cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יוקסטה (ירח)
רדיוס מסלול הקפתו של יוקסטה סביב צדק הוא 20,723,000 ק"מ ומשך זמן הקפתו הוא 609.427 ימים. קוטרו של יוקסטה 5 קילומטרים והוא משתייך לקבוצת הירחים אננקה, קבוצת ירחים הקרויה על שם הירח אננקה, וירחיה מקיפים את צדק במרחק של 19.3 עד 22.7 מיליון ק"מ.
הרי הגעש של העשור
הרי הגעש של העשור (באנגלית: "Decade Volcanoes") הם 16 הרי געש שהוכרזו ב-1991 על ידי האגודה הבינלאומית לוולקנולוגיה ולכימיה של פנים כדור הארץ (International Association of Volcanology and Chemistry of the Earth's Interior, בראשי תיבות IAVCEI) כראויים למחקר מיוחד בשל היסטורית ההתפרצויות הגעשיות הנרחבות וההרסניות שלהם וקרבתם לאזורים מאוכלסים. מיזם הרי הגעש של העשור עודד מחקרים על הרי געש אלו ופעילויות להגברת ערנות הציבור לגביהם במטרה להגיע להבנה טובה יותר של הרי הגעש והסכנות שהם מהווים, ובכך לצמצם מחומרת אסונות הטבע.
השם "הרי הגעש של העשור" ניתן למיזם משום שהוא הוחל במסגרת "העשור הבינלאומי להפחתת אסונות הטבע" (International Decade for Natural Disaster Reduction) ביוזמת ובמימון האו"ם, בעקבות החלטה מספר 44/236 של העצרת הכללית של האומות המאוחדות.
הר געש הוגדר כהר געש של העשור אם אופי פעילותו היווה מקור ליותר מסכנה געשית אחת (תושבים המתגוררים בסמוך להרי הגעש של העשור עלולים לחוות נפילת טפרה, זרמים פירוקלסטיים, קילוחי לבה, להארים, חוסר יציבות של ההר והתמוטטות כיפת לבה); אם התרחשה בו בתקופה האחרונה פעילות גאולוגית; אם הוא שוכן באזור מאוכלס (התפרצות של כל אחד מהרי הגעש של העשור עלולה לסכן עשרות אלפי או מאות אלפי תושבים, ומשום כך חיוני להפחית את סיכוני ההתפרצות של הרי געש אלו); אם הוא נגיש פיזית ופוליטית על מנת לבצע בו מחקרים; ואם קיים סיוע מקומי לעבודת המחקר.
מטרות המחקר
הגישה הכללית במיזמים של הרי הגעש של העשור הייתה לכנס סדנת תכנון, לזהות את החולשות והחוזקות של האמצעים להפחתת הסיכון בכל אחד מהרי הגעש, ולתכנן כיצד לטפל בחולשות שזוהו. אחד הקשיים שנתגלעו בהפחתת הסיכונים של הרי הגעש היה כיצד להבטיח שתהיה תקשורת מלאה בין המדענים מצד אחד ואלו שיפעילו את האמצעים להפחתת הסיכונים מצד שני. תוכנית הרי הגעש של העשור ניסתה לטפל בקושי זה בכך שהובטח ששתי הקבוצות תהיינה מיוצגות בצורה שווה בסדנאות של מיזם הרי הגעש של העשור.
מימון
הציפיות שהמימון למיזמי הר הגעש של העשור יגיעו מהאו"ם נכזבו, ולפיכך היה צורך לחפש מימון ממקורות מגוונים אחרים. לדוגמה, גופי מדע והגנה אזרחית במקסיקו מימנו את עבודת המחקר בהר הגעש קולימה, בעיקר עבור מדענים מקסיקנים, אבל גם עבור קומץ עמיתים זרים; תוכניות דו-צדדיות, אינדונזיות-צרפתיות ואינדנזיות-גרמניות מימנו מחקר בהר מראפי; והאיחוד האירופי מימן רבים מהמחקרים שהתבצעו על הרי הגעש באירופה.
פעילות אחת במיוחד לא זכתה למימון - משום שהיא בדרך כלל אסורה על פי חוקי המדינות או כללי המימון הדו-צדדיים - והיא חילופי מדענים ואחראים על ההגנה האזרחית בין מיזמי הר הגעש של העשור של מדינות מתפתחות, לדוגמה בין הפיליפינים לאינדונזיה, או בין מקסיקו, גואטמלה וקולומביה. עובדה זו פגעה במיוחד במיזם משום שמדענים ובעלי תפקידים בהגנה האזרחית של מדינות מתפתחות יכלו לרכוש ידע רלוונטי לארצם מניסיונם של עמיתיהם מארצות מתפתחות יותר מאשר ניסיונם של עמיתים מארצות מפותחות. בנוסף לכך, בעלי תפקידים בהגנה אזרחית ממדינה אחרת שחוו משברים הקשורים לטיפול בהתפרצויות געשיות נחשבים אמינים הרבה יותר בעיני עמיתיהם מאשר מדענים מקומיים או זרים.
המחסור במימון למחקר של הרי הגעש גרמו לתוכנית להתחרות על המשאבים המוגבלים עם תוכניות אחרות של האגודה הבינלאומית לוולקנולוגיה או של ארגוני מדע אחרים.
אזורי עימות
חלק מהרי הגעש מצויים באזורי לחימה. מלחמת האזרחים בגואטמלה השפיעה על מחקר הר הגעש סנטה מריה עד שהוכרזה הפסקת אש ב-1996, ומלחמת האזרחים הנמשכת ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו עצרה מחקרים בהר הגעש ניאראגונגו.
ביקורת על רשימת הרי הגעש שנבחרה
יש הטוענים כי הרי הגעש שברשימה נבחרו מסיבות פוליטיות, וכי העובדה שהמדינות היחידות ברשימה שבשטחן כלולים שני הרי געש הן ארצות הברית, יפן ורוסיה, מעידה על ההשפעה הכלכלית והמדינית של מדינות אלו. תמיכה בטענה זו היא העובדה שיש ברשימה ארבעה הרי געש השייכים למדינות אירופיות. תמיהה מיוחדת היוותה הבחירה בהר הגעש אולאוון בפפואה גינאה החדשה, שאין בקרבתו מרכזי אוכלוסייה גדולים, ושהסיכון הפוטנציאלי ממנו נמוך בשל ההתפרצויות המרובות שלו שמונעות התיישבויות קרובות אליו מחד ומצמצמות את הסיכון להצטברות התפרצות גדולה מאידך.
הישגים
מאז שתוכנית הר הגעש של העשור החלה הושגו מספר הצלחות בניבוי של אירועים געשיים ובהפחתת מקרי האסון. אחת ההצלחות הבולטות הייתה הסטת קילוח הלבה בהר הגעש אטנה ב-1992. הקילוח איים על העיירה זפרנה (Zafferana), ופרץ כמה מחסומים שהונחו במאונך לכיוון זרימתו במורד העמק. מדענים ואנשי ההגנה האזרחית החליטו לסכור את הקילוח במקום גבוה יותר באמצעות הטלת גושי בטון גדולים דרך הצוהר של צינור הלבה שהזין את הקילוח. עקב כך נבלם הקילוח מרחק קצר לפני זפרנה.
התוכנית שיפרה בצורה משמעותית את הידע על הרי הגעש של העשור, שחלקם כמעט שלא נחקרו לפני שנוספו לתוכנית. התוכנית ביססה את היסטוריית ההתפרצויות של הר הגעש גלראס באופן ניכר, ובהר הגעש טאאל הוברר חלקם של המים בהתפרצויות המתפוצצות של ההר.
אמצעים שננקטו לצמצם סיכונים שעלולים להתחולל בהתפרצויות עתידיות כוללים חוק חדש שנחקק באזור הר ריינייר המחייב ביצוע של הערכה של סכנות גאולוגיות לפני כל בנייה חדשה, הגבלה על הקמת בנייני מגורים גבוהים באזור הקלדרה של הר הגעש טאאל, ופיתוח של תוכניות פינוי עבור האזורים בנאפולי שעלולים להיות מושפעים במקרה של התפרצות של הווזוב.
כישלונות
אף שמחקרים בהרי געש רבים הובילו לצמצום ניכר בסיכון ליישובים הקרובים, הדגימו התפרצויות בחלק מהרי הגעש של העשור את הקשיים הניצבים בפני התוכנית. ההתפרצויות שהחלו בהר הגעש אונזן זמן קצר לאחר שנוסף לרשימת הרי הגעש של העשור היו מנוטרות היטב, אבל למרות זאת, זרם פירוקלסטי גדול הרג 43 איש, כולל שלושה וולקנולוגים.
שנתיים אחר-כך הסתיים כינוס הרי הגעש של העשור בעיר פאסטו בקולומביה באסון כאשר כמה מהמדענים שהשתתפו בכינוס ארגנו משלחת מאולתרת ללוע הר הגעש גלראס הסמוך. כאשר היו בפסגה התחוללה לפתע התפרצות שגרמה למותם של שישה מדענים ושלושה תיירים.
ב-1994 התפרצו במקביל וולקן וטבורבור שני הרי הגעש הנמצאים בשולי קלדרת רבאול. לתושבים ניתנה התרעה מספקת ובהתפרצות היו רק חמישה הרוגים, אבל רבאול חרבה כליל, והבירה המחוזית עברה ממנה לעיירה קוקפו. זו הייתה ההתפרצות הגדולה השנייה במאה ה-20 של שני הרי הגעש וגם בפעם הקודמת נחרבה העיירה. קלדרת רבאול נמצאת כ-200 קילומטרים בלבד מצפון מערב להר הגעש אולאוון, והתפרצות זו הוכיחה כי הבחירה באולאוון במקום בקלדרת רבאול הקרובה כהר געש של העשור הייתה שגויה.
פיירלואיג'י גוליני
פיירלואיג'י גוליני (באיטלקית: Pierluigi Gollini; נולד ב-18 במרץ 1995) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת השוער בנאפולי.
קריירת מועדונים
גוליני הצטרף לשורות הלאס ורונה ממחלקת הנוער של מנצ'סטר יונייטד בשנת 2014. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א' ב-24 בספטמבר של אותה השנה, כשהיה חלק מההרכב הפותח במשחק בית שהסתיים בתיקו שתיים נגד גנואה.
לאחר שתי עונות בוורונה, גוליני חתם בשורות אסטון וילה מהצ'מפיונשיפ ב-8 ביולי 2016. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה בניצחון 0–8 על גראצר האוסטרית במסגרת משחק ידידות יום לאחר החתימה.
ב-13 בינואר 2017, גוליני חזר לליגה האיטלקית, כשהפעם הוא הושאל לתקופה של 18 חודשים לאטאלנטה. ב-10 ביוני 2018, הוא חתם על חוזה רשמי בקבוצה.
ב-24 ביולי 2021 הושאל גוליני לטוטנהאם הוטספר לעונה אחת
ב-9 ביולי 2022 הושאל לפיורנטינה.
ב-25 בינואר 2023 הושאל לנאפולי עד לסוף העונה.
רומאנדי
רומאנדי (בצרפתית: Romandie) או שווייץ הרומאנדית (בצרפתית: Suisse romande) הוא החלק דובר הצרפתית של שווייץ הממוקם בחלק המערבי של המדינה. בשנת 2018 הכיל אזור רומאנדי כ-2.1 מיליון תושבים אשר היוו כ-25.1% מאוכלוסיית שווייץ. אזור רומאנדי משתרע על פני כ-9,508.2 קמ"ר משטחי שווייץ (כ-23% משטח המדינה).
החבל מורכב מהקנטונים ז'נבה, וו, נשאטל וז'ורה, וכולל גם את החלקים דוברי הצרפתית של הקנטונים ברן, ואלה ופריבור.
העיר ז'נבה היא העיר הגדולה ביותר באזור רומאנדי.
אזור רומאנדי מוגדר אך ורק מבחינה תרבותית ולשונית. אין לאזור זה משמעות רשמית מבחינה פוליטית, למרות שבכל זאת יש לו חשיבות רבה עבור תושבי שווייץ הדוברים צרפתית.
השפות הדומיננטיות ביותר באזור הן הניב השווייצרי של השפה הצרפתית, השפה הפרנקו-פרובנסאלית, והשפה האוקסיטנית.
ז'אן פרדריק פרנה
ילדות וצעירות
פרנה נולד בפריגו בחבל דורדון של צרפת, ליצרן הפאות נוכריות, פייר פרנה. בשנת 1840 הוא התקבל לאקול נורמל סופרייר אחר כך המשיך את לימודיו באוניברסיטת טולוז, מוסד אוניברסיטאי עתיק מייסודו של האפיפיור גרגוריוס התשיעי (1229). בתקופתו של פרנה האוניברסיטה הייתה מפוצלת לפקולטול למשפטים, תאולוגיה, מדעים, ספרות ורפואה וחזרה להיות מוכרת שוב כאוניברסיטה רק החל משנת 1896. בעת לימודיו בטולוז הקדיש פרנה את זמנו בעיקר לגאומטריה.
פעילותו המדעית
הוא התפרסם הודות לגילויו (באופן עצמאי מהמתמטיקאי הבלגי ג.מ. פאגאני, 1847) את ההנוסחאות או המשוואות סרה-פרנה הקרויות לפי שמו ולפי עמית שלו ז'וזף סרה. הוא מצא שש מתוכן ופרסם את ממצאיו בשנת 1847 בעבודת הדוקטורט שלו באוניברסיטת טולוז "על תכונות כלליות מסוימות של העקומות בעלות עקמומיות כפולה". בעבודה זו הציג פרנה את הרעיון לצרף מסגרת לכל נקודה שבעקומה אקראית במרחב. כשמסגרת זו נעה לאורך העקומה, ניתן לראות את קצב שינויי העקומה ולקבוע איך היא פונה ומתפתלת, כשרעיונות אלה מתארים למעשה את כל גאומטריית העקומה. המשוואות סרה-פרנה, שבאותה תקופה לא היו כתובות עדיין בסימנים וקטוריאליים או במושגים של אלגברה ליניארית הן בעלות חשובות בתורת העקומות במרחב בגאומטריה הדיפרנציאלית. ב-1847 התמנה פרנה לפרופסור באוניברסיטת טולוז וכעבור שנה היה למרצה באוניברסיטת ליון. ב-1852 הוא פרסם את הנוסחאות הנושאות את שמו ב- Journal de mathématiques pures et appliquées בליון. אחרי שהתמנה גם כן למנהל מצפה הכוכבים בליון, פרסם פרנה בשנים 1853–1858 ב Mémoires de l'Académie imperiale בליון, את תצפיותיו המטארולוגיות. בשנת 1856 פורסם גם ספר הלימוד שלו בתחום החשבון הדיפרנציאלי והאינטגרלי "אוסף תרגילים בחשבון האינפינטזימלי", ספר שהופיע בשבע מהדורות, האחרונה ב-1917, אחרי מותו.
ספרים
(על הפונקציות העוזרות לקבוע את משיכתם של ספרואידים מסוימים. תזה על כמה תכונות של העקומות בעלות עקמומיות כפולה) - עבודת הדוקטור שלו (תאוריה אנליטית של השטחים) «Courbes à double courbure» (Nouv. ann.math, XXIII, 1864), «Fonction θ de Jacobi» «Mémoires de la Société Nationale des Sciences naturelles et mathématiques de Bordeaux», VII, 1870.
לקריאה נוספת
8. Jean Delcourt, Analyse et géométrie : les courbes gauches de Clairaut à Serret et Frenet, tesi, Université Paris VI, décembre 2007.
פחד יצחק (אנציקלופדיה)
מבנה הספר וכתיבתו
בימיו של למפרונטי הייתה האנציקלופדיה, כניסיון לרכז את הידע האנושי בסדר אלפביתי, בראשיתה. האנציקלופדיה האלפביתית הראשונה יצאה בוונציה בשנים 1701–1706. ב-1757, שבע שנים לאחר יציאת הכרך הראשון של "פחד יצחק", הוציא פיוואטי (Pivati), משפטן מפדובה, אנציקלופדיה בשם "מילון חדש" (באיטלקית: Nuovo Dizionario). הצנזורה האיטלקית כינתה גם את ספרו של למפרונטי באותו שם, "מילון" ("דיציונריו"), כשייך לאותה סוגה חדשה. ר' יעקב סארוואל, שפיקח על ההדפסה לאחר מותו של למפרונטי, כתב בהקדמתו:
מטרתו של למפרונטי הייתה סידור וארגון המידע לצרכים הלכתיים מעשיים. לבסיס זה התלוו תוך כדי כתיבת הערכים גם סטיות לכיוון האגדה והקוריוזים. למפרונטי נטוע בקהילתו וכותב עבורה, לכן למשל הוא דן במשמעותן של מילים באיטלקית וההשלכות המשפטיות וההלכתיות שלהן (למשל האם "אפאלטו" פירושה חכירה או גם קבלנות במונופול, פרשנות ממנה נגזרות הלכות שונות). למפרונטי גם מתעד את קורות קהילתו, בערך חליצה, למשל, הוא מפרט חליצות שנערכו לאורך שנים רבות ורושם את שמות בעלי העניין, כולל עדים ודיינים ולפיכך פורש רשימה של יהודי פרארה. כך הוא מפרט גם בערך "נטבע", מקרי התאבדות וכאשר הוא דן בחכמים שביקרו בעיר, הוא מזכיר את מועד ביקורם.
סדר הערכים
בסידור הערכים לפי סדר א-ב, למפרונטי לא נקט בשיטה שערכי משנה באים יחד בהמשך לערך מרכזי אלא כל ערך משנה סודר לפי סדר הא-ב כערך נפרד, והוא אף הוסיף מילים אחדות מתחילת הערך לשם הערך. משום כך ערכים שונים מפרידים בין ערכי משנה של אותו ערך. לדוגמה: בין ערכי המשנה של הערך מגו - "מגו נגד יתומים קטנים אם אמרינן" ו"מגו שאם היה טוען טענה זו" מופיעים הערכים "מגופה", "מגורה" ו"מגורשת". למפרונטי מרבה בהפניות ("רמיזות") מערך לערך ויש ערכים שכוללים רק רמיזות לערכים אחרים.
מבנה הערכים
מבנה הערכים אחיד למדי. למפרונטי פותח בהגדרה קצרה של הערך, לאחריה הוא מביא לפי סדר כרונולוגי את הנאמר בקשר לנושא בשני התלמודים, הבבלי והירושלמי, לאחר מכן דברי ראשונים, לאחריהם הרא"ש, הרי"ף והמרדכי, רש"י, הרמב"ם, הרמב"ן, רבי יוסף קארו והרמ"א. לאחר דברי החכמים הללו הוא מביא שאלות ותשובות לפי סדר כרונולוגי עד דורו, דן בהם וקובע את דעתו. כמעט בכל ערך הוא פוסק ומכריע הן בתחום ההלכה ובפרט בתחום הרפואה, שם הוא מוסיף גם ידע חדש ומקורי. בשל צורת כתיבה זו מהווה הספר ביבליוגרפיה של הספרות הרבנית העיקרית.
כתבי היד
למפרונטי כתב את "פחד יצחק" בשתי מהדורות: מהדורה קמא (=מהדורה ראשונה) ב-120 כרכים, ומהדורה בתרא ב-35 כרכים. כתב היד של שתי המהדורות נשתמר. בשנת 1845 נרכש כתב היד של מהדורה קמא מן הקהילה היהודית בפרארה על ידי מלך צרפת לואי פיליפ והופקד בספרייה הלאומית של צרפת בפריז ונקרא "כתב יד פריז".
יצחק ברוך הלוי, הביוגרף של למפרונטי מספר כי הקהילה היהודית בפרארה, שהצטערה על מכירת הספר, רכשה ממשפחת למפרונטי מהדורה נוספת של כתב היד, הכוללת תיקונים ותוספות, והפקידה אותה ב"תלמוד תורה" של העיר תוך הנחיה שלא יימכר לעולם. מהדורה זו נקראת "מהדורה בתרא" (=מהדורה אחרונה).
מהדורות הדפוס
המהדורה קמא הופיעה בדפוס בשלמותה ב-13 כרכים במשך 138 שנים: הכרך הראשון של האנציקלופדיה (אותיות א–ב) נדפס על ידי למפרונטי בשנת ה'תק"י (1750) בוונציה. בשנת ה'תקי"ג (1753) נדפס הכרך השני (אותיות ג–ד). שאר החלקים עד אות מ' נדפסו לאחר מותו על ידי בנו שלמה, תחילה בוונציה, לאחר מכן בליבורנו והושלמה על ידי חברת מקיצי נרדמים משנת 1888 ואילך. מהמהדורה בתרא נדפס רק חלק בשני כרכים בהוצאת צבי קאנאל (תל אביב תרצ"ה; ירושלים תש"ב).
קישורים חיצוניים
סריקה של הספר
מקורות נוספים
מחנה ברינליץ
מחנה ברינליץ (בגרמנית: KZ-Außenlager Brünnlitz, בצ'כית: Brněnec) היה מחנה עבודה שהוקם על ידי אוסקר שינדלר באוקטובר 1944, במהלך מלחמת העולם השנייה בחבל הסודטים. ייחודו של המחנה בכך שבאופן אירוני שימש רק כמקלט להצלת היהודים שנכלאו בו.
היסטוריה
המחנה הוקם ביוזמתו של שינדלר בשנת 1944 כמפעל לייצור נשק. עם התקדמות הצבא האדום לפולין פינו הנאצים את מחנה פלאשוב ושילחו את 20,000 יושביו למחנות ההשמדה. שינדלר, שביקש להציל את עובדי המפעל שלו, שכנע את הנאצים להעביר את מפעל הנשק שלו שהיה בפלאשוב לעורף ולהקימו מחדש, על כל עובדיו, בחבל הסודטים. למרות הבטחת הנאצים, כ-1000 מעובדי המפעל בפלאשוב שולחו למחנות השמדה, הגברים לגרוס-רוזן והנשים לאושוויץ. בזכות התעקשותו הנחרצת של שינדלר ותשלום שוחד לקצינים נאצים בכירים, כל היהודים הועברו למחנה ברינליץ, שם חיו תחת חסותו של שינדלר. על פי עדויות הניצולים, מפעל הנשק לא ייצר כלל נשק ותחמושת וכל מהות המחנה הייתה הצלת יהודים. בשטח המחנה הקים שינדלר מרפאה ומכון חיטוי כנגד מחלת טיפוס הבהרות וכן דאג למנות מזון מוגדלות עבור חולים ועבור מי שאיבד ממשקלו. כאשר נודע לשינדלר על רכבת משא ובה יהודים שפונו ממחנה גולשוב, ביקש רשות מהנאצים לקלוט את כל יושבי הרכבת כפועלים במחנה ברינליץ. למרות שרוב יושבי הרכבת היו מוכי רעב וודאי שלא יכלו לשמש פועלים, שינדלר קלט אותם כפועלים במחנה, טיפל בהם במרפאה ודאג לקבורה יהודית עבור מי מהם שלא שרד.גוטרמן בלה, גשר צר אל החיים : יהודים במחנה הריכוז גרוס-רוזן ובמחנות העבודה שלו (1945-1940), ירושלים: יד ושם,  2000, עמ' 223-226
אלזנץ
חיות בר
בשנות ה-20 של המאה ה-20 התפשט הבונה על האלזנז, ועל ידי הסכרים שיצר, תרם לכך שבאו למקום צפרדעים ושלדגים גמדיים.
סיוטט וליה
סיוטט וליה (בקטלאנית: Ciutat Vella) הוא אחד מעשרת מחוזות ברצלונה ואזור העיר העתיקה של העיר. המחוז נקרא גם מחוז מס' 1. מחוז זה כולל את הרובע הגותי, את שכונת אל בורן, את שדרת לה רמבלה ואת שכונת אל רבאל.
מחוז סיוטט וליה משתרע על פני כ-4.49 קמ"ר וכלל 109,672 תושבים נכון ל-2021.
אולם הקונצרטים פלאו דה לה מוזיקה קטלנה, אשר נמצא באזור סיוטט וליה, הוכרז על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 1997.
משמעות מילות השם בקטלאנית היא: עיר (Ciutat), ישנה או ישן (Vella). בספרדית השם המקביל הוא Ciudad Vieja, "סיודד וייחה".
ג'ון ניקסון (קצין)
סר ג'ון ניקסון (באנגלית: John Nixon; 16 באוגוסט 1857 – 15 בדצמבר 1921) היה קצין בדרגת גנרל ב ומפקד בכיר בצבא הודו הבריטית. לפני מלחמת העולם הראשונה השתתף במלחמה האנגלו-אפגנית השנייה וכן במלחמת הבורים. במהלך המערכה במסופוטמיה במלחמת העולם הראשונה פיקד על כח D של חיל המשלוח ההודי ונחשב לאחראי על כישלון המערכה הראשונה לכיבוש בגדאד שהביאה לכניעת הבריטים במצור על כות. כישלון זה הביא לפרישתו מהצבא הבריטי.
קריירה מוקדמת
ב-1875, לאחר סיום לימודיו, הוצב ברגימנט הרגלים ה-75. ב-1878 הועבר לשירת בקורפוס הבנגלי שם הוצב לרגימנט רמחי בנגל ה-18. במסגרת יחידה זו נלחם ניקסון במלחמה האנגלו-אפגנית השנייה ואף צוין לשבח על פעילותו במערכה זו. ב-1881 השתתף במערכה מול שבטים פשטונים בוזיריסטן שפשטו על חיל מצב בריטי.
ב-1886 קודם ניקסון לדרגת קפטן ועבר לשרת בכח השכנת השלום של צ'יטראל בפקיסטן עד 1895 אז קודם לדרגת מייג'ור. ב-1897 מונה לראש המטה של כח המשימה בטושי שבפקיסטן ובהמשך עבר לשרת כקצין מטה במפקדת צבא הודו הבריטית שם היה אחראי להצטיידות הצבא.
ב-1899 עבר לדרום אפריקה שם לחם, כמפקד בריגדת פרשים, במלחמת הבורים השנייה. ב-1901, במהלך המלחמה, קודם לדרגת לוטננט קולונל ובסיומה צוין לשבח והוענק לו אות מסדר האמבט.
לאחר תום מלחמת הבורים חזר ניקסון להודו ומילא שורה של תפקידים תוך התקדמות בסולם הדרגות עד לדרגת גנרל:
שלבי המערכה הראשונים
עם פרוץ המלחמה המשיך ניקסון בפיקוד על הארמייה ההודית אולם בפברואר 1915 מונה לעמוד בראש הארמייה ההודית הצפונית שכללה 5 דיוויזיות (ה-1 של "פשוור", ה-2 של "רוולפינדי", ה-3 של "לאהור", ה-7 של "מיראט" וה-8 של "לקנאו").
באפריל 1915 מונה ניקסון לעמוד בראש כח D של חיל המשלוח ההודי שהתבסס בעיקר על הדיוויזיה ה-6 של "פונה". המטרה העיקרית שהציב הפיקוד הבריטי בפני כח זה הייתה להגן על שדות הנפט הבריטים בפרס מפני הצבא העות'מאני ולשמור על נתיבי השייט במפרץ הפרסי פתוחים עבור מיכליות הנפט הבריטיות. אכן, בשלבים הראשונים של המערכה, הושגה מטרה זו לאחר קרב בצרה בה נכבשה העיר בצרה.
המערכה הראשונה לכיבוש בגדאד
לאור ההצלחות בשלבי הלחימה הראשונים הורה ניקסון לדיוויזיה ה-6 ולמפקדה צ'ארלס טאונסנד להמשיך להתקדם לאורך נהרות הפרת והחידקל כדי לכבוש את בגדאד וזאת על אף שלא קיבל אישור לכך ממשרד המלחמה בלונדון.
עד נובמבר 1915 הצליחו הבריטים לנצח את הטורקים בסדרה של קרבות לאורך החידקל ולהתקדם בהתמדה עד שכבשו בסוף ספטמבר את העיר כות לאחר קרב א-סין. במקודה זו ביקש טאונסנד לעצור את ההתקדמות כדי לאפשר לחייליו להתאושש ולקבל תגבורת, תחמושת וציוד רפואי. ניקסון שפיתח שאננות וזלזול ביריביו הטורקים הורה לטאונסנד ולדיוויזייה שלו להמשיך בקרב כדי לכבוש את בגדאד עד תחילת 1916. זלזול זה בא גם לידי ביטוי כשרק ניקסון וחבורת הפיקוד שלו התקדמו במעלה החידקל לכוון החזית.
המצור על כות
הטורקים שגילו את נסיגת הבריטים לכות החלו במרדף אחריהם. טאונסנד פנה לניקסון בבקשה לאשר נסיגת כל כוחותיו דרומה אולם ניקסון סירב והורה לו להחזיק את כות. הניסיונות הטורקים לכבוש את כות נכשלו לאור ההתבצרות הבריטית לכן שמו הטורקים מצור על העיר. ניקסון עצמו וחבורת הפיקוד שלו נסוגו על סירה לכוון בצרה אולם הותקפו בדרך על ידי שבטים ערבים שעברו לצד הטורקי וניקסון נאלץ לשלם שוחד רב כדי להמשיך בדרכו. במהלך החודשים הבאים שלח ניקסון כוחות בניסיון לפרוץ את המצור על כות אך ללא הצלחה.
עקב ההחלטותיו השגויות ולאור חוסר ההצלחה לשבור את המצור לקח ניקסון אחריות לכישלונותיו והפיקוד הבריטי החליט להחליפו בלוטננט גנרל פרסי לייק (שגם הוא נכשל בפריצת המצור והודח). בסופו של דבר, לאחר שכל הניסיונות להגיע לכות כשלו במחיר של נפגעים רבים ולאחר שרבים מהנצורים בעיר מתו ממחלות ורעב, נכנעו הבריטים לטורקים באפריל 1916.
סוף דרכו הצבאית
הלחץ והכישלון גרמו לניקסון התמוטטות עצבים ובמרץ 1916 ביקש לשחררו משירות פעיל והוא חזר להודו. ב-1917 הטילה ועדה רשמית על ניקסון את האחריות לאסון שקרה בכות והורתה לשחררו לחלוטין מהשירות הצבאי. ניקסון נפטר ב-1921 ונקבר בצרפת.
בחירות בממלכה המאוחדת
בממלכה המאוחדת קיימים חמישה סוגים של מערכות בחירות: בחירות לבית הנבחרים הבריטי (המכונים בדרך כלל "בחירות כלליות"), בחירות לפרלמנט ולאספות המפוזרות, בחירות מקומיות, בחירות לראשות העיר ובחירות למפכ"ל המשטרה. בכל אחת מאותן קטגוריות, ייתכנו גם בחירות משנה. הבחירות נערכות ביום הבחירות, שהוא בדרך כלל ביום חמישי. מאז העברת חוק הפרלמנטים לתקופה קצובה – 2011 לבחירות הכלליות, כל חמשת סוגי הבחירות מתקיימות לאחר תקופות קצובות, אם כי בחירות מוקדמות לפרלמנט ולאספות והפרלמנטים המפונים יכולות להתרחש במצבים מסוימים. חמש מערכות הבחירות בהן נעשה שימוש הן: מערכת הריבוי של החבר היחיד (בחירות בשיטה הרובנית), מערכת הריבוי הרב-חברים, ההצבעה היחידה הניתנת להעברה, מערכת החברים הנוספת וההצבעה המשלימה.
רישום בחירות
המספר הכולל של שמות בבריטניה המופיעים בפנקסי הבחירות שפורסמו ב-1 בדצמבר 2010 בהתבסס על התאריך 15 באוקטובר 2010 היה 45,844,691.
הזכאות להירשם
באנגליה ובווילס, כל מי שגילו הוא 18 ומעלה ביום הקלפי ואשר הוא אזרח של הממלכה המאוחדת יכול להגיש בקשה לפקיד רישום הבחירות באזור הרשות המקומית בה הם מתגוררים עם "מידה ניכרת של קביעות" שיירשם בפנקס הבחירות של אותו אזור.
בסקוטלנד, העומד בדרישות הלאום, או שמחזיק בדרך כלשהי ברשות להישאר (מוגבלת או בלתי מוגבלת) בבריטניה אשר יהיה בן 16 ומעלה ביום פתיחת הקלפי, יכול להירשם להצבעה, שכן גיל ההצבעה בפרלמנט הסקוטי ובבחירות המקומיות הוא 16. עם זאת, המצביעים בסקוטלנד מתחת לגיל 18 אינם מורשים להצביע בבחירות הכלליות של הפרלמנט האירופי ובבריטניה.
אדם עדיין יכול להירשם בכתובת הרגילה שלו אם הוא ייעדר זמנית (למשל: מחוץ לעבודה, בחופשה, במגורי סטודנטים או בבית חולים). אדם שיש לו שני בתים (כמו סטודנט באוניברסיטה שיש לו כתובת זמן קבוע ומתגורר בבית בחופשות) יוכל להצביע בשתי הכתובות כל עוד הוא לא נמצא באותו אזור בחירות (אם כי בוחר יכול להצביע רק פעם אחת בכל בחירה או משאל עם יחיד).
בנוסף, כדי להופיע במרשם הבחירות, על המועמדים להחזיק ברשות כניסה או להישאר בבריטניה או שלא לדרוש חופשה בתאריך בקשתם ואף מועמד אינו רשאי להיות אדם מורשע. עצור בכלא או בבית חולים לחולי נפש (או בכלל, אחרת הם יהיו מעוכבים) או אדם שנמצא אשם משחיתות ועשייה בלתי חוקיות מסוימות.
הליך הרישום
בבריטניה, רוב האלקטורים, נרשמים במהלך הקופה השנתית, שקציני רישום הבחירות מחויבים לערוך מדי שנה בין אוגוסט לנובמבר. טופסי קנבס נשלחים לכל משקי הבית, ויש להחזירם, אחרת ניתן להטיל קנס של 1000£. אדם אחד במשק הבית חייב לאשר את פרטי כל התושבים שהם נבחרים קיימים, הכוללים הוספה או מחיקה של תושבים שעברו להתגורר או זכאים להירשם להצביע.
בין דצמבר לתחילת אוגוסט חל הליך הרישום המתגלגל. יש להגיש את הבקשות באופן פרטני (בניגוד לטופסי הקופסה השנתיים בהם אדם אחד אחראי על רישום כל הזכאים במשק בית) באמצעות טופסי רישום הזמינים בקציני רישום הבחירות המקומיים או באתר ועדת הבחירות. אף על פי שאין צורך בהוכחת זהות או כתובת בעת הגשת הבקשה, קצין רישום הבחירות יכול לדרוש מהמבקש למסור מידע נוסף אודות גילו של המבקש, לאום, מקום מגוריו והאם הם נפסלים או לא ו / או "ראיות" להוכחה. גיל המבקש ו / או אזרחותו. ניתן להחזיר טופסי בקשה לקצין רישום הבחירות המקומי בדואר, בפקס או בדואר אלקטרוני כקובץ מצורף סרוק.
החל מיוני 2014, כחלק ממדיניות הממשלה בברירת מחדל דיגיטלית, המצביעים באנגליה ובווילס יכולים להירשם למערכת הבחירות באופן מקוון.
בוחרים בקטגוריה מיוחדת אינם נרשמים באמצעות הליך השטיפה השנתי. במקום זאת, הם מגישים בקשות בכל עת במהלך השנה ועליהם לחדש את בקשת הבחירות שלהם מעת לעת (כל שנה לבוחרים ומצביעים מעבר לים עם הצהרה על קשר מקומי וכל שלוש שנים עבור מצביעי שירות).
מרשם הבחירות
לכל מועצה מחוזית או רשות יחידה יש מרשם בחירות אשר נערך על ידי קצין רישום הבחירות, המפרט את כל האלקטורים הרשומים. מרשם הבחירות מכיל את השם, הכתובת המזכה ומספר הבחירות של כל בוחר רגיל, את שמו של כל בוחר בקטגוריה מיוחדת (כגון מצביעי שירות) ואת מספר הבחירות של כל בוחר אנונימי. כל בוחר שעדיין לא היה בן 18 בעת ההרשמה אצטרך להדפיס גם את תאריך הלידה שלו. מרשם הבחירות של כל מחוז מחולק לרשמים נפרדים לכל מחוז קלפי.
מכיוון שהזיכיון שונה בין מצביעים בודדים, ניתן להציב סמנים שונים לצד שמות הבוחרים כדי לזהות באילו בחירות הם זכאים להצביע. אזרחי האיחוד האירופי שאינם אזרחי חבר העמים או אירים מקדים את כניסתם עם האות G (כלומר הם יכולים להצביע רק בבחירות לרשויות המקומיות) או לאות K (כלומר, הם יכולים להצביע רק בבחירות לפרלמנט האירופי ולרשויות המקומיות). לקידום נבחרים בחו"ל נקראת האות F, כלומר הם יכולים להצביע רק בבחירות לפרלמנט באירופה ובבריטניה. חברי בית הלורדים המתגוררים בבריטניה קודמים לאות L, כלומר הם יכולים להצביע רק בבחירות לפרלמנט האירופי ולרשויות המקומיות, ואילו עמיתים שהם נבחרים מעבר לים קודמים לאות E, המציינים שהם יכולים רק להצביע בבחירות ל.
Pinguy OS
Pinguy OS היא הפצת גנו/לינוקס, נגזרת של אובונטו, המיועדת לשימוש במחשבים אישיים ומכשירים ניידים.
ההפצה פותחה על ידי אנתוני נורמן (Antoni Norman) ומותאמת עבור המשתמש הביתי.
ממשק המשתמש הגרפי של ההפצה מבוסס GNOME וערכת הנושא שלו מזכירה את מערכת ההפעלה MAC OS.
ההפצה ניתנת להורדה בגרסה מלאה (Full) למחשבים בעלי חומרה חלשה (Mini), המערכת מופצת כשעליה מותקנות מראש תוכניות רבות כגון: תוכנת המסרים Pidgin, דפדפן האינטרנט Firefox, חבילת יישומים משרדיים Libre Office, נגן המדיה VLC ועוד.
רשימת גרסאות
להלן חמש הגרסאות האחרונות ששוחרו אל השוק:
מוזיאון חניתה לחומה ומגדל
מוזיאון חניתה לחומה ומגדל הוא מוזיאון המציג את סיפור ההקמה של הקיבוץ חניתה כחלק ממבצעי חומה ומגדל.
תצוגת המוזיאון
המוזיאון מחולק לשלושה אגפים:
ספר שחור (סרט)
ספר שחור (בהולנדית: Zwartboek) הוא סרט מתח ודרמה הולנדי משנת 2006 שכתב וביים פול ורהובן ובכיכובם של קאריס ואן האוטן, סבסטיאן קוך, תום הופמן והלינה ריין. הסרט מבוסס על מספר אירועים ודמויות אמיתיים ומגולל את סיפורה של צעירה יהודייה, אשתו של הולנדי אשר הופכת למרגלת עבור תנועת ההתנגדות במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר שאירע אסון במפגש עם הנאצים. הסרט הוקרן בבכורה עולמית ב-1 בספטמבר 2006 בפסטיבל ונציה ויצא לאקרנים ב-14 בספטמבר 2006 בהולנד. זהו הסרט הראשון שוורוהן עשה בהולנד מאז האיש הרביעי, שצולם בשנת 1983 לפני שעבר לארצות הברית.
הביקורת בהולנד הייתה חיובית; עם שלושה עגלי זהב, הסרט זכה בפרסים רבים ביותר בפסטיבל הקולנוע בהולנד בשנת 2006. העיתונות הבינלאומית הגיבה בחיוב גם כן, במיוחד על משחקה של ואן האוטן. הסרט היה מועמד לפרס BAFTA בקטגוריית הסרט הטוב ביותר שלא בשפה האנגלית, והיה המועמד ההולנדי לפרס האוסקר בקטגוריית הסרט הזר הטוב בשנת 2007, אבל לא נכלל ברשימת המועמדים הסופית.
בזמן הפצתו, זה היה הסרט ההולנדי היקר ביותר שנוצר אי פעם, וגם המצליח ביותר מבחינה מסחרית בהולנד, עם הקופות הגבוהה ביותר במדינה בשנת 2006. בשנת 2008, הציבור ההולנדי בחר בו לסרט ההולנדי הטוב ביותר אי פעם.
עלילה
בשנת 1944 מסתתרת מהשלטון הנאצי בהולנד הכבושה הזמרת היהודייה-הולנדית רחל שטיין. כאשר בית החווה בו התחבאה נהרס על ידי מפציץ של בעלות הברית, היא הולכת לפגוש עורך דין בשם סמאל, שעזר למשפחתה. הוא דואג לה לברוח לחלק הדרומי של המדינה. בסיוע אדם בשם ואן גין, רחל מתאחדת עם משפחתה ועולה על סירה שתוביל אותם ופליטים אחרים לדרום. עם זאת, הם נופלים למארב על הנהר של אנשי SS, ההורגים אותם ושודדים את גופותיהם של חפצי ערך. רחל לבדה שורדת, אך אינה מצליחה לברוח מהשטח הכבוש.
באמצעות כינוי לא יהודי, אליס דה פריס, רחל מסתבכת עם המחתרת ההולנדית בהאג, בהנהגתו של גרבן קויפרס ועובדת בצמוד לרופא, הנס אקרמנס. סמאל נמצא בקשר עם תא המחתרת הזה. כשנלכד בנו של קויפרס וחברים אחרים במחתרת, אליס מסכימה לעזור על ידי פיתוי מפקד SD מקומי, האופטשטורמפיהרר לודוויג מונטזה. במסיבה במטה SD המקומי, אליס פוגשת את אוברשטורמפיהרר גונתר פרנקן, סגנו האכזרי של מונטזה, כקצין שפיקח על טבח הפליטים על הסירה. היא משיגה עבודה כמזכירה במטה SD תוך שהיא מתאהבת גם במונטזה, שבניגוד לפרנקן, אינו פוגעני או סדיסטי. הוא מבין שהיא יהודייה, אבל לא אכפת לו.
הודות למיקרופון נסתר שאליס שותלת במשרדו של פרנקן, המחתרת מבינה כי ואן גין הוא הבוגד שבגד ברחל, משפחתה ושאר היהודים בפני האס אס. בניגוד לפקודות של קויפרס, אקרמנס מחליט לחטוף את ואן גין כדי לחשוף אותו. הניסיון שלהם משתבש, ואן גין נהרג. פרנקן מגיב בכך שתכנן להרוג 40 בני ערובה, כולל רוב הקושרים, אך מונטזה, שמבין שהמלחמה אבודה וניהל משא ומתן עם המחתרת, מוציא צו נגד.
מונטזה מאלץ את אליס לספר לו את סיפורה. על פי עדויותיה הוא מתעמת עם פרנקן והקצין הבכיר, אוברגרופנפיהרר קאוטנר, המצווה על פרנקן לפתוח את הכספת שלו, בציפייה למצוא את חפצי הערך שנגנבו מהיהודים שהרג וזאת עבירת הון. עם זאת, הכספת אינה מכילה חפצים יקרי ערך, ואז פרנקן אומר לקוטנר שמונטזה ניהל משא ומתן עם "טרוריסטים" של המחתרת ההולנדית לצורך הפסקת אש. מונטזה נכלא ונידון למוות. המחתרת מתכננת להציל את חבריהם הכלואים; אליס מסכימה לשתף פעולה רק בתנאי שהם גם ישחררו את מונטזה. התוכנית נבגדת והמצילים לעתיד מוצאים את תאי האסירים מלאים בכוחות גרמנים. רק אקרמנס ואיש נוסף מצליחים לברוח.
אליס נעצרת לאחר מכן ונלקחת למשרדו של פרנקן. הוא יודע עליה ועל המיקרופון ויודע שהמחתרת מקשיבה, הוא מקיים עימות כדי לגרום להם להאמין שאליס היא משתפת פעולה עם הנאצים, האחראית לכישלון מבצע ההצלה. קויפרס וחבריו נשבעים לגרום לה לשלם על הבגידה. רוני, אישה הולנדית העובדת במטה SD שאליס סיפרה לה על תפקידה במחתרת, עוזרת לה ולמונטזה לברוח.
כאשר המדינה משוחררת על ידי בעלות הברית, פרנקן מנסה לברוח בסירה, אך נהרג על ידי אקרמנס, שלוקח את השלל היהודי. בחשד כי סמאל הוא הבוגד, מונטזה ואליס חוזרים להתעמת איתו. סמאל קובע כי זהותו של הבוגד מתועדת ב'ספרו השחור', בו פירט את כל עסקיו עם יהודים. עם זאת, הוא מסרב לדון בהמשך, ורוצה לפנות לרשויות בקנדה. כשהם עומדים לעזוב, סמאל ואשתו נהרגים על ידי תוקף לא ידוע. מונטזה רודף אחריו לרחוב, אלא שהוא מזוהה על ידי ההמון ההולנדי ונעצר על ידי חיילים מהצבא הקנדי. ההולנדים מכירים גם באליס ועוצרים אותה כמשתפת פעולה, אך לא לפני שהיא לוקחת את הספר השחור.
מונטזה מובא בפני הקצינים הקנדים ומגלה שקוטנר עוזר לשמור על הסדר בקרב הכוחות הגרמניים המובסים. קאוטנר משכנע קולונל קנדי שעל פי החוק הצבאי, הצבא הגרמני המובס שומר על הזכות להעניש את חייליו. בשל צו המוות שהוצא בעבר, מונטזה מוצא להורג בכיתת יורים.
אליס כלואה עם משתפי פעולה אחרים שנאשמים, מושפלת ומעונה על ידי הסוהרים המתנדבים המתנגדים לנאצים באלימות, אך מחולצת על ידי אקרמנס, שהוא כיום אלוף-משנה בצבא ההולנדי. אקרמנס מביא אותה למשרדו הרפואי, ואומר כי הוא הרג את פרנקן כשהנאצי ניסה להימלט. הוא מראה לה את חפצי הערך שנגנבו מהקורבנות יהודים. כאשר נודע לה על גורלו של מונטזה, אליס נכנסת להלם, ואקרמנס נותן תרופת הרגעה שהיא למעשה מנת יתר של אינסולין. אליס, מרגישה סחרחורת, רואה את בקבוק האינסולין ושורדת על ידי אכילת חפיסת שוקולד במהירות. היא מבינה אז שאקרמנס הוא הבוגד ששיתף פעולה עם פרנקן והרג את הסמאלים. בזמן שדעתו של אקרמנס מוסחת, מנופף לקהל שמריע לו, היא קופצת מהמרפסת אל הקהל שמתחת ובורחת. הוא מנסה לעקוב אחריה, אך נחסם על ידי ההמון.
אליס מוכיחה את חפותה למודיעין הצבאי הקנדי ולמנהיג המחתרת לשעבר, גרבן קויפרס, באמצעות הספר השחור של סמאל, המפרט כמה יהודים הועברו לאקרמנס לקבלת עזרה רפואית ממש לפני רציחתם. יחד, אליס וקויפרס מיירטים את בני אקרמנס הנמלטים, שמסתתרים בארון מתים עם הכסף, הזהב והתכשיטים הגנובים. הם הורגים את הנהג, ובעוד שקויפרס מסיע את הגופה, אליס מבריגה את פתחי האוורור הסודיים של הארון. הם נוסעים אל הולנדס דיפ שם נלכדה מלכודת האס אס המקורית ומחכים עד שאקרמנס ייחנק. אליס וקויפרס תוהים מה לעשות עם הכסף והתכשיטים הגנובים.
בישראל של שנת 1956, רחל פוגשת את בעלה ושני ילדיהם וחוזרת לקיבוץ שטיין, עם שלט בשער המודיע כי הוא ממומן בכסף שהושג מיהודים שנהרגו במהלך המלחמה. בסצנה האחרונה, השקט של רחל ומשפחתה נקטע על ידי פיצוצים שנשמעים מרחוק; הצפירה מכריזה על התקפה אווירית וחיילים ישראלים מתמקמים בחזית הקיבוץ.
כתיבה
לאחר 20 שנות עשייה בסרטים בארצות הברית, חזר ורהובן למולדתו, הולנד, להפקת "ספר שחור". הסיפור נכתב על ידי ורהובן והתסריטאי ג'רארד סוטמן, איתו הוא עשה סרטים מצליחים כמו תענוג טורקי (1973) וחייל כתום (1977). שני הגברים עבדו על התסריט במשך חמש עשרה שנה, אך הם פתרו את בעיות הסיפור שלהם בתחילת שנות האלפיים על ידי שינוי הדמות הראשית מזכר לנקבה. על פי ורהובן, הסרט נולד מתוך אלמנטים שלא השתלבו באף אחד מסרטיו הקודמים, וניתן לראות בכך תוספת לסרטו הקודם "חייל כתום", על מלחמת העולם השנייה.
ורהובן הדגיש כי הסיפור אינו מראה ניגוד מוסרי ברור בין הדמויות, לנושא של רלטיביזם מוסרי: "בסרט, לכל דבר יש גוון אפור. אין אנשים שהם טובים לגמרי ואין אנשים שהם רעים לגמרי. זה כמו בחיים. זה לא ממש הוליוודי.
מימון
האומדן הראשוני של התקציב היה 12,000,000 אירו. לדברי מפיק הסרטים רוב רובר, שעבד עם פול ורהובן על סרטים קודמים, לא ניתן היה לבצע את העבודה תמורת סכום כסף זה. סן פו מלטה הפיק את הסרט יחד עם שלושה מפיקים אחרים. הוא ניסה לחסוך בחלקים שונים כמו הסצנות בישראל, שאפשר היה להשאירן בחוץ מבלי לשנות את העלילה, אבל פול ורהובן סירב.
בשל בעיות מימון, הצילומים לא החלו כמתוכנן בשנת 2004 והתעכבו עד אוגוסט 2005. בחודש זה פורסם כי הסרט קיבל כ-2,000,000 אירו תמיכה מקרן השידור הציבורי בהולנד, מקרן CoBO וממשרד החינוך, התרבות והמדע ההולנדי. היו גם כמה משקיעים זרים, בעיקר מבלגיה, בריטניה וגרמניה ובכך היה הסרט לקופרודוקציה עם מדינות אלה. בתקציב מוערך של 18,000,000 אירו הסרט היה הסרט ההולנדי היקר ביותר אי פעם, בזמן צאתו לאקרנים.
באוקטובר 2006 פתחו שנים עשר אנשי צוות ואנשי עסקים בתביעה בה הם דרשו את פשיטת הרגל של חברת Zwartboek Productie BV, הישות המשפטית שהוקמה לצורך הפקת סרט. חלקם כבר חיכו יותר משנה לקבל את כספם, בסך הכל עשרות אלפי אירו. חברת ההפקה Fu Works הסדירה את התיק והבטיחה לשלם לנושים.
צילומים
צילומי הסרט עוכבו בשנת 2004 עקב בעיות כלכליות ובעיותיו הבריאותיות של פול ורהובן עצמו. בגלל העיכוב התנהלה תביעה בנוגע לשחקנית הראשית קאריס ואן האוטן, שהסכימה לשחק בהצגה. כשואן האוטן נאלצה לחזור לתפאורה, חברת התיאטרון תבעה את העיכוב היקר בהפקה שלהם. תוצאת התביעה הייתה שחברת ההפקה נאלצה לשלם 60,000 אירו בגין חוסר זמינותה של השחקנית.
הצילומים העיקריים נערכו בין התאריכים 24 באוגוסט עד 19 בדצמבר 2005 במיקומים בהולנד, כולל הרדנברך, חיטהורן, האג, דלפט ודורדרכט ובישראל. בסצנת הפתיחה פוצצה חווה אמיתית שהייתה קיימת לפני המלחמה בעיר הארדנברך. החווה כבר הוכרזה כבלתי ראויה למגורים ומוכנה להריסה. כמה פיצוצים תת-מימיים צולמו באגם ליד חיטהורן. במרכז האג בנו בונקרים כדי לכסות על חפצים מודרניים כמו הכניסה לחניון תת-קרקעי. בניין הסגל לכימיה לשעבר של האוניברסיטת הטכנולוגית של דלפט שימש לצילומי סצינות כלא. תשומת לב רבה לפרטים הוקדשה בסרט. כמה אביזרי במה הועתקו משנות הארבעים, כמו שלטים, פוסטרים והספר השחור עצמו. יתר על כן, באחת מסצנות השחרור בהאג הופיעו עד 1,200 ניצבים.
במהלך הצילומים, הציבור הרחב הצליח לראות את אופן הפקת הסצינות בטלפונים הניידים ובאינטרנט, שהודלפו על ידי עוברי אורח.
העיתונות הבינלאומית כתבה ביקורות חיוביות על הסרט ובמיוחד על ואן האוטן. לדברי ג'ייסון סולומונס מ"האובזרבר", "הספר השחור" הוא כיף גדול, סרט מלחמה מיושן בחלקו, אך עם זרמים עמוקים על יהודים נמלטים, המחתרת, משתפי פעולה ופוליטיקת המלחמה המבולגנת. בהיותו ורהובן, יש המון סקס וסצנה שבה הכוכבת האטרקטיבית ביותר (קלאריס ואן האוטן) מלבינה את שיער הערווה שלה. מלבד זאת, היא הופעת כוכבים, שמציבה אפילו את סקרלט [ג'והנסון] בצל." ב"Frankfurter Allgemeine Zeitung" דירק שומר כתב שקריס ואן האוטן לא רק יפה יותר, אלא גם שחקנית טובה יותר מסקרלט ג'והנסון. יתר על כן, הוא כותב בביקורתו: "ההוליווד של אירופה יכולה להיות ממש טובה יותר מהמקור. כשהאינסטינקט הבסיסי שלו התחדד בקליפורניה, ורהובן מדגים כאן את הקולנוע כמדיום של טרגדיה אינדיבידואלית." ז'אק מנדלבאום כותב בביקורתו בלה מונד: "השיעור הזה על האנושות ועל הפחד יכול להיות ממוקם בעקבות כמה יצירות מופת נדירות, שמתמודדות בחגיגיות עם הסיפור הזה"; הוא משווה גם את הסרט עם קלאסיקות כמו "הדיקטטור הגדול", "להיות או לא להיות" ו"מר קליין".
הצלחה מסחרית
לפני שהסרט יצא לאקרנים, הזכויות להפצה נמכרו למפיצים ב-52 מדינות. על פי חברת ההפקה Fu Works המכירות הללו הפכו את הסרט להפקת הסרטים ההולנדית המצליחה ביותר אי פעם, בעת צאתו לאקרנים.
הסרט מכר 100,000 כרטיסים בשיא של שלושה ימים ו-400,000 כרטיסים לאחר שלושה שבועות. ב-12 בינואר 2007 הגיע הסרט למיליון כרטיסים שנמכרו. "ספר שחור" היה לשובר קופות ההולנדי של שנת 2006 והגיע למקום השלישי בשנת 2006 בהולנד, אחרי הסרטים האמריקאיים "שודדי הקאריביים: תיבה של איש מת" ו"צופן דה וינצ'י". נכון ליום 31 בדצמבר 2006, הקופה ברוטו בהולנד הייתה 6,953,118 אירו.
ביט ובוט
ביט ובוט (באנגלית: Bitz & Bob) היא סדרת אנימציה בריטית-קנדית לילדים, המשודרת בערוץ הופ! בדיבוב לעברית החל משנת 2018.
מטרת הסדרה
אנו חיים בעולם בו רק 11% מהנשים הן פיזיקאיות, 10% מהנשים הן מתכנתות מחשבים, ו–8% מהנשים הן מהנדסות מכונות. מתוך הצורך לעודד ילדות להיכנס לתחומים אלו מגיל צעיר, קמה סדרה חדשה שמעודדת אותן לחקור לעומק תאוריות מעולם המדע וההנדסה דרך משחקים יצירתיים, עשייה וחדשנות. הסדרה שואפת לפרוץ את תקרת הזכוכית ולעלות את הביטחון העצמי של הילדות, כדי שיתנסו בדברים חדשים.
עלילת הסדרה
ביט ובוט הם אחות ואח סקרנים המדמיינים דברים. הם מטיילים בעולם הדמיון עם הבובות שלהם - בלבל, סול, זיפ ופופ ופותרים בעיות על ידי שימוש במדע והנדסה. בסוף כל פרק ישנו קליפ נלווה המלמד את הצופות והצופים כיצד ליצור בעצמם את ההמצאות המיוחדות שנראו במהלך הפרקים.
הארלי רודה
הארלי אדווין רודה הבן (באנגלית: .Harley Edwin Rouda Jr; נולד ב-10 בדצמבר 1961) הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-48 של מדינת קליפורניה בימי הקונגרס ה-116 של ארצות הברית, בשנים 2019–2021.
ביוגרפיה
רודה נולד ב-10 בדצמבר 1961 בקולומבוס, עיר הבירה של אוהיו, הצעיר מבין ארבעת ילדיהם של מרליז והארלי אדווין רודה האב. כסטודנט צעיר למשפטים, רודה עבדה כעוזר משפטי. התמחות זו הובילה אותו להתעניין בעריכת דין. מאוניברסיטת קנטקי קיבל תואר בוגר במדעים, שם היה חבר באחווה דלתא טאו דלתא. כמו כן, לרודה תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת המדינה של אוהיו ותואר שני במשפטים מאוניברסיטת קפיטול.
לאחר שצלח את בחינות לשכת עורכי הדין של אוהיו, רודה עבדה במשרד עורכי הדין "פורטר, רייט, מוריס וארתור" שבקולומבוס עד 1990. כעורך דין, התמחה רודה בניירות ערך, מיסוד עסקים וקניין רוחני. הוא גם תרם למאמצי הפרו בונו של המשרד עם עמותות שונות, במטרה להתמודד עם סוגיות שונות בקולומבוס במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20. מאז הוא פעיל במספר רב של ארגוני צדקה וארגונים אזרחיים, ובמיוחד בכאלה המתמקדים בסיוע לדרי רחוב ולסובלים מאלימות במשפחה. רודה עזב את משרד עורכי דין זה כדי להצטרף לעסק משפחתי "HER Realtors". ב-1997 נעשה היועץ הכללי של החברה.
הרבה לפני שרודה החל את נתיבתו המקצועית בפוליטיקה של ארצות הברית, הוא שקל להתמודד למושב במועצת עירייה בטרם פתח בקריירה ציבורית, אך העדיף להתמקד בהרחבת עסקיו. כבן לזוג הורים תומכי המפלגה הרפובליקנית, היה רודה פקוד למפלגה הרפובליקנית עד 1997, אז עזב את המפלגה ונהפך לעצמאי מכיוון שחש שהמפלגה פונה ל"כיוון הלא נכון" בכל הנוגע לסוגיות חברתיות. מאז הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2004 הוא מצביע למועמדי המפלגה הדמוקרטית לנשיאות, אם כי תרם רק למועמדים רפובליקנים לקונגרס עד 2007. זמן קצר לפני שהתפקד למפלגה הדמוקרטית, תרם רודה למסע הבחירות של מושל אוהיו ג'ון קייסיק לנשיאות ב-2016. קייסיק השהה את מסע הבחירות שלו זמן קצר לפני שהובס על ידי דונלד טראמפ בפריימריז בקליפורניה. בשל תרומותיו התכופות למועמדים רפובליקנים, נמתחה עליו ביקורת מצד גורמים במפלגה הדמוקרטית ועלו תהיות האם רודה נאמן דיו למפלגה או שמא הוא "רפובליקני בתחפושת".
ב-2 במרץ 2017 הודיע רודה על מועמדותו לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-48 של קליפורניה. הוא התמודד על מושבו של נציג המחוז המכהן דיינה רורבאקר זמן קצר אחרי ששינה את רישומו מ"חסר שיוך פוליטי" ל"דמוקרטי". המפלגה הדמוקרטית של קליפורניה הביעה תמיכה ביריבו העיקרי של רודה בבחירות המקדימות, הנס קירסטיד. מנגד, רודה זכה לחסות ועדת הקמפיין הקונגרסיאלי הדמוקרטית במאי 2018. בבחירות המקדימות, רודה סיים במקום הראשון ברוב זעום בן 125 קולות, מה שאפשר לו להתייצב מול רורבאקר בבחירות הכלליות. רודה זכה, בין היתר, לתמיכתו של נשיא ארצות הברית לשעבר ברק אובמה.
ב-25 באוקטובר 2018 הכריז ראש עיריית ניו יורק לשעבר מייקל בלומברג כי יתמוך במסע הבחירות של רודה באמצעות תרומה בת ארבעה מיליון דולר אמריקני לוועדת הפעולה הפוליטית שלו. פעולה זו של בלומברג הפכה את ההתמודדות של רודה נגד רורבאקר ליקרה ביותר מבחינה כספית בבחירות 2018 לבית הנבחרים. ב-6 בנובמבר תוצאות הבחירות היו צמודות מכדי להכריז על מנצח, שכן רודה הוביל בפער דחוק על רורבאקר. ההובלה של רודה התרחבה זמן קצר אחר כך, עד שסוכנות הידיעות "AP" הכריזה ב-10 בנובמבר על רודה כמנצח.
בשלהי 2019 הצביע בעד שני סעיפי ההדחה של דונלד טראמפ. בקונגרס ה-116 של ארצות הברית, שהתכנס בינואר 2019, מכהן רודה כחבר בוועדת הפיקוח והרפורמה הממשלתית ובוועדת התחבורה והתשתית. ב-22 באפריל 2020 הכריז רודה כי מוסדות להשכלה גבוהה עם קמפוסים במחוז הקונגרס ה-48 יקבלו מענקי סיוע בני יותר מ-17 מיליון דולר כהתמודדות עם התפרצות נגיף הקורונה בארצות הברית.
ב-4 בנובמבר 2020 הפסיד רודה בבחירות לכהונה שנייה בבית הנבחרים למישל סטיל, מועמדת המפלגה הרפובליקנית. לאחר הפסדו בבחירות, הודיע רודה כי יתמודד בשנית מול סטיל בבחירות 2022. עם זאת, מפת מחוזות הקונגרס בקליפורניה לשנת 2022 הציבה את בתיהם של רודה, סטיל וחברת הקונגרס הדמוקרטית קייטי פורטר באותו המחוז, שקיבל את המספר 47. כאשר הכריזה פורטרה על כוונתה להתמודד במחוז ה-47 החדש, בחרה סטיל להתמודד במחוז ה-45 החדש. לאחר שהכריז תחילה על כוונתו להתמודד נגד פורטר, רודה פרש מהמרוץ בינואר 2022.
דייוויד פרובל
דייוויד אהרון פרובל (באנגלית: David Aaron Proval; נולד ב-20 במאי 1942) הוא שחקן יהודי אמריקאי. התפרסם בזכות תפקידו בסדרה "הסופרנוס" בתור ריצ'י אפריל ובזכות תפקידיו בסרטים "רחובות זועמים", "ארבעה חדרים" ו"המצור".
ביוגרפיה
פרובל נולד בברוקלין, ניו יורק למהגרים יהודים רומנים, בנה של השחקנית הרומנייה קלרה כץ. החל את דרכו כשחקן תחת בימוי של מרטין סקורסזה בשנת 1973 בסרט הפשע "רחובות זועמים", בו שיחק פרובל בתפקיד הפושע הצעיר טוני לצידו של רוברט דה נירו.
ב-1994 השתתף פרובל בדרמה "חומות של תקווה" בתפקיד האסיר סנוז. ב-1995 שיחק בסרט "ארבעה חדרים" בעלילה השנייה בתפקיד הבעל המתעמת עם המשרת בבית המלון טד (טים רות'). ב-1998 שיחק במותחן הפעולה של אדוארד זוויק "המצור" בתור הסוכן הפדרלי דני סאסמן.
בשנת 2000 התפרסם פרובל כשחקן טלוויזיה בעונה השנייה של סדרת הדרמה "הסופרנוס" בתפקיד הגנגסטר ריצ'י אפריל. דמותו של אפריל הייתה לאחת מהדמויות האכזריות בתולדות התוכנית. בנוסף השתתף כשחקן אורח בקומדיית המצבים "כולם אוהבים את ריימונד" בתור מרקו פוגגנולו.
נקודת טרט
לשון היבשה מכוסה סלעים גבוהים, הבולטים למרחוק.
לשון היבשה מהווה את הגבול הדרומי של פתחו של מפרץ המלך ג'ורג'.
היסטוריה
הנקודה מופתה לראשונה בשנת 1937 על ידי צוות ספינת המחקר דיסקברי II (Discovery II).
מקור השם
צוות הספינה נתן ללשון היבשה את שמה.
זהו שם תיאורי: "צריח האבנים" (Turret משמעו באנגלית צריח).
עם השנים נוצר בלבלול האם הכוונה ללשון היבשה, או לאיון קטן בסמוך לחוף.
הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים (של בריטניה). נתנה בשנת 1960 את השם ללשון היבשה, מאחר שהשם "נקודה" (באנגלית "point") מתייחס על פי רוב לאתר יבשתי, ולא לאתר מימי.
טוקן מוכתם-חזה
טוקן מוכתם-חזה (שם מדעי: Pteroglossus torquatus) הוא מין של טוקן מהסוג טוקן ארקרי. הוא מצוי מדרום מקסיקו לפנמה, בנוסף למדינות אקוודור, קולומביה, ונצואלה וקוסטה ריקה.
תיאור
בדומה לשאר מיני הטוקניים, הטוקן מוכתם-החזה הוא צבעוני ובעל מקור גדול. אורכו של פרט בוגר נע בין 39 ל-41 ס"מ, ומשקלו בין 190 ל-275 גרם. הזכר והנקבה זהים: הראש, הפנים והגרון שחורים, הגב צהובים-ירקרק כהה, העכוז וחלקו העליון של הזנב אדומים. מסביב לצווארו התחתון של הטוקן מוכתם-החזה, ישנו פס אדום שנתן למין את שמו האנגלי (Collared aracari) והלטיני (torquatus). החזה והבטן צהובים בהירים, על הבטן יש כתם שחור עגלגל, שהעניק למין את שמו העברי. במרכז הבטן יש פס שחור בעל גוון אדמדם. מסביב לעין ישנה טבעת של עור חשוף בצבע אדום. הירכיים ערמוניות. חלקו העליון של המקור צהבהב ומסומן בכתמים שחורים דמויי חודים משוננים; חלקו התחתון של המקור צהוב. קצה המקור שחור.
פרטים צעירים צבעוניים פחות: כל ראשם שחור, הגב חום-ירקרק. הבטן, החזה והעכוז בולטים פחות בצבעיהם, והדוגמה על המקור כמעט ולא נראית.
קריאתו של הטוקן היא "פסיייייק" רם וחד.
התנהגות
הטוקנים מוכתמי-החזה מצויות בקבוצות של 6–15 פרטים, שנעות בטיסה מהירה ממקום למקום ביער. מין זה פעיל-יום. מזונו העיקרי הוא פירות, אך הוא עשוי גם לאכול חרקים, לטאות, ביצים, וטרף קטן אחר.
הנקבה מטילה 3 ביצים לבנות בחור טבעי בעץ, או בקן ישן של נקרים. שני ההורים משתפים פעולה בדגירה על הביצים, שנמשכת כ-16 ימים, הגוזלים נשארים בקן לאחר הבקיעה. הם עיוורים וערומים בבקיעתם, וברגליהם יש "פדים" שמגנים עליהם מרצפת הקן. שני ההורים, בנוסף לשלושה פרטים בוגרים אחרים (סביר להניח צאצאי התטולה הקודמת של הזוג), מאכילים את הגוזלים. הגוזלים פורחים מהקן בגיל כשישה שבועות, ההורים ממשיכים להאכיל אותם במשך מספר שבועות לאחר עזיבת הקן.
דוד סרוואן-שרייבר
דוד סרוואן-שרייבר (בצרפתית: David Servan-Schreiber; 21 באפריל 1961, ניי-סיר-סן – 24 ביולי 2011, פקאן) היה רופא ודוקטור למדעים ממוצא צרפתי. הוא היה מרצה באוניברסיטת ליון, ולימד כפרופסור לפסיכיאטריה קלינית באוניברסיטת פיטסבורג.
ב-2003 התפרסם עם פרסום רב-המכר שלו "ללא פרויד, ללא פרוזאק".
לימודים
הוא החל את לימודיו ברפואה בפקולטה לרפואה "פריז דקארט" ב-1978, וסיים אותם באוניברסיטת לאוול בקוויבק ב-1984. לאחר מכן התמחה ברפואה פנימית ובפסיכיאטריה בבית החולים "רויאל ויקטוריה" במונטריאול (אוניברסיטת מקגיל).
מאוחר יותר, דוד סרוואן-שרייבר הצטרף לשלושת אחיו באוניברסיטת קרנגי מלון ובאוניברסיטת פיטסבורג. לאוניברסיטה אגף מחקר בקיברנטיקה ובמדעים נוירו-קוגניטיביים.
דוד סרוואן-שרייבר התמקד במחקר לגבי יישום עולם המחשבים בתחום הרפואה, וכן בהדמיית מחשב של רשתות של נוירונים המווסתים מצבים רגשיים. בשנת 1988 יצר יחד עם ג'ונתן כהן מעבדה למדעי מוח קוגניטיביים-קליניים, אותה ינהיג יחד עם עמיתו עד שנת 1997.
ב-1990, היה מהראשונים בארצות הברית לכתוב דוקטורט בתחום מדעי המוח הקוגניטיביים עם תזה על "מנגנונים נוירוביולוגיים של החשיבה והרגשות", תחת חסותו של זוכה פרס נובל, הרברט סיימון.
משנת 1990 עד 1993, עבד כמתמחה בפסיכיאטריה קלינית במכון הפסיכיאטרי של פיטסבורג.
רופא, מנהל מחקר וסופר מדעי
בשנת 1993 הוא התמנה לפרופסור לפסיכיאטריה בפקולטה לרפואה של פיטסבורג. הוא החזיק בתפקיד זה עד 1996, ומשנת 1997 עד שנת 2001 הוא ניהל את המחלקה לפסיכיאטריה של בית החולים שיידיסייד במרכז הרפואי של אוניברסיטת פיטסבורג. שם הוביל את ההוראה של מדעי ההתנהגות ליישום קליני.
כמו כן, ניהל את שירותי בריאות הנפש במרכז לחקר הרפואה האינטגרטיבית (Center for Integrative Medicine) שסייע לייסד בשנת 1997. לאחר מכן הוא התמנה למנהל המרכז משנת 2000 עד 2002.
במסגרת מחקריו הקליניים בנוירופסיכולוגיה, למד ואף ביצע ניסויים על מנת לחקור את ההשפעות של הרפואה האלטרנטיבית והרפואה המשלימה, במיוחד אצל חולים עם בעיות פסיכיאטריות. הוא פרסם יותר מ-90 מאמרים מדעיים בכתבי עת וועידות בינלאומיות. העבודות שלו זכו למספר פרסים. הוא נבחר על ידי חבריו ל"פסיכיאטר הטוב ביותר של פנסילבניה".
יתר על כן, הוא עצמו סבל מסרטן המוח מאז תחילת 1990. הצליח לחיות עם המחלה למעלה משני עשורים חרף השערות רופאיו שהוא לא ישרוד יותר ממספר חודשים, כפי שסיפר בעצמו.
רב-המכר "ללא פרויד, ללא פרוזאק"
דוד סרוואן-שרייבר חזר באופן חלקי לפעילות ב-2002. הוא ייסד וניהל את המכון הצרפתי ל-EMDR ואת אגודת המטפלים בשיטה זו. אז התחיל את כתיבת ספרו על עבודותיו השונות בתחום הרפואה המשלימה עם השקה לפסיכיאטריה.
מחקרים מדעיים שונים, כגון מטא-אנליזה שבוצעה ב-2007 בלין, אישרו את היעילות של אומגה 3 לטיפול בדיכאון. לגבי שיטת ה-EMDR, שהוא עצמו הכניס לצרפת, טען שהיא אחת השיטות היחידות היעילות בטיפול של תסמונות פוסט-טראומטיות, בהתבסס בין השאר על מחקר של  המכון הלאומי לבריאות ולמחקר מדעי. מחקר זה, שגונה על ידי פסיכואנליטיקנים שקראו לו "מכונת מלחמה" שמטרתה לערער את מעמד הפסיכואנליזה, נדחה על ידי שר הבריאות הצרפתי דאז, פיליפ דוסט-בלאזי, שהכריז כי "חובתה הראשונה של החברה היא להכיר בכך שאין תשובה אחת על סבל נפשי".
בעקבות פרסום ספרו, ללא פרויד, ללא פרוזאק, הביקוש לכמוסות מבוססות אומגה 3 גדל באופן דרמטי. לאור העובדה שהשוק הצרפתי לא הציע קפסולות בעלות איכות מספקת, סייע דוד סרוואן-שרייבר להקמת חברה מסחרית שתפתח את הנושא. יצר ועמד בראש המועצה המדעית של החברה, ואף רכש מניות של החברה מיולי 2003 עד יולי 2007. גם על כך ספג ביקורת.
ספרו נמכר ב-1.3 מיליון עותקים ותורגם ל-28 שפות.
רב-המכר לא לסרטן
בספרו השני, "לא לסרטן", גילה דוד סרבן-שרייבר שהוא עצמו סובל מהמחלה. בספר סיפר המחבר על ניסיונו האישי בתור חולה סרטן. סרוואן-שרייבר, שטופל בתחילה על ידי שיטות קונבנציונליות (כירורגיה, כימותרפיה והקרנות), דיבר על "החשיבות החיונית" של ההגנה הטבעית של הגוף בהגנה נגד סרטן בנוסף לטיפולים הקונבנציונליים. הוא מתאר את השינויים באורח החיים המסייעים במניעת המחלה, ביעילות הטיפולים הקונבנציונליים, בהאטת התפתחות המחלה ובריפויה.
תרומות הומניטריות
ב-1991, בעודו מתמודד עם מחלת הסרטן, דוד סרוואן-שרייבר נסע לעיראק עם "רופאים ללא גבולות" כרופא וכרופא ילדים מתנדב. השתתף בייסוד "רופאים ללא גבולות - ארצות הברית", והיה חבר הדירקטוריון משנת 1991 עד 2000. הוא נסע גם לגואטמלה בשנת 1996, לדרמסאלה בהודו ב-1997, לטג'יקיסטן ב-1998 ולקוסובו ב-1999. השתתף בארגון של שירותי חירום רפואיים ופסיכולוגיים המותאמים לתסמונות פוסט-טראומטיות, יחד עם דייוויד לינץ'.
למרות המחלה, המשיך בעבודותיו ובמחקריו. ביוני 2008 השיק עם מגוון רחב של מדענים קריאת אזהרה בנוגע לטלפונים סלולריים, בה עודדו החתומים את השימוש בדיבורית. קריאה זו תפסה נפח בכמה מדינות, בין השאר בארצות הברית, שם הייתה המקור לשימוע בבית הנבחרים בנושא בספטמבר 2008, ולוועידה מדעית בנושא תחת חסותו של סנטור ארלן ספקטר (פנסילבניה) שהתקיימה בחודש ספטמבר 2009.
מותו
דוד סרוואן-שרייבר נפטר בשנת 2011 ממחלתו. הוא קבור בבית הקברות של וולט-סיר-מר.
ביקורות
כפסיכיאטר וכפעיל למען שילוב גישות טיפוליות, ביקורותיו על כמה שיטות של הפסיכיאטריה או של הפסיכואנליזה חשפו אותו לביקורות חוזרות, לעיתים קשות, מצד מומחים בתחום. רופאים רבים אחרים, נטו בסופו של דבר להשתכנע מול המרחב העצום של דוחות המחקר והמקורות שהובאו בספריו.
התזות של סרוואן-שרייבר על הדיכאון התבררו כיעילות עבור דיכאון מתון, ובטיפול מתאים אפשר להימנע משימוש בתרופות נגד דיכאון, כפי שאושר על ידי הדו"ח של הקרן העולמית למחקר הסרטן שפורסם באוקטובר 2007. חלק מהביקורות מצד פסיכואנליטיקנים מסורתיים טענו כי שיטותיו עשויות לחזק את ההתנגדות של אנשים אשר צריכים טיפול פסיכותרפי, פסיכואנליסטי או מסוג אחר.