cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קשת רובינסון
מיקום ותיאור
בסיסו של המחלף היה מבנה מרובע גדול ממדים, שהתנשא לגובה מספר קומות. מבנה זה שימש לצורכי עולי הרגל, והכיל מקוואות ציבוריים רבים. לא שרד כמעט דבר ממבנה זה, חוץ מקומת הקרקע שנחצבה כמעט כולה באבן. בקומה זו נתגלו מקוואות רבים, וכן צנרת מסועפת שהובילה מים (כנראה מהאמה העליונה) ישירות אל המקוואות. כן נתגלו שרידי ריצוף עשויים פסיפס, המעידים על היופי והעושר שאפיינו את המבנה.
העלייה למחלף החלה בגרם מדרגות שכיוונו צפון-דרום, בחלקו הדרומי של המבנה הגדול. גרם מדרגות זה גודר משני צדיו במעקות משוננים, ששרידיהם התגלו בשטח. גרם המדרגות הסתיים ברחבה רבועה על גג המבנה, ושם פנו העולים ב-90 מעלות ימינה, עברו מעל קשת ענקית, ונכנסו דרך פתח כפול בכותל המערבי לתוך רחבת הר הבית.
הקשת התחילה בכותל המערבי, גובהה מעל מפלס הרחוב שמתחתיה התנשא לרום של 17.5 מטרים, והיא הסתיימה באומנה רחבה. גובה האומנות עד למוצא הקשת היה 11 מטרים בערך, ומעליו גובה של 6.5 מטרים נוספים, שהוא רדיוס הקשת. אורך האומנה 15.20 מטרים, כרוחב הקשת, ועוביה 3.60 מטרים, עובי שהיה נחוץ כדי לתת בסיס איתן לאומנה הנושאת את לחץ הקשת. היא בנויה מאבני ענק שגודלן כגודל אבני הכותל, וגם הן מסותתות סיתות שוליים. באומנה שולבו ארבע חנויות קטנות, שפתחיהן מצד מזרח והן אטומות מצד מערב, כחלק ממערכת חנויות שנבנו משני צדי הרחוב. הנדבך השלישי באומנה בנוי מאבנים גדולות, המשמשות גם כמשקופי החנויות. כדי להקל על העומס על המשקופים, נבנו מעליהם קשתות שנסתמו באבני גולל בצורת חצי עיגול. על פי הארכאולוג מאיר בן דב, קשת רובינסון הייתה "הגדולה בתבל בזמנה".
ההיסטוריון הירושלמי יוסף בן מתתיהו תיאר את המחלף בספרו קדמוניות היהודים:.
==כיצד נבנתה הקשת == בניית קשת כה גדולה וכבדה הצריכה ידע טכנולוגי רב, שהגיע לשיאו באותה עת. הרומאים פיתחו טכניקה להקמת קשת על ידי בניית מערכת פיגומי עץ בצורת חצי עיגול. אבני הקשת סותתו בצורת טרפז עדינה, והן הונחו על הפיגומים, כך שהפאה הצרה נשענה ישירות עליהם. לאחר שמערכת הפיגומים כוסתה כולה באבנים, הוכנסה האבן הראשה למרכז הקשת, והפיגומים סולקו. בעקבות כך נצמדו אבני הקשת בחוזקה זו אל זו, וצורתן הטרפזית מנעה מהן ליפול. הלחץ התמידי שהופעל על הקשת חיזק אף יותר את אחיזת האבנים, ושיפר את עמידות הקשת.
אנו יודעים כי קשת רובינסון נבנתה באופן זה, מפני שעד ימינו נותרו בכותל המערבי אבני התמך, שהחזיקו את מערכת פיגומי העץ. אבנים רבועות אלו בולטות מן הכותל בשורה ישרה ואחידה, מתחת לתחילת קמרון הקשת. בנוסף, ניתן להבחין באבן גדולה מאוד שנפרשה לכל רוחב הקשת בתחילת הקמרון, כדי להבטיח את יציבות המבנה. מעל אבן זו נותרו שתי אבני ענק מן הקמרון, שצורתן הטרפזית בולטת לעין.
תיארוך
שיפוץ הר הבית מיוחס למלך הורדוס בשלהי המאה הראשונה לפנה"ס, ולכן מקובל לייחס לו גם את בניית המחלף. איכות הבנייה והטכנולוגיה המתקדמת לתקופתה מאששים הנחה זו, בהסתמך על מבנים נוספים של הורדוס ברחבי ארץ ישראל. נראה כי בניית המחלף נועדה להביא את עולי הרגל הרבים ישירות אל הסטיו המלכותי, שנבנה על ידי הורדוס בהר הבית לאורך הכותל הדרומי.
הארכאולוגים רוני רייך ואלי שוקרון מצאו בבסיס הכותל המערבי באזור קשת רובינסון מטבעות שהוטבעו לאחר מותו של הורדוס. נתון ארכאולוגי זה ממחיש את העובדה שבניית כותלי הר הבית וקשת רובינסון הייתה מפעל אדיר שנמשך על-פני עשרות שנים ולא הושלם בימיו של הורדוס. הממצא מאשש את תיאוריו של יוסף בן מתתיהו, המספר כי רק בימיו של המלך אגריפס השני (נינו של הורדוס) הסתיימה העבודה.
כיצד נהרסה הקשת
עם נפילת ירושלים בידי צבא טיטוס בשנת 70 לספירה, עמלו חיילי הלגיון הרומי על הריסתו השיטתית של הר הבית. בין היתר הוחרב המבנה הגדול במחלף עד היסוד, ומגרם המדרגות המוביל אליו נותרו מדרגות בודדות. הריסת הקשת דרשה מאמץ מיוחד, שכן כל לחץ שהופעל עליה גרם, כאמור, דווקא לחיזוקה. נראה כי הרומאים הכריעו את הקשת לאחר שהצליחו לשלוף את אבן הראשה. בעקבות כך קרסה הקשת כולה בבת אחת. עדות לכך ניתן למצוא בקטע הרחוב שמתחת לקשת, שנהרס באופן כמעט מוחלט. בניגוד לרוב אבני הריצוף, שנסדקו ונטו תחת חבטת אבני הכותל שהופלו עליהן מלמעלה, אבני הריצוף שמתחת לקשת רובינסון נשברו לגמרי ונדחסו בכוח אל תוך תעלת הביוב שעברה מתחתן. הרס כזה יכול היה לקרות רק בעקבות נפילת הקשת כולה (או רובה).
גילוי הקשת ומחקרה
בעקבות חורבן הבית השני והשלכת אבני הכותל על הרחוב המרוצף, בנו יושבי העיר את בתיהם מעל ההריסות, כך שמפלס החיים עלה בחלק זה של העיר. תהליך זה התרחש עוד ועוד במהלך הדורות (בדומה להיווצרות תל ארכאולוגי), עד כי פני השטח במאה ה-19 היו גבוהים בכמעט 20 מטרים ממפלס החיים בימי הבית השני. כשהחוקר האמריקני אדוארד רובינסון ראה לראשונה את שרידי הקשת הבולטת מהכותל המערבי בשנת 1838, היו פני השטח בגובה אבני התמך של מערכת פיגומי הקשת. תמונות מהתקופה מציגות את שדה הבצלים שכיסה אז את פני השטח, וכיצד יכלו האנשים לשבת על האבנים הבולטות מהכותל תחת צל שרידי הקמרון. בספרו משנת 1841 מתאר רובינסון את גילוי הקשת:
ההנחה שהקשת הייתה חלק מגשר התבססה כנראה על ממצא הגשר בו שולבה קשת וילסון מעט צפונה יותר, שנחשפה כשמונה שנים קודם לכן.
את מחקרו של רובינסון המשיך החוקר הבריטי צ'ארלס וורן, כשלושים שנה לאחר מכן. באותה עת לא התאפשרה חפירה סטרטיגרפית מסודרת, בה נחשפות שכבות החיים בזו אחר זו, וזאת בשל עוינותם של מוסלמים מקומיים, ומפאת קשיים שונים שהערים השלטון העות'מאני על חוקרים זרים. בשל כך נאלץ וורן לעבוד בפירי חפירה אנכיים, ולנסות ללמוד מהם על מראה פני השטח בעבר. וורן הצליח לחשב את זווית הקשת, ממעט אבני הקמרון שבלטו מהכותל, וחפר פיר אנכי הישר אל אומנת הקשת מצדו השני של הרחוב המרוצף. רמת הדיוק של חישובו הובילה אותו לחשיפת ארבע החנויות שבאומנת הקשת, הנראות היום לעין בגן הארכאולוגי. מיקומו של הפיר נראה בציור הכחול, שצייר אחד מחברי משלחת החפירה של וורן, כבור עמוק ומעליו חצובה שאפשרה את הוצאת דליי העפר. גם וורן סבר כי מדובר בקשת שהיא חלק מגשר, ובעקבות כך בנתה עיריית ירושלים שערי כניסה לרחבת התפילה בכותל המערבי אחרי מלחמת ששת הימים ב-1967 בצורת גשר קשתות, המתחיל מול קמרון קשת רובינסון, ומסתיים בבתי הרובע היהודי. רק לאחר גילוי בסיס גרם המדרגות במהלך חפירות הגן הארכאולוגי בשנות ה-70, התברר כי היה זה מחלף ולא גשר.
בחפירות שנערכו אחרי 1967 נמצאה על הנדבך השלישי שמתחת לבסיס הקשת, במרכז הקשת, כתובת חרוטה באבן ולשונה:. כתובת זו היא נוסח של הפסוק:. הכתובת, הלקוחה מנבואת נחמה לימות המשיח, נמצאה בגובה של 6 מטרים מעל למפלס הרחוב ההרודיאני, חישוב כיסוי השטח בשפכים הצביע על תיארוך הכתובת לתקופה הביזנטית. לפיכך, שיער בנימין מזר שאת הכתובת המשיחית חרט בהתלהבות עולה רגל בתקופת יוליאנוס. עם זאת, לא כל החוקרים מסכימים לתיארוך זה.
כיום הקשת הוקצתה למקום תפילה לנשות הכותל במסגרת ניסיון לפשר בינן לבין הקהילה האורתודוקסית.
סכר ביגהורן
סכר ביגהורן (באנגלית: Bighorn Dam) או תחנת הכוח הידרו ביגהורן (Bighorn Hydro Plant) הוא סכר (מסוג סכר סוללה) הממוקם במחוז קלירווטר, שבמערב מרכז פרובינציית אלברטה שבקנדה. הסכר נבנה על ידי תאגיד טראנס-אלטה בשנת 1972, והקמתו - חסימת נהר צפון ססקצ'ואן יצרה אגם אברהם, מאגר המים והאגם מעשה-ידי-אדם הגדול באלברטה.
הסכר הוא אחד משתי תחנות הידרואלקטריות שהוקמו על ידי טראנס-אלטה במערכת הנהר צפון ססק'צואן. הסכר ההידרואלקטרי מייצר מדי שנה 408,000 מגהוואטים של חשמל, המספק חשמל ל-58,300 בתי אב באלברטה.
אמור (נהר)
אַמוּר (ברוסית: Амур; בסינית מפושטת: חֵיילונְג גְּ'יַאנְגּ, 黑龙江; בסינית מסורתית: 黑龍江; במונגולית: Хара-Мурэн), הוא נהר הזורם בצפון-מזרח אסיה וגובל במדינות רוסיה, סין ומונגוליה. יחד עם נהרות השילקה והאונון, אשר מהווים חלק ממקורותיו, הוא מגיע לאורך של כ-4,416 ק"מ.
הנהר, אשר נקרא Hēilóng Jiāng בסינית ("נהר הדרקון השחור") זורם מזרחה ונשפך למצר הטטרים (או ליתר דיוק לאַמוּר לימאן), הוא הנהר העשירי באורכו בעולם. הנהר מהווה את קו הגבול בין סין ובין רוסיה לאורך כ-2,300 ק"מ. זהו הגבול לאורך נהר הארוך ביותר בעולם. יחד עם מקורותיו, מגיע אגן הניקוז של האמור לשטח של 1,855,000 קמ"ר.
הנהר מפריד בין מנצ'וריה הפנימית, מצפון לו, השייכת לרוסיה, ובין מנצ'וריה החיצונית מדרומו, השייכת לסין. פרובינציית חיילונגג'יאנג הסינית מדרומו קרויה על שמו כמו גם מחוז אמור הגובל בו ברוסיה.
האימפריה הרוסית קיבלה שליטה על כל השטחים מצפון לנהר במסגרת חוזה אייגון (1858). רוסיה קיבלה גם את האדמות שממזרח לאוסורי והאמור התחתון במסגרת אספת פקין (1860). לאחר קבלת השליטה על שטחים אלו, הגיעו מתיישבים רוסים לאזור והקימו ערים כגון: בלגובשצ’נסק וחברובסק.
הדג הגדול ביותר החי בנהר הוא הקלוגה שאורכו מגיע עד 5.6 מטרים.
מקורות הנהר
לאחר שקלט את כל יובליו, מגיעה ספיקת הנהר ל-9,819 מ"ק בשנייה.
שימוש בני האדם בנהר
שני גורמים מגבילים את השימוש בנהר לשיט אוניות. ראשית, שפך הנהר אל הים מצוי באזור צפוני והים בו קפוא במשך שישה חודשים בשנה. שנית, הנהר מפותל מאוד, דבר ההופך את התחבורה האווירית, ולעיתים גם את היבשתית, ליעילה יותר. בהתאם לכך, האמור ויובליו משמשים בעיקר להעברת עצים הנכרתים באזורים המיוערים הגובלים בנהר.
GRAIL
Gravity Recovery and Interior Laboratory (בראשי תיבות: GRAIL) הייתה משימה לחקר הירח, חלק מתוכנית דיסקברי של נאס"א. המשימה כוללת שתי מקפות המקיפות את הירח וממפות את שדה הכבידה שלו באיכות גבוהה כדי שניתן יהיה לקבוע את הרכבו הפנימי של הירח. שתי חלליות ה-GRAIL שוגרו ב-10 בספטמבר 2011 על גבי משגר דלתא II מנמל החלל קייפ קנוורל. GRAIL-A נכנסה למסלול סביב הירח ב-31 בדצמבר 2011 ו-GRAIL-B נכנסה למסלול יום לאחר מכן, ב-1 בינואר 2012. ב-17 בינואר 2012 נבחרו שני שמות לשתי חלליות ה-GRAIL שהוצעו על ידי תלמידי כיתה ד' מבית הספר היסודי אמילי דיקנסון מבוזמן, מונטנה. השמות שנבחרו לחלליות הם Ebb (אֶבּ) ו-Flow (פְֿלוֹּ) ל-GRAIL A ו-B בהתאמה.
השלב המדעי של המשימה נמשך 88 יום, מ-7 במרץ 2012 עד 29 במאי 2012. מחקר מדעי נוסף החל ב-8 באוגוסט. לאחר סיום המשימה, החל תהליך פירוק של המקפות שנמשך 5 ימים, וב-17 בדצמבר שתי החלליות התרסקו על פני הירח. טכניקת סריקת שדה הכבידה של הירח דומה לזו ששימשה את החללית GRACE ומבנה החלליות מבוסס על מבנה החללית XSS-11.
בשונה ממשימות תוכנית אפולו ומשימות בלתי מאוישות אחרות, להן ארכו כשלושה ימים להגיע אל הירח, משימת GRAIL משתמשת במסלול נקודת לגראנז' L1 טרנס-ירחי שנמשך שלושה עד ארבעה חודשים. מסלול זה נבחר כדי לחסוך בדלק, להגן על הכלים שעל החללית וכדי להאט את החלליות בהגעה לירח כך שיכנסו למסלול נמוך מאוד של 50 ק"מ מעל פני הקרקע ושהמרחק בין שתי החלליות (שיגיעו לירח בהפרש של 24 שעות אחת מהשנייה) יהיה בין 175 ל-225 ק"מ. הקפדנות הלחוצה בקשר לתוכנית הטיסה של החלליות השאירה זמן מועט מאוד לתיקון שגיאות שהובילו לחלון שיגור שנמשך שנייה אחת פעמיים ביום.
החוקרת הראשית במשימת GRAIL היא מריה זובר מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT). התוכנית מנוהלת עבור נאס"א על ידי המעבדה להנעה סילונית (JPL) עלות התוכנית נכון לאוגוסט 2011 הייתה 496 מיליון דולרים.
מטרות
חלליות ה-GRAIL משדרות אחת לשנייה ולכדור הארץ. על ידי מדידת המרחק בין שתי החלליות, ניתן יהיה למדוד את שדה הכבידה של הירח ואת מבנהו הגאולוגי. שדה הכבידה של הירח צפוי להיות ממופה בצורה חסרת תקדים.
מטרות עיקריות
שלב איסוף המידע של החלליות יימשך 90 יום שלאחריהם יחל שלב ניתוח המידע שיארך כ-12 חודשים. תוצאות ראשונות יחלו להגיע כ-30 יום לאחר סיום שלב איסוף המידע. המידע שיושג ממשימת GRAIL יסייע להבנת ההיסטוריה האבולוציונית של כוכבי הלכת הארציים.
מיגל ולוזו
מיגל לואיש פינטו ולוזו (בפורטוגזית: Miguel Luís Pinto Veloso; נולד ב-11 במאי 1986) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בקבוצת פיזה, לרוב בעמדת הקשר האחורי ולפעמים כמגן שמאלי. אביו אנטוניו ולוזו גם היה ידוע בתור כדורגלן.
קריירת מועדונים
ולוזו התחיל את הקריירה שלו בנוער של בנפיקה ליסבון. בגיל 14 עבר לספורטינג ליסבון ולאחר 5 שנים עלה לקבוצה הבוגרת, אך הושאל לעונה לאוליבאיש מושקבידה מהליגה השלישית בפורטוגל, ואף עזר לה לעלות ליגה.
בקיץ 2006 חזר בהשאלה לספורטינג. ב-12 בספטמבר 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות כאשר ספורטינג ניצחה את אינטר מילאנו 0-1 ואף נבחר לאיש המשחק. ב-18 באוגוסט 2009 הבקיע את השער הבכורה שלו באירופה נגד פיורנטינה במסגרת מוקדמות ליגת האלופות, אך ספורטינג נפלה לליגה האירופית. ב-22 באוקטובר 2009 הבקיע את השער הראשון שלו במפעל כאשר ספורטינג ניצחה את ונטספילס הלטבית 1-2. ב-16 בפברואר 2010 הבקיע בפנדל נגד אברטון בשלב 32 הגדולות, אך ספורטינג נעצרה בשלב שמינית הגמר על ידי אתלטיקו מדריד.
בקיץ 2010 חתם בגנואה האיטלקית.
בקיץ 2012 חתם בדינמו קייב האוקראינית.
בקיץ 2016 חזר וחתם ולוזו לגנואה האיטלקית.
בקיץ 2019 חתם בהלאס ורונה האיטלקית.
בקיץ 2023 חתם בפיזה מסרייה ב'.
קריירה בינלאומית
בצעירותו, ולוזו היה חלק מנבחרת פורטוגל עד גיל 21. ב-2007 זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת. ב-13 באוקטובר 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו נגד במסגרת מוקדמות יורו 2008.
ולוזו היה גם חלק מהנבחרת בטורניר הגמר של יורו 2008. את הופעת הבכורה שלו בטורניר ערך בהפסד 0–2 ל.
ב-14 באוקטובר 2009 הבקיע את שערו הראשון בנבחרת כאשר פורטוגל ניצחה את 0-4. בעקבות עונה טובה בספורטינג, ולוזו היה גם במונדיאל 2010, והגיע עם הנבחרת עד לשמינית הגמר בו נעצרה על ידי.
לימפומה של העור
לימפומה של העור היא גידול סרטני של מערכת הלימפה אשר מקורו בעור. לימפומה של העור מתחילה בעור ולעיתים קרובות נשארת שם מבלי להתפשט לאיברים פנימיים. כ -5% מכלל סרטני הלימפה מתחילים בעור. לפעמים לימפומה שמתחילה להתפתח בבלוטת לימפה תתפשט ממנה לעור. במקרים אלה היא לא תוגדר כלימפומת העור אלא כלימפומה.
סוגי לימפומה
קיימים 2 סוגים עיקריים של לימפומות:
סיווג לימפומת העור
על פי ארגון הבריאות העולמי (WHO) והארגון האירופי לחקר וטיפול הסרטן (EORTC), מסווגות לימפומת העור בשתי דרכים. דרך אחת היא על פי אופן ההופעה שלהן תחת מיקרוסקופ, והשנייה, על ידי איתור של חומרים מסוימים המופרשים על ידי תאי הלימפה המעורבים.
רשימת תיוג
רשימת תיוג (צ'ק ליסט) היא כלי עזר לביצוע משימות חוזרות, המיועד לצמצם את הסיכוי לכישלון באמצעות פיצוי על מגבלות פוטנציאליות של זיכרון ותשומת לב אנושיים. השימוש ברשימת תיוג מסייע להבטחת עקביות ושלמות בביצוע משימה ולהפחית נטייה להימנע, להשמיט או להזניח שלבים חשובים במשימה. לרשימות תיוג יתרון נוסף בעצם תיעוד המשימה וביכולת בקרה של התיעוד, ובדיעבד גם של המשימה עצמה.
מבנה
רשימות תיוג בנויות לרוב כרשימות עם תיבות סימון קטנות בצד הטקסט. סימן הביקורת מסומן בתיבה על ידי המשתמש לאחר השלמת הפריט.
לפעמים משתמשים גם בפורמטים אחרים. רשימות תיוג בתעופה מורכבות בדרך כלל מעמודת "מערכת" ועמודת "פעולה" המופרדות בקו מקווקו, ללא תיבות סימון, מכיוון שהן מוקראות לעיתים קרובות בקול רם ובדרך כלל מיועדות לשימוש חוזר.
יעילות
מאפיינים של רשימות ביקורת יעילות כוללים:
חסרונות
תלות מוגזמת ברשימות תיוג עלולה להפריע לביצועים בעת התמודדות עם מצבים בהם הזמן הוא קריטי, למשל מצב חירום רפואי או חירום בטיסה.
נטייה לשנן את הרשימה ולפעול ללא הרשימה הפיזית - הניסיון מראה שרשימות תיוג משוננות פחות יעילות מרשימות כתובות בהפניית תשומת הלב לחוסרים.
טוני
טוני הוא כינוי חיבה לשם. {{פירושונים| אישים:
יניב עזרן
יניב עזרן (נולד ב-12 במאי 1983) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ.
טוני
ראו גם
}}
יניב עזרן
קריירה
עזרן החל את הקריירה שלו בשנת 2000 בקבוצת מועדון ספורט אשדוד. בשנת 2003 הוא הושאל לעונה אחת להפועל רעננה מהליגה הלאומית, ולאחר מכן חזר לאשדוד. בתקופה זו ערך עזרן שבע הופעות במדי הנבחרת הצעירה של ישראל, בהן כבש שער אחד. בשנת 2006 עבר לאנוסיס נאון פראלימני מליגת העל הקפריסאית (אותה אימן באותה תקופה ניר קלינגר), אך במהרה חזר לאשדוד, לאחר ששיחק במשחק אחד בלבד במדי פראלימני. בעונת 2006/2007 כבש 15 שערים במדי אשדוד, והיה מלך השערים של ליגת העל.
בשנת 2007 עבר עזרן למכבי תל אביב, ששילמה עבורו כ-800 אלף דולר. עזרן לא זכה להצלחה רבה במדי קבוצתו החדשה, והבקיע לאורך כל עונתו הראשונה שער אחד בלבד ב-18 משחקים. עזרן זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו, אך לקראת סוף העונה נפצע ועבר ניתוח בברכו. בעונה שלאחר מכן שותף בשישה משחקים, אך לאחר מכן לא הצליח להתגבר על פציעתו, ואת הופעתו האחרונה בקריירה ערך ב-1 באוגוסט 2009, במשחק מול בני סכנין בגביע הטוטו. כעבור יותר משנה וחצי שב לסגל הקבוצה, אך לא שיחק בפועל.
לאחר שהסתיים חוזהו במכבי תל אביב הגיש עזרן תביעה נגד המועדון בטענה שלא קיבל שכר ב-7 החודשים האחרונים בחוזה. הקבוצה טענה כי עזרן קיבל את הכסף מהמוסד לביטוח לאומי, אך ב-7 בנובמבר 2012 זכה עזרן בבוררות ומכבי תל אביב חויבה לשלם לו 900 אלף ש"ח.
במהלך עונת 2011/2012 ניסה עזרן להתאמן במדי קבוצת נעוריו, מועדון ספורט אשדוד. אך לבסוף נכנע לפציעותיו הרבות ופרש ממשחק פעיל.
חייו האישיים
עזרן נשוי לחופית ולהם שלושה ילדים. משמש כיום כבעלים של מסעדות באזור אשדוד ובעל חברת פרסום ומדיה.
בדצמבר 2016 נעצר על ידי משטרת ישראל בחשד שהיה חלק מרשת שביצעה הונאה לחברות בחו"ל.
1943 במדע
רשימת אירועים מדעיים עיקריים שהתרחשו ב-1943.
Muz-TV
Muz-TV (ברוסית: Муз-ТВ, מתוך Музыкальное телевидение - טלוויזיה מוזיקלית) הוא ערוץ מוזיקה רוסי המשדר מאז 1996. 49% ממניות הערוץ נמצאים בבעלות UTH רוסיה שהוא בבעלות MTV.
הפורמט של Muz-TV הוא קטעי וידאו של מוזיקת פופ רוסית, אם כי ניתן לראות מדי פעם גם פופ בינלאומי, היפ הופ ורית'ם אנד בלוז עכשווי, הערוץ משדר תוכניות מוזיקה מקומיות ובינלאומיות.
בדומה ל-MTV, בסוף שנות האלפיים הפך Muz-TV יותר לערוץ בידור המשדר תוכניות ריאליטי, ולא לערוץ מוזיקה. לאחר המיתוג המחודש של 16 בספטמבר 2012, "Muz-TV" עבר לתדר חדש, שינה את הקונספט בחזרה לערוץ מוזיקלי. על התדר הישן שלו, החל לשדר ערוץ בידור נוער חדש בשם "ערוץ יו", המורכב מתוכניות ששודרו בעבר בטלוויזיה (למעט תוכניות מוזיקליות), כמו גם תוכניות וסדרות חדשות, הן בהפקה עצמאית והן תוכניות רכש.
פרסי Muz-TV
פרסי המוזיקה של הערוץ הם מושא לביקורת חריפה בתקשורת. הנושא המרכזי הוא רשימת המועמדים החוזרים על עצמם, למשל, זברי זכו בתואר "להקת הרוק הטובה ביותר" שש פעמים ברציפות ודימה בילן זכה בפרס "אמן השנה" חמש פעמים בשש שנים. נושא נוסף הוא ליפ סינק הנהוג בהופעות מוזיקליות במהלך טקס הענקת הפרסים.
ויברטו
ויברטו (בעברית: תרטיט) הוא אפקט מוזיקלי, המתבטא בהגבהה והנמכה קלה, לסירוגין, של גובה ו/או עוצמת צליל, במהירות גבוהה יחסית, מספר פעמים ברצף, למשך זמן מסוים, באופן שניתן להבחין בו. ויברטו משמש לתוספת הבעה ותכונות קוליות לצלילים.
ויברטו קולי
קול האדם ניחן בוויברטו טבעי, אך לרוב הוא לא בא לביטוי אצל זמרים שלא עברו פיתוח קול והכשרה לשירה. הוא טבעי במובן זה, שהוא מופיע כרפלקס לא מכוון של השרירים הקשורים למיתרי הקול, הגרון, הלשון ועוד. שירה ללא ויברטו טבעי מעייפת יותר את הקול וגורמת לצרידות. זמר מאומן יכול לשנות או לדכא בכוונה את הוויברטו הטבעי, מסיבות אמנותיות.
ויברטו כלי
מידת השוני בגובה הצליל בוויברטו כלי נקבע לרוב על ידי הנגן, אבל בדרך כלל איננו עובר את חצי הטון, מעל או מתחת לצליל המקורי. נגני כלי מיתר רבים משנים את הצליל מלמטה, רק עד לתו הקבוע ולא מעליו. ויברטו נועד להוסיף חמימות לצליל ובמקרה של כלי קשת, הוא מעניק לו "נצנוץ", כיוון שדפוס הצליל שמפיק כלי נגינה בנוי היטב "מצביע", כביכול, לכיוונים שונים בווריאציות קלות בגובה. אפקט זה פועל הדדית עם האקוסטיקה בחדר להוספת עניין לצליל, בדומה לזה שמשיג נגן גיטרה אקוסטית, כשהוא מטלטל את הכלי בצליל סיום מושהה, או לוח הטיה סובב של מגבר, המעביר את הצליל סחור סחור על פני החדר.
לא כל כלי הנגינה יכולים להפיק ויברטו, שכן לאחדים מהם יש רמות צליל קבועות, שאי אפשר לשנותן בדרגות קטנות דיין. רוב כלי ההקשה הם דוגמה לכך, כמו הפסנתר, למשל. סוגים מסוימים של עוגבים ואורגנים, לעומת זאת, יכולים להשיג אפקט זה על ידי שינוי בלחץ האוויר העובר בצינורות, או באמצעות מנגנונים מכניים שונים (למשל באורגני המונד או וורליצר). הקלאוויקורד הוא כלי המקלדת היחיד בו ניתן להפיק ויברטו שאינו אוטומטי, באמצעות שינוי בלחץ האצבע על הקליד. אפקט זה היה מקובל בעיקר בגרמניה, ונקרא Bebung.
השיטות להפקת ויברטו בכלים אחרים שונות זו מזו. בכלי מיתר, למשל, אפשר להרעיד את האצבע, המשמשת לעצירת המיתר, על השחיף, או להניע אותה מעלה מטה על המיתר לוויברטו רחב יותר. בחלילים, הוויברטו נוצר באמצעות הרעדת הסרעפת, אשר יוצרת הגברה והנמכה לסירוגין של לחץ האוויר הננשף, אך יכול להיווצר גם על ידי נדנוד הלסת או השפתיים; הנעת הלסת היא אמצעי מקובל להשגת ויברטו בסקסופון. גם בקלרינט אפשר להשיג ויברטו באמצעות הפה, אך זה איננו אפקט מקובל בכלי זה. נגני כלי נשיפה ממתכת מפיקים ויברטו על ידי שינוי לחץ השפה על הפיה ובטלטול עדין של הכלי. ויברטו בכלי נשיפה מעץ אפשר להשיג בדרכים אחדות: על ידי ויסות זרימת האוויר דרך הכלי באמצעות הסרעפת ובשינוי מהיר בפומית. הקלרינטן רג'ינלד קל היה, כפי הנראה, אחד מקלרינטני התזמורת הראשונים שהכניסו ויברטו לנגינה תזמורתית; על כל פנים, הנורמה בקרב נגני קלרינט כיום היא עדיין נגינה ללא ויברטו.
יש כלים, שאפשר לנגן בהם או בוויברטו מכני קבוע או ללא ויברטו מכל וכל, כמו בוויברפון ומגבר לזלי, המשמש נגני אורגנים חשמליים. ויברטו בתרמין, שהוא כלי בעל גובה צליל משתנה תדיר ללא "מעצורים", יכול לנוע מעדין למוגזם, ובמקרים רבים משמש להסוואת תיקוני הגובה הקלים שכלי זה מחייב. בעוגבי כנסייה רבים קיים רגיסטר טְרֶמוּלַנְס, היוצר רטט קבוע ומשמש כאפקט מיוחד.
במוזיקת פופ אפשר לשמוע לעיתים את האפקט בגיטרה ויש זמרים, לא כולם, שמשתמשים בו (באי אילו באלאדות פופולריות הוויברטו עשוי להיות רחב כל כך, שהוא נשמע כמו התנודדות מפורשת). השימוש במוזיקה עממית איננו מודגש כל כך כמו בצורות מוזיקה אחרות, אם כי במוזיקה צוענית מזרח אירופית, למשל, הוא יכול להיות רחב מאוד.
ויברטו רחב (עד טון שלם) נפוץ בשימוש אצל נגני גיטרה חשמלית ותורם ביטוי רגשי דמוי-ווקאלי לצליל. האפקט קשה אומנם להשגה, אך כשהוא מבוצע כהלכה, הוא יכול לגרום לכלי "לשיר".
בלבול מושגים נוצר לעיתים בין ויברטו לטרמולו, בייחוד בהקשר של זרוע טרמולו של גיטרה חשמלית, המפיקה שינויי גובה, אם כי טרמולו אמיתי הוא תנודה חוזרת ונשנית באמפליטודה של הצליל (ולא בתדר שלו). לעומת זאת, מה שמכונה יחידת ויברטו, שמשלבים בהרבה מגברי גיטרות, מפיקה מה שמוכר כטרמולו בכל הקשר אחר.
רוב נגני הג'אז לאורך המאה ה-20 ועד היום משתמשים בוויברטו באופן קבוע, פחות או יותר. עם זאת, משנות ה-50 בערך החלו חלק מנגני הג'אז בסגנונות המתקדמים יותר, רבים מהם בעקבות הדוגמה שהציג מיילס דייוויס, להשתמש בוויברטו באופן בררני יותר ובדרך כלל לנגן בלעדיו. דייוויס, מכל מקום, הרבה להשתמש בעמעם, שגם הוא משנה את צליל הכלי.
ויברטו נחשב לפעמים כאפקט הנוסף לצליל עצמו, אבל בכמה מקרים הוא מהווה חלק אינטגרלי כל כך של סגנון המוזיקה, שקשה מאוד לבצע אותה בלעדיו. נגן הג'אז בסקסופון טנור, קולמן הוקינס נתקל בקושי הזה כשמפיק אלבום ג'אז לילדים ביקש ממנו לנגן קטע הן בלוויית ויברטו והן בלעדיו, כדי להדגים את השוני בין שני הביצועים. על אף הטכניקה המופתית שלו בכל מובן אחר, לא עלה בידו לנגן ללא ויברטו והמפיק נאלץ להזמין סקסופוניסט תזמורתי לשם כך.
הרבה נגנים קלאסיים, בייחוד זמרים ונגני כלי מיתרים, נתקלים בבעיה דומה. הכנר והמורה ליאופולד אאואר מייעץ בספרו "נגינה בכינור כפי שאני מלמד אותה" (1920) לכנרים להתאמן בנגינה ללא שמץ ויברטו ולהפסיק לנגן לכמה דקות ברגע שהם תופסים את עצמם בנגינת ויברטו, כדי להשיג שליטה מלאה בטכניקה שלהם.
ויברטו במוזיקה קלאסית
השימוש בוויברטו במוזיקה קלאסית שנוי, במידה ידועה, במחלוקת. במשך רוב המאה ה-20 נעשה בו שימוש קבוע כמעט בביצוע יצירות מכל התקופות, מן הבארוק ואילך, בייחוד מצד זמרים ונגני כלי מיתר. מצב זה החל להשתנות במידת מה לקראת סוף המאה, עם הופעתם של ביצועים מדויקים היסטורית ("תקופתיים"), וככל שמרחיקים אחורנית בהיסטוריה, השימוש בוויברטו נעשה, לכאורה, נדיר יותר ויותר.
דבר מקובל הוא, שמוזיקה ווקאלית מתקופת הרנסאנס כמעט לעולם אינה מבוצעת בוויברטו, ואין להניח שהמצב היה שונה בעבר. יש מעט מאוד חומר כתוב בנושא הביצוע הווקאלי מתקופה זו, אבל המעט הקיים מגנה את השימוש בוויברטו.
Versuch einer gründlichen Violinschule של ליאופולד מוצרט (1756) מלמד על מצב הוויברטו בנגינת כלי מיתר בסוף תקופת הבארוק. בספרו זה הוא מודה, כי "יש נגנים, הרועדים בעקביות על כל תו כחולי פרכסת", אבל הוא מגנה נוהג זה וגורס, כי השימוש בוויברטו מוצדק רק על תווים ממושכים ובסופי משפטים. וולפגנג אמדאוס מוצרט גינה במכתביו זמרים בעלי ויברטו בולט, ואמר כי הם שרים "שלא כדרך הטבע".
גם בכלי נשיפה מעץ נראה, שהוויברטו במוזיקה עד למאה ה-19 היה מקובל כקישוט והשימוש בו היה סלקטיבי. מרטין אגריקולה ב-Musica instrumentalis deudch שלו משנת 1529 מתייחס לוויברטו בנוסח זה. פה ושם נמצא, שמלחינים מלפני תקופת הבארוק הורו על שימוש בוויברטו בקו גלי בדפי התווים, רמז ברור לכך, שהשימוש בו לא היה רצוי בשאר היצירה. לקראת סוף המאה ה-19 התחיל להופיע במוזיקה קלאסית שימוש רצוף, פחות או יותר, בוויברטו לכל אורך היצירה. לעלייה זו בפופולריות של הוויברטו תרמו התמורות בעיצוב כלי המיתר, בייחוד המצאת משענת הסנטר לכינור ולוויולה והרגלית לצ'לו. המצאות אלה איפשרו ויברטו רחב וממושך יותר.
מוזיקה של מלחינים משלהי הרומנטיקה, כמו ריכרד וגנר ויוהנס ברהמס, מבוצעת כיום בוויברטו רצוף למדי. עם זאת, מוזיקאים המתמחים בביצועים מדויקים מבחינה היסטורית, כמו המנצח רוג'ר נורינגטון, טוענים, שאין זה סביר שברהמס, וגנר ובני זמנם היו מעוניינים בביצוע יצירותיהם בצורה כזאת. זו השקפה שנויה במחלוקת במידת מה, אם כי גם ארנולד שנברג, מלחין מאוחר בהרבה, לא סבל ויברטו והשווה אותו לפעיית עז.
נורינגטון עמד על הגידול בשימוש בוויברטו בנגינת תזמורת במאה ה-20 מתוך מחקר בהקלטות מוקדמות. לטענתו, בהקלטות המוקדמות השימוש בוויברטו סלקטיבי, כדרך לביטוי רגשות; בהקלטות הפילהרמונית של ברלין אין שומעים ויברטו המשתווה לוויברטו המודרני לפני 1935 ואצל הפילהרמונית של וינה לא לפני 1940. תזמורות צרפתיות החלו לנגן בוויברטו רצוף כמה שנים קודם, משנות ה-20.
בקשר לכך חשוב לציין, שהמגבלות הקוליות של הקלטות ישנות, בייחוד בכל הנוגע לצלילים עיליים וידע בתדרים גבוהים, מקשות מאוד על הערכה שאינה שנויה במחלוקת של טכניקות נגינה מוקדמות. נוסף לכך, יש להבחין בין סוג הוויברטו המשמש נגן סולן לוויברטו הקבוצתי של הרכב כלי מיתר שלם, שאחידותו הכמותית אינה מאפשרת לשמוע אותו ככזה. ויברטו קבוצתי יבוא לביטוי במונחי חמימות ורחבות של הצליל המופק, בניגוד להרטטה נשמעת של גובה הצליל. מן העובדה, שכבר בשנות ה-80 של המאה ה-19 ביקשו מלחינים כמו ריכרד שטראוס (בפואמות הסימפוניות שלו, "דון חואן" ו"מוות והזדככות") וקאמי סן-סנס (בסימפוניה השלישית, "עוגב") מנגני כלי מיתר לבצע קטעים מסוימים "ללא הבעה" או "ללא ניואנס" אפשר להקיש בוודאות סבירה על השימוש הכללי בוויברטו בתזמורת כמובן מאליו.
אף על פי כן, השימוש בוויברטו ללא אבחנה במוזיקה רומנטית מאוחרת מתקבלת ברובה ללא עוררין (אף כי ביצועי בטהובן בוויברטו מוגבל אינם יוצאי דופן כיום). רבים נוקטים בדעה, שגם אם לא זה הדבר שהמלחין חזה, אולי, ויברטו מוסיף עומק רגשי, המשפר את צליל המוזיקה. אחרים סבורים, שהצליל הרזה יותר של נגינה נטולת ויברטו עדיף. במוזיקה קלאסית של המאה ה-20, שנכתבה בזמן שהשימוש בוויברטו היה נפוץ מאוד, יש לפעמים הוראה מפורשת להימנע ממנו (בכמה מרביעיות המיתרים של בלה בארטוק, למשל). יתרה מזו, כמה מלחינים מודרניים, בייחוד מלחינים מינימליסטיים, מתנגדים לשימוש בוויברטו בכל הזמנים. במאה ה-21 מנגנות עכשיו בהפחתת ויברטו ניכרת.
דקה
דקה היא יחידת זמן המוגדרת כ- 1/60 של שעה או כ-60 שניות (ישנן דקות בעלות 61 שניות - דקה מעוברת).
יחידת הדקה לא מוכרת כיחידת SI. בגאומטריה, דקה היא יחידת זווית, המוגדרת כ- 1/60 של מעלה. יחידה זו נקראת דקת קשת. יחידה הנגזרת מיחידה זו היא שניית קשת (1/60 של דקת קשת).
באסטרונומיה, דקה היא יחידת זווית וזמן. דקה היא 1/60 של שעת עלייה ישרה.
הסימון הפורמלי לדקה הוא גרש ישר - ('). לדוגמה, 15 דקות יכתבו כך - '15. אולם, הסימון הנפוץ ביותר הוא הגרש הנטוי המקובל (′).
כדור הארץ עובר 15 דקות קשת בכל דקת זמן אחת. דקת קשת אחת בקו המשווה היא בקירוב מייל ימי אחד.
הסיבה לחלוקת השעה ל-60 דקות נובעת ככל הנראה מהשפעת הבבלים, אשר השתמשו בבסיס ספירה 60 כשיטת הספירה שלהם.
מקור המילה הוא בכך שזו חלוקה דקה יותר של הזמן מאשר החלוקה לשעות. וכך גם בשפות זרות.
משה שווייצר
קריירה
שווייצר גדל במחלקת הנוער של מכבי תל אביב, ובשנת 1972 עלה להרכב הקבוצה הבוגרת של המועדון. לאחר עונה אחת הושאל למשך ארבע עונות לקבוצת הפועל פתח תקווה, ולאחר מכן שב למכבי תל אביב וזכה עם הקבוצה באליפות בעונת 1978/1979. בשנת 1983 עזב את מכבי תל אביב ועבר להפועל לוד. באמצע העונה הועבר לקבוצת הפועל רמת גן, ובשנת 1984 פרש ממשחק פעיל.
לזכותו של שווייצר שמונה שערים ב-23 הופעות במדי נבחרת ישראל, במדיה שיחק כאשר אביו דוביד שווייצר היה מאמן הנבחרת. את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ערך ב-3 בספטמבר 1974, בניצחון 8–3 בטהראן על נבחרת מלזיה במסגרת משחקי אסיה. בשנת 1976 פתח בהרכב הראשון בכל ארבעת משחקיה של הנבחרת באולימפיאדת מונטריאול. את הופעתו האחרונה בנבחרת ערך ב-18 בפברואר 1977, במשחק ידידות מול נבחרת אוסטרליה שהסתיים בתיקו 1–1, כאשר שווייצר הבקיע את שער השוויון.
ניקיטה בליך
ניקיטה יורייביץ' בֶּלִיך (נכתב גם ביליך; רוסית: Никита Юрьевич Белых; נולד ב־13 ביוני 1975) הוא פוליטיקאי רוסי, לשעבר ראש מפלגת ברית כוחות הימין (Союз правых сил) ומושל מחוז קירוב בשנים 2009 - 2016.
ביוגרפיה
בליך נולד בעיר פרם ב־1975. אביו מהנדס בתחום התעופה ואימו מרצה לכימיה באוניברסיטה.
סיים לימודי כלכלה באוניברסיטה הממלכתית של פרם ב־1996. כבר בזמן הלימודים החל לעבוד כעיתונאי כלכלי בטלוויזיה המקומית של פרם וכן הקים מספר עסקים בתחום ייעוץ בנושא הפרטה וואוצ'רים (ראה כלכלת רוסיה), שם, לטענתו, עשה את הרווחים הראשונים. החל גם לימודי משפטים באותה אוניברסיטה, אך לא סיים אותם ובשנת 1998 התרכז סופית בעסקים, והתמנה לסגן־נשיא של חברת ההשקעות "קבוצת הפיננסים והתעשייה של פרם".
בשנת 1998 הצטרף גם לפעילות פוליטית במסגרת מפלגת "כח חדש" (Новая сила) של סרגיי קיריינקו, ששימש כראש ממשלת רוסיה, אך פרש בעקבות המשבר הכלכלי של 1998. ב־1999 המפלגה התאחדה עם מספר מפלגות קטנות ל"ברית כוחות הימין", שהצליחה להיכנס אל הדומה השלישית. היא זכתה לתמיכתו של בוריס ילצין, אך כשזה פרש ובמקומו נבחר ולדימיר פוטין תמיכת הנשיא עברה למפלגות אחרות וברית כוחות הימין הייתה לאחת ממפלגות האופוזיציה העיקריות. ב־2001 בליך נבחר מטעם המפלגה למועצה המחוקקת של מחוז פרם. ב־2003 התמודד בבחירות הכלליות, אך המפלגה לא עברה את אחוז החסימה עקב פיצול בהנהגתה ובליך המשיך לשמש בתפקידים ציבוריים בתחום הכלכלה והמיסוי במחוז פרם. ב־2004 התמנה לסגן מושל המחוז.
במאי 2005 נבחר ליושב־ראש ברית כוחות הימין ופרש מתפקידיו הציבוריים, כדי להכין את המפלגה לבחירות לדומה החמישית שנערכו בשנת 2007. גם בבחירות האלה המפלגה לא עברה את אחוז החסימה. בעקבות התבוסה בליך התפטר מהנהגת המפלגה, אך חברי המפלגה הצביעו בעד הישארותו והוא נענה לקריאתם ושב לתפקיד.
בליך אמר שיש לו כוונות להתמודד על תפקיד נשיא רוסיה, אך הוא לא יכל להשתתף בבחירות לנשיאות ב־2008 עקב גילו צעיר (מועמד לנשיאות צריך להיות בן 35 לפחות). בהתאם לזאת המפלגה הודיעה כי לא תציג מועמד מטעמה בבחירות אלה ותתמוך במועמד שלדעתה מייצג את העמדות הדמוקרטיות ביותר.
ב־2009 מונה על ידי הנשיא דמיטרי מדבדב למושל מחוז קירוב. ביוני 2016 נעצר על ידי המשטרה הרוסית באשמת נטילת שוחד והודח מתפקיד המושל.
סוסי בייקון
סוסי רות בייקון (באנגלית: Sosie Ruth Bacon; נולדה ב-15 במרץ 1992) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה יהודייה אמריקאית.
ביוגרפיה
סוסי בייקון נולדה בשנת 1992. הוריה הם השחקנים קווין בייקון וקירה סדג'וויק.
קריירה
בזמן שביים את "Loverboy", קווין בייקון ליהק את בתו סוסי לסרט. כשנשאל על הבחירה ללהק את בתו, קווין אמר שהוא קיבל את ההחלטה כבמאי, לא כאבא, כי הוא מאמין שבתו מושלמת לתפקיד. סוסי גילמה את הדמות הראשית אמילי, בעוד את אמילי הבוגרת גילמה אמה של סוסי קירה סדג'וויק. אחיה, טראוויס בייקון, לוהק לתפקיד קטן יותר בסרט. קווין שיבח את עבודתה של סוסי בסרט אך ציין שהוא לא יעודד אותה להתמקד במשחק.
ההופעה שלה ב- "Loverboy" היא מה שגרם לג'יימס דאף, המפיק של סדרת הטלוויזיה המפענחת להציע לבייקון תפקיד בסדרה. דאף רצה לכתוב לה תפקיד בסדרה מאז שהייתה בת 12, כך טענה סדג'וויק, שמגלמת את התפקיד של הבלשית ברנדה לי ג'ונסון בתוכנית. עם זאת, סדג'וויק התנגדה לרעיון, והתעקשה שסוסי לא תשחק. בסופו של דבר, דאף, הצליח לגרום להוריה של סוסי להסכים שיהיה לה תפקיד קטן בסדרה, בתנאי שזה לא יפריע ללימודיה. הוא תיאר את ההסכם כ"דומה יותר למשא ומתן על אמנה" מאשר הסדר.
הגרסה של סדג'וויק לאירועים הייתה שונה. היא אמרה שהיא אמרה לדאף שהיא תדון בזה עם בעלה, אבל שדאף פנה ישירות לסוסי, שקיבלה את התפקיד, ובשלב זה, אמה אמרה, ש-"אין דרך חזרה".
בתוכנית, סוסי גילמה את צ'רלי, שנותרה בטיפולם של דודתה (ג'ונסון) ובעלה, הסוכן המיוחד פריץ הווארד. התפקיד נמשך ארבעה פרקים והוביל למה שסדג'וויק אמרה שהיה אחת הסצינות הקשות ביותר עבורה בתוכנית, שבה ברנדה אומרת לצ'רלי שהיא חייבת ללכת הביתה, וצ'רלי הגיבה בשאלה, "את לא רוצה שאני אשאר?"
בעקבות תפקידה בסדרת הטלוויזיה "המפענחת", סוסי החלה ללמוד באוניברסיטת בראון ולמדה בחברת התיאטרון המוזיקלי CAP21. היא הצטרפה לצוות השחקנים של Fiction in Photographs ב-2012, מחזמר שהוצג באוף לברודוויי מאת דן מילס ורנדי רד.
ב-21 בנובמבר 2013 הוכתרה סוסי למיס גלובוס הזהב 2014. מיס גלובוס הזהב, נבחרת מדי שנה על ידי איגוד העיתונאים הזרים בהוליווד, מסייעת בטקס הגלובס והיא בדרך כלל בתם של סלבריטאים הוליוודים. מיס גלובוס הזהב היוצאת הייתה פרנצ'סקה איסטווד, בתם של קלינט איסטווד ופרנסיס פישר.
יורם שפטל
יורם שֶפְטֶל (נולד ב-15 בינואר 1949; י"ד בטבת ה'תש"ט, בתל אביב) הוא עורך דין, שדרן רדיו ופובליציסט ישראלי.
ביוגרפיה
שפטל נולד ב-1949 בן יחיד לברינדל, ילידת פולין, ולשלמה שפטל, יליד רוסיה, שניהם אנשי העלייה החמישית. אביו היה מהנדס כימיה שעלה לארץ ישראל ב-1933, תעשיין אמיד בעל מפעל לשפתונים שייצא למדינות ערב. לדברי שפטל, עם פרוץ מלחמת העצמאות חדלו לקוחותיו הערביים של אביו מלעמוד בהתחייבויותיהם הכספיות והוא פשט את הרגל.
שפטל גדל בתל אביב. למד בבית הספר תל נורדאו שבשכונת תל נורדאו עד אמצע כיתה ה', נשר מלימודיו, והשלים את לימודי היסודי בבית חינוך סוציאליסטי לילדי עובדים ע"ש א.ד. גורדון בצפון העיר. בתיכון למד בכיתה ט' בלבד, בעירוני ד', והשלים את בחינות הבגרות באופן עצמאי. שירת בצבא ההגנה לישראל בחיל התותחנים ולאחר מכן במסגרת המילואים בעוצבת ברעם (חטיבה 300) משני צידי גבול ישראל-לבנון, והמשיך להתנדב לשירות מילואים במסגרת חטיבת כפיר בגדוד נצח יהודה עד גיל 58.
לאחר שירות החובה שהה באנגליה, שם עבד בבית מסחר יהודי במנצ'סטר.
למד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים בשנים 1971–1974 וקיבל רישיון עריכת דין בפברואר 1976. במהלך לימודיו היה סגן יו"ר אגודת הסטודנטים בפקולטה וכן היה נציג ועד עובדי הטוטו.
קריירה בעריכת דין
כעורך דין צעיר בתחילת דרכו קנה לעצמו שפטל שם כשייצג במהלך השנים 1980–1981 את המאפיונר היהודי-אמריקאי מאיר לנסקי. שפטל הקים, עוד בהיותו סטודנט למשפטים, ועד פעולה למניעת גירושו של לנסקי מישראל. בעתירה שהגיש לבג"ץ, לאחר שלנסקי כבר גורש ולאחר ששפטל כבר היה לעו"ד, נדרשה המדינה לפחות לאפשר ללנסקי להיכנס למדינה כתייר, אחת לשנה, לתקופה שלא תעלה על 30 יום, ועתירתו זו התקבלה.
במרץ 1988, הורשע שפטל בארבע עבירות שונות בגין התנהגות שאינה הולמת עורך דין בבית הדין המשמעתי הארצי של לשכת עורכי הדין בישראל. לפי פסק הדין, בשנת 1984, שפטל הגיש בקשות דחייה לבתי משפט שונים, לרבות בית המשפט העליון, בתואנות שקר שלפיהן נקרא למילואים ואף הציג צו מילואים, אולם בעת שהגיש את הבקשות לדחייה, שפטל ידע כי צו המילואים בוטל, וקבע למעשה באותו מועד חופשה ברומניה. אב בית הדין, עו"ד אביגדור שלוש, ציין בפסק הדין כי יש במעשיו של שפטל חומרה רבה המגיעה עד לכדי עבירות פליליות של שיבוש הליכי משפט וקבלת דבר במרמה. עוד ציין כי לשפטל 10 הרשעות קודמות. שפטל נידון ל-9 חודשי השעיה על תנאי למשך שנתיים.
תיקים בולטים נוספים שאותם ייצג שפטל הם של אלי כהן שרצח את אשתו בתאילנד וביתר את גופתה, ושל איש העסקים ניסים חדד שהורשע בבית המשפט המחוזי באונס בנה בן השנה וחצי של בת זוגו, ולאחר מכן זוכה בבית המשפט העליון מחמת הספק. בפסק דינו בתיק זה, כתב על שפטל השופט יצחק עמית: "אין לחשוד בבא כוחו המלומד של המערער כי הוא בבחינת מי שאינו יודע לשאול".
שפטל ייצג יחד עם שותפו, עו"ד דורון בקרמן, כאלפיים ניצולי שואה מברית המועצות בתביעה נגד ועדת התביעות. תיק זה עסק ברשלנות בטיפול התביעות של אותם ניצולים, שלא קיבלו פיצויים בסך 15,000 ש"ח. פסק הדין קבע כי הניצולים יפוצו ב-30 מיליון ש"ח, ובעקבות כך החליטה גרמניה לשלם לעוד 20 אלף ניצולים סכום בסך 15,000 ש"ח לכל ניצול.
שפטל נוהג לייצג ללא תמורה מתנחלים מיהודה ושומרון ובעבר גם מרצועת עזה, בעתירות שונות בבג"ץ ואף בבתי משפט רגילים. כאשר ייצג את מפוני גוש קטיף הופיע בבית המשפט עם צמיד גומי כתום ועם סרט כתום קשור לחגורה שהיו מסמלי המחאה נגד תוכנית ההתנתקות.
ב-2004 נורו יריות לעבר שפטל בעת שנכנס לרכבו. הוא לא נפגע, אך רכבו ניזוק.
משפט דמיאניוק
בשנת 1987 שימש שפטל, תחילה יחד עם מארק אוקונור, עו"ד אמריקאי, ולאחר מכן לבדו, כסניגורו של ג'ון דמיאניוק. דמיאניוק הועמד לדין באשמה שהוא פושע המלחמה "איוואן האיום" ממחנה ההשמדה טרבלינקה, שהיה שותף לרציחתם של מאות אלפי יהודים במהלך השואה. טענת ההגנה הייתה שיש טעות בזיהוי וכי "איוון האיום" היה למעשה שומר אוקראיני בשם איוון מרצ'נקו.
הרכב מיוחד של בית המשפט המחוזי בירושלים הרשיע את דמיאניוק וגזר עליו עונש מוות. הוא ערער באמצעות שפטל לבית המשפט העליון ובשנת 1993 נפסק פה אחד שזיהויו של דמיאניוק כ"איוואן האיום" מוטל בספק ועל כן הוא זכאי מחמת הספק. שפטל כתב על השתלשלות הפרשה בישראל את הספר "פרשת דמיאניוק - עלייתו ונפילתו של משפט ראווה". במהלך הלוויה של עו"ד דב איתן, סנגור נוסף במשפט, הותקף שפטל על ידי ניצול השואה, ישראל יחזקאלי, שהתיז עליו חומצה מלחית בריכוז גבוה, ממנה שפטל נכווה בפניו ונפגע חמורות בעינו. בגין מעשה זה נגזרו על יחזקאלי שלוש שנות מאסר וקנס כספי. בשנת 2011 לאחר שדמיאניוק נמצא אשם בבית משפט בגרמניה בסיוע לרצח של כ-28 אלף יהודים במחנה ההשמדה סוביבור, ונגזרו עליו 5 שנות מאסר, טען שפטל כי המשפט הגרמני היה מביש, בין היתר הוא נימק: "בגרמניה נקבע כי באותו פרק זמן ממש שעל-פי השופטת דורנר היה דמיאניוק כ"איוון האיום" בטרבלינקה ועסק שם בהפעלת תאי הגזים, הוא היה בעצם בסוביבור".
ב-2019 שודרה בנטפליקס סדרה בשם "The devil next door" בעריכת דניאל סיוון ויוסי בלוך, אשר עסקה במשפט דמיאניוק. הפרק הראשון יצא לאור ב-4 בנובמבר 2019. שפטל התבטא נגד הסדרה וטען כי "כל כולה שקר אחד גדול ביסודה" וכי היא העלימה בזדון חומרים שנשלחו אליה מטעם ההגנה בנוגע לחפותו של דמאניוק.
שדרן רדיו
שפטל הגיש תוכנית בשם "חקירה נגדית" ברדיו קול חי בין השנים 2000–2002.
שפטל הגיש בהתנדבות שתי תוכניות בתחנת הרדיו 103FM משנת 2009 עד 2020. הראשונה, שודרה בימי חמישי ונקראה "יורם שפטל" ובה פרש את משנתו ושוחח עם מאזינים על אקטואליה ומגוון נושאים. כמו כן הקדיש פינה מיוחדת בתוכניתו לשפה העברית העוסקת בביקורת שפה, חידוד וחידוש מילים ומושגים עבריים שהוחלפו במרוצת הזמן במילים לועזיות, ובה הוא מארח את עו"ד אלי וילנר. שמה של התוכנית היה בתחילה "שפטל עצבני", אך הנהלת רדיו 103FM שינתה את השם לבקשתו של נתן זהבי, שהנחה בתחנה תוכנית וותיקה בשם "זהבי עצבני". התוכנית השנייה, "החיים על פי שפטל", שהיא מעין הרצאה של שפטל על נושאים שונים, שודרה באופן לא רציף בשנים 2011-2019. שפטל הודח מהתחנה במרץ 2020.
לאחר מכן הוא החל לשדר בערוץ היוטיוב "שפטל ללא כחל ושרק" עד נובמבר 2021 (עקב תקלות טכניות הפסיק לשדר שם למשך 10 חודשים). החל מאפריל 2021 הוא משדר ברדיו "גלי ישראל". בספטמבר 2022 חידש את תוכניתו "שפטל ללא כחל ושרק" ביוטיוב. התוכנית משודרת גם בערוץ 7.
פאנליסט
החל מ-2014 שימש שפטל כפאנליסט בתוכנית "הפטריוטים" בערוץ 20 ובתוכניות נוספות בערוץ. במרץ 2018 החל שפטל לשמש פאנליסט בתוכנית "כולם ב-20" שהגיש בועז גולן בערוץ 20. כמה חודשים לאחר מכן הצטרף כפאנליסט לתוכנית "האולפן הפתוח" עם בועז גולן המשודרת מידי ערב בין 23:00-21:30, ונתן פרשנות בתוכנית לצד עו"ד ארי שמאי. לאחר שהוקמה ממשלת בנט-לפיד הוא החל לכנות אותה "יודנראט", ועקב סירובו לחדול מכך הוא הודח מערוץ 20.
פובליציסט
בשנים 2018-2019 כתב טורי דעה במעריב.
דעותיו
שפטל ידוע בסגנונו החריף והבוטה ובדעותיו הימניות. מבחינה אידאולוגית הוא משייך עצמו לציונות הרוויזיוניסטית. הוא מרבה לבקר ולגדף את השמאל הישראלי לדורותיו בניסוחים חריפים. הוא מתנגד לפתרון שתי מדינות לשני עמים ותומך בסיפוח שטח C ביהודה ושומרון. באשר לרצועת עזה, שפטל סבור כי ישראל צריכה לנתק כל קשר איתה ולהעביר את מלוא האחריות עליה לידי מצרים. בהומוסקסואליות הוא רואה "סטייה מחליאה" והתנגד לקיום מצעד הגאווה בירושלים. בנוסף עו"ד שפטל נוהג לבקר את מערכת המשפט בישראל על אחוז ההרשעות הגבוה בה, ובמיוחד את בית המשפט העליון, שלטענתו, בייחוד מאז השופט אהרן ברק, ניכס לעצמו סמכויות לא לו. בולט במיוחד יחסו הביקורתי של שפטל כלפי התקשורת בישראל אותה הוא מרבה לתקוף. בין היתר, בולטות התבטאויותיו נגד ערוצי הטלוויזיה, העיתונים, וביחסו כלפי תחנת הרדיו גלי צה"ל, ביטויים שהובילו את מפקד גל"צ ירון דקל להגיש תלונה לרדיו ללא הפסקה ולרשות השנייה.
שפטל תומך נלהב בקפיטליזם, דבר המתבטא בדעותיו הליברליות והאנטי-סוציאליסטיות. לטענתו, מצבה הכלכלי של ישראל רק הולך ומשתפר מאז המהפך של הליכוד. הוא הביע, בין היתר, התנגדות חריפה למחאת האוהלים ולשביתת הרופאים. עם זאת, הוא הביע את תמיכתו בזכותם של העובדים להתארגנות לא ממסדית כדי לשמור על זכויותיהם, להבדיל מוועדי העובדים הגדולים בחברות הממשלתיות.
שפטל נמנה עם תומכיו של ראש הממשלה, בנימין נתניהו. לטענתו, שלושת התיקים שנתניהו חשוד בהם (תיק 1000, תיק 2000 ותיק 4000) מופרכים מיסודם וכי קיימת "הפיכה שלטונית במסווה משפטי". כמו כן, טוען שפטל כי התקשורת תוקפת את בנימין נתניהו באופן קבוע וכי היא לא אובייקטיבית.
על אף ששפטל מגדיר את עצמו אתאיסט (כתוצאה מהשואה), הוא מרבה להשתמש ברטוריקה יהודית דתית ולקיים מנהגים יהודיים. הסיבה לכך, לטענתו, היא שאצל היהודים לא הייתה מעולם הפרדה בין דת ללאום, ולכן היהדות היא חלק בלתי נפרד מהזהות הלאומית היהודית. מסיבה זו הוא גם מתנגד להפרדת הדת מהמדינה בישראל. את היהדות הרפורמית הוא כינה "קבוצה יהודית אנטישמית". בנוסף הוא תומך בהקמת בית המקדש על הר הבית, תוך הריסת כיפת הסלע. לדבריו התנגדותו לשמאל אינה רק פוליטית אלא גם תרבותית-לאומית. הוא מאשים את השמאל החילוני בכך שניסה ליצור זהות יהודית "חלולה", מנותקת ממקורות היהדות. הוא נוהג להתפלל בבית כנסת מדי שבת ולומד את כתבי הרמב"ם. עם זאת שפטל התקיף לא פעם רבנים בעלי שם. בפורים 2014, קילל שפטל את הרב אהרן יהודה לייב שטיינמן: "יימח שמך וזכרך הרב אהרון שטיינמן, אתה נבל, אתה מבזה את התורה, אתה אדם שפל ובזוי, לא למדת כלום מההיסטוריה של עם ישראל ואתה ממשיך באותה דרך טמאה בזויה נאלחת ורקובה של התנגדות לקיום יהודי אמיתי בארץ ישראל", לאחר שהרב קילל את חברי הממשלה בצורה דומה בגלל היוזמה להטיל סנקציות פליליות בסוגיית גיוס בני ישיבות. בעקבות ההתבטאות דרשו חברי כנסת חרדים לפטרו מהתחנה. בשנת 2018 תקף את הרב הראשי לישראל, הרב דוד לאו, וטען כי הוא "מתחצף ומשקר בהלכה", על שקרא לכותל המקום הקדוש ביותר לעם היהודי.
סגנון
שפטל ידוע בסגנונו הבוטה, צעקני ולעיתים גס ופרובוקטיבי. בשל כך הוא מושעה מפעם לפעם מהערוצים והתחנות בהן הוא מופיע דרך קבע. כמו כן דמותו זכתה לחיקויים סאטיריים בתוכניות הרדיו "חותרים למגע", "שי ודרור" ו"מה קשור" ובתוכניות הטלוויזיה "בובה של מדינה" ו"ארץ נהדרת".
בעקבות סגנון זה שפטל נתבע לא פעם. בשנת 2013 מאזין ששוחח עמו בתוכניתו ספג ממנו כינויי גנאי. הוא הגיש נגדו תביעה בגין לשון הרע, שאמנם נדחתה בבית משפט השלום, אך בערעור לבית המשפט המחוזי נפסק שעל שפטל לפצותו ב-75,000 ש"ח ובתוספת 30,000 ש"ח הוצאות משפט. בקשת רשות ערעור של שפטל נדחתה. ביולי 2017 גידף שפטל את הרמטכ"ל רב-אלוף גדי איזנקוט בתוכניתו. לדרישת מנהל התנצל שפטל מספר ימים לאחר מכן, אך בתחילת 2018 החליטה ועדת האתיקה של לשכת עורכי הדין להעמידו לדין משמעתי. ב־6 בדצמבר 2020 דן בית הדין על שלושה אישומים שהוגשו נגד שפטל, שניים מהם נמחקו ועבור השלישי נידון לתשלום קנס בגובה 5,000 שקל. באוגוסט 2017 קנסה הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו את תחנת הרדיו 103FM ב-120 אלף ש"ח, בעקבות שש התבטאויות של שפטל בשידוריו בתחנה. בעניין זה קבעה הרשות: "ההתבטאויות האמורות בהן עו"ד שפטל מגדף, משמיץ ומשתלח באנשים שונים, ובפרט במאזינים, באופן משולח רסן, מהוות הפרות של ההוראות המפורטות לעיל ואינן עומדות ברמת השיח המינימלית" . ב-2018 הגיש השר לשעבר חיים רמון תביעה על הוצאת דיבה נגד שפטל, לאחר שזה כינהו בשידור "רמאי פתולוגי", "נכלולי" ו"פושע שידיו מגואלות בדם", על חלקו בהסכמי אוסלו ובהתנתקות. בסיום דיון קדם-משפט, לאחר שהשופט אלקלעי קבע ששפטל הוציא דיבה, התקבלה הצעת השופט לפשרה בין הצדדים, לפיה שפטל יחזור בו מדבריו ויתנצל בשידור.
חיים אישיים
שפטל גרוש ומתגורר בקיסריה.
יואכים לב
יואכים "יוגי" לב (בגרמנית: Joachim "Jogi" Löw; נולד ב־3 בפברואר 1960 בשנאו אים שוורצוואלד) הוא כדורגלן עבר גרמני ששימש כמאמן נבחרת גרמניה בכדורגל.
ביוגרפיה
לב התחיל את הקריירה כשחקן בקבוצת פרייבורג. הוא עזב את הקבוצה וחזר אליה לסירוגין שלוש פעמים בין השנים 1978 ל- 1989. בעונת 1980/1981 שיחק לב בקבוצה הגרמנית שטוטגרט. לאחר מכן עבר לאיינטרכט פרנקפורט, בה שיחק גם כן עונה אחת בלבד. בשנת 1982 חזר לב לפרייבורג, בה נשאר עונה נוספת. לאחר שתי העונות בפרייבורג שוב החל לעבור קבוצות בתדירות גבוהה. כך עשה בקבוצתו הבאה קרלסרוהה, אותה עזב לאחר עונה אחת בלבד, שוב לטובת פרייבורג. הפעם, שלא כמו בעונות קודמות, נשאר לב במועדון כארבע עונות, עד 1989.
את המעבר הבא עשה לב אל שווייץ, אל מועדון הכדורגל השווייצרי שפהאוזן ושיחק שם במשך שלוש עונות. בעונת 1992/1993 עבר למועדון כדורגל שווייצרי אחר, וינטרטור, בו שיחק עד לסיום עונת 1993/1994. הקבוצה האחרונה בה שיחק לפני שפרש ממשחק פעיל הייתה פראואנפלד, בה שיחק עונה אחת בלבד - 1994/1995.
לב החל את קריירת האימון בקבוצה הנוער של וינטרטור, אותה אימן מ- 1992 עד 1994, עוד טרם פרש ממשחק. בשנים 1994 עד 1995 שימש כמאמן-שחקן במועדון הכדורגל פראואנפלד. מה-1 ביולי 1995 עד ה-13 באוגוסט 1996, שימש כעוזר המאמן בקבוצת שטוטגרט.
בספטמבר 1996 מונה למאמן הראשי של קבוצת הכדורגל של שטוטגרט, ובכך בפעם הראשונה אימן קבוצת בוגרים. בעונת 1996/97 הוביל את קבוצתו לגמר הגביע הגרמני וזכה עימה בתואר. הוא החזיק בתפקיד עד יוני 1998, עת עבר לקבוצת פנרבחצ'ה הטורקית. את פנרבחצ'ה אימן שנה אחת, ובאוקטובר 1999 חזר לגרמניה, לאימון המועדון קרלסרוהה, אותו עזב בתום עונת 1999/2000.
בתחילת שנת 2001 אימן לב את קבוצת אדנאספור, אותה עזב לאחר חודש וחצי בלבד. בעונת 2001/2002 אימן את קבוצת טירול אינסברוק, איתה זכה באליפות אוסטריה רגע לפני שהתפרקה. בעונת 2003/2004 אימן את הקבוצה האוסטרית אוסטריה וינה.
לאחר יורו 2004, מונה לב לתפקיד עוזר מאמן הנבחרת הלאומית של גרמניה, תחת חברו לספסל לימודי מקצוע האימון יורגן קלינסמן. לאחר שנתיים בתפקיד מונה, בתום מונדיאל 2006, למאמן הראשי במקומו של קלינסמן והוביל את נבחרת גרמניה בכדורגל לגמר יורו 2008. לאחר מכן המשיך המאמן הגרמני לדחוף את הנבחרת הגרמנית קדימה ובהצלחה רבה. גרמניה סיימה ראשונה בבית שלה במוקדמות מונדיאל 2010, ובהגרלת המשחקים במונדיאל 2010 דורגה כראש בית. באותו טורניר, הוביל לב את גרמניה למקום השלישי. זכה בפרס מאמן השנה בעולם לשנת 2014 בעקבות זכיית נבחרת גרמניה במונדיאל. הפרס הוענק על ידי פיפ"א. במונדיאל 2018 כשלה נבחרת גרמניה לאחר שסיימה במקום האחרון בבית ו' והודחה כבר בשלב הבתים עם ניצחון אחד ושני הפסדים.
מסך המוות הכחול
מסך המוות הכחול, או מסך כחול (באנגלית: Blue Screen of Death, או בקיצור BSoD) הוא כינוי לתצוגת המסך המופיעה על גבי מסך המחשב כאשר ישנה שגיאה קריטית בליבת מערכת ההפעלה Microsoft Windows. במקרה כזה, המשמעות היא שלא ניתן לגבות את העבודה שבוצעה מאז השמירה האחרונה ויש לבצע ריסט - להפעיל מחדש את המחשב.
הופעתו של המוות הכחול הייתה תכופה למדי בגרסאות הראשונות של Windows, אך החל מגרסת Windows 2000 הופעתו נדירה יותר.
גורמים למוות הכחול
קיים מגוון רחב של בעיות ותקלות הגורמות למוות הכחול. מקור הבעיה יכול להיות בתוכנה או בחומרה, אך התוצאה דומה:
Windows 95/98/Me
במערכות Windows המוקדמות, שהיו מבוססות DOS, המסך הכחול שימש בעיקרו כדרך עבור מנהל התקן וירטואלי לדווח על תקלה. נוסח הודעת השגיאה שהייתה מופיעה במסך לא היה אחיד, והיה משתנה בהתאם לגורם לבעיה. קוד השגיאה, אם היה מופיע, היה בעל 2 ספרות הקסדצימליות, ולפיו הטכנאי היה יכול לקבוע את הגורם לבעיה. <pre dir="ltr" style="text-align: center; background: rgb(0, 0, 170); padding: 0px; color: rgb(255, 255, 255); display: block; font-size-adjust: none; font-stretch: normal;">
Windows
A fatal exception 0E has occurred at 0157:BF7FF831. The current application will be terminated.
Press any key to terminate the current application. Press CTRL+ALT+DEL to restart your computer. You will lose any unsaved information in all applications.
Press any key to continue
Windows NT4/2000
במערכות NT המוקדמות נעשה ניסיון לקבוע נוסח "אחיד" להודעות השגיאה אותן מציג המסך הכחול, שנקרא מעתה STOP error. המסך הכחול במערכות NT הוא דרך של הקרנל (או של מנהל התקן שפועל ברמת הקרנל) להודיע על תקלה שממנה הוא לא יכול להתאושש. ההודעה הייתה מופיעה על מסך ברזולוציית 720*400, והכילה פרטים טכניים רבים על קובצי מערכת וכתובות זיכרון. <div dir=ltr style="display:block;background:#00a;color:#fff;padding:0px;whitespace:pre;font:14px bold;font-family:fixedsys, terminal, courier, monospace;">*** STOP: 0x0000000A (0x00000000, 0x00000002, 0x00000000, 8038c510) IRQL_NOT_LESS_OR_EQUAL*** Address 8038c510 has base at 8038c000 - Ntfs.sys
CPUID:AuthenticAMD irq1:1f SYSVER 0xf0000565
Dll Base DateStmp - Name              Dll Base DateStmp - Name 80100000 336546bf - ntoskrnl.exe      80010000 33247f88 - hal.dll 80000100 334d3a53 - atapi.sys         80007000 33248043 - SCSIPORT.SYS 802ab000 33013e6b - epst.mpd          802b5000 336016a2 - Disk.sys 802b9000 336015af - CLASS2.SYS        8038c000 3356d637 - Ntfs.sys 802bd000 33d844be - Floppy.sys        803e4000 33d84553 - viaide.sys f9328000 31ec6c8d - Siwvid.sys        f95c9000 31ec6c99 - Null.SYS f9468000 31ed868b - KSecDD.sys        f95cb000 335e60cf - Beep.SYS f9348000 335bc82a - i8024prt.sys      f95cb000 3373c39d - ctrl2cap.SYS f947c000 31ec6c94 - kbdclass.sys      f9474000 3324806f - mouclass.sys f9370000 33248011 - VIDEOPORT.SYS     fe9d7000 3370e7b9 - NDIS.SYS f9480000 31ec6c6d - vga.sys           f93b0000 332480dd - Msfs.SYS f90f0000 332480d0 - Npfs.sys          fe957000 3356da41 - ati.sys a0000000 335157ac - win32k.sys        fe914000 334ea144 - ati.dll fe0c9000 335bd30e - Fastfat.SYS       fe110000 31ec6c9b - Parport.SYS fe108000 31ec6c9b - Serial.sys        f93b4000 31ec7c9d - ParVdm.SYS f9050000 332480ab - Parallel.sys
Address dword dump   Build [1314]                             - Name 801afc24 80149905 80149905 ff8e6b8c 80129c2c ff8e6b94 8025c000 - Ntfs.SYS 801afd24 80129c2c 80129c2c ff8e6b94 00000000 ff8e6b94 80100000 - ntoskrnl.exe 801afd34 801240f2 80124f02 ff8e6cf4 ff8e6d60 ff8e6c58 80100000 - ntoskrnl.exe 801afd54 80124a16 80124a16 ff8e6f60 ff8e6c3c 8015ac7e 80100000 - ntoskrnl.exe 801afd64 8015ac7e 8015ac7e ff8e6cf4 ff8e6f60 ff8e6c58 80100000 - ntoskrnl.exe 801afc70 80129bda 80129bda 00000000 80088000 80106f60 80100000 - ntoskrnl.exe
Restart and set the recovery options in the system control panel or the /CRASHDEBUG system start option. If this message reappears, contact your system administrator or technical support group.
Windows 7/Windows Vista/Windows XP
המסך הכחול שלהלן היה המסך הנפוץ ביותר בעת תקלה קריטית. במערכת XP הוגדר כברירת מחדל כי תקלה קריטית תגרום למערכת ההפעלה לבצע הפעלה מחדש פתאומית ללא מסך כחול, אולם שינוי ההגדרות המתאימות בלוח הבקרה יגרום לכך שבכל פעם שתקרה תקלה קריטית, יופיע המסך הכחול במקום הפעלה מחדש, ובכך המשתמש יוכל לקבל פרטים נוספים על התקלה. בניגוד למסך שהופיע במערכות NT המוקדמות, המסך הזה נחשב מעט יותר ידידותי למשתמש, כאשר הפרטים הטכניים היחידים שמופיעים בו הם קוד השגיאה, ופרמטרים נוספים. במקרים מסוימים, המערכת הייתה מנסה לעשות dump לזיכרון כדי ליצור קובץ עם פירוט קובצי המערכת וכתובות הזיכרון שהיו מעורבים בשגיאה.