cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חמורו של בורידן
המשל נקרא על שם הפילוסוף הצרפתי בן המאה ה-14 ז'אן בורידן, אף כי מקורו קדום והוא נמצא כבר אצל הפילוסוף היווני אריסטו.
מקור המשל
המשל מופיע לראשונה אצל אריסטו; בספרו 'על השמים' (De Caelo) השתמש בדוגמה של אדם רעב וצמא אשר לפניו מונחים מזון ושתייה. אולם מאחר שהוא רעב וצמא באותה מידה, הוא נשאר עומד על מקומו. הספר הפך לטקסט לימוד מרכזי בימי הביניים.
גרסה אחרת מופיעה אצל הפילוסוף הפרסי אל-ע'זאלי, המתאר גמל הגווע ברעב בין שני מטעי תמרים.
המשל לא מופיע בכתביו של בורידן. הוא יוחס לו על ידי אחרים בשל התנגדותו לדטרמיניזם מוסרי. בורידן גרס כי אדם שעומדות בפניו כמה אפשרויות פעולה יבחר תמיד בטובה יותר. אומנם הרצון יכול לגרום להשהיית הבחירה, כפי שקורה לחמור, אך לבסוף האדם יבחר.
המשל היה נפוץ במאה ה-14, אך רבים כפרו באפשרות שרעב וצמא יהיו שווים זה לזה. על כן נוצרה גרסה נוספת שבה מונחים לפני החמור שני סלי תבן זהים במרחק שווה. הבעיה שניצבת בפני החמור היא מאיזה סל תבן להתחיל לאכול. מאחר שאף אחד מהם אינו עדיף על מהאחר, ייאלץ החמור הרציונלי לגווע ברעב.
פרשנות הוגים
ברוך שפינוזה, בספרו "אתיקה", מתייחס אל המשל בכותבו על חופש הרצון: "אם האדם אינו פועל מתוך חופש הרצון, מה יקרה אם יימצא בשיווי משקל, כמו חמורו של בורידן? האם יגווע ברעב ובצמא? אם אודה בכך, איראה כמי שדן לא באדם, אלא בחמור או בפסל של אדם. ואם אכחיש ייצא שאדם זה קובע את עצמו, ויש לו אפוא הכושר לעשות כל מה שיחפּץ [...] אני מסכים לחלוטין שאדם המצוי בשיווי משקל כזה (כלומר, שאינו חש במאום מלבד ברעב ובצמא ובמזון ובמשקה הרחוקים ממנו מרחק שווה), אמנם יגווע ברעב ובצמא. ואם ישאלוני: כלום איננו צריכים להעריך איש זה כחמור יותר מאשר כאדם? אשיב שאינני יודע - כשם שאיני יודע לאיזו מידה של הערכה ראוי אדם התולה את עצמו, ועד כמה צריך להעריך קטנים, שוטים, משוגעים וכיוצא בהם".
ישעיהו ליבוביץ מפרש את המשל כמראה ש"אין רצון חופשי - האדם מוכרח לרצות". הוא ממחיש את פרשנותו בדוגמה הזאת: "...שופט שצריך לפסוק במשפט רצח, האם יש לשופט זכות (במובן העמוק ביותר) לשפוט את הרוצח? השופט יודע שהאיש רצח בזדון, ולפי החוק דינו מאסר עולם, ועם זאת הוא גם יודע שהרוצח לא היה יכול שלא לרצוח. השאלה שלי היא: האם השופט יכול לשפוט שלא למאסר עולם?... תשובתי היא, שהוא כמובן יכול לשפוט אותו משני טעמים המשלימים זה את זה. אם יש דטרמיניזם, הרי שהוא קיים גם לגביו, לא רק לגבי הנאשם, ויש דבר עמוק יותר האומר, שאנחנו כבני אדם יכולים לשפוט אדם רק לפי מה שעשה מרצונו. השאלה אם הרצון הוא חופשי או איננו חופשי היא של אלוהים ולא לאדם..."
בתרבות
בהשראת המשל נכתבו שני שירים מפורסמים על ידי וולטר ורוברט פרוסט. בשירו של פרוסט "הדרך שלא נבחרה" המטייל ביער נאלץ לבחור באחת משתי דרכים מתפצלות. על פי עדנה אולמן-מרגלית השיר דן בסוגיה של "בחירה ללא העדפה" ("picking") בתורת ההכרעה. בחירתה של דרך ביער עשויה להיות קלת ערך ולא משמעותית, זוהי בחירה בין חלופות שאנו אדישים ביניהן. בחירה כזו יכולה להיות מוכרעת על ידי הטלת מטבע. אולם, הדרכים שנפרדות ביער הן מטפורה לדרכי חיים. הבחירה ביניהן, הנכפית על המטייל, היא הכרעה כבדת משקל אשר לא ניתן עוד לשנותה לעולם: "... מִשְּׁתֵּי הַדְּרָכִים שֶׁבְּיַעַר עָבֹת
בָּחַרְתִּי בְּזוֹ שֶׁהָלְכוּ בָּהּ פָּחוֹת
וּפֹה הָרֵי כָּל הַהֶבְדֵּל בָּעוֹלָם." אייזק אסימוב מתבסס על המשל בסיפורו "סחור-סחור", המופיע בספרו "אני, רובוט". בסיפור זה מתבקש רובוט להביא חומר ממקום שבו הוא ניצב בפני סכנת כְּלָיָה מקורוזיה. הפוטנציאל של הבקשה, שנעשתה כלאחר יד, מתאזן אל מול הסכנה הגבוהה לקיומו של הרובוט, אשר מהיותו יקר ומתוחכם, הונחה ביתר תוקף לשמור על עצמו. התוצאה היא שהרובוט נשאר במרחק קבוע מיעדו, ומקיף אותו בסיבובים עד לפתרון הבעיה בדרך לא צפויה.
ז'אן בורידן
ז'אן בורידן (בצרפתית: Jean Buridan; בלטינית: Iohannes Buridanus; 1298–1358) היה כומר צרפתי וסכולסטיקן. כיהן כפרופסור לפילוסופיה באוניברסיטת פריז ואף שימש כרקטור האוניברסיטה מספר פעמים. הוא הרבה לחקור את כוח ההתמדה והיה הדמות החשובה ביותר הקשורה במושג האימפטוס. במיוחד זכור משל החמור שיצר, אשר ידוע כ"חמורו של בורידן": החמור מת מצמא ומרעב לאחר שלא הצליח להחליט מה לעשות תחילה - לשתות משוקת המים או לאכול מערימת שבולת השועל. תורתו של בורידן - מודל האימפטוס, מסביר כיצד גופים ממשיכים לנוע לאחר הפסקת הפעלת הכוח עליהם. הסבר: כאשר אדם דוחף גוף הוא מעניק לו אימפטוס מסוים, כלומר, מטמיע בו כוח שגורם לו להמשיך ולנוע זמן מסוים בכיוון התנועה המקורי. זו הסיבה לכך שגוף ממשיך לנוע גם לאחר הפסקת הכוח עליו. תלמידו אלברט מסאקסוניה המשיך לחקור מודל זה.
בורידן היה נומינליסט. הוא למד תחת ויליאם איש אוקאם ובחר להגיע לפילוסופיה דרך מסלול שבע האמנויות החופשיות במקום דרך תאולוגיה. החל מ-1340 הוא התנגד לתורתו של מורו בצעד שנחשב לתחילת הספקנות הדתית וכמבשר את המהפכה המדעית. הוא נירדף על ידי הריאליסטים ולכן עבר לגרמניה, הקים בית-ספר ולימד גם בווינה. הוא מת בסביבות שנת 1358.
ספריו
Œuvres de Jean Buridan Commentaires sur Aristote, comme en témoignent les titres de ses écrits : Compendium Logicae, Venise, 1487, in-folio Expositio et Quaestiones in Aristotelis 'De Caelo', édi. par Benoît Patar, Louvain-la-Neuve, 1996. In Aristotelis Metaphysica (Métaphysique), Paris, 1516-1518, in-folio. Quaestio de puncto (Traité du point, 1335), édi. par V. Zoubov, Mediaeval and Renaissance Studies, V, 1961, p. 63-95. Quaestiones in X libros Ethicorum Aristotelis (Paris. 1489, in-fol., et Oxford, 1637, in-4) ; réimpression de l'édition de Paris 1513, Francfort 1968 Quaestiones in VIll libros Physicorum Aristotelis, in libros de Physica et in parva naturalia, Paris, 1516, in-4° ; réimpression de l'édi. de Paris 1509, Francfort, 1964. Plusieurs commentaires à la Physique d'Aristote : 1) Tertia lectura comprenant deux Expositio ou Secunda lectura selon Benoît Patar6, ou Lectura antiquior (1350 selon Thijssen). 2) Subtilissimae quaestiones ou Ultima lectura (1352-1357 selon Thijssen)7. Sophismata (vers 1345 ?), in-8° Summulae de dialectica, Paris, 1487, in-folio
רות טובי
רות (רותי) טובי אבישי (נולדה בפברואר 1945) היא זמרת ואומנית ישראלית שנודעה בסיפור חייה יוצא הדופן.
ביוגרפיה
בגיל 11, התגלגלה טובי בין קיבוצים שונים. היא ניסתה מספר פעמים להתאבד, וברחה מהבית. בהמשך התלוננה במשטרה על מעשי אביה, אך המשטרה סגרה את התיק מחוסר ראיות.
בשנת 1961 כשעדיין נקראת בשם המשפחה אבישי, גילה אותה המלחין הנודע נחום נרדי, והיא יצאה איתו לסיבוב הופעות מחוץ לישראל, והוציאה איתו ועם אהובה צדוק באותה השנה שני תקליטי ילדים לחג פורים.
לאחר שירות צבאי שהופסק באמצעו בעקבות חוסר הסתגלות חברתית, עברה טובי לחיות באירופה, שם חיה חיי עוני וייסורים ואף התגלגלה לסמים ולזנות.
בשנת 1968 התחתנה טובי עם בחור מקומי לאחר שנכנסה ממנו להריון, ושינתה את שם משפחתה להאצ'ט (שם המשפחה של בעלה), ולאחר מספר חודשים נולד בנה היחיד, ג'רום.
בשנת 1969 שהתה טובי בלונדון, ולמרות מצבה הרעוע הצליחה להוציא אלבום שלם באנגלית בשם "Lazy". חלק משירי האלבום הושמעו ברדיו, אך האלבום לא זכה להצלחה שלה קיוותה.
בשנת 1972 חזרה רות לארץ והקימה יחד עם רבקה זהר ולאה לופטין את להקת "גושפנקא" (שהייתה מעין גרסה מוקדמת לשלישיית "שוקולד מנטה מסטיק" שלופטין, אחת מהבנות בשלישייה, תצטרף אליה בשנת 1973 ותחליף שם את תמי עזריה). הלהקה לא זכתה לתשומת לב והתפרקה ללא שירים מוקלטים, ובעקבות כך חזרה רות ללונדון שם הכירה את בעלה שהיה מבוגר ממנה כמעט ב-30 שנה וחיה איתו עד מותו, בשנת 1978.
ב-1979 הוציאה אלבום נוסף בלונדון בשם "Keep It Going". הפעם קיבל האלבום ביקורות טובות ואף הושמע כמה פעמים ברדיו, ובכל זאת לא זכה להצלחה בין השאר משום שקודם בצורה לא טובה.
בשנת 1981, עברה טובי עם בנה לברבנק שבארצות הברית, ובאותה תקופה השתפר מצבה הכלכלי של טובי והיא פתחה מסעדה, עסקה בנדל"ן והגשימה חלום כאשר הקימה אולפן הקלטות. באולפן שבנתה היא חיברה, הלחינה וביצעה כ-100 שירים, שעד כה לא פורסמו. בנוסף כתבה רות ארבעה תסריטים באורך מלא.
בשנת 2006 הוציאה באנגלית את ספרה האוטוביוגרפי "?Incest To Where", שתיאר את מהלך חייה הקשים, החל מהאונס הראשון שעברה בגיל 3 ועד מות בעלה. בשנת 2009 חזרה לישראל והוציאה את הגרסה העברית לספרה שנקרא "מידת סדום". בנוסף החלה רות לאסוף חומר לאלבום חדש, ממנו יצאו לרדיו עד כה חמישה שירים שכתבה והלחינה, ומתוכם בלט בעיקר השיר "פוליטיקה" שמתח ביקורת על המצב הכלכלי בארץ. שירים אלו אוגדו בסופו של דבר למיני-אלבום בשם "עוד נשיקה", שראה אור ב-3 בדצמבר באותה שנה בהוצאת האחים ראובני.
שביט 2
שביט 2 היא רקטה מאולתרת שנבנתה על ידי ישראל בשנות ה-60, ופרסום שיגורה שימש, בין השאר, לצורכי הרתעה ולוחמה פסיכולוגית מול מצרים. הרקטה הוצגה על ידי ישראל כרקטה ארוכת טווח ששוגרה לחלל, יכולת חדשה שבאותה עת החזיקו בה רק שתי מעצמות-העל הגדולות.
רקע
באותם ימים, החלו שתי מעצמות העל, ארצות הברית וברית המועצות, במרוץ לחלל. נשיא מצרים, גמאל עבד אל נאצר, הסתייע במדעני הנאצים שמצאו מקלט בארצו בשנות ה-50 לצורך פיתוח טיל בליסטי ארוך טווח. נאצר התכוון לשגר את הטיל בפומבי לצורכי תעמולה לציון יום המהפכה ב-1961, אולם הבין שהפיתוח מתעכב. נאצר, שרצה בהישג התעמולתי כלפי עמו וכאמצעי פסיכולוגי נגד ישראל, רכש בהיחבא רקטות מטאורולוגיות מארצות הברית לצורך שיגור הראווה, ולהציגן כפיתוח מצרי.
פיתוח הרקטה והצגתה
ארגון הביון הישראלי, "המוסד", יידע בתוכניות המצריות את ראש ממשלת ישראל, דוד בן-גוריון, שהורה לרפא"ל לפתח במהרה רקטה ש"תגנוב" את ההצגה למצרים. רפא"ל נרתמה למשימה ותוך שבועות בנתה רקטה מאולתרת שתתחזה לטיל המשוגר לחלל והוענק לה השם "שביט 2".
הרקטה שוגרה ב־5 ביולי 1961 בשעה 4:41 לפנות בוקר, מאתר שיגור בחוף הים דרומית לעכו. לאחר שיגורה פורסמה ברחבי העולם תמונה המראה את ראש הממשלה דוד בן-גוריון וסגן שר הביטחון שמעון פרס, צופים ברקטה טרם שיגורה, יחד עם הרמטכ"ל רב-אלוף צבי צור, ומנכ"ל רפא"ל מוניה מרדור.
ישראל הציגה את "שביט 2" כרקטה דו-שלבית למחקר מטאורולוגי, מונעת בדלק מוצק שמשקלה 250 ק"ג. לאחר השיגור הייתה ישראל המדינה השביעית, שהצליחה לשגר רקטה דומה לצורך מדעי, אחרי ארצות הברית, הממלכה המאוחדת, ברית המועצות, צרפת, איטליה ויפן. כאשר גרמניה ושוודיה גם הודיעו שהן לקראת שילוח רקטה למחקר מטאורולוגי.
בפועל השלב השני של הרקטה לא ניצת כלל, אולם ישראל פרסמה צילום של המראת הרקטה בלבד והצהרות כוזבות על הצלחתו של שיגור הטיל הישראלי הראשון, שהגיע עד לשולי החלל, לגובה 80 ק"מ. הפרסום גרם לתגובות רבות בעולם על יכולתה של ישראל. צילומים נוספים מהשיגור וסרטון שנפסק לפני הפיצוץ פורסמו רק לאחר כ-50 שנה יחד עם הסוד הכמוס.
התגובות לשיגור
מיד לאחר שיגור הרקטה, הצהיר בן-גוריון: "שיגור זה מוכיח יכולתם של המדענים הישראליים. הרקטה כולה היא מתוצרת ישראל". בתגובה לשאלה של העיתונאי והפרשן הצבאי זאב שיף אמר שלרקטה "אין שום משמעות צבאית, רק עניין מדעי טהור לשם מחקר החלל הקרוב". בתגובה לשאלות נוספות, סירב בן-גוריון לתת פרטים נוספים על הצד הצבאי של תוכנית פיתוח הטילים של ישראל.
בשעות הבוקר המוקדמות טלפן שמעון פרס סגן שר הביטחון אל נשיא המדינה יצחק בן-צבי, הודיע לו כי הוא מדבר בשם ראש הממשלה ושר הביטחון ובישר לו כי ישראל הצליחה לשגר טיל לחלל.
ההודעה הרשמית שפורסמה בישראל הייתה:
באותו יום ערכו פרס והיועץ המדעי ויושב ראש הוועדה לאנרגיה אטומית ארנסט דוד ברגמן פגישה עם ועדת העורכים של העיתונאים בישראל, ופגישה עם הסגל הדיפלומטי בישראל, בה נמסר שמטרת שיגור הרקטה היא ברצון לחקור ולהשיג מידע על הסטרטוספירה והיונוספירה לצורכי מדע. פורסמו גם ידיעות שהרקטה הייתה יוזמה של המחלקה לאווירונאוטיקה ב בראשות ג'רי שפר ומשה ארנס.
השיגור עורר התרגשות רבה וגאווה רבה בישראל. השיגור נעשה כחודש לפני הבחירות לכנסת החמישית, ולכן נמתחה על הממשלה ביקורת בעיתונות ועל ידי האופוזיציה על המועד שנבחר לו, שלדברי המבקרים נבע משיקולי תעמולת הבחירות. בבחירות שנערכו ב 15 באוגוסט 1961 איבדה מפלגת השלטון, מפא"י, שישה מנדטים, כך שלא ברורה השפעת הרקטה על הבוחר.
ביקורות ראשונות נשמעו בישיבת הממשלה הראשונה לאחר השיגור. הביקורות היו על מועד ודרך פרסום השיגור. עם זאת, הוסבר על ידי בן-גוריון כי השיגור נועד למנוע מנאצר תעמולה לציון יום המהפכה, לאחר שהתקבלו ידיעות מודיעניות על כוונתו גם לשגר רקטה. שר התחבורה יצחק בן אהרון אמר שאסור היה לפרסם את דבר השיגור ולחשף את תוכנית הפיתוח של ישראל. הוא גם התרעם על כך שבן-גוריון קיבל את ההחלטה על השיגור והפרסום לבדו, ללא התיעצות עם הממשלה ואף שמר אותה בסוד עד הרגע האחרון. בין השאר אמר:.
בעולם נתקבל השיגור בתגובות מעורבות, נשיא טורקיה הכריז כי יש לברך את ישראל על הצלחתה לשגר טיל לחלל. הבית הלבן ומחלקת המדינה האמריקאית נמנעו מכל תגובה רשמית, אך נציג שגרירות ארצות הברית בישראל הכריז: "אנו ציפינו לכך, כי ידענו שאתם עובדים בכיוון זה, בייחוד שלרשותכם אנשי מדע וטכנאים בעלי רמה גבוהה ביותר". נציגים אמריקאים נוספים הוסיפו: "עתה איש לא יאמין עוד שישראל לא תהיה מסוגלת בעתיד הקרוב לייצר כוח אטומי".
ביטאון הצבא הסובייטי פרסם מאמר, כשבועיים לאחר השיגור, בו תקף בחריפות את ממשלת ישראל על שיגור "שביט 2", בטענה כי שיגור הטיל נועד להפחיד את מדינות ערב, ומתוך מגמה להשפיע על תוצאות הבחירות לכנסת (המאמר שיקף ביקרות דומה שפורסמה בישראל). סוכנות הידיעות הסובייטית ט.א.ס.ס. הפיצה את המאמר הביקורתי לעיתונות העולמית.
הטיימס של לונדון בירך את ישראל על היכולת הטכנית אך טען כי המשמעויות המדיניות הנובעות מן השיגור אינן מעודדות. העיתון סבר כי שיגור הטיל ייחשב בעיני הערבים להוכחה כי הישראלים הערמומיים זוממים מזימות. עיתוני מדינות ערב הגיבו בבהלה מעורבת בזילזול וחוסר אמון.
יומיים לאחר השיגור הודיעה ארצות הברית כי היא מוכרת לרפובליקה הערבית המאוחדת (האיחוד בין מצרים לסוריה שהתקיים בשנים 1958–1961) מספר טילי מחקר לצורך ניסויים מטאורולוגיים.
הטעייה מכוונת בקשר לגודל הרקטה
במשך עשרות שנים מערכת הביטחון לא פרסמה צילומים רבים של "שביט 2" ולא פרסמה כל נתונים על ממדיה. לבד מן הצילום של צללית הרקטה הנוסקת בשעות הבוקר המוקדמת, כשמאחוריה שובל של עשן. פורסם גם צילום של בן-גוריון ופמלייתו כשהם צופים ברקטה מלמטה. ואכן, אם לשפוט מצילום זה ניתן להעריך כי מדובר ברקטה גדולת ממדים. מהשוואת גובה הרקטה לגובהם של האורחים ניתן להעריך כי גובה הרקטה מגיע לפחות ל-10 עד 12 מטרים.
אולם האמת הייתה שונה. צלם של רפא"ל, בתרגיל מחוכם, התייצב מאחורי הרקטה וקרוב אליה, והצליח ליצור רושם כאילו מדובר ברקטה גדולה. האמת היא שלשם תכנון הרקטה לקחו מהנדסי רפאל את צינור הרקטה של הטיל לוז, שקוטרו לא עלה על 27 ס"מ (למרבה האירוניה "לוז" היה פרויקט חשאי ביותר של טיל אמיתי). הם הצמידו לו צינור של רקטה מסוג "ר-115" שהיה באותן שנים בפיתוח, ויצרו שלב שני. למעלה הוצמד גם קונוס מתכתי שנשא אבקת נתרן. אורך הרקטה לא עלה על 3.76 מטרים, אולם היא נראתה כאילו ממדיה גדולים הרבה יותר.
השלכות השיגור
שיגור הרקטה גרם לסערה במדינות ערב, ולהאצת מרוץ החימוש האזורי. כשנה לאחר מכן, ב-23 ביולי 1962, דיווחה מצרים ששיגרה בהצלחה טילי קרקע-קרקע מתוצרתה בשם אל קאהר ונשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר הכריז שהטילים מסוגלים להגיע "דרומית לביירות". שמעון פרס בתגובה טען ש"השביט 2" עצמו לא הביא למרוץ חימוש, מכיוון שמצרים כבר הייתה עסוקה בפיתוח נשק זמן רב, ומטרתו הייתה לשמור על איזון כוחות.
בתחילת שנת 1963 נחשפה העובדה כי המדענים הגרמנים במצרים מסייעים בייצור טילים ארוכי טווח ונשק לא קונבנציונלי. הדבר יצר משבר בין ראש "המוסד", איסר הראל, שרצה להשקיע מאמצים בחיסול המדענים, ובין ראש הממשלה, דוד בן-גוריון, שסבר כי לא מדובר בפעילות שיש בה סכנה קיומית. המשבר הסתיים בהתפטרותו של הראל.
בשנת 1967, לאחר מלחמת ששת הימים הופסק פיתוח הטילים המצריים. כן נודע כי טווח הטילים קצר והפעלתם אינה מתאימה לשדה הקרב. בחלוף שנים אחדות לאחר שיגור "שביט 2" החלה ישראל בפיתוח סדרת טילי "יריחו".
מגפת הקורונה
התפשטות המגפה והמחלה בעולם עוררה בהלה, מלוּוה במשבר כלכלי משמעותי ובנפילה חדה של הבורסות בעולם בחודש מרץ 2020. בנוסף, קרסו מחירי הנפט ברחבי העולם לרמות שפל שלא נראו בעבר. זמן קצר לאחר מכן התאוששו הבורסות והנפט ברחבי העולם וחזרו למחירים ששררו טרם המגפה ואף גבוה מכך.
מדינות העולם הגיבו למגפה באמצעות הנחיות לשמור על ריחוק חברתי, הטלת מגבלות על תנועה והתקהלויות, הטלת סגרים ועוצרים, ביטול אירועים וסגירת כלל המוסדות הלא חיוניים. כמו כן נעשו מאמצים ממוקדים לאתר חולים ונשאים ולבודדם, למגן את צוותי הרפואה, ולהגדיל באופן מהיר את קיבולת בתי החולים, כולל בניית מסגרות אשפוז מיוחדות לחולי קורונה. במהלך המגפה היה פרק זמן שבו שליש מהאנושות – כ-2.6 מיליארד בני אדם – נדרשו להישאר בבתים בתנאי סגר.
בספטמבר 2020 ובמהלך שנת 2021 התגלו עשרות מוטציות בנגיף הקורונה שהשפיעו על התפרצויות חדשות של המחלה ברחבי העולם. בסוף שנת 2020 החל מתן חיסון המוני נגד הנגיף לאוכלוסיית העולם.
נתונים עולמיים
נתוני מקרי ההדבקה המאומתים ומקרי המוות המפורטים להלן מתייחסים לאנשים שנבדקו למחלת הקורונה, כפי שדווחו רשמית על ידי המדינות השונות. למדינות שונות יש מדיניות שונה בנוגע לרמת התסמינים הנדרשת כדי לבצע בדיקה, וחלקן אינן בודקות אנשים המגלים תסמינים קלים בלבד. בחלק ממדינות העולם נרשמו דיווחים מעטים בלבד, וכמה מדינות אינן מדווחות כלל.
נתונים עולמיים מצטברים
נתונים מצטברים מדווחים מכל העולם, מתחילת המגפה עד ליולי 2023 (המספרים מעוגלים):
המגפה לפי שנים
נתונים עולמיים לשנת 2021 בלבד (המספרים מעוגלים):
נתונים עולמיים לשנת 2022 בלבד (המספרים מעוגלים):
המגפה לפי מדינות
עיקר ההדבקה והתמותה המדווחות במגפת הקורונה התרחשה ביבשת אירופה, בשני חלקי אמריקה ובדרום מזרח אסיה. נכון לתחילת 2023 מוקדי המגפה העיקריים במקרים מאומתים מצטברים הם:
לנתונים נוספים ראו טבלאות מגפת הקורונה.
הדבקה ותסמינים
הנגיף עובר מאדם לאדם כאשר נשא נושם החוצה נתז נשימתי ואירוסולים המרחפים באוויר, שמכילים את הווירוס. אדם אחר יכול לנשום פנימה את הנתז הנשימתי והאירוסולים. כמו כן הם יכולים לנחות על העיניים, על האף ועל הפה, במיוחד במקרה של שיעול ועיטוש. הדבקה ממשטחים נגועים וממגע של הידיים בעיניים אף ופה אינה נחשבת נפוצה, למרות מה שחשבו בהתחלה.
תקופת הדגירה היא בדרך כלל חמישה ימים, אך עשויה להיות בין יומיים ל-14 יום. במהלך תקופה זו הנשא יכול להדביק אחרים. דווח גם על מקרה של פיתוח תסמינים לאחר זמן של 27 יום.
התסמינים הם לרוב חום, שיעול וקוצר נשימה. דווח גם על תסמינים נוספים, ייחודיים יותר למחלה לעומת שפעת, ובהם אובדן זמני של חוש הטעם וחוש הריח וכן שטפי דם באצבעות. הסיבוכים עלולים לכלול דלקת ריאות, הצטברות קרישי דם ואי-ספיקת כליות. הטיפול בחולים מתמקד בהקלת התסמינים ובטיפול תומך. אמצעי ההגנה כוללים שמירה על היגיינה אישית, שמירת מרחק מאנשים אחרים, ובידוד עצמי של 14 ימים לאנשים שהיו בקרבת חולים.
לפי ההערכות, מספר ההתרבות הבסיסי (מספר שמתאר כמה אנשים עלולים להידבק מאדם חולה אחד) עומד על 2.2. הערכה אחרת מדברת על בין 1.4 ל-3.9 ואף עשוי להיות גבוה יותר במקומות צפופים.
אחד הקשיים הגדולים בהתמודדות עם הנגיף הוא שנשאי־הנגיף אינם מפתחים תסמינים בימים הראשונים, ובשל כך הם ממשיכים להדביק. התסמינים מופיעים עד 14 יום. דגימה של נשא לא בהכרח תביא לתשובה חיובית, מכיוון שייתכן שבשלבי הדבקה ראשוניים כמות הנגיף בגוף נמוכה ביותר ותקשה על זיהויו, גם ייתכן שהנגיף נמצא בדרכי הנשימה התחתונות בעוד הדגימה נלקחה ממערכת הנשימה העליונה ששם הימצאותו דלילה, בעקבות כך הנבדקים נבדקים פעמיים כדי לצמצם את האפשרות לתוצאה שלילית שגויה.
הזמן מאימות החולים עד ההידרדרות של חלקם למצב בינוני-קשה הוא כ-3 שבועות. תהליך ההחלמה ארוך במיוחד, ונע בין כשבועיים במקרים הקלים ועד שישה שבועות בקשים. דווח שחלק מהמחלימים המשיכו לחוות תסמינים פיזיים כמו חולשה, כאבים ושינויים בחוש הטעם, כמו גם השלכות נפשיות, במשך חודשים ארוכים.
כתוצאה ממוטציות שהנגיף עבר, נוצרו זנים רבים שלו, שנבדלים זה מזה במידת ההדבקה ובעוצמת המחלה שהם גורמים.
השפעות ארוכות טווח של הקורונה
חולים רבים מדווחים על מגוון תסמינים לאחר ההחלמה, הידועים בכינוי "Post-acute COVID-19" או “Long COVID-19”. התסמינים הבולטים ביותר הם עייפות כרונית, כאבי ראש, דיכאון, בעיות במערכת העיכול, נדודי שינה, לחצים בחזה וקשיי נשימה במאמץ, נימולים בידיים וברגליים ותחושת צימאון. מכיוון שהמחלה חדשה, טרם הובהרו ההשפעות ארוכות הטווח שלה. חלק מהנזק עשוי להיות תופעת לוואי של טיפולים אינטנסיביים כגון אינטובציה, בעוד שבעיות מתמשכות אחרות עלולות להיגרם על ידי הנגיף עצמו. נכון לינואר 2021, ההגדרה של השפעות ארוכת טווח של נגיף הקורונה טרם הובהרה.
התפרצות המגפה בסין וגילוי הנגיף
במהלך חודש דצמבר 2019 זוהו מספר מקרים של דלקת ריאות חמורה שלא הושפעה מטיפול אנטיביוטי שנגרמה מנגיף לא מזוהה בעיר ווהאן שבמחוז חוביי שבסין. הוא נקשר לשוק הרטוב למאכלי ים בווהאן, אך לא זוהתה אפשרות ההדבקה מאדם לאדם.
על פי תחקירים עיתונאיים, בימים הראשונים לגילוי המחלה נקט השלטון הסיני, המקומי והארצי, באמצעים שונים להגביל מידע על הנגיף והמחלה החדשים. בתחקיר שערך העיתון SCMP, המתפרסם בהונג קונג בהתבסס על הדלפה של מסמך ממשלתי סיני, עלה כי התאריך המוקדם ביותר שבו אותר בדיעבד חולה קורונה הוא באמצע נובמבר 2019, עד סוף נובמבר אותרו בדיעבד 8 חולים ועד סוף 2019 חלו בווהאן כ־270 חולים (חלק מהמקרים אומתו רק מאוחר יותר) והצטברו עדויות על אפשרות הדבקה מאדם לאדם. בתחילת אמצע ינואר 2020 התפשט הנגיף למחוזות אחרים בסין, בעקבות נסיעות של אזרחים למשפחותיהם לראש השנה הסינית. ווהאן היותה מוקד תחבורה מרכזי.
ב-31 בדצמבר דיווח משרד הבריאות של סין לארגון הבריאות העולמי, על ההתפרצות המסתורית ועל הופעת הנגיף החדש.
הריצוף הגנטי של הווירוס הושלם כבר בראשית ינואר 2020, בידי מעבדה מסונפת לאוניברסיטת פודאן בשאנגחאי והועבר לרשויות הבריאות הראשיות בסין, בתוספת המלצה לנקוט אמצעי מניעה ושליטה, אך הרשויות התעלמו והמעבדה פרסמה באופן פומבי ועצמאי את הריצוף הגנטי של SARS-CoV-2 באתר האינטרנט virological.org ב־11 בינואר 2020, צעד שהוביל להחלטת הממשלה כעבור זמן קצר לסגור את המעבדה.
הממשלה הסינית הכחישה את הדברים וטענה שפעלה בשקיפות ובמהירות להגנת האוכלוסייה החל מהרגע בו הבינה כי מדובר במגפה. על פי הדיווח הרשמי, ב-10 בינואר היו רק 41 מקרי הדבקה. ב-23 בינואר 2020 הגיע מספר המקרים המאומתים המצטברים ל-830, ושלטונות סין החלו לנקוט בצעדים מחמירים למניעת התפשטות הקורונה שבעיקרם סגירת האפשרות לנוע בחופשיות מאזורים נגועים ואליהם והטלת עוצר על ערים במחוז חוביי בו פרצה המגפה. כתוצאה מהסגר המוחלט חלה ירידה הדרגתית עיקבית במספר מקרי ההידבקות המדווחים. המגפה נבלמה לקראת סוף פברואר 2020, ברמה של כ-80 אלף מקרי הידבקות. מתחילת חודש מרץ ירד המספר היומי של מקרים חדשים והגיע למספר זניח.
אירועים משמעותיים בקשר להתפשטות הנגיף בעולם
כל הנתונים במצטבר אלא אם נכתב אחרת
כרוניקה של התפשטות הנגיף
ב־21 בינואר 2020 דווח על מקרה ראשון שאותר בארצות הברית. החולה הגיע מסין ונחת בנמל התעופה של סיאטל, כשהוא סובל מתסמיני המחלה. בנמל התעופה עדיין לא הופעלו אמצעי הסריקה המיוחדים לזיהוי נוסעים חולים. הוא אושפז בבידוד בבית חולים במדינת וושינגטון. לדבריו הוא לא ביקר בשווקים באזור העיר ווהאן, שהיא מקור התפרצות המחלה בסין.
ב-13 בפברואר אירע מקרה מוות ראשון מהנגיף ביפן, וב-15 בפברואר אירע מקרה מוות ראשון מהנגיף מחוץ ליבשת אסיה, כאשר תייר סיני בן 80 מת בצרפת.
ב-21 בפברואר, לאחר שנוסעים ישראלים מספינת "דיימונד פרינסס" שבו לארץ, נלקחו כלל הנוסעים לבידוד, ואחת מתוך 11 הנוסעים נדבקה בנגיף ונשארה בבידוד. באותו יום התפשט הנגיף גם ללבנון לאחר שאישה מאיראן נכנסה למדינה.
ב-29 בפברואר 2020 דווח על מקרה מוות ראשון בארצות הברית כתוצאה מהנגיף; אישה מתה בפרוורי סיאטל שבמדינת וושינגטון. במרץ עבר שיא המגפה לאירופה, ובעיקר בצפון איטליה. ב-19 במרץ מספר המתים מהמגפה באיטליה עבר את מספר המתים בסין. ב-26 במרץ נספרו בבריטניה מעל 100 מתים ביממה. בניו יורק דווח על עומס גובר על מערכת הבריאות, מחסור בציוד והיערכות לגידול במספר המתים. בארצות הברית דווחו על 70 אלף נדבקים ואלף מתים במצטבר מאז ראשית המשבר. בתי החולים בעיר ניו יורק התריעו כי הם קרובים לקריסה.
עימות נרשם בין הנשיא טראמפ שלחץ על הסרת ההגבלות לבין בעלי תפקידים שונים, בתוכם מושל ניו יורק אנדרו קומו ומנהל המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן. לפי ההערכה, חופשת האביב של הסטודנטים החמירה את המצב. כן דווח על הדבקה גוברת בקרב עובדים חיוניים המטפלים במשבר. ב-27 במרץ נדבקו ראש ממשלת הממלכה המאוחדת, בוריס ג'ונסון, ושר הבריאות הבריטי ג'ונסון היה לראש הממשלה הראשון שנדבק בנגיף.
סימנים ראשונים בשלהי מרץ להתפרצות המגפה ביבשת אפריקה החמה העידו כי התפיסה המוקדמת, לפיה ניתן להסתמך על עליית הטמפרטורות בקיץ כגורם שיביא את הקץ על המגפה, היא תקוות שווא. ניתן לראות זאת ככל הנראה גם בהתפרצות הגל השני בסינגפור החמה והלחה ובהתפרצויות בסאו פאולו הקיצית, ובמצרים וקטר החמות והיבשות. במדינות מסוימות, חלקן אפריקאיות, התמודדו עם מיעוט בדיקות ובעיות באבחון המחלה.
במקומות שונים, כמו איראן, אזור צפון איטליה, לונדון, ניו יורק, מנאוס, גואיאקיל מצרים ומקסיקו סיטי דווח על עומס רב או קריסה בבתי חולים. היה גם מחסור בצוותים או בציוד כמו חמצן ומיטות אשפוז בזמנים שונים. בסוף אפריל 2020, היו למדינות שונות גישות שונות ביחס להתמודדות עם הנגיף והן דנו על אסטרטגיות יציאה מהסגר. מטרתן הייתה יצירת שגרה בצל הקורונה. נכון לתחילת מאי, הוסרו הגבלות – לפעמים אחרי שנראָה שהמגפה הובסה ולפעמים כסוג של "הימור". מנגד, כמה מדינות חוו התפרצות והתמודדו עם מקרים חדשים, ועדיין לא יכלו לדבר על חזרה לשגרה באותם היקפים.
במאי, אחרי הקלות שונות, היו מדינות שהתמודדו עם התפרצויות מקומיות. כך בגרמניה (שם גם עלה קצב ההדבקה) ובעיר וואהן שבסין. בסוף מאי, אמריקה הלטינית הפכה למוקד ההתפרצות השלישי בגודלו אחרי ארצות הברית ורוסיה. שני שלישים מהחולים החדשים הגיעו מברזיל, הודו, ארצות הברית ורוסיה.
במקביל, מדינות שונות התקדמו בתוכנית היציאה שלהן והגדירו הקלות וכללים. חלק מהמדינות שמרו על תחלואה נמוכה במשך תקופה.
מדינות רבות במזרח הרחוק, במזרח התיכון, באירופה ובאמריקה התמודדו עם גלים נוספים של המגפה אחרי ירידה בתחלואה. חלקן אף הטילו סגר נוסף. במדינות שונות, דוגמת ארצות הברית וברזיל, המגפה המשיכה להתפשט באוכלוסייה. על פי הנתונים שדווחו על ידי מדינות העולם, מדינות בודדות לא דיווחו על נדבקים בשטחן עד סוף שנת 2020, כשמיקרונזיה דיווחה על נדבק ראשון בתחילת 2021.
מדינות כמו ניו זילנד, אוסטרליה וקוריאה הדרומית נחשבו כמי שהשתלטו על ההתפרצות בשטחן בשלב מוקדם יחסית, כאשר נכון למרץ 2021 הן היו בתחתית הטבלה של שיעור תמותה באוכלוסייה, מבין מדינות ה-OECD.
בסוף 2020, היו גופים ומדינות שונות שאישרו חיסון נגד קורונה או היו בהכנה למבצע חיסונים. אחר כך, החלו המבצעים, בתקווה שהתחסנות האוכלוסייה תסייע לעצור את המגפה. עד אפריל 2021 החלו לחסן יותר מ-190 מדינות. ברבות מהן מבצע החיסונים נתקל במכשולים משמעותיים, הן בשל הקושי של חברות התרופות לספק להן את כל המנות שהבטיחו והן בשל אתגרים בירוקרטיים ולוגיסטיים. עד 23 בדצמבר 2021, 57 אחוזים מאוכלוסיית העולם נטלו מנת חיסון, רובם גם נטלו שתי מנות. בתחילת 2021, הייתה ירידה בכמות הנדבקים היומית בארצות הברית. הודו התמודדה עם גל שני קשה. בסוף אפריל 2021, בשבוע אחד חצי מכלל הנדבקים בעולם, ורבע מהמתים, הגיעו מהודו. במאי 2021, לאחר גל שלישי בחלק ממדינות האיחוד האירופי, הייתה ירידה כללית בשיעור התחלואה, למעט בכמה כיסי התפרצות נקודתיים כמו קפריסין. בסוף יוני 2021, חלה עלייה. כך גם באפריקה שנכנסה לגל שלישי. במקביל, מאז מרץ 2021 ההתפרצות הגדולה ביותר הייתה במדינות דרום אמריקה. אופי ההתפשטות הושפע מרמת החיסוניות, הריחוק החברתי וסוג זן הקורונה שהיה במדינה. בספטמבר 2021, יותר ממחצית המתים היו מארצות הברית, רוסיה, ברזיל, מקסיקו והודו. מרביתם לא היו מחוסנים. בסוף 2021, חלק מאירופה שבה להיות מוקד. ההתפרצות התרחבה לאזורים נוספים. שנת 2021 אופיינה בהיווצרות זני קורונה חדשים ומדבקים יותר. בשלהי 2021 ובתחילת 2022, הייתה עלייה חדה בכמות הנדבקים במדינות רבות. בין היתר, באמריקה ובאירופה. בחצי השני של ינואר החלו להופיע סימני דעיכה ראשונים במדינות באירופה ובארצות הברית.
בשלהי 2022, החלה התפרצות נרחבת של הנגיף בשטחי הרפובליקה העממית של סין.
ב-5 במאי 2023, ארגון הבריאות העולמי הודיע כי מגפת הקורונה, אינה מוגדרת עוד כ"מקרה חירום בריאותי בקנה מידה עולמי".על פי נתוני הארגון, קצב התמותה כתוצאה מהנגיף ירד באופן משמעותי, משיא של יותר מ-100,000 אנשים בשבוע בינואר 2021, לכ-3,500 בשבוע באפריל 2023.
שיעורי קטלניות (CFR)
לא פשוט להעריך את שיעור הקטלניות (סך התמותה מתוך סך הנדבקים המאומתים במצטבר) במהלך מגפה, כיוון שהמדינות לא השתמשו באמות מידה אובייקטיביות למדידת תחלואה ותמותה. בנוסף, כשהמגפה נבלמת, התמותה ממשיכה לעלות בקרב החולים שכבר חלו. נוסף על כך, מכיוון שחלק מהנדבקים במחלה לא אותרו בשל אי-זמינות לבדיקות, קרוב לוודאי ששיעור התמותה האמיתי נמוך יותר מאחוז הקטלניות מכלל החולים המאומתים. ומאידך היו מספר מדינות שהמעיטו בכמות התמותה מסיבות פוליטיות פנימיות. בשל כך היו שהשתמשו במדד של תמותה עודפת ביחס לשנים קודמות, בכדי לנסות לברר את שיעור הקטלניות.
שיעור התמותה מהמגפה מושפע ממספר מאפיינים מקומיים כגון רמת הבריאות הכוללת של האוכלוסייה, הנובעת בין היתר מגיל ממוצע, מתזונה מיטיבה וגורמים נוספים, אופן הטיפול במגפה ויכולת מערכת הבריאות "לשטח" את גרף ההדבקה על מנת לתת טיפול מיטבי לחולים, וגם היכולת לבודד את החולים בקבוצות הסיכון ואת נשאי המחלה, באמצעות בידוד וסגר תוך מעקב אחר מצבם ואשפוזם המהיר במידת הצורך.
הגורם העיקרי המשפיע על שיעור הקטלניות הוא הרכב האוכלוסייה בכלל והאוכלוסייה הנדבקת בפרט. במדינות בעלות הרכב אוכלוסייה צעיר שיעורי הקטלניות נמוכים מאוד, והיפוכו של דבר.
זמינות של טיפול רפואי מהיר ואיכותי לחולים היא אחד הגורמים המשפיעים על שיעור התמותה. כאשר הזמינות גבוהה, כפי שקרה בספינת התענוגות "דיימונד פרינסס", שיעור התמותה נמוך. מצד שני, אחוז התמותה עלול לעלות במקרה שאחוז גדול של חולים באזור נתון יוצר עומס על מערכת הבריאות המקומית, ומונע מהצוות הרפואי להגיש טיפול לחולים. באמצע חודש מרץ ותחילת אפריל התקיים תרחיש זה בבריטניה, שם ב-16 באפריל 2020 עמד שיעור התמותה על למעלה מ-13%, מהגבוהים בעולם. גם שיעור התמותה באיטליה עלה במהלך אפריל לכ-13.5%. כמו כן שיעור התמותה בספרד והולנד עלה על 10%, בצרפת נרשמה תמותה של 14% ואילו בבלגיה העפיל אחוז התמותה לשיא של 15.5%.
במחוז חוביי שבו פרצה המגפה לראשונה היה שיעור התמותה שנמדד ב-11 בפברואר בערך 970 ל-31,700 (כ-3%), אולם ככל שעברו החודשים והצטברו הנתונים, גברו ההערכות שחולים א-סימפטומטיים רבים בסין לא סווגו כחולים, כך ששיעור התמותה בפועל נמוך יותר.
שיעור התמותה העולמי המצטבר ירד במשך המגפה, אם בשל התפתחות וריאנטים פחות קטלניים, אם בשל פיתוח החיסונים והתרופות ואם בשל שיפור הידע הטיפולי שנצבר. אם שיעור הקטלניות העולמי המצטבר הכולל נכון לאפריל 2021 הוערך בכ-2.2% מסך המקרים המאומתים, הרי שביולי 2022 הוא כבר ירד ל-1.1% מסך המקרים המאומתים.
התפתחות מוטציות לנגיף
אחד החששות הגדולים בהתמודדות העולמית עם נגיף הקורונה הוא שנגיף SARS-CoV-2, ישתנה ויתפתח לזן חדש וקטלני יותר, או מידבק יותר. מוטציה (תַשנית) כזו היא אחד המאפיינים של גל שני.
הרצף הגנטי של נגיף הקורונה החדש נקבע בסין שבוע לאחר התפרצות המחלה. הרצף נקבע תוך שימוש בדגימה שנלקחה מאדם שעבד בשוק פירות ים בווהאן שבסין, שבו התפרץ הנגיף לראשונה. רצף זה הפך לבסיס החקר בהתפשטות של הנגיף ברחבי העולם. התברר שהוא מורכב ממולקולת RNA ובתוכה כ-30 אלף "אותיות" גנטיות ומספר קטן של גנים. החשש הוא שלאחר שהנגיף יחדור לגוף, ויחדור לתאים בעזרת חלבון שנקרא Spike, או חלבון S, וישחרר את החומר הגנטי שלו על מנת להשתכפל – תהיה "טעות" בהעתקה שהתא מבצע ותיווצר בעקבות כך מוטציה, שתשפיע על תפקוד הנגיף ותכונותיו. מחקרים מראים שהנגיף עבר לא מעט שינויים, אך רוב החוקרים מסכימים שרובם הגדול לא מגדילים את הסיכון של הנגיף לגוף. מחקר ראשוני מארצות הברית ובריטניה פרסם הערכה על המוטציות שהנגיף צבר. החוקרים העריכו שהנגיף עלול לפתח זן זיהומי, קטלני ואגרסיבי יותר, דבר שעורר בהלה תקשורתית. החוקרים הציגו את אחד הגנים המוטנטיים, המכונה D614G, וכינו אותו "סיבה דחופה לדאגה", שכן הוא מתפשט במהירות.
מחקר אחר שנערך בלונדון מצא 198 מוטציות בנגיף. החוקרים הניחו כי הם לא אמורים להוות דאגה, וגילו כי השונות הגנטית של הנגיף גבוהה וטוענים כי זה מעיד על כך שהפצת הנגיף בעולם החלה בסוף שנת 2019, עוד לפני שהוא זוהה לראשונה. ראש צוות המחקר אמר: בתחילת התפשטות המגפה נטען שקיים זן נוסף, קטלני יותר, של הנגיף. מחקר שנערך באוניברסיטת גלאזגו בבריטניה, סתר את הטענה וגילה כי המוטציות שחלו ב-SARS-CoV-s לא הביאו ליצירת זנים אגרסיביים יותר של הנגיף. ברחבי העולם מומחים טענו כי אי אפשר לסתור את האפשרות שהמוטציות שעבר הנגיף הן קטלניות, אך עד כה אין סימנים שמעידים שהן השפיעו על יכולת ההדבקה או על חומרת המחלה. מחקר מראה שווירוס הקורונה החדש משתנה לאט יותר מנגיפי ה-RNA אחרים, ככל הנראה בזכות תיקון מוטציות.
בחודש אוקטובר 2020 אותר בבריטניה זן חדש של הנגיף שייתכן שמסביר עלייה מהירה בתחלואה באזורים במדינה. בהמשך נמצא זן אחר, במהלך מגפת הקורונה בדרום אפריקה, שנחשד כמדבק יותר וזן אחר גם במנאוס. לפניהם התגלה בדנמרק זן המכונה Cluster 5, שהוביל לצעדי מנע.
בדצמבר 2020 התגלה בהודו זן נוסף שגרם להתפרצות שם במהלך שנת 2021 והתפשט במהירות ברחבי העולם. ארגון הבריאות העולמי קבע שמות לזנים לפי אלפבית יווני.
בנובמבר 2021, בדרום אפריקה, אותר זן בעל קצב הדבקה גבוה יותר. הזן התפשט במהירות ברחבי העולם. זן זה נקרא וריאנט אומיקרון של נגיף הקורונה וכלל מוטציות רבות ביחס לקודמיו.
סקירה השוואתית של מדיניות הטיפול במשבר
דרכי ניהול המשבר נחלקו לחמישה סוגים עיקריים:
מניעה, מיגון, בידוד וסגר
בתחילה היו מדינות שניסו למנוע טיסה מהמוקד הראשון בסין ובהמשך פסקו רוב הטיסות בין מדינות העולם ונסגרו הגבולות במועדים שונים. מדינות רבות הורו לבודד, למשך תקופה מוגדרת, את השבים אליהן ממדינות אחרות. זאת, במטרה למנוע הידבקות על ידי חולים שאינם בעלי תסמיני קורונה.
המדינות בחנו ואימצו שיטות שונות של שגרת חיים במטרה למנוע התפרצות נוספת של הנגיף בשטחן. מדינות מסוימות הטילו סגר לפי גילאים או מגדר, ואחרות (כמו דנמרק, סין וניו זילנד) הטילו סגר מלא ושחררו אותו באיטיות. רוב המדינות גם חייבו ריחוק חברתי: צמצום התכנסויות גדולות, צמצום מגע פיזי ושמירה על מרחק. אזרחים רבים נתבקשו שלא לבקר את הוריהם המבוגרים. אחרי הסגר, היו מדינות שעיצבו את המרחב הציבורי כך שהצפיפות תקטן. אחרות הקצו שעה למבוגרים בחוץ ללא איום ההדבקה מהצעירים. דרום קוריאה ומדינות מסוימות נמנעו מסגר ארצי ושמרו על שגרה יחסית בעזרת שמירה על ריחוק חברתי וביצוע צעדים מהירים ונרחבים לקיום בדיקות ולבידוד הנדבקים. מדינות מסוימות חייבו שימוש במסכות ובעולם היה וויכוח על התועלת שבחבישת מסכות, שהוכרע לטובת שימוש בהן.
בסוף שנת 2020 פורסמו בכתבי העת Nature ו-Science שני מחקרים שהשוו בין יעילותן של פעולות שונות שבוצעו בקרב כלל המדינות למניעת התפשטות הנגיף. מסקנות המחקרים היו שהפעולות היעילות ביותר הן (בסדר יורד של יעילות) – מניעת התקהלויות (10 איש, להבדיל מהגבלה ל-100 שנמצאה יעילה אך פחות), סגירת מוסדות חינוך (המחקרים לא הבחינו בין גילאים צעירים לבוגרים), סגירת גבולות, הגברת זמינות מסיכות רפואיות והגבלת תנועה.
הפעולות שנמצאו כבעלות היעילות הנמוכה ביותר הן (בסדר עולה של יעילות) – קבלת סיוע בינלאומי, שיפור יכולת בדיקת המעבדות, הגדלת כמות המבנים המאפשרים בידוד, הגבלת התחבורה הציבורית, ביצוע בדיקות בשדות התעופה ומעקב אחר אזרחים בקנה מידה גדול.
גם סגר לאומי נמצא יעיל למניעת הידבקות, אולם נמצא יעיל אך במעט כתוספת לפעולות שנמצאו יעילות ביותר.
יציאה מהסגר
היציאה מהסגר התבצעה באופן שונה ממדינה למדינה. המדינות הראשונות שבחנו טקטיקת יציאה נאלצו להתבצע על הערכות וספקולציות בלבד, בעוד שהמדינות שהגיעו לשלב זה לאחר מכן ניסו להתבסס על הניסיון שנצבר, ולבדוק באילו מקרים מדינות שניסו לצאת מהמשבר חוו גל שני של מגפה.
חלק מהמדינות שהחלו להקל על הסגר חוו התפרצויות או גל שני של מגפה שהגיע מכניסתם של אנשים מחוץ למדינה, מה שהפך את נושא שיקום התיירות למסובך במיוחד, נושא שעורר דאגה במיוחד במדינות שתיירות היא נדבך משמעותי בכלכלתן. המדינה הראשונה שפתחה את שעריה לתיירים היא סלובניה. מדינות אחרות ניסו לבחון "מדיניות בועה", לפיה תתאפשר תיירות בין מספר מצומצם של מדינות שכולן נקיות מקורונה במידה מספקת.
גורמים שונים, ביניהם ה-OECD וקואליציית שרים באיחוד האירופי, קראו לנצל את ההזדמנות לשיקום שייתן דגש על כלכלה ידידותית יותר לסביבה.
האיחוד האירופי פרסם "רשימה בטוחה" של מדינות שתושביהן יוכלו להיכנס לתוך שטחו למטרות תיירות ועסקים. כל מדינה באיחוד יכלה להטיל מגבלות על מבקרים שיגיעו אליה מהמדינות ברשימה, והוערך שמדינות כמעט בוודאות לא יאפשרו כניסה של נוסעים אליהן ממדינות שמחוץ לרשימה. הוגדרו מדינות ששולטות במצב הקורונה בשטחן על בסיס מספר המקרים למאה אלף בני אדם בשבועיים האחרונים. בנוסף למגמה יציבה או לירידה במספר מקרי ההידבקות, מדינות שרצו שתושביהן ייכנסו לשטח האיחוד היו חייבות להיות בעלות מערך יעיל של בדיקות, איתור מגעים, מניעה וטיפול כדי להתמודד עם המגפה. הן גם היו צריכות לשכנע את הגוש האירופי שיש להן מאגר מידע זמין ומהימן. זאת בנוסף לקיום אישור כניסה הדדי.
סגרים נוספים
מדינות שונות הטילו סגרים נוספים בהתאם לעלייה בתחלואה. במקרים רבים העדיפו המדינות להטיל סגרים חלקיים, למשל, על אזורים או שעות מסוימות, או במהלך ימי חג שהיה בהם חשש להתקהלויות. מדינות מסוימות הטילו סגרים במטרה להגיע לאפס הדבקה בקהילה, כשהנדבקים היחידים שוהים בבידוד. אחרות הסתפקו בהגעה למספר נדבקים נמוך.
ארגון הבריאות העולמי
באמצע ינואר 2020 הזהיר ארגון הבריאות העולמי שהנגיף צפוי להדביק רבים בעולם. בסוף פברואר כתב ד"ר טדרוס אדהנום גברייזוס, מנכ"ל הארגון: "אם אתם בני שישים פלוס, או שיש לכם מחלה כרונית לבבית, נשימתית, או סוכרת, אתם נמצאים בסיכון מוגבר להידבקות בווירוס COVID19. נסו להימנע ממקומות ואזורים בו אתם עלולים לבוא במגע עם אנשים שנושאים את הווירוס".
ב־30 בינואר 2020, לאחר שהוכח שהנגיף מועבר מאדם לאדם ובעקבות העלייה במספר המקרים במדינות אחרות, הכריז ארגון הבריאות העולמי על מצב חירום בעקבות התפרצות המחלה. גבריזוס הבהיר כי הגדרת המצב כמצב חירום במקרה זה אינה "הצבעת אי אמון בסין", אלא נעשית בשל הסיכון להתפשטות עולמית, ובמיוחד למדינות רבות בעלות מערכות בריאות חלשות יותר, שאינן מוכנות להתמודדות עם הנגיף."
החל מינואר 2020 גברייזוס קרא למדינות החברות בארגון ולתורמים פרטיים לתרום 675 מיליון דולר כדי לסייע לארגון להתמודד עם הנגיף וכדי לסייע למדיניות עניות לעצור את התפרצות הנגיף בתחומן. בשלב ראשון ההפצרות לא הועילו מאוד, והארגון קיבל תרומות בסך 54 מיליון דולר (כולל 37 מיליון שהתקבלו בתחילת מרץ מממשלת ארצות הברית). ב-3 במרץ הודיע הבנק העולמי על שחרור מהיר של 12 מיליארד דולר לעצירת הנגיף במדינות עניות, וקרן המטבע הבינלאומית הודיעה על הקצאת קרנות בסך 50 מיליארד דולר לתמיכה במדינות מתפתחות ועניות, במאמץ למנוע פגיעה בכלכלה העולמית.
ב-11 במרץ 2020 הכיר ארגון הבריאות העולמי בהתפשטות הנגיף כמגפה עולמית.
הנשיא דונלד טראמפ הודיע ב-14 באפריל 2020 כי ארצות הברית מפסיקה את תמיכתה בארגון הבריאות העולמי. הוא האשים את הארגון שכשל בטיפול במגפה. טראמפ טען שהארגון הפיץ מידע שפרסמה סין לגבי הנגיף מבלי לבדוק אותו, דבר שכנראה הוביל להתפשטות רחבה של הנגיף שהייתה יכולה להימנע. מנכ"ל האו"ם, אנטוניו גוטרש, הגיב להצהרתו של טראמפ ואמר כי זה לא הזמן לעצור את המימון לארגון הבריאות העולמי או לנהל חקירה על התפשטות הנגיף בעולם. ראשי מדינות נוספים הצטרפו לקריאתו של גוטרש. ב-7 ביולי הכריזה ארצות הברית על פרישתה מהארגון. הפרישה הייתה אמורה להיכנס לתוקף כעבור שנה אך בוטלה בינואר 2021.
באוקטובר 2020, על רקע העלייה מחדש בתחלואה במדינות רבות בעולם, בעקבות המעבר ממדיניות של סגר נוקשה למדיניות של הקלות, בניסיון להגיע לשגרה לצד המגפה – הזהיר ארגון הבריאות העולמי מפני מצב שהגדיר כ"עייפות פנדמית", כלומר שחיקת יכולתו של הציבור להישמע להוראות ומגבלות לאורך זמן. ארגון הבריאות המליץ לממשלות העולם לפעול בשיתוף פעולה הדוק יותר עם הציבור, על ידי הפגנת אמפתיה כלפי רגשות הציבור, התנהלות שקופה, בניית אסטרטגיות בשיתוף פעולה עם ראשי קהילות וניסיון להגדיר תנאים קבועים ויציבים לשינוי המגבלות, שיאפשרו מידה של ודאות בקרב הציבור.
חקירת מקורות נגיף הקורונה
באפריל 2020, שרת החוץ האוסטרלית מאריס פיין וראש ממשלת אוסטרליה סקוט מוריסון קראו לחקירה בינלאומית עצמאית בנוגע למקורות המגפה. מספר ימים לאחר מכן, קנצלרית גרמניה, אנגלה מרקל, לחצה על סין לשקיפות בנוגע למקורו של נגיף הקורונה, בעקבות חששות דומים שהעלה גם נשיא צרפת עמנואל מקרון. גם בריטניה הביעה תמיכה בחקירה. במאי 2020 יצאה האספה הכללית של ארגון הבריאות העולמי בקריאה לחקירה "מקיפה, עצמאית ונטולת פניות" בנושא מגפת הקורונה. שיא של 137 מדינות, כולל סין, היו שותפות לניסוח ההצעה, והעניקו אישור בינלאומי מוחץ לחקירה. בנובמבר 2020 פרסם ה-WHO תוכנית לחקירת מקורות הווירוס. השלב הראשון בחן את הפצת הווירוס בווהאן, והשלב השני כולל מחקרים ארוכי טווח המבוססים על ממצאי השלב הראשון.
בינואר 2021 יצאה ועדת מומחים מטעם הארגון לסין. על אף שתמכה בהצעה לחקירה, הערימה ממשלת סין קשיים על צוות החקירה. היא לא אישרה ויזות לכל המדענים, דרשה שצוות חוקרים מטעמה ילווה את המחקר, ולא איפשרה לשני מדענים להיכנס לסין בטענה שבדיקותיהם יצאו חיוביות לקורונה. בפברואר 2021, לאחר שסיימו חלק מחקירתם, דיווחה ועדת המומחים כי המקור האפשרי של נגיף הקורונה היה עטלפים וכי מאוד לא סביר שמקורו של הווירוס היה מעבדה.
מזרח אסיה
עקב קרבתן לסין, מדינות מזרח אסיה היו הראשונות שהתמודדו עם הנגיף. רבות מהן התמודדו עם נגיף הסארס ב-2003.
ב-4 בפברואר 2020 הוטל הסגר של 14 ימים על ספינת התענוגות דיימונד פרינסס שעגנה במים הטריטוריאליים של יפן, לאחר שנמצאו באונייה 10 מקרי הידבקות בנגיף. לאחר הטלת ההסגר מספר הנדבקים עלה בהדרגה והגיע עד 19 בפברואר ל-621. החולים הוצאו מהאונייה לטיפול בעוד יתר הנוסעים אולצו להישאר. ההסגר הוסר לאחר שבועיים. הֶסגר הוטל גם על אוניית תענוגות נוספת בהונג קונג לאחר שגם בה נמצאו מקרי הידבקות בנגיף.
מדינות רבות סגרו את הגבולות לחלוטין וחייבו את הבאים בבידוד. כך היה באינדונזיה ובווייטנאם. היה גם איסור על הגעה ממדינות מסוימות. ביפן, נאסרה הגעה ממדינות מסוימות. בשדה התעופה בוצעו בדיקות לנכנסים. במדינות השונות, הוכרז מצב חירום במחוזות ואף בכל המדינה. כך היה גם ביפן.
טאייואן שילבה בין פיקוח הדוק על הגבולות ובין צעדים נוספים – מעקב משוכלל אחר כל מאומת, הטלת בידוד של 14 יום על כל מי שהיה בקשר קרוב עם חולה, ומדיניות הסברה ואכיפה שתבטיח את ציות האוכלוסייה. כך תושבי המדינה ניהלו חיי שגרה נטולי קורונה במשך תקופה ארוכה ביחס לעולם. בקוריאה הדרומית, כמו גם בסינגפור והונג קונג, היו קמפיינים גדולים של הסברה ומידע לציבור על אמצעי מניעה כמו שטיפת ידיים, התרחקות מקהל והימנעות מנגיעה בפנים. בדומה למדינות רבות, מיליונים עבדו מהבתים ברחבי אסיה, כאשר גם רשויות ממשלתיות וגם חברות פרטיות יישמו הסדרי עבודה גמישים, או מרחוק, כדי לצמצם את הסיכון להידבקות. היו מדינות שערכו לתושבים מדידות חום בכל בניין, משרד, קניון ובית חולים. התושבים עטו מסכות. ב-20 במרץ דווח על גל התפשטות נוסף בקוריאה הדרומית. בעזרת ריחוק חברתי, בדיקות המוניות, ואיתור ובידוד מהירים של חולים, המדינה דיכאה את ההתפרצות בלי להשתמש בסגר מלא. כך גם בסינגפור. כשהיה צורך, בוצע סגר מקומי כמו שבוצע בווייטנאם.
לאחר מה שהסתמן בתחילה כטיפול מוצלח במשבר מצד יפן, בסוף מרץ הסתמנה התפרצות מחודשת. בסינגפור פרץ גל שני שאילץ אותה להטיל סגר. היו עוד מדינות שהטילו סגר מלא. כך הוחלט בהודו. ביפן, הסגר היה וולנטרי לרוב ולפי החלטת המחוז. בפיליפינים, השלטון המרכזי והנשיא החליטו על הטלת סגר ביישובים ובמחוזות השונים.
תושבי היבשת התמודדו עם גלי הדבקה נוספים והוטלו צעדי מנע. לאחר פברואר 2020, סין התמודדה עם מספר התפרצויות קטנות יותר. היא הנהיג מדיניות קשוחה שכללה בדיקות המוניות, הגבלה קשיחה של כניסה לגבולות והטלת סגרים תוך שאיפה להגיע לאפס נדבקים בקהילה, נדבקים שאינם בבידוד. בהמשך, אוכלוסייתה התחסנה. מדינות אחרות אימצו שאיפה דומה והן נסוגו ממנה בהדרגה בשנת 2021. במקביל הן התמודדו עם התחסנות איטית כי אספקת החיסונים למדינות אלו הייתה נמוכה. לאחר ששאר שהמדינות הסירו את רוב הכללים, סין נשארה המדינה האחרונה.
מדינות אחרות, כמו טייואן וקוריאה הדרומית, עיכבו את חיסון האוכלוסייה מסיבות שונות והתחילו לחסן בפברואר 2021, מאוחר יחסית למדינות המערב. רובן הרגישו שהן שולטות במגפה. שתיהן התמודדו עם התפרצויות באותה השנה. הוטלו צעדי ריחוק חברתי.
מרכז אסיה
ברוסיה, הוקם בפברואר 2020 "המטה המבצעי למניעת ייבוא והתפשטות זיהום נגיף קורונה החדש בשטחי הפדרציה הרוסית" שנועד למקד את המאבק בנגיף במדינה. במסגרת הצעדים למאבק בהתפשטות הנגיף נסגרו הגבולות עם סין, ובכל נמלי התעופה במדינה הוצבו אנשי השירות הפדרלי לפיקוח בתחום הגנת זכויות הצרכן, שערכו בדיקות לנוחתים במדינה כדי לוודא שאינם נושאים את הנגיף. ניתנה הוראה לכל המבקרים מחוץ למדינה להיכנס לבידוד, ובייחוד למבקרים מהמדינות הנגועות. ב-12 במרץ נודע כי מספר הנדבקים ברוסיה הגיע ל-34 איש, ובמוסקבה הוטלה בשל כך מגבלה על התקהלות של יותר מ-5,000 איש, ובהמשך סגר. נכון ל-13 באפריל, ברוב רוסיה התושבים היו בסגר. ב-12 במאי נודע כי הממשלה התירה הקלות והחלה ביישום אסטרטגיית יציאה. נמתחה ביקורת על הממשלה בטענה שהיה אי-דיוק בנתונים, והנשיא ולדימיר פוטין הואשם שאיחר להגיב ונמנע מהחלטות קשות.
באוזבקיסטן, במרץ, בוטלו טיסות ממוקדי הדבקה ובהמשך הוחלט לסגור את גבולותיה. הוטל סגר בערים ובמחוזות. גם בקירגיזסטן נסגרו הגבולות. במקביל, הרשויות בטורקמניסטן אסרו על תושבי המדינה לצאת מהבתים עם מסיכות ואף אסרו על השימוש במילה "קורונה". הכללים שונו ביולי.
בסוף 2020 ובמהלך 2021, תושבי היבשת החלו להתחסן נגד קורונה.
הקווקז
גאורגיה, ארמניה ואזרבייג'ן סיכמו על סגירת הגבולות המשותפים. לא הוטלו מגבלות על העברת מטענים וסחורות. נסגרו הגבולות גם עם מדינות אחרות ואף אוטונומיות (כמו דרום אוסטיה). הוכרזו מגבלות. בגאורגיה הוחלט על עוצר כללי בסוף מרץ ובהמשך הוטל סגר על 4 ערים מרכזיות. בארמניה ובאזרבייג'ן הוטל סגר כללי. אחרי תקופה, החלו הקלות. בעת הצורך, נוספו מגבלות.
איטליה
ב-9 במרץ הודיעה הממשלה כי כל אירועי הספורט יבוטלו. בשעות הערב הודיע ראש ממשלת איטליה ג'וזפה קונטה כי כל האמצעים שהוחלו על מוקדי ההתפרצות העיקריים הורחבו לכל המדינה ובכך 60 מיליון איש נכנסו להסגר. ב-11 במרץ הורה קונטה על הפסקת כמעט כל הפעילות המסחרית למעט שירותים חיוניים כמו סופרמרקטים ובתי מרקחת. ב-20 במרץ נאסרו ספורט וריצה בחוץ. למחרת נעצרו כל הייצור, התעשייה והעסקים הלא חיוניים באיטליה.
מערב אירופה וצפונה
העיר ניס שבדרום צרפת היא העיר הראשונה באירופה שהוטל עליה סגר. בוטלו אירועים. בהמשך, מדינות רבות הטילו סגר אחרי תקופה של עלייה בהגבלות. למשל, ספרד, שהפכה למוקד תחלואה גדול כמו צרפת ואיטליה, הטילה סגר אחרי תקופה של עלייה במגבלות. גרמניה עודדה שימוש המוני בבדיקות מהירות בנוסף לסגר מאוחר יחסית. מדינות כמו פורטוגל חייבו את הבאים למדינה בבידוד למשך 14 יום.
בניגוד לרוב המדינות, בחרה בריטניה במדיניות של בידוד של אוכלוסיית הסיכון בלבד לצד המשך חיי שגרה תוך עידוד חסינות עדר. בתוך פרק זמן שינתה את מדיניותה והכריזה על סגר. חריגה נוספת הייתה שוודיה שלא הטילה סגר אלא יזמה צעדים אחרים כמו ריחוק וולנטרי והגבלת התקהלויות ל-50. הדבר התבטא באפריל בהאצה של מספר מקרי ההידבקות ובתמותה גבוהה באופן יחסי לשכנותיה: דנמרק, נורווגיה ופינלנד. איסלנד ביצעה בדיקות המוניות חודש לפני הופעת החולה הראשון. הדבר התבטא בתמותה ובתחלואה נמוכה.
בחודש מרץ 2020 היבשת שהוגדרה כמוקד התפשטות הקורונה הייתה אירופה. אך מרבית המדינות הצליחו לבלום את הקורונה בשטחן, והמדינות החלו להקל במגבלות שהוטלו בעקבות המגפה. נדרש שימוש במסכות וגם בריחוק חברתי במדינות. הראשונות היו דנמרק ואוסטריה.
מזרח אירופה
בחודש מרץ, מוקד התפשטות הקורונה היה אירופה אך מרבית המדינות הצליחו לבלום את גל הקורונה הראשון בשטחן, ובהמשך המדינות החלו להקל במגבלות שהוטלו בעקבות המגפה. במזרח האיחוד האירופי הצליחו להימנע ממניין מתים גבוה באמצעות הגבלות מחמירות בשלב מוקדם של המגפה. במדינות רבות, נעשו הצעדים הבאים או חלקם: הסגר (כמו ביוון ובאלבניה), סגירת מוסדות, מניעת אירועים, סגירת גבולות (למשל בהונגריה, במקדוניה הצפונית ובבולגריה), סגירת עסקים (כמו בסלובקיה ובפולין) חיוב בשימוש במסכה (כמו בליטא), עוצר (למשל, היה בסרביה בהמשך סופי שבוע יחד עם סגר), חיטוי (כמו בוסניה והרצגובינה) הגבלת אירועים (כמו בקייב שבאוקראינה) וכו'. היו מדינות שהתמודדו עם עלייה מחודשת בתחלואה והטילו הנחיות חדשות. בחלקן, הגל השני נחשב קשה מהראשון. חלק מהמדינות נקטו בווריאציות שונות של סגר נוסף. נתוני התחסנות נמוכים פגעו בתושבי האזור.
החריגה הייתה בלארוס שלא יזמה הגבלות פרט לבידוד של 14 יום לאנשים הנכנסים למדינה שנפגעו מהמגפה, למעט חריגים. היו אזרחים שניסו להקפיד על ריחוק פיזי בתחב"צ וברחוב. נטען שהוסתר מידע מהציבור במדינה.
המזרח התיכון
איראן הפכה למוקד התפרצות משמעותי עם כ-17 אלף מבודדים וכ-5 אלף מתים. כך גם טורקיה עם 3,894 מתים ו-141,475 נדבקים נכון למאי. במדינה, הייתה עלייה מחולה יחיד (ב-11 במרץ) ליותר מ-34 אלף תוך חודש.
היו מדינות שנעזרו בסגרים. בלבנון החלה התפרצות בעקבות נשאית שהגיעה מאיראן. הונהג עוצר. ב-20 במרץ, ירדן הטילה סגר ועוצר. בשטחי הרשות הפלסטינית הוטל סגר על בית לחם בעקבות ביקור של קבוצת צליינים נשאי קורונה מיוון. מדינות כמו מצרים ובחריין סגרו עסקים רבים ומקומות כמו מסגדים, הגבילו התכנסויות וסגרו את הגבול ממדינות אחרות. יש מדינות, כמו מצרים וסוריה, שהטילו עוצר בחלק מהזמן. כמות הבדיקות לנפש שדווחו על ידי איחוד האמירויות הערביות, בחריין וקטר נחשבות גבוהות ביחס לעולם. כמות הבדיקות לנפש שדווחו על ידי איראן ועיראק נחשבו נמוכות למדי ביחס לעולם. ההשוואה אינה מתחשבת בשלב הטיפול במגפה.
נכון לאמצע אפריל, המידע שנצבר בסוכנויות מודיעין שונות מצביע שברוב מדינות המזרח התיכון, מצפון אפריקה ועד אפגניסטן, לא היו עד אז התפרצויות קשות של המגפה, חוץ מאיראן ומטורקיה.
בנוסף לצעדים שבוצעו על ידי הממשלות ולהתנהלות האזרחים, גורם המשפיע על נתוני התחלואה הוא כמות בדיקות הקורונה ומצב שירותי הבריאות. גורם אחר הוא אמינות הנתונים שסופקו על ידי המשטר. לדוגמה, בעיראק ובאיראן המשטר הואשם בהסתרת נתוני האמת. גורמים נוספים ניתן לראות במצרים. חלק מהנדבקים העדיפו לא להגיע לבתי החולים, שכן הם לא סמכו על שירותי הרפואה. יש גם כאלה שפחדו שידווח שהם חולים בקורונה, מחשש שמא יתייגו אותם כמצורעים, וכן שלא יערכו להם הלוויה.
כמו כן רוב מדינות האזור שבהן התנהלה לחימה, ובעיקר מחנות הפליטים, אינן נמנות עם מוקדי המשיכה העולמיים לתיירים. גם אנשי עסקים ומהגרי עבודה לא נהרו למקומות אלה. לכן מספר הנדבקים בהם מצומצם ביחס לגודל האוכלוסייה. לעומת זאת, טורקיה ואיראן נחשבות מתוירות יחסית. את המספר המועט יחסית של החולים במצב קשה ובינוני ושל מתים מהנגיף ניתן להסביר בגיל הצעיר באופן יחסי של אזרחי מדינות האזור. רוב אזרחי המזרח התיכון הם בני פחות מ-60, כלומר בקבוצות הגילאים שבהן נדבקים בקלות בנגיף, אך במקרים רבים מחלימים ממנו בלי תסמינים כלל. הסבר נוסף הוא שחלק מהמדינות הסתירו מידע מחשש ליציבותן.
נכון לתחילת מאי 2020, נראה כי מגפת הקורונה הופיעה באיחור בחלק מהמדינות הערביות. בקרב מדינות ערב, רק בקטר נמנו יותר נדבקי קורונה מאשר בישראל, ורק במצרים נספרו יותר מתים. ובכל זאת, ישראל נמצאת כעת הרבה לפני מדינות ערב בקצב הסרת הסגר ופתיחת המשק. בעוד קצב ההדבקה במדינות כמו ישראל פחת בהתמדה, במדינות ערביות מסוימות נרשמה בתחילת מאי עלייה תלולה: בסעודיה, באיחוד האמירויות ובקטר הקצב הוא יותר מאלף חולים חדשים מדי יום; במדינות אחרות אובחנו בכל 24 שעות כמה מאות חולים חדשים; ויש מדינות בהן אין לממשלות מידע של ממש על התפשטות המחלה. מדינות כמו לבנון, ירדן ואיראן התמודדו עם גל שני של המגפה אחרי ירידה בתחלואה.