cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כחל צהוב-מקור
תיאור
אורכו של הכחל 29-30 ס"מ והוא בעל מקור גדול בצבע צהוב עם קצה מעוקל, ראש גדול וזנב ארוך. נוצות הגוף חומות עם פנים, גרון וחזה ורודים עזים, שולי הכנפיים כחולים והזנב תכול. מתחת המקור צומח מעטה נוצות המזכיר מעט זקן ועל הראש ישנם נוצות פרועות. העיניים גדולות ושחורות וסביבם עובר פס כהה עד המקור. הכחל משמיע צרצורים עזים.
הכחל שוכן באזורי חורשה וסוואנה טרופיים ולעיתים גם בג'ונגל אך לא בשטחים צחיחים מאוד. הוא מצוי בין ענפים נמוכים או עמודים ועליהם מתצפת בדומה לחנקן על טרף אפשרי. הטרף העיקרי שלהם הוא חרקים שונים כולל נחילי נמלים וטרמיטים. במקרים בהם יש הרבה מזון יימצאו יחד מעל 100 כחלים. נקבת הכחל מקננת בנקרות טבעיות בעצים, בהם היא מטילה 2-3 ביצים.
האצטדיון העירוני לוד
אצטדיון טוטו לוד הוא אצטדיון כדורגל השוכן בעיר לוד ומשמש את קבוצות הכדורגל הפועל בני לוד ואת קבוצת הכדורגל הפועל לוד, מליגה ב' דרום.
היסטוריה
האצטדיון הוקם ב-1984. בקיץ 2015 אירח האצטדיון ארבעה משחקים באליפות אירופה בכדורגל נשים עד גיל 19 שנערכה בישראל, שלושה משחקים השלב בבתים ומשחק אחד בחצי הגמר. כחלק מההכנות לטורניר זה שופץ המגרש והוחלפו בו המושבים, נסללה חניה חדשה וכן הותקנו עמודי תאורה על מנת שיוכל האצטדיון לארח משחקים גם בשעות הערב. בסמיכות לאצטדיון מצויים שני מגרשי אימונים וכן מגרש למשחקים הכולל טריבונה ל-400 צופים, ובדרומו בנוי מבנה דו קומתי ובו חדרי הלבשה, חדר שופטים, מחסנים ומספר משרדים. מדרום למגרשי האימונים אף קיימת קריית ספורט הכוללת בריכת שחייה ציבורית ומגרשי טניס.
בעונת 2019/20 שיחקה בו באופן זמני גם מ.ס. כפר קאסם.
בסוף חודש אוגוסט 2021 אושר בוועדת השמות העירונית שהאצטדיון יקרא על שם בני רגב, לשעבר ראש עיריית לוד.
מייקל סקריץ'
מייקל אנדרו סקריץ' (באנגלית: Michael Andrew Screech; 2 במאי 1926 – 1 ביוני 2018) היה איש דת ופרופסור לספרות צרפתית, שעסק בעיקר ברנסאנס, במישל דה מונטן ובפרנסואה רבלה.
חייו
סקריץ' שירת בצבא הבריטי בשנים 1944 עד 1947. לאחר מכן למד, עד שנת 1951 ביוניברסיטי קולג' לונדון. כשסיים את לימודיו שימש מרצה ולאחר מכן מרצה בכיר באוניברסיטת ברמינגהאם. ב-1966 מונה ל"קורא" (Reader; הדרגה מקבילה לפרופסור חבר בישראל) ביוניברסיטי קולג' לונדון, ובשנים 1971–1984 היה פרופסור לשפה וספרות צרפתית באוניברסיטה זו. משנת 2003 עד 2018 היה עמית אמריטוס במכללת אול סואלס של אוניברסיטת אוקספורד.
קרחון בארט
קרחון בארט (באנגלית: Barrett Glacier) הוא קרחון ברכס הרי הנסיך אולף שבהרי המלכה מוד, באזור חוף דופק של שטח חסות רוס שבאנטארקטיקה.
הקרחון מנקז את המדרונות הצפוניים של הרי הנסיך אולף.
אורכו של הקרחון 30 קילומטרים.
הקרחון נשפך אל מדף הקרח רוס.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד (New Zealand Geological Survey Antarctic Expedition), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1963 – 1964.
הקרחון נקרא על שם פיטר בארט (Peter Barrett), גאולוג חבר המשלחת.
כחל עב-מקור
כחל עב-מקור (שם מדעי: Eurystomus) הוא סוג עופות ממשפחת הכחליים בעלי 4 מינים. עופות אלה חיים בטבע באפריקה שמדרום לסהרה, באי מדגסקר וביפן, דרום-מזרח אסיה, איי אינדונזיה ואוסטרליה. המין כחל צהוב-מקור נודד ברחבי אפריקה ובשנת 2019 נמצא לראשונה בישראל.
כחלים אלה דומים לבני הסוג כחל אך בעלי מקור רחב ובעלי ציצות דמויות "זקן" מתחת המקור. הכנפיים שלהם מעט ארוכות יותר אך הרגליים קצרות יותר והם מצויים רוב הזמן בין הענפים והצמחייה. בדומה לחנקניים הם מתצפתים מענף או עמוד על סביבתם ומחפשים טרף קטן כמו חרקים, עכבישים או חולייתנים קטנים ואז צוללים אליו. הם לא נוהגים לתפוס טרף מעופף.
תפוצתם היא בשטחים בהם צמחייה רבה כמו בסוואנה או חורשה ולעיתים גם ביערות פתוחים. הם יימנעו ממדבריות.
יחסי הממלכה המאוחדת–ישראל
יחסי הממלכה המאוחדת–ישראל החלו לאחר סיום המנדט הבריטי על ארץ ישראל ב-14 במאי 1948 והקמתה של מדינת ישראל. כיום, לממלכה המאוחדת שגרירות בתל אביב וקונסוליה בירושלים ולישראל שגרירות בלונדון.
לפני קום המדינה
בשנת 1917, במהלך מלחמת העולם הראשונה, כבשה בריטניה את ארץ ישראל מידי האימפריה העות'מאנית. ב-2 בנובמבר 1917 ניתנה הצהרת בלפור, בה הצהירה בריטניה שהיא רואה בעין יפה הקמת בית לאומי ליהודים בארץ ישראל. בשנת 1922 החל המנדט הבריטי בארץ ישראל. כבר אז התחרטו רבים מקובעי המדיניות בבריטניה על ההצהרה וראו בה מכשול בקשרי בריטניה עם העולם הערבי. על כן, בריטניה ניסתה ללכת בין הטיפות בניסיון לרצות את הציונים מצד אחד בסיוע ליישוב היהודי ומצד שני לרצות את הערבים בהצרת צעדי היישוב היהודי. היישוב היהודי נקרע גם הוא בין הרצון לפעול ביחד עם בריטניה, שסיוע נדרש להתבססות היישוב היהודי במרחב הערבי, והביקורת על בריטניה שהצרה את קצב התפתחות היישוב היהודי. פרסום הספר הלבן הביא את היחסים עם בריטניה אל סף משבר, אולם פרוץ מלחמת העולם השנייה והצורך להילחם במשותף כנגד גרמניה הנאצית הביאה להמשך שיתוף פעולה של עיקר הציבור היהודי עם הבריטים. רק מעטים נקטו את דרכה של הלח"י שהטיפה למלחמה נגד הבריטים בעצם ימי מלחמת העולם השנייה. לאחר מלחמת העולם השנייה, משנכזבה התקווה שהבריטים ישנו את מדיניות הספר הלבן, התגברה המתיחות בין היישוב היהודי ושלטונות בריטניה.
אל מול התגברות פעולות המרי בארץ ישראל והלחץ של ארצות הברית וברית המועצות על בריטניה לוותר על מושבותיה, העבירה בריטניה את סוגיית ארץ ישראל לאו"ם, אשר הכריע ב-29 בנובמבר 1947 (הידוע גם בשם כ"ט בנובמבר) על הקמת מדינה יהודית, תוך חלוקת הארץ בין המדינה היהודית למדינה ערבית. בריטניה נמנעה בהצבעה ובמהלך מלחמת העצמאות הציגה עמדה נייטרלית.
אחרי קום המדינה
זמן קצר לאחר הקמת המדינה היהודית החדשה בארץ תקפו 6 מדינות ערב את ישראל, והחלה מלחמת העצמאות הישראלית. בריטניה סיפקה נשק (ואף סיוע אווירי) לארצות ערב בזמן המלחמה. כאשר ישראל הכריזה על עצמאותה ב-14 במאי 1948 (ה' באייר תש"ח), סירבה ממשלת בריטניה להכיר בה ונקטה קו נוקשה בעניין זה עד סוף 1948. בינואר 1949, לקראת סיום מלחמת העצמאות, אירעה תקרית האוויר הישראלית-בריטית, כאשר טייסי חיל האוויר הישראלי הפילו חמישה מטוסים בריטיים שהמריאו ממצרים. רק בעקבות הניצחונות של ישראל בשדה הקרב וההכרה הגוברת לה זכתה מצד מדינות העולם, חל שינוי במדיניות זו. ב-25 בינואר 1949 פרסמה ממשלת בריטניה הודעה על הכרה דה פקטו במדינת ישראל. לאחר שבוע הודיע משרד החוץ הבריטי על מינוי נציג בישראל, ואילו ישראל מינתה את ד"ר מרדכי עליאש להיות נציגה בבריטניה. בהסכם בין הצדדים הוגדרו הנציגים כצירים. בקיץ 1949 ניהלו משלחות של המדינות שיחות ביניהן להסדרת עניינים כספיים.
בשנות ה-50 ובשנות ה-60 נתפסה בריטניה כאוהדת ארצות ערב כששמרה על יחסים קרובים עם ירדן ומספר מדינות בחצי האי ערב (מדינות המפרץ). לבריטניה היה אז הסכם הגנה עם ממלכת ירדן והיא אף איימה לפעול נגד ישראל במספר מקרים, בהם בעת מבצע עובדה ובעת מבצע שומרון.
ב-10 בנובמבר 1955 נשא ראש ממשלת בריטניה, אנתוני אידן, בגילדהול נאום שקרא להסכם שלום בין ישראל ומדינות ערב המבוסס על פשרה בין גבולות תוכנית החלוקה לגבולות הקו הירוק. הוא הבטיח ערבויות לשני הצדדים אם יושג הסכם ואיים שהצד שלא יסכים לפעול במתינות יאבד את אהדת בריטניה. הנאום, שנודע כנאום גילדהול, זכה לאהדה בצד הערבי, אולם זכה לתגובות נמרצות מצד ישראל. ראש הממשלה דוד בן-גוריון ושר החוץ משה שרת שללו כל דרישה לנסיגה ישראלית ובעיתונות הישראלית ראו בנאום עמדה אנטי-ישראלית מובהקת. בריטניה ניסתה להשיג הסכמה בינלאומית למתווה שהוצע בנאום והדבר העיב על יחסי הממלכה המאוחדת-ישראל עד השגת ההסכמות לקראת מלחמת סיני. יחסי שתי המדינות השתפרו לזמן קצר כאשר פעלו יחד במלחמת סיני (יחד עם צרפת) כנגד מצרים, במטרה לכבוש את חצי האי סיני ולהשיג שליטה על תעלת סואץ. לאחר כישלונה המדיני של מלחמת סיני, מבחינת בריטניה, שבו דוברי בריטניה לדבר על ויתורים הדדיים בהתאם לנאום גילדהול וישראל שבה ושללה כל ויתור בנושא הגבולות.
בסוף שנת 1958 ניכר שיפור ביחסי ישראל עם הממלכה המאוחדת, לאחר שהפיכה בעיראק טרפה את הקלפים של בריטניה במזרח התיכון. בריטניה הסכימה למכור לישראל שתי צוללות, שר החוץ שלה הצהיר שתוכנית גילדהול מתה וראש ממשלת בריטניה הרולד מקמילן נשא נאום שנחשב פרו-ישראלי.
במהלך שנות ה-60 התקיים שיתוף פעולה ביטחוני בין שתי המדינות, בין השאר במבצע רוטב בתימן.
כאשר פרצה מלחמת יום הכיפורים בשבת 6 באוקטובר 1973 הזדרזה ממשלת בריטניה להטיל אמברגו על משלוחים לאזור הלחימה, שלמעשה הופנה רק נגד ישראל. המשמעות המיידית הייתה עצירת משלוח תרופות בשדה התעופה ממש וכ-7000 טון פגזים לטנקים שנמצאו במחסני הנמל מיועדים להעמסה למחרת באניה ישראלית.
היחסים כיום
הבריטים הואשמו לעיתים קרובות על ידי הערבים בפרו-ישראליות, ועל ידי ישראלים בפרו-ערביות, בניהול מדיניותם במזרח התיכון. שאלת המדיניות הבריטית בנושא הסכסוך הישראלי-ערבי, בעיקר לאחר 1967, היא שנויה במחלוקת בבריטניה עצמה, וניתן למצוא מגוון דעות רחב בנושא זה.
לבריטניה יחסים קורקטיים עם ישראל, ובריטניה מקיימת יחסים צבאיים עם ישראל במסגרת נאט"ו ומייצאת לה נשק. בשנים האחרונות הצטרפותה של בריטניה למחנה הנלחמים בטרור האסלאמי ברחבי העולם הביאה להבנה גדולה יותר לצורכי הביטחון של ישראל, בעיקר מצידה של ממשלת בריטניה. עם זאת בקרב חלקים של השמאל הבריטי, כגון חבר הפרלמנט הבריטי ג'ורג' גאלאוויי, נמשכת הביקורת כלפי מדיניות ישראל. כמו כן באקדמיה הבריטית רווחת דעה אנטי-ישראלית רחבה ובשנים האחרונות נוצרו יוזמות להחרמת אוניברסיטאות ישראליות במחאה על מדיניות ישראל בשטחים.
על היחסים העיב קמעא חוק בריטי שהתיר הוצאת צוי מעצר נגד אזרחי חוץ באשמת פשעי מלחמה, שנוצל שוב ושוב על ידי גורמים אנטי-ישראליים, כנגד בכירים ישראליים. בין השאר, משה יעלון ביטל ביקור בבריטניה, אלוף דורון אלמוג, נותר במטוסו בנמל התעופה לונדון הית'רו כדי להימנע ממעצר, ובדצמבר 2009 אף הוציא בית משפט בריטי צו מעצר לציפי לבני, שהייתה שרת החוץ במהלך מבצע עופרת יצוקה. בעקבות בקשות ישראליות שונה החוק, והוספו לו הגבלות וסייגים המחייבים הסכמה של התובע הכללי של בריטניה, כדי להוציא צו מעצר, על מנת למנוע הוצאת צווי מעצר נגד בכירים ישראליים. החוק המתוקן נכנס לתוקפו ב-15 בספטמבר 2011.
בפברואר 2010 ישראל נחשדה על ידי בריטניה בזיוף דרכונים בריטיים לשימוש בהתנקשות בחייו של בכיר החמאס מחמוד אל-מבחוח בדובאי. שגריר ישראל בבריטניה דאז רון פרושאור זומן לשיחות. ב-23 במרץ 2010 בריטניה גירשה את נציג המוסד בלונדון. דייוויד מיליבנד, פוליטיקאי יהודי-בריטי ממפלגת הלייבור ושר החוץ הבריטי בממשלת גורדון בראון הצהירו שבריטניה רואה במעשה זה עניין רציני ושימוש לרעה בדרכונים בריטיים היה בלתי נסבל. מיליבנד הזהיר את תושבי בריטניה מלבקר בישראל. רון פרושאור הצהיר כי "היחסים בין ישראל לבריטניה הם בעלי חשיבות הדדית, מכאן שאנו מאוכזבים מההחלטה".
הצעות ממשלת בריטניה לשים תוויות על מוצרים שמקורם בגדה המערבית התקבלו בביקורת בישראל.
לדברי שגריר בריטניה בישראל מת'יו גולד, בריטניה שותפה לדאגתה של ישראל והקהילה הבינלאומית מפני הסוגיה האיראנית ושותפה במאמצים הכלכליים והביטחוניים על מנת למנוע מהשלטון האיראני לממש את מטרותיו.
בשנת 2018 לאחר הכרת נשיא ארצות הברית טראמפ בירושלים כבירת ישראל, עת הועברה השגרירות האמריקאית לירושלים הודיע גורם בשם ראש ממשלת בריטניה, תרזה מיי, כי הם חולקים על גישת ארצות הברית בהכרתה בירושלים כבירת ישראל ובהעברת השגרירות לירושלים. כך, בריטניה אינה מתכוונת להעביר את השגרירות מתל אביב לירושלים.
בספטמבר 2018 דווח כי בריטניה במגעים עם ישראל להקמת אזור סחר חופשי בין המדינות, לאחר שתפרוש מהאיחוד האירופי בשנת 2019.
בספטמבר 2019 השתתף חיל האוויר הישראלי לראשונה בתרגיל Cobra Warrior (תרגיל צבאי חשוב שאורך 20 יום) בבריטניה.
ב־24 במרץ 2023 נפגש ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו עם ראש ממשלת בריטניה רישי סונאק. השניים דנו בנושא הגרעין האיראני ועל שיתופי הפעולה בין המדינות.
קשרים מסחריים
לשכת המסחר הבריטית-ישראלית (IBCC- The Israel-Britain Chamber of Commerce) מקדמת יחסי מסחר, השקעה ותעסוקה בין ישראל ובריטניה. הסחר הבילטראלי השנתי עולה על 3 מיליארד דולרים אמריקאיים ויותר מ-300 חברות ישראליות ידועות פועלות בבריטניה. כשביקר בישראל בשנת 2010 בנובמבר השר לענייני חוץ וחבר העמים של בריטניה ויליאם הייג, הוא אמר שקשרי בריטניה-ישראל בתחום המדע והתעסוקה הם "מן אבני היסוד של היחסים בין בריטניה לישראל".
קשרים תרבותיים וחינוכיים
החליפין הבריטי-ישראלי במחקר ואקדמיה (BIRAX- Britain-Israel Research and Academic Exchange) הושק בשנת 2008 כדי לקדם שיתוף פעולה אקדמי בין אוניברסיטאות בישראל ובבריטניה. BIRAX, שנוסד על ידי המועצה הבריטית בישראל מפגיש מדענים דרך מימון פרויקטים מחקריים משותפים. בנובמבר 2010, עשרה פרויקטים מחקריים בריטים-ישראלים נבחרו לקבל מימון מ- BIRAX. השר לענייני החוץ של בריטניה ויליאם הייג הודיע שההקמה של המועצה למדעי החיים הבריטית-ישראלית תגרום להמשך שיתוף הפעולה המדעי בין שתי המדינות. התוכנית הבריטית-ישראלית לאומנויות ההדרכה (BI ARTS- British Israeli Arts Training Scheme) הוקמה כדי לשפר קשרים בין ענפי האמנות של בריטניה וישראל.
ישעיה שנייבאלג
הרב ישעיה שנֵייבַּאלג (ז' באלול ה'תר"ף, אוגוסט 1920 – י"ח בתשרי ה'תשס"ג, ספטמבר 2002) היה רב ישראלי–רומני, שכיהן כרב המושב בני ראם וכראש בד"ץ מחזיקי הדת.
ביוגרפיה
שנייבאלג נולד במרגיטה שבחבל טרנסילבניה הרומני לשרה והרב דוד צבי שנייבאלג.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נסגרה הישיבה והתושבים הועברו לגיטאות. הוא נשלח לטרנסניסטריה (ליד מולדובה), ולאחר המלחמה עבר לצ'רנוביץ ואחר כך לבוקרשט.
בי"ז באב ה'תש"ו נישא למירל בריינא, ביתו של האדמו"ר רבי שלום אייכנשטיין מזידיטשוב. לאחר נישואיו שהה בגרוסוורדיין, שם נסמך שוב לרבנות, על ידי הרבנים יצחק יעקב וייס ודוד שפרבר.
בשנת ה'תש"ז מונה לרב העיירה אלבה יוליה, ובחודש חשוון ה'תש"ח קיבל משרת דיינות בדעעש. בחודש אלול ה'תש"י עלה לישראל והתגורר בשכונת ימין משה שבירושלים. בל' בשבט ה'תשי"ג נפטרה אשתו, והוא נישא בשנית לבאשה.
בשנת ה'תשט"ז עבר להתגורר במושב החרדי בני ראם, והפך לרבו. בשנת ה'תשמ"א עבר לגור בשכונת רמת אלחנן בבני ברק, ומונה לראש בד"ץ מחזיקי הדת. בי' בטבת ה'תשמ"ד נפטרה אשתו, והוא נישא בשלישית.
נפטר בי"ח בתשרי ה'תשס"ג, ונקבר בהר המנוחות בירושלים.
Azamoth
Azamoth היא להקת בלאק מטאל מישראל המבוססת בירושלים. הלהקה סיגלה לעצמה סגנון בלאק מטאל המזוהה בעיקר עם השנים הראשונות של התבססות הסגנון (תחילת שנות ה-90 של המאה ה-20) ואשר מאופיין בעיקר בצליל "מלוכלך" ומוטיבים אגרסיביים.
מקור השם Azamoth (אזמות') מגיע מעיוות המילה "עצמות".
היסטוריה
הלהקה החלה את דרכה בשנת 2004. מייסדי הלהקה היו סקורצ' (Scorch), לורד גריף (Lord Grief) ועזראל (Azrael). בחודשים הראשונים הלהקה פעלה בלי מתופף והשקיעה את עיקר זמנה בכתיבת שירים, כאשר Azrael ו- Lord Grief היו הגיטריסטים ו-Scorch היה באסיסט וסולן. לאחר שנכתבו ארבעת השירים הראשונים של הלהקה - ביניהם "From the Land of Ice" ו- "The Eternal Horde" - הלהקה גייסה לשורותיה את המתופף שוורץ (Schwartz) אשר ניגן בימים אלו בלהקת ההבי מטאל הירושלמית Stone of Tears.
כחודש לאחר הצטרפותו של Schwartz, הלהקה ערכה את הופעתה הראשונה במועדון הצוללת הצהובה בירושלים. בחודשים שלאחר הופעתם הראשונה, במקביל להופעות נוספות, הלהקה הקליטה את אלבום הדמו שלה "Ancient Signs of War", אשר יצא בכמות מוגבלת של 100 עותקים. כל עותקי הדמו חולקו ונמכרו בטווח זמן קצר מאוד וכיום הוא קשה להשגה.
כחודש לפני הקלטת אלבום הבכורה של הלהקה - "Eternity" - ללהקה הצטרף דראוגר (Draugr) אשר גויס על מנת להחליף את Scorch בתפקיד הבאס. זמן קצר לאחר גיוסו, הלהקה הופיעה את הופעתה היחידה בהרכב של חמישה אנשים. אלבום הדמו שימש כבסיס לאלבום "Eternity", אשר יצא בשנת 2006 והכיל כמעט את כל שירי אלבום הדמו, בהקלטה מחודשת ומקצועית יותר, למעט השיר "Ancient Signs of War" אשר נפגם לאחר הקלטתו.
באפריל שנת 2006 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות באירופה, ביחד עם להקת Lord Belial השוודית ולהקת Dark Fortress הגרמנית. סיבוב ההופעות עבר במדינות: גרמניה, אוסטריה, הולנד ושווייץ וכלל 12 הופעות. הגיטריסט Lord Grief לא השתתף בסיבוב ההופעות ואת מקומו על הגיטרה תפס Draugr, כך ש-Scorch חזר לתפקיד הבאסיסט והסולן.
האלבום "Eternity" יצא רק לקראת סוף שנת 2006.
בין השנים 2006 ו-2008 הלהקה עסקה בעיקר בהופעות ברחבי הארץ ובכתיבת שירים בודדים. מאז סוף שנת 2008 הלהקה הפסיקה להופיע כלל, על מנת להתעמק ביצירת האלבום השני - "Bellum Nostrum", אשר עדיין לא פורסם.
לקראת סוף שנת 2010, זמן מועט לפני הקלטות האלבום השני, עברה הלהקה מספר שינויים בהרכב, המתופף המקורי (Shwartz) עזב את הלהקה ובמקומו הצטרף דן (DEN) כמו כן הצטרף זאבוליי (Zabolei) ותפס את תפקיד הבאס, הקלטות האלבום השני נדחו לתחילת שנת 2012.
אקהיסארספור
מועדון הספורט והנוער אקהיסאר (בטורקית: Akhisar Belediye Gençlik ve Spor Kulübü), הידועה בכינוי אקהיסארספור או אקהיסרספור, היא קבוצת כדורגל טורקית מהעיר אקהיסאר, אשר הוקמה בשנת 1970 ומתמודדת בליגה הטורקית השלישית. למועדון תחרות עזה עם המועדונים טורגוטלוספור ומניסאספור.
אקהיסארספור העפילה לליגה הבכירה בטורקיה לראשונה בתולדותיה בשנת 2012. ב-10 במאי 2018 זכתה לראשונה בגביע הטורקי.
היסטוריה
אקהיסארספור נוסדה ב-1970 ממיזוגן של שלוש קבוצות כדורגל שונות: Güneşspor, Gençlikspor ו-Doğanspor מהעיר מניסה. מייסד הקבוצה היה אילמאז אטבארוט שהיה נשיא הקבוצה הראשון.
המועדון התחרה בליגות האזוריות והחובבניות בטורקיה עד 1984, כאשר ההעפילה לליגה הרביעית בחשיבותה. עשר שנים מאוחר יותר, ב-1994, הקבוצה חזרה לליגה החובבנית למשך עונה אחת.
ב-1995, אקהיסארספור חזרה לליגה השלישית. בעונת 2000/2001, הקבוצה התקדמה לליגה השנייה ותשע שנים לאחר מכן העפילה לליגת המשנה. הקבוצה זכתה באליפות הליגה והעפילה לליגת העל הטורקית.
הקבוצה סיימה את עונת הבכורה במקום 14. את עונת 2016/2017, אקהיסאר סיימה במקום השביעי, שהוא הישג השיא שלה בליגה.
ב-10 במאי 2018 זכתה הקבוצה בגביע טורקי, שהיה לתואר הראשון בהיסטוריה שלה, שהעניק להם לראשונה את הזכות להשתתף בפעם הראשונה בליגה האירופית.
עונת 2020/21 הקבוצה סיימה במקום האחרון בליגה ובעקבות כך ירדה לליגה שלישית.
אלמר ואריאש
אלמר ואריאש (במקור וייס עד 1909, בהונגרית: Varjas Elemér; דומבובאר, 12 בינואר 1890 – ברית המועצות, 1937) היה פעיל המפלגה הקומוניסטית, מומחה לקואופרציה, אחיו של שאנדור ואריאש. הוא נפל קורבן לטיהורים הגדולים והוצא להורג בהפרת החוק במשפטי הראווה של סטלין.
ביוגרפיה
אלמר וייס נולד במשפחה יהודית, אביו היה איגנץ וייס, חייט, ואמו הייתה קרולין פריד. את לימודיו הגבוהים השלים במכללה לכלכלה, שם סיים את לימודיו ב-1916. בהשתדלותו של אחיו, שאנדור ואריאש, הצטרף לתנועת העבודה. בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, עבד בקואופרטיב הלאומי לאשראי מרכזי כנציג קומיסריאט העם, ולאחר נפילת הרפובליקה הסתתר בבודפשט במשך כמה ימים. הוא נעצר ב-7 באוגוסט 1919 ועניינו נדון בבית המשפט ב-22 בפברואר 1921. הוא נידון לעשרה חודשי מאסר, אותם ריצה בכלא. ואריאש הועבר לברית המועצות במסגרת חילופי השבויים ההונגרי-סובייטי ב-1922, שם למד ושלט במהרה בשפה הרוסית והועסק במרכז השיתופי. עבד במרכז תחליה במחלקה הבינלאומית, זמן קצר לאחר שהועבר למחלקה הבינלאומית של יצוא-יבוא וכן עבד במדור השיתופי של האינטרנציונל הקומוניסטי בשם ג. אוסוואלד. שם בנה רשת ענפה של קשרים בינלאומיים, שהייתה מורכבת מקואופרטיבים באנגליה, נורווגיה, שוודיה, צרפת, אוסטריה, גרמניה, צ'כוסלובקיה ובולגריה. הוא דיבר רוסית, גרמנית, אנגלית וצרפתית, כך ארגן בקלות קונגרסים בינלאומיים רבים בנושאי קואופרציה. ואריאש פרסם מספר ספרים ומאמרים על תולדות התנועה השיתופית והשלכותיה הבינלאומיות. חבריו כללו את ינה ורגה, ינה המבורגר, ג'רג' לוקאץ' וארנה צובל. הוא נעצר ב-1937 בהאשמות מפוברקות נידון להוצאה להורג באחד ממשפטי הראווה ביוזמת סטלין.
קמינו ריאל דה טיירה אדנטרו
קמינו ריאל דה טיירה אדנטרו (בספרדית: Camino Real de Tierra Adentro, מילולית "הדרך המלכותית של פנים היבשה") היה נתיב סחר היסטורי באורך 2,560 קילומטרים בין מקסיקו סיטי ל, כיום במדינת ניו מקסיקו בארצות הברית, מ-1598 עד 1882. זו הייתה הצפונית ביותר מבין ארבע "הדרכים המלכותיות" העיקריות שקישרו את מקסיקו סיטי לפרובינציות העיקריות של מלכות המשנה של ספרד החדשה במהלך ואחרי התקופה הקולוניאלית הספרדית.
תחילת הדרך זוהתה בפלאסה דה סנטו דומינגו (Plaza de Santo Domingo), קרוב מאוד ל, הכיכר המרכזית של מקסיקו סיטי, ול של ימינו. הדרך נמשכה צפונה דרך סן מיגל דה איינדה, הקצה הצפוני של הדרך היה ליד סנטה פה בניו מקסיקו.
בשנת 2010, הכריז ארגון אונסק"ו על קבוצה של 55 אתרים וחמישה אתרי מורשת עולמית קיימים לאורך הקטע המקסיקני של הדרך כאתר מורשת עולמית, כולל ערים היסטוריות, עיירות, גשרים, האסינדות ומונומנטים אחרים לאורך נתיב בן 1,400 קילומטרים בין המרכז ההיסטורי של מקסיקו סיטי (אתר מורשת עולמית בפני עצמו) והעיירה במדינת צ'יוואווה.
הקטע בן 650 קילומטרים של המסלול בתוך ארצות הברית הוכרז בשם "השביל ההיסטורי הלאומי אל קמינו ריאל דה טיירה אדנטרו" (El Camino Real de Tierra Adentro National Historic Trail), חלק מ, ב-13 באוקטובר 2000. המסלול ההיסטורי מפוקח על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית וגם על ידי לשכת ניהול הקרקעות של ארצות הברית עם סיוע של "אגודת השביל אל קמינו ריאל דה טיירה אדנטרו" (El Camino Real de Tierra Adentro Trail Association, בראשי תיבות CARTA). חלק מהמסלול ליד בניו מקסיקו נרשם במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים ב-2014.
התקופה הפרה-קולומביאנית
הרבה לפני שהגיעו האירופים, השבטים והממלכות השונים של הילידים שקמו ברחבי הערבה המרכזית הצפונית של מקסיקו סללו את המסלול שלימים יהפוך לקמינו ריאל דה טיירה אדנטרו כציר מרכזי לציד ולמסחר. המסלול חיבר בין עמי עמק מקסיקו לאלה של הצפון באמצעות חילופי מוצרים כמו טורקיז, אובסידיאן, מלח ונוצות. עד שנת 1000 לספירה, התקיימה רשת מסחר פורחת ממסו-אמריקה ועד הרי הרוקי.
הפלישה האירופית
לאחר הכנעת טנוצ'טיטלאן ב-1521, החלו קונקיסטאדורים ומתיישבים ספרדים בסדרה של משלחות במטרה להרחיב את תחום שלטונם ולהשיג עושר רב יותר עבור. ניסיונותיהם הראשוניים הובילו אותם להשתמש בשבילים שסללו הילידים שהחליפו סחורות בין הצפון לדרום.
באפריל 1598, קבוצה של סיירים צבאיים בראשות, המושל הקולוניאלי החדש של הפרובינציה , הלכה לאיבוד במדבר שמדרום לפאסו דל נורטה בזמן שחיפשה את הנתיב הטוב ביותר אל הריו דל נורטה. אינדיאני מקומי שהם תפסו בשם מומפיל צייר בחול מפה של המעבר הבטוח היחיד לנהר. הקבוצה הגיעה לריו דל נורטה ממש דרומית לאל פאסו ולסיודאד חוארס של ימינו בסוף אפריל, שם הם חגגו את חג העלייה הקתולי ב-30 באפריל, לפני שחצו את הנהר. לאחר מכן הם מיפו והרחיבו את המסלול עד למה שהוא כיום העיר בניו מקסיקו, שם אוניאטה עתיד להקים את בירת הפרובינציה החדשה. שביל זה הפך לקמינו ריאל דה טיירה אדנטרו, הצפוני ביותר מבין ארבעת "הדרכים המלכותיות" הראשיות – ה"קמינו ריאל" שקישרו את מקסיקו סיטי לפרובינציות העיקריות של ספרד החדשה, באקפולקו, וראקרוס, גואטמלה וסנטה פה.
הקונדוקטה ונוסעים אחרים היו צריכים להתמודד עם סכנות רבות. שיטפונות נהר עלולים לאלץ שבועות של המתנה על הגדות עד שהשיירה תוכל לחצות בבטחה. בפעמים אחרות, בצורת ממושכת באזור עלולה לגרום למחסור במים וקשה למצוא אותם. הקטע המפחיד ביותר במסע היה חציית ה ("מסלול המת") מעבר לאל פאסו דל נורטה: כמעט 100 קילומטרים של מדבר רחב ידיים ועקר ללא כל מקורות מים שירוו את האנשים והבהמות.
מעבר לצורכי הקיום, הסכנה הגדולה ביותר לשיירה הייתה של תקיפות מקומיות. קבוצות של שודדים שוטטו ברחבי השטח ואיימו על השיירה ממדינת מקסיקו הנוכחית למדינת קרטרו, בחיפוש אחר פריטים בעלי ערך. ומהחלק הדרומי של סקטקס והלאה צפונה, האיום הגדול ביותר היו הילידים בני ה, שהסיכוי שיתקפו גדל ככל שהשיירה התקדמה צפונה יותר. המטרה העיקרית של הצ'יצ'ימקה הייתה סוסים, אבל הם גם היו לעיתים קרובות שובים נשים וילדים. סדרה של מחנות פרסידיו לאורך הדרך אפשרה לקבוצות של חיילים לספק הגנה נוספת לשיירות. בלילה באזורים המסוכנים ביותר, היו השיירות יוצרות מעגל בעזרת הקרונות שלהם עם האנשים והחיות בפנים.
הקמינו ריאל שימש באופן פעיל כנתיב מסחרי במשך יותר מ-300 שנה, מאמצע המאה ה-16 ועד המאה ה-19, בעיקר להובלת כסף שהופק ממכרות הצפון. במהלך תקופה זו, הדרך שופרה ללא הרף, ועם הזמן הסיכונים הלכו והצטמצמו ככל שצצו האסיינדות ומרכזי האוכלוסייה.
המאה ה-18
במהלך המאה ה-18 גדלו באופן משמעותי האתרים לאורך הקמינו ריאל דה טיירה אדנטרו. האזור בין הווילות של דורנגו וסנטה פה זכה לכינוי "שביל הצ'יוואווה". הווילה של סן פליפה אל ריאל (San Felipe el Real, היום העיר צ'יוואווה), שהוקמה בשנת 1709 כדי לתמוך במכרות שמסביב, הפכה למרכז המסחרי והאזור הפיננסי החשוב ביותר לאורך קטע זה.
הווילה של סן פיליפה נרי אלבורקרקה (San Felipe Neri de Alburquerque, היום אלבקרקי) נוסדה בשנת 1706 וגם היא הפכה לנקודה קצה חשובה. בגלל העמדה ההגנתית שלה על הקמינו ריאל, וילה דה אלבורקרקה הפכה למרכז החליפין המסחרי בין נואבו מחיקו לשאר מלכות המשנה של ספרד החדשה במהלך המאה ה-18, תוך סחר בבקר, צמר, טקסטיל, עורות בעלי חיים, מלח ואגוזים. סחר חליפין זה התרחש בעיקר עם ערי הכרייה של צ'יוואווה, ו.
היישוב אל פאסו דל נורטה (היום סיודאד חוארס) הפך לתחנה מרכזית נוספת במסלול. בשנת 1765, אוכלוסיית אל פאסו דל נורטה נאמדה ב-2,635 תושבים, מה שיצר את מה שהיה אז המרכז העירוני הגדול ביותר בגבול הצפוני של ספרד החדשה. אל פאסו דל נורטה הפכה למרכז חשוב של חקלאות וחוות, הידועה ביינות, ברנדי, חומץ וצימוקים.
במאה ה-18, הכתר הספרדי אישר הקמת ירידים לאורך הקמינו ריאל כדי לקדם מסחר (אם כי צורה כלשהי של אלה כבר הייתה קיימת זמן מה קודם לכן). כמה מהירידים החשובים ביותר לאורך הקמינו ריאל כללו את יריד סן חואן דה לוס לאגוס (San Juan de los Lagos) בחליסקו, יריד סלטיו ויריד צ'יוואווה, שהיה בעל חשיבות רבה לסוחרי נואבו מחיקו. גם יריד בניו מקסיקו של ימינו היה אירוע שנתי חשוב שבו הקומאנצ'ים והיוט החליפו נשק, תחמושת, סוסים, מוצרים חקלאיים, פרוות ובשרים עם הספרדים. ספרד שמרה במקביל על מונופול על מוצריה של מחוזותיה הצפוניים, ולכן לא התרחש סחר עם המושבה הצרפתית לואיזיאנה.
במחצית השנייה של המאה ה-18, ייצג הגבול הצפוני של ספרד החדשה אינטרס בסיסי עבור האימפריה הספרדית ומדיניותה הרפורמיסטית, במטרה להבטיח את הריבונות הספרדית על מחוזותיה הצפוניים, הנחשקת מאוד מבחינה גאופוליטית על ידי מעצמות אירופיות אחרות - במיוחד אנגליה וצרפת. הכתר הספרדי עמל לשלב את הילידים ברווחה החברתית והכלכלית של מחוזותיו ולתת להם סיבות להשתתף בהגנה על הגבול הספרדי.
קפטן ניקולאס דה לפורה (Nicolás de Lafora), מהנדס ועורך מפות מתאר את גבול ספרד החדשה ביומן "מסע למחנות הפרסידיו של אמריקה הצפונית"(Viaje a los presidios internos de la América septentrional), תוצאה של משלחת בראשות המרקיז רובי (Marqués de Rubí) שהתקיימה בין 1766 ל-1768. משלחת זו הייתה חלק מתפקיד גדול יותר בנושאי ההגנה והיכולות הצבאיות שהכתר הספרדי הטיל על המרקיז רובי, כדי להעריך את המיקום הטקטי של מחנות הפרסידיו, לבדוק את מוכנות הכוחות, לסקור את התקנות הצבאיות ולהציע מה ניתן לעשות כדי לחזק את הממשל ואת הגנת המדינה. מהסקירה שלו, המרקיז הציע קו של פרסידיו לאורך הגבול הצפוני של ספרד החדשה, שיוקם ממפרץ מקסיקו ועד למפרץ קליפורניה כדי להגן על עצמו מפני היוט, האפאצ'ים, הקומאנצ'ים והנאוואחו. דון, הנציב המיוחד לספרד החדשה עבור קרלוס השלישי, קידם את רעיון "הפיקוד הכללי של הפרובינציות הפנימיות" (Comandancia General de las Provincias Internas) עבור הפרובינציות הצפוניות של ספרד החדשה. עם זאת, הוא גם זיהה שבלתי אפשרי לנצח במלחמה ארוכה עם הילידים או להתמיד בה בשל המחסור במשאבים צבאיים באזור. מתוך תפיסה זו, הוא עצמו קידם כינון שלום יציב בפרובינציות ונוכחות מסחרית גדולה יותר ב-1779.
בשנת 1786, פרסם אחיינו של חוסה דה גאלבס,, המשנה למלך ספרד החדשה את "הוראותיו" שכללו שלוש אסטרטגיות להתמודדות עם הילידים: המשך הלחץ הצבאי על שבטים עוינים ושבטים שלא כרתו ברית; חתירה ליצירת בריתות עם שבטים ידידותיים; וקידום תלות כלכלית עם אותם ילידים שחתמו הסכמי שלום עם הכתר הספרדי.
בעשור האחרון של המאה ה-18 הושג שלום שביר בין הספרדים לשבטי האפאצ'י כתוצאה מהשינויים האדמיניסטרטיביים והאסטרטגיים הנ"ל. כתוצאה מכך, המסחר לאורך הקמינו ריאל התרחב מאוד עם מוצרים מכל רחבי העולם, כולל מוצרים משאר הפרובינציות של ספרד החדשה, שהובאו בדרך היבשה, מוצרים אירופאים שהובאו על ידי הצי הספרדי; ואפילו אלה שהגיעו מהגליאון של מנילה שהגיע מדי שנה לאקפולקו ממערב האוקיינוס השקט.
המאה ה-19
המאה ה-19 הביאה שינויים רבים הן למקסיקו והן לגבולה הצפוני. מהמלחמות הנפוליאוניות ועד לתחילת מלחמת העצמאות של מקסיקו, השלטון הקולוניאלי לא היה יציב ונאבק להמשיך לשלוח משאבים לפרובינציות הצפוניות. חלל זה הוביל להקמת ספקים חלופיים ודרכי אספקה לאותן פרובינציות. בשנת 1807, נשלח הסוחר והסוכן הצבאי האמריקני לחקור את הגבולות הדרום-מערביים בין ארצות הברית לספרד החדשה מתוך כוונה למצוא שביל להכנסת המסחר של ארצות הברית אל נואבו מחיקו ונואבה ויסקאיה (צ'יוואווה). פייק נלכד ב-26 בפברואר 1807 על ידי השלטונות הספרדיים בצפון נואבו מחיקו, ששלחו אותו בקמינו ריאל לעיר צ'יוואווה לחקירה. בזמן שפייק היה בעיר זו, הוא השיג גישה למספר מפות של מקסיקו ולמד על חוסר שביעות הרצון מהשליטה הספרדית.
בשנים 1821–1822, לאחר תום המלחמה לעצמאות מקסיקו, הוקם שביל סנטה פה כדי לחבר את שטח ארצות הברית של מיזורי עם סנטה פה. בתחילה, סוחרים אמריקאים נעצרו ונכלאו בגין הברחת סחורות לשטח מקסיקו; עם זאת, המשבר הכלכלי הגובר בצפון מקסיקו הוליד סובלנות מוגברת לסוג זה של סחר. למעשה, שביל סנטה פה (Sendero de Santa Fe) סיפק שווקים נחוצים למוצרים מקומיים (כגון כותנה) ומוצרים מיוצרים מנואבו מחיקו, כך שתושבי נואבו מחיקו ראו בעין יפה נתיב סחר חדש זה. בהגיע 1827 נוצר קשר מסחרי רווחי בין מיזורי, נואבו מחיקו וצ'יוואווה.
בשנת 1846, המחלוקת על גבול טקסס-מקסיקו עם ארצות הברית הובילה לפלישה שלאחר מכן של כוחות צבא ארצות הברית והחלה מלחמת ארצות הברית-מקסיקו. על אחד הכוחות הללו פיקד הגנרל, שהשתמש בשביל סנטה פה כדי להשתלט על בירת נואבו מחיקו. עוד אחד מהכוחות בפיקודו של קולונל הביס קבוצה קטנה של כוחות מקסיקנים בקמינו ריאל בקרב אל ברסיטו  דרומית למה שהוא כיום לאס קרוסס, בניו מקסיקו. כוחותיו של דוניפאן המשיכו וכבשו את אל פאסו דל נורטה ומאוחר יותר את העיר צ'יוואווה. במהלך השנים 1846–1847 הפך הקמינו ריאל דה טיירה אדנטרו לנתיב של שימוש מתמשך, כאשר כוחות אמריקאים השתמשו בו כדי להגיע אל תוך מקסיקו. במהלך מסעם, ניהלו מטיילים אמריקאים רבים יומנים וכתבו הביתה על מה שהם ראו בדרך. אחד החיילים סיפק אומדן של אוכלוסיית מספר ערים לאורך הקמינו. החיילים אף שמרו רשימות של המוצרים, המחירים והחיות שמצאו במסעותיהם.
עם חתימת הסכם גואדלופה אידלגו בפברואר 1848, המלחמה הסתיימה רשמית, כאשר מקסיקו ויתרה על רוב שטחיה הצפוניים לארצות הברית, כולל חלקים ממה שהם כיום מדינות ארצות הברית: ניו מקסיקו, קולורדו, אריזונה וכל קליפורניה, נבאדה ויוטה.
השימושים בשם
השם הוא לפעמים מקור לבלבול, שכן בתקופת מלכות המשנה של ספרד החדשה כל הדרכים הניתנות למעבר בסוס ועגלה נקראו "קמינו ריאל", ומספר לא מבוטל של דרכים ברחבי מלכות המשנה נשאו תואר זה. באופן דומה, כל השטחים הפנימיים מחוץ למקסיקו סיטי נקראו פעם "טיירה אדנטרו", ובמיוחד החלקים הצפוניים של הממלכה. זו הסיבה שחלק הדרך בין קרטרו לבין סלטיו נקרא לחלופין "השער של טיירה אדנטרו" (La Puerta de Tierra Adentro). היסטורית היו כמה "קמינו ריאל דה טיירה אדנטרו" שהוגדרו ברחבי ספרד החדשה, אולי השנייה בחשיבותה אחרי הדרך לסנטה פה הייתה הדרך שהובילה מסלטיו לאזור טקסס.
אתר מורשת עולמית
קטע הדרך העובר דרך מקסיקו הוכרז אתר מורשת עולמית של אונסק"ו ב-1 באוגוסט 2010. ההכרזה זיהתה אזור ליבה של 31.02 קילומטרים רבועים עם אזור חיץ של 2,680.57 קילומטרים רבועים המחולק על פני 60 אתרים היסטוריים.
אונסק"ו זיהה/הכיר 60 אתרים לאורך הדרך בהכרזתם שהדרך היא אתר מורשת עולמית. חמישה מהם (המרכז ההיסטורי של מקסיקו סיטי, קרטרו, גואנחואטו, סן מיגל דה איינדה וסקטקס) הוכרו בנפרד בעבר כאתרי מורשת עולמית. המסלול ההיסטורי המקורי אינו תואם בדיוק את המסלול שזוהה על ידי אונסק"ו, שכן בהכרזה של אונסק"ו הושמטו מספר קטעים כמו החלק שעבר צפונית לוואייה דה איינדה בצ'יוואווה והחלק שעבר דרך האסיינדה דה סן דייגו דל חרל דה בריו (Hacienda de San Diego del Jaral de Berrio) בגואנחואטו, וכן החלק העובר בארצות הברית. מסיבה זו הוצעה הרחבה אפשרית של ההכרזה לעתיד. (בראשי תיבות INAH) עורך מחקר כדי למצוא ולאסוף עדויות לחלקים ואתרים נוספים של הקטעים המקוריים של הדרך ההיסטורית, כגון גשרים, מדרכות, אסיינדות וכו'. שעשויים להתווסף להכרזה המקורית של אונסק"ו.
שביל היסטורי לאומי
בארצות הברית, מגבול טקסס-ניו מקסיקו ל, צפונית ל, המסלול המקורי (בעבר שורטט כ של ארצות הברית, אך הוחלף מאוחר יותר בכבישים הבין-מדינתיים של ארצות הברית ו-) סומן כ, בשם אל קמינו ריאל.
שבילי הולכי רגל, אופניים ורכיבה על סוסים נוספו לחלקים ממסדרון נתיב המסחר במהלך העשורים האחרונים. אלה כוללים את "שביל פסאו דל בוסקה (Paseo del Bosque) הקיים באלבקרקי וחלקים משביל ריו גרנדה המוצע. הקצה הצפוני שלו, סנטה פה, הוא גם קצה של ושל.
לאורך השביל, פאראחה (parajes, עצירות ביניים) שנשמרו עד ימינו כוללים את "אל ראנצ'ו דה לאס גולונדרינס" (El Rancho de las Golondrinas). המבצרים הצבאיים האמריקניים פורט קרייג (Fort Craig) ופורט סלדן (Fort Selden) ממוקמים גם הם לאורך השביל.
CARTA
אגודת שביל אל קמינו ריאל דה טיירה אדנטרו (El Camino Real de Tierra Adentro Trail Association, בראשי תיבות CARTA) הוא ארגון שבילים ללא מטרות רווח שמטרתו לסייע בקידום, חינוך ושימור השביל התרבותי וההיסטורי בשיתוף עם שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית, לשכת ניהול הקרקעות של ארצות הברית, המשרד לענייני תרבות של ניו מקסיקו וארגונים מקסיקנים שונים. CARTA מפרסם כתב עת רבעוני אינפורמטיבי, Chronicles of the Trail, המספק לאנשים היסטוריה נוספת ואקטואליה של השביל ומה CARTA, כארגון, עושה כדי לעזור לשמר אותו.
מצודת בריס
מצודת בריס או מצודת הבירה הייתה מצודה, שנבנתה מצפון להר הבית בירושלים שהתקיימה בתקופת הממלכה החשמונאית.
היסטוריה
הבריס נבנה מחדש או שימש כמעון-מבצר תחת החשמונאים בסוף המאה ה-2 לפנה"ס. מעט ידוע על צורתו מלבד היותו מלבני ובעל מספר מגדלים גבוהים, שאחד מהם היה ידוע בשם "מגדל סטראטון". הכהן הגדול התגורר בבארי, ויוספוס מדווח שהורקנוס הראשון בילה בו יותר מאשר בארמון החשמונאים בעיר העליונה של ירושלים. הבריס חוברה להר הבית במעבר תת-קרקעי והיו בה גם בגדי הקודש שלבש הכהן הגדול. הבריס הייתה תחת מצור של פומפיוס הגדול במהלך המצור שלו על ירושלים בשנת 63 לפנה"ס, במהלכו נפל אחד ממגדליה בעת המתקפה הרומית. תחת הורדוס הגדול עברה מצודת בריס החשמונאית שיפוץ או בנייה מחדש, ושמה שונה לאנטוניה לכבוד מרקוס אנטוניוס.
ארכאולוגיה
חלק מהשרידים מצפון להר הבית זוהו בהיסוס עם בריס החשמונאית. על פי התפיסה המודרנית, מבצר זה בוודאי היה ממוקם בקרבת הפינה הצפון מערבית של הר הבית, כפי שתיאר יוסף בן מתתיהו. מכיוון שבקשות לאפשר חפירה ארכאולוגית בתוך חומות הר הבית הנוכחיות נדחו על ידי הווקף המנהל את השטח, העדויות העדכניות אינן מאפשרות לקבוע את היקף וגבולותיו המדויקים של המבנה.
מנחם עיני
מנחם עיני (27 באוקטובר 1949 – 3 בדצמבר 2002) היה שחקן ופנטומימאי ישראלי.
ביוגרפיה
נולד בפתח תקווה להורים יוצאי עיראק, גדל והתחנך ביפו. החל להופיע בהצגות מגיל עשר בתיאטרון הילדים - תליל של מנחם גולן. בתיכון למד בבית הספר לאמנויות רננים, אך עזב לאחר שנתיים וחצי ועבר לבית הספר הטכני של חיל האוויר. את השירות הצבאי החל בחיל האוויר, ובמהלך השירות עבר ללהקת חיל הים ואחר כך ללהקת פיקוד דרום. לאחר מכן למד בלט קלאסי ומחול מודרני בלהקת בת שבע.
בשנת 1971 חתם על חוזה עם המפיק אברהם דשא (פשנל) להשתתפות במופע "ג'אמבו מיוזיקל", אך לאחר זמן קצר החליט עיני להפר את החוזה ולעזוב את המופע, מאחר שהרגיש שהתפקיד לא התאים לו.
בשנת 1972 כיכב במחזמר "אני שאיש לא מכיר" לצד גבי שושן והילד נועם קניאל, תרגום עברי של דן בן אמוץ למחזמר אמריקאי, עם פזמונים שכתב אהוד מנור, שעלה ב"צוותא". על תפקידו במחזמר קיבל ביקורות אוהדות. בשנת 1973 השתתף בסרט "קזבלן" וכיכב בהצגה "בני הדוקטור" ב"צוותא", לצידה של לילי אבידן.
בשנת 1974 הצטרף לתיאטרון הבימה ושיחק בהצגות "בני ערובה", "דרייפוס", "חתונה", "יום אחד לפני" ו"על קלות דעת וצביעות" שהוצגה כ-300 פעמים עד קיץ 1976, אך לעיני לא היה חוזה קבוע והוא נאלץ לעזוב בתום ההצגה. בסוף אותה שנה החל לשחק במחזה "חתול במגפיים" בתיאטרון לילדים ולנוער, ובמחזה "אנדורה בתיאטרון באר שבע.
בשנת 1975 היה חלק מצוות התוכנית "ראש כרוב", עם גלי עטרי וחנה לסלאו, והמשיך לשחק בתיאטרון לילדים ולנוער.
בתחילת 1977, יצר יחד עם גדי רול והמפיק מיקי פלד מופע של קרקס ממונע על משאית. אחר כך עבר לפריז שם למד לוליינות ופנטומימה, והתפרנס ממופעי רחוב ועבודה בבניין, וחזר לישראל לאחר כשנה וחצי.
בשנת 1978 שיחק בסרט "הלהקה", כחבר הלהקה בני רצון.
בשנת 1979 שיחק בתפקיד ראשי בסרטו של יואל זילברג "נישואין נוסח תל אביב", בו גילם את גיורא פומרנץ. באותה השנה גם גילם את צ'וצ'ו בסרט "נערת הפרברים" בבימוי של ג'ורג' עובדיה, וכיכב לצד ראובן בר יותם בהצגת הבידור "בית הבראה לשמנים", שנכתבה על־ידי המחזאי הבריטי סטנלי פרייס, בעיבוד ובימוי של יואל זילברג. במקביל חזר לשחק בתיאטרון לילדים ולנוער, ושיחק בהצגה "המזל, הקמע ועין הרע" בתיאטרון יובל. הצגה העוסקת באמונות טפלות בעדות ישראל, שכתב וביים שמעון ישראלי. שמעון ישראלי כתב וביים אחר כך, עבור עיני, את הצגת היחיד "עין אחת צוחקת", שעלתה במשך כשנתיים (בשנים 1980 ו-1981).
בשנת 1980 שיחק בסרט המחזמר "חמש חמש" את עמי, ושיחק בתפקיד המספר לצדה של צרויה להב במחזמר "אלוף בצלות ואלוף שום" שהופק בבטלוויזיה הישראלית בבימוי אנטואן סאלח. באותה שנה הנחה את פסטיבל שירי ילדים לצד שלמה ניצן וירדנה ארזי.
בשנת 1981 שיחק ושר בתוכנית הטלוויזיה לנוער "איזה קטע" לצדה של צרויה להב.
בשנת 1982 שיחק במחזה "אללה כרים" מאת לוי אריה אריאלי, שזכתה במקום הראשון בפסטיבל לתיאטרון אחר בעכו, ואחר כך עלתה בתל אביב.
בסוף 1985 חזר לישראל והעלה את הצגת היחיד "חצר אחורית" (שנקרא תחילה "החתול"), הצגה קברטית, הכוללת מונולוגים ושירים שעייני כתב בליווי תנועה, קטעי סטפס ומוזיקה מאת נחום פרפרקוביץ', בבימוי אבי לוזיה. את המופע העלה קודם באוף ברודוויי בניו יורק.
בסוף 1987 העלה את הצגת היחיד "מים ושמים ותיבה" על המשורר יהודה הלוי.
בסוף 1988 הצטרף לתיאטרון חיפה ושיחק בהצגות "נישואי פיגארו", "משפט הקופים", "קרקס עירוני", "הלילה השנים עשר", ו"כובע הקש האיטלקי". בתיאטרון הכיר את רעייתו, השחקנית שרון עיני.
בשנת 1990 חתם על חוזה הקלטות להפקת אלבום, שעל בסיס שיריו העלה במסגרת תיאטרון חיפה גם הצגת יחיד - "מקומי" (1991).
בשנת 1993 שיחק בסרט "זהר", בתפקיד אביהו מדינה.
בשנת 1994 עבר עם משפחתו לקריית שמונה, הקים שם את תיאטרון מרא"ה ופעל בחינוך למשחק.
בשנת 2000 השתתף בצילומי הסדרה "המשאית", לצד זאב רווח וסמי הורי, כאשר מחלת הסרטן כבר פשטה בגופו. הסדרה עלתה למסכים בפברואר 2002.
בנובמבר 2002 הפסיק את הטיפולים הכימותרפיים, ונפטר לאחר כחודש בבית החולים איכילוב בתל אביב-יפו. השאיר אחריו אישה, שלוש בנות ובן מנישואים קודמים. נקבר בבית העלמין סגולה בפתח תקווה.
תערך לפני שלחן
תַּעֲרֹֹךְ לְפָנַי שֻׁלְחָן הוא ספר מחקר מקיף על חייו ופועלו של הרב יחיאל מיכל עפשטיין שחיבורו המרכזי היה ערוך השולחן, ומכאן שם הספר. הספר נכתב בידי הרב איתם הנקין שנרצח בפיגוע לפני שהספיק להכין את הספר לדפוס. בשנת 2018, שלוש שנים לאחר הרצח, יצא הספר לאור בידי אליעזר יהודה בראדט בהוצאת מגיד והוקדש לזכר הרב איתם ורעייתו נעמה. פרופסור שמחה פישביין חיבר 'אחרית דבר' לספר.
הספר
הספר מורכב משני חלקים; החלק הראשון עוסק בקורות חייו של הרב עפשטיין על רקע סביבתו, תקופתו ומשפחתו המורחבת. החלק השני עוסק בחיבוריו של הרב עפשטיין. המבוא לחיבור מורכב ממספר פרקים על "מעמד הרבנות ברוסיה בסוף המאה ה-19" וצורף לספר נספח על קורותיו של המחבר, הרב איתם הנקין.
פרקי המבוא בוחנים את ההוויה היהודית במזרח אירופה בסוף המאה ה-19; המאפיינים הייחודיים של עיירה לעומת עיר, עולם הישיבות ועולם הרבנות והשינויים שהתרחשו בהם. הפרקים הראשונים בספר כתובים בעקבות מסלול חייו של הרב עפשטיין; תקופת בוברויסק (1829–1864), תקופת נובוזיבקוב (1829–1874) ותקופת נובהרדוק (1874–1908). הפרקים הנוספים בחלק הראשון של הספר בוחנים את עמדותיו של הרב עפשטיין בנושא הציונות ותנועת המוסר והפרק האחרון בחלק זה עוסק במשפחתו המורחבת.
החלק השני בוחן באופן מקיף את החיבור "ערוך השולחן" דרך מטרתו, חיבורו, הוצאתו לאור, התמודדות עם הצנזורה, הוצאותיו השונות, מעמדו בעולם היהודי והשוואתו לחיבורים מקבילים (דוגמת "משנה ברורה"). פרקים נוספים בוחנים את חיבוריו הנוספים של הרב עפשטיין; "אור לישרים", "פירוש ליל שימורים", "מיכל המים", "קול בן לוי" וערוך השולחן העתיד. פרק נפרד הוקדש לתשובותיו ומכתביו של הרב עפשטיין שנשלחו לאורך השנים.
אלון שלו כתב בביקורת על הספר:
קישורים חיצוניים
על הספר:
האנק גרין
'''
ויליאם הנרי "האנק" גרין II (באנגלית: William Henry "Hank" Green II, נולד ב-5 במאי 1980) הוא יזם אמריקאי, מוזיקאי, מחנך, מפיק, וולוגר. הוא מוכר בעיקר בזכות ערוץ היוטיוב "Vlogbrothers" אותו הקים יחד עם אחיו ג'ון. הוא ידוע גם עבור יצירה והנחיה של ערוצי יוטיוב חינוכיים בשם "Crash Course" ו־"SciShow".
יחד עם אחיו ג'ון, גרין יצר את כנס "VidCon" שהוא הכנס הגדול ביותר בעולם העוסק בסרטונים מקוונים. גרין יצר גם את NerdCon: Stories, שהוא כנס העוסק בסיפור סיפורים. האנק הוא המייסד של גילדת יוצרי הרשת, מייסד-שותף של החברה "DFTBA Records" ושל חברת המשחקים "DFTBA Games", ומייסד חברת הפקת הסרטונים "Pemberley Digital", אשר מייצרת גרסאות עיבוד לוולוגים לרומנים קלאסיים הנמצאים ברשות הציבור.
ראשית חייו
גרין נולד בברמינגהאם, אלבמה, ולאחר מכן משפחתו עברה לעיר אורלנדו שבפלורידה, בה הוא גדל. גרין סיים את לימודיו בתיכון "Winter Park" בשנת 1998, ולאחר מכן קיבל תואר ראשון בביוכימיה מקולג' אקקרד ותואר שני בלימודי סביבה מאוניברסיטת מונטנה.
Brotherhood 2.0 (2007)
מ־1 בינואר עד 31 בדצמבר 2007, התעסקו גרין ואחיו ג'ון בפרויקט ולוגים שנקרא "Brotherhood 2.0". הפרויקט המקורי היה פעיל בכל ימות השבוע במשך כל השנה, כשבמסגרתו נמנעו האחים מכל תקשורת מבוססת טקסט ובמקום זאת שוחחו על ידי ולוגים יומיים, אשר הועמדו לרשות הציבור באמצעות YouTube בערוץ Vlogbrothers.
Project for Awesome
ב-2007, ג'ון והאנק הציגו את פרויקט הצדקה השנתי שכותרתו Project for Awesome) P4A), פרויקט שבו משתמשי YouTube יוצרים סרטוני וידאו לקידום ארגונים צדקה או ארגונים ללא מטרת רווח על פי בחירתם. העלאת הסרטונים מתרחשת בדרך כלל ב 17–18 לחודש דצמבר. סכומי הכסף המגויסים בכל שנה הולכים וגדלים (עם היוצא מן הכלל של 2011). ב-2015 גויסו 1,546,384 דולרים.
SciShow
גרין יצר את ערוץ היוטיוב המדעי SciShow בינואר 2012. הערוץ מציג סדרות של סרטונים המתמקדים במספר שדות מדעיים כמו כימיה, פיזיקה וביולוגיה. הוא מכיל גם ראיונות ותוכניות טריווייה עם מומחים בתחומים שונים. גרין שואף לכך שהתכנים של הערוץ יהיו נגישים לציבור כדי לשנות את התפיסה הרווחת שהמדע הוא תחום קשה מיסודו.
VidCon
VidCon הוא כנס שנתי העוסק בנושא הסרטונים המקוונים. יחד עם אחיו ג'ון, האנק ייסד את VidCon כתגובה לקהילה הגדלה שנוצרה סביב יצירת סרטונים מקוונים.
האירוע מושך אליו הרבה יוצרי סרטונים פופולריים ביוטיוב יחד עם מעריציהם ומאפשר לחברי הקהילה להיפגש. האירוע כולל גם כינוס תעשייתי עבור אנשים ועסקים העובדים בתחום הסרטונים המקוונים.
חיים אישיים
גרין גר במיסולה, מונטנה עם אשתו קתרין גרין. הוא אובחן כחולה בקוליטיס כיבית ב-2006. להאנק וקתרין נולד בן ראשון בשם אורין בסוף אוקטובר 2016. ב-20 למאי 2023 פירסם כי הוא חולה בלימפומה של הודג'קין.
גרין הוא אתאיסט וביסקסואל.
דיסקוגרפיה
אלבומים: אלבומים חיים: Extended Plays: מופיע גם ב:
הרחבה (פירסינג)
הרחבה בהקשר של פירסינג היא הגדלה מכוונת של החור המוחלם לשם ענידת תכשיטים המתאימים לחורים אלה. הרחבת תנוך אוזן נחשבת להרחבה הנפוצה ביותר של פירסינג. עגילים נוספים שפופולרים להרחבה הם אף, לשון ושפה. בשעה שלמעשה כל פירסינג ניתן להרחבה במידה מסוימת, פירסינגים סחוסיים נחשבים לקשים יותר להרחבה ועלולים ליצור צלקת היפרטרופית אם מורחבים במהירות. עגילים סחוסיים יורחבו לרוב על ידי dermal punch ולא על ידי מחט פירסינג רגילה. ההבדל מתבטא בכך ש-Dermal Punch יוצר בבת אחת חור מורחב והתהליך לא נעשה בהדרגתיות. הרחבה תתבצע לרוב במרווחים קטנים על מנת למזער את הפוטנציאל לנזק בפיסטולה שהבריאה ועל מנת שלא ליצור רקמה צלקתית.
נהוג לבצע לרוב הרחבות של שתי יחידות AWG, או עלייה של כ-26% בקוטר בכל הרחבה. 8 מ"מ או 0g בסטנדרטים האמריקאים לדוגמה, היא מידת ההרחבה אשר מגיעים אליה לרוב במחזור העשירי של ההרחבות והיא נקודת האל חזור אשר אחריה נדיר שהאוזן תחזור לגודלה המקורי בצורה טבעית באם העגיל יוצא מן האוזן למשך זמן ממושך. באירופה ובשאר העולם המידות הן מילימטריות אך ההליך מתבצע באותה הצורה.
בעיות רפואיות
כמעט ואין בעיות רפואיות אשר נגרמות בשל הרחבות. השיטות הנפוצות להרחבה אינן יוצרות פצעים אלא אם מבוצעות בצורה מהירה מדי. אם האלסטיות וכלי הדם מאפשרים זאת, מירב הפירסינגים יכולים להתרחב מעבר לגודלם המקורי אך כאמור, הגדלים של מעל לשמונה מ"מ הם נקודת אל חזור בהרחבות תנוך לדוגמה וסגירה מלאה תצריך ניתוח קוסמטי לשם סגירת החור.
תכשיטי הרחבות
קיימים מגוון חומרים אשר זמינים לתכשיטי הרחבות וכן סוגים שונים של תכשיטים. חומרים אשר עלולים להיות שבירים מדי או עדינים מדי לפירסינג רגיל יכולים להתאים לחלוטין להרחבות. בין חומרים אלה, אבן, חומרים מאובנים, עץ, עצמות, קרניים, ענבר, במבוק, סיליקון ואף זכוכית. חלק מהחומרים אשר אינם מתכת או פלסטיק נחשבים ל"נושמים" יותר ומונעים הצטברות של חלב. אף על פי זאת, תכשיטים רבים עשויים ממתכת או זכוכית אקרילית. קיימות מספר סכנות רפואיות אשר מקושרות לענידת תכשיטים מחומרים נקבוביים בפירסינג מוחלם טרי. בתכשיטים מחומרים אלה לא רק שיש חורים מיקרוספים אשר עלולים ללכוד בתוכם בקטריות וליצור זיהום גם לא ניתן לעקרם באוטוקלב בצורה תקינה ולכן הם אינם מתאימים לחורים טריים. החומרים הטובים ביותר לחורים מוחלמים חדשים הם חומרים שאינם מועדים לבקטריות. בין חומרים אלה, פלדת שתלים, טיטניום וזכוכית. חומרים אלה אינם נקבוביים ויכולים לעמוד בחום ובלחץ של האוטוקלאב ולכן להיות מעוקרים ומוכנים לשימוש כתכשיט. התכשיט הנפוץ ביותר נקרא איר פלאג, (Ear Plug). העגיל הוא לרוב גלילי ולעיתים מורחב בשני קצותיו. באם העגיל אינו מורחב מושחלת עליו גומייה אשר מתהדקת על קצה העגיל אשר מונעת את בריחת העגיל ונפילתו. עגיל נוסף אשר נפוץ בחורים מורחבים הוא Flesh Tunnel, מילולית מנהרת בשר. עגיל אשר זהה לסוג הראשון מלבד היותו חלול. על מנת למנוע מהעגיל ליפול מהחור ניתן לעצב עגילים גם בצורה של ספירלה או טופרים. משקולות לאוזן, עגילים בעלי מסה גבוהה יותר אשר מונעים מהחור להסגר נפוצים גם. עגילים אלו יהיו לרוב מכסף או מברונזה אך גם פליז או נחושת שכיחים במידה מסוימת. בעבר, באזורי דרום הודו ניתן היה לראות הרחבות אשר מבוססות על Ear Cuff, מעין טבעת אשר מורכבת על האוזן ומונעת מהחור להצטמצם. בקניה, בקרב שבטי המסאי בחורים מורחבים היו נענדים עגילי חרוזים. בעולם המערבי המודרני, כמעט וכבר לא נראים עגילים אלה.
שיטות לביצוע ההרחבות
Tapering, שיטה אשר בה משתמשים בחרוט מתכת אשר לרוב מיועד בלעדי לביצוע פירסינג. הקונוס עובר סיכוך ונדחף דרך הפיסטולה או חור קיים מוחלם עד שהחלק הרחב של הקונוס מגיע לעור אשר מקיף את הפירסינג. בשלב זה, תכשיט גדול יותר מהקוטר המקורי נדחף דרך החור מקביל לחלק האחורי של הקונוס. הקונוסים מגיעים במגוון גדלים ולרוב מזוהים על פי הקוטר הגדול של הקונוס. הם קיימים במגוון אורכים אך רובם באים באורך של 2 עד 3 אינצ'ים. לרוב הם עשויים מפלדת אל-חלד או אקרילי. לחלקם יש הרחבה של חוט לשם הכנסת תכשיטי Barbel בקלות. באלתורים ביתיים, ניתן למצוא מקרים בהם הורחבו חורים על ידי מחטי תפירה או על ידי מחטי דורבן ואף על ידי מקלות קוקטייל. אמצעי הרחבה אלה אינם מומלצים על ידי פירסרים מקצועיים כיוון שהקוטר אינו יכול להמדד בדיוק ועיקור על אחת כמה וכמה בתנאים ביתיים. הרחבה בשיטה זו לא נהוג לבצע מעבר ל-6.5 מ"מ. שמוש בשיטה זו עלול לגרום בקלות להרחבת חור פירסינג לפני החלמה מלאה דבר אשר עשוי לגרום לקריעה, כאב, דימום, התנפחות, blowouts וכמו כן היווצרות של רקמה צלקתית. מתיחה עם סרט טפלון תכשיט שכבר קיים בחור מוסר ושכבה דקה של סרט טפלון אדיש ושלא מעורר אלרגיות עוטף את התכשיט אשר מוכנס מחדש לחור המקורי. חומרים נוספים אשר יכולים לשמש להרחבה בשיטה זו הם סרט דביק לכפיתה כגון אלה אשר משמשים לעיתים ב-BDSM וכן פלסטיקים שמתכווצים בחום.  בשעה שהחור מסתגל לקוטר החדש ומחלים ניתן להוציא את העגיל להוסיף שכבה חדשה של טפלון ולהכניס מחדש את העגיל.
מתיחה על ידי תכשיט כבד עגיל בעל מאסה גבוהה מעגיל סטנדרטי מוכנס לחור על מנת ליצור מתיחה והרחבה. שיטה זו כמעט ואינה משמשת בעידן המודרני כיוון שהפירסינג עלול לא להתקבע במקום ובחורי אוזניים מורחבים למשל, עלול לגרום להדלדלות הרקמה שאף תצריך ניתוח שחזור. למרות נתונים אלה, מתודה זו משמשת בצורה מסורתית מגוון שבטים בעולם כגון הדיאק מבורניאו אשר מאריכים את תנוכי האוזניים שלהם בצורה נכרת בשיטה זו.
dead stretching שיטת ביצוע הרחבה אשר בה מכניסים תכשיט גדול מהחור לחור קיים ללא כל ציוד עזר. כמו בשיטה הקודמת, שיטה זו עלולה לגרום לפציעה עם הפיסטולה לא מוחלמת לחלוטין. הפציעות יכולות להתבטא בקריעה של העור או ב "blowout" אשר בו הפיסטולה נדחפת מבעד לחלק האחורי של החור. קיימים פירסינגים אשר נמתחים במקצת מעצמם ותכשיטים מוגדלים יכולים להיכנס מבלי הפוטנציאל של של תופעות נלוות בלתי רצויות. פירסינגים אלה הם לרוב פירסינגים שנוטים "לשחק איתם" כגון פירסינג בלשון. אפשרות נוספת למתיחה עצמית היא עיסוי הרקמה, משחק עם התכשיט ומשיכתם במעגלים קטנים. שיטות אלה להרחבות בטוחות מאוד אם התכשיטים מסוככים ומחליקים בקלות לתוך הפירסינג.
הרחבה בסקלפל במקום להרחיב בהדרגה פיסטולה שכבר הבריאה, בשיטה זו, מרחיבים חור קיים על ידי שימוש בסקלפל על מנת לחתוך את קצה הפיסטולה ולהרחיב בכך את קוטר ההרחבה הקיימת. שיטה זו נפוצה בעיקר בהרחבות של תנוכי אוזניים. מלבד להרחיב חור קיים, השיטה משמשת גם לשנות את המיקום של פירסינגים גדולים, לשלב שני חורים מורחבים לחור אחד, לרוב בתנוך, או לשם הגדלה משמעותית של חור כשרקמה צלקתית מונעת מתיחה בשיטות אחרות. אפשרות נוספת היא כשהרקמה דקה מדי למתיחה רגילה.
סקלפל/ניקוב ו-Taper אחרי שמנקבים או שחותכים עם סקלפל חור, Taper גדול נכנס לחור ישר אחרי ומאפשר לעור להמתח במיידיות לקוטר גדול. בשיטה זו אפשר להרחיב בכמה אינצ'ים בפעם אחת. השימוש בשיטה זו נדיר למדי ויכול להיות כואב במיוחד במקביל ליצירה מוגברת של רקמה צלקתית. שיטה נוספת הדומה לשיטה זו, היא שימוש ב-dermal punch ואחריו tapering.
Dermal Punch תער מעוגל בקוטר המיועד נלחץ כנגד העור (לרוב תנוך או סחוס), ואז נדחף על ידי הפירסר תוך כדי סיבובו על מנת ליצור חור שמחליף את דיסקת העור שיצאה בשעת הפעולה. כעת, התער מוצא החוצה והתכשיט מוכנס לתוך החור. שיטה זו יעילה לשם השגת קוטר גדול יחסית אך לא מומלצת לרקמות רכות שיכולות להמתח בקלות יחסית. מבחינת כאב, שיטה זו מתוארת כפחות כואבת ופחות מזיקה לרקמה מאשר שימוש במחט היפודרמית (מחט מזרק) בעלת קוטר זהה.
פלאגי סיליקון, טאנל סיליקון רך ושניתן לכיפוף, (תכונות אשר מאפשרות לו כניסה לפיסטולה גם אם הוא בקוטר גדול יחסית), מוכנס לאוזן. אחרי ההכנסה הוא מתרחב ומותח את התנוך. מתיחה בצורה זו נחשבת למסוכנת ובשל כך, לא רצויה. טבעם של פני שטח הסיליקון להיות דביקים ונקבוביים. בשל כך, הפיסטולה המתוחה עלולה להדבק לסיליקון אם נוזל הסיכה ידחף החוצה על ידי לחץ המתיחה. הדבר עלול לגרום לאטימה שיכולה ללכוד את הזיהום אשר יתפשט בפנים. נוסף על כך, סיליקון נוטה להתרחב ולהתכווץ בשינויי מזג אוויר והם עלולים ליצור פיסטולה מורחבת עם blow out.