cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מייגן מולאלי
אפיונה כשחקנית
המרץ וההתנהגות המוחצנת והקיצונית שלה בדמות קארן ווקר, מתבטאים בשיאם כשהם מתקשרים לאנרגיה המינית שיש בדמות, כאשר יש סצנות מיניות או בעלות רמיזות מיניות רבות סביב דמותה בסדרה. כך היא מתנשקת במספר מצבים עם דמויות רבות, גם גבריות וגם נשיות. בפרק שבו שיחקה בתפקיד אורח בסדרה "כנפיים", גילמה דמות של אישה ששכבה עם מספר גדול מאוד של גברים, ותוך שהיא יוצאת עם אחת הדמויות הראשיות בסדרה, מעירות שאר הדמויות כולל דמותה שלה הערות אשר מראות את הניסיון המיני הרב שלה. גם בסדרה "In the Motherhood" גילמה דמויות אימהיות על בסיס סיפורים אמיתיים שקיבלה מנשים שהן אימהות, אך גם כדמות אימהית בסדרה זו ובמספר תפקידים אחרים, נעשה ניצול של מצבים קומיים כשהיא מתנהגת בצורה משוחררת לעיתים וגם כדמות אימהית עוסקת בנושאים מיניים בצורה משעשעת.
הגדרת משחקה כמשחק במגדר
במספר מצבים מתנשקת בתור קארן ווקר עם הדמות הנשית הראשית בסדרה "ויל וגרייס" בשם גרייס אדלר, ואף נוגעת במקומות בגופה ומנסה להביא למצב שזו תיגע בגופה שלה, ובאופן כללי נוקטת ברמיזות מיניות רבות כלפיה. מולאלי גם שיחקה בסצנה בסדרה שבה היא והזמרת מדונה (שהתארחה בתפקיד אורח), רוקדות במועדון ותוך כדי הריקוד נצמדות זו לזו וממששות האחת את גופה של השנייה. ישנן גם מספר סצנות לכל אורך הסדרה של ניסיונותיה למגעים מיניים, או דיבוריה אודות מגעים מיניים, עם דמות העוזרת הקשוחה והחסונה האישית שלה בשם "רוזריו", שאליה היא נוטה לפעמים להתייחס כאל גבר עקב מראה והתנהלותה. באופן כללי, בתוך מצע הדמויות והמצבים של סדרה שאחד מנושאיה העיקריים הוא הומוסקסואליות, מתייחסת בדמות קארן ווקר פעמים רבות לדמויות גבריות מסוימות כאל נשים, ולדמויות נשיות מסוימות כאל גברים, יחד עם טשטוש הזהות המינית בדמותה שלה.
גם בסדרה "כריסטין הישנה" גילמה מולאלי בתפקיד אורח דמות בעלת מרץ ומטען מיני בפרק שעסק בין השאר בהגדרת זהות מינית. באותו פרק מסוים הדמות המגולמת על ידי השחקנית ג'וליה לואיס דרייפוס גרה עקב מצב מסוים עם אישה אחרת, ובאחת הסצנות זו מנסה לשכנע את הדמות המגולמת על ידי מולאלי שאינה לסבית כפי שזה נראה לה. אז דמותה של מולאלי דווקא מתנפלת עליה בנשיקה תוך מישוש גופה.
איפאה
איפאה (שם מדעי: Tabebuia) הוא עץ אשר גדל במדינות מרכז ודרום אמריקה. עצי האיפאה הם עצים גבוהים (גובהם יכול להגיע עד ל־50 מטרים ולעיתים אף מעבר לזה), חזקים ובעלי גוונים חומים כהים אשר נובעים מצפיפות חלקיקים גבוהה.
השם הגנרי של האיפאה הוא Tabebuia Spp ואילו בעברית שמו הגנרי הוא איפאה טבקו. קיימים שני סוגים של איפאה. כאמור הראשון הוא איפאה טבקו ואילו השני הוא איפאה שמפיין (קומרו). השם איפיאה מקורו ב ipe ואילו קומרו הוא עץ אחר. מקור השם טבקו לא ידוע, וייתכן שהוא שיבוש של lapacho.
האיפאה כחומר גלם
שני סוגי העץ נחשבים כחומרי גלם איכותיים ומבוקשים בתעשיות הבנייה והעץ השונות לנוכח חוזקם ועמידותם לשחיקה. שימוש נפוץ באיפאה הוא הנחתם כמשטחי מדרך חיצוניים (דקים), רהיטים ועוד.
יתרונו של עץ האיפאה הוא עמידותו לנזקי הזמן ומזג האוויר ותחזוקתו הדרושה המועטה יחסית לעיתים עד כדי משיחתו אחת לשנה בלבד בתנאים של קרינת שמש ישירה. חסרונו של העץ הוא מחירו הגבוה, משקלו הסגולי הגבוה והצורך במיכון מיוחד בעבודה עמו. ניסור וקידוח העץ דורש מסורים ומקדחות עמידים לחומרים קשיחים, הברגים והפרזול ייחודי וחלקם מותקן באופן ידני.
התקנת משטחי מדרך מאיפאה דורשת הנחת בסיס שעמיד למשקלו העצמי הגבוה.
קישורים חיצוניים
דיון בנושא שימוש בעץ איפאה במועצת העיר תל אביב-יפו
שלמה בן יהודה גאון
רבי שלמה בן יהודה (מכונה גם: שלמה בן יהודה אלפאסי) היה מחכמי ארץ ישראל, גאון וראש ישיבת "גאון יעקב", ופייטן. כיהן בגאונות גם לאחר מותו של הגאון הבבלי האחרון רב האי.
ביוגרפיה
רבי שלמה בן יהודה גאון נולד כנראה לאחת מהמשפחות החשובות בעיר פאס שבמרוקו. בצעירותו עלה לירושלים ובשנת 1016 הוא מונה לאב הישיבה בישיבת גאון יעקב במקום. משנת 1025 ועד לפטירתו בשנת 1051 הוא ישב על כס הגאונות בארץ ישראל. בשונה משאר הגאונים הוא לא החזיק ביחוס להלל הזקן או לרבי אלעזר בן עזריה, אלא מונה לתפקידים הציבוריים והרוחניים בזכות חכמתו ואישיותו. בין תלמידיו ידוע רבי ישעיה בן רבי יוסף הכהן, מחכמי מצרים.
תקופת גאונותו הייתה קשה עבור יהודי הארץ. משנת 1024 ועד לשנת 1029 פקדו מגפות ורעב את היישוב בארץ, והשלטון הפאטמי הטיל מיסוי כבד על הקהילה היהודית בירושלים וברמלה. כתוצאה מהעוני והרעב רבים מהיהודים מתו בטרם עת ואחרים איבדו את עצמם לדעת. על מנת לחלץ את היהודים ממצוקותיהם נסע רבי שלמה מספר פעמים למצרים, ואף שלח את בנו לשם, על מנת לגייס למען היישוב בארץ את היהודים שהיו בעלי השפעה בחצרו של הכליף.
מהאגרות שכתב ניכרים היטב מאמציו הכבירים להשכין שלום, מידת הסתפקותו במועט וענוותנותו. הוא פעל בקרב יהודי מצרים להשקיט את המחלוקת על רבי אפרים בן שמריה. הוא כותב להם על כך: במכתב אחר הוא כותב:
שלום עם הקראים
בשנת 1034 התרחשה רעידת אדמה בארץ ישראל ובתים רבים נחרבו בירושלים וברמלה. בצל המאורעות החלו הקראים להציק לרבנים בגיבוי מלא של השלטונות. באמצעות מגעים רבים הביא רבי שלמה לשלום ולהבנה עם הקראים.
המחלוקת עם רבי נתן בן אברהם
בשנת 1040, בעיצומה של תקופת גאונותו, יצא כנגדו רבי נתן בן אברהם הראשון, אחיינו של אב הישיבה בירושלים. לאחר מספר שנים ששהה רבי נתן בקירואן שבתוניסיה, שם למד רבי נתן אצל רבנו חושיאל בן אלחנן ואף הסדיר ענייני ירושה משפחתית, הוא שב לארץ ישראל וביצע מחטף של משרת אב הישיבה ו"נתכנה בשם גאונות". המחלוקת שפרצה בעקבות מעשיו של רבי נתן פילגה את היישוב, ופקידי השלטון ברמלה צידדו ברב נתן. מצדדי הגאון השפיעו על הח'ליף הפאטמי במצרים שהורה למושל ברמלה לתמוך ברבי שלמה בן יהודה. בשנת 1043 הושג הסכם בין השניים והם כיהנו בגאונות זה לצד זה.
משפחתו
רבי שלמה הניח שני בנים: רבי אברהם ורבי יחיא. שניהם למדו אצל רב האי גאון.
פיוטיו
כפייטן, נחשב רבי שלמה בן יהודה גאון לאחד מממשיכיו של רב סעדיה גאון. מפיוטיו הגיעו לידינו קדושתא לחג השבועות, מספר קרובות י"ח לתעניות, קדושתת י"ח לחנוכה ויוצר לפורים.
א-רויס
א-רויס (בערבית: الرويس) היא עיר נמל במחוז אל שמאל שבקטר. היא ממוקמת בקצה הצפוני של קטר, כ-127 קילומטר מצפון לבירה דוחה. לפני שאזור קטר הוסב לחיפוש נפט, א-רויס הייתה אחת מערי הדיג החשובות באזור.
אטימולוגיה
א-רויס מיתרגם ל 'ראש קטן' בערבית. שם זה ניתן לעיר מכיוון שהעיר "פורצת" אל תוך הים, כמראה של ראש.
המאה ה-19
בשנות העשרים של המאה ה-20 הוביל ג'ורג' ברנס את המשלחת הבריטית לחקר המפרץ הפרסי. ביומן המסעות שלו הוא כתב את ההערות הבאות על העיר, אותה הוא כינה "רויס":
"זו עיר קטנה, רובה בהריסות, הממוקמת על מים רדודים, ממנה יוצאות הספינות מצד זה של החוף לכיוון המים העמוקים. בעיירה חיים כ-100 תושבים, מהשבטים אבו קבארה ואוטובי, החיים כאזרחי מדינת בחריין. רובם דייגים."
סקר שנערך על ידי משרד ההידרוגרפיה הבריטי בשנת 1890 מתאר את א-רויס כ"עיר קטנה ביבשת, כארבעה קילומטר דרומית לראס ראקאן; בעיר יש ארבעה מגדלים המקיפים מבצר, שהם הדבר הראשון הנראה לעין כאשר מגיעים לעיר מהים. לתושבי העיר יש המון ספינות, אשר רובן עוגנות במחסה קרוב לחוף. המבצר נראה מ־8 - 9 קילומטר".
המאה ה-20
כפר בקטר, הקרוב ביותר לראשו של צוק, כארבעה קילומטר דרומית לראס ראקאן. בכפר כ-70 משפחות משבט הסאדה, שיש להן כ-18 מפרשיות, 10 סירות דיג ועוד שתי סירות לא מזוהות אחרות; בנוסף, יש להם 4 סוסים ו-20 גמלים. יש שונית על החוף של העיר, שם הסירות שלהם עוגנות. המקום מוגן על ידי מבצר עם 4 מגדלים, ומי השתיים נאספים מבאר כשלושה קילומטר לכיוון היבשה". ב-1904 פורסם תעתיק של יומן המסע של לורימר בו הוא מתאר את חוויותיו ב-1856, שם הוא ציין כי בכפר חיים כ-100 תושבים בני השבטים בו-קווארה ואוטוב, כשהוא מאשש את ממצאיו של ג.ב ברוקס.
א-רויס היא ההתיישבות השנייה מחוץ לקטר להקים בית ספר רשמי בשנת 1954. במהלך המאה ה-20 העיר נחשבה בירת החינוך של צפון קטר.
קטר שוחררה ב-1971 כשבפברואר 1972 השייח' ח'ליפה בן חמד אאל ת'אני החל לשלוט בה. אחת הרפורמות המשמעותיות שלו היה ביזור פרויקטי התעשייה והדיור מחוץ לבירה דוחא, על מנת לקדם את אזור צפון קטר. א-רויס הוכרזה כ'עיירת פיתוח' ומספר פרויקטים משמעותיים החלו להיבנות בה, כמו הנמל ב-1972, לדוגמה.
גאוגרפיה
העיר ממוקמת לאורך החוף הצפוני, גובלת בכפרים מדינת א-שמאל ואבו דלוף ממערב. העיר כ-127 קילומטר צפונית -מערבית לעיר הבירה דוחה, 25 קילומטר צפונית-מערבית לפוראוויט, 22 קילוטרים צפונית-מזרחית מא-זובארה, ו- צפונית מערבית לאל ח'ור.
אזור החוף של א-רויס היא יעד תיירות פופולרי, בעיקר בשל הצמחייה הרבה הצומחת באזור. בשנים האחרונות, משרד איכות הסביבה של קטר יצא בכמה פרויקטים לנסות לשמר את אוכלוסיית המנגרובים הצומחת לאורך חופי א-רויס בערך 13 דונם של המנגרובים נמצאים בא-רויס.
אדריכלות
כאחת מערי הנמל העתיקות של קטר, בשטחי העיר נמצא המסגד העתיק ביותר ששרד בקטר. המסגד נבנה בסביבות המאה ה-17, ושוחזר ב-1940. המסגד מלבני בצורתו, עם חצר פתוחה, והוא יכול להכיל כ-100 מתפללים. משרד התיירות של קטר, ועיריית אל-שמאל מתחזקים את המסגד, מקדמים אותו כאטרקציה תיירותית. בין דצמבר 2014 לינואר 2015, ארכאולוגים מרשות המוזיאונים הקטרית חפרו את החלק מזרחי של המסגד, וחשפו כלי חרס, עצמות של בעלי חיים ומטבעות.
אטרקציות תיירותיות
בא-רויס קיימת תרבות צפרות ענפה.
במאי 2018, נחנכה טיילת חדשה בא-רויס. הטיילת כוללת שביל באורך 120 מקומות חניה ו-450 עצים. בעתיד אמור להיפתח פארק לילדים שייפרש על שטח של.
תשתית
קומפלקס ממשלתי של ממשלת קטר, הכולל משרד של משרד המשפטים הקטרי נפתח ביולי 2014.
נמל א-רויס
Ashghal (רשות המפעלים הציבוריים של קטר) הודיעה באפריל 2009 כי היא מקבלת הצעות מחיר מקבלני בנייה של 10,000 מטרים רבועים של נמל א-רויס. יוזמה נוספת לפיתוח הנמל הושקה על ידי ראש ממשלת קטר, עבדאללה בן נאסר בן ח'ליפה אאל ת'אני, ב-2015, מטרתה המוצהרת של התוכנית הייתה "להפוך את א-רויס לשביל הגישה של צפון קטר אל העולם". דווח כי בחודש יוני 2017 היו בנמל א-רויס 47 סוחרות עם קיבולת כוללת של 10,745 טון.
מוואני קטר, רשות הנמלים הקטרית, הקימה מגרש חניה למשאיות עם 285 מקומות חנייה, על פני שטח של 77,000 מ"ר. הנמל החל לפעול באופן מלא במרץ 2018.
בדצמבר 2018, מוואני, רשות הנמלים הקטרית, השיקה רשמית את השלב השני של פרויקט הפיתוח אשר החל ארבע שנים קודם לכן. במסגרת שלב זה הנמל יגדל ביותר מ-156,000 מ"ר ובכך עתיד היה לשלש את קיבולתו. לאחר סיום השלב הראשון, לנמל הייתה יכולת לבצע 20,000 חילופי מכולות בשנה, 1000 יותר מהשנה לפני השלמת השלב הראשון. צפוי כי עד שנת 2020, בנמל יהיו כ-300 מעגנים נוספים.
נמל א-רויס הוא נמל רדוד-מים, ויכולים לעגון בו כלי שיט קטנים באורך (ספנות) של עד 100 מ' עם ושוקע מקסימלי של 4.8 מ'.
תומאס בורר
תומאס בורר (בגרמנית: Thomas Borer; נולד בשנת 1957) הוא דיפלומט שווייצרי.
ביוגרפיה
בורר נולד בבזל ולמד משפטים באוניברסיטת בזל, הוא ביצע את התזה שלו בנושא יחסי חוץ.
ב-1987 החל לעבוד כדיפלומט במחלקה השווייצרית ליחסי חוץ ועבד במספר ערים במדינה. בשנת 1993 מונ למזכיר לעניינים משפטיים ויחסים פוליטיים בשגרירות שווייץ בוושינגטון הבירה.
ב-1996 מועצת המדינה של שווייץ מינתה אותו לעמוד בראש הפרויקט "שווייץ-מלחמת העולם השנייה" במסגרתו נבחן תפקיד שווייץ כמרכז פיננסי בתקופה הנאצית, פרויקט זה תרם רבות לתביעה של הקונגרס היהודי העולמי כנגד הבנקים השווייצריים שהחלה ב-1995, לאחר המשפט נחתם הסכם שהבנקים בשווייץ יעניקו פיצויים לקורבנות השואה.
הוא התראיין רבות במדיות השונות בנושאים כלכליים ועל יחסי גרמניה-שווייץ.
זוחלים לאומיים בארצות הברית
זוחלים לאומיים מצוינים בסמלי 28 ממדינות ארצות הברית כשבמקרים רבים מדובר במונח לא רשמי, בניגוד לציפורים לאומיות למשל. חלק מזוחלים אלה נקבעו בחוק המדינה ואחרים רק ראויים להערצה במדינה ונחשבים לזוחלים החביבים במדינה. באתרים של מזכירי מדינות שונות מנהלים אתרים המתארים את זוחל המדינה הרשמי.
המדינה הראשונה שבחרה זוחל לאומי הייתה אוקלהומה שבחרה בלטאת קולר מצויה לזוחל הרשמי ב-1969. בשנות ה-70 נוספו אליה רק עוד שתי מדינות אך בעשורים לאחר מכן החלו להתווסף זוחלים לאומיים כמעט כל שנה. עדיין המספרים קטנים, בהשוואה למשל לציפורים לאומיות הקיימות בחמישים מדינות, הראשונה שבהם נבחרה ב-1927.
חלק מזוחלים אלה היו קמעות של אוניברסיטאות מפורסמות בכל מדינה בה נבחרו והעכסן המעוצה היה על הדגל הרשמי המוקדם של מערב וירג'יניה מ-1775.
הזוחלים הם בעלי דם קר ולכן נפוצים בעיקר במדינות הדרומיות שמתוכם 19 מדינות אימצו זוחלים לאומיים, מרביתם צבים. הזוחל השכיח ביותר בסמלי המדינות הוא צבגון מצויר שנבחר בידי ארבע מדינות שונות. מינים מסוימים מצויים בסכנת הכחדה והפיכתם לזוחלים לאומיים תורמת להגנה עליהם.
שלום קר
שלום קר הוא מצב שבו בין שתי מדינות שורר שלום באופן רשמי, בעוד הממשלה או האוכלוסייה, לפחות במדינה אחת, מסתייגים מהסכם השלום ונמנעים מליישמו.
בוטרוס בוטרוס ראלי, שר החוץ של מצרים, טבע את הביטוי "שלום קר" בסוף שנת 1982. הביטוי נטבע כהיפוכה של "מלחמה קרה", שבה שתי מדינות אינן נלחמות בגלוי זו בזו, אך בחשאי כל אחת מהן מנסה לפגוע בשנייה.
שלום קר מאופיין ברמות גבוהות של חוסר אמון בין הצדדים, וגישה שלילית של הממשלות והאוכלוסיות, לפחות באחת מהמדינות, כלפי המדינה השנייה.
פרופ' בנימין מילר מאוניברסיטת חיפה פרסם מספר מאמרים בהם חקר את התהליכים שמובילים ממצב של מלחמה למצב של שלום, באזורים שונים בעולם ובתקופות שונות. במאמריו הוא מגדיר שלוש רמות של שלום: שלום "קר", שלום "נורמלי" ושלום "חם". הוא יוצר מסגרת תאורטית המשלבת את נקודות המבט האזוריות והבינלאומיות על תהליכי שלום, ומזהה זיקה בין מנגנונים שונים שיוצרים רמות שונות של שלום. מהניתוח שלו עולה כי תהליכי שלום מצליחים רק אם קיימים התנאים האזוריים המתאימים לכך. הדוגמאות המרכזיות במאמריו הן המזרח התיכון (השלום הקר ביחסי ישראל–מצרים), אמריקה הלטינית (התפתחות תנאי שלום בין המדינות במהלך המאה העשרים) ומערב אירופה (התחממות היחסים בין המדינות מאז שנות החמישים).
יחסי ישראל–מצרים
יחסי ישראל–מצרים בעקבות הסכמי קמפ דייוויד נחשבים לדוגמה הבולטת לשלום קר. המדינות חתמו על הסכם שלום לאחר חמש מלחמות קשות ביניהן, אך התמיכה העממית בהסכם בקרב המצרים ירדה לאחר רצח אנואר סאדאת (1981) ומלחמת לבנון הראשונה (1982), והמשיכה לרדת מאז ועד היום.
גם לאחר רצח סאדאת דבקה ממשלת מצרים בראשות חוסני מובארכ בהסכם השלום עם ישראל, ובין המדינות שררו יחסים תקינים, אם כי ללא הרחבת היחסים לתחומים נוספים, לה מתנגד רוב הציבור המצרי. ממשלת מצרים הטילה מגבלות על חברות ואנשי עסקים פרטיים, והשיתה סנקציות על גורמים מצריים שניסו לפרוץ מגבלות אלה.
במהלך שנת 2011 היחסים בין ישראל ומצרים הידרדרו באופן חמור לאחר המהפכה במצרים והדחתו של הנשיא חוסני מובארכ. בספטמבר שגרירות ישראל במצרים הותקפה בידי אלפי מצרים זועמים, כאות מחאה על מותם של חמישה חיילים מצרים מירי ישראלי במהלך מתקפת הטרור בסמוך לגבול בין המדינות. בדצמבר הוחלט להחזיר את שגריר ישראל ממצרים, יצחק לבנון, והוא הוחלף לאחר זמן מה על ידי יעקב אמיתי. מאז פונתה השגרירות מספר פעמים לתקופות שונות, מטעמי ביטחון.
עיקר היחסים בין המדינות מתבטא בשיתוף פעולה כלכלי וביטחוני. בשנת 2005 חתמו ישראל ומצרים על הסכם בחסות אמריקנית, שהבטיח פטור ממכס בארצות הברית למוצרים שייוצרו בשתי המדינות. הסכם זה מכניס למצרים ולישראל מעל מיליארד ש"ח בשנה.
בשנים 2008–2011 רכשה ישראל גז טבעי ממצרים בכארבעה מיליארד דולר בשנה. בשנת 2011 פוצץ צינור הגז בסיני מספר פעמים, ומאז לא חודשה האספקה. בשנת 2018 נחתם חוזה למכירת גז ישראלי למצרים בהיקף כספי כולל של כ-15 מיליארד דולר לאורך 10 שנים.
בין ישראל למצרים קיים גם שיתוף פעולה צבאי במסגרת המלחמה בטרור בסיני. לפי תחקיר של העיתון "הניו יורק טיימס", בשנים 2016–2017 תקף חיל האוויר הישראלי פעילי טרור בצפון סיני יותר ממאה פעמים, באישור נשיא מצרים, עבד אל-פתאח א-סיסי. דובר צבא מצרים הכחיש דיווח זה.
יחסי ירדן–ישראל
ב-26 באוקטובר 1994 נחתם הסכם השלום בין ישראל לירדן, בטקס מרשים בנוכחות ראש ממשלת ישראל יצחק רבין, חוסיין, מלך ירדן, ונשיא ארצות הברית, ביל קלינטון. בנאומים של שני הצדדים הוכרז על כוונתם לבסס את היחסים על מערכת של פרויקטים משותפים בתחומי הכלכלה והתשתיות. המלך חוסיין הדהים את הקהל בנאום רגשני במיוחד בו הצהיר כי "חוזה השלום לא יהיה סתם פיסת נייר - הוא יהיה מציאותי, בפותחו את לבבותינו ואת מוחותינו זה לזה".
עשרים שנה לאחר מכן התראיין שמעון שמיר ואמר שלדעתו התקווה והאופטימיות התבררו כבני חלוף, ומקסם השווא נופץ לכל עבר. לדבריו, ראשי ממשלת ישראל לא פעלו במידה מספקת לחיזוק השלום, וגרמו למבוכות וקשיים בקרב ההנהגה הירדנית. כל אלה גרמו למלך חוסיין אכזבה מרה, ויורשו עבדאללה הגדירו כ"שלום קר". בראיון מ-2010 אמר עבדאללה השני כי "יחסי ירדן ישראל הגיעו לנקודת השפל הנמוכה ביותר מאז חוזה השלום", ובראיון נוסף תיאר את היחסים כ"שלום קר שהולך ומצטנן".
ב-21 באוקטובר 2018 הודיע עבדאללה השני, מלך ירדן, כי אין בכוונתו להאריך את תוקפו של נספח מהסכם השלום עם ישראל המאפשר לה לחכור את שטחי נהריים ומובלעת צופר, והם שבו לריבונות ירדנית בסוף 2019.
יחסי הודו-פקיסטן
בשנת 2008 הסכימו הודו ופקיסטן לאפשר סחר מוגבל בין שני חלקי קשמיר. מותר לסחור רק ב-21 פריטים, ורק באמצעות עסקאות ברטר, משום שאף מדינה לא מוכנה לקבל את המטבע של המדינה השנייה, ואין אף הסכמה על מטבע של צד שלישי.
יחסי הודו-סין
מאז מלחמת הודו–סין (1962) מקיימות הודו והרפובליקה העממית של סין יחסים דיפלומטיים ללא עימותים מזוינים, אולם בתחילת המאה ה-21 התפתחה בין המדינות יריבות בלתי צפויה בתחום הכלכלי, וכן סכסוכי גבולות (למשל בעיירה טוואנג ובאזור טיבט) וחששות מפלישה ימית. ירידת רמת שיתוף הפעולה בין המדינות הובילה למצב של שלום קר בין המדינות.
יחסי אריתריאה-אתיופיה
במשך השנים התגלעו חילוקי דעות רבים בין המדינות השכנות אריתריאה ואתיופיה, בנושאי הגירה, מסחר, חוקי עבודה וכלכלה. בנובמבר 1997 עברה אריתריאה להשתמש במטבע לאומי, שאתיופיה התנגדה לו. נושא נוסף היה השימוש בנמל אסאב, שנמסר על ידי אתיופיה לאריתריאה עם עצמאותה, דבר שהסב לה הפסדים כלכליים כבדים.
נושאים אלה היו בין הגורמים העיקריים לפרוץ מלחמת אריתריאה-אתיופיה שנמשכה מ-1998 עד 2000. המלחמה הותירה את שתי המדינות מרוששות כלכלית, ועל אף הסכסוך לא נותקו היחסים בין האוכלוסיות, ובמשך שנים שרר באזור "שלום קר". בשנת 2014 החלו מגעים דיפלומטיים ותהליך שלום ששיאו בפסגת אריתריאה-אתיופיה ביולי 2018. בפסגה חתמו מנהיגי המדינות על הצהרה משותפת ובה סיום פורמלי של הסכסוך בין המדינות, חזרה ליחסים דיפלומטיים מלאים, ופתיחת הגבולות לאנשים, סחורות ושירותים.
אמריקה הלטינית
בין מדינות אמריקה הלטינית פרצו מלחמות רבות במאה ה-19, ורק עימותים בודדים במהלך המאה ה-20. המלחמות האחרונות בין מדינות אמריקה הלטינית היו עימותים קצרים יחסית - מלחמת הכדורגל (1969) ומלחמת סנפה (1995).
מחקרים מצאו שבתחילת המאה ה-20 מדינות אמריקה הלטינית התרכזו בהשגת יציבות פנימית, וזה היה הגורם המרכזי להיעדר עימותים צבאיים. בתקופה זו שרר שלום קר בין המדינות. מאמצע המאה ה-20 החל ביבשת תהליך של דמוקרטיזציה, שהפך את יחסי השלום בין המדינות לשלום חם. במדינות רבות המנהיגים התחייבו להימנע מעימותים מזוינים עם שכניהם, וכיום נותרו באמריקה הלטינית רק סכסוכים טריטוריאליים מינוריים.
בוסניה
מלחמת בוסניה, בה הסרבים, הקרואטים והבוסניאקים נלחמו אלה באלה, הסתיימה בשנת 1995 בקיפאון צבאי והסכסוך נותר בלתי פתור. מאז לא פרצו עימותים מזוינים בין האוכלוסיות השונות, והיחסים ביניהן כיום מוגדרים כשלום קר.
רוסיה, אוקראינה והאיחוד האירופי
מאז 1991 יזמו האיחוד האירופי והמדינות החברות בו יוזמות דו-צדדיות ורב-צדדיות עם רוסיה שמטרתן יצירת מערכת יחסית מדינית תקינה ושילוב רוסיה כחלק ממדינות אירופה. האיחוד האירופי סייע לרוסיה להתקבל לארגון המדינות המתועשות, תמך בכניסתה לארגון הסחר העולמי, והוציאה לפועל תוכניות רבות לשיתוף פעולה עם רוסיה.
על אף זאת, ברוסיה התחוללו תהליכים שחיזקו מדיניות פנים של אבסולוטיזם פוליטי ומדיניות חוץ אגרסיבית, המתייחסת למערב כאל אויב, ומנסה לערער את השותפויות באיחוד האירופי ובנאט"ו. רוסיה תקפה את אוקראינה ואף סיפחה חלק משטחה, תוך הפרה של הסכמים בינלאומיים עליהם היא חתומה, והיא מסכנת גם את יציבותן של מדינות פוסט-סובייטיות רבות אחרות. לאור כל אלה, רבים באיחוד האירופי מציעים להשהות את שיתופי הפעולה ולעבור למצב של "שלום קר" עם רוסיה.
גם נשיא אוקראינה, פטרו פורושנקו, הודיע כי בכוונתו להתנגד לתוקפנות הרוסית ולקיים רק יחסים של "שלום קר" עם הקרמלין.
האקלברי פין (אנימה)
האקלברי פין (ביפנית: ハックルベリィの冒険) היא סדרת אנימה יפנית בת 26 פרקים שהופקה לטלוויזיה בשנת 1976 בהשראת הספר "הרפתקאותיו של האקלברי פין" מאת מארק טוויין. הסדרה שודרה בטלוויזיה החינוכית בין השנים 1993 -1994.
תקציר העלילה
עלילת הסדרה מתרחשת בשנות השלושים של המאה ה-19, בעיירה קטנה בדרום ארצות הברית לפני ביטול העבדות. העלילה מתחילה זמן קצר לאחר סיום המאורעות המתוארים בהרפתקאותיו של תום סויר.
אביו השתיין של האקלברי פין חוזר לעיירה, חוטף אותו וכולא אותו. האקלברי בורח וגורם לבריחתו להיראות כאילו נרצח על ידי כנופיית פושעים. הוא שט על רפסודה לאי הקרוב לעיירתו, שם הוא פוגש את ג'ים, עבד שחור שברח מגבירתו בסיועו של טום. בשל צירוף המקרים של רציחתו של האקלברי ובריחתו של ג'ים העיירה משתכנעת שג'ים רצח את האקלברי. ג'ים והאקלברי יוצאים למסע של בריחה וגילוי עצמי על גבי רפסודה לאורך נהר המיסיסיפי ובדרכם הם עוברים הרפתקאות רבות, ופוגשים באנשים שונים.
סאנה (זמרת)
סאנה מינטוזאקי (ביפנית: サナ, בקוריאנית: 사나, באנגלית: Sana; נולדה ב-29 בדצמבר 1996) היא זמרת יפנית המבוססת בדרום קוריאה כחלק מלהקת הבנות Twice שהורכבה על ידי JYP Entertainment המכילה תשע בנות. סאנה היא אחת משלוש החברות היפניות בקבוצה.
ראשית חייה
סאנה נולדה 29 בדצמבר 1996 בטנאג'י – קו שבאוסקה, יפן.
קדם בכורה
סאנה החלה להתאמן עם EXPG באוסקה בשנת 2009 ותכננה במקור להיות זמרת הפועלת בעיקר ביפן, ולא בדרום קוריאה. בהיותה תלמידה בחטיבת הביניים, היא הובחנה על ידי מגייסת מחברת JYP Entertainment במהלך בילוי בקניון, סאנה זומנה לקחת חלק באודישן השנתי של JYP ביפן שהתקיים יום למחרת. סאנה עברה את האודישן בהצלחה ובכך גויסה לתוכנית המתאמנים של JYP בדרום קוריאה באפריל 2012.
במהלך תקופת האימונים של סאנה, היא הופיעה במספר קליפים של להקות בנים וזמרי סולו של JYP כגון השירים "FEEL" ו-"instant love" של גון-הו, השיר "A" של GOT7 ועוד.
סאנה התאמנה למעלה משלוש שנים בJYP לפני הופעת הבכורה שלה עם הרכב הבנות Twice שפרצו ב-2015. תחילה, סאנה הייתה צפויה לקחת חלק בהרכב בנות אחר של JYP אך הפרויקט זה בוטל והרכב הבנות לא הוצא לפועל. סאנה שולטת בשפה הקוריאנית לאחר שלמדה אותה כחלק מתוכנית המתלמדים האינטנסיבית של JYP Entertainment כאשר עברה לקוריאה הדרומית.
ב-2015, סאנה לקחה חלק בתוכנית ריאליטי הישרדותית בשם Sixteen של JYP Entertainment, סדרת טלוויזיה שבה מתמודדות שש עשרה נערות, אשר מנצחות הסדרה הן אלו שירכיבו את ההרכב המוזיקלי Twice, לבסוף זכתה סאנה עם עוד שמונה בנות נוספות.
קריירה עם Twice
סאנה הופיעה לראשונה עם Twice באוקטובר 2015 עם סינגל הבכורה" Like Ooh-Ahh " המרכיב את פלייליסט הבכורה של הבנות בשם The Story Begins. סאנה ידועה בעיקר בזכות האישיות השמחה והתמימה שלה והשימוש הרב שלה באגיו (Aegyo) ובכך זכתה להכרה בדרום קוריאה ומחוצה לה, בנוסף, הפופולריות של סאנה ושל חברותיה היפניות בלהקה- מומו היראי ומינה זוכה לשיפור היחסים בין יפן לדרום קוריאה. בסקר המוזיקה השנתי של גאלופ לשנת 2018, נבחרה סאנה במקום ה -17 בטבלת הזמרות הפופולריות בדרום קוריאה, מה שהפך אותה לזמרת היפנית היחידה בסקר כולו. בשנת 2019, דורגה סאנה במקום ה-15 בסקר המוזיקה השנתי של גאלופ לאותה שנה ודורגה גם כאלילת ה-K-pop הפופולרית ביותר בסקר של חיילים שבמהלך שירותם הצבאי בצבא דרום קוריאה.
קריירת סולו
מחוץ ל-Twice, סאנה קידמה מותגים ומוצרים שונים.
תקרית מעבר העידן היפני
בערב סיום עידן ההייסי היפני והמעבר לעידן הרייווה שנערך ב -1 במאי 2019, פרסמה סאנה פוסט עם הודעה למעריציה בחשבון האינסטגרם של Twice בו היא נפרדת מהעידן בו היא נולדה ומספרת על ציפיותיה מהעידן החדש כאשר היא מברכת על הבאות. משפט מתורגם אשר סאנה שיתפה בפוסט: " נולדתי בעידן הייסי ולכן עצוב לי שהוא נגמר. הייתי אומרת שהייסי הביא רק טוב. לקראת היום הראשון של עידן רייווה, אבלה את היום האחרון של הייסי ברענון מחשבותיי." דבריה של סאנה עוררו ביקורת רבות מצד אלה שראו בהם חוסר רגישות כלפי קוריאה הדרומית מכיוון שהעידנים היפניים נקראים על שם הקיסר המכהן ובעקבות והשלטון הקולוניאלי היפני של קוריאה שאירע בעבר אך, חלק ממעריצי הלהקה יצאו להגנתה של סאנה והעלו את העובדה שסאנה דיברה על אירועים אקטואליים ללא התייחסות לעבר והתכוונה רק לטוב.
מילים שקופות
מילים שקופות הוא סינגל מאת הזמרים הישראליים קובי אפללו ונופר סלמאן. הוא יצא לאור תחת הוצאת חברת הליקון ב-23 בדצמבר 2021 והגיע לראש המצעד העברי של מדיה פורסט ב-2 בינואר 2022.
רקע
אפללו והפזמונאי אבי אוחיון כתבו את השיר יחדיו שלוש שנים לפני צאתו. כשנופר סלמאן התארחה באחת מההופעות של קובי אפללו החליטו השניים לבצע את השיר כדואט משותף. על ההחלטה לכלול את סלמאן בשיר סיפר אפללו:.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ יצא בצמוד לצאת השיר ובוים על ידי נועם גרשלר. בקליפ נראים אפפלו וסלמאן מבצעים את השיר באולפן הקלטות.
ברנדון רוי
ברנדון דאוויין רוי (באנגלית: Brandon Dawayne Roy; נולד ב-23 ביולי 1984 בסיאטל, וושינגטון) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, ששיחק בעמדת הקלע.
קריירת מכללות
בצעירותו שיחק רוי בקבוצת הכדורסל של תיכון גארפילד בסיאטל שבוושינגטון, ונחשב לאחד מכדורסלני התיכונים הטובים ביותר במדינה.
בשנת 2002 נרשם רוי לדראפט ה-NBA, אך ביטל לבסוף את מועמדותו. באותה שנה, בהיותו בן 18, החל לשחק עבור אוניברסיטת וושינגטון. הוא שיחק בקבוצה זו במשך ארבע שנים, תחת המאמן לורנזו רומאר. בעונתו האחרונה במכללות,, הוא קלע 20.2 נקודות בממוצע למשחק והוביל את קבוצתו להעפלה שנייה ברציפות לשלב 16 הגדולות ("סוויט 16") של טורניר אליפות המכללות בכדורסל. הוא נבחר לשחקן השנה של אזור ה"פאק-10", ובנוסף נכלל בנבחרת ה"אול-אמריקן".
פורטלנד טרייל בלייזרס
בדראפט ה-NBA של 2006, נבחר רוי במקום השישי על ידי קבוצת מינסוטה טימברוולבס. הוא הועבר מיד לאחר מכן לפורטלנד טרייל בלייזרס, תמורת רנדי פוי שעבר תמורתו למינסוטה.
בעונתו הראשונה ב-NBA, עונת, הציג רוי יכולת טובה, אך בשל פציעה שיחק ב-57 משחקים בלבד במהלך העונה. הוא השיג בעונה זו ממוצעים של 16.8 נקודות, 4.4 ריבאונדים ו-4 אסיסטים, וזכה בתואר רוקי השנה ב-NBA. הוא היה לשחקן השלישי בלבד בתולדות פורטלנד שזוכה בתואר זה.
בעונת השיג רוי שיא קריירה חדש של 22.6 נקודות בממוצע למשחק, ונבחר בשנית להשתתפות במשחק האולסטאר. הוא הצליח להעפיל עם קבוצתו למשחקי הפלייאוף בעונה זו, לאחר שסיים עמה במקום השלישי באזור המערבי. בסדרת הסיבוב הראשון בפלייאוף, מול יוסטון רוקטס, קלע רוי 26.7 נקודות בממוצע למשחק, אך לא הצליח למנוע את הפסדה של קבוצתו. בסיום העונה נבחר לראשונה בקריירה שלו לחמישייה השנייה של העונה, ובנוסף סיים תשיעי בבחירת ה-MVP של העונה הסדירה. לפני העונה הבאה חתם רוי על חוזה לארבע שנים, עם אופציית שחקן לשנה חמישית, בפורטלנד. בעונה זו תיפקד רוי באופן טוב ואף נבחר בפעם השלישית למשחק האולסטאר, כאשר הוא מוביל את קבוצתו לפלייאוף. עם זאת, רוי נפצע באפריל, ופספס את תחילת הסדרה בסיבוב הראשון, נגד פיניקס סאנס. הוא חזר למשחק הרביעי כדי להשוות את הסדרה בתוצאה 2:2, אך הסאנס ניצחו בשני המשחקים הנותרים והעפילו לסיבוב הבא תוך הדחת פורטלנד.
לפני תחילת מחנה האימונים של עונת, שנדחתה עקב שביתת ה-NBA ב-2011, הודיע רוי על פרישה בגלל בעיות של חוסר בסחוס בברכיים.
מינסוטה טימברוולבס
בתחילת עונת חזר רוי לשחק כדורסל וחתם במינסוטה טימברוולבס. כבר לאחר 5 משחקים במינסוטה נפצע בברכו פעם נוספת, ופרש ממשחק באופן סופי.
גן העיר (תל אביב)
גן העיר, או בשמו הקודם "גן הדסה", הוא מתחם הנמצא בין הרחובות אבן גבירול, הדסה ושדרות בן-גוריון בתל אביב, מצפון לכיכר רבין. המתחם כולל מרכז קניות, מגדל מגורים וגן ציבורי. בעבר שכן בשטח זה גן החיות של תל אביב והייתה תוכנית להקים בו את בית החולים העירוני הדסה.
היסטוריה
בשנת 1925 קנתה עיריית תל אביב מאיברהים שוקי אפנדי, תושב הכפר הערבי סומייל, את שטח פרדס פורטליס בן ה-50 דונמים תמורת 3000 לירות. הפרדס התפרס על כל השטח שבו נמצא גן העיר וכיכר רבין וקנייתו הייתה במטרה להקים בו בית חולים עירוני מרכזי, אשר עתיד יהיה לשרת את העיר המתפתחת צפונה. התוכנית לבניית בית החולים לא יצאה אל הפועל והעירייה ניסתה ליהנות מרווחיו החקלאיים של הפרדס שהיה בבעלותה. רווחי העירייה היו דלים, כ-300 לירות בשנת 1926, ובשנת 1930 הקימה ועדה, שנועדה לבחון את כדאיות המשך ההשקעה בפרדס. לבסוף החליטה העירייה להמשיך ולעבד את הפרדס במקביל למשא ומתן עם הממשלה לאישור שטח הפרדס לבית חולים עירוני. בשנת 1936 היה הפרדס עדיין שטח ספר מסוכן אשר ממנו אף היו פורעים ערבים יורים על בתי העיר הסמוכים במהלך מאורעות המרד הערבי הגדול.
במקביל למאמצים להקים את בית החולים פנתה באפריל 1935 הסתדרות "הפועל" לעירייה בבקשה להפוך את הבריכה שהייתה בפרדס לבריכת שחייה. מאז שימשה הבריכה לבריכת שחייה שבה השתמשו ארגוני הספורט של הפועל ושל מכבי כבריכה ללימוד שחייה. אל הבריכה היו מגיעים תלמידי בתי ספר וספורטאים ונהנו ממנה גם שוטרים בריטים ופקידי העירייה והממשל.
ב-1939 הפך באופן רשמי פרדס פורטליס יחד עם בריכת השחייה ל"גן הדסה". בית החולים לא הוקם בו לבסוף והתוכניות נמשכו עד שהוקם כמה עשורים מאוחר יותר בית החולים המרכזי העירוני ברחוב ויצמן, לימים המרכז הרפואי איכילוב. בגן הציבורי הוקם בשלבים גן החיות של תל אביב שפעל עד 1980.
ב-1988 הוקם מבנה גן העיר הקיים עד היום על חלקו המזרחי של גן החיות, המשיק לרחוב אבן גבירול. יחד עם בנייתו יצר האמן גד אולמן את ציור הקיר "מגן הדסה לגן העיר" שהוצב בסניף בנק לאומי ובו תיאור גן החיות וגן הדסה הנוסטלגיים ששכנו במקום. בחלקו המערבי של המתחם, בין רחובות הדסה ושדרות בן-גוריון, הוקם גן מדורג ובו תעלות ומפלי מים המשתפלים לכיוון מערב.
בקניון גן העיר פעלו כמה מחנויות האופנה היוקרתיות בישראל, בדומה לאלה שבכיכר המדינה.
ביוני 2019 הוסבו שטחי מסחר בקניון בגודל 2,200 מ"ר לחללי עבודה משותפים.
האונס בגן העיר
במאי 2012 התרחש בגן העיר אונס על רקע לאומני, על פי עובדות כתב האישום, האנס אחמד בני ג'אבר תקף זוג במשך כשעתיים. התוקף עקב אחריהם לתא השירותים בחניון, שם תקף את המתלונן והמתלוננת. האנס הורשע באינוס תוך התעללות, אינוס באמצעות אחר, ניסיון למעשה סדום, ומעשה סדום באמצעות אחר. באופן תקדימי בית המשפט גזר עליו עונש גבוה יותר בעשר שנים מהעונש המרבי הקבוע בחוק העונשין (העונש המקסימלי עומד על 20 שנות מאסר) ונשלח ל-30 שנה לכלא. לאחר מכן קוצר עונשו ל-25 שנה.
מבנה
מבנה גן העיר נבנה ב-1981 בתכנון משרד האדריכלים של אריה אלחנני ונ. כנען. המבנה מורכב משני חלקים עיקרים: קניון ומגדל - שניהם מסתמכים על צורת המתומן כיסוד העיצובי שלהם. הקניון גובל ברחוב אבן גבירול במזרח ורחוב הדסה בצפון. הקניון בעל קומה מסחרית אחת מעל למפלס הרחוב ועוד קומה מתחתיו, בסך הכל בן שתי קומות מסחריות. במרכזו חצר פנימית מתומנת, פתוחה השמיימה, ובעלת מזרקה. גג הקניון משמש כרחבה חופשית לשימוש הציבור. חניון תת-קרקעי ממוקם מערבית לקניון, מתחת למגדל. מגדל מגורי היוקרה מתומן גם הוא בתוכניתו. הוא ניצב על גג הקניון ומביט מערבה לשיפולי גן העיר היורדים עד לשדרות בן-גוריון. המגדל נישא לגובה 90 מטרים, בן 26 קומות, ובקצהו העליון ממוקמת בריכה פנימית לשימוש דיירי המגדל. "מרכז עינב", המשמש כאולם כנסים קטן של העירייה וכאולם מופעים, ממוקם גם הוא על גג הקניון ובסמיכות אל בית העירייה. כאמור, על גג המרכז המסחרי משתרע גן ציבורי פתוח, הממשיך אל הגן הציבורי שממערב למבנה. מהגן שעל הגג קיימת גישה אל מרכז עינב, אל מגדל המגורים וכן יוצא ממנו מעבר המוליך דרומה באמצעות גשר אל בית עיריית תל אביב.
מגג מבנה זה, מהמרפסת הדרומית, תיעד רוני קמפלר במצלמת חובבים את רצח יצחק רבין שאירע ב-4 בנובמבר 1995. בסמוך למקום הרצח, על קירו הדרומי של מרכז הקניות נכתבו בתקופה שלאחר הרצח כתבי גרפיטי רבים המגנים את הרצח וקוראים לשלום ולהפסקת האלימות. כעבור מספר שנים החליטו לצבוע מחדש את הקיר אך הושארו כמה מטרים סמליים של גרפיטי אשר שומרו גם מאחורי זכוכית לזכר הסמל לביטוי הספונטני של העם בעקבות רצח רבין.
בסיליסק (סוג)
בָּסִילִיסְק (שם מדעי: Basiliscus) הוא סוג של לטאות החי במרכז אמריקה ובדרום מקסיקו.
מאפיינים
משקלו הממוצע של הבסיליסק הוא כ-100 גרם. בסיליסקים הולכים על ארבע רגליים. רגליהם מסיביות ובעלות מבנה המאפשר להם לאחוז בגזעי העצים ולטפס עליהם. אורכם של הבוגרים תלוי במין ובתת המין אך בממוצע מגיעים הזכרים לאורך של 70 ס"מ ושל הנקבות מעט פחות. המין הארוך ביותר הוא בסיליסק ירוק.
הבסיליסק חי בעיקר באמריקה הלטינית ביערות טרופיים, חמים ולחים שבהם הם חיים על ענפי העצים ומגיעים עד לצמרת העצים. במקרה של סכנה, הם עוזבים את אחיזתם בעץ ונופלים לקרקע. הם מעדיפים עצים הנמצאים מעל לנהרות ואגמים. כל מיני הבסיליסק הם שחיינים טובים ומסוגלים ללכת על המים עובדה שהקנתה להם את השם לטאות ישו.
מרסלו דלגאדו
מרסלו אלחנדרו דלגאדו (בספרדית: Marcelo Alejandro Delgado; נולד ב-24 במרץ 1973 בעיירה קפיטן ברמודס שבפרובינציית סנטה פה, ארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי. הוא מכונה בארגנטינה אל צ'לו ("הרזה" בספרדית). דלגאדו נחשב לאחד החלוצים הטובים ביותר ששיחקו בארגנטינה בשנות ה-90 ובשנים הראשונות של המאה ה-21 והתאפיין ביכולת אישית ומהירות גבוהה.
קריירה
דלגאדו החל לשחק ברוסאריו סנטרל בעיר רוסריו ב-2 בנובמבר 1990 ושיחק בשורותיה עד 1994. בתקופה זו כבש 23 שערים ב-112 משחקיו בליגה הארגנטינאית.
ב-1994 עבר דלגאדו לשחק בקרוס אסול המקסיקנית אך כעבור עונה אחת חזר לארגנטינה והצטרף לראסינג קלוב. הוא שיחק בראסינג 5 שנים במהלכן הפך להיות לאחד החלוצים הארגנטינאים הטובים ביותר. הוא כבש 48 שערים ב-119 משחקים ויכולתו הביאה את בוקה ג'וניורס, אחת משתי הקבוצות הגדולות של ארגנטינה, לרכוש את כרטיסו.
דלגאדו הפך לאחד מהשחקנים האהובים על הקהל והיה שותף לזכייתה של הקבוצה באליפות, 3 זכיות בגביע ליברטדורס (היה הכובש המצטיין של גביע הליברטדורס לשנת 2003) ולזכייה בגביע הביניבשתי בשנת 2000.
ב-2006 הצטרף דלגאדו לבלגראנו וב-2007 עבר לשחק בברצלונה ספורטינג קלוב באקוודור.
במדי הנבחרת
דלגאדו היה חבר בנבחרת ארגנטינה בכדורגל ובנבחרת האולימפית שזכתה בטורניר הקדם אולימפי ובמדליית הכסף באולימפיאדת אטלנטה (1996).
דלגאדו היה בסגל ארגנטינה למונדיאל 1998 בצרפת. בסך הכל ערך 33 הופעות במדי הנבחרת וכבש עבורה 9 שערים.
תארים
בוקה ג'וניורס
נבחרת ארגנטינה בכדורגל
התפרצות (סרט, 1995)
התפרצות (באנגלית: Outbreak) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1995, שביים וולפגנג פטרסן, בכיכובם של דסטין הופמן, רנה רוסו, מורגן פרימן, קווין ספייסי, קובה גודינג ג'וניור, דונלד סאת'רלנד ופטריק דמפסי. הסרט מדורג במקום ה-14 ברשימת הסרטים המכניסים ביותר ב-1995.
עלילה
ב-1967 נתגלה וירוס מסוכן במחנה שכירי חרב באפריקה. החשיפה נשמרת בסודיות וקבוצת חיילים מופקדת על השמדת המחנה עם הווירוס, בהם הקצינים בילי פורד (מורגן פרימן) ודונלד מקלינטוק (דונלד סאת'רלנד). 30 שנה מאוחר יותר, הווירוס מתפרץ שנית באפריקה. קולונל סאם דניאלס (דסטין הופמן) נשלח לאזור הנגוע במטרה לחקור. כשהוא וצוותו חוזרים הוא מדווח למפקדו בריגדיר-גנרל בילי פורד על התקרית ואף ממליץ להזהיר את ארצות הברית מפני הווירוס. פורד, שיודע שהווירוס לא חדש, מרגיע את סאם. בינתיים, ג'ימבו סקוט (פטריק דמפסי), סוחר בשוק השחור, מביא לארצות הברית קוף ששהה באזור הנגוע במטרה למוכרו. ג'ימבו מחליט לשחרר את הקוף כיוון שהוא לא הצליח למוכרו. הוא נדבק מהווירוס על ידי הקוף וכך הוא מתחיל להדביק את סובביו, ועיירה שלמה בשם סידר קריק בקליפורניה נדבקת בנגיף. הצבא מטיל על העיירה הסגר צבאי ואוסר על תושביה לצאת מתחומה. רובי קיאו (רנה רוסו), המדענית מהמרכז לבקרת מחלות ומניעתן ואשתו לשעבר של סאם, חוקרת את ההידבקויות, וסם מצטרף אליה תוך כדי הפרת הוראה מצידו של מפקדו בילי פורד. הם מגלים שהווירוס (שעבר בינתיים מוטציה) הופץ על ידי הקוף ועליהם לתפוס אותו, וכי מפקדיהם בילי פורד והגנרל דונלד מקלינטוק ידעו על הווירוס והסתירו את קיומו מתוך כוונה להפוך אותו לנשק ביולוגי. בינתיים גם רובי ועמיתו של סם, קייסי (קווין ספייסי) נדבקים מהווירוס באחד ממחקריהם. סאם ועוזרו הצעיר רס"ן סולט (קובה גודינג ג'וניור) גונבים מסוק ומצליחים להפר את הסגר הצבאי ולברוח מהעיירה במטרה למצוא את הקוף ולהשתמש בו לפיתוח חיסון. פורד שמנסה לסכל את תוכניותיו של סאם באמתלה של ביטחון לאומי, בעוד שגנרל מק'לינטוק, שלקח פיקוד על כוחות הצבא שבעיירה, מתריע על התפשטות הנגיף ברחבי ארצות הברית וממליץ ליועצי הנשיא להשמיד אותה על תושביה עם פצצת תבערה אדירה כדי להיפטר מהווירוס. בסופו של דבר סאם ורס"ן סולט מצליחים למצוא את הקוף ולמגר את הווירוס, ולעצור את הפצצת העיירה על ידי שיתוף פעולה ברגע האחרון עם בילי פורד, שמדיח את הגנרל מק'לינטוק בעוון הסתרת מידע חיוני מהנשיא לגבי הווירוס.
פרשנות
הנגיף בסרט נקרא "מוטאבה", אבל לא קיים נגיף כזה במציאות. נגיף זה שואב השראה מנגיף האבולה (אף על פי שהאבולה בעצמו מוזכר בסרט ומושווה ל-"מוטאבה"), אמנם, ישנם מספר הבדלים בינו לבין הנגיף בסרט:
הכנסות
הסרט זכה להצלחה כלכלית ענקית ביחס לתקציב 50 מיליון הדולר שלו. בשבוע הראשון לצאתו של הסרט הוא הכניס כ-13.4 מיליון דולר ודורג כסרט המכניס ביותר בשבוע הזה. הוא שהה עוד שבועיים בפסגה עד שהסרט "טומי בוי" החליף אותו. הסרט הכניס 67,659,560 דולר בארצות הברית ו-122,200,000 דולר ברחבי העולם.
מועצת חכמי התורה
מועצת חכמי התורה היא הגוף הרבני בעל הסמכות העליונה בתנועת ש"ס.
תולדות המועצה
מועצת חכמי התורה הוקמה עם הקמת תנועת ש"ס בשנת 1983, במטרה לשמש כהנהגה הרוחנית לתנועה החדשה. כמפלגה חרדית חדשה הלכה תנועת ש"ס בעקבות אגודת ישראל ומועצת גדולי התורה שלה והקימה מנגנון דומה. עם הקמתה, הייתה מועצת חכמי התורה להנהגה רוחנית ספרדית חדשה אך נהנתה מתמיכה מנהיגותית מטעם גדולי התורה האשכנזים ובראשם הרב שך.
כינוס היסוד היה בחודש אייר תשמ"ג והשתתפו בה מקימי חברי המועצה הראשונה, הראשון לציון הרב עובדיה יוסף, הרב שמעון בעדני, הרב שלום כהן, הרב גבריאל טולדנו והרב שבתי אטון (שני האחרונים פרשו בשנת 1990 בעקבות הפסקת התמיכה מצד גדולי התורה האשכנזים) כולם בוגרי ישיבת פורת יוסף. מזכיר המועצה הראשון היה יחזקאל אסחייק, איש אמונו של הרב שך.
חברי מועצת חכמי התורה מרכיבים את רשימת המועמדים לבחירות, מחליטים על הסכמים קואליציוניים וקובעים את מדיניותה הפוליטית והמדינית של המפלגה. לדוגמה בשנת 1990 (במה שזכה לכינוי "התרגיל המסריח") נתנו הוראה לחברי הכנסת לא להצטרף לממשלה בראשות שמעון פרס. ובספטמבר 1990 נתנו הוראה לחברי הכנסת להישאר בקואליציה ולא לפרוש מהממשלה, כתגובה לחקירה שנפתחה נגד השר אריה דרעי.
היו שטענו כי המועצה הוקמה כדי להבטיח את שליטתו של הרב שך במפלגה, ושלכן מונו למועצה הרבנים בעדני, טולדנו ואטון שלמדו אצל הרב שך במשך השנים. גם הרב שלום כהן נחשב מנאמניו של הרב שך. לאחר פרישתו של יחזקאל אסחייק מש"ס, עם השר הרב יצחק פרץ, עקב התרגיל המסריח, מונה במקומו כמזכיר הרב משה מאיה, שלימים היה חבר הכנסת ולבסוף הפך חבר מועצת חכמי התורה. לאחר הרב מאיה שימש בתפקיד חבר הכנסת לשעבר רפאל פנחסי, במשך כ-14 שנה, עד לפטירת הרב עובדיה יוסף.
ביוני 2007, הורתה מועצת חכמי התורה ל-12 חברי ש"ס בכנסת לתמוך בשמעון פרס בבחירות לנשיאות.
ב-24 בפברואר 2014 התכנסה המועצה בבני ברק לישיבה משותפת עם מועצות גדולי התורה של דגל התורה ואגודת ישראל, לצורך דיון במסקנות "הוועדה לשוויון בנטל" (הוועדה שבראשה עמדה איילת שקד) לגבי גיוס בני ישיבות לצה"ל.
בדצמבר 2014 דחתה המועצה את רצונו של אריה דרעי להתפטר, בעקבות פרסום ההקלטות של הרב עובדיה יוסף, שבהן הוא תוקף את דרעי.
בספטמבר 2017 התפטר ח"כ יגאל גואטה מהכנסת בעקבות דרישת רבני המועצה. זאת, לאחר שסיפר בריאיון לגלי צה"ל כי שנתיים קודם לכן השתתף בטקס נישואים חד-מיניים של אחיינו, ושאמר למשפחתו שחובה עליהם לבוא לשמחו.
בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל, הודיעה המועצה בספטמבר 2020 כי "יש לקיים את כל התפילות במרחב הפתוח, ואין לקיים כלל תפילות במקומות סגורים".
מבנה הסמכות אצל ש"ס הפוליטית הייתה זהה לזו של דגל התורה והיא הייתה כפופה למועצת חכמי התורה ולמנהיגותו של הרב עובדיה יוסף, בפרט לאחר מינויו של אלי ישי לראש מפלגת ש"ס.
ב-17 באפריל 2023 התווספו לחברי המועצת הרב אברהם סלים, הרב שלמה מחפוד, הרב שלמה בן שמעון והרב שמואל בצלאל. ומאוחר יותר נתווסף גם הרב יהודה כהן ראש ישיבת יקירי ירושלים ב- 13 יולי 2023.
חברי המועצה
חברי מועצת חכמי התורה כיום הם: בעבר:
תאגיד שלושת הערוצים של סין
תאגיד שלושת הערוצים של סין (בסינית: 中国 长江 三峡 集团公司) היא חברת חשמל ממשלתית סינית, שהוקמה ב-27 בספטמבר 1993. החברה הייתה אחראית להקמת סכר שלושת הערוצים, הסכר ההידרואלקטרי. בספטמבר 2002 הקים התאגיד את חברת הבת סין יאנגצה אנרגיה, שאחראית על מספר מפעלים הידרואלקטריים על נהר היאגנצה. התאגיד הוא אחת מחברות האנרגיה הגדולות בעולם עם סך נכסים, נכון ל-2014, של 475.5 מיליארד יואן (כ-77.3 מיליארד דולר).
פעילות
פרק לסכר גג'ואובה ולסכר שלושת הערוצים, תאגיד שלושת הערוצים של סין, וחברות הבנת שלה, מפעילות ומפתחות פרויקטים רבים אחרים העוסקים באנרגיה הידרואלקטרית על נהר היאנגצה, כגון סכר באיחטאן, הסכר ההידרואלקטרי השלישי בגודלו בסין והרביעי בגודלו בעולם, מבחינת נפח הסכר, וסכר שילוודו, הסכר ההידרואלקטרי השני בגודלו בסין והשלישי בעולם.
נכון לסוף שנת 2013, התאגיד פועל ב-37 מדינות ואזורים, עם 84 פרויקטים בינלאומיים של בנייה והשקעות.
בדצמבר 2011 התאגיד רכש 21.35% ממניות ממשלת פורטוגל בחברת האנרגיה של פורטוגל תמורת 2.69 מיליארד אירו, ו-29% מהמניות של חברת פיתוח האנרגיה החדשה של סין תמורת 2.1 מיליארד דולר הונג קונגי (270 מיליון דולר). התאגיד הודיע שישקיע עוד כ־8 מיליארד אירו במניות של חברת האנרגיה של פורטוגל.
אנרגיית רוח ואנרגיה סולרית
מאז שנת 2007 התאגיד עוסק גם באנרגיית רוח, ומאז 2011, גם באנרגיה סולארית. נכון לשנת 2014, יש לתאגיד 31 פרויקטים פועלים של אנרגיית רוח ו-33 בפיתוח ו-37 פרויקטים פועלים של אנרגיה סולרית ו-18 בפיתוח.
הקיבולת הכוללת המותקנת היא 3,707 מגה-וואט בתפעול, כאשר 3,050 מגה-וואט בפיתוח.
בארצות הברית
באוגוסט 2020 פרסם משרד ההגנה של ארצות הברית את שמות החברות הקשורים לצבא השחרור העממי הפועלים ישירות או בעקיפין בארצות הברית והתאגיד נכלל ברשימה, ובנובמבר 2020 הוציא נשיא ארה"ב דונלד טראמפ צו האוסר על כל חברה אמריקאית או אדם יחיד להחזיק במניות בחברות שמשרד ההגנה של ארצות הברית ציין כי יש להן קשרים לצבא השחרור העממי.
מנכ"לים
נכון לשנת 2021, היו או ישנם 4 מנכ"לים לתאגיד.
אורטה-גינארדו
הורטה גינארדו (בקטלאנית: Horta-Guinardó, נהגה [ˈɔɾtə ɣinəɾˈðo]) הוא אחד מעשרת מחוזות ברצלונה, השוכן בפינה הצפון-מערבית שלה. המחוז נקרא גם מחוז מס' 7 ושמו נגזר משמם של שני אזורים הטרוגניים מאוד של העיר, הורטה ואל גינארדו, שיחדיו משתרעים על שטח גדול של 11.92 קמ"ר, ומהווים 11.9% משטחה הכולל של העיר.
הורטה גינארדו הייתה עירייה לשעבר שהפכה בסופו של דבר לחלק מהעיר בסוף המאה ה-19, היא גובלת בחמישה מתוך עשרה מחוזות של ברצלונה (גרסיה, נואו באריס, אישמפלה, סאנט אנדראו וסאנט מארטי), ובשתי רשויות נוספות של המטרופולין (סאנט קוגט וסרדניולה דל ואלייס). הוא עבר תהליך עיור מהיר משנות ה-50 של המאה ה-20.
דמוגרפיה וטופוגרפיה
במפקד 2005 הסתכם סך התושבים ב-169,920. בתור הרובע השלישי בגודלו בעיר (אחרי סאנטס-מונז'ואיק וסאריה-סאנט ג'רבאזי), הוא אינו אחד מהחלקים הצפופים ביותר של העיר, ואוכלוסייתו נמצאת למעשה במגמת ירידה. המחוז ידוע בתלילות רחובותיו, הנובעת מהנוף ההררי באזור זה של ברצלונה, המוקף ברכס הרי קולסרולה, ואל ד'חברון וריירה ד'הורטה.
גל קור
גל קור היא תופעת מזג אוויר שמאופיינת בהתקררות קיצונית של מזג האוויר על פני אזור נרחב. המונח "גל קור" יכול להתייחס גם לתקופה של מזג אוויר קר במיוחד, אשר עשוי להיות מלווה ברוחות חזקות המגבירות את תחושת הקור.
לפי שירות חיזוי מזג אוויר הלאומי בארצות הברית, גל קור מתייחס לירידה מהירה בטמפרטורה בתוך 24 שעות באופן המצריך לנקוט באמצעי זהירות מיוחדים בתחומי חקלאות, תעשייה, מסחר ופעילויות חברתיות. הקריטריון המדויק לקיומו של "גל קור" נקבע על סמך הקצב בו הטמפרטורה נופלת, ועל סמך טמפרטורת המינימום בפועל בשיא של גל הקור. טמפרטורת מינימום זו תלויה בעיקר במיקום ובתקופה של השנה.
באזורים בהם מתרחשים גלי קור, בדרך כלל ישנם כתוצאה מכך מקרי מוות רבים. הקור, הרוחות הקרות החזקות והשלג בדרך כלל אחראים למקרי המוות, או על תוצאות חמורות אחרות הנעות בין כוויות קור לבין היפותרמיה.
אמצעי זהירות
באזורים מסוימים (כגון סיביר) בעת קור קיצוני אנשים רבים בוחרים לגרום לכלי רכב שפועלים על דלק להמשיך לפעול ברציפות במהלך גל הקור, ולתת לברז המים לפעול ברציפות על מנת שהצנרת לא תיקפא ותפגע.
לקראת גלי קור אנשים בדרך כלל נוהגים להצטייד ברזרבות של מזון, מים ודברים הכרחיים אחרים.
גלי קור במאה ה-21
להלן חלק מגלי הקור שאירעו במאה ה-21.
דני פודי
דניאל מארק "דני" פודי (באנגלית: Daniel Mark Pudi; נולד ב-10 במרץ 1979) הוא שחקן, קומיקאי, כותב, מפיק ובמאי אמריקאי. ידוע בעיקר בזכות תפקידו כעאבד נדיר בסדרה הקומית "קומיוניטי" של רשת NBC. על תפקידו היה מועמד שלוש פעמים לפרס חביב אגודת מבקרי הטלוויזיה האמריקאית לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרה קומית ומועמד לפרס אגודת מבקרי הטלוויזיה האמריקאית על הישג יחיד במינו בקומדיה.
ביוגרפיה
פודי נולד בשיקגו, אילינוי, לאמא פולנייה-אמריקאית, מתכנתת ואנליטיקאית, ולאב הודי-אמריקאי. פודי דובר פולנית בזכות אמו וסבתו. פודי למד מחול בשיקגו וסיים תואר בתקשורת ותיאטרון באוניברסיטת מרקט במילווקי, ויסקונסין, בשנת 2001. באוניברסיטת מרקט, פודי היה הזוכה הראשון במלגת כריס פארלי. מעבר לתשלום עבור שנת לימודים שלמה, המלגה הובילה לכך שהוא הופיע באירוע אלתור קומדיה בה השתתפו ג'ים ברויאר ודייב שאפל, מה שהגביר את העניין שלו בללמוד אלתורים.
קריירה
פודי הפך למגייס עובדים עבור חברה לחיפוש מנהלים לפני שעבר ללוס אנג'לס בשנת 2005 על מנת לחפש תפקידים בסרטי קולנוע וטלוויזיה. פודי הופיע במספר פרסומות בטלוויזיה למותגים שונים, כמו מקדונלד'ס, סניקרס, פוקימון ועוד. החל מ-2009 פודי כיכב בקומדיית המצבים "קומיוניטי", שם גילם את דמותו של עאבּד נדיר, סטודנט האובססיבי על התרבות הפופולרית. פודי גילם את הדמות למשך כל 6 עונותיה של הסדרה, עד לסיומה ב-2015. החל מ-2017 פודי מדבב את יואי בסדרת האנימציה של דיסני "סיפורים של ברווזים".
משנת 2020 פודי גם מככב בסיטקום "Mythic Quest" של אפל TV פלוס, בתור בראד.
בשנת 2021 שיחק בסרט "פלורה ויוליסס" המבוסס על ספר באותו שם משנת 2013 שכתבה קייט די-קמילו.
בשנת 2023 שיחק בסרט הקומדיה הרומנטית "מישהו שפעם הכרתי" שביים וכתב דייב פרנקו; הסרט הוקרן באמזון פריים וידאו ב-10 בפברואר 2023.
הגביע הבין-ליגתי של ה-FA
הגביע הבין-ליגתי של ה-FA (אנגלית: The FA Inter-League Cup) היא תחרות כדורגל המנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל האנגלית. היא נוסדה בעונת 2003/2004 תחת השם "גביע מערכת הליגות הלאומית של ה-FA" (אנגלית: The FA National League System Cup) על מנת לאפשר את ייצוגה של אנגליה בגביע האזורים של אופ"א.
דני פודי
חיים אישיים
פודי נשוי לברידג'ט שוולטר. הם נפגשו בזמן לימודיהם באוניברסיטת מרקט בשנת הלימודים הראשונה. בינואר 2012 נולדו לזוג תאומים: ג'יימס טימותי ופיונה ליי. פודי הוא גם אצן, והשלים מספר מרתונים.
הגביע הבין-ליגתי של ה-FA
הקבוצות המתמודדות על הגביע משתייכות לליגות מהרמה השביעית של מערכת הליגות הלאומית, אם כי מדי פעם ההתאחדות מתירה לקבוצות מליגות אחרות להשתתף גם כן. רמה זו מקבילה לדרגה ה-11 במבנה ליגות הכדורגל באנגליה. משחק הגמר הראשון נערך ב-8 במאי 2004, ובו גברה ליגת מיד צ'שייר על ליגת קיימברידג'שייר בתוצאה 2 - 0.
הגמר השני נערך ב-7 במאי 2006 באצטדיון אבי של קיימברידג' יונייטד, ובו התמודדו מחוז קיימברידג'שייר והפוטבול ליג של האי מאן. הקבוצה מהאי מאן ניצחה 4 - 0 משערים שהובקעו במחצית השנייה. היא נסעה לצ'כיה באפריל 2007 על מנת להשתתף בשלב הביניים של גביע אופ"א. לאחר שהפסידה לברטיסלבה (סלובקיה) בתוצאה 2 - 3, היא גברה על המארחת הראדץ' קרלובה והייתה יכולה להעפיל לשלבים הסופיים של הטורניר. אולם, היא הפסידה לקבוצה מהמחוז המזרחי של צפון אירלנד והודחה מהמשך הטורניר.
הגמר של 2008 נערך בריקו ארנה של קובנטרי סיטי ב-3 במאי. ליגת החובבים הדרומית סיימה בתיקו 1 - 1 מול ליגת הכדורגל המשולבת של מידלנד, וניצחה בדו-קרב בעיטות עונשין בתוצאה 4 - 0. באוקטובר 2008 היא נסעה לטורינו, שם התמודדה מול נציגות מאיטליה, סקוטלנד ואירלנד. היא סיימה במקום השני בעקבות הפרש שערים.
ב-3 בנובמבר 2010 הודיעה ההתאחדות על שינוי שמו של המפעל לשמו הנוכחי, שנכנס לתוקף בעונת 2011/2012.
בטורניס
בטורניס (שם מדעי: Bathornis; משמעות השם: "עוף גבוה") הוא סוג עוף גדול נכחד מסדרת הקריאמאים שהשתייך למשפחה בטורניטיים. הוא חי באמריקה הצפונית בין סוף האאוקן לתחילת המיוקן לפני 37-20 מיליון שנה.
עוף גדול זה התנשא לגובה 2 מטרים, גבוה יותר מקרוביו החיים הקריאמיים ולצד קרובו הפרקראקס הוא היה הגדול בבני המשפחה. כמו קרוביו המוכרים, הפורוסרקוסיים הוא היה טורף-עילאי בתחומי מחייתו וצד יונקים שונים ברחבי המישורים הגדולים של אמריקה, שאולי היו מכוסים ביערות או בביצות בחלקם. היו לו אצבעות חזקות ברגליו הארוכות שהתאימו לריצה מהירה אך כנפיים מנוונות לחלוטין, מה שמראה שלא יכל לעוף.
ממצאי הבטורניס התגלו ב-1927 בידי אלכסנדר ווטמור בקולורדו, ארצות הברית ונתן לו את שמו, עקב ההשוואה של העוף לקרוביו הקריאמות הנמוכות יותר. המאובנים היו בעלי עצמות רגליים עבות ושריריות ובעלי גולגולת כמעט מושלמת עם מקור מחוזק שדמה למקור עוף דורס כמו נשר או קונדור.
הארי סיידלר
הארי סיידלר (באנגלית: Harry Seidler; 25 ביוני 1923 – 9 במרץ 2006) היה אדריכל אוסטרלי ממוצא יהודי, יליד אוסטריה, שנחשב לאחד המובילים במתודולוגיה של המודרניזם באוסטרליה והארכיטקט הראשון שנתן ביטוי מלא לעקרונות הבאוהאוס באוסטרליה.
סיידלר תכנן יותר מ-180 בניינים וזכה להכרה רבה בתרומתו לארכיטקטורה של אוסטרליה. סיידלר זכה בעקביות בפרסי אדריכלות בכל עשור לאורך הקריירה האוסטרלית שלו, במשך כמעט 58 שנה, בכל הקטגוריות המגוונות - עבודות המגורים שלו משנת 1950, עבודתו המסחרית משנת 1964 והפרויקטים הציבוריים שלו משנות השבעים. הוא היה דמות שנויה במחלוקת לאורך הקריירה הארוכה שלו, שכן נהג לבקר באופן קבוע ופומבי את רשויות התכנון ומערכת התכנון בסידני.
ראשית חייו
סיידלר נולד בווינה בירת אוסטריה, בנו של יצרן בגדים יהודי. בשנת 1938, זמן קצר לאחר שסיפחה גרמניה הנאצית את ארצו, נמלט לבריטניה במסגרת הקינדר-טרנספורט והגיע ללונדון, שם המתין לו אחיו הגדול.
חינוך והשכלה
באנגליה הוא למד בנוי וקונסטרוקציה בבית הספר הטכני בקמברידשייר. אף על פי שהוא סווג על ידי בית הדין הבריטי בתקופת המלחמה כפליט "קטגוריה C - נעדר סיכון" הנמלט מהנאצים, הוא נכלא על ידי הרשויות הבריטיות כזר אויב, ב־12 במאי 1940, מכיוון שנולד באוסטריה. תחילה שהה במחנות מעצר בהויטון ליד ליברפול, ואחר כך על האי מאן, לפני שנשלח לקוויבק, קנדה, והמשיך להיות עצור שם עד אוקטובר 1941, מועד בו שוחרר מהכלא לתקופת מבחן על מנת ללמוד אדריכלות באוניברסיטת מניטובה בוויניפג, בה סיים את לימודיו בהצטיינות יתרה, בשנת 1944.
לאחר שעבד תקופה קצרה במשרד אדריכלים בטורונטו, סיידלר הפך לאדריכל רשום באונטריו בפברואר 1945, בגיל 21 בלבד. הוא הפך לאזרח קנדי בסוף 1945.
אף על פי שהיה בן עשר כשנסגר בית הספר הגרמני לעיצוב - הבאוהאוס, חוקרים של יצירתו של סיידלר מקשרים אותו תמיד עם מוסד זה מכיוון שלימים למד תחת מורי הבאוהאוס שהיגרו לארצות הברית. הוא למד בבית הספר הגבוה לעיצוב של הרווארד אצל ולטר גרופיוס ומרסל ברויאר במלגה שקיבל בשנת 1945/46, ובמהלכה עשה חופשת עבודה אצל אלוואר אלטו בבוסטון, שם תכנן את מעונות בייקר ב לאחר מכן למד אסתטיקה חזותית במכללת בלאק מאונטיין אצל הצייר יוזף אלברס באמצע 1946.
קריירה מוקדמת מחוץ לאוסטרליה
סיידלר עבד כעוזרו הראשון אי פעם של האדריכל מרסל ברויאר בניו יורק מסוף 1946 ועד מרץ 1948. במשך כמעט חודשיים, בין 20 באפריל ועד לתחילת יוני 1948, עבד סיידלר בריו דה ז'ניירו עם האדריכל אוסקר נימאייר, ממנו למד את השימוש בגגונים, דבר שקיבל בטוי בתכנון מבני המשרדים שלו בסוף שנות ה-50 (כמו בית הורביץ בסידני). קוויהם המעוגלים של הגגונים נראו לראשונה בתוכניות של סיידלר החל מאמצע שנות ה-60 וה-70.