cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תרזה קופי
קריירה פרלמנטרית
ב-2013 היא הצביעה נגד נישואים חד-מיניים, והצהירה: "אני אצביע נגד הצעת החוק כי נקודת המבט שלי על מה הם נישואין שונה מזו של כמה חברים אחרים... עבורי עדיין מדובר במשפחה, הבסיס של החברה". היא הצביעה פעם נוספת נגד נישואים חד מיניים גם ב-2019 כשהפרלמנט דן בסוגיה גם לגבי לגבי צפון אירלנד.
ב-11 במאי 2015 מונתה קופי לתפקיד סגנית יו"ר בית הנבחרים.
באוקטובר 2016, היא ספגה ביקורת מצד מנהיג המפלגה הליברל-דמוקרטית דאז, טים פארון, כי זכתה לאירוח בשווי 890 פאונד מחברת ההימורים "לדברוקס" לאחר שתמכה בתעשיית ההימורים בפרלמנט בדיוני ועדת התרבות, המדיה והספורט. קופי הכחישה כי שיקוליה הושפעו מהאירוח שקיבלה.
בינואר 2016 הייתה קופי אחת מ-72 חברי הפרלמנט השמרנים שהצביעו כנגד הצעת חוק של מפלגת הלייבור לחייב בעלי בתים פרטיים להשכרה בסטנדרט אחיד למבנים ה"מתאימים למגורי אדם". עמדת הממשלה השמרנית הייתה כי בתים אכן צריכים לעמוד בסטנדרט כזה, אך לא באמצעות חוק שיחייב זאת במפורש.
ביולי 2016, הצטרפה קופי למשרד להגנת הסביבה בתפקיד זוטר בממשלתה של תרזה מיי. מעמדה שודרג לדרגת "שר מדינה" כאשר בוריס ג'ונסון נכנס למשרד ראש הממשלה ביולי 2019.
כשרת העבודה
בעקבות התפטרותה של אמבר ראד בספטמבר 2019, הצטרפה קופי לקבינט כשרת העבודה, והמשיכה בתפקיד גם לאחר סבב המינויים שעשה ג'ונסון בפברואר 2020.
בדצמבר 2021 הואשמו אנשי הסגל של קופי בהפרת הנחיות סגר הקורונה. דובר משרדה הכחיש את ההאשמות. כמה שבועות לאחר מכן פרסמה קופי בחשבון הטוויטר שלה הודעת תמיכה בראש הממשלה בפרשת המסיבות.
קופי המשיכה להגן על ג'ונסון גם ביולי 2022, כאשר הואשם בהתעלמות מההטרדות המיניות לכאורה של חבר הפרלמנט כריס פינצ'ר בעת שמינה אותה למצליף הסיעתי. לדבריה של קופי ג'ונסון "לא היה מודע" להאשמות "ספציפיות" הקשורות לפינצ'ר, והיא אף טענה כי לדעתה חשה שג'ונסון התמודד עם הנושא כראוי. מאוחר יותר דובר מטעם ג'ונסון הודה כי ראש הממשלה אכן היה מודע להאשמות הקשורות לפינצ'ר.
קופי ניהלה את הקמפיין של ליז טראס בשלבים המוקדמים של הבחירות למנהיגות המפלגה השמרנית שנערכו בקרב חברי הפרלמנט השמרנים ב-2022, והייתה חלק מצוות הקמפיין גם בשלב הסופי של הצבעת חברי המפלגה.
חיים אישיים
קופי אינה מתראיינת על חייה הפרטיים. היא משתייכת לכנסייה הקתולית ואינה נשואה.
אחותה, קלייר, מועסקת כעוזרת פרלמנטרית בלשכתה של קופי מאז 2015.
קופי היא אוהדת של קבוצת הכדורגל של ליברפול, ותחביביה כוללים גם גינון, קריוקי ומוזיקה.
ארמין ביצ'אקצ'יץ'
ארמין ביצ'אקצ'יץ' (בבוסנית: Ermin Bičakčić, נולד ב-24 בינואר 1990 בזבורניק שביוגוסלביה, כיום בבוסניה והרצגובינה) הוא כדורגלן בוסני המשחק בעמדת הבלם בהופנהיים ובנבחרת בוסניה.
קריירת מועדונים
ביצ'אקצ'יץ' נולד ביוגוסלביה והיגר לגרמניה בילדותו. ביצ'אקצ'יץ' החל לשחק בנוער של שטוטגרט בגיל 16, והחל משנת 2009 השתייך לקבוצת המילואים של המועדון. באוקטובר 2010 ערך ביצ'אקצ'יץ' את הבכורה בקבוצה הבכירה של שטוטגרט, במשחק גביע מול פ.צ. קמניצר. בדצמבר 2010 ערך בכורה במפעל הליגה האירופית מול יאנג בויז ברן, ובאותו חודש ערך בכורה בבונדסליגה מול באיירן מינכן, שהייתה הופעת הליגה היחידה שלו במדי שטוטגרט. בינואר 2012, לאחר שמיעט מאוד לקבל דקות בשטוטגרט, עזב ביצ'אקצ'יץ' את המועדון וחתם באיינטרכט בראונשווייג מהבונדסליגה השנייה. ביצ'אקצ'יץ' הפך עד מהרה לשחקן הרכב קבוע בבראונשווייג, והחמיץ משחק ליגה בודד במשך עונה וחצי. בעונתו השנייה בקבוצה, 2012/13, ביצ'אקצ'יץ' היה בורג חשוב בההעפלה של בראונשווייג לבונדסליגה, כשבעונה זו הוא אף הבקיע שלושה שערי ליגה. בעונת 2013/14 ביצ'אקצ'יץ' ובראונשווייג סיימו את העונה במקום האחרון בבונדסליגה, ונשרו בחזרה אל הבונדסליגה השנייה.
לאחר ירידת הליגה עם בראונשווייג, חתם ביצ'אקצ'יץ' במאי 2014 בהופנהיים מהבונדסליגה. את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה במדי הופנהיים ערך ביצ'אקצ'יץ מול אאוגסבורג באוגוסט 2014. בעונת 2014/15 ביצ'אקצ'יץ' והופנהיים סיימו במקום השמיני בליגה, ובעונת 2015/16 כמעט נשרו אל הבונדסליגה השנייה, וניצלו לאחר שסיימו את העונה במקום ה-15. בעונת 2016/17 חזרו הופנהיים וביצ'אקצ'יץ' לצמרת הבונדסליגה. את העונה הזו הם סיימו במקום הרביעי, כאשר ביצ'אקצ'יץ' משתף פעולה בהגנה עם ניקלאס זולה, פאבל קדראבק, בנימין הובנר וג'רמי טוליאן, והבטיחו מקום במוקדמות ליגת האלופות. בספטמבר 2017 קרע ביצ'אקצ'יץ' את הרצועה הצולבת, וחזר לפעילות רק בחודש דצמבר באותה שנה, במשחק הליגה האירופית מול לודוגורץ ראזגרד. הופנהיים וביצ'אקצ'יץ' כשלו באותה עונה, 2017/18, הן במוקדמות ליגת האלופות, מהן הודחו על ידי ליברפול, והן בליגה האירופית, בה סיימו את שלב הבתים במקום האחרון.
קריירה בינלאומית
בחודש מאי 2008 השיג ביצ'אקצ'יץ' דרכון גרמני, והחל לשחק בנבחרת גרמניה עד גיל 18, אך בחר לבסוף לייצג את בוסניה והרצגובינה, בשטחה הוא נולד כאשר הייתה חלק מיוגוסלביה. ביצ'אקצ'יץ' ערך הופעה אחת בלבד בנבחרת גרמניה עד גיל 18, והחל לשחק בנבחרת בוסניה עד גיל 19, בשורותיה ערך ארבע הופעות והבקיע שער אחד.
בשנת 2013 השיג ביצ'אקצ'יץ' אזרחות בוסנית, ובעצם החזיק באזרחות כפולה, דבר שאיפשר לו לייצג את בוסניה גם בנבחרת הבוגרת. את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת בוסניה בכדורגל ערך באוגוסט 2013 במשחק ידידות מול נבחרת ארצות הברית, וכעבור כחודש הבקיע את שער הבכורה שלו במדים הלאומיים, השער הראשון של בוסניה בניצחון החוץ 1–2 על נבחרת סלובקיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014. שער זה היה קריטי בדיעבד להעפלתה של בוסניה למונדיאל 2014 מהמקום הראשון בבית, ולהשתתפות הראשונה בתולדותיה בטורניר גדול. ביצ'אקצ'יץ' נכלל בסגל הבוסני למונדיאל 2014, ושיחק במשחק הראשון מול נבחרת ארגנטינה, בו הפסידה נבחרתו בתוצאה 1–2. בשני המשחקים הבאים, בהם הפסידה בוסניה 0–1 לנבחרת ניגריה, וניצחה 1–3 את נבחרת איראן, ביצ'אקצ'יץ' לא שותף, והנבחרת הודחה כבר בתום שלב הבתים.
ביצ'אקצ'יץ' היה שותף לקמפיינים של נבחרת בוסניה בטורנירים של מוקדמות יורו 2016 ומוקדמות מונדיאל 2018, אך בשני הטורנירים כשלה הנבחרת להעפיל לטורנירים עצמם. ביצ'אקצ'יץ' הבקיע שער אחד בכל אחד משני הטורנירים.
גביע קירין
גביע קירין (באנגלית: Kirin Cup) הוא טורניר כדורגל בינלאומי של שלוש או ארבע נבחרות המשוחק ביפן בחסות חברת קירין היפנית. המארחת יפן משתתפת באופן קבוע בטורניר. הטורניר נוסד בשנת 1978 ובשנים הראשונות שלו מועדוני כדורגל ממדינות שונות התחרו על הגביע. החל מ-1992 הפורמט שונה לבתים של שלוש נבחרות ושלושה משחקים. הנבחרת הראשונה שזכתה בגביע בפורמט זה הייתה. הנבחרת שזכתה בגביע מספר הפעמים הרב ביותר היא עם 11 זכיות. אחריה נמצאת נבחרת עם שלוש זכיות. זכתה בו פעמיים. בטורניר שנערך ב-2011, שלוש הנבחרות המשתתפות זכו במשותף בגביע, לאחר ששלושת המשחקים הסתיימו בתיקו 0-0.
מאז שינוי הפורמט ב-1992 הטורניר אירח נבחרות מדרום אמריקה, אירופה, אסיה ואפריקה. נבחרות דרום אמריקה שנטלו חלק בטורניר הן ארגנטינה,, , אקוודור ופרו. בנוסף לצ'כיה, חמש נבחרות נוספות מאירופה זכו בגביע פעם אחת:, , , ו. הנבחרת האסייתית היחידה שזכתה בגביע מלבד יפן היא איחוד האמירויות הערביות, שחלקה את הגביע עם פרו ב-2005. נבחרת אחת מאפריקה זכתה בגביע, תוניסיה ב-2022.
בנוסף לגביע קירין נערכים ביפן משחקי ידידות שנתיים בין נבחרות במסגרת הקרויה "Kirin Challenge Cup", גם תחת חסותה של חברת קירין.
גביע קירין 2022
חצי גמר
גמר
גביע קירין 2016
חצי גמר
מקום שלישי
ריקארדו פטרזה
Shadow ו-Arrows
מרוץ הבכורה באליפות היה בגרנד פרי מונקו בעונת 1977 בו החליף את רנזו צורצי בקבוצת Shadow, שנתמכה על ידי פרנקו אמברוזיו. את הנקודות הראשונות צבר בגרנד פרי יפן באותה עונה. אמברוזיו עזב את הקבוצה ועבר לתמוך בקבוצת Arrows. פטרזה וחברו לקבוצה, אלן ג'ונס קיבלו הצעה להצטרף לקבוצת ויליאמס בעונת 1978. ג'ונס הצטרף לקבוצה, בעוד פטרזה חבר לאמברוזיו ב-Arrows.
בגרנד פרי דרום אפריקה, המרוץ השני של הקבוצה, הוביל לאורך מרבית המרוץ, אך נאלץ לפרוש 15 הקפות לסיום בשל בעיה במנוע. בגרנד פרי שוודיה הגיע לראשונה לפודיום, לאחר שסיים במקום השני אחרי ניקי לאודה. סגנון הנהיגה שלו הוגדר על ידי כמה מהנהגים הוותיקים דוגמת רוני פיטרסון וג'יימס האנט, כאגרסיבי מאד. אגרסיביות זאת הובילה לתאונה הקטלנית בתחילת גרנד פרי איטליה, בה מצא את מותו פיטרסון. פטרזה ניסה לעקוף את האנט מימין. האנט פנה שמאלה על מנת לחמוק מפגיעה ופגע ברכבו של פיטרסון. במירוץ הבא, גרנד פרי ארצות הברית, חמישה נהגים מובילים - האנט, לאודה, מריו אנדרטי, אמרסון פיטיפלדי וג'ודי שכטר, הצהירו כי אם פטרזה לא יושעה מהמרוץ הם לא ייקחו בו חלק. מארגני המירוץ הסכימו לכך. אף על פי שפטרזה הצהיר מאוחר יותר כי השיג פסק דין משופט מקומי בווטקינס גלן לפיו האיסור מהווה פגיעה בחופש העיסוק שלו, החליטה הקבוצה לגרוע אותו מהמרוץ בשל לחץ מצד המארגנים וה FIA. הוא חזר לתחרות במרוץ הבא, הגרנד פרי הקנדי, בו סיים רביעי.
במשך שנים לאחר התאונה האנט (יחד עם נהגים אחרים) האשים את פטרזה בכך שהוא גרם לתאונה, בעוד האיטלקי טען שהוא כבר היה הרבה לפני פיטרסון והאנט לפני שהאירוע התרחש. פטרזה, יחד עם מנהל המרוץ ג'אני רסטילי, עמדו לדין בבית המשפט הפלילי באיטליה באשמת הריגה בגין מותו של פיטרסון. שניהם נוקו מאשמה ב־28 באוקטובר 1981.
שתיים מההופעות הבולטות ביותר של פטרזה במהלך שנותיו בקבוצת Arrows היו בגרנד פרי מערב ארצות הברית בלונג ביץ', אותו סיים במקום השני בשנת 1980 וזינק מהפול פוזישן עונה לאחר מכן. הוא הוביל את המירוץ לפני שנאלץ לפרוש בשל סתימה במסנן הדלק.
ברבהאם
בשנת 1982 עבר פטרזה לקבוצת ברבהאם. בגרנד פרי מונקו השיג את ניצחון הבכורה באליפות. אלן פרוסט הוביל את המרוץ מההקפה ה-14. שתי הקפות לסיום התרסק פרוסט ופטרזה לקח את ההובלה, רק בשביל לאבד ליטה להסתחרר על המסלול ולרדת למקום השלישי בהקפה הבאה אחרי דידייה פירוני ואנדראה דה סזריס. פירוני נעצר בהקפה האחרונה בשל תקלה חשמלית וזה סזריס נותר ללא דלק. בהמשך העונה הוביל גם בגרנד פרי אוסטריה, אך נאלץ לפרוש בשל בעיה במנוע. את העונה סיים במקום העשירי, כשהוא מקדים את נלסון פיקה, חברו לקבוצה.
העונה השנייה בקבוצה התגלה כעונה קשה עבורו. הוא התרסק בשלב מאוחר של גרנד פרי סן מרינו אותו הוביל, לקול צהלות השמחה של הטיפוסי שראו את פטריק טאמבי, נהגה של קבוצת פרארי מנצח את המרוץ. בגרנד פרי איטליה זינק מהפול פוזישן, אך נאלץ לפרוש לאחר שהמנוע ברכבו התפוצץ בשלבים מוקדמים של המרוץ. למרות שסיים את העונה עם ניצחון בגרנד פרי דרום אפריקה הוא דורג רק במקום התשיעי, בעוד פיקה זכה באליפות בפעם השנייה. יעברו שבע שנים נוספות עד יגיע שוב למדרגה הגבוהה בפודיום.
אלפא רומיאו
מעבר לאלפא רומיאו בעונת 1984 הביא את פטרזה לשתי עונות חלשות במהלכן צבר שמונה נקודות בלבד וביקור יחיד בפודיום בגרנד פרי איטליה. מכונית האלפא רומיאו 184T הייתה מהירה במקצי הדירוג, אך צריכת הדלק הגבוהה הייתה גבוהה ממגבלות האליפות (220 ליטר למכונית) ופגעה בתוצאות במרוצים עצמם. במספר מרוצים האלפא היו במקום טוב, המזכה בנקודות, אך נותרו ללא דלק שתיים או שלוש הקפות לסיום ונאלצו לפרוש. המקום השלישי של פטרזה במונזה ב-1984 הושג בזכות העובדה שצ'יבר, שהיה בדרך לפודיום, נותר ללא דלק שש הקפות לסיום המרוץ.
מכונית האלפא רומיאו 185T ששימשה את הקבוצה בעונה הבאה התבררה כטובה עוד פחות. במהלך העונה החליפה הקבוצה את מכונית וחזרה להחרות עם דגם מעודכן של המכונית מהעונה הקודמת (184TB), אך התוצאות לא השתפרו. בראיון בשנת 2000 תיאר פטרזה את ה-185T כ"מכונית הגרוכה ביותר בה נהגתי אי פעם".
החזרה לברבהאם
בעונת 1986 חזר לקבוצת ברבהאם לצד אליו דה אנגליס. למרות שמנועי המכונית מתוצרת ב.מ.וו נחשבו לחזקים בגריד, בשתי העונות בהן התחרה בקבוצה לא הצליח להגיע להישגים ומיעט לצבור נקודות.
ויליאמס
לקראת סוף עונת 1987 קיבל הזדמנות להחיות את הקריירה המקצועית, שנראה שהייתה בדעיכה. נייג'ל מנסל נפצע במהלך האימון לקראת גרנד פרי יפן. בסיועו של הבעלים של קבוצת ברבהאם, ברני אקלסטון, ערך נסיעת מבחן עבור קבוצת ויליאמס במסלול באימולה. במבחן קבע זמן שהיה מהיר בחצי שנייה מהזמן שהעניק לאיירטון סנה את הפול פוזישן באותו מסלול מוקדם יותר בעונה. בעקבות המבחן נבחר להחליף את מנסל במרוץ סיום העונה, שהקתיים באוסטרליה.
נלסון פיקה עזב את ויליאמס בסוף העונה ופטרזה הוחתם כמחליפו בעונת 1988. פתיחת העונה מצאה את צמד נהגי ויליאמס נאבקים עם מכונית לא תחרותית. בגרנד פרי בריטניה, מרוץ אמצע העונה, הוחלפה המכונית ובמחצית השנייה הצליח לצבור שבע מתוך שמונה הנקודות שצבר בכל העונה. בגרנד פרי ספרד נקנס פטרזה ב-10,000 דולר לאחר שבלם בפתאומיות במהלך מקצה הדירוג, בלימה שגרמה למכוניתו של ג'וליאן ביילי, נהגה הצעיר של קבוצת טיירל, להתרומם עם שני גלגלים באוויר.
מנועי ה-V10 של רנו שהגיעו בעונת 1989 איפשרו לויליאמס להיות שוב תחרותית. במרוץ בפתיחת העונה בברזיל הוביל את המרוץ (הפעם הראשונה שהוא הוביל מרוץ מאז 1983) וקבע שיא הקפה מהירה במסלול לפני שנאלץ לפרוש בשל תקלה במנוע. העונה הייתה העונה הטובה ביותר שלו מאז עונת 1983 ובסיומה דורג במקום השלישי. למרות שלא ניצח אף מרוץ, הגיע שש פעמים לפודיום, כולל ארבע פעמים במקום השני. בגרנד פרי הונגריה זינק מהפול פוזישן והוביל לאורך 54 הקפות, למרות לחץ חזק מצד סנה, עד לשבסוף נאלץ לפרוש בשל בעיה ברדיאטור.
הניצחון השלישי בקריירה הושג בגרנד פרי סן מרינו בעונת 1990. התחרותיות של ה-FW13B עם מנועי רנו ירדה במחצית השנייה של העונה כאשר מקלארן, פרארי ובנטון הצליחו לשפר את מנועיהם. את העונה סיים פטרזה רק במקום השביעי.
מנסל חזר לקבוצה אחרי שתי עונות בפרארי ויחד עם פטרזה ויליאמס הפכה למתמודדת חזקה הן באליפות הנהגים והן באליפות היצרנים. שני ניצחונות בגרנד פרי מקסיקו ופורטוגל העניקו לפטרזה את העונה התחרותית שלו באליפות עד אותו השלב. את העונה סיים במקום השלישי אחרי מנסל וסנה.
ויליאמס הייתה דומיננטית בעונת 1992 ופטרזה המשיך את תפקידו כנהג שני לצידו נייג'ל מנסל. בגרנד פרי צרפת הוביל את המרוץ, אך בשל הוראות קבוצתיות, פינה לו את הדרך לניצחון והסתפק במקום השני. במהלך העונה הגיע שמונה פעמים לפודיום, כולל ניצחון בגרנד פרי יפן. לאחר פרישתו טען כי למנסל היה יתרון עליו באותה עונה בגלל חוזק פלג גופו העליון הגדול יותר של מנסל, מכיוון שההגה של המכונית היה כבד בשל כוח ההצמדה שיצר בשילוב עם היעדרו של הגה כוח.
אלן פרוסט, איירטון סנה ונייג'ל מנסל ביקשו לחתום בויליאמס, ונראה היה כי מקומו של פטרזה בסכנה. הוא העדיף לחתום בקבוצת בנטון עוד לפני סוף העונה. חברו לקבוצה בעונת 1993 יהיה הנהג הגרמני הצעיר מיכאל שומאכר. למרבה האירוניה, רק פרוסט הצליח להגיע להסכמה עם ויליאמס על חוזה לעונת 1993 (מנסל המשיך במרוץ בסדרת צ'אמפ קאר האמריקאית ואילו לפרוסט היה סעיף בחוזהו, שנחתם בתחילת 1992, שמנע מסנה להיות חברו לקבוצה). אף על פי שוויליאמס הציע לפטרזה את ההזדמנות להישאר בקבוצה לאחר שמנסל הודיע ​​על פרישתו מהאליפות בגרנד פרי האיטלקי, הוא הרגיש שהוא לא יכול לחזור בו מהחתימה עם בנטון.
בנטון
ויליאמס המשיכה להיות הקבוצה הדומיננטית באליפות גם בעונת 1993. פטרזה התקשה להסתדר עם פלאביו בריאטורה, מנהל הקבוצה, וחש שהקבוצה מתמקדת בעיקר בשומאכר. פטרזה יתאר גם את בנטון B193 עם מנוע פורד V8 כנחותה בהשוואה למכוניות ויליאמס המשוכללות בהן נהג בחמש השנים הקודמות. לאחר שהשיג 56 נקודות וסיים במקום השני באליפות העולם בשנת 1992, הצליח להשיג רק 20 נקודות וסיים את העונה במקום החמישי שנה לאחר מכן. לקראת סיום העונה הודיע לו בריאטורהכי הוא "חופשי לחפש נסיעה חלופית". ליז'ייה הציעה לפטרזה חוזה לשנת 1994, אך הוא ראה בכך צעד לאחור בקריירה שלו ודחה את ההצעה.
פרישה
כל המקומות בקבוצות המובילות היו תפוסים לקראת עונת 1994 ופטרזה החליט לפרוש מהאליפות. לאחר מותו של סנה הוצע לו למלא את מקומו בקבוצת ויליאמס, אך הוא החליט לדחות את ההצעה. במחצית השנייה של עונת 1996 הוזמן על ידי ויליאמס לבחון את המכונית FW18 במסלול בסילברסטון. על פי הדיווחים בנסיעת המבחן קבע זמן שהיה מציב אותו בשורה השנייה בזינוק לגרנד פרי הבריטי של אותה השנה.
בשנת 1997 התחרה במרוץ 24 השעות של לה מאן הוא נהג בניסאן R390 GT1 עבור קבוצת היצרן. המכונית קבעה את הזמן השלישי בטיבו במקצה הדירוג, אך נאלצה לפרוש עקב בעיות בתיבת ההילוכים. לאחר הפרישה מהמרוצים החל להשתתף בתחרויות קפיצות ראווה, ספורט בו התחרו בנותיו בתחרויות בינלאומיות. הוא זכה באליפות איטליה לחובבים לפני שפרש מהתחרויות ב-2014.
בשנת 2005 חזר להתחרות בעונת הבכורה של תחרות הגרנד פרי מאסטרס שנועדה לנהגי עבר באליפות הפורמולה 1. במרוץ היחיד שהתקיים בקילמאי, דרום אפריקה, סיים במקום השלישי אחרי נייג'ל מנסל ואמרסון פיטיפלדי. בעונה השנייה הצליח פחות וסיים במקום העשירי בקטר ובמקום השישי בסילברסטון.
השיא שקבע פטרזה, השתתפות ב-257 מרוצי גרנד פרי, החזיק מעמד במשך 15 שנים עד שנשבר על ידי רובנס באריקלו שהשתתף במרוץ ה-258 בקריירה בגרנד פרי טורקיה בעונת 2008. שובו של מיכאל שומאכר מהפרישה סייעה לגרמני להיות הנהג השני שעובר את ההישג של פטרזה.
בשנת 2018 לקח חלק במרוץ 24 השעות של ספא בקטגוריית ה-Pro-AM וסיים במקום ה-32 בדירוג הכללי.
רמי דה גורמון
רמי דה גורמון (בצרפתית: Remy de Gourmont; 4 באפריל 1858 – 27 בספטמבר 1915) היה סופר, משורר ומבקר ספרות צרפתי.
קורות חייו
בנובמבר 1881 השיג משרה בספרייה הלאומית שבעיר, והתחיל לפרסם מאמרים בכתבי עת שונים ובהם "לה מונד". החל ב-1882 פרסם יצירות היסטוריות שונות וב-1886 פרסם את הרומן הראשון שלו "מרלט" שעלילתו מתרחשת במחוזות ימי ילדותו, אך לא זכה להצלחה בציבור. באותה שנה רמי דה גורמון שעד אז התעניין בהיסטוריה ובספרות עתיקה, גילה את תנועת הסימבוליזם באמצעות כתב העת "לה ווג" של המשורר הסימבוליסטי גוסטב קאהן.
רמי דה גורמון פגש בברט דה קורייר (ששימשה כמודל בסדנתו של הפסל אוגוסט סלזינגר) והיא הפכה למאהבתו. במשך 1887 הוא כתב לה מכתבי אהבה נלהבים שאחרי מותו התפרסמו בשם "מכתבים לסיסטין". הוא עבר להתגורר בביתה והשניים חיו שם יחדיו עד מותם. ברט דה קורייר נשארה תמיד נאמנה לו ובהשראתה כתב את הרומן "סיסטין" (1890).
ב-1889 רמי דה גורמון היה אחד המשוררים הסימבוליסטים שייסדו את כתב העת לספרות "מרקור דה פראנס", אשר לו תרם במשך עשרים וחמש שנה ואשר נקשר בשמו קשר אמיץ. ב-1892 פרסם את ספרו "המיסטיקן הלטיני" שבו תיאר את משוררי המזמורים הנוצריים ואת השירה הסמלית של ימי הביניים. ב- 1896 פרסם את "ספר המסכות" הכולל תיאור ממקור ראשון של חיי המשוררים הסימבוליסטים בפריז.
באותה תקופה נתקף בזאבת העור שפגעה בפניו ובראייתו והשאירה צלקות. מאז נשאר מסוגר בביתו אך יצא מדי פעם למשרדו ב "מרקור דה פראנס". מכאן ואילך לא היו בעבורו אלא ספריו ועבודתו בכתב העת שבו פרסם קטעי רומנים, מחזות, שירים, מסות ומאמרים שבהם גילה את בקיאותו הרבה בספרות בשירה ובאמנות.
ב-1910 פגש בסופרת האמריקנית נטאלי קליפורד בארני שהתגוררה בפריז. הוא התאהב בה וכתב לה מכתבי אהבה נלהבים, "מכתבים לאמזונה" שפורסמו ב-1914. אתה הוא ניאות לצאת מביתו ואפילו לערוך מסע קטן בנורמנדיה, אך מחלה שבה לקה מספר שנים לפני כן הגבילה את יכולתו להתנועע. מלחמת העולם הראשונה גרמה לו לשברון לב, כי רוב חבריו יצאו לחזית וכתב העת "מרקור דה פראנס" לא הופיע מזה שנה תמימה.
רמי דה גורמון מת ב-1915 כתוצאה משבץ מוחי, ונקבר בבית הקברות פר לשז בפריז. ברט דה קורייר ירשה את כל כתבי ידו ואת ספרייתו שאותם העבירה לאחיו, ז'אן דה גורמון, לפני שנפטרה שנה מאוחר יותר. כעבור מספר שנים אחיו פרסם כמה מיצירותיו שעד אז לא ראו אור.
גלובליזציה תרבותית
השינויים הכלכליים והפוליטיים הכרוכים בתהליך הגלובליזציה הביאו עימם שינויים עמוקים בתרבותן של רוב החברות בעולם. המרכזי שבהם הוא האחדה של התרבות העולמית. תרבויות שונות רוכשות מאפיינים אחת מהשנייה, במגוון תחומים - החל מהתפשטות המותגים בתחום המזון וההלבשה ועד לפריחתן של התורות הרוחניות של העידן החדש ברחבי העולם.
בראשיתו של התהליך, נראה היה כי מדובר בהשתלטות של תרבות המערב, ובמיוחד של תרבותה של ארצות הברית, על כל שאר התרבויות בעולם (ולכן כונה התהליך אמריקניזציה). אך עם חלוף הזמן, החלו רבים לטעון כי תופעה זו אינה חד-כיוונית, ולראייה הם מצביעים על הגירתן של תופעות תרבותיות דוגמת הבודהיזם ממזרח למערב, הגירה שהחלה בשנות ה-70 ועם חלוף השנים הואצה ונכנסה לזרם התרבותי המרכזי.
הגורמים לשינויים תרבותיים אלו, לפי חוקרים שונים, הם שילוב של הטכנולוגיה החדשה ושל השינויים הכלכליים. מחד, אמצעי התקשורת הבינלאומיים החדשים מאפשרים זרימה של מוצרים תרבותיים בין מדינות. דוגמה בולטת אחת היא רשת MTV, שבאמצעות הפקת תוכניות זולות ושידורן לכל רחבי העולם בטלוויזיה לוויינית הפכה למעצבת תרבות מהחשובות של שנות ה-90. הופעתה של רשת האינטרנט, ובעקבותיה של תרבות האינטרנט הביאה גם היא למאפיינים תרבותיים משותפים מעבר לגבולות גאוגרפיים.
גם לשינויים הכלכליים משקל בהפיכתה של התרבות לגלובלית. הגלובליזציה של הסחר איפשרה יבוא ויצוא של מוצרי צריכה בין מדינות, ולכן איפשרה לבני מדינות שונות לחלוק את אותם מוצרי הצריכה.
לטענת רבים, אופיים הרב-לאומי של התאגידים החדשים, בשילוב עם הגלובליות של אמצעי התקשורת החדשים, איפשרו לפרסום ולמיתוג להגיע לרמות שלא נודעו בעבר, ובכך ליצור חברה שבה המותג הוא בעל חשיבות עליונה. לפי טענה זו, הרדיפה אחר המותגים הכרוכה בתהליך הגלובליזציה מביאה למסחור של החברה, ובכך להשתלטות תאגידים מסחריים על כל המרחבים הציבוריים. כך נע מרכז החיים הציבוריים מהפארק אל מרכז הקניות, ומופעי תרבות הופכים להיות בחסות מסחרית. תופעה זו גוררת, לטענת מתנגדיה, הכתבה של התכנים התרבותיים על ידי התאגידים המסחריים וחוסמת תופעות תרבותיות שאינן אהודות עליהם.
עולם מקומיות
לצד תופעות הגלובליזציה, נראו בשנים האחרונות גם תופעות רבות של לוקליזציה או הסתגרות של חברות בתוך עצמן (ראו גם: אנטי-גלובליזציה). הסוציולוג בנג'מין בארבר ניסה להסביר תופעה זו באמצעות המושג גלוקליזציה, או בתרגומו של אורי רם - עולמקומיות. זהו ניסיון להסביר התפתחות זו בכלים של הדיאלקטיקה ההגליאנית.
אל מול התיזה - השינויים הכלכליים והפוליטיים שנסקרו לעיל - קמה אנטיתיזה - תנועה, שעיקרה תרבותית, המתנגדת לשינויים התרבותיים שבעקבותיהם. אך כפי שמקובל בדיאלקטיקה, התיזה והאנטיתיזה אינם ניצבים זה מול זה ללא שינוי אלא יוצרים סינתזה. הסינתזה, במקרה זה, הוא עולם המורכב משתי תנועות, מק'וורלד ו'ג'יהאד כפי שמכנה אותן בארבר, שמחד נאבקות זו בזו אך מאידך מפרות זו את זו. תוצאתה של דיאלקטיקה זו היא, לדוגמה, ארגונים דוגמת אל-קאעידה, שהם מצד אחד פרטיקולריסטיים ומתנגדים לערכי הגלובליזציה, ומאידך - משתמשים באמצעים שצמחו עם הגלובליזציה, ממבנה רשת ועד דואר אלקטרוני.
עדיני
{{פירושונים|
ראו גם
}}
חוזה טיינג'ין
חוזה טְייֵנְגִ'ין (בסינית: 天津條約, נקרא גם חוזה טיאנצין) היה חוזה שנחתם ביוני 1858 והביא לסיום החלק הראשון של מלחמת האופיום השנייה בין בריטניה וסין. על החוזה שנחתם בטיינג'ין, סין, חתמו גם צרפת, ארצות הברית ורוסיה, אשר היו שותפות במלחמה.
עיקרי החוזה:
חצר הקיסרות הסינית סירבה בתחילה להכיר בהסכם, אך חויבה לכך מאוחר יותר במסגרת ועידת פקין ב-1860.
אוטאקו
אוטאקו (באנגלית: Otaku, ביפנית: おたく או オタク) היא מילת סלנג יפנית שמשמעותה "אדם המכור לאנימה ומאנגה".
לעיתים המונח מתייחס גם למי שמכור למשחקי וידאו או לגאדג'טים, ולפעמים יכול המונח להתייחס גם למי שסובל מהפרעה טורדנית־כפייתית כלפי מושאים שונים, כגון: תחומים נוספים שאליהם מתייחס המונח עשויים להיות אמנויות לחימה, מוזיקה ועוד.
ביפן
המונח אוטאקו, היה בעבר דרך מנומסת להגיד "ביתך" או "משפחתך" (ביפנית: お宅 או 御宅), או דרך מנומסת ומרומזת להתייחס לדבר של האדם עימו מדברים (אתה). בתחילת שנות ה־80 החלו חובבי האנימה לכנות את עצמם ואת חבריהם בעלי העניין המשותף בכינוי "אוטאקו", בתור בדיחה על עצמם. המונח הגיע לציבור הרחב, שכלל כל מי שהיה מעריץ של המסאית והקומיקאית אקיו נאקאמורי.
בסדרת הספרים "Otaku no Kenkyuu" (בעברית: "מחקר על אוטאקו") בחנה נאקאמורי את השימוש במונח על ידי גיקים. המונח הפך יותר ויותר פופולרי, בעיקר אחרי תפיסתו של האנס ורוצח סדרתי בשם טסוטומו מיאזאקי. בדירתו של מיאזאקי נמצאו אלפי קלטות של הנטאי ולוליקון. מקרה זה הביא לשנאה ולפחד כלפי אוטאקו בכל רחבי יפן. למרות שהשנאה והפחד כבר לא כ"כ המצויים, המונח נתפס עדיין כעלבון לכל דבר, בדומה למונח "חנון" בעברית.
סוגים
האוטאקו היפני הטיפוסי, הוא בעיקר מי שנמשך מאוד לאנימה או למאנגה, מחולק לשני סוגים מרכזיים המבטאים את עוצמת האובססיה: ההבדלים המרכזיים בין שני סוגי האוטאקו מתאפיינים ביחסם של האוטאקו אל סביבתם. בעוד שהיקיקומורי מסתגר בד' אמותיו, ואחת מדרכי התקשורת היחידות שהוא מנהל היא שליחת הודעות בפורום 2channel (פורום יפני שידוע בכמות ההיקיקומורי הרושמים בו), האוטאקו הולך לכנסים, מבקר בתכיפות בשכונת אקיהברה, הולך להופעות של Seiyuu (שחקנים מדובבים), וצופה באנימה עם אוטאקו אחרים.
סוגים נוספים:
מערכות יחסים
קיימת תופעה של יפנים המקיימים מערכות יחסים אינטימיות דמיוניות עם דמויות מאנגה, עם דמויות אנימה וירטואליות או עם בובות שלהן, ואף כאלו הרואים בעצמם כנשואים לדמויות אלה.
בעולם המערבי
בזכות התפתחות הפאנסאב בעידן הדיגיטלי, ובזכות הפצת DVD של אנימה בארצות הברית, האוטאקו בארצות הברית החלו לחקות את היפנים ולערוך כנסים משלהם. אט אט התפתחה בארצות הברית תרבות אוטאקו שונה לגמרי מזו היפנית.
פירושו של המונח אוטאקו באנגלית השתנה. במקום שהמונח יתאר מטורף לדבר או לנושא מסוים שמעסיק בדרך כלל את האוטאקו, המונח הפך להיות כמעט בלעדי לחובבי האנימה והמאנגה כיוון שהם אלה ייבאו אותו. ראוי להזכיר שהאוטאקו המערבי הוא רק חובב של הז'אנר וברוב המקרים איננו אובססיבי כמו האוטאקו היפני. כתוצאה מכך, יכולים להיות לאוטאקו המערבי חיי חברה מפותחים למרות תחביביו המוזרים לכאורה. ברוב המקרים האוטאקו המערבי לא צופה באופן מוגזם בסרטי אצ'י והנטאי כמו האוטאקו היפני ולכן הוא אינו נתפס באופן שלילי בעיני הציבור. בשל הבדלים אלה בארצות הברית אחוז הגברים והנשים שצופים באנימה אוזן יותר והתופעה אינה מוגבלת או מאפיינת מגדר מסוים. האוטאקו המערבי ישאף לחלוק את תחביביו עם חבריו ואילו האוטאקו היפני יחשוש לרוב לדבר על אנימה בפרהסיה. האוטאקו המערביים סולדים מדיבוב לאנגלית (או לכל שפה אחרת שאינה יפנית) ומאמינים שיש לצפות באנימה בשפה היפנית בלבד. במקרים רבים האוטאקו המערביים מתעניינים בתרבות היפנית וחלקם אף מנסים את כוחם בלימוד השפה או מתאמנים באמנויות לחימה יפניות.
בישראל
קהילת האוטאקו בישראל שואבת את רוב מאפיינה מקהילות האוטאקו שנוצרו במדינות אחרות בעולם, ובעיקר מארצות הברית. רוב האוטאקו הישראלים דומים בתכונותיהם לאוטאקו מערביים אחרים. הקהילה התפתחה בעיקר בזכות רשת האינטרנט. קהילת האוטאקו הישראלית עודה מבוססת ברובה על תקשורת אינטרנטית באמצעות דיונים בפורומים, בצ'אטים, במסרים מיידיים ובקבוצות פייסבוק (שאף מהווה פלטפורמה נוחה לפרסום כנסים ועדכונים מטעם אמא"י וארגונים אחרים שקשורים לקהילה). הקהילה לוקחת חלק בפסטיבל אייקון המתקיים מדי שנה בסוכות, בכנסים ובפסטיבלים שונים של מדע בדיוני ושל פנטזיה.
מילים ביפנית שיובאו על ידי אוטאקו מערביים
תרבות האוטאקו המערבית עושה שימוש נרחב בשפה היפנית, וישנם אוטאקו מערביים בעלי שליטה נרחבת שפה היפנית או באוצר מילים יפניות. משום כך ישנן מילים ומונחים השגורים בפיו של כל אוטאקו מערבי והוא משלב אותם לפעמים בשפתו. הדבר יוצר שילוב של אנגלית ויפנית בארצות הברית (שילוב שאותו הם מכנים "Otakuese"), או שילוב של עברית ויפנית בישראל. דוגמאות למילים ומונחים שכאלה הם:
הפגנת כוח (פיתוח גוף)
תחרות הפגנת כוח (באנגלית: Show of Strength Pro Championship) הייתה תחרות פיתוח גוף מקצועית, שהתקיימה במקביל לגברים ולנשים. התחרות נערכה על ידי הפדרציה הבינלאומית של פיתוח הגוף (IFBB) ומומנה על ידי חברת תוספות התזונה  GNC. התחרות נערכה במשך שלוש שנים מ-2002 עד 2005 בה היא בוטלה.
בתחרות התקיימה גם תחרות תזונה וגזרה נפרדת לנשים.
דן אלון (סייף)
דניאל "דן" אלון (28 במרץ 1945 - 31 בינואר 2018) היה ספורטאי ישראלי, אלוף ישראל בסיף בכל שלושת סוגי הנשק (רומח, חרב ודקר) וחבר במשלחת האולימפית הישראלית במינכן 1972. באולימפיאדה הוא הגיע לשלב שמינית הגמר ברומח.
אלון זכה לנצח את אלוף העולם פרידריך ויסל ממערב גרמניה.
ביוגרפיה
בנובמבר 1971 זכה אלון באליפות ישראל בפעם השנייה ברציפות בכל שלושת סוגי הנשק בסייף, רומח חרב ודקר.
באולימפיאדת מינכן (1972) הגיע אלון עד לשלב שמינית הגמר בתחרות ברומח אישי לאחר שניצח בשלב הראשון ב-3 קרבות והפסיד בשניים ובשלב שמינית הגמר הוא ניצח בשני קרבות והפסיד ב-3 קרבות ביניהם לויטולד ווידה מפולין שזכה בהמשך במדליית הזהב. בקרב האחרון הוא הוביל 0-4 על סייף בריטי והיה זקוק לדקירה אחת על מנת לעלות לשלב רבע הגמר אך לבסוף הוא נוצח באופן מפתיע 5-4.
ב-21 באוגוסט 1972 הגיעו למינכן ראשוני הספורטאים הישראלים, בהם הסייפים אלון ויהודה וינשטיין. כיוון שהיו הראשונים שהתחרו, ניתנה להם האפשרות לבחור באיזו דירה לגור, והם בחרו בדירה מס' 2 משום שהייתה היחידה שכללה מרפסת. בליל 4 בספטמבר במהלך התקפת הטרור על המשלחת הישראלית לאולימפיאדת מינכן הורו המחבלים למשה ויינברג הפצוע מדירה מס' 1 להוביל אותם אל שאר הישראלים בבניין. ויינברג, ששמר על קור רוח למרות פציעתו, דילג על דירה מס' 2 הסמוכה. אלון ו-4 שותפיו לדירה הבינו שהם חייבים לברוח מיד, אבל כדי לא לעורר רעש הלכו לאט לאט אל המרפסת, וממנה קפצו למטה.
באליפות ישראל בסיף שנערכה באוניברסיטת חיפה בינואר 1973 זכה אלון בחרב לפני יהודה ויינשטיין מהפועל צפת ואחיו הצעיר יורם אלון אף הוא ממכבי רמת גן וברומח לפני יורם אלון ויהודה ויינשטיין.
ב-31 בינואר 2018 נפטר אלון בגיל 72 ממחלת הסרטן.
הגנת בנוני
הגנת בנוני (באנגלית: Benoni Defense) היא קבוצה של פתיחות שחמט שמאופיינות במהלכי הפתיחה 1.ד4 ג5 2.ד5 למרות שמסע השחור ...ג5 ותשובת הלבן ד5 לעיתים קרובות מעוכבות.
רצף המהלכים הנפוץ ביותר להגנת בנוני הוא 1.ד4 פו6 2.ג4 ג5 3.ד5 כאשר שחור יכול להקריב רגלי במסע 3...ב5 (מוביל לגמביט בנקו). אם שחור בוחר לא להקריב אזי 3...ה6 הוא המהלך הנפוץ ביותר, למרות ש3...ד6 או 3...ז6 משוחקים גם כן, ומובילים לרוב לקווים עיקריים.
מקור השם בנוני הוא מהמושג "בן אוני" בעברית, ההגנה כונתה כך עקב החולשה הנתפסת של הרגלי האחורי בד6.
בנוני הישנה
בנוני הישנה מופיעה לרוב בקו 1.ד4 ג5 2.ד5 ה5 3.ה4 ד6. בנוני הישנה יכולה להופיע כטרנספוזיציה של בנוני הצ'כית, אבל יש גם כמה וריאציות ייחודיות. הקו הזה לא קיבל עניין רב משחקנים ברמה גבוהה, אף על פי שאלכסנדר אלכין הביס איתו את יפים בוגוליובוב במשחק אחד מתוך התמודדותם השנייה, בשנת 1934.
בנוני הצ'כית
בבנוני הצ'כית שקרויה לעיתים גם בנוני הרומאדקה, על שם קארל הרומאדקה, שחור משחק 1.ד4 פו6 2.ג4 ג5 3.ד5 ה5. בנוני הצ'כית הרבה יותר יציבה מבנוני המודרנית, אבל היא גם יותר פסיבית. משחקי האמצע העולים מקו זה מאופיינים בתמרונים רבים, כשהלבן ברוב הקווים ישחק כדי להשיג מרחב במרכז ובצד המלך, בעוד שהשחור מחפש לפרוץ עם ...ב7-ב5 או ...ו7-ו5 לאחר הכנה הולמת.
בנוני המודרנית
בנוני המודרנית מתחילה לרוב אחרי הרצף 1.ד4 פו6 2.ג4 ה6 3.פג3 (או פו3/ז3) ג5 4.ד5 ה:ד5 5.ג:ד5 ד6 או 1.ד4 פו6 2.ג4 ג5 3.ד5 ה6 4.פו3 ה:ד5 5.ג:ד5 ד6 6.ה4 ז6. בנוני המודרנית היא ניסיון מסוכן של השחור לערער את העמדה ולהשיג משחק אקטיבי, ובתמורה הוא מאפשר ללבן לתקוע טריז בעזרת הרגלי בד5 ולהשיג יתרון במרכז הלוח. לבן משחק בדרך-כלל לפריצה במרכז בעזרת ה5, בעוד ששחור מנסה להוציא לפועל ...ב-5. שחור יבצע פיאנקטו לרץ המלך, יצריח בצד המלך, וישחק להתקפה בצד המלכה עם ...ב7-ב5 ובטור ה' החצי פתוח. למרות שבמקרים מסוימים שחור ישחק גם בצד המלך עם, למשל, פריצה דרך פח5 ביחד עם ו5, פישר וקספרוב ניצחו משחקים מפורסמים עם האסטרטגיה הזאת נגד ספאסקי וקורצ'נוי בהתאמה. הלבן ינסה לשחק עבור יוזמה במרכז ובמקביל לחסום את משחק הנגד של השחור.
בהשוואה לקווים הרגילים של ההגנה ההודית של המלך, הפיאנקטו של הרץ השחור אקטיבי הרבה יותר, שכן הוא לא חסום על ידי רגלי שחור בה5. לעומת זאת, המחסור ברגלי בה5 מגמיש את מרכזו של הלבן, וכמה מהרעיונות החדים ביותר של הלבן מבוססים על פריצה מהמרכז עם ה5. כך בנוני המודרנית נחשבת לפתיחה לוחמנית ומסוכנת עבור שני הצדדים, ואכן זוהי אחת ההגנות המסוכנות ביותר ל-1.ד4. שחקנים שמעוניינים לחמוק מהקרבות החדים והתיאורטים של הקווים העיקריים מחליטים להימנע מהגנת בנוני על כל סוגיה. אחרי 1.ד4 פו6 2.ג4 ג5 הם משחקים 3.פו3, שיכול להוביל לווריאציה שקטה וסימטרית של הפתיחה האנגלית.
טל הפך את הפתיחה לפופולרית בסוף שנות ה-50 ותחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 בעזרת ניצחון בכמה משחקים מבריקים (במיוחד נגד בוטביניק במשחק באליפות העולם). הוא ויתר עליה אחרי הפסד מוחץ לויקטור קורצ'נוי בשנת 1962 באליפות ברית המועצות בירוואן. בובי פישר לעיתים אימץ אותה, עם תוצאות טובות שכללו ניצחון במשחק השלישי והמשמעותי בהתמודדות על אליפות העולם ב-1972 נגד בוריס ספאסקי.
לעיתים קרובות שחור מאמץ סדר מסעים שונה במעט, ומשחק 2...ה6 לפני 3...ג5, כדי להימנע מווריאציית טאימנוב שעולה מהמסעים 1.ד4 פו6 2.ג4 ג5 3.ד5 ה6 4.פג3 ה:ד5 5.ג:ד5 ד6 6.ה4 ז6 7.ו4 רז7 8.רב5+. 8...פוד7 נחשב לתגובה הבטוחה ביותר לשח. 8...פבד7 גם כן משוחק אבל נחשב מסוכן הרבה יותר, שכן שחור יהיה חייב להקריב חומר כלשהו אחרי 9.ה5. גארי קספרוב, ג'ואל לאוטיר וולסטימיל הורט העדיפו את וריאציית טאימנוב. כשמשתמשים בסדר מסעים שונה, הפרש הלבן ב-ו3 שולל וריאציה זו.
עדעד כחול
עַדְעָד כָּחֹל (שם מדעי: Limonium sinuatum) הוא צמח עשבוני רב-שנתי ממשפחת העפריתיים, המוכר בשם הפופולרי "אלמוות", כצמח בר והן כצמחי נוי שנוצרו בריבוי תרבותי ממנו.
עיקר הפריחה בחודשים מרץ-יוני. עלי הכותרת לבנים ואילו עלי הגביע כחולים. הפרחים סדורים בתפרחות מטיפוס שיבולת או מכבד. הם פרחים "נכונים" מטיפוס 5, כלומר בעלי 5 עלי כותרת, 5 עלי גביע, 5 אבקנים ו־5 עלי שחלה.
בשל תכונותיו העדעד הכחול נחשב לפרח תרבותי נוח לגידול. מגדלי הפרחים הצליחו ליצור ממנו פרחים עם מגוון רחב של צבעים לעלי גביע. עקב נוחיות גידולו, שימושיו ואופן ריבוי, הוא מומלץ לבעלי הגינות הפרטיות.
ההתאמה לבית הגידול
בית גידולו הטבעי של המין הוא שפת הים ולעיתים מדבריות ומלחות. ניתן למצוא אותו, בצורתו התרבותית, ברחבי ישראל. ההתאמה לבית הגידול ניתנת לאבחנה בעובדות הבאות:
צמח הבר גדל בשפת הים במדרונות הפונים מזרחה, על מנת להיפגע כמה שפחות מהרוחות הבאות מהים, הכוללות רסיסי מלח, הפוגעים בגידול צמחים.
העלים והגבעולים נושאים בלוטות, שדרכן מפרש הצמח עודפי מלח שקלט מן הקרקע המלוחה או מרוח הים הנושאת רסס של מלח.
בגבעול הצמח אין עלים או שהם נושרים לאחר תקופה קצרה ולכן גם ההתאיידות של המים ממנו היא נמוכה. הפטוטרות חובקות בבסיסו את הגבעול ועם נשירת העלים בקיץ נשארים רק הנדנים לאורך הגבעול וההתאיידות מהצמח פוחתת לרמה המינימלית.
ריבוי תרבותי
הזנים התרבותיים נמכרים בחנויות כ"צמחי קש". הצבעים של עלי הגביע הם: כחול (הנפוץ וממנו שמו), תכול, לבן, צהוב, ורוד וקרם.
הזנים הנמכרים במשתלות שמרו על התכונות של הצמח הטבעי ועמידים ליובש ומאפשרים ריבוי עצמי, אחרי הקטיף והייבוש של התפרוחות וליקוט הזרעים, שניתן לזרעם בעונה הבאה. זאת יש לבצע רק מצמחי הגינה - צמח הבר הוא צמח מוגן. באזורים מיעוטי מקורות השקיה הצמחים נחשבים למתאימים אפילו לשולי גינות, היכן שההשקיה אינה מגיעה, או כמילוי בין שיחים צעירים בגינות חדשות.
הסכם בייג'ינג (1860)
הסכם בייג'ינג (באותה תקופה נקראה הסכם פקינג, בסינית: 北京條約) נחתם בסין ב-18 באוקטובר 1860, והיווה את סיומה הרשמי של מלחמת האופיום השנייה.
התוצאה המרכזית של ההסכם, שהשלטון בסין נאלץ לחתום עליו בעקבות תבוסתו במלחמה, הייתה העברת חלקו הדרומי של חצי האי קאולון והאי הונג קונג משליטת סין לשלטון בריטניה.
בנוסף הוסכם בוועידה על:
חוזה אייגון
חוזה אייגוּן נחתם בין האימפריה הרוסית לסין הקיסרית בהנהגת שושלת צ'ינג ב-28 במאי 1858 בעיר המנצ'ורית אייגוּן (Aigun). החותמים היו הרוזן הרוסי מורביוב-אמורסקי והפקיד הרשמי במאנצ'ו.
מטרת החוזה הייתה להחזיר את הגבול בין שתי המדינות אל נהר האמור. לפי החוזה, קיבלה רוסיה חזרה לשטחה את השטח שמצפון לנהר, שטח אותו איבדה כתוצאה מהסכם נרצ'ינסק שנחתם ב-1689. חלק גדול נוסף של אדמות ממזרח לנהר אוסורי ניתן גם לרוסיה. הסכם אייגון הסתכם בשני מיליון מיילים של שטח חדש לרוסיה. בנוסף לטריטוריה, רוסיה השיגה שליטה רבה יותר על הסחר האזורי וכמעט בלעדיות בשימוש בנהרות אמור, אוסורי וסונגארי. כעבור שנתיים אושרו תנאי חוזה אגיון בהסכם בייג'ינג, שסימן את נהר אוסורי כגבול בין רוסיה לסין.
חוזה אייגון, יחד עם הסכם פקינג, קבעו את הגבולות המודרניים של מזרח רוסיה.
קו R של הרכבת התחתית של ניו יורק
מסלול הקו
הקו אשר הוא אחד הקווים הארוכים ביותר במערכת מתחיל את מסלולו במזרח שכונת ג'מייקה שבקווינס. משם ממשיך הקו במסלול מעט אלכסוני לכיוון מנהטן שבמערב ונכנס אל האי דרך גשר ויליאמסבורג. במנהטן פונה הקו דרומה ונוסע במסלול משותף עם קווים רבים נוספים תוך שהוא עוצר בכל התחנות שבמסלולו. במנהטן תחתית פונה הקו לכיוון מזרח, נכנס לברוקלין וחוצה אותה מצפון לדרום במסלול משותף עם קווים נוספים.
שטפאן החירש
שטפאן החֵירֵש (ברומנית: Ștefan Surdul, ? - 2 בפברואר 1595) היה שליט נסיכות ולאכיה בין סוף מאי 1591- יולי 1592. הראשון בין שליטי ולאכיה שנקרא בשם שטפאן. (השני יהיה שטפאן קנטאקוזינו (1714-1715)).
רקע משפחתי
שטפאן החירש היה בן (חוקי, או מחוץ לנישואים לפי מקורות שונים) של שליט מולדובה, יואן הידוע כ"יואן האיום" או "האמיץ".
מלוכתו
כבר ביולי 1592 הסולטאן הדיח אותו מהתפקיד והחליף אותו עם אלכסנדרו הרע.
אחרי שנשלח לגלות קצרה באי כיוס, זכה לתמיכתם של החאן הטטרי גאזי גיראי השני של קרים ושל הווזיר הגדול קוג'ה סינאן פאשה ויועצו, קורט אגה, ולפי המלצתו של האחרון, נקרא שוב לנסיכויות הרומניות על מנת לכהן כשליט מולדובה. הוצב בתפקיד זה במקום השליט המרדן ארון הטירן (1591–1592 ו 1592–1595), בן בריתם של שליט טרנסילבניה ז'יגמונד באטורי ושל שליט ולאכיה מיכאל האמיץ.
זאת בנסיבות העימות הממושך בין האימפריה העות'מאנית בראשותו של מוראט השלישי ובין האימפריה ההבסבורגית בראשות הקיסר רודולף השני.
לאחר שבנובמבר 1594 הטורקים הכתירו אותו כשליט מולדובה, שטפאן החירש הועמד בינואר 1595 בראש כוח טורקי של 8,000 לוחמים ופנה איתם לכיוון הדנובה במטרה להגיע למולדובה. מיכאל האמיץ ארב לשטפאן ויצא לקראתו ב-2 בפברואר 1595 בעת הניסיון לחצות את הדנובה הקפואה באזור בראילה. שטפאן החרש הובס וטבע למוות בנהר.
מקורות
(קונסטנטין ג'ורסקו - תולדות הרומנים 1976 )
1200 Micrograms
1200 Micrograms (ידועים גם בשם 1200Mics) הם הרכב טראנס פסיכדלי מאיביזה. החברים בהרכב הם ריקטאם ובאנסי מ-GMS, ראג'ה ראם ושיקגו. ראג'ה ראם הוא אוסטרלי, אך חי בלונדון. באנסי וריקטאם הם הולנדיים, ושיקגו הוא אמריקאי, שלושתם חיים כיום באיביזה. שם ההרכב Micrograms 1200 הגיע בעקבות זה שראג'ה ראם לקח 1200 מיקרוגרמים של LSD תוך כדי עבודה על האלבום הראשון של ההרכב. ראג'ה ראם אמר לחברו פול טיילר, "אלוהים פול! אני לקחתי 1200 מיקרוגרמים" האלבום הראשון שלהם נוגע בנושאים שקשורים לנפש והרחבת התודעה.
האלבום השני, Heroes of the Imagination, הוקדש לממציאים מפורסמים ומדענים שתרמו באופן דרמטי, או שינו את מהלך ההיסטוריה ביניהם לאונרדו דה וינצ'י, גלילאו גליליי, מייקל פאראדיי, אלברט איינשטיין, צ'ארלס בבג', אלברט הופמן, פרנסיס קריק, ג'יימס ווטסון, טים ברנרס-לי. האלבום כולל את הרצועה, Acid for Nothing; רמיקס לשיר Money for Nothing של הלהקה דייר סטרייטס.
האלבום השלישי נקרא The Time Machine. הרצועות באלבום זה הושפעו ממקומות מפורסמים ומאורעות מהעבר כגון: יצירת היקום, סטונהנג', הודו העתיקה, מצרים ויוון.
ילדי טהראן
ילדי טהראן הוא הכינוי שניתן לקבוצת ילדים ניצולי השואה שהועברו מפולין לטהראן שבאיראן, ולאחר מכן הועלו לארץ ישראל בשנת 1943.
בברית המועצות ובאיראן
ילדי טהראן היו ילדים יהודיים מפולין, שברחו עם משפחותיהם בפרוץ מלחמת העולם השנייה אל החבלים המזרחיים של פולין, שנתפסו על ידי הצבא האדום ב-19 בספטמבר 1939 בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב. חלק מהפליטים הוגלו על ידי הסובייטים מזרחה לסיביר ולברית המועצות האסייתית, וחלקם נסו לאזורים אלה עם פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות ב-22 ביוני 1941.
בשנת 1942, עם הקמת הצבא הפולני על אדמת ברית המועצות בפיקודו של גנרל ולדיסלב אנדרס, שכונה "צבא אנדרס", נספחו אליו אלפי פליטים ובהם הילדים.
עם הגיע צבא אנדרס ב-1942 לאיראן, שהייתה בשליטת הבריטים, הקימה הסוכנות היהודית בטהראן מחנה לילדי הקבוצה שנקרא "בית הילד היהודי", וריכזה בו 719 ילדים. הילדים שם סבלו ממחסור במזון. בינואר 1943, לאחר שהסוכנות היהודית השיגה רישיונות עלייה (סרטיפיקטים) משלטונות המנדט ואונייה מהרשויות באיראן, היא ארגנה, בסיוע מימון שהתקבל מיק"א, את עלייתם לארץ ישראל. מרביתם הגיעו דרך ירדן, וחלק אחר הגיע בדרך הים מקראצ'י (אז בהודו הבריטית) לפורט סעיד שבמצרים ומשם ברכבת לעתלית, ב-18 בפברואר 1943.
לרוב ילדי טהראן היה רק הורה אחד. על פי דיווחה של הנרייטה סאלד, 124 מתוכם היו יתומים מאב ומאם. לחלקם היו הורים שנשארו בברית-המועצות ומסרו אותם למנזרים ולבתי-יתומים פולניים, ומשם הם הגיעו לאיראן.
בואם לארץ ישראל
ילדי טהראן הגיעו לארץ ישראל ב-18 בפברואר 1943, ערב פורים קטן תש"ג, לאחר שהסוכנות היהודית הצליחה להסדיר את קליטתם בארץ. נלוו אליהם כמה מבוגרים. הם הגיעו באונייה עד מצרים וברכבת עד עתלית. בדרך נערכו להם קבלות פנים בתחנות הרכבת ברחובות ובחדרה.
עיתון הצופה כתב בכותרת ראשית: "ושבו בנים לגבולם". השיירה כללה 1,228 נפש שהגיעו ב-12 קרונות שינה (פולמאן). קבלת פנים חגיגית נערכה להם בתחנת הרכבת העברית הראשונה שעצרו היא תחנת הרכבת ברחובות. הצופה כתב:
קבלת פנים חגיגית נערכה להם בתחנת הרכבת עתלית. שם הילדים ירדו והועברו למחנה העולים במקום. לתחנת הרכבת בעתלית הגיעו תלמידי בתי ספר ובידיהם דגלים וכתובות וגם עגלות מלאות כל טוב, פירות ומגדנות. "כאשר הרכבת התקרבה לרציף, פרץ הקהל בתרועת גיל אדירה ושירת התקווה הרעידה את האוויר". שיירה ובה עשרות אוטובוסים של חברת "החבר" מחיפה העבירה בהתנדבות את העולים למחנה הקליטה לעולים.
ז'רמי רנייה
ז'רמי רנייה (בצרפתית: Jérémie Renier; נולד ב-6 בינואר 1981) הוא שחקן קולנוע בלגי.
ביוגרפיה
רנייה נולד בבריסל, בלגיה, הצעיר מבין ארבעה ילדים. הוא גדל עם הוריו, שניהם סובלים ממחלת הפרכת. יש לו שתי אחיות ואח אחד. רנייר התעניין במשחק מגיל צעיר והשתתף בקורסים של משחק ותיאטרון.
קריירה
בשנת 1991, רנייה נבחן ללא הצלחה לתפקיד הראשי בסרט "טוטו הגיבור" מאת ז'אקו ואן דורמאל, אך שנה לאחר מכן, בגיל אחד עשרה, הוא קיבל תפקיד משנה בקומדיה "Les Sept Péchés capitaux" של הבמאית ביאטריס פלורס סילבה. באותה שנה ביצע רנייה את הופעת הבכורה שלו בתיאטרון, כאשר שיחק בתפקיד הראשי של פינוקיו בתיאטרון המלכותי של מונס.
ילדי טהראן
פולמוס קליטת ילדי טהראן
הגעתם של ילדי טהראן הביאה לוויכוח חריף בעניין קליטתם. היו ילדים שהיו להם קרובי משפחה בישראל אשר ביקשו לגדלם, ורק לאחר מאמץ קיבלו את מבוקשם. עיקר הוויכוח היה בין גורמים דתיים לחילוניים על חינוך הילדים. הגורמים הדתיים, והרב הראשי לישראל ביניהם, דרשו שכל ילד יהודי שאין לו הורים יישלח למסגרת חינוכית דתית. לעומתם, גורמים חילוניים דרשו למסור את הילדים למסגרות חילוניות, ובפרט קיבוצים, באמרם ששם ישנם תנאים טובים יותר.
ז'רמי רנייה
קריירה
בשנת 1996 שיחק בתפקיד הראשי בסרטם של האחים דארדן "ההבטחה", וב-2001 בסרט "אחוות הזאבים". בשנת 2002 הוכתר כאחד הכוכבים העולים של הקולנוע האירופאי על ידי איגוד קידום הסרטים האירופאי (European Film Promotion).
ילדי טהראן
פולמוס קליטת ילדי טהראן
הנרייטה סאלד החליטה שילדים מעל גיל 14 יבחרו את המסגרת בעצמם, ולגבי ילדים מתחת לגיל 14 ייעשה בירור כדי לבדוק האם גדלו במשפחות דתיות בפולין. על מנת לברר עניין זה שוחחה סאלד אישית עם כ-400 מהילדים, ועוזרה, הנס בייט, שוחח עם השאר. לגבי הילדים הקטנים נעשה ניסיון לדלות פרטים כמו האם עשו אצלם קידוש והבדלה בבית. הילדות ידעו במקרים רבים לתאר את הכשרת הבשר.
ז'רמי רנייה
קריירה
ב-2004 שיחק בסרט הטלוויזיה "פדיטה הקטנה" המבוסס על רומן מאת ז'ורז' סאנד. ב-2005 שיתף רנייה פעולה בשנית עם האחים דארדן כששיחק בסרט "הילד" שזכה בפרס דקל הזהב והוא היה מועמד באותה שנה לפרס סזאר. ב-2006 גילם את בנה של איזבל הופר בסרט "דיני רכוש" ובאותה שנה שיחק בסרט "נשיא" בתפקיד של סטודנט היוצא עם בתו של נשיא צרפת. כשנה לאחר מכן, ב-2007, שיחק בסרט הבריטי-צרפתי "כפרה" מאת הבמאי ג'ו רייט, וב-2008 שיחק בסרט "ברוז'" שכתב וביים מרטין מקדונה. באותה שנה שיחק בסרט "שעות קיץ" של אוליבייה אסאיאס.
ב-2010 שיחק בסרט "פוטיש - אישה צעצוע", ובשנת 2011 שיחק בסרט הילדים זוכה פרס חבר השופטים בפסטיבל קאן "הילד עם האופניים".
ילדי טהראן
פולמוס קליטת ילדי טהראן
על פי דיווח של הנרייטה סאלד, בסופו של דבר חולקו ילדי טהראן כדלהלן:
298 - במקומות חילוניים, 288 - במוסדות ויישובים של המזרחי. 38 - במוסדות של אגודת ישראל. 27 - אצל קרובי משפחה. 36 - במוסדות לגביהם הייתה מחלוקת האם הם דתיים או חילוניים. 15 - נמצאו בבית תינוקות. 17 - טרם שובצו בעת מתן הדיווח.
החרדים בארץ מחו על השמתם של הילדים במוסדות חילונים ואף במוסדות המזרחי מכיוון שרובם של הילדים גדלו, לטענתם, בבתים חרדים.
רשימת שמות הילדים, גילם ומקום הולדתם שהגיעו בקבוצה הגדולה הראשונה ב-18 בפברואר 1943 מופיעה בספר: "ילדי טהראן". באוגוסט 1943 הגיעה קבוצה שנייה ואחרונה של ילדי טהראן שמנתה כ־200 ילדים. אין מידע על שמות הילדים מאותה קבוצה שנייה.
על קליטתם הרפואית של "ילדי טהראן" היה אחראי הד"ר שמואל ספירו הרופא הראשי של עליית הנוער.
במלחמת העצמאות
רבים מהבוגרים שבילדי טהראן לחמו במלחמת העצמאות, וכמה מהם נהרגו במלחמה. אחד מילדי טהראן, עמנואל לנדאו, נהרג במלחמת העצמאות בקרב נגד שיירה ערבית באזור הקריות שליד חיפה. נפילתו הייתה תוך גילוי גבורה עילאית והוא היה בין 12 מקבלי אות גיבור ישראל שהוענק ללוחמי מלחמת העצמאות בשנת 1949.
בין הנופלים האחרים מילדי טהראן: שלמה וגנר בקרב רמת יוחנן, זאב הולנד בשדה דב, חיים גרף בחיפה, דב גולומב בכיבוש כפר סבא, הדסה למפל בלטרון, בדגניה א', חיה הורן בכפר עציון ויהודית יעקובוביץ ברמות נפתלי.
מאבקם המשפטי
בשנת 1997 הוכרו לראשונה ילדי טהראן כניצולי השואה על ידי מדינת ישראל. משמעות ההכרה היא שעד שנת 1997 לא זכו ילדי טהראן לפיצויים מהמדינה בהתאם להסכם השילומים שנחתם עם ממשלת גרמניה. בשנת 2004 התאגדו 217 מילדי טהראן ותבעו את המדינה במטרה לקבל את הפיצויים שטענו כי חייבים להם משנות ה-50. טענת המדינה הייתה, כי הפיצוי המגיע להם הוא קולקטיבי ואותו הם כבר קיבלו. באוגוסט 2012 פסק בית המשפט המחוזי בתל אביב כי כל אחד מ-217 התובעים זכאי לפיצוי אישי בסך 50,000 ש"ח. בינואר 2014 קיבל בית המשפט העליון את ערעור המדינה, וביטל את פסק הדין של בית המשפט המחוזי.
המשורר נתן אלתרמן כתב:
נייט וולטרס
נייט וולטרס (באנגלית: Nate Wolters; נולד ב-15 במאי 1991) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בקבוצת הכוכב האדום בלגרד מהליגה הסרבית המשתתפת גם ביורוליג.
ביוגרפיה
וולטרס נולד ב-סט. קלאוד, מינסוטה. למד ושיחק כדורסל במכללת דרום דקוטה. הוא סיים ארבע עונות בדרום דקוטה כשיאן האסיסטים של המכללה בכל הזמנים (669 אסיסטים) וכסגן מלך הסלים (2,363), וב-8 בפברואר 2013 קלע את שיא הנקודות בקריירה שלו - 53 נקודות, מה שהיווה שיא מכללה ושיא קונפרנס.
בשנת 2013 נבחר וולטרס במקום ה-38 בדראפט ה-NBA על ידי וושינגטון ויזארדס. באותו ערב הוא עבר בטרייד לפילדלפיה 76' ויום למחרת עבר בטרייד למילווקי באקס. בעונת הרוקי שלו, נהנה וולטרס מכמה פציעות של שחקנים ושיחק 58 משחקים, מהם פתח בחמישייה ב-31, ושסיפק 7.2 נק’, 2.6 ריב’ ו-3.2 אסיסטים למשחק. לקראת תום העונה הוא נפצע וסבל משבר בידו, שגרם לו להחמיץ את המשחקים האחרונים. בעונה לאחר מכן, תחת מאמן חדש, ג'ייסון קיד, הוא זכה לפחות קרדיט ובמהלך העונה הועבר לניו אורלינס פליקנס. אחרי שחתם פעמיים על חוזים ל-10 ימים בשורות הפליקנס, הוחלט שלא להאריך את חוזהו והוא שוחרר מהקבוצה. בהמשך שיחק וולטרס בבשיקטש הטורקית במדיה סיפק 11.6 נקודות ו-5.4 אסיסטים למשחק, ולאחר מכן שיחק בכוכב האדום בלגרד מסרביה.
ב-23 ביוני 2019 חתם על חוזה לשנתיים במכבי תל אביב.
ב־5 בדצמבר 2019 נפצע והושבת לחודש וחצי, אך נפצע שוב שלושה משחקים בלבד לאחר חזרתו וסיים את העונה.
ב-31 במאי 2020, לאחר שמכבי תל אביב בחרה שלא להאריך את חוזהו לעונה נוספת, שוחרר וולטרס מן הקבוצה.
ב-25 ביולי 2020 חתם לעונה אחת בקבוצת אוניקס קאזאן מליגת ה-VTB, המשתתפת גם ביורוקאפ.
מלחמת האופיום השנייה
מלחמת האופיום השנייה (ידועה גם בשם מלחמת "החץ") הייתה מלחמה בין סין לארצות המערב שהחלה ב־1856 ותמה ב-1860. את שמה קיבלה המלחמה מאחר שיש הרואים בה המשך ישיר למלחמת האופיום הראשונה אשר הסתיימה בסין ב־1842.
רקע
בשנות החמישים של המאה ה-19 חלה האצה משמעותית בגידול השוק הקפיטליסטי באירופה. מטרותיהן העיקריות של המעצמות הקפיטליסטיות היו הרחבת קשרי המסחר שלהן עם הארצות שמעבר לים, והקמת קולוניות חדשות בארצות אסיה ואפריקה. מטרות משותפות אלו עמדו גם בראש מעייניהן של צרפת, בריטניה וארצות הברית, ששאפו להרחיב את זכויות הסחר שלהן בסין.
אולם חצר הקיסרות הסינית, תחת שלטון שושלת צ'ינג, דחתה את דרישותיהן של האימפריות המערביות.
תחילת המלחמה
ממשלת בריטניה, בראותה את המתרחש בעקבות תקרית החץ, החליטה להקים ברית צבאית עם צרפת, ארצות הברית ורוסיה. צרפת, ראשונת המצטרפות לקואליציה, הסבירה את הצטרפותה בהוצאתו להורג של כומר צרפתי על ידי שלטונות מחוז גואנשי. ארצות הברית ורוסיה הסכימו להצטרף כתומכות בבריטניה בהבינן את הרווח הצפוי להן אם ינצחו במלחמה. ארצות הברית ורוסיה אמנם לא שלחו צבא לעזרת בריטניה וצרפת, אך הן תמכו במלחמה בעיקר בהציען צוותי תכנון שישבו בהונג קונג ועזרו לבריטים ולצרפתים לתכנן את ההתקפה על סין.
הכוחות הבריטיים והצרפתיים, תחת פיקודו של האדמירל מייקל סימור, תקפו וכבשו את גואנגג'ואו בקרב קנטון בסוף שנת 1857, הכניעו את ראש המחוז ועצרו את יה מינגשן, שליט המחוזות. ועדה משותפת לבריטים ולצרפתים החליטה להשאיר בתפקידו את ראש מחוז גואנגג'ואו, בו-גוי, כדי להשליט סדר במחוז לטובת שליטיו החדשים. זה היה המקרה הראשון בהיסטוריה של סין שבו הוקם משטר בובות במדינה. שלטונה הקולוניאלי של הברית הבריטית-צרפתית נמשך והתקיים במחוז גואנגג'ואו עד כארבע שנים משנת הכיבוש.
בשנת 1858 המשיכו כוחות הקואליציה צפונה במסע התקפות לאורך חופי המדינה, וכבשו את טיינצין (כיום טיינג'ין) בחודש מאי של אותה השנה.
ואדים מילוב
ואדים מילוב (ברוסית: Вадим Милов; נולד ב-1 באוגוסט 1972 באופה) הוא שחמטאי סובייטי-ישראלי-שווייצרי בדרגת רב אמן.
נכון לאפריל 2021, מדורג במקום הראשון בשווייץ לפי מד כושר.
ביוגרפיה
ואדים מילוב נולד באופה. זמן קצר לאחר התפרקות ברית המועצות הוא עלה לישראל. באליפות ישראל בשחמט 1992 הוא סיים במקום ה-11 ובשנת 1994 הוא סיים במקום השביעי. בשנת 1996 היגר לשווייץ.
מלחמת האופיום השנייה
חוזה טיינג'ין
הנקודות העיקריות בחוזה:
חוזה אייגון
ב־28 במאי 1858 נחתם חוזה אייגון, שהיה חוזה נפרד בין סין לרוסיה כדי לקבוע את מיקומו הסופי של הגבול בין שתי המדינות כהמשך להסכם נרצ'ינסק שנחתם בין שתי המדינות ב־1689.
ואדים מילוב
ביוגרפיה
בשנת 2007 הוא ניצח בתחרות בשיקגו, תוך ניצחון על יורי שולמן במשחק המכריע.
מלחמת האופיום השנייה
חוזה אייגון
בחוזה חייבה רוסיה את סין להחזיר את הגבול לנהר האמור, שם עבר הגבול עד לחתימת החוזה הקודם. בעקבות כך קיבלה רוסיה לידיה רצועת חוף באוקיינוס השקט אשר בה המים אינם קופאים. על רצועה זו הקימה רוסיה את עיר הנמל ולדיווסטוק ב־1860.
ואדים מילוב
ביוגרפיה
באליפות אירופה לנבחרות הוא פעמיים שיחק עבור נבחרת שווייץ.
מלחמת האופיום השנייה
המשך המלחמה
ב־1859, לאחר שסין סירבה לאפשר לנציגי המעצמות להתמקם בבייג'ינג, תקף כח ימי בריטי בפיקודו של אדמירל ג'יימס הופ את המבצרים המגינים על נהר הפטו. אולם הכח נהדף ונפגע קשות והצליח לסגת תחת סיוע באש של שייטת ספינות מלחמה אמריקאית.
ואדים מילוב
ואדים מילוב באולימפיאדת השחמט
בשנת 1994 וב-2000 השתתף מילוב באולימפיאדת שחמט:
מלחמת האופיום השנייה
המשך המלחמה
בשנת 1860 התארגן הכח הבריטי-צרפתי מחדש בהונג קונג לתקיפת היבשת. הכח נחת בפיי טאנג ב־1 באוגוסט, וכבש בהצלחה את המבצר בטאקו ב־21 באוגוסט. ב־26 באוגוסט הגיע הכח המשולב לבייג'ינג וכבש אותה ב־6 באוקטובר. הקיסר הסיני שיאנפנג, מינה את אחיו להיות אחראי למשא ומתן עם הכוחות המערביים וברח לארמון הקיץ שבצ'נגדה, כ-250 קילומטרים צפונית מזרחית לבייג'ינג. חיילי הקואליציה העלו באש את ארמון הקיץ בבייג'ינג כמו גם את ארמון הקיץ הישן (שנהרס לגמרי בהתקפה) וכבשו סופית את בייג'ינג.
ועידת פקין
עקרונות חוזה טיאנג'ין של 1858, נכפו סופית על הקיסר שיאנפנג בוועידת פקין (שמה המערבי של בייג'ינג) ב־18 באוקטובר 1860, ועידה שהביאה את המלחמה לקיצה.
בוועידה חתם הקיסר על היתר לסחר חפשי וחוקי באופיום והכרה חוקית בזכויות הנוצרים במדינה.
חלק מתכניה של ועידת פקין היו:
אמיתי עציוני
אמיתי עציוני (באנגלית: Amitai Etzioni; 4 בינואר 1929 – 31 במאי 2023) היה סוציולוג ישראלי-אמריקאי, נשיא האגודה הסוציולוגית האמריקאית, שנודע בזכות מחקריו בתחום הכלכלה החברתית וקהילתנות. עציוני היה מייסדה של התנועה הקהילתנית בתחילת שנות ה-90 והקים את הרשת הקהילתנית כדי להפיץ את רעיונות התנועה. פרסומיו הדגישו את החשיבות הקיימת בכל חברה לאיזון זהיר בין זכויות הפרט לחובותיו ובין אוטונומיה לסדר.