cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בראוגן
מועדון כדורסל בראוגן (בספרדית: Club Baloncesto Breogán או בקיצור CB Breogán), הידוע גם בשם ריו בראוגן (Río Breogán) מטעמי חסות, הוא מועדון כדורסל ספרדי מלוגו המשחק בליגת העל הספרדית ובליגת האלופות בכדורסל. המועדון נוסד בשנת 1966, והקבוצה שיחקה לראשונה בליגה הספרדית הבכירה ב-1970. שם המועדון מתייחס למלך גליסיה האגדי בראוגן.
היסטוריה
בראוגן, שנוסדה ב-1966, הייתה זקוקה לחמש שנים בלבד כדי לעלות לראשונה בתולדותיה לליגה הבכירה. היא שיחקה בה מ-1971 עד 1977, למעט בעונת 1974-75, לפני שירדה שוב לליגות הנמוכות.
בראוגן חזרה לדרג העליון ב-1984, והיא העפילה לגביע קוראץ' לאחר שסיימה במקום השישי. היא הפכה לקבוצה קבועה בליגה עד 1995, אז הפסידה לואלווי ג'ירונה וירדה לליגה השנייה.
התקופה השלישית של המועדון בליגה ACB החלה ב-1999 ונמשך שבע שנים. ב-2006, נשרה לליגת המשנה, שם המשיכה לשחק עד 2018, אז עלתה שוב לדרג העליון כשזכתה בליגה.
ג'ון ריילי
ג'ון ריילי (באנגלית: John Riley; 1646 – מרץ 1691) היה צייר פורטרטים אנגלי. הוא צייר דיוקנאות של מלכי אנגליה צ'ארלס השני וג'יימס השני, והיה צייר החצר של ויליאם השלישי ומרי השנייה. אחד מתלמידיו היה ג'ונתן ריצ'רדסון.
ביוגרפיה וקריירה
ריילי נולד בלונדון, אחד מבניו של ויליאם ריילי, שומר הרשומות במצודת לונדון ועסק בשירות המלוכה והאצולה. בן אחר, תומאס ריילי, היה שחקן.
ריילי למד ציור אצל אייזיק פולר וג'רארד סוסט, ומהאחרון הוא למד סגנון ציור פורטרטים באופן ישיר שהפך את דיוקנאותיו לראויים לציון.
ריילי לא זכה להתבלט עד למותו של סר פיטר לילי. כאשר הוא צייר את הפקיד המלכותי תומאס צ'יפינץ', שהיה מרוצה מתוצאת דיוקנו, והראה זאת למלך. לאחר מכן צ'ארלס השני נתן לריילי כמה עבודות, ובסופו של דבר ישב אצלו לציור דיוקן.
ריילי צייר גם את ג'יימס השני ומרי ממודנה, יחד עם ויליאם השלישי ומרי השנייה. הוא מונה לצייר הראשי של החצר המלכותית, יחד עם סר גודפרי נלר.
נאמר על ריילי שהוא אדם שקט וצנוע ודיוקנאותיו נראים אמיתיים וחיים. עם ביטחון עצמי רב יותר הוא יכול היה להגיע לעמדה של לילי או נלר.
יצירותיו המצליחות ביותר הן שלושה פורטרטים יוצאי דופן של משרתים. הוא צייר דיוקן באורך מלא של בריג'ט הולמס בשנת 1686, הנמצא באוסף המלכותי. היא הייתה דמות משרתת בולטת בחצר המלוכה שתפקידיה כללו ניקוי הדירות המלכותיות. היא כיהנה בתקופת שלטונם של צ'ארלס הראשון, צ'ארלס השני, ג'יימס השני, ויליאם השלישי ומרי השנייה. שני דיוקנאות אחרים, קטנים יותר, של משרתים הם קתרין אליוט (באוסף במלכותי) ו"סקאליון" בגלריית כריסטצ'רץ' באוקספורד.
הוא נעזר בציור התלבושות והאביזרים על ידי ג'ון קלוסטרמן, שסיים כמה מתמונותיו של ריילי לאחר מותו.
ריילי נפטר במרץ 1691, ונקבר בכנסיית סנט בוטולף, בישופסגייט.
רתמה (אתר מקראי)
רִתְמָה הוא אתר מקראי, מתחנות נדודי בני ישראל במדבר. שמו מופיע ב. בני ישראל הגיעו אל ריתמה מחצרות והמשיכו במסעם לרימון פרץ.
מיקומה
רתמה נמצאת במדבר פארן וזאת על פי ספר במדבר. ב, רשומה רתמה ברשימת תחנות מסעם של בני ישראל במדבר לאחר חצרות, שם לקתה מרים בצרעת, והעם נאלץ להמתין שבעה ימים עד שנרפאה. מרים נרפאה מצרעת.
מנשה הראל סבר שריתמה נמצאת כ-20 ק"מ צפונית-מזרחית לג'בל סין בישר, שבאגן ואדי סודר בסיני, שם יש מעין ששמו הערבי "עין רתימה".
מקור שמה
יש הסוברים כי רתמה קרויה על שם צמח הרותם הגדל במדבר. ממדבר פארן נשלחו המרגלים לתור את הארץ. רש"י קושר את שם המקום עם לשון רמייה, ' "וַיַּחֲנוּ, בְּרִתְמָה". על שום לשון הרע של המרגלים . שנאמר : "מַה-יִּתֵּן לְךָ וּמַה-יֹּסִיף לָךְ לָשׁוֹן רְמִיָּה. חִצֵּי גִבּוֹר שְׁנוּנִים עִם גַּחֲלֵי רְתָמִים" '. כלומר, רתמה אינו שמו של האתר אלא כינוי שניתן למקום כדי לסמל את דברי המרגלים אשר הוציאו את דיבת הארץ.
ישכר דב וייס
ר' יִשכר דֹב (בֶּריש) וייִס (וַיס) (כ"ב באב תרמ"ו, 23 באוגוסט 1886 – ב' בשבט ה'תשכ"ג, 27 בינואר 1963) היה עסקן ציבור, פעיל "המזרחי" ומנכ"ל משרד הדתות הראשון.
קורות חיים
וייס נולד בעיירה אלשו-ורצקה (ורצקי) שליד מונקאץ' שבהונגריה (באוקראינה המודרנית), בנם של רבקה מרים לבית רוזנברג ושמואל צבי בן הרב יצחק אייזיק וייס (אב"ד סבליאבה (סוואליווע) ובאחרית ימיו אב"ד במונקאץ', מחבר הספרים "בית יצחק" ו"דברי יצחק"). השתייך לחסידות ספינקה, שמייסדה והאדמו"ר הראשון שלה, רבי יוסף מאיר וייס, היה בן דוד של אביו. התחנך בחדרים ובישיבות הונגריה.
היה הפעיל הציוני היחיד במשפחתו בת שלוש-עשרה הנפשות, ובזכות עלייתו לארץ, ניצל מן השואה. בתקופה שלפני מלחמת העולם הראשונה, שירת בצבא האוסטרו הונגרי. היה פעיל לאומי לפני קום המדינה ופעיל ציבור לאחריה.
בשנת תרע"ב נדד לעיר סטניסלבוב שבגליציה ונישא לרבקה רחל בת רבי יעקב שומר, השתקע בעיר וכיהן שם כראש הקהילה.
מגיל צעיר שאף וייס לעלות לארץ ישראל, והשתייך לתנועה הציונית. בשל התנגדות הוריו, נאלץ ללמוד עברית בחשאי, ולנדוד לסטניסלבוב. בהגיעו לשם, היה חסר אמצעים, ובלית ברירה השתמש בבית הכנסת כמחסה לילה. שם ביקש מהמתפללים שיעזרו לו במציאת שידוך, וכך הכיר את רבקה רחל ולאחר הסכמת אביה נישא לה. בחלוף השנים, כיהן שם כראש הקהילה והקים מוסדות חינוך עבריים.
וייס היה חבר בהנהלת הוועד הלאומי היהודי במערב אוקראינה, חבר המועצה הארצית של המזרחי בגליציה המזרחית וראש המזרחי בסטניסלבוב.
בשנת ה'תרפ"ה (1924/5) הוזמן לפתיחת האוניברסיטה העברית ובאותה שנה קנה חלקת אדמה בארץ לחלק מיהודי סטניסלבוב. וייס ייצג את המזרחי בקונגרסים הציוניים ה-15, ה-20 וה-22. בשנת ה'תרצ"ד (1933/4) עלה לארץ ישראל לבד בתור תייר על מנת לטפל בנושא האדמות של יהודי סטניסלבוב, והחליט לא לעזוב את הארץ. שהה בארץ באופן לא חוקי עד שאשתו ובנותיו יכלו לעלות באופן חוקי. בנו ישראל, קיבל אישור עלייה בשל שיוכו לתנועת נוער ציונית. התגורר תחילה בתל אביב, ולאחר מכן בירושלים.
וייס חיבר ספר ליקוטי פירושים לפרשיות השבוע, שלאחר מותו הודפס על ידי משפחתו בשני חלקים (רק החלק הראשון יצא לאור בהוצאה מסחרית, בעריכת חתנו מאיר מדן). בנוסף, הוא פרסם מאמרים תורניים.
ספרו
הכרך השני (ויקרא - במדבר - דברים) הודפס בכמות מצומצמת וחולק בין צאצאיו.
תרזה ריבק
תרזה ריבק (באנגלית: Theresa Rebeck; נולדה ב-19 בפברואר 1958) היא מחזאית, סופרת, תסריטאית, מפיקה ובמאית קולנוע אמריקאית. עבודותיה מוצגות על במות ברודוויי, אוף ברודוויי, וכן בטלוויזיה ובקולנוע.
קורות חייה
ריבק נולדה ב-19 בפברואר 1958 בקנווד, אוהיו שבארצות הברית. היא למדה לתואר ראשון באוניברסיטת נוטרדאם שבאינדיאנה ולאחר מכן המשיכה ולמדה שלושה תארים באוניברסיטת ברנדייס שבמסצ'וסטס: תואר שני באנגלית, תואר בכתיבת מחזות ודוקטורט במלודרמה ויקטוריאנית.
במהלך כתיבת עבודת הדוקטורט, ריבק התאהבה בז'אנר המלודרמה שהיא משלבת בחלק מעבודותיה בתיאטרון ושואפת להראות שמלודרמה אינה הגזמה וניתן להשתמש בה גם במחזות ריאליסטים.
חיים אישיים
בנוסף לכתיבה, ריבק היא פרופסור באוניברסיטה של יוסטון- University of Houston, בה היא מלמדת כתיבת מחזות.
עבודתה
בזכות ארבעה ממחזותיה שעלו על במות ברודוויי: "Dead Accounts" (2012) ,"Maurititus" (2007)," seminar" (2011), " Bernhardt/hamlet" (2018), ריבק נחשבת לאישה המחזאית בעלת הכי הרבה מחזות מופקים בברודוויי. מחזות נוספים שלה שהועלו בניו יורק הם"The Scene", The Water's Edge", "Spike Heels", "a Family of Mann", "Loose Knit"" ועוד. בין עבודותיה המוכרות כתסריטאית בטלוויזיה ובקולנוע ניתן למצוא את "NYPD Blue", "Trouble", הסדרה "Smash", והסרט "The 335 " שעתיד לצאת לאקרנים בשנת 2022.
ריבק כתבה ארבעה ספרים- "Free Fire Zone", "Three Girls and their Brother""Twelve Rooms with a View"ו- ." I'm Glad about You"
בנוסף לכתיבה בתיאטרון, טלוויזיה, קולנוע וספרות, ריבק היא גם מפיקת תיאטרון וטלוויזיה ופרופסור לכתיבת מחזות באוניברסיטה של יוסטון.
הרנאדקרץ'
הרנאדקרץ' (בהונגרית: Hernádkércs) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית הרנאדקרץ' קטנה משמעותית בשנים האחרונות, מ-340 תושבים בשנת 1990 עד 283 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-16%).
בהרנאדקרץ' חיו מעט יהודים.
הר אוסוגובו
הר אוסוגובו הוא הר ואתר סקי בין מחוז קיוסטנדיל שבדרום־מזרח בולגריה לבין קוצ'אני שבמקדוניה הצפונית. אורכו של ההר 110 קילומטרים ורוחבו 50 קילומטרים, פסגתו הגבוהה ביותר היא רואן, הממוקמת בדיוק בגבול שבין שתי המדינות בגובה של 2,251 מטרים מעל פני הים.
קיימות אגדות רבות בנוגע למקור השם "אוסוגובו", אך המפורסמת ביותר היא זו המספרת על כך כי שמו של המקום ניתן לו על ידי כורים טרנסילבניים סקסונים. על פי אגדה זו, משמעותו המילולית של השם היא "מקום שמיימי", מגרמאנית עתיקה ("אוסו"=אלוהים, "גוב"=מקום).
על שמו של ההר נקרא מפרץ אוסוגובו, שממוקם באיי שטלנד הדרומיים, אנטארקטיקה.
פיגועי הכנסיות במצרים ביום ראשון של הדקלים
פיגועי הכנסיות במצרים ביום ראשון של הדקלים הם הכינוי בו נודעו שני פיצוצים שאירעו ב-9 באפריל 2017 בשתי כנסיות קופטיות במצרים. הפיצוץ הראשון אירע בכנסיית גאורגיוס הקדוש בעיר טנטא. הרשויות דיווחו כי כתוצאה מהפיצוץ נרצחו 27 בני אדם ו-78 נפצעו. לאחר מכן אירע פיצוץ נוסף בסמוך לקתדרלת מרקוס הקדוש באלכסנדריה בו דווח כי נרצחו 17 בני אדם ו-41 נפצעו.
האפיפיור הקופטי תאודורוס השני התפלל בכנסיית מרקוס הקדוש זמן קצר לפני הפיצוץ. משרד הפנים המצרי דיווח כי היה במבנה במהלך הפיגוע, אולם הוא לא נפגע.
מחוז סיני של המדינה האסלאמית פרסם כי חבריו היו מעורבים בהפצצות.
אברהם חי
אברהם חי (נולד ב-21 באפריל 1944, בגדאד) הוא צלם ישראלי המתמחה בצילומי ארכאולוגיה, יצירות אמנות, אמנים ותערוכות אמנות. החל משלהי שנות ה-70 צילם חי למעלה מ-600 קטלוגים של אמנות וארכאולוגיה למגוון רחב של גלריות ומוזיאונים בישראל וביניהם מוזיאון ישראל, מוזיאון תל אביב לאמנות, מוזיאון חיפה לאמנות, המשכן לאמנות בעין חרוד, המוזיאון הפתוח תפן, מוזיאון הנגב ועוד. תצלומיו הופיעו לאורך השנים בקטלוגים נוספים ובפרסומים רבים (כתבי עת, מגזינים, עיתונות). ארכיון תצלומיו מקיף תיעוד של כארבעים שנות אמנות ישראלית. כצלם-אמן הציג חי מבחר תערוכות יחיד והשתתף בתערוכות קבוצתיות רבות.
קורות חיים
אברהם חי נולד בבגדאד, בן שביעי מתוך שמונה לחנה ומנחם חי. משפחתו הגיעה לישראל בהיותו בן חצי שנה. הוא גדל בתל אביב ולמד בגימנסיה הרצליה. בצבא שירת בנח"ל מוצנח ולאחר מכן כצלם צבאי בבמחנה נח"ל (1963-5). בשנים 1965-6 שימש כצלם עיתונות בשירות יונייטד פרס בישראל. בשנת 1966 נסע ללמוד צילום בבית הספר הפוליטכני בלונדון בעזרתו של אחיו הבכור יעקב חי. בשנים 1969 - 1972 למד ארכאולוגיה באוניברסיטת תל אביב ובמהלך לימודיו התמנה למנהל מעבדת הצילום של המכון לארכאולוגיה באוניברסיטת תל אביב (עד 1986). בשנת 1972 נסע להתמחות בצילום יצירות אמנות וארכאולוגיה בלונדון קולג' אוף פרינטינג.
החל משנת 1986 חי עובד כצלם עצמאי.
תערוכת היחיד הראשונה שלו "אברהם חי: צילומים" הוצגה בגלריה האוניברסיטאית תל אביב בשנת 1976. בהמשך הציג את סדרת התצלומים "מפגשים עם אמנים" (מוזיאון ינקו דאדא, עין הוד, 1987; תיאטרון ירושלים, 1989), וכן את התערוכות "לאור השמש" (גלריה נגא, הרצליה, 1989), "סדרת השחת" (גלריה בינט, תל אביב 1989) ו"זריצקי בצובה" (בית האמנים, תל אביב, 1989). הידועה שבתערוכות היחיד שלו היא "אברהם חי: פנים מול פנים" אשר הוצגה במוזיאון תל אביב לאמנות (2005) ולאחר מכן בגלריה וייל בניו יורק (2007) ובמרכז מייזל לאמנות ותרבות בדנוור, קולורדו (2008). בתערוכה הוצגו תצלומי דיוקן של מבחר אמנים ישראלים - ביניהם יוסף זריצקי, אביבה אורי ומשה קופפרמן - שחלקם הפכו לתצלומים איקוניים שלהם. בשנת 2014 הציג חי את התערוכה "המרחק הנכון" (גלריה גורדון 2, תל אביב) שליוותה את צאתו לאור של ספר בשם זה. בין התערוכות הקבוצתיות שבהן השתתף חי ניתן לציין את "הנעדר הנוכח: הכיסא הריק באמנות הישראלית" (הגלריה האוניברסיטאית, תל אביב, 1991), "תשעים שנה לתל אביב" (מוזיאון תל אביב לאמנות, 1999) ו"מסגרת זמן: מאה שנות צילום בארץ ישראל" (מוזיאון ישראל, ירושלים, 2000).
כצלם אמנות וארכאולוגיה השתתף חי החל מראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 בפרויקטים רבים וצילם מאות קטלוגים וספרים, בהם:
יחסי איטליה–קוסטה ריקה
בין איטליה לקוסטה ריקה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מאז 1849. שתי המדינות חברות ב-OECD ובאו"ם.
היסטוריה
המגעים הראשונים בין קוסטה ריקה למדינות איטליה החלו בשנת 1849 עם ההכרה בקוסטה ריקה על ידי פרננדו השני, מלך ממלכת שתי הסיציליות. ב-1861 הכירה קוסטה ריקה בהכרזה על ממלכת איטליה על ידי ממלכת סרדיניה, ושנתיים לאחר מכן חתמו קוסטה ריקה וממלכת איטליה על הסכם ידידות.
היחסים בין שתי המדינות נעשו מתוחים במהלך מלחמת העולם השנייה. ב-8 בדצמבר 1941, יום לאחר המתקפה על פרל הארבור, הכריזה קוסטה ריקה על מלחמה נגד יפן גרמניה ואיטליה שלושה ימים לאחר מכן. כתוצאה מכך, ממשלת קוסטה ריקה רדפה אזרחים ממדינות הציר שחיו בקוסטה ריקה, כמו גם את צאצאיהם.
לאחר המלחמה, שתי המדינות ביססו מחדש את יחסיהן ב-1948.
גניבת דיוקן הדוכס מוולינגטון
גניבת דיוקן הדוכס מוולינגטון אירעה ב-21 באוגוסט 1961. הציור, של האמן פרנסיסקו גויה, הוצג בגלריה הלאומית בלונדון. ב-1961 הוא נלקח ממנה בהסבר שלא פוענח עד 1965, עת הודה קמפטון קאנון בונטון (Kempton Cannon Bunton; 14 ביוני 1904 – 1976), שהיה פנסיונר נכה, בהוצאתו מן הגלריה. תיק בארכיון הלאומי שפורסם ב-2012 חשף כי בנו של בונטון, ג'ון, הודה לבסוף בגניבה ב-1969.
גניבת הציור הייתה נושאו של הסרט העלילתי "הדוכס" משנת 2020 בכיכובו של ג'ים ברודבנט.
חייו ופרשת הגניבה
בונטון היה נהג אוטובוס בדימוס, נכה, שב-1961 הרוויח 8 ליש"ט לשבוע (שווה ערך ל-182 ליש"ט ב-2020). באותה שנה, צ'ארלס בייר רייטסמן, אספן אמנות אמריקאי עשיר, שהרוויח את כספו בעסקי הנפט, רכש את ציורו של גויה "דיוקן הדוכס מוולינגטון" תמורת סכום של 140,000 ליש"ט (390,000 דולר) (שווה ערך ל-3,186,021 ליש"ט ב-2020) במכירה פומבית של סותבי'ס.
הציבור בבריטניה דרש למנוע מהציור לצאת את שטחי הממלכה, והממשלה הציעה לפדות אותו בסכום ששולם עליו. 100,000 ליש"ט תרם סר יצחק וולפסון ו-40,000 ליש"ט נוספים הושלמו מאוצר המדינה. הרכישה עוררה את זעמו של בנטון, שהתנגד לדמי אגרת הטלוויזיה, בהתחשב בכך שהטלוויזיה צריכה להיות זמינה לכל מי שצריך. הוא פעל למען רישיונות טלוויזיה בחינם לגמלאים, ונכלא כמה פעמים בגלל סירובו לשלם את האגרה.
בנטון למד משיחות עם שומרים בגלריה הלאומית שמערכת האבטחה האלקטרונית המשוכללת של חיישני אינפרא אדום ואזעקות הושבתה בשעות הבוקר המוקדמות כדי לאפשר ניקוי. ב-21 באוגוסט 1961 הציור נגנב. בסוכנות הידיעות "רויטרס" התקבל מכתב אנונימי המבקש תרומה של 140,000 ליש"ט לצדקה, כדי לשלם עבור אגרות טלוויזיה לאנשים עניים יותר, וחנינה לגנב, תמורת החזרת הציור. הבקשה נדחתה. המשטרה הניחה תחילה כי לגניבה אחראי גנב אמנות מומחה.
במאי 1965, ארבע שנים לאחר הגניבה, הפקיד בנטון את הציור במשרד שמירת חפצים בתחנת הרכבת ברמינגהם ניו סטריט, ושלח את שובר ההפקדה עם הסבר לעיתון לונדוני. שישה שבועות לאחר מכן, הוא גם הסגיר עצמו למשטרה, אשר תחילה לא ראתה בו כחשוד, כי לא היה סביר בעיניה שגמלאי נכה במשקל 110 ק"ג יכול היה לבצע את הגניבה.
בנטון טען כי בבוקר המוקדם של 21 באוגוסט 1961, הוא פירק חלון בשירותים ונכנס לגלריה. לאחר מכן הוא הוריד את הציור הממוסגר מהתצוגה ונמלט דרך החלון. במהלך המשפט שלאחר מכן, חבר המושבעים הרשיע את בנטון רק בגניבת המסגרת, שלא הוחזרה. צוות ההגנה של בנטון, בראשותו של ג'רמי האצ'ינסון, טען בהצלחה שבנטון מעולם לא רצה לשמור את הציור, מה שאומר שלא ניתן להרשיע אותו בגניבתו. בנטון נידון לשלושה חודשי מאסר. בתגובה ישירה למקרה, נחקק סעיף 11 לחוק הגניבות 1968, שקובע שכל הסרה ללא סמכות של חפץ שהוצג או נשמר לתצוגה לציבור בבניין שאליו יש גישה לציבור, היא גניבה. ב-1996, מסמכים שפרסמה הגלריה הלאומית רמזו שייתכן שאדם אחר ביצע את הגניבה ולאחר מכן העביר את הציור לבנטון. בנו של בונטון ג'ון הוזכר כחשוד.
בשנת 2012, בעקבות בקשת חופש המידע מאת ריצ'רד וויס, ובסיועה של חברת הפרלמנט שרה ת'תר, פרסם הארכיון הלאומי תיק חסוי ממנהל התביעה הציבורית בו נחשף כי בנו של בנטון, ג'ון, הודה בגניבה בעקבות מעצרו בשנת 1969 בגין עבירה קלה שאינה קשורה לציור הגנוב. ג'ון בנטון אמר שאביו התכוון להשתמש בציור כחלק ממסע הפרסום שלו ושבסופו של דבר הוא היה מוחזר לגלריה הלאומית. הוא אמר שגם הוא וגם אחיו, קנת, נצטוו על ידי אביהם לא להתייצב למרות המשפט. סר נורמן סקלהורן, מנהל התביעות הציבוריות, אמר למשטרה שכמעט בוודאות ההודאה של ג'ון בנטון באשמה אינה מספיקה כדי להעמידו לדין. סקלהורן גם יעץ כי יהיה קשה להעמיד לדין את בנטון בגין עדות שקר, מכיוון שהתביעה תצטרך להסתמך על עדויותיו של הבן, שהיה עד בלתי אמין בעליל. לא ננקטו צעדים נוספים. בנטון האב מת בניוקאסל על טיין בשנת 1976. מותו לא דווח ברובו ולא היו מודעות אבל בעיתונים הגדולים.
סיפור הגניבה והמשפט עובדו לסרט "הדוכס" משנת 2020, בכיכובם של ג'ים ברודבנט והלן מירן, שהוקרן בבכורה בבתי הקולנוע בבריטניה ב-25 בפברואר 2022; במקביל ליציאת הסרט לאקרנים, כריסטופר בנטון חשף פרטים לא ידועים בעבר על גניבת סבו, כולל הצד של המשפחה בסיפור.
בוסטון קונסלטינג גרופ
בוסטון קונסולטינג גרופ (באנגלית: Boston Consulting Group, או BCG) הוא תאגיד בינלאומי לייעוץ אסטרטגי שהוקם ב-1963. לתאגיד מעל ל-100 משרדים ביותר מ-50 מדינות ברחבי העולם ובראשו עומד כריסטוף שוויצר (Christoph Schweizer).
היסטוריה
הפירמה הוקמה על ידי ברוס הנדרסון כיחידה של איש אחד כחלק מ-Boston Safe Deposit and Trust Company. הנדרסון, בוגר בית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת הרווארד, הועסק בעברו על ידי חברת הייעוץ ארתור ד. ליטל. שנתיים מאוחר יותר הנדרסון יצא בתוכנית אופציות לעובדים (ESOP), כך שיוכלו לקנות ולהפריד את BCG מחברת בוסטון ולהפוך אותה לעצמאית. הרכישה הושלמה ב-1979. ב-1998 הפירמה הקימה את "המכון לאסטרטגיה", והעשירה את החשיבה האסטרטגית בקבוצה באמצעות יישום תובנות ממגוון דיסציפלינות אקדמאיות לאתגרים אסטרטגיים שניצבים בפני עסקים והחברה בכלל. ב-2017 דורגה BCG במקום השמיני הכללי והראשון מבין החברות הקטנות ברשימת פורצ'ן של "100 המקומות הטובים לעבוד בהם".
פעילות בישראל
חברת BCG השיקה את פעילותה בישראל בשנת 2010, בהובלת שותפים מהחברה בארצות הברית. BCG תל אביב מייעצת לתאגידים בישראל מכל ענפי המשק, כולל מוצרי צריכה, אנרגיה, שירותים פיננסיים, שירותי בריאות, ייצור, תחבורה, תשתיות, טכנולוגיה וטלקום. כמקובל ב-BCG העולמית, BCG תל אביב משתתפת בפרויקטים חברתיים, כמו למשל שותפות עם מכון חרוב שמטרתו מניעת התעללות והזנחת ילדים בישראל.
שותפים
BCG מנוהלת על ידי כ-1,500 שותפים בכל רחבי העולם. את המשרד הישראלי הקימו השותפים גילי גורדון ותומר צור, וכיום מובילים אותו השותפים אסף אליקים, טל רוזנבלום, שרון זיכרמן ואור קליר.
TLV Tech Hub
בשנת 2019, המשרד הקים את ה- TLV Tech Hub על מנת לייצר ערך עבור לקוחות BCG העולמיים מתוך חיבורים עם סטרטאפים טכנולוגיים ישראליים ומינוף המומחיות הטכנולוגית במדינה. ה-Tech Hub מורכב משני גופים:
מטריצת הצמיחה של BCG
BCG יצרה והטמיעה בשנות השבעים את מטריצת צמיחה-נתח שוק. טבלה פשוטה שעוזרת לתאגידים גדולים להחליט כיצד להקצות הון ליחידותיו השונות. התאגיד יגדיר את היחידות העסקיות שלו כ"כוכבות", "פרות מזומנים", "סימני שאלה" ו"כלבלבים". את ההון התאגיד יקצה בהתאם לקטגוריות אלו תוך שהוא מעביר הון מ"פרות חולבות" ל"כוכבות" ו"סימני שאלה" שיש להן שיעורי צמיחה גבוהים יותר ולכן פוטנציאל גבוה יותר.
רשת החברות של BCG
BCG בנתה רשת חברות שמשלימה את מערך הייעוץ שלה.
תהליך הגיוס לחברה
BCG מגייסת לחברה מועמדים מהאוניברסיטאות המובילות בעולם וממגוון רקעים אקדמיים כמו עסקים, משפטים, מדעים, חשבונאות, פסיכולוגיה, פילוסופיה ועוד. תהליך הקבלה הוא תחרותי ומורכב ממספר שלבים בשיטת "Case Method" – סימולציית מקרה בוחן עסקי, שפתרונו מצריך שימוש בכישורים אנליטיים כמותיים ואיכותיים בהתאם לעבודה כיועץ בסביבה עסקית.
פרסומים
BCG מפרסמת בכל שנה מאמרים, דו"חות תעשייה, מחקרים וספרים בתחומי התמחות רבים. מבין הספרים שכתבו שותפים בחברה:
מפרסומי BCG בתקשורת:
אלבסן רשאני
אלבסן רשאני (ידוע גם כאלבה רשאני; באנגלית: Elbasan Rashani; נולד ב-9 במאי 1993) הוא כדורגלן קוסוברי המשחק בקלרמון פוט ובנבחרת קוסבו.
קריירה
ב-24 ביולי 2014 חתם חוזה לארבע שנים עם ברונדבי מליגת העל הדנית וקיבל את המספר 14. על פי הדיווחים ברונדבי שילמה עבורו 4.9 מיליון כתרים דנים. שבוע לאחר מכן הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במוקדמות ההליגה האירופית נגד קלאב ברוז' הבלגית, כשנכנס בדקה ה-76 במקומו של מייקל טייגסן.
ב-11 בינואר 2016 הצטרף לרוזנבורג מליגת העל הנוורגית בהשאלה לעונה אחת. יומיים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה כשפתח בהרכב הקבוצה בניצחון 0–1 על אוד גרינלנד.
ב-18 בנובמבר 2016 חתם על חוזה לשתי עונות עם רוזנבורג. ההעברה נכנסה לתוקף בינואר 2017.
ב-4 באוגוסט 2017 חתם על חוזה לשלוש שנים וחצי באוד גרינלנד, וקיבל את המספר 11. יומיים מאוחר יותר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו, כשפתח בהרכב בניצחון הביתי 1–2 על סוגנדל.
ב-16 ביולי 2021 חתם על חוזה לשנתיים בקלרמון פוט מליגת העל הצרפתית. באוגוסט 2021 הוא ערך את הופעת הבכורה בקבוצה, כשנכנס כמחליף בדקה ה-78 במקומו של ג'ים אלווינה בניצחון 0–2 על בורדו. באותו משחק הוא אף בישל למוחמד באיו את שערה הראשון של הקבוצה. שבועיים לאחר מכן הבקיע את שעריו הראשונים בקבוצה, כשהוא מבקיע צמד שערים בתיקו 3–3 מול אולימפיק ליון.
קריירת נבחרות
משנת 2010 עד 2015 רשאני היה חלק מנבחרות נורווגיה הצעירות השונות (17, 18, 19, 20, 21). בנבחרות אלה הוא הופיע ב-33 משחקים והבקיע שלושה שערים. ב-10 בנובמבר 2015 זומן לסגל נבחרת קוסובו למשחק ידידות נגד אלבניה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו כשנכנס כמחליף בדקה ה-67 במקומו של מרגים ברהימי והבקיע את שערה השני של הנבחרת בתיקו הביתי 2–2.
חיים אישים
רשאני נולד בוראמו בשוודיה להורים מקוסובו וגדל בקרגו שבנורווגיה.
רב הונא בר יהודה
רב הונא בר יהודה היה אמורא, תלמידו של רב יהודה ורב ששת, מתורתו מצטט רבות.
לפעמים הוא דן בהלכה עם חברו רבא שניהם היו תלמידים של רב ששת ודנו בדבריו. כך למשל, הם נחלקו בדין אשה המורדת על בעלה, שבדינה קיימות שתי שיטות: לפי דעה אחת פוחתין מכתובתה שבעה דינרין לכל שבוע שהיא מורדת על בעלה, ובינתיים מנסים לשכנע אותה להפסיק למרוד בבעלה ולקיים את חיובי האישות המוטלים עליה. לפי גישה אחרת, אין טעם בהפעלת לחץ במשך זמן ארוך ובשכנועים, אלא בית הדין קוצבים זמן של ארבעה שבועות בלבד, ומפעילים עליה לחץ עצום באותם שבועות, על ידי פרסום מרידתה בבתי כנסיות ובבתי מדרשות בשבתות שבארבעת שבועות אלו, (בשבת כל יהודי העיר מתכנסים לבית הכנסת גם אלו שעסוקים באמצע השבוע בעבודה), ובית הדין מודיעים לה שלאחר ארבעת השבועות תפסיד את כל סכום כתובתה, גם אם הוא סכום ענק של מאה מנה נחלקו רבא ורב הונא בר יהודה כמי פסק רבם רב ששת, לפי מה שקיבל רבא מרבו ההלכה היא שיש לנסות לשכנע אותה בדרכי נועם ולכן יש לחכות עד שידעו כי מוצו כל הדרכים לשכנע אותה אלא שבינתיים קונסים אותה בסכום הגיוני של שבעה דינרים לשבוע, ואילו לפי מה שקיבל רב הונא בר יהודה מרבו ההלכה היא כפי השיטה האומרת שלאחר ארבעה שבועות הפסידה המורדת את כל דמי הכתובה.
רבא אף התארח לפעמים בביתו, על כך מסופר בתלמוד מספר פעמים. מסופר, כי באחת השבתות התארח רבא בביתו של רב הונא בר יהודה, וכשהבדיל על היין במוצאי שבת ברך בראשונה ברכת בורא מיני בשמים על הבשמים, ורק לאחר מכן בירך על האש ברכת מאורי האש. שאל אותו רב הונא בפליאה: על במשנה במסכת ברכות אנו מוצאים שבין בית שמאי ובין בית הלל מודים שיש לברך על האש לפני הבשמים, וציטט את לשון המשנה: ? ענה רבא אחריו ואמר : אלו הם דברי רבי מאיר, אבל רבי יהודה אומר לא נחלקו בית שמאי ובית הילל על המזון שהוא בתחילה ועל הבדלה שהיא בסוף על מה נחלקו על המאור ועל הבשמים שבית שמאי אומרים מאור ואחר כך בשמים ובית הלל אומרים בשמים ואחר כך מאור.
כנראה שהוא הוא רב הונא בנו של רב יהודה, שהיה גם הוא, תלמידו של רב יהודה (אביו), תלמידו של רב ששת, וחבירו של רבא, וכך גם כותב החוקר זאב יעבץ. ראיה נוספת, היא מכיוון שנקרא בגמרא "הונא בר יהודה" דבר הרומז על כך שאביו היה חכם.
קרל אמיל פרנצוז
קרל אמיל פרנצוז (בגרמנית: Karl Emil Franzos, 25 באוקטובר 1848 – 28 בינואר 1904) היה סופר ופובליציסט יהודי בשפה הגרמנית, שפעל בבודפשט, וינה וברלין.
ביוגרפיה
פרנצוז נולד בקרבת צ'ורטקוב, אז באימפריה האוסטרו-הונגרית וכיום באוקראינה. מוצא משפחתו מגולי ספרד, שהגיעו לארצות השפלה ולבסוף התיישבו בחבל לורן הצרפתי. ב-1770 הקים אחד מאבותיו של פרנצוז מפעל עבור משפחתו במזרח פודוליה, אז חלק מממלכת הבסבורג, וכשחויבו היהודים לאמץ לעצמם שמות משפחה, הם קראו לעצמם "פרנצוז" על שם המדינה ממנה הגיעו, צרפת, למרות שהם ראו עצמם גרמנים.
פרנצוז גדל בסביבה רב-תרבותית, השפות הראשונות שדיבר היו פולנית ואוקראינית, שלמד מהמטפלת שלו. בית ספרו הראשון היה בית ספר של הדומיניקנים, בו למדו בפולנית ובלטינית וקיבל גם שיעורים פרטיים בעברית. בצ'רנוביץ למד בגימנזיום הגרמני וסיים אותו בהצטיינות ב-1867. חברו ללימודים היה מיכאי אמינסקו, איתו היו לו מחלוקות, אך גם שיתופי פעולה, שניהם כתבו שירים לזכר המורה שלהם, ארון פומנול, אמינסקו ברומנית ופרנצוז בגרמנית.
פרנצוז למד משפטים באוניברסיטת וינה ובאוניברסיטה של גראץ, אך בחר לא לעסוק בעריכת דין ולו כי דרכם של יהודים אל כס המשפט הייתה חסומה על כן בחר לעסוק בעיתונאות, תחילה בבודפשט ולאחר מכן בווינה, עבור כתב העת נויה פרייה פרסה.
ב-1877 נשא לאישה את אוטיליה בנדיקט, קרובת משפחה של עורכו, מוריץ בנדיקט ומ-1886 עברו לגור בברלין, בירת גרמניה, שבאיחודה תמך.
האידיאלים והיצירה שלו
פרנצוז הטיף לגרמניזציה של היהודים, בעיניו התרבות הגרמנית המיוצגת על ידי שילר מהווה מטרה נאה לשאוף אליה. האזור ממנו הוא בא - גליציה, פודוליה ובוקובינה - היה החלק העני יותר והפחות מפותח באימפריה האוסטרו-הונגרית ושם חיו מרבית יהודי האימפריה. הוא קיווה שהגרמניזציה תפתח ליהודים צוהר לקדמה ולשיפור מצבם הכלכלי.
ביצירותיו עסק רבות בחיי תושבי אזורים אלה. תיאור לא מחמיא של הרומנים בספרו Aus Halb-Asien גרר כעס אצל חברו לשעבר לספסל הלימודים, מיכאי אמינסקו, שביקר אותו בחריפות, בטענה שאי ידיעת השפה הרומנית היא הסיבה לבורותו לגבי הרומנים.
הנצחה
במאי 2017, במרכז העיר צ'ורטקוב, הוסר הלוט מעל פסלו של קרל אמיל פרנצוז.
אלכסנדר ניקוליץ'
אלכסנדר "אקה" ניקוליץ' (בסרבית: Александар "Аца" Николић; 28 באוקטובר 1924 – 12 במרץ 2000) היה כדורסלן ומאמן כדורסל סרבי. הוא גם היה פרופסור בפקולטה לספורט וחינוך גופני באוניברסיטת בלגרד. לעיתים קרובות הוא מכונה אבי הכדורסל היוגוסלבי.
ניקוליץ' שימש כמנטור למאמני כדורסל צעירים רבים ביוגוסלביה, שחלקם - כמו בוז'ידאר מליקוביץ', דושאן איבקוביץ' וז'ליקו אובראדוביץ' - הצליחו כמאמנים בפני עצמם. ניקוליץ' זכה לכינוי הפרופסור וסמל הברזל, ונכנס להיכל התהילה של הכדורסל ב-1998 ולהיכל התהילה של פיב"א ב-2007. בשנת 2008 הוא נבחר לאחד מ-50 התורמים הגדולים ליורוליג.
ראשית חייו
אף על פי שהוריו התגוררו בברצ'קו, ניקוליץ' נולד בסרייבו שבממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים, מפני שאמו ההרה, קריסטה, נכנסה לפתע לצירים בזמן שביקרה את אחותה בעיר. אלכסנדר הצעיר נהנה מחינוך מיוחס באדיבות אביו העשיר ג'ורג'ה, שהיה בן 62 כשנולד. לאחר שבילה את שנותיו הראשונות בברצ'קו, עבר ניקוליץ' עם משפחתו לבירה בלגרד.
ניקוליץ' למד בגימנסיה קראלי אלכסנדר בבלגרד. לאחר מכן למד רפואה ומשפטים באוניברסיטת בלגרד, וסיים את לימודיו ב-1946.
כשחקן
ניקוליץ' שיחק בעמדת הסמול פורוורד במשך 7 עונות בליגה היוגוסלביה, מ-1945 עד 1951, במדי הצבא היוגוסלבי (1945), פרטיזן בלגרד (1946), הכוכב האדום בלגרד (1945, 1947–1949), ז'לזניקר צ'אצ'אק ואוקק בלגרד (1951). הוא זכה באליפות יוגוסלביה ב-1945 עם הצבא היוגוסלבי וב-1947, 1948 ו-1949 עם הכוכב האדום. הוא פרש במשחק במדי אוקק בלגרד ב-1951.
בנבחרת
ניקוליץ' היה חבר בנבחרת יוגוסלביה בכדורסל בסוף שנות ה-40, ושיחק במדיה ב-10 משחקים.
כמאמן
לאחר שסיים את קריירת המשחק שלו הפך ניקוליץ' למאמן במועדונים בסרביה ובאיטליה, בעיקר באיניס וארזה.
בנבחרת
ניקוליץ' שימש כמאמן נבחרת יוגוסלביה בכדורסל בין 1951 ל-1965, ומאוחר יותר בין 1977 ל-1978. בתקופה זו הוא אימן שני חברים עתידיים בהיכל התהילה של פיב"א, בוריסלב סטנקוביץ' וקרשימיר צ'וסיץ'. הוא הוביל את יוגוסלביה לזכיות באליפות אירופה בכדורסל 1977 ואליפות העולם בכדורסל 1978, מדליות כסף באליפות העולם 1963, יורובאסקט 1961 ויורובאסקט 1965, ומדליית ארד ביורובאסקט 1963.
מותו
ניקוליץ' מת ב-12 במרץ 2000 בבלגרד. הוא נקבר בסמטת האזרחים הנכבדים בבית הקברות החדש בבלגרד. לאחר מותו נקרא על שמו היכל אלכסנדר ניקוליץ', אולמן הביתי של הכוכב האדום, פרטיזן ואוקק בלגרד.
ניר ברקוביץ'
קריירה
בצעירותו שיחק ברקוביץ' בקבוצת הנוער של מכבי חיפה ובקבוצת המילואים של ארסנל. בקריירת הבוגרים שיחק בהפועל ראשון לציון, הפועל חיפה, מכבי אחי נצרת, הפועל רעננה ובמכבי נתניה. בגיל 24 פרש מקריירת משחק.
את קריירת האימון החל בקבוצות הנוער של עירוני נשר ובעונת 2015/2016 אימן את קבוצת הנוער של הפועל ראשון לציון. לאחר כשנה בתפקיד מונה למאמן הקבוצה הבוגרת של המועדון, אותה אימן כשנתיים. ב-2018 חתם בהפועל רמת גן אך תוך כחצי שנה חזר להפועל ראשון לציון, אותה אימן עד תום העונה. ב-10 בספטמבר מונה למאמנה של הפועל אום אל-פאחם. באותה עונה, הוביל את הקבוצה לניצחון סנסציוני על מכבי תל אביב בשמינית גמר גביע המדינה. ב-6 ינואר 2020 פוטר מתפקידו.
בקיץ 2020 מונה למאמנה של מכבי אחי נצרת, אותה אימן במשך כחמישה מחזורים עד שעזב וחתם בבני יהודה. לאחר ארבעה משחקים בלבד וכשבני יהודה במקום החמישי בליגה פוטר מתפקידו ב-25 בנובמבר 2020, בעקבות תקרית בה קילל את הפרשן וכדורגלן העבר לירן שטראובר ואיים עליו, לאחר שקבוצתו הפסידה 1–2 להפועל חיפה בליגה.
ב-1 במרץ 2021 שב לקדנציה שנייה כמאמן הפועל הפועל אום אל-פחם. לאחר 24 שעות ומשחק אחד שהדריך התפטר מתפקידו, בשל סיבות אישיות.
ב-17 ביוני 2021 מונה למאמנה של סקציה נס ציונה. בתום העונה עלה עם הקבוצה לליגת העל לאחר שנתיים של היעדרות. ב-10 במאי 2022 מונה למאמן הפועל חדרה לעונת 2022/2023, אך ב-16 במאי, לאחר פחות משבוע, הודיע על עזיבת הקבוצה וב-1 ביוני האריך את חוזהו בסקציה נס ציונה. ב-21 בדצמבר 2022 התפטר מאימון הקבוצה ובאותו יום חתם בעירוני קריית שמונה. ב-11 בפברואר 2023 פוטר מתפקידו.
1868 בארצות הברית
1868 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 92 שנה מיום היווסדה.
עונת 1959/1960 בליגה הלאומית בכדורסל
עונת 1959/1960 בליגה הלאומית בכדורסל  הייתה העונה השישית של הליגה. הליגה כללה 12 קבוצות.
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על ההפסד במשחק. לליגה העליונה עלו גבעת חיים והפועל רמת גן. העונה הסדירה החלה ב-19 בפברואר 1960 הסתיימה ב-20 בנובמבר 1960 בניצחון של הפועל תל אביב בפעם הראשונה בתולדותיה.
בהתאם לתוצאות העונה הפועל אשדות יעקב ירדה ליגה.
שחקן זר (סדרת טלוויזיה)
עלילת הסדרה
הסדרה עוסקת בסיפורו של אדיר מיוחס (מאור שוויצר), כדורגלן ישראלי, שנרכש על ידי מועדון הפאר צ'לסי ועובר עם משפחתו ללונדון כדי להגשים את חלומו להיות "הליאו מסי הבא". באנגליה מתברר שהמציאות מאחורי הפנטזיה היא הרבה פחות נוצצת, והרבה יותר מצחיקה. אדיר גר בלונדון בבית אחד יחד עם חברתו נופית זאנה (הילה סעדה), אביו מאיר (מוני מושונוב) ואחיו פרדי (יובל סמו), שנסעו כדי לעזור לו להתאקלם בסביבה החדשה, אבל בפועל בעיקר מפריעים לו. המפגש בין התרבויות המנוגדות מוביל בעיקר לאי הבנות, טעויות וסיטואציות קומיות, ומזכיר שמאחורי הפנטזיה על כוכב כדורגל בינלאומי ועל חיים נוצצים בלונדון, מסתתרים אנשים שמתקשים לשנות את ההרגלים והזהות הישנים שלהם. למרות זאת, הקשר העמוק בין בני המשפחה מצליח להתגבר על הקשיים ושומר עליהם מאוחדים מול העולם הזר והמוזר בחוץ. בסוף העונה כאשר הוא בדרך לישראל (לחופשת הקיץ), מגלים שהליגה הרוסית בחנה כל העונה את אדיר ומציעה לו להצטרף לליגה הרוסית בקבוצה חדשה והוא מסכים בתנאי שהוא יבוא עם משפחתו לשם.
הפקה
הסדרה נוצרה על ידי הכותבים הראשיים של ארץ נהדרת, דוד ליפשיץ ואסף גפן. הסדרה החלה את צילומיה ביולי 2013, באולפני מימד שבתל אביב. הסצנה בפרק הראשון של הסדרה, שבו המשפחה נוחתת בשדה התעופה "היתר'ו" בלונדון, צולמה בסט שנבנה במיוחד בשביל הסדרה בגני התערוכה שבתל אביב. הסדרה עלתה לשידור ב-15 ביוני 2015 קרוב לשנתיים לאחר צילומיה עקב עיכוב בעליית העונות של ארץ נהדרת. אסי כהן היה אמור לגלם את תפקידו של הכדורגלן בסדרה, לאחר שעוז זהבי ויתר על תפקידו לטובת זגורי אימפריה, אך גם הוא פרש.
קישורים חיצוניים
ביקורות:
Una Noche Mas
Una Noche Mas (בעברית: רַק עוֹד לַיְלָה אֶחָד) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית יסמין לוי. הוא יצא לאור ב-22 באוקטובר 2007, על ידי חברת התקליטים אדמה מיוזיק וחברת וורלד וילג' ביחד עם שאר שירי אלבום האולפן השלישי שלה, (2007). את השיר כתבה לוי ללחן שיצרה עם יחיאל חסון והפקה של לוסי דורן וג'רי בויז.
לדבריה של לוי, השיר עוסק באישה מבוגרת שנגררה באהבתה אחר מישהו הצעיר ממנה, וגילתה שהוא בוגד בה עם צעירה. היא בתגובה, מבקשת רק עוד לילה אחד נוסף ואחרון – לילה של רחמים עליה. השיר נחשב לאחד משירי החותם של לוי והוא השני המושמע ביותר שלה בספוטיפיי, עם למעלה מ-12 מיליון השמעות.
רקע וכתיבה
בשנת 2007, שנתיים לאחר יציאת אלבום האולפן השני שלה, La Judería, הקליטה את אלבום האולפן השלישי שלה,. בין שירי האלבום, היה "Una Noche Mas" שהפך לבולט ביותר מתוכו ביחד עם "Adio Kerida". את השיר כתבה לוי לבדה, ללחן שיצרה עם יחיאל חסון והפקה של לוסי דורן וג'רי בויז. בנוסף לכך, נכלל באלבום המשותף של לוי עם המלחין גיל שוחט משנת 2021, Voice & Piano.
אלבום האולפן הראשון של לוי שהוקלט בשפה העברית והופץ בשנת 2017 נקרא, רק עוד לילה אחד.
עשור לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-12 מיליון השמעות.
משמעות
"Una Noche Mas" הוא מעין שיר קינה המתאר מצב רעוע בו נמצאת המבצעת, לאור מערכת יחסים טרגית שחוותה.
את הבית הראשון היא מתחילה בהעלאת זיכרונות: "אני זוכרת את תמונתך מתרחקת / האדמה שקעה מתחת לרגליי / נפלתי לתוך הריק / בלי יכולת להחזיק בחיים". כבר בהתחלה, היא מתחילה לגולל את התחושות השוררות בה – כאילו הייתה בסיטואציה בה לא יכלה לעשות דבר וכל שנותר לה הוא לשקוע בעל כורחה. בהמשך, מוסיפה ואומרת "איך יכולתי לדמיין / שהיה לי משהו לתת לך?", במטרה להמחיש את הכאב העז שהיא חשה. בסוף הבית, היא מציינת הרמז העוסק בגילנות "ואני בבגרותי ואתה / בצעירותך המלאה / השנים לא סולחות". כלומר, תמונת המצב מצביעה על מערכת יחסים בינה (המבוגרת) לבין בחור הצעיר ממנה, שהוליך אותה שולל וגרם לה לחשוב כאילו התאימה לו ואף בגד בה.
בבית השני והאחרון בשיר, היא מחפשת אחר הצדק שלא נעשה עימה ובוחרת להטיל קללה על אותו הבחור – "אני מקללת אותך שלא תוכל לבכות". רצונה לכך שישלם על מעשיו מתבטא גם בשורה הבאה – "שהלב שלך יהפוך לאבן", כלומר איחול לכך שלא יוכל לדעת אהבה מהי. לקראת הסוף, מאחלת לו דבר שלישי ואחרון "שנשמתך תאבד את שמחתה" וחותמת את הבית בשורה "ככל שהגוף שלי יזדקן". כלומר, ככל שהשנים יחלפו וגופה ימשיך להזדקן (שוב, הבדלי הגילים בינה – המבוגרת, לבינו – הצעיר), היא מקווה שהוא לא יוכל לבכות, לחוש אהבה ושנשמתו תאבד את היכול לשמוח לעד. לאחר סיום הבית, מבוצע הפזמון בשנית והשיר מסתיים.
בית שלישי
הבית השלישי אינו מבוצע בגרסאות המוכרות של השיר ולא מופיע בהערות האלבום. עם זאת, הוא כולל ארבע שורות נוספות בהן מסכמת המבצעת את הדברים. היא מתחילה ואומרת "אמשיך להחיות / את הרגעים שחיינו (שעברנו)" ובעצם מציגה צד נוסף שלה. כלומר, על אף מפח הנפש, היא מוצאת נחמה ותקווה ומצהירה שתמשיך לקדש את אותם הרגעים שחוותה ביחד עם הבחור שפגע בה אנושות. בשורות האחרונות, אומרת "הזיכרון הוא הדבר היחיד שנשאר לי / ואפילו אתה לא תוכל לקחת אותו" ומסכמת שגם אותו הבחור לא יוכל להכחיש או לקחת ממנה את התקופה בה היו יחד וחוו דברים שנחרטו בליבה, עד יום מותה.
וידאו קליפ
ל-"Una Noche Mas" מעולם לא יצא וידאו קליפ רשמי, אך מספר סרטונים שלו שהופצו ביוטיוב צברו עשרות מיליוני צפיות. ב-18 בינואר 2010 פורסם סרטון של השיר, הכולל תמונות שצולמו בשחור-לבן. הוא צבר למעלה מ-3.1 מיליון צפיות בסך הכול. ב-13 במרץ 2013 פורסם סרטון מילים של השיר, בשפה הספרדית והפרסית שצבר למעלה מ-14.4 מיליון צפיות בסך הכול. ב-2 בספטמבר 2014 פורסם קליפ לא רשמי של השיר, בו כלולות סצנות שונות, עם כיתוב בשפה היוונית. הוא צבר למעלה מ-5.1 מיליון צפיות בסך הכול. ב-8 ביולי 2015 פורסם סרטון של השיר בו מוצגות תמונות סטילס באיכות הפרדה גבוהה לצד מילות השיר עצמו. הוא צבר למעלה מ-11 מיליון צפיות בסך הכול.
ב-18 בינואר 2018 פורסם קליפ לא רשמי של השיר, בו ניתן לראות רקדניות ורקדנים מבצעים ריקודי פלמנקו יחדיו. הוא הצליח לצבור למעלה מ-12 מיליון צפיות בסך הכול. ב-29 באפריל 2018 פורסמה הופעה של לוי ויאניס קוציראס שזכתה להצלחה וצברה למעלה מ-5.5 מיליון צפיות בסך הכול. ב-14 באוגוסט פורסם סרטון מילים של השיר, שצבר למעלה למעלה מ-4.6 מיליון צפיות בסך הכול.
יחסי חוף השנהב–שווייץ
יחסי חוף השנהב–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת קוט דיוואר לבין הקונפדרציה השווייצרית.
היסטוריה
בין רפובליקת קוט דיוואר לקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. על פי משרד החוץ של שווייץ, "היחסים שבין רפובליקת קוט דיוואר לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים חמים וידידותיים מאז קיבלה קוט דיוואר את עצמאותה מהמושבה הצרפתית של אפריקה המערבית הצרפתית".
יוסף אליהו
הרב יוסף אליהו הוא בנו של הראשון לציון הרב מרדכי אליהו, עומד בראש הכולל ובית ההוראה דרכי הוראה לרבנים.
יחסי חוף השנהב–שווייץ
היסטוריה
שווייץ הכירה בעצמאותה של הקולוניה הצרפתית לשעבר ב-7 באוגוסט 1960. לאחר שנה היא כוננה באביג'אן שגרירות, שהחליפה את הקונסוליה שהייתה במקום ונפתחה בשנת 1952. בין 1984 ל-1990 נחתמו חמישה הסכמים בילטרליים בין שתי המדינות שהגיעו להיקף חריג של מיליוני פרנקים שווייצרים.
יוסף אליהו
תולדותיו
נולד לצביה ולרב מרדכי אליהו. נישא לבת הרב אברהם דייוויד אב"ד בקהילה הספרדית בלונדון. למד בישיבת היישוב החדש ובישיבת קול תורה. מזוהה עם הציבור החרדי. אחיו הם שלמה בן אליהו והרב שמואל אליהו, רב העיר צפת.
יחסי חוף השנהב–שווייץ
היסטוריה
בין שתי המדינות מתקיים גם שיתוף פעולה תרבותי במגזר הפרטי באופן אינטנסיבי מאוד. בין היתר גם במגזר החינוכי קיים שיתוף פעולה בין שתי המדינות, כאשר באביג'אן קיים "Centre Suisse de Recherche Scientifique" (המרכז השווייצרי למחקר מדעי). המכון מהווה מוסד אקדמי חשוב באביג'אן וחגג 60 שנים של פעילות ב-2011.
סרביה ומונטנגרו באירוויזיון
סרביה ומונטנגרו נטלה חלק באירוויזיון רק פעמיים החל מהצטרפותה לתחרות ב-2004. לאחר התפרקותה, סרביה ומונטנגרו הצטרפו לתחרות, כל אחת, כמדינות עצמאיות.
יחסי חוף השנהב–שווייץ
שווייצרים בחוף השנהב
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2015 התגוררו בחוף השנהב מאתיים שישים וחמישה אזרחים שווייצרים. במהלך שנות השבעים של המאה העשרים] מספרם של השווייצרים בחוף השנהב עלה למעל חמש מאות נפשות והוא כלל מיסיונרים, אנשי עסקים, ומלונאים בין היתר.
יוסף אליהו
דרכי הוראה לרבנים
הרב יוסף אליהו עומד בראש הכולל ובית ההוראה דרכי הוראה לרבנים, שהוקם בשנת ה'תשמ"ט (1989) בידי אביו, ששימש כנשיא המוסד. בכולל 300 אברכים והוא מעמיד מדי שנה עשרות דיינים ורבני קהילות. כמו כן הכולל מעניק מדי שנה למאות אברכים תעודת הוראה "יורה יורה". המוסד מוציא לאור חלק מספרי האב.
סרביה ומונטנגרו באירוויזיון
אירוויזיון 2004
לאירוויזיון 2004 שלחה סרביה ומונטנגרו את הזמר ז'ליקו יוקסימוביץ' עם השיר "Lane moje" ("אהובתי"), שנשלח מטעם רשת השידור הסרבית. השיר העפיל מהמקום הראשון בחצי הגמר לגמר, בו הוא סיים במקום השני אחרי אוקראינה בהפרש של 17 נקודות. זהו המקרה השני בתולדות האירוויזיון בו מדינה מסיימת במקום השני כבר בהשתתפות הראשונה שלה.
אירוויזיון 2005
הנציגות לאירוויזיון 2005 נבחרה מטעם רשת השידור של מונטנגרו. הלהקה No Name נבחרה לייצג את המדינה עם השיר "Zauvijek moja" ("לנצח שלי"). באירוויזיון הלהקה עלתה אוטומטית לגמר לאור ההישג הגבוה של סרביה ומונטנגרו ב-2004. בערב הגמר בקייב היא סיימה את התחרות במקום ה-7 עם 137 נקודות.
אירוויזיון 2006
סרביה ומונטנגרו תכננה לקחת חלק גם באירוויזיון 2006. מחצית משירי הקדם נשלחו מטעם רשות השידור הסרבית ומחציתם השנייה מרשות השידור המונטנגרית, וכן גם השופטים. אולם, לאור ההצבעה הטקטית של RTCG, רשת השידור של מונטנגרו, אשר הצביעה רק לשירים השנלחו מטעמה, נבחרה שוב הלהקה No Name. הקהל הסרבי, שהבין את הסקנדל, התחיל לצאת מהאולם ולקרוא קריאות גנאי לעבר חברי הלהקה. דבר זה גרם לכך שרשת השידור המשותפת של סרביה ומונטנגרו לא הצליחה להגיע להסכמה מלאה בבחירת הנציג. ב-20 במרץ 2006 פרשה סרביה ומונטנגרו מהאירוויזיון באופן רשמי, אולם היא השתתפה בשלב ההצבעה בגמר האירוויזיון. חצי גמר אירוויזיון 2006 לא שודר במונטנגרו, וגם ההצבעות בשלב הגמר היו למעשה מסרביה לבדה.
חסוס פריירה
חסוס דויד פריירה קסטרו (באנגלית: Jesús David Ferreira Castro; נולד ב-24 בדצמבר 2000 בסנטה מרתה שבקולומביה) הוא כדורגלן אמריקאי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת דאלאס מה-MLS ובנבחרת ארצות הברית.
קריירת מועדונים
פריירה גדל במחלקת הנוער של דאלאס מה-MLS. ב-3 ביוני 2017 ערך פריירה את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 6-2 על ריאל סולט לייק במסגרת הליגה. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון.
ב-8 במאי 2018 הושאל לטלסה ראפנקס מה-USL. הוא ערך 14 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע שישה שערים.
קריירה בינלאומית
ב-1 בפברואר 2020 ערך פריירה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארצות הברית, בניצחון 1-0 על נבחרת קוסטה ריקה במשחק ידידות. ב-31 בינואר 2021 הבקיע את שערי הבכורה שלו בנבחרת, צמד שערים בניצחון 7-0 על נבחרת טרינידד וטובגו במשחק ידידות. ב-10 ביוני 2022 הבקיע ארבעה שערים בניצחון 5-0 על נבחרת גרנדה במסגרת ליגת האומות של CONCACAF.
נכלל בסגל נבחרת ארצות הברית לטורניר מונדיאל 2022.
חיים אישיים
פריירה הוא בנו של דויד פריירה, כדורגלן העבר של נבחרת קולומביה.
פלטיהיסטריקס
פלטיהיסטריקס (שם מדעי: Platyhystrix; מילולית: "דרבן שטוח") הוא סוג נכחד של דו-חיים מסדרת הטמנוספונדילים, אשר חי במשך הקרבון הפנסילבני עד לתחילת הפרם באמריקה הצפונית שלפני 299 עד 279.5 מיליון שנה מזמננו. הוא עטה מפרש מוזר דומה לסינאפסידים קדומים כמו הדימטרודון והאדפוזאורוס, דבר שנבע מאבולוציה מתכנסת שכן היה דומה במראהו לצפרדע או סלמנדרה יבשתית.
הסוג תואר בידי החוקר סמואל ונדל ויליסטון ב-1911 והוא הכיל מין אחד - Platyhystrix rugosus, אשר התגלה בממצאים בטקסס. את שמו קיבל עקב מבנה המפרש שהזכיר קוצי דרבן.
יצור זה הגיע לאורך של מטר אחד לרבות הזנב והיה בעל רגליים קטנות וחוליות גב ארוכות דמויות מפרש הדומות לזה של הדימטרודון שכנראה שימשו לוויסות אקלים ולחימומו. הוא היה בעל גולגולת חזקה, מוארכת ושטוחה וגוף גלילי שהזכיר את קרובו, הקאקופס. מבנה הגוף מרמז שהיה יבשתי יותר מהדו-חיים המודרניים ואולי היה קרוב לראשוני הזוחלים.
הוא התקיים באזורי ביצות וגדות נהר בטקסס הקדומה ונשמר מטורפים גדולים כמו האירופס או זוחלים גדולים ששגשגו במשך הפרם.
הרוע שבפנים
הרוע שבפנים (באנגלית: Insidious) הוא סרט אימה על-טבעי, אשר בוים על ידי ג'יימס ואן. תסריטו נכתב על ידי לי וואנל. בין שחקניו הראשיים של הסרט ניתן למנות את פטריק וילסון, רוז ביירן וברברה הרשי.
הסרט יצא לאקרנים ב-14 בספטמבר 2010, בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו, ובארצות הברית יצא ב-1 באפריל 2011.
עלילה
בתחילת הסרט ניתן לראות את ג'וש למברט (פטריק וילסון) ואשתו, רנאי למברט (רוז ביירן) עוברים דירה. בוקר למחרת, ג'וש לוקח את שני ילדיהם; דלטון למברט (טיי סימפקינס) ופוסטר למברט (אנדרו סמפסון) אל בית ספרם והולך לעבוד. לאחר מכן, נשארת רנאי בבית ביחד עם קלי, בתה בת כמה החודשים.
רנאי משכיבה את בתה לישון והולכת לנגן בפסנתר שלה. בסמוך לכך, היא שומעת רעשים מתוך חדר מסתורי שמתגלה כעליית גג. היא נכנסת אליה, מטפסת על סולם במטרה להדליק את הנורה וכאשר יורדת ממנו, נחרדת לגלות כי הקמין שהיה שם נדלק מעצמו. היא מכבה את הנורה ויוצאת משם במהירות. עם רדת החשכה חוזרים הביתה ג'וש, דלטון ופוסטר. ג'וש מביא לדלטון צעצוע ודלטון הולך לשחק בו ליד הכניסה של עליית הגג. לאחר כמה רגעים, הוא שומע רעשים מתוכה ונכנס אליה. הוא מטפס על הסולם כדי להדליק את הנורה אך נופל ממנו ופוצע את רגלו. ג'וש ורנאי מחלצים אותו משם ולמחרת נודע להם כי הוא נכנס לתרדמת, אך הסיבה לכך לא ידועה.
לאחר שהתרגלו למצב הקיים, ממשיכה המשפחה בשגרתה ובאחד מן הימים נשארת רנאי ביחד עם דלטון וקלי בבית. היא משכיבה את קלי לישון והולכת לנגן בפסנתרה תוך שהיא לוקחת איתה את המוניטור שהיא שמה לקלי בחדר. היא מתחילה לנגן בפסנתר ובסמוך לכך, שומעת במוניטור צרחות וקולות משונים מחדרה של קלי. היא רצה אל חדרה של קלי ומחבקת אותה תוך שהיא מנסה לחפש את מקור הקולות אשר שמעה. לאחר מכן, באמצע הלילה, שומעים ג'וש ורנאי רעשים מן הסלון. ג'וש הולך לבדוק את פשר הרעש ורנאי ניגשת לחדרה של קלי, שם היא רואה דמות של אישה זקנה מבעיתה. רנאי צועקת לג'וש שיבוא, וכאשר הוא מגיע אל חדרה של קלי, הדמות נעלמת ואזעקת הבית מופעלת תוך שדלת הכניסה נפתחת.
בבוקר שלמחרת, יוצא ג'וש מהבית מוקדם מכיוון שפחד ממאורעות הלילה הקודם. הוא מתקשר לרנאי ומשקר לה על כך שהוא מחויב לחזור הביתה מאוחר. באותו היום, מגלה רנאי על מיטתו של דלטון כתם דם בצורת כף יד. בעקבות כך, ובעקבות אירועים על-טבעיים מבעיתים נוספים, מפצירה רנאי בג'וש לעבור בית שוב. הוא נענה להצעה והמשפחה עוברת לגור בבית חדש במטרה להתחיל מחדש.
לאחר שעברו לבית החדש, באחד הבקרים, רנאי יוצאת לזרוק את הזבל, ומגלה מבעד לחלון כי דמות של נער רוקדת ליד חדרו של דלטון. בסמוך לכך, אמו של ג'וש, לוריין, מבקרת אותם יום אחד, ומספרת להם שהיה לה חלום בו ראתה דמות בצבע שחור עם פנים אדומות. בזמן שהיא מספרת את הסיפור היא רואה מאחורי ג'וש את אותה הדמות ומתחילה לצרוח. בעקבות כך, מביאה לוריין את אליס ריינייר (לין שאיה), שמתגלה כמדיום. היא חוקרת את המקרה ומספרת לג'וש, לוריין ורנאי כי דלטון שקוע בתרדמת משום שנשמתו אבודה בעולם אחר. לוריין מציגה בפני כולם תמונות של ג'וש כילד. בכל אחת מן התמונות נכחה דמותה של האישה הזקנה אותה ראתה רנאי בחדרה של קלי. לוריין מספרת על כך שדברים דומים קרו לה כאשר היה ג'וש ילד.
בעקבות כל הגילויים מספרת אליס שיש דרך אחת להציל את נשמתו של דלטון והיא הכנסת נשמתו של ג'וש אל אותו העולם. ג'וש מסכים ובתוך זמן קצר עובר היפנוזה שגורמת לנשמתו לעבור אל העולם בו דלטון אבד. הוא מצליח למצוא את דלטון ולאחר שהשניים מנסים לחזור אל עולם החומר, נתקל ג'וש בדמות האישה הזקנה אשר נמצאה בכל אחת מתוך תמונות הילדות שלו. הוא צועק לדלטון לברוח בזמן שהוא עצמו נאבק עם הדמות ופוקד עליה לצאת לו מהחיים. דמותה של האישה הזקנה נעלמת ודלטון וג'וש חוזרים אל עולם החומר.
הפקה
שלב הצילומים של הסרט התקיים באפריל 2010. הוא צולם במשך שלושה שבועות.
הכנסות
הסרט זכה להצלחה חסרת תקדים כאשר גרף סוכם של כ-97 מיליון דולר, מתקציב של 1.5 מיליון דולר. בעקבות הצלחת הסרט, יצא לאקרנים סרט ההמשך "הרוע שבפנים 2", שגרף סכום עתק של כ-161.9 מיליון דולר.
אדרבה
אדרבה הוא אלבום סולו מספר 8 של הזמר יוצר החסידי אברהם פריד. האלבום יצא ב-1990 בחברת גל פז האלבום מכיל שירים בעברית ויידיש.
רקע
מהאלבום יצא הלהיט "אדרבה". שיר ממילותיו של רבי אלימלך מליז'נסק והלחין יוסי גרין, שהשתרש בצורה בולטת בתרבות הישראלית וזכה לגרסאות כיסוי כשהזמר הבולט שביצע את השיר מחדש הוא עמיר בניון. קאבר בולט נוסף הוא של מקהלת הילדים יידיש נחת באלבום 'יידיש נחת - מתנה טובה'.
ארמון הנשיאות (ליטא)
הארמון הנשיאותי (בליטאית: Prezidentūra), הממוקם בעיר העתיקה של וילנה, הוא מקום העבודה והמעון הרשמי של נשיא ליטא. הארמון מתוארך למאה ה-14 ובמהלך ההיסטוריה של ליטא הוא עבר שיפוצים שונים, בפיקוח של אדריכלים בולטים, ביניהם לאוּרינאס גוּצביצ'יוּס (Laurynas Gucevičius) ווסילי סטאסוב (Vasily Stasov). בשנת 1997 הפך הארמון למושבו הרשמי של נשיא ליטא.
היסטוריה
ראשיתו של הארמון עוד במאה ה-14, כאשר ולדיסלב השני יגיילו, הדוכס הגדול של ליטא, הוציא צו שנידב את אדמת העיר וילנה הבישופית לבניית הארמון, ומסיבה זו הארמון מכונה לפעמים ארמון הבישופים. בניית הארמון החלה בסוף המאה ה-14 בחסות הבישוף הראשון של וילנה אנדז'יי יסטז'נבייץ (Andrzej Jastrzębiec), ובדורות הבאים, המבנה הורחב ושופץ בהדרגה. בתקופת הרנסאנס שופץ הארמון שוב, והורחבו הפארקים והגנים ששכנו בתוכו.
בראשית המאה ה-18, התרחשו כמה אירועים דרמטיים בתולדות הארמון: הבישוף האחרון של וילנה התגורר בארמון, ליטא סופחה על ידי האימפריה הרוסית, והבניין עצמו נפגע קשות משתי שרפות גדולות ב-1737 וב-1748. הארמון שוחזר בשנת 1750 תחת פיקוחו של האדריכל לאוּרינאס גוּצביצ'יוּס. לאחר שחזורו, שימש הארמון כמקום מגורים לקיסרים, מלכים ואצילים. בשנת 1796 בארמון חי הצאר פאבל הראשון, קיסר רוסיה. במהלך המאה ה-19, שימש הארמון כמקום מושבם של כמה מושלים מהאימפריה הרוסית, כדוגמת מיכאיל מוריאוב, המכונה "התליין". ב-1804 ביקר בארמון מי שעתיד להיות מלך צרפת, לואי השמונה עשר.
בשנת 1812 השתמשו גם אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה וגם הקיסר הצרפתי נפוליאון בונפרטה בארמון כמקום מגוריהם. במהלך פלישת נפוליאון לרוסיה ב-1812 הוא ארגן פעולות ויחידות צבאיות ליטאיות מארמון זה, כולל חמישה גדודים של חיל רגלי, ארבעה גדודי חיל פרשים ואת המשמר הלאומי של וילנה, כוח צבאי למחצה של ליטא. נפוליאון הוסיף לקבל אצילים ליטאים, מינה פקידי ממשל חדשים, וכן נכבדים אחרים בארמון. לאחר תבוסתו של נפוליאון בשנת 1812, שימש הארמון לאירועים טקסיים; בארמון, לגנרל מיכאיל קוטוזוב הוענק העיטור הצבאי הגבוה ביותר של רוסיה - מסדר סנט ג'ורג'. במהלך השנים 1824–1834, הארמון שוחזר לצורתו המקורית בידי וסילי סטאסוב, אדריכל בולט מסנקט פטרבורג, והפעם לסגנון אימפריאליסטי. שחזורו של סטאטוב עומד במקומו עד עצם היום הזה.
לאחר שליטא החזירה לעצמה את עצמאותה בשנת 1918, שיכן הארמון את משרד החוץ ואת סוכנות הידיעות ELTA עד למלחמת ליטא-פולין בשנת 1920. הארמון שוב שוחזר בשנות ה-30 של המאה ה-20 על ידי סטפן נרבסקי. לאחר מלחמת העולם השנייה שימש הארמון כמרכז לקצינים צבאיים; מאוחר יותר השתכנו בארמון אמנים ליטאים שונים. הארמון הותאם בהדרגה לשימוש כמשרד ומעון נשיאותי, ומאז 1997 הוא משמש כמשרדו ומעונו הרשמי של נשיא ליטא. כיום מתבצעות תוכניות להרחבת תפקידיו של הארמון כדי שישמש גם כמקום המגורים הרשמי של הנשיא. דגל שעליו מתנוסס שלט האצולה של הנשיא מונף כאשר הנשיא נמצא בארמון או בעיר.
תופעת חזירי הבר בחיפה
תופעת חזירי הבר בחיפה היא תופעה בה משוטטים חזירי בר במרחב העירוני בחיפה. התופעה מתרחשת גם ביישובים אחרים באזור הכרמל כדוגמת נשר, טירת הכרמל, עספיא, דלית אל-כרמל ויישובי חוף הכרמל.
רקע
חזיר הבר בישראל הוא תת-המין חזיר אנטולי (Sus scrofa lybicus), והוא שוכן מובהק של אזורי חורש, יער, סבך וביצות.
לפני קום מדינת ישראל, היה ציד חזירי הבר נפוץ, וייתכן כי בתקופה זו הם כמעט נעלמו מרוב אזורי ארץ ישראל, פרט לביצת החולה ולבקעת הירדן. לאחר קום המדינה התרבו החזירים והתפשטו, וכיום הם נפוצים מהגולן והגליל ועד מערב הנגב. באזור הכרמל והגליל ניתן להיווכח במספרם ההולך וגדל של חזירי הבר, אשר נצפים בתוך היישובים עצמם בתדירות הולכת וגוברת. הסיבות העיקריות להתרבות ולהתפשטות של חזירי הבר בישראל כוללות ככל הנראה את השמדת הנמרים בגליל, לצד העלייה בכמות המזון והמים הזמינים באזורים עירוניים וחקלאיים. לחזיר הבר בישראל אין כיום אויבים טבעיים והוא מצליח להתמודד היטב עם שינויים בסביבה.
לפי החוק להגנת חיית הבר בישראל, חזיר הבר מוגדר "חיית בר מוגנת" וחל איסור חמור לצוד, לפגוע או ללכוד אותו ללא היתר בכתב מרשות הטבע והגנים.
התפשטות למרחב העירוני בחיפה
חזיר הבר אינו נוהג לנדוד למרחקים גדולים. תחום המחיה של הנקבות נע בין 2 ל-6 קמ"ר ו-10–20 קמ"ר עבור הזכרים. בשנים האחרונות חזיר הבר הפך למין מתפרץ, מין אשר התפשט באינטנסיביות בתוך תחום תפוצתו הטבעית בעקבות פעילות האדם. אוכלוסיית חזירי הבר גדלה בקצב גבוה יחסית. בעקבות זאת נרשמו עדויות רבות יותר על מפגשים בין בני אדם לחיות בר, שמתקיימים דווקא בתוך השטח העירוני. עד שנת 2006 היה שיווי משקל הרמוני בין תושבי השכונות בחיפה לבין חזירי הבר, ומפגש חזיתי בחזיר בר נחשב לאירוע נדיר. בשנת 2006 נצפתה כניסה של חזירי בר אל תוך המרחב העירוני בשכונות. אט אט הופיעו נזקים ונרשמו דיווחים על תקיפות של תושבים ושל חיות מחמד מצד החזירים.