cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דרוזים
האוכלוסייה הדרוזית
הקתולים, המרונים והדרוזים ייסדו את לבנון המודרנית בתחילת המאה ה-18, באמצעות מערכת שלטונית וחברתית המכונה "הדואליזם המרוני–דרוזי" בהר לבנון מוטסריפאט. במאה ה-18, בעקבות מלחמת אחים שפרצה בהר הלבנון בין הדרוזים למרונים ובין שני שבטים דרוזיים החלה הנדידה הגדולה של הדרוזים לאזור הר חורן. אחרי מאורעות 1840 ו-1860 (מעשי טבח שהביאו להתערבות מעצמות אירופה), הפכה הנדידה הדרוזית להגירה המונית ומאז קיבל הר חורן את השם "הר הדרוזים", ובו מתגוררת מרבית האוכלוסייה הדרוזית.
באמצע שנות ה-40 של המאה ה-20, כלל אוכלוסיית הדרוזים מנתה כ-180 אלף נפש: הריכוז הטריטוריאלי הגדול ביותר היה בהר הדרוזים, בו נמצאו בין 75 ל-80 אלף נפש – למעלה מ-40% מכלל הדרוזים, 72 אלף בלבנון, 20 אלף באמריקה ובארצות הגירה נוספות ורק בין 10 ל-12 אלף (כ-6%–7%) בארץ ישראל המנדטורית. חלקם של הדרוזים בתושבי ארץ ישראל באותה תקופה היה פחות מאחוז אחד.
נכון לשנת 2014 ישנם בעולם מעל מיליון מאמינים דרוזים אשר מפוזרים בכל העולם. רוב הדרוזים מרוכזים בסוריה (כ-600 אלף), לבנון (למעלה מ-400 אלף) וישראל (כ-120 אלף), ומיעוטם בירדן וארצות הברית וישנן גם קהילות דרוזיות גדולות בארצות דרום אמריקה (כ-60 אלף בוונצואלה).
בשנת 2015 התפרסם מחקר חדש שאישר כי הדת הדרוזית התגבשה במאה ה-11, ומאז לא התערבבו עם קבוצות אתניות חיצוניות.
הדגל הדרוזי
הדגל הדרוזי הוא סמלה של הדת הדרוזית ומייצג למעשה את האמונה הדרוזית ואת בסיסה. ישנן שתי צורות שונות לדגל הדרוזים. האחת רגילה, מלבנית – והאחרת, דגל בצורת כוכב בעל חמישה קודקודים. בשתי הצורות מופיעים חמישה צבעים. אדום: מסמל את הגבורה, האומץ והאהבה. צהוב: הידע, ההארה והחיטה. ירוק: אדמה וטבע. כחול: סבלנות, סלחנות, אחווה, שמים ומים. לבן: שלום וטוהר.
הדרוזים בישראל
נכון לשנת 2021, מהווים הדרוזים כ-1.4% מכלל אוכלוסיית ישראל.
על פי המסורת, דרוזים יושבים בארץ ישראל מאז המאה ה-11, אולם התבססות היישוב הדרוזי חלה בעת שלטונם של הדרוזים בלבנון וצפון ארץ ישראל ובייחוד בתקופתו של האמיר פחר א-דין השני מבית הנכבדים הדרוזי בית מען.
בסוף המאה ה-16 ובמחצית הראשונה של המאה ה-17, אירעו מספר התקפות של דרוזים על יהודי העיר צפת. התקפה נוספת אירעה ב-4 ביולי 1838, אז התנפלו הדרוזים על היהודים ושדדו אותם.
הדרוזים שבו ותקפו את מטולה בשנותיה הראשונות בתביעה לחזור לבתיהם במושבה ולמעמדם כאריסי הברון רוטשילד, מעמד ממנו נושלו לטענתם ב-1896 במרמה ובכוח הזרוע. לטענת אחרים, הדרוזים נטשו את מטולה על מנת לקחת חלק במרד הדרוזים בהר הדרוזים נגד השלטון העות'מאני, תוך שהם מפרים את חובתם החוזית כאריסים לבעל הקרקע – הברון, ומותירים את המושבה שוממה ואת שדותיה על יבולם מופקרים. זאת עד להיענותם של עשרות משפחות מבני המושבות לקול הקורא של פקיד הברון יהושע אוסוביצקי, לעלות לגליל הצפוני ולהציל את המיזם ההתיישבותי.
בתקופת המנדט הבריטי נקטו הדרוזים עמדה נייטרלית כלפי הסכסוך בין היהודים לערבים ולא השתתפו במאורעות של שנות העשרים והשלושים. העמדה הנייטרלית של הדרוזים הביאה את ראשי היישוב לפנות אל הדרוזים בהצעה לשכנות טובה ויחסים תקינים. בתקופת מאורעות ה'תרצ"ו – ה'תרצ"ט היו מרבית הדרוזים רחוקים ממוקדי המרד ולא הושפעו מהלך הרוח הקיצוני של מנהיגי המרד. הדבר הביא לריחוק נוסף בינם לבין הערבים ומאידך להתקרבות ליהודים. במלחמת העולם השנייה נחלשו מעט הקשרים בין היהודים והדרוזים. אולם הבסיס החזק שנוצר אפשר את חידוש הקשרים לאחריה.
גם לאחר החלטת האו"ם על תוכנית החלוקה ב-29 בנובמבר 1947, העדיפו הדרוזים בארץ ישראל לנקוט עמדה נייטרלית במהותה כלפי שני הצדדים במאבק. ב-23 בינואר 1948 נערך הסכם לפיו "אין הדרוזים משתתפים או יוזמים התקפה על היהודים; אין היהודים מתקיפים את הדרוזים. הדרוזים מעוניינים לעזור ליהודים על ידי שמירת השקט באזורם. לזאת זקוקים לכסף, לתמיכה בכמה מצרכים, לקנות תחמושת חסרה". אך עוד לפני הכרזת העצמאות כבר הוקמה פלוגה דרוזית בתוך הכוח הצבאי היהודי, ובחודש אוקטובר כבר נלחמו פלוגה דרוזית ופלוגה צ'רקסית ב"מבצע חירם", בו נכבשו שטחים משמעותיים בגליל.
לאחר שמעמדם האישי של הדרוזים הוכר בלבנון ובסוריה, ב-1948 וב-1953 התאמה, ב-1957 הוכרו הדרוזים גם בישראל. ישראל אף הגדילה לעשות והכירה בהם כעדה דתית מבחינה רשמית, דבר שלא זכו לו באף מדינה אחרת. מאותה שנה משרתים הדרוזים בצה"ל שירות חובה. ב-1961 הוקמה מועצה דתית דרוזית, נכון ל-2015 היא מונה שישים אנשי דת דרוזים. ב-1962 נחקק חוק בתי הדין הדרוזיים, מכוחו פועלים בתי הדין הדתיים הדרוזיים. הדרוזים נהנים מייצוג יתר בבית המחוקקים. במהלך כהונת הכנסת השמונה עשרה, הגיע ייצוגם לשיא של שישה חברי כנסת, פי שניים וחצי משיעורם באוכלוסייה.
היחסים בין השלטון הישראלי לבין הדרוזים ברמת הגולן נוחים בדרך כלל, בין היתר הודות לכך שבישראל כבר התקיימה ב-1967 קהילה דרוזית גדולה שהשתלבה בחיי המדינה. בשנת 1981 התקבל חוק הגולן שסיפח למעשה את הגולן למדינת ישראל. הדרוזים ברמת הגולן קיבלו את החוק במחאה חריפה, שרפו את תעודות הזהות הישראליות והכריזו על שביתה כללית, אם כי 5 ראשי יישובים דרוזיים בגולן הצטרפו כבר ב-11 בינואר 1978 לקריאתם של ראשי היישובים היהודיים בגולן – לספח את הגולן לישראל באופן מלא. לפי הסטטוס קוו הנוכחי, רוב הדרוזים ברמת הגולן מוכרים כתושבי קבע בישראל, אולם לא כאזרחים. מאז תחילת מלחמת האזרחים בסוריה, חל שינוי איטי במצב זה, וחלק מהדרוזים ברמת הגולן מבקשים לקבל אזרחות ישראלית.
במאי 2001 מונה חה"כ הדרוזי סאלח טריף (מפלגת העבודה) כשר לענייני מיעוטים במשרד ראש הממשלה וכשר בלי תיק הממונה על המגזר הערבי. טריף היה השר הדרוזי הראשון בישראל. בכנסת השבע עשרה כיהן חבר הכנסת הדרוזי-ישראלי מג'לי והבה כממלא מקום נשיא המדינה במשך שלושה ימים, החל מ-8 ביולי 2007, זאת לאחר שלרגל נסיעתה לחו"ל, מילא את מקומה של יושבת ראש הכנסת דליה איציק, שמילאה באותה העת את מקומו של הנשיא הנבצר משה קצב. בכך היה והבה לזמן קצר ממלא מקום נשיא המדינה הלא-יהודי (הדרוזי) הראשון של מדינת ישראל. במהלך תקופה זו והבה לא ביצע כל פעולה הנגזרת מתפקידו כנשיא.
מרכזי היישובים הדרוזיים בישראל, נמצאים בכרמל, בגליל וברמת הגולן. בסוף שנת 2017 מנו הדרוזים 141 אלף בני אדם המהווים כ-1.6 אחוזים מאוכלוסיית המדינה, ו-7.7 אחוזים מהערבים בישראל, רוב הדרוזים בישראל מגדירים עצמם כערבים. היישוב הגדול ביותר היה עיר כרמל (איחוד של דלית אל-כרמל ועספיא), שבו 22 אלף איש. בנובמבר 2008 אישרה הכנסת חוק המבטל את האיחוד, ומשיב את המצב לקדמותו החל מ-1 בדצמבר 2008. העירייה המאוחדת שנוהלה תחת ועדה קרואה בראשות גבי אופיר פורקה. רמת הפריון בעדה ממשיכה לרדת, ובשנת 2007 הגיעה ל-2.5 ילדים בממוצע לאישה.
בישראל הדרוזים נחשבים לבני דת עצמאית, אולם בחלק מהמדינות הערביות, כמו בלבנון, סוריה, ירדן, ואיחוד האמירויות הערביות, הם נחשבים כחלק מהאוכלוסייה המוסלמית.
רוב הדרוזים המתגוררים בישראל מזדהים כישראלים ולגברים אחוז גיוס גבוה לצה"ל, לעומת הנשים הדרוזיות שכמעט ולא מתגייסות כלל. עם זאת הדרוזים המתגוררים ברמת הגולן לא מתגייסים לצה"ל ועד מלחמת האזרחים בסוריה, הם העדיפו להזדהות עם משטר אסד הסורי. לפי מחקר משנת 2017 רוב הדרוזים בישראל מגדירים עצמם כערבים (71%), והשאר מגדירים עצמם כ"דרוזים" או "דרוזים-ערבים".
גבינת גלוסטר
גלוסטר (באנגלית: Gloucester) היא סוג של גבינה חצי קשה, לא מפוסטרת, שמקורה באזור גלוסטרשייר שבמערב אנגליה. גלוסטר מיוצרת החל מהמאה ה-16 ובמקור הופקה מחלב שהגיע מזן פרות הגלוסטרשייר הייחודי לאזור.
כריסטופר קונדנט
קריירה
שמו האמיתי של כריסטופר קונדנט אינו ברור. הוא נודע בשמות המשפחה קונדנט, קונגדון, קודון, קונור או קונדל. נקרא גם בשמות פרטיים שונים כולל ויליאם, כריסטופר, אדמונד, אדוארד או ג'ון. לעיתים קרובות הוא מכונה כריסטופר קונדנט, אך ידוע בעיקר בכינוי "בילי עם יד אחת".
במהלך נסיעה ברחבי האוקיינוס האטלנטי, הרג קונדנט איש צוות הודי, שאיים להצית את מחסן אבקת השריפה של הספינה. זמן קצר לאחר מכן הם השתלטו על ספינת סוחר, ״הדוכס מיורק״. לאחר ההשתלטות הצוות התפצל בין שתי הספינות, כאשר כריסטופר קונדנט נבחר לקפטן ספינת הפיראטים.
סביב שנת 1718, כאשר וודס רוג'רס הפך למושל באיי בהאמה והוטל עליו התפקיד להשתלט על שודדי הים הקאריביים, עזבו קונדנט וצוותו את ניו פרובידנס. באיי כף ורדה תפסו קונדנט ואנשיו ספינה עם יין פורטוגזי. לאחר מכן הפליג קונדנט לברזיל, שם תפס ספינות נוספות, ומדי פעם כרת את אוזניהם ואת אפם של אסירים פורטוגזים. לאחר מכן הוא חזר לאזור כף ורדה, שם כבש שיירה של עשרים אוניות קטנות וספינת מלחמה הולנדית ליד סנטיאגו. קונדנט שמר על ספינת המלחמה, וכינה אותה ה״דרקון הלוהט״.
קונדנט שם מצור על הספינה האנגלית ״רייט״, וכן על ספינה פורטוגזית וכלי שיט הולנדי עם 26 תותחים. כשהוא השאיר את ה״רייט״ מאחור, הוא הוביל צי של שלוש אוניות לחוף הזהב (גאנה) שם השתלטו על ספינות נוספות: ״המלכה ההודית״, ״התהילה״, וספינה הולנדית נוספת.
באפריל 1719 הגיע קונדנט למדגסקר והקים בסיס בסאנט-מארי. שם הוא שילב כמה מהצוות הוותיק של ג'ון הלסי לשלו. הוא ניצל את הידע שלהם על האזור לטובתו כשהוא שט לאורך החוף ההודי והים האדום בחיפוש אחרי שלל נוסף. שודדי ים אחרים, כמו אדוארד אנגלנד וג'ון טיילור, שהיו על סיפונה של ספינת ״הפנינה״, עקבו אחר קונדנט מניו פרובידנס למדגסקר.
דגל
דגל ג'ולי רוג'ר המשויך בדרך כלל לקונדנט - היה מעוצב משלוש עצמות גולגולות וצלבי של עצמות על רקע שחור. לא בטוח שאמנם זה היה דיגלו ותוארך ל־1704. עיצוב דומה הופיע בסרט "פריגטות בלאקוול" של באסיל לובוק בשנת 1922 וב"פיראטיות במערב הודו ודיכויה" של פ. ברדלי בשנת 1923. צ'ארלס גריי ייחס לו את הדגל הזה ב־1933 בסרט "שודדי הים המזרחי" נראה כי אין מקורות תקופתיים המתארים את דגלו.
רשימת חיסול
רשימת חיסול (באנגלית: The Terminal List) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית שעלתה לשידור ב-1 ביולי 2022 ברשת פריים וידאו, ומבוססת על ספר מתח באותו שם מאת ג'ק קאר, בעברו קצין ביחידת אריות הים.
הסדרה דובבה לעברית, כאשר היא כוללת את הקולות של גילן שחף, גולן גרוס ומיה אלון..
עלילה
הסדרה גוללה את סיפורו של לוטננט קומנדר ג'יימס ריס (פראט), מפקד צוות ביחידת אריות הים שהוביל את צוותו לפעולה בסוריה לתפיסתו או חיסולו של מחבל בכיר. במהלך הפעולה נקלע הצוות למארב וכמעט כלל לוחמיו של ריס נהרגו, זולת אחד הלוחמים והוא עצמו. עם שובו מן המשימה הוא החל לחשוד כי הצוות נפל קורבן למזימה שמקורה בממשל האמריקני.
דוד זבה
פעילות מוזיקלית
זבה משמש מנהל מוזיקלי של "מיתר אופרה סטודיו" - הסטודיו לאמנים צעירים של האופרה הישראלית החדשה, מנצח הבית של תזמורת סימפונט רעננה, מנצח באופרה הישראלית החדשה, מרצה בכיר וראש המחלקה הווקאלית באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, מנהל מוזיקלי ומנצח של חבורות זמר, משתתף בפסטיבלי מקהלות בעולם ומופיע דרך קבע בקונצרטים והקלטות בישראל ומחוצה לה כמנצח, כפסנתרן וכזמר.
בעל תואר מאסטר בקומפוזיציה ותואר אמן בזמרה בהצטיינות יתרה מהאקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בת"א. למד ניצוח באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים אצל מנדי רודן. זכה במלגות קרן התרבות אמריקה-ישראל, קרן "מוסט" והאופרה הישראלית החדשה, "המכון הישראלי לאומנות הזמרה" ובמקום ראשון בתחרות האקדמיה בזמרה.
זוכה פרס רוזנבלום לאומנויות הבמה מטעם לשנת 2020 וכן פרס אנגל בתחום היצירה לשנת 2023, שני הפרסים מוענקים על ידי עיריית תל אביב-יפו.
אפה אמברוז
אפטובורה אמברוז אמובו (באנגלית: Efetobore Ambrose Emuobo; נולד ב-18 באוקטובר 1988 בקדונה שבניגריה) הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת הבלם.
דוד זבה
הלחנה, כתיבה, עיבודים ותרגום
דוד זבה כתב והלחין את האופרה "אליסה בארץ הפלאות" על פי סיפורו של לואיס קרול, עבור האופרה הישראלית שהעלתה אותה בניצוחו על בימתה ועל בימות רבות ברחבי הארץ, ובספטמבר בבית האופרה של וילנה בליטאית.
אפה אמברוז
קריירה
אמברוז התחיל את הקריירה שלו בקדונה יונייטד כאשר עלה לבוגרים בשנת. בקיץ הושאל לביילסה יונייטד, ועמה זכה באליפות. בסיום העונה חזר לקדונה ושיחק שנה נוספת במדיה.
ביוני הגיע לישראל וחתם במועדון ספורט אשדוד. אמברוז ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 0–2 למכבי נתניה. ב-22 בינואר 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 1–4 למכבי תל אביב. בסך הכל כבש שלושה שערי ליגה במדי אשדוד במהלך השנתיים בהן שיחק במועדון.
דוד זבה
הלחנה, כתיבה, עיבודים ותרגום
בין יצירותיו שבוצעו על הבמה: סוויטה לכינור ולתזמורת "שנות אור" -ביטוי מוזיקלי למחזור שירים שכתב בעקבות טיול שורשים כיומן מסע בזמן לחיים, לנופים ולניגונים שלפני השואה, סוויטה לפסנתר ותזמורת "מטריות בפריז" - הומאז' לקולנוע הצרפתי, מחזור שירים לסופרן וטנור "שיר השירים", מוזיקה לתיאטרון ועוד. הפרודיה ההומוריסטית על התפתחות האופרה והשיר האמנותי "אופרה בטירוף" שכתב והלחין הועלתה בביצועו כזמר כמופע סטנד-אפ יחיד בליווי הפסנתרנית אירית רוב, ומאוחר יותר בליווי חמש תזמורות שונות בארץ הועלתה מעל 150 פעמים והוקלטה וצולמה בכלי תקשורת בארץ ובעולם.
אפה אמברוז
קריירה
בקיץ חתם לשלוש שנים בסלטיק מליגת העל הסקוטית. אמברוז ערך את הופעת הבכורה שלו כאשר עלה כמחליף בניצחון 0–2 נגד דנדי יונייטד. ב-20 באוקטובר 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–5 נגד סנט מירן. ב-2 באוקטובר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות בניצחון 2–3 נגד ספרטק מוסקבה. באוקטובר 2012 נבחר לנבחרת המחזור בליגת האלופות. באותה עונה זכה עם סלטיק בדאבל, ובעונת זכה עם המועדון באליפות שנייה ברציפות. בעונת זכה עם המועדון בגביע הליגה הסקוטית וכן באליפות שלישית ברציפות. ב-26 בפברואר 2017 הושאל אמברוז להיברניאן.
דוד זבה
הלחנה, כתיבה, עיבודים ותרגום
דוד זבה יצר מספר מופעי-קולאז' מוזיקליים: "אורפאוס פסיון" (לברית מקורית בעברית על פי אגדת אורפאוס למוזיקה מתוך יצירות ליטורגיות של באך), "חילול הקסם" (כתיבת לברית, עיבוד ותזמור על פי "חליל הקסם" של מוצרט), "הדיוות" (מופע סטנד-אפ אופראי עם הזמרות קרן הדר והילה בג'יו המתאר בהומור את הווי מאחורי הקלעים של עולם האופרה בצד ביצועים של אריות ושירים. המופע בוצע עם פסנתר וגם עם כמה תזמורות בניצוחו ובנגינתו של זבה).דוד זבה התקין מספר תרגומים ועיבודים של לברית לשירה בעברית של אופרות לקהילה ולילדים כגון: "סינדרלה" / רוסיני ו"הספר מהתקווה" על פי "הספר מסביליה" / רוסיני, "שיקוי האהבה" / דוניצטי, "כרמן בת"א" על פי "כרמן" / ביזה, "נישואי פיגארו" / מוצרט. יצירות אלו בוצעו על בימות ברחבי הארץ בניצוחו. הן תורגמו ועובדו כחלק ממפעל האופרה הישראלית להנגיש את היצירה האופראית לילדים, לאפשר הופעות אופרה ברחבי המדינה ולשלב בהן באופן פעיל את הקהילה.
היחסים בין המילים והמוזיקה בשיר האמנותי ובאופרה והדרך בה השיר הכתוב והלחן גואלים ומעצימים זה את זה העסיקו את זבה עוד מילדותו, הוא חקר אותם בעבודת המאסטר שלו והרבה לתרגם מאז אופרות ושירים אמנותיים המקשיבים למוזיקה ומותאמים לדרישות הביצוע הקולי על הבמה.
בין היצירות שתרגם בדרך זו ואשר בוצעו על בימת האופרה ועל בימות נוספות: "העטלף" / יוהאן שטראוס, "המבול של נח" / בנג'מין בריטן, "מקהלת העבדים" מתוך "נבוקו" / ג'וזפה ורדי, קטע מקהלה מתוך "הנערה מהמערב" / פוצ'יני, דואט מתוך "דון ג'ובאני" / מוצרט, דואט מתוך "לה טרוויאטה" / ג'וזפה ורדי, כעשרים לידר של ריכרד שטראוס, "שירים ומחולות של מוות" של מוסורגסקי, שירים של רחמנינוב , צ'ייקובסקי ועוד.
דוד זבה כתב מאות רבות של עיבודים ותזמורים עבור מיטב האמנים בארץ (יהורם גאון, ריטה, להקת כוורת, אתניקס, מיקי גבריאלוב, יונתן רזאל, דוד ד'אור ועוד רבים אחרים) שנוגנו על ידי כל התזמורות בארץ.
אפה אמברוז
קריירה
ב-8 ביוני 2017 חתם בהיברניאן לשנתיים. ב-1 במרץ ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 0–1 לסנט מירן. ב-15 בפברואר 2019 חתם בדרבי קאונטי עד לסוף העונה. ב-18 בפברואר 2020 חתם בליווינגסטון עד לסוף העונה. ב-10 בספטמבר 2021 חתם בסט. ג'ונסטון לעונה אחת. ב-7 בפברואר 2022 הושאל לדנפרמלין אתלטיק מהצ'מפיונשיפ הסקוטי.
דוד זבה
ניצוח
דוד זבה מנצח בקביעות בארץ ובעולם על רפרטואר רחב של יצירות (מוזיקה קלאסית, מוזיקה מסרטים, שירים ישראלים, מוזיקה עממית, יהודית ועוד). בישראל ניצח על התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, התזמורת הסימפונית ירושלים, הסינפונייטה הישראלית באר שבע, תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית, התזמורת הסימפונית חיפה, התזמורת הקאמרית רמת גן ותזמורת סימפונט רעננה.
בחו"ל ניצח זבה על התזמורת הפילהרמונית של סנקט פטרבורג והתזמורת הפילהרמונית של פסקוב ברוסיה, התזמורת הסימפונית של יוסטון בטקסס, התזמורת הסימפונית של ממפיס בטנסי, הסינפונייטה רומאנה באיטליה, התזמורת הפילהרמונית של באקו באזרבייג'ן, התזמורת הסימפונית של אלמטי בקזחסטן תזמורת הפסטיבל של יוהנסבורג בדרום אפריקה ועוד.
אפה אמברוז
נבחרת ניגריה
בשנת השתתף עם נבחרת ניגריה עד גיל 20 באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה בקנדה. בקיץ היה חלק מסגל הנבחרת עד גיל 23 לאולימפיאדת בייג'ינג. ב-13 באוקטובר 2013 כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת ניגריה, במשחק מול נבחרת ליבריה. בינואר זכה עם הנבחרת בגביע אפריקה, וביוני של אותה שנה השתתף איתה בגביע הקונפדרציות. אמברוז נכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 2014.
דוד זבה
ניצוח
כמנצח באופרה הישראלית ניצח על הפקות של "הספר מסביליה", "לה טרוויאטה", "מנון לסקו", "אליסה בארץ הפלאות" ועל הפקות קהילתיות של "חליל הקסם", "שיקוי האהבה", "סינדרלה", וכמו כן על הפקות רבות וקונצרטים אופראיים רבים עם מיטב זמרי האופרה בארץ.
אפה אמברוז
תארים והישגים
נבחרת ניגריה
דוד זבה
ניצוח
עם תזמורת סימפונט רעננה, שהוא מנצח הבית שלה, מופיע זבה בקונצרטים מגוונים ברחבי הארץ, בהפקות משולבות עם הרכבים כליים שונים ועם מיטב הזמרים בישראל ובעולם, בפרויקטים מיוחדים, בהופעות הצדעה ומחווה למלחינים ולמשוררים, בקונצרטי פארק, קונצרטים מודרכים לבתי ספר, טקסים לאומיים ועוד. על סימפונט רעננה ניצח זבה בהופעות אומנים ידועי שם, אנריקו מסיאס, להקת B2, אמה שפלן, אסתר עופרים ועוד, ובסיורי קונצרטים בקנדה ופולין, בפסטיבל ימי הזמר בתיאטרון חולון, ובתוכניות טלוויזיה כמו המעגל עם דן שילון.
מקהלות הזמר: "זמר לך", "שירן", "רון חולון" (ובעבר גם "כרמל" ו"אדם לאדם") הופיעו בניהולו ובניצוחו בפסטיבלים ותחרויות בינלאומיות וזכו בפרסים.
אפה אמברוז
תארים והישגים
קדונה יונייטד
סלטיק
תארים אישיים
תנועה בראונית גאומטרית
תנועה בראונית גאומטרית (באנגלית: Geometric Brownian motion; GBM) הוא תהליך סטוכסטי רציף בזמן שהלוגריתם שלו הוא משתנה מקרי המתנהג כמו תנועה בראונית עם סחף. זהי דוגמה חשובה של תהליך סטוכסטי המקיים משוואה דיפרנציאלית סטוכסטית. אחד השימושים החשובים הוא במתמטיקה פיננסית בה יש מודלים רבים המניחים כי מחירי מניות מתנהגים כמו תנועה בראונית גאומטרית, כמו למשל במודל בלק ושולס.
הגדרה
כאשר: W_t היא תנועה בראונית ו-\sigma (תנודתיות) ו-\mu (סחף) הם קבועים.
פתרון המשוואה הדיפרנציאלית
את המשוואה הדיפרנציאלית הסטוכסטית הזו ניתן לפתור על ידי אינטגרל איטו ולהגיע לצורה אנליטית:
תכונות
מכיוון ש-W_t היא תנועה בראונית סטנדרטית אז W_t הוא משתנה מקרי שמתפלג נורמלי סטנדרטי ולכן ניתן למצוא כי S_t שהיא תנועה בראונית גאומטרית מתפלגת התפלגות לוג-נורמלית כאשר התוחלת והשונות הם:
כך שניתן לראות שככל ש-t גדול יותר התוחלת גבוהה יותר.
במתמטיקה פיננסית
במתמטיקה פיננסית נהוג לתאר את השינוי שקורה במניות ומחיר סחורות כתנועה בראונית גאומטרית. הסיבות לכך:
קיימות גם סיבות לאי שימוש בתנועה בראונית גאומטרית:
בורולדאי
בורולדאי או בורונדאי (במונגולית: Боролдай) היה מצביא מונגולי במאה ה-13, שהשתתף בפלישה המונגולית לאירופה. הוא מת בשנת 1262.
בורולדאי שירת תחת פיקודו של באטו ח'אן. לאחר קרב קולומנה וכיבוש העיר ולדימיר, חיל החלוץ המונגולי בפיקודו של בורולדאי התקדם לכיוון ערי הוולגה הרוסיות ונתקל בצבא רוסי אותי ניצח בקרב על נהר סיט. ב-1240 השתתף במצור על קייב. הוא סייע לסובוטאי להכין את קרב מוהי ולקח חלק חשוב במהלכו, כאשר חצה עם לוחמיו את המחנה של מלך הונגריה ובני בריתו.
ניקו גריתאם
ניקו גריתאם (באנגלית: Nico Greetham; נולד ב-5 במרץ 1995) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה, ורקדן אמריקאי. גילם את קלווין מקסוול בסדרת הטלוויזיה "פאוור ריינג'רס פלדת הנינג'ה" ואת ניק בסרט המוזיקלי "הנשף".
ביוגרפיה
גריתאם נולד בוודברידג', וירג'יניה. הוא למד בתיכון אוסבורן פארק. הוריו רופאים. אביו ממוצא סקוטי ואמו ממוצא קולומביאני. יש לו שתי אחיות.
קריירה
גריתאם היה מתעמל בילדותו, אך נפצע בגיל שמונה, מה שאילץ אותו להפסיק לעסוק בספורט. לאחר מכן, הוא החל לרקוד, ושאף להתחרות בתוכנית המציאות So You Think You Can Dance. בשנת 2013 נבחן בהצלחה בעונה העשירית של התוכנית, והגיע בה לגמר. הוא עבר ללוס אנג'לס, ולאחר מכן החל לעסוק במשחק.
בשנת 2017 החל לשחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "פאוור ריינג'רס פלדת הנינג'ה".
בשנת 2020 שיחק בסרט הקולנוע "הנשף", ובשנת 2022 שיחק בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה "באהבה, ויקטור".
The Orange Box
The Orange Box (בתרגום חופשי: החבילה הכתומה) היא חבילה שכוללת חמישה משחקים:
Half-Life 2
Half Life 2 הוא המשחק השני בסדרה המצליחה Half-Life (לא כולל חבילות הרחבה) שפיתחה החברה Valve.
המשחק, בדומה לקודמו, מציג בינה מלאכותית טובה, אנימציית דמויות באיכות גבוה, עיצוב שלבים מעניין וסצנות מתוסרטות במקום סרטוני מעבר. המשחק משתמש במנוע ה"סורס" (Source), המדמה אפקטים פיזיקליים בצורה מציאותית. למשחק נוספו מספר כלי נשק חדשים (אחד מהם הוא רובה כוח המשיכה, שקיים רק במשחק זה), וכלי רכב שונים המיועדים לשלבים הפתוחים של המשחק.
Half-Life 2: Episode One
Half-Life 2: Episode One ממשיך עלילתית את קורותיו של גורדון פרימן גיבור המשחקים הקודמים בסדרה. המשחק מוסיף בין ארבע לשש שעות משחק. במקור המשחק נקרא Half-Life 2: Aftermath,אבל שינו את שמו ל-Half-Life 2: Episode One כאשר Valve הודיעה על המשך. המשחק Half-Life 2: Episode One משתמש גם במנוע Source רק בגרסה חדישה יותר מזאת של ה-Half-Life 2.
Portal
פורטל הוא משחק וידאו בגוף ראשון לשחקן יחיד מסוגת משחקי הפאזל ופעולה. המשחק פותח על ידי Valve. המשחק יצא לראשונה כחלק מה-Orange Box לחלונות ול-Xbox 360 ב-9 באוקטובר 2007, ולפלייסטיישן 3 ב-11 בדצמבר 2007.
המשחק מורכב משורה של משימות-חידה. בכל משימה יש למצוא דרך להגיע לנקודת הסיום בעזרת רובה הפורטלים, מכשיר שמסוגל ליצור חורי תולעת בין שני משטחים. מערכת בינה מלאכותית בשם "GLaDOS" (ראשי תיבות של Genetic Life-form and Disk Operation System) מלווה את השחקן בהערות ציניות, משעשעות או מאיימות, ולעיתים הכל ביחד.
המשחק זכה לשבחים ופרסים רבים בזכות ייחודו, האלגנטיות שלו וחוש ההומור היבשושי והייחודי לו.
Team Fortress 2
Team Fortress 2 (נקרא לעיתים בקיצור "TF2") הוא משחק רשת אשר פותח על ידי Valve ומבוסס על מנוע Source. המשחק יצא ב-10 באוקטובר 2007 כחלק מה "Orange Box", חבילה שמכילה חמישה משחקים שפותחו על ידי Valve. זהו משחק המשך למוד Team Fortress Classic אשר יצא בשנת 1999 ל-Half Life. המשחק מתאפיין בעיצוב ייחודי, אשר בניגוד לשאר משחקי ה- FPS אינו מנסה לחקות את המציאות. כמו כן, המשחק זכה בפרסים רבים על עיצובו הייחודי, על משחקיותו התוססת, ועל העדכונים השוטפים אשר Valve מוציאה עבורו, המוסיפים נשק חדש ומפות חדשות למשחק. כיום ניתן להורידו בחינם מ-Steam.
קברט (מחזמר)
קברט (באנגלית: Cabaret) מחזמר מאת ג'ון קאנדר ופרד אב, שהתבסס על הנובלה "פרידה מברלין" מהספר "סיפורי ברלין" מאת כריסטופר אישרווד. הפקת המחזמר בשנת 1966 נחלה הצלחה כבירה, אשר הובילה ב-1972 להפקת הסרט "קברט" בכיכובה של לייזה מינלי.
עלילת המחזמר מתרחשת בברלין של שנת 1931, בעוד הנאצים צוברים כוח, וסובבת סביב סאלי בּוֹוּלס - זמרת אנגלייה בת 19 שמככבת במועדון קברט גרמני, וסביב מערכת היחסים שלה עם סופר צעיר ממוצא אמריקאי - קליף בּראדְשוֹ. עלילת משנה במחזמר, מגוללת סיפור אהבה בין בעלת פנסיון מזדקנת ומחזרהּ, מוכר פירות יהודי. על הכל מפקח המנחה במועדון הקברט, אשר מגיש מטפורות בלתי פוסקות על מצבה העדין והמאיים של רפובליקת ויימאר הגרמנית במהלך המופע.
מערכה ראשונה
בעוד קליף מבקר במועדון ה"קיט-קאט", המנחה מציג על הבמה את הזמרת הבריטית - סאלי בוולס. בראדשו דובר האנגלית מוצא חן בעיני סאלי. הוא מציע לה ללוות אותה לביתה, אך היא מסרבת בטענה שבן-זוגה מקס, אשר מנהל את המועדון, יותר מדי קנאי. למחרת, קליף מסיים לתת שיעור באנגלית לארנסט בעוד סאלי מגיעה לפנסיון לבקר אותו. בן-זוגה של סאלי, מקס, סילק ופיטר אותה וכעת אין לה היכן ללון. היא מבקשת ממנו לאפשר לה לגור בחדרו. תחילה, קליף מסרב אך לבסוף מתרצה. במועדון ה"קיט-קאט", מתחילים להרגיש את נוכחות הלאומנים הנאצים.
חודשים לאחר מכן, קליף וסאלי עדיין גרים יחדיו ואף התאהבו זה בזו. קליף יודע כי חי באשליה אך נהנה לגור עם סאלי. סאלי מגלה לו כי היא בהיריון, אך אינה יודעת את זהות האבא ושוקלת לבצע הפלה. קליף מזכיר לה כי ייתכן והוא האבא ולבסוף משכנע אותה להמשיך בהיריון. ארנסט נכנס לחדרו של קליף ומציע לו לנסוע לפריז כדי לקחת מזוודה ובה כסף רב, להביאה אל ברלין ללקוחותיו של ארנסט וכך לזכות בכסף-קל.
שניידר בעלת הפנסיון תפסה את אחת הדיירות שבפנסיון, העלמה קוֹסְט, מביאה מלחים אל חדרה. שניידר אוסרת עליה לארח בחדרה המושכר. קוסט מאיימת לעזוב ואף מציינת כי ראתה את שניידר ואת האדון שולץ בחדרה של שניידר. מר שולץ מציל את כבודה של שניידר על ידי המצאת שקר-לבן כי הוא ושניידר מאורסים ויתחתנו תוך 3 שבועות. לאחר מכן, שניידר מודה למר שולץ על ששיקר כדי להגן עליה. שולץ, מאידך, מודה כי היה רציני ומציע לה נישואין.
במסיבת האירוסין של שניידר ומר שולץ, מגיע קליף ומוסר את המזוודה לארנסט. העלמה קוסט מספרת לארנסט, שמתגלה כחבר במפלגה הנאצית, כי מר שולץ יהודי. ארנסט מזהיר את שניידר מפני נישואים עם יהודי.
מערכה שנייה
בפנסיון, שניידר מבטאת את הדאגה שבליבה לקראת נישואיה עם מר שולץ. שולץ בתגובה מבטיח לה כי הכל יהיה בסדר, אך לבנה שנזרקת לעבר החנות של מר שולץ מגבירה את החשש של שניידר.
בפנסיון, מגיעה שניידר לחדרם של קליף וסאלי, ומחזירה להם את מתנת האירוסין שקיבלה מהם. היא מסבירה כי האירוסין בוטלו.
קליף מודיע לסאלי כי הוא לוקח אותה אל ביתו שבארצות הברית, שם יוכלו לגדל יחדיו את התינוק העתיד להיוולד. סאלי מוחה ומצהירה כמה נהדרים חייה בברלין. קליף דורש ממנה להתעורר ולראות את המציאות סביבה, אך היא מסרבת להתעניין בפוליטיקה. לאחר וויכוח, היא חוזרת לעבוד במועדון. קליף מבהיר לארנסט שהוא לא מעוניין יותר לעסוק בבלדרות עבורו. שומרי הראש הנאציים של ארנסט מרביצים לקליף.
בבוקר שלמחרת, קליף הפצוע אורז את חפציו, בעוד מר שולץ מספר לו כי גם הוא עוזב לפנסיון אחר, ובטוח כי הימים הרעים בקרוב יעברו. הוא מבין את העם הגרמני, כך הוא אומר, מכיוון שהוא עצמו גרמני. כאשר סאלי חוזרת, היא מגלה לקליף כי ביצעה הפלה. קליף זועם, ועדיין מקווה כי סאלי תצטרף אליו אך היא מסרבת. היא מבקשת ממנו להקדיש לה את הנובלה החדשה, כשייסיים אותה. קליף עוזב, שבור-לב.
ברכבת לפריז, קליף מתחיל לכתוב את הנובלה שלו ומבטא את חוויותיו: "היה קברט, והיה שם גם מנחה... והייתה עיר שקראו לה ברלין במדינה בשם גרמניה... וזה היה סוף-העולם".
במועדון הקיט-קאט, המנחה מבצע רפריזה ל"ברוכים הבאים", ואף מופיע לבוש מעיל עור ארוך. בסוף הרפריזה הוא פושט את המעיל וחושף כי הוא לבוש במדי אסיר במחנה ריכוז, הנושאים טלאי צהוב עם משולש ורוד. הרפריזה של השיר, כעת, מבוצעת בגרסה יותר קשוחה ואלימה עד שהמנחה מסיים: Auf Wiedersehen...à bientôt... ולבסוף מצלצלים המצילתיים בקול מרעיד.
"קברט" בישראל
המחזמר הועלה בישראל מספר פעמים, כשהראשונה שבהן הייתה על ידי תיאטרון הבימה במאי 1989, בתרגומו של אהוד מנור. ההצגה רצה 195 פעמים בכיכובם של מיקי קם (סאלי בולס) ומשה בקר (המנחה), כשלצידם רבקה גור (פרויילין שניידר), מוסקו אלקלעי (הר שולץ), רוזינה קמבוס (פרויילין קוסט) ועוד. המנהל המוזיקלי של הפקה זו היה אלדד שרים והיא בוימה על ידי הבמאי הצרפתי ג'רום סבארי. בסוף שנת 2011 תיאטרון הקאמרי העלה גרסה מחודשת בתרגום חדש של אלי ביז'אווי, וגם בה השתתפה מיקי קם, הפעם בתפקיד פרויילין שניידר כשלצידה בתפקיד הר שולץ נמצא השחקן גדי יגיל. את סאלי גילמה בהפקה זו השחקנית אולה שור-סלקטר, ואת המנחה גילם איתי טיראן, כשלצידם ניסו שליו, אקי אבני, עירית קפלן ועוד. הפקה זו בוימה על ידי עמרי ניצן וזכתה בפרס המחזמר בטקס פרסי התיאטרון הישראלי. לצד מיקי קם גם יובל זמיר שיחק בשתי ההפקות, אך נפטר בסוף 2011, חודש לאחר עליית ההפקה בקאמרי.
נוסף על כך עלו 2 הפקות שונות של המחזמר בבית צבי, בתרגומו המקורי של מנור, ב-2004 (עם איילת רובינסון) וב-2009 (עם עדי כהן). כמו כן, בשנת 2021 עלתה גם הפקה בגודמן - בית ספר למשחק בנגב, בתרגומו של אלי ביז'אווי ובבימויו של שמוליק יפרח.
דדו פון שנק
דדו פון שנק (11 בפברואר 1853 – 28 באפריל 1918), גנרל גרמני שפיקד על כוחות במלחמת העולם הראשונה.
תחילת הקריירה
פון שנק נולד ב-11 בפברואר 1853, בטירת מנספלד שהשתייכה לפרובינציית סקסוניה בממלכת פרוסיה. ב-1 במאי 1870 התגייס פון שנק לצי הקונפדרציה הצפון-גרמנית, ממנו פרש כעבור זמן קצר, וב-19 ביולי 1870 התגייס לצבא הפרוסי, והצטרף לרגימנט הגרנדירים של המשמר ה-2 (פרנץ הראשון, קיסר אוסטריה), עמו לחם במלחמת צרפת–פרוסיה. בהמשך מילא פון שנק תפקידי פיקוד ומטה, בשנת 1901 הועלה לדרגת אוברסט, ומונה למפקד רגימנט הגרנדירים של המשמר ה-2 (פרנץ הראשון, קיסר אוסטריה). בשנת 1904 הועלה לדרגת גנרל מיור, ובשנת 1908 הועלה לדרגת גנרל לוטננט ומונה למפקד דיוויזיית המשמר ה-2. בשנת 1911 מונה למפקד הדיוויזיה ה-14, ובשנת 1912 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים, ומונה למפקד הקורפוס ה-18.
מלחמת העולם הראשונה ואחריתו
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון שנק מפקד הקורפוס ה-18 שהיה חלק מהארמייה הרביעית ולחם בחזית המערבית, ונטל חלק במערכה על הגבולות. לאחר מכן לחם כחלק מהארמייה השנייה, ובשנת 1916 לחם כחלק מהארמייה החמישית בקרב ורדן. לאחר מכן לחם עם הארמייה הראשונה בקרב על הסום, ובהמשך לחם שוב כחלק מהארמייה השנייה. בשנת 1917 פרש שנק לביתו עקב מחלתו, וב-28 באפריל 1918 מת פון שנק בביתו שבויסבאדן.
משפחתו
ב-2 באוקטובר 1884 התחתן פון שנק עם הלנה פון ורדנברג, בתם של אוגוסט, נסיך וירטמברג ומריה בתגה, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
אז'ן פרנסואה וידוק
אז'ן פרנסואה וידוק (בצרפתית: Eugène François Vidocq; 24 ביולי 1775 – 11 במאי 1857) היה עבריין צרפתי שהציע את שירותיו למשטרה. הוא ייסד את המשטרה הפלילית בצרפת ופיקד עליה, וככל הידוע היה האדם הראשון שהקים וניהל סוכנות בילוש פרטית.
וידוק גייס 28 בלשים, כולם פושעים לשעבר שאותם שכנע לזנוח את עולם הפשע, ויחד עמם היה אחראי לפענוח מקרי פשע רבים ולמעצרם של עבריינים.
דמותו היוותה השראה ליוצרים רבים שפיארו את ספריהם בבני דמותו הבדיוניים. לאחדים מהם, כגון אונורה דה בלזק, שהיה ידידו הטוב, סיפק וידוק גם ידיעות אמיתיות מעולם הפשע ששימשו אותו ליצירת העלילה בספריו. דמותו של ווטרן, הוא ז'אק קולאן, המופיעה בספריו ומחזותיו של דה בלזק, מבוססת על דמותו של וידוק. כך גם דמותו של ז'אבר, יציר ספרותי של ויקטור הוגו ב"עלובי החיים". הוגו הסתמך על בסיס סיפור חייו של וידוק (באופן רופף) גם כאשר עיצב את דמותו של ז'אן ולז'אן.
זכרונותיו של וידוק עובדו לקולנוע מספר פעמים: בשנים 1909–1911 נעשו שלושה סרטים קצרים המגוללים את עלילותיו. ב-1923 נעשה סרט אילם, וב-1939 סרט מדבר. ב-1946 ביים דאגלס סירק גרסה הוליוודית בשם "סקנדל בפריז", עם ג'ורג' סנדרס בתפקיד הראשי. בתחילת 1967 שודרה בצרפת סדרת טלוויזיה בת 13 פרקים קצרים.
בשנת 2001 ביים הבמאי הצרפתי פיטוף את סרט הקולנוע שערים אפלים עם ז'ראר דפארדיה בתפקיד הבלש.
בסוף שנת 2018 יצא לאקרנים הסרט קיסר פריז, עם ונסן קאסל בדמותו של וידוק.
פריז–טור
פריז–טור (בצרפתית: Paris–Tours) הוא מרוץ אופני כביש חד-יומי שנערך בצרפת מאז 1896. הוא מוזנק מפריז ומסתיים בטור. המרוץ נחשב כאחד מהמרוצים הקלאסיים המיועדים לספרינטרים כיוון שתוואי המרוץ הוא מישורי. בחלקו, עובר המרוץ על דרכי עפר ונחשב מאתגר בשל כך. המרוץ הוא אחד ממרוצי האופניים החד-יומיים הבכירים האחרונים שמתקיימים בעונה הסדירה. המרוץ הוא בדרג 2.Pro מסבב ה-UCI ProSeries.
המרוץ מאורגן על ידי חברת ASO, שמארגנת גם מרוצים בכירים רבים כמו הטור דה פראנס, הוואלטה אספנייה, פריז–רובה, לייז'–בסטון–לייז', הטור של קליפורניה ועוד.
היסטוריה
המרוץ נוסד בשנת 1896 עבור רוכבים חובבים ואורגן אז על ידי המגזין "פריז-ולו", אז'ן פרוו המקומי ניצח. הוא לא התקיים בשנים 1897–1900, וב-1902–1905. המנצח הראשון שהוא לא צרפתי במרוץ היה פרנסואה פאבר הלוקסמבורגי ב-1909.
המרוץ היה חלק מסבב ה-UCI Road World Cup משנת 1984 עד 2001, וחלק מסבב ה-UCI ProTour מ-2005 עד 2007. על אף הפופולריות של המרוץ והעובדה שהוא אחד מהמרוצים הוותיקים בעולם, הוא לא חלק מסבב המרוצים הבכיר ביותר (וורלד טור) ונמצא בדרג שמשני לו, HC.1.
גולדן איגלס (TBTֹ)
סגל
מוריס אקר טרנט לוקט
דווייט בורק ג'ראל מקניל
דווייט בייקס דריק ווילסון
דבנטה גרדנר ווסלי מתיוס (מאמן)
דריוס ג'ונסון-אודום
חואן טוסקנו-אנדרסון ג'ראל מקניל
לורנס בלקלדג' דריוס ג'ונסון-אודום
ג'ו צ'פמן ג'מיל ווילסון
דווייט בורק טראוויס דינר (עוזר מאמן)
דווייט בייקס
מוריס אקר ג'ייק תומאס
ווילי אטווד ג'ראל מקניל
לורנס בלקלדג' דריק ווילסון
קינמון באוורס ג'מיל ווילסון
אלגין קוק ברט פראל
טראוויס דינר ג'ו צ'פמן (מאמן)
חואן טוסקנו-אנדרסו ג'ראל מקניל
אנדרו ראוזי ג'רוויס וויליאמס
אלגין קוק מו שרלו
דווייט בייקס ברט פראל
מוריס אקר דריק ווילסון
לוק פישר ג'רוויס וויליאמס
דריוס ג'ונסון-אודום מו שרלו
אלגין קוק ג'ו צ'פמן (מאמןׂ)
מוריס אקר ונדר בלו
סקאר אנים דריק ווילסון
אנדרו ראוזי ג'מיל ווילסון
מאט לוג'סקי ג'ו צ'פמן (מאמןׂ)
אלגין קוק
טראוויס דינר
ריאנצי
ריאנצי, אחרון הטריבונים (בגרמנית: Rienzi, der Letzte der Tribunen) היא אופרה בחמש מערכות מאת ריכרד וגנר אשר הלחין וגם כתב את הליברית.
סיפור המעשה של האופרה מבוסס על הרומן בעל השם הזהה מאת אדוארד בולוור-ליטון (Edward Bulwer-Lytton) משנת 1835.
ואגנר החל בכתיבת היצירה בחודש יולי 1838 וסיים אותה בנובמבר 1840. היא הוצגה לראשונה בדרזדן ב-20 באוקטובר 1842 ונחשבת להצלחתו המקצועית הראשונה של המלחין.
עלילה
העלילה מבוססת על סיפור חייו של קולה די ריינצו, פוליטיקאי איטלקי פופולרי בן המאה ה-14 אשר שימש כטריבון, וחיזק את כוחו של העם הפשוט כנגד מעמד האצולה. שינויים בדעת הקהל ולחץ מצד הכנסייה גרמו להמון להפנות לו עורף ולפנות כנגדו, כאשר שיאם של האירועים מסתיים בשריפת הקפיטול ברומא כאשר בתוכו מתבצרים ריאנצי וחסידיו המעטים.
פתיחה
האופרה נפתחת בתרועת חצוצרה אשר מתבררת מאוחר יותר כתרועת הקרב של משפחת האצולה קולונה, כמנגינת התפילה של ריאנצי, ומסתיימת כמנגינת שיר לכת צבאי. זהו הקטע המוזיקלי המפורסם ביותר של האופרה כולה.
מערכה ראשונה - מחוץ לביתו של ריאנצי
האציל אורסיני וחבריו מנסים לחטוף את אחותו של ריאנצי, איירין. האציל סטפאנו קולונה התומך בריאנצי מנסה למנוע מהם מלבצע את זממם. ריימונדו מנסה לשכנע את הצדדים לחדול מן המאבק. ריאנצי מופיע ומכריע את הקרב. הרומאים בני המעמד הנחות תומכים בריאנצי המגנה את האצילים. איירין ואדריאנו מגלים את אהבתם. העם מציע לריאנצי את כתר המלכות. הוא מסרב, ומוכן לשמש רק כטריבון עממי.
מערכה שנייה - אולם בתוך הקפיטול
האצילים מעלילים על מותו כביכול של ריאנצי. באותו הזמן ריאנצי עורך קבלת פנים לקבוצת שגרירים. אורסיני מנסה לדקור את ריאנצי המוגן בשריון. אדריאנו מפציר בריאנצי לחוס על האצילים והוא נענה לבקשה.
מערכה שלישית - הפורום הרומאי
האצילים מגייסים צבא לכיבוש רומא. בני המעמד הפשוט נזעקים, וכשריאנצי בראשם, הם מביסים את האצילים בקרב. סטפאנו אביו של אדריאנו נהרג, והוא נשבע לנקום את מותו אך ריאנצי מרגיע אותו.
מערכה רביעית - מול הכנסייה הלטרנית
תושבי רומא מתדיינים אודות משא ומתן המתנהל בין האצילים, האפיפיור וקיסר גרמניה. אדריאנו מתחזק בכוונתו לרצוח את ריאנצי כאשר זה מגיע למקום בלווית אחותו איירין. ריימונדו מודיע כי האפיפיור הטיל חרם על ריאנצי וכי תומכיו מסתכנים בנידוי. למרות תחינותיו של אדריאנו, מחליטה איירין להישאר עם אחיה.
מערכה חמישית - חדר בקפיטול
ריאנצי נושא תפילה להתחזק בתמיכתם של בני רומא. הוא מנסה לשכנע את איירין להצטרף לאדריאנו למען ביטחונה אך היא מסרבת. אדריאנו נכנס לחדר ומזהיר את השניים כי ההמון עומד להבעיר את הקפיטול וכי חייהם בסכנה. ריאנצי מנסה לפנות להמון אך נענה במטר אבנים. הבניין מתמוטט ושלושתם נהרגים.
האופרה בתקופה הנאצית
ריאנצי הייתה האופרה החביבה על אדולף היטלר. היטלר הושפע עמוקות מן המוזיקה ומתוכנה של האופרה כאשר צפה בה לראשונה בתקופת ילדותו בלינץ בערך בין השנים 1906-1907. לימים, טען באוזני ויניפרד ואגנר, כלתו של המלחין בעודם צופים בצוותא בהופעה: "כאן הכל התחיל". כפועל יוצא מכך הושמעה האופרה רבות באירועים השונים בתקופת התארגנותה המוקדמת של המפלגה הנאצית, ובכל הזדמנות רשמית בתקופת הרייך השלישי.
ההיסטוריון יואכים פסט טוען כי היטלר ראה בעצמו מעין התגלגלות עכשווית של דמות הגיבור ריאנצי, אשר מייצג את העם הפשוט, נלחם למענו, ומעדיף את המוות וההרס העצמי כאשר הוא חש כי העם מפנה לו עורף.
עקב ההקשרים הפשיסטיים שנקשרו בה בהשפעת התקופה הנאצית, האופרה כמעט ולא הושמעה בעידן שלאחר מלחמת העולם השנייה. למרות זאת בשנים האחרונות מנסים מארגני פסטיבל ואגנר בביירויט להחיות את ביצועי האופרה מחדש
פול קופי
קופי זכה פעמיים בגביע נוריס למגן הטוב ביותר בליגה. הוא מחזיק בשיא שערים לעונה רגילה אחת עבור מגן – 48 שערים בעונת 1985–1986, ובכך שבר שיא בן 11 שנים של בובי אור. בסך הכול, קופי מחזיק במעל 30 שיאים מוכרים בליגת ה־NHL. הוא התקבל להיכל התהילה של ההוקי קרח בשנת 2004, ודורג ב־1998 על ידי ההוקי ניוז כאחד ממאה השחקנים הטובים ביותר בהיסטוריית הליגה.
ביוגרפיה
קופי נולד בווסון, אונטריו (כיום שכונה של טורונטו), וגדל במולטון, כיום שכונה של מיסיסוגה. הוא נבחר על ידי אדמונטון אוילרס בדראפט ה-NHL ב־1980. כבר בעונתו השנייה הוא התקבל לקבוצת הכוכבים של הליגה. הוא זכה בגביע נוריס ב־1985, ובאותה עונה נהיה המגן האחרון במאה ה־20 להבקיע ארבעה שערים במשחק אחד. האוילרס זכו בגביע סטנלי שלוש פעמים עם קופי בהגנה – 1984, 1985 ו־1987. מיד לאחר הזכייה האחרונה, עקב חילוקי דעות לגבי שכרו, הועבר קופי לפיטסבורג פינגווינס.
Rule, Britannia!
!Rule, Britannia (בתרגום חופשי: מִשְׁלִי, בריטניה!) הוא שיר פטריוטי בריטי על פי פואמה בעלת שם זהה שכתב ג'יימס תומסון ולחן של תומאס ארן משנת 1740.
השיר מתקשר בעיקר לכוחות הצי, אך נעשה בו שימוש גם עבור שאר זרועות הצבא הבריטי.
היסטוריה
המשורר ג'יימס תומסון היה סקוטי שהעביר את רוב חייו הבוגרים באנגליה. תומסון שאף לטפח זהות בריטית כוללת אשר תאחד את הזהויות הלאומיות השונות של כלל העמים המרכיבים את בריטניה: אנגלים, סקוטים, אירים וולשים. את הרעיון המרכזי של השיר ולפיו "בריטים לעולם לא יהיו עבדים" נטל ככל הנראה מסיפורה ההיסטורי של סופוניסבה אשר העדיפה את המוות על העבדות.
בתקופה שנכתב, בריטניה אמנם עדיין לא נחשבה לשליטת הימים וחוותה מאבקים קשים מול ההולנדים והספרדים על השליטה באוקיינוסים, אך השיר בהחלט סימן את הכיוון שבו הבריטים רואים את עצמם בעתיד.
ג'יימס מלוי
ביוגרפיה
מלוי גדל בסילבר ספרינג שבמרילנד. ב-1986 סיים לימודיו באקדמיה הימית של ארצות הברית והתגייס לצי.
שירת כקצין במשחתות. שימש בתפקידי מטה בפיקוד מרכז של ארצות הברית, במטה הצי ובאגף התכנון של המטות המשולבים. לאחר פיגועי 11 בספטמבר הקים את תא התיאום לכוחות ידידותיים בבחריין. כמו כן שימש עוזר למפקד הצי החמישי. מיוני 2004 עד אפריל 2006 פיקד על המשחתת מסדרת המשחתות ארלי ברק "USS PINCKNEY". בפברואר 2010 מונה למפקד פלגת המשחתות ה-50 ושימש בתפקיד עד אוגוסט 2011. בנוסף פיקד על כוח משימה רב לאומי במפרץ הפרסי.
כאדמירל שימש עוזר קצין אג"ם של פיקוד מרכז. בספטמבר 2016 מונה למפקד קבוצת התקיפה העשירית בראשות נושאת המטוסים דווייט אייזנהאואר (CVN-69) לתמיכה במבצע נחישות טבועה, ביולי 2017 מונה סגן ראש אגף המבצעים במטות המשולבים וב-2018 מונה לקצין אג"ם במטה הצי. הוא שירת בתפקיד תקופה קצרה בטרם נקרא לשמש מפקד הצי החמישי בדצמבר 2018 בעקבות התאבדותו של קודמו בתפקיד סקוט סטירני. בספטמבר 2020 מונה לסגן מפקד פיקוד מרכז. כיהן בתפקיד עד פרישתו ביולי 2022 ובמקומו מונה גרגורי גולט.
מלוי בעל תואר שני בטכנולוגיית מערכות מבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים, תואר שני בלימודי ביטחון ממכללת המלחמה הלאומית ותואר שני בניהול מצבי חירום ואסונות מאוניברסיטת טורו.
אלן שארפ
אלן שארפ (באנגלית: Alan Sharp; 12 בינואר 1934 – 8 בפברואר 2013) היה סופר ותסריטאי סקוטי. הוא פרסם שני רומנים בשנות ה־60, ולאחר מכן כתב תסריטים עבור כעשרים סרטים, שרובם הופקו בארצות הברית.
בכתבה על מותו בניו יורק טיימס נכתב כי "העלילות הידועות ביותר שלו יצרו ולאחר מכן פירקו ציפיות קהל לגבי כל האמיתות ההוליוודיות הרגילות, ובפרט ניצחון הצדק, האהבה, והידידות".
ראשית דרכו
בגיל 14 עזב אלן שארפ את הלימודים כדי להתלמד במספנה, הראשונה מתוך סדרה ארוכה של עבודות מזדמנות. הוא עבד גם כעוזר לבלש פרטי, כמורה לאנגלית בגרמניה, פועל בניין, שוטף כלים, מוקדן לילה בחברת אבטחה, אורז בחברת שטיחים, ותפקיד פקידותי כלשהו בחברת IBM. מ־1952 עד 1954, שירת בצבא הממלכה המאוחדת.
משהשתחרר חזר לגרינוק, נישא, והתכוון ללמוד הוראה. עם זאת, כשהגיע מענק הלימודים שלו, נתן את הכסף לאשתו ועזב לגרמניה. לאחר מכן עקר ללונדון מתוך כוונה להפוך לסופר.
קריירה
תסריט מאת שארפ הופק ושודר בטלוויזיה הבריטית ב־1963, ומחזהו "A Knight in Tarnished Armour", המבוסס על תקופתו במספנה, הופק ושודר ב־1965.
באותה שנה ראה אור הרומן הראשון שלו, "A Green Tree in Gedde", והתקבל היטב, ואף זכה בפרס מועצת האמנויות הסקוטית לשנת 1967. עם זאת, הספר גם נאסר בסקוטלנד לזמן מה, בשל תוכן מיני שבו.
הרומן היה החלק הראשון של טרילוגיה מתוכננת, ושארפ פרסם את הרומן השני, The Wind Shifts, ב־1967. הרומן השלישי, ששמו בטיוטה היה The Apple Pickers, נותר בכתובים כאשר שארפ היגר להוליווד וחדל לעסוק בו, לטובת כתיבת תסריטים.
שארפ נישא בשנית, ובמקביל ניהל מערכת יחסים עם הסופרת בריל ביינברידג', שאיתה הוליד בת בשם רות, שלימים נתכנתה רוּדי. מאוחר יותר אמרה ביינברידג', "הוא הופיע ללידה של רודי, אבל אז אמר שהוא הולך להוציא ספר מהמכונית וירד למטה ומאז לא חזר".
תסריטאות
כששארפ עבר להוליווד הצהיר שברצונו לכתוב סרטי בלשים ומערבונים. "הם עמדו בקריטריונים של ניתוק מתוכן אישי ועדיין אפשרו לי לכתוב על נושאים שעניינו אותי", אמר.
הוא כתב את הסרט The Last Run, שאותו כינה "ניסיון להשתמש במרדף הפשע המלודרמטי כדי להתמודד עם מה שמעסיק את הגיבור, יהא אשר יהא". לאחר מכן כתב סדרה של מערבונים, כגון Ulzana's Raid ו"בילי שני כובעים". את Night Moves, סרט שכּתב, תיאר כ"ניסיון להשתמש בתבנית הבלשית הקלאסית – הבלש הפרטי – אבל להציב אותו בנוף שבו לא הצליח לפתור את התעלומה".
משנות ה־80 של המאה ה־20, חיבר שארפ תסריטים בעיקר עבור הפקות טלוויזיה אמריקאיות. תסריט הטלוויזיה שלו משנת 1993 (עם וולטר קְלֶנְהרד) ל"The Last Hit" היה מועמד לפרס אדגר אלן פו (בקטגוריית סרט הטלוויזיה או המיני־סדרה הטובים ביותר). עוד חיבר את התסריט ל"The Osterman Weekend" (שירת הברבור של הבמאי סם פקינפה ב־1982), רוב רוי (1995) ו"Dean Spanley" (2008) על פי הנובלה מאת לורד דנסייני. הוא הכריז על כוונה לחבר סרט על חיי כריסטופר מארלו, וכן על רוברט ברנז, אך שני סרטים אלו לא הופקו בסופו של דבר.
חיים אישיים
השחקנית רודי דייוויס היא בתם של שארפ ושל הסופרת בריל ביינברידג', אשר עיצבה דמות ראשית ברומן Sweet William (1975) בהשראת שארפ. גם בריאן פנדריי שאב השראה מדמותו של שארפ עבור הסיפור "Sometimes She'll Dance", שפורסם במקור כסיפור קצר ב־2012 ושימש בהמשך, בשינויים, חלק הסיום של הרומן The Man in the Seventh Row and Related Stories of the Human Condition, שראה אור בשנת 2020.
שארפ הותיר אחריו את אשתו הרביעית, הרייט שארפ, ובסך הכל שישה ילדים, שני בנים חורגים ו־14 נכדים, כולל המתאבק המקצועי 'ג'אנגל בוי' ג'ק פרי.
התקבלות
בכתבה על מות שארפ בטיימס נכתב בין היתר כי "הוא מעולם לא הפך ידוע לכל. היו לו חיים ואורח חיים שמהם נהנה, ונראה היה שזה הספיק לו. היה לו כישרון עצום, אבל לפעמים נדמָה שהוא חסר שאפתנות, או שנרתע מלהתחייב, או נראה אכול ספקות לגבי יכולותיו שלו, ופטר את עבודתו כ'פסטיש'."
בשנות ה־70 הפכו שישה תסריטים של שארפ לסרטים הוליוודיים בולטים, רובם על דמויות ונושאים אמריקאים מובהקים. וולטר צ'ו כתב על תסריטי שארפ מתקופה זו, "בכוח התסריטים שלו [...], הסופר הסקוטי אלן שארפ נראה שייך ל[שכבת ה]סופרים והבמאים הידועים והמוערכים יותר של הקולנוע האמריקאי החדש. התסריטים של שארפ ניחנים במורכבות נרטיבית ובסיטואציות עתירות משמעויות וגורל נגזר."
מבקר הקולנוע של טיים אאוט לונדון, טרבור ג'ונסטון, כתב כי "אפשר לטעון שסקוטי מסוים בן שבעים ומשהו הוא אולי התסריטאי החי הגדול ביותר של בריטניה. נוהגים לתפוס את הוליווד של שנות ה-70 שלפני מלחמת הכוכבים כסוג של תור זהב של צלולואיד, ואלן שארפ היה שם בעובי הקורה, עבד עם הטובים ביותר, ויצר רקורד שאליו רק תסריטאים בריטים ספורים יכולים להשתוות."
דייוויד נ' מאייר שילב הערה על כתיבתו של שארפ בביקורת שלו על Night Moves (בבימוי ארתור פן ב־1975). לאחר תיאור של סצנת פיתוי חשובה מהסרט, מוסיף מאייר: "הרגעים הנהדרים והרעילים האלה – העוגיות המלאות בארסן – מוגשות לנו הודות לתסריט הארסי, המתעתע, והמעגלי באופן מושלם של אלן שארפ. קשה שלא להתייחס אליו – ולא אל פן – כמנוע העוצמה הבלתי־מתיישנת של [סרט זה]."
קוונטין קרטיס כינה את התסריט של "רוב רוי" "אחד התסריטים הטובים ביותר בעשור האחרון".
קורט פון פריטצלוויץ
קורט פון פריטצלוויץ (19 בדצמבר 1854 – 19 בפברואר 1935), גנרל גרמני שפיקד על כוחות במלחמת העולם הראשונה.
תחילת הקריירה
פון פריטצלוויץ נולד ב-19 בדצמבר 1854, בברלין שהשתייכה לממלכת פרוסיה, להוריו גנרל גוסטב פון פריטצלוויץ וקרולינה לבית פון ורוכם. בשנת 1872 התגייס פון פריטצלוויץ לצי הקונפדרציה הצפון-גרמנית, ממנו פרש כעבור זמן קצר, וב-19 ביולי 1870 התגייס לצבא הפרוסי, והצטרף לרגימנט המשמר ה-1. בהמשך מילא פון פריטצלוויץ תפקידי פיקוד ומטה, בשנת 1899 הועלה לדרגת אוברסט, ומונה למפקד רגימנט המשמר ה-2. בשנת 1903 מונה למפקד החטיבה ה-40, ובשנת 1904 הועלה לדרגת גנרל מיור. בשנת 1907 הועלה לדרגת גנרל לוטננט, ומונה למפקד הדיוויזיה ה-17. בשנת 1911 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים, ומונה למפקד הקורפוס ה-6.
מלחמת העולם הראשונה ואחריתו
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון פריטצלוויץ מפקד הקורפוס ה-6 שהיה חלק מהארמייה הרביעית ולחם בחזית המערבית, ונטל חלק במערכה על הגבולות. בהמשך לחם פון פריטצלוויץ עם הקורפוס שבפיקודו בקרב שמפאן הראשון, בקרב ארטואה השני ובקרב ארטואה השלישי, וקיבל על תפקודו את עיטור הפור לה מריט.
ב-7 בנובמבר 1915 פרש פון פריטצלוויץ לביתו שבפוטסדאם, וב-19 בפברואר 1935 מת, והוא בן 80 שנה.
ANZUS
הברית הצבאית של אוסטרליה, ניו זילנד וארצות הברית (באנגלית: Australia, New Zealand, United States Security Treaty - ANZUS) היא ברית צבאית שקושרת בנפרד בין אוסטרליה וניו זילנד ובין אוסטרליה וארצות הברית בנפרד, לצורך שיתוף פעולה ביטחוני באוקיינוס השקט.
מבנה הברית
הברית הייתה בעבר ברית משולשת מלאה, אך עקב חילוקי הדעות בין ניו זילנד לארצות הברית ב-1984 על רשות העגינה לכלי שיט החמושים בנשק גרעיני או מונעים באמצעות כור גרעיני בנמלי ניו זילנד, הפכה הברית לנפרדת בין אוסטרליה לניו זילנד ובין אוסטרליה לארצות הברית. הברית בין ארצות הברית וניו זילנד פקעה אז, אך נשארה, כאמור, בתוקף בין שתי המדינות הללו לבין אוסטרליה. ב-2012, תחת נשיאותו של ברק אובמה, פתחה מחדש ארצות הברית את נמליה בפני הצי של ניו זילנד ושתי המדינות חידשו את שיתוף הפעולה הצבאי ביניהן.
בעוד שבאופן כללי מקובל לחשוב ש-ANZUS פוצלה ב-1984, הברית בין אוסטרליה לארצות הברית נשארה בתוקף מלא. מפקדי הכוחות הצבאיים של שתי המדינות בכל הדרגים מקפידים על מפגשים תקופתיים אלה עם אלה.
שלא כמו נאט"ו ל-ANZUS אין מבנה ביטחוני משולב שמיועד לכך. יחד עם זאת אוסטרליה וארצות הברית מנהלות שורה של פעילויות משותפות. פעילויות אלה כוללות תרגילים צבאים משותפים של כוחות צי, כוחות נחיתה וכוחות מיוחדים, חילופי קצינים בין הצבאות ותיקנון (סטנדרטיזציה) של ציוד ותורות לחימה. שתי המדינות גם מחזיקות מתקנים ביטחוניים משותפים באוסטרליה, בעיקר תחנות קרקע ללוויינים צבאיים ורשת מודיעינית לאיסוף אותות במרחב של דרום מזרח אסיה ומזרח אסיה במסגרת רשת אשלון.
במהלך שנת 2010 חידשו ניו זילנד וארצות הברית את יחסיהן הקרובים, אף על פי שלא ברור אם שיתוף הפעולה המחודש הוא במסגרת הברית המקורית של 1951. הצהרה שפורסמה בוולינגטון ב-2010 מגדירה את השותפות האסטרטגית בין ניו זילנד לבין ארצות הברית וניו זילנד הצטרפה לתרגיל הצבאי הדו-שנתי המשותף "הטבעת הפסיפית" (Rim of the Pacific) בהוואי ב-2012 בפעם הראשונה מאז 1984. איסור העגינה לספינות ניו זילנדיות בנמלים אמריקנים בוטל לאחר תרגיל זה.
הקמה
ברית ANZUS באה לעולם בעקבות שיתוף הפעולה ההדוק בין ארצות הברית, אוסטרליה וניו זילנד במהלך מלחמת העולם השנייה, כאשר אוסטרליה הותקפה לראשונה בתולדותיה על ידי מדינה זרה, יפן. ב-1951 ארצות הברית הייתה נחושה בדעתה לנרמל את היחסים עם יפן בייחוד לאור העובדה שמלחמת קוריאה התנהלה במרחק קצר מיפן. עם מעורבותה של סין ועם מעורבות אפשרית של ברית המועצות בקוריאה, היה חשש שהמלחמה הקרה תהפוך למלחמה בעצימות גבוהה. יחד עם זאת, ממשלות אוסטרליה וניו זילנד לא רצו לגבש הסכם שלום עם יפן שיאפשר את התחמשותה של זו האחרונה. שתי המדינות התרצו רק כאשר ארצות הברית הבטיחה את קיומה של ברית משולשת. הנוסח הסופי של חוזה הברית סוכם בסן פרנסיסקו ב-1 בספטמבר 1951 ונכנס לתוקף ב-29 באפריל 1952. הברית מחייבת את חברותיה להכיר בכך שהתקפה צבאית במרחב הפסיפי על כל אחת מהן מסכנת את שלומן ואת ביטחונן של בעלות הברית האחרות. בחוזה הברית צוין ש:"הצדדים לברית יקיימו התייעצויות בכל עת שלדעת כל אחת מהן יהיה איום על השלמות הטריטוריאלית, על העצמאות המדינית או על ביטחונה שלכל אחת מהן במרחב הפסיפי". שלוש המדינות התחייבו גם לפתח ולהחזיק יכולות אינדיבידואליות וקולקטיביות כדי לקדם כל מתקפה. קיומה של הברית לא היה נתון לחילוקי דעות במשך 30 שנה עקב השתתפותן של צבאות אוסטרליה וניו זילנד במצב החירום במלזיה ולאחר מכן במלחמת וייטנאם. כחלק מהכוח הצבאי של האו"ם נלחמו אוסטרליה וניו זילנד עוד קודם לכן לצידה של ארצות הברית במלחמת קוריאה. מאוחר יותר ניו זילנד שלחה מטוסי תובלה, מטוסי סיור ימיים, פריגטה ששייטה במימי המפרץ הפרסי, כוח קטן של כוחות מיוחדים, כוחות רפואה וכוחות שמירת שלום לאפגניסטן ולמרות הביקורת שמתחה ראש ממשלת ניו זילנד הלן קלארק על חיוניותה של מלחמת עיראק, שלחה ניו זילנד כוחות הנדסה שהשתתפו בפלישה לעיראק ב-2003. הכוחות הללו היו מעורבים בפעולות שיקום על פי החלטת מועצת הביטחון 1483 ולא השתתפו בפעולות קרביות.
משבר טילי ה-MX
ב-1983 פנה ממשל רייגן לאוסטרליה בהצעות בנוגע לבדיקות שיתבצעו בדור החדש של הטילים הבליסטיים הבין-יבשתיים מסוג MX. טווחי הניסוי של האמריקנים באוקיינוס השקט היו בלתי מספיקים לניסוי הטילים ארוכי הטווח החדשים וצבא ארצות הברית חפץ להשתמש בים טסמן, שמשתרע בין אוסטרליה וניו זילנד, כאזור מטרות. ראש ממשלת אוסטרליה מלקולם פרייזר מהמפלגה הליברלית, הסכים לאפשר את הקמתן של תחנות מעקב ליד סידני למטרה זו. באותה שנה עלה לשלטון ראש ממשלה חדש ממפלגת הלייבור בוב הוק, שנסוג מהסכמתו של קודמו לניסוי. מפלגת הלייבור אף גילתה סולידריות עם מדיניותה האנטי גרעינית של מפלגת האחות שלה בניו זילנד ותמכה בהפיכת דרום האוקיינוס האטלנטי כאזור נקי מנשק גרעיני. כדי להמשיך את הפעלתם של מתקני הקשר המשותפים לאוסטרליה ולארצות הברית, ממשל רייגן אף הבהיר לממשלת הוק כי המתקנים המתוכננים לא ישמשו לצרכים מבצעיים, דבר שמפלגת הלייבור התנגדה לו בחריפות. למרות חילוקי דעות אלה, ממשלת אוסטרליה המשיכה לתמוך בקיומה של ברית ANZUS. היא גם תמכה בצעדי האיסור של ממשלת ניו זילנד על ספינות המונעות בכוח גרעיני או מצוידות בנשק גרעיני מלעגון בנמליה. בעקבות פירוקה של ברית ANZUS בפברואר 1985, ממשלת אוסטרליה הסכימה עם תוכניתו של ממשל ריגן לבטל את התרגילים הצבאיים המשותפים ולדחות את מפגש שרי החוץ של ANZUS. יחד עם זאת המשיכה אוסטרליה לקיים מערכת יחסים צבאיים דו צדדית והמשיכה לחלוק מידע מודיעיני עם ניו זילנד. שלא כמו ניו זילנד, אוסטרליה ממשיכה להתיר לספינות מלחמה אמריקניות לעגון בנמליה והמשיכה להשתתף בתרגילים צבאיים משותפים עם ארצות הברית.