cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1920
מועמדים רפובליקניים
אחרים שרצו לקבל את המועמדות היו הסנאטור וורן הרדינג מאוהיו, היירם ג'ונסון מקליפורניה, מיילס פוינטדקסטר מוושינגטון, המושל קלווין קולידג' ממסצ'וסטס, הנדבן הרברט הובר, וניקולס באטלר. הסנאטור רוברט לה פולט לא ניסה להתמודד, אך המשלחת מוויסקונסין תמכה בו בכל מקרה. הרדינג קיבל את המועמדות בסיבוב העשירי, לאחר שכמה צירים עברו לתמוך בו.
מועמדותו של הרדינג, שנקבעה במשא ומתן בין מנהיגי המפלגה ב"חדר מלא עשן", נהגתה בידי מנהלו הפוליטי, הארי דוהרטי, שהפך לאחר מכן לתובע הכללי בממשלו. לפני הוועידה, אמר דוהרטי שהוא לא חושב שהרדינג ייבחר בשלושת הסיבובים הראשונים, אולם ככל שהצירים יהיו עייפים יותר, חבריו של הרדינג יבחרו בו ומנהיגי המפלגה יסכימו לכך.
מועמדים דמוקרטים
היה ברור שהנשיא וילסון לא ינסה לרוץ לכהונה שלישית, ושגם אם ינסה, לא ייבחר בידי הוועידה. אף על פי שסגן הנשיא תומאס מרשל רצה להחליף את וילסון, העובדה שלא לקח את הסמכויות בזמן מחלתו של וילסון חיסלה את אמינותו, והוא לא ניסה להיבחר.
אף על פי שויליאם גיבס מקאדו (חתנו של וילסון ומזכיר האוצר לשעבר) היה המועמד החזק ביותר, וילסון חסם את מועמדותו בתקווה שוועידה מחולקת תדרוש שירוץ לכהונה שלישית (אף על פי שהיה מוגבל פיזית). הדמוקרטים, שנפגשו בסן פרנסיסקו בין 28 ביוני ל-6 ביולי (הפעם הראשונה שבה מפלגה מרכזית הגיעה לחוף הפסיפי כדי לערוך ועידה), בחרו במו"ל אחר מאוהיו, המושל ג'יימס מידלטון קוקס, בתור המועמד הנשיאותי, ובסגן מזכיר הצי בן ה-38, פרנקלין דלאנו רוזוולט, בן דוד מדרגה חמישית של הנשיא המנוח תאודור רוזוולט, בתור המועמד לתפקיד סגן הנשיא.
אנשים בעלי סיכוי גדול לזכות במועמדות בתחילת הוועידה כללו את מקאדו ואת התובע הכללי אלכסנדר מיטשל פאלמר. אחרים היו מושל ניו יורק אל סמית', השגריר בבריטניה ג'ון דייוויס, מושל ניו ג'רזי, אדוארד אדוארדס, והסנאטור מאוקלהומה, רוברט אוון.
חזרה לנורמליות
הסלוגן הראשי בקמפיין של הרדינג היה "חזרה לנורמליות", סלוגן שדיבר אל האמריקנים העייפים לאחר המהפך החברתי של העידן הפרוגרסיבי. בנוסף, האחריות הבינלאומית שהוטלה על המדינה בעקבות הניצחון האמריקני במלחמת העולם הראשונה וחוזה ורסאי לא היו אהודים, וגרמו לעוינות כלפי וילסון שתמך בהסכמים.
בעיות אתניות
האירים האמריקניים היו חזקים במיוחד במפלגה הדמוקרטית והתנגדו ליציאה למלחמה לצד בריטניה, במיוחד לאחר הדיכוי האלים של מרידת חג הפסחא ב-1916. וילסון הצליח לשכנע אותם לצאת למלחמה לאחר שהבטיח שילחץ על בריטניה לתת לאירלנד עצמאות. וילסון זכה בבחירות של 1916 באמצעות תמיכה מצד הגרמנים האמריקניים והאירים בגלל הבדלנות שלו, ובגלל הסיסמה "הוא שמר עלינו מחוץ למלחמה". בועידת השלום בפריז הוא חזר בו מהבטחתו לאירים והם גינו אותו. לצערו, בריטניה הייתה בעלת ברית שלו. אירועים אנטי-בריטיים שהתרחשו ב-1916 בשטח אמריקני, כתוצאה מחיבור בין גרמנים ואירים, והתנגדות האירים לגיוס לבריטניה ב-1918, פגעו במעמדו מולם.
בריטניה כבר העבירה חוק שנתן אוטונומיה לאירים ב-1914, אולם החוק הושעה במהלך המלחמה. מרידת חג הפסחא בדבלין הובילה לתמיכה הולכת וגדלה בשין פיין הרדיקלים, שהקימו פרלמנט ב-1919 והכריזו על עצמאות אירית, שהובילה למלחמת העצמאות האירית. בריטניה העבירה חוק שיסדיר את מעמד ממשלת אירלנד ב-1920, שקבע שלאירלנד יהיו שתי מדינות אוטונומיות במסגרת האימפריה הבריטית. וילסון היה מסופק, אולם תומכי הרפובליקה האירית דרשו עצמאות מלאה. האירים-אמריקנים תמכו בכך גם כן. ועדה אמריקנית יצאה לעזור לקורבנות האירים בין 1919 ו-1921. הסנאטורים האירים התנגדו לאשרור הסכם ורסאי ולהצטרפות לחבר הלאומים.
וילסון האשים את האירים והגרמנים בהתנגדות להצטרפות ארצות הברית לחבר הלאומים. האירים גייסו 5,500,000$ למען הרפובליקה האירית, והפרלמנט האירי קבע ש-500,000 דולר ייתרמו למערכת הבחירות. לא ידוע כיצד הכסף הושקע. באופן אירוני, היועץ המשפטי למגייסי התרומות היה רוזוולט. רוב האירים פשוט לא הצביעו במערכת הבחירות, מה שאפשר לרפובליקנים לזכות בניצחונות גדולים בערים הגדולות. הגרמנים לא הצביעו או בחרו ברפובליקנים ובכך נתנו לרפובליקנים ניצחונות במערב-התיכון הכפרי.
מסע בחירות
וילסון קיווה לערוך משאל עם על ההצטרפות לחבר הלאומים, אך לא עשה זאת. הרדינג התנגד לחבר הלאומים וזכה לתמיכת הרפובליקנים. קוקס היסס. הוא הלך לבית הלבן כדי לקבל את ברכתו של וילסון ולכאורה תמך בחבר, אולם לאחר שגילה שרוב הציבור וגם הדמוקרטים אינו תומך בהצטרפות, החליט להתנגד לסעיף שדרש מארצות הברית להצטרף לכל מלחמה שיכריז חבר הלאומים (עמדתו של מנהיג הרפובליקנים בסנאט, הנרי קבוט לודג'). חבר הלאומים אמנם היה חשוב בתוך הממשלה, אולם לא לציבור. מסע הבחירות גם לא עסק בנושאים מסוימים: הציבור לא הבין את הרעיונות אותם ייצגו הרדינג וקוקס. נפוצו שמועות שהרדינג הוא צאצא למשפחה שחורה אבל הן לא תפסו תאוצה.
קוקס נאם בפני תומכיו ברחבי המדינה, בירידים, בתחנות רכבת ובנאומים רשמיים. הוא נאם בפני שני מיליון אנשים. הרדינג ערך מסע בחירות ממרפסת ביתו כמו ויליאם מקינלי ב-1896. אלפי תומכים הגיעו אל חצר ביתו. מנהל מסע הבחירות הרפובליקני השקיע 8.1 מיליון דולר במסע הבחירות, פי ארבעה מקוקס. הסלוגן שהרדינג השתמש בו במודעות היה "אמריקה לפני הכל". כרזות בחירות דרשו לסיים מעורבות בינלאומית, השתמשו בתדמית לאומית והשתמשו בסיסמאות כ"שליטה מוחלטת על ארצות הברית בידי ארצות הברית", "עצמאות היא עצמאות, כעת כמו ב-1776", "המדינה תישאר אמריקנית. נשיאה הבאה יישאר במדינתנו", ו"החלטנו לפני זמן רב שנתנגד לשלטון זר על עמנו".
בליל הבחירות, 2 בנובמבר, תחנת רדיו מסחרית דיווחה על הבחירות בפעם הראשונה, כשהקריינים קוראים תוצאות בטלגרף בזמן אמת. מעט האנשים שהיו להם מקלטי רדיו במזרח ארצות הברית שמעו זאת.
הרדינג ניצח ניצחון גדול בכל מקום מלבד בדרום. האירים והגרמנים שתמכו בוילסון ובמדיניות השלום שלו ב-1916, עכשיו הצביעו נגד וילסון חוזה ורסאי. הגרמנים הצביעו להרדינג, בטענה שתמיכה בו היא התנגדות לדעות הקדומות שהגרמנים סבלו מהן במהלך המלחמה. אף עיתון גרמני לא תמך בקוקס. האירים, זועמים על סירובו של וילסון לעמוד לצד אירלנד, לא הצביעו בכלל. הרפובליקנים שלטו בהצבעה האתנית, והרדינג ניצח בכל הערים הגדולות.
זאת הייתה מערכת הבחירות הראשונה בה כל אישה מכל מדינה יכלה להצביע, לאחר העברת התיקון ה-19 לחוקת ארצות הברית באוגוסט 1920, לפני הבחירות.
טנסי הצביעה להרדינג, ובכך הרדינג היה למועמד הרפובליקני הראשון מאז סיום תקופת השיקום שקיבל קולות ממדינה שהייתה בקונפדרציה בעבר. הרפובליקני האחרון שזכה בטנסי היה יוליסס ס. גרנט, שזכה בה ב-1868.
אף על פי שקוקס נוצח בקלות, שותפו, פרנקלין רוזוולט, הפך ידוע מאוד בעקבות מסע הבחירות האנרגטי שלו. ב-1928 הוא נבחר להיות מושל ניו יורק, וב-1932 נבחר להיות הנשיא, ונשאר בתפקיד עד מותו ב-1945, והיה הנשיא שכיהן התקופה הארוכה ביותר.
מועמדים אחרים
יוג'ין דבס היה שוב המועמד של המפלגה הסוציאליסטית, וקיבל 3.4% מהקולות (913,664 קולות), אף על פי שהיה בכלא בגלל שהביע ביקורת על המלחמה ועל הגיוס הכללי. בבחירות הללו, המפלגה קיבלה את מספר הקולות הגבוה ביותר בהיסטוריה שלה, גם אם לא האחוז הגבוה ביותר (דבס קיבל כ-6% מהקולות ב-1912). זאת הייתה הפעם החמישית והאחרונה שדבס רץ לנשיאות.
פרלי כריסטנסן, ממפלגת העבודה החקלאית, קיבל כאחוז אחד מכלל הקולות ואילו מועמד מפלגת האיסור, אהרון ווטקינס, קיבל 0.7% מהקולות, התוצאה הכי גרועה למפלגת האיסור מאז 1884. כשהתיקון ה-18 לחוקת ארצות הברית עבר, והתחיל את תקופת היובש, המפלגה נראתה פחות רלוונטית.
תוצאות
מספר הקולות ב-1920 היה 26,750,000, עלייה של שמונה מיליון מהבחירות הקודמות. הדמוקרטים לא הצליחו להעלות את כמות הקולות שלהם, אולם הרפובליקנים הכפילו את קולותיהם, וכך גם שאר המועמדים. העלייה במספר הקולות התרחשה בגלל התיקון התשעה-עשר.
הרדינג והרפובליקנים ניצחו בשני-שלישים מהמחוזות (1,949), והדמוקרטים רק ב-1,101, מספר נמוך יותר מאלטון פארקר ב-1904, והמספר הנמוך ביותר שזכו לו בין 1896 ל-1932. הדמוקרטים לא ניצחו באף מחוז בחוף הפסיפי, ורק בשלושה עשר במדינות ההרריות, בהן זכה וילסון ל-223 בבחירות הקודמות. הפסידו במחוז אחד לפחות בכל אזור ובכל מדינה פרט לקרוליינה הדרומית ולמיסיסיפי. אחד-עשר מחוזות בטקסס תמכו במועמדים "אחרים", ושבעה מחוזות - שניים פחות מ-1916 - לא הגישו קולות בגלל נישול שחורים מזכות הצבעה, או העובדה שהיו מאוכלסים בידי ילידים אמריקנים שלא קיבלו אזרחות מלאה.
אף על פי שהדמוקרטים זכו ל-34.13% מהקולות, הם לא ירדו מתחת ל-24% באף מחוז, ובשלושה אזורים היו המפלגה המנצחת. המפלגה עדיין הייתה כוח אופוזיציוני גדול, אפילו שקוקס זכה רק ב-11 מדינות, ובפחות אלקטורים מפארקר ב-1904. יותר משני-שלישים מהקולות שהשיג קוקס היו ממדינות שהרדינג זכה בהן.
ניתוח ההצבעה לפי המחוזות, מראה שוילסון היה זה שסבל מהבוחרים, אולם לא המפלגה הדמוקרטים ומדיניות הפנים שלה.
התאחדות הכדורגל האוסטרית
התאחדות הכדורגל האוסטרית (בגרמנית: Österreichischer Fußball-Bund ובקיצור ÖFB) היא הגוף המנהל את הכדורגל באוסטריה. היא מנהלת את כל תחרויות הכדורגל באוסטריה בהם גם: הבונדסליגה האוסטרית, הגביע האוסטרי ונבחרת אוסטריה בכדורגל, כמו גם את נבחרת הנשים האוסטרית. מטה ההתאחדות נמצא בעיר הבירה וינה.
היסטוריה
בשנת 1894, פירסט וינה, קבוצת הכדורגל הראשונה באוסטריה, שנוסדה בווינה. מגרעין זה, התאחדות הכדורגל האוסטרית הוקמה בשנת 1904. שנה אחת לאחר ההקמה, אוסטריה הפכה לחברה בפדרציית הכדורגל הבינלאומית פיפ"א ואירחה את קונגרס פיפ"א החמישי בשנת 1908.
הוגו מייזל היה אחד האישים הידועים ביותר בשנים הראשונות של התאחדות הכדורגל האוסטרית, הוא היה מאמנה של נבחרת אוסטריה משנת 1919, ובשנת 1927 הוא גם הפך למזכ"ל התאחדות הכדורגל האוסטרית. באולימפיאדת ברלין בשנת 1936, נבחרת אוסטריה בהנהגתו זכתה במדליית כסף לאחר שהפסידה 2-1 לאיטליה בגמר, זה הגמר הבינלאומי היחיד של אוסטריה. נבחרתו של מייזל, שזכתה לכינוי "נבחרת הפלא", נותרה ללא הפסד מ-12 באפריל 1931 עד 23 באוקטובר 1932, במשך 14 משחקים רצופים. רגעי השיא של סדרה זו היו בניצחונות 0-6 (בברלין) ו0-5 (בווינה) על גרמניה.
בשנות ה-50, הם ראו יותר הישגים עם גדולי הכדורגלנים הידועים שלהם כגון: ארנסט אוקווירק (פעמיים הקפטן של קבוצת העולם שבחרה פיפ"א), ארנסט האפל, גרהרד הנפי וולטר זמאן. מונדיאל 1954 מדורג להיות בין המוצלחים ביותר בהיסטוריה של התאחדות הכדורגל האוסטרית. עשרים שנה לאחר המקום ה-4 במונדיאל 1934 שנערך באיטליה, אוסטריה חזרה למעגל הנבחרות הטובות שוב.
שהאדה
השַׁהַאדָה (בערבית: الشهادة, "אלשהאדה"; תרגום מילולי: "העדוּת") היא הכרזת האמונה האסלאמית. היא כוללת הצהרה בדבר בלעדיות (תַוְחִיד בערבית) האל (אללה בערבית) ושליחותו האלוהית של מוחמד. שינון השהאדה ואמירתה הוא אחד מחמשת עמודי האסלאם, שהם חמש מצוות היסוד המוטלות על כל מוסלמי. המוסלמי שומע את השהאדה מדי יום, בזמן הקריאה לתפילה ובזמן התפילה עצמה. השהאדה נהגית גם במעמדים מיוחדים בחיי המאמין: הגעתו לבגרות, התאסלמותו, ונפילתו למשכב. אדם ההוגה את השהאדה בקולו שלוש פעמים, מתוך כוונה כנה ובנוכחותם של שני עדים מוסלמים, נחשב כמי שהצטרף רשמית לקהילת המאמינים בדת האסלאם.
מקור
שני החלקים של השהאדה נמצאים בקוראן, אולם הם אינם נמצאים זה לצד זה כמו בנוסח של השהאדה. גרסאות שונות של המשפט החלו להופיע במטבעות ובמבנים בסוף המאה השביעית, דבר המרמז על כך שהנוסח לא אומץ כטקס דתי של אמונה עד תקופה זאת. בכיתוב על כיפת הסלע (תאריך 692 לספירה) בירושלים מופיע הנוסח ״אין אלוהים מלבד אללה; אין לו שותף איתו; מוחמד הוא שליחו של האל״. עוד וריאציה מופיעה במטבעות מהתקופה שלאחר שלטונו של עבד אל-מלכ, מהח'ליפות האומיית בצורה ״מוחמד הוא משרתו של האל ושליחו״. על אף שלא ברור מתי השהאדה נכנסה לשימוש נרחב בקרב מוסלמים, כן ברור שהמסר שהיא מבטאת היה חלק מהקוראן ומהדוקטרינה האסלאמית מהתקופות המוקדמות ביותר של האסלאם.
מילות השהאדה
בערבית, מילות השהאדה הן: اشهد ان لَا إِلٰهَ إِلَّا الله وان  مُحَمَّدا رَسُولُ الله ; בתעתיק לעברית: אַשְהַדֻ אַן לַא אִלָהַ אִלַּא אללָּה וַאַן מֻחַמַּדַ(ן) רַסוּלֻ אללָּה. תרגומן:.
בקוראן ניתן למצוא פסוקים דומים אך לא זהים: כלומר, ישנם מרכיבים של השהאדה אך לא את הנוסח עצמו. הקוראן אף לא מציין את השהאדה כמרכיב להתאסלמות, אבל כיום היא מאפשרת התאסלמות. כמו כן, במכתבים אשר כתב מוחמד לשבטים השונים להפציר בהם לקבל את דת האסלאם, מצוינות המילים אשר על המתאסלם לומר.
על פי מוסלם, העובדה שהשהאדה מופיעה ראשונה מבין חמשת עמודי האסלאם מלמדת על חשיבותה, כי היא תנאי מוקדם ליתר המצוות, שכן הן אינן נחשבות אם לא אמרת את השהאדה.
על פי הפרשנים "המעשים הקיימים והטובים" הם השהאדה והתפילה, עליהם מקבלים את השכר הרב ביותר, וכל מי שמודה כי השהאדה אמת היא, מובטח לו מקום בגן עדן.
השהאדה במסורת נתפסת כחלק מן הדת הבראשיתית, היא מצוינת כבר בספר הראשון אשר נכתב טרם בריאת העולם, שם כתב אללה "אני אללה ואין אלוה מבלעדי".
היסטוריונים וחוקרים רבים משוכנעים כי המטרה המקורית של אמירת השהאדה הייתה לחדד לציבור המאמינים, כי מוחמד נחשב אחד האדם, בשר ודם, אשר רק הוטלה עליו המשימה לשמש כנביא ושליח האל, ואיננו בשום פנים ואופן אל בעצמו. זאת בניגוד לאמונה הנוצרית, הרואה בישו התגלמות של האלוהים עצמו (ע"ע השילוש הקדוש).
בשיעה נוסף חלק שלישי לשהאדה, המתייחס לעלי בן אבי טאלב: "وَعَلِيٌّ وَلِيُّ ٱللَّٰهِ", "עלי הוא ולי (מגן, משגיח) האל".
הקישור לאברהם ולמשה
לאברהם, כאומר למשפחתו כי אין הוא מחויב לאלילים אשר הם עובדים, רק לאל אשר יצר אותו (בדומה לחלק הראשון של השהאדה). ולמשה - נאמר כי משה בקש מן האל שילמד אותו תפילה מיוחדת בעלת סגולות מאגיות, אנטי-דמוניות והשהאדה היא מה שנתן לו אללה, כי תפילה זו היא עולם ומלואו ונחשבת ללחש בעל יכולות מיוחדות.
לפי מסורת נוספת, מוחמד לימד את עלי (בן דודו וממשיכו לפי סיעת השיעה) את השהאדה ואמר לו כי לחש זה טוב כנגד כל העוונות והחטאים.
המוּאזין
המואזין (הכרוז) במסגד מזמין את המאמינים לתפילה בהשמיעו את המשפט הזה, ובעת התפילה אף המאמינים אומרים אותו. המוסלמי אומר את העדות לפני מותו, והמתאסלם אומר משפט זה בטקס התאסלמותו ובכך מצהיר על אמונתו.
Just One Night
Just One Night (בעברית: רק לילה אחד) הוא אלבום האולפן הרביעי של זמרת הפופ האמריקאית סמנתה פוקס. האלבום יצא לאור ב-21 ביוני 1991, על ידי חברת התקליטים ג'ייב רקורדס. ב-23 ביולי 2012, יצא האלבום מחדש.
עם יציאתו נכנס האלבום אל המקום ה-53 במצעד האלבומים הקנדי.
רקע והפקה
כמה עשורים לאחר צאתו, הועלה האלבום לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
בן הזוג של נשיא מדינת ישראל
תפקיד ומעמד בן/בת הזוג של נשיא מדינת ישראל במדינת ישראל אינו מוסדר בחוק יסוד: נשיא המדינה, ולא בשום חוק אחר. התפקיד ניתן לפרשנות אישית על ידי בן הזוג. נכון לשנת 2022, אחת עשרה נשים היו רעיות של נשיא המדינה.
מעמדה של רעיית הנשיא בחוק
תפקידה אינו מוגדר ומעוגן בחוק, אך התקנות מזכות את הנשיא במימון לשכה והוצאות שונות גם שבע שנים לאחר פרישתו, ואם נפטר בתוך תקופת הזכאות עוברות חלק מזכויות הפרישה שלו לאלמנתו וילדיו.
שימוש בתואר "הגברת הראשונה"
בישראל אין תואר "הגברת הראשונה" שעבר את ועדת הסמלים והטקסים. עם זאת, הדבר הקרוב ביותר לזה היא בת הזוג של נשיא המדינה, כרעיה של מי שמבחינה חוקית הוא ראש המדינה. בביקור סגן נשיא ארצות הברית מייק פנס ב-2018, באחד הטקסים הכרוז הודיע באנגלית על כניסת "הגברת הראשונה שרה נתניהו", מה שעורר מהומה תקשורתית מאוחר יותר.
רעיות נשיאי ישראל ופעילותן הציבורית
משנת 1949 בחרו רעיות הנשיאים לעסוק בתחומים חברתיים או בתחומי צדקה הקרובים ללבן.
הוגו
{{פירושונים| אישים: אחר:
ראו גם
}}
מועדון הכדורסל פרוסטיוב
'''ב.ק. פרוסטיוב (בצ'כית: basketbalový klub Prostějov''') היא קבוצת כדורסל צ'כית מהעיר פרוסטיוב, המתמודדת בליגה הצ'כית.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 1940. בסיום עונת 2003/04 העפילה הקבוצה לליגת העל הצ'כית. בסיום עונת 2014/15 זכתה בתואר הראשון שלה, הגביע הצ'כי לאחר ניצחון מול קבוצת דצ'ין 51-84.
הקבוצה משתתפת במפעלים אירופאים מאז עונת 2005/06. בין היתר השתתפה ביורוקאפ צ'לנג' וביורוצ'לנג'.
בעונת 2006/07 הגיעה הקבוצה עד לרבע גמר היורוקאפ צ'לנג' והפסידה לקבוצת קראבנוס מקפריסין בסיכום שני מפגשים.
מלחמת אזרחים (קומיקס)
מלחמת אזרחים (באנגלית: Civil War) היא קשת סיפור ואירוע קרוסאובר נרחב ביקום מארוול שפורסם על ידי חברת מארוול קומיקס מיולי 2006 ועד ינואר 2007 למשך 103 חוברות. המיני סדרה הראשית נכתבה בידי מארק מילר ואוירה על ידי סטיב מקניבן למשך 7 חוברות. קשת הסיפור בונה על העלילות הקודמות שהביאו לנקודת הרתיחה, כדוגמת "האוונג'רס מתפרקים", "בית אם" ו"מלחמה סודית". המשפט בו השתמשו לצורך פרסום האירוע היה "לצד מי אתה?".
עלילת הסרט "קפטן אמריקה: מלחמת אזרחים" אשר עלה לאקרנים במאי 2016 מבוססת באופן רופף על אירוע זה.
סקירה
הכלי העלילתי העומד מאחורי אירועי "מלחמת אזרחים" הוא הצגתו של חוק רישום העל-אנושיים בארצות הברית. החוק דורש מכל אדם בעל כוחות-על להירשם בממשלה הפדרלית כ"כלי נשק אנושי להשמדה המונית", לחשוף את זהויותיהם בפומבי ולהתחיל באימונים מתאימים לצורך מידור כוחותיהם. אלה אשר נרשמים מקבלים הזדמנות לעבוד עבור סוכנות S.H.I.E.L.D ולהרוויח משכורת ככל אדם רגיל.
גיבורי-העל ביקום מארוול מתפצלים עד מהרה לשתי קבוצות - האחת מאמצת לחיקה את החוק כחובה אחראית ומוסרית ועומד בראשה איירון מן, והשנייה מתנגדת לחוק מהסיבה שהיא מפרה את זכויות האדם ואת האנונימיות שהזהות הסודית מאפשרת והעומד בראשה הוא קפטן אמריקה. מספר נבלי-על גם הם בחרו לקחת צד. לוק קייג' האפרו-אמריקני, שהיה בעברו גיבור-העל פאוור מן, השווה את חוק רישום העל-אנושיים לעבדות. אחרים השוו את החוק לנורמה לפיה שוטרים וחיילים פועלים.
התחלה
"מלחמת אזרחים" עוקבת אחר יישום חוק רישום העל-אנושיים והשלכותיו. הצעת החוק המחוקקת דורשת את רישומו המנדטורי של כל אדם בעל כוחות-על המתגורר בתחומי ארצות הברית. החוק עלה בעקבות לחץ ציבורי הדורש לקיחת אחריות על מספר אירועים על-אנושיים שגרמו לנזק ולאובדן חיי אדם ביקום מארוול, כדוגמת אירועי "מלחמה סודית" על מנהטן, ומסע ההרג של הענק הירוק בלאס וגאס, שהוביל למותם של 26 בני אדם. כאשר אוכלוסיית המוטאנטים הופחתה בצורה דרסטית בעקבות אירועי "בית אם" (שהם עצמם נגרמו בגלל מוטאנטית, מכשפת השני), החלה להתעורר היסטריה אנטי-מוטאנטית בידי קבוצות קיצוניות שונאי מוטאנטים. הדבר אילץ את המוטאנטים הנותרים, 198 במספר, לחפש מקום מפלט באחוזת אקסבייר, ועזר להגברת התמיכה בחוק הרישום.
התמיכה הציבורית בגיבורי-העל צנחה עוד יותר לאחר שקבוצת גיבורי-על צעירים בשם "הלוחמים החדשים" עמדה מאחורי ניסיון לעצור נבלי-על לצורך רייטינג גבוה עבור תוכנית מציאות. בקרב שהתרחש, הנבל ניטרו השתמש בכוחות ההרסניים שלו כדי לשטח מספר בנייני רחוב, ביניהם בית ספר יסודי, ולגרימת מותם של 600 אזרחים, 60 מהם ילדים. חבר הלוחמים החדשים ספידבול הוא היחיד ששרד, בנוסף לניטרו. אף על פי שרבים מגיבורי-העל עזרו במשימות החיפוש וההצלה, היו מספר מקרים בודדים של מעשי נקמנות, והתמיכה לחקיקה רק גברה.
עצם הרעיון שגיבורי-על יצטרכו להירשם פילגה את קהילת גיבורי-העל לשתי קבוצות עיקריות. טוני סטארק, שידוע כגיבור-העל איירון מן, עמד בראש התומכים בחוק (אף על פי שבתחילה ניסה לעצור את חקיקתו), וסטיב רוג'רס, הידוע כגיבור-העל קפטן אמריקה, עמד בראש אלה המתנגדים לחוק. סטארק, יחד עם ריד ריצ'רדס והנרי פים, טען כי בעקבות הנוף הפוליטי המשתנה - התנגדות לחוק היא חסרת משמעות, וכי הגיוני הדבר שלגיבורי-העל תהיה הכוונה, פיקוח ואימונים נחוצים. לעומתו, רוג'רס - יחד עם לוק קייג' וסמואל וילסון - טען כי הסודיות נחוצה לגיבורי-העל כדי להגן על מספר אספקטים שבחייהם ה"נורמליים", כמו נשים וילדים, וכן מאפשרת להם לפעול בכל האמצעים הדרושים בדרך שכוחות החירום הרגילים לא יכולים להתמודד עמה. אף על פי ש-S.H.I.E.L.D היא סוכנות מטעם האומות המאוחדות, היא נטלה את הפיקוד על אכיפת החוק תחת פיקוחה של מריה היל, המנהלת בפועל.
מהלך המלחמה
בתחילה, הגיבורים המתנגדים לחוק הרישום המשיכו להילחם בנבלי-על כרגיל, תוך כדי רדיפה מצד הרשויות. התקרית הגדולה הראשונה במלחמה הייתה כאשר איירון מן שכנע את ספיידרמן לחשוף את זהותו הסודית, דבר שזה האחרון עבד עליו קשה. דבר זה גרם לגיבורי ונבלי-על שונים ביקום מארוול לבחור צד, אך סייקלופס הודיע כי האקס-מן יישארו נטרלים במאבק, מה שהופר חלקית כאשר וולברין ניסה לצוד את ניטרו. השפעתה של המלחמה הכתה גם בקבוצות-על אחרות. קבוצת ת'נדרבולטס הפכה לאוכפי החוק, קבוצות האוונג'רס הצעירים ו-Runaways חברו כדי להיאבק בממשלה ובסוכנות S.H.I.E.L.D ופושעי ארגוני הפשע השונים נמלטו לקנדה.
הסכסוך הסלים כאשר קפטן אמריקה הוביל את גיבורי ונבלי-העל המתנגדים לחוק הרישום כקבוצת האוונג'רס הסודיים. בעודו לוחץ ידיים עם איירון מן, קפטן אמריקה השתמש במכשיר נסתר כדי להשבית את שריונו והכה את איירון מן בהפתעה. קרב ציבורי פרץ בין שני הצדדים, אשר במהלכו, שיבוט של תור הנעדר נשלח לסייע בעצירת מתנגדי החוק. הוא הרג את גוליית, ובעוד תומכי החוק מנסים לשלוט בו, מתנגדי החוק ברחו.
על מנת לכלוא את מתנגדי-החוק, איירון מן וריד ריצ'רדס בנו את כלא 42 באזור השלילי, הנקרא כך היות שהוא הפרויקט ה-42 מאז אסון סטמפורד. מגלה כי מתנגדי-החוק יכלאו ללא הגבלת זמן, ספיידרמן עבר לצד מתנגדי החוק והצטרף לאוונג'רס הסודיים של קפטן אמריקה. המעניש מוסר להם את תוכניות כלא 42 תוך כדי דרך לחדירת בניין בקסטר, מטה קבוצת ארבעת המופלאים והמקום בו שוכן הפורטל לכלא.
סיום
האוונג'רס הסודיים ובני בריתם הגיעו לכלא האי של רייקר, ובבגידתה של טיגרה, נתקלו באיירון מן, כוחות תומכי-הרישום ומספר נבלי-על נשלטים על ידי ננו-בוטים. האלקלינג שינה צורה להנרי פים, ועזר לשחרר את הגיבורים הכלואים מה שהוביל לקרב בין שני הצדדים. באמצע הקרב מסווה מעביר את כל כוחות שני הצדדים למרכז ניו יורק, שם תומכי-הרישום מתאחדים עם שיבוטו של תור וקפטן מארוול, ואילו מתנגדי-החוק עם נאמור וצבא אטלנטיס.
קפטן אמריקה נאבק באיירון מן, ששריונו אוים על ידי ויז'ן השני. כאשר קפטן אמריקה עמד להנחית את המכה הניצחת, מספר אנשי שירות חירום ללא כוחות על עצרו בעדו. ברצון למנוע פגיעה ברכוש ושפיכות דמים נוספת, קפטן אמריקה נכנע. שבועיים לאחר מכן נוצרה "יוזמת חמישים המדינות" והאוונג'רס העוצמתיים התאספו כצוות. איירון מן מונה למנהל סוכנות S.H.I.E.L.D, ואילו מריה היל ירדה לתפקיד סגנו. גיבורים אחדים עברו לקנדה, וחלקם - כדוגמת האוונג'רס החדשים - ירדו למחתרת. רבים מהאוונג'רס הסודיים קיבלו חנינה ממשלתית, אך קפטן אמריקה נכלא. על מדרגות בית המשפט, קרוסבונז ושרון קרטר אשר הופנטה על ידי דוקטור פאוסטוס ירו למוות בקפטן אמריקה, מה שהביא לסיום מלחמת האזרחים. המעניש החליף את מקומו של הקפטן לזמן מה, וחייל החורף נעשה קפטן אמריקה החדש עד לחזרתו של קפטן אמריקה המקורי.
צדדים לוחמים
מבין אלה אשר התנגדו לחוק רישום העל-אנושיים נמנו איירון פיסט, גוסט ריידר, ג'סטיס, ג'סיקה ג'ונס, איירון פיסט/דרדוויל, האבוק, האישה הבלתי-נראית, הלפיד האנושי, המעניש, וולברין, חייל החורף, כוכב אש, לוק קייג', מון נייט, מוניקה רמבו, מסווה ופגיון, נאמור, סייקלופס, ספיידרוומן, ספיידר-מן, פלקון, קולוסוס, קייבל, קבוצות אקס פקטור חקירות, האוונג'רס הצעירים ו-Runaways, נבלי-העל מגנטו, קוויקסילבר וקינגפין וכן ניק פיורי. קבוצת אנטי-רישום בולטת, בה היו רוב מתנגדי חוק הרישום, הייתה קבוצת האוונג'רס הסודיים הראשונה.
הדמויות אשר לא לקחו צד ונשארו נטרלים במאבק היו דוקטור סטריינג', הדבר, הפנתר השחור, סטורם וכתב ה"דיילי ביוגל" בן יוריק.
השלכות
אירועי "מלחמת אזרחים" הביאו להתנקשות בקפטן אמריקה בידי שכיר החרב קרוסבונז, אותו שכר הגולגולת האדומה, וסוכנת S.H.I.E.L.D שרון קרטר שטופת המוח. כמו כן, יוזמת חמישים המדינות יוצאת לדרך, לפיה בכל מדינה תוקם קבוצת גיבורי-על תחת חסותה של סוכנות S.H.I.E.L.D. טוני סטארק מקבל את תפקיד ראש סוכנות S.H.I.E.L.D ומקים קבוצת אוונג'רס משלו, "האוונג'רס העוצמתיים". קבוצת האוונג'רס החדשים יורדת למחתרת, ואיירון פיסט, דוקטור סטריינג' ורונין (קלינט בארטון) מצטרפים לקבוצה. קבוצת ת'נדרבולטס הופכת לסוכנות פדרלית, כאשר נורמן אוסבורן משמש כמנהל בפועל. מיסטר פנטסטיק והאישה הבלתי-נראית לוקחים זמן היעדרות מארבעת המופלאים, ומחליפים אותם הפנתר השחור וסטורם.
ביבליוגרפיה
{|
מלחמת שלושת הימים
"מלחמת שלושת הימים" הוא כינוי שניתן לשלושת ימי לחימה בין צבא סוריה לבין צה"ל בין 24 ל-26 ביוני 1970, לאורך הגבול ברמת הגולן ובעומק סוריה.
הקרבות התחילו בערב 24 ביוני בהפגזה סורית ברמת הגולן, שבחסותה ניסו שני כוחות סוריים לכבוש שני מוצבי חי"ר ישראלים. ההתקפות הסוריות נהדפו. בבוקר למחרת נפתחה אש סורית בגזרת קוניטרה, ובתגובה הפגיז חיל האוויר הישראלי מחנות צבא סורי באזור דמשק. השקט נשמר באופן יחסי עד שבערב התחדשו חילופי האש באופן דליל.
כתגובה, בבוקר 26 ביוני, יצא צה"ל למבצע נרחב בשם מבצע קיתון 10, שבו הותקפו והושמדו חמישה מוצבי קו סוריים וכוחות השריון הסורי המגן נהדפו. עם ערב שבו כוחות צה"ל לשטח ישראל יחד עם ציוד שלל סורי ו-38 שבויים.
רקע
לאחר כיבוש רמת הגולן במלחמת ששת הימים הקים צה"ל מערך הגנה לאורך קו הגבול החדש עם סוריה, שכלל 20 מוצבים, תעלות נ"ט לאורך הגזרה ופרש את חטיבת השריון 188 ששימשה עתודה והשתלבה בהגנת מוצבי הקו.
הצבא הסורי נחלש לאחר מלחמת ששת הימים, ונזקק לתקופת התחמשות והתארגנות. מיוני 1967 (תום המלחמה) ועד פברואר 1969, לא יזם הצבא הסורי פעולות התקפיות למעט מספר חדירות ופעולות חבלניות של ארגוני מחבלים, בעיקרם ארגון א-סאעקה של מפלגת הבעת'. החל מ-1969, גברו הפעולות ההתקפיות וצה"ל התחיל להגיב בעיקר בהפצצות מהאוויר על מחנות המחבלים.
בחודש דצמבר 1969, לאחר לחץ מדינות ערב באזור וקרוב להשלמת ההתחמשות מחדש, התחיל הצבא הסורי ביוזמות התקפיות, נקודתיות בהיקף מצומצם לאורך קו הגבול. בכך הצטרף לירדן שכבר ניהלה פעולות כאלה נגד ישראל ולמצרים שהייתה שקועה במלחמת ההתשה שהתנהלה באופן יומיומי כמעט לאורך התעלה.
במהלך 1970, המתיחות לאורך הגבול הסורי-ישראלי עלתה בהדרגה וצה"ל הגיב בפעולות יזומות משלו. הסלמה משמעותית ארעה ב-16 ביוני 1970 בעקבות שתי פשיטות של כוח חי"ר ישראלי מוסק לעומק סוריה. הכוח הישראלי הפגיז בסיס טירונים והרס גשר מרכזי וחזר לבסיסו ללא נפגעים.
24 ביוני
בתגובה, הפעיל צה"ל כוחות שריון מחטיבה 188 כנגד התקיפות, יחידות ארטילריה פתחו באש כנגד מטרות סוריות ואף הוצאו גיחות חיל האוויר שהפציץ מטרות סוריות. בסוף יום הקרב, הוסב נזק למוצבי הקו הישראלי, היה לצה"ל הרוג אחד ו-18 פצועים. בפיקוד החלו הכנות למבצע תגמול, שתוכנן ל-26 ביוני.
25 ביוני
בבוקר השני לקרבות פתחו הסורים באש באזור קוניטרה שהייתה מקום ההתיישבות מרום גולן. בתגובה, בשעה 11:00 תקפו מטוסי חיל האוויר מחנות צבא סורי באזור דמשק ונפתחה אש טנקים וארטילריה לעבר המוצבים הסורים לאורך הקו, במהלך התקיפות הופל מטוס מיג סורי על ידי מטוס F-4 פנטום ישראלי שהוטס על ידי איתן פלד באמצעות טיל אוויר-אוויר.
בהמשך אותו היום שרר שקט יחסי בין הצדדים למעט מספר תקריות בערב, כאשר נפתחה אש דלילה מהצד הסורי ומטוס מיג סורי תקף מספר טנקים בדרום הרמה, ללא הצלחה. במשך היום תקפו מטוסי חיל האוויר סוללות ארטילריה סוריות. לאורך היום, הוסב נזק ואבדות רבות לקו הסורי. לצה"ל היה הרוג אחד ושני חיילים פצועים.
26 ביוני
ב-26 ביוני, תוכנן מבצע תגמול רחב שכלל תקיפה של שני גדודי השריון של חטיבה 188 בעבר הגבול ועומק קו המוצבים הסורי, יחד עם כוחות הנדסה למעבר המכשולים ותעלות הנ"ט, בסיוע יחידות ארטילריה וחיל האוויר.
מהלך המבצע כלל פשיטה של שני גדודי שריון ("סופה" 53 ו"סער" 74) על שלושת מוצבי הקו הסורים: "ארבעת הבתים", "צידא" ו"אל-חנות" שבדרום קו הגבול, תחת חסות הפגזה ארטילרית ומהאוויר. לאחר הצלחת הכוחות והריסת מתקני המוצבים, לקראת 14:30 הוחלט להרחיב את המבצע לשני מוצבים נוספים: "אום לוקס" ו"תל דרעיה", מוצבים אלו נכבשו אף הם.
בשעות אחר הצהריים תקפה פלוגת טנקים סורית את מוצב 54 הצה"לי (באל חמדיה, כונה בהמשך מוצב 107) במרכז רמת הגולן בניסיון לכובשו. ניסיון זה סוכל הודות לתגובה מהירה של חיל האוויר הישראלי וכוח שריון שהוחש למוצב.
במהלך הקרבות, הצליחו כוחות השריון של 188 להדוף כוח שריון סורי של כ-50 טנקים שנע כנגד כוחות המבצע. צה"ל איבד חייל אחד במהלך המבצע, כאשר במהלך ההפגזות הסוריות נהרגו 9 חיילים נוספים במהלך היום הוסב נזק רב לחמשת המוצבים שהותקפו, נלקח ציוד שלל ו-38 שבויי קרב סורים, אבדות הצבא הסורי מנו במאות בשלושת ימי הקרבות.
בקרבות אוויר בין מטוסי מיראז' 3 ישראליים מטייסת 117 לבין מטוסי מיג 21 ומיג 17 סוריים הופלו ארבעה מטוסים סוריים ומטוס מיראז' ישראלי אחד. טייס המיראז', בועז איתן נטש את מטוסו לאחר שנפגע מעל שטח סוריה מטיל אוויר אוויר ונפל בשבי.
תוצאות
ההצלחה של מבצע קיתון 10 וקרבות 'מלחמת שלושת הימים', צמצמו מאוד את היוזמה ההתקפית הצבאית של סוריה כנגד ישראל וההתנגשויות לאורך הגבול הסורי פסקו לגמרי למשך שנתיים עד פברואר 1972. בשנתיים אלו, המשיכה פעילות של ארגוני טרור בגזרה בעידודה של סוריה מבלי שצבא סוריה ייקח חלק בפעילות.
במהלך 1970, מלבד המכה שספגה סוריה ברמת הגולן, הייתה סוריה במתיחות עם ירדן סביב אירועי ספטמבר השחור ותקריות גבול, מה שגרם לצבא סוריה לשמור שקט יחסי ולהימנע מתקריות צבאיות עם ישראל.
החל מפברואר 1972, התחיל הצבא הסורי להשתתף באופן פעיל בפעילות חבלנית כנגד ישראל ואף יזם מספר תקריות אש, אלה הביאו את ישראל להגיב בייזום קרבות שקיבלו את הכינוי "ימי קרב". ב-6 באוקטובר 1973, הסתיימו תקריות האש היומיות ונפתחה מלחמה כוללת בשתי חזיתות, מלחמת יום הכיפורים.
חילופי שבויים
במהלך הקרבות, נפלו 38 שבויים סורים בידי צה"ל. ב-26 ביוני הופל מטוס מסוג מיראז' 3 על ידי עמדת נ"מ והטייס בועז איתן נפל בשבי הסורי.
שלוש שנים לאחר מכן, ב-3 ביוני 1973, הוחזר איתן יחד עם שני טייסים ישראלים נוספים, גדעון מגן ופינחס (פיניק) נחמני, תמורת 46 שבויים סורים, כולל 38 השבויים מימי הקרב וכולל חמישה קצינים סורים שנחטפו במבצע ארגז.
רוברט מוגאבה
רוברט גבריאל מוגאבה (באנגלית: Robert Gabriel Mugabe; 21 בפברואר 1924 – 6 בספטמבר 2019) היה פוליטיקאי זימבבואי, ששימש כשליט זימבבואה מ-1980 בה נבחר לראש ממשלה, תפקיד שאותו סיים ב-1987, וכנשיא משנת 1987 עד ל-19 בנובמבר 2017, אז השתלט הצבא על השלטון במדינה, מוגאבה הודח מראשות מפלגתו, ולאחר יומיים התפטר מתפקידו כנשיא המדינה.
בצעירותו
מוגאבה נולד במחוז זווימבה, צפונית מזרחית להארארה בדרום רודזיה. בגיל 17 הוסמך כמורה, אך החל ללמוד באוניברסיטת פורט הייר בדרום אפריקה חינוך וכלכלה. מאוחר יותר הרחיב את השכלתו, בין היתר בלימודים בהתכתבות באוניברסיטת לונדון. עם סיום לימודיו, בשנת 1957, היו לו 8 תארים, ובהם תוארי מוסמך בחינוך, בכלכלה ובמשפטים.
כפעיל פוליטי
ב-1963 עזב את המפלגה, הצטרף למפלגה המתחרה שאך הוקמה, האיחוד האפריקאי הלאומי של זימבבואה (ZANU), שהקים הכומר נדאבאנינגי סיטהול, והפך למזכ"ל המפלגה. במפלגה זו הקפידו על ייצוג לכל השבטים, על מנת למנוע פילוג. ZANU הושפעה מתנועת הקונגרס הפאן-אפריקני הדרום אפריקאית ומרעיונות מאואיסטים, ואילו ZAPU הייתה קרובה יותר לקונגרס הלאומי האפריקני וגם הייתה פרו-סובייטית.
ב-1964 נכלא יחד עם יתר המנהיגים, ושהה במאסר 10 שנים. עם שחרורו ב-1974 עזב למוזמביק, והקים בה את "צבא השחרור האפריקאי הלאומי של זימבבואה", במטרה להיאבק במשטרו של סמית'. מאוחר יותר הפך צבא השחרור לזרוע הצבאית של ZANU, לצד הזרוע הפוליטית בהנהגתו של סיטהול.
ב-3 במרץ 1978 נכנע איאן סמית' ללחץ הבינלאומי, וחתם עם מנהיגי השחורים על הסכם שסלל את הדרך לשיתוף השחורים בשלטון במדינה. בבחירות שנערכו ניצחה המועצה הלאומית האפריקאית המאוחדת בהנהגתו של הבישוף אייבל מוזורווה, אך הקהילה הבינלאומית לא הכירה ברפורמות שנערכו ובתוצאות הבחירות, והחרם הבינלאומי נמשך. גם הכוחות המיליטנטיים יותר, ובהם צבא השחרור של מוגאבה, סירבו להכיר בתוצאות הבחירות, והמשיכו להיאבק בשלטון.
בספטמבר 1979 נפגשו הצדדים והחלו במשא ומתן. הם הסכימו על כינון חוקה חדשה שאין לשנותה במשך 10 שנים ועל שמירת 20 מקומות ללבנים בפרלמנט. בדצמבר חזר מוגאבה לזימבבואה, לתשואות ההמונים.
כראש הממשלה
ב-4 במרץ 1980 נבחר מוגאבה לראש ממשלת זימבבואה, לאחר ש-ZANU קיבלה 57 מתוך 80 המושבים שהוקצו לשחורים בפרלמנט. החזית הרודזית זכתה בכל 20 המקומות שהוקצו ללבנים. אף שהיה לו רוב מוחלט בפרלמנט, הוא הקים קואליציה עם יריביו מ-ZAPU ומהמיעוט הלבן. הקואליציה לא שרדה זמן רב, וב-1983 הדיח מוגאבה את מנהיג ZAPU, ג'ושוע נקומו, מהממשלה. בין 1982 ל-1985 אירעו התנגשויות אלימות בין השבטים הצפוניים תומכי ZANU והשבטים הדרומיים תומכי ZAPU, כאשר הזרועות הצבאיות של שתי המפלגות מעורבות בנעשה. ב-1987 הושג הסכם שלום. שתי המפלגות התאחדו והפכו ל"איחוד הלאומי האפריקאי של זימבבואה - החזית הפטריוטית" (ZANU-PF), ומוגאבה מינה את נקומו לסגנו.
כנשיא
במקביל לאיחוד הפוליטי, נערכו שינויים בממשל. משרת ראש הממשלה בוטלה, ומוגאבה הפך לנשיא, שסמכויותיו עובו. הוא נבחר מחדש לתפקיד זה ב-1990, ב-1996 וב-2002, חרף תלונות על זיופים ועל איומים על בוחרים.
חוות הלבנים
כשנבחר מוגאבה, היו כ-70% מהאדמות החקלאיות בבעלותם של כ-4,000 לבנים. כחלק מההסכמות שהושגו ב-1979, הונהגה מדיניות לפיה ממשלת בריטניה מימנה את רכישת אדמותיהם של חוואים לבנים שהיו מעוניינים לעזוב את זימבבואה. במקביל, הוסכם כי לא יופעל לחץ על חוואים לעזוב. מוגאבה הקפיד לשמור על מדיניות זו, בין היתר כדי לא לפגוע במשא ומתן שניהל הקונגרס הלאומי האפריקני עם שלטונות האפרטהייד בדרום אפריקה.
ב-1997 השתנה המצב, ולא בשל חילופי השלטון בדרום אפריקה, אלא בשל חילופי השלטון בבריטניה. מפלגת הלייבור הרגישה פחות מחויבת לשרידי האימפריה הבריטית, וטוני בלייר החליט להפסיק את מימון הרכישות. כתוצאה מכך, החלו במקומות רבים במדינה השתלטויות אלימות של שחורים על חוות של לבנים, בהסכמה שבשתיקה מצד הממשלה. משפחת מוגאבה עצמה מחזיקה ב-3 חוות כאלה. בין השאר הביאה הלאמת החוות לצניחה בתפוקה החקלאית ולמחסור במזון.
כלכלה
ב-1991, לאחר לחץ בינלאומי, הכריז מוגאבה על שורה של רפורמות ליברליות, אך ראשי קרן המטבע הבינלאומית סברו כי אין מדובר בצעדים של ממש, והקפיאו את הסיוע למדינה. הכלכלה המשיכה להידרדר לאורך שנות שלטונו. בשנת 2006 הגיעה האינפלציה לשיעור של 1,216%, וב-12 החודשים שבין נובמבר 2006 לנובמבר 2007 הגיעה לשיא של 26,470%. הצמיחה במדינה בשנת 2007 ירדה ב-6%.
המאבק נגד ההומוסקסואלים
ב-1995 החל מוגאבה בקמפיין נגד הקהילה ההומוסקסואלית במדינה. העונש על קיום יחסים הומוסקסואליים הועמד על 10 שנות מאסר, ובשנת 1999 נגזר אף על נשיא זימבבואה לשעבר, כנען בננה, שריצה בסופו של דבר רק שנתיים מעונשו, ומת בגלות.
שינוי החוקה
ב-11 בפברואר 2000 נערך משאל עם על עריכת שינויים בחוקה. הוצע לקבוע כי נשיאים עתידיים (אך לא נשיאים מכהנים) יוגבלו לשתי תקופות כהונה, להעניק חסינות מפני תביעות פליליות לשרים ולראשי הצבא ולהסמיך את הממשלה להלאים חוות של לבנים מבלי לפצותם. שיעור הצבעה נמוך של 20% מנע את אישור התיקונים. מוגאבה הופתע, אך אמר שהוא מקבל את רצון העם. עם זאת, ב-6 באפריל אישר הפרלמנט את התיקונים שהוצעו במשאל העם, כלשונם.
מאז הלאמת החוות, נעלמה החקלאות בזימבבואה כמעט לחלוטין, והיא נאלצת לייבא את מרבית התוצרת החקלאית.
בחירות 2002
כישלונותיו הכלכליים של מוגאבה הביאו לכך שבבחירות שנערכו בשנת 2002 התייצב מולו לראשונה יריב אמיתי, מורגן צ'נגיראי מהתנועה לשינוי דמוקרטי. מוגאבה זכה ב-56% מהקולות, אך המשקיפים הדרום אפריקאיים הודיעו כי בידיהם ראיות לזיופים.
בחירות 2008
ב-29 במרץ 2008 נערכו בחירות נוספות בזימבבואה. מול מוגאבה התמודדו צ'נגיראי וכן סימבה מקוני, שכיהן בעבר כשר האוצר בממשלתו של מוגאבה, אך נטש את מפלגתו. 24 שעות לאחר הבחירות לא פורסמה כל תוצאה רשמית, מה שהעלה חשש לזיופים בבחירות. ועדת הבחירות הודיעה כי העיכוב נובע מכך שהבחירות מורכבות יחסית, שכן מלבד הבחירות לנשיאות נערכו באותו היום גם בחירות לבית הנבחרים, לסנאט ולרשויות המקומיות. מפלגתו של צ'נגיראי, התנועה לשינוי דמוקרטי, הזדרזה להכריז על ניצחונו, ותגובת הממשלה הייתה שאם צ'נגיראי יודיע כי הוא הנשיא הבא לפני פרסום התוצאות הרשמיות, יראו בכך ניסיון הפיכה. בימים הבאים שררה אי ודאות לגבי תוצאות הבחירות. בסופו של דבר, התפרסמו התוצאות הרשמיות ב-2 באפריל, ומהן עלה כי מוגאבה קיבל 43.2% מהקולות לעומת 47.9% לצ'נגיראי, מה שמחייב עריכת סיבוב בחירות שני. גורמים במטהו של צ'נגיראי טענו כי למעשה זכה צוונגיראי ב-50.3% מן הקולות וכי אין צורך בסיבוב שני. בבחירות לפרלמנט הפסידה מפלגתו של מוגאבה, כאשר זכתה ב-97 מושבים מתוך 210, לעומת 109 למפלגות האופוזיציה (מהם 99 למפלגתו של צ'נגיראי).
מוגאבה, שחשש לגורל שלטונו, נקט שיטות של איומים ואלימות נגד מי שזוהה עם האופוזיציה, ומשטרת זימבבואה אף עצרה את צ'נגיראי מספר פעמים. ב-22 ביוני, 5 ימים לפני הבחירות, הודיע צ'נגיראי כי לא יתמודד, בשל האלימות הרבה והחשש לחייהם של תומכיו. מוגאבה הגיע לבחירות כמועמד יחיד (אף ששמו של צ'נגיראי נרשם על פתקי ההצבעה), וזכה ב-85.5% מהקולות.
לאחר סיבוב הבחירות השני נפתח משא ומתן בין מוגאבה ותומכיו לבין מנהיגי האופוזיציה, בתיווך דרום-אפריקני. בסיכומו הסכימו הצדדים על חלוקת השלטון בין ZANU למפלגת האופוזיציה (MDC). על פי ההסכם ימשיך מוגאבה לכהן כנשיא, בראש קבינט נשיאותי, ומנהיג האופוזיציה המרכזי צ'נגיראי ימונה לראש ממשלה ויעמוד בראש מועצת שרים. אחרי משא ומתן ארוך, ועל אף המשך הקונפליקט בין הצדדים, הוקמה ב-2009 ממשלה המתבססת על ההסכם ומאפשרת מידה של חלוקה של הכוח השלטוני. הממשלה החדשה שרדה עד תום הקדנציה שלה ב-2013, זאת על אף שההסדר בין הצדדים היה כל הזמן על סף התפרקות. מוגאבה ו-ZANU שמרו לאורך תקופה זו על עליונות פוליטית. הם שימרו שליטה בלעדית על אמצעי האלימות של המדינה והתנגדו לרפורמות דמוקרטיות.
בחירות 2013
בבחירות לנשיאות שנערכו ב-31 ביולי 2013, נבחר מוגאבה בן ה-89 לכהונה נוספת בת 5 שנים כשליט זימבבואה. בדומה לבחירות 2008, גבר על יריבו, ראש הממשלה מורגן צ'נגיראי, שזו לו הפעם השלישית שהוא מפסיד בבחירות. בדומה לבחירות הקודמות, גם הפעם טענה האופוזיציה לזיופים והונאות בחירות. ערב הבחירות הבטיח מוגאבה כי אם יפסיד בבחירות, יפרוש מהפוליטיקה.
בראיון שנערך בשנת 2016, מוגאבה הצהיר שהוא יתמודד גם בבחירות הבאות (ב-2018) כשהוא יהיה בן 94. במהלך הראיון, הוא נשאל על ידי עיתונאי מתי הוא מתכנן לפרוש, ומוגאבה ענה: "אתה רוצה שאני אכה אותך ואפיל אותך לרצפה כדי שתבין שאני עדיין כאן? למה לדבר על יורש כשאני עוד כאן? למה אתה רוצה יורש?".
ביקורת נגדו והדחתו
מאז ביסס את שלטונו, הפך מוגאבה לאחד המנהיגים השנויים במחלוקת באפריקה, אם כי הוא נהנה מפופולריות יחסית ביבשת, שבה זוכרים לו את חסד נעוריו על מאבקו לשוויון זכויות לשחורים. התומכים במוגאבה טוענים כי הביקורת שמופנית כלפיו נובעת אך ורק משום שנישל את הלבנים מאדמותיהם.
אף כי מוגאבה לא חף מביקורת, הביקורת מצד מדינות המערב, ובראשן בריטניה, ארצות הברית ואוסטרליה, אכן התחזקה רק לאחר הלאמת החוות. ארצות הברית הטילה סנקציות על זימבבואה ב-2003, והקפיאה נכסים של מוגאבה ושל בכירים אחרים. זימבבואה הושעתה מחבר העמים הבריטי, עד שלבסוף הודיע מוגאבה על פרישת המדינה ממנו. מוגאבה לא הורשה להיכנס למדינות האיחוד האירופי, אך איטליה נאלצה להתיר לו לעבור בשטחה בדרכו להלווית האפיפיור יוחנן פאולוס השני ב-2005, בשל התחייבויותיה לוותיקן בהסכמים הלטרניים.
ארגונים בינלאומיים כמו אמנסטי האשימו את מוגאבה בפגיעה בזכויותיהם של מיעוטים, של הומוסקסואלים ושל אנשי האופוזיציה.
גם מנהיגים אפריקניים יצאו כנגד מוגאבה. הארכיבישוף דזמונד טוטו כינה אותו "קריקטורה של דיקטטור אפריקאי" והסופר וולי סוינקה כינה את משטרו "בושה ליבשת". נלסון מנדלה גם הוא יצא נגד מוגאבה וקרא למנהיגותו "כישלון טרגי של מנהיגות". ב-3 ביולי 2004 אימצו שרי החוץ של האיחוד האפריקאי דו"ח המבקר את מאסרם ועינויים של אנשי האופוזיציה ופעילי זכויות האדם במדינה, את מעצרם של עיתונאים ואת הפגיעה בחופש הביטוי.
ב-18 בנובמבר 2017 תפסו כוחות צבא זימבבואה בפיקודו של קונסטנטינו צ'יוונגה, את השלטון בפועל וב-21 בנובמבר התפטר באופן רשמי.
מוגאבה נפטר ב-6 בספטמבר 2019, בגיל 95.
עונת 2021/2022 בליג 1
בסיום העונה ירדו לליג 2 הקבוצות בורדו, מץ וסנט אטיין.
שחקנה הצרפתי של פריז סן ז'רמן קיליאן אמבפה זכה בתואר מלך השערים עם 28 כיבושים וכן בתואר מלך הבישולים עם 17 בישולים.
קבוצות
בליגה השתתפו 20 קבוצות. התחרות מתקיימת בשיטת ליגה עם משחקי בית וחוץ. עבור ניצחון מוענקות שלוש נקודות, ועבור תוצאת תיקו מוענקת נקודה אחת.
הקבוצות טרואה וקלרמון הן הקבוצות שעלו מהליג 2 הליגה הצרפתית השנייה בכדורגל כשהחליפו את הקבוצות דיז'ון ונים שירדו לליג 2 בתום עונת 2020/2021.
אוולין פיקס
אוולין פיקס (1904–1965) הייתה סטטיסטיקאית אמריקנית, ועמיתה במכון לסטטיסטיקה מתמטית.
ביוגרפיה
פיקס למדה באוניברסיטת מינסוטה, שם קיבלה תואר ראשון ושני תוארי מוסמך, אחד מהם במתמטיקה. במקביל ללימודיה עבדה כמורה בבית ספר תיכון. במהלך לימודיה למדה קורס בכלכלה מתמטית אצל גריפית אוונס, ופיתחה קשרי ידידות עימו. כאשר מונה אוונס לראש המחלקה למתמטיקה באוניברסיטת ברקלי, הוא הזמין אותה ללימודי קיץ בברקלי ב-1939. כעבור שנה חזרה לברקלי, הפעם כדי לעבוד כעוזרת מחקר במעבדה לסטטיסטיקה, שהייתה חלק מהמחלקה למתמטיקה. המעבדה נרתמה למאמץ המלחמתי עם הצטרפות ארצות הברית למלחמת העולם השנייה ב-1941, ופיקס תרמה את חלקה. יחד עם קבוצה של סטודנטים ונשים מתנדבות, הייתה אחראית לביצוע חישובים ידניים שהיו נחוצים למאמץ המלחמתי. במקביל, המשיכה ללמד באוניברסיטה ולעבוד על המחקר שלה. ב-1948 השלימה את עבודת הדוקטורט שלה תחת הדרכתו של ג'רזי ניימן, ומונתה לפרופסור במחלקה. ב-1963 הייתה לפרופסור מן המניין.
פעולות מלחמה (ספר)
פעולות מלחמה (באנגלית: Acts of War) הוא הספר הרביעי בסדרת ספרי המתח מאת הסופר האמריקאי טום קלנסי, ד"ר סטיב פיצ`ניק, פסיכיאטר ודוקטור ליחסים בינלאומיים אשר שירת בצוותי משא ומתן דיפלומטיים בראשותם של הנרי קיסינג'ר, סיירוס ואנס וג'יימס בייקר, והסופר ג'ף רובין. הספר, מתאר סוכנות מודיעין חשאית העוסקת בפתרון משברים בינלאומיים ובסיכול טרור.
עלילה
החמ"ל (חדר מלחמה), אשר הוא סוכנות לניהול אירועי משבר קצרי זמן המתפרצים ללא התראה דוגמת משברי בני ערובה, סיכול פיגועי טרור ועוד משברים שהקים נשיא ארצות הברית, מייקל לורנס. בסוכנות נציגים מכל סוכנויות המודיעין, אכיפת החוק, המשפט והצבא. בראש הסוכנות עומד פול הוד, אשר שימש כראש עיריית לוס אנג'לס בעברו. סגנו של הוד הוא הגנרל מייקל "מייק" רוג'רס, יוצא הכוחות המיוחדים שלחם בווייטנאם ופיקד על חטיבה ממוכנת במלחמת המפרץ. הסוכנות מפעילה גם את צוות המחץ האמון על ביצוע פעולות מיוחדות, עליו מפקד לויטננט קולונל צ'ארלי סקוויירס, איש המבצעים המיוחדים של חיל האוויר האמריקני.
המשבר הבינלאומי בו נדרש החמ"ל לטפל בספר זה הוא פיגוע שהתרחש בטורקיה בסכר אתאתורק.
תאודור פונטאנה
תיאודור פונטאנה (גרמנית: Theodor Fontane; 30 בדצמבר 1819 - 20 בספטמבר 1898) היה סופר ומשורר גרמני מהזרם הריאליסטי.
חייו
תיאודור פונטאנה נולד בנוֹירוּפּין שבפרוסיה. אביו היה רוקח, ובשנת 1836 התחיל לעבוד אף הוא כשוליה של רוקחים. הוא המשיך את לימודיו בלייפציג, ומשרתו הראשונה כרוקח הייתה בדרזדן. בגיל 20 החל לכתוב שירים, בעיקר בלאדות ורומאנסות על נושאים היסטוריים. הוא גם פרסם מאמרים פוליטיים בעיתונות. ב־1849 נטש את הרוקחות והחליט להתפרנס מכתיבה עיתונאית.
הספרים הראשונים שהנחילו לו פרסום היו קובצי שירה שיצאו לאור ב־1850 : קובץ בלדות "גברים וגיבורים, שמונה שירים פרוסיים" שנכתבו בהשראה סקוטית, ומחזור רומנסות, "על אודות רוזאמונדה היפה".
הוא נשלח ללונדון ככתב של העיתונות הפרוסית, והתגורר שם מ־1855 עד 1859, ב־1859 חזר לברלין. אחרי כן היה כתב צבאי במלחמות שניהלה פרוסיה נגד שכנותיה בשנים 1864, 1866, ו־1870-1871. במלחמה האחרונה, מלחמת פרוסיה צרפת, נפל פונטאנה בשבי הצרפתי בשעה שסייר בשדה המערכה. הוא היה במאסר שלושה חודשים, ושוחרר הודות להתערבותו של ביסמרק עצמו.
בשנים 1862 עד 1882 פרסם רשמי מסעות שערך לאורכה ולרחבה של מולדתו, בארבעה כרכי "נדודים על פני מארק ברנדנבורג", וכן ראו אור שלושה ספרים בנושאים צבאיים.
למרות שפונטאנה ידוע בעיקר בזכות הרומאנים שלו, הוא התחיל לכתוב רומנים רק בשני העשורים האחרונים של חייו. ב־1878 יצא לאור הרומן הראשון פרי עטו "לפני הסערה", רומן היסטורי שנכתב בסגנונו של סר וולטר סקוט. הוא היה סופר פורה ופרסם ספר כמעט כל שנה. הרומנים והנובלות שלו נחשבים עד היום לפיסגת הפרוזה הגרמנית הריאליסטית במאה ה־19.
גומר בת דבליים
גֹּמֶר בַּת-דִּבְלָיִם היא דמות מקראית, אשת הושע הנביא. שמה מופיע ב.
ה' ציווה על הושע הנביא לקחת אשת זנונים בהתגלותו הראשונה להושע (הושע א', ב'). הוראתו של ה' ממחישה את יחסיו של ה' ועם ישראל. הנביא עושה כמצוות ה' ולוקח את גומר בת דבליים לאישה.
פירוש שמה ומוצאה
ברשימת העמים המופיעה ב, מופיע השם גֹּמֶר. שם אביה היה דִּבְלָיִם אך ייתכן שזהו מקום מוצאה וזאת לפי : בֵּית דִּבְלָתָיִם, עיר מקראית ששכנה בעבר הירדן המזרחי. העיר דיבלים נזכרת במצבת מישע.
לדעת חז"ל מקור השם גומר הוא סמלי וכך בילקוט שמעוני הושע: "וילך וייקח את גמר בת דיבלים' מאי גמר? אמר רב: שהכל גומרים בה; בת דבלים-דבה רעה, בת דבה רעה; ושמואל אמר: שהכול דשים בה כדבלה; ורבי יוחנן אמר; שמתוקה בפי הכל כדבלה." רד"ק בפירושו כותב כי "הייתה זונה ידועה באותו זמן".
גומר ילדה להושע שלושה ילדים, יזרעאל, לא רוחמה ולא עמי. שמות אלו מסמלים את יחסו של ה' לעם ישראל.
נישואי הושע לגומר
בפרק ג', מופיע ציווי נוסף על הושע. עליו לשאת אישה, הפעם האישה הזאת מכונה : "מנאפת". לא ברור אם זאת גומר אך הפעם ה' מורה להושע לקנות את האישה כדי למנוע אותה מלעסוק בזנות. מעבר לכך עליו להימנע מלשכב איתה. הוראה בלשון זו המספרת על יחסים אישיים בין בני זוג מדמה את מערכת היחסים של ה' עם עם ישראל בעתיד, בה בין ה' (שאוהב את עמו) לבין עם ישראל יש ריחוק מסוים, עד ליום בו ישובו עם ישראל ויבקשו את ה'. פרק א' בהושע כתוב בגוף שלישי יחיד כמו פרק ג'. על פי המחקר המודרני פרק א' נכתב בידי מחבר אחר שביקש להשלים את האמור בפרק ג'. פרק א' שייך לסוגה הספרותית של 'אגדה נבואית' ואילו בפרק ג' הוא בעל נופך אוטוביוגרפי. לשיטתו של חוקר המקרא, בנימין אופנהיימר, משמעות הנישואים האלו באה לידי ביטוי לאחר בגידת אשתו. משמעותה של בגידה זו היא כמראה של בגידת ישראל באלוהיו וזו הופכת את מצוקת הושע לאלמנט של נבואה. לדעת אברבנאל הציווי על הנביא הוא פשוטו כמשמעו; לקחת אישה מנאפת ואשת זנונים הוא חלק מהניסיון, שאלוהים מעמיד בו את הושע. כך גם הרמב"ם במורה נבוכים: 'כן דברו אל הושע: קח לך אשת זנונים וילדי זנונים (הושע א', 2) וכל אותה פרשה, לידת הילדים וקריאת שמותיהם פלוני ופלוני, הכול במראה הנבואה, כי לאחר שנאמר מפורשות שהם משלים, לא נותרה אי-בהירות שמא משהו מזה היה במציאות, אלא כאשר נאמר עלינו: ותהי לכם חזות הכל כדברי הספר החתום, אשר יתנו אותו אל יודע ספר לאמר: "קרא נא זה", ואמר: "לא אוכל, כי חתום הוא" (ספר ישעיהו כ"ט, 11).
השורש ז-נ-ה מופיע במקרא גם במשמעות של הליכה אחרי אלוהים אחרים. בדברי הושע משתמעת משמעות זו, בגידת עם ישראל באלוהיו. המילה 'זונה' אינה מופיעה בספר, אלא המילה 'זנונים' בעלת אותו שורש. האומה מתוארת כאישה הבוגדת בבעלה וזו הסיבה לציווי על הושע. מציאות זו אינה מלמדת על חייו הפרטים של הושע. נבואותיו של הושע המדמות את ישראל לאשת זנונים מלמדות על חברה, שבה אישה ממעמד נמוך יכולה להינשא לאיש מן המעמד הגבוה ולהיות חלק מהקהילה.
מחוזות פנסילבניה
במדינת פנסילבניה שבארצות הברית ישנם 67 מחוזות.
הגדול שבמחוזות פנסילבניה הוא מחוז ליקומינג (3,222 קמ"ר), הקטן שבהם הוא מחוז מונטור (342 קמ"ר), והמאוכלס שבהם הוא מחוז פילדלפיה (כ-1,526,006 תושבים נכון לשנת 2010). עיר הבירה, האריסברג, נמצאת במחוז דאופין.
גומר בת דבליים
ילדיה ופירוש שמותם
לא רוחמה: לבת השנייה של גומר, ה' מצווה על הושע לקרוא "לֹא רֻחָמָה". גם מתן השם הזה הוא סמל לנבואה שמעתה והלאה ה' לא ירחם על ממלכת ישראל, ולכן הם ייענשו על עוונותיהם, ואילו על ממלכת יהודה ה' ימשיך לרחם. הנבואה הזו רומזת למסע סנחריב בארץ ישראל, בו סנחריב מגלה את ממלכת ישראל אך מפסיד בפני העיר ירושלים, בירת יהודה. אותה תשועה שתבוא ליהודה, תבוא לפי הושע על ידי עזרת ה' ולא על ידי מלחמה.
לא עמי: ה' מצווה על הושע לקרוא לבן השלישי "לֹא עַמִּי". מתן השם הזה מסמל את המצב הנוכחי של העם ותגובת ה'. העם לא מקפידים על קיום מצוות ה' ובכך מתנהגים כאילו אינם עם ה', ועל כן ה' לא יציל אותם ולא יושיע אותם.
שמות שלושת הילדים מופיעים בהמשך הספר, חלקם במפורש כשמות ילדי הושע וחלקם לא.
אינטר אסקלדס
אינטר קלוב ד'אסקלדס (בקטלאנית: Inter Club d'Escaldes) היא קבוצת כדורגל אנדורית מליגת העל האנדורית, שמקורה בעיר לז אסקלדס, במחוז אסקלדס-אנגורדני.
היסטוריה
Inter Club d'Escaldes או בקיצור אינטר, הוקמה בשנת 1991 ומקורה בעיר לז אסקלדס, והיא חברה מייסדת של ליגת העל האנדורית בשנת 1995. המועדון שיחק מאז בליגה הבכירה עד אפריל 2015, כאשר נשרה לליגת המשנה לאחר שסיימה במקום השמיני בתום העונה. המועדון חזר לליגת העל לאחר שתי עונות, במאי 2017.
אינטר סיימה פעמיים במקום השלישי בליגת העל האנדורית במהלך שתי עונות רצופות, ב-1999/2000 ו-2000/2001, והפכה לסגנית מחזיקת הגביע האנדורי ב-2001/2002, כשהפסידה 0–2 מול לוסיטאנוס.
בעונת 2019/2020 הפכה הקבוצה לאלופת הליגה הבכירה לראשונה בתולדותיה, והמועדון קיבל את הזכות להשתתף במוקדמות ליגת האלופות לעונת 2020/2021. הייתה זו ההשתתפות הראשונה בתולדות המועדון בטורניר בינלאומי רשמי. בנוסף לתואר האליפות זכתה הקבוצה גם בתואר הגביע האנדורי לראשונה בתולדותיו, וגם בתואר הסופרקאפ האנדורי - והשלימה ספורט מקומי.
ב-2020/2021 וב-2021/2022 זכתה הקבוצה בעוד שתי אליפויות רצופות, כאשר היא מביסה מתמודדות חזקות לתואר כמו סנטה קולומה.
צפרדעיים
צפרדעיים (שם מדעי: Ranidae; באנגלית: True frogs) היא המשפחה בעלת התפוצה הרחבה ביותר מבין כל משפחות חסרי הזנב. הן נפוצות בכל יבשות העולם, למעט אנטארקטיקה ואוסטרליה. מין אחד בלבד ממשפחת הצפרדעיים נפוץ במקור באוסטרליה ולא הובא על ידי בני האדם ליבשת, והוא Rana daemeli, אך גם תפוצתו שם מוגבלת לאזורים נידחים בצפון היבשת. גודלן של חסרי הזנב בנות משפחת הצפרדעיים משתנה ממין למין; הגדולה ביותר בעולם היא צפרדע גוליית (Conraua goliath). רבות מהצפרדעיים חיות במים או בבתי גידול הקרובים למים. הצפרדעיים שייכות למשפחת הדו-חיים, כלומר הן בעלות אברי נשימה המתאימים גם למים וגם ליבשה. מרבית המינים מטילים את ביציהם במים, ועוברים את שלב הראשן במהלך התפתחותם. אף על פי כן, כמו מרבית משפחות חסרי הזנב, מגוון בתי הגידול בו חיות הצפרדעיים הוא גדול. אלו מהסוג Tomopterna הן צפרדעים חופרות האנדמיות לאפריקה והן בעלות מרבית המאפיינים האופייניים לצפרדעים החופרות בשאר העולם. בנוסף, קיימות צפרדעים שחיות בסביבה עצית כגון צפרדע העצים (Frankixalus jerdonii) שנתגלתה בצפון מזרח הודו.
ככלל, הצפרדעיים הן בעלות עור חלק ולח, ורגליהן גדולות וחזקות. כפות רגליהן מכוסות לרוב בקרומי שחייה בדרגות שונות.
סוגים
חלק מהסוגים של הצפרדעים שייכים ע"פ כמה חלוקות למשפחות עצמאיות:
Me Gusta
Me Gusta (באנגלית: I Like, ובעברית: אני אוהבת) הוא סינגל של זמרת הרגאטון הדומיניקנית נאטי נטשה. השיר יצא לאור ב-2 בדצמבר 2018, על ידי חברות התקליטים סוני מיוזיק לטין ופינה רקורדס, כסינגל מתוך אלבום הבכורה של נטשה, IlumiNATTI.
השיר הגיע למקום ה-39 במצעד שירי הפופ הלטיניים, וה-39 במצעד האירפליי הלטיני.
רקע וכתיבה
חלק מהביקורות שהופנו כלפי השיר, טענו כי הוא מדבר על בגידה במערכת יחסים. בנוסף, תואר הקליפ שלו כ"קליפ חושני".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוצה של נטשה ב-2 בדצמבר 2018 ובוים על ידי קרמיט רודריגז ודניאל דוראן. הקליפ זכה להצלחה רבה, וצבר 3 מיליון צפיות בפחות מיממה. בקליפ נראית נטשה כשהיא לבושה במספר תלבושות שונות, ואורות כחולים מאירים עליה.
נכון ליוני 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-140 מיליון צפיות.
יצחק גולברי
יצחק גולברי (נולד ב-1951) הוא איש ציבור שהיה ראש מועצת קדימה-צורן בשנים 2003–2013.
ביוגרפיה
גולברי למד בבית הספר הטכני של חיל האוויר ולאחר מכן התגייס לצה"ל והיה שליש צבאי ביחידת הנ"מ. הוא שירת במילואים כקצין נפגעים בדרגת סרן. בתחילת שנות השמונים הצטרף למפלגת העבודה, ובשנת 1982 נבחר מטעמה לראשונה למועצת היישוב קדימה, בה הוא מכהן ברציפות מאז. במקביל היה פעיל בהסתדרות ושנים 1985–1996 כיהן כיו"ר מועצת הפועלים קדימה והשרון.
בשנת 1987 התמנה לסגן ראש המועצה וכיהן בתפקיד זה עד 1996. בשנת 1998 התמודד לראשונה מטעמה לראשות מועצת קדימה ולאחר הבחירות, במקביל לחברותו במועצת היישוב, היה נציג ציבור בבית הדין האזורי לעבודה.