cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קאתי אודונל
קורות חיים
נולדה באלבמה בשם Ann Steely. היא החלה להתעניין במשחק בגיל 14 לאחר שצפתה במשחקה של ג'נט גיינור בסרט "כוכב נולד". היא למדה משחק באוניברסיטת אוקלהומה סיטי. בעת טיול להוליווד היא צדה את עינו של סוכן של סמואל גולדווין. היא נשלחה ללמוד משחק בניו יורק והופיעה בהצגת החיים עם אבא.
הופעתה הראשונה בקולנוע הייתה בשנת 1945 בתפקיד קטן בסרט Wonder Man. היא שינתה את שמה הפרטי לקאתי לפי שם הגיבורה באנקת גבהים ואת שם משפחתה לאודונל לפי בקשת סמואל גולדווין.
ב-1946 שיחקה בתפקיד הידוע ביותר שלה בסרט שנות חיינו היפות ביותר כווילמה, חברתו של הומר פאריש (הרולד ראסל), חייל החוזר ממלחמת העולם השנייה קטוע שתי ידיים. במשך ההפקה היא הכירה את המפיק רוברט ויילר, אחיו הגדול של במאי הסרט ויליאם ויילר שהיה גדול ממנה ב-22 שנים. הם נישאו ב-1948 ולמרות החששות החזיקו הנישואים עד מותה. לא היו להם ילדים.
ב-1948 השתתפה בסרט האפל "They Live by Night" בבימויו של ניקולאס ריי לצידו של פארלי גריינג'ר אתו שיחקה גם ב-"Side Street" בבימויו של אנתוני מאן.
ב-1950 שיחקה בסרט סיפור מיניבר כג'ודי, בתה של קיי מיניבר (גריר גרסון) וב-1951 שיחקה בסרט "סיפור בלשי" בבימויו של ויליאם ויילר לצידו של קירק דאגלס. ב-1955 שיחקה במערבון "האיש מלארמי" לצידו של ג'יימס סטיוארט.
סרטה האחרון היה בן חור בתפקיד תרצה, אחותו של בן חור (1959).
היא גם השתתפה בסדרות טלוויזיה. הסדרה האחרונה הייתה בוננזה (1964).
אודונל מתה מסרטן בגיל 46. בעלה מת תשעה חודשים אחריה.
בית המשפט העליון של ספרד
בית המשפט העליון של ספרד (בספרדית: Tribunal Supremo) הוא בית המשפט העליון בממלכת ספרד. בית המשפט הוקם במקור על פי סעיף V לחוקה משנת 1812 וכיום פועל כיום מתוקף סעיף VI לחוקה החדשה משנת 1978, ויש לו סמכות שיפוט מקורית בתיקים נגד פקידים בכירים בממלכה, ובמקרים הנוגעים להפרת החוק על ידי המפלגות הפוליטיות במדינה. בית המשפט הוא גם הערכאה העליונה לערעורים. לבית המשפט יש את היכולת להפעיל ביקורת שיפוטית, למעט בעניינים חוקתיים השמורים לבית המשפט החוקתי.
כפי שנקבע בחוק האורגני של השופטים משנת 1985, מורכב בית המשפט מנשיא בית המשפט העליון, סגן נשיא בית המשפט העליון, יושבי ראש הלשכות ומספר לא מוגדר של שופטים. כל השופטים מועמדים לתפקידם על ידי מועצת המשפט, וממונים על ידי המלך לכהונה לכל החיים עד גיל 70. בהגיע השופטים לגיל זה עליהם לפרוש (אלא אם כן הם מבקשים הארכה לשנתיים).
בית המשפט נפגש במנזר סיילס ריאלס במדריד, בירת ספרד. אבטחת הבניין ועובדיו מופקדת בידי הקומיסריון המיוחד של בית המשפט העליון, ויחידת חיל המשטרה הלאומי.
סמכויות
בית המשפט העליון הוא הסמכות המשפטית העליונה והמוצא האחרון לערעורים ומרבית עבודתו היא אכן בערעורים על החלות בתי המשפט האחרים והשוליים במדינה.
בית המשפט העליון אחראי על טיפול בתלונות משמעותיות על מעשי עוולה לכאורה כנגד גורמים בולטים כמו שרי ממשלה, חברי קונגרס הנציגים, סנאטורים, חברי הפרלמנטים האזוריים השונים, שופטים בכירים, כולל נשיא ושופטי בית המשפט החוקתי.
בנוסף על כך, בית המשפט עוסק בפרשיות העוסקות במפלגות הפוליטיות במדינה.
ככלל, אין דרך לערער על החלטת בית המשפט העליון, אף שבעניינים פליליים המלך רשאי להשתמש ברחמיו לפסול עונשים שהוטלו או אושרו על ידי בית המשפט העליון, באופן חוקתי, ערעורים כאלה נפתרים במועצת השרים ו לאחר מכן באופן פורמלי מאושרים על ידי המלך כראש המדינה.
בית המשפט החוקתי יכול באופן חריג לבטל את החלטות בית המשפט העליון אם הייתה פגיעה בזכויות ובחירויות האזרחים המגולמות בחוקה הספרדית (סעיפים 14 עד 29 ו-30.2, הנוגעים לזכויות יסוד) - או בהחלטות הנובעות מבית הדין האירופי לזכויות אדם וסעיפי האמנה האירופית לזכויות אדם.
סיסמה לכל תלמיד
סיסמה לכל תלמיד הוא מיזם ישראלי חברתי-חינוכי ללא מטרות רווח שהוקם במטרה לצמצם את הפער הדיגיטלי בבתי הספר בפריפריה בישראל ולהכין את בוגריהם לאתגרי המאה ה-21.
המיזם נוסד בשנת 2006 ביוזמת איש העסקים, אהוד (אודי) אנג'ל, אשר מכהן מאז הקמתו כיו"ר המיזם.
רקע
המיזם החל את דרכו בשנת 2006 בירוחם ב-4 בתי ספר והוא פועל נכון לשנת 2022 בלמעלה מ-250 בתי ספר בכ-50 יישובים ומועצות מקומיות בפריפריה, ובפרט בנגב ובגליל, עם 110,000 משתמשי קצה – מורים, תלמידים וצוותי הוראה ממגוון מגזרים בחברה הישראלית: יהודים, מוסלמים, נוצרים, צ'רקסים ודרוזים.
המיזם פועל בשיתופי פעולה עם משרד החינוך, המשרד לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל, המשרד לשוויון חברתי, מחשב לכל ילד ועם רשויות מקומיות בישראל והוא ממומן מתרומות של החברה לישראל, איי.סי.אל גרופ, קבוצת XT, או.פי.סי אנרגיה ותורמים נוספים.
פעילות המיזם
המיזם מעניק לבתי הספר פתרון שלם ללמידה מתוקשבת מקרוב ומרחוק, במסגרת סל שירותים: הפתרון השלם לבתי הספר כולל 4 שלבים:
פרויקטים מרכזיים
נוסף על הפעילות בבתי הספר מעניק המיזם חדשנות דיגיטלית בחינוך לכלל הקהילה ביישוב: לתלמידים – פרויקטים ייחודיים בבית הספר, חוגים בשעות אחר הצוהריים וקייטנות בחופשות; למורים – הכשרות תקשוב; להורים – קורסים דיגיטליים.
להלן רשימה של מספר פרויקטים מרכזיים של המיזם לאורך השנים:
מחשב לכל הכיתה
פרויקט משותף עם "מחשב לכל ילד", אשר הושק בשנת 2015, במסגרתו מוענקים לתלמידי כיתות ד' מחשבים היברידיים שבהם הוטמעו תוכנות ותוכניות ללמידה משמעותית על ידי מיזם "סיסמה לכל תלמיד", ליצירת רצף למידה בין הכיתה לבית התלמיד.
הפרויקט כולל הדרכה לתלמידים ולצוות החינוכי והטמעה של השימוש במחשב וכן תוכנית לימודים ייעודית, המשלבת תהליכי הוראה-למידה מתקדמים, על פי עקרונות למידה מבוססת פרויקטים, באמצעות כלים דיגיטליים ואמצעי קצה אישיים. הלמידה בתחומי דעת חברה וקהילה מקדמת ערכים של סובלנות, קבלת האחר והכלה.
סיסמה אישית להעצמת נשים
תוכנית בשיתוף מטה המיזם הלאומי ישראל דיגיטלית במשרד לשוויון חברתי, שמטרתה לגשר על הפערים הדיגיטליים, ולתת לנשים כלים להעצמה אישית באמצעות טכנולוגיה.
סיסמה לשעות הפנאי
תוכנית בשיתוף המשרד לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל שמטרתה לצמצם פערים בפריפריה, על ידי קידום למידה דיגיטלית חווייתית בשעות הפנאי: בחוגים אחר הצוהריים וקייטנות דיגיטליות בחופשות מבית הספר.
התוכנית כוללת לימודי מדיה דיגיטלית, יזמות ופיתוח אפליקציות, פיתוח משחקים, תכנות בסיסי ומיינקראפט לצד פעילויות חווייתיות של משחקי חשיבה ותכנון ולמידה אקטיבית חוץ כיתתית משולבת מחשב.
וראייטי חינוך
תוכנית בשיתוף ארגון וראייטי ישראל המתמקדת בשילוב של תלמידי החינוך המיוחד בחינוך הרגיל.
התוכנית, מושתתת על ארבעה יסודות: סביבת למידה וירטואלית ופיזית, חדשנות טכנולוגית, תפיסת למידה מכילה והקניית מיומנויות העידן הדיגיטלי. התוכנית מאפשרת לכל תלמיד לרכוש כלים שיכינו אותו להתמודד עם אתגרי המאה ה-21 ויסייעו לו בהשתלבות בחברה ובקהילה.
דיגיטוב – חונכות בקליק
פרויקט חונכות בשיתוף המשרד לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל שבמסגרתו סטודנטים ממוסדות אקדמיים מובילים בנגב ובגליל נותנים שיעורי תגבור לתלמידים בכיתות ז' עד י"ב מהנגב והגליל באמצעות מערכת למידה מרחוק.
מטרות הפרויקט ליצור קהילת לומדים מתוקשבת בנגב ובגליל ולתת הזדמנות שווה לתלמיד בפריפריה הגאוגרפית להצליח בלימודים. זאת, באמצעות מתן תשתיות טכנולוגיות מתקדמות והענקת מלגה ומחשב נייד לסטודנט.
אוצר לדרך – חינוך פיננסי
תוכנית מקוונת בנושא חינוך פיננסי בשיתוף בנק הפועלים שמטרתה להקנות הרגלים נכונים להתנהלות פיננסית מושכלת כבר בגיל צעיר, לצד חיזוק מיומנויות המאה ה-21, לרבות אוריינות מחשב ומידע, חשיבה ביקורתית, קבלת החלטות ופתרון בעיות. בתוכנית רוכשים הילדים ידע שימושי ומתנסים בכלים דיגיטליים, לצד חיזוק ערכים של מעורבות ואחריות.
קיימות – שומרים על כדור
תוכנית מקוונת שנועדה לחשוף את התלמידים לנושא הקיימות והסביבה, כחלק מהמחויבות שלהם כאזרחי מדינת ישראל והעולם לשמור על איכות הסביבה ולנצל את משאבי הטבע בתבונה. לצד קידום מיומנויות מחשב ומידע, רוכשים התלמידים "כישורים ירוקים" – גישות וערכים של מעורבות, ואחריות אישית ואחריות חברתית לשמירה על הסביבה.
כוח השמש – אנרגיה סולארית
תוכנית מקוונת בשיתוף או.פי.סי אנרגיה, שנועדה לפתח בקרב התלמידים את המודעות לשמירה על הסביבה ולניצול מקורות האנרגיה בכלל והאנרגיה הסולארית בפרט בתבונה. התוכנית נועדה לחזק ערכים של מעורבות ואחריות לשמירה על הסביבה, לצד חיזוק אוריינות מחשב ומידע.
יחסי איראן–צ'ילה
יחסי איראן–צ'ילה הם יחסי החוץ בין הרפובליקה האסלאמית של איראן ובין הרפובליקה של צ'ילה.
היסטוריה
יחסים דיפלומטיים בין הרפובליקה של צ'ילה לבין המדינה הנשגבת של פרס כוננו ב-30 במרץ 1903. יחסים אלו נותקו ב-16 באוגוסט 1980, בעקבות המהפכה האיראנית, אך חודשו בדצמבר 2015. השגריר הצ'יליאני הראשון בטהראן היה ארתורו יובאן, שאחרי ההפיכה ב-11 בספטמבר 1973 מילא את תפקיד שר הכרייה. ב-2 בנובמבר 1974 הוא הציג את מסמכי האמנה שלו לשאה מוחמד רזא פהלווי. בשנת 1976 הוא הוחלף על ידי פליפה גייגר שטהר. עד ניתוק היחסים הדיפלומטיים בידי איראן, רוב המאמצים לחזק את הקשרים הדיפלומטיים נעשו על ידי צ'ילה. במהלך השנים הללו שגריר איראן בבואנוס איירס היה מוסמך גם עבור צ'ילה. במהלך מלחמת איראן–עיראק הציע המשטר הצבאי נשק לרפובליקה האסלאמית, אך בשל מספר מקרים כמו גם סירוב ארצות הברית זה לא התממש.
מאיר בן שבת
מאיר בן שבת (נולד בשנת 1966) הוא איש ביטחון ישראלי, לשעבר היועץ לביטחון לאומי וראש המטה לביטחון לאומי. קודם לכן היה ראש מרחב דרום בשירות הביטחון הכללי. מאז תום שירותו הציבורי שימש כעמית מחקר בכיר במכון למחקרי ביטחון לאומי באוניברסיטת תל אביב כיום, עומד בראש מכון משגב לאסטרטגיה ציונית ולביטחון לאומי בירושלים, וכותב מאמרי דעה ופרשנות מדינית- ביטחונית בעיתון ישראל היום.
ביוגרפיה
נולד למשפחה דתית שעלתה לישראל ממרוקו. בנם החמישי מתוך 12 ילדיהם של מכלוף ועליזה. גדל בדימונה ולמד בבית ספר ממלכתי דתי בעיר ולאחר מכן בישיבת בני עקיבא "אהל שלמה" - באר שבע. היה כתב במקומון של דימונה ובשורה של עיתונים בדרום. גויס לצה"ל בשנת 1984, שימש כקצין שלישות גדודי בחטיבת גבעתי וכסגן קצין השלישות של החטיבה. במסגרת שירותו בחטיבת גבעתי קיבל כמה אותות הצטיינות ואף את אות מצטיין הנשיא.
ראש המל"ל
ב-15 באוגוסט 2017 החל לכהן כיועץ לביטחון לאומי וממלא מקום ראש המטה לביטחון לאומי (המל"ל) במשרד ראש הממשלה, וב-12 בנובמבר 2017 אישרה הממשלה את מינויו לראש המטה לביטחון לאומי. בדצמבר 2017 מונה על ידי נתניהו לשמש גם כשליח מדיני במקום עו"ד יצחק מולכו.
מראשית 2018 ניהל את הקשרים בין ישראל ומצרים מול שר המודיעין המצרי עבאס כאמל. ביוני 2018, קיים פגישות עם ראש ממשלת הונגריה ויקטור אורבן, והיה הנואם המרכזי בכינוס, בהשתתפות היועצים לביטחון לאומי של פולין, הונגריה, צ'כיה, וסלובקיה, שהתקיים בבודפשט.
באוקטובר 2018 השתתף בן שבת בביקור הרשמי של נתניהו בעומאן ובשיחות שהתקיימו בארמונו של הסולטאן קאבוס בן סעיד. בנובמבר 2018 נפגש עם הרב חיים דרוקמן, בשליחות ראש הממשלה נתניהו. בפגישה התבקש הרב להשפיע על השרים נפתלי בנט ואיילת שקד ממפלגת הבית היהודי שלא להתפטר מהממשלה. בינואר 2019, טס בן שבת להודו בטיסה ישירה שנחנכה על ידי חברת Air India דרך סעודיה ועומאן ונפגש עם ראש ממשלת הודו נרנדרה מודי בסוגיות אזוריות ונושאים בילטרלים. במרץ היה מעורב במגעים מול אתיופיה לאיתורם והחזרתם לישראל של שני ישראלים שנהרגו בהתרסקות מטוס אתיופי.
באפריל אותה שנה, היה מעורב במגעים עם רוסיה שהובילו להחזרת גופתו של חלל צה"ל זכריה באומל. ביוני 2019, ארח בן שבת פגישת פסגה תקדימית בירושלים בהשתתפות היועץ לביטחון לאומי של ארצות הברית ג'ון בולטון ומזכיר המועצה לביטחון לאומי של הפדרציה הרוסית ניקולאי פטרושב.
בנובמבר 2019, ניהל את המגעים עם ארמון המלוכה הירדני, שהובילו לפתרון משבר בין ישראל לירדן ולהחזרת השגריר הירדני לישראל. בדצמבר 2019 ובינואר 2020, ערב הבחירות לכנסת העשרים ושלוש, עסק בקידום הסכם שאפשר את השבתה לישראל של נעמה יששכר מן הכלא ברוסיה לאחר שנגזרו עליה שבע וחצי שנות מאסר בגין הברחת סמים.
במסגרת תפקידו היה מעורב במאבק של ישראל במגפת הקורונה ,בחידוש היחסים בין ישראל לבין צ'אד ובביסוס הקשרים בין ישראל לבין איחוד האמירויות הערביות, בין ישראל לבין בחריין בין ישראל לסודן ובין ישראל ומרוקו, בתקופת חתימת הסכמי אברהם ולאחריה.
בנובמבר 2020, השתתף בן שבת בפגישה חשאית שקיים ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו עם יורש העצר הסעודי מוחמד בן סלמאן בסעודיה. קיומה של הפגישה הוכחש על ידי הגורמים הרשמיים בשתי המדינות. בדצמבר 2020 העניק לו רוברט אובריאן, היועץ לביטחון לאומי של ארצות הברית אות הוקרה של מחלקת ההגנה של ארצות הברית, על שירות מעולה לציבור.
ב-30 ביוני 2021, כשבועיים לאחר השבעת ממשלת ישראל השלושים ושש, הודיע בן שבת שיפרוש מתפקיד ראש המל"ל בסוף אוגוסט.
לאחר סיום תפקידו במל"ל
לאחר סיום תפקידו, בן שבת הצטרף כעמית מחקר בכיר להמכון למחקרי ביטחון לאומי (INSS) שליד אוניברסיטת תל אביב.
ביוני 2022 הצטרף בן שבת ל"מכון הלאומי לשבת, חברה וכלכלה" והוא עומד בראש ועדת ההיגוי לגיבוש כיוונים לקידום השבת כמנוף ללכידות חברתית.
ביוני 2022 הצטרף גם לחוג ידידי מכון "דורות" המסייע לזוגות המתמודדים עם בעיות פוריות. במקביל לכך, הוא נמנה עם חוג ידידי עמותת על"ה- עזר לילד המיוחד.
בן שבת נמנה עם המועצה המייעצת של קרן ההשקעות SIBF.
ב-27 ביולי 2022 נבחר בן שבת לעמוד בראש המועצה הציבורית של "בית הציונות הדתית" - מרכז ארצי להטמעת מורשת הציונות הדתית וערכיה.
באוגוסט 2022 הצטרף בן שבת כחבר למועצה החינוכית-רוחנית של רשת אמי"ת.
בינואר 2023 נתמנה כחבר במועצה הציבורית של הקרן למנהיגות ציונית.
במרץ 2023 מונה לעמוד בראש מכון משגב לביטחון לאומי ולאסטרטגיה ציונית בירושלים.
בן שבת הוא בעל תואר ראשון בהצטיינות במדע המדינה מטעם אוניברסיטת בר-אילן ובוגר התוכנית לדירקטורים ונושאי משרה בכירים בתאגידים באוניברסיטת תל אביב.
הוא מתגורר במרכז שפירא, נשוי לסיגלית ואב לארבעה.
הוקרה
באפריל 2021, ערב יום העצמאות ה73 למדינת ישראל, נבחר בן שבת להדליק משואה בדימונה- עיר הולדתו כיקיר העיר.
בנובמבר 2021 קיבל את אות יקיר ישיבות ואולפנות בני עקיבא על מפעל חיים.
יחסי הרשות הפלסטינית–צ'ילה
יחסי הרשות הפלסטינית–צ'ילה הם יחסי חוץ בין צ'ילה לרשות הפלסטינית. בצ'ילה קיימת קהילה פלסטינית המונה 450,000–500,000 הנחשבת לגדולה ביותר מחוץ לעולם הערבי. המספר המדויק של הפלסטינים אינו ידוע, כולל מספר הצאצאים, עקב הזרימות השונות לאורך ההיסטוריה.
ב-7 בינואר 2011 הכירה צ'ילה בפלסטין כמדינה "מלאה, חופשית וריבונית". ב-29 בנובמבר 2018 אסר הקונגרס הלאומי הצ'יליאני על כניסת מוצרים המיוצרים בהתנחלויות ישראליות.
ריצ'רד פאלק
ריצ'רד אנדרסון פאלק (באנגלית: Richard Anderson Falk; נולד ב-13 בנובמבר 1930) הוא פרופסור אמריטוס אמריקני למשפט בינלאומי באוניברסיטת פרינסטון, כותב או כותב-שותף של 20 ספרים ועורך או עורך-שותף של 20 ספרים נוספים, דובר, ופעיל בעניינים בינלאומיים. שימש משנת 2008 עד 2014 כמשקיף מיוחד מטעם האו"ם לשטחים הפלסטיניים. חלק מדו"חותיו הרשמיים, כמו דברים אחרים שכתב, ספגו ביקורת מצד מזכ"ל האו"ם באן קי-מון ואחרים.
על פי מבקריו, פאלק מחזיק בדעות אנטי-ישראליות ואנטישמיות, בהן תמיכה בטרור פלסטיני ובתאוריות קשר נגד העם היהודי, אך טען שאינו אנטישמי. בעקבות דעותיו והתבטאויות אלה נחשף לביקורת רבה, הואשם באנטישמיות, והוכרז כאישיות בלתי רצויה על ידי ישראל.
ביוגרפיה ועבודה
מרטין גריפית' כתב שפאלק תיאר את הרקע המשפחתי שלו כ"יהודי מתבולל תרבותית עם הכחשה מדומה אפילו של הצד האתני שביהדות". בשנת 2007 תיאר עצמו כ"יהודי אמריקני", וכתב על זהותו היהודית.
לפאלק תואר ראשון בכלכלה מבית הספר וורטון שבאוניברסיטת פנסילבניה, תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת ייל ותואר שלישי במשפטים מאוניברסיטת הרווארד.
דעותיו ופעילותו
ב-29 ביוני 2007 פרסם פאלק מאמר בשם "הולכים ברישול לעבר שואה פלסטינית", בו טען כי ישראל הביאה את תושבי עזה אל "סף רעב קולקטיבי" ואל "קיום תת-אנושי", שאך אם ימשיך כפי שהוא, יישא מאפיינים של רצח עם ויאיים בהשמדת כלל "הקהילה הפלסטינית". כמו כן טען שחמאס איננו ארגון טרור משום שמעשיו הם "הדרך היחידה של הפלסטינים להיאבק נגד ישראל". עקב כך האשים יצחק לבנון, שגריר ישראל למוסדות האו"ם בז'נבה, את פאלק בהצדקת פיגועי התאבדות.
בנובמבר 2008 פרסם פאלק מאמר ובו ציין כי בגרסה הרשמית של ממשלת ארצות הברית לפיגועי 11 בספטמבר ישנן סתירות וחורים, וכי לאור טענות הנגד שהעלו גורמים לא רשמיים, על הממשל לקיים חקירה אמיתית של האירוע. הוא טען שהסתרה מתמשכת של הממשל ושל רשויות החוק פוגעת בלגיטימיות של השלטון, ודרש מהממשל לחשוף את האמת על האירועים, על מנת להחזיר לעצמו מידה של לגיטימיות ולאפשר לציבור להיחשף לאמת. מזכ"ל האו"ם באן קי-מון גינה את התבטאויותיו של פאלק בנושא.
בשנת 2008 הוכרז פאלק אישיות בלתי רצויה בישראל ונאסרה כניסתו לתחומיה, לרבות ליהודה, שומרון ועזה. גורמים בסביבת שרת החוץ לבני טענו כי הצעד ננקט עקב גישתו החד-צדדית לסכסוך. ב-14 בדצמבר 2008 נחת פאלק בנמל התעופה בן-גוריון במטרה לבצע שליחות מטעם המועצה, אך עוכב ל-30 שעות ולבסוף גורש בחזרה לז'נבה. נציבת זכויות האדם של האו"ם נבנת'ם ("נבי") פילאיי הביעה את מורת רוחה מצעד זה של ישראל.
ב-7 בינואר 2009, במהלך מבצע עופרת יצוקה, האשים פאלק את ישראל בהפרת החוק ההומניטרי הבינלאומי, ולפיכך בביצוע פשע נגד האנושות, וקרא להעמדת האחראים לדין.
במאי 2010 יצא מטורקיה משט אוניות שמטרתו המוצהרת הייתה לשבור את הסגר הימי שהטילה ישראל על רצועת עזה. בעת עצירת האונייה הגדולה במשט, "מאווי מרמרה", על ידי חיילי שייטת 13, תקפו נוסעיה את החיילים במוטות ברזל ובסכינים, ואלה הגיבו בירי. בעימות האלים נפצעו 10 חיילים ישראלים, שניים מהם קשה, ומבין משתתפי המשט נהרגו 9 אנשים ונפצעו 28. התגובות הקשות לאירוע בישראל, בטורקיה ובמדינות רבות אחרות הביאו לכינוס ועדה מטעם האו"ם לבדיקת אירועי המשט. הוועדה הוכרזה ביולי 2010 על ידי מזכ"ל האו"ם באן קי-מון, ובראשה עמד ראש ממשלת ניו זילנד לשעבר ג'פרי פאלמר. כמו כן השתתפו בוועדה נשיא קולומביה לשעבר אלווארו אוריבה, יוסף צ'חנובר כנציג ישראל והדיפלומט אוזדם סאנברק כנציג טורקיה. בספטמבר 2011 פורסמו מסקנות הוועדה בדו"ח פאלמר, שעיקרן היה: הסגר הימי שהטילה ישראל על עזה חוקי; ישראל הפעילה כוח מופרז לעצירת המשט וכדאי שתביע חרטה ותשלם פיצויים למשפחות ההרוגים. בנוסף מתחה הוועדה ביקורת על התנהלות טורקיה ופעילי ארגון IHH בפרשה. עוד באותו חודש הגיבו על הדו"ח ריצ'רד פאלק וארבעה שליחים נוספים של האו"ם לחקר מצב האוכלוסייה הפלסטינית. הללו טענו כי פאלמר טעה וכי הסגר בלתי חוקי.
בפיגוע במרתון בוסטון באפריל 2013 נהרגו שלושה אנשים, בהם ילד בן 8, ונפצעו בו כ-260 בני אדם. בעקבות הפיגוע כתב ריצ'רד פאלק מאמר בשם "פרשנות על רציחות המרתון", בו הוא טוען כי הפיגוע נעשה בתגובה למדיניות ארצות הברית, שבעצמה מושפעת מישראל. פאלק כתב: "כל עוד תל אביב מחזיקה באוזנו הצייתנית של הממסד הפוליטי האמריקני, אַל לאלה המייחלים לשלום ולצדק בעולם להיות רגועים". בתגובה לדברים אלה אמרה המשלחת הבריטית לאו"ם שזו "הפעם השלישית בה אנו נאלצים להביע את דאגתנו בנוגע להערות אנטישמיות של מר פאלק. זה חשוב לבריטניה ששליחים מיוחדים ישמרו על הסטנדרטים הגבוהים ביותר במהלך עבודתם והבהרנו פעמיים בעבר שהערות של מר פאלק אינן מקובלות".
במרץ 2017 חיבר פאלק דו"ח עבור סוכנות ECSWA של האו"ם המאשים את מדינת ישראל באפרטהייד. דובר האו"ם אמר כי הדו"ח אינו מבטא את דעתו של מזכ"ל האו"ם אנטוניו גוטרש. שגרירת ארצות הברית באו"ם ניקי היילי גינתה את הדו"ח בחריפות והתנערו ממנו.
הקריקטורה שפרסם בהקשר לכתב האישום נגד קדאפי
ב-29 ביוני 2011 פרסם ריצ'רד פאלק בבלוג שלו רשומה שרמזה כי כתב האישום נגד מועמר קדאפי בבית הדין הפלילי הבינלאומי נובע ממניעים פוליטיים. הרשומה כללה קריקטורה של כלב חובש כיפה עם סוודר שעליו הכיתוב "ארצות הברית". הכלב השתין על פסל החירות בעודו אוכל עצמות אדם מגואלות בדם. ארגון UN Watch, המקושר עם הוועד היהודי-אמריקני, יצר קשר עם נאווי פילאי, נציבת האו"ם לזכויות האדם, בנוגע לקריקטורה. ב-6 ביולי הכיר פאלק בכך שהקריקטורה הייתה אנטישמית והתנצל על פרסומה.
אברהם פוקסמן מההליגה נגד השמצה קרא לפאלק להתפטר מתפקידו כמשקיף מיוחד מטעם האו"ם לשטחים הפלסטיניים בהצהירו כי "הקריקטורה הייתה אנטישמית בצורה בוטה ומעבירה את המסר כי ליהודים ואמריקאים אכפת מעט מאוד לגבי צדק ומוסר", וכן כי "מסר השנאה שבקריקטורה מתנגש ישירות בעקרונות המועצה לזכויות אדם והאו"ם". שליח ארצות הברית לאו"ם, ג'וזף מ. טורסלה, אמר כי פרסום הקריקטורה היה "מביש ושערורייתי" וכן "מביך לארצות הברית" וקרא לפאלק להתפטר. נציגת ארצות הברית, אליאנה רוס-לאטינן, יושבת ראש הוועדה לענייני חוץ של בית הנבחרים של ארצות הברית, קראה גם היא לפאלק להתפטר. ראש ממשלת בריטניה דייוויד קמרון הורה לנציג בריטניה להביע דאגה בנוגע לקריקטורה ואמר שהוא "ימשיך לעקוב מקרוב אחרי פעולות ואמירות נוספות שמר פאלק עשוי לעשות". נציבת האו"ם לזכויות אדם, נאווי פילאי, הכירה בכך ש"הקריקטורה הייתה אנטישמית ומעוררת התנגדות", אך לא קראה להתפטרותו של פאלק בשל התנצלותו הפומבית ובשל העובדה שהסיר במהירות את הקריקטורה מהבלוג שלו.
האשמת היהדות העולמית וארצות הברית במצב הפלסטינים
ביולי 2012, כאשר חיווה את דעתו מדוע הוא נמשך לנושא "המאבק הפלסטיני", כתב פאלק בבלוג שלו "פיתחתי אמונה המגובה בהוכחות רבות שממשלת ארצות הברית והקהילה היהודית המאורגנת אחראיות להחרמה הגדולה והנמשכת של אדמות וזכויות פלסטיניות". UN Watch האשים את פאלק ב"קידום הערות גזעניות", וכן באנטישמיות "בשל הניסיון להאשים קהילות יהודיות בכל מקום בפשעים כביכול נגד הפלסטינים". פאלק הגיב לאחר מכן בכותבו "אני התנגדתי הרבה פעמים למדיניות, כולל זו של ארצות הברית וישראל, אבל לצרף עמדות כאלו לגזענות זה (חלק מ)הוקעה בעלת טווח רחב, הנשמעת לעיתים תכופות, של השקפותיי ופעילויותיי".
תמיכה בטרור
פאלק צוטט בהצדקת פיגועי התאבדות בטענה שזו דרך מאבק לגיטימית של הפלסטינים ואף טען במאמר שחמאס איננו ארגון טרור.
הכללתו ברשימת האנטישמים הגדולים של 2013
ב-2013 פרסם מרכז שמעון ויזנטל, העוסק בזיכרון השואה ובמאבק נגד האנטישמיות החדשה, רשימה של עשרת האנטישמים/אנטי-ישראלים הגדולים של 2013, ובה דורג פאלק במקום השלישי. ברשימה נכללו גם חמינאי, ארדואן, קמפיין ה-BDS, רוג'ר ווטרס ומפלגת יוביק ההונגרית.
הקורפוס השמיני (ארצות הברית)
הקורפוס השמיני היה קורפוס של צבא ארצות הברית שלחם במהלך מלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה, והתפרסם עקב לחימתו בקרב על הבליטה.
מלחמת העולם הראשונה
בסוף נובמבר 1918 הוקם הקורפוס ה-8 כחלק מחיל המשלוח האמריקני בצרפת, אולם פורק במהלך שנת 1919.
מלחמת העולם השנייה
בשנת 1940 הוקם הקורפוס מחדש, כחלק מהיערכות צבא ארצות הברית לכניסה למלחמת העולם השנייה. ב-12 ביוני 1944 הונחת הקורפוס בנורמנדי והשתתף בלחימה בחצי האי קוטנטן, ולאחר מכן השתתף במבצע קוברה וכבש את ברטאן. לאחר מכן השתתף הקורפוס בקרב על ברסט שנמשך עד ה-19 בספטמבר, ובסיומו נפלו בשבי האמריקני 36,000 שבויים גרמנים. לאחר מכן הוצב הקורפוס בארדנים, בגזרה שנחשבה לשקטה ושימשה להתארגנות ולריענון הכוחות.
הגילוי המחריד של הגופות הביא את גנרל דווייט אייזנהאואר, המפקד עליון של כוחות בעלות הברית באירופה, לבקר במחנה ב-12 באפריל. אליו נלוו גם הגנרלים ג'ורג' פטון ועומר בראדלי. לאחר ביקורו, שלח אייזנהאואר מברק לגנרל ג'ורג' מרשל, ראש המטות המשולבים בוושינגטון, בו תיאר את מה שראה בביקורו במחנה הוא כתב שהאכזריות והבהמיות היו כל כך חזקים שהותירו אותו חולה. לדבריו גנרל פטון לא רצה להיכנס לראות, אבל הוא נכנס כדי שיוכל להעיד בעתיד מיד ראשונה מה ראה, וכדי למנוע מאנשים לכנות את מה שאירע כתעמולה. השפעת המראות במחנה הייתה כה חזקה עד שב-19 באפריל 1945 שלח אייזנהאואר בקשה למרשל שישלח משלחת של חברי קונגרס ועיתונאים שיבואו לראות ולהביא את מעשי הזוועה של הנאצים לידיעת הציבור האמריקאי. המשלחת אושרה באותו יום על ידי נשיא ארצות הברית הארי טרומן.
לאחר מכן התקדם הקורפוס לעבר צ'כוסלובקיה ויצר קשר עם הצבא האדום, ונאלץ להתמודד עם זרם בלתי פוסק של שבויים גרמנים שרצו להיכנע לצבא האמריקני.
לאחר המלחמה
עם תום המלחמה הוחל בשחרור חיילי הקורפוס, וב-15 בדצמבר 1945 פורק הקורפוס. במהלך השנים שלאחר מכן הופעל הקורפוס כמה פעמים, ובשנת 1968 פורק באופן סופי.
יצחק מנדלבליט
יצחק מנדלבליט (י"ב בטבת תרס"ג 11 בינואר 1903 – כ"ד באלול תשי"ג 4 בספטמבר 1953) היה אחד מאבות התעשייה בישראל, ומיסדם של מפעל אבן במפרץ חיפה וחברת איטונג הישראלית בפרדס חנה.
נעוריו ותחילת דרכו
יצחק מנדלבליט נולד למשפחה יהודית בעיירה פרוסקורוב ליד העיר קייב. ב-1919 פרצו פרעות בעיירה (כחלק מגל פרעות פטליורה). בית המשפחה הוצת ואבי המשפחה ושלושת בניו, יצחק הבכור, נמלטו מהעיירה. בדרך נרצח האב בידי האוקראינים ושלושת הבנים שרדו.
ב-1921 בהיותו בן 18, הצטרף יצחק מנדלבליט לקבוצת חלוצים ועלה לארץ ישראל; שני אחיו הצעירים נותרו בינתיים באוקראינה. הוא הגיע לירושלים, שם החל לעבוד כפועל בנין והועסק על ידי קבלנים שונים בעיר. אחר-כך החל לעבוד כפועל ובהמשך כשותף, בבית המלאכה של אהרן גרבלסקי ליצור שיש ומרצפות. תוך כדי עבודה למד את מלאכת סיתות אבנים ויצור מרצפות.
בית חרושת למרצפות ומפעל אבן
בתחילת שנות ה-30 הקים מנדלבליט בית חרושת קטן ליצור מרצפות בשכונת תל-ארזה בירושלים. ב-1935 החל בהקמת בית חרושת נוסף גדול – בו הועסקו כ-120 פועלים – במפרץ חיפה, בית חרושת אבן. הדגם האמריקאי של מפעלים בארצות הברית כבש את לבו של מנדלבליט, ובית החרושת פעל לפי דגם זה. נפתחה בו קפיטריה, למרות שהדבר לא היה אז מקובל במפעלים, והפועלים יוצגו בהנהלה. בית החרושת כלל מחלקת בלוקים ומחלקת שיש. במלחמת העצמאות עבד המפעל בשלוש משמרות וסיפק בלוקים ממולאים ששמשו לבניית קירות מגן בחיפה כנגד צליפות על האוכלוסייה היהודית. במחלקת השיש יוצר שיש מלאכותי לפי פטנט שנרשם על ידי מנדלבליט תחת השם גלומיט. בהמשך הרחיב המפעל את העיסוק בשיש המלאכותי והטבעי והעסיק כ-400 עובדים.
באותה תקופה רכש מנדלבליט שטחים רבים בירושלים וסביבתה, ובהם בבית איכסא ובליפתא, בסמוך לתל ארזה. לימים מכר חלק מהקרקעות שליד תל ארזה לחברת הבנייה של פאג"י.
חברת איטונג הישראלית בע"מ
עתה נחוץ היה מימון להקמת המפעל. מנדלבליט סבר שלבנת האיטונג תתרום לבנייה הרבה הנחוצה לנוכח גלי העלייה הצפויים עם הקמת המדינה, אך פנייתו של מנדלבליט לשרת העבודה דאז גולדה מאיר לא הניבה מימון, אף כי הובטחו לו הטבות שונות. הוא נסע לניו יורק, פנה לקהילה היהודית ואכן נמצאו מממנים מקרב הקהילה. עתה נותר לקנות מגרש מתאים להקמת המפעל. מנדלבליט בחר מגרש במושבה פרדס-חנה.
בשנת 1950 מפעל איטונג בשוודיה שלח לישראל שני מהנדסים שוודים, שהשתכנו תקופה ממושכת במלון לב הכרמל על הר הכרמל. במשרד ברחוב כיאט 6 בעיר התחתית בחיפה החלו מנדלבליט והמהנדסים בתכנון המפעל העומד להיות מוקם. מועצת פרדס חנה, שהמפעל המוקם עתיד היה לתת פתרון לאבטלת תושביה, תרמה את חלקה בסלילת כביש, שחצה את פסי הרכבת והגיע עד לאתר המפעל. באותו זמן נערמו טונות של ציוד בנמל חיפה, ציוד שנשלח מהמפעל השוודי והועבר לאתר. מחצבה נקנתה בטנטורה. כך מפעל איטונג החל לקרום עור וגידים. ב- 1952 כבר עמד המפעל על תילו והחל בראשית תפקודו.
שלהי חייו
מנדלבליט לא שקט על שמריו ואף פנה לתחומים אחרים – לא רק בתחום אבני הבנייה – ותכנן להקים מפעלים נוספים. כך יצר קשר עם חברת "דנו" הדנית, שהמפעל שלה בקופנהגן התמחה בהפיכת זבל לדשן. הוא קיבל גם ממנה זיכיון להקמת מפעל דשן בישראל. הוא תכנן גם להקים מפעל ליצור אדנים לפסי הרכבת, אולם פטירתו ב-1953 קטעה את התוכניות האלה.
מנדלבליט נפטר ב-4 בספטמבר 1953 ונקבר בחיפה.
לאחר פטירתו של מנדלבליט, המפעלים עברו לידי מנהלים חדשים. בית החרושת למרצפות בירושלים נמכר, ובית חרושת אבן עבר לידי סולל בונה ובכך הוסיף את תחום השיש לתעשיית המחצבות של אבן וסיד. מפעל איטונג, לאחר כמה שנות שפל התאושש, הלך ופרח ומימש את חזונו של מנדלבליט, חזון "האבן הנושמת", האבן שמתאימה לבנייה בישראל עד היום. בכך היה מנדלבליט ממניחי התשתית ליוזמה הפרטית במפעלים בקנה מידה לאומי לפי הדגם הקפיטליסטי הליברלי.
פעילות ציבורית
בצד פעילותו התעשייתית יצחק מנדלבליט עסק גם בפעילות ציבורית. הוא היה פעיל מרכזי בהתאחדות בעלי התעשייה, שייצג את התעשיינים שהחלו לפעול בארץ ישראל בשנות העשרים והשלושים.
באותו זמן נוסדה מפלגת הציונים הכלליים ומנדלבליט היה אחד מפעיליה המרכזיים. בתחום הכלכלי והתעשייתי הוא תמך בקפיטליזם ליברלי וביוזמה פרטית. אולם בתחום המדיני היה מנדלבליט יוני, הוא תמך בהגנה והתנגד לרוויזיוניסטים. במהלך מלחמת העצמאות נתמנה מנדלבליט ליו"ר וועדת המצב בחיפה, שטיפלה בהקמת מנגנון שירותים לציבור בעיר במהלך המלחמה.
שטראשון
שׂטראשון הוא שם משפחה יהודי.
הקלאסיקו הגרמני
דר קלאסיקר (בגרמנית: Der Klassiker), הידוע בפשטות בתור "הקלאסיקו הגרמני", הוא השם שניתן למשחק הכדורגל בין בורוסיה דורטמונד ובאיירן מינכן, אשר מאז הקמת הבונדסליגה ב-1963, הם שניים ממועדוני הכדורגל המוצלחים ביותר בכדורגל הגרמני, לאחר שזכו יחד ב-21 מתוך 25 אליפויות הבונדסליגה. שתי הקבוצות נאבקו ראש בראש על אליפות הבונדסליגה מאז תחילת העשור השני של המאה העשרים ואחת ונפגשו ביניהן בגמר ליגת האלופות 2013.
עם זאת, אופי היריבות ביניהן הועמד לאחרונה בספק, כאשר רבים מערערים על כך שזהו "הקלאסיקו הגרמני" בשל ההיסטוריה הקצרה יחסית של המפגשים ביניהן, בניגוד להיסטוריה הארוכה של משחקי דרבי רבים אחרים בכדורגל הגרמני, כמו היריבות בין דורטמונד לשאלקה 04 ומשחקי דרבי בהשתתפות באיירן מינכן כמו הדרבי הבווארי והדרבי של מינכן.
נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית
נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית (באנגלית: Chief Justice of the United States מילולית: השופט הראשי של ארצות הברית) הוא האדם העומד בראש מערכת בתי המשפט הפדרליים של ארצות הברית (הרשות השופטת של הממשל הפדרלי האמריקאי). הנשיא הוא אחד מתשעת השופטים בבית המשפט העליון של ארצות הברית, והאחרים הם השופטים העמיתים של בית המשפט. באנגלית ידוע השם, בתרגום מילולי, "זקן השופטים של ארצות הברית", והיה קרוא מ-1789 ועד 1866 כ"נשיא בית המשפט העליון" (Chief Justice of the Supreme Court).
נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית הוא הקצין המשפטי הבכיר ביותר במדינה, ופועל כמנהל הבכיר ביותר של בתי המשפט הפדרליים. הנשיא מנהל את הליכי בית המשפט העליון ומנהל את הדיונים בעל-פה המתנהלים תחת בית המשפט. כאשר בית המשפט מעניק דעה בפסק דין, הנשיא, אם נמצא בעמדת הרוב, מחליט מי רושם את עמדת בית המשפט. כאשר מתרחש משפט הדחה של נשיא ארצות הברית מכהן, מנהל נשיא בית המשפט העליון את המשפט בסנאט.
משנת 2005 מכהן ג'ון רוברטס כנשיא בית המשפט העליון.
קייק
קייק (באנגלית: CAKE) היא להקת רוק אלטרנטיבי אמריקאית. חבריה הם הסולן ג'ון מקריי, החצוצרן וינס דיפיורה, הגיטריסט זאן מקרדי, הבסיסט גייב נלסון והמתופף פאולו באלדי. הלהקה מתאפיינת בסגנון ווקאלי מונוטוני ותכנים סרקסטיים, סולואי חצוצרה, והשפעות מוזיקליות מגוונות, כולל מוזיקת קאנטרי, מריאצ'י, רוק, פאנק, מוזיקת עם איראנית, והיפ הופ.
רקע
Prolonging the Magic, האלבום השלישי של הלהקה, יצא ב-1998 והגיע לסטטוס פלטינה. האלבום הרביעי, Comfort Eagle, יצא כעבור שלוש שנים, ב-2001, הראשון מטעם קולומביה רקורדס. אלבום זה כולל את הסינגל  "Short Skirt/Long Jacket", אשר הגיע למספר 7 במצעד הרוק המודרני. הלהקה המשיכה להופיע, ובשנת 2004 הוציאה את Pressure Chief, האלבום השני והאחרון אצל קולומביה. הלהקה הקימה לייבל משלה, Upbeat Records, והוציאה ב-2011 את Showroom of Compassion, אשר הפך לאלבומם הראשון לצאת מיד בראש מצעד האלבומים של בילבורד.
זפולה
זפולה (באיטלקית: ביחיד: zeppola; ברבים: zeppole) המכונה גם פירטלה (באיטלקית: frittelle) ובסרדיניה זיפולה (באיטלקית: zippole; בסרדו: tzípulas - טזיפולס).
הוא מאפה בצק איטלקי - המורכב מכדור בצק המטוגן בטיגון עמוק; על פי רוב קוטרו של כדור הבצק 10 סנטימטרים. הדונאט / טִגנִית בדרך כלל מצופה בציפוי אבקת סוכר, ולעיתים ממולאת בפודינג או ג'לי או קרם קנולי או בתערובת של חמאה ודבש.
נהוג לאכול מאכל זה ביום סן ג'וזפה (יומו של הקדוש הנוצרי יוסף הקדוש - 19 במרץ).
היסטוריה
מאכל זה יודע במטבח האיטלקי, במיוחד במטבח הערים רומא ונאפולי, אולם הוא מוגש גם בסיציליה, סרדיניה, באי מלטה, ובקהילות איטלקיות בקנדה ובארצות הברית.
ברומא ובסיציליה המאכל נקרא Bignè di San Giuseppe - עוגת סן ג'וזפה, ובסיציליה גם "הסנפירים של סן ז'וזפה".
במהלך החג נמכרות העוגות ברחובות, וניתנות כמתנות.
בקרב יהודי רומא
יהודי רומא נהגו לאכול את הזפולה בגטו של רומא בחתונות, או לתת אותם כמתנה לחתן ולכלה.
גרסאות נוספות
במלטה נאכל זפולה מלוח והממולא לעיתים באנצ'ובי.
קרל ראל
קרל ראל (בגרמנית: Carl Rahl; 13 באוגוסט 1812 – 9 ביולי 1865) היה צייר אוסטרי.
קורות חייו
ראל נולד בווינה לקרל היינריך ראל (1779–1843), חרט. הוא למד באקדמיה לאמנויות יפות בווינה וזכה בפרס בגיל 19. משם נסע למינכן, שטוטגרט, הונגריה ובשנת 1836 לאיטליה. הוא נשאר באיטליה בין השנים 1836 עד 1843, שם למד במיוחד בבתי הספר האמנותיים הוונציאניים והרומאים.
סגנונו של ראל, במיוחד השקפותיו על צבע ופרספקטיבה, התגבשו במידה רבה במהלך שנותיו ברומא. הוא חזר לאחר 1843 לווינה למשך שנתיים, ואז ניהל חיי נודד במשך חמש השנים הבאות, נסע דרך הולשטיין, פריז, רומא, קופנהגן ומינכן, והתפרנס כצייר פורטרטים.
בשנת 1850 הוא מונה לפרופסור באקדמיה לאמנויות יפות בווינה, אך מסיבות פוליטיות פוטר עד מהרה מהתפקיד. לאחר מכן פתח בית ספר פרטי לאמנות, שהתרחב במהירות לסטודיו שהפיק ציורים בקנה מידה מונומנטלי וזכה להצלחה ניכרת. בין תלמידיו הבולטים היו אדוארד ביטרליך, אוגוסט אייזנמנגר, יוזף מתאוס אייגנר, קרולי לוטס, כריסטיאן גריפנקרל, גוסטב גאליה.
יצירתו
ראל הוזמן על ידי הפילנתרופ היווני סימון סינאס לצייר מספר עבודות לחזית ולמבוא הכנסייה היוונית בווינה, שנבנה אז על ידי האדריכל הנאו-קלאסי הדני-אוסטרי תאופיל הנסן. בנוסף הזמין סינאס ארבעה ציורים המתארים את גיבורי מלחמת העצמאות היוונית, וארבעה ציורים נוספים לקישוט מקום מגוריו.
ראל עיטר את ארמון טודסקו עם ייצוגים מהמיתולוגיה היוונית. בשנת 1864 הוא צייר מספר דמויות אלגוריות בחדר המדרגות של המחזיאון. בתקופה זו הוא צייר גם כמה ציורי קיר בווילה של גמונדן, וקומפוזיציה לאולם אירועים של טירת אולדנבורג ומחזור מסיפור הארגונאוטים.
כמו כן, הוא צייר בבניין האקדמיה באתונה, שתוכנן על ידי תיאופיל הנסן בשנת 1859 ובוצע על ידי ארנסט זילר (הושלם בשנת 1885), וציורים באכסדרה של הבניין המרכזי של האוניברסיטה הלאומית באתונה, שתוכנן על ידי כריסטיאן הנסן (אחיו של תיאופיל הנסן). הציור המרכזי מציג את מייסד האוניברסיטה, מלך אוטו הראשון מיוון, מוקף במוזות; בפרסקו השמאלי נראה פרומתאוס מוריד אש מהר אולימפוס.
בשנותיו המאוחרות הוא צייר ציורי נוף לבניין האופרה החדשה (Neue Oper), שנמשכו לאחר מותו על ידי תלמידיו. הוא תכנן את המסך הראשי בווינה, ששימש בהופעות של אופרות טרגיות. העיצוב הושלם לאחר מותו על ידי תלמידו כריסטיאן גריפנקר, וצויר על ידי אדוארד ביטרליך.
פארק ראש ציפור
פארק הצפרות ראש ציפור הוא חלק מהפארק גני יהושע (פארק הירקון) שבתל אביב, במפגש הנחלים איילון וירקון. הפארק משתרע על פני כ-32 דונם של עצים, שטחים ירוקים ונחלים. ממבט-על השטח מזכיר בצורתו ראש ציפור ומכאן שמו, נוסף על כך שהוא מהווה מרכז צפרות.
היסטוריה
הפארק הוקם ב 2017 במטרה לחזק את המגוון הביולוגי וליצור מרחב המחבר בין הטבע לעיר. הקמת הפארק היא פרי שיתוף פעולה של קק״ל, עיריית תל אביב-יפו, חברת גני יהושע והחברה להגנת הטבע וניהולו מתבצע על ידי חברת גני יהושע וקק"ל.
הפארק כולל מגוון בתי גידול המהווים מוקד משיכה לעופות מים, ציפורי שיר ובעלי חיים נוספים, הנהנים מפעילות יזומה לשמירת הצמחייה וליצירת מרחב מוגן עבורם.
במקום נעשה שיקום אקולוגי לקרקעות חמרה ולבתי גידול לחים. הוא משמש כתחנת מעבר לציפורים נודדות, כחלק מרשת אתרי הצפרות של כנפי קק"ל בישראל, הפרושים מאגמון החולה שבצפון ועד פארק הצפרות באילת שבדרום.
הפארק פתוח בכל ימות השבוע בשעות האור, הכניסה חינם.
הפארק הושק בשנת 2014 ונמסר לאחריות תחזוקה של חברת גני יהושע באפריל 2017. עלות הקמתו נאמדה בכ-17 מיליון ש"ח, אשר מומנו בין היתר על ידי ידידי קק"ל באוסטרליה ובצרפת.
בשנות ה-20 של המאה ה-21 נבנה כל שנה סכר זמני הסוכר את נחל איילון ומאפשר את ביצוע העבודות להקמת המסילה הרביעית באיילון.
החי והצומח
עד כה נצפו כ-150 מינים של עופות שונים שחלקן נודדות, זוחלים כמו: צבים, לטאות כמו זיקית מובהקת, נחשים כמו זעמן שחור, צפע מצוי דו-חיים כמו: צפרדע נחלים וקרפדה ירוקה ומהיונקים ישנם: קיפוד מצוי, תן זהוב, ומכרסמים כמו חולד ועכברים. בפארק גם עשרות חרקים ביניהם: פרפרים, דבורים, שפיריות, שפריריות, חיפושיות ועוד.
בפארק צומחים גם עצי פרי כמו: תאנה, רימון, תות, חרוב ועוד) וגם צמחי מים.
אין שום אלטרנטיבה
"אין שום אלטרנטיבה" (באנגלית: There is no alternative, ובראשי תיבות: TINA) הייתה סיסמה אשר שימשה לעיתים קרובות את ראש ממשלת בריטניה השמרנית מרגרט תאצ'ר.
הביטוי נועד להדגיש את טענתה של תאצ'ר כי כלכלת השוק היא המערכת היחידה שעובדת, ומכיוון שאין שום דרך כלכלית ברת קיימא אחרת הדיון על כך הסתיים. אחד ממבקריה, אשר התנגד לשיטה כלכלית זו, אפיין את משמעות הביטוי כ"קפיטליזם גלובלי, כלומר שווקים חופשיים וסחר חופשי היו הדרכים הטובות ביותר לבנות עושר, להפיץ שירותים ולפתח את כלכלת החברה. חוסר הפיקוח הוא מעולה, אם לא אלוהי". לעומת זאת, תאצ'ר תיארה את תמיכתה בשווקים כתוצאה מטיעון מוסרי בסיסי יותר- היא טענה כי המוסר האנושי חייב להתבסס על בחירתו חופשית.
ב-2013, ראש הממשלה השמרן דייוויד קמרון החיה את הביטוי, זאת כשציין ביחס לתוכנית הצנע כי.
ריימונד ויליאמס
ריימונד הנרי ויליאמס (באנגלית: Raymond Henry Williams; 31 באוגוסט 1921 - 26 בינואר 1988) היה מלומד וולשי, סופר ומבקר. הוא היה דמות משפיעה בשמאל החדש ובתרבות הרחבה יותר. כתביו על פוליטיקה, תרבות, תקשורת המונים וספרות מהווים תרומה משמעותית לביקורת המרקסיסטית על התרבות האומנות. כ-750,000 עותקים של ספריו נמכרו במהדורותיהם הבריטיות לבד, וישנם תרגומים רבים זמינים. עבודתו הניחה את התשתיות לנושא לימודי התרבות ולגישת המטריאליזם התרבותי.
ילדות ונעורים
ויליאמס נולד בכפר לאנפיהנגל קרקורני (Llanfihangel Crucorney), ליד אברגאווני, ויילס, בנו של פועל מסילת ברזל במקום בו נטו פועלים אלו להצביע עבור מפלגת הלייבור, בעוד החקלאים תושבי המקום הצביעו בעיקר עבור המפלגה הבריטית הליברלית. הוא למד בבית הספר על-שם המלך הנרי השמיני באברגאווני. שנות נעוריו חסו בצל עליית הנאציזם ואיום המלחמה. כשהיה בן 14 פרצה מלחמת האזרחים בספרד והוא עקב בדריכות אחר האירועים עקב חברותו במועדון הספרים השמאלניים, מוסד המשויך לצידה השמאלי של המפה הפוליטית.
בזמן זה הוא היה תומך של חבר הלאומים, הוא היה נוכח במפגש צעירים שארגן חבר הלאומים בז'נבה ב-1937. בדרכו חזרה, קבוצתו ביקרה בפריז שם הוא קנה עותק של המניפסט הקומוניסטי וקרא את כתביו של קרל מרקס לראשונה בחייו.
השכלה אקדמית
ויליאמס רכש את השכלתו האקדמית בקולג' טריניטי של קיימברידג', שם הוא הצטרף לשורות המפלגה הקומוניסטית הבריטית. שם, הוטלה עליו בצוותא עם אריק הובסבאום המטלה לכתוב עבור המפלגה הקומוניסטית חוברת בנושא מלחמת החורף. בספרו "פוליטיקה ומכתבים" הוא מספר כי הם קיבלו את המשימה בזכות יכולתם לכתוב מהר באמצעות חומרי היסטוריים שסופקו עבורם למרות שהם לא שלטו היטב בנושא הנ"ל. באותו הזמן, ממשלת בריטניה תמכה בלהט בפינלנד במלחמתה בברית המועצות, למרות שהיו שקועים במלחמה נגד גרמניה הנאצית.
מלחמת העולם השנייה
ויליאמס קטע את לימודיו כדי לשרת במלחמת העולם השנייה. בחורף 1940 הוא התגייס לצבא הבריטי, אך נשאר בקיימברידג' כדי לעשות את הבחינות ביוני 1941. באותו החודש בו פלשה גרמניה לברית המועצות. גיוס לצבא היה מנוגד לאג'נדה של המפלגה הקומוניסטית באותו הזמן. לפי דבריו של ויליאמס, חברותו במפלגה הקומוניסטית הופסקה מבלי שהוא עצמו התפטר ממנה מעולם.
כשוויליאמס הצטרף לצבא הוא סופח לאחת מיחידות הקשר של הצבא הבריטי, ציוות שהיה אופייני לסטודנטים. הוא עבר אימון ראשוני בתקשורת צבאית, אך אז סופח ליחידת הארטילריה. הוא שירת על תקן קצין בחטיבת הנ"ט של הצבא הבריטי במהלך השנים 1941-1945. הוא נשלח לקרבות הראשוניים בפלישה לנורמנדי. הוא פיקד על יחידה בת ארבעה טנקים ואיבד את הקשר עם שניים מהם במהלך הקרבות עם הואפן אס אס, ומעולם לא גילה מה עלה בגורלם.
לימודים מתקדמים
הוא קיבל את תואר המאסטר בקולג' טריניטי ב-1946, ואז עבד כמורה באוניברסיטת אוקספורד במשך מספר שנים. ב-1951 הוא נקרא לשרת במערך המילואים במלחמת קוריאה, אך הוא סירב לעשות כן ונרשם כסרבן מטעמי מצפון.
פרסומים מוקדמים
ויליאמס עשה לעצמו שם באמצעות ספרו "תרבות וחברה" שיצא לאור ב-1958 וזכה להצלחה מיידית. בעקבותיו ראה אור ב-1961 ספרו "המהפכה הארוכה". כתביו של ויליאמס התחבבו על ידי השמאל החדש וזכו להכרה רחבה. ויליאמס נודע גם כמבקר סיפורת עבור עיתון הגרדיאן של מנצ'סטר.
קריירה אקדמית
תודות לספריו הוזמן ויליאמס לחזור לקיימברידג' ב-1961, ולבסוף נעשה שם לפרופסור לדרמה (1974-1983). כמו כן, ב-1973 התמנה לפרופסור מבקר של מדע המדינה באוניברסיטת סטנפורד, ניסיון שעשה בו שימוש בספרו אשר רלוונטי גם בימינו "טלוויזיה: צורה טכנולוגית ותרבותית" (1974).בתור סוציאליסט מובהק הוא התעניין עמוקות בקשר שבין שפה, ספרות וחברה, ופרסם ספרים ומאמרים רבים בנוגע לנושאים הללו. אחד מספריו החשובים ביותר הוא "המדינה והעיר" (1973), בו מתערבבים פרקים אודות ספרות עם פרקים אודות היסטוריה חברתית. ספרו "מרקסיזם וספרות" (1977) מיועד בעיקר עבור מומחים, אך ויליאמס שוטח בו את משנתו בנוגע ללימודי התרבות, אשר אותם הוא מכנה לימודי חומריות. ספר זה היה במובן מסוים תגובה לסטרוקטורליזם בלימודי ספרות והלחץ על ויליאמס לבטא באופן תאורטי יותר את עמדתו נגד ביקורתיות שהייתה מרקסיסטית הומנית, המבוססת על השערותיו הבלתי מאוששות על ניסיון חיים. הוא עושה שימוש ברעיונותיו של אנטוניו גראמשי, למרות שהספר מאפיין מאוד את דמותו של ויליאמס עצמו.
הגישה החברתית
ויליאמס נחשב לאחד מאבות הגישה החברתית במחקר התקשורת. באחד ממאמריו הידועים אשר נכתב בשנות השבעים ורלוונטי גם בימינו אנו, תוקף ויליאמס את ההנחה שהטכנולוגיות כגון הטלוויזיה והרדיו הן אלו שעיצבו את החברה. לטענתו, ההנחה הזאת אינה מבוססת על ניסויים אמפיריים. לדעתו, החברה היא זו שמשפיעה על ההתפתחויות הטכנולוגיות ולא להפך. קודם ישנו צורך כלשהו ואז בהתאם אליו מתפתחת טכנולוגיה המתאימה. לצורך דוגמה הוא מזכיר את טכנולוגיית הראינוע שהייתה קיימת כבר בשנת 1826, אך הסרט הראשון שהוקרן היה ב-1898. הסיבה לכך היא משום שאף אחד לא ראה בכך פוטנציאל כלכלי. כמו כן, טכנולוגיית הטלוויזיה פותחה כבר בשנות השלושים אך מלחמת העולם השנייה גרמה לעיכוב בחדירת הטכנולוגיה אל החברה.
מחלוקות
עמדתו של ויליאמס כלפי כותבים אחרים אודות תרבות וחברה עשויה להפתיע קוראים רבים. לדוגמה, בספרו הקצר אודות ג'ורג' אורוול, הוא מבקר את האחרון בחריפות, וזאת למרות שרבים סבורים שיש הרבה מן המשותף בין השניים. ויליאמס ביקר גם את כתביו של מרשל מקלוהן על טכנולוגיה וחברה.
סופיה אמליה מבראונשווייג-לינבורג
סופיה אמליה מבראונשווייג-לינבורג (בגרמנית: Sophie Amalie von Braunschweig-Calenberg; 24 במרץ 1628 – 20 בפברואר 1685), הייתה בתו של גאורג, דוכס בראונשווייג-לינבורג ואשתו של פרדריק השלישי, מלך דנמרק.
ביוגרפיה
סופיה אמליה נולדה ב-24 במרץ 1628 בהרצברג על ההארץ, לגאורג, דוכס בראונשווייג-לינבורג ולאנה אלאונורה מהסן-דרמשטדט, בתם של לודוויג החמישי, רוזן הסן-דרמשטדט ומגדלנה מברנדנבורג.
בשנת 1640 התארסה סופיה אמליה עם פרדריק, נסיך דנמרק, וב-1 באוקטובר 1643 התחתנו השניים בגליקסבורג. בתחילה התגוררו הזוג בברמן, אולם בעקבות המלחמה בין דנמרק לשוודיה עברו השניים לפלנסבורג. בשנת 1647 מת כריסטיאן, הנסיך-הנבחר של דנמרק, אחיו של פרדריק, ופרדריק נבחר ליורש העצר. בשנת 1648 מת חמיה כריסטיאן הרביעי, מלך דנמרק, ובעלה עלה לשלטון במקומו כפרדריק השלישי, מלך דנמרק.
סופיה אמליה אהבה ציד ומופעי תיאטרון, ובזבזה על כך הון עתק, למרות מצבה הכלכלי הקשה של הממלכה. סופיה אמליה דאגה לסלק מחצר המלוכה את אחיותיו למחצה של בעלה, ובשנת 1651 גיסיה קורפיץ אולפלדט וחניבעל ססטד גורשו מהממלכה. בעקבות המלחמה הצפונית הקטנה עם שוודיה, וההגנה הנחושה על קופנהגן, הצליחו סופיה אמליה ופרדריק לשנות את השלטון למונרכיה אבסולוטית. בשנת 1663 שלחה סופיה אמליה את גיסתה לאונורה כריסטינה אולפלדט לכלא והחרימה את רכושה, בטענה שקיימה יחסי מין עם משרתיה.
בשנת 1670 מת בעלה פרדריק השלישי, מלך דנמרק, ובנה כריסטיאן החמישי, מלך דנמרק עלה לשלטון במקומו. בתחילה פעלה סופיה אמליה כיועצת המדינית של בנה, אולם בהמשך איבדה במקצת את מעמדה, בין השאר עקב סכסוך עם כלתה שרלוטה אמליה מהסן-קאסל, ובעקבות כך פרשה לארמון אמליאנבורג, שם התגוררה עד מותה ב-20 בפברואר 1685.
משפחתה
ב-1 באוקטובר 1643 התחתנה סופיה אמליה עם פרדריק השלישי, מלך דנמרק, ממנו היו לה 8 ילדים:
המחרשה והכוכבים
המחרשה והכוכבים (באנגלית: The Plough and the Stars), הוא מחזה פרי עטו של הסופר האירי שון או'קייסי.
אודות הצגת הבכורה
הצגת הבכורה של המחזה התקיימה ב-8 בפברואר 1926 והועלתה בתיאטרון אבי, בדבלין, עיר הולדתו של הסופר.
זהו המחזה השלישי ב"טרילוגית דבלין" – השניים האחרים הם "צילו של אקדחן" (1923) ו"יונו והטווס" (1924).
"המחרשה והכוכבים" לא מצא חן בעיני חלק מהקהל. ביום הרביעי שבו הוצג היו התפרעויות בסימן מחאה. כמה מהשחקנים סירבו לדקלם כמה שורות על מין ועל הדת שנתפסו על ידיהם כמעליבות. הסיבה העיקרית להתפרעות הייתה ככל הנראה היחס הביקורתי כלפי המורדים והופעתה של זונה.
מבקרי תיאטרון כמו ליאם פלהרטי, המשורר אוסטן קלראק ופ.ר. היגינס תקפו את המחזה בעיתונים. או'קייסי סבר שעשו זאת במיוחד כדי לנגח בויליאם בטלר ייטס, שייסד וניהל את התיאטרון.
תקציר העלילה
המערכה הראשונה והשנייה מתרחשות בנובמבר 1915. המערכה השלישית והרביעית מתרחשות בשבוע הפסחא של 1916. בין המערכה השלישית והמערכה הרביעית מפרידים כמה ימים.
מערכה שנייה
המערכה הייתה במקור מחזה בן מערכה אחת, שנקרא בשם "המיית היונים" (The Cooing of Doves).
המערכה מתרחשת במסבאה. בחוץ נערכת אספה פוליטית. מעת לעת אדם שלא נוקבים בשמו נשמע נואם לקהל. דבריו לקוחים מנאומים וכתבים שונים של הסופר והפעיל הפוליטי האירי פטריק פירס. רוזי רדמונד – יצאנית, מתלוננת בפני המוזג שהאסיפה מזיקה לעסקים. פיטר פלין, פלותר גוד והבחור נכנסים במרווחי זמן ושותים אלכוהול. בסי ברג'ס וגברת גוגן נכנסות אף הן למסבאה ופורץ ביניהן ויכוח. לאחר שהן עוזבות, הבחור מעליב את רוזי, מה שמוביל לעימות בינו לבין פלותר שנחלץ להגנתה.
ג'ק קליתרו, לויטננט לאנגון וקפטן ברנאן נכנסים למסבאה במדים, כשהם נושאים את דגל המחרשה והכוכבים בטריקולור בצבעי ירוק, לבן וכתום. הם מתרגשים לשמע הנאומים עד כדי כך, שהם נכונים להיאסר להיפצע או להיהרג עבור אירלנד. הם שותים במהירות, עוזבים את המקום, כדי להתייצב ביחידותיהם. פלותר עוזב עם רוזי.
מערכה שלישית
המערכה השלישית מתרחשת ברחוב שמחוץ לביתה של משפחת קליתרו, בזמן שבוע הפסחא של 1916. בסי שמחה לאיד מתבוסתה הממשמשת ובאה של המורדים. דמויות שונות בוזזות חנויות בדבלין. ברנאן וג'ק מגיעים וג'ק מתעלם מתחינתה של אשתו נורה לעזוב את הקרבות.
מערכה רביעית
המערכה מתרחשת בחדרה של בסי ברג'ס כעבור מספר ימים. מולסר, בתה של גברת גוגן הולכת לעולמה כתוצאה מ שחפת. בנה של נורה נולד מת, היא מתגעגעת לבעלה, מאבדת קשר עם המציאות, שכובה במיטתה, הוזה ובסי מטפלת בה. ברנאן מגיע ומספר שג'ק קליתרו נהרג במהלך הקרב. שני חיילים בריטים מלווים אנשים הבייתה, אזרחים נחשדים בסיוע למורדים. נורה ניגשת לחלון, קוראת לג'ק, בעוד בסי דוחפת אותה מהחלון כדי להגן עליה מהצלפים ונורית בטעות.
עיבודים
המחזה עובד לסרט קולנוע בבימויו של הבמאי האמריקאי ג'ון פורד, שיצא לאקרנים ב-1936. בסרט כיכבו ברברה סטנוויק ופרסטון פוסטר.
אלי זיגמייסטר השתמש במחזה כבסיס לאופרה על אותו נושא, אותו הלחין בשנות השישים. הצגת הבכורה של האופרה התקיימה ב Symphony Space באוקטובר 1979 בNew York Lyric Opera.
ההצגה בתיאטרון המקצועי הישראלי
1. תיאטרון האהל, הצגת בכורה: 5 בספטמבר 1962
ראובן איילנד
ראובן איילנד (1923 – 2004) היה מנכ"ל משרד החקלאות, מנכ"ל ויושב ראש אגרקסקו.
ביוגרפיה
איילנד גדל בסומבטהיי שבהונגריה. הוא עלה לארץ ישראל לבדו ב-1940, באוניית המעפילים ליברטאד. האונייה נתפסה על ידי הבריטים ואיילנד הושם במחנה המעצר בעתלית במשך 11 חודשים. הוא התנדב לצבא הבריטי ושירת בפלוגת מובילי המים 405 שפעלה בצפון אפריקה. לאחר המלחמה התחתן עם זהבה, בת מושב כפר הס, והתיישב במקום.
הוא היה פעיל בתנועת המושבים ובמרכז החקלאי. ב-1962 מונה לסמנכ"ל משרד החקלאות. ב-1967 יצא לשליחות בוונצואלה כרכז הסיוע החקלאי הישראלי בדרום-אמריקה. ב-1970 מונה למנכ"ל תנובה-אקספורט. ביוני 1974 מונה למנכ"ל משרד החקלאות תחת שר החקלאות אהרן אוזן. הוא סיים את תפקידו לאחר כינון ממשלת ישראל השמונה עשרה וכניסתו של אריאל שרון לתפקיד השר. שימש יו"ר המועצה לשיווק פרי הדר ויו"ר בפועל של אגרקסקו. בשנים 1979–1981 כיהן כמנכ"ל אגרקסקו.
בשנים 1986–1989 כיהן כיו"ר אגקרסקו, כיו"ר מועצת ההדרים וכיו"ר חברת התעופה ק.א.ל.. כמו כן כיהן כמנכ"ל חברת תל"ם, תנועה לתיעוש המושבים.
הפנומנולוגיה של הרוח
הפנומנולוגיה של הרוח (בגרמנית: Phänomenologie des Geistes) הוא כותר אחד מחיבוריו הנודעים של גאורג וילהלם פרידריך הגל, פילוסוף גרמני אשר פעל במאות ה-18-ה-19. הספר ראה אור בשנת 1807.
כמו בחיבוריו האחרים, כגון "מבוא לתולדות-הפילוסופיה", גם ב"הפנומנולוגיה של הרוח" הציג הגל את תפיסתו על הפילוסופיה: כי יצירתה, תכניה והשיטה העצמית שלה קשורים בקשר הדוק לתקופה ולזמן שבו נוצרה. המושג הפילוסופי מתפתח בתוך הקשר היסטורי מסוים, פוליטי, כלכלי וחברתי. הגל סבר כי הפילוסופיה נוצרת ב"רוח הזמן" (גרמנית: Zeitgeist, צַיִיטְגַיִיסְט). המושגים הפילוסופיים, לדעתו, התפתחו בהתאמה להתפתחותה של התרבות האנושית בכללה.
הצעותיו של הגל ב"הפנומנולוגיה של הרוח" ניכרות במשנתם על הוגים שונים וזרמי מחשבה ממחצית המאה ה-19 כגון של קרל מרקס והמרקסיזם, סרן קירקגור והאקזיסטנציאליזם.
הדיאלקטיקה של האדון והעבד
הדיאלקטיקה של האדון והעבד הוא רעיון מתודולוגי שעומד בבסיס השיטה ההגליאנית, ומטרתו לחשוף את הדרך שבה תודעה יודעת את עצמה (תודעה עצמית, במונחיו של הגל) כשלב בדרך לחירות הסופית של התודעה. הרעיון עצמו מופיע באופנים דומים גם בכתביו המוקדמים של הגל, שם האדנות והעבדות מתוארים באופן מופשט יותר כשני מרכיבים מנוגדים בתודעה. לעומת זאת, בפרק מתוך ה"פנומנולוגיה של הרוח" הנושא את השם "עצמאותה ואי-עצמאותה של התודעה העצמית; אדנות ועבדות", הדיאלקטיקה של האדון והעבד מקבלת צורה מוחשית במפגש בין דמותו של האדון לדמותו של העבד:
דיאלקטיקה, במובן ההגליאני, היא אופן ההתפתחות של דבר מתוך עצמו, דרך הניגודים שבו, לכדי צורתו הסופית. כך, הדיאלקטיקה של האדון והעבד היא אופן ההתפתחות של התודעה מתוך עצמה לתודעה עצמית, בדרך לצורתה הסופית, הרוח. הגל טוען שהצורך הבסיסי ביותר בתודעה העצמית הוא באובייקטיבציה של עצמה, כלומר לתפוס עצמה, על ידי עצמה, כאובייקט. התודעה מסוגלת לתפוס את עצמה כאובייקט רק דרך הכרה בתודעה אחרת כסובייקט שהיא האובייקט שלו. אופן חשיבה זה מוביל למסקנה שהתודעה העצמית כרוכה במה שהוא קורא לו ההכרה ההדדית, הכרה בזולת כסובייקט. כלומר שתודעה עצמית אפשרית רק בהקשר חברתי. הגל מתאר את המפגש בין אדם לזולתו (מפגש בין שתי תודעות) כמאבק לחיים ולמוות שמטרתו ההכרה של הזולת באנושיות של האדם. לטענתו, המאבק הוא הכרחי על מנת להוכיח את עצמאותה של התודעה מזולתה. לא ברור מהכתוב האם תיאור מאבק זה הוא בגדר מטאפורה לדינמיקה שבין התודעות או התייחסות למאבק ממשי בין שני אנשים. תוצאות המאבק מובילות לכינונן של שתי הדמויות, האדון והעבד, כאשר דווקא העבד, על פי הגל, הוא הקרוב יותר לחירות מהאדון שכבול לשיעבוד. העבד שהתנסה במוות, חווה את עצמו דרך האדון כאובייקט ולכן יכול לדעת את עצמו ולחוות עצמו כתודעה עצמאית, לעומת האדון שמוצא עצמו תלוי בעבד ובלתי עצמאי.
הפרק זכה למגוון פרשנויות והיה בסיס לרעיונות שונים מאוד זה מזה, כשהבולט מביניהם הוא המרקסיזם של קרל מרקס. עם הפרשנים הבולטים של הפרק ושל הגל בפרט, נמנה גם את אלכסנדר קוז'ב אשר לו מיוחסת ההתעניינות המחודשת בהגל במאה ה-20.
הר אג (אנטארקטיקה)
הר אג או הר אג' (באנגלית: Mount Ege) הוא הר ברכס נפטון, בהרי פנסקולה, בארץ המלכה אליזבת שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם בין רכס ברקוויסט, לבין רכס דרורי.