cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בית בורומאו
בית בורומאו (באיטלקית: La famiglia Borromeo) היא משפחת אצולה איטלקית רבת השפעה בעיקר באזור מילאנו, רוזני ארונה מן המאה ה-15. בין בניה הידועים בני הדודים הקרדינלים הקדוש קארלו בורומאו ופדריקו בורומיאו מייסדה של הספרייה האמברוזיאנית, שניהם כיהנו כארכיבישופי מילאנו. בשלט האצולה של המשפחה מופיעות שלוש טבעות שלובות שנתנו את השם לקשר הידוע כ"טבעות בורומאיות".
היסטוריה
האדם הראשון הנזכר בהיסטוריה והנושא את שם המשפחה הוא פיליפו שהיה ראש המורדים הגיבלינים של סן מיניאטו ונלחם בשנת 1367 בשירותו של קארל החמישי כנגד הגואלפים של פירנצה. הוא נלכד והוצא להורג בפירנצה ב-1370. חמשת בניו מצאו מקלט במילאנו.
בראשית המאה ה-16 החלו בני המשפחה לרכוש את האיים הבורומאים, קבוצת איים באגם מאג'ורה שבעמק הפו. על אחד מהאיים הקימו ארמון מפואר.
ב-2004 נישאה צאצאית המשפחה, הנסיכה לויניה בורומאו לתעשיין ג'ון אלקן, נשיא פיאט.
סמל האצולה
סמל האצולה, כמו סמלים הרלדיים רבים מסוגו, התפתח עם השנים. בראש הסמל מופיעה המלה הלטינית "humilitas" (ענוה) באותיות גותיות.
ה-"capo dell'impero": נשר אימפריאלי גרמני שחור על רקע מוזהב מציין את מקור המשפחה כתומכי המפלגה הגיבלינית. החדקרן המתבונן אל סמל בית ויסקונטי (נחש זולל נער) נוסף לשלט עם הפיכת ויטליאנו לרוזן ב-1445. הטבעות הבורומאיות המשתלבות הוענקו לפיליפו בורומאו על ידי דוכס מילאנו פרנצ'סקו ספורצה והן מציינות את הקשר בין שלוש המשפחות החזקות במילאנו ויסקונטי, ספורצה ובורומאו, ה"איחוד הבלתי נפרד" (unione inscindibile). אחד הסמלים הבלתי שגרתיים בשלט הוא גמל היושב בתוך סל נצרים. זה היה הסמל שאימץ ויטליאנו כאשר היה עני וחסר כל וביקש שדודו העשיר ג'ובאני יפרוס עליו את חסותו.
אהרן גרבלסקי
אהרן גרבלסקי (נולד ב-1898, נפטר בח' באדר ב' תשי"ד, 13 במרץ 1954) היה תעשיין ישראלי, מאבות תעשיית האבן בארץ ישראל בעת החדשה, ומייסדו של מפעל האבן הראשון בארץ, שהתמחה באבן ירושלמית ושיש. גרבלסקי לקח חלק בהקמתם של כמה מהמבנים החשובים ביותר בירושלים בתקופת המנדט, ביניהם המוסדות הלאומיים, בניין ימק"א, מוזיאון רוקפלר, מצודות "טגארט" ואף שיפוץ מערת המכפלה בחברון.
הקמת בתי המלאכה
באזור שבו תוכננה שכונת רחביה פתח גרבלסקי בשנת 1923 בית מלאכה לעיבוד שיש וליציקת מרצפות מוזאיקה. בסוף שנות ה–20 החל בבניית הכנסייה הסקוטית סיינט אנדרוז בירושלים, ועבודות האבן שגרבלסקי ביצע בה היקנו לו פרסום ברחבי העיר בתור איש מקצוע מיומן ומומחה בתחומו. במהלך אותן שנים הוא רכש אדמה בשכונת רחביה המתפתחת, ברחוב רמב"ן, התגורר במקום והרחיב את מפעלו. בראשית שנות ה–30 העביר גרבלסקי את מפעלו לחצר בית–הספר "אליאנס" (כי"ח) ברחוב יפו, שהתפתח כאזור תעשייה קלה.
בשלהי שנות ה–20 החלו קשריו העסקיים של גרבלסקי עם המופתי של ירושלים, חאג' אמין אל–חוסייני, והוא עבד בבניית מעונו בשכונת שיח' ג'ראח. באמצע שנות ה–30 פנתה אליו הנהלת הווקף המוסלמי בהצעה לבצע תיקוני אבן בקירות הפסיפס במערת המכפלה בחברון. אנשי הווקף הסדירו עבורו את אישורי העבודה ואת אישורי הכניסה הנחוצים. גרבלסקי נסע לחברון, ביצע מדידות באתר הקדוש ואף הביא דוגמאות שיש. לצורך התיקון הוא הזמין שיש ייחודי מבלגיה, כדי להתאימו לאריחי השיש השחורים העתיקים במקום. בסיום עבודתו הוזמן גרבלסקי לפגישה עם יו"ר הנהלת הוועד הלאומי וחוקר תולדות ארץ ישראל יצחק בן–צבי, ותיאר בפניו את כל שראה במערת המכפלה. לאחר מלחמת ששת הימים ביקר יחיאל, בנו של גרבלסקי, בחברון ונפגש שם עם נכבדים ערבים. הוא סיפר להם על מלאכתו של אביו במערת המכפלה, אך הם טענו כי זה לא ייתכן — הרי ידוע לכול כי יהודים לא הורשו להיכנס אליה, וודאי לא לעבוד בה. לבסוף הודה אחד השיח'ים כי יהודי ששמו אהרן אכן ביצע תיקונים באתר.
גרבלסקי אף היה אמור לבצע עבודה גדולה לשיקום כיפת הסלע ומסגד אל–אקצא במתחם הר הבית בעבור הווקף המוסלמי ואף נחתם חוזה העבודה, אך החוזה לא מומש בשל המתיחות ששררה בין היהודים לערבים בפרוץ מאורעות תרצ"ו- תרצ"ט (1939-1936). המאורעות חידדו גם את היחסים הכלכליים בין הצדדים והשפיעו על התפתחות ענף הבניין בכלל ועל תעשיית האבן בפרט, מאחר שהיהודים שאפו להשתחרר מהתלות בתעשייה הערבית. בחודש פברואר 1938 השתתף גרבלסקי בוועידה הראשונה של יצרני השיש בארץ ישראל, בה התקבלו כמה החלטות מרכזיות, ביניהן מיסוד ענף השיש, סיווג השיש הארץ ישראלי, מתן שמות לסוגי השיש השונים ועוד.
בשלהי שנות ה–30 עבר מפעלו של גרבלסקי למשכנו החדש בשכונת בית–וגן, ובראשית שנות ה–40 עסק בשיתוף עם חברת "סולל בונה" בבניית מצודות ה"טגארט", שהוקמו מטעם שלטונות המנדט בארץ ישראל. באותן שנים ביצע גרבלסקי עבודת אבן ייחודית בעבור המסדר הפרנציסקני במנזר סן–סלוודור, ברובע הנוצרי שבעיר העתיקה בירושלים. לאות תודה על פועלו פנה הוותיקן למשרד החוץ הבריטי בבקשה לסייע לגרבלסקי בהעלאת אביו בן ה–70 מברית המועצות, שהייתה אז בשלטון סטלין ולא איפשרה יציאת יהודים.
לאחר מותו
בדרכו של אהרן המשיך בנו יחיאל, שנולד בירושלים ב–1928. תחת ניהולו ייצא מפעל "שיש ירושלים, אהרן גרבלסקי ובנו בע"מ" אבן ירושלמית לשווקים בחו"ל, ובמקביל סיפק אבן למפעלי בנייה גדולים בירושלים דוגמת קמפוס האוניברסיטה העברית בגבעת רם ובית החולים "הדסה" עין כרם. לאחר מלחמת ששת הימים סיפק המפעל את אריחי השיש לריצוף רחבת הכותל המערבי. יחיאל זכה על פועלו בתואר יקיר ירושלים ויקיר התעשייה של התאחדות התעשיינים.
ב-1968 הועבר המפעל לאזור התעשייה בשכונת תלפיות, ואבניו שימשו לבניית טיילת ארמון הנציב, בית המשפט העליון, בניין משרד החוץ, בית הכנסת "החורבה" בירושלים, ולמאות מבנים ברחבי הארץ. בראשית שנות האלפיים עבר המפעל לאזור התעשייה הרטוב, וכיום הוא מעסיק למעלה ממאה עובדים, בניהולם של בני הדור השלישי למשפחת גרבלסקי, אריק וחנן גרבלסקי.
בשנת 2011, ביובל ה-90 להתאחדות התעשיינים, זכה אהרן גרבלסקי באות הוקרה על מפעל חייו, על היותו "מחלוצי תעשיית האבן והשיש בישראל. ציוני שעזב חיים של רווחה, והקים תעשייה יהודית חלוצית בארץ ישראל, שהיה סמל ליושר המוחלט, ובניית הארץ הייתה עבורו ערך עליון".
קרב זאמה
קרב זאמה היה קרב מכריע, שהתחולל ב-19 באוקטובר 202 לפנה"ס, בין צבא קרתגו בפיקודו של חניבעל ברקה לבין צבא רומאי בפיקוד סקיפיו אפריקנוס. הקרב ניטש ליד זאמה רגיה (Zama Regia) שבצפון אפריקה (בתוניסיה של ימינו), והסתיים בניצחון רומאי מכריע. התבוסה המוחצת שספג הצבא הקרתגני בקרב, גרמה לכניעת קרתגו ולסיום המלחמה הפונית השנייה, שארכה 16 שנים. הקרב היה התבוסה הגדולה הראשונה אותה ספג חניבעל במהלך הקריירה הצבאית המפוארת שלו, ומהווה את גולת הכותרת של הישגיו הצבאיים של פובליוס קורנליוס סקיפיו, שבעקבות ניצחונו בקרב זכה לתואר "אפריקנוס".
רקע היסטורי
המלחמה הפונית השנייה פרצה בשנת 218 לפנה"ס. בראשיתה, חצה חניבעל את הרי האלפים פלש לאיטליה והנחיל סדרת תבוסות קשות לצבאות הרומיים שניסו לעמוד בדרכו. לאחר ניצחונו הגדול בקרב קאנאי (216 לפנה"ס) הוא ניסה להגיע להסכם שלום עם הרפובליקה הרומית בתנאים נוחים לקרתגו, אך הסנאט הרומי סירב לשאת ולתת עמו. חניבעל קבע את בסיסו בדרום חצי האי האיטלקי, והצליח לסכל את כל הניסיונות לעקור אותו משם במשך 14 השנים הבאות (216-202 לפנה"ס), אך מצד שני, הוא לא היה מסוגל לכפות כניעה על הרומאים, או להשיג הכרעה במערכה נגדם. עם הזמן הצטמק צבאו והותש בגלל האבדות שספג בהתנגשויות עם הצבאות הרומיים, והצורך להציב חלק ממנו כחילות מצב בערים שנכבשו על ידי צבאו, או עברו לצידו.
חצי האי האיברי, שהיה ברובו תחת שליטה קרתגית, הוחזק על ידי אחיו של חניבעל (עזרובעל ומאגו), אך הצבא הרומי, תחת פיקודו של המצביא המוכשר פובליוס קורנליוס סקיפיו, הצליח להשתלט בהדרגה על שטח היספניה לאחר שהנחיל סדרת תבוסות לצבאות הקרתגנים (210-206 לפנה"ס). לאחר השלמת גירוש הכוחות הקרתגנים מהיספניה, הציע סקיפיו אפריקאנוס להביא לסיום המלחמה נגד קרתגו באמצעות פלישה לצפון אפריקה, ויצירת איום ישיר על העיר קרתגו. על אף ההתנגדות הזהירה של הסנאט, העניקה אספת העם לסקיפיו אישור לגייס ולאמן צבא לצורך הגשמת תוכניתו.
בתחילה סקיפיו נהג בזהירות ותגבר את כוחותיו מעריקים מקומיים. לאחר שמסיניסה החליף את סיפאקס (הפרו-קרתגי) כמלך הנומידים, סקיפיו הרגיש, שביכולתו להסתכן בקרב והתחיל להטיל אימה על קרתגו עצמה.
הסנט הקרתגי קרא לחניבעל לחזור מאיטליה עם צבאו המורכב מאזרחים מקומיים וותיקי המלחמה מאיטליה. צבאו של חניבעל היה מורכב מ-40,000 רגלים ו-3,000 פרשים. צבאו של סקיפיו (עם בוא התגבורת מהנסיך מסיניסה) היה מורכב מ-34,000 רגלים ו-9,000 פרשים.
היערכות הכוחות
חיל הרגלים הוצב במרכז מערך הצבא הרומי ואורגן בשלושה הקווים/הדרגים המסורתיים, בעוד הפרשים הוצבו בשני האגפים, כאשר הפרשים האיטלקיים בפיקוד לאלוס באגף השמאלי והפרשים הנומידיים בפיקוד מסיניסה באגף הימני. אולם בניגוד למקובל, סקיפיו לא פרס את המאניפולים של הלגיונות שלו בתבנית "לוח השחמט" המקובלת (כאשר המאניפולים בקווים העורפיים מוצבים מאחרי הרווחים שבין המונופולים הקדמיים), אלא בשורה עורפית, בזה אחר זה, כך שיצרו מעברים פנויים בתוך המערך הרומי. הרווחים בתוך המערך מולאו על ידי הוליטים, רגלים קלים שנכללו מכל מאניפול. האחרונים נועדו לפנות את המעברים, ולתפוס מחסה מאחרי הרגלים הכבדים יותר, ברגע שפילי המלחמה של חניבעל יפתחו בהסתערות, לתעל אותם לתוך המעברים, ולהטריד אותם מהאגפים.
חניבעל פרס את כל הפילים שלו (שמונים במספר) מלפנים בקו הראשון. מאחריהם נפרסו הרגלים שלו, גם הם בשלושה קווים. בקו הראשון הוצבו שכירי חרב מגאליה ומליגוריה, וקלעים מהאיים הבלאריים, כ-12 אלף לוחמים שגויסו על ידי מאגון, אחיו של חניבעל. בקו השני הוצבו רגלים בעלי חימוש כבד יותר, רובם טירונים שגויסו מקרתגו ומלוב, ואילו בקו האחרון הוחזקו ותיקי המלחמה מאיטליה, שרידי צבאו המקורי של חניבעל, 15-24 אלף לוחמים מנוסים. ההיסטוריון ליוויוס כתב, שצבאו של חניבעל כלל גם 4000 לוחמים מוקדוניים, רגלים כבדים שהמלך פיליפוס ממוקדון שלח לעזרת קרתגו, אך חוקרים מודרניים נוטים לראות בטענה זו תעמולה רומית שקרית. הפרשים הוצבו בשני האגפים, כאשר 2000 פרשים נומידיים, שנותרו נאמנים לקרתגו, הוצבו באגף השמאלי של הצבא הקרתגני, ואילו הפרשים הקרתגניים הוצבו באגף הימני, מול הפרשים האיטלקיים. חניבעל קיווה, שהפרשים שלו יצליחו למשוך את הפרשים העדיפים של יריבו משדה הקרב, וכך יבטלו את היתרון העיקרי של סקיפיו על צבאו. כוחות הרגלים של חניבעל, שנהנו מעדיפות מספרית ניכרת על יריביהם, היו אמורים להביס את הלגיונות הרומיים בסיוע הלם ההסתערות של הפילים.
מהלך הקרב
חניבעל פתח את הקרב, כצפוי, בהסתערות חזיתית של הפילים שלו על מרכז המערך הרומאי, אך מהלך זה פעל כבומרנג, וגרם לו יותר נזק מתועלת. סקיפיו, שצפה מראש את המהלך של יריבו, קידם את פני הפילים בתרועת חצוצרות וקרנות מלחמה, שהבהילו את הפילים, וגרמו לחלקם לפנות לאחור, ולשבש את המערך של הפרשים הנומידיים באגף השמאלי של הצבא הקרתגני. הפילים שהמשיכו בהסתערות גרמו נזק ניכר לרגלים הקלים, שהוצבו לפני המערך הרומי העיקרי, וחלקם לא הספיקו להימלט, אך לאחר מכן תועלו להתקדם במעברים, שסקיפיו פתח במערך צבאו, ולא גרמו נזק רב. הם נפגעו מכידונים וקלעים למיניהם, שהוטלו עליהם משני העברים, יצאו מכלל שליטה וחלקם סבו לאחור ותקפו במנוסתם את הפרשים הקרתגנים באגף הימני של חניבעל. הפילים שנמלטו משדה הקרב הבהילו את הסוסים, ושיבשו את הסדר בקרב הפרשים. כוחות הפרשים של סקיפיו, בפיקוד לאליוס ומסיניסה, ניצלו את הבלבול והמהומה בשורות יריביהם, כדי לתקוף ולהביס את שתי כנפות הפרשים של חניבעל שניצבו מולם, ולהניס אותם משדה הקרב.
לאחר כישלון התקפת הפילים התקדמו כוחות הרגלים של הצבאות היריבים זה לקראת זה. חניבעל קידם את שני הקווים הראשונים של צבאו, אך שמר את הקו השלישי בעתודה, במרחק כ-200 מטר מאחריהם. הקו הראשון של הלגיונות הרומיים (האסטאטים) פתח בהתקפה על קו הרגלים הראשון של חניבעל. בתחילה הצליחו השכירים הגאליים והליגוריים של חניבעל לבלום את התקדמות הלגיונות, והקרב היה שקול, אולם כאשר סקיפיו תיגבר את הקו הראשון שלו במאניפולים של חיילים מהקו השני (פרינקיפים), החלו החיילים הרומיים להדוף לאחור את יריביהם בעצם כוח משקלם והמשמעת העדיפה שלהם. לבסוף נשברה התנגדות הלוחמים בקו הקרתגני הראשון, שבניגוד לרומאים לא קיבלו סיוע מהלוחמים שהוצבו מאחריהם, בקו השני. הם נמלטו לעורף בתקווה למצוא מקלט מאחרי הקו הקרתגני השני, שהורכב מרגלים כבדים יותר, שגויסו מקרתגו ומלוב, אך החיילים בקו השני לא איפשרו להם לעבור דרכם, מחשש שאם יפתחו את שורותיהם, הדבר ישבש את מערכם ויאפשר לרומאים הרודפים להבקיע דרכם. חלק מהנמלטים הנואשים ניסו להבקיע לעצמם דרך בלחימה, והשאר פנו ימינה ושמאלה בניסיון לעקוף את הקו הקרתגני.
תסריט דומה חזר על עצמו כאשר הלגיונות הרומיים תקפו את הקו הקרתגני השני. בתחילה הצליחו הקרתגנים להדוף לאחור את הקו הרומי הראשון, שמערכו השתבש מכיוון ששדה הקרב היה זרוע בגופות וחלקלק מדם, אך סקיפיו שוב תיגבר אותו בכוחות מהקו השני, ומכיוון שהמערך הרומי היה פחות עמוק מהמערך הקרתגני, והיה פרוס על פני חזית רחבה יותר, כוחותיו הצליחו לאגף אותו משני עבריו. החיילים בקו הקרתגני השני נשברו ופנו לנוס, אך החיילים בקו השלישי והאחרון שוב מנעו מהם מעבר דרך שורותיהם, אילצו אותם להימלט ימינה ושמאלה, וחלקם הצטרפו אל האגפים של הקו הקרתגני השלישי והגדילו את רוחב החזית שלו.
בשלב זה של הקרב עצר סקיפיו את התקדמות כוחותיו, הסיג לאחור את האסטאטים שלו, וארגן מחדש את הלגיונות בדרג אחד, שנפרס על חזית רחבה יותר, הן כדי למנוע מחניבעל לאגף את כוחותיו והן כדי לנצל בצורה מיטבית את כלי הנשק שבראשותם (חניתות ההטלה). הוא רצה להרוויח זמן, כדי לאפשר לפרשיו לחזור לשדה הקרב מהמרדף אחרי פרשיו של חניבעל. לפי פוליביוס, בשלב זה הכוחות של הצדדים היריבים היו שווים פחות או יותר בגודלם, אך חניבעל נהנה מיתרון משמעותי, משום שהכוחות בקו השלישי שלו הורכבו מחיילים מנוסים ורעננים, שעדיין לא היו מעורבים בקרב, בעוד שמהלגיונות הרומיים רק החיילים הוותיקים ביותר (הטריארים, כ-600 חיילים בכל לגיון), שהוחזקו בקו השלישי, עדיין לא הוטלו למערכה.
למרות השמדת שני הקווים הראשונים של הצבא הקרתגני, נבלמו הרומאים על ידי הלוחמים המנוסים והמצוידים היטב, שהרכיבו את הקו השלישי של חניבעל. התחולל קרב קשה ועקוב מדם שנמשך זמן רב, וכוחותיו של חניבעל החלו להשיג יתרון קל על כוחותיו של סקיפיו (שניסיון האיגוף שלהם נכשל). פוליביוס כתב : "שעה ארוכה היו תוצאות ההתמודדות מוטלות בספק. האנשים נפלו במקום עומדם מתוך עוז החלטה, עד שהגיעו מסיניסה וליליוס כשלוחים משמים ברגע הנכון". הפרשים הנומידיים של מסיניסה והפרשים האיטלקיים של ליליוס חזרו בזמן מהמרדף שלהם אחרי הפרשים הקרתגנים, ותקפו את עורפם של הרגלים של חניבעל. כפי שאירע בקרב קאנאי, התקפת הפרשים הכריעה את הקרב. חייליו הוותיקים של חניבעל, שכותרו והותקפו במקביל מהחזית ומהעורף, המשיכו להילחם בעוז עד הסוף, ורובם נהרגו במקומם. פרשיו של סקיפיו ניהלו מרדף נמרץ בשטח מישורי פתוח אחרי שרידי הצבא הקרתגני, שניסו להימלט משדה הקרב, והרגו או שבו את רובם.
לפי דברי פוליביוס וליוויוס, תבוסתו של חניבעל הייתה שלמה, ורוב צבאו הושמד בשדה הקרב. כ-20 אלף חיילים קרתגנים נהרגו, וכ-18 אלף נפלו בשבי. אבדות הצבא הרומאי היו קלות יחסית, 1500-2000 הרוגים וכ-4000 פצועים. חניבעל עצמו הצליח להימלט משדה הקרב עם קבוצת מלווים קטנה. הוא הבין עתה שהמלחמה אבודה, ושכנע את נכבדי קרתגו לקבל את תנאי הכניעה של הרומאים.
תוצאות הקרב
זמן קצר לאחר התבוסה בקרב זאמה קיבל הסנאט הקרתגני את תנאי הכניעה שהכתיב להם סקיפיו, ובכך באה לקיצה המלחמה הפונית השנייה לאחר 17 שנות לחימה.
תנאי הסכם הכניעה היו נדיבים למדי, בהתחשב במצב ובנזקים שגרם חניבעל לרומא במהלך המלחמה:
הסעיף האחרון היווה את העילה לפרוץ המלחמה הפונית השלישית שהביאה סוף לקרתגו בידיו של פובליוס קורנליוס סקיפיו איימיליאנוס (נכדו המאומץ של סקיפיו אפריקאנוס) כחמישים שנים מקץ המלחמה השנייה.
פובליוס קורנליוס סקיפיו קיבל את התואר 'אפריקאנוס' על המערכה באפריקה, שהביאה לסיום המלחמה נגד קרתגו.
סיכום ולקחים
למרות תבוסתו המוחצת בקרב זאמה, ההיסטוריונים ליוויוס ופוליביוס, שכתביהם משמשים מקור עיקרי לתולדות המלחמה הפונית השנייה, חלקו לחניבעל שבחים רבים על הדרך בה ניהל את הקרב (אולי במטרה להאדיר את ניצחונו של סקיפיו במערכה נגדו) וכתבו שאף מצביא אחר לא היה מסוגל לנהל את הקרב בצורה טובה יותר. אולם בחינה של מהלכי הקרב על פי תיאורם, מעלה מספר סימני שאלה ביחס לדרך ניהול הקרב על ידי חניבעל.
נראה שחניבעל העדיף לערוך את חיל הרגלים שלו בשלושה קווים נפרדים, שלא סיפקו סיוע הדדי זה לזה, במקום לרכז את מרבית חייליו בקו אחד, מאחר ולא הספיק לאמן את שלושת הכוחות לפעול במשותף. בנוסף שמר חלק קטן יחסית מכוחו בעתודה, לצורך התערבות בנקודות המשבר של הקרב. כך נהג חניבעל ברוב הקרבות הגדולים, שניהל במערכה באיטליה.
רוג'ר פדרר
רוג'ר פדרר (בגרמנית: Roger Federer; נולד ב-8 באוגוסט 1981 בבזל) הוא טניסאי עבר שווייצרי. נחשב לאחד הטניסאים הטובים בכל הזמנים. פדרר דורג במקום הראשון בעולם במשך 237 שבועות ברציפות בין השנים 2004–2008 (ראשון בכל הזמנים), ובסך הכל דורג במקום הראשון בעולם במשך 310 שבועות (שני בכל הזמנים).
קרב זאמה
סיכום ולקחים
אולם בפועל, הצורה בה פרס חניבעל את צבאו, והעובדה שכל אחד משלושת הקווים של צבאו לחם בנפרד, מבלי שקיבל סיוע מהדרגים שניצבו מאחריו, גרמו לכך שהוא לא ניצל את העדיפות המספרית הניכרת, שהייתה לכוחות הרגלים שלו על הלגיונות הרומיים, שניצבו מולם, ואיפשר לסקיפיו להביס את כוחותיו בזה אחר זה. המצביא הרומאי סקיפיו, לעומתו, צפה מראש את מהלכיו של חניבעל, ניהל את הקרב בצורה מושכלת, ולא היסס להשתמש בכוחות, שהוצבו בקו השני והשלישי של הלגיונות הרומיים, כדי לתגבר את החיילים בקו הראשון במקרה הצורך, וליצור עדיפות כוחות מקומית.
רוג'ר פדרר
פדרר זכה ב-20 תוארי גראנד סלאם, שלישי בכל הזמנים לאחר רפאל נדאל (22) ונובאק ג'וקוביץ' (23), ובסך הכל זכה ב-103 תארים בסבב העולמי ליחידים (שני בכל הזמנים), ובשמונה תארים בזוגות. כמו כן, פדרר הוא שיאן כל הזמנים במספר הזכיות בטורניר וימבלדון לגברים יחידים, עם שמונה זכיות במספר.
ב-15 בספטמבר 2022, הודיע פדרר על פרישתו מטניס מקצועני.
קריירה
ב-1998 נעשה לשחקן טניס מקצועי ואת הופעת הבכורה שלו ערך בטורניר גשטאד שבשווייץ. ב-2002 זכה לפרסום רב עם זכייתו בטורניר המאסטרס שלו בהמבורג.
קרב זאמה
סיכום ולקחים
למעשה ניתן לומר, שבמקום קרב אחד, קרב זאמה הורכב משלושה קרבות שהתנהלו בנפרד, שבכל אחד מהם השתתף רק חלק מצבאו של חניבעל, בעוד הכוחות הנותרים צופים מהצד, מבלי להתערב במערכה.
רוג'ר פדרר
קריירה
פדרר דורג במקום הראשון בדירוג העולמי של ה-ATP במשך 237 שבועות ברציפות, מאז זכה באליפות אוסטרליה הפתוחה בפברואר 2004. הרצף נקטע ב-18 באוגוסט 2008, כאשר הפסיד את המקום הראשון לסגנו רפאל נדאל. פדרר שבר בזאת את שיא מספר השבועות ברצף כמדורג ראשון בעולם בהפרש ניכר (אחריו ברשימה, ג'ימי קונורס, היה 160 שבועות ברציפות במקום הראשון), וב-16 ביולי 2012, היה למדורג ראשון בעולם במשך 287 שבועות שלא ברציפות, ובכך שבר אף את שיא זה, אשר היה עד אותה עת שיאו של פיט סמפראס.
זכייתו באליפות צרפת הפתוחה סיימה שנים עקרות של ניסיון לזכות בגראנד סלאם האחרון אותו לא הצליח להשיג, אשר מנע ממנו את הכבוד של "קריירת גראנד סלאם". זאת בעיקר עקב שליטתו של הספרדי רפאל נדאל במגרשי החימר עליהם התקשה פדרר להתמודד עמו. המאזן ביניהם במשטח חימר עומד על 2–14 לזכותו של נדאל, ו-16–24 על כל המשטחים. נדאל היה יריבו הגדול ביותר של פדרר, מאז 2005 וזאת לאחר שגבר עליו בחמישה טורנירי אליפות צרפת (2005 - חצי גמר, 2006–2008 ו-2011 בגמר), בגמר טורניר וימבלדון ב-2008 ובגמר אליפות אוסטרליה הפתוחה ב-2009.
פדרר, שזכה בחמישה תוארי וימבלדון רצופים, ובשמונה בסך הכל, נחשב לאחד מגדולי שחקני הטניס על משטח הדשא. האחרון שזכה מספר שנים ברציפות בטורניר וימבלדון, הוא פיט סמפראס שזכה בלא פחות משבעה טורנירים ו-4 ברציפות. סמפראס סיים את רצף ניצחונותיו בווימבלדון לאחר הפסד לפדרר בטורניר 2001 בשלב רבע הגמר.
1998–2002
פדרר נכנס למאה הראשונים בעולם בפעם הראשונה ב-20 בספטמבר 1999. את 1999 הוא התחיל במרסיי עם ניצחון על אלוף צרפת הפתוחה ב-1998, הספרדי קרלוס מויה. הגמר הראשון שלו היה במרסיי בשנת 2000, שם הוא הפסיד למארק רוסי השווייצרי. פדרר זכה בגביע הופמן ב-2001 כאשר הוא מייצג את שווייץ, יחד עם המדורגת מספר 1 בעולם בנשים מרטינה הינגיס. הצמד הביס את הזוג האמריקני מוניקה סלס ויאן מייקל גמביל בגמר. מאוחר יותר אמר פדרר שהניסיון שלו עם הינגיס "בהחלט עזר לי להיות השחקן שאני היום". זכייתו הראשונה של פדרר בטורניר יחידים הייתה בטורניר 2001 במילאנו, שם ניצח את ז'וליין בוטר בגמר.
פדרר פרץ לתודעה הבינלאומית באליפות ווימבלדון 2001, בה פדרר בן ה-19 התמודד עם פיט סמפראס בשמינית הגמר. פדרר ניצח את המדורג ראשון בטורניר בחמש מערכות והגיע לרבע הגמר. ברבע הגמר הוא הפסיד לאנגלי טים הנמן, בשובר-שוויון במערכה הרביעית. הגמר הראשון ברמת מאסטרס שהגיע אליו היה במיאמי ב-2002, שם הפסיד לאנדרה אגסי. פדרר זכה באירוע המאסטרס הראשון שלו ב-2002 בהמבורג על חימר, עם ניצחון על מאראט סאפין בגמר; הניצחון העלה אותו לעשירייה הראשונה בעולם בפעם הראשונה. פדרר הגיע ל-10 גמרים בין השנים 1998 ו-2002, מהם הוא זכה בארבעה והפסיד בשישה. הוא גם הגיע לשישה גמרים בזוגות. הוא סיים את 2001 מדורג מספר 13, ו-2002 הייתה השנה הראשונה בה הוא דורג בתוך העשירייה הראשונה, כמדורג מספר 6.
ב-1 באוגוסט 2002 נהרג מאמנו של פדרר, האוסטרלי פיטר קרטר, בתאונת דרכים בירח הדבש שלו בדרום אפריקה.
2003
בשנת 2003, זכה פדרר בגראנד סלאם ראשון בווימבלדון, עם ניצחון על אנדי רודיק בחצי הגמר וניצחון על מארק פיליפוסיס בגמר. באוגוסט הייתה לו הזדמנות להעפיל לפסגת הדירוג בפעם הראשונה על חשבון אנדרה אגסי אם היה מגיע לגמר במונטריאול. עם זאת, הוא נפל בחצי הגמר לרודיק, בשובר שוויון במערכה הסופית, ונשאר 120 נקודות מאחורי אגסי. הפסד זה יחד עם הפסדים בשלבים המוקדמים לדוד נלבנדיאן בסינסינטי ובארצות הברית הפתוחה, פספס פדרר את ההזדמנות להיות מס 1 בעולם במשך העונה.
פדרר זכה בפעם הראשונה ועד כה היחידה בתואר זוגות בטורניר מאסטרס 1000 אירוע במיאמי עם מקס מירני, ולגמר היחידים בטורניר מאסטרס 1000 ברומא על החימר. פדרר הגיע לגמר של תשעה טורנירי ATP וזכה בשבעה, כולל טורנירי ATP 500 בדובאי ובווינה. לבסוף, פדרר זכה באליפות סוף השנה עם ניצחון על אנדרה אגסי, וסיים את השנה כמספר 2 בעולם, מאחורי אנדי רודיק במרחק של 160 נקודות.
2004
במהלך 2004, זכה פדרר בשלושה תוארי גראנד סלאם בפעם הראשונה בקריירה שלו והפך לאדם הראשון לעשות זאת מאז מאטס וילנדר בשנת 1988. תואר הגראנד סלאם הראשון שלו על משטח קשה הגיע באליפות אוסטרליה הפתוחה עם ניצחון על מאראט סאפין בגמר, ובכך הפך למספר 1 בעולם בפעם הראשונה בקריירה. הוא זכה בפעם השנייה ברציפות בתואר בווימבלדון עם ניצחון על אנדי רודיק בגמר. פדרר ניצח בגמר אליפות ארצות הברית הפתוחה את האלוף ב-2001, לייטון יואיט, וזכה בתואר הראשון שלו שם.
פדרר זכה בשלושה טורנירי סבב המאסטרס העולמי 1000 של ה-ATP, אחד היה על חימר בהמבורג, והשניים האחרים היו על משטחים קשים באינדיאן וולס ובקנדה. פדרר זכה בטורניר ה-ATP 500 בדובאי ואת אליפות סוף השנה בפעם השנייה. הוא גם זכה בטורניר הראשון שלו בשווייץ עם זכייה בטורניר גשטאט. פדרר סיים עם מאזן של 74–6, המאזן בטוב ביותר מאז איוואן לנדל ב-1986, וסיים לראשונה את השנה כמספר 1 בעולם.
2005
בשנת 2005, פדרר פספס את הגמרים של שני טורנירי הגרנד סלאם הראשונים עם הפסד בחצי הגמר באליפות האוסטרליה בחמש מערכות לסאפין (שזכה בטורניר) לאחר שהפסיד בנקודות משחק, והפסד נוסף בחצי גמר אליפות צרפת הפתוחה לרפאל נדאל שזכה. עם זאת, פדרר ביסס במהירות את הדומיננטיות שלו על הדשא, עם זכייה באליפות וימבלדון על אנדי רודיק בגמר. באליפות ארצות הברית הפתוחה, ניצח פדרר את אנדרה אגסי בגמר הגראנד סלאם האחרון שלו.
פדרר גם זכה בארבעה טורנירי מאסטרס 1000: אינדיאן וולס, מיאמי וסינסינטי על מגרש קשה, ובהמבורג על חימר. בגמר טורניר מיאמי פדרר חזר מפיגור 0–2 במערכות לניצחון בחמש מערכות על נדאל. בנוסף זכה פדרר בשני טורנירי ATP 500 ברוטרדם ודובאי.
ב-20 בנובמבר 2005 הפסיד פדרר לארגנטיני דוד נלבנדיאן בגמר טורניר "אליפות סבב המאסטרס העולמי" בשאנגחאי ובכך בא אל סיומו רצף של 35 ניצחונות רצופים שצבר בשנה זו. בהפסד זה גם הגיע לסיומו רצף של 24 ניצחונות רצופים במשחקי גמר במשך יותר משנתיים. ההפסד הגיע לאחר שפדרר הוביל 0–2 במערכות. פדרר שיחק עם פציעה ברגל ממנה סבל כמעט כל העונה אחרי ספטמבר. הוא שמר על דירוג מספר 1 לכל העונה.
פדרר זכה ב-11 תוארי יחידים, כמו בעונת 2004 שלו. 81 הניצחונות של פדרר היו הכי הרבה מאז פיט סמפראס ב-1993, ומאזן ה-4–81 (95.2%) נשאר השלישי בטיבו בעידן הפתוח כאשר לפניו ג'ון מקנרו ב-1984 וג'ימי קונורס ב-1974.
2006
עונת 2006 הייתה סטטיסטית העונה הטובה ביותר של הקריירה של פדרר. בחודש נובמבר 2011, סטיבן טיגנור, עורך המערכת הראשית של Tennis.com, דירגה את עונת 2006 של פדרר באופן סטטיסטי כעונה השנייה בטיבה בעידן הפתוח, אחרי שנת הגראנד סלאם של רוד לייבר משנת 1969.
פדרר זכה ב-12 תוארי יחידים (הכי הרבה מאז תומאס מוסטר ב-1995 וג'ון מקנרו ב-1984) וסיים עם מאזן 5–92 הכי הרבה ניצחונות מאז איוון לנדל ב-1982. פדרר הגיע לגמר ב-16 מתוך 17 טורנירים בהם השתתף במהלך העונה.
פדרר זכה בשלושה גראנד סלאמים, והגיע לגמר בסלאם הרביעי (הפסד לנדאל בצרפת הפתוחה). זו הייתה הפגישה הראשונה של פדרר ונדאל בגמר גראנד סלאם. הוא היה האיש הראשון להגיע לכל ארבעת הגמרים בשנה קלנדרית מאז רוד לייבר בשנת 1969. פדרר הביס את נדאל בגמר אליפות ווימבלדון. באליפות אוסטרליה הפתוחה, ניצח פדרר בגמר את מרקוס בגדאטיס, ובארצות הברית הפתוחה, ניצח פדרר את רודיק (אלוף 2003). הזכייה שלו בארצות הברית הפכה אותו לאדם הראשון בהיסטוריה שזוכה בווימבלדון ובארצות הברית הפתוחה באותה השנה פעמיים ברציפות. בנוסף, פדרר הגיע לשישה גמרים בטורנירי מאסטרס 1000, עם זכייה בארבעה תארים על משטחים קשים ושני הפסדים על חימר לנדאל בגמר. פדרר אתגר בעקביות את נדאל על החימר לאורך כל העונה עם שוברי שוויון במערכה הרביעית במונטה קרלו ובפאריס, ומשחק מרתק ברומא שהסתים בשובר שוויון במערכה החמישית.
טורנירי המאסטרס 1000 בהם זכה היו אינדיאן וולס, מיאמי, טורונטו ומדריד.
פדרר זכה באירועי ATP 500 בטוקיו וב-Swiss Indoors בבזל. זו הייתה הזכייה הראשונה שלו בבזל, הטורניר הביתי שלו, לאחר שהפסיד בגמר בשנים 2000 ו-2001, והחמיץ את הטורניר ב-2004 וב-2005 עקב פציעות.
פדרר זכה באליפות סוף השנה בפעם השלישית בקריירה שלו. הוא שוב סיים את השנה כמספר 1 בעולם. פדרר הפסיד רק לשני שחקנים במהלך 2006, לנדאל ארבע פעמים בגמרים, ולאנדי מארי בן ה-19 בסיבוב השני של טורניר מאסטרס 1000 בסינסינטי, ההפסד היחיד של פדרר לפני גמר של טורניר באותה שנה. פדרר סיים את העונה עם 29 ניצחונות רצופים, וכן ניצח 48 מתוך 49 המשחקים האחרונים שלו אחרי צרפת הפתוחה.
2007
את עונת החימר פדרר פתח עם הגעה לגמר טורניר מונטה קרלו על חימר שם הפסיד לנדאל בגמר 4–6 6-4. לאחר הפסד ברומא בסיבוב השלישי לפיליפו וולנדרי שדורג 53, נפרד פדרר ממאמנו בשלוש השנים האחרונות האוסטרלי טוני רוץ'. פדרר נקם בנדאל בגמר טורניר המבורג, עם ניצחון 2–6 2-6 0-6. זה היה ניצחונו הראשון של פדרר על נדאל במגרש החימר, וקטע לנדאל את רצף 81 הניצחונות על חימר. עם זאת, נדאל הביס את פדרר בגמר הרולאן גארוס 3–6, 6–4, 3–6, 4–6.
ב-8 ביולי 2007 זכה פדרר בפעם החמישית ברציפות בטורניר וימבלדון, לאחר שגבר בגמר על רפאל נדאל בתוצאה 6–7, 6-4, 6-7, 6-2, 2-6, ניצחונו זה העלה את מספר ניצחונותיו בטורנירי גראנד סלאם ל-11 ובכך השווה את מספר ניצחונותיו בטורנירי גראנד סלאם לאלו של ביורן בורג, ובנוסף השווה את שיא הזכיות הרצופות בווימבלדון, שגם מוחזק על ידי בורג.
בטורניר המאסטרס במונטריאול פדרר הפסיד בגמר לדיוקוביץ' לראשונה בקריירה בשלוש מערכות, אך התאושש עם זכייה בסינסינטי, עם ניצחון על ג'יימס בלייק בגמר. זה היה תוארו ה-50 של פדרר בקריירה.
ב-9 בספטמבר 2007 זכה פדרר בפעם הרביעית ברציפות באליפות ארצות הברית הפתוחה, ובכך היה לטניסאי הראשון בכל הזמנים שזכה ארבע פעמים ברצף, ובאותן שנים (2004–2007), הן בטורניר וימבלדון והן באליפות ארצות הברית הפתוחה, וכן השווה את מספר ניצחונותיו (12) בטורנירי גראנד סלאם לאלו של רוי אמרסון; והיה לטניסאי הראשון מאז ביל טילדן (זכה בשישה בין השנים 25–1920) שזכה ארבע פעמים ברצף באליפות ארצות הברית הפתוחה. בגמר הוא ניצח ב-3 מערכות את דיוקוביץ'. דיוקוביץ' הגיש למערכה הראשונה והגיע ל-0–40, אך נשבר והפסיד את המערכה בשובר שוויון.
פדרר הגיע לגמר טורניר המאסטרס במדריד אך הפסיד לנלבנדיאן בשלוש מערכות. הוא לאחר מכן זכה בטורניר בזל, אבל שוב הפסיד לנלבנדיאן (שזכה בטורניר) בטורניר המאסטרס בפאריס בסיבוב הרביעי.
ב-18 בנובמבר 2007 זכה פדרר בפעם הרביעית תוך חמש שנים באליפות סבב המאסטרס העולמי (2003, 2004, 2006, 2007) תוך כדי שהוא מביס את דוד פרר הספרדי 6:2 6:3 6:2.
2008
ב-25 בינואר 2008 הובס פדרר בשלוש מערכות על ידי המדורג 3 בעולם נובאק ג'וקוביץ' בחצי גמר אליפות אוסטרליה הפתוחה בתוצאה 5:7, 3:6, 6:7 ובכך נקטע רצף של 10 העפלות רצופות של פדרר לגמרים של טורנירי גראנד סלאם. פדרר הפסיד גם במשחקו הבא, בסיבוב הראשון של טורניר דובאי, מול אנדי מארי. לאחר מכן התפרסם כי כושרו של פדרר נפגע משום שנדבק במחלת הנשיקה.
בעונת החימר פדרר זכה בטורניר הATP 250 באסטוריל, פורטוגל תחת מאמנו החדש חוזה היגוארס. הוא הפסיד בגמר מונטה קרלו לנדאל בשתי מערכות, והמשיך עם הפסדים לראדק סטפאנק הצ׳כי ברבע גמר טורניר רומא, והפסד לנדאל בגמר טורניר המבורג. פדרר הגיע לגמר טורניר צרפת הפתוחה, שם הובס על נדאל 1–6 6-3 6-0. לאחר המשחק פדרר התנצל בפני הקהל על הופעתו.
ב-6 ביולי 2008 הפסיד בגמר טורניר וימבלדון לרפאל נדאל 3:2, אחרי 5 מערכות מותחות ובמשחק שנכנס להיסטוריה כגמר הגראנד סלאם הארוך ביותר (כולל הפסקות גשם). בנוסף, במשחק זה נקטע רצף הניצחונות של פדרר על מגרשי דשא, אך עם זאת בטורניר זה הוא שבר את שיא הניצחונות הרצופים של ביורן בורג על המשטח אשר נקבע על 65 ניצחונות.
בטורנירי המאסטרס בטורונטו ובסינסינטי פדרר הפסיד בשלבים המוקדמים.
במשחקי הטניס באולימפיאדת בייג'ינג הודח פדרר בשלב רבע הגמר בטורניר היחידים, אך זכה במדליית זהב עם בן ארצו סטאן ואוורינקה בטורניר הזוגות.
ב-18 באוגוסט 2008 פדרר איבד את המקום הראשון בדירוג הטניס העולמי לרפאל נדאל, ובכך נקטע הרצף שלו על 237 שבועות רצופים בעולם.
ב-8 בספטמבר 2008 זכה פדרר בפעם החמישית ברציפות באליפות ארצות הברית הפתוחה, כשניצח בגמר את אנדי מארי ב-3 מערכות (6:2, 7:5, 6:2), עם זכייה זו הוא הגיע ל-13 זכיות בטורנירי גראנד סלאם.
בטורניר מדריד מארי נקם בפדרר בחצי הגמר בשלוש מערכות. לאחר מכן פדרר זכה בטורניר בזל עם ניצחון על נלבנדיאן בגמר. בפאריס פדרר פרש ברבע הגמר, ובאליפות סוף השנה הודח בשלב הבתים לאחר הפסדים לג׳יל סימון הצרפתי ושוב לאנדי מארי. את השנה הוא סיים במקום השני בעולם.
2009
ב-1 בפברואר 2009 הפסיד בגמר אליפות אוסטרליה הפתוחה לרפאל נדאל אחרי חמש מערכות. בטקס הענקת הגביעים פדרר פרץ בבכי באומרו שההפסד ״הורג אותו״. נדאל ניחם אותו באחד מרגעי הספורט הזכורים. ב-20 במרץ 2009 הפסיד בחצי גמר טורניר אינדיאן וולס מסבב המאסטרס העולמי 1000 לאנדי מארי, אשר מביא את המאזן ביניהם ל-2–6 לטובת מארי. בנוסף, ב-3 באפריל הפסיד בחצי גמר טורניר מיאמי מסבב המאסטרס העולמי 1000 לנובאק ג'וקוביץ', תוך שהוא מרסק מחבט בכעס לראשונה מאז הגמר מול נדאל, גם במיאמי, ב-2005.
ב-11 באפריל 2009 התחתן עם חברתו מירקה בחתונה מצומצמת וחשאית בעיר בזל בנוכחות בני משפחה וחברים קרובים.
ב-17 במאי 2009 ניצח בגמר טורניר מדריד מסבב המאסטרס העולמי 1000 את רפאל נדאל בכך הגיע לסיומו רצף שלילי של 15 טורנירים מסבב המאסטרס העולמי 1000 ללא זכייה. בזכייה זו הוא מעלה את מאזנו ל-15 תארים מסבב המאסטרס העולמי 1000. זה היה ניצחונו השני, ונכון לעכשיו האחרון, על נדאל במשטח החימר.
ב-7 ביוני 2009 זכה באליפות צרפת הפתוחה (רולאן גארוס) בפעם הראשונה בקריירה, אחרי 3 הפסדים בגמר בשלוש השנים הקודמות. בגמר הוא ניצח את רובין סודרלינג השוודי שהדיח בהפתעה ענקית את נדאל בשמינית הגמר. בעקבות זכייה זו, 14 במספר, הוא השווה את שיא הזכיות בטורנירי גראנד סלאם לשיאו של פיט סמפראס. בנוסף הפך לשחקן השישי בהיסטוריה שזוכה בכל ארבעת תוארי הגראנד סלאם לאורך הקריירה, כמו כן, הפך לשחקן השני אחרי אנדרה אגאסי (שהעניק לפדרר את הגביע בזמן טקס סיום הטורניר) שזוכה בטורנירי גראנד סלאם על 3 משטחים שונים. פדרר אמר בנאומו שהוא לא היה יכול לדמיין את הקריירה שלו נגמרת ללא זכייה בצרפת. הזכייה הייתה דרמטית במיוחד לאחר שפדרר חזר מפיגור שתי מערכות מול טומי האס בשמינית הגמר, וניצח את דל פוטרו בחצי הגמר לאחר שפיגר 0–1 ו-1–2 במערכות.
ב-5 ביולי 2009 זכה בווימבלדון 2009 לאחר שניצח את אנדי רודיק במשחק בן 4 שעות ו-19 דקות בו ניצח במערכה האחרונה 14:16, ובכך שבר את שיאו של פיט סמפראס כשזכה ב-15 תוארי גראנד סלאם לעומת סמפראס שזכה ב-14. כמו כן, הזכייה בטורניר הקפיצה אותו בחזרה למקום הראשון בדירוג הטניס העולמי.
ב-23 באוגוסט 2009 זכה בטורניר סינסינטי מסבב המאסטרס העולמי 1000 בפעם השלישית בקריירה שלו. בזכייה זו הוא מעלה את מאזנו ל-16 תארים מסבב המאסטרס העולמי 1000 אשר מציב אותו במקום השני ברשימה אחרי אנדרה אגאסי שבמקום הראשון.
ב-14 בספטמבר 2009 הפסיד בגמר אליפות ארצות הברית הפתוחה לחואן מרטין דל פוטרו אחרי 5 מערכות מותחות, הפסד אשר מנע ממנו להגיע לתואר הגראנד סלאם ה-16 שלו. פדרר הפסיד בפעם הראשונה בקריירה לדל פוטרו. כמו כן, זו הייתה הפעם ראשונה שהוא הפסיד בגמר גראנד סלאם ליריב שהוא לא רפאל נדאל. בנוסף, ההפסד קטע רצף של 5 זכיות בארצות הברית - שיא בעידן התחרויות הפתוחות.
פדרר לא שיחק בטורניר המאסטרס 1000 של העונה בשאנגחאי, והפסיד בגמר טורניר בזל לדיוקוביץ׳. בטורניר המאסטרס 1000 בפאריס הוא הפסיד בסיבוב השני לצרפתי ג׳וליאן בנטו. באליפות סוף השנה פדרר ניצח את אנדי מארי בשלב הבתים והבטיח את המקום הראשון בדירוג בסוף השנה, אך הפסיד לראשונה אחרי 12 מפגשים לדוידנקו בחצי הגמר.
2010
ב-31 בינואר 2010 ניצח את אנדי מארי בגמר טורניר אליפות אוסטרליה הפתוחה 6:4, 6:3, 7:6 (13:11) והמשיך את שבירת שיא הזכיות בגראנד סלאם.
ב-1 ביוני 2010 הפסיד ל-רובין סודרלינג ברבע גמר הרולאן גארוס ב-4 מערכות (6:3, 3:6, 5:7, 4:6) ובכך נקטע רצף 23 ההעפלות שלו לחצאי גמר בטורנירי גראנד סלאם. בנוסף, איבד את המקום הראשון בעולם לטובת רפאל נדאל.
ב-30 ביוני 2010 הפסיד ל-תומאס ברדיץ' ברבע גמר טורניר הגראנד סלאם בווימבלדון ב-4 מערכות (6:4, 3:6, 6:1, 6:4), טורניר גראנד סלאם שני ברציפות בו פדרר מודח לפני חצי הגמר, שגם קטע רצף של שבע העפלות לגמר ווימבלדון (מאז 2003).
ב-15 באוגוסט 2010 הפסיד לאנדי מארי בגמר הקנדה מאסטרס בשתי מערכות (7:5, 7:5), אך עלה למקום השני בדירוג שהתפרסם למחרת. הפסד זה היה ההפסד הראשון של פדרר לאנדי מארי בגמר טורניר.
ב-22 באוגוסט 2010 פדרר ניצח בגמר טורניר סינסינטי שבארצות הברית את מרדי פיש בשלוש מערכות (7:6, 6:7, 4:6) ושמר על תוארו מהשנה שעברה. זהו תואר רביעי של פדרר בטורניר סינסינטי, אך רק התואר השני של פדרר ב-2010, מאז שזכה בינואר באליפות אוסטרליה הפתוחה.
ב-11 באוגוסט 2010 פדרר הפסיד בחצי גמר אליפות ארצות הברית הפתוחה לנובאק ג'וקוביץ' בחמש מערכות (7:5, 1:6, 7:5, 2:6, 5:7). בעקבות הפסד זה, סיים פדרר את עונת 2010 עם זכייה בגראנד סלאם אחד בלבד. פדרר איבד את המקום השני בסבב העולמי לטובת ג'וקוביץ' וירד למקום השלישי בסבב העולמי. ב-18 באוקטובר 2010 פדרר חזר להיות מקום שני בדירוג, על חשבונו של ג'וקוביץ'. ב-24 באוקטובר זכה פדרר בתואר ה-64 שלו בקריירה בטורניר סטוקהולם בשוודיה, לאחר שגבר בגמר על פלוריאן מאייר הגרמני. בנובמבר 2010 הוא זכה בטורניר בזל לאחר שגבר בגמר על נובאק ג'וקוביץ'.
ב-28 בנובמבר זכה באליפות סבב המאסטרס העולמי שנערך בלונדון, לאחר ניצחון בשלוש מערכות על רפאל נדאל, 6-3,3-6,6-1. זו הייתה הזכייה החמישית של פדרר באליפות סבב המאסטרס העולמי ותוארו ה-66 בכל הזמנים.
2011
ב-8 בינואר 2011 פדרר זכה בפעם השלישית בקריירה שלו בטורניר דוחא, לאחר שגבר בגמר על ניקולאי דווידנקו 3:6 4:6.
ב-27 בינואר 2011, הפסיד פדרר בחצי גמר אליפות אוסטרליה הפתוחה לנובאק ג'וקוביץ' בשלוש מערכות (7-6, 7-5, 6-4), במשחק שארך מעל שלוש שעות. בכך העמיד ג'וקוביץ' את המאזן ביניהם על 7–11 לטובת פדרר.
בתחילת יוני העפיל פדרר לשלב הגמר באליפות צרפת הפתוחה לאחר ניצחון על ג'וקוביץ' ב-4 מערכות ובכך קטע רצף של 43 ניצחונות של ג'וקוביץ'. בגמר הוא הפסיד לרפאל נדאל בארבע מערכות. בטורניר וימבלדון הוא הפסיד ברבע הגמר לז'ו-וילפריד צונגה בחמש מערכות אחרי שהוביל 0–2 במערכות. זו הייתה הפעם הראשונה בה הוא הפסיד משחק בטורניר גראנד סלאם לאחר שהוביל 0–2 במערכות. באליפות ארצות הברית הפתוחה הודח בשלב חצי הגמר, לאחר שהפסיד לג'וקוביץ' בחמש מערכות (6–7, 4-6, 6-3, 6-2, 7-5), לאחר שהוביל 0–2 במערכות, ופספס שתי נקודות משחק במערכה החמישית. פדרר תיאר את ההפסד הזה כאחד הקשים בקריירה שלו.
אתה השנה הוא סיים עם טעם מתוק כאשר הוא ניצח ב-16 משחקים רצופים וזכה בטורנירי האינדורס (גג סגור) בבזל, פריס מאסטרס (לראשונה בקריירה) ואליפות סוף השנה בלונדון.
2012
את שנת 2012 פתח פדרר עם זכיות בארבעה תארים. בין הזכיות, זכה בטורניר ה-ATP, אינדיאן וולס, ומדריד והשווה (זמנית) את שיאו של נדאל, עם 20 זכיות בתוארי מאסטרס. באליפות אוסטרליה הפתוחה הפסיד בחצי הגמר לנדאל בארבע מערכות. באליפות צרפת הפתוחה נוצח פדרר בחצי הגמר על ידי ג'וקוביץ בשלוש מערכות. השניים נפגשו שוב בחצי גמר וימבלדון, ואז גמל לו פדרר בניצחון בארבע מערכות, (3-6, 6-3, 4-6, 3-6) בדרך לזכייה שביעית בטורניר, לאחר ניצחון בארבע מערכות בגמר על אנדי מארי (6-4, 5-7, 3-6, 4-6). בעקבות הזכייה חזר פדרר למקום ראשון בדירוג העולמי. שבוע לאחר מכן הוא שבר את שיא השבועות במקום הראשון בדירוג העולמי, שהוחזק בידי פיט סמפראס. כחודש לאחר מכן נפגשו שוב פדרר ומארי על מדשאות וימבלדון במסגרת גמר המשחקים האולימפיים, ואז ניצח מארי (6-2, 6-1, 6-4).
בתחרות הזוגות באולימפיאדת לונדון (2012), הפסידו פדרר ושותפו סטאן ואוורינקה, זוכי מדליית הזהב באולימפיאדת בייג'ינג (2008), בשמינית הגמר לצמד הישראלי אנדי רם ויוני ארליך בשלוש מערכות.
באוגוסט זכה בטורניר סינסינטי לאחר ניצחון משכנע מאוד בגמר (6-0, 7-6) על המדורג שני בעולם, ג'וקוביץ'. בספטמבר הודח במפתיע מאליפות ארצות הברית הפתוחה בשלב רבע הגמר על ידי תומאש ברדיך (7-6, 6-4, 3-6, 6-3).
בטורניר שאנגחאי פדרר הפסיד לאנדי מארי בחצי הגמר, ובטורניר בזל הפסיד לדל פוטרו בגמר בשובר שוויון במערכה השלישית. פדרר פרש מטורניר המאסטרס בפאריס ואיבד את המקום הראשון בעולם לג׳וקוביץ׳.
בטורניר סוף העונה הגיע עד לגמר, שם הפסיד לנובאק ג'וקוביץ' בשתי מערכות 7:6, 7:5.
2013
את שנת 2013 פתח פדרר בטורניר אליפות אוסטרליה הפתוחה, שם נעצר בחצי הגמר על ידי אנדי מארי במותחן של 5 מערכות 4:6, 7:6, 3:6, 7:6, 2:6. בטורניר רוטרדם הודח פדרר כבר ברבע הגמר, על ידי המדורג 39 ג'וליאן בנטו, בתוצאה 3:6, 5:7. בטורניר דובאי הפסיד פדרר בחצי הגמר לתומאס ברדיך, המדורג 6, בתוצאה 6:3, 6:7, 4:6. בטורניר אינדיאן וולס מסבב המאסטרס 1000, הפסיד פדרר לרפאל נדאל בתוצאה 4:6, 2:6. בטורניר מדריד מסבב המאסטרס 1000 נכנע פדרר לקיי נישיקורי היפני, המדורג במקום ה-16, כבר בשלב שמינית הגמר, כשהפסיד 6:4, 1:6, 6:2. בטורניר רומא מסבב המאסטרס 1000 הפסיד פדרר לרפאל נדאל בגמר, בתוצאה 6:1, 6:3.לאחר הפסד זה, הגיע פדרר לאליפות צרפת הפתוחה כאשר אינו מחזיק בתואר מתחילת העונה, לראשונה מאז שנת 2001. באליפות נכנע פדרר בשלב רבע הגמר לג'ו וילפריד צונגה, המדורג 7, בתוצאה 7:5, 6:3, 6:3.בחודש יוני בשנה זו פדרר זכה בטורנירו הראשון העונה, טורניר האלה שבגרמניה. ברבע הגמר השיג פדרר בפעם השנייה בקריירה "דאבל בייגל", כאשר ניצח את מישה זוורב הגרמני 6:0, 6:0. בחצי הגמר ניצח את טומי האס הגרמני, ובכך גמל לו על ההפסד בגמר אותו הטורניר אשתקד.
בטורניר וימבלדון הודח במפתיע פדרר בסיבוב השני, לאחר שהפסיד בארבע מערכות לסרגיי סטחובסקי, טניסאי אוקראיני אלמוני יחסית, שדורג אז במקום ה-116 בעולם. זה היה הפסדו הראשון של פדרר לפני רבע הגמר בטורניר גראנד סלאם לראשונה מאז הפסיד לגוסטבו קוורטן בסיבוב השלישי בצרפת ב-2004. בנוסף ההפסד גרם לפדרר לרדת מתחת למקום הרביעי בעולם לראשונה מאז יולי 2003. באליפות ארצות הברית הפתוחה הפסיד בסיבוב הרביעי לטומי רוברדו מספרד.
בטורניר שאנגחאי פדרר הפסיד בסיבוב השלישי לגאל מונפילס, ובבזל הוא הפסיד בגמר לדל פוטרו בשחזור של הגמר אשתקד. בפאריס פדרר הפסיד לדיוקוביץ׳ בחצי הגמר.
באליפות סבב המאסטרס העולמי, העפיל לשלב חצי הגמר, שם הפסיד לנדאל בשתי מערכות.
ב-27 בדצמבר פדרר הודיע כי סטפן אדברג יצטרף לצוות האימון שלו כמאמן נוסף לצידו של סוורין לות'י.
2014
ביוני שמר פדרר על תוארו בהאלה, ומייד לאחר מכן הוא הדיח את סטאן ואוורינקה בארבע מערכות ואת מילוש ראוניץ' בשלוש מערכות בדרך להעפלה תשיעית לגמר וימבלדון, שם הפסיד בחמש מערכות לנובאק ג'וקוביץ'. באוגוסט זכה פדרר בטורניר סינסינטי בניצחון על דויד פרר. בספטמבר הגיע לחצי גמר אליפות ארצות הברית הפתוחה, בו הפסיד למרין צ'יליץ' בתוצאה 6:4, 6:4, 6:3.
באוקטובר זכה פדרר לראשונה בחייו בטורניר המאסטרס בשאנגחאי כשניצח בגמר את ז'יל סימון 7:6 7:6 וכתוצאה מכך עקף פדרר את רפאל נדאל בדירוג ועלה למקום השני בעולם. בחודש זה גם זכה פדרר בטורניר הביתי בבזל, שם ניצח את הבלגי דייוויד גופן בגמר 6:2 6:2. בנובמבר, הגיע פדרר לגמר אליפות סבב המאסטרס העולמי, אך לפני המשחק הודיע שלא יתייצב במגרש כתוצאה מפציעה. שבוע לאחר מכן זכה עם נבחרת שווייץ בטניס, לראשונה בתולדותיה, בגביע דייוויס, לאחר ניצחון על נבחרת צרפת.
2015
ב-11 בינואר 2015 זכה פדרר בניצחון ה-1,000 שלו בקריירה, כשגבר על מילוש ראוניץ' בתוצאה 4:6, 7:6, 4:6 בגמר טורניר בריסביין. פדרר הפך לשחקן השלישי שמגיע לאלף ניצחונות בקריירה, אחרי ג'ימי קונורס ואיוואן לנדל. באליפות אוסטרליה הפתוחה הפסיד כבר בסיבוב השלישי לאנדראס ספי האיטלקי 4:6, 6:7, 6:4 ו-6:7. ב-28 בפברואר 2015 זכה פדרר בתואר ה-84 שלו בקריירה כשזכה בטורניר דובאי. בגמר הוא ניצח את נובאק ג'וקוביץ' בתוצאה 3:6 5:7. זו הייתה הזכייה השביעית של פדרר בטורניר.
במהלך שנת 2015 שינה פדרר את סגנון המשחק שאפיין אותו במהלך כל הקריירה שלו, והתאים אותו במידה רבה לגילו ולכושרו הגופני. הוא הגביר משמעותית את מינון העליות לרשת, הפך להתקפי יותר ושאף לקצר למינימום את אורכה של כל נקודה. שינוי סגנון זה הביא לשיפור משמעותי ביכולותיו לעומת השנתיים שקדמו. בטורניר וימבלדון הוא הגיע לגמר לאחר שניצח את אנדי מארי בשלוש מערכות (7:5 7:5 6:4) ובגמר הפסיד לנובאק ג'וקוביץ' בארבע מערכות (6:7 7:6 4:6 3:6). שבועיים לאחר מכן זכה פדרר בטורניר סינסינטי מבלי שנשבר פעם אחת, עם ניצחון בגמר על נובאק ג'וקוביץ 6–7 3-6. באליפות ארצות הברית הפתוחה הגיע פדרר לגמר לאחר שלא הפסיד מערכה אחת, ונשבר פעם אחת בלבד, אך בגמר הפסיד לנובאק ג'וקוביץ' 6:4, 5:7, 6:4, 6:4.
בדצמבר פדרר הודיע על שינוי בצוות האימון שלו ל-2016 - סטפן אדברג עוזב את הצוות בעוד איוון ליוביצ'יץ', המדורג מספר 3 בעבר, יצטרף לסוורין לות'י. הוא הוסיף כי אדברג היה אמור להיות איתו ב-2014 בלבד, אבל לאחר מכן הסכים להמשיך להתלוות אליו גם ל-2015.
2016
באליפות אוסטרליה הפתוחה שנערכה בינואר 2016 הגיע פדרר לשלב חצי הגמר שבו הפסיד לנובאק ג'וקוביץ' (1 בעולם) ב-4 מערכות (6-1, 6-2, 3-6, 6-3) שגם זכה בתואר.
יום אחרי ההפסד פדרר נפצע בברכו בתאונה ביתית ונדרש לניתוח ארתרוסקופיה לתיקון מיניסקוס קרוע. בשל כך הוא נעדר מהטורנירים ברוטרדאם, דובאי ואינידיאן וולס. הוא היה אמור לחזור לשחק במיאמי אבל וירוס בבטן מנע את חזרתו.
פדרר חזר לשחק במונטה קרלו שם הפסיד לטסונגה בשלוש מערכות. במדריד הוא ספג פציעה בגב ופרש מהטורניר. לאחר מכן, בטורניר רומא פדרר הפסיד בסיבוב השלישי לדומיניק ת'ים האוסטרי. פדרר נאלץ לפרוש מהרולאן גארוס בשל פציעה, וכך הגיע לקיצו רצף של 65 טורנירי גראנד סלאם רצופים בהם פדרר נטל חלק, רצף שהחל באוסטרליה הפתוחה בשנת 2000.
בטורנירי הדשא שבשטוטגרט והאלה פדרר הפסיד בחצי הגמר. באליפות וימבלדון שנערכה בתחילת יולי פדרר חזר מפיגור שתי מערכות ברבע הגמר מול מרין צ'יליץ', ובכך השווה את שיאיו של ג'ימי קונורס עם 11 חצאי גמר ו-84 ניצחונות בווימבלדון. בחצי הגמר הפסיד למילוש ראוניץ' מקנדה (6 בעולם) ב-5 מערכות (6-3, 6-7, 4-6, 7-5, 6-3) ונפצע שוב בברך במהלך המערכה החמישית. בהמשך החודש הודיע כי לא ישתתף באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו ובשאר טורנירי הטניס עד סוף 2016. זו הייתה העונה הראשונה מאז שנת 2000 בה פדרר לא זכה בתואר, ובסוף השנה יצא מהעשירייה הראשונה בעולם לראשונה מזה 14 שנים.
2017
בינואר 2017 זכה פדרר בתואר באליפות אוסטרליה הפתוחה לאחר שניצח במהלך הטורניר ארבעה שחקני עשירייה ראשונה, ברדיץ' בסיבוב השלישי, את נישקורי בחמש מערכות בשמינית הגמר, את סטאן ואוורינקה בחמש מערכות בחצי הגמר, ובגמר את רפאל נדאל בחמש מערכות (6–4, 3–6, 6–1, 3–6, 6–3) וזכה בתואר הגראנד סלאם ה-18 שלו. במערכה החמישית פדרר חזר מפיגור שבירה כדי לנצח את המשחק. בטקס הענקת הגביע פדרר הזכיר שהוא ונדאל היו אמורים להשתתף במשחק ראווה עבור הקרן של נדאל, אך נאלצו לבטל את המשחק מכייון ששניהם היו פצועים. זה היה הניצחון הראשון של פדרר על נדאל בגראנד סלאם מאז 2007, ולראשונה בגראנד סלאם חוץ מווימבלדון. בהגיעו הגמר פדרר הפך לשחקן המבוגר ביותר שמגיע לגמר גראנד סלאם מאז קן רוזוול ב-1974. כמו כן, הניצחון בגמר היה הניצחון ה-100 של פדרר באוסטרליה הפתוחה.
במרץ 2017 זכה פדרר בתואר אליפות אינדיאן וולס בפעם החמישית לאחר ניצחון במשחק הגמר על סטאן ואוורינקה בשתי מערכות (4–6, 5-7). בכך הפך בגיל 35 ושבעה חודשים לטניסאי המבוגר ביותר שזכה בטורניר מאסטרס, כשלפניו היה זה אנדרה אגאסי שזכה בגיל 34 ושלושה חודשים בטורניר סינסינטי. באפריל זכה בטורניר מיאמי היוקרתי לאחר שניצח בגמר את רפאל נדאל בשתי מערכות. לאחר מכן פדרר דילג על עונת החימר על מנת לנוח ולבוא מוכן לעונת הדשא.
כאשר פדרר חזר לשחק בטורניר הדשא בשטוטגרט, הוא ספג הפסיד מפתיע לגרמני טומי האס, לאחר שהפסיד נקודת משחק לטובתו. ב-25 ביוני 2017, זכה בפעם התשיעית בטורניר האלה מסבב ATP 500 והגיע ל-1,100 ניצחונות בקריירה.
ב-16 ביולי 2017 לאחר 5 שנות בצורת, זכה פדרר באליפות ווימבלדון בפעם השמינית, מבלי להפסיד מערכה (האדם השני לעשות זאת אחרי ביורן בורג ב-1976), לאחר ניצחון במשחק הגמר מול מרין צ'יליץ' בשלוש מערכות (6–3, 6–1, 6–4) וזכה בתואר הגראנד סלאם ה-19 בקריירה שלו. הוא הפך לשחקן המבוגר ביותר שזוכה בווימבלדון בעידן הפתוח. הזכייה בפעם השמינית בווימבלדון שברה את שיא הזכיות בווימבלדון של פיט סמפראס. זו גם הייתה הפעם השנייה שפדרר זכה בגראנד סלאם בלי לאבד מערכה לאחר שעשה זאת באוסטרליה ב-2007.
באוגוסט 2017 העפיל פדרר לגמר טורניר המאסטרס במונטריאול אך הפסיד לאלכסנדר זברב בשתי מערכות (4–6, 3–6).
באליפות ארצות הברית הפתוחה הפסיד פדרר בשלב רבע הגמר לדל פוטרו בארבע מערכות (5–7, 6-3, 6-7, 4-6).
ב-15 באוקטובר 2017 זכה פדרר בטורניר שנגחאי לאחר שניצח בגמר את רפאל נדאל בשתי מערכות (6-4,6-3). זה היה הניצחון החמישי הרצוף של פדרר על נדאל, לראשונה בקריירה, רצף שהתחיל ב-2015 בגמר טורניר בזל.
2018
בינואר זכה פדרר בתואר הגראנד סלאם ה-20 שלו, לאחר שניצח בגמר אליפות אוסטרליה הפתוחה בחמש מערכות את הקרואטי מארין צ'יליץ' (6-1, 3-6, 6-3,(5-7) 6-7, 6-2) ובכך למעשה הגן על תוארו מהשנה הקודמת, והשווה את מאזנו לשיאני הזכיות בטורניר (6 פעמים) נובאק ג'וקוביץ' ורוי אמרסון.
בפברואר זכה בטורניר רוטרדם לאחר ניצחון בגמר על גריגור דימיטרוב בשתי מערכות. בעקבות זכייתו חזר למקום הראשון בדירוג ה-ATP, והפך לשחקן המבוגר ביותר שדורג במקום הראשון בהיסטורית הדירוג. באינדיאן וולס הוא הפסיד לדל-פוטרו בגמר בשובר שוויון במערכה השלישית, לאחר שהפסיד 3 נקודות משחק לטובתו. זה היה ההפסד הראשון של פדרר ב-2018 לאחר שניצח 17 משחקים רצופים, ההתחלה הטובה ביותר לעונה בקריירה שלו לאחר שב-2006 הוא פתח את העונה עם 16 ניצחונות רצופים.
ביוני זכה בטורניר שטוטגרט ושוב חזר למקום הראשון בדירוג העולמי.
באליפות ווימבלדון הפסיד ברבע הגמר למדורג 8 בעולם קווין אנדרסון בחמש מערכות, לאחר שכבר הוביל 0–2 במערכות.
בטורניר סינסינטי הפסיד בגמר לנובאק ג'וקוביץ' בשתי מערכות (6-4, 6-4). בארצות הברית פדרר הפסיד באופן מפתיע לאוסטרלי ג'ון מילמן.
בטורניר שאנגחאי פדרר הפסיד בחצי הגמר לבורנה צ'וריץ' הקרואטי. הוא הצליח לזכות לאחר מכן בפעם התשיעית בטורניר הביתי שלו בבזל. בטורניר המאסטרס בפריז הוא הפסיד בחצי הגמר בשובר שוויון במערכה השלישית לדיוקוביץ'. הוא סיים את העונה עם הפסד לזברב בטורניר סוף השנה. הוא דורג שלישי בסוף העונה מאחורי נדאל במקום השני ודיוקוביץ' במקום הראשון.
2019
את 2019 פתח פדרר עם הגעה לסיבוב הרביעי באוסטרליה, שם הוא הפסד ליווני סטפנוס טסיטסיפאס 6–7 7-6 7-5 7-6
ב-2 במרץ הוא נקם בטסיטסיפאס עם ניצחון בגמר דובאי 4–6 4-6. זה היה תוארו ה-100 של פדרר, האיש השני להגיע למספר תלת ספרתי של תארים, אחרי ג'ימי קונורס שזכה ב-109 תארים. זה גם היה תארו השמיני בדובאי.
ב-31 במרץ פדרר זכה בטורניר המאסטרס במיאמי עם ניצחון בגמר על ג'ון איזנר האמריקאי 1–6 4-6. פדרר זכה ב-20 מ-20 נקודות בהן ההגשה הראשונה שלו נכנסה, ונשבר רק 3 פעמים במהלך הטורניר כולו. ברבע הגמר פדרר ניצח את המדורג שביעי בעולם קווין אנדרסון ובחצי הגמר הוא ניצח את המדורג 23 בעולם, דניס שפובלוב. זהו תואר המאסטרס 1000 ה-28 בו פדרר זוכה.
בטורניר מדריד פדרר חזר לשחק על חימר לאחר שלא שיחק בשתי העונות קודם לכן. ב-9 במאי פדרר ניצח את גאל מונפילס בשלוש מערכות ורשם ניצחון 1200 בקריירה, הטניסאי השני שמגיע למספר ניצחונות כזה אחרי ג׳ימי קונורס.
ברולאן גארוס הגיע לחצי הגמר, שם הפסיד לרפאל נדאל.
בטורניר הדשא בהאלה פדרר זכה בתואר העשירי שלו באירוע עם ניצחון על דויד גופין בגמר. בחצי גמר ווימבלדון פדרר ניצח את רפאל נדאל בארבע מערכות אך הפסיד בגמר לג'וקוביץ' בשובר שוויון במערכה החמישית.
בעונת המשטחים הקשים בארצות הברית הפסיד פדרר בסיבוב השלישי בטורניר המאסטרס 1000 בסינסינטי לאנדריי רובלב, במשחק שערך 62 דקות והיה הפסדו המהיר ביותר מזה 16 שנים. באליפות ארצות הברית הפתוחה פדרר הפסיד ברבע הגמר לגריגור דימיטרוב בחמש מערכות 3–6 6-4 4-6 6-4 6-2.
בטורניר המאסטרס 1000 בשאנגחאי פדרר הפסיד ברבע הגמר לאלכסנדר זברב.
ב-27 באוקטובר פדרר ניצח בגמר טורניר בזל את האוסטרלי אלכס דה מינאור 2–6 2-6 וזכה בתואר בפעם העשירית. בחצי גמר הטורניר הוא ניצח את טסיטסיפאס 4–6 4-6.
2020
בינואר 2020 הגיע פדרר לחצי גמר אליפות אוסטרליה הפתוחה (הוא עשה זאת בגיל 38 ו-178 יום, והפך למבוגר ביותר מאז 1991 שמגיע לחצי גמר גראנד סלאם ), והפסיד לנובאק ג'וקוביץ', שזכה מאוחר יותר בגמר.
2021
באליפות צרפת הפתוחה 2021, הגיע פדרר עד לשלב שמינית הגמר, אולם פדרר החליט לפרוש בשל חשש מפציעה בברך.
באליפות ווימבלדון הגיע פדרר עד לשלב רבע הגמר, שם הפסיד להוברט הורקאץ' הפולני בתוצאה 3:6 7:6(4) 0:6. בדיעבד התברר שזה היה משחקו האחרון כשחקן מקצועי בסבב ה-ATP.
2022
ב-15 בספטמבר הודיע פדרר על פרישה מטניס מקצועי, לאחר גביע לייבר 2022 שהתקיים בין 23 ל-25 בספטמבר בלונדון.6
סגנון משחק
נקודות החוזקה העיקריות של פדרר הן חבטת ההגשה וחבטת כף היד. ההגשות שלו אמנם אינן מהמהירות בסבב, אבל הן מאוד מגוונות ומדויקות. פדרר מסוגל לחבוט הגשות שונות עם אותה זריקת כדור, ובכך מקשה על היריב לצפות לאן ההגשה תלך. חבטת כף היד שלו נחשבת לאחת הטובות, היפות והיעילות בכל הזמנים, בעיקר כשהוא חובט אותה מהצד של חבטת גב היד (אינסייד אאוט). עוד מרכיב חשוב במשחק של פדרר היא התנועה על המגרש. התנועה שלו היא אלגנטית וחסרת מאמץ, ופעמים רבות משווים אותה לתנועה של רקדן. פדרר נחשב לשחקן מגוון שמצטיין באספקטים שונים של המשחק. הוא חובט את גב היד עם יד אחת, ונחשב לבעל חבטת סלייס מעולה. משחק הרשת וחבטות היעף (וולי) שלו גם נחשבים לכלי נשק אפקטיביים.
רבות דובר על כך שהמשחק של פדרר מאוד יפה לעין ופעמים רבות כונה פדרר אומן. הניו יורק טיימס תיאר את חוויית הצפייה בפדרר כחוויה דתית.
בזכות הגיוון במשחקו פדרר מסוגל לשחק היטב על כל סוגי המשטחים, ואף על פי שחימר נחשב למשטח הכי פחות טוב עבורו, גם בו הוא הגיע להישגים רבים.
בשנת 2014 פדרר שינה את המחבט שלו למחבט עם ראש יותר גדול, על מנת שיוכל לשחק טניס יותר אגרסיבי, עם עליות רבות יותר לרשת, מתוך הבנה שיהיה לו קשה להתמודד עם שחקנים מהקו האחורי ככל שהוא מתבגר. לשם כך הוא גם שכר את סטפן אדברג כמאמן, שנחשב לאחד משחקני הרשת הטובים בכל הזמנים. בשנת 2017 הוא הגדיל עוד את ראש המחבט. פדרר אמר שהמחבט הגדול נותן לו אפשרות לייצר בקלות עוצמה בחבטה והוא סלחן יותר לאי דיוקים בחבטה.
היריבות בין פדרר ונדאל
פדרר ורפאל נדאל נפגשו מספר פעמים ברמות הגבוהות ביותר של הטניס העולמי. רבים מחשיבים את היריבות ביניהם לאחת היריבויות הגדולות בהיסטוריה של הטניס וחובבי הטניס נוהגים לכנות אותה ה"סופר קלאסיקו" של הטניס.
פדרר השווייצרי, אשר מחזיק ב-20 תוארי גראנד סלאם ובשיא לסך הפרסים מטורנירי טניס (עם למעלה מ-100 מיליון דולר), החזיק במקום הראשון בעולם בדירוג ה-ATP במשך 237 שבועות רצופים, החל מפברואר 2004. נדאל הספרדי, הצעיר מפדרר בכ-5 שנים, זכה ב-21 תוארי גראנד סלאם והחזיק במקום השני בעולם החל מיולי 2005 למשך 160 שבועות רצופים, עד שעקף את פדרר באוגוסט 2008.
המפגש הראשון ביניהם היה במיאמי 2004 בסיבוב השלישי בו ניצח נדאל בן ה-17. לאחר המשחק פדרר אמר שנדאל משחק שונה משאר השחקנים בסבב, בכך שהוא גורם לכדורים לקפוץ גבוה בזכות כמות הטופ ספין שהוא נותן בחבטות.