cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ימי מקדונלד
דיבוב
מקדונלד עשה את המבחן הראשון שלו בשירת יודל לגמדים בסרט "שלגיה ושבעת הגמדים" (1937) לפני שהביאו זמרי יודל מקצועיים. כמו כן עשה כמה קולות לשטיא כמו השיהוקים והבכי שלו. בשנת 1947, וולט דיסני נעשה צרוד עקב עישון והיה עסוק מדי מכדי להמשיך לדבב את מיקי מאוס, אז הוא הציע את העבודה למקדונלד. מקדונלד דיבב את מיקי מאוס עד לפרישתו בשנת 1976, והוא הוחלף בבן חסותו באפקטים הקוליים, ויין אלווין, בסדרת הטלוויזיה "מועדון מיקי מאוס". עם זאת, מקדונלד חזר לדבב את מיקי שוב להופעה בטקס פרסי אוסקר ה-50 ב-1978 ופתיח הסטאר טורס בדיסנילנד ב-1987. למרות פרישתו הרשמית, מקדונלד נשאר מעורב בכמה הפקות של דיסני; הוא דיבב את אווינרוד מ"הרפתקאות ברנרד וביאנקה" (1977) ולעיתים קרובות ייעץ עבור פרויקטים של אפקטים קוליים.
מקדונלד היה המדבב המקורי של צ'יפ, חצי מהצמד צ'יפ ודייל. הוא סיפק את קולם של לאמפג'ו ב"חופשי ומאושר" (1947), ז'אק וגאס העכברים וברונו הכלב ב"סינדרלה" (1950), הנמנמן ב"עליסה בארץ הפלאות" (1951), יללות הכלבים במכלאה (יחד עם ת'ראל רייבנסקרוף) ב"היפהפייה והיחפן" (1955), הזאב ב"החרב באבן" (1963) והצבוע ב"המיטה המעופפת" (1971). הוא הופיע בסרט "טובי טיילר בקרקס" (1960) בתור מתופף להקת הקרקס, אבל לא קיבל על כך קרדיט. בנוסף הופיע בסרט "פנטסיה" (1940) כאחד המוזיקאים.
מקדונלד ניגן בתופים בלהקת הדיקסילנד ג'אז והג'אז Firehouse Five Plus Two. הוא ניגן עם הלהקה לסירוגין מאז הקמתה ועד שהתפרקה בתחילת שנות ה-70.
חייו האישיים ומותו
מקדונלד נישא לשרה רוברטה קאלן ב-1936, אליה היה נשוי עד מותו. מקדונלד מת מאי-ספיקת לב בביתו בגלנדייל, קליפורניה ב-1 בפברואר 1991, בהיותו בן 84.
כנסיית הדלגרים
כנסיית הַדְלְגְרִים (איסלנדית: Hallgrímskirkja; נהגה (IPA): ) היא כנסייה לותרנית ברייקיאוויק, בירת איסלנד.
הקמה
גובהה 74.5 מטר והיא הבניין השני בגובהו במדינה. הכנסייה נקראת על שמו של המשורר ואיש הכנסייה האיסלנדי הדלגרימיר פייטירסון (Hallgrímur Pétursson, 1614-1674), שחיבר, בין היתר, את "מזמורי-תהלים של הפסיון" (איסלנדית Passíusálmar).
הכנסייה תוכננה על ידי גיד'יון סמיאלסון (Guðjón Samuelsson) החל בשנת 1937. 41 שנים נדרשו להשלמת הבנייה, שהחלה ב-1945 והסתיימה ב-1986. הכנסייה, הניצבת על גבעה במרכזה של העיר, נראית ממקומות רבים ברחביה והייתה לאחד מסמליה המזוהים ביותר. בראש מגדל הכנסייה מרפסת תצפית שאליה ניתן להגיע במעלית, וממנה נשקף נוף פנורמי של העיר וסביבתה. בכנסייה עוגב, שנבנה על ידי בונה העוגבים הגרמני קלייס בונר (Klais Bonner) והושלם ב-1992.
הפסל שבחזית הכנסייה הוא של לייב אייריקסון, והוענק לאיסלנד על ידי ארצות הברית לרגל חגיגות יובל האלף של הפרלמנט האיסלנדי ב-1930, דהיינו, לפני בניית הכנסייה.
בכפר סאורבייר שבפיורדים המערביים, בו שירת פיטרסון בין השנים 1651 ו-1669, ניצבת כנסייה קטנה נוספת הנושאת את אותו שם.
צדי צרפתי
צדי (צדוק) צרפתי (נולד ב-16 בינואר 1941) הוא במאי תיאטרון וטלוויזיה ובעברו שחקן ישראלי.
ביוגרפיה
צדי צרפתי נולד בתל אביב ב-16 בינואר 1941 למשפחה ממוצא בולגרי-יווני. את ילדותו עשה בצפון הישן של תל אביב. הוריו התגרשו לאחר לידתו והוא עבר לגור עם אביו. בהיותו בן חמש נישא אביו בשנית ולזוג נולדו שני ילדים, אשר לדברי צדי צרפתי, הוא רואה בהם אחים לכל דבר. בראיון בגלי צה"ל בנובמבר 2013, ציין עוד כי הוא חש קרבה רבה יותר לאשת אביו מלאמו הביולוגית, ורואה בה את "אמו האמיתית", אם כי לאורך השנים שמר על קשר גם עם אמו הביולוגית.
קריירת משחק
את הופעתו הראשונה כשחקן עשה בגיל 10, כשהשתתף בסרט הישראלי "4:55 השעה הגורלית" לאחר שבפעם הראשונה נבחן במבחן בד לתפקיד כלשהו. את היכרותו הראשונה עם התיאטרון עשה בגיל 12 כשחקן בהצגה "כטוב בעיניכם" מאת ויליאם שייקספיר, בתיאטרון הקאמרי. משם המשיך להצגות רבות אחרות כילד שחקן ובהן "חסמבה" מאת יגאל מוסינזון בתיאטרון "בימתנו", "הנפש הטובה מסצ'ואן" מאת ברטולט ברכט, "רומיאו ויוליה" מאת ויליאם שייקספיר, "סיפורו של מורה" (Browning Version) של טרנס רטינגן בתיאטרון "זירה" ו"מריוס" בתיאטרון הקאמרי, "הטירה" מאת פרנץ קפקא, "שש כנפיים לאחד" מאת חנוך ברטוב ו"עלי כינור" בתיאטרון הבימה.
עם גיוסו לצה"ל, עזב צרפתי את בימת התיאטרון. שירת בלהקת פיקוד מרכז, שם הכיר ועבד עם שייקה לוי, עפרה פוקס, אביבה פז ודני ליטאי.
כשבוע לאחר סיום שירותו הצבאי, חזר צרפתי לתיאטרון והתקבל מיד למספר רב של הצגות, בהן: "הזמנה לארמון", "קפיטן קריוז", "וויצק", "שלמה המלך ושלמי הסנדלר", "אנריקו" (מאת פירנדלו), "מהומה רבה על לא דבר", "גלילאו גליליי", "גיבור היום", "מרי סטיוארט", "הרפתקה בקרקס", "פונדק הרוחות" ו"כנרת כנרת" (שניהם מאת נתן אלתרמן), "צ'יפס עם כל דבר", "לאחר הנפילה", "אדם לכל עת", "וויצק", "הורים איומים" (מאת ז'או קוקטו), "על בנות וצנחנים" (בתיאטרון דורות), "פיגמליון" (בתיאטרון חיפה), "מסעו של מר פרישון" (מאת אז'אן לביש), "העתיד טמון בביצים" (בתיאטרון צוותא), "ההיסטוריה רוקדת" (ערב קברט בבימויה של אנא סוקולוב), "ערב שירי רחל" (שם הכיר את חוה אלברשטיין לראשונה), "בכלוב האהבה" וסיים את קריירת המשחק שלו במחזמר המצליח "שיער".
קריירת בימוי
את עבודתו כבמאי החל בגיל 30, כשביים את מופע היחיד הראשון של חוה אלברשטיין, על פי בקשתה. המופע הזניק את הקריירה של אלברשטיין והפך את צרפתי לבמאי מוביל, אשר מיטב אמני ישראל רוצים לעבוד תחת שרביטו. החל משנת 1970 ביים צרפתי שורה ארוכה של ערבי בידור, מופעי זמר, הצגות תיאטרון ומחזות זמר. בין המופעים הבולטים שביים נמנים מיטב מופעי התרבות והבידור של התקופה:
ערבי בידור וזמר
בנוסף ביים ערבי יחיד למיטב האמנים, ביניהם יהורם גאון, רבקה מיכאלי, גילה אלמגור, אילנית, ששי קשת, אבי טולדנו, צביקה פיק, דודו פישר, שלומית אהרון, ירדנה ארזי, עופרה חזה, קורין אלאל, מרינה מקסימיליאן ומשה פרץ.
הביא לבמה את להקת "הכל עובר חביבי" במופע הראשון שלהם, משירי שנות ה-50. הקים וניהל את להקות הפופ "סקסטה" ו"מנגו". ביים את להקת הנח"ל המחודשת בתוכנית שנקראה "התחדשות" וכן ביים תוכניות ללהקת "צופי תל אביב".
מופעים לילדים
בנוסף לבימוי לקהל המבוגרים הרבה צרפתי לביים מופעי ילדים, בעיקר לחנוכה. הוא היה הבמאי הראשון של פסטיבל שירי הילדים המסורתי בחנוכה, ומאוחר יותר ביים את מופעי הפסטיגל וכן את מותק של פסטיבל. בתחום זה שיתף פעולה במשך תקופה ארוכה עם הכוריאוגרפית יהודית שוויצר. כן ביים את המופע "לבד ביחיד ולבד לבד" - מופע שירים על פי שירי מרים ילן שטקליס, בכיכובם של ג'וזי כץ ושמוליק קראוס, "מה קרה בארץ מי" - הצגת ילדים עם חוה אלברשטיין ואברהם מור, מאת לאה נאור (מוזיקה: מתי כספי וקובי אושרת).
ביים את הצגות הילדים "במדינת הגמדים", "שלגייה והצייד" (2013), "101 כלבים דלמטים" בכיכובה של דנה אינטרנשיונל (2014), "שלושת המוסקטרים" בכיכובו של צביקה הדר, "אליסה" (על פי "אליסה בארץ הפלאות"), בכיכובה של חני נחמיאס ו"נסיך האגדות", על פי הנס כריסטיאן אנדרסן (לחנים: חזי שקד).
אירוויזיון
צרפתי היה במאי של שירים רבים שייצגו את מדינת ישראל באירוויזיון, בהם: "הלילה" של שלישיית "הכל עובר חביבי", "בן אדם" של ירדנה ארזי ו-"זה רק ספורט" של דפנה דקל. בנוסף ביים מספר משדרי קדם-אירוויזיון בערוץ הראשון ואף נבחר לביים את המופע של אירוויזיון 1999, שהתקיים בירושלים.
טלוויזיה
צרפתי היה מיוצרי תוכנית האירוח הראשונה בערוץ 1, "שעה טובה", והמשיך לעבוד מאחורי הקלעים גם בתוכנית "סיבה למסיבה". במאי תוכנית הילדים "קרוסלה". בנוסף ביים תוכניות ספיישל לטלוויזיה, כמו "אישה אחת ששרה" בכיכובה של חוה אלברשטיין, טקסים לאומיים-ייצוגיים כגון "פרסי התיאטרון" ו"פרסי הקולנוע" וכן ביים את מופע "פעמוני היובל" שנערך לכבוד חגיגות 50 שנה למדינת ישראל.
בשנת 1971 ביים ספיישל מיוחד בשם "האישה הקדחת וכל השאר" בכיכובם של עודד קוטלר ומרים גבריאלי.
בשנת 1987 ביים לירדנה ארזי את הספיישל הטלוויזיוני "נשמה צוענית" כחלק מקידום המכירות של האלבום.
צרפתי היה במאי השחקנים בתוכנית המציאות "האודישן הגדול". מספר חודשים לאחר מכן נבחר לשמש כשופט בתוכנית "כוכב נולד" בעונתה השנייה, והמשיך לשפוט בה במשך תשע העונות הבאות. כשופט בתוכנית נודע כקפדן, הנוטה להחמיר עם המתמודדים. עוד שימש כבמאי הריקודים בתוכנית "נולד לרקוד" וכמנהל אמנותי בסדרת המופעים "במקום הראשון" ששודרה בערוץ 2 בהנחיית חני נחמיאס. כמו כן, ביים והשתתף בתוכנית "שכל העולם ישמע" - תוכנית ספיישלים שעסקה במפגשים מפתיעים בין אנשים שונים.
ב-2020 החל לשמש שופט בגרסה הישראלית של התוכנית "הזמר במסכה".
מחוות ופרסים
הסדרה "שולץ" ששודרה ב-yes בשנת 2008 עסקה בבמאי בידור פיקטיבי בשם אברם שולץ, שלו סכסוך ארוך שנים כביכול עם צרפתי על מעמד הבמאי המוביל בעולם הבידור הישראלי. בסיום העונה התארח צרפתי עצמו לפגישת "פיוס" בין השניים.
בשנת 2011 ערך ערוץ 2 מופע מחווה מיוחד "עושים כבוד לצדי צרפתי".
זוכה פרס מפעל חיים של אמ"י (איגוד אמני ישראל).
פעמיים זכה בפרס מילוא של התיאטרון הקאמרי על ההצגות "קזבלן" ו"סיפור הפרברים".
בשנת 2015 ערך אולם "צוותא" בתל אביב מופע מחווה בשם "נשים מצדיעות לצדי צרפתי".
בשנת 2016 זכה בפרס רוזנבלום לאמנויות הבמה על מפעל חיים.
בשנת 2021 ערך תיאטרון הבימה ערב הצדעה לכבוד יום הולדתו ה-80 של צדי צרפתי אשר תרם לתיאטרון הישראלי במשך יותר מ-60 שנה. הערב צולם על בימת תיאטרון הבימה ושודר בערוץ 12. כמה מהידוענים שלקחו חלק: ירדנה ארזי, חוה אלברשטיין, חנה לסלאו, גילה אלמגור, דנה אינטרנשיונל ועוד.
חיים אישיים
ב-25 בפברואר 2011 צרפתי יצא מהארון בכתבה ב"ידיעות אחרונות".
הוא היה אחד המרואיינים בסדרה הדוקומנטרית "המהפכה הגאה" ובה סיפר על חייו וקשייו כהומוסקסואל בשנים שקדמו ליציאתה של הקהילה הגאה מהארון והכרה בהם במסגרת המשפטית.
מתגורר בתל אביב.
מרכז Aon
מרכז Aon (באנגלית: Aon Center) הוא גורד שחקים בלוס אנג'לס המשמש כבניין משרדים. המגדל, הנמצא בשדרות וילשייר 707, משמש את חברת הביטוח וניהול הסיכונים Aon. למבנה, שתוכן על ידי האדריכל צ'ארלס לאקמן, חתך ריבועי, עם מסכי זכוכית בצבע שחור וקו-מתאר לבן. בראשו מוצג לוגו אדום (כיום לוגו Aon, בעבר נקרא הבניין First Interstate Tower ו-Wells Fargo Tower, בין 1998 ו-2003 לא היה לוגו על הבניין). בבניין 62 קומות, שטח כל אחת מהן 1,626 מטר מרובע. נכון ל-2010 זהו הבניין השני בגובהו בלוס אנג'לס.
שיאי גובה
בעת הקמתו, בשנת 1973, היה המגדל בן 262 המטרים הגבוה ביותר ממערב לנהר המיסיסיפי, ב-1982 זכה בתואר זה מגדל ג'יי. פי. מורגן בטקסס (נקרא גם Texas Commerce Tower). עד שנת 1990 היה המגדל הגבוה ביותר בקליפורניה עד להקמת מגדל US Bank (נקרא בעבר Library Tower) בלוס אנג'לס.
השרפה בבניין
ב-4 במאי 1988 בשעה 10:00 בערך החלה לבעור שרפה בקומה ה-12. השרפה גברה עד מהרה וכילתה חמש קומות, היות שבבניין לא היו אמצעי כיבוי אש (התקן לא דרש זאת אז). 40 איש נפגעו, בהם עובד אחד שנהרג. השרפה כובתה רק ארבע שעות לאחר שפרצה. עלות תיקון הנזקים הכבדים שנגרמו הייתה 50 מיליון דולר והשיקום נערך במשך ארבעה חודשים. עקב השרפה בבניין שונו תקנות כיבוי אש בגורדי שחקים ונקבע שעל כולם להיות מצוידים במערכות גילוי וכיבוי אש ומתזים ("ספרינקלרים").
קורט פון טיפלסקירך
גנרל קורט פון טיפלסקירך (בגרמנית: Kurt von Tippelskirch; 9 באוקטובר 1891 – 9 במאי 1957) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
לאחר המלחמה הצטרף פון טיפלסקירך לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. באביב 1920 מונה פון טיפלסקירך למפקד פלוגה 4 ברגימנט הרגלים ה-9 (הפרוסי), וב-1 באפריל 1924 מונה לקצין מטה במשרד המלחמה. ב-1 באוקטובר 1926 הועבר לרגימנט הפרשים ה-14, וב-1 באפריל 1927 מונה לקצין מטה בדיוויזיה ה-3 של הרייכסווהר. ב-1 בפברואר 1930 הועלה לדרגת מיור, ומונה שוב לקצין מטה במשרד המלחמה. ב-1 בפברואר 1933 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 באוקטובר 1933 מונה למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט ה-5 (הפרוסי). ב-1 במרץ 1935 הועלה לדרגת אוברסט, וב-15 באוקטובר 1935 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-27. ב-6 באוקטובר 1936 מונה פון טיפלסקירך לראש המחלקה במשרד המלחמה, ובשנת 1938 מונה לראש המחלקה בOKH. ב-1 באפריל 1938 הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-10 בנובמבר 1938 מונה לקצין האפסנאות הראשי בOKH.
מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ המלחמה היה פון טיפלסקירך קצין האפסנאות הראשי ב-OKH, וב-1 ביוני 1940 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-1 בינואר 1941 מונה למפקד הדיוויזיה ה-30, ופיקד עליה במהלך מבצע ברברוסה כחלק מהקורפוס ה-10 במסגרת הארמייה ה-16, וב-22 בנובמבר 1941 קיבל על פעולותיו את צלב האבירים של צלב הברזל. ב-27 באוגוסט 1942 הועלה פון טיפלסקירך לדרגת גנרל חיל הרגלים, ומונה לקצין קישור בארמייה האיטלקית השמינית. ב-18 בפברואר 1943 מונה פון טיפלסקירך למפקד הקורפוס ה-12 שהיה חלק מהארמייה הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, וב-5 במאי 1944 מונה בנוסף כמפקד זמני של הקורפוס ה-2, שהיה חלק מהארמייה ה-16 במסגרת קבוצת ארמיות צפון. ב-5 ביוני 1944 מונה למפקד הארמייה הרביעית שהייתה חלק מקבוצת ארמיות מרכז. ב-22 ביוני 1944 פתחו הרוסים במבצע בגרטיון על כוחות קבוצת ארמיות מרכז הגרמנית, ועל הארמייה הרביעית בראשות פון טיפלסקירך הוטל להגן על אזור מוגילב. עקב התפוררות הארמייה ביקש פון טיפלסקירך אישור נסיגה, אך האישור ניתן מאוחר מידי, ורוב כוחות הארמייה נלכדו באזור מינסק, ונלקחו בשבי הרוסי. ב-18 ביולי 1944 נפצע פון טיפלסקירך בהתרסקות מטוס, ופרש מתפקידו. לאחר החלמתו ב-31 באוקטובר 1944 מונה למפקד הארמייה הראשונה בחזית המערבית, וב-12 בדצמבר מונה למפקד הארמייה ה-14 בחזית האיטלקית. ב-27 באפריל 1945 מונה פון טיפלסקירך למפקד הארמייה ה-21 שלחמה בברנדנבורג ובמקלנבורג, וב-29 באפריל מונה למפקד קבוצת ארמיות ויסלה. פון טיפלסקירך לקח את התפקיד בחוסר רצון, והחל במשא ומתן עם כוחות בעלות הברית, וב-2 במאי 1945 נכנע בראש חייליו לכוחות האמריקניים.
לאחר המלחמה
פון טיפלסקירך שוחרר מהשבי בינואר 1948. לאחר שחרורו כתב כמה ספרים על מלחמת העולם השנייה, וב-9 במאי 1957 מת בלינבורג באופן פתאומי, והוא בן 65 שנים.
השרפה בבסיס מבוא שילה
השרפה בבסיס מבוא שילה פרצה ב-9 בדצמבר 1985 (אור לכ"ו בכסלו, תשמ"ו, נר שני של חנוכה) בבסיס הצבאי מבוא שילה, השוכן סמוך לכביש אלון, במזרח השומרון. מבנה מגורים בבסיס עלה באש עקב רשלנות ונשרף כליל תוך דקות מעטות. באסון נספו שמונה חיילי צה"ל. שבעה חיילים נוספים נפצעו.
השרפה
השרפה פרצה בשעה 1:00 בלילה לערך במבנה מגורים ובו 16 חדרים, שבו ישנו 84 חיילים. האש התפשטה במהירות ואחזה במבנה כולו בתוך פחות משלוש דקות. שמונה מהחיילים שישנו בחדרי המבנה לא הצליחו להיחלץ ממנו ונספו. חלקם נחנקו למוות משאיפת עשן וגזים רעילים, שהשתחררו מקירות המבנה בגלל האש. הערכת החוקרים הייתה, שהאש פרצה עקב כירת גז או נר חנוכה, שנשארו דולקים ואכן, בסופו של דבר, נמצא החייל שהשאיר שם נר דולק.
טמפרטורת האש, שהגיעה ל-1,000 מעלות צלזיוס, סיכלה את ניסיונות חיילי הבסיס לחלץ את חבריהם מהמבנה. כבאית הוזעקה מהישוב הסמוך, מעלה אפרים, אך גם צוותה לא הצליח להציל את הלכודים במבנה. הנזק שגרמה האש לגופות ההרוגים הקשה על זיהוין.
החיילים שנפגעו השתייכו למפקדת עוצבת עמוד האש של חיל התותחנים, ששכנה בבסיס.
לאחר השרפה
המבנה שנשרף היה מבנה טרומי נייד, אחד מתוך קבוצת מבנים, ששימשו בסוף שנות השבעים את הקבלנים האמריקאים, שבנו בנגב את בסיסי רמון ועובדה. התברר כי קירותיו נבנו מחומר פלסטי דליק ביותר.
אף ששני ארגוני מחבלים הוציאו הודעות כוזבות של נטילת אחריות לשרפה, החקירה לאחר השרפה שללה אפשרות של פיגוע חבלני. החקירה העלתה כי השרפה פרצה עקב הדלקת נר באחד מחדרי המגורים. החייל מדליק הנר, שנשאר בחיים, נשפט ונדון למאסר.
ארבע שנים וחצי לאחר האסון, ב-22 באפריל 1990, התנגשו ליד אותו בסיס שני מסוקי יסעור במהלך טיסת אימון והתרסקו. בתאונה זו נספו שבעה אנשי צוות אוויר.
מיגל דויטש
מיגל דויטש (יליד 1955) הוא פרופסור למשפטים באוניברסיטת תל אביב. מומחה לדיני חיובים, דיני קניין ודיני חוזים.
ביוגרפיה
דויטש נולד בארגנטינה ועלה לישראל בגיל 10. למד בתיכון בליך, שברמת חן. את שירותו הצבאי עשה בחיל המודיעין. רכש את השכלתו המשפטית באוניברסיטת תל אביב, וסיים בהצטיינות. התמחה במשרד עו"ד פרופ' יובל לוי ושות', בתחום דיני תאגידים ומשפט מסחרי וקיבל רישיון עריכת דין בשנת 1982. בין השנים 1982 – 1989 שימש כעורך דין פעיל במשרד עו"ד יורם סמואל. במקביל למד במסלול ישיר לדוקטורט במשפטים, באוניברסיטה העברית בירושלים, אותו קיבל בשנת 1988. מנחהו לדוקטורט היה פרופ' ושופט בית המשפט העליון (בדימוס) יצחק אנגלרד. בשנת 1990 הצטרף לסגל הבכיר בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2010 מונה לחבר בוועדת טירקל לחקר המשט לעזה.
נשוי לד"ר אורנה דויטש, גם היא מרצה למשפטים, ואב לשלושה.
מחקרים והצעות חקיקה
46.			תרופות בגין הפרת חיובים שבדין מחקר והצעה, הוגש לוועדת קודיפיקציה של המשפט האזרחי, בראשות נשיא בית-המשפט העליון, פרופ' אהרן ברק (1993), 17 ע'.
47.			ההפרה הצפויה וסעד ההשעייה הוגש לוועדת קודיפיקציה של המשפט האזרחי, בראשות נשיא בית-המשפט העליון, פרופ' אהרן ברק (1993), 17 ע'.
49.			חמרים מסוכנים - אחריות בנזיקין ותגמולים מדינתיים הוגש למשרד המשפטים, לפי הזמנת המשרד: (1993), 29 ע'.
50.			אחריות עובדי ציבור בנזיקין הוגש למשרד המשפטים, לפי הזמנת המשרד: (1993), 29 ע'
51.			חוק המחשבים מחקר והצעת תזכיר חוק, הוגש למשרד המשפטים, לפי הזמנת המשרד: (1990), 80 ע'.
52.			עסקאות ליסינג מחקר והצעה, הוגש למשרד המשפטים, לפי הזמנת המשרד (1995).
53.			מבנה הקודכס הוגש לוועדת הקודיפיקציה של המשפט האזרחי, בראשות נשיא בית-המשפט העליון, פרופ' אהרן 		ברק (1996).
54.     		חוק חוזה הביטוח הצעות לתיקוני חקיקה (בליווי דברי הסבר, הוגש למשרד המשפטים, לפי הזמנת המשרד		(1993).
55.				תרופות בגין הפרת חיוב (חיובים חוזיים, נזיקיים, ואחרים) הצעת חוק ודברי הסבר, הוגש לוועדת קודיפיקציה בראשות נשיא בית-המשפט העליון, פרופ' אהרן ברק 			(1992).
56.			חוק נזיקין הצעת חוק חדש ודברי הסבר, הוגש לוועדת הקודיפיקציה של המשפט האזרחי, בראשות נשיא בית 		המשפט העליון, פרופ' אהרן ברק (1991).
57.	קודכס האזרחי (הצעות נוסח לקודכס- גרסאות מתקדמות) הוגשו לוועדת הקודיפיקציה של המשפט האזרחי, בראשות נשיא בית-המשפט העליון, פרופ' אהרון ברק (1994 ואילך).
59.	שכירות נכסים הצעה ודברי הסבר הוגש לוועדת הקודיפיקציה של המשפט האזרחי, בראשות נשיא בית המשפט העליון, פרופ' אהרן ברק (1995).
60.	ריבוי חייבים ונושים מחקר והצעה לפרק הקודיפיקציה האזרחית - הוגש לוועדת הקודיפיקציה בראשות נשיא בית המשפט העליון, פרופ' אהרן ברק (1996).
61. דיני הפיצויים לנפגעי תאונות דרכים מחקר השוואתי - הוגש לקרן המחקר שליד איגוד חברות הביטוח (2006)
מייקל שאנון
מייקל קורבט שאנון (באנגלית: Michael Corbett Shannon; נולד ב־7 באוגוסט 1974) הוא שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע אמריקאי. מועמד שני פרסי אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 2008 על משחקו בסרט "חלון פנורמי" ובשנת 2016 בעבור תפקידו בסרט "יצורים ליליים".
ביוגרפיה
שאנון נולד בלקסינגטון, קנטקי, לדונלד סאתרלין שאנון, פרופסור לחשבונאות באוניברסיטת דה פול (אנ'), ולג'רלדין היין, עורכת דין. סבו מצד אביו היה האנטומולוג ריימונד קורבט שאנון (אנ').
לאחר שהוריו של שאנון התגרשו, הוא העביר את זמנו עם אמו בלקסינגטון, קנטקי, ובשיקגו, אילינוי, עם אביו. הוא למד בבית הספר התיכון "ניו טרייר" בווינטקה (אנ'), אילינוי, במשך שנתיים לפני שעבר בכיתה י"א לבית ספר תיכון בקנטקי. שאנון חזר לשיקגו בכיתה י"ב ולמד בתיכון אוונסטון טאון, משם נשר לאחר סמסטר.
קריירה
שאנון הופיע על הבמות בשיקגו, שם עזר בהקמת תיאטרון הסחלב אדום (אנ') ולאחר מכן שיחק בתיאטרון סטפנוולף (אנ'). שאנון קיבל את תפקידו של פיטר אוונס במחזה "Bag" ב-1996 שהוצג בתיאטרון גייט (אנ') בלונדון וכיכב בעיבוד הקולנועי ב-2006.,פרי עיטו של טרייסי לטס.
שנת 2001 הייתה שנת הפריצה של שאנון עם תפקידים משמעותיים בדרמת המלחמה הרומנטית של מייקל ביי "פרל הארבור", בה גילם שאנון את דמותו המשעשעת של סמל גוז ווד, ובמותחן המסתורין של קמרון קרואו "ונילה סקיי".
בשנת 2002 הגדיל שאנון את מעמדו בהוליווד בעקבות תפקידו הדרמטי בדרמה המוזיקלית "8 מייל" שמבוססת על חייו של הראפר "אמינם".
בשנת 2003 השתתף שאנון בסרט ההמשך לקומדיית הפעולה של מייקל ביי "בחורים רעים 2".
בשנת 2006 השתתף שאנון בדרמת האסונות של אוליבר סטון "מגדלי התאומים" ובקומדיית הפשע "בואו נלך לכלא". ב־2007 הופיע שאנון בדרמת המתח המוערכת של סידני לומט "לפני שהשטן ידע", כמו כן הופיע במותחן האימה "באג" ובדרמת הספורט הקומית "לשחק עם המזל".
בשנת 2008 כיכב שאנון בתפקיד ראשי בדרמה הרומנטית של סם מנדס "חלון פנורמי", בסרט גילם שאנון את ג'ון גיבינס, אדם ששוחרר מאשפוז פסיכיאטרי, בנה של הלן גיבינס – חברתם של גיבורי הסרט פרנק (לאונרדו דיקפריו) ואפריל ווילר (קייט וינסלט). על תפקידו בסרט קיבל שאנון מועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, מועמדות אותה הפסיד להית' לדג'ר המנוח.
בשנים 2010–2014 שיחק בסדרת הפשע "אימפריית הפשע" מבית HBO בתור הסוכן הפדרלי נלסון ואן אלדן (אנ').
בשנת 2012 גילם את הרוצח הסדרתי ריצ'רד קוקלינסקי בסרט "אייסמן" אותו ביים אריאל ורומן הישראלי. בשנת 2013 שאנון גילם את דמותו של גנרל זוד, אויבו העיקרי של סופרמן בשובר הקופות של זאק סניידר "איש הפלדה".
בשנת 2015 גילם את מר גרין בסרט הקומי "הלילה שלפני" וגילם את דיין ולס בסרט הדרמה "לאהוב אותה".
שנת 2016 הייתה שנה פוריה עבור שאנון, כאשר זה שיחק בסרט המתח הפסיכולוגי של טום פורד "יצורים ליליים" שם גילם את הבלש רוברטו "בובי" אנדס ואף קיבל מועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. בהמשך השנה שיחק במותחן "ספיישל חצות" של הבמאי ג'ף ניקולס, השתתף בסרט הדרמה "Wolves" וגם גילם את אלביס פרסלי בסרט "אלביס וניקסון". באותה שנה חזר לתיאטרון וגילם את ג'יימס במחזה "מסע ארוך אל תוך הלילה" מאת יוג'ין או'ניל לצדם של גבריאל ביירן וג'סיקה לאנג; אשר הוצג בתיאטרון אמריקן איירליינס (אנ') בברודוויי. שאנון היה מועמד לפרס טוני עבור משחקו במחזה.
ז'אן-בטיסט לולי
ז'אן-בטיסט לולי (בצרפתית: Jean-Baptiste Lully; באיטלקית: Giovanni Battista Lulli, 28 בנובמבר 1632 – 22 במרץ 1687), היה מלחין צרפתי, יליד איטליה.
קורות חייו
נולד בפירנצה לאב שהיה טוחן, ולמד לנגן בכינור ובגיטרה. ב-1643 נלקח לצרפת על ידי אנרי השני הדוכס מגיז, ושימש כנער בשירותה של אן, דוכסית מונפנסייה שהייתה בת דודו של המלך לואי הארבעה עשר.
ב-1653 הצטרף לתזמורת החצר של לואי ה-14 שהכיר בכישרונותיו המוזיקליים ואפשר לו לנצח על תזמורת כלי מיתר חדשה. בתפקידו מנצח שם החל בכתיבת מוזיקה לריקודים, שירים, יצירות לכלי מיתר ולכלי נשיפה ומוזיקה דתית. ב-1661 קיבל אזרחות צרפתית, וב-1662 נתמנה למלחין החצר הבלעדי וזכה למעמד מכובד. באותה שנה נישא למדלן שהייתה בתו של חברו, המוזיקאי מישל למבר. החל ב-1664 העלה קומדיות בלט עם המחזאי הצרפתי מולייר. אך ב-1671 הפכו לולי ומולייר מידידים לאויבים.
ב-1672, בהשפעתה של מאדאם דה מונטספאן, שהייתה מאהבתו של המלך, הצליח לולי להקים את האקדמיה המלכותית למוזיקה, ולייסד את האופרה הצרפתית בשיתוף פעולה עם הלבריתן פיליפ קינו שהיה משורר. הצגות האופרה נערכו בתיאטרון שנבנה עבור לולי ברחוב סנט אונורה בפריז. בהצגות אלה חזו רבים מאנשי האצולה. ב-1681 נתמנה לולי למזכירו של המלך לואי הארבעה עשר וקיבל תואר אצולה. אך ב-1685 יחסיו עם ברונט, שהייתה נערה משרתת בחצר המלכות, גרמו לשערורייה.
ב-8 בינואר 1687 חבט לולי באקראי ברגלו בשרביט המנצחים (שהיה באותה תקופה מוט ארוך בו הכו ברצפה ולא שרביט קטן מונף באוויר, כמו בימינו) כאשר ניצח על יצירה לכבוד החלמתו של המלך ממחלה. הפצע הזדהם וגרם למותו במרץ של אותה שנה.
ביל פוסי
ויליאם ג'וזף פוֹסי (באנגלית: William Joseph Posey; נולד ב-18 בדצמבר 1947) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השמיני של מדינת פלורידה, ברציפות מאז 2009. פוסי, חבר המפלגה הרפובליקנית, כיהן טרם היבחרו אל הקונגרס של ארצות הברית כחבר בית המחוקקים המדינתי של פלורידה – תחילה בבית הנבחרים בשנים 1992–2000 ואחר כך בסנאט המדינתי בשנים 2000–2008.
ביוגרפיה
בתום לימודיו הגבוהים עבד פוסי במקדונל דאגלס גם הוא, ועבד בתוכנית אפולו במרכז החלל קנדי ​​עד לפיטוריו. בין השנים 1974–1976 עבד פוסי במועצת התכנון רוקלידג' (Rockledge Planning Commission). בשנת 1976 הוא נבחר כחבר מועצת העירייה ברוקלידג', ומ-1986 עד 1992 היה חבר בוועדה לפיתוח עסקי ותעשייתי של מחוז ברווארד. בנוסף, במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 ייסד פוסי חברת נדל"ן בבעלותו. מאוחר יותר התמנה למנהל איגוד המתווכחים המדינתי. ב-3 בנובמבר 1992 החל את כהונתו בבית הנבחרים של פלורידה, שם ייצג את מחוז הבחירה ה-32.
בשנת 2008 התמודד פוסי אל בית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס ה-15 של פלורידה. נציג המחוז המכהן, דייב ולדון, שהיה חבר הקונגרס האמריקאי מאז 1995, כאשר המפלגה הרפובליקנית שמה את ידה על העליונה במחוז בזכות המהפכה הרפובליקנית. פוסי גבר על סטיבן בליית', מועמד המפלגה הדמוקרטית, וגרף 53.1% מקולות הבוחרים לעומת 42 האחוזים שגרף בליית'. הוא הושבע לתפקידו ב-3 בינואר 2009.
בבית הנבחרים פוסי מפגין דפוס הצבעה שמרני מתון. לצד תמיכתו בזכות לשאת נשק מכוח התיקון השני לחוקת ארצות הברית, לאחר הטבח בסטריפ של לאס וגאס הביע תמיכה בהגבלה על Bump Stock. פוסי היה חבר הקונגרס היחיד מסיעה הרפובליקנית שהצביע עם חברי הסיעה הדמוקרטית בעד חוק "הצילו את האינטרנט" משנת 2019, שגדע את ביטול נייטרליות הרשת של ועדת התקשורת הפדרלית. הוא תומך בביטול חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה אותו כינה "פיאסקו", ולאחר הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020 תמך בניסיונותיו של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ לערער על תוצאות הבחירות על סמך טענות בלתי-מוכחות וכוזבות בדבר הונאת בחירות.
פרעתון
פִּרְעָתוֹן הוא אתר מתקופת המקרא, בו נולד ונקבר השופט האחד-עשר עבדון בן הלל הפרעתוני, ובו נולד וכנראה גם נקבר אחד מגיבורי דוד, בניהו על פי ספר שמואל.
פרעתון זוהתה כבר במאה ה-14 על ידי רבי אשתורי הפרחי בספרו כפתור ופרח עם הכפר פרע'תה, שאוכלס בידי מוסלמים בימיו, השוכן כ-10 ק"מ דרומית-מערבית לשכם ו-18 ק"מ מזרחית לקלקיליה.
באתר בוצע סקר ארכאולוגי ונחשפו בו שרידי מבנים קדומים ובורות עתיקים. על פי החרסים שנמצאו בסקר זה המקום היה מיושב בתקופה הישראלית, ומן התקופה הרומית ועד התקופה העות'מאנית. ממצאים אלו מחזקים את זיהוי המקום.
כמו כן, ליד הכפר שוכן מבנה קבר המזוהה עם קברו של עבדון ושל בניהו.
לדעת זאב ספראי לא ניתן לזהות בפרע'תה את פרעתון, השוכנת לפי הכתוב ב"ארץ אפרים" (שופטים יב, טו), כיוון שהכפר נמצא מצפון לנחל קנה, ולפיכך מיקומו בנחלת שבט מנשה ולא בנחלת שבט אפרים. לדעתו יש לזהות את פרעתון עם הכפר הפלסטיני פרח'ה, השוכן 10 ק"מ ממערב ליישוב מעלה לבונה.
לדעת יהודה אליצור ניתן להסביר כי גם פרעתון הייתה מן הערים שהיו לשבט אפרים בתוך גבולות נחלת שבט מנשה, כפי שכתוב "ערים האלה לאפרים בתוך ערי מנשה", "והערים המבדלות לבני אפרים בתוך נחלת בני מנשה כל הערים וחצריהן".
הרב דוד הלל וינר טוען כי פרעתון היא כינוי לעיר המקראית גזר.
פרעתון ביהודה
במקורות הבתר-מקראיים נמנית פרעתון שביהודה עם הערים שביצר המצביא הסלאוקי בקכידס לאחר נפילתו של יהודה המכבי בשנת 160 לפנה"ס.
בילי מילן
ויליאם "בילי" מילן (אנגלית: William "Billy" Milne; 25 בנובמבר 1895 - יולי 1975) היה כדורגלן סקוטי ששיחק עבור ארסנל, ולאחר פרישתו שימש במשך זמן רב חבר צוות במועדון.
קריירה
מילן נולד בעיירה באקי שבבאנפשייר, והחל את הקריירה במועדון המקומי באקי ת'יסל. הקריירה שלו נקטעה כבר בתחילתה בעקבות פריצת מלחמת העולם הראשונה. בזמן המלחמה שירת עם הסיפורת' היילנדרס בצרפת, וב-1918 זכה במדליית ההתנהגות המכובדת (Distinguished Conduct Medal). לאחר המלחמה חזר לבאקי, וזכה למוניטין כקשר מרכזי נמרץ.
בספטמבר 1921 הוא דרומה והצטרף למועדון הלונדוני ארסנל. מילן ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מול קארדיף סיטי ב-27 בדצמבר, והשתתף בארבעה משחקים נוספים בלבד באותה עונה. אולם, בעונה שלאחר מכן הוא ביסס את מקומו בהרכב, בעמדת הקשר הימני, והמשיך לשחק במועדון במשך ארבע עונות נוספות. לאחר הגעת אלף בייקר הוא הודח מההרכב; מילן המשיך לשחק באופן חלקי בשתי העונות הבאות, אך במשחק שבר את רגלו במשחק מול האדרספילד טאון ב-2 באפריל 1927, ובכך סיים את קריירת הכדורגל שלו באופן מעשי. הוא השתתף ב-124 משחקים במדי ארסנל, והבקיע בהם שלושה שערים.
הוא המשיך להחזיק במשרתו עד שוויטאקר התמנה לתפקיד המאמן ב-1947, אז קודם לתפקיד מאמן הכושר הבכיר ומאוחר יותר החל לעבוד כפיזיותרפיסט של המועדון; הוא עבד בסגל של נבחרת אנגליה בתפקידים דומים. מילן פרש מתחום הכדורגל ב-1960, והוחלף על ידי ברטי מיי שהוביל את ארסנל לזכייה בדאבל.
גנזי
גנזי (Ghanzi) היא עיירה במערב בוטסואנה. העיירה היא בירת מחוז גנזי. משמעות שמה של העיירה בשפה המקומית הוא "אחוריים נפוחים", רמז לאנטילופות, ובהמשך הבקר הבריא שהיה מכונס באחד העמקים בסביבה. האזור הוא גבולו הצפוני של מדבר קלהארי.
היסטוריה
האירופאי הראשון שהתיישב בגנזי היה האפריקאנר הנדריק ון זיל (Hendrik van Zyl) שהגיע למקום ב-1870 ועסק במסחר ובציד. ההגירה המשמעותית של האפריקאנרים לגנזי החלה בשנים 1897–1898 לערך. המתיישבים קיבלו את הזכות לגדל באזור עדרי בקר.
דמוגרפיה
מספר תושבי העיירה עמד בשנת 2011 על 12,267 איש. האוכלוסייה במקום מורכבת מקבוצות אתניות שונות כמו: באסראווה (Basarwa), באקגלאגדי (Bakgalagadi) ובאהררו (Baherero) שהיחסים ביניהם הם יחסי סובלנות. השפות העיקרית המדוברת באזור היא השקגאלאגארי (Shekgalagari).
גאולוגיה
הקרקע בסביבה מורכבת מאדמת חול עם צמחייה דלילה בגובה 1100–1230 מטרים מעל פני הים. מדבר הקלהארי הוא שטח החול הרצוף ביותר בעולם ושטחו 2500 קמ"ר. סלע היסוד הוא לבה בזלתית כמו בכמחצית שטחה של בוטסואנה. עומקה של שכבת החול נע בין 5 מטרים ל-200 מטרים.
אקלים
האקלים הוא צחיח למחצה. הטמפרטורות המקסימליות נעות בין 33–45 מעלות צלזיוס בינואר ומגיעות ל-22 מעלות צלזיוס ביולי. טמפרטורת המינימום בתקופת החורף הם בין 4 מעלות צלזיוס ל-5 מעלות צלזיוס מתחת לאפס. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 375 מ"מ אם כי היא יכולה להשתנות בשנים מסוימות בהפרשים של עד 50%.
כלכלה
בגנזי פועל סניף בנק אחד ושלושה מרכזי קניות.
השילוב של אופי הקרקע והאקלים גורם לאזור להיות בלתי ראוי לעיבוד חקלאי באופן כללי. על ידי שימוש בהשקיה מגדלים באזור תירס, דורה, בוטנים, שעועית, אפונה ומלון.
באזור התגלו מרבצים גדולים של כסף ונחושת.
תיירות
גנזי היא נקודת עצירה לתיירים שנוסעים לטיולים באזור דלתת נהר האוקבנגו (Okavango). באזור גנזי עצמה נמצאים שטחים בהם ניתן לראות חיות בר כמו אריות, צ'יטות וכלבי פרא. בעת סלילת הכביש לגנזי בוצע פיצוץ לצורך פילוס הדרך והתגלה מאגר מים תת-קרקעי וכתוצאה מכך נוצר בור בעומק 40 מטרים.
כלוב הזהב (תוכנית טלוויזיה הולנדית)
הרעיון עבור כלוב הזהב נולד ב-4 בספטמבר 1997, במהלך סיעור מוחות אצל בית ההפקות ג'ון דה מול הפקות, שלוחה עצמאית של Endemol. המשתתפים היו ג'ון דה-מול עצמו, פטריק שולץ, בארט רומר ואחיו פול רומר. לאחר שג'ון דה מול עזב את Endemol הוא חידש את הפורמט המקורי בתחנת הטלוויזיה שלו- תחנת Talpa.
פורמט
הדיירים מתגוררים בוילה. אם המתחרה מפסיד באתגרים השבועיים, הדיירים עם מספר הנקודות הנמוך ביותר יתמודדו עם הדחה אשר תיקבע על ידי המתחרים.
בכל שבוע דייר אחד מודח והשותפים בוחרים אדם אחד שיעזוב.
ביקורת
הקונספט זכה לביקורת נוקשה. מאחר שאין מועמדות להדחה והצבעות כמו בבית האח הגדול, פסיכולוגים מניחים כי הטרדה ובריונות יהוו דרכים להיפטר מאחד היריבים וכך לקבל את הפרס, דבר שמספק דוגמה רעה עבור הנוער של הולנד. לפיכך, מורי סטון הבטיח להציג את שופט בריונות. המפיקים, מצידם, מצפים כי הדיירים יעזבו אם הם חווים געגועים לביתם או סיבוכים משפחתיים (מוות, לידה או מחלה).
עירום
התוכנית ספגה ביקורת עקב העירום המוצג בה. המקלחות בכלוב הזהב הן שקופות לחלוטין, וכן קיימות מצלמות בתוכן. דבר זה גורם לכך שהמתמודדים מצולמים בעירום מלא, ומאחר שמדובר בשידור חי, לא מתקיימת כל צנזורה. כמו כן, נטען שהמתמודדים מוצגים טופלס באופן קבוע, ואף מקיימים יחסי מין אל מול המצלמות.
זמר מפוחית
זמר מפוחית הוא שיר שכתב נתן אלתרמן והלחין סשה ארגוב. השיר נכתב במקור להצגת התיאטרון הקאמרי "תק על תק", שהועלתה ב־1956, אבל לא זכתה להצלחה. מאוחר יותר ביצעו אותו אילי גורליצקי ויונה עטרי במופע "שוק המציאות", שהועלה ב־1965. אלבום שכלל שירים מהמופע יצא לאור, אך השיר לא נכלל בו. השיר יצא לאור לראשונה באלבום ב־1968 בביצוע עדנה גורן וקובי רכט, שהקליטו אותו לאלבומם "שירי סשה ארגוב". השיר היה הלהיט הגדול ביותר מתוך האלבום. השיר התפרסם גם בביצוע להקת "הכל עובר חביבי", ובוצעו לו גרסאות כיסוי נוספות, בהן של מתי כספי, אחינועם ניני, אריק סיני וגלי עטרי.
במרץ 2010 נערך ברשת ג' מצעד משירי אלתרמן, לציון 100 שנים להיוולדו ו־40 שנים למותו. במצעד צעדו 21 שירים. השיר, שהושמע בביצוע עדנה גורן וקובי רכט, הגיע למקום ה־12.
כתיבה
השיר עוסק בתחושות דו־ערכיות כלפי קשר של נישואים. כל אחד מהצדדים קשור לשני, אך משווע להימלט מהקשר. בשיר מבוטאים כאב וסרקזם.
המונח "מפוחית" מתייחס למפוחית יד (קונצרטינה) ולא למפוחית פה, דבר הנלמד ממשפטים כמו מפוחית מפרשת ידיה או ואם בוכה המפוחית על הברכיים.
המילה "קוּבָּה" פירושה בית בושת, לפי המשמעות הרווחת בלשון חז"ל.
המונח "תנובה", שבו מתייחס הגבר בשיר באופן מושאל לאשתו, מתייחס למזנונים ומסעדות פועלים, שהתחילו לפעול באמצע שנות ה־20. המזנונים נפתחו כדי להגדיל את שיווק תוצרת החלב והופעלו בשיטת זכיינות שבה החנוונים החזיקו אותם על חשבונם, בעוד שחברת "תנובה" סיפקה להם את התוצרת. במסעדות ניתן היה לקבל מאכלים פשוטים כמו ירקות בצורת סלט, חלב ומוצרי חלב כמו שמנת חמוצה וגבינה פשוטה ולעיתים פירה. הצבע השליט במסעדות "תנובה" היה לבן (או ירקרק), כולל החלוקים הלבנים של המגישות ועובדות הדלפק.
מחלבות גד
מחלבות גד הוא שמה של מחלבה השוכנת בבת ים ומייצרת גבינות, יוגורט ומעדני חלב.
היסטוריה
המחלבה הוקמה בשנת 1980 בראשון לציון על ידי עזרא גד כהן, כהמשך לפעילות בתחום זה שהחלה על ידי סבו, עזרא כהן, בתחילת המאה העשרים בטורקיה, נמשכה עם עליית הסב לארץ ישראל, והתפתחה למחלבה בשוק לוינסקי בשם "מחלבת הכהנים". בשנת 2018 היו מכירות המחלבה 4.2% משוק החלב בישראל, והיא המחלבה הרביעית בגודלה בישראל, אם כי בפער ניכר משלוש מתחרותיה הגדולות ממנה. בניגוד למתחרות אלה, "מחלבות גד" אינה מייצרת חלב וגבינות בסיסיות כגון גבינת קוטג', ומתמקדת במוצרים יקרים יותר.
ביוני 2016 רכשה קרן "גרין לנטרן" 49% מהבעלות במחלבה, לפי שווי של כ-300 מיליון ש"ח. יתר 51 האחוזים נותרו בידי עזרא גד כהן, שהמשיך להיות מנכ"ל החברה. בהמשך הפך כהן ליו"ר פעיל. בסוף 2018 רכשה חברת דיסקונט קפיטל, זרוע ההשקעות של בנק דיסקונט, 20% מהמחלבה מידי "גרין לנטרן". המחלבה פונה למגוון הלוקוחות בשוק הישראלי ומתהדרת בכשרות הרב רובין עבור קהל היעד,
מחוזות קירגיזסטן
מבחינה מנהלית קירגיזסטן מחולקת ל-7 מחוזות (oblast), ו-2 ערים בעלי מעמד מיוחד (shaar). על חלוקה זו הוחלט בשנת 2003 כאשר עיר אוש קיבלה מעמד מיוחד. כמו כן, קיימת חלוקה משנית לנפות.
אסטרונום
אסטרונום (נקרא בעבר גם: תוכן ) הוא מדען החוקר את מיקומם ואת תכונותיהם של גרמי השמיים. כמו כן, הוא מודד את תנועתם של גרמי השמיים ואת תפוצתם ביקום.
מקצוע האסטרונומיה נחשב למדע העתיק בעולם. ישנה חפיפה מסוימת בין עבודתם של אסטרונומים לעבודתם של אסטרופיזיקאים ומתקיים ביניהם שיתוף פעולה. במסגרת זו, מנסים האסטרונומים למצוא עדויות לתהליכי ההיווצרות וההתפתחות של גרמי השמיים, ושל היקום בכלל.
היסטוריה
יש עדויות ארכאולוגיות ברורות לאסטרונומים בתרבויות העתיקות ביותר, החל מתקופת הפריחה של שומר (כ-6000 שנה לפני זמננו). האסטרונומים המצרים הקדמונים עסקו בתצפיות שסייעו לקבוע את לוח השנה. נמצאו גם כתבים אסטרונומיים מימיה האחרונים של ממלכת בבל, מן המאה השלישית או השנייה לפני הספירה.
במאה השנייה לספירה גיבש תלמי את המודל הגאוצנטרי, שמשל בכיפה עד לימי גלילאו. עם עליית האסלאם עלתה קרנם של האסטרונומים הערבים שהחלו בתקופה זו במחקר אסטרונומי רב, ועד היום מקובל לרוב הכוכבים שם ערבי. תקופת הרנסאנס הביאה עמה את האסטרונומים האיטלקים הגדולים, ואחריהם אסטרונומים נוספים באירופה. תגליותיהם של גלילאו גליליי וניקולאוס קופרניקוס, ויותר מכל - של יוהאנס קפלר פתחו את הצוהר לתאוריה החדשה של האסטרונומיה, התאוריה ההליוצנטרית שלפיה השמש היא במרכז היקום וכדור הארץ ושאר גרמי השמיים סובבים אותה.
באותה תקופה הומצא גם הטלסקופ שעד ימינו הוא הכלי החשוב ביותר באסטרונומיה. בעזרת הטלסקופ התגלו כוכבים רבים בשמיים, כוכבי לכת חדשים ואף גלקסיות. במאה ה-19 החלו האסטרונומים בספקטרוסקופיה שאפשרה לגלות את הרכבם הכימי של הכוכבים. במאה ה-20 החלו האסטרונומים לחקור גם תחומים שאינם בתחום האור הנראה בספקטרום האלקטרומגנטי, כמו גלי רדיו וקרני X.
גידור
במימון, גידור היא אסטרטגיית השקעה שבאמצעותה ניתן לנטרל, לצמצם או לבקר הפסדים פוטנציאלים העלולים להיווצר מההשקעות השוטפות. המקור הלשוני הוא במילה האנגלית hedge – 'גדר'; ואכן הגידור הוא למעשה הצבת גבולות ברורים וידועים מראש לסיכון. גרסה נוספת למקור המונח היא המשפט "hedge your bets", הקשור להימורי רולטה, והמתייחס להנחת ז'יטונים בגבול שבין שני מספרים כדי לפזר את הסיכון.
תחום זה התפתח כבר במאה ה-19 ובמקור נועד להגן מפני התנודות במחירי הסחורות. עם השנים התרחב תחום הגידור להגנה מפני שינויים בשוקי המתכות, הריביות ומטבע חוץ.
קיימים מכשירים פיננסים רבים בהם ניתן לגדר: חוזים, אופציות, חוזים עתידיים, סוואפ, מניות ועוד. הסיכונים השכיחים להפחתה הם סיכוני שוק וסיכוני מטבע. קיימת אוכלוסייה מגוונת העשויה להשתמש בגידור: חברות עסקיות, המעוניינות להקטין את רמת אי הוודאות בניהול העסקי, עבורן הגידור הוא חלק ממכלול ניהול סיכונים פיננסיים; גופים מוסדיים המנהלים השקעות עבור אחרים, שלהם עניין בהפחתת רמת הסיכון; קרנות השקעה, קרנות גידור ואנשים פרטיים.
באמצעות הגידור ושימוש במכשירים הפיננסים הנכונים, ניתן להגן על השקעה בעולם הסחורות, המניות, הריביות ועוד.
מדינת ישראל, שהנפיקה בעבר איגרות חוב בדולרים, ניצלה במהלך שנת 2008 את שערו הנמוך של הדולר, וביצעה מהלך של רכישת הגנה כנגד החוב. הגידור נעשה על ידי עסקאות עתידיות (פורווארד) ועסקאות החלף (סוואפ).
דוגמה לצורך בשימוש בגידור
חברת "חומוס בעל כבוד" מייצרת חומוס במפעל, אי שם בצפון הארץ, ומייצאת אותו לארצות הברית במחיר 10$ לקופסה. אין אפשרות להעלות את המחיר כיון שאז יעדיפו הצרכנים בארצות הברית את תוצרת המתחרים: "חומוס זה הכי אחי" המיוצר בארצות הברית או את "אכבר חומוס" המיוצר בלבנון. החברה מעסיקה עובדים בארץ וחומרי הגלם כולם נרכשים בארץ. לפיכך, העלויות המשמעותיות הן בשקלים ואילו ההכנסות בדולרים. עלות היצור של קופסת חומוס היא 45 ש"ח. שער הדולר שקל עומד כיום על 5 שקלים לדולר. מכאן שההכנסות מכל קופסה הם 50 ש"ח והרווח עבור כל קופסת חומוס עומד על 10% שהם 5 שקלים.
בעקבות העלאת הריבית בישראל, התחזק השקל וכעת דרושים 4 ש"ח בלבד לרכישת 1 דולר. נתון חיצוני זה השפיע על רווחיה של חברת "חומוס בעל כבוד". עלות הייצור נשארה 45 ש"ח, המחיר לקופסה נשאר 10$ (אי אפשר להעלות את המחיר) אך כעת ההכנסות בשקלים הן 40 ש"ח בלבד ומכל קופסה נוצר הפסד של 12.5%.
רצי הסמטה
רצי הסמטה (בשמו המלא: אגודת האתלטיקה רצי הסמטה על שם רס"ן יהורז כשר ז"ל) הוא מועדון אתלטיקה שמרכזו בדרום תל אביב. מטרת המועדון היא העצמת נערות ונערים באמצעות פעילות ספורטיבית משמעותית. המועדון מנוהל על ידי עמותת "יהורז", נתמך על ידי משרד הספורט, עיריית תל אביב-יפו וממומן מתרומות פרטיות.
חברי רצי הסמטה זכו להצלחות בזירה הבינלאומית, והמועדון מתחרה בקביעות בגביע אירופה למועדונים. המועדון פועל בדרום תל אביב ויפו ומקבל אוכלוסיות מכל הארץ.
היסטוריה
המועדון הוקם בשנת 2012 כפרויקט חברתי על ידי שירית כשר, רותם גנוסר (מנהל מועדון הסמטה משנת 2012), יובל כרמי (המאמן הראשי של מועדון רצי הסמטה) ודן טוקטלי. המועדון מנוהל על ידי "יהורז - עמותה להנצחת רב-סרן יהורז כשר, זכרונו לברכה (ע"ר)", המנציחה את.
בשנת 2012, לנוכח מספר מועט של אתלטיות בתחרויות האתלטיקה בישראל, שירית כשר ודן טוקטלי הגו את הרעיון להקים פרויקט ייעודי לנערות מהקהילה האתיופית באתלטיקה-קלה. בניסיונות לאיתור נערות ראשונות לפרויקט, כשר מצאה את קבוצת הכדורסל של בית ספר רוגוזין שבדרום תל אביב, שנוהלה על ידי רותם גנוסר. הם הציעו לנערות להתאמן גם באתלטיקה, במקביל לאימוני הכדורסל. ההיענות הייתה משמעותית, ולאחר מספר אימונים, הצטרפו גם בנים והשתלבו באימונים. עוד בשנה הראשונה הועמדה נבחרת בת 30 אתלטים. במספר תחרויות בארץ, רצי הסמטה הגיעו למקומות הראשונים.
בשנת 2019 רצי המועדון הגיעו למקומות הראשונים בארבע תחרויות בישראל ובאירופה. בנוסף, אשטו וורקו, רץ מהמועדון, זכה במקום שלישי בגביע אירופה למרוצי שדה למועדונים. מועדון רצי הסמטה דורג במקום השביעי במועדוני הריצה באירופה. ב-26 ביולי 2019, הרץ הצעיר אדיסו גואדיה בן ה-16.5, ממועדון רצי הסמטה, זכה במדליית זהב בריצת 3,000 מטר במשחקים האולימפיים האירופים לנוער בבאקו, בירת אזרבייג'ן.
ביולי 2021 השתתף ג'מאל עבדל מג'יד, חבר מועדון רצי הסמטה באולימפיאדת טוקיו 2020 במסגרת נבחרת הפליטים של הוועד האולימפי העולמי. הישגיו, באפריל 2019 בשעה שייצג את נבחרת הפליטים של איגוד האתלטיקה העולמית, באליפות העולם ה-43 במרוצי השדה שהתקיימה באורהוס, דנמרק ובסוף ספטמבר 2019 בנבחרת הפליטים באליפות העולם בדוחה, קטר, הבטיחו את מקומו הסופי בסגל של נבחרת הפליטים באולימפיאדת טוקיו 2020.
בינואר 2022 אישר משרד הפנים את בקשת האזרחות הישראלית של עמנואל אוסן ודרלין אסנטה ממועדון האתלטיקה "רצי הסמטה". השניים הם אתלטים צעירים שנולדו וגדלו בישראל להורים מהגרי עבודה. לפי החוק בישראל, ספורטאים בני מהגרי עבודה אינם זכאים לקבל אזרחות, ולכן אינם יכולים לייצג את ישראל בתחרויות הספורט השונות. במועדון "רצי הסמטה" פועלים לקבלת אזרחויות על בסיס הצטיינות בספורט. כאשר המדינה מאשרת את הבקשה, מתאפשר לאתלטים לייצג את ישראל בתחרויות בינלאומיות, כדוגמת אליפות אירופה U18.
נחמן דושנסקי
נחמן דושנסקי (בליטאית: Nachmanas Dušanskis, ברוסית: Нахман Ноахович Душанский; 29 בדצמבר 1919 בשאולאי - 20 בפברואר 2008 בחיפה) היה קצין יהודי של סוכנויות הביטחון הנ.ק.ו.ד. והק.ג.ב. בברית המועצות למעלה משלושים שנה. הוא היה מעורב מאוד בדיכוי הפרטיזנים הליטאים, שלחמו נגד הכיבוש הסובייטי של ליטא. ברוסיה הוא נחשב לגיבור מלחמה וקיבל את מדליית האומץ, מסדר המלחמה הפטריוטית ועיטור לנין, ואילו הליטאים ראו בו פושע מלחמה. בשנת 1989 עלה לישראל. לאחר שליטא הכריזה על עצמאותה ב-1990, היא תבעה מממשלת ישראל להסגירו, אך ישראל סירבה.
ראשית חייו
דושנסקי נולד ב-1919 בשאולאי. אביו התעוור במהלך מלחמת העולם הראשונה ולא יכול היה לפרנס את משפחתו הגדולה. לאחר שסיים את הכיתה השישית בבית הספר היסודי החל דושנסקי בעבודה. חשיפה מוקדמת זו לעבודת כפיים דחפה אותו לקומוניזם-סוציאליזם, ובשנת 1934 הצטרף לסניף הליטאי הבלתי חוקי של הקומסומול (איחוד הנוער הקומוניסטי) ועזר בחלוקת פרסומים קומוניסטיים מחתרתיים. בגין פעולות אלו נעצר ביוני 1936. בכלא הצטרף דושנסקי למפלגה הקומוניסטית הליטאית. הוא שוחרר עם כיבוש ליטא בידי ברית המועצות ביוני 1940. מאותו זמן הוא החל בעבודה כקצין ביטחון של הנ.ק.ו.ד. בטלז. תפקידיו כללו הבטחת הגבול ברית המועצות – גרמניה הנאצית. הוא היה מעורב במעצרים המוניים של מי שכונו אז "אויבי העם" ו"גירוש יוני" בו גורשו אלפי פעילים לאומיים ליטאים לתוככי ברית המועצות. עדויות סותרות קיימות על מעורבותו בטבח ביער רייני, בו נרצחו עשרות אסירים פוליטיים עם תחילת מבצע ברברוסה. לדברי דושנסקי, באותה תקופה הוא חזר מחופשה בקרים וניסה לפנות את משפחתו משאוליאי לרוסיה. עם זאת, הרכבת לא עזבה את התחנה והוריו ושלושת אחיו נספו בשואה. רק אחיו יעקב שרד.
קצין ביטחון הסובייטי
דושנסקי פונה ללנינגרד. הוא היה מוצב במוסקבה במהלך קרב מוסקבה. בין אביב 1942 לקיץ 1943, למד בקורסי הכשרה אינטנסיביים של ה-נ.ק.ו.ד. לזיהוי המרגלים, גיוס, וחקירה וזאת כהכנה לעבודה מאחורי הקווים הגרמניים. הוא הפך לסגן משנה בקג"ב בינואר 1943, סרן ב-1945, וסגן-אלוף ב-1956. הוא הוצב באזור סמולנסק כדי ללכוד קצינים גרמנים ומשתפי פעולה אחרים. דושנסקי וסוכנים אחרים היו מתלבשים במדים גרמניים, חוצים את הקו הקדמי ועוצרים קצינים גרמנים. לאחר המערכה במינסק חזר דושנסקי לליטא, שם הוטל עליו למלא תפקידים בדיכוי הפרטיזנים הליטאים שלחמו נגד הסובייטים. הוא היה מעורב בחיסול המפקדות של הפרטיזנים וחיסול כמה ממנהיגיהם. היה מעורב גם במעצר של משתפי פעולה עם הנאצים, משתפי פעולה שרצחו יהודים ואנשי יחידות ביטחון ליטאיות שעבדו ביחד עם הנאצים.
ב-1964 סיים את לימודי הפקולטה למשפטים באוניברסיטת וילנה. הוא פרש מסוכנות הביטחון הסובייטית ב-1971.
לאחר קריסת ברית המועצות
דושנסקי עלה לישראל בשנת 1989, ממש ערב קריסת ברית המועצות. בשנת 1996 תבעה ממשלת ליטא העצמאית את הסגרתו מידי ישראל. הוא הואשם בדיכוי נגד הפרטיזנים הליטאים. לאחר התייעצות במשרד המשפטים הוחלט לסרב לבקשה הליטאית. ישראל טענה שלפחות 20 קצינים בכירים ממנו בשירותי הביטחון הסובייטיים שפעלו בליטא באותו זמן כלל לא נעצרו. וכן שלטענתו הוא כלל לא היה בליטא בזמן שקרו המקרים בהם הוא הואשם.
ההנחה במשרד המשפטים הייתה שלנוכח הלחצים של ישראל על ליטא לטפל בסוגיית פושעי המלחמה שחיים על אדמתה, וחוסר הטיפול של ליטא בנושא, ביקשו הליטאים לטעון טענות כנגד ישראל לגבי מי שלדעתם ביצע פשעים בליטא נגד העם הליטאי.
היסטוריה של בולגריה
ראשית ההתיישבות המאורגנת
שבטים תראקים התיישבו בבלקן במספר גלי הגירה החל מתקופת האבן החדשה. ההתיישבות המשמעותית אירעה בין תקופת הברונזה המאוחרת לתקופת הברזל המוקדמת, החל מהמאה ה-12 לפנה"ס ועד המאה ה-7 לפנה"ס, בעיקר לחופי הים השחור והדנובה. בראשית המאה ה-20 נערכו חפירות ארכאולוגיות באזור חוף הים השחור והעיר וארנה על ידי מספר ארכאולוגים ובכללם האחים קארל והרמן שקורפיל. במהלך החפירות נמצאו ממצאים פיניקיים, תסלים וקווקזים המעידים על קיומה של מערכת סחר חליפין ענפה בין השבטים התראקים ליושבי חבלי ארץ אלו וכן נוספים כגון באסיה הקטנה, שברובו בוצע דרך הים השחור והים התיכון. חוקרים נוספים טוענים שבמהלך האלף ה-1 לפנה"ס התיישבו באזור גם שבטי קימרים. ב-513 לפנה"ס ערך המלך דריווש מסע מלחמה כנגד הסקיתים ומניחים שסוחרים שנלוו אליו התיישבו באזור דוברוג'ה. עוד קודם לכן בין השנים 4,200 ל-4,700 לפנה"ס שגשגה לחופי הים השחור בצפון מזרח בולגריה העיר סולניטסטה שהתבססה על מכרות מלח שהתגלו באזור ונחשבת לעיר העתיקה ביותר באירופה.
גם באזורי מרכז ודרום בולגריה קיימים ממצאים רבים להתיישבות מאורגנת מתקופת הממלכה התראקית בעיקר של שבטי הגטים התראקים. במהלך המאה ה-5 לפנה"ס ייסדו מספר שבטים תראקים בראשות טרס הראשון ממלכה עצמאית שבירתה אודריסה ונודעה כממלכת אודריסה. במהלך המאה ה-4 לפנה"ס התפצלה הממלכה לשלוש ממלכות קטנות יותר, אחת מהן השתרעה בשטחי מרכז בולגריה של ימינו וב-320 לפנה"ס קבעה את בירתה בעיר סאותופוליס. הממלכות התראקיות היו נתונות בעימותים מול ממלכת מוקדון, מרבית שטחיהם נכבשו על ידי פיליפוס השני והם נטמעו בהדרגה אל תוך התרבות ההלניסטית. על פי עדותו של פטולומאוס בן לאגוס, שהשתמרה בשני מקורות שונים, יצא ב-335 לפנה"ס אלכסנדר מוקדון למערכה נגד הגטים שכללה את חציית הדנובה. בשנים 326-327 לפנה"ס יצא זופיריון, המושל המוקדוני של מחוז הים השחור בחבל תראקיה ("תראקיה הפונטית"), למערכה נוספת שהסתיימה בתבוסת צבאו ומותו. בהמשך מוזכרת מלחמתו של דרומיכטס מול ליסימכוס. ב-279 נכבש מרבית שטח בולגריה בידי שבטים קלטים והעיר אודסוס מתועדת כעירם המרכזית בה שלט עד ל-216 לפנה"ס (או 210 לפנה"ס), מלכם האחרון קוואר. לאחר שהקלטים הובסו בידי התראקים, נטמעה חלק מאוכלוסייתם בתוך השבטים התראקים. במקביל בשטח שבין אודסוס לדיוניסופוליס התיישבו סקיתים במספר ממלכות קטנות.
הפרובינקיה הרומית-ביזנטית
ב-217 לפנה"ס במהלך המלחמה הפונית השנייה, נכנסו לגיונות רומיים לאיליריה וכך החל תהליך השתלטותה של הרפובליקה הרומית על הבלקן. ב-168 לפנה"ס כתוצאה מקרב פידנה חולקה ממלכת מוקדון ל-4 אזורי שליטה רומיים. ב-27 לפנה"ס השלים מרקוס ליקיניוס קראסוס את כיבוש כל אזור תראקיה ובשנת 15 הוקמה פרובינקיית מואסיה. בשנת 45 סיפח הקיסר קלאודיוס את שטחי ממלכת החסות האורדיסיאנית לפרובינציה הרומית בתראקיה. בראשית ימיה של הנצרות עבר ברחבי הבלקן בדרכו לרומא השליח הנוצרי פטרוס ובכלל זה ביישובים גיגן ליד ניקופול, בונוניה וחאסקובו.
ב-395 עבר אזור בולגריה לחזקת האימפריה הביזנטית תחת הקיסר ארקדיוס ובמקביל אימצו תושבי האזור את הדת הנוצרית. בראשית המאה ה-6 הצליח יוסטיניאנוס הראשון לבלום ניסיונות פלישה לבלקנים מצד שבטים סלאבים, אווארים, הונים, ונדלים ואוסטרוגותים.
האימפריה הבולגרית הראשונה
משלהי המאה ה-5 היגרו לשטחי האימפריה הביזנטית בבלקנים שבטים סלאבים מערבות רוסיה האסיאתית ושבטי הבולגארים ממרכז אסיה. באמצע המאה ה-7 הצליח קובראט לכבוש שטחים באזור הוולגה ולייסד את בולגריה של הוולגה. החאן אספרוך בנו של קובראט כרת ברית עם מספר שבטים סלאבים, כבש שטחים באזור דוברוג'ה ובסרביה, ב-680 ייסד ישות עצמאית שנקראה בהמשך האימפריה הבולגרית הראשונה ושנה מאוחר יותר הכירה בה גם האימפריה הביזנטית.
בראשית המאה ה-8 נחלץ החאן טרבל לעזרת הביזנטים, הצליח להדוף את כוחות האימפריה המוסלמית ולהציל את קונסטנטינופול מכיבוש. בהמשך ובמהלך כל המאה ה-8 ידעה הממלכה תקופת אי יציבות פוליטית שהסתיימה עם עלייתו של קרום, אשר עד למותו ב-814 הפך את האימפריה הבולגרית למעצמה אזורית שאילצה את הביזנטים לכרות עימה חוזה שלום. ב-866 הוטבל בוריס הראשון לנצרות האורתודוקסית והוא העביר את בירתו מפליסקה לפרסלב. בשלהי המאה ה-9 הגיעה האימפריה לשיאה וחלשה על שטחים מהים האדריאטי, דרך הדנייפר, עד הים השחור וממלכת הונגריה. בראשית המאה ה-10 עברו הבולגרים לכתיבה באלפבית גלגוליטי. ב-927 עם מותו של הצאר סימאון הראשון שלטה האימפריה הבולגרית במרבית חבל הבלקן והיוותה יריב שקול לביזנטים.
הכיבוש הביזנטי
ב-1018 הכניעה האימפריה הביזנטית את האימפריה הבולגרית הראשונה, אשר אחזה באזור מ-680. הבולגרים נטמעו לתוך האימפריה הביזנטית וזכו למעמד אוטונומי מסוים. לאורך 167 שנות הכיבוש הביזנטי היו מספר מרידות, אשר דוכאו מיד בשל היקף הכוחות שהחזיקו הביזנטים במצודות שונות בעיקר באזורי הים השחור והדנובה. ככלל הותר למשפחות האצולה הבולגריות (בּוֹיָארִים) לשמור על מעמדן החברתי והכלכלי, להוציא את היותן וסליות של השלטון המרכזי וכפיפותן הדתית לפטריארך קונסטנטינופול. לאחר מותו של בסיליוס השני שרר חוסר יציבות באימפריה הביזנטית, תוך עימותים מול האימפריה הסלג'וקית ששיאם קרב מנזיקרט והתמודדות מול פשיטות הנורמנים. ב-1081 עלתה לשלטון באימפריה שושלת קומננוס שאחזה בו במשך כ-100 שנים. בראשית תקופה זו ידע אזור בולגריה שגשוג כלכלי שכן הביזנטים תחת אלכסיוס הראשון הצליחו לבלום את הנורמנים בדורס ואת הפצ'נגים ליד אדירנה מבלי שיצליחו לחדור לשטחי בולגריה.
בתקופת מסע הצלב הראשון עבר נתיבו של מסע ההמונים גם בשטחי בולגריה והצלבנים פגעו בנוצרים האורתודוקסים, כנראה בשל חזותם השונה. בעת מסע האבירים עבר דרך בולגריה גוטפריד מבויון ובכלל זה דרך הערים סרדיקה ופיליפופוליס. בתקופת שלטונו של יוחנן השני קומננוס, קיסר האימפריה הביזנטית פשטו הפצ'נגים על בולגריה והחריבו יישובים רבים בעיקר באזור דוברוג'ה. ב-1122 נפגשו הביזנטים והפצ'נגים לקרב מכריע ליד העיר בֶּרוֹיָה שבבולגריה. הפצ'נגים הובסו ולא היוו עוד איום על האזור. ב-1128 פלש צבא ממלכת הונגריה לשטחי האימפריה הביזנטית וכבש מאחזים באזור הדנובה ובכלל זה העיר וידין. ב-1167 נהדפו ההונגרים אל מעבר לדנובה על ידי מנואל הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית. ב-1185 הודח הקיסר האחרון לבית קומננוס אנדרוניקוס הראשון ובמקומו עלה לשלטון איסאאקיוס אנגלוס השני.
האימפריה הבולגרית השנייה
בשלהי המאה ה-12 נחלש מעמדה של האימפריה הביזנטית בבלקנים לאחר סדרת מאבקים מול נסיכות סרביה וממלכת הונגריה. הקיסר איסאקוס אנגלוס השני שאך עלה לשלטון לאחר שהדיח את קודמו, נתון היה במאבקים מבית ולחם על שרידות שלטונו. ב-1185 הנהיגו האחים איוון ופטר אסן מרד נגד הביזנטים וב-1186 הכריזו על ישות עצמאית שנקראה בהמשך האימפריה הבולגרית השנייה, שלטה באזור צפון בולגריה המודרנית וזכתה להכרתם הרשמית של הביזנטים. בראשית המאה ה-13 שלטו הבולגרים גם באזור מקדוניה וב-1205 תחת הצאר קאלויאן נכבש גם חבל תראקיה. בימי הקיסר איוון אסן השני הגיע האימפריה לשיא התפשטותה ועד 1230 סיפחה אליה שטחים באלבניה, כבשה את בלגרד והביסה את דספוטט אפירוס. בירת האימפריה נקבעה בעיר טרנובו.
ב-1242 פשטו המונגולים על בולגריה והבולגרים הפכו לוסלים של אורדת הזהב. בראשית המאה ה-14 נחלשה אחיזתם של המונגולים בבלקן ואיוון אלכסנדר, קיסר בולגריה הצליח להכות בסרבים ובהונגרים ולהחזיר לאימפריה שטחים שאיבדה לאורך הדנובה והים השחור. לאחר מותו של איוון אלכסנדר נקלעה האימפריה למלחמת ירושה בין שני בניו איוון שישמן ואיוון סרצימיר והיא החלישה מאוד את הממלכה.