cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לוג'יין אל-הד'לול
פעילות למען זכויות נשים
בספטמבר 2016, יחד עם 14,000 אחרים, אל-הד'לול חתמה על עצומה למלך סלמאן לביטול מערכת האפוטרופסות. ב-4 ביוני 2017, היא נעצרה ועוכבה בנמל התעופה הבינלאומי המלך פהד בדמאם. הסיבה למעצר לא הייתה ברורה, ובמשך מעצרה לא הייתה לאל-הד'לול גישה לעורך דין או קשר עם המשפחה שלה.
ב-2015, הודיעה אל-הד'לול שתעמוד בבחירות לרשות המקומית בריאד, בבחירות הראשונות בהן נשים השתתפו לאחר החלטת 2011 בנושא. אך עד מהרה שמה הוסף לרשימה השחורה יחד עם שמות של פעילות פמיניסטיות נוספות. הנשים ערערו, וב-2017 ההחלטה בוטלה.
במרץ 2018, מספר ימים לפני ביקורו של נסיך הכתר בארצות הברית, נצפתה אל-הד'לול נוהגת במכוניתה סמוך לאוניברסיטה באבו דאבי, שם היא לומדת לתואר שני. סוכני הממשלה חטפו אותה, והטיסו אותה בחזרה לערב הסעודית, שם היא שהתה מספר ימים בכלא. היא שוחררה יחד עם איסור לפרסם במדיה החברתית, או לצאת מגבולות המדינה.
היא נעצרה שוב בערב 15 במאי 2018, יחד עם עוד פעילות פמיניסטיות, ביניהן אימאן אל-נאפג'אן, עאישה אל-מאנה, עזיזה אל-יוסף, מדיחה אל-עג'רוש, ועוד נשים ששמן לא פורסם, וכן שני גברים המעורבים בתנועה לזכויות נשים בסעודיה, לפחות אחד עשר בסך הכל. Human Rights Watch מפרש את מטרת המעצרים כאמצעי הפחדה "נגד כל מי שמביע ספקנות לגבי האג'נדה של נסיך הכתר בנושא זכויות". הממשלה השיקה יחד עם המעצרים ההמוניים קמפיין מדיה בו קראו לפעילות "בוגדות", ושר הפנים הסעודי הצהיר שהן תחת חקירה על "מגעים עם גורמים זרים" וניסיונות לגייס פקידי ממשל במטרה להסב נזק לממלכה. העיתון הסעודי "אוקז", עיתון פרו-ממשלה, דיווח שעונש המוות עומד על הפרק עבור הנשים. עיתון סעודי אחר פרסם שאם יעמדו למשפט, צפוי להן עונש של 20 שנים בכלא.
ב-28 בדצמבר 2020 נגזר על אל-הד'לול עונש מאסר של חמש שנים ושמונה חודשים. ב-10 בפברואר 2021 הורה שופט בריאד על שחרורה בתנאים מגבילים: היא אינה מורשית לדון במה שעבר עליה בעת מאסרה, וכמו כן אינה מורשית לצאת משטח הממלכה.
פטרוקוב חנצ'שט
הקבוצה השתתפה פעמיים במסגרות אירופיות. בסיבוב הראשון של מוקדמות עונת 2018/2019 בליגה האירופית הודחה הקבוצה לאחר הפסד 2–3 בסיכום שני המשחקים לאוסייק הקרואטית, ובסיבוב הראשון של מוקדמות עונת 2019/2020 בליגה האירופית הודחה הקבוצה לאחר הפסד 0–2 בסיכום לא.א.ק. לרנקה הקפריסאית.
יהודי עם מטבעות
יהודי עם מטבעות (בפולנית: Żyd z pieniążkiem) הוא פסלון, ולעיתים תמונה, הקיים בפולין המודרנית. התמונה או הפסלון הם של אדם יהודי מבוגר הסופר מטבעות. תמונות אלה של היהודי הזקן עם המטבעות שכיחות בפולין המודרנית, הן נמכרות בחנויות רבות ונחשבות בקרב הפולנים כקמע שמביא להצלחה פיננסית.
מאפיינים
יהודי עם מטבעות מציג לרוב אדם יהודי מבוגר, מזוקן, המבטא דמות סטריאוטיפית של היהודים שהם בעלי עושר רב, זקן, פאות, כיפה וקפוטה. יתר על כן, ניתן להבחין גם בתמונות שבהן נראה יהודי עם ספר חשבונות, כמו גם עם ארנק המלא בזהב, כשלצידו נר או מנורה, כאשר לעיתים התמונה ממוסגרת במסגרת זהב.
תמונה זו החלה לצבור פופולריות בתחילת המאה העשרים, וכבר הפכה להיות חלק מהתרבות העממית הפולנית. התמונה, מייצגת דעות קדומות על יהודים, לפיהן היהודים מצליחים כלכלית ויש באמתחתם כסף רב.
ישנן אמונות טפלות שלפיהן צריך לתלות את התמונה במבואה או במסדרון, משמאל לדלת הראשית של הבית. אמונה טפלה נוספת, גורסת שיש להפוך את התמונה בשבת.
משמעות תרבותית
על פי האנתרופולוגית יוהנה טוקרסקה-בקיר, התמונה של היהודי מהווה חלק מהתרבות העממית הפולנית. השילוב של יהודי וכסף מקושר לסטריאוטיפ האנטישמי המאשים את היהודים בניצול והונאה של הציבור הנוצרי. הדמות השלילית של היהודי המוצגת בתמונה הופכת, על פי אמונות תפלות, להיות מקור של "כוח" לבעליו, אם נוהגים בה כראוי (תלייה של התמונה במקום הנכון, הנחת מטבע על מסגרתה וכו').
פעולות אלה הן גם חלק מאמונה סלאבית המאמינה בכך שטיפול נכון בגמדים ושדים, יגרום לשגשוג, אך יכול גם להביא לאסון.
עצם קיומם של אמונות טפלות גורם לטיפוח הסטריאוטיפים השליליים, והתמונה של יהודי עם מטבעות היא חלק ממסורת אנטישמית שהביאה לדה-הומניזציה של הזהות היהודית.
ישנם אנתרופולוגים המקשרים את התמונה לאמונות הטפלות הקשורות לתקופת השואה, בה היהודים היו צריכים למסור את רכושם לפולנים כדי להסתתר מהנאצים.
חמי זוהר
חמי זוהר הוא מתחם תיירות ובילוי בצידו הישראלי של ים המלח. המתחם נמצא בתחומי המועצה האזורית תמר, ושוכן לחופי אחת מהבריכות התעשייתיות באגן הדרומי של האגם, בגובה של 380 מטרים מתחת לפני הים.
מיקום
מלונות חמי זוהר הוקמו בין חוף האגם ממזרח וכביש 90 ממערב, ואורכו של האתר הוא כקילומטר ורבע מצפון לדרום. כשלושה ק"מ מצפון לחמי זוהר שוכן מתחם התיירות של עין בוקק, וכשני ק"מ מדרום לו נמצא היישוב נווה זוהר.
המתחם קרוי על שם נחל זוהר הנשפך לים המלח מדרום לו ועל שם מצד זוהר הסמוך ממערב. מעברו השני של הים מול המתחם נמצאת העיירה הירדנית א-צאפי.
היסטוריה
בשנות ה-50 בעבעו מתוך האדמה בחמי זוהר מאות מטרים של מים גופרתיים בטמפרטורה של 32 מעלות. בני נוער ומטיילים אחרים בדרך למצדה נהגו לטבול במי המעין. גם נשיא המדינה, יצחק בן-צבי נהג לטבול במעיין ולצורכו הונח במקום צריף מעץ. משרד הפיתוח הקים במקום באמצע שנות ה-50 סככה ומקוה לטבילה במים. בקיץ 1956 הוחל בשירות תחבורה ציבורית מסדום אל חמי זוהר, עבור המתרפאים המגיעים לטבול במים. בסוף 1958 נחנך כ-5 קילומטר מהמרחצאות, בעין בוקק, בית מרפא לחולים במחלות עור. מרחצאות חדשים הוקמו בשנת 1973 וחנוכתם שהייתה אמורה להתקיים ב-7 באוקטובר 1973 נדחתה לדצמבר 1973 בגלל מלחמת יום הכיפורים. בשנת 1976 החליט מרכז קופת חולים כללית על סגירת המרחצאות בגלל חוסר כדאיות כלכלית.
בסוף 1960, בעקבות מפולת סלעים על אכסניית הנוער בסדום, הוחלט להעבירה לחמי זוהר.
בית המלון הראשון באתר, לימים הרודס ים המלח, נפתח בשנת 1974 על ידי חברת מוריה. בשנת 1989 נוסף לו מלון סונסטה, לימים מלון לאונרדו קלאב ים המלח ובשנת 2001 נוסף אליהם מלון שלישי, נובוטל טלאסה, כיום "לאונרדו פלאזה ים המלח", בצוק המשקיף מלמעלה על ים המלח.
על פיתוח האזור הייתה אחראית "החברה לפיתוח חוף ים המלח חבל סדום וערד בע"מ", שהייתה באחריות משרד התיירות, שבין השאר עסקה בהקמת סוללת העפר להגנה האזור נגד עליית מפלס ים המלח באזור. בתחילת שנות ה-2000 חדלה החברה לתפקד, והוחלט על פירוקה. מאז פיתוח ותחזוקת האזור נמצא באחריות ישירה של המועצה האזורית תמר.
נכון לשנת 2014, שוכנים בחמי זוהר שלושה בתי מלון, שלושתם של רשת "לאונרדו" המנוהלת על ידי פתאל ניהול מלונות. תיירות המרפא בחמי זוהר מתבססת על מרחצאות רפואיים עצמאיים ובבתי המלון, הניזונים מממי חמי זוהר הסמוכים. המים עשירים בגופרית ונחשבים אידיאליים לטיפול בבעיות שרירים, מפרקים ואלרגיות. חופי חמי זוהר הוכשרו לרחצה, ובהם שני חופים נפרדים, האחד פרטי והאחר ציבורי. טיילת באורך של שלושה קילומטרים מחברת בין חמי זוהר למתחם התיירות של עין בוקק שמצפון לו. בשטח הלא מפותח שבין שני אזורי המלונות קיים פוטנציאל לפיתוח מלונאי נוסף בהיקף של עד 8,000 חדרי מלון נוספים.
קווי אוטובוס סדירים פועלים בין חמי זוהר לירושלים, ערד, דימונה, אילת ולבאר שבע, וקו אוטובוס תיירותי של המועצה האזורית מקשר בינה לבין אתרי התיירות לאורך חופי האגם.
ברק זוהר
ברק זוהר, הידוע בראשי התיבות ב"ז, היא מערכת בקרת ירי תוצרת אלביט מערכות הנמצאת בטנקי מרכבה סימן 3ב ומרכבה סימן 3ד של חיל השריון של צה"ל. שדרוג טנקי המרכבה סימן 3 לסימן 3 ב"ז החל ב-1995 וכיום כמעט כל טנקי הסימן 3 הם סימן 3 ב"ז. גרסה משופרת של המערכת מותקנת בטנקי מרכבה סימן 4.
מפתחי המערכת, שכללו חברים ממנהלת תוכנית טנק המרכבה, חיל החימוש, חיל השריון, והחברות אל-אופ ואלביט מערכות זכו בפרס ביטחון ישראל לשנת 1997.
קרלוס ריבאס
קריירה
ריבאס התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של חאמונדי, עיר הולדתו. בשנת הצטרף לקבוצת הנוער של אמריקה דה קאלי, וכעבור חצי שנה הצטרף לאונסה קלדס. בשנת ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת. ב-9 במאי 2012, כבש את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 2–3 נגד פורטלסה במסגרת הקופה קולומביה.
בשנת הצטרף לדפורטיבו קאלי. ב-14 באוגוסט 2013 ערך ריבאס את הופעת הבכורה שלו במועדון בתיקו 1-1 נגד אוניון מגדלנה. ב-18 בספטמבר 2013, ריבאס כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1–2 לריאל קרטחנה. את עונת, ריבאס סיים עם 15 שערים ב-42 משחקים.
ב-26 בינואר 2015 ריבאס חתם באורלנדו סיטי מה-MLS תמורת 1.5 מיליון דולר. ב-8 במרץ 2015, ריבאס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד ניו יורק סיטי. ב-17 ביוני 2015 ריבאס כבש שלושער בתיקו 4–4 נגד צ'ארלסטון באטרי במסגרת ה-US Open, כאשר את כל שעריו כבש בפנדלים. ב-30 באפריל 2016 כבש את שער הבכורה שלו ב-MLS בתיקו 2-2 נגד ניו אינגלנד רבולושן.
ב-3 בינואר 2018 ריבאס חתם בניו יורק רד בולס תמורת לכרטיס השחקן של סשה קלייסטן ו-150 אלף דולר. ב-22 בפברואר 2018 ריבאס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד אולימפיה במסגרת ליגת האלופות של ה-CONCACAF. ב-10 במרץ 2018 כבש צמד בניצחון 0–4 נגד פורטלנד טימברס.
ב-9 ביולי 2018 ריבאס הושאל לאתלטיקו נסיונל מליגת העל הקולומביאנית עד לסיום העונה, ודצמבר שוחרר מהמועדון.
ב-24 ביולי 2019, ריבאס חתם בהפועל רעננה מליגת העל.
ב-16 באוקטובר 2020, ריבאס חתם בדפורטיבו קואנקה מליגת העל האקוודורית.
בקיץ, ריבאס חזר לקולומביה וחתם ביאנרוס.
ועדת הפנים והגנת הסביבה
ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת היא ועדה קבועה העוסקת בנושאי פנים, ביטחון פנים (בהקשר האזרחי) ובאיכות הסביבה.
בשבע הכנסות הראשונות נקראה הוועדה "ועדת הפנים". הוועדה המסדרת של הכנסת השמינית החליטה לשנות את שמה לוועדת הפנים ואיכות הסביבה. שינוי השם לא עוגן בתקנון הכנסת, אך הוא נותר בעינו גם בכנסות הבאות אחריה. עם שינוי שמו של המשרד לאיכות הסביבה למשרד להגנת הסביבה בשנת 2006, החליטה הכנסת ה-17 להתאים גם את שם הוועדה, והוא שונה לוועדת הפנים והגנת הסביבה.
תפקידים
הוועדה עוסקת בין היתר בתחומי פעולתם של 4 משרדי ממשלה: משרד הפנים, משרד הבינוי והשיכון, המשרד להגנת הסביבה והמשרד לשירותי דת. עד הכנסת ה-24 עסקה גם בנושאי המשרד לביטחון פנים.
ביטחון פנים
עד ל עסקה הוועדה גם בנושאי ביטחון פנים. תחום זה פוצל ממנה ועבר לוועדת ביטחון הפנים.
הגנת הסביבה
עניינים סביבתיים הופכים לחלק משמעותי בדיוני הוועדה, ובכנסת ה-16 אף הוקמה ועדת משנה למפגעים סביבתיים בראשותה של לאה נס. בעשור הראשון של המאה ה-21 קודמו בוועדה לא מעט חוקים חשובים בתחום הגנת הסביבה: חוק שמירת הסביבה החופית, חוק הקרינה הבלתי מייננת, חוק אוויר נקי ותיקונים בחוק מניעת זיהום הים ממקורות יבשתיים ובחוק חומרים מסוכנים. בראשית 2007 אישרה הוועדה תיקון בחוק שמירת הניקיון הקובע היטל על הטמנת פסולת באתרים להטמנת פסולת, על מנת לעודד מיחזור ואת חוק לסילוק ומיחזור צמיגים. שני החוקים נכנסו לתוקף ביולי 2007.
שירותי דת
גם לאחר פירוקו של משרד הדתות והקמת הרשות הארצית לשירותי דת, שהייתה כפופה למשרד ראש הממשלה בשנים 2006–2008, פיקחה ועדת הפנים והגנת הסביבה על שירותי הדת בישראל. הוועדה ממשיכה לפקח על המשרד לשירותי דת.
הוועדה הקדישה ישיבות רבות לבעיית אי תשלום משכורותיהם של עובדי המועצות הדתיות. כן עסקה הוועדה רבות בסכומים הגבוהים שגובות חברות קדישא עבור רכישה מראש של חלקת קבר, ואף הסדירה את הסכומים בחוק.
טום יאם גונג (סרט)
טום יאם גונג (בתאית: ต้มยำกุ้ง, IPA: tôm jɑm kûŋ, אנגלית: Tom-Yum-Goong), הופץ באנגליה כ'מלך הלוחם' (Warrior King), בארצות הברית כ'המגן' (The Protector), ובגרמניה כ'נקמת הלוחם' (Revenge of the Warrior), הוא סרט אמנויות לחימה תאילנדי משנת 2005 בכיכובו של טוני ג'ה. במאי הסרט הוא פראשיה פינקו, שגם ביים את סרטו שובר הקופות הקודם של ג'ה - אונג-באק. כמו באונג באק, מעצבי כוראוגרפיית הקרבות היו ג'ה ומורהו פאנה ריטיקארי. בקידום מכירות לסרט בארצות הברית הציג אותו קוונטין טרנטינו בהודעה שבה נאמר "קוונטין טרנטינו מציג את המגן".
עלילה
קהאם הוא האחרון בשושלת המשפחתית שבעבר השגיחה על פילי המלחמה של מלך תאילנד. כאשר הוא גדל הוא יצר מערכת יחסים קרובה עם הפיל שלו, פור יאי ועם הגור שלו, קורן. במהלך הפסטיבל של סונגקארן (ראש השנה התאילנדי), הפילים נגנבים בעזרתו של מר סותפ, חבר פרלמנט מקומי ובנו שמשתפים פעולה עם ציידי פילים מסיגי גבול. קהאם מגלה שהם בידיו של ג'וני, גנגסטר וייטנאמי שמנהל מסעדה תאילנדית ששמה טום יאם גונג אוטוב בסידני שבאוסטרליה.
קהאם מגיע לסידני והמשטרה עוצרת אותו מיד כשהוא יורד בנמל התעופה. לבסוף לוכד אותו המפקח וינסנט והוא נלקח מהמקום במכוניתו של מארק. כאשר המכונית עוצרת ליד מסעדת טום יאם גונג אוטוב, מבחין קהאם שג'וני עוזב. הוא נמלט ומוצא את ג'וני משוחח עם פלא, זונה. קהאם עוקב אחריו בעוד הוא מזנק מהגשר. הוא מביס את הגנגסטר ועולה בידו לאלץ פושע אחר להוליך אותו למקום מחבואו של ג'וני, והוא מפריע לעסקת סמים. ג'וני הנזעם מזמן מספר רב של חובבי ספורט אתגרי, שמגיעים על מנת להרוג את קהאם. קהאם מביס אותם בזה אחר זה, ולבסוף מתעמת עם אחד מהם, נהג טרקטורון, שאף אותו הוא מכניע.
קהאם המותש שוקע לשינה בסימטה. פלא מביאה אותו לדירתה. בשנתו, הוא חולם אודות קרב אפי בו מעורבים פילי מלחמה והג'טוראנגקאבארט, מגיני הפילים. כשפלא עוזבת את המקום, קהאם ניעור מתרדמתו לקול צופריהן של ניידות משטרה ונמלט כשהוא מטפס על גבי צינור.
תיק החקירה נלקח ממארק וריק והם מוצבים מחדש לצורך אבטחת פגישת נציב המשטרה עם מר סים. בפגישה זו, פלא משחקת את דמותה של מארחת. במהלך הפגישה, מר סים והנציב נרצחים. וינסנט מחריף את אירוע הרצח לאחר שהוא הורג את ריק ומטיל את האשמה על מארק. מארק נמלט, אולם נלכד לאחר מכן. פלא מצליחה להימלט, ולוקחת עימה טלפון מצלמה שמכיל עדות לרצח. קהאם מציל אותה מידי המשטרה. פלא נוכחת לדעת שהיא נוצלה כשהייתה מלצרית במסעדת טום יאם גונג אוטוב. מאחר שג'וני ואנשיו לוקחים לידם את השליטה, יש לדבר השלכות שליליות על תנאי העסקתם של כל העובדים במקום. היא חושפת את חדר האח"מים הסודי בירכתי המסעדה.
בעזרת סיועה של פלא נכנס קהאם למסעדת טום יאם גונג אוטוב. הוא מפלס דרכו בלחימה לשטח האח"מים ומגיע לחדר האוכל בפיסגה. קהאם שואל "היכן הפילים שלי?" ונענה בקול צחוקם של ג'וני ואנשיו. ג'וני מתגרה בקהאם בהראותו לו את הפעמון של קוהם. הדבר מרתיח את זעמו של קהאם והוא נלחם ומביס את יריביו. הוא נכנס לשטח המחסנים, המכיל חיות אקזוטיות שונות המוכנות להישחט ולהיאכל. קהאם מוצא ומשחרר את מארק וקורן, ונמלט דקות אחדות לפני בוא המשטרה. בינתיים נהפכת מאדאם רוז להיות המנהיגה החדשה של הכנופיה הסינית לאחר שהיא רוצחת שני יורשים פוטנציאליים אחרים.
קהאם מגיע לחדר הוועידות שם עורכת מאדאם רוז מסיבת עיתונאים. קורן נכנס פנימה, מבריח את כולם בעוד קהאם מתעמת עם הגנגסטרים. מאוחר יותר הוא מוצא את קורן במעלית הלובי, שם וינסנט מאיים לירות בו. מארק מופיע לפתע לצד המעלית, פורק את וינסנט מנשקו, והורג את אנשיו. הוא מכה את וינסנט קשות בעודו מעליב אותו. לפתע נכנס ג'וני והורג את וינסנט, אומר למארק שהוא בא ליישב את החוב לפני עוזבו.
קהאם מוצא עצמו ביחד עם קורן בחדר ענקי, ומראים לו את השלד של פור יאי, עטוי בתכשיטים ומוגש כשי למאדאם רוז. אנשיה תוקפים את קהאם והוא מנפנף אותם מעליו במהירות. המתאבק מהמנזר נקרא למקום, ביחד עם שלושה מתאבקים אחרים. קורן מושלך מבעד לקיר זכוכית, וקהאם מושלך בחוזקה לעבר קישוט הפיל, דבר הגורם לשתיים מעצמות הפיל ליפול. קהאם קושר אותן מסביב לזרועותיו ומשתמש בהן כאלות על מנת להלום במתאבקים. שתי העצמות מתבקעות לשני חלקים חדים. בזוכרו משהו שאביו סיפר לו, משפתמש קהאם בשברי העצמות כדי לפגוע בגידים של המתאבקים, שנופלים במהירות. הוא עוצר בעד מאדאם רוז בטרם היא מצליחה להימלט במסוק, והשניים נופלים על הגג ונוחתים על רצפת החדר. מאדאם רוז מאבדת את הכרתה, בעוד נפילתו של קהאם נבלמת על ידי החטים של פור יאי.
בחזרה בלובי, מציג מארק את פלא ומקבל את סליחתו של מפקדו, המפקח לאמונד. הוא מקבל שותף חדש שדובר תאית. לאחר מכן מראיין עיתונאי את מארק בקשר לקהאם. לבסוף, מארק מספר סיפור שנדמה כסצינות מילדותו של קהאם. מארק מסביר שתאילנדים נוהגים בפילים כאילו היו אחים שלהם, והם מתעבים אנשים שפוגעים בהם. התאילנדים שוחרי שלום, אולם אינם אוהבים אנשים שאינם מתחשבים ברגשותיהם של אחרים. קהאם מתאחד לבסוף עם קורן.
היבטים טכניים
בהשוואה לסרט Ong-Bak: Muay Thai Warrior, שמציינים שאינו עושה עתיר פעלולים, הרי שטום יאם גונג עושה שימוש במיכשור וב-Computer-generated Imagery בסצינות אחדות, החל מהמובנות מאליהן (סצנת ההליקופטר, וקטע חלום שמונפש בשלמותו באמצעות מחשב), לסצנה עדינה בדרך הפקתה (זכוכית חלון המתנפצת בצילום בן ארבע דקות של steadicam (טכניקת צילום בה המצלמה יציבה וחלקה על אף שהיא מצלמת קטע בו המצולם נע במהירות על קרקע שאינה יציבה) שעוקב אחרי ג'ה שמשליך מהמדרגות בריון אחר בריון בנופך דרמטי).
הדוגמה הרצינית ביותר של Computer-generated Imagery היא קפיצתו הדרמטית של ג'ה מגג בניין בכוונה לתקוף את מאדאם רוז עם ברכית כפולה. בעוד הרקע היה מסך כחול בעזרת תפאורת הרקע האוסטרלית שהוספה לאחר ההפקה, הנפילה הארוכה הנראית על גבי המסך הייתה אמיתית כפי שג'ה והפעלולן סיימו בהצלחה את הסצנה, נחתו על מזרנים גדולים מתחת. אפילו בסצינות כמו זו עם הרקע הכחול, אומנם נדרש כפיל פעלולן לסייע לשחקן בתפקיד הראשי, אבל ג'ה דאג שהוא יבצע את הפעלול בעצמו.
סגנונות הלחימה
טוני ג'ה משלב סגנון חדש של איגרוף תאילנדי (มวยคชสาร, "מואי קודחזם", שמתורגם בגסות כ"אגרוף פילים"), מדגיש את מעשי האחיזה. "אני רוצה להפגין אמנות של פילים בצירוף עם המואי תאי," טוני אמר ל-Associated Press בראיון, הוסיף שהתנועות מחקות כיצד הפיל יכול להגן על עצמו, כשהזרועות מדמות חדק.
עבודת הפעלולים
פעלולנים רבים ששאפו להשתתף בסרט שלחו קלטות הדגמה. שחקן פעלולים אמריקאי לוהק אולם לא התכונן ברצינות ונפצע במהלך הצילום הראשון. "הוא בעט בי, השתמשתי בזרועותי לחסום את בעיטותיו, והוא נפל ארצה בכבדות", אמר טוני ל-Associated Press. על כל פנים איש לא התאשפז בבית חולים במהלך עשיית הסרט, והפציעות היו רק "פצעים וחבורות, שרירים קרועים, משהו בדומה לזה. שום דבר רציני," ציין טוני.
סצינות הדו-קרב נערכו בין השאר עם:
גרסאות אלטרנטיביות
ערוץ הטלוויזיה הצרפתי TF1 רכש את הזכויות על המכירות הבינלאומיות של הסרט (מחוץ אסיה), והועלו הצעות לבמאי פראצ'יה פינקו לערוך מחדש את הסרט, הבמאי קיצץ אותו במעט וקיצר את זמן ההקרנה של הסרט לפחות מ-108 דקות כפי שהיה במקור.
ההצלחה בקופות
טום יאם גונג הופץ לראשונה בתאילנד ב-11 באוגוסט 2005 וגרף 1,609,720$ דולרים בשבוע הראשון שלו והיה שובר הקופות מספר אחד בתאילנד (כאשר בדרך כלל זוכים לכך סרטים הוליוודיים) במשך שבועיים רצופים.
הוא סיים את סבב הקרנתו בתאילנד בהכנסות של $4,417,800 דולרים, עסק מצליח במידה בלתי רגילה בקנה מידה תאילנדי.
חברת ויינסטיין (The Weinstein Company) החל להפיץ את טום יאם גונג בצפון אמריקה בגרסה שעברה עריכה מסיבית תחת הכותר 'המגן' (The Protector), שהיה הראשון שהופץ במסגרת סדרת Dragon Dynasty. הוא גם קיבל את התווית "קוונטין טרנטינו מציג", שהוכיחה עצמה כרווחית בעבר עבור סרטים כמו גיבור ו'הוסטל' (Hostel). ההקרנה הושקה ב-1,541 בתי קולנוע ב-8 בספטמבר 2006 והסרט דורג במקום הרביעי בשבוע הפתיחה וגרף $5,034,180 ($3,226 לבית קולנוע). הסרט סיים את סבב ההקרנות שלו עם הכנסות של $12,044,087 דולרים.
בארצות הברית הוא דורג במקום ה-67 בין סרטי אמנויות הלחימה ובמקום ה-14 מבין הסרטים הזרים.
ההכנסות הכוללות שהסרט הכניס בקופות הקולנוע היו $25,715,096 דולרים. זהו הסרט התאילנדי המצליח ביותר שהופץ בארצות הברית.
לה רושל
לה רושל (בצרפתית: La Rochelle) - עיר נמל במערב צרפת לחופו של האוקיינוס האטלנטי, במפרץ ביסקאיה. העיר נמצאת כ-125 קילומטר צפונית לבורדו והיא בירת המחוז השאראנט הימי (Charente Maritime). בעיר מתגורים כ-76,000 תושבים. העיר מחוברת בגשר שאורכו 2.9 ק"מ לאי איל דה רה, אי צר שאורכו כשלושים קילומטר.
היסטוריה
העיר נוסדה במאה התשיעית לספירה. יש עדות לקיומו של יישוב בשם 'רופלה' (Rupella) במקום בו שוכנת כיום לה רושל. העיר התפתחה כעיר נמל שעיקר מסחרו הוא עם אנגליה. בין השנים 1360 ל־1453 הייתה העיר תחת שלטון אנגליה. עד למאה ה־15 הייתה הנמל של לה רושל הגדול שבנמלי צרפת. מסחרו של הנמל התבסס בעיקר על מלח ויין.
שלטונה של אנגליה בעיר הביא להיווצרותה של קהילה פרוטסטאנטית גדולה. עקב כך בסוף המאה ה־16 ותחילת המאה ה־17 הייתה העיר מרכז של הוגנוטים. צבא קתולי צר על העיר בשנת 1572 אך לא היה יכול לכובשה. מעמדה של רושל כעיר מקלט להוגנוטים אף אושר באדיקט של נאנט.
בשנת 1627 הורה ראש עיריית לה רושל לפתוח באש על הצי הצרפתי המלכותי. עקב כך הטילו המלך לואי ה-13 ושליחו הקרדינל רישלייה מצור בן ארבעה עשר חודשים על העיר. בסופו של המצור נכנעה העיר (30 באוקטובר 1628) ואיבדה את זכויות היתר שלה כעיר עצמאית אך שמרה את מעמדה כעיר מוגנת להוגנוטים.
מאז ואילך התרבו מעשי הדיכוי כנגד הוגנוטים. מעשי הדיכוי כנגד ההוגנטים הגיע לשיאם כשהאדיקט של פונטנבלו ביטל את האדיקט של נאנט, אותו המסמך שהעניק זכויות להוגנוטים בצרפת. הוגנוטים רבים מלה רושל הגרו מהעיר אל צפון אמריקה. חלקם הקימו את רושל החדשה שבמדינת ניו יורק.
'גילוי' אמריקה וההתיישבות הלבנה בצפונה הביאו לשגשוגה של העיר. העיר הייתה מעורבת בסחר עם המושבות הצרפתיות בצפון אמריקה, קנדה והאיים האנטילים. בנמל העיר נסחרו במיוחד סוכר (ממרכז אמריקה ומן האיים הקריביים) ועבדים (מאפריקה). בנוסף, נמל העיר שימש לייבוא פרוות מקנדה. אלו היו ימי הפיתוח של העיר ונבנו בה מבנים מפוארים.
אובדן המושבות הצרפתיות בצפון אמריקה במאה ה־18 וכן חוסר היציבות בימי המהפכה הצרפתית הביאו לאובדן מעמד הבכורה לו זכה נמלה של לה רושל. כמו כן גם ימי שלטונו של נפוליאון היו קשים ללה רושל שכן המסחר עם אנגליה נאסר. באתם שנים שקעה העיר מהבחינה הכלכלית
בשנת 1890 נבנה בסמוך לעיר נמל חדש ועמוק אשר אפשר לאוניות בעלות נפח גדול להיכנס אליו. במלחמת העולם השנייה, שימש נמלה של העיר כבסיס צוללות גרמני. לה רושל הייתה העיר האחרונה בצרפת ששוחררה מידי הנאצים, ב-7 וב-8 במאי 1945. העיר ואתריה לא סבלו מהרס משמעותי בזמן מלחמת העולם השנייה.
בשנות החמישים עברה העיר פיתוח מואץ. נבנו בה פרברים חדשים ואוכלוסייתה גדלה לכדי חמישים אלף נפש. כיום ממוקם בעיר נמל הנפט הגדול ביותר באוקיינוס האטלנטי. כמו כן ישנו בעיר רובע עתיק מעניין במיוחד. בעיר ממוקמות תעשיית מזון שונות וכן מרכז לתעשיות בתחום הספנות. בעיר מערכת תחבורה ציבורית ידידותית לסביבה הפועלת על חשמל.
הארי בלקמן
הארי אנדרו בלקמן (באנגלית: Harry Andrew Blackmun; 12 בנובמבר 1908 – 4 במרץ 1999) היה שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית, הידוע ביותר על כתיבת פסק דין רו נגד וייד, אשר קבע כי יש זכות חוקתית להפלות בארצות הברית.
קרייג ונטר
ג'ון קרייג ונטר (באנגלית: John Craig Venter; נולד ב־14 באוקטובר 1946) הוא ביוטכנולוג, ביוכימאי, גנטיקאי ואיש עסקים אמריקאי. ונטר נודע כמוביל קבוצת המחקר שפרסמה את הטיוטה הראשונה של גנום האדם, וכן את קבוצת המחקר שהצליחה להכניס באמצעות טרנספקציה כרומוזום סינתטי לתא. ונטר ייסד מספר חברות, ובהן:Celera Genomics, Human Longevity , Synthetic Genomics וכן את המכון לחקר הגנום (TIGR) שהפך בהמשך למכון ג'יי. קרייג ונטר (JCVI), שם הוא מכהן כמנכ"ל. המגזין טיים דירג את ונטר בין 100 המשפיעים ביותר בעולם בשנים 2007 ו-2008. בשנת 2010 המגזין הבריטי ניו סטייטסמן דירג אותו במקום ה-14 ברשימת 50 האנשים המשפיעים ביותר בעולם לאותה שנה.
הארי בלקמן
קורות חייו והשכלה
בלקמן נולד בנאשוויל שבמדינת אילינוי. הוא גדל בסיינט פול שבמינסוטה, שם הייתה לאביו הייתה חנות קטנה. בבית הספר היסודי הוא למד יחד עם וורן ברגר, לימים נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית. בתיכון הוא למד בבית הספר לאומנויות מכניות. הוא קיבל מלגה ללמוד באוניברסיטת הרווארד וסיים תואר ראשון במתמטיקה בהצטיינות. משם המשיך בלקמן לבית הספר למשפטים בהרווארד וסיים את לימודיו בשנת 1932 עם תואר ראשון במשפטים.
שביל גולני
שביל גולני הוא שביל טיולים ארצי ורצוף מאילת ועד החרמון. זהו נתיב הליכה ארוך שנמשך לאורך חלק ניכר ממדינת ישראל. יזם השביל הוא תא"ל במיל' דוד (דוביד) כץ, ששימש בעברו כמפקד חטיבת גולני.
קרייג ונטר
ביוגרפיה
ונטר נולד בסולט לייק סיטי, יוטה לאליזבת וג'ון ונטר. בצעירותו הוא לא לקח את לימודיו ברצינות, והעדיף לשוט בסירות או לגלוש בים. לפי האוטוביוגרפיה שלו, "A Life Decoded", נאמר עליו שהוא תלמיד ללא שום סקרנות, שהשיג ציונים נמוכים בתעודה של סוף כיתה ח'.
הארי בלקמן
ראשית הקריירה המשפטית
לאחר לימודיו חזר בלקמן למינסוטה. הוא שימש במשך שמונה-עשר חודשים כעוזר משפטי לשופט בית המשפט הפדרלי השמיני לערעורים, ג'ון סנבורן. לאחר מכן הוא היה לעורך דין שותף בחברת עורכי דין מובילה במינאפוליס. הוא עבד כעורך דין במשך 16 שנים, ועסק בעיקר בדיני מיסים, דיני נאמנות ומשפט אזרחי. בשנים 1950–1959 הוא שימש כיועץ משפטי למאיו קליניק ברוצ'סטר, מינסוטה. בלקמן אמר על שנות עבודתו במאיו קליניק שאלה היו השנים המאושרות ביותר בחייו המקצועיים.
שביל גולני
תכנון השביל בוצע ע"י דוד כץ וסימונו בשטח ומפויו בוצעו על ידי הנהלת עמותת גולני. הפרויקט בוצע בסיוע של גופים מקצועיים ביניהם, המרכז למיפוי ישראל (מפ"י) – אגף קרטוגרפיה, אגף תכנון קרן קיימת לישראל ולווה על ידי יועצים משפטיים של העמותה ויועצים נוספים. על השביל סובבת מחלוקת בין העמותה לוועדה לשבילי ישראל של החברה להגנת הטבע המתנגדת לו ממכלול סיבות.
קרייג ונטר
ביוגרפיה
ונטר גויס לחיל הים האמריקאי על אף התנגדותו למלחמת וייטנאם. במסגרת זו שירת במחלקת טיפול נמרץ בבית חולים שדה. במהלך שהותו בווייטנאם ניסה להתאבד באמצעות שחיה לים הפתוח, אך שינה את דעתו לאחר שעבר מרחק של כקילומטר וחצי. המפגש היומיומי עם פצועים והרוגים פיתח בו את הרצון ללמוד רפואה, אך לבסוף למד מחקר רפואי.
שביל גולני
הקמה
ההשראה ליצירת השביל נולדה מהצלחת מרוץ גולני שאותו יזם דוד (דוביד) כץ באוקטובר 1979 בעת שהיה מח"ט גולני. השביל נוצר ובוצע במסגרת עמותת "ידידי גולני". תיאור מקטעיו נכתבו על ידי פזי שחם, מארגן ומוביל טיולים ולוחם גולני בעבר. סימונו בוצע על ידי עמותת הנמר (יוצאי סיירת גולני), חטיבת גולני ומתנדבים רבים. השביל מתוחזק על ידי נאמני השביל. השביל נוצר במרץ 2016 כנדבך בהנחלת מורשת חטיבת גולני ונחנך בטקס באילת ב-22 בפברואר 2018, יום ההולדת ה-70 לחטיבת גולני. את השביל חנכו: שר התיירות יריב לוין, הרמטכ"ל רא"ל גדי אייזנקוט, ראש עיריית אילת מאיר יצחק-הלוי, מח"ט גולני אל"ם שלומי בינדר ויזם השביל תא"ל מיל דוד (דוביד) כץ.
הארי בלקמן
שופט בית המשפט הפדרלי לערעורים
בשנת 1958 סיפר ג'ון סנבורן לבלקמן שבכוונתו לפרוש מבית המשפט לערעורים, ושהוא מעוניין שבלקמן יהיה מחליפו. סנבורן התנה את החלפתו בהבטחה שבלקמן ימונה תחתיו, ובסיועו של ברגר, שהיה אז שופט בבית המשפט הפדרלי לערעורים במחוז קולומביה, ההבטחה ניתנה. ב-18 באוגוסט 1959 הכריז הנשיא דווייט אייזנהאואר שבלקמן הוא מועמדו לתפקיד, המינוי אושר פה אחד על ידי חברי הסנאט ב-14 בספטמבר ובלקמן הושבע לתפקיד ב-4 בנובמבר.
שביל גולני
תיאור השביל
אורך השביל הוא כ-1,200 ק"מ מהחרמון ועד אילת. הוא מהווה שביל טיולים ארצי ורצוף, תוך חיבור אתרי קרבות בהם לחמה החטיבה, אתרי מורשתה ואתרים מרכזיים במורשת ישראל.
קרייג ונטר
ביוגרפיה
ונטר החל את לימודיו האקדמיים במכללה קהילתית בסן מתאו, קליפורניה, ולאחר מכן עבר ללמוד באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו, שם השלים תואר ראשון בביוכימיה בשנת 1972 ותואר שלישי בפיזיולוגיה ובפרמקולוגיה ב-1975.
שביל גולני
תיאור השביל
השביל מיועד להולכי רגל והוא מתבסס ברובו על שבילים קיימים ומסומנים. על מנת להקל על תכנון הפעילות, חולק השביל למקטעים באורך ממוצע שנע בין 10–15 ק"מ. באתר השביל קיים תיאור מפורט של מקטעים אלו. מאחר שחטיבת גולני לחמה ופעלה הן בתוך גבולות הארץ ומחוצה לה, עובר השביל גם קרוב לגבול עם לבנון וגם סמוך לרצועת עזה, לציון הפעילויות בגזרות אלה. מרבית התוואי הוא בחלק המזרחי של הארץ.
קרייג ונטר
עבודתו המדעית
ונטר עבד מספר שנים כפרופסור באוניברסיטת באפלו בניו יורק, ובשנת 1984 הצטרף ל-NIH - המכונים הלאומיים לבריאות של ארצות הברית.
הארי בלקמן
שופט בית המשפט הפדרלי לערעורים
פסיקותיו של בלקמן בבית המשפט לערעורים נטו לגישה שמרנית יחסית. במקרים מסוימים הרגיש בלקמן שפסיקות בית המשפט העליון מחייבות אותו לנקוט בגישה כזו. כך למשל, בפסק דין  פסק בלקמן נגד עותר שחור שהתלונן על כך שנמנע ממנו לקנות בית בשל אפליה. העותר טען שחוק זכויות האזרח של 1866 אוסר על אפליה גזענית מסוג זה. בפסיקתו דחה בלקמן את טענות העותר על בסיס תקדים של בית המשפט העליון שהגביל את כוחו של הממשל הפדרלי למניעה של אפליה רק במקרים שבהם הגוף המפלה הוא מדינה, ולא אדם פרטי או חברה פרטית. עם זאת, בלקמן כתב שטענות העותר הן יציבות תאורטית, לוגית ומוסרית, ושהסיבה לדחייתן היא כפיפות הערכאות הנמוכות להחלטות בית המשפט העליון. כשנידונה החלטתו בבית המשפט העליון כתב בלקמן לפרקליט המדינה של ארצות הברית ארין גריסוולד, שהוא מקווה שבית המשפט העליון יהפוך את פסיקתו, וכך היה.
שביל גולני
מסלול השביל
מסלול שביל גולני (מצפון לדרום):
קרייג ונטר
מחלוקת רישום פטנטים על EST
במסגרת עבודתו ב-NIH, ונטר למד כיצד לזהות מולקולת רנ"א שליח והחל לחקור את תפקודם במוח האנושי. מכיוון שמולקולות הרנ"א שליח אינן יציבות, החוקרים הופכים אותם למולקולות cDNA יציבות - אך קצרות יותר מאשר הרצף המקורי. לחתיכות אלו קוראים (EST (Expressed Sequence Tag. ונטר והמכונים הלאומיים לבריאות השתמשו ברצפי EST אשר התגלו על ידי אחרים והגישו בקשה לרישום פטנט על רצפי EST אשר זוהו במוח האדם. כאשר ונטר הציג את האסטרטגיה הזאת בפני שימוע בקונגרס, גלי מחאה רבים נשמעו, ובעקבות המחאה הציבורית ה-NIH משכו את בקשתם לרישום הפטנט.
הארי בלקמן
שופט בית המשפט העליון
בשנת 1969 התפטר שופט בית המשפט העליון אייב פורטאס, בעקבות בעיות אתיות ופיננסיות הקשורות בהתנהלותו. הנשיא ריצ'רד ניקסון חיפש מחליף לפורטאס. מועמדו הראשון היה לואיס פאוול, שסירב, ושני מועמדיו הבאים, קלמנט היינסוורת' וג'י. הרולד קרסוול, לא צלחו את הליך המינוי בסנאט. בהשפעת ברגר, שהיה כבר נשיא בית המשפט העליון, הודיע ניקסון באפריל אותה שנה שבלקמן הוא מועמדו. במאי אישר הסנאט את המינוי, ללא מתנגדים.
שביל גולני
מחלוקת וביקורת
מאז תחילת סימונו בשטח ב-2016, קיימת מחלוקת בדבר קיומו של השביל בין "עמותת גולני" לבין הוועדה לשבילי ישראל של החברה להגנת הטבע.
הארי בלקמן
שופט בית המשפט העליון
כמועמד רפובליקני, וכחבר של ברגר, בלקמן נטה תחילה להצביע ביחד עם הנשיא. התקשורת כינתה אותם ה"מינסוטה טווינס" (התאומים ממינסוטה) - רמז לקבוצת הבייסבול מינסוטה טווינס ולערים מינאפוליס וסיינט פול, שמכונות "הערים התאומות". בין השנים 1970–1975 הצביע בלקמן יחד עם ברגר, שנטה לעמדות שמרניות יחסיות, ב-87.5% אחוז מהתיקים שבהם שופטי בית המשפט היו חלוקים מאוד בדעותיהם, בעוד שהוא הצביע יחד עם ויליאם ברנן, הסמן הליברלי של בית המשפט העליון, רק ב-13% מתיקים אלו. עם זאת, בהדרגה נטה בלקמן לצד הליברלי יותר של בית המשפט. בשנים 1975–1980 הוא הצביע יחד עם ברנן ב-54.5% מהתיקים מעוררי המחלוקת ויחד עם ברגר ב-45.5% מתיקים אלו. בחמש השנים הבאות (והאחרונות של ברגר בבית המשפט), הצביע בלקמן יחד עם ברנן ב-70.6% מתיקים אלו ויחד ברגר רק ב-32.4% מהם. במהלך כהונתו של השופט ויליאם רנקוויסט כנשיא, בלקמן נחשב לאחד ממנהיגי הצד הליברלי של בית המשפט.
ייתכן שמגמת ההתקרבות לצד הליברלי של בית המשפט הושפעה מהחלטתו של בלקמן להגן על הזכות של נשים להפלה בפסק דין רו נגד וייד, שהובילה למתקפות כלפיו מימין. כתב על כך ג'וזף קיבילקה: "לפי הדעה המקובלת, הסיבה [לשינוי בעמדותיו של בלקמן] הייתה הדעה שכתב עבור בית המשפט בפסק דין רו נגד וייד והמאבק שניהל בשארית כהונתו להגנה על הזכויות שהוא טבע. מאבק ממושך זה גבה מחיר מבלקמן, אך הוא גם חיזק אותו ונתן לו קול עצמאי... בגלל הבולטות של פסיקתו בנוגע להפלות, רו נגד וייד הפך לסכום של הקריירה השיפוטית שלו - תצלום בזק של מורשתו". עם זאת, לפי קיבליקה, ההתמקדות ברו נגד וייד בלבד מסתירה את התרומות של בלקמן בתחומים אחרים של החוק, בנושאים כגון עונש מוות, יחסי דת ומדינה, חברי מושבעים ותמיכתו בזכויותיהן של המדינות בעניינים פליליים.
הזכות לפרטיות והפלות
עוד באותה השנה שמעו שופטי בית המשפט את הטיעונים הראשונים בתיקים (שצורפו יחד לצורך הכרעת בית המשפט) "רו נגד וייד" (Roe v. Wade) ו"פלונית נגד בולטון" (Doe v. Bolton). בשני התיקים נדרשו השופטים להכריע האם חוקי מדינה (מטקסס, במקרה של רו, ומג'ורג'יה, במקרה של הפלונית) שאסרו על הפלות ברוב המקרים הם חוקתיים. לאחר שמיעת הטיעונים התברר שקיים רוב לפסילת החוקים. למורת רוחם של שופטי הרוב, הנשיא ברגר החליט לתת לבלקמן לכתוב את פסק הדין, זאת על אף שרוב השופטים האמינו שברגר עצמו לא מתכוון לתמוך בדעת הרוב. לפחות חלק משופטי הרוב האמינו שזהו ניסיון "לגנוב" מהם את ההחלטה, אך התיק נותר בידיו של בלקמן.
שביל גולני
מחלוקת וביקורת
בחוק של מדינת ישראל לא ניתנת סמכות לאף גוף על סימון שבילים בארץ, ושבילים עוברים בשטחים בבעלות רשויות מקומיות ואנשים פרטיים. לכן, כל שנדרש על מנת לבצע סימון בטבע הוא השגת אישור של בעלי השטח. פרט ל"שביל גולני", כמעט כל השבילים בישראל סומנו על ידי ועדת השבילים של החברה להגנת הטבע. עם התפתחות מסעות הטיולים בישראל, בתחילת העשור השני של המאה ה-21, החל סימונם של יותר ויותר שבילים בשלל אזורים. "עמותת גולני" ביקשה להקים שביל עצמאי שיחצה את הארץ מן החרמון אל אילת, בדומה לשביל ישראל, ויעבור באתרי מורשת והנצחה של חטיבת גולני, והיא עשתה זאת באופן עצמאי. מאז חנוכת השביל ב-2018, נציגי הוועדה לשבילי ישראל החלו לעלות את ביקורתם כלפי השביל באמצעי התקשורת השונים.
הארי בלקמן
הזכות לפרטיות והפלות
ההחלטה התקדימית בפסק דין רו נגד וייד לא רק הגדירה במידה רבה את מורשתו של בלקמן על כס המשפט, היא הייתה גם לנקודת המחלוקת הברורה ביותר בין ליברלים ושמרנים בבית המשפט, בקונגרס ובציבור. בלקמן קיבל יותר איומים על חייו מכל שופט אחר, ובשנת 1985 אלמוני ירה מאקדח לתוך חלון ביתו במחוז ארלינגטון בווירג'יניה. לפסק הדין של בלקמן הצטרפו ב-1973 שישה שופטים נוספים (ביירון וייט כתב את דעת המיעוט וויליאם רנקוויסט הצטרף אליה), אך בהמשך הצטצמה התמיכה בהחלטה. בשנת 1986 פסל בית המשפט העליון חוק מפנסילבניה, שמטרתו הייתה לעכב הפלות ולהכריח רופאים שמבצעים הפלות לספק לנשים מידע על קבלת שרותי רווחה. בלקמן כתב את דעת הרוב, שבה הוא הגן על ההחלטה ברו נגד וייד וכתב ש"המדינות אינן חופשיות, תחת המעטה של שמירה על בריאות הנשים או ההגנה על חיים, לגרום על לנשים להמשיך בהריונן באמצעות הפחדה". אולם, בהחלטה זו זכתה עמדתו של בלקמן לרוב של חמישה שופטים בלבד מול ארבעה מתנגדים (ברגר וסנדרה דיי או'קונור הצטרפו למתנגדים).
שביל גולני
מחלוקת וביקורת
לטענת הוועדה, השביל משרת את האג'נדה והאידאולוגיה של העמותה ולא פונה לכלל הציבור במדינה. הוועדה סימנה בחלוף השנים שלל שבילים מקומיים, כמו שביל עמק המעיינות ושביל יזרעאל, אך דחתה את הצעותיהם של גופים רבים לסמן שבילים פרסונליים או פוליטיים לכאורה. עוד נטען כי סימון השביל בשטח מהווה מפגע סביבתי - שימוש בצבעים בוהקים והצבת שלטים מזיקה. כמו כן, נטען כי השביל ממילא חופף בחלקו לשביל ישראל וחוצה בצורה דומה את הארץ ולכן אין בו תועלת.
הארי בלקמן
הזכות לפרטיות והפלות
בלקמן נמנע מלפרוש מבית המשפט כל עוד הוא הרגיש שמעמד פסק דין רו נגד וייד אינו בטוח. בפסק דין Webster v. Reproductive Health Services אישר בית המשפט חוק של מדינת מיזורי שכלל הוראות אשר לפני כן נחשבו לפסולות על פי הלכת "רו". בלקמן, בדעת מיעוט שלה הצטרפו ברנן ות'ורגוד מרשל, כתב "היום... הזכות היסודית החוקתית של נשים להחליט האם לסיים את הריונן שרדה, אך היא אינה בטוחה". בלקמן האשים את שופטי הרוב בהתעלמות חסרת תקדים מתקדימי בית המשפט, בהולכת שולל ובכתיבת פסק דין "מלא בקריצות, הנהונים ומבטים יודעים לעבר אלה שרוצים להיפטר לחלוטין מ'רו'", תוך "העמדת פנים של איפוק שיפוטי". בנוסף, הוא כתב, "אני פוחד לעתיד. אני פוחד לחירות ולשוויון של מיליוני נשים שחיו ובגרו ב-16 השנים שחלפו מאז ההחלטה ב'רו'".
שביל גולני
מחלוקת וביקורת
העמותה שוללת את עמדת המבקרים. לטענתה, אין שום פסול בשביל, שביל גולני משרת את כל עם ישראל, הוא קיבל את אישור בעלי השטח הרלוונטיים וחלק ניכר ממנו ממילא עובר בתוואי של שבילים קיימים. כמו כן, הוא סומן בשטח בהיוועצות עם גורמי מקצוע, ביניהם המרכז למיפוי ישראל, ומיועד לכל מי שמעוניין להיחשף אל ההיסטוריה, המורשת וההנצחה של חטיבת גולני. עוד נטען כי דווקא שביל ישראל חוטא באג'נדה פוליטית, היות שהוא "מדלג" במכוון על רמת הגולן, בקעת הירדן, ירושלים ויהודה ושומרון.
הארי בלקמן
הזכות לפרטיות והפלות
לקראת פרישתו, ההלכה שנקבעה ב"רו נגד וייד" עמדה למבחן נוסף, בעתירה הורות מתוכננת נגד קייסי. בעת שנידונה העתירה, בלקמן וג'ון פול סטיבנס היו השופטים היחידים שנותרו בבית המשפט העליון מבין שופטי הרוב ב"רו" ומבין השופטים שהתנגדו להחלטה ב-Webster. לאחר הטיעונים בעל-פה, נראה היה שיש רוב לתומכים בביטול ההלכה שנקבעה ב"רו", ורנקוויסט הפיץ טיוטת החלטה שבה נכתב "בית המשפט טעה ב'רו' כשההחלטה של האישה לסיים את ההריון סווגה כ'זכות יסודית'". אולם, ללא ידיעתו, שלושה שופטים שמונו על ידי נשיאים רפובליקנים - סנדרה דיי או'קונור, דייוויד סוטר, ואנתוני קנדי - שינו את עמדתם והחליטו לתמוך בשימור החלק המהותי של הלכת רו נגד וייד. קנדי סיפר לבלקמן על החלטת השלושה ב-30 במאי, ובלקמן קיבל את הבשורה בשמחה. עם זאת, או'קונור, סוטר וקנדי החליטו על מספר שינויים בסטנדרטים שנקבעו ב"רו". בלקמן כתב דעה מסכימה בחלקה ומתנגדת בחלקה. הוא הגדיר את ההחלטה של השלושה כ"אקט של אומץ אישי ועקרוניות חוקתית", אך התנגד לחלק מהשינויים שהם הכניסו בהלכת רו. בהתייחס ל-Webster, כתב בלקמן על ההחלטה במונחים מיתיים של ניצחון האור על החושך: "לפני שלוש שנים... ארבעה חברי בית המשפט הזה נראו מוכנים להשליך לאפלה את תקוותיהן וחזונן של כל אישה במדינה הזו, אשר למדה להאמין שהחוקה מבטיחה את זכותה לבחירה בכל הקשור לענייני פוריות... כל שנותר בין ההבטחה של 'רו' לבין החשיכה של דעת הרוב הייתה להבה מהבהבת יחידה... אך כעת, בדיוק כאשר כה רבים ציפו לרדת החשיכה, הפכה הלהבה לבוהקת יותר".
קרייג ונטר
פרויקט גנום האדם
ונטר היה להוט אחר הכוח הטמון בגנומיקה ועל האפשרות שתחום זה ישנה את פני הרפואה. הוא האמין ששיטת ריצוף שוטגאן לריצוף ה-DNA היא הדרך המהירה והיעילה ביותר כדי לפענח את רצף הגנום של האדם. עם זאת, לגישה זו לא היו שותפים אנשי פרויקט גנום האדם, מכיוון שחוקרים אחרים המעורבים בפרויקט סברו ששיטה זו אינה מדויקת מספיק לגנום כה מורכב, ובנוסף שיטה זו אינה משתלמת מבחינה לוגיסטית וכלכלית.
הארי בלקמן
עונש מוות
עד שנת 1982 בלקמן לא התנגד לאף דעת רוב שבה החליט בית המשפט לאשר הוצאה להורג. אך החל משנה זו, שבה הוא התנגד בדעת מיעוט לשלוש החלטות כאלה, החל בלקמן לכתוב בנפרד ולהביע דאגה גוברת על האופן שבו מנוהל עונש המוות. לדוגמה, בעתירה Barefoot v. Estelle משנת 1983 ביקר בלקמן את דעת הרוב שאישרה לבתי משפט בטקסס לקבל עדויות של פסיכיאטרים לגבי הסכנה העתידית של נאשמים כבסיס להחלטה לגבי עונש מוות, אף על פי שהאגודה האמריקנית לפסיכיאטריה קבעה שעדויות אלה שגויות בשניים מתוך כל שלושה מקרים.
קרייג ונטר
פרויקט גנום האדם
על רקע המחלוקת פרש ונטר מהפרויקט בשנת 1998. ונטר ראה את קצב ההתקדמות האיטי של הפרויקט כהזדמנות לרשום פטנטים על גנים. לצורך כך הוא השיג מימון מחברת Celera Genomics, אשר רצו להחזיר את השקעתם באמצעות מכירת מנויים לגישה למידע אותו יגלה ונטר. שותפות זו דחקה באנשי פרויקט גנום האדם להאיץ את קצב עבודתם. בסופו של דבר הצליח ונטר במימון פרטי ופרויקט גנום האדם במימון ציבורי להשלים באותו הזמן את הטיוטה הראשונה של גנום האדם. בשנת 2000 יצא פרנסיס קולינס מה-NIH בהודעה משותפת עם ונטר ועם נשיא ארצות הברית ביל קלינטון וראש ממשלת בריטניה טוני בלייר על כך שהם הצליחו להגיע ליעדם שלוש שנים תמימות לפני המועד המשוער. ב-15 באוקטובר 2000 פרסם פרויקט גנום האדם את גנום האדם בעיתון Nature, ולמחרת פרסמה חברת Celera את ממצאיהם בעיתון Science. למרות הטענות על אי דיוקים בשיטת הריצוף של ריצוף שוטגאן לעומת שיטת השיבוטים שבה נקטו אנשי פרויקט גנום האדם, הפכה שיטה זו לנפוצה יותר בקהילה המדעית.
הארי בלקמן
עונש מוות
השינוי בעמדתו של בלקמן הושלם עם הגשת דעתו לגבי העתירה "קלינס נגד קולינס", בשנה האחרונה בה כיהן בלקמן כשופט עליון. הדאגה המרכזית שלו בשנות התשעים הייתה בנוגע לחסמים פרוצדורליים בפני נידונים למוות שמבקשים שטענותיהם לגבי אי החוקתיות של הוצאתם להורג יישמעו בבתי משפט לערעורים ובבית המשפט העליון, כגון דחייה של צווי הביאס קורפוס וצווים לעיון מחדש. במקרה של קלינס נגד קולינס, בלקמן היה השופט היחיד שהתנגד להחלטת הרוב לדחות בקשה לצו עיון מחדש מצד קלינס, שהורשע ברצח. בלקמן ביקר את ההחלטה וכתב שבית המשפט זנח את חובתו החוקתית לפקח על "האדמיניסטרציה של המוות בידי המדינות". הוא הוסיף את ההצהרה, שהפכה למפורסמת ומזוהה עימו, "מיום זה ואילך, לא אשחק עוד עם מנגנון המוות" (From this day forward, I no longer shall tinker with the machinery of death). מסמכים שהתפרסמו מאוחר יותר הראו שטיוטה של ההצהרה הזו נכתבה מראש על ידי אחד מעוזריו המשפטיים של בלקמן ונערכה על ידי בלקמן עצמו עוד לפני שהחליט בלקמן לפרסמה בפסק דין זה. השופט אנטונין סקאליה פרסם דעה שתמכה בעמדת הרוב וביקרה את הדעה של בלקמן. הוא רמז שבלקמן מנסה להכתיב את דעתו האישית לתוך המשפט החוקתי, על אף שהחוקה לא מכתיבה דעות אלה. בנוסף, הוא לגלג על כך שבלקמן בחר את העתירה הזו ככלי להביע את עמדתו, ולא עתירה אחרת שבה הנאשם, הנרי מק'קולם, נידון למוות בגין פשע ברוטלי יותר ואונס. בלקמן התנגד גם לדחיית הבקשה לעיון מחדש בעניינו של מק'קולם. בשנת 2014 זוכה מק'קולם, לאחר שישב 30 שנה בתא הנידונים למוות, בזכות ראיות DNA חדשות.
קרייג ונטר
המסע הגלובלי לדגימת האוקיינוסים
המסע הגלובלי לדגימת האוקיינוסים הוא מיזם אשר נועד לגלות את המגוון הביולוגי שנמצא בים ולהבין את תפקידם בעולם הטבע. באוגוסט 2003 נבדקה ההיתכנות של המיזם בים סרגסו, ובראשית מרץ 2004 הכריז ונטר על פתיחת מסע המחקר. המיזם משתמש ביאכטה הפרטית של ונטר החלה את מסעה בהליפקס, קנדה, הקיפה את כדור הארץ וחזרה לארצות הברית בינואר 2006.
הארי בלקמן
נושאים אחרים
בלקמן נודע גם בשל דעת המיעוט שכתב בפסק דין "דהשאני נגד מחוז וינבגו". בית המשפט דן בעתירה של ג'ושוע דהשאני, שהוגשה בשמו על ידי אימו, נגד מחלקת הרווחה של מחוז וינבגו בוויסקונסין. לאחר שההורים התגרשו, דהשאני היה תחת משמורת של אביו, שהרבה להכות אותו ולהתעלל בו. רשויות הרווחה במחוז היו מודעות למצב, אך לא עשו דבר. במרץ 1984 האב הכה את בנו בצורה כה חמורה, שהילד נכנס לקומה וסבל מנזק מוחי חמור, שאילץ אותו להיות מאושפז לשארית חייו תחת השגחה. בתביעה נטען שהמחדל של שירותי הרווחה מהווה הפרה של הזכות של הילד לחירות, וזאת ללא שניתנה לילד האפשרות לממש את זכותו החוקתית להליך הוגן, המובטחת על ידי התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית. דעת הרוב אישרה פסק דין של בית המשפט לערעורים, שניתן מפי ריצ'רד פוזנר, לפיו הכשל של מערכת הרווחה לא הפר את זכותו של הילד להליך הוגן מהותי. הפסקה הרביעית בדעת המיעוט שכתב בלקמן היא קינה נרגשת, שזכתה מאז לאזכורים וציטוטים רבים:
קרייג ונטר
Synthetic Genomics
בשנת 2005 היה ונטר שותף בהקמת חברת Synthetic Genomics, אשר מהנדסת מיקרואורגניזמים כדי ליצור מהם דלק ביולוגי וביוכימיקלים. בשנת 2009 הכריזה אקסון מוביל על שיתוף פעולה בין החברות בשווי של 600 מיליון דולר, למחקר ופיתוח של דור חדש של דלקים ביולוגיים. ונטר מתעסק במחקר של מיקרו-אצות לטובת דלק ביולוגי.
הארי בלקמן
נושאים אחרים
הנשיא ביל קלינטון ציטט את הפסקה הזו במלואה בטקס הפרישה של בלקמן.
קרייג ונטר
Synthetic Genomics
ונטר מנסה לרשום פטנט על יצור חצי-סינתטי בשם Mycoplasma laboratorium, חיידק שלפי השערותיו יהונדס לצרכים מסוימים, כמו יצירת דלק, סינתוז תרופות, למנוע התחממות גלובלית ועוד.
הארי בלקמן
לאחר פרישתו
בלקמן הכריז על פרישתו מבית המשפט העליון באפריל 1994, והוא פרש באופן פורמלי ב-3 באוגוסט 1994. ביל קלינטון ביקש מהסנאט למנות במקומו את סטיבן ברייר, שהחליף את בלקמן באותו היום.
קרייג ונטר
Synthetic Genomics
בשנת 2010, צוות חוקרים בראשות ונטר היו הראשונים ליצור מה שהם קראו לו "חיים סינתטיים". הדבר נעשה באמצעות סינתזה של מולקולת DNA ארוכה שהכילה גנום שלם של חיידק והכנסה שלו לתוך תא. לתוצאה דומה הגיעה גם קבוצתו של אקרד ויימר שסינתזו גנום של וירוס RNA והכניסו לתוך ליזט תאי. חד-התא שיצר ונטר מכיל ברצף ה-DNA שלו ארבעה מאפיינים שאמורים להגדיר אותו כיצור סינתטי: 1. קידוד לא"ב ולסימני הפיסוק. 2. שמותם של 46 החוקרים אשר היו מעורבים בתהליך היצירה. 3. שלושה ציטוטים. 4. כתובת המייל הסודית של התא.
הארי בלקמן
לאחר פרישתו
בשנת 1997 גילם בלקמן את דמותו של שופט בית המשפט העליון ג'וזף סטורי בסרט אמיסטאד של סטיבן ספילברג.
קרייג ונטר
Synthetic Genomics
ב-25 במרץ 2016 הכריז ונטר על יצירת Syn 3.0, גנום סינתטי שמכיל את מינימום הגנים הדרושים לקיומו של יצור חי - 473 גנים. מטרת המיזם היה להוציא את כל הגנים הלא חיוניים כך שיישארו רק הגנים החיוניים לקיום חיים. היצור מיועד לשימוש בעולם המחקר.
הארי בלקמן
לאחר פרישתו
בשנת 1999 נפל בלקמן בביתו וכתוצאה מכך סבל משבר בצוואר הירך. הוא נותח ביום למחרת, אך מעולם לא הצליח להשתקם ונפטר עשרה ימים לאחר מכן בגיל 90. בלקמן נקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
קרייג ונטר
Synthetic Genomics
באוגוסט 2018 הודיע ונטר על פרישתו כיושב ראש הוועד המנהל של החברה, כדי שיוכל להתמקד בתפקידו במכון ג'יי. קרייג ונטר. עם זאת, הוא נשאר כיועץ מדעי לוועד המנהל.
הארי בלקמן
לאחר פרישתו
בשנת 2004 פרסמה ספריית הקונגרס את המסמכים של בלקמן מתקופתו בבית המשפט. מסמכים אלה כוללים מידע רב על תיקים שנידונו בבית המשפט, על יחסיו עם שופטים אחרים ועל תגובותיהם לחלק מהתיקים.
קרייג ונטר
מכון ג'יי. קרייג ונטר
ונטר הוא המייסד והמנכ"ל של מכון ג'יי. קרייג ונטר, אשר הוקם ללא כוונת רווח ב-2006, ומבצעת מחקרים בתחום של ביולוגיה סינתטית. במכון מועסקים מעל 200 איש, וממוקמת בלה ג'ולה בסן דייגו וברוקוויל, מרילנד.
גנום של איש אחד
ב-4 בספטמבר 2007 פרסמה קבוצה מחקר בראשות סם לוי לראשונה גנום שלם (שש מיליארד זוגות בסיסים) של אדם בודד - הגנום של קרייג ונטר. פרסום זה מכונה בשם HuRef, אשר מסמל אדם (Human) ורצף ייחוס (Reference) חוקרים גילו בגנום שלו נטייה לשעוות אזניים רטובה, סיכון מוגבר להתנהגות שאינה מקובלת בחברה, אלצהיימר ומחלות קרדיווסקולריות. פרסום זה יוצא דופן מפרסומים אחרים בכך שהגנום המוצג בו הוא דיפולאידי ולא הפלואידי, דבר שחשוב בתחום של רפואה מותאמת אישית.
הגנום של ונטר נגיש לציבור באתר ייעודי, The Human Reference Genome Browser. במאגר זה ניתן למצוא כ-32 מיליון קריאות DNA אשר רוצפו בשיטת סנגר, ויצרו ביחד 4,528 פיגומים של הגנום השלם. יחסית לרצף הייחוס, ישנם 4.1 מיליון שינויים, כגון שינויי SNP, מוטציות נקודתיות, אינדלים ושינויים מבניים כגון הוספות של אזורים מסוימים, מחיקות, התהפכויות ושינויים במספר החזרות של אזורים חוזרניים. האתר מאפשר לציבור החוקרים לנווט בגנום ולהשוותו לרצף הייחוס של ה-NCBI ולאנוטציות שונות כגון dbSNP, Ensembl, Online Mendelian Inheritance in Man (OMIM) ו -Gene Ontology (GO.)
ספרים
ונטר חיבר שני ספרים - אוטוביוגרפיה בשם "חיים מפוענחים" (A Life Decoded), וספר בשם "מהירות האור" (Life at the Speed of Light), בו הוא מפרט את התאוריות שלו על כך שהדור הנוכחי משלב בין התחומים של מדעי המחשב והנדסה גנטית. התאוריה קיבלה שבחים מהעתידן ריי קורצווייל.
חיים אישיים
ונטר היה נשוי לזמן קצר לברברה ריי-ונטר, ולהם בן אחד. לאחר מכן נישא לקלייר פרייזר, לה היה נשוי עד 2005. בסוף 2008 נישא להת'ר קוולסקי. הם מתגוררים בסן דייגו, קליפורניה בבית ששיפץ ונטר בעלות של שישה מיליון דולרים.
ונטר הוא אתאיסט.
ונטר אבחן את עצמו כנער הלוקה בהפרעת קשב, וזיהה שינויים בגנום (SNP) שלו הקשורים בהפרעות קשב.
ואאל יונס
ביוגרפיה
יונס נולד בערערה. למד סיעוד באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. הוא אח מוסמך ועסק בתחום במספר בתי חולים בצפון ישראל.
בשנים 1995–2018 היה בעלים ומנהל של חברת "גני מייס אלרים", שברשותה אולם אירועים ומסעדה.
חבר הלשכה המדינית של תע"ל, נבחר כמועמד מטעמה לכנסת ושובץ במקום ה-18 ברשימה המשותפת לקראת הבחירות לכנסת העשרים. ב-9 בפברואר 2018, עם כניסתה לתוקף של התפטרות יוסף עטאונה, החל יונס לכהן כחבר הכנסת העשרים וכיהן בה כחצי שנה. במהלך כהונתו היה חבר בוועדה אחת: "הוועדה המיוחדת לעניין הצעות חוק מסוימות שהועברו לדיון בה".
ב-10 באוגוסט 2018 התפטר מחברותו בכנסת במסגרת מימוש הסכם רוטציה בסיעתו, הרשימה המשותפת.
יונס הוא תושב ערערה שעל יד נחל עירון. נשוי, ואב לשניים.
ריקהאזבנד (אסטרואיד)
האסטרואיד התגלה במצפה הכוכבים פאלומר על ידי "Near-Earth Asteroid Tracking Program" (התוכנית למעקב אחרי אסטרואידים שקרובים לכדור הארץ) ב-18 ביולי 2001 ונקרא "51823". לאחר מכן שונה שמו של האסטרואיד ל"51823 ריקהאזבנד" על שם האסטרונאוט ריק האזבנד, שנספה באסון מעבורת החלל קולומביה יחד עם שאר חברי הצוות במעבורת ב-1 בפברואר 2003.
כרית אוויר
כרית אוויר היא אמצעי בטיחות בכלי רכב, שתפקידו למזער את הפגיעה בנהג ובנוסעים כתוצאה מתאונת דרכים.
בתאונת דרכים בין מכוניות או בעת פגיעה בעצם גדול אחר בשולי הדרך (עץ, עמוד חשמל וכדומה), הרכב נבלם תוך שבריר שנייה. הבלימה יוצרת תאוצה גבוהה ישירות על גוף הרכב. מכיוון שהנוסעים הם גופים נפרדים ואינם חלק מגוף הרכב, הם בעלי התמדה משלהם. כתוצאה מהבלימה הנוסעים מיטלטלים בתוך הרכב, וגופם נחשף לעומסים כבדים. טלטולים אלה עלולים לגרום לנוסעים נזקי גוף בלתי הפיכים ולעיתים אף קטלניים.
תפקידה של כרית האוויר הוא לספוג חלק מהאנרגיה הגבוהה הנוצרת במהלך התאונה, ולצמצם את הנזק הנגרם לנוסעים.
המנגנון
כרית האוויר מורכבת משקית ניילון קשיחה המחוברת למנגנון ניפוח הכולל מכל גז דחוס. המנגנון מבוסס על פיצוץ מבוקר אשר גורם לגז למלא את הכרית בתוך חלקיק שנייה.
מנגנון הניפוח עשוי להיות מופעל על ידי מערכת מכנית המציתה את החומר המנפח את הכרית בתנאי תאונה, או על ידי חיישן תאונה אלקטרוני, אשר מזהה מצבי תאונה על פי מאפיינים מוגדרים. בדרך כלל כלול במערכת חיישן שהוא מד תאוצה, שפועל כאשר מופעלת עליו רמה גבוהה של תאוטה (תאוצה שלילית). מנגנון כרית האוויר מזהה אם חגורת הבטיחות אינה משולבת ועשוי לשנות את תזמון הניפוח. הגנה זו נועדה למזער את מקרי הפציעות קשות העלולות להיגרם מעוצמת המכה של כרית האוויר בעת הניפוח.
כימיה
הפיצוץ שמביא לניפוחה של כרית האוויר הוא למעשה סדרה של תגובות כימיות שבמהלכן נפלט גז חנקן (N2), גז המילוי שמנפח את הכרית.
פירוט השלבים
המצת החשמלי מופעל ומביא לחימום מיידי של תרכובת נתרן אזיד (NaN3), שעוברת פירוק כימי (דה-קומפוזיציה) לקבלת גז חנקן (N2) ונתרן (Na), על פי המשוואה הבאה:
2NaN3 → 2 Na + 3 N2
הנתרן (Na) מגיב עם אשלגן חנקתי (KNO3) תוך יצירה של אשלגן חמצני (K2O), נתרן חמצני (Na2O), וגז חנקן (N2) נוסף:
10Na + 2 KNO3 → K2O + 5 Na2O + N2
תחמוצות הנתרן והאשלגן (שהם בסיסים) מנוטרלים על ידי צורן דו-חמצני (SiO2) לקבלת מינרלי סיליקה (K2SiO3, Na2SiO3):
K2O + Na2O + 2 SiO2 → K2SiO3 + Na2SiO3
לעיתים קרובות לאחר ההתפוצצות של כרית האוויר, מתקבל ענן גדול של אבקה לבנה. מדובר באבקת טלק (ולא אבקה של הכימיקלים מתגובת הפיצוץ). אבקת הטלק, נועדה למנוע הידבקות של חלקי הניילון, ולאפשר פתיחה מהירה של הכרית בעת ההפעלה.
התפתחות השימוש בכריות אוויר
על כרית האוויר נרשם לראשונה פטנט בארצות הברית ב-1953 על ידי ג'ון וו. הטריק, מהנדס תעשייה בגמלאות, לאחר תאונה שעבר עם אשתו וביתו הצעירה, בשנת 1952. בשנת 1965 קודם רעיון כריות האוויר ביפן על ידי יאסו סאבורו קובורי ומשם, עם ההתעוררות במודעות ציבורית בדבר בטיחות הרכבים, עבר ההתעניינות בנושא חזרה לארצות הברית.
עד שנות השבעים לא שולב המוצר החדש במכוניות. הקונגרס בארצות הברית חוקק חוק המחייב שילוב כריות אוויר ברכבים משנת 1972. אולם יצרני המכוניות שכנעו את הקונגרס שהדבר בלתי אפשרי ומועד השילוב נדחה פעם אחר פעם. ב-1971 החלה פורד בניסויים על מנת לשלבו ברכביה. ג'נרל מוטורס הצטרפה שנתיים מאוחר יותר. שתי החברות בנו ציי רכב ניסיוניים לאמצעי הבטיחות החדש. כריות האוויר נתפסו בתחילה כאמצעי תחליפי לחגורות בטיחות. ברכבים בהם הן הותקנו הוסרו חגורות הבטיחות. לאחר שנגרמו התנפחויות שווא ואף מספר מקרי מוות, הופסק הייצור. באמצע שנות ה-70 הוחלט בארצות הברית להמיר את החובה להתקין כריות אוויר במכוניות לחובה להציע כריות אוויר למעוניינים בו בתוספת מחיר.
בשנת 1979 שקלו במשרד התחבורה לחייב התקנת כריות אוויר במכוניות, אולם מפאת היות כריות האוויר עדיין בשלבי פיתוח, החליטו נגד חיוב ההתקנה.
דיימלר-בנץ הייתה החברה הראשונה לשלב כריות אוויר במכוניות. אלו הותקנו מול הנהג בלבד, והותקנו בנוסף לחגורת הבטיחות. לאחר שגם יצרנים אירופאים נכנסו לתמונה, בשנות השמונים, והופנם הצורך בכריות אוויר כאמצעי משלים לחגורות בטיחות, הפכה כרית האוויר לפריט חובה בארצות הברית בשנת 1989, למעט כלי רכב בהם הותקנו חגורות בטיחות אוטומטיות (שחוגרות אוטומטית את הנהג והנוסע). החל מדגמי 1990 התקינה קרייזלר כריות אוויר בצד הנהג בכל המכוניות שלה. פורד התקינה באותה עת כריות אוויר בחלק מדגמי היוקרה שלה והבטיחה לשלב כריות אוויר בכל מכוניותיה, בצד הנהג ובצד הנוסע הקדמי, באמצע שנות ה-90. באוקטובר 1990 הודיעה גם ג'נרל מוטורס על כוונתה לשלב כריות אוויר בכל רכביה. מ-1998 הפכו כריות אוויר קדמיות לפריט חובה בכל רכב בארצות הברית.
קארימבו
קארימבו (בפורטוגזית: carimbó) הוא סגנון ריקוד מסורתי שמקורו במדינת פארה שבצפון ברזיל. זהו ריקוד תוסס ואנרגטי המתאפיין בעבודת הרגליים המהירה והמורכבת שלו, כמו גם בשימוש בכלי הקשה ובשירה. הריקוד הוא חלק מהזהות התרבותית של תושבי פארה, והוא מבוצע לעיתים קרובות בחגיגות ופסטיבלים ברחבי האזור.
היסטוריה
מקורותיו של ריקוד הקארימבו אינם מתועדים היטב, אך מאמינים שהוא התפתח מסגנונות הריקוד של העמים הילידים של אזור האמזונאס.