cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גריגורי מויסייביץ' גונצ'אר
ביוגרפיה
עם תחילת פלישת הצבא הגרמני לברית המועצות הוא נשלח מיד לחזית, ונלחם במסגרת גדוד סיור מס' 747 בצ'אבוסי ליד מוגילב, שם נפצע בכתפו אך המשיך להילחם. בהמשך כותרה יחידתו ליד והוא נפצע שנית, הפעם באופן קשה. השטח בו שהה נכבש על ידי הצבא הגרמני, והוא מצא מסתור בכפר, שם החלים והשתקם בחסותה של תושבת הכפר שנחלצה לעזרתו. לאחר מכן הצטרף אל יחידת פרטיזנים באזור מחוז צ'רקאסי ואף קיבל את מדליית העוז על הפלת מטוס. לאחר שחרור האזור על ידי הצבא האדום הגיע למחנה בדיקה מאסף של הארמייה ה-52 ומ-5 בינואר 1944 שוב גויס לצבא האדום הסדיר ומונה למפקד פלוגה בגדוד סיור מס' 1237 בחזית האוקראינית הראשונה בדרגת סגן.
במסגרת החזית האוקראינית השנייה השתתף בשחרור שטחי אוקראינה, מולדובה ורומניה. בהמשך יחידתו הועברה לחזית האוקראינית הראשונה.
ב-24 בינואר 1945 צלחה פלוגתו את נהר האודר באזור הכפר, 15 ק"מ דרומית-מזרחית לברסלאו (כיום בפולין), כבשה שטח ממערב לנהר, ואבטחה את חציית נהר על ידי שאר יחידות הגדוד, פעולה אשר במהלכה נפצע קשה, ושבעבורה קיבל את עיטור גיבור ברית המועצות ב־10 באפריל 1945.
הוא חזר לשירות צבאי באוגוסט-ספטמבר של אותה שנה לאחר שיקום, ומ-1946 עד 1956 שירת כמרצה בקתדרה לעתודה צבאית במכון הרפואי של סטניסלב, ואף לקח חלק בדיכוי ההתקוממות ההונגרית ב-1956. בהמשך שירותו סיים את ההכשרה הפיקודית "קורס ויסטרל", פיקד על גדוד ממונע בעיר סלאווטה (כעת באוקראינה), ובהמשך על גדוד ממונע בעיר לובומל. הוא שוחרר למילואים בשנת 1962 בדרגת סא"ל, וקודם ב-1975 לדרגת אל"ם. התגורר בעיר איוונו-פרנקובסק שם עבד כמנהל שלוחה של המכללה הטכנולוגית של קייב והמכללה לרכב של קייב, שמה גם לימד כלכלה מדינית. ב-1978 פרסם את הספר "אודם פאתי שמיי תיאסמין" באוקראינית (נקרא גם "הפרטיזנים של היער הקר") שמספר על חיי הפרטיזנים.
נפטר ב־17 בדצמבר 1998 באיוונו-פרנקיבסק.
משפחתו
בנו ויאצ'סלב - רופא מומחה בתחום הסרטן.
יום טוב ידיד הלוי
הרב יום טוב ידיד הלוי (ה'תרט"ז, 1856 - ל' בסיוון ה'תרפ"ג, 14 ביוני 1923) היה מקובל מגדולי רבני ארם צובא. כתביו נדפסו בספר "שמחת יום טוב".
ביוגרפיה
נולד בחלב שבסוריה לקמר ולרב יצחק ידיד הלוי. למד במוסדות הקהילה היהודית המקומית ובגיל 18 נישא לרחל לבטון שסבה היה ראש בית הדין בחלב.
בשנת ה'תר"ן, 1890, עלה לארץ ישראל והתקבל כחבר בישיבת המקובלים בית אל. הוא היה שכנו וידידו של ר' מוטל'ה טברסקי שעלה ארצה כמה שנים אחריו.
היה נינו של הרב אליהו שמאע הלוי
הנצחתו
על שמו נקראו הישיבות "אור יום טוב" בירושלים. ו"קדושת יום טוב" ו"שמחת יום טוב" בתל אביב.
משפחתו
חלק מבניו נפטרו בילדותם וחלקם בצעירותם בגיל מאוחר יותר. בנו הבכור, הרב יצחק, שימש שוחט ובודק בקהילת פורט סעיד במצרים וחיבר ספר על הלכות שחיטה, הוא נפטר בחיי אביו ב-1916. בנו הרב אליעזר ידיד הלוי האריך ימים והדפיס את כתבי אביו בספר "שמחת יום טוב". בתו שרה נישאה לרב אהרן אבוטבול, הוא נפטר בצעירותו בשנת ה'תרפ"ח.
בנו מנישואיו השניים לנזהה גינדי היה חבר הכנסת מנחם ידיד.
מפרץ ההרפתקאות
מפרץ ההרפתקאות (מוכרת גם כ"יחידת החילוץ", "מפרץ התעלולים" ו-"שפלת ההתעסקויות" הסדרה הופקה על ידי Spin Master Entertainment בעבור TVOKids וניקלודיאון, בעוד ההנפשה הופקה על ידי חברת Guru Studio.
עלילת הסדרה מתמקדת בילד בן עשר בשם ריידר המנהיג להקה של גורי כלבים המכונים "יחידת החילוץ". לכל גור התמחות ייחודית וביחד הם יוצאים למשימות חילוץ באזור מגוריהם הנקרא "מפרץ ההרפתקאות".
באוגוסט 2021 יצא לאקרנים הסרט "מפרץ ההרפתקאות: הסרט", אשר מבוסס על הסדרה.
עלילה
בתחילת כל פרק עוסקים הגורים בפעילויותיהם הרגילות. אחר כך מוצג מקום אחר בעיר שבו מתחילה צרה, והאדם הנקלע אליה מבקש מריידר לשלוח את יחידת החילוץ שלו; ריידר קורא לכל הגורים שיבואו כדי לספר להם באיזו צרה מדובר לפני יציאתם. ומוסיף את המשפט: "אין משימה גדולה מדי, אין גור קטן מדי". לאחר חילוץ מוצלח אומר ריידר למחולץ "אם תזדקק לעזרה, ליחידת החילוץ קרא" ולגורים "גורים טובים". בנוסף לכל גור יש משפט קבוע (או שני משפטים) אשר הוא אומר לפני שהוא יוצא למשימה.
סובייקט
סובייקט הוא מושג פילוסופי ופסיכולוגי בעל משמעויות שונות, תלויות שיח, תחום וזמן. בפילוסופיה המודרנית ובפסיכואנליזה "סובייקט" מציין לרוב את ההוויה האנושית הנתונה ביחסים עם הוויה אחרת – ה"אובייקט".
מקור המושג
מקור המילה "סובייקט" הוא המילה הלטינית subjectum שפירושה "מה שנמצא מתחת" - המצע. המילה נכנסה ללטינית דרך היוונית העתיקה, כאשר בפילוסופיה היוונית (אריסטו) משמעותו של "סובייקט" הייתה התשתית, או המצע הראשוני אליו ניתן לייחס תכונות, איכויות ושמות תואר. הסובייקט היה החלק השומר על זהותו בתהליכי שינוי. תפיסה זו של המונח היא כוללנית, ללא החלוקה שנוצרה בהמשך בין סובייקט לאובייקט.
הסובייקט הריבון
השימוש הפילוסופי המודרני הראשון במושג הסובייקט התייחס לתפיסת האדם אצל הפילוסוף רנה דקארט (1596 - 1650) - האני החושב ("הקוגיטו") של דקארט אינו רק מצע של תכונות אלא הוא בעל מודעות, חירות ואוטונומיה. עמנואל קאנט (1724 - 1804) תיאר את הסובייקט כמבנה אחדותי של תודעה המכוננת את האובייקטים אותה היא תופסת ובכך מאפשרת למציאות לשאת משמעות. מבנה תודעה זה הוא המקור להכרה ראציונלית, והאוטונומיה של התבונה היא זו שמקנה לסובייקט את היכולת לפעול באופן מוסרי.
בעקבות קאנט הפילוסופיה המודרנית זיהתה בין סובייקטיביות, מודעות ורציונליות. הסובייקט נתפס כעין ריבון של תודעתו ושל תכניה, מי שקובע את המציאות, מודע לעצמו, בעל חירות ויכול ליזום פעולות ולהשיג שליטה על חייו, בניגוד לאובייקט שהוא מושא הפעולה הסביל. דמות זו של הסובייקט השתלבה בחשיבה של עידן הנאורות והשפיעה על האופן בו האדם נתפס בתרבות המערבית המודרנית מאז המאה ה-18. כדוגמה, הפילוסופיה האקזיסטנציאליסטית של תחילת המאה ה-20, אף על פי שמתווכחת עם היבטים שונים של הפילוסופיה הקאנטיאנית, מדגישה את היותו של האדם בעל חירות ויכולת לעצב את חייו ולתת להם משמעות באופן חופשי.
הסובייקט ה"כפוף" - סטרוקטורליזם
לקראת סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 הופיעו גישות חדשות שחתרו תחת ראית הסובייקט כריבון לגורלו, אחדותי ואוטונומי והצביעו על כך שהמילה "סובייקט" עצמה כוללת בתוכה גם את המשמעות של היותו כפוף - "to be subjected to". תפיסה זו מסמנת מפנה אנטי-הומניסטי מובהק, משום שהאדם אינו מוגדר עתה כאדון של עצמו ושל הטבע.
תהליך זה מתחיל כבר בהשפעת הסטרוקטורליזם כתופעה מרכזית בתרבות המאה ה-20. הסטרוקטורליזם מעוגן בהנחה של עמנואל קאנט כי אין בכוחה של ההכרה האנושית לתאר את הניסיון באופן ישיר ובלתי אמצעי, וכי כל ידיעה היא תולדה של המוח האנושי הבאה לידי ביטוי באמצעות השפה. ידיעת כללי השפה, כלומר ידיעת הסימנים הלשוניים ופענוחם היא תנאי לפתיחת "חלון" שמבעד לו נשקפת המציאות. הסטרוקטורליזם טוען שהמבנה של השפה מתקיים גם בתחומים רבים אחרים – כגון מבנה החברה, התקשורת, וכן התודעה. הסטרוקטורליזם מייצג את הרוח הרציונלית, המתארת את המציאות באמצעות מבנים אוניברסליים. במובן זה הפרויקט הסטרוקטורליסטי מחובר לפרויקט השחרור של המודרניזם. במסגרת זו גם תפיסת הסובייקט כבעל ריבונות עצמית וחירות משתנה, והוא הופך להיות בנוי בתבניתן של מערכות חברתיות ותרבותיות שונות.
תאוריות שונות דנו בממדים השונים ובמערכות השונות אליהן הסובייקט כפוף. המרקסיזם ראה את הסובייקט ככפוף לתהליך ההיסטורי הדיאלקטי ולכוחות הכלכליים הדומיננטיים, הפסיכואנליזה מתארת סובייקט הכפוף לגורמים לא מודעים השולטים בו והסמיוטיקה על פי פרדינן דה-סוסיר מכפיפה את הסובייקט לשפה הקודמת לכל דובר והיא שמעצבת את מחשבתו ועולמו. רולאן בארת מבטא את עליונות השפה על פני הסובייקט במאמרו "מות המחבר": "השפה מדברת, ולא המחבר, ו"לכתוב" פירושו להגיע דרך אלמוניות ראשונית...לאותה נקודה שבה רק השפה מגיבה, "מבצעת", ולא "אני"".
הסובייקט האוניברסלי
המודל הסטרוקטורליסטי מתבטא בגישה האוניברסלית להבנת הסובייקט לפיה יש מבנה המשותף לכלל בני האדם באשר הם, מעבר לגבולות של זמן ומקום. הגישה מיוצגת על ידי הפסיכואנליזה הרואה את מבנה הסובייקט כמכיל הן את התודעה העצמית והן את הכוחות הלא-מודעים. מבנה זה מתגבש מתוך המפגש בין דחפי הגוף לבין המערכת החברתית-תרבותית ודרישותיה, אולם החלק הלא-מודע קודם למפגש זה ומשותף לכל בני האדם. יחד עם ההסכמה על הטענה כי מדובר במבנה נפשי אוניברסלי, התאוריות הפסיכואנליטיות השונות מציעות מבנים שונים של נפש האדם ודרכים שונות להבנתה.
הסובייקט המובנה
גישה מנוגדת להבנת הסובייקט היא הגישה ההבנייתית על פיה לא קיים סובייקט אוניברסלי, אין גרעין מהותי שנמצא בלב הסובייקטיביות ולכן לא ניתן לדבר על "אמת" או "מהות" אחת לכלל הסובייקטים בעולם. הסובייקט החדש נתפס כמבנה שמקורו בחוק, בשפה ובתרבות; האני שוב אינו בעל הידע, אלא סוכנות שבאמצעותה ידע – לשוני או היסטורי – מגיע לידי ביטוי. הסובייקט מודח ממעמדו הבלעדי כמקור של יצירת משמעויות והכפיפות שלו מובלטת; הסובייקט החדש נולד אל תוך שיטות חשיבה השולטות בגורלו וקובעות את אופיו. הוא הופך לאוסף של מבנים לשוניים ואידאולוגיות תרבותיות המתארים את אופן קיומו.
על פי מישל פוקו הסובייקט הוא מבנה שנוצר על ידי שדות שיח שונים להם אפקטים של כוח, ונתון לפעולתם של כוחות היסטוריים המייצרים ומשנים את משמעותו. מדעי האדם השונים שהחלו להתפתח בתקופת הנאורות הפכו את האדם למושא למחקר, ותוך כדי כך הפעילו עליו כוחות של נרמול, הסדרה ומשמוע שיצרו את התפיסה של סובייקט חופשי ותבוני. פוקו רואה גם בפסיכואנליזה שדה שיח ספציפי המכונן סובייקטים ומפעיל עליהם כוח, בין השאר על ידי ההגדרות שמספק למהי נורמליות. לטענתו מרכזיותו של הסובייקט בתולדות המערב אינה "כוח טבע" בלתי נמנע אלא תולדה של משטר מסוים של חשיבה פוליטית-תרבותית, שהועדף מסיבות שונות. עם היעלמותן של הסיבות ההיסטוריות שהולידו את הצורך באופן חשיבה שכזה, ייתכן שתיעלם, ממילא, מרכזיותו.
הסובייקט מול "האחר"
מקורו של מושג "האחר" הוא בפילוסופיה של גאורג הגל לפיה המחשבה האנושית, כמו גם ההיסטוריה, מתפתחות בצורה דיאלקטית, דהיינו בדרך של מאבק בין ניגודים וסתירות. על פי הגל גם התודעה העצמית של האדם מתפתחת כתהליך של מאבק בין שתי תודעות התובעות הכרה אחת מהשנייה. המאבק מוביל ליחסי אדון ועבד - מנצח ומנוצח, בהם העבד נדרש להכיר בעליונותו של האדון. מושג "האחר" תופס מקום מרכזי בתפיסות פוסט-סטרוקטורליסטיות, פמיניסטיות, קוויריות ופוסט-קולוניאליות המצביעות על הגדרת האחר כחריג, נחות או פגום, וזאת לצורך יצירת ניגוד התומך באופן בו הסובייקט רוצה להגדיר את עצמו - אוטונומי, שלם, רציונלי וחופשי. מישל פוקו מראה כיצד תהליכים היסטוריים ופוליטיים, כגון הבניית הניגוד בין התבונה לשיגעון או הניגוד בין ההטרוסקסואליות להומוסקסואליות, יצרו את האחרות כניגוד לדמות הסובייקט. המעקב אחר תהליכים אלה מוכיח כי האופן בו הסובייקט רואה את עצמו אינו טבעי ומובן מאליו, אלא הוא תוצאה שלהם.
בניסיון לצאת מהתפיסה הניגודית והאלימה של יחסי הסובייקט-האחר של הגל, עמנואל לוינס מבחין בין המושג של האחר כמי שמוגדר על ידי הסובייקט כמנוגד לו, ובין המושג של האחר האתי שהוא בלתי תלוי בסובייקט. אחר זה הוא הזולת האנושי, הייחודי והחד-פעמי שאינו ניתן להגדרה מצמצמת כלשהי. אחר זה אינו משרת את האחדות המדומיינת של הסובייקט ואינו דומה לו. הסובייקט אינו יכול להכיר, לדעת או לייצג אחר זה, אך דווקא בשל אחרות רדיקלית ובלתי נגישה זו לוינס תובע מהסובייקט אחריות והיענות. לוינס משתמש במושג האחר כדי להמשיג מחדש את מושג הסובייקט - הסובייקט של לוינס משועבד למחויבות אינסופית לזולתו ונידון לאחריות כלפיו ממנה אינו יכול להשתחרר לעולם.
כימוסינתזה
כימוסינתזה (באנגלית: Chemosynthesis) הוא תהליך המתרחש אצל יצורים חיים, אשר נמצאים במעמקי הים, ואינם יכולים לקיים פוטוסינתזה משום שלא מגיע אליהם אור או בגלל רעלים המצויים במים.
בניגוד לפוטוסינתזה, אשר מתקיימת בתוך הכלורופלסט ומונעת על ידי אנרגיה המגיעה מאור השמש ומתבצעת אצל יצורים פוטואוטוטרופים (Photoautotrophs). את תהליך הכימוסינתזה מקיימים חיידקים על ידי ניצול אנרגיה כימית ותיווך של תגובות כימיות ליצירת מזון, חיידקים אלו נחשבים כמואוטוטרופים (Chemoautotrophs). חיידקים כימוסינתטיים חיים על קרקעית הים או מתחתיו, ואפילו בתוך גופם של אורגניזמים אחרים כסימביונטים. כיום, קיים חוסר ידע בנוגע להתפלגות המרחבית של הכימוסינתזה בין סוגים שונים של מערכות אקולוגיות וגודל התרומה שלה לייצור הראשוני הכולל.
משמעות השם
מקור השם הוא בלטינית ומשמעותו הוא: כימו=כימי, סינתזה=הרכבה. כלומר, שימוש בתגובות כימיות לאנרגיה.
כימוסינתזה ומארג החיים
במעמקי הים קיימים יצורים אשר חיים בסמביוזה (תועלת הדדית) עם חיידקים כימוסינתטיים, כגון: תולעי רפטיה, צדפות, חלזונות ים וחסילונים. יצורים אלו משמשים מזון ליצורים שנמצאים גבוה מהם בשרשרת המזון. בעצם קיומם של החיידקים הכימוסנתטים הם מהווים את הבסיס לשרשרת המזון ומאפשרים את קיום החיים במעמקי הים.
כימוסינתזה ונביעות הידרותרמיות
בעבר, נפוצה הייתה ההשערה כי גם אורגניזמים החיים במעמקי הים ניזונים משרידי צמחים שגדלים סמוך לפני המים בעזרת אור שמש ויורדים אל העומק. השערה זאת אינה עולה בקנה אחד עם העובדה שקיימת צפיפות אורגניזמים גדולה באזורים של נביעות הידרותרמיות. באזורים אלו המים עשירים בתמיסות מינרלים אשר מזינים את החיידקים הכימוסינתטיים ולכן הם מסוגלים להתרבות ולהזין אורגניזמים אשר משמשים כמזון לאורגניזמים אחרים על פי שרשרת המזון, מה שגורם לאזורי נביעות הידרותרמיות להיות עשירים בביומסה גבוהה בניגוד לפיזור הדליל של בעלי חיים באזורים אשר הם תלויים בהם במזון שיורד מפני הים.
תגובות כימיות
תגובה נפוצה לתהליך כימוסינתטי היא:
בתגובה זו החיידקים הכימוסינתטיים משתמשים במימן גופריתי, פחמן דו-חמצני וחמצן על מנת ליצר חד-סוכר פשוט (פורמאלדהיד). כמו כן, כימוסינתזה יכולה לייצר אנרגיה גם מאמוניה, מימן ועוד.
מערת מוביל
בשנת 1986 התגלתה על ידי כריסטיאן לאסקו מערה בקונסטנצה, רומניה, אשר נקראת מערת מוביל, ובה נמצא ריכוז גבוה של מימן גופרתי ופחמן דו-חמצני, אך מנגד כמות נמוכה ביותר של חמצן. במערה נמצאו צורות חיים שהופרדו מן העולם החיצון במשך 5.5 מיליון שנים לערך, במערכה זו התגלו 48 זנים שונים, ביניהם עלוקות, עכבישים ועקרבניים. שרשרת המזון במערה מתבססת על כימוסינתזה: מתאן וגופרית מספקים מזון לבקטריות, הן בתורן מפרישות חומרים המועילים לפטריות ולבקטריות אחרות במערה והן משמשות מזון ליצורים חיים אחרים.
איי גלאפגוס
ב-1977 נשלחה הצוללת האמריקנית אלווין DSV לחקור את אזור איי גלאפגוס הגעשיים. החוקרים בראשות רוברט בלארד גילו יצורים כימוסינתטיים אשר ניזונו ממתכות שהיו מצויות שם כתוצאה מפליטת מים חמים אשר עשירים במתכות ובמינרלים מסוג של נביעות הידרותרמיות המכונות מעשנות שחורות.
Thermophilus aquaticus
ב-1969 נתגלה באזור פארק לאומי ילוסטון על ידי תומאס ברוק והדסון פריז מאוניברסיטת אינדיאנה מין חיידק תרמופילי אשר נקרא Thermophilus aquaticus. זהו חיידק אשר מהווה את המקור לאנזים Taq DNA פולימראז העמיד בחום וחי בטמפרטורה גבוהה מאוד. אחד האנזימים החשובים ביותר בביולוגיה המולקולרית בשל השימוש הנעשה בו בשיטת ה-PCR. חיידק זה הוא כמואוטוטרופי אך מכיוון שהוא חי בסימביוזה עם כחוליות פוטוסינתטיות, לעיתים הוא משיג את האנרגה הדרושה לו מהפוטוסינתזה שלהן.
החיים הקדומים
ישנן עדויות לכך שלפני התפתחות הפוטוסינתזה ואסון החמצן היו קיימים יצורים חיים שחיו על ידי כימוסינתזה. אחת העדויות לכך היא הימצאות גרפיט שסונתז לפני כ-3.7 מילארד שנים בתוך גופו של יצור חי והתגלה במערב גרינלנד. בנוסף, ב-2015 התגלו שרידי מיקרואורגניזמים שגילם עשוי להיות 4.28 מיליארדי שנים בנביעות הידרותרמיות בקרקעית האוקיינוס.
קווין אבסטרקט
קליפורד איאן סימפסון (באנגלית: Clifford Ian Simpson; נולד ב-16 ביולי 1996), הידוע בשם הבמה קווין אבסטרקט (Kevin Abstract), הוא ראפר, זמר-יוצר ומנהל אמריקאי, מקים ההרכב ברוקהמפטון.
ביוגרפיה
אבסטרקט נולד בקורפוס כריסטי, טקסס. אבסטרקט מעולם לא פגש את אביו ולא היה קרוב לאימו, תוך שאפילו לא ידע מה המקצוע שלה. הוא הצהיר כי משפחתו היו מורמונים "דתיים ביותר". אבסטרקט החל להפיק מוזיקה בגיל 11 וברח מהבית בגיל 15, תוך ששהה בבית של חבר כשנה, ולאחר מכן עבר לג'ורג'יה לגור עם אחותו.
בתחילת 2014, אבסטרקט החל לעבוד על אלבום הבכורה שלו עם המפיק המוזיקלי שלו רומיל. ב-1 באפריל 2014 הוציא את הסינגל הראשון מהאלבום, "Save". ב-6 במאי 2014 יצא הסינגל השני, "Drugs", עם וידאו קליפ נלווה שיצא כחודש לאחר מכן. ב-15 ביולי 2014 יצא האלבום המלא, שזכה לביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה. באותה השנה, מספר שנים לאחר פירוק ההרכב תחת שמוו הקודם "AliveSinceForever", הקים קווין אבסטרקט את הרכב ההיפ הופ האטלרנטיבי ברוקהמפטון, יחד עם חבריו אותם הכיר באמצעות פורום מעריצי קניה וסט בשם "KanyeToThe". ההרכב תיאר את עצמו כ"להקת בנים", במטרה להגדיר את המונח מחדש.
ב-2016 הוציאו ברוקהמפטון את המיקסטייפ הראשון שלהם, All-American Trash. באותה השנה, הוציא אבסטרקט את אלבום הסולו השני שלו, American Boyfriend: A Suburban Love Story. ב-2017 הוציא יחד עם ברוקהמפטון את טרילוגיית האלבומים Saturation, שזכו להצלחה במצעדי הבילבורד ולשבחים ממבקרי המוזיקה.
ב-2019 הוציא אבסטרקט את אלבומו השלישי, Arizona Baby, שהגיע למקום ה-53 במצעד הבילבורד 200.
חיים אישיים
בשנת 2016, אבסטרקט יצא מהארון כהומוסקסואל.
אידה, נסיכת אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים
אידה, נסיכת אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים (10 במרץ 1804 - 31 במרץ 1828), הייתה בתו של ויקטור השני, נסיך אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים ואשתו של אוגוסט, הדוכס הגדול של אולדנבורג.
ביוגרפיה
אידה נולדה ב-10 במרץ 1804 בטירת שאומבורג לויקטור, נסיך הכתר של אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים ואמליה, נסיכת נסאו-ויילבורג, בתם של קרל כריסטיאן, נסיך נסאו-ויילבורג וקרולינה, נסיכת אורנז'-נסאו. אידה התחנכה בקפידה בעיר הוים, יחד עם שלוש אחיותיה. בשנת 1806 מת סבה קרל לודוויג, נסיך אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים, ואביה עלה לשלטון במקומו. בשנת 1812 מת אביה ויקטור השני, נסיך אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים, ודודו פרידריך, נסיך אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים עלה לשלטון במקומו. זמן קצר לאחר מכן מת גם פרידריך, והנחלה התחלקה בין אחותה הרמינה, נסיכת אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים שירשה את טירת שאומבורג ורוזנות הולצאפל, לבין אלקסיוס פרידריך כריסטיאן, דוכס אנהלט-ברנבורג שירש את אזור הוים.
ב-24 ביוני 1825 התחתנה אידה עם אוגוסט, נסיך הכתר של אולדנבורג, ממנו נולד לה בנה היחיד - פטר השני, הדוכס הגדול של אולדנבורג. ב-31 במרץ 1828 מתה אידה לאחר 3 שנות נישואים, והיא בת 24 שנים בלבד.
פרובינציית ייליך-קלווה-ברג
פרובינציית ייליך-קלווה-ברג (בגרמנית: Provinz Jülich-Kleve-Berg) הייתה פרובינציה של פרוסיה מ-1815 עד 1822. ייליך-קלווה-ברג הוקמה בשנת 1815 משטחים שסופחו על ידי ממלכת פרוסיה מצרפת והדוכסות הגדולה של ברג, ופורקה בשנת 1822 כאשר אוחדה עם הדוכסות הגדולה של הריין התחתון ויצרה את פרובינציית ריינלנד. קלן הייתה בירת המחוז.
היסטוריה
לאחר המלחמות הנפוליאוניות, קונגרס וינה החזיר את דוכסות קלווה לממלכת פרוסיה, אשר שילב את השטחים עם שאר נחלות הריין שנלקחו בחזרה מצרפת (חלרה הפרוסית ונסיכות מורס) עם האדמות הרייניות שנרכשו בווינה - דוכסות ייליך ודוכסות ברג יחד עם חלקים מנסיכות הבוחר מקלן והעיר החופשית וההנזה של קלן ועוד כמה טריטוריות קטנות יותר.
ב-30 באפריל 1815, השלטונות הפרוסיים ארגנו מחדש את מדינות הממלכה ל-10 מחוזות Verordnung wegen verbesserter Einrichtung der Provinzialbehörden, אשר ייליך-קלווה-ברג הייתה אחת מהם. שם המחוז התייחס לדוכסויות המאוחדות של יוליך-קלווה-ברג, טריטוריה לשעבר של האימפריה הרומית הקדושה שהכילה את רוב האזור.
בירת הפרובינציה הייתה קלן, כאשר המחוז חולק ל-Regierungsbezirke (מחוזות) של דיסלדורף, קלווה וקלן החל מה-22 באפריל 1816. נשיא המחוז היה פרידריך, רוזן סולמס-לאובאך.
ב-22 ביוני 1822, צו של הקבינט הפרוסי איחד את המחוז עם הדוכסות הגדולה של הריין התחתון, עם בירתה בקובלנץ, כדי ליצור את פרובינציית ריינלנד.
קרב אילאו
קרב אילאו (בגרמנית: Schlacht bei Preußisch Eylau) היה מהקרבות המפורסמים ביותר והעקובים מדם שאירעו במהלך המלחמות הנפוליאוניות. הקרב נערך בין הגרנד ארמה (צבא הקיסרות הצרפתית הראשונה) תחת פיקודו של נפוליאון בונפרטה, קיסר הצרפתים, לבין צבא האימפריה הרוסית בתמיכת כוחות מתוך הצבא הפרוסי תחת פיקודו של גראף לוין אוגוסט פון בניגסן במסגרת מלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית הרביעית. הקרב אירע בין 7 ל-8 בפברואר 1807 בפרוסיה המזרחית וכלל מעורבות של יותר מ-150,000 חיילים סך הכל. הקרב היווה ניצחון טקטי צרפתי אך היה חסר הכרעה מבחינת השפעתו האסטרטגית.
רקע
מלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית הרביעית (שכללה את ממלכת פרוסיה, האימפריה הרוסית, האימפריה הבריטית, ממלכת שוודיה וממלכת סיציליה) החלה במהלך אוקטובר 1805. לאחר הניצחון המכריע של הצבא הצרפתי במהלך קרב ינה-אאורשטדט, ברלין, בירת ממלכת פרוסיה, נלכדה בידי הצרפתים. למרות ההפסד, פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה, סירב להיכנס למשא ומתן עם הצרפתים בנוגע לכניעתה של פרוסיה, במקום זאת הוא נסג עם ממשלו לקניגסברג ושם הסתמך על תגבורת מצד האימפריה הרוסית שתביא לשינוי סדר הכוחות במערכה. 68,000 חיילים רוסים בגרודנו תחת לוין אוגוסט פון בניגסן ו-40,000 תחת פרידריך וילהלם פון בוכוודן נעו לעבר מזרח פרוסיה כדי לתמוך במאמץ המלחמתי נגד הקיסרות הצרפתית.
חלוקת הכוחות
האסטרטגיה של נפוליאון הייתה להפיל את הרוסים בקרב מכריע אחד ולהביא אותם לשולחן המשא ומתן. מחסור באספקה עצר את ההתקדמות הצרפתית ממזרח לברנדנבורג עד להגעת התגבורת הצרפתית בתחילת נובמבר. עם הגעת התגבורת נשלח קורפוס צרפתי תחת לואי ניקולא דאבו מזרחה לנהר האודר כדי למנוע את התייצבות קו הגנה רוסי בפרוסיה המזרחית. עוד בנובמבר הגיעה דאבו בראש כוחותיו לפוזנן ומרד גרמני אנטי-צרפתי במגדבורג נמחץ בידי הגרנד ארמה. עם הגעתם של הצרפתים אל המזרח החלה התקוממות עממית של האוכלוסייה הפולנית המקומית. הפולנים פעלו להשיב את ממלכתם; האיחוד הפולני-ליטאי, לידי מעמד של אומה ריבונית כפי שהיה לפני חלוקת פולין במהלך המאה ה-18 המאוחרת.
עם נפילת המרד במגדבורג היה נפוליאון יכול להתקדם עם מרכז כוחותיו לעבר מזרח פרוסיה, פעולה שבתגובה הביאה את בניגסן להכין במהרה מערך הגנתי ולעצור את התקדמות צבאו בציפייה להגעת התגבורת מצד בוכוודן. מחסור האספקה מנע את ההתקדמות המהירה של צבא הקיסרות הצרפתית ולכן נכנס נפוליאון בראש כוחותיו לוורשה, רק ב-18 בדצמבר. נפוליאון תכנן להקים מדינה פולנית חדשה - דוכסות ורשה כפי שהיא תקרא מאוחר יותר, שתהווה מדינת חסות צרפתית ואת הבסיס לתחייה הלאומית של העם הפולני. לשם המערכה תכנן נפוליאון אסטרטגיית צבאות וחילק את הצבא לכוחות תחת פיקודו שנעו ממזוביה, מדרום לפרוסיה המזרחית ולכוחות נוספים שנעו לעבר פרוסיה המזרחית מפומרניה במערב. הכוחות הרוסים נפרשו מסביב לפולטוסק, במרחק של 60 קילומטר מצפון לורשה.
פעילות בחורף
ב-26 בדצמבר תקפו הצרפתים מצפון, מערב ודרום אך כשלו בניסיון לאגף את הכוחות הרוסים. בניגסן הצליח להנהיג את הצבא ולשמור על סדרו במהלך הנסיגה לביאליסטוק. הכוחות הרוסים תחת בניגסן החליטו לחנות בביאליסטוק למהלך המשך החורף ולהתאחד עם כוחותיו של בוכוודן במקום. נפוליאון לא צלח בתוכניתו לרדוף אחר הרוסים עקב השלג הכבד והיה עליו לקרוא לכוחותיו לשוב למחנות החורף. במהלך ינואר המצב הפך קריטי כאשר בניגסן, בהנחה כי נפוליאון לא יוכל לרדוף אחריו בחורף הקשה, נע לעבר דנציג כדי לאחד כוחות עם הפרוסים. באותה העת, מרשל צרפת, מישל ניי, תכנן פשיטה לעבר היילסברג ב-17 בינואר. נפוליאון הזועם דרש את שיבתו של ניי חזרה לקו הצרפתי המוסכם והאחרון נענה לדרישתו.
באותה העת התקרבו הרוסים הנעים לדנציג אל עבר הכוחות הצרפתים בפומרניה. המרשל הצרפתי, ניקולא אודינו, נסג דרומה לפני שחסף את כוחותיו בפני התנועה הרוסית. ניסיונו של בניגסן לנוע לעבר הכוחות תחת רודינות הביא לקרב על מרונגן שאיפשר נסיגה צרפתית דרומה. נפוליאון תכנן בתגובה אסטרטגיה צבאית נגד הרוסים. הוא קרא לאודינות וניי להמשיך לסגת לעבר דרום-מערב, בעוד מרכז הכוחות תחת פייר אוז'רו, ז'אן-דה-דייה סו ולואי ניקולא דאבו קיבלו הוראה לנוע צפונה במטרה לחתוך את קו האספקה בין הכוחות של בניגסן ובוכוודן. מזג האוויר הגשום מנע את האפשרות לנוע צפונה בשביל מרכז הכוחות והתוכנית נאלצה להתעקב.
ב-31 בינואר שליח מנפוליאון לאודינות נתפס בידי קוזאקים רוסים והפך לשבוי. לאחר שגילה מהשליח את תוכניתו של נפוליאון, ברינגן היה יכול לסגת לעבר צפון-מזרח וסיקל את האסטרטגיה הצרפתית. במהלך תחילת פברואר נסוגו הרוסים ונמנעו מקרב נגד הצרפתים שנעו צפונה אך היה עליהם להתעמת עם הצרפתים שכן נסיגה ממושכת פתחה את הדרך של הצרפתים לקוניגסברג. ברינגן הורה לכוחותיו לעצור מנסיגתם ולחנות בעיירה של פרוסיץ'-אילאו ובעודם שם חבר אליהם קורפוס פרוסי בן 12,000 איש תחת פיקודו של אנטון וילהלם פון ל'סטוק. נפוליאון, ביודעין על הכוחות הפרוסים באזור, הורה לניי למנוע את הצטרפותם לצבא הרוסי אך ללא הצלחה מצד המרשל הצרפתי. הקרב על אילאו התרחש בין 7 ל-8 בפברואר 1807 ובתחילתו מנו הכוחות הרוסים 66,000 איש ועוד 9,000 תחת ל'סטוק (חלק מהכוחות הפרוסים נעו תחת הפיקוד הרוסי) בעוד לנפוליאון היו 45,000 איש ועוד כוחותיהם של ניי ודאבו שהיו באזור ומנו סך הכל 30,000 חיילים נוספים. לרוסים הייתה עליונות בנוגע ליכולת הארטילריה, כאשר כוחותיהם החזיקו 450 תותחים לעומת 200 תותחים צרפתים.
7 בפברואר
כוחות הקורפוס הרביעי של מרשל ז'אן-דה-דייה סו היו הראשונים שנתקלו בחיל הרגלים הרוסים באילאו בשעה שתיים אחר הצהריים ב-7 בפברואר. בעוד הרוסים נלחמו בעוז, השליטה בעיר עברה הלוך ושוב בין שני הצדדים, והמרשל הצרפתי ז'ואקים מירא הצטרף למאבק בעת הורה לפרשיו לסייע בכיבוש העיר. לבסוף בעשר באותו לילה, הרוסים המותשים נסוגו צפונה והעיירה הייתה בידי הצרפתים. עם שחר למחרת החל שלג לרדת והגביל את הראות ואת יכולת הפעולה. הצבא הצרפתי היה בעמדת נחיתות חמורה מבחינת הכוח אדם והארטילריה אבל נפוליאון המשיך להסתמך על תגבורות שהיו בדרכן, הקורפוס השלישי של דאבו השלים את מחסור הכוחות באגף הימני הצרפתי בעוד הקורפוס השישי תחת ניי השלים את מחסור הכוחות מהאגף השמאלי. תוכניתו של נפוליאון הייתה להחזיק את הרוסים מלהתקדם עד ששני הקורפוסים הללו יגיעו לכל אגף, ואז ישלימו הכוחות הצרפתים המאוחדים תנועת מלקחיים, המקיפה את האויב משני הצדדים.
8 בפברואר
הקרב ב-8 לחודש נפתח באש ארטילריה של הצדדים היריבים. בשעה תשע בבוקר החל האגף הימני הרוסי לתקוף, והדף את הדיוויזיה של הגנרל לבאל חזרה לאילאו. בינתיים ניתן היה לראות מהאופק את הפרשים המובילים של דיוויזיית פריאנט מהקורפוס השלישי של דאבו מדרום לאילאו, אך הם נאבקו כדי להתקדם כאשר הפרשים תחת פיקודו של הגנרל הרוסי אוסטרמן-טולסטוי מנעו את התקדמותם ותנועתם לעבר הכוחות תחת נפוליאון. הקיסר הצרפתי החליט להשיק את הקורפוס השביעי נגד מרכז אגף השמאל הרוסי כדי להוריד את הלחץ מפריאנט ולהבטיח שהקורפוס השלישי יוכל להגיע ולהתחבר לצבא. מפקד הקורפוס השביעי היה מרשל פייר אוז'רו, שהיה חולה באותה העת וביקש לרדת מתפקיד הפיקוד ביום הקודם, אך נפוליאון שכנע אותו להישאר בפיקוד עוד יום אחד. אוז'רו, למרות החולי, הנהיג את הפרשים של הקורפוס השביעי. מזג האוויר הפך גרוע יותר ויותר וסופת שלגים צמצמה את הראות לאפס, ולא אפשרה לצדדים היריבים לראות את כוחות האויב. בריגדות הקורפוס השביעי החלו להיפרד ופנו בצורה שגויה שמאלה, ישירות לעבר המרכז הרוסי שם נתקלו בריכוז כוח ארטילרי שכלל 70 תותחים. כאשר התותחים הרוסיים פתחו באש, הקורפוס השביעי ספג אבדות כבדות וחדל לתפקד ככוח לוחם מאורגן. השורדים המעטים מההתקפה הזו נסוגו לאחור וניסו להתכנס בבית העלמין של אילאו, אך הקורפוס השביעי כיחידה לוחמת התפרק.
בינתיים הימין הרוסי המשיך לדחוף לעבר אילאו, בשלב מסוים הגיע למעשה לרחובות העיר ואיים על נפוליאון עצמו לפני שהמשמר הקיסרי הגיב ודחף אותם לאחור. נפוליאון חש בסכנה בה נמצא צבאו ופנה למירא לתקוף. תחילה הם הסתערו על הכוחות הרוסים שתקפו את אילאו, ואז התפצלו לשני אגפים, כאשר שיירה אחת הסתערה דרך הכוחות שתקפו את דיוויזיית סנט הילייר והשנייה חרשה לעברם של הכוחות שזה עתה השמידו את הקורפוס השביעי. דבר לא הצליח להאט אותם, ושתי השיירות בהמשך התחילו לנוע לעבר מרכז הרוסי, ונמתחו לכדי פער לאורך הקווים שלהם. כעת נפוליאון ראה כי הפרשים נמצאים במצב מסוכן, והורה על פרשי המשמר הקיסרי להקדים את הרוסים. מירא חיבר את השיירות לשיירת פרשים אחת ונסוג בעוד המשמר הקיסרי הפיל את הכוחות הרוסים. נפוליאון יכול היה לשלוח את כל המשמר הקיסרי לקרב כדי לנצל עוד את הבלבול הרוסי, אך הוא החזיק אותם בתור כוחות המילואים אחרונים. לא התקבלו כל כוחות ממרשל ניי ומהקורפוס השישי, וניי ניסה למנוע מחייליו של הגנרל הפרוסי ל'סטוק להגיע לקרב. למעשה, ניי רדף אחרי ל'סטוק בכיוון הלא נכון וקיבל רק צווי לצעוד לאילאו בשתיים אחר הצהריים. בינתיים הגיעו כל שלוש הדיוויזיות של הקורפוס השלישי של דאבו והחלו לדחוק את השמאל הרוסי.
בשעות אחר הצהריים המאוחרות הצליח דאבו להתקדם משמעותית נגד השמאל הרוסי כשלפתע הוא נעצר בגלל הופעתם של הכוחות הפרוסים הטריים של ל'סטוק. ל'סטוק נותר מאחור כדי לעכב את ניי ואז הסתובב מאחורי הקווים הרוסיים, ועזר לגייס כמה מהרוסים המובסים לפני שצלל לקרב עם דאבו. לא עבר זמן רב, אנשי דאבו היו אלה שנפלו לאחור ותוצאת הקרב שוב הייתה בספק. לבסוף בשבע באותו הערב הופיעו ניי וחייליו של הקורפוס השישי בשמאל הצרפתי. ניי שיגר מיד את אנשיו להתקפה, דחף את הימין הרוסי והמריץ מחדש את הצבא הצרפתי. הלחימה נמשכה עד עשר באותו הלילה, כאשר חושך ותשישות הביאו את הקרב לסיומו. שני הצבאות ספגו אבדות מחרידות, ושניהם שקלו לסגת ולא להמשיך את הקרב למחרת. בסופו של דבר החליט בניגסן לסגת, אך נפוליאון לא ניסה לרדוף אחריו, אלא הסתפק בחזרה למחנות החורף. שני הצדדים טענו לניצחון, אך מנקודת מבט אסטרטגית או פוליטית שום דבר לא השיג שום צד. האירוע המכריע אליו פעל נפוליאון להגיע הסתכם מאוחר בקרב פרידלנד, שהיווה ניצחון צרפתי מכריע, הביא לכניעתה של רוסיה, הפיכתה של פרוסיה לבעלת ברית צרפתית והקמתה של דוכסות ורשה.
דגל האינטרסקס
דגל האינטרסקס הוא דגל גאווה שעוצב ביולי 2013 על ידי מורגן קרפנטר מ-Intersex Human Rights Australia (שהיה מכונה אז Organisation Intersex International Australia) במטרה ליצור דגל "שאינו נגזר, אך עדיין מבוסס על משמעותו". המעגל מתואר כ"לא שבור ולא מעוטר, המסמל שלמות, ואת היכולות הטמונות שלנו. אנו עדיין נאבקים על אוטונומיה גופנית ואחדות איברי המין, וזה מסמל את הזכות להיות מי ואיך שאנחנו רוצים להיות".
דגל זה מורכב מטבעת סגולה על רקע צהוב, צבעים הנחשבים לצבעי "הרמאפרודיט".
שימוש
בדגל השתמשו מגוון ארגוני מדיה וזכויות אדם. ביוני 2018 השתתפו פעילי אינטרסקס בצעדת גאווה באודה-גרכט, שם הם הניפו את הדגל.
במאי 2018 הפכה ניו זילנד למדינה הראשונה בה הונף דגל האינטרסקס מחוץ לפרלמנט הלאומי.
בינה עסקית 3.0
המונח בינה עסקית 3.0 הוטבע על ידי חברת Panorama בשיווק כלי הBI החדש שלה - NECTO, בשנת 2011. מונח זה אומץ על ידי כלל תעשיית טכנולוגיות המידע, וארגוני מחקר כגון Gartner ו-Forrester מתייחסים אליו כאל הגעה לשיא היכולות במימוש כלי ניתוח מידע על טכנולוגיות מתקדמות המייצרות, צוברות ומשתפות מידע.
היסטוריה
בינה עסקית בתחילת דרכה עסקה בהצגת נתונים באופן ויזואלי המספקת תובנות לגבי המידע הקיים בארגון, ומציגה מידע על פיו אנשי ההנהלה יכולים לקבל החלטות מושכלות (עיין מערכת תומכת החלטה - DSS-Decision Support System). עם הזמן, גדלה הדרישה ליכולות מתקדמות, ופתרונות מהירים וחזקים, ובד בבד התפתחו גם יכולות המחשוב וקצב העבודה. המענה לדרישות הללו התממש בבינה עסקית 2.0 (Business Intelligence 2.0) אשר איפשרה הצגת נתונים ואירועים בזמן אמת, ובכך הגדילה את היכולת לזהות בעיות והזדמנויות בזמן אמת. למרות היכולות המתקדמות של בינה עסקית 2.0, הדרישה לפתרונות וטכנולוגיות מתקדמות עוד יותר לא נעצרה, ועם הגעת מהפכת ה-SoLoMo - Social, Mobile and Local השוק הציף דרישות לפתרונות BI מהירים, נגישים ורלוונטיים יותר.
בינה עסקית חברתית
בינה עסקית חברתית (Social BI) מנצלת את הידע הקיים אודות נושאי עניין ואינטראקציות עם מידע שיש לכל משתמש, ובכך מקדמת קישורים חברתיים בתוך הארגון. העובדה כי בינה עסקית חברתית מאפשרת פיתוח קבוצתי תוך שיתוף מחשבות ומידע, גרמה לשינוי תפיסה בתחום הבינה העסקית, ופרצה מחסומים בכל הנוגע לבינה עסקית עצמית (Self BI). כלי בינה עסקית חברתית מאפשרים למנהלים ומנתחי מידע לשתף אינדיקטורים דוחות, וגרפים, ולקבל הצעות לשיפור וחוות דעת מאנשי הארגון, ומנתחי המידע באופן מיידי.
בנוסף, בינה עסקית חברתית מאפשרת משיכה של נתונים מתוך הרשתות החברתיות, ובכך מספקת מידע אמין ומיידי אשר משקף את חוות דעת הצרכנים אודות מוצרי הארגון. קבלת חוות דעת הצרכנים היא נקודת מפתח בפיתוח וניהול מוצרי הארגון, ומציג נקודת מבט של הלקוח מבלי ליצור איתו קשר באופן ישיר.
מוצרי בינה עסקית המשלבים יכולות בינה עסקית חברתית, הם חוד החנית בעולם ה-BI, והתחזית של מכוני המחקר Gartner ו-Forrester היא כי שילוב בינה עסקית חברתית בארגונים תלך ותגדל בשנים הקרובות, ותאפשר זמינות ושיתוף של מידע בין כל חלקי הארגון.
בינה עסקית ניידת
בעקבות התפתחות המכשירים הניידים כגון טלפונים חכמים וטאבלטים, ובעקבות השימוש במכשירים הניידים לצורכי עבודה, בינה עסקית ניידת (Mobile BI) נהייתה צורך בסיסי. בינה עסקית ניידת מאפשרת לעובדי הארגון להתחבר מהמכשיר הנייד ישירות למידע ארגוני, ולצפות במידע תוך שימוש בכלי בינה עסקית המותקנים על המכשיר הנייד.
כלי בינה עסקית ניידת אמנם מוגבלים ביכולת הצגת הנתונים עקב גודל המסך הקטן יחסית ונפח הנתונים המוגבל שניתן להעביר ברשת, אך מאפשרים לכל משתמש קצה לבצע עיצוב אישי של הכלי, ולהתאים את הכלי להעדפותיו האישיות. זהו המשך טבעי לבינה עסקית חברתית המקשרת בין בינה עסקית לרשתות החברתיות, אשר מאפשרות למשתמשי הקצה לעצב את מקומם ברשת לפי העדפותיהם וטעמם.
מוצרים כגון Business Objects, Cognos, MicroStrategy וQlikView הם כלי בינה עסקית חזקים ונפוצים בשוק, המאפשרים שימוש בבינה עסקית ניידת.
בינה עסקית מקומית
השימוש בבינה עסקית ניידת הציף בעיות זמן ותקשורת בשימוש בכלי בינה עסקית על מכשירים ניידים. העובדה שהמידע מוצג על המכשיר הנייד, אך מחושב על מאגר הנתונים העלתה את זמן התגובה, והפחיתה את שביעות רצון המשתמש.
מושל איווה
מושל איווה (באנגלית: Governor of Iowa) הוא המושל וראש הרשות המבצעת של מדינת איווה שבארצות הברית. המושל עומד בראש ממשלת המדינה ואחראי על אכיפת חוקיה. הוא בעל סמכות לאשר חוקים שעברו באספה הכללית או להטיל עליהם וטו, לכנס את בית המחוקקים, ולהעניק חנינות, למעט במקרים של בגידה או הדחה. המושל הוא גם המפקד העליון של כוחות המשמר הלאומי של המדינה.
הר בידרביק
הר בידרביק (באנגלית: Mount Biederbick) הוא הר ברכס קונגר, באי אלסמיר, בטריטוריית נונאווט שבקנדה.
מושל איווה
היסטוריה
טריטוריית איווה הוקמה ב-4 ביולי 1838 מתוך שטחה של טריטוריית ויסקונסין. טריטוריית ויסקונסין השתרעה על פני שטחן של המדינות ויסקונסין, מינסוטה, איווה והשטח של הדקוטות שממזרח לנהר המיזורי. טריטוריית איווה השתרעה על שטחה של איווה של היום, והיא התקיימה עד לקבלתה של איווה כמדינה ב-28 בדצמבר 1846. בתקופה זו היה ממונה מושל הטריטוריה על ידי נשיא ארצות הברית. המושל הראשון, רוברט לוקאס, הגיע לטריטוריה שישה חודשים לאחר הקמתה, ובינתיים שימש בתפקיד מזכיר הטריטוריה ויליאם קונווי. לוקאס כיהן כמושל הטריטוריה עד מאי 1841 ואז מונה במקומו ג'ון צ'יימברס. צ'יימברס כיהן עד נובמבר 1845 ובמקומו מונה כמושל הטריטוריה ג'יימס קלארק.
הר בידרביק
ההר ממוקם בשטח הפארק הלאומי קאטיניפאק.
מושל איווה
היסטוריה
ב-1857 נוצרה גם משרת סגן המושל, שנבחר לאותה תקופת כהונה כמו זו של המושל. בתיקון החוקה מ-1988 הוגדר שסגן המושל יהיה שותף למירוץ הבחירות של המושל והשניים ייבחרו באותו פתק הצבעה. במקרה שמשרת המושל מתפנה, מושבע סגן המושל במקומו ומכהן עד תום תקופת הכהונה המקורית. עד 1857, כאשר התפנתה משרת המושל, היה מזכיר המדינה מכהן כמושל בפועל. אין מגבלה למספר תקופות הכהונה שהמושל יכול לכהן בהן.
הר בידרביק
גובהו של ההר 1,542 מטרים מעל פני הים.
טבלן לבן-לחיים
טבלן לבן-לחיים (שם מדעי: Podiceps auritus) הוא מין של טבלן מהסוג Podiceps, שמצוי באירואסיה ובצפון אמריקה. אורכו כ-31 עד 38 ס"מ, מוטת כפניו כ-55 עד 64 ס"מ, ומשקלו כ-300 עד 570 גרם. בתי הגידול של הטבלן בעונת הרבייה הם בריכות וביצות; באזורי החריפה, הטבלנים מצויים בחופים ובמקווי מים גדולים.
הר בידרביק
הר בידרביק הוא ההר ה-144 בגובהו בנואנווט, וההר ה-7,775 בגובהו בקנדה.
טבלן לבן-לחיים
הטבלן ניזון בעיקר מדגים, סרטנים, וחרקים שאותם הוא מוצא על פני המים. הטבלן צולל על מנת לתפוס דגים, ושוחה מתחת לפני המים בעזרת רגליו. כשאר מיני הטבלנים, הוא לעיתים בולע נוצות שאותן הוא מסיר מגופו.
תוחלת החיים של רוב הטבלנים בטבע היא כ-5 שנים.
רבייה
הטבלנים לבני-הלחיים מגיעים לבגרות מינית בגיל שנה; דפוס הרבייה הוא מונוגמיה. הקן בנוי מעשבים, ונבנה על ידי שני בני הזוג. צורתו דמוית קערה, והוא מוצב בדרך כלל על צמחייה מימית או על סלעים. הנקבה מטילה 3-8 ביצים לבנבנות בכל תטולה, בעלות גוון ירוק בהיר או חום בהיר. בדרך כלל ביצה אחת מוטלת בכל יום.
הזכר והנקבה דוגרים על הביצים במשך 23-24 ימים. הגוזלים יודעים לשחות ולצלול זמן קצר לאחר בקיעתם מהביצה, אך הם מבלים את השבוע הראשון לחייהם על גב הוריהם. ההורים ממשיכים להאכיל את הגוזלים כ-14 ימים לאחר בקיעתם; הגוזלים נעשים עצמאיים בגיל 20 עד 25 ימים, אך הם אינם יכולים לעוף עד גיל 41-50 ימים.
בדרך כלל יש תטולה אחת בשנה; אם יש 2, הצאצאים של התטולה הראשונה מסייעים להוריהם לגדל את הצאצאים מהתטולה השנייה.
צפון סין
צפון סין (בסינית: 华北), או הואביי הוא אזור גאוגרפי בסין, המורכב מהמחוזות בייג'ינג, טיינג'ין, חביי, שאנשי, ומונגוליה הפנימית.
בתקופה המודרנית אזור צפון סין השתנה באופן מהותי מבחינת ההרכב החברתי-פוליטי והכלכלי. אזור צפון סין הושפע לאורך השנים באופן ניכר מהמרקסיזם, וממערכות התעשייה הסובייטיות, תוך שהייתה גם הקפדה על שימור התרבות הילידית הסינית המסורתית. אחד מהגידולים החקלאיים הבולטים ביותר באזור צפון סין הם גידולי החיטה.
רוב תושבי אזור צפון סין מדברים בניבים של שפות צפון סיניות כמו מנדרינית, ובמיוחד הניב המקומי הדומיננטי של מנדרינית - ניב בייג'ינג. ניב בייג'ינג מהווה כיום במידה רבה את הבסיס לסינית התקנית (המכונה גם "מנדרינית תקנית"), אשר היא השפה הרשמית של הרפובליקה העממית של סין.
ערים שמכילות מעל למיליון תושבים
בירות מחוז מוצגות להלן עם טקסט מודגש.
עבד אל-באקי סחראוי
עבד אל-באקי סחראוי (בערבית: عبد الباقي صحرواي; )
סחראוי נולד ב בקונסטנטין באלג'יריה. ב-1931 גויס לצבא הצרפתי. לאחר מכן עבר לאלג'יר, שם היה מעורב באגודת המלומדים המוסלמים. ב-1990, היה בין מקימי חזית הישועה האסלאמית (FIS). אחרי שהחלה מלחמת האזרחים האלג'יראית, הוא ברח לפריז, משם הוא הטיף לג'יהאד כנגד ממשלת אלג'יריה, אך התנגד להרחבתו לצרפת, מה שהיה הסיבה להתנקשות בו ב-11 ביולי 1995 על ידי הקבוצה האסלאמית החמושה (GIA). בעקבות מותו אירעה סדרת פיגועים בצרפת.
שון באק
'''שון ס. באק (באנגלית: Sean S. Buck''') הוא קצין בדרגת תת-אדמירל המשרת כנשיא האקדמיה הימית של ארצות הברית.
ביוגרפיה
באק נולד באינדיאנפוליס שבאינדיאנה. אביו אדוארד שירת במשך 30 שנה כקצין בצי וכך גם סבו. ב-1983 סיים תואר ראשון בפיזיקה ובאוקיינוגרפיה מהאקדמיה הימית של ארצות הברית והתגייס לצי.
ב-1985 סיים הכשרה כאיש צוות מטוסי סיור לוקהיד P-3 אוריון. שירת בטייסת הסיור 40 של הצי במשך שלוש שנים ולאחר מכן כראש מדור ביחידת הניסויים של הצי. שימש קצין חילוץ ושיגור מטוסים בנושאת המטוסים "תאודור רוזוולט" ובטייסת 26 של הצי. שימש קצין שיבוץ בנושאות מטוסים באגף כוח אדם של הצי ושירת במחלקת מבצעי הסיור באגף המבצעים של המטות המשולבים.
ממרץ 2001 עד אפריל 2003 פיקד על טייסת הסיור 26. בתפקידיו הבאים שירת באגף הדרישות במטה הצי ובמשרד הסיור הלאומי. במאי 2006 מונה למפקד כנף הסיור 11. ביוני 2008 מונה לסגן ראש אגף תכנון בפיקוד הכוחות השלובים (הפיקוד האטלנטי). ביוני 2010 מונה למפקד כוחות הפטרול והסיור של הצי החמישי והצי השביעי של ארצות הברית. ביולי 2010 מונה למפקד הכוחות האווירים הקדמיים של הצי. באפריל 2012 מונה למפקד כוחות הסיור והפטרול של הצי. ביוני 2013 מונה לראש משרד "אנשי הצי במאה ה-21" ובמקביל שימש קצין למניעת תקיפות מיניות בצי. באוגוסט 2014 קודם לדרגת אדמירל משנה (גבוה) ומונה לראש מטה אגף התכנון של המטות המשולבים.
באוגוסט 2016 מונה למפקד הצי הרביעי והכוחות הימיים בגזרת פיקוד דרום של ארצות הברית.
ביולי 2019 מונה לנשיא האקדמיה הימית של ארצות הברית.
אלינה גורגיו
אלינה שטפניה גורגיו (ברומנית: Alina-Ștefania Gorghiu; נולדה ב-16 בספטמבר 1978) היא פוליטיקאית רומנית חברת המפלגה הלאומית ליברלית ונציגת מחוז טימיש בסנאט של רומניה מאז 2016. בשנים 2008 עד 2016 כיהנה כנציגת בוקרשט בבית הנבחרים של רומניה. היא כיהנה כיושבת ראש המפלגה מדצמבר 2014 עד דצמבר 2016.
ביוגרפיה
גורגיו נולדה בטקוץ' שבמחוז גאלאץ ברומניה. ב-2001 סיימה תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת בוקרשט, ב-2007 סיימה תואר שני בתקשורת ויחסי ציבור מ-SNSPA, ב-2008 סיימה תואר ראשון נוסף מהפקולטה לכלכלה, משפטים וניהול של אוניברסיטת פיטשט. ב-2012 סיימה לימודי דוקטורט במשפטים באוניברסיטת יאשי עם התמחות במשפט פלילי. בשנים 2005 עד 2012 שימשה שותפה במשרד עורכי דין פרטי, היא שימשה סגנית נשיאה של ארגון המגשרים ברומניה, כיהנה כדיינת בבית הדין הבינלאומי לבוררות עסקית, ומרצה למשפטים באוניברסיטת Creștină Dimitrie Cantemir שבבוקרשט.
ב-2002 הצטרפה למפלגה הלאומית ליברלית (PNL), בשנים 2004 עד 2008, כיהנה כחברת מועצה ברובע סקטור 5 של בוקרשט. ב-2008 נבחרה לנציגת בוקרשט בבית הנבחרים הרומני. בשנים 2010 עד 2012 כיהנה כיושבת ראש וועדת המשפטים, המשמעת והחסינויות בבית הנבחרים. ב-2014 מונתה לדוברת המפלגה הלאומית ליברלית ולאחר שקלאוס יוהאניס החל לכהן כנשיא רומניה בדצמבר 2014, נבחרה גורגיו להחליפו כיושבת ראש המפלגה, תפקיד אותו היא חלקה עם וסילה בלאגה. היא הייתה בכך האדם הצעיר ביותר והאישה הראשונה שנבחרה לתפקיד.
בבחירות לפרלמנט הרומני שנערכו בדצמבר 2016, נחלה מפלגת PNL תבוסה ואיבדה חלק משמעותי מכוחה בשני הבתים. בעקבות ההפסד הודיעה גורגיו על התפטרותה מראשות המפלגה. גורגיו עצמה נבחרה לסנאט של רומניה כנציגת מחוז טימיש. ביוני 2022 מונתה לנשיאה בפועל של הסנאט בעקבות התפטרותו של פלורין קיצו.
ב-2016 נישאה ללוצ'יאן איסר ולזוג נולד בן במאי אותה שנה.
ריבסטיגמין
ריבסטיגמין (בכתב לטיני: Rivastigmin; משווק בשם המסחרי Exelon - אקסלון) הוא מעכב אצטילכולין אסטראז המשמש לטיפול בקיהיון ברמה קלה עד בינונית כתוצאה ממחלת אלצהיימר או מחלת פרקינסון.
היסטוריה
ריבסטיגמין פותח על ידי מרטה וינשטוק-רוזין מהמחלקה לפרמקולוגיה של האוניברסיטה העברית בירושלים ונמכרה לחברת נוברטיס על ידי חברת "יישום" לצורך פיתוח שיווקי. התרופה היא נגזרת חצי-סינתטית של פיזוסטיגמין.
אחרי שנת 1997 היה ריבסטיגמין זמין בצורת כמוסה או פורמולציה נוזלית. בשנת 2006 ריבסטגמין היה התרופה הראשונה שקיבלה אישור מקיף לטיפול בקיהיון קל או מתון הקשור למחלת פרקינסון. בשנת 2007 המדבקה הטרנסדרמית של ריבסטגמין היה הטיפול הראשון באמצעות מדבקות במקרים של קיהיון.
מבנה
ריבסטיגמין הוא נגזרת קרבמאט ממשפחת הסטיגמינים. ממשפחה זאת ידועים פרוסטיגמין, פיזוסטיגמין ופירידוסטיגמין. הם מתאפיינים בעיכוב האנזים כולינאסתראז. ריבסטיגמין הוא מעכב הפיך של כולינאסתרז עם זיקה סלקטיבית למערכת העצבים המרכזית.
פרמקודינמיקה
ריבסטיגמין הוא מעכב של האנזים אצטילכולין אסטראז (Ace). הוא מעכב גם את בוטירילכולינאסתרז וגם את אצטילכולינסראז, להבדיל מדונפזיל המעכב באופן בררני את אצטילכולין אסתרז. מנגנון הפעולה המשוער הוא על ידי עיכוב האנזימים הכולין אסטראזים האלה, שאחרת היו מפרקים את המוליך העצבי אצטילכולין.
פרמקוקינטיקה
כשניתן בדרך פומית, ריבסטיגמין נספג היטב, עם ביוזמינות של כ-40% מהמנה של 3 מ"ג. הפרמקוקינטיקה היא ליניארית עד מינון של 3 מ"ג אך בלתי ליניארית במנות גדולות יותר. ההפרשה נעשית דרך השתן. ריכוזי השיא בפלזמה מושגים בתוך שעה, בעוד ריכוזי השיא בנוזל המוחי-שדרתי מושגים אחרי 1.4-3.8 שעות. כשניתן באמצעות מדבקה חד-יומית טרנסדרמית, הפרופיל הפרמקוקינטי של הריבסטיגמין הוא הרבה יותר חלק, בהשוואה לקפליות, עם ריכוזי פלסמה נמוכים יותר ופחות תנודתיות בריכוזים. מדבקה של 9.5 מ"ג/24 שעות מספקת חשיפה דומה לזו של 12 מ"ג ליום בקפליות (המנה הגבוהה ביותר המומלצת)
החומר חוצה את המחסום דם-מוח. הקישור לחלבונים בפלסמה הוא 40%. הדרך הראשית למטבוליזציה היא על ידי אנזימי יעד באמצעות הידרוליזה מתווכת על ידי כולינאסתרז. ההפרשה מן הגוף עוקפת את מערכת הכבד, כך שהאיזואנזימים של הציטוכרום P450 אינם מעורבים. מכאן פוטנציאל נמוך לפעולות גומלין בין-תרופתיות.
התוויות ומינון
ריבסטיגמין בצורת קפליות, תמיסה נוזלית ומדבקות משמשים בטיפול צורות קלות ובינוניות של קיהיון (דמנציה) מסוג אלצהיימר וצורות קלות ובינוניות של קיהיון על רקע מחלת פרקינסון. ריבסטיגמין הוכיח תוצאות טיפוליות הנוגעות לבעיות הקוגניטיביות (חשיבה וזיכרון),פונקציונליות (פעילויות של חיי יום-יום) והתנהגותיות הנלוות למחלת אלצהיימר.
יעילות
התכשיר יכול להביא להטבות סימפטומטיות המאפשרות למטופלים להישאר יותר זמן עצמאיים ובעלי אישיות שמורה. נראה שהושגו הטבות בולטות יותר אצל מטופלים בעלי מהלך תוקפני יותר של המחלה, כמו אלו עם התחלה מוקדמת, מצב תזונתי גרוע או עם מחשבות שוא או והזיות. נוכחותן של הזיות נראה במיוחד גורם ניבוי לתגובה טובה יותר לריבסטיגמין, גם בחולי אלצהיימר, וגם בחולי פרקינסון. ייתכן כי ממצאים אלה משקפים את העיכוב הנוסף של הבוטירילכולינאסתרז, שהוא מעורב בהתקדמות התסמינים ויכול להביא תועלת נוספת לעומת תרופות עם פעילות של עיכוב בררני של אצטילכולינאסתרז בלבד. בחולי קיהיון וסקולרי התרופה השיגה שיפור מועט בפעילויות האקזקוטיביות ובהתנהגות. אין עדות לתועלת אצל חולי סכיזופרניה.
יעילות התרופה דומה לזו של דונפזיל ושל טקרין. מנות מתחת ל-6 מ"ג יכולות להיות חסרות תועלת. ההשפעה הטיפולית של תכשיר מסוג זה בסוגים השונים של קיהיון - לרבות מחלת אלצהיימר היא מוגבלת, ועדיין אין ודאות איזה מעכב של (ButCh)AcCh אסתרז עדיף בקיהיון הפרקינסוני.
דרכי טיפול
רבסטיגמין (טרטראט) היא אבקה לבנה או לבנבנה, גבישית, ליפופילית (מסיסה בשומנים) והידרופילית (מסיסה במים). מתן התרופה נעשה בעלייה הדרגתית תוך שבועות אחדים (טיטרציה) המנות הפומיות עולות מ-1.5 מ"ג פעמיים ליום תחילה עם עלייה של 1.5 מ"ג אחרי ארבעה שבועות. התרופה ניתנת עם אוכל.
אליפות אירופה בכדורסל נשים 2005
אליפות אירופה בכדורסל נשים 2005, הייתה האליפות האזורית ה-30 שאורגנה על ידי פיב"א אירופה. האליפות נערכה בטורקיה בין ה-2 בספטמבר ל-11 בספטמבר 2005.
צ'כיה ניצחה באליפות בפעם הראשונה בתולדותיה.
מתכונת האליפות
בתחרות השתתפו 12 נבחרות. הן חולקו לשני בתים. ארבע נבחרות מכל בית המשיכו להתמודדות על המדליות בשיטת פלייאוף.
משחקי הגמר
משחק הגמר
משחק על המקום השלישי
נבחרת ישראל בתחרות
נבחרת ישראל בכדורסל נשים התמודדה על מקום באליפות במסגרת בית ג'. המשחקים נערכו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ בהשתתפות 4 קבוצות. הנבחרת הפסידה את כל המשחקים וסיימה את הבית במקום האחרון.
תאבו ספולושה
תאבו פטריק ספולושה (בצרפתית: Thabo Patrick Sefolosha; נולד ב-2 במאי 1984) הוא כדורסלן עבר שווייצרי, ששיחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד.
תחילת הקריירה
הקריירה המקצועית של ספולושה החלה בשנת 2001, בהיותו בן 17, כשחתם בקבוצת ווה ריביירה מליגת העל השווייצרית. במהלך נסיעה של הקבוצה למשחק חוץ בצרפת קיבל ספולושה הזדמנות לשחק במועדון גדול יותר, כאשר סקאוט של אלאן שאלון מהליגה הצרפתית הציע לו לחתום בשורות הקבוצה. בשנתו הראשונה בשאלון שיחק ספולושה בקבוצת הנוער של המועדון ובשנה שאחריה עלה לקבוצת הבוגרים. בעונתו השלישית הפך ספולושה לשחקן חמישייה קבוע ועזר לקבוצתו לסיים את העונה במקום השלישי בליגת העל הצרפתית. בעונה זו הציג ספולושה של 9.4 נקודות ו-7 ריבאונדים למשחק. לפני עונתו הרביעית בשאלון התעורר סכסוך בין ספולושה לקבוצה בנוגע לתנאי החוזה של השחקן. בעקבות הסכסוך עזב ספולושה את הקבוצה הצרפתית וחתם בפלקנסטרו ביאלה האיטלקית שבמדיה שיחק בעונת.
שיקגו בולס
ספולושה נבחר בבחירה ה-13 בדראפט 2006 על ידי פילדלפיה 76', והועבר באותו הערב בטרייד לשיקגו בולס עבור רודני קארני (הבחירה ה-16) והסדר כספי. בשיקגו תיפקד ספולושה בעיקר כשחקן ספסל שמספק הגנה קשוחה, אך יכולותיו ההתקפיות הדלות מנעו ממנו לפרוץ ולקבל דקות משמעותיות בקבוצה.
אוקלהומה סיטי ת'אנדר
ב-19 בפברואר 2009 נשלח ספולושה בטרייד לאוקלהומה סיטי ת'אנדר עבור בחירת סיבוב ראשון בדראפט 2009. באוקלהומה סיטי זכה ספולושה למקום קבוע בחמישייה הפותחת בתפקיד הקלע, בקו אחורי שכלל גם את ראסל וסטברוק וקווין דוראנט. בסיום עונתו השנייה בקבוצה נבחר ספולושה לחמישיית ההגנה השנייה של העונה לעונת. באוקטובר 2011, בעקבות שביתת השחקנים בליגת ה-NBA, חתם ספולושה בפנרבחצ'ה אולקר על חוזה לעונה אחת שכלל סעיף חזרה ל-NBA בסיום השביתה. ספולושה הספיק לשחק שבעה משחקים במדי הקבוצה הטורקית ביורוליג לפני שהסתיימה השביתה. בהמשך עונת הגיע ספולושה עם הת'אנדר עד סדרת גמר ה-NBA, שם הפסידה קבוצתו למיאמי היט בתוצאה 4-1.
אטלנטה הוקס
ב-15 ביולי 2014 נשלח ספולושה לאטלנטה הוקס, יחד עם זכויות הדראפט על יורגוס פרינטזיס, בתמורה לזכויות על סופוקליס שחורציאניטיס. ב-8 באפריל 2015 ספולושה וחברו לקבוצה, פרו אנטיץ', נעצרו מחוץ למועדון לילה בניו יורק בגין הפרעה לשוטר בשעת מילוי תפקידו לאחר שכריס קופלנד מאינדיאנה פייסרס נדקר בבטנו במהלך קטטה. במהלך המעצר שבר ספולושה את השוקית ונאלץ להחמיץ את המשך עונת.
יוטה ג'אז
לקראת עונת, לאחר 3 עונות באטלנטה, חתם על חוזה לשנתיים ביוטה ג'אז, עבור כ-10.5 מיליון דולר. לאחר 38 משחקים עם הג'אז נפצע ברצועה העקיפה התיכונה שבברכו הימנית ונאלץ לעבור ניתוח שהשבית אותו ממשחק עד סיום עונת 2017/2018.
יוסטון רוקטס
בספטמבר 2019 חתם ספולושה על חוזה לעונה אחת ביוסטון רוקטס. ב-2 ביולי 2020 הודיע שלא יצטרף לרוקטס בחידוש עונת ב"בועה באורלנדו". ב-21 במרץ 2021 הודיע על פרישה ממשחק.
זולטאן ואגו
זולטאן ואגו (במקור וייס, בהונגרית: Vágó Zoltán; פאסטו, 26 בדצמבר 1892 – 2 בספטמבר 1976) היה כדורגלן ומאמן כדורגל יהודי-הונגרי. אחיו הצעיר של אנטל ואגו (טוני) כדורגלן נבחרת הונגריה שנרצח בשואה.
כדורגלן
זולטאן שיחק במועדון ההתעמלות טרזווארוש 15 משחקי ליגה בליגה הראשונה בהונגריה בין השנים 1910 ל־1913 ולאחר מכן תקופה קצרה במ.ט.ק. בודפשט. קריירת המשחק שלו כשחקן נקטעה על ידי מלחמת העולם הראשונה. כקצין מילואים הוצב בחזית האיטלקית, שם נורה בזרועו ונפצע קשה. חייו במגרשי הכדורגל המשיכו כמנהל ספורט וכמאמן.
מאמן
ואגו אימן בשצ'צ'ין (אז גרמניה) משם עברה המשפחה לרואן שבצפון צרפת. בשנת 1936 הוא אימן חצי עונה את קבוצת הכדורגל של שלגוטריאן. בעונת 1936–1937 אימן את קבוצת הכדורגל סנט אטיין בצרפת. לאחר מלחמת העולם השנייה בין השנים 1945–1946 הוא אימן את קבוצת מ.ט.ק. בודפשט, איתה ניצח ב-18 משחקים מתוך 37, 6 תוצאות תיקו ו-13 הפסדים. לאחר מכן אימן קבוצות הונגריות קטנות יותר.
חיים אישיים
לאחר שאימן את קבוצת סנט אטיין הוא חזר עם משפחתו להונגריה. ואגו ורעייתו שרדו את השואה בגטו בודפשט. בתם ז'וזאנה עבדה באויפשט, אך גורשה תחילה לאושוויץ ולאחר מכן למאוטהאוזן, שם שוחררה ושרדה את השואה. בנם, קארוי, נשאר בצרפת התחתן ועבד כמהנדס כימיה. בשנת 1942 נשלח קארוי על ידי הנאצים למחנה הריכוז דראנסי שליד פריז. משם נשלח לסוביבור ואחר כך לאושוויץ, שם ניספה בשנת 1943.
אדוריאנהאזה
אדוריאנהאזה (בהונגרית: Adorjánháza) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה. בשנת 1949 התאחד הכפר עם אגראליה ובשנת 1991 נפרדו מחדש לשני כפרים נפרדים.
יהודי אדוריאנהאזה
באדוריאנהאזה חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
יחסי אוגנדה–ישראל
יחסי אוגנדה וישראל ידעו עליות ומורדות. בשנות ה-60 ובתחילת שנות ה-70, היו יחסים חמים בין המדינות. בשנת 1972 נותקו לחלוטין היחסים בין המדינות ואוגנדה נקטה עוינות גלויה כלפי ישראל, שהגיעה לשיאה ב-1976 באירוע חטיפת מטוס איירבוס A300 של חברת התעופה הצרפתית אייר פראנס, בטיסה 139 מנמל התעופה בן-גוריון לפריז - אירוע שבמהלכו פלש כוח צבאי ישראלי לשטח המדינה במהלך "מבצע יונתן" כדי לשחרר את בני הערובה.
בשנות ה-80 חודשו היחסים בין המדינות, ומאז קיימים יחסים דיפלומטיים מלאים בין המדינות.
היסטוריה
יחסי ישראל עם אוגנדה החלו עוד בתקופת אוגנדה הבריטית, בעת שהמדינה הייתה מדינת חסות של האימפריה הבריטית. ביוני 1950 מינתה ישראל קונסול כבוד בקניה ואוגנדה. ביוני 1953 נחתם הסכם מסחרי עם ארצות מזרח אפריקה הבריטית (כולל אוגנדה). ישראל רכשה קפה באוגנדה ובתמורה ביקשה לייצא כלי רכב ממפעל קייזר-אילין תעשיות. במרץ 1957 נפתח קו ספנות בין אילת למזרח אפריקה, כולל קישור לאוגנדה.
ביולי 1959 ערך שגריר ישראל בבריטניה אליהו אילת ביקור במדינה, ונפגש עם הקבקה, מלך בוגנדה (ממלכת חסות שבשטח אוגנדה). הביקור נערך על רקע ניסיון של נשיא מצרים, גמאל עבד אל נאצר לבסס קשרים והשפעה במדינה, על ידי מימון מפלגה אנטי-קולוניאלית. בשנת 1961 השתתפה משלחת מאוגנדה בקורס חקלאי שארגן משרד החוץ במדרשת רופין. באותה שנה גם ביקר שר הפיתוח של אוגנדה בישראל.
בספטמבר 1962 ערך ראש ממשלת אוגנדה מילטון אובוטה ביקור בישראל, חודש לפני קבלת העצמאות של המדינה. אחר כך נסע שר העבודה יגאל אלון לאוגנדה כדי לייצג את ישראל בחגיגות העצמאות שנערכו ב-9 באוקטובר 1962. עם קבלת העצמאות ישראל החליטה להעניק לאוגנדה 150 מלגות לימודים להשתלמות בישראל, בשטחי החקלאות, התעשייה הדרכת הנוער ורפואה. מיכאל מיכאל מונה לשגריר ישראל הראשון במדינה החדשה. תוך זמן קצר נצרו קשרים מסחריים עם המדינה; בין השאר, חברת סולל בונה הקימה מבנים רבים באוגנדה ובכלל זה את מבנה נמל התעופה הבינלאומי אנטבה באנטבה.