cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ביישי
ביישי (ברומנית: băieș ביחיד ו-băieși ברבים) הם קבוצה אתנית, ענף של העם הצועני הנפוצים במרכז אירופה ובדרום מזרח אירופה, שמתאפיינים בשפת אם רומנית (לא רומאני) ובתחומי עיסוק אופייניים. עם תלות באזורי המגורים שלהם, ביישי מכונים בשמות נוספים, כשהשכיח ביותר הוא רודארי (rudari).
איסידרו לאנגרה
קריירת משחק
לקראת תחילת מלחמת האזרחים שיחק משחק אחד במועדון אתלטיק בילבאו בדצמבר 1936.
בזמן המלחמה שיחק לאנגרה משחקי תערוכה ברחבי אירופה עם הצוות הלאומי הבסקי כדי לגייס כספים למאמץ המלחמתי. במהלך המלחמה שיחק גם בקבוצה אוזאקי שבמקסיקו וסיים איתה במקום השני בליגה המקסיקנית.
ביישי
השם נגזר מהמילים הרומניות וההונגריות לכורה זהב, שנהג לשטוף במים את החומר ולחשוף כך את המינרל הכבד יותר, הזהב. בעבר זה היה עיסוקם המרכזי של הביישי. בהדרגה הביישי עברו מעיסוק בכריה לייצור כלי בית, בעיקר מעץ, מאמבטים ועד כפות עץ ומכירתם לאיכרים.
איסידרו לאנגרה
קריירת משחק
לאחר המלחמה חברו לקבוצה, אננגל זובייטה, הציע לו לשחק בסן לורנסו שבארגנטינה, וכך גם עשה. בשנת 1939 כבש רביעייה בהופעת הבכורה שלו נגד ריבר פלייט וגם הפך למלך השערים של הליגה בשנת 1940 כשכבש 33 שערים. בסך כבש 110 שערים ב-121 הופעות עבור סן לורנסו, כולל זכייה בגביע והגעה לגמר הקופה אדריאן סי אסקובר בשנת 1939.
לחיות את הרגע
עלילה
איימי מחכה לסאטר בתחנת האוטובוס לקראת נסיעתם המשותפת לפילדלפיה, אך הוא לא מגיע ומותיר אותה שבורת לב. סאטר יוצא להשתכר בבר, ולאחר מכן מנהל בביתו ויכוח קולני עם אימו בדבר דמיונו לאביו. סאטר משלים, באיחור, את המכתב לנשיא האוניברסיטה אליה הוא הגיש מועמדות לקבלה, ובו הוא מצהיר כי המצוקה הגדולה ביותר בחייו היא הוא עצמו והתעקשותו "לחיות את הרגע". סאטר נוסע לפילדלפיה במטרה לחדש את הקשר עם איימי, ופוגש בה בדיוק כשהיא יוצאת מכיתה. סאטר ואיימי יוצרים קשר עין, כשאיימי מדכאת את החיוך הראשוני שלה אליו.
איסידרו לאנגרה
קריירת משחק
בשנת 1943 חתם במועדון אספנייה מהליגה המקסיקנית שם זכה בתואר הליגה בפעם הראשונה (והיחידה), והיה מלך השערים של הליגה פעמיים. לאנגרה הוא השחקן היחידי עד היום שזכה בתואר מלך השערים בשלוש הליגות הבכירות באותה מדינה ובשלוש יבשות שונות.
ביישי
היסטוריה
לגבי ביישי יש יותר השערות מאשר עובדות, אבל מרבית החוקרים מסכימים שמדובר בענף של הצוענים, קבוצה עבדים שהועסקו בחיפוש זהב בהרי הקרפטים המערביים עד שלהי המאה ה-16 ומשם היגרו לכל מיני כיוונים. החולקים על מוצאם הצועני העלו כל מיני השערות, בין היתר היותם צאצאי מתיישבים ועבדים שהובאו על ידי הרומאים לעבודות כרייה.
לחיות את הרגע
הפצה
הצגת הבכורה של "לחיות את הרגע" התקיימה ב-18 בינואר 2013 בפסטיבל "סאנדנס". מיד לאחר מכן, חברת "A24" רכשה את זכויות ההפצה של הסרט. בצפון אמריקה, החלו הקרנות הסרט באופן רשמי, בהפצה מוגבלת לבתי הקולנוע, ב-2 באוגוסט, ולאחר מכן בהפצה רחבה במהלך ספטמבר. בישראל, כמו שאר שוקי העולם, הסרט לא זכה להפצה קולנועית מקומית, ושודר בסינדיקציה בערוצי הטלוויזיה רק ב-2015.
איסידרו לאנגרה
קריירת משחק
לאחר שנים רבות בחו"ל חזר לריאל אוביידו שבספרד לשנתיים, בהן כבש 23 שערים ב-29 משחקים.
ביישי
התפוצה
בשלהי המאה ה-16 התחיל גל הגירה של ביישי אל דרום מערב. המהגרים התיישבו בדרום הונגריה ובצפון סרביה וצפון קרואטיה. גל נוסף, שפנה דרומה התיישב בנסיכות ולאכיה ובבולגריה והפונים מזרחה הגיעו עד בסרביה.
איסידרו לאנגרה
קריירת משחק
בסוף הקריירה זכור לאנגרה ככובש מצטיין וכבגיל 34 עדיין היה יכול להופיע ברמות הגבוהות ביותר. לאחר הפרישה חזר להתגורר במקסיקו.
לחיות את הרגע
ביקורות
"לחיות את הרגע" זכה לשבחים ממבקרי הקולנוע, וגם לאהדת הקהל. אתר הסקירה "Rotten Tomatoes" העניק לסרט ציון של 91%, על פי ציון ממוצע של 7.8/10 בהתבסס על 169 ביקורות (154 "טריות" ו-15 "רקובות"). באתר הסקירה "Metacritic" הוא זכה לציון של 82, בהתבסס על 42 ביקורות (41 חיוביות ואחת שלילית).
איסידרו לאנגרה
לאחר הפרישה
לאחר פרישתו מקריירת משחק אימן לאנגנה את הקבוצה הצ'יליאנית אוניון אספניולה וזכה עימה בליגה הצ'יליאנית. לאחר מכן אימן גם את הקבוצה פואבלה המקסיקנית בין השנים 1952–1953 וזכה עימה בגביע מקסיקו.
ביישי
התפוצה
לאחר שחרור העבדים בנסיכויות הרומניות באמצע המאה ה-19 יצא לדרך גל חדש של מהגרים ביישי, שפנו אל מרכז אירופה ואל דרום מזרחה ורבים התיישבו בבולגריה. ביישי התיישבו, במספרים קטנים, גם בסלובקיה, סלובניה, מקדוניה הצפונית, יוון, אוקראינה ואפילו הגיעו לארצות הברית וקולומביה, שם הם נקראים לודארי (ludari).
איסידרו לאנגרה
לאחר הפרישה
לאחר פרישתו מקריירת האימון בילה את מרבית חייו בדרום אמריקה, ולאחר מכן חזר לאזור ביתו בספרד בסוף שנות השבעים לחייו, שם נפטר ב-21 באוגוסט 1992.
לחיות את הרגע
ביקורות
מבקר הקולנוע רוג'ר איברט, באחת הביקורות האחרונות בחייו, כתב על הסרט: "הנה סרט מקסים על שני בוגרי תיכון שנראים, מדברים ומרגישים כמו בני 18 אמריקאים אמיתיים. יש לכם מושג עד כמה זה נדיר? הם לא נכים באירוניה. הם לא מואצים כמו דמויות מצוירות. חיי המין שלהם לא מועלבים על ידי סצנות שמתייחסות אליהם בזול... איזה סרט משפיע זה. הוא מכבד את הדמויות שלו ולא משתמש בהן עבור מטרות עלובות. כמה עמוק אכפת לנו מהם. מיילס טלר ושיילין וודלי כל כך שם. להיות צעיר זה עסק חגיגי כשממש אכפת לך ממישהו. לטלר יש נגיעה של ג'ון קיוזאק בתקופת 'אמרי לי כן'. וודלין יפהפייה כאדם אמיתי, אותה אנו לומדים בדאגה ונהנים מחיוכה החם. עברנו את השנה האחרונה בתיכון עם השניים האלו. הכרנו אותם. היינו הם." טוד מקארתי, בכתבו למגזין "The Hollywood Reporter", כינה את הסרט כ"מבט כנה, מרענן ובלתי מושפע על בני נוער ועמדותיהם בנוגע לעתיד", וכתב עליו כי הוא "רגיל במובנים מסוימים ויוצא דופן באחרים, ונהנה כיתרון מהתחושות יוצאות הדופן של הדמויות הראשיות והבמאי". אוון גלייברמן, בסיקורו עבור המגזין "Entertainment Weekly", תיאר את הסרט כ"אחד מסרטי ההתבגרות מלאי הרגש, המציאותיים והאותנטיים הנדירים", והשווה אותו לסרטים "אמרי לי כן" ו"כמה טוב להיות פרח קיר" בציינו כי "כמוהם, זה סרט העוסק בחוויה של להיתפס על הקצה מבלי לדעת באמת באיזו דרך תנחת". במגזין "Slate" צוין כי הסרט "לוכד את היופי, הפחד, הפגיעות והעצמה של אהבה ראשונה", ומשחקם של טלר ו-וודלין זכה לשבחים בכתיבתה של דנה סטיבנס כי "לשניים יש קשר כל כך ישיר, שובה לב וספונטני כשחקנים כך שסאטר ואיימי מיד נראים כמו זוג שהכרתם (או הייתם חלק ממנו) בשלב כלשהו בחייכם". גם במגזין "Variety" הורעפו על הסרט שבחים, בטיעונו של רוב נלסון כי "הצלקות והפגמים על פניהם של אוהבי התיכון בסרט מסמלים בצורה יפהפייה את הצעתו של הבמאי ג'יימס פונסולדט להחזיר את סרטי הנעורים האמריקאים לחזות מציאותית".
הכנסות
מהקרנותיו המסחריות בבתי קולנוע בצפון אמריקה, "לחיות את הרגע" גרף הכנסות של $6,854,611. תקציבו נאמד בכ-$2,500,000, כך שבחישוב גס ניתן להעריך כי הוא הגיע לרווח.
בנוסף, מהדורות המדיה הביתית של הסרט הניבו עוד הכנסות, הנעמדות על כ-$3,240,235 - כ-$2,593,755 מעותקי DVD, וכ-$646,480 מעותקי Blu-Ray.
ג'ירף תורניקרופט
ג'ירף תורניקרופט (שם מדעי: Giraffa Camelopardalis Thornicrofti), ידוע גם בשם ג'ירף רודזי וג'ירף לואנגוואה הוא אחד מתשעת תת-המינים של המין ג'ירף מנומר. תת-מין זה מבודד גאוגרפית ונמצא רק בעמק לונגוואה בדרום זמביה. הערכה היא כי חיים כ-1500 פרטים בטבע ואין בכלל פרטים בשבי. תוחלת החיים של ג'ירף תורניקרופט היא 22 שנים לזכר ו-28 לנקבה. מין זה נקרא במקור על שם הארי סקוט תורניקרופט, נציב בצפון מערב רודזיה ולאחר מכן צפון רודזיה.
הלוויית הרב עובדיה יוסף
ימיו האחרונים
ב-21 בספטמבר 2013 (חול המועד סוכות ה'תשע"ד), בעקבות החמרה במצבו הבריאותי, אושפז הרב יוסף, הראשון לציון והרב הראשי לישראל לשעבר ומנהיגה הרוחני של מפלגת ש"ס, בבית החולים הדסה עין כרם בירושלים. כעבור שבועיים נפטר בשעות הצהריים של יום שני 7 באוקטובר 2013, ג' בחשוון ה'תשע"ד, בגיל 93. הלווייתו ומשא ההספדים החלו בשעה שש בערב באותו יום והסתיימו כעבור חמש שעות.
ג'ירף תורניקרופט
תיאור
לג'ירף תורניקרופט יש לו לשון ארוכה וכהה, העור באזור הראש והקרניים כהה גם הוא ולעיתים מגיע לצבע שחור. לכל תת-מין של ג'ירף דגם פרווה ייחודי ולג'ירף תורניקרופט יש צורות כתמים לא מוגדרות בצבעי חום עד שחור המופרדות ב"שבילים" צהבהבים. הזכרים מתכהים עם התבגרותם על אף שלא ניתן לקבוע בוודאות על פי צבע הכתמים והעור את גיל הג'ירף אלא רק לשער. ג'ירפים זכרים יכולים להגיע עד גובה של כ־6 מטרים ומשקל של כ-1.8 טון, הנקבות מעט נמוכות יותר וגם שוקלות פחות. על אף שג'ירפות הן חיות שקטות למדי הן לא אילמות ויכולות להפיק צלילי נחירות וגעיות, בעיקר בזמן סכנה. כמו כן יש להם חושי ריח ושמיעה טובים וחוש ראייה טוב במיוחד המאפשר להם לראות במצב אופטימלי למרחק של כ־2–3 קילומטרים.
מבנה חברתי
ג'ירף תורניקרופט חי בעדרים קטנים בהם יש בעיקר נקבות וצאצאים או עדרי זכרים צעירים. לג'ירפות מבנה גמיש ביותר עקב "תווחי בית" (home range) בהם כל פרט משוטט הכוללים אזורי חיץ. טווחי הבית של הנקבות יכולים להגיע לגודל של עד כ-120 קילומטרים רבועים, כשתווחי הבית של הזכרים קטנים יותר. ג'ירפות הן לא חיות טריטוריאליות אך בין הזכרים הבוגרים קיימת היררכיה בתוך טווחי הבית שלהם.
הלוויית הרב עובדיה יוסף
מסע הלוויה
מיטתו של הרב יוסף הובאה מבית החולים לבית הלוויות שמגר, שם ספדו לו נשיא המדינה שמעון פרס וראש הממשלה בנימין נתניהו. כמו כן השתתפו בהלוויה ראש עיריית ירושלים ניר ברקת והשרים גדעון סער ויובל שטייניץ.
לאחר מכן הובאה המיטה לישיבת פורת יוסף בשכונת גאולה. לפני התיבה עבר חתנו הרב אהרן בוטבול שקרא פרקי תהילים וי"ג מידות, ולאחריו קרא הראשון לציון והרב הראשי לישראל לשעבר הרב שלמה משה עמאר פרקי תהילים נוספים. ראשון המספידים היה הרב שמואל אויערבך. עוד הספידוהו חברי מועצת חכמי התורה הרב שלום כהן והרב שמעון בעדני, הרבנים הראשיים לשעבר הרב אליהו בקשי דורון והרב ישראל מאיר לאו, הרבנים ראובן אלבז, משה צדקה ובניהו שמואלי, וכן ארבעת בניו, הרבנים אברהם, יצחק, דוד ומשה. מאחרוני המספידים היה יו"ר ש"ס, אריה דרעי. לאחר מכן נערכה קבלת עול מלכות שמים על ידי הרב יעקב עדס. המספידים דיברו על שקדנותו בתורה, על חיבוריו ועל פעילותו התורנית והציבורית הענפה. ההספדים הושמעו באמצעות רמקולים שהוצבו ברחובות הסמוכים ומקלטי רדיו שהפעילו תושבי השכונה.
מסע ההלוויה יצא מישיבת פורת יוסף ועבר ברחובות יוסף בן מתתיהו, מלכי ישראל, ברנדייס, ירמיהו ולאורך רחוב בר-אילן. עקב הדוחק העצום שנבע ממספר המלווים, נע רכב החברה קדישא ובו מיטת הרב יוסף באיטיות רבה, בסיוע כוחות משטרה. ברמקולים הושמעו בקשות חוזרות ונשנות לזוז ולאפשר את התקדמות הרכב. מסע ההלוויה ארך כשלוש שעות. הרב יוסף נטמן בבית הקברות סנהדריה בירושלים, לצד קבר רעייתו מרגלית. רבים ממשתתפי ההלוויה קרעו את דש בגדיהם, כמנהג המובא בהלכה על פטירת רב גדול שבדור.
בהלוויה השתתפו אנשים מכל המגזרים ביהדות החרדית והדתית. אדמו"רים וראשי ישיבות רבים הורו לתלמידיהם להגיע להלוויה. בין המלווים היו רבנים חברי מועצות גדולי התורה של אגודת ישראל ודגל התורה ובהם: הרב אהרן לייב שטיינמן והאדמו"רים מגור, מבעלז ומוויז'ניץ.
מסע ההלויה הועבר בשידור חי בערוץ הלווין דר וסוחרת ובערוצי הרדיו קול ברמה וקול חי. כמו כן מספר ערוצי טלוויזיה ממלכתיים שידרו חלקים מההלוויה בשידור חי. כ-4,000 שוטרים הוצבו לאבטחת ההלוויה ומשתתפיה. כוחות הצלה טיפלו בכ-300 איש שנזקקו לטיפול רפואי עקב הדוחק הרב.
תחבורה
קודם להלוויה ובמהלכה סגרה משטרת ישראל לתנועה את מרבית הכבישים באזור, מאזור רחוב שרי ישראל (בסמוך לבנייני האומה) ועד גבעת התחמושת. בשני הכבישים המובילים לירושלים ממערב (כביש 1 וכביש 443) נוצרו עומסי תנועה כבדים, עקב ריבוי תנועה של אנשים שבאו להשתתף בהלוויה. בשלב מאוחר יותר סגרה המשטרה את מחלף הראל לרכבים פרטיים, ואפשרה מעבר לכיוון ירושלים רק לאוטובוסים ולתחבורה ציבורית. חברות התחבורה הציבורית תגברו את הקווים לירושלים וחברות הסעה פרטיות הוציאו אוטובוסים בהתאם להזמנות, אך במספר מקומות ההיצע היה נמוך מהביקוש הרב. עקב עומסי התנועה בכניסות לעיר, החלו רבים לצעוד רגלית לעבר ההלוויה, מאזור מוצא ומאזור רמות. כלי רכב פרטיים רבים ואוטובוסים הוחנו לאורך צירי התנועה. הרכבת הקלה בירושלים פעלה באופן חלקי, עקב הערכה לחסימת דרך בר-לב. מאוחר יותר חודשה פעילות הרכבת הקלה, לאחר שהרחוב לא נחסם בפועל. התחבורה הציבורית בירושלים פסקה לפעול בהדרגה, בשל חסימת רחובות ראשיים. רכבת ישראל תגברה את הרכבות בקו הרכבת תל אביב - ירושלים.
ג'ירף תורניקרופט
תפוצה
ג'ירפות משוטטות על פני שטחים גדולים של אזורי וסוואנה, לעיתים קרובות באזורים מדבריים למחצה שבו הן מקבלות את רוב המים שלהן מהמזון שלהם. כמו גמלים, ה יכולות ללכת פרקי זמן ארוכים ללא שתייה ובדרך כלל לשתות כל 2–3 ימים. ג'ירף תורניקרופט אנדמי לזמביה.
תזונה
ג'ירפים הם צמחוניים וניזונים בעיקר מעלים, ענפים ולעיתים קליפות עצים (בעיקר בעונה היבשה). כשיש להם ברירה הם בוחרים לאכול פרחים ופירות. ג'ירפים הם מעלי גירה וכמו כל מעלי הגירה הבטן שלהם מחולקת לארבעה אזורים עיקריים המסייעים להם בעיכול. ראה ערך מורחב העלאת גירה. ג'ירפות יכולות לאכול עד כ-2.1% מהמסה שלהן כל יום וזכרים עד כ-1.6%. הם מפיקים את הנוזלים הדרושים להם מהצמחייה אך אם יהיו מים זמינים ישתו. התזונה שלהם מעוררת צמיחת אוכלוסייה.
רבייה
ג'ירפים מתרבים כל השנה. הם מגיעים לבגרות מינית מקסימום בגיל 6 שנים. הנקבה ממליטה לאחר כ-677 ימים צאצא אחד (תועדו מקרים בודדים של תאומים אך לא בתת-מין זה) שנגמל מיניקה שנה. כחצי מהגורים לא עוברים את גיל שנה עקב טורפים. ג'ירפות יכולות להיכנס להריון בזמן שהן מיניקות, מאפיין מאוד יוצא דופן.
שימור
ג'ירפות נפוצות ברוב מדינות אפריקה מתחת לסהרה אך ג'ירף תורניקרופט אנדמי לזמביה ואוכלוסייתו מונה כ-1500 פרטים בלבד. אין ג'ירפים תורניקרופטים בשבי. תיירות אקולוגית משחקת כלל חשוב ביותר בשימור של כל תת-המינים של הג'ירף, תודות לפופולריות שלהם. מצב השימור של הג'ירף כמין ללא חשש אך האוכלוסיות שלהן קטנות בכל רחבי אפריקה. האיומים העיקריים הם ציד בלתי חוקי, פיצוץ אוכלוסין של האוכלוסייה האנושית, צמצום שטחי מחיה וקטיעת רצפי שטחי מחיה.
יוסף פרץ
יוסף (יוסי) פרץ (נולד ב-17 במאי 1954) הוא כלכלן ופוליטיקאי ישראלי, ראש עיריית טבריה בין השנים 1989–1998 וגזבר הסוכנות-היהודית וההסתדרות הציונית העולמית בצפון אמריקה בין השנים 1999–2005.
ביוגרפיה
פרץ נולד ב-17 במאי 1954 במרקש, מרוקו לסולטנה ואליהו פרץ ועלה לישראל עם משפחתו בשנת 1957. הוא הבן האמצעי בין אחד עשר אחים ואחיות. המשפחה התגוררה עם הגעתה לישראל במעברה שהוקמה בטבריה עילית, לאחר מכן עברה לשיכוני "רכבות" ושנים לאחר מכן לדירת עמידר. המשפחה התגוררה כל השנים בשכונה ד' בטבריה עילית המאוכלסת כמעט כולה בעולים שהגיעו מצפון אפריקה. אביו עבד במשך שנים רבות כעובד ייעור בקק"ל והאם עבדה במספר עבודות על מנת לפרנס ולתת כלים לחינוכם והשכלתם של בני המשפחה.
עם סיום לימודיו בבית הספר התיכון הדתי בטבריה התגייס לצה"ל בשנת 1972. פרץ שובץ ליחידת מודיעין ובאחד האימונים נפצע בתרגיל ביעד מבוצר. הוא נותח מספר פעמים בעקבות הפציעה והוגדר כנכה צה"ל.
לפרץ תואר ראשון בכלכלה ומינהל עסקים מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני במינהל ציבורי. מיד לאחר סיום השירות הצבאי החל פרץ בלימודיו האקדמיים, כשבמקביל גם למד במכללה למינהל במסגרת לימודי ניהול בכיר של בנק הפועלים. עם סיום לימודי התואר הראשון החל לעבוד בבנק אמריקאי ישראלי ובמחלקות השונות של הנהלת בנק הפועלים במסגרת ההכשרה ולימוד של כלל מערכות הבנק. לאחר כשנתיים במרכז הארץ החליט פרץ לשוב לטבריה תוך כדי התחלת עבודה במפעלי עמק הירדן ככלכלן וחשב.
קריירה פוליטית ותפקידים ציבוריים
עם חזרתו לטבריה, החל בפעילות התנדבותית עם הקהילה שבתוכה צמח. במהלך פעילותו ההתנדבותית נבחר פרץ לתפקיד יו"ר ועד שכונה ד׳ וכן לתפקיד יו"ר דירקטוריון המתנ"ס.
בשנת 1983 שובץ במקום השלישי ברשימת המפד"ל למועצת העיר טבריה. הרשימה, בהנהגת ראש העיר יגאל ביבי זכתה ל-6 מנדטים ופרץ נבחר לתפקיד סגן ומ"מ ראש עיריית טבריה. במסגרת תפקידו פיתח פרץ קשרים עם קהילות יהודיות ברחבי העולם ובעיקר מצפון אמריקה שהצטרפו ונרתמו למשימת שיקום שכונה ד' בעיר ויצירת אינטגרציה עם כל השכונות בעיר.
בשנת 1988 עבר למפלגת הליכוד ורץ מטעמה לראשות העיר בבחירות 1989. רשימתו זכתה ל-5 מנדטים במועצת העיר ופרץ נבחר לראשות העיר עם 47.5% מקולות הבוחרים. בבחירות 1993 נבחר בשנית עם 65% מקולות הבוחרים. לקראת בחירות 1998 החליט שלא להתמודד לכהונה נוספת ובמקומו נבחר בנימין קריתי. עם סיום תפקידו כראש העיר נבחר פרץ כנשיא מגן דוד אדום בישראל. פרץ כיהן בתפקיד כשנה, עד שנבחר לתפקיד גזבר ההסתדרות הציונית העולמית בצפון אמריקה. בעקבות התפקיד עבר עם משפחתו לניו יורק וכיהן בתפקיד זה עד שנת 2005. עם חזרתו לישראל, המשיך פרץ בפעילותו הכלכלית ושימש דירקטור בגופים כלכליים עסקיים פרטיים וציבוריים ועסק בנדל"ן. כמו כן, שימש כחשב מלווה ברשויות מקומיות ברחבי הארץ.
ראש עיריית טבריה 1989–1998
פרץ נבחר בבחירות אישיות לתפקיד ראש עיריית טבריה בפברואר 1989, לאחר 5 שנים בהן שימש כממלא מקום ראש עיריית טבריה.
במהלך כהונתו כראש עיר יזם וביצע רפורמות חשובות בעיר בין היתר בתחומי החינוך, התרבות, האמנות והתשתיות.
פרויקט מרכזי שגובש ויצא לפועל בתקופת כהונתו היה החיבור בין טבריה עלית לטבריה תחתית, פרויקט שבוצע בשיתוף עם משרד השיכון בראשות אריאל שרון. הפרויקט כלל פיתוח תשתיות ובניה רציפה של כ-1,800 יחידות דיור על פני כ-880 דונם. החיבור הביא לבניה של מוסדות חינוך חדשים ומבני ציבור ובעיקר יצר רצף בין כל חלקי העיר, על אף המבנה הטופוגרפי שהיווה אתגר בדרך להגשמת הפרויקט.
בשנת 1998 יזם פרץ הקמת מכון לטיהור מים עבור תושבי טבריה, לאחר שנים בהם תושבי טבריה סבלו מאיכות מים ירודה. במהלך עבודות התשתית להקמת המכון נתגלו שרידים ארכאולוגיים, ביניהם בית המדרש שנבנה על ידי רבי יוחנן הנפח במאה השנייה, והחלו חפירות ארכאולוגיות נוספות ושימור הממצאים. בנוסף, נבנה פארק ארכאולוגי הכולל שיקום מבנים צלבניים והצגה של ממצאי חפירות ארכאולוגיות שנערכו באותה עת.
בתחום התרבות והאמנות הקים פרץ תזמורת המורכבת מנגנים שצמחו בשכונות השיקום בעיר וגייס תקציבים ותרומות לפיתוחה. כן יזם פרץ אירועי מוזיקה וספרות אליהם הגיעו אמנים ישראליים ובינלאומיים מתוך אמונה בחשיבות מקום התרבות בעיר.
בתחום התיירות נעשה מאמץ לחיזוק תשתיות התיירות, פיתוח תשתיות חדשות ואישור תוכנית אב תיירותית ומלונאית לטבריה. פרץ רתם לצורך יישום התכנית את משרד התיירות וכן משקיעים פרטיים שהשקיעו סכומים משמעותיים לצורך מימוש התכנית. לאחר מאבק ממושך אישרו משרדי הממשלה פיתוח של אזור התיירות הצפוני והקצאה של 4,000 חדרי מלון, וזאת בנוסף לחדרים שאושרו באזור הדרומי.
במהלך כהונתו של פרץ זכתה העיר טבריה בפרסים רבים ביניהם פרס המועצה לארץ ישראל יפה על טיפוח העיר, פרס ראשון על בטיחות בדרכים מבין הרשויות המקומיות ופרס שר החינוך על פעילות בלתי פורמלית של בני נוער.
חיים אישיים
בשנת 1980 התחתן עם רותי - מורה לחינוך גופני ומדריכת פילאטיס בוגרת וינגייט, אב לשלושה בנים ובת. כיום מתגורר בנתניה.
אוויאיישן אליס
אוויאיישן אליס (באנגלית: Eviation Alice) הוא מטוס חשמלי מתוכנן שנועד להכיל תשעה נוסעים ושני אנשי צוות. המטוס בנוי מ-95% חומרים מרוכבים, הוא מונע על ידי שני מנועים חשמליים, ויש לו זנב T. טיסת הבכורה בוצעה בספטמבר 2022, בה שהה המטוס 8 דקות באוויר.
תכנון
חברת אוויאיישן נוסדה בשנת 2015 על ידי עומר בר יוחאי, עומרי רגב ואביב צידון. שותפויות לחלוקת סיכונים אפשרו את המשך העבודה.
בפברואר 2018, הוטס כטב"ם בקנה מידה מלא במשקל 290 ק"ג כדי לאמת את האווירודינמיקה ומערכת בקרת טיסה של המטוס. חברת קוקאם נבחרה כדי לספק הסוללות ליתיום פולימר כדי להניע את אב הטיפוס בקנה מידה מלא. במקביל, החלה העבודה על מערכת החשמל והרכבת ההנעה. אוויאיישן חברה אל האוניברסיטה האווירונאוטית Embry-Riddle באביב 2019 כדי להשיק תוכנית מחקר ופיתוח בקמפוס פרסקוט באריזונה. התוכנית התמקדה בניתוח ביצועים, אימות ובדיקה, יחד עם תכנון מקדים ובדיקות משנה בקנה מידה של מושגי תכנון והנעה חשמלית עתידיים.
בתחילת 2019 הבטיחה אוויישן השקעה של 200 מיליון דולר לכיסוי הסמכה וייצור בזמן שאב הטיפוס הראשון הורכב בעיירה ואן בצרפת. באפריל 2019 בחרה אוויאיישן במנוע החשמלי Magni250 מתוצרת MagniX  בחוזק 375 כ"ס ובסל"ד של ב-1,900 כחלופה למנועי ה260 כ"ס של סימנס.
במהלך הסלון האווירי בפריז ביוני 2019 הוצג דגם בקנה מידה מלא של אליס. הלקוח הראשון של חברת התעופה הוכרז: קייפ אייר שבסיסה בהייאניס, מסצ'וסטס. קייפ אייר הזמינה 92 מטוסים, במחיר של 4 מיליון דולר כל אחד. קבוצת המשקיעים קלרמונט מסינגפור לקחה 70% ממניות אוויאיישן באוגוסט 2019. באוקטובר 2019 הוזמנו מעל 150 מטוסי אליס על ידי שתי חברות אמריקאיות, אך עדיין נדרשה השקעה נוספת של 500 מיליון דולר כדי להתחיל בייצור סדרתי.
ב-22 בינואר 2020 פרצה שריפה ואב הטיפוס נהרס. איש לא נפגע. השריפה פרצה בתא סוללה מתחת לרצפה הממוקם ב"אזור מפעיל/נוסעים". ב-18 במאי 2020 הכריזה GKN תעופה וחלל על שותפות עם אוויאיישן בעיצוב וייצור החיווט של הכנף, חיזוק וחיווט חשמלי של מסגרות האוויר הבאות של אליס. עד דצמבר 2020 צפויה חברת אוויאיישן להעלות עיצוב שונה של אליס בשנת 2021, כאשר מנועי קצה הכנף יועברו, לפני הסמכה במחצית השנייה של 2023.
ביולי 2021 חשפה אוויאיישן את התצורה המעודכנת עם זנב T ושני מנועים חשמליים בחוזק 850 כוח סוס מדגם Magni650 בכל צד של גוף המטוס האחורי, במטרה להטיס את המטוס לראשונה באותה שנה. הוא אמור לשייט במהירות של 407 קמ"ש, להגיע לטווח של 815 ק"מ (185 ק"מ פחות מבתכנון המקורי), להיות מונע על ידי סוללת ליתיום-יון של 820 קוט"ש במשקל 3,720 ק"ג (לעומת סוללה של 920 קוט"ש במשקל 3,600 ק"ג בתכנון המקורי), משקל ההמראה המרבי של 6,350 ק"ג (לעומת 6,668 ק"ג בתכנון המקורי), סייג רום של 32,000 רגל ומטען מרבי של 1,134 ק"ג.
עיצוב
עם תאים בחוזק 260 וואט לק"ג, קיבולת הסוללה של 900 קוט"ש (3,460 ק"ג, 7,630 ליברות) מתוכנן לתת למטוס טווח של 540–650 מייל (1,000–1,200 ק"מ) במהירות 240 קשר וגובה שיוט של 10,000 רגל (3,048 מ). זה צפוי לגדול ככל שהטכנולוגיה של הסוללה תשתפר. הסוללות מספיקות ליותר מ-1,000 מחזורים, שוות ערך ל-3,000 שעות טיסה, ואז ידרשו החלפה בעלות של 250,000 דולר – מחצית מהחיסכון בעלות ההפעלה, בדומה לשיפוץ מנוע בוכנה. בהתבסס על מחירי החשמל התעשייתיים בארצות הברית, עלות ההפעלה הישירה עם תשעה נוסעים ושני צוותים, שטסה ב-240 קשר (440 ק"מ / שעה), הוא טען שהוא 200 דולר לשעת טיסה, אשר משווה ל-600–1,000 דולר לשעת טיסה במטוסים קיימים במחיר הרכישה דומה כמו ססנה 402, פילאטוס PC-12 וקינג אייר, לפעילות בקווים במרחק של פחות מ-500 מייל (930 ק"מ). 45% מנתיבי האוויר הם בטווח של פחות מ-565 מייל (1,050 קמ) ב-260 קשר (482 קמ"ש), או 55% מטיסות חברות התעופה לפי נתוני של Flightglobal.
למערכת ההנעה החשמלית יהיה מתח גבוה יותר ממערכות החשמל הנוכחיות. שלושה מנועים בחוזק 260 קילוואט (350 כוח סוס) מניעים שני מדחפים דוחפים המותקנים על קצות הכנפיים, הממוקמים בקצה הכנף כדי לשפר את היעילות, והשלישי מותקן בזנב. חברת מגנאי אווירונאוטיקה האיטלקית מספקת את כן הנסע וכבר ייצרה את הציוד עבור פיאג'ו P.180 אוואנטי בגודל דומה. הוא ייבנה בטכנולוגיה קיימת, כולל מבנה מורכב, הנעה משלושה מנועים חשמליים של סימנס ומערכות בקרת טיסה של Honeywell, כולל נחיתה אוטומטית. במשקל של 3,700 ק"ג, הסוללות מהוות 60% ממשקל ההמראה של המטוס. הייצור מתוכנן בארצות הברית.
החברה מתכננת שהטעינה תבוצע באמצעות רכבי טעינה ניידים, בדומה למשאיות דלק תעופתיות. כל שעה של זמן טיסה צפויה לדרוש זמן טעינה של 30 דקות. התאים דומים לאלה של סוללות בתעשיית הרכב.
הזמנות
הרוכשת הראשונה של אליס הייתה קייפ אייר, חברת תעופה אזורית המשרתת את צפון מזרח ארצות הברית וגם את הקריביים. באוגוסט 2021 הודיעה דויטשה פוסט כי הזמינה 12 מטוסים לשימוש DHL להובלת מטענים, כאשר האספקה מתוכננת לשנת 2024.
טקס פרסי אופיר לשנת 1994
טקס פרסי האקדמיה לקולנוע ה-5 על שם השחקן ואיש הקולנוע הישראלי שייקה אופיר, המכונה גם "האוסקר הישראלי", התקיים ב-24 בנובמבר 1994 בישראל. הפרסים מוענקים מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה. הזוכה בפרס אופיר בקטגוריה הסרט הטוב ביותר יישלח כנציג ישראל בתחרות על פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
הטקס שודר בשידור חי בערוץ 3 בכבלים בהנחיית דורון נשר
מועמדים
מקור:
יחסי אינדונזיה–הונג קונג
יחסי אינדונזיה–הונג קונג הם היחסים דו-צדדיים בין הונג קונג לאינדונזיה.
יחסים רשמיים
אינדונזיה מחזיקה קונסוליה כללית בהונג קונג הממוקמת במפרץ Causeway, האי הונג קונג. להונג קונג אוטונומיה מלאה בניהול קשריה החיצוניים במגוון רחב של תחומים מתאימים, כולל היבטים מסחריים, חברתיים ותרבותיים. משרד הכלכלה והסחר בשל הונג קונג בג'קרטה מייצג את הונג קונג באינדונזיה.
יחסי סחר
אינדונזיה הייתה שוק הייצוא השביעי בגודלו של הונג קונג בשנת 2015, ואילו הונג קונג הייתה שוק היצוא ה-15 בגודלו של אינדונזיה בשנת 2015. הונג קונג העסיקה 1.4% משוק הייצוא האינדונזי, ואילו אינדונזיה תרמה 2.3% מנתוני הונג קונג.
אינדונזים בהונג קונג
האינדונזים מהווים את קבוצת המיעוט האתני השנייה בגודלה בהונג קונג, המונה 102,100, השנייה בלבד לפיליפינים. כמעט כל האינדונזים בהונג קונג הם אלו שמגיעים לחוזי העסקה לזמן מוגבל כעוזרי פנים זרים. עובדים אינדונזים בהונג קונג מהווים 2.4% מכלל העובדים האינדונזים מעבר לים.
אירועים
במהלך מהומות אינדונזיה במאי 1998, התקפות על אינדונזים סיניים עוררו רגשות בקרב קבוצות אתניות סיניות בהונג קונג. כתגובה, מנהיג המפלגה הדמוקרטית בהונג קונג, מרטין לי, מתח ביקורת על הנושא במכתב רשמי לנשיא אינדונזיה בי.ג'יי חביבי. עם מדיניות עצמאית מסין, ממשלת הונג קונג הגישה מחאה לממשלת אינדונזיה ואיימה לגרש פועלים אינדונזיים בהונג קונג. האיום לא הגיע לידי מימוש לבסוף.
ג'נט טיילור ספנס
ג'נט טיילור ספנס (Janet Taylor Spence; 29 באוגוסט 1923 – 16 במרץ 2015) הייתה פסיכולוגית אמריקאית, שעבדה בתחום הפסיכולוגיה של החרדה ולימודי מגדר. היא הייתה האישה השישית שהפכה לנשיאת האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה (APA).
השכלה
ספנס קיבלה את התואר הראשון שלה בפסיכולוגיה בקולג' אוברלין בשנת 1945, ובסתיו שאחריו, החלה תוכנית לתואר שני באוניברסיטת ייל (Yale University), אותה עזבה עבור תוכנית סבב התמחות בניו יורק. בשלב הזה, ספנס החלה להשתנות ולפתח יותר את האינטרסים של עבור אימון קליני בהתנהגות האדם. ייל היוותה חלק חשוב בחייה, בה היא גם הכירה את בעלה לעתיד והוגה היפותזת האל-ספנס ללימוד אפליה (Hull-Spence Hypothesis of discrimination learning), קנט ספנס (Kenneth Spence). לאחר מכן ספנס עברה לאוניברסיטת איווה, שם היא עבדה במעבדתו כסטודנטית לתואר שני במחקר לחרדה. בזמן שהגיעה לאוניברסיטת ייל כסטודנטית קלינית, ספנס עבדה תחת קלארק ל. הול (Clark L. Hull), התאורטיקן הדומיננטי והמשמעותי בתחומו.
המשך דרכה
ג'נט טיילור ספנס וקנט ספנס התחתנו ב-27 בדצמבר 1959 ועברו לאיווה זמן קצר לאחר מכן. בזמן שהופלתה עקב היותה אישה ולא יכלה לקבל עבודה במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת איווה, היא הועסקה בבית החולים ווטרנס (Veterans Hospital) בעיר לאיווה כחוקרת פסיכולוגיה. בזמן שעבדה בבית החולים, היא יכלה להרחיב את מחקרה לחקר סכיזופרניה. בשנת 1964, היא ובעלה עבור לאוסטין, טקסס (Austin, Texas) בעקבות עבודתו של בעלה באוניברסיטת טקסס. כמו באיווה, מכיוון שהייתה אישה היא לא יכלה להשיג עבודה באוניברסיטה; היא קיבלה משרה במכון "Austin State School" לאנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית. בזמן שעבדה שם, היא החלה מספר מחקרים על ילדים בריאים ועל ילדים עם מוגבלות שכלית התפתחותית. לאחר מכן, הציעו לה משרה באוניברסיטת טקסס במחלקה לפסיכולוגיה חינוכית. היא התקדמה בתפקידים עד שהחליפה את יושב ראש המחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטה.
ב-12 בינואר 1967, בעלה נפטר. 3 שנים לאחר מכן, בשנת 1970, ספנס נבחרה למועצה לעניינים מדעיים של האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה (APA). שנתיים לאחר מכן, היא נבחרה לתפקיד נשיאת הארגון הפסיכולוגי הדרומי (Southwestern Psychological Association). בשנת 1974, ספנס החלה לערוך בכתב העת "פסיכולוגיה עכשווית" (Contemporary Psychology), בו היא החלה כעורכת שותפה, 5 שנים לפני כן. בין אמצע לסוף שנות ה-70, היא הייתה חלק ממועצת המנהלית של ארגון ה-APA, ובהמשך הפכה לנשיאה האישה השישית של ארגון ה-APA בשנת 1985.
בשנת 1989, ספנס הפכה לנשיאה הראשונה שנבחרה לחברת הפסיכולוגים האמריקאית (American Psychological Society), שכיום נקראת האגודה למדעי הפסיכולוגיה. בשנת 1993 היא קיבלה את הפרס למצוינות כמבקרת מדעית (Award for Excellence in Scientific Reviewing) מהאקדמיה הלאומית למדעים (NAS). בנוסף, היא קיבלה שלושה תוארי דוקטור לכבוד מאוברלין קולג', אוניברסיטת אוהיו ואוניברסיטת טולדו (University of Toledo). בנוסף, היא קיבלה מדליית זהב למפעל חיים במחקר פסיכולוגיה מהאגודה האמריקנית לפסיכולוגיה (American Psychological Foundation’s 2004 Gold Medal Award for Life Achievement in the Science of Psychology). כמו כן, היא הייתה פרופסור אורח פעמיים בהארוורד. היא טענה כי "כילדות ונערות, אחותי ואני היינו חשופות באופן מלא לכל הפעילויות... אולי עקב החשיפה התדירה לסבל אנושי בזמן השפל הגדול ועיסוקם של הוריהן בכך... החלטתי כמתבגרת צעירה שאני רוצה להיות פסיכולוגית".
בשנת 2009, יוסד פרס ג'נט טיילור ספנס ("Transformative Early Career Contributions") על ידי הנהלת ה-APS לזיהוי תרומות משנות צורה לתחום המחקר הפסיכולוגיה על ידי העלאת כוכבים בתחום. פרס זה הוא מחווה הולמת לספנס, שפיתחה גישות חדשות במחקר וכלים חדשים, הכוללים את מניפסט מדד החרדה של טיילור ואת מדד גישות כלפי נשים (Attitudes Toward Women Scale), כמו גם דיסציפלינה חוצת גבולות עם עבודה על נושאים החל מסכיזופרניה, דרך פסיכולוגיה התפתחותית וכלה בהטיה מגדרית.
ברגה
{{פירושונים| אישים
ראו גם
}}
ששון מרדכי שנדוך
הרב ששון ב"ר מרדכי שנדוך (נודע גם כחכם ששון עג'מי או בכינויו הרש"ם; ה'תק"ז (1747) - ו' בטבת ה'תק"ץ (1.1.1830)), היה מחכמי עיראק. רב, אמן, משורר ומלחין.
קורות חיים
נולד לפרחה ולמרדכי בשנת ה'תק"ז בבגדאד. כינויו "עג'מי" (פרסי), ניתן לו לאחר שריפא את בנו של אחד משרי בגדאד הערבים.
סבו, משה בן מרדכי שנדוך, שימש כנשיא קהילת בגדאד בתחילת המאה ה-18, וכיהן כאיש הכספים של מושל בגדאד ונפטר כנראה ב-1744.
בשנת ה'תקע"ב התמנה לממונה על הכתובות והקידושין בבגדאד. היה בעל קורא וחזן בבית הכנסת הגדול בבגדאד.
חיבר פיוטים רבים, חלקם מושרים עד היום בקהילות יהודי עיראק.
למעלה מעשרה מצאצאיו היו מחכמי הקהילה בבגדאד וגדוליה.
בתו נישאה לעבד-לעזיר בן דוד בן אליהו וילדה בן לאחר שהייתה עקרה שנים רבות. להולדת בנה נקשרה אגדה מפורסמת והוא נקרא דוד חי. נכדו דוד חי המלמד (מועלם) מפני שעסק בהוראה ולימד בחדר תלמוד תורה (אסתאד) ונולד ב-1826. נפטר בשנת 1898.
נפטר בו' בטבת ה'תק"ץ ונקבר בבגדאד.
העולם השני
מדינות "העולם השני" הוא כינוי למדינות הגוש הקומוניסטי או מדינות שהיו תחת השפעות הקומוניזם, מדינות אלה הן מדינות בעלות כלכלה ריכוזית המאופיינת בעיקרי הסוציאליזם. ברית המועצות הייתה מדינת עולם שני מהמשפיעות בעולם, ולאחר נפילתה נותרו רק חמש מדינות בעלות מאפיינים דומים לה: סין, קוריאה הצפונית, קובה, לאוס ווייטנאם.
שימוש במושג "העולם שני" היה נפוץ בעת המלחמה הקרה, והמונח עדיין משמש בעיקר לתיאור מדינות שניתן להגדיר את כלכלתן הממוקמת בין כלכלה ענייה לכלכלה מפותחת כגון סין העממית, ברזיל והודו. רוב המדינות אשר היו בעבר חלק מהעולם השני, הן מדינות קפיטליסטיות מפותחות. חוקרים רבים טענו כי שימוש במושג העולם השני, לצד השימוש במושגים העולם הראשון והעולם השלישי, הוא מיושן ולא נחוץ ושימוש במושגים מדינות מפותחות ומתפתחות יעיל יותר.
טאלטוש
הטַאלְטוֹש (בהונגרית: Táltos) הוא דמות בעלת כוח על-טבעי על פי המסורת העממית ההונגרית, בדת ההונגרית העתיקה הטאלטוש הוא אחד המומחים בתחומים שונים. פעילותו שילבה את תפקידי הכומר, הרופא, הפסיכיאטר, המנהיג הטקסי, השופט ומגיד העתידות. טאלטוש יכול היה להיות גם גבר וגם אישה. (הדת ההונגרית העתיקה פירושה האמונה של המדיארים לפני אימוץ הנצרות, כל המושגים והישויות המיתולוגיות והרעיונות על מקורו, מבנהו ותפקודו של העולם, שהיו חלק ממיתולוגיה פגאנית).
מיהו טאלטוש
להיות טאלטוש היה בלתי ניתן ללמידה ובלתי ניתן היה ללמד. זה נעשה באמצעות ייעוד. יחד עם זה על פי מקורות אחדים טקס חניכה יכול היה להפוך מישהו לטאלטוש. אחד המאפיינים החשובים ביותר של הטאלטוש היה הטראנס (תודעה) – מצב תודעתי בלתי נורמלי, בין שינה לערות, ודומה למצב היפנוטי. מאופיין בניתוק חלקי או מלא מהסביבה הפיזית). במהלך הטראנס, הטאלטוש יכול היה לרפא מרחוק או שנשמתו יכלה לשוטט לרחוק, אפילו בין הכוכבים. תהליך הטראנס נשמר בצורה הטובה ביותר והמדויקת ביותר בסיפור העם הסקלרי ששמו "הנסיך מירקו".
רוב הידע שלנו על טאלטוש מגיע מהכומר הקתולי ארנולד איפויאי, שאסף אמונות עממיות בספרו "המיתולוגיה ההונגרית" (1854). לפי האמונה העממית, הטאלטוש נמצא במגע ישיר עם אלוהים כבר בהיותו עובר, שם הוא מקבל את ה"תוספת" שמשמעותה הפיזית היא שן נוספת (שן כבר בלידתו) או אצבע נוספת (או כל עצם נוספת) בלידה. ייעודו נקבע מראש על ידי אלוהים, יש לו מטרה כלשהי בחיים, זה בדרך כלל הצלת העולם או האומה, במובן הפיזי או הרוחני. טאלטוש יכול היה להיות כאמור גבר או אישה, כל אחד, מכיוון שהם לא נבחרו או חונכו על ידי אנשים, אלא נולדו כך. הפולקלור גורס שהטאלטוש כתינוק/ת יונק/ת זמן רב, ילד/ה שקט/ה חסר/ת מילים, אך חזק/ה במיוחד לגילו. המהפך הוא בשנה השביעית לחייו, אם השן הנוספת נגנבת ממנו/ה עד אז, לא תתפתח יכולתו להיות טאלטוש. אם הוא נעלם מביתו בגיל זה, אומרים שהוא "נלקח על ידי הטאלטושים". תוספת מעניינת היא שכתוצאה מהנצרות, חלק מהאגדות מתייחסות לישו כאל "טאלטוש השמימי". לאסלו הראשון, מלך הונגריה במאה ה-11 שכונה לאסלו הקדוש כונה לעיתים קרובות גם כ"מלך טאלטוש", ושמו של סוס הטאלטוש שלו היה "Szög" שפירושו בהונגרית "מסמר" או "זווית".
מקור המילה
מקור המילה טאלטוש לא ידוע והיא כנראה קרוב משפחתו הלשונית של המילה ההונגרית טאטוש, שמקורה במילה ההונגרית טאט (פַּעַר, פַתַח), כלומר פתח את לעצמו לעולם או מהמילה טוּטוּש/מדען בהגייה ישנה (במקום טוּדוֹש היום). אחרים סבורים שהמקור הוא מהמילה הטורקית טאלט שפירושו "טראנס".
טאלטוש באגדות
האגדות על טאלטוש הן בין אלה שניזונות מהאמונות. עם זאת, אינן מכסות את כל מגוון האמונות, אלא רק נושאים מסוימים: התכונות והיכולות המיוחדות של הטאלטוש וכדומה. אגדות מתערבבות לעיתים קרובות עם אנשי "רואי המתים" ועם אגדות על "איש הגראבוונציה" ( בדת העממית ההונגרית הוא על פי רוב סטודנט כלשהו הוא אשף המסוגל למלאכת יד מקסימה, או שטנית, וגם מסוגל לחולל סערות).
קמפו וגנצל
שני הטלטושים המפורסמים ביותר היו קמפו וגנצל:
קמפו (Kampó) היה בעל "גוף קרח", גוץ, חסון, בעל רגליים עבות, שחי בטימישוארה. הוא אכל ארוחת צהריים בטירת בודה (בגבעת הטירה בבודפשט) על שולחנו של מתיאש הראשון, מלך הונגריה. הוא היה לבוש בבגדי עניים. בשל כך, נשאל מתיאש מספר פעמים מדוע האיש הזה יושב ליד שולחנו, אך מתיאש התעקש שיישב שם. כשהטורקים (האימפריה העות'מאנית) פלשו להונגריה, הוא "ירק אש מפיו" ו"דחף את הטורקים אחורה באמצעות גוף הקרח שלו". הוא השיג בחזרה מידי הטורקים את סוסו הטאלטוש של המלך מתיאש, שנקרא "ירחי" (Holdas).
גנצל (Göncöl לפעמים Döncöl, Güncü) היה בעל יֶדע בלתי מוגבל. הוא דיבר עם חיות, "הבין את הכוכבים", המציא את "המכונית", כלומר נסע במרכבה שנהג בה ללא סוסים ושרכזת הגלגלים שלה נשברה. לא ראו את מותו וגופתו נעלמה בין הכוכבים. "מרכבת גנצל" (כך מכונה בהונגרית) עדיין בשמיים וזו מה שנקרא בלטינית "אורסה מאיור" (Ursa Maior), כלומר הדובה הגדולה.
טאלטוש בעריסה
לפי האגדה הם נולדים עם שן טאלטוש, שיניהם ייחטפו על ידי "הרעים", אבל ההורים שמתעוררים לבכי הילד/ה לא יאפשרו זאת. בגיל שבע הם עוקרים את שיני הילד/ה בעצמם כדי שהילד עצמו לא ייחטף. שירה אפית עדיין צומחת סביב אגדה זה.
טאלטוש בהיסטוריה
הטאלטושים הצליחו לרפא בהצלחה לוחמים שנפצעו בראשם באמצעות חירור גולגולת (ניתוח שבמהלכו נקדח או נחתך חור בגולגולת, דרכו נחשף הקרום הקשה של המוח כדי לטפל במחלות תוך-גולגולתיות). על גולגולות שנחפרו על ידי ארכאולוגים, נמצאו לעיתים קצוות הפצע שהחלו להחלים. המשמעות היא שהאדם החלים מהפציעה שלו. בכרוניקה של יאנוש טורוצי, היסטוריון הונגרי בן המאה ה-15 נכתב שאטילה ההוני ביקש מהטאלטושים לראות את העתיד, האם ינצח בקרב במישורים הקטאלונים או לא, אבל הם ראו שהוא יפסיד. הנבואה, כמו אצל האטרוסקים הקדומים נעשתה מתוך מעיים של בעלי חיים. רואים כיום כעובדה מקובלת שהטלטושים היו חלק מהאמונה הפגנית של העם ההונגרי.
מלכת היספניה
"הדמות של היספניה" או "מלכת היספניה" (בספרדית: "Alegoría de Hispania") היא ההאנשה המדינית והלאומית של ספרד.
הייצוג המוקדם ביותר המתועד של האנשה והתייחסות זו היו כמה מטבעות שעליהם היה פרש אוחז ברומח והכותר "HISPANORVM". מטבעות אלה מתוארכים למחצית הראשונה של המאה ה-2 לפנה"ס והוטבעו במורגנטינה (סיציליה). מטבעות אלו נטבעו על ידי שכירי החרב היספניים שקיבלו את ממשלת העיר הסיציליאנית הזו בפקודת הסנאט הרומי במהלך המלחמה הפונית השנייה.
הייצוג הראשון של היספניה הופיע בתקופת האימפריה הרומית כראש אישה עם הכותר HISPAN, והוטבע ברומא על ידי המשפחה הרומית Postumia (81 לפנה"ס). מאז הופיעו מטבעות שונים עם ייצוגים דמותיים של היספניה עם מאפיינים שונים במהלך כל תקופת האימפריה הרומית.
כמו מטבעות אחרים עם אלגוריות פרובינציאליות, הוא נפל ונעלם משימוש בגלל שכיחות סמלי רומא וקונסטנטינופול שהוטבעו על מטבעות ולא הופיעו מחדש עד לפזטה הספרדית, שהתבסס בעצמו על הדימוי ששומש בתקופת הקיסר אדריאנוס. מכאן ואילך, הדמות הפכה למונומנטים, פסלים ותבליטים.
מאתה צ'אק
מאתה (השלישי) צ'אק, רוזן טרנצ'ין (בהונגרית: Csák Máté, בסלובקית Matúš Čák III Trenčiansky, נ, בין 1260-65 – 18 במרץ 1321) היה אציל הונגרי, אחד מה"אוליגרכים" או "המלכים הקטנים" ששלטו בהונגריה בתקופת האינטרגנום שלאחר מות המלך אנדראש השלישי בשנת 1301. מאתה צ'אק שלט בפועל באופן עצמאי באזורים (רוזנויות) הצפון-מערביים של הממלכה ההונגרית, שכללו את החצי המערבי של סלובקיה של היום וחלקים של צפון הונגריה של היום. מילא תפקידים של "שר הסוסים" (főlovászmester - פה-לובאס-משטר; תואר אצולה בממלכת הונגריה) (1293-1296), פלטין (נאדור =nádor) (1296-1297 ו-1301-1310) ואחראי על האוצר (טארנוקמשטר-tárnokmester). הצליח לשמור על השטחים שבשליטתו אף אחרי תבוסתו בקרב רוזגון על ידי המלך קארוי רוברט ב-15 ביוני 1312. במאה ה-19 הפך לסמל למאבק אמיץ לעצמאות בספרות ההונגרית והסלובקית כאחד.
רקע משפחתי ותחילת דרכו
מאתה צ'אק היה בנו של הפאלאטין פטר, מבני משפחת צ'אק, שמקורה באזור אסטרגום בצפון הונגריה. בסביבות 1283 יחד עם עוד אח, ירש את אדמות אביו - בקומארום ובסניץ, כיום סניצה בסלובקיה. בערך באותה תקופה זכה לרשת גם שטחים שבבעלות דודיו. בסביבות נאגי-טאפולצ'אן, (כיום טופולצ'אני בסלובקיה), חרושו (כיום חרושובו בסלובקיה) וטטה. אביו פטר הרחיב לא מעט את תחום שליטתו מסביב לאחוזותיו, אבל אחרי מותו, נאלצו בניו להתמודד עם יריבים כמו משפחת קסגי (Kőszegi) שחיזקו את אחיזתם באזורים פוז'ון (Pozsony) (ברטיסלאבה של היום) ושופרון.
תמיכתו במלך אנדראש השלישי
בשנת 1291 מאתה צ'אק השתתף במסע הצבאי של המלך אנדראש השלישי נגד האוסטרים. בשנת 1292 כשמיקלוש קסגי מרד במלך והשתלט על פוז'ון ודטרקה (Detrekő) (כיום פלאבץ', בסלובקיה), התערב מאתה וכבש מחדש את המבצרים בשם המלך. מאז הדנובה הפכה לגבול בין תחומי השליטה של המשפחות צ'אק וקסגי. המלך הביע את אסירות תודתו כלפיו ומינה אותו למרשל ולרוזן של פוז'ון-ברטיסלאבה. ב-28 באוקטובר 1293 מאתה צ'אק הוציא צ'ארטר שבו הבטיח את כיבוד חירויותיהם של תושבי ברטיסלאבה, כפי שאושרו בעבר על ידי המלך אנדראש.
בתקופה זו החל מאתה צ'אק להרחיב את תחום שיפוטו מעבר לשטחים שקיבל במתנה מהמלך אלא בדרכי כוח. בשנת 1296 קנה את האחוזה ורשקה (Vöröskő) (טירת צ'רבני קאמן של היום, בסלובקיה) ולפי תעודות בנות זמנו היה מדובר במכירה כפויה. בערך באותה שנה השתלט גם על אדמות הארכי-אבאציה פאנונהאלמה (Pannonhalma) מצפון לדנובה, ואף על אדמות שהשתייכו לברטיסלאבה. בסוף 1296 רכז את טירת טרנצ'ין (כיום בסלובקיה) ובהמשך אימץ את שמה. בנסיבות אלה היחסים עם המלך התערערו. התמנה לפאלאטין אך כעבור שנה המלך הדיח אותו מתפקיד זה. אחד מיריביו של צ'אק שגרם לו נזקים קיבל חנינה מידי המלך. אנדראש השלישי מצא לנכון להעניק בסופו של דבר את הרוזנות של ברטיסלאבה לאשתו המלכה.
התערבותו במלחמות בין הטוענים לכתר
למרות ההדחה מאתה המשיך לקרוא לעצמו פאלאטין גם אחרי שנת 1297. הצליח להכניע את האציל אנדראש מגימש ולהתרחב גם לאורך הנהר ז'יטווה (בסלובאקית - ז'יטאווה). המלך אנדראש, שהתחיל לראות בו אויב, כרת ברית עם מלך בוהמיה, וצלב השני, ככל הנראה נגדו. בשנת 1299 מאתה צ'אק עמד בהצלחה מול התקפה של צבאו של אנדראש השלישי כאשר חיילי המלך הצליחו לכבוש בחזרה רק את הרוזנות ברטיסלאבה.
בינתיים נכנס מאתה למו"ם עם נציגי המלך של נאפולי, קרלו השני והבטיח כי יתמוך בתביעת נכדו, הנער קרלו רוברטו, למלכות בהונגריה. עם זאת בקיץ 1300 ביקר עדיין בחצרו של אנדראש השלישי. כשאנדראש נפטר ב 14 בינואר 1301 פרץ מאבק על כס המלכות והונגריה נכנסה לתקופה אנרכית של אינטרגנום. בעקבות מות אחיו, שהיה חשוך ילדים, ירש מאתה צ'אק את אחוזותיו. די מהר עזב את מחנהו של קרלו רוברטו והצטרף לתומכי מועמדות הנסיך הצ'כי, (נער גם הוא) וצלב. ב-27 באוגוסט 1301 נכח בהכתרתו של זה כמלך הונגריה בסקשפהרוואר. המלך החדש אישר לו בעלות על המחוזות טרנצ'ין וניטרה. מאתה הפך בדרך זו לבעל חוקי על רבות מהטירות והאחוזות המלכותיות בהונגריה וסלובקיה. הצליח לכבוש גם את אדמות משפחת באלאשה ועוד כמה טירות במחוזות נוגראד והונט.
בשנת 1303 מאתה צ'אק החליט לעזוב את מחנהו של וצלב, שהוחזר לבסוף על ידי אביו לצ'כיה באוגוסט 1304, וכרת ברית עם רודולף השלישי של אוסטריה נגד הצ'כים. בחודשים ספטמבר-אוקטובר 1304 השתתף יחד עם האוסטרים ועם כוחותיו של קרלו רוברטו במלחמה נגד בוהמיה. אחרי שהמלך וצלב השני נפטר בשנת 1305 בנו וצלב ירש אותו תחת השם וצלב השלישי ויתר על כתר הונגריה לטובת טוען חדש לכתר, אוטו השלישי, דוכס בוואריה. הפעם צ'אק חבר לצבאו של קרלו רוברטו נגד המלך הבווארי.
ב-1307 גם אוטו הודח מכס הונגריה כשנלקח לשבי על ידי הווייוד מטרנסילבניה, לאסלו קאן. כך בשלו התנאים להכתרה מחודשת של קרלו רוברטו, בהונגרית קאורי רוברט, כמלך הונגריה, בפני אספת אצילים שהתכנסה ב-10 באוקטובר 1307. מאתה צ'אק, לאסלו קאן, ואיוואן והנריק קסגי נעדרו מהמעמד. ב-1308 האפיפיור קלמס השביעי שלח להונגריה שליח, הקרדינל ג'נטיליס דה מונטפיורי, שפגש את צ'אק במנזר הפאוליני ביישוב קקש (10 בנובמבר 1307) והצליח לשכנעו להסכים לשלטון המלך קארוי רוברט. מאתה צ'אק לא נסע בעצמו לאספה שכינס המלך החדש בפשט, אך נציג שליח משלו. זמן קצר לאחר מכן קאורי רוברט חידש את מינויו לפאלאטין של הממלכה.
גם בטקס ההכתרה הסופי של המלך בסקשפהרוואר ב-27 באוגוסט 1309 לא השתתף. ב-1310 המלך העניק לו את התפקיד של אחראי על האוצר. למרות זאת המשיך לא לציית למלך ולהרחיב בכוח את גבולות אחוזותיו. אחרי שכבש עוד שורה של מצודות בצפון הממלכה הסתער לכיוון בודה ושדד יישובים בסביבות העיר. ביולי 1131 הקרדינל ג'נטיליס הטיל עליו חרם. אך לא הסכים לחרם, העסיק כמרים משלו בשרותו ואף העז לשדוד אחוזות שבבעלות הארכיבישופות של אסטרגום. כשאזרחי קושיצה (קאשה) הרגו ב-5 בספטמבר 1311 את אמאדה אבא, האוליגרך ששלט בצפון-מזרח הארץ, מאתה כרת ברית עם בניו נגד המלך קאורי רוברט. לוחמיו הצליחו לשחרר את מצודת שארוש (כיום שאריש בסלובקיה) מהמצור על ידי כוחות המלך ופנו לאחר מכן אל עבר קושיצה. ב-16 ביוני 1312 הם התעמתו עם צבא המלך בקרב רוזגון ונחלו בו תבוסה כואבת. בעקבות קרב זה קאורוי רוברט כבש את כל השטחים שבשליטת בניו של אמדה אבא. למרות שמאתה צ'אק שמר את מחוזותיו הכיבוש של האזורים השכנים על ידי צבא המלך מנע את התפשטותו.
שנותיו האחרונות
בשנת 1314 ניסה לשווא המלך לכבוש את "מחוזותיו" של מאתה צ'אק. האוליגרך הנועז כבש בינתיים כמה מבצרים גם ב"ביצה של מורביה" והתגרה במלך צ'כיה, יאן מלוקסמבורג. במאי 1315 במבצע תגמול, פלש המלך הצ'כי אל תחום משפחת צ'אק וניצחו את מאתה על יד המבצר הוליץ', מבלי שיוכלו לכובשו. בו זמנית גם המלך קארוי רוברט פלש בתוך אחוזותיו של צ'אק וכבש את וישגארד. כשכמה מאנשיו מרדו בו בשנת 1316, צ'אק כבש את מבצרם ביוקה (Jókő, כיום דוברה וודה Dobrá Voda) וגרם למנוסתם מחוץ לאזור שבשליטתו. גם בשנה הבאה, 1317, לא תשו כוחותיו של צ'אק והוא פלש לאחוזות הבישוף של ניטרה ואף שדד את מושבו. שוב הוטל חרם עליו ועל אנשיו, הפעם על ידי אותו בישוף. גם המלך קארוי רוברט לא הירפה מהתקפותיו וכבש את היישובים שירוק ופילק (פילאקובו) שהיו שייכים למאתה. אבל צ'אק המשיך לשלוט בתחום "ממלכתו" הקטנה עד יום מותו.
"מחוזותיו" של צ'אק
מה שנקרא ה"מחוזות" של צ'אק קרמו עור וגידים לפני הקרב ברוזגון והגיעו לשיא התפשטותם בסביבות שנת 1311. הם כללו 14 רוזנויות (קומיטאטים) וכחמישים טירות ומצודות. צ'אק דחה את הקריאות לסדר של המלך ולא היה מוכן להחזיר שטחים שהשתלט עליהם לבעלים שקיבלו ערבויות מהמלך. למרות שכמה מבעלי האחוזות המקומיים לא הסכימו לקבל את חסותו, במוקדם או במאוחר נאלצו לוותר עליהן. אחרי מותו של מאתה צ'אק, מפני שבנו מת ונכדיו היו עדיין קטינים, השליטה ב"מחוזותיו" עבר לידי בן דודו, הרוזן אישטוואן שטרנברג. אולם שטרנברג לא הצליח לעמוד מול התקפותיו של קארוי רוברט ותוך חודשים אחדים כולם נכבשו על ידי המלך.
ג'ון סנואוהה
ג'ון סנואוהה (ביפנית: 瀬上 純; נולד ב-2 באוגוסט 1970, מיאגי) הוא מלחין וגיטריסט יפני שידוע בעיקר כמלחין מוזיקה למשחקי מחשב.
ביוגרפיה
ג'ון סנואוהה נולד במיאגי בשנת 1970. הוא החל לנגן בפסנתר בגיל 3. כאשר הוא היה בן 12 המשפחה עברה לפנמה, בגיל 15 הוא התחיל לנגן גיטרה והקים להקה שהתפרקה לאחר מספר שנים.
בשנת 2009 סנואהה היה המלחין הראשי למוזיקה עבור "Sonic and the Black Knight".
בסוף שנת 2009 הוא לראשונה הוציא אלבום סולו.
בשנת 2011 הוא הופיע במספר הופעות של הלהקה וגם התמנה למלחין ראשי של "Sonic Generations".
בשנת 2018 הוא כתב מוזיקה ל-"Super Smash Bros. Ultimate".
עמוס לוריא
עמוס לוריא (1 בספטמבר 1946 – 26 ביוני 2021) היה קצין בדרגת אלוף-משנה בצה"ל, שכיהן כמפקד עוצבת מרכבות הברזל. לאחר שחרורו שימש מנכ"ל עיריית רחובות, מנכ"ל עיריית בית שמש ומנכ"ל מגן דוד אדום.
ביוגרפיה
לוריא נולד באשדות יעקב, בנם של אהובה ומשה, ממייסדי הקיבוץ. אחיו היה אברהם רותם שהיה קצין בצה"ל בדרגת אלוף. למד בבית ספר מקצועי בעמק הירדן.
לוריא התגייס ביולי 1964 לקורס טיס. הוא נשר מהקורס ב-1965 והוצב בחיל השריון. שירת כלוחם בגדוד 79 המחודש בטנקי פטון. במלחמת ששת הימים נפצע ביום הראשון ללחימה בכניסה לרפיח. שירת ביחידת ניסויים של חיל השריון וכקצין מבצעים של גדוד 46 בחטיבה 401. שירת כמפקד פלוגת טנקים בגדוד סיור 189 וכמפקד פלוגה בגדוד 79. במלחמת ההתשה נפצע במאי 1970 באורח קשה מאש ארטילרית וידו הימנית נקטעה. הוא שוחרר רפואית והחל ללמוד באוניברסיטת תל אביב. במלחמת יום הכיפורים התנדב לשירות צבאי, היה בסגל המייסד של גדוד 71, ומונה לקמב"ץ הגדוד. הוא החליף את מפקד הגדוד עמוס כץ לאחר פציעתו בקרבות כיבוש המובלעת הסורית. ב-1975 חזר לשירות הקבע, שימש ראש ענף במפקדת חיל השריון, ובמינוי משנה כמפקד גדוד שריון במילואים. בהמשך מונה למפקד גדוד שריון סדיר, גדוד 195 בחטיבה 401. פיקד על עוצבת מרכבות הברזל במלחמת לבנון הראשונה, ושימש סגן מפקד אוגדה 252. השתחרר ב-1986. היה בוגר מחזור ט' של המכללה לביטחון לאומי ובוגר תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת תל אביב.
כיהן כמנכ"ל מגן דוד אדום בשתי קדנציות, הראשונה ב-1986 והשנייה ב-1995. כיהן בדירקטוריון חברת קו צינור אילת אשקלון, כמנכ"ל עיריית בית שמש וכמנכ"ל עיריית רחובות (נובמבר 1999 עד אוקטובר 2001).
Tony Bennett Sings 10 Rodgers & Hart Songs
Tony Bennett Sings 10 Rodgers & Hart Songs (בעברית: טוני בנט שר עשרה שירים של רוג'רס והארט) הוא אלבום האולפן ה-37 של זמר הג'אז האמריקאי טוני בנט. את האלבום הוציאה לאור בשנת 1976 חברת התקליטים אימפרוב רקורדס.
הבלתי אנושיים (סדרת טלוויזיה)
הבלתי אנושיים (באנגלית: Marvel's Inhumans, או בקצרה: Inhumans) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית שהופקה עבור רשת ABC ומבוססת על קומיקס באותו השם שנוצר על ידי סטן לי וג'ק קירבי. הסדרה, יחד עם עוד מספר סדרות שיצאו בהפקת אולפני מארוול, מהווה חלק מהיקום הקולנועי של מארוול. הסדרה הופקה על ידי אולפני ABC וחטיבת הטלוויזיה של אולפני מארוול, בשיתוף פעולה עם תאגיד IMAX. סקוט באק משמש כמפיק בפועל של הסדרה.
הסדרה מגוללת את סיפורה של משפחת המלוכה של גזע הבלתי אנושיים אותם מגלמים אנסון מאונט כחזיז שחור, איוואן רהון כמקסימוס, סרינדה סוואן כמדוזה, אים איקוואקור כגורגון, איזבל קורניש כקריסטל, קן ליונג כקארנאק, מייק מו כטריטון וסוניה בלמור כאאוראן. קווין פייגי הכריז כי סרט המבוסס על גזע הבלתי אנושיים יעלה לאקרנים ב-2 בנובמבר 2018 כחלק מהיקום הקולנועי של מארוול, אשר במהלכו, גזע הבלתי אנושיים החלו להופיע בתפקיד מרכזי החל מהחצי השני של עונתה השנייה של סדרת הלייב אקשן "סוכני ". בעקבות העברתו של ספיידרמן ליקום הקולנועי, תאריך הסרט נדחה ל-12 ביולי 2019. לבסוף, באפריל 2016, תאריך הפצת הסרט הוסר מלוח הזמנים של אולפני דיסני, והוא בוטל. בנובמבר 2016, אולפני מארוול הכריזו כי סדרת לייב אקשן המבוססת על הבלתי אנושיים עתידה לעלות לשידור במהלך שנת 2017 ברשת ABC, וכי שני פרקיה הראשונים יעלו לאקרנים בבתי-קולנוע באמצעות IMAX.
שמונת פרקי העונה הראשונה שודרו מ-29 בספטמבר עד 10 בנובמבר 2017, ובמאי 2018 הכריזה רשת ABC על ביטול הסדרה.
תקציר העלילה
לאחר התקוממות צבאית, בני משפחת המלוכה של גזע הבלתי אנושיים נמלטים לכדור הארץ, הוואי, שם עליהם להציל את עצמם ואת העולם כולו.
פיתוח
במרץ 2011, דווח לראשונה כי סרט המבוסס על גזע הבלתי אנושיים נמצא בשלבי פיתוח. באוקטובר 2014 אולפני מארוול הכריזו רשמית על הסרט כחלק מהשלב השלישי של היקום הקולנועי של מארוול, והודיעו כי הסרט עתיד לצאת לאקרנים ב-2 בנובמבר 2018. מפיק היקום הקולנועי של מארוול, קווין פייגי אמר: בדצמבר של אותה שנה, הגזע הבלתי אנושיים הוצג לראשונה במהלך העונה השנייה של "סוכני ". בעקבות העברתו של ספיידרמן ליקום הקולנועי, תאריך הסרט נדחה ל-12 ביולי 2019. לבסוף, באפריל 2016, תאריך הפצת הסרט הוסר מלוח הזמנים של אולפני דיסני, והוא בוטל. לאחר ביטול הסרט, ג'וש וידון, המפיק בפועל של הסדרה "סוכני ", ציין כי לסדרה יש "קצת יותר חופש" והם "היו מסוגלים לעשות קצת יותר" עם הסוגים השונים של גזע הבלתי אנושיים שהוכנסו לעלילת עונתה הרביעית, כולל כמה מהבלתי אנושיים הקלאסיים.
במאי 2016, לאחר ש-ABC ביטלה את הסדרה "הסוכנת קרטר" ואישרה את הסדרה "המבוקשים ביותר", נשיא AVX שאנינג דאנגי, אמר כי מארוול ו-ABC מחפשים "סדרה שתועיל לשני המותגים". בנובמבר, אמרה פייגי, כי זמן קצר לאחר מכן, חטיבת הטלוויזיה של אולפני מארוול ותאגיד IMAX הודיעו על פיתוח סדרת "הבלתי אנושיים", אשר עונתה הראשונה תכלול שמונה פרקים ותופק בשיתוף עם אולפני ABC. אולפני מארוול החליטו כי דמויותיהם של הבלתי אנושיים מתאימות יותר לסגנון הטלוויזיוני, וכי סדרת טלוויזיה בנושא תצליח הרבה יותר מאשר ניסיון להתאים את זיכיון "הבלתי אנושיים" שתוכננו לו סרטים רבים סביב שאר הזיכיונות של היקום הקולנועי של מארוול. הסדרה אינה אמורה להוות עיבוד מחדש של הסרט שבוטל, ואף לא ספין-אוף עבור הסדרה "סוכני ", אך הוא מתקיים באותו יקום משותף. בדצמבר, נודע כי סקוט באק, ששימש בתפקיד המפיק בפועל של הסדרה איירון פיסט, ישמש באותו התפקיד עבור הסדרה המיועדת יחד עם ג'ים צ'ורי וג'ף לואב.
תאגיד IMAX הוא שותף במימון בסדרה, דבר המהווה את הפעם הראשונה שהיא עושה זאת עבור סדרת טלוויזיה, ומשלמת תשלום מלא עבור שני הפרקים הראשונים. במקור, תאגיד IMAX ניגשו לאולפני מארוול והציעו להם את העסקה לאחר אירוע מוצלח שלהם [IMAX] שנעשה עבור הסדרה "משחקי הכס" בשנת 2015. כהשלכה מתוצאות העסקה, אולפני מארוול היו מסוגלים להוציא מימון נרחב יותר על הפרויקט מאשר על שאר הפרויקטים שלהם, במיוחד בנושא האפקטים החזותיים, אשר זכו לביקורת בסדרות אחרות שלהם. אולפני מארוול קיוו כי השותפות יחד עם IMAX תמשוך קהל רחב יותר לסדרה מאשר לסדרות הקודמות שלה, באופן שייצור באזז נרחב יותר עבור הסדרה. בן שרווד, נשיאה של חטיבת הטלוויזיה של דיסני-ABC, תיאר את העסקה כ"ניצחון מרובע - ניצחון עבור 'IMAX', ניצחון עבור מארוול, ניצחון עבור אולפני ABC וניצחון עבור רשת ABC שכעת הם מסוגלים להשיק סדרת טלוויזיה באופן חדשני ולקבל תשומת לב בשוק צפוף יותר ויותר עבור סדרת הטלוויזיה המקורית". באק הרגיש שהעבודה המשותפת עם IMAX נתנה ליוצרים הרבה יותר חופש מהרגיל, דחפה ועודדה אותם לחשוב בהיקף קצת יותר גדול ממה שהיו עושים אם זה היה רק סדרת טלוויזיה רגילה.
כתיבה
באק הצהיר כי סיפורם של "הבלתי אנושיים" יהיה "דרמה משפחתית עם סיפור גדול אחד שנמשך לאורך כל העונה", ולא סדרה פרוצדורלית כמו "סוכני ", ואף על פי שיציאת שני הפרקים הראשונים על מסכי ה-IMAX נועדה להיות "משהו שלגמרי עומד בפני עצמו" הוא מקווה שזה ימשוך את הקהל מספיק באופן כזה שייגרם להם חשק לראות את שאר הסדרה". על שילוב אלמנטים יותר פנטסטיים הקשורים לבלתי אנושיים, באק הצהיר כי באק הוסיף כי הדמויות יהיו במצבים ובסיטואציות שונות בהם השימוש בכוחותיהם לא יעזור להם לצאת מהם, כדי לעזור "להציג את הדמויות כאנשים עם כוחות על, ולא כגיבורי על בלבד". עלילת העונה מרחשת הן על כדור הארץ והן על העיר הבלתי אנושיים אטילאן, אשר נמצאת על הירח. הסדרה מגוללת עלילה מקורית בהשראת אלמנטים מהקומיקס.