cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תל אביב-יפו
יפו העתיקה
המתחם כולל את בתי המגורים וסמטאות יפו העתיקה במדרונות המערבי והדרומי, את גן המדרון במדרון הצפוני, ואת גן הפסגה וכיכר קדומים בראשו ויש הכוללים גם את נמל יפו ואת טיילת חומות הים במתחם. יפו העתיקה היא רק שריד לעיר שהתקיימה במקום עד מלחמת העצמאות. רוב בתיה העתיקים נהרסו וחלק גדול מהבינוי העתיק שנשאר שוקם ושומר במסגרת פרויקט נרחב שהחל באמצע שנות ה־60.
רחובות העיר ושדרותיה
מאז סוף שנות ה־90 ותחילת שנות ה־2000 זוכות השדרות, ובראשן שדרות רוטשילד, להתחדשות עירונית ענפה ושיפוץ נרחב שגרם להחייאתן ולחיזוק מעמדן כחללים ציבוריים חשובים ביותר בעיר, לתרבות הפנאי ולאירועים מיוחדים. במהלך השיפוץ נוספו מדשאות, פרחים וספסלים, סומנו שבילי אופניים, הוסרו המשתנות הציבוריות המוזנחות שהיו בשדרה, נבנו מתקני משחקים, ומעברי הרחובות נהיו נוחים יותר. בעקבות השיפוץ, התמלאו השדרות באוכלוסיית האזור והפכו לאחד ממוקדיה המובילים של תל אביב.
חוף הים והטיילת
רצועת חופי תל אביב מתמשכת לאורך כ־14 קילומטרים על שפת הים התיכון, ומהווה מרכיב מרכזי בחיי תושבי תל אביב ובדימויה כעיר חוף. חלק ניכר מרצועת החוף משמש לפעילויות פנאי ונופש הפתוחות לציבור הרחב, בעיקר כחופי רחצה, טיילות ופארקים. חלק קטן משמש לפעילויות אחרות, שבחלקן סגורות לציבור. רצועת החוף כוללת גם ארבע מעגנות (רדינג, נמלי תל אביב ויפו, והמרינה).
רוב חופי הרחצה והטיילות מרוכזים ברצועה החוף המרכזית, שבין הירקון ליפו. חופי תל אביב כוללים את חופי הרחצה הראשונים שהוסדרו בארץ, כבר בשנות ה־20 של המאה העשרים.
בשנת 2010 דורגה תל אביב במקום התשיעי במצעד ערי החוף שערך המגזין הבינלאומי נשיונל ג'יאוגרפיק.
שווקים
בתחומי תל אביב-יפו פועלים מספר שווקים בעלי מאפיינים שונים. השוק הוותיק ביותר בעיר הוא שוק הפשפשים ביפו המתמחה בעתיקות, חפצי בית ישנים ופרטי אמנות שונים. שוק זה הוא למעשה השוק הגדול היחיד שנשאר ביפו. עד מלחמת העצמאות התקיימו מספר שווקים גדולים באזור יפו העתיקה, ובהם סוק א־דיר ממזרח לכיכר השעון ו"שוק הזרים" שברחוב יפת, "שוק נווה צדק" ו"שוק האתרוג" שפעל ברחוב האתרוג. השוק הגדול והפעיל בעיר כיום הוא שוק הכרמל הנמצא במרכזה. השוק פועל בכל ימות השבוע ומתמחה בעיקר במזון אך גם במוצרים נוספים. שוקי מזון גדולים ופעילים נוספים הם שוק לוינסקי הפועל בדרום העיר לאורך רחוב לוינסקי ושוק התקווה הפועל בשכונת התקווה. קרוב לשוק הכרמל פעל גם שוק בצלאל בו נמכרו בעיקר בגדים, ובעבר נודע בדוכני הפלאפל שבו. משנת 2010 גם פועל באופן קבוע שוק איכרים אורגני במתחם נמל תל אביב. פעמיים בשבוע פועל במדרחוב נחלת בנימין יריד יוצרים ואמנים מפורסם הזוכה זה שנים לעידודה של העירייה. כמו כן פועלים באזורים שונים בעיר שווקים תקופתיים כגון יריד עתיקות בכיכר דיזנגוף וירידים שונים הנערכים באופן ארעי בכיכר רבין, נמל תל אביב, מרכז הירידים, בפארק הירקון ועוד.
בנוסף לשווקים אלו פעלו בעיר מבני שוק שנהרסו ופונו לצורך מגורים. עד שנת 2006 פעל השוק הסיטונאי בו נסחרו פירות וירקות בין סוחרים. שוק זה פונה והועבר לצריפין, ובשטח שבו שכן מתוכננת לקום שכונת מגורים משולבת עם מבני מסחר ותעסוקה, מבני ציבור ופארק. בנוסף פעל ברחוב העלייה מבנה שוק קמעונאי בסגנון באוהאוס המיועד להריסה בחלקו שנקרא: "שוק העלייה" שנפתח בשנת 1938 ונסגר בשנת 1981. לרשימת השווקים בתל אביב הצטרף בשנת 2015 "שוק שרונה מרקט" - שוק קולינרי אורבני מודרני וחדשני. זהו גם השוק המקורה הגדול בישראל, אשר פועל שבעה ימים בשבוע.
מרכזי קניות
בעיר פועלים מספר מרכזי קניות:
דמוגרפיה וסטטיסטיקה
לפי הערכה, בשנת 2013 התגוררו בעיר כ־420,780 תושבים שהם כ־5.4% מתושבי ישראל ו־12.4% מכלל תושבי מטרופולין גוש דן. תל אביב-יפו היא עיר מעורבת, וכ־92% מתושביה הם יהודים, כ־4.3% הם ערבים והיתר בני קהילות אחרות. למעשה, רק יפו מתאפיינת באוכלוסייה יהודית־ערבית מעורבת והאוכלוסייה בעיר תל אביב עצמה (ללא יפו) היא רובה ככולה יהודית. לפי פסיקת בג"ץ משנת 2000 חויבה העירייה להציב שילוט דו־לשוני בכל חלקי העיר. מנתונים לא רשמיים שמקורם בהערכה, גרים בתל אביב גם כ־50,000 עובדים זרים, שאינם נמנים בנתוני הלמ"ס.
בין אזורי העיר קיימת שונות בצפיפות האוכלוסייה. באזור עבר הירקון ובאזור שרונה ומונטיפיורי – צפיפות האוכלוסייה נמוכה יותר (בין 3.4 ל-6.9 נפשות לדונם בשנת 2017) ובאזור מרכז העיר והצפון הישן צפיפות האוכלוסייה גבוהה יותר (13.4 ו-17.8 נפשות לדונם בשנת 2017, בהתאמה).
הגיל החציוני של תושבי העיר הוא 34.1 שנים לעומת 28.6 בכלל ישראל. 48.2% מתושבי העיר הם גברים ו־51.8% הן נשים. להלן נתוני התפלגות האוכלוסייה בשנת 2008 לפי גיל ומין:
בשנת 2009 היו בעיר 239,194 יחידות דיור. 78.7% מהן, 188,281, שימשו למגורים.
בריאות
המרכז הרפואי תל אביב ע"ש סוראסקי הוא המוסד הרפואי החשוב בתל אביב, ונמנה עם שלושת בתי החולים הגדולים במדינה. המרכז מטפל בכ־438,000 תושבי העיר ומעל למיליון איש הנכנסים אליה מדי יום. המרכז נמצא ברחוב ויצמן בעיר ומשתרע על שטח של 150,000 מ”ר. הוא מאגד בתוכו שלושה בתי חולים: בית החולים הכללי איכילוב ובצמוד לו מרכז השיקום ע"ש אידה סוראסקי, בית החולים ליס לנשים וליולדות ובית החולים דנה לילדים. בנוסף לתפקידו כמתקן רפואי הוא משמש מרכז הוראה ומחקר המסונף לפקולטה לרפואה ובית הספר לסיעוד באוניברסיטת תל אביב.
בית החולים הפרטי החשוב בעיר הוא בית חולים אסותא, ופעל בו גם בית ספר לאחיות. הוא הוקם ב־1934 על ידי קבוצת רופאים יוצאי גרמניה, אשר שמו דגש על הקמת מוסד רפואי עצמאי, שאינו מהווה חלק מהמערכות הבריאותיות המרכזיות של ההסתדרות הציונית הדסה וקופת חולים כללית שפעלו אותה עת ביישוב היהודי בארץ ישראל. בית החולים הוקם ברחוב ז'בוטינסקי על שטח של שמונה דונמים שנרכש מהכפר סומייל, והשם "אסותא" נבחר על ידי המשוררים שאול טשרניחובסקי ויעקב כהן. בשנת 2009 עבר בית החולים אסותא לבניין חדיש ומפואר ברחוב הברזל בשכונת רמת החיל. בית החולים אסותא הוא בעליו של ארבעה בתי חולים ושבע מרפאות ברחבי ישראל. מרכז אסותא גדול נוסף נמצא כיום ברחוב יגאל אלון בעיר.
מרכז רפואי רעות הנמצא בשכונת יד אליהו הוא בית החולים השיקומי הגדול מסוגו בתל אביב.
בעבר פעלו בתחומי תל אביב מספר בתי חולים נוספים. בית החולים הדסה הוקם בשנת 1918 ושכן רוב הזמן בבניין ברחוב בלפור 8 במרכז העיר. בית החולים הדסה שירת את תושבי העיר, יחד עם בית החולים אסותא, משך עשרות שנים, אך החל בשנות ה־80 החל פינויו ההדרגתי ומחלקותיו שולבו במרכז הרפואי תל אביב. ב־1992 נסגרה המחלקה האחרונה והבניין נהרס. כיום עומד במקומו מתחם רובע לב העיר. בית חולים נוסף ששולב במרכז הרפואי ת"א, הוא בית היולדות הקריה ששכן בקריה ונודע בשם "בית חולים הקריה". בית היולדות נוסד בשנת 1951, ושימש עד 1998 כבית היולדות של תל אביב. לאחר מכן נהרס הבניין ותחתיו קם המגדל של משרד הביטחון. ביפו פעל בית חולים ממשלתי. בית החולים פעל משנת 1948 עד לסגירתו בשנת 1980. את מקומו ירש המרכז הרפואי וולפסון בחולון. מוסד רפואי חשוב נוסף שפעל בתל אביב הוא מרפאת זמנהוף ששימשה כמרפאה החשובה ביותר של קופת חולים כללית במרכז ישראל. המבנה ברחוב זמנהוף היה בנוי בסגנון הבינלאומי. המבנה נהרס ובמקומו מוקם מגדל מגורים תוך כדי שימור חלק ממעטפת המבנה המקורי. המרפאות שפעלו בו הועברו למגדל המאה.
אמנות ותרבות
מרבית התיאטראות צמחו בתל אביב כבר בימיה הראשונים כעיר ובעיקר בתקופת המנדט הבריטי. "הבימה", "האוהל" ו"המטאטא" היו מן התיאטראות העבריים הראשונים וכולם צמחו בעיר בתקופה זו. בשנות ה־40 הוקם התיאטרון הקאמרי, התיאטרון העירוני הרשמי. בתל אביב הקים מרדכי גולינקין ב־1923 את האופרה הארצישראלית, שנסגרה ב־1940. בשנת 1947 הוקמה האופרה הישראלית, וב־1985 האופרה הישראלית החדשה, ששמה הרשמי הוא "האופרה הישראלית תל אביב-יפו". גם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, שקונצרט הפתיחה שלה נערך באולם יריד המזרח בתל אביב ב־26 בדצמבר 1936, פועלת מתל אביב. בתל אביב ממוקמים גם האולמות המובילים לאמנות הבמה, ובהם המשכן לאמנויות הבמה, המשמש בית לתיאטרון הקאמרי ולאופרה הישראלית החדשה, ומתחם הבימה הכולל את היכל התרבות, המשמש, מאז היווסדו בשנת 1957, כאולם הבית של התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
בין השנים 1992–1995 פעלה בעיר התזמורת הסימפונית תל אביב, אשר תפקדה כתזמורת המכוונת אל קהילת אוהבי המוזיקה בעיר שאינם יכולים להרשות לעצמם לרכוש כרטיסים לקונצרטים של התזמורת הפילהרמונית הישראלית. נגני התזמורת היו ברובם צעירים – ילידי ארץ ישראל ועולים חדשים. מנצחה ומנהלה המוזיקלי היה איתי טלגם, ואיתו גם זכתה התזמורת בפרס המועצה הציבורית לתרבות ולאמנות על ביצוע מצטיין של מוזיקה סימפונית ישראלית.
אמנים נוספים וכן חלוצי הספרות השירה העברית המודרנית פעלו ברובם בתל אביב: משוררים כגון חיים נחמן ביאליק, אברהם שלונסקי, אלכסנדר פן ונתן אלתרמן, אמנים כדוגמת נחום גוטמן, יצחק פרנקל וראובן רובין ואנשי רוח נוספים היו לא רק אישים בעלי חשיבות לאומית אלא גם דמויות מקומיות חשובות והיו מעורבים בפעילות הציבורית של העיר תל אביב.
בתחום האמנות הפלסטית בולטת תל אביב-יפו בריכוז הגדול של גלריות ומוזיאונים לאמנות. בית ספר לאמנות של ההסתדרות מיוסדו של הצייר יצחק פרנקל פעל בת"א מ1926 עד 1929, שם למדו ציירים בולטים כגון ג'ניה ברגר, שמשון הולצמן, מרדכי לבנון ועוד. בשנת 1932 נפתח בתל אביב מוזיאון תל אביב לאמנות, ששכן אז ב"בית דיזנגוף". בשנת 1934 נפתחה הגלריה הראשונה בעיר – גלריה לאמנות כ"ץ. בתחילת שנות ה־40 של המאה ה־20 בלטו תערוכות כלליות שהוצגו בבית "הבימה" והיוו במה להצגת מיטב האמנות של אותה תקופה. בשנת 1952 נחנך "ביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו", שנבנה כתוספת למוזיאון תל אביב לאמנות. בשנת 1971 נחנך המבנה הנוכחי של מוזיאון תל אביב לאמנות.
תל אביב אירחה את תחרות אירוויזיון 2019, שנערכה באקספו תל אביב.
עם מוסדות האמנות והתרבות המרכזיים בעיר נמנים: {|
ספריות
הספרייה המרכזית של תל אביב היא ספריית בית אריאלה, שהיא גם הספרייה הציבורית הגדולה בישראל. בנוסף, נכון ל־2021 יש 21 ספריות עירוניות בתל אביב:
חינוך
בסך הכל, פועלים בתל אביב-יפו למעלה מ־150 מוסדות חינוך. ידועה במיוחד היא הגימנסיה העברית "הרצליה" שהוקמה ביפו בשנת 1905 והייתה בית הספר התיכון העברי הראשון בעולם. עם ייסודה של אחוזת בית בשנת 1909, הועברה הגימנסיה לרחוב הרצל ונקראה על שמו של חוזה המדינה. הבניין הישן של בית הספר היה בנוי בסגנון אקלקטי והוא הוקם בקצה רחוב הרצל באופן שהציב אותו ואת החינוך בתודעת תושבי תל אביב כמוסד בעל חשיבות עליונה. ב־1962 הועבר בית הספר למבנה חדש ברחוב ז'בוטינסקי, והמבנה הישן נהרס בצעד שנוי במחלוקת ופינה את מקומו למגדל שלום מאיר.
המוסד החינוכי החשוב בעיר כיום הוא אוניברסיטת תל אביב. המוסד הוא אוניברסיטת המחקר הגדולה בישראל והמוסד היהודי להשכלה גבוהה הגדול בעולם. על־פי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, בשנת הלימודים תשס"ו למדו בה כ־28,000 סטודנטים. ההכרזה על הקמת אוניברסיטת תל אביב התקיימה ב־6 ביוני 1956, אך למעשה הקמתה נעשתה בשלבים ונמשכה כעשר שנים, אגב איחוד מוסדות שונים. גרעין האוניברסיטה הוקם ב־1 בדצמבר 1953 באבו כביר סמוך ליפו, עם פתיחת "המכון האוניברסיטאי למדעי הטבע". בשנת 1960 זכתה האוניברסיטה להכרה ראשונה מטעם המועצה להשכלה גבוהה ובהדרגה הוכרו חוגים נוספים שלה מבחינה אקדמית. ב־4 בנובמבר 1964 נחנך הקמפוס הקבוע של האוניברסיטה ברמת אביב, וב־1969 זכתה אוניברסיטת תל אביב להכרה מלאה של המועצה להשכלה גבוהה והוכרה כתאגיד לפי החוק להשכלה גבוהה.
מוסדות אקדמיים אחרים הם המכללה האקדמית תל אביב יפו ואפקה - המכללה האקדמית להנדסה בתל אביב, ועם המוסדות להכשרת מורים נמנים מכללת לוינסקי לחינוך שנוסדה בשנת 1912 וסמינר הקיבוצים.
בתי ספר בעיר המתמקדים בנושאים ייחודיים הם בית הספר לטבע, בית הספר לאמנויות תל אביב ובית החינוך ע"ש א"ד גורדון.
ספורט
בעיר תל אביב-יפו פועלים שני מועדוני הספורט הגדולים והמעוטרים בישראל – מכבי תל אביב והפועל תל אביב, אשר החלו לפעול בענפי ספורט רבים עוד בטרם הוקמה המדינה, ומלבדן פועלות בעיר עוד עשרות קבוצות בענפים שונים.
כדורגל
בעיר פועלות שתי קבוצות כדורגל מהמצליחות והמעוטרות בישראל – מכבי תל אביב והפועל תל אביב המשחקות בליגת העל, אשר משחק הדרבי ביניהן נחשב לאחד המשחקים הבולטים בכדורגל בישראל. בני יהודה תל אביב אשר מייצגת את שכונת התקווה ומכבי יפו משחקות בליגה הלאומית. הפועל כפר שלם ושמשון תל אביב משחקות בליגה א'. בית"ר תל אביב ובני יפו אורתודוקסים משחקות בליגה ב'. במחוז תל אביב של ליגה ג' משחקות אינטר עלייה תל אביב, בית"ר עזרא, מועדון ספורט רו"ח תל אביב, אליצור יפו תל אביב, ספורטינג תל אביב, הפועל רמת ישראל, בית"ר יפו, הפועל נווה גולן, מועדון כדורגל דיזינגוף תל אביב ומועדון כדורגל תל אביב טומי. בנוסף פועלת בעיר מחלקת הנוער של גדנ"ע תל אביב יהודה.
כמו כן פועלת קבוצת הנשים אס"א תל אביב, המשחקת בליגת העל לנשים. בנוסף פועלות הפועל תל אביב ובני יהודה המשחקות בליגות הנמוכות. בעבר פעלה גם קבוצת מכבי תל אביב.
בעיר מספר אצטדיוני כדורגל שהגדול בהם הוא אצטדיון בלומפילד המכיל 29,400 מקומות ישיבה המשמש את מכבי תל אביב, הפועל תל אביב ובני יהודה. אצטדיון נוסף בעיר הוא אצטדיון שכונת התקווה שהיה בעבר מגרשה הביתי של בני יהודה. בעבר שכן בעיר אצטדיון המכביה ההיסטורי שהיה מגרשה הביתי של מכבי תל אביב.
כדורסל
גם בתחום הכדורסל פועלות בעיר שתי הקבוצות המצליחות והמעוטרות ביותר בישראל – מכבי תל אביב המשחקת בליגת העל וביורוליג והיא לאחת הקבוצות המעוטרות באירופה, והפועל תל אביב המשחקת בליגת העל וביורוקאפ הנחשבת לאחד המועדונים הגדולים בישראל, שהייתה בימי השיא שלה בשנות ה-60. משחק הדרבי ביניהן נחשב לאחת היריבויות הגדולות בכדורסל בישראל. בתל אביב נמצא גם אולם הכדורסל היכל מנורה מבטחים, אולם רב תכילתי אשר משמש כמגרש הבית של קבוצת מכבי תל אביב, וכן היכל קבוצת שלמה, אולם רב תכליתי אשר משמש כמגרש הבית של קבוצת הפועל תל אביב.
הישגיה של מכבי תל אביב, הכוללים זכייה ברוב הגדול של אליפויות ישראל בכדורסל וכן הישגים רבים באירופה (כולל מספר זכיות ביורוליג ובמפעל שקדם לו הסופרוליג) זיכו את העיר בגאווה רבה, שהשתקפה באמירתו המפורסמת של אלכס גלעדי משנת 1977, כאשר נודע שמכבי זוכה באליפות אירופה לראשונה: "גביע אירופה לתל אביב!".
בליגות הכדורסל הנמוכות משחקות גם בית"ר תל אביב ומכבי תל אביב דרום קבוצת הבת של מכבי תל אביב.
כדוריד
בתחום הכדוריד קיימות בעיר שתי קבוצות, מכבי תל אביב שמתמודדת בליגת העל בכדוריד ומשחקת באולם התיכונט ואס"א תל אביב המתומדדת בליגה הלאומית בכדוריד ומשחקת במרכז עלית אשר נמצא באוניברסיטת תל אביב. בעבר הייתה קיימת גם הפועל תל אביב, אך היא פורקה בשנת 2017.
כדורעף
בתחום הכדורעף פועלת בעיר קבוצת מכבי תל אביב, אשר משחקת בליגת העל ולזכותה 14 אליפויות ו-9 גביעים, כולל חמישה דאבלים רצופים (2008–2012). בעבר פעלה בעיר גם קבוצת הכדורעף של הפועל תל אביב.
בליגת העל בכדורעף נשים פעילות הקבוצות מכבי תל אביב וק.ק. תל אביב.
כדורמים
בתחום הכדורמים פועלת בעיר קבוצת אס"א תל אביב, 9 פעמים אלופת המדינה ו-8 פעמים מחזיקת גביע המדינה. בשנות ה-60 הייתה קבוצת הכדורמים של הפועל תל אביב המובילה בישראל, ולזכותה 9 אליפויות ו-8 גביעים, אך היא פורקה. בנוסף פעלו בעבר גם קבוצות הכדורמים של מכבי תל אביב וברית מכבים עתיד.
ענפים נוספים
בעיר פועלות גם מספר קבוצות רשמיות בקטרגל, פוטבול, טריאתלון וריצה. באזור שפך הירקון פועל מרכז דניאל עמיחי ללימודי חתירה וימאות בו פעילים ספורטאים רבים.
משחקי המכביה הראשונים
בתל אביב התקיימו משחקי המכביה הראשונים, החל משנת 1932. אצטדיון המכביה שבמתחם שפך הירקון היה מוקד הפעילות של המשחקים עד שעברו לאצטדיון רמת גן. טקס המכביה הראשונה נפתח חגיגית בבית-העם בהשתתפות אישי ציבור ובראשם ראש העיר מאיר דיזנגוף. למחרת הוביל דיזנגוף רכוב על סוסו את מצעד 390 הספורטאים, ויצא מן הגימנסיה הרצליה עד אצטדיון המכביה מרחק של כ-5 קילומטרים. בסיום התחרויות נערך מצעד הסיום בכיוון ההפוך, מאצטדיון המכביה לגימנסיה.
מרכז הספורט הלאומי תל אביב
מרכז הספורט הלאומי הוא מתחם של אצטדיונים ושל מתקני ספורט רבים, הכוללים גם את "אצטדיון האתלטיקה הלאומי". במקום נמצאים גם משרדי הוועד האולימפי בישראל, משרדיהם של איגוד האתלטיקה בישראל, איגוד הג'ודו הישראלי וכן מספר איגודי ספורט נוספים. מרכז הספורט הלאומי ממוקם ברחוב שלום בכור שטרית שבשכונת הדר יוסף, בצמוד לפארק הירקון והוא מהווה מתחם משלים למכון וינגייט בנתניה. בעוד במכון בנתניה מתבצעת הכשרת מרבית ספורטאי ישראל, במרכז הספורט מרוכזות רוב אגודות הספורט הלאומיות של ישראל, המפקחות על תהליכי הספורט.
תיירות
תל אביב היא העיר השנייה הכי מתוירת בישראל אחרי ירושלים וביקרו בה בעשור השני של המאה ה-21 כ-2 מיליון תיירים בשנה. בשנת 2019 היו בה 8,800 חדרי מלון בהם היו כ-3 מיליון לינות של תיירים. ועוד מספר זהה של דירות airbnb שהושכרו לתיירים.
בשנות ה-60 ו-ה70 של המאה ה-20 החלה מגמה של בניית בתי המלון לאורך החוף והפיכתו של חוף הים למוקד תיירות חשוב. מלון דן תל אביב שנפתח ב-1953 ונבנה מחדש במתכונתו הנוכחית ב-1964 היה המלון הראשון על קו החוף, והגדיר מחדש את תפישתה התיירותית של רצועת החוף. אחריו נבנו עוד מספר רב של בתי מלון רבי קומות הפונים אל הים בהם גם מלון הילטון שנבנה ב-1965 במרכז גן העצמאות ובצמוד לחוף. בשנות ה-70 נבנו עוד מספר בתי מלון בולטים בחוף הים בין רחוב גורדון לרחוב ארלוזורוב, כמו שרתון תל אביב ומלון הרודס.
בשנת 2021 מוקמה תל אביב על ידי המגזין טיים אאוט כעיר השמינית הטובה בעולם, "העיר הכיפית ביותר בעולם", והעיר השנייה בעולם בתחום הקולינרי.
הקהילה הגאה בתל אביב
בתל אביב קהילת להט"ב דינמית ומשפיעה, בעלת ייצוג בולט בחיים התרבותיים, בחיי הלילה, ובזירה הפוליטית העירונית. היווצרותה של קהילה זו בתל אביב התאפשרה בזכות אופייה הסובלני והפתוח של תל אביב, המכבד זוגיות חד-מינית. העיר מושכת אליה אלפי הומואים ולסביות צעירים, המוצאים בה "עיר מקלט". בתל אביב פועל מתנ"ס לקהילה בגן מאיר ומדי שנה מתקיים בעיר מצעד גאווה עירוני.
בשנת 2009 התקיימו אירועי הגאווה העירוניים במתכונת מורחבת, כחלק מחגיגות ה-100 לעיר. בשנת 2016 השתתפו במצעד הגאווה בתל אביב למעלה מעל 200,000 צועדים, ובשנת 2018 השתתפו כבר כרבע מיליון. המצעד, שכולל הפנינג ומסיבת חוף בתחילתו ובסופו נושא אופי דמוי קרנבלי ומושך אליו עשרות אלפי תיירים מהעולם. בשנת 2016, על פי דיווחי עיתונות שונים - הגיעו למצעד בתל אביב מעל 30,000 תיירים.
בשנת 2023 מצעד הגאווה בעיר תוכנן במתכונת מיוחדת לציון 25 שנים למצעד הגאווה בעיר.
במועצת עיריית תל אביב-יפו שני נציגים הומוסקסואלים המייצגים קהלים רחבים בעיר.
דרי רחוב
בתל אביב ישנו ריכוז דרי הרחוב הגדול ביותר בישראל - כ-650 איש על-פי הערכות, כשליש מכלל דרי הרחוב בישראל.
בתי כנסת
בתל אביב כמה מאות בתי כנסת, אולם רובם אינם פועלים או פועלים במתכונת מצומצמת. בית הכנסת הגדול בתל אביב נמצא ברחוב אלנבי, במרכז הישן של העיר. בעבר היו בתל אביב גם מספר חצרות חסידיות. לאחר קום המדינה, עברו רבים מתושביה הדתיים והחרדים של תל אביב לערים אחרות, והעיר כמעט התרוקנה מאוכלוסייה דתית. בעיר נותרו קהילות דתיות שונות, ושלוחות קטנות של חצרות חסידיות. הן מפעילות בתי כנסת שבהם מתקיימים תפילות ושיעורי תורה, מוסדות חינוך, וכן צרכנייה המוכרת מוצרים כשרים בלבד.
בתל אביב קיימים בתי כנסת אחדים בעלי אופי ייחודי:
קיימים בעיר גם מספר גרעינים תורניים המנסים לחזור ולהקים קהילות דתיות.
לפני קום המדינה
רבני העיר הראשונים הוכתרו בשנת תרפ"ג (1923).
לאחר קום המדינה
רבני העיר האשכנזים: רבני העיר הספרדים:
במשך תקופה הופעלו לחצים על הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק מבוסטון שיעלה לארץ ויכהן כרבה של העיר, הוא אף הגיע לבחון את הנושא ובזמן שהותו בעיר נשא מספר נאומים ושיעורים שיצרו הד גדול. אך לבסוף לא יצא הדבר אל הפועל.
נצרות ואסלאם
כ-8% מתושבי העיר אינם יהודים – מחציתם ערבים והיתר בני קהילות אחרות. עם זאת, לפי נתונים לא רשמיים גרים בתל אביב גם כ-50,000 עובדים זרים, שאינם במניין הלמ"ס. בעיר פועלות מספר כנסיות. הידועות שבהן שוכנות ביפו ומשרתות את תושבי העיר הערבים-נוצרים כמו גם את אוכלוסיית העובדים הזרים הנוצרית. בדרומה של תל אביב, בעיקר באזור התחנה המרכזית הישנה פועלות כנסיות קטנות מאולתרות. עם הכנסיות הפעילות ביפו נמנות כנסיית פטרוס הקדוש וכנסיית אנטוניוס הקדוש – שתיהן קתוליות-פרנציסקניות, כנסיית גאורגיוס הקדוש וכנסיית מאר מיכאל – שתיהן יווניות-אורתודוקסיות, כנסיית עמנואל הלותרנית וכנסיית פטרוס הקדוש הרוסית פרבוסלבית.
ביפו שוכנים מספר מסגדים ששירתו בעבר את האוכלוסייה המוסלמית בעיר. המסגד המרכזי והחשוב ביותר כיום הוא מסגד מחמודיה ממערב לכיכר השעון, וההערכה היא כי זהו המסגד השלישי בגודלו בארץ ישראל, אחרי מסגד אל-אקצא בירושלים והמסגד במערת המכפלה בחברון. מסגד בולט נוסף הוא מסגד חסן בק במנשייה.
עיריית תל אביב-יפו
עיריית תל אביב-יפו היא גוף השלטון המקומי, במעמד של עירייה, האחראי לניהול השוטף של תל אביב-יפו, ובה מכהנים 31 חברי מועצה. ככל רשות מקומית, עוסקת העירייה בעניינים מוניציפליים מסוג הסדרת שרותי חינוך, תרבות, רווחה, תשתיות, ניקיון ותברואה וכדומה. שטח העיר מחולק לתשעה רבעים מנהליים.
אלה הם ראשי העירייה שכיהנו בתל אביב:
העירייה שוכנת בבית עיריית תל אביב-יפו שבכיכר רבין מ-1965 אז עברה אליו ממשכנה הקודם בכיכר ביאליק. ראש העירייה הנוכחי הוא רון חולדאי.
עד 1921 ניהלו את ענייני תל אביב והשכונות היהודיות ביפו ועדים שנבחרו באסיפות כלליות של התושבים. בשנה זו חתם הנציב העליון הרברט סמואל על "פקודת מועצת עיריית תל אביב" שהקנתה לעיר העברית מעמד מוניציפלי עצמאי ובלתי תלוי בעיריית יפו הערבית. ראש העיר הראשון היה מאיר דיזנגוף וב-24 בינואר 1924 נערכו הבחירות הראשונות למועצת העיר.
ב-1950, לאחר מלחמת העצמאות, אוחדה יפו אל תוך עיריית תל אביב ושמה שונה ל"עיריית תל אביב-יפו".
ערים תאומות
לתל אביב 11 ערים תאומות, והן:
בנוסף לתל אביב הסכמי שיתוף פעולה עם ערים נוספות ברחבי העולם, וכן מספר מחוזות, ואלו כוללים בין היתר את:
מבצע מהדק נייר
מבצע מהדק נייר (באנגלית: Operation Paperclip; פֶּיְיפֶּרקְלִיפּ) הוא שמו של מבצע שביצעו אנשי המשרד לשירותים אסטרטגיים של ממשלת ארצות הברית מיד לאחר מלחמת העולם השנייה. מטרת המבצע הייתה לאתר ולגייס מדענים בכירים נאצים בגרמניה, בברית המועצות ובמדינות נוספות, כדי לשלב אותם במחקרים בארצות הברית, בתקופת המלחמה הקרה. יותר מ-1600 מדענים, מהנדסים וטכנאים גרמניים בתחומים שונים מאווירונאוטיקה ועד מדעי החומר וכימיה אותרו והועברו במהלך המבצע לארצות הברית.
מדענים אלה תרמו לתוכנית החלל האמריקאית, אך גם למחקרים פסיכיאטריים כדוגמת פרויקט MKULTRA.
המדענים, שחלקם השתתפו בפשעי המלחמה של הנאצים, הביאו איתם בדרך כלל גם חברים ובני משפחה. הם הועברו למתקן P. O. Box 1142. שעליו נעשה הסרט התעודי "ת"ד 1142, הנאצים הסודיים של אמריקה".
רשימת אוסנברג
באביב 1943 החלה גרמניה במאמצים להחזיר מיחידות השדה מדענים וטכנאים כדי להשתמש בכישוריהם לצורך מחקר ופיתוח. כדי לגייס מדענים וטכנאים, נדרש תחילה לאתר אנשים בעלי כישורים מתאימים, ובהמשך לבדוק את נאמנותם הפוליטית והאידאולוגית. ורנר אוסנברג מאוניברסיטת הנובר, שעמד בראש ההתאחדות למחקר צבאי (Wehr Forschungsgemeinschaft), הכין רשימה של מדענים וטכנאים שעמדו בדרישות המקצועיות והפוליטיות, לצורך החזרתם לעבודה מדעית. במרץ 1945 מצא טכנאי פולני שאריות מהרשימה שנגרסה ונזרקה לשירותים, והודות לשאריות אלו הרכיבו האמריקאים "רשימה שחורה" - שם קוד לרשימת מדענים שיועדו לחקירה, ובראשם ורנר פון בראון.
מבצע Overcast
תוכניתם המקורית של האמריקאים הייתה לראיין רק חוקרי טילים, אולם בעקבות מברק שנשלח לפנטגון ב-22 במאי 1945 על ידי מייג'ור סטיוור הוחלט לשנות את התוכנית ולפנות טכנאים גרמנים ואת משפחותיהם כדי להשתמש בידע שרכשו לצורך המלחמה באוקיינוס השקט, וכן כדי למנוע את העברת הידע לידי ברית המועצות.
נוסף על מדענים המומחים בטילים ובפיזיקה גרעינית, חיפשו בעלות הברית גם מומחים בתחומי הכימיה, הרפואה והנשק ימי.
מרבית המדענים היו מדענים שהועסקו במסגרת פיתוח V-2, ואלו שוכנו עם משפחותיהם בבוואריה. שם המבצע שהתקבל במטות המשולבים האמריקאים ב-19 ביולי 1945 היה Overcast, אך מאחר שנעשה שימוש פומבי ב"מחנה Overcast" למחנה בו שוכנו המדענים, ניתן למבצע שם הקוד "פייפרקליפ" (Paperclip).
מבצעים מקבילים
מבצע מקביל בשם "קופסת גפרורים" ניהלו גם הקנדים.
גם ברית המועצות עשתה מאמץ להשיג את הידע הגרמני בנושא טילים. סטלין שרגז על נפילתם של בכירי המהנדסים לידי האמריקאים אמר: "זה בלתי נסבל בהחלט. אנו הבסנו את צבאות גרמניה הנאצית; אנו כבשנו את ברלין ופנמינדה; אך האמריקאים השיגו את מהנדסי הטילים". עם זאת, עלה בידי הסובייטים לתפוס מאות טכנאים ומהנדסים, את המעבדות בפנמינדה וכן רשימות של ספקי רכיבים לטילים. הטכנאים והמהנדסים הועברו לברית המועצות בשנת 1946. שם הם נחקרו ומסרו פרטים שאיפשרו לסובייטים לבנות את הטילים הגרמניים. עד נובמבר 1953 הוחזרו הטכנאים לגרמניה.
ריצ'רד פיינמן
ריצ'רד פיליפס פיינמן (באנגלית: Richard Phillips Feynman; 11 במאי 1918, קווינס, ניו יורק, ארצות הברית – 15 בפברואר 1988, לוס אנג'לס, קליפורניה) היה פיזיקאי יהודי-אמריקאי, זוכה פרס נובל לפיזיקה לשנת 1965 על עבודתו בתחום האלקטרודינמיקה הקוואנטית. תרם רבות לפיתוחה של תורת האלקטרודינמיקה הקוונטית בפרט, לפיזיקה בכלל, וכן היה מרצה רב-השראה. היה שותף ב"פרויקט מנהטן" לפיתוח הפצצה האטומית וחבר בולט ב"ועדת רוג'רס" שחקרה את נסיבות אסון מעבורת החלל צ'לנג'ר.
לפרסומו של פיינמן הוסיפו גם הרפתקאותיו ועלילותיו השונות, כפי שתוארו בספריו "אתה בטח מתלוצץ, מיסטר פיינמן!" ו"מה אכפת לך מה חושבים אחרים?".
ריצ'רד פיינמן, שגם בסביבה ליברלית כמו האקדמיה נחשב לפורץ גבולות בחשיבתו וליוצא דופן בהגיגיו, הקדים פעמים רבות את זמנו, וחזה התפתחויות טכנולוגיות עתידיות שנים רבות ואף עשרות שנים לפני שאלה באו לעולם. בין תחזיותיו: המצאת הטרנזיסטור, המחשב הקוונטי, והננוטכנולוגיה.
קורות חיים
פיינמן נולד בפאר רוקאווי (Far Rockaway) שבקווינס, ניו יורק; הוא היה הבן הבכור להוריו, שהיו יהודים חילוניים ממוצא ליטאי. כצעיר הושפע מאביו אשר עודד אותו לשאול שאלות על מנת לצאת מגבולות החשיבה המסורתית. אמו תרמה לאישיותו את חוש ההומור שלו, שנשאר איתו כל חייו. בתור ילד הוא התעניין בתיקון מקלטי רדיו, ניחן בחוש לנושאי הנדסה, והתנסה במעבדת כימיה ביתית. בצעירותו הוא גם התעניין במתמטיקה ופיתח נושאים שונים כמו נגזרת חלקית בשימוש בסימנים שהוא המציא, עוד לפני שנכנס לקולג'.
פיינמן קיבל תואר ראשון מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) ב-1939, ותואר דוקטור מאוניברסיטת פרינסטון ב-1942. מנחה התזה שלו היה ג'ון ארצ'יבלד וילר. אחרי שסיים את כתיבת התזה שלו על מכניקת הקוונטים, הראה אותה וילר לאיינשטיין, אך האחרון פקפק בה. בזמן מחקר הדוקטורט, נשא פיינמן לאשה את ארלין גרינבאום אשר אובחנה כחולת שחפת, מחלה חשוכת מרפא באותה תקופה.
במהלך מלחמת העולם השנייה עבד במעבדות לוס-אלאמוס במסגרת פרויקט מנהטן לפיתוח פצצת האטום. אשתו הראשונה התגוררה בבית חולים סמוך, אך נפטרה במהלך המלחמה. לאחר המלחמה, קיבל משרת פרופסור באוניברסיטת קורנל. בשנת 1951, לאחר שנת שבתון בברזיל, עבר ללמד במכון הטכנולוגי של קליפורניה, שם לימד רוב ימיו.
ב-1978 עבר פיינמן ניתוח להוצאת גידול סרטני מבטנו, שפגע בכלייתו. הוא עבר ניתוחים נוספים ב-1986 וב-1987, אך בפברואר 1988 הוא אושפז בבית החולים של אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס עקב סיבוך בכליות ונפטר לאחר שנים עשר ימים.
עבודתו המדעית
עיקר עבודתו של פיינמן הייתה בתחום מכניקת הקוונטים. הוא פיתח מספר גישות לחשוב על הדינמיקה הקוונטית, כאשר הבולטת שבהם היא האינטגרל המסילתי והפרופגטור. לפי גישת אינטגרל המסלול של פיינמן, מערכת קוונטית מתקדמת בזמן בין נקודות שונות במרחב דרך כל המסלולים האפשריים, כאשר כל מסלול משוקלל במופע (פאזה) מרוכבת שפרופורציונית לפעולה הקלאסית של המסילה, כלומר: לאיבר. מגישה זו אפשר לקבל את עקרון הפעולה המינימלית הקלאסי כאשר לוקחים בחשבון את ההתאבכות בין המסלולים. מסלולים יתאבכו בצורה בונה סביב מסלול מסוים, רק אם כל הפאזות במסלולים קרובים אליו יהיו דומות מאוד לפאזה המקורית. כלומר, השינוי בפאזה - שהוא השינוי בפעולה \ \delta S יהיה אפס.
פיינמן גם הציע את פירושו לפתרונות בעלי האנרגיה השלילית של משוואת דיראק, הלא הם האנטי-חלקיקים. לפי פיינמן, אנטי-חלקיק הוא בעצם חלקיק רגיל שנע אחורה בזמן ובא אלינו מהעתיד. פיינמן גם הוכיח שפרשנות זו עקבית עם כל התכונות שנצפו עבור אנטי-חלקיקים ושקולה להתייחסות אליהם כאל "חורים".
מאמצו הגדול ביותר, עליו קיבל את פרס נובל לפיזיקה, הוא פיתוח תורת אלקטרודינמיקה קוונטית (Quantum Electrodynamics או בראשי תיבות QED) המטפלת בתופעת האלקטרומגנטיות באופן קוונטי מלא. בין השאר ביצע פיינמן קוונטיזציה של השדה החשמלי והמגנטי והציג אותם כ"קווזי"-חלקיקים נושאי כוח הנקראים "פוטונים". עבודתו של פיינמן הפכה בהמשך בסיס למודל הסטנדרטי כאשר גם הכוחות הגרעיניים טופלו בצורה זו.
פיינמן ידוע בשל תרומתו הרבה להוראת הפיזיקה. סדרת הספרים שנכתבה בעקבות הרצאותיו במכון הטכנולוגי של קליפורניה - הרצאות פיינמן על פיזיקה (לא תורגמו לעברית) - היא אחת מסדרות הספרים הפופולריות והמוערכות ביותר בקרב הפקולטות לפיזיקה. ספרים אלה נחשבים למאתגרים במיוחד, ורמתם גבוהה מרמת הלימודים הממוצעת בתואר ראשון. כפיצוי על כך, הם כוללים דיונים מעניינים ונקודות מבט חדשות.
המתמטיקאי הפולני-אמריקאי מארק כץ אמר: "יש שני סוגי גאונים. הגאון ה'רגיל', העושה דברים, אך משאיר לך את האפשרות לחשוב שגם אתה היית יכול לעשותם, אילו רק השתדלת, וישנו ה'קוסם', זה שאין לך מושג איך הוא עושה דברים... ריצ'רד פיינמן הוא קוסם מהדרגה הגבוהה ביותר".
חקירת אסון הצ'לנג'ר
לאחר אסון התרסקות המעבורת "צ'לנג'ר" ב-1986, התבקש פיינמן להשתתף בוועדת חקירה לברור נסיבות התאונה. פיינמן התגייס למשימה בהסתייגות רבה, משום שהיה בשלבים אחרונים של מחלת הסרטן. פיינמן למד את התחום במהירות, בעיקר באמצעות תחקור ישיר של מהנדסי נאס"א. בשלב מסוים הגיע פיינמן למסקנה שראשי הוועדה שבה השתתף, לא היו מעוניינים להגיע לחקר האמת, אלא ביקשו לסיים את החקירה ללא מהומות.
הסיבה להתפוצצות המעבורת הודלפה לפיינמן על ידי חברים בוועדה שחששו למסור את המידע ישירות עקב חששם כי יבולע להם. פיינמן הדגים את הסיבה להתפוצצות באופן פרובוקטיבי בניסוי פיזיקלי פשוט ששודר בטלוויזיה. הסיבה לפיצוץ נבעה מהטמפרטורה הנמוכה ששררה בעת המראת המעבורת, שגרמה לחלק מהאטמים להפוך לקשיחים ולאבד מגמישותם ומיעילות האטימה שלהם, ובשל כך נגרמה דליפת דלק. מלבד המסקנות הפיזיקליות, היו לפיינמן גם מסקנות בתחום הארגוני. לדעתו, האווירה ששררה בנאס"א הייתה כזו, שמנהלים בכירים בנאס"א העדיפו "שקט תעשייתי" על פני הקשבה לחששות המהנדסים. באופן זה, יכולים היו המנהלים להגן על עצמם מפני מחדלים ותביעות אפשריות. המהנדסים, מצידם, למדו עם הזמן שאם הם מעוררים דאגות ומפנים אותן כלפי מעלה, הדבר לא מתקבל בעין יפה. באופן זה, לטענת פיינמן, אף על פי שהיו מהנדסים שחששו שכשל באטמים עלול לגרום לאסון, לא ננקטה כל פעולה ממשית על מנת למנוע אותו. חקירת אסון המעבורת ומסקנותיה מתוארות בספרו של פיינמן "מה אכפת לך מה חושבים אחרים?".
יחסו לנשים
בספרו "אתה בטח מתלוצץ, מיסטר פיינמן!" פיינמן טוען כי נקט שיטות של "אמן פיתוי" והתייחס לנשים כחסרות ערך כדי לשכב איתן, שיטות שהוא טוען כי נטש בסופו של דבר. הוא מתאר גם איך נהג לעבוד ולערוך ישיבות במועדוני חשפנות, כיצד בעודו פרופסור בקאל-טק הוא צייר דיוקנאות עירום של תלמידותיו, וכיצד העמיד פנים שהוא סטודנט לתואר ראשון כדי לרמות נשים צעירות לשכב איתו. בעקבות כתבת דיוקן מחמיאה במלאת מאה שנים להולדתו בכתב העת המדעי הנחשב Nature, שלא הזכירה פרטים אלה, טענה לילה מקניל כי פיינמן מהווה דוגמה ליחס הסלחני על פגיעה בנשים שמקבלים מדענים גברים הנחשבים לגאונים בתחומם.
לקריאה נוספת
The Feynman Lectures of Physics, (three volumes, Addison-Wesley, Reading, Massachusetts)
OpenStreetMap
OpenStreetMap (בקיצור - OSM) הוא מיזם שיתופי ליצירת מפה חופשית של כדור הארץ. המפה נוצרת בעזרת נתונים ממכשירי GPS ניידים, תצלומי אוויר ומקורות חופשיים אחרים. גם קובצי התמונה של המפה וגם המידע הווקטורי, זמינים להורדה ולשימוש לפי רישיון "קריאטיב קומונס - שיתוף ברישיון זהה 2.0". משתמשים רשומים יכולים להעלות רשימות מסלולי GPS, וכן לערוך את המידע הווקטורי בעזרת כלי העריכה של המיזם. ההשראה ל-OpenStreetMap הייתה אתרי אינטרנט כגון ויקיפדיה - לצד המפה מוצגת באופן בולט לשונית "ערוך", ונשמרת היסטוריה מלאה של הגרסאות השונות.
היסטוריה
OpenStreetMap (בקיצור - OSM) נוסד ב-9 באוגוסט 2004 על ידי סטיב קוסט. באפריל 2006 הוקם מלכ"ר במטרה לעודד צמיחה, התפתחות ותפוצה של מידע גיאו-מרחבי חופשי, וכדי לספק מידע גיאו-מרחבי לכולם, מידע שבו יוכלו לעשות שימוש וגם לחלוק עם אחרים. באפריל 2007 תרם "Automotive Navigation Data" למיזם בסיס נתונים מלא של הולנד, ומידע על דרכים ראשיות של הודו וסין. ביולי 2007, כשנערכה הוועידה הבינלאומית הראשונה של OSM, The State of the Map, כבר היו 9,000 משתמשים רשומים. בין נותני החסות לאירוע היו גוגל, Yahoo ומולטימפ (Multimap). באוגוסט 2007 התחיל מיזם נפרד, OpenAerialMap, כדי לשמור בסיס נתונים של תצלומי אוויר הזמינים לשימוש לפי רישיון פתוח, ובאוקטובר 2007 OpenStreetMap השלים יבוא של כל בסיס הנתונים US Census TIGER.
החל מינואר 2008, נוספה האפשרות לטעון מפות לתוך מכשירי GPS, לשימושם של רוכבי אופניים. בפברואר 2008 נערכה סדרה של סדנאות בהודו. במרץ הודיעו שניים ממיסדי OpenStreetMap שהם קיבלו מימון בסך 2.4 מיליון אירו להקמת Cloud Made, חברה עסקית שתעשה שימוש בנתוני OpenStreetMap.
עד אוגוסט 2008, זמן קצר לאחר שנערכה ועידת The State of the Map, כבר היו יותר מ-50,000 משתמשים רשומים, ויותר מ-5,000 מהם תרמו בפועל.
טכניקה
נתוני המפה הראשוניים ניבנו כולם על ידי מתנדבים שביצעו סקירות קרקע שיטתיות בעזרת יחידת GPS ניידת ומחברת או רשמקול. אחר כך, הוכנס המידע שנאסף לבסיס הנתונים של OpenStreetMap בעזרת מחשב.
לאחרונה, זמינותם של תצלומי אוויר ומידע אחר ממקורות מסחריים וממשלתיים האיצה את העבודה, ואיפשרה איסוף מדויק יותר של מידע לגבי שימוש בשטחים (יער, אזור מסחרי, חווה חקלאית וכו').
כאשר בסיס נתונים גדול נהיה זמין לשימוש על ידי OpenStreetMap, מטפל בו צוות טכני, שדואג להמרה וליבוא של בסיס הנתונים הזר לתוך בסיס הנתונים של OpenStreetMap.
סקירות קרקע
סקירות קרקע מבוצעות על ידי מתנדב בהליכה, רכיבה על אופניים או ברכב. עבור מתנדבים רבים השיטה המועדפת למיפוי אזורים עירוניים היא אופניים, מכשיר GPS נייד ושילוב כלשהו של מחברת, רשמקול, מצלמה ותשאול של עוברי אורח.
לאחר מכן, מוזן המידע שנאסף לבסיס הנתונים. תורמים אדוקים יותר, ממפים באופן שיטתי ערים או עיירות שלמות לאורך תקופה מסוימת. מסיבות מיפוי מאורגנות כדי להפגיש מספר ממפים ולמפות יחדיו אזור מסוים במשך הערב, ולעיתים אף במשך שבוע שלם, כדי למפות באופן אינטנסיבי אזור מסוים.
בנוסף לסקירות אלו, כמות גדולה של עריכות קטנות יותר נעשית על ידי תורמים שונים (משתמשים רשומים), כדי לתקן שגיאות ולהוסיף מידע נוסף.
מקורות מידע ממשלתיים
סוכנויות ממשל אחדות פרסמו נתונים רשמיים המותרים לשימוש לפי רישיון מתאים. חלק נכבד ממידע זה הגיע מארצות הברית, שם הממשל הפדרלי מחויב בדרך כלל לאפשר נגישות של הציבור אל המידע.
בנוסף, רשויות שונות פרסמו תחת רישיון מתאים תצלומי אוויר מקומיים מפורטים והם זמינים דרך OpenAerialMap.
רשות המיפוי הלאומית של בריטניה (Ordinance Survey) היא, באופן חוקי, "Trading Fund", גוף ממשלתי שלפחות מחצית מהכנסותיו צריכות להיות ממכירת טובין או שירותים, וככזו היא נדרשת להרוויח כסף ממכירת המידע שברשותה ואינה פתוחה לאפשרות של תרומת המידע הזה למיזם. אולם בזמנים אלה נעשית הערכה מחדש של האפשרות לשנות את המבנה הארגוני כדי לעשות את המידע שלו לזמין יותר. ב-2006 פתח עיתון הגארדיאן בקמפיין 'שחררו את המידע שלנו' כדי לטעון בעד שחרור מידע ממשלתי כולל נתוני מיפוי.
מפות ישנות שכבר אינן מוגנות בזכויות יוצרים, יכולות להוות מקור טוב למידע על מאפיינים שלא משתנים תכופות. תקופת ההגנה משתנה, אבל בבריטניה זכויות היוצרים של הכתר פגות לאחר 50 שנה, ולכן אין מניעה חוקית לשימוש במפות של רשות המיפוי הבריטית עד לשנות ה-50 של המאה ה-20. סדרה שלמה של מפות 1 אינץ'/מייל משנות ה-40 המאוחרות ושנות ה-50 המוקדמות נאספה, נסרקה, וזמינה באינטרנט כבסיס לתרומות.
מקורות מידע מסחריים
חברות מסחריות אחדות תרמו נתונים למיזם לפי רישיון מתאים. במיוחד, Automotive Navigation Data (AND) שסיפקה נתונים מלאים עבור הולנד, ופרטים עבור דרכים ראשיות בסין ובהודו.
Yahoo! אישרה ש-OpenStreetMap רשאי להשתמש באוסף תצלומי האוויר האנכיים שלהם, ואוסף זה זמין כעת לשימוש ישירות מתוך תוכנות העריכה, כתמונות רקע. תורמים רשאים ליצור מידע מפות וקטורי כיצירה נגזרת המשוחררת לפי רישיון חופשי ופתוח.
בסיס הנתונים של OpenStreetMap
מידע של OpenStreetMap מפורסם ברישיון Open Database License. הרישיון המקורי היה "קריאטיב קומונס - שיתוף ברישיון זהה 2.0" אולם מכיוון שהרישיון נתפס כרישיון שלא מתאים למאגר מידע של מפות החליטו אנשי המיזם לשנות את הרישיון, וב־12 בספטמבר 2012 הופסק סופית לחלוטין השימוש ברישיון הקודם.
נתוני הקלט
כל הנתונים שהוכנסו למיזם צריכים להיות זמינים לפי רישיון תואם לרישיון "קריאטיב קומונס - שיתוף ברישיון זהה". אלו יכולים להיות נתונים שתקופת הגנת זכויות היוצרים שלהם הסתיימה, נתונים הנמצאים בנחלת הכלל, ונתונים ברישיון אחר. כל התורמים חייבים להירשם למיזם ולהסכים לספק נתונים ברישיון "קריאטיב קומונס - שיתוף ברישיון זהה 2.0", או לוודא שהנתונים זמינים לפי רישיון אחר מתאים. הדבר דורש יותר ויותר בחינת רישיונות ממשלתיים לנתוני מפות, כדי לקבוע אם הם תואמים. מידע לא מורשה הוא חמור במיוחד עבור מפה, היות שהדרך היחידה להוכיח שאין נתונים שהגיעו ממקור לא מורשה תהיה להחזיר את כל האזור הנתון למחלוקת למה שהיה לפני שהוספו הנתונים הלא מורשים.
חלק מהתורמים בחרו לשחרר את תרומותיהם לנחלת הכלל.
תוכנה
תוכנה מתאימה לצורך היצירה וההצגה של OpenStreetMap זמינה ממיזמים שונים, וכל אחת להיות תחת רישיון אחר. תוכנות הליבה לניהול בסיס הנתונים, ממשק השתמש וה-API זמינות לפי הרישיון הציבורי הכללי של גנו.
שימוש
המידע של OpenStreetMap זמין דרך מספר הולך וגדל של אתרים בפורמט שונה.
מפות כתמונה
ניתן למצוא מפות מקוונות על בסיס נתוני OSM, הן מפות כלליות והן מפות המיועדות לשימוש ייחודי:
נתוני המפה
נתוני המפה זמינים להורדה במגוון של פורמטים ועבור אזורים גאוגרפיים שונים:
מבני נתוני המפה
OpenStreetMap משתמשת במבנה של גרף טופולוגי שבו המרכיבים הבאים:
עד לגרסה 0.4 של הפרוטוקול, היה בשימוש גם אלמנט ביניים בין צומת לבין דרך שנקרא קטע.
תגיות
לכל צומת, דרך ויחס ניתן להגדיר אוסף של תגיות. כל תגית בעלת מבנה של זוג "שם=ערך" וניתן לקשר תגית אחת או יותר לכל עצם. אוסף התגיות שמקושרות לעצם מסוים מגדירות את המאפיינים שלו. למשל, על מנת לאפיין צומת כמאפייה, יש ליצור תגית בשם "shop" שערכה הוא "bakery". בצורה דומה, ניתן להוסיף לצומת תגיות נוספות שיכילו מידע לגבי שם המאפייה, שעות פתיחה, נגישות ועוד.
התגיות של עצם קובעות כיצד הוא יראה במפה. לדוגמה, מצולע שמוגדר כשטח חקלאי יראה שונה ממצולע שמוגדר כשטח מגורים. המפרט המדויק שקובע כיצד משפיעות התגיות על מראה כל עצם תלוי בתוכנה שמציירת את המפה על בסיס הנתונים – תוכנות שונות יציירו את אותם העצמים בייצוגים שונים.
המגוון האפשרי של שמות התגיות לא מוגבל באופן טכני. עם זאת, על מנת שתוכנות ידעו לפרש בצורה אוטומטית את התגיות ולבנות מפה שמסתמכת על ערכיהן, קיימת מוסכמה לגבי אופן התיוג של עצמים נפוצים.
ל'אנס או מדוז
ל'אנס או מדוז (באנגלית ובצרפתית: L'Anse aux Meadows, מהשם הצרפתי העתיק l'Anse aux Méduses - "מפרץ המדוזות") הוא אתר ארכאולוגי בקצה הצפון-מערבי של האי ניופאונדלנד בפרובינציה הקנדית ניופאונדלנד ולברדור. בשנת 1960 גילו הארכאולוגים הלייה אינגסטאד (Helge Ingstad) ואשתו אן שטיין אינגסטאד שרידים של התיישבות אנושית במקום. לפי אופיו של האתר והממצאים שנתגלו בו, ואגב השוואתם לממצאים מסביבות שנת 1000 אשר התגלו באיסלנד ובגרינלנד, נקבע כי ההתיישבות הייתה של ויקינגים. האתר הוא היישוב הוויקינגי הידוע היחיד באמריקה הצפונית, ומייצג את הנקודה הרחוקה ביותר אליה הגיעו אירופים במסעותיהם אל העולם החדש לפני כריסטופר קולומבוס וג'ון קבוט, וכ-500 שנה לפניהם. בשנת 1978 הוכרז המקום כאתר מורשת עולמית.
השם
לפי הסברה מקורו של השם "ל'אנס או מדוז" הוא בדייגים הצרפתים שהגיעו לאזור במהלך המאה ה-19 והמאה ה-20, ואשר כינו אותו "ל'אנס או מדיז", היינו, "מפרץ המדוזות". השם המודרני הוא שיבושו של השם הצרפתי והתאמתו לשפה האנגלית, שכן נופו של האזור פתוח ונדמה לאדמת מרעה או אחו (אנגלית "מדואו" - Meadow, וברבים "מדוז" - Meadows).
האתר
עדויות מראות על התיישבות אנושית באתר כבר לפני 5,000 עד 6,000 שנים. לאחר מכן היה המקום מיושב על ידי מספר קבוצות אתניות שונות, ואסקימואים שישבו באתר בין השנים 400 ל-700 לערך קיימו בו יישוב זמני של דייגים. לאחר מכן, במשך המאה ה-8 ננטש המקום, ובמאה ה-9 יושב שוב, הפעם על ידי אינדיאנים אשר קיימו בו יישוב עונתי או קבוע באופן כמעט רציף עד שנת 1500 לערך.
אולם חשיבותו ההיסטורית של המקום היא ביישוב הוויקינגי שהתקיים בו במאה ה-11 ואשר כלל סך הכל שמונה בתים, ששימשו למגורים, למלאכה וכנפחייה. הבתים שממדי שני הגדולים שבהם הם 24 על 4.5 מטר ו-19 על 14 מטר, זהים בתוכניתם ובשיטת הבנייה שלהם לבתים מאותה תקופה שהוקמו בנורווגיה. הדמיון של מבני עץ אלה לבתים שהתגלו בנורווגיה ניכר בגג הכבול המחודד, במרבדי הכבול שעל הרצפה, במחיצות כבול פנימיות עבות, בתכנון החדרים באח ובפתחים. גם הממצאים שנמצאו באתר מעידים בבירור על הקשרם הוויקינגי, ועל אלה נמנים, בין היתר, מנורות שמן מאבן, מאזניים וקופסה מעץ שדר. ליד הנפחייה שתנורה השתמר באופן חלקי התגלו שרידים של סיגי מתכות, וברחבי האתר נמצאו כ-50 ממצאים שונים ממתכת הכוללים מסמרים, אבזמים וכדומה. ייתכן שממצאים אלה יוצרו, לפחות באופן חלקי, באתר, והם תואמים ממצאים זהים שהתגלו לאורך החוף הנורווגי והמתוארכים לתקופת היישוב הוויקינגי המאוחר.
החל במאה ה-16 עד המאה ה-19 פקדו דייגים צרפתים את האתר, אך רק בשנת 1835 הוקם בו יישוב הקבע השוכן במקום עד היום. מחקרו של אינגסטאד נערך בין 1960 ל-1968, ובין 1973 ל-1976 נערכו באתר חפירות מטעם רשות הפארקים של קנדה. בשנת 1977 הוכרז המקום כאתר היסטורי לאומי ושנה לאחר מכן הוכר כאתר מורשת עולמית.
האם ל'אנס או מדוז היא וינלנד?
וינלנד הוא השם שנתן לייב אייריקסון, מנהיג ויקינגי, למה שהוא גילה באמריקה הצפונית, במסעו בו נתגלתה היבשת בפעם הראשונה ליושביה של אירופה בשנת 1000 לספירה. הסיפור גורס כי לאחר ההתיישבות בגרינלנד בשנת 985 או 986, סוחר ויקינגי בשם ביארני קריולפסון הפליג מאיסלנד לגרינלנד, והספינה, שנקלעה לסופה, נסחפה לחופי צפון-מזרח אמריקה. הדבר היה בסוף הקיץ, והסוחר, שחשש להישאר בחורף בארץ החדשה, חזר מיד לגרינלד וסיפר את הסיפור. הוא מכר את ספינתו ללייב אייריקסון, שהפליג לאותם אזורים והקים שם התיישבות קצרה, לה קרא וינלנד (ארץ היין) משום שהתפעל משפע הגפנים שראה בה. המושבה לא החזיקה מעמד יותר משנתיים, וננטשה לאחר שהותקפה כנראה על ידי תושבים מקומיים.
אין הסכמה בין ההיסטוריונים לגבי מיקומה של וינלנד, ואף של'אנס או מדוז אינה וינלנד, שכן וינלנד הייתה ארץ ולא אתר התיישבות בודד, נראה כי האתר סימן את תחילתה של וינלנד, שהשתרעה דרומה ממנו עד לנהר סנט לורנס ועד ניו ברונזוויק של ימינו. ככזו הייתה ל'אנס או מדוז לבסיס ממנו יצאו תושביה בחודשי הקיץ למסעותיהם דרומה, אך שבו אליה עם בוא החורף, והביאו עמם אגוזים שנמצאו במקום ושאינם גדלים בסביבתו, וייתכן שגם מן הענבים שהעניקו לארץ את שמה.
אזעקה (פריצה)
מערכת אזעקה להגנה מפני פריצה היא בקר אלקטרוני המחובר לחיישנים שונים על ידי חיווט חשמלי בזרם נמוך או על ידי שידור רדיו בתחום צר-סרט (בישראל בתדר 433MHz; בעולם גם בתדרים 868MHz).
מערכת אזעקה טיפוסית מורכבת מגלאים ומבקר. קיימים גלאים מסוגים שונים כאשר הנפוצים ביותר הם גלאי התנועה הידועים גם בשם גלאי נפח וחיישני פתיחה/סגירה.
הבקר מחובר לאמצעי התרעה (למשל, סירנה) וכן יש לו אפשרות לחייג ולהודיע על פריצה בטלפון למוקד או למשטרה. במקומות בעלי סיכון גבוה יש מערכות אזעקה המחוברות ליותר מאשר מוקד אחד וכן ביותר מאשר אמצעי דיווח אחד (למשל, רדיו, סלולר, אינטרנט וכו'). הבקר מופעל על ידי שנאי פנימי ומחווט למצבר למקרה של הפסקת חשמל. בקרים נבדלים אלה מאלה ביכולותיהם. הטובים שבהם מכילים יומן פעולות המפרט כל פעולה שנעשתה כגון: שעת הפעלת המערכת, מי הפעיל אותה (על פי קודים שונים הניתנים למפעילים שונים), מתי נוטרלה, איזה גלאי הפעיל את הסירנה, האם המצבר חלש, האם יש תקלה, ועוד.
מטרות
"מערכות אזעקה" הוא השם העממי למערכות שתפקידן העיקרי הוא להתריע מפני פריצה. לאבטחה האלקטרונית מטרה כפולה:
מתג מגנטי
מתג מגנטי מוכר גם כ"מפסק דלת" והוא ממוקם על דלתות או חלונות שקיים חשש כי גנב ינסה להיכנס דרכם. המתג המגנטי מורכב משתי יחידות שאחת ממוקמת על החלק הנע ואחת על החלק הנייח. על החלק הנע ממוקם מגנט רגיל. החלק הנייח מכיל שתי יחידות מתכת הנצמדות זו לזו כאשר המגנט (על החלק הנע) קרוב אליהן. כאשר נפתחת הדלת והמגנט מתרחק מהפתח, הכוח המגנטי על יחידות המתכת נחלש וכתוצאה מכך הן נפרדות ובכך גוררות את הפעלת האזעקה. ישנם 4 סוגים עיקריים של מתגים מגנטים הנבדלים זה מזה בגודלם לצורך הפתחים עליהם דרוש להגן: (1) מתג מגנטי קל רגיל: להגנה על דלתות עץ או מתכת לבית, למשרד, לחנות. מיועד להתקנה על פתח בו יש רווח מזערי של מס' מ"מ בין הכנף למשקוף הקבוע. (2) מתג מגנטי קל נסתר: מורכב מ-2 יחידות שקועות- האחת לכנף הדלת והשנייה למשקוף הקבוע. מיועד להתקנה בעיקר בבתים ובדלתות מעוצבות, כדי למנוע פגיעה בעיצוב הדלת. (3)מתג מגנטי 1/2 כבד: מיועד לדלתות מתכת ושערים, כאשר הרווח בין הכנף למשקוף הקבוע הוא כ־10 מ"מ. (4)מתג מגנטי כבד: מיועד לשערים ותריסי גלילה (פזגל), כאשר הרווח בין 2 חלקי השער או בין התריס לרצפה אינו עולה על 2 ס"מ. כל מגנט מורכב מ-2 יחידות: היחידה הקבועה מחוברת באמצעות 2 גידים למערכת האזעקה והניידת המורכבת לכנף הדלת/השער ונעה איתם במקרה של פתיחה.
מפסק שקוע
סוג נוסף של אמצעי הגנה נסתר, ממוקם בדומה למתג מס' 2, אך בשונה ממנו מכיל רק יחידה אחת ולכן אינו מגנטי. המפסק מכיל קפיץ שבקצהו גולה ומושקע לתוך הכנף של הדלת. כל עוד כנף הדלת סגורה, הגולה נמצאת בפנים ולוחצת את הקפיץ. עם פתיחת הדלת, משתחרר הקפיץ, שדוחף את הגולה החוצה ומפעיל בכך מגע יבש וחיווי לרכזת האזעקה. המפסק הוא פתרון של אבטחה אלקטרונית המיועד לתת מענה לדלתות יוקרה בבתים.
גלאי נפח פנימי
גלאי נפח פנימי (תת-אדום פאסיבי) מתריע על חדירה לחדר על ידי חישת שינויים בטמפרטורה, הנגרמים על ידי בעלי חיים, באזורים שונים של השטח הנצפה. השינוי השכיח הוא של שתי מעלות לשנייה. טווח גלאי נפח פנימי ממוצע הוא זווית של 90 מעלות למרחק של כעשרה מטרים. גלאי זה הוא הזול ביותר ויתרונו שהוא מתריע על פריצה ממספר פתחים בו זמנית, ללא צורך להגן על כל פתח בנפרד. הגלאי מאוד רגיש לכל תנועה ויופעל גם אם חלון כלשהו בבית נשאר פתוח. תכנון מערכת אזעקה הכולל גלאי נפח פנימיים הוא לרוב הזול ביותר, מקובל בקרב עסקים ומבנים המתכננים מערכת אזעקה לפי דרישות חברות הביטוח, ולמעשה זהו המינימום הנדרש כדי להגן על מבנה כלשהו. לדוגמה, דירה ממוצעת תידרש על ידי חברת הביטוח להתקין מערכת אזעקה הכוללת: רכזת, סירנות, לוח מקשים ושלושה גלאי נפח: סלון, חדר הורים, ומסדרון חדרי שינה.
לפני השימוש הנפוץ בטכנולוגיה התת-אדומה, היו בשימוש גלאי נפח בטכנולוגיה אולטרא-סונית, (הנמצאים בשימוש באזעקות של מכוניות עד היום). גלאי מסוג זה רגיש לכל תנועה, גם של עצמים, וגם יוצר יותר הפעלות שווא (כשהוא בשימוש בטווח חדר, שגדול בהרבה מטווח פנים מכונית).
גלאי וילון פנימי
גלאי וילון פנימי מתריע מפני חדירה לחלון, דלת או ויטרינה. הגלאי יוצר אלומת הגנה על החלון למרחק של עד 8 מטר בזווית של 90 מעלות ממרחק שאינו עולה על 10 ס"מ מהקיר, ולכן הוא כמו וילון המגן של החלון מפני פריצה. הגלאי פועל אמנם לפי שינוי טמפרטורה, אך רגיש מאוד גם לתזוזת וילון שיכנס למרחב המוגן ולמעשה גם רוח הנושבת מהחלון עליו הוא מגן תפעיל אותו. מערכת אזעקה המתבססת על גלאי וילון בלבד מצריכה הגנה פרטנית על כל החלונות. יתרון מערכת אזעקה המכילה רק גלאי וילון גלום בכך שניתן לנוע בחופשיות באזור המוגן בזמן שמערכת האזעקה מופעלת, בעוד שמערכת אזעקה מבוססת גלאי נפח לא מאפשרת תנועה חופשית בזמן פעולת מערכת האזעקה.
גלאי אקטיבי
גלאי אקטיבי - גלאי קרן, בנוי משתי יחידות. האחת (המשדר) מוציאה קרן (אור) אינפרא אדומה, שנקלטת ביחידה האחרת (המקלט). כאשר הקרן נחסמת, האזעקה מופעלת. ניתן למקם את הגלאי על קירות או על עמודים. השימוש העיקרי בגלאים אקטיביים הוא במיגון היקפי - על קירות המבנה, או בצידה הפנימי של הגדר. מרחק הגילוי היעיל של הגלאי האקטיבי הוא 10 - 200 מטר.
גלאי נפח חיצוני
גלאי נפח חיצוני מכיל שני גלאי אינפרא אדום פאסיביים (ולפעמים גם גלאי מיקרו גל נוסף). ניתן למקם את הגלאי על קיר הבית לעבר החצר, או מסביב לבית על גבי עמודים. גלאי נפח חיצוני מתעלם מבעלי חיים כגון: כלבים, חתולים, ציפורים. הוא אינו מושפע מגשם, שמש או ברד. מטרת השימוש בו היא לגרום למערכת האזעקה להתריע במקרה של חדירה לחצר הבית (בטרם התבצעה פריצה למבנה עצמו). הגלאי יעיל למרחק של עד 12 מטר ובזווית של 90 מעלות. סביר להניח שפורץ שרואה בית המוקף במעטפת הגנה רחבה סביבו, יחפש בית אחר מוגן פחות. דיירי הבית המתגוררים בבית המוקף בגלאי נפח חיצוניים, יכולים לנוע בביתו בחופשיות ולפתוח כל דלת או חלון מבלי לחשוש שיפעילו את מערכת האזעקה. יש להקפיד שלא תהיה צמחייה מול הגלאי כדי שענפים שנעים ברוח לא יגרמו לאזעקות שווא.
גלאי וילון חיצוני
גלאי וילון חיצוני יוצר אלומה צרה של אור תת-אדום בחלק החיצוני של קיר הבית ומגן על פתח אחד או יותר למרחק של עד 12 מטר. כמו גלאי הנפח החיצוני. בהיותו חיצוני, מאפשר הגלאי הגנה על חלון או ויטרינה כאשר החלון פתוח. יתרונו על פני גלאי נפח חיצוני הוא שניתן באמצעותו להגן על פתחים במקומות הקרובים למעברים בהם לא ניתן למקם גלאי נפח חיצוני אשר רגיש גם לתנועת שכנים. כמו כן, ניתן להגן על בית פרטי באמצעות גלאי וילון חיצוניים על כל הפתחים כשבחצר מתהלך כלב בית גדול שעלול להפעיל גלאי נפח חיצוני. יתרון נוסף על פני גלאי נפח חיצוני הוא בכך שהוא קטן יותר משמעותית מגלאי נפח חיצוני וניתן להתקינו בתוך נישת החלון, ואינו בולט מקו בניין.
חיישנים (גלאים) לתריסי גלילה
מערכת המורכבת מכרטיס בקרה חכם ומשבעה חיישנים שונים שמטרתם להתריע על פתיחת תריסי גלילה כהגנה מפני פריצה, שלהם: ארבעה חיישנים לגילוי הרמה, שני חיישנים אופקיים לגילוי חיתוך ועקירה וחיישן מרכזי לגילוי זעזועים עם יכולת לכיוון רגישות. החיישנים משולבים באופן סמוי ולא נגיש בתוך תריסי הגלילה, מבלי לפגוע במראה התריס והמבנה. החיישנים חסינים מהפרעות (התרעות שווא) שעלולות להיגרם מבעלי חיים ומקרני שמש. כאשר המערכת דרוכה ישנם מספר פרמטרים הנבחנים על ידה באופן קבוע, והפרה של אחד מהם גורמת להפעלת מערכת האזעקה.
מערכת אזעקה אלחוטית
ניתן להרכיב כמעט כל מערכת אזעקה קווית כמערכת אלחוטית, ולחבר כל גלאי פנימי או חיצוני כולל גלאי אקטיבי. מערכת אזעקה אלחוטית היא האפשרות המועדפת כאשר לא בוצעו הכנות בצנרת הפנימית לשם התקנת רכיבים קוויים ואין רצון להעביר חיווט על קירות הבית או המשרד. מערכת אזעקה אלחוטית קלה להתקנה, וניתנת להעברה מאתר לאתר.
תגובה לאזעקה
מרכז הניטור יכול לנקוט פעולות שונות בהתאם לזיהוי האזור שבו הופעלה האזעקה, סדר האזורים שבהם הופעלה האזעקה, הזמן ביום וגורמים נוספים. המרכז יכול להתקשר לשירותי החירום או להחליט להתקשר לבעל מערכת האזעקה על מנת שיחליט בעצמו האם האזעקה היא אמיתית. המרכז עשוי אף להתקשר לרשימת טלפונים אשר סופקה על ידי הלקוח על מנת שמישהו הקרוב לאזור האזעקה ילך ויבדוק מה מתרחש. ישנן מערכות אזעקה המחוברות למערכות וידאו המאפשרות לצפות מרחוק במתרחש ואף להקליט את ההתרחשויות.
מערכת אבטחת הווידאו הביתית הראשונה נרשמה כפטנט מספר 3,482,037 בארצות הברית ב-2 בדצמבר 1969, על שם מארי בראון, ממציא ממוצא אפרו-אמריקני.
דיווח
מערכות אזעקה מסוגלות לבצע דיווחים, בכל מיני צורות תקשורת:
ממשקים
מערכות אזעקה מסוגלות להתחבר, לשלוט ולהישלט על ידי ממשקים נוספים, כמו הפעלת צרכנים חשמליים באמצעות מערכת האזעקה - באופן יזום או אוטומטי או מותנה. מערכות האזעקה יכולות לתקשר עם מערכת הבית חכם ובכך לבצע פעולות לפי תרחישים אוטומטיים, לדוגמה, כאשר מערכת האזעקה נדרכת על ידי הלקוח, כל התריסים החשמליים בבית הלקוח נסגרים וברז גז ראשי נסגר גם הוא.
תהל (עמותה)
תהל – מרכז הסיוע לנשים וילדים דתיים הוא עמותה שהוקמה בשנת 1993 על מנת לעזור לנשים וילדים ממשפחות דתיות וחרדיות הנמצאים במצבי מצוקה ומשבר וזקוקים לתמיכה ולייעוץ. המרכז הוקם כמענה לנשים וילדים מציבורים אלה הנמנעים מפנייה למרכזי סיוע חילוניים. לטענת הארגון הוא פועל בהסכמת רבנים ונתמך על ידי משרד הרווחה.
פעילות
מרכז תהל מנהל קמפיינים לסיוע לנפגעי תקיפה מינית ובונה "תוכניות מוגנות" המסייעות בהתנהלות עם תקיפות מיניות לשילוב במוסדות חינוך דתיים.
המרכז ליווה את המתלוננים במשפט נגד ראובן ישראל וולצ'ר, מטפל מטעם ארגון עצת נפש, שהורשע בביצוע מעשים מגונים במטופלים.
שזיף הדב
שזיף הדב פורח באביב בפריחה לבנה והפרי הוא בית גלעין בצבע ורוד או סגול. הפרי מתאים למאכל אדם.