cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עטלף שחור-ראש
עטלף שחור-ראש (שם מדעי: Chironax melanocephalus) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת עטלפי הפירות שמצוי בדרום-מזרח אסיה ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית בשנת 1825 על ידי הזואולוג הגרמני קונרד יאקוב טמינק ובתחילה נחשב כמין בסוג כלב-מעופף. לעטלף שחור הראש 2–3 תת-מינים שתופסים אזורים גאוגרפיים נפרדים.
תיאור
העטלף שחור הראש בעל גוף קטן וגוצי, ראש גדול וכלבי וחרטום קצר במיוחד. האוזניים עגולות, קטנות וחסרות שיער. העיניים גדולות והנחיריים צינוריים ופונים לצדדים. השוקיים שעירים וקרום התעופה האחורי קצר ורצועתי. אורך הראש והגוף של העטלף שחור הראש 60–78 מ״מ, אורך הזרוע 41–47 מ״מ ואורך האוזן 9–11 מ״מ; משקלו עד 20 גרם והוא נטול זנב. המין קרוב חיצונית וגנטית לעטלף נקוד-כנף, אך קטן יותר, חסר נקודות ובעל נוסחת שיניים שונה.
הפרווה של העטלף שחור הראש קצרה, צפופה ורכה. צבעה הכללי חום אפרורי, אפור כהה או חום כהה כשהגחון נוטה להיות אפרפר חיוור, בז׳ או צהבהב. הראש בולט בצבעו השחור מבריק שמאפשר לזהותו בנקל ממינים אחרים. לזכרים יש ציציות שיער כתומות או צהובות סביב הכתפיים והצוואר. הכנפיים בצבע שחור מבריק או שחור-כחלחל, והשוקיים והזרועות ורודים.
תפוצה וביולוגיה
העטלף שחור הראש מצוי בדרום-מזרח אסיה; טווח התפוצה אינו רציף, וכולל את חצי האי המלאי (מלזיה ודרום תאילנד), לצד האיים סומטרה, ניאס, בורנאו, ג'אווה, סולאווסי ואולי גם באלי. בית הגידול מורכב בעיקר מיער עננים נמוך ויער שפלה טרופי.
מצב
העטלף שחור הראש מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), מכיוון שהוא עדיין נפוץ דיו בבתי גידול הרריים וסביר להניח שהירידה במספריו אינה עדיין ברמה המצדיקה סיווג בקטגוריה מאוימת יותר. בהערכה האחרונה שפורסמה בשנת 2020, הארגון ציין שיש אינדיקציות לכך שהמין נראה בתדירות נמוכה יותר מבעבר, ולאור האיומים עליו הוא צפוי להיות מסווג בעתיד כמין קרוב לסיכון.
האיום העיקרי על העטלף הוא אובדן בית גידול באמצעות בירוא יערות למטרות מגוונות כמו גם הפרעה אנושית. העטלפים נוטים יותר ויותר לחיות באזורים הרריים בשל ההפרעות הרבות ביערות השפלה. המין מצוי במספר אזורים מוגנים.
ורה-אלן
ורה-אלן (באנגלית: Vera-Ellen; 16 בפברואר 1921 – 30 באוגוסט 1981) הייתה שחקנית ורקדנית אמריקאית. זכורה בעיקר בקטעי ריקוד בסרטים עם ג'ין קלי, פרד אסטר, דני קיי ודונלד או'קונור.
קורות חיים
נולדה בנורווד, אוהיו (פרבר של סינסינטי) בשם ורה-אלן ווסטמאייר רוהה להורים ממוצא גרמני. החלה ללמוד ריקוד בגיל 10 ובגיל 13 זכתה בתחרות לכישרונות צעירים.
ב-1939 הופיעה לראשונה בברודוויי במחזמר "חם מדי למאי" של ג'רום קרן ואוסקר המרשטיין. השתתפה בלהקת "הרוקטס" בהופעות באולם המוזיקה רדיו סיטי.
סמואל גולדווין צפה בה במחזמר "יאנקי מקונטיקט" של ריצ'רד רוג'רס ולורנץ הארט וליהק אותה בהופעת הבכורה בהוליווד בסרט "עושה הנפלאות" עם דני קיי ווירג'יניה מאיו.
היא הופיעה עם דני קיי גם בסרטים "הנער מברוקלין" ו"חג מולד לבן".
בסרטים הופיעה בעיקר כרקדנית וקול השירה שלה היה מדובב.
בטלוויזיה הופיעה בתוכניות האירוח של פרי קומו ודינה שור.
חיים אישיים
בעלה הראשון היה הרקן רוברט הייטאואר אליו הייתה נשואה בשנים 1941–1946.
בעלה השני היה המיליונר ויקטור רוטשילד ממשפחת רוטשילד אליו הייתה נשואה בשנים 1954–1956. נולדה להם בת שמתה בגיל שלושה חודשים ממוות בעריסה. לאחר זאת פרשה מהופעות.
כמה טוב להיות פרח קיר (סרט)
כמה טוב להיות פרח קיר (באנגלית: The Perks of Being a Wallflower) הוא סרט אמריקאי מסוגת דרמת התבגרות שיצא בשנת 2012. הסרט, שהוא עיבוד קולנועי של רומן המכתבים משנת 1999 בעל אותו השם, נכתב ובוים על ידי מחבר הרומן, סטיבן צְ'בּוֹסקי וצולם בפיטסבורג, פנסילבניה. הסרט הוקרן לראשונה ב-21 בספטמבר 2012, וזכה לתגובה חיובית מהמבקרים ולהצלחה מסחרית, כשהרוויח 33 מיליון דולר בתקציב של 13 מיליון דולר. בסרט מככבים לוגאן לרמן, אמה ווטסון ועזרא מילר. שלוש שנים לאחר פרסום הסרט, צ'בוסקי התחיל לדבר יותר בפתיחות בקשר להיבטי הבריאות הנפשיים של הסרט שהיו בעלי משמעות עבורו בכתיבה המקורית של הספר וההפקה של הסרט כפי שהגה אותו. הסרט הופק על ידי היוצרים של "העולם שבפנים" ו"ג'ונו".
עלילה
הסרט הוא על תלמיד צעיר, צ'ארלי (לוגאן לרמן), אשר סובל מהתקפי דיכאון קליני מילדותו, ושוחרר לאחרונה ממוסד לבריאות הנפש כדי להתחיל את הסתגלותו לאורח חיים נורמלי כתלמיד תיכון צעיר. צ'ארלי מודאג לגבי תחילת השנה הראשונה שלו בבית הספר התיכון; הוא ביישן וקשה לו למצוא חברים, אבל הוא מתחבר עם המורה לספרות אנגלית שלו, מר אנדרסון (פול ראד).
כשהוא יושב עם שני תלמידי כיתה י"ב, סם (אמה ווטסון) ואחיה החורג פטריק (עזרא מילר), במשחק פוטבול, הם מזמינים אותו להצטרף לכמה פעילויות חברתיות איתם. במסיבה, צ'ארלי אוכל בלי משים עוגיית קנאביס, מתמסטל וחושף בפני סם כי בשנה הקודמת, חברו הטוב ביותר התאבד. הוא גם תופס את פטריק ובראד (ג'וני סימונס), ספורטאי פופולרי, מתנשקים. סם מבינה שלצ'ארלי אין חברים אחרים, אז היא ופטריק עושים מאמץ מיוחד כדי להביא את צ'ארלי לקבוצה שלהם. סם צריכה לשפר את ציוני ה-SAT שלה כדי להתקבל לאוניברסיטת פנסילבניה, וצ'ארלי מציע ללמד אותה. בדרך הביתה מהמסיבה, כשהשלושה שומעים שיר שהם לא מכירים, סם מורה לפטריק לנסוע דרך מנהרה, כך שהיא יכולה לקום בחלק האחורי של הטנדר בזמן השמעת המוזיקה.
בחג המולד, סם נותנת לצ'ארלי מכונת כתיבה ישנה כדי לעזור לו בשאיפותיו להיות סופר. השניים דנים ביחסים, וצ'ארלי מגלה שהוא מעולם לא התנשק עם אף אחד. סם, אשר כבר יוצאת עם מישהו אחר, אומרת לצ'ארלי שהיא רוצה שהנשיקה הראשונה שלו תהיה ממישהו שאוהב אותו, ומנשקת אותו. צ'ארלי, מאוהב בסם, מתחיל לנסות למצוא דרכים להראות לה איך הוא מרגיש.
כצופה קבוע במופע הקולנוע של רוקי, צ'ארלי מתבקש למלא את מקומו של קרייג, החבר של סם, שאינו זמין. ידידתם מרי-אליזבת' (מיי וויטמן) מתרשמת ומבקשת מצ'ארלי לבוא איתה לנשף. השניים נכנסים למערכת יחסים סתמית. לבסוף, במסיבה, כלשצ'ארלי ניתנת חובה לנשק את הבחורה היפה ביותר בחדר, הוא בוחר את סם, מרגיז אותה ואת מרי-אליזבת'. פטריק ממליץ לצ'ארלי להתרחק מהקבוצה במשך זמן מה, והבידוד גורם לו לשקוע בחזרה לדיכאון. הוא חווה פלשבקים של דודתו הלן (מלאני לינסקי), שמתה בתאונת דרכים כשהיה בן שבע.
כשבראד מופיע בבית הספר עם פנס בעין לאחר שנתפס על ידי אביו מקיים יחסי מין עם פטריק, הוא משקר, ומספר שהכו אותו ברחוב. בראד מרחיק את עצמו מפטריק, וקורא לו "הומו". החברים של בראד מתחילים להכות את פטריק, אבל צ'ארלי מתערב בכוח, ומאבד שליטה. כשהוא מתאושש הוא מגלה שהוא מלא בחבורות וחבריו של בראד על הרצפה, פגועים. צ'ארלי מאיים, "תיגעו שוב בחברים שלי, ואני אעוור אותכם", ואז עוזב. סם ופטריק מביעים את הכרת התודה שלהם לצ'ארלי, והשלושה שוב מתחברים.
סם מתקבלת לאוניברסיטת פנסילבניה, ונפרדת מקרייג בנשף הסיום לאחר שהיא מגלה שהוא בוגד בה. בלילה לפני שהיא עוזבת, היא מביאה את צ'ארלי לחדרה ושואלת אותו "למה אני וכל מי שאני אוהבת בוחרים אנשים שמתייחסים אלינו כאילו אנחנו שום דבר?" ואז צ'ארלי חוזר על עצה שקיבל ממר אנדרסון, "אנו מקבלים את האהבה שאנו חושבים שמגיעה לנו." הם מתנשקים, אבל כשסם נוגעת בירכו של צ'ארלי, הוא חווה פלשבק רגעי של דודתו הלן, ממנו הוא מתעלם, והם ממשיכים להתנשק. אחרי שהיא עוזבת לאוניברסיטה, עם זאת, מצבו הנפשי מתדרדר והפלשבקים שלו מחמירים. הוא מתקשר לאחותו ומאשים את עצמו במותה של הלן, ומודה שהוא אולי רצה שזה יקרה לה. אחותו מבינה שהוא בצרות וקוראת למשטרה. צ'רלי מתעלף כשהשוטרים פורצים דרך הדלת ומתעורר בבית חולים, שבו הפסיכיאטרית ד"ר ברטון (ג'ואן קיוזאק) מצליחה להוציא את זיכרונותיו המודחקים של צ'ארלי מדודתו ומגלה שהיא התעללה בו מינית.
לאחר מכן מבקרים סם ופטריק אצל צ'ארלי. סם מספרת על החיים באוניברסיטה, וכי היא מצאה את "שיר המנהרה" - "Heroes" של דייוויד בואי. שלושתם חוזרים אל המנהרה, שם צ'ארלי שוב מנשק את סם ונעמד בחלק האחורי של הטנדר. צ'ארלי מודה שהוא מרגיש חי ובאותו הרגע אומר "אנחנו אינסופיים".
האסון בנמל התעופה לינאטה
האסון בנמל התעופה לינאטה בעיר מילאנו שבאיטליה התרחש ב-8 באוקטובר 2001. מטוס קל שטייסו פנה בטעות למסלול הסעה שגוי עלה על מסלול ההמראה של הנמל בעת שמטוס נוסעים יצא לריצת ההמראה שלו על אותו מסלול, ושני המטוסים התנגשו. לאחר מכן לא הצליח מטוס הנוסעים להמריא או לבלום והתנגש בבניין שמעבר לקצה המסלול. בתאונה נהרסו שני המטוסים ונספו 118 איש. הייתה זו התאונה האווירית החמורה ביותר שאירעה באיטליה.
רקע
לינאטה הוא נמל התעופה המשני של מילאנו (השדה העיקרי הוא מלפנסה). מצוי בו מסלול המראה ראשי בכיוון דרום-צפון (מסלול 18/36), כשממזרח לו ובמקביל אליו מצוי מסלול ההסעה הראשי. ממזרח למסלול ההמראה ובסמוך לחלקו הצפוני נמצאת רחבת חניית המטוסים העיקרית בנמל. מולה וממערב למסלול נמצאת רחבת חנייה נוספת, המשמשת בעיקר מטוסים קלים. מרחבה זו מתמשכים שני מסלולי הסעה: האחד, מצפון, מוביל מזרחה אל רחבת החנייה הראשית מעבר לקצה מסלול ההמראה וללא הצטלבות עמו; האחר, מדרום, מוביל אל מסלול ההסעה הראשי דרך מרכז מסלול ההמראה. כ-450 מטרים מצפון לקצה מסלול ההמראה ניצב בניין מיון המזוודות של הנמל.
המטוסים שהיו מעורבים בתאונה היו:
התאונה
בזמן התאונה נח ערפל על נמל התעופה והגביל את הראות בו עד למרחק של 200 מטרים.
קצת אחרי 8 בבוקר הורה בקר קרקע למטוס הססנה, שחנה ברחבת החנייה המערבית, להסיע ממנה דרך מסלול ההסעה הצפוני (R5) אל רחבת החניה המזרחית וממנה אל מסלול ההסעה הראשי. במקום זאת פנו הטייסים אל מסלול ההסעה הדרומי, שהוביל אותם להצטלבות עם מסלול ההמראה.
בשעה 08:09 נתן בקר קרקע אחר למטוס חברת סקנדינביאן היתר להמריא ממסלול 36. המטוס האיץ לאורך המסלול וכשהגיע למרכזו, במהירות של 270 קילומטרים לשעה, כשכבר החל להמריא, התנגש במטוס הססנה ודרס אותו. מטוס הססנה התפרק לשלושה חלקים. בהתנגשות איבד המטוס הסקנדינבי את מנועו הימני ואת כן הנסע הקדמי שלו. המטוס הגיע לגובה של 12 מטרים, אך לא הצליח לנסוק עוד וצלל לאחר שהמנוע השמאלי ניזוק כתוצאה משאיבת רסיסים מההתנגשות לתוכו. הקברניט הפעיל את מנגנון היפוך הדחף ואת הבלמים וניסה לשלוט במטוס על ידי משטחי ההיגוי שלו, אך לשווא, המטוס המשיך לנוע קדימה עד שהתנגש במהירות של כ-250 קילומטרים לשעה במחסן מיון המזוודות של הנמל. המטוס חדר בחלקו לתוך הבניין. הבניין התמוטט ברובו ועלה כולו באש על תכולתו.
שני המטוסים נהרסו ועלו בלהבות וכל יושביהם נהרגו. בנוסף נספו ארבעה עובדי קרקע שנמצאו במחסן המטען וארבעה אחרים נפצעו. הנספים היו אזרחי תשע מדינות שונות, ומהם 64 איטלקים, 20 שוודים ו-19 דנים.
האסון התרחש בנסיבות דומות לאלו של אסון המטוסים בטנריפה ב-1977.
במהלך חודש אוקטובר 2001 התקיימו ארבעה טקסי זיכרון לנספים - בדנמרק, שוודיה, נורווגיה ואיטליה. במרץ 2002 ניטע בפארק בקרבת שדה התעופה חורש זיכרון ובו 118 עצי אשור. במרכזו הוצב פסל של האמן השוודי קריסטר בורדינג (Christer Bording), שנתרם על ידי חברת סקנדינביאן.
חקירת התאונה
דו"ח החקירה פורסם ב-20 בינואר 2004 וקבע כי הסיבה המיידית לתאונה הייתה פניית מטוס הססנה למסלול הסעה שגוי, שהביאה אותו לעלייה על מסלול ההמראה. ככל הנראה טייסי הססנה גם לא היו מורשים לנחיתה בתנאי ראות של פחות מ-550 מטרים. עם זאת הדו"ח לא הטיל את מלוא האשמה על טייסי הססנה אלא מנה גורמים נוספים שתרמו לקרות האסון:
בשנת 2004 הרשיע בית משפט במילאנו שמונה אנשים בעבירות בקשר לתאונה. מנהל נמל התעופה ובקר קרקע נידונו לשמונה שנות מאסר כל אחד. מנהל נמל התעופה לשעבר וראש מערכת פיקוח הטיסה בנמל לשעבר נידונו לשש וחצי שנות מאסר כל אחד. בית משפט לערעורים ביטל ב-2006 את הרשעתם של מנהל הנמל ומנהלו לשעבר. בהמשך השנה קיבל הפרלמנט האיטלקי חוק חנינה, שהפחית שלוש שנות מאסר מעונשי המורשעים האחרים.
מניסה
מניסה (בטורקית: Manisa; ביוונית: Μανίσα) היא עיר במערב טורקיה ובירת הנפה הקרויה על שמה במחוז הים האגאי. לעיר מעמד של עיר מטרופוליטנית (Büyükşehir - "עיר גדולה") ולפי אומדן רשמי משנת 2022 אוכלוסייתה מנתה כ-1.468 מיליון בני אדם. מניסה המודרנית מהווה מרכז משגשג של תעשייה ושירותים, ושואבת יתרון מובהק מעובדת קרבתה לעיר הנמל הבינלאומית איזמיר והמרכז המטרופוליני שלה.
היסטוריה
לעיר עבר היסטורי ואף פרה-היסטורי עשיר, ואתרים היסטוריים בסביבתה מושכים תיירים רבים. בעברה נקראה Magnesia ובשמה המלא Magnesia ad Sipylum על שם הר סיפילוס שבצלו יושבת העיר. בעיר אף נמצאו קברים מן תחילת האלף ה-3 לפנה"ס. אחת מהישויות המדיניות המוקדמות שהתקיימו בסביבת העיר היא ארזווה. בתקופת האימפריה הרומית העיר הייתה בעלות חשיבות רבה. בשנת 1076 העיר נכבשה מהאימפריה הביזנטית לידי השושלת הסלג'וקית בקרב מנזיקרט. העיר המשיכה להיות מרכז אזורי, גם בימי האימפריה של ניקאה. במהלך המאה ה-13 העיר הייתה נתונה להתקפות רבות מצד שבטים טורקיים, דבר שגרם להרס רחב ולבריחת תושבים רבים. בשנת 1410 נהייתה חלק מהאימפריה העות'מאנית.
בשנת 1866 נחנך בעיר קו רכבת. בשנת 1919 העיר נכבשה על ידי צבא יוון כחלק ממלחמת יוון–טורקיה. המלחמה גרמה לנזק רב לעיר.
בעבר התקיימה בעיר קהילה יהודית חשובה ובראשית המאה ה-20 היה רוב ככל המסחר בעיר בידי יהודים. רבני הקהילה היו אישים נודעים כמו: רבי אהרן לפפה מחבר "בני אהרן", רבי בנימין מלמד, רבי נסים זרחיה אזולאי מחבר "סוכת דוד", רבי רפאל אברהם מצליח מחבר "מאמר המלך", רבי משה חיים מצליח ואחרים. במגפה שהתפרצה בעיר בשנת ה'תקצ"ז (1837) נמנו 200 מבני הקהילה היהודית בכלל הנספים. בשנים 1883 ו-1893 היו בעיר עלילות דם.
האטרקציות התיירותיות העיקריות:
ז'ול פסקין
ז'ול פסקין (בבולגרית: Жул Паскин; 31 במרץ 1885, וידין, נסיכות בולגריה – 15 ביוני 1930, פריז, הרפובליקה הצרפתית השלישית) היה צייר יהודי מזרם האקספרסיוניזם אשר פעל באירופה ובארצות הברית, חבר באסכולת פריז. שם קץ לחייו בגיל 45.
ראשית הקריירה
ב-1907 הציג תערוכת יחיד ראשונה שלו בברלין. עד ל-1914 צייר והציג פסקין בעיקר אקווארלים, הדפסים ואיורים. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה עבר ללונדון ובהמשך עבר עם בת זוגו לארצות הברית.
שיא הקריירה ואחריתו
פסקין התגורר בארצות הברית בשנים 1914 - 1920, ויחד עם בת זוגו ביקר בניו יורק, בצ'ארלסטון (קרוליינה הדרומית), בניו אורלינס ובהמשך בקובה. לתקופה קצרה צייר בזרם הקוביזם. הוא הציג במספר תערוכות ציורים שכללו חיי רחוב ביישובים בהם ביקר. ב-1918 נישאו ז'ול פסקין והרמינה דוד. בני הזוג עברו לגור בניו-יורק ושם נמנו עם חוג מכריהם האמנים מקס ובר, אלפרד סטיגליץ ומוריס שטרן ב-1920 קיבל פסקין אזרחות אמריקאית. בשנה זו שב לפריז אל אהובתו האמנית-דוגמנית לוסי קרוהג, ונפרד מאשתו. והפך לאחת הדמויות הבולטות של חיי הבוהמה בעיר, תוך שהוא מאמץ הרגלי שתייה מופרזים. לצד לואי אילשמיוס תמונות של פסקין היו בסיס לאוסף של ויקטור גנץ.
בהמשך, לקה בדיכאון קליני ובערב אחת מתערוכות היחיד שלו, 1930, שם קץ לחייו בתלייה בסטודיו שלו במונמארטר. אלפים מקרב קהיליית האמנים בפריז ליוו את ארונו לקבורה בבית הקברות סן קוון בפריז. שנה מאוחר יותר הועברו עצמותיו לקבורה בבית הקברות מונפרנאס.
רחוב סוקולוב (הרצליה)
רחוב סוקולוב בהרצליה הוא אחד הרחובות הראשיים בעיר שמהווה מרכז מסחרי. הרחוב גובל במפגש הרחובות ויצמן, פינסקר והשרון במערב ובדרך ירושלים במזרח. במרכזו הוא גובל ברחוב ראשי אחר בהרצליה, שדרות בן-גוריון. הרחוב הוא חלק מכביש 541.
הרחוב קיים מאז 1925, וקיבל את שמו ב־1932. בטקס החניכה נכח נחום סוקולוב עצמו, שעל שמו נקרא הרחוב. הרחוב תוכנן כבר בתוכנית המתאר הראשונה של העיר, שהכין האדריכל ריכרד קאופמן.
אתרי הרחוב
הרחוב משמש עורק תחבורה ראשי בעיר, כולל בתי עסק קטנים רבים, בנקים, מסעדות וברים, וכולל אתרים בולטים נוספים לאורכו: שדרות ח"ן, בית הכנסת הגדול ומתחם "לב העיר" (שנמצאים על פינת סוקולוב-בן-גוריון), בית עיריית הרצליה, בית הדואר הראשי בעיר, תחנת מגן דוד אדום, הספרייה העירונית וגן בן־שפר. עד להקמת קניון שבעת הכוכבים היה הרחוב מרכז הפעילות המסחרית העיקרי של העיר.
עד לשנת 1983 שכן בפינת הרחובות בן-גוריון וסוקולוב עד רחוב בר־אילן השוק העירוני, שכלל גם בתי מלאכה קטנים, קיוסקים ודוכני ירקות לאורך רחוב בן-גוריון. שטח השוק היה שייך לאגודת "מפעל המים" של הרצליה, שבין חבריה היו פרדסנים וחקלאים שרכשו מניה. עם פינוי השוק הוקם במקומו מגדל "לב העיר" ומרכז מסחרי (פסאז').
קיוסק "טוקר", הקיוסק הראשון לגזוז בהרצליה, נבנה בשנת 1935 בפינת הרחובות בן-גוריון וסוקולוב, על ידי המועצה המקומית הרצליה. הקיוסק הופעל על ידי גדליהו טוקר, אשתו טובה ובניהם משה ויחיאל, שהיו בין המתיישבים הראשונים בהרצליה כשנוסדה. במשך שנים היה הקיוסק מרכז הבילוי והמפגשים של המושבה.
כשהוקמה התחנה המרכזית של הרצליה היא מוקמה בקרן הרחובות סוקולוב ובן-גוריון, סמוך לשדרות ח"ן, עד שעברה ב-1960 כ-300 מטר משם להצטלבות שדרות בן-גוריון ורחוב העצמאות. (תחנה מרכזית זו נסגרה אף היא בשנת 2018)
בעבר פעלו ברח' סוקולוב ארבעה בתי קולנוע שנסגרו: קולנוע דוד (סמוך למיקום הנוכחי של הספרייה העירונית), קולנוע הקיץ (ללא גג) זיו־אור, קולנוע היכל (שלאחר סגירתו הוקם במקומו פסאז' סוקולוב – המחבר בין סוקולוב לרח' הראשונים) וקולנוע סטאר (שהוקם בפסאז' סוקולוב). במתחם קולנוע סטאר הוקם ב־2008 סינמטק הרצליה.
אירועים ברחוב
רחוב סוקולוב היה אחד המוקדים העיקריים של פסטיבל הביאנלה בהרצליה שהוצג בעיר באופן דו-שנתי מ-2007 עד 2011.
שיפוץ מרכז הרחוב בתחילת המאה ה-21
בין השנים 2005 ל־2008 הוקם במרכז רחוב סוקולוב, ביוזמתה של ראש העירייה יעל גרמן, "המרכז החדש של הרצליה", שכלל בין היתר את הרחבת מדרכות הרחוב, הקמת כיכר גדולה במפגש הרחובות סוקולוב ובן-גוריון, הרחבת השטחים הירוקים והקמת ספסלים. המהלך נועד להפחית את נפח התנועה העוברת ברחוב ולהאט את מהירות הנסיעה לכלל התנועה, כך שתתאפשר תנועת הולכי רגל ורוכבי אופניים בטוחה, הן לאורך המדרכות והן במעברי החצייה. ננטעה ברחוב שדרת עצי דולב קליפורני. מתקני הרחוב מאפשרים לציבור שימוש נוח ובטוח בספסלים, מתקני קשירת האופניים ומתקני המשחקים. בצומת המרכזי (בין שדרות ח"ן, בית הכנסת הגדול ובניין לב העיר) נבנתה כיכר.
המרכז החדש הפך את רחוב סוקולוב מעורק תחבורה ראשי בעיר לרחוב שחלקו המרכזי חד־סטרי בעל נתיב בודד, כאשר על חשבון המסלולים שבוטלו הורחבו המדרכות ונסללו שבילי אופניים. צמצום העבירות התחבורתית פגע בנגישות לבתי העסק ברחוב. ברוב שעות היום קיים עומס תנועה לאורך המרכז החדש. בשנת 2015 יזם ראש העירייה החדש, משה פדלון, צמצום של המדרכות וביטול הכיכר בצומת סוקולוב-בן-גוריון-שדרות ח"ן, לשם הרחבת הצומת והסדרתו.
ולטרס
ולטרס (צורה רווחת: וולטרס, באנגלית: Walters) הוא שם משפחה אנגלי הנגזר מהשם הפרטי ולטר (וולטר, Walter) {{פירושונים|
ראו גם
}}
חיבוקים עם באלי ושלוק
חיבוקים עם באלי ושלוק היא סדרת טלוויזיה חינוכית לילדים המשודרת בערוץ הופ!.
עלילה
בכל פרק באלי ושלוק נעזרים בסבא יואל וסבתא ריבה בכל בעיה, שרים ורוקדים איתם.
כלב-מעופף
כלב-מעופף (שם מדעי: Cynopterus) הידוע גם כעטלף פירות פני-כלב או עטלף פירות קצר-חוטם, הוא סוג של עטלף קטן-בינוני במשפחת עטלפי הפירות, שכולל 7 מינים הנפוצים בדרום ודרום-מזרח אסיה. הסוג הוקם בשנת 1824 על ידי הזואולוג הצרפתי פרדריק קיוויה ומשמעות שמו המדעי היא ״כלב עם כנפיים״ בהתייחס לאנטומיה של הגולגולת.
תיאור ואנטומיה
לכלב המעופף גוף קטן, גוצי ומוצק, גולגולת רחבה וקצרה דמוית כלב קטן, וחרטום מחודד. האוזניים קירחות ומעוגלות, וגודלן משתנה בין המינים. העיניים גדולות במיוחד ומותאמות לראיית לילה. האף גדול ורחב והנחיריים בולטים וצינוריים. השפה העליונה שסועה עם תלם אנכי. הזנב קצרצר וקרום התעופה האחורי מסתכם ברצועה קטנה לאורך פנים הרגליים.
אורך הראש והגוף של מיני הכלב המעופף 8–10.2 ס״מ, אורך הזרוע 5–9 ס״מ, אורך האוזן 2.3–1.5 ס״מ ואורך הזנב 2-0.5 ס״מ. משקלם 30–100 גרם.
הפרווה של הכלב המעופף קצרה וצפופה עם מרקם משי רך. צבעה הכללי משתנה בהתאם למין ולאזור הגאוגרפי, ונע בין חום אפרורי לחום זית, בז׳, אוכרה, קינמון, זהוב, אדמדם, חום שוקולד כהה או אפרפר. אצל רוב המינים, יש סביב הכתפיים והצוואר צווארון או גלימה בולטת בצבע כתום עז, צהוב או אדמוני; הגלימה בולטת ושומנית יותר אצל הזכרים. הראש עשוי להיות כהה או חיוור משאר הגוף. על העיניים, שולי הכנפיים והאוזניים יש לעיתים כתמים בהירים. הכנפיים שחרחרות-סגלגלות, והזרועות והרגליים בצבע ורוד או בורדו. אישוני העיניים בצבע אדום, כתום או אוכרה.
תפוצה וביולוגיה
מיני הכלב המעופף מצויים ברחבי בדרום ודרום-מזרח אסיה בשפלות וחופים עד רכסים הרריים ברום 1,850 מטר מעל פני הים; טווח התפוצה של הסוג כולל את מזרח פקיסטן, הודו, סרי לנקה, בורמה, לאוס, וייטנאם, קמבודיה, תאילנד, דרום סין העממית, מלזיה, אינדונזיה, מזרח טימור והפיליפינים. הסוג נוכח ברוב איי סונדה, כולל: סומטרה, בורניאו, ג'אווה, סולאווסי, באלי, טימור, סומבאווה, סומבה, פלורס, לומבוק וקומודו. בית הגידול של הכלבים המעופפים מגוון למדי, וכולל יער גשם טרופי, יער עננים, יער מנגרובים, יער גדותיים, יער סובטרופי יבש, סוואנה טרופית, בתה חופית, ואפילו אדמות חקלאיות, מטעים ואזורי מגורים.
התזונה של הכלבים המעופפים מורכבת מפירות, צוף ואבקנים; בין הפירות המועדפים על הסוג ניתן למנות מנגו, גויאבה, ליצ'י, ספודילה, תאנה, בננה, אפרסק, אבוקדו, תמר, ועוד. הכלבים המעופפים צורכים בדרך כלל את העיסה הרכה של הפרי ומוצצים את המיץ. הרגלי האכילה שלהם הופכים אותם מחד למזיקים משמעותיים למטעים, ומאידך למפיצי זרעים ומאביקים חשובים בדרום-מזרח אסיה.
הרבייה מתרחשת לאורך השנה ללא עונה קבועה, ולרוב הנקבה ממליטה פעמיים בשנה. ההיריון נמשך 4-3.5 חודשים ולאחריהם נולד גור יחיד - לרוב בתקופה של שפע בפירות. הזכר והנקבה נושאים יחדיו בטיפול והנקת הצאצא, שכן גם לזכר יש בלוטות חלב זהות לנקבה. תוחלת החיים של המינים בסוג עד 30 שנה. הכלבים המעופפים ניצודים לעיתים קרובות לבשר או עבור שימוש בחלקי גופם ברפואה העממית באסיה.
חלק מהמינים בסוג משמשים כחיית מאגר עבור דלקת המוח היפנית ונגיף הקורונה מהסוג ״Betacoronavirus״.
Hupigon
הפיגון (באנגלית: Hupigon; מוכר גם בשם: Graftor) הוא סוס טרויאני המשמש כדלת אחורית ומיועד למערכת ההפעלה חלונות, לינוקס ו-IOS.
התוכנה מנסה לחדור למחשב תוך התחזות לתמימה, לאחר ההדבקה הראשונית מאפשרת לתוקף חיצוני להשתלט על מחשבו של הקורבן ולבצע פעולות בשמו.
מטרתה העיקרית היא להדביק כמה שיותר מחשבים, לחבר אותם אל שרת שליטה ובקרה (C&C) ולהעביר אליו נתונים רגישים.
הנוזקה התגלתה לראשונה בשנת 2008 בעקבות מחקר שנערך על ידי מעבדות קספרסקי.
שמן פשתן
שמן פשתן או שמן זרעי פשתן (באנגלית: Flax oil או Linseed oil), הוא שמן חסר צבע עד צהבהב המתקבל מהזרעים היבשים והבשלים של צמח הפשתן (Linum usitatissimum). השמן מתקבל בכבישה, ולעיתים לאחר מכן עם מיצוי ממס. שמן פשתן הוא שמן מייבש, כלומר הוא יכול להתפלמר לצורה מוצקה. בשל תכונותיו היוצרות פולימרים, ניתן להשתמש בשמן פשתן בפני עצמו, או לערבב עם שילובים של שמנים, שרפים או ממיסים אחרים כאימפרגנטור, גימור שמן מייבש או לכה בגימור עץ, כחומר מקשר פיגמנט בצבעי שמן, כחומר מגמיש או מקשה במרק, ובייצור לינוליאום. השימוש בשמן פשתן ירד במהלך העשורים האחרונים עם זמינות מוגברת של שרפי אלקיד סינתטיים - שמתפקדים באופן דומה אך מתנגדים להצהבה.
מבנה והרכב
שמן זרעי פשתן הוא טריגליצריד, כמו שומנים אחרים. שמן זרעי פשתן בולט בכמות יוצאת דופן של חומצה אלפא-לינולנית שלו, שיש לה תגובה ייחודית עם חמצן באוויר. באופן ספציפי, חומצות השומן בשמן פשתן טיפוסי הן מהסוגים הבאים:
תכונות ייבוש
סמרטוטים ספוגים בשמן פשתן מאוחסנים מהווים סכנת שריפה מכיוון שהם מספקים שטח פנים גדול לחמצון מהיר. החמצון של שמן פשתן הוא אקסותרמי, מה שעלול להוביל לבעירה ספונטנית. בשנת 1991, One Meridian Plaza, רב קומה בפילדלפיה, ניזוק קשות בשריפה, שבה נספו שלושה כבאים, שנגרמו ככל הנראה מסמרטוטים ספוגים בשמן פשתן.
מטמיע צבע
שמן פשתן הוא הנשא המשמש בצבעי שמן. זה יכול לשמש גם כאמצעי ציור, מה שהופך את צבעי השמן לנוזליים יותר, שקופים ומבריקים יותר. הוא זמין בזנים כמו כבישה קרה, מזוקק אלקלי, מולבן בשמש, מעובה בשמש ופולימר (שמן דוכן). הכנסת שמן פשתן הייתה התקדמות משמעותית בטכנולוגיה של ציור שמן.
מֶרֶק
שפכטל זיגוג מסורתי, המורכב ממשחת אבקת גיר ושמן פשתן, הוא חומר איטום לחלונות זכוכית שמתקשה תוך מספר שבועות מהיישום ולאחר מכן ניתן לצבוע עליו. העמידות של שפכטל נובעת מתכונות הייבוש של שמן פשתן.
גימור עץ
כאשר משתמשים בו כגימור עץ, שמן פשתן מתייבש לאט ומתכווץ מעט עם התקשות. שמן זרעי פשתן אינו מכסה את פני השטח כפי שעושה לכה, אלא נספג בנקבוביות (הנראות והמיקרוסקופיות) ומותיר משטח לא מבריק המציג את גרגר העץ. גימור שמן פשתן נשרט בקלות ומתוקן בקלות. רק גימורי שעווה פחות מגנים. מים נוזליים חודרים לגימור שמן פשתן תוך דקות בלבד, ואדי מים עוקפים אותו כמעט לחלוטין. ריהוט גן שטופל בשמן פשתן עלול לפתח טחב. עץ משומן עשוי להיות צהבהב ועשוי להתכהות עם הגיל. מכיוון שהוא ממלא את הנקבוביות, שמן פשתן מגן חלקית על העץ מפני שקעים על ידי דחיסה.
מספר שכבות של שמן פשתן הוא ציפוי ההגנה המסורתי לעץ הערבה הגולמי של מחבטי קריקט ; הוא משמש כך שהעץ שומר על לחות מסוימת. מחבטי קריקט חדשים מצופים בשמן זרעי פשתן ומוכנסים לשלמות כך שהם מחזיקים מעמד זמן רב יותר. שמן זרעי פשתן משמש לעיתים קרובות גם על ידי יצרני קוביות ביליארד או, כחומר סיכה/מגן עבור מחליליות מעץ, ומשמש במקום אפוקסי לאיטום גלשני עץ מודרניים.
בנוסף, מעבד מתבס עשוי להשתמש בשמן זרעי פשתן בעת שיפוץ לוח הלחיצות של גיטרה, מנדולינה או כלי מיתר אחר; שמן מינרלי בניחוח לימון משמש בדרך כלל לניקוי, לאחר מכן מורחים כמות קלה של שמן פשתן (או שמן מייבש אחר) כדי להגן עליו מפני לכלוך שאחרת עלול לגרום להידרדרות מואצת של העץ.
הזהבה
שמן זרעי פשתן מבושל משמש כמדיון בהזהבת שמן מסורתית כדי להדביק גיליונות של עלי זהב למצע (קלף, קנבס, בול ארמני וכו'). יש לו זמן עבודה הרבה יותר ארוך מאשר גודל על בסיס מים ונותן משטח חלק יציב שהוא דביק מספיק ב-12–24 השעות הראשונות לאחר היישום כדי לגרום לזהב להיצמד בחוזקה למשטח המיועד.
לינולאום
שמן זרעי פשתן משמש לקשירת אבק עץ, חלקיקי שעם וחומרים נלווים לייצור הלינולאום לכיסוי הרצפה. לאחר המצאתו ב-1860 על ידי פרדריק וולטון, לינוליאום, או בקיצור 'לינו', היה צורה נפוצה של כיסוי רצפות ביתי ותעשייתי משנות ה-70 של המאה ה-19 ועד שנות ה-70 של המאה ה-20, כאשר הוחלף ברובו על ידי כיסויי רצפות PVC ('ויניל'). עם זאת, מאז שנות ה-90, הלינוליאום חוזר לשימוש, ונחשב ליותר אמין לסביבה מאשר PVC. לינולאום העניק את שמו לטכניקת ההדפסה "linocut", שבה עיצוב תבליט נחתך לתוך המשטח החלק ולאחר מכן מודפס בדיו ומשמש להדפסת תמונה. התוצאות דומות לאלו המתקבלות בהדפסת חיתוכי עץ.
Song & Dance
Song & Dance (בעברית: שִׁיר & רִקוּד) הוא אלבום מחזמר שהולחן והופק על ידי אנדרו לויד ובר, נכתב על ידי דון בלאק והוקלט על ידי ויין סליפ ושרה ברייטמן. אלבום המחזמר יצא לאור בשנת 1984, על ידי חברת התקליטים רילי יוזפול גרופ, כאלבום הרשמי של המחזמר, "שיר וריקוד".
"שיר וריקוד" הוא מחזמר המורכב משתי מערכות, האחד מסופר כולו ב"שיר" ואחד כולו ב"ריקוד", הקשור יחדיו בסיפור אהבה מאחד.
רקע
מערכת ה"שיר" ("Song") נכתבה במיוחד עבור מרטי ווב, והוצגה בפסטיבל סידמונטון בקיץ 1979. לאחר מכן, היא הוקלטה ושודרה כספיישל טלוויזיוני באורך שעה על ידי ה-BBC בינואר שלאחר מכן. מערכת ה"ריקוד" הוקלטה ב-1978, וכמעט שולבה ב"קאטס". רצף הפתיחה שימש כמוזיקת הנושא לתוכנית, The South Bank Show. המפיק קמרון מקינטוש הציע לשלב את שתי המערכות בשם אחד: "שיר וריקוד", כדי להכיר בהיבט העיקרי של כל מערכה, ולהגדיר את היצירה כ"קונצרט לתיאטרון".
כל השירים של התקליטור הראשון הוקלטו על ידי שרה ברייטמן, בעוד שהתקליטור השני הוקלט על ידי אמנים שונים.
ג'וזף מיי
ג'וזף מיי (באנגלית: Joseph May; נולד ב-16 ביוני 1974) הוא שחקן, מדבב וזמר קנדי ממוצא בריטי שהופיע בטלוויזיה ובקולנוע.
ביוגרפיה
מיי נולד בסאות'המפטון שבהמפשייר, וגדל בוונקובר שבקולומביה הבריטית בקנדה. הוא חזר לבריטניה כדי ללמוד באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון. הוא מוכר לקהל הצופים הבריטי בתפקיד האח הגיי, פול, בעונה ה-12 של הסדרה הרפואית "חדר מיון". באותה תקופה כיכב מיי גם בעונה האחרונה של סדרת המדע בדיוני "Bugs" בתפקיד אדם מוסבי הנאיבי. עוד השתתף מיי בסדרה "סטארגייט אטלנטיס" בדמות סרג'נט מרקהם מחיל הנחתים של ארצות הברית. בסדרה "אפיזודס" גילם מיי את אנדי באטון, מנהל הליהוק של תוכנית הטלוויזיה הבדיונית שעומדת במרכז הסדרה. כמו כן שיחק בתפקיד לארי שוורץ בסרט הטלוויזיה "We'll Take Manhattan" של ה-BBC.
בקולנוע החל מיי לשחק ב-1997 בסרטו של סטיבן פריי "ויילד", סרט ביוגרפי על אוסקר ויילד. עוד הופיע במיני-סדרה "אחים לנשק" על מלחמת העולם השנייה בתפקיד לוטננט אדוארד שיימס, בדרמה הקומית "מסתורי המין" מ-2001 בתפקיד רוג'ר, ובסרט האימה "האויב שבפנים" בתפקיד ד"ר בלו.
מיי דיבב את השוטר צ'ייס מקיין, הדמות הראשית במשחק הווידאו "Lego City Undercover" משנת 2013 ובפריקוול שלו "Lego City Undercover: The Chase Begins".
בשנת 2015 הצטרף מיי לצוות המדבבים בדיבוב האמריקאי של הסדרה "תומס הקטר וחברים" בתפקיד תומס הקטר, החל מהסרט הקצר "תומס הקטר וחברים: ההרפתקה מתחילה".
בית ספר טכנולוגי - עמל אנרג'י-טק חברת החשמל
בית ספר תיכון עמל אנרג'י-טק, הוא בית ספר טכנולוגי לאנרגיה, חשמל וסביבה בשיתוף קבוצת "עמל", חברת החשמל ובפיקוח משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים ופועל בקריית ההדרכה הארצית לחשמל, אנרגיה וסביבה של חברת החשמל בחוות חפציבה בחדרה.
רקע היסטורי
בית הספר התיכון הטכנולוגי עמל אנרג'יטק הוקם בשנת הלימודים תשע"ח 2018 כבית ספר צומח, עם אוריינטציה לתחום האנרגיה, החשמל והסביבה על מנת לתת לבוגריו את הידע והכלים הנדרשים להשתלב כעובדים בתעשייה ובחברת החשמל.
היסודות להקמת בית הספר הונחו באמצע שנות השישים, כאשר חברת החשמל הפעילה שני בתי ספר מקצועיים, האחד, בשיתוף עם עיריית חיפה, והשני, בשיתוף עם עירית תל אביב. בתי הספר הללו פעלו עד אמצע שנות השבעים ורבים מבוגריהם השתלבו בתפקידים שונים בחברה.
בשנת הלימודים תש"פ למדו בבית הספר 124 תלמידים בכיתות י' – יב' וזו השנה הראשונה בה סיימו את הלימודים בוגרי המחזור הראשון של בית הספר.
מגמות לימוד
בית הספר מציע מסלולי לימוד משולבים לתעודה טכנולוגית הכוללת היבחנות במבחני בגרות במקצועות הליבה ובתחום המקצועי, וכן תעודות הסמכה מקצועיות המוכרות מטעם חברת החשמל ותעודת מקצוע רשמית מטעם משרד העבודה. הלימודים מתקיימים בכיתות קטנות בהוראת מורים מרשת עמל ומדריכים מקצועיים (מהנדסים) מחברת החשמל.
מגמת מערכות מיכון תעשייתיות (אחזקה מכנית)
המגמה מציעה לימודים של מערכות מיכון תעשייתיות ומקנה ידע עיוני ומעשי באחזקה מכנית של מפעלים תעשייתיים בדגש על מפעלים לייצור אנרגיה. הלימודים כוללים מכניקה, אוטומציה, גז טבעי, שרטוט והדפסה בתלת מימד, רובוטיקה, מסגרות, ריתוך ומקצועות נוספים הדרושים להכשרה לעבודה בתחום התחזוקה המכנית. התלמידים רוכשים תעודות מקצוע מטעם משרד העבודה בתחומים אלו.
מגמת חשמל
הלימודים במגמת חשמל כוללים נושאים כמו חשמל ביתי, חשמל תעשייתי, בית חכם, אנרגיות ירוקות ועוד, ובסיומם התלמידים נבחנים לקראת קבלת תעודת חשמלאי מוסמך מטעם משרד העבודה, ולאחר צבירת ניסיון מעשי, רכישת רישיון חשמלאי מתאים לעבודות תכנון, התקנה, פיקוח ואחזקה של מתקנים ורשתות חשמל, לרבות בדיקות ותיקונים.
לי
לִי בעברית היא הטיה של מילת היחס לְ בגוף ראשון, שמשמעותה היא עבורי. לי הוא שם פרטי ושם משפחה בעברית. לי הוא גם שם משפחה ושם פרטי אנגלי (Lee או Leigh), ושם משפחה קוריאני (이, Lee), סיני (李, Li) ונורווגי (Lie) (בשמות סיניים וקוריאניים, שם המשפחה מופיע ראשון).
{{פירושונים|
מחוזות ב 12 מדינות בארצות הברית:
ראו גם
}}
קופה אמריקה נשים 2006
קופה אמריקה נשים 2006 (נקראה אז: אליפות דרום אמריקה בכדורגל נשים 2006, בספרדית: Campeonato Sudamericano de Fútbol Femenino 2006) הוא הטורניר החמישי של הקופה אמריקה לנשים שארגנה CONMEBOL. הטורניר נערך בארגנטינה והתקיים מ-10 בנובמבר עד ה-26 בנובמבר 2006. הגביע שימש כטורניר המוקדמות לגביע העולם 2007 ולאולימפיאדת בייג'ינג 2008.
באליפות זו לא נערכו משחקי נוקאאוט. הוחלט ש-10 הנבחרות יחולקו לשני בתים, וארבע הנבחרות שיסיימו במקום הראשון והשני יעפילו לבית הגמר - בו הנבחרת שתסיים את עם המאזן הטוב ביותר תזכה בגביע. נבחרת ארגנטינה, שניצחה בשישה משבעת משחקיה, זכתה באליפות וקטפה את התואר לראשונה בתולדותיה. בעקבות זכייתה היא העפילה ישירות לגביע העולם ביחד עם ברזיל, שסיימה במקום השני בבית הגמר. נכון ל-2022, זו אליפות דרום אמריקה היחידה בה ברזיל לא זכתה.
דניאל באייר
דניאל באייר (בגרמנית: Daniel Baier; נולד ב-18 במאי 1984 בקלן שבגרמניה) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הקשר. במרבית הקריירה שיחק בקבוצת אאוגסבורג הגרמנית.
קריירת מועדונים
באייר שיחק לראשונה בנוער של מינכן 1860. בקביעות שיחק בעמדת הקשר ההתקפי אך במשך השנים הוסט מעט אחורה. את משחקו הראשון בליגה ערך נגד פ.צ. קלן ב-13 בספטמבר 2003. במינכן היה ארבע שנים ורשם למעלה ממאה הופעות, בשנת 2007 עבר לוולפסבורג שבה לא קיבל דקות משחק רבות ולא היה חלק משמעותי בהרכב של הקבוצה ולכן לאחר שלוש שנים בקבוצה, בשנת 2010, חתם באאוגסבורג.
באייר הודיע על פרישתו מכדורגל ב-9 בספטמבר 2020.
חיים אישיים
יורגן, אביו, גם היה שחקן כדורגל ששיחק במדי דרמשטאדט 98 ובנימין, אחיו, גם הוא שיחק בשורותיה.
מריה רודה
מריה רודה (באיטלקית: Maria Roda; 1877–1958) הייתה פעילה אנרכיסטית-פמיניסטית, סופרת ונואמת איטלקייה-אמריקאית, שהשתתפה במאבקי עובדי הטקסטיל באיטליה ובארצות הברית בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20.
תחילת דרכה
מריה רודה נולדה בשנת 1877 בקומו שבאיטליה, והתחילה את פעילותה בתנועות רדיקליות בגיל צעיר. אמה, אדל פרבינצ'יני, נפטרה כאשר רודה עודה ילדה, ואביה, צ'זרה רודה בלזריני, גידל אותה ואת שלוש אחיותיה. צ'זרה היה פועל טקסטיל, ופעיל בארגוני עובדים אנרכיסטיים מקומיים. כדי לסייע לכלכלת המשפחה, מריה ואחיותיה החלו לעבוד במפעל המשי של קומו. שם הכירה פעילים עמיתים של אביה, נהייתה אנרכיסטית והחלה בפועלה הרדיקלי. ממשלת איטליה החשיבה את צ'זרה רודה לאחד מראשי התנועה האנרכיסטית, ושמה עליו, וכן על מריה, מעקב צמוד.
ב-1891 נעצרה מריה רודה ונשלחה לכלא לשלושה חודשים בשל מעורבותה בשביתה במילאנו. היא הואשמה בהסתת הפועלים נגד המשטרה. למרות גילה הצעיר - היא הייתה בת 14 - הוטל עליה עונש מאסר, כיוון שהמשיכה לגלות עמדת התנגדות אל מול השופט. כשנשאלה במשפט לגבי התעמרותה המיוחסת בשוטר בתפקיד בזמן השביתה, שהובילה לכאורה למהומות, היא אמרה: "אני מרחמת על השוטר הזה. אני מרחמת עליו כי הוא בקושי מרוויח את פת לחמו, כי הוא יצור מסכן. אבל זה מרשים לראות אותו רודף אחר אחיו שאף הם יצורים מסכנים... שיחשוב על זה." היא הייתה לדמות אהודה ומפורסמת בחוגים אקטיביסטיים באירופה בשל נכונותה לדבר את אשר על ליבה.
פעילות בתנועה האנרכיסטית האיטלקית-אמריקאית
משפחת רודה היגרה לארצות הברית בשנת 1893, כאשר מריה בת 17. הם התיישבו בפטרסון, ניו ג'רזי, ובמהרה נהיו פעילים בתנועה האנרכיסטית האיטלקית, באחד הארגונים הגדולים והמשפיעים בארצות הברית, Gruppo Diritto all'Esistenza (ארגון זכות הקיום). מריה הייתה מתוסכלת מהדרת הנשים בתנועה, ויחד עם עוד כמה נשים פעילות (כולל נינפה ברוניו וארנסטינה קרבלו) הקימה את Gruppo Emancipazione della Donna (ארגון שחרור הנשים) ב-1897, כדי שנשים בתנועה האנרכיסטית יוכלו להיפגש ולפתח תאוריות משלהן ושיטות לאקטיביזם מהפכני של מעמד הפועלים. רודה ועשרות נשים אחרות החלו לכתוב, להדפיס ולהפיץ כתבים אנרכו-פמיניסטיים, וליצור קשרים עם קבוצות פמיניסטיות אחרות. שני מאמרים של רודה פורסמו ב-La Questione Sociale (עיתון אנרכיסטי בשפה האיטלקית): "Alle operaie" (לנשים עובדות), 15 בספטמבר 1897, ו-"Alle Madri" (לאמהות), ב-7 בספטמבר 1901.
אמה גולדמן שמעה את רודה נואמת בעצרת גדולה בשנת 1894, אשר חגג את שחרורה של גולדמן מהכלא. למרות שהנאום היה באיטלקית וגולדמן לא הבינה דבר ממנו, היא כתבה בזיכרונותיה כמה התרגשה מהנוכחות הכריזמטית של רודה. היא כתבה: "היופי המוזר של מריה, הניגון של הדיבור שלה, עוררו את כל הקהל לכדי התלהבות מתלקחת. מריה הייתה כקרן אור שמש עבורי." ואז היא הבטיחה להיות ל"מורה, חברה, ועמיתה" של רודה.
זוגיות עם פדרו אסטבה
בן זוגה לחיים של רודה היה פדרו אסטבה, אנרכיסט קטלוני, דפס ועורך עיתון שעזר להקים את La Questione Sociale, אחד העיתונים האנרכיסטיים העיקריים בשפה האיטלקית בארצות הברית. בזמן שאסטבה היה העורך של La Questione Sociale, מ-1899 עד 1906, כתיבת נשים בעיתון הייתה בשיאה. רודה ואסטבה חיו בפטרסון לפחות עד 1908, ולאחר מכן גם חיו בטמפה, פלורידה, בברוקלין, ובוויהוקן ניו ג'רזי, כדי להפיץ האידאולוגיה ולארגן עובדים מן השוליים. הבית שלהם בוויהוגן היה מרכז של אקטיביזם רדיקלי במהלך שנות ה-30. נולדו לרודה ואסטבה עשרה ילדים, אך רק שמונה שרדו עד בגרות (ויולט, סנסיטיבה, סיריו, איריס, פלורה, פדרו, הליוס וזפיר); הם איבדו את בנם בן העשר בפיצוץ שכנראה היה ניסיון התנקשות בחייו של אסטבה.
Requiem (אלבום מחזמר)
Requiem (בעברית: רֶקוִיאֶם) הוא אלבום מחזמר שנכתב, הולחן והופק על ידי אנדרו לויד ובר והוקלט על ידי פלאסידו דומינגו, שרה ברייטמן ולורין מאזל. אלבום המחזמר יצא לאור בשנת 1985, על ידי חברת התקליטים רילי יוזפול גרופ, כאלבום הרשמי של המחזמר, "רקוויאם".
"רקוויאם" הוא יצירה פרי עטו של המלחין הבריטי לויד ובר למילות הרקוויאם הקתולי.
אלבום המחזמר נמכר בלמעלה מ-300,000 עותקים בבריטניה וקיבל את תואר הפלטינה מטעם איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי (BPI) בשנת 1985.
רקע
ה"רקוויאם" הולחן בשנת 1984–1985 והוקדש לזכר אביו של אנדרו לויד ובר, ויליאם לויד ובר, שנפטר בשנת 1982. מלבד מותו של אביו, סיפקה השראה לכתיבת הרקוויאם כתבה שקרא לויד ובר, ובה סיפור על ילד מקמבודיה שעמד בפני הדילמה להרוג את אחותו שזנתה או להתאבד, וכן מותו של עיתונאי שראיין את לויד ובר. היה זה אתגר בשביל לויד ובר להלחין יצירה "רצינית", כאשר עסק בדרך כלל במחזות זמר פופולריים. ביצירה ניכרים באמת השפעות פופ, אולם היא מורכבת משאר יצירותיו של לויד ובר.
גרסה ראשונה של היצירה בוצעה בשנת 1984 בפסטיבל סיידמונטון, אך הבכורה של הרקוויאם המלא והמתוקן הייתה כמה חודשים לאחר מכן, ב-25 בפברואר 1985 בכנסיית סנט תומאס בניו יורק. המנצח בביצוע הבכורה, ולאחר מכן בהקלטה של הרקוויאם היה לורין מאזל, הסולנים היו: פלאסידו דומינגו ושרה ברייטמן (אשתו של לויד ובר באותה העת).
אלכסנדר קבנל
אלכסנדר קבנל (בצרפתית: Alexandre Cabanel; 28 בספטמבר 1823 – 23 בינואר 1889), היה צייר צרפתי, שצייר נושאים היסטוריים, קלסיים ודתיים בסגנון אקדמי. הוא היה ידוע גם בתור צייר דיוקנאות. קבנל נחשב לנציג הטוב ביותר של אמנות פומפייר, לפי אנציקלופדיית סלבט, והיה הצייר המועדף על נפוליאון השלישי.
קורות חיים
אלכסנדר קבנל נולד במונפלייה שבארו, צרפת ב-23 בינואר בשנת 1823.
כשהוא היה בן שבע עשרה, הוא החל ללמוד בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות. קבנל למד יחד עם פרנסואה אדוארד פיקו. ב-1844, כשהיה בן עשרים ואחת, הוא הציג ב"סלון" בפעם הראשונה, ושנה לאחר מכן, כשהיה רק בן 22, זכה קבנל במלגת פרס רומא. קבנל נבחר לחבר המועדון ב-1863. הוא התמנה לפרופסור בבית הספר לאמנויות יפות ולימד בו עד מותו.
הוא היה קשור באופן הדוק לסלון פריז: "הוא נבחר לחבר מושבעי הסלון באופן קבוע ותלמידיו יכלו להיספר במאות בסלונים. דרכם, קבנל עשה יותר מכל אמן אחר מדורו כדי ליצור את דמותו של הציור הצרפתי בבל אפוק". סירובו יחד עם ויליאם אדולף בוגרו לאפשור לצייר האימפרסיוניסטי אדואר מאנה ולעוד המון ציירים להציג את עבודותיהם בסלון של 1863, הובילה להקמתה של "סלון הנדחים" על ידי הממשלה הצרפתית.
קבנל היה צייר אקדמאי מצליח, ציורו משנת 1863, "הולדת ונוס", הוא אחד הדוגמאות הידועות ביותר לציור אקדמי במאה ה-19. התמונה הובאה על ידי השליט נפוליאון השלישי; ישנו העתק מדויק קטן, שצויר ב-1875, בשביל הנקאי ג'ון וולף, הנמצא כיום במוזיאון המטרופוליטן לאמנות שבניו יורק סיטי. הציור ניתן למוזיאון על ידי וולף ב-1893.
תלמידים
תלמידיו של קבנל כללו את:
העברה אנכית
יתרונות
המנגנון מקדם לחצֵי ברירה אבולוציונית הפועלים על המארח והסימביונט כיחידה אחת, וגורמים להם לתפקד כהולוביונט – כלומר, לעבור שינוי גנטי או אפיגנטי יחד.
חסרונות
צווארי בקבוק אבולוציוניים מובילים לצמצום המגוון הגנטי של הסימביונטים, ובכך מפחיתים את עמידותם בפני שינויים, קשיים או מכשולים. באופן דומה, הדבר מקטין את גודל האוכלוסייה האפקטיבי. בסופו של דבר, ללא הזרמה של חומר גנטי חדש, האוכלוסייה הופכת למושבה משובטת (clonal colony). מוטציות נוטות להישאר בסימביונטים ולהצטבר עם הזמן.
אימהית
העברה של מחלה מהורה, על פי רוב אֵם, לילד, במהלך שהותו ברחם, בעת הלידה או בהנקה. צורת ההעברה האנכית כוללת מחלות כמו איידס, הפטיטיס B ועגבת.
שושלת חיידקית
היות שהביצית תורמת את האברונים ויש בה יותר מקום והזדמנויות להעברת סימביונטים תוך-תאיים לדורות הבאים, העברה אימהית היא שיטה נפוצה מאוד של העברה אנכית. בחרקים, סימביונטים תוך-תאיים יכולים לנדוד מהבקטריוציטים (תאי שומן נושאי חיידקים) אל השחלות ולהשתלב בתאי נבט.
אבהית
העברה אנכית מהאב לצאצאיו היא נדירה ביותר, אך קיימת — החרק הדומה לחגב Nephotettix cincticep מעביר את החיידק ריקציה לצאצאיו בתוך תאי הזרע שלו.
אפוסימביוזה
לתולעי אדמה (Eisenia) יש סימביונט חוץ-תאי, החיידק Verminephrobacter. במקום שהחיידק יעבור דרך הביצה בקו הנבט, הצעירים הם אַפּוֹסימביוטיים כשהם עדיין בביצה; עם זאת, הם רוכשים את החיידק Verminephrobacter לפני שקפסולת הביצה נקרעת, כך שזו עדיין העברה אנכית.
כנימות אפונה ובוכנרה
כנימות אפונה אינן מקבלות את כל חומצות האמינו הדרושות מהתזונה שלהן. בוכנרה, סוג של פרוטאובקטריה, מסנתזת את חומצות האמינו הנחוצות להן, במערכת יחסים מחייבת, כובלת.
כיני ראש ו-Candidatus Riesia pediculicola
לכינת הראש (Pediculus humanus) יש קשר סימביוטי מחייב עם החיידק Candidatus Riesia pediculicola. הכינה מספקת לחיידק מחסה והגנה, והחיידק מספק ויטמיני B שחיוניים לכינה. החיידק חי בבקטריוציט אך עובר לשחלות ומשם מועבר לדור הבא.
גרגואר דפרל
גרגואר דפרל (נולד ב-17 ביוני 1991) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת החלוץ בססואולו.
קריירת מועדונים
ביוני 2011 צ'זנה ופארמה ניהלו משא ומתן לגבי העברת שחקנים ביניהן, כשהעסקה הייתה שדפרל וג'יאנלוקה לאפדולה יעברו לצ'זנה בתמורה שאנדראה רוסיני וניקולה דל פיבו יעברו לפארמה (השווי של השחקנים מכל צד היה 2.6 מיליון אירו).
ב-5 באוגוסט 2015 ססואולו רכשה את דפרל.
ב-20 ביולי 2017 דפרל חתם בשורות רומא עד שנת 2022, כשהאחרונה שילמה עליו 5 מיליון יורו עבור השאלה ו-15 מיליון יורו חובת רכישה. את שערו הראשון בקבוצה כבש מפנדל בסיום המשחק נגד בנוונטו שקבע את תוצאת המשחק, ניצחון 2–5.
בוואר-373
בַּוַואר-373 (בפרסית: باور-۳۷۳, פירוש מילולי: 'אמונה') היא מערכת טילי קרקע-אוויר איראנית ארוכת טווח ניידת שקיומה נחשף באוגוסט 2016. איראן תיארה אותה כמתחרה עם מערכת הטילים S-300. היא מיוצרת על ידי משרד ההגנה האיראני בשיתוף פעולה עם יצרנים ואוניברסיטאות מקומיות שלא פורטו.
המערכת הוצגה רשמית במהלך טקס בהשתתפות נשיא איראן חסן רוחאני ב־22 באוגוסט 2019, והוכרזה כמבצעית באותו היום.
נתונים טכניים
מערכת בוואר 373 מסוגלת לזהות עד 100 מטרות, לעקוב אחרי 60 מהם ולהעסיק שש במקביל.
לבוואר יש מכ"ם הפועל ב S-Band לגילוי, ומכ"ם בקרת אש ב X-Band להנחיית טילים. שניהם מסוג "Active Electronically Scanned Array".
בוואר מסוגל לזהות מטרות או מטוסים בטווח של יותר מ-300 ק"מ, לנעול בכ-250 ק"מ וליירט ב-200 ק"מ, כולל מטוסי בעלי טכנולוגית חמקנות אך בטווח קצר יותר.
נאמר כי בוואר 373 בעל יכולות חסינות ללוחמה אלקטרונית ולפצצות אלקטרומגנטיות. בנוסף, המכ"מים שלה מסוגלים לזהות טילים נגד קרינה (ARM).
בוואר יכול לפגוע במטרות עד לגובה של 27 ק"מ.
הר כריסטי (אלברטה)
הר כריסטי (באנגלית: Mount Christie) הוא פסגה בפרק הלאומי ג'ספר, בהרי הרוקי הקנדיים בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
ההר ממוקם בשטח עמק נהר אתבסקה.
גובהה של הפסגה 3,103 מטרים מעל פני הים; הפסגה מתנשאת לגובה של 303 מטרים מעל סביבתה.
הר כריסטי ממוקם 1.67 קילומטרים צפונית - צפון-מזרחית מפסגת ברסלז.
ניתן לראות את הר כריסטי מהכביש המהיר אייספילדס, כאשר מאתר זה ניתן לראות בצורה מיטבית את שכבות סלעי המשקע המרכיבים את ההר (ראו להלן בפסקת "גאולוגיה").
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי ג'יימס הקטור בשנת 1859.
הקטור קרא להר על שמו של ויליאם ג'וזף כריסטי, מגלה ארצות ופוליטיקאי קנדי.
כריסטי היה הסוכן הראשי של חברת מפרץ הדסון בשנת 1859 בפורט אדמונטון, בעת שהקטור, וחברי משלחת פאליסר, שם בחורף 1858–1859.
שמו של ההר אומץ רשמית בשנת 1947, על ידי ועדת השמות הגאוגרפיים של קנדה.
הטיפוס לפסגת ההר
הטיפוס הראשון לפסגת ההר התרחש בשנת 1930 - על ידי המשלחת שכללה את וו. ר. היינסוורת' (W.R. Hainsworth), ג'יי. פ. להמן (J.F. Lehmann), מ. מ. סטורמיה ( M.M. Strumia), ו-נ. ד. ואף (N.D. Waffl).
גאולוגיה
הר כריסטי מורכב מסלעי משקע שמקורם החל מעידן הפרקמבריון ועד עידן היורה. בתקופות אלה היה האזור בו ממוקמים הרי הרוקי ים רדוד, בהם נוצרו סלעי המשקע. במהלך תקופת האורוגנזה הלרמידית, נדחפו סלעי המשקע מזרחה, אל מעלה לסלעים צעירים יותר.
לקריאה נוספת
• Dave Birrell, 50 Roadside Panoramas in the Canadian Rockies, P 28
• Brian Patton, Parkways of the Canadian Rockies: A Touring Guide to Banff, Jasper, Kootenay, P 104
• Canadian Board on Geographical Names, Place-names of Alberta, F. A. Acland, printer, 1928, P 34
קוף-מעופף
קוף-מעופף או עטלף הקוף (שם מדעי: Pteralopex) הוא סוג של עטלף בינוני-גדול במשפחת עטלפי הפירות, שכולל 5 מינים שאנדמיים לארכיפלג של איי שלמה באזור מלנזיה. הסוג שהוקם בשנת 1888 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס ידוע בתכונות האנטומיות הייחודיות שלו, ואחדים מהמינים בו תוארו מדעית רק בתחילת המאה ה-21. הטקסון המונוטיפי קוף-מעופף פיג'יאני סווג בעבר כמין בסוג זה, עד שבשנת 2005 הוקצה עבורו סוג נפרד - Mirimiri על בסיס סטיה גנטית משמעותית. כל מיני הקוף המעופף נמצאים ברמות שונות של סכנת הכחדה עקב בירוא יערות.
אנטומיה ומאפיינים פיזיים
לקוף המעופף גוף גוצי ומוצק, גולגולת עגלגלה ומסיבית וחרטום נפוח ורחב. האוזניים הקטנטנות רחבות ועגולות ומוסתרות לעיתים קרובות בפרווה. העיניים גדולות במיוחד עם אישונים אדומים או כתומים. התכונות הייחודיות הללו מבדילות אותו היטב מקרובו השועל המעופף, והן אחראיות לדמיון הבולט בינו לבין הקוף שמשמש כסימן ההיכר של הסוג. בניגוד לעטלפי פירות אחרים, מקום החיבור של קרומי התעופה אצל הקוף המעופף הוא ליד השדרה ולא בצדדי הגוף. כפות הרגליים רחבות עם טפרים גדולים וחזקים.
הקוף המעופף מתאפיין ברכס גולגולתי, קשתות זיגומטיות עבות ולסתות גדולות; כל אלו מצביעים על שרירי לעיסה חזקים במיוחד. המורפולוגיה של השיניים גם היא ייחודית: החותכות הקדמיות כמעט כפולות בגודלן ביחס לעטלפי הפירות, הניבים חזקים ומסיבים, והטוחנות מרובעות ורחבות; מעבר לכך, השיניים גם מחודדות באופן כללי. השילוב בין האנטומיה של הלסת למורפולוגיה של השיניים מאפשרות לקוף המעופף לפצח ולאכול פירות קשים במיוחד.
הקוף המעופף הוא עטלף גדול למדי: אורך ראשו וגופו 16–28 ס״מ (285-161 מ״מ - בהתאם למין), אורך הזרוע 11–17 ס״מ, ומוטת הכנפיים עד 34 ס״מ. משקלו נע בין 225 ל-790 גרם ובממוצע חצי ק״ג. הסוג נטול זנב, וכנף הזנב מסתכמת בקרום דק לאורך החלק הפנימי של הרגליים. אין דו-צורתיות זוויגית משמעותית, והזכרים והנקבות זהים במידות הגוף.
כסות
הפרווה של הקוף המעופף עבה, צפופה וצמרירית, כשאצל חלק מהמינים היא ארוכה ואצל חלק קצרה. על הזרועות והשוקיים יש שרוולים עבים של שיער, והראש גם הוא שעיר יחסית (להוציא את החרטום).
צבעה הכללי משתנה בין המינים ונע בין שחור פחם לחום אדמדם, חום זית או אוכרה, כאשר הגחון נוטה להיות חיוור יותר. לחלק מהמינים יש טלאי זהוב או לבן על החזה. הכנפיים השחורות מוכתמות או מנומרות בחברבורות בהירות, ואילו הזרועות, הרגליים והחרטום בצבע ורוד, בורדו או סגלגל.
תפוצה
מיני הקוף המעופף אנדמיים לאזור מלנזיה, ומצויים באיים הבאים הפזורים בין ים שלמה לאוקיינוס השקט: בוגנוויל, בוקה, גוודלקנל, צ'ויסאול, ניו-ג'ורג'יה, סנטה איזבל, ואנגונו וקולומבנגרה. האיים הללו נמצאים בשטחן של המדינות איי שלמה ופפואה גינאה החדשה ומהווים חלק מהארכיפלג של איי שלמה.
אקולוגיה
בית הגידול של הקופים המעופפים מוגבל לאזור אקולוגי המכונה יערות הגשם של איי שלמה; הוא מורכב מפסיפס של יער גשם טרופי, יער עננים, יער מנגרובים, ביצות מים מתוקים ובתה חופית. הטמפרטורות באזורי המחיה של הסוג 20–30 מעלות וכמות המשקעים הממוצעת גבוהה למדי ועומדת על כ-2,000 מילימטר לשנה.
הקופים המעופפים פעילים בשעות הלילה, ומבלים את שעות היום בשינה בחללי עצים או על גזעים ושרכים; מקום המחסה ממוקם בדרך כלל בגובה 6–10 מטר מעל קרקעית היער. הם חיים בבדידות, בזוגות או בקבוצות קטנות של עד 10 פרטים. הקופים המעופפים אוכלי פירות, וניזונים בעיקר מתאנים, מנגו, קוקוס וצוף; היכולת לפצח אגוזי קוקוס ופירות קשים אחרים מתאפשרת בזכות שרירי הלעיסה החזקים, הלסתות המסיביות והשיניים הגדולות והמחודדות. ההיריון נמשך מספר חודשים, ולאחריהם נולד גור יחיד בין אפריל ליוני.
הקוף המעופף הוא סוג העטלף הנדיר ביותר, שכן כל המינים שבו מאוימים מצד אובדן בית גידול באמצעות בירוא יערות כמו גם מציד עבור הבשר או בשל היותם מזיקים למטעי פירות. אובדן בית הגידול חמור במיוחד לאור טווח התפוצה המצומצם של הסוג שמגובל לאיים הגדולים של איי שלמה. שני מינים בסוג נמצאים בסכנת הכחדה חמורה (CR), שני מינים בסכנת הכחדה (EN) ומין אחד פגיע (VU).
מינים
בסוג זה 5 מינים:
ואווילה, מיטרופוליט מונטנגרו
התעודה הראשונה שבה הוזכר שמו של ואווילה היה צ'רטר שהוצא ב-4 בינואר 1485 על ידי איוואן צרנוייביץ' (ששלט בשנים 1465–1490). הוא כיהן אז כבישוף ממלא מקום לצד המיטרופוליט של זטה, ויסריון, שבזמנו נבנה המנזר העתיק של צטיניה (1485-1484).
באותה תקופה הועברה בירת הנסיכות מאובוד לצטיניה ובמנזר החדש נקבע גם מושבו של המיטרופוליט. ואווילה ירש מוויסריון את התפקיד מיטרופוליט זטה והמקור הראשון המציין זאת הוא מ-1494, כשבירך ואווילה על הספר "האוקטואכוס (אוקטואיך) מצטיניה", ספר שירים והמנונים כנסייתיים בעריכתו של הנזיר הבכיר מקאריה, הספר הראשון שהודפס באלפבית קירילי בדרום מזרח אירופה. הספר יצא לאור בבית הדפוס שהקים הנסיך ג'וראג' החמישי צרנוייביץ' (1496-1489), כנראה באובוד ואחר כך בצטיניה. בתמיכת הנסיך התמנה וואווילה ל"מיטרופוליט של מונטנגרו ופרימוריה (חוף הים)". הוא היה המיטרופוליט הראשון של זטה שמושבו היה במנזר צ'טיניה.
ב-1504 מוזכר מיטרופוליט חדש בשם רומאן. לא ברור אם הוא נבחר כממלא מקום לצידו של ואווילה או שהחליף אותו בתפקיד. ב-1514 נפרדה זטה מהסנג'ק סקוטרי והתארגנה כסנג'ק נפרד של מונטנגרו, תחת שלטונו של סטנישב צרנוייביץ', שהמיר דתו ושינה את שמו לסקנדרבג. העם זלזל בנסיך המומר והכוח היחיד שאיחד אותו הייתה הכנסייה.
בספרי היסטוריה אחדים מדברים על היותו ואווילה ה"ולדיקה-נסיך" הראשון של מונטנגרו החל מ-1516, אבל הדבר אינו ברור
ואווילה מת בצטיניה בשנת 1520. במקומו נבחר המיטרופוליט גרמן השלישי.
בדווטרס
בדווטרס היא להקת פופ-פאנק אסטונית שהוקמה בשנת 2004. התפרסמה באביב 2007 לאחר שזכתה בתחרות שירה גדולה עבור להקות חדשות במדינתה. בין מאי 2013 עד ליוני 2022 חדלה לפרסם מוזיקה חדשה.
קריירה מוזיקלית
באביב 2008 הופיעה בדווטרס לצד אבריל לאבין כאורחים בסיבוב ההופעות שלה. בקיץ אותה השנה יצאה לסיבוב הופעות משלה ב, וביצעה שירים משותפים עם ריימון, ג'ופיטר ופרנץ פרדיננד. במקביל חתמה על חוזה הקלטות עם חברת התקליטים השוודית איי קאן היר מיוזיק (טי.אם.סי אנטרטיינמנט), והחלה לעבוד על אלבום הבכורה שלה. הקלטותיו החלו בדצמבר 2008 והסתיימו כחודש אחרי, בינואר 2009. האלבום, שכותרו Meet the Fucking Bedwetters, יצא לאור ב-20 באפריל, והופץ לשירותי הסטרימינג השונים.
הקליפ לסינגל "Long.Some.Distance" בוים על ידי הנריק הנסון, במאי קליפים שוודי. הסרטון גרף את פרס MTV פרש, והוקרן גם במדינות אחרות מהבלטיות, כמו פינלנד, דנמרק ונורווגיה.
בין השנים 2009–2010 סיירה בדווטרס במדינות הבלטיות, וניגנה בפסטיבלי מוזיקה כמו פוזיטיבוס, בי2גדר, פונופסט, בלטיק ביץ' פרטי, ריו רוק אנד רוק נייטס לצד שינייד או'קונור, פולרקרייס 18, ATB ועוד. ב-16 באוגוסט 2010 הושמע שירה החדש, "Hayley", בבכורה עולמית ברדיו 2 האסטוני, רדיו 101 הלטבי, אופוס3 הליטאי ורדיו אפרה הפולני. הקליפ לשיר צולם במשך שלושה ימים בעיר פרנו.
ב-31 במאי 2013 הופיעו חברי בדווטרס בפעם האחרונה בעיר הולדתם, ולאחר מכן החליטו להיפרד.
בשנת 2023 נחשף כי בדווטרס עתידה להשתתף בקדם האסטוני לאירוויזיון 2023, Eesti Laul, עם השיר "Monsters". היא סיימה את התחרות במקום השני, מאחורי אולי ואליקה מילובה בהתאמה.