cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Arcanum: Of Steamworks and Magick Obscura
משחק המשך
בריאיון בשנת 2000, טים קיין הכריז על סיקוול מתוכנן לארקנום. התוכניות הללו לא יצאו לפועל, כיוון שחברת Troika Games התפרקה בשנת 2005. בספטמבר 2006, אחד מהמתכנתים הראשיים של ארקנום ומייסד שותף של Troika, לאונרד בויארסקי, חשף שהסטודיו תכנן לעבוד על משחק המשך תחת הכותרת הזמנית של "Journey to the Centre of Arcanum" (מסע למרכז ארקנום, פרפרזה על שם הספר מסע אל בטן האדמה באנגלית), שירוץ על מנוע המשחק Source של חברת Valve. פיתוח המשחק עוכב בשל סכסוכים בין סיירה ו-Valve, דבר שגרם בסופו של דבר לגניזת הפרויקט.
פסקול
הפסקול של ארקנום הולחן בידי המלחין האמריקאי בן הוג. הפסקול הולחן עבור רביעיית מיתרים ברובו, ומורכב מקטעים קצרים שמושמעים בלולאה במהלך המשחק. הפסקול הופק בידי בן הוג וג'ף פובסט, ונוגן בידי לאוניד קיילין וקאת'י סטרן בכינורות, וינסנט קומר בויולה, סוזן ויליאמס בצ'לו, אוון ביולר במרימבה ובן הוג על דג'מבה, מקל גשם וסינתיסייזר. הפסקול זכה לביקורות חיוביות, ונכלל בשנת 2012 ברשימת 12 הפסקולים הטובים ביותר של פורבס. הפסקול לא הופץ באופן מסחרי אבל זמין להורדה חינמית באינטרנט.
מכירות
על פי אתר GameSpot, המשחק זכה להצלחה מסחרית רבה בארצות הברית במהלך השבועות הראשונים לאחר יציאתו, שדעכה לאחר מכן. עד חודש פברואר 2005, נמכרו 234,000 עותקים של המשחק, שגרפו רווחים של כ-8.8 מיליון דולרים. המשחק היה הכותר הרווחי ביותר של סטודיו Troika באותה תקופה. האתר GameDaily הגדיר את ההצלחה המסחרית של המשחק באותה עת כנמוכה מהמצופה, וכגורם שתרם לסגירת הסטודיו בסוף שנת 2005.
ביקורות
על פי Metacritic, המשחק זכה לביקורות חיוביות לרוב מצד המבקרים, עם ציון של 81 מתוך 100, בהתבסס על 24 ביקורות. המשחק קיבל את פרס "בחירת העורכים" פעמיים, מ-IGN ומ-GameZone.
אשל
הָאֵשֶׁל (שם מדעי: Tamarix) הוא סוג עץ ממשפחת האשליים (Tamaricaceae) המונה כ-50 עד 60 מינים, חלקם נשירים וחלקם ירוקי-עד, חלקם עצים וחלקם שיחים.
עצי אשל בנגב ובערבה, למעט אלה שניטעו בחלקות עיבוד ובשולי דרכים, הם ערכי טבע מוגנים על פי חוק.
אזכוריו בתנ"ך
עץ בשם "אשל" מוזכר בתנ"ך שלוש פעמים. בספר בראשית, כאשר אברהם כורת ברית עם אבימלך מלך גרר בבאר שבע, כתוב: וַיִּטַּע אֵשֶׁל בִּבְאֵר שָׁבַע וַיִּקְרָא-שָׁם בְּשֵׁם ה' אֵל עוֹלָם.
בספר שמואל א' מסופר כי שאול ישב תחת האשל: וְשָׁאוּל יוֹשֵׁב בַּגִּבְעָה תַּחַת-הָאֶשֶׁל בָּרָמָה, וַחֲנִיתוֹ בְיָדוֹ, וְכָל-עֲבָדָיו, נִצָּבִים עָלָיו ותחת האשל גם נקבר שאול עם יהונתן בנו: וַיִּקְחוּ, אֶת-עַצְמֹתֵיהֶם, וַיִּקְבְּרוּ תַחַת-הָאֶשֶׁל.
בהתאם לאזכורים אלו, ניתן להסיק שהאשל היה עץ עם צל רב שישבו תחתיו ועץ מכובד לקבור תחתיו.
מאפיינים
העצים של כמה ממיני האשל מגיעים לגובה רב, והם מאריכים ימים (עד 150 שנה ואף למעלה מכך). המין הגבוה ביותר הוא אשל הפרקים (Tamarix aphylla), והוא מיתמר לגובה של עד 15 מטרים. במינים אחרים שולטת צורת השיח והצמח חסר גזע מרכזי אחד.
חלק ממיני האשל הם אלרגניים לפי הספרות הבוטנית.
תפוצה
רוב מיני האשל הם ממוצא סהרו-אפריקאי, והם קשורים לאזורים חוליים, לאפיקי נחלים או לשטחי מלחה. יש ביניהם מינים המסוגלים לעמוד בתנאי מליחות קיצוניים ביותר. המזרח הקרוב הוא מרכז תפוצה חשוב של האשל המצוי.
הישרדות בתנאי מדבר
האשל הוא אחד ממיני העצים הבודדים המסוגלים להתפתח היטב בתנאי היובש של הנגב. הוא נמנה עם הצמחים מפרישי המלח, המיועד לקלוט את הלחות שבאוויר במשך הלילה. ביום, האשל פולט את הלחות ולכן קריר בסביבתו הקרובה. המלח מופרש מהעלים, נמס מהטל, מטפטף לאדמה ומעלה בצורה משמעותית את רמת המליחות בשכבותיה העליונות. הדבר משמיד את הצמחים סביב העץ, וגורם ל"מעגלי צריבה" סביב הגזע, דבר הניכר ממרחק רב. כל המינים של האשל מפתחים מערכת שורשים כפולה: שורשים מעמיקים לחיפוש שכבות לחות ומי תהום ושורשים המתפשטים לרוחב, למרחק רב. צבעו הכללי של העץ ירוק-אפרפר, עקב המלח המופרש מעליו. בעת הפריחה הוא מתכסה בפרחים סגולים.
גונתר חייב למות
גונתר חייב למות (באנגלית: Why We're Killing Gunther) הוא סרט פעולה קומי מוקומנטרי אמריקאי משנת 2017, שכתב וביים טאראן קילאם, בסרט הביכורים שלו כבמאי. קילאם גם משחק בתפקיד הראשי, ולצידו ארנולד שוורצנגר, בובי מויניהן, האנה סימון וקובי סמולדרס.
במרכז העלילה צוות של מתנקשים שחברו יחד להרוג, כל אחד ממניעיו הוא, את המתנקש הטוב בעולם המכונה "גונתר", שמתעתע בהם. הסרט הופץ למספר מצומצם של בתי קולנוע בארצות הברית ב-20 באוקטובר 2017, ולצפייה ביתית כעבור יומיים.
עלילה
בלייק האמון הוא מתנקש מקצועי המתכנן להרוג את מי שנחשב למתנקש הטוב בעולם המכונה "גונתר", שאיש מעולם לא ראה אותו, ושמו האמיתי ומקום הימצאו לא ידועים. אם יצליח, יהפוך בלייק לטוב בעולם, וכדי להוכיח זאת, הוא שוכר צלם וצלמת, נייט וקימי, לתעד את המבצע. למעשה, לבלייק יש מניע רומנטי אישי להרוג את גונתר: בת זוגו של בלייק במשך ארבע שנים, ליסה מק'קלה, עזבה אותו למען גונתר. ליסה היא מתנקשת שפרשה מפעילות וכיום היא מארגנת מסיבות פיסול ארוטי לנשים. על אף שהקשר בין ליסה לגונתר היה קצר, בלייק לא התגבר על אהבתו הנכזבת, והוא נושא איתו תיבת סיגריות ממתכת שליסה נתנה בעבר במתנה.
בצוות של בלייק חברים דונלד "דוני" פיזנאוסקי, מומחה חבלה; סנאא פֵּרוּזָה, צלפת איראנית, בתו וממשיכת דרכו של המתנקש האגדי רחמת פרוזה; גייב בילס, האקר המשמש כקצין המודיעין של הצוות ומכונה "המחשב האנושי"; אשלי, מתנקש קשיש והמנטור של בלייק. מכיוון שאשלי מתאשפז בבית חולים בעקבות התקף לב, בלייק נאלץ לגייס מתנקשים נוספים כדי למלא את החלל: עיזאת בוח'ארי, לשעבר טרוריסט אסלאמי שאיבד יד בפיגוע התאבדות כושל, וכיום יש לו יד רובוטית אימתנית שהקנתה לו את הכינוי "המרסק"; פַּאק יונג קי, מומחה קוריאני לרעלים וחובב נחשים הסובל מהמטופוביה ומקיא כל אימת שהוא רואה דם, ומיה ובארולד בֵּלָקָלָאקוֹבָה, תאומים פסיכופתים מרוסיה. לצוות מצטרף בהתנדבות גם מקס פאליין, שותפו לשעבר של בלייק, אחרי שנודע לו מה קרה לאשלי. הצוות מתכנס במחסן סודי, ולפני שמקס מספיק להציג מידע לגבי מיקומו של גונתר, גונתר יורה בו ברובה צלפים מגג של האנגר. יונג משליך לעברו בקבוקון עם רעל, גונתר מגיב בירי בזוקה, ונעלם. כעת ברור שגונתר יודע שהם מחפשים אותו. שניות אחרי שאשלי יוצא מבית החולים, הוא לוקה בהתקף לב נוסף וחוזר לאשפוז. למרות זאת, בלייק מתעקש להוציא את תוכניתו אל הפועל. התוכנית היא לזייף הזמנת התנקשות מגונתר כדי לשלוף אותו ממחבואו. היעד כביכול הוא שניידר פייזמרק, סוחר נשק בשוק השחור במיאמי.
כאשר גונתר מאשר את החוזה, החבורה קונה מלאי כלי נשק אצל סוחר מפוקפק בשם שיאן. הם מגיעים למיאמי בכיסוי של נופשים ומציבים מארב בבניין המשרדים של פייזמרק. גונתר מחסל את היעד בטרם יאתרו אותו, ותוך כדי מרדף, גונתר הורג את עיזאת באמצעות היד הרובוטית של עיזאת עצמו ומתחמק, אך סנאא מצליחה לפצוע אותו. יונג מקבל מידע סודי שגונתר מגיע לטיפול במרפאה מחתרתית. הם מגיעים לשם ודוני מטמין פצצה במכונית של גונתר, אך לא מצליח להפעיל אותה. לעומת זאת, מתברר שגונתר מילכד את כל המכוניות ברחוב, והן מתפוצצות בזו אחר זו. הם ניגשים לבדוק את התקלה, פותחים את תא המטען, ומתוכו קופץ נחש ארסי שמכיש את יונג למוות. מכונית אחרת אוספת את גונתר, אך הם מצליחים לפגוע בה, והמכונית עולה באש. אחרי שבמכונית נמצאות שתי גופות, הם חוגגים את ניצחונם בפאב. בלייק מפלרטט עם טריש המוזגת, וכשהם חוזרים לדירת המסתור שלהם, הוא לוקח את טריש לחדרו. דוני וסנאא מבלים את הלילה יחד בחדרה של סנאא.
באישון לילה פורץ לדירה רחמת, אביה של סנאא, אחרי שקיבל מסרון מבלייק שהלשין על דוני שחילל את כבודה של סנאא. בלייק, ואחריו גייב, מכחישים שהם שלחו את המסרון. בלייק חושד בתאומים בלקלאקובה, אך מוצא אותם מתים בחדרם. החבורה מבינה שגונתר בחיים, והוא זה ששלח את המסרון לרחמת והרג את התאומים. דוני בורח מרחמת שרודף אחריו, וסנאא רודפת אחרי רחמת כדי שלא יהרוג את דוני. בלייק חוזר לביתו חפוי ראש עם גייב שנשאר נאמן לו, אך מוצא שאנשי FBI פשטו על הדירה בעקבות הלשנה של גונתר. זעמו של בלייק מתעורר על שגונתר הפר את כללי האתיקה שלפיהם מתנקש לא מסגיר מתנקש אחר לשלטונות. הוא והצלמים נאלצים ללון בביתו של גייב. למחרת, דוני מתקשר לבלייק, פוגש אותו ומודיע שהוא מאוהב בסנאא ופוחד מרחמת שמתנהג כמו "כלב ציד איראני", ולכן דוני פורש מהמקצוע, ומוכיח את בלייק על חבריהם שמתו בגלל הגחמה שלו. רחמת מופיע ורודף אחרי דוני כשהוא מנופף בחרב, ואחריו רצה סנאא לעצור בעדו. בלייק מודה שהמשימה נכשלה, והמניע שלו היה רומנטי, קטנוני ומיותר. הוא בא לביתה של ליסה ונותן לה חבילת מכתבים שהוא כתב לה אך לא שלח, כי חשש שהמכתבים יובילו מישהו לפגוע בה.
אשלי מתקשר ומבקש שבלייק יבוא לקחת אותו מבית החולים. בלייק בא, ובעודו מבכה בדמעות את כישלונו, אשלי מת מהתקף לב שלישי, בן 104 במותו. גייב ודוני באים להלוויה לנחם את בלייק. הקבר של אשלי מתפוצץ והמצבה מתעופפת והורגת את גייב. רחמת מופיע שוב עם החרב, סנאא רודפת אחריו ומספרת לתדהמת כולם שהיא בהריון מדוני. בלייק השבור מודה בכישלונו ושב לביתו. ליסה, שרחמיה נכמרו עליו, באה ונותנת לבלייק את כתובתו של גונתר המתגורר בעיר נידחת בשם מאמות' בקליפורניה. בלייק מתעודד, אורז תיק עם כלי נשק, משאיר הודעה קולית לדוני, פורץ לביתו של גונתר עם הצלמים, ומתנהל ביניהם קרב יריות. דוני וסנאא מפתיעים ומצטרפים אליו, והשלושה עם הצלמים נתקלים בצוות צילום אחר, חמוש בנשק. גונתר מופיע ונוצר תיקו מקסיקני. גונתר מכניס את ליסה ומסביר שהוא חטף אותה, ואם בלייק יהרוג אותו, הצלמים של גונתר יהרגו את ליסה. הוא מספר עוד, שאחרי שגילה שבלייק ואנשיו מנסים להרוג אותו, הוא התחיל לצלם סרט תיעודי המציג את האירועים מנקודת הראות שלו, וכיצד הצליח לתעתע בהם. כך, גונתר התחפש לבלייק בעת האירוע במיאמי ובלבל אותם, והוא היה גם שיאן סוחר הנשק וגם טריש מהפאב, שבלייק שכב איתה. גונתר מציע לבלייק ברירה: לפרוש מיד ולפתוח דף חדש, או למות. בלייק מתנפל עליו, גונתר יורה בו אך תיבת הסיגריות שבכיס חולצתו מצילה את בלייק. ליסה מוציאה את הנשק מידיו של גונתר והורגת את הצלמים שלו. בלייק דוחק בליסה להסתלק. במאבק ביניהם, גונתר גובר על בלייק אך נעלם כאשר נשמעות סירנות של ניידות המשטרה. בלייק מכבה את המצלמה.
כעבור שנה, דוני נשוי לסנאא אחרי שרחמת אילץ אותו באיומים להתאסלם, הם הורים לתינוקת, ורחמת הוא סב מאושר. ליסה נישאה לדייוויד, בעל עסק לדירות נופש. בלייק נעלם ומקום הימצאו לא נודע. גונתר פרש לאוסטריה מולדתו אחרי שלא הצליח למצוא את בלייק. נייט וקימי מוצאים אותו ומצלמים ראיון. גונתר מגלה ששמו האמיתי הוא רוברט בנדיק, ומספר שהוא התחפש לאישה ושידך את דייוויד לליסה, כדי לפגוע בבלייק. כעת, גונתר מנהל גינה קהילתית לגמלאים, מאמן קבוצת הוקי שדה של נערות, והוא גם זמר קאנטרי, וכבר הפיץ באינטרנט את הסינגל הראשון שלו תחת שם הבמה "קורד בילמונט". במהלך הראיון מופיע בלייק ויורה בגבו של גונתר, אך מתברר שגונתר חגר חגורת נפץ שמתפוצצת והורגת את בלייק, נייט וקימי.
וולבס (כדורסל)
היסטוריה
המועדון נוסד ב-2 ביוני 2022, כשהשם וולבס (זאבים) מתייחס לזאב הברזל המיתולוגי ולאגדה על ייסוד העיר וילנה (בה גדימינאס, הדוכס הגדול של ליטא, חלם על זאב ברזל ענק מיילל בחוזקה על גבעה, ובמקום בו חלם הקים את העיר). הקבוצה קנתה את רישיון ה-LKL דזוקיה בעונת 2022/23, שהייתה עונת הבכורה.
גונתר חייב למות
עלילה
בסצנה שאחרי כתוביות הסיום נכנסים שוטרים לחצר ביתו של גונתר, ומוצאים את המצלמה. משטרת אוסטריה עורכת מסיבת עיתונאים ומודיעה שהפיצוץ היה חלק מסכסוך בעולם התחתון, ולא פיגוע טרור. אחד העיתונאים שואל לגבי מצלמה שנמצאה בזירת הפיצוץ. ה"עיתונאי" הוא גונתר בתחפושת. את כתוביות הסיום מלווה שיר ארוטי בסגנון קאנטרי בשם "Earthquake Love", בביצועו של "קורד בילמונט" (בכתוביות התרגום לעברית, שם השיר תורגם: "אהובתי היא רעידת אדמה").
וולבס (כדורסל)
היסטוריה
המועדון נתפס במעט ספקנות על ידי חלק מאוהדי הכדורסל במדינה: חלקם מתנגדים להופעתה בליגה הראשונה תוך עונה אחת בשל עקרונות כספיים ולא מקצועיים (עלייה מהליגות הנמוכות), חלקם בשל הקשר לכאורה בין בעלי המועדון לבין שוק העסקים הרוסי ואחרים בשל הספק לגבי מיקומה העתידי של הקבוצה - מועדון קבוע בווילנה או קריצה לשוק אירופאי אחר ורווחי יותר, כמו לונדון. עם זאת, בעלי המועדון, Basketball Holding Company (חברת החזקות כדורסל), מכחישים כל קשר עם השוק הרוסי וטוענים כי המטרות המרכזיות נותרו וילנה והתחזקות הכדורסל הליטאי, משיכת שחקנים חזקים והגברת התחרות בין מועדוני הכדורסל החזקים בליטא.
עונת 2022/23
ב-5 ביולי מונה רימאס קורטינאיטיס למאמן הקבוצה הראשון. למחרת הפך אדאס יושקביצ'יוס לשחקן הראשון שהוחתם בהיסטוריה של המועדון.
גונתר חייב למות
הפקה והפצה
הסרט צולם במהלך יולי 2016 ונקובר, קולומביה הבריטית, קנדה. על תחילת הצילומים נמסר בפסטיבל הקולנוע בקאן במאי באותה שנה, בשם "Why We're Killing Gunther", ובשם זה הוא הופץ לצפייה ביתית. לבתי הקולנוע הופץ הסרט ב-22 באוקטובר 2017 בשם "Killing Gunther" (בתרגום חופשי: "הורגים את גונתר").
ביקורות
במאגר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes קיבל הסרט 48% דעות חיוביות בשקלול של 23 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 4.7 מתוך 10. באתר Metacritic, הסרט קיבל ציון 53 על בסיס שבע ביקורות שהוגדרו "מעורבות או ממוצעות".
וולבס (כדורסל)
עונת 2022/23
במהלך העונה הסדירה השיגה הקבוצה השיגה מספר ניצחונות חשובים: 80–75 על קבוצת היורוליג ז'לגיריס קובנה, 88–76 מול קבוצת ליגת האלופות ריטאס וילנה ו-70–65 ו-96–92 על קבוצת היורוקאפ לייטקבליס.
ב-28 במרץ 2023 פוטר המאמן קורטינאיטיס ובמקומו מונה קשטוטיס קמזורה. תחת שרביטו של קמזורה הפסידה הקבוצה 66–70 בגמר הליגה הצפון אירופית לסטאל אוסטרוב ויילקופולסקי ו-0–2 ליובאנה ברבע גמר פלייאוף ה-LKL לאחר שסיימה במקום השלישי העונה הסדירה.
עונת 2023/24
ב-24 במאי 2023 חידש ג'פרי טיילור את חוזהו במועדון עד 2025 עם אופציה לשנה נוספת. ב-29 ביוני הוכרז שהקבוצה תתמודד בעונת ביורוקאפ.
אברהם עובדיה
תולדותיו
עובדיה נולד בעיראק למשפחה אמידה שעסקה בסחר עץ בבגדאד. אחיו, ג'ורג' עובדיה, לימים נהייה במאי קולנוע בישראל. בגיל 14, כתלמיד בגימנסיה, החל לכתוב שירה. שירתו התאפיינה בפטריוטיות עיראקית וגאווה יהודית. הוא כתב שירים בשבח משפחת המלוכה שבה תלה תקוות כי תקדם את עיראק כמדינה שוויונית ודמוקרטית לכל העדות, בפרט כתב בשבחם של יורש העצר עבד אל-אילה והמלך הצעיר פייסל השני. עובדיה זכה להצלחה ושיריו התפרסמו בהבלטה בין השנים 1940–1950 בעיתוני עיראק ובעיתוני מצרים.
לאחר הקמת מדינת ישראל ובמיוחד לאחר תלייתו של שפיק עדס, היחס הקשה שזכו לו היהודים בעיראק הובילו אותו להפוך למבקר חריף של הממשלה העיראקית עד כדי כך שהוא נאלץ לברוח לאיראן מחשש לחיו. בשנת 1951 הוא עלה לישראל ומצא עבודה כקצין מכס בנמל חיפה ובגדה.
כתיבתו
עובדיה החל בפרסום שירה בעיתונות בעיראק, במצרים ובסוריה מתחילת שנות הארבעים, בהם העיתון "אל-כאתב אל-מצרי" שבעריכת טה חוסיין, בעיתון הביירותי "אל-אדיב" ועוד. הוא פרסם את קובץ השירה הראשון שלו, "ח'פקאת קל" (פעימות הלב) בשנת 1945, בגיל 18. שנה לאחר מכן פרסם קובץ שירים נוסף בשם "ואבל וטל" (מטר וטל, 1946) ולאחר שנה נוספת את "פי סכון אל ליל" (בשלוות הלילה, 1947). בשנת 1950 פרסם את קובץ השירה "זהרה פי ח'ריף" (פרח בסתיו). סך הכל עד גיל 26 פרסם ארבעה קובצי שירה בעלי היקף נכבד והוציא לאור מהדורה חדשה של שניים מקבציו. הוא נחשב למשורר הפורה ביותר מבין המשוררים היהודים מעיראק.
מבחינת סגנון, שירתו של עובדיה הלכה בתלם של השירה הערבית הנאו-קלאסית, תוך היצמדות למבנה המסורתי של הקצידה. שירתו שופעת בפטריוטיזם עיראקי, וכמו הלאומיות העיראקית עצמה, אף שואבת השראה מהמקורות האסלאמים. כך בשיריו ניתן למצוא ציטוטים ורמיזות לפסוקים מהקוראן. לאחר אכזבתו מעיראק ויחסה ליהודים ועלייתו לישראל, הפטריוטיזם היהודי-ישראלי החליף את הפטריוטיזם העיראקי ותפס מקום דומה בשירתו. אם כי הקפיד לקרוא לשלום בין ישראל לארצות ערב ולדו קיום בין יהודים לערבים. לצד זאת, רבים משיריו, עוד מימיו בעיראק, עוסקים באהבה רומנטית. את ספרו "זהרה פי ח'ריף" (1950) הקדיש המשורר לצעירה בה התאהב בטהראן.
גם לאחר עלייתו לישראל המשיך לכתוב בשפה הערבית. הוא פרסם בעיתוני ההסתדרות כגון "אל-יום", "אל-אנבא", בשבועונים "חקיקאת אל-אמר", "מוג'תאמאע" וכן באל-מג'תמע. הוא חיבר שירים בשפה הערבית העיראקית, שאותם הלחינו ושרו אמנים מיהדות עיראק שעלו לישראל ושודרו בקול ישראל. בישראל נשאר עובדיה בתוך החוגים של יהדות עיראק והמשיך לדבר בשפת אימו. הוא היה מקורב לקבוצה של משוררים וספרים עולי עיראק כגון יצחק בר-משה וסמיר נקאש, וכן מעורב בפעילות התרבותית של המרכז למורשת יהדות בבל שיסד מרדכי בן-פורת באור יהודה.
בין קובצי השירה שפרסם לאחר עלייתו לישראל: "אחי סתשרק אל-שמש" (אחי עוד תזרח השמש, 1977), "אמראה פי שערי" (אישה בשירתי, 1980) "אל-ט'מא' אל -חאא'ר" (הצימאון הנבוך, 1990), "ציחה מן עראק אל-עהד אל-באא'ד" (זעקה מעיראק של תקופה שעברה מן העולם, 1990) ועוד. סך הכל פרסם במהלך חייו 15 ספרים, מתוכם ארבעה יצאו לאור בבגדאד, שניים במצרים, ותשעה בישראל.
בנוסף לשירה פרסם בישראל שני ספרי מחקר בערבית, האחד על אישים בספרות הערבית (1999) והשני על השירה העממית העיראקית (1999).
גנדן צ'ואקי ניאמה
גנדן צ'ואקי ניאמה (בטיבטית; དགེ་འདུན་ཆོས་ཀྱི་ཉི་མ་; נולד ב-25 באפריל 1989 בלהארי, טיבט) הוא, על פי ממשלת טיבט הגולה, הגלגול ה-11 של הפאנצ'ן לאמה בבודהיזם הטיבטי, והאסיר הפוליטי הצעיר בעולם, הוא ומשפחתו מוחזקים בכלא הסיני מאז 1995.
ניאמה הוכרז על ידי הדלאי לאמה ה-14, טנזינג גיאטסו, כגלגול של הפאנצ'ן לאמה (תואר השני בחשיבותו מבין רשויות הדת בטיבט) ב-14 במאי 1995. בעקבות ההכרזה השלטונות הסיניים עיכבו את יושב ראש ועדת האיתור, צ'אדרל ריפונשה והחליפוהו בסנגצן לובסנג גיאלטסן, יריבו של הפאנצ'ן לאמה ה-10, צ'וסגי גיאנטסן. צ'אדרל ריפונשה הואשם במזימה בשיתוף פעולה עם הדלאי לאמה. לאחר מכן נעצרו ניאמה, אז בן 6 בלבד, ומשפחתו. במאי 1996 הודו השלטונות הסיניים כי הם מחזיקים במשפחה ב"מאסר הגנתי", ונתנו הצהרה דומה בנובמבר 1999.
לאחר ועידה ב-10 וב-11 בנובמבר 1995, הודיעו השלטונות הסיניים על בחירת ילד אחר כפאנצ'ן לאמה באמצעות "קלפי הזהב". בחירה זו לא הוכרה על ידי הממשלה הטיבטית בגולה ועל ידי הדלאי לאמה, טנזינג גיאטסו.
הדלאי לאמה ביקש משלטונות סין שלכל הפחות יאפשרו לילד לקבל את הכשרתו הדתית מנזירים בודהיסטים, אך הם אינם מאפשרים לאיש, כולל ארגונים בינלאומיים, להיות במגע עמו או עם משפחתו.
בארמונו של הדלאי לאמה בדרהמסלה עילית (בהודו) ישנו עץ סמוך למקדש ובו תמונתו של ניאמה, עליה תולים בכל יום שישי סרט לבן ומתפללים לשחרורו מכלאו.
על פי הממשלה הסינית, ניאמה מוחזק בתנאים טובים במקום כלשהו בסין והוא לומד בבית ספר. לפי עמדתה, המיקום שבו הוא מוחזק סודי כדי לשמור על פרטיותו.
היינריך הראשון, דוכס בוואריה
היינריך הראשון, דוכס בוואריה (בגרמנית: Heinrich I. von Bayern; 919–1 בנובמבר 955), היה בנו של היינריך הראשון, מלך גרמניה, ודוכס בוואריה בין השנים 948–955.
ביוגרפיה
היינריך נולד בשנת 919, להיינריך הראשון, מלך גרמניה ולמתילדה מרינגלהיים, בתו של דיטריך מווסטפליה.
בשנת 936 מת אביו היינריך הראשון, מלך גרמניה, ואחיו אוטו הראשון עלה לשלטון במקומו. בשנת 938 סירב אברהרד, דוכס בוואריה, להישבע אמונים לאוטו, ובתגובה אוטו הדיח אותו לטובת דודו ברטולד. לאחר מכן פרץ מרד של אברהרד, דוכס פרנקוניה ביחד עם חלק מאצילי סקסוניה, בדרישה להדיח את אוטו עצמו לטובת אחיו למחצה, טאנקמר. אוטו הצליח לתפוס ולהרוג את טאנקמר, אולם היינריך נפל בשבי המורדים, ובהיותו בשבי חבר אל המורדים, וטען לזכותו לכתר. המרד נמשך עוד שנה, כאשר גם גילברט, דוכס לורן הפר את שבועת האמונים שלו לאוטו והעביר את נאמנותו ללואי הרביעי, מלך צרפת, ואילו היינריך קשר להדיחו בעזרת הארכיבישוף של מיינץ.
בשנת 939, ניצח אוטו בקרב אנדרנך, את דוכסי פרנקוניה ולורן. שני הדוכסים נהרגו, היינריך נמלט לצרפת, והמרד דוכא באופן סופי. לאחר מכן השלים היינריך עם אוטו, ואוטו מינה אותו כדוכס לורן. היינריך לא הצליח להתבסס בלורן ובשנת 940 חזר לסקסוניה. בשנה הזו ולאחריה, היינריך יחד עם אצילי סקסוניה המזרחית תכננו התנקשות באוטו במהלך חגיגות חג הפסחא בקוודלינבורג, אולם הקשר נחשף והיינריך נעצר.
עם השנים השתפרו היחסים בין האחים, ולאחר מותו של ברטולד, דוכס בוואריה בשנת 948, נתן אוטו בהנחיית אמו מתילדה מרינגלהיים את דוכסות בוואריה להיינריך. על אף קשיים והתנגדויות שהיו לו מצד אצילים מקומיים, הרחיב היינריך את שטחי הדוכסות במלחמות עם ההונגרים. בשנת 951 התלווה היינריך לאוטו במסעו לאיטליה נגד ברנגר השני, מלך איטליה, ואף שידך לו את אדלייד מבורגונדי, כאשר הביא לו אותה לפאביה. בתמורה לסיועו העניק לו אוטו בדיאט הקיסרי באאוגסבורג בשנת 952, את מרקיזות ורונה יחד עם הערים פריולי, אקוויליה ואיסטריה. בשנים 953–954 סייע היינריך לאוטו, בדיכוי המרד של בנו ליאודולף, דוכס שוואביה וחתנו קונרד, דוכס לורן.
בשנת 955 זכה אחיו אוטו בניצחון מוחץ על המדיארים בקרב לכפלד, ואילו היינריך חלה ומת ב-1 בנובמבר אותה שנה, ובנו היינריך השני, דוכס בוואריה עלה לשלטון במקומו.
יהונתן יסעור
יהונתן יסעור (נולד ב-14 באפריל 1948) הוא פוליטיקאי ישראלי, כיהן כראש עיריית הרצליה מינואר 2013 עד נובמבר 2013.
ביוגרפיה
נולד וגדל בקיבוץ מענית שבשרון, ובשנת 1983 עבר להתגורר בהרצליה בשכונת "הרצליה הירוקה".
שירת בחיל האוויר הישראלי, עבד בתפקידי ניהול במפעלי הטקסטיל "סברינה", והיה שותף בעסק משפחתי. בעל תעודה במינהל עסקים מ"המכון לפריון העבודה והייצור" והשתלמויות מקצועיות נוספות.
בשנת 1998 נבחר למועצת עיריית הרצליה, ברשימה "הרצליה שלנו" בראשותה של יעל גרמן, שנבחרה לראש העירייה, ובמשך 14 שנים היה ממלא מקום וסגן ראש עיריית הרצליה. טיפל בנושאי ספורט, איכות הסביבה, נגישות, הגיל השלישי, תחבורה ובטיחות בדרכים, מסחר, מתנ"סים ועוד.
כסגן ראש עיריית הרצליה הוביל את פורום הסגנים לראשי ערים בארץ וקיבל על פעילות זו תעודת הוקרה.
פעל להכנסת ההתקן הישראלי המחודש והמורחב לבנייה ירוקה ת"י 5281 שנכנס לתוקף בשנת 2014, הקים את הפורום לעסקים ירוקים הראשון מסוגו בארץ שמטרתו להפחית את פליטת המזהמים.
יסעור הוא אב לארבעה ילדים.
הר פינגר (אנטארקטיקה)
הר פינגר (באנגלית: Finger Mountain; מילולית: הר האצבע) הוא הר מוארך, שגובהו 1,920 מטרים מעל פני הים, הממוקם בצידו הצפוני של עמק טרנאבאוט, בהרי קווטרמיין, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
גילוי ההר
ההר התגלה על ידי משלחת דיסקברי אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904.
מקור שמו
שמו של ההר ניתן לו בשל סלע דלוריט (סלע געשי) שצורתו אצבע, הבולט בין שכבות אבן החול המקיפה אותו.
0G
רדיו טלפון נייד הוא מערכת טלפוניה שהשתמשה בקשר רדיו על מנת לאפשר לאנשים לשוחח זה עם זה תוך כדי תנועה, והייתה הראשונה שאיפשרה זאת בטלפוניה. כיוון שבכך היא הקדימה את התקשורת הסלולרית, היא נקראה למפרע 0G או קדם דור. היא השתמשה במערכות לחץ לדיבור (PTT), שירותי טלפון נייד (MTS), שירות טלפון נייד משופר (IMTS) ומערכת טלפון נייד מתקדמת (AMTS). מערכת הטלפוניה המוקדמת הזאת הזכירה ברבים ממאפיינה את הרדיוטלפון, שכיום נמצא לרוב בשימוש במערכות משטרה או במוניות. עם זאת, מערכת ה-0G נתנה לכלל הציבור גישה למערכת הזאת בשילוב Public Switched Telephone Network (PSTN).
רוב טלפוני הרדיו (0G) לא היו נגישים בקלות, אלא היו מחוברים לכלי רכב לשימושם של אנשי עסקים. הטלפונים עצמם הגיעו גם במעין קופסאות או שהם היו ממוקמים לאורך הכבישים, אך היו קשים מאוד לתפעול. הדגם הראשון (MTS), שהושק ב-1949 על ידי AT&T, שקל 36 קילוגרם, רק 3 אנשים יכלו לבצע בו שיחות בו זמנית בכל העולם, ובכללי היה יקר לתפעול, ושיחה אחת יכלה לעלות עד 40 סנט (כיום 5 דולרים). עם זאת, בהמשך, המערכת הפכה לזולה ופרקטית יותר. אחד מן הדגמים האחרונים של אותה מערכת הטלפוניה, הייתה של מערכת האותות האנלגית B-Netz שפעלה בגרמניה המערבית מ-1972. ב-1979, חברת ניפון טלגרף וטלפון (NTT) היפנית, הוציאה את טלפון ה-1G הראשון, שכלל רשת סלולרית חכמה ומערכת אות אנלוגי.
לגולנד
לגולנד (באנגלית: Legoland) היא רשת של פארקי שעשועים, שמתמקדים כולם בעיקר בצעצועי לגו. הם אינם בבעלות מלאה של קבוצת לגו עצמה, אלא הם בבעלות ומופעלים על ידי חברת הפארקים הבריטית Merlin Entertainments.
פארק לגולנד בילונד (The Legoland Billund Resort) נפתח בבילונד שבדנמרק בשנת 1968, ואחריו נפתח לגולנד וינדזור בעיר וינדזור שבאנגליה בשנת 1996. פארקים נוספים מהרשת נפתחו גם בגרמניה, יפן, מלזיה, דובאי וארצות הברית (קליפורניה ופלורידה).
וילי הרטלר
וילי הרטלר (Willy Herteleer; נולד ב-1 באוקטובר 1941) הוא אדמירל בלגי בדימוס, אשר שימש כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של הכוחות המזוינים של בלגיה בין 1995-2002.
ביוגרפיה
הרטלר נולד באסנדה ב-1 באוקטובר 1941. ב-1957 למד בבית הספר המלכותי הצבאי בבריסל. ב-1960 הוא נרשם ללימודים באקדמיית צי הסוחר הבלגית, וב-1962 התגייס לצי הבלגי בדרגת לוטננט. הוא שרת על סיפונן של שולות מוקשים ומילא תפקידי מטה. בין 1972-1974 למד במכללת הצי הצרפתי בפריז. ב-1975 הוא חזר לבלגיה ומונה למפקד שולת מוקשים. ב-1979 הוצב במדור התכנון של הצי הבלגי ולאחר מכן במועצת הצי של נאט"ו. בין 1984-1985 הוא שימש כמפקד הפריגטה "ווסטדיפ".
לגולנד
בנוסף, ישנם פארקים נוספים בדרום קוריאה, ניו יורק ושאנגחאי, שנמצאים כרגע בשלבי בנייה.
אטרקציות
הפארקים מיועדים למשפחות עם ילדים צעירים (בני 11 ומטה), ולמרות שבין האטרקציות ישנן מספר רכבות הרים, הן לא רבות או קיצוניות כמו אלו שבפארקים אחרים ויש דגש רב יותר על מתקנים שמתאימים לילדים צעירים. פארקי לגולנד מחולקים לאזורים שונים, שזהים בכל הפארקים של הרשת. לדוגמה, כל ששת הפארקים כוללים את "לגו מינילנד" ("Lego miniland"), דגם מיניאטורי של כפר אשר כולל ציוני דרך והתרחשויות בהתאם למדינה שבה הפארק נמצא, ועשוי כולו ממיליוני לבני לגו אמיתיות.
וילי הרטלר
ביוגרפיה
ב-1987 הוא מונה לראש אגף המבצעים של הצי. עוד באותה שנה הוא הועבר לשמש כמפקד בית הספר הבלגי-הולנדי ללוחמת מוקשים באוסטנדה. ב-1990 הוא מונה למפקד כוח הספינות הבלגיות שהשתתפו במלחמת המפרץ. ב-1 בינואר 1993 הוא הועלה לדרגת אדמירל משנה ומונה למפקד הצי הבלגי. ב-30 בספטמבר 1995 הוא מונה לראש המטה הכללי של הצבא הבלגי. בינואר 2002 שונה שם התפקיד לראש ההגנה, במקביל הוא הועלה לדרגת אדמירל. ב-31 בדצמבר 2002 פרש הרטלר מהצבא.
הרטלר מתגורר כיום באוסטנדה עם משפחתו.
לגולנד
אלמנטים חינוכיים
אחד ההיבטים המרכזיים של פארקי לגולנד הוא חינוך ולמידה.
דוגמאות:
כל מתקני הפארקים קשורים ללגו, ורבים מהם נראים כאילו הם עשויים מקוביות לגו.
פארקים שנסגרו
בעבר, הוקם פארק לגולנד גרמניה, שפעל בשנים 1976-1973, והיה ממוקם בעיר סירקסדורף שבצפון גרמניה. בשנת 1976 הפארק נמכר; לגולנד סירקסדרף נקרא כעת האנסה פארק.
אבנר גולסה
אבנר גולסה (1957 – 24 באוגוסט 2020) היה כדורגלן ישראלי, ששיחק בעמדת הקשר בקבוצת הפועל כפר סבא.
גולסה נולד בכפר סבא, למשפחת עולים מתימן. אבנר היה אביהם של רועי גולסה, אייל גולסה, ואוראל גולסה, כולם הפכו גם לכדורגלנים מקצועיים.
קונברס
קונברס (באנגלית: Converse) היא חברת אופנה אמריקאית, הידועה בעיקר בנעלי אולסטאר שהיא מייצרת. החברה נוסדה בשנת 1908 ומאז שנת 2003 היא חברה בת של נייקי.
בימיה הראשונים ייצרה החברה נעלי-חורף בעלות סוליות גומי, אך במהלך מלחמת העולם השנייה עברה לייצר נעלים לצבא ארצות הברית. בתחילה הייתה קונברס אחת היצרניות היחדות של נעלי ספורט ובמשך למעלה ממאה שנה שלטה בשוק נעלי האתלטיקה האמריקאיות. משנות השבעים, איבדה החברה את מעמדה הבלעדי, כאשר הציגו החברות המתחרות עיצובי נעליים משלהן.
קונברס משתפת פעולה לעיתים קרובות עם מותגים אחרים כמו ג'ון וארווטוס במהדורות מיוחדות. לנעלי קונברס סימני היכר בולטים: סמל הכוכב של החברה, סוליית הגומי של אולסטאר, הבוהן המעוגלת והחלקה, ורצועת העטיפה. בשנת 2019 מכרה קונברס מוצרים דרך 109 חנויות קמעונאיות בבעלות החברה בארצות הברית ו-63 חנויות בשווקים בינלאומיים.
הנשק (The Weapon)
בשנת 1986 הוציאה קונברס נעל כדורסל "הנשק". היא מיוצרת בשתי ערכות צבעים, שתואמות את צבעי החולצה של קבוצות כדורסל. ההיבט הייחודי של נעל זו הוא מבנה העור לכל אורכה, כולל העקב הפנימי אשר מרופד בכבדות לנוחות. קונברס הוציאה מחדש את הקלאסיקה של "הנשק"    (שקובי בראיינט לבש לפחות שלוש פעמים בשנת 2002 ואנדרה מילר לבש בשנת 2002 מאמצע אוגוסט עד תחילת ספטמבר). מספר פעמים בין השנים 1999–2003 ואחריו "הנשק הטעון" בשנת 2003, "הנשק 86" בשנת 2008 (וגרסת הפורמן בשנת 2009, וגרסת ג'ון וראטוס בשנת 2012), "נשק EVO" בשנת 2009, ויורשו "The Star Player EVO" (הצטמצם לעיתים ל"כוכב Plyr EVO "או "The Star Ply EVO") בשנת 2010.
השחקנים הראשונים של "הנשק" היו לארי בירד ומג'יק ג'ונסון, אשר הוצגו באופן בולט בפרסומת של קונברס. הם נלבשו גם על ידי אקסל רוז בקליפ Estranged של Guns N 'Roses.
מהדורות מיוחדות
כמה מהדורות מיוחדות של נעלי קונברס נוצרו למפורסמים, כולל DC קומיקס, פינק פלויד, הראמונס, AC / DC, 0, המלח ג'רי, מטאליקה, הקלאש, דוקטור סוס, גרייטפול דד, אוזי אוסבורן, ג'ימי הנדריקס, מיילי סיירוס, דרו ברופי, נירוונה, רע פוגש רשע, גרין דיי, מאט וקים, בלאק סבאת' וסופר מריו. שלושה עיצובים חדשים נוצרו בהשראת The Who. בנוסף, קונברס הופיעה עד היום בלמעלה מ־650 סרטים, בהם בחזרה לעתיד, אני, רובוט, גריז ואני והחבר'ה. דייוויד טננט (אשר גילם את הדוקטור העשירי) לבש מגוון של קונברס בתוכנית המדע הבדיוני דוקטור הו, כולל גרסאות אדומות ושמנת. ביולי 2018, קונברס התחברה עם BT21, דמות פופ בת אלפי שנים שנוצרה על ידי קבוצת ההיפ-הופ הדרום קוריאנית BTS.
ישיבת באר התלמוד
ישיבת באר התלמוד היא ישיבה גדולה לבחורים המשתייכים לציבור החרדי-ספרדי, הישיבה שוכנת בשכונת גאולה בירושלים. בכלל סניפי הישיבה לומדים כ-700 תלמידים. הישיבה נחשבת לישיבה יוקרתית ומובילה. דרכה של הישיבה מבוססת על דרך הסגנון הספרדי והליטאי. בראשות הישיבה עומדים הרב יהודה כהן והרב חנוך כהן.
היסטוריה
הישיבה הוקמה בשנת תשנ"ה על ידי הרב יהודה כהן, כיום הישיבה בראשות בנו הרב חנוך כהן, הרב יהודה כהן משמש כנשיא הישיבה.
צביון הישיבה
אופי וצביון הישיבה ודרך הלימוד המונהגת בה מבוססים על צביון ישיבות ליטא והדרך הספרדית. עם זאת, בישיבה ישנם מאפיינים ייחודיים על פני הישיבות הליטאיות והספרדיות, בעיקר בהחשבת החווייתיות סביב מועדי השנה.
אבסינת
אָבְּסִינְתְ (Absinthe או absinth) הוא משקה אלכוהולי מזוקק השייך למשפחת משקאות אניס המכיל אחוז גבוה של אתנול ומתובל בתמציות צמחים, בהן צמח הלענה ממין לענת האבסינת (Artemisia absinthium). היסטורית המשקה מכיל אחוז אלכוהול גבוה במיוחד, גם בהשוואה למשקאות אלכוהולים מזוקקים אחרים, וגם היום ישנם מותגי אבסינת המכילים מעל 70% אלכוהול בנפח.
על פי רוב, גונו של האבסינת ירקרק (באופן טבעי, או כתוצאה מתוספת צבעי מאכל) והוא מכונה לעיתים "הפיה הירוקה" (מצרפתית":la Fée Verte). בשל אחוז האלכוהול הגבוה וריכוזי השמנים שבו, נוהגים האבסינתרים (לוגמי האבסינת) למהול מנת אבסינת ב-3-5 מנות מי קרח (כלומר, בערך 17-25% אבסינת), דבר הגורם למשקה לקבל מראה חלבי, בדומה לערק. אפקט זה מכונה 'לאושינג' והאבסינתרים נוהגים ליחס לו עוד מימד של הנאה אסתטית מהמשקה, ואף מדרגים את המשקה לפיו. תהליך ההגשה והלגימה מכיל אלמנטים טקסיים, ונחשב לחלק מרכזי בחוויית שתיית האבסינת, והיא אף הפכה למסורת הכוללת כפות אבסינת ואביזרים ייעודיים.
מקורו של האבסינת בשווייץ כסם-חיים, אליקסיר, שנעשה בו שימוש כמו השימוש שנעשה מאוחר יותר בתרופות אתניות (מקוריות) בארצות הברית. אולם, הוא נודע יותר מכל באהדה הרבה שלה זכה בשלהי המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20 בצרפת, ובפרט בקרב האמנים והכותבים הפריזאים, שההקשרים הרומנטיים שהללו הקנו למשקה עודם רווחים בתרבות ההמונים בת-זמננו. בתקופת הצלחתו, תואר האבסינת כמכיל סם מסוכן ומעורר הזיות; המרכיב הכימי ת'וג'ון נחשב אחראי לאפקט זה. מאז הוכח שלמרכיב ולמשקה אין השפעה כזו על שותיו, אך מסיבה זו המשקה נאסר לשתייה ולמכירה במספר מדינות בארצות הברית ובאירופה עד שנת 1915. תחייתו המחודשת של האבסינת החלה בשנות התשעים של המאה ה-20, כאשר מדינות באיחוד האירופי החלו בהתרת ייצורו ומכירתו.
אטימולוגיה
משמעות המילה הצרפתית absinthe עשויה להיות משקה אלכוהולי או צמח הלענה האמיתי (grande absinthe הוא Artemisia absinthium, לענת האבסינת, ואילו petite absinthe משמעו Artemisia pontica, לענה רומאית). המילה נגזרת מהמילה הלטינית absinthium, שמקורה מהמילה אַפְּסִינְתְ'יוֹן (αψινθιον ,aspinthion) ביוונית עתיקה. יש הטוענים שפירוש המילה הוא "בלתי-ניתן-לשתייה" ביוונית עתיקה, אך ניתן גם לקשרה לשורש הפרסי spand או aspand או esfand, שמשמעו Pega harmala - צמח הנקרא Ruta סורית, הגם שלמעשה איננו Ruta, שהוא עשב מריר ידוע אחר. כך או כך, צמח זה שימש בפולחן הקרבת קורבנות לאלים והועלה לעולה כמתת-הגנה, דבר שעשוי להצביע על האפשרות שמקורותיו מצויים אפוא בשורש spend שמקורו בשפה פרוטו-הודו-אירופית קדומה, ופירושו הוא "לקיים פולחן" או "להעלות לעולה". השאלה האם מילה זו שאולה מפרסית ליוונית עתיקה, או שמא משפה קדומה אחרת, נותרה סתומה. גם בתלמוד (מסכת עבודה זרה דף ל) מוזכר ה"אפסינתין" לשבח, ורש"י מסביר שהוא האולישנא בלעז (לענה).
Absinth (בלי e מוספית) היא צורת איות שונה של Absinthe הנפוצה בעיקר במרכז אירופה. בשל העובדה שמוצרים רבים מתוצרת בוהמיה עושים בה שימוש, רבים רואים בה את שמו של האבסינת הבוהמי, הגם שאין זה תמיד כך.
הפקה
צמחי התבלין העיקריים שמהם מופק האבסינת הם אניס, שומר פשוט, ולענת האבסינת, הנקראים לעיתים "השילוש הקדוש". אפשר לעשות שימוש בעשבים רבים אחרים, כדוגמת אזוב, מליסה, וכוכב האניס, כמו גם לענה קטנה רומאית. מתכונים רבים כוללים גם שורש אנג'ליקה, עלי דיטאן, כוסברה, ורוניקה, ערער, אגוז מוסקט, ורכיבים רבים אחרים.
ריכוך פשוט של לענה באלכוהול בלא זיקוק יוצר משקה מר במיוחד, בשל נוכחות אבסינתין מסיס-במים, אחד החומרים המרים ביותר שישנם. מתכונים אותנטיים כוללים שלב זיקוק בתום ריכוך רציני ובטרם שלב הריכוך המשני או ריכוך ה'צביעה'. זיקוק לענה, אניס ושומר פירנצי יוצר תחילה תזקיק חסר-צבע המותיר את האביק עם ריכוז של 82% אלכוהול. אם ייוותר כך, יכונה Blanche או la Bleue (מונח שנטבע תחילה בהקשר לאבסינת שווייצרי מוברח, אך בחלוף השנים היה למונח המתאר כל אבסינת שווייצרי). על מנת לשוות לו את הגוון הירוק הידוע, יש לצבעו מלאכותית או בכלורופיל על ידי השריית לענה רומאית, מליסה, אזוב ועשבים נוספים בתוך הנוזל; אבסינת ירוק זה מכונה verte. בתום תהליך זה, התוצר מדולל במים לריכוז האלכוהול המבוקש. בחלוף זמן חשיפה לאור, מתפרק הכלורופיל ומשנה בכך את צבע המשקה מירוק-ברקת לירוק-צהוב ולבסוף לחום. משקי אבסינת מימי טרום-איסור הפצתם, נוצרו פעמים רבות בצבעו הייחודי של הענבר, חום-צהבהב, כתוצאה מתהליך זה. במקרים נדירים תיתכן צביעה טבעית לאדום, ואז האבסינת ייקרא rouge, בשל שימוש בהיביסקוס או בפרחים ובעשבים אחרים בגוון ארגמן. בשל העובדה שהצבע נוצר על ידי השריית עשבים, ניתן לייצר אבסינת "בצבע טבעי", כל צבע, כתלות במציאת הצמח הנכון, הגם שה-verte וה-rouge הם הסוגים המסורתיים היחידים.
זנים לא-מסורתיים של אבסינת מיוצרים מערבוב-קר של עשבים, תמציות או שמנים אל תוך האלכוהול, תוך דילוג על תהליך הזיקוק. סוגי אבסינת אלה מכונים על-פי רוב "תערובות שמנים", וטעמם עשוי אמנם לערוב לחך, אך הם נחשבים בדרך-כלל לתוצרת איכותית פחות מאבסינת שזוּקק כראוי, ולעיתים עשוי להתווסף לתוצר שכזה גם טעם לוואי מריר.
האלכוהול מהווה את רובו של המשקה וריכוזו גבוה במיוחד, ונע בין 45% ל-89.9%, הגם שאין כל ראיה היסטורית לכך שריכוז האלכוהול באבסינת מסחרי מסוג כלשהו עבר אי פעם מעל 74 אחוזים. בהינתן חוזקם הרב ומסיסותם הנמוכה באלכוהול של רבים מהעשבים המשתתפים בתהליך הכנת האבסינת, אי אפשר לשתותו מיד בסיום תהליך ההכנה אלא רק לאחר סיום טקס ההכנה.
מבחינה היסטורית, היו חמש דרגות של אבסינת: ordinaire, demi-fine, fine, supérieure ו-Suisse (שאינו מעיד על מקום אתר הייצור), בסדר עולה של ריכוז האלכוהול ואיכות תהליך ההפקה. בעוד שה'סופרייר' וה'סוויס' יהיו תמיד בצבע טבעי ומזוקקים, הרי שה'אורדינר' וה'דמי-פן' עשויים להיות צבועים מלאכותית ועשויים מתוצרי שמנים. שמות אלה היו קווים מנחים בלבד ולא סטנדרט ייצור של ממש. רוב האבסינתים מכילים בין 60 ל-75 אחוזי אלכוהול. יש הטוענים שהאבסינת מתיישן היטב, ועל כן מזקקות משקה רבות, מימי טרום-האיסור, יישנו את האבסינת שלהן בחביות נייטרליות, לפני שהחלו בתהליך הביקבוק. בשלהי המאה ה-19, נפגמו מותגים זולים של אבסינת על ידי הוספת נחושת, אבץ, צמח אינדיגו או חומרי-צבע אחרים שנועדו להשיג את הגוון הירוק, ובטריכלוריד אנטימוני להפקת או שיפור אפקט הלאוץ' (ראו להלן). יש אף החושבים כי השימוש שעשו יצרני המותגים הזולים באלכוהול תעשייתי זול ובשיטת זיקוק פגומה הובילו לזיהום האבסינת בכוהל מתילי, באלכוהול-פוּזל ובתזקיקים בלתי-רצויים אחרים. הוספת כימיקלים רעילים תרמה קרוב לוודאי למוניטין הגרועים של האבסינת כמעורר-הזיות או כמשקה-משכר מזיק.
אבסינת האוסגמאכט
אבסינת האוסגמאכט שמשמעותו בגרמנית 'תוצרת-בית' (לרוב נושא את ראשי-התיבות HG), מכונה גם קלנדסטיין (אין להחליפו עם המותג בשם זה), הוא אבסינת המזוקק בבית בידי חובבים, ועל כן הוא בלתי-חוקי ברוב ארצות העולם. אבסינת קלנדסטיין, שנוצר לרוב לשימוש עצמי לא מסחרי, מופק בכמויות קטנות המאפשרות למזקקים המנוסים לבחור את העשבים המובחרים ביותר ולהתאים במיוחד כל תערובת-עלים או עשבים. הפקת הקלנדסטיין זכתה לעדנה מחודשת למן תחילת ימי האיסור על שיווק האבסינת, כאשר יצרנים קטנים עברו לייצרו באופן מחתרתי, במיוחד בשווייץ. הגם שהשווייצרים יצרו הן verte והן blanche בטרם הוטל האיסור, הרי שהאחרון, האבסינת השקוף, נעשה אהוד יותר בשל קלות הסתרתו. הגם שבאחרונה בוטל האיסור בשווייץ, רבים ממזקקי הקלנדסטיין עדיין מייצרים אותו במחתרת; הרשויות מאמינות שמיסוי גבוה על אלכוהול והילת-המסתורין שב'מחתרת' הובילו לכך שרבים נמנעו מבקשת רישיון ייצור רשמי. אלו שכן בחרו בפעילות חוקית עודם עושים לעיתים שימוש בתווית 'קלנדסטיין' על מוצריהם. אין להתבלבל בין אבסינת HG לבין ערכות להכנת אבסינת.
ערכות להכנת אבסינת
מתכונים רבים מספור להפקת אבסינת תוצרת-בית משוטטים ברחבי האינטרנט, רבים מהם סובבים סביב סחיטה או ערבוב של ערכה או עשבים שנרכשו בחנות יחד עם תמצית לענה ומשקה בריכוז אלכוהול גבוה, דוגמת וודקה או Everclear (75-95% אלכוהול). הגם שערכות עשה-זאת-בעצמך מעין אלה זכו לאהדה רבה, הרי שלדעת רבים אבסינת שלא זוקק אינו ראוי להיקרא אבסינת. זיקוק האבסינת, כבהפקת כל משקה-משכר איכותי, הוא תהליך פיזיקלי-כימי המצריך מומחיות ותשומת-לב רבה על מנת להשלימו כהלכה.
מלבד חוסר-הנוחות שמעוררת שתייתם של מרקחות ביתיות אלה, ועובדת אי-היותן אבסינת אותנטי מזוקק, הן גם עשויות להכיל תוּיון ועל-כן עלולות לעיתים להיות רעילות, במיוחד כשנעשה שימוש בתמצית צמח הלענה. רבים ממתכונים אלה מציעים לעשות שימוש בכמויות גדולות של תמציות לענה במכוון, על-מנת להגביר את ההשפעות הפסיכואקטיביות של המשקה הנוצר על השותה. צריכת שמני-תמצית שכאלה לא רק שלא תצליח לגרום לתחושת 'מסוּממות', אלא אף עשויה לצמצם את תפקודיו הפיזיולוגיים של השותה. תמצית הלענה עשויה לגרום לכשל כלייתי ולמוות בשל מנת יתר של תוּיון, שבכמויות גדולות פועל כרעלן עצבי מעורר-עוויתות. לעולם אין לצרוך שמן-תמצית הלענה כמו שהוא.
בעוד שערכות להכנה עצמית של אבסינת דומות למדי לפיולונווקה (Piołunówka) באופן הכנתן, הרי שאין להחליף ביניהן. הפיולונווקה רווחת מאות בשנים במרכז אירופה, הגם שזכתה לאחרונה לאהדה ולתפוצה רחבה, בעיקר הודות לתחיית האבסינת ובשל הדמיון בדרכי הכנתן.
הגשה ושתיה
לאבסינת צורת הגשה ייחודית וטקסית. הכוללת כלים ייחודיים לתהליך, חלקם חיוניים וטקס וחלקם בעלי מימד אסתטי ולא פרקטי. הכלים כוללים כוס בעלת מבנה ייחודי, כף שטוחה ומחורצת ומנגנון המטפטף מי קרח לכוס המכונה "מעיין אבסינת". בשלב הראשון האבסינת נמזג לכוס, עליו מונחת הכף המחורצת שעליה קוביית סוכר. הכוס מונחת מתחת לברזו של המעיין המטפטף על קוביית הסוכר עד התמוססותה כליל לתוך המשקה. בסיום התהליך לרוב משתמשים בכף כדי לערבב את המשקה לפני שתייתו. מידת הדילול האידיאלית בתהליך זה בין יחס של 1:3, עד 1:5.
בדומה לעראק, המשקה מקבל גוון חלבי אטום כתוצאה מערבוב מים עם המשקה. אפקס זה מכונה לוש בצרפתית (מצרפתית: louche). המים מדגישים רבים מהטעמים שקודם לכן האפיל עליהם האניס.
הכוס הייעודית למשקה כוללת סימן לכמות האבסינת האידיאלית למזיגה, לרוב בליטה, פס או בועה בחלקה התחתון של הכוס. 'מנה' אחת של אבסינת נאמדת בכ-30 מיליליטר. רוב כוסות האבסינת מתאימות לכמות תקנית זו, אם כי יש שתיינים המעדיפים כמויות גדולות יותר, עד כדי 45 מיליליטר.
אבסינת נוסח בוהמיה
האבסינת הבוהמי, הנקרא לעיתים אבסינת נוסח-בוהמיה או אבסינת נוסח-צ'כיה (נכתב absinth, בלי 'e'), הוא אבסינת נטול אניס המיוצר בעיקר בצ'כיה ומיוחס לאזור בוהמיה. לרוב הוא מכיל כמות קטנה מאוד או אינו מכיל כלל אניס, שומר ועשבים אחרים המצויים באבסינת המסורתי שמופק במדינות כצרפת ושווייץ. טעמו עשוי להיות מר מאוד. המשותף לו ולאבסינתים המסורתיים הוא השימוש בלענה ובריכוז גבוה של אלכוהול; מכל בחינה אחרת, יש לראות בו משקה שונה לחלוטין. ברוב המקרים, אבסינת נוסח-בוהמיה אינו משקה שעבר זיקוק, כי אם משקה אלכוהולי בריכוז גבוה שעבר ערבוב-קר עם תמציות עשבים וצבעי מאכל. לא כל משקי האבסינת המיוצרים בצ'כיה מופקים בנוסח בוהמיה, ולאחרונה ישנם מפעלים בצ'כיה המייצרים אבסינת מסורתי, כדי להתמודד עם ביקושי השוק העולמי.
היצרנים הצ'כים בני-זמננו טוענים שהאבסינת מופק ברציפות בצ'כיה למן שנות העשרים של המאה העשרים, ושמפעליהם משתמשים באותם מתכונים בני למעלה משמונים שנה (לדוגמה, בפרסומת של חברת הילס, "98% אחוזי זהות"), אך לא נמצאו הוכחות חיצוניות חד-משמעיות לטענות אלה.
היסטוריה
מקורו המדויק של האבסינת אינו ברור. השימוש הרפואי בתמצית צמח הלענה ידוע עוד מימי מצרים העתיקה, ומוזכר בפפירוס אלברס משנת 1550 לפנה"ס בקירוב. תמצית צמח הלענה ועלי לענה טבולי יין היו בשימוש כתכשירים רפואיים על ידי היוונים הקדמונים. אולם העדות הברורה הראשונה לקיום אבסינת במובן המודרני, כמשקה אלכוהולי מזוקק המכיל אניס ירוק ושומר, מתוארכת למאה ה-18, אם כי ייתכן שהיא קדומה יותר. על-פי האגדה העממית הרווחת, האבסינת החל את דרכו כתכשיר רפואי שנרשם כפטנט על ידי דוקטור פייר אורדינר, רופא צרפתי שהתגורר בקוּבֶה שבשווייץ, בשנת 1792 לערך (התאריך המדויק שונה במקורות). מתכונו של אורדינר הועבר לאחיות מנזר הנריוד שבקובה, והן מכרו אבסינת כסם-חיים רפואי. למעשה, על-פי מקורות אחרים, אפשר שאחיות ממנזר הנריוד נהגו להכין את המשקה עוד לפני אורדינר. כך או כך, רב-סרן בצבא הצרפתי בשם דוּבּה, רכש את המתכון הסודי מהאחיות, ובשנת 1797, יחד עם בנו מרסלן וחתנו אנרי-לואי פרנו, פתח את מזקקת האבסינת הראשונה, Dubied Père et Fils, בקובה. בשנת 1805 הם חנכו מזקקה שנייה בפונטארלייה שבצרפת, בשם Maison Pernod Fils.
מידת ההצלחה שלה זכה האבסינת הלכה וגברה עד שנות הארבעים של המאה ה-19, עת ניתן האבסינת לחיילים הצרפתים כתכשיר להקלה על חום. מששבו החיילים הביתה, הם ביקשו להמשיך ולשתותו, והמשקה נמכר בהצלחה רבה במסבאות ובבתי-המרזח.
בשנות השישים של המאה ה-19 היה האבסינת כה נפוץ ומצליח, עד שברוב בתי-הקפה ומועדוני הקברט בצרפת כונתה השעה 5 אחר-הצהריים l’heure verte (השעה הירוקה). מחירו של המשקה היה גבוה והוא נצרך, לפיכך, בעיקר על ידי בורגנים ואמנים בוהמיינים אקסצנטריים, אך מחירו הלך ופחת משמעותית עד שנות השמונים של אותה מאה, ועד מהרה היה האבסינת המשקה החריף הפופולרי ביותר בצרפת; בשנת 1910 כבר צרכו הצרפתים 36 מיליון ליטרים אבסינת בשנה.
אבסינת (עם אניס) נצרך במחוזות הצ'כיים (אז תחת שלטון האימפריה האוסטרו-הונגרית) למן שנת 1888 לכל המאוחר, במיוחד על ידי האמנים הצ'כים, שחלקם רכשו חיבה מיוחדת לצרפת ונהגו לשתות בבית-הקפה סלאביה שבפראג. מידת ההצלחה בקרב הציבור הרחב אינה ידועה לבטח, הגם שידוע שהמשקה נמכר בבתי-ממכר רבים למשקאות בפראג ובסביבותיה. ישנה עדות לכך שלפחות מזקקת משקאות חריפים אחת בבוהמיה התיימרה להפיק אבסינת בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20.
איסור ייצורו ושתייתו של האבסינת
בהשראת "תנועת ההתנזרות" וארגוני יצרני-היין, נקשר האבסינת לכמה פשעים אלימים חמורים שבוצעו לכאורה תחת השפעתו. דבר זה, בשילוב עם עלייה בצריכת המשקאות החריפים בעלי ריכוז גבוה של אלכוהול שנגרמה בשל המחסור ביין בצרפת במהלך שנות השמונים והתשעים של המאה ה-19, הביא לתיוגו של האבסינת כאיום על החברה.
מבקריו אמרו כי:
ציורו של אדגר דגה משנת 1876, L'Absinthe ("האבסינת", מוצג כיום במוזיאון ד'אורסה) שיקף את הדימוי הציבורי של "מכור לאבסינת" כנטול-הבעה וקהה-חושים; אמיל זולא תיאר את רעילותו החמורה בספרו L'Assommoir.
בשנת 1905, דווח שאדם בשם ז'אן לאנפריי רצח את משפחתו וניסה לשים קץ לחייו, לאחר ששתה אבסינת. אמנם היה זה אלכוהוליסט ששתה כמות גדולה של משקאות חריפים לאחר שתי כוסות האבסינת ששתה בבוקר, אך למרות זאת נחשב האבסינת כגורם הבלעדי לרציחות אלו. רצח משפחת לאנפריי היה נקודת מפנה, ועצומה להטלת איסור מוחלט על האבסינת בשווייץ זכתה עד מהרה ללמעלה מ-82,000 חותמים.
מספר חודשים אחר-כך, ב-1906, הוטל איסור על מכירת אבסינת והפצתו גם בבלגיה ובברזיל, הגם שהן לא היו המדינות הראשונות שעשו כך. האבסינת נאסר כבר בשנת 1898 במדינת קונגו החופשית (שהייתה מאוחר יותר לקונגו הבלגית). בשווייץ אף נכנס האיסור על האבסינת לחוקה בשנת 1907, בעקבות יוזמה ציבורית רבת תהודה. אחריה אסרה עליו הולנד ב-1909, אחריה ארצות הברית ב-1912, וב-1915 גם צרפת, ובאותן שנים אסרה אוסטרליה שתייה של כל המשקאות החריפים. האיסור על האבסינת בצרפת הביא להגברת צריכת פאסטיס (Pastis) ואוזו (Ouzo), משקאות חריפים בטעם אניס שלא הכילו תמצית של צמח הלענה. אף שפֶּרנו (Pernod) העבירו את עסקי ייצור האבסינת שלהם לספרד, שבה המשקה היה עדיין מותר, הרי שהירידה במכירות הובילה בסופו של דבר לסגירת המזקקה. בשווייץ ירדו מזקקי האבסינת למחתרת. עדויות מהתקופה מצביעות על כך שמזקקים ביתיים הפיקו בחשאי אבסינת ברציפות למן הטלת האיסור, והתמקדו באבסינת שקוף, La Bleue. מדינות רבות מעולם לא הטילו איסור על האבסינת, לרבות בריטניה, ודבר זה הוא שגרם, בסופו של דבר, להתרת ייצורו ושתייתו המחודשת של המשקה.
ההתעוררות המחודשת
בשנות התשעים של המאה העשרים, יבואן בשם BBH Spirits, הבין שאין בבריטניה למעשה כל חוק האוסר על מכירת אבסינת (משום שאכן לא הוטל מעולם כל איסור שכזה), מלבד החוקים המסדירים את עסקי מכירת כלל המשקאות החריפים. Hill's Liquere, מזקקה צ'כית שנוסדה בשנת 1920, החלה בייצור "אבסינת היל", אבסינת נוסח בוהמיה, שהצית מחדש את עניין הציבור הרחב באבסינת.
האבסינת אף לא נאסר מעולם בספרד ובפורטוגל, ואכן במדינות אלה פועלות מזקקות אבסינת. בדומה, המושבות הפורטוגזיות והספרדיות לשעבר באמריקה הלטינית, ובמיוחד מקסיקו, מתירות את מכירת האבסינת, והוא זכה אפוא לאהדה רבה לאורך השנים.
צרפת מעולם לא ביטלה את חוק האיסור משנת 1915, אך בשנת 1988 התקבל בה חוק חדש שהבהיר כי רק משקאות חריפים שאינם עולים בקנה אחד עם תקנות האיחוד האירופי ביחס לתויון, או משקאות שנושאים במפורש את השם 'absinthe', נופלים תחת האיסור שבחוק הישן. חוק זה הביא להופעתם מחדש של האבסינתים בצרפת, אם כי תחת השם spiritueux à base de plantes d'absinthe (משקאות חריפים על בסיס צמח הלענה). החוק משנת 1915 אוסר אך ורק על מכירת האבסינת ולא על הפקתו, לכן מזקקות רבות בצרפת מייצרות משקאות המכונים במפורש אבסינת ומיועדים לייצוא. La Fée Absinthe, שהושק בשנת 2000, היה למותג האבסינת הראשון המזוקק והמבוקבק בצרפת מאז שנת 1915, תחילה כמיועד לייצוא, אך כיום אחד מלמעלה מעשרים 'spiritueux ... d'absinthe' הזמינים למכירה בפריז ובערי צרפת האחרות.
ייבוא וייצור האבסינת באוסטרליה מעולם לא היה בלתי-חוקי במובהק. הייבוא הצריך היתר על-פי תקנות המכס (ייבוא אסור) משנת 1956 בשל ההגבלה על ייבוא כל מוצר המכיל "שמן לענה". בשנת 2000 התקנות שונו ב-"תקנות המזון של אוסטרליה וניו זילנד" (FSANZ) כחלק ממיזוג הסדרת תחום המזון באוסטרליה וניו זילנד, וכל זני הלענה הוגדרו כעשבים האסורים בשימוש למטרות מזון תחת תקנת המזון 1.4.4. "צמחים ופטריות אסורים ומוגבלים", אך שינוי זה לא תואם את ההיתרים בחלקים אחרים של חוקי המזון הקיימים. התיקון המוצע נמשך בשנת 2002 במהלך שלב המעבר בין שני החוקים, ועל כן באוסטרליה מותרים ייצור וייבוא האבסינת בכפוף למערכת ההיתרים הקיימת. אירועים אלה זכו לתהודה רבה באוסטרליה בשל שינוי סיווג האבסינת המשתמע מהם, מ"מוצר אסור" ל"מוצר מוגבל".
בהולנד, עקב התנגדות מוצלחת של מאנו בורסמה, מוכר יינות בן-אמסטרדם, הפך האבסינת לחוקי ביולי 2004. בלגיה, כחלק מהמאמץ לפישוט חוקיה, ביטלה את חוק האבסינת ב-1 בינואר 2005, בציינה (כפי שעשה השופט ההולנדי) כי תקנות המזון האירופיות מספיקות על מנת להגדיר את החוק כבלתי-נחוץ (ואמנם, מנוגד לרוח השוק האירופי המשותף).
בשווייץ, האיסור החוקתי על האבסינת בוטל בשנת 2000 כחלק מבדיקה כללית של החוקה הלאומית, אך במקום זאת הוא הוכנס לחוק הרגיל. מאוחר יותר, גם החוק הרגיל בוטל, כך שלמן ה-1 במרץ 2005, האבסינת שוב חוקי במולדתו, לאחר קרוב למאה בה היה אסור. כיום, לא רק שהאבסינת נמכר בשווייץ אלא הוא אף מיוצר במקום-הולדתו, Val-de-Travers, כאשר Kübler ו-La Clandestine Absinthe נמנים עם מותגי האבסינת הראשונים שיצאו לשוק, במקביל למורשת המחתרתית.
כיום ייצור ומכירת האבסינת שוב חוקיים למעשה בכל מדינה בה המשקאות החריפים מותרים, כאשר חריג משמעותי אחד הוא ארצות הברית, אם כי החזקת וצריכת האבסינת לשימוש עצמי אינם בלתי-חוקיים בה.
מסתורין ספינת-התענוגות
בינואר 2006, כתבה של סוכנות הידיעות AP שזכתה לתהודה רבה, דיווחה על היעלמותו של ג'ורג' אלן סימת' הרביעי (תושב מגריניץ' שבקונטיקט שביולי 2005 נעלם מסיפון ספינת-הפאר Brilliance of the Seas של חברת רויאל קאריביאן, בעודו בשיט ירח-הדבש שלו) ששתה, יחד עם נופשים אחרים, בקבוק של אבסינת. הכתבה סקרה את תחייתו המחודשת של המשקה, וכללה ציטוטים ממגוון מקורות שטענו כי האבסינת היה ונותר סם-הזיות קשה ומסוכן:
הכתבה אף ציינה: "המגינים על המשקה אומרים שהוא בטוח ושהשפעותיו הפוגעניות אינן אלא מיתוס." ג'אד אדמס וטד ברס רואיינו ברשת MSNBC בנושא זה. ברס אמר:
בדומה לבהלת האבסינת בראשית המאה ה-20, אף הפעם לא אוזכרה העובדה שהאבסינת מכיל ריכוז גבוה יותר של אלכוהול מזה של משקה משכר ממוצע.
מחלוקת
נהוג היה לחשוב ששתיית-יתר של אבסינת היא בעלת השלכות מזיקות יותר משתיית-יתר של משקאות משכרים אחרים, דבר שהיה נכון עבור אלה שצרכו מוצרים זולים ופגומים, שגרמו למחלת ה'אבסינתיזם'. אחד הניסויים הראשונים שיצאו נגד האבסינת נערך בידי ד"ר מגנן בשנת 1864, ובו נחשף שרקן אחד למינונים גבוהים של אדי שמן לענה טהור, ואילו שרקן שני נחשף לאדי אלכוהול. השרקן שנחשף לשמן הלענה חווה התקפי-כפיון, שלא נצפו אצל השרקן השני. ד"ר מגנן קבע שהכימיקל תויון הוא הגורם להתקפים אלה. בהתבסס על ניסוי זה הוא הסיק שהאבסינת מסוכן יותר ממשקאות אלכוהוליים אחרים, והתעלם מכך שכמויות שמן הלענה שייצרכו על ידי שתייני-האבסינת תהיינה קטנות למדי.
דיווחים קודמים העריכו את רמות התויון באבסינת כגבוהות, עד כדי 350 מ"ג לכל ק"ג של אבסינת. מחקרים עדכניים יותר הראו כי רק חלק קטן מאוד מהתויון המצוי בצמח הלענה מגיע אל אבסינת שזוקק כהלכה, אף כזה שנוצר על-פי שיטות ומתכונים היסטוריים. רוב האבסינתים התקניים, הן כאלה שהתיישנו והן חדשים, עומדים בהגבלות שקבע האיחוד האירופי. מזקק צרפתי נאלץ לאחרונה להוסיף שמן אתרי טהור של צמח הלענה כדי ליצור זן אבסינת בעל "ריכוז תויון גבוה". החומר עשוי להישאר בכמויות גדולות יותר בשמנים המופקים שלא בשיטת הזיקוק, או כאשר הלענה נסחטת ולא מזוקקת, במיוחד כאשר גבעולי הצמח הם אלו שנסחטים, כיוון שבהם ריכוז התויון הוא הגבוה ביותר. ניסויים בעכברים העלו שה-LD50, מינון קטילת החציון, עומד על כ-45 מ"ג תויון לכל ק"ג ממשקל הגוף, הרבה יותר מהכמויות שמכיל האבסינת, מה גם שכמויות האלכוהול הגדולות תהרוגנה אדם מספר פעמים לפני שרמת התויון תהווה סכנה. הגם שהשפעות ישירות על בני אדם אינן ידועות, רבים צרכו תויון בכמויות גבוהות הרבה יותר מאלו המצויות באבסינת, באמצעים שאינם שנויים-במחלוקת דוגמת מרווה רפואית (Salvia officinalis) ושמנים המופקים ממנה, שכוללים ריכוזי תויון גבוהים אף עד כדי 50%. אין בנמצא מידע על השפעות ארוכות-טווח הנובעות מצריכה דלה של הלענה ותוצריה בקרב בני-אדם. ההשפעות המזיקות של אבסינת, כמו-גם תכונותיו מעוררות ההזיות, אינן אלא מיתוס עיקש שחוזרים עליו תכופות בלא סימוכין מהספרות המדעית.
השפעות
זה מכבר נחשב האבסינת למעורר-הזיות, אך הוכחות לטענה זו - אין. עשור לאחר ניסוייו של ד"ר מגנן בשמן הלענה, הוא חקר 250 מקרי אלכוהוליזם וטען שמצבם של אלה בהם ששתו אבסינת היה גרוע לאין שיעור יותר מאלו ששתו רק אלכוהול, והם חוו, בנוסף לדברים אחרים, הזיות שהופיעו במהירות. מעטים התיאורים של הזיות שכאלו על ידי אנשים ששתו אבסינת בעצמם, מלבד כמה ציטטות של משוררים לאחר לילה ארוך של שתייה. באחד המפורסמות שבהן, אוסקר ויילד מתאר את התחושה של צבעונים על רגליו לאחר שעזב מסבאה בשעת סגירתה. אמונות אלה זכו לעידוד רב בשנות השבעים של המאה העשרים, כאשר עבודה מדעית דיווחה בשוגג כי התויון קשור ל-THC וקרוב לוודאי בעל תכונות הזייתיות דומות, בשל מבנהו הכימי. עם בוא קבוצות הדיון האינטרנטיות ומתכוני רשת, "דו"חות טריפים" החלו להסתובב במרחבי הרשת כבר לפני שנים. מתכונים ביתיים אלה לעיתים כוללים עשבים הידועים כמעוררי-הזיות בניסיון מוטעה לשחזר את ההשפעות ההזייתיות המפורסמות-לכאורה של האבסינת.
כיום, ידוע שהאבסינת אינו גורם להזיות, במיוחד לא אלו שתוארו במחקרים הישנים. תויון, הכימיקל האקטיבי לכאורה באבסינת, הוא חוסם-GABA ועל אף שהוא עשוי לגרום להתכווצויות שרירים בנטילת מינונים גבוהים, הרי שאין כל הוכחות להזיות הנגרמות על-ידו.