cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ז'אן פולאן
יצירתו
פולאן כתב ספרים וסיפורים על האמנות הקוביסטית, אך התפרסם בעיקר הודות למסותיו על הלשון והספרות: Les Fleurs de Tarbes ou la Terreur dans les lettres ''. (פרחי טארב או הטרור בספרות), À demain la poésie (למחר - השירה) ''Petite préface à toute critique" (פחת דבר קטן לכל ביקורת). פולאן דאג לפרסומה של מהדורה ראשנה של כל כתביו בהוצאת קלוד צ'ו בשנים 1966–1970. אחרי מותו התפרסמו רבות מהתכתבויותיו עם סופרי הדור - כגון פול אלואר, אנדרה לוט, פרנסואה מוריאק, ז'אן גרנייה, ז'ורז' פרו, פרנסיס פונז', אנדרה סוארס, מרסל ארלאן, אנדרה ז'יד, מישל לאירי, ז'אק שארדון, ארמאן פטיז'אן, אנדרה פייבר דה מנדיארג, וכו'. פורסמו גם מכתביו ממדגסקר (1910-1907). מאוחר יותר פורסמו חילופי המכתבים בינו ולבין גסטון גלימאר, פרנץ הלנס, מרסל ז'ואנדו וז'אק ריווייר. הארכיב שלו הופקד ב"מכון לעזבון ההוצאות לאור בנות זמננו". שלושה הכרכים הראשונים לכל כתביו הופיע בשנים 2006, 2009 ו-2011 ו-2018 בהוצאת גלימאר תבהשגחתו של ברנאר באיו (Baillaud). שני כרכים נוספים הם בדרך - מוקדשים לכתביו על האמנות ועל פוליטיקה.
ציטוט
.
באמנות הפלסטית
אלכסנדר בונייה, ברנאר דיפור, ז'אן דיבופה, ג'ורג'ו דה קיריקו, אוסקר קוקשקה, אנדרה מסון, חיים סוטין, גי דה ווגה, רובר ווגנסקי, גסטון שסאק, מקס ארנסט, ז'אן פוטרייה, מארי לורנסן, רובר לאפוז'אד, פיליפ לפאטר, רנה לוביאס, אנדרה לוט.
מכתבים
(התכתבות עם קטרין פוצי) (התכתבות עם מישל לאירי) (התכתבות עם פרנסואה מוריאק) (התכתבות עם פול אלואר) (מכתבים ממדגסקר) (התכתבות עם אנדרה פייר דה מנדיארק) התכתבות עם ז'ורז' פרו התכתבות עם לואי גיאו (התכתבות עם ארמאן פטיז'אן) (התכתבות עם מארק ברנאר)
קישורים חיצוניים
Les Ensablés .La logique du grain de sable : "Les Causes célèbres" de Jean Paulhan (1884-1968), ou l'art de l'inattendu 2015.20.09 doi.org/10.4000/hel.3212 Pierre Yves Testenoire Les recherches sur la poésie orale autour d'Antoine Meillet:Jean Paulhan, Marcel Jousse, Melman Parry, Histoire, Epistemologie, Langage 44-2/2022 Langage et anthropologie au début du 20e siècle]
ארבעת בני הורוס
ארבעה הבנים של הורוס - חפי, דואמותאף, קבחסנואף ואימסת, הם קבוצה של ארבעה אלים מן הדת המצרית, הקשורים לתהליך המוות, הקבורה והעולם הבא. אחת מהופעותיהם המוכרות ביותר היא על מכסי ארבעת הכדים הקנופים, המשמשים בתהליך חניטת המומיה.
ארבעת הבנים
ארבעת הבנים היו במקור מדריכים שתפקידם היה לעזור למלך המנוח על ידי הזנתו, אפשור התקדמותו וזריחתו לאחר המוות עם השמש:
"ארבעת אלים אלה, חבריו של המלך, המטפלים במלך זה, ששמם אימסת, חפי, דואמותאף, קבחסנואף, ילדיו של הורוס מארץ קמת, הם קושרים את סולם החבלים עבור מלך זה, הם מייצבים את סולם העץ עבור מלך זה, הם גורמים למלך לעלות אל ח'פרר כאשר הוא מתהווה בצד המזרחי של השמים." (כתבי הפירמידות #2078-2079).
בני הורוס קושרו לארבעת כיווני המרחב, ותמונותיהם או שמותיהם צוירו על ארבעת הצדדים של ארון הקבורה המצרי.
אזכורים לבניו של הורוס מצויים החל למן הממלכה הקדומה עד לתקופה היוונית-רומית.
חפי
חפי מופיע איקונוגרפית עם ראש של קוף בבון.
האיבר הפנימי עליו הוא מגן הן הריאות.
הכיוון במרחב אליו הוא משויך הוא הצפון.
אימסת
אימסת מופיע איקונוגרפית עם ראש אנושי.
האיבר הפנימי עליו הוא מגן הוא הכבד.
הכיוון במרחב אליו הוא משויך הוא הדרום.
דואמותאף
דואמותאף מופיע איקונוגרפית עם ראש של תן.
האיבר הפנימי עליו הוא מגן הוא הקיבה.
הכיוון במרחב אליו הוא משויך הוא המזרח.
קבחסנואף
קבחסנואף מופיע איקונוגרפית עם ראש של בז.
האיבר הפנימי עליו הוא מגן הוא המעיים.
הכיוון במרחב אליו הוא משויך הואו המערב.
ילד טוב ירושלים
ילד טוב ירושלים הוא סרט קולנוע ישראלי מסוגת קומדיה רומנטית, בבימויו של רועי פלורנטין ועל פי תסריט של רן אפלברג, שיצא לאור בשנת 2016. הסרט מספר על אדם שגילה שנותר לו זמן קצר לחיות, ובזמן הקצר שנותר לו הוא משנה באופן משמעותי את אורח חייו.
"ילד טוב ירושלים" היה סרטו הראשון של פלורנטין כבמאי, וכן סרטו הראשון של אפלברג כתסריטאי. הסרט לא נתמך על ידי קרנות הקולנוע, והוא הופק על ידי משקיעים פרטיים (האחים משה ולאון אדרי).
תיאור העלילה
עדי לוי (עמוס תמם) הוא איש משפחה בורגני הנשוי לעורכת דין ואב לילד. עדי התייתם מאביו בעת שהיה בן 5. לפני שאביו עלה ללבנון הוא ביקש ממנו להיות אדם אחראי והשביע אותו להיות "ילד טוב ירושלים". בבגרותו עדי לוי הוא אדם שעוזר לסובבים אותו, אך אלה אינם מעריכים אותו בשל כך. הוא אדם שהולך בתלם, מרצה אחרים ואינו עומד על שלו.
בעת בדיקה שגרתית בקופת החולים, טעות קשה בזיהוי,(כאשר הוא מקבל כרטיס מגנטי של פציינט עם שם משפחה דומה לשלו) גורמת לכך שהוא מתבשר בטעות שהוא חולה בסרטן הלבלב, גופו מלא בגרורות, ונותר לו זמן קצר לחיות.
עם הבשורה מתקשה עדי לחיות. הוא לא מצליח לספר לאשתו מעיין (מלי לוי גרשון) על מצבו הרפואי. יתרה מכך, הוא רואה מרחוק את אשתו מתנשקת עם מישהו אחר. בעת שנסע במכוניתו, מאבד עדי את הריכוז ודורס כלב שמולך על ידי דוגווקרית, ההולכת עם קבוצה של כלבים. עדי אוסף את הדוגווקרית נטליה (מיטל גל סויסה) לרכבו בדרכם לטיפול רפואי לכלב. בין עדי לנטליה הרווקה הצעירה מתפתח קשר, תחילה אפלטוני, ולאחר מכן קשר מיני. עדי מחליט שאין הוא רוצה יותר לרצות אחרים, וכי הגיע הזמן שיעשה את מה שהוא רוצה. הוא ממשיך בקשר עם נטליה ומנצל הזדמנות לספר לאשתו ואמו על דבר מחלתו. הוא אף מתעמת עם אשתו שיודעת על הקשר עם האשה האחרת, ומתעמת עם בנו איתו היה לו עד עתה קשר רופף. עדי משנה את צורתו החיצונית לאופן "חנוני" פחות ומתחיל לעשן. הוא מתפטר מעבודתו ושורף את המשרד, מתעמת עם אימו וממשיך בקשר עם נטליה. עדי אף פורץ לבתים בהם חיים כלבים עליהם משגיחה נטליה, וגונב מהם חפצי ערך וכסף.
עדי מתבשר על ידי אמו שלמעשה אביו לא מת כחייל בלבנון, אלא כשעלה על מוקש בעת עסקת סמים בלבנון. מפגש מקרי עם שוטר שמבקש ממנו להציג רישיונות, מגלה לעדי כי כרטיס קופת החולים שניתן לו הוחלף בטעות. גילוי זה מביא את עדי לקופת החולים בה הוא מתבשר שאכן נעשתה טעות מצערת של בלבול עם שם דומה, וכי הוא עצמו בריא לחלוטין. על אף ניסיונות התקרבות מצד רעייתו, וניתוק קשר עם נטליה, עדי לבסוף מספר לאשתו כי ברצונו להתגרש ממנה. הוא מנסה לחזור אל נטליה, שפוטרה בינתיים מעבודתה בשל פרשת הגנבות, והחלה לעבוד בדוכן גלידות. עדי מצליח לבסוף לשכנע את נטליה לשוב אליו.
מרצדס ילינק
מרצדס אדריאנה רמונה מנואלה פון וייגל המוכרת יותר בשם נעוריה מרצדס ילינק (בגרמנית: Mercédès Adrienne Ramona Manuela Jellinek; 16 בספטמבר 1889 – 23 בפברואר 1929) הייתה מודל לפיסול ומי ששמה הוענק למותג הרכב הגרמני מרצדס-בנץ. מקור שמה, "Mercédès" (קרי: מרסדס), הוא שם נוצרי ספרדי שמשמעו: רחמים.
ביוגרפיה
מרצדס ילינק הייתה בתם של איש העסקים, הדיפלומט ונהג המרוצים האוסטרו-הונגרי אמיל ילינק ואשתו הראשונה רחל גוגמן צ'נרוברט לבית משפחת פרנקו האלג'יראית. נכדתו של אדולף ילינק ואחותו מאב ומאם של ראול פרננד ילינק-מרסדס שהיה סופר אוסטרי והתאבד בשל רדיפות הנאצים בפברואר 1939.
אביה הזמין קו מכוניות של דיימלר-מוטורן-גזלשאפט על שמה ולאחר שהשם נרשם כסימן מסחרי ב-1902 אף שינה את שמו ושם בניו באופן חוקי לילינק-מרצדס.
מרצדס נישאה פעמיים, ב-1909 עם ברון גרמני בשם קרל פריהר פון שלוסר, ממנו נולדו לה בת ובן. נישואים אלו התפרקו בעת מלחמת העולם הראשונה והיא התדרדרה לקיבוץ נדבות. בהמשך נישא לברון רודולף פון וייגל, שהיה פסל מוכשר אך עני. היא הייתה מוזיקאית ונחשבה לבעל קול סופרן טוב, אך מעולם לא הייתה שותפה לתשוקתו של אביה לרכבים.
מרצדס שימשה כמודל לפסל יוזף ולנטין קסין שבנה על פי דמותה, פסל בדמות אישה מתאבלת לקבר המשפחה של משפחת ילינק בבית הקברות של וינה, וכן את הדמות המרכזית במזרקת אונדין בעיר המרחצאות באדן ליד וינה.
ב-1929, בגיל 39, נפטרה מרצדס ילינק מסרטן העצמות ונקברה בחלקה המשפחתית בבית הקברות של וינה ליד סבה, רבה הראשי של העיר, אדולף ילינק.
שמה של מרצדס ילינק נשמר בשם המותג 'מרצדס' שנשמר גם לאחר שהחברה המייצרת נסחרה בשמות אחרים. ב-2022 בחרה יצרנית הרכב לשוב ולהיקרא בשם מרצדס-בנץ AG במקום דיימלר AG.
ליסקי
ליסקי (ברוסית: Ли́ски) היא עיירה ומרכז האדמיניסטרטיבי של חבל ליסקינסקי שבמחוז וורונז', רוסיה. לפי מפקד אוכלוסין שנערך ב-2010 היו בעיר כ-55,864 תושבים.
היסטוריה
ליסקי נוסדה בשם נובאיה פוקרווקה (Новая Покровка) ב-1571. ב-1943 שונה שמה של העיר לסבובודה (Свобода), ולאחר מכן שונה שוב שמה של העיירה לליסקי.
ב-1965 שונה שמה של העיירה ל-גאורגיו-דז' (Георгиу-Деж) בשנת 1965 על שמו של המנהיג הקומוניסטי הרומני, גאורגה גאורגיו-דז' שנפטר באותה השנה. ב-1990 שונה שם העיירה חזרה לליסקי.
מעמד מינהלי ועירוני
במסגרת החטיבות המנהליות, ליסקי משמשת כמרכז האדמיניסטרטיבי של מחוז ליסקינסקי. כחטיבה אדמיניסטרטיבית, היא והחוטור של קלח במחוז ליסקינסקי, כלולים בתוך מחוז ליסקינסקי כהתיישבות עירונית ליסקי. כחטיבה מוניציפלית, ליחידה מנהלית זו יש גם מעמד של התיישבות עירונית והיא חלק ממחוז ליסקינסקי.
Arrested Development (להקה)
Arrested Development (בתרגום חופשי "התפתחות מעוכבת") היא להקת היפ הופ אלטרנטיבי אמריקאית זוכת 2 פרסי גראמי, שהייתה פופולרית בארצות הברית ובעולם בתחילת שנות ה-90.
היסטוריה
הלהקה הוקמה בשנת 1988 על ידי טוד "ספיץ'" תומאס (סולן הלהקה, אשר יצא בהמשך לקריירת סולו נפרדת) וטימוט'י "הדליינר" ברנוול שנפגשו בהיותם סטודנטים בקולג' לאומנויות באטלנטה, וצירפו אליה חברים נוספים. הלהקה שחררה בחודש מרץ 1992 את אלבום הבכורה שלה, "3 Years, 5 Months & 2 Days in the Life Of...", אשר שמו מבוסס על משך הזמן שלקח ללהקה להשיג חוזה הקלטות. האלבום זכה להצלחה רבה מאוד בארצות הברית ובעולם בכלל, זכה לשבחי המבקרים, מכר למעלה מ-5 מיליון עותקים (הישג יוצא-דופן לאלבום היפ-הופ באותם ימים) והגיע לסטטוס של פלטינה מרובעת בארצות הברית לבדה. האלבום כלל את הלהיטים "People Everyday", "Tennessee" ו-"Mr. Wendal", אשר כולם הגיעו לעשרת המקומות הראשונים במצעד האמריקאי. על אלבום זה זכתה הלהקה ב-2 פרסי גראמי - "תגלית השנה" (להקת ההיפ-הופ הראשונה שזכתה בפרס זה) ו"שיר הראפ הטוב ביותר" (על הסינגל Tennessee). בנוסף, מגזין הרולינג סטון בחר בה כ"להקת השנה" לשנת 1992. באותה שנה הלהקה שרה גם את שיר הנושא של הסרט הביוגרפי על מלקולם אקס ("Revolution").
אלבומה הבא של הלהקה שיצא שנתיים מאוחר יותר, "Zingalamaduni", לא זכה לשחזר את הצלחת קודמו ומכר מעט עותקים בהשוואה לאלבום הקודם (חרף שבחי המבקרים ועל אף שהסינגל המוביל מתוכו, "Ease My Mind", היה מועמד לפרס גראמי בקטגוריית שיר הראפ הטוב ביותר באותה שנה). בעקבות חילוקי דעות וסכסוכים כספיים התפרקה הלהקה בשנת 1996, ובשנת 2000 איחד אותה ספיץ' מחדש, אך פניה השתנו כמעט לחלוטין - חלק ניכר מחבריה המקוריים עזב, וחברים חדשים הצטרפו. מאז, הוציאה הלהקה אלבומים נוספים אשר זכו להצלחה מועטה, וכמו כן ממשיכה להופיע ברחבי העולם, בעיקר בארצות הברית, יפן ואוסטרליה. בשנת 2007 הופיעה הלהקה בישראל במסגרת פסטיבל "Jerusalem Rocks" אשר נערך בירושלים.
סגנון
בשנותיה הראשונות נבדלה הלהקה מיתר להקות ההיפ-הופ באותה תקופה עקב שיריה הרוחניים וההרמוניים, כמו-גם במסרים החברתיים החזקים שהכילו - אשר ביניהם עיסוק בסוגיות הגזענות, אלימות, יחס לעניים ולחסרי בית, דת ואמונה, ובעיקר ההיסטוריה של השחורים בארצות הברית, היחס אליהם מצד שאר החברה והיחסים ביניהם. בכך יצרה הלהקה קונטרה אל מול ז'אנר הגנגסטא ראפ, סגנון אלים וכוחני יותר שהיה בשיאו באותן שנים, אותו ייצגו להקות כמו N.W.A ופאבליק אנמי.נוסף על כך, מרבה הלהקה לתרום חלק מהכנסותיה לצדקה.
גביע המדינה בכדורגל נשים 2006/2007
גביע המדינה בכדורגל נשים לעונת 2006/2007 היא התחרות ה-9 מאז היווסדה. משחקי התחרות החלו ב-9 בינואר 2007 ומשחק הגמר נערך ב-19 באפריל 2007 והסתיים בניצחון של מכבי חולון על אס"א תל אביב בדרך לזכייה חמישית ברציפות בתואר.
בעונה זו הוקמה לראשונה גם ליגת נשים שנייה. לגביע נרשמו 10 קבוצות מהליגה הראשונה ו-5 מהשנייה אך בפועל ויתרו חלק גדול מהקבוצות על ההשתתפות בתחרות.
לפי תקנון התחרות, בעונה זו נערכו 4 סיבובים כשבסיבוב הראשון השתתפו 14 קבוצות ורק קבוצה אחת הוגרלה להעפיל באופן אוטומטי לרבע הגמר.
שמינית הגמר
הסיבוב הראשון בתחרות היה למעשה שמינית הגמר. לסיבוב זה נרשמו 14 קבוצות אך בפועל התקיים רק משחק אחד.
רבע הגמר
אל 7 העולות משמינית הגמר הצטרפה קבוצה אחת שעלתה בהגרלה לשלב זה שהתקיים בין ה-23 ל-24 בינואר 2007.
חצי הגמר
משחקי חצי הגמר התקיימו בהצגה כפולה ב-10 באפריל באצטדיון נס ציונה.
נגד כל הסיכויים (סרט)
נגד כל הסיכויים (באנגלית: The Adjustment Bureau) הוא סרט מתח רומנטי מדע בדיוני אמריקאי משנת 2011 שכתב וביים ג'ורג' נולפי, מבוסס על הסיפור הקצר של פיליפ ק. דיק "Adjustment Team". בכיכובם של מאט דיימון, אמילי בלאנט, אנתוני מאקי, ג'ון סלאטרי וטרנס סטאַמפּ. הסרט מגולל את סיפורו של חבר קונגרס בארצות הברית המגלה שמה שנראה כאירועים מקריים בחייו נשלטים על ידי קבוצה מסתורית וחזקה. לאחר שאירוע שלא תוכנן על ידי הבקרים הללו מתרחש - מפגש רומנטי עם רקדנית - הוא נאבק נגדם למרות הבטחתם לעתיד גדול עבורו, תמורה להימנעותו מלהיפגש עמה.
הסרט יצא לאקרנים ב-3 באפריל 2011 וזכה לביקורות חיוביות מהמבקרים, ששיבחו את ההופעה של דיימון ואת הכימיה שלו עם בלאנט. הסרט הכניס 127 מיליון דולר לעומת תקציב הפקה של 50 מיליון דולר.
עלילה
בשנת 2006, חבר הקונגרס מברוקלין דייוויד נוריס מתמודד ללא הצלחה על מקום בסנאט של ארצות הברית. בעודו מתכונן על נאום ההפסד שלו, פוגש דייוויד את אליז סאלאס. הם חולקים נשיקה לוהטת, אם כי הוא לא מקבל את שמה. בהשראתה, דייוויד נואם נאום גלוי להפליא שמתקבל היטב, מה שהופך אותו למועמד מוביל למירוץ 2010.
דייוויד מגיע לעבודה מוקדם ומגלה שכולם בבניין קפואים ונבדקים על ידי גברים לא מוכרים. דייוויד מנסה לברוח, אך נתפס ומובל למחסן. ריצ'רדסון מגלה באי-רצון לדייוויד על קיומה של "לשכת ההתאמה". כעובדיו, ריצ'רדסון ואנשיו מבטיחים שחייהם של אנשים יתנהלו על פי "התוכנית", מסמך מורכב שריצ'רדסון מציג ל"יושב ראש". אנשי הלשכה הורסים את הפתק שמכיל את מספר הטלפון של אליז והוא מוזהר כי אם הוא חושף את קיומם של הלשכה למישהו אחר, הוא "יאותחל" יעבור לובוטומיה מאחר שהוא לא נועד לפגוש את אליז שוב.
שלוש שנים לאחר מכן, דייוויד שוב נתקל באליז לאחר שראה אותה מחלון האוטובוס; הוא מספר לה שעלה שלוש שנים על אוטובוס זה לעבודה, בתקווה לראות אותה. הוא לומד שהיא רוקדת בלט מודרני. הלשכה מנסה למנוע מהם לפתוח במערכת יחסים על ידי שינוי לוחות הזמנים שלהם ולמנוע את מפגשיהם. דייוויד מתמודד ברחבי העיר, נלחם ביכולות הלשכה "לשלוט על בחירותיו" כדי להבטיח שהוא יפגוש את אליז. במהלך המרדף הלשכה משתמשת בפתחים רגילים כדי לנסוע באופן מיידי למקומות מרוחקים.
הבכיר תומפסון משתלט על דייוויד ולוקח אותו למחסן, שם טוען דייוויד שיש לו את הזכות לבחור את דרכו שלו. תומפסון אומר כי האנושות קיבלה רצון חופשי לאחר שיא האימפריה הרומית, אך אז הביאה על עצמה את ימי הביניים האפלים. הלשכה השתלטה אחרי חמש מאות שנים של ברבריות, ויצרה את הרנסאנס, הנאורות והמהפכה המדעית. כאשר הוענק רצון חופשי בשנת 1910, הדבר הביא למלחמת העולם הראשונה, השפל הגדול, הפשיזם, השואה ומשבר הטילים בקובה ואילצו את הלשכה להשתלט מחדש. תומפסון מרמז בתוקף כי ללא השפעתה של אליז דייוויד יהפוך לנשיא ארצות הברית, ואילו אליז תהפוך לרקדנית וכוריאוגרפית מפורסמת בעולם ושהיותם ביחד יהרוס את העתיד של שניהם. תומפסון גורם לאליז לנקוע את קרסולה בהופעה כדי להפגין את כוחו ודייוויד נוטש אותה בבית החולים כדי להציל אותם מהגורל שתומפסון תיאר.
לאחר מרדף בבניין דייוויד ואליז מוצאים עצמם מוקפים על מרפסת התצפית של בניין GE. הם מצהירים על אהבתם ונשיקתם לפני שניתן יהיה לאתחל את דייוויד. כשהם מרפים זה מזה, חברי הלשכה נעלמים. תומפסון מופיע, אך הוא מופרע על ידי הארי, שמראה לו, ואז לדייוויד ואליז, את התוכנית המתוקנת שלהם מהיושב ראש: כזו שהיא ריקה החל מהרגע הנוכחי. הארי משבח אותם על התמסרותם זה לזה ואז אומר שהם חופשיים לעזוב. דייוויד ואליז הולכים ברחוב כשהארי משער כי ייתכן שמטרת היושב ראש היא להכין את האנושות לקראת יום אחד שזו תכתוב תוכנית משלה.
אודרי מיקה
אודרי מיקה ארמקוסט (באנגלית: Audrey Mika Armacost; נולדה ב-28 ביולי 2000), הידועה בשם אודרי מיקה (Audrey Mika), היא זמרת-יוצרת אמריקאית.
ביוגרפיה
אודרי מיקה ארמקוסט גדלה באוקלנד, קליפורניה. היא גדלה בהאזנה לאמני ג'אז כמו; אלה פיצג'רלד ולואי ארמסטרונג, ולמדה ליצור מוזיקת ג'אז במהלך ילדותה. לפני שהחלה את הקריירה המוזיקלית שלה, מיקה רקדה בתחרויות שונות במשך 14 שנים עד שהפסיקה בשנת 2018. היא פרסמה את הסרטון הראשון שלה (שיר מקורי), ביוטיוב בגיל 15.
קריירה
מיקה הוציאה את אלבום הבכורה שלה, Are We There Yet, בספטמבר 2018, על ידי חברת התקליטים Spinnup. בעקבות המהדורה הזו, היא החלה לפרסם גרסאות כיסוי לשירים של אמנים כמו בילי אייליש ואריאנה גרנדה בעמוד היוטיוב שלה באמצעות מיקרופון צעצוע מחדר השינה שלה. בפברואר 2019, הוציאה את אלבום האולפן השני שלה, Level Up, שנעשה כולו באמצעות המערכת GarageBand. ביוני באותה השנה, היא הוציאה את הסינגל "Y U Gotta B Like That", שהפך לוויראלי בפלטפורמת שיתוף הווידאו טיקטוק.
בפברואר 2020, הוציאה את מיני-אלבום הבכורה שלה, , על ידי חברת התקליטים RCA רקורדס. באפריל באותה השנה, היא הוציאה גרסת רמיקס לסינגל "Y U Gotta B Like That", עם שירה של הראפר קייל, יחד עם וידאו קליפ נלווה. באפריל 2020, התארחה יחד עם הזמרת טייט מקריי ברמיקס לשיר "Boys Ain't Shit", של הזמרת סייגרייס. וידאו קליפ לגרסת הרמיקס, שצולם על ידי כל אחת מהזמרות מרחוק בבתיהן הופץ בסמוך לכך. כעבור חודש, הוציאה את הסינגל "Just Friends".
בספטמבר 2020, הוציאה את הסינגל "Red Gatorade". בנובמבר 2020, הוציאה את הסינגל "Safe With Me", יחד עם הדי ג'יי האמריקאי גריפין. כמו כן היא שרה ב"Yellow Hearts".
אומנות
מיקה ציינה את אריאנה גרנדה, Imagine Dragons ומרינה כחלק מהשראותיה, ובהמשך ציינה גם את ג'נה אייקו, דומיניק פייק, עומר אפולו ודניאל סיזר.
לושקי
לוז'קי
הודו במשחקים האולימפיים לנוער
הודו משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער מהודו 23 מדליות, מתוכן שלוש מדליות זהב. הודו משתתפת גם במשחקי החורף האולימפיים לנוער. אולם, עד כה לא זכה ספורטאי נוער אולימפי מהודו במדליה במשחקי החורף.
אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)
המשלחת הראשונה של הודו למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור. המשלחת כללה 32 ספורטאים שהתחרו ב-13 ענפי ספורט. המשלחת זכתה בשמונה מדליות. המשלחת הגיעה להישגים נאים בענף האתלטיקה עם זכייה בשתי מדליות כסף בריצת 400 מטר משוכות לנערים וזריקת דיסקוס לנערים, ודירוג במקום ה-11 בריצת 3000 מטר נערים ובמקום ה-13 בהליכה תחרותית למרחק של 5 קילומטר לנערות. ספורטאי המשלחת הגיעו להישגים נאים גם בענפים איגרוף עם זכייה במדליית כסף בקטגוריית משקל תרנגול נערים ומדליית ארד בקטגוריית משקל קל נערים, והיאבקות עם זכייה במדליית כסף בקטגוריית משקל עד 60 ק"ג לנערות בסגנון היאבקות חופשי ומדליית ארד בקטגוריית משקל עד 100 ק"ג לנערים בסגנון היאבקות חופשי. המשלחת זכתה גם במדליות כסף בענפים בדמינטון בטורניר הנערים ובטניס בטורניר היחידים לנערים.
ספורטאי המשלחת רשמו הישגים גם בענפים הרמת משקולות שדורגו במקום החמישי בקטגוריית משקל עד 48 ק"ג נערות, בג'ודו עם סיום במקום החמישי בקטגוריית משקל עד 55 ק"ג נערים ובקליעה כאשר העפילו לשלושה גמרים בהם דורגו במקום החמישי בטורניר הנערות בירי ברובה אוויר למרחק של 10 מטר, במקום השישי בטורניר הנערות בירי באקדח אוויר למרחק של 10 מטר, ובמקום השמיני בטורניר הנערים בירי ברובה אוויר למרחק של 10 מטר. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים בענפים חתירה, טניס שולחן, כדורסל, קשתות ושחייה.
אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה 32 ספורטאים שהתחרו ב-15 ענפי ספורט. המשלחת זכתה בשתי מדליית. המשלחת הגיעה להישגים נאים בענפים קשתות עם זכייה במדליית ארד בטורניר הנערים והרמת משקולות עם זכייה במדליית כסף בקטגוריית משקל עד 77 ק"ג נערים ודירוג במקום השישי בקטגוריית משקל עד 58 ק"ג נערות. ספורטאי המשלחת הגיעו להישגים נאים גם בענפים בדמינטון שדורגו במקום הרביעי הטורניר היחידים נערים, גולף עם דירוג במקום החמישי בטורניר הנערים, קליעה עם דירוג במקום השישי בטורניר הנערות בירי באקדח אוויר למרחק של 10 מטר וטניס שולחן עם העפלה לרבע גמר בטורניר הזוגות מעורב. בניגוד לאולימפיאדת הנוער סינגפור, המשלחת לא זכתה במדליות בענף האתלטיקה אך רשמה הישגים כאשר דורגה במקום הרביעי בריצת 110 מטר משוכות נערים, במקום החמישי בריצת 1500 מטר נערים וזריקת דיסקוס נערים, במקום השישי בהטלת כידון נערות ובמקום האחת עשרה בהליכה תחרותית למרחק של 5 ק"מ לנערות. ספורטאי המשלחת רשמו הישגים גם בענף ההיאבקות כאשר דורגו במקום הרביעי בקטגוריית משקל עד 63 ק"ג לנערים בסגנון היאבקות חופשי, במקום החמישי בקטגוריית משקל עד 85 ק"ג לנערים בסגנון היאבקות יווני-רומי ובמקום השישי בקטגוריית משקל עד 46 ק"ג לנערים בסגנון היאבקות חופשי. המשלחת לא הגיעה להישגים בענפים איגרוף, התעמלות, חתירה, טניס, קאנו/קיאק, שחייה ושיט.
משחקי החורף
הודו השתתפה לראשונה במשחקי החורף האולימפיים לנוער באולימפיאדת הנוער לילהאמר ושלחה משלחת המונה ספורטאי יחיד שהתחרה בענף סקי אלפיני. הספורטאי לא סיים את המירוץ במסלולים סלאלום וסלאלום ענק ולא החל את המירוץ ביתר המסלולים.
מדליות לפי משחקים
width="20px"|
זואבים
זואבים (בצרפתית - Zouaves מהמילה הברברית "זואווה", שם של שבט קבילי, ביחיד: זואווי) היה שמם של לוחמים של "לוחמה רגלית קלה", שהשתייכו ל"צבא אפריקה" (Armée d'Afrique) במסגרת הצבא הצרפתי. בשנים הראשונות הם היו ילידים מוסלמים מצפון אפריקה ובהמשך מוצאם היה נוצרי אירופי, לרוב צרפתי.
שמם נקשר במיוחד למלחמות של האימפריה הצרפתית השנייה והם נודעו במדיהם הייחודיים בהשראה צפון-אפריקאית: מעילים קצרים פתוחים מקדימה, שרוול ולעיתים קרובות - אבנטים וכובעים מיוחדים ללא מצחיה. יחידות הזואבים היו קיימות בשנים 1962-1830. תחילה התגייסו מקרב האוכלוסייה הקבילית באלג'יריה אחרי כיבוש ארץ זו במחצית הראשונה של המאה ה-19. החל משנת 1842 גויסו אליהן רק חיילים אירופיים, רובם צרפתים. אחרי רפורמת הצבא הצרפתי בצפון אפריקה בין נובמבר 1942-מאי 1945 יחידות הזואבים קלטו שוב מוסלמים מקומיים גדודי הזואבים יחד עם אלו של הצלפים האלג'יראים זכו למספר הרב ביותר של עיטורים צבאיים בצבא הצרפתי, אחרי גדוד הרגלי הקולוניאלי ממרוקו (RICM) וגדוד הצועדים של לגיון הזרים.
גם ארצות אחרות הקימו לתקופות קצרות יחידות זואבים לפי הדגם של הצבא הצרפתי: האימפריה העות'מאנית, מדינת האפיפיור, ארצות הברית בימי מלחמת האזרחים האמריקנית (1865-1861) וברזיל בימי מלחמת פרגוואי (1870-1867).
מקור המושג
המילה "זואב" בא משם אחד משבטי הקבילים שהתגורר בפסגות הרי ג'ורג'ורה. התושב הילידי הראשון שגויס לשירות צרפת בעת כיבוש אלג'יר היה זואווי, בן לאותו שבט זואווה, ומשם המושג הוכלל כאל כל הלוחמים הילידים שגויסו. בני זוואווה שימשו קודם לכן כחיילים, לרבות יניצ'רים, בממלכת אלג'יר בת חסות של האימפריה העות'מאנית ושירתו את הדיי של אלג'יר. אחרי כיבוש אלג'יר על ידי הצרפתים ב-1830 הצבא הצרפתי שילב אותם ביחידה מיוחדת שנקראה "גיס הזואבים" (Corps des zouaves) שמעמדו סודר רשמית על ידי צו מלכותי בשנת 1831.
כיבוש אלג'יריה
ביוני 1830 נחת הצבא הצרפתי בסידי פרג' או סידי פרוש וב-5 ביולי הכניעה את העיר אלג'יר. ב-15 באוגוסט 1830 הרוזן בומון, מפקד חיל המשלוח הצרפתי, החליט בעצת הקולונל אלפרד ד'אוביניוסק, לגייס 500 זואבים ראשונים מתוך יחידה ששירתה את שלטון הכיבוש העות'מאני. הייתה זו פלוגת הזואבים הראשונה. ב-1 באוקטובר 1830 גייס יורשו בתפקיד, הגנרל ברטראן קלאזל, לשירותו, בנוסף לשאריות יחידת הזואבים של הדיי של אלג'יר ושל סגנו, עוד לוחמים "מורים", ערבים וקולוגלי, והקים על בסיס זה את גיס הזואבים (Corps des zouaves). גיס זה הורכב משתי פלוגות בסך הכל - 700 לוחמים. קמו גם שתי יחידות (escadrons) של פרשים זואבים, אך אלו שולבו החל מ-1831 ב"גדוד הציידים האפריקני". יחידה זו הייתה מעורבת כששולבו בה גם ילידים וגם צרפתים שורשיים, עם משכורת זהה. נעשה ניסיון כושל לשלב בתוכם גם מתנדבים פריזאים. בסופו של דבר אלו האחרונים שובצו בגדוד הרגלים מס. 67. בשנת 1838 הוקמה פלוגה נוספת ושלוש היחידות הרכיבו את הגדוד בפיקודו של המייג'ור למוריסייר. זמן מה אחרי הקמת יחידת הצלפים האלג'יראים ה"טורקוס" כגוף צבאי המורכב מחיילים מוסלמים, שונה אופיו של גדוד הזואבים והוא גייס חיילים מצרפת המטרופוליטנית בלבד.
בימי כיבוש אלג'יריה על ידי צרפת שירתו הזואבים שירות צבאי ארוך. בין אוקטובר 1831 לינואר 1831 השתתפו הזואבים בקרבות נגד הביי של טיטרי ובכיבוש הזמני של בלידה ושל מדאה. הצלחתם המהדהדת הראשונה התרחשה במבצע במעבר מוזאיה ב-3 ביולי 1831 כשהם חיפו על נסיגת חיל המצב הצרפתי ממדאה. אחר כך הצטיינו בקרבות מיטיג'ה בספטמבר 1836 ובמצור על העיר קונסטנטין ב-1837. מגויסים בהתנדבות או על ידי העברה מיחידות אחרות אחרי ותק של לפחות שנתיים, זכו הזואבים למעמד אליטיסטי ב"צבא אפריקה" שבמסגרת הצבא הצרפתי.
אחרי ההתלהבות הראשונית (בנוגע לשוויון התנאים בין הילידים והצרפתים), שתי טעויות עיקריות, יש סבורים, מנעו את ההתפתחות הנורמלית של גיס הזואבים. לאמיתו של דבר נראה כי הייתה הערכה מופרזת לגבי יכולות ההתגייסות של הילידים באזור אלג'יר וחמור מזה, אף אחד מהבכירים הצרפתים לא הקדיש מחשבה על התאמת הפעילות הצבאית של הילידים על רקע מנהגיהם ודתם השונה. משום כך בצו המלכותי מ-7 במרץ 1833 הוחלט על פיזור שני הגדודים הקיימים כדי ליצור אחד בלבד, עדיין מעורב, אך תוך שינויים בתנאי הגיוס של המוסלמים המקומיים, מבחינת אורך השירות וכו'. כמו כן התאפשר גיוסם המוגבר של הצרפתים שהתיישבו באלג'יר. אחרי 1835 הוקם גדוד מעורב שני בצורה דומה וגדוד שלישי ב-1837.
הגדוד הראשון הועמד תחת פיקודו של מייג'ור למרויסייר. הוא הצטיין בקרב אוארנסיס (1842), בקרב איסלי (1844) ובכיבוש זעטשה ב-1849. צו מלכותי מ-8 בספטמבר 1841 שהורה על ארגון מחדש של הצבא הצרפתי, ציין הקמתו של גדוד זואבים המורכב משלוש הפלוגות שתכלולנה אך ורק תושבי צרפת המטרופוליטנית ותושבים צרפתים מצפון אפריקה לרבות אחוז די משמעותי (לפעמים רבע) של יהודים אלג'יראים. ב-7 בדצמבר 1841 הוקמה יחידת צלפים ילידים אלג'יראים שנודעו בכינוי "טורקוס".
מערכות האימפריה הצרפתית השנייה
בשנת 1852 הצבא הצרפתי כלל שלושה גדודי זואבים. כל אחד מהם שובץ במחוז אחר של אלג'יריה, שבו החזיק מחסנים וחיל מצב משלהם לעת שלום. זאת בעקבות צו מ-13 בפברואר 1852 החתום על ידי הנסיך לואי-נפוליאון שהעלה לשלושה את מספר גדודי הזואבים, כשכל אחת מהפלוגות הקיימות הייתה גרעין לגדודים החדשים. כדי להבחין ביניהם צבע הכיסים המדומים במעיל הקצר היה שונה:
מלחמת קרים הייתה המקרה הראשון שבו שירתו הזואבים מחוץ לאלג'יריה. בהמשך הם שירתו גם במלחמת צרפת-אוסטריה בשנת 1859, בהתערבות צרפת במקסיקו ב-1866-1864 ומלחמת צרפת–פרוסיה ב-1870 (תחת פיקודו של הגנרל, הברון שרט דה לה קונטרי ). מדי הזואבים והתנהלותם עשו אותם מוכרים היטב מחוץ לצרפת ותמונותיהם פורסמו תכופות בתקשורת הכתובה המאוירת של התקופה. חיילי גדוד הזואבים מס. 2, שנודעו בכינוי "תני אוראן" זכו להיות מעוטרים בלגיון הכבוד בעקבות קרב מג'נטה ב-1859.
ב-23 בדצמבר 1854 נוצר גדוד רביעי - "הזואבים של משמר הקיסר". גיוס החיילים שבו עוכב עד 15 במרץ 1855 כשהוחזרו לצרפת חלק מהזואבים שלחמו במלחמת קרים. הזואבים של משמר הקיסר נשלחו לשרת גם הם במלחמת קרים ואחר כך בכל מערכות האימפריה הצרפתית השנייה. חיל המצב שלהם בעת שלום נמצא בהתחלה בסן קלו (Saint Cloud), אחר כך, החל משנת 1857 בוורסאי. חיילי הגדוד הזה לבשו את מדי הזואבים הקלאסיים, כשהכיסים המדומים במעיליהם בצבע כחול.
קישורים חיצוניים
הזואבים בגלויות דואר
פרס רות ליטל סאטר במתמטיקה
פרס רות ליטל סאטר במתמטיקה (באנגלית: The Ruth Lyttle Satter Prize in Mathematics, ידוע בקיצור: The Satter Prize, פרס סאטר) הוא אחד מעשרים ואחד הפרסים שמוענקים על ידי האגודה האמריקאית למתמטיקה (AMS). הוא מוענק בתדירות דו־שנתית מתוך הכרה בתרומה יוצאת דופן למחקר במתמטיקה על ידי אישה בשש השנים הקודמות. הפרס הוקם בשנת 1990 באמצעות תרומה של ג'ואן בירמן, לזכרה של אחותה,, שעבדה בעיקר במדעים הביולוגיים והייתה תומכת בשוויון הזדמנויות לנשים במדע. הפרס, שהוענק לראשונה בשנת 1991, נועד "לכבד את מחויבותה של סאטר למחקר ולעודד נשים במדע." הזוכה נבחרת על ידי מועצת ה־AMS, על פי המלצת ועדת בחירה. לאורך השנים, הפרס הוענק בכנס המפגשים המשותפים במתמטיקה (JMM) במהלך שנים אי זוגיים, ותמיד נשא תגמול כספי צנוע. מאז 2003 עמד הפרס על 5,000 דולר, ואילו בין השנים 1997–2001 הגיע הפרס עם 1,200 דולר, ולפני כן היה זה 4,000 דולר. אם מוענק פרס משותף, כספי הפרס מתחלקים בין הזוכות.
החל משנת 1991 הוענק הפרס 16 פעמים ל־17 נשים שונות. דוסה מק'דאף הייתה הזוכה הראשונה בפרס על עבודתה בנושא גאומטריה סימפלטית. פרס משותף הוענק בפעם היחידה בשנת 2001, כשקרן אלן סמית' וסיג'ו וו חלקו את הפרס. זוכת פרס 2013 הייתה מרים מירזאח'אני, אשר בשנת 2014 הייתה האישה הראשונה שזכתה במדליית פילדס. הזכייה במדליה נחשב לכבוד הגבוה ביותר שיכול מתמטיקאי לקבל. היא זכתה בשני הפרסים על עבודתה בנושא "הגאומטריה של משטחי רימן ומרחבי המודולים שלהם".
ל (AWIS) יש פרס בעל שם דומה, "פרס הזיכרון של רות סאטר", שהוא פרס כספי של 1,000 דולר עבור "סטודנטית מצטיינת לתואר שני שהפסיקה את לימודיה במשך שלוש שנים לפחות להקמת משפחה".
זוכות הפרס
להלן מקבלות פרס סאטר והנימוק:
אולגה ז'קולינה
אולגה אנטולייבנה ז'קולינה (ברוסית: О́льга Анато́льевна Жеку́лина, באנגלית: Olga Zhekulina: 4 באוקטובר 1900 - 5 באוגוסט 1973) הייתה ציירת רוסית ידועה ואחת ממפעילות תיאטרון בובות הסובייטיות המפורסמות.
ביוגרפיה
אולגה ז'קולינה נולדה בשנת 1900 במשפחה אצילה. במקור היא קיבלה חינוך לאמנות בסטודיו הפרטי של האמן הרוסי המפורסם קונסטנטין יואן, שם למדה עד 1917.
בשנים 1918–1921 למדה באולפני האמנות החופשית של קונסטנטין קורובין. ב-1921 היא גורשה מסדנאות האמנות בשל מוצאה הלא פרולטארי.
פעילות יצירתית רצינית של האמנית החלה בתחילת שנות העשרים.
בשנות ה-20 השתתפה ז'קולינה בפעילות אגודת "צבע האש", שהיו בה גם פיודור בוגורודסקי, מסטיסלב דובוז'ינסקי, קוזמה פטרוב-וודקין, ואמנים מרכזיים אחרים באותה תקופה.
ב-1930 היא נודעה בזכות התפאורה להצגה "קומדיה טריוויאלית לאנשים רציניים" מאת אוסקר ויילד עבור סניף של תיאטרון מאלי.
לאחר מכן, היא עבדה במשך כמעט עשרים שנה כאמנית תיאטרון הבובות של בית החלוצים במוסקבה.
בשנות ה-50 היא הפכה לחברה באיגוד האמנים במוסקבה. בסוף שנות ה-50 ז'קולינה עובדת על הזמנות ציורים שקיבלה מהמדינה - סדרת נופים סובייטים, ובשנות ה-60 עבדה על "מחזור ולדאי", שהוקדש לכפר הרוסי.
ז'קולינה מתה ב-1973.
במהלך חייה ציירה כ-200 יצירות.
משפחה
אביה היה אגרונום מחוזי והוחרם על ידי השלטון בהמשך חייו.
האח הגדול סרגיי היה פרופסור לפסיכולוגיה. האח הצעיר ליאו היה מדען ומהנדס מפורסם, מחברם של מאות מאמרים מדעיים. ליאו עבד עם סרגיי קורוליוב.
לוז'קי
לוז'קי (בלארוסית: Лужкі) היא עיירה במחוז ויטבסק שבבלארוס.
היסטוריה
האזכור הראשון של היישוב מתייחס ל-1519. עם חלוקת פולין ב-1793 עברה העיירה לידי האימפריה הרוסית, תחילה כחלק מגוברניית מינסק ומ-1842 בתוך גוברניית וילנה.
הקהילה היהודית בעיר
בין שתי מלחמות העולם חיו בלוז'קי כ-450 יהודים – כשליש מאוכלוסייתה, מרביתם עסקו במסחר זעיר ובמלאכה. באמצע 1941 נכבשה העיר על ידי הגרמנים. בהמשך הוקם בעיירה גטו שבו רוכזו יהודי לוז'קי והסביבה. הגטו חוסל באמצע 1942, באקציה זו נרצחו, על פי מקורות אחדים 528 בני אדם, ואילו על פי מקורות אחרים 916 בני אדם.
ברוך מינקה
ברוך מינקה (נולד ב-1940) הוא ביוכימאי וגנטיקאי ישראלי, פרופסור אמריטוס באוניברסיטה העברית בירושלים. מגלה (TRP), המעורבות בתחושות הכאב.
סויוז MS-18
שם
החללית המאוישת קיבלה את השם "י. א. גגארין", לכבוד הקוסמונאוט הראשון וטייס החלל הראשון בהיסטוריה של כדור הארץ: יורי אלכסייביץ' גגארין. השם רשום על פני השטח של הבידוד התרמי של תא השירות של החללית.
ברוך מינקה
ביוגרפיה
מינקה נולד בתל אביב. בשנים 1964 ל-1967 למד לתואר ראשון בפיזיולוגיה וביוכימיה באוניברסיטה העברית. המשיך לתואר שני ולדוקטורט, שנכתב בהדרכת פרופ' פיטר הילמן והוגש ב-1973. בשנים 1973–1975 שהה בפוסט-דוקטורט באוניברסיטת פרדו, שם חקר את הגנטיקה והאלקטרופיזיולוגיה של מערכת הראייה.
סויוז MS-18
צוות
הצוותים הראשיים וצוות הגיבוי של המשלחת ארוכת הטווח ה-65 לתחנת החלל הבינלאומית אושרו על ידי הוועדה הבין-מחלקתית לבחירת קוסמונאוטים בנובמבר 2020.
ברוך מינקה
ביוגרפיה
החל מ-1975 שימש כמרצה במחלקה לפיזיולוגיה בפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית ומרכז רפואי הדסה (ושימש בתפקיד ראש המחלקה בשנים 1989–1992). שימש כמרצה אורח באוניברסיטאות בשווייץ, גרמניה וארצות הברית. במהלך השנים הדריך כ-30 תלמידי דוקטורט.
סויוז MS-18
צוות
ב-11 בינואר 2021 החליפה הוועדה הבין-מחלקתית לבחירת קוסמונאוטים ומינוים לצוותי חלליות ותחנות מאוישות, על פי הוראת הוועדה הרפואית הראשית, את הקוסמונאוט אנדריי באבקין באולג ארטמייב.
ברוך מינקה
מחקריו
מינקה גילה, יחד עם שותפים, סוג חדש של תעלת יונים, שלהם קרא (Transient Receptor Potential, ובקיצור ערוץ TRP), כתוצאה ממחקריו על פוטוטרנסדוקציה (התמרת אור) וראייה בזבובי פירות (Drosophila melanogaster). הוא חקר את המאפיינים הביופיזיים והביוכימיים של תעלות ה-TRP בעיני זבוב הפירות וזיהה יחד עם צבי זלינגר פוספוליפאז C כמרכיב מכריע במסלול האיתות של דרוזופילה TRP. העקרונות שהם מצאו משותפים למספר רב של תחושות (למשל תחושות טמפרטורה, כאב וטעם) ומערכות מוטוריות (תכונות של במוח הקטן), ובכך הניחו את הבסיס לחקר מולקולות העומדות בבסיס מנגנוני TRP וכאב, במקור ביוזמתו של פרופ' דייוויד ג'וליוס. אחר כך הרחיבו את המחקר לנושא אובדן המוטציה התפקודי הראשון שזוהה בערוץ TRPV1 האנושי, השולט לפחות בכמה מהתהליכים הרגולטוריים של גוף האדם הקשורים לכאב דלקתי ולזיהוי חום מזיק. המטרה העיקרית במחקר הייתה לפענח את התפקידים הקריטיים של ערוצי TRP בראייה ושל TRPV1 בפיזיולוגיה הסומטוסנסורית האנושית.
סויוז MS-18
צוות
ב-10 במרץ 2021 הודיעה רוסקוסמוס על החזרת השיטה הבינלאומית. במקום הקוסמונאוט הרוסי סרגיי קורסקוב נשלח האסטרונאוט מטעם נאס"א מארק וונדה היי לצוות הראשי כשאן מקליין נכללה בצוות הגיבוי במקום הקוסמונאוט דמיטרי פטלין. כמו כן, ב-10 במרץ קיבלה הוועדה החלטה על טיסה ועגינה נוספת של חללית סויוז MS-18 לתחנת החלל בהתאם לתוכנית.
מתוכנן שצוות הנחיתה יורכב מאולג נוביצקי ושני חברי משלחת שהגיעו על גבי החללית סויוז MS-19. פיוטר דוברוב ומארק ואנדה היי ישהו בתחנה במסגרת משלחת ISS-66 ויצטרפו לצוות הנחיתה של סויוז MS-19.
הטיסה
רכב השיגור סויוז-2.1a עם חללית סויוז MS-18 שוגר ב-9 באפריל 2021 בשעה 10:42 (שעון מוסקבה) מאתר השיגור מספר 31 בקוסמודרום בייקונור. הטיסה לתחנת החלל הבינלאומית בוצעה על פי תוכנית "קצרה במיוחד". במשך 3 שעות 22 דקות לאחר השיגור הושלמו שני מסלולים סביב כדור הארץ ובשעה 14:04 (שעון מוסקבה) עגנה החללית במודול ראסבט במודול הרוסי בתחנת החלל הבינלאומית. תוכנן כי ב-28 בספטמבר 2021, תעגון החללית מחדש ממודול ראסבט במודול נאוקה, שחובר לתחנת החלל ביולי 2021. נחיתת החללית חזרה לכדור הארץ מתוכננת ל-17 באוקטובר 2021.
חזרה לכדור הארץ
ב-15 באוקטובר 2021, בעת בדיקת מנועי החללית המאוישת של סויוז MS-18, התרחש שינוי זמני בכיוון התנועה של תחנת החלל הבינלאומית. התחנה הוחזרה למסלול הטבעי באופן מיידי על ידי הקוסמונאוטים הרוסים.
בטיסה חזרה יהיו הקוסמונאוט אולג נוביצקי, הבמאי קלים שיפנקו והשחקנית יוליה פרסילד לאחר שהשלימו את צילומי סצנות החלל של הסרט "האתגר".
שאמאץ
שָאמָאץ (בסרבית בכתב לטיני ובבוסנית: Šamac, בסרבית בכתב קירילי: Шамац; לפני מלחמת בוסניה – בּוֹסָנְסְקִי שָאמָאץ, במקורות בעברית גם: בּוֹסָנְסְקִי שָאמָאץ) היא עיירה השוכנת בצפון-מזרח רפובליקה סרפסקה אשר בבוסניה והרצגובינה.
היסטוריה
היישוב נוסד ב-1862, עת נשלט האזור על ידי האימפריה העות'מאנית. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) קיבלה האימפריה האוסטרו-הונגרית חסות על חבל בוסניה וסיפחה אותו דה פקטו. ב-1908 סיפחו האוסטרו-הונגרים את האזור דה יורה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה בוסנסקי שאמאץ בשטחי ממלכת יוגוסלביה. באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, פלשה גרמניה ליוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. האזור הועבר לחזקת ממשלת הבובות של מדינת קרואטיה העצמאית שנשלטה על ידי האוסטאשה בהנהגת אנטה פאבליץ'. לאחר המלחמה נכללה העיירה בשטחי יוגוסלביה.
בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 החל תהליך התפרקותה האלים של יוגוסלביה. כחלק מהתהליך פרצה מלחמת בוסניה. במהלך המלחמה ביצעו בעיר מיליציות סרביות טיהור אתני של בוסניאקים ומוסלמים.
הקהילה היהודית
יהודים הגיעו לבוסנסקי שאמאץ בשלהי המאה ה-19 או בראשית המאה ה-20. הקהילה מנתה כמה עשרות נפשות. ב-1906 הוקם בית עלמין לקהילה. הקבורה האחרונה בבית העלמין הייתה ב-1941. לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון משטר האוסטאשה, הוחל ברדיפות יהודים. בני הקהילה גורשו למחנות ההשמדה ואיש לא ניצל. ב-1948 נבנה קו מסילת ברזל שחצה את בית העלמין. נכון ל-2009 ניתן היה לאתר את שרידיו. האתר שימש כמטמנה.
צומת רמות
__חייב_תוכן_עניינים__
יחסי אוסטרליה–סמואה
יחסי אוסטרליה–סמואה הם היחסים הדיפלומטיים בין אוסטרליה לבין סמואה.
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-31 במרץ 1971, זמן קצר לאחר שסמואה קיבלה את עצמאותה מניו זילנד, ואוסטרליה הייתה המדינה הרביעית שעשתה זאת לאחר ניו זילנד, הודו ובריטניה.
באוקטובר 2012 הקימה סמואה קונסוליה כללית בסידני, במטרה לקדם את האינטרסים של סמואה בכלכלה, סחר, תיירות, מטרות פוליטיות וביטחוניות. הקונסוליה מספקת גם שירותים קונסולריים לנתינים סמואיים ולזרים הנוסעים לסמואה.
Pity Party EP
Pity Party EP (בעברית: מסיבת רחמים: המיני-אלבום) הוא המיני-אלבום השני של הזמרת-יוצרת האמריקאית מלאני מרטינז. המיני-אלבום יצא לאור ב-6 במאי 2016 על ידי חברות התקליטים וורנר שאפל מיוזיק ואטלנטיק רקורדס.
בסמוך לצאתו, הוציאה מרטינז גם את המיני-אלבום Cry Baby's Extra Clutter EP.
רקע
שיר הנושא של המיני-אלבום הוא "Pity Party", אשר נכתב על ידי סי. ג'יי. ברן, קארה דיוגארדי, ג'ון גליק, וולי גולד, סימור גוטליב, מלאני מרטינז והרב ווינר והופק על ידי סי. ג'יי. ברן. איגוד תעשיית ההקלטות הקנדי העניק לשיר את תואר הפלטינה, על מכירות של למעלה מ-80,000 עותקים במדינה.
במיני-אלבום נכלל השיר "Dollhouse". השיר נכתב על ידי מלאני מרטינז וקינטיקה & וואן לאב והופק על ידי קינטיקה & וואן. כמו כן, הופיע השיר בתוכנית הטלוויזיה "שקרניות קטנות". איגוד תעשיית ההקלטות הקנדי העניק לשיר את תואר הפלטינה, על מכירות של למעלה מ-80,000 עותקים במדינה.
וסילי שוקשין
וסילי מקארוביץ' שוקשין (ברוסית: Васи́лий Мака́рович Шукши́н; 25 ביולי 1929, מחוז אלטאי – 2 באוקטובר 1974, מחוז וולגוגרד) היה שחקן קולנוע, סופר ובמאי סובייטי. הוא זכה בפרס ברית המועצות בשנת 1971 ובפרס לנין בשנת 1976 (לאחר פטירתו).
ביוגרפיה
וסילי שוקשין נולד בכפר במחוז אלטאי למשפחת איכר. בשנת 1933 אביו נעצר והוצא להורג. בשנת 1943 שוקשין סיים שבע שנות לימוד והחל ללמוד בבית הספר לטכנאים בעיר הקרובה. לאחר שנתיים של לימודים הוא חזר לקולחוז בו גדל. בשנת 1947 הוא עזב את הכפר ועבד בעבודות מזדמנות שונות.
בשנת 1949 שוקשין גויס לצבא האדום ושירת בצי. בשנת 1953 הוא שוחרר בטרם סיים את תקופת שרות החובה עקב מחלתו. שוקשין חזר לכפר בו נולד, השלים לימודי בית ספר תיכון ואף עבד כמורה.
בשנת 1954 שוקשין נסע למוסקבה והתקבל ללימודים ב-VGIK. הוא למד אצל מיכאיל רום. לפי המלצת רום שוקשין התחיל לשלוח לירחונים ספרותיים סיפורים קצרים אותם כתב. בשנת 1958 התפרסם הסיפור הראשון של שוקשין.
לאחר סיום הלימודים שוקשין השתתף במספר סרטים, אך ללא הצלחה מיוחדת. בשנת 1964 הוא כתב תסריט לסרט על בסיס סיפוריו וביים אותו. הסרט שזכה להצלחה גדולה.
במהלך שנות ה-60 שוקשין כתב תסריטים למספר סרטים אך הנהלת האולפנים לא הסכימה להתחיל בהסרטת הסרטים ככל הנראה משיקולי צנזורה. במקביל הוא המשיך לכתוב סיפורים קצרים שזכו להצלחה גדולה. רוב סיפוריו מוקדשים לחיי הכפר הסובייטי.
שוקשין נטמן במוסקבה בבית העלמין נובודוויצ'יה.
שוקשין היה נשוי שלוש פעמים. עם אשתו הראשונה שגדלה איתו באותו כפר הוא התחתן בשנת 1953. בשנת 1957 בהיותו במוסקבה הוא כתב לה שהוא רוצה להתגרש. בשנים 1964 נישא בשנית לשחקנית הקולנוע לידיה פדוסייבה, ב-1965 נולדה לבני הזוג בת וב-1967 הם התגרשו. בשנת 1968 התחתן שוקשין בפעם השלישית. מנישואין אלו נולדו לו עוד שתי בנות.
הנצחה
לזכר הסופר נקראו מספר רחובות ברוסיה והוצבו פסלים. תיאטרון בעיר ברנאול נקרא על שמו.
בטלוויזיה הוקרנו מספר תוכניות טלוויזיה, סדרות וסרטים תיעודיים על חיין. בשנת 2015 פורסמה ביוגרפיה מפורטת של שוקשין מאת אלכסיי ורלאמוב.
עמק טרנאבאוט
עמק טֶרְנְאֶבַּאוּט (באנגלית: Turnabout Valley) הוא עמק חשוף מקרח בחלקו בין הר פינגר לבין הר פירמיד בהרי קווטרמיין, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
גובהו של העמק 1,630 מטרים מעל פני הים.
מקור השם
שמו של העמק ניתן לו על ידי משלחת החקר האנטארקטית של אוניברסיטת ויקטוריה של ולינגטון (VUWAE), שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1958–1959.
לקריאה נוספת
• B. C. McKELVEY and P. N. WEBB, GEOLOGICAL INVESTIGATIONS IN SOUTH VICTORIA LAND, ANTARCTICA, Department of Geology, Victoria University of Wellington
• New Zealand Journal of Geology and Geophysics, P 722
ג'יימס וילקוקס
גנרל סר ג'יימס וילקוקס (באנגלית: James Willcocks; 1 באפריל 1857 - 18 בדצמבר 1926) היה קצין צבא בריטי, שבילה את רוב הקריירה שלו בהודו ובאפריקה והחזיק בפיקוד בכיר במלחמת העולם הראשונה.
ברווז שורק קטן
ברווז שורק קטן או אווזון קטן (שם מדעי: Dendrocygna javanica; ידוע גם בשם "ברווז שורק הודי") הוא מין של ברווז שורק הנפוץ בהודו ודרום מזרח אסיה כולל באי בורנאו. מין זה הוא פעיל לילה ובמהלך היום ניתן למצוא אותו בלהקות סביב אגמים ושדות אורז רטובים. ברווז זה הוא חום ובעל צוואר ארוך, כנפיו רחבות, ומייצרות צליל שריקה חזק בעת תעופה. אחוריו בצבע ערמוני, ומאפיינים אותו ממין גדול יותר מסוגו, ברווז שורק פולווס, אשר בעל אחוריים בצבע לבן קרמי.
תיאור
ברווז חום-ערמוני דומה באופן ניכר למין אחר של ברווז שורק, ברווז שורק פולווס אך החלק העליון של זנבו בעל נוצות סמוכות בצבע ערמוני בשונה מנוצותיו הלבנות של הברווז האחר. סביב עיניו טבעות בצבע כתום עד צהוב. כאשר הוא טס ישר, ראשו מוחזק מתחת לגובה גופו כמו מינים אחרים של ברווזים שורקים. קצה ראשו כהה ושני המינים דומים בנוצותיהם. הם עפים לאט, אך עם נפנוף כנפיים מהיר ובדרך מייצרים קריאה שרקנית חוזרת בעודם עפים במעגלים. הם מאוד ליליים ולעיתים קרובות נחים במהלך היום. הנוצה החיצונית הבולטת ביותר היא בעלת גזרה שונה. הם מייצרים קריאת שריקה בולטת מאוד בעת תעופה.
ג'יימס וילקוקס
קריירה מוקדמת
בסוף 1879, זמן קצר לאחר שקודם לדרגת לוטננט, וילקוקס שכנע את הממונים עליו לשלוח אותו למלחמת אפגניסטן השנייה (אם כי הגדוד שלו לא היה מעורב שם), שם שימש כקצין תובלה. בשנת 1881 הוא שוב שירת כקצין תובלה במשלחת מחסו וזירי, והצטרף לגדודו בשנה שלאחר מכן. בשנת 1884 הועבר למחלקת התעבורה הצבאית שהוקמה זמן קצר קודם לכן והועבר לאסאם. הוא הועלה לדרגת קפטן ברגימנט ליינסטר של נסיך ויילס באוגוסט 1884. הוא שירת בסודאן בשנים 1885–1886 ואז חזר לאסאם לפני ששירת בבורמה בשנת 1886, ועל כך הוענק לו אות השירות המצוין (DSO). בדצמבר 1887 הוצעה לו העברה קבועה למחלקת התעבורה, אך סירב לטובת מינוי כשליש של הגדוד הראשון ברגימנט שלו.
ברווז שורק קטן
תיאור
גוזלים פלומתיים הם שחורים עם גבות לבנות ובעלי כתמים לבנים על החלק האחורי של הראש, הכנף, הגב התחתון והישבן. פריטים לבקנים נצפו בטבע.
ג'יימס וילקוקס
קריירה מוקדמת
בשנת 1889 שימש וילקוקס כקצין מודיעין במשלחת צ'ין-לושאי ובשנת 1891 במשלחת מניפור. ביוני 1897 מונה לעוזר סגן המפקד של כוח שדה בלוצ'יסטן, ובנובמבר 1897 מונה לסגן מפקד כוח הגבול החדש של מערב אפריקה כלוטננט קולונל זמני, בפיקודו של פרדריק לוגרד. בשנת 1899 הוא קיבל את תואר עמית מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש (CMG). בנובמבר 1899 הועלה לדרגת לוטננט קולונל. קולונל לוגארד הפך לנציב העליון לאחר הכרזת הפרוטקטורט החדש של צפון ניגריה ב-1 בינואר 1900, וילקוקס החליף אותו בתפקיד מפקד כוח הגבול, ובאותו יום הוענקה לו דרגת קולונל מקומית. על פעולותיו להקלה על קומאסי במלחמת האשנטי ב-1900, מונה וילקוקס לאביר מפקד מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש (KCMG) והועלה לדרגת קולונל. בתחילת ינואר 1902 קיבל וילקוקס פקודות לנסוע לדרום אפריקה, שם שירת כקצין מטה בשירות מיוחד בדרום אפריקה.
ברווז שורק קטן
תפוצה ומרחב מחיה
מין זה לא נודד לרוב, הוא נפוץ באופן נרחב ברחבי ביצות נמוכות בתת-היבשת ההודית ודרום מזרח אסיה. המין דוגר גם על איים באזור, ביניהם, איי אנדמן וניקובר והמלדיביים. לפעמים הם נודדים באופן מקומי בתגובה למזג האוויר ושינויים בזמינות המים והפריטים הצפוניים יותר נודדים דרומה כדי להעביר שם את החורף. הם נמצאים במקווי מים מתוקים המכוסים בצורה טובה על ידי צמחייה ולעיתים קרובות נחים במהלך היום על הגדות או אפילו בים הפתוח באזורי החוף.
ג'יימס וילקוקס
קריירה מוקדמת
לאחר ששירת רק כמה שבועות בשלבים המאוחרים של מלחמת הבורים השנייה, הועבר וילקוקס להודו בסוף פברואר, כדי לקבל פיקוד על מחוז בלגאום. הוא הועלה לדרגה קבועה של קולונל ב-29 במרץ 1902, ביום בו קיבל דרגת שדה של בריגדיר גנרל. הוא הועלה לדרגת מייג'ור גנרל וקיבל פיקוד על חטיבה בשנת 1906, בפברואר ומרץ 1908 הוא פיקד על כוח שדה עמק בזאר נגד שבט זאקה ח'ל של האפרידי, ובמרץ 1908 מונה למפקד דיוויזיה וקודם לדרגת לוטננט גנרל לאחר פיקודו על כוח שדה מוהמנד ביולי 1908. בשנת 1907 הוא קיבל את תואר עמית מסדר האמבט (CB). באוקטובר 1910 מונה למפקד צבא הצפון, ובשנת 1913 קיבל את תואר אביר מפקד מסדר כוכב הודו (KCSI). בשנת 1914 הוא קיבל את תואר אביר מפקד מסדר האמבט (KCB).
ברווז שורק קטן
תפוצה ומרחב מחיה
לעיתים מצוי במספרים גדולים בביצות עירוניות כמו בקולקטה וגואה, במיוחד בתקופת החורף. בגן החיות של קולקטה, הוספו מספר פריטים לשבי בשנת 1930, לאחר מכן הצטרפו ציפורי בר לגרעין זה.
ג'יימס וילקוקס
מלחמת העולם הראשונה
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה באוגוסט 1914 קיבל וילקוקס פיקוד על הקורפוס ההודי בצרפת. הוא קיבל את תואר אביר הצלב הגדול של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש (GCMG), והועלה לדרגת גנרל במאי 1915, אך התפטר בספטמבר 1915 לאחר חיכוך עם דאגלס הייג, שפיקד על הארמייה הראשונה.
ברווז שורק קטן
תפוצה ומרחב מחיה
עם מרחב תפוצה שטווחו בין 1 ל-10 מיליון קילומטרים מרובעים, אוכלוסיית המין העולמית נחשבת לבטוחה עם מספר פריטים בין שתיים לעשרים מיליון פריטים. הם אינם מאוימים על ידי צייד, משום שבשרם אינו נחשב כטוב למאכל. עם זאת, ידוע כי ציידים באסאם מגדלים את הגוזלים של המין כדי להשתמש בו כפיתיון חי.
ג'יימס וילקוקס
אחריתו
וילקוקס מונה לקולונל הכבוד של רגימנט הנאמנים (צפון לנקשייר) משנת 1916 ועד מותו.
ברווז שורק קטן
התנהגות ואקולוגיה
ברווז שורק קטן הוא בדרך כלל חברותי. הוא ניזון בעיקר מצמחי מים כמו גם גרגרים מאורז מתורבת וגם דגים קטנים, צפרדעים וחסרי חוליות כגון רכיכות ותולעים. הם טובלים את ראשם ואף צוללים במים. לעיתים קרובות הם צועדים על הקרקע. במהלך טקס החיזור הזכר נעמד בפני הנקבה, טובל ומרים את מקורו במים ושוחה סביב הנקבה. הם מתרבים במהלך מונסון או עונה גשומה ותקופת הרבייה עשויה להשתנות באופן מקומי ביחס לזמינות המזון. בדרך כלל, עונת הרבייה היא בין חודשי יוני לאוקטובר בהודו ובורמה ובין פברואר לאוגוסט בסרי לנקה. המין עשוי לדגור ולבנות את הקן שלו בתוך חור בגזע של עץ המוסתר בענפים ודשא או בנוי במקום התפצלותו של עץ גדול, לפעמים הברווז עושה שימוש חוזר בקן עזוב של דיה או אנפה או אפילו בונה אותו על הקרקע. בכל קן ישנן בין 7 ל-12 ביצים לבנות שעליהן דוגרים שני ההורים. נצפו גם קנים בהם מספר גדול יותר של עד כ-17 ביצים אמנם אלה עשויים להיות סימנים של יחסי טפילות תטולה בין המינים. הביצים בוקעות לאחר כ-22 עד 24 ימים. יותר מקבוצת גוזלים אחת יכולה לגדול בעונה אחת. ציפורים צעירות עשויות לפעמים להינשא על גבם של ההורים.
ג'יימס וילקוקס
אחריתו
במאי 1917 מונה וילקוקס למושל ולמפקד הצבאי הראשי של ברמודה (שם גאריסון ברמודה הגן על רציפי הצי המלכותי ונכסים אסטרטגיים אחרים), תפקיד בו שימש עד שנת 1922. בשנת 1921 הוא קיבל את תואר אביר הצלב הגדול של מסדר האמבט (GCB). בהמשך הוא חזר להודו, שם מת בבהרטפור ב-18 בדצמבר 1926.
רפונזל (דמות בדיונית)
הביקורות על דמותה רפונזל הן חיוביות בדרך כלל, כאשר מבקרים רבים החמיאו לאישיותה הנמרצת והתוססת ולעצמאותה. רפונזל היא הנסיכה העשירית הנכללת בהרכב נסיכות דיסני, כאשר היא הצטרפה אליו באופן רשמי ב-2 באוקטובר 2011, והפכה לחברת ההנפשה הממוחשבת הראשונה ולנסיכה האירופית הראשונה מזה 20 שנה, כשהאחרונה הייתה בל מהסרט "היפה והחיה" משנת 1991. המראה והאישיות שלה דומות במידה רבה לנסיכה אריאל מהסרט "בת הים הקטנה" משנת 1989.
בעברית דמותה מדובבת על ידי השחקנית והזמרת משי קלינשטיין ובאנגלית על ידי מנדי מור.
פיתוח הדמות
האנימטור הוותיק של דיסני, גלן קין, החליט לראשונה לעבד את האגדה "פעמונית" מאת האחים גרים לסרט אנימציה בשנת 1996. קין התפטר בסופו של דבר מתפקידו כבמאי לאחר שלקה בהתקף לב בשנת 2008, ונייתן גרנו ובירון הווארד נשכרו להחליף אותו. עם זאת, קין נשאר מעורב בפרויקט בכל זאת, ושימש כמפיק בפועל של הסרט וכאנימטור המפקח של רפונזל.
וולט דיסני ניסה לראשונה לעבד את "פעמונית" לסרט אנימציה זמן קצר לאחר שהאולפן הוציא לאקרנים את "שלגיה ושבעת הגמדים" בשנת 1937, אך הפרויקט נזנח בסופו של דבר כאשר הסיפור התברר כ"אגוז קשה מאוד לפיצוח". לדברי קין, זה נבע בעיקר מהעובדה שרוב האגדה מתרחשת בתוך מגדל. כדי להתגבר על כך, הכותבים של "פלונטר" נאלצו לפתח דרך להוציא את רפונזל מהמגדל.
במקור, הסרט נוצר תחת הכותרת "שיערה של רפונזל", אותו תיאר קין כ"גרסה דמוית שרק של הסרט" שסובבה סביב רעיון אחר לגמרי. קין אמר על העלילה המקורית, "זו הייתה גרסה מהנה, נפלאה ושנונה והיו לנו כמה סופרים נהדרים. אבל בליבי האמנתי שיש משהו הרבה יותר כנה ואמיתי לצאת מהסיפור, אז הנחנו אותו בצד וחזרנו לשורשי האגדה המקורית."
בראיון עם השחקנית קריסטין צ'נואת', שלוהקה במקור לתפקיד רפונזל, גילתה קריסטין שבשלב מסוים רפונזל נועדה להיות סנאי. כבמאים, גרנו והווארד הרגישו חיוני שרפונזל ידמה לגיבורה פחות "פאסיבית" מהאופן שבו היא מתוארת בסיפור האגדה המקורי. "ידענו שאנחנו עושים את הסרט הזה לקהל עכשווי ורצינו שרפונזל תהיה מודל לחיקוי אמיתי במובן מסוים. רצינו את כל הכוח של הבחורה הזו ושהיא באמת תניע את הסיפור הזה, שלא תחכה לשום דבר... היא ילדה חכמה, יש לה את התקוות והחלומות האלה והיא הולכת להשיג את מה שהיא רוצה מהחיים."
סביב ההפקה של "פלונטר" היו שמועות שזה יהיה סרט הנסיכות האחרון של דיסני.
מלווין בוקור
מלווין בוקור (במקור עד 1889 ברוק, בהונגרית: Bokor Malvin; באיה, 1885 12 בינואר – בודפשט, 24 בנובמבר 1950) הייתה סופרת, מתרגמת, עיתונאית, עורכת יהודייה-הונגרייה.
בטינו קרקסי
בטינו (בנדטו) קְׁרָקְסִי (באיטלקית: Bettino Craxi; 24 בפברואר 1934 – 19 בינואר 2000) היה מדינאי איטלקי, ראש המפלגה הסוציאליסטית האיטלקית (1976 - 1993) וראש ממשלת איטליה (1983–1987).
מלווין בוקור
ביוגרפיה
מלווין בוקור נולדה במשפחה יהודית כבתם של הסוחר איזידור ברוק ושל לידיה פלדי. היא עברה את בחינות הבגרות בבית הספר לנשים ארז'בט בבודפשט.
רפונזל (דמות בדיונית)
קולה של רפונזל
בשנת 2004, השחקנית והזמרת קריסטין צ'נוות' לוהקה במקור כקולה של רפונזל בזמן שהסרט עדיין נקרא "Rapunzel Unbraided" בהנחייתו של קין. צ'נוות', שכבר החלה להקליט דיאלוג לתפקיד, אמרה אז על דמותה, "אני רפונזל, אבל רפונזל היא סנאי... ואני הולכת להוריד את הזנב שלי." בשלב מסוים החליטו בדיסני ללהק את השחקנית ריס וית'רספון לתפקיד רפונזל. חלק מכלי תקשורת דיווחו שצ'נוות' ווית'רספון למעשה יחלקו בתפקיד הראשי. לוית'רספון הציעו לשמש כמפיקה בפועל של הסרט, תפקיד שהאולפן הציע לה בתקווה שזה ישכנע את השחקנית לקבל את התפקיד. עם זאת, וית'רספון יצאה בסופו של דבר מהפרויקט עקב הבדלים יצירתיים בכל הנוגע להצעות לתסריט הסרט, בטענה שהפרויקט הוא "כבר לא הסרט שריס חתום עליו במקור". לאחר התפטרותה של וית'רספון, רפונזל נותרה ללא מדבבת במשך די הרבה זמן, מה שסיכן עוד יותר את הפקת הסרט הבעייתית ממילא.
מלווין בוקור
ביוגרפיה
בוקור הייתה חברת צוות במגזין "נערות הונגריות", ומשנת 1905 הייתה חברת צוות בכירה. משנת 1905 עבדה גם אצל היומון פשטי הירלאפ (Pesti Hírlap) וב"זמנים חדשים" (Új Idők), בשנת 1930 הפכה לאיש צוות בכיר של האחרון. בין השנים 1909–1913 הייתה בעלת טור בכתב העת "החיים" (Az Élet), בשנים 1912–1913, בעלת טור ב"חוקה" (Alkotmány). משנת 1914 ערכה את "לוח השנה של גבירות הונגריות". הוא נהנה מפופולריות בשנות העשרים והשלושים של המאה העשרים. כתבה בעיקר רומני נוער, רומני נערות ונרטיבים היסטוריים, אך פרסמה גם עבודות בנושאים דתיים. כמה מיצירותיה ההיסטוריות פורסמו על ידי "אגודת אישטוואן הקדוש". היא עבדה גם כמתרגמת, תרגמה ספרות אנגלית בת זמנה ויצירות דתיות להונגרית.