cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שעות רגישות
הצלחה וביקורות
כמה מהשירים שהוקלטו לראשונה באלבום הפכו לחלק מהרפרטואר של כהן בהופעותיו גם שלא במסגרת מופעי ה-Eastern Unit או מופעי Aurora. שירים כמו "אהבה חדשה", "אל הציפור", "שובי אליי" ו"שלום עליכם" הפכו לבחירה רווחת של כהן במסגרת ההדרנים של הופעותיו ברחבי העולם, גם שנים אחר כך (בעיקר בישראל אך גם מחוצה לה), כולל מופעי הטריו, וזכו לתשואות הקהל.
פורטונה (סרט)
ביקורת
שני אלמנטים ייחדו את הסרט. הראשון, השימוש בשחקן זר על מנת לגלם דמות ישראלית והשני, הסצנה שבה הוצג ערום חלקי (בה מתעלסת פורטונה עם פייר). הסרט זכה להצלחה בינונית וראו אותו כ-630,000 צופים. כמו כן הופץ הסרט בצרפת תחת השם La fille de la mer morte (הנערה מים המוות) ובארצות הברית תחת השם הזהה The Girl from the Dead Sea או בשם Seduced in Sodom (פותתה בסדום).
בתקופה בה הוצג הסרט היחס אל המזרחים היה פטרנליסטי ורוב המבקרים של אותה תקופה ראו את תמונת המשפחה המסורתית הפטריאכלית המתפרקת כתוצאה מהמפגש עם החיים המודרניים כמייצגת נאמנה את המציאות. זאב רב נוף כתב בדבר: עמנואל בר־קדמא כתב בידיעות אחרונות:
כיום מסווג הסרט בין ראשוני סרטי הבורקס והיחס אליו אמביוולנטי. בספרה הקולנוע הישראלי – היסטוריה ואידאולוגיה מתייחסת אלה שוחט אל הסרט כאל פלקט של דמויות חד־ממדיות ובהן החלוקה בין טוב לרע, תרבותי לפרימיטיבי ברורה. הטוב תמיד שייך למערב או לספרדי שהתמערב והרע והפרימיטיבי הוא מזרחי, וכך היא כותבת: לעומתה סבור מאיר שניצר בספרו הקולנוע הישראלי כל העובדות כי הסרט מצייר:
זואיקאקו
זואיקאקו (Zuikaku 瑞鶴; מילולית: "עגור בר מזל") הייתה נושאת מטוסים של הצי הקיסרי היפני מסדרת נושאות המטוסים מסדרת שוקאקו. זואיקאקו השתתפה בהתקפה על פרל הארבור, ובכך תרמה לכניסת ארצות הברית למערכה באסיה ובאוקיינוס השקט. זואיקאקו השתתפה במספר קרבות חשובים נוספים, ולבסוף טובעה בקרב כף אנגאניו.
היא הייתה האחרונה מבין נושאות המטוסים שהשתתפו בהתקפה על פרל הארבור שטובעה (ארבע טובעו בקרב מידווי, והנותרת בקרב ים הפיליפינים).
מלחמת העולם השנייה
עם היכנסה לשירות פעיל בספטמבר 1941, הוצבה זואיקאקו ב"פלגת נושאות המטוסים החמישית", ביחד עם נושאת המטוסים שוקאקו - אוניית האחות שלה. ב-26 בנובמבר, היא יצאה מהאי איטורופ שבאיים הקוריליים בדרכה לפרל הארבור, כשעל סיפונה 15 מטוסי קרב מדגם A6M זירו, 27 מפציצי צלילה מדגם אאיצ'י D3A "ואל" ו-27 מפציצי טורפדו מדגם נקג'ימה B5N "קייט". ב-7 בדצמבר, המריא מסיפונה גל התקיפה הראשון שיצא לתקוף את בסיס הצי האמריקאי בפרל הארבור. גל זה כלל 25 מפציצי צלילה שתקפו את בסיס חיל האוויר "וילר", וחמישה מטוסי "זירו", שתקפו בסיס אווירי בקאנאוהה. בגל השני ששוגר מזואיקאקו יצאו 27 מפציצי טורפדו לבסיס חיל האוויר "שדה היקאם", ו-17 מפציצי צלילה שתקפו את אוניות המערכה "קליפורניה" ו"מרילנד".
מטוסיה של זואיקאקו אף השתתפו בתקיפת בסיסי בעלות הברית באי גינאה החדשה, ב-21-20 בינואר 1942, ואף השתתפו בפשיטה באוקיינוס ההודי, באפריל 1942, שם הטביעו את אה"מ הרמס (95).
במאי 1942, נשלחה זואיקאקו, יחד עם שוקאקו וסוהו, לסייע בפלישה לפורט מורסבי, שם היה בסיס חשוב של בעלות הברית. אולם, הודות למפענחי צפנים, נודע לכוחות באזור על הפלישה המתוכננת, ונושאות המטוסים האמריקאיות "יורקטאון" ו"לקסינגטון" יצאו לעמוד בפני היפנים. בקרב ים האלמוגים, שהתרחש ב-8 במאי, התייצבו נושאות המטוסים האמריקאיות אל מול היפניות, וכל צד שיגר גלי תקיפה אל עבר האויב, כאשר לעיתים חולפים המטוסים היפנים על פני המטוסים האמריקאים באוויר. זואיקאקו ניצלה ענני גשם על מנת להסתיר את עצמה ממטוסי האויב, אך איבדה כמחצית ממטוסיה בקרב זה, ונאלצה לשוב ליפן להצטיידות ולהשלמת אנשי צוות אוויר. בשל כך לא השתתפה זואיקאקו בקרב מידווי, שנערך בחודש יוני.
באוגוסט 1942, צורפה זואיקאקו ל"פלגת נושאות המטוסים הראשונה", ונשלחה לאיי שלמה על מנת להתעמת עם הכוחות האמריקאים באזור. בקרב איי שלמה המזרחיים (חלק מקרב גוודלקנל), ב-24 באוגוסט, הסבו מטוסיה נזק לנושאת המטוסים האמריקאים "אנטרפרייז". בקרב איי סנטה קרוז (גם חלק מקרב גוודלקנל), ב-26 באוקטובר, שוב פגעו מטוסים מזואיקאקו באנטרפרייז ואף בנושאת המטוסים "הורנט" (שיצאה מכלל שימוש וטובעה על ידי משחתות יפניות). אולם בקרב זה ספגו שוקאקו וזואיהו נזק כבד ולא יכלו לקלוט חזרה את המטוסים שהמריאו מסיפונן, על כן נחתו המטוסים הנותרים - 44 מתוך 110 שהמריאו - על זואיקאקו.
במהלך שנת 1943, המשיכה זאיקאקו לקחת חלק בקרבות ימיים כנגד הצי האמריקאי. בפברואר, סיפקה זאיקאקו חיפוי על הכוחות היפניים הנסוגים מגוודלקנל. במאי, היא תוכננה להיות חלק משייטת שתפקידה היה לתקוף את האי אטו שבאיים האלאוטיים, אך בשל ניצחון הצי האמריקאי בקרב שהתרחש שם ב-29 במאי, בוטלה מתקפה זו. מאוחר יותר בשנת 1943, הוצבה זואיקאקו בלגונת טרוק, והשתתפה בתקיפת הכוחות האמריקאיים באיי מרשל.
ביוני 1944, השתתפה הזואיקאקו ב"מבצע אָ" שמטרתו הייתה לדחוק את האמריקאים מאיי מריאנה. בקרב ים הפיליפינים, שהתרחש ב-9 ביוני, טובעו נושאות המטוסים טאיהו ושוקאקו על ידי צוללות, ובכך שוב הותירו את זואיקאקו, השורדת האחרונה מפלגת נושאות המטוסים הראשונה, לקלוט אליה את המטוסים הנותרים. ב-20 ביוני, פגעה בזואיקאקו פצצה וגרמה לשריפה בהאנגר, אך צוותי כיבוי האש השתלטו עליה, ועלה בידה להימלט מהקרב. בתום קרב זה, זואיקאקו הייתה השורדת היחידה מפלגת נושאות המטוסים שהובילה את ההתקפה על פרל הארבור.
באוקטובר 1944, השתתפה זואיקאקו במבצע "שו 1" כאוניית הדגל של "הכוח הצפוני" של תת-אדמירל ג'יסאבורו אוזאווה. תפקיד הכוח היה לפתות את "הצי השלישי" האמריקאי, שהתרכז סביב האי לייטה שבפיליפינים, ובכך לאפשר שייטת יפנית אחרת לתקוף את הכוחות האמריקאים שנחתו על האי. ב-25 באוקטובר, השתתפה זואיקאקו בקרב כף אנגאניו, בו שיגרה את כל מטוסיה כנגד הצי השלישי, אך בשל נחיתותם המספרית, לא צלחה ההתקפה ורובם הופלו. במהלך הקרב, היוותה זואיקאקו מטרה מועדפת לטייסים האמריקאים, והיא ספגה תשע פגיעות פצצה ושבע פגיעות טורפדו, דבר שגרם לנטייה מסוכנת של נושאת המטוסים. בשעה 13:58 ניתנה הפקודה לנטוש את האונייה, ואוזאווה העביר את דגלו לסיירת הקלה "אויודו". נושאת המטוסים התהפכה בהדרגה, עד שטבעה בשעה 14:14, שעל סיפונה רב החובל אדמירל-משנה טקאו קאיזוקה ו-842 קצינים ואנשי צוות. 862 השורדים נאספו על ידי המשחתות "וָקטְסוקי" ו"קוּוה".
זולתנות
זוּלָתָנוּת (בלועזית: אַלְטְרוּאִיזְם) היא נטייה, רצון או תכונה של עזרה לזולת, המתבטאת בעשיית חסד ובהתנהגות המסבה טוב למישהו אחר ללא תמורה.
לפעמים מקבלת זולתנות את הביטוי בלשון חז"ל חסד של אמת - על פי לשון המקרא בפרשת ויחי.
אטימולוגיה
המונח הלועזי נטבע על ידי הסוציולוג הצרפתי אוגוסט קונט, המונח הוטבע בצרפתית, כדי לסמל את הביטוי הנגדי לאגואיזם.
המונח אלטרואיזם נגזר מאיטלקית, ומקורה מהמילה altrui, אשר בתורה נגזרה מהמילה הלטינית alteri, שמשמעה "אנשים אחרים" או "מישהו אחר".
האקדמיה ללשון העברית קבעה את המילה "זולתנות" כחלופה למינוח הלועזי, המונח מתאר את התכונה האוניברסלית הרווחת באנושות כפרטים וקולקטיב השואפת לדאוג עבור רווחת הזולת, לפעמים אף תוך צמצום או פגיעה ברווחה הפרטית. ברמה קיצונית יותר היא יכולה להתבטא גם בהקרבה עצמית מודעת למען הזולת.
"זולתנות" היא גם שמה הנרדף של דוקטרינה בתחום פילוסופיה של המוסר הדוגלת באורח חיים ובהתנהגות זולתנית (אלטרואיסטית).
לתכונה הזאת יש היסטוריה ארוכה והובילו לדיונים ערים בחשיבה הפילוסופית והאתית בקרב פסיכולוגים, סוציולוגים, אתולוגים ואנשי מחקר באקדמיה.
השיטות השונות וההתפתחות בחקר תחומים אלו מובילים לנקודות מבט שונות על הזולתנות.
זולתנות בתורת האבולוציה
התנהגות זולתנית נצפתה בקרב רוב בעלי החיים וזה הביא לבחינה מדויקת יותר אודות התכונה ושורשיה. התנהגות זו הביאה את החוקרים באבולוציה לעמוד על טיבה האבולוציני של תופעה זו.
רעיון מרכזי בהסבר הזולתנות בתורת האבולוציה הוא שהברירה הטבעית מעודדת גנים התורמים להפצת עצמם, ללא קשר לפרט הנושא אותם. הביולוג ריצ'רד דוקינס הוא מראשי המדברים ומצדדים בתפיסה זו, הוא מסביר בספרו הגן האנוכיי כי כשהגן מתעצב על רקע התכונה הזאת כך ייתכנו מצבים בהם פרט יקריב עצמו למען פרטים אחרים, אם הפרטים האחרים גם נושאים גנים דומים לשלו.
זולתנות אצל בני האדם
זולתנות אצל בני האדם משמש כמניע לעשיית טוב למען אחרים ולגמילות חסד הדדי, ומקבלת ביטוי במגוון התנהגויות.
נעשו הרבה ניסיונות כדי לספק הסבר לתופעה הזאת, וזו עד היום מהווה אחת מהשאלות הבסיסיות ביותר בנוגע להתנהגות האדם בתוך החברה. מעדויות בניסויים בתחום עולה כי הזולתנות בקרב בני האדם היא כח רב עוצמה וייחודי בעולם החי. והיא מקבלת ביטוי בין היתר בזולתנות הדדית בין בני אדם אינה יחסי גומלין הדדיים רגילים או שיתופי פעולה מבוססי מוניטין. ממצאים ממחקרים בנושא זולתנות הדדית מראים כי ישנו רצון רב יותר לעשייה זולתנית למען האחר אם ישנה אפשרות לאינטראקציה בעתיד.
גילויים לגבי זולתנות הדדית
חוקרים רבים חקרו קשרים זולתניים ואת ההיתכנות שלהם במצבים שונים. נמצא למשל, באחד הניסויים בתחום, כי קשר זולתני במידה רבה מוגבל לקשר בין שני אנשים. נמצא כי קשר זולתני גם בקבוצה קטנה של 4–8 אנשים הוא מוגבל מאוד ויכול להתקיים רק אם כל חברי הקבוצה שיתפו פעולה אחד עם השני קודם לכן.
ממצא נוסף אומר שישנו סיכוי גבוה יותר לזולתנות הדדית כאשר שני אנשים נאלצים להישאר יחד תקופה ארוכה, ושלתמריצים הקשורים להיווצרות מוניטין השפעות חזקות על שיתוף פעולה אנושי וזולתנות.
אחד הכלים שמשמשים לחקירת זולתנות והתהליכים הקוגניטיביים והרגשיים המעורבים בקבלת החלטות כלכליות הוא משחק האולטימטום. במשחק זה שני שחקנים מקבלים את ההזדמנות לחלק סכום כסף בין שניהם. שחקן אחד הוא המציע והשני הוא מקבל-ההצעה. המציע שולח הצעה לשחקן השני לגבי חלוקת הכסף. השחקן השני (מקבל-ההצעה) יכול לקבל או לדחות אותה. אם היא מתקבלת, הכסף מתחלק כמוצע. אם היא נדחית, אף שחקן אינו מקבל כלום.
נמצא שהצעה מאדם שקודם לכן היה מקבל-ההצעה מאדם אחר היא יותר זולתנית.
בניסוי אחר שביצעו עם משחק האולטימטום, שהשתתפו בו שחקנים מכמה מקומות ותרבויות שונים בעולם, נראה כי בכמה שבטים (לדוגמה, שבט ההדזה) הזולתנות בין האנשים הייתה גבוהה ביותר, ואילו למשל בפרו נמצא חשש משיתוף הוגן. כלומר, ישנן ראיות לכך שמאפיינים תרבותיים שונים משפיעים על הזולתנות של האדם. אף על פי יש לנו מידע רב יותר על זולתנות ממחקרים וניסויים שונים, עדיין הרבה לא ידוע ומחקר רב נחוץ על מנת להבין זולתנות שיתופית בקבוצות קטנות וגדולות, זולתנות בגילאים שונים ותרבויות שונות והקשר שלה לדמוגרפיה ורמה כלכלית.
זולתנות והאונה הפרה-פרונטלית
בניסויים ומחקרים רבים בתחום נמצא כי לקליפת המוח הקדם-מצחית (פרה-פרונטלית) יש תפקיד מרכזי בזולתנות, נדיבות וקבלת החלטות חברתיות ומוסריות.
בניסוי בנושא היה על הנבדקים בניסוי לצפות בשחקנים משחקים במשחק האולטימטום. לחלק מהנבדקים בניסוי הסבירו על המשחק במונחים של נתינה ותרומה לאחרים, ולחלק השני תיארו את המשחק במונחים של חיסכון הפרט. בזמן שהנבדקים צפו במשחק, נסייני הניסוי סרקו את מוחם ב-fMRI ובדקו את הפעילות המוחית שלהם. התוצאות הן שכשהמשחק הכלכלי היה מתואר במונחים של תרומות לאחרים, הפעילות באונה הפרה-פרונטלית הוונטרו-מדיאלית (VMPFC) הייתה מוגברת כאשר הנבדק הסיק שהשחקנים ששיחקו במשחק שיחקו משחק הוגן ונדיב. לעומת זאת, כאשר הנבדק הסיק שהמשחק של השחקנים בו הוא אנוכי ולא הוגן הייתה ירידה בפעילות אזור זה. עם זאת, כאשר המשחק תואר במונחים של חיסכון הפרט, הפעילות ב-VMPFC לא השתנתה בין אסטרטגיות שונות במשחק. מסקנת החוקרים מהניסוי היא של-VMPFC יש קשר לנדיבות והתנהגות זולתנית.
בניסוי אחר בו היה הנבדקים שיחקו במשחק האולטימטום, השתמשו בטכנולוגיית TMS - גרייה מגנטית מוחית עמוקה, שמאפשרת להשפיע על אזורים בעומק המוח באמצעות פולסים מגנטיים ולעורר או לדכא פעילות של אזורי מוח. השתמשו ב-TMS על הנבדקים כדי להשפיע על האזור הימני של קליפת המוח הקדם-מצחית הגבית-צדית (right DLPFC). השפעה זו הפחיתה משמעותית את נכונות המשתתפים בניסוי לדחות הצעות לא הוגנות במכוון, אף על פי שהם עדיין יכלו לשפוט את ההצעות הללו כלא הוגנות. מכך ניתן לשער שה-right DLPFC ממלא תפקיד מרכזי ביישום התנהגות הקשורה בהגינות.
בנוסף, ראיות fMRI מצביעות על פעילות גבוהה באזור הקדם-מצחי האמצעי (medial prefrontal) במהלך חשיבה על דילמות מוסריות אישיות. עם זאת, תוצאות fMRI כאלה לא יכולות בוודאות להוכיח כי אזור זה הכרחי לתהליך הקוגניטיבי. במחקר נוסף בתחום לקחו שבעה אנשים עם פגיעות באונה הפרה-פרונטלית הוונטרו-מדיאלית (VMPFC) ו-12 אנשים עם אונה פרה-פרונטלית וונטרו-מדיאלית תקינה ובדקו את ההתייחסות שלהם לדילמות מוסריות, דילמות מוסריות אישיות ודילמות באופן כללי. בהשוואה לנבדקים בעלי האונה התקינה, המשתתפים האחרים שפטו עבירות מוסר אישיות כהתנהגויות מקובלות, והם עשו זאת במהירות רבה יותר. לעומת זאת, כאשר היה מדובר בדילמות מוסריות לא אישיות ודילמות באופן כללי, התגובות שלהם היו דומות לנבדקים הבריאים. תוצאות אלו מצביעות על כך שה-VMPFC הכרחי כדי להתנגד לעבירות מוסר אישיות ומשפיע על ההתמקדות העצמית והתגובות הרגשיות בבחירות התנהגותיות ומוסריות.
זולתנות ויהדות
בדתות רבות קיימות מערבות חברתיות המעודדות מעשים זולתניים, ביהדות גם קיים מונח מקביל לזולתנות בשם גמילות חסדים, אחד מיסודות היהדות, עליה נאמר במסכת אבות:
.
זולתנות בהגדרתה הפילוסופית באה לידי ביטוי בתנ"ך במצוות עשה רבות; לדוגמה: מצוות מתנות עניים, שמיטה, מצוות הצדקה, ציוויי התורה ביחס לגרים, וציוויים דומים ביחס ליתומים ואלמנות, והן בפסוקים כלליים יותר; לדוגמה: עולם חסד יבנה או.
עם זאת תפיסה זו אינה אבסלוטית, ולפעמים היהדות אינה תומכת בהתמסרות קיצונית למען הזולת על חשבון העצמי, וכדברי רבי עקיבא "חייך קודמים".
א-טור (ירושלים)
אַ-טּוּר (בערבית: الطور) היא שכונה ערבית הממוקמת על הר הזיתים במזרח ירושלים, בגובה של 813 מטרים מעל פני הים. מקור שם של השכונה הוא מארמית, בה הר הזיתים נקראת: טור זיתא. נכון ל-2016 גרים בשכונה 23,466 תושבים. משנת 2006 מתגוררות בשכונה גם כ־22 משפחות יהודיות.
היסטוריה
השכונה מיושבת החל מהתקופה הרומית בארץ ישראל, אז היה במקום כפר בשם בית פגי. לאחר כיבוש ירושלים מידי הצלבנים ב-1187, העביר צלאח א-דין את ההר לידי שני שיח'ים סופיים, על מנת שיישבו את המקום במוסלמים שיגנו על ירושלים ממזרח.
לפי רשימות-מס עות‘מאניות מ-1596, היו בכפר 48 בתים ותושביו שילמו מס על גילוי חיטה, שעורה ופירות.
מאמצע המאה ה-19 נבנו בשכונה כנסיות לציון אירועים מרכזיים בחייו של ישו, כגון כנסיית העלייה, כנסיית העלייה הרוסית (טור-מלכא), כנסיית אבינו שבשמים (פאטר נוסטר) וכנסיית כל העמים. בעדויות משנת 1887 נמסר כי מעל כנסיית טור-מלכא נבנה במהירות מגדל פעמונים גבוה ובולט. על פי עדויות משנת 1888 ניתן להשקיף מראש מגדל הפעמונים אל ים המלח ואל הים התיכון.
בתקופת המנדט הבריטי
הכפר התפתח במהירות בתקופת המנדט הבריטי. במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט, בא-טור הייתה אוכלוסייה של 1,037 נפש, 806 מוסלמים ו-231 נוצרים. במפקד 1931 היו בכפר כבר 400 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 2,090 תושבים.
בסקר הכפרים בשנת 1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 2,770 מתוכם 2,380 מוסלמים, ו-390 נוצרים. שטח הקרקע הכולל של הכפר היה 8,808 דונם. אשר מתוכם הוקצו 228 לחקלאות שלחין, ו-2,838 גידולי דגנים.
לפי תוכנית החלוקה, שהתקבלה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, היישוב נכלל בשטח המדינה הערבית, ולאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות של 1949, עבר משליטה בריטית לירדנית.
בתקופת ירדן
חלוקת העיר ירושלים במלחמת העצמאות הביאה לניתוק השכונה מיתר חלקי העיר. עד שנת 1948 הגישה היחידה לשכונה הייתה באמצעות קו האוטובוסים שהוביל מהעיר המערבית אל קמפוס האוניברסיטה העברית שעל הר הצופים והמשיך אל השכונה. השטחים הישראליים שעל הר הצופים ושטחי ההפקר ניתקו למעשה את השכונה מהעיר. רק בשנת 1953, כחמש שנים לאחר מלחמת העצמאות, נסלל כביש המקשר את השכונה אל יתר חלקי מזרח ירושלים.
בתחילת שנות ה-60 של המאה העשרים נבנה בשכונה מלון שבע הקשתות, ביוזמת בית המלוכה הירדני, ובנייתו הושלמה בשנת 1962.
לאחר 1967
בתחילת האינתיפאדה הראשונה בינואר 1988 הוטל על השכונה עוצר בשעות הערב, לאחר מספר ימים של הפגנות, חסימת כבישים והבערת צמיגים. בנוסף נשלחו שני זחל"מים לסייר בשכונה.
בשנת 2002, נתפסה מחתרת בת עין, שכללה את האחים שלמה ושחר דביר-זליגר, עופר גמליאל וירדן מורג, אחרי שניסו לבצע פיגוע טרור על ידי הנחת מטען חבלה ליד בית ספר לבנות בא-טור. שניים מהם, שלמה דביר וירדן מורג, נתפסו במקום. בשנת 2003 הורשעו עופר גמליאל, שלמה דביר-זליגר וירדן מורג ונידונו ל-15 שנות מאסר (דביר-זליגר וגמליאל) ו-12 שנה (מורג).
ב-2006 ביוזמת עמותת אלע"ד נכנסו לגור בא-טור תשע משפחות יהודיות במבנה שנקרא "בית החושן". בשכונה מתגוררות כ־22 משפחות יהודיות ובהן משפחתו של הרב דוב ליאור. משפחה פלסטינית פונתה ב-2012 ממתחם "בית החושן".
בשנת 2010 אישרה הוועדה המחוזית בירושלים את הקמתם של מספר בניינים ליהודים סמוך לישיבת בית אורות, כך שהישיבה תיכלל בשכונת מגורים.
יונתן לוי (אופנוען)
יונתן לוי (נולד ב-5 במאי 1984 בישראל) הוא רוכב אופנועים מקצועי, שזכה פעמים רבות בראלי חרמון-אילת, היה אלוף ישראל באופנועי אנדורו 3 פעמים, ובשנת 2010 זכה במדליית זהב בתחרות אנדורו ששת הימים הבינלאומי במקסיקו.
לוי גדל בקריית טבעון. משיכתו לאופנועים החלה כשהיה בן שש כאשר אביו רכש בשבילו אופנוע שטח זעיר. כשהיה בן 15 רכש אופנוע KTM בנפח 125 סמ"ק וגרם לתאונת דרכים בה נפצע. לוי היה הגורם לתאונה, מונה לו קצין מבחן ופרש מרכיבה לטובת כדור מים עד גיל 19 ושירת בצבא כספורטאי מצטיין. באותה השנה רכש אופנוע KTM בנפח 250 סמ"ק. בינואר 2004 התחרה במרוץ אנדורו וניצח בקטגוריה המקצועית בינונית.
האימפריה הגרמנית (1848–1849)
האספה הלאומית הגרמנית (פרלמנט פרנקפורט) ראתה את עצמה כפרלמנט של אימפריה חדשה וחוקקה חוקים אימפריאליים. היא הקימה ממשלה זמנית והקימה את הצי הראשון של כל גרמניה. במאי 1849, מדינות גרמניות גדולות יותר כמו אוסטריה ופרוסיה אילצו את חברי הפרלמנט להתפטר. הממשלה הזמנית התקיימה עד דצמבר של אותה שנה. בקיץ 1851, הכריז הבונדסטאג של הקונפדרציה הגרמנית על ביטול החקיקה האימפריאלית. עם זאת, הבונדסטאג הגרמני והמדינות מעולם לא כינו את הממשלה הזמנית בלתי חוקית.
במהלך קיומה, כמה מדינות זרות הכירו באימפריה, כמו הולנד, שווייץ וארצות הברית. מורשת האימפריה מורכבת, למשל, מהניסיון של הבחירות הכלליות בגרמניה בשנת 1848 ומהחוקה של 1849. הצי הגרמני המודרני חוגג את יום השנה ה-14 ביוני בגלל החלטת הפרלמנט מ-1848 ליצור צי. הדגל שאומץ על ידי האימפריה בחוק בנובמבר 1848, הוא דגל גרמניה המודרנית (שחור-אדום-זהב).
היסטוריה
המדינה הוקמה על ידי האספה הלאומית של פרנקפורט באביב 1848, לאחר מהפכת מרץ. האימפריה פורקה בדצמבר 1849 כאשר ממשלת גרמניה המרכזית הוחלפה בוועדה מרכזית פדרלית.
האימפריה נאבקה להיות מוכרת על ידי מדינות גרמניות וזרות כאחד. מדינות גרמניה, המיוצגות על ידי האמנה הפדרלית של הקונפדרציה הגרמנית, ב-12 ביולי 1848, הכירו בממשלת גרמניה המרכזית. אולם בחודשים הבאים, המדינות הגרמניות הגדולות יותר לא תמיד קיבלו את הגזירות והחוקים של ממשלת גרמניה המרכזית והפרלמנט של פרנקפורט. כמה מדינות זרות הכירו בממשל המרכזי ושלחו שגרירים: ארצות הברית, שוודיה, הולנד, בלגיה, שווייץ, סרדיניה, סיציליה ויוון. הרפובליקה הצרפתית השנייה והממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד התקינו שליחים רשמיים כדי לשמור על קשר עם הממשלה המרכזית.
הצו החוקתי הראשון של האימפריה הגרמנית היה החוק הקיסרי בדבר הכנסת מעצמה מרכזית זמנית לגרמניה, ב-28 ביוני 1848. עם הצו הקים הפרלמנט של פרנקפורט את משרדי Reichsverweser (עוצר אימפריאלי, מונרך זמני) ושרים אימפריאליים. צו חוקתי שני, חוקת פרנקפורט, ב-28 במרץ 1849, התקבל על ידי 28 מדינות גרמניה אך לא על ידי הגדולות יותר. פרוסיה, יחד עם מדינות גרמניות אחרות, אילצה את הפרלמנט של פרנקפורט להתפרק.
כמה מההישגים של האימפריה הגרמנית הזו התגברו עליה: חוקת פרנקפורט שימשה כמודל במדינות אחרות בעשורים הבאים וחוק הבחירות שימש כמעט כלשונו ב-1867 לבחירת הרייכסטאג של הקונפדרציה הצפון-גרמנית. Reichsflotte (הצי הקיסרי) שהוקם על ידי הפרלמנט של פרנקפורט החזיק מעמד עד 1852. החוק הקיסרי המוציא צו בדבר שטרות חליפין (Allgemeine Deutsche Wechselordnungen, שטרות חליפין גרמניים כלליים) נחשבו כחלים כמעט על כל גרמניה.
המשכיות ומעמד
לבני זמננו ולחוקרים היו דעות שונות לגבי מעמד המדינה של האימפריה הגרמנית של 1848/1849:
במציאות ההבחנה הייתה פחות ברורה. רוב הפרלמנט של פרנקפורט, המבוסס על הקבוצות הליברליות, רצה להקים מערכת דואליסטית עם מונרך ריבוני שסמכויותיו יוגבלו על ידי חוקה ופרלמנט.
הקונפדרציה הגרמנית הוקמה בשנת 1815. ארגון אמנה זה להגנת השטחים הגרמניים חסר, לדעת התנועה הלאומית, ממשלה ופרלמנט. אבל זה הוכר בדרך כלל על ידי מעצמות גרמניות וזרות – כדי להקים מדינה לאומית, זה היה הכי קל להציג את זה כהמשך של הקונפדרציה. זו הייתה למעשה הדרך בה נקטה האספה הלאומית, אם כי במקור ראתה את עצמה כגורם מהפכני. ההמשכיות בין הקונפדרציה הישנה לגורמים החדשים התבססה על שתי החלטות של האמנה הפדרלית של הקונפדרציה:
כמובן, מדינות גרמניה והאמנה הפדרלית קיבלו את ההחלטות הללו בלחץ המהפכה. הם רצו להימנע מהתפרקות הפרלמנט של פרנקפורט. (כבר באוגוסט הלחץ הזה דעך, והמדינות הגדולות החלו להחזיר את השלטון לידם) לפי ההיסטוריון ארנסט רודולף הובר, ניתן היה לקבוע המשכיות או אפילו זהות משפטית של הקונפדרציה ושל המדינה הפדרלית החדשה. המוסד הישן תוגבר בסדר חוקתי (זמני) והשם הקונפדרציה הגרמנית שונה לאימפריה הגרמנית. אולריך הובר מציין שאף אחת מהמדינות הגרמניות לא הכריזה על יורש העצר הקיסרי יוהאן וממשלתו כגזלן או בלתי חוקי.
כוח מדיני, טריטוריה ועם
אספת פרנקפורט ראתה את עצמה כבית המחוקקים הלאומי הגרמני, כפי שהתבטא במפורש בחוק האימפריאלי בדבר הכרזת החוקים האימפריאליים וגזירות המעצמה המרכזית הזמנית, מ-27 בספטמבר 1848. היא הוציאה חוקים קודם לכן, כמו החוק מ-14 ביוני שיצר את הצי הקיסרי. אולי החוק הבולט ביותר הכריז על זכויות היסוד של העם הגרמני שזכה לשבחים רבים, 27 בדצמבר 1848.
המעצמה המרכזית או הממשל המרכזי כללו את יורש העצר הקיסרי, הארכידוכס יוהאן, והשרים שהוא מינה. הוא מינה בדרך כלל את הפוליטיקאים שזכו לתמיכת הפרלמנט של פרנקפורט, לפחות עד מאי 1849. אחד השרים, הגנרל הפרוסי אדוארד פון פיקר, הואשם בכוחות הפדרליים וביצורים הפדרליים של הקונפדרציה הגרמנית. לממשל המרכזי לא היה הרבה מה למשול, שכן הממשל נשאר בידי המדינות הבודדות. אבל בפברואר 1849, 105 אנשים עבדו עבור הממשל המרכזי (בהשוואה ל-10 עבור האמנה הפדרלית).
הפרלמנט של פרנקפורט הניח באופן כללי ששטחה של הקונפדרציה הגרמנית הוא גם שטחה של המדינה החדשה. מישהו היה גרמני אם הוא היה נתין של אחת המדינות הגרמניות בתוך האימפריה הגרמנית (§ 131, חוקת פרנקפורט). בנוסף, הוא דן בעתידם של שטחים אחרים שבהם חיו גרמנים. חברי הפרלמנט התייחסו לעיתים לשפה הגרמנית המדוברת בטריטוריה, לעיתים לזכויות היסטוריות, לעיתים לשיקולים צבאיים (למשל, כאשר מדינה פולנית נדחתה כי היא תהיה חלשה מכדי לשמש מדינת חיץ נגד רוסיה). אחת הטריטוריות השנויות במחלוקת הייתה שלזוויג.
דוכסות שלזוויג
דוכסות שלזוויג (בדנית: Hertugdømmet Slesvig; בגרמנית: Herzogtum Schleswig) הייתה דוכסות בדרום יוטלנד (Sønderjylland) המכסה את השטח בין כ-60 ק"מ צפונה ו-70 ק"מ מדרום לגבול הנוכחי בין גרמניה לדנמרק. השטח חולק בין שתי המדינות מאז 1920, עם צפון שלזוויג בדנמרק ודרום שלזוויג בגרמניה. האזור נקרא גם באנגלית Sleswick.
בניגוד להולשטיין ולאוונבורג, שלזוויג מעולם לא הייתה חלק מהקונפדרציה הגרמנית. שלזוויג הייתה פייף של דנמרק, ותושביה דיברו דנית, גרמנית וצפון פריזית. גם הליברלים הלאומיים הדנים וגם הגרמנים רצו ששלזוויג תהיה חלק ממדינה לאומית דנית או גרמנית במהלך המאה ה-19. מרד גרמני במרץ 1848 גרם למלחמת שלזוויג הראשונה שהסתיימה ב-1852. מלחמת שלזוויג השנייה (1864) הסתיימה בכך ששלוש הדוכסויות נשלטו במשותף על ידי אוסטריה ופרוסיה. ב-1866 הם הפכו לחלק מפרוסיה לאחר מלחמת אוסטריה–פרוסיה.
היסטוריה
מימי הביניים המוקדמים, חשיבותו של האזור הייתה בהיותו מחוז החיץ של סקנדינביה והממלכה הדנית לבין האימפריה הרומית הקדושה החזקה מדרום, וכן בהיותו אזור מעבר להעברת סחורות בין הים הצפוני לים הבלטי, המחבר את נתיב הסחר מרוסיה עם דרכי הסחר לאורך הריין והחוף האטלנטי (ראו גם תעלת קיל).
היסטוריה מוקדמת
מקורות רומיים מציבים את מולדתם של שבט היוטים מצפון לנהר האידר ואת זו של האנגלים מדרום לו. האנגלים בתורם גבלו בסקסונים השכנים. בתחילת ימי הביניים, האזור היה מאוכלס על ידי שלוש קבוצות:
במהלך המאה ה-14, האוכלוסייה בשואנסן החלה לדבר גרמנית נמוכה לצד דנית, אך חוץ מזה הגבולות האתנו-לשוניים נותרו יציבים להפליא עד בסביבות שנת 1800, למעט האוכלוסייה בעיירות שהפכה ליותר ויותר גרמנית מהמאה ה-14 ואילך.
בתקופת הוויקינגים המוקדמת, הדבי – מרכז המסחר הגדול ביותר של סקנדינביה – הייתה ממוקמת באזור זה, שהוא גם המיקום של הביצורים המשתלבים הידועים בשם דנווירגה. בנייתו, ובמיוחד התרחבותו הגדולה סביב 737, פורשו כאינדיקציה להופעתה של מדינה דנית מאוחדת. במאי 1931 הודיעו מדענים מהמוזיאון הלאומי של דנמרק שהם חשפו שמונה עשר קברים ויקינגיים ובהם שרידים של שמונה עשר גברים. התגלית הגיעה במהלך חפירות בשלזוויג. השלדים הצביעו על כך שהגברים היו בעלי פרופורציה גדולה יותר מגברים דנים במאה העשרים. כל אחד מהקברים הונח ממזרח למערב. החוקרים שיערו שהגופות היו קבורות בארונות קבורה מעץ במקור, אך נותרו רק מסמרי הברזל. לקראת סוף ימי הביניים המוקדמים, שלזוויג היוותה חלק מהארצות ההיסטוריות של דנמרק כאשר דנמרק התאחדה מתוך מספר מדינות קטנות במאות ה-8 עד ה-10 בעקבות התפשטות הוויקינגים.
בשנות ה-30 של המאה ה-13, דרום יוטלנד (דוכסות שלזוויג) הוקצתה כאפנגה לאבל ולדמרסן, נינו של קנוט, בנו הצעיר של ולדמר השני, מלך דנמרק. אבל, לאחר שתפס לעצמו את כס המלכות הדני לתקופה קצרה, השאיר את הדוכסות שלו לבניו ולממשיכי דרכו, אשר לחצו על תביעות על כס המלכות של דנמרק במשך רוב המאה הבאה, כך שמלכי דנמרק היו מסוכסכים עם בני דודיהם, הדוכסים משלזוויג. סכסוכים ובריתות זוגיות הביאו את שושלת אבל לקשר הדוק עם דוכסות הולשטיין הגרמנית עד המאה ה-15. זו האחרונה הייתה פייף כפוף לאימפריה הרומית הקדושה, בעוד שלזוויג נשארה פייף דני. נאמנויות כפולות אלו היו אמורות להפוך לשורש עיקרי של המחלוקת בין מדינות גרמניה לדנמרק במאה ה-19, כאשר רעיונות הלאומיות הרומנטית ומדינת הלאום זכו לתמיכה עממית.
העת החדשה המוקדמת
את התואר דוכס שלזוויג ירשו ב-1460 מלכי נורווגיה התורשתיים, שגם נבחרו באופן קבוע למלכי דנמרק במקביל, ובניהם (בניגוד לדנמרק, שלא הייתה תורשתית). זו הייתה חריגה – מלך בעל תואר דוכסי שהוא כמלך היה האדון שלו. התואר והחריגות שרדו ככל הנראה מכיוון שכבר הוחזקו בשיתוף מלכותי על ידי בני המלך. בין השנים 1544 ו-1713/1720, השלטון הדוכסי הפך לבית משותף, כאשר בית אולדנבורג והענף הצעיר שלו, בית הולשטיין-גוטורפ, החזיקו במשותף. ענף שלישי בבית המשותף, בית הדרסלב קצר מועד, נכחד כבר בשנת 1580 בתקופת יוהאן האב.
בעקבות הרפורמציה הפרוטסטנטית, כאשר הלטינית הוחלפה כמדיום השירות הכנסייה בשפות העם, חולקה בישופות שלזוויג והוקמה ארכי-דיקונום אוטונומי של הדרסלב. בחוף המערבי הסתיימה הדיוקסיה הדנית ריבה בערך ב-5 ק"מ מצפון לגבול הנוכחי. זה יצר קו הפרדה תרבותי חדש בדוכסות מכיוון שהגרמנית שימשה לשירותי כנסייה והוראה במחוז שלזוויג ודנית שימשה בדיוקסיה של ריבה והארכי-דיקונה של הדרסלב. קו זה מתאים להפליא עם הגבול הנוכחי.
במאה ה-17, סדרה של מלחמות בין דנמרק לשוודיה – שדנמרק הפסידה בה – הרסה את האזור מבחינה כלכלית. עם זאת, האצולה הגיבה בשיטה חקלאית חדשה שהחזירה את השגשוג. בתקופה שבין 1600 ל-1800 חווה האזור צמיחת מנוריאליזם מהסוג הנפוץ באזורי גידול השיפון של מזרח גרמניה. האחוזות היו אחזקות גדולות עם העבודה שנעשתה על ידי איכרים פיאודליים. הם התמחו במוצרי חלב באיכות גבוהה. אדנות פיאודלית שולבה עם מודרניזציה טכנית, וההבחנה בין עבודת כפייה לעבודה בתשלום הייתה לעיתים קרובות מעורפלת. השיטה הפיאודלית בוטלה בהדרגה בסוף המאה ה-18, החל באדמות הכתר ב-1765 ומאוחר יותר באחוזות האצולה. בשנת 1805 בוטלה כל צמיתות ורפורמות בעלות על הקרקע אפשרו לאיכרים לשעבר להחזיק בחוות משלהם.
המאה ה-19 ושתי מלחמות שלזוויג
מסביבות 1800 עד 1840 החלה האוכלוסייה דוברת הדנית בחצי האי אנגלן שבין שלזוויג לפלנסבורג לעבור לגרמנית נמוכה ובאותה תקופה עברו גם צפון פריזים רבים לגרמנית נמוכה. השינוי הלשוני הזה יצר קו הפרדה חדש דה פקטו בין דוברי גרמנית ודנית מצפון לטונדר ומדרום לפלנסבורג.
כאשר עלו הליברלים הלאומיים לשלטון בדנמרק בתחילת 1848, זה עורר התקוממות של גרמנים אתניים בדוכסות. זה הוביל למלחמת שלזוויג הראשונה (1848–1851). השלזוויג-הולשטיינרים נתמכו על ידי הקונפדרציה הגרמנית שהולשטיין (ולאוונבורג) הייתה חברה בה. למרות ששלזוויג מעולם לא הייתה חלק מהקונפדרציה, הקונפדרציה (והאימפריה הגרמנית הקצרה של אותה תקופה) התייחסה לשלזוויג במידה רבה ככזו. הטיעון האידאולוגי לא היה רק אתני אלא גם היסטורי: הצד הגרמני התייחס להסכם מימי הביניים שטען כי שלזוויג והולשטיין צריכות להיות מאוחדות לנצח (בגרמנית נמוכה: up ewig ungedeelt). הכוחות הפדרליים ולאחר מכן הקיסריים כללו בעיקר דיוויזיות פרוסיות.
בלחץ המעצמות הגדולות האחרות נאלצה פרוסיה לסגת (בקיץ 1848 ושוב בקיץ 1850). זה הותיר את המורדים בשלזוויג-הולשטיין לגורלם. בשנת 1851 פורקו ממשלת המורדים וצבאה. בפרוטוקול לונדון משנת 1852 אישרו המעצמות כי מלך דנמרק הוא דוכס הדוכסות אך גם את מעמדן של הדוכסויות כמובדלות מדנמרק ממש.
דנמרק ניסתה שוב לשלב את שלזוויג על ידי יצירת חוקה משותפת חדשה (מה שמכונה חוקת נובמבר) עבור דנמרק ושלזוויג ב-1863. זה נענה על ידי מדינות גרמניה בשתי דרכים:
המלך הדני המובס נאלץ להותיר את שלזוויג והולשטיין לאוסטריה ופרוסיה. הם כוננו שלטון משותף על שלזוויג והולשטיין. על פי אמנת גאשטיין מ-14 באוגוסט 1865, לאוונבורג נמסרה לפרוסיה, בעוד אוסטריה ניהלה את הולשטיין ופרוסיה את שלזוויג.
עם זאת, המתיחות בין שתי המעצמות הגרמניות הגיעה לשיאה במלחמת אוסטריה–פרוסיה של 1866. בעקבות שלום פראג, הפרוסים המנצחים סיפחו גם את שלזוויג וגם את הולשטיין, והקימו את פרובינציית שלזוויג-הולשטיין. תנאי לוויתור על צפון שלזוויג מצד דנמרק הועברה בעד משאל עם בעד זה. אולם ב-1878 חזרה אוסטריה על תנאי זה, ודנמרק הכירה בהסכם משנת 1907 עם גרמניה כי, בהסכם בין אוסטריה ופרוסיה, הוסדר סופית הגבול בין פרוסיה לדנמרק.
מאז 1900
הסכם ורסאי קבע בחירות משאל עם כדי לקבוע את נאמנותו של האזור. כך, נערכו שני משאלי עם ב-1920, שהביאו לחלוקת האזור. צפון שלזוויג הצביעה ברוב של 75% להצטרף לדנמרק, ואילו מרכז שלזוויג הצביעה ברוב של 80% להישאר חלק מגרמניה. בדרום שלזוויג לא נערך משאל עם, שכן התוצאה הסבירה הייתה ברורה. השם דרום שלזוויג משמש כיום עבור כל שלזוויג הגרמנית. החלטה זו הותירה מיעוטים ניכרים משני צדי הגבול החדש.
לאחר מלחמת העולם השנייה, חלק ניכר מהאוכלוסייה הגרמנית בדרום שלזוויג שינתה את אזרחותה והכריזה על עצמה כדנית. שינוי זה נגרם על ידי מספר גורמים, ובעיקר התבוסה הגרמנית וזרם של מספר רב של פליטים ממחוזות פרוסיה המזרחית לשעבר, שתרבותם וחזותם שונים מהגרמנים המקומיים, שהיו ברובם צאצאי משפחות דניות אשר שינו את הלאום שלהם במאה ה-19.
השינוי בדמוגרפיה יצר רוב דני זמני באזור ודרישה למשאל עם חדש מצד האוכלוסייה הדנית בדרום שלזוויג וכמה פוליטיקאים דנים, כולל ראש הממשלה קנוד קריסטנסן. עם זאת, הרוב בפרלמנט הדני סירב לתמוך במשאל עם בדרום שלזוויג, מחשש ש"הדנים החדשים" אינם אמיתיים בשינוי הלאום שלהם. זה הוכיח את עצמו, ומשנת 1948 האוכלוסייה הדנית החלה להתכווץ שוב. עד תחילת שנות ה-50, הוא בכל זאת התייצב ברמה הגבוהה פי ארבעה מהמספר שלפני המלחמה.
בהצהרת קופנהגן-בון משנת 1955 הבטיחו גרמניה המערבית (לימים גרמניה כולה) ודנמרק לשמור על זכויותיה של אוכלוסיית המיעוטים זו של זו. כיום, שני החלקים משתפים פעולה כאזור אירו חוצה גבולות: אזור Sønderjylland–שלזוויג. מכיוון שדנמרק וגרמניה הן שתיהן חלק מאזור שנגן, אין פיקוח רגיל על הגבול.
קליק
{{פירושונים|
אישים ששמם קליק:
רבי חוצפית המתורגמן
רבי חוּצְפִּית הַמְּתוּרְגְּמָן היה תנא בדור השלישי, בתחילת המאה השנייה, מעשרת הרוגי מלכות.
חייו
רבי חוצפית חי בדור השלישי של התנאים. מוזכר כי בתקופת שהותו בציפורי, ישב שם אצל רבי אלעזר בן עזריה יחד עם רבי ישבב, רבי חלפתא ורבי יוחנן בן נורי.
נקרא מתורגמן כיוון שהיה מתורגמנו של רבן גמליאל דיבנה - כאשר היה רבן גמליאל דורש אמר את דבריו בשקט, רבי חוצפית היה משמיע את דבריו בקול.
וכך מספר המדרש:
בספרות חז"ל מופיעים ממנו מספר אמרות בודדות. יש הרואים זאת כתוצאה מהריגת תלמידיו עמו.
הריגתו
כשיצאה גזירת רומי הלך והסתתר בציפורי יחד עם רבי ישבב הסופר ואחרים בזמן רדיפות אדריאנוס.
לאחר מכן:
וכך היה מעשה ההריגה לפי לשון המדרש:
יש אומרים שאלישע בן אבויה יצא לתרבות רעה לאחר שראה את לשונו של רבי חוצפית המתורגמן מוטלת באשפה, ויש אומרים שראה את לשונו נגררת על ידי חזיר.
מקום מנוחתו סמוך לעיר צפת.
ליגת העל הטורקית בכדורגל
ליגת העל הטורקית (בטורקית: Süper Lig) היא ליגת הכדורגל הבכירה בטורקיה. הליגה מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל הטורקית.
הליגה נערכת מדי שנה בין אוגוסט למאי. כל קבוצה משחקת נגד הקבוצות האחרות בבית ובחוץ, ובסך הכל נערכים 34 מחזורים. בתום כל עונה שלוש הקבוצות האחרונות בטבלה יורדות לליגת המשנה, ושלוש הקבוצות הראשונות בליגת המשנה עולות לליגה הטורקית הבכירה. בתום כל עונה מעפילות האלופה והסגנית לליגת האלופות, כאשר האלופה מעפילה אוטומטית לשלב הבתים ואילו הסגנית מעפילה לשלב ההעפלה השני מתוך שלושת שלבי ההעפלה. הקבוצה שסיימה שלישית בטבלה, וכן זוכת הגביע הטורקי, מעפילות לליגה האירופית.
הליגה הוקמה בשנת 1959 בניסיון לאחד את הליגות האזוריות שהיו נהוגות לפני כן. עם התפתחות הקמת ערוצי טלוויזיה פרטיים בשנות ה-90 התחזקו זמני השידור והפרסום לה זכתה הליגה הטורקית והוזרמו משאבים וכסף רבים יותר לליגה והיא התפתחה מאוד בתקופה זו.
שלושת המועדונים הבכירים בטורקיה הם פנרבחצ'ה, גלאטסראיי ובשיקטש. שלוש הקבוצות, הפועלות בעיר איסטנבול, זכו כל אחת במספר רב של אליפויות (גלאטסראיי 23, פנרבחצ'ה 19 ובשיקטש 16), והן גם שלוש הקבוצות היחידות בטורקיה שמעולם לא ירדו לליגה השנייה. המועדונים היחידים הנוספים שזכו באליפות הטורקית הם טרבזונספור (6 אליפויות), בורסאספור ואיסטנבול בשאקשהיר (אליפות אחת שתיהן).
התקופה המוקדמת עד להקמת הליגה המקצוענית
שורשי המשחק בטורקיה החל במאה ה-19, כאשר מהגרים אנגלים הביאו איתם את משחק הכדורגל בזמן שחיו באזור סלוניקה תחת האימפריה העות'מאנית. בהמשך הליגה הראשונה שהתקיימה הייתה ליגת הכדורגל של איסטנבול שהחלה בעונת 1904/1905. מעט לאחר מכן הוקמה פדרציית הכדורגל הטורקית (ה-TFF), ומספר ליגות מחוזיות אחרות הוקמו בנוסף לליגת איסטנבול בערים הגדולות: אנקרה (ב-1922), אדנה (1924), בורסה (1924), אשקשהיר (1924), איזמיר (1924) וטרבזון (1922).
התחרות הראשונה שהביאה לבמה את התחרות הארצית הייתה "אליפות הכדורגל הטורקית" שהחלה ב-1924 והמשיכה עד 1951. התחרות הייתה למעשה מבוססת נוקאאוט של הקבוצות שזכו באליפות המחוזית באזורם, אולם בחלק מהעונות התחרות לא התקיימה מפאת חוסר בתקציבים.
ב-1937 החלה להתקיים בנוסף לאליפות הכדורגל, "הליגה הלאומית הטורקית" בכדורגל, בה התחרו הקבוצות החזקות ביותר מהערים הגדולות אנקרה, איסטנבול ואיזמיר, וליגה זו התקיימה עד 1950.
מ-1940 ועד 1950 התקיימו במקביל שתי תחרויות אלו, מה שיצר מצב שישנן שתי תחרויות כדורגל ארציות לאומיות בטורקיה בשנה. מאחר שהליגה הלאומית הארצית הייתה בפורמט ליגה עם משחקי בית וחוץ, ועם כמות משחקים גדולה יותר - הייתה תחרות זו היותר פופולרית ויותר תחרותית מ"אליפות הכדורגל הטורקית" והעפילה עליה.
ב-1951 ה-TFF הביאה את הכדורגל הטורקי לרמה המקצוענית, ועזרה למועדונים לשדרג את עצמם. לאחר שמועדונים כאלה נרשמו כמקצוענים תחת ההתאחדות לכדורגל הטורקית, הם לא יכלו להשתתף יותר בתחרות הנוקאאוט של "אליפות הכדורגל הטורקית" ועל כן תחרות זו איבדה ממעמדה בשנים אלו עד שהתפרקה לחלוטין. מאחר שלא הייתה ליגה אחת בכירה לאומית טורקית בין השנים 1952 ועד 1955, פדרציית הכדורגל הטורקית שלחה את גלאטסראיי לתחרויות האירופאיות, לאחר שזכתה באליפות הכדורגל של איסטנבול בעונת 1955/1956, לתחרות גביע אירופה לאלופות החדשה שנוסדה ב-1955. לאחר החלטה זו של הפדרציה הטורקית, נשמעו ביקורת קשה מצד הקבוצות ממחוזות אנקרה ואיזמיר, ובגלל הסערה שהתעוררה סביב ההחלטה, החליטה אופ"א לקבל אך ורק אלופה מתחרות ארצית, וכך נאלצה הפדרציה הטורקית ליצור את התחרות "גביע הפדרציה" ב-1956. התחרות למעשה הייתה שלב ביניים ותחרות זמנית עד להקמת הסופר-ליג ב-1959. בשתי העונות של "גביע הפדרציה" שנערכו כתחרות בפורמט גביע, זכתה בשיקטש שזכתה בכרטיס לגביע האלופות בשנתיים אלו, אולם בעונת 1957/1958 לא הספיקה הפדרציה לרשום את הקבוצה, שלא זכתה להשתתף בעונה זו אף על פי שזכתה בגביע הבכיר במדינה.
קבוצות
קבוצות הליגה לעונת 2023/2024
הקמת ה"סופר ליג" הטורקית
לאחר מספר שנים של הכנות ותכנון, הוקמה ליגה לאומית בכירה לכדורגל בטורקיה בשנת 1959 שנקראה "Millî Lig" ("הליגה הלאומית"). לליגה הצטרפו תוך זמן קצר מהקמתה הקבוצות הבכירות ביותר ששיחקו בליגות האזוריות באנקרה, איסטנבול ואיזמיר. עונת הבכורה שוחקה בשנה קלנדרית אחת בלבד (1959), כיוון שמשחקי הדירוג לשיבוצים במערכת הליגות החדשה נערכו ב-1958, והליגה עצמה נערכה ב-1959.
הקבוצות ששיחקו בעונת הבכורה הן: אדלט, בשיקטש, גלאטסראיי, בייקוז, קרגומורוק, פנרבחצ'ה, איסטנבולוספור, וופה (מאיסטנבול); אנקרגוג'ו, אנקרה דמירספור, גנצ'לרבירלי, האסטפה (מאנקרה); אלטאי, גוזטפה, איזמיריספור, קרסיקה (מאיזמיר). האלופה הראשונה הייתה פנרבחצ'ה, ומלך השערים (ה"גול קראלי") הראשון היה מאטין אוקטאי.
ליגת המשנה ה"ליגה השנייה" נוצרה בעונת 1963/1964, והליגה הבכירה (שנודעה עד אז בתור "הליגה הלאומית") הפכה ל"ליגה הראשונה". לאחר יצירת הליגה השנייה החדשה בשנת 2001, הליגה השנייה הפכה ל"ליגה הטורקית הראשונה" והליגה הבכירה הפכה ל"סופר ליג הטורקית" - ליגת העל הטורקית.
אליפות העולם בשחמט 2014
אליפות העולם בשחמט 2014 הייתה דו-קרב בן 11 משחקים בין אלוף העולם רב אמן מגנוס קרלסן מנורווגיה לבין אלוף העולם לשעבר, רב אמן וישוואנתן אנאנד מהודו. סדרת המשחקים החלה בתאריך 7 בנובמבר והסתיימה ב-23 בנובמבר בניצחונו של קרלסן 6.5-4.5. המשחקים התקיימו בסוצ'י, רוסיה. הטורניר נוהל על ידי פיד"ה. קרן הפרסים בתחרות עמדה על מיליון אירו, כאשר המנצח קיבל 60% מהסכום, והמפסיד 40%.
מתכונת התחרות וקביעת המנצח
המשחקים שוחקו בזמן הקלאסי של שעתיים לכל שחקן ל-40 המסעים הראשונים, שעה נוספת ל-20 המסעים הבאים, ולאחר מכן 15 דקות ליתרת המשחק, כאשר לכל מסע מעבר למסע ה-61 נוספות 30 שניות לזמן החשיבה. כדי לזכות בתואר נדרש להשיג 6.5 נקודות מ-12 משחקים לכל היותר (בפועל קרלסן השיג תוצאה זו אחרי 11 משחקים בלבד ולכן לא נדרש המשחק ה-12). למקרה שבו היה נדרש פלייאוף לקביעת המנצח, היו מתקיימים ארבעה משחקים מהירים, כל אחד בן 25 דקות לכל שחקן בתוספת 10 שניות לכל מסע. אם גם לאחר שלב זה עדיין התוצאה נשמרת כשוויון, נקבעו עד חמישה דו-קרבות בליץ בני חמש דקות לכל שחקן בתוספת 3 שניות למסע. במקרה שבו גם לאחר סדרת המשחקים הללו לא הושגה הכרעה, נקבע כי יתקיים משחק בודד, בו הלבן מקבל חמש דקות, השחור ארבע דקות, ובו הלבן חייב לזכות אחרת השחור יוכרז כמנצח.
מהלך המשחקים
במשחק הראשון ההכנה הביתית של אנאנד הייתה טובה יותר, אבל קרלסן הצליח להשוות ולקראת המסע ה-40 אנאנד החל לטעות. קרלסן לא בחר באפשרות המבטיחה ביותר 42. ..צה3 ואנאנד כפה תיקו במסע ה-44.
במשחק השני ניצח קרלסן לאחר שהפעיל לחץ כבד על עמדת השחור, במהלך מרבית המשחק. טעות אחת במסע ה-34 הביאה לכניעתו המיידית של אנאנד. אנאנד השתמש בהגנת ברלין וקרלסן סטה מהקווים הרגילים על ידי 6. צה1. בכך אִפשר לשחור חופש התפתחות ולמעשה הפתיחה הסתיימה ללא יתרון ללבן. המסע ה-12 פ:ב6 לא הלהיב את קרלסן ושתי החלופות הן פ:ב6 והן ג:ב6 טובות לשחור. 14. צא3 היה מסע ברמת סיכון מסוימת אך במקביל יצר בעיות שעל אנאנד היה להתמודד איתן. במסע ה-18 אנאנד היסס ולא מצא את ההמשך הנכון. לאחר המשחק אמר אנאנד: "היססתי בין 18...מהו7 לבין 18...רה6 אף על פי שזו עדיין לא קטסטרופה."
קרלסן אמר: "עד כה העמדה הייתה רגילה לגמרי. לאחר 19. צז3 התחלתי להיות יותר אופטימי. אם שחור צריך לשחק 19...פז6 ברור שמשהו לא הלך טוב."
לאחר 20. ח4 אנאנד היה תחת לחץ ואיתות שהדברים לא הולכים כשורה היה המסע 20...ר:ו5 שבוודאי לא היה חלק מתוכנית קודמת. המחשב ממליץ על 20...מח8. לאחר 24. צה6 השחור כבר בבעיה רצינית ואנאנד אמר: "24...צאב8 הייתה טעות. היה עלי לשחק 24...ח6 ו-25...צד4". לאחר 27. צגה4 קרלסן העריך שעמדתו טובה בהרבה ואולי אף זכויה, הערכה שככל הנראה נכונה. לאחר 28...ב5 קרלסן היה מוטרד מההמשך המתוכנן 29. צה7 בגלל 29...מהד6 ומאיים ו3+ אך לא שם לב שהמסע 30. ו3 מונע את האיום ואף זוכה. 32. מהו3 לא היה המסע הטוב ביותר (כנראה 32. ו3) אבל העמדה קשה מאוד לשחור. במסע ה-34 אנאנד היה בלחץ גדול וטעה 34...ח5? מסע המאפשר 35. מה ב7 שזוכה מיד. 34...מהד2 היה המסע הנכון שמאפשר המשך הקרב אך סיכוייו של אנאנד להגנה מוצלחת לא היו גבוהים.
קרלסן חישב את מסעיו במשך זמן רב ולאחר המשחק אמר "לאחר שאנאנד שיחק 26. צג6 כל המסעים 26...ז5 ו-27...רב4 לא עבדו כלל. אנאנד הצליח להתמודד עם הקשיים ש-ז5 מציב למרות ההפתעה של רב-4." אנאנד חישב במשך זמן רב את המסע 28. צא1, המסע הטוב ביותר בעמדה ולאחר 28...רא5 עמדת השחור אבודה.
המשחק הרביעי הסתיים בתיקו במסע ה-47. אנאנד בחר בהגנה הסיציליאנית בפעם הראשונה בדו-קרב אבל בהסתעפות 2...ה6 ובכך מנע מקרלסן לשחק את 3. רב5 החביב עליו מול 2...ד6. גם במשחק זה ניכרה ההכנה העדיפה של אנאנד על זו של קרלסן. קרלסן הפעיל לחץ מסוים עד המסע ה-24; אז כבר נראה שתוצאת המשחק כבר ברורה.
המשחק החמישי הסתיים בתיקו במסע ה-39. אנאנד שוב המחיש את עומק הכנתו לפתיחות כאשר הראה שליטה מלאה בנוסח ההגנה ההודית של המלכה עם 4. רב4+ ואף על פי ששני השחקנים היו מוכנים גם לאחר החידוש של אנאנד 13. ד6 ככל הנראה ההכנה הביתית של קרלסן לא הייתה עמוקה כהכנה של אנאנד. אנאנד אמר שהמסקנה שלו לגבי קו הפתיחה הזה היא שהלבן עומד טוב ורמז שהוא הכין לפחות עד למסע 20. פד5, למרות זאת לקרלסן היה יתרון בזמן החישוב. לקרלסן היו מספר החלטות קשות 20...מה:ב2 היה אפשרי במקום 20...ר:ד5. צומת החלטות נוספת הייתה במסע ה-22 כאשר היה ניתן לשחק 22...מה:ו3 או לקחת רגלי עם 22...מה:ב2 כאשר עמדתו של קרלסן הייתה הופכת למסוכנת. 23...צד6 נראה מפסיד ולכן קרלסן אפשר את הרס עמדת הרגלים על ידי 23...מהו6. מספר שחקנים שניתחו את המשחקים חשבו שזו עמדה מבטיחה מאוד לאנאנד, אך קרלסן עקף את המכשולים ואחרי 26...פג6 רק 27. צא4 היה שומר על המתח במשחק. אנאנד בחר ב-27. צב7 ולאחר מכן השחקנים שיחקו במהירות רבה והסכימו לתיקו.
במשחק הששי ניצח קרלסן, אבל עשה שגיאה גסה שאנאנד לא זיהה. קרלסן שיחק בכלים הלבנים בראשון מבין שני משחקים בהם הוא לבן, ומראש שיערו ששני משחקים אלו עשויים להיות מכריעים בדו-קרב. הפער בין נקודה לזכותו של אנאנד לנקודה לזכותו של קרלסן עקב אי ניצול הטעות שעשה קרלסן הוא גדול מאוד ומקטין את סיכוייו של אנאנד לשוב ולזכות בכתר. הנחמה היחידה של אנאנד היא עצם הטעות הגסה שעשה קרלסן והעובדה שהוא איננו משחק ברמתו הגבוהה הרגילה. אנאנד בחר פעם נוספת בהגנה הסיציליאנית וככל שהעמדה התפתחה רבי אמנים רבים הביעו הפתעה מהבחירה של פתיחה כה פסיבית על ידי אנאנד. אלוף העולם לשעבר קראמניק אמר: " בחירה ממש משונה לטעמי...במיוחד נגד מגנוס". קראמניק בחן את העמדה לפני שנים רבות וקבע כי ללבן יתרון ללא כל סיכון. הגם שהלבן עומד טוב יותר, הצוות של אנאנד זיהה כי לא פשוט ללבן לפרוץ את העמדה. למרות זאת נראה כי אנאנד לא חש בנוח בעמדה הגנתית זו. קרלסן שיחק 24. רד1 שנראה רעיון מעניין אך אחרי 24...צד8 בחר לחזור בו ולבחון רעיון אחר. 26.מד2?
מסע שמעביר את המלך לאזור שבו ניתן להתקיפו אפשר לאנאנד תחבולה פשוטה 26...פ:ה5 27. צ:ז8 פ:ג4+ 28. מד3 פב2+ וזוכה בשני רגלים ללא תמורה, עם סיכוי מצוין לניצחון. קרלסן זיהה את הטעות מיד לאחר שביצע את המסע והצופים במשחק ראו בשפת הגוף שלו שמשהו לא הלך כשורה. דקה לאחר מכן אנאנד שיחק 26....א4? והחמיץ הזדמנות פז ליתרון גדול. קרלסן ענה 27. מה2, הסיר את הסכנה שארבה לו וקיבל יתרון גדול.
המשחק השביעי הסתיים בתיקו במסע ה-122 ולאחר כשש שעות וחצי. אנאנד בחר בהגנת ברלין, הבחירה העדכנית של רבי אמנים הרוצים להבטיח תיקו בשחור. המשחק נמשך באותו קו שנקטו בו גירי-רדג'וב בתחרות טשקנט שם הלבן הקריב רגלי תמורת לחץ גדול על הלוח. אנאנד סטה מהמשחק האמור במסע ה-25...פו7 והחליט להקריב כלי ובכך לחסל את הרגלים של הלבן באגף המלך. קרלסן אמר שבשלב זה חשב כי סיכויו לזכות די טובים, ושאנאנד ייאלץ לסבול עד סוף המשחק.
יתרת המשחק הייתה מורכבת אך נשארה לא מעניינת שכן אנאנד שיחק ברמה גבוהה מאוד. אנאנד אמר שהיה עליו למצוא הגנות חדשות מדי מספר מסעים שכן קרלסן שינה את התקפתו בצורה עדינה שאילצה אותו לבנות מערכים הגנתיים משתנים. הגנתו של אנאנד הייתה מושלמת והדרך שבה השיג תיקו נראית קלה - הרבה יותר קלה ממה שהייתה באמת.
המשחק השמיני הסתיים בתיקו במסע ה-41. קרלסן הציג רעיון חדש בעמדה ידועה עם 9...צה8 ו-10...רה7. אנאנד היה מודע לרעיון זה אם כי לא היה מוכן בניתוח מעמיק שלו. לאחר 17...צאד8 (מסע מדויק מאוד לדברי אנאנד) קרלסן היה עדיין בעמדה מוכרת מההכנה הביתית ועם יתרון של למעלה משעה על שעון המשחק. לאחר 21...ב4 היה ברור שהמשחק יסתיים בתיקו.
המשחק העשירי הסתיים בתיקו במסע ה-32. אנאנד פתח שוב ב-ד4 וקרלסן חזר להגנת גרינפלד בה השתמש במשחק הראשון. אנאנד בחר בהסתעפות הרוסית, בה נקט עוזרו במשחקו נגד פונומריוב בשנת 2012, והמשחק המשיך בצורה זהה עד המסע ה-14, עת סטה קרלסן ובמקום מהב6 שיחק פה4.
קרלסן היה מוכן להסתעפות זו אך שני השחקנים לא רצו לפרט במסיבת העיתונאים לאחר המשחק על השלבים המוקדמים של המשחק. במסע ה-16 הערכת המחשב היא שהמסע 16.ד6 נותן יתרון ללבן, אך אנאנד בחר בחלופה מהג1. לדבריו יש לשחור משאבים נגד ד6 ויש לבחון את העמדה לעומק. על המסע ה-19. של קרלסן אמר אנאנד שהוא היה מדויק מאוד ולאחר מכן המשחק היה שקול ולכן התיקו.
המשחק האחד עשר הסתיים בניצחון של קרלסן לאחר 45 מסעים, ניצחון שסיים את האליפות שכן קרלסן הגיע ל-6.5 נקודות שנדרשות לזכייה באליפות. המשחק החל באופן זהה למשחק הראשון באליפות העולם בין גארי קספרוב לולדימיר קראמניק, אז בחר קראמניק בהמשך 12...ב-6.
החידוש הראשון במשחק היה במסע ה-16, כאשר קרלסן שיחק 16. ג4. במשחק אחר ששוחק בשנת 2001 בחר הלבן בהמשך 16. פח2.
Forgiven, Not Forgotten
רשימת הרצועות
כל השירים נכתבו על ידי הקורס, חוץ מבמקומות שמסומן אחרת
דיסק בונוס
דיסק הבונוס נוסף רק בגרסת אוסטרליה, ניו זילנד מסע הופעות מוגבל. דיסק הבונוס הוצא אחר כך בנפרד בשם The Corrs Live.
טבלאות
אלבום
סינגלים
עמית המשאית
עמית המשאית (באנגלית: The Adventures of Chuck and Friends) היא סדרת טלוויזיה מנופשת אמריקאית-קנדית לילדים. הסדרה שודרה לראשונה ב-15 באוקטובר 2010 בערוץ Discovery Family. הסדרה היא בת 2 עונות ו-39 פרקים באורך 22 דקות כל אחד.
בישראל הסדרה שודרה לראשונה בשנת 2012 בערוץ הופ!. בשנת 2019, הסדרה דובבה פעם נוספת לעברית עבור ערוץ JimJam, כאשר היא שודרה תחת השם "הרפתקאות צ'אק וחבריו".
עלילה
העלילה עוסקת במשאית הרפתקנית, יצירתית ומצחיקה בשם עמית, החולם לעשות שינוי בעולם.
שנת 2012
הדיבוב העברי בוים על ידי אורנה כץ, והופק על ידי יעל אללוף באולפני וידאופילם אינטרנשיונל.
שנת 2019
הדיבוב העברי בוים על ידי אפי בן ישראל, והופק על ידי ענבר שטגר עזרא באולפני דאבי דאב.
גאווה ודעה קדומה וזומבים (סרט)
גאווה ודעה קדומה וזומבים (באנגלית: Pride And Prejudice And Zombies) הוא קומדיית אימה בריטי-אמריקאי שיצא לאקרנים ב-5 בפברואר 2016. הסרט נכתב ובוים על ידי בור סטירס על בסיס רומן האימה באותו השם שנכתב על ידי סת' גרהם-סמית' המהווה פרודיה על הרומן הקלאסי "גאווה ודעה קדומה" מאת ג'יין אוסטין.
תקציר העלילה
הסרט "גאווה דעה קדומה וזומבים" מבוסס על ספרו של סת' גרהם-סמית' באותו השם, ומגולל את סיפורה של אליזבת בנט (לילי ג'יימס), נערה דעתנית אשר חיה במאה ה-18. מצד אחד, היא ואחיותיה אומנו בשימוש בנשק ובאמנויות לחימה בסין כדי שיוכלו להגן על עצמן מהזומבים, ומהצד השני אמן לוחצת עליהן להשתדך ולהתחתן עם גבר עשיר. בעיצומם של החיפושים אחרי חתן מתאים לאליזבת ולאחיותיה, וירוס קטלני תוקף את העולם והופך אנשים לזומבים צמאי דם.
פיתוח
הסרט מבוסס על הרומן באותו השם מאת ג'יין אוסטן וסת' גרהאם-סמית'. הפקת הסרט הוכרזה לראשונה ב-10 בדצמבר 2009, ובאתר וראייטי, נחשף כי נטלי פורטמן תגלם את אליזבת בנט ותפיק את הסרט, ושחברת "Lionsgate" תממן ותפיץ את הסרט. ב-14 בדצמבר, דייוויד ראסל הוכרז כתסריטאי ובמאי הסרט. ב-5 באוקטובר 2010, נחשף כי ראסל עזב את ההפקה בשל בעיות בלוח הזמנים. מאוחר יותר, ראסל חשף שהיו לו סכסוכים עם "Lionsgate" על התקציב. יום למחרת, פורטמן הודיעה שהיא לא תגלם את אליזבת בנט, אך עדיין תפיק את הסרט. בעקבות עזיבתו של ראסל, "Lionsgate" הציעו למייק ניואל ומאט ריבס להשתלט על כיסא הבמאי, אך שניהם סירבו. ב-3 בנובמבר, דווח כי "Lionsgate" קיימו פגישות עם מייק וויט, מרשל ניל וג'פרי בליץ כבמאים פוטנציאליים. מייק וויט נבחר, אך הוכרז כי הוא נאלץ לעזוב את הסרט בשל בעיות בלוח הזמנים עם מחויבות קיימות לערוץ HBO. בחודש מאי 2013, הוכרז שבור סטירס ייקח את תפקיד הבמאי.
צילום
הצילומים החלו ב-24 בספטמבר 2014, בפארק מערב וויקומב ובפארק בוקינגהאמשיר. בליל כל הקדושים בסוף השבוע, השחקנים נצפו מצולמים בכמה סצנות בבית הטפילד בהרטפורדשייר. מאוחר יותר, בתחילת נובמבר, הצוות צילם בבית הייסינג הישן. ב-13 בנובמבר, הצילומים עברו לפרנשאם, סארי, שם הם צילמו עד ה-21 בנובמבר.
יציאת הסרט לאקרנים
ב-30 במרץ 2015, חברת "Screen Gems" קבעה את מועד יציאת הסרט ל-19 בפברואר 2016. לאחר מכן, ב-22 באפריל 2015, "Screen Gems" הקדימו את מועד יציאת הסרט מ-19 בפברואר, ל-6 בפברואר. הסרט הופץ בבריטניה ב-12 בפברואר, שבוע לאחר יציאתו בארצות הברית, על ידי "Lionsgate".
קידום הסרט
באוקטובר 2014, "Entertainment Weekly" פרסמו תמונה ראשונה מתוך הסרט. באותה שנה, ביולי, צוות יוצרי הסרט והשחקנים השתתפו בפאנל מיוחד בכנס הקומיק-קון, על מנת לקדם את הסרט. בכנס קומיק-קון, הטיזר נראה לראשונה. ב-9 באוקטובר 2015, הטריילר והפוסטר הראשונים פורסמו.
עץ AVL
במדעי המחשב, עץ AVL הוא מבנה נתונים מסוג עץ חיפוש בינארי מאוזן, שבו הפרש גובהם של שני תתי-העצים של הבנים של כל צומת הוא לכל היותר 1. תכונה זו מבטיחה שניתן יהיה לחפש בעץ, להכניס ולהוציא ממנו נתונים בסיבוכיות של \ O(\log n) במקרה הגרוע ביותר (כאשר \ n הוא מספר הצמתים בעץ).
עץ AVL נקרא כך על שם ראשי התיבות של ממציאיו, גאורגי אדלסון-ולסקי (Adelson-Velskii) ויבגני לנדיס (Landis, שהציגו אותו במאמר משנת 1962. היה זה עץ החיפוש הראשון שהבטיח איזון בעלות של \ O(\log n).
דרך פעולת העץ
כל צומת בעץ שומר, פרט למידע הסטנדרטי של עץ חיפוש, גם מאפיין נוסף הנקרא "גורם האיזון" (Balance factor). מאפיין זה הוא ההפרש בין גובהו של תת-העץ השמאלי של הצומת וגובה תת-העץ הימני של הצומת. עץ AVL מאופיין בכך שגורם האיזון בכל צומת הוא תמיד 1, 0 או 1-, ופעולות הוספה והסרה שומרות על תכונה זו. תכונה זו מבטיחה כי העץ יהיה מאוזן בקירוב - ניתן להראות כי אם בעץ AVL יש n איברים אז עומקו קטן מ-
(העומק המינימלי בעץ חיפוש מאוזן לגמרי הוא, עץ AVL יכול להיות בעומק גדול יותר).
פעולת חיפוש
החיפוש בעץ AVL הוא רקורסיבי וזהה לחיפוש בעץ חיפוש בינארי. הרקורסיה מתחילה משורש העץ. בודקים עבור הצומת הנוכחי: כיוון שעץ AVL הוא מאוזן בקירוב (כמפורט לעיל), פעולת החיפוש תתבצע בסיבוכיות זמן \ O(\log n) כי פעולת החיפוש מתחילה משורש העץ ומשם יכולה להגיע, במקרה הגרוע, עד לעלה העמוק ביותר.
פעולת החיפוש לא משנה את המבנה של העץ ולכן העץ נשמר כעץ חיפוש בינארי ומאוזן.