cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סמל טריסטן דה קונה
מתחת לסמל מופיע מוטו האיים - "באמנותנו כוחנו" (Our faith is our strength).
הסמל מופיע על גבי דגל טריסטן דה קונה שהוא יוניון ג'ק שעליו הסמל, וכן בדגל מושל האיים.
סמל איי טרקס וקייקוס
סמל איי טרקס וקייקוס הוענק לאיים בשנת 1965.
טרסבה (אוקראינה)
טרסבה (באוקראינית: Тересва) היא עיירה, אשר נמצאת בקצה הדרומי המערבי של אוקראינה.
היישוב הוקם במחצית הראשונה של המאה ה-14. בעבר היה בתחום האימפריה האוסטרו-הונגרית ולאחר פירוקה נכלל בצ'כוסלובקיה. לאחר מלחמת העולם השנייה, עברה לשליטת ברית המועצות וכיום היא שטח השייך לאוקראינה. נמצאת באזור מרמורוש, חבל ארץ הררי באזור מזרח הונגריה. כיום טרסבה, נמצאת סמוך לגבול הסלובקי והרומני. לפני מלחמת העולם השנייה, חיו בה הונגרים, אוקראינים, גרמנים ויהודים יחד. בשנת 2020 7,585 תושבים רשומים בעיירה.
יהודי טרסבה
הרישומים הראשונים של יהודים בטרסבה מגיעים משנת 1768. בשנת 1921, ידוע על 768 יהודים וב-1941 תחת שלטון צ'כוסלובקיה מספרם עלה ל-983 יהודים. היהודים היו קהילה מעורבת, חלקם הלכו לבתי ספר עממיים יחד עם האוכלוסייה הנוצרית ואילו אחרים הקפידו להשתתף בתלמוד תורה. מקורות הפרנסה של הקהילה היו מגוונים, ידוע על יהודים שהיו בעלים של טחנות רוח ובתי מלאכה. בנוסף, היו תנועות נוער ציוניות ושל אגודת ישראל. ב-1939 עם תחילת מלחמת העולם השנייה, הונגריה כבשה את העיירה. ההונגרים החלו עם גזירות כנגד היהודים ואספו גברים צעירים לפלוגות עבודה בשנת 1941. רובם נשלחו לחזית המזרחית, חלקם נספו בשל עבודות כפייה קשות והתעללות של חיילים הונגרים. באוגוסט 1941, נשלחו כמה עשרות משפחות של יהודים לאזור פולין, ככל הידוע הם נרצחו שם על ידי הגרמנים.
באמצע מאי חוסלה העיירה היהודית, היהודים שנותרו במקום נשלחו ברכבת לאושוויץ בירקנאו. נשלחו מאות יהודים למחנה, מעטים חזרו. ביד ושם כתובות 723 שמות של קורבנות העיירה.
פובוס (מיתולוגיה)
פובוס (ביוונית עתיקה: Φόβος) במיתולוגיה היוונית הוא אל הפחד והבעתה, בנם של ארס, אל המלחמה, ואפרודיטה, אלת האהבה. הוא ואחיו דימוס, אל הטרור והאימה, הם מלווים צמודים של אביהם בצאתו לקרב ולמלחמה, ותפקידם לזרוע אימה בלב האנשים. מקבילו הרומאי של פובוס מכונה טימור או טימורוס.
פולחן
כוהניו של פובוס נהגו להקריב עבורו קורבנות אדם, ומרכז פולחנו היה בספרטה. במיתוס "שבעה נגד תבאי", שבעת הלוחמים שוחטים שור על מגן ארד ונשבעים בשמו של פובוס. קיקנוס, בנו הנוסף של ארס, הקים עבורו מקדש יווני.
תיאורים
במיתוסים השונים, הרקולס ואגממנון נשאו מגנים עם פרצופו של פובוס. הסיודוס תיאר את פרצופו של פובוס במגן של הרקולס כ"דמות המביטה לאחור בעלת עיניים שזהרו באש. פיו היה מלא שיניים בשורה לבנה, מפחידה ומרתיעה". פובוס מתואר לעיתים כבעל ראש אריה או כאריה, כמו שכתב פאוסניאס.
אילו היו לך כנפיים
אילו היו לך כנפיים (באנגלית: If You Had Wings) היה מתקן שפעל בין ה-5 ביוני 1972 ועד ה-1 ביוני 1987 בארץ המחר של פארק השעשועים ממלכת הקסם בדיסניוורלד שבפלורידה. המתקן פעל בחסות חברת התעופה איסטרן. מתקן זה הביא את המבקרים בו לאתרי היעד של טיסות חברת איסטרן ובהם מקסיקו סיטי, ריו דה ז'ניירו, איי הבהאמס וניו אורלינס.
בתקופה בה מרבית המתקנים בפארק דרשו כרטיסים בתשלום מראש (התשלום היה לפי מספר הכרטיסים וסוגי הכרטיסים), היה מתקן זה בחינם לכל המבקרים.
המתקן היה מעין מתקן אפל המבוסס על שיטת אומנימובר והעביר את המבקרים דרך סדרת חדרים. תחילה חוו המבקרים מעין "המראה" על יד עליה מתונה כאשר על קירות החדר מוקנים ציפורים עפות (בעיקר שחפים) ומטוסים, ובהמשך עברו המבקרים דרך סדרת חדרים בהם הקרינו סצנות שונות של יעדי התיירות - סצנות בהם מראים דייגים, עושי כובעי קש, רקדני לימבו ולהקות מוזיקליות האופייניות לאתרי התיירות. המנגינה שהושמעה ברקע הייתה שיר הנושא בו שולבה סיסמת חברת התעופה: "אילו היו לך כנפים, יכולת לעשות דברים רבים, יכולת להרחיב את עולמך, אילו היו לך כנפים". המוזיקה נועדה (בלא הצלחה) להסתיר את קולות מקרני הסרטים ומקרני השקופיות.
האולם הפופולרי במתקן היה "אולם המהירות" - אולם אליפטי מוארך בו הוקרנו על הקירות (באמצעות מקרן 70 מ"מ) 360° של סרט המציג מבט סביב ממטוס ממריא, רכבת, אדם הגולש על מגלשי מים, רכיבה מהירה על אופנוע, נסיעה ברחפת, וחוזר חלילה. החדר המוארך יצר אשליה של נסיעה במהירות גבוהה, וזאת על אף שמהירות הנסיעה בפועל של המתקן הייתה איטית ביותר, דבר שאיפשר אשליה של זמן נסיעה ארוך מאוד במהירות גבוהה (אף שאיכות הסרטים נמוכה מהמתקנים הרגילים של דיסני המציגים סרטי 360°).
על אף שהמתקן פעל זמן רב, לא היה פופולרי ביותר, וסגירתו לא הביאה למחאה ציבורית. בשנת 1987 ביטלה איסטרן את חסותה, והמתקן נסגר ב-1 ביוני 1987. חברת וולט דיסני הסירה את כל האזכורים של חברת איסטרן שבמתקן ופתחה אותו מחדש בשם אילו יכולת לעוף ב-6 ביוני 1987. כחלק מהשיפוץ והסרת אזכורי איסטרן שונה שיר הנושא של המתקן, דבר שהוביל לירידה נוספת בפופולריות שלו, והוא נסגר סופית ב-4 בינואר 1989.
בעקבות סגירה זו חברת התעופה דלתא הטילה חסותה על המתקן, ושמו שונה למעוף החלום של דלתא. במסגרת מתקן זה הוחלפו כל הסצנות והמסיקה במתקן. חסות זו הופסקה ביוני 1996, ובעקבות הסרת החסות חברת וולט דיסני הוציאה את כל אזכורי דלתא מהמתקן וקראה לו העלייה לאוויר של דיסני (Disney's Take Flight). מתקן זה נסגר בינואר 1998, והוחלף במתקן משגרי החלל של באז שנות אור.
פרודיה על מתקן זה הופיעה בפרק של הסדרה משפחת סימפסון שבו מבקרת המשפחה ב"מרכז אפקוט" ("EFCOT Center") - פרודיה על אפקוט, ונמכרת למשפחה "קולה בחסות חברת איסטרן".
המכרז האולימפי 2032
בבחירת המארחת לאולימפיאדת קיץ 2032 נבחרה בריזבן באוסטרליה, כמארחת הצפויה, שהוסמכה רשמית על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי יומיים לפני אולימפיאדת טוקיו ב־21 ביולי 2021 בטוקיו, יפן.
אלימות מינית בישראל
אלימות מינית בישראל היא התייחסות לתופעה אלימות מינית בהקשר של החברה הישראלית. הנתונים על היקף האלימות המינית בישראל דומים לאלו המתקיימים במדינות מערביות אחרות, אך תפיסת המאפיינים והגורמים לה עשוי להשתנות בין קבוצות ומגזרים שונים המרכיבים את החברה הישראלית. אופן הטיפול בתופעה עשוי להשתנות גם הוא, בהתאם לאופי ואורח החיים של כל קבוצה ומגזר.
המכרז האולימפי 2032
בריזבן
בעקבות ההצלחה במשחקי חבר העמים ב-2018 בגולד קוסט, באוסטרליה, אמר נשיא הוועד האולימפי האוסטרלי (AOC) ג'ון קואטס כי הוא תומך בתוקף בהצעה של קווינסלנד לאולימפיאדת הקיץ 2032. דו"ח ההיתכנות משנת 2019 מציין כי 80% מהמקומות הדרושים להצעה כזו כבר קיימים ברחבי קווינסלנד, כאשר 20% מהמקומות צפויים להיבנות לפני 2032 בהתאם לצרכים מקומיים. המסמך מציע כי בבריזבן יהיו 21 אולמות לתחרויות, בגולד קוסט ובסאנשיין קוסט יהיו חמישה אולמות, כאשר שבעת המקומות הנותרים יהיו בדרום מזרח קווינסלנד. ראש עיריית בריזבן, גרהם קווירק, שם דגש על הצורך להפוך את המשחקים ליעילים באמצעות שימוש חוזר במתקנים קיימים ושימוש באירוע כזרז לתשתיות וליצירת מקומות עבודה. מחקר היתכנות שהתפרסם צפה כי יהיה צורך בכספים פרדליים בסך 900 מיליון דולר אוסטרלי בכדי לסייע לארח את המשחקים האולימפיים והפאראלימפיים בשנת 2032. ב-1 ביולי 2019 הודיע ראש ממשלת אוסטרליה סקוט מוריסון כי הממשלה הפדרלית תתמוך רשמית בהצעה האולימפית בקווינסלנד ואמרה כי הממשלה "תהיה שם בכל צעד ושעל בדרך". ב־24 בפברואר 2021 נבחרה בריזבן על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי. לעיר מועמדת מועדפת לאירוח אולימפיאדת 2032. ב־10 ביוני 2021 דווח כי בריזבן אמורה לקבל את הזכויות לארח את המשחקים האולימפיים עד 21 ביולי 2021, מה שבסופו של דבר כן קרה. היא הפכה לעיר המארחת הראשונה שזכתה בהצעה ברוב מוחלט של 72 תומכים 5 מתנגדים ו-3 נמנעים. דבר שלא קרה מאז אולימפיאדת לוס אנג'לס ב-1984.
אלימות מינית בישראל
המשפט בישראל עוסק באלימות מינית בשני חוקים:
המכרז האולימפי 2032
ערים נוספות שהציעו את מועמדותן
אלו ערים שהתמודדו על אולימפיאדת הקיץ 2032 שלא התקדמו לאישור דירקטוריון הוועד האולימפי הבינלאומי. כל אחת מהן לקחה חלק בדיאלוג ממוקד עם הוועד האולימפי הבינלאומי והוועד האולימפי של מדינותיהן:
אלימות מינית בישראל
שכיחות
לתופעת האלימות המינית ישנם מאפיינים ייחודיים, אשר מקשים על הקורבנות לדבר או לדווח על עצם קיום הפגיעה. בין מאפיינים אלו ניתן למנות את אופי המעשים – המתקיימים לרוב בין שני אנשים, ללא עדים, ולא מותירים מאחוריהם סימנים ברורים שיוכלו לשמש בבוא העת כראיות משפטיות, ואת העובדה כי רבות מהפגיעות המיניות מתרחשות בתוך מערכת יחסים של קרבה או תלות (משפחה, ידידות, עבודה), ולכן הגילוי יכול לפגוע באופן משמעותי במרקמי חיים רבים. בנוסף לקשיים אלו, הנובעים מנסיבות אובייקטיביות, קיימים קשיים סובייקטיביים המקשים על דיווח הפגיעה, כגון בלבול רגשי ביחס לפגיעה (האם הייתה באונס, או ברצון), נפגעות ונפגעים מאלימות מינית עשויים לסבול גם מסטיגמה חברתית או דימוי עצמי נמוך, אשר גורם להפניית אצבע מאשימה המטילה את האחריות למעשי האלימות על הצד הנפגע במקום על הפוגע. בישראל – כמו בעולם כולו – קיים תת-דיווח ניכר על עבירות מין והטרדה מינית, וקשה לאמוד את ההיקף המדויק של התופעה בפועל.
המכרז האולימפי 2032
חבל הרוהר
מדינת נורדריין-וסטפאליה בגרמניה חשפה תוכנית לארח את משחקי 2032 ב-13 ערים. שמרכיבות את חבל הרוהר. המטרופולין הגדול בגרמניה ובין הגדולים באירופה עם 11 מיליון תושבים. הערים שהופיעו היו דיסלדורף, דורטמונד, קלן, בון, אאכן, דיסבורג, אסן, גלזנקירכן, קרפלד, לברקוזן, מנשנגלדבך, אוברהאוזן ורקלינגהאוזן. מעל 90% מהמתקנים הנדרשים כבר קיימים, כולל 16 אצטדיונים עם קיבולת של יותר מ-30,000 מושבים, וגם 24 אולמות ספורט גדולים. זו גם הפעם הראשונה שבה הצעה כוללת מספר כה גדול של ערים. שלוש מהערים הללו (דורטמונד, קלן וגלזנקירכן) אירחו כבר את מונדיאל 2006. בדומה לאולימפיאדות קודמות שנערכו בגרמניה, תחרויות השיט יתקיימו בקיל כ-400 קילומטרים צפונית לחבל, ו-80 קילומטרים צפונית להמבורג שהייתה גם בהצעה של המבורג לאירוח המשחקים ב-2024. הצעה ממנה פרשה. הבעיה עם ההצעה זה שאין בחבל אצטדיוני אתלטיקה בגודל מספק. היו גם הצעות להרחבת אצטדיונים זמנית לעד 50,000 צופים, שיפורקו לאחר המשחקים או צמצומם בהתאם לצרכים המקומיים. האפשרות הפוטנציאלית היחידה היא הרחבתו של אצטדיון ריין אנרגי, האצטדיון הביתי של פ.צ. קלן, מ־50,000 ל-73,000 מושבים, מה שמקנה לו מספיק קיבולת לתחרויות האתלטיקה. ניתן להשיג זאת באמצעות פלטפורמת כיסוי זמנית של יציע תחתון לעד 40,000 איש, בדומה להתרחבות המושבים בהאמפדן פארק במשחקי חבר העמים 2014 בגלאזגו. ללא קשר למקום האתלטיקה הנבחר, המקום הסביר לטקסים בדומה לריו 2016 בו גם מגרש האתלטיקה לא שימש לטקסים נשאר אצטדיון הכדורגל זיגנאל אידונה פארק בדורטמונד עם 65,000 מושבים.
אלימות מינית בישראל
שכיחות
על פי נתוני איגוד מרכזי הסיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית, כ-47,901 פניות התקבלו במרכזי הסיוע בשנת 2016. עוד עולה מהנתונים, כי רק 13.7% מהפונות והפונים למרכזי הסיוע גם הגישו תלונה במשטרה. מחקר של אריאל פינקלשטיין משנת 2022 הראה כי נכון לסוף שנת 2020 היו 5,466 מטופלים במחלקות הרווחה ברשויות המקומיות בעקבות פגיעה מינית שעברו, מרביתם בגילאי 18-3.
המכרז האולימפי 2032
מדריד
ב־17 ביוני 2019 הודיע אז ראש עיריית מדריד כי יבדוק הצעה למשחקי 2032. שיהיו כ-40 שנים לאחר אולימפיאדת 1992 שהתקיימה בברצלונה ו-50 שנה למונדיאל 1982. זה יהיה גם אירוע הספורט המלכותי הראשון שעבורו הן מדריד והן ברצלונה יהיו ערים מארחות. במדריד אין מקומות לספורט ימי או ולודרום, וגם לא אצטדיון אתלטיקה קבוע גדול. המרכז הימי מההצעות 2012, 2016 ו-2020 עבר שיפור. את תחרויות האתלטיקה ניתן לקיים באצטדיון ונדה מטרופוליטנו עם הסבה.
אלימות מינית בישראל
שכיחות
לפי מחקר של ארגון הבריאות העולמי בערך אחת מכל שלוש נשים (35%) חוותה אלימות מינית. מדד האלימות הלאומי שפרסם המשרד לביטחון פנים בשנת 2014 העריך את היקף האלימות המינית בישראל בכ-84 אלף נשים נפגעות בשנה, רק 6% מהמקרים מדווחים למשטרה. לפי מדד זה, שיעור עבירות האלימות המינית בישראל גבוה בממוצע של כ-10% מהשיעור הממוצע במדינות החברות בארגון המדינות המפותחות (OECD).
המכרז האולימפי 2032
אחמדאבאד
במהלך פגישה עם נשיא הוועד האולימפי הבינלאומי, תומאס באך, נשיא הוועד האולימפי ההודי, נרינדר בטרה, הביע את התעניינותה של הודו לארח את אולימפיאדת הקיץ 2032. בתגובה אמר באך כי הודו יכולה לארח את האירוע אך המליץ להמתין עד שמתחיל הליך ההתמחרות. מתחם ספורט בן 230 דונם באחמדאבאד, נמצא נכון ל-2021 בבנייה, מתחם שעשוי לארח את המשחקים האולימפיים. עלות המתחם היא 630 מיליון דולר אמריקאי.
אלימות מינית בישראל
שכיחות
מחקר משנת 2009 של ד"ר אביגיל מור שבוצע במכללת תל חי בדק נערות ונשים ישראליות צעירות בגילי 16–28. המחקר מצא כי 21% נאנסו, 33% חוו התנהגות מינית כפויה, 60% חוו נגיעות מיניות בלתי רצויות וכ-87% סבלו מהטרדה מינית מילולית – נתונים התואמים את נתוני שכיחות עבירות המין בעולם המערבי.
בסקר בשם "מדד הביטחון של נשים" שערכו שש עמותות פמיניסטיות ב-2012 והתבסס על ראיונות עם 800 נשים ממגוון קבוצות באוכלוסייה – מזרחיות, אשכנזיות, ילידות ברית המועצות לשעבר וערביות אזרחיות ישראל, נמצא כי 14% מאוכלוסיית הנשים היהודיות דיווחו כי הותקפו מינית (פיזית) לפני שמלאו להן 16 שנים. 67% מהיהודיות ו-79% מהערביות דיווחו כי הן חיות בחרדה מתמדת מפני תקיפה מינית.
המכרז האולימפי 2032
הצעות נוספות
הצעות נוספות ניתנו על ידי דוחה, וג'קרטה. על סמך ניסיון שלהן באירוח אירועים בינלאומיים גדולים.
אלימות מינית בישראל
שכיחות בקרב תלמידי בית ספר
ב-2016 יצא דו"ח מחקר למשרד החינוך בשם: "אלימות כלפי ילדים ובני נוער בישראל: בין שכיחות לדיווח", אשר כלל סקר לאומי רחב-היקף, ונערך על ידי פרופ' רחל לב-ויזל ופרופ' צבי איזיקוביץ. הסקר כלל כ-12,000 תלמידי בית ספר יסודי ובו נמצא כי 17.7% מהילדות והילדים היהודים שהשתתפו במחקר (תלמידי החינוך הממלכתי והממלכתי-דתי) דיווחו כי חוו פגיעה מינית, וכך 23.2% מהילדות והילדים בחינוך הערבי. עוד עולה כי שיעור הבנות שנפגעו עומד על 18.3%, ושיעור הבנים שנפגעו כמעט זהה: 16.9%. גם שכיחות זאת קרובה מאוד לסטטיסטיקה המקובלת בעולם בנוגע לפגיעה בגיל הילדוּת. מתוך הילדים שדיווחו על פגיעה מינית, 42% דיווחו על פגיעה מינית שכללה מגע פיזי.
לגבי זהות הפוגע - נמצא כי אבות ואימהות פוגעים מינית בשיעורים דומים, כאשר ההתפלגות היא שב- 22.1% מהמקרים האב הוא הפוגע, וב-18.6% מהמקרים האם היא הפוגעת. ופוגעים יותר בבנים מאשר בבנות. (ע' 52, לוח 12)
משתנים דמוגרפיים
עד היום לא נערך בישראל מחקר מקיף על שכיחות מקרי האלימות המינית במגזרים הפנים-יהודיים. מחקרו של אריאל פינקלשטיין משנת 2022 בחן את המטופלים בשירותי הרווחה בעקבות פגיעה מינית והראה כי על כל 1,000 תלמידים במערכת החינוך הממלכתית-דתית ישנם 2.39 תלמידים המטופלים בעקבות פגיעה מינית, לעומת 1.98 בחינוך החרדי ו-1.04 בחינוך הממלכתי היהודי. המחקר הצביע על כך שבקרב אוכלוסיות דתיות ישנו שיעור גבוה יותר באופן יחסי של תלמידים בנים המטופלים בגין פגיעה מינית בשירותי הרווחה: בקרב תלמידי ותלמידות החינוך הממלכתי (גילאי 18-3) המטופלים בעקבות פגיעה מינית, הבנים מהווים פחות משליש (31%), בעוד שבחינוך הממלכתי-דתי הבנים מהווים כמעט מחצית מהמטופלים בעקבות פגיעה מינית (48%) ובחינוך החרדי הבנים מהווים למעלה ממחצית מהמטופלים בעקבות פגיעה מינית (53%).
על פי כתבה על מחקר משנת 2009 בו השתתפו 150 נשים, השכיחות של מקרי האלימות המינית במגזר הדתי ובמגזר החרדי זהה לשכיחות בחברה החילונית. עם זאת, רוב הנשים הדתיות שחוו פגיעה מינית לא הגישו תלונה ואף לא סיפרו על כך לאף אחד.
מחקר משנת 2009 של ד"ר אביגיל מור, שבוצע במכללת תל חי, קבע כי לא נמצא כל קשר בין פגיעה מינית לסגנון הלבוש. נשים שנפלו קורבן לאלימות מינית לא נטו להתלבש באופן חושפני יותר מנשים שלא נפגעו. לפי המחקר של מור, 18% מהנשים שלא מתלבשות חשוף אולצו לקיים יחסי מין בכפייה, לעומת 24% מהנשים שהעידו שהן מתלבשות באופן חשוף. 36% מהנשים שלא מתלבשות חשוף העידו שסבלו מהתנהגות מינית כפויה, לעומת 34% מהנשים שהעידו על לבוש חשוף. 64% מהנשים שלא מתלבשות חשוף העידו שסבלו מנגיעות מיניות בלתי רצויות, לעומת 60% מהנשים שהעידו על לבוש חשוף. 88% מהנשים בשתי הקבוצות העידו שסבלו מהערות מיניות בלתי רצויות.
לפי איזיקוביץ ולב-ויזל, שעמדו בראש דו"ח המחקר המקיף ביותר שבוצע בישראל על פגיעה מינית ובילדות ובילדים בגילאי בית ספר יסודי, לא נמצא קשר בין דירוג סוציו-אקונומי, מדד פריפריאלי והמצב התעסוקתי של ההורים לסיכוי של הבת או הבן להיפגע מינית. עם זאת, במאמרם מ-2013 צוין כי "באופן מעניין, השכלה אקדמית של אחד ההורים מעלה את הסיכוי לקורבנות מינית פי 1.3".
נתוני מרכזי הסיוע
90% מהפניות למרכזי הסיוע עוסקות בפגיעה בילדות או נשים, ו-10% בפגיעות בגברים. 60% מהפניות התקבלו בגין פגיעה בילדות או בנעורים, ו-40% בגין פגיעה בבגרות. 76% מהגברים שפונים נפגעו כקטינים (רובם מתחת לגיל 12).
ב-98% מהפניות למרכזי הסיוע דווח כי התוקף הוא גבר, ורק ב-2% דווח על תוקפת אישה. קרוב לשליש מהפניות (29%) התקבלו בגין פגיעה מידי בן משפחה, כאשר בקרב מי שנפגעו בילדות המספר עומד על 72%. קרוב לרבע מהפניות (23%) עסקו בפגיעה מידי ידיד או מכר, 15% בפגיעה מידי בן זוג נוכחי, בן זוג לשעבר או דייט. רק 8% מהפגיעות בוצעו בידי אדם זר.
היסטוריית חקיקה
בשנת 1977 נחקק בישראל חוק העונשין, התשל"ז-1977, אשר החליף את פקודת החוק הפלילי שניסח המנדט הבריטי בארץ ישראל. עבירות המין נדונו תחת שער ה' בפרק י' בחוק (פגיעות בגוף), אשר הוגדר כ"עבירות נגד המוסר". בשנת 1988 חוקקה הכנסת את תיקון 22 לחוק העונשין, במסגרתו נערכו שינויים נרחבים בסעיפים העוסקים בעבירות מין. בנוסף, שונה שם השער מ"עבירות נגד המוסר" ל"עבירות מין".
עבירת אינוס
על פי שיטת המשפט האנגלי, עליה התבסס החוק, כפיית יחסי מין על אישה במסגרת נישואים אינה יכולה להיחשב כאונס, שכן בעצם הסכמתה לחוזה הנישואין האישה "מוסרת עצמה" לבעלה, ואינה יכולה לחזור בה. לכן, סעיפים 345 ו-346 בנוסח המקורי של החוק, אשר הגדירו את עבירת האינוס ואת עבירת האינוס במרמה, נפתחו במילים: "הבועל אישה, שאינה אשתו, בניגוד לרצונה". שמונה חודשים לאחר מכן פרסמה הכנסת "תיקון טעויות" לנוסח זה, לפיו המילים "שאינה אשתו" יוחלפו במילים "שלא כדין", אך המשמעות עמדה בעינה.
על-פי נוסח זה, עבירת האינוס דרשה הוכחה כי המעשה נעשה נגד רצונה של הקורבן, "תוך שימוש בכוח או באיימו עליה במוות או בחבלת גוף קשה, או כשהיא בחוסר הכרה או במצב המונע את התנגדותה". כלומר, כדי להביא להרשעה באונס היה על הקורבן להוכיח כי המעשה בוצע באלימות וכי התנגדה באופן פעיל.
בשנת 1980 פסק בית המשפט העליון כי יחסי מין במסגרת נישואים של בני זוג יהודים גם היא בגדר אונס, שכן הלכות החוק האנגלי, המתירות על הבעל לכפות יחסי מין על אשתו, אינן עומדות בקנה אחד עם הדין העברי. פסק דין זה אשרר את פסק הדין שהתקבל בבית המשפט המחוזי בעניינו של משה כהן, אשר הורשע באונס אשתו תוך שימוש באלימות. עם זאת, על כהן נגזרו רק שנה וחצי מאסר, בשל מה שכונה "הנסיבות המיוחדות" של המקרה.
בשנת 1988, במסגרת תיקון 22 לחוק העונשין, פורסם נוסח חדש לסעיף 345 העוסק בעבירת האינוס, במסגרתו הורחבו הנסיבות בהן מוגדר מעשה כאינוס. בעוד הנוסח המוקדם של החוק התנה את קיום העבירה בעצם התנגדותה של האישה לקיום יחסי מין, נוסח התיקון התמקד בהסכמתה החופשית למעשים. במסגרת התיקון הוגדרו נסיבות מחמירות לביצוע העבירה: איום בנשק, גרימת חבלה או היריון, התעללות ואונס קבוצתי. בנוסף, הושמט לחלוטין הפטור מאחריות פלילית על אונס במסגרת נישואים, ועונש המאסר על העבירה הוגדל: מ-14 שנים, בנוסח מ-1977, ל-16 שנים או 20 שנים על אינוס בנסיבות מחמירות.
בשנת 1993, בעקבות פרשת האונס בשמרת, פסק בית המשפט העליון כי קיום מגע מיני בלא שהתקבלה הסכמה מפורשת או במשתמע - הוא אונס. בנוסף, מבהיר פסק הדין כי עברה המיני של הנפגעת אינו יכול להוות הצדקה למעשים אלו.
בשנת 2007, פסק בית המשפט העליון כי גם מצב בו בני זוג החלו לקיים יחסי מין בהסכמה, ותוך כדי כך דרש אחד מהם לחדול, והשני לא נענה לדרישתו, גם הוא אונס.
אכיפה
ב-16% מהתיקים שבהם טיפלה הפרקליטות הוחלט להגיש כתב אישום, בעוד 84% מהתיקים נסגרו ללא הגשת כתב אישום (נכון לשנת 2016; מכיוון שהטיפול בתיקים נמשך לעיתים קרובות מעבר לשנה קלנדרית אחת, חישוב האחוזים נגזר מתוך התיקים שבהם התקבלה החלטה באותה השנה).
בתיקים פליליים של עבירות מין, כ-83% מהתיקים נסגרו ללא הגשת כתב אישום. בתיקי הטרדה מינית, שיעור סגירת התיקים הגיע לכ-92% מכלל התיקים שלגביהם התקבלה החלטה.
עילת הסגירה ב-70% מהתיקים שנסגרו היא חוסר בראיות.
מבין התיקים שעברו הליך שיפוטי, 77% הסתיימו בהרשעה ו-6% בזיכוי. השאר הסתיימו בסטטוס "אחר".
ארגונים ומוסדות סיוע לנפגעי אלימות מינית
בישראל פועלים ארגוני תמיכה רבים לנפגעי אלימות מינית, כמוקדי חירום ולסיוע ממושך יותר, ובהם: החל מ-27 ביולי 2012, שיחות טלפון אל מוקדי סיוע אלה הן ללא תשלום.
בנוסף ניתן להסתייע בארגוני תמיכה נפשית כלליים, ובהם:
סחר בנשים בישראל
סחר בנשים בישראל מתקיים במטרה להעסיקן בזנות. על פי רוב מתבצע הסחר בנשים שאינן אזרחיות ישראל, ושהובאו בהונאה לישראל. סחר הנשים בישראל הוא חלק ממגמה עולמית רחבה יותר של סחר למטרות זנות, שבו נשים מגויסות, לרוב במרמה ובמקרים רבים תוך אלימות קשה, לעבודה בזנות.
הסחר בנשים בישראל במתכונת של הסתננות דרך גבול מצרים התקיים מראשית שנות ה-90 של המאה ה-20. תופעת הסחר בנשים החלה להיות נפוצה עקב תהליכים גלובליים, כגון התפרקות ברית המועצות, שהובילו לתוצאות כלכליות וחברתיות שהשפיעו על הביטחון הסוציאלי של מיליונים, עד לכדי איום על פרנסתם וקיומם.
על פי ההערכות, גילן הממוצע של הנשים הנסחרות למטרות זנות הוא 23, ורובן מובאות ממזרח אירופה. רק 9% מהן דיווחו כי עבדו בזנות גם לפני הגעתן לישראל. 29% דיווחו כי היו מובטלות במדינת מוצאן; ואלו שעבדו, עבדו במקצועות בעלי שכר נמוך יחסית. נשים רבות הוברחו לישראל דרך גבול ישראל-מצרים. לפחות עד הקמת הגדר כנגד מסתננים מאפריקה בישראל. דווח כי לעיתים הן נאנסו והוכו בדרך על ידי הבדואים המופקדים על ההברחה. עם כניסתן לישראל הן נמכרו לסרסורים; חלקן במכירה פומבית, חלקן במכירה פרטית יותר, וחלקן נכנסו כבר כשהן תחת בעלותו של סרסור אשר מימן את הבאתן. בישראל עומד המחיר לאישה על סך של בין 4,000 ל-10,000 דולר. לאחר מכירתן מגיע שלב העסקתן, שבו הדרכונים שלהן כבר לא ברשותן, מה שמהווה מכשול לבריחה אפשרית.
חלק ניכר מהנשים הועסקו בתנאים קשים של התנכרות, צפיפות והרעבה; הן עבדו במשך שבועות רצופים, וניתן להן יום חופש אחד בחודש במקרה הטוב. הן עבדו גם בתקופת הווסת, ובממוצע עובדות 13 שעות ביום. ענף הזנות מגלגל סכומי עתק, שמהם מקבלות הנשים עצמן שכר זעום. ישנן נשים שידווחו כי סוחרים גבו מלקוח 100 עד 600 ש"ח, כשמתוכן הן זוכות ל-20 ש"ח בלבד. אחוז לא מבוטל של נשים לא קיבלו את שכרן כלל. סוחרים וסרסורים נוקטו לא פעם בצעדים של הטלת קנסות על הנשים כשהן מבצעות "עבירה" (שעלולה להיות גם לעיסת מסטיק) בסכום מופרז של אלפי דולרים, כשעיקר מטרתם היא להימנע מתשלום לנשים או לצמצם אותו.
משנת 2006 הצטמצם במידה ניכרת מספרן של הנשים הנסחרות שהובאו לישראל. דו"ח מחלקת המדינה האמריקאית בנושא ציין את ישראל לחיוב בנושא בשנת 2012. עם זאת, בשלב זה החל הסחר להופיע שוב, אם כי באופן פחות אלים מאשר בעבר. הנשים שעסקו בזנות והובאו מחו"ל היו מבוגרות יותר, הובאו לכאן לפרקי זמן קצרים, האלימות כלפיהן היא נמוכה יותר, הן יכולות להסתובב באופן חופשי ולהרוויח סכומי כסף מסוימים.
בני נוער פוגעים מינית
ישנה גישה בקרב הגורמים המקצועיים המזהה הבדל מהותי בין בני נוער פוגעים מינית לעברייני מין בוגרים. כך, בשונה מן התפיסה הרווחת בנוגע לעברייני מין בוגרים, רואים בעבירת המין של בני נוער בעיית התנהגות המוסברת במניעים קוגניטיביים-התנהגותיים. שירות המבחן לנוער במשרד העבודה והרווחה מפעיל זה למעלה מעשור תוכנית ייחודית הנשענת על גישה זו. התוכנית כוללת התערבות קבוצתית ונועדה לסייע לנערים לשנות עיוותי חשיבה ולמנוע דפוסי התנהגות בעייתיים וביצוע עבירות מין.
מחקר חלוץ שנעשה על התוכנית מצביע על שינוי שמתרחש הן בהתייחסותם של הנערים לעבירות מין והן במיומנויות שהם רכשו במהלך ההתערבות הקבוצתית. שינוי זה מייצג אבני דרך בהשגת התוצאה הסופית של התערבות זו – הפסקת ביצוע עבירות מין. ממצאי הפיילוט המוצגים בדוח המחקר מראים כי בקרב מרבית הנערים שהשתתפו בתוכנית חלה התקדמות לעבר התוצאות המצופות מהם. חל שיפור ביכולת הנערים לזהות את הנסיבות שהובילו אותם לביצוע העבירה, הם לומדים להכיר את התנהגותם בנסיבות הללו ומפנימים מיומנויות המונעות מהם לחזור על העבירה בעתיד.
שדה אליעזר
שְׂדֵה אֱלִיעֶזֶר הוא מושב בעמק החולה השייך למועצה אזורית מבואות החרמון.
שם היישוב הוא על שמו של אליעזר (רוברט) רוטשילד, נכדו של הברון רוטשילד, אביו של אלי רוטשילד, מי שהיה סגן הנשיא של חברת פיק"א, שרכשה את אדמות המקום. על הגבעות שממערב למושב שוכנים שני אתרים ארכאולוגיים מתקופת המשנה והתלמוד - חורבת קציון וחורבת מרות, וממזרח לו שוכן תל חצור המקראי.
היסטוריה
היישוב הוקם בשנת 1952 על ידי תושבים מיסוד המעלה וקריית שמונה שאליהם הצטרפו עולים מעיראק, צ'כוסלובקיה, יוגוסלביה, פולין ורומניה. אוכלוסיית היישוב מעורבת: חילונית, מסורתית ודתית. המושב תוכנן ל-65 משפחות שלכל אחת הוקצו 34 דונם. בשדה אליעזר קיימת הרחבה של 40 יחידות.
בשנת 1960 נקלע המושב למשבר, בין השאר בשל מעילה של גזבר המושב, שנידון לשנה וחצי מאסר.
חלק מרכזי של סדרת הטלוויזיה "ג'וני ואבירי הגליל" צולם במושב.
ענפי התעסוקה המרכזיים במושב הם חקלאות ותיירות (צימרים).
רב הישוב הוא הרב עמיר כ"ץ.
הר אליעזר
ממערב למושב נמצא הר אליעזר, המתנשא לגובה של 360 מ', מדרום לפסגה נמצאת שלוחה בגובה 300מ'.
בפועל נבנו במקום עשרה מבני מגורים מפוארים בשטח גדול יותר מתנאי ההיתר, ולצידם אורווה קטנה, בניגוד לתנאי ההיתר של המקום שהתייחסו למקום כחווה חקלאית שבו תתאפשר הקמת בתי מגורים בסגנון כפרי לעובדי החווה בלבד. דו"ח מבקר המדינה התייחס למקום והגדיר את המבנים ככאלו שנבנו בניגוד לחוק. דו"ח שחיבור איש מינהל מקרקעי ישראל התייחס למקום כאל ישוב בלתי-חוקי.
אריאל שרון שהיה שר התשתיות באמצע שנות ה-90 ובעל הכרות עם יזמי המקום, הוביל לפשרה עם המנהל לפיה תשונה מטרת המקום מחווה חקלאית לבתי מגורים, תמורת תשלום דמי חכירה למנהל. ההסכם נחתם ב-1999.
בעלי המבנים במקום במהלך השנים הם אנשי עסקים אמידים ובעלי תפקידים בכירים, כדוגמת אודי אנג'ל, אפרים יונה, עמי גניגר, גדעון יניב, עמר בר לב ומשה גלילי.
נכון ל-2021, למקום אין תוכנית מתאר מקומית המגדירה את המקום כשטח לבניין בתי מגורים, ואין תוכנית מתאר המגדירה את זכויות הבניה במקום.
וירג'יניה סיטי
וירג'יניה סיטי (באנגלית: Virginia City) היא יישוב לצורכי מפקדים במדינת נבדה שבארצות הברית. היישוב נבנה באמצע המאה ה-19 כעיירת כורים, ונחשב כיום לאטרקציה תיירותית.
היסטוריה
וירג'יניה סיטי הוקמה כעיירת כורים בשנת 1859, לאחר שהתגלה באזור מרבץ עשיר של כסף שזכה לכינוי "קומסטוק לואד". היה זה מרבץ הכסף הראשון שהתגלה בארצות הברית, והוא עורר מעין "בהלה לכסף", בדומה לבהלה לזהב שהתרחשה מספר שנים לפני כן. בעקבות אלפי הכורים שנהרו למקום הגיעו גם סוחרים ויזמים, וכך הוקמה העיירה.
המאה ה-20 ואילך
בשנת 1935, בעקבות חוקים פדרליים שעוררו עניין מחודש במחיר הזהב, זכתה וירג'יניה סיטי לחיים חדשים. רחובותיה הראשיים נסללו מחדש, פאבים ומוזיאונים שופצו ושוחזרו. בשנת 1961 הוכרז אזור הכרייה של העיר כאתר היסטורי לאומי.
כיום כלכלת העיר מתבססת בעיקר על תיירות, ומושכת כ-2 מיליון תיירים מדי שנה. יש בה מבנים היסטוריים שנשתמרו או שוחזרו במטרה להעניק לתיירים אווירה של המאה ה-19, החל מאכסניות שממוקמות במבנים אותנטיים מן התקופה, המשך במוזיאונים המציגים פריטים תקופתיים ומרכזי מבקרים שמאפשרים לתיירים להתנסות בכריית כסף וכלה בפסטיבלים ואירועים שנתיים. בין האטרקציות התיירותיות בעיר: מוזיאון ה-Fourth Ward School, השוכן במבנה בית ספר בן ארבע קומות משנת 1876 ומציג את ההיסטוריה של אזור קומסטוק; מוזיאון המשטרה בו ניתן לבקר בתאי כלא אותנטיים של התקופה; כנסיות מזרמים שונים בנצרות ועוד.
וירג'יניה סיטי והתרבות האמריקאית
וירג'יניה סיטי משולבת בתרבות האמריקאית בדרכים שונות. למשל:
זאב יפת
זאב יפת (28 בספטמבר 1935 – 13 באפריל 2021) היה מו"ל וכותב מדריכי התיירות "פספורט לאירופה", עיתונאי-חוקר בשבועון "העולם הזה" ובעיתון "הארץ".
ביוגרפיה
זאב יפת למד בגימנסיה העברית רחביה, שירת בחטיבת ירושלים ולאחר תום שירותו הצבאי פנה ללימודים אקדמיים באוניברסיטה העברית בירושלים. בתקופה זו שימש כיו"ר וועדת העבודה של תלמידי האוניברסיטה מטעם תנועת החרות וכמבקר ספרים בעיתון "חרות" של מפלגת חרות.
סופר ומו"ל צעיר
בתחילת שנות ה-60, יסד את הוצאות הספרים "ספיח" ו"מוקד" וכתב את הספרים הבאים: "הסיסמה אומץ לב" (הוצאת מרכוס ירושלים), "נעליים מסומרות" (הוצאת יסוד בע"מ, תש"ך), "קורות טרימסטר אחד" (הוצאת ספיח, 1960), "טילים במדבר" (הוצאת ספיח, תשכ'א), "יש לי בן יחיד, אלוהים שמור לי עליו" (הוצאת מוקד, 1970). במסגרת "מוקד " הוציא לאור, בין היתר, את הג'יימס בונד הראשון בארץ (שהיה לרב-מכר), את "יחידת קומנדו 101" ו"צנחנים בכלא הסורי", שניהם מאת דן מרגלית (1968).
עיתונאי חוקר
בתחילת שנות ה-70 החל זאב יפת לכתוב בשבועון "העולם הזה" והפך לאחד הכותבים הבכירים של השבועון, בין חברי המערכת הבודדים שכתבותיו ותחקיריו פורסמו בלווית שמו. בהמשך היה בעל טור שבועי בשם "מבקר העולם הזה בא לביקור". במלחמת יום כיפור גויס לשירות מילואים ושהה כשמונה חודשים בחזית באיסמעיליה, על גבול מצרים. תוך כדי שירותו בתקופה זו כתב סדרת כתבות אשר תיארה את חוויות החיילים המשרתים כלוחמים במילואים.
לאורך שנות כתיבתו העיתונאית התמקד יפת במינהל לא תקין של רשויות הממשל, רמאויות ושחיתות של בכירים וגופים ציבוריים. באמצע שנות השבעים עזב יפת את שבועון "העולם הזה" וב-1976 גויס לעיתון "הארץ" על ידי העורך הראשי גרשום שוקן. ב"הארץ" המשיך יפת בעבודתו העיתונאית בחקר וחשיפת שחיתויות, כשלים, מחדלים ומנהל לא תקין במגוון נושאים, בהם: תפקוד והתנהלות מכון התקנים, רשויות עירוניות, שוק מכירת המכוניות, שוק הבשר, המצב בבית אבות, מחדלי בנייה ותכנון, ענייני פלילים. לאורך הקריירה שלו כעיתונאי חוקר התמודד יפת עם איומים ועם תביעות דיבה אשר בכולן זכה.
פסק דין 677/83 בורוכוב נגד יפת – לשון הרע פלילי
יפת חשף בסדרת כתבות, פרשיית זיוף מסמכים הקשורים למועצה לשיווק ירקות. שמואל בורוכוב, עוזר המנהל הכללי של המועצה הגיש נגד יפת קובלנה פלילית פרטית בגין לשון הרע.
חשיפה ראשונה מלאה של רשימת ה-11 במשפט לשון הרע - מוניה שפירא נגד זאב יפת והעיתון הארץ
רשימת ה-11 הייתה מסמך שהוכן בידי משטרת ישראל בשנת 1977 ובו שמות 11 אנשים שנחשדו כראשי הפשע המאורגן בישראל. למרות צו איסור הפרסום והחיסיון שהוטל על הרשימה הציג וחשף אותה זאב יפת במרץ 1978 כמוצג במשפט תביעה על לשון הרע שתבע מוניה שפירא את יפת ועיתון הארץ, אחרי שיפת פרסם כתבה ובה טען כי שפירא נמנה עם ראשי הפשע המאורגן. כיוון שהמסמך הוגדר סודי ונציג היועץ המשפטי הודיע כי הוצא צו חיסיון על ידי שר הפנים, הוצג המסמך באמצעות הנתבע עצמו, זאב יפת, ופרקליטיו, ולא באמצעות עד משטרה. בהמשך פרסם אבי ולנטין ב"הארץ" את תוכן הרשימה כחלק מסדרת כתבות שכתב בנושא הפשע המאורגן.
יו"ר וועד העיתונאים של עיתון "הארץ" - המאבק בחוזים האישיים
בשנת 1984 עם הופעת העיתון "חדשות" החל מו"ל חדשות עמוס שוקן להעדיף חתימת חוזים אישיים עם עיתונאים על פני חוזים קיבוציים. כאשר עמוס שוקן החליף את אביו, גרשום שוקן, כמו"ל "הארץ" הוא המשיך בתהליך של העברת העובדים לחוזים אישיים גם בעיתון "הארץ". זאב יפת אשר שימש מ-1983 כיו"ר וועד עיתונאי "הארץ" עמד בראש מאבק העיתונאים כנגד המהלך. עמוס שוקן פנה לבית הדין האזורי לענייני עבודה ובערכאה הראשונה פסק השופט נחתומי בעמדת ועד העיתונאים. אך בהמשך פנה עמוס שוקן לבית הדין הארצי לעבודה ובערכאה זו פסק בית המשפט לטובת הנהלת "הארץ" והחוזים האישיים היו לעובדה. בשנים 1987–1989 יפת כיהן גם כיו"ר אגודת העיתונאים בתל אביב.
ב-1990 עזב זאב יפת את העיתון.
מו"ל וסופר של סדרת מדריכי הטיולים פספורט לאירופה
ב-1990 חידש זאב יפת את פעילותו כמוציא לאור של הוצאת "מוקד" והחל לכתוב ולפרסם את סדרת מדריכי הטיולים "פספורט לאירופה". במסגרת זו פורסמו 27 כותרים.
יפת נפטר ב-13 באפריל 2021. הותיר אחריו אישה, שושנה יפת, מפיקה לשעבר בטלוויזיה החינוכית (הפיקה בין היתר את התוכניות "זהו זה!" ו"רחוב סומסום"), ושתי בנות: עדי יפת פוקס, יוצרת ובמאית ואלונה שפר, מנכ"לית במגזר הציבורי.
סקיילר אסטין
סקיילר אסטין ליפסטיין (באנגלית: Skylar Astin Lipstein; נולד ב-23 בספטמבר 1987) הוא שחקן וזמר יהודי-אמריקאי, מוכר בשל השתתפותו בסרטי "פיץ' פרפקט" ו"פיץ' פרפקט 2" ובחלק מהקאסט המקורי של המחזמר "אביב מתעורר" בברודוויי.
ביוגרפיה
סקיילר אסטין ליפסטיין נולד בעיר ניו יורק שבמדינת ניו יורק. הוא בנם של מריל ובארי ליפשטיין. הוא גדל בניו יורק, ויש לו אחות בשם בריאל, ושני אחים, מילאן וג'ייס. אסטין הוא ממוצא יהודי. הוא היה סטודנט בבית הספר לאמנויות באוניברסיטת ניו יורק, אך הוא עזב כשלוהק ל"אביב מתעורר". כשהיה בן 15 בחר סוכנו בשמו האמצעי, אסטין, כשם הבמה שלו.
קריירה
התפקיד המקצועי הראשון של אסטין היה תפקיד מינורי בהפקות המקוריות של "אביב מתעורר" כשגילם את "ג'ורג'", סטודנט שמתאהב במורה שלו לפסנתר. באותה התקופה, אסטין גם צילם את הסרט "המלט 2". הוא שר את השיר "Raped in the Face" בפסקול עם פיבי סטרול וסטיב קוגן.
בשנת 2010, אסטין לוהק לתפקיד של מארק כהן בהפקה של המחזמר "רנט" שביים ניל פטריק האריס ב"הוליווד בול". צוות השחקנים כלל את ארון טבייט וונסה הדג'נס.
בין השנים 2011 ו-2012 הופיע אסטין בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה שונות אשר ביניהן נמצאות "בנות" ו"האוס".
בשנים 2013–2015 אסטין גם כיכב בסיטקום "קומה אפס" של רשת TBS.
חיים אישיים
בשנת 2006 אסטין החל לצאת עם הזמרת לולו (אנ').
בשנת 2013 החל מערכת יחסים עם השחקנית אנה קאמפ, (אנ') ששיחקה לצידו ב"פיץ' פרפקט". בני הזוג התארסו בינואר 2016. הם התחתנו ב-10 בספטמבר 2016. ב-19 באפריל 2019 הודיעו בני הזוג כי הם מתגרשים. בסוף אוגוסט 2019 הסתיים הליך הגירושין.
ויליאם טסיו
ויליאם חוסה טסִיוֹ גוטיירס (בספרדית: William José Tesillo Gutiérrez) הוא כדורגלן קולומביאני המשחק בעמדת הבלם בקבוצת קלוב לאון ובנבחרת קולומביה.
דפורטס קינדיו
לאחר שנה אחת בלבד, החליטה קבוצת דפורטס קינדיו לרכוש אותו וטסיו תפס את מקומו בהרכב במהירות למרות גילו הצעיר. הוא הפך לאחד השחקנים הבולטים בקבוצה ובשנתיים הבאות כבר ביסס עצמו כאחד הבלמים הטובים בליגה. בקינדיו הוא שיחק ארבע שנים ואת שער הבכורה שלו כבש ב-8 במאי 2011 כאשר קינדיו ניצחה את דפורטיבו פריירה 3-4 וטסייו כבש את הגול השלישי. בסוף 2013 עזב טסיו את הקבוצה לאחר 134 הופעות.
ג'וניור ברנקייה
לאחר שביסס את שמו בליגה, הגיע השדרוג כאשר חזר לעיר הולדתו והצטרף לג'וניור המקומית. הוא הצטרף בהשאלה מקינדיו וכרגיל הצליח להרשים במהרה והפוך לאחד השחקנים הטובים והיציבים של הקבוצה. כתוצאה מכך הוחלט בג'וניור להאריך את תקופת השאלתו בשנה נוספת, עד לסוף שנת 2015. אף שהמשיך להצטיין, החליטו בג'וניור שלא לשלם לקינדיו את הסכום של סעיף השיחרור שלו.
אינדפנדיינטה סנטה פה
מי שכן הסכימה לשלם ולרכוש את טסיו הייתה אינדפנדיינטה סנטה פה, שזכתה בקופה סודאמריקנה וכתוצאה מכך איבדה את שני בלמיה המצטיינים: יירי מינה ופרנסיסקו מסה. מאחר שטסיו כבר היה מהבלמים הבולטים בליגה, הוחלט להחתימו לשלוש שנים. ב-21 בפברואר 2016 כבש את שער הבכורה במדי סנטה פה שהפסידה 1–2 לאנביגאדו ובסך הכל כבש ארבעה שערים ב-37 הופעות בשנתו הראשונה בקבוצה מבוגוטה.
נבחרת קולומביה
את הבכורה נבחרת הבוגרת הוא עשה גם כן במשחק מול ב-26 בינואר 2017, משחק אותו הפסידה קולומביה 1–2 וגם את הבכורה שלו במוקדמות מונדיאל 2018 הוא עשה במשחק מול  שהסתיים בתיקו 1-1 בברנקייה, כשנכנס בדקה ה-85 במקום פרנק פברה.
אוהד כהן
קריירה
כהן גדל במחלקת הנוער של מכבי פתח תקווה ולאחר מכן שיחק בהפועל מחנה יהודה, הפועל בית שאן, בית"ר ירושלים, הפועל פתח תקווה והפועל כפר סבא.
בשנת 2005 שיחק כהן במדי נבחרת ישראל במשחק ידידות לא רשמי מול צסק"א מוסקבה מליגת העל הרוסית. כהן זומן פעמים נוספות לסגל הנבחרת, אך לא זכה להופיע במדיה במשחק רשמי.
לאחר שחזר לקדנציה נוספת במכבי פתח תקווה, שיחק בה שנים ארוכות ושימש לעיתים קרובות כקפטן הקבוצה. לקראת חלון ההעברות של ינואר 2010 הוחלט לשחרר את כהן, והוא חתם בהפועל חיפה. ביוני 2010 חתם כהן בהפועל באר שבע, שם נקלע לעימות עם אוהדי הקבוצה.
בקיץ 2011 חתם כהן בקבוצת הפועל ראשון לציון לאחר שזו עלתה לליגת העל, אולם בסוף אותה עונה ירד כהן עם הקבוצה לליגה הלאומית. בקיץ 2012 חתם בקבוצת הפועל רעננה מהליגה הלאומית. כהן סייע לקבוצה לסיים במקום השני בטבלה ולהעפיל לליגת העל.
לקראת עונת חזר כהן לקדנציה שנייה בקבוצת הפועל כפר סבא, לאחר שירדה לליגה א'. בעונתו הראשונה בקבוצה העפיל עמה לליגה הלאומית, ובתום עונת העפיל עמה לליגת העל. ב-19 במאי 2016, בהיותו בן 41, הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
ב-25 במאי 2016 מונה למאמן השוערים בקבוצת הפועל כפר סבא.
במקביל לקריירת הכדורגל, למד כהן משפטים ובשנת 2008 הוסמך כעורך דין.
יז'י שלאג
יז׳י שלאג (בפולנית: Szeląg Jerzy, נולד בשם יז׳י שלונג; (13 בפברואר 1933 - 26 בנובמבר 2004), היה פולני שהציל יהודים במהלך מלחמת העולם השנייה בגטו ורשה והוכר כחסיד אומות העולם.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
יז׳י שלאג נולד להורים מריאנה (מריה) ופרנצסזיק (Franciszek) שלאג בוורשה בירת פולין. מגורי זרים בגטאות לא היו נפוצים במהלך מלחמת העולם השנייה, ובכדי להשתכן בגטו, ארים היו צריכים אישור מיוחד. מריאנה שלאג, אמו של יז'י, קיבלה אישור מיוחד מהרשויות הגרמניות להמשיך להתגורר בביתם שהיה בתוך גטו ורשה, ואכן משפחת שלאג המשיכה להתגורר בגטו במהלך מלחמת העולם השנייה. מכיוון שיז׳י היה נוצרי, הוא למד בבית ספר יסודי מחוץ לגטו, בחלק הארי של וורשה. במשך שלוש שנים, יז׳י הצליח להבריח לגטו ורשה מסמכים, מזון ותרופות וחילק אותם בין משפחות היהודים בגטו תוך סיכון חייו. לא פעם נתפס והוכה על ידי שומרי הגטו על מעשיו. יז׳י תואר כאדם חייכן, טוב לב ונעים הליכות. למרות הייתו ילד בן 10 קיבל מכות קשות עד כדי קבלת סימנים על הגוף שנשארו לכל החיים. לקראת סוף 1942 שאלוג יאז'י ומשפחתו הועברו אל מחוץ לגטו, אבל זה לא עצר את יאז'י ואמו מריאנה מלעזור ליהודים בגטו והיה מעביר להם, דרך חור בחומת הגטו, מזון ודברים בסיסיים אחרים. כך פעל הנער יאז'י במשך שנתיים עד דצמבר 1942, עד סגירתו של ה"גטו הקטן". יאז'י ואמו המשיכו בפעולותיהם עד פרוץ המרד הפולני בחודש אוגוסט 1944.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה, למד יז׳י כלכלה והתגורר בוורשה. בתחילת שנות ה-90, עלה לישראל ועם הגיעו ארצה, התגורר בבית גיל הזהב בקריית חיים. גם במקום זה, יז׳י דאג לזולת וזאת על ידי טיפול בקשישים דוברי פולנית שכן לא דבר עברית כלל. יז׳י היה אדם נוצרי קתולי אדוק ועקב כך נהג לסייר באופן קבוע במקומות הקדושים לנצרות ברחבי ישראל. יז׳י נהג לנסוע אחת לכמה חודשים לוורשה בכדי לפגוש את משפחתו שהתגוררה שם. באחת מנסיעות אלו, ב־2004, נפטר יז׳י. במסגרת מיזם "חסד אחרון" (מיזם משותף ל"יד ושם" ושב"כ שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב), נחקר גם סיפורו של יז'י. קברו אותר בבית העלמין בוורשה בסמוך לקבר הוריו.
הכרה והנצחה
ב-1984 העיד ניצול שואה על הסיוע של יז'י ואמו למשפחות יהודיות רבות בגטו ורשה. יז׳י ואמו מריאנה הוכרו שנה לאחר מכן כחסידי אומות העולם ב-29 באפריל 1985.
ארז פריש
ארז פריש, עיתונאי וכתב חדשות ישראלי.
בשנת 2002 החל לעבוד ברשת ה-BBC, ובמקביל החל לעבוד לראשונה בתקשורת הישראלית - ככתב ביומן חדשות החוץ של קול ישראל. לאחר מכן מונה לכתב חדשות ערוץ 10. כיום הוא מתפקד כעיתונאי מקומי בלונדון ובמקביל משדר וכותב עבור התקשורת הישראלית (גל"צ, רייטינג).
זוהר לבנסברג
זוהר לבנסברג-ירדן (נולדה ב-30 בנובמבר 1969) היא אלופת ישראל בשחייה בעבר. התמחתה בעיקר בסגנון חזה.
ביוגרפיה
לבנסברג התאמנה בקבוצת הפועל גלבוע ומשנת 1985 התאמנה בקבוצת הפועל גליל עליון בהדרכתו של חנן גלעד.
1984
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט 1984 זכתה לבנסברג במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חזה, אחרי רותם פורת מהפועל בני שמעון (1:20.43 דקות) ונוגה ויזל (1:21.61 דקות).
1985
במסגרת תחרויות השחייה של המכביה השתים-עשרה שנערכו ביולי 1985 סיימה לבנסברג במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:51.29 דקות, לאחר שלוש השחייניות האמריקאיות.
אלופת ישראל
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט אותה שנה היא זכתה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:20.89 דקות, לפני רותם פורת (1:20.92 דקות) וענת אסף מהפועל עמק הירדן (1:21.88 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:53.43 דקות, לפני נוגה ויזל ואירית אפרתי. מדליית ארד, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:38.08 דקות, אחרי נוגה ויזל (2:33.88 דקות) ועירית גלוסקינוס מהפועל ימק"א ירושלים (2:33.91 דקות).
1986
באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בנהריה בפברואר 1986 זכתה לבנסברג ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:18.59 דקות, לפני ענת אסף (1:19.32 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:47.62 דקות, לפני אירית אפרתי ממכבי תל אביב כפר המכביה (2:49.47 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:14.41 דקות, אחרי איילת שלזינגר ממכבי נהריה (2:11.34 דקות) ולפני איילת אורן בת אגודתה (2:14.76 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 1986 זכתה לבנסברג ב-4 מדליות, 3 כסף ו-1 ארד. מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:16.17 דקות, אחרי מיכל אמין (2:15.26 דקות) ולפני הדר גת (2:19.72 דקות), במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:55.45 דקות, אחרי אירית אפרתי (2:49.33 דקות) ולפני ענת אסף (2:55.53 דקות) ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:35.31 דקות, אחרי הדר קליינמן (2:32.96 דקות) ולפני אסף (2:37.22 דקות). מדליית ארד, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:19.58 דקות, אחרי אירית אפרתי (1:19.27 דקות) וענת אסף (1:19.48 דקות).
1987
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 1987 זכתה לבנסברג בשתי מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:49.97 דקות, אחרי אירית אפרתי (2:47.76 דקות) ולפני אורת בש מהפועל נהריה ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא אישי חדש של 2:34.39 דקות, אחרי אורת בש (2:33.11 דקות) ולפני איריס קומן.
1988
באליפות ישראל בשחייה שנערכה ב-1988 זכתה לבנסברג בשתי מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:19.58 דקות, אחרי אירית אפרתי (1:17.51 דקות) ולפני נעמה מישר מהפועל עמק הירדן (1:19.74 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:49.59 דקות, אחרי אירית אפרתי שקבעה שיא ישראלי חדש של 2:41.14 דקות ולפני אורת בש (2:59.70 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:15.78 דקות
חיים אישיים
ירדן מטפלת בכירה בשיאצו וטוינה ומתגוררת עם משפחתה בקורנית.
איגוד מקצועות האנימציה
איגוד מקצועות האנימציה הוא עמותה רשומה ללא מטרות רווח שפועלת במטרה לקדם את האנימציה הישראלית כתחום ייחודי בזירה המקומית והבינלאומית ואת היוצרים בה.
אודות
האיגוד מטפח את מעמד החברות והחברים בו בתחומי היצירה, ההפקה והתעסוקה במגוון מקצועות האנימציה לרבות איור, עיצוב, מושן, גיימינג וטכנולוגיות חדשות, ומחזק את הסולידריות ביניהם בקהילה.
הוא פועל מול קרנות הקולנוע והגופים הממשלתיים, תאגיד השידור הישראלי, גופי השידור המסחריים, גופי ההפקה בישראל ומפעל הפיס – להעלאת התקציבים המופנים לאנימציה בישראל. כמו כן האיגוד מספק ייעוץ משפטי, הכוונה, מסגרות סיוע לשילוב בוגרי לימודים בשוק התעסוקה, אירועים מקצועיים וסדנאות לקידום הסולידריות בין כל העוסקים באנימציה בישראל.
במישור הבינלאומי האיגוד עובד מול השגרירויות וגופי תרבות בינלאומיים כגון המכון הצרפתי והמכון הפולני. בנוסף האיגוד מייצג את חבריו באמצעות משלחות רשמיות לפסטיבל אנסי ובפסטיבל קאן ומלווה את חבריו בפנייה לקרנות וגופי שידור בינלאומיים לצורכי קופרודוקציה.
האיגוד פועל כעמותה רשומה ומורכב מוועד מנהל וממשרד (צוות שכיר). הצוות השכיר כולל מנהל, רכזת, אחראית פרויקטים, ומנהלת שיווק.
תקציב האיגוד מורכב במרביתו מדמי חבר ועומד על כ-300 אלף ש"ח לשנה (ע"פ נתוני גיידסטאר לשנת 2022). הוא נתמך על ידי משרד התרבות והספורט בכ-86 אלף ש"ח.
ועד מנהל
הוועד המנהל נושא באחריות לניהול ענייני העמותה ואמון על קבלת החלטות. הוועד מונה 10 חברים, כאשר כל חבר אחראי על תחום מקצועי אחר. הוא נפגש לדיון והצבעה אחת לחודש.
יושבי ראש לאורך השנים: ברק דרורי (2011-2018), יוסי גוון (2018–2022)
חברי ועד לאורך השנים: תמי ברנשטיין, נטע הולצר, ענת קוסטי, אוסי ולד, יוני גודמן, אורי אינקס, דריה שרבן, אופיר חסן, אפריל פטר, אורי אלונים, טל לוטן, שוקי גמליאל, דורון מאיר, ניר אביטל, דרור לזר, שי בגליטר, ניר פילוסוף, דור בן דיין, מיכל בויקו, נטע כנפי, נדב ארבל, עופר בכור, עודד אילני, אמיר מצוינים, רועי נתן צוקרמן, הילה מוטעין, אביב זיו, אלי רבינוביץ', יוני פינקלשטיין, מתן וייסברוט וטמיר אהרוני.
היסטוריה
האיגוד הוקם בשנת 2011 על ידי ברק דרורי.
בשנת 2017 החל האיגוד להתמך על ידי משרד התרבות והספורט.
הישגים
בקיץ 2022 זכה האיגוד במאבק כנגד החרגת אנימציה מהתוכנית להשקעות זרות של משרד הכלכלה. כתוצאה מכך הוסרה ההחרגה והפקות אנימציה זכאיות להטבה.
סקוושי וסטרצ'י
סקוושי וסטרצ'י הם הקמעות של האיגוד.
יחסי ג'יבוטי–הודו
יחסי ג'יבוטי-הודו הם יחסי החוץ שבין רפובליקת ג'יבוטי לבין הרפובליקה של הודו. ג'יבוטי מחזיקה שגרירות בניו דלהי וקונסוליה כללית במומבאי. מאידך, הודו מחזיקה קונסוליה בג'יבוטי.
היסטוריה
המגעים ההיסטוריים והתרבותיים בין הודו לג'יבוטי התקיימו עוד בימי הביניים. הנמל של אודליס היווה את מרכז הסחר הימי, בו ימאים הודים סחרו בתבלינים, במשי ובשנהב. הסוחרים הג'יבוטים סחרו בבשמים ותבלינים הודיים. ג'יבוטים רבים גדלו על פי תרבות מזרח אפריקה, חצי האי ערב ותת-היבשת ההודית. לאחר ביקורו של נשיא ג'יבוטי בהודו ובעקבות הבצורת הקשה במדינה, במאי 2003, הודו העניקה לג'יבוטי סיוע הומניטרי בשווי מיליון דולר, שרובו כלל חיטה, אורז ותרופות.
הקהילה ההודית המתגוררת בג'יבוטי מוערכת בכ-600 תושבים בלבד, בעוד שהקהילה ההודית העתיקה ביותר במדינה היא קהילת הסוחרים הגוג'ראטים.
הסכמים בילטרליים
ב-31 בינואר 1989, ממשלות ג'יבוטי והוד חתמו על הסכם בדבר שיתוף פעולה תרבותי. ג'יבוטי חתמה על מזכר הבנות יחד עם יועצי התקשורת של הודו ליישום הפרויקט הפאן-אפריקאי והטלרפואה. בנוסף, ב-19 במאי 2003, שתי המדינות חתמו על הסכם בדבר התעופה האזרחית והסכם לקידום ההשקעות וההגנה הדו-צדדית, הנחתם בניו דלהי.
טום הנקס
תומאס ג'פרי "טום" הנקס (באנגלית: Thomas Jeffrey "Tom" Hanks; נולד ב-9 ביולי 1956) הוא שחקן קולנוע, מפיק ובמאי אמריקאי. זוכה 2 פרסי אוסקר, 9 פרסי גלובוס הזהב, 6 פרסי אמי, פרס גילדת שחקני המסך ופרס סאטורן.
ביוגרפיה
הנקס נולד בקונקורד, קליפורניה שבארצות הברית למשפחה ממוצא אנגלי ופורטוגזי. בנם של ג'נט מרילין (לבית פרייג'ר) עובדת בית חולים ואמוס מפורד הנקס, טבח
הנקס הוא בן דוד רחוק של הנשיא אברהם לינקולן  ושל מארח הילדים פרד רוג'רס, שאותו הוא גילם. הוריו התגרשו כשהיה בן 4. שלושת ילדיהם הגדולים ביותר, סנדרה, לארי, וטום, הלכו עם אביהם, ואילו הצעיר, ג'ים (שהפך גם לשחקן וקולנוען), נשאר עם אמם ברד בלוף, קליפורניה.
בילדותו, משפחתו של הנקס עברה דירה לעתים קרובות; עד גיל 10, הוא גר ב-10 בתים שונים.
בעוד שההיסטוריה הדתית המשפחתית של הנקס הייתה קתולית ומורמונית, עיתונאית אחת אפיינה את העצמי המתבגר של הנקס כ"אוונגליסט חובב תנך" במשך כמה שנים. בבית הספר, הוא לא היה פופולרי בקרב תלמידים ומורים כאחד, מאוחר יותר אמר למגזין הרולינג סטון, "הייתי חנון, ספאז. הייתי נורא, עד כאב, ביישן נורא. באותו זמן, הייתי הבחור ש" אני צועק כיתובים מצחיקים במהלך סרטים. אבל לא הסתבכתי. תמיד הייתי ילד ממש טוב ודי אחראי." הנקס שיחק בהצגות בית ספר, כולל דרום פסיפיק, בזמן שלמד בתיכון סקייליין באוקלנד.
ניסיונו הראשון במשחק היה לאחר לימודיו באוניברסיטה, בהופעה במחזה לא מוכר.
בקולנוע
ב-1980, שיחק בסרטו הראשון, "הוא יודע שאת לבד" ("He Knows You're Alone"), כשהוא בן 24. ב-1984, זכה לפריצה הקולנועית הראשונה שלו, כשלוהק לתפקיד הראשי בסרטו של רון הווארד, "ספלאש" לצד דריל האנה, שזכה להצלחה קופתית גדולה.
ב-1986 שיחק בתפקידו הדרמטי הראשון בסרטו של משה מזרחי "אהבה גנובה", שצולם בחלקו הגדול בירושלים. בסרט הוא מגלם טייס אמריקני מתנדב בצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה, המתאהב בבחורה יהודייה ממשפחה ספרדית-ירושלמית.
ב-1988 שיחק בסרט "ביג" (שנתן זינוק גדול לקריירה שלו ופרסם אותו ברמה עולמית), עליו היה מועמד לפרס האוסקר בקטגוריית "השחקן הטוב ביותר" ועבורו גם זכה בפרס גלובוס הזהב כ-"שחקן הטוב ביותר בסרט קומדיה" ובפרס סאטורן בקטגוריית "השחקן הטוב ביותר". ב-1992, שיחק ב-"ליגה משלהן" לצד ג'ינה דייוויס ומדונה. ב-1993 שיחק בקומדיה הרומנטית "נדודי שינה בסיאטל" לצד מג ראיין.
ב-1994, שיחק בתפקיד המזוהה איתו ביותר, בסרטו של רוברט זמקיס, "פורסט גאמפ", שבו גילם בחור רפה שכל, העובר בצמתים המרכזיים של ההיסטוריה האמריקאית משנות החמישים ועד שנות התשעים. על תפקיד זה זכה לשבחי המבקרים ובפרס גלובוס הזהב בקטגוריית "השחקן הטוב ביותר בסרט דרמה" ובפרס גילדת שחקני המסך. באותה שנה הוא גם זכה בפרס האוסקר על "פורסט גאמפ" והפך לשחקן השני בתולדות האוסקר שזכה שנתיים ברציפות בפרס השחקן הטוב ביותר.
ב-1995, שיחק בסרטו של רון הווארד, "אפולו 13", לצד קווין בייקון וגארי סיניז.
בשנת 2000 שיחק בסרטו של רוברט זמקיס, "להתחיל מחדש", עליו זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסרט דרמה והיה מועמד פעם נוספת לפרס האוסקר בקטגוריית "השחקן הטוב ביותר".
ב-2002 שיחק בסרט "תפוס אותי אם תוכל" לצידם של לאונרדו דיקפריו, כריסטופר ווקן, ג'ניפר גרנר ומרטין שין, ובאותה שנה שיחק גם בסרטו של סם מנדס, "הדרך לפרדישן" לצד פול ניומן, ג'וד לאו ודניאל קרייג.
ב-2004 שיחק בסרטו של סטיבן ספילברג, "טרמינל" לצד קתרין זיטה ג'ונס, סטנלי טוצ'י וזואי סלדנה. באותה שנה שיחק גם בסרטם של האחים כהן, "לחסל את הליידי", שנכשל בקופות.
ב-2006, שיחק בסרט "צופן דה וינצ'י" לצד אודרי טוטו, איאן מקלן, ז'אן רנו ואלפרד מולינה.
ב-2007, שיחק בסרט "מלחמתו של צ'ארלי וילסון", לצד ג'וליה רוברטס ואיימי אדמס.
ב-2008 שיחק בדרמה הקומית "באק האוורד הגדול" לצד ג'ון מלקוביץ'.
ב-2009, שיחק בסרט "מלאכים ושדים" (סרט ההמשך ל-"צופן דה וינצ'י"), לצד איילת זורר ויואן מקגרגור.
ב-2011 הוא לקח על עצמו הפקה של סרט שאותו החליט לביים: "לארי קראון" לצד ג'וליה רוברטס, בו שימש גם כמפיק בפועל וגם כתסריטאי. הסרט לא הצליח בקופות וזכה לביקורות פושרות. ב-2012 שיחק בסרטם של האחיות וצ'אוסקי, "ענן אטלס" לצד האלי ברי.
ב-2013, הוא שיחק בשני סרטים; בסרטו של פול גרינגראס, "קפטן פיליפס" לצד ברקהאד עבדי ובסרטו של ג'ון לי הנקוק, "להציל את מיסטר בנקס", שם גילם את דמותו של וולט דיסני.
ב-2015, שיחק בסרטו המדובר של סטיבן ספילברג, "גשר המרגלים" לצד מארק ריילנס.
ב-2016 שיחק בסרט המתח של רון הווארד, "התופת" לצידם של פליסיטי ג'ונס, בן פוסטר, עומאר סי, ואירפאן קאן.
ב-2016 יצא סרט בכיכובו של הנקס "סאלי: נס על ההדסון" בבימויו של קלינט איסטווד. הסרט עוסק בנחיתת החירום של טיסה 1549 של יו אס איירווייז על נהר ההדסון בניו יורק. הנקס מגלם את הטייס צ׳סלי סלנברג שהנחית את המטוס לצידם של ארון אקהרט, אנה גאן ולורה ליני. באותה שנה יצא לאקרנים סרט נוסף בהשתתפותו בשם "הולוגרמה למלך".
ב-2017 שיחק בסרט "המעגל" לצידה של אמה ווטסון. בסוף אותה שנה עלה לאקרנים הסרט "העיתון" לצידה של מריל סטריפ בסרטו של סטיבן ספילברג, שעוסק בקונפליקט בין ממשל ניקסון לעיתונות בפרשת מסמכי הפנטגון הסודיים שעסקו במלחמת וייטנאם.
ב-2019 הוענק לו פרס גלובוס הזהב על שם ססיל ב. דה-מיל על מפעל חיים.
במרץ 2021 החלו הצילומים לסרט "פינוקיו", בו הנקס מגלם את דמותו של ג'פטו. הסרט צפוי לצאת בסוף שנת 2022 בדיסני+. הנקס גם משמש כמפיק בפועל של סדרת המלחמה "אדוני האוויר" שתעלה גם במהלך שנה זו ברשת אפל TV פלוס.
בטלוויזיה
ב-1982 הופיע בסדרה "Bosom Buddies" ובתפקיד אורח בסדרה "ימים מאושרים". ב-1983 וב-1984 הופיע בתפקיד אורח בסדרה "קשרי משפחה". בעקבות הצלחתו בקולנוע, הוא הפך לשחקן אורח בסדרות רבות וב-2015, השתתף בקליפ לשיר "I Really Like You" של קארלי ריי ג'פסן.
בשנת 2021 התארח בסדרת הטלוויזיה "1883" בתור הקצין והגנרל ג'ורג' מיד.
כמדבב
הנקס דיבב במספר סרטי אנימציה: ב-1995 נבחר לדבב את השריף וודי בסרט "צעצוע של סיפור" של פיקסאר. ב-1999 הוא דיבב ב-"צעצוע של סיפור 2", ב-2004 דיבב בסרט "רכבת לקוטב" של האחים וורנר, ב-2007 דיבב בסרט "משפחת סימפסון" של פוקס המאה ה-20, ב-2010 הוא דיבב ב-"צעצוע של סיפור 3". ב-2019 דיבב פעם נוספת את וודי ב"צעצוע של סיפור 4".
הצלחתו והכנסותיו
בתחילת דרכו שיחק בסרטים: "ביג" ב-1988 שזכה לביקורות מעורבות אך בעיקר חיוביות והצלחה גדולה בקופות, ובסרט טרנר והוץ' משנת 1989, שזכה להצלחה קופתית אך לביקורות שליליות יחסית.