cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ורג' באנקרופט
היסטוריון
באנקרופט, שרכש את השכלתו באוניברסיטאות הגרמניות המובילות, היה חוקר מן המעלה הראשונה שסדרת הספרים שלו "ההיסטוריה של ארצות הברית מגילוי יבשת אמריקה" (History of the United States, from the Discovery of the American Continent) כיסתה את ההיסטוריה של האומה הצעירה בצורה מעמיקה החל מ-1789. באנקרופט היה חדור ברוח הרומנטיקה, שהדגישה את עליית הלאומיות והערכים הרפובליקניים. סדרת הכרכים שלו החלה להופיע ב-1834 ויצאה במספר מהדורות מחודשות. יחד עם ג'ון גרהאם פלפרי הוא כתב את החיבור המקיף ביותר על ההיסטוריה של אמריקה הקולוניאלית. לטענתו של ג'ורג' ביליאס ייחס באנקרופט את האופן בו התפתחו ערכיה הייחודיים של אמריקה לארבעה גורמים: השגחה עליונה, קידמה, אהבת המולדת והדמוקרטיה הכוללת. משמעות "ההשגחה העליונה" הייתה שהגורל תלוי יותר בידי האל מאשר בידי רצון האדם. רעיון "הקידמה" התבסס על כך שבאמצעות רפורמות תמידיות ניתן לבנות חברה טובה יותר. "אהבת המולדת" ("פטריה") הייתה מוצדקת בשל העובדה שהשפעתה המתשפטת של אמריקה תביא את בשורת החירות והחופש לאנשים רבים בעולם. משמעות "הדמוקרטיה הכוללת" ("פאן-דמוקרטיה") הייתה שליחסי המדינה-אומה מקום מרכזי בהתרחשות ולא לגיבורים או לרשעים ספציפיים.
אדמונד מורגן ממקד את הדיון בנקודת המבט הוויגית של באנקופט על מלחמת העצמאות של ארצות הברית ובאופן בו הוא התייחס אל האבות המייסדים. מורגן הציג מחדש את הנרטיב של באנקרופט על פיו הפטריוטים האמריקאים הונעו ממחויבות עמוקה לחירות ושמעשיו של המלך ג'ורג' השלישי עמדו בניגוד לאידיאלים שלהם. בין מועד פרסום סדרת ספריו של באנקרופט לבין פרסום חיבורו של מורגן ב-1958 הייתה מקובלת הדעה שמלחמת העצמאות האמריקאית עמדה בבסיס "השקפה מתקדמת" שטענה שהרטוריקה של הפטריוטים הייתה פשוט תחילתה של חשיבה פוליטית לקראת מה שהיה בסופו של דבר נתיב שמרני לגיבוש הכוח. באנקרופט, כמו מורגן, היה חולק על הפירוש הזה. לדברי מורגן, ההתייחסות שלו למהפכה האמריקאית דומה מאוד לזו של היסטוריון ויגי נוסף, המדינאי הבריטי סר ג'ורג' טרווליאן.
ריצ'רד ויצטום טוען שבאנקרופט היה היסטוריון בעל גישה אומנותית ופילוסופית. הוא עשה שימוש באירועי העבר כדי להמחיש את חזונו המוסרי, שהיה מבוסס על האמונה האוניטריאנית ברעיון הקידמה. סדרת ספריו של באנקרופט ממחישה את ההתגלגלות ההדרגתית של המטרה שמייעד האל לאנושות - השגת חירות דתית ופוליטית. הנימה המוסרית הבטוחה הפכה את ספריו של באנקרופט לפופולריים, זאת בשילוב עם הרושם האומנותי הכביר שלהם, העוצמה שהובעה בהם והקוהרנטיות שלהם.
קריירה פוליטית
באנקרופט נכנס לפוליטיקה ב-1837, כאשר מונה על ידי הנשיא מרטין ואן ביורן לתפקיד גובה המכס של נמל בוסטון. שניים מבעלי התפקידים שהוא מינה במסגרת תפקידו זה היו איש הרוח והחברה אורסטיס בראונסון והסופר נתניאל הות'ורן. ב-1844 הוא התמודד על משרת מושל מסצ'וסטס אך נחל תבוסה. הוא קרא לסיפוחה של טקסס כצעד להרחבת "אזור החירות", ואף על פי שהיה חבר המפלגה הדמוקרטית, הוא התנגד לעבדות.
מזכיר הצי
ב-1845, כהוקרה על תמיכתו בווידת המפלגה הדמוקרטית הקודמת, מינה הנשיא ג'יימס פולק את באנקרופט כמזכיר הצי של ארצות הברית, תפקיד בו הוא כיהן עד ספטמבר 1846. למשך תקופה קצרה של חודש הוא שימש כמזכיר המלחמה בפועל.
באנקרופט עיצב את דמותה של האקדמיה הימית ופיתח אותה. לשם כך הועמד לרשותו כל המימון שהוא דרש. הקונגרס מעולם לא חפץ בהקמתה של אקדמיה ימית, אך באנקרופט למד את לשון החוק כדי להבין את סמכויותיו כמזכיר הצי. הוא גילה שבסמכותו להורות על "הקמתו של מקום בו פרחי הקצונה ימתינו להוראות". הוא גם היה יכול להעביר הוראות למתן שיעורים עבורם בים, ועל פי החוק, יכלו מדריכיהם להגיע איתם למקום שהייתם על החוף. תקציב הצי של אותה שנה תאם להוצאות ומזכיר המלחמה וויתר על תקן כוח אדם שלא נוצל לטובת הצי.
לפיכך, כאשר הקונגרס התכנס, גילו חבריו שפרחי הקצונה של הצי שוכנו באנאפוליס. כך, הם הורחקו מסכנות חיי הבטלה ומחיי העיר והועסקו כחניכי קורס לכל דבר ועניין. הקונגרס השלים עם קיומה של האקדמיה, שפעלה במלוא הכוח, והקצה את הכספים שנדרשו לצורך שיפוץ הבניינים.
באנקרופט שילב כמה מורים מיומנים בסגל ההדרכה של האקדמיה והנהיג מערכת קידומים שהייתה בעלת זיקה לניסיון, להישגים ולגיל. עד אז, מערכת הקידומים לא התפתחה די צורכה ולא יושמה במלואה. באנקרופט גם דאג לתקצוב נוסף עבור מצפה הכוכבים של הצי.
שגריר בבריטניה
באופן דומה למד באנקרופט את סכסוך הגבול של אורגון בצורה כה מעמיקה עד שב-1846 הוא נשלח כשליח מיוחד ללונדון כדי לדון עם ממשלת בריטניה על הסוגיה. בביקור זה עם לונדון הוא התאכסן יחד עם ההיסטוריון תומאס בבינגטון מקולי ועם המשורר ארתור האלם. עם בחירתו של זאכרי טיילור לנשיאות הסתיימה כהונתו של באנקרופט כמזכיר הצי. בשובו לארצות הברית ב-1849 הוא פרש מהחיים הפוליטיים.
לאחר פרישתו התגורר באנקרופט בניו יורק ועסק בכתיבה. הוא היה בין מייסדי החברה הגאוגרפית האמריקאית ושימש כנשיאה הראשון במשך כמעט שלוש שנים (פברואר 1852 - דצמבר 1854).
ב-1863 נבחר באנקרופט כחבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
באפריל 1864, לבקשתו של באנקרופט, כתב הנשיא אברהם לינקולן את מה שלימים היה ידוע כעותק הרביעי מתוך חמשת העותקים של נאום גטיסברג. באנקרופט תכנן לכלול את העותק הזה בלקט המסמכים החתומים Autograph Leaves of Our Country's Authors, שאותו התכוון למכור ביריד צדקה למען חיילים ומלחים בבולטימור. ב-1866 הוא נבחר על ידי הקונגרס כדי לשאת את ההספד המיוחד לזכרו של לינקולן.
שגריר בגרמניה
ב-1867 הציע הנשיא אנדרו ג'ונסון לבאנקרופט את משרת שגריר ארצות הברית בפרוסיה, וכך אפשר לו לשוב לגרמניה. באנקרופט נשאר בברלין שבע שנים והנשיא יוליסס ס. גרנט מינה אותו ב-1871 כשגריר באימפריה הגרמנית. בשנות שירותו בברלין ניהל באנקרופט משא ומתן על הסכמים עם פרוסיה ועם שאר המדינות הצפון-גרמניות בנוגע לסוגיית התאזרחות. הסכמים אלו נודעו כ"הסכמי באנקרופט". הסכמים אלו היו ההכרה הבינלאומית הראשונה בזכות לתושבות כפולה, זכות שהוכרה מאז במשפט הבינלאומי הפומבי.
שנותיו האחרונות
בשנותיו האחרונות חי באנקרופט בוושינגטון די. סי. ואת תקופות הקיץ הוא נהג לבלות ברוז קליף שבניופורט, רוד איילנד.
הישגיו האחרונים בתחום הציבורי נחשבים לגדולים ביותר. בבוררות של האי סאן חואן הוא הפגין התחשבות כלפי שני הצדדים ובמיומנות רבה הביא להחלטה לטובתה של ארצות הברית, שהתקבלה על ידי וועדה שמונתה על ידי וילהלם הראשון, קיסר גרמניה.
ג'ורג' באנקרופט נפטר בוושינגטון די. סי. ב-17 בינואר 1891 ונטמן בבית הקברות הכפרי של ווסטר, מסצ'וסטס. הוא היה אחרון חברי הקבינט של ג'יימס פולק שנותר בחיים.
הנצחתו
צי ארצות הברית קרא על שמו של באנקרופט כמה ספינות: ספינת תותחים שהייתה בשירות בין השנים 1893–1906, משחתת שהייתה בשירות בשנים 1919–1940 ולאחר מכן הועברה לידי הצי המלכותי הקנדי, ומשחתת נוספת שהייתה בשירות בשנים 1942–1946.
בנוסף, נקראו על שמו צוללת טילים בליסטיים שהייתה בשירות בשנים 1966–1993, וסקונר של סקר החופים של ארצות הברית שהיה בשירות בין השנים 1846–1862.
אולם המעונות של האקדמיה הימית של ארצות הברית, אולם באנקרופט, קרוי על שמו. זהו בניין המעונות הגדול בעולם.
שמו של באנקרופט מונצח גם באין ספור יישובים, רחובות, עסקים ובתי ספר במקומות שונים בארצות הברית, חלקם הגדול בעיר הולדתו ובסביבותיה.
משפחתו
בשנת 1827 נשא באנקרופט לאישה את שרה דווייט, בת למשפחה עשירה מספרינגפילד. לשניים נולדו שני בנים. שרה נפטרה בשנת 1837 ובאנקרופט נישא בשנית לאליזבת דייוויס בליס, אלמנה עם שני ילדים ויחד הם הביאו לעולם בת אחת.
Them Crooked Vultures
Them Crooked Vultures (תעתיק: ד'ם קרוקד וולצ'ורס; "הנשרים הרעים ההם", באנגלית) היא סופרגרופ אמריקאית המנגנת מוזיקת הארד רוק ובלוז רוק. הלהקה הוקמה בלוס אנג'לס, ארצות הברית, בשנת 2009 על ידי דייב גרוהל (מלהקות Foo Fighters ו-Nirvana), ג'ון פול ג'ונס (מלהקת Led Zeppelin) וג'וש הומי (מלהקות Queens of the Stone Age ו-Kyuss).
היסטוריה
שיתוף הפעולה בין שלושת חברי הלהקה הוזכר בתקשורת לראשונה בשנת 2005 על ידי גרוהל בריאיון למגזין מוג'ו שבו הצהיר: "הפרויקט הבא שאני מנסה להתחיל כולל אותי כמתופף, ג'וש הומי על הגיטרה וג'ון פול ג'ונס כבסיסט. זה האלבום הבא. זה לא יהיה גרוע."
הלהקה הופיעה לראשונה במועדון "מטרו" בשיקגו, ב-9 באוגוסט 2009. ההופעה ארכה כ-80 דקות וכללה שירים מקוריים של הלהקה בלבד, ביניהם הושמעו לראשונה ""Elephants", "Scumbag Blues", "Caligulove" ושיר הסיום "Nobody Loves Me And Neither Do I". הופעתה הראשונה של הלהקה באירופה הייתה ב-19 באוגוסט 2009, באמסטרדם.
ב-1 בספטמבר 2009 הכריזה הלהקה כי תקיים שני סיבובי הופעות בצפון אמריקה ובבריטניה באוקטובר ובדצמבר 2009, בהתאמה. כלל הכרטיסים לסיבוב ההופעות בבריטניה נמכרו בתוך פחות מ-12 דקות, הישג חסר תקדים בהתחשב בכך שהלהקה טרם הוציאה סינגל אחד רשמי בעת המכירה.
ב-26 באוקטובר שוחרר הסינגל הראשון של הלהקה, שנקרא "New Fang". מספר ימים לאחר מכן, שוחרר הסינגל להורדה בחינם באינטרנט. זמן קצר אחר כך, הלהקה פרסמה באתר שלה את אלבום הבכורה במלואו בשיטת סטרימינג ואף שלחה אותו באמצעות דואר אלקטרוני לרשימת התפוצה שלה, תחת הכותרת "לעזאזל עם הסבלנות, בואו נרקוד".
אלבום הבכורה של הלהקה, הנושא את שמה, שוחרר לחנויות באופן רשמי ב-16 בנובמבר 2009.
דייב גרוהל אישר כי הלהקה עובדת על אלבום נוסף, שיהיה לדבריו "עוצמתי יותר מהאלבום הראשון".
אהרן רוזנפלד (אדמו"ר)
רבי אהרן הכהן רוזנפלד (ב' בתשרי תרפ"ז, 10 בספטמבר 1926 - כ"ח בניסן תשס"א, 21 באפריל 2001) היה האדמו"ר מפינסק-קרלין.
ביוגרפיה
נולד ליצחק מנשה רוזנפלד, חסיד קרלין. אמו, הדס, היא בתו של הרב יהושע השל הלטובסקי, מזקני חסידי קרלין ומצאצאי רבי אהרן הגדול מקרלין. לאחר נישואיו למד בישיבת בית זבול בירושלים, בהנהגתו של הרב יעקב משה חרל"פ. שימש כמלמד בתלמוד תורה עץ חיים. בגיל 32 התאלמן עם 5 ילדים. בשנת תשל"ז נישא בשנית. בהמשך שימש כמלמד בתלמוד תורה ערלוי בבני ברק. כמה חודשים לאחר הכתרתו עזב את התפקיד.
בתחילת שנות ה-90, עם פרישתו של רבי שמעון נתן נטע בידרמן מהנהגת חסידי "זקני קרלין" (אחד משני הפלגים בחסידות קרלין שהתפלגה לאחר פטירת רבי יוחנן פרלוב בשנת תשט"ו), ערכו החסידים הצבעה חשאית שבה הוחלט להכתיר את רבי אהרן לאדמו"ר. הוא הסכים בתנאי שיושם קץ לסכסוך עם "צעירי קרלין". לאור זאת, הלכו שני הצדדים לבית דין מוסכם, שבו הוחלט כי "זקני קרלין" יקראו בשם "פינסק - קרלין", ואילו "צעירי קרלין יקראו בשם "קרלין סטולין".
הנהיג את חסידיו במשך כעשר שנים. נפטר בליל שבת, כ"ח בניסן תשס"א, ונקבר בחלקת הרבנים בהר המנוחות.
את מקומו ירש בנו רבי אריה רוזנפלד.
לאחר פטירתו יצאו לאור שיחותיו בסדרת ספרי ארחות אהרן, בהם הספר משנת החינוך.
ארטפרנס (בן ארטפרנס)
אַרְטַפְרֶנֵס בן ארטפרנס (ביוונית: Ἀρταφέρνης) היה מצביא פרסי, שפעל בראשית המאה ה-5 לפנה"ס תחת דריווש הראשון מלך פרס ואחר כך תחת קסרקסס יורשו. אביו, ארטפרנס בן היסטספס, היה אחיו של דריווש והסטרפ של סרדיס במהלך המרד האיוני.
לאחר כישלון המסע של מרדוניוס ליוון ב-492 לפנה"ס, מינה דריווש את דאטיס ואת ארטפרנס בראש מסע מלחמה נוסף להכנעת האיים במרכז הים האגאי ולהענשת אתונה וארטריה על סיוען למרד האיוני. חיל המשלוח נאסף בקיליקיה שבאסיה הקטנה, ומכאן יצא לדרכו ב-600 טריארות. הצי הפליג תחילה אל סאמוס ומשם אל האיים הקיקלאדיים. לאחר כיבוש נאקסוס, הכנעת דלוס והחרבת קאריסטוס וארטריה שבאי אובויה, נחת הצבא הפרסי במרתון. בקרב המפורסם שניטש במישור מרתון נחלו הפרסים מפלה (490 לפנה"ס), ולאחר ניסיון כושל לתקוף את אתונה מן הים שבו לאסיה.
בעת פלישת קסרקסס ליוון, ב-480 לפנה"ס, פיקד ארטפרנס על חילות הלידים והמיסים.
סבינה מבוואריה
סבינה מבוואריה-מינכן (בגרמנית: Sabina von Bayern; 24 באפריל 1492 – 30 באוגוסט 1564) הייתה אשתו של אולריך, דוכס וירטמברג.
ביוגרפיה
סבינה הובטחה בגיל שש שנים מסיבות אסטרטגיות על ידי דודה, המלך מקסימיליאן הראשון, לאולריך מווירטמברג, לו נישאה 15 שנים מאוחר יותר. נישואים אלה היו אומללים בגלל נטייתו של אולריך לאלימות, כך שבסופו של דבר סבינה נאלצה לברוח מווירטמברג ללא שני ילדיה ולחפש מחסה אצל אחיה במינכן.
כאשר, בשנת 1551, בנה, כריסטוף, ירש את כס המלכות של וירטמברג, עברה סבינה לנורטינגן, שהייתה אז מעון האלמנה הרשמי של וירטמברג. שם היא ניהלה חצר קטנה והיותה אישה משכילה הפכה אותו למקום מפגש של הפרוטסטנטים של וירטמברג.
בטא במשולש
תכונות
β במשולש הוא כוכב כפול במרחק של כ-127 שנות אור ממערכת השמש. זוג הכוכבים מקיפים זה את זה במסלול אליפטי למדי, כך שהמרחק ביניהם נע משישית של יחידה אסטרונומית ועד למעט פחות מחצי יחידה אסטרונומית, בזמן הקפה של 31 ימים, 9 שעות ו-22 דקות. בשל המרחק הקטן שבין הכוכבים, לא ניתן להפריד את קרינתם ורק ניתוח ספקטרוסקופי מאפשר למדוד את השינויים במהירות הרדיאלית של בני הזוג וכך להעריך את מסלול ההקפה שלהם ואת מסותיהם. עוצמת ההארה המשותפת לזוג היא פי 74 מעוצמת ההארה של השמש והטמפרטורה המתאימה לספקטרום המשותף היא כ-8,000 קלווין. גילה של המערכת מוערך בכ-730 מיליון שנים.
β במשולש A
β במשולש A הוא הכוכב המסיבי והבהיר מבין השניים ואחראי לרוב הקרינה כך שניתן להעריך את תכונותיו. ככל הנראה מדובר בתת-ענק לבן מסוג ספקטרלי A5 IV (לפעמים מסווג כענק לבן מסוג ספקטרלי A5 III, אך עוצמת ההארה לא תואמת סיווג זה) עם מסה של 3.5 מסות שמש שאופיינית לתת-ענקים שהיו בעבר כוכבי הסדרה הראשית מסוג B. טמפרטורת פניו מוערכת בכ-8,250 קלווין ובהנחה שהוא אחראי ליותר מחצי עוצמת ההארה, ניתן להעריך שרדיוסו הוא 3-4 רדיוסי שמש. נראה שהוא נמצא בתהליך של התנפחות והתקררות בעקבות סיום שלב היתוך המימן שבליבתו להליום והוא צפוי להפוך לענק אדום. בשלב זה, רדיוסו יהיה גדול מהמרחק בינו ובין בן זוגו, מה שצפוי לגרום למעבר של חומר ביניהם וייתכן שתהליך זה יביא אף להתמזגותם לכוכב אחד.
β במשולש B
β במשולש B הוא הקטן והעמום מבין בני הזוג. מסתו היא כ-1.5 מסות שמש וסביר שהוא נמצא בשלב התפתחות מוקדם יותר, כלומר הוא עדיין כוכב הסדרה הראשית, ועל פי מסתו הוא צפוי להיות מסוג ספקטרלי F3-7 V. לכוכבים מסוג זה רדיוס סביב 1.3 רדיוסי שמש וטמפרטורה סביב 6,600 קלווין, מה שנותן לו עוצמת הארה של בערך פי 4 מעוצמת ההארה של השמש, אך כל הנתונים האלה משוערים בלבד.
מעצב פנים
מעצב פנים הוא אדם המתמחה בעיצוב פנים של מבנה.
ההגדרה "מעצב פנים" החלה בתחילת המאה העשרים, שכן עד אז היה מקובל כי תכנון הפנים הוא חלק מהתכנון האדריכלי הכולל. גם כיום אדריכלים רואים בתכנון הפנים חלק ממקצוע האדריכלות.
מעצבי הפנים בישראל, מאוגדים באגודת אדריכלי הפנים בישראל.
התפלגות קושי
התפלגות קוֹשִי (Cauchy), על שם המתמטיקאי הצרפתי אוגוסטן לואי קושי, היא התפלגות רציפה בעלת חשיבות במתמטיקה ובמספר תחומים בפיזיקה. בקרב פיזיקאים ההתפלגות מכונה לעיתים פילוג לורנץ (Lorentz), פילוג ברייט-ויגנר (Breit-Wigner) או לורנציאן.
הגדרה
התפלגות קושי מוגדרת כהתפלגות רציפה בעלת פונקציית צפיפות ההסתברות כאשר \ x_0 הוא פרמטר מיקום, אשר קובע את החציון של ההתפלגות, ואילו \ \gamma הוא פרמטר סקלה, אשר קובע את רוחב ההתפלגות.
תכונות
תכונה יוצאת דופן של התפלגות קושי היא שהתוחלת והשונות שלה אינם מוגדרים, כמו גם המומנטים מסדר גבוה יותר. לעומת זאת, החציון והשכיח מוגדרים ושניהם שווים \ x_0.
דומניקו דרגונטי
בשלושים שנותיו הראשונות נשאר בעיר הולדתו, ונציה וניגן בתזמורת האופרה בופה, בקאפלה של בזיליקת סן מרקו ובגראנד אופרה של ויצ'נצה. פרסומו פשט בארצות אחרות והביא עמו הזמנות שונות, אך הוא דחה את כולן, לרבות את הזמנת הצאר הרוסי.
בחמישים השנים הבאות תפס בהדרגה מקום של כבוד בחוגי המוזיקה של בירת אנגליה, השתתף בקונצרטים של האגודה הפילהרמונית של לונדון ובאירועי מוזיקה פרטיים, שבהם פגש אישים רבי-השפעה באנגליה. דרגונטי התוודע אל היידן, התיידד עמו ובא לראותו באחוזת אסטרהאזי באוסטריה. כן התוודע אל בטהובן, אותו ביקר פעמים אחדות בווינה ולפניו הדגים את האפשרויות הגלומות בקונטרבס ככלי סולו.
שליטתו בכלי הנגינה הוכיחה את ההגיון שבכתיבת תפקידים מיוחדים לקונטרבס בפרטיטורות תזמורתיות, בנפרד מתפקידי הצ'לו, כפי שהיה מקובל בימים ההם. דרגונטי נודע בפיתוח קשת הנקראת על שמו, שהעסיק אותו במהלך חייו. כמלחין חיבר במשך חייו סונאטות, קפריצ'ו וקונצ'רטי לקונטרבס. דרגונטי עצמו היה וירטואוז שאין שני לו בקונטרבס, שהיה אז על פי רוב כלי בן שלושה מיתרים (לה-רה-סול). הוא המשיך לנגן עד שנות ה-80 לחייו, כפי שמעידים דברי ברליוז, ששמע אותו.
בתקופת עבודתו בבית האופרה הזדמן לו לנגן בכלי המפורסם שבנה גספארו דה סאלו, בונה כלי קשת אמן מבית אמאטי.
ונציה במאה ה-18
האסכולה האינסטרומנטלית הראשונה התפתחה בוונציה, מקום הולדתו של וירטואוז מצליח זה. התנאים האקוסטיים הייחודיים בבזיליקת סן מרקו הוונציאנית תרמו להתפתחות המסורת האינסטרומנטלית, כשם שתרמו להתפתחות האנטיפוניה הכוראלית של האסכולה הוונציאנית. יוזמות מוזיקליות של מלחינים כגון ג'ובאני ואנדראה גבריאלי וויוואלדי חיזקו מסורת זו, שאליה נולד דרגונטי.
לונדון 1794–1846
דרגונטי עזב את ונציה ב-16 בספטמבר 1794, בחלקו בהשפעת ידידו, ג'ובאני בטיסטה צ'ימאדור. הוא השתתף בחזרות הראשונות בתיאטרון המלך, ב-2- באוקטובר 1794 ולבסוף הופיע כחבר תזמורת באופרה "זנוביה בפלמירה" מאת ג'ובאני פאיזיילו ב-20 בדצמבר 1794. כבר לאחר חודשים אחדים זכה לתהילה בלונדון בקריירה מזהירה, שנמשכה עד אחרית ימיו.
בשנים הבאות התקרב לצמרת האצולה האנגלית ובשנים 1816–1842 לקח חלק בארבעים ושישה קונצרטים שקיימה האגודה הפילהרמונית של לונדון. ב"תזמורת האופרה האיטלקית" פגש את הצ'לן רוברט לינדלי, שהיה לידידו הקרוב ושותפו לדוכן במשך חמישים ושתיים שנים. השניים התמחו במיוחד בנגינת סונאטות של ארכאנג'לו קורלי.
דרגונטי מת בביתו שבכיכר לסטר, בן 83, ונטמן ב-23 באפריל 1845 בכוך קבורה בקאפלת סיינט מארי במורפילדס, משם הועבר בשנת 1839 בבית הקברות הקתולי בוומבלי.
וינה
בביקורו הבא בווינה, בעונת 09–1808, פגש דרגונטי את המלחין סימון זכטר, כתב ליווי פסנתר לכמה מיצירותיו הקונצרטיות ונשאר בקשר מכתבים עמו עד סוף חייו. בשנת 1813 חזר לווינה, פגש שוב את בטהובן וניגן כקונטרבס ראשי בביצוע הבכורה של יצירתו "ניצחון ולינגטון".
נגינתו
דרגונטי נודע בכוחו המרשים ובכושר העמידה שלו. הייתה לכך חשיבות מיוחדת בתקופתו, כאשר תפקיד הקונטרבס בתזמורת היה לתמוך בנגן הראשי בקיום הלכידות ובקביעת המקצב. הייתה לו יד אדירה, בעלת אצבעות רחבות ואיתנות, שאפשרו לו לנגן עם גשר גבוה יותר ומיתרים מרוחקים מן השחיף כפליים מנגני קונטרבס אחרים.
כלים
דרגונטי היה חובב אמנויות מושבע ואספן כלי נגינה לצד מספר רב של חפצי אמנות אחרים, כמו פרטיטורות מקוריות וציורים. לאחר מותו נמצאו בעזבונו הכלים הבאים: קונטרבס ענק שיוחס לגספארו דה סאלו ושימש, כך נקבע, בביצועי התקופה של יצירות הנדל. כלי זה שמור כיום במוזיאון ויקטוריה ואלברט בלונדון; בסו די קאמארה משובח של דומניקו מונטאניאנה מוונציה; קונטרבס גספארו דה סאלו משנת 1590; קונטרבס אמאטי; קונטרבס מאג'יני; כינור סטרדיוואריוס, (שניקולו פגניני ניגן בו פעם), הידוע כיום בשם "הדרגונטי"; כינור גספארו דה סאלו; שני כינורות אמאטי; כינור לאפונט; העתק של כינור סטרדיוואריוס; 25 כינורות ללא שם; ויולה גספארו דה סאלו; ויולה אמאטי; ויולה היל; 5 ויולות ללא שם; 5 צ'לי; צ'לו גדול; 5 גיטרות; 2 בסונים; 3 קרנות.
אוסף הכלים הזה מוזכר באתר The Contrabass Shoppe, שם נאמר:
גרסה אחרת אומרת, שדרגונטי קיבל כלי שבנה גספארו דה סאלו (1542–1609) מן הנזירות הבנדיקטיות במנזר סן פטרוס בוויצ'נצה, שם חי דרגונטי וניגן בגרנד אופרה. בביוגרפיה של פלמר מפנה הערת שוליים לדיווח משנת 1906 של ק. פ. ע. ברנצי, לפיו ייתכן, שהכלי נבנה בידי גספארו דה סאלו בשביל הנזירים של סן פטרוס בוויצ'נצה והפרוקורטורים של סן מרקו רכשו אותו כדי לשדל את דרגונטי להישאר אצלם."
יצירותיו
בצאתו ללונדון ב-1795, הפקיד הרבה מסמכים, מאמרים וכתבי-יד, בהם "מערכת שלמה של הקוננטרבס", או ספר הדרכה לכלי זה, המכיל מספר רב של תרגילים ואטיודים, בידי חבר. לרוע המזל, הם נמכרו ומחברם לא הצליח להשיבם לידו כשחזר כעבור שנים אחדות לוונציה. כיום אפשר למצוא מכתבים, מסמכים אישיים, יצירות מוזיקליות, קטעי סולו וכתבי יד בספרייה הבריטית. חלקם נתרמו ישירות על ידי דרגונטי, אחרים הציע וינסנט נובלו, וחלקם נקנו במכירות פומביות. להלן רשימה חלקית של יצירות דרגונטי:
שיקגו פייר
מועדון הכדורגל שיקגו פייר (באנגלית: Chicago Fire FC; ועד שנת 2019 בשם Chicago Fire SC) היא קבוצת כדורגל משיקגו שבאילינוי, המשחקת בליגת ה-MLS. הקבוצה נוסדה ב-8 באוקטובר 1997, לכבוד יום השנה ה-126 לשריפת הענק שפרצה בעיר ב-1871. כבר בעונתה הראשונה בליגה, זכתה שיקגו בגביע ה-MLS. כמו כן זכתה שלוש פעמים בגביע ארצות הברית הפתוח (1998, 2000, 2003). בין השנים 1998 ל-2001, מגרשה הביתי של הקבוצה היה סולג'ר פילד. בשנת 2002 עברה הקבוצה לשחק באצטדיון קרדינל, ובאוקטובר 2003, חזרה לסולדג'ר פילד. בעונת 2006 עברה הקבוצה לאצטדיון ברידג'וויו, ובשנת 2020, חזרה הקבוצה לסולג'ר פילד פעם נוספת.
מאז שנת 2001 משחקת שיקגו פייר עם דאלאס בגביע ברימסטון.
תקשורת שיווקית
תקשורת שיווקית (MARCOM - Marketing Communications) היא תקשורת תומכת-מכירות, המסייעת להשגת המטרות העסקיות של הארגון. היא כוללת את כל סוגי אמצעי התקשורת בהם ניתן להשתמש כדי להעביר מסרים לקהל היעד, החל משילוט, ביגוד או מחזיקי מפתחות נושאי לוגו, דרך חומר מודפס, מצגות או וידאו, ועד הפקת תערוכות ואירועים אחרים ללקוחות.
תקשורת שיווקית נחלקת לחמישה מרכיבים: פרסום, קידום מכירות, יחסי ציבור, שיווק ישיר ומכירה, ומתקיימת במנעד ערוצים, פלטפורמות וכלים, הן המוניים והן ישירים, הן אונליין והן אופליין.
הגדרת תקשורת שיווקית
בהגדרתה הרחבה ביותר, תקשורת שיווקית היא כל פריט עליו ניתן להטביע סמליל או להעביר באמצעותו מסר, המשפיע על קהל מטרה. תאורטית, הגדרה זו צריכה לחול על כל ערוצי השיווק, כולל סוכנים, חנויות וכדומה. בפועל, כל חברה קובעת לעצמה את גבולות התקשורת השיווקית בהתאם להבנתה ולצרכיה, כולל חלוקתה של עבודת התקשות השיווקית בינה לבין ספקים חיצוניים, ובין פונקציות המטה לבין השטח, כמו גם חלוקה בין אונליין (אינטרנט, דיגיטל) ואופליין, או בין BTL (קידום מכירות, הפקות, פרסום לא המוני) ו-ATL (פרסום המוני כגון עיתונות, רדיו, טלוויזיה, חוצות, רשתות חברתיות), או בין תקשורת פנים ארגונית לתקשורת חוץ ארגונית, או בין תקשורת תדמיתית לתקשורת מכירתית. לרוב, מוסכם כי חשוב שהמסר העובר דרך מרכיבי התקשורת יהיה אחיד ומתואם, על אף שמדובר במרכיבים וערוצים שונים בעלי מאפייני תקשורת שונים.
מכיוון שמטרות עסקיות משתנות בדרך כלל על-פי קהלי מטרה, מוצרים, שפות, תרבויות וכו', תקשורת שיווקית טובה חייבת להיות גמישה אך בו בזמן גם קשוחה. גמישה - להתאמות מקומיות, אולם קשוחה - בתוך סטנדרטים ברורים, עם אסטרטגיה בהירה ובאותה "הופעה" ("Look & Feel") ככל שניתן בכל המקומות ובכל סוגי המדיה. אחידות זו תורמת משמעותית גם ליצירת מיתוג (Branding) תוך חיסכון באמצעים תדמיתיים. כמו כן, כל ארגון מחליט מהו התקציב המופנה לתקשורת השיווקית ומה החלוקה התקציבית בין מרכיבי ותמהילי התקשורת.
תקשורת שיווקית תדמיתית עושה בדרך כלל שימוש באמצעים כמו פרסום, יחסי ציבור, קידום מכירות. כדי להשיג מטרות ממוקדות, עדיפים בדרך כלל אמצעים טקטיים ממוקדים כמו טלמרקטינג, דיוור ישיר, אימייל מרקטינג, סמינרים, תערוכות והדגמות, ניהול קהילות, פרסום בנקודת המכירה, רימרקטינג, ועוד - שמופעלים כלפי קבוצות קהלים מוגדרות ומובחנות איתן ניתן להחזיק קשר גם בהמשך ("Follow Up"), בין היתר על מנת למדוד באופן ברור את תוצאות המאמץ השיווקי. ניהול מסעות לקוח ומשפכי שיווק, לרבות תקצוב, ניהול ספקים ורכש מדיה, אפיון והקמת תשתיות, ומדידה ובקרה - הם ליבת העשייה של מקצוע המרקום.
יודגש, כי תקשורת שיווקית אופטימלית חייבת לשלב אמצעים מגוונים ולשאוף ליצירת תגובה ולאפשר דו-שיח. אחרת, בהגדרה, אין זו תקשורת (Communications), אלא רק אמירה (Promotion) חד-כיוונית.
במקרים רבים והולכים כוללת התקשורת השיווקית גם מרכיבים של תקשורת פנים-ארגונית, או מטא-ארגונית והיברידית, בעיקר כדי לייצר הבנה ולהעמיק רתימה סביב מטרות עסקיות, ארגוניות ושיווקיות, בתחומים רחוקים מעט יותר מהשיווק השוטף מול הלקוחות - כגון התקשורת הדרושה לגיוס עובדים חדשים או לשימור הקיימים (מיתוג מעסיק), לגיוס או לשימור משקיעים, ולקידום תהליכי טרנספורמציות ארגוניות ואחריות תאגידית.
תקשורת שיווקית משולבת
תקשורת שיווקית משולבת (נקראת גם IMC - Integrated Marketing Communication) משקפת גישה שיווקית מודרנית המסנכרנת בין אמצעי התקשורת השונים על מנת להעביר מסר אחיד לקהל המטרה. בניגוד לגישה הישנה והמסורתית שעושה שימוש בכלים תקשורתיים אחדים על מנת להעביר את המסר, באמצעות גישה שיווקית משולבת, ניתן למצות את מירב הפוטנציאל מכל כלי תקשורת בפני עצמו וביחד עם שאר הכלים התקשורתיים כמו יחסי ציבור, פרסום, קידום מכירות, שיווק ישיר, תקשורת פנים ארגונית, עיצוב אריזות ושיווק דיגיטלי. זאת על מנת להעביר מסר אחיד, עוצמתי וחזק.
ניהול תקשורת שיווקית
אנשי ומנהלי תקשורת שיווקית (מרקום, מאנגלית: marketing communication) אחראים על התקשורת השיווקית של החברה.
תפקידם נפרד ונגזר מזה של מנהל/ת השיווק, והם אלו שבונים מותג ומוציאים לפועל את האסטרטגיה השיווקית ואת התכנית והתקציב הביצועי. מנהלי השיווק אמונים ואחראים על האסטרטגיה ועל התמהיל השיווקי (ה-5'P/ממים: מוצר, מחיר, מיקום, מכירות, מטרות-לקוחות) - ומנהלי המרקום אמונים על היישום והביצוע ועל ניהול הספקים, הערוצים והתשתיות.
ניהול מרקום או ניהול תקשורת שיווקית – הוא תחום באגף השיווק או הפרסום, שאינו נחשב למקצוע פורמלי או תפקיד הנהלה. התפקיד מוגדר תחת הרבה מאוד שמות וכובעים, הוא פעמים רבות "משרתם של מספר אדונים". מדובר בתפקיד הנחשב למורכב יחסית מבחינה ביצועית ותפעולית, מחייב יכולות שליטה, ביצוע וארגון, הוא מולטי-דיסציפלינארי וכולל הרבה מאוד תחומי הכשרה, ביצוע וניהול. לתפקיד מרקום יש מקום מרכזי וחשוב במערך השיווק הארגוני, ככזה המרכז ומתכלל מידע רב ועשיה מגוונת, דורש השכלה מתאימה, ידע, ובמקרים רבים מחייב ניסיון והכשרה.
מחלקת המרקום היא הגוף המיישם, התומך והמקשר בין הנחיות השיווק לבין הביצוע בפועל של חלק ניכר מהצרכים השיווקים של הארגון בו הוא פועל. המחלקה יכולה לפעול ולהשפיע כלפי חוץ הארגון וכלפי פנים הארגון בהתאם לצורכי הארגון, כאשר היקפי העבודה והתפקיד ותחומי האחריות, הם נגזרות של גודל הארגון וצרכיו השונים. לא בכל ארגון יש מנהל/ת תקשורת שיווקית תחת מנהל/ת מחלקת השיווק, ולא בכל ארגון יש מנהל/ת שיווק מעל מנהל/ת התקשורת השיווקית.
איש/אשת המרקום, או מנהל/ת התקשורת השיווקית - כמו גם אלו העובדים תחת הגדרות ושמות תפקיד נוספים, כגון מנהלי מותג, דירקטורים שיווקיים, מתאמי שיווק, מנהלי פרסום, מנהלי דיגיטל, מנהלי סושיאל, מנהלי תוכן שיווקי, מנהלי פיתוח משאבים, מנהלי מחלקת תקשורת ארגונית, וכדומה - אמונים על תכנון, תקצוב וביצוע נגזרות השיווק; על תפעול ספקי השיווק, ועל עמידה במטרות, יעדי ותקציבי הפעילות והמשימות שהוגדרו.
ישנם מוסדות לימוד ספורים בהם ניתן ללמוד קורסים ספציפיים בנושא ניהול מרקום. בישראל, ניתן ללמוד תואר ראשון בפרסום ותקשורת שיווקית .B.A ותואר שני באסטרטגיה דיגיטלית ותקשורת שיווקית .M.A ב.
בשנת 2020 הוקם בישראל איגוד המרקום הישראלי, המוגדר כבית מקצועי לאנשי ומנהלי התקשורת השיווקית, הארגונית, הדיגיטלית, המיתוגית והחזותית בישראל. איגוד המרקום - הפונה הן לשכירים והן לעצמאים, ואף לספקי פתרונות תקשורת שיווקית - מבדל עצמו מאיגוד השיווק הישראלי המיועד למנהלי וסמנכ"לי שיווק בלבד ולחברות מפרסמות הגדולות במשק, בכך שפונה לכל מנהלי הביצוע השיווקיים, ולחברות ועסקים בכל סדרי הגודל (גם כאלו בעלי תקציבי שיווק ופרסום מינימליים).
יוליד
יוליד היא חברת בת של חברת קורל העוסקת בפיתוח תוכנת מחשבים ומושבה בטאיפיי אשר בטאיוון.
החברה נוסדה באוגוסט 1989 על ידי Lotus Chen, Lewis Liaw, Way-Zen Chen בסיוע של חברת מיקרוטק הטאיוונית. המייסדים עזבו את המכון לאינפורמציה תעשייתית Institute for Information Industry כדי לפתח את התוכנה הגרפית שלהם פוטו סטיילר שפעלה על מערכת ההפעלה חלונות.
יוליד שיווקה את תוכנת הפוטו סטיילר שפיתחה באמצעות חברת התוכנה אלדוס האמריקאית. בשנת 1994 חברת אלדוס התאחדה עם חברת אדובי וחדלה למכור את תוכנת הפוטו סטילר. יוליד החלה לפתח ולמכור בעצמה תוכנה גרפית חדשה בשם פוטו אימפקט 3, תוכנה שהתחרתה בפוטושופ של חברת אדובי. יוליד הרחיבה את תחומי הפיתוח והשיווק שלה לתוכנות עריכת וידאו ותוכנות הכנת תקליטורי די וי די. יוליד החלה להיסחר בבורסת ניירות הערך של טאיוון בספטמבר שנת 2001.
לאחר הרכישה משווקת קורל את המוצרים של החברות שרכשה בצד מוצרי תוכנה אחרים שלה. יוליד מוסיפה להפעיל אתר אינטרנט עצמאי הכולל אפשרות לרכוש את התוכנות שיוליד מפתחת. חברת קרט מיצגת בישראל את חברת קורל ומוכרת גם את התוכנות של יוליד. את התוכנות ניתן לרכוש בחנויות או דרך אתרי האינטרנט של קורל ושל יוליד. ניתן לרכוש חבילת תכנה על גבי תקליטור באריזת קרטון וספרות עזר מודפסת או להוריד את קובצי התוכנה למחשב דרך האינטרנט.
התוכנות של יוליד
מוצרי התוכנה של יוליד כוללים:
חסם קרמר-ראו
בתורת האמידה ובסטטיסטיקה, חסם קרמר-ראו (Cramér–Rao lower bound, CRLB) הוא חסם תחתון על השונות של אומדים של פרמטרים דטרמיניסטיים. לעיתים הוא ידוע בשמות "אי-שוויון קרמר-ראו" או "אי-שוויון האינפורמציה". הוא נקרא על שם הראלד קרמר וק. ר. ראו, שהיו בין הראשונים לגזור אותו.
וריאציה של חסם קרמר-ראו חוסמת את השונות של אומדים בעלי-הטיה ידועה. במקרים מסוימים, אומד מוטה עשוי להניב שגיאה ריבועית ממוצעת ושונות נמוכות יותר מאלו שמשיג חסם קרמר-ראו חסר ההטייה.
תנאים רגולריים
החסם תקף תחת שני תנאים רגולריים חלשים יחסית על פונקציית צפיפות ההסתברות :
אומד סקלרי חסר-הטיה
יהי \theta פרמטר דטרמיניסטי לא-ידוע המשוערך בעזרת וקטור מדידות x. הפילוג של המדידות, שתלוי בפרמטר, הוא. השונות של כל אומד חסר-הטיה של הפרמטר \ \theta חסום על ידי ההופכי של האינפורמציה של פישר:
האינפורמציה של פישר במקרה הסקלרי I(\theta), מוגדרת לפי:
אומד סקלרי כללי
צורה כללית יותר של החסם מתקבלת עבור מקרה של אומד חסר הטיה, \ T(X), שנועד לאמוד את, פונקציה ידועה של פרמטר סקלרי דטרמיניסטי לא-ידוע \ \theta. כאן, חוסר ההטיה פירושו. במקרה זה, החסם נתון על ידי:
גישה זו שימושית גם לצורך מציאת החסם עבור אומד בעל הטיה ידועה, אותה נסמן \ b(\theta). במצב זה, נבחן את הפונקציה. כל אומד חסר הטיה שהתוחלת שלו היא, שונותו חסומה על ידי הביטוי שלעיל; במילים אחרות, השונות של כל אומד שהטייתו ידועה ושווה ל-\ b(\theta), חסומה על ידי: ואכן, ניתן לראות כי תוצאה זו מתכנסת לתוצאה במקרה חסר-ההטיה עבור המקרה. אם כן, השגיאה הריבועית הממוצעת של כל אומד מוטה חסומה על ידי:
אומד וקטורי כללי
במקרה של וקטור פרמטרים לא-ידועים, החסם דומה מאוד, אלא שכעת צורתו וקטורית: האינפורמציה של פישר היא מטריצה, ולא סקלר, ואת שונות האומד מחליפה מטריצת השונויות המשותפות (Covariance Matrix). בנוסף, מדובר בווקטור של אומדים המקיים. האינפורמציה של פישר תוגדר לפי:
החסם (זהו אי-שוויון מטריצי):
במקרה הפשוט שבו אנו אומדים ישירות את, החסם יקבל את הצורה: שמזכירה מאוד את המקרה הסקלרי. זהו אי-שוויון מטריצי: ההפרש בין אגף שמאל לאגף ימין הוא מטריצה חיובית.
הוכחת החסם
ההוכחה הבאה היא זו של המקרה הסקלרי הכללי שהוצג לעיל.
השונות המשותפת של V ושל T: מאחר ש-\ T(X) הוא אומד חסר הטיה, מתקבל:
לפי אי-שוויון קושי-שוורץ, מתקיים: השונות של V היא גם האינפורמציה של פישר (לפי הגדרה), ולכן נקבל בהצבה לאי-שוויון: שהוא החסם המבוקש.
דוגמה: חסם קרמר-ראו עבור משתני אינדיקטור
נחפש את חסם קרמר-ראו עבור מודל שבו. מכאן שפונקציית הנראות היא
כדי לקבל את האינפורמציה של פישר, צריך לחשב את לוגריתם הנראות
ג'נסן 541
ג'נסן 541 (באנגלית: Jensen 541) היא מכונית ספורט, בעלת מרכב פיברגלס, אשר הוצגה באוקטובר 1953 על ידי יצרנית הרכב הבריטית Jensen Motors, Ltd בתערוכת המכוניות בלונדון (London Motorfair (London Motor Show)).
חסם קרמר-ראו
דוגמה: חסם קרמר-ראו עבור משתני אינדיקטור
מגזירה מתקבל:, ולכן האינפורמציה של פישר היא
ג'נסן 541
יצור דגם ה"ג'נסן 541" היה בין השנים 1954–1959.
חסם קרמר-ראו
דוגמה: חסם קרמר-ראו עבור משתני אינדיקטור
ולפי חסם קרמר-ראו עבור כל אומד חסר הטיה, \hat{p},
ג'נסן 541
סך הכול יוצרו 226 יחידות.
חאלדה ג'ייה
בגום חאלֵדָה גִ'ייָה (בבנגלית: খালেদা জিয়া, ב-IPA: kʰaleda dʒia; נולדה ב-1945) היא פוליטיקאית בנגלית, שכיהנה כראש ממשלת בנגלדש בין השנים 1991 ל-1996, ושוב בין השנים 2001 ל-2006. משמונתה לראשונה ב-1991, היא הייתה לאישה הראשונה בהיסטוריה של בנגלדש, והשנייה בעולם המוסלמי (אחרי בנזיר בהוטו) שעמדה בראש ממשלה דמוקרטית. ג'ייה הייתה הגברת הראשונה של בנגלדש בזמן נשיאותו של בעלה זיאור רחמן. היא יושבת הראש של המפלגה הלאומית של בנגלדש (ה-BNP) שנוסדה על ידי רחמן בשלהי שנות ה-70.
לאחר הפיכה הצבאית ב-1982, שהוביל מפקד הצבא חוסיין מוחמד ארשהאד, ג'ייה עזרה להוביל את התנועה המתמדת לדמוקרטיה עד לנפילתו של משטר הדיקטטורה הצבאית של ארשהאד ב-1990. חאלדה ג'ייה מונתה לראש הממשלה לאחר הניצחון של מפלגתה בבחירות הכלליות ב-1991. בנוסף, כיהנה לתקופה קצרה בממשלה קצרת הימים ב-1996, כאשר מפלגות אחרות החרימו את הבחירות. בסבב הבחירות הכלליות הבא ב-1996, "ליגת העם" נבחרה לשלוט. מפלגתה של חאלדה ג'ייה חזרה לשלטון ב-2001. היא נבחרה בחמישה אזורי בחירה נפרדים בבחירות הכלליות של 1991, 1996 ו-2001.
ג'ייה הופיעה מספר פעמים ברשימת 100 הנשים החזקות בעולם של מגזין פורבס, ודורגה במקום הארבעה עשר בשנת 2004, במקום העשרים ותשעה בשנת 2005, ובמקום השלושים ושלושה ב-2006.
בעקבות סיום הקדנציה השנייה שלה ב-2006, הבחירות המתוכננות לינואר 2007 נדחו בשל אלימות פוליטית ומאבקים פנימיים, שהסתיימו בהשתלטות צבאית על ממשלת המעבר. במהלך כהונתה של ממשלה זו, ג'ייה ושני בניה נאשמו בשחיתות.
בשני העשורים האחרונים, יריבתה העיקרית של חאלדה ג'ייה היא מנהיגת "ליגת העם" שייח' הסינה. שתי הנשים כיהנו לסירוגין כראש ממשלה מאז 1991.
ראשית חייה
חאלדה ג'ייה נולדה ב-1945 לאיסקנדר מג'מודר, איש עסקים ולטאיאבה מג'מודר במחוז דינאג'פור בבנגל, הודו הבריטית (כיום בצפון-מערב בנגלדש). חאלדה מג'מודר נישאה לזיאור רחמן ב-1960, קצין צבא שנבחר לנשיא בנגלדש ב-1977. הוא כיהן עד 1981, אז נרצח במהלך הפיכה צבאית.
תחילת פעילותה הפוליטית
לאחר שהנשיא זיאור רחמן נרצח, השופט אבדוס סאתאר מונה ליו"ר המפלגה וקלאדה למשנה ליו"ר. כאשר סאתאר הודח מהנשיאות במהלך ההפיכה הצבאית של 1981, קהאלדה ג'ייה נבחרה ליו"רות המפלגה. ג'ייה הפכה אפוא למנהיגת המפלגה הלאומית של בנגלדש, שנוסדה על ידי בעלה בשלהי שנות ה-70. היא התנגדה נמרצות לשלטונו של ארשהד בשנות ה-80, מה שהיא ותומכיה הגדירו כאוטוקרטיה צבאית. במהלך שלטון זה, ייסדה המפלגה הלאומית ברית פוליטית שמנתה שבע מפלגות. ג'ייה נעצרה מעל לשבע פעמים בשל מחאותיה כנגד משטרו של ארשהד.
קדנציה ראשונה כראש ממשלה
ממשלת מעבר נייטרלית פיקחה על הבחירות ב-27 בפברואר 1991. הבחירות היו במידה רבה חופשיות, הוגנות ודמוקרטיות, לאחר שלטון צבאי שארך 8 שנים.
מפלגתה של ג'ייה זכתה ל-140 מושבים בפרלמנט, 11 פחות מהמספר הדרוש לשם השגת רוב. מאחר שמפלגתה הייתה היחידה שהייתה יכולה להרכיב ממשלה, ג'ייה הושבעה לראשות הממשלה ב-20 במרץ, והייתה לאישה הראשונה שכיהנה כראש ממשלת בנגלדש.
הנשיא המכהן סהאבודין אחמד האציל לג'ייה כמעט את כל הסמכויות שהיו בידי הנשיא באותו זמן, וכך, בספטמבר 1991, המשטר בבנגלדש חזר להיות משטר פרלמנטרי. פה אחד, התקבל בפרלמנט התיקון השנים-עשר לחוקה. ממשלתה של המפלגה הלאומית באופן רשמי החייתה את המשטר הפרלמנטרי.
קדנציה שנייה כראש ממשלה
בשל מחלוקת שנגרמה סביב טענותיה של האופוזיציה (בהובלת מפלגת העם של בנגלדש), לפיהן המפלגה הלאומית טרפדה בחירות משנה פרלמנטריות, האופוזיציה החרימה את הבחירות שהתקיימו ב-15 בפברואר 1996. המפלגה הלאומית ניצחה את הבחירות באופן מוחץ. מפלגות גדולות אחרות דרשו שממשלת מעבר נייטרלית תמונה במטרה שתשגיח על הבחירות. פרלמנט קצר-הימים הכריז במהירות על ממשלת מעבר, לאחר שהעביר את התיקון השלושה-עשר לחוקה, במסגרתו כוננה ממשלת המעבר. הפרלמנט התפזר וכך נסללה הדרך לבחירות פרלמנטריות שהתקיימו תוך 90 ימים.
בבחירות שהתקיימו ב-12 ביוני 1996, הפסידה המפלגה הלאומית למפלגת העם, בראשות שייח' הסינה. המפלגה הלאומית זכתה ב-116 מושבים, והייתה למפלגה הגדולה ביותר באופוזיציה, בעלת מספר המושבים הגדול ביותר שהיה אי-פעם למפלגת אופוזיציה בהיסטוריה של המדינה.
קדנציה שלישית כראש ממשלה
תושבים רבים מחו כנגד חבירתה של ג'ייה ומפלגתה למפלגות המוסלמיות, אשר התנגדו לעצמאותה של בנגלדש ב-1971. למרות זאת, הברית המרובעת השתתפה בבחירות שהתקיימו ב-1 באוקטובר 2001, וזכתה לשני שלישים מהמושבים ולכ-46% הצבעה (בהשוואה ל-40% הצבעה ליריבתה העיקרית). ג'ייה הושבעה לראשות ממשלת בנגלדש.
במהלך הקדנציה השלישית שלה כראש ממשלה עבדה ג'ייה על תוכנית מאה-ימים במטרה ליישם את הבטחותיה ערב הבחירות. כך השיתוף של משאבים לאומיים במסגרת מאמצי הפיתוח הכלכלי גברו. בנגלדש החלה למשוך מספר גדול יותר של השקעות בינלאומיות, כולל מארצות הברית, בריטניה ויפן, לצורך פיתוח התשתיות, משאבי האנרגיה והמסחר של המדינה. השבת החוק והסדר על כנם הייתה לאחד ההישגים במהלך תקופה זו.
חאלדה ג'ייה פעלה גם במישור הדיפלומטי וקידמה יחסי חוץ עם שכנותיה של בנגלדש. במסגרת מדיניות "האופק המזרחי" שקידמה, היא פעלה למען כינון שיתופי פעולה אזוריים בדרום אסיה וחיזקה את קיומם של עקרונות הצהרת זכויות האדם של האו"ם. היא סייעה לתווך במחלוקות בינלאומיות והצהירה על כפירתה בשימוש בכוח ביחסים בינלאומיים. בנגלדש החלה להשתתף במאמצי השלום הבינלאומיים של האו"ם. ב-2006, שיבח מגזין פורבס את הישגיה כראש ממשלה. ממשלתה פעלה למען חינוך ילדות צעירות במדינה (כמעט 70% מהנשים בבנגלדש לא ידעו קרוא וכתוב) וחלוקת מזון לעניים (כמחצית מאוכלוסייתה של בנגלדש חייתה מתחת לקו העוני. בשל רפורמות כלכליות ותרבות יזמות צוברת תאוצה ומתפתחת, צמח התמ"ג בכ-5%. בתקופת כהונתה השלישית של ג'ייה כראש ממשלה, שיעורי הצמיחה של התמ"ג היו מעל ל-6% בעקביות. ההכנסה הלאומית לנפש של בנגלדש נסקה לכדי 482 דולר. יתרות המט"ח של בנגלדש חצו את רף ה-3 מיליארד דולרים, לאחר שערב כהונתה עמד על מיליארד דולר בלבד. השקעות החוץ הזרות של בנגלדש צמחו ל-2.5 מיליארד דולרים. התמ"ג של המגזר התעשייתי עלה בכ-17% בסוף כהונתה של ג'ייה.
סוף הקדנציה
ב-29 באוקטובר 2006, הקדנציה של ג'ייה הסתיימה. בהתאם לחוקת המדינה, עמדה ממשלת מעבר בראש המדינה במשך 90 הימים שלפני הבחירות הכלליות. ערב סיום כהונתה של ג'ייה, פרצו מהומות ברחובות דאקה, עיר הבירה, לאור אי-הוודאות באשר למי ייבחר לראש ממשלת המעבר הזמנית. המהומות נמשכו גם בחודשים שלאחר התפטרות ממשלתה של ג'ייה כאשר רק בנובמבר 2006 נהרגו במהלכן 40 איש ומאות נפצעו. באופן כללי, החוקה קובעת כי לראש ממשלת מעבר ימונה נשיא בית המשפט העליון. אולם, הנשיא קונדוקאר מחמוד חסן סירב לקבל את המשרה. נשיא המדינה יאג'ודין אחמד התמנה אפוא לראש ממשלת המעבר. הוא ניסה לארגן את הבחירות ולהביא את כל המפלגות לשולחן הדיונים במהלך חודשי האלימות.
מוקלסור רחמן צ'ודהורי, יועצו של הנשיא, נועד עם ג'ייה ועם שייח' הסינה וראשי מפלגות אחרות במטרה ללבן ולפתור סוגיות שונות ולקבוע תאריך לבחירות. המשאות ומתנים המשיכו על רקע מחלוקות פוליטיות, מחאות וקיטוב שאיים על הכלכלה. בסופו של דבר, הוסכם כי הבחירות יתקיימו ב-22 בינואר 2007. אולם, מפלגת העם הסתייגה ברגע האחרון.
ממשלת המעבר (2007–2008)
ב-11 בינואר 2007, גנרל הצבא מועין אודין אחמד, לצד מספר קציני צבא, התערב וערך הפיכה לא אלימה וכפה על המדינה כניסה למצב חירום. הם אילצו את יאג'ודין אחמד להתפטר ממשרתו כראש ממשלת המעבר. הוא המשיך לכהן כנשיא בנגלדש, והבחירות שנקבעו ל-22 בינואר נדחו. ממשלת המעבר החדשה של בנגלדש, שהונהגה בידי נגיד הבנק המרכזי של בנגלדש לשעבר, ד"ר פאקרודין אחמד. במלחמתה כנגד שחיתות, הוגשו כתבי אישום כנגד מנהיגי שתי המפלגות הגדולות, שהואשמו בשחיתות במשך שלטונן.
במרץ 2007, בנה הבכור של ג'ייה, טארק רחמן, נעצר בשל חשדות לשחיתות. הממשלה דיכאה כל פעילות פוליטית בעת מצב החירום שהוכרז ב-11 בינואר, ומ-9 באפריל אסרה על פוליטיקאים מלבקר במעונה של ג'ייה. בנה הצעיר של ג'ייה, ערפאת רחמן, נעצר בחשד לשחיתות ב-16 באפריל.
ב-17 ביולי, הוועדה למניעת שחיתות של בנגלדש שלחה התראות הן לחאלדה ג'ייה והן לשייח' הסינה, ובהן ביקשה כי ישלחו דו"ח המפרט על נכסיהן תוך שבוע.
ב-2 בספטמבר 2007, ממשלת המעבר האשימה את ג'ייה בשחיתות, בשל החשד לפיו העניקה חוזים לחברה הבינלאומית לסחר חקלאי ב-2003; היא נעצרה ב-3 בספטמבר. בנה הצעיר ערפאת רחמן, לצד 11 אחרים, נעצר גם כן לאחר שנחשד בשחיתות, על רקע אי סדרים הקשורים לנמל ציטג'ונג. שייח' הסינה, מנהיגת מפלגת העם, הואשמה גם היא בשחיתות ובלקיחת שוחד. היא נעצרה והושמה בכלא מיוחד.
לאחר שחאלדה ג'ייה נעצרה, ועדת הקבע של מפלגתה בחרה בסייפור רחמן, שר הכלכלה לשעבר ובחאפיזודין אחמד, השר למשאבי מים לשעבר, להנהיג את המפלגה בתקופת הביניים הנ"ל. תומכיה של ג'ייה לא הכירו במינויים אלו, בטענה כי רק ג'ייה רשאית הייתה להחליט על יורשה. ועדת הבחירות המרכזית של בנגלדש, הזמינה לאחר מכן את סיעתו של חאפיזודין להשתתף בדיונים לקראת הבחירות. ג'ייה ערערה על כך לבית המשפט, אך בית המשפט דחה את עתירתה ב-10 באפריל 2008.
ב-30 בספטמבר, בית המשפט העליון אישר את שחרורה של חאלדה ג'ייה ממעצר, ופסק כי על המשפט להסתיים בטענה שהיא אינה יכולה להיות מואשמת בזמן מצב חירום, על מעשים שהתרחשו לפני תחילת מצב החירום בינואר 2007.
הממשלה ערערה על פסיקה זו, וב-4 באוקטובר בית המשפט העליון הפך את פסיקתו וקבע כי המשפט כנגד ג'ייה יכול להימשך כמקודם.
בדצמבר 2008, נערכו לבסוף הבחירות, בהן מפלגת העם (יחד עם המפלגות שהיו עמה בברית) זכתה לרוב של שני שלישים ממושבי הפרלמנט. שייח' חסינה התמנתה לראש ממשלת בנגלדש, ומפלגתה הקימה ממשלה ב-2009.
קריירה פוליטית (2012–הווה)
שנות שלטונה של שייח' הסינה התאפיינו במתחים רבים ומשברים פוליטיים, אשר כללו שביתות, הפגנות ומהומות, לעיתים אלימות. בשל ניסיונות למנוע ממפלגת השלטון לערוך את הבחירות הכלליות העשיריות בינואר 2014 ללא ממשלת מעבר, ג'ייה, אז יושבת ראש האופוזיציה, מפלגתה ובנות בריתה החרימו את הבחירות. ביום הבחירות אירעו מספר מקרי אלימות, כולל הפצצות מרכזי בחירות וקלפיות, שג'ייה הואשמה בארגונן. ב-2016 המפלגה הלאומית הכריזה על ועדת הקבע הלאומית החדשה שלה, ששמרה על מעמדה של ג'ייה כיושבת ראש המפלגה. במאי 2017, חאלדה חשפה מסמך המציג את חזונה של מפלגתה לשנת 2030 במטרה לצבור תמיכה ציבורית לקראת הבחירות הכלליות הבאות. אולם, הממשלה - בראשות מפלגת השלטון, ליגת העם - גינתה את המסמך וטענה כי הוא מהווה גנבה ספרותית של מסמך דומה, שפרסמה ליגת העם, המציג את חזונה ל-2021, בו השתמשו לקראת הבחירות הכלליות התשיעיות. המפלגה טענה כי רוב היעדים שהוצגו במסמך הוגשמו כבר על ידי ממשלת ליגת העם, ולכן המסמך שפרסמה המפלגה הלאומית הוא אינו מקורי. מחלוקת זו עוררה מחדש את המתחים בין המפלגה הלאומית לליגת העם.
ב-2017 המשטרה פשטה על ביתה של חאלדה ג'ייה, על פי הוראות הממשלה, ועל כך המפלגה הלאומית מחתה וטענה כי הממשלה מבצעת צעדים המתאימים למשטר אוטוקרטי. ב-8 בפברואר 2018, ג'ייה הורשעה ונשלחה לכלא לחמש שנים, על רקע פרשת שחיתות, בה מעלה ג'ייה בכספי תרומות בינלאומיים שנתרמו לארגון צדקה למען ילדים יתומים, בתקופת ממשלת המעבר שכיהנה בין השנים 2006–2008. מפלגתה טענה כי פסק הדין היה מוטה מסיבות פוליטיות. ג'ייה נשלחה לכלא המרכזי של דאקה, בירת בנגלדש, לאחר מתן פסק הדין. משוער כי ג'ייה לא תוכל להתחרות בבחירות הכלליות של 2018, שכן החוקה של בנגלדש אוסרת על אדם שהורשע ובגזר דינו נידון למעל שנתיים מאסר מהשתתפות.
פרשת "יום ההולדת"
חאלדה ג'ייה טוענת כי יום הולדתה חל ב-15 באוגוסט, מה שהפך למחלוקת פוליטית, משום ש-15 באוגוסט הוא יום בו נהרגו רבים מבני משפחתה של יריבתה הפוליטית העיקרית של ג'ייה, שייח' הסינה, ובהם אביה מוג'יבור רחמן. כתוצאה מכך, ה-15 באוגוסט נקבע כיום הזיכרון הלאומי של בנגלדש. בשל כך, חאלדה ג'ייה הואשמה כי בחרה בכוונת מכוון לחגוג את יום הולדתה בתאריך זה, בזמן שיריבתה הפוליטית מתאבלת. אף לא אחד מחברי ממשלתה של ג'ייה הציג מסמכים המראים כי יום הולדתה אכן חל ב-15 באוגוסט. בתעודת הבגרות של חאלדה ג'ייה, נרשם כי תאריך לידתה הוא ה-9 באוגוסט 1945. לפי תעודת הנישואין שלה תאריך הלידה הוא ה-5 בספטמבר 1945. לפי הדרכון של ג'ייה, התאריך הוא 19 באוגוסט 1945. קאדר סידיקי, בעלת ברית של חאלדה ג'ייה, הפצירה בה שלא לחגוג את יום הולדתה ב-15 באוגוסט. בית המשפט העליון אף עתר כנגד ג'ייה בנושא זה.
עיטורי כבוד עיקריים
ב-24 במאי 2011, הסנאט של מדינת ניו ג'רזי הוקיר בג'ייה כ"לוחמת למען הדמוקרטיה". זו הייתה הפעם הראשונה שהסנאט של המדינה הוקיר באופן שכזה במנהיג זר, מה שממחיש את הגידול באוכלוסיית המהגרים מדרום אסיה וצאצאיהם במדינה.
אורטווין רונדה
אורטווין רונדה (בגרמנית: Ortwin Runde; נולד ב-12 בפברואר 1944) הוא פוליטיקאי גרמני, אשר כיהן כראש עיריית המבורג.
ביוגרפיה
רונדה נולד באלבלונג, כיום בפולין. לאחר סיום התיכון הוא למד סוציולוגיה וכלכלה באוניברסיטת מינסטר ואוניברסיטת המבורג, ב-1970 החל לעבוד בשירות הציבורי של העיר המבורג.
ב-1968 הוא הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה ובין 1969–1971 היה חבר בארגון הנוער של המפלגה.
ב-1978 נהיה לסגן יושב ראש סניף המפלגה בעיר ובין 1983–1988 קודם לתפקיד היושב ראש.
מ-1974 ועד 1988 היה חבר בעיריית המבורג, בין 1988–1993 היה אחראי על אגף העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים בעיר.
ב-1997 נבחר לכהן כראש עיריית המבורג, הוא כיהן בתפקיד עד 2001, ב-2001 הקואליציה של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית עם מפלגת הירוקים הפסידה בבחירות ובמקומו מונה אולה פון בויסט.
מ-2002 אורטווין רונדה חבר בבונדסטאג
ב-2015 עבר אירוע מוחי.
הוא נשוי ולו שני ילדים.
מעשה מגעיל
"מעשה מגעיל" (ברוסית: Скверный анекдот, מילולית: אנקדוטה גרועה) הוא סיפור קצר מאת פיודור דוסטויבסקי המספר על מערכת יחסים בין עובד מדינה רוסי המנסה להיות ליברלי לבין פקודיו הזוטרים, עד שמגלה כי התנהלות כזאת היא בלתי אפשרית.
מבוא
ג'סי קולסון, כותב בהקדמה לפרסום של פינגווין משנת 1966 הכולל את הסיפור מדינות "המעשה המגעיל" הנושא שלו הוא הפער הנורא בין הרעיון של האדם על עצמו, האידיאלים שלו, והמניעים שלו, ואיך הם מתממשים לאור המציאות הקשה. אכזריותו טמונה בהכרה כי הטרגדיה של כישלון בניסיון לעלות על הציפיות של עצמו ... הוא קומי במהותו.
ריצ'רד פוור מציע בהקדמתו, כי מטרת הסיפור היא לבטא את רוח הרפורמה שהתפשטה ברוסיה בתחילת שנות שלטונו של אלכסנדר השני, שהגיע אל כס המלכות בשנת 1855.
תקציר העלילה
בערב חורפי, לאחר ששתה קצת יותר מדי עם שני עובדי מדינה, יועץ המדינה איוון איליץ' פרלינסקי, מציג את רצונו לאמץ פילוסופיה המבוססת על חסד לאלו הנמצאים במעמד חברתי נמוך. הוא חשב שאם הוא יראה אנושיות, אנשים יאהבו אותו, יאמינו לו ולכן יאמינו ברפורמה של המדינה ויאהבו אותה.
לאחר שהחליט ללכת ללא מלוויו, כדי להוכיח את משנתו הולך איוון לחתונת אחד מעובדיו הזוטרים ביותר. הגנרל מלא בכוונות אצילות ניגש לברך את הצעירים. הופעתו הבלתי צפויה של נציג השלטונות הגבוהים שיתקה את האורחים. המצב נעשה מביך יותר עבור אחרים וגם עבור הגנרל עצמו כאשר החתן התנהג אחוז טירוף מהחוויה.
וכך, משוחרר משאננותו שלו, איוון שתה יותר מדי והחל להתנהג כשיכור מהמעמד הנמוך. למרות רצונו להציג את רוחב השקפותיו, נתקל איוון בחוסר הבנה של מניעיו ובעיקר בעלבונות מהציבור שהגיע לחתונה. לבסוף נרדם מתוך שכרות בבית בו נערכה החתונה, מקיא, ומהווה מטרד לאורך כל הלילה. למחרת בבוקר חווה איוון תחושה של בושה וסלידה, ובשמחה רבה חותם על בקשת החתן מאתמול לעבור למחלקה אחרת. החתן מתנהג עדיין בכבוד רב למרות מה שהיה בלילה.
מסקנתו של איוון היא כי אי אפשר לבטל את הבדלי המעמדות מחמת האידיאל, אלא כך בלבד אפשר להתנהל כראוי.
אסתי גינזבורג
אסתר דפנה (אסתי) גינזבורג-קייזמן (נולדה ב-6 במרץ 1990) היא דוגמנית ומנחת טלוויזיה ישראלית.
ביוגרפיה
אסתר דפנה גינזבורג נולדה בתל אביב וגדלה בשכונת צהלה. אמה, אדריאן וולוטר-גינזבורג, עלתה מארצות הברית, והיא דוקטור לגרונטולוגיה. אביה הוא אריה גינזבורג, צבר לאב ממוצא פולני ואם ממוצא בלארוסי, אדריכל במקצועו. גינזבורג היא בוגרת בית ספר תיכון עירוני י"ד בשיכון דן. לה אחות צעירה בשם יעל. סבה מצד אביה היה האדריכל שלמה (גרישה) גינזבורג, יליד-גרודנו שהשתייך לחבורת "הגרודנאים", ונמנה מבין מייסדיה של העיר תל אביב, והיה גרושה של האדריכלית הישראלית ג'ניה אוורבך. סבתה מצד אמה הייתה דודנית של הצלם האמריקאי-יהודי פול שוצר, שנהרג במבואות עזה במהלך סיור עם חיילים ישראליים במלחמת ששת הימים.
ביולי 2009, התגייסה גינזבורג לצה"ל ושירתה כמש"קית קישור בבסיס השלישות הצבאית שברמת גן. כשנה לפני כן, אמה החליטה לרדת בחזרה לארצות הברית, ולקחת עמה את גינזבורג ואחותה, אך גינזבורג חזרה לבדה ארצה לאחר כשנה לקראת תאריך גיוסה.
גינזבורג למדה יחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים.
קריירה
בילדותה, הופיעה לראשונה בטלוויזיה ב-1998 בגיל שמונה, בפרסומת לתנובה. בשנת 2004 חתמה על חוזה בסוכנות הדוגמנות הבינלאומית עלית מודלס. השתתפה בפרסומות לחברות האופנה ברברי, פול אנד בר, קלרינס, H&M, פרנץ' קונקשן, טומי הילפיגר, ופדאני. הובילה קמפיינים של רשתות האופנה הישראליות קרוקר ו-ZIP. בנובמבר 2006 נבחרה להופיע על שער מגזין "Elle" הצרפתי בכתבת "50 הצעירים המבטיחים בעולם האופנה".
ב-2006 החליפה את יעל בר זוהר כדוגמנית הבית של חברת האופנה הישראלית FOX, יחד עם מייקל לואיס, כשקודם לכן הופיעה לצד יהודה לוי. לאחר שנתיים בהן הובילה את הקמפיין יחד עם מייקל לואיס, הוחלט בפוקס להחליף את גינזבורג בבר רפאלי ואת מייקל לואיס בנועם טור.
ב-2007 נבחרה לשמשמ כפרזנטורית של חברת האיפור "איל מקיאג'" תמורת סכום של 100,000 דולר. ב-2008 נשכרה גינזבורג לתפקיד דוגמנית הבית של רשת האופנה הישראלית "TAG WOMAN" תמורת סכום של מיליון ש"ח.
בינואר 2009 נבחרה לככב ב"גיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד" האמריקאי. בפברואר 2009 נבחרה כפרזנטורית לרשת מוצרי האיפור והטיפוח הישראלית "אפריל". במרץ 2009 גינזבורג נבחרה להוביל את הקמפיין של מותג בגדי הים לצעירות מבית "ויקטוריה'ס סיקרט".
ב-2010 יצא השיר "נשימה" בו היא שרה יחד עם חן אהרוני. בנוסף ב-2010, הראפר מעוטר פרסי גראמי קניה וסט איזכר את גינזבורג ביחד עם בר רפאלי בשירו ("Christian Dior Denim Flow"). בנוסף ב-2010, שיחקה בסרט הנעורים האמריקאי-צרפתי "12", של הבמאי האמריקאי-יהודי ג'ואל שומאכר.
גינזבורג נבחרה לישראלית הסקסית ביותר לשנת 2011 על ידי מעל 120,000 גולשים שהצביעו בתחרות שאורגנה על ידי אתר mako של ערוץ 2. בתגובתה לזכייה אמרה: "הנה הוכחה חד-משמעית שאפשר להיות בריאה וגם סקסית במקביל".
בשנת 2012 נבחרה לשמש כפרזנטורית של המותג למוצרי טיפוח חשמליים "רמינגטון".
ב-2013 השתתפה בסרט הקומדיה האמריקאי "סרט 43" בתפקיד זוטר בתור פיה. בנוסף באותה שנה, הנחתה לצדו של אסי עזר את תוכנית המציאות "הכוכב הבא" בעונתה הראשונה בערוץ 2 של קשת.
ב-2014 שיחקה בהצגה ובסדרה "גיבורי האור - הדור הבא" בתור הנסיכה החלומית.
בשנת 2016 נבחרה גינזבורג כפרזנטורית של חברת "גולברי" והחליפה את איילת זורר, החלפה זו עוררה הדים בתקשורת בארץ, זורר תבעה את החברה על אי-קיום ההסכם, ובעקבות כך התעורר דיון בציבור על העדפת דוגמניות צעירות על פניי מבוגרות.
גינזבורג היא הפרזנטורית של חברת התכשיטים הישראלית "Belletto Jewelry", שבמסגרתה הוציאה קפסולת תכשיטים הנקראת על שמה - ESTI.
חיים אישיים
ביוני 2012 נישאה לאיש העסקים עדי קייזמן. לאחר מכן הוסיפה את שם משפחתו של עדי לשם משפחתה. לקייזמן בת אחת מנישואיו הראשונים לאשת העסקים עפרה שטראוס. בפברואר 2015 נולד בנם הבכור של גינזבורג וקייזמן, ובינואר 2018 נולד בנם השני. במרץ 2020 פורסם כי גינזבורג, קייזמן ושני ילדיהם עברו להתגורר בלוס אנג'לס, שם נולד במאי 2022 בנה השלישי.
מתנדבת בעמותת חיים.
נבחרת מקאו בכדורגל
נבחרת מקאו בכדורגל (בפורטוגזית: Selecção Macaense de Futebol) היא נבחרת הכדורגל הלאומית של האזור המנהלי המיוחד של מקאו. בטורנירים בינלאומיים מופיעה הנבחרת כ"נבחרת מקאו, סין".
הנבחרת ייצגה את מקאו במשחקים בינלאומיים עוד לפני 1999, מקאו עוד הייתה מושבה של פורטוגל. הנבחרת המשיכה לייצג את תושבי מקאו כאשר המושבה הועברה לידי סין והפכה ל"אזור מנהלי מיוחד". נבחרת מקאו נפרדת מנבחרת סין כחלק משיטת "מדינה אחת, שתי שיטות" המאפשר למחוז נפרד זה לשמור על מסגרות הספורט הייצוגיות שלו, כמו נבחרת הונג קונג.