cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רשת מדיה
ערוץ הנופש
ב-23 במאי 2022 השיקה רשת את "ערוץ הנופש" ב-YES באפיק 67. ב-2 ביוני עלה הערוץ גם ב-HOT באפיק 93. בערוץ זה משודרים תוכני מקור ורכש מחו"ל העוסקים בטיולים, נופש ולייפסטייל מהארץ ומהעולם. הערוץ משדר תוכניות מישראל כמו "המסע המופלא של אהרוני וגידי", "הכי בעולם" ו"החופשה המושלמת", וכן תוכניות מחו"ל כמו "חופשה ב-48 שעות" ו"טיול טעמים".
Terminal-X
בספטמבר 2017 דווח כי חברת בת של רשת רכשה כרבע ממניות אתר שיווק האופנה Terminal-X, בתמורה לפרסום אצל רשת, לתקופה המוערכת כ-5 עד 8 שנים.
13SPOTV
סדרת ועידות של "רשת 13". במהלך 2020 הוחלט על השקת הוועידות. הראשונה עסקה בנושאי כלכלה על רקע הנורמליזציה עם איחוד האמירויות והאפשרויות הכלכליות שנפתחו לישראל לשיתופי פעולה, והשנייה עסקה במצב הבריאותי על רקע מגפת הקורונה. במקביל, גם "קשת" הפיקה ועידה משלה.
יאמיז
באוקטובר 2017 פורסם כי ברשת עובדים על ערוץ אוכל עצמאי שמתוכנן לשדר ב-HOT, סלקום tv ובפרטנר TV. ערוץ בשם יאמיז משודר כבר כיום בפרטנר TV. הערוץ צפוי להתכתב עם האתר הקולינרי של רשת. בסופו של דבר הערוץ לא יצא לפועל וירד מפרטנר tv בספטמבר 2019.
ישרא-בלוג
עם מיזוג רשת-עשר, והבעלות על כל הזכויות והקניין של ערוץ עשר לידי רשת, גם אתר ישרא-בלוג הועבר לידי "רשת". בחודש מאי 2019 פורסם באחד הבלוגים כי בכוונת רשת להוריד את ישראבלוג לצמיתות מהאינטרנט לקראת סוף חודש יוני באותה שנה, ובמקביל מנהלים מספר בלוגרים מאבק לקבל את האתר לידיהם.
ריצ'רד הרדינג דייוויס
ריצ'רד הרדינג דייוויס (באנגלית: Richard Harding Davis, כונה גם RHD; 18 באפריל 1864 - 11 באפריל 1916) היה סופר ועיתונאי אמריקאי. נודע במיוחד ככתב צבאי במלחמת ארצות הברית–ספרד, מלחמת הבורים ובמלחמת העולם הראשונה. כתיבתו סייעה לקידום הקריירה הפוליטית של תאודור רוזוולט. כן היה כתב לענייני אפנה וכתב גם על פרהפסיכולוגיה.
תולדות חייו
נולד בפנסילבניה, אמו רבקה הרדינג דייוויס הייתה סופרת ועיתונאית ואביו למואל הרדינג דייוויס נטש קריירה של עורך דין והיה אף הוא לעיתונאי. הרדינג דייוויס למד באוניברסיטת לי (Lehigh University) ובאוניברסיטת ג'ונס הופקינס, אך לא הצטיין.
בסוף שנות ה-80 של המאה ה-19 עבר לניו יורק ושימש ככתב עבור ה-New York Sun, וסיקר בעיקר נושאים סנסציוניים כהוצאות להורג, התאבדויות ואסונות. במסגרת זו סיקר את הוצאתו להורג של ויליאם קמלר ב-1890, שהייתה ההוצאה הראשונה להורג בכסא חשמלי. בהמשך היה כתב צבאי ועורך בפועל של ה-Harper's Weekly. בין היתר דיווח ממלחמת ארצות הברית–ספרד (1898), נטל חלק בקרבות והעלה על נס את פועלו של רגימנט הפרשים המתנדבים הראשון ("Rough Riders"), שסגן המפקד שלו היה תאודור רוזוולט, לימים נשיא ארצות הברית. במהלך המלחמה קשרו ביניהם הרדינג דייוויס ורוזוולט קשרי ידידות אמיצים. כתבותיו של הרדינג דייוויס על האומץ והמנהיגות שגילה רוזוולט סייעו לתדמיתו של האחרון. בכך עבר שינוי מעיתונאי העוסק ב"עיתונות צהובה" לכתב פופולרי ומספר סיפורים מרתק. רשמיו ממלחמה זו ראו אור בקבצים Cuba in War Time ו-The Cuban & Porto Rican Campaigns.
ב-1899 דיווח ממלחמת הבורים בדרום אפריקה, כנציג מדינה נייטרלית דיווח הן מן הצד הבריטי והן מצידם של הבורים. דיווחיו התפרסמו בניו יורק הראלד, בטיימס ובכתבי עת אחרים ואף יצאו כספרים, The Lion and the Unicorn ו-With Both Armies . בהמשך דיווח מרודזיה, ממרכז אמריקה וכן סיקר את מלחמת רוסיה–יפן מן הצד היפני. כתבותיו וסיפוריו ממרכז אמריקה ראו אור כספר בשם Three Gringos in Central America and Venezuela ("שלושה גרינגוס במרכז אמריקה וונצואלה").
בשנת 1897 פרסם את הרומן Soldiers of Fortune (חיילי המזל), שעובד למחזה ולשני סרטי קולנוע (ב-1914 וב-1919). ב-1910 ראה אור קובץ סיפוריו Notes of a War Correspondent וב-1913, The Lost Road and Other Stories.
במלחמת העולם הראשונה דיווח מהחזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה ונלקח בשבי צבא הקיסרות הגרמנית כמרגל, הוא שוחרר אך נפטר מהתקף לב שבוע לפני יום הולדתו ה-52.
הרדינג דייוויס נישא פעמיים. ב-1899 נשא לאשה את האמנית ססיל קלרק וב-1912 התחתן עם אמנית הוודוויל בסי מקוי, נולדה להם בת אחת, הופ.
אדוארד אפלטון
סר אדוארד ויקטור אפלטון FRS, KCB, GBE (באנגלית: Edward Victor Appleton; 6 בספטמבר 1892 - 21 באפריל 1965) היה פיזיקאי בריטי.
בשנת 1947 זכה בפרס נובל לפיזיקה על עבודתו שהוכיחה בשנת 1924 את קיומה של היונוספירה.
ביוגרפיה
במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת תחילה ברגימנט של הדוכס מוולינגטון ולאחר מכן הועבר לחיל ההנדסה המלכותי. לאחר שירותו החל לעבוד כעוזר במעבדת קוונדיש עד 1920. הוא כיהן כפרופסור לפיזיקה בקינגס קולג' לונדון, ולאחר מכן כפרופסור לפילוסופיה של הטבע באוניברסיטת קיימברידג'. ב-1941 קיבל תואר אבירות.
ב-1947 קיבל פרס נובל לפיזיקה על עבודתו בנושא היונוספירה, שהובילה גם לפיתוח הראדאר.
מ-1949 ועד מותו כיהן כסגן נשיא האוניברסיטה באוניברסיטת אדינבורו.
זכור אב
זכור אב נמשך אחריך כמים הוא פיוט לתפילת גשם שמחברו איננו ידוע, ונאמר במנהג אשכנז המזרחי בתפילת מוסף של שמיני עצרת. הפיוט מבקש מהקב"ה שבזכות צדקתן של דמויות שונות (למשל אברהם או משה), יוריד גשם בחורף הבא.
רקע
על פי ההלכה, החל מתפילת מוסף של שמיני עצרת יש להתחיל לומר בתפילה משיב הרוח ומוריד הגשם, כי אז מתחילה עונת הגשמים. בשל כך, התפתח מנהג לומר בתפילה זו תפילה מיוחדת לירידת גשמי ברכה. הפייטנים חיברו לתפילה זו פיוטים רבים העוסקים במים ובגשם. ואחד הבולטים שבהם הוא רבי אלעזר בירבי קליר (חי בארץ ישראל במאה השישית), שחיבר מערכת ארוכה של פיוטים לתפילת גשם. פיוט זה הוא הפיוט האחרון במערכת זו, אך כאמור כנראה לא חובר על ידי הקליר עצמו, אלא נוסף לפיוטיו על ידי פייטן מאוחר יותר שאיננו יודעים את שמו.
תוכן הפיוט
בכל מחרוזת, הפיוט מבקש שה' יזכור את אחד מאבות האומה, ומזכיר את הקשר שלו למים. כך למשל, במחרוזת המוקדשת למשה מוזכר סיפור הטמנת משה בתיבה ביאור, השקאתו מים את צאן יתרו , ובקיעתו את הסלע על מנת להוציא מים לבני ישראל. נושאי המחרוזות הם אברהם, יצחק, יעקב, משה, אהרן ועם ישראל לדורותיו.
כל מחרוזת נענית ברפרן מפי הציבור, המסכם את בקשת הזכירה שבמחרוזת ומבקש שבזכות הדמות שנזכרה בה ה' יוריד גשם. הרפרנים המתחלפים הם "בעבורו אל תמנע מים" (כלומר: בשביל אותו האדם, אל תמנע מאיתנו מים), ו"בצדקו חון חשרת מים" (כלומר: בזכות צדקותו, הענק לנו ענני גשם).
מקום הפיוט בתפילה
במקור, הפיוט מיועד, יחד עם שאר פיוטי תפילת גשם, לחזרת הש"ץ של מוסף, בברכה השנייה ("מחיה המתים") בה בדרך כלל מזכירים משיב הרוח ומוריד הגשם. לאחר עלייתם לארץ של תלמידי הגר"א, הם אימצו את מנהג הספרדים לומר תפילת גשם לפני מוסף במקום באמצע חזרת הש"ץ, והנהיגו לומר רק את הפיוט הזה לפני תפילת עמידה של מוסף. כך נהוג בקהילות רבות כיום (בעיקר בנוסח אשכנז). בקהילות אחרות נהוג עדיין לומר את הפיוט בתוך חזרת הש"ץ, אך לרוב אומרים רק את הפיוט הזה (ואת ה"מגן" וה"מחיה"), ולא את כל המערכת של הקליר.
רומן גולובארט
רומן גולובארט בנט (בספרדית: Román Golobart Benet; נולד ב-21 במרץ 1992) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הבלם בנאה סלמיס פמגוסטה.
קריירה
גולובארט התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אספניול. ב-7 באוגוסט 2009 גולובארט חתם בויגאן את'לטיק מהפרמייר ליג. באוגוסט גולובארט הושאל לאינברנס מליגת העל הסקוטית. ב-20 באוגוסט 2011, גולובארט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2-1 לאברדין. ב-24 בדצמבר 2011 גולובארט הבקיע את שער הבכורה שלו בהפסד 2-1 לאברדין.
בקיץ גולובארט חתם בפ.צץ קלן מהבונדסליגה השנייה. ב-20 ביולי 2013, גולובארט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד דינמו דרזדן. בפברואר הושאל לארצגבירגה אווה.
ב-21 באוגוסט 2015 גולובארט חתם לשנה בראסינג פרול מהליגה השלישית בספרד.
ב-23 ביולי 2016 גולובארט חתם בריאל מורסיה.
ביוני חתם באלש. בינואר חתם במרידה.
ב-30 ביוני 2019 חתם גולובארט לשתי עונות במכבי נתניה מליגת העל, לאחר שנרכש בסכום של כ-700 אלף ש"ח. ב-27 ביולי ערך הופעת בכורה במועדון במשחק גביע הטוטו, בניצחון קבוצתו 0-2 על הפועל חיפה.
ב-16 באוקטובר אותה שנה כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה, בהפסד הליגה של קבוצתו 4:2 נגד מועדון ספורט אשדוד.
ב-30 בינואר 2020 פורסמה הודעת מועדון מטעם מכבי נתניה על פיה הושגה הסכמה על שחרורו המיידי של גולובארט מן הקבוצה ויום לאחר מכן חתם בא.א.ק. לרנקה. ב-15 בינואר 2021 חתם בדוקסה קאטוקופיה עד לסיום העונה. ב-17 ביולי 2021 חזר לנאה סלמיס פמגוסטה וחתם לעונה אחת.
פרנץ פון פירסטנברג
פרנץ פרידריך וילהלם, פרייהר פון פירסטנברג (גרמנית: Franz Friedrich Wilhelm von Fürstenberg; 7 באוגוסט 1792 - 16 בספטמבר 1810) היה האישיות הבכירה ביותר בדיוקסיה הנסיכותית של מינסטר במחצית השנייה של המאה ה-18.
תחילת דרכו
פירסטנברג נולד למשפחת אצולה וסטפאלית. בשנת 1746, כשהיה בן 17, הוא נשלח ללימודים בבית הספר של הישועים בקלן, שם הוא נשאר שנתיים. לאחר מכן הוא למד במשך שנה באוניברסיטת זלצבורג ובין השנים 1751 ו-1753 הוא למד ברומא. בשנת 1748 הוא צורף למועצת הקתדרלה (Domkapitel, ועד אנשי כמורה שאמור לעזור להגמון בניהול הדיוקסיה) של מינסטר ופאדרבורן. במועצת הקתדרלה של מינסטר ישבו כמרים ממשפחות האצולה של האזור. בשנת 1762 הכתיר אותו הקורפירסט של קלן ובישוף מינסטר כשר לענייני הנסיכות ההגמונית מינסטר, ובשנת 1770 כסגנו בניהול הדיוקסיה (Generalvikar).
פירסטנברג המדינאי
העיר אותה קיבל פירסטנברג הייתה מוכת קרבות ועוני. בסופו של דבר הצליח המדינאי הממולח להוציא את העיר מהגרעון המצטבר. הוא קידם את החקלאות ואת בתי המלאכה. שיפר את מערכת המשפט ואת מבנה המשטרה. הוא העביר רפורמות בכנסייה עצמה; למשל, הקבלה למנזר הפסיקה להיות תלויה במעמד הכלכלי, אלא רק במוטיבציה הדתית של המועמד. הוא חיזק את הצבא ובנה אקדמיה צבאית בעיר. הוא החליט על הקמת מערכת הבריאות במינסטרלנד, שנחשבה למודרנית ביותר בימיו. עקב סכסוך על מיקום כוחות צבא הודח פירסטנברג בשנת 1780 מתפקידו כשר, אך הוא נשאר בתפקיד סגן הבישוף עד שנת 1807.
פירסטנברג הרפורמאטור
בתור סגן ההגמון, נשאר פירסטנברג אחראי על מערכת החינוך, בה הוא העביר רפורמות רבות. הוא שינה את מערכת החינוך מיסודה כך שהלימודים התבססו יותר על ידע מתמטי ומדעי מאשר על לימודי הדת. הוא הרחיב את חוק לימוד החובה. הוא יסד סמינר חדש לפרחי כמורה והיה מראשוני המייסדים של אוניברסיטת מינסטר.
אתה אל כביר
אַתָּה אֵל כַּבִּיר הוא פיוט אשר נכתב על ידי הרב רפאל ענתבי במאה ה-19 בחלב. מחבר הפיוט חתם את שמו אני רפאל באקרוסטיכון.
הפיוט
הפיוט הוא פזמון בקשות ותחינות מאלוקים. הוא פותח בבקשה לרחם על עמו ישראל ברוב רחמיו, ולקבל את תפילותיהם. הוא פונה אל הבורא בתחינה לראות את אורך הגלות הנוכחית הארוכה מהגלויות האחרות ומבקש להחיש את הגאולה, ולתת את המלכות ביד משיח בן דוד, שכדרך זקנו דוד יזמר לפניו שירות ותשבחות. הוא מסיים בבקשה כללית לתת כוח וחיזוק נפשי ופיזי לעם ישראל, להשגיח אותם ולשאת אותם על כנפיו.
נהוג לשיר את הפיוט במקאם נהוונד. וכן מושר בלחן ערבי-טורקי במקאם נאוה את'ר.
סימן: אני רפאל
קריסטל קרינגטון
קריסטל קרינגטון (באנגלית: Krystle Carrington; בשם נעוריה: קריסטל גרנט; ולשעבר קריסטל ג'נינגס) היא דמות בדיונית, שנוצרה על ידי ריצ'רד ואסתר שפירו עבור אופרת הסבון "שושלת". דמותה של קריסטל גולמה על ידי לינדה אוונס, והוצגה לראשונה בפרק הפיילוט של הסדרה ששודר בשנת 1981. במסגרת קשת העלילה העוסק בדמותה, קריסטל היא מזכירתו לשעבר ואשתו הטרייה של טייקון הנפט בלייק קרינגטון, שנאלצת להסתגל לאורח חייו כבן המעמד הגבוה. החל מהעונה השנייה, אחד מקשתות העלילה של קריסטל שהיה לאחד מהצירים העלילתיים המרכזיים של הסדרה עסק ביריבותה ומאבקיה נגד אלקסיס קולבי, גרושתו הנקמנית של בלייק, שגולמה על ידי ג'ואן קולינס. אוונס עזבה את הסדרה בתחילת עונתה התשיעית והאחרונה, אך שבה לגילום דמותה של קריסטל במיני-סדרת ההמשך ששודרה בשנת 1991, "שושלת: המפגש".
באתחול המחודש שעלה לשידור בשנת 2017, שם נעוריה של קריסטל שונה לקריסטל פלורס, והיא גולמה בתחילה על ידי נטלי קלי. בהמשך העונה הראשונה, מתגלה למעשה כי שמה האמיתי של קריסטל הוא סיליה מצ'אדו, והיא נהרגת בפרק סיום העונה. בתחילת העונה השנייה, נחשף כי קריסטל ג'נינגס (הפעם בגילומה של אנה ברנדה קונטררס) סעדה את סיליה בזמן מנוסתה והרשתה לה ליטול את שם נעוריה על מנת לטשטש את עקבותיה. קריסטל נכנסת לחייו של בלייק לאחר שהיא חולקת כבוד לסיליה לאחר מותה, ובהמשך הופכת לאשתו השלישית. ביולי 2019, הוכרז כי קונטררס לא תוכל לשוב להפקת העונה השלישית מסיבות אישיות, ושהשחקנית דניאלה אלונזו תלוהק מחדש לדמותה של קריסטל.
ליהוק
לינדה אוונס גילמה את דמותה של קריסטל קרינגטון, החל מפרק הפיילוט של הסדרה ששודר בשנת 1981, ועד לעונתה התשיעית והאחרונה, בה הופיעה רק בשישה מתוך עשרים ושניים פרקים. אוונס הופיעה לאחרונה במהלך פרקו השמיני של העונה, "החתונה", ששודר ב-12 בינואר 1989, ארבעה חודשים לפני ביטול הסדרה. עם הפקת המיני-סדרה שנועדה לתת סגירת מעגל סדרה ושודרה בשנת 1991, "שושלת: המפגש", אוונס שבה לגלם את דמותה של קריסטל.
אפיון
לאורך הסדרה, דמותה של קריסטל קרינגטון מתוארת כאשתו הצייתנית של הפטריארך והמולטי-מיליונר בלייק קרינגטון. נישואיו של בלייק למזכירתו לשעבר, קריסטל הם הציר העלילתי המרכזי שסביבו סבב פרק הפיילוט בן שלוש השעות של הסדרה. היוצרת-שותפה של "שושלת", אסתר שפירו העירה על אפיון דמותה של קריסטל:
בנוסף, קריסטל מאופיינת כאישה "מתוקה, נאמנה ואוהבת", בניגוד לאשתו הראשונה של בלייק, אלקסיס הנקמנית והאכזרית. בספרה, Women and Soap Opera, כריסטין גרגפטי תיארה את קריסטל בתור אמת המוסר המרכזי של משפחתה – "תזכורת מתמדת ל[דמויות הגבריות] בצורך ביושרה, אנושיות והרמוניה ביתית." שפירו ציינה שקריסטל היא אישה משפחתית ש"תמיד האמינה בליבה" בטוב הנמצא באחרים. לדברי שפירו, קריסטל שימשה כמצפן המוסרי של הסדרה, ש"ניסתה להביא הגינות לעולמם המוזר, והאכזרי לעיתים, של העשירים, שם הכללים לרוב שונים מאוד."
גרגפטי השוותה את קריסטל ליריבתה, אלקסיס והדגישה את ההבדלים ביניהן באפיון: "[קריסטל] היא בבירור הקונטרה של אלקסיס בכל הנוגע למעמד מוסרי ויחס לאחרים. הניגוד מוצג בצורה חיה באמצעות מראה וסגנון. כשהיא ואלקסיס מתחרות [... ] הניגוד לא יכול היה להיות בולט יותר. אלקסיס מוצגת בצורה מלאכותית, עם איפור לבן, ציפורניים ושפתיים אדומות, תלתלים שחורים, ואילו קריסטל מוצגת בצורה 'טבעית' עם שיער בהיר, עיניים כחולות, שיער מתבדר [...] לרוב קריסטל מוצגת בביתה והיא מברכת את כל מי שזקוק לנחמה ותמיכה. היא מקבלת בלי טינה את ילדיו של בלייק והיא נקראת לעיתים קרובות לאזן את החומרה הפטריארכלית שלו ואת הספקות שלו כלפי עצמו."
עונות 1–3
הסדרה נפתחת בנישואיה של קריסטל לאיל הנפט המולטי-מילארדר בלייק קרינגטון. עם בואה לאחוזה, קריסטל זוכה לקבלת פנים צוננת הן מבתו של בלייק, פאלון, והן מרב המשרתים של האחוזה, ג'וזף אנדרס, אם כי יחסיה עם השניים מפשירים עם הזמן. עד מהרה, קריסטל מתיידדת עם בנו הרגיש של בלייק, סטיבן, אך יחסיה עם בלייק מאוימים על ידי בואו של מאהבה לשעבר הנשוי, מתיו בלייזדל, ואישיותו ההפכפכה של בלייק עצמו, ונישואיהם עומדים למבחן כשהיא לומדת על צדו האכזרי של בלייק, במיוחד בכל הנוגע לעסקים. המתיחות בין השניים מגיעה לשיא כאשר היא מסרבת לשכב עם בלייק, וזה אונס אותה בתגובה לכך. בסיום העונה, בלייק נעצר ומואשם ברציחתו של טד דינארד, מאהבו של סטיבן. קריסטל מזומנת על ידי בית המשפט להעיד האם בלייק גילה אי-פעם מזג אלים במהלך תקופת נישואיהם, אך היא מכחישה זאת. עם זאת, העונה מסתיימת כשעדה מסתורית נכנסת לבית המשפט, להפתעתם של קריסטל ושאר בני המשפחה.
בפתיחת העונה השנייה, העדה המסתורית נחשפת כגרושתו הנקמנית של בלייק, אלקסיס קרינגטון, שמעידה על מזגו האלים של בלייק ומביאה להרשעתו ולענישתו על תנאי. בהמשך, קריסטל מגלה שהיא בהיריון, אך מאבדת את תינוקה בתאונת רכיבה על סוסים. בעקבות כך, בלייק מציע לקריסטל להיפגש עם חברו, הפסיכיאטר ניק טוסקני, שיסייע לה להתגבר על הטראומה שחוותה. קריסטל מתחילה לחשוד שאלקסיס תיזמרה את התאונה שעברה, וכשהיא מחליטה להתעמת איתה גלויות, בין השתיים מתפתח מאבק אכזרי עד שבלייק מפריד ביניהן ונוזף בקריסטל. לאחר אירוע זה, קריסטל מתחילה להרגיש מנוכרת מבלייק בעקבות יחסו "הרך" לאלקסיס, ובמקביל מחוזרת על ידי ניק, שמעוניין לנקום בבלייק ובמשפחת קרינגטון, אך היא מסרבת לו. בסיום העונה, בלייק, שחושד בה בניהול רומן עם ניק ואף מאשים אותה בכך, יוצא להתעמת עם ניק אך לא שב. מודאגת, קריסטל יוצאת בעקבותיו במטרה לאתר אותו.
בפתיחת העונה השלישית, קריסטל מצליחה לאתר את בלייק ולהביא אותו למקום מבטחים. בהמשך העונה, קריסטל מנסה לעזור לבלייק ולבנו האובד, אדם, לשקם את מערכת היחסים ביניהם. בנוסף, קריסטל אף מגלה כי גירושיה מבעלה הראשון, מארק ג'נינגס, מעולם לא היו רשמיים כשהוא חוזר לדנוור בתקווה לחזור אליה. זמן לא רב לאחר שסטיבן נעדר ונחשב למת, אשתו לשעבר, סאמי ג'ו, (שהיא גם אחייניתה של קריסטל) מופיעה עם תינוקה המשותף עם סטיבן, דניאל. בלייק וקריסטל מציעים לשמור על הילד עד לשובו של סטיבן, שמתגלה כחי לאחר שעבר ניתוח. בסיום העונה, קריסטל נפגשת עם אלקסיס בבקתה מרוחקת, שם אלקסיס מציעה לה מיליון דולר בתמורה ליציאה מחייו של בלייק. קריסטל מסרבת, אבל אז השתיים מגלות שהן ננעלו בתוך הבקתה, שמתחילה לעלות באש.
עונות 4–6
עם תחילת העונה הרביעית, קריסטל ואלקסיס מחולצות על ידי מארק. מספר חודשים לאחר מכן, קריסטל נישאת שוב לבלייק ומתחילה לעבוד כמנהלת מחלקת יחסי הציבור של "דנוור-קרינגטון", למורת רוחה של טרייסי קנדל שקיוותה להשיג את המשרה בעצמה. בעקבות כך, טרייסי מעמידה פנים שהיא ידידתה של קריסטל, ובמקביל לפתות בסתר את בלייק. אף שנאמר שהיא כבר לא תוכל להביא ילדים לאחר ההפלה שעברה בעקבות תאונת הרכיבה שנתיים קודם לכן, קריסטל מאושרת מאוד לגלות שהיא שוב בהיריון.
בעונה החמישית, קריסטל יולדת את תינוקתם, קריסטינה. אף על פי שקריסטינה נולדה כפגה וחייה נתונים בסכנה, היא שורדת ומבריאה. בהמשך, קריסטל נתקלת בגבר מעברה, דניאל ריס, שמתגלה כאביה של סאמי ג'ו, שבואו לדנוור שמביא לקנאתו של בלייק ביחסיו עם קריסטל. דניאל חושף בפני קריסטל שהוא עוד מאוהב בה, והשניים מתנשקים. בינתיים, ליידי אשלי מיטשל מנסה לפתות את בלייק. עם זאת, גם בלייק וגם קריסטל מכריזים על אהבתם זה לזה. כשדניאל נהרג מאוחר יותר, הוא מוריש את כל הונו לסאמי ג'ו, אך נוקב בשמה של קריסטל כמי שתהיה אמונה על הוצאה לפועל של הצוואה, מה שגורם לסאמי ג'ו לקבל התקף זעם. כשבתם של בלייק ואלקסיס, אמנדה, מתאהבת בנסיך מייקל ממולדביה ומסכימה להינשא לו, כל משפחת קרינגטון נוסעת למולדביה במטרה להשתתף בחתונה. עם זאת, במהלך החתונה מתרחשת הפיכה ומורדים מולדבים מסתערים על הכנסייה ופותחים בירי על הנמצאים בה.
בעונה השישית, מתברר כי בלייק ומשפחתו הצליחו לשרוד את ההתקפה, אף על פי שבן זוגו של סטיבן, לוק פולר, וליידי אשלי מיטשל נהרגו. עם חזרתה לדנוור, קריסטל הולכת לבקר את סאמי ג'ו והמומה לגלות בדירתה כפילה הזהה לה לחלוטין. לפני שתוכל להגיב, קריסטל מעולפת ומוחזקת כבת ערובה על ידי ג'ואל אבריגור, בעוד הכפילה, ריטה, מתחזה לקריסטל כחלק מתוכנית שג'ואל וסאמי ג'ו רקחו במטרה להשיג גישה לירושתה של סאמי ג'ו. בעוד ריטה שוהה באחוזת קרינגטון במשך מספר שבועות (מבלי לעורר אפילו את חשדו של בלייק), ג'ואל הופך לאובססיבי לקריסטל השבויה. כשקריסטל מנסה לברוח, היא וריטה נאבקות. לאחר שהביעה חרטה על מעשיה, סאמי ג'ו מכשילה את ריטה ומאפשרת לקריסטל לצאת לחופשי. לאחר מכן, ריטה וג'ואל נעלמים וקריסטל שבה לאחוזת קרינגטון בדיוק בזמן להציל את בלייק לאחר שהורעל על ידי ריטה. בסיום העונה, קריסטל ובלייק מגלים שהאחוזה נמצאת בחזקתה של אלקסיס, שמגרשת את השניים משטחה. זועם, בלייק אוחז בגרונה של אלקסיס ומתחיל לחנוק אותה.
עונות 7–9
קריסטל מצליחה להפריד בין בלייק לאלקסיס לפני שהוא חונק אותה למוות. בהמשך, בלייק מתוודע לכך כי בית המלון שהיה בבעלותו, "לה מיראז'", נשרף. אלמן מוכה-אבל שאשתו נספתה בשרפה, מאשים את בלייק ומאלץ את מכוניתו לסטות מהכביש ולגרום לתאונת דרכים, במהלכה קריסטל נפצעת אנושות, אך מחלימה. מאוחר יותר, בלייק וקריסטל חוזרים לאחוזה לאחר שבלייק מסכל את תוכניותה של אלקסיס ומגרש אותה. בהמשך, בלייק, אלכסיס ובן טסים לדרום מזרח אסיה למטרת ביקור באסדת נפט שמתפוצצת בזמן שהותם שם. קריסטל טסה לאתר ההתפוצצות על מנת לסייע לבלייק, אך מגלה שהוא סובל מאמנזיה ומאמין שהוא עודנו נשוי לאלקסיס, ואינו מזהה אותה. שבורת לב, קריסטל מתכוננת לחזור לבדה לדנוור, אך זיכרונו של בלייק חוזר והשניים שבים הביתה, למורת רוחה של אלקסיס. בסיום העונה, לאחר חתונתו של אדם, אהובה לשעבר של קריסטל, מתיו בלייזדייל, שעד כה נחשב למת, לוקח את בני משפחת קרינגטון כבני ערובה, באומרו כי הוא חזר עבור קריסטל.
בפתיחת העונה השמינית, המתרחשת לאחר מספר ימים בשבי, סטיבן מצליח לדקור את מתיו ולהוציא לחופשי את המשפחה. בהמשך, בלייק מחליט להתמודד בבחירות לתפקיד מושל המדינה נגד המושל המכהן ונגד אלקסיס. קריסטל לוקחת חלק פעיל בניהול קמפיין, כולל חקירת מותו הפתאומי של בעלה השני של אלקסיס, ססיל קולבי. קריסטל מצליחה להשיג מספיק ראיות נסיבתיות על מנת להטיל ספק האם אלקסיס רצחה את בעלה, ומאיימת להדליף את החקירה לעיתונות אם אלקסיס לא תימנע מלהפיץ שקרים על בלייק. זמן לא רב לאחר מכן, בלייק שב הביתה לאחר הפסדו בבחירות, אך מוצא במקום את חדר השינה שלו מבולגן, ללא סימנים לעקבותיה של קריסטלה.
בעונה התשיעית, קריסטל נמצאת על ידי בלייק, אך מתגלה שהיא סובלת מגידול חמור במוחה וחייבת לעבור ניתוח מסוכן. הזוג טס לשווייץ, שם ניתוח הסרת הגידול מצליח, אך כתוצאת לוואי, קריסטל נותרת בתרדמת.
המפגש (1991)
שלוש שנים לאחר אירועי סיום הסדרה, נחשף כי קריסטל התאוששה מהתרדמת בה שקעה, אך במקביל נחשף כי היא הוכנסה לתרדמת באופן יזום על מנת לאפשר לקונסורציום בינלאומי מרושע לשטוף את מוחה ולשלוח אותה להרוג את בלייק. אחת האחיות עוזרת לקריסטל לברוח מהמרפאה ולחזור לבלייק, כשה"תכנות" שלה נכנס לפעולה, והיא שולפת אקדח בכוונה להרוג את בלייק. עם זאת, אהבתם של השניים מצליחה לגבור על שטיפת המוח שעברה והתוכנית נכשלת.
פרסים ומועמדויות
על גילום דמותה של קריסטל, אוונס זכתה בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית "השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה" בשנת 1981, ובהמשך הייתה מועמד מדי שנה בין השנים 1982 ל-1985. היא הייתה מועמדת לפרס אמי בפריים טיים לשחקנית הראשית המצטיינת בסדרת דרמה בשנת 1983. אוונס זכתה בפרס בחירת העם לשחקנית המועדפת בתוכנית טלוויזיה חדשה בשנת 1982, ובפרס בחירת העם לשחקנית הטלוויזיה האהובה בתוכנית טלוויזיה בין השנים 1983–1986. בנוסף, אוונס זכתה בפרס תלקיט אופרת הסבון לשחקנית הראשית המצטיינת בשנים 1984 ו-1985.
בספרו Cultural Theory and Popular Culture, ג'ון סטורי השווה את דמותה של קריסטל לדמויותיהן של דירדרה בארלו מ"קורוניישן סטריט", פמלה יואינג מ"דאלאס" וקתי ביל מ"איסטאנדרס", שכן המשותף לכולן היה "לא רק הערכים מוסריים, אלא גם היכולת לדבר כאשר נחוץ להגן על האמת."
ליהוק
בספטמבר 2016, הוכרז לראשונה על הפקת אתחול מחודש לסדרה ברשת "The CW", ובינואר 2017, הוכרז על ליהוקה של נטלי קלי לגילום דמותה של קריסטל פלורס-קרינגטון. בריאיון, קלי חשפה כי המפיקים הציעו לה את התפקיד לאחר שראו את עבודתה ב"יומני הערפד", והיא חתמה על החוזה לפני שקיבלה את תסריט. העונה הראשונה עלתה לשידור ב-11 באוקטובר 2017.
ביוני 2018, קלי אישרה ל-"E! News" שהיא לא תשוב לעונה השנייה. בשנת 2020 היא ציינה במהלך הריאיון שהיא הופתעה לגלות שהיא לא תשוב לעונה השנייה לסדרה, והסבירה:
אפיון
בעודו מציין כי בסדרה המקורית קריסטל הייתה "טהורה והמרכז המוסרי של הסדרה", המפיק בפועל ג'וש שוורץ העיר על גרסתם לדמותה של קריסטל, אותה גילמה קלי שעם "קריסטל החדשה הזאת, מצא חן בעינינו הרעיון שלא לתת לה להיות טהורה לחלוטין, להעלות שאלות על עברה ולעורר את המתים – מה שעושה אותה ליותר מפחידה. זה באמת אפשר לנו להעמיק אל תוך היריבות הזאת בין פאלון לקריסטל". המפיקה בפועל סאלי פטריק העירה כי דמותה של קריסטל "היא מזעזעת ונוכלת ולוחמת ואשת קריירה, אבל [דמותה] היא לא שחורה-לבנה." קלי העירה כי קריסטל בגילומה של אוונס בסדרה המקורית "לא באמת נתנה הרבה מה לעשות חוץ מלהיות יפה ולהשגיח על הבית." קלי אף הציעה למפיקים לעצב את דמותה של קריסטל כאישה הנמצאת "לפחות בשנות ה-30 לחייה", מכיוון שחשבה שדמותה של אישה הנמצאת מתחת לגיל 30 שמנהלת רומן עם מיליארדר עשיר הנמצא בשנות ה-50 לחייו לא תתקבל היטב בעיני הנשים ברחבי העולם. במהלך העונה הראשונה, נחשף כי קריסטל, ששמה האמיתי הוא סיליה מצ'אדו, ואחיינה, סאמי ג'ו, מסתירים את עברם הקשור לוונצואלה. על הבחירה להפוך את קריסטל לאישה היספנית ממוצא ונצואלי קלי ציינה כי הבחירה הזו תאפשר לסדרה לחקור את הגאופוליטיקה של ונצואלה.
עם כניסתה של אנה ברנדה קונטררס לגילום דמותה של קריסטל ג'נינגס, פטריק אמרה:
עם ליהוקה של דניאלה אלונזו לדמותה של קריסטל, לאחר שהחליפה את קונטררס, ריימס הבטיח שהליהוק "יעבור חלק". להבטחתו, אישיותה של קריסטל בעונה השלישית נכתבה בצורה "קצת יותר מציאותית וקצת פחות מפחידה" בניגוד לדרך בה אישיותה נכתבה בעונה השנייה.
פרמכיירודוס
פרמכיירודוס (שם מדעי: Paramachairodus; מילולית: "קרוב למכיירודוס") הוא סוג של חתול נכחד מתת-משפחת השנחרבים שחי בתקופת המיוקן באירואסיה שלפני 15 עד 9 מיליון שנה מזמננו. הוא הוגדר ב-1913 מממצאים מחפירות סרו דה לוס בטלונס שבמדריד, ספרד ובסוגו נכללו 3 מינים: Paramachairodus orientalis - מין בגודל נמר שהתגלה באתר, Paramachairodus maximiliani שלעיתים נכלל בתוך המין הראשון והמין Paramachairodus transasiaticus שהתגלה בגאנסו שברפובליקה העממית של סין ובבולגריה. מין נוסף שהשתייך לסוג, Paramachairodus ogygia הועבר לסוג פרומגנתריאון.
אייר בלטיק
אייר בלטיק (בלטבית: airBaltic) היא חברת התעופה הלאומית של לטביה. בסיסה הראשי נמצא בנמל התעופה הבינלאומי של ריגה. החברה מבצעת גם טיסות מווילנה שבליטא ומטאלין שבאסטוניה. החברה מוגדרת כחברת תעופה זולה.
תולדות החברה
החברה נוסדה באוגוסט 1995 וביצעה את טיסתה הראשונה בתחילת אוקטובר של אותה שנה במטוסה הראשון מדגם SAAB 340. בשנת 1996 קיבלה החברה את מטוסה הראשון מדגם AVRO RJ-70.בשנת 1999 הוחלפו כל מטוסי הסאאב 340 במטוסי פוקר 50. בשנת 2003 הגיע המטוס הראשון מדגם בואינג 500–737.
בשנת 2004 החלה החברה לטוס גם מנמל התעופה בווילנה. בדצמבר 2006 קיבלה החברה את מטוסה הראשון מדגם בואינג 300–737.
עד ינואר 2009 החזיקה חברת התעופה סקנדינביאן איירליינס בחצי ממניות החברה. בעקבות קשיים פיננסיים שכמעט הובילו לסגירתה, השקיעה ממשלת לטביה בחברה כספים רבים וכיום היא מחזיקה ב - 99.9 אחוזים ממניותיה.
בסוף שנת 2016 נכנס לשירות בחברה המטוס הראשון מדגם איירבוס A220-300, אשר עתיד עד שנת 2020 להחליף את כלל סוגי המטוסים האחרים שבשירות החברה.
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה, נכון לאוגוסט 2020.
פולישוק
פולישוק הוא שם משפחה אוקראיני שמתחקה למוצא מחבל ארץ בשם פוליסיה או לקבוצה אתנית בשם "פולישוקים" מגבול בלארוס-אוקראינה.
יעקב אשמן
יעקב ישראל אַשְׁמַן (4 בספטמבר 1926 – 19 ביוני 1974) היה סופר, עורך, מתרגם ועיתונאי ילדים ונוער ישראלי. עורך "הארץ שלנו" מ-1965 ועד מותו. אחיינו של המחזאי אהרן אשמן.
ביוגרפיה
אשמן נולד, גדל ולמד בתל אביב, וסיים את לימודיו בגימנסיה "הרצליה". לאחר תום לימודיו התגייס למשטרת היישובים, ואף חבר בסתר לארגון הלח"י. מנעוריו היה בעל דעות ימניות, שהובילו אותו אל כתב העת "אלף" של תנועת הכנענים.
השתתף בלחימה במלחמת העצמאות, ונפצע בקרב על הגנת ירושלים. בתום המלחמה השלים את לימודיו באוניברסיטה העברית. בשנת 1951 חזר כמורה לגימנסיה "הרצליה", ובשנת 1952 הצטרף למערכת עיתון הילדים "הארץ שלנו". שנים רבות עבד בעיתון ככתב, כסגן העורך, ומשנת 1965 ערך את "הארץ שלנו".
אשמן החל לפרסם את יצירותיו – רשימות, כתבות וסיפורים – עוד בהיותו תלמיד גימנסיה "הרצליה", בעיתון התלמידים. בתקופה הקצרה שיצא לאור כתב העת "אלף", השתתף בכתיבתו, הן תחת שמו האמיתי והן בשמות עט. במשך שנות עבודתו ב"הארץ" פרסם טור יעץ חינוכי להורים, שלימים כינסו בספריו.
הוא גידל וטיפח יוצרי ספרות ילדים, והצמיח דור חדש של משוררים וסופרים, שלימים נתפרסמו והיו בין ראשי המדברים בתחום ספרות הילדים. בשעתו תמך בהוצאת ספרו הראשון של פנחס שדה, "החיים כמשל" (1958), ועודדו להיאבק על הוצאת הספר המהפכני הזה, שנדחה על ידי הוצאות הספרים.
על שמו נקבע הפרס השנתי לסיפור הקצר לילדים
פרימוז ברזץ'
פרימוז ברזץ' (בסלובנית: Primož Brezec; נולד ב-2 באוקטובר 1979) הוא כדורסלן עבר סלובני, ששיחק בעמדת הסנטר. גובהו 2.16 מטרים.
קריירה
ברזץ', יליד בפוסטוז'נה, סלובניה, יוגוסלביה, שיחק באולימפיה ליובליאנה מהליגה הסלובנית בין השנים 1998-2001. הוא נבחר במקום ה-27 על ידי אינדיאנה פייסרס בדראפט ה-NBA לשנת 2000, אך לא הרבה לשחק ולכן עבר בעונת 2004/05 לשארלוט בובקאטס, לאחר בחירה בדראפט ההרחבה, בה היה לסנטר המוביל ולשחקן חמישייה קבוע. בעונתו הראשונה בשארלוט קלע 13 נקודות והוריד 7.4 ריבאונדים בממוצע למשחק, אך בשלוש העונות שבאו לאחר מכן היה בירידה מתמדת, מה שגרם להעברתו בטרייד לדטרויט פיסטונס עבור נאזר מוחמד.
ב-21 בפברואר 2008 הועבר ברזץ' בטרייד לטורונטו ראפטורס עבור חואן דיקסון. במדי הראפטורס שיחק 13 משחקים בהם קלע 3.7 נקודות והוריד 1.4 ריבאונדים בממוצע למשחק. ב-20 ביולי חתם על חוזה לשנתיים בקבוצת היורוליג האיטלקית לוטומטיקה רומא, אך עזב אותה כבר לאחר עונה אחת. באוגוסט 2009, שב ל-NBA וחתם בפילדלפיה 76'. בפברואר 2010 הועבר יחד עם רויאל אייבי למילווקי באקס בתמורה לג'ודי מיקס, פרנסיסקו אלסון ובחירת דראפט עתידית. אחר כך הוא חזר לשחק באירופה, בקבוצה קרסניה קריליה סמרה.
בקרה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מיקרוסופט ישראל מחקר ופיתוח
מיקרוסופט ישראל מחקר ופיתוח (2002) בע"מ (באנגלית: Microsoft Israel R&D Center LTD) היא מרכז פיתוח תוכנה של חברת מיקרוסופט בישראל. המרכז הוקם בשנת 1991, והוא מרכז הפיתוח הראשון של מיקרוסופט מחוץ לארצות הברית. בשנת 2021 הוא אחד משלושת המרכזים האסטרטגיים של מיקרוסופט מחוץ לארצות הברית. בראש המרכז עומדת מיכל ברוורמן-בלומנשטיק, במקביל לתפקידה כסמנכ"לית הטכנולוגיה של חטיבת האבטחה העולמית של מיקרוסופט.
מלבד פעילות הפיתוח, פועלים במרכז גם M12, זרוע ההשקעות של מיקרוסופט, שמנהלת מישראל גם את פעילותה באירופה; Microsoft For Startups, ארגון המעניק תמיכה גלובלית לסטרט-אפים לשם צמיחה והגדלת בסיס הלקוחות שלהם; וה-Reactor המוביל את קשרי המפתחים ומהווה מקום ללימוד והשראה לאקוסיסטם הטכנולוגי בישראל.
היסטוריה
מרכז הפיתוח הראשון בישראל הוקם בחיפה בשנת 1991 על ידי ירון שמיר. בשנת 2001 מונה אבי נתן למנכ"ל המרכז. מרכז פיתוח נוסף היה בראש העין ובו פותחה טכנולוגיית IAG המבוססת על טכנולוגיה שפיתחה חברת ההזנק הישראלית Whale Communications שנרכשה על ידי מיקרוסופט בשנת 2006. שני מרכזי פיתוח אלה עסקו בפיתוח מוצרים וטכנולוגיות בתחום אבטחת מידע.
בתחום הפיתוח הפעילה החברה מרכז נוסף ברעננה. המרכז ברעננה היה מבוסס על חברת Gteko שנקנתה על ידי מיקרוסופט בספטמבר 2006.
בשנת 2007 הוקם בהרצליה מרכז פיתוח נוסף על ידי משה ליכטמן, שחזר לישראל לאחר שהות של 15 שנה בארצות הברית ומונה למנכ"ל מרכז הפיתוח.
בעשור השני של המאה ה-21 גדל המרכז משמעותית, כתוצאה מגידול אורגני ורכישות של סטארט-אפים ישראלים. המרכז הפך למשמעותי בתחומי הסקיוריטי והבינה המלאכותית; מחצית מעובדיו עוסקים בסייבר, ולהם חלק מרכזי בהפיכתה של מיקרוסופט לאחת מחברות הסייבר המובילות בעולם.
בפברואר 2020 מונתה מיכל ברוורמן-בלומנשטיק למנכ"לית המרכז. במהלך השנה הראשונה לתפקידה צמח מספר העובדים במרכז בכ-25% ליותר מ-2,000 איש.
במרכז הפיתוח פועלות בשנת 2021 כ-30 קבוצות מוצר שונות, העוסקות במגוון תחומים כגון אבטחת מידע, מחשוב ענן, ביג דאטה, נטוורקינג, בריאות דיגיטלית, טכנולוגיות חינוך, בינה עסקית, IoT, CRM, תוכנת Excel, Video Indexer, מכשירי Surface ועוד.
משרדי החברה
מיקרוסופט השיקה בשנת 2020 קמפוס חדש בהרצליה בהשקעה של מאות מיליוני שקלים. הקמפוס מאכלס את עובדי מיקרוסופט ישראל מחקר ופיתוח וכן את עובדי מיקרוסופט ישראל, הזרוע העסקית של החברה בישראל שישבה ברעננה עד פתיחת הקמפוס החדש. הקמפוס כולל בין היתר חדר כושר, חדר יוגה, מגרשי ספורט, חדר מוזיקה, חדרי הנקה, גינת כלבים ועוד. בקמפוס החדש פועל גם הגראג' - מעבדת חדשנות עם ציוד טכנולוגי מתקדם, המקדמת יצירתיות טכנולוגית ומספקת לעובדים מתחם פתוח ליצירת אבות טיפוס למיזמים חדשים.
מיקרוסופט ישראל מחקר פיתוח מפעילה משרדים נוספים בבניין מידטאון בתל אביב, בפארק מת"ם בחיפה ובנצרת.
באוקטובר 2021 הודיעה החברה על כוונתה להקים בישראל בארבע השנים הבאות חמישה קמפוסים חדשים, שאליהם ייקלטו 2,500 עובדים.
M12
M12 היא קרן הון סיכון שמטרתה לשמר ולתמרץ את המשך החדשנות בתחומי הבינה המלאכותית. M12 היא זרוע ההשקעות של מיקרוסופט העולמית. ניהול פעילות הקרן באזור אירופה, המזרח התיכון ואפריקה ( EMEA ) נעשה מישראל. מוני חסיד הוא מנכ"ל M12 באזור EMEA.
Microsoft For Startups
Microsoft For Startups הוא ארגון המעניק תמיכה גלובלית ומקיפה לסטרטאפים לשם צמיחה והגדלת בסיס הלקוחות שלהם.
Reactor
Reactor המוביל את קשרי המפתחים ומהווה מקום ללימוד והשראה לאקוסיסטם הטכנולוגי בישראל. הריאקטור בתל אביב מצטרף לעוד 11 אתרים דומים של מיקרוסופט בסן פרנסיסקו, סידני, סיאטל, רדמונד, ניו-יורק ולונדון.
רכישות
מיקרוסופט רכשה בישראל מספר חברות הזנק הפועלות בסינרגיה עם חברת מיקרוסופט ישראל מחקר ופיתוח, החברות הן:
תרומה חברתית
מיקרוסופט ישראל מחקר ופיתוח משתפת פעולה עם קהילות שונות לקידום מקצועות הטכנולוגיה כבר מגיל צעיר, ויוזמת פרויקטים יחד עם קרן רש"י והמרכז לחינוך סייבר, הכולל את תוכניות מגשימים וסייבר גירלז. בנוסף, פועלת לקידום נערות ונשים בעולם הטכנולוגיה ומשתפת פעולה עם מגוון עמותות וארגונים הפועלים בתחום, דוגמת SheCodes, QueenB, Women2Women, ProWoman ותוכנית Upward. בנוסף, החברה תומכת בארגון צופן, ארגון קו משווה ובארגון חאסוב הפועלים לשילוב הקהילה הערבית בהייטק הישראלי, ובעמותת "מעברים לקשת הטרנסית". כמו כן, מיקרוסופט משתפת פעולה עם תוכנית "רואים רחוק", לשילוב צעירים על הספקטרום האוטיסטי בתפקידים טכנולוגיים בחברה.
מיקרוסופט מעודדת עובדים להוביל יוזמות חברתיות בתחומים שונים הקרובים לליבם, ומעניקה לכלל העובדים מספר ימי התנדבות בשנה על חשבון החברה. בנוסף, החברה מעודדת את עובדיה לתרום למטרות חברתיות שונות ומכפילה בעצמה כל סכום תרומה. בשנת 2020 מיקרוסופט תרמה מיליוני שקלים למגוון גופים ועמותות ולמספר רחב של מטרות חברתיות, כגון תרומת ציוד רפואי וטכנולוגי לצוותים רפואיים, סלי מזון וציוד לניצולי שואה, ילדי פנימיות ואוכלוסיות מוחלשות אחרות, ועוד. עם פרוץ משבר הקורונה תרמה החברה לבתי חולים בפריפריה ציוד טכנולוגי ומכשירי עירוי בשווי של למעלה ממיליון שקל.
אלף (כתב עת)
אלף, כתב עת של תנועת "העברים הצעירים", המוכרת גם בשם "הוועד לגיבוש הנוער העברי", שזכתה לכינוי "הכנענים". כתב העת "אלף" החל את הופעתו כגיליון חד פעמי ואנונימי, בעריכתו של אהרן אמיר, שיצא לאור בסוף שנת 1948. המאמר הראשי בגיליון הראשון נכתב בידי אוריאל שלח, הוא יונתן רטוש.
בין משתתפי כתב העת נמנו, נוסף על אמיר ועל רטוש, אנשי התנועה ומקורבים אליה, כמו עדיה חורון (ע.ג. חורון), עוזי אורנן, עמוס קינן, בנימין תמוז ואחרים. כתב העת נתן ביטוי ייחודי ל"השקפתם העברית" של משתתפיו. ביניהם היו קיצוניים לדעה, מקורבי ויוצאי הלח"י, ומתונים. כתב העת עורר עליו התנגדות קשה של עיתונות תנועת העבודה וגם של העיתונות האזרחית.
אלף הופיע באורח בלתי סדיר, בין השנים 1948–1953. ומשתתפיו, אנשי רוח מוכרים בתחומים שונים, התפזרו לתחומי האקדמיה, העיתונות, המחקר, האמנות והפוליטיקה.
יונתן רטוש חידש את ״אלף״ עם פרוץ מלחמת ששת הימים ב-1967 והמשיך לפרסמו עד 1972.
סמל אלף לקוח מדגל הכנענים, בו הופיע א|אלף בכתב העברי הקדום, המסמלת את קרני הפר, או שור הבר.
וגינה דנטטה
וגינה דנטטה (מלטינית: נרתיק משונן) מתאר סיפור פולקלורי ובו נאמר כי נרתיק של אישה מכיל שיניים, תוך המשמעות האסוציאטיבית כי קיום יחסי מין עלול לגרום לפציעה או סירוס עבור הגבר המעורב.
בפולקלור
לעיתים קרובות, סיפורים עממיים שכאלו מסופרים כסיפורי אזהרה, המתריעים על הסכנות הטמונות בחוסר הידע אודות נשים וכדי להרתיע גברים מביצוע מעשי אונס.
הפסיכולוג אריך נוימן מתבסס על מיתוס אחד שכזה, בו "דג שוכן בתוך נרתיק של אמא איומה; הגיבור הוא האדם שמתגבר על אמא הנוראה, שובר את השיניים אל מחוץ לנרתיק שלה, וכך הופך אותה לאישה".
האגדה מופיעה גם במיתולוגיה של שבטי צ'אקו וגיאנה שבדרום אמריקה. בחלק מהגרסות, הגיבור משאיר שן אחת. סיפור בשפת איינו, המכיל רכיב זה, יצא לאור בשם "The Island of Women" מאת בזיל הול צ'מברלין, שבו הוא מתואר כסיפור יפני ידוע היטב מאת אדוארד טיילור.
הינדואיזם
בהינדואיזם, אנדהקה, בנם של שיווה ופרוואטי, נהרג על ידי שיווה, כשהוא מנסה להכניע את שיווה המחופש, ולאלץ אותו לשחרר את פרוואטי. אדי, בנו של אנדהקה לובש את הצורה של פרוואטי, על מנת לפתות ולהרוג את שיווה, תוך שימוש בנרתיק משונן, על מנת לנקום את מותו של אנדהקה, אך הוא נכשל ומת.
שימוש מטאפורי
בספרה רב-המכר השנוי במחלוקת "Sexual Personae" (1991), קמיל פאליה כתבה:
בספרו "The Wimp Factor", סטיבן ג'יי דוקט מביע דעה דומה, שהמיתוסים אלה מבטאים את האיום שקיום יחסי מין מציבים בפני גברים, אשר למרות תרועות ניצחון, תמיד עוזבים פחותים.
ברפואה
במקרים נדירים, ניתן למצוא שיניים בנרתיק. ציסטות נוצרות מהשכבות החיצוניות של תאי עור. תאים אלו מסוגלים להתפתח ולהפוך לעצמות שיניים או שיער, וציסטות אלה מסוגלות להיווצר בכל מקום שבו קיים עור, או קפלי עור כלפי פנימה, כגון באוזן או בנרתיק.
ش
האות שין (בערבית: شين) היא האות ה-13 באלפבית הערבי. לפניה באה האות س|סין ואחריה ص|צאד.
וגינה דנטטה
ברפואה
ציסטות לרוב נוצרות בשחלה. אם הציסטה נקרעת שם, השן עשויה לנוע דרך הנרתיק.
ش
שין מייצגת את העיצור /ʃ/ (כמו ש|שי"ן ימנית). האות מתחברת מצד ימין ומצד שמאל, כשאר האותיות למעט "דוד' ארז".
קריית ים
קריית ים גובלת בצפון בעכו ובמועצה אזורית מטה אשר (רפאל מכון דוד אשר שייך לעיר נמצע בגבולות אלו), במזרח בקריית מוצקין ובקריית שמואל, בדרום בקריית חיים, ובמערב בים התיכון.
ش
אומנם שין מייצגת את צליל "שן" הפיניקית אך אין זה מקורה. מ"שן" התפתחה דווקא س|סין המייצגת את העיצור /s/ (כמו ס|סמ"ך), ושין עוצבה כגרסה שלה. לכן, אין לשין מקבילות באלפביתים אחרים, למרות שצלילהּ נפוץ מאוד בשפות המערביות.
קריית ים
שם היישוב
עוד לפני הקמת הבית הראשון נקבע שם המקום לקריית ים. אולם במהלך שנות ה-40 רווח השימוש בשם "גב ים" או "שיכון גב ים" לציון המקום כשם חברת הבנייה שבנתה את השכונה הראשונה. בשנת 1954 פרסמה המועצה המקומית מודעה בזו הלשון: "תושב נכבד! שם קרייתנו הוא קרית-ים ולא גב-ים. מעתה תאמר רק: קריית ים!".
היסטוריה
בשנת 1928 נקנו 9,000 אקרים (כ־37,000 דונם) באזור מפרץ חיפה, על ידי החברות East Palestine Cooperation והקרן הקיימת לישראל. ברוב האזור היו ביצות נגועות במלריה, ושתי החברות החלו במלאכת הייבוש, התכנון והפיתוח. האזור תוכנן על־פי שיטת "תכנון ערים מודרניות", על ידי האדריכל אלכסנדר קליין, וחולק לאזורי מגורים, תעשייה וחקלאות.
בשנת 1939 חברת הבנייה "גב ים" רכשה חלק מהאזור והחלה בבניית השכונה הראשונה. תחילה נסלל כביש מקרית מוצקין לכיוון הים ובמקום נפתח חוף רחצה. ביוני 1940 הוחל בבניית שלב ראשון שכלל 60 דירות, 11 בתים נפרדים ועוד 49 קוטג'ים בבלוקים של 5–7 בתים בטור.
גרעין המתיישבים הראשון כלל עשר משפחות, שהגיעו למקום החל מינואר 1941.
בראשית ימיה של קריית-ים, נאלצו המתיישבים הראשונים להתמודד עם תנאי מחיה קשים, כגון העדר אמצעי תחבורה, העדר שירותים אלמנטריים ואף יללות תנים. השכונה חוברה כבר מראשיתה לרשת החשמל. המאבק הקשה ביותר התנהל סביב החולות הנודדים. קריית ים הוקמה על אזור חולי עשיר בדיונות והתושבים שתלו צמחים (כגון: אשלים, נר-הלילה ורותם המדבר) למניעת התפשטות החול לתוך הבתים. ליישוב בראשיתו היה שומר אחד: הנוטר אברהם לוי, שהיה הגנן הראשי של המועצה והעירייה שנים רבות והוביל את המאבק לעצירת החולות הנודדים באמצעות צמחייה. במקביל, פעלה חברת "גב ים" ליישור החולות לקראת הבנייה.
המים ליישוב הגיעו באמצעות בארות, בשונה משלוש הקריות השכנות: קריית מוצקין, קריית ביאליק וקרית חיים, בהן היה מגדל מים. בקריית ים נחפרו ארבע בארות ומהן נשאבו המים.
הטלפון הראשון והיחיד ביישוב בשנותיו הראשונות הותקן בשנת 1945 בבית ה"מוכתר" אברהם פרידמן. לשם כך נפער אשנב קטן בחזית הדירה הנפתח גם לצידו החיצוני, ברחוב אחד העם 55. התושבים השתמשו בטלפון תמורת תשלום שהושאר באשנב והועבר לחברת גב ים.
הרחבה בפינת רחובות הרצל הנוטרים כונתה בעבר "המרכז" של קריית ים א'. שני מבנים הקיימים גם בשנות האלפיים היו בתחילת הישוב: במבנה הצפוני חנות כלי בית של פינקוס, חנות מכולת ראשונה בשם "צורכי מזון" ולידה בית הקפה הראשון בקריה "גלי ים", שבו נערכו כמה חתונות של המתיישבים הראשונים. המבנה הצפוני עבר שימור ואילו המבנה הדרומי, שבו היו חנות ירקות ומספרה, נהרס ביולי 2016 ובמקומו נבנה בניין מגורים. לקראת יום העצמאות הוצבה ברחבה במה עליה נערכו חגיגות העצמאות האיכותיות. החגיגות כללו הופעות אמנים אורחים והצגות תלמידי בית ספר אורים, והסתיימו בהרקדה שנמשכה עד אור הבוקר. צמוד לרחבת המרכז היה ביתו של קמינקא החלבן.
לכל דירה בקריית ים א' הייתה צמודה חלקת אדמה קטנה, לרוב בצד האחורי, בה גידלו התושבים לצרכיהם גינות ירק, פרחי נוי, תרנגולות, ברווזים ואף ארנבונים. עצי הפרי כללו הדרים, במיוחד לימונים, רימונים, תפוחים, שזיפים, חבושים, שסק, אנונה, עצי תות, גפנים ובעיקר גויאבות, שהיו כמעט בכל חצר ולכן ריח פירות הגויאבה, בעונתם - סוף הקיץ ובסתיו, היה למאפיין בולט של האזור. חצרות אלה הישרו אווירה כפרית, וביניהן הייתה בדרך כלל גדר חיה מוריקה.
חלק מהמתיישבים רכשו את דירותיהם ב"דמי מפתח", ובשל כך לא יכלו להרחיבן וגידלו את ילדיהם בדירות הקטנות בנות 2 חדרים. השכונה הראשונה, קריית ים א', היא בדרום הקריה, צפונית לקריית חיים מערבית. המבנים הראשונים ממוקמים ברחובות ששמם בשנות האלפיים: "המייסדים" (לשעבר "ארפלסא"), "הנוטרים", "הרצל", "אחד העם", "ברדיצ'בסקי", "טשרניחובסקי", "ביאליק" ו"מיכ"ל". מערבית להם היו דיונות חול אשר נעלמו עם התקדמות הבניה מערבה. עד שנות השישים היו הבתים בצידו המזרחי של רחוב פרץ הרחוב האחרון. ממערב להם היה בית בודד של מלינק מוקף חולות ובהמשך מלון מיאמי וחוף גליה. בשנות השישים והשבעים החלה הבנייה לכיוון חוף הים ותוך שנים אחדות נבלעו הבית הבודד והמרכז הגריאטרי (במקום המלון) בין בתי דירות. במקביל התפתחה הקריה לכיוון צפון.
קבוצה אחת של מתיישבים בקריית ים א' כללה חיילים יהודים, אשר שירתו בצבא הבריטי ולאחר שחרורם החליטו להישאר ולהתיישב במקום. קבוצה שנייה היו נוטרים ששרתו בקריה ובחרו בה לבנות את ביתם. קבוצה שלישית כללה את משוחררי הבריגדה היהודית במלחמת העולם השנייה אשר בשנת 1946 באו לקריית ים ובנו בה את ביתם. קבוצה רביעית ועיקרית כללה בעיקר זוגות צעירים יוצאי אירופה.
עם הקמת "מכון 3" של רפא"ל בצפון הקריה, התגוררו רבים מעובדי המכון ומהנדסיו בקריה. כמו כן מצאו בה את מקומם ימאים רבים שעבדו באוניות צי הסוחר או שרתו בחיל הים.
שנות ה-40 וה-50
בשנת 1946 התנהל משא ומתן על חופיה של קריית-ים להקמת "מפעל מרחצאות עברי של חיילים משוחררים". אחד היזמים היה יקותיאל פדרמן, אשר ייסד בהמשך את רשת מלונות דן. בשנת 1947 נפתח לקהל בחוף הים אתר בשם: "גליה", בשותפות עם חברת "פאלם-ביץ'" וחיילים משוחררים מהצבא הבריטי, שכללה שלושה מבנים עיקריים: הקזינו, אשר היה בית קפה עם רחבת ריקודים מקורה, ושתי מלתחות (גרדרובות). הכביש לגליה, שנקרא ע"ש רוברט סולד, נשיא הסתדרות ציוני אמריקה, לכבוד ביקורו בקריה ב-1954, נבנה בשיטה הבריטית של פלטות בטון, אשר יצר בליטות ביניהן וגרם לנסיעה משובשת (גם רחובות ביאליק והנוטרים נבנו בשיטה זאת). בשנות השבעים נעקר כביש הבטון ובמקומו נסלל כביש אספלט. הכביש לגליה היה מתכסה לעיתים קרובות בחול הנודד, שהצריך פינוי על ידי טרקטורים.
"חוף גליה" בניהולו של יעקב נמרי, היה למוקד חיי התרבות והחברה בקריות כמרכז בילוי רב תכליתי הכולל: בית קפה עם מטבח אירופי משוכלל, מסעדה, אולם ורחבת ריקודים וחוף רחצה, שפעל עד אמצע שנות השישים. שמחות משפחתיות כגון בר מצוות וחתונות, נשפים עם תזמורת ריקודים ואירועים רשמיים נערכו בקפה גליה. זמרים שהתפרסמו, ביססו את הקרירה שלהם בגליה וביניהם: הילדה דוליצקיה, מתיתיהו רוזין, אריק לביא ויפה ירקוני. גם גלידה, שהייתה באותם ימים מצרך נדיר, נמכרה בקפה גליה. קפה גליה נקרא קזינו גליה בדומה לקזינו בת גלים, שבתקופת המנדט הבריטי היה כינוי למרכז תרבות על חוף הים, אך לא קזינו הימורים. דמי הכניסה לחוף עמדו על חמישה גרוש ולמרות זאת הגיעו מתרחצים מכל האזור ליהנות משירותי החוף האיכותי כולל מחיפה ולכן היה שירות אוטובוסים לגליה גם מחיפה. חוף גליה דעך באמצע ובסוף שנות השישים, לאחר שנפתחו חופים עם שירותי הצלה בחינם בקריית ים ב' ובקריית חיים.
בתחילת 1947 הגיעה באחד הימים אניית נשק עבור "ההגנה" לחוף גליה, כחלק מפעילות הרכש. בעוד חברי ההגנה פורקים את הנשק, דאג מפקדם יעקב נמרי לכך שהחיילים הבריטים יעסקו בשתיית אלכוהול בבית הקפה בלי להבחין מה מתרחש תחת עיניהם הסומות מאלכוהול. במלחמת השחרור הוברחו יהודים מנהריה דרך הים והתקבלו על ידי תושבי קריית ים בחוף גליה. צפונית לבית הקפה מוקם מתחם הטרקטורים של "קבוצת חול" - קואופרטיב שעסק בכריית חול לבנייה. ישיבתה הראשונה של מועצת קריית ים נערכה בקפה גליה ב-6 במרץ 1951 בהשתתפות נציגי משרד הפנים. סמוך לחוף נבנה בית מלון קטן בשם "מיאמי" על ידי מואיז ישראל, שעלה מקהיר בירת מצרים. הבניין הוקם בין השנים 1950–1951 ובו 17 חדרים, לובי מפואר ומרפסת יפה לכיוון הים, היה מוקף דיונות חולות מכל עבריו ורק כביש גישה מצד דרום. בשנים 1955 עד 1960 ניהלו את המלון חנה וקלמן טייכנר. המלון החזיק בטלפון, שלא היה נפוץ בימים ההם, אירח ידוענים של אותה עת וזוגות שנישאו ב"גליה" חגגו במלון הסמוך את ירח דבש. יחידות צה"ל ערכו מחנות נופש בגליה ונהנו מהחוף המטופח, בעיקר בתקופת יצחק רבין כאלוף פיקוד הצפון בשנות החמישים. חוף גליה ומלון מיאמי היו חלק מחזון גדול של תיירות ואתרי נופש לאורך החוף, חזון שטרם התממש. מלון מיאמי פעל עד 1960 ובשנה זו הוסב לסנטוריום וכיום פועל במקום מרכז גריאטרי מוריה (ברחוב ש"י עגנון).
בקריה הוקמו בסוף שנות הארבעים שני מפעלים: מאפייה חשמלית טננבוים ובית חרושת לקרח - "טמילג בע"מ". המאפייה נבנתה בראש גבעת חול בודדה, עם כביש גישה. במאפייה פעלו תנורי אפיה חשמליים משוכללים לזמנם, ובזכות האווירה המשפחתית ביישוב הקטן, נהגו נשות הקריה מדי פעם לאפות בה מאפים שונים עבור משפחותיהן. המאפייה הוקמה ונוהלה החל מ-1947 על ידי פרומה ויוסף טננבוים, שדירתם הייתה צמודה למאפייה. מתחת לדירה הייתה אורווה לסוסים שהובילו את עגלות הלחם. משפחת טננבוים עסקה באפייה עוד בפולין ועם עלייתם ארצה המשיכו בפעלם. המאפייה הפיצה ניחוח נעים בסביבתה, ולעומתה ריח האמוניה שעלה לעיתים מבית החרושת לקרח, אשר בנוסף לרעש מפעולת המכונות ומההעמסה והפריקה, היו למטרד סביבתי לשכנים. ילדי הקריה נהנו מקוביות הקרח שנמכרו למשפחות ונהגו בקיץ החם, לפני עידן הארטיק, ללקק קרח. מאפיית טננבוים ובית החרושת לקרח אינם פועלים עוד. מבנה המאפייה נהרס ובמקומו בית מגורים (ברחוב אהבת ציון 4) ומבנה בית החרושת לקרח נהרס. צמוד לו היה בית קירור שהיה שנים רבות סופרמרקט (בשדרות ירושלים 3).
האוכלוסייה הצעירה של היישוב מלאה עד מהרה את הקריה בילדים קטנים, שנזקקו למסגרת חינוכית. הילדה הראשונה מלכהל'ה ויינריב, נולדה ב 4 ביוני 1942. הגנון הראשון ביישוב נפתח בביתה הפרטי של סוניה פורת בשנת 1944.
לאחר הכרזת העצמאות, הפך המחנה הצבאי הבריטי הנטוש למעברה, שקלטה עולים ניצולי שואה מאירופה ועולים מצפון אפריקה. רבים מדיירי המעברה היו עובדי נמל חיפה. המעברה נשאה את השם הצבאי הבריטי "הקמפ" (מחנה באנגלית). בין הדיירים בקמפ היה בנימין שנל (שעלה מפולין), ראש העיר השני של קריית ים, ובין הילדים שגדלו ב"קמפ" היה ראש העיר השלישי של קריית ים, שמואל סיסו (שעלה ממרוקו). אחד ממבני הקמפ היה חדר המורים הראשון של בית ספר אורים. הקמפ פונה בשנות השישים והשבעים אט אט מדייריו שעברו לדיור קבע. המשפחה האחרונה, משפחת כנפו, עזבה את הקמפ ב-1975. כל מבני הקמפ נהרסו עד היסוד ולא נותר להם זכר, כולל "המבצר" - מגדל התצפית של המחנה הצבאי הבריטי בן 3 הקומות, שהיה לאחר עזיבת הבריטים אתר המשחקים של הילדים. בשטח "הקמפ" הוקמה קריית ים ב'.
צריפי המחנה הבריטי ברחוב ארפלסא (ראשי תיבות ע"ש חברת ארגנטינה-פלסטינה מבוני הקריה) שינו יעוד לאחר קום המדינה: הצריף הצפוני היה בימי הבריטים צריף השק"ם (נאפ"י) ובו גם הוקרנו סרטים. לאחר קום המדינה שימש בית ההסתדרות, בית העם והספרייה. הצריף האמצעי שימש חדר האוכל של חיילי הצבא הבריטי ולאחר פינויים היה ברובו מרפאת קופת חולים כללית ובחלקו סנדלריה. במרפאה, שבימי הגשם בחורף דלפו המים מהגג, עבדו בעשורים הראשונים, הרופא ד"ר משה גובשיוב, אשר הגיע לקריית ים מנהריים לאחר שנפלה לידי הירדנים במלחמת העצמאות, והאחות לאה מוזה, אשר בנמרצותה, במסירותה ובאהבתה, הייתה למופת. הצריף הדרומי, שהיה למעשה פחון, שימש מטבח חיילי הצבא הבריטי ואחרי פינויים שימש בית כנסת עד 1973 עת נחנך בית הכנסת "אהבת משה" (ע"ש משה אדלר) ברחוב ביאליק. בשנות האלפיים שונה שם הרחוב לרחוב המייסדים ובמקום הצריפים ניטע גן ציבורי. בשנת 1950 נבחר הרב משה שטינברג מקריית ים ב' לרבה הראשי הראשון של קריית ים. בשנים 1956–1957 נבנה השיכון הראשון בקריית ים - שני מבנים בני קומתיים ובשניהם יחד 24 דירות קטנות. המשתכנים היו עולים מפולין ורומניה שיצאו מהמעברה הסמוכה - ה"קמפ". שנים רבות כונו המבנים "השיכון החדש" והיו מוקפים חולות, עד שנבנו בניינים נוספים סביבם (רחוב ז'בוטינסקי 8).
שרידי המחנה הצבאי הבריטי כמעט חזרו לחיים ב-1967. בימי "ההמתנה" המתוחים במאי 1967 ערב מלחמת ששת הימים, פנה ראש המועצה בנימין אפרת למי שהיה מפקד הנוטרים וההגנה יעקב נמרי, בבקשה לסייע באיתור בונקרים תת-קרקעיים מבטון שהיו במחנה הצבאי הבריטי כדי להכשירם למקלטים עבור תושבי הקריה. דוד נמרי בנו החייל בן ה 21 של מפקד הנוטרים וההגנה, התגייס למשימה, קיבל טרקטור מסוג יעה זחלילי (שופלדוזר) 955 מ"קבוצת חול", ומשך לילה שלם לאור פנסי הטרקטור בלבד, בזמן שבארץ כבר שררה האפלה, פינה את החול שכיסה את הבונקרים הבריטיים. בסופו של דבר, לשמחת הכל, לא היה צורך להשתמש במקלטים בזכות הניצחון במלחמה.
בתחילת שנות ה-50 הגיעו לקריית ים עולים מתימן ומאירופה - ניצולי שואה ופליטי מלחמת העולם השנייה ומחנות העקורים. הם שוכנו בקריית ים ג'. העולים מתימן הגיעו בעיקר מצנעא ומדמאר והקימו בתי כנסת בשכונה. העולים מאירופה הגיעו בעיקר מפולין ומרומניה, היו רובם בעלי מלאכה וסוחרים. שתי קבוצות עולים אלה תרמו רבות, כל אחת בדרכה, לפיתוח היישוב.
בקריית ים פעלו שני בתי קולנוע: "נוף הקריות" בקריית ים ג' ו"ניצן" בקריית ים ב'. שניהם נסגרו. במבנה קולנוע ניצן פועל בשנות האלפיים מרכז מסחרי ומבנה קולנוע "נוף הקריות" נהרס בקיץ 2015 ובמקומו נבנה בניין מגורים.
שנות ה-70 וה-80
עם גל העלייה הגדול מברית המועצות בראשית שנות ה-70, נבנה מרכז קליטה בדירות צמודות קרקע ובמגדלי מגורים בני עשר קומות, מה שיצר לבסוף את האזור המכונה "קריית ים ד'". עם הגעת גלי העלייה לקראת סוף שנות השבעים, נבנה מרכז קליטה גדול ממדים במתכונת של מלון סוויטות על חוף ימה של העיר ברחוב פנחס ספיר, והוא שימש עד אמצע שנות התשעים כמרכז קליטה גם לגלי העלייה הגדולים ממדינות "חבר העמים" ולעולים מאתיופיה. בשנות האלפיים, משמש המבנה כמקום מגורים זמני (המכונה "הוסטל") לעולים חדשים. ב-8 באוקטובר 1980, בטקס חגיגי בהשתתפות ראש העיר הראשון בנימין אפרת ונציגי הסוכנות היהודית, נקרא מרכז הקליטה על שם צביה לובטקין, מלוחמות ומנהיגות מרד גיטו וורשה וממייסדי קיבוץ ומוזיאון לוחמי הגיטאות.
בנימין אפרת פרש מראשות העיר ב-1981 ובמקומו נבחר סגנו, בנימין שנל.
בשנותיה הראשונות, קריית ים הייתה בשלטון תנועת העבודה. שלושה מראשי המועצה והעיר הראשונים, קובר, אפרת ושנל, היו חברי מפא"י ובהמשך חברי המערך והעבודה. ב-1989 חל המהפך הפוליטי הראשון בעיר כאשר שמואל סיסו מהליכוד ניצח בבחירות המקומיות את בנימין שנל ונבחר לראש העיר. הסתדרות העובדים הכללית פעלה רבות בקריית ים מראשיתה, בעיקר בבית ההסתדרות המרכזי ברחוב הנרייטה סולד בקריית ים ב' ובצריף ההסתדרות של קריית ים א' ברחוב ארפלסא. מזכיר ההסתדרות בקריה, משך שנים רבות, היה בנימין שנל, עד היבחרו ב-1981 לראש העיר השני. כחלק מפעילות ההסתדרות פעל בקריה "ארגון אמהות עובדות", אשר בשנת 1976 הוסב שמו ל"נעמת". מזכירת הארגון בקריית ים הייתה פרידה בילגוראי ובין הפעילות הבולטות: חנה נמרי וסוניה פורת.
במלחמת לבנון השנייה
במהלך מלחמת לבנון השנייה, ספגה קריית ים מטחים של קטיושות. בעיר עצמה לא נהרג אף אזרח, אך נגרם נזק כבד לרכוש. חייל תושב העיר נהרג בקרב בבינת ג'בייל.
במהלך המלחמה התרחש אסון מוסך הרכבת בחיפה, רקטת קטיושה שפגעה במוסכי רכבת ישראל בחיפה, גרמה למותם של שמונה מהעובדים במקום. חמישה מתוכם היו תושבי קריית ים ולזכרם הוקמה אנדרטה בשדרות ירושלים פינת שדרות הפלמ"ח.
שכונות
קריית ים מחולקת לאזורים (מדרום לצפון); קריית ים א', קריית ים ב', קריית ים ג' וקריית ים ד'. עם הרחבת הבניה בעיר, נוספו שכונות מגורים עם שמות מוגדרים כמו "פסגות ים" ו"בנה ביתך" במזרח העיר. "אלמוגים" בצפון, ו"סביוני ים" במזרח. זאת מלבד שיכון "צבא קבע" הוותיק, הקיים במרכזה (קריית ים ב') כבר משנות ה-50.
קריית ים ד'
הוחל בהקמתה בשנות השבעים עבור עולים חדשים מברית המועצות.