נסמן ב- \ T-v את העץ המתקבל על ידי הסרת הצומת v וכל הצלעות המחוברות אליו. סימון זה יאפשר להגדיר רקורסיבית את פעולת הקוד. בכל שלב:
לאחר המחיקה נוצר עץ חדש \ T-v עם מספר צמתים קטן באחד מהעץ המקורי, עליו נפעיל שוב את התהליך. התהליך יסתיים כאשר יישארו שני עלים המחוברים אחד לשני. היות שאורך הקוד שווה למספר צמתים שהוסרו - אורך הקוד הוא בעל n-2 איברים.
תהליך החילוץ - מעבר מקוד לגרף
פונקציה הופכית לקוד פרופר, כלומר, מעבר מוקטור באורך n-2 המכיל מספרים טבעיים מ-1 עד n לעץ תואם נדרש להיעזר ברשימה של כל המספרים הטבעיים בין 1 ל-n ובוקטור הקוד. השלבים בתהליך:
דב קוטלר
דב קוטלר (נולד ב-2 באוגוסט 1956) הוא מנכ"ל בנק הפועלים. לשעבר מנכ"ל בנק איגוד, מנכ"ל בית ההשקעות "פריזמה" ומנכ"ל ישראכרט.
ביוגרפיה
קוטלר למד בתיכון "אורט טכניקום גבעתיים". הוא בעל תואר ראשון בכלכלה (וחטיבה ביחסים בינלאומיים) ותואר שני במנהל עסקים (בהתמחות במימון, סיים ב-1991) מאוניברסיטת תל אביב, והוא בוגר תוכנית המנהלים של אוניברסיטת הרווארד במסצ'וסטס, שבארצות הברית (1998).
בשנים 2000–2003 כיהן כמנכ"ל ויזה כאל, בשנים 2004–2006 שימש מנכ"ל בנק אגוד, בשנים 2006–2007 היה מנכ"ל בית ההשקעות "פריזמה", ובין השנים 2009–2015 כיהן כמנכ"ל ישראכרט.
ב-2015 היה מייסד משותף של "אינטו", קרן השקעות בנדל"ן הפועלת כרשת חברתית בישראל ובארצות הברית, ושימש כיושב ראש שלה. שימש כיועץ לקרן ורבורג פינקוס, שרכשה את מקס איט פיננסים (לשעבר לאומי קארד) ולקבוצות שונות שהתעניינו ברכישת ישראכרט.
מאז אוקטובר 2019 מכהן כמנכ"ל בנק הפועלים במקומו של אריק פינטו.
קוטלר מכהן או כיהן כדירקטור, בין היתר, בבזק, בזק בינלאומי, Yes הטלוויזיה בלוויין ופלאפון. כמו כן, כיהן כיושב ראש עמותת תפוח.
ב-2 באפריל 2023 פורסם כי בדיון בקבוצת ווטסאפ של בכירי המשק על הרפורמה המשפטית שמקודמת על ידי ממשלת הימין כתב קוטלר כי ייגבה את השבתת המשק על ידי ההסתדרות במטרה לעצור את העברת הרפורמה, הוא אמר "הבטחתי גיבוי לארנון בר-דוד. יחריב (יריב) לוין - עד כאן".
לדב קוטלר אח תאום, עופר, לשעבר מנכ"ל שיכון ובינוי.
חיים אישיים
קוטלר נשוי ואב לשלושה, מתגורר בתל אביב.
הקוסם (סרט)
הקוסם (באנגלית: The Wiz) הוא סרט הרפתקאות מוזיקלי אמריקאי, אשר הופק בשיתוף פעולה בין Motown Productions לבין סרטי יוניברסל, ואשר הופץ על ידי יוניברסל ב-24 באוקטובר 1978. הסרט הוא עיבוד קולנועי של מחזמר באותו השם משנת 1974, המציג את סיפורו הקלאסי של ל. פרנק באום משנת 1900 "הקוסם מארץ עוץ", אך בסביבה אורבנית מודרנית, תוך שימוש בשחקנים אפרו-אמריקאים בלבד. הסרט עוקב אחר הרפתקאותיו של דורותי, נערה ביישנית בת 24 המתגוררת בהארלם, ניו יורק, מורה בבית ספר, שמוצאים את עצמה, באורח פלא, בארץ עוץ, שדומה לגרסה פנטסטית של התפוח הגדול. היא מתיידדת עם דחליל, איש פח, ואריה פחדן, ונוסעת ברחובות העיר כדי לחפש את הקוסם המסתורי, שככל הנראה רק הוא בעל כוחות קסם חזקים מספיק, כדי להחזיר אותה חזרה לביתה.
בסרט, בהפקתו של רוב כהן ובבימויו של סידני לומט, מככבים דיאנה רוס, מייקל ג'קסון (בתפקיד הראשי הראשון שלו בסרט קולנוע), ניפסי ראסל, טד רוס, מייבל קינג, תרזה מריט, תלמה קרפנטר, לנה הורן, וריצ'רד פריור. הלִיבְּרֶטּוֹ, שכתב ויליאם פ' בראון עבור ההפקה הבימתית, שוכתב לקולנוע על ידי ג'ואל שומאכר, כאשר קווינסי ג'ונס פיקח על התאמת השירים למסך הגדול, שביצעו צ'רלי סמולס ולות'ר ואנדרוס. קומץ של שירים חדשים, שנכתבו על ידי ג'ונס וצוות כתיבת השירים של ניקולאס אשפורד וסימפסון ואלרי, נוספו לגרסת הסרט. בעת ההפצה המקורית של הסרט לקולנוע, הסרט היה כישלון מסחרי, וקיבל ביקורות שליליות ממבקרי הקולנוע; הדבר סימן את סופו של זרם ההתעוררות המחודש של הקולנוע האפרו-אמריקאים, שהחל עם תנועת הבלקספלויטיישן של שנות ה-70 המוקדמות. למרות הכישלון הראשוני של הסרט, הגרסה הקולנועית של "הקוסם" הפכה עם הזמן לסרט פולחן, במיוחד בקרב קהל צופים אפרו-אמריקאים, חובבי ארץ עוץ, ומעריציו של מייקל ג'קסון.
תקציר העלילה
דורותי וטוטו יוצאים לדרכם, ופוגשים בדחליל (מייקל ג'קסון), שהוא קורבן להתעללות מצד קבוצה של עורבים. הדחליל מצטרף אל השניים, בדרכם על דרך האבנים הצהובות, מקווה שהקוסם יוכל לתת לו את הדבר היחיד שהוא מרגיש שחסר לו - מוח. בהמשך דרכם, הם פוגשים באיש פח (ניפסי ראסל) ובאריה פחדן (טד רוס), שמצטרפים אליהם, בשאיפה לקבל מהקוסם לב ואומץ, בהתאמה. בטרם חמשת ההרפתקנים מגיעים לעיר הברקת, הם נאלצים להתמודד עם מספר מכשולים.
בהגיעם חזרה אל הקוסם, דורותי וחבריה חושפים את סודותיו - הוא איננו קוסם, אלא מתחזה בשם הרמן סמית', פוליטיקאי כושל מאטלנטיק סיטי, ניו ג'רזי, שהגיע לארץ עוץ כאשר כדור פורח שלו הלך לאיבוד במהלך סערה. הדחליל, איש הפח והאריה הפחדן מתאכזבים שלא יקבלו מוח, לב ואומץ, אך דורותי מסבירה להם שכבר היו להם כל אלו, במהלך כל הדרך. גלינדה, המכשפה הטובה של הדרום (לנה הורן), מופיעה ומסבירה לדורותי שתוכל לחזור הביתה אם תקיש על עקבות נעליה שלוש פעמים. דורותי נפרדת מהמכשפה ומחבריה, לוקחת את טוטו בזרועותיה, מקישה בעקביה ומוצאת עצמה, באופן מיידי, חזרה בהארלם, אך לא עוד כנערה ביישנית, אלא כאישה עם הכוח להתמודד עם פחדיה ולהתקדם בחייה.
פרה-פרודקשן ופיתוח
"הקוסם" היה סרט הקולנוע השמיני אשר הופקת על ידי מחלקת הקולנוע והטלוויזיה של מוטאון, חברת התקליטים של ברי גורדי. במקור, גורדי רצה ללהק לתפקיד של דורותי את זמרת הרית'ם אנד בלוז הצעירה סטפני מילס, אשר קודם לכן גילמה את התפקיד בברודוויי. כאשר כוכבת מוטאון דיאנה רוס ביקשה מגורדי שילהק אותה לתפקיד דורותי, הוא סירב, ואמר כי רוס - אז בת 33 - כבר מבוגרת מדי בשביל התפקיד. רוס עקפה את גורדי, ושכנעה את רוב כהן, מפיק בסרטי יוניברסל, לגבש עסקה לפיה הוא יפיק את הסרט, אם היא תלוהק לתפקיד דורותי. גורדי וכהן הסכימו לעסקה. פאולין קייל, מבקרת הקולנוע, תיארה את מאמציה של רוס להשיג את התפקיד בתור "אולי הדוגמה החזקה ביותר של רצון טהור בתולדות הקולנוע."
לאחר שהבמאי ג'ון בדהאם גילה כי דיאנה רוס הולכת לגלם את התפקיד של דורותי, הוא החליט שלא לביים את הסרט, וכהן החליף אותו בסידני לומט. על החלטתו שלא לביים את "הקוסם", ג'ון בדהאם הסביר לכהן כי הוא חשב שרוס היא "זמרת נפלאה. היא שחקנית נהדרת ורקדנית מעולה, אבל היא לא הדמות הזאת. היא לא דורותי, הילדה בת שש-העשרה הקטנה, מהקוסם מארץ עוץ". למרות שפוקס המאה ה-20 תמכו כלכלית בהפקה הבימתית של המחזמר, בסופו של הם מימשו את זכות הסירוב הראשונה שלהם בהפקת הסרט, כך שיוניברסל היו יכולים לממן את הסרט. בתחילה, יוניברסל היו כל כך נרגשים לגבי סיכויי ההצלחה של הסרט, שהם לא קבעו תקציב להפקה.
התסריט של ג'ואל שומאכר עבור "הקוסם" הושפע רבות מתורתו של ורנר ארהרד ומסמינרי ההדרכה שלו, שכן גם שומאכר וגם דיאנה רוס היו "מוקסמים מאוד מוורנר ארהרד". "לפני שהספקתי לשים לב," אמר רוב כהן, "הסרט הפך למעשיה-בסגנון-ארהרד על לדעת מי אתה, שיתוף וכל זה. שנאתי את התסריט מאוד. אבל היה קשה להתווכח עם [רוס], כי היא מצאה בתסריט את כל הדברים האלה שהיא עבדה עליהם בסמינר [של ארהרד]". שומאכר דיבר באופן חיובי על התוצאות של לימודי ארהרד, ואמר כי הוא היה "אסיר תודה לנצח ללמידה, שהשפיעה רבות על החיים שלי". בספר "The Grove Book of Hollywood" נכתב כי הנאום של גלינדה, המכשפה הטובה, בסופו של הסרט, הייתה "רשימה ארוכה של קלישאות בסגנון ארהרד"; כמו כן הספר עורך השוואות בין תורתו של ארהרד לשיר הסיום בסרט "Believe in Yourself".