cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ממלכת הונגריה (1920–1946)
ממשלתו של גומבוש
בכהונתו כראש ממשלה נקט גומבוש בפעילות רבה במישור הבינלאומי. לדעת גומבוש חייב האינטרס ההונגרי יצירת ציר מדיני עם איטליה הפשיסטית, ואוסטריה. בסמוך לאחר מינויו טס לאוסטריה וביקר את בניטו מוסוליני. השניים הגיעו מיד להבנה, ומוסוליני הצהיר כי הוא תומך ברביזיה של חוזה טריאנון ובמשתמע בהחזרת שטחים שנמסרו לצ'כוסלובקיה, רומניה ויוגוסלביה לידי הונגריה. מוסוליני אף הבטיח לגומבוש סיוע צבאי במלחמה עם יוגוסלביה או רומניה אם זו תפרוץ. בשנת 1933 עלתה המפלגה הנאצית לשלטון בגרמניה. גומבוש הפך למנהיג הראשון מחוץ לגרמניה שביקר את מנהיג גרמניה החדש. מיד לאחר מכן חתם גומבוש על הסכם סחר עם גרמניה שסייע מאוד לכלכלתה של הונגריה בשנות השפל הגדול. צעדים אלו הרתיעו מנהיגים הונגרים רבים שסברו שיחסיו של גומבוש עם גרמניה עלולים לפגוע בתמיכתה של איטליה (מכיוון שטרם נוצר הציר האיטלקי-גרמני, ובאותה העת היו המדינות חלוקות בדבר האיחוד לו הטיפו הגרמנים בין גרמניה לאוסטריה, שנראה לאיטלקים כאיום ישיר). לבסוף החליט גומבוש לדבוק בבריתו עם איטליה ואוסטריה, כאשר הבהיר היטלר כי יתמוך בצעדים הונגריים כנגד צ'כוסלובקיה אך לא כנגד יוגוסלביה או רומניה. היטלר אף התנגד לדרישתו של גומבוש להגדיל את צבאה של הונגריה אשר חוזה טריאנון הגביל ל-35,000 חיילים, בעוד שמוסוליני תמך בדרישה זו.
בשנת 1935 הצליח גומבוש לשכנע את הורטי לפזר את הפרלמנט ולערוך בחירות חדשות. תוצאת הבחירות הגדילה את כוחו של הימין הרדיקלי, אשר קיבל את השלטון בפרלמנט, והגדיל מאוד את כוחו של גומבוש. גומבוש הרחיב וחימש את הצבא, מילא את שורות הצבא בקצינים השייכים לימין הרדיקלי, והרחיב את שליטתו במנגנון שירות המדינה, שאף את שורותיו מילא בתומכיו. מטרתו של גומבוש, כפי שהצהיר בפני הרמן גרינג בשנת 1936, הייתה כי בתוך שנתיים תהיה הונגריה מדינה פשיסטית, והוא יהיה הדיקטטור שלה. מטרות אלו לא הוגשמו, מאחר שגומבוש מת ממחלת כליות באוקטובר 1936.
ההתקרבות לגרמניה
ממותו של גומבוש ואילך הפכה הונגריה לתלויה יותר ויותר בגרמניה של היטלר. ההסכמים הכלכליים עם גרמניה גרמו לשיפור בכלכלתה של הונגריה וליציאתה ממצב השפל הכלכלי, אך הפכו אותה לתלויה בגרמניה הן לאספקת חומרי גלם, והן כשוק הראשי למוצריה.
היטלר הבטיח להונגריה את השבת הטריטוריות שאבדו בה, ולא היסס להפעיל לחץ כלכלי ואיומים בהתערבות צבאית על מנת לגרום להונגרים ליישר קו עם מדיניותו האירופית, וכן עם האנטישמיות ורדיפת היהודים. בכך מצא אוזניים קשובות בהונגריה. שנות השלושים ראו בהונגריה את ייסודה של מפלגת צלב החץ הפשיסטית, בהנהגתו של פרנץ סלשי קצין צבא בדימוס שמצא את ייעודו בהטפה לדעות אנטישמיות ונאציות, אשר קיבלו גוון הונגרי מקומי.
לאחר האנשלוס, הוא סיפוח אוסטריה לגרמניה בשנת 1938, מצאה עצמה הונגריה בעלת גבול משותף עם מדינה גרמנית בעלת עוצמה, אשר הייתה יורשתה של האימפריה ההבסבורגית אשר השפיעה על המדינה ההונגרית מן המערב מזה מאות בשנים. היה זה מצב מאיים מחד, ומבטיח מאידך. היו שראו בהיגררות לצד הגרמנים אל הרפתקאות טריטוריאליות משום סיכון, והיו שראו בגרמניה את הכלי באמצעותו יושבו להונגריה השטחים שאבדו בחוזה טריאנון.
יורשו של גומבוש, קלמן קרני, ניסה לפייס את האנטישמים והנאצים, מספר חודשים לאחר ה"אנשלוס" בחקיקת "החוק היהודי הראשון" אשר קבע מכסות המגבילות את מספר היהודים ל-20% במקצועות שונים. החוק לא השביע את רצון הרדיקלים, והורטי מינה את ראש הממשלה בלה אימרדי, שמרן, שהיה בעל דעות אנטישמיות ברורות. אימרדי אסר על פעילות המפלגות הפשיסטיות מחד, אך מאידך יזם חקיקת חוק יהודי שני, שהיה בעל הוראות מחמירות יותר מן הראשון. הורטי נאלץ לפטרו בפברואר 1939, ומינה במקומו את פאל טלקי, אשר אישר את חקיקת החוק היהודי. הייתה זו הפעם הראשונה שההתייחסות אל היהודים בהונגריה לא הייתה לפי ההצהרה על דתו של האדם, כי אם לפי מוצאו. גישה זו התאימה יותר לרוח שנשבה מגרמניה, והיא צעד מכריע בדרך לאסונם של יהודי הונגריה הממשמש ובא.
בוררות וינה הראשונה
עוד בנובמבר 1937 הבטיח היטלר להונגרים כי יקבלו חלק מצ'כוסלובקיה, אשר אותה זמם לחלק לחלקים, עליהם ישתלט. ההונגרים חפצו לקבל לידיהם את סלובקיה וסובקרפטיה, אותם איבדו לטובת המדינה הצ'כוסלובקית החדשה בחוזה טריאנון. כפי שבחבל הסודטים שימש המיעוט דובר הגרמנית עילה לדרישות טריטוריאליות, כך היה המיעוט ההונגרי בצ'כוסלובקיה קולני בדרישתו לחזור לחיקה של המולדת ההונגרית. הסכמי מינכן, אשר נכרתו ב-30 בספטמבר 1938 וקבעו כי על צ'כוסלובקיה למסור את חבל הסודטים לידיה של גרמניה, כללו אף נספח שקבע כי על צ'כוסלובקיה לשאת ולתת עם פולין והונגריה על פתרון המחלוקות הטריטוריאליות שביניהן. אם לא תיפתרנה הבעיות בין הצדדים באופן ישיר תוך שלושה חודשים, קבע הנספח, כי אז יחליטו בעניין ארבע החותמות על הסכמי מינכן - גרמניה, איטליה, צרפת ובריטניה. פולין לא חיכתה למשא ומתן וכבשה מן הצ'כים חבל אדמה במורבייה הצפונית. הונגריה פתחה בדיונים עם הצ'כים באוקטובר 1938. לאחר מספר ימי דיונים הודיעו הצדדים על כישלון השיחות. לאחר מתיחות רבה בין שתי המדינות, הוסכם בין הצדדים על מינויים של האיטלקים והגרמנים כבוררים בין הצדדים. הבוררים המיועדים הודיעו על הסכמתם. אנגליה וצרפת הודיעו כי אין להם עניין בבוררות, אך יצטרפו לוועידה של ארבע המדינות שחתמו על הסכמי מינכן אם זו תתכנס. ב-29 באוקטובר ביקשו רשמית הונגריה וצ'כוסלובקיה מאיטליה וגרמניה להיות לבוררים בסכסוך ביניהן, והודיעו מראש כי יכבדו את תוצאות הבוררות. הן שר החוץ האיטלקי גליאצו צ'אנו והן שר החוץ הגרמני יואכים פון ריבנטרופ ראו בבוררות הזדמנות להגביר את השפעתם, ולהמעיט את השפעת האנגלים והצרפתים במזרח אירופה. הצ'כוסלובקים נגררו אל הבוררות בשל טעות בהערכת המנהיגים הסלובקים, ובהם יוזף טיסו, כי תמיכת הגרמנים נתונה להם.
במרץ 1939 הכריזה סלובקיה על עצמאות מלאה, וצ'כוסלובקיה חדלה מלהתקיים. הונגריה ניצלה את ההזדמנות וסיפחה את יתרתה של סובקרפטיה בתמיכת היטלר. ב-15 במרץ תקפו כוחות הונגריה אף את סלובקיה, אך לאחר מלחמה קצרה ביותר, שכללה בפעם הראשונה את הפעלת חיל האוויר ההונגרי, הורתה גרמניה להונגריה לעצור ולהסיג את כוחותיה, שכן ראתה בסלובקים בני ברית אסטרטגיים במאבקים הטריטוריאליים במרכז אירופה. הונגריה הותירה בידיה לאחר אירוע זה כאלפיים קמ"ר נוספים משטחה של סלובקיה.
בוררות וינה השנייה
לאחר הצלחתה בקריעתה של סלובקיה הדרומית וסובקרפטיה מצ'כוסלובקיה, פנתה עתה מדיניות החוץ ההונגרית אל טרנסילבניה. הורטי ביקש לחזור על ההישג, שהיווה את מטרת מדיניותו מזה כעשרים שנה, והיטלר, אשר כבר היה מעורב עמוק במלחמת העולם השנייה נענה לו שוב. ביוני 1940 התכנסו שוב הבוררים, צ'אנו וריבנטרופ, והורו לרומניה להשיב את צפון טרנסילבניה, על שניים וחצי מיליון תושביה, לידי הונגריה. הרומנים שנותרו בחבל סבלו בשנים הבאות מאפליה, ואף ממעשי טבח. בהיסטוריה של רומניה מכונה אירוע זה תכתיב וינה.
ההצטרפות אל הציר
ראש הממשלה פאל טלקי התנודד בין שני קצוות אלו. הוא נמנע מלהצטרף לגרמניה עם תחילת מלחמת העולם השנייה, בספטמבר 1939. אך ב-20 בנובמבר 1940 צירף את ארצו לברית המשולשת שבין איטליה, גרמניה והאימפריה היפנית. היה זה הצעד הסופי בשורה של צעדים, עליהם פיקח השגריר ההונגרי בברלין דמה סטויאי, שנועדו לתאם את מדיניותה וכלכלתה של הונגריה לצורכי מלחמתה של גרמניה.
הלחימה לצידה של גרמניה
יורשו, הרדיקל הימני לסלו ברדושי, תיאם את פעולותיו עם גרמניה. לאחר שגרמניה תקפה את יוגוסלביה, הורה הורטי על משלוח כוחות צבא אשר כבשו מחדש את השטחים שהיו שייכים להונגריה בעבר - מחוז וויבודינה, וכן חלקים מקרואטיה וסלובניה. הרווח הטריטוריאלי שהושג עלה במחיר כבד ביותר. ב-26 ביוני 1941, ארבעה ימים לאחר פתיחת מבצע ברברוסה, הוא הפלישה הגרמנית לברית המועצות, הצטרפה אף הונגריה ללוחמים לצידה של גרמניה וכבשה מידי הסובייטים שטחים בגליציה המזרחית. הצבא ההונגרי גרש כ-18,000 פליטים יהודים, אזרחי פולין וברית המועצות, שנמלטו להונגריה עם פרוץ המלחמה ואף תושבי הונגריה ממוצא יהודי שמסיבות שונות לא יכלו להוכיח את אזרחותם ההונגרית למרות שחיו בהונגריה עשרות בשנים בעת ההיא ומבין תושביה היהודים של קרפטרוס, בעת ההיא מסופחת מזה שנתיים להונגריה, שהוסגרו לידי הגרמנים על ידי ההונגרים. מרביתם הוצאו להורג, באקציה הגדולה ביותר עד אותו הזמן בין 26 לבין 29 באוגוסט 1941 בקמניץ-פודולסקי.
ב-27 ביוני 1941 הכריז לסלו ברדושי מלחמה על ברית המועצות. מחשש שגרמניה תתן את תמיכתה לרומנים, שלחה ממשלת הונגריה כוחות לתמוך במאמץ המלחמתי הגרמני במהלך מבצע ברברוסה. תמיכה זו עלתה ביוקר להונגרים; כל הארמייה ההונגרית השנייה אבדה במהלך קרב סטלינגרד.
במרס 1942 הוחלף ברדושי במיקלוש קאלאי, שמרן זהיר, בעל מחויבות פחותה למטרה הגרמנית, משרידי ממשלתו השמרנית של בתלן. לאחר התבוסה בקרב על סטלינגרד החל קאלאי לנהל מגעים עם ממשלות בריטניה וארצות הברית, אך לא יצר כל קשר עם הרוסים, כפי שדרשו מעצמות המערב.
ב-19 במרץ 1944 הורה היטלר לכוחות גרמניים לכבוש את הונגריה. סטויאי מונה לראש ממשלה, והורטי הודיע על פרישתו מפעילות ציבורית, ולמעשה הושם על ידי הגרמנים במעצר בית. סטויאי היה אמנם ראש הממשלה, אך את ענייניה של הונגריה ניהל מעתה "מיופה הכוח" הגרמני, אדמונד וזנמאייר. באוקטובר אותה שנה נתפסו ההונגרים שוב בניסיון להפסיק את המלחמה, והגרמנים פתחו במבצע פאנצרפאוסט. הם החליפו את הורטי במנהיג צלב החץ פרנץ סלשי. הוכרזה "ממשלת אחדות לאומית" פרו-גרמנית, והיא המשיכה את המלחמה לצד גרמניה.
ב-21 בדצמבר 1944 נפגשה "אספה זמנית" הונגרית בדברצן, באישור ברית המועצות. אספה זו בחרה ממשלה זמנית בראשות בלה מיקלוש, מפקד הארמייה ההונגרית הראשונה. בסוף מרץ 1945 גורש משטרו של סלשי מהונגריה.
ביטול המונרכיה
ב-1 בינואר 1946 בוטלה המונרכיה באופן רשמי, והוקמה הרפובליקה ההונגרית השנייה, אשר הוחלפה באוגוסט 1949 על ידי הרפובליקה העממית ההונגרית.
אמנואלה פיליברטו, נסיך קריניאנו
אמנואלה פיליברטו, נסיך קריניאנו (באיטלקית: Emanuele Filiberto di Savoia-Carignano; 20 באוגוסט 1628 - 21 באפריל 1709), היה נסיך קריניאנו בין השנים 1656–1709.
ביוגרפיה
אמנואלה פיליברטו נולד ב-20 באוגוסט 1628 במוטייר, לטומאזו פרנצ'סקו, נסיך קריניאנו ולמארי דה בורבון, רוזנת סואסון, בתם של שארל דה בורבון, רוזן סואסון ואן דה מונטפייה. אמנואלה פיליברטו נולד חירש, ולמד בקושי לדבר כמה מילים על ידי קריאת שפתיים. אולם, בצעירותו נשלח אמנואלה פיליברטו לכומר הספרדי דון מנואל רמירז, מורה מפורסם לחירשים בספרד, ובהדרכתו למד אמנואלה פיליברטו לקרוא ולכתוב. לאחר מכן הוא המשיך ללמוד מגוון של מדעים בהדרכתו של אלסנדרו טסאורו, והראה כישרון גדול. בשנות ה-20 לחייו השתתף אמנואלה פיליברטו במערכה שניהל אביו בלומברדיה, ושנתיים לאחר מכן מונה לקולונל בצבא הצרפתי.
בשנת 1656 מת אביו טומאזו פרנצ'סקו, נסיך קריניאנו, ואמנואלה פיליברטו ירש את תאריו. בשנת 1658 הועלה אמנואלה פיליברטו לדרגת לוטננט גנרל על ידי דודנו קרלו אמנואלה השני, דוכס סבויה, ובשנת 1663 מונה למושל העיר אסטי. כאשר מת קרלו אמנואלה בשנת 1675, היה בנו ויורשו ויטוריו אמדאו רק בן תשע, ובעקבות כך מונה אמנואלה פיליברטו לנסיך הכתר.
ב-10 בנובמבר 1684 התחתן אמנואלה פיליברטו עם מריה אנג'לה קטרינה ד'אסטה, בתם של בורזו ד'אסטה ואימפוליטה ד'אסטה, על אף התנגדותו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת שרצה שאמנואלה פיליברטו יתחתן עם נסיכת צרפתית, ורק בשנת 1685 אישר לואי הארבעה עשר את הנישואים, לאחר התערבותו של ויטוריו אמדאו השני, דוכס סבויה.
אמנואלה פיליברטו שיפץ את ארמון קריניאנו בטורינו ואת טירת ראקוגיני, ותכנן גנים בטירותיו על פי הגדם הצרפתי. בשנת 1701 שימש אמנואלה פיליברטו כשליחו של פליפה החמישי, מלך ספרד בחתונתו עם מריה לואיזה, נסיכת סבויה - דודניתו של אמנואלה פיליברטו. ב-21 באפריל 1709 מת אמנואלה פיליברטו, ובנו ויטוריו אמדאו הראשון, נסיך קריניאנו ירש את תאריו.
משפחתו
ב-10 בנובמבר 1684 התחתן אמנואלה פיליברטו עם מריה אנג'לה קטרינה ד'אסטה, בתם של בורזו ד'אסטה ואימפוליטה ד'אסטה, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
אילונה קאבוש
אילונה קאבוש (במקור רוזנברג, בהונגרית: Kabos Ilona; בודפשט, 7 בדצמבר 1893 – 27 במאי 1973) הייתה פסנתרנית ומורה יהודייה-הונגרייה-בריטית. אביה היה אדה קאבוש, סופר ועיתונאי.
ביוגרפיה
קאבוש נולדה בבודפשט במשפחה יהודית של אדה קאבוש כאמור ושל ינקה פיש, בשנת 1893 (לפי מקורות שונים שנת הולדתה היא 1894, 1898 או 1902). היא למדה באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט אצל ארפד שנדי (תלמיד של פרנץ ליסט), לאו ויינר וזולטאן קודאי, ובשנת 1915 זכתה בפרס ליסט. בראשית הקריירה שלה, ניגנה לפני פרוצ'ו בוזוני, וגם הוא ניגן לפניה. היא הרבתה במסעות קונצרטים, בהם ניגנה ביצועי בכורה רבים של יצירות מאת קודאי, ויינר, בארטוק, לואיג'י דאלאפיקולה, רוי האריס, קרלוס צ'אבס ומתיאש שייבר. ב-1951 ניגנה לראשונה בארצות הברית. בין 1930 ל-1936 לימדה באקדמיה המלכותית למוזיקה של בודפשט.
קאבוש נישאה לפסנתרן ההונגרי לואיס קנטנר, והם קבעו את מושבם בלונדון. בנובמבר 1942, ניגנו קאבוש וקנטנר בלונדון בביצוע בכורה עולמי את הקונצ'רטו לשני פסנתרים, כלי הקשה ותזמורת מאת בארטוק. קאבוש ניגנה בביצוע בכורה את יצירתו של רוברט קרופורד, "שש בגטלות", אופוס 3 (1948).
נישואיה של קאבוש הסתיימו ב-1945, כשקנטנר נפרד ממנה ונשא לאישה את גריזלדה גולד (בתה של הפסנתרנית הבריטית אוולין סוארט ואחותה של הבלרינה דיאנה גולד, אשתו השנייה של יהודי מנוחין.
מורשתה הגדולה של קאבוש היא כמורתם של פסנתרנים אחרים. היא הגישה כיתות אמן, ולימדה הן באופן פרטי והן במוסדות כמו קולג' דרטינגטון לאמנויות וג'וליארד (ב-1965), בהזמנת פיטר מנין. קאבוש ורוזינה לווין התחלפו לא פעם בתלמידים.)
מנחות הוקרה
ה"אינוונציות, אופוס 2" הן קובץ של קטעים לפסנתר מאת אנדרה צ'ייקובסקי; כל אינוונציה היא דיוקן מוזיקלי של ידיד או עמית של צ'ייקובסקי, וכותרת המשנה של מס' 3 היא "לאילונה קאבוש".
בשנת 1968 כתב סרגיי צ'רפנין יצירה לפסנתר בשביל קאבוש, שנקראה בפשטות "לאילונה קאבוש".
רמאללה ואל-בירה (נפה)
לפי דיווחי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה התגוררו בנפה בשנת 2007 275,981 תושבים. שטח הנפה 844 קמ"ר. ב-2010 מינה נשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס לתפקיד מושל הנפה אשה, ד"ר לילה רנאם.
בנוסף לבירת הנפה, אל-בירה, כוללת הנפה גם את הערים רמאללה, ביתוניא ובשטחה גם נבנית העיר החדשה רוואבי. הכפר נעלין שהתפרסם בעקבות המאבק על מעבר גדר ההפרדה בשטחו, נמצא אף הוא בשטח הנפה. בשטח הנפה גם שלושה מחנות פליטים, הגדול שבהם קלנדיה.
יצחק ורדימון
יצחק ורדימון (1912 - 25 בדצמבר 1982) כיהן כממונה על מחוז הדרום במשרד הפנים בשנים 1953–1981 וכיו"ר הוועדה הקרואה באשקלון בשנים 1977–1978.
ביוגרפיה
נולד בשם יצחק וידרמן בעיירה קופיצ'ינצה שבגליציה המזרחית בבית ציוני מסורתי.
בשנים 1930–1934 למד משפטים באוניברסיטת לבוב, בתקופה שאופיינה באווירה אנטישמית קשה. בתום לימודיו ביקש לעלות לארץ ישראל בעקבות אחיו הבכור יוסף שעלה ארצה בתור חלוץ בתחילת שנות השלושים, אולם לא עלה בידו להשיג אשרה. בתקופה זו התמסר לפעילות ציונית ענפה בהסתדרות הציונית המקומית ובקרן קיימת לישראל. כמו כן עסק בהדרכה בתנועת "הנוער הציוני" בה הכיר את בת זוגו לימים, הניה גרוס. בשנת 1937 הצליח לקבל אשרת כניסה לארץ ישראל ובערב ראש השנה תרצ"ח הגיע לחופי ישראל.
כשנה לאחר עלייתו ארצה החל לעבוד בוועד הלאומי בירושלים. בשנת 1940 התגייס להגנה, עבר קורס מ"כים בג'וערה ובהמשך עבר קורס מפקדי מחלקות ברמת יוחנן. בשנת 1941 התגייס לבריגדה היהודית ושרת באיטליה. לאחר שנפצע באימונים הוחזר לארץ.
בשנת 1943 "הושאל" מטעם הבריגדה לצבא הבריטי כקצין קשר לקורפוס הפולני של הגנרל אנדרס וזאת הודות לשליטתו בשפה האנגלית. בתקופת שירותו בצבא הבריטי השתתף בקרבות "מונטה קאסינו" וליווה את שחרור איטליה מעול הנאצים. עם שחרורו מהצבא הבריטי, החל לעבוד במחלקת הקליטה של הסוכנות היהודית. בשנת 1948 הוסמך כעורך דין ומיד התגייס לצה"ל, שירת כסגן בחטיבה 7 ונטל חלק בקרבות על לטרון, מבצע דקל, שחרור נצרת ומבצע חירם לשחרור הגליל העליון. עם תום המלחמה בשנת 1949 נשא לאישה את חברתו הניה.
ב-8 באוגוסט 1949 החל בעבודתו בשרות המדינה כקצין מחוז מטעם משרד הפנים בעמק יזרעאל והתיישב בעפולה. כעבור זמן מה התמנה לסגן הממונה על מחוז הצפון במשרד הפנים. במהלך כהונתו עברת את שם משפחתו ל"ורדימון" בהתאם להנחיות שהיו נהוגות באותה עת בשירות המדינה.
בשנת 1953 בוצעה חלוקה חדשה של המחוזות והנפות במדינת ישראל. בעקבות פניה מהנהלת משרד הפנים, קיבל עליו את תפקיד הממונה על מחוז הדרום המשתרע מאשדוד בצפון ועד אילת ומהווה שני שלישים משטחה של מדינת ישראל.
ב-1 בנובמבר 1953 הגיע לבאר שבע ושרת בתפקיד זה עד ליציאתו לגמלאות בשנת 1981. עם כניסתו לתפקיד מנה הנגב 54,000 תושבים בלבד כאשר בבאר-שבע היו 18,000 תושבים בלבד.
יצחק ורדימון שרת כממונה על מחוז הדרום כשלושים שנה. במהלכה של תקופה זו תרם רבות לפיתוח הנגב. הוא האמין כי בחבל ארץ זה, הכולל את רוב עתודות הקרקע של מדינת ישראל, טמון עיקר הפוטנציאל לעתידה ולבניינה של מדינת ישראל וראה בפיתוחו אתגר אישי.
הוא הניח את היסודות לשלטון המקומי במחוז, ליווה את העיריות והרשויות המקומיות בכל שלבי התפתחותן והשפיע על עיצובן. בתקופת כהונתו נבנו עיירות חדשות, הורחבו יישובים קיימים, פותחו תשתיות וקודמו מפעלים חינוכיים ופרויקטים בנושאים שונים.
בשנות ה-60 פעל יחד עם דוד טוביהו, ראש-עיריית באר-שבע, להקמת "המכון להשכלה גבוהה בנגב" שהפך לימים לאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בנוסף לתפקידו כממונה על מחוז הדרום, עסק יצחק ורדימון בתפקידים ציבוריים נוספים : יו"ר הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה, מתאם בין משרדי הממשלה בנושאי ההערכות החדשה בנגב, אחראי מל"ח במחוז הדרום, חבר בוועדה העליונה לענייני בדואים, יו"ר הוועדה הקרואה באשקלון בשנים 1977–1978 ותפקידים נוספים. כמו כן שימש כמרצה אורח באוניברסיטת בן-גוריון בדיני השלטון המקומי והתכנון הפיסי בישראל, בהיבטים החוקיים של חוק התכנון והבנייה וכן בנושא פיתוח הנגב. לאחר פרישתו לגמלאות בשנת 1981 מונה ורדימון ליועץ שר הפנים לפיתוח הנגב. במסגרת תפקידו המשיך לטפל בנושאי ההערכות החדשה של צה"ל בנגב.
הנצחה והוקרה
בין האתרים שהוקדשו לזכרו של ורדימון:
בד"ד
בד"ד (ראשי תיבות של בכל דרכיך דעהו) הוא כתב עת מדעי לענייני תורה ומדע היוצא לאור על ידי אוניברסיטת בר-אילן אחת לכמה חודשים החל משנת 1995. נכון לתשפ"ג, יצאו לאור 36 גליונות. בכל גיליון שני חלקים: חלק עיקרי בעברית וחלק נוסף באנגלית. עורך כתב העת מראשיתו היה פרופ' יחיאל דומב, ובשנת 2007 החליפו פרופ' עלי מרצבך.
כתב העת מקיף מגוון רחב של תחומים, בהם: מדעים מדויקים (מתמטיקה, פיזיקה וכימיה), מדעי החיים (ביולוגיה ורפואה), מדעי החברה (כלכלה, סוציולוגיה ופסיכולוגיה) ומדעי הרוח (פילוסופיה, היסטוריה, ארכאולוגיה, משפטים וספרות). המאמרים מוגשים למערכת ועוברים שיפוט אקדמי.
כתב העת "הגיון", כתב עת מדעי שעסק בדרכי החשיבה של חז"ל, אוחד ב-2002 לתוך בד"ד.
לאסלו צ'באי
לאסלו צ'באי (במקור ויינברגר, בהונגרית: Csabay László; באנגלית: Leslie Chabay; בקשצ'בה, 31 בדצמבר 1907 – סרסוטה, פלורידה, 16 במרץ 1989) היה זמר אופרה (טנור) יהודי-הונגרי-אמריקאי וחבר במטרופוליטן אופרה בשנים 1946–1951.
קלמן גוטנבוים
קלמן גוּטנבוים (ביידיש נכתב לעיתים גוטענבוים; ? – 1941) היה סופר יידי פולני.
לאסלו צ'באי
ביוגרפיה
לאסלו צ'באי נולד במשפחה יהודית. הוריו היו שלמה ויינברגר, סוחר וסידוניה קוהן (כהן). הוא עבד תחילה כסוחר ולאחר מכן למד באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט. הוא המשיך את לימודיו אצל פריץ פיינהלס (Fritz Feinhals) במינכן ואצל אדוארדו גארבין (Edoardo Garbin) במילאנו. בשנים 1932–1933 סייר ב: בלגיה, אסטוניה גרמניה כחבר באופרה נודדת גרמנית. בין 1933 לבין 1935 היה אמן בתיאטרון הגרמני בברנו. הוא חזר לבודפשט ב-1935 והפך לזמר בתיאטרון העירוני (שמו היום תיאטרון ארקל). בשנים 1937–1938 הופיע לראשונה בצפון אמריקה עם להקה מזלצבורג. כשחזר לאירופה שהפכה יותר ויותר פשיסטית, הצטרף כחבר בתיאטרון העיר ברן. בשנים לאחר מכן הופיע גם כאורח בתיאטראות בציריך ובז'נבה. הוא עבר לארצות הברית אחרי מלחמת העולם השנייה ב-1946 וחתם במטרופוליוטן של ניו יורק (New York Metropolitan) לחמש שנים. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-16 בנובמבר 1946, בתפקיד דון קורציו בנישואי פיגרו של מוצרט. הוא הופיע גם על במות אופרה מרכזיות אחרות בארצות הברית בשנים אלו. ההופעה האחרונה שלו בלהקת "מטל" (Mettel) הייתה ב-11 במאי 1951. הוא שר את גסטון בהופעת האורח בלה טרוויאטה בשיקגו. לאחר מכן עבד בעיקר כזמר קונצרטים. צ'באי היה מומחה לכתיבת שירה רומנטית גרמנית וגם לימד שירה. הוא היה מורה זמר נודע בוושינגטון די. סי.. לאחר פרישתו התגורר בסרסוטה.
קלמן גוטנבוים
קורות חיים
קלמן גוטנבוים נולד וחי בקובל (תחילה בתחום האימפריה הרוסית ואחר כך פולין), שם נשא לאשה את אידה בת הרב אליעזר ניצברג. גוטנבוים ניהל חיים צנועים וסגפניים, היה אדם צנוע וענוותן. פרש מן הציבור ושקד על יצירותיו יומם ולילה. פרסם שירים, רשימות וציורים וכתב ספרי פילוסופיה ומדע בשפת היידיש.
לאסלו צ'באי
ביוגרפיה
צ'באי התחיל את דרכו כטנור לירי ואחר כך שר תפקידי קומפרימאריו (קומפרימאריו הוא תפקיד משנה קטן באופרה או כינוי לזמר ששר את התפקידים הללו). צורות הבופו שלו זכו להערכה במטרופוליטן. הוא גם הופיע במספר אופרטות בשווייץ ובארצות הברית. הוא השתתף בהקלטה המפורסמת של ארטורו טוסקניני של האופרה אותלו, אך ניתן היה לשמוע אותו גם כסולן במספר אורטוריות בארוק.
קלמן גוטנבוים
קורות חיים
באחד מספריו ניתח גוטנבוים לעומק, ועם זאת בפשטות ובבהירות, את פילוסופיית ארתור שופנהאואר. בספר אחר חקר לעומק את משמעותה של תורת היחסות של אלברט איינשטיין. בשנת 1936 העתיק את מגוריו מקובל לווילנה (אז בתחום פולין). גוטנבוים היה אדם ציוני בהשקפתו. ניסה להתקבל לקתדרות בארץ ישראל, אך היות שהיה אוטודידקט לא נמצא מי שימליץ עליו. היה בקשרי ידידות עם מלומדים רבים מרחבי העולם. שלט ברוסית, אנגלית, צרפתית וגרמנית. ניהל חליפת מכתבים אינטנסיבית עם הפיזיקאים היהודים אלברט איינשטיין ואלברט אברהם מייקלסון.
החל לפרסם רשימות וציורים ביומון "ווילנער טאָג" שבעריכת זלמן רייזין. עבד על ספר בו פיתח שיטה פילוסופית מקורית, אותה לא זכה להשלים. גוטנבוים הסתייג מהקומוניזם ומהגבלת המחשבה בברית המועצות שווילנה סופחה לתחומיו בשנת 1939. עם פרוץ המלחמה בין ברית המועצות לגרמניה נשאר בלית ברירה בווילנה. כבר בימים הראשונים של הכיבוש הגרמני הוא נלקח מביתו. מאוחר יותר נודע כי הוא נורה בפונאר. אשתו של גוטנבוים ובתם היחידה, מוּסיה, נספו בגטו וילנה.
יחסי צ'אד–צ'ילה
יחסי צ'אד–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת צ'אד לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת צ'אד לבין הרפובליקה של צ'ילה הם יחסים דיפלומטיים שקטים - אין בין המדינות מתיחויות ומתקיימים במסגרתם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות. היחסים הדיפלומטיים שבין צ'אד לצ'ילה כוננו באופן רשמי בספטמבר 2018 בעצרת הכללית ה-73 של האו"ם בטקס מיוחד שנערך בהשתתפות שני שרי החוץ של שתי המדינות.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'אד נדרשים להנפיק אשרת כניסה מראש על מנת לעשות כן. גם אזרחי צ'אד שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה נדרשים להנפיק אשרת כניסה מראש על מנת לעשות כן.
ב-2009 התקיים בין שתי המדינות פרויקט חינוכי משותף.
אורי כץ
אורי יצחק כץ (נולד ב-22 בדצמבר 1971) הוא סופר, במאי ותסריטאי ישראלי.
ביוגרפיה
בתחילת דרכו הגיש פינה קומית בתוכנית הטלוויזיה זומביט עד שהחל לכתוב לתוכניות בידור קומיות לטלוויזיה כגון לעונה השנייה של ארץ נהדרת, כוכבי השכונה עם אבי גרייניק ועידן אלתרמן ו"המופע של פיני הגדול" בביפ, ערב אדיר ובהיכל התרבות עם אדיר מילר ושלישיית מה קשור. בשנת 2005 יצר ביחד עם יגאל שפירא ושלישיית מה קשור את הישראלים, תוכנית מערכונים שזכתה להצלחה רבה. בהמשך כתב כץ ופיתח תוכניות כגון עם סגולה יחד עם רמי פרג, צחוק מעבודה, שבוע סוף, ועוד.
במקביל החל כץ גם לביים. הוא ביים וכתב את שותפים בהשתתפות חן מזרחי וגדי וילצ'רסקי להוט קומדי סנטרל. ביים את העונה השלישית של שבט צוצלת לערוץ זום של yes. ביים גם את טרנינג לערוץ KidZ.
בשנת 2019 כץ יצר, ביים והיה עורך התוכן והתסריטאי הראשי של מצולמים, ביחד עם שלישיית מה קשור, עמי טיר, ורם לנדס. הסדרה זכתה להצלחה רבה, הייתה התוכנית הנצפית ביותר של הוט באותה שנה, וזכתה לקבל עונה נוספת.
כץ כתב מופעי סטנדאפ למיקי גבע וחן מזרחי.
בשנת 2019 פרסם כץ רומן פרוזה ראשון בשם "האיש שנתקע לו הפרצוף הזועף", הוצאת כתר. הרומן זכה בפרס שרת התרבות לספרי ביכורים. ב-2020 זכה כץ בקרן התרגום של משרד התרבות והרומן יתורגם לשפות נוספות בהמשך. בשנת 2021 יצא לאקרנים סרטו לשחרר את שולי בכיכובם של שלישיית מה קשור אשר זכה להצלחה רבה.
אלכסנדרו ג. גולסקו
'''אלכסנדרו ג. גולסקו (ברומנית: Alexandru G. Golescu'''; 1819 - 15 באוגוסט 1881) היה מהפכן ופוליטיקאי רומני, שכיהן כשר דתות, שר אוצר, ראש ממשלה, שר הפנים ושר החוץ. הוא נודע גם בשמות "ארפילה" (Arăpilă) ו"נגרו" (Negru) ואפילו נהגו לכתוב את שמו "Alexandru Golescu-Negru".
לאחר סיום לימודי תיכון בבוקרשט, נסיכות ולאכיה, המשיך ללימודי הנדסה בפריז, צרפת, שם הוסמך כמהנדס. ב-11 באוגוסט 1839 ייסד בפריז, יחד עם יון גיקה ודומיטרו ברטיאנו את "החברה למען השכלת העם הרומני". גולסקו שב לרומניה ב-1840 ומילא תפקידים בירוקרטיים שונים. ב-1843 השתתף, יחד עם אחרים, בהקמת החברה המהפכנית הסודית "האחווה" (Frăția). ב-1944 חזר ללימודים בצרפת, לימודי היסטוריה וכלכלה.
באפריל 1848 היה מעורב בהכנת מהפכת 1848 (ולאכיה) ועם הקמת הממשלה הזמנית נשלח כסוכן שלה לקונסטנטינופול תחילה ולאחר מכן לפריז, שם נשאר לאחר דיכוי המהפכה. הוא חזר לנסיכות ולאכיה בנובמבר 1856 וב-1857 נבחר לאספה המכוננת. גם תחת שלטונו של אלכסנדרו יואן קוזה היה ציר בפרלמנט של נסיכות מולדובה ושר הדתות בין 11 באוקטובר 1859 ובין 28 במאי 1860,
תחת שלטונו של קרול הראשון, מלך רומניה, מילא תפקידי שרים ואפילו ראש ממשלה. לאחר שנכשל בהעברת חוק מסוים, הגיש את התפטרותו, אך המלך הטיל עליו להקים את הממשלה החדשה. המגעים להקמת הממשלה לא עלו יפה, לכן החליט לעזוב.
השמרנים והרפורמיסטים האירופים
מפלגת "השמרנים והרפורמיסטים האירופים" (באנגלית: European Conservatives and Reformists או בראשי תיבות ECR) היא מפלגת מרכז - ימין אירופאית בפרלמנט האירופי. היא המפלגה השישית בגודלה בפרלמנט וכיום המפלגה הגדולה ביותר מבין החברות היא מפלגת הימין הפולנית חוק וצדק. המפלגה נוסדה ביוני 2009. בין שאר המפלגות החברות בסיעה אפשר למנות את הברית הפלמית החדשה, מפלגת העם הדנית, מפלגת הפינים, ואת הברית הלאומית (לטביה). לפני הברקזיט, נמנתה המפלגה השמרנית בין חברות המפלגה.
גורמי פנינה
גוֹרָמִי פנינה (שם מדעי: Trichopodus leerii) הוא מין של גורמי ממשפחת הגוראמיים, מוצאו מדרום-מזרח אסיה. הדג נחשב לדג נוי ונפוץ בקרב מגדלים רבים בארץ ובעולם. תבנית הפנינים שעל גופו היא שנתנה לדג את שמו.
תיאור
דגים אלו מגיעים לגודל של כ-12 סנטימטרים, גוף הדג בצבע חום-כחול, מכוסה בתבנית דמוית פנינים, עם קו שחור מובהק המגיח מראשו של הדג, ובהדרגה מתדלדל עד הזנב, לדג שמות פופולריים רבים, כגון גורמי התחרה וגורמי פסיפס.
הדג, בדומה למינים נוספים ממשפחת הגוראמיים מציג הבדלים משמעותיים בין הזוויגים, בעוד שהנקבות אפורות ובעלי סנפירים קצרים, הזכרים לעומתם עם סנפירים ארוכים וצבעים חזקים יותר, בנוסף, לזכרים באזור הגחון יש כתם אדום אשר בשעת הרבייה צבעו מתחזק.
תפוצה ובית גידול
גורמי הפנינה הוא יליד תאילנד, מלזיה ואינדונזיה (שם הוא נמצא באיי סומטרה, בורניאו). הוא חי לרוב בביצות ובמקווי מים ללא זרימה בעלי מים חומציים. דג זה מעדיף את החלק העליון והאמצעי של המים.
דרישות מיכל
אקווריום עם נפח של 120 ליטר או יותר הוא מתאים עבור זוג גורמי פנינה, אם כי נפחים גדולים יותר מומלצים מאוד, שכן דגים אלה מראים סימנים של מתח, תוקפנות חריגה ומחלות כאשר הם מרגישים מוגבלים בשטחם. הטמפרטורות המועדפות הן 22–28 מעלות צלזיוס. על האקווריום להיות בעל חשיפה לאוויר שכן דגים אלו נושמים אוויר אטמוספירי. כמו כל אקווריום טרופי נצרך סינון נאות. ולרוב אף יכלול האקווריום בתוכו תאורה, מצע, דקורציות וצמחים. גורמי הפנינה הוא דג טריטוריאלי וצריך לדאוג שהאקווריום יאוכלס בדגים פחות או יותר בגודלו בשביל למנוע תוקפנות. עם זאת, דג זה עשוי להיות קצת ביישן, למעשה, בימים הראשונים או השבועות הראשונים, דגים אלה מראים בדרך כלל ביישנות קיצונית ומבזבזים הרבה זמן על הסתתרות, ללא התחשבות באופי האקווריום או בתכונות המים. אך בתנאים נאותים, הם יתגברו על כך ויהפכו פתוחים יותר ויותר, עד שיהפכו לדגים חברתיים. אקווריום נקי הוא חובה עבור גורמי פנינה. רבים מדגי גורמי פנינה מרגישים בנוחות כאשר האקווריום מרוהט עם צמחים רבים וקישוטים אשר מספקים מקום מסתור עבור דגים בעתות של סטרס.
רבייה
גורמי הפנינה בונה קן בועות ומשתמש בצמחים כדי לעזור לקשור יחד את הבועות. יש להפחית את מפלס המים ל-20 ס"מ במהלך הרבייה, והטמפרטורה צריכה להיות כ-28 מעלות צלזיוס ועם 7 מעלות pH, עם תנועת מים חלשה או בלעדיה. מאחר שהדגים יכולים לנשום אוויר אטמוספירי, סינון באקווריום הרבייה אינו הכרחי.
תהליך הרבייה כולל ריקוד חיזור. הזכר בונה קן קטן מבועות. לאחר מכן הנקבה נעמדת תחת הקן והזכר מפתל את גופו סביב גוף הנקבה. הגוף שלה רועד בזמן שהיא מטילה מספר ביצים. לאחר מכן הוא משחרר אותה ומרים את הביצים בתוך הפה שלו, ואז הוא פולט אותן לתוך קן הבועות. רצף זה חוזר על עצמו מספר פעמים, עד שהיא מסיימת להטיל.
הביצים בוקעות לאחר יומיים ומתחילים לשחות שלושה ימים לאחר מכן. כאשר הם מתחילים עם שחייה, ניתן לתת להם ארטמיה או חד תאיים. הדגיגים זעירים בבקיעה. הזכר מטפל בדגיגים, ובימים הראשונים כאשר השרצים עדיין לא יודעים לשחות קורה לעיתים שחלק מהדגיגים נופלים מהקן הזכר מחזיר אותם בפיו לקן. חלקם נוטים לגדול מהר יותר מאחרים, ויציגו קניבליזם כנגד אחיהם הקטנים.
Journal of Modern History
Journal of Modern History או בקיצור JMH, הוא כתב עת מדעי העוסק בהיסטוריה תרבותית, אינטלקטואלית ופוליטית של אירופה. הוא יוצא לאור כ-4 פעמים בשנה בהוצאת אוניברסיטת שיקגו, בשיתוף עם המדור להיסטוריה אירופאית מודרנית באגודה האמריקאית להיסטוריה. כתב העת מתמקדת בהיסטוריה של אירופה לאחר המאה ה-16, בשטחה של אירופה, רוסיה, בריטניה והבלקן. הוא התחיל להתפרסם בשנת 1929.
עורכי כתב העת הם הפרופסורים ג'ון בויאר ויאן גולדשטיין מאוניברסיטת שיקגו, ועוד עשרה חברים משמשים בוועדת העריכה שלו.
דין או'גורמן
דין לאנס או'גורמן (באנגלית: Dean Lance O'Gorman; נולד ב-1 בדצמבר 1976) הוא שחקן, אמן וצלם ניו זילנדי. התפרסם כשחקן בסרטי "ההוביט" - "ההוביט: מסע בלתי צפוי", "ההוביט: מפלתו של סמאוג ו"ההוביט: קרב חמשת הצבאות" ובסדרות "בנות מקלאוד", "הרקולס הצעיר" ו"The Almighty Johnsons".
ביוגרפיה
נולד באוקלנד, ניו זילנד לכריסטין וללאנס או'גורמן, צייר נופים במקצועו, משפחה שמוצאה מאירלנד. יש לו אח צעיר יותר, ברט, שהוא גם שחקן וגם קומיקאי. סבו מצד אמו היה צנחן אנגלי במלחמת העולם השנייה.
קריירה
החל את דרכו כשחקן בסרט הילדים "רצי האבדון" ובתעשייה המקומית בניו זילנד. השתתף בפרקים ספורים בסדרות המצליחות "הרקולס: המסעות המופלאים" ו"זינה הנסיכה הלוחמת".
ב-1998 שיחק או'גורמן בתפקיד ראשי לצידו של כוכב הקולנוע ראיין גוסלינג בתחילת דרכו בסדרה "הרקולס הצעיר" בהפקת סם ריימי בתפקיד איליוס הצעיר.
בשנת 2004 זכה או'גורמן להכרה גם באוסטרליה וברחבי העולם בזכות תפקידו בעונה הרביעית של סדרת הדרמה האוסטרלית "בנות מקלאוד" בתור לוק מורגן החבר של ג'ודי מקלאוד, עליו הועמד לפרס לוגי היוקרתי. בתחילת 2011 החל לשחק בסדרת הטלוויזיה "The Almighty Johnsons" בתור אנדרס ג'ונסון (האל בראגי).
בשנת 2012 התפרסם או'גורמן בפנטזיה שוברת הקופות של פיטר ג'קסון "ההוביט: מסע בלתי צפוי" בתפקיד הגמד פילי, אחיינו של תורין (ריצ'רד ארמיטאג'), תפקיד שאותו גילם לכל אורך הטרילוגיה.
חיים אישיים
בינואר 2016 התחתן עם חברתו משכבר הימים, שרה וילסון, ובשנת 2019, נולדה בתם הראשונה.
לודוויג ורל
לודוויג ורל (בגרמנית: Ludwig Wörl; 1906, מינכן – 1967, מינכן) היה מתנגד הנאציזם, אסיר מחנות הריכוז הנאציים אושוויץ ודכאו, וחסיד אומות העולם מגרמניה.
קורותיו בתקופת מלחמת העולם השנייה
ורל היה נגר במקצועו. בשנת 1934 השתתף בהפצת עלונים במינכן, בהם תוארו התנאים הבלתי אנושיים במחנה הריכוז דכאו והובעה תביעה לשיפורם. ב-5 במאי 1934 נעצר ורל על ידי הגסטפו וזמן קצר לאחר מכן נשלח למחנה הריכוז דכאו. הוא מונה להיות Lagerälteste (אחראי מחנה) על בתי החולים במחנה, וניסה לרכוש ידע מקצועי בתחום הסיעודי ולהכשיר אסירים נוספים בתחום זה. בין היתר טיפל באחד ממנהיגי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה, קורט שומכאר, שהיה אסור אף הוא עמו. בשנת 1940 התגרשו ורל ואשתו זה מזה.
באוגוסט 1942 הועבר ורל עם הרמן לנגביין מדכאו לאושוויץ, שם היה אסיר מספר 60363. עם הגעתו שררה במחנה מגפת טיפוס. הוא שובץ במחנה אושוויץ-מונוביץ וסייע בטיפול בחולים ובשיפור התנאים הסניטריים במחנה. הוא פעל נגד אסירים פליליים שניצלו את מעמדם בהיררכיית המחנה כדי להתעלל באסירים אחרים. הוא זייף נתונים ברשימות חולים כדי להציל חולים בסלקציות והציל רופאים יהודים מהרציחות בתאי הגזים. עקב פעילותו לטובת האסירים נכלא ורל למספר חודשים בבלוק 11.
במהלך צעדות המוות סייע ורל לאסירים להימלט. הוא הועבר למחנה מאוטהאוזן ושם שוחרר.
לאחר מלחמת העולם השנייה
ורל חזר למינכן. עקב נכות שקיבל בתקופת מאסרו (שנמשכה 11 שנים) לא יכול היה להמשיך לעבוד במקצועו. הוא הפך לראש ארגון אסירי אושוויץ לשעבר בגרמניה ופעל לשימור זכרם של אסירי מחנות הריכוז הגרמניים. ורל העיד במשפטי פרנקפורט שנערכו לאנשי צוות גרמניים שמילאו תפקידים במחנות הריכוז הנאציים. באוגוסט 1965 הוא כתב מכתב נזעם נגד הכוונה לטעת 50 עצים לכבודו של שליח גרמניה לשיחות עם ישראל, ד"ר קורט בירנבאך, שהיה חבר המפלגה הנאצית לתקופה קצרה בשנים 1933-1934.
הנצחה
בשנת 1963 הכיר יד ושם בוורל כחסיד אומות העולם. בשנת 1966 זכה לפרס על שם לאו בק. בשנת 1995 נקרא רחוב על שמו בעירו, מינכן.
סודות ושקרים (סרט)
סודות ושקרים (באנגלית: Secrets & Lies) הוא סרט דרמה בריטי מ-1996 שכתב וביים מייק לי. בסרט משתתפים אנסמבל שחקנים המופיעים בקביעות בסרטיו של מייק לי. מככבת בו מריאן ז'אן-בפטיסט בתפקיד הורטנס, צעירה שחורה החיה בלונדון אופטומטריסטית במקצועה, שנמסרה לאימוץ בהיותה תינוקת והיא מנסה להתחקות אחרי משפחתה. היא מגלה שאמה הביולוגית סינתיה, בגילומה של ברנדה בלתין, היא אשה לבנה ממעמד הפועלים ולה משפחה שאינה מתפקדת. קלייר ראשברוק מגלמת את רוקסן, בתה השנייה של סינתיה. טימותי ספול ופיליס לוגן משחקים בתפקיד אחיה וגיסתה של סינתיה, ולהם סודות משלהם המשפיעים על חיי היום-יום של המשפחה. "סודות ושקרים" היה מועמד לפרס דקל הזהב בפסטיבל הקולנוע בקאן בשנת 1996. הוא זכה בשלושה פרסים בהם פרס השחקנית הטובה ביותר לבלתין ובפרס דקל הזהב. הסרט זכה לשבחי המבקרים וכן זכה בפרסי קולנוע רבים בהם פרס גויה לסרט האירופי הטוב ביותר ופרס חוג מבקרי הקולנוע של לונדון (LFCC) לסרט הטוב של השנה. בטקס ה-50 של פרסי הבאפט"א זכה הסרט בפרס "הסרט הבריטי הטוב ביותר" ו"התסריט המקורי הטוב ביותר". הוא גם היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר. בלתין זכתה על הופעתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסרט דרמה.
תקציר עלילה
הסרט מגולל את סיפורה של הורטנס קמברבאץ', בחורה שחורה מצליחה, אופטימטריסטית במקצועה הגרה בלונדון. היא אומצה בילדותה ואחרי מות אמה המאמצת, היא מבקשת למצוא את אמה הביולוגית. אחרי שהיא הוזהרה על ידי רשויות הרווחה על הקשיים שעלולים להתעורר בחיפוש אמה, היא ממשיכה לחקור בנושא ומשתוממת לנוכח העובדה שאמה הביולוגית היא לבנה. בכל זאת היא אינה נרתעת ומבקשת לדעת יותר על עברה. האמא, סינתיה פרלי, היא אשה קשת יום ממעמד הפועלים. הורטנס וסילביה נפגשות, ומאוחר יותר הורטנס פוגשת גם את אחיה של סינתיה, מוריס פרלי, צלם במקצועו, אשתו מוניקה, ואת בתה של סינתיה, רוקסן, עובדת ניקיון של העירייה.
בבית משפחת ברלי נראה שקיימים מתחים בין רוקסן וסינתיה. שתיהן מתוסכלות ועולות זו לזו על העצבים. גם אצל מוריס ומוניקה מתגלים קשיים ומתחים. מוניקה מצטיירת כבוטה וכעוסה, אבל בהמשך מתברר שהיא סובלת מכאבי מחוזר קשים. אחר כך היא מלאת חרטה ומנסה להתפייס עם מוריס. היחסים בין מוריס ואחותו אינם תקינים אף הם, השניים מרגישים נבוכים כשהם יחד. אבל כולם מצפים לחגוג את יום ההולדת של רוקסן. סינתיה מכנה את מוריס בחיבה "אחי הקטן" ותמיד שואלת אותו מתי הוא מתכוון להתגלח. מתברר שסינתיה מצליחה לשרוד איכשהו בעזרתו הכספית של מוריס.
עם הזמן הורטנס וסינתיה מתיידדות, רוקסן שמה לב שאמה יוצאת מדי פעם אבל אינה יודעת לאן היא הולכת. סינתיה מספרת להורטנס על מסיבת יום ההולדת שעורכים לרוקסן. היא שואלת את מוריס אם היא יכולה להביא אתה למסיבה "חברה מהעבודה". בהסכמתו סינתיה מזמינה את הורטנס למסיבה, אבל הורטנס חוששת לבוא. למרות זאת הורטנס מקבלת את ההזמנה ומתכוונת להציג את עצמה כחברה לעבודה של סינתיה. היום המיועד לברביקיו מגיע, מוניקה משתדלת לתת לכולם הרגשה שהם רצויים. סיניתיה מעירה הערות נוקבות על הבית, ודואגת שמוניקה תשמע אותם. היא מעירה על כך שמוניקה מבזבזת כספים במקום להביא ילד לעולם. מוריס אומר לרוקסן שיש לה ראש טוב והיא יכולה ללמוד בקולג'. רוקסן לא מתייחסת לדבריו ברצינות. כולם יושבים לאכול, ומתחילים לשאול את הורטנס שאלות רבות על עבודתה. הורטנס מתחמקת מתשובות ברורות ואומרת שהיא עורכת מחקר רפואי.
אחרי שרוקסן מכבה את הנרות על עוגת יום-ההולדת, סינתיה מתנהגת בעצבנות לא מוסברת. היא פולטת את העובדה שהורטנס היא בתה. כולם מבטלים את דבריה וטוענים שהיא שתתה יותר מידיה. אחרי שמתברר שזו האמת רוקסן מזועזעת ויוצאת מיד מן הבית. מוריס הולך בעקבותיה, ומוצא אותה בתחנת אוטובוס. הוא מנסה לשכנע אותה לחזור ולדבר עם אמה. כשהיא חוזרת, סינתיה מבקשת את סליחתה. היא מתחילה להסביר שנכנסה להריון כשהייתה בת 15, ושאביה שלח אותה ללדת ולמסור את התינוק. היא לא ציפתה מעולם שהבת תבוא לחפש אותה. אחר כך סינתיה מאשימה את מוניקה באנוכיות. מוריס מגלה שמוניקה אינה יכולה ללדת, ואז הוא מתפרץ ואומר שכל חייו הוא מנסה לגרום אושר לאנשים, והוא אינו יכול לסבול יותר את העובדה ששלוש הנשים שהוא אוהב יותר מכל "שונאות זו את זו". הורטנס רוצה ללכת אבל מוריס עוצר בעדה ואומר לה שהוא מעריץ את אומץ לבה, על נכונותה לגלות את העבר ולשאת בתוצאות. סינתיה מספרת לרוקסן שאביה היה סטודנט לרפואה אמריקאי שאותו פגשה בחופשה בבנידורם. יום אחד הוא פשוט קם נעלם.
אחרי זמן מה העניינים נרגעים. הורטנס מגיעה לבקר בבית של סינתיה ורוקסן. הורטנס מספרת שתמיד רצה אחות קטנה. ורוקסן אומרת שהיא תשמח להציג אותה כאחותה למחצה, למרות שיידרשו הסברים. שלוש הנשים יושבות בחצר הבית ושותות תה.
הפקה
בעשיית הסרט בנושא אימוץ הושפע לי מאנשים קרובים אליו שהיה להם קשר לאימוץ. בראיון ציין לי שכבר שנים רבות הוא רוצה ליצור סרט בדיוני שבוחן את הקשיים שבאימוץ. הוא אומר גם שרצה להציג את הדור החדש של האנשים השחורים הצעירים המשתחררים מסטריאוטיפים של הגטו. אלו הם נקודות הפתיחה של הסרט שבו חוקרים שורשים וזהות.
רבים מהשחקנים העובדים בקביעות עם מייק לי השתתפו בסרט בהופעת קמע. רובם כלקוחות של מוריס המצטלמים אצלו בסטודיו. בין השחקנים מופיעים פיטר וייט בתפקיד אב בצילום משפחתי, גארי מקדונלד כמתאגרף. אליסון סטדמן בעלת כלב, ליז סמית' בעלת חתול, השחקנית הבריטית שילה קילי, פיל דייוויס גבר בחליפה, אנתוני או'דונל איש שאינו חש בנוח, רות' שין אישה צוחקת, והמוזיקאית מיה סוטריו בתפקיד אשה מאורסת.
חלקים מהסרט "סודות ושקרים" צולמו בווייטהאוס ויי בפרבר סאות'גייט שבלונדון. אמנם הקרדיט לכתיבת התסריט ניתן למייק לי, אבל רובו של הסרט בנוי מאלתורים. לי סיפר לכל אחד מהשחקנים על תפקידיהם, ונתן להם ליצור טקסט משלהם. הסצנה בה סינתיה מבינה שהיא אכן אמה של הורטנס צולמה בטייק אחד במשך קצת יותר משבע דקות. ברנדה בלתין לא ידעה מראש שהורטנס היא שחורה, מה שגרם לתגובה שלה בסצנה להראות אותנטית יותר.
קבלה
עם יציאתו לאקרנים זכה הסרט לשבחים רבים. באתר Rotten Tomatoes קיבל הסרט דירוג חיובי מ-94% מהמבקרים, המבוסס על 36 סקירות בציון ממוצע של 8.7 מתוך 10. באתר Metacritic קיבל הסרט ציון של 91 מתוך 100 המבוסס על 27 סקירות.
הסרט נמצא במקום ה-40 ברשימת הסרטים הבריטיים הטובים ביותר של מכון הסרטים הבריטי (BFI).
דילון
דילון (באנגלית: Dillon) הוא שם משפחה. {{פירושונים|
ראו גם
}}
אנטון בורגר
אנטון "טוני" בורגר (בגרמנית: Anton "Toni" Burger; 19 בנובמבר 1911 - 25 בדצמבר 1991) היה האופטשטורמפיהרר (קפטן, Hauptsturmführer) באס-אס, שפעל ביוון ובצ'וסלובקיה הכבושה, שם היה מפקד גטו טרזין.
קריירה צבאית
אנטון בורגר נולד בנוינקירשן, אוסטריה, בנו של סוחר כלי כתיבה. הוא הצטרף לצבא האוסטרי ב-1930 ולמפלגה הנאצית האוסטרית ב-1932. ביוני 1933 נאסרה פעילותה של המפלגה הנאצית באוסטריה על ידי ממשלתו של אנגלברט דולפוס, וביולי שוחרר בורגר מהצבא בחוסר כבוד. הוא עבר באופן בלתי חוקי ללקפלד ליד אוגסבורג בגרמניה, שם הפך לחבר בלגיון האוסטרי, קבוצה צבאית למחצה שהורכבה מגולים אוסטרים פרו-נאצים. זמן קצר לאחר מכן הצטרף לאס-אה. ב-1935 קיבל אזרחות גרמנית. בורגר נסע לווינה כדי להשתתף, עם הלגיון האוסטרי, באנשלוס ב-12 במרץ 1938. הוא התקבל לאס-אס והוצב ב, שם היה חבר ב ובמסגרתו - בקבוצת הפעולה המיוחדת "אייכמן" (RSHA Sondereinsatzkommando, תחת אדולף אייכמן).
בקיץ 1939 הועבר בורגר למשרדי הסוכנות המרכזית להגירה יהודית בפראג, שם השתתף בהפקעת כ-1,400 בתי אב יהודים. באפריל 1941 הועלה לדרגת אוברשטורמפיהרר (סגן שני). באביב 1941 קודם לתפקיד ראש סניף המשרד הראשי לביטחון הרייך (RSHA) בברנו. בשנת 1942 הצטווה בורגר על ידי אייכמן לנסוע לבריסל כדי לתאם את המאמצים לגירוש יהודי בלגיה, הולנד וצרפתים. בורגר שירת במחנה הריכוז אושוויץ ב-1943 וב-3 ביולי 1943 מונה למפקד גטו טרזין. הוא נודע באכזריותו. ב-11 בנובמבר 1943 הורה לכל אוכלוסיית המחנה, כ-40,000 איש, לעמוד במזג אוויר קפוא במהלך מפקד. כ-300 אסירים מתו כתוצאה מהיפותרמיה. ב-7 בפברואר 1944 נשלח בורגר ליוון על ידי אייכמן כדי להחליף את דיטר ויסליצני. כראש האס-דה באתונה תחת פיקודו של קולונל ולטר בלום, ארגן בורגר גירוש יהודים רומניוטים וספרדים מרודוס, קוס, אתונה, יואנינה וקורפו (למעלה מ-3,000 איש), וקודם לדרגת אס-אס האופטשטורמפיהרר (SS-Hauptsturmführer, קפטן) ביוני 1944.
לכידתו ובריחתו
לאחר המלחמה נעצר בורגר באלטאוזה (Altaussee) שבאוסטריה והוחזק במחנה מעצר ליד זלצבורג. הוא הורשע שלא בפניו על ידי בית המשפט העממי בליטומריצה (Litoměřice) שבצ'כיה ונידון למוות. ביוני 1947, זמן קצר לפני ביצוע גזר דין המוות, נמלט בורגר מבית המעצר. הוא חי תחת שם בדוי בעיר הולדתו נוינקירשן (Neunkirchen). במרץ 1951 נעצר שוב והוחזק במעצר בווינה. ב-9 באפריל 1951 נמלט שוב ונעלם. הוא חי על גבול גרמניה-אוסטריה תחת שמונה כינויים שונים. מ-1960 עד 1961 עבד כסוהר בהר ליד נהר אלם. לאחר 1961 עבר עם אשתו אלפרידה לעיר אסן והחל לעבוד כסוחר תחת השם וילהלם באואר. בשנת 1974 פוטר ולקה בהתקף לב. הוא חי באסן עד מותו מסיבות טבעיות בחג המולד 1991. זהותו לא נחשפה עד מרץ 1994, יותר משנתיים לאחר מותו. זהותו אושרה בפני מרכז שמעון ויזנטל בווינה על ידי המחלקה המשפטית (Landeskriminalamt) של בוואריה. ב-2011 נחשף כי השם שאימץ בורגר, "וילהלם באואר", היה שמו של אסיר יהודי בטרזין שבורגר רצח ב-1944. באותה תקופה שיתף בורגר פעולה עם הנאצים ויצר סרט תעמולה בשם "טרזיינשטט", מתוך אמונה ששיתוף הפעולה יסייע לו בהישרדות לאחר המלחמה.
שלמה יחזקאלי
שלמה אוטו יחזקאלי (25 במאי 1922 – 10 בפברואר 1993) התגייס לפלמ"ח בשנת 1941 והשתתף במספר מבצעים חשאיים מטעם הפלמ"ח וצה"ל ברחבי העולם. בעלה של יהודית יחזקאלי גלילי אותה הכיר במהלך "המסגרת" במרוקו. נפטר ב-1993 לאחר שנים של עזרה ליהדות ולעולים חדשים.
שנותיו הראשונות
יחזקאלי נולד בווינה, אוסטריה, ראשון לאסתר והנרי יחזקאלי, וכשש שנים אחריו נולדה אחותו הרטה. הוא נולד לבית לא שומר מצוות לגמרי, שלא הרבו בו להתפלל, אבל שמרו על המצוות העיקריות (ברית מילה, בר מצווה, וכדומה). כבר בילדותו היה לו סדר יום קבוע, ולא דחה דבר. אמו נפטרה כשהיה בן 14 בלבד, ועקב כך נהיה לגמרי עצמאי והחליט לחיות חיים שומרי מצוות והצטרף לתנועת הנוער הדתי ציוני. טרם עלייתו לארץ נשא אביו אישה שנייה ולה בת בשם חווה. אביו, אחותו הרטה, אמו החורגת וחווה נשלחו למחנות ההשמדה. בשנת 1938, בגיל 16, עלה לארץ במסגרת עליית הנוער והיה חבר בקבוצת "רודגס" על יד פתח תקווה.
התגייסות לפלמ"ח ושירותו הצבאי
בשנת 1941, בגיל 19, התגייס לפלמ"ח. הוא השתתף במבצעים רבים מטעם הפלמ"ח וצה"ל בארץ, ביניהם מבצע הורדת העולים מאוניית המעפילים שבתאי לוז'ינסקי, שם הוגלה לקפריסין ועסק שם בארגון הדרכה בקרב העולים. הוא השתתף גם בפריצה למחנה עתלית ושחרור המעפילים, מבצע פריקת הרובים הצ'כים ובמבצעי חמץ, ברק, נחשון, ועוד. במהלך שירותו הצבאי התמנה לסמג"ד 132 והגיע לדרגת סגן אלוף.
בשנת 1955 עשה הפסקה זמנית משירותו הצבאי והצטרף למוסד, שם נשלח למבצע "המסגרת" במרוקו בתור מפקד ראשון, ואז לאפריקה.
פעילותו בקרב עולי מרוקו
באביב 1955 התמנה לתפקיד המפקד הראשון במבצע "המסגרת" במרוקו. באותו זמן מרוקו הייתה תחת שלטון צרפת. במשך כחודשיים עבר יחזקאלי מסגרת הכנה, ואז נשלח למרוקו יחד עם חברו משה קדש.
משימתם הייתה לפתח מערכת להגנה עצמית במרוקו, ולעשות זאת מוקדם ככל האפשר. היה עליהם להסתגל לשטח, לקשור קשרים ולפעול. בהתחלה ניסו להיעזר בשליחי הסוכנות היהודית ביצירת קשרים עם יהודי מרוקו, אבל עד מהרה הסתבר שהם לא רק לא עזרו להם, אלא גם בזו לעבודתם וזלזלו בה. אבל הם לא התייאשו. לאחר כמה זמן, בעזרת כמה מהסוכנים שכן הסכימו לעזור להם (ביניהם יהודית, אשתו לעתיד), הם הצליחו בכל זאת לקשור כמה קשרים והתחילו בעבודתם.
לאחר כחצי שנה ניתנה עצמאות למרוקו והסוכנות הפסיקה לפעול.
סוף ימיו
ב-1967 חזר יחזקאלי לארץ ממבצע באפריקה וסיים את שירותו הקרבי. הוא המשיך ללמד ולהעביר קורסים לחיילים ועוד. אחותו חווה הייתה היחידה ששרדה את השואה מכל משפחתו, ובאותו זמן הוא פגש אותה בארץ והם נקשרו אחד לשני עד יום מותם כמו שני אחים בדם.
שלמה אוטו יחזקאלי נפטר ב-10 בפברואר 1993, לאחר שנים של לחימה במלחמות ומבצעים.
סעיף 1782 לחוק הפדרלי
סעיף 1782 בפרק (המכונה "title") 28 של החוק הפדרלי בארצות הברית הוא חוק פדרלי המאפשר לבעל דין בהליך משפטי המתנהל מחוץ לארצות הברית להגיש בקשה לבית המשפט האמריקאי במטרה לקבל ראיות עבור שימוש בהם בהליך משפטי המתקיים מחוץ לארצות הברית.
למעשה, המבקש להשתמש בסעיף 1782 צריך להוכיח 3 תנאים בלבד:
סוג הראיות שניתן לקבל בהתאם לסעיף 1782 כוללים הן גילוי מסמכים והן מתן עדויות.
החלטת Intel
במשך שנים רבות נחלקו בדעתם בתי המשפט המחוזיים ובתי המשפט לערעורים באשר למספר סוגיות הקשורות לסעיף 1782:
הפסיקה המתייחסת לסעיף 1782 נידונה רבות בשנת 2004, כאשר בית המשפט העליון של ארצות הברית פרסם את החלטתו בפסק הדין Intel Corp. v. Advanced Micro Devices, Inc. פסיקת Intel קבעה:
בית המשפט העליון דחה במידה רבה דרישה לפיה על המבקש להוכיח שהראיות הן "discoverable" (שגילוין אפשרי) בהליכים בפני בית המשפט הזר.
למעשה ב-Intel, קבע בית המשפט העליון שגביית ראיות בהתאם לסעיף 1782 זמינה לכל בעל דין שאינו אמריקאי כמעט באותה מידה שגביית הראיות זמינה בתיק המתנהל כולו בבית המשפט בארצות הברית.
בעקבות החלטת Intel, בשנים האחרונות זוכה סעיף 1782 לתשומת לב רבה יותר מאשר בשנים עברו.
שימוש בסעיף 1782 כנגד למול שימוש באמנת האג 1970 (גביית ראיות)
נושא סעיף 1782 -- גביית הראיות בארצות הברית לשימוש בהליכים המתנהלים מחוץ לארצות הברית -- חופף, במידה מסוימת, עם נושא מסוים של אמנת האג 1970 (גביית ראיות), שעליה חתומות ארצות והברית ועוד כשישים מדינות אחרות, וביניהן מדינת ישראל.
לפחות בשני היבטים, ישנו יתרון לבעל דין בתיק שמתנהל מחוץ לארצות הברית הבוחר להשתמש בסעיף 1782 לקבלת ראיות בארצות הברית על פני בחירה בשימוש באמנת הראיות של האג:
זהות המגישים בקשות בהתאם לסעיף 1782
בעידן שלאחר מתן ההחלטה בעניין Intel, רוב הבקשות לשימוש בסעיף 1782 הוגשו על ידי חברות מהממלכה המאוחדת, גרמניה ומדינות אירופאיות נוספות. בשנים האחרונות חל גידול בכמות הבקשות שהוגשו (בהתאם לסעיף) ממדינות המזרח התיכון.
בשנים האחרונות, מלבד יפן, מעט בעלי-דין אסיאתיים הגישו בקשות בהתאם לסעיף 1782.
בשנת 2010 לאחר שנתבעו על ידי הרפובליקה של אקוודור, הגישה חברת Chevron מספר בקשות בהתאם לסעיף 1782, במטרה להשיג ראיות הנוגעות להגנה מתביעות שהוגשו כנגדה באקוודור, בגין אחריות למוצרים פגומים.
רבים העוסקים בנושא הסעיף סוברים ששיקולים כלכליים מהווים את אחת מהסיבות בגינן לא בוצעו שימושים נרחבים יותר בסעיף 1782.
מחלוקות ביחס לסעיף 1782 גביית הראיות
ישנה מחלוקת בקרב עורכי דין ואנשי העסקים אמריקאים בדבר חיוביות סעיף 1782. לשכת המסחר של ארצות הברית הביעה חשש באשר לנטל על עסקים האמריקאים שנדרשים להיענות לצווים לגילוי ראיות שניתנו בהתאם לסעיף 1782. חשש זה הובע על ידי השופט סטיבן בראייר כדעת מיעוט בפסיקת בית המשפט העליון בהחלטת Intel.
השופט סטיבן ברייר קבע כי: "discovery and discovery-related judicial proceedings take time, they are expensive, and cost and delay, or threats of cost and delay, can themselves force parties to settle underlying disputes". "הליכי שיפוט לגילוי ראיות והליכים הקשורים לגילוי ראיות הם יקרים, וכרוכים בעליות דחייה ואיומי עיכוב ובכך יכולים לכפות על הצדדים ליישב סכסוכים בבסיס המחלוקת."
רוב משרדי עורכי הדין העוסקים בליטיגציה בינלאומית, אם כי לא כולם, מאמינים שזמינותו ושימושו של סעיף 1782 הוא דבר חיובי.
בכותבם בפרקטיקום הבינלאומי של לשכת עורכי הדין במדינת ניו יורק International Practicum of the New York State Bar Association (1999) התייחסו היאו ל. בארנס ושאראד א. סאמי (שניהם מניו יורק) לסעיף 1782 כאל "כלי הנשק הנבחר" עבור גילוי ראיות לבעל דין בסכסוך בינלאומי.
בפירושם לדו"ח הבוררות הבינלאומי של חברת מיילי (Mealey's International Arbitration Report) דנים בארי גרפינקל וטימותי נלסון (שניהם מניו יורק) בהחלטת בית המשפט הפדרלי בג'ורג'יה שאפשר גילוי ראיות על פי סעיף 1782 בקשר לבוררות חוץ אמריקאית. גרפינקל ונלסון קראו לפירושם "Sweet Georgia" (ג'ורג'יה המתוקה) ותיארו את ההחלטה הג'ורג'ית כ"פורצת דרך". בכותבם בכתב העת המשפטי של ניו יורק (New York Law Journal) במאי 2007, אריק שוורץ ואלן הווארד (שניהם מניו יורק) הגיבו על אותה החלטה מג'ורג'יה אך הביעו עמדה ביקורתית הן על החלטת בית המשפט והן על המגמה שהיא מייצגת. שוורץ והווארד חזו כי תוצאות ההחלטה המאפשרות גילוי ראיות מג'ורג'יה יכולה להיות ש: “the doors of the U.S. federal courts [swinging] open to a flood of future applications for the discovery of evidence against U.S. businesses for use in international (emphasis added) arbitration proceedings.". שוורץ והווארד טענו בנוסף שאפשרות זו צריכה להיות "סיבה לדאגה" עבור קהילת העסקים האמריקאית.
בכותבו בליטיגציה הבינלאומית הרבעונית של לשכת עורכי הדין האמריקאית (International Litigation Quarterly of the American Bar Association) במרץ 2008, דוחה אריק שרבי (ישראל) את הטענה כי סעיף 1782 מטיל עול כבד מדי על קהילת העסקים האמריקאית. שרבי התמקד בחמישה פסקי דין מהתקופה שבין אמצע שנות התשעים לבין שנת 2006, וטוען שהאפשרות לעשות שימוש בסעיף 1782 לגילוי הראיות גורמת לכך שבמקרים רבים, בית המשפט האמריקאי ימחק תובענה על בסיס "forum non conveniens" (פורום לא נאות), [כלומר דחייה לתביעות רבות המופנות] כנגד נתבעים אמריקאים. שרבי גם טוען כי כתוצאה מכך, סעיף 1782 הוא ברכה במסווה לאותם חברות אמריקאיות המעורבות במסחר בינלאומי אך אינן רוצות להיתבע בבתי משפט אמריקאים בקשר לפעילויות אלו.
ההתדיינות בסעיף 1782 אשר קיבלה את מירב תשומת הלב הייתה ההתדיינות של חברת Chevron, שהגישה מספר בקשות על פי סעיף 1782 במגוון בתי משפט ברחבי ארצות הברית בהקשר לטענת נזיקין עצומה שהובאה נגד חברת Chevron באקוודור.
סוגיות בנושא סעיף 1782 שנשארו בחוסר בהירות
בתי המשפט לערעורים חלוקים באשר לשאלה האם בוררות מהווה tribunal לצורך גילוי ראיות בהתאם לסעיף 1782. ה-Circuit השני וה- Circuit החמישי קבעו שהליך הבוררות אינו מהווה בהגדרתו בית דין לצורך גילוי ראיות בהתאם לסעיף 1782. מנגד, ה-Circuit ה-11 דחה את טענת Circuits אלו וקבע שבוררות היא tribunal זר.
הפסיקה עד כה חלוקה באשר לשאלה האם סעיף 1782 עלול לאלץ אדם הנמצא בארצות הברית להפיק מסמכים הנמצאים מחוץ לארצות הברית. שרבי טוען שמרבית הפסיקות אשר התייחסו לנושא אינם קובעים במפורש שקיימת הגבלה גאוגרפית כלשהי באשר לסעיף 1782. בנוסף לכך, שרבי טוען שבדיון בשאלה האם יש להחיל את סעיף 1782 על מסמכים הנמצאים מחוץ לארצות הברית, הנושא העיקרי שבתי המשפט שקלו הוא האם הראיה מצביעה על כך ש: