cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קסניה פאג'ין
מוות ואחריו
קסניה וחבר שלה מזה כמעט שנתיים פיליפ קפיסודה נפצעו קשה וכמעט מתו בתאונת דרכים ב־28 בינואר 2010, 47 ימים בלבד לפני שמתו ברצח והתאבדות. ב-16 במרץ 2010, גופותיהם של הזמרת בת ה-32 וחבר שלה נמצאו בדירתה בשכונת ווז'דובץ' בבלגרד לשניהם היו פצעי ירי בראשם. המשטרה חשדה ברצח והתאבדות, כשקפיסודה היה היורה. המשטרה הוזעקה לבית מספר לילות קודם לכן, שכן השכנים דיווחו על בני הזוג כי קפיסודה פרץ לדירתו של פייג'ין והפיל את הדלת.
בדיווחי חקירה מוקדמים נאמר כי הגופות התגלו על ידי אמו של הזמר, וכי האקדח ששימש לרצח נמצא ליד גופתו של קפיסודה. ככל הנראה המניע לרצח והתאבדות היה קנאה. בויאנה רנקוביץ ', החוקרת העיקרית לרצח פייג'ין, אמרה כי הוזהרה באמצעות הודעת טקסט שקפיסודה יהרוג אותה. בנוסף, האקדח בו השתמש קפיסודה לא היה שלו, מה שהוביל את החוקרים להאמין שמישהו אחר היה מעורב בו.
פייג'ין נקברה בארון מתים לבן ב-20 במרץ 2010 בבית העלמין נובו גרובליה בבלגרד, יום לאחר הלווייתו של פיליפ (בה נכח חברם המשותף, הזמרת גוגה סקוליץ').
קברה חולל שלוש פעמים מאז הקבורה. הפעם הראשונה הייתה באפריל 2012 ושוב בנובמבר באותה שנה על ידי אלמוני. התמונה על מצבתה נשברה, ככל הנראה על ידי פטיש. הקבר הושחת בפעם השלישית בפברואר 2013, כאשר אלמוני שוב שבר את התמונה על מצבתה, פיזר את הפרחים שהונחו בקברה ושבר את פמוט הנרות ליד קברה.
בלה לדרר
בלה לדרר (בהונגרית: Lederer Béla; פשט, 19 בנובמבר 1860 – בודפשט, 7 בדצמבר 1903) היה היסטוריון, פובליציסט, וחוקר במדע המדינה יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה
בלה לדרר נולד במשפחה יהודית כבנם של ברנאט לדרר סיטונאי, בעל קרקעות, מייסד התאחדות המורים היהודים הלאומית ושל מריה שוואב. בלה לדרר הוא אחיו הצעיר של אספן האמנות שאנדור לדרר ושל היסטוריון המוזיקה והנדבן רודולף לדרר. בלה השלים את בתי הספר בעיר הולדתו. כסטודנט באוניברסיטה זכה פעמיים בפרס קריירה: בשנת 1879 בגאוגרפיה ובשנת 1880 במשפט פרטי. לאחר קבלת תואר דוקטור במדע המדינה, המשיך את לימודיו בפריז במשך שלוש שנים נוספות, שממנו הביא הביתה תואר מהמכון למדע המדינה פריז (École libre des sciences politiques). בהמשך התגורר בבודפשט ועבד כעצמאי.
הוא כתב עבודות רבות, מחקרים וביקורות בתחום מדע המדינה וההיסטוריה המודרנית במגזין "מאות" (Századok) ובסקירה של בודפשט (Budapesti Szemle ). הוא כתב גם ב"עיתון יום ראשון" (Vasárnapi Ujság), בכתב העת "המשפט ההונגרי" (Magyar Igazságügy) ועוד, תחת סימני שמו .L.B; בגרמנית הוא כמעט ולא כתב, אלא מאמר קצר פה ושם, אך הוא פרסם יותר בצרפתית, כך שב-Revue Historique סיקר כמה יצירות היסטוריות הונגריות ובשנתון La vie politique à l'étranger הוא כתב גם פרקים על אירועים בהונגריה באותו הזמן (1889-1891). מאמרים אנונימיים אלה תורגמו גם על ידי עיתונים גרמניים.
Cry Me a River (שיר של ארתור המילטון)
"Cry Me a River" הוא שיר לפידים אמריקאי פופולרי, שנכתב על ידי, שפורסם לראשונה ב-1953 והתפרסם ב-1955 עם הגרסה של ג'ולי לונדון.
מקור והקלטה מוקדמת
ארתור המילטון אמר מאוחר יותר על השיר: "מעולם לא שמעתי את הביטוי. פשוט אהבתי את שילוב המילים... במקום 'אכול את הלב שלך' או 'אני אסתדר איתך', זה נשמע כמו טוב, תשובה חכמה למישהו שפגע ברגשותיך או שבר לך את הלב." הוא היה מודאג בתחילה שהמאזינים ישמעו התייחסות לחצי האי קרים, במקום "..בכה לי...", אבל אמר שלשבת ולנגן את המנגינה ולהמציא מילים הפכו את זה ללא בעיה".
בלדת ג'אז בלוזי, "Cry Me a River" נכתבה במקור עבור אלה פיצג'רלד שתשיר בסרט של שנות ה-20, Pete Kelly's Blues (יצא ב-1955). לפי המילטון, הוא וג'ולי לונדון היו חברים לכיתה בתיכון, והיא יצרה איתו קשר בשם בעלה, ג'ק ווב, שהיה במאי הסרט וחיפש שירים חדשים לפסקול שלו. לאחר שהשיר ירד מהסרט, פיצג'רלד פרסמה לראשונה את הגרסה שלה ב-Clap Hands, Here Comes Charlie! בשנת 1961. השיר הוצע גם לפגי קינג, אך ראש מחלקה של קולומביה רקורדס, מיץ' מילר, התנגד למילה "plebeian" (פשוט עם) במילים.
השחרור הראשון של השיר היה על ידי השחקנית והזמרת ג'ולי לונדון ב-ליברטי רקורדס ב-1955. ג'ולי לונדון נקראה להקליט את השיר על ידי בובי טרופ, לו היא תתחתן מאוחר יותר לאחר גירושיה מבעלה ג'ק ווב. ביצוע של השיר של לונדון בסרט "The Girl Can't Help It" משנת 1956, עזר להפוך אותו לרב מכר (הגיע למקום 9 בארצות הברית ולמקום 22 במצעד הסינגלים הבריטי). זה הפך לתקליט זהב, ובשנת 2016 הוא הוכנס על ידי ספריית הקונגרס במרשם ההקלטות הלאומי.
גרסה נוספת לשיר בוצעה על ידי הזמרת ברברה סטרייסנד במסגרת האלבום Live at the Bon Soir שהכיל את ההקלטה החיה הראשונה של ברברה סטרייסנד במועדון ה-Bon Soir משנת 1962.
הקלטות בולטות
האתר Secondhand Songs, מפרט 484 גרסאות מוקלטות של השיר (נכון למרץ 2020). גרסאות שנכנסו למצעדים כוללות:
דניאל שרמן
ביוגרפיה
שרמן נולד ברובע האקני, לונדון שבאנגליה.
שרמן התחיל לשחק בגיל תשע כשנבחן לקבוצת התיאטרון הלהקה השייקספירית המלכותית והתקבל מבין מאות ילדים אחרים. כילד, שיחק שרמן בין היתר במחזות "The Park", "הנרי השישי" ו"מקבת'". שרמן למד בבית הספר מיל היל וגם בבית הספר לחינוך ואמנויות, שניהם בלונדון. במהלך שנות לימודיו, שיחק במחזה "Kvetch" שעלה באדינבורו פרינג' פסטיבל. הוא גם שיחק במחזה "The Winslow Boy" ב-2002 בגיל 16.
במשך שלוש שנים, מ-2004 עד 2007, למד שרמן בהאקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון, שם סיים תואר ראשון במשחק וסיים בהצטיינות. אחר מכן, הופיע בהפקות תיאטרון רבות בלונדון ובאירופה.
קריירה
לאחר מספר תפקידי אורח בסדרות טלוויזיה הוא המשיך בקריירת המשחק שלו ושיחק לראשונה בסרט הקולנוע "הימים האחרונים של אדגר הרדינג" ב-2011, בהמשך אותה השנה המשיך להופיע בסרט הפנטזיה של טרסם סינג "בני אלמוות" לצדם של לוק אוונס ומיקי רורק. בסרט הוא גילם את אל המלחמה היווני ארס, תפקידו בסרט התקבל היטב על ידי הקהל והמבקרים.
בשנת 2012, הצטרף שרמן לעונה השנייה של סדרת הדרמה העל-טבעית "זאב צעיר" ברשת MTV,שם גילם את התפקיד של איש הזאב אייזק לייהי. במרץ 2014, לאחר סיום העונה השלישית, הוכרז כי שרמן יעזוב את הסדרה בטענה שהוא רוצה לחקור הזדמנויות אחרות. גם בשנת 2014 לוהק לעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "המקוריים", בתפקיד של קול מייקלסון, תפקיד אליו לא שב לעונה שאחריה.
בשנת 2017 שיחק בתפקיד ראשי בעונה השלישית של הסדרה הפוסט-אפוקליפטית "אימת המתים המהלכים" של רשת AMC, בתפקיד טרוי אוטו, בנו הצעיר של ג'רמיה ואחיו החורג של ג'ק.
בשנת 2020 שיחק בסדרה "מכשפת" מבית נטפליקס בתפקיד סר לנסלוט דו לאק.
עונת 1961/1962 ב-NBA
עונת 1961/1962 היא העונה ה-16 של ליגת ה-NBA. העונה הסתיימה עם זכייתה הרביעית ברציפות והחמישית בסך הכול של בוסטון סלטיקס בתואר האליפות, לאחר שבסדרת הגמר ניצחה את לוס אנג'לס לייקרס בתוצאה 4-3. זוהי האליפות הרביעית של הסלטיקס מתוך רצף של 8 אליפויות רצופות. בתואר ה-MVP של העונה הסדירה זכה בפעם השלישית ביל ראסל מהסלטיקס, לאחר שרשם ממוצעים של 18.9 נקודות ו-23.6 ריבאונדים למשחק והוביל את קבוצתו למאזן הטוב בליגה (60-20).
וילט צ'מברלין מקבוצת פילדלפיה ווריורס סיים את העונה עם ממוצע הנקודות הגבוה בתולדות ה-NBA כשקלע 50.4 נקודות למשחק, ובנוסף הוביל את הליגה באותה עונה עם 25.7 ריבאונדים למשחק. ב-2 במרץ 1962 קבע צ'מברלין שיא NBA במשחק בין הווריורס לניו יורק ניקס בו קלע 100 נקודות. משחק 100 הנקודות של וילט צ'מברלין נחשב לאחד ממשחקי הכדורסל הגדולים בתולדות ליגת ה-NBA. הווריורס ניצחו במשחק בתוצאה 169-147 ובכך קבעו שיא נקודות למשחק אחד על ידי שתי הקבוצות, אולם מה שזכור יותר מהמשחק הזה היה 100 הנקודות שקלע צ'מברלין - שיא הנקודות לשחקן במשחק יחיד ב-NBA, שלא נשבר עד היום (נכון ל-2017).
שחקן נוסף שהציג עונה היסטורית הוא אוסקר רוברטסון מקבוצת סינסינטי רויאלס, שהעמיד לאורך העונה ממוצע של טריפל דאבל - 30.8 נקודות, 12.5 ריבאונדים ו-11.4 אסיסטים למשחק. הישג זה הושווה בעונת, לאחר 55 שנים, על ידי ראסל וסטברוק.
בתחילת העונה הצטרפה ל-NBA קבוצת שיקגו פקרס, והגדילה את מספר קבוצות הליגה לתשעה בסך הכול.
דראפט 1961
דראפט ה-NBA בעונה זו התקיים ב-27 במרץ 1961 בעיר ניו יורק. בבחירה הראשונה בחרה שיקגו פקרס את וולט בלאמי, שנבחר להשתתף במשחק האולסטאר כבר בעונת הרוקי. בעונתו הראשונה בליגה קלע בלאמי 31.6 נקודות והוריד 19.0 ריבאונדים למשחק, ובסיומה נבחר לרוקי השנה ב-NBA. מלבד בלאמי נבחרו בדראפט 1961 עוד שלושה שחקני אולסטאר: טום משרי (בחירה שביעית), דון קוג'יס (21) וביל ברידג'ס (32).
להלן רשימת נבחרי הסיבוב הראשון (מתוך 15 סיבובים):
אולסטאר
משחק האולסטאר בעונה זו נערך ב-16 בינואר 1962 בסנט לואיס, מיזורי. המאמנים במשחק היו רד אאורבך מבוסטון סלטיקס ופרד שאוס מלוס אנג'לס לייקרס. חמישיית המזרח כללה את בוב קוזי, ריצ'י גוארין, טום היינסון, דולף שייז ווילט צ'מברלין, וחמישיית המערב כללה את אוסקר רוברטסון, ג'רי וסט, אלג'ין ביילור, בוב פטיט ווולט בלאמי. במשחק עצמו ניצחה קבוצת המערב בתוצאה 150-130, ובתואר ה-MVP של משחק האולסטאר זכה בוב פטיט שקלע 25 נקודות והוריד 27 ריבאונדים.
פלייאוף 1962
סגל האלופה, בוסטון סלטיקס: ביל ראסל, בוב קוזי, סם ג'ונס, טום היינסון, סאץ' סנדרס, קיי. סי. ג'ונס, פרנק רמזי, ג'ים לוסקוטוף, קארל בראון, גארי פיליפס וג'ין גוארילה.מאמן ראשי: רד אאורבך.
גוסטב הוסאק
גוסטב הוּסָאק (Gustáv Husák; 10 בינואר 1913 - 18 בנובמבר 1991) היה מדינאי סלובקי ושליטה של צ'כוסלובקיה בשנים 1969–1987, בין דיכוי האביב של פראג להתפוררות הקומוניזם במזרח אירופה.
ביוגרפיה
הוסאק נולד ב־10 בינואר 1913 בסמוך לברטיסלאבה, והצטרף לתנועת הנוער הקומוניסטי בשנת 1929 בעת לימודיו בגימנסיה בברטיסלאבה. בשנת 1933 הוא החל ללמוד משפטים באוניברסיטת קומניוס בברטיסלאבה והצטרף למפלגה הקומוניסטית הצ'כוסלובקית. הוא נכלא מספר פעמים במהלך מלחמת העולם השנייה על ידי השלטון הפשיסטי בסלובקיה והשתתף במרד הסלובקי, בשנת 1944. במהלך המרד, בין 1 בספטמבר 1944 ל־5 בספטמבר היה חבר בנשיאות המועצה הלאומית הסלובקית. לאחר המלחמה הוא היה ראש הממשלה של סלובקיה, עד שבשנת 1950 נפל קורבן לטיהורים, יחד עם שר החוץ של צ'כוסלובקיה, ולדימיר קלמנטיס. במאי 1950 הוא פוטר מתפקידו והודה בפני ועידת המפלגה הקומוניסטית הסלובקית בשגיאות חמורות שכללו שיתוף פעולה עם הבורגנות שהזיקה למעמד הפועלים בתחילת 1951 הוא נעצר יחד עם קלמנסקי, וסולק מהמפלגה. באפריל 1951 הצהיר סלאנסקי שהוסאק היה שותף בניסיון להפיל את המשטר הקומוניסטי בצ'כוסלובקיה. במשפטי פראג הודה הוסאק בהאשמות נגדו ובאפריל 1954 נדון למאסר עולם. בעת שהותו בכלא לא חדל להאמין ברעיון הקומוניסטי וראה בכליאתו שגיאה ברת תיקון. בקשותיו לחנינה נענו שושב ושוב בשלילה על ידי מנהיג צ'כוסלובקיה, אשר אמר עליו: "אינכם יודעים מה הוא יכול לעשות אם יגיע לשלטון". ביוני 1963, לאחר שאלכסנדר דובצ'ק מונה למזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית, טוהר שמו והוא הושב לשורות המפלגה. בתחילת 1968 השמיע הוסאק את הדרישה ליותר חופש אישי בצ'כוסלובקיה ובאפריל 1968, במסגרת האביב של פראג מונה לסגן ראש ממשלת צ'כוסלובקיה, במטרה להביא רפורמות לסלובקיה.
לאחר פלישת צבא ברית המועצות לצ'כוסלובקיה, הטיף לכניעה לברית המועצות וסירב להשתתף בעימות עם ברית המועצות. הוא מונה באוגוסט 1968 למנהיג המפלגה ולמרות הצהרות על תמיכה בדובצק הצטייר יותר ויותר כיריב הפועל לריצוי הקומוניסטים השמרנים. באפריל 1969 ירש את מקומו של דובצ'ק ובמהלך השנים 1969–1971 הרחיק מהמפלגה את תומכי הליברליזציה של האביב של פראג. הוסאק דאג לפיטוריהם של מתנגדי ברית המועצות והתחנף אל הנהגתה, אך נמנע ממשפטי ראווה. במאי 1975 מונה גם לנשיא צ'כוסלובקיה.
הוסאק היה נשוי פעמיים. לאחר מות אשתו הראשונה, נישא בשנת 1975 לורה, שנספתה בשנת 1977 בתאונת מסוק.
מוסקבה פינת הוליווד
מוסקבה פינת הוליווד (ברוסית: Ми́фы; מילולית: "מיתוסים") הוא סרט קומדיה רוסי, שהשתתף בתחרות הראשית של פסטיבל קינוטאבר בשנת 2017. הסרט בוים על ידי אלכסנדר מולוצ'ניקוב בכיכובם של יאניס פאפאדופולוס, פיודור בונדרצ'וק, סרגיי בזרוקוב, איוואן אורגאנט ואחרים. הסרט הופץ באופן נרחב ברוסיה ב-16 בנובמבר 2017.
תקציר עלילת הסרט
הסרט מספר על פיודור, מפיק ובמאי נודע, על השחקן סרגיי ומגיש הטלוויזיה איוואן, שההצלחה שלו, כפי שמתברר, היא אינה אלא מיתוס. זר מסכן שהוא עוזר לו מתאהב באשתו של ראש העיר ומחליט לעשות כל דבר אפשרי כדי לקחת אותה איתו.
משתלת עצמונה
רקע
קרוב לשליש מ־1,600 המשפחות המתגוררות בגוש קטיף עסקו לפני ביצועה של תוכנית ההתנתקות בעבודות שקשורות לחקלאות. בגוש היו קרוב ל־400 משקים חקלאיים, פרטיים ושיתופיים שעיבדו ביחד שטח של כ־4,100 דונם בחממות, ובנוסף לכך, יישובי הגוש עיבדו גם כ־27,000 דונם של מטעים, פרדסים ואף מספר שדות באזור חבל הבשור וצאלים ולכן גם משתלת עצמונה הייתה עסק מרכזי וחלק מהכלכלה המרכזית בגוש קטיף.
גם ביישוב בני עצמון עצמו הייתה פעילות חקלאית ענפה,המשק השיתופי שם היישוב השתרע על שטח של יותר מכ-5,000 דונם. תושבי היישוב התפרנסו מגידולי שדה, גידול תרנגולי הודו, רפת, מטה ראשי של חברת בניה, ומגידול פרחים וצמחים במשתלת עצמונה.
מלבד המשתלה בבני עצמון היו מספר חברות נוספות שעסקו בתחום החקלאות בהם ביכורי קטיף ועלי קטיף ומשתלות משפחתיות נוספות.
היסטוריה
המשתלה הוקמה ב־1982 לאחר פינוי היישוב עצמונה ויתר היישובים הישראלים שפונו מסיני בעקבות הסכם השלום בין מצרים לישראל, המשתלה שייכת לחברה השיתופית של היישוב בני עצמון.
במשתלה עבדו בשיאה כ־50 איש, בהם כ־30 פועלים תאילנדים. לאחר שבתחילת שנות האלפיים אירע במקום פיגוע בו נרצחו חמישה תלמידי מכינה, הוחלט שלא להעסיק במקום פלסטינים מחשש ביטחוני. במשתלה נשתלו מדי יום כ־5,000 צמחים חדשים, בשנותיה האחרונות של המשתלה נבנתה בה גם חממה לפרחי אנטוריום, שעלות הקמת הייתה כ־350 אלף שקל והוקמה גם חממה הידרו-סולרית לפרחי סחלב, רוב מתוצרי המשתלה היו מיועדים לשוק המקומי בישראל, אך בתחילת ההפעלה שלה היא גם ייצאה עצי בונסאי ננסיים לבריטניה, עד שיצואנים מהמזרח הרחוק השתלטו על שוק זה, גם במהלך חג המולד נשלחו לאירופה עצי אשוח, בגלל פעילותה הענפה של המשתלה היה לה מחזור שנתי של עשרות מיליוני שקלים בשנה.
למשתלה הייתה זיקה לדת כמו חברות ומוסדות נוספים בגוש קטיף, זיקה זו התבטאה בכך שבמשתלה השתמשו בפיתוח המיוחד של גידול ירקות ללא חרקים שהומצא על ידי חברת עלי קטיף בשיתוף עם מכון התורה והארץ, עוד דבר שבוצע על מנת לתת מענה לצורך לפתוח את וילונות החממות בשבת הוא פיתוח של מכונות שיבצעו זאת אוטומטית ואף בדומה לכל המשתלות בגוש קטיף, גם משתלת עצמונה הייתה שומרת שבת.
עמותת "אנחנו על המפה" דיווחה באפריל 2004 (בעת חופשת הפסח) כי הגיעו לגוש כ-50 אוטובוסים וכן רכבים פרטיים של משפחות ובודדים שהגיעו לטייל וביקרו בין היתר במשתלת עצמונה, לפארק האגם בנווה דקלים ולמקומות נוספים.
בגלל האמונה של תושבי עצמונה ותושבי גוש קטיף בכלל שלבסוף לא תצא לפועל תוכנית ההתנתקות לא בוצעו עבודות העתקה ואף לא ניסו לחפש שטח חלופי למשתלה עד שהחל הפינוי, רק לאחר תחילת הפינוי איתרו למשתלה שטח חלופי.
יוסי צרפתי, יושב ראש הוועדה החקלאית של גוש קטיף התראיין לתקשורת לקראת ביצוע תוכנית ההתנתקות במשתלת עצמונה וציין כי החקלאים בגוש היו מפוצים על כ-66 אחוזים בלבד משווי אדמותיהם.
למרות האי-וודאות שנבע מהדיבורים על נסיגה מרוצעת עזה ותוכנית ההתנתקות, העובדים במשתלת עצמונה, שתלו מדי יום אלפי שתילים, שהיו אמורים לגדול רק לקראת סוף 2006, אף על פי ששרון חזר ואמר ש"עד סוף 2005 כבר לא יגורו יהודים ברצועת עזה". בנוסף לכך רק באמצע אוגוסט 2005, לאחר שפונו מרבית היישובים שנאלצו להתפנות בתוכנית ההתנתקות פונתה גם המשתלה, מפני שבאותה תקופה היו במשתלה בערך כמיליון שתילים של כ-120 סוגי צמחי בית שונים נאלצו תושבי עצמונה להיעזר בתושבי קבוצת יבנה שהתנדבו לעזור להם לבצע את העתקת השתילים וכן מאות מתנדבים אחרים שעבדו בקליטת העציצים של עצמונה במושב שחר שבחבל לכיש וזאת בנוסף לשיתוף פעולה שהיה בין בעלי המשתלה למספר בכירים בתנועה הקיבוצית.
פלאטונוב
פּלַאטוֹנוֹב (ברוסית: Платонов; הנודע גם בשם "חסר אב" או "מחזה בלי כותרת") הוא השם האנגלי שניתן למחזה מוקדם, חסר שם שנכתב ברוסית בידי אנטון צ'כוב ב-1878. זהו המחזה רחב ההיקף הראשון של צ'כוב שנכתב במיוחד עבור מריה ירמולובה, כוכבת עולה של תיאטרון מאלי. ירמולובה דחתה את המחזה והוא לא ראה אור עד לשנת 1923.
אודות המחזה
16 שנה לאחר שצ'כוב הלך לעולמו, בשנת 1920, המחזה התגלה בכספת של בנק במוסקבה. הוא היה כתוב בכתב ידו של צ'כוב, אולם היה חסר כותרת. בשנת 1923 הוא ראה אור בהוצאת הארכיון הספרותי הסובייטי. חוקרי יצירתו של צ'כוב סבורים שזהו מחזהו הראשון. המחזה כונה בשמות שונים: "פלאטונוב", "דון ז'ואן נוסח רוסיה" ו"פלאטונוב הריקא". מן השמות ניתן ללמוד שגיבור המחזה הוא פלאטונוב, אבל היות שצ'כוב הציע את המחזה לשחקנית ידועה שדחתה אותו, הוא כנראה לא התכוון לכך.
הפקות
הגיבור הראשי "מיכאיל פלאטונוב", הוא מנהל בית ספר פרובינציאלי, ושמו משמש לשם המחזה בתרגומו האנגלי. המחזה הוצג לראשונה בשם "דון ז'ואן המסכן" בסטוקהולם, שוודיה. ב-1956 הוצג לראשונה בבורדו ואחר-כך בשם "פלאטונוב הריקא" בבימויו של ז'אן וילאר בפריז. בשנת 1959 הועלה בידי ג'ורג'ו סטרלר במילאנו. הצגת הבכורה של המחזה ברוסיה התקיימה בתיאטרון וכטנוגוב במוסקבה ב-1960 ונקרא "פלאטונוב". באותה שנה הוצג המחזה בניו יורק בשם "שערורייה כפרית" ובלונדון בתיאטרון רויאל קורט בשם "פלאטונוב".
היצירה עובדה והופקה בתיאטרון אלמידה בלונדון, בתיאטרון בריסטול אולד ויק, ובידי להקת התיאטרון סולפפר בטורונטו. המחזאי מייקל פריין כתב עיבוד שמרבים לבצעו בשם "דבש פרא", שראה אור ב-1984. הטקסט של צ'כוב, שזמן הצגתו אורך שש שעות, ומעולם הוא לא ראה בו נוסח סופי, מוצג לעיתים רחוקות. אולם ב-1997 הבמאי לב דודין ותיאטרון מאלי של סנקט פטרבורג הציג גרסה נאמנה למקור חסרת שם, בפסטיבל ויימאר השנתי לאמנויות. זמן ההצגה הוא ארבע שעות. ההפקה התקיימה בסנקט פטרבורג ובמילאנו בהמשך אותה שנה. חמש הופעות הועלו במרכז האמנויות ברביקן, לונדון, ביוני 1999. גרסה חדשה מתורגמת ומעובדת בידי אליה חודוש הופקה בידי בית הספר לדרמה של אוניברסיטת ייל באוקטובר 2013.
סרט
רשת ה־BBC צילמה גרסה טלוויזיונית של "פלאטונוב", בכיכובו של רקס הריסון בתפקיד פלאטונוב. ב-1976 הסופר אלכסנדר אדבשיאן והבמאי ניקיטה מיכאלקוב עיבדו את העבודה לסרט בשפה הרוסית еоконченная пьеса для механического пианино (Neokonchennaya pyesa dlya mekhanicheskogo pianino. הוא נעשה באולפני מוספילם, הסרט הופץ במערב בשם An unfinished piece for mechanical piano (יצירה לא גמורה לפסנתר מכני). הוא עובד מחדש בידי טרבור גריפיתס' לגרסה בימתית חדשה בשם Piano (פסנתר), שהופקה בתיאטרון המלכותי הלאומי, לונדון, באוגוסט 1990. סטיבן ריאה גילם את דמותו של פלאטונוב.
MKR המטבח המנצח: עונה 1
חצי הגמר הראשון
מפתח צבעים:
תוכנית גמל"א
תוכנית גמל"א (ראשי תיבות: גיוס מתנדבים למען האחר) היא תוכנית לחניכה ולסיוע לילדים ולבני נוער, המופעלת בכל מגזרי החברה בישראל. הפעילים בתוכנית הם מתנדבים, העובדים במסגרת שבועית עם חניכים, כך שכל מתנדב חונך ילד או נערה קבועים. התוכנית מופעלת על ידי עמותת דרור בתי חינוך. התוכנית מתמקדת בעיקר בילדים ממשפחות בעלות מאפיינים סוציו-אקונומיים נמוכים, במטרה לקדם אותם מבחינה חברתית ולימודית.
רקע
עמותת דרור-בתי חינוך נוסדה בשנת 1982 במטרה ליצור מסגרות לימודיות חינוכיות לנערים ונערות שנפלטו ממערכת החינוך. מטרת העמותה היא ליצור מסגרות מגוונות הנותנות מענה להתפתחותו של אדם ולמכלול צרכיו הפיזיים, הרגשיים והקוגניטיביים.
MKR המטבח המנצח: עונה 1
חצי הגמר השלישי
מפתח צבעים:
מדרוג
מקרא צבעים
Black Velvet
Black Velvet (בעברית: קטיפה שחורה) הוא הסינגל השני של הזמרת-יוצרת הקנדית אלנה מיילס. את השיר הוציאה לאור ב-12 בינואר 1990 חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס. הוא נכלל כרצועה השלישית באלבום הבכורה של מיילס, Alannah Myles. השיר הגיע לפסגת מצעדי הבילבורד הוט 100 ורצועות אלבומי הרוק הטובים ביותר. בנוסף, הגיע למקום העשירי במצעד הסינגלים הקנדי של RPM, למקום השני במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום הראשון בנורווגיה, שוודיה ושווייץ.
בשנת 1990 זכה "Black Velvet" בפרס גראמי לביצוע הרוק הטוב ביותר – לאישה, ובשנה העוקבת בפרס ג'ונו לסינגל השנה. מאז פרסומו בלדת הרוק זכתה למספר גבוה של השמעות בתחנות הרדיו השונות. בשנת 2005 השיר אף קיבל את "פרס המיליונר" של ASCAP, לאחר שצבר יותר מארבע מיליון השמעות.
רקע וכתיבה
"Black Velvet" הוא שיר הודיה לאלביס פרסלי, שדיוקניו צוירו לעיתים קרובות על קטיפה שחורה. פרסלי השתמש בצבע לשיער בשם "Black Velvet". את הרעיון לשיר הגה בן-זוגה של מיילס, כריסטופר ורד, שנסע באותה העת באוטובוס מלא מעריצים של פרסלי. עם שובו לקנדה, הוא הביא את טיוטת השיר למיילס. המפיק, דייוויד טייסון כתב את האקורדים עבור גשרית השיר.
חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס, אליה הגיע השיר מטעמה של מיילס, נתנה את "Black Velvet" לאמן הקאנטרי רובין לי. גרסתה של מיילס יצאה לאור בדצמבר 1989, בעוד שהגרסה של לי פורסמה חודשיים אחר כך בפברואר 1990. מיילס קיבלה את תמיכתה של החברה בקידום השיר בתחנות הרדיו הפופ והרוק, ולי בתחנות הקאנטרי.
מיילס הוציאה לאור מחדש את "Black Velvet" בשנת 2007. גרסה זו נכללה במיני-אלבום דיגיטלי שיצא לאור כמחווה לפרסלי, למלאת 30 שנים למותו.
הוא נכתב בסולם מי♭ מינור, והוא בעל קצב בינוני של 92 פעימות לדקה. מנעד קולה של מיילס נע בין התו מי♭ באוקטובה השלישית למי♭ באוקטוה החמישית.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלווה את השיר בוים על ידי דאג פריל. הוא צולם בחווה המשפחתית של מיילס, בבקהורן שבקנדה. בקליפ, מוצגת מיילס שרה במרפסת של אחת מבקתות החווה עם הגיטריסט שלה, קורט שפטר.
הצלחה מסחרית
"Black Velvet" יצא לאור כסינגל השני מתוך באלבום הבכורה של מיילס. הוא הגיע למקום ה-10 במצעד הסינגלים הקנדי של מגזים RPM. בניגוד לקנדה, השיר יצא לאור ברחבי העולם כסינגל הבכורה של הזמרת. הוא הפך ללהיט ברוב המדינות שבהן פורסם. הוא הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הנורווגי, השוודי, השווייצרי והאמריקאי.
חוג חזון איש
לאחר פטירת החזון איש, בשנת תשי"ד (1953), השפיעה הקבוצה, שמרכזה בבני ברק, על היווצרות הפלג ה"בני ברקי" הליטאי ועל פסיקת ההלכה ועל השקפת העולם הליטאית. עם השנים, כשהפך הרב שך למנהיג הציבור הליטאי, פחתה השפעת החוג.
עד לפטירתו, היה הרב חיים גריינימן, אחיינו של החזון איש, מנהיגה של קבוצה בולטת מתוך חוג זה. בעבר נטל הרב גריינימן חלק משמעותי בהנהגת הציבור הליטאי. בסוף שנות השבעים פחת מעמדו בשל מחלוקת עם הרב שך ונוצרה קהילה בראשותו שמרכזה בבני ברק.
היסטוריה
החזון איש נחשב לגדול הדור הליטאי בראשית מדינת ישראל. הוראותיו והנהגותיו בנוגע להנהגת הציבור נחשבות עד היום לאבני דרך בהשקפת הציבור הליטאי ולמשפיעות גם על שאר החוגים החרדיים.
הנהגתו הייתה מאופיינת בפעילות שקטה. הוא פעל בנושאי החינוך החרדי, ביסוס מוסדות התורה בבני ברק, גיוס בנות וגיוס בני ישיבות. הוא הכריע בסוגיות כמו נטילת תקציבים מהמדינה למוסדות החינוך, לימוד בשפת העברית, הצבעה בבחירות ושליחת נציגים חרדיים לכנסת ולעירייה ועוד. על אף שלא שימש בתפקיד רבני רשמי, נחשב לפוסק הלכה בולט ובין היתר פסק בנושאים כמו שמירת שבת ושמיטה במושבים, קו התאריך בהלכה ועוד. הוא לא מסר שיעורי תורה, אך רבים, בעיקר מתושבי בני ברק, באו לדבר עמו בנושאים תורניים.
לצדו של החזון איש, בלטו בציבור הליטאי הרב יצחק זאב סולובייצ'יק וכן מספר ראשי ישיבות ובראשם הרב איסר זלמן מלצר. הנהגתו של החזון איש הייתה נחשבת למחמירה יחסית להנהגתם של ראשי הישיבות, אך מתונה יותר מדרכו של הרב מבריסק.
לאחר פטירתו של החזון איש, היה גיסו הרב יעקב ישראל קניבסקי (המכונה: ה"סטייפלר"), לרב הבולט ביותר בציבור הליטאי בבני ברק. הוא המשיך את הנהגותיו ופסיקותיו של גיסו. רוב רבני בני ברק היו מקורבים לחזון איש והושפעו ממנו (כגון הרב שמואל וואזנר, הרב אהרן לייב שטיינמן והרב מיכל יהודה ליפקוביץ), וכך רוב הליטאים בבני ברק הושפעו מדרכו של החזון איש בפסיקת הלכה והשקפת עולם.
בנוסף קבוצה מתלמידיו המובהקים של החזון איש התבלטה בציבור הליטאי בבני ברק. בין חבריה: אחייניו הרב חיים גריינימן, הרב נסים קרליץ והרב חיים קניבסקי, הרב יהודה שפירא, הרב גדליה נדל, הרב דב לנדו, הרב דוד שמידל, הרב יהודה בויאר, הרב שאול קוסובסקי שחור והרב יחזקאל ברטלר. רבים מתלמידי החזון איש התרכזו בשיכון חזון איש ובבית הכנסת המרכזי בשכונה, לדרמן, ולמדו בכולל חזון איש.
רבני בני ברק תרמו לעיצוב דרכה של היהדות הליטאית בישראל, והיוו את הסמן הימני באגודת ישראל, כמו למשל התנגדות לריצה משותפת עם פא"י או חזית דתית. קבוצת תלמידי החזון איש היו פעילים בעיצוב האווירה בבני ברק, כמו למשל השפעה על מוסדות החינוך בעיר לחנך להחמרה הלכתית והשקפתית, פעילות בנושא צניעות וכדומה, לעיתים אף בדרך הפגנות.
במהלך שנות ה-70, עלה כוח חדש בהנהגת בציבור הליטאי, הרב אלעזר מנחם מן שך, ראש ישיבת פוניבז' ונשיא במועצת גדולי התורה. הרב יעקב ישראל קניבסקי, "הסטייפלר", שהעדיף לא לעסוק בהנהגה ציבורית פעילה, החל להעביר שאלות והכרעות לרב שך, וכך החלה לפחות השפעת חוג חזון איש. באותן השנים התגלעו מספר חיכוכים בין הרב שך לרב חיים גריינימן, מהבולטים שבחוג חזון איש. בין הנושאים שהיו שנויים במחלוקת: היחס לתנועת פא"י, מינויו של הרב משה יהודה ליב לנדא כרב העיר בני ברק ועוד. הסטייפלר, דודו של הרב גריינימן, הצטרף לרב שך, ולעומת זאת, קבוצה גדולה מתלמידי החזון איש תמכו ברב גריינימן. בשנות ה-90 החריף הרב שך את התנגדותו לרב גריינימן וחוגו, עד שחוג זה הסתגר ופחתה השפעתו בציבור הליטאי.
פסיקת הלכה
סדרת ספרי החזון איש כוללת פסקי הלכה רבים, ובנוסף, פסקי הלכה רבים הועברו משמו על ידי תלמידיו. החזון איש נהג לפסוק במקרים רבים כהגר"א אף לקולא (כמו לבישת ציצית מכותנה, זמן קריאת שמע וצאת הכוכבים כשיטת הגאונים).
החזון איש נחשב למחמיר מבחינה הלכתית, אך בשונה משיטת בריסק, החמרותיו בדרך כלל הן הכרעה ברורה ולא כהחמרה במקרה של ספק או מחלוקת. במקרים מסוימים הוא הקל על מנת למנוע קולות בדברים חמורים יותר, כמו בנושא השמיטה שבה הקל בנושאים מסוימים על מנת לאפשר לחקלאים לשמור שמיטה ללא הזדקקות להיתר מכירה. אחת מפסיקותיו המפורסמות היא בנושא שיעורי מידות הנפח, האורך והמשקל המופיעות בהלכה. החזון איש פסק כשיטות המגדילות את השיעורים, בניגוד למנהג הנפוץ ברוב הקהילות קודם לכן. פסק הלכה נוסף היה שהדלקת חשמל בשבת היא איסור מן התורה גם במקום שאין הבערה, משום שלדעתו יש בכך מלאכת בונה. דרך פסיקתו ההלכתית נחשבת למחודשת, משום שלעיתים העדיף פסיקה לפי המקורות והסברה ולא לפי המסורת. החזון איש עצמו נהג לא להתפלל ערבית לפני שהחשיכו השמים ונראו הכוכבים. לשם כך היה יוצא בכל ערב לבדוק האם ניתן כבר להתפלל. לדברי תלמידיו הזמן הממוצע שבו החל להתפלל היה בין 35-45 דקות לאחר השקיעה, ולכן הם נוקטים שזמן צאת הכוכבים הוא בערך 40 דקות לאחר השקיעה (תלוי בזווית השמש בייחס לקו האופק), זאת בניגוד למנהג הקדום בארץ ישראל לפסוק כדעת הגר"א שזמן צאת הכוכבים הוא כ-18 דקות לאחר השקיעה.
השפעתו ההלכתית המשמעותית ביותר הייתה בעיר בני ברק, שבה רבים היו תלמידיו. גם רב העיר, הרב יעקב לנדא, אימץ רבים מפסקיו. גיסו הסטייפלר טען שבבני ברק יש חובה לציית לו, משום שהוא נחשב מרא דאתרא. הסטייפלר אף תקף רבנים שחלקו על החזון איש, בטענה שאין בכוחם לחלוק על החזון איש שהיה גדול הדור. כך גם לגבי מגמת ההחמרה ההלכתית כתב הסטייפלר בספרו "חיי עולם", שאילו היה אדם מתייחס לחילול שבת כאל גידול סרטני, בוודאי לא היה סומך על רבנים מקלים או על ספרים שאינם מוסמכים.
הרב נסים קרליץ, אחיינו של החזון איש, היה לפוסק ההלכה המרכזי של הציבור הליטאי בבני ברק. בקרב חוג חזון איש, נחשב החזון איש כפוסק מכריע בכל מחלוקת, גם כנגד רבנים קודמים כמו החפץ חיים. הרב קרליץ פתח בית דין ובית הוראה שבהם כיהנו רבנים נוספים תלמידי החזון איש או כאלה שקיבלו את פסקיו, כמו הרב יעקב אדלשטיין, הרב פנחס שרייבר, הרב יעקב ישראל פוזן והרב בן ציון פלמן. בית ההוראה הכשיר רבנים רבים, המכהנים בריכוזים החרדיים בישראל.
גם בקרב שאר הציבור הליטאי, החזון איש נחשב לפוסק ההלכה המרכזי לאחר ה"חפץ חיים". הוא תרם למגמת ההחמרה ההלכתית אשר כיום נחשבת למאפיין של הציבור הליטאי. עם השנים מעמדו התקבע, עד שלמשל גם הרב יוסף שלום אלישיב הירושלמי החל בשנות ה-90 להחמיר יותר כפסקי החזון איש. בין הפסקים שהתקבלו ברוב הציבור הליטאי: שמירת קדושת שביעית בפירות נכרי מארץ ישראל. כמו כן נפוצות בציבור הליטאי בעקבות פסיקתו הימנעות משימוש בחשמל מחברת החשמל בשבת, החמרה על אי טלטול בשבת אף במקום שיש עירוב (בקרב חוג חזון איש גם נשים מחמירות בכך) ועישור לחומרה אף במוצרים המעושרים על ידי נותני הכשרות. בנושאים אחרים רוב הציבור לא קיבל את פסיקתו, כך בנושא שימוש במים בשבת, אי לימוד לאור החשמל בשבת ללא שומר ואכילת מצות יד, חומרות אלו הן נחלת החוג בלבד. בשנות ה-90 החל להתבלט בבני ברק הרב מרדכי גרוס, רב ליטאי ממוצא הונגרי, ותלמידו של הרב וואזנר אשר בהלכות נידה אינו פוסק בדרכו של החזון איש.
דרך לימוד
דרך הלימוד של החזון איש הייתה שונה מדרך הלימוד המקובלת בישיבות, שמבוססת, בדרך כלל, על שיטת בריסק. החזון איש שלל המצאת גדרים חדשים כפי שהדבר נפוץ בבית המדרש הבריסקאי. בנוסף, מאופיינת דרך לימודו ב"אסוקי שמעתתא אליבא דהלכתא", כלומר שגם בלימוד התלמוד והראשונים יש לחתור למסקנות הלכתיות מעשיות. דרך זו מבוססת על דרכו של הגר"א. החזון איש הרבה בצעירותו ללמוד טור ובית יוסף, המצטט שיטות שונות עם טעמיהן כדי לפסוק מהן את ההלכה. החזון איש נהג לומר שרבו הוא הבית יוסף.
כאמור, דרך לימודו לא התקבלה בישיבות. אף גיסו, הסטייפלר, למד בדרך הישיבתית וספרו "קהלות יעקב" נלמד רבות בישיבות. רוב תלמידי החזון איש לא עסקו בהוראה בישיבות ונשארו ללמוד בכולל או לעסוק בפסיקת הלכה. הדור הצעיר, שלמד בישיבות, הושפע מדרך הלימוד המקובלת. עם זאת, בכוללים של תלמידי החזון איש בלטה שיטת הלימוד זאת. חלק מתלמידיו שעסקו בהוראה בישיבות, כמו הרב חיים ברים והרב מנדל אטיק, לימדו בדרכו. אחיינו הרב חיים גריינימן הנחיל את דרך לימודו של החזון איש בקהילתו, וספריו "חידושים וביאורים" נכתבו בדרכו הלימודית של החזון איש. בישיבת סלבודקה לימדו ומלמדים חלק מתלמידיו בשיטתו.
השקפה
החזון איש עיצב במידה רבה את פני חרדי בני ברק גם בסגנון החיים והשקפת העולם. אחד מפועליו המפורסמים הוא בניית חברת הלומדים, שבה הגברים נשארים בלימודם לאחר נישואיהם ואילו הנשים יוצאות לפרנס את המשפחה. הוא יזם את פתיחת כולל חזון איש, שרוב לומדיו היו תלמידיו. כולל זה התייחד בכך שהוא נוסד למטרת לימוד לשם לימוד, ולא לשם הכשרה לרבנות או כתקופת מעבר עד ליציאה לעבודה. בהשפעתו, נוסדו כוללים נוספים בישראל, והחינוך בישיבות ובסמינרים לבנות עודד מגמה זו, שעד היום היא המגמה העיקרית בקרב הציבור הליטאי בישראל.
עד לשנת תשמ"ט, הייתה בני ברק למרכז סיעת צא"י באגודת ישראל, לעומת סיעת "שלומי אמונים" הירושלמית. תחת השפעת החזון איש צמחו בבני ברק מספר הוגי דעות ופובליציסטים, אשר ביטאו את השקפת העולם הליטאית המחמירה בדרך החזון איש והרב מבריסק. בהם: הרב חיים שאול קרליץ, משה שנפלד, הרב יוסף ליס, הרב ישראל אליהו וינטרוב והרב משה מרדכי שולזינגר. בשנות ה-70 החל לצאת בבני ברק על ידי הרב נפתלי וינטרוב (בנו של הרב שמואל) ירחון בשם "לחושבי שמו", שבו נכתבו מאמרי השקפה בנושאי חינוך לחיי תורה מתוך הדחק, יחס לציונות ולחילוניות וכדומה.
תוכנית גמל"א
רקע
התוכנית נוסדה על ידי ארגון ג'וינט ישראל, ומופעלת החל משנת 2004 על ידי עמותת דרור בתי חינוך. נכון ל-2013 מפעילה התוכנית כ-1,700 מתנדבים העובדים עם כ-3,500 חניכים, ב-25 מוקדים בישראל.
חוג חזון איש
לבוש ומראה חיצוני
החזון איש עודד היבדלות מסממנים מודרניים חיצוניים. בדרך כלל הוא נימק זאת בנימוקים הלכתיים.
תוכנית גמל"א
רקע
תוכנית גמל"א פועלת בתוך הרשויות המקומיות ובשיתוף פעולה עם מחלקות החינוך והרווחה ברשות. התוכנית פועלת בסיוע של ג'וינט ישראל, התוכנית הלאומית לילדים ולנוער בסיכון, ותורמים פרטיים.
חוג חזון איש
לבוש ומראה חיצוני
על פי הדרכתו, הגברים המשתייכים לחוג נוהגים ללבוש מגיל בר מצווה חליפה ארוכה (בניגוד ליתר הציבור הליטאי שלובש חליפות קצרות). הם אינם מספרים את פיאות הראש מהאוזן עד למצח, על פי פסיקת החזון איש שיש בכך איסור של "לא תקיפו פאת ראשיכם", אבל נוהגים שמכל מקום לא יעברו באורכן את קו תנוך האוזן. כמו כן, בני החוג אינם מגלחים את זקנם.
תוכנית גמל"א
הכשרות
הכשרת המתנדבים כוללת: מתן רקע על התרבות והמנהגים של אוכלוסיית היעד; פיתוח מיומנויות לימוד וחניכה; מתן כלים פדגוגיים להתמודדות עם סיטואציות שונות; מידע על ארגונים לטיפול בבעיות משפחתיות; סדנאות "מקרים ותגובות" וסוגיות פדגוגיות נוספות.
חוג חזון איש
לבוש ומראה חיצוני
נשות החוג נוהגות לכסות את ראשן בפאה נכרית, כדעתו של החזון איש, שראוי לחבוש פאה דווקא, כיוון שהיא מכסה היטב את השיער. כך נוהגים גם תלמידיו, ורוב בני משפחת קרליץ. הרב חיים קניבסקי אף העיד שכך נהגה אשתו של החזון איש.
חוג חזון איש כיום
כאמור, בציבור הליטאי הכללי פחתה השפעתו של חוג חזון איש, אך קבוצה מתוך החוג הסתגרה ובנתה קהילה לעצמה. בסוף שנות ה-70 עזב הרב חיים גריינימן את בית הכנסת לדרמן, ופתח בית כנסת עצמאי ברחוב דבורה הנביאה, אף הוא בשיכון חזון איש. באותן השנים, עדיין היה הרב גריינימן מקובל בבני ברק, ורבים השתתפו בשיעוריו. בתחילת שנות ה-90 תקף הרב שך את הרב גריינימן באופן אישי, ומאז הצטמצמה השפעתו מחוץ לחוג. הרב גריינימן הפסיק להביע דעות בענייני הציבור. הוא עוסק במסירת שיעורים, פסיקת הלכה וייעוץ. לחוגו של הרב גריינימן מקורבים רבנים מתלמידי החזון איש: הרב דב לנדו, הרב יחזקאל ברטלר והרב יהודה בויאר, הבולט גם הוא כפוסק הלכה.
תוכנית גמל"א
הכשרות
פעם בשנה עורכים טיול ארצי למתנדבים, ומחלקים שי לאות הערכה.
חוג חזון איש
חוג חזון איש כיום
לרב גריינימן תלמוד תורה "אור זורח" ושתי ישיבות קטנות בשם "משכן-התורה" ו"תהילת-שלמה". מקורבו של הרב גריינימן, הרב שלום מאיר יונגרמן, הקים קהילה חרדית בזכרון יעקב ובמקום קהילה נוספת של תלמידי הרב גריינימן. תלמידי הרב גריינימן לומדים בישיבת סלבודקה בבני ברק ובישיבת זיכרון מיכאל בזכרון יעקב. לישיבת זיכרון מיכאל ישנו סניף קטן בבני ברק, בבית הכנסת "אוהל יעקב" בשכונת זיכרון מאיר. במודיעין עילית יש לחוג ישיבה קטנה. כמו כן בתפרח, ישנה קהילה של הרב גריינימן (ראש ישיבת תושיה, הרב יעקב פרידמן, מקורב אף הוא לקהילה).
ישיבת סלובודקה הייתה קשורה לחזון איש מראשיתה. הוא גר בסמוך לישיבה וסייע וייעץ לראשי הישיבה בהנהגה ובקבלת ר"מים. תלמידי הישיבה הושפעו מדרכו וחלק מהצוות אף מלמד בדרך הלימוד של החזון איש. כאמור, אחד מראשי הישיבה, הרב דב לנדו, הוא מרבני הקהילה. חלק מתלמידי הישיבה משתייכים לקהילת הרב גריינימן.
בראשות הקהילה בזיכרון יעקב עומד הרב אברהם ישעיהו גריינימן. רב הקהילה היה הרב יעקב פוזן, דיין ומו"צ בבית דינו של הרב קרליץ. לאחר שחלה, ממלא את מקומו בנו, הרב ראובן פוזן, ראש כולל במקום. על ידו מסייע גם בנו הרב אליהו פוזן (ר"מ בישיבה).
ישיבת זיכרון מיכאל שייכת לקהילה ובראשה עומד חתנו של הרב גריינימן, הרב יוסף חיים בן דב. הישיבה מונה כ-200 בחורים. את ישיבת הבת בבני ברק מנהלים לסירוגין שלושה ר"מים מישיבת האם, הרב יעקב גריינימן, הרב אליהו גריינימן, (בניו של הרב חיים) והרב שמואל זילבר (נכדו של הרב גריינימן).
ביטרבלו
ביטרבלו הוא רומן פנטזיה לנוער מאת הסופרת האמריקאית קריסטן קאשור. זהו הספר השלישי בסדרת "שבע הממלכות", כאשר קודמים לו "מחוננת" ו"אש".
תקציר העלילה
מכשולים רבים עומדים בדרכה במסעה זה: יועציה, אותם ירשה מאביה, מנסים לשכנע אותה להשאיר את העבר בעבר, ומסיתים את תשומת לבה בכך שמעמיסים עליה מטלות אדמיניסטרטיביות ומסתירים ממנה כל דבר שיעלה בה שאלות עליהן אין ברצונם לענות. אך ביטרבלו עצמה חוותה את שלטונו של אביה, ואינה יכולה לשכוח כיצד הוא רצח את אמה אל מול עיניה, והיא נלחמת בשיכחה שתוקפת כפי הנראה את כל הסובבים אותה.
ביטרבלו מנסה לגלות בעצמה את מה שמסתירים ממנה, והיא לובשת את בגדיה של משרתת וחומקת מן הארמון לילה אחד, כדי לשמוע את מספרי הסיפורים בפונדקים בעיר. כך היא פוגשת את ספייר, המכונה "סאף", מחונן שאינו יודע מה כישרונו, ואת חברו טדי, שרוצה לכתוב מילון לשימוש אזרחי מונסי. דרכם, בזהותה הבדויה כ"ספרקס" או בעברית "רשף", ביטרבלו לומדת כיצד אנשים מתמודדים עם המורשת של לק, כמו דרך הסיפורים, וכן על פעילויותיהם של חבריה החדשים, שמבקשים להחיות דרך ספרים וחינוך את ההיסטוריה האבודה של מונסי. סאף גם מתגנב לארמון כדי לקחת בחזרה חפצים שנגנבו על ידי לק בעבר. אך היא גם רואה כיצד כמו יועציה, אנשים רבים מעדיפים לא לזכור את העבר, מה שרק מעורר ביתר שאת את סקרנותה של ביטרבלו.
כשלאט-לאט ביטרבלו חושפת את העבר, היא נאלצת גם להתמודד עם מחדליה כמלכה, ולבדוק אם היא באמת בונה לעמה עתיד. היא מתחילה להבין שזה לא מספיק לנהל את המצב הקיים, אלא שעליה לבנות תוכניות ומדיניות שירפאו את העבר וישפו את התושבים הנגזלים, בזמן שגם יניחו את הבסיס לעתיד משגשג.
כשסף מגלה את זהותה האמיתית של ביטרבלו, הוא כועס ומרגיש נבגד. הוא חושב שהיא משחקת משחקי ילדים, ואינה מכירה בפריווילגיות שלה, או כיצד התרמית יכולה להשפיע על חבריה החדשים. אם לפני כן היו רמיזות לרגשות מתפתחים בין סאף לביטרבלו, הפער שנגלה ביניהם הוא גדול מידי לגישור אך במהלך הספר התגלה כישרונו האמיתי של סאף, נתינת חלומות.
בינתיים, ביטרבלו מגלה שיועציה בוגדים בה, שמשפחת פשע בעיר מתנכלת לה ולחבריה, בסיוע משרתת בארמון שגם בוגדת בה, והיא נאלצת להתמודד עם המשברים האלה בזמן שהיא עצמה מרגישה אובדת בזמן. אך בעזרת כל חבריה, היא פותרת את הבעיות - יועציה מתים או נעצרים, הסכנות בעיר מטופלות, וחבריה של ביטרבלו, "חוקרי האמת", מקבלים ממנה את ההוראה לפתח מרכזי חינוך ולהדפיס מחדש ספרים שהושמדו בזמנו של לק. ביטרבלו מגיעה למקום של שוויון נפש לגבי העבר, לאחר שחשפה את כל פשעיו ושחיתויותיו של אביה, ומתחילה לערב את עצמה בהכוונת הממלכה, ולא רק באדמיניסטרציה.
פרסים והכרה
הספר הגיע מיד לרשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס, וכן נמנה בין ספרי הפנטזיה לנוער הטובים של איגוד הספריות האמריקאי (ALA) לשנת 2012. רשימות נוספות שכללו את הספר הם:
ביקורת
הספר זכה לביקורות הטובות ביותר מכל ספרי סדרת "שבע הממלכות". בניו יורק טיימס נכתב כי "יש סופרים שיודעים לספר סיפור טוב; יש כאלה שיודעים לכתוב. קאשור היא אחת מהסופרים הנדירים שיודעים לעשות את שניהם. מדומיין בצורה מרגשת ומבוצע למשעי, ביטרבלו עומד כתרומה מופלאה למסורת ספרותית ארוכה." הביקורת ב-Kirkus קראה לספר "הורס ושובר לב".
היו שביקרו את הספר בשל התכנים הקשים שבו, הכוללים ילדים האונסים ילדות ושואבים הנאה מינית ממעשי רצח וזוועה, וניצול גופן של נשים וילדות לניסויים הקשורים בביתור, הריון ותינוקות. המבקרים טענו כי הספר אינו מתאים לנוער ובוודאי שלא לילדים. מנגד, עלתה הטענה כי נערים בגילאי העשרה כבר נחשפים לתכנים קשים בטלוויזיה ובקולנוע וכי ההזדעזעות מן הספר מוגזמת ולוקה בצביעות.
משטרת מונקו
משטרת מונקו היא כוח המשטרה הלאומי של מונקו ומשרתים בו 515 גברים ונשים. זהו כוח המשטרה הגדול במונקו. המשטרה כוללת יחידת מומחים המפעילה סירות סיור ומעקב.
ארגון ומבנה
המנהלת לבטיחות הציבור (בצרפתית: Direction de la Sûreté Publique) היא הגוף המנהל את משטרת מונקו. המנהלה הוקמה ב-23 ביוני 1902, תחת מחלקת הפנים.
המשטרה עצמה מורכבת ממספר אוגדות שלכל אחת כמה מחלקות:
כרגע יש למשטרה 3 סירות סיור, שאותן הם חולקים עם כוחות משטרה אחרים בנסיכות.
קלרה באנפלווי
קלרה פריד-באנפלווי (בהונגרית: Bánfalvi Klára; בודפשט, 9 במאי 1931 – וינה, 15 ביולי 2009) הייתה ספורטאית הונגרייה-יהודייה זוכת מדליית ארד אולימפית (רומא 1960) ואלופת העולם (1954) בקיאק זוגי ובכך הייתה להונגרייה הראשונה שזכתה במדליה אולימפית ובמדליית זהב באליפות העולם במקצוע זה. במהלך הקריירה שלה היא זכתה ב-33 מדליות זהב באליפויות הונגריה בקיאק (1945–1962) למרחק של 500 מטר ו-3000 מטר.
ביוגרפיה
נולדה בשם קלרה פריד בבודפשט, למשפחה יהודית. בשנת 1943 החלה לחתור בקיאק במועדון הספורט של חברת החשמל של בודפשט. בשנת 1945 היא זכתה לראשונה באליפות הונגריה. בשנת 1952 התמודדה במועדון הספורט בודפשט הונבד, אחר כך משנת 1953 במועדון "הדגל האדום" ובמ.ט.ק. בודפשט. משנת 1958 הפכה לספורטאית של אויפשט דוז'ה.
באולימפיאדת לונדון (1948) היא סיימה במקום רביעי בקיאק יחיד ל-500 מטר בתוצאה של 2:33.8 דקות, 9 עשיריות איטי ממדליית ארד.
באליפות העולם שנערכה במקון, צרפת בשנת 1954 היא זכתה במדליית זהב בקיאק זוגי ל-500 מטר ביחד עם הילדה פינטר. היא השתתפה באליפות העולם שנערכה בפראג, צ'כוסלובקיה (באותה העת) בשנת 1958, אך לא זכתה במדליה.
אלופת עולם
באליפות אירופה שנערכה בדיסבורג, גרמניה בשנת 1959 באנפלווי זכתה במדליית זהב בקיאק יחיד ל-500 מטר.
מדליית ארד אולימפית
באולימפיאדת רומא (1960) באנפלווי זכתה במדליית ארד בקיאק זוגי ל-500 מטר ביחד עם וילמה אגרשי בתוצאה של 1:58.22 דקות, אחרי מריה שובינה ואנטונינה סרדינה מברית המועצות (1:54.76 דקות) ואינגריד הרטמן ותרזה צנץ גרמניה (1:56.66 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי בקיאק יחיד ל-500 מטר בתוצאה של 2:14.02 דקות.
באליפות אירופה שנערכה בפוזנן, פולין בשנת 1961 היא זכתה במדליית זהב בקיאק זטגי ל-500 מטר.
היא השתתפה באליפות העולם שנערכה ביאיצה, יוגוסלביה (באותה העת) בשנת 1963 ואחר-כך פרשה מספורט תחרותי.
ג'וזף הרינגטון
ג'וזף הרינגטון (באנגלית: Joseph P. Harrington) הוא קצין בדימוס בדרגת מייג'ור גנרל בצבא ארצות הברית. בתפקידו האחרון שירת כמפקד כוחות הצבא בפיקוד אפריקה. הרינגטון פוטר מהצבא ב-2018 בעקבות התנהלות לא הולמת והורד בדרגה.
ביוגרפיה
הרינגטון נולד בעיירה בניו ג'רזי. ב-1987 סיים תואר ראשון בחשבונאות מקולג' ריידר בניו ג'רזי לימודים אותם עשה במסגרת תוכנית הכשרת קציני המילואים של צבא ארצות הברית.
הוכשר כקצין ארטילריה ושירת בגדוד השישי של רגימנט הארטילריה הראשון בדיוויזיה המשוריינת הראשונה שהוצבה בגרמניה המערבית. פיקד על הגדוד השני ברגימנט הארטילריה השלישי שהוצב בגיסן שבגרמניה, שירת במטה פיקוד כוחות ארצות הברית בקוריאה וברגימנט הארטילריה ה-319 של הדיוויזיה המוטסת ה-82.
ביוני 2016 קודם לדרגת מייג'ור גנרל ומונה למפקד כוחות צבא ארצות הברית בפיקוד אפריקה. בתחילת 2018 פוטר מתפקידו ואולץ לפרוש מהצבא בעקבות התנהגות לא הולמת, לאחר שנחשף כי שלח הודעות לא נאותות, כולל כאלו בעלות אופי מיני לרעייתו של חייל תחת פיקודו. כמו כן נקבע כי יורד בדרגה לבריגדיר גנרל, הדרגה האחרונה בה מילא את התפקיד באופן משביע רצון.
פיאט 242
פיאט 242 (באיטלקית Fiat 242) הוא רכב מסחרי תוצרת חברת פיאט האיטלקית, שיוצר בין השנים 1974–1987, בשיתוף חברת סיטרואן הצרפתית.
ייצור
באיטליה יוצרו 2 הדגמים: "פיאט 242" ודגם כמעט זהה "Citroën C35", עד שנת 1987 (הורכבו ב-2 הדגמים מנועי פיאט).
מנועי הדיזל, 2,200 סמ"ק נלקחו מדגם "Citroën CX".
ארמדיל מקורנן
ארמדיל מקורנן או פלטפילוס (שם מדעי: Peltephilus) הוא סוג של ארמדיל נכחד שחי באמריקה הדרומית בתקופת האוליגוקן עד המיוקן לפני 29–11.6 מיליון שנה. מאובניו של ארמדיל זה נמצאו בארגנטינה, בוליביה ובצ'ילה וקיבלו שם ב-1887 בידי החוקר הארגנטינאי פלורנטינו אמגינו (Florentino Ameghino). משמעות שמו: "שריון מאהב".
יצור זה היה בגודל של כלב ולמשקל 68—90 ק"ג, והיה בעל קרניים גרמיות על ראשו וסמוך לעיניו בנוסף על שריון עבה, בדומה לארמדילאים המודרניים. הוא היונק היחיד שהיה בעל קרני ראש כאלה לצד המכרסם צראטוגאולוס מאמריקה הצפונית. ליצור זה היו שיניים גדולות ומחודדות, מה שגרם לכמה חוקרים לחשוב שהיה טורף. חוקרים מאוחרים יותר מעריכים שהיה דווקא צמחוני ושיניו עזרו לו לקרוע צמחייה נוקשה.
Noches en Miami
Noches en Miami (בעברית: לילות במיאמי) הוא סינגל שהוקלט על ידי זמרת הרגאטון הדומיניקנית נאטי נטשה, מתוך אלבום האולפן השני שלה, Nattividad. השיר יצא לאור ב-5 באוגוסט 2021, על ידי חברות התקליטים סוני מיוזיק לטין ופינה רקורדס, כסינגל השישי מתוך האלבום.
השיר זכה להצלחה במצעדי הבילבורד הלטיניים והגיע למקום החמישי במצעד שירי הפופ הלטיניים.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי רפאל פינה, סנטיאגו מונרה פנאגוס, אנדרס מאוריסיו אקוסטה אצ'וורי, אדג' ונאטי נטשה והופק על ידי גולדן מיינדז ואדג'. השיר יצא כסינגל השישי מתוך Nattividad, בסמוך להכרזתו הרשמית של האלבום עצמו. הרמיקס הרשמי שלו שנעשה על ידי דימיטרי וגאס ולייק מייק ובסג'אקרס פורסם בסמוך ליציאתו של האלבום.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של נאטי נטשה ב-25 באוגוסט 2021, בשידור חי. הקליפ מציג את נטשה כשהיא מבלה באזורים שונים במיאמי בלילה. ישנן סצנות שצולמו במועדוני לילה, כמו גם סצנות בהן ניתן לראותה רוקדת לצד רקדניות ליווי. הקליפ של הרמיקס הופץ ב-23 בספטמבר 2021.
נכון לספטמבר 2021, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-40 מיליון צפיות.
רצח הלל יפה אריאל
רצח הלל יפה אריאל הוא פיגוע טרור פלסטיני, שאירע בקריית ארבע ב־30 ביוני 2016 בו מחבל רצח בדקירות סכין את הנערה בת ה-13 הלל יפה אריאל בעת שישנה בחדרה. לאחר מכן פצע קשה לוחם כיתת כוננות ביישוב.
הפיגוע
בבוקר 30 ביוני 2016 מוחמד טראיירה בן ה-17, מחבל מהעיירה בני נעים, עבר את הגדר המקיפה את קריית ארבע, הגיע לבית משפחת אריאל בגבעת חרסינה, המרוחק 150 מטר מהגדר, נכנס לחדרה של הלל יפה, דקר אותה ופצע אותה אנושות. היא נפטרה מפצעיה תוך זמן קצר. שני אנשי כיתת הכוננות של היישוב הגיעו למקום, ראו את הלל הפצועה ואת המחבל. במקום התנהל קרב יריות, במהלכו אחד מחברי כיתת הכוננות איבד את עינו מירי של הלוחם השני, שגם הרג את המחבל.
הלל יפה אריאל הובאה לקבורה באותו יום בבית העלמין היהודי העתיק בחברון.
בעקבות הפיגוע
שני אחיו ואחותו של המחבל מוחמד טראיירה נעצרו לחקירה, בחשד שידעו על כוונתו של המחבל. מפקד פיקוד המרכז הוציא צו הריסה למבנה בן שלוש קומות שבו התגורר המחבל, ובעקבות זאת עתרה משפחת המחבל לבג"ץ לביטול הצו. בג"ץ קיבל חלקית את העתירה, ואישר להרוס את הקומה השנייה במבנה, שהיא קומת המגורים. הוא קבע שאם אי אפשר להרוס את הקומה השנייה בלי להרוס את המבנה כולו, ניתן יהיה לאטום את הקומה השנייה.
הלל יפה הייתה אזרחית ארצות הברית. בעקבות הרצח איימה ארצות הברית לנכות את הסכומים ששולמו למחבלים מהכספים שהיא מעניקה לרשות.
הנצחה
אביה של הלל, עמיחי אריאל, הקים את יקב "אריאל ביהודה" שהוציא יין בשם "הלל", להנצחת ביתו. בשנת 2022 זכה היין במדליית כסף בתחרות "דיקנטר" בה מתחרים 18,500 יינות מכל העולם.
עבודת כהן או לוי בעבודת חבירו
האיסור לכהן או לוי לעבוד בעבודת חבירו הוא מצוות לא תעשה מתוך תרי"ג מצוות, לפיו אסור לכהן לעבוד בעבודת לוי וללוי בעבודת כהן, וכן אסור ללוי לעבוד בעבודת לוי אחר.
מקור המצווה
בפרשת במדבר, לאחר תיאור עבודתם של משפחת קהת, אומר ה' למשה ולאהרון:
בפרשת קרח, לאחר הציווי על שמירת המקדש, אומר ה' לאהרון: מהמילים "לא יקרבו" דרשו חז"ל שקיים איסור ללוי לעבוד בעבודת הכהן, ומהמילים "גם הם גם אתם" דרשו שגם לכהן אסור לעבוד בעבודת הלוי, וכן שאסור לעבור מעבודה לחברתה. בהקשר זה מביא המדרש מעשה:
טעם המצווה
האיסור הגיע על רקע מחלוקת קרח ועדתו, שכלל ערעור מצד קרח על משפחת הכהונה של אהרון. ספר החינוך כתב שטעם המצווה הוא למנוע ייאוש, עצלה ושכחה. כאשר עבודה מוטלת על שותפים - שניהם עלולים להתרשל ולסמוך זה על זה. לכן הדרך המיטבית לביצוע עבודה הוא בחלוקה מוחלטת לתפקידים שונים.
דיני המצווה
המצווה כוללת שלושה איסורים: ע של רבי יהובודה של לוי במלאכת הכהן, עבודה של כהן במלאכת הלוי ועבודה של לוי במלאכה של לוי אחר. חז"ל דרשו מהמילה "אך" שהאיסור הוא דווקא על העבודה במלאכת חבירו, ואין איסור בנגיעה בכלי הקודש, ולכן אין איסור ללוי לגעת במזבח.
שמואל הנביא ודוד המלך חילקו את שבט לוי לעשרים וארבעה משמרות, כאשר כל משמרת נמשכת שבוע. ראש המשמר מחלק את המשמר לשבעה בתי אבות, כך שכל בית אב משרת יום אחד בשבוע עליו אחראי המשמר. ראש בית האב אחראי על חלוקת התפקידים לחברי בית האב.
במעשה של רבי יהושע בן חנניא ובלשון הרמב"ם האיסור המתואר כולל "סיוע" בעבודת חבירו. הרדב"ז מבאר שמדובר דווקא בסיוע שיש בו ממש, כלומר בסיוע שבלעדיו חבירו לא היה לבצע לבדו את מלאכתו, ולכן חל עליו איסור תורה, כמו בהלכות שבת. אך סיוע שהיה ניתן להשלים את המלאכה גם בלעדיו אינו אסור מהתורה אלא מדברי חכמים בלבד.
העונש
לוי שעבד במלאכת כהן - חייב מיתה בידי שמיים, שנאמר:, וכך הדין גם בלוי שעבד במלאכת לוי אחר. נחלקו הראשונים מה דין כהן שעבד במלאכת לוי: הרמב"ם סובר שחייב מלקות, אך לא מיתה בידי שמים, כיוון שלדעתו המילים "גם אתם" מוסבות על האיסור ולא על העונש. הראב"ד סובר שגם כהן שעבד במלאכת לוי חייב מיתה בידי שמיים, כיוון שלדעתו מילים אלו מוסבות הן על האזהרה והן על העונש.
בננה רוטי
בננה רוטי (בתאית: โรตีกล้วย; באנגלית: Thai Roti) הוא קינוח תאילנדי, המבוסס על הלחם ההודי רוטי ונפוץ במדינות אסיה.
הקינוח נחשב למאכל רחוב ובדרך כלל אוכלים אותו במילוי בננה, אך קיימות גרסאות נוספות במילוי ביצה, חמאת בוטנים, מאכלי קארי, תירס מתוק או גרסה מלוחה במילוי בשר.
למרות הפופולריות הגדולה שלו בתאילנד, מקור הקינוח באוכלוסיה המוסלמית בהודו, שם נהוג לטגן אותו בשילוב של שמן וחמאה מזוקקת (גהי).
קיימת גרסא דומה של המאכל הנהוגה בשאם (דמשק) ונקראית תמרי וכעאכ (تماري وكعك) או תמאריה- מעין סנדוויץ של קרפ עם בננה סילאן טחינה ותוספות שונות ,נמכר כמאכל רחוב מתוך עגלה הדומה לעגלות הכעכ.
סטויאן סטאלב
ביוגרפיה
סטויאן סטאלב נולד בסופיה. הוא רכש השכלה אקדמית במשפטים באוניברסיטת סופיה, הועסק כעורך דין ובמקביל כמרצה באוניברסיטת סופיה. ב-1990 כיהן כיועץ המשפטי של נשיא בולגריה ז'ליו ז'לב. בין 1991–1998 כיהן כשגריר בולגריה לגרמניה. בתווך, בין פברואר למאי 1997, כיהן כשר החוץ של בולגריה בממשלת המעבר של סטפן סופיאנסקי. בין 1998–2006, כיהן כשגריר בולגריה לטורקיה. בהמשך, בין 2006 - 2010 כיהן כמנהל סוכנות ההשקעות של בולגריה.
מחבואים (סרט, 1980)
מחבואים הוא סרט הקולנוע הישראלי הראשון באורך מלא משנת 1980, אשר הביא לאקרנים דמות של גבר הומוסקסואל בתפקיד הראשי.
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימת ב־12 בדצמבר 1980 באולם "סינמה 2" בתל אביב. הסרט זכה בשלושה פרסי "ורד הכסף", לוולמן על התסריט והבימוי, ולגילה אלמגור, שחקנית המשנה.
זהו הסרט הישראלי הראשון שעסק בהומוסקסואליות, ואף נחשב לסרט ראשון של הקהילה הגאה בישראל.
תקציר העלילה
הסרט עוסק בהתבגרותו של אורי ברמן (חיים הדיה) בימי המנדט הבריטי.
המורה הפרטי של אורי, דוד בלבן (דורון תבורי) שמתואר כ"יפה הבלורית והתואר" שובה את ליבן של הנשים סביבו, וזאת מבלי לדעת שהוא הומוסקסואל.
אורי וחבריו חושדים בדוד שהוא בוגד במדינה שבדרך, בעקבות זה שהם צפו בו נפגש ואף מעביר מכתבים לצעיר ערבי, והם מדווחים עליו לחברי ההגנה.
אף על פי שמסתבר כי דוד הוא לא בוגד פושטים חברי ההגנה על ביתו בזמן שהוא והצעיר הערבי שוכבים, והם מכים אותם עד אובדן הכרה.
קישורים חיצוניים
ביקורות
הרייט מונרו
הרייט מונרו (באנגלית: Harriet Monroe, 23 בדצמבר 1860 שיקגו - 26 בספטמבר 1936 ארקיפה, פרו) הייתה מוציאה לאור ומבקרת ספרות אמריקאית, משוררת ומצנטית של האמנויות. היא נודעה כמייסדת (בשנת 1912) ועורכת לאורך שנים רבות של המגזין לשירה "Poetry", כתומכת במשוררים ואלאס סטיבנס, עזרא פאונד, ת"ס אליוט, ויליאם קרלוס ויליאמס, קרל סנדברג, מקס מייקלסון ואחרים, היא מילאה תפקיד חשוב בהתפתחות השירה המודרניסטית, ובנוסף השתלבה בגל השני של "התחייה הספרותית של שיקגו". כמתכתבת מושבעת לאורך זמן עם המשוררים שאותם העריכה, מכתביה מספקים שפע של מידע על רעיונותיהם ומניעיהם.
ביוגרפיה
הרייט מונרו נולדה בשנת 1860 בשיקגו, אילינוי. היא התחילה לקרוא מילדותה בספרייה הגדולה של אביה שהיה עורך דין. בספר האוטוביוגרפיה שלה, שפורסם שנתיים אחרי מותה, היא סיפרה כי התוודעה מוקדם מאוד אל כתבי שייקספיר, ביירון, שלי, דיקנס ותאקרי. הייתה ילדה די בודדה והספרייה הנעימה תמיד את זמנה. אחרי לימודים בסמיטנר דירבורן בשיקגו, היא למדה עד שנת 1879 במכינה האקדמית של וושינגטון די. סי.. בגיל צעיר היא נעשתה מוכרת בכשרונותיה הספרותיים.
שאיפתה הייתה להיות מפורסמת כמשוררת או מחזאית גדולה או לפחות להשאיר אחרי מותה איזה הישג שייזכר. היא התכתבה באותן השנים עם הסופר רוברט לואיס סטיבנסון שעודד אותה בכיוון היצירה. אמנם שיריה לא זכו בהערכה רבה. אחרי שבשנת 1889 שיר שלה, "עם העתק של שלי" פורסם במגזין "סנצ'ורי" (The Century Magazine), גילתה באכזבה שתגמולי המשוררים הם קטנים מאוד. בסופו של דבר באותה שנה הועסקה ככתבת פרילנסר של העיתון "שיקגו טריביון" ונדרשה לכתוב אודה לכבוד מלאת 400 שנה לגילוי אמריקה על ידי קולומבוס. אודה זו דוקלמה בפומבי בתערוכת העולם בשיקגו ב-1893. קטע הפרוזה הראשון שלה פורסם בשנת 1899 על ידי הירחון "Atlantic Monthly".
כשהעיתון הניו יורק טיימס פרסם שיר שלה ללא הסכמתה היא תבעה אותו למשפט וזכתה בפיצוי של 4500 דולר שסייע למצבה הכלכלי הרעוע באותם הימים. בעזרת המו"ל הובארט צ'טפילד טיילור, מונרו שכנעה מאה מקרב אנשי העסקים המובילים של שיקגו לממן את המגזין Poetry על ידי מנויים למשך חמש שנים (כשדמי המינוי היו 50 $ לשנה). סכומים אלה הספיקו כדי להתחיל להוציא לאור את המגזין החל מ-23 בספטמבר 1912. העיתון החדש הצליח לעמוד בהבטחתו ולשלם תגמולים לכל מי שפרסם בו. מונרו עבדה כמו"לית ללא שכר במשך השנתיים הראשונות, כשבו זמנית כתבה בקורת אמנות ב"שיקגו טריביון". ב-1914 כשמגזין השירה שלה תפס יותר מדי מזמנה היא התפטרה מ"שיקגו טריביון" והסכימה להקצות לעצמה שכר בשווי 50 דולר לחודש מתקציב המגזין. אחרי עשר שנים העלתה לעצמה את השכר החודשי ל-100$.