cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קול דודי דופק
האדם אל מול הסבל
בהמשך דבריו הוא מוכיח את היהדות הדתית בארצות הברית בחריפות. הוא מלין על העדר ההשתתפות ביישוב הארץ, על מיעוט התרומות, לעומת יהודים לא דתיים: "קמצנים אנו כולנו!".
לסיכום מוסיף הוא דברי וידוי נוקבים על פעילות היהדות האמריקנית בזמן השואה, על חטא השתיקה מול רצח המיליונים. "חסרים היינו אותה מידת החסד שנטולה הייתה לכתחילה גם מאיוב".
הדוד דופק בדלת
על בסיס שיר השירים המתאר כיצד דופק הדוד על דלתה של הרעיה, אך זו מתעצלת לפתוח לו, עד אשר מאוחר מדי, "דודי חמק עבר", מונה הרב דפיקות חדשות המושמעות בתקופת נאומו, דפיקות של ההשגחה העליונה - היא הדוד - לפתחה של הרעיה - עם ישראל.
הרב סולובייצ'יק מסביר שהיהדות בארצות הברית עלולה להיות דומה לרעיה, שפספסה את פגישתה עם הדוד, במקרה שהם לא יבינו שתקומת מדינת ישראל היא חלק מהמהלך האלוהי ויחברו אל המדינה.
ברית גורל וברית יעוד
הרב סולובייצ'יק מבדיל בין שני סוגי ברית שנכרתו בין עם ישראל לבין האלוהים: ברית גורל וברית יעוד. ברית גורל כפויה על האדם, הוא משועבד לה. היהדות כפויה על האדם היהודי:
לעומת זאת, ברית היעוד מציינת אידיאל שאדם פונה אליו מרצונו החופשי. האדם היהודי מממש אותו על ידי "הידמות לבוראו על ידי התעלות על עצמית".
בשני המאפיינים של תהליך הגיור - מילה וטבילה, מוצא הרב סולובייצ'יק את האבחנה בין שתי הבריתות. המילה מציינת השתייכות לגורל היהודי, ואילו הטבילה, התקדשות ליעוד היהודי.
לבד מביקורתו על יהדות אמריקה, ואדישותה לגורל אחיה, ולפיכך התנערותה מברית הגורל, מותח הרב גם את ביקורתו על הציונות החילונית.
התמימות כלפי כוונות עמים אחרים והאשליה לפיה האנטישמיות תיעלם עם קום המדינה, מקורן באי הבנתה הנכונה של ברית הגורל היהודית, שתוצאתה בדידותם של היהודים, כשאין להם אלא זה את זה.
ההתנערות מהמחויבות הדתית של הציונות היא כישלונה החמור ביותר, שכן "שיתוף יעוד של חיים מקודשים" צריך להיות יעדה העליון של מדינת ישראל. היא צריכה לממש את המעבר מברית גורל, שלבדה מביאה בדידות וייסורים, אל ברית יעוד, שבה יש "כוחות יצירה ושמחת קיום מחודש, חופשי ורענן".
לוקאס פילם
לוקאס פילם (באנגלית: Lucasfilm) היא חברה אמריקאית להפקת סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה, החברה ממוקמת בסן פרנסיסקו, קליפורניה. החברה ידועה בשל זיכיון מלחמת הכוכבים ואינדיאנה ג'ונס ובהובלה ופיתוח של אפקטים מיוחדים, קול והנפשה ממוחשבת.
פינו גרי
פינו גרי, פינו גריג'יו או גראובורגנדר הוא זן ענבי יין לבן. הזן נחשב לשיבוט מוטנטי של זן הפינו נואר. הפרי עצמו גדל בצבעים שונים וכך גם היינות המופקים מענב זה משתנים בצבעם מזהוב ועד נחושת ואף גוון בהיר של ורוד.
בחבל אלזס, מגדלים כרמים שלמים של פינו גרי. ובאיטליה, ענבי פינו גרי נבצרים לעיתים קרובות מוקדם כדי לשמור על החומציות המרעננת ולמזער חלק מהפירותיות הגלויה של הזן, וליצור פרופיל טעם נייטרלי יותר.
היסטוריה
פינו גרי ידוע מאז ימי הביניים באזור בורגונדי, שם כנראה נקרא פרומנטו. הוא התפשט מבורגונדי, יחד עם פינו נואר, והגיע לשווייץ בשנת 1300. לפי הדיווחים, הענב היה חביב על הקיסר קרל הרביעי, אשר ייצאו להונגריה על ידי נזירים ציסטרציאנים שנטעו את הגפנים על מורדות באדקסוני על גבול אגם בלטון ב-1375.
עד למאות ה-18 וה-19, הענב היה נטיעה פופולרית בבורגונדי, אך יבולים ברמה נמוכה גרמו לחקלאים להפסיק לגדל אותם. אותו הדבר כמעט התרחש גם בגרמניה, אבל מגדלי גפנים בתחילת המאה ה-20 הצליחו לפתח זנים שייצרו יבול עקבי ואמין יותר.
חוקרים מאוניברסיטת קליפורניה, דייוויס, קבעו שלפינו גרי יש פרופיל DNA דומה להפליא לפינו נואר ושההבדל בצבע נגזר ממוטציה גנטית שהתרחשה לפני מאות שנים. העלים והגפנים של שני הענבים כל כך דומים שהצבע הוא ההיבט היחיד שמבדיל בין השניים.
קבוצת היין סנטה מרגריטה, יצרנית יין, הממוקמת בצפון איטליה, הייתה החברה הראשונה בעולם בשנת 1961 להפיכת ענבי פינו גרי ורודים ליין לבן.
בסביבות 2005, פינו גרי נהנה מפופולריות גוברת בשוק, במיוחד בשם פינו גריג'יו.
אזורים
השטח הכולל בו גדל זן זה ברחבי העולם הוא כ-115,000 דונם. וכולל:
שמות נוספים
פינו גרי נקרא בשמות רבים באזורים שונים של העולם:
בית הכנסת אבוהב
בית כנסת אבוהב הוא בית כנסת מהמאה ה-16 השוכן בלב העיר העתיקה של צפת. על פי המסורת, בית הכנסת קרוי על שמו של רבי יצחק אבוהב, מחבר הספר מנורת המאור, אולם סביר יותר כי בית הכנסת קרוי על שם רבי יצחק אבוהב מקסטיליה, שבין תלמידיו היה רבי יעקב בירב שעלה לארץ והתיישב בצפת.
בקיר הדרומי, הפונה לירושלים, ממוקמים שלושה ארונות קודש. בארון הימני נמצא ספר תורה אשר נכתב על פי המסורת על ידי רבי יצחק אבוהב, ותלמידיו העלוהו לצפת. ספר זה הוא אחד מהעתיקים שבספרי התורה המצויים בצפת, ומוציאים אותו לקריאה בשלושה מועדים: ראש השנה, יום כיפור ושבועות. ספר נוסף אשר נמצא בבית הכנסת הוא ספרו של רבי סולימאן אוחנה, מקובל שעלה לצפת מפאס שבמרוקו והתחבר עם גורי האר"י. ספרים אלו העניקו לבית הכנסת משנה חשיבות, ולכן נהגו יהודי צפת לחגוג בו את ליל חג מתן תורה.
מדריך אתרים
מדריך אתרים הוא מאגר מידע אינטרנטי המרכז קישורים לאתרי אינטרנט אחרים. נקרא גם אינדקס אתרים. המדריך מציג רשימה של אתרים בצורה ממוינת היררכית על פי קטגוריות, ומשמש לאיתור אתר רצוי וקבלת מידע בסיסי עליו. יצירת ההיררכיה ותיאור האתר מצריכים מעורבות אנושית ואינם ניתנים לביצוע בצורה אוטומטית (בשל הקושי בפרשנות של שפה מדוברת). מנהל המדריך מחליט על האתרים שייכללו במדריך וכן על מיקומם ברשימה לפי אמות המידה המתאימות לסוג המדריך. בדרך כלל, מדריך אתרים מסחרי יכלול אתרים וימקם אותם במדריך לפי אמות מידה כלכליות. בנוסף לגישה ההיררכית למידע שבמדריך, ניתן לאתר אותו גם באמצעות כלי חיפוש פנימי.
מדריך אתרים יכול להיות:
בית הכנסת אבוהב
הנוסע שמחה בן יהושע מזאלאזיץ שביקר בצפת בשנת 1764, כתב כי עד לרעידת האדמה שהתרחשה ב-1759, שכן בית הכנסת במבנה אחר, צמוד לבית הכנסת האר"י הספרדי. בית הכנסת חרב לחלוטין ברעש, ומחוסר אמצעים לא שוקם. "ספר אבוהב" הועבר לבית הכנסת הגדול של קהילת הספרדים שנותר על תילו. למשימת העברת הספר נבחרו עשרה מבני הקהילה, ועל פי האגדה, איש מהם לא השלים את שנתו. במרוצת הדורות נשתכח מקומו של בית הכנסת המקורי, ושמו של בית הכנסת הגדול הוסב ל"בית כנסת אבוהב".
מדריך אתרים
היתרון של מדריך אתרים הוא שיש פיקוח אנושי על האתרים הנכללים בו. כך נמנעים מלקבל תוצאות של אתרים שאינם קשורים למילות החיפוש או אתרים "נידחים". יתרון זה מהווה גם חיסרון במקרים רבים מפני שמדריך אתרים יכול לכלול תוצאות מוטות. מנוע חיפוש, לעומת זאת, בונה את מאגר המידע שלו באופן אוטומטי.
בית הכנסת אבוהב
ברעידת האדמה בצפת שהתרחשה בשנת תקצ"ז (1837), חרב בית הכנסת, ורק הכותל הדרומי נותר בשלמותו; יהודי העיר ייחסו זאת לקדושתו של "ספר אבוהב".
מדריך אתרים
בראשית ימי האינטרנט יצאו לאור ספרים של מדריכי אתרים, ובהם רשימה של אתרים מסווגת לפי נושאים, עם מילות הסבר על כל אתר. עם הגידול במספר האתרים ובדינמיות שלהם, היה ברור שמקומם של מדריכי אתרים הוא באינטרנט עצמו. מדריכי אתרים אינטרנטיים היו פופולריים מאוד, אולם בשל גידול האינטרנט הם מתקשים לתת גישה לאתרים רבים, ומנועי חיפוש הפכו לפופולריים יותר. גם כיום מדריכי אתרים פופולריים, אך בעיקר בנושאים ספציפיים.
בית הכנסת אבוהב
בלילות החורף מתאספים בבית הכנסת תושבים ואורחים לקריאת שירת הבקשות.
בית הכנסת מופיע על גב שטר ה-200 שקלים מסדרה ב' של השקל החדש.
סטרלה (סדרת לוויינים)
סטרלה (ברוסית:Стрела, חץ) היא סדרת לווייני תקשורת שפותחה בברית המועצות. השיגורים החלו בשנת 1964 ונמשכים עד היום. החלליות מנוצלות לצרכים צבאיים. כל לווייני הסדרה קיבלו שם "קוסמוס" בהתאם למדיניות של ברית המועצות ובהמשך רוסיה. כול הלוויינים שוגרו למסלול לווייני נמוך.
בשנת 1961 בברית המועצות הוחלט לפתח רשת תקשורת על בסיס לוויינים לצורכי משרד ההגנה של ברית המועצות. התכנון הועבר למשרד תכנון "יוז'ני" בראשות מיכאיל יאנגל. בשנת 1962 התכנון עבר ל"מערכות המידע הלווייניות רשטניוב". לווייני ניסוי ראשונים שוגרו ב-18 באוגוסט 1964.
סטרלה 1
לווייני הסדרה שוגרו לחלל החל משנת 1965 בקבוצות של חמש לוויינים. השיגורים בוצעו בעיקר מקוסמודרום בייקונור. משקל הלוויין היה כ-50 ק"ג והוא היה מתוכנן לפעול במשך 5 חודשים. מדגם זה שוגרו 29 לוויינים, כאשר בפעולה היה לא יותר מ-24 לוויינים בו זמנית.
סטרלה 2
לווייני מדגם זה היו במשקל של כ-800 ק"ג ולכן שוגרו כלוויין בודד. השיגורים בוצעו מקוסמודרום בייקונור. הלוויין הראשון שוגר ב-28 בדצמבר 1965. מ-5 שיגורים רק 3 הגיעו למסלול המתוכנן.
סטרלה 1M
על בסיס הניסיון שנרכש פותח דגם מתקדם. השיגורים בוצעו מקוסמודרום פלסצק. השיגור הראשון בוצע ב-25 באפריל 1970 כאשר שוגרו 8 לוויינים. הלוויינים פעלו במסלול בגובה 1500 ק"מ. עקב אורך חיים של כ-6 חודשים היה צורך לשגר שמיניית לוויינים חדשה כל חצי שנה. בתקופה 1970–1992 שוגרו 368 לוויינים.
סטרלה 2M
במקביל לדגם "סטרלה 1M" שוגרו לוויינים מדגם "סטרלה 2M" שהיו מיועדים להעברת מידע מוצפן. השיגורים בוצעו מקוסמודרום פלסצק. הם פעלו בגובה 800 ק"מ. בתקופה 1970–1994 שוגרו 52 לוויינים.
סטרלה 3
לווייני הדגם היו צריכים להחליף לווייני מדגם "סטרלה 2". השיגורים בוצעו מקוסמודרום פלסצק. השיגורים החלו בשנת 1985 ונמשכו עד לשנת 2015. בסך הכול שוגרו 173 לוויינים מדגם זה. המערכת הפעילה הייתה צריכה לכלול 12 לוויינים. הלוויין היה במשקל 225 ק"ג והיה מתוכן לפעול במשך שנה. הלוויינים שוגרו תחילה בקבוצות של 6 ובהמשך בקבוצות קטנות יותר, בהתאם למשגר שנבחר לשיגור. במקביל בשנת 1996 החלו שיגורים לווייני רשת אזרחית "גונץ" שפותחה על בסיס דגם זה.
סטרלה 3M (רודניק)
בשנת 2005 החלו שיגורים דגם חדש של לווייני הסדרה. השיגורים בוצעו מקוסמודרום פלסצק. זה לוויין במשקל 225 ק"ג עם אורך חיים מתוכנן של 5 שנים. הוא פועל במסלול בגובה 1400 ק"מ.
רשימת שיגורים (דגם סטרלה 3M בלבד)
כל השיגורים בוצעו מקוסמודרום פלסצק בעזרת משגר לוויינים וחלליות מסדרת רוקוט
תאו מים קצר-קרניים
תאו מים קצר-קרניים (שם מדעי: Bubalus mephistopheles) הוא מין נכחד של בקר מהסוג תאו, אשר התקיים בסין של הפליסטוקן עד ההולוקן שלפני מיליון שנה עד לכנראה 1200 לפנה"ס, כך שהוא התקיים בהולוקן במשך ההיסטוריה (לאורך תקופת הברונזה של סין).
המאובנים שלו התגלו בחנאן וביונאן שבסין, קרוב מעט לעמק הנהר הצהוב ואלה כללו בעיקר שרידי גולגולת וקרניים גדולות. מספר ממצאים שלו התגלו אולי גם בדולאווירה שבהודו, כך שאולי הוא התקיים לצד תרבות עמק האינדוס הקדומה.
תאו זה היה דומה מאוד לתאו המים החי והיה בעל בסיס קרניים עבה, אם כי אלה התעקלו מעט כמו סהר. בעבר מספר חוקרים ראו בו תת-מין של תאו המים, אך נראה לפי בדיקות גנטיות שהיה מין עצמאי שגם לא היה אביו הקדמון, כפי שנחשב בעבר.
זבורניק
זְבוֹרְנִיק (בסרבית בכתב לטיני ובבוסנית: Zvornik, בסרבית בכתב קירילי: Зворник) היא עיר השוכנת לגדות הנהר דרינה, במזרח רפובליקה סרפסקה אשר בבוסניה והרצגובינה.
היסטוריה
היישוב מאוזכר לראשונה בכתובים במסמכים מ-1410 בהקשר להקמת מנזר באזור. במחצית השנייה של המאה ה-15 נכבש המקום על ידי האימפריה העות'מאנית. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1878-1877) קיבלה האימפריה האוסטרו-הונגרית חסות על חבל בוסניה וסיפחה אותו דה פקטו. ב-1908 סיפחו האוסטרו-הונגרים את האזור דה יורה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה זבורניק בשטחי ממלכת יוגוסלביה. באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, פלשה גרמניה ליוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. האזור הועבר לחזקת ממשלת הבובות של מדינת קרואטיה העצמאית שנשלטה על ידי האוסטאשה בהנהגת אנטה פאבליץ'. לאחר המלחמה נכללה זבורניק בשטחי יוגוסלביה.
בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 החל תהליך התפרקותה האלים של יוגוסלביה. כחלק מהתהליך פרצה מלחמת בוסניה. במהלך המלחמה ביצעו מיליציות סרביות, ובכלל זה משמר המתנדבים הסרבי, טבח בתושבי זבורניק בוסניאקים ומוסלמים, ובמהלכו נרצחו 352 אזרחים.
הקהילה היהודית
יהודים הגיעו לזבורניק באמצע המאה ה-19. היו אלה אומנים, סוחרים זעירים ורוכלים יהודים ספרדים. לאחר סיפוח האזור על ידי האוסטרו-הונגרים, הגיעו למקום משפחות אשכנזיות ויצרו קהילה אחת משותפת. ב-1879 התגוררו בזבורניק 50 יהודים. ב-1890 הוקם בית העלמין והוא שכן בקרבת מקום מחוץ לעיר, סמוך לדרך הגישה אליה. ב-1902 הוקם בית כנסת ולצידו תלמוד תורה. בבית הכנסת התפללו לסירוגין בנוסח הספרדים ובנוסח אשכנז.
פאני אלסלר
פאני אלסלר (בגרמנית: Fanny Elssler, נולדה כ-Franziska Elßler, 23 ביוני 1810 - 27 בנובמבר 1884) הייתה בלרינה אוסטרית בתקופת הבלט הרומנטי.
קריירה
הצלחתן בנאפולי, שפאני תרמה לה יותר מאחותה, הביאה להזמנה לעבודה בברלין בשנת 1830. היה זה הראשון בשורה של ניצחונות ליופייה האישי של פאני ולכשרון הריקוד שלה. אחרי ששבתה את כל הלבבות בברלין ובווינה, והלהיטה את תשוקתו של המדינאי הקשיש פרידריך פון גנץ, יצאה ללונדון, שם התקבלה בחיבה ובמאור-פנים אצל מר ומרת גרוט, שאימצו למעשה את בתה, שנולדה שלושה חודשים לאחר שאמה הגיעה לאנגליה.
בספטמבר 1834 הופיעה אלסלר עם בלט התיאטרון של האקדמיה המלכותית למוזיקה (הידוע כיום בשם בלט האופרה של פריז, צעד שצפתה בחששות רבים על שום עליונותה של מארי טליוני על הבמה. עם זאת, אלסלר וטליוני היו רקדניות שונות בתכלית השוני, והנהלת האופרה ראתה הזדמנות לעורר עניין באמצעות חילוקי דעות בהזמנת אלסלר. טליוני הייתה Ballon, ידועה בקלילות קפיצותיה וניתוריה. ריקודה של אלסלר, לעומת זאת, התאפיין כ-danse tacquetée, הדייקנות שבה ביצעה צעדים קטנים ומהירים. הופעותיה הנחילו, מכל מקום, עוד ניצחון לאלסלר, ודעיכה זמנית לטליוני, שעל אף היותה האמנית המעולה בשתיים, לא יכלה אותו זמן להתחרות בקסמי אישיותה של הרקדנית החדשה בזירה. הדבר בא לידי ביטוי מובהק בביצוע מחול ה"קאצ'וצ'ה" (מתוך הבלט "השטן החיגר" של ז'אן קוראלי וקזימיר ז'יד משנת 1836), שם העיבה אלסלר בזוהרה על כל יריבותיה. אלסלר לא הייתה ספרדיה, אבל ביצועי ה"קאצ'וצ'ה" שלה היו חדורי אש וחושניות. המשורר תאופיל גוטייה הכתיר אותה בתואר רקדנית "פגנית" בזכות הופעותיה ב"קאצ'וצ'ה", לעומת טליוני, הרקדנית ה"נוצריה". ההצלחה של אלסלר וה"קאצ'וצ'ה" הביאה לדרישה מכל עבר לכוריאוגרפיה של עוד ריקודי בלט בגוון לאומי ספציפי. סוגי ריקודים אלה נעשו פופולריים מאוד, ואלסלר עצמה הוסיפה "קרקוביאק" פולני וטרנטלה איטלקית לרפרטואר שלה. היא זוהתה לעיתים קרובות עם סאטן ורוד ותחרה שחורה בתפקידיה כרקדנית ספרדייה נוצצת וחושנית, בניגוד בוטה לדימויים של טליוני, הסילפידה המרחפת, עדינה ומצטנעת בלבן. אלסלר הצטיינה לא רק בטכניקה, אלא גם ביכולת ביצוע דרמטי יוצאת-דופן. ביצועיה בבלטים הרומנטיים הגדולים, לרבות הסילפידה, ז'יזל ולה אסמרלדה, האירו באור חדש ומועצם את דמויותיהם הקודמות. הודות לכך תופסת אלסלר מקום של כבוד בין הבלרינות המוכשרות המכובדות ביותר של תקופת הבלט הרומנטי.
בשנת 1840 הפליגה עם אחותה לניו יורק לסיור הופעות, שארגן הנרי ויקוף, ולאחר שנתיים של הצלחה צרופה חזרו השתיים לאירופה. בתקופת שהותה בניו יורק, היה בן-לווייתה של פאני ג'ון ואן ביורן, בנו של נשיא ארצות הברית, מרטין ואן ביורן. בוושינגטון הבירה, נסגר הקונגרס כדי שאיש לא ייאלץ להחמיץ את הופעתה של מיס אלסלר.
ליליאן מור סבורה, שאלסלר הייתה "הסילפידה המהוללת ביותר מכל אלה שרקדו אי פעם את התפקיד באמריקה", ותמונת הסיום הביאה צופים רבים בקהל לידי דמעות. תיאטרון סן שארל בניו אורלינס חתם עם אלסלר חוזה לשבועיים של הופעות, בשכר של $1,000 לכל הופעה.
במהלך חמש השנים הבאות הופיעה אלסלר בגרמניה, אוסטריה, צרפת, אנגליה ורוסיה. בשנת 1845 הוזמנה להופיע עם יריבותיה מארי טליוני, קרלוטה גריזי ופאני צ'ריטו ב"פא דה קווטר" של ז'יל פרו בלונדון, אך היא דחתה את ההצעה. באותה שנה, לאחר שצברה הון רב, פרשה מן הבמה והשתקעה סמוך להמבורג. שנים ספורות לאחר זאת חתמה אחותה תרזה על חוזה נישואים מורגנטיים עם אדלברט, נסיך פרוסיה, וקיבלה את תואר האצולה "הברונית פון בארנים". תרזה התאלמנה ב-1873, ומתה ב-19 בנובמבר 1878. פאני אלסלר מתה בווינה ב-27 בנובמבר 1884.
ליליאן הארווי שיחקה בתפקידה בסרט הגרמני משנת 1937, "פאני אלסלר". לפניה מילאה תפקיד זה ליה מארה בסרט האילם "פאני אלסלר" משנת 1920.
לקריאה נוספת
1970)
.gt
היא סיומת האינטרנט בגואטמלה. החל מ-29 במאי 2012, רישומים של .gt ברמה שנייה זמינים.
נכון למאי 2022, רשומים מעל 23,600 אתרים תחת סיומת האינטרנט.
הספרייה הלאומית של אוסטרליה
הספרייה הלאומית של אוסטרליה (באנגלית: National Library of Australia) היא ספרייה לאומית והספרייה הגדולה באוסטרליה. הספרייה הוקמה על פי "חוק הספרייה הלאומי של אוסטרליה" (National Library Act), והיא אחראית מכוחו:
נכון לשנת 2017 באוספי הספרייה הלאומית האוסטרלית 6,928,238 פריטים.
היסטוריה
הספרייה הלאומית הוקמה רשמית עם חקיקתו וקבלתו של חוק הספרייה הלאומית, 1960, ועם הקמתה החלה לפעול כספרייה לאומית, נוסף על היותה ספרייה של הפרלמנט האוסטרלי.
ספריית הפרלמנט האוסטרלי
ספריית הפרלמנט האוסטרלי הוקמה בשנת 1901 על מנת לשמש את הממשל הפדרלי האוסטרלי החדש. מאז הקמתה שאפה הספרייה לפתח אוסף ספרים לאומי. בשנת 1907 הוקמה ועדה פרלמנטרית משותפת בראשות יו"ר בית הנבחרים של אוסטרליה, סר פרדריק הולדר שהגדירה את מטרות הספרייה, ושאף כי היא תפעל בעיר הבירה הפדרלית ותהיה ספרייה ציבורית גדולה בדומה לספריית הקונגרס שבוושינגטון די. סי., ותאסוף מידע לא רק עבור הפרלמנט והאומה האוסטרלית, אלא עבור כל תושבי העולם.
בניין הספרייה הלאומי הנוכחי נפתח בשנת 1968. המבנה תוכנן על ידי משרד האדריכלים בנינג ומאדן, ועוטר בויטראז'ים מעשה ידי האמן לנרד פרנץ' ובשטחי קיר מעשה ידי האמן מתיו מאטגו.
אוספי הספרייה
קטלוג הספרייה מכיל כ-92% מהפריטים המצויים באוספיה.
כמו כן הספרייה הנגישה באמצעות דיגיטיזציה כ-174,000 פריטים מאוספיה. הספרייה היא מהספריות המובילות בעולם בשימוש בדיגטיזציה לשימור הפריטים.
האוסף האוסטרלי והאוסף הכללי
הספרייה אוספת ספרים ומידע שנכתב על ידי אוסטרלים, למען אוסטרלים או הנוגע לאוסטרליה בכל פורמט מפורסם (ספרים, כתבי עת, עיתונות, מפות, פוסטרים, מוזיקה וכן וידאו). האוסף מבוסס על האוסף של ג'ון אלכסנדר פרגוסון. לספרייה אוסף גדול הנוגע לאמנויות הבמה ובייחוד למחול.
בספרייה מצוי האוסף הלאומי האוסטרלי של ספרים בכתב ברייל.
האוסף האסייתי
בספרייה אוסף גדול של מידע ומקורות מחקר הנוגעים לאסיה, והיא מהווה את האוסף הגדול ביותר בשפות אסייתיות בחצי הכדור הדרומי, ובה למעלה מחצי מיליון ספרים בנושאים אלה. הספרייה מתמחה באיסוף ספרים בשפות האסייתיות: בורמזית, פרסית, אינדונזית, יפנית, חמרית, קוראנית, מנצ'ו, מונגולית, תאילנדית ווייטנאמית.
האוספים בנושא זה כוללים אוספים ומחקר בנושא בודהיזם.
תמונות וכתבי יד
אוסף כתבי היד כולל כ-26 מיליון פריטים שונים, על פני מדפים שאורכם הכולל למעלה מ-10,492 מטרים. כתבי היד עוסקים ברובם באוסטרליה, אך גם בפפואה גינאה החדשה, ניו זילנד ואיי האוקיינוס השקט. אוסף כתבי היד מכיל כתבי יד אירופאים העוסקים בתקופה של יישוב אוסטרליה ניו זילנד, החל מראשית המאה ה-18 ועד ימינו, וכולל יומנים של ימאים אירופאים שהפליגו באזור, ובהם יומנו של ג'יימס קוק, רוברט אוהרמה בורק, ויליאם ג'ון מילס וצ'ארלס קינגספורד סמית'.
חדרי קריאה
בספרייה מספר חדרי קריאה. בחדר הקריאה הראשי המצוי בקומת הקרקע של המבנה, נמצאים מחשבים המאפשרים גישה לאוספים המקוונים של הספרייה, וכן דלפקי השאלה ויעץ.
Gingerbread Man
Gingerbread Man (בעברית: איש לחם זנגביל) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית מלאני מרטינז, מתוך המיני-אלבום השלישי שלה, Cry Baby's Extra Clutter EP. השיר יצא לאור ב-23 בדצמבר 2015, על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס, כסינגל הראשון והיחיד מתוך המיני-אלבום.
בנוסף לכך, יצא השיר לכבוד כ-"מתנה ממלאני מרטינז לכבוד חג המולד".
רקע וכתיבה
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-40 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
האודיו הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של מלאני מרטינז ב-23 בדצמבר 2015, ביום צאתו כסינגל. האודיו צבר קרוב ל-30 מיליון צפיות בסך הכול.
עין אלדין
עֵין אלדין (בפרסית: عین الدین) הוא כפר הממוקם כ-66 ק"מ מדרום-מזרח לתבריז, במחוז בוסתאן-אבאד (בנפת תיכמה-דאש) שבפרובינציית מזרח אזרבייג'ן באיראן. בכפר 2,514 תושבים.
הכפר משתרע על שטח של 120 דונם ובגובה 1,679 מ' מעל פני הים. אזור עֵין אלדין תחום בהרים רבים. הגבוהים והחשובים שבהם הם הר קוש-אותאראן, הר אק, והר מהראלי.
תושבי הכפר כולם הם דוברי אזרית ומוסלמים מהזרם השיעי התריסרי, הדת הרשמית במדינה.
פר אקוטיפרונס
פר אקוטיפרונס (שם מדעי: Bos acutifrons) הוא מין של בקר נכחד מהסוג פר אשר התקיים במשך אמצע הפליסטוקן של דרום אסיה שלפני 2.58 עד למיליון שנה מזמננו. המאובנים שלו התגלו ברכס ההימלאי "Sivalik Hills" שבקשמיר, הודו ופקיסטן והוא תואר ב-1878 בידי החוקר האנגלי ריצ'רד ליידקר.
פר זה היה חסון יחסית אך קטן ביחס לפרים אחרים והוא הגיע לאורך ל 150 ס"מ, לגובה 2.3 מטרים בכתפיים ולמשקל ממוצע של 600 ק"ג.
הר צ'טווינד
הר צ'טווינד (באנגלית: Mount Chetwynd) הוא הר ברכס קירקווד, באזור חוף סקוט של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 1,944 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-1,845 בגובהו באנטארקטיקה.
גילוי ומיפוי ההר
ההר התגלה על ידי המשלחת הבריטית הלאומית לאנטארקטיקה (משלחת דיסקברי), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904.
מקור השם
משלחת דיסקברי העניקה להר את שמו.
ההר נקרא על שם סר פיטר צ'טווינד (Sir Peter Chetwynd), חבר של רוברט פלקון סקוט, שלימים מונה לאחראי על המצפנים (Director of Compasses) באדמירליות הבריטית.
לקריאה נוספת
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Includes Islands South of Latitude 60°, P 236
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Including the Off-lying Islands South of Latitude 60°, P 196
• Prenzel, Jannis & Lisker, Frank & Monsees, N. & Balestrieri, Maria & Läufer, A. & Spiegel, Cornelia. (2017), Development and inversion of the Mesozoic Victoria Basin in the Terra Nova Bay (Transantarctic Mountains) derived from thermochronological data, Gondwana Research. 10.1016/j.gr.2017.04.025
ארטם דובביק
ארטם דובביק (באוקראינית: Артем Олександрович Довбик; 21 ביוני 1997 בצ'רקאסי שבאוקראינה) הוא כדורגלן אוקראיני, המשחק בעמדת החלוץ בקבוצה ז'ירונה מהלה ליגה, ובנבחרת אוקראינה.
קריירה
דובביק, יליד צ'רקאסי שבאוקראינה, הוא תוצר של אקדמיית הכדורגל צ'רקסי דניפרו אליה הגיע לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר המקומי. בעונת 2014/2015 זכה עם צ'רקסי דניפרו בליגה האוקראינית השנייה וכבש שבעה שערים. אחר כך נשלח דובביק להשאלה לשלושה חודשים במועדון המולדובי זאריה בלץ, עמו זכה בגביע המקומי בשנת 2016.
הוא שב לאוקראינה בקיץ 2016 ממולדובה וחתם על חוזה עם דניפרו באוגוסט אותה שנה. דובביק כבש שישה שערים בעונת הליגה הבכירה 2016/2017 וזכה בתואר השחקן הצעיר המצטיין בה. דבר זה גרם למאמן נבחרת אוקראינה, אנדריי שבצ'נקו, לקרוא לו לשחק במוקדמות מונדיאל 2018.
כאשר דניפרו ירדה ליגה עקב היווצרות חוב, דובביק נשאר במועדון. הוא המשיך לכבוש 12 שערים ב-13 משחקים בליגה השנייה, תוך שהוא זוכה להתעניינות מצד מועדונים זרים וביניהם מיטיולן הדנית אליה הצטרף בהעברה חופשית בשנת 2018. דובביק זכה בעונת 2017/2018 בליגה הדנית ובעונה שלאחר מכן בגביע המקומי. ב-2 בספטמבר 2019 הוא הושאל לסונדרייסקה, עמה זכה בגביע הדני השני ברציפות שלו.
נבחרת אוקראינה
דובביק זומן למחנה האימונים של הנבחרת הלאומית עד גיל 19 באוקראינה, אך לא שיחק שום משחק בה.
כשהוא בן 19 דובביק קיבל את קריאתו הראשונה לנבחרת אוקראינה הבוגרת, והיה בסגל לראשונה ב-5 בספטמבר 2016 נגד איסלנד, אך לא נכנס לשחק.
דובביק עשה את הופעת הבכורה בבוגרים ב-31 במרץ 2021 במסגרת מוקדמות המונדיאל נגד קזחסטן.
יחסי ארצות הברית–סלובקיה
היחסים שבין ארצות הברית של אמריקה לבין הרפובליקה הסלובקית כוננו בשנת 1993 לאחר קריסת ברית המועצות וחלוקת צ'כוסלובקיה, וכיום שתי המדינות חברות בנאט"ו, ומתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים ביניהם. על פי דו"ח המנהיגות העולמית של ארצות הברית לשנת 2012, 27% מהסלובקים מרוצים מההנהגה האמריקנית, כאשר 32% אינם מסכימים ו-41% אינם בטוחים.
צ'כוסלובקיה
לאחר מלחמת העולם השנייה חזרה הממשלה הצ'כוסלובקית הגולה לצ'כוסלובקיה, והיחסים התקינים בין המדינות נמשכו עד לשנת 1948, כאשר הקומוניסטים תפסו את השלטון והקשרים התקררו במהירות. הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה באוגוסט 1968 סיבכה עוד יותר את היחסים בין ארצות הברית לצ'כוסלובקיה. ארצות הברית הפנתה את העניין למועצת הביטחון של האו"ם כהפרה של אמנת האו"ם, אך לא נקטה כל פעולה נגד הסובייטים.
ממשלת ארצות הברית התנגדה במקור לחלוקת צ'כוסלובקיה לשתי מדינות נפרדות, בשל החשש כי פיצול עלול להחמיר את המתחים הפוליטיים האזוריים הקיימים. עם זאת, ארצות הברית הכירה הן בצ'כיה והן בסלובקיה ב-1 בינואר 1993, ומאז, היחסים בין ארצות הברית לסלובקיה נותרו חזקים מבחינה כלכלית, פוליטית ותרבותית.
סלובקיה
בחירתה של ממשלה פרו-מערבית רפורמיסטית בסוף 1998 עודדה את הקשר ההדוק בין המדינות. ארצות הברית סיפקה יותר מ-200 מיליון דולר אחרי 1990, כדי לתמוך בהקמת דמוקרטיה בריאה וכלכלת שוק בסלובקיה, בעיקר באמצעות תוכניות המנוהלות על ידי הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי (USAID). סלובקיה וארצות הברית שמרו על קשרים דיפלומטיים חזקים, ועל שיתוף פעולה צבאי, ותיאום של סוכנויות אכיפת החוק. משרד ההגנה האמריקני תרם באופן משמעותי לרפורמות הצבאיות בסלובקיה. בנוסף, למאות אלפי אמריקנים שורשים בסלובקיה, ורבים מהם שומרים על קשרים תרבותיים ומשפחתיים חזקים עם הרפובליקה הסלובקית.
ב-8 ביוני 2003 נשלחו לעיראק כ-85 מהנדסים צבאיים סלובקים, כחלק מהכוח הרב-לאומי בעיראק בראשות ארצות הברית. הם הוצבו במחנה אקו, ליד אל דיוואניה, ובעיקר השתתפו בפעולות נגד מיקוש. בשנת 2004 הצטרפה סלובקיה לנאט"ו.
בשנת 2015 חיילים אמריקנים חצו את סלובקיה בדרכם להונגריה, על מנת להשתתף בתרגיל צבאי בשם Brave Warrior. באוקטובר 2016 אירחה סלובקיה תרגיל אימונים צבאי בשם "מגן סלובקיה", שכלל גם כוחות צבא מארצות הברית, וכן חיילים מצ'כיה, פולין והונגריה.
יחסים דיפלומטיים
ארצות הברית מחזיקה בסלובקיה שגרירות בברטיסלבה. מאידך, סלובקיה מחזיקה בארצות הברית שגרירות בוושינגטון די. סי. ו-12 קונסוליות בשיקגו, קולומביה, דאלאס, דנוור, דטרויט, אינדיאנפוליס, קנזס סיטי, מיאמי, מיניאפוליס, ניו יורק, פיטסבורג וסן פרנסיסקו.
.gn
.gn היא סיומת האינטרנט בגינאה.
הערות שוליים
Toppdomän
וטיוס ואלנס
וטיוס ואלנס (בלטינית: Vettius Valens; 8 בפברואר 120 – סביבות 175 לספירה) היה אסטרולוג הלניסטי, בן זמנו צעיר יותר של תלמי.
חיבורו הגדול של ואלנס הוא ה"אנתולוגיה" (Anthologiae), עשרה כרכים ביוונית קוינה שנכתבו בפרק הזמן שבין 150–175 לספירה לערך. האנתולוגיה היא החיבור הארוך והמפורט ביותר על אסטרולוגיה ששרד מתקופה זו. בהיותו אסטרולוג מקצועי פעיל, ואלנס כלל באנתולוגיה שלו מעל מאה תרשימים.
חיבורו
אף על פי שהיה יליד אנטיוכיה, נראה כי ואלנס נסע רבות במצרים בחיפוש אחר תורות אסטרולוגיות ספציפיות שתחזקנה את התמחותו. באותה תקופה אלכסנדריה הייתה עדיין ביתם של מספר אסטרולוגים של המסורות העתיקות הבבלית, היוונית  והמצרית. הוא פרסם הרבה ממה שלמד מהמסורת ובאמצעות ניסיונו באנתולוגיה, הכתובה בסגנון מרתק וחינוכי. בשל כך היא בעלת ערך רב, מאחר שהיא מצרפת יחדיו את טכניקות שהיו פעילות באותו הזמן.
חיבורו של ואלנס חשוב גם מפני שהוא מצטט את דעותיהם של מספר סופרים מוקדמים יותר, כמו טאוקרוס מבבל, שאחרת היה בלתי ידוע. הקטעים מתוך חיבורים המיוחסים כביכול לפרעה נח'פסו  ולכהן הגדול פטוסיריס, מחברים פסאודואפיגרפיים מהמאה ה-2 לפנה"ס, שרדו בעיקר באמצעות ציטוטים ישירים בחיבורו של ואלנס.
שלושת כתבי היד של האנתולוגיה מתוארכים לשנת 1300 ומאוחר יותר. הטקסט נראה די אמין ושלם, אך במקומות מסוימים מעט לא מסודר.
אף על פי שתלמי נחשב בדרך כלל כענק של האסטרולוגיה של התקופה ההלניסטית במשך מאות השנים שלאחר מותו, נראה סביר ביותר שהאסטרולוגיה המעשית של התקופה דמתה לשיטות המפורטות באנתולוגיה של ואלנס. חיבורו של ואלנס פירט את הטכניקות המעשיות יותר שמקורן במסורת עתיקה, בזמן שתלמי המדען נטה להתמקד יותר ביצירת מודל עקבי מבחינה תאורטית, המבוסס על המסגרת האריסטוטלית הלא-קבועה שלו. האיזון הניתן על ידי האנתולוגיה של ואלנס הוא לכן מאוד מאלף. אף סופר הלניסטי אחר לא תרם כה רבות להבנתנו את השיטות האסטרולוגיות המעשיות היומיומיות של התקופה ההלניסטית המאוחרת והתקופה הרומית המוקדמת.
בהחליטו שהדת ההלניסטית המסורתית היא חסרת תועלת, הוא מצא בגורל תחליף לדת. עבורו, נחישות מוחלטת העניקה סיפוק רגשי ועוררה רגש כמעט מיסטי. הידיעה שהכל כבר קבוע מראש, העניקה תחושה של חופש מחרדה ותחושה של ישועה.
התייחסויות לאברהם ולשבת
חיבורו של וטיוס ואלנס כולל התייחסויות לאברהם כסמכות אסטרולוגית והתייחסות מפורשת לחיבוריו האסטרולוגיים. הוא מצטט את הרמיפוס, שקיבץ ופירש מאימרותיו של זורואסטר, על "אברמוס הנפלא ביותר".
הסופרים האסטרולוגים, ובהם וטיוס ואלנס, נהגו להשוות את יום השבת עם יום סטורן, וראו בשבוע היהודי וריאציה של השבוע הפלנטרי שלהם.
מכתשית יבשה
רקע
בתהליך ריפוי בריא של עקירת שן, מתפרק קריש דם אשר נוצר בתוך מכתש העקירה כתוצאה מדימום בזמן העקירה, ויוצר תשתית לרקמת העצם והחניכיים אשר ימלאו את החלל שנוצר כתוצאה מהפעולה הכירורגית. לעיתים מסיבות שונות כגון צחצוח שיניים או שטיפת מקום העקירה בזמן הסמוך לעקירה, לא נוצר קריש דם בתחתית חלל העקירה, והדבר מביא לחשיפת עצם החניכיים, לכניסת מזהמים שונים אל חלל העקירה, ולהאטה משמעותית בקצב היסתמות החור, בשל מחסור בתשתית דם הנחוצה לכך. עצבוב צפוף יחסית של האזור גורם לתחושת הכאב העז.
טיפול בתופעה בצורה אקטיבית לא קיים, ויש להמתין ימים עד שבועות עד היסתמות החור. בזמן ההחלמה יש לשמור לבל יזדהם הפצע וכן ניתן להקל על הכאב בעזרת משככי כאבים. אופציה נוספת להקלה בכאב היא טיפול רפואי בו מנקים את המכתשית מחיידקים ומזון ושמים גזה (פד) עם חומרי הרגעה על האזור על מנת למנוע כאב חד ועוצמתי מן העצב. הטיפול נעשה ע״י רופא מוסמך.
יהלומי מאך
יהלומי מאך (הידועים גם כיהלומי הלם או יהלומי דחף) הם דפוס הנראה לעין כתוצאה מגל עומד הנוצר בגזי הפליטה העל קוליים (רשף) במערכות הנעה כגון מנועים רקטיים ומנועי סילון (בין היתר גם מנוע על-מגח סילוני, מנוע מגח סילון), כאשר הם פועלים בלחץ אטמוספירי. היהלומים הנוצרים הם תוצאה של שדה זרימה מורכב והם נראים עקב השינויים החדים בצפיפות ובלחץ הנוצרים על ידי גלי הלם ניצבים. יהלומי מאך נקראים על שם ארנסט מאך, הפיזיקאי הראשון שתיאר אותם.
מנגנון הפעולה
יהלומי דחף נוצרים כאשר גזי הפליטה העל קוליים יוצאים מנחיר התפשטות (זרימת דה לאוואל) אשר תוכנן למצב בו קיימת התפשטות יתר מועטה, כלומר, הלחץ הסטטי של הגזים הנפלטים מהנחיר נמוך מלחץ הסביבה. הגברת הלחץ בזרימת גזי הפליטה היא אדיאבטית, והפחתת מהירות הזורם גורמת לעלייה משמעותית של הטמפרטורה הסטטית. עליה זו בטמפרטורה יוצרת הצתה מחודשת של תוצרי הבערה שלא נשרפו הנמצאים בזורם הנפלט מתא הבערה. לרוב אפשר לראות מצב של התפשטות יתר בגבהים נמוכים, בהם הלחץ האטמוספירי גבוה (בניגוד לאזורים גבוהים באטמוספירה או בוואקום שם הלחץ קטן יותר).
כאשר x הוא המרחק, D_0 הוא קוטר היציאה של נחיר ההתפשטות, {P_0} הוא לחץ הזורם ו-{P_1} הוא לחץ הסביבה. בזמן מעבר הזורם דרך גל ההלך הניצב הטמפרטורה שלו עולה, מה שמצית את שאריות הדלק בזורם וגורם לאפקט הוויזואלי אותו אנו רואים. האזורים המוארים נראים כמו יהלומים (מעוינים) ומכאן שמם. בסופו של דבר לאחר הדחיסה בגל ההלם הניצב הבא שנוצר, הזרימה מתפשטת מספיק כך שהלחץ בזורם שוב מגיע לערך הקטן מהלחץ הסביבתי, ובנקודה זו מניפת ההתפשטות מוחזרת מהקצה החיצוני של שדה הזרימה (כמו מדפנות של צינור). כעת נוצרת סוג של "מניפת דחיסה" הגורמת לדחיסה נוספת של הזורם. אם מניפה זו חזקה מספיק, נוצר גל הלם אלכסוני נוסף היוצר יהלום דחף שני. דפוס זה יכול לחזור על עצמו לנצח אם הגזים היו אידיאליים וחסרי חיכוך, אבל עקב גזירה טורבולנטית בקצה החיצוני של שדה הזרימה היהלומים דועכים ככל שעולה המרחק מהנחיר. היהלומים יכולים להיווצר גם בנחיר בתת-התפשטות (לחץ היציאה מהנחיר גבוה מלחץ הסביבה), בלחץ אטמוספירי נמוך בגובה רב. במקרה זה קודם נוצרת מניפת ההתפשטות ורק אז גל ההלם האלכסוני.
מקורות נוספים
יהלומי דחף מיוחסים בעיקר למנועים רקטיים וסילוניים, אך הם יכולים להיווצר גם במערכות נוספות.
פריקת לחץ בצינורות גז
יהלומי מאך יכולים להיווצר גם בפריקת צינורות גז טבעי וזאת עקב הלחץ הגבוה בו נמצא הגז.
הרי געש
יהלומי מאך אף נצפו במספר מועט של הרי געש שיצרו סילון בזמן ההתפרצות - למשל, הר הגעש סנט הלנס והר הגעש קרקטואה.
סילון רדיו
מספר סילוני רדיו (Astrophysical jet/Radio Jet), סילונים עוצמתיים של פלאזמה היוצאים מגלקסיות רדיו ומקוואזרים נצפו כאשר יש בהם אזורים של פליטות גלי רדיו במרחקים סדורים.
הסילון נע במהירות על קולית דרך "אטמוספירה" דקה של גז בחלל, ולכן יש תאוריות המקשרות את פליטת הרדיו הנ"ל ליהלומי מאך.
.gs
.gs היא סיומת האינטרנט באיי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים.
.gs הוא תחום נפוץ לשירותי קיצור כתובות אתרים
קלינינגרד
קלינינגרד (ברוסית: Калининград) היא עיר נמל לחוף הים הבלטי ובירתו של מחוז קלינינגרד, מובלעת רוסית בין פולין לבין ליטא. שטחה של העיר 215.7 קילומטר רבוע והיא מאכלסת כ-460,000 תושבים (2016). העיר הייתה סגורה לתיירים עד 1989, ושימשה עיר אסטרטגית צבאית, עקב קרבתה לנמל היחיד באזור שאינו קופא בחורף.
בעבר הייתה קלינינגרד ידועה בעיקר בשם הגרמני קניגסברג (בגרמנית: Königsberg, ) וכן בשם הפולני קרולבייץ (Królewiec) והליטאי קרליאוצ'יוס (Karaliaučius). היא הייתה בירת המחוז פרוסיה המזרחית של גרמניה, לפני כן בירת דוכסות פרוסיה ולפני כן בירת מדינת פרוסיה של המסדר הטווטוני הגרמני. לקראת סוף מלחמת העולם השנייה (1944) הופצצה קניגסברג על ידי חיל האוויר הבריטי וחלקים גדולים ממנה נחרבו. לאחר כיבושה על ידי הצבא האדום ב-1945 גורשה כל אוכלוסייתה הגרמנית-פרוסית, כ-550,000 נפש, לשטח הכיבוש הסובייטי בגרמניה - מזרח גרמניה מ-1949, והוחלפה באוכלוסייה רוסית שמנתה כ-600,000 נפש.
פולקסווגן ID.3
פולקסווגן ID.3 היא מכונית קומפקטית חשמלית, המבוססת על פלטפורמת MEB של החברה. הדגם הוא הראשון ממשפחת פולקסווגן ID. הוא הוצג לראשונה כמכונית קונספט בתערוכת הרכב של פריז בשנת 2016. גרסת הייצור נחשפה בספטמבר 2019 בתערוכת הרכב של פרנקפורט. מכוניות ראשונות נמסרו ללקוחות שנה לאחר מכן.
קלינינגרד
גאוגרפיה
קלינינגרד ממוקמת בשפך הנהר פרגוליה, הנשפך ללגונה של הוויסלה. מן הנמל יכולות הספינות להגיע למפרץ גדנסק ולים הבלטי דרך הלגונה של הוויסלה ומצר בלטיסק.
פולקסווגן ID.3
פיתוח
הדגם הוצג לראשונה כמכונית קונספט בתצורת האצ'בק בתערוכת הרכב של פריז בשנת 2016 בשם פולקסווגן I.D.
קלינינגרד
היסטוריה
קניגסברג (בגרמנית הר המלך) נוסדה בשנת 1255 על ידי מלך בוהמיה אוטוקאר השני, שבא לעזרת האבירים הטווטונים במהלך כיבוש פרוסיה, שהוסווה כניסיון לנצר את האוכלוסייה הפגנית, ולכן היה קרוי מסעות הצלב הצפוניים. במשך כמה עשרות שנים הכניע המסדר הטווטוני בעזרת אבירים ממערב אירופה את העמים הבלטים, שהפכו בסופו של דבר לגרמנים. עם זאת, השפה הבלטו־פרוסית השתמרה עד המאה ה-18.
פולקסווגן ID.3
פיתוח
במאי 2019 הוכרז על גרסת הייצור המבוססת על רכב הקונספט בשם ID.3., תוך הכרזה שזהו הדגם הראשון מתוך חמישה דגמים המיועדים לייצור, ומבוססים כולם על פלטפורת ה-MEB, שפותחה בפולקסווגן עבור כלי רכב חשמליים. באותו החודש נפתחה מכירה מוקדמת של הדגם, שצפוי היה להימסר במהלך שנת 2020. למעלה מ-10,000 יחידות הוזמנו תוך 24 שעות מרגע פתיחת המכירה. בספטמבר הוצגה גרסת הייצור לראשונה בתערוכת הרכב של פרנקפורט. ייצור הרכב החל במפעל החברה בצוויקאו.
קלינינגרד
היסטוריה
קניגסברג הייתה בירת "סמביה", אחד מארבעה מחוזות הכנסייה של פרוסיה על פי החלוקה מ-1243, שנקבעה על ידי נציג האפיפיור ויליאם ממודנה. נבנתה בה קתדרלה (Königsberger Dom), ו"אדלברט מפראג" נקבע בה כקדוש הראשי. קניגסברג הייתה חברה בברית ההאנזה ונמל חשוב לפרוסיה, ולליטא.
כתוצאה ממלחמה בת 13 שנים בין המסדר לכתר הפולני, נחתם הסכם טורון השני ועל פיו מדינת המסדר הפכה לדוכסות פרוסיה תחת שלטון הכתר הפולני.
פולקסווגן ID.3
פיתוח
ביולי 2020 דיווחה החברה על בעיה בתוכנה שעיכבה את מסירת הרכבים ודחתה את תאריך היעד לספטמבר אותה שנה.
קלינינגרד
דוכסות פרוסיה
יחד עם תהליך החילוניות שעבר על שטחי המסדר (1525), אלברכט פון ברנדנבורג-אנסבך, אחרון מפקדי המסדר הטווטוני, התפטר מתפקידו, המיר את דתו לנצרות פרוטסטנטית, ובהסכם עם זיגיסמונד הראשון מלך פולין קיבל את התואר דוכס פרוסיה. ההסכם כלל את הקמת דוכסות פרוסיה שבירתה קניגסברג תחת שלטונו של אלברכט, דוכסות הכפופה לממלכת פולין.
פולקסווגן ID.3
מפרט טכני
הפולקסווגן ID.3 מיוצר בשלוש רמות גימור, הנבדלות בהספק ובטווח הנסיעה המרבי. שני המפרטים הבסיסיים הם בעלי חמישה מקומות, בעוד דגם ה-Pro S מיועד לארבעה נוסעים. מחיר הגרסה הבסיסית הוא כ-30,000 אירו.
מכירות
במהלך שנת 2020 נמכרו כ-57,000 מכוניות, נתון שהכניס את ה-ID.3 לרשימת עשרת הרכבים החשמליים הנמכרים בעולם באותה שנה, למרות שהרכב נמכר רק במשך ארבעה חודשים. באוקטובר 2021 החל שיווק ה-ID.3 בסין.
קלינינגרד
דוכסות פרוסיה
אנה מפרוסיה, בתו של אלברכט פרידריך, דוכס פרוסיה (שלט 1568-1618) נישאה ליוהאן זיגיסמונד, הנסיך הבוחר מברנדנבורג. נישואין אלה איפשרו ליוהאן זיגיסמונד לספח את דוכסות פרוסיה כשחמיו נפטר ב-1618. מכאן ואילך נשלטה פרוסיה על ידי האלקטורים של ברנדרבורג.
בתקופה הזו קניגסברג הפכה גם למוקד הראשון של ספרות ליטאית כתובה. בשנת 1653 הודפס בה הדקדוק הראשון של השפה הליטאית, אשר נכתב על ידי דניאל קליין.
ברנדנבורג-פרוסיה והאימפריה הגרמנית
על פי הסכם שנחתם בשנת 1660 השתחרר בית הוהנצולרן מהכפיפות למלך פולין עד שהשושלת תיכחד (מה שקורה בפועל רק ב-1918), ובמקרה זה פרוסיה הייתה אמורה לחזור לשלטון המלך הפולני. בטקס ההכתרה שנערך בקניגסברג בשנת 1701 הפכו בני הוהונצלורן להיות מלכי פרוסיה, עצמאיים סוף סוף משלטון המלך הפולני, וב-1795 תחת שלטון נפוליאון, פרוסיה עזבה את הקיסרות הרומית הקדושה של האומה הגרמנית. קניגסברג הייתה בירת מחוז פרוסיה מחוץ לגבולות הרשמיים של הקונפדרציה הגרמנית (Deutscher Bund) בשנים 1815–1866, עד איחוד גרמניה, שאז נכללה באימפריה הגרמנית (1871).
קניגסברג הפכה מרכז לחינוך כאשר נוסדה אוניברסיטת אלברטינה בשנת 1544 על ידי אלברכט פון ברנדנבורג-אנסבך. קניגסברג הייתה עיר הולדתו של המתמטיקאי הידוע כריסטיאן גולדבך (1690) וביתו של הפילוסוף עמנואל קאנט. ב-1736 המתמטיקאי לאונרד אוילר השתמש בצורה בה מסודרים הגשרים והאיים של קניגסברג כבסיס לבעיית 7 הגשרים של קניגסברג, שהובילה לפיתוח תורת הגרפים.
קניגסברג שגשגה כבירת מזרח פרוסיה. ב-1860 הושלמה מסילת הברזל שחיברה את ברלין עם סנקט פטרבורג, והפכה את קניגסברג למרכז מסחרי חשוב.
רפובליקת ויימאר
יצירת הפרוזדור הפולני לים הבלטי אחרי מלחמת העולם הראשונה ניתקה את מזרח פרוסיה מיתר גרמניה. האוסטמסה (Ostmesse, יריד מזרח אירופה) שנערך כל שנה החל ב-1920 בגני ה"טירגרטן" נועד לפצות על המרחק הגאוגרפי שהגביל את ההתפתחות הכלכלית של מזרח פרוסיה ובירתה קניגסברג. בשנת 1921 החל לפעול נמל תעופה "דבאו" והחלו טיסות סדירות למוסקבה, ריגה וברלין. ב-1929 הורחבה קניגסברג כשאוחדה עם חלק מהפרברים שסבבו אותה.
הרייך השלישי
ב-1932 סילק הקנצלר פרנץ פון פאפן את ממשלתה החוקית של פרוסיה בראשות אוטו בראון והגאולייטר אריך קוך החליף את הממשל המקומי בין 1933 ל-1945.
קניגסברג הופצצה על ידי חיל האוויר המלכותי הבריטי באוגוסט 1944. חלקים מהאוכלוסייה הגרמנית נמלטו מפני התקדמות הצבא האדום בתחילת 1945, אך חלקם חזרו לאחר שהעיר נכנעה ב-9 באפריל 1945 במהלך מבצע פרוסיה המזרחית. עם זאת, כל התושבים הגרמנים שנותרו בעיר בסוף המלחמה, כ-200,000 איש מתוך אוכלוסייה מוערכת של 316,000 שלפני המלחמה, גורשו בכוח או נהרגו על ידי הסובייטיים בשנים 1945–1949. רבים מתו הן ברעב במהלך השלבים האחרונים של המלחמה והמחסור שנבע ממנה, והן במהלך הגרוש הסובייטי.
רבים מהפליטים והמגורשים הצטרפו לארגון "הטריטוריות של מזרח פרוסיה" (Landsmannschaft Ostpreussen, ארגון שמטרתו להחזיר את מזרח פרוסיה לגרמניה), בעוד שתושבים רבים אחרים התפזרו ברחבי העולם. במוזיאון העיר של דואיסבורג יש אוסף קטן העוסק בהיסטוריה של קניגסברג, אף שרוב המסמכים ההיסטוריים אבדו בתקופת השלטון הקומוניסטי, בשל הניסיון הקומוניסטי לשכתב את ההיסטוריה ולטעון כי קניגסברג הייתה שטח סלאבי.
ברית המועצות והפדרציה הרוסית
העיר סופחה לברית המועצות וב-1946, לאחר מותו של נשיא ברית המועצות מיכאיל קלינין, שונה שמה לקלינינגרד.
אירוע בולט התרחש ב-1948 עת תוך שלושה חודשים הועמסו 40,000 נפש ממוצא גרמני על 21 משלוחים וגורשו מקלינינגרד, בהוראה ישירה של סטלין, לשטחה של מה שכעבור שנה תהיה מזרח גרמניה. כתוצאה מכך, אלפי ילדים גרמנים שנותרו יתומים ונטושים לאחר הגירוש, מתו בשטח הכיבוש הסובייטי במזרח גרמניה. בסופו של דבר, מסוף מלחמת העולם השנייה ב-1945 ועד תחילת 1950, גורשו או נמלטו כל התושבים הגרמנים של העיר.
בתחילת שנות ה-90, עם פירוק ברית המועצות, הפכו ליטא ובלארוס למדינות עצמאיות, דבר שהפך את מחוז קלינינגרד למובלעת רוסית. בשנת 2004 התקבלו פולין וליטא כחברות באיחוד האירופי, כך שהמחוז כולו היה מוקף על ידי מדינות האיחוד האירופי. עקב כך הוגדרו הסדרי נסיעה מיוחדים לתושבי האזור. במחוז פעלה חברת התעופה ק.ד. אוויה אשר הקלה על המעבר מהמובלעת ואליה, אך חברה זו פשטה את הרגל בסתיו 2009.
לאחר התמוטטות ברית המועצות נערך דיון האם להחזיר לעיר את שמה הקודם, כפי שאירע לערים אחרות ברוסיה כדוגמת סנקט פטרבורג והעיר "טבר", שגם שמה שונה ל"קלינין" בתקופה הסטליניסטית. לאחר דיונים הוחלט להשאיר את השם קלינינגרד לפחות למשך השנים הקרובות. עם זאת, פרסומות של חברות תיירות מקומיות נוהגות להשתמש בשם "קניג" (צורה רוסית מקוצרת של קניגסברג) לעיר.
בעיר פועלת האוניברסיטה הפדרלית הבלטית.
תחבורה
את העיר משרת נמל התעופה חרברובו הנמצא במרחק של כ-24 קילומטרים צפונית לעיר ומציע בעיקר טיסות לערים מרכזיות ברוסיה וביתר מזרח אירופה.
ספורט
בעיר משחקות כמה קבוצות ספורט כשהחשובה שבהן היא קבוצת הכדורגל בלטיקה קלינינגרד, המתמודדת בליגת הכדורגל הלאומית המארחת את משחקיה באצטדיון קלינינגרד המכיל 35,000 מושבים (בעבר אירחה את משחקיה אצטדיון בלטיקה קלינינגרד המכיל 14,660 מושבים). קלינינגרד היא אחת מהערים המארחות במונדיאל 2018.
בשנים 2006–2013 קבוצת כדורעף הנשים דינמו ינטאר ייצגה את העיר באליפות רוסיה בכדורעף נשים והיכל הבית שלה ינטארני המכיל 7,000 מושבים משמש כמגרש הבית של נבחרת רוסיה בכדורעף.
בתחום הרוגבי העיר הייתה מיוצגת על ידי "וסט-זבזדה" שזכתה בגביע הרוסי ברוגבי בעונת 1994 והתמודדה בצמרת אליפות רוסיה ברוגבי בשנים 1994–1995.
בעיר ובמחוז כמה מועדוני הוקי קרח ובנדי ומאז יוני 2014 פועלת בה ליגת ההוקי האזורית של קלינינגרד (ברוסית: «Калининградская региональная хоккейная лига» ,КРХЛ).
מנובמבר 2013 יש בעיר גם מועדון פוטבול מקצועני שהתמודד בליגת הפוטבול האמריקאי.
יהודים בקניגסברג
יהודים החלו להתיישב בקניגסברג החל מסוף המאה ה-17, ובמחצית המאה ה-18 כבר הייתה בקניגסברג קהילה יהודית מבוססת. רבים מתושביה היהודים של קניגסברג למדו באוניברסיטה של עיר זו והתערו בחיי התרבות הגרמנים. לקראת סוף המאה ה-18 הפכה קניגסברג למרכז ההשכלה היהודי השני בחשיבותו אחרי ברלין ויצא בה לאור העיתון העברי "המאסף". גם אבי תנועת המוסר, רבי ישראל מסלנט, חי בעיר בשנותיו האחרונות ונפטר בה.
עם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933 היו בקניגסברג כ-4,000 יהודים. הגרמנים במזרח פרוסיה היו בעלי נטיות לאומניות ואנטישמיות חזקות, והקהילה הקטנה, שהייתה מפולגת בין זרמים דתיים ופוליטיים, נאלצה להתאחד מול החקיקה האנטי יהודית. כך למשל הוקם בשנת 1934 בית ספר יהודי בקניגסברג. יומנו של בית הספר וקורותיו מתועדים באתר יד ושם, ותמונת בית הכנסת הגדול עם הניגונים המיוחדים שבו הונצחו על גבי תקליטור של בית התפוצות.
בשנים האחרונות חודשה בקלינינגרד הקהילה היהודית בידי איגוד הקהילות היהודיות ברוסיה, משמש כרב העיר והמחוז הרב דוד שוועדיק.
כמו כן פועל בעיר בית חב"ד בהנהלתו של שליח חב"ד הרב אברהם ברוך דייטש.
בעיר גם קברו של מייסד תנועת המוסר רבי ישראל מסלנט ורבים באים לקברו ביום היארצייט שלו.
מוריץ גולדמן
הרב מוריץ גולדמן (במקורות בקרואטית גם: מאברו גולדמן, וגם משה גולדמן. בגרמנית: Moritz Goldmann ובקרואטית: Mavro Goldamann; 1790 (משוער), טורנוב, (צ'כיה המודרנית), ממלכת הבסבורג – 1867, זאגרב, ממלכת קרואטיה (ההבסבורגית)) היה הרב הראשי השני ליהודי זאגרב וכיהן במשרתו מ-1840 עד 1849. לאחר 1860 התנצר.
קורות חייו
מוריץ גולדמן נולד בטורנוב. הוסמך לרבנות בבית מדרש בפראג וכיהן שם שנתיים ברבנות. בהמשך עבר לפדובה שם למד בבית המדרש לרבנים תחת שמואל דוד לוצאטו. הרב גולדמן היה מגיע מעת לעת לזאגרב ושם חבר לפלג הנאולוגי בקהילה שהיה נתון בעימות מול אהרן פאלוטה הרב הראשי שנחשב לאורתודוקסי שמרן. ב-29 בנובמבר 1840 עלה בידי הנאולוגים למנות את מוריץ גולדמן לרב ודרשן בקהילה. בפועל כיהן כרב ראשי, אך רשמית נותר הרב פאלוטה במשרתו. ב-1843, עם מותו של הרב פאלוטה מונה רשמית לרב הראשי ליהודי זאגרב.
מוריץ גולדמן היה אולטרא-רפורמיסט ומשנתו הייתה התערות בחברה הכללית תוך הקבלת סגנון התפילות לאלו של הקהילה הנוצרית. הוא ערך רפורמות רבות בסידורי התפילה וניהל חלק מהתפילות בגרמנית וחלק באיטלקית. גולדמן ניהל את בית הספר היהודי והכניס למערכת השעות תכנים אוניברסליים כגון ספרות ושירה. האורתודוקסים פנו בתלונה לשלטונות והוא נאלץ להפסיק ולשלב תכנים אלו. במהלך מהפכת 1848 בהונגריה צידד בגלוי באימפריה האוסטרית ואף תרם כספים למאבק האוסטרי. ב-1849 החליטו הקהילות האורתודוקסיות והנאולוגיות על איחוד פעילותן וכחלק מהסכם האחוד נאלץ הרב גולדמן לסיים את כהונתו. במקומו מונה הרב ד"ר ליאופולד רוקונשטיין (בגרמנית: Leopold Rekonstein) לכהונת הרב הראשי. הרב גולדמן המשיך לכהן כרב בקהילה.
בראשית שנות ה-60 של המאה ה-19 הגיע הרב גולדמן למסקנה כי כדי להיטמע באוכלוסייה הכללית, לא מספיק לזנוח את המסורות האורתודוקסיות, אלא יש לאמץ את הנצרות הקתולית. לפי כרוניקה שפרסם הרב ד"ר גאברו שוורץ, במהלך צום יום הכיפורים כינס הרב גולדמן את חסידיו בבית התפילה הישן ושם התנצרו. לאחר מועד זה פסק התיעוד לגבי פעילותו. הוא נפטר בזאגרב ב-1867. גולדמן היה נשוי ואב לשלושה ילדים. שני בנים: דניאל ואמיל ובת בשם אלווירה.
יחסי אסטוניה–ארצות הברית
היסטוריה
ארצות הברית הכירה ברפובליקה של אסטוניה דה יורה ב-28 ביולי 1922, והמשלחת הדיפלומטית הראשונה של אסטוניה בארצות הברית נפתחה באותה שנה. היא המשיכה את פעילותה לאורך כל תקופת הכיבוש על ידי ברית המועצות בשנים 1940–1991. ממשלת ארצות הברית הכירה במשלחת הדיפלומטית של אסטוניה כנציגה המשפטית של הרפובליקה של אסטוניה, וההכרה ברצף המשפטי של הרפובליקה של אסטוניה היא אבן הפינה ליחסים בין אסטוניה לארצות הברית.
ארצות הברית פתחה מחדש את שגרירות שלה בטאלין ב-4 בספטמבר 1991, והיחסים בין שתי המדינות התפתחו מאז במהירות. בנובמבר 2006 הנשיא ג'ורג' ווקר בוש הפך לנשיא ארצות הברית הראשון שביקר באסטוניה. במהלך הביקור הוא הודיע על כוונת הממשל לעבוד עם הקונגרס האמריקני כדי לבצע שינויים בתוכנית ויתור על ויזה בארצות הברית, ועל הגברת האבטחה תוך הקלות בכניסה עבור מבקרים חוקיים ואנשי עסקים ממדינות כמו אסטוניה.
יחסים דיפלומטיים
ארצות הברית מחזיקה באסטוניה שגרירות בטאלין. מאידך, אסטוניה מחזיקה בארצות הברית שגרירות בוושינגטון די. סי. ו-13 קונסוליות בצ'ארלסטון, שארלוט, שיקגו, יוסטון, לינקולן, לוס אנג'לס, מיאמי, ניו יורק, פיניקס, פורטסמות', סן פרנסיסקו, סיאטל וסיינט פיטרסברג.
ביעור חמץ
ביעור חמץ הוא מנהג שתיקנו חז"ל בנוסף למנהג בדיקת חמץ, כדי לקיים את מצוות ביטול החמץ בהידור לפני חג הפסח. המנהג הוא על כל אדם לבער את החמץ המצוי בחזקתו בערב החג. צורת הביעור ואופיו נידונה בהרחבה בספרות חז"ל.
דיני הביעור
נהגו ישראל להדר ולבער את החמץ בשרפה, על פי דעת רבי יהודה שטען כי ניתן לבער בשרפה בלבד. עם זאת, הלכה למעשה אפשר לבער את החמץ בדרכים שונות כמו: פיזור ברוח, הורדת החמץ בבית שימוש, לפגום את החמץ באקונומיקה וכדומה. לאחר הביעור יש לבטל את החמץ, כלומר להסכים במחשבה בלב שלם שהחמץ מבוטל וחשוב כעפר הארץ. ואף שכבר נעשה ביטול בערב הקודם, בעת בדיקת החמץ, יש לחזור ולבטלו שוב, כי את החמץ של ארוחת הערב והבוקר לא היה ניתן לבטל בבדיקת החמץ. נוסח הביטול המקורי נכתב בארמית, לכן נוהגים לאמר אותו בארמית ולאחר מכן לומר גם בשפה אותה המבטל מבין.
לשון נוסח הביטול בארמית הוא: לשון נוסח הביטול בעברית: ויש מוסיפים את המילה "הפקר" לפני המילים "כעפרא דארעא", פעם אחת מתוך שלש.
זמן הביעור הוא עד שעה חמישית בשעות זמניות (שעה 11:00 לערך). סוף זמן אכילת החמץ הוא מוקדם יותר, בסוף שעה רביעית בשעות זמניות (שעה 10:00 לערך).
בריכוזי האוכלוסייה החרדית במדינת ישראל, נהוג לבצע את שריפת החמץ במדורות גדולות וציבוריות. יש נוהגים גם לשרוף את ארבעת המינים, יחד עם החמץ.
מהות ביעור החמץ
במהותו של ביעור החמץ נחלקו תנאים. לדעת רבי יהודה "אין ביעור חמץ אלא שרפה", ואילו לדעת חכמים "אף מפרר וזורה לרוח או מטיל לים". הגר"ח מבריסק מבאר כשרות שמחלוקתם של רבי יהודה וחכמים תלויה בהגדרה היסודית של מצוות הביעור: האם זו מצווה תכליתית, שבעצם פעולת השרפה הנעשית בחמץ יש מצווה, או שמא מצווה אמצעית היא, שרשותו של האדם תהיה מנוקה מחמץ, ומלאכת הביעור אינה אלא אמצעי לכליון והעדר החמץ. ר' יהודה שמקפיד על איכות הביעור, שתעשה דווקא בשרפה, סימן שסובר שהמצווה היא בעצם הביעור. ולחכמים, שההשבתה לשיטתם נעשית בכל דרך, אין המצווה בגוף החמץ המבוער אלא בתוצאה דווקא: אפיסת החמץ מרשותו של האדם.
על החקירה עצמה, מבלי לתלות את הדבר במחלוקת התנאים, עמד כבר המנחת חינוך ובאריכות רבה הוא מתאמץ להוכיח שהדבר תלוי במחלוקת ראשונים. במהלך דיונו הוא אף מעלה הווה אמינא לנפקא מינה הלכתית: לסוברים שבעצם מעשה ההשבתה יש מצווה, יש על האדם מצווה לשייר לעצמו חמץ כדי שיוכל לבערו בערב פסח ולקיים מצוות "תשביתו", כדרך שיש מצווה ללבוש בגד של ארבע כנפות כדי להתחייב בציצית. אמנם לדעת הסוברים שהמצווה מתקיימת בשב ואל תעשה, אין מצווה שיהיה לאדם חמץ ברשותו בערב פסח, וכפי שכתב המהרי"ק: "...דאטו [וכי] מי שאין לו חמץ כלל, ואפילו פסק חמצו ל' יום קודם הפסח, יצטרך לקנות חמץ כדי לשרפו ולקיים מצווה ד'תשביתו' [?] אלא ודאי דבר פשוט דאין לך השבתה גדולה מזו".
במחשבת ישראל
בספר הזוהר כתוב: "חמץ ומצה - דא יצר הרע ודא יצר טוב" (זה יצר הרע, וזה יצר טוב). ומזכיר פעמים רבות שהמצה מרמזת לצד הקדושה וחמץ לצד הסטרא אחרא. ונכתב עוד שחמץ הוא בחינת חימוץ המחשבה, בחינת פגם הדעת, אבל מצה הוא דעת. ולכן בפסח שהוא תחילת תהליך ההיטהרות לקראת קבלת התורה בשבועות, אזי עיקר התיקון הוא אכילת מצה, המסמלת את פינוי המוח מחמץ. ובדיקת החמץ היא כל אחד לפי דרגתו הרוחנית, לתקן את מעשיו ולהשתפר, ולסלק מעצמו כל מחשבה רעה שיש במוחו.
מובא בשם האר"י: "הנזהר ממשהו חמץ בפסח - מובטח לו שלא יחטא כל השנה כולה". וביארו את כוונתו, שהיצר הרע תמיד מתחיל ב"משהו", בחוט השערה. אך ירא שמים לא שומע ליצר הרע גם ב"משהו", לכן מי שנזהר מ"משהו חמץ", כלומר אדם שהוא ירא שמים, ומקפיד בפסח גם על המשהו, אז זה סימן שהוא לא יחטא כל השנה כולה.
ולכן נהגו לומר אחר הביעור "יהי רצון" זה:
אירועי דצמבר 1944 ביוון
אירועי דצמבר (ביוונית: Δεκεμβριανά) היו התנגשויות ביוון בין כוחות בריטניה לכוחות של צבא השחרור העממי הקומוניסטי, שנמשכו 37 ימים בדצמבר 1944 - ינואר 1945. האירועים הסתיימו בניצחון של כוחות בריטניה והסכם הפסקת אש שאפשרה את המשך הפעילות החוקית של המפלגה הקומוניסטית היוונית. אירועי דצמבר היו ההתנגשות השנייה בין כוחות ימין ושמאל ביוון, כאשר ההתנגשות השלישית הייתה מלחמת האזרחים ביוון, בשנים 1946–1949.
רקע
החל מקיץ 1944 היה ברור שימיה של השליטה הגרמנית ביוון ספורים. חלקים נרחבים של יוון נשלטו בפועל על ידי מיליציית צבא השחרור העממי היווני (ELAS) הקומוניסטית, הגדולה שבין המיליציות שנאבקו נגד הנאצים ביוון. נוסף עליהם התקיימו כוחות מיליציות האדא"ס של הימין. הממשלה היוונית הגולה הייתה בעלת השפעה מועטת על המדינה עצמה אך לפיקודו עמדו החטיבה ההררית השלישית (ΙΙΙ Ελληνική Ορεινή Ταξιαρχία) והגדוד המקודש (Ιερός Λόχος), שתי יחידות של צבא יוון שלחמו תחת פיקוד בריטי.