cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תומאס הרברט
חיים אישיים
תומאס הרברט נפטר בקולומבוס, אוהיו, ב-26 באוקטובר 1974, יומיים לפני יום הולדתו ה-80. הוא נטמן בבית הקברות לייק ויו שבקליבלנד.
בנו, ג'ון הרברט, היה הגזבר של אוהיו בשנים 1963–1971, וניסה להתמודד על משרת התובע הכללי של אוהיו ב-1970.
Ceremony: Remixes & Rarities
Ceremony: Remixes & Rarities הוא אלבום אוסף משנת 2003 מאת להקת סנטנה, באלבום זה מספר גרסאות רמיקסים לשירים מאלבומים קודמים.
איידס בסנגל
מחלת האיידס החלה להתפשט בסנגל באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20, ומקרה ראשון אובחן בשנת 1986. תגובתה של ממשלת סנגל להתפשטות האיידס הייתה מהירה. בניגוד למדינות רבות בהן אבד זמן רב, וקופחו חיי אדם בעקבות הכחשות הממשל, סנגל ביססה תוכנית לאומית למאבק באיידס בשם SIDA (שם המחלה בצרפתית). עוד מימיה הראשונים ננקטו בתוכנית אמצעים משמעותיים למניעת הדבקות בנגיף בהם: קידום השימוש בקונדומים, שיתוף פעולה בין מנהיגי המדינה ומנהיגי הדת, סקרים מחוזיים לקביעת אזורי סיכון וקביעת התפשטות המגפה, ייעוץ ובדיקה חסויים לאזרחים, התייחסות לעוסקים בזנות כקבוצת סיכון ושילוב לימודים על הנגיף בתוכנית החינוך. תהליך הדרגתי זה הוביל לכך ששכיחות המחלה בסנגל היא הנמוכה ביותר באפריקה שמדרום לסהרה.
אפידמיולוגיה
על פי הערכת סוכנות האו"ם לטיפול באיידס (UNAIDS), כ-1% מתושבי סנגל הם נשאי HIV. עם זאת, בקרב העוסקים בזנות, שכיחות הנגיף עומד על כ-19.4% ובקרב גברים המקיימים יחסי מין עם גברים כ- 21.5%. באזור הדרום, בחבל קסמאנס אשר ידוע כאזור עימות וכאזור נחשל יותר יש כ-2.2% נשאים וחולים.
שיעור הנשאים הזוכים לטיפול רפואי באיידס עלה מ-26% בשנת 2004 ל-56% בשנת 2007. כאחת המדינות העניות ביותר בעולם, עם תמ"ג לנפש של כ-1,936 דולר בשנה, סנגל מתקשה להעניק טיפול הולם לכל הנשאים וכ-2,600 אנשים מתים מאיידס מדי שנה בסנגל.
התמודדות עם הנגיף
את סיפור ההצלחה הסנגלי בהתמודדות עם הנגיף ניתן ליחס לשילוב בין כמה פקטורים מרכזיים הכוללים ראשית כל הנהגה פוליטית חזקה ומשטר יציב, אשר מוביל את המאבק תוך תעדוף רשמי והקצאת משאבים לצעדי המניעה השונים, פיקוח, והבטחת מימוש התוכניות ואסטרטגיית התמודדות מקיפה החולשת על מערכת החינוך, הבריאות והתקשורת. דוגמה מרכזית להערכה העולמית אשר מקבלת ממשלת סנגל בדבר טיפולה בנגיף היא הפרס אותו קיבל הנשיא לשעבר עאבדו דיוף (Abdou Diouf) בשנת 1998 מארגון ה- SWAA (ארגון נשים ומאבק באיידס באפריקה). בנוסף לממשל, מעורבים במידה רבה מנהיגים מוסלמיים (ומנהיגים דתיים אחרים), משלב מוקדם של המגפה, מטעמים של שמרנות תרבותית ודתית. בנוסף לכל אלה תרומתם של ארגונים לא ממשלתיים: Alliance, UNAIDS (הארגון למלחמה באיידס של האו"ם) וה- USAID (הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי), תורמים רבות למיגור הנגיף בקרב האוכלוסייה הכללית ובקרב אוכלוסיות ספציפיות.
התמודדות בתחום הדתי
למעלה מ-90% מאוכלוסיית סנגל היא מוסלמית והיתר ברובו נוצרי. עוד מתחילת המאבק המאורגן במחלה, שולבו מנהיגי הדת בקמפיינים ובמסעות ההסברה בנושאי יחסי מין מוגנים, הימנעות מסמים ואלכוהול, ועודדו התנהגויות אשר מפחיתות את סיכויי ההדבקות במחלה. בשנת 1995 נוסדה הוועדה הלאומית, אשר ביססה את השותפות בין נותני השירותים הרפואיים ובין כוהני הדת הנוצרים והמוסלמיים. מנהיגים מוסלמיים בפרט עמדו ועודם עומדים בחזית המאבק הלאומי, ומטיפים בנושאי הישמרות מן המחלה והנגיף במסגדים ובמסגרות חינוכיות שונות. הן הארגונים הנוצריים והן הארגונים המוסלמיים מספקים שירותים רפואיים ופסיכולוגיים ומקדמים ערכים של סובלנות. בהקשר זה יש לומר שלמרות קידום ערכי הסובלנות, הומוסקסואליות עדיין נחשבת טאבו על ידי הדת המוסלמית וכך גם בסנגל, "התנהגותם" של ההומוסקסואלים נחשבת מתירנית ולטענת כהני הדת פוגעת במאמצי ריסון המגפה.
לדת ולתרבות המוסלמית בסנגל יש קשר ישיר להצלחה בבלימת המגפה. בראש ובראשונה הרוב המוחלט מהמוסלמים בסנגל נימולים, דבר הנחשב כמפחית באופן משמעותי את הסיכויים להדבק במחלת מין כלשהי לרבות ה-HIV. מעבר לכך, האסלאם בהסתמך על הקוראן מגנה מתירנות מינית ומעודד התנזרות לפני הנישואין (בעיקר אצל נשים). התנהגות זו נחשבת למפחיתת סיכון ומפחיתה את סיכוייהן של נשים להדבק בנגיף. אישה בסנגל נישאת לבעלה בראשית שנות ה-20 לחייה, ורק עמו תקיים יחסי מין, על פי הנורמות המוסלמיות. גברים לעומת זאת חיים בפוליגמיה לאחר הנישואים, דבר אשר גורם להם גם עוד בטרם הנישואין לצאת עם נשים במקביל, דבר אשר נחשב כמובן להתנהגות מסכנת. מנהיגי הדת המוסלמים מעודדים שימוש בקונדומים כאמצעי הגנה מפני נגיף ה HIV (גם בתוך מסגרת הנישואין אם יש בכך צורך), ובכך מפחיתים את סיכויי ההדבקות למרות ההתנהגות היחסית מתירנית של הגברים לפני נישואיהם. לאחר הנישואים קיום יחסים מחוץ למסגרת אסורים בהחלט, ולכן הסיכוי להדבק בנגיף יורד באופן משמעותי.
דוגמאות להתמודדות בתחום הרפואה
הממשל, בעקבות המלצת הארגונים הבינלאומיים הורה על יצירת בנק דם "בטוח" על ידי סריקה ובדיקה של מנות הדם נגד מחלות מין שונות, צהבת ונגיף האיידס. בנוסף, שיתוף הפעולה תרם לאספקת ציוד מתאים והכשרה אישית של עובדי הרפואה בכל בנקי- הדם האזוריים והארציים. עוד בתחום הרפואה, מתקיים רישום קפדני של כל העוסקים בזנות ובתוך כך גם בדיקות תקופתיות מחייבות לאותם העובדים. הזנות חוקית בסנגל, אך עובד אשר מאובחן כנושא בנגיף (או חולה במחלת מין אחרת), אינו רשאי להמשיך לעבוד בתחום.
מראשית התפרצות הנגיף עד לשנת 2001 (פעם אחרונה שהנושא נבדק) המחיר הממוצע של תרופות בסיסיות לטיפול באיידס ירד בכ-90% והתקציב הלאומי לרכישתן הכפיל את עצמו.
דרכי ההתמודדות בתחום החינוכי הסברתי
מערכת החינוך של סנגל שילבה שיעורי חובה של חינוך מיני בבתי הספר התיכוניים ותחה תוכנית לימודים ממלכתית בנושא בריאות, תכנון המשפחה וחינוך מיני בדגש על מניעת איידס. התוכנית מושתת על מודלים הסברתיים ברורים, המדגימים את הקשר בין איידס למחלות מין נוספות, ויחסי מין בלתי מוגנים. בנוסף יש פרויקטים של הסברה והעלאת מודעות בקרב קבוצות סיכון, אשר בהם התלמידים לוקחים חלק פעיל.
הממשלה והארגונים הלאומיים משתמשים בגופים חברתיים דוגמת קבוצות ספורט, איגודים תרבותיים וקבוצות נשים כדי להפיץ חומר הסברה בנושא מניעת האיידס.
במהלך השנים נוצרו מרכזים קהילתיים לנוער בהם בא לידי ביטוי שיטת החינוך בשם "חינוך בין חברים" (Peer Education), שבה צעירים מחנכים אחד את השני בנושא האיידס. היתרון הגדול בשיטה זו שהיא מצליחה להתמודד עם הקושי שיש בקרב בני נוער לקיים שיח פתוח עם המבוגרים בנושאי מיניות. שיטה זו נעשית גם בקרב נשים.
התקשורת בסנגל היא חופשית ועם זאת התגייסה למאבק באיידס. הטלוויזיה, הקולנוע, התיאטראות, המוזיקה, והעיתונות משמשים להעברת מסרים הקשורים למאבק באיידס. רבים מהעיתונאים משתתפים באופן פעיל ועקבי יחד עם המנהיגים הפוליטיים והדתיים בכנסים בנושאי העלאת מודעות ומניעה של המגפה.
קידום השימוש בקונדומים הוא קמפיין נרחב ומצליח במיוחד בסנגל. חלוקת מיליוני קונדומים מתבצעת הן על ידי הממשלה (בתוכניות ייעודיות) והן על ידי ארגונים חברתיים- הקונדומים מחולקים לאוכלוסייה בכלל, אך בעיקר בקרב קבוצות הסיכון הגבוהה כגון עובדי ענף הזנות, פציינטים בעלי מחלות מין מדבקות, נוער והצבא. כיום בסנגל יש שימוש של למעלה מ-80% בקונדומים בקרב הגברים, ביחס ל-0% בעת התפרצות המגפה, ובענף הזנות, למעלה מ-99% מדווחות על שימוש בקונדום.
התערבותם של הארגונים הבינלאומיים
תרומתם הגדולה של הארגונים הבינלאומיים היא ראשית כל בכך שהם מעורבים בכל הנעשה במאבק בנגיף הן מבחינת התקציבים (באופן משמעותי) והן ברמת הפעולה בשטח, דוגמת חלוקת הקונדומים ואמצעי המניעה השונים לאוכלוסייה, הקמת מרכזי הסברה ומרכזים רפואיים הן באזורים העירוניים והן באזורים הכפריים. הארגונים הבינלאומיים מספקים ידע נרחב בנושא הנגיף לממשל ולגורמים הנוספים, ובכך מובילים ליצירת דרכי התמודדות פרקטיות וטובות כל העת.
מלבד הארגונים היודעים והמוכרים דוגמת ה- UNAIDS (של האו"ם) וה-USAID (של ארצות הברית), קיימים ארגונים חשובים נוספים המהווים חלק אינטגרלי במאבק נגד האיידס בסנגל.
ארגון Alliance (ארגון בין ממשלתי התומך במאבקים נגד מאבק האיידס במדינות מתפתחות) משמש כארגון גג לפרויקט המאבק הלאומי הסנגלי (ANCS), הארגון הוקם בשנת 1991, בעקבות דיון מתמשך בקרב ארגונים בין ממשלתיים וארגוני תרומה בינלאומיים על "כיצד לתרום יותר לחברות מתפתחות במאבק המתמשך באיידס", כאשר הוא מתחיל את פעולתו הרשמית בשנת 1993. האסטרטגיה של הארגון מתמקדת ביצירת מבנים וספקי שירות רפואי, שיפור איכות מתן השירות, חינוך בנושא המחלה ומניעתה והשפעה על מדינות בעניין הקצאת תקציבים למאבק במחלה ובנגיף. ההצלחה בולטת לעין עד מאוד בסנגל, כאשר אנו רואים את שיתוף הפעולה ההדוק בין הארגון והמדינה.
הארגון החל את פעולתו בסנגל בשנת 1995, מאז ועד היום שיתוף הפעולה רק הולך ומתהדק וידוע ברמת ואיכות הפעילות הקהילתית הנעשית, היכולת הארגונית, המקצועית וההתפתחות התמידית תוך כדי ראייה קדימה. דוגמאות להישגיו הבולטים של הארגון הם (נתונים משנת 2009): הארגון הגיע ל-118,853 אלף אנשים דרך פעילויות הקשורות למניעה, סיפק ייעוץ הנוגע לבדיקות איידס ל-136,211 אנשים ברחבי מרכזי הבדיקה השונים, הגיע ל-1,735 מנהיגים ומקבלי החלטות בעזרת שכנוע, הסברה וכדומה.
ארגון חשוב נוסף הוא ה- FCFA (הקרן הגלובאלית למלחמה באיידס, מלריה ושחפת) תרם השנה לסנגל 50 מיליארד פרנק מערב אפריקאי (מעל ל-100 מיליון דולר). כאשר 80% מיועדים למלחמה באיידס ו-20% מיועדים לתגבור וחיזוק המערכת הרפואית כולה. במהלך העשור האחרון קיבלה סנגל מהארגון למעלה מ-200 מיליון דולר.
סיבות סביבתיות
קבוצות של מהגרי עבודה בכל העולם נחשבות קבוצות סיכון עקב תנאי החיים הקשים, העוני, הפשיעה ושאר התופעות הלוואי. סנגל היא מדינה ענייה יחסית במשאבי טבע, יש בה מחסור במקומות עבודה, אין בה תעשייה מפותחת ולכן אינה מושכת קבוצות מהגרים אשר עלולות להעלות את רמת ההידבקות.
סיכום עם מבט לעתיד
אסטרטגיית המניעה של ממשלת סנגל ממשיכה להדגיש את השילוב הראוי בין הסקטורים הפרטיים, הדתיים, האזרחיים והממשלתיים במלחמה נגד התפשטות הנגיף. האסטרטגיה שמה דגש על החולים והנשאים עצמם, ורותמת אותם למאבק. כמו כן, בעתיד הנראה לעין, תמשיך להינתן עדיפות תקציבית לבדיקה וסריקת תרומות הדם, בדיקת מחלות מין בקרב האוכלוסייה ובדיקת נשים הרות. בנוסף, ארגון ה-ANCS (ארגון המאבק הלאומי הסנגלי), בשילוב עם ארגון Alliance ייסדו תוכנית לחמש השנים הקרובות שמטרותיה הן: הפחתת שיעור ההדבקות החדשות, שיפור רמת החיים של חולים, נשאים ומשפחותיהם, שיפור הניהול והתיאום בפרויקט עצמו, וחיזוק המוסדות החברתיים אשר לוקחים חלק במאבק במטרה שיגיעו לכל חלקי החברה (דמוגרפית וגאוגרפית).
כמה נתונים אשר משקפים את השאיפות העתידיות (תוכנית חומש החל משנת 2010) של הארגונים והמדינה: יותר מ-688,342 איש אשר יעברו בדיקת איידס, כ- 8937 חולים ונשאים יקבלו תמיכה פסיכולוגית, 234 מבנים אשר מספקים שירות רפואי ישופצו ויצוידו מחדש, לגייס יותר מ-100 אחיות וסייעות חדשות, הציפייה היא להגיע הן במודעות והן ברמת הבדיקה הפיזית לכ- 12,905 עובדי ענף הזנות.
אברהם בן דור
אברהם (דולק) בן דור לבית ברודנר (28 בינואר 1915 - 23 בדצמבר 1987) היה איש צבא, החל את דרכו במשטרת היישובים העבריים באזור הצפון ופעל רבות בתחום ההגנה המרחבית. היה מפקד עמק יזרעאל ואחר כך במסגרת ארגון ההגנה פיקד על נפת "לוי". עם פרוץ מלחמת העצמאות מונה למפקד גדוד בחטיבת גולני. בתפקידו האחרון בצבא שימש כראש הג"א. לאחר פרישתו מצה"ל מונה למנהל מחוז הצפון במשרד השיכון.
ביוגרפיה
אברהם (דולק) בן דור לבית ברודנר, נולד בשנת 1915 בווינה - אוסטריה. אימו, פרידה (שולמית), נפטרה בלידה, אביו נישא בשנית והמשפחה עברה לפולין לכפר באזור העיר לבוב.
אברהם התחנך בבית סבו. בגיל 13, עם סיום לימודיו בבית הספר היסודי, עבר ללמוד בפנימייה בבית ספר תיכון מקצועי בלבוב. בלבוב הצטרף אברהם לתנועה הציונית החלוצית "השומר הצעיר" ובשנת 1935 עלה ארצה כחלוץ עם קבוצת חברים אשר הקימה את כפר החורש. בשנת 1937 נכנס לשירות במשטרת היישובים העבריים ועד להקמת צה"ל שירת במקביל בהגנה ובנוטרות.
בשנת 1942 נישא אברהם לדבורה חברת קיבוץ רמת דוד והם עברו להתגורר בקיבוץ. בשנת 1943 נולד בנם אהוד (לימים מפקד הלוחמה האלקטרונית בחיל הקשר בדרגת אל"ם) ובשנת 1948 בתם שולמית. עם סיום מלחמת העצמאות עברה המשפחה להתגורר בחיפה.
שירות בנוטרות ובהגנה
בן דור התגייס לנוטרות ב-1937 ועבר קורס ראשוני בכפר החורש. ב-1939 נשלח לקורס נוטרים ולאחר מכן לקורס מ"כים של ההגנה תחת פיקודם של יהושע גלוברמן, יצחק דובנו, יגאל ידין ויצחק פונדק. בסיום הקורס מונה בן-דור כאחראי על המשמר הנע (מ"ן) של קיבוץ שריד, גם מטעם ההגנה וגם מטעם המשטרה הבריטית. ארגון ההגנה היה זה שפיקד על הנוטרים וניצל את הכוחות ואת נשקם לפעילויותיו השונות בהגנה ובהתיישבות. ב-1942 ערכה ההגנה קורס מ"כים בכיסוי של קורס נוטרות, מפקד הקורס היה יגאל ידין ובן-דור שימש בו כמדריך. עקב החשש מפלישת הגרמנים לארץ, הקצינים הבריטיים נטו להעלים עין מאימוני ההגנה, עובדה אשר נוצלה על ידי ההגנה לריכוז קורסים ולימוד כלי נשק חדשים. ב-1943 מונה בן-דור למפקד חבל נהלל מטעם ההגנה ובאותה תקופה השתתף כמדריך בכמה מחזורים של קורסי מ"כים. בתקופה זו היה בן-דור אחראי גם על הדרכת הנוטרים בכל נפת יזרעאל וכחלק מתפקידו קשר יחסי ידידות עם הקצינים הבריטיים. ב-1945 מונה כמדריך בקורס מ"מים בג'וערה בפיקודו של יגאל ידין. משנת 1945 עד 1946 שרת בהגנה כמדריך נפתי . ב-1946 עזב בן-דור את ההגנה וחזר לקיבוץ, אולם כבר לאחר חצי שנה נקרא לוועדת הביטחון של חבר הקבוצות ומונה כחבר בוועדה. תפקידו העיקרי היה בסיוע לעליית היישובים החדשים בנגב - אורים וצאלים . בשנת 1947 נקרא על ידי ההגנה לחזור ומונה למפקד נפת לוי (היא נפת העמקים ואחת מארבע הנפות של חטיבת גולני).
שירות צבאי
עם הקמת צה"ל, התגייס אברהם בדרגת רס"ן לחטיבת גולני כמפקד גדוד "יזרעאל" של החטיבה (לימים קיבל הגדוד את מספרו - 113). גדוד 113 השתתף בקרבות לכיבוש מגדל העמק, הכפרים הערביים באזור נצרת, הגנה על משמר העמק מהתקפות צבא קאוקג'י וקרבות באזור ואדי עארה.
בשנת 1950 סיים קורס מפקדי גדודים וביצע שורה של תפקידים פיקודיים ותפקידי מטה: ראש מטה בחטיבה 9 - חטיבת עודד, קצין שלישות פיקוד צפון, וב-1954 סגן מפקד חטיבה 2 - חטיבת כרמלי.
ב-1957 סיים אברהם קורס פו"ם בבית הספר לפיקוד ומטה של צה"ל. ב-1960 מונה למפקד הגנה מרחבית בצפון הארץ. ב-1961 הועלה לדרגת אלוף-משנה וב-1963 החליף את אל"ם יחזקאל פנט ומונה לראש הג"א במטה הכללי.
לימים סיכם בן דור את תקופתו בהג"א במילים אלו: במלחמת ששת הימים גויס בן דור למילואים בתפקיד ראש מל"ח (משק לשעת חירום) בפיקוד צפון.
קריירה אזרחית
בשנת 1964, על פי בקשתו של שר השיכון - יוסף אלמוגי מהרמטכ"ל יצחק רבין, שוחרר אברהם מצה"ל ומונה למנהל מחוז הצפון במשרד השיכון, תפקיד בו שרת עד צאתו לגמלאות ב-1979. על פועלו בבניין הגליל הוענקו לו תארים של יקיר העיר צפת, יקיר העיר נצרת עילית והיקיר הראשון של העיר כרמיאל, אשר את בנייתה ליווה מאז יומה הראשון.
מ-1979 כיהן אברהם כמנהל פרויקט שיקום השכונות בטירת הכרמל.
FESPACO
פסטיבל הטלוויזיה והקולנוע הפאן-אפריקאי בוואגאדוגו (באנגלית: Panafrican Film and Television Festival of Ouagadougou; בצרפתית: Festival panafricain du cinéma et de la télévision de Ouagadougou ובראשי תיבות: FESPACO) הוא פסטיבל סרטים המתקיים בבורקינה פאסו, בוואגאדוגו, שם מבוסס הארגון. הפסטיבל מקבל רק סרטים על ידי יוצרים אפריקאים, ואשר הופקו בעיקר באפריקה. FESPACO נערך במהלך שבועיים בחודש מרץ. ערב הפתיחה של הפסטיבל נערך ב- Stade du 4-Août, האצטדיון הלאומי.
ייסוד
הפסטיבל נוסד בשנת 1969, ונקרא תחילה "פסטיבל הטלוויזיה והקולנוע הפאן-אפריקאי בוואגאדוגו". הוא התפתח מאז לפסטיבל בינלאומי מוכר. בין מייסדי הפסטיבל היה אלימטה סלמברה, שר התרבות של ממשלת בורקינה פאסו משנת 1987 ועד 1991. מאז השנה השלישית של הפסטיבל, בשנת 1972, הוא מוכר בשם FESPACO, ראשי התיבות של השם המלא הרשמי, שהוא בצרפתית, Festival pan-Africain du cinema et de la television de Ouagadougou. ב-7 בינואר 1972, FESPACO הוכר רשמית כמוסד על ידי צו ממשלתי. מטה הארגון וטקס הפרסים של FESPACO ממוקמים בוואגאדוגו, בירת בורקינה פאסו.
בשנת 1972 הזוכה הראשון בפרס הסרט הטוב ביותר היה Le Wazzou Polygame של אומארו גאנדה מניז'ר. מאז, פרס הסרט הטוב ביותר הוענק לבמאים מקמרון, מרוקו, מאלי, חוף השנהב, אלג'יריה, בורקינה פאסו, גאנה והרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
התפתחות הפסטיבל משנת 1969 עד 2017
כשנוסד הפסטיבל בשנת 1969, היה בו ייצוג מחמש מדינות אפריקאיות: וולטה העליונה (בורקינה פאסו), קמרון, חוף השנהב, ניז'ר וסנגל, ושתי מדינות אירופאיות: צרפת והולנד. הוקרנו בסך הכל 23 סרטים. בשנה השנייה, השתתפו תשע מדינות אפריקאיות, כשהצטרפו אלג'יריה, תוניסיה, גינאה, מאלי, וגאנה, והוקרנו סך של 40 סרטים. בשנת 1983, כלל הפסטיבל את MICA (le Marche International du Cinema et de la television Africaine), סוכנות בינלאומית לשיווק קולנוע אפריקאי.
מ-1985 ואילך, הפסטיבל אימץ נושאים מרכזיים לכל אירוע, החל מ"קולנוע, בני אדם, ושחרור", וב-2007 "השחקן שביצירה וקידום סרטים אפריקאים".
ככל שהפסטיבל יצר לעצמו שם, כך גם הצטרפו חוסים וגדלו התקציבים. בין המדינות שתומכות בפסטיבל: בורקינה פאסו, דנמרק, פינלנד, צרפת, גרמניה, הולנד, שוודיה, הרפובליקה העממית של סין. ארגונים תורמים כוללים את AIF (ACCT), PNUD, אונסק"ו, יוניצ"ף, האיחוד האירופי ו-Africalia. בשל ההכרה הבינלאומית לה הוא זוכה, FESPACO מאפשר ליוצרים אפריקאים לקדם את עבודותיהם ולשווק אותם בשוק הבינלאומי, וכן גם לתרום לפיתוח מוצרים וחברות בתעשייה האפריקאית.
מזכ"לי FESPACO מאז 1972 הם לואיס טומביאנו, מ-1972 עד 1982; אלימטה סלמברה, משנת 1982 ל-1984; פיליפ סבאדוגו, מ-1984 עד 1996, באבא האמה, בין השנים 1996 ל-2008, מישל ואדראוגו, מ-2008 עד 2014, וארדיומה סומה, מאז 2014.
פרסים
הפרס היוקרתי ביותר של הפסטיבל הוא "Étalon deYennenga", הסוס של יננגה, הנסיכה המיתולוגית, אם  ומייסדת האימפריה של העם המוסי של בורקינה פאסו. הפרס מוענק לסרט האפריקאי המציג באופן הטוב ביותר את"המציאות האפריקאית".
פרסים מיוחדים נוספים כוללים את פרס ואמארו גאנדה, עבור סרט הביכורים הטוב ביותר, ופרס פול רובסון לסרט הטוב ביותר של במאי בתפוצה האפריקאית - על שם השחקן, זמר, ופעיל זכויות אזרח האפריקאי-אמריקאי מהמאה ה-20).
רונה סלע
רונה סלע היא אוצרת וחוקרת של היסטוריה ואמנות חזותית ומומחית לתולדות הצילום הישראלי. אצרה תערוכות רבות במוזיאונים וגלריות וכתבה מאמרים, קטלוגים, וספרים רבים, בעיקר בתחום צילום ישראלי.
ביוגרפיה
כאוצרת במוזיאונים הייתה סלע האוצרת הראשית של מוזיאון העיר חיפה ואוצרת הצילום של מוזיאון תל אביב לאמנות. סלע התמקדה בהצגת אמנים בינלאומיים כמו לורנה סימפסון, אנדרה סרנו, סינדי שרמן, רוברט מייפלת'ורפ, ווילי דוהרטי, קתרין יאס וסטיבן פיפן, שסימנו את המהפך שחל בצילום משנות השבעים של המאה העשרים ואת העיסוק החברתי והפוליטי בצילום פוסטמודרני, מגמה שלא הוצגה עד אז במוזיאון.
חוץ מעבודתה כאוצרת וחוקרת עצמאית יזמה שני פרויקטים בתחום הצילום ותולדות הצילום בארץ: הספרייה הראשונה המוקדשת לצילום מקומי בבית אבי חי בירושלים, ועמותת המרכז למחקר ושימור של צילום מקומי שהוקמה ב-2002.
סלע גם עוסקת בהוראה ובין השאר לימדה באוניברסיטת תל אביב, בבצלאל, ובמכללת הדסה. מתגוררת ברמת השרון.
Looted and Hidden - Palestinian Archives in Israel
ב-2017 הציגה סלע את הסרט "Looted and Hidden - Palestinian Archives in Israel" המבוסס על חומרי ארכיון, ומחקר רב שנים כולל ראיונות עומק עם הדמויות המגולמות בסרט. הסרט, שהוקרן לראשונה במוזיאון תל אביב, חושף צילומים נדירים מארכיון הסרטים והצילומים הפלסטיני המתעד עשרות שנים של היסטוריה פלסטינית בארץ – עוד מלפני ה-48 וגם לאחר הנכבה. רובו ככולו של הארכיון נבזז והוסתר מעיני הציבור משנת 1982, עת פלש הצבא הישראלי למשרדי אש״ף בביירות. תמלילי הראיונות עובדו למונולוגים או למכתבים אישיים ומגוללים את סיפור הארכיונים. הסרט מתמקד בעיקר ביצירה הקולנועית שנוצרה במוסד לקולנוע וביחידה לתרבות ולאמנות. הסרט, הראשון המוקדש לנושא, אף עוקב אחר מעשה הביזה ואחר כללי הניהול של ישראל בשליטה בארכיונים הפלסטינים.
מה שניכר בעבודתה מרובת השנים של סלע, ובסרט הזה בפרט, הוא שימת הדגש המרכזי על האלמנטים הוויזואליים. כחוקרת תרבות חזותית, היא מעידה על עצמה כי היא "מבינה את החשיבות של הדמויים הוויזואליים בבניית תודעה וזהות לאומיות, והחשיבות של התרבות וההיסטוריה לכל חברה".
הבית בקצה הרחוב
הבית בקצה הרחוב (באנגלית: House at the End of the Street) הוא סרט מתח פסיכולוגי אמריקאי, אשר בוים על ידי מארק טונדראי. תסריטו נכתב על ידי דייוויד לואקה וג'ונתן מוסטו. הסרט יצא לאקרנים ב-21 בספטמבר 2012, בהפצתה של פילם ניישן אנטרטיינמנט.
אף על פי שצילומי הסרט הסתיימו בשנת 2010, רלטיביטי מדיה לא אפשרו את הקרנת הסרט בבתי הקולנוע עד 2012.
עלילה
שרה קאסידי שעובדת בענף הרפואה (אליזבת שו) ובתה בת השבע עשרה (ג'ניפר לורנס), עוברות לשכונה חדשה בפרברים בעיר נידחת, כמה מטרים מבית בו התרחש רצח זוג הורים על ידי בתם קארי-אן (אווה לינק). בתם של הנרצחים נעלמה בפתאומיות, אבל אחיה, ריאן, עוד חי בבית בו קרה הרצח.
כאשר ריאן פוגש את אליסה קאסידי הוא מנסה ליצור ביניהם אינטראקציה והיא בתגובה, נרתעת ומנסה לשכוח אותו מפאת זאת ששמעה כי הוא אחיה של קארי-אן. לבסוף, נקלעת אליסיה לתוך כל הסיפור וככל שהזמן עובר היא מגלה מה קרה באמת באותו ערב הרצח ומה עלה בגורלה של קארי-אן.
הפקה
במקור, צילומי הסרט היו צריכים להתחיל כבר בשנת 2003, בבימוים של ריצ'רד קלי וג'ונתן מוסטו. מסיבה לא ברורה נדחו צילומי הסרט ב-9 שנים, עד שנת 2010. בשנהזט הוכרז כי הבמאי החדש של הסרט יהיה מארק ונדראי.
הצילומים החלו ב-2 באוגוסט 2010 עד ה-3 בספטמבר 2010, בכמה מקומות באונטריו.
הוצאה
הסרט היה צריך לצאת לאקרנים כבר בפברואר 2012, אך לבסוף נדחה ויצא שבעה חודשים לאחר מכן. בארצות הברית וקנדה יצא הסרט לאקרנים ב-21 בספטמבר 2012. בשוודיה יצא הסרט לאקרנים ב-30 בינואר 2013, ובספרד ב-28 באוגוסט 2013.
הדי וי די של הסרט יצא ב-8 בינואר 2013, בגרסה רגילה ובגרסת בלו ריי.
קייטלין סנדנו
קייטלין סנדנו (באנגלית: Kaitlin Shea Sandeno; נולדה ב-13 במרץ 1983) היא שחיינית-עבר אמריקאית. היא אלופה אולימפית (אתונה 2004), אלופת עולם (מונטריאול 2005) ושיאנית עולם (2004–2006) במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי ואלופת עולם לבריכת 25 מטר (אינדיאנפוליס 2004) במשחים ל-400 מטר חופשי, ל-200 מטר פרפר ול-400 מטר מעורב אישי.
ביוגרפיה
סנדנו נולדה וגדלה במישן וייחו, קליפורניה. היא למדה באוניברסיטת דרום קליפורניה.
אלופת אמריקה
ב שנערכו בויניפג, קנדה בשנת 1999 זכתה סנדנו בשתי מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:10.74 דקות ובמשחה ל-800 מטר חופשי בשיא משחקים חדש של 8:34.65 דקות.
מדליית ארד אולימפית
באולימפיאדת סידני (2000) זכתה סנדנו במדליית ארד במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:24.29 דקות, אחרי בת ארצה ברוק בנט שקבעה שיא אולימפי חדש של 8:19.67 דקות ויאנה קלוצ'קובה מאוקראינה (8:22.66 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:41.03 דקות, בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 4:40.89 דקות ובמקום שישי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:08.81 דקות.
מדליות ארד באליפות עולם
באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן ביולי 2001 היא זכתה בשתי מדליות ארד, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:08.52 דקות, אחרי פטריה תומאס מאוסטרליה שקבעה שיא אליפות חדש של 2:06.73 דקות ואניקה מלהורן מגרמניה (2:06.97 דקות) ובמשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:31.45 דקות, אחרי האנה שטוקבאואר מגרמניה (8:24.66 דקות) ובת ארצה דיאנה מונז (8:28.84 דקות).
אלופה אולימפית ושיאנית עולם
באולימפיאדת אתונה (2004) זכתה סנדנו ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי ביחד עם נטלי קוגלין, קרלי פייפר ודנה ולמר בשיא עולם חדש של 7:53.42 דקות, שיפור לשיא הוותיק בן 17 השנים של מזרח גרמניה (7:55.47 דקות), לפני הרפובליקה העממית של סין (7:55.97 דקות) וגרמניה (7:57.37 דקות), מדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי שיא אמריקה חדש של 4:34.95 דקות, אחרי יאנה קלוצ'קובה (4:34.83 דקות) ולפני חורחינה בארדץ' מארגנטינה (4:37.51 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:06.19 דקות, אחרי לור מנודו מצרפת (4:05.34 דקות) ואוטיליה ינדז'ייצ'אק מפולין (4:05.84 דקות).
אלופת עולם (בריכת 25 מטר)
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה באינדיאנפוליס, אינדיאנה באוקטובר 2004 היא זכתה ב-4 מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:02.01 דקות, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:06.95 דקות, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:30.12 דקות ובמשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:47.72 דקות.
אלופת עולם
באליפות העולם שנערכה במונטריאול, קנדה בסוף יולי 2005 היא זכתה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי ביחד עם נטלי קוגלין, קייטי הוף וויטני מאיירס בשיא אליפות חדש של 7:53.70 דקות, לפני אוסטרליה (7:54.06 דקות) והרפובליקה העממית של סין (7:57.29 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:40.85 דקות, אחרי קייטי הוף שקבעה שיא אליפות חדש של 4:36.07 דקות וקירסטי קובנטרי מזימבבואה (4:39.72 דקות).
2006
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בשאנגחאי, הרפובליקה העממית של סין באפריל 2006 היא זכתה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:10.79 דקות ומדליית ארד במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:49.16 דקות.
אלופת האוניברסיאדה
באוניברסיאדה שנערכה בבנגקוק, תאילנד באוגוסט 2007 היא זכתה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא משחקים חדש של 2:12.13 דקות, לפני יאנה קלוצ'קובה (2:13.15 דקות) ובמשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בשיא משחקים חדש נוסף של 7:57.87 דקות.
RTI
RTI (ראשי תיבות של: Run-Time Infrastructure) היא תווכה בתחום ההדמיה הממוחשבת אשר נדרשת כאשר מממשים ארכיטקטורת HLA (High Level Architecture). RTI היא המרכיב המרכזי והחשוב ב HLA. הוא מאפשר לקבוצה של שירותים ממוחשבים אשר נדרשים לתמוך בפדרציות (federates) כדי לאפשר להן לתאם פעילות והעברת מידע ביניהן בזמן ריצה. במובן אחר, RTI היא המימוש של ממשק ה-HLA אך אינה חלק מהגדרות הממשק עצמו.
מימושים מודרניים של HLA תואמים את הסטנדרטים IEEE 1516 ו\או HLA 1.3. מפרטים אלו אינם מכילים פרוטוקולי רשת עבור RTI. המימוש בעצמו "מחליט" על המפרט אותו הוא מגדיר. עקב כך תאימות בין גרסאות אינה מובנת מאליה אלא אם כן מצוינת בפירוש תמיכה עם מוצרים אחרים או גרסאות אחרות של המוצר.
הולט (טנק)
טנק הולט (באנגלית: Holt gas electric tank) היה האבטיפוס הראשון של טנק שנבנה בארצות הברית בשיתוף פעולה של חברת הולט (כיום קטרפילר) וחברת ג'נרל אלקטריק. הטנק נבנה בשנים 1917-1918 והיה היחיד מסוגו שנבנה בשל איטיותו וכושר התמרון הלקוי שלו. הטנק היה מיועד לשישה אנשי צוות: שני מקלענים, טען, תותחן, נהג ומפקד.
מבנה
מבנה הטנק היה מבוסס על מבנה טרקטור של חברת הולט ש"נמתח" לאורך ולרוחב.
בדומה לטנק הצרפתי סן שאמון, נעשה שימוש בהנעה היברידית טורית בה מנוע בנזין מקורר מים בן 4 צילינדרים בהספק 90 כוח סוס הניע גנרטור חשמלי שסיפק כוח לשני מנועים חשמליים שכל אחד מהם הניע אחד מזחלי הטנק.
מערכות ההנעה וההילוכים היו כבדות מכפי שתוכנן בתחילה, עובדה שהאטה את מהירותו של הטנק ופגעה בביצועי התמרון והטיפוס שלו, ולמעט אב הטיפוס היחיד לא יוצרו דגמים נוספים.
ידידתי פליקה
ידידתי פליקה (באנגלית: My Friend Flicka) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת סרט לכל המשפחה משנת 1943 בבימויו של הרולד שוסטר, עם רודי מקדואל, פרסטון פוסור וריטה ג'ונסון בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על ספר הילדים רב המכר "ידידתי פליקה" של מרי אוהרה משנת 1941.
ב-1956–1957 הופקה סדרת טלוויזיה "ידידתי פליקה" ב-39 פרקים ברשת CBS. ב-2006 הופק עיבוד מודרני בשם "פליקה" והמשך "פליקה 2" (2010).
תקציר העלילה
רוב מקלאולין (פרסטון פוסטר) ואשתו נל (ריטה ג'ונסון) הם בעלי חווה לגידול סוסי מוסטנג בשם "Goose Bar" בוויומינג. איתם גר בנם בן העשר, קן (רודי מקדואל). קן להוט אחרי הסוסים ורוצה שיהיה לו סייח שיוכל לאלף אותו. הוא מזניח את לימודי וציוניו גרועים. אביו גוער בו כל הזמן אך אמו רכה יותר ומנסה לשכנע את האב כי אם יהיה לקן סייח, הוא יקבל עליו אחריות וזה ישפר גם את התנהגותו ואת ציוניו.
איתם נמצאים בחווה גם העובד הראשי גאס (ג'יימס בל) עם בתו הקטנה הינדי (דיאנה הייל) והעובד טים (ג'ף קורי).
קן בוחר בסייחה בת שנה "פליקה" וגאס מסביר לו שהשם "פליקה" פירושו "ילדה קטנה" בשוודית. פליקה היא בתה של הסוסה "רוקט". רוקט היא צאצאית של סוס פרא בשם "אלבינו" שחדר לחווה והרביע מספר סוסות. רוקט אינה ממושמעת ופעמים רבות ברחה מהחווה עם פליקה תוך שבירת הגדרות. מגדל סוסי המרוץ צ'ארלי מגיע לחווה ובוחן את כושר ריצה של רוקט שמצליחה לדהור במהירות של 35 מיל בשעה. הוא רוכש אותה ב-500 דולר אך בעת המעבר היא משתוללת, נוגחת בשער החווה ושוברת את מפרקתה.
רוב מוכר את הסוסים צאצאי "אלבינו" אך קן מתחנן שישאיר את פליקה שאביה הוא סוס ההרבעה "באנר" שיותר נוח ורוב מסכים ומעביר את האחריות לקן.
קן מתחיל לאמן את פליקה הפראית לקול עקיצותיה ולגלוגה של הינדי. הוא נופל מספר פעמים אך מצליח להרגיע אותה. באחת הפעמים נפצעת פליקה מהגדר ומתפתח זיהום ברגלה.
קן נתקף בחום גבוה ורופא מוזעק. הגשם ממשיך ובלילה יוצא רוב לחסל את פליקה אבל אינו מסוגל. פומת ההרים מתכוננת לתקוף את רוב אבל פליקה מבחינה בה ומזהירה אותו בצהלתה. רוב מתעורר ויורה בפומה. הוא אסיר תודה לפליקה ומחליט לא לירות בה.
קן שומע את הירייה ובטוח שפליקה מתה. כעבור מספר ימים הוא מבריא ורוב וגאס מוליכים אותו להיפגש עם הפתעת חייו - פליקה הבריאה.
מלחמת האסיר-ואניר
במיתולוגיה הנורדית, מלחמת האסיר-ואניר הייתה סכסוך בין שתי קבוצות של ישויות שבסופו של דבר נגמר באיחוד של האסיר והואניר לפנתאון אחד. במיתולוגיה הנורדית אירוע זה משמעותי, וקיימים סברות בקרב חוקרים שלסיפורים אותנטיות היסטורית כלשהי.
המלחמה מופיעה למקוטעין במקורות שונים ששרדו. האדה הפואטית מהמאה ה-13 מספרת על המלחמה ב"חזון הנביאה" (Völuspá), המלחמה מופיעה ב"שפת השירה" באדה הפרוזאית שנכתבה על ידי סנורי סטורלוסון במאה ה-13 ובצורה אוהמריסטית (שמציעה שהאלים הם בעצם מלכים קדומים שעברו האלהה) במחזור העולם מהמאה ה-13, שגם נכתב על ידי סנורי.
אדה פואטית
בשני בתים מ"חזון הנביאה" (Völuspá), אודין שואל נביאה שאלות, והיא מספרת על מלחמת האסיר-ואניר.
בהמשך הסיפור, הנביאה מספרת לאודין שכל בעלי הכח קיבלו מושב שיפוט להחליט אם האסיר יהיו חייבים לשלם פיצויים או לתת מנחה כפיצוי. בהמשך השיר, הנביאה מספרת בפעם האחרונה על המלחמה:
אדה פרוזאית
ב"שפת השירה" (Skáldskaparmál) מן האדה הפרוזאית האל ברגי מסביר את מקור השירה. ברגי מסביר שהמקור הוא במלחמת האסיר-ואניר, כשבזמן ועידת שלום הם הסכימו על שביתת נשק בכך שהם כולם ירקו לתוך מיכל. כאשר הם עזבו, האלים החליטו שדכאי לא לשפוך את מה שבמיכל, ושמרו את המיכל כסמל לשלום. ממה שהיה במיכל הם בראו אדם, קבסיר. קבסיר נרצח, ומדמו נוצר תמד השירה.
מחזור העולם
בפרק הרביעי של מחזור העולם סנורי מציג פרשנות אוהמריסטית של המלחמה. הגרסה היא שאודין הוביל צבע גדול מאסיה ("אסגארד") כדי לתקוף את אנשי ואנאהיים. אנשי ואנאהיים היו מוכנים לפלישה, הם הצליחו להגן על אדמתם בצורה טובה עד ששני הצדדים יכלו להביס את הצד השני, ושני הצדדים בסופו של דבר השחיתו את האדמות של אויביהם.
בסופו של דבר שני הצדדים עייפו מהמלחמה והסכימו על הפוגה. לאחר שעשו זאת, הם החליפו בני ערובה. ואנאהיים שלחו את אנשיהם הטובים ביותר: ניורד העשיר ובנו פרייר כתמורה להוניר, שהיה גדול ויפה תואר ואנשי. אנשי ואנאהיים ראו בהוניר כמתאים להנהגה. בנוסף, אסגארד שלחו את מימיר, איש שהבנתו גדולה, וקיבלו כתמורה את קבסיר, שהיה האדם החכם ביותר בוואנאהיים. מיד כשהגיע לואנאהיים, הוניר הוכרז כמנהיג, ומימיר שימש לייעוץ. כשהוניר נכח בהתאספויות כשמימיר לא היה לצידו, תמיד היה אומר את אותו המשפט "אתן לאחרים להחליט". בשל כך, אנשי הוואנאהיים חשדו שאנשי האסגארד רימו אותם, והם חטפו את מימיר וערפו את ראשו. את ראשו הם שלחו בחזרה לאסגארד. אודין חנט את ראשו של מימיר, ואמר לחישות שנתנו לראש את היכולת לדבר איתו ולגלות לו סודות. אחר כך אודין מינה את ניורד ופרייר לכהנים האחראים על קורבנות והם נהיו האלים של אנשי אסגארד. פריה, הבת של ניורד, הייתה הכהנת, והיא הנהיגה את הסאיד באסגארד.
מקור פרוטו-הודו-אירופי
משום שלעיתים קרובות הוואניר מיוחסים עם פריון, הוצע שמלחמת האסיר-ואניר היא הבעה של פלישה של "כתות מלחמתיות" לאזורים שהיו מיושבים על ידי "כתות פריון" גרמאניות מקומיות. דבר זה הוצע כאנלוגיה לפלישת ההודו-אירופאים. ז'ורז' דימזיל מציין כי אין צורך לחשוב על המיתוס בצורות היסטוריות יותר מאשר כל מיתוס אחר.
פרם-36
פרם-36 היה מחנה עבודה סובייטי, שנמצא ליד הכפר קוצ'ינו, 100 ק"מ (60 מיילים) צפונית מזרחית לעיר פרם ברוסיה. זה היה חלק ממערכת מחנות הכלא הגדולה שהקימה ברית המועצות לשעבר בתקופת סטלין, המכונה גולאג. נבנה בשנת 1946 ונסגר בדצמבר 1987, המחנה השתמר כמוזיאון בשנת 1994 ידי ארגון זכויות האדם הרוסי הפרטי Memorial ומאז 1995 פתוח לציבור כמוזיאון לתולדות הדיכוי הפוליטי פרם-36 (הידוע בכינויו מוזיאון הגולאג). המוזיאון מופעל על ידי ארגון ללא מטרות רווח בשם "מרכז ההנצחה של דיכוי פוליטי 'פרם-36'" והוא דוגמה היחידה שנותרה למחנה עבודה גולאגי, בזמן שמחנות אחרים ננטשו או נהרסו בידי הממשלה הסובייטית לפני פירוק ברית המועצות.
מאז תחילת המאה ה-21, המוזיאון ספג נסיגה בהיקף התמיכה והמימון של ארגוני ממשל מחוזיים, שאילצו אותו להיסגר באפריל 2014. בתקופה של התעניינות ופופולריות מחודשת ברוסיה לברית המועצות ועלייה בפטריוטיות עקב משבר קרים, הדבר נתפס בעיני רבים כקמפיין מאורגן נגד המוזיאון. כלי תקשורת רוסיים וכמה ארגונים לאומניים, החלו לתאר את המוזיאון כגיס חמישי.
המוזיאון קיבל בממוצע 35,000 מבקרים בשנה והיה חבר מייסד בקואליציה הבינלאומית של אתרי מצפון היסטוריים. בשנת 2004, קרן המונומנטים העולמית כללה את פרם-36 ברשימת הצפייה של מאה האתרים הנמצאים בסכנת הכחדה.
מאיה בואנוס
ביוגרפיה
בואנוס גדלה והתחנכה בהרצליה. בוגרת תיכון אלון ברמת השרון במגמת תיאטרון.
בשנת 2006 התגייסה לצה"ל ושירתה כמש"קית חינוך בחיל הים, תחילה ביחידת השליטה הימית, ולאחר מכן על תקן קצינת חינוך בבסיס חיפה.
בין השנים 2014-2013, למדה משחק בבית ספר לאומנויות הבימה - בית צבי, במסגרתו ביימה את המונולוג המפורסם של המלט.
בין השנים 2018-2015, ניהלה את עמותת רננה רז למחול ויצירה רב תחומית, ובה בעת יצרה וביימה בשנת 2015, את ההצגה "מים בקשו רחמים עליי", אשר הוצגה בפסטיבל "סמולבמה" (בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב). לימים עלתה היצירה בעיבוד מחודש שנקרא "דין סוטה" בתיאטרון הבימה ובפסטיבל 360 מעלות בירושלים. בשנת 2016, ייסדה בואנוס את האנסמבל "Buenos אנסמבל" לשחקנים ומוזיקאים, עמם היא עובדת עד היום.
בשנת 2017 הצטרפה בואנוס לקבוצת התיאטרון "תיאטרון חולות", המשלבת בין ישראלים למבקשי מקלט. קבוצת התיאטרון, בניהולו של ד"ר חן אלון, מבוססת על עקרונות תיאטרון המדוכאים של אוגוסטו בואל ומביאה לבמה את סיפורם של מבקשי המקלט.
בשנת 2018 נבחרה בואנוס על ידי ידיעות אחרונות לאחת מ־35 הנשים ששינו את ירושלים בשנה זו.
בנובמבר 2019 יצרה בואנוס את המופע "בלילה ההוא" עבור תערוכת "לונדון בירושלים" שבמוזיאון מגדל דוד. עוד באותה שנה, העלתה את "בעקבות אחת", מופע מודרך בין סיפורי ירושלים בבית אבי חי, את היצירה "דבר אליי" ואת היצירה ״חוף מבטחים״ קונצ׳רטו לפליט ותזמורת, בשיתוף תזמורת סימפונט רעננה.
עם פרוץ הקורונה, זכתה בואנוס  בפרס רוזנבלום לשנת 2020 בקטגוריית היוצרים הצעירים המבטיחים. בנימוקי השופטים נכתב כי "עבודתה של בואנוס מצטיינת באסתטיקה של תיאטרון המשלבת אמצעי מבע מגוונים לטקסט, לתנועה, לשירה ולמוזיקה חיה. ועם זאת היא נותרת פוליטית, נוקבת ומעוררת שאלות. בסופו של יום אחת השאלות המרכזיות של התיאטרון של בואנוס חוזר ומעלה לדיון היא מהו תפקידו החברתי ומחויבותו האתית של התיאטרון ושל יוצרי התיאטרון בעת הזאת. תשובתה היא חד משמעית לעמוד באומץ, ביושרה ובלא פשרות מול כוחותיו הפטרוניים והמביסים של המובן מאליו".
בשנת 2020, במהלך הקורונה, יזמה וביימה את הפרויקט הממוחז של הייתי שם בו 12 שחקניות מבצעות 12 עדויות של נשים שחוו אלימות בשיתוף פוליטקלי קוראת ומרכז ענב לתרבות.
בשנת 2021 עיבדה וביימה את היצירה הספרדית "מאצ'ו מן" בפסטיבל ישראל והעלתה כבכורה את יצירתה "אוקטובר" העוסקת בהלם קרב מבעד למלחמת יום כיפור.
בשנת 2020, הצטרפה בואנוס ככתבת לגוף התקשורת הפמיניסטי פוליטיקלי קוראת. באותה שנה היא יזמה וביימה את הפרויקט הממוחז של הייתי שם.
חיים האישיים
בואנוס רווקה ומתגוררת בירושלים ובזמנה הפנוי מתנדבת בעמותת "רסיסים", שפועלת ליצירת מרחב שיח עבור הלומי הקרב וקרוביהם.
פרו-טל
פרו-טל (proTELL), או בשמו הרשמי "החברה למען חוקי נשק ליבראלים", הוא ארגון שורשי שווייצרי הפועל כלובי למען זכות הציבור לשאת נשק. הארגון נוסד ב-1978 ומשרדיו ממוקמים בברן, שווייץ.
רקע
שווייץ היא מדינה בעלת מסורת ארוכה של נשיאת נשק בידי הציבור, והחוק בה בנושא זה ייחודי מאוד. ייחודיותו נובעת מהתקנה המאפשרת לאזרחים להשאיר ברשותם את הנשק ששימש אותם במהלך השרות הצבאי (שרות חובה) גם לאחר השחרור. כלי נשק אלה כוללים החל מאקדחים וכלה ברובי סער. בנוסף, אחד מענפי הספורט הנפוצים במדינה הוא ענף הירי הספורטיבי, שמקורו עוד בימי עצמאותה של שווייץ. רבים מהאזרחים, נשים וגברים כאחד, רשומים למועדוני ירי הנפוצים במדינה. מכיוון שכך, פעילות הארגון מתקיימת בסביבה יחסית אוהדת, בניגוד לארגונים דומים במדינות אחרות. אמנם לאחרונה נשמע יותר ויותר קולם של מתנגדים לדעות הארגון, אולם כאמור דעת הציבור נותרה חיובית לגבי החזקת נשק בידי הציבור. שם המותג של הארגון, פרו-טל, מקורו בגיבור האגדה המפורסמת מתקופת העצמאות של הקשת השווייצרי, וילהלם טל, שאולץ לירות חץ בתפוח שהונח על ראשו של בנו.
פילוסופיה
הארגון מתנגד לכל הצעת חוק או תוכנית שנועדות לכרסם בזכות הציבור להחזקת נשק או נשיאתו. עם זאת, על מנת להבטיח את תמיכת הציבור בדעותיו, הוא מקפיד לצאת נחרצות נגד עבריינות נשק או אלימות חמושה.
הארגון היה מהמתנגדים העיקריים למשאל העם ב-2011 בנושא הגבלת כלי נשק, והיה ממארגני תעמולת ה"לא" בנושא זה. ההצעה שהובאה למשאל בפברואר אותה שנה נדחתה ברוב מכריע על ידי האזרחים ובכך נותרה על כנה זכותם לאחסן בביתם נשק, כולל צבאי. הוא גם ממובילי ההתנגדות להצעת חוק נוספת (שכדרכה של שווייץ גם כן תובא למשאל עם) הפועלת לביטול שרות החובה בשווייץ.
1940 בגרמניה
1940 בגרמניה הייתה השנה בה ציינה 69 שנות לאום.
הנהגה
ראש המדינה:
קאנצלר גרמניה:
גביע דייוויס 1994
גביע דייוויס 1994 הייתה התחרות ה-83 במניין מאז ייסוד התחרות.
לתחרות נרשמו 109 נבחרות. התחרות נערכה בחסות חברת אלקטרוניקה יפנית NEC.
מחזיקת הגביע נקבעה במשחקי הבית העליון בו נכללו 16 נבחרות. יתר הקבוצות שובצו בבתים אזוריים (בית אירופה/אפריקה, בית אמריקה ובית אסיה/אוקיאניה). הבתים האזוריים חולקו לתת-הבית העליון ו-2 תתי-הבית התחתונים תוך הסדרת העברות בינם. הקבוצות החזקות של הבתים האזוריים (4 מבית אירופה/אפריקה, 2 מבית אמריקה ו-2 מבית אסיה/אוקיאניה) קיבלו זכות להתמודד נגד 8 קבוצות של הבית העליון על העלייה לבית העליון.
מחזיקת הגביע נבחרת גרמניה הודחה בחצי הגמר. המשחק על התואר התקיים בין נבחרת רוסיה לבין נבחרת שוודיה במוסקבה. הוא הסתיים עם התוצאה 1:4 לטובת שוודיה שניצחה בתחרות בפעם ה-5 בסך הכול.
העברות לקראת שנת 1995
בעקבות המשחקים בין 8 נבחרות שהפסידו בשלב המוקדמות של הבית העליון לבין הקבוצות שעלו מהבתים האזוריים:
ישראל בגביע דייוויס
בתחרות שנת 1994, נבחרת ישראל שיחקה בבית העליון. במשחקה הראשון היא נפגשה עם נבחרת צ'כיה.
בעקבות הפסד זה נבחרת ישראל שיחקה נגד בלגיה על הישרדות בבית העליון. בעקבות ההפסד היא ירדה לבית האזורי.
מעבר קוסטרליץ-תולס
מודל הXY
מודל הXY הוא מודל לסריג וקטורי דו־ממדי בעל סימטריית U(1) או סימטריה מעגלית. לרוב מערכות כאלו לא עוברות מעבר פאזה רגיל מסדר שני, מפני שהפאזה ה"מסודרת" הצפויה נהרסת בגלל תנודות רוחביות, דהיינו מצבי גולדסטון (ראו בוזון גולדסטון). זהו מקרה ספציפי של מה שנקרא משפט מרמין-וגנר במערכות ספין.
ינה רנשבורג
ינה רנשבורג (בהונגרית: Ranschburg Jenő; בודפשט 19 בדצמבר 1935 – 10 במרץ 2011, בודפשט) היה פסיכולוג יהודי-הונגרי, דוקטור למדעי הפסיכולוגיה, פרופסור אמריטוס.
חייו הפרטיים
רנשבורג התחתן ב-1966, אשתו ז'וז'אנה פרקש הייתה מורה לחינוך מיוחד. נולדו להם שלושה ילדים (ורה: 1967, אדית: 1970, זולטאן: 1985).
אדון נוקאאוט
אדון נוקאאוט (ברוסית: Мистер Нокаут) הוא סרט קולנוע רוסי מסוגת דרמת הספורט, המספר על המתאגרף הסובייטי ולרי פופנצ'נקו. את הסרט ביים ארטיום מיכלקוב, עם סרגיי בזרוקוב וויקטור חוריניאק בתפקידים הראשיים.
הקרנת הבכורה מתוכננת ל-23 בפברואר 2022.
עלילה
הדמות הראשית של הסרט היא המתאגרף הסובייטי ולרי פופנצ'נקו. הסרט מספר על ילדותו, השירות הצבאי ותחילת הקריירה הספורטיבית שלו.
הפקה והפצה
את הסרט ביים ארטיום מיכאלקוב. ב-23 בנובמבר 2021 יצא הטריילר הראשון לסרט.
הקרנת הבכורה מתוכננת ל-23 בפברואר 2022.
טריקלה
טְרִיקָלַה היא עיר בצפון מערב יוון בחבל תסליה ובירת מחוז טריקלה. העיר שוכנת 328 ק"מ צפונית מערבית לאתונה, 145 ק"מ מזרחית ליואנינה ו-214 ק"מ דרומית מערבית לסלוניקי.
היסטוריה
התיישבות אנושית מאורגנת באזור מתוארכת לתקופת האבן החדשה, עידן הממלכה התראקית. העיר נוסדה במאה ה-4 לפנה"ס ומוזכרת בכתבי הומרוס בשם טריקה. לפי המיתולוגיה היוונית, 3 מהארגונאוטים והאל אסקלפיוס נולדו בעיר. בטריקלה מצויים שרידים ארכאולוגיים רבים מהתקופה ההלניסטית והרומית ובכלל זה רצפות פסיפס, סטואה ומרחצאות. לאחר הפיצול באימפריה הרומית, עברה העיר לשליטת האימפריה הביזנטית ובמהלך המאה ה-6 נבנתה במקום מצודה. במהלך המאה ה-10 נכבשה העיר על ידי צבא האימפריה הבולגרית הראשונה וחזרה לידיים ביזנטיות עם קריסתה. בראשית המאה ה-13 נשלטה העיר על ידי נסיכות וולאכיה ועד ראשית המאה ה-15 הפכה לאזור קרבות ונכבשה לסירוגין על ידי נסיכות אפירוס, האימפריה הבולגרית השנייה, דספוטט סרביה והביזנטים.
צבא האימפריה העות'מאנית בראשות הסולטאן באיזיט הראשון כבש את העיר לראשונה ב-1394, אך הביזנטים חזרו והשתלטו עליה בעת תקופת בין המלכים של האימפריה. ב-1413 כבש מהמט הראשון את העיר והיא נותרה בחזקת העות'מאנים, עד המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878). במסגרת סיכומי קונגרס ברלין הועברה העיר לשליטת ממלכת יוון, אך במהלך המלחמה היוונית-עות'מאנית (1897), נכבשה העיר בידי העות'מאנים ונותרה בידיהם למשך 6 חודשים. באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשה העיר על ידי הורמאכט ונמסרה לשליטת הכוחות האיטלקים. בשנות מלחמת העולם השנייה שימשה טריקלה כבירת מדינת החסות האיטלקית; נסיכות פינד ומקדוניה. טריקלה שוחררה ב-18 באוקטובר 1944.
אתרים היסטוריים
הקיסר הביזנטי יוסטיניאנוס הראשון הקים את המצודה אשר מהווה אחד מסמלי העיר. ב-1336 הרחיב הקיסר אנדרוניקוס השלישי את ביצוריה והוסיף לה חומה שלישית, כחלק מהמאבק עם הממלכה העות'מאנית המתחזקת. מצודה זו שימשה את העות'מאנים כמתקן כליאה בו עונו והוצאו להורג מורדים מבני האוכלוסייה המקומית, במיוחד במהלך המאה ה-19. מסגד עות'מאן פאשה, תוכנן ונבנה במאה ה-16 על ידי האדריכל הנודע סינאן לכבודו של עות'מאן, בנו של הסולטאן סולימאן הראשון. קוטר פנים המסגד 18 מטרים וגובהו 22 מטרים ובשנת 1993 בוצעו בו שיפוצים נרחבים. בעיר מצויות מספר כנסיות עתיקות מקצתן נבנו עוד במאה ה-16, כגון כנסיית הקדושים המגינים וכנסיית דמטריוס הקדוש וחלקן במהלך המאה ה-19 כחלק מההתעוררות הלאומית היוונית, כגון כנסיית סטפן הקדוש.
דמוגרפיה
במהלך שנות ה-60 חלה ירידה משמעותית בכמות האוכלוסין בשל הגירת עבודה, בעיקר לגרמניה המערבית. המגמה השתנתה במהלך שנות ה-80, כאשר התייצבות כלכלית ביוון והשקעות זרות הביאו ליצירת מקומות עבודה באזור העיר. בשנת 2001 כמות האוכלוסין בעיר חזרה למספרה מראשית שנות ה-60.
אקלים
בעיר טריקלה שורר אקלים ים תיכוני. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 16.1oc וערכי הקיצון נעים בין 5oc בחודש ינואר ועד 27oc בחודש יולי. כמות המשקעים השנתית הממוצעת עומדת על 757 מילימטרים, כאשר החודש הגשום בשנה הוא דצמבר בו בממוצע ישנם 17 ימים גשומים ו-125 מילימטרים של גשם.
הקהילה היהודית
ראשוני היהודים בעיר היו הרומניוטים אשר הגיעו אליה במהלך המאה ה-3. אזכור ליישוב יהודי בעיר טריקלה מצוי בתעודות מתקופת האימפריה הביזנטית. בהמשך, היהודים שחיו בחופש ושגשוג תחת שלטון האימפריה הבולגרית השנייה, נלחמו לצד הבולגרים מול העות'מאנים. כפעולת עונשין, הגלה הסולטאן באיזיט הראשון קבוצה גדולה מיהודי העיר והפכם לעובדי כפייה, אשר כונו בטורקית עות'מאנית Sürgün. בהמשך תועדו יהודים אילו כקהילה נפרדת באיסטנבול, אשר נטמעה בהדרגה בקהילה הספרדית הגדולה בעיר עד שחדלה מלהתקיים בראשית המאה ה-17. בין השנים 1421–1452 התגוררו בעיר טריקלה וסביבותיה 387 משפחות יהודיות.
הסולטאן העות'מאני באיזיט השני הזמין את מגורשי ספרד להתיישב ברחבי האימפריה העות'מאנית בכלל זה בחבל הבלקן. היהודים שהיו אוריינים ובעלי מקצוע נקלטו היטב במסגרותיה של האימפריה החדשה ושגשגו. בחלק מקהילות יוון התמזגה הקהילה הספרדית עם הרומניוטים ובקהילות אחרות כגון טריקלה שינו היהודים הספרדים בכמותם הרבה את צביון הקהילה אשר הפכה מרומניוטית לספרדית. בין 1520 ל-1530 נמנו בטריקלה 181 בתי אב יהודיים ובאמצע המאה ה-16 נמנו בעיר 1,000 יהודים ובכלל זה פליטים שהגיעו מממלכת הונגריה.
תהליך נסיגתה של האימפריה העות'מאנית שלווה במשבר כלכלי קשה וההתעוררות הלאומית ביוון החל מסוף המאה ה-18 הביאו גם את קהילת טריקלה לכדי משבר ואוכלוסייתה הלכה והצטמצמה. ב-1770 פרץ מרד יווני כושל כנגד העות'מאנים שלווה בהתקפות ומעשי שוד כנגד בני הקהילה. בראשית המאה ה-20 מנתה הקהילה 800 נפשות ובניה עסקו בסחר בדים, חלפנות כספים ונפחות. בקהילה פעלו מקהלת ילדים, תלמוד תורה, 3 בתי כנסת ומקווה. ההנחיה ההלכתית ניתנה למוסדות הקהילה באמצעות רבני קהילת יואנינה. ההתעוררות הלאומית היוונית לוותה גם באירועים אנטישמים ובעיר תועדו עלילות דם בסוף המאה ה-19 וראשית המאה ה-20. במהלך שנות ה-20 החלה התעוררות ציונית בקרב יהודי העיר ונפתח סניף של ארגון חובבי ציון.
משימה בלתי אפשרית: התרסקות
משימה בלתי אפשרית: התרסקות (באנגלית: Mission: Impossible – Fallout) הוא סרט קולנוע אמריקאי מז'אנר פעולה, מותחן וריגול שיצא לאקרנים ב-26 ביולי 2018. הסרט נכתב ובוים על ידי כריסטופר מק'וורי. זהו הסרט השישי בסדרת משימה בלתי אפשרית ומככבים בו טום קרוז, רבקה פרגוסון, וינג ריימס, סיימון פג, מישל מונהן, אלק בולדווין ושון האריס ששבים לגלם את דמויותיהם מהסרטים הקודמים, עם הנרי קאוויל, ונסה קירבי, סיאן ברוק ואנג'לה באסט שמצטרפים לזיכיון.
הסרט הופק על ידי סרטי פרמאונט ב-2D ,3D ו-IMAX 3D והוא הסרט הראשון בסדרה שיצא בתלת מימד. צילומי הסרט החלו בפריז באפריל 2017 ונערכו גם בבריטניה, הודו, נורווגיה וניו זילנד. עם אורך של כ-147 דקות, הסרט הוא הארוך ביותר בסדרה.
כשלוש שנים לאחר מאורעות הסרט הקודם, איתן האנט וצוותו נאלצים להתמודד עם השלכות מרחיקות לכת של משימה שהשתבשה ויוצאים למשימה חדשה בה הם ישתפו פעולה עם ה-CIA כדי להציל את העולם מאסון טוטאלי.
הבכורה העולמית של הסרט נערכה בפריז ב-13 ביולי 2018 ובכורה נוספת נערכה בקוריאה ובבריטניה. אחרי הבכורה, הסרט זכה לשבחים נרחבים אדירים ברחבי העולם. המבקרים שיבחו את סצנות האקשן, הפעלולים, פסקול הסרט, משחקו של קרוז ושאר השחקנים, הצילום, הסיפור העלילתי, הכתיבה והבימוי. המבקרים הכריזו שהסרט הוא הטוב ביותר בסדרה וכן קראו לו אחד מבין סרטי הפעולה הטובים ביותר בכל הזמנים.
עלילת הסרט
צוות IMF נכשל בהשגת 3 ליבות פלוטוניום. האנט מתחזה לג'ון לארק, טרוריסט בינלאומי חסר פנים כדי לרכוש אותם בחזרה, אולם בתמורה המוכרת, "האלמנה הלבנה", דורשת שיעזור לה לשחרר את סלומון ליין (מהסרט הקודם) מיד הצרפתים. לצוות IMF מצורף סוכן CIA בשם אוגוסט ווקר, כי הם לא סומכים יותר על האנט. האנט מסלק מהדרך את כח העזר של האלמנה שתכנן לרצוח כמה שיותר שוטרים צרפתים, ומשחרר את סלומון בדרכו שלו, נקיה יותר. הוא מורה לבנג'י להתחפש לסלומון בזמן שהחבורה מחזיקה בסלומון האמיתי. החבורה ושר ההגנה החדש אלן האנלי (ראש ה-CIA בסרט הקודם) יוצאים למקום המפגש ומשאירה את ווקר לשמור על סלומון. ווקר ניגש לשחרר את סלומון תוך שהוא חושף שהוא בעצם לארק ומגלה בדרך הקשה שדווקא בנג'י בתחפושת הוא זה שהושאר מרחוק. למקום פורצים סוכני CIA במטרה לעצור את כל הנוכחים, אולם מתברר שיש ללארק סוכנים כפולים בכח ופורצת מהומה. סלומון נמלט לקשמיר עם 2 הליבות שנשארו. הוא הפעיל 2 פצצות אטום בו זמנית על קרחון שיזהמו את המים בהשהיה מכוונת של 15 דקות. לארק לקח את המנגנון וברח במסוק אחד כשהאנט מטפס על מסוק שני (ממטען נלווה) ומשתלט עליו. מרדף מסוקים מתפתח ובסופו האנט מתנגש בכוונה במסוק השני ושני המסוקים מתרסקים על קצה צוק. האנט מצליח להפיל את לארק מהצוק ולנטרל את הפצצות מרחוק. סלומון מוסגר לבריטים בסיוע של האלמנה הלבנה.
תחילת הפקה וליהוק
ב-23 במאי 2015 מערכת The Tracking Board דיווחה כי Paramount Pictures מפתחת סרט שישי בסדרת משימה בלתי אפשרית עם טום קרוז וג'יי ג'יי אברהמס כמפיקים. ביולי אותה שנה קרוז עצמו אישר את הידיעה והוסיף כי צילומי הסרט יחלו בקיץ 2016. בנובמבר 2015 כריסטופר מק'קווארי נשכר על ידי פרמאונט לשוב ולסיים גם את סרט ההמשך שצילומיו תוכננו להתחיל באוגוסט 2016. בדצמבר 2015 אושר כי רבקה פרגוסון תשוב לגלם את דמותה מהסרט החמישי.
באוגוסט 2016, The Hollywood Reporter דיווח שההפקה נעצרה עקב חילוקי דעות עם טום קרוז על גובה השכר שהיה אמור לקבל. בספטמבר אותה שנה דווח כי האולפנים הגיעו להסכמות עם קרוז וכי ההפקה תתחדש באביב 2017. בנובמבר 2016 ג'רמי רנר, שגילם את דמותו של ויליאם ברנדט בשני הסרטים הקודמים, הצהיר כי אינו בטוח כי יצטרף שוב לצוות השחקנים, בשל התנגשות עם לוח הזמנים שלו בצילומי הנוקמים: מלחמת האינסוף והמשכו מבית אולפני מארוול. במרץ 2017 כבר היה ברור שג'רמי רנר אינו חוזר לגלם את ברנדט בסרט השישי.
בפברואר 2017 מק'קווארי הכריז כי הסרט יקבל נופך דרמטי ויכלול סיפור רקע נרחב ואישי יותר על חייו של אית'ן האנט. ביוני 2017, מישל מונאהן לוהקה לשוב ולגלם את ג'וליה, אשתו של האנט.
צילומים
הצילומים יצאו לדרך בפריז, צרפת ב-10 באפריל 2017, ובמיקומים נוספים כמו לונדון, הודו וניו זילנד. הצילומים החלו רשמית ב-8 באפריל 2017 והושלמו ב-25 במרץ 2018.
שיווק
בפברואר 2018 פורסמה כרזת הסרט הראשונה, בחודש מאי אותה שנה פורסמה הכרזה הרשמית, יחד עם צאת קדימון רשמי מלא.
יציאה לאקרנים
הסרט יצא לאקרנים בישראל ביום חמישי, ה-26 ביולי 2018 ב-2D ,3D וב-IMAX 3D והוא הסרט הראשון בסדרה ששוחרר בתלת מימד. אורך הסרט הוא 147 דקות והוא הסרט הארוך ביותר בסדרה.
סרטי המשך
בינואר 2019 נודע שהסרטים השביעי והשמיני בסדרה יצולמו אחד אחרי השני עם טום קרוז שיככב וכריסטופר מק'קווארי שיביים את שני הסרטים שיציאתם לאקרנים מתוכננת ל-23 ביולי 2021 ול-5 באוגוסט 2022, בהתאמה. כבר בפברואר 2018, רבקה פרגוסון אישרה כי תשתתף בצילומי הסרט השביעי בסדרה.
בספטמבר 2019 כריסטופר מק'קווארי, הודיע על ליהוקה של היילי אטוול לתפקיד בסרט. בנובמבר 2019, מק'קוורי הודיע על לעבודה של פום קלמנטייף ובדצמבר אותה שנה הצטרף שיה ויגהם לצוות השחקנים. בינואר 2020, לוהק ניקולס הולט לתפקיד בסרט. הצילומים החלו באיטליה בפברואר 2020 וכללו אתרים כמו ונציה, ברם בעקבות התפרצות נגיף קורונה-ווהאן צוות ההפקה הוכרח להפסיק את הצילומים, להימצא בבידוד ולעזוב את המדינה.
ב-17 במאי 2023 פורסם הטריילר הרשמי של הסרט השביעי - Mission: Impossible – Dead Accounting.
קישורים חיצוניים
ביקורות
חסיה ברטלר
חסיה ברטלר (נולדה ב-8 בספטמבר 1975) היא סופרת חרדית ישראלית, מנחה ויועצת זוגיות. בספריה היא עוסקת בפסיכותרפיה (טיפול רגשי) ופועלת להגברת המודעות לנושאים אלה במגזר החרדי.
ביוגרפיה
ברטלר נולדה בבאר שבע לרחל דבורה ולרב מרדכי יצחק ויספיש-לבנון, ממקימי הקהילה התורנית בעיר.
ברטלר למדה בסמינר הרב וולף והייתה נשואה לחיים ברטלר, בנו של הרב יחזקאל ברטלר.
עבודתה
ברטלר פרסמה מאמרים - לעיתים בעילום שם, ולעיתים תחת שם העט ח. לויסון.
מתחילת שנות האלפיים היא עוסקת בכתיבת עלוני הפרסום של קופת העיר.
ביקורת
בהתייחס לתכנים בהם היא עוסקת, נטען כי העובדה שספרים בקטגוריה זו יצאו לאור והצליחו, ראויה לציון. יחד עם זאת, הם גם עוררו התנגדות ציבורית-חינוכית. הספר "לילה ולא דומיה", שעוסק בבעלים המתעללים בנשותיהם, התקבל אמנם באהדה בציבור הרחב, אבל בה בעת נדחה בזעם על ידי אחרים. על כריכת הספר הוצבה אזהרה: "לנשואות בלבד!" המתנגדים טענו כי ספר זה ואחרים כמותו מאיימים על נפשם של צעירים וצעירות, ולכן רצוי שלא יקראו אותם.
רשימת ספרים
עד כה ברטלר פרסמה עשרה ספרים:
רמת מרקאגנט
רמת מרקאגנט (באנגלית: Markagunt Plateau) היא רמה בשטח של 2,100 קילומטרים מרובעים באזור המשנה "הרמות הגבוהות" (High Plateaus Section) של רמת קולורדו. הרמה שוכנת במחוזות גארפילד (Garfield), איירון (Iron), קיין (Kane) ווושינגטון (Washington) בדרום-מרכז יוטה, בין כביש בין-מדינתי 15 לכביש 89.
מרקאגנט הוא שם שנגזר משפת פאיוט שפירושו "רמה של עצים".