cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רוברט בראו
ביוגרפיה
ב-19 בינואר 1905 בראו נסע חזרה ללונדון ברכבת האקספרס הלילי מגלזגו. באופן טראגי הרכבת הייתה מעורבת בתאונה ביורקשייר. הרכבת בה נסע עלתה באש. שבעה בני אדם נהרגו ועשרים נפצעו, חלקם באורח אנוש כולל בראו שנכווה קשות.
הוא נפטר ב-21 בינואר 1905 ונקבר בחצר הכנסייה של קתדרלת סנט מאכר, באברדין.
גמר ליגת האלופות 2006
גמר ליגת האלופות 2006, הוא משחק כדורגל שהתקיים בסטאד דה פראנס שבפריז, בירת צרפת, ב-17 במאי 2006 והיווה את גמר ליגת האלופות לשנת 2006. המשחק נערך בין קבוצת ברצלונה הספרדית לבין ארסנל האנגלית, ונגמר בתוצאה 2:1 לברצלונה. הבקיעו סמואל אטו וז'וליאנו בלטי מקבוצת ברצלונה, וסול קמפבל מקבוצת ארסנל. כמו כן, שוער ארסנל ינס להמן הורחק כבר במחצית הראשונה.
לפני 2006, זכייתה האחרונה (והראשונה) בליגת האלופות של ברצלונה הייתה בשנת 1992. ארסנל שמעולם לא זכתה בתואר, העפילה לגמר מבלי לספוג שערים בעשרה משחקים רצופים, ובכך שברה את השיא של קבוצת מילאן שלא ספגה שערים שבעה משחקים רצופים.
ארסנל
ארסנל שיחקה בבית ב' יחד עם אייאקס ההולנדית, ת'ון השווייצרית וספרטה פראג הצ'כית. את הבית היא סיימה במקום הראשון עם חמישה ניצחונות ותוצאת תיקו אחת (מול אייאקס אמסטרדם). בשלב שמינית הגמר התמודדה ארסנל מול קבוצת ריאל מדריד הספרדית. במשחק הראשון ניצחה ארסנל בתוצאה 1:0, משער של תיירי הנרי ואילו המשחק השני נגמר בתוצאה 0:0. בשלב רבע הגמר התמודדה מול קבוצת יובנטוס האיטלקית וניצחה במשחק הראשון 2:0, כאשר המשחק השני נגמר בתוצאה 0:0. בשלב חצי הגמר פגשה ארסנל את ויאריאל הספרדית. המשחק הראשון נגמר בתוצאה 1:0 לארסנל, בעוד שהמשחק השני נגמר בתוצאה 0:0 כאשר חואן רומן ריקלמה מוויאריאל מחטיא בעיטת עונשין מ-11 מטריםבדקה ה-89 של המשחק ובכך מעלה את ארסנל לגמר.
הבית של ארסנל
ברצלונה
ברצלונה שיחקה בבית ג' יחד עם ורדר ברמן הגרמנית, אודינזה האיטלקית ופנאתינאיקוס היוונית. את הבית היא סיימה במקום הראשון עם חמישה ניצחונות ותוצאת תיקו אחת (מול פנאתינייקוס). בשלב שמינית הגמר פגשה ברצלונה את צ'לסי האנגלית, כאשר המשחק הראשון נגמר בתוצאה 2:1 לברצלונה ואילו המשחק השני נגמר בתוצאה 1:1. לשלב רבע הגמר התמודדה מול בנפיקה הפורטוגלית, וצמד המשחקים נגמרו בתוצאה של 0:0 ו 2:0 לטובת ברצלונה. בשלב חצי הגמר התמודדה מול מילאן האיטלקית כאשר המשחק הראשון הסתיים בתוצאה של 1:0 לברצלונה והמשחק השני נגמר בתוצאה של 0:0.
הבית של ברצלונה
מהלך המשחק
לפני תחילת המשחק נערך טקס הפתיחה המסורתי של גמר ליגת האלופות. לאחר מכן הוצגו הרכבי הקבוצות וצוות השופטים. שריקת הפתיחה אירעה ב-20:45 על פי השעון המקומי, כאשר הכדור ניתן לשחקני ברצלונה לבעיטת הפתיחה.
מחצית ראשונה
המהלך הראשון היה שייך לארסנל ולתיירי הנרי שבעט כדור חזק אל עבר ויקטור ואלדס, שהדף את הכדור לקרן. מהקרן קיבלה ארסנל הזדמנות נוספת, אך גם בפעם הזו ידו של ואלדס הייתה על העליונה. האירוע המכונן של המשחק הגיע בדקה ה-18. לאחר מספר הזדמנויות לברצלונה שלא צלחו, הגיע סמואל אטו למצב של אחד על אחד מול להמן השוער, שנאלץ להכשיל אותו מחוץ לרחבה. למרות שבהמשך המהלך הגיע הכדור אל ג'ולי שבעט אותו לשער, החליט השופט שלא להעניק יתרון ולבטל את המהלך כולו, והוציא ללהמן את הכרטיס האדום. מיד לאחר מכן נכנס השוער המחליף מנואל אלמוניה במקום רובר פירס. חרף הלחץ שהפעילו שחקני ברצלונה, דווקא ארסנל הייתה זו שעלתה ליתרון ראשון במשחק, כאשר בדקה ה-35 הכשיל קרלס פויול את עמנואל אבואה באזור הקרן. הכדור החופשי שהוגבה לרחבה על ידי תיירי הנרי מצא את ראשו של סול קמפבל הבלם שנגח לשער. הקבוצות ירדו למחצית כאשר התוצאה הייתה 0:1 לארסנל, שכאמור החל מהדקה ה-20 שיחקה בעשרה שחקנים.
מחצית שנייה
המשחק הסתיים בתום 90 דקות בתוצאה 2:1 לברצלונה והקפטן קרלס פויול זכה להניף את הגביע יחד עם חבריו לקבוצה.
יורגוס לנתימוס
גאורגיוס "יורגוס" לנתימוס (ביוונית: Γιώργος Λάνθιμος; נולד ב-23 בספטמבר 1973) הוא במאי, מפיק ותסריטאי קולנוע יווני. נודע במיוחד בזכות סרטיו ״שיני כלב״, ״הלובסטר״ ו-״המועדפת״ עליהם היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר.
ביוגרפיה
לנתימוס נולד בפנגראטי שבאתונה. אביו, אנטוניס לנתימוס, היה שחקן כדורסל מקצועי ששיחק בפנגראטי BC ובנבחרת יוון בכדורסל לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר, לנתימוס הלך בדרכו של אביו והיה גם שחקן כדורסל בקבוצת פנגראטי BC תוך כדי לימודי מנהל עסקים. בהמשך עזב את הלימודים, פרש מקבוצת הכדורסל והחל ללמוד בימוי בביה״ס סטברוקוס לקולנוע וטלוויזיה שבאתונה (HCTSS).
קריירה
במהלך שנות ה-90 ביים לנתימוס סדרה של קליפים עבור להקות תיאטרון ומחול יווני. בשנים אלו הוא ביים גם כמה פרסומות בטלוויזיה, סרטים קצרים והצגות תיאטרון ניסיוניות. בנוסף לכך, היה גם חבר בצוות היצירתי של טקס הפתיחה והסיום של אולימפיאדת אתונה בשנת 2004.
בשנת 2001 החלה הקריירה הקולנועית של לנתימוס בסרט ״חברי הטוב ביותר״ אותו ביים יחד עם לאקיס לזופולוס, ועם הסרט הניסיוני ״קינטה״ שהוקרן בבכורה בפסטיבל טורונטו ב-2005.
בשנת 2009 סרטו העלילתי השלישי, ״שיני כלב״, זכה בפרס במסגרת ״מבט מסוים״ בפסטיבל קאן והיה מועמד לפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר בטקס האוסקר ה-83.
בשנת 2011 סרטו העלילתי הרביעי, ״הרי האלפים״, זכה בפרס אוסלה לתסריט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של ונציה.
התסריט לסרטו החמישי של לנתימוס, ״הלובסטר״, זכה בפרס ARTE הבינלאומי לשנת 2013 כפרויקט ה-CineMart הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-42 של רוטרדם. הסרט גם נבחר להתחרות על דקל הזהב בפסטיבל קאן 2015 וזכה בפסטיבל בפרס חבר השופטים.
בשנת 2018 הוקרן סרטו ״המועדפת״ בפסטיבל ונציה שם זכה בפרס הגדול של חבר השופטים. הסרט זכה במספר המועמדויות הרב ביותר בטקס האוסקר ה-91, עשר מועמדויות, כולל מועמדויות לסרט הטוב ביותר ולבמאי הטוב ביותר. בסרט מככבות אוליביה קולמן, אמה סטון ורייצ'ל וייס.
השפעות וסגנון
סרטיו של לנתימוס נחשבים כסרטים קשים לעיכול ושויכו לגל הסרטים היווני החדש, ״הגל היווני המוזר״ (Greek Weird Wave). הסרטים מהגל בוחנים סוגיות פוליטיות ותרבותיות בדרכים מטרידות ושילוב אבסורד וגרוטסקיות. בראיון עמו לנתימוס סיפר שסרטיהם של רובר ברסון, סטנלי קובריק, ג'ון קסאווטס, לואיס בוניואל וז'אן-לוק גודאר השפיעו עליו, אך אינו בטוח עד כמה השפעתם מופיעה בסרטיו.
חיים אישיים
בשנת 2013 לנתימוס נישא לשחקנית היוונית-צרפתייה אריאן לאבד.
אשדות יעקב
אשדות יעקב הוא קיבוץ בעמק הירדן, שהתפלג לשניים בעת הפילוג בקיבוץ המאוחד.
הקמה
בספטמבר 1924 הקימה קבוצת "אחדות", 35 מחברי "החלוץ" יוצאי לטביה שהגיעו מירושלים, קבוצה באתר "גשר הישנה", ממזרח למקום שבו נמצא כיום קיבוץ גשר. קודם לכן, בסתיו תרפ"א (סוף שנת 1920), נעשה ניסיון התיישבות קודם במקום, כאשר "קבוצת הבשקירים", חבורה של משוחררי הגדוד העברי, ביקשה להקים בו מושב עובדים על קרקע בבעלות פיק"א. באותה עת עמק הירדן היה בקעה עמוקה, מאובקת ולוהטת ללא עצים וירק, ורק נהר הירדן שזרם בו סימן את העתיד. הניסיון להקים את המושב נכשל ופיק"א התנתה את סיועה למתיישבים בכך שהיישוב יהיה קבוצה קטנה ולא מושב. מרבית המתיישבים התנגדו לכך ועזבו, ומיעוטם נשארו במקום והצטרפו למתיישבים החדשים. היישוב הקיבוצי החדש נקרא "גשר" והצטרף לארגון הארצי של קיבוץ עין חרוד, לימים הגרעין המייסד של הקיבוץ המאוחד. באוגוסט 1926 הוסכם בין הקיבוץ ופיק"א שהקבוצה תקבל את אדמות גשר שכללו כמה מאות דונמים ועוד 1500 דונם במלחמיה. מספר החברים בקיבוץ הגיע אז לכ-50.
בשנת 1927 הצטרפו אל גרעין "אחדות" פלוגת ג'ידרו שהורכבה מעולים מפולין בני העלייה הרביעית, וחלק מפלוגת עין טבעון. בשנת תר"ץ מנה היישוב מעל 120 נפשות.
הקרקע שעליה הוקמה קבוצת גשר הייתה בבעלות פיק"א כבר מסוף המאה ה-19, אולם שלטונות המנדט הבריטי הטילו ספק בחוקיות העסקה שבה נרכשה מתושביה הערבים, בטענה שהאדמות היו במעמד "ג'פתליק" (כלומר, בבעלות המלך) בעת הרכישה. עניין מעמד הקרקע היה בדיונים משפטיים במשך שנים אחדות, שבהן סירבה פיק"א לאשר בניית מבני קבע במקום ועיכבה מגמות פיתוח. לאחר משא ומתן ממושך, עבר היישוב בין השנים 1932–1935 לאדמות דלהמיה שממזרח לנהר הירדן ומעל לירמוך הנשפך אליו. בעקבות המעבר קיבל הקיבוץ בשנת 1938 את שמו החדש, אשדות יעקב: "אשדות" - על-שם אשדות הירמוך הסמוכים, "יעקב" על-שם יעקב (ג'יימס) דה רוטשילד, בעל האדמות של אשדות יעקב לפני שהועברו לקרן קיימת לישראל.
התפתחות
ב-1932 ארעה תאונת דרכים קשה בה נהרגו שלושה מחברי הקיבוץ במעלה הכרמל בדרכם להביא מצרכים לילדי הקיבוץ ששהו בקיטנה באזור - מיכאל בן דוד, מנחם יפה ושמואל אוסקובסקי. ארבע שנים לאחר האסון הוקם לזכרם בית תרבות. תכנון המבנה נמסר למהנדס יוסף אידלמן שערך זמן קצר קודם לכן גם את התכנית לקיבוץ כולו. בתכנון המבנה נעזר אידלמן, שבשעתו היה חבר קיבוץ יגור באדריכל שמואל ביקלס, בשעתו חבר קיבוץ תל יוסף ולימים מבכירי האדריכלים בתנועה הקיבוצית. במבנה שולב תבליט המתאר שלושה רימונים שאותו יצר נחום גוטמן לזכרם של שלושת ההרוגים, שאחד מהם, מנחם יפה, היה אחי אמו (עם פטירתו של גוטמן הוא אף תרם שתי יצירות לאוסף מוזיאון בית אורי ורמי נחושתן). עבודה נוספת ששולבה במבנה יצר אריק קורן. לימים הוסב המבנה למחסנים ולארכיון הקיבוץ, וכיום (2021) מקודמת תוכנית לשימור המבנה והשמשמתו חזרה לבית תרבות לקהילה המקומית, לצד המשך פעילות הארכיון.
בשנת 1934 נבנתה הרפת שהייתה המבנה הראשון שנבנה בדלהמיה, ושנה לאחר מכן נבנה בית הילדים הראשון במקום וחובר טלפון מצמח לגשר ולדלהמיה. בשנת 1936 הגיעה חברת הנוער הראשונה מגרמניה. במהלך המרד הערבי הגדול סבל הקיבוץ מהתקפות של ערבים.
שנות טרום הקמת מדינת ישראל
בדצמבר 1939 בנתה חברת אווירון מצפון לקיבוץ שדה תעופה והאנגר, ובמקום נפתח קורס הטיס הראשון בארץ ישראל. הקמת ההאנגר נבעה מתוך מחשבה שהטייסים הצעירים יעזרו בהגנה על שמי הארץ. לימים, הוקם במקום קיבוץ אשדות יעקב מאוחד וההאנגר שימש בית קולנוע בקיבוץ. עם השנים פורק ההאנגר והועבר למוזיאון חיל האוויר בחצרים.
בשנות ה-40 של המאה ה-20 הפך אשדות יעקב לאחד הקיבוצים הגדולים והחזקים בתנועה הקיבוצית. חברים רבים הצטרפו אליו, ובשנת 1944 התקבלו בני הקיבוץ הראשונים לחברות. כמו כן, בקיבוץ התחנכו הרבה גרעינים של עליות נוער יוצאי אירופה. חלק מהגרעינים הקימו קיבוצים חדשים: בית הערבה, גשר, הגושרים, החותרים, רביבים, דברת, אייל, קדמה, נחשולים וצאלים. בשנות הפריחה הגיע הקיבוץ ליותר מ-1,000 חברים.
באותן שנים החקלאות שגשגה והתעשייה החלה לפתח את ניצניה. החקלאות כללה גן ירק גדול, גן נוי עם משתלת ורדים ענקית, פלחה, עדר כבשים, כרם ובאותה תקופה נפתח המדגה. ענף עזר שפרח היה אורוות סוסים גדולה שגידלה וטיפחה את הסוסים איתם עבדו. לצורכי החקלאות הענפה היה צורך להעלות מים מהירמוך לשדות שמסביב לאשדות. צינור ענק עם משאבה העלה את המים לבריכות אגירה ומהן זרמו המים באמת מים לשדות של כל הקיבוצים באזור שממזרח לירדן.
בשנת 1948, במהלך מלחמת העצמאות ופלישת צבאות ערב, כבשו הסורים את משטרת צמח, קיבוץ מסדה ואת קיבוץ שער הגולן הנמצאים בעמק הירדן. באותה העת תקפו העיראקים את קיבוץ גשר ואת המשטרה וניסו לכבוש את כוכב הירדן. הילדים, הנשים והאוכלוסייה הבלתי לוחמת פונו לחיפה וליגור. את הפרות במשק הובילו במשאיות לקיבוץ יגור, ובאשדות נשארו שלוש פרות כדי לספק חלב ללוחמים.
ערב הפילוג בקיבוץ המאוחד היה אשדות יעקב אחד מגדולי הקיבוצים בתנועה. בפילוג היה בו רוב לאנשי מפא"י, ובשנת 1953 פרשו ממנו אנשי מפ"ם והקימו מצפון לו את אשדות יעקב מאוחד, בעוד הקיבוץ הוותיק הצטרף לאיחוד הקבוצות והקיבוצים ונקרא מאז אשדות יעקב איחוד.
יחסי טובאלו–רוסיה
יחסי טובאלו–רוסיה הם היחסים בין טובאלו לבין רוסיה.
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-25 בספטמבר 2011. באוקטובר אותה שנה הכירה טובאלו בעצמאותן של אבחזיה ודרום אוסטיה, מדינות חסות של רוסיה, ובתמורה קיבלה משלוח סיוע מאבחזיה. ב-31 במרץ 2014 ביטלה טובאלו את הכרתה בשתי המדינות וכוננה מחדש יחסים דיפלומטיים עם גאורגיה, בתגובה לפעולותיה של רוסיה במהלך המשבר בחצי האי קרים.
סמואל ואנג'ירו
סמואל קאמאו ואנג'ירו (באנגלית: Samuel Kamau Wanjiru; 10 בנובמבר 1986 - 15 במאי 2011) היה אתלט קנייתי, אלוף אולימפי (בייג'ינג 2008) בריצת מרתון ושיאן העולם בריצת חצי מרתון כאשר היה בן 18 בלבד. ב-2007, הוא שבר את שיא העולם בריצת כביש ל-20 ק"מ.
ואנג'ירו היה לקנייתי הראשון אשר זכה במדליית זהב אולימפית בריצת מרתון, ולזוכה מדליית הזהב הצעיר ביותר בריצת מרתון מאז לוס אנג'לס 1932.
ואנג'ירו זכה במרתון לונדון ובמרתון שיקגו, בהם ביצע את ריצות המרתון המהירות ביותר אשר נראו על אדמות בריטניה וארצות הברית, בהתאמה.
ב-2011, הוא מצא את מותו לאחר שנפל ממרפסת ביתו בקניה בעקבות סכסוך משפחתי. המשטרה המקומית עדיין איננה בטוחה אם מדובר בהתאבדות, רצח או מוות בעקבות טעות אנוש.
תחילת דרכו
סמואל ואנג'ירו נולד בניהורורו, מחוז לאיקיפיה שב-Rift Valley, כ-150 ק"מ צפון-מערבית לבירת קניה, ניירובי. הוא ואחיו סימון נ'ג'ורוג' גודלו וחונכו בעוני רב על ידי אימם האנה ואנג'ירו, בתו של סמואל קאמאו. מכיוון שהייתה אם חד-הורית, סמואל קיבל את שם משפחתה של אמו. בגיל 12 עזב ואנג'ירו את הלימודים מכיוון שמשפחתו לא יכלה לעמוד בעלויות בית הספר.
ואנג'ירו החל לרוץ בגיל 8. ב-2002, הוא עבר לגור ביפן והחל ללמוד בתיכון Ikuei Gakuen שבעיר סנדאי. הוא נחל הצלחה בריצות שדה ברחבי יפן, וזכה במרוץ השדה הבינלאומי שבפוקואוקה ב-2003, כשהיה בן 16 בלבד. הוא המשיך להתחרות במרוצי שדה והצליח לזכות בתחרויות הבינלאומיות בפוקואוקה ובעיר צ'יבה שנתיים ברציפות, בשנים 2004 ו-2005. לאחר שסיים את לימודיו בהצלחה בשנת 2005, הוא הצטרף לנבחרת האתלטיקה של טויוטה, אשר מאמנה הוא קואיצ'י מורישיטה, זוכה מדליית הכסף באולימפיאדת ברצלונה (1992).
שיאי העולם ומדליית הזהב האולימפית
ב-9 בפברואר 2007 ואנג'ירו השיב לעצמו את שיא העולם בריצת חצי מרתון במרוץ ראס אל-ח'ימה שבאמירויות, בתוצאה של 58:53, לאחר ששיאו הקודם נשבר על ידי היילה גברסלאסי בתחילת 2006. במרוץ City Pier City שבהאג, ב-17 במרץ 2007, ואנג'ירו אף שיפר את שיאו עם תוצאה של 58:33. במהלך שיפור שיאו האישי, הוא קבע זמן לא רשמי של 55:31 דקות ל-20 ק"מ - זמן מהיר יותר משיא העולם של גברסלאסי למרחק זה, אך השיא מעולם לא אושר בשל שיטות המדידה של המרוץ.
ואנג'ירו ביצע את ריצת המרתון המלא הראשונה שלו במרתון פוקואוקה ב-2 בדצמבר 2007, אותו ניצח באופן מרשים, תוך קביעת שיא מסלול של 2:06:39 שעות. הוא פתח את שנת 2008 בניצחון בחצי המרתון במרוץ זייאד שבאבו דאבי, וזכה בפרס כספי של 300,000 דולר. במרתון לונדון 2008 הוא סיים במקום השני, ולראשונה בחייו ירד מזמן של 2:06 שעות. באולימפיאדת הקיץ של 2008, ואנג'ירו זכה במדליית הזהב בריצת מרתון תוך קביעת שיא אולימפי חדש בתוצאה 2:06:32, ובכך ניפץ את שיאו הקודם של קרלוס לופז הפורטוגלי (2:09:21) אשר נקבע באולימפיאדת 1984. באותה שנה, הוא זכה בתואר אתלט השנה בעולם של ארגון ה-AIMS, כהערכה להישגיו.
הניצחונות בלונדון ובשיקגו
בפברואר 2008, במרוץ בעיר גרנולאר שבקטלוניה, בו זכה ואנג'ירו, הצהיר הקנייתי על שאיפותיו לעתיד: "בעוד חמש שנים מהיום, אני מרגיש שאוכל לרדת מזמן של שעתיים בריצת מרתון". באפריל 2009, הוא ניצח במרתון לונדון בתוצאה של 2:05:10 שעות, וקבע שיא אישי חדש ושיא מסלול במרוץ. ואנג'ירו היה מרוצה מההישג והדגיש כי הוא מקווה לשבור את שיא העולם של היילה גברסלאסי בעתיד הקרוב. בחצי מרתון רוטרדם, ב-13 בספטמבר באותה שנה, ואנג'ירו קבע זמן של 1:01:08, במרוץ בו זכה בן ארצו סאמי קיטווארה (58:58). באוקטובר 2009, ואנג'ירו זכה במרתון שיקגו בתוצאה 2:05:41 שעות - שיא מסלול חדש בעיר. ריצת מרתון זו גם הייתה המהירה ביותר שנרשמה על אדמות ארצות הברית. הניצחונות בלונדון ובשיקגו הובילו את ואנג'ירו לפסגת דירוג ה-World Marathon Majors (ששת מרוצי המרתון החשובים בעולם) לשנת 2009, ולזכייה ב-500,000 דולר.
חייו האישיים
ב-2009, ואנג'ירו נישא למארי וואקרה, גם היא רצה למרחקים ארוכים, ולשניים נולדה בת בשם האן בשנת 2010. לאחר מכן, הוא התחתן עם טריזה נ'ז'ארי בטקס מסורתי ונולדו להם שני ילדים, זאת על אף שהיה עדיין נשוי באופן חוקי לוואקרה.
בדצמבר 2010, ואנג'ירו נעצר על ידי המשטרה הקנייתית בביתו שבניהורורו והואשם באיום ברצח אשתו ובהחזקת רובה AK-47 באופן בלתי חוקי. הוא הכחיש את ההאשמות וטען כי ניסו להפליל אותו.
לואנג'ירו ואשתו טריזה נ'ז'ארי, קוסמטיקאית במקצועה, נולדה בת הנקראת האן ואנג'ירו ובן בשם סימון נג'ורוג'. לואנג'ירו אף הייתה אישה שלישית, ג'ודי ואמבוי וואירימו, אשר הייתה בהריון בזמן מותו ומאז יש לו בן נוסף.
בן דודו של ואנג'ירו, ג'וזף רירי, הוא מרתוניסט ברמה עולמית, ואחיו הצעיר, סימון נ'ג'ורוג', הוא רץ למרחקים ארוכים גם כן.
מותו
ב-15 במאי 2011, ואנג'ירו נמצא מת לאחר שנפל ממרפסת ביתו שבניהורורו. על אף ניסיונות ההחייאה בבית החולים הקרוב, נקבע מותו זמן קצר לאחר הנפילה, בעקבות דימומים פנימיים.
המשטרה הקנייתית טוענת כי אשתו של ואנג'ירו, טריזה נ'ז'ארי, חזרה הביתה ומצאה אותו במיטה עם אישה אחרת. נ'ז'ארי נעלה את הזוג בחדר השינה ורצה החוצה. לאחר זמן קצר, ואנג'ירו זינק מן המרפסת. המשטרה עדיין אינה בטוחה אם ואנג'ירו התאבד או שמא קפץ מתוך זעם, והיא עדיין חוקרת את נסיבות המוות.
שיאים אישיים
רוב המידע נלקח מפרופיל התאחדות האתלטיקה הבינלאומית.
† = שיא עולם לנוער, ‡ = זמן לא רשמי.
דב צדקה
דב צדקה (נולד ב-1948), הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, שכיהן כראש המנהל האזרחי.
ביוגרפיה
צדקה נולד וגדל בחיפה. בנובמבר 1965 התגייס לצה"ל והתנדב לסיירת מטכ"ל. ביחידה עבר מסלול הכשרה כלוחם וכמפקד כיתה. בתום שירות החובה, בשנת 1968 השתחרר כסמל, אך לקח חלק כאיש מילואים במבצעים מיוחדים במלחמת ההתשה. לאחר מלחמת יום הכיפורים השלים כאיש מילואים קורס קציני חי"ר וסיים אותו בהצטיינות. עם הקמת יחידת שלדג גויס על ידי מוקי בצר להכשיר את לוחמי היחידה החדשה.
בשנת 1987 נענה לבקשת מפקד היחידה, משה יעלון, והתגייס לקבע כמפקד פלגה בסיירת מטכ"ל בדרגת סרן. בהמשך שימש כמפקד בית הספר למודיעין וסיור בדרגת סגן-אלוף ובשנת 1995 כראש המנהל האזרחי ברצועת עזה עד 1998, ובאותה שנה הועלה לדרגת תא"ל ומונה לראש המנהל האזרחי בגדה המערבית. ושימש בתפקידו באינתיפאדה השנייה. בשנת 2003 לאחר הודאת צדקה כי הדליף מידע לתקשורת, החליט הרמטכ"ל דאז, רא"ל יעלון, למנוע את קידומו הצבאי, ובעקבות זאת פרש צדקה מן הצבא.
החל מחודש מרץ 2015 ועד נובמבר 2016 הוביל מטעם מתאם פעולות הממשלה בשטחים משא ומתן עם בדואים המתגוררים בשטח C, על מנת להסדיר את מגוריהם. עבודתו הופסקה בעקבות תחקיר שהוא משמש במקביל יועץ בכיר לקרן המקבלת תרומות מהאיחוד האירופי.
בית החולים אסותא רמת החייל
בית החולים אסותא רמת החייל הוא בית חולים פרטי בבעלות אסותא מרכזים רפואיים השייכת למכבי שירותי בריאות.
בית החולים אסותא תל אביב
רעיון בית החולים "אסותא" הועלה בשנת 1934 על ידי ד"ר בן-ציון הראל ובֶּנוֹ חיות, ויצא לדרך בשותפות של כ-30 רופאים, רובם עולים מגרמניה שעלו בעלייה החמישית ויתרם רופאים ותיקים יותר, שהשקיעו במיזם כ-40 אלף לירות. בית החולים לא היה חלק מהמערכות הבריאותיות המרכזיות של ההסתדרות הציונית הדסה וקופת חולים כללית שפעלו אותה עת ביישוב היהודי בארץ ישראל. בית החולים נוסד כחברת מניות פרטית, שמניותיה נמכרו לרופאים בלבד. חזון החברה היה הקמת בית החולים הפרטי המודרני הגדול הראשון בארץ ישראל. כאשר נפתח בית החולים הוא חולל מהפכה במערכת הרפואית כאשר איפשר למטופליו לבחור בעצמם את הרופאים המטפלים.
הנהלת בית החולים כללה את ד"ר בן-ציון הראל, פרופ' בנו חיות, פרופ' שמעון רוזנבאום, ד"ר גולדברג וד"ר אריה (לאון) אורן (חְבוֹיניק).
השם "אסותא" ('בריאות' בארמית) ניתן למוסד על ידי המשוררים שאול טשרניחובסקי, שהיה רופא במקצועו, ויעקב כהן.
בית החולים ההיסטורי הוקם בצפון תל אביב על אדמות בשטח של שמונה דונם, שנרכשו על ידי החברה מהכפר הערבי סומייל, ששכן אז מצפון-מזרח לתל אביב (לימים רחוב ז'בוטינסקי בתל אביב). את מבנה בית החולים, שנפתח עם 74 מיטות אשפוז, תכנן האדריכל יוסף נויפלד בסגנון הבינלאומי. חנוכת בית החולים נערכה בדצמבר 1935. מתחם בית החולים כולו היה דוגמה מוצלחת למבנה ציבור גדול של תל אביב הלבנה שלשנות ה-30. מאוחר יותר עבר הבניין שינויים והרחבות לפי תכנון האדריכלים אוטו שילר וישראל דיקר. בראשית 1953 נחנך מבנה נוסף בן ארבע קומות במתחם בית החולים וקיבולת בית החולים עלתה מ-100 ל-150 מיטות.
בשנת 1986 הקים הפרופ' ברנרדו וידנה את מחלקת ניתוחי חזה ולב. המבנה שימש את בית החולים עד 2009.
המבנה החדש
ב-12 במאי 2009 אוחדו בית החולים אסותא תל אביב ואסותא פתח תקווה ופעילותם הועברה למבנה חדש ומודרני באזור תעשייה עבר הירקון. הבניין החדש תוכנן על ידי אדריכלים קנדים וישראלים, והוא עשוי מבסיס בגוון אדום וממגדל אפור-לבן. בבסיס שוכנות היחידות הרפואיות השונות, ובהן רדיולוגיה, דיאליזה, דימות, מרפאות החוץ, טיפול נמרץ, ואילו המגדל נועד בעיקר למחלקות האשפוז. כבניין חדש ומודרני יושמו בו מספר חידושים, כמו מסלולים נפרדים לציוד מזוהם ולציוד סטרילי והפרדת המעליות לשירות הקהל הרחב מאלה המשרתות את ציבור החולים. השירותים למאושפזים כוללים שירותים רבים המקובלים בבתי מלון, ולרשותם פועל גם מרכז עסקים לגלישה באינטרנט ולמשלוח פקסים, בית תפילה לבני כל הדתות, ושירות אינטרנט אלחוטי בכל שטח בית החולים.
הולדן EH
הולדן EH (באנגלית: Holden EH) היא מכונית משפחתיות גדולות אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב האוסטרלית ג'נרל מוטורס-הולדן (General Motor Holden) בין השנים 1965 – 1963 באוסטרליה.
לופיאודון
לופיאודון (שם מדעי: Lophiodon; מילולית: "שן-מסרק") הוא סוג נכחד של יונק בן הסדרה מפריטי פרסה שהיה קרוב לטפיריים. הוא חי בתחילת האאוקן לפני 51-42 מיליון שנה באירופה. המאובנים שלו התגלו בבור מסל בהסן, גרמניה וגם בצרפת ותוארו ב-1822 בידי החוקר הצרפתי ז'ורז' קיוויה.
מאפיינים
הלופיאודון היה בעל חיים בינוני באורך 2.5 מטר ובגובה של 1 מטר בכתפיים כשכמה מהמינים הגיעו לגודל של קרנף. הוא נראה כמו טפיר קדום והיה בעל חדק קטן לאיסוף מזון. היה לו גוף עגלגל דמוי-חבית וזרועות שהזכירו את אלה של המשפחה הקדומה כליקותריים. הוא היה ניזון מצמחייה רכה עם שיניו הגדולות אך בעלות החריצים. ככל הנראה לא היה יכול לעכל עשבים וניזון במקום רק משיחים ועלים נמוכים או פרחים. הוא חי בביצות ויערות גשם באירופה הקדומה הלחה.
יצור קדום זה נכחד עם התייבשות תנאי מחייתו הלחים.
ליאופולד גרשטל
ליאופולד (פולדי) גרשטל (28 בינואר 1925 - 23 במאי 2010) היה אדריכל ישראלי ומחנך שהשפיע רבות על התרבות האדריכלית בישראל ובאוסטריה.
ביוגרפיה
ליאופולד גרשטל נולד ב-1925 בעיר יאשי שברומניה. בשנת 1941 עלה לישראל והתמקם בחיפה. אביו היה האדריכל משה גרשטל, אחד מאבות הבנייה הישראלית. גרשטל האב תכנן בין היתר את מבנה שוק תלפיות שבשכונת הדר הכרמל, את בית התעשייה שבשכונה ואת מבנהו הישן של בית החולים כרמל. ליאופולד למד אדריכלות בין השנים 1942- 1949 בטכניון. בין מרציו היה פרופסור אדלמן אשר במשרדו עבד כאסיסטנט בין השנים 1949 - 1955. משנת 1955 היה לאדריכל עצמאי. בשנת 1969 החל להרצות באופן סדיר, עיסוק אשר ליווה אותו במהלך כל הקריירה. בשנים 1969–1982 שימש כמרצה בכיר בפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים בטכניון. בשנת 1978 לימד כמרצה אורח במחלקה לבניין ועיצוב באוניברסיטת אינסברוק, אוסטריה. בשנת 1979 הרצה במחלקה לבינוי מגורים ועיצוב באוניברסיטה הטכנית, וינה, אוסטריה. בין השנים 1982 ל-1993 היה ראש החוג לארכיטקטורה באוניברסיטת אינסברוק. ב-1987 היה מרצה אורח באוניברסיטת קולומביה שבניו יורק ובשנים 1992–1993 שימש כמרצה אורח בבית הספר לאדריכלות ברטלט שבלונדון. ב-2010 נפטר גרשטל בחיפה והובא למנוחות בבית העלמין נוה דוד שבעיר.
אדריכלות
בשנות השישים תכנן גרשטל מספר מבנים עירוניים תחת הכותרת ״אורבניזם מרחבי״. במסגרת שיטת בניה זו יש העניק גרשטל לחלל שמעל ובין המבנים חשיבות עיצובית שווה כשם שהעניק למבנים עצמם. בשיטה זו ההתייחסות לטופוגרפיה שונה מהנהוג החל משלבי העיצוב הראשוניים. בזאת הכוונה מתן תשומת לב לתבנית הקרקע מעבר להתייחסות בתוכנית הקרקע. השאיפה הייתה ליצור מבנה שהוא תוצר של המקום בו הוא יבנה. דוגמה לכך היא בניין בית הלוואה וחיסכון במרכז המושבה זכרון יעקב אשר נבנה 1987. הבניין נבנה כאולם קונצרטים המוקדש לקהילה. על גגו נבנתה מרפסת מופעים פתוחה. המבנה הוא מעיין ‘קופסה פתוחה’ לחזית. בתוכה תצוגה של ארבעה סוגי גגות רעפים עליהם סוגר גג רעפים נוסף ששתי צלעותיו פתוחות לשמיים. במבנה המכון להשכלה גבוהה למקצועות כלכליים באינסברוק התייחס גרשטל בעיצובו למיקומו יוצא הדופן. המבנה ממוקם בין גבעותיה של חבל טירול האוסטרי. בחזית הקדמית עיצב גרשטל חלון עגול המהווה מסגרת להתבוננות על אחת הגבעות המושלגות. חלקו העליון של העיגול נמשך בחלון מלבני לאורך גגו של המבנה. דרך חלון זה נשפך אור על מבואת בית הספר. בקצהו נפגש חלון הגג עם חלון מעוגל מקביל הצופה על גבעה נוספת. גרשטל רצה שהמבנה יתקשר עם הסביבה הטבעית בה הוא ממוקם. בעזרת תכנון פתחי החלונות נוצר דיאלוג בין שני רכסי ההרים המקיפים אותו.
קשתות הן אחד מסימני ההיכר של גרשטל ובכך מפרידות אותו מהסגנון המודרניסטי. בנוסף חלק מהמבנים אותם תכנן חופפים עם מאפייני זרם האדריכלות ה״ברוטליסטית״. בסגנון בניה זה אמצעיי הבניה מופגנים בגאון. המבנים מאופיינים בבנייה בבטון חשוף ובשימוש בצורות בסיסיות מגוונות. מראה ״לא גמור״ זה קשור לתפיסת הבינוי הכוללת של גרשטל. בריאיון לחנה רוזנטל בשנת 1989 שיתף שמראה המשדר רשלנות, הזנחה בבנייה במובן מסוים, מעיד בעיניו על כך שלמתגוררים בבית יש תעסוקה מעניינת יותר. שהם מתעניינים בנושאים נעלים יותר מהמגורים עצמם.
פרויקטים נוספים שלו שזכו להיבנות בישראל הן בית הדואר בקריית אתא, גשר הרכבת הישן מגדים על כביש החוף סמוך לעתלית וכמה וילות פרטיות בנהריה, חיפה, רמת גן וזכרון יעקב. בנוסף היה שותף לתכנון בית משאבות המים המרכזי, המשרדים ובתי המלאכה לקבוצת תהל בירושלים, תכנון התוכנית העירונית החדשה בדרום נצרת, תוכנית עירונית ליישוב עולים חדשים בכרמיאל, ופרויקטי מבני מגורים שונים בעכו, קריית שמונה, עפולה וירושלים.
פרסים
גרשטל זכה בפרס ראשון בשנת 1983 וב-1985 על תכנון בית העירייה באינסברוק; פרס ראשון על תכנון שיכון זיגורט שיועד לשכונת קריית אליעזר בחיפה; פרס ראשון על תכנון שכונת מנשיה ביפו.
ערוד (חז"ל)
חז"ל נתנו שתי משמעויות לערוד, האחד הוא הערוד המוזכר במקרא שהוא חמור הבר בדומה לערוד בעברית מדוברת, והשני הוא בעל חיים ארסי ככל הנראה מדובר במין נחש או לטאה (יש הקוראים למין זה עָרוֹד; יש קוראים עַרְוָד, בכתיב מלא: ערווד). במקורות שונים המין השני של הערוד מכונה גם חברבר.
הערוד המקראי
הערוד המקראי מזוהה בחז"ל כמין של חמור, אך תכונתו היא פרא בשונה מן החמור המבוית בתלמוד מוזכר הערוד מספר פעמים בהקשר לכך שאין הוא מיועד לשימושים חקלאיים אך הדבר אפשרי.
הערוד שהוא בעל חיים ארסי
הערוד מן הסוג השני המופיע בספרות חז"ל הוא בעל חיים הנושך בני אדם ומזיקם. לעיתים נקרא 'חברבר' (או חורוור) ככל הנראה על שם החברבורות שעל גופו.
הערוד חי בחורים שבקרקע או בחורים שבסלעים.
על פי הספרא החברבר הוא ממיני הצב, כלומר לטאה ("צב" בלשון התנ"ך ובלשון חז"ל הוא חרדון הצב), ועל פי התלמוד הבבלי הערוד הוא הכלאה של מיני זוחלים שונים: "וראיתי נחש שכרוך עליה הצב לימים יצא מהם ערוד".
רב סעדיה גאון (רס"ג) זיהה את הערוד עם נחש, בנוסף יש שזיהו את הערוד עם נחש שרף (נחש מעופף).
באגדה
בתוספתא מסופר: "אמרו עליו על ר' חנינא בן דוסא שהיה מתפלל ונשכו ערוד ולא הפסיק. הלכו תלמידיו ומצאוהו מת על פי חורו, אמרו אוי לו לאדם שנשכו ערוד, אוי לו לערוד שנשכו לבן דוסא".
בתלמוד הבבלי מובא המעשה בשינוי פרטים: "מעשה במקום אחד שהיה ערוד והיה מזיק את הבריות באו והודיעו לו לר' חנינא בן דוסא אמר להם הראו לי את חורו הראוהו את חורו נתן עקבו על פי החור יצא ונשכו ומת אותו ערוד נטלו על כתפו והביאו לבית המדרש אמר להם ראו בני אין ערוד ממית אלא החטא ממית באותה שעה אמרו אוי לו לאדם שפגע בו ערוד ואוי לו לערוד שפגע בו ר' חנינא בן דוסא"
במדרשים שונים מסופר שאם הנשוך מקדים ומגיע למים חייו ניצלים. ויש המוסיפים שבמקרה זה הערוד אף מת, בעוד שאם הערוד מקדים להגיע למים, האדם הנשוך מת ושהנס במעשה לר' חנינא בן דוסא היה שנבקע לו מעיין מתחת רגלו.
מבשרת ציון
מְבַשֶּׂרֶת צִיּוֹן היא מועצה מקומית בעלת צביון פרוורי-עירוני השוכנת על רכס בהרי ירושלים, ממערב לירושלים.
המועצה ממוקמת משני צידיו של כביש 1, כ-6 קילומטרים מערבית לכניסה לירושלים. גובהה נע בין 640 מטרים (שכונה ח') ל-810 מטרים (שכונה ה') מעל פני הים.
מבשרת ציון היא המועצה המקומית הרביעית מבחינת גודל האוכלוסייה בישראל (לאחר פרדס חנה-כרכור, גדרה וערערה), היישוב הגדול ביותר בפרוזדור ירושלים והיישוב השלישי באוכלוסייתו במחוז ירושלים.
ראש המועצה המכהן מנובמבר 2013 הוא יורם שמעון.
החל מינואר 2017 כיהן ראובן בן שחר כמנכ"ל המועצה למשך מספר חודשים, והחל מדצמבר 2017 ועד היום, מנכ"ל המועצה הוא תמיר פרץ.
מקור השם
ישעיהו מספר בנבואתו על הר גבוה, סמוך לירושלים, שממנו תבוא הבשורה על גאולת ציון:.
מעוז ציון
בפברואר 1951 הוקמה מעברת עולים – "מעברת הקסטל", באזור הקסטל מדרום לכביש ירושלים-תל אביב. המעברה ובה כ-400 צריפי-פח, קלטה עולים מעיראק וכורדיסטן שהגיעו במבצע עזרא ונחמיה.
כשנה לאחר קליטתם הוקמו מבני קבע במורדות המזרחיים של הגבעה עליה שכנה המעברה, מעבר לכביש המוביל אל צובה. רוב שוכני המעברה עברו למבני הקבע, שהיו ליישוב בעל אופי כפרי המשלב משקי עזר ושמו "מעוז ציון", שהשתייך למועצה אזורית מטה יהודה. הגופים המיישבים עודדו את התושבים לעסוק בחקלאות על חלקות האדמה סביב לביתם, אך רק מעטים נרתמו ליוזמה, וגם הם החזיקו מעמד שנים ספורות כיוון שלא השתלם להם – רובם היו בעלי משפחות ברוכות ילדים, והעבודה החקלאית לא הספיקה לכלכלת משפחתם. חלק מהתושבים עבדו במחצבה שהייתה בחלק הדרומי של היישוב, אחרים עסקו בעבודות דחק ובעבודות שונות שמצאו בעיר הקרובה, ירושלים. צריפי המעברה נותרו על מקומם, ועד אמצע שנות ה-50 של המאה ה-20 שוכנו בהם עולים שהגיעו ממרוקו ומאירן. ב-1956 הסתיימה הכשרת השטח ממערב למעברה, ואליו עברו העולים ממרוקו ומאיראן וכל שאר המשפחות מעיראק וכורדיסטן שנותרו בצריפי המעברה. הצריפים פורקו ובמקומם הוקמו מבני ציבור ושטחי מסחר לשתי שכונות – השכונה ממזרח שנקראה מעוז ציון א', והשכונה ממערב שנקרא מעוז ציון ב'. שני היישובים נקראים במשך שנים רבות גם בשם הבלתי רשמי "קסטל" שמקורו במילה הרומית "קסטלום" (Castellum) אשר משמעותה "מצודה", המתייחסת למצודה שהרומאים בנו במקום לשמירה על הדרך לירושלים. השם הרומי השתמר גם בשמו של הכפר הערבי אל-קסטל ומשלט ה"קסטל" שנכבשו במלחמת העצמאות. שם זה נשתמר בפי מגני ירושלים ובהמשך על ידי תושבי היישוב וכן ניתן בהתאמה גם לאנדרטת ההנצחה לזכר קרבות מלחמת העצמאות שנמצאת במעלה הר הקסטל, ההר שלרגלו שוכנת מעוז ציון.
מבשרת ירושלים
ב-1956 הוקם היישוב "מבשרת-ירושלים" מעברו הצפוני של כביש ירושלים-תל אביב ואוכלס על ידי עולים יוצאי צפון אפריקה. בתי היישוב הראשונים נבנו על מורדות גבעה עליה שכנו בתי הכפר הערבי קאלוניה. המתיישבים הראשונים הגיעו ממרוקו, אלג'יריה, ותוניסיה במסגרת פרויקט הקליטה "מהאנייה אל הכפר", בהליכים מזורזים, תוך כדי דילוג על שהייה במעברות או מחנות קליטה – משפחות העולים הובאו במשאיות הישר מנמל חיפה אל המבנים שנבנו לאכלוס מיידי. מבשרת ירושלים תוכנן כיישוב בעל אופי כפרי עם בתים בני קומה אחת ובהם שתי יחידות דיור בכל בית. מעטות ממשפחות העולים נענו להצעת המוסדות המיישבים וניסו לטפח משק-עזר בשטח סביב בתיהם ולהתפרנס מחקלאות זעירה. הרוב העדיפו לעסוק בעבודות כפיים שהוצעו להם – ייעור, סלילת כבישים, וכיוצ"ב.
מבשרת ירושלים, כמו היישוב השכן "מעוז ציון" השתייך למועצה אזורית מטה יהודה. בגלל קרבתו לגבול הירדני סבלו מתיישביו מאש שנורתה עליהם מעמדות הלגיון הירדני, ומחדירה של מסתננים. ב-1957 נהרג שמעון סויסה, בנו של דוד סויסה, רב מקומי ומנכבדי הקהילה, מפיצוץ של פגז מרגמה בשדות היישוב בהם טייל. על שמו נקרא היום אחד הרחובות המרכזיים ביישוב.
האיחוד – מבשרת ציון
בשנת 1964 אוחדו שני היישובים לרשות מוניציפלית אחת שהייתה למועצה מקומית המונה כ-4,800 תושבים, ושמה: "מבשרת ציון" – שם שהוא שילוב השמות של שני היישובים המרכיבים אותה: מבשרת ירושלים ומעוז ציון. את ענייני הרשות החדשה ניהלה מועצה מאוחדת שהורכבה מנציגים של הוועדים על פי יחסי הכוחות המפלגתיים בשני היישובים, ומינויה קיבל תוקף רשמי של שר הפנים. המועצה הממונה בחרה באשר לזימי לעמוד בראשה. לזימי כיהן בתפקידו עד מערכת הבחירות הראשונה במבשרת ציון במסגרת הבחירות לרשויות המקומיות שהתקיימו כשנה לאחר מכן, ב-1965.
במלחמת ששת הימים עלתה חטיבת הראל ממקום כינוסה ביער חולדה דרך כביש רמת רזיאל כדי לא להיחשף לעיני הירדנים שחלשו על הכביש הראשי לירושלים. כשהגיעו לאזור הקסטל ומעוז ציון נפתחה עליהם הפגזה ירדנית כבדה. בהפגזה זו נהרגו חמישה מלוחמי החטיבה. לזכרם הוקמה אנדרטה במרכז מעוז ציון.
הישוב משנות השבעים עד ימינו
החל משנת 1978 החלה להגיע ליישוב אוכלוסייה חדשה, חילונית ברובה שיצאה מירושלים וערי המרכז מתוך שאיפה להתגורר בסביבה שקטה בעלת צביון כפרי ועם זאת להישאר סמוך לעיר לצורך עבודה ושירותים עירוניים. למרות האיחוד והשם הרשמי של המועצה המקומית, יש רבים המשתמשים עדיין בשמות מעוז-ציון וקסטל לחלק הדרומי ומבשרת לחלק הצפוני. הקסטל מתאפיין בתושביו המקוריים, עולים מעיראק וכורדיסטן שממשיכים להתגורר בו כיום, ורבים מהם בנו על חלקות הקרקע סביב ביתם המקורי – בתים לילדיהם ובני דור ההמשך. כך גם העולים ממרוקו ומאיראן שרבים מהם עדיין מתגוררים בשכונה עם בני משפחותיהם.
מאז שנת 1980 היישוב נמצא בתנופה גדולה, והוקמו בו מסדות חינוך, תרבות ומסחר רבים.
מבנה פוליטי
הרכב המועצה הנוכחית:
אוכלוסייה
בין תושבי היישוב ניתן למנות לא מעט מנהלים בכירים במשק וכן שרים ח"כים ואנשי רוח: השר יובל שטייניץ, השר צחי הנגבי, ח"כ מיקי לוי, דלית זילבר, ירון אנג'ל, צ'רלי ביטון, אלון ליאל, גדעון אלון, אמי פלמור, רן כהן, כרמי גילון, יצחק איתן, אפרים מאיר, משה אשר, שי טלמון, ארנון תורן, איל דשא, דוד ויצטום, צבי שטרן, גד ליאור, אריה ברנע, ברטולד פרידלנדר, עמיר בלבן, פרופסור אמנון שעשוע, ד"ר חדוה בר, הרב דוד מנחם, פרופסור נטלי בלבן, פרופסור דני פפרמן, הסופרת דינה רובינה והסופר דויד גרוסמן.
שכונות ומתחמים במועצה המקומית
סך הכל יש במבשרת ציון כ-15 שכונות אשר חלקן נחשבות לשכונות ותיקות בעלות אופי עירוני וחלקן נחשבות לשכונות יוקרה בעלות אופי כפרי:
תרבות
תחום התרבות במבשרת נסמך בעיקר על ירושלים שכן למבשרת אין מרכז תיאטראות, קולנוע ובידור גדול אשר יכול לשרת את כל תושבי היישוב, אך המועצה המקומית פתחה מספר מוסדות שנועדו לכך שתושבי מבשרת יוכלו לפתח את תרבותם ביישוב ולא בירושלים והיא מקיימת פעילות תרבותית ענפה בתחומי האמנות השונים: מוזיקה, קולנוע (הקרנת סרטים), הצגות ילדים, ספרות, פעילויות בתחום האמנות הפלסטית וכו'. גלריית אמנות פלסטית מקיימת קורסים מגוונים בתחום, הרצאות אמן, שיח-גלריה, הצגת כ-5–6 תערוכות שנתיות בתחום הגלריה, תערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות של אמנים מוכרים עכשוויים, בחלקם של אמני מבשרת ציון. כמו כן מתקיימים שיתופי פעולה בין הגלריה למוסדות נוספים מחוץ למועצה. המיקום הפיזי של הגלריה, עדיין, לוט בערפל, היות שקיים ניסיון, זה שנים, לייעד את הגלריה ולהחזירה לשימוש כגן ילדים. במקביל, קיימת הבנה אצל חברי המועצה ומנהיגי המקום, וכן בקרב האמנים שיש למצוא מקום מכובד ומתאים, בנוסף לכך היא גם פתחה מספר מוסדות שנועדו לעזור לכך:
כלכלה ותחבורה
כיום במבשרת יש אזור תעשייה אחד קטן ועוד אזור תעשייה ברחוב החוצבים.
מבשרת ציון ממוקמת בסמוך לכביש 1 המחבר את ירושלים עם תל אביב.
מבשרת מחוברת לירושלים דרך 3 כיונים: מרכז: דרך כביש 1, ישירות לבנייני האומה ותחנת הרכבת יצחק נבון. צפון: בשנת 2007 נפתח כביש 9 הירושלמי מאפשר נסיעה ישירה לשכונות הצפוניות של ירושלים ולים המלח ללא מעבר בכניסה הצפופה של העיר. דרום: דרך כביש 395 לעין כרם והשכונות הדרומיות.
על פי התכנון, בעתיד מבשרת ציון תחובר עם עין חמד בכביש ישיר משדרות החוצבים למחלף עין חמד.
מבחינת תחבורה ציבורית ביישוב חל מהפך בשנים האחרונות (2008) עקב יוזמות של התושבים. בין השינויים החשובים היו הרחבת שירותי קווי אגד היוצאים מירושלים והעוברים דרך מחלף הראל שבכניסה ליישוב. המהפך הושלם בדצמבר 2012 לאחר שהתחבורה ביישוב הועברה לידי אגד תעבורה.
בשנת 2013 פורסם שמקודמת תוכנית על ידי מינהל מקרקעי ישראל והמועצה המקומית לבנות מרכז עסקים גדול בשטח שנותר לאחר פירוק גשר הראל. התוכנית מציעה ליצור 4 קומות חניה תת-קרקעיות ליצירת חניון חנה וסע של כ-1,000 מקומות חניה ציבוריים וכ-500 מקומות חניה לשטחי המסחר שייבנו מעל הקרקע, וכן חניון אוטובוסים. מעל הקרקע מתוכננת בנייה של כ-6000 מ"ר של מבני מסחר ו-14,000 מ"ר של משרדים, בצידו המערבי של השטח. מעברו המזרחי של המתחם, מתוכנן הקמת מגורים של כ־200 יחידות דיור הצופות לכיוון ירושלים מעל כביש מס' 1 המחודש. מבחינה אורבנית התוכנית אמורה ליצור רצף טריטוריאלי בין שני חלקי היישוב, מבשרת ומעוז ציון. ועדת התשתיות הלאומיות אישרה את הפרויקט באוגוסט 2015.
בנוסף לקניון הראל, הוקם "קניון מבשרת" בבעלותם של רמי לוי ועו"ד עדי סודאי. הוא נפתח לקהל הרחב בספטמבר 2016.
גיימסטופ
גיימסטופ (באנגלית: GameStop Corp) היא רשת חנויות אמריקאית של משחקי וידאו, מוצרי אלקטרוניקה ומשחקי מחשב. מטה החברה נמצא בגרייפויין (פרוור של דאלאס). הרשת מפעילה למעלה מ-5,000 חנויות קמעונאיות ברחבי ארצות הברית, קנדה, אוסטרליה, ניו זילנד ואירופה. לאורך שנת 2020 חנויות רבות נסגרו. חנויות החברה פועלות בעיקר תחת המותגים GameStop, EB Games, ThinkGeek ו-Micromania-Zing.
בנוסף לחנויות קמעונאיות, גיימסטופ מוציאה לאור ומפיצה מגזין משחקי וידאו בשם Game Informer.
היסטוריה
החברה נוסדה ב-1984 כחנות בדאלאס בשם Babbage's, שהתמקדה בעיקר במכירת משחקים לאטארי. ב-1987 התחילה החנות למכור משחקים לנינטנדו. החברה הונפקה בבורסה ב-1988 וב-1991 מכירת משחקי וידאו הייתה כשני שלישים ממחזור המכירות של החנות.
ב-1994 Babbage התמזגה עם .Software Etc, קמעונאית ממדינת מינסוטה, שהתמחתה בתוכנות למחשבים אישיים, כדי ליצור את קבוצת NeoStar Retail. שתי הרשתות, Babbage's ו-Software Etc., המשיכו לפעול כחברות בת עצמאיות של NeoStar ושמרו על צוותי ההנהלה הבכירים שלהם. ב-1995 מטה החברה עבר לגרייפויין. ב-1996, על רקע ירידה במכירות, התמזגו שתי החברות ומאוחר יותר באותה שנה הגישה החברה המאוחדת בקשה להגנת צ'פטר 11.
בארנס אנד נובל רכשו את Babbage's Etc באוקטובר 1999. במאי 2000 רכשו בארנס אנד נובל את Funco, קמעונאית משחקי וידאו ממינסוטה (הידועה גם כ-FuncoLand)), ו-Babbage's Etc, שפעלה בעבר כחברה בת ישירה של בארנס אנד נובל, הפכה לחברה בת בבעלות מלאה של Funco. עם רכישת Funco ברנס אנד נובל רכשה גם את Game Informer, מגזין משחקי וידאו שיצא לאור החל ב-1991. בדצמבר 2000, לקראת הנפקה לציבור, הוחלף שמה של Funco ל-GameStop Inc.
GameStop יצאה להנפקה ראשונית בפברואר 2002 בבורסת ניו יורק. בארנס אנד נובל שמרה על השליטה בחברה הציבורית החדשה עד אוקטובר 2004, אז חילקה את רוב מניותיה ב- GameStop לבעלי העניין בבארנס אנד נובל והפכה אותה לחברה עצמאית.
ב-2005 GameStop רכשה את חברת המשחקים EB Games (לשעבר Electronics Boutique), הרכישה הרחיבה את פעילות GameStop לאירופה, קנדה, אוסטרליה וניו זילנד והוסיפה לסל המוצרים ציוד היקפי לשחקנים (כמו מקלדות ועכברים). ב-2007, GameStop רכשה מבלוקבאסטר את רשת חנויות משחקי וידאו Rhino Video Games. ב-2008 רכשה רשת חנויות משחקי וידאו נורווגית, רשת חנויות משחקי וידאו צרפתית וכן חנויות נוספות וחברות נוספות, שחלקן נסגרו במהלך השנים שחלפו. ב-2016 רכשה רשת חנויות של AT&T הכוללת כ-500 חנויות במטרה להתמקד בעסקים חדשים ולהקטין את התלות בשוק משחקי הווידאו.
במהלך העשור השני של המאה ה-21, השוק לעותקים פיזיים של מדיות משחק נמצא במצב של ירידה כי שירותים מקוונים כמו Xbox Live, PlayStation Network, Nintendo eShop ו- Steam, מציעים גרסאות דיגיטליות להורדה של משחקים. לעובדה זו הייתה השפעה על הקטנת הביקוש לסחורה ש-GameStop מכרה בחנויותיה, דבר שגרר לצורך בהורדת מחירים ולהקטנת הרווחיות, צעדים שהובילו את החברה לשינוי צורה לחברת E-commerce בהובלת יו"ר הדירקטוריון, ראיין כהן.
ערך המניה
החל ב-2016 חלה ירידה בערך מניות החברה ובשל ירידת הביקוש נאלצה החברה לסגור חלק מהחנויות ולהסב חנויות אחדות לחנויות לאספנים.
ב-2019 הודיעה החברה כי שנת 2018 הסתיימה בהפסד שיא של 673 מיליון דולר מה שגרם לירידה נוספת במחיר המניה. ההפסד העמיק מאז, ומגפת הקורונה הכתה בחברה ב-2020, כשלקוחותיה לא יכלו לבקר עוד בסניפים. מחיר המניה צנח באפריל 2020 ל-$2.57 — שפל של כל הזמנים.
הציפיות להמשך ירידת ערך המניה הביאו לגל מכירות בחסר של מניית החברה, עד לרמה שהיו חוזי מכירה בחסר לכ-140% מהמניות.
בינואר 2021, שורט סקוויז לכאורה גרם לעלייה של כ-1,500 אחוז במחיר המניות של גיימסטופ במהלך שבועיים, והגיעה לשיא של כל הזמנים של 483.00 דולר ארצות הברית ב-28 בינואר 2021 בבורסה בניו יורק, באותו יום, רובין הוד וברוקרים רבים אחרים ברחבי אמריקה סגרו באופן שרירותי את אפשרות קניית המניה ובכך הפילו אותה לשפל. השפעת השורט סקוויז מיוחסת על ידי התקשורת בעיקר למאמץ מתואם של קהילת WallStreetBets ב-Reddit..
באוקטובר 2021, הוועדה לניירות ערך ולבורסות פרסמה דו"ח מפורט על הפרשה, אשר אימת למיליוני המשקיעים ברחבי העולם שהעליות החדות בערך המניה בחודש ינואר לא נגרמו כתוצאה משורט סקוויז כפי שהתקשורת קידמה, או כתוצאה מגאמא סקוויז.
נמל יבשתי
נמל יבשתי הוא מסוף יבשתי המחובר ישירות באמצעות כבישים או מסילות ברזל לנמל ימי ופועל כמרכז לאחסון סחורות והעברתם ליעדים בתוך יבשת. בנוסף לתפקיד זה, נמל יבשתי עשוי לכלול גם מתקנים למיון ואיחוד סחורות, מתקני תחזוקה למובילי מטענים ושירותי מכס. המיקום של מתקנים אלה בנמל יבשתי מעלה תחרותיות שלו מול נמל ימי בתחום אחסון וטיפול בסחורות.
תוכניות לנמל יבשתי בישראל
רכבת ישראל וחברת נמלי ישראל מקדמות תוכנית להקמת נמל יבשתי באזור השרון, צמוד לכביש 6 ולמסילה המזרחית העתידית. נבחנות שתי חלופות למיקום: באזור קיבוץ אייל או באזור קיבוץ יד חנה שבעמק חפר. התוכנית להקמת הנמל היבשתי נידונה לראשונה במאי 2007, בקיץ של שנת 2010 הייתה אמורה לצאת למכרז. שטח של הנמל המתוכנן אמור להיות 480 דונם עם אופציה להרחבה עתידית של 240 דונם. אמורים להבנות מסילות הרכבת שיחברו לנמלי אשדוד ולנמל חיפה. הנמל המתוכנן אמור להיות בעל יכולת קליטה מקסימלית של עד 6,000 מכולות.
הקמת המתחם תאפשר את הרחבת שטחי אחסון המכולות ותקל על עומס התנועה בשערי הנמלים ותסיט את תנועת המשאיות מכבישי החוף.
בנוסף מתוכננים נמלים יבשתיים נוספים בישראל באזור כרמיאל, ראש פינה ונתיבות.
בפרויקט חיבורי נמל המפרץ שנאמד בכ-2 מיליארד ש"ח מוקמת תשתית תחבורה עבור נמל יבשתי בחיפה.
מכתש איזק
איזק הוא מכתש פגיעה שנמצא בצד הרחוק של הירח. מכתש הפגיעה נמצא צפון-מזרחית ממכתש פרמי, ודרום-מערבית ממכתש מילנה. המכתש נקרא על שם המתמטיקאי ההונגרי אמרה איז'ק.
גשר הזיו
גֶּשֶׁר הַזִּיו הוא קיבוץ מתחדש, בגליל המערבי, צפונית לעיר נהריה. זהו היישוב היהודי הגדול ביותר במועצה אזורית מטה אשר.
היישוב מוגדר כ"אגודה שיתופית להתיישבות כפרית" ומנוהל על ידי אגודה מוניציפלית.
היסטוריה
הקיבוץ הוקם ב-27 בינואר 1949 על ידי חלק ממפוני קיבוץ בית הערבה, אשר מצפון לים המלח, שתמכו אז רעיונית בתנועת "איחוד הקבוצות והקיבוצים", אשר הייתה מקושרת באותה תקופה למפא"י. אלו נטשו אז את מושבם בעקבות מלחמת העצמאות ולצורך הקמת קיבוץ, חברו לאנשי תנועת הבונים, אשר הגיעו מאמריקה הצפונית.
הקיבוץ הוקם על גבי בסיס נטוש של הצבא הבריטי, אשר שימש כוחות של הבריגדה הניו־זילנדית במלחמת העולם השנייה, ועל אדמות הכפר הערבי המרוקן א-זיב. שמו של היישוב ניתן לו לזכרם של ארבעה־עשר לוחמי הפלמ"ח שנפלו בפעולת פיצוץ גשר א-זיב בליל הגשרים בשנת 1946. שם היישוב מנציח את "זיו עלומיהם" של לוחמי הפלמ"ח. השם נבחר כך שיזכיר את כזיב הקדומה, עיר על חוף הים בנחלת שבט אשר. על פי המשנה נמצאת כזיב בגבולה הצפוני של ארץ ישראל. שמה נשתמר בשמו של הכפר הערבי שננטש "אֶ-זִיב".
עד לסוף שנות ה-90, היישוב תיפקד בצורה המסורתית של קיבוץ שיתופי. פעלו בו ענפי משק, חדר־אוכל, בתי ילדים וכו'. בשנת 1998 התבצעה ביישוב הפרטה. מאז ההפרטה פועל הקיבוץ על פי מודל כלכלי של "רשת ביטחון" ומשכורות אישיות לחבריו. בעזרת שינוי זה התגבר גשר הזיו על חובותיו לבנקים. בשנות האלפיים בנוי היישוב מאגודה חקלאית המאגדת את מה שהיה שייך ל"קיבוץ הישן" (חבריו ונכסיו), ואגודה מוניצפאלית, הכוללת את כלל תושבי היישוב. הנהלת האגודה המוניציפלית מנהלת את חיי היום יום של הקהילה ומהווה גם הוועד המקומי של היישוב.
בשנת 2004 הוחל אכלוס של 200 בתים חדשים שנוספו ליישוב כשכונה חדשה. כמו כן, עוד כ־30 משפחות של "בנים חוזרים" רכשו בתים קיימים או בנו בתים חדשים ונקלטו כחברי האגודה החקלאית ולקהילה בכלל. העברת זכויות בשטחים שהיו בעבר של הקיבוץ לטובת בתים צמודי קרקע לתושבי האגודה הייתה חלק עיקרי בתהליך ההבראה הכלכלית של היישוב.
מוסדות חינוך וקהילה
ביישוב ישנם בתי-תינוקות, גני ילדים, בית ספר יסודי ("חופי הגליל"), ובית ספר על-יסודי ("סולם-צור"), בו לומדים תלמידים מקיבוצים ומהיישובים בסביבה. המקום מהווה מרכז תרבותי אזורי: יש בו מתנ"ס אזורי של המועצה, מתקיים בו מִשׂחֶה "אכזיב" השנתי ובפאב המקומי נערכות הופעות מוזיקה מגוונות בסגנונות שונים. בעבר נערכו במקום מדי שנה מרוץ "אורן" לזכרו של בן הקיבוץ שנפל במלחמת יום הכיפורים וטורניר טניס מסורתי "זוגות בסוכות" שהיה מיועד לתושבי היישוב ונוסד והופעל על ידי "העורף" (שמה של חברת הנעורים באותן שנים).
ויזקיד
איודג'י איברהים באלוגון (באנגלית: Ayodeji Ibrahim Balogun; נולד ב-16 ביולי 1990), הידוע בשם הבמה ויזקיד (Wizkid), הוא זמר ופזמונאי ניגרי.
ביוגרפיה
ויזקיד החל להקליט מוזיקה בגיל 11. הוא הוציא אלבום משותף עם "הגלוריוס פייב", הרכב שהוא ושניים מחבריו הקימו. ב-2009, הוא חתם על חוזה הקלטות עם Empire Mates Entertainment. מאוחר יותר, עלה לאור הזרקורים כשהוציא את הסינגל המוביל מאלבום הבכורה שלו, "Holla at Your Boy", מ-2011. האלבום יצא ב-12 ביוני 2011, וזכה בפרסי הבידור של ניגריה 2011 בקטגוריית אלבום השנה.
בספטמבר 2014 יצא אלבום האולפן השני שלו, Ayo. האלבום נתמך על ידי שישה סינגלים, בהם הסינגל המוביל "Jaiye Jaiye", שזיכה אותו במועמדות לקליפ השנה בפרסי הבידור של ניגריה 2014. לאחר צאת האלבום, ויזקיד עזב את EME בתום החוזה שלו. ב-2016, ויזקיד זכה להכרה בינלאומית בעקבות שיתוף הפעולה שלו עם דרייק בלהיט "One Dance", שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 ולראש המצעדים ב-14 מדינות נוספות. השיר שבר מספר שיאים, שהפכו את ויזקיד לאמן האפרוביטס הראשון שהופיע בגינס שיאי עולם.
במרץ 2017 חתם ויזקיד על חוזה הקלטות ב-RCA רקורדס והוציא את אלבום האולפן השלישי שלו, Other Side. בין הסינגלים שיצאו מהאלבום נמנה הלהיט "Come Closer" בהשתתפות דרייק. בשנת 2018, הופיע בשיר "Checklist" של נורמני וקלווין האריס, שהגיע למקום הראשון במצעד המכירות הדיגיטלי העולמי של בילבורד. שנה לאחר מכן, השתתף בשירה של ביונסה, "Brown Skin Girl" מתוך The Lion King: The Gift, שהגיע גם הוא למקום הראשון במצעד, וזיכה אותו בפרס גראמי לווידאו קליפ הטוב ביותר בטקס פרסי גראמי ה-63.
באוקטובר 2020 יצא אלבומו הרביעי, Made in Lagos, שזכה להצלחה מסחרית ולשבחים, והגיע למקום הראשון במצעד אלבומי העולם של בילבורד. מתוך האלבום יצא הסינגל "Essence" בהשתתפות טמס. ב-2021, בזכות רמיקס בהשתתפות הזמר הקנדי ג'סטין ביבר, הגיע למקום התשיעי במצעד הבילבורד הוט 100, והפך לשירו השני בעשירייה הפותחת במצעד. השיר אף הועמד לפרס גראמי בקטגוריית "ביצוע מוזיקת העולם הטוב ביותר".
צורה צבע וצליל
צורה צבע וצליל היא שיטה להוראת קריאה עברית המלמדת היכרות, הצגת וזיהוי האותיות וסימני הניקוד העבריים, תוך שימוש בעזרי זיכרון - צבע וצורה, המשולבים עם סימני הניקוד. השיטה מסתמכת על שילוב הפן האורתוגרפי (האותיות וסימני הניקוד) והשמיעתי-פונולוגי עם הפן החזותי של הצורות והצבעים, מתוך הנחה שהם מוכרים ללומד באופן אינטואיטיבי. עם התקדמות התלמיד, מוסרים עזרי הזיכרון בהדרגה עד לפיתוח יכולת קריאה שוטפת של האותיות וסימני הניקוד בלבד.
עקרונות השיטה
השיטה פותחה על ידי יצחק תורג'מן כמענה לקושי שיוצרים סימני הניקוד המקובלים על הקורא המדבר עברית בת זמננו. הניקוד הטברני, שהוא המקובל כיום בקרב דוברי עברית בארץ ובעולם, מכיל 12 סימני ניקוד שונים, בעוד בעברית המודרנית ישנה הבחנה בין חמש תנועות בלבד. פער זה מקשה על לימוד הקריאה בקרב ילדים בישראל.
שיטת 'צורה צבע וצליל' מבקשת להתמודד עם קושי זה על ידי הוספת עזרי זיכרון לטקסט המנוקד. לצורך כך נבחרו חמישה צמדים של צורה וצבע, והוצמדו לחמש התנועות הקיימות בהגיית העברית המודרנית, בהתאמה של צורה=צבע=צליל. ריכוז קבוצות הניקוד הבסיסיות לחמש צורות צבעוניות בלבד, מקל את המלאכה, ולימוד הקריאה הבסיסי. ההנחה היא שאין צורך ללמד את זיהוי הצורות והצבעים, אלא הם ידועים לכל.
האפשרות לזהות את סימן הניקוד על ידי עזרים חושיים שונים מאפשרת לילד לבחור אינטואיטיבית (במודע או שלא במודע) בצורה או בצבע כקוד עזר אסוציאטיבי לזיהוי סימני הניקוד
הצורות והצבעים המשמשים בשיטה:
בהוראת הקריאה בשיטת 'צורה צבע וצליל', מציגים לתלמיד את האות וסימן הניקוד כאשר הם מונחים בתוך הצורה הצבעונית, והוגים יחד איתו את הצירוף המתקבל. הצורה והצבע מסייעים בשינון וזיהוי הצירופים, ובכך מקלים על פענוח הטקסט והניקוד. לאחר שינון ומעבר על מגוון דוגמאות, התלמיד מצליח לקלוט באופן אינטואיטיבי את משמעותם של סימני הניקוד השונים, ואז אפשר להשמיט בהדרגה את עזרי הזיכרון, עד להגעה ליכולת קריאה שוטפת.
רב סעדיה גאון
היקף מפעלו הספרותי היה גדול ביותר: הוא כתב ספרים בענייני הלשון העברית ודקדוקה, פיוטים, פרשנות מקרא, ונושאים תאולוגיים ופילוסופיים. בתחומים רבים הוא נחשב למייסד וראשון. הוא הראשון שעסק בדקדוק של השפה העברית באופן שיטתי, בהשפעת המדקדקים של השפה הערבית שפעלו באותה עת, ועל כן הוא נחשב לראשון מבין מדקדקי ימי הביניים. שפת כתיבתו הייתה ערבית יהודית, והוא מראשוני הרבנים שכתבו בהרחבה בשפה זו, ולכן הוא נחשב למייסד הספרות הערבית-יהודית. הוא גם הראשון שחיבר ספר שיטתי ומקיף בפילוסופיה יהודית, ספר אמונות ודעות. כמו כן, הוא הראשון שהתפלמס עם הקראים בכלים ספרותיים ושיטתיים.
תולדות חייו
נולד ליוסף אלפיומי בכפר דילץ במחוז פיום שבמצרים העילית (מכאן כינויו פיומי, או ה"דאלצי"). בצעירותו עזב את פיום ונדד לארץ ישראל, לסוריה ולבבל, ויש הסבורים שביקר גם בתימן.
לפי עדויות מאוחרות, היה רס"ג מצאצאיו של התנא רבי חנינא בן דוסא, ונטען כי היה כהן. אולם מתנגדיו כינו אותו מקהל גרים.
רב סעדיה עבר לסוריה לפרק זמן לא ידוע, ולפני שנת 921 קבע את מושבו בבגדאד שבעיראק. סמוך לבואו לבגדאד נטל חלק במחלוקת קביעת לוח השנה, ובמהלכו התיידד עם מנהיגי הקהילה היהודית, רבניה ועשיריה. מנהיגי הקהילה שהכירו בגדלותו מינו אותו ל"אלוף" בישיבת פומבדיתא, ובשנת 928 התמנה לעמוד בראשות ישיבת סורא המתחדשת, ששכנה אז כבר בבגדאד, לצד ישיבת פומבדיתא. מינוי זה נחשב לחסר תקדים, כיוון שלא היה מקובל למנות לראשות הישיבה אדם זר שאינו יליד המקום ושאינו צאצא למשפחות הנכבדות בעיר.
אופיו הבלתי-מתפשר של רב סעדיה הביא אותו לעימות מול ראש הגולה שגרם לנתק חריף ביניהם ולהשעייתו של רב סעדיה מראשות ישיבת סורא. הנתק נמשך מספר שנים, אך לבסוף הצליחו מספר נכבדים להשכין שלום בין הצדדים, ורב סעדיה הוחזר למשרת ראשות ישיבת סורא, בה החזיק עד פטירתו בשנת 942, כשהוא כמעט בן שישים.
על פטירתו כותבים בניו:.
מסורות מאוחרות מהמאה ה-18 מספרות על קברו של רס"ג בצפת. אך לא אותר קבר המתאים לתיאורים אלו.
משפחתו
לרס"ג היו שני בנים, שאף הם הגיעו להישגים גדולים בישיבות בבל. שארית, שלמד בישיבת סורא בתקופה שאביו כיהן בה כראש ישיבה, ושזכה לתואר אלוף, ודוסא, שנקרא ככל הנראה על שם דוסא אביו של רבי חנינא בן דוסא שרס"ג היה מצאצאיו. דוסא כיהן בעצמו כראש ישיבת סורא בין השנים 1013–1017, לאחר פטירתו של רב חפני גאון.
המחלוקת עם ראש ישיבת גאון יעקב
רס"ג היה מעורב במחלוקת בין חכמי בבל ובין חכמי ארץ ישראל, ובראשם גאון ארץ ישראל הרב אהרן בן מאיר, בעניין קביעות השנים ד'תרפ"ב–ד'תרפ"ד (921–923). עד לזמנו של רס"ג, קביעות השנה נמסרה מארץ ישראל ונתקבלה בכל תפוצות ישראל ללא סייג. אולם בשנת 921 התגלעה מחלוקת בין חכמי בבל לחכמי ארץ ישראל על אודות קביעת לוח השנה. המחלוקת נסבה אודות גדרי דחיית 'מולד זקן' בחישוב מועד ראשי חודשים. לפי החישוב של בן-מאיר שנת ד'תרפ"ב הייתה שנה חסרה ולפי חכמי בבל היא הייתה שנה שלמה; בן-מאיר הורה לתלמידיו לחגוג את המועדים כפי הוראתו, אך חכמי בבל, ובראשם דוד בן זכאי ורב סעדיה גאון כתבו לו כי טעות בידו. כתוצאה מכך חג הפסח נחגג בארץ ישראל ביום ראשון, ובבבל ביום שלישי. בתגובה לטענת חכמי בבל, קבע בן-מאיר כי הסמכות לקבוע מועדים ולעבר את השנה נתונה לחכמי ארץ ישראל בלבד, ועל כן פסיקתו מוסמכת יותר משל בן-זכאי ורס"ג. חכמי בבל ניסו לשכנע את בן-מאיר לחזור בו והפיצו בקהילות שונות מכתבים המזהירים שלא לנהוג כשיטתו. גם הוא עמד בדעתו ואף פרסם את לוח "ארבעה שערים" (של חכמי בבל) בגרסה שלו. הזעזוע מהמצב שנוצר בו יהודים באזורים שונים חגגו מועדים בזמנים שונים הוביל את רב מבשר גאון ותומכיו, שצידדו עד אז בשיטת בן-מאיר, לעבור לצדם של רב סעדיה גאון וחכמי בבל.