cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אוניברסיטת המדינה של אורגון
ספורט
מסלול הגולף הביתי של האוניברסיטה, טריסטינג טרי (Trysting Tree), כולל מתקני גולף ואימונים ברמת אליפות. ניתן לייחס את שם הקורס לעץ מפורסם מקומי ליד אולם הקהילה בקמפוס בו נפגשים זוגות סטודנטים לפגישות. משחקי כדורסל נערכים ב"קולוסיאום גיל" (Gill Coliseum) הקרוי על שמו של מאמן קבוצת הביברס לשעבר סלאטס גיל. הקולוסיאום הוא גם המשכן של קבוצת ההיאבקות של האוניברסיטה. בייסבול משחקים באצטדיון גוס (Goss Stadium at Coleman Field). קבוצת הבייסבול של ה-OSU, זכתה באליפות ה-NCAA ב-2006, ב-2007 וב-2018. סופטבול מתקיים במתחם הסופטבול של OSU שנפתח באפריל 2001, בעלות של 1.5 מיליון דולר וכולל 750 מושבים. אוניברסיטת המדינה של אורגון אירחה טורניר אזורי וסופר אזורי בטורניר NCAA בשנת 2006, וזכתה בשתיהן ועברה לאליפות ארצות הברית של מכללות הנשים.
לאוניברסיטת המדינה של אורגון יש בסך הכל ארבע אליפויות NCAA. בנוסף לשלושת תוארי הבייסבול (2006, 2007 ו -2018), הביברס זכו באליפות ריצת השדה לגברים של ה-NCAA בשנת 1961. בשנת 1975, זכו צוות החתירה של הגברים בסירות מדגם Varsity-4 הכולל הגאי באליפות הלאומית לחתירה למכללות בסירקיוז במדינת ניו יורק, וקבעה שיא מסלול שלא נשבר במשך 15 שנים. קבוצת ה של אוניברסיטת המדינה של אורגון זכתה ב-10 אליפויות ארצות הברית ברצף, החל משנת 2008.
דיק פוסברי, זוכה מדליית הזהב בקפיצה לגובה באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) בסגנון הקרוי על שמו "סגנון פוסברי", העניק לאוניברסיטה את אליפות המכללות של ארצות הברית ב-1968. שייצגה את האוניברסיטה באליפות המכללות של ארצות הברית ב-1975 זכתה גם היא בקפיצה לגובה.
תחבורה ציבורית בישראל
התחבורה הציבורית הפנים-ארצית בישראל מתבצעת בעיקר באמצעות אוטובוסים, מוניות, מוניות שירות ורכבות בין עירוניות והרכבת הקלה בירושלים.
את התחבורה הציבורית בישראל מנהל באופן ריכוזי משרד התחבורה, אשר באחריותו מתן זיכיונות ורישיונות למפעילים פרטיים ופיקוח על הביצוע, הגדרת מסלולי הקווים ותדירותם, קביעת תעריפי המחירים והסדרת אמצעי התשלום.
מאפיין בולט של התחבורה הציבורית בישראל היא השבתה כמעט מוחלטת בשבתות ובחגים. עוד בולט, בהשוואה למרבית המדינות המפותחות, היעדרן של מערכות להסעת המונים בערים הגדולות. בירושלים פועל הקו האדום, קו יחיד של רכבת קלה. וכך גם בגוש דן החל לפעול הקו האדום מאוגוסט 2023 לאחר עיכובים רבים.
בשנת 2017 נרשמו 850 מיליון נסיעות נוסע באוטובוסים וברכבות, מתוכם 744 מיליון באוטובוסים, 64 מיליון ברכבת ישראל ו-42 מיליון ברכבת הקלה בירושלים.
אוטובוסים
קווי האוטובוס בישראל מחולקים ל-66 אשכולות, המופעלים על ידי 20 חברות אשר קיבלו זיכיון להפעלת אשכול מסוים במכרז, או מפעילות אותו עוד בטרם החלוקה לאשכולות ופרסום המכרזים.
מוניות, ומוניות שירות
מונית שירות היא מונית המכילה עד כ-10 נוסעים. הנוסעת במסלול קבוע ומעלה ומורידה נוסעים לאורך כל הדרך. למוניות השירות בניגוד לשירות האוטובוסים אין לו"ז קבוע. מוניות שירות קיימות במספר קווים מצומצם. שבהן לחברות מוניות השירות רווחי להפעיל קווים. והכיסוי שלהן די מוגבל. ברוב אזורי הארץ. יתרון למוניות השירות זה שבחלק מהקווים הן פועלות בשבת כאשר שירות האוטובוסים והרכבות פוסק, וכן האפשרות היחידה לשלם בה היא במזומן במוניות השירות. בניגוד לאוטובוסים בהן התשלום נעשה ברב קו בלבד.
רכבות
החל משנות התשעים חל שיפור ברשת הרכבות במדינת ישראל, הרשת מתרחבת וקווים ותחנות חדשות נפתחות. בהדרגה התרחב השירות כך שיפעל לאורך כל שעות הפעילות מבאר שבע בדרום, ועד לנהריה וכרמיאל בצפון. ישנן תוכניות להרחיב את הרשת עד לאילת וקריית שמונה. רכבת ישראל הסיעה בשנת 2019 כמעט 70 מיליון נוסעים.
חלק מהקווים של רכבת ישראל מהווים אלטרנטיבה יעילה לרכב הפרטי. כך למשל הקו מהגליל המערבי דרך חיפה לגוש דן, מהווה חלופה לא רק לשירות האוטובוסים אלא גם מהיר בחלק ניכר משעות היום מהרכב הפרטי, וכך גם הקו המהיר לירושלים דרך נתב"ג. עם זאת, בתחנות רכבת רבות, בעיקר מסיבות היסטוריות, המסילות והתחנות נמצאות מחוץ לערים, לדוגמה בנתניה, אשדוד ואשקלון. ריבוי התחנות בקווים מסוימים יוצרת נסיעה איטית יחסית.
רכבות קלות
בירושלים פועל מאז אוגוסט 2011 הקו האדום. בעתיד יתווספו הקו הירוק והקו הכחול.
בתל אביב מאז ה-18 באוגוסט 2023 עובד הקו האדום, עם מקטע תת-קרקעי. בעתיד יתווספו הקו הסגול והקו הירוק.
בצפון מוקם קו רכבת קלה שיחבר בין חיפה לנצרת.
וכן קיים תכנון להקים בעתיד רכבת קלה בבאר שבע.
פוניקולר
בישראל קיים פוניקולר אחד הנמצא בחיפה - הכרמלית.
רכבלים
בישראל מופעלים 4 רכבלים ציבוריים תיירותיים והם רכבל חיפה, רכבל מנרה-קריית שמונה, רכבל מצדה, רכבל ראש הנקרה.
נוסף על כך, מופעל רכבל הרכבלית בחיפה כתחבורה ציבורית, הרכבל מקשר בין מרכזית המפרץ, הטכניון ואוניברסיטת חיפה. הרכבל מופעל על ידי חברת כבל אקספרס אשר משותפת ל"נתיב אקספרס" ו"בורסה" הטורקית.
מערכת מטרו
מערכת עתידית של רכבת תחתית בתל אביב הבנויה משלושה קווים שתהיה מערכת משלימה לרכבת הקלה בתל אביב.
תעופה פנים-ארצית
בישראל קיימים מספר נמלי תעופה המשמשים לתחבורה אזרחית פנים-ארצית (טיסות סדירות) והם: נתב"ג (שער הכניסה המרכזי של ישראל והגדול בנמלי התעופה בה), נמל התעופה רמון (תמנע).
בישראל קיימים גם מספרי מנחתים ושדות תעופה קטנים יותר מההגדרה המוכרת "נמל תעופה" והם: נמל התעופה חיפה, שדה התעופה ראש פינה (מחניים) ושדה התעופה הרצליה.
לפני קום המדינה
עם תחילת סלילת דרכים בארץ ישראל החל מאמצע המאה ה־19, החלה להתפתח תחבורה ציבורית בין־עירונית על הדרכים החדשות באופן פרטי ובלתי מאורגן כמעט, באמצעות עגלות ודיליז'נסים שהובלו על ידי בעלי חיים שנעו על הדרכים החדשות. תחבורה ציבורית עירונית כמעט ולא הייתה קיימת ברחבי הארץ עקב קוטנם של מרכזי האוכלוסין, והחלה להתפתח בהתאמה להתפתחות האורבנית של ירושלים, תל אביב־יפו וחיפה.
תחילת התחבורה הציבורית הממונעת בישראל בראשית ימי המנדט הבריטי. לאחר מלחמת העולם הראשונה רכשו מספר צעירים יהודים משאיות מעודפי הצבא הבריטי. בארגזי המשאיות התקינו ספסלי ישיבה, שהסבו אותן לאוטובוסים מאולתרים להסעת נוסעים בתשלום. הדרכים באותה תקופה היו משובשות, ולצד התחרות עם התחבורה הציבורית הוותיקה המובלת על ידי בעלי החיים, הייתה גם תחרות חריפה בין הנהגים, ובין קבוצות נהגים שונות, יהודיות וערביות. בתקופות שונות הייתה הנסיעה בדרכים שונות מסוכנת בשל מפגעים ערבים שהתנכלו לתחבורה היהודית. חלוצי האוטובוסים החליטו להתאגד לשיתוף פעולה שיסייע להם להתמודד במאורגן עם הקשיים. בתחילה התאגדו מפעילי האוטובוסים בקואופרטיבים קטנים, אשר בהמשך התאגדו לקבוצות גדולות.
ב-1 בינואר 1933 נוסד הקואופרטיב "אגד" כתוצאה של מיזוג של ארבע חברות תחבורה ציבורית קטנות במרכז הארץ: (המהיר, הגה, קדימה והתאחדות הנהגים). כ-13 שנה אחר כך, ב-1 בדצמבר 1945, נוסד הקואופרטיב "דן" כתוצאה מאיחוד של שני ארגונים שעסקו בהפעלת תחבורה ציבורית ברחבי גוש דן - "גלי המעביר" ו"איחוד רגב".
לאחר קום המדינה
לקראת סוף שנות ה-90 של המאה ה-20, בממשלת נתניהו הראשונה, החל משרד התחבורה בהכוונת ראש הממשלה בתהליך של פתיחת שוק התחבורה הציבורית לחברות נוספות באמצעות מכרזים אזוריים, במטרה להוריד את המחירים ולהרחיב את שעות הפעילות ומגוון הקווים. צעד שנתקל בהתנגדות עזה מחברת אגד. סנונית ראשונה בעניין החלה כאשר בערים שהוקמו בשנות התשעים: ביתר עילית, מודיעין עילית, ומודיעין מכבים רעות, השירות העירוני לא ניתן על ידי אגד או דן, אלא על ידי חברות חדשות.
בשנת 2002 הבשיל התהליך להוצאת אשכולות של קווי שירות מידי אגד ודן לחברות נוספות באמצעות מכרזים. החברות התחרו במכרז על התעריף הנמוך ביותר שיגבו לדמי נסיעה, או על דמי הסבסוד הממשלתי הנמוכים ביותר שיזדקקו לו, או על העלות הכוללת של תפעול השירות. תהליך הרפורמה שמבצע משרד התחבורה נתקל בחששות וביקורת, בכך שבעצם היא אינה אלא החלפה של מונופול אחד במונופול חדש, לעיתים אף ללא הוזלה משמעותית ותוך פגיעה משמעותית ברמת השירות, בגלל התנאים שמכתיב משרד התחבורה. על פי הביקורת, משרד התחבורה מטיל במכוון הגבלות הפעלה על חברות באות קו מאחר שהדבר מנוגד לעקרון הרשת התחבורתית. הפעלת קו תח"צ על ידי שני מפעילים בו זמנית מביא לתקלות תפעול רבות תוך השפעה על כל הרשת. לכן התחרות הקיימת בין מפעילים היא על אזורי פעילות כאשר הרגולטור מונע פגיעה בין המפעילים (מפעיל שנכנס לתל אביב אינו יכול לאסוף בה מאחר שהוא פוגע בהכנסות חברת דן). מחקר שנערך בשנת 2006 עבור משרד התחבורה על ידי הפרופסורים יורם שיפטן וניר שראבי, הראה כי ברוב האשכולות שעברו את המכרזים של הרפורמה עלו מצד אחד היקף השירות והיקף הנסועה, ומצד שני ירדו מחירי הכרטיסים.
ב-2010 אימץ שר התחבורה את מסקנות ועדת הבדיקה בנושא הפרדה מגדרית בקווי מהדרין והוחלט לאפשר את ההפרדה באופן התנדבותי ומנגד על הנהגים הוטלה האחריות לוודא שלא מטרידים נוסע.
בראשית 2012 הוטלו מגבלות על נסיעת חיילים ברכבת בימי ראשון ונחנך מערך הסעה חלופי.
בתחילת העשור השני של המאה ה-21 הוכנס לשימוש כרטיס הרב-קו שנועד ליישם בישראל כרטוס משותף והשימוש בו מבוסס על שיטות הקיימות במדינות שונות בעולם. בשלב ראשון של הכנסת המערכת, היא החליפה את כרטיסי הנייר-כל ההסדרים, כולל כרטיסיות, הוטענו באופן אלקטרוני לכרטיס.
עד 2015 הונהגה בגוש דן ובחלק הקווים הבין-עירוניים לגוש דן שיטת "ערך צבור", בה הנוסע מטעין סכום עגול (מ-30 עד 200 ש"ח) בכרטיס שברשותו ומקבל תוספת של 25% לסכום שהטעין, בהתאם להנחה של פרופיל הנוסע. הטענת סכום עגול לכרטיס מפשטת את התשלום (נמנע הצורך להתעסק בעודף) וכך מקצרת את זמן העמידה בתחנה. בשיטה הזו, התשלום באמצעות הכרטיס לטובת נסיעה בגוש דן, היה מזכה את הנוסע למעבר חופשי בין הקווים, במהלך ה-90 דקות שעברו מהעלייה לאוטובוס הראשון. בפרק זמן זה, הטענת ערך צבור בתל אביב לא הייתה שימושית בחיפה, גם אם היה מדובר באותו סכום נסיעה ואותה חברה. באותן שנים לכל חברה היה כרטיס רב קו משלה ולעיתים היו תקלות שונות בתפעול ורכישת הסדרי נסיעה מחברות שונות. לדוגמה, בחלק מהאוטובוסים לא היה ניתן להטעין הסדר ערך צבור באוטובוסים, אלא רק לנצל סכום שהוטען. כמו כן, הטענת ערך צבור בגוש דן לא הייתה שמישה לרכישת נסיעות בערים אחרות, גם במקרים בהם העלות הייתה זהה. ב-1 בינואר 2016 הורחב ההסדר למטרופולינים נוספים (רפורמת התעריפים) וערים נוספות בסביבתן כך שהטענת סכום בגוש דן הייתה ניתנת לשימוש גם בחיפה, ירושלים, באר שבע ובפריפריה של אותם מטרופולינים. בנוסף, בערים שונות בוטלו הכרטיסיות והוחלפו בשיטת הערך הצבור.
טורה דל מנג'ה
הטורה דל מנג'ה (באיטלקית: Torre del Mangia) הוא מגדל בעיר סיינה, איטליה. המגדל נבנה בשנים 1325–1343, וממוקם בפיאצה דל קמפו, הכיכר המרכזית של סיינה, בסמוך לפאלאצו פובליקו. בתקופת בנייתו נחשב לאחד המגדלים החילוניים הגבוהים ביותר בימי הביניים של איטליה. בגובה 102 מטרים הוא שני רק למגדל של קרמונה.
משמעות שם המגדל (המגדל של האוכל) נובע מכינויו של השומר הראשון שלו, ג'ובני די באלדוצ'ו, שנודע בנטייתו לבזבז את כל כספו על אוכל.
תחבורה ציבורית בישראל
עלויות וסבסוד
ברוב המכרזים משרד התחבורה קבע את המחירים בעצמו ולא מאפשר לחברות לקבוע אותם וזאת בשל סיבה ברורה: מחירי הפעלת התחבורה הציבורית יקרים בפועל, הרבה יותר מהתשלום אותו מבצע הנוסע (מערך התח"צ בישראל מסובסד עד לרמה של 50% מסך המחזור הכספי), לפיכך מחירי הנסיעה נקבעים על ידי המדינה באופן בלעדי וזאת באמצעות צו הפיקוח למחירים המתפרסם פעמיים בשנה.
טורה דל מנג'ה
הלוג'יה משיש, הידועה בשם קאפלה די פיאצה, הוספה בשנת 1352 כנדר לבתולה הקדושה מתושבי סיינה ששרדו את המגפה השחורה. השעון הוסף בשנת 1360. את המגדל ניתן לראות מכל חלקי העיר.
תחבורה ציבורית בישראל
אמצעי תשלום
באמצעי התחבורה הציבורית ניתן לשלם באמצעות כרטיס רב קו, בהטענתו מראש בערך צבור או במנוי תקופתי, באמצעות מזומן או בכרטיס אשראי. את ההטענה ניתן לבצע דרך מכונות טעינה, אפליקציות (בסמארטפונים בהם קיימת טכנולוגיית תקשורת טווח אפס) או במחשב. ניתן לקרוא גם את נתוני הכרטיס (אילו הסדרים קיימים וכמה) באופן עצמאי באמצעות הסמארטפון.
פותחה גם אפליקציה ייעודית לציבור שאין לו גישה לאינטרנט לטעינה בעמדות נגישות שנמצאות בבתי הכנסת 'קהילות'. שם ישנה אפשרות לטעינה עצמאית באמצעות כרטיסי אשראי או מוזמן.
שלא באמצעות רב קו, ניתן לשלם באמצעות אפליקציות ייעודיות, כאשר התשלום עבור כל הנסיעות מתבצע בחיוב בדיעבד בסוף החודש דרך כרטיס אשראי.
טורה דל מנג'ה
קירות המגדל בעובי של כ-3.5 מטר בכל צד. המדרגות עד לקצה המגדל מפותלות ורוב האנשים העולים מעלה נאלצים להתכופף תוך כדי העלייה. המעבר במדרגות צפוף והתנועה בשני הכיוונים בו קשה, לכן בכל עת העלייה מותרת רק ל-25 אנשים.
תחבורה ציבורית בישראל
תעריפי הנסיעות
כחלק מהשליטה הממשלתית המוחלטת על ענף התחבורה הציבורית, נקבעים מדי תקופה תעריפי הנסיעות השונים (לפי קוד מחיר), סוגי הכרטיסים אותם רשאית כל חברה למכור באזורים שונים, וקוד המחיר המשויך לקטעי נסיעה שונים. כל אלו נקבעים בצו פיקוח על מחירי מצרכים ושירותים המוצא למחירי הנסיעה בקווי השירות באוטובוסים, דמי נסיעה ברכבת ומחירי נסיעה במוניות (מוניות ספיישל ומוניות שירות). צו זה נחתם על ידי שר התחבורה ושר האוצר, ולחברות התחבורה הציבורית אין יכולת להעלות מחירים או להעניק הנחות מעבר לצו.
במהלך השנים בוצעו מספר שינויים ורפורמות בתעריפי הנסיעה:
בתחילת 2016 נערכה רפורמה בתעריפי הנסיעה בתחבורה הציבורית במטרופולינים (חיפה, תל אביב, ירושלים ובאר שבע).
ב-1 בפברואר 2016 הוזלו תעריפי הנסיעה באוטובוסים וברכבות ב-14.5%, באמצעות הגדלת הסובסידיה הממשלתית לחברות התחבורה. בחלק מהמקומות, למשל בבאר שבע, ההוזלה נעשתה, למרות ההבטחה המפורשת של שר התחבורה, מהמחיר המוטעה של הרפורמה ולא מהמחיר הקיים, מה שלמעשה ייקר את התעריפים בצורה משמעותית.
ב-28 במרץ 2018 נערכה רפורמה נוספת, הפעם בתעריפי הנסיעה הבינעירוניים, בה הוצעו חוזי נסיעה בינעירוניים תקופתיים ובעיקרם חופשי יומי וחופשי חודשי, וכן חוזה חופשי יומי וחודשי כלל-ארצי במחירים מוזלים. חוזים אלה מאפשרים שילוב ומעבר חופשי בין כל אמצעי התחבורה הקיימים (אוטובוס, רכבת, רכבת קלה, מטרונית ועוד) באזורים המוגדרים.
באוגוסט 2022 הונהגה רפורמת "דרך שווה" בתעריפי התחבורה הציבורית. היא כללה מודל כרטוס פשוט יותר שפועל בצורה אחידה יותר בין מקומות שונים, ומבוסס על מרחק הנסיעה בין המוצא ליעד. המודל לווה ביצירת מינויי "חופשי ארצי" חדשים וכרטיס אזורי לפריפריה. כמו כן, בני 75 ומעלה החלו לנסוע ללא תשלום עם כרטיס "זהב-קו".
המימון הממשלתי
התשלומים של הנוסעים בעת הנסיעה באוטובוס מועברים על ידי חברות האוטובוסים למשרד התחבורה, ובמקביל משרד התחבורה מתקצב את חברות אוטובוסים ללא קשר למספר הנוסעים.
המרכיב העיקרי בקביעת גובה התשלום שמשרד התחבורה מעביר לחברות האוטובוסים הוא מספר הקילומטרים. כתוצאה מכך לחברות האוטובוס יש אינטרס כלכלי להפעיל אוטובוסים שגומאים קילומטרים רבים עם מינימום עצירות, ולמשרד התחבורה שהוא הגוף שמאשר את מסלולי התחבורה הציבורית בסופו של דבר יש אינטרס לקצר קווים בשל כך.
הנגשת המידע לנוסעים
למרות ריבוי המפעילים, עד שנת 2010 לא הוקם בישראל מאגר מידע אחד אשר מרכז את מלוא המידע הרלוונטי מכל אחד מהמפעילים, המאפשר להציע לכל פונה מידע בדבר מסלולי נסיעה המשלבים שימוש בשירותיהם של מפעילים שונים. בשל כך, הנוסע היה נאלץ לבדוק את אפשרויות הנסיעה אצל כל חברה בנפרד. הדבר הכביד מאוד על מי שנזקק לשירותי התחבורה הציבורית, והיווה תמריץ שלילי לשימוש בשירותים אלה עבור מי שבאפשרותו להחזיק ברכב פרטי. בנוסף, לציבור הנוסעים לא ניתנים אמצעים בסיסיים לקבלת מידע אודות קווי השירות, זהות המפעילים, תחנות האיסוף וזמני השירות גם בתחנות האיסוף עצמן. בנוסף לא היה קיים מערך מסודר של מתן דיווח בזמן אמת על עיכובים או שינויים בלוחות הזמנים. על פי בדיקת מבקר המדינה (דו"ח שנתי 59ב' לשנת 2008), בכ-60% עד 100% מתחנות האוטובוס של חלק מהמפעילים, אין פרסום של לוחות זמנים ומפות הקווים. לכן, בהיעדר כתובת ברורה לקבלת מידע חיוני זה, נגרמת טרחה רבה לנוסעים, בזבוז זמן והוצאות כספיות. כל אלה מהווים תמריץ שלילי עד לכדי חסם של ממש בפני שימוש בתחבורה הציבורית.
בשנת 2010 אושר בקריאה שנייה ושלישית במליאת הכנסת תיקון לפקודת התעבורה המורה להקים מאגר מידע ארצי שירכז את כל המידע הנוגע לפעולת קווי השירות של התחבורה הציבורית, ולאפשר את הנגשת המידע לציבור הרחב באופן שיביא להרחבת ולייעול השימוש בתחבורה הציבורית. התיקון הוגש על ידי ח"כ שלי יחימוביץ', ח"כ יריב לוין וח"כ נחמן שי ובסיוע ארגון "תחבורה היום ומחר". המידע יסופק ללא תשלום באמצעות הטלפון, האינטרנט ומערכות מידע אלקטרוניות בתחנות האיסוף. בהצעת החוק נכתב כי הרחבת השימוש בתחבורה הציבורית היא יעד בעל חשיבות עליונה, שיש לו נגיעה לתחומים רבים בחיי החברה והמשק בישראל. השינוי נכנס לתוקף בתחילת שנת 2012.
בעקבות השינוי נכנסו לפעילות מוקד "כל קו" של משרד התחבורה, לתחנות שונות בארץ חוברו צגים אלקטרוניים קטנים המציגים את זמני הגעת האוטובוסים הקרובים, מאגר המידע של זמני הגעת האוטובוסים הונגש ומפתחי אפליקציות שונות עושים בו שימוש ומאפשרים לנוסעים לדעת בזמן אמת אם האוטובוס שלהם מקדים או מאחר.
ליקויים וביקורת
בתחילת העשור השני של המאה ה-21 אירעו מספר שביתות בשירות רכבת ישראל דבר שגרם לעומס רב באוטובוסים ופגע ביכולת הנוסעים להסתמך על שירות הרכבת.
הוויכוח הציבורי והפוליטי על הפעלת תחבורה ציבורית בשבת
אחת מנקודות הביקורת המרכזיות על פרויקט קווי לילה הוא שאינו פועל בשישי בערב. בין הסיבות להעדפת רכב פרטי על תחבורה ציבורית היא אי זמינותה בשבת, כאשר התחבורה בחיפה וקווי מוניות שירות הם החריגים היחידים.
בעקבות אי קיום תחבורה ציבורית בשבתות וחגים, נחנכו במספר ערים מרכזיות חברות פרטיות ("שָבּוּס" ו"נוֹע תנוע"). שמטרתן להציע שירותי הסעות בשבתות, אך הרחבה משמעותית הגיעה בשנת 2019 נחנך "נעים בסופ"ש". התופעה המתרחבת נתקלה בהתנגדות של גורמים פוליטיים חרדים שניסו לפעול לסיכולה.
מונופול
קיימת ביקורת על המונופול שמוענק שחברות התחבורה הציבורית והאיסור בחוק על איסוף נוסעים בתשלום ללא רישיון מיוחד. כנגד הטענה שקיום מונופול חיוני כדי שהחברה התיצובית תבצע איסוף ממקומות רחוקים ובלתי רווחיים, משיבים המבקרים כי ניתן להשיג זאת באמצעות תקציב ייעודי שיינתן ישירות לאותם יישובים במקום חלק מהסבסוד המוענק כיום לחברות הציבוריות.
עדיפות לרכב פרטי על פני תחבורה ציבורית
לאורך שנים המדינה השקיעה רבות בתשתיות רכב פרטי, כדוגמת הוספת נתיבים או סלילת כבישים מהירים דבר שהוביל במקרים רבים לפערים משמעותיים בזמני נסיעה לטובת הרכב הפרטי, הן במטרופולינים והן בפריפריה, ומאידך לגידול בהיקף פקקי התנועה.
הכנסות ממיסוי
בין הטענות לגורמים להעדפת רכב פרטי הן ההכנסות שהמדינה מקבלת בשל ייבוא כלי רכב - מיסים על קניית רכב, אגרות רכב ודלק. הנחה זו מתעלמת מהנזק הכספי למשק, ובעקיפין לאוצר המדינה, מאובדן שעות עבודה בפקקים, זיהום אוויר, ותאונות דרכים.
תכנון ותפעול לקוי
בסקר שפרסמה עמותת אור ירוק בשנת 2010, עלה המניע של מרבית הנמנעים משימוש בתחבורה ציבורים הוא בעיות בנוחות ובזמינות.
הוצע לשלב מוניות שירות כפתרון ביניים עבור הפריפריה אך נכון למרץ 2017, הסדרתן מתעכבת.
בעלות בידי יבואני רכב
חברות האוטובוסים שבבעלות יבואני רכב נמצאות בתחתית הטבלה של דירוג חברות האוטובוסים בדו"חות של הרשות הארצית לתחבורה ציבורית, שמשכלל זמן דיוק לוחות זמנים, אמינות, ניקיון, צפיפות, שביעות רצון כללית, ועוד. עיתונאים, עמותות, ואנשי ציבור מזהירים מפני חשש לניגוד עניינים כתוצאה מבעלות של יבואני רכב על חברות תחבורה ציבורית. בתחקיר של יגאל גואטה, הוא נותן כדוגמה את יבואן סוזוקי שמחזיק חצי מהבעלות בחברת מטרופולין, שדורגה אחת לפני אחרונה מבין חברות האוטובוסים בעת פרסום התחקיר. גם חברות קווים וסופרבוס נמצאות בבעלות חלקית של יבואני רכב. שתי חברות רכב החלו להתמודד על רכישת נתח ממניות חברת התחבורה אגד בשנת 2021: קרסו מוטורס (יחד עם קרן אלומה וקבוצת מגדל) וקבוצת כלמוביל (יחד עם קרן פורטיסימו קפיטל); שתיהן עלו לשלב הסופי ברכישה בתחילת 2022.
צבי סומרינג
צבי סומרינג (שם מדעי: Nanger soemmerringii), הוא מין של אנטילופת-צבי בינונית בסוג צבי דק-צוואר החי במזרח וקרן אפריקה ותואר לראשונה בשנת 1826. שמו הרשמי ושמו המדעי נקרא על שם הזואולוג הגרמני שגילה אותו "תומאס סומרינג" (1830-1755).
עד 2005 צבי סומרינג היה שייך לסוג צבי (Gazella) תחת השם המדעי "Gazella soemmerringii" יחד יחד עם כ-15 מינים נוספים, אולם כיום הוא משויך לסוג חדש הנקרא צבי דק-צוואר יחד עם צבי יחמורי וצבי גראנט החולקים ביניהם מאפיינים ייחודיים כדוגמת צוואר ארוך וחסרון פס שחור במותניים. מבחינה גנטית הוא קרוב ביותר לצבי היחמורי, לאחר מכן לצבי גראנט, ולאחר מכן לצבאיים מהסוג צבי אמיתי כדוגמת צבי אדום חזית וצבי תומסון.
תיאור ותת-מינים
צבאי הסומרינג מתאפיינים בזוג קרניים בינוניות וכבדות בצורת נבל, והן בעלות מבנה דומה לאלו של הצבי היחמורי - הקרן צומחת לכיוון מעלה ואחורה עם עיקול חד החוצה ופנימה בצורת צבתות סרטן ובסופה חוד כפוף; לעיתים מבנה הקרן הוא בזוויות חדות למעלה או למטה, ורק לעיתים רחוקות הן יהיו זהות לקרניים רגילות של צבאים ממינים אחרים. הקרניים של מין זה שחורות ועבות, ויש להן טבעות גדולות לכל אורכן. הן לזכרים והן לנקבות יש קרניים, אולם ההבדל ביניהם רב - לזכרים קרניים עבות וארוכות בצבע כהה, ולנקבות קרניים קצרות ודקות בצבע אפרפר בהיר וחלקות וישרות יותר.
הפרווה החיוורת של צבי סומרינג היא קצרה ודקה, וצבעה הוא חום צהבהב או כתמתם בהיר מאוד כשבחורף היא עלולה להיות כהה מעט בצבע חום אדמדם בהיר. צבע הפרווה נוטה להיות בהיר בצוואר והראש, וכהה מעט בגפיים אצל תת-מין מסוים. צבי הסומרינג מזוהה בעיקר עם כתמי הפנים הייחודיים שלו; מלבד הפס הלבן והשחור שמקיפים את העיניים ויורדים עד לפה, יש כתם כהה בצבע שוקולד הנמשך מהמצח ומקיף את האף במקום שבו אצל רוב הצבאים הצבע בהיר כשאר הגוף. הכתם הכהה משתנה בין חום כהה לשחור אצל תת-המינים השונים, כאשר אצל זכרים מבוגרים הכתם נוטה להיות שחור אחיד, ואילו אצל זכרים צעירים או נקבות מרכז המצח בצבע חום והשאר שחור, מה שנותן להם מראה צבעוני יותר.
הצבע הלבן בולט במקומות רבים בגוף כגון המותניים והבטן, צידם הפנימי של הרגליים, הסינר לבן בגרון ובשפתיים, סביב לאוזניים והזנב, אולם אחד מהמאפיינים הבולטים שלו הוא הכתם הלבן בעכוז שמתפשט גם לצדדי הגוף האחוריים. בדומה לשאר מיני הסוג צבי דק-צוואר, לצבי סומרינג אין פס שחור במותניים.
גופו של צבי הסומרינג דק, וצווארו הארוך תומך בראש גדול יחסית. יש לו רגליים דקות וארוכות, ופרסותיו אפורות וגדולות. הזנב הוא דק וארוך ומסתיים בציצית שיער שחורה בניגוד בולט לשאר הזנב הלבן. עיניו וחוטמו של צבי הסומרינג בינוניים, ואוזניו דקות וארוכות. מלבד הקרניים וסימני הפנים אין הבדלים רבים בין הזכרים לנקבות, כאשר צווארם של הזכרים עשוי להיות עבה יותר והם עלולים לשקול מעט יותר מהנקבות.
צבי סומרינג מחולק לשלושה תת-מינים:
תפוצה, אקולוגיה ומחזור חיים
צבי הסומרינג נפוץ בעיקר בקרן אפריקה ומערבה ממנה במדינות: אריתריאה, אתיופיה, ג'יבוטי וסומליה, וייתכן כי כבר נכחד בסודאן. בעבר תפוצתו השתרעה לכל אורך קו החוף הסומלי וחלקים נרחבים גם בפונטלנד וסומלילנד, מחצית משטחה של אתיופיה, מרבית שטחה של אריתריאה, וחלקים נרחבים במזרח סודאן, וישנן השארות כי אף היה מצוי בצפון קניה. כיום לעומת זאת תפוצתו הנוכחית מחולקת לארבעה אזורים נפרדים, 1: החלק הצפוני המשתרע בעיקר בצפון אריתריאה לאורך הגבול עם סודאן, ומיעוטו בצפון מערב אתיופיה. 2: החלק המרכזי המשתרע על מרכז ודרום אריתריאה, ג'יבוטי, צפון מערב סומלילנד, ומרכז, מזרח וצפון מזרח אתיופיה. 3: החלק הדרומי המשתרע בדרום אתיופיה בקרבת הגבול הסומלי. 4: החלק הסומלי - הקטן מכולם ומצוי במחוז "מודוג'" בסומליה בקו החוף עם האוקיינוס ההודי. כמו כן קיימת אוכלוסייה נוספת באיי דחלק האריתריאים שהובאה לאי כבר לפני מאה שנה.
צבאי הסומרינג פעילים בעיקר בשעות היום, ומבלים את זמנם באכילת עשבים בעיקר ובמידה פחותה גם שיחים קוצניים וצמחים אחרים. הלוע הצר שלהם בשילוב עם השפתיים מאפשר להם לבחור את העשבית הטובים ללא סריטות מקוצים וכדומה.
תוחלת החיים של צבאי סומרינג היא עד 14 שנים.
איומים ושימור
צבי הסומרינג מסווג על ידי IUCN כמין במצב השימור "פגיע" (VU) ובמגמת אוכלוסייה בירידה כתוצאה מציד לא מבוקר והרס בתי הגידול למטרות חקלאות ומרעה בעלי חיים מקומיים. צבאי סומרינג גם סובלים בצורה נרחבת ממלחמות רבות שהתרחשו בתחומי מחייתם בשל המצב הפוליטי הרעוע במדינות קרן אפריקה, ביניהם כאלו המהווים חלק מהסכסוך האתיופי-סומלי והאתיופי-אריתריאי, או סכסוכים צבאיים ואזרחיים פנימיים כדוגמת המאבק בין סומלילנד ופונטלנד, מלחמת האזרחים האתיופית, האריתראית, הסומלית, הג'יבוטית, מלחמת אוגדן ומלחמת העצמאות של אריתריאה. חלק מסכסוכים אלה נמשכים גם בעשור השני של המאה ה-21 וגורמים לירידה חדה במספרים. הירידה הכללית מוערכת בכ- 30% על פני תקופה של 21 שנים (1985 עד 2006). ההערכה היא כי האיומים הללו ימשיכו להתקיים, ואם תימשך המגמה הנוכחית הצבי יהיה כלול במצב השימור "סכנת הכחדה" (EN). בשנת 1999 נאמדה האוכלוסייה בכ-14,000 פרטים. המספרים ירדו ברוב האזורים מאז אם כי בשל חששות מהמצב הביטחוני במדינות כמו סומליה ואריתריאה לא ניתן לדעת בוודאות את מצבו.
הערכות הנוכחיות הן: סומליה - 1000 פרטים, ג'יבוטי 1,500-1,000 פרטים; אתיופיה - 3,000; אריתריאה - 1000, סודאן - אולי פרטים בודדים. נתונים אלה מצביעים על אוכלוסייה נוכחית כוללת של 6,000 עד 6,500 פרטים.
המדינה היחידה שבה מצבו של צבי הסומרינג יציב היא ג'יבוטי, וייתכן כי אף המספרים של הצבאים שם בעלייה. האוכלוסייה המוגנת הגדולה ביותר של צבאי סומרינג מצויה בפארק הלאומי אוואש שבאתיופיה. עם זאת, גם בתוך תחומי הפארק, יש מרעה בקר בעונות שונות אשר עלול להשפיע על אספקת המזון של הצבאים. לא ידוע על אמצעי שימור ספציפיים לצבאי סומרינג.
דאריו סרנה
דאריו סרנה (בקרואטית: Darijo Srna; נולד ב-1 במאי 1982) הוא כדורגלן עבר קרואטי ששיחק בעמדת המגן הימני. בילה את מרבית הקריירה שלו בקבוצת שחטאר דונצק.
קריירת מועדונים
בשנת 2003 עבר יחד עם בן ארצו סטיפה פלטיקוסה לשחטאר דונצק האוקראינית. עם שחטאר, בה הוא שימש כקפטן, זכה סרנה בעשר אליפויות אוקראינה, ארבעה גביעים, ארבעה גביעי סופרקאפ, ובשנת 2009 זכה עמה בגביע אופ"א, לאחר שבישל את שער הניצחון בהארכה בניצחון 2-1 על ורדר ברמן במשחק הגמר.
סרנה ערך את הופעת הבכורה שלו בשלב הבתים של ליגת האלופות ב-14 בספטמבר 2004 נגד מילאן.
ב-22 ביוני 2018, לאחר 15 שנה בשחטאר, חתם סרנה בקליארי האיטלקית לעונה אחת.
ביוני 2019 הודיע סרנה על פרישה ממשחק פעיל.
נבחרת קרואטיה
סרנה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קרואטיה במשחק ידידות מול בנובמבר 2002. את שערו הראשון בנבחרת כבש במסגרת מוקדמות יורו 2004 בניצחון נבחרתו על נבחרת בלגיה. למרות שש הופעות בקמפיין המוקדמות, כולל בשני משחקי הפלייאוף נגד, שותף סרנה ביורו 2004 רק כמחליף בשני משחקים, ונבחרתו הודחה כבר בסיבוב הראשון.
לאחר טורניר היורו, הפך סרנה לבורג משמעותי במדים הלאומיים בקמפיין מוקדמות מונדיאל 2006. הוא הבקיע חמישה שערים בתשעה משחקים בהם שותף והיה הכובש המוביל של הנבחרת בקמפיין. הוא הבקיע את שערי הניצחון בשני המשחקים נגד שוודיה, צמד בתיקו 2-2 הביתי נגד בולגריה ובניצחון החוץ 1-3 נגד איסלנד. הוא המשיך עם הנבחרת למונדיאל שנערך בגרמניה, ואף כבש את השער הראשון בתיקן 2-2 מול אשר נעל את שלב הבתים, אך נבחרתו לא המשיכה לשלבי הפלייאוף.
סרנה זומן לסגל הנבחרת לקראת יורו 2008. הוא כבש את שער הבכורה של נבחרתו בטורניר, בניצחון על, ועזר לקבוצתו להעפיל עד לשלב רבע הגמר בה הודחה בבעיטות הכרעה מול נבחרת טורקיה. בסיום הטורניר, פרש קפטן הנבחרת ניקו קובאץ' וסרנה קיבל את סרט הקפטן.
לאחר שהנבחרת הודחה בשמינית הגמר על ידי פורטוגל ביורו 2016 הודיע סרנה על פרישה מהנבחרת.
הישגים
היידוק ספליט
שחטאר דונצק
איציק פצצתי
עומר מור (נולד ב-27 בפברואר 1985 ברחובות), המוכר בשם הבמה איציק פצצתי, הוא מפיק מוזיקלי, נגן גיטרה, זמר, אמן ביטבוקס ושחקן ישראלי זוכה פרס קיפוד הזהב בקטגוריית המוזיקה ובקטגוריית הכתיבה למחזות "העיר הזאת" ו"תיכון מגשימים".
קריירה
מור החל את דרכו כמפיק בלהקת "המופע של ויקטור ג'קסון" בה היו חברים עומר הברון ועמית אולמן. הלהקה עסקה בסגנון ההיפ הופ ובמחוות להיפ הופ הישראלי של שנות ה-90. את דרכו בתיאטרון החל במחזה "העיר הזאת", מחזה ראפ בלשי יחד עם חברי להקת ויקטור ג'קסון והשחקניות רוני רוקט/דורית ליליין במסגרת תיאטרון האינקובטור. ההצגה הפכה לאחת מההצגות המצליחות של התיאטרון ונשלחה להופיע באירופה. ההצגה הייתה אמורה להשתתף בפסטיבל הפרינג' באדינבורו שבסקוטלנד אך עקב מחאת אנשי תנועת BDS בוטל המופע.
ב-2018 הפיק מוזיקלית את מופע הפתיחה של 70 שנים לפסטיבל ישראל שנקרא היפהופלנד ועסק בתרבות ההיפ הופ הישראלית.
ב-2020 הוציא את אלבומו הראשון, "שירים".
פיגוע הדקירה בבית הכנסת בתל אביב
פיגוע הדקירה בבית הכנסת בבית פנורמה בתל אביב הוא פיגוע דקירה שבוצע בצהרי ז' בכסלו ה'תשע"ו, 19 בנובמבר 2015, בבית כנסת בדרך בן־צבי בתל אביב בו נרצחו 2 יהודים בעת תפילת מנחה.
הפיגוע
בשעה 14:00 בצוהרי ז' בכסלו ה'תשע"ו, 19 בנובמבר 2015, בעת תפילת מנחה, נכנס המחבל ראאד אל-מסלאמה, שב"ח, אב לחמישה מדורא, חמוש בסכין לחדר בבניין פנורמה, השוכן בדרך בן צבי שבדרום תל אביב. הוא עלה לקומה הרביעית, והחל לדקור כל מי שנקרה בדרכו. שלושה בני אדם נפצעו, בהם שניים באורח אנוש שמותם נקבע לאחר מכן ואדם נוסף שנפצע בינוני. לאחר מכן המחבל ניסה להיכנס לבית כנסת מאולתר שהיה בקומה, אך המתפללים מנעו ממנו את הכניסה אליו. אזרח ששהה במקום תפס את המחבל עד להגעת השוטרים, שעצרו אותו והביאו אותו לחקירה בה טען "באתי להרוג יהודים, אני רוצה להיות שהיד".
לאחר הפיגוע
באותו היום כמה שעות לאחר מכן בוצע הפיגוע המשולב בכניסה לאלון שבות ליד צומת הגוש בו נרצח יהודי תושב היישוב, יהודי מבוסטון ופלסטיני תושב חברון.
אבגול
אַבְגּוֹל תַּעֲשִׂיּוֹת 1953 בע"מ היא חברה העוסקת בייצור בד לא ארוג בישראל ומחוצה לה. מוצריה משמשים בעיקר לייצור מוצרי היגיינה, כגון חיתולים חד-פעמיים לתינוקות ולמבוגרים ומוצרי היגיינה נשית, אך גם מגבונים חד-פעמיים, ריפוד רהיטים, בנייה, ביגוד ומוצרי חקלאות. אבגול היא חברה ציבורית, ומניותיה נסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב. מניית החברה כלולה במדד תל אביב 100. עיקר מכירות החברה מבוצעות ללקוחות באירופה ובאמריקה הצפונית.
אודות החברה
אבגול נוסדה בשנת 1953. החל משנת 1988 עוסקת החברה בייצור מוצרי בד לא ארוג במפעלה שבאזור התעשייה ברקן, ובשנת 2001 רכשה מפעל לייצור בד לא ארוג בצפון קרוליינה. בשנת 2004 הקימה אבגול מיזם משותף בסין, כשבמהלך הרבעון השני של שנת 2010 גדלו החזקותיה של החברה במיזם ל-80%. בשנת 2006 החלה החברה בהקמת אתר ייצור ברוסיה, שהחל את פעילותו המסחרית במהלך הרבעון השני של שנת 2008.
בשנת 2007, פרסמה החברה תשקיף הנפקה לציבור, שעל פיו הונפקו לציבור ונרשמו למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב ניירות ערך של החברה. לאחר השלמת ההנפקה על פי התשקיף הפכה החברה לחברה ציבורית.
גביע העולם בכדורגל נשים 1995
גביע העולם בכדורגל נשים 1995 (אנגלית: 1995 FIFA Women's World Cup) הוא גביע העולם בכדורגל נשים השני שארגנה פיפ"א. הטורניר נערך בשוודיה, החל ב-5 ביוני והסתיים ב-18 ביוני 1995. גביע עולם זה הוא סיום של משחקי מוקדמות שהחלו באוגוסט 1994, שבהם שיחקו 55 נבחרות לאומיות. שוודיה נבחרה לארח את הטורניר, ובכך הייתה למדינה הראשונה שאירחה גם את גביע העולם לגברים וגם את גביע העולם לנשים.
טורניר זה אופיין במספר צופים נמוך יחסית לשאר גביעי העולם לנשים, כאשר ממוצע הצופים למשחק עמד על 4,316 איש בלבד. בנוסף, המשחק בין ניגריה לקנדה בשלב הבתים, הוא המשחק בעל מספר הצופים הקטן ביותר בתולדות גביע העולם לנשים (250 איש), ומשחק הגמר של הטורניר הוא הגמר הכי פחות נצפה בהיסטוריה של המפעל - 17,158 צופים.
משחק הגמר נערך באצטדיון רוסונדה (בו שוחק גם גמר מונדיאל 1958), והפגיש את נבחרות גרמניה ונורווגיה, לה זו הייתה הופעה שנייה ברציפות בגמר. במשחק עצמו, כבשו הנורווגיות שני שערים צמודים בדקות ה-37 וה-40, והבטיחו את הזכייה בגביע. האגה רייסה, שכבשה את השער הראשון בגמר, זכתה בפרס השחקנית המצטיינת של הטורניר, בעדו חברתה לנבחרת אן קריסטין אהרונס, סיימה כמלכת השערים.
אצטדיונים
חמישה אצטדיונים, בחמש ערים שונות, נבחרו לארח את משחקי גביע העולם. שני חצאי הגמר נערכו באצטדיון האולימפי של הלסינגבורג ובארוסואלן בוסטרוס ומשחק הגמר נערך באצטדיון רוסונדה, הנמצא בפרוורי סטוקהולם.
כובשות השערים
בסך הכל, נכבשו במהלך הטורניר 99 שערים על ידי 58 שחקניות שונות, בעוד אף אחד מהם לא היה שער עצמי. להלן מוצגות הכדורגלניות שהבקיעו שלושה שערים ומעלה במהלך הטורניר: 6 שערים 5 שערים 3 שערים
The Trees They Grow So High
The Trees They Grow So High (בעברית: הַעֵצִים הֵם צוֹמְחִים כָּל כָּךְ גָּבוֹהַּ) הוא אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת האנגלייה שרה ברייטמן. האלבום יצא לאור ב-28 בדצמבר 1988, על ידי חברת התקליטים EMI רקורדס. האלבום ידוע גם בשם, Early One Morning, בו הופץ בחלק מרחבי העולם. הוא הופק על ידי ג'ון פרייזר.
כמה עשורים לאחר יציאתו, הגיע האלבום למקום ה-135 במצעד האלבומים שביפן.
רקע והוצאה
האלבום מורכב משירי עם אירופאים. כמו כן, העיבודים באלבום נעשו על ידי בנג'מין בריטן (פסנתר) וג'פרי פרסונס.
מאיר סוקולר
מאיר סוקולר (נולד ב-17 במאי 1944 בבוכרה שבאוזבקיסטן) הוא כלכלן ודוקטור לכלכלה ישראלי, ששימש במגוון תפקידים בכירים בבנק ישראל, לרבות כממלא מקום נגיד בנק ישראל.
ביוגרפיה
סוקולר סיים את לימודי הדוקטורט שלו ב-1975 באוניברסיטת ניו יורק. עבד בבנק ישראל בין השנים 1976-2006. הוא החל את עבודתו ככלכלן ביחידת הפיקוח על הבנקים בה התקדם לתפקיד בכיר, לאחר מכן מונה לסגן מנהל מחלקת המחקר, ממנה התקדם ומונה למנהל המחלקה המוניטרית.
בין השנים 2002-2006 שימש סוקולר משנה לנגיד הבנק, מינוי בהמלצת הנגיד דאז ד"ר קליין, ובין 17 בינואר ל-30 באפריל 2005 אף מילא מקום נגיד בנק ישראל. הוא פרש מבנק ישראל לאחר כניסתו של פרופ' סטנלי פישר לתפקידו.
בשנת 2005 היה סוקולר חבר בוועדת בכר שמונתה לצורך ביצוע רפורמה בשוק ההון - הפחתת ריכוזיות וצמצום ניגודי אינטרסים בבנקים.
לאחר פרישתו מהבנק שימש כיועץ בכיר בקרן המטבע הבינלאומי.
הוא נשוי ואב לשלושה ילדים.
ג'מיל מרדם
ג'מיל מרדם ביי (1894–1960), היה פוליטיקאי סורי. נולד בדמשק למשפחת אריסטוקרטיה סונית מבוססת. למד בבית הספר למדעי המדינה בפריז, השתייך למקימי ארגון אל-פתאת כאופוזיציה לאימפריה העות'מאנית. כיהן בתפקידים מרכזיים בפוליטיקה הסורית, ביניהם ראש הממשלה מטעם הגוש הלאומי.
פעילות פוליטית בזמן המנדט
תחילת דרכו של מרדם בזמן המנדט הצרפתי התאפיינה בשיתוף הדוק עם עבד אל-רחמן שהבנדר, מראשוני הלאומיות הסורית, אשר דגלה בהקמת מדינה עצמאית מלוכנית והייתה בקשר הדוק עם ההאשמים. יחד עם שהבנדר הוא היה ממקימי מפלגת העם, אשר עתידה הייתה להיות חלק מהגוש הלאומי. לפרקים הוא נרדף על ידי שלטונות המנדט, ולפרקים הם איפשרו לו לפעול. בזמן המרד הדרוזי (1925-1927), שהבדנר ומרדם ניסו להקנות למרד אופי לאומי סורי, כאשר שהבנדר מטיל על מרדם מטלות כגון הברחת נשק וגיוס לוחמים. כאשר המרד נכשל מרדם ברח ליפו, אך הוסגר על ידי הבריטים וישב בכלא הצרפתי בסוריה 'אי ארואד' במשך שנה. ב-1927 השתחרר ועזר בהקמת הגוש הלאומי, ושירת בוועדת המנהלת שלה תחת האשם אל-אתאסי אשר נהיה נשיא סוריה. ב-1936 השתתף בהנהגת מרד כנגד המנדט, ונסע לפריז יחד עם אל-אתאסי על מנת לשאת ולתת עם הצרפתים. המשא ומתן הניב את חוזה 1936, אשר הכיר בשאיפת הסורים לעצמאות תחת מגבלות קשות, חוזה אשר אושרר על ידי הפרלמנט הסורי אך לא על ידי הצרפתי. עם זאת, השניים חזרו מפריז כמנצחים ומרדם נהיה ראש הממשלה. מרדם המשיך להיות במרכז הפוליטיקה הסורית בשנים הבאות, וכיהן כשר ההגנה, החוץ והבריאות.
מחקרו של מאיר זמיר בארכיונים הצרפתיים מעלה שמרדם היה סוכן כפול, משרתם של שני אדונים, של הבריטים תחילה, ולאחר מכן נסחט והופעל על ידי הצרפתים וכאיש הקשר שימש אליהו ששון, ראש האגף הערבי במחלקה המדינית של הסוכנות היהודית. היישוב ומדינת ישראל הפיקו תועלת מרובה מפירות המידע שהגיע ממרדם וסייעו לניצחון במלחמת השחרור. גולת הכותרת של המידע שדלף באמצעות מרדם הייתה התוכנית האנגלו-עיראקית החשאית להקמת איחוד מדינות הסהר הפורה תחת הגמוניה עיראקית וסיכולה של תוכנית החלוקה - 'עסקת פלשתינה'.
לאחר המנדט
ההפסד הצורב במלחמת 1948 הותירה את סוריה במצב של משבר, כאשר האצבע המאשימה הופנתה בראש ובראשונה כנגד ההנהגה הפוליטית- ומרדם בתוכה. מרדם, אשר היה ראש הממשלה, התפטר מתפקיד זה באוגוסט 1948, כשהוא מכריז כי הוא עוזב את הפוליטיקה הסורית. את שארית חייו בילה בערב הסעודית ובמצרים, והיה בקשרים טובים עם המלך פארוק המצרי וגם עם גמאל עבד אל נאצר, אשר הציע את תמיכת מצרים בהחזרתו של מרדם לפוליטיקה הסורית (מרדם סירב). ג'מיל מרדם נפטר בקהיר ב-1960, ונקבר בדמשק.
מת או חובה
מת או חובה (באנגלית: Truth or Dare) הוא מותחן אימה על-טבעי אמריקאי שבוים על ידי הבמאי ג'ף ולדו ומככבים בו לוסי הייל וטיילר פוזי בתפקידים ראשיים. הסרט עוקב אחר קבוצה של חברים סטודנטים שמשחקים במשחק הפופולרי "אמת או חובה" במהלך חופשה במקסיקו, אך בשובם מהחופשה, הם מגלים שהמשחק מסרב להניח להם.
הסרט הופק על ידי חברת ההפקות "בלאמהאוס הפקות" והופץ על ידי "אולפני יוניברסל". הסרט יצא לאקרנים ב-13 באפריל 2018, ולמרות הביקורות השליליות שקיבל, הסרט נהפך להצלחה גדולה וגרף הכנסה של 82 מיליון דולר בקופות לעומת תקציב זעום של 3.5 מיליון דולר. בישראל, הסרט יצא לאקרנים ב-31 במאי 2018.
עלילה
אוליביה בארון היא תלמידה בקולג' הנתפסת בעיני אחרים כבחורה טובה שתמיד שמה את הצרכים של אחרים לפני שלה. במהלך חופשת האביב האחרונה שלה, היא נוסעת לחופשה במקסיקו עם חבריה הטובים. בבר אוליביה פוגשת אדם בשם קרטר שמזמין אותה ואת חבריה ללכת לשתות בכנסייה נטושה. שם קרטר מציע להם לשחק אמת או חובה. במהלך המשחק חברם טייסון קוראן חושף שאוליביה מאוהבת בלוקאס מורנו, החבר של מארקי קמרון חברתה הטובה, אך היא מכחישה את זה. קרטר חושף שהוא הונה אותם לשחק גרסה על טבעית של המשחק ומזהיר אותם לעשות כל מה שהמשחק מבקש או שהם ייהרגו.
בבית הספר אוליביה רואה הזיות שקוראות לה לבחור אמת או חובה. היא בוחרת "אמת" ופולטת שמארקי לא נאמנה ללוקאס באופן סדרתי. החברים מגלים שחברם רוני נאלץ להתאבד לאחר שהוא לא הצליח להשלים חובה. לוקאס בוחר "אמת" ומודה שתמיד היו לו רגשות כלפי אוליביה. מארקי נאלצת לשבור את ידה של אוליביה בעוד חברם בראד צ'אנג נאלץ להודות בפני אביו שהוא הומו. טייסון עדיין לא מאמין במציאות של השלכות המשחק. לאחר מכן הוא נהרג כשהוא משקר בתורו. חברתם פנלופה אמרי בוחרת "אמת", אך המשחק לא נותן לה לבחור אמת, והחובה שלה היא ללכת על הקצה של הגג בזמן שהיא שותה. בעזרת הקבוצה היא מצליחה להשלים את החובה מבלי להיפגע.
הקבוצה מגלה סיפור באינטרנט על אישה בשם ג'יזל האמונד שהציתה אישה במקסיקו כחובה של המשחק. הם קובעים איתה פגישה דרך הרשתות החברתיות. ג'יזל מגלה שהיא וחבריה שיחקו את המשחק באותה כנסייה, ושאחד מחבריה סאם מיהן השתכר והחל להרוס את המקום. כשהם הגיעו הביתה, המשחק איכשהו נמשך ורק היא וקרטר שרדו. לקרטר הייתה חובה לצרף עוד אנשים למשחק כדי לתת לעצמם יותר זמן לפני שיחזור התור שלהם. ג'יזל מגלה שהחובה שלה היא להרוג את אוליביה, ולכן היא מנסה לירות בה, אך חברתה פנלופה נעמדת לפניה והיא זו שנורית ומתה. לאחר שנכשלה בחובה שלה, ג'יזל נאלצת להתאבד. התור של אוליביה שוב מגיע, והיא שוכבת עם לוקאס לאחר שהיא מגלה שזו החובה שלה. בזמן שהם מקיימים יחסי מין, לוקאס נאלץ להודות שלמרות שאכפת לו ממנה, הוא עדיין מאוהב במארקי.
אוליביה ולוקאס נוסעים לטיחואנה ושם הם פוגשים את אינז רייס נזירה לשעבר בכנסייה שאינה יכולה לדבר. על ידי כתיבה על נייר, אינז מספרת להם שהכומר של הכנסייה היה נוהג לאנוס את הנזירות. כשהגיע התור של אינז, היא זימנה שד עתיק בשם קאלוקס כדי להציל את עצמה מהכומר. השד אומנם הרג את הכומר, אך לרוע המזל הוא המשיך במסע ההרג שלו, והרג גם כמה נזירות שהיו חברותיה של אינז. כדי להציל את עצמה ואת חברותיה, אינז ביצעה טקס שכולל לחתוך את לשונה ולשים אותה בכד, והטקס גרם לקאלוקס להיכלא בכד. הקבוצה מבינה שסאם כנראה שבר את הכד, ולכן זה שחרר את קאלוקס. כדי ללכוד שוב את קאלוקס, סאם צריך לבצע בכנסייה את אותו טקס שביצעה אינז.
מראקי נאלצת לחשוף שהיא שומרת את האקדח שאיתו אביה התאבד, מכיוון שגם היא בעצמה שוקלת התאבדות. החובה של בראד היא לאיים על אביו באקדח, ולגרום לו להתחנן על חייו. בעודו עושה זאת, הוא נורה ונהרג על ידי קצין שהתקרב למקום. אוליביה נאלצת לספר למארקי שבלילה שבו אביה התאבד, הוא תקף מינית את אוליביה והיא אמרה לו שלמארקי יהיה טוב יותר אם הוא ימות. למרות שבהתחלה מארקי היא מאוד פגועה, והיא אף שוקלת להתאבד עם האקדח של אביה, לבסוף היא סולחת לאוליביה ואומרת לה שזו לא אשמתה מכיוון שאביה כבר ניסה להתאבד בעבר.
אוליביה לומדת שקרטר וסאם הם אותו אדם. אוליביה, מארקי ולוקאס מוצאים את סאם ומכריחים אותו לחזור לכנסייה הנטושה. בזמן שסאם עובר את הטקס כדי ללכוד את קאלוקס, החובה של לוקאס היא להרוג את אוליביה או את מארקי. כאשר הוא מסרב, קאלוקס משתלט עליו והוא מאלץ אותו להרוג את סאם וגם להתאבד, כדי שסאם לא יוכל להשלים את הטקס. כשמגיע תורה של מארקי, אוליביה אומרת לה לבחור "חובה", ואז לסרב לעשות את זה. כתוצאה מכך קאלוקס משתלט על מארקי, ואז אוליביה מאלצת את קאלוקס להיכנס למשחק בכך שהיא מבקשת ממנו לבחור אמת או חובה. קאלוקס נאלץ לומר את האמת שאין סיכוי שיצליחו לצאת מהמשחק בחיים כי סאם מת, אך אם הן יצרפו עוד אנשים למשחק הן יוכלו לדחות את התור הבא שלהם. אוליביה מבינה שהמקום היחיד שממנו אפשר לצרף עוד אנשים למשחק הוא הכנסייה, ולכן היא מעלה משם סרטון ליוטיוב שבו היא מזהירה בקצרה את הצופים על המשחק וכלליו. לאחר מכן היא שואלת "אמת או חובה", ובכך היא מערבת את כל מי שרואה את הסרטון במשחק, ובכך היא מעכבת את התור הבא שלה ושל מארקי לעת עתה.
הפקה
הבמאי ג'ף ודלו הסביר כי הוא נשכר למלאכת הבימוי לאחר שהעלה רעיון לסצנת פתיחה לסרט בהתבסס על שם הסרט בפגישות הראשוניות שלו עם "בלאמהאוס הפקות". לאחר מכן, הוא חבר לחברו התסריטאי, כריס רואץ', ולאשתו, ג'יליאן ג'ייקובס, במטרה לחשוב על רעיונות לקונספט הסופי של הסרט.
צילומי הסרט הראשיים החלו ב-7 ביוני 2017 והסתיימו ב-12 ביולי 2017 בלוס אנג'לס.
יציאה לאקרנים
בתחילה, הסרט נועד לצאת לאקרנים ב-27 באפריל 2018, אך בינואר 2018 הוחלט להקדים את התאריך בשבועיים, כך שמועד יציאתו לאקרנים ייפול על התאריך 13 באפריל 2018, (שיצא ביום שישי). בישראל, הסרט יצא לאקרנים ב-31 במאי 2018.
שלמה גיורא שוהם
שלמה גיורא שוהם (נולד ב-14 באפריל 1929, ד' בניסן ה'תרפ"ט) הוא קרימינולוג ישראלי, הוגה דעות בין-תחומי, שחשיבתו מושפעת מהפילוסופים והסופרים של תורת האקזיסטנציאליזם, חתן פרס ישראל לשנת תשס"ג (2003) ופרס א.מ.ת לשנת 2007.
ביוגרפיה
שוהם נולד בשנת 1929 בליטא. ב-1935 עלה לארץ ישראל עם הוריו. גדל בפתח תקווה. בגיל 14 התגייס ל"הגנה" ולאחר מכן למשטרת היישובים. ב-1947 קיבל תעודת בגרות מאוניברסיטת לונדון. השתתף במלחמת העצמאות בקרב על גוש עציון ונפל בשבי הירדנים.
ב-1950 החל ללמוד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, וקיבל תואר שני ב-1953. לאחר מכן היה עוזר פרקליט מחוז ירושלים ועוזר היועץ המשפטי לממשלה חיים כהן. בשנים 1958–1959 היה עמית מחקר במכון לקרימינולוגיה באוניברסיטת קיימברידג' באנגליה. בשנת 1960 השלים את הדוקטורט בפקולטה למשפטים ובמכון לקרימנולוגיה באוניברסיטה העברית. באותה שנה ייסד את המכון לקרימינולוגיה באוניברסיטת בר-אילן. חקר את העבריינות, הסטייה והטיפול בהן. ב-1961 מונה למרצה בכיר באוניברסיטה זו. ב-1965 קיבל מינוי פרופסור חבר באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת בר-אילן.
בשנים 1968–1969 היה פרופסור אורח באוניברסיטת פנסילבניה בפילדלפיה שבארצות הברית. ב-1969 הקים את המחלקה לקרימינולוגיה ולמשפט פלילי באוניברסיטת תל אביב ומ-1970 הוא פרופסור מן המניין באוניברסיטה זו. הצטרף לסגל הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב, שם הוא מכהן עד היום. בנוסף, הוא מרצה במכללה האקדמית צפת.
במלחמת יום הכיפורים נהרג בנו בכורו,, והוא הוסיף את שם בנו לשמו והדבר חולל מפנה בהשקפת עולמו ושינה את גישתו המחקרית, שהפכה להיות אינטרדיסציפלינרית, הטומנת בחובה אינטראקציה בין המדעים השונים (מדעי החברה, מדעי הרוח וביולוגיה) ומסנתזת אותם לכדי תורה הוליסטית.
ב-1977 הוענק לו פרס סלין גליק מהאגודה האמריקאית לקרימינולוגיה. ב-1975 זכה בפרס הציטוט הנשיאותי וב-1981 קיבל אות הוקרה מראש ממשלת צרפת.
ספרו המפורסם ביותר הוא "אות קין" שפורסם בתחילת שנות השבעים ותורגם לשפות רבות, ובו הוא שוטח את תורת הסטיגמה שלו בתחום הפשיעה והסטייה החברתית. בספרו " אנטישמיות : ואלהאלה, גלגלתא ואושוויץ" הסביר את המפלגה הנאצית ואת השואה מנקודת מבט קרימינולוגית.
מפעלו האקדמי הושפע מפילוסופים וסופרים כמו מרטין בובר, אלבר קאמי וז'אן-פול סארטר, והוא כולל מוטיבים רבים ממיתולוגיות עמי העולם.
תורתו היא פיתוחה של תורת מורו יוהאן ת'ורסטן סלין בדבר יחסי הגומלין בין פשיעה לתרבות. חקר את הפשיעה בישראל, על רקע היות המדינה ארץ הגירה שבה מתקיימות התנגשויות בין תרבויות שונות. פרופסור שוהם פועל ביחד עם בתי החולים ורשויות עירוניות בדרכי הטיפול והשיקום של סוטים וחולי נפש, ומסייע בידי המשטרה, שירות הביטחון ובתי הסוהר בשיקום עבריינים.
בין השנים 1989 עד 1990 היה פרופסור אורח באוניברסיטת הסורבון שבפריז. ב-1990 קיבל פרס מהחברה הבינלאומית לרפואה משפטית. בין השנים 1991 ל-1992 היה פרופסור אורח באוניברסיטת אוקספורד. בשנת 2001 נעשה פרופסור אמריטוס באוניברסיטת תל אביב, אך הוא ממשיך במחקריו ובפעילויותיו גם כיום. בשנת 2013 קיבל את אות יקיר עורכי הדין. בשנת 2014 קיבל את אות "איש השנה" מטעם הלשכה הגדולה ירושלים.
כיהן בוועדות ציבוריות רבות: חבר ועדת חיים כהן לדרכי ענישה, ראש ועדת שוהם לסיווג בתי הסוהר, נציג ישראל לוועדה החברתית במועצת אירופה וחבר הוועדה המדעית של האגודה הבינלאומית לקרימינולוגיה. הוא הרצה בכעשרים ארצות, הרצה וחקר בין השאר באוניברסיטאות הרווארד, אוהיו, אולבאני וראטגרס.
שוהם כתב וערך כשבעים ספרים, ובנוסף לכך כתב מאות מאמרים שהופיעו בכתבי עת אקדמיים. תחומי כתיבתו מגוונים וכוללים פילוסופיה, פסיכולוגיה, קרימינולוגיה, סוציולוגיה, משפטים, דת, היסטוריה, קבלה ופוליטיקה. כתב גם מחזה ורומן.
משפחתו
פרופ' שוהם היה נשוי לרות לבית לוריא עד למותה ב-2020. לזוג בת, יעל, בן, בועז, וארבע נכדות. בנם בכורם, גיורא, נפל במלחמת יום הכיפורים, נעמי שמר שהייתה ידידת המשפחה כתבה לזכרו את השיר בכל שנה בסתיו גיורא.
משנתו
בסוף שנות השבעים פיתח יחד עם פרופסור יהודה פריד את שיטת הטיפול האקזיסטנציאליסטית "התרפיה הפרומיתאית" לשיקומם של המכורים לסמים, שיושמה בהצלחה במוסדות רבים וכן בבית הסוהר חרמון, שיטת הטיפול שלו מבוססת על תאוריית יחסי אובייקט של רונלד פיירברן, הפילוסופיה האקזיסטנציאליסטית והפילוסופיה הדיאולוגית של מרטין בובר. הוא מקיים עד היום קבוצות לטיפול בהתמכרויות.
אניאגרם של האישיות
אניאגרם של האישיות הוא מודל טיפולוגי פסבדו-מדעי, המסווג את בני האדם לתשעה טיפוסי אישיות ראשיים, שאותם ניתן לעדן על-פי המבנה הגרפי של תרשים הנקרא "אניאגרם". המודל לא נבחן בכלים מדעיים ואינו מבוסס על מחקר אקדמאי.
את המודל הציע ככל הנראה הבוליביאני אוסקר איצ'זו, מייסד ה-Arica School, בסביבות 1950. רעיונות אלה אומצו ופותחו מאז שנות ה-70 על ידי הפסיכיאטר הצ'ילאני קלאודיו נאראנחו ותלמידיו, שביניהם מספר נזירים ישועים שלמדו את האניאגרם בסמינר.
המונח "אניאגרם של האישיות" מתורגם כ"טבלת התשע" כתרגום חופשי של המילה מיוונית - אנא=תשע, גרם=רישום.
כנפיים
לפי המודל, ניתן לראות את התכונות והמאפיינים של תשעת טיפוסי האישיות של האניאגרם כחופפים בעיגול (העיגול של אניאגרם), כשכל טיפוס קרוב במידת מה לשכניו, כלומר, טיפוסי האישיות ה"אחד-ים", נוטים לגלות כמה מאפיינים של טיפוסי האישיות ה"תשע-ים" וה"שתיים-ים". שני הטיפוסים מכל צד של טיפוס, בדרך-כלל נקראים הכנפיים של אותו הטיפוס (כך מצד אחד של ה"אחד-ים" נמצאים ה"שתיים-ים" ומהצד השני ה"תשע-ים"; לכן, ה"שתיים-ים" וה"תשע-ים" הם הכנפיים של ה"אחדי-ים"). היבט זה של האניאגרם, הוצע לראשונה על ידי קלאודיו נאראנז'ו ופותח על ידי מורים ישועים. עם-זאת, מספר גרסאות של תאוריית האניאגרם של האישיות אינן מכירות בכלל זה או שאינן נותנות כל חשיבות להיבט זה של האניאגרם של האישיות.
מספר תאורטיקנים סבורים כי כנף אחת (הווה אומר, מצד אחד של הטיפוס האישיותי) תהיה לעד יותר דומיננטית ואקטיבית בדינמיקה של הטיפוס, בעוד אחרים מאמינים כי לשתי הכנפיים יכולה להיות פחות או יותר אותה החשיבות, בהתחשב בנסיבות חייו של הטיפוס.
רמות בתוך הטיפוס
כל טיפוס, כמו כל אדם, יכול להיות ברמה גבוהה, בינונית או נמוכה. לפי התאוריה אישיותו של אדם משויכת הן ברמה הגבוהה והן ברמה הבינונית או הנמוכה לטיפוס שאליו הוא משתייך. כלומר: ההתבטאות של הרמה, היא התבטאות שונה אצל כל טיפוס.
תיאור תשעת הטיפוסים
בשונה מהטיפוסים האישיותיים של גלגל המזלות (בו הסמלים המזווגים לאדם נקבעים לפי תאריך הלידה), הטיפוס האניאגרמי של אדם (לעיתים נקרא גם Enneatype) נקבע ביעילות על ידי תהליך זהיר של התבוננות עצמית. האניאגרם מציין תשעה טיפוסים שונים ומראה כיצד טיפוסים אלו מגיבים תחת לחץ או בתנאי שגשוג ופריחה. מספר רב של אסכולות ומערכות לימוד שונות מלמדים את האניאגרם ככלי לידיעה עצמית, כדרך המובילה אותנו בשבילי המודע וחושפת בפנינו את המשחקים והתחבולות המשמשות טיפוסי אישיות שונים, וכמיתר המרים את הפרגוד וחושף בפנינו את המהות הייחודית של כל טיפוס אניאגרמי.
שלוש הקבוצות
ע"פ התאוריה 9 הטיפוסים מחולקים ל-3 קבוצות (או שלישיות): שלישיית הרגש, שלישיית העשייה, שלישיית הכוח.
9 הטיפוסים
להלן טבלה המתארת את תשעת הטיפוסים לפי התאוריה:
ביקורת
יש פסיכולוגים וחוקרים המתייחסים לאניאגרם של האישיות כפסבדו-מדע המשתמש בממדים אישיותיים שרירותיים במהותם, כדי לבסס את האפיונים שלו. מבקרים אלה טוענים שאי-אפשר להצדיק את האניאגרם של האישיות באמצעות שיטות מדעיות אמפיריות מכיוון שהיא חסרה את עקרון ההפרכה. במובן זה, האניאגרם של האישיות נחשבת כלא שונה מתאוריות טיפולוגיות רבות אחרות, כמו זו של קרל יונג, עליה מבוססת המערכת של מיירס-בריגס (MBTI - Myers Briggs Type Indicator).
ה-Pontifical Council for Culture וה-Pontifical Council for Interreligious Dialogue של הכנסייה הרומית הקתולית ביטאה דאגות בנוגע לשימוש באניאגרם בהקשר דתי, וזאת מכיוון שהם טוענים שהאניאגרם "מציג אי-בהירות ודו-משמעות בדרך החיים, באמונות ובעקרונות היסוד של האמונה הנוצרית".
מבקרים אחרים חושדים כי הטענות בדבר תקפותו של האניאגרם יכולות להיות משויכות לאפקט פורר, הנטייה של אנשים להאמין כי תיאור כביכול מתאר אותם באופן אישי ומדויק, אפילו כשהתיאור מבוטא במונחים רחבים מאוד.
הקאנון הפאלי
הקאנון הפאלי (Pāli Canon) (או הכתבים הפאליים) הוא אוסף כתבים הנחשב בסיס הלימוד הבודהיסטי בכל זרמיו. רוב החוקרים מאמינים כי הוא הקדום והשלם מבין הקאנונים בבודהיזם.
השיחות שניהל גאוטמה הבודהה עם תלמידיו הועברו בעל פה מדור לדור עד שלבסוף הועלו על הכתב בפאלי בצורה מסודרת, בתחילת המאה ה-1 לפנה"ס, ככל הנראה בסרי לנקה.
אוסף השיחות המרכיבות את הקאנון, קובץ ל"טרי פיטאקה" (Pitaka) או שלוש האסופות (טרי-שלוש, פיטאקה-אסופה וגם סל), השיחות חולקו לאסופות השונות על פי תוכני השיחה:
הקאנון המכיל כ-4 מיליון מילים לא נדפס עד המאה ה-19, אבל ניתן כיום להגיע אליו באינטרנט. עם זאת, התרגום לאנגלית, שמבוצע על ידי אגודת הטקסט הפאלי, טרם הושלם.
קונטקט אימפרוביזציה
קונטקט-אימפרוביזציה (באנגלית: Contact improvisation, מילולית: אלתור במגע) הוא צורת מחול מודרנית שהתפתחה בארצות הברית בתחילת שנות השבעים, המשלבת עקרונות אלטרנטיביים כנפילה, העברת משקל ואלתור גופני. הריקוד מתבצע בדרך כלל בזוגות, והוא מבוסס על אלתור תוך התמקדות ביצירת קשר גופני בין הרוקדים המתמזגים יחד בתנועה משותפת.
דאגלס באדר
קפטן סר סטיוארט רוברט דאגלס באדר (באנגלית: Group Captain Sir Douglas Robert Steuart Bader; 21 בפברואר 1910 - 5 בספטמבר 1982), שנודע בכינוי "הטייס הקיטע", היה טייס קרב מהולל של חיל האוויר המלכותי הבריטי (RAF) במלחמת העולם השנייה, שהפך לסמל לתעוזה ולנחישות שהפגינו הטייסים הבריטים במהלך הקרב על בריטניה, בשל העובדה שהמשיך לטוס כטייס קרבי אף על פי שאיבד את שתי רגליו בתאונה אווירית, בגיל 21.