cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחידת המתאבדים (סרט, 2016)
עלילה
לאחר מותו של סופרמן סוכנת המודיעין אמנדה וולר מקבצת צוות פושעים מסוכנים הכלואים במתקן המעצר בל ריב ומציבה אותם תחת פיקודו של קולונל ריק פלאג, על מנת להשתמש בהם כנכסים חד פעמים לצורך משימות מסוכנות עבור ממשלת ארצות הברית. לכל אחד מהם הושתלה פצצה קטנה בצווארם על מנת לנטרל אותם אם ימרדו או ינסו להימלט. הצוות, ששמו הרשמי הוא "כוח משימה X" כולל את הארלי קווין המופרעת, אשר מסופר שהג'וקר שיגע אותה; הצלף ומתנקש העלית דדשוט; חבר הכנופיה לשעבר רושף האש אל דיאבלו; הגנב האופורטוניסט קפטן בומרנג; הקניבל המפלצתי קילר קרוק; ושכיר החרב המומחה בטיפוס סליפנוט, ולהם אומרת וולר שאם יצליחו במשימה אז הם יקבלו חנינה מלאה ושחרור מהכלא אך אם ייכשלו במשימה, הם יפוצצו אותם בעזרת הפצצות שהושתלו להם בצוואר.
אחת מהמגויסות של וולר הייתה אמורה ד"ר ג'וּן מון/מכשפת, ארכאולוגית שגופה נשלט על ידי מכשפה ממימד אחר שהצליחה להשתלט עליה לאחר שנחשפה לפריט מקולל. המכשפה יוצאת נגד העולם וזוממת להשמיד את האנושות. היא מתיישבת במידוויי סיטי ומשליטה טרור באמצעות צבא המתים חיים שלה ויוצרת נשק כדי לזמן את אחיה, אינקובוס, על מנת שיסייע לה. וולר שולחת את יחידת המתאבדים למידוויי כדי לחלצה באמתלה שהעיר נמצאת תחת מתקפת טרור.
עם הגעתם, מצטרפת אליהם קטאנה, לוחמת יפנית המחזיקה בחרב קטאנה מיסטית ומתפקדת כשומרת ראשו של פלאג. מאהבה של הארלי, הג'וקר, מגלה על מצבה של הארלי והוא מענה את אחד מאנשיה של וולר, גריגס, על מנת למצוא את המתקן שבו הפצצות יוצרו. הוא מרמה את אחד המדענים המעורבים בתוכנית על מנת לנטרל את הפצצה המושתלת אצל הארלי.
עם הגעתם, המסוק נורה ומתרסק והם נאלצים להמשיך ברגל. בדרכם, קפטן בומרנג משכנע את סליפנוט שהפצצות הם למעשה בדייה שנועדה לשמור עליהם בשליטה באמצעות פסיכולוגיה. סליפנוט מנסה לברוח ונהרג מהפצצה שבצווארו בעוד הצוות מותקף על ידי אנשיה של המכשפת. הצוות מצליח להימלט ומגיע לחדר בטוח שם הם פוגשים את אמנדה וולר. הצוות מוביל את וולר לגג לצורך פינויה, אך אנשיו של הג'וקר חוטפים את המסוק בעודם יורים על יחידת המתאבדים בעוד הג'וקר עצמו מעלה את הארלי על המסוק. ברם, אנשיה של וולר מפילים את המסוק והארלי קופצת בעוד הג'וקר לכאורה נהרג והארלי חוברת לצוות שוב. וולר מפונה על ידי מסוק נוסף אך הוא מופל ומשרתיה של המכשפת מגיעים וחוטפים את וולר.
פלאג ודדשוט בוחרים להמשיך במשימה לנטרול המכשפה והצוות מגלה שהמכשפת נמצאת בתחנת רכבת תחתית מוצפת. צוות של לוחמי אריות הים בפיקודו של אדוארדס יוצאים עם קילר קרוק מתחת למים כדי להשתיל פצצה תחת לאינקובוס בעוד הצוות עצמו נאבק במכשפה, באינקובוס ובצבאה. אל דיאבלו משחרר את מלוא כוחותיו והופך ליצור עשוי אש שמעכב את אינקובוס, עד שהפצצה מתפוצצת והורגת את שניהם יחד עם אדוארדס. בינתיים, כלי הנשק הקסום שמפעילה מכשפת גורם להרס רב בעולם, כולל השמדת תשתיות צבאיות של ארצות הברית בהם לוויין התקשורת המרכזי, בסיסים סודיים ואף נושאת מטוסים.
חברי הצוות לא מצליחים לגבור על המכשפת והיא מציעה להם לממש את משאלותיהם העמוקות ביותר בתמורה להצטרפותם אליה. הארלי מתרצה כדי שתוכל להתקרב אליה יותר מסיחה את דעתה ואז עוקרת את לבה. מיד לאחר מכן, קילר קרוק משליך חבילה מלאה בחומרי נפץ ומטעני חבלה בעוד דדשוט יורה בהם וגורם לפיצוצם בזמן שנזכר בזכרונות עם בתו, ובכך משמיד את כלי הנשק של המכשפת. פלאג נוטל את לבה של המכשפת והורג אותה ובכך משחרר את ג'וּן. וולר מודה לצוות.
הצוות מוחזר לכלא בל ריב, אך הם זוכים לקיצוץ עשור מעונשם וזכויות מיוחדות. מיד לאחר מכן, הג'וקר, ששרד את התפוצצות המסוק, מגיע עם אנשיו כדי לחלץ את הארלי מהכלא.
בסצנה שלאחר הקרדיטים, וולר פוגשת את ברוס ויין שמסכים להגן עליה מתגובה חריפה של המכשפת בתמורה לקבלת גישה לתיקי ממשלה ומידע על קהילת המטא-אנושיים, הוא מזהיר אתה שעליה להשבית את יחידת המתאבדים, וולר תוהה מה הוא יעשה אם לא תציית לו והוא משיב לה שהוא וחבריו יעשו את זה במקום.
הפקה
הפקת הסרט החלה בפברואר 2009 כשאולפני האחים וורנר שכרו את ג'סטין מרקס כתסריטאי לצד דן לין כמפיק. בספטמבר 2014 דייוויד אייר הוכרז כבמאי. חודש לאחר מכן דווח כי ויל סמית' וטום הארדי ניהלו מגעים לצורך גילום תפקידים בסרט. בנובמבר 2014 פורסם כי מרגו רובי לוהקה לתפקיד הארלי קווין, כשג'ארד לטו נבחן לתפקיד הג'וקר בעוד ויל סמית' נבחן לגלם את דדשוט.
בדצמבר 2014 פורסמה רשימת השחקנים המלאה ושלב הליהוק הושלם. ויל סמית' לוהק כדדשוט, ג'ארד לטו בתור הג'וקר, מרגו רובי כהארלי קווין, וג'ואל קינמן החליף את טום הארדי כריק פלאג וג'יי קורטני כקפטן בומרנג, כשקארה דלווין לוהקה לתפקיד המכשפת. בנוסף אופרה וינפרי וויולה דייוויס נבחנו לתפקיד אמנדה וולר.
צילומים
צילומי הסרט התחילו בטורונטו ב-13 באפריל 2015 הושלמו ב-24 באוגוסט אותה שנה, זאת לקראת צאת הסרט ב-5 באוגוסט 2016.
שיווק
במהלך פאנל יחידת המתאבדים בפסטיבל קומיקון שנערך בסן דייגו, קליפורניה עם צוות השחקנים הוצג הטריילר הרשמי הראשון ונערכה הצצה ראשונה אל הסרט באירוע למעריצים ביולי 2015, כשבמהלך הפאנל שוחרר לא רק הקדימון הראשון לסרטאלא גם הסמליל הרשמי והושק אתר האינטרנט הרשמי.
פסקול
יחידת המתאבדים עושה שימוש מחוכם בפס-קולו, כאשר מריץ במהלך הסרט 14 שירים שחלקם נכתבו או בוצעו מחדש למענו, וביניהם מצויים להקות ואמנים כמו: Skrillex, Twenty One Pilots, פאניק! אט דה דיסקו ועוד.
הפסקול יצא לשוק ב-25 באוגוסט 2016 באטלנטיק רקורדס ובוורנר ברוס רקורדס, ובשבוע צאתו הגיע למקום הראשון בבילבורד 200. היה זה האלבום הנמכר ביותר באותו שבוע, והוא מכר 128,000 עותקים. חודש לאחר צאתו הגיע למעמד אלבום זהב.
פרסים
הסרט זכה בטקס פרסי אוסקר ה-89 בקטגוריית האיפור ועיצוב השיער הטובים ביותר, והוא הסרט השלישי מבית DC קומיקס שזוכה באוסקר כלשהו אחרי האביר האפל ובאטמן. ג'ארד לטו היה מועמד לפרס הקולנוע של MTV בקטגוריית הנבל הטוב ביותר, על גילום דמותו של הג'וקר.
גרסאות
בנובמבר 2016 יצאה גרסה ארוכה ב-12 דקות מהגרסה הקולנועית.
הבמאי דייוויד אייר אישר שישנה גרסת במאי. מעריצים מאמינים שבגרסה זו טון הסרט אפל יותר, עם יותר סצנות של הג'וקר, סיפור הרקע של סליפנוט וקשר רומנטי יותר בין דדשוט להארלי קווין.
לאחר ההכרזה הרשמית על יציאת ליגת הצדק: גרסת סניידר בשרתי HBO Max, המעריצים דרשו גם את יציאת הגרסה המלאה של דייוויד אייר ליחידת המתאבדים, לאחר שהבמאי טען כי סצנות רבות שצילם הוסרו בעריכה. התיוג #ReleaseTheAyerCut החל להיות נפוץ ברשתות החברתיות.
תנועת ReleaseTheAyerCut#
בעקבות ההכרזה על ליגת הצדק של זאק סניידר במאי 2020 עקב קמפיין של תנועת ReleaseTheSnyderCut#, החלו המעריצים בקמפיין חדש בשם ReleaseTheAyerCut#, בו תמך הבמאי והתסריטאי דייוויד אייר. הוא ביקש עזרה בהבאת החזון שלו ל-HBO Max, שם הופצה הגרסה של סניידר בשנת 2021.
ביולי 2020 הצהיר אייר כיצד שונה חזונו עקב הצלחת הסרט דדפול והביקורת השלילית שקיבל באטמן נגד סופרמן: שחר הצדק שביים סניידר, והדגיש טריילר ראשוני שבו נראה "מיטב הטון והכיוון" של הסרט שביים, ואמר כי הדרמה הרגשית שלו הפכה לקומדיה. מאוחר יותר באותו החודש אישר אייר כי גרסת במאי של כיתת המתאבדים "בהחלט קיימת" וביקש מ-AT&T "[לתת] לה לראות את אור השמש". אייר אישר כי הנובליזציה הרשמית מאת מארב וולפמן קרובה יותר לגרסה המקורית שלו מאשר המהדורה הקולנועית. כפיל הפעלולים של בן אפלק, ריצ'רד סטרון, אמר שהסרט היה כולל "יותר באטמן".
שחקני צוות רבים ואנשי צוות, ובמאים אחרים של סרטי יקום. DC או שחקנים, הביעו את תמיכתם בשחרור גרסת הבמאי. במרס 2021, אן סרנוף, היו"ר והמנכ"לית של אולפני האחים וורנר, אמרה כי אין לחברה כוונות לשחרר את גרסת הסרט של אייר. הערתה הביאה לכך שאייר פנה לאתר Entertainment Weekly כדי להסביר מדוע סרטו לא יצא לאור כפי שהוא רצה בשנת 2016 "הוא פשוט הפחיד את המנהלים" כדי להשאיר את עניין המעריצים בגרסתו של הסרט בחיים. למרות דבריה של סרנוף, המעריצים המשיכו בקמפיין למען הגרסה, כשהוא מתגבר בטוויטר עם 80 אלף ציוצים ב-22 במרץ 2021 ושוב ב־16 באפריל 2021 והגיע הפעם למעל 100 אלף ציוצים.
ביולי 2021, אייר שוב מתח ביקורת על הגרסה הקולנועית של יחידת המתאבדים בחשבון הטוויטר שלו לפני ששיבח את סרט ההמשך העצמאי של ג'יימס גאן, וקבע בנחרצות כי "גרסת האולפנים לא הייתה [הסרט] שלו".
שינויים משמעותיים לעומת הגרסה הקולנועית
להלן סקירה של הבדלים עיקריים בין "גרסת אייר" והגרסה הקולנועית של יחידת המתאבדים. זו אינה רשימה ממצה ודווח על עשרות שינויים גדולים ומינוריים אחרים. בגרסה מוקדמת של התסריט, כמו גם באיורים ראשוניים, היו גם מיתרי קסם שנמשכו על ידי סטפנוולף, כשהראשון הפך בני אדם לפרדמונים במקום לעיני היריב, אך הרעיון הוסר לפני תחילת הצילומים, ולכן לא מופיע גם בגרסת סניידר. אייר הצהיר בטוויטר כי 40 הדקות הראשונות של הסרט נותרו על רצפת חדר העריכה.
סרט המשך/אתחול חלקי
בספטמבר 2018 נודע כי התסריט לסרט על הג'וקר והארלי קווין הושלם. ג'ארד לטו ומרגו רובי לוהקו לגלם את הדמויות. התסריט נכתב בהשראת קשת הסיפור Mad Love על ידי גלן פיקארה וג'ון רקה. באוקטובר 2018 נודע כי האחים וורנר שכרו את ג'יימס גאן כתסריטאי לסרט ההמשך/האתחול החלקי.
חיים הירשנזון
הרב חיים הירשנזון (בכתיב יידי: הירשענזאהן; ידוע בראשי התיבות הרח"ה, (י"א באלול תרי"ז, 31 באוגוסט 1857 - י"ז באלול ה'תרצ"ה, 15 בספטמבר 1935), היה רב, מחנך, מחבר, מוציא לאור, והוגה דעות מן ההוגים המוקדמים של הציונות הדתית. פעל בירושלים ושימש כרבה של העיר הובוקן שבניו ג'רזי.
תולדותיו
ר' חיים הירשנזון נולד בצפת לרב יעקב מרדכי ושרה ביילה, הוריו עלו לארץ ישראל מפינסק בשנת 1847, והיו קשורים לתנועת "יישוב ארץ ישראל", שנוסדה על ידי הרב צבי קלישר והרב אליהו גוטמכר. בצפת הקימו ישיבה על חורבות העיר שלאחר רעידת האדמה, והצליחו לבסס מחדש את הקהילה היהודית. בשנת 1863 משפחתו קנתה את חצר הירשנזון שבירושלים והתיישבה בה, מקום שהיה למרכז תורני ותרבותי. שם למד תורה בישיבה שבראשה עמד אביו. במהרה היה לתלמיד חכם חריף הבקיא בפירושי רש"י והרמב"ן לתורה, בתלמוד הבבלי ובתלמוד הירושלמי. גם למד ספרי קבלה, פילוסופיה, והשכלה.
בשנת 1878 נסע לשנתיים למרכזי התורה הגדולים שברוסיה והוסמך לרבנות. בשנת 1884 נסע להונגריה, אוסטריה וגרמניה, שם התיידד עם הרב עזריאל הילדסהיימר. בפרנקפורט הוציא לאור את החוברות הראשונות של כתב-העת התורני-מדעי "המסדרונה", שלאחר מכן יצא לאור בבית הדפוס הירשנזון שייסד עם אחיו ר' יצחק בירושלים.
במסעותיו נשא ונתן עם גדולי תורה על הנחיצות בסדר לימוד נכון למתחילים בלימוד התורה שבעל-פה, ובהסכמתם הוציא לאור בשנת 1889 את הספרים "מוסדות תורה שבעל-פה".
בירושלים לימד תלמוד בבית הספר היהודי "למל", הנהיג בביתו דיבור עברית והיה ממייסדי חברת "שפה ברורה" להפצת לימוד השפה העברית, וממקימי "בית הספרים מדרש אברבנאל" בירושלים - ספרייה שהייתה גלגולה הראשון של הספרייה הלאומית. היה חבר בוועד הלשון העברית (שלימים הפך לאקדמיה ללשון העברית). פעל עם הרב יעקב מאיר לקירוב לבבות בין עדות הספרדים והאשכנזים.
עקב חבירתו לאליעזר בן-יהודה בחברה "שפה ברורה", ופעילותו הספרותית, הוחרם על ידי קנאים חרדים. בשנת 1896 נדד עם משפחתו לקהיר ולאלכסנדריה, שם התיידד עם רבני מצרים. משם עבר לאיסטנבול (כנראה בשנת 1901 (תרס"א) ) שם ניהל בית ספר בשפה העברית בשם 'תפארת צבי' על שם הברון הירש, והיה מורה לתלמוד בבית-מדרש לרבנים. היה מהחברים הראשונים של תנועת "המזרחי", ובאוגוסט 1903 השתתף בקונגרס הציוני בבזל, כציר מאיסנטבול. בסוף שנת תרס"ג עבר להתגורר בארצות הברית ושימש כרב בעיר הובוקן שבניו ג'רזי וקהילות ממערבה, ולמרות טורח הציבור ובזכות הכבוד שרחשו לו, הצליח לחבר יצירה תורנית עניפה. עמד בראש ועד החינוך של אגודת הרבנים האורתודוקסים של אמריקה.
הרב חיים הירשנזון כתב כ-40 ספרים. יצירתו התורנית הנודעת היא ששת ספרי השו"ת "מלכי בקודש", בהם עוסק בשאלות דת ומדינה שעמדו על הפרק בתקופת התחייה . כן חיבר ספר גדול העוסק בנושאים דומים, "הליכות עולם", שנותר בכתב-יד. וחיבר בזיקה לספרים הנ"ל חידושים למסכת הוריות בבלי וירושלמי, את ספרי "אלה דברי הברית", ואת ספר "מוצאי מים" על אגדות רבה בר בר חנה. בצעירותו חיבר ספרים על עניינים של דרוש וקבלה. בבגרותו ובזקנותו חיבר סדרת ספרים על כללי פרטי ותנאי י"ג מידות שהתורה נדרשת בהן, ספרי חינוך, ספר על השתלשלות הספרות הרבנית בא"י, וספר מחקר על סדר המקרא. חיבר שני ספרים כלליים: חידושים על פירוש רש"י לתורה, וספר "מושגי שוא והאמת" העוסק במחשבת ישראל. כתב ערכים רבים לאנציקלופדיה אוצר ישראל, ומאמרים לעשרות כתבי-עת. חיבר ספר שירים גדול, מתוכו יצאו לאור כמה פואמות המפוזרות בספריו: "שיר הנפילים", "תיבת נח", "בין הגלים", "ר' יהודה הלוי על המים", "תחיית הלשון והעם", ועוד. ספריו מתאפיינים בסידור פדגוגי נפלא , בלשון ברורה, ובמחשבה כללית מעמיקה ומקורית.
כמה מחוקרי מחשבת ישראל באקדמיה, רואים במשנתו זרם אלטרנטיבי להגות הציונות הדתית מבית מדרשו של הרב קוק. בין השאר חקרו את משנתו אליעזר שביד ודוד זוהר.
היה נשוי לחוה, בתו של הרב שאול בנימין הכהן, ואב לשני בנים וחמש בנות. בתו נחמה (נימה) אדלרבלום, הייתה פילוסופית שעסקה בפרשנות חדשה לפילוסופיה היהודית של ימי הביניים, מחנכת, סופרת, ופעילה ציונית. בתו תמר נישאה לרב דוד די סולה פול, רבה של קהילת "שארית ישראל" בניו-יורק, ומילאה תפקידים ציבוריים נכבדים בארצות הברית ובא"י.
השקפת עולמו והגותו ההלכתית והתורנית
נקודת המוצא של הרב חיים הירשנזון היא שהתורה תורת חיים, כלומר אין התורה מנוגדת או מפריעה לחיים, ולא אסרה אלא דברים המביאים בטבע רעה על החיים, ולפיכך נדרש למצוא דרך להתאים את החיים והדת על פי יסודי התורה, בעזרת כח דהיתרא היכן שאפשר. את הסתירות לכאורה בין הדת והחיים, הסביר כך:
הרב חיים הירשנזון היה בין הרבנים הבודדים בתקופתו שהתייחסו בגישה חיובית, מנקודת מבט הלכתית, לתמורות שפקדו את היהודים באותה תקופה. בין הנושאים אתם התמודד תוך מחויבות עמוקה להלכה, היו תהליכי החילון, התחייה הלאומית היהודית, תמורות חברתיות וכלכליות, ותמורות בתחום מדעי היהדות, במיוחד ביקורת המקרא. גישתו לסוגיות מודרניות כגון דמוקרטיה, מעמד האישה, אינדיבידואליזם ורציונליות הייתה חדשנית ונועזת, מה שעורר עליו התנגדות רבתי בקרב החוגים האורתודוקסים השמרנים. למרות היותו איש תנועת המזרחי מימיה המוקדמים, השפעת הגותו עליה הייתה מועטה. הוא סבר כי ישנה זהות מוחלטת בין הדת היהודית ובין הלאום היהודי. לאחר שעזב לארצות הברית חל שינוי בהשקפת עולמו. הוא הגיע למסקנה כי החילונים אינם מתי מעט בעם היהודי, והזהות המוחלטת שיצר בין הדת היהודית והעם היהודי מוציאה חלקים גדולים מהעם היהודי. הרב אברהם יצחק הכהן קוק פתר דילמה זו על ידי פיתוחה של תאולוגיה שהפכה את החילונים לשותפים בתהליך אלוהי בעל כורחם. הראי"ה, בין השאר על בסיס תורת הסוד, ציפה שהתנועה הלאומית תוביל לתנועת שיבה לדת היהודית. הירשנזון, לעומתו, ביקש להתייחס אל המציאות הקונקרטית, ולא מתוך נקודת מבט על היסטורית ועל-טבעית. הוא סבר ש"האמת היא כי דת ישראל הוא דת לאומית, אך אין לאומיות ישראל רק לאומיות דתית". אמירתו זו מקפלת בתוכה את התמורה המחשבתית אותה עבר, מזהות מוחלטת של הדת היהודית והלאום היהודי, להכרה במציאות בה הדת היהודית היא רק אחד מהמאפיינים של הלאומיות היהודית. הלאומיות איננה תלויה בדת היהודית ויכולה להבדל ממנה.
תפיסת הלאומיות היהודית של הרב הירשנזון לא הייתה סוגיה פילוסופית-תאולוגית גרידא, כי אם בסיס לפסיקה הלכתית. כך, למשל, פסק כי אין דינו של יין מחלל שבת כיינו של נוכרי, והסביר שמימרא זו נועדה להדגיש את חשיבותה של השבת, אולם למעשה חילול שבת איננו מוציא אדם מכלל ישראל, בדומה לפסקם של אחרונים רבים בדורות האחרונים.
הבדלים בין השקפתו להשקפת הראי"ה קוק
הראי"ה קוק והרח"ה היו מיודדים. הרב חיים הירשנזון העריץ את הרב אברהם יצחק הכהן קוק והחשיבו לגדול הדור, מה שלא מנע ממנו לחלוק עליו בכמה סוגיות הלכתיות ולהחזיק בשיטות פילוסופיות אחרות משלו, מבלי שהדבר יקטין את ערכו אצלו אפילו כחוט השערה.
לדעת הרב אברהם יצחק הכהן קוק, "דבר ה' עתיד לרומם את יסודי התרבות כולם למדרגה הרבה יותר גבוהה ממה שיוכל כל שיקול דעת אנוש לעשות", ולפיכך אין להתפעל מהתרבות האירופית. לדעת הרב חיים הירשנזון, "אין התורה מתנגדת לציויליזציה האנושית", בכל דור ודור מכירים את הפגמים שבתרבות הקודם; והתרבות האנושית מתקדמת בהדרגה לתרבות המתואר במשל "וגר זאב עם כבש וכו'", אזי תימלא הארץ דעה את ה', ולא יתפעלו מתרבויות קודמות. הראי"ה קוק כתב, שהרב הירשנזון בתום לבבו הטהור לא נוטה לחשד בדברים המוחלטים בחברה האנושית בתור מוסר וצדק, בעוד הרבה מהם אינו כי אם כסף סיגים מצופה על חרס. הרב הירשנזון השיב, כי " עלינו לחשוב על כל דבר מצד המוסר וההגיון יחד, ואשר אנו מוצאים אותו כשר וישר ונכון וקיים משני היסודות האלו, עלינו להביט בהלכה אשר דרכיה דרכי נועם וכל נתיבותיה שלום אשר בודאי אינה מתנגדת לדבר הישר והנכון מצד ההגיון והמוסר, ואם אנו מוצאים אותה מתנגדת עלינו להתיגע עד שנמצא כי לא ריק היא ממנו, שאין אנו מבינים את ההלכה או את המוסר".
עד מומחה
עד מומחה הוא עד המביא לבית המשפט את מומחיותו בנושא הספציפי המופיע בתביעה משפטית. בניגוד לעד רגיל, שעדותו מתמקדת בעובדות הידועות לו, עד מומחה מתמקד במשמעות של העובדות שהוצגו לבית המשפט. כל צד לדיון יכול להביא עד מומחה משלו, ולפעמים נשכרים שירותי המומחה על ידי השופט. חוות דעתו של העד המומחה אמורה להיות עצמאית ומשוחררת מהתשלום ("דמי עד מומחה") שהוא מקבל מהצד ששכר את שירותיו.
עד מומחה נדרש בתביעות המצריכות ידע מקצועי (להבדיל מידע משפטי), כזה שאין לצפות מהשופט להתמודד איתו בכוחות עצמו. בתביעות העוסקות בנושאים רפואיים, למשל, מובא פעמים רבות עד מומחה שהוא רופא שהתמחה בתחום הרפואי הנדון. בתביעות העוסקות בנושאי טכנולוגיה מובא מומחה טכני רלוונטי.
מאפיינים
ככלל, עדות מומחה מוגשת כחוות דעת כתובה, ולבעל הדין הנגדי יש זכות להגיש חוות דעת נגדית. בדומה לעדות רגילה, הצדדים רשאים בדרך כלל לחקור מומחה על חוות דעתו. במקרים רבים ממונה מומחה "נייטרלי", על ידי בית המשפט, בהסכמת הצדדים או בלעדיה. מומחה כזה מכונה מומחה מטעם בית המשפט. מומחה שחוות דעתו נדרשת לשם הכרעה בין חוות דעת סותרות מכונה מומחה מכריע, ואם הוא ממונה בהסכמת הצדדים חוות דעתו באה במקום חוות הדעת המנוגדות. השימוש במומחים נפוץ באופן מיוחד בתביעות מסוגים מסוימים, כגון בתביעות רשלנות מקצועית או רשלנות רפואית. בתביעות נזיקין על פי חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים יש חשיבות לחוות דעת רפואית, ומשום כך נקבעו סדרי הדין המיוחדים לפיהם הצדדים אינם מביאים עדויות מומחים מטעמם, אלא ממונה מומחה רפואי מטעם בית המשפט, זאת כדי לחסוך בעלויות ולייעל את ההליך.
השופט אליקים רובינשטיין הביע ביקורת על השיטה בה שני הצדדים מביאים חוות דעות של מומחים, לאור ההבדלים הגדולים בין חוות הדעת של שני הצדדים:
בעקבות זאת הוא ביקש להרחיב את השיטה של מומחים מכריעים אשר פרנסתם מגיעה רק מייעוץ לבית המשפט באופן בלתי תלוי בצדדים.
מיהו מומחה?
כל אדם יכול להתיימר להיות מומחה במקצועו. בתי המשפט בישראל נוטים להשתמש בהנחיית בית המשפט העליון של ארצות הברית, שבהלכת דאוברט קבע שאלות שעליהן חייב השופט לענות לפני שהוא מסכים שעד הוא אכן מומחה:
בהלכת דאוברט ניתנה גמישות מסוימת, בכך שנקבע בה שלא כל ארבעת הגורמים נחוצים בכל מקרה ומקרה.
לגופו של עניין, עד מומחה יכול להיות אדם בעל הסמכה מסוימת, כגון רופא, מהנדס, מומחה זיהוי פלילי וכדומה, ויכול להיות אדם בעל ידע נרחב בתחום מסוים, כגון: בולאות, צלילה, צילום וכדומה.
בכל מקרה, המומחה חייב לשכנע את בית המשפט במומחיותו ואחר כך בנכונות העובדות שהוא מביא בחוות דעתו.
עד מומחה במשפט העברי
בהלכה מוזכרת הסתמכות על מומחים, המכונים "בקיאים", בהקשרים שונים, למשל בנוגע לגביית חובות מנכסי החייב (שולחן ערוך חו"מ קיד, ד):"אחר שכותבין הטירפא, מורידין שלשה בקיאין לאותה שדה ושמין לו ממנה כשיעור חובו, כפי מה שראוי לו מהקרן וחצי השבח כפי מה ששוה עתה..."וכן, בנוגע לקביעות בענייני בנייה וכדומה, כגון בדברי השולחן ערוך (חו"מ קסד, ח):"יש מי שאומר שכותל שבין שתי חצירות שהמקום והאבנים של שניהם, כל אחד בונה ומגביה ומכביד כמו שירצה, ובלבד שלא יגביה כל כך שיתקלקל הבניין לפי ראות עיני הבקיאים בבנין. ויש מי שאומר דהני מילי במקום שלא נהגו השותפין להקפיד בכך, אבל אם נהגו להקפיד, מעכב עליו."הרב עדו רכניץ טען שבמשפט העברי מעמדם המיוחד של המומחים מבוסס על שני יסודות:
היסוד הראשון: נאמנות בנוגע לדבר שעשוי להתגלות (מילתא דעבידא לגלויי). הפוסקים מסכימים שיש נאמנות למומחה בנוגע לפרשנות של מידע בלתי-משתנה שנמצא בפני בית הדין, כיוון שניתן לאמת את פרשנותו. בהקשר זה דברי המומחה אינה בגדר עדות רגילה, ובכל זאת, נדרש כדי לקבל את דברי המומחה עליו להיות אדם אמין (ובכלל זה אשה יהודיה, או שני לא-יהודים זה שלא בפני זה, שו"ע חו"מ סח, ב) שיעיד על בסיס ידע אישי ולא על בסיס עדות שמיעה (שו"ת תשב"ץ א, פג).
היסוד השני: נאמנות שמאים להכריע בנוגע לשווי נכס. לדעת רבים מהאחרונים דין השמאים העורכים שומה זו כדין בית דין (נתיבות המשפט קג, א) ואכן מעיקר הדין יש למנות שלושה שמאים (שו"ע חו"מ קיד, ד). בהסכמת הצדדים אפשר למנות גם שמאי אחד (שו"ת רשב"א ב, קפה). במקרה של מחלוקת בין השמאים ההכרעה נעשית על פי רוב הדעות של המומחים שנבחרו (שו"ע חו"מ קג, ב).
אמה קורין
אמה-לואיז קורין (באנגלית: Emma-Louise Corrin; נולדה ב-13 בדצמבר 1995) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אנגלייה אשר ידועה בעיקר בזכות תפקידה בתור דיאנה, נסיכת ויילס בסדרת הטלוויזיה "הכתר"; עבורו זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה ובמועמדות לפרס אמי ולפרס גילדת שחקני המסך.
ראשית חייה
קורין נולדה בעיירה טנברידג' וולס, קנט באנגליה ב-13 בדצמבר 1995. אביה, כריס קורין, הוא איש עסקים ואמה, ג'ולייט קורין, היא קלינאית תקשורת מדרום אפריקה. לקורין יש שני אחים צעירים, ריצ'רד וג'ונטי.
היא למדה בבית ספר הקתולי וולדינגהאם בסארי, פנימייה של בנות שם פיתחה את העניין שלה במשחק ומחול. קורין לקחה שנת חופש מלימודיה, במהלכה למדה קורס באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון והתנדבה כמורה בבית ספר בקניסנה, דרום אפריקה. קורין החלה ללמוד באוניברסיטת בריסטול, אך עזבה שם לטובת לימודים במכללת סנט ג'ון, חלק מאוניברסיטת קיימברידג', שם למדה חינוך, אנגלית, דרמה ואמנויות.
חיים אישיים
ביולי 2021, קורין יצאה מהארון כקווירית והוסיפה את הכינוי המגדרי "they/them" לחשבון האינסטגרם שלה. מאוחר יותר היא סיפרה על היותה ג'נדרקוויר בריאיון ל"ניו יורק טיימס".
מבנדאקה
מבנדאקה, (באנגלית: Mbandaka, מבוטא:- [mbaˈnda.ka], בעבר נקראה Coquilhatville בצרפתית, או Coquilhatstad בהולנדית ) היא עיר על נהר קונגו ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו, הממוקמת בסמוך למפגש הנהרות נהר קונגו ונהר רוקי. זוהי בירת מחוז אקווטור. העיר היא תחנה חשובה על הנהר קונגו בין הערים קינשאסה וקיסנגני.
המטה האזורי הימי, הרביעי של חיל הים של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו נמצא במבנדאקה.
גאוגרפיה
מבנדאקה שוכנת על הגדה המזרחית של נהר קונגו מדרום לשפך נהר Ruki, יובל של הנהר קונגו. דרומית לשמורת נגירי, שהיא שטח נרחב של יערות ביצה בגדה הנגדית של נהר הקונגו.
העיר ממוקמת במרכז אזור הביצות טומבה-נגירי-מיינדומבה, שהוגדרה על ידי אמנת רמסר בשנת 2008 כאזור ביצות ומקווה מים גדול ביותר החשוב מבחינה בינלאומית לשימור העופות וחיות הבר העולם.
העיר ממוקמת מצפון מזרח לבירה קינשאסה, במרחק של כ־720 קילומטרים בהפלגה לאורך נהר קונגו ו- 1,180 קילומטרים בנסיעה ברכב לאורך הדרך הלאומית RN8.
תיאור
מבנדאקה היא בירת מחוז אקווטור (קו המשווה), וממוקמת רק מספר קילומטרים מקו המשווה. בעיר נמצא שדה התעופה מבנדאקה המשמש כאחד מאמצעי התחבורה בנוסף לספינות הנהר המקשרים את העיר עם עיר הבירה קינשאסה ועם העיר בונדה.
העיר ממוקמת בנתיב שיט עמוס במורד הנהר מהבירה קינשאסה ליתר חלקי המדינה. היא נמצאת במרחק שעת טיסה טיסה במטוס קל מהבירה, או שייט של ארבעה עד שבעה ימים בדוברת נהר.
העיר מבנדאקה מאוכלסת בעיקר על ידי בני שבט מונגו, אם כי בני שבטים מאזורים רבים ואחרים חיים בעיר. השפות העיקריות המדוברות במבנדאקה הן לינגלה, צרפתית ומונגו.
שנים של מלחמה והזנחה גרמו להידרדרות תשתיות העיר; אזורים גדולים בעיר ללא חשמל או מים זורמים. רוב רחובותיה ושדרותיה של העיר הם דרכי עפר לא סלולות.
היסטוריה
מבנדאקה הוקמה בשנת 1883 על ידי החוקר האנגלי הנרי מורטון סטנלי, שכינה אותו "אקוואטורוויל". (באותה תקופה השטח היה תחת שלטון בלגי והשפה הרשמית הייתה צרפתית. )
בית העירייה נמצא בערך במרחק 4 קילומטרים צפונית לקו המשווה. מבנדאקה היא העיר הקרובה ביותר לקו המשווה מכל הערים בעולם. סטנלי הציב אבן גדולה שהוא קרא לה "אבן קו המשווה" ליד גדת הנהר קונגו מדרום לעיר כדי לסמן את הנקודה בה הוא האמין שקו המשווה חצה את הנהר. האבן נמצאת במקום מהיום בו הניח אותה סטנלי. בשל מיקומה הסמלי של העיר קרוב לקו המשווה ונהר קונגו, היו תוכניות מוקדמות לקבוע במבנדאקה את בירת מדינת קונגו החופשית, אך תוכניות אלה מעולם לא מומשו. תוכניות אלה כללו תשתיות לאוכלוסייה המוערכת של 100,000 נפש, תחנת רכבת, קתדרלה קתולית, בית מושל וארמון לביקורים עתידיים של ליאופולד השני מלך בלגיה.
בשנת 1886, בראשית השלטון הקולוניאלי הבלגי, שינו הבלגים את שם העיר ל"קוקילהאטוויל " על שם קמיל-אימה קוקילהאט.
בשנת 1938 החלו העבודות להקמת גשר מעל נהר קונגו המחבר בין מנדאקה לקונגו הצרפתית (הרפובליקה של קונגו). העבודות ההקמה ננטשו עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, ונותרו רק יסודות עמודי הגשר. בשנות השלושים החל הממשל הקולוניאלי הבלגי בהקמת מספר פרויקטים, כולל מפעלים ובית העירייה החדש.
בניין העירייה הושלם בשנת 1947 לאחר מלחמת העולם השנייה. הבניין הגיע לגובה 39 מטרים והוא היה הבניין הגבוה ביותר בקונגו הבלגית. על גגו הותקן פסל של לאופולד השני. בית העירייה נהרס בשריפה בשנת 1963.
בשנת 1966 לאחר שהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו קיבלה את עצמאותה, הממשלה שינתה את שמה של העיר ל"מבנדאקה " כדי לכבד מנהיג מקומי בולט.
טבח בני הוטו
לקראת סוף מלחמת קונגו הראשונה בסוף המאה ה-20, מאות אנשים (בעיקר פליטי הוטו, נשים וילדים) נטבחו בעיר ב־13 במאי 1997. חיילי צבא קונגו טענו שהפקודה הגיעה מאל"ם וילסון, ראש חטיבת כוחות קבילה ואל"ם ריצ'רד, מפקד החטיבה, שניהם מרואנדה.
אלוף גסטון מויאנגו (מקונגו) החזיק בתואר מפקד צבאי, אך לא היה לו כוח אמיתי.
התפרצות האבולה
ב -1 ביוני 2020 דווח על התפרצות חדשה של אבולה במחוז. בהתפרצות זו דווח על שלושה חולים במחלה, שאושרו על ידי ארגון הבריאות העולמי ושלושה מקרים שהם ככל הנראה חולים במחלה. מתוכם ארבעה אנשים מתו החל מה -2 ביוני 2020.
אוכלוסייה
מרכז המחקר אקווטוריה ביצע מחקרי אוכלוסייה החל מהמאה ה-20, לעיתים נתקבלו תוצאות סותרות. מפקד האוכלוסין המדעי הראשון מתוארך לשנת 1984, גידול האוכלוסייה השנתי נאמד בכ־3.48.
בריאות
העיר מחולקת לשלושה אזורי בריאות: Bolenge, Mbandaka, Wangata.
תחנת המחקר להיסטוריה של מרכז אפריקה
מרכז מחקר גדול להיסטוריה של מרכז אפריקה, שהוקם במקור על ידי הכמרים גוסטאף הולסטרט (1900–1990) והונורה וינק, נמצא בתחנת המסיון הקתולית בבמניה (מיסיונרים של מסדר הלב הקדוש MSC), התחנה נמצאת 10 קילומטרים ממזרח למבנדאקה.
הגן הבוטני של עלה-Eala
במרחק של כ־7 קילומטרים ממזרח לעיר נמצא אחד הגנים הבוטניים המיוחדים במרכז אפריקה בכפר Eala הסמוך. הגן הבוטני של עלה, נוסד בשנת 1900 ומכיל בין 4,000 ל -5,000 מיני צמחים. הוא משתרע על כ־3700 דונם, עם אוספים מיוחדים של צמחי יער, צמחי ביצה וסוואנה. בגלל המלחמות באזור הגן הוזנח והכניסה אליו בלתי מבוקרת. הדוח האחרון אודות אחזקת הגן פורסם בשנת 1924.
הפרויקט הבינלאומי "דיור לכל אדם"
במבנדאקה הוקם הפרויקט בינלאומי הראשון בעולם של "דיור לכל אדם" Habitat for Humanity International. מייסד הארגון היה מילארד פולר ששימש כמיסיונר עם כנסיית תלמידיו של כריסטוס במבנדאקה בין השנים 1973 ל־1976. פרויקט הדיור שהתחיל פולר במבנדאקה בשנת 1973 נודע כפרויקט הראשון של Habitat for Humanity לאחר שפולר ייסד את הארגון Habitat (נכון לשנת 2013 הארגון היה הארגון ללא מטרות רווח הגדול ביותר בעולם.), עם שובו לארצות הברית. בהמשך פרויקטים של הארגון נבנו במדינות נוספות כגון:- במדינת ג'ורג'יה בארצות הברית, בהאיטי ובנגלדש.
אַקלִים
במבנדאקה מתקיים אקלים יערות גשם טרופיים ( AF ) בסיווג האקלים של קופן. אף על פי שהמשקעים בעיר משתנים במידה ניכרת, אין באזור עונה יבשה ; החודש היבש ביותר הוא חודש ינואר, בממוצע יורדים 72 מילימטרים של משקעים. החודש הרטוב ביותר הוא חודש אוקטובר עם 213 מילימטרים גשם. הטמפרטורות קבועות יחסית במהלך השנה, עם טמפרטורות חציוניות שנעות בין 24.4 לבין 26.1 מעלות צלזיוס.
דאז דילינגר
דלמאר דרו ארנו (באנגלית: Delmar Drew Arnaud; נולד ב-25 במאי 1973), ידוע גם בשם הבמה דאז דילינגר (Daz Dillinger), הוא ראפר ומפיק היפ הופ אמריקאי מלונג ביץ', קליפורניה. ידוע בעיקר כחבר בהרכב דה דוג פאונד, עם חברו קורופט ובעבודה שלו בחברת התקליטים דת' רואו רקורדס.
The Chronic ו-Doggystyle
דאז התחיל את הקריירה שלו בדת' רואו רקורדס כמפיק של חברה של שוג נייט (מייסד ושותף בדת' רואו רקורדס), Paradise. דאז התחיל לעבוד עם ד"ר דרה על האלבום, The Chronic; במשך ההקלטות לאלבום הוא פגש את קורופט. קורופט ודאז הקימו את ההרכב דה דוג פאונד בשביל Doggystyle, האלבום הראשון של בן דוד שלו, סנופ דוג. המבקרים שבחו את האלבום, במיוחד את הסינגל האחרון מהאלבום "What Would You Do?", הם ראו בדה דוג פאונד חלק מהיריבות שבין ד"ר דרה ל-Eazy-E, על ידי דיסים על אומנים מהלייבל של Ruthless Records Eazy-E.
דאז התארח בשיר אחד מהאלבום Doggystyle והפיק את השירים "Serial Killa" ו-"For All My Niggaz and Bitches" מהאלבום. הוא גם הפיק שירים לפסקול של הסרטים "Murder Was the Case" ו-"Above The Rim".
מפיק ראשי ב-All Eyez on Me ואלבומו הראשון Retaliation, Revenge and Get Back
בשנת 1998 דאז דילינגר הוציא לאור את אלבומו הראשון, Retaliation, Revenge and Get Back, תחת הלייבל דת' רואו רקורדס. באלבום התארחו הראפרים נייט דוג, סנופ דוג וקורופט אשר עזבו את דת' רואו וראפרים נוספים כמו: דאב סי, טופאק שאקור, טו שורט ואם סי אייט. באותה התקופה היה סכסוך בין סנופ דוג לשוג נייט, אשר הובילה לעזיבתו של דאז מדת' רואו רקורדס.
קריירת סולו והסכסוך עם קורופט
אחרי שעזב את דת' רואו רקורדס, דאז דילינגר הפיק שירים למספר אומנים כמו: סופאפליי, קורופט ובי-לגיט. בשנת 2000 דאז הוציא לאור את האלבום .R.A.W, תחת הלייבל שלו .D.P.G. Recordz ב-2001 קורופט ודאז חזרו לעבוד יחד כהרכב בשביל האלבום השני שלהם, Dillinger & Young Gotti, ששוחרר ב-2002; האלבום קיבל תגובות מעורבות מצד המבקרים ומהציבור.
לאחר שקורופט חזר לחברת התקליטים דת' רואו רקורדס, דאז עשה מספר דיסים כנגד דת' רואו כמו: " Catch U In The Club", " U Ain't Shit" וקטע קצר בשם " A Message to Ricardo Brown". קורופט הגיב לו עם השיר " No Vaseline Part 2". הסכסוך התרחש בין השנים 2002 – 2005, בזמן שדאז הוציא לאור מספר אלבומי סולו כמו: DPGC: U Know What I'm Throwin' Up ו- Tha Dogg Pound Gangsta LP.
קרב אדריאנופול (378)
קרב אדריאנופול או קרב אדריאנפוליס (בלטינית: Proelium Hadrianopolitanum) התחולל ב-9 באוגוסט 378 בסמוך לעיר אדריאנופול (אדירנה בסמוך לגבול הטורקי, היווני והבולגרי). הצבאות הלוחמים היו צבאות האימפריה הרומית המזרחית תחת פיקודו של הקיסר הרומי ואלנס מול קואליציה של שבטים גרמאניים שעיקרם קבוצות שבטים גותיים שנדחפו אל תוך שטחי האימפריה הרומית בלחץ פלישה הונית. שבטים אלו התקבלו תחילה אל תוך שטחי האימפריה אך עימותים וחיכוכים בין הרומאים לגותים הביאו למרידה רבתי ששיאה בהתנגשות בין הצבאות, בתום יום הקרב זכו המורדים הגותים בניצחון מכריע. חלק גדול מהצבא הרומי הושמד והקיסר ואלנס נהרג. הגותים, שהיו חסרי אימון וציוד צבאי מתאים, לא הצליחו לנצל את ניצחונם ולכבוש ערים מרכזיות של האימפריה, אך הצליחו להגיע בתום המרד להסכם שלום עם הרומאים.
דאז דילינגר
הפיוס ופרויקטים שעתידים לצאת
ב-2005 דאז וקורפט ישבו את המחלקות שהיו ביניהם, והופיעו יחד במופע של החוף המערבי שהופעל על ידי סנופ דוג. קורופט עזב את דת' רואו רקורדס בפעם השנייה, דאז וקורופט רכשו את הזכויות על השם דה דוג פאונד וייסדו מחדש את ההרכב ; דאז עזב את חברת ההקלטות סו סו דאף רקורדינגס של ג'רמיין דופרי. ב-1 באוגוסט 2008, דאז הציע לבעלים החדשים של דת' רואו רקורדס לעשות קליפים לשירים באלבום Dogg Food, דאז גם מתכנן להוציא לאור חומרים שלא פורסמו בעבר.
קרב אדריאנופול (378)
הקרב נחשב לאחת התבוסות הצבאיות הקשות בהיסטוריה של צבא האימפריה הרומית, וכנקודת ציון היסטורית שמסמנת את תחילת התהליך הארוך שסופו נפילת האימפריה הרומית המערבית.
נדידת הגותים
עוד בטרם הופעת ההונים, היו השבטים הגותיים בעימות מתמיד מול האימפריה הרומית, שראתה בהם איום מתמשך על אזורי הגבול לאורך הדנובה. משא ומתן להפסקת מעשי האיבה שנמשכו שנים, הצליח למנוע מלחמה בקנה מידה משמעותי, אך ההיתקלויות והעימותים הביאו לחורבן החיים האזרחיים לאורך הנהר ולהתפוררות הסמכות של ראשי השבטים. מהלכים רומאיים אלו חתרו תחת הליכוד של הגותים וברגע המבחן מול ההונים נפרמו הקשרים הרופפים. בשנת 376, תחת לחץ של ההונים, הגיעו כ-80,000 פליטים גותים אל גדות הדנובה ודרשו כי הרומאים יאפשרו להם לחצות ולהיכנס אל תוך שטחי האימפריה. הרומאים, בהתאם למנהגם במקרים דומים, הסכימו לדרישה מאחר שסירוב היה מעמיד בסכנה מצד הגותים הנואשים את מערכת ההגנה על הפרובינקיות הגובלות בדנובה, ומאידך מתוך תקווה כי הפליטים ישמשו כחיץ מול התקפות עתידיות.
הפליטים חצו את הנהר בסמוך לעיר הבולגרית סיליסטרה, שהייתה ידועה אז בשם דורוסטורום (Durostorum), וחנו בסמוך לעיר במחנה שתנאי המחיה בו היו בלתי נסבלים. בשנת 377 הגיעה המתיחות לשיא, כאשר המושל הרומאי ניסה לחסל את המנהיגים הגותיים ובראשם פריטיגרן (Fritigern) ולהכניע את הגותים בכוח הזרוע. עימות צבאי ראשון בין הצדדים אירע בסמוך לעיר הבולגרית דווניה, שהייתה ידועה באותה תקופה בשם מרטיאנופוליס (Marcianopolis), ובסופו הביסו הכוחות הגותים המאוחדים את הצבא הרומי שנשלח לדכא את ההתקוממות.
האימפריה הרומית
שינוי נוסף התחולל באסטרטגיה של הגנת הגבולות. בעוד שעד למאה שלישית הייתה ההגנה מבוססת על סדרת מכשולים מבצרים ומחנות צבא על גבולות האימפריה. החל מהמאה השלישית נכנסה האימפריה למשבר שהתאפיין במלחמות אזרחים בהן הלגיונות הרומאיים שאמורים היו להגן על הגבולות או להיות מוכנים לתגובה מהירה כעתודה ללגיונות באזורי עימות הועסקו בעיקר בעימותים בתוך האימפריה עצמה ובכך נחלשה הגנת גבולות האימפריה והיכולת לרכז כוחות במהירות מול אויבים. תהליך ארוך זה של התפוררות הגנות הגבול בשילוב עם העימות הארוך מול האימפריה הסאסאנית והיכולת של שבטים נודדים לאורך הדנובה לתקוף על פי שיקולים של הזדמנות האיצו תהליכים של התפוררות שהיו בשורש משבר המאה ה-3 ועם סיכומו האימפריה הרומית נחלקה למעשה לשתי קיסרויות. השינויים הללו באו לידי ביטוי מעשי משעבר מרכז השלטון מהעיר רומא אל מילאנו ולאחר מכן אל רוונה במערב ובמזרח הוקמה בירה חדשה - קונסטנטינופול.
המחצית השנייה של המאה הרביעית התאפיינה בלחץ אדיר על גבולות האימפריה הרומית המזרחית. הקיסר יוליאנוס הכופר נהרג בשנת 363 בעת מסע מלחמה מול האימפריה הסאסאנית ויורשו יוביאנוס נאלץ להסכים להסכם משפיל על מנת לחלץ את שרידי הצבא הרומאי מכיתור וסכנת השמדה במסופוטמיה, הרומאים נאלצו לוותר על פרובינציות במזרח ולוותר על אחיזתם בממלכת ארמניה. מותו המפתיע של יוביאנוס הגביר את התוהו בתוך האימפריה הרומית ומאבקי הכוח בין הפלגים השונים בממשל והיורשים הפוטנציאליים מנעו אפשרות להתמודד באופן יעיל ומסודר עם כלל האיומים לאורך הגבולות. הצבא הרומאי שבמהלך משבר המאה השלישית הפך למכתיר של שליטים מינה ביום 26 בפברואר 364 את ולנטיניאנוס הראשון לתפקיד אוגוסטוס ועל פי דרישת מפקדי הצבא מינה האוגוסטוס החדש ביום 28 במרץ את אחיו ואלנס לאוגסטוס, על פי ההסכמה בין השליטים ולאנס היה שליט החלק המזרחי של האימפריה. שלטונם של שני האחים לא זכה לימי חסד של התבססות הלחץ על האימפריה הלך וגבר בתסריט שדמה לימי המשבר של המאה השלישית, במערב שבטים גרמאניים חדרו אל תוך שטחי גאליה וחוסר שקט במזרח הוחמר לאחר שוואלנס החליט להכביד את עול המיסים, התמרמרות שעודדה את פרוקופיוס, אציל מהשושלת של קונסטנטינוס להכריז על עצמו כאוגוסטוס ולהגיע לכדי איום ממשי על כסאו של ואלנס תוך שהוא נשען בין היתר על גייסות מקרב השבטים הגותיים.
על מנת להרחיק את האיום של השבטים הגותים ולהכין שקט לאורך הדנובה ערך ואלנס 3 מסעות מלחמה בין השנים 367–369 אל מעבר לדנובה במטרה להכות חזק ככל הניתן בשבטים הגותיים להכניע אותם לכלל הסכם כולל שיבטיח את צייתנותם ויסדיר את הקשרים המסחריים ובעיקר יכפיף אותם למרות רומאית כך שבעתיד יוכלו הרומאים לגייס משורות הגותים לוחמים לצבא הרומאי שמצבת כוח האדם שלו סבלה ממחסור תמידי. הלכה למעשה חצה הצבא הרומאי את הדנובה אך לא הצליח לכפות על הגותים קרב מכריע והלגיונות חזרו ללא הישג אל מעבר לדנובה, במסע האחרון בשנת 369 הצליחו הרומאים להכניע את הגותים בקרב שחשיבותו משנית אך הוביל לחתימת הסכם שלום בין חלק מראשי השבטים הגותים לרומאים. התוצאה בעלת המשמעות החשובה ביותר אירעה מחוץ לתחומי ההשפעה הרומאית - הלחץ הביא למרידות בשכבת ההנהגה הגותית וקבוצת שבטי הטרווינגי המזוהים לעיתים עם הויזיגותים זכתה למנהיג חדש פריטיגרן שעתיד היה לעמוד מול הרומאים בקרב אדריאנופול.
הצבא הרומאי
המבנה והאסטרטגיה של הצבא הרומאי של קרב אדריאנופול התגבשו ברפורמה שהנהיג הקיסר דיוקלטיאנוס בצבא הרומי בסוף המאה ה-3 לספירה. הוא חילק את הצבא לשני סוגים, הסוג הראשון הוא 'כוחות השדה' (Comitatenses) שכללו חיילי לגיונות ופרשים, הם הגיעו לצבא כמתנדבים, או שגויסו כבניהם של חיילים ושירתו 20 שנה. הקומיטאטנסס נחשבו ללוחמים מקצוענים ולכן היו בעלי מעמד עדיף מבחינת שכר ותנאי שרות כוחות אלו ידועים גם בשם "חיל שדה הנייד" והופעלו על פי צרכים טקטיים של האימפריה מבלי שיהיה להם בסיס קבוע. יחידות ניידות אלו כללו גם יחידות עילית שנקראו פלטיני ( לטינית: Palatini "חיילי הארמון") שעליהם פיקד הקיסר הרומאי באופן אישי, (לטינית: Praesentalis "הצבא בנוכחות הקיסר") הקיסר נעזר בניהול צבא זה בקצינים בכירים, החשוב שבהם היה המגיסטר מיליטום (בלטינית: Magister militum, מפקד החיילים), המגיסטר אקוויטום (בלטינית, Magister equitum, מפקד חיל הפרשים) והמגיסטר פדיטיום (מפקד חיל הרגלים).הסוג השני, הידוע בשם לימיטאני, כלל בעיקרו חיילים שאיישו את הביצורים למיניהם ומשך שירותם היה 25 שנה. סוג זה כנראה התפתח במהלך המאה ה-4 לספירה, בתקופתו של קונסטנטינוס, הלוחמים גויסו מקרב האוכלוסייה המקומית שישבה באזורי הגבול והספר של האימפריה הרומית. יחידות הלימיטאנים הוצבו כחילות מצב במצודות ומבצרים באזורי הספר, לאורך דרכים, או על חופי ים או נהרות. הלימיטאנים כללו יחידות שונות: לגיונות של חיל רגלים, קוהורטות של רגלים ופרשים ואלות (Alae) של חילות עזר.
בשדה הקרב פעל הצבא הרומאי במערך קבוע שבו חיל הרגלים במרכז והפרשים באגפים. הקרב נפתח עם תקיפות מהירות של יחידות קלות שפעלו לפני קו המערכה הראשון ועם התקדמות חיילי האויב נסוגו את עומק המערך הרומאי. קו המערכה העיקרי הורכב מ 2 מערכים בקו של חיל רגלים כבד. מאחרי חיל הרגלים התמקמו קשתים שירו חיצים מעל ראשי החיילים הרגלים. יחידות פרשים קלות לעיתים פתחו את הקרב בהסתערות על קווי האויב (כפי שקרה באדרינופול) ועם התפתחות הקרב נסוגו אל קצה אגפי הצבא הרומי משם הם פעלו לתקוף את אגפי צבא האויב. חיל הפרשים הכבד הרומאי פעל בצמוד לאגפים של מבנה הרגלים, תחילה לפגוע ולשבור את מבני פרשי האויב ועם ההצלחה לתקוף את האגפים של מבנה צבא האויב. הפרשים הרומאיים לא תקפו ישירות את קו ההגנה או מבנה התקיפה של חיל הרגלים השל צבא האויב מאחר שתקיפה מסוג זה נידונה בדרך כלל לכישלון. עם התפתחות הקרב שאפו הפרשים לתקוף את חיל הרגלים מאחור או לחלופין לנצל את המהומה ושבירת מערך הלחימה המסודר ולתקוף יחידות וחיילים רגלים שאיבדו את הגנת מערך הרגלים הצפוף והמסודר.
חיל הפרשים הרומאי
חיל הפרשים הרומאי פעל במסגרת יחידות הידועות בשם וקסילטיו (Vexillatio) ובהן כ 500 פרשים. במאה הרביעית כלל חיל הפרשים הרומאי שלושה סוגי פרשים:
חיל הרגלים הרומאי
עיקר הצבא הרומאי והיחידות שתפקידן היה להכריע את הקרב היו יחידות חייל הרגלים. במאה הרביעית היו הלגיונות הרומאיים קטנים יותר מהלגיונות של הצבא הרומי בתקופת הקיסרות המוקדמת ומנו כ-1,000 חיילים במצבת כוח אדם מלאה. ביחידות צבא השדה עיקר חייל הרגלים הורכב מיחידות חיל רגלים כבד בשם אוקסיליה פלטינה (Auxilia palatina) שבמקור הוכנסו למערך הרומאי כחלק מהרפורמות של קונסטנטינוס, כ-500 לוחמים ביחידה בכוח מלא הם זכו לאימון וציוד משופר, בעת הקרב הם החזיקו את קו הלחימה העיקרי ועילהן הוטלו משימות שדרשו גמישות ויכולת לחימה. יחידות חייל הרגלים לחמו במבנים צפופים פנים-אל פנים מול יחידות חיל הרגלים ולעיתים הפרשים של האויב. המיגון כלל שריון גוף מסוגים שונים, מגן גדול ואובלי והחיילים היו חמושים בכידונות, חניתות כנשק עיקרי ולעיתים בחרבות או גרזן קרב לקרבות פנים אל פנים. בשדה הקרב היו יחדות חיל הרגלים פרושות במבנה הגנתי בן 6–8 שורות ועם תחילת הקרב ספגו את מכת ההסתערות של צבא האויב על ידי יצירת "חומה" של מגינים וחניתות והטלת כידונים ופלומבטה (Plumbata) חיצים מיוחדים שנזרקו ביד. יחידות רגלים מיוחדות כללו קשתים, קלעים, ויחידות קלות ששימשו לתקיפות פתע ותמרונים מהירים.
סדר כוחות הצבא הרומאי בקרב אדריאנופול
מחקרים מודרניים מתקשים להעריך את סדרי גודל של הצבא הרומאי בקרב אדריאנופוליס. מספר מחקרים מעלים כהשערה כי כ-15,000 חיילים רומאיים עמדו לפקודת הקיסר הרומאי לפני הקרב מתוכם 10,000 חיילים רגליים וכ-5,000 פרשים. על פי המקורות הרומאיים הצבא הרומאי תחת פיקודו של ואלאנס כלל יחידות מחיילות המצב בתרקיה שככל הידוע ספגו אבדות משמעותיות בקרבות מול הגותים ב-376–377, וחיילות מצב מהלגיונות המוצבים סביב קונסטנטינופול, לגיונות אלו גובשו לצבא לצורך מערכה מתוכננת במזרח מול האימפריה הפרסית ונשלחו חזרה למערב על מנת לקדם את פני האיום הגותי.
הצבאות הגותים
יש לומר כי המידע על הצבאות הגותיים והגרמאניים בכלל והצבא הגותי שניצח את קרב אדריאנופול בפרט הוא מועט וההיסטוריונים המודרניים לא יכולים לצייר תמונה מהימנה של צבא זה. ברור כי הגותים היו למעשה קבוצת עמים בתנועה, חלק מנדידת עמים גדולה ששטפה את אירופה במאה הרביעית. מול הצבא הרומאי עמדו מספר קבוצות לוחמים מערב רב של שבטים גרמאניים. הם השתמשו בכל כלי נשק שהיה בידיהם. ככל הנראה הצבא הגותי באדריאנופול היה מורכב מערב-רב של עמים וקבוצות ולא היה דומה לצבאות גרמאניים שהרומאים פגשו לפני-כן. עיקר הכוח הגותי היו קלאן גותי הידוע לרומאים כטרווינגי וקלאן גותי הידוע לרומאים כגראוטונגי  אלהם הצטרפו אלאנים, אולי הונים, עריקים גותים מהצבא הרומאי, עבדים ושבויי מלחמה שנמלטו מהרומאים, וערב רב של פליטים. אין מידע על מספרי הלוחמים בצבא הגותי, ידוע שהעריקים הגותיים מהצבא הרומאי הונהגו על ידי שני קצינים וייתכן שעובדה זו מצביעה על כך שמדובר בשתי יחידות שלחמו שגוף אחד במסגרת הצבא הרומאי ככל הנראה כ-1,000 לוחמים סה"כ חמושים ומאומנים היטב. באופן סכימתי ניתו לומר כי הגותים הגיעו לשדה הקרב בשני צבאות נפרדים, שלחמו בנפרד ובתזמון שונה אחד מהשני. עובדה זו גרמה לכישלון המפקדים הרומאיים להעריך נכונה את גודל הכוח הגותי הנכון לקרב ובעקבות כך הביא להחלטה הפזיזה שלא להמתין לבוא התגבורת ולנסות להכריע את הקרב במהירות. הכוח של הטרווינגי חצה את הדנובה באישור הרומאים בשנת 376 ונאלץ להשאיר את הציוד הצבאי מאחור או למסור אותו לידי הרומאים, לשדה הקרב באדריאנופול הגיעו הטרווינגי חמושים בכלי נשק רומאיים ממקורות שונים רובם נלקחו שלל בקרבות קודמים. היחידות הלוחמות של הגותים כללו לוחמים על גבי סוסים שתפקדו כפרשים ולוחמים חסרי סוסים שנלחמו כחיללים רגלים מבלי שתהייה הפרדה בין היחידות כנהוג בצבא הרומאי. ברוב המקרים הגותים העדיפו לחימה כחיילי רגלים בעיקר בעמדות הגנתיות, לוחמים בעלי סוס לחמו כפרשים בשטח פתוח, כאשר היה צורך בתנועה מהירה או בניצול יתרון טקטי בשדה הקרב כמו באדריאנופול. ייתכן והגראוטונגי שחצו את הדנובה בשלב מאוחר יותר וללא פיקוח רומאי היו עיקר כוח הפרשים בקרב אדריאנופול, ידוע כי קלאן זה נדד מערבות אוקראינה ועימו הגיעו בני שבט האלאנים שהיו ידועים כפרשים מעולים ובתי-אב הוניים שגם הם היו ידועים כפרשים. עדיות של היסטוריונים רומאיים מעידים כי היחידות הלוחמות של הגותים כללו מספר גדול של קשתים ולוחמים אחרים שהשתמשו בכידונים ונשקי הטלה אחרים שהופעלו בשלבים הראשונים של הקרב ומטווחים ארוכים ולאחר מכן החלו הלוחמים הרגליים במתקפה חזיתית על האויב כשהם משלבים את המגינים שלהם.
שדה הקרב
המיקום המדויק של שדה הקרב אינו ידוע. אזור הקרבות הוא בסמוך לעיר אדריאנפוליס הידועה כאדירנה (בטורקית Edirne; ביוונית Αδριανούπολη (אדריאנופולי); בבולגרית Одрин (אודרין)) שבתראקיה, והחל מהמאה העשריםבחלקה האירופי של טורקיה. היא שוכנת כ-250 ק"מ מערבית לאיסטנבול, בסמוך לגבולותיה של טורקיה עם יוון ובולגריה.
אזור זה והעיר אדריאנופול שבמרכזו היה זירה לעימותים לאורך ההיסטוריה, ההיסטוריון הצבאי הבריטי ג'ון קיגן מציין כי 15 קרבות גדולים נערכו בשטח גאוגרפי זה ומכנה אותו המקום שהיה מוקד למספר העימותים הגדול ביותר בעולם. על פי קיגן העיר וסביבתה נמצאים באזור גאוגרפי אותו הוא מגדיר "גשר יבשתי" בין אסיה לאירופה אליו מתנקזים שלושה נהרות שהעמקים בהם הם זורמים מהווים דרכים טבעיות מהרי הבלקן: מקדוניה מהמערב, בולגריה מצפון מערב והים השחור מהצפון. מאזור אדריאנפוליס מתנקזים הנהרות אל הים דרך מישור המוביל אל העיר הגדולה במזרח - קונסטנטינופול והגשר בין אסיה לאירופה. שתי הערים הן שני קטבים אסטרטגיים ששולטים על התנועה מהים השחור לים התיכון ומדרום אירופה לאסיה הקטנה. ביצוריה של קונסטנטינופול מנו גישה של פולשים מהים וכוחות פולשים לאירופה ממזרח היו חייבים לרכז את מאמציהם באזור אדריאנופול, פולשים מהצפון היו חייבים להגיע לאדריאנופול לאורך החופים המערביים של הים השחור בגלל המחסום הטבעי של הרי הקרפטים, פולשים מאירופה שקונסטנטינופול הייתה מטרתם העיקרית היו חייבים לחצות את אזור אדריאנופול.
העיר אדריאנפוליס ואזור שדה הקרב שוכנים במרכז תרקיה של העת העתיקה בערבה מישורית. מדרום וממזרח נמתחים מישורים פוריים שהגותים פשטו עליהם בתקופה שלפני הקרב, מדרום מערב תחום המישור על ידי הרי רודופי. לרגלי ההרים זורם נהר המריצה ובסמוך אליו נמתחה דרך שהובילה אל העיר פיליפופוליס פלובדיב ולמערב אירופה. נהר הטונג'ה (Tundzha או Tonzos) מתחבר אל נהר המריצה בסמוך לעיר ומנקז מים ותנועה מרכס הרי הבלקן מצפון.
בין רכס הרי הבלקן ואדריאנופול המישורים תחומים ברכס הרי סטרנדזה (Strandzha בטורקית הרי ילדיז Yıldız) מחסום טבעי זה ניתן היה למעבר במאה הרביעית באמצעות שתי דרכים בלבד: דרך המובילה לאורך נהר הטונג'ה אל העיר ימבול ומשם לאדריאנופול ודרך מזרחית המובילה לקונסטנטינופול לאורך הדנובה. המישורים סביב רכסי ההרים מבותרים על ידי יובלים של נהר הטונג'ה וקפלי קרקע שחלקם יוצרים גבעות של ממש. אדריאנופוליס הם שטוחים וחסרי נקודות ציון מלבד קפלי קרקע שטוחים יחסית.
מהלכים לפני הקרב
האיום הגותי שקרם עור וגידים לממדי איום ישיר על מוקדי הכוח של האימפריה ובעיקר על קונסטנטינופול הכריח את ולאנס לבטל את מסע המלחמה כנגד האימפריה הסאסאנית בארמניה להגיע להסכם לא נוח עם השליט הפרסי ולחזור עם כל הצבא תחת פיקודו אל גבולות הדנובה של האימפריה. בדרכו מערבה, כאשר ואלנס הגיע לקונסטנטינופול הוא נתקל בהפגנות מחאה מצד אוכלוסיית העיר שמחו על כך שלכאורה הוא מזניח את הגנת לב האימפריה ועיר הבירה ומותיר את הפרובינציות לידי הגותים, הפגנות אלו שהתרחשו בפומבי כפו על ואלנס לעזוב את קונסטנטינופול לאחר 12 ימים בלבד מיום כניסתו לעיר. על פי המסופר על ידי היסטוריונים רומאיים ואלנס איים להחריב את העיר בעצמו לאחר שיכה את הגותים. במהלך שנת 378 מינה ואלנס מגיסטר מיליטיום חדש בשם סבסטיאן ושלח אותו בראש יחידת פרשים עילית לנהל מבצעי לוחמה זעירה כנגד גדודי פשיטה גותים, פעולות אלו נחלו הצלחה יחסית אך כפו על הגותים את ההכרה שאין עתיד בפעולות שוד של קבוצות קטנות. פריטיגרן הבין שהרומאים מתכננים מהלך משולב כנגד האיום הגותי ופעל לרכז את הכוחות תחת פיקודו.
ואלנס נקט צעדים להבטיח שהצבא הרומאי יגיע לשדה הקרב ביתרון אסטרטגי וטקטי. הוא הגיע לסיכום על אחיינו האוגוסטוס גרטיאנוס על פעולה משולבת של צבאות שני חלקי האימפריה כנגד צבא הברית הגותית. עם זאת, היה צבא האימפריה המערבית עסוק בסדרת עימותים לאורך גבולות הדנובה וגרטיאנוס לא מיהר למפגש המתוכנן. משסיים הקיסר גרטיאנוס, שליט המערב את מלחמתו מול שבטים גרמאניים שפלשו לתחומי האימפריה המערבית, התפנה לקיים את התחייבותו לחבור לוואלנס במלחמתו מול הגותים אך דאג קודם לכן להשאיר את מירב צבאו בנקודות מפתח במערב. לאחר עיכובים יצא גרטיאנוס למזרח עם מספר מצומצם של חיילים כשהוא מתנהל לאיטו לאורך הדנובה. בדרכו הוא התעכב בסירמיום לכאורה להחלים ממחלה ומשם המשיך בעצלתיים במורד הדנובה עד שהגיע למבצר גבול בסמוך לקולה שבבולגריה שם הותקפו הרומאים על ידי יחידת פרשים אלאנים ונעצרו.
בתחילת אוגוסט קידם ואלאנס את עיקר צבאו לכוון צפון מזרח וקבע את המחנה כמאה מייל מהעיר אדריאנופול ממיקום זה הוא יכול היה לאיים על הצבא הגותי במהלך אגרסיבי וכניסה לקרב ולחסום תנועה של הצבא הגותי אם יצעד על קונסטנטינופול. בשלב זה החלו להאסף ידיעות על הצבא הגותי ולפי המידע שהועבר לואלאנס מנה צבא זה כ-10,000 לוחמים, כלומר צבא קטן יחסית לצבא הרומאי. ואלאנס דחה על הסף את הקולות בקרב יועציו שהטילו ספק במידע והחליט להכות בגותים מיידית, הצבא הרומאי נע לכוון אדריאנופול והקים מחנה מבוצר. שליח מגרטיאנוס שהבטיח תגבורת אך ללא התחייבות לגבי לוח זמנים וקולות מקרב קציניו שהציעו להמתין לא עצרו את ואלאנס שהחליט להיכנס לקרב בהקדם ועל פי תנאיו. שאלת יחסי הכוחות בשדה הקרב והחלטתו של ואלנס לקחת את היוזמה נידונה במחקרים רבים, הטענה היא שהצבא של השבטים הגותיים היה גדול יותר מ-10,000 לוחמים ויתרון זה היה הגורם העיקרי לתבוסה הרומאית. ההנחה היא שהטעות בהערכה נבעה מכך שהצבא הגותי נא ללא סדר ומספר קבוצות פיגרו אחר הגוף העיקרי ולא נראו על ידי הצופים הרומאיים. עם זאת אין מחקר שיכול להצביע על יתרון מספרי משמעותי ומכריע של הצבא הגותי.
הגותים המשיכו בתנועה שקצבה נקבע על ידי העגלות שבהן ישבו הנשים והילדים כשהם צועדים לכיוון אדריאנופול לאורך תוואי נהר הטונג'ה ויצאו אל שטחי המישור כ-20 ק"מ צפונית לעיר. מטרתם הייתה -ככל הנראה לבצע עיקוף ולכבוש את העיר ניקאה ובכך לחסום את הדרך הראשית לקונסטנטינופול לקטוע את קווי האספקה של הרומאים. תוכנית זו סוכלה מאחר שהצבא הרומאי חנה במלא כוחו מחוץ לאדריאנופול בשלב זה הגותים היו צריכים להחליט האם למצוא עמדה טובה ולהיכנס למבנה לקראת קרב או לסגת צפונה. בשלב זה שלח פריטיגרן כומר נוצרי כשליחו לקיסר הרומאי, המנהיג הגותי הציע כי הצדדים יחזרו והתחייבו לתנאי ההסכם כפי שנקבעו בעת שהגותים חצו את הדנובה כלומר יקבלו שטחי מחיה תמורת שלום ונסיגה גותית. הכומר גם נשא מכתב אישי לקיסר ובו התחייב פריטיגרן כי רצונו בשלום וכי הוא מציע שהקיסר יצווה על צבאו לתמרן באגרסיביות ולהציג לראווה את כוחו ויאפשר לפריטיגרן לשכנע את ראשי השבטים הגותיים להיכנס למשא ומתן. ההיסטוריונים חלוקים בשאלה לגבי כוונתו ומטרתו של פריטיגרן בהצעה הפומבית והמכתב האישי האם ניסה לקנות זמן ולקבוע את מועד הקרב המתאים לצבא הגותי או שניסה להימנע מעימות וקרב ולהשיג נחלה לשבטים הגותיים. ואלנס דחה את ההצעה ושלח את הכומר חזרה למחנה הגותי. האוצר הקיסרי ושיירת המטען של הקיסר הוכנסו אל בין חומות אדריאנופול עם משמר קיסרי והצבא התכונן לצאת לקרב.
לפחות מחקר אחד מצביע על העובדה שוואלנס הותיר בעיר וככל הנראה במחנה סמוך אליה כוחות בסדר גודל לא ידוע ומעריך שמדובר במספר לגיונות שהעדרם משדה הקרב הורגש בעת הלחימה וייתכן ותרם להכרעה לטובת הצבא הגותי.
קרב אדריאנופול
למרות מספר מקורות רומאיים המתארים את הקרב, שחזורו במדויק והבנת שלביו השונים עד להתמוטטות הצבא הרומאי נשענת על ניחושים ופרשנות של המקורות ההיסטוריים.
בבוקר ה-9 באוגוסט יצא הצבא הרומאי במבנה אל הכוון בו אמור היה להיות הצבא הגותי - על פי הדיווחים של תצפיתנים רומאיים. האזור סביב העיר קשה לתנועה בגלל קפלי קרקע המרושתים בדרכי עפר. מזג האוויר לא הקל על המסע והצבא הרומאי נעשה בשיא הקיץ בחום גבוה ותחת שמש קופחת. לאחר צעידה של כ-13 ק"מ מאדריאנופול הגיעו יחידות החלוץ הרומאיות לעמדות מהן ניתן היה לראות את המחנה הגותי. מיקומו של האזור בו חנו שני הצבאות זה מול זה בטרם הקרב אינו ידוע, מחקר ראשון שניסה לפענח חידה זו פורסם בשנת 1903 והצביע על אזור מזרחית לאדריאנופול בסמוך לכפר טורקי בשם דמירהנלי (Demirhanli) מחקרים מודרניים יותר מצביעים על אזור מצפון לאידרנה בסמוך לכפר מורטקלי (muratcali) בו זורם נחל מקומי ומוגן על ידי קפלי קרקע גבוהים יחסית.
המחנה הגותי היה למעשה "מעגל" של עגלות ובהם נשים, ילדים, גברים לא-לוחמים (נכים וזקנים), עבדים, חיות בית ובהמות משא. התקבצות זאת כללה מספר אלפי עגלות שככל הנראה היו מסודרות בקבוצות על פי בתי-אב שהיו מפוזרות בצפיפות על פני שטח מצומצם יחסית. בעת הערכות הכוחות בשדה הקרב היו יחידות פרשים גותיות, בעיקר אלאנים וגראוטונגי, מחוץ למחנה, ככל הנראה במשימת חיפוש מזון ובמרחק מה משדה הקרב.
בשעות אחר הצהריים הגיע הצבא הרומאי לעמדות מול הצבא המחנה הגותי. חיל הפרשים של האגף הימני הרומאי התייצבו בעמדה שאיפשרה להם להגן על לגיונות חיל הרגלים שהסתדרו בשורות במרכז המערך הרומאי ואחרונים הגיעו יחידות הפרשים של האגף השמאלי.