cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אל ד'אמטו
בסנאט של ארצות הברית
ד'אמטו היה בעל השפעה רבה בפוליטיקה הרפובליקנית של ניו יורק, והוא נחשב לרבים כ"בוס" של המפלגה הרפובליקנית במדינה זו. לדוגמה, הוא מילא תפקיד מוביל בגיוס ג'ורג' פטאקי לשורות המפלגה ובהבטחת זכייתו במועמדות המפלגה לתפקיד מושל ניו יורק ב-1994. ד'אמטו נודע בנטיותיו השמרניות, כנציג מחוז נסאו ולונג איילנד בסנאט. הוא תמך בתוקף בעמדות השמרניות של מפלגתו בענייני חוק ומשפט כמו עונש מוות ועונשים חמורים בגין עבירות סמים. בנושאים מסוימים, עם זאת, הוא צידד ביריביו מהמפלגה הדמוקרטית — ב-1993, ד'אטו נמנה בין שלושת הרפובליקנים שהצביעו בעד מתן אפשרות להומוסקסואלים מוצהרים לשרת בכוחות המזוינים של ארצות הברית.
לאחר החיים הפוליטיים
ב-1998, הקמפיין לזכויות אדם הביע את תמיכתו בד'אמטו בבחירות חוזרות לתקופת כהונה רביעית על פני חבר הקונגרס הדמוקרטי הדמוקרטי צ'אק שומר בשל נכונותו לתמוך בזכויות להט"ב. על אף תמיכה זו הוא לא הצליח לגבור על שומר בבחירות הכלליות, שזכה לתמיכתם של הגברת הראשונה הילרי קלינטון וסגן הנשיא אל גור ול-54% מקולות הבוחרים. לאחר הפסדו בבחירות היה בעל טור בכתב העת "ג'ורג'" וייסד חברת שדלנות.
בבחירות 2008 לנשיאות הביע את תמיכתו בסנאטור לשעבר פרד תומפסון שהתמודד למועמדות הרפובליקנית לנשיאות וטען כי מדובר בשמרן אמיתי ולא באחד שאימץ עמדות שמרניות רגע לפני הבחירות, אך לאחר הופעות גרועות של תומפסון הסב את תמיכתו לג'ון מקיין. בבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הרפובליקנית 2012 תמך במיט רומני. בבחירות שלאחר מכן הביע את תמיכתו במושל אוהיו ג'ון קייסיק על פני ג'ב בוש וג'ורג' פטאקי באמתלה כי קייסיק ראוי למועמדות על הצלחתו לאזן התקציב בעת שהיה חבר בית הנבחרים.
לארגי רמזאני
לארגי רמזאני (בצרפתית: Largie Ramazani; נולד ב-27 בפברואר 2001 בברקם-סנט-אגאט שבבלגיה) הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת אלמריה מלה ליגה.
חיים אישיים
רמזאני הוא אחיו של כדורגלן אלמריה ונבחרת בורונדי, דיאמנט רמזאני.
קריירת מועדונים
רמזאני גדל במחלקות הנוער של אנדרלכט, צ'רלטון את'לטיק ומנצ'סטר יונייטד. ב-28 בנובמבר 2019 ערך רמזאני את הופעתו היחידה בקבוצה הבוגרת של מנצ'סטר יונייטד, בהפסד 2-1 לאסטנה במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית לעונת 2019/2020.
ב-24 באוגוסט 2020 חתם רמזאני על חוזה לחמש שנים באלמריה מהליגה הספרדית השנייה. לאחר שתי עונות העפיל עם המועדון ללה ליגה.
קריירה בינלאומית
רמזאני הוא חלק מסגל נבחרת בלגיה עד גיל 21.
אסטרטגיה יציבה אבולוציונית
בתורת המשחקים ובאקולוגיה התנהגותית, אסטרטגיה יציבה אבולוציונית (באנגלית: Evolutionarily Stable Strategy, בקיצור ESS) היא אסטרטגיה, שכאשר היא משוחקת על ידי רוב הפרטים באוכלוסייה, היא מונעת התפשטות של אסטרטגיות אחרות באוכלוסייה. כלומר, בהינתן אוכלוסייה, שבה ננקטת אסטרטגיה יציבה אבולוציונית, ברירה טבעית הנה תנאי מספיק, למניעת התפשטות אסטרטגיות אלטרנטיביות.
המושג אסטרטגיה יציבה אבולוציונית, שפותח לראשונה ב-1973 על ידי ג'ון מיינרד סמית' וג'ורג פרייס, נמצא כעת בשימוש נרחב בכלכלה, אקולוגיה התנהגותית, ומדעי המדינה. מושג זה פותח על מנת לתת מענה אנלוגי לשיווי משקל נאש במשחקים המדמים אינטראקציות של אורגניזמים תחת תנאים ביולוגים כגון מוטציות. במשחקים כאלה הנחות כגון רציונליות אינן קבילות כהסבר אבולוציוני, המתבצע במעין תהליך של ניסוי וטעייה בו הפרטים המותאמים ביותר שורדים ומשתלטים על האוכלוסייה.
על פי רוב, אנשי המקצוע מתייחסים לאסטרטגיות אלטרנטיביות כאל כאלה שהושגו במוטציה, באוכלוסייה שלכל הפרטים בה היה גן, שמקודד לאסטרטגיה היציבה. אולם, זו הצגה של המקרה הפשוט ביותר שבו יכולה לצוץ כזו אסטרטגיה. כעיקרון, הפרט השונה יכול גם להגיע, למשל, בהגירה.
אינטואיציה
נתבונן במשחק שני שחקנים המתואר על ידי מטריצת התשלומים: באוכלוסייה קיימים שני טיפוסים רגילים: יונים ונצים. היונים מייצגות את הטיפוס שוחר השלום, והנצים את הטיפוס שוחר המלחמה. פרט לטיפוסים הרגילים, קיימות באוכלוסייה מוטציות שהן יצור אשר בכל מפגש (עם יצור אחר) בהסתברות מסוימת מתנהג כיונה, ובהסתברות המשלימה מתנהג כנץ. נניח שהמפגשים בין הטיפוסים מתרחשים באקראיות. במפגש בין שתי יונים הן יתחלקו ביניהן בתשלום ויקבלו שלוש יחידות תועלת כל אחת. במפגש של נץ עם יונה- הנץ ינצח, ויקבל חמש יחידות תועלת לעומת יחידת תועלת אחת של היונה. במפגש בין שני נצים- שניהם יצאו עם תועלת אפס, ובמפגש בין שתי מוטציות התשלום לכל אחת מהן היא תוחלת התועלת שלה.
במטריצה המתארת את המשחק, שחקן העמודה, אשר מייצג את האוכלוסייה, משחק אסטרטגיה מעורבת המבטאת את היחס בין כמות היונים לנצים באוכלוסייה. שחקן השורה מייצג יצור שעתיד להיוולד. מטרתו של שחקן השורה למקסם את תוחלת מספר צאצאיו בהינתן הרכב האוכלוסייה. בשונה ממשחק בצורה אסטרטגית רגיל, במשחק אבולוציוני יצור לא מחליט עבור עצמו האם להתנהג בתוקפניות (נץ), בשלום (יונה) או כמוטציה (אסטרטגיה מעורבת של שחקן השורה). התנהגות זו עוברת אליו בירושה, אולם אם תוחלת מספר צאצאיו תהיה קטנה מתוחלת מספר הצאצאים של פרט מן האוכלוסייה- שכיחות היצור תקטן עם הזמן עד שלבסוף היא תיעלם.
אם נניח שבאוכלוסייה יש 50% נצים ו50% יונים, כיצד פרט "יעדיף" להיוולד? אם הוא ייוולד כיונה, תוחלת מספר הצאצאים תהיה ~2~, ואם ייוולד כנץ, תוחלת מספר הצאצאים תהיה \frac{5}{2}, לכן במקרה זה יעדיף הפרט להיוולד נץ. במצב כזה שכיחות הנצים באוכלוסייה תגדל, ולכן האסטרטגיה המעורבת אינה יציבה אבולוציונית. המשמעות של אסטרטגיה יציבה אבולוציונית היא שכאשר האוכלוסייה נמצאת ביחס כזה, הפרט אדיש בין היוולדות כנץ לבין היוולדות כיונה. כלומר, היחס בין מספר הנצים לבין מספר היונים באוכלוסייה נשמר.
הגדרה פורמלית
נתון משחק שני שחקנים סימטרי בצורה אסטרטגית, ותהי \!u_1(x,y) פונקציית התועלת של שחקן 1 כאשר הוא משחק את האסטרטגיה המעורבת \!x והשחקן השני משחק לפי האסטרטגיה המעורבת \ y. אסטרטגיה \!x^* נקראת אסטרטגיה יציבה אבולוציונית, אם ורק אם לכל אסטרטגיה מעורבת קיים  כך שלכל  מתקיים .
משמעות ההגדרה
נניח שהתפלגות הטיפוסים באוכלוסייה היא \!x^*. משמעות התנאי היא שאם באוכלוסייה השכיחות של המוטציה \!x היא \epsilon, אז בהסתברות \epsilon היא פוגשת מוטציה מאותו סוג ומקבל תשלום u_1(x,x). בהסתברות 1-\epsilon היא פוגשת טיפוס לפי התפלגות \!x^* ומקבלת תשלום u_1(x,x^*). בסך-הכל תועלתה היא (אגף שמאל של האי שוויון לעיל). צד ימין של האי-שוויון מתאר באופן דומה את תועלתו של פרט מסוג \!x^*. לכן משמעות התנאי היא שתועלת פרט מטיפוס \!x^* גדולה מתועלת פרט מטיפוס \!x. בצורה כזאת שכיחות המוטציה תקטן והתפלגות האוכלוסייה תתקרב ל\!x^*.
נניח ש\!x^* אסטרטגיה יציבה אבולוציונית. אז לכל נקבל שהאי שוויון למעלה מתקיים עבור ערכי \epsilon קרובים לאפס, וע"י השאפה  נקבל את האי שוויון . כלומר אם פרט סוטה מהאסטרטגיה המעורבת \!x^* הוא לא מרוויח, לכן  נקבל ש(x^*,x^*) שיווי משקל נאש סימטרי.
טענה
אסטרטגיה מעורבת \!x^* היא אסטרטגיה יציבה אבולוציונית אם ורק אם לכל מתקיים בדיוק אחד משני התנאים:
הוכחה
כיוון ראשון: אם\!x^* יציבה אבולוציונית, אז לכל מתקיים. אם תנאי (1) מתקיים-סיימנו. אחרת, בהכרח ש. על-פי ההגדרה עבור \epsilon חיובי קטן מספיק מתקיים, ולפי השוויון נקבל ש , ולכן מתקיים תנאי (2).
כיוון שני: אם עבור תנאי (1) מתקיים, אז האי שוויון בהגדרה שקול ל. לכן אם נבחר, כאשר M הוא התשלום המקסימלי, אז האי שוויון בהגדרה יתקיים עבור כל.
דוגמאות
קל לראות שהאסטרטגיות הן ש"מ באסטרטגיות טהורות, אך הן לא סימטריות ולכן אינן שיווי משקל יציב אבולוציונית. האסטרטגיה המעורבת  היא שיווי משקל נאש סימטרי היחיד במשחק. עבור אסטרטגיה מעורבת, מתקיים:
לכן:
מכאן ש \!x^* יציבה אבולוציונית.
במפגש בין שתי חיפושיות קטנות, הן מתחלקות בתועלת וכל אחת מולידה חמישה צאצאים. במפגש בין שתי חיפושיות גדולות הן מתחלקות וכל אחת מולידה שלושה צאצאים, ובמפגש בין חיפושית גדולה לחיפושית קטנה הגדולה מנצחת ומולידה שמונה צאצאים ואילו החיפושית הקטנה מולידה צאצא אחד בלבד.
במשחק הזה קיים שיווי משקל נאש יחיד והוא (L,L). נוכיח שהאסטרטגיה L יציבה אבולוציונית.
עבור אסטרטגיה מעורבת ,
לכן על-פי הטענה האסטרטגיה L יציבה אבולוציונית. המשמעות האינטואיטיבית היא שבהינתן אוכלוסייה של חיפושיות קטנות, אם נוסיף לה מספר קטן של חיפושיות גדולות- השכיחות של החיפושיות הגדולות באוכלוסייה תגדל עם הזמן, מכיוון שחיפושית גדולה לרוב תפגוש חיפושית קטנה. במקרה זה היא תוליד 8 צאצאים לעומת צאצא אחד של החיפושית הקטנה. במצב ההפוך בו נתונה אוכלוסייה שרובה חיפושיות גדולות, השכיחות של החיפושיות הקטנות באוכלוסייה לא תגדל כי הן לרוב יפגשו חיפושית גדולה- ויולידו רק צאצא אחד ורק לעיתים נדירות יפגשו חיפושית קטנה.
למשחק זה אין שיווי משקל נאש באסטרטגיות טהורות. כמו כן, בשיווי משקל באסטרטגיות מעורבות שחקן חייב לשחק את שלוש האסטרטגיות הטהורות בהסתברות חיובית. אחרת, נניח שהוא משחק רק אבן ונייר. אז השחקן השני ישחק נייר והשחקן הראשון יקבל תשלום אפס. מעקרון האדישות ניתן להסיק שהאסטרטגיות הן בהכרח. לכן למשחק זה קיים שיווי משקל נאש יחיד באסטרטגיות מעורבות. נראה שזו לא אסטרטגיה יציבה אבולוציונית. ניקח, אז: ,    כלומר,.
, ולכן, ולכן על פי הטענה זוהי לא אסטרטגיה יציבה אבולוציונית.
ואנג שינג
ואנג שינג (בסינית: 王兴, נולד ב-18 בפברואר 1979) הוא מיליארדר סיני ומנכ"ל מייטואן-דיאנפינג. פורצ'ן דירגה את וואנג כמספר שלוש ברשימת "40 מתחת לגיל 40" לשנת 2018. פורבס העריך את הונו במעל 30 מיליארד דולר (ינואר 2021).
סטארט-אפים
לאחר שנשר מאוניברסיטת דלאוור, ואנג חזר לסין, ועם זוג חברים, ניסה ליצור גרסה סינית לאתר הרשתות החברתיות דאז Friendster. האתר הראשון שלו נקרא Duoduoyou ("חברים רבים רבים"), והוא מכוון לסטודנטים באוניברסיטאות סיניות שונות. Duoduoyou לא הצליח "להמריא". לאחר מכן הוא הקים את יוזיטו שנועד לשרת סטודנטים סינים בחו"ל, אך האתר נסגר.
בשנת 2005 הוא יצר גרסה סינית של פייסבוק בשם Xiaonei (או "On Campus"). האתר היה להיט אך ואנג נאלץ למכור אותו בגלל בעיות כלכליות. הבעלים החדשים מיתגו מחדש את האתר, והוא נקרא כיום Renren ("כולם").
בשנת 2007 הוא יצר גרסה סינית של טוויטר בשם Fanfou. זה היה אתר המיקרו-בלוגינג הגדול הראשון של סין, אך עד מהרה הושבת על ידי הממשלה בגלל תוכן רגיש פוליטית. בסופו של דבר הורשה להיפתח מחדש, אך אז נכנסו לשוק אתרי מיקרו-בלוגים סיניים אחרים כמו סינה וויבו וטנסנט וויבו ותפסו נתח שוק משמעותי.
בשנת 2010 הקים את אתר רכישת הקבוצות הסינית Meituan, שהתבסס על המודל העסקי של גרופון. מיטואן הצליח מאוד והתמזג עם דיאנפינג בשנת 2015 והפך למייטואן-דיאנפינג.
נבחרת טאיוואן בכדורגל נשים
נבחרת טאיוואן בכדורגל נשים מייצגת את טאיוואן בתחרויות כדורגל נשים בינלאומיות ומנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל של טאיפיי הסינית. בעבר נחשבה הנבחרת לאחת מהנבחרות הטובות באסיה, אך כיום היא נחלשה וכמעט אינה מגיעה להישגים משמעותיים.
ב-1991, לקחה הנבחרת חלק בגביע העולם הראשון, לאחר שסיימה במקום השלישי באליפות אסיה ששימשה כטורניר המוקדמות. בגביע העולם שובצה טאיוואן לבית עם איטליה, גרמניה וניגריה, והצליחה לסיים במקום השלישי שהעניק לה את המקום ברבע הגמר. ברבע הגמר היא הובסה 0-7 על ארצות הברית, והודחה מהטורניר.
מאז גביע העולם הראשון, לא הצליחה הנבחרת לשחזר את הצלחתה ולהעפיל לטורניר בינלאומי גדול. ההישג המשמעותי האחרון אליו הגיעה הוא המקום השני באליפות אסיה שנערכה ב-1999 בפיליפינים.
האחיות מיראבל
האחיות מיראבל (בספרדית: Las Hermanas Mirabal) הן ארבע אחיות מהרפובליקה הדומיניקנית שהתנגדו באופן פעיל ומתמשך למשטר הדיקטטורי של רפאל טרוחיו, והיו מעורבות בפעילויות חשאיות נגד משטרו. שלוש מהאחיות נרצחו ב-25 בנובמבר 1960. רציחתן הפכה את האחיות מיראבל ל"סמלים של התנגדות עממית ופמיניסטית".
ב-1999 זכו האחיות להכרה על ידי אספת ארגון האומות המאוחדות, שהכריעה כי תאריך הוצאתן להורג, 25 בנובמבר, יוכרז כיום המאבק הבינלאומי למניעת אלימות נגד נשים כאות הערכה לפועלן.
רקע משפחתי
משפחת מיראבל הייתה משפחה של חקלאים מאזור מרכז סיבאו שברפובליקה הדומיניקנית. בנות המשפחה גדלו בסביבה של מעמד הביניים ברפובליקה הדומיניקנית. דדה מעולם לא הלכה ללמוד בקולג' כפי שאחיותיה עשו, אלא עבדה כעקרת בית בסיוע למשפחתה בעבודת השדה וברעיית הבקר המשפחתי (עובדה שתציל את חייה בעתיד, ותגרום לה להפוך לאחות היחידה ששרדה ממשפחת מיראבל).
מעורבות פוליטית
בהשפעת דודה, מינרווה החלה להיעשות מעורבת בתנועת ההתנגדות הפוליטית נגד טרוחיו, שהיה נשיאה הרשמי של הרפובליקה הדומיניקנית משנת 1930 עד 1938, ושוב משנת 1942 עד 1952, אך למעשה שלט מאחורי הקלעים כרודן משנת 1930, עד ההתנקשות בחייו בשנת 1961. מינרווה למדה משפטים והוסמכה לעריכת-דין. אלא שבשל סירובה להיענות לחיזוריו הרומנטיים של טרוחיו ב־1949, היא אמנם קיבלה תואר, אך לא קיבלה רישיון לעסוק בעריכת דין בפועל. אחיותיה הלכו בעקבותיה והצטרפו לפעילות פוליטית. מריה-תרסה שהתה אצל אחותה מינרווה, למדה על פועלה של מינרווה, והצטרפה. אחריה מגיעה גם פטריה – שהצטרפה לאחר שחזתה בטבח שמבצעים אנשי טרוחיו במורדים מ"התנועה הליברלית-דומיניקנית" בשעה ששהתה בהתבודדות דתית. דדה הצטרפה בשלב מאוחר יותר.
לבסוף הן הקימו קבוצה הנקראת "תנועת הארבע-עשרה ביוני" (שנקראה על שם התאריך בו חזתה פטריה בטבח שביצעו אנשי טרוחיו במורדים, בעת ניסיון הפיכה), שתכליתה להתנגד למשטרו של טרוחיו. הן החלו לחלק עלונים המתארים את קורות חייהם של האנשים הרבים שטרוחיו רצח באותה התקופה, וכן לאסוף רובים וחומרי נפץ, במטרה להשתמש בהם כשייבחרו להתמרד באופן ישיר כנגד טרוחיו. בקרב אנשי התנועה, האחיות מיראבל כינו את עצמן "הפרפריות" ("Las Mariposas"), על פי שמה המחתרתי של מינרווה.
מינרווה ומריה-תרסה נכלאו בעקבות פעילותן, אך לא עונו – זאת בזכות לחץ בינלאומי גובר על משטרו של טרוחיו. שלושה מבעליהן של האחיות (שהיו מעורבים בעצמם בפעילות המחתרתית של התנועה) נכלאו במתקן הכליאה ב"לה ויקטוריה" שבסנטו דומינגו. על אף קשיים אלו שהוערמו על ידי המשטר, הן ובעליהן המשיכו להתנגד למשטרו של טרוחיו באופן עקבי.
ב-1960, ארגון מדינות אמריקה גינה באופן רשמי את מעשיו של טרוחיו ושלח משגיחים למדינה לצורכי פיקוח. מינרווה ומריה-תרסה שוחררו ממאסר, אך בעליהן נותרו בבית הכלא.
הירצחן
ב-25 בנובמבר 1960, פטריה, מינרווה, מריה-תרסה והנהג שלהן – רופיו דה לה קרוס, ביקרו בבית המעצר את בעליהן של מריה-תרסה ומינרווה. בדרכם בחזרה הביתה, נעצרו בדרך על ידי עוזריו של טרוחיו. האחיות והנהג הופרדו האחת מהשנייה והוכו למוות. גופותיהן הוכנסו בחזרה לרכב-השטח שבו נסעו, והרכב דורדר במורד ההר על מנת לגרום למותן להיראות כתאונת דרכים. לאחר ההתנקשות בטרוחיו בחודש מאי 1961, גנרל פופו רומאן הודה כי ידע באופן אישי על הירצחן של האחיות בידי ויקטור אליסיניו ופנה ריוורה, ששימשו כעוזריו האישיים של טרוחיו. לא ניתן לדעת בוודאות אם טרוחיו הורה למשטרה החשאית להרוג את האחיות מיראבל או שמא מדובר במעשה שעשו עוזריו האישיים על דעת עצמם. וירחיליו פנה צ'וואלייר ("דון קוצ'ו"), בן משפחתו של טרוחיו, טען בספרו משנת 2008: La era de Trujillo. Narraciones de Don Cucho" שטרוחיו אמר לו שהוא אינו עומד מאחורי רציחתן של האחיות. עם זאת, קאבלייר מציין בספר כי: "אנו יודעים כי הוראות ממין זה לא יכלו להגיע ממקור-סמכות נמוך מטרוחיו עצמו. על כן נראה לא-סביר שאירועים כאלו יכלו להתרחש ללא הסכמתו."
לאחר מותן
לפי דברי ההיסטוריון ברנרד דיידריך, רצח האחיות מיראבל היה "בעל השפעה גדולה יותר על הדומיניקנים מאשר רוב פשעיו של טרוחיו", ומציין כי "זה (הרצח) ערער את המאצ'ואיזם שלהם" וסלל את הדרך להתנקשות בחייו של טרוחיו כשישה חודשים לאחר מכן. לצד זאת, "הרשויות ברפובליקה טיפלו באופן מהוסס" ברצח האחיות מיראבל, עד שנת 1996, כאשר חואקין בלאגר הוכרח לסיים את תפקידו כנשיא לאחר שש כהונות מצטברות כנשיא הרפובליקה. בלאגר היה בן-החסות של טרוחיו, וכיהן כנשיא בעת הירצחן של האחיות מיראבל (על אף שבאותה העת: "הרחיק את עצמו מהגנרל טרוחיו").
בתקופה שלאחר עידן באלגר חלה עלייה במספר המחוות הפומביות שנעשו לכבוד האחיות מיראבל. מחוות שונות כללו תערוכה של חפציהן האישיים במוזיאון הלאומי להיסטוריה וגאוגרפיה, וכן את המרת האובליסק של טרוחיו לקיר זיכרון המוקדש לאחיות.
לאחר שאחיותיה נרצחו, דדה הקדישה את חייה להנצחת מורשתן של אחיותיה. היא גידלה את כל ששת הילדים של אחיותיה, כולל מינו טאוורז מיראבל (Minou Tavárez Mirabal), בתה של מינרווה מיראבל, ששימשה כחברת פרלמנט בבית התחתון מאז שנת 2002, ולפני כן כסגנית שר החוץ (1996–2000). אחד משלושת ילדיה של דדה, חיימה פרננדז מיראבל (Jaime David Fernández Mirabal), כיהן כשר לאיכות סביבה ומשאבים טבעיים, סגן-נשיא לשעבר של הרפובליקה הדומיניקנית ומאז 2012 מכהן כשר הספורט והחינוך הגופני. בשנת 1992, ייסדה דדה את "קרן האחיות מיראבל" וב-1994 ייסדה את "מוזיאון האחיות מיראבל" בעיר הולדתה סלסדו. היא המשיכה להתגורר בבית בו נולדו האחיות עד מותה ב-2014, בגיל 88.
CentOS
CentOS (שם מלא: Community Enterprise Operating System) היא הפצת לינוקס המבוססת על Red Hat Enterprise Linux, וממוצבת כאלטרנטיבה חינמית לה. ההפצה, שמשתמשת במערכת ניהול החבילות YUM, מיועדת לארגונים.
היסטוריה
ביולי 2009 חיברו שבעה מפתחים מכתב פתוח ללאנס דייוויס- מהאחראיים על ההפצה באופן כללי, ובפרט על הדומיין, על כספי התרומות להפצה ובעל זכות כמייסד על ערוצי הIRC של ההפצה, שנעלם ולא היה ניתן ליצור קשר עמו מחשש שמא הדבר יפגע במיזם כולו. בעקבות מכתב זה נערכה פגישה עם דייוויס וחלק גדול מהבעיות נפתרו ושני הצדדים הגיעו להסכמות ולהסדרת הבעיות.
ביולי 2010 נחשבה ההפצה כ"הפצה המובילה לשרתים", כשבערך 30% משרתי הלינוקס השתמשו בה, כשהיא עוקפת את דביאן. אך בינואר 2012 דביאן חזרה להוביל בדירוג.
==גרסאות==
בשל הקשר הקרוב בין centOS לרד האט, תקופת התמיכה בגרסאות ההפצה דומה לזו של הפצות Red Hat Enterprise Linux. על כן, תקופת התמיכה מבוססת גם על זו של רד האט להפצותיה.
תמיכה בארכיטקטורות השונות
גרסה 8 תומכת בעיקר בארכיטקטורות X86-64, POWER8 וב-ARM בתצורת 64 סיביות. עד גרסה 7 (כולל) הייתה תמיכה גם בארכיטקטורת 32 ביט, אך גרסאות 6 ו-7 לא תמכו בארכיטקטורה זו כל עוד למעבד הייתה תמיכה בPhysical Address Extension.
בגרסאות קודמות הייתה תמיכה גם בארכטקטורות שונות ישנות יותר, דוגמת איטניום, POWER7 וSPARC.
יהודה רתם
יהודה רתם (25 ביולי 1920 – 27 בינואר 2007) היה מנהל ישראלי ובין תפקידיו מנכ"ל צים.
ילדות
נולד ב-25 ביולי 1920 בלודז', פולין לברנארד ומאלה המבורגר. בשנת 1926 התייתם מאמו מאלה. אביו הביא אותו לארץ ישראל אל דודתו סלה בקיבוץ בית אלפא. אחרי כמה חודשים עבר לתל אביב לדודתו השנייה רושקה ארליך שהייתה רופאת שיניים. בשנת 1929 הגיעו הורי אמו לישראל ויהודה עבר לגור עימם בתל אביב. למד ב בתל אביב, בה חי עם סבו וסבתו מצד אמו. הצטיין בלימודיו וסיים את בית הספר התיכון בגיל 17. היה חניך תנועת "מחנות העולים" ובמסגרתה הצטרף לגרעין הכשרה בקיבוץ נען.
שדות ים
בשנת 1938 הצטרף לקיבוץ שדות - ים במקומו הראשוני באזור הקריות של היום. עבד כסבל בנמל חיפה ובדייג על ספינת הדיג "פלד" של חברת "נחשון". בשנת 1940 עלה הקיבוץ למקומו הנוכחי ויהודה רותם התמנה כמזכיר חוץ ונאלץ להתמודד עם חברת פיק"א אשר ניסתה לסלק את הקיבוץ מהשטח. ממקימי בית הספר הימי בשדות ים.
הוא חילק את זמנו בין העבודה בדיג, תפקידים בקיבוץ וכמזכיר איגוד הדייגים. בשנת 1941 התגייס לפלי"ם ונמנה עם הקבוצה שהתאמנה לביצוע הפשיטה בנמל טריפולי לימים כ"ג יורדי הסירה. אך היות שנבחר למזכיר המשק לא השתתף בפעולה.
בשנים 6–1945 שימש כמזכיר איגוד הדייגים הארצי במסגרת משרד החקלאות. למחרת השבת השחורה, ב-30 ביוני 1946 נפצע מכידון של חייל בריטי בשדות ים ונלקח למחנה המעצר ברפיח.
פעילות בדיג
בשנת 1960 יצא כקברניט עם ספינת הדיג "למרחב" יחד עם הספינה "ניצן" בהפלגה סביב אפריקה לאתיופיה. התבססו בנמל מסאווה ועבדו בדיג מכמורת. הספינה נרשמה במרשם השיט האתיופי, וקיבלה שם "יהודה אנבסה". שפירושו "גור אריה יהודה" אחד מתואריו של הקיסר. העבודה הייתה קשה ומועילה. הדיג היה בשפע רב, יחסית לים התיכון, אך תנאי החום באזור היו מעיקים. התפוקה הייתה מועברת לאילת באוניית קירור יוונית.
ספינות הדיג המגויסות
בשנת 1955 נעשה רתם מפקד מגויסת בשייטת הטרפדות. באוקטובר 1956 בדרגת סגן קיבל מינוי כמפקד יחידת ספינות הדיג המגויסות של חיל הים. ביחידה היו 8 ספינות דיג שגויסו לפי הצורך.
בעת מלחמת סיני הוטל על רתם לחלץ יהודי מצרים שהממשלה מתעמרת בהם. על שתי ספינות בפיקודו "אופיר" בפיקוד צבי פורת ו"סער" בפיקוד מנחם בן ימי. התותח והמקלעים שכבר הותקנו עליהן הורדו והן הוסוו כספינות איטלקיות "קאסטלה מארה" ו"אפרודיטה".
הספינות נשאו אתן חולית שייטת 13 בת 7 אנשים בפיקודו של אהרון בן-יוסף. ב-14 בנובמבר יצאו בלילה ספינות הדיג מנמל חיפה. למחרת בשעה 16:30 יצאה טרפדת הפיקוד ט-207 בפיקוד שמשון עדן. שנשאה את מפקד הכוח הימי סא"ל נפתלי רוזן והרופא. מול תל אביב אספה הטרפדת את שלמה הלל. בלילה נפגשו הטרפדת וספינות הדיג שהמשיכו בדרך במהירות 9 קשר. במרחק 15 מייל מפורט סעיד הועברו המפליגים בטרפדת לספינות הדיג והטרפדת נשארה בהמתנה.
ספינות הדיג נכנסו לנמל, נצמדו לנחתות צרפתיות ותוך מספר דקות הועברו העולים ומיד יצאו לים. השעה הייתה 7 בבוקר יום שבת 17 בנובמבר. במהלך ההפלגה הרוח הצפונית הרימה גלים עד שני מטר. לצוותים היה זה מצב רגיל אך מרבית העולים הרגישו מחלת ים. למחרת, ב-18 בנובמבר לפנות בוקר, הגיעו הספינות לנמל חיפה ונקשרו במקום מבודד בפינת רציף הדלק. העברת העולים בוצעה בהצלחה.
בשנת 1965 חודש המינוי ורתם בדרגת רס"ן. בשנת 1974 שוחרר רתם מפיקוד על ספינות הדיג. וזכה למכתבי הערכה מאורי פז מפקד בסיס חיפה ומדב רם ראש מספן כוח האדם. בשנת 1980 שוחרר משירות ביטחוני.
ספנות מסחרית
בשנת 1954 הוקמה חברת הספנות של הקיבוץ המאוחד אוניות תרשיש, בשיתוף עם חברת הספנות חברה לשירות ימי עתיד. בשנת 1960 פורקה השותפות ובעקבות הפירוק הוקמו שלוש חברות של הקיבוץ המאוחד. חברת "אוניות תרשיש בע"מ*, כבעלת האניות, חברת "סלע" - שירותי ים בע"מ אשר פעלה כסוכנות ימית של "תרשיש" וחברת "יורדי ים", האחראית על ציוות האניות וטיפול בצוותים.
רתם מונה למנהל חברת "סלע" וניהל אותה עד שנת 1970 כאשר התמזגה עם חברת צים. רתם חזר לשדות ים והחל ללמוד כלכלה והיסטוריה באוניברסיטת תל אביב. תוך כדי הלימודים שימש כיועץ בחברת "צים" וניהל את המפעלים הכלכליים של הקיבוץ המאוחד.
בשנת 1974, לאחר מותו הפתאומי של משה קשתי, נתמנה רתם למנכ"ל "צים". התקופה בה ניהל את החברה הייתה רצופה אתגרים ומשברים: השפל העולמי בספנות, עליית מחירי הדלק בעקבות מלחמת יום הכיפורים. הפסקת יבוא הדלק מאירן שגרם לחיסול ענף המכליות. שביתות ימאים ושביתות בנמלים ויחד עם זה פיתוח קווים חדשים, קליטת אוניות חדשות ומתמחות. בסוף שנת 1984, סיים רותם את התפקיד ופרש לגמלאות.
תפקידים מאוחרים
לאחר סיום תפקידו כמנכ"ל צים בשנת 1984 חזר רתם לשדות ים כרז כלכלי והתמקד בסיום הקמת מפעל אבן קיסר שדות ים. והביא אותו להצלחה אך ספג ביקורות מועדה בראשות פרופ' יורם קרול שחקרה את מצב הקיבוץ. אך לאחר תקופה קצרה הכירו בהצלחתו והביעו התנצלויות. בשנת 1987 סיים את תפקידו כרז כלכלי של שדות ים ועבד במטעי הבננות.
בשנת 1989 עבר ניהול המפעל לבנו עמיר רותם שביקש ממנו לסייע וגייס אותו כמנהל יצוא של אבן קיסר. רתם שכבר גר אז בחיפה נענה לבקשה הגיע כל יום למפעל והניח יסודות לפעילותו הנרחבת של מפעל אעבן קיסר בשוקי העולם.
מעגן הדיג בקישון
בשנת 1993 החליטה רשות הנמלים לקדם את מעגן הדיג בקישון שעד אז היה בידי משרד החקלאות. מנכ"ל הרשות שורש לרר, הכיר את רתם אישית ואת יכולותיו ורתם הסכים לקחת על עצמו את הנושא. רתם זכה לאמון מכל הצדדים המעורבים ובעיקר מהעוסקים בדיג. לקח את פרויקט שיקום נמל הדיג בקישון. יכולותיו כמנהל ואיש מסחר בעל ניסיון באו לידי ביטוי.
בין היתר קידם גם את נושא השיט הספורטיבי ויזם את העברת הפעילות לחוף השקט. רתם יזם את קריאת המעגן על שם משה שביט שהיה מנהל אגף הדיג.
פעל כעובד רשות הנמלים עד שנת 2000. גם לאחר שעזב היה קשור לפרויקט היה גאה ושמח בעובדה שלצי הדיג הישראלי יש נמל בית ראוי.
תחביבים
רתם היה קודם כל ותמיד דייג. בנוסף עסק בציור ורישום חוויות.
משפחתו
בתקופת הקמת הקבוצה בקרית חיים פגש את בלה תומשוב שהייתה מדריכת נוער בקריות ובשנת 1940 נישא לה. לזוג נולדו שלושה ילדים: הבכורה חנה בשנת 1945 בשנת 1948 הבת אילת, שאז שוחרר מפרץ אילת והחלה להיבנות העיר. ובשנת 1954 הבן עמיר. בשנת 1980 נפטרה בלה רתם לאחר מחלה ממושכת. בקיבוץ הכיר את דבורה פלדמן ואיתה יש לו בן יאיר ניר. בדצמבר 1981 נישא ליעל תומשוב בת אחותה של אשתו בלה ולאחר מספר שנים עברו לחיפה.
בינואר 2007 חלה רתם וב-27 לחודש נפטר. הובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ שדות ים.
קורסי השפה של פימסלר
קורסי השפה של פימסלר (באנגלית: Pimsleur Language Programs) היא חברה אמריקאית הממוקדת בפיתוח והפצה של שיעורי שפה המבוססות על שיטת פימסלר, אותה פיתח במקור הבלשן האמריקאי פול פימסלר במהלך שנות ה-60.
מטה החברה ממוקם בעיירה קונקורד שבמסצ'וסטס.
קורסי האודיו שפיתחה החברה מאפשרים ללמוד מעל ל-40 שפות שונות כולל אלבנית, גרמנית, אורדו, ארמנית, ספרדית, אוקראינית, אינדונזית, ערבית, איטלקית, אירית, איסלנדית, פורטוגזית, פשטו, פונג'אבי, טאגאלוג, תאילנדית, טורקית, צ'כית, קנטונזית, מנדרינית, דנית, רוסית, רומנית, יפנית, סווהילית, שוודית, עברית, פרסית, צרפתית, פינית, קרואטית, קוריאנית, פולנית, ליטאית, הונגרית, נורווגית, וייטנאמית, הולנדית, הינדית, ויוונית.
יאקוב סווייסטרופ
יאקוב סווייסטרופ (בדנית: Jakob Sveistrup; נולד ב-8 במרץ 1972) הוא זמר דני. ייצג את דנמרק בתחרות האירוויזיון 2005 שנערכה בקייב שבאוקראינה.
ביוגרפיה
סווייסטרופ נולד בקופנהגן ועבד כמורה לילדים בספקטרום האוטיסטי.
בשנת 2005 זכה במקום הראשון ב-Dansk Melodi Grand Prix, קדם האירוויזיון הדני, באירוויזיון 2005 עלה לגמר, שם סיים במקום העשירי.
בשנת 2006 פרש מעבודתו בהוראה, על מנת להתמקד בעבודתו המוזיקלית, והוציא את אלבומו השני.
שיזף (יישוב)
שיזף הוא יישוב קהילתי דתי-חילוני בתחומי מועצה אזורית רמת הנגב. היישוב עלה לקרקע כמחנה זמני בקיץ 2011 בעזרת המועצה האזורית, עמותת איילים והחטיבה להתיישבות.
נכון לאפריל 2022 מתגוררות בו עשרים ושמונה משפחות, דתיות וחילוניות, החיות יחדיו חיי קהילה. המחנה הזמני ממוקם סמוך לצומת טללים במועצה האזורית רמת הנגב. יישוב הקבע, שתוכניותיו נכתבות בימים אלו, מתוכנן ל-250 משפחות.
גרעין שיזף
גרעין ההתיישבות שיזף התארגן בסיוע עמותת איילים, ובתחילה היו חברים בו כ-25 משפחות ורווקים תלמידי מוסדות השכלה גבוהה, חקלאים ואנשי חינוך מרחבי הארץ.
מטרת הגרעין הייתה בהתאם לחזון 'הפרחת השממה' של דוד בן-גוריון ויישוב הארץ להקים ולחיות ביישוב מעורב ומקיים בבנייה ירוקה.
הגרעין הוקם מתוך כוונה להתיישב יחדיו ברמת הנגב על חורבות היאחזות הנח"ל הנטושה "שדמות שיזף", אשר נמצאת סמוך למחנה שבטה. כיוון שאתר זה שוכן בשטח אש, נמצאה עבור הגרעין הנקודה הנוכחית.
מבנה המחנה הזמני
המחנה הזמני מכיל 28 מבנים יבילים אשר נרכשו על ידי המוסדות המיישבים. כמו כן, ישנו קראוון נוסף אשר משמש כמרחב התכנסות ציבורי ובמהלך חודש מאי נערך היישוב להכנסת ספר תורה הראשון של שיזף, שנתרם עבור היישוב שיזף. בנוסף, ישנם שני מרחבים מוגנים המשמשים כמשחקייה לילדי שיזף וכחדר עיון ולמידה.
ההתיישבות במקום וההתנגדות לה
החברה להגנת הטבע הגישה ערר לוועדה מחוזית מחוז דרום של משרד הפנים נגד הפיתוח הצפוי בשיזף. תחילה ההתנגדות נבעה מטעמים סביבתיים ובהמשך, לאחר שהאחרונה נדחתה (זהו אזור המיועד לפיתוח כקריית חינוך), הוגשה התנגדות חדשה מטעמים תכנוניים וזאת למרות שהיה בעבר סמל יישוב במפת המתאר האזורית לנקודה ספציפית זו.
ב-22 בפברואר 2012, סגן ראש הממשלה והשר לענייני הנגב והגליל, סילבן שלום, חנך את המחנה הזמני באופן רשמי. בנאומו אמר שמדובר בפעולה חלוצית וציונית, ושמשרדו תומך בהתיישבות נוספת מסוג זה, עם תקציב ניכר.
במחנה הזמני הוכנה תשתית והוצבו 15 מבני "קראווילה", בהן מתגוררים חברי הגרעין. כשנה לאחר מכן, ב-2013, המועצה הארצית לתכנון ולבנייה הודיעה כי היא ממליצה לממשלה על הקמת יישוב קבע בן 250 יחידות דיור במקום.
במהלך שנת 2014 הוכר גרעין שיזף כגרעין התיישבות רשמי המלווה על ידי תנועת אור להתיישבות.
ב-2 בנובמבר 2014 קבע בית המשפט לעניינים מנהליים בבאר שבע כי המחנה הזמני אינו חוקי.
ב-3 בנובמבר 2014 החליטה ועדת השרים לענייני פנים בראשות שר הפנים היוצא גדעון סער לאשר את הקמתו של היישוב בשטח המועצה אזורית רמת הנגב, זוהי הייתה החלטתו האחרונה של גדעון סער בתפקידו.
ב-18 באוקטובר 2020 קיבל שר הפנים אריה דרעי את המלצת מנכ"ל משרד הפנים, מרדכי כהן, להכיר ביישוב באופן רשמי.
ואדים פאנוב
קורות חיים
ואדים פאנוב נולד ב-15 בנובמבר 1972. בילדותו לעיתים קרובות נאלץ להעתיק מקומות מגורים יחד עם משפחתו ולהחליף בתי ספר, עקב עבודתו של אביו, שהיה איש צבא. החל משנת 1983 מתגורר במוסקבה. בשנת 1989 התקבל ללימודים במכון לתעופה של מוסקבה, הפקולטה לרדיו, אלקטרוניקה וכלי טיס. בתקופת לימודיו השתתף בפעילות של תיאטרון הסטודנטים "ראי" (ברוסית «Зеркало»). בשנת 1995 סיים את לימודיו עם דיפלומה של מהנדס רדיו. את פעילותו הספרותית החל פאנוב בשנת 2001, כאשר יצא לאור רומן "מלחמות מתחילות על ידי מפסידנים" הראשון בסדרה "עיר סודית". כשיצא ספר הביכורים שלו לאור, היה פאנוב בן 29. פאנוב אב לשתי בנות. אשתו נטליה היא המבקרת הראשונה והקשוחה ביותר של כל יצירותיו. בנוסף לכתיבה ואדים פאנוב הוא איש עסקים.
העיר הסודית
העיר הסודית - סדרת ספרים בסוגת פנטזיה אורבנית.
המובלעות
המובלעות - סדרת ספרים בסוגת סייברפאנק.
הרמטיקון
הרמטיקון - סדרת ספרים בסוגת סטימפאנק
מררית מצויה
מְרָרִית מצויה (שם מדעי: Picris altissima/Picris sprengeriana) היא פרח ממשפחת המורכבים.
צבעה צהוב והיא גדלה רק בקיץ. מקומות הגידול העיקריים שלה הם גינות, אשפתות, צדי דרכים ושדות בור. גובהה של המררית המצויה נע בין 60 ל־90 ס"מ וקטרה 15 עד 22 מ"מ.
מצוות צריכות כוונה
מצוות צריכות כוונה הוא כלל הלכתי שמשמעו שיש להתכוון בעת עשיית המצווה לשם קיום אותה המצווה. בתלמוד נחלקו אמוראים האם מצוות צריכות כוונה או לא.
להלכה נפסק בשולחן ערוך כדעה שמצוות צריכות כוונה, ולכך במקרה שאדם קיים מצווה ללא כוונה, לא יצא בה ידי חובת קיום המצווה, ויש לחזור ולעשותה שנית. כך למשל אדם הקורא את פרשת ואתחנן הכוללת בתוכה את הפרשה של שמע ישראל, אין קריאה זו נחשבת לגביו כקיום מצוות קריאת שמע, אם אכן לא התכוון לקיים בכך את מצוות קריאת שמע.
מקורות הלכתיים
השאלה האם מצוות צריכות כוונה או לא נידונה על ידי האמוראים ומאוחר יותר גם על ידי הראשונים. המחלוקת דנה במצב של דיעבד, אך לכתחילה לפי כל השיטות מוסכם שעל האדם לכוון לעשיית המצווה. להלכה נפסק שמצוות צריכות כוונה אף בדיעבד.
החולקים
מדברי התלמוד ב נראה שנחלקו בעניין רבא ורבי זירא - לפי רבי זירא צריך כוונה ואילו לפי רבא - לא.
הרי"ף בסוגיה פסק כרבי זירא ובעל המאור הקשה עליו מכמה מקומות בתלמוד וחלק עליו מכוח קושיותיו. הראב"ד (השגות על פסחים פרק י) פוסק כרי"ף. בנוסף, הרמב"ן בספר מלחמות ה' שם תירץ את קושיות בעל המאור והביא בשם רב האי גאון שסובר כרי"ף. בעל המאור בפירושו על מסכת פסחים פרק י, הביא בשם רב האי גאון שסובר כשיטתו הוא. שו"ת אפרקסתא דעניא סובר שלדעת הרמב"ם מצות לא צריכות כונה. השולחן ערוך פסק כדעות שמצוות צריכות כוונה.
לדעת החיי אדם, הצורך בכוונה בעת קיום המצווה הוא רק כאשר ניתן לשייך את מעשה המצווה גם לתכלית אחרת (לדוגמה, אדם הקורא את קריאת שמע כחלק מפרשת ואתחנן, ניתן לשייך את מעשהו לתכלית של לימוד תורה). אך אדם המניח תפילין ומתעטף בציצית, אף שלא התכוון במפורש לשם קיום מצווה, כיוון שאין תכלית אחרת במעשיו מלבד לקיום מצוות ציצית ותפילין, מעשהו נחשב בברירת מחדל לקיום מצווה.
דאו (ספינה)
דאו (בערבית: داو) היא ספינת מפרש ערבית מסורתית המצוידת במפרש לטיני (משולש) אחד או יותר. ספינות הדאו נפוצות במיוחד בחופי חצי האי ערב, הודו, מזרח אפריקה וצפונה. ספינת דאו גדולה עשויה לשאת צוות של כשלושים ספנים, בעוד שבספינות הדאו הקטנות יש בדרך כלל תריסר ספנים.
מצוות צריכות כוונה
מקור הדין
לשיטה שאכן הכוונה מעכבת את המצווה, נחלקו הפוסקים מהו מקור הדין:
הסתייגויות
על אף קיומה של המחלוקת לגבי כוונה במצוות ישנה כוונה מינימלית שבכל מקרה צריך, כמו אמונה בה' והידיעה על חיובו במצווה.
דאו (ספינה)
עד לשנות השישים של המאה ה-20, ספינות דאו ביצעו הפלגות מסחריות בין חופי המפרץ הפרסי לבין נמלי מזרח אפריקה בכוח מפרשיהן בלבד. עיקר מטענן של ספינות אלה היה תמרים ודגים בדרכן למדינות מזרח אפריקה ועצי מנגרובים (כחומר גלם) בדרכן למדינות המפרץ הפרסי. הספינות הפליגו דרומה עם רוחות המונסון בחורף או בתחילת האביב, ושבו צפונה לחצי האי ערב בסוף האביב או בתחילת הקיץ.
מצוות צריכות כוונה
הסתייגויות
גם לדעת האומרים שמצוות אינן צריכות כוונה אם הייתה כוונה הפוכה (התכוון לא לצאת ידי חובה במעשה), לא יצא ידי חובה.
במקרה שלא ידע את מהות הפעולה או חשב שאין לו חיוב במצוה - כגון שאכל מצה וחשב שהיא בשר, או שידע שהיא מצה אך חשב שיום חול הוא - כתב הרא"ה שלכל הדעות לא יצא ידי חובתו. ובשולחן ערוך הרב כתב שכן הוא הדין רק בנוגע למצות של אכילה, אך לא בנוגע למצות דרבנן לדעות שלא צריך בהם כוונה. הרבי מלובביץ' - רבי מנחם מענדל שניאורסון מסביר שדין זה הוא דווקא כשברור לו שמדובר בבשר או שברור לו שהיום לא יום חול שזוהי ידיעה מוטעית. אך במקרה שיש חיסרון בידיעה בלא ידיעה מוטעית (כגון שאינו ניודע מה הוא אוכל) יוצא ידי חובה
במקרה שכיוון לצאת במעשהו ידי מצווה אחרת דעת הר"ן שלכל הדעות לא יצא ידי חובתו.
יש דעות שכאשר האדם עושה מעשה במצוה יוצא ידי חובה, אך במצות שאינו עושה מעשה כגון ששומע תקיעת שופר לא יוצא ידי חובתו ובאופן דומה כתב בחיי אדם שבמצוות שצריך לפעול פעולות כדי לעשותם, אזי גם אם אינו מכוין בצורה ברורה לשם המצווה, מעשיו מוכיחים שרצה לעשות מצווה זו, וזה מספיק לדין מצוות צריכות כוונה.
במצוות השונות
יש מי שכתב שבמצוות שעיקרן היא התוצאה, כגון פדיון שבויים, בה העיקר הוא שהשבוי יהיה פדוי ואין חשיבות למעשה הפדיון עצמו, גם אם לא כיוון יצא ידי חובה.
יש דעות שבמצוות שיש בהן הנאה לגוף כמצוות של אכילה לכל הדעות לא צריך כוונה{{הערה|ר"ן ר"ה ז,ב מדפי הרי"ף בדעת הרמב"ם}, (מנחת חינוך י-ג [כו] ד"ה ולעניין). וכן פסק בשולחן ערוך הרב סימן תע"ה סכ"ב}}.
לעניין מצוות לא תעשה נחלקו הפוסקים האם צריך בהם כוונה כמצוות עשה או שלכל השיטות לא צריך כוונה.
במצוות דרבנן נחלקו הפוסקים אם צריך כוונה.
בהכשר מצווה לא צריך כוונה.
Beyond Magnetic
Beyond Magnetic הוא המיני אלבום השלישי של להקת הת'ראש מטאל האמריקאית מטאליקה. האלבום יצא לאור בשנת 2011 והוא וכל שיריו הוקלטו בזמן הקלטת האלבום Death Magnetic. אלבום הגיע למקום ה-32 במצעד הבילבורד 200.
שלומית הבר-שיים
שולמית הבר-שיים (נולדה ב-1926) היא אמנית, ציירת ופסלת ישראלית.
ביוגרפיה
הבר-שיים נולדה בתל אביב ב-1926. אמהּ הייתה האמנית רבקה ריגר קפלן. למדה אמנות בבצלאל החדש אצל מרדכי ארדון ובשיקגו, ארצות הברית. לאחר סיום לימודיה עברה להתגורר בבוסטון, ארצות הברית. בשנת 2005 שבה לישראל והתיישבה בירושלים.
איתן בן-אליהו
איתן בן-אליהו (נולד ב-10 בספטמבר 1944) הוא איש צבא ישראלי, שכיהן כמפקד ה-13 של חיל האוויר הישראלי מיולי 1996 ועד אפריל 2000.
ביוגרפיה
איתן בן-אליהו נולד וגדל בירושלים, בן לאב עולה מאיראן ואם ילידת מקדוניה. למד בבית ספר דתי והיה חניך בצופים הדתיים בשבט משואות.
טייס קרב
באוקטובר 1962 התגייס לקורס טיס, וסיים אותו בנובמבר 1964 במגמת קרב. את קורס האימון המבצעי (קא"מ) עבר בטייסת 113 ("טייסת הצרעה") ובסיומו עבר לשרת כטייס אוראגן, ובאוגוסט 1965 החל קורס מדריכי טיסה בבית הספר לטיסה (ביס"ט) שבסיומו מונה למדריך בביס"ט. במהלך שירותו בביס"ט, שנמשך עד אפריל 1967, השתתף בהקמת הצוות האווירובטי של חיל האוויר הישראלי והיה טייס בצוות.
במלחמת ששת הימים שירת כטייס אוראגן בטייסת 113. בדצמבר 1967 עבר לטייסת 101 ("טייסת הקרב הראשונה") שהפעילה מטוסי מיראז' 3, ובספטמבר 1969 עבר בעת הקמתה לטייסת 201 ("טייסת האחת") שהפעילה מטוסי F-4 פנטום. בהמשך התמנה גם לסמ"ט ב' ולסמ"ט א' בטייסת 201. ביוני 1972 סיים קורס מערכות נשק לטייסי קרב בבסיס חיל האוויר האמריקני "נליס" במדינת נבדה בארצות הברית.
בספטמבר 1973 מונה לראש מדור תכנון מבצעים במטה החיל. ימים ספורים לאחר פרוץ מלחמת יום הכיפורים, מפקד טייסת 201 דאז נפצע בנטישה ולא יכול היה להמשיך בתפקידו. באותם ימים, בתחילת המלחמה, ספגה הטייסת אבדות כבדות, כאשר שבעה אנשי צוות נהרגו. בן-אליהו הוזעק לטייסת כדי לפקד עליה כממלא מקום. הוא נטל את הפיקוד על הטייסת והוביל אותה במלחמה. תחת פיקודו התאוששה הטייסת. בתום המלחמה המשיך לפקד עליה, ומינויו הפך לקבוע ונמשך שלוש שנים.
בינואר 1976 מונה לראש צוות הקליטה של מטוסי ה-F-15 איגל, וביוני אותה שנה מונה למפקד טייסת ה-F-15 איגל ("בז") הראשונה של החיל: טייסת 133 ("טייסת אבירי הזנב הכפול").
ביוני 1979 הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה לראש מחלקת אמצעי לחימה במטה החיל. ב-1981 טס במטוסי F15 שליוו את מטוסי ה-F16 בתקיפת הכור הגרעיני בעיראק. ב-1982 החל לימודי תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים באוניברסיטת בר-אילן. עם סיום לימודיו ביולי 1984 מונה למפקד בסיס רמת דוד.
ב-1986 סיים קורס מתקדם למנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד שבבוסטון, ובפברואר 1987 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה לראש להק אוויר (רל"א). ב-1989 החל בלימודי תואר שני באסטרטגיה ויחסים בינלאומיים וב-1990 סיים אותם, אך לא השלים את ההסמכה לתואר בשל פרוץ מלחמת המפרץ.
ב-1991 מונה לראש מטה החיל.
בן-אליהו צבר במהלך שירותו ארבע הפלות של מטוסי אויב (ועוד שתיים שלא נרשמו פורמלית לזכותו, האחת של מטוס מצרי שתוך כדי קרב אוויר התרסק, ושני שתוך כדי קרב אוויר טייסו נטש את מטוסו).
מפקד חיל האוויר
באפריל 1995 קודם לדרגת אלוף ומונה לעוזר ראש אג"ם במטכ"ל. ביולי 1996 מונה למפקד חיל האוויר, והחליף את הרצל בודינגר בתפקיד.
בתקופת כהונתו התרחש אסון המסוקים בו נהרגו 73 חיילים בהתנגשות מסוקי צה"ל. כמו כן נקלטו מטוסי ה-F-15I ("רעם"), נקלטה מערכת טילי "חץ 2", התקבלה ההחלטה על רכישת מטוסי ה-F-16I ("סופה"). יזם והטמיע בחיל האוויר את אסטרטגית הלחימה של החיל כנגד טילי קרקע-אוויר.
ביוזמתו ובהמלצתו נבחר האסטרונאוט הישראלי הראשון, אילן רמון.
באפריל 2000 העביר את הפיקוד על החיל לדן חלוץ.
לאחר פרישתו מצה"ל
בשנים 2000–2001 ניהל את קרן ההון סיכון איסט ווסט ונצ'רס בישראל. בשנת 2002 היה בן-אליהו שותף, מייסד ונשיא קבוצת "סנטרי טכנולוגיות" בארצות הברית ובישראל, המתמחה בתעשייה ביטחונית. בשנת 2006 מכר את חלקו בחברה.
בשנת 2012 מונה ליו"ר חברת אירונאוטיקס לפיתוח וייצור מטוסים ללא טייס, ובהובלתו הונפקה החברה בשנת 2017 בבורסת תל אביב לניירות ערך בשווי מיליארד ש"ח.
ביוני 2019 מונה ליו"ר חברת תיקון עולם קנביט פארמסוטיקלס, העוסקת בגידול, ייצור ושיווק קנאביס רפואי. בשנת 2020 ייסד בית ספר לרישיון טיס בינלאומי מסחרי בישראל עם שלוחה בפולין.
משנת 2008 בן-אליהו עורך, מרצה ומנחה סדרת לימוד בתוכנית "אסכולות" של האוניברסיטה הפתוחה בנושא מדיניות וביטחון לאומי. הוא יו"ר "המרכז האקדמי למשפט ועסקים" ברמת גן וחבר במספר דירקטוריונים, ובהם דירקטוריון חברת שלמה נדל"ן.
בן-אליהו מתנדב, בין השאר, כיו"ר משותף של מוזיאון העם היהודי - בית התפוצות; חבר בוועד המנהל של עמותת "חינוך לפסגות" במוזיאון בית ראובן ובמועצה הציבורית של יד יצחק בן-צבי.
ב-2018 השתתף בתוכנית הדוקו-ריאליטי "אף פעם לא מאוחר" בערוץ רשת 13, לצד שלמה בראבא, פיני גרשון ורפי קרסו.
חיים אישיים
בן-אליהו גרוש ואב לשניים. מתגורר עם בת זוגו ושתי בנותיה בתל אביב.
קישורים חיצוניים
מכּתביו:
המחליפים (סרט, 2009)
המחליפים (באנגלית: Surrogates) הוא סרט מדע בדיוני אמריקאי משנת 2009, שביים ג'ונתן מוסטו, בכיכובם של ברוס ויליס, ראדה מיטשל ורוזמונד פייק. הסרט מבוסס על ספר קומיקס בעל אותו שם.
עלילה
טום גרייר (ברוס ויליס) הוא סוכן FBI החי בתקופה שבה לבני האדם יש "מחליף", רובוט בדמותם המשופרת שלא נפגע פגיעות פיזיות. הוא מנהל מערכת יחסים מורכבת עם אשתו, מגי (רוזמונד פייק), לאחר שהם איבדו את בנם מספר שנים קודם לכן. בנוסף היא מסרבת לו לראות אותה שלא דרך "מחליפתה".
לאחר הירצחה של הסוכנת פיטרס, טום מגלה שמנהלו, אנדרו סטון (בוריס קודג'ו), היה אחראי להעברת הנשק ל"נביא" כדי שזה יהרוג את ד"ר קאנטר. אך לבסוף נהרג בנו שהשתמש באחד מ"מחליפיו". לבסוף, טום מצליח להגיע לד"ר קאנטר ולעצרו.
הכנסות וביקורות
הסרט זכה לביקורות מעורבות. לפי האתר "Rotten Tomatoes", רק כ־39% ממבקרי הקולנוע בארצות הברית נתנו לסרט ציון חיובי בהתבסס על 109 ביקורות. בסוף השבוע הראשון לצאתו של הסרט הוא הכניס כ-14.9 מיליון דולר, מה שמיקם אותו כסרט השני הכי מכניס בשבוע זה אחרי "גשם של פלאפל". לבסוף הוא הכניס כ-38,577,772 מיליון דולר בארצות הברית וכ-83 מיליון דולר בחוץ לארץ.
ICREACH
ICREACH הוא מנוע חיפוש לכאורה הקשור למעקב חשאי ביותר שנוצר על ידי הסוכנות לביטחון לאומי של ארצות הברית (NSA) לאחר פיגועי 11 בספטמבר.
קיומה של ICREACH הפך לציבורי באמצעות מסמכים שהודלפו על ידי קבלן ה-NSA לשעבר אדוארד סנודן.
מסמכים מסווגים שפורסמו על ידי אתר החדשות The Intercept קובעים כי ICREACH נגישה ל-23 סוכנויות ממשלתיות, כולל לשכת החקירות הפדרלית, המינהל לאכיפת הסמים וסוכנות הביון המרכזית ונועדה לאחסן יותר מ-850 מיליארד רשומות אודות שיחות טלפון, מיילים, מיקומי טלפון סלולרי והודעות טקסט.
על פי ריאן גלאגר, כתב של The Intercept שחשף את תוכנית ICREACH, הנתונים אליהם הגישה דרך המערכת "נסחפים ומאוחסנים במסד נתונים זה בהמוניהם באמצעות צו נשיאותי מתקופת רייגן, שנקרא צו ביצוע 12333 ודבר זה אינו נתון לשום פיקוח של בית המשפט ולביקורת מינימלית של הקונגרס."
Paper Light (Higher)
"Paper Light (Higher)" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת השוודית לורן. הוא יצא לאור ב-5 במרץ 2015, על ידי חברת התקליטים וורנר מיוזיק גרופ, כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן. הוא נכתב על ידי לורן, טום לייגרין ואלכסנדר רייברג. בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-11.7 מיליון השמעות. לשיר הופק וידאו קליפ רשמי, שהועלה ב-7 במאי לערוץ היוטיוב הרשמי. נכון ליוני 2023 עומד מונה הצפיות של הקליפ על למעלה מ-3.4 מיליון צפיות.
השיר הגיע למקום ה-25 בסוורייטופליסטן.
הפרא האציל
הפרא האציל הוא מושג בתרבות הפרימיטיביזם של המאה ה-18, המציין דמות אשר לא הושחתה על ידי הציוויליזציה המערבית, והיא אותנטית ונעלה על אנשי התרבות. הכינוי "פרא אציל" הופיע לראשונה במחזה "כיבוש גרנדה" (1672) מאת ג'ון דריידן, אך האידיאליזציה של "הג'נטלמן הטבעי" היא תוצר הסנטימנטליזם של המאה ה-18.
המונח "פרא אציל" מביע השקפה רומנטית על האנושות הנעדרת מטען תרבותי; המהות הטבעית של אדם שלא חונך. הוא מניח שטבע האדם טוב בבסיסו, בניגוד לתורת החטא הקדמון אשר נוצרה בתקופת ההומניזם של הרנסאנס. המונח מזוהה עם ז'אן-ז'אק רוסו. בפתח ספרו "אמיל, או על החינוך" (1762) כתב:
פרסום יומני מסעותיו של קפטן ג'יימס קוק פתח צוהר נוסף לתרבות גן-העדן של הים הדרומי, שלא התקלקלה בטרם נחשפה לנצרות. בנג'מין פרנקלין לעג לחוסר העקביות של תפישה זו בחיבורו "הערות על הפראים של צפון אמריקה" (1784), אך חיבורים שאמצו את התפישה המשיכו להתפרסם גם לאחריו, כמו "אטלה" (1807) של שאטובריאן.
הפרא האציל מופיע גם בספרות המוקדמת של המאה ה-19. דוגמה בולטת לכך הוא "פרנקנשטיין" של מרי שלי. קרל מאי משלב מוטיב זה באופן תדיר בספריו על המערב הפרוע; ואף אלדוס האקסלי מספק דוגמה מאוחרת לפרא אציל בספרו "עולם חדש מופלא" (1932).
מקור המושג
במאה ה-15 החלו מדינות אירופיות לשלוח מסעות מעבר לים ולהרחיב את שטחן. תחילה באפריקה, ואחר כך באסיה ואמריקה (ולבסוף גם באוקיאניה). הם תרו אחר מחצבים, שטחי אדמה וכוח עבודה. בחלק מהמקרים הרגו הכובשים את התושבים המקומיים, ובמקרים אחרים השתלבו המקומיים במדינות הכובשות, בעיקר ככוח עבודה זול.
האירופים הכירו במקומיים כבני אדם, אך לא נטו להעניק להם זכויות פוליטיות וכלכליות שוות, והתייחסו אליהם כנחותים מבחינה חברתית ופסיכולוגית כ"פרימיטיבים" ו"פראים", מה שנתן לגיטימציה לרצח עם ולעליונות אירופית.
יכול להיות שמושג "הפרא האציל" שימש כריאקציה לכך, בניסיון לשקם את מעמדם של המקומיים ואורח חייהם ולדה-לגיטימציה של האימפריאליזם האירופי, על ידי העמדת המקומיים כנעלים מוסרית על הכובשים.
מאפייני תפישת "הפרא האציל" כללו בדרך כלל:
ההתנערות המודרנית מהמושג
במאה ה-20 ירדה קרנו של מושג הפרא האציל, שנחשב למומצא וסטראוטיפי, צורה מתנשאת של גזענות, למרות שבא להחליף תפישה קודמת של פרא צמא-דם. המושג עורר ביקורת אקדמית באנתרופולוגיה, סוציולוגיה ותאולוגיה. כך למשל, גם בקרב הנוצרים המאמינים בחטא הקדמון התפתחה תפישה שלפיה כל בני האדם מושחתים ביסודם, בלי קשר לשאלה אם התחנכו על ברכי הציוויליזציה או לאו.
בספרות ובקולנוע
הפרא האציל מופיע לעיתים בספרות כגיבור, אך לרוב כבן לווייתו של הגיבור. הדוגמה המוקדמת הבולטת ביותר היא דמותו של ששת מרובינזון קרוזו (1719) של דניאל דפו. דוגמאות נוספות הן דירק פיטרס ב"הרפתקאותיו של ארתור גורדון פים" של אדגאר אלן פו (1838); צ'ינגאצג'וק מספרו של ג'יימס פנימור קופר "פוזמק העור" (1823); קוויקוואג מספרו של הרמן מלוויל מובי דיק (1851); אומסלפואגאס מהספר "מכרות המלך שלמה" (1885) ווינטו, גיבור ספריו של קרל מאי. טונטו מסדרת התסכיתים (ואחר כך, הטלוויזיה) "הרוכב הבודד" (Lone Ranger) הוא דוגמה לפרא אציל של המאה ה-20. כאלו הם גם טרזן של אדגר רייס בורוז וקונאן הברברי, ואפילו וורף ממסע בין כוכבים: הדור הבא וטיאלק מסטארגייט, אם כי הם משקפים נטייה לשלב את הדמות בספרות פנטזיה ומדע בדיוני, שבה הפרא האציל הוא לרוב דווקא בן הגזע ה"לבן" (שני האחרונים הם בני הגזע "השחור"). הפרא האציל הוא אחד המוטיבים הנלעגים ב"קנדיד" לוולטר. בסרט אווטאר מתואר הכוכב הדמיוני "פנדורה" כמיושב על ידי שבטים פראיים ואציליים - הנאבי.
מצר אוסטרי
מצר אוסטרי (ברוסית: Австри́йский пролив) הוא מצר ים בארכיפלג ארץ פרנץ יוזף שבמחוז ארכנגלסק, רוסיה. המצר ממוקם בין האי ארץ וילצ'ק ("Земля Вильчека", "Wilczek Land) צפון-מזרחית לו לבין האי הול ("Остров Галля", "Hall Island") דרום-מערבית לו.
יחסי בנגלדש–צ'ילה
יחסי בנגלדש–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה העממית של בנגלדש לרפובליקת צ'ילה. שתי המדינות חברות בG77 והמדינות הבלתי-מזדהות.
מצר אוסטרי
קרוי על שם המשלחת האוסטרו-הונגרית אל הקוטב הצפוני.
יחסי בנגלדש–צ'ילה
ביקורים רמי דרג
בשנת 2011 ביקר שר החוץ של בנגלדש מוחמד מיג'ארול קוויס בביקור רשמי בצ'ילה.
שיתופי פעולה כלכליים
בנגלדש וצ'ילה תמיד הביעו את האינטרס שלהם להרחיב את הסחר הדו-צדדי בין שתי המדינות. בגלל מיקומה האסטרטגי, צ'ילה זוהתה כשוק חשוב להרחבת מוצרי בנגלדש באמריקה הלטינית. חברות בנגלדשיות רבות נכנסו לשוק הצ'יליאני, והבולטת בהן חברת התרופות Beximco אשר לאחר כניסתן לשוק הצ'יליאני, הפכה בשנת 2008 לחברת התרופות הבנגלדשית הראשונה שקיבלה רישום מוצרים בכל מדינה באמריקה הלטינית.
אראל סג"ל
ראשית חייו
סג"ל נולד בירושלים למשפחה דתית-לאומית. הוריו הם עורכי הדין נחמה וזלמן סג"ל. דודניו הם האחים ישראל סגל והרב דן סגל.
יחסי בנגלדש–צ'ילה
שיתופי פעולה כלכליים
על פי דוח שפרסם המנהל הכללי של קשרי כלכלה בינלאומיים במשרד החוץ הצ'יליאני בשנת 2012, בנגלדש הייתה בין היעדים המובילים באסיה להשקעות בצ'ילה.
אראל סג"ל
ראשית חייו
למד בתיכון הימלפרב ובתיכון הרטמן. בגיל 14 הוריו התגרשו, וכחלק ממרד נעורים הפך סג"ל לפעיל שמאל ויצא בשאלה. אחרי רצח יצחק רבין ומה שסג"ל ראה כעוינות ציבורית נגד "הכיפות הסרוגות", חזר לשורות הימין ובעקבות פציעתו הקשה של אביו בתאונת דרכים החל סג"ל בתהליך חזרה בתשובה, שהתחזק עוד יותר בעקבות תוכנית ההתנתקות ומות אביו. בעקבות הפינוי בעמונה החל סג"ל לחבוש כיפה לראשו.
יחסי בנגלדש–צ'ילה
שיתופי פעולה כלכליים
בשנת 2013 צ'ילה העניקה גישה חופשית ממכס למוצרי בנגלדש במטרה לחזק את הסחר הדו-צדדי בין שתי המדינות. הסחר הדו-צדדי בין שתי המדינות עומד על 30.37 מיליון דולר נכון ליוני 2013, כאשר כל המסחר מהווה ייצוא בנגלדש לצ'ילה. כ-93% מהייצוא הבנגלדשי לצ'ילה היה של טקסטיל ובגדים מוכנים. שאר היצוא כלל חוטי יוטה, בדי יוטה, הנעלה, כובעים ומוצרי תרופות.
אראל סג"ל
עיתונות כתובה
בשנות ה-90 של המאה ה-20 התפרסם סג"ל בזכות טורו ההומוריסטי "אופנת סג"ל". בתחילה עסקו הטורים שלו בעיקר בספורט (בפרט בבית"ר ירושלים שאותה אוהד סג"ל), אך עם הזמן החל לעסוק גם באגדות אורבניות וסיפורי מעשיות הומוריסטיים. טורים אחרים עסקו גם בענייני פוליטיקה ודת.
סג"ל חזר לכתוב טור שבועי במוסף "סופשבוע" של "מעריב" באוגוסט 2009. ב-2011 עבר הטור ל"מוספשבת" של העיתון ונקרא "סג"ל בדרכים". בכתיבתו נפגש סג"ל עם אנשים שונים ובירר איתם סוגיות פוליטיות שעל הפרק (למשל: הוא ליווה את חברי ארגון "השומר החדש" בלילה של פעילות, ראיין את זוהיר אנדראוס בקשר לאינתיפאדה אפשרית של ערביי ישראל וערך שיחה עם עורך הדין אלדד יניב שהקים את השמאל הלאומי). מאוחר יותר חזר לטור שבועי ב"סופשבוע". בשנת 2012 כתב מספר טורים גם במוסף הספורט של "מעריב". בעשור השני של המאה ה-21 כתב גם טורי פובליציסטיקה במדור הדעות של "מעריב" וטורי פרשנות המופיעים בקונטרס הראשי.
ממרץ 2019 הוא בעל טור ופרשן בעיתון "ישראל היום".
אופי כתיבתו
בתחילה עסקו הטורים של סג"ל בעיקר בספורט, אך עם הזמן החל לעסוק גם באגדות אורבניות וסיפורי מעשיות עם פואנטה מצחיקה, שרובם נסובו סביב זימה, פשע, טיפוסים מוזרים ומיוחדים, מפסידנות והווי האשפתות ברובעי העוני והסמטאות של ניו יורק ותל אביב. בעקבות תאונת דרכים בה נפגע אביו, החל לכתוב גם בענייני דת ואמונה, תוך שהוא נוקט בגישה אוהדת למסורת וליהדות ובסופו של דבר חזר בתשובה.
כתיבתו של סג"ל מתאפיינת בהומור, אסוציאטיביות, שימוש באנקדוטות ומשלים, ושימוש במטפורות ודימויים יצירתיים. בעבר השתמש בדימויים רבים מעולם הפוליטיקה והעולם התחתון ולעיתים אף דימויים העוסקים במיניות והפרשות גופניות. מאז שהחל בתהליך של חזרה בתשובה הפחית את השימוש בדימויים אלה. לעיתים קרובות משלב סג"ל בכתיבתו ציטוטים ומובאות של אישים היסטוריים - כולל שירה עברית קלאסית וארון הספרים היהודי. ברבים מהטורים כתב על פרשיות היסטוריות אקסצנטריות ומוזרות מנקודת מבטו הייחודית וקישורן באופן אקטואלי לימינו (בדרך כלל בתור משל).
רדיו וטלוויזיה
ביוני 2006 הנחה סג"ל את אולפן המונדיאל של "צ'רלטון" בצוותא עם עורך הדין ארי שמאי ואנשי הספורט בוני גינצבורג ואריה מליניאק. שימש כמחליף בתוכנית האקטואליה של בן כספית ועמנואל רוזן ב"רדיו ללא הפסקה".
כמו כן הנחה סג"ל מדי שבוע תוכנית באתר מכון מאיר עם הרב אורי שרקי שעסקה בנושאים העולים מפרשת השבוע.
בשנת 2011 החל להשתתף בפאנל התוכנית "הינשופים" בהנחיית רוגל אלפר בערוץ 8, וכן נבחר לאחד ממגישי "ערב חדש" והצטרף לפאנל התוכנית "שער השבת" של ערוץ הספורט.
עד 2016 הגיש תוכנית יומית בת-שעתיים בשם "לא סותם ת'פה" ברדיו "גלי ישראל". התוכנית עסקה בענייני אקטואליה ובה שידר לצדו מגיש נוסף, בהם שמעון ריקלין, חיים לוינסון וגלית דיסטל-אטבריאן. בתוכנית ניתנה חשיפה לסיפורים שלא זכו לסיקור בתקשורת המיינסטרים, כגון אלימות ופעולות לא חוקיות של ערבים נגד יהודים, ואפליה של מערכת החוק והמשפט נגד יהודים. התוכנית כללה דיאלוגים בין סג"ל למגיש השני וראיונות עם אנשים בנושאים שעל סדר היום.
באפריל 2016 עבר סג"ל להגיש תוכנית אקטואליה יומית בת-שעה בגלי צה"ל בשעה 11:00 בבוקר, בעלת אופי זהה לתוכנית שהגיש ב"גלי ישראל". בנוסף לאקטואליה כללה התוכנית הומור ועיסוק בנושאי תרבות כמו שירה, מוזיקה ולימוד ערבית מדוברת. את התוכנית הגישו עם סג"ל שמעון ריקלין, גלית דיסטל-אטבריאן, חיים לוינסון, רועי עידן ודוד ורטהיים. תוכניתו הייתה אחת התוכניות הפופולריות בתחנה. שיעור ההאזנה לתוכניתו באמצעים דיגיטליים (מחשבים, טאבלטים ואפליקציית גל"צ לטלפונים חכמים) היה הגבוה ביותר בקרב תוכניות האקטואליה וכפול מזה של תוכניתו של רזי ברקאי. ב-26 בפברואר 2018 הודיע סג"ל בשידור על עזיבת גלי צה"ל, וב-14 במרץ 2018 סיים בה את עבודתו. החל מ-22 באפריל הוא מגיש תוכנית אקטואליה ברדיו 103FM שבה הוא מארח אישים פוליטיים.
ב-22 במאי 2017 ראיינו בטעות סג"ל וחיים לוינסון, ששידר עמו באותו יום, מתחזה לנשיא ארצות הברית דונלד טראמפ.
ב-7 בנובמבר 2018 הודיע סג"ל כי הוא עוזב את ערוץ 20.
בינואר 2019 התחיל לשדר תוכנית אקטואליה יומית בערוץ כאן 11 יחד עם קלמן ליבסקינד בשם קלמן וסג"ל.