cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קריפטואנליזה דיפרנציאלית
תיבות ההחלפה
דיפרנציאל הקלט של הצופן הוא הדיפרנציאל של הקלט בסבב הראשון של הצופן לפני הכניסה לתיבת ההחלפה הראשונה. בהסתמך על ניתוח הדיפרנציאלים של תיבת ההחלפה המתוארת מתקבל: שהוא הדיפרנציאל הכי שכיח. U_i מייצג את הקלט של תיבות ההחלפה בסבב ה-i. כמו כן V_i מייצג את הפלט של תיבות ההחלפה בסבב ה-i בהתאמה. לכן \Delta U_i ו-\Delta V_i מייצגים את הדיפרנציאלים שלהם בהתאמה. כתוצאה מכך. אם ממשיכים בסגנון זה בונים את הדיפרנציאלים של כל סבב וסבב כך ש-. כמובן שיש להביא בחשבון גם את התמורה המבוצעת בכל סבב של רשת ההחלפה תמורה (היות שהתמורה ליניארית היא משפיעה רק על מיקום הסיביות המושפעות). אם בודקים את הדיפרנציאל עבור התיבה S_{12} והתמורה שאחריה מגיעים ל: בהסתברות של 8/16 או 1/2 בהינתן \Delta P. בסבב השני הדיפרנציאל עבור התיבה S_{23} הוא ואחרי התמורה של הסבב השני מתקבל: בהסתברות של 6/16 בהינתן \Delta U_2 או בהסתברות של בהינתן \Delta P. שוב, בהנחה שהדיפרנציאלים בלתי תלוים. באותה דרך אפשר לחשב את הדיפרנציאל עבור הסבב השלישי בתיבות ההחלפה S_{32} ו-S_{33} ולאחר התמורה השלישית ומתקבל: וכן בהסתברות של (6/16)^2 בהינתן \Delta U_3. אם מכפילים את כל ההסתברויות מתקבל המאפיין הדיפרנציאלי של הצופן עד נקודה זו, במקרה זה (בהינתן \Delta P). וזהו המאפיין הדיפרנציאלי של הצופן לאחר R-1 מתוך R סבבים (בדוגמה זו R=4). כשההנחה בכל הדרך היא שהדיפרנציאלים של כל תיבות ההחלפה בכל הסבבים הם בלתי תלויים זה בזה. בשלב זה של ההתקפה על הצופן מצפינים בלוקים רבים שלהם הדיפרנציאל ואז בהסתברות גבוהה, במקרה זה 27/1024 המאפיין הדיפרנציאלי יופיע. כל זוג שאיתו מתקבל \Delta P נקרא זוג נכון וכל זוג אחר שבו המאפיין האמור אינו מתקבל נקרא זוג לא נכון.
בשלב הבא של ההתקפה מנסים לנחש את המפתח ששימש להצפנת הנתונים בסבב האחרון של הצופן. הרעיון הוא שבמקום לנסות לנחש את כל סיביות המפתח שזה לא מעשי מנסים לנחש רק את הסיביות שהושפעו מהדיפרנציאלים של פלט תיבות ההחלפה הפעילות של הסבב האחרון הנקראות בקיצור TPS (מפתח יעד חלקי). מפענחים חלקית (רק סבב אחד של הצופן) את זוגות הטקסטים המוצפנים המתאימים לזוגות הגלויים שהוצפנו (עם הדיפרנציאל \Delta P) עבור כל סיביות היעד (TPS) האפשריות ומנהלים מונה עבור כל זוג כזה שמקודם כאשר הדיפרנציאל של הקלט לסבב האחרון קרוב לערך הצפוי (שהוא המאפיין הדיפרנציאלי של הצופן). סיביות היעד של המפתח האחרון אשר מניבות דיפרנציאל גבוה הן בסבירות גבוהה חלק מהמפתח הסודי. היות שההנחה היא שהסיביות הנכונות אמורות להניב דיפרנציאל (של הקלט לסבב האחרון) קרוב מאוד לערך הצפוי. היות שהמאפיין הדיפרנציאלי הוא בעל הסתברות גבוהה, כל זוג ערכים שאינו נכון אמור להניב תוצאה אקראית פחות או יותר ולכן הדיפרנציאל שלה אמור להיות נמוך מאוד. המאפיין הדיפרנציאלי נקרא גם מבחין, כי בעזרתו ניתן להבחין אם נבחר זוג נכון או לא ובכך מתאפשר להבחין אם ניחוש סיביות המפתח הצליח. כי בניחוש נכון יתקבל דיפרנציאל בעל הסתברות גבוהה שהיא קרובה מאוד למאפיין הדיפרנציאלי של הצופן עד נקודה זו ואילו אם הניחוש אינו נכון יתקבל דיפרנציאל בעל הסתברות מאוד נמוכה.
בנוסף אפשר לייעל את ההתקפה אם לא כל תיבות ההחלפה משפיעות על הקלט. למשל בדוגמה המובאת רק שתי תיבות משפיעות על הנתונים של הצופן בסבב השלישי, לכן, היות שהדיפרנציאל של הקלט לסבב האחרון עבור זוג נכון הוא אפס בשתי התיבות האחרות (הלא פעילות), אפשר לפשוט להתעלם מכל הזוגות שבהן לא מופיעים אפסים בדיפרנציאל המתאים לפוזיציות בתיבות אילו. בדוגמה המובאת אפשר לפצח את הצופן בעזרת התהליך המתואר על ידי 5000 זוגות של קלט/פלט נבחרים, דהיינו 10000 הצפנות עם זוגות קלט שהדיפרנציאל שלהם הוא. וסיביות היעד הנכונות הן במקרה זה. בדוגמה זו המאפיין הדיפרנציאלי של הצופן הוא ובניסוי ותהיה התגלה שסיביות היעד הנכונות הניבו תוצאה של 0.0244 שזה די קרוב.
יעילות
קשה להעריך בדיוק את סיבוכיות ההתקפה המתוארת. בעיקרון ככל שההסתברות הדיפרנציאלית של תיבות ההחלפה הפעילות גבוהה יותר וככל שיש פחות תיבות החלפה פעילות כך המאפיין הדיפרנציאלי של הצופן יהיה גבוה יותר בהתאם. באופן כללי מספר זוגות הטקסטים הגלויים שצריך לבחור כדי להגיע ליכולת להבחין בין זוגות נכונים לזוגות לא נכונים הוא: כאשר p_D הוא המאפיין הדיפרנציאלי של הצופן אחרי R-1 סבבים ו-c הוא קבוע קטן. בהנחה שהדיפרנציאלים של תיבות ההחלפה בלתי תלויים זה בזה, הסתברות המאפיין הדיפרנציאלי של הצופן נתונה על ידי: \gamma מייצג את מספר התיבות הפעילות והסתברות הדיפרנציאל של זוג מסוים בתיבה הפעילה ה-i מיוצגת על ידי \beta_i. הביטוי האחרון מעיד על כך שמספר מועט של מופעים של זוגות נכונים מספיק כדי לתת מונה גבוה של סיביות יעד וכן מונה זה גבוה הרבה יותר מהמונה עבור זוגות לא נכונים. זוג נכון אמור להופיע בהסתברות של 1/p_D זוגות. לכן בפועל מספיקה כפולה קטנה של 1/p_D כדי להצליח בהתקפה הדיפרנציאלית על הצופן.
וריאציות
מאז המצאת הקריפטואנליזה הדפירנציאלית הראשונה על ידי ביהם ושמיר, פותחו מספר וריאציות והרחבות שלה. ב-1993 הציע אלי ביהם קריפטואנליזה דיפרנציאלית חדשה המבוססת על מפתחות קשורים. כלומר התקפה שמניחה כי קיים בין מספר מפתחות הצפנה קשר או יחס כלשהו. ב-1994 המציא לארס קנודסן את הדיפרנציאלים החתוכים וכן דיפרנציאלים מסדר גבוה. קנודסן ודויד וגנר המציאו את הקריפטואנליזה האינטגרלית וב-1998 פיתחו ביהם, אלקס בריוקוב ושמיר את קריפטואנליזה של דיפרנציאלים בלתי אפשריים. ב-1999 פיתחו וגנר וקנודסן את התקפת בומרנג ששונתה ב-2001 על ידי ביהם, נתן קלר ואור דונקלמן להתקפת מלבן. התקפות מפתחות קשורים המנצלות חולשות בתהליך הכנת המפתח ניתנות לשילוב עם סוגים אחרים של התקפות דיפרנציאליות. להלן רשימה של התקפות דיפרנציאליות ידועות:
עמידות של צפנים
קריפטואנליזה דיפרנציאלית הייתה ידועה למדעני IBM בעת פיתוח צופן ה-DES ועמידות בפני השיטה הייתה אחת ממטרות התכנון של האלגוריתם. משום כך, צופן זה עמיד באופן יחסי בפני התקפת זו. למרות זאת, באמצעות שימוש בקריפטואנליזה דיפרנציאלית ניתן להפחית את טווח המפתחות לחיפוש מ-2^{55} ל-2^{47}. הרחבה של הצופן DES-X מגדילה את מספר הפעולות הדרוש ל-2^{61}. AES וצפנים מודרניים שפורסמו לאחר פרסום השיטה נדרשו להוכיח עמידות בפני השיטה.
באופן כללי, צפנים מודרניים פותחו תוך התחשבות בקריפטואנליזה דיפרנציאלית, לכן היא אינה מעשית במיוחד בימינו, גם בגלל העובדה שנדרשת כמות עצומה של טקסטים גלויים וטקסטים מוצפנים לפי בחירת המתקיף, שקשה מאוד להשיג במציאות. למרות זאת שיטה זו מהווה כלי שימושי להערכת ביטחון של כל צופן סימטרי. אם יתגלה שבאמצעות התקפה דיפרנציאלית יהיה אפשר לפצח את הצופן בפחות מהזמן הדרוש לכוח גס הדבר מהווה חולשה רצינית שתגרום בוודאי להימנע משימוש בו אפילו אם ההתקפה תאורטית בלבד. מלבד זאת, קיומן של חולשות אפילו אם אינן מסכנות את השימוש בו כעת, מעיד על כך שייתכן שישנם פגמים מהותיים בתכנון הצופן שעלולים להתגלות בעתיד כאשר ההתקפות ישתפרו.
אופנה במדינות המערב בשנות ה-80 של המאה ה-20
טרנדים בולטים בביגוד במהלך העשור כללו בין היתר כריות כתפיים, ז'קטים מג'ינס, מכנסי עור, מעילי טייסים, מכנסי ג'ינס מסוג "pleated acid-washed", חצאיות מיני, וחותלות (אשר הפכו לפריט אופנתי בקרב נשים בהשראת סרטי ריקוד כ"תהילה" ו"פלאשדנס").
מגמות אופנה בולטות נוספות במהלך העשור כוללות סרטי מצח, משקפי שמש לטייסים של חברת ריי באן (אשר הפכו לפריט אופנתי בהשראת הסרט "אהבה בשחקים"), ומשקפי שמש מסוג "Wayfarer" של חברת ריי באן (אשר הפכו לפריט אופנתי בהשראת הסרטים "שעשועים מסוכנים" ו"האחים בלוז"),.
מספר מדוגמניות האופנה המובילות בשנות ה-80 כללו בין היתר את ברוק שילדס, כריסטי ברינקלי, ג'יה קרנג'י, קים אלכסיס, קרול אלט, רנה סימונסן, אל מקפירסון, ופולינה פוריסקובה.
אופנת נשים בשנות השמונים
רפידות כתף, אשר הפכו פופולריות בין היתר על ידי לינדה אוונס באופרת הסבון "שושלת", נשארו פופולריות לכל אורך העשור.
לזמרות הייתה השפעה ניכרת על מגמות האופנה בקרב נשים במהלך העשור. זמרות עם השפעה ניכרת על מגמות האופנה במהלך העשור כוללות בין היתר את מדונה, וסינדי לאופר.
מכנסי ג'ינס שטופים בחומצה ומעילי הג'ינס הפכו פופולריים במיוחד בקרב נשים צעירות במהלך העשור.
עגילים, לרוב צבעוניים וגדולים, היו פופולריים, במיוחד בקרב נערות.
אופנת להקות הגל החדש
מתחילת שנות השמונים ועד אמצע שנות השמונים מספר להקות גל חדש השפיעו על סגנונות הלבוש של גברים ונשים. להקות הגל החדש התבלטו בסגנון אופנתי ייחודי, אם כי אקלקטי. דוגמאות בולטות הן התסרוקות של להקות A Flock of Seagulls וקג'גוגו, שיערה הצבעוני של סינדי לאופר ומשקפיו הצבעוניים של אלביס קוסטלו. אם בפאנק הדגש היה על בגדים שנראים בלויים, כדרך של הבעת מרד, הרי האופי המתוחכם והנסיוני של הגל החדש הביא למראות אחרים. להקת Talking Heads הייתה מופיעה פעמים רבות בווריאציות על חליפות וביגוד מחויט ודרך התנועעותן על הבמה הייתה מאופקת יותר. חברי להקת Devo חבשו כובעי פלסטיק אדומים שדמו לעציצים. אופנת שנות ה-80 השפיעה גם היא, והושפעה מהסגנון פורץ הדרך וחסר הגבולות שאפיין את להקות הגל החדש.
אופנת "מיאמי מחלק מוסר" ו"מגנום, בלש פרטי"
סדרות הטלוויזיה "מיאמי מחלק מוסר" ו"מגנום, בלש פרטי" תרמו לעלייה בפופולרית של הסגנון האופנתי של הדמויות הראשיות בסדרות אשר לבשו חולצות טריקו פשוטות מתחת לחליפות יקרות עם כתפיים רחבות, חולצות הוואי, וז'קטים אשר לרוב היו אפורים, חומים, או לבן.
אביזרים נלווים
המכירות של משקפי השמש לטייסים של חברת ריי באן קפצו ב-40% לאחר שהופיעו באופן בולט בסרט הפופולרי "אהבה בשחקים". גם משקפי השמש מסוג "Wayfarer" של חברת ריי באן הפכו לפריט אופנתי פופולרי לאחר שהופיעו באופן בולט בסרטים "שעשועים מסוכנים" ו"האחים בלוז".
תסרוקות נשים
תסרוקות מקורזלות עם נפח הפכו פופולריים במיוחד במהלך העשור על ידי כוכבי קולנוע ומוזיקה, ובמיוחד בקרב בני נוער. תסרוקות אלה הפכו לאייקוניות באמצע שנות השמונים.
תסרוקות גברים
תסרוקת פופולרית נוספת במהלך העשור הייתה תסרוקת הפרם.
פאות הלחיים שהיו פופולריות בשנות ה-60 וה -70 חדלו להיות אופנתיים במהלך העשור. זקנים חדלו להיות אופנתיים אך שפמים נשארו נפוצים בקרב גברים צווארון כחול.
גלריית תמונות
תמונות שמציגות מגמות בולטות באופנה במהלך העשור
האי ברחוב הציפורים
האי ברחוב הציפורים הוא ספר מאת אורי אורלב, שנכתב בשנת 1981, ומתאר את חייו של ילד בגטו בפולין בזמן מלחמת העולם השנייה.
ב-1997 יצא הסרט הדני "Øen i Fuglegaden", המבוסס על הספר. הסרט, בבימויו של סורן קרא-יקובסן המשתייך לתנועת דוגמה 95, זכה במספר פרסים בינלאומיים.
תמצית העלילה
אלכס הוא ילד יהודי בן 11 בשואה, שמסתתר בבית הרוס ברחוב בגטו בפולין, שדייריו שולחו ממנו והשאירו אחריהם כמעט את כל רכושם. בזמן שאלכס ממתין לאביו שיחזור לקחת אותו, הוא לומד לשרוד לבדו, ומתבונן בנעשה בשכונה הפולנית.
רקע היסטורי
הספר מתרחש בפולין, באחד הגטאות מתקופת השואה. הספר מתמקד בהישרדותם של ילדים בשואה.
הסיפור מתחיל בתחילת שנות הארבעים של המאה העשרים. בתקופה זו ניתן להבחין בהקצנת רדיפת היהודים בגרמניה. ההקצנה התבטאה בהרג מרובה והמוני, ובתהליך שמסתיים בפתרון הסופי. כפי שמתואר בספר, היהודים בגרמניה הנאצית ובפולין היו הקהילות הראשונות שסבלו ממדיניות הגזע הנאצית.
בתקופת השואה בשטחי הכיבוש הנאציים במזרח אירופה במלחמת העולם השנייה, רוכזו היהודים במתחמים שנקראו "גטו". אלכס נאלץ לחיות ולשרוד במתחם זה לבדו. המתחמים הוקמו על ידי שלטונות גרמניה הנאצית בשיתוף פעולה עם המקומיים, ובמקרים רבים בשכונות וברבעים יהודים ובסמוך להם. תהליך הקמתם היה דומה ברוב שטחי הכיבוש: יהודי העיר וסביבותיה נצטוו לעבור להתגורר ברחובות או רבעים מוגדרים, שלעיתים פונו מיושביהם הלא-יהודים, כשלב מקדים לפני שילוחם אל מחנות ההשמדה.
נאסר על היהודים להתגורר מחוץ לגטו הצפוף. הגטו נועד לצמצם את המגע בין יהודים ללא-יהודים ולהגבילו למישור הכלכלי בלבד, והיהודים ניהלו את חייהם הפנימיים לפי מנהגיהם. גטאות אלה, שהוקמו בערים רבות במזרח אירופה נודעו בתנאי המחיה הירודים באופן קיצוני. עבור אלו ששרדו את הגטאות, היה הגטו תחנת מעבר בדרך לגורל קשה יותר במחנות ההשמדה.
נרמז שאביו של אלכס נשלח אל מחנה עבודה לאחר סלקציה. רמיזה זו ממחישה את תכלית מטרתם של הגרמנים בריכוז היהודים בגטאות. ריכוז זה נעשה על מנת להקל על החיילים שיאספו את היהודים אל מחנות ההשמדה והכפייה.
בשנת 1933 החלו הנאצים בהקמת מחנות ריכוז, שלימים הפכו לרשת מחנות לעבודת כפייה על פני אירופה הכבושה. במטרה לנצל את כוח האדם מקרב אסירי מחנות הריכוז, העבידו הנאצים את היהודים הכלואים במחנות אלה. שהיו חלק מהפתרון הסופי.
הנאצים השתמשו בטקטיקה של תהליך כפול, שהטעה את היהודים שהם הולכים למקום טוב ומאושר, כחלק מאחיזת העיניים באמצעים שונים של התעמולה הנאצית, כדי שהיהודים יעלו ללא התנגדות לרכבות שהובילו אותם למחנות ההשמדה. בתקופה זו החלו טרנספורטים של יהודים למחנות ההשמדה. רדיפת היהודים בתקופה זו באה לידי ביטוי באירועים קבועים והגבלות שחלות על היהודים, וברדיפה ומסעות רצח והשמדה מצד הנאצים שנרמזים בספר (היעלמותה של אמא של אלכס). אירועים אלו באים לידי ביטוי בספר כגלי אנטישמיות (שהם חלק מהרדיפה הנאצית) בפולין, בהשפעת עליית הנאצים ושלטונם.
במהלך הסיפור אלכס פוגש דמויות רבות שמגיעות מהמחתרת, ונרמז במהלך הספר על אפשרות היותם חלק מתנועת הפרטיזנים. אלכס פוגש אותם במקרה במהלך הסיפור, כששניים מהם צריכים סיוע רפואי ומקום מסתור. כל האירועים הללו הם חלק מתהליך הישרדותו של אלכס בגטו לבדו במהלך השואה, בעוד שהוא מחכה לחזרתו של אביו.
כדוגמה להישרדות הילדים בשואה, אלכס נאלץ לשרוד לבדו בגטו. תיאור הישרדותו בגטו תואם את המחקר ההיסטורי, לפיו ילדים שנשארו בודדים בגטו הבינו שלא יהיה מי שייקח עליהם אחריות או יעזור להם, ולכן הם נאלצו לדאוג לעצמם. אף על פי שהיו בעלי יכולת ויוזמה להשיג לבדם מזון לקיומם, הם חיפשו בכל זאת קשר וקרבה אנושית עם קרובי משפחה, ממש כמו בהישרדותו של אלכס, לבדו, תוך כדי חיפוש אחר קרבתו של אביו וכמיהה לחזרתו.
יחסי איסלנד–מרוקו
יחסי איסלנד–מרוקו הם היחסים הדיפלומטיים בין איסלנד למרוקו.
סקירה כללית
איסלנד כוננה יחסים דיפלומטיים עם מרוקו ב-24 בספטמבר 1985. ב-3 באפריל 2019 משלחת בת שלושה חברים מחזית פוליסריו, שבראשה עמד בראהים גאלי, נשיא רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית, ביקרה ברייקיאוויק, ונפגשה עם ראש הממשלה קתרין יקובסדוטיר. דווח כי עאלי ביקש תמיכה מאיסלנד במאבקה של החזית ל"דה-קולוניזציה" של סהרה המערבית. בתגובה, ראש הממשלה יקובסדוטיר "הביעה את התעניינותה של ממשלתה בסהרה המערבית", על פי שירות העיתונאים Sahara שבבעלות פוליסריו, ובנוסף אמרה כי ארצה עוקבת מקרוב אחר הסכסוך הטריטוריאלי של מערב סהרה והיא "מחויבת למאמצי הסדר, בהתאם להחלטות האו"ם ולאמנה". המהלך בא בניגוד לעמדת מרוקו הטוענת לבעלותה על סהרה המערבית.
מפרץ אבו קיר
מפרץ אבו קיר (בערבית: خليج أبو قير; תעתיק: خليج أبو قير; תעתיק: Khalīj Abū Qī Qīr) הוא מפרץ רחב ידיים בים התיכון ליד אלכסנדריה שבמצרים, בין שפך הרוזטה של הנילוס לבין העיר אבו קיר. הערים העתיקות, הרקליון ו שקועות מתחת למי המפרץ.
בשנת 1798 נערך במקום קרב הנילוס, קרב ימי שהתחולל בין הצי המלכותי הבריטי לבין הצי של הרפובליקה הצרפתית הראשונה. במפרץ נמצא שדה גז טבעי, שהתגלה בשנות ה-70.
גאוגרפיה
מפרץ אבו קיר שוכן כ-20 ק"מ מזרחית לאלכסנדריה, תחום מדרום-מערב על ידי לשון היבשה של אבו קיר, שעליה שוכנת העיירה אבו קיר, ומצפון-מזרח על ידי שפך הרוזטה של הנילוס. המפרץ הוא אזור חוף מצרי פורה מאוד, אך סובל מאטרופיקציה חריפה ומזיהום מפסולת תעשייתית וביתית לא מטופלת. חברת תעשיות הדשנים והכימיקלים ABU QIR, יצרנית גדולה של דשן חנקן, ממוקמת במפרץ.
שקיעת היבשה
מקורות קלאסיים מצביעים על כך שהזרוע הקנופית של הדלתא של הנילוס נשפכה בעבר לים בקרבת הרקליון או בחלק המזרחי של קאנופיס. שילוב של טקסטים אסלאמיים וחקירה באמצעים גיאו-ארכאולוגיים מצביעים על כך שענף זה עדיין היה קיים במאה השמינית לספירה, כאשר הצפה גדולה גרמה לקאנופיס המזרחית לשקוע לתוך המפרץ. הזרוע הקנופית דעכה לאחר מכן ובסופו של דבר נסגרה. היבשה באזור קאנופוס הייתה נתונה לעליית מפלס הים, רעידות אדמה, צונאמי, ונראה כי חלקים גדולים ממנה כבר נכנעו להפיכת הקרקע לנוזלית בסוף המאה ה-2 לפנה"ס, ושקעו.
ממצאים ארכאולוגים
בימי קדם היה מפרץ אבו קיר מוקף באדמת ביצות והכיל מספר איים. כבר במאה ה-7 לפנה"ס הוקמו במפרץ ערי נמל. המפרץ מכיל כיום את האתרים הארכאולוגיים התת-ימיים של שלוש ערים מהתקופות הטרום-הלניסטית, ההלניסטית והרומית. חלקה המזרחי של העיר העתיקה קאנופוס שקוע במפרץ, יחד עם שרידי מנוטיס והעיר הרקליון-ת'וניס השוכנת כיום 7 ק"מ מהחוף. ערים אלו נחפרו על ידי הארכאולוג התת-ימי הצרפתי.
בנובמבר 2017 הודיעה המשלחת המצרית בשיתוף עם המכון האירופי לארכאולוגיה תת-ימית על גילוין של שלוש ספינות טרופות בנות 2,000 שנה המתוארכות לתקופה הרומית במפרץ אבו קיר באלכסנדריה. המטען השקוע כלל ראש עשוי קריסטל מלכותי חוקרים משערים שייתכן והיה שייך למפקד הצבאות הרומיים של "אנטוניו". נמצאו גם שלוש מטבעות זהב מתקופת הקיסר אוקטביוס אוגוסטוס, קרשי עץ גדולים וכלי חרס.
ביולי 2019, מקדש יווני קטן יותר ועמודי גרניט עתיקים, ספינות עמוסות אוצרות, יחד עם מטבעות ברונזה מתקופת שלטונו של תלמי השני, כלי חרס מהמאות השלישית והרביעית לפני הספירה נמצאו בעיר השקועה הרקליון, המכונה אטלנטיס של מצרים. החקירות נערכו על ידי צוללנים מצריים ואירופאים בראשות הארכאולוג התת-ימי פרנק גודיו. הם גם חשפו מקדש תת-ימי היסטורי הרוס לחלוטין (המקדש הראשי של העיר) מול החוף הצפוני של מצרים. מספר ספינות טבועות נחפרו מהמפרץ, כולל סירה טקסית המוקדשת לאוזיריס וכמה ספינות מהתקופה הרומית.
קרב הנילוס
ב-1 באוגוסט 1798 נלחם הורציו נלסון ב"קרב הנילוס" הימי, המכונה לעיתים קרובות "קרב מפרץ אבו קיר". (לא להתבלבל עם קרב אבו קיר (1799) וקרב אבו קיר (1801). ב-1 במרץ 1801 עגנו כ-70 אניות מלחמה בריטיות, יחד עם אניות הובלה שנשאו 16,000 חיילים, במפרץ אבו קיר שליד אלכסנדריה. הכוונה הייתה להביס את חיל המשלוח הצרפתי שנשאר במצרים לאחר שובו של נפוליאון לצרפת. מזג אוויר גרוע עיכב את הירידה מהאנייה בשבוע, אך ב-8 במרץ, קפטן אלכסנדר קוקרן פרס 320 סירות, בקו כפול, כדי להביא את הכוחות לחוף. סוללות החוף הצרפתיות התנגדו לנחיתה, אך הבריטים הצליחו להדוף אותן בחזרה, ולמחרת כל הצבא הבריטי של סר ראלף אברקרומבי כבר היה על החוף. לאחר מכן הביסו הבריטים את הצבא הצרפתי בקרב אלכסנדריה. המצור על אלכסנדריה נמשך לאחר מכן, והעיר נפלה ב-2 בספטמבר 1801. ל'אוריינט, ספינת הדגל של נפוליאון, נהרסה על ידי הצי של נלסון וכיום היא שוכנת במפרץ על קרקעית הים. האוניה נשאה חמישה מיליון פרנק בזהב ומיליון בלוחיות כסף שנלקחו מהאבירים ההוספיטלרים במלטה. בין 1998 ל-1999 הוביל הארכאולוג הצרפתי פרנק גודיו משלחת שביצעה מחקר ארכאולוגי תת-ימי על האתר ההרוס.
האי של נלסון
ידוע גם בשם האי אבו קיר. זהו אי באורך 350 מטר במפרץ אבו קיר המשמש לפיקניקים ונופש. האי הצטמצם במידה ניכרת מאז ימי קדם כתוצאה משחיקה וחציבת אבן חול. במצרים העתיקה הוא היה כנראה מחובר ליבשת במה שהוא כיום בסיס חיל הים אבו קיר. בתקופה הפרעונית שכן האי על נתיב מסחרי ראשי לנהר הנילוס והפך למרכז דתי ומסחרי חשוב. ישנן עדויות ארכאולוגיות לכך שנקרופוליס בעל מעמד גבוה אותר באי. בתקופת הממלכה התלמאית היה האי מבוצר. לאחר קרב הנילוס בשנת 1798, מספר הרוגים בריטים נקברו באי. קבריהם התגלו בשנת 2000. מכיוון שהם היו בסכנת סחף ים, שלושים גופות נקברו מחדש בבית הקברות של קברי מלחמה של חבר העמים הבריטי באלכסנדריה, צ'טבי, בשנת 2005.
קאפושוואר
קאפושוואר (בהונגרית: Kaposvár; בגרמנית: Kopisch, Ruppertsberg, Ruppertsburg; בקרואטית: Kapošvar, Kapuš, Kapušvar) היא עיר בדרום־מערב הונגריה, יושבת על גדותיו של נהר הקאפוש כ-190 ק"מ מבודפשט הבירה וכ-50 ק"מ דרומית לאגם בלטון. היא משמשת גם כבירת מחוז שומוג'.
היסטוריה
העות'מאנים כבשו את מבצר קאפושוואר ב-1555 ושלטו בה 131 שנה עד 1686. ב-1702, המבצר נהרס בפקודת ליאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, והעיר נבנתה מחדש באזור גבוה יותר מצפון לשרידי המבצר. ב-1749 הוכתרה כעיר מושב המחוז. במאה ה-19 העיר התפתחה והפכה למרכז תעשייה חשוב הודות למסילת הברזל בין בודפשט לזאגרב שעבר דרכה. בין 1950 ל-1975 העיר עוברת התפתחות מואצת, מוקמים בה מפעלי תעשייה חדשים ונבנים שכונות מגורים חדשות. שלושה יישובים בסביבתה מסופחים אליה. כתוצאה מכך, אוכלוסייתה מוכפלת ומגיעה ל-73,000. ב-1990 היא מקבלת את תוארה הנוכחי כבירת מחוז וב-1993 היא זוכה בתואר של מקום מושב דיוקסיה של הכנסייה הקתולית. ב-1 בינואר 2000 נחנכה האוניברסיטה של קאפושוואר.
קהילה יהודית
ב-1784 חיו בעיר 15 יהודים וב-1840 מספרם הגיע ל-95. לאחר מכן גדלה אוכלוסיית היהודים במהירות – ב-1869 נמנו 1,078 נפשות וב-1920 עלה מספרם לשיא של 2,341. בית ספר יסודי יהודי שנוסד ב-1840 פעל עד לשואה. בית הכנסת הוקם ב-1862. כמו בקהילות יהודיות נוספות באזור גם בקהילת קאפושוואר הייתה נטייה להתבוללות ולהתמזגות באוכלוסייה ההונגרית. היהודים נטלו חלק נכבד בחיי הכלכלה של העיר. בתחילת המאה ה-20, בנקים רבים בעיר היו בבעלות יהודית כמו גם בתי חרושת וטחנות קמח. כמו כן, במשך 20 שנה כיהן יהודי כסגן ראש העירייה. ב-1848 היו מספר מקרים של התנכלויות ליהודים מצד אצילים הונגרים, שנושלו מנכסיהם.
תקופת השואה
ב-1940 רוב הגברים היהודים נלקחו לשרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) ןהאחרים הועברו למחנות עבודה בסביבת העיר. אחרי כניסת הוורמכט להונגריה (מבצע מרגרטה) ב-19 במרץ 1944, כ-2,500 יהודים מהעיר כולל פליטים יהודים שהגיעו לעיר, רוכזו בגטו מסביב לבית הכנסת. לאחר מכן הועברו כל יהודי הגטו יחד עם יהודי הסביבה למחנה צבאי סמוך למסילת הרכבת. ב-4 ביולי נשלחו כל 5,159 ביחד עם יהודי טאב לאושוויץ.
לאחר השואה
לאחר שחרור העיר על ידי הצבא האדום בדצמבר 1944, הגברים היהודים החלו לחזור ממחנות העבודה. רק כ-200 חזרו ממחנות ההשמדה. ב-1945 היו בעיר 450 יהודים וב-1949 מספרם הגיע ל-574. אחרי המרד ההונגרי בשנת 1956 רבים עזבו את העיר וב-1959 נותרו בעיר 261 יהודים. בעקבות החלטה שקיבלה עיריית קאפושוואר, ב-18 ביוני 1980 נהרס בית הכנסת המפואר של הקהילה בפיצוץ מבוקר. שרידי לוחות הברית בגובה 2.5 מטר שהיו מוצבים בחזית גג בית הכנסת, נמצאים כיום בבית התפילה הצנוע שעומד לרשות הקהילה בת כמה עשרות הנפשות.
ג'ון איימרי
ג'ון איימרי (באנגלית: John Amery; 14 במרץ 1912 – 19 בדצמבר 1945), בוגד בריטי בשירות התעמולה של גרמניה הנאצית בעת מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה
ג'ון איימרי נולד בשנת 1912, בן ללאופולד איימרי, מדינאי בריטי מהמפלגה השמרנית, ממנסחי הצהרת בלפור ולימים חבר הפרלמנט הבריטי ושר לענייני הודו ובורמה (אמו הייתה ממשפחה יהודית מומרת, אך איימרי האב הסתיר זאת כל חייו).
כאביו לפניו, למד איימרי בבית הספר רב-הייחוס הארו, ובגיל צעיר נכנס לעסקים, אך בשנת 1936 נאלץ להכריז על פשיטת רגל. באותה שנה נסע לספרד ונלחם במסגרת כוחותיו של הגנרליסימו פרנסיסקו פרנקו במלחמת האזרחים בספרד, ואף שימש כקצין מודיעין בכוחות האיטלקיים שנלחמו בספרד (לכאורה כמתנדבים).
בספרד הכיר איימרי את ז'אק דרואה, המנהיג הפשיסטי הצרפתי, וביחד נסעו שניהם לאוסטריה, לצ'כוסלובקיה, לאיטליה ולגרמניה. לבסוף התיישב איימרי בצרפת שתחת שלטון וישי. עד מהרה מצא כי שלטון זה מתון מדי בעיניו ועשה מאמצים, שלא נשאו פרי, לעזוב את צרפת. הגרמנים פנו אליו בהצעה שיותר לו לעזוב את צרפת ולבוא לגרמניה כדי לשרת את מנגנון התעמולה הנאצי. רק ב-1942 הצליחו הגרמנים לקבל היתר משלטונות וישי ליציאתו מצרפת.
בהגיעו לברלין החל לשדר שידורי תעמולה נאציים באנגלית. בשנת 1943 הקים בחסות הנאצים יחידה שנקראה "הלגיון הבריטי של סנט ג'ורג'". איימרי ניסה לשכנע שבויי מלחמה בריטים להצטרף ליחידתו על מנת לצאת ולהילחם בברית המועצות. למעשה נוצרה היחידה לא בגין צורך צבאי אמיתי, אלא על מנת שתשמש כלי תעמולה בידי הנאצים. היחידה לא כללה יותר מעשרות אנשים. לבסוף החליטו הגרמנים כי שירותו זה של איימרי לא נחוץ להם עוד, והיחידה שולבה במסגרת הוואפן אס אס בשם "החיל הבריטי החופשי" (British Free Corps).
בחודשי המלחמה האחרונים עבר איימרי לאיטליה, שם שידר נאומי תעמולה ברדיו האיטלקי. בחודש אפריל 1945 נתפס בידי פרטיזנים איטלקים והוסגר לידי הבריטים.
בנובמבר 1945 הועמד לדין באשמת בגידה, והודה בכל סעיפי האישום. נטען כי עשה זאת כדי לחסוך מבני משפחתו את הסבל הכרוך במשפט ממושך.
איימרי נידון למוות והוצא להורג בתלייה בכלא וונדסוורת' (Wandsworth) בלונדון ב-19 בדצמבר 1945.
לי ראיין
לי ראיין (באנגלית: Lee Ryan; נולד ב-17 ביוני 1983) הוא זמר בריטי, חבר בלהקת הבנים הבריטית "בלו".
חייו
ראיין נולד בצ'טהאם, קנט, אנגליה. הוריו נפרדו כשהיה בן 5. לרוב התגורר ראיין עם אמו, אחותו גימה וסבתו. בגיל 5 התגלה כי הוא לוקה בדיסלקסיה. למד בבתי ספר לאומנויות הבמה.
ב-2001 הצטרף ללהקת הבנים "בלו". ב-2005 עזב את הלהקה ופתח בקריירת סולו. ב-18 ביולי 2005 הוציא את הסינגל הראשון שלו, "Army of Lovers", וב-1 באוגוסט יצא אלבום הבכורה, "לי ראיין". באותה שנה עסק ראיין גם בדוגמנות ודיגמן עבור המותג "דולצ'ה וגבאנה".
ב-10 בדצמבר 2007 הוציא ראיין סינגל בשם "Reinforce Love". ראיין סיפר שהסינגל לא יופיע באלבום הבא שלו, אלא הוא משמש כסינגל עצמאי וכל הכנסותיו ילכו לצדקה.
ביוני 2008, הודיע ראיין על אירוסיו למעריצה בת 20, סמנתה מילר. הם הכירו כאשר היא כתבה לו בעמוד המייספייס שלו. לאחר מכן הם נפגשו לארוחת ערב, והחלה מערכת יחסים ביניהם. לאחר שמילר נכנסה להיריון החליטו השניים להתארס, הם נישאו ב-2009.
ביולי 2010 שוחרר סינגל הקאמבק של ראיין, "I Am Who I Am / Secret Love", ששוחרר כסינגל דאבל A סייד. במקור תוכנן להשתחרר כסינגל רק השיר "Secret Love" אולם מכיוון שהשיר לא התקבל בברכה על ידי מעריציו של ראיין והמבקרים, כשהשיר היה שינוי סגנון משמעותי של ראיין- מסול ובלדות פופ להאוס ומוזיקת דאנס. שחרור הסינגל נדחה וראיין שחרר את השיר ביחד עם הבלדה "I Am Who I Am", קאבר ללהקת הרוק האנגלית Ben's Brother. השיר התקבל בברכה על ידי מעריציו של ראיין והמבקרים בטענה שהוא חזר לסאונד האמיתי שלו. הסינגל, שכלל את 2 השירים, נכנס למקום ה-33 במצעד הבריטי ונכשל, כששחרור אלבומו השני "Confessions" בוטל, כשמאוחר יותר אושר שהוא נדחה בעקבות כישלון הסינגל וגם בעקבות החזרה של בלו לעבודות על אלבום חדש.
רוברט פילמר
סר רוברט פילמר (באנגלית: Robert Filmer; 1588 – 26 במאי 1653) היה סופר, פילוסוף, תאולוג ומשפטן אנגלי. בימי חייו של פילמר פרצו משברים חמורים בין המלוכה באנגליה לבין הפרלמנט. בתגובה למשברים אלה כתב פילמר מספר חיבורים העוסקים בשאלות פוליטיות ותאולוגיות, שהחשוב ביניהם הוא ספרו "פטריארכה". פילמר השלים את כתיבת הספר ב-1631, אך הספר נאסר לפרסום, ויצא לאור רק לאחר מותו ב-1680. בחיבוריו פילמר טען לזכותם של מלכים לשלוט מכוח הירושה ומכוח האל ויצר הקבלה בין השלטון המדיני לבין סמכות האב במשפחה הפטריארכלית.
כתביו הפכו למשפיעים במיוחד לאחר מותו בעת משבר ההחרגה באנגליה (1681-1679). בתקופה זו התומכים בזכות לכתר של יורש העצר הקתולי, ג'יימס, הסתמכו על פילמר לצורך טיעוניהם, ואילו התומכים בזכות הפרלמנט למנוע מיורש העצר את המלוכה, פרסמו ביקורות רבות על הגישה של פילמר. החשוב מבין חיבורים אלה הוא שתי מסכתות על ממשל מדיני של ג'ון לוק. המסכת הראשונה של לוק מוקדשת כולה לביקורת על פטריארכה. לחיבור של לוק, שתקף את פילמר, הייתה השפעה מכרעת על האופן שבו הובן פילמר במאות הבאות.
חייו
פילמר נולד ב-1588 במחוז קנט בדרום-מזרח אנגליה. אביו היה איש אצולה ובעל אחוזה. פילמר היה הבכור בין 18 אחים ואחיות והיורש של נכסי המשפחה. מעמדו כאח בכור, יורש, ולאחר מכן בעל אחוזה גדולה השפיע על השקפתו לגבי חשיבותה של המשפחה הפטריארכלית. הוא החל את לימודיו באוניברסיטת קיימברידג' בגיל 16. לפני שהספיק לסיימם הוא עבר ללונדון, שם הוסמך כעורך דין. הוא היה מיודד עם אינטלקטואלים ואנשי כנסייה רבי השפעה.
במהלך מלחמת האזרחים האנגלית פילמר לא השתתף באופן פעיל במלחמה, אך הוא סייע כספית לשחרור בערבות של חבר שנאסר על ידי תומכי הפרלמנט. ייתכן שכתוצאה מכך האחוזה והרכוש של פילמר היו יעד להטרדות וחבלות מצד צבא הפרלמנט ובסופו של דבר הוא נאסר למספר שנים ללא משפט. אשתו, אן היתון פילמר, ניהלה את ענייני האחוזה בזמן מאסרו ופעלה לשיפור תנאי כליאתו ולשחרורו. בתגובה פילמר כתב את הפמפלט "בשבח הרעיה אשת חיל". בנוסף הוא כתב בזמן מאסרו את החיבור "על דברי ניאוץ נגד רוח הקודש" שביקר את אנשי הסכולסטיקה ואת התאולוגיה הקלוויניסטית.
לאחר שחרורו מהמאסר פילמר המשיך לפרסם חיבורים שונים העוסקים בתאולוגיה ופוליטיקה. גישתו הפוליטית הושפעה מהפילוסוף בן המאה ה-16 ז'אן בודן. במרכז גישתו הייתה ההשקפה לפיה מלכים מושלים מתוקף זכות אלוהית וביקורת על שיטת הממשל הדמוקרטית. פילמר כתב גם ביקורות על הספר לוויתן של תומאס הובס, על ג'ון מילטון, על "על חוק המלחמה והשלום" של הוגו גרוטיוס, ועל הפוליטיקה של אריסטו.
פילמר מת בגיל 65 באחוזתו, שם נקבר.
רקע אינטלקטואלי
במאות ה-16 וה-17 חוסר יציבות פוליטי בעקבות סכסוכים בין קתולים לפרוטסטנטים היוו את הרקע לדיונים אינטלקטואלים לגבי מהות הריבונות ומקורה. הוגים כגון רוברטו בלרמינו ופרנציסקו סוארז הצדיקו את העמדה לפיה מקור הריבונות של המלך הוא בהסכמה ראשונית של העם, אשר העביר למלך את הזכות והכוח לשלוט. משתמע מגישה זו שקיים הבדל מהותי בין השלטון במשפחה הפטריארכלית לבין השלטון המדיני. במשפחה הכוח ניתן בירושה ומהאל, בעוד שבמדינה הכוח ניתן מהעם. עוד משתמע מהגישה שהסמכות שהועברה למלך יכולה להיות מותנית ברצון העם ולכן תחת תנאים מסוימים ייתכן שהמלך יאבד את כוחו ואת הלגיטימציה שלו לשלטון. הוגים אחרים התנגדו נחרצות לגישה זו שיכלה להתפרש כהצדקה למרד. הבולט ביניהם היה ז'אן בודן שבספרו ששה ספרים על הרפובליקה טען שלצורך השמירה על השלום, בכל מדינה צריך להיות ריבון יחיד, אבסולוטי, ובלתי ניתן לחלוקה, שהוא מקור החוק ואינו כפוף לחוק, אלא לאל בלבד. ויכוח זה הוא הרקע לרעיונות הפוליטיים של פילמר. בכתביו פילמר תקף שוב ושוב את העמדה של בלרמינו וסוארז ואימץ את העמדה של בודן לגבי הריבונות.
למרות החוב של פילמר לבודן, בין התפיסות של ההוגים קיים הבדל משמעותי בנוגע ליחס בין המשפחה לבין המדינה, שכן פילמר סבר שהמשפחה הפטריארכלית היא המקור לשלטון המדיני ובודן לא. הרעיון הפטריארכלי היה נפוץ במאה ה-17, ופילמר היה יכול להיעזר בהוגים שונים, כגון התאולוג הדריאן א-סאראביה, לצורך ניסוחו.
פטריארכה
ההנחה שעומדת בבסיס החיבור פטריארכה היא שכתבי הקודש, התנ"ך והברית החדשה הם דברי אמת, והם מהווים את ההתגלות המלאה ואת כל האמת אודות האדם והחברה. על פי רוב הוא העדיף קריאה ישירה בכתבי הקודש, שהיוו עבורו מקור למידע היסטורי, על פני קריאה במסורת של פרשנויות.
נובע מתוך גישה זו, שבניגוד למה שטוענים תומכי הפרלמנט, החברה וממשלתה אינן מבוססות על הסכמה של העם, אלא על זכות טבעית שעוברת בירושה. טענה זו כנגד רעיון ההסכמה של העם נמצאת בבסיס הטיעון הפוליטי של פילמר והיא מבדילה את גישתו גם מהגישה של הוגים פרו-מלוכניים אחרים, כגון תומאס הובס.
פילמר גזר מתוך הנחות יסוד אלה את הטענה שקיים אי-שוויון מהותי בין בני האדם. כל בני האדם לא נולדו בני חורין ולא שווים וכך הם נשארים. אלוהים נתן לאדם את הזכות לשלוט בכל מי שבא אחריו או ממנו וזכות שלטון זו עוברת מדור לדור. הקדימות נקבעת לא רק מכורח הקשר המשפחתי - העובדה שהבן נוצר כתוצאה מרצון האב והאל - אלא גם מכורח הקדימות בזמן, כפי שברור שגם אם חוה לא נוצרה מאדם היא כפופה לו היות שהגיעה אחריו. מכך נגזרת גם זכותו של האח הבכור לרשת את אביו ואת שלטונו. אחים צעירים כפופים לשלטון של האח הבכור. אחיות, צעירות או בוגרות, כפופות גם הן לאח (הגבר) הבכור ביותר.
לפי פילמר גם נתינים שהם עצמם אבות משפחה כפופים לריבון, אף על פי שהוא חשב שלא יהיה זה חכם להטיל מגבלות משמעותיות על יכולתם לשלוט במשפחתם. כמו בודן, פילמר חשב שבמצב אידיאלי לאבות משפחה יש את הסמכות לדון את בניהם ובנותיהם לחיים ולמוות.
לפי פילמר רכוש הוא תמיד רכוש פרטי. העולם כולו ניתן לאדם הראשון על ידי אלוהים כרכושו הפרטי והוא העביר את הרכוש הפרטי לבנו וכן הלאה. אחים צעירים מקבלים רכוש על פי הרצון של האב או של האח הבכור.
הצורה הנוכחית של העולם, בו קיימים מדינות רבות ושליטים רבים, נובעת מההחלטה שקיבל נוח. לאחר המבול נוח ירש את העולם כולו, אך הוא החליט לא לשמור לעצמו את כל הנחלה שברשותו, אלא לחלקה בין בניו. כל אחת מהנחלות שנוצרו הפכה למדינה, שהיא גם משפחה הנשלטת על ידי האב.
פילמר מגבה את הטיעונים שלו בשתי דרכים. ראשית, באמצעות טיעון היסטורי כביכול. אף על פי שהוא מודה שלא ניתן היום לשחזר את האופן שבו המלוכות עברו בירושה מאב לאב מאז ימי נוח, הוא מנסה להוכיח היסטורית ובאמצעות התנ"ך שהמדינות הקיימות כיום הן מדינות פטריארכליות שקיימות מתוקף ירושה מאב לבן. שנית, באמצעות שלילה של צורות ממשל אחרות. לפי פילמר צורות הממשל המתקראות אריסטוקרטיה ודמוקרטיה אינן צורות ממשל כלל שכן הן מובילות לאנרכיה. אין דבר כזה רצון משותף או מוסכם. החוק, עבור פילמר, הוא ביטוי של רצון, והדרך היחידה לשלוט היא באמצעות רצון אחד המהווה את הסמכות היחידה במדינה. פסילת שתי צורות ממשל אלה משאירה רק את האלטרנטיבה של מונרכיה, ופילמר טוען שכל מונרכיה היא אבסולוטית. כשאנחנו מקווים להישלט על ידי רצון שאינו שרירותי אנחנו משלים את עצמנו וטועים. במקום לשאול האם יש כוח שרירותי, יש לשאול מי מחזיק בו. תפיסה זו היא תמצית הגישה של פילמר כלפי מושג הריבונות. פילמר טען גם שאין דבר כזה טיראניה, שכן המלך תמיד נוהג כאב ובזכות שנתן לו האל.
בחיבור "תובנות לגבי הפוליטיקה של אריסטו בנוגע לצורות של ממשל" (Observations Upon Aristotles Politiques, Touching Forms of Government) פילמר סיכם את הטיעון בספר בשישה משפטים:
התחייה מחדש של כתבי פילמר בסוף המאה ה-17
מלבד חוג מכריו, מעטים באנגליה קראו את כתביו של פילמר או הכירו את שמו בימי חייו. אולם, בשני העשורים האחרונים של המאה ה-17 כתביו הפכו למוקד חשוב של השיח הפוליטי באנגליה. המלך צ'ארלס השני נאלץ להתמודד עם התנגדות חריפה של פרוטסטנטים שרצו למנוע מיורש העצר הקתולי, ג'יימס, את הכתר. ההתנגדות לג'יימס הובלה על ידי אנתוני אשלי קופר, רוזן שפטסברי הראשון, שהיה גם פטרונו של הפילוסוף ג'ון לוק, והיא היוותה את אחד הפרקים החשובים בהתגבשות המערכת המפלגתית באנגליה, כאשר המפלגה הוויגית תמכה בזכות הפרלמנט לאכוף את רצון העם ולמנוע את ההמלכה של ג'יימס, והמפלגה הטורית תמכה במלוכה. ב-1679 פרצו גם שמועות מוטעות בדבר המזימה האפיפיורית, תאוריית קונספירציה לפיה קיים קשר קתולי לרצח המלך, והן הביאו להוצאות להורג ולחוסר שקט בממלכה. החוק למניעת המלוכה מג'יימס עמד לעבור בפרלמנט ובתגובה המלך פיזר את הפרלמנט באותה שנה. הרוחות הסוערות באנגליה, שקיבלו את השם "פולמוס השלילה" או "משבר ההחרגה" ("exclusion crisis"), נתפסו כאיום ממשי על יציבות הממלכה ועל מוסד המלוכה.;
על רקע זה, כתביו של פילמר הפכו למוקד הפרופגנדה של שני המחנות היריבים באנגליה. הם יצאו במספר מהדורות, כולל הוצאה ראשונה לאור של פטריארכה ב-1680, והפכו למעין דוקטרינה רשמית של דוברי הסדר הקיים. לפי פיטר לאסלט, "שני העשורים האחרונים של המאה ה-17 היו השנים המעצבות של הליברליזם הבריטי והאמריקאי. על אף שהוא היה כבר מת במשך שלושים שנה, סר רוברט פילמר היה הסמכות החשובה ביותר כנגדם".
זמן קצר לאחר היציאה לאור של פטריארכה, שלושה הוגים וויגים חשובים כתבו ביקורות חריפות על רעיונותיו של פילמר: אלג'רנון סידני, ג'יימס טירל וג'ון לוק. סידני פרסם את הביקורת שלו על פילמר בפמפלט "Discourses Concerning Government". ב-1683 הוא הוצא להורג באשמה שתרם למזימת בית ריי, תוכנית להתנקש בחיי צ'ארלס השני, ועל הוצאת דיבה של המלך, אישום שנקבע על בסיס הביקורת שפרסם על פילמר. לוק כתב את הביקורת על פילמר במסגרת ספרו הפוליטי החשוב ביותר, "שתי מסכתות על ממשל מדיני", שהמסכת הראשונה בתוכו מוקדשת כולה לביקורת על פילמר.
השפעה במאות הבאות
בחצי השני של המאה העשרים פיטר לאסלט וחוקרים אחרים מאסכולת קיימברידג' להיסטוריה של הרעיונות החלו להדגיש את החשיבות של פילמר בהתעצבות המחשבה הפוליטית בסוף המאה ה-17 ואת השפעתו על לוק. בעקבותם, קיימת התעניינות רבה יותר בכתביו של פילמר, והם יצאו במהדורות חדשות ומדויקות יותר מאלה שהיו זמינות בסוף המאה ה-17.
בית הדין הרבני הגדול
בית הדין הרבני הגדול הוא ערכאת הערעור של מערכת בתי הדין הרבניים בישראל. מושב בית הדין נמצא בירושלים. נשיא בית הדין הרבני הגדול הוא אחד מהרבנים הראשיים לישראל. כעת מכהן הרב דוד לאו כנשיא בית הדין.
היסטוריה
בית הדין הגדול הוקם יחד עם הרבנות הראשית. בימי המנדט הבריטי בהרכב בית הדין ישב לפחות אחד מהרבנים הראשיים, פעמים רבות שניהם, ורבנים נוספים מחברי מועצת הרבנות הראשית. בשנות ה-40 של המאה ה-20 הוכללו בהרכבי בית הדין הרבנים: משולם ראטה, יעקב עדס, יעקב קלמס, אליהו מרדכי וולקובסקי, יוסף הלוי וחזקיה שבתי.
לאחר קום המדינה בוצעה ההפרדה בין מועצת הרבנות הראשית ובית הדין הגדול. בשנת ה'תשי"ב איזרה הכנסת את ההרכב המיוחד של בית הדין הרבני הגדול, שכלל חמישה חברים: שני הרבנים הראשיים לישראל הרב הרצוג והרב עוזיאל, וכן הרב צבי פסח פרנק, הרב שמואל ברוט והרב עובדיה הדאיה.
בשנת 1955 נחקק חוק בתי הדין הרבניים ובו נקבע שבבית הדין הרבני הגדול ישבו דיינים המתמנים על ידי הוועדה לבחירת דיינים וכן הרבנים הראשיים. באותה עת ישבו בבית הדין הגדול שני הרבנים הראשיים, הרב הרצוג והרב נסים, ומונו הרב הדאיה, הרב יעקב עדס, הרב יצחק מאיר בן מנחם, הרב יוסף שלום אלישיב והרב בצלאל ז'ולטי. בית הדין כלל שני הרכבים, בכל אחד – אחד מהרבנים הראשיים וכן שני דיינים. בשנת 1962 הוגשו לפני בית הדין הגדול 344 ערעורים, ובשנת 1963 433.
כיום ישנם בבית הדין תקנים לעשרה דיינים. שני הרבנים הראשיים יושבים בחלק מן ההרכבים.
מושבו של בית הדין הרבני הגדול
משנת תשי"ח (1958) שכן בית הדין בהיכל שלמה, ברחוב המלך ג'ורג'. באוגוסט 1967 עבר בית הדין הגדול לעיר העתיקה. בשנת תשנ"ה (1995) חזר למערב העיר, לרחוב כורש פינת שלומציון המלכה. מאמצע שנות ה-2000 חזר לרחוב המלך ג'ורג', ושכן (עם בית הדין הרבני בירושלים) בבית פרומין (הכנסת הישנה). בשנת 2015 עבר לבית הרבנות הראשית לישראל ברחוב אהליאב.
סמכויות
החלטות של בית הדין הרבני הגדול אינן ניתנות לערעור וככלל אף בית המשפט העליון בשבתו כבג"ץ ממעט להתערב בהחלטות ופסקי דין של בית הדין הרבני הגדול, בג"ץ דוחה את מרבית העתירות שמוגשות לפתחו נגד בית הדין הרבני הגדול, ובשורה ארוכה של פסקי דין הבהיר בג"ץ כי אינו יושב כערכאת ערעור על החלטות בית הדין הרבני, יחד עם זאת, בג"ץ יכול לתת צו בירור לבית הדין הרבני הגדול ובמקרים חריגים אף לבטל את החלטת בית הדין הגדול, זאת במקרים בהם לטעמו "מתעוררת שאלה של חריגה מסמכות, פגיעה בעקרונות הצדק הטבעי, סטייה מהוראות החוק הנוגעות לבית הדין הדתי או בעניינים בהם נדרש סעד מן הצדק ושאינם בסמכותו של בית משפט או בית דין אחר".
מקרה ידוע שבו בג"ץ ביטל פסק דין של בית הדין הרבני הוא פסק דין בעניין חלוקת רכוש במקרה בו האישה בגדה בבעלה, פסק דין שמוכר בכינוי בג"ץ הבוגדת. בג"ץ פלונית נגד בית הדין הרבני בחיפה
דייני בית הדין הרבני הגדול
הרשימה אינה כוללת רבנים ראשיים, המכהנים בבית הדין מתוקף תפקידם.
שלמה סמילטינר
שלמה סמילטינר (27 בנובמבר 1915, ליטא - 13 באוגוסט 2015) היה שחמטאי ישראלי בדרגת אמן (דרגה ישראלית). מהבולטים בשחמטאי ישראל משנת 1933.
ביוגרפיה
שלמה סמילטינר נולד ליעקב סמילטינר ולרחל רבקה סמילטינר (לבית סלוחין). סמילטינר עלה לישראל בשנות ה-30 של המאה ה-20. היו לו אח ואחות.
השתתף תשע פעמים בגמר אליפות ישראל. בשנת 1955 הוא חלק מקום 2–4 (במשותף עם יוסף פורת ויצחק אלוני) באליפות ישראל. שנים רבות היה עמוד התווך של קבוצת "רטי" ת"א בימי זוהרה.
ב-1966 זכה סמילטינר באליפות "לסקר" ת"א לפני אלוף ישראל, יצחק אלוני, וסגנו, שמעון כגן.
השתתף בתחרויות עד תחילת המאה ה-21.
שנים רבות היה מנהלה של מבשלת בירה בנתניה.
סמילטינר היה נשוי לשושנה ואב לשתי בנות. נפטר שלושה חודשים לפני יום הולדתו ה-100, ונקבר בקיבוץ עינת.
מאז מותו התקיימו תחרויות שחמט לזכרו בתל אביב ובכפר סבא.
שלמה סמילטינר באולימפיאדת השחמט
בין השנים 1956 ל-1966 השתתף סמילטינר ב-3 אולימפיאדות שחמט:
צב קוטר פלורידה
צב קוטר פלורידה (שם מדעי: Pseudemys nelsoni) הוא מין של צב מהמשפחה צבים ביצתיים החי באמריקה הצפונית. שמו המדעי ניתן ע"ש החוקר ג'ורג נלסון. הוא אנדמי לביצות של פלורידה ודרום ג'ורג'יה.
מאפיינים
צב זה הוא אחד מהגדולים שבבני משפחתו. אורך השריון מגיע ל-20–37 ס"מ. במין זה הנקבות שוקלות יותר מהזכרים ומשקלם 4 ק"ג בממוצע, לעומת הזכרים השוקלים רק 1.6 ק"ג בממוצע. הצבים בעלי שריון נמוך בצבע חום-אדמדם מסורטט בכמה פסים אדומים ולעיתים גדלות עליו אצות ירוקות. צדי השריון צהובים-כתומים והגוף עצמו אפור עם פסים צהובים לאורכו. ראש הצב קטן ובעל עיניים צהובות קטנות ומקור חזק בצורת שן. הצבים הצעירים ירוקים עם פסים כהים עליהם העוזרים להסוואתם.
הצב הוא שחיין מצוין המבלה זמן רב בשחייה ואחר כך משתזף בקבוצות על הקרקע או על גזעים, והוא יכול לשחות אף במים מליחים. הצב הוא צמחוני בעיקרו הניזון מצמחי מים, עשבים, פרחים ואצות, אך יאכל גם חרקי מים ונבלות של דגים.
צבים אלה ידועים בכך שהם לעיתים מטילים את ביציהם בקיניהם המוגנים של אליגטורים אמריקנים, אך עליהם להסתתר מהאם התוקפנית שיכולה לטרוף אותם בקלות. האוכלוסייה עלולה להצטמצם בטבע עקב הסחר בצב לחיית מחמד ברחבי העולם.
מיכל פרנק
מיכל פרנק (נולדה ב-9 באפריל 1976) היא מנהלת ישראלית, אשר כיהנה כמנכ"לית משרד התחבורה והבטיחות בדרכים.
ביוגרפיה
בעלת תואר ראשון במשפטים ותואר שני במנהל עסקים, שניהם בהצטיינות, מהאוניברסיטה העברית. בעלת רישיון עריכת דין בישראל.
בשנת 2003 מונתה ליועצת למנהל רשות החברות הממשלתיות במשרד האוצר. בתפקידה הייתה חברת צוות הניהול בהליכי ההפרטה המרכזיים במשק: אל על, צים, בזק ובתי הזיקוק באשדוד ובז"ן חיפה. בתקופה זו הובילה הרשות רפורמות מבניות מרכזיות במשק, בענפי התשתיות והתחבורה, כדוגמת פיצול רשות הנמלים והרכבות לחברות ממשלתיות נפרדות, והעברת מע"צ לחברה ממשלתית.
בשנת 2009 מונתה לסמנכ"לית פנים, תכנון ופיתוח במשרד ראש הממשלה (לשעבר אגף תיאום, מעקב ובקרה), תחת המנכ"לים אייל גבאי והראל לוקר. במסגרת תפקידה כיהנה כדירקטורית בחברת "מקורות" ו"מקורות ייזום ופיתוח".
בין השנים 2014–2020 כיהנה בתפקידי ניהול בארגון הג'וינט העולמי (JDC), כמנכ"לית מרחב חבר המדינות וכמנהלת משותפת של התכנון והתוכניות הגלובליים בארגון. בינואר 2021 נבחרה לתפקיד מנכ"לית הקרן לידידות.
מתגוררת בתל אביב, בזוגיות ואם לבת.
נבו אבוטבול
נבו אבוטבול (נולד ב-12 באוקטובר 2004 בנהריה) הוא מנטליסט ישראלי, העוסק בבידור ומנחה ועידות וכנסים. מופעו עוסק בקריאת שפת גוף ומניפולציה מחשבתית. החל להופיע ברחבי ישראל מגיל 12.
ביוגרפיה
נבו אבוטבול נולד בנהריה ב-12 באוקטובר 2004 להילה, מורה ללשון ומאמנת אישית, ולעודד, פורש מצה"ל ועובד בחברה ביטחונית. אח לאורי, אחותו הבכורה.
בגיל 6 נחשף לעולם הקסמים ונשאב אליו. בגיל 8 החל להופיע בימי הולדת, במופעי קסמים ובבית ספרו מול תלמידים, וחלם על הבמות הגדולות. בגיל 10 החל לעסוק במנטליזם וקריאת המחשבות. בגיל 11 המשיך, בהיותו מנטליסט צעיר, והופיע באירועים רבים ואף התקבל לאגודת הקוסמים הישראלית וארגון אומני ישראל.
מגיל 11 אורי גלר הוא המנטור של אבוטבול. כשאבוטבול הגיע לגיל 16, גלר הגדיר אותו כ"יורש שלו".
בגיל 12 נחשף נבו לציבור הרחב בהשתתפותו בספישל הילדים, בעונה הראשונה של תוכנית הריאליטי "גוט טאלנט ישראל". אבוטבול העפיל לגמר הילדים, אך לא זכה בגמר. מאז הופעתו בתוכנית החל להופיע ברחבי ישראל וגברה המודעות אליו.
בשנת 2018 השתתף במופע הנוער nextfest והופיע לפני למעלה מ־3,500 איש, בבמות שונות בישראל: מרכז הקונגרסים, האנגר 11 ועוד.
בין השנים 2021-2019, הגביר את פעילותו בישראל והחל להופיע בפני קהל בינלאומי. הוא ערך סבב הופעות לציבור הרחב, למוסדות ציבור והופעות פרטיות, בישראל, בבריטניה ובארצות הברית. במקביל להופעותיו, הוא המשיך בלימודיו בתיכון, כתלמיד מצטיין בבית ספרו במגמת תקשורת. בתקופה זו גם הופיע בהתנדבות בפני עמותות, חיילים וחולים בבתי חולים.
תקופת מגפת הקורונה הייתה עבור נבו פריצת דרך. בתקופה זו החל להופיע על בסיס פלטפורמת הזום והופיע בלמעלה מ־100 הופעות זום בישראל ומחוצה לה, והתארח והופיע בתוכניות טלוויזיה רבות שסיקרו מופעים אלו. הוא גויס למשימת עידוד החיסונים, יחד עם כוכבי רשת נוספים.
במהלך שנת 2020 הנחה אבוטבול פינה שבועית חדשות הבוקר, בהנחיית ניב רסקין, בערוץ 12.
פעילויות נוספות
על אף גילו הצעיר, הוא מרצה למבוגרים ואנשי חינוך על פיתוח תחושת מסוגלות והגשמת חלומות בהרצאתו "להמריא גם כשהשמיים סגורים" הוא בעל סדרת פודקאסטים בשם Lead it המיועדת לבני נוער.
בשנת 2020 השיק את קורס הביכורים שלו Lead it, אשר התקיים במלון CASA, בעירו נהריה ובו השתתפו נערים ונערות יזמים, הקורס נמשך כ-5 ימים ועסק בכלים להגשמה עצמית והגשמת חלומות.
אלפא רומיאו ספיידר
אלפא רומיאו ספיידר (באיטלקית: Alfa Romeo Spider) היא מכונית ספורט בתצורת רודסטר תוצרת יצרנית הרכב האיטלקית אלפא רומיאו אשר יוצרה באיטליה בין השנים 1966–1993.
דגם הקונספט אלפא רומיאו 2אטואוטנטה נבנה בשנת 2010 כמחווה לציון יום השנה ה -80 של פינינפארינה (אוטנטה באיטלקית פירושו 80) ואת המאה של היצרנית אלפא רומיאו (נוסדה ב-1910). זהו גם מחווה לדגם אלפא רומיאו ספיידר.
סדרות "אלפא רומיאו ספיידר"
הדגם קרוי גם "Alfa Romeo Spider (Duetto)".
פרידריך השישי, רוזן הסן-הומבורג
פרידריך השישי, רוזן הסן-הומבורג (בגרמנית: Friedrich VI. von Hessen-Homburg; 30 ביולי 1769 – 2 באפריל 1829) היה רוזן הסן-הומבורג מ-1820 ועד מותו ב-1829.
ביוגרפיה
פרידריך נולד בהומבורג, הסן, ב-30 ביולי 1769, והיה בנם הבכור של פרידריך החמישי, רוזן הסן-הומבורג, ולקרולינה, רוזנת הסן-דרמשטדט בתם של לודוויג התשיעי, רוזן הסן-דרמשטדט וקרולינה, רוזנת פפאלץ-צווייבריקן.
פרידריך מונה לקפטן של חיל הפרשים הרוסי בשנת 1783 ולגנרל אוסטרי במהלך המלחמות הנפוליאוניות. עבור שירותיו באותו סכסוך, הוא קיבל את תואר מפקד המסדר הצבאי האוסטרי של מריה תרזה.
למרות ההתנגדויות הקולניות של אמה, שארלוט ממקלנבורג-שטרליץ, פרידריך התחתן עם אליזבת, נסיכת הממלכה המאוחדת, בתו השלישית של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת, בבית המלכה בשדרה (משולב כעת בארמון בקינגהאם) ב-7 באפריל 1818. זה לא היה נישואי אהבה: אליזבת השתוקקה להשתחרר מאמה השתלטנית בכל מחיר, בעוד שפרידריך נזקק לנדוניה הנכבדה שלה כדי לשפר את המצב הכלכלי הרעוע של הרוזנות. מכיוון שאליזבת הייתה מעל גיל 48 בזמן נישואיהם, האיחוד הזה לא הוליד צאצאים.
אביו פרידריך החמישי מת ב-20 בינואר 1820; ופרידריך עלה לשלטון במקומו. הרוזן החדש נאבק להחזיר את חובותיו המופלגים של אביו. לאחר ששלט תשע שנים, מת פרידריך מסיבוכים מפצע ברגל, ואחיו, לודוויג וילהלם עלה לשלטון במקומו.
אין בתולות בקריות
תקציר עלילה
לנה היא נערה מרדנית שחיה בקריית ים עם אימה. בעקבות השעמום והיעדר העניין בעיר, לנה נהפכת למתוסכלת ורוצה לעבור לתל אביב, אך היא נאלצת להישאר בעיר בשביל לשמור על בת דודתה היתומה, בהוראת אמה של לנה שמנהלת בית קפה לא מוצלח על החוף. במקביל, מתחילות לרוץ בעיר שמועות על בתולת ים שנצפתה וראש העיר מכריז על פרס כספי למוצא של בתולת הים, מה שגורם לעיתונאי תל אביבי בשם "צ'יפי" להגיע לעיר.
פרסים
ג'וי ריגר (לנה) זכתה בפרס השחקנית הזרה הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים טרייבקה.
ביורן ביארנאסון
ביורן ביארנאסון (באיסלנדית: Björn Bjarnason; נולד ב-14 בנובמבר 1944) הוא פוליטיקאי ועיתונאי איסלנדי. אביו, ביארני בנדיקטסון, היה ראש ממשלת איסלנד בשנים 1970-1963. ביארנאסון נשואי לרות אינגולפסדוטיר והוא אב לשניים.
קורות חייו
בשנת 1964 ביארנאסון סיים את לימודיו בגימנסיית רייקיאוויק והחל בלימודי משפטים באוניברסיטת איסלנד. בזמן הלימודים הוא היה פעיל פוליטי בארגוני הסטודנטים. במהלך אותה תקופה ביארנאסון גם שירת במשמר החופים של איסלנד. בשנת 1971 הוא קיבל תואר מוסמך במשפטים.
בשנים 1974-1971 ביארנאסון היה מנהל ההוצאה לאור בהוצאת הספרים "אלמנה בוקאפלאגיד". ב-1974 הוא עבד כעורך חדשות החוץ של העיתון "ויסיר", ובשנת 1975 היה סגן מנכ"ל משרד ראש הממשלה (במהלך כהונתו של גייר האלגרימסון ממפלגת העצמאות כראש הממשלה). גם אחרי שעזב את המשרה באותה שנה, הוא המשיך לעבוד במשרד ראש הממשלה (תחת הלגרימסון וגם מחליפו מהמפלגה הפרוגרסיבית - אולאפור יוהאנסון).
בשנים 1984-1979 ביארנאסון עבד כעיתונאי בעיתון השמרני המוביל במדינה - "מורגונבלאדיד", ובשנים 1991-1984 היה סגן העורך הראשי בעיתון. בשנת 1988 הוא נכח כאחד מנציגי התקשורת בכנס של קבוצת בילדרברג.
בשנת 1991 ביארנאסון נבחר לראשונה לאלת'ינגי (פרלמנט) במחוז הבחירה של רייקיאוויק מטעם מפלגת העצמאות הימנית. באותה שנה הוא נכח בפעם השנייה בכנס של קבוצת בילדרברג, ובשנת 1993 בפעם השלישית. ב-19 בפברואר 1995 הוא הקים אתר אינטרנט משלו (הראשון אי-פעם של פוליטיקאי איסלנדי), בו השתמש כבלוג.
בשנים 2002-1995 ביארנאסון כיהן כשר החינוך, המדע והתרבות (בממשלות אודסון השנייה והשלישית). ב-1995 הוא השתתף בפעם הרביעית בכנס של קבוצת בילדרברג. ב-2 במרץ 2002 ביארנאסון הוחלף במהלך כהונתה של ממשלת אודסון השלישית (באותה שנה הוא הוביל את מסע הבחירות לעיריית רייקיאוויק מטעם מפלגת העצמאות, אך היא לא הצליחה לנצח).
בשנים 2009-2003 ביארנאסון כיהן כשר המשפטים והכנסייה (בממשלת אודסון הרביעית ובשתי הממשלות של גייר הארדה). ב-1 בפברואר 2009 הוא עזב את התפקיד לטובת מחליפתו מממשלת המעבר, אחרי שממשלתו השנייה של הארדה התפטרה בגלל המשבר הכלכלי במדינה.
בעיית הדוויגר–נלסון
בעיית הדוויגר–נלסון היא בעיה פתוחה במתמטיקה השואלת מהו המספר הקטן ביותר של צבעים שבו ניתן לצבוע את כל הנקודות במישור, אם אסור לצבוע באותו צבע שתי נקודות שמרחקן זו מזו הוא 1. בלשון טכנית, השאלה היא מהו המספר הכרומטי \chi של גרף מרחקי היחידה במישור האוקלידי.
את הבעיה הציג אדוארד נלסון ב-1950, לאחר שהוגו הדוויגר  דן בבעיה דומה ב-1945. בתוך זמן קצר הוברר שמספר הצבעים מקיים. את ריצוף חלת הדבש של המישור (במשושים משוכללים) אפשר לצבוע בשבעה צבעים, וזה מוכיח שאכן \chi \leq 7. מאידך, מכיוון ש"הפלך של מוזר" הוא גרף מרחקי יחידה (בן 7 קודקודים) שהמספר הכרומטי שלו 4, מתקיים גם 4 \leq \chi.
לפי תוצאה כללית של ניקולאס חוברט דה ברויין ופול ארדש (1951), אם המספר הכרומטי של גרף הוא לפחות k, אז יש לו תת-גרף סופי כזה. לכן, כל חסם תחתון על \ \chi יתקבל מהצגת גרף מרחקי יחידה בעל מספר כרומטי מתאים. ב-1998 הראה פריטיקין (Pritikin) שגרף מרחקי יחידה בעל מספר כרומטי 5 הוא בן 13 קודקודים לפחות; וגרף מרחקי יחידה בעל מספר כרומטי 6 (אם יש כזה) הוא בן 6,198 קודקודים לפחות.
ב-1981 הראה פלקונר (Falconer) שאם כל קבוצות הצבע הן מדידות, אז מספר הצבעים הוא לפחות 5. ב-2018 מצא אוברי דה גריי גרף מרחקי יחידה (בן 1,581 קודקודים) שהמספר הכרומטי שלו הוא 5, ובכך שיפר את החסם ל-5 \leq \chi.
הכללות
שאלה דומה אפשר לשאול עבור גרף מרחקי היחידה במרחב התלת-ממדי, שגם המספר הכרומטי שלו אינו ידוע. הבעיה נחקרה גם עבור "גרף מרחקי ה-d" בספירה ובמישור ההיפרבולי, שם המספר הכרומטי עלול להיות תלוי ביחידת המרחק d.
בנדידו (מתאבק)
בנדידו (באנגלית: Bandido; נולד ב-17 באפריל 1995) הוא מתאבק מקסיקני, אשר מופיע תחת שם במה זה. הוא מוכר בעיקר בשל תקופותיו בארגוני ההיאבקות Lucha Libre Elite (LLE), The Crash Lucha Libre ו-Dragon Gate. כיום, הוא נמצא תחת חוזה בארגוני ההיאבקות Ring of Honor (ROH) וב-Pro Wrestling Guerrilla (PWG), שבו הוא אלוף העולם הנוכחי של PWG. הוא מתאבק דור רביעי וקרוב משפחתו של אפוסטול ג'וניור ומיסטזיס ג'וניור ובן דוד של מאגיה בלאנקה. שמו האמיתי של בנדידו לא ידוע, דבר שאופייני למתאבקים מקסיקנים העוטים מסכות שמסתירות את זהותם.
בעבר, בנדידו הופיע תחת שמות הבמה מגניפיקו II וסייליטו, אך מאז שנת 2016, הוא משתמש בשם הבמה הנוכחי שלו. דמותו עוטה מסכה בשילוב בנדנה אשר מכסה את החלק התחתון של פניו בסגנון של פורע חוק מהמערב הישן של אמריקה.
ביוגרפיה
בנדידו נולד ב-17 באפריל 1995 בטוראון, קואווילה, מקסיקו. הוא הנין של חוליאן ארלאנו וארלה, שהופיע תחת שם הבמה "אל הונגרו" (בעברית: "ההונגרי") והנכד של חוליאן ארלאנו אוריוולה, הידוע בשמו "טוני ארלאנו". בנדידו הוא בן דודו של המתאבק מאגיה בלאנקה, שמופיע בארגון ההיאבקות המקסיקני Consejo Mundial de Lucha Libre (CMLL) והוא קרוב משפחתו של אפוסטול ג'וניור ומיסטזיס ג'וניור, שמופיע בארגון ההיאבקות Lucha Libre AAA Worldwide (AAA).