cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'מיר נלסון
קריירה ב-NBA
בדצמבר 2014 עבר נלסון לבוסטון סלטיקס ביחד עם ברנדן רייט, ג'יי קראודר ובחירות דראפט עתידיות בטרייד שכלל גם את ראז'ון רונדו ודווייט פאוול, ושיחק בבוסטון שישה משחקים בלבד, כשבינואר עבר בטרייד לדנוור נאגטס בתמורה לנייט רובינסון. נלסון שיחק בדנוור עד עונת. באוקטובר 2017 נלסון חתם בניו אורלינס פליקנס. בפברואר 2018 עברר בטרייד לשיקגו בולס ביחד עם עומר אשיק וטוני אלן בתמורה לניקולה מירוטיץ' ובחירת סיבוב שני של דראפט 2018, ושבוע אחרי הטרייד שיקגו העבירה אותו בטרייד נוסף לדטרויט פיסטונס, שם שיחק שבעה משחקים.
סטטיסטיקת קריירה ב-NBA
נכון לסוף עונת
סטיב ברי
סטיב ברי (אנגלית: Steve Berry; נולד ב-1955) הוא סופר אמריקאי, מחברם של ספרי מתח.
חייו
ברי נולד וגדל בג'ורג'יה ארצות הברית, לאחר מכן עבר להתגורר בסיינט אוגוסטין פלורידה. הוא בוגר של בית הספר למשפטים של אוניברסיטת מרסר. במשך 30 שנים הוא עבד בתור עורך דין. הוא אחד ממייסדיו של האיגוד הבינלאומי של מחברי ספרי המתח, האיגוד מאגד בתוכו כ-2,600 מחברים מרחבי העולם. את ספרו הראשון הוא כתב עוד בשנות התשעים, אך לקח 12 שנים עד שהספר ראה אור מכיוון שכתב היד נדחה 85 פעמים על ידי הוצאות לאור.
ספריו תורגמו ל-40 שפות ויוצאים לאור ב-51 מדינות. ספריו נכללו ברשימת רבי-מכר של הניו יורק טיימס ו-USA Today. יחד עם אשתו אליזבת הוא יסד עמותה History Matters הפועלת לשימור המורשת האנושית.
בייליצה (בלארוס)
בייליצה (בבלארוסית: Беліца; ברוסית: Белица; ביידיש: בעליצע) היא עיירה במחוז משנה לידא במחוז גרודנו בבלארוס, על גדות נהר הניימן.
העיירה הייתה נחלת אצילים במשך מאות שנים עד חלוקת פולין השלישית (1795), אז סופחה לרוסיה. במלחמת העולם הראשונה החזיקו בה הגרמנים במשך שלוש שנים (1915–1918). בין מלחמות העולם הייתה בייליצה בשטח פולין העצמאית, בספטמבר 1939 סופחה לברית המועצות, ביוני 1941 נכבשה בידי הוורמאכט וב-1944 בידי הצבא האדום.
עד מלחמת העולם השנייה התקיימה בעיירה קהילה יהודית במשך מאות שנים.
יהודי בייליצה
ההתיישבות היהודית בבייליצה החלה במחצית השנייה של המאה ה-17, הקהילה גדלה במהירות והייתה לקהילה המשמעותית באזור. ברישומי מיסים של ועד מדינת ליטא מ-1720, נכתב שגובה המס ששילמה קהילת בייליצה, היה 600 זהובים גבוה יותר מהמס המקביל ששילמה קהילת נובוגרודק. יהודי העיירה התפרנסו כחוכרי יערות וסוחרי עץ, שהעסיקו יהודים רבים אחרים; סוחרי פרוות ועורות; יצרני יי"ש ועוד.
במאה ה-18, בשל מלחמות, התדלדלה האוכלוסייה הכללית והיהודית במקום, אך חזרה לפרוח במאה ה-19. עם כניסתם לתוקף של חוקי מאי 1882, שאסרו על יישוב יהודים בכפרים, נוספו לעיירה תושבים יהודים רבים מכפרי הסביבה. מספר התושבים היהודים הגיע לשיא בסוף המאה, ועמד על כ-680 איש. גלי ההגירה בראשית המאה ה-20 ומלחמת העולם הראשונה, דלדלו את היישוב היהודי בבייליצה בצורה משמעותית.
בין מלחמות העולם התדרדר עוד יותר מצבם הכלכלי של יהודי בייליצה, עם הלאמת היערות, וחרמות של הפולנים המקומיים על מסחר עם יהודים ורכישת תוצרת שלהם. תקנות אחרות הצרו את צעדי יתר העסקים היהודים והביאו לסגירתם.
ביוני 1941 כבשו הגרמנים את העיירה, ובשל עלילה שרפו את רוב בתי היהודים ומבני הציבור שלהם. ביולי עינו למוות את רב העיירה ורצחו ביריות בבית הקברות 36 יהודים נוספים. בנובמבר אותה שנה חולקו 600 היהודים שנותרו בבייליצה לגטאות: גטו לידא, גטו ז'טל וגטו שצ'וצ'ין. בעת כניסת הצבא האדום לבייליצה ביולי 1944, לא נותר בה ולו יהודי אחד.
רבני הקהילה
בין רבני בייליצה נודעו:
כרכן תירס
מאפיינים
כרכן התירס יכול להגיע לאורך 61–182 סנטימטר ולשקול עד 800 גרם. הכרכן בעל רצועות צהובות המזכירות קלחי תירס, מה שנתן לנחש את שמו. הנחש איננו ארסי ואינו מזיק לאדם, דבר שגורם לרבים להחזיק בו כחיית מחמד. הנחש יכול להגיע בשבי לגיל 23 שנה, אם הוא מקבל מספיק מזון וחום.
אנדרו אנג
פרופסור אנדרו אנג (Andrew Yan-Tak Ng, במנדרינית: 吳恩達; נולד ב-1976) הוא מדען ויזם בתחום הבינה מלאכותית. אנדרו, יליד בריטניה, הוא איש עסקים, מדען בתחום מדעי המחשב, משקיע, סופר וממקימי מיזם האוניברסיטה המקוונת קורסרה. אנדרו הוא ממייסדי Google Brain, והיה סגן הנשיא והמדען הראשי של באידו.
כרכן תירס
מאפיינים
נחש זה הוא מטפס עצים מיומן המבלה זמן רב על הענפים. בדומה לשאר הנחשים הכרכן הוא טורף המחפש בעיקר מכרסמים קטנים. הוא יגוון גם במיני דו-חיים, זוחלים אחרים וביצי עופות. בשבי נהוג לתת לו בעיקר עכברים.
אנדרו אנג
ביוגרפיה
אנג נולד בלונדון, בשנת 1976 לשני הורים שהיגרו לבריטניה מהונג קונג. במהלך התבגרותו, אנג, בילה, בין השאר בהונג קונג וסינגפור שם גם השלים לימודי תיכון במכון Raffles, ב-1992.
כרכן תירס
מאפיינים
הנחש משתמש בעיקר בלשונו המפוצלת כדי לאתר ריחות וכאשר הוא קרוב לטרף הוא משתמש גם בראייתו. הטרף נתפס בין שרירי הנחש ונמחץ למוות.
אנדרו אנג
ביוגרפיה
ב-1997 השלים במקביל שלושה תארים ראשונים במדעי המחשב, סטטיסטיקה, וכלכלה, לימודים אותם הוא סיים כ"ראשון בכיתה", מטעם אוניברסיטת קרנגי מלון. באותן שנים, אנג גם היה חוקר-שותף במעבדות BELL, שם חקר מודלים של למידת חיזוקים (ענף בבינה מלאכותית) ותחומים נוספים.
כרכן תירס
רבייה
ההזדווגות מתרחשת בדרך כלל בקיץ. הנקבה מטילה בין 5–25 ביצים ומתוך כל ביצה בוקע נחש קטן באורך של 25–38 ס"מ. הנחשים הצעירים מגיעים לבגרות מינית לאחר 18 עד 30 חודשים.
אנדרו אנג
ביוגרפיה
ב-1998 הוא השלים את התואר השני מטעם המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. במסגרת המכון, בנה אנג את מנוע החיפוש הראשון בעולם - לחיפוש אוטומטי של מחקרים (מנוע חיפוש ממוקד למחקרים הקשורים ללמידת מכונה/בינה מלאכותית).
ב-2002 קיבל אנג תואר דוקטור מטעם אוניברסיטת קליפורניה בברקלי. התזה שלו הייתה בנושא "עיצוב וחיפוש מדיניות ברשתות ללמידת חיזוקים", תזה שזכתה לציטוטים רבים.
אנג נשוי לקרול ריילי (Carol E. Reiley), ב-2019 נולדה להם בת. הם גרים בקליפורניה.
אקדמיה והוראה
אנג הוא פרופסור בסטנפורד, בפקולטה למדעי המחשב והנדסת חשמל. הוא היה דירקטור במעבדה לבינה מלאכותית של סטנפורד, שם הוא לימד וחקר בתחומים של כריית מידע, נתוני עתק, למידת מכונה ועוד. במשך כמה שנים היה הקורס שלימד, הקורס הפופולרי ביותר בסטנפורד - קורס שמשך אליו למעלה מ-1,000 סטודנטים בחלק מהשנים.
מאז שאנג הצטרף לאוניברסיטת סטנפורד ב-2002, הוא חנך עשרות סטודנטים לתוארי מסטר ודוקטורט ובכללם אדם קואטס, פיטר אביל, איאן גודפלו (מי שפיתח את ה"רשתות גנרטור - שופט" GAN), אשטוש סקסטנה, הונגלאק לי, איליה סוצקבר, מורגן קוויגלי, ריצ'רד סוצ'ר, זיקו קולטר, קווק לי, סידהרתה בטרה ורבים אחרים.
ב-2008 היה אנג חבר בקבוצת מחקר בסטנפורד, שהייתה אחת הקבוצות הראשונות בעולם שהחלה בקידום השימוש במעבד גרפי (GPU) לטובת למידה עמוקה. הם היו בין הראשונים שתמכו בצעד הזה, כדי לאפשר הרצת רשתות נוירונים רבודות "מעל" נתוני עתק. בעת ההיא ההחלטה עדיין נחשבה בלתי מקובלת ומסוכנת, אך מאז, הפך הנושא למוסכמה עולמית, בין השאר, בזכות העבודה של אנג. מ-2017 מוביל אנג את המגמה של השקעות בתחום מחשוב על כמענה להאצת היכולות בתחום למידה עמוקה.
תעשייה
בשנים 2011–2012, עבד אנג בגוגל, שם הקים את Google Brain ביחד עם ג'ף דין וגרג קורדו.
ב-2014 הצטרף אנג לחברת באידו כמדען הראשי של החברה, שם חקר נושאים שונים בתחום נתוני עתק ובינה מלאכותית. אנג ניהל כמה פרויקטי פיתוח ובכללם צ'אטבוט רפואי ויישומים בתחום זיהוי פנים. במרץ 2017 התפטר מבאידו.
בינואר 2018 הוא הקים קרן השקעות לעידוד חברות הזנק בתחום בינה מלאכותית. הגיוס הראשוני של הקרן היה בהיקף של 175 מיליון דולר.
מחקר
אנג היה ממפתחי פרויקט ההליקופטר האוטונומי, וממפתחי הרובוט החכם - תוכנית שבמסגרתה הוא וצוותו פיתחו מערכת הפעלה ייעודית לתחום הרובוטיקה ROS.
ב-2011, במסגרת עבודתו בגוגל, פיתח אנג רשתות נוירונים רבודות שיודעות לפעול על גבי אלפי ליבות מבוזרות. טכנולוגיה זו שולבה במכשירים המבוססים על מערכת הפעלה אנדרואיד.
חינוך
אנג היה מעורב בפיתוח הרעיון של אוניברסיטה מקוונת, שאחר כך הוביל ליצירתן של קורסרה, יודסיטי ופלטפורמות דומות.
ב-2019 הוא פיתח קורס "בינה מלאכותית לכל אחד", שתכליתו להסביר באופן פופולרי על מה מדובר.
השקעות סיכון
אנג הוא יו"ר Woebot Labs, מרפאה פסיכולוגית שמשתמשת במדעי הנתונים לטובת סיוע רפואי באמצעות צ'אטבוט. אנג גם חבר ב-drive.ai, חברה העוסקת בבינה מלאכותית לטובת פיתוח כלי רכב אוטונומיים.
הוא פועל רבות לדמוקרטיזציה של תחום הבינה מלאכותית בין השאר באמצעות Landing AI.
פרסומים ופרסים
אנג שותף לפרסומם של יותר מ-300 מאמרים מדעיים בתחום למידת מכונה, למידה עמוקה, בינה מלאכותית, רובוטיקה ותחומים משיקים. חלק קטן מהפרסים בהם אנג זכה:
Home for Christmas (אלבום של שריל קרואו)
Home for Christmas הוא אלבום אולפן השביעי ואלבום חג המולד של הראשון של הזמרת האמריקאית שריל קרואו. האלבום יצא לאור ב-26 בנובמבר 2008, על ידי חברת התקליטים איי אנד אם רקורדס, לכבוד חג המולד. מתוך האלבום יצאו שני הסינגלים "There Is a Star That Shines Tonight" ו-"The Christmas Song".
הצלחה מסחרית
האלבום זכה להצלחה מסחרית נאה, כאשר דורג במקום ה-164 במצעד הבילבורד 200. כמו כן, הוא דורג במקום הרביעי במצעד אלבומי החג של בילבורד והיה לאחד מאלבומי חג המולד המצליחים ביותר במדינה בשנה בה יצא. הסינגל המוביל "There Is a Star That Shines Tonight", נכשל במצעדים.
למרות הכישלון של הסינגל המוביל, הצליח הסינגל השני "The Christmas Song" להגיע למקום ה-24 במצעד השירים העכשוויים למבוגרים.
שאה תהמאספ השני
שאה תֶהַמָאסְפ השני (בפרסית: شاه تهماسب دوم; 1704 – 11 בפברואר 1740) היה שליטה (שאה) האחרון של האימפריה הספווית בממלכת פרס דה פקטו.
ביוגרפיה
תהמאספ נולד בעת שלטונו של אביו, שאה חוסיין. בשנת 1722 המורדים האפגנים תחת שאה מחמוד הוטכ החלו מצור על הבירה הפרסית באספהאן, בעוד אביו נאלץ להיכנע לאפגנים, תהמאספ צלח בבריחה מהעיר לעבר תבריז שם הקים ממשלה חדשה בתמיכת הסונים וכמה שבטי קיזילבאש.
בשנת 1729, עם תמיכת האימפריה העות'מאנית הממשלה של תהמאספ הצליחה לכבוש מחדש את אספהאן ותהמאספ הוכתר כשאה של ממלכת פרס. בעת מלחמותיו של תהמאספ ותומכיו באפגנים עלה לכוח גנרל בשם נאדיר שאה אשר עם עליית כוחו תהמאספ החל לחשוש לכוחו שלו בכס. הוא יצא למסע נגד העות'מאנים בעבר-הקווקז למען העלאת שמו, מהלך אשר נגמר בכישלון פרסי והמשך עליית כוחו של נאדיר שאה.
בשנת 1732 בפגישת ממשלה בעוד תהמאספ היה שתוי, נאדיר שאל את חצר המלך האם 'אדם כזה' (שתוי) מסוגל לשלוט בכס המלוכה, עם תמיכת הצבא והממשלה נאדיר הדיח את השאה. בנו של תהמאספ, עבאס השלישי עלה לכס אך בו בזמן נאדיר שימש כעוצר הכס ומאוחר יותר אף לקח את הכס והדיח את השושלת הספווית דה יורה, בכך הקים את השושלת האפשארית.
בשנת 1740, כאשר נאדיר היה במערכה בהודו נגד האימפריה המוגולית, צצה שמועה כי הוא נהרג בקרב. בנו, רזא, אשר שימש כעוצר הכס האמין לשמועה והחל להכין עצמו לירושת הכס. בין לבין הוא הורה על רצח כל משפחת המלוכה הספווית בשביל למנוע את עלייתם של מתחרים עתידיים. תהמאספ גם הוא נכח בהוראת רזא.
אקאן (קבוצה אתנית)
אקאן (Akan) היא קבוצה אתנית המתגוררת בעיקר בגאנה ובחוף השנהב, כאשר בשתי המדינות היא הקבוצה האתנית הגדולה ביותר ואוכלוסייתה מונה מעל 20 מיליון תושבים, היא מורכבת מכ-33 שבטים כשהגדול והמוכר מביניהם הוא האשאנטי (Ashanti). שפתם של אנשי האקאן (בשמה האחר Twi-Fante) מבוססת בעיקר על ניבים שונים של שפת הטאנו (Tano), השפה המרכזית במשפחת השפות הגדולה של ניג'ר-קונגו. פירוש השם אקאן הוא הנאורים או המתורבתים.
מוצא
קשה לעמוד על מקורן של אנשי האקאן. אף המקומיים יתקשו להגיד מהיכן כולם הגיעו שכן אין כמעט בנמצא מסמכים המעידים על ההיסטוריה השבטית. הדעה הרווחת היא שאנשי האקאן היגרו למיקומם הנוכחי ממדבר סהרה ומחבל הארץ 'סאהל' (Sahel) הגובל בסהרה ובאזור חבל הארץ 'סודאן'. הם היגרו מאזור המדבר לאזור המיוער והירוק יותר בסביבות המאה ה-11. ע"פ מסורות שבטיות, מקור השבט הוא בגאנה העתיקה. ההגירה החלה מהצפון דרך מצרים לכיוון נוביה (Nubia) (סודאן של היום). במאה ה-5 לאחר שהאימפריה האתיופית לחצה על נוביה, נוביה התפרקה ואנשי האקאן המשיכו בנדידתם מערבה והקימו מושבות קטנות. עם השנים מושבות אלו גדלו והיוו את הבסיס להקמתה של האימפריה הגאנאית במאה ה-8.
האימפריה החזיקה מעמד עד לסוף המאה ה-12. היא התפרקה בעקבות כניסתם של המוסלמים לאזור ורצונם לכפות את אמונתם בכוח על תושבי האזור. אם כן, במאה ה-13 הנדידה נמשכה, תחילה אבותיהם הקדמונים של השבט היגרו ל'קונג' (Kong) (חוף-השנהב כיום), לאחר מכן המשיכו לוואם (Wam) ודורמה (Dormaa) (חבל ברונג- אאפו (Brong Ahafo) בגאנה). המעבר מ'קונג' היה חיוני מכיוון שאנשי האקאן היו רגילים לסוואנות ומדבריות ולא ידעו איך להתמודד עם החיים ביער. במאה ה-14 בעקבות שיקולים של מסחר ועבודה, הם המשיכו לנדוד, מדורמה לטוויפו המנג (Twifo-Hemang) ולאזור החוף של cape-coast.
היסטוריה
מהמאה ה-15 ועד המאה ה-19 אנשי האקאן שלטו בעסקי מכרות הזהב והמסחר בו. בזכות זה, מהמאה ה-17 והלאה הם היו אחת מהקבוצות הכי חזקות ומשפיעות באפריקה. עם הזמן, מכרות הזהב החלו למשוך לאזור סוחרים אירופאים. בהתחלה הגיעו הפורטוגזים ולאחר מכן גם ההולנדים והבריטים הצטרפו למרוץ אחר הזהב של האקאן. כניסת האירופאים גרמה לאנשי האקאן להיכנס לשוק כלכלי נוסף – שוק העבדים. הם החלו להילחם בשבטים סמוכים על מנת לשבות את אנשיהם ולמכור אותם לאירופאים כעבדים. בתמורה לזהב ולעבדים, האירופאים מסרו לאנשי האקאן נשק ועבדים אחרים משלהם. בנוסף הובאו עבדים נוספים ממדינות שכנות.
לאנשי האקאן היה צורך מוגבר בעבדים על מנת להתגבר על כל הבעיות שהיערות הצפופים של חבל האשנטי טמנו בחובן. נוצר מצב שכשליש מהאנשים שאכלסו את האזורים שבשליטת האקאן היו זרים ששועבדו למקומיים. בראייה היסטורית זהו מצב מעט אבסורדי בו דווקא המקומיים דאגו לשגשוג שוק העבדים שהיה בשליטת האירופאים. שנים מאוחר יותר, גאנה התנצלה על חלקם של אנשיה בפרשה זו ועל 'תרומתה' לשוק העבדים. היו גם מקרים בהם אנשי האקאן עצמם נלקחו בשבי - קבוצה גדולה נלקחה בשבי ליבשת אמריקה, כאשר הרוב הגיע לג'מייקה, לכן, כיום ישנם קרובים רבים של אנשי האקאן המתגוררים ביבשת אמריקה בכלל ובג'מייקה בפרט. בזמן המאה ה-18 וה-19 הכינוי לאותם עבדים אקאנים היה coromantee.
מבנה הממשל
לכל מלך ישנו אזור שיפוט משלו והדירוג שלו בסולם המלוכה נעשה בהתאם לגודל האזור. מנהיג הקונפדרציה נחשב למלך הגדול ומתחתיו נמצאים השליטים של המדינות המרכיבות את הקונפדרציה. תחתיהם יש את הצ'יפים - חמישה מנהיגי אזור בכל מדינה בהתאם לתורת הלחימה של צבא האקאן, דהיינו בצורת צלב או מטוס – קו קדמי, אגף מזרחי, אגף מערבי, גוף עיקרי וכוח חילוץ אחורי. תחתיהם נמצאים המלכים שהם ראשי הערים ותחתיהם ראשי הפרוורים. לשבט האקאן ישנם בדרך כלל 7 פלגים שבטיים (Abusua) בכל מדינה. אין להם את אותם שמות בכל מקום אך הם מקבילים במקור השבטי שלהם ובמנהגים. הפלג השבטי השולט נקבע על פי חלקו ביסוד אותו אזור שליטה אך כמובן שגם לפלגים האחרים יש זכויות. לדוגמה ממלכת האשאנטי נשלטת על ידי שבט האויוקו (Oyoko) ואילו אזורים אחרים בממלכת האקאן נשלטים על ידי ה-אסונה (Asona).
השליטים נקבעים מתוך המשפחה השולטת על ידי בחירות. בכל משפחה ישנו צ'יף הנקרא Abusuapanin כאשר מעליו נמצא מנהיג השבט – גם הוא נקרא Abusuapanin אך שבטי. כל ענף משפחתי נקרא Jasse או בשפה העממית "מטבח" (Kitchen) כל מטבח כזה בתורו ממליך אדם לכיסא הצ'יף. ברגע שנבחר מועמד מ"מטבח" מסוים הוא שולט עד למותו ואז מגיע תורה של "מטבח" אחר להמליך מועמד משלה.
לכל מלך (מכל סוג שהוא) ישנם תתי-צ'יף שתפקידם להיות יד ימינו. הם לא זכו בתפקיד בתורשה ולכן אין להם מושב מיוחד ופריווילגיות אחרות הקשורות במעמד התורשתי. בנוסף לכל מלך יש אישה המולכת לצידו הלא היא המלכה-האם, ותפקידה הוא לא פחות חשוב ומשמעותי מתפקיד המלך. המלכה-האם היא הסמכות הרוחנית והיא זאת שמחזיקה בידע לגבי אילן היוחסין השבטי. לרוב, תפקידה הוא בעיקרו סמלי או טקסי אך היא יכולה לשלוט אם היא חפצה בכך וכבר היו מקרים בהם זה קרה. כמו כן, היא מחזיקה בזכות להטיל וטו על כל החלטה. בגאנה, המלכות התאגדו והקימו את ארגון MKQMA - Manya Krobo Queen Mothers Association המטפל בילדים שהתייתמו כתוצאה ממחלת הHIV וה-AIDS. בנוסף למלכות, ישנם נסיכים – נסיך הוא לאו דווקא בנו של המלך הנוכחי אלא כל מי שמבחינה תאורטית - חוקתית ותורשתית יוכל בעתיד להיות מלך.
כיום, בגאנה המודרנית תפקיד המלכים השתנה והוא בעיקרו סימבולי. הפוליטיקה הממשלתית בצורתה המודרנית דחקה את מעמדם אך ניתן למצוא בקרב הנבחרים אנשים המחזיקים גם בתואר ממלכתי שבטי. על מנת להראות שלמרות כניסתה של הפוליטיקה המודרנית, מעמדם השבטי עדיין מוערך – הקימו את מועצת הצ'יפים (במקור הבריטים הקימו אותו ממניעים גזעניים על מנת להפריד בין השליטים הבריטים למקומיים). במועצה זו יושבים מלכים בדרגות שונות כאשר לכל אחד יש יועץ כאשר תפקידם העיקרי הוא לשמור על אחדות ושלום בין השבטים השונים. לעומת זאת בקרב האנשים הפשוטים בכפרים לזוג המלכותי עודנה משמעות אדירה. הם אחראיים על החינוך, הסדר והארגון, המוסדות השונים, הפעלת הקהילה וייצוג אנשי השבט אל מול הרשויות והם, יחד עם כוהני וכוהנות הדת הם הכתובת לפנייה כאשר מתעוררת בעיה.
שמות
ישנה מחזוריות בשמות הילדים בקרב בני האקאן. רובם המוחלט של הילדים מקבל את שמו על שם היום בו נולד או המספר שלו בסדר הלידה המשפחתי. לדוגמה - ילדה שנולדה ביום שני תיקרא Adawoa, ילדה בכורה תיקרא Baako וילד בכור ייקרא Berko.
כוהני הדת
בערים הגדולות בגאנה קיימת רפואה מערבית יחסית מתקדמת אך בכפרים העניים המצב שונה בתכלית. על מנת לפגוש רופא מקצועי (מזרם הרפואה המערבית) עליהם להיות בדרכים לפעמים ימים שלמים, להוציא המון כסף ולחכות מספר חודשים עד שיצליחו לקבוע תור. בנוסף, רובם יסמכו יותר על הכהן השבטי שיירפא אותם מאשר על רופא מערבי. הכוהנים והכוהנות השבטיים הם בני השבט אשר נבחרו במיוחד על ידי האלים. בתהליך זה, על פי המסורת, לקראת מותו של כהן הדת המכהן, האלים בוחרים בילד או ילדה מהכפר להיות ממשיכיו בתפקיד. הילד הנבחר נעקר ממשפחתו ועובר לחיות באחד המקדשים עד שישלים את תהליך ההכשרה ויחזור להנהיג את קהילתו. זהו תהליך קשה הכולל בתוכו הכשרות שונות כגון ניגון וריקוד על מנת לזמן את האלים, רקיחת תרופות ובעיקר – עיצוב האישיות של הילד כך שיתפתח להיות מנהיג רוחני, רופא ופסיכולוג המסוגל להתמודד עם מצבים מורכבים רגשית. הכהן הוא המטפל העיקרי בהיעדר רופא מערבי ובו בזמן הוא המקבילה המערבית לפסיכולוג. תפקידו לרפא אנשים הן ממחלות פיזיות והן ממחלות נפשיות ולעזור בזמן משברים אישיים. על פי המסורת חלק גדול מהטיפול של הכהן נעשה כאשר לגופו חודר האל והוא נכנס למעין מצב של טראנס בו הוא יכול לרפא ולגרש שדים מגוף החולים. הכוהנים והצ'יפים המוזכרים מעלה מכהנים בתפקידיהם במקביל כאשר לרוב, הצ'יף ירכוש כבוד רב לכהן ויסמוך על החלטותיו.
נישואים
ברובם המוחלט של השבטים, למרות האיסור הקבוע בחוק, הנישואים פוליגמיים - לכל גבר יש מספר נשים. בנוסף, ילדים מחוץ לנישואים אינם מאורע נדיר מה שגורם לכך שהקשר בין האם לילד הרבה יותר קרוב ואינטימי מאשר בין האבות וילדיהם.
נישואים בשבט האקאן אינם רק מיסוד היחסים בין איש לאשתו אלא מיסוד הקשר בין שתי משפחות. המשפחות גם אחראיות על כך שהקשר יישמר. הנישואים בין שני אנשים בני אותו פלג שבטי (Abusua) אסורים בטאבו והעוברים עליו מנודים. ישנם שלבים מסוימים שעל האיש המבקש את ידה (או בשפת המקומיים 'את ראשה') של אישה לעבור לפני שיוכלו להינשא. תחילה הוא צריך להציג עצמו ואת משפחתו בפני משפחתה של המיועדת בתוספת של שתייה (לרוב - שנאפס) כמתנה ולהצהיר על כוונתו להינשא לה. לאחר שאב הכלה מסכים לקבל את המתנה והכלה מסכימה להיפגש, מתחיל המשא ומתן לגבי מחיר הכלה בעוד שהזוג מתכונן למפגש הראשון שלהם. בזמן הפגישה, על משפחת הכלה לברר על רקע משפחתו של החתן – המוצא שלהם, מצבם הכלכלי, מחלות במשפחה וכו'. אם הכל תקין בעיניהם, אב הכלה שומר את המתנה שקיבל ומעביר למשפחה רשימה את דרישות הנדוניה בהם הכלה תיקנה שלרוב כוללות תכשיטים, כלי מיטה, כלי בית, בגדים ואלכוהול.
הטקס עצמו נערך בדרך כלל בצהריים המוקדמים, בביתה של האישה בהשתתפות המשפחות והחברים. בתחילת הטקס עולה נציג מכל משפחה ומציג את עצמו ולאחר מכן נערכת תפילה קצרה. בשלב הבא נערכים חילופי המתנות בין המשפחות, בתוספת הסבר קצר על כל מתנה, כאשר הכלה והחתן אינם נוכחים. לאחר מכן הכלה והחתן נכנסים בליווי שירה וריקודים וכמו בטקסים הנוצריים נשאלים האם ברצונם להינשא זה לזה. אם הסכימו הם מוכרזים כבעל ואשה. כאשר האשה מגיעה לראשונה לביתה החדשה, היא מציגה את כישורי הבישול שלה בסעודת החתונה המסורתית (ADUAN-KESEE). הארוחה מוגשת על ידי האישה ומיוחסת לה אך ברוב המקרים אם הכלה וקרובים נוספים עוזרים בהכנה. כאשר יש תקציב הארוחה מבוססת על בשר, כאשר התקציב קטן יותר, הארוחה תהיה מורכבת מתבשילי מרק מסורתיים על בסיס אגוזים.
גירושין
כאשר אחד מבני הזוג מתלונן על בן הזוג השני, הזוג הולך למעין תהליך גישור המתבצע על ידי אחד ממכרי הזוג בו מנסים להבין מה הוביל לתלונה ואיך אפשר לבטלה. עיקר התלונות מתייחסות לניאוף, עקרות או חוסר עניין בקיום יחסי מין. אם התהליך הצליח, התלונה הוסרה, ובן הזוג הפגוע סלח - הנישואים ממשיכים, אם לא – מתגרשים. על פי תפיסתם המסורתית, אם הזוג לא רוצה, ומוצו כל הדרכים להגיע לפשרה וגישור, אין סיבה למנוע מבעדם להתגרש.
במסגרת הליך הגירושין על האשה להחזיר לאיש את כל הנדוניה אותה שילם למשפחתה או שווה ערך לפריטי הנדוניה, לאחר מכן על אב האישה להחזיר את מתנת השתייה אותה קיבל מה שמהווה מבחינת אנשי האקאן, ביטול חוקי של הסכם החתונה. לבסוף באקט טקסי, האיש מורח על האישה אבקה על הצוואר ומכריז בקול "מי שמתקשר עם אישה זו, מתקשר עם אישה שכבר איננה נשואה". בנוסף אם האיש רוצה, הוא יכול לדרוש מהאשה להישבע שהיא לא קיימה יחסי מין עם אדם אחר זולתו, בפרק הזמן בו היו נשואים.
כאשר יש לזוג ילדים הם באופן חוקי עוברים לרשות האב. לרוב, הילדים הגדולים יישארו לגור איתו ואילו הילדים הקטנים ימשיכו לחיות עם האם עד שהאב יחליט שהם בוגרים מספיק. תמורת גידולם, האב משלם לאם מזונות, ברגע שהילדים עוברים לגור עמו - התשלומים פוסקים.
מוות
כאשר אדם נפטר בשבט האקאן, לצד העצב על האובדן הגדול, קיימת שמחה על הצטרפותו לאבות הקדמונים, אשר מעמדם בהיררכיה הקוסמית גבוה ביותר והם מצויים לאחר אלוהים, הבורא הגדול. האבות הקדמונים זוכים לכבוד רב על ידי בני משפחותיהם החיים והם שומרים עליהם ומסייעים להם במצוקותיהם היומיומיות. על כן, המוות והלוויה שלאחריו מכונים חגיגת החיים (Celebration of Life) ומציינים את המעבר לארץ המתים. הגאנאים, ובכללם אנשי האקאן, מאמינים שהמוות הוא רק עוד נקודה על ציר הזמן של האדם וכי הנשמה מתנתקת מהגוף לאחר המוות ועוברת למצב אחר של קיום. המתים - האבות (והאימהות) הקדמונים, נמצאים עם החיים בכל מקום ובכל זמן וכך מחברים בין החיים בהווה לעבר המשפחתי והשבטי, כאשר הם מהווים צינור רוחני ומתפקדים כדמות מוסרית הבוחנת מלמעלה את פועלי החיים. קיימים טקסים רבים הנוגעים לקשר שבין המשפחה לאבותיה הקדמונים וזאת על מנת לשמר את החיבור המשפחתי ולהבטיח שהאבות ימשיכו לדאוג למשפחותיהם מלמעלה. על פי מסורת האקאן המתים לא מתקבלים אוטומטית למשפחת האבות הקדמונים, עליהם לעמוד בתנאי הסף – פטירה בגיל מבוגר יחסית, זרע פורה וחיים בעלי ערך ומשמעות. בנוסף, על האדם למות 'מוות טוב', קרי לא בקטטה, התאבדות (האסורה בתרבות זו) וכדומה. הנשמות שלא עומדות בתנאים אלו נידונות ללימבו – מצב בו הן מבודדות ומנותקות הן מהמשפחות הגשמיות שהשאירו בארץ החיים והן ממשפחת האבות הקדמונים. לכן, הלוויות בקרב האקאן הן אירוע חברתי ססגוני, עליז ומלא שמחה, אשר לו משמעות עמוקה ובו מעורבת כל הקהילה, מהצ'יף, דרך הכהן ועד אחרון הרועים. אנשי האקאן סבורים שמעבר מוצלח של הנשמה אל עולם האבות הקדמונים תלוי ביופייה ובעושרה של הלוויה, על כן הלוויה או חגיגת החיים נערכת, לעיתים, במשך שבוע שלם, יום ולילה. ולרוב היא מתקיימת בסופי השבוע וכוללת תזמורות ומקהלות, ריקודים ואוכל וכל זאת לצד הבכי ולעיתים גם סרטים אדומים המלמדים על מצבה האבל של המשפחה. כמו כן, למשתתפי הלוויה לבוש מוסכם בעל צבע סמלי. צבע לבן נבחר כשהמת היה אדם זקן וצבעי אדום ושחור נבחרים, בדרך כלל כשמדובר באדם צעיר. על בדי הלבוש של המשתתפים בלוויה מודפסים, לרוב סמלי האדינקרה (סמלים חזותיים מסורתיים המבטאים ערכי מוסר המנוסחים כאמרות וכפתגמים). בחלק מהלוויות ניתן לראות ארונות קבורה שנבחרו בקפידה על ידי המתים או קרוביהם ומסמנים את פועלם בעולם החיים, כגון דייג הנקבר בארון בצורת דג או איש עסקים שביקש להיקבר בארון דמוי מרצדס. מסורת זו של עיצוב ארונות קבורה החלה בשנות החמישים של המאה העשרים בעיר טאשי ומאז נפוצה למקומות נוספים בגאנה. ההערכות ללוויה המפוארת דורשת משאבים כספיים ולוגיסטיים רבים. לעיתים מחזיקים את המת לשם כך בקירור זמן רב והעלויות המוטלות על קרובי המת ומכריו הן גבוהות ביותר. לא פעם, מתעוררת ביקורת בנושא זה, לפיה יש לשוב למסורת העבר, בה לא היו אמצעים לשמר את הגופה ולהשקיע את המשאבים הללו בחיים ולא במתים.
מיתולוגיה
הסיפורים המיתולוגיים החשובים והנפוצים ביותר של אנשי האקאן הם סיפורי אננסה העכביש. מרכזיותם של סיפורים אלה היא כה רבה, עד כי בשפת האקאן היגוד סיפורים נקרא "אננססם" (Anansesem). הם מספרים על כך שאל השמיים החזיק ברשותו את כל הסיפורים עד שאיש העכביש בא וביקש לקנות אותם ממנו. התנאי לקנייה היה כליאתם של יצורים מיתולוגיים אחרים ולאחר שאיש העכביש עמד בתנאי זה הוא הפך לאל הסיפורים. לכן רוב המסורות והסיפורים שעברו מדור לדור, קשורים אליו. הם מספרים שהוא זה שלימד את בני האדם את סודות עבודת האדמה ובנוסף הוא אחראי על החוכמה, על בריאת השמש, השמים והכוכבים.
כיום ניתן למצוא בתרבות הגאנאית ספרים העוסקים במיתולוגיה זו לצד קומיקס, שירים, סרטים ותוכניות טלוויזיה. בעקבות שוק העבדים המשגשג והגעתם של עבדים מאפריקה למרכז אמריקה ואל האיים הקריביים – הסיפורים על איש העכביש תופסים מקום מרכזי גם בתרבות זו, בדרך כלל בהקשר של עבדות. הוא מוצג כמנהיג מהפכות וכמושיע עבדים.
פרויקט להחזרת אזרחות גרמנית
הפרויקט להחזרת אזרחות גרמנית הוא פרויקט שהוקם בארצות הברית בשנת 2006, ומעודד צאצאי גרמנים שנשללה מהם אזרחותם על ידי גרמניה הנאצית לקבל בחזרה אזרחות גרמנית מבלי לאבד את האזרחות של מדינתם הנוכחית. בשנת 2019 עבר הארגון מארצות הברית לממלכה המאוחדת ונקרא "שיקום אזרחות גרמנית בע"מ (GCR)".
בשנת 2010, 815 מועמדים מארצות הברית ביקשו החזרת אזרחות. במקביל, מספר הפונים מישראל ירד מ-3,505 איש בשנת 2003 ל-1,459 בשנת 2010.
שלילת אזרחות מיחידים
בשנות קיומה של גרמניה הנאצית (1933–1945) נשללה אזרחותם של גרמנים רבים. רוב מאבדי האזרחות היו יהודים, אך גם אחרים איבדו את אזרחותם, ובהם קומוניסטים, סוציאליסטים, חברי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, סרבני מצפון, עדי יהוה וקווייקרים. רבים איבדו את אזרחותם עם העברת הצו האחד-עשר לחוק אזרחות הרייך ב-25 בנובמבר 1941. צו זה שלל מיהודים את יתרת זכויותיהם, וקבע שיהודים המתגוררים מחוץ לגרמניה אינם עוד אזרחים. שלילת אזרחותם של הצוענים הייתה חלקית ביותר, לאור אורח חייהם הנוודי והלא מסודר.
שלילת אזרחות חלה במיוחד על כל אלה ממוצא יהודי מלא או יהודי-נוצרי. תושבי גרמניה הנאצית יכלו להגיש בקשה לתעודת ייחוס ארי אם יוכלו להוכיח "דם גרמני" ובכך נחשבו ל"אריים". התעודה הייתה הכרחית לעבודה במגזר הציבורי ובהמשך אף כדי ללמוד בבית ספר או להינשא. משנת 1938 נאלצו גברים יהודים להוסיף את השם "ישראל" לשמותיהם, ונשים נאלצו להוסיף את השם "שרה".
דרכים משפטיות לתביעת האזרחות
עד 1949, כל אזרח גרמני שהפך לאזרח מדינה אחרת לפני 25 בנובמבר 1941, היה מאבד את אזרחותו הגרמנית לפי סעיף 25 לחוק האזרחות הגרמנית. זאת בכך שלכאורה אזרחים אלו ויתרו על אזרחותם לטובת לאזרחות אחרת. עם זאת, לאור קבלת חוק היסוד ב-1949, למי שהיגר בגלל הנאציזם וקיבל אזרחות חדשה, יש זכות לחדש את האזרחות הגרמנית. זכות זו מועברת אף לצאצאים.
החוק אינו מחייב את המהגרים לוותר על אזרחותם הנוכחית.
בולסלבייץ
בולסלבייץ (בפולנית: Bolesławiec; גרמנית: Bunzlau) היא עיירה בפרובינציית שלזיה תחתית שבדרום-מערב פולין. בשנים 1975–1998 העיירה הייתה חלק ממחוז ילניה גורה. בולסלבייץ ידועה בייצור הבירה והקרמיקה הרחב שלה ואף מכנים אותה בשם "עיר הקרמיקה". השם בולסלבייץ מקורו במילה הסלאבית בולסלב שמשמעותה "מפורסם מאוד".
היסטוריה
בשנת 2001 חגגה בולסלבייץ את יום השנה ה-750 שלה. על פי המסורת, השתתפה העיירה בקרב ליגניץ בשנת 1241. בשנת 1316, על מנת להגן על העיירה מפלישות עוינות, נבנו חומות סביב בולסלבייץ.
לשנת 1422 הייתה חשיבות מיוחדת, שכן באותה שנה, הוענקו לעיירה הרשאות לבישול בירה. בשנת 1429, החומות המקיפות את העיירה, שהיו בנות יותר ממאה שנה, לא הצליחו למנוע מצבא ההוסיטים לכבוש את בונצלאו (כך נקראה אז - זהו שמה הגרמני). תלאות נוספות התרחשו בשנת 1462, כאשר נהר בובר (Bóbr) הציף את החלקים הנמוכים בעיירה. בשנת 1479, ההגנות הישנות הוחלפו בטבעת כפולה של חומות חדשות.
בשנת 1523 החלו מלחמות הדת בין הקתולים והפרוטסטנטים. בינתיים, העיירה המשיכה לגדול ולהתפתח: בשנת 1525, האדריכל ונדל רוסקופף החל את בנייתו מחדש של בית העירייה בסגנון הרנסאנס החדש. בשנת 1531 הושלמה מערכת הביוב בעיירה והגיעה אליה אספקת המים הראשונה.
בשנת 1642, במהלך מלחמת שלושים השנים נבזזה בונצלאו על ידי השוודים והטירה, הכנסייה וחלק גדול מהדיור בעיירה נהרסו. החל משנת 1815, בונצלאו השתייכה לשלזיה הפרוסית. באזור שנת 1820, החלה הריסת חומות ההגנה הישנות, כדי לאפשר הרחבה פיזית של העיירה. בשנת 1907 מועצת העיר החליטה לפתוח מוזיאון המוקדש להיסטוריה של ייצור כלי החרס. בתקופת השואה, הוקם בבונצלאו תת-מחנה ריכוז של מחנה הריכוז גרוס-רוזן בשם "מחנה בונצלאו".
דמוגרפיה
נכון ל-31 בדצמבר 2009 האוכלוסייה בבולסלבייץ מנתה 40,021 תושבים (מקום 108 בפולין) ונכון ל-30 ביוני 2010, חיו בעיירה 39,891 תושבים. ההכנסה הממוצעת בעיירה היא 465,221 זלוטי לנפש. נכון לשנת 1993, מספר התושבים הרב ביותר שחיו בעיירה אי פעם הוא 44,711.
גאוגרפיה
בולסלבייץ היא עיירה בפרובינציית שלזיה תחתית שבדרום-מערב פולין. העיירה שוכנת על נהר בובר (Bóbr) ומוקפת ביערות רבים. נכון לשנת 2007 שטחה של בולסלבייץ הוא 23.57 קמ"ר (מקום 235 בארץ). ב-33% משטח העיירה יש קרקע חקלאית ו-18% משטחה מיוער. בולסלבייץ היא 1.75% משטח המחוז. היא גובלת עם הגמיני: ורטה בולסלבייץ, נובוגרודז'ייס, גרומדקה ואושטניצה.
בית קאראג'ורג'ביץ'
בית קאראג'ורג'ביץ' (בסרבית: Kућа Карађорђевић, Kuća Karađorđević או Карађорђевићи) היה בית אצולה אשר שלט בסרביה בין השנים 1804–1813, שוב בין השנים 1842–1858 ובין 1903–1918. לאחר מכן שלט הבית בממלכת יוגוסלביה, מהקמתה עד הפיכתה לרפובליקה. ראש הבית הנוכחי הוא אלכסנדר, נסיך הכתר של יוגוסלביה.
סרביה
ג'ורג'ה פטרוביץ' נולד בסרביה אשר השתייכה אז לאימפריה העות'מאנית, למשפחה דלת אמצעים. הוא שירת תקופה מסוימת בצבא האוסטרי, ולאחר מכן עמד בראש כנופיית היידוקים. בעקבות "טבח הקנזים" בשנת 1804, נבחר פטרוביץ' כמנהיג בידי 300 אצילים סרבים. הוא כונה "קאראג'ורג'ה", דהיינו "ג'ורג'ה השחור" (מטורקית "קארא" = שחור). קאראג'ורג'ה הוביל את המרד הסרבי הראשון, ולאחר שהצליח להגיע למספר ניצחונות מקומיים, הוא הכתיר את עצמו כ"דוכס הגדול של סרביה" (וליקי ווז'וד). שלטונו התקיים עד 21 בספטמבר 1813 עת דיכאו העות'מאנים את המרד וקאראג'ורג'ה נמלט יחד עם מנהיגים מקומיים נוספים.
ב-1815, הוביל מילוש אוברנוביץ' את המרד הסרבי השני נגד העות'מאנים, הקים את בית אוברנוביץ' והוכר על ידי השער הנשגב כנסיך סרביה תחת השלטון העות'מאני. ב-1817 הוא הורה על רציחתו של קאראג'ורג'ה משום שחשש שהלה יסכן את שלטונו. ראשו הערוף של קאראג'ורג'ה נשלח לאיסטנבול ואוברנוביץ' המשיך בשלטונו. עם זאת, העם לא רווה נחת מאוברנוביץ' אשר שלט בצורה אוטוקרטית, וב-1839 הוא נאלץ לוותר על הכתר לטובת בנו מילאן אוברנוביץ'. מילאן היה חולה עוד לפני כן, ונפטר שבועיים לאחר שעלה לשלטון. ייתכן שהוא כלל לא ידע שהוכתר. במקומו עלה לשלטון אחיו, מיכאילו אוברנוביץ'. ב-14 בספטמבר 1842 הודח מיכאילו, והוחלט למנות כנסיך החדש את בנו של קאראג'ורג'ה, אלכסנדר קאראג'ורג'ביץ'. קאראג'ורג'ביץ' שלט עד 1858, עת הודח בידי העות'מאנים בתמיכת מעצמות המערב, בשל סירובו לתמוך בעות'מאנים במהלך מלחמת קרים. מילוש אוברנוביץ' חזר לשלטון, ובהמשך הפכה נסיכות סרביה ל"ממלכת סרביה".
יוגוסלביה
ב-1903 נרצח אלכסנדר הראשון, מלך סרביה לבית אוברנוביץ' בארמונו יחד עם אשתו דראגה מאסין, במהלך הפיכה צבאית. ב-15 ביוני 1903 אישר הפרלמנט הסרבי את חזרתו לשלטון של בית קאראג'ורג'ביץ'. כמלך החדש נבחר נכדו של קאראג'ורג'ה, פטר, אשר הוכתר כ"פטר הראשון, מלך סרביה". ב-1918, בעקבות מלחמת העולם הראשונה, אוחדה סרביה עם מדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים ליצירת מדינה חדשה "ממלכת יוגוסלביה". פטר הוכתר כמלך יוגוסלביה. ב-1921 נפטר פטר, ובנו אלכסנדר קאראג'ורג'ביץ' עלה לשלטון. אלכסנדר נרצח בידי מתנקש בולגרי ב-1934, ומאחר שבמועד ההתנקשות היה בנו ויורשו פטר קאראג'ורג'ביץ' בן 11 שנים בלבד, מונה פאבלה קאראג'ורג'ביץ' בן דודו של אלכסנדר לעוצר המלוכה.
ב-1941, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, צירף פאבלה את ארצו למדינות הציר. בעקבות כך, פרצה הפיכה, ופטר השני הצעיר הוכתר כמלך. פאבלה ומשפחתו הוגלו לקניה והושמו במעצר בית עד תום המלחמה. בראשית אפריל פלשו גרמניה הנאצית, איטליה הפשיסטית וממלכת הונגריה ליוגוסלביה והכניעו אותה תוך ימים אחדים. פטר יצא לגלות, ומבחינת בעלות הברית המשיך לעמוד בראשות יוגוסלביה ממקום גלותו. הוא מינה ממשלה גולה, שתמכה בצ'טניקים. עם זאת, עם התגברות ההצלחות של צבא השחרור העממי של יוגוסלביה בראשות יוסיפ ברוז טיטו, וירידת קרנם של הצ'טניקים שנחשדו בשיתוף פעולה עם הנאצים, הגבירו בעלות הברית את שיתוף הפעולה שלהם עם טיטו. בהמשך הצליח פטר להגיע להסכם עם טיטו, אשר בינואר 1945 הסכים לקיים משאל עם על החזרת המלוכה. עם זאת, באפריל מונה טיטו לראש ממשלה, ובאוגוסט הודיע על ביטול משאל העם המתוכנן, ועל הפיכתה של יוגוסלביה לרפובליקה. הוא הודיע שהמלך פטר בגד בארצו ולפיכך נאסר עליו לשוב ליוגוסלביה.
כיום
ב-1970 נפטר פטר השני בארצות הברית, ובהמשך הועברו עצמותיו לסרביה. מאז מותו, עומד בראש בית קאראג'ורג'ביץ' ובראש התנועות המלוכניות בסרביה, בנו, אלכסנדר, נסיך הכתר של יוגוסלביה. ב-1991, שב אלכסנדר ליוגוסלביה ונמנה עם מתנגדיו הבולטים של סלובודן מילושביץ'. בהמשך זכה לאזרחות סרבית ומ-2001 הוא מתגורר בבלגרד. אלכסנדר לא ויתר על תואר נסיך הכתר וגם לאחר פירוק יוגוסלביה, טוען למעמד דומה בסרביה מתוקף היותו נינו של פטר הראשון, מלך סרביה. ביולי 1972 נישא למריה דה גלוריה מספרד ולזוג נולדו שלושה ילדים פטר (1980), והתאומים פיליפ ואלכסנדר (1982). ב-1985 התגרשו בני הזוג והוא נישא בשנית לקתרין באטיס.
ייצור סוכר בתקופה הצלבנית בארץ ישראל
ייצור הסוכר בארץ ישראל קיבל תנופה בתקופה הצלבנית, שנמשכה משנת 1099 ועד שנת 1291, עקב פיתוח טכנולוגיות ייצור חדשות על ידי הצלבנים. טכנולוגיות אלה הביאו להגדלת כמות הסוכר המיוצרת והובילו אף לייצוא סוכר מארץ ישראל לאירופה, בה התקבל הסוכר ברצון רב. תעשיית הסוכר בארץ דרשה כוח עבודה רב, דבר שחייב שכירת פועלים מקומיים. הסוכר בתקופה זו היה יקר, והרווח מייצורו היה לפיכך גדול, וכתוצאה מכך פרחה תעשיית הסוכר בתקופה הצלבנית בארץ ישראל.
קנה סוכר
בני אדם נהנו מאז ומעולם ממאכלים וממשקאות מתוקים. סוכר נמצא באופן טבעי בצמחים, ולכן משחר ההיסטוריה השתמשו בני אדם במיצי פירות כחומרים ממתיקים ומשמרים. קשה לדעת מתי בדיוק החלו להשתמש בקנה סוכר באזור מסוים, אך על פי עדויות היסטוריות תפס הסוכר מקום מרכזי בין הממתקים האחרים. לסוכר אין טעם לוואי (כמו לדבש), הוא חומר משמר טוב, ניתן להשתמש בו בייצור משקאות אלכוהוליים, וקל לאחסנו ולהובילו. הסוכר הופק באופן בלעדי מקנה הסוכר עד הופעת סלק הסוכר במאה ה-19.
קנה הסוכר הוא צמח רב שנתי ממשפחת הדגניים, בעל גבעול ארוך שיכול להגיע לגובה של 3.5 מטרים. צבעו משתנה בין ירוק-צהוב לחום-אדמדם. הגבעול מכוסה עלים שיש להסירם בזמן הקציר, משום שהם עלולים לספוג את הסוכר. קנה הסוכר צריך לעבור עיבוד ראשוני תוך 48 שעות, משום שאחרת הוא מתחיל לאבד מתכולת הסוכרים שבו. בעת גידול קנה הסוכר חשוב להתחשב בגורמים של אקלים וזמינות מים. במקור הגיע קנה הסוכר מאזורים טרופיים חמים ולחים, והוא זקוק למים במשך כל השנה. באזורים שאין בהם גשמים יש צורך בהשקיה.
מוריד הטל
מוֹרִיד הַטַּל (נ"א: הַטָּל; נקראת גם גבורות הטל) היא הזכרה הנאמרת, למנהג רוב העדות, בתפילת שמונה עשרה בימות הקיץ, בברכת גבורות (ברכת מחיה המתים), ומשבחת את הקב"ה על גבורתו בהורדת הטל לעולם. בניגוד להזכרה המקבילה לימות החורף, "מוריד הגשם", שהיא חובה הלכתית, אין חובה הלכתית להזכיר טל בקיץ, ומדובר במנהג בלבד.
מנהג האזכרה
על פי עיקר הדין, המופיע ב, ישנו חיוב להזכיר בחורף את גבורות הגשמים (כלומר, גבורת הקב"ה בהורדת גשם) בתוך ברכת גבורות. לעומת זאת, הזכרת טל לא נזכרת כלל במשנה או בתוספתא. הגמרא מציינת כי אין חיוב להזכיר את הטל והרוח, אך ישנה רשות לעשות זאת, בין בקיץ ובין בחורף. הטעם לכך שאין חובה להזכיר את הטל והרוח היא בגלל שהם קבועים תמיד ואינם נעצרים. למרות זאת, במרבית המנהגים כיום נהוג להזכיר בקיץ את גבורות הטל במקום גבורות הגשמים.
ייצור סוכר בתקופה הצלבנית בארץ ישראל
תולדות ייצור הסוכר
האזכור הראשון הכתוב מפרס וממסופוטמיה הוא משנת 462 לספירה. הוא מדבר על מס שנגבה על גידול קנה סוכר בעמקי הנהרות פרת וחידקל. אחר כך אין שום עדויות עד המאה ה-10. לאחר מכן ישנם דיווחים היסטוריים רבים. זה מצביע על כך שתעשיית סוכר עברה תהליך של התפשטות בתוך חמש מאות שנים. גידול הסוכר בפרס היה חשוב והוא התפשט מערבה עם הכיבוש המוסלמי. באותה תנועה התפשט הסוכר אל החוף הדרומי של הים הכספי, אל החופים המזרחיים של הים הפרסי ולכל אורכם של עמקי הפרת והחידקל. אחד ממרכזי ייצור הסוכר החשובים שהתפתחו בפרס היה במחוז אהוואז, והוא השפיע רבות על תעשיית הסוכר בארץ ישראל.
גידול סוכר דרש השקעה כספית גדולה בשל הצורך בבניית מערכות השקיה, וכן כוח אדם רב וידע. תנאים אלה נוצרו כמאה שנה לאחר הכיבוש המוסלמי. עם הכיבוש הגיע גידול קנה הסוכר למצרים, שבה האקלים החם ומי הנילוס סיפקו תנאים מתאימים לגידול הסוכר. לאורך הנהר היו שדות וטחנות סוכר, כפי שמתואר בכתבי גאוגרפים מוסלמים. כנראה שתעשיית הסוכר במצרים הייתה רבת היקף. במצרים היו ידועים מינרלים ששימשו לזיקוק דבש, וכנראה השתמשו בהם גם לזיקוק סוכר.
מוריד הטל
מנהג האזכרה
באופן חריג, סטו מנהגי ספרד בזה מפסקי הגאונים, ובנוסח הספרדים נהגו מאז ומעולם להזכיר טל בקיץ. גם הרמב"ם פוסק שבקיץ אומרים מוריד הטל. גם בנוסח פרובנס נהגו להזכיר טל. לעומת זאת, בנוסח אשכנז נהגו, כנראה מאז ומעולם, בעקבות סדר רב עמרם גאון שלא להזכיר טל בקיץ. ברם, לאחר התפשטות נוסח ספרד החסידי, החלו החסידים להזכיר טל, ובארץ ישראל, גם מתפללי נוסח אשכנז קבלו את המנהג הספרדי להזכיר טל. מתפללי נוסח אשכנז בחו"ל נוהגים גם כיום בהתאם לנוסח אשכנז ולא מזכירים טל בקיץ. בנוסח איטליה הקדום, כנראה הזכירו טל בהשפעת נוסח ארץ ישראל, אך משהתקבל שם סדר רב עמרם גאון נהגו כבנוסח אשכנז ולא הזכירו טל. עם זאת, במאות האחרונות גברה ההשפעה הספרדית על נוסח איטליה וכיום נהוג בו להזכיר טל. בנוסח צרפת כנראה היו מנהגים חלוקים, היו שלא הזכירו טל בהתאם לנוסח אשכנז, והיו שהזכירו טל בהשפעת הרמב"ם ומנהגי ספרד ופרובנס.
ייצור סוכר בתקופה הצלבנית בארץ ישראל
תולדות ייצור הסוכר
האזכורים ההיסטוריים הראשונים לייצור סוכר בארץ ישראל הם מתקופת הכיבוש המוסלמי במאה ה-7. אף על פי שיש היסטוריונים שרואים בפסוקים מסוימים בתנ"ך אזכורים לגידול הסוכר: "הקנה הטוב" (ירמיהו ו', 20). בארץ ישראל היה אפשר לגדל סוכר לאורך חוף הים, בבקעת הירדן ובגליל.
מוריד הטל
נוסח ההזכרה
כמו חיוב הזכרת הטל, גם נוסח הזכרת הטל לא מופיע במקורות חז"ל. בנוסח ארץ ישראל נהגו כנראה לומר בקיץ "משיב הרוח ומוריד הטל", בהתאם לנוסח החורפי "משיב הרוח ומוריד הגשם". עם זאת, במרבית הנוסחים התקבל שלא להזכיר את הרוח בקיץ, ואומרים רק "מוריד הטל", אך יש קהילות האומרות גם "משיב הרוח".
ייצור סוכר בתקופה הצלבנית בארץ ישראל
תולדות ייצור הסוכר
ניתן לומר שהעדויות הכתובות אינן רבות ואפשר להבין שלפחות עד המאה ה-10 לספירה מדובר בייצור סוכר חום ולא מזוקק. כנראה בפרס סביב שנת 600 לספירה למדו את סוד זיקוק הסוכר ובמצרים התחילו לזקק סוכר בעזרת מינרלים. לאחר מאה עשירית חלה התקדמות בתעשיית סוכר שהביאה למוצר מוגמר טוב יותר.
ייצור הסוכר בתקופה הצלבנית
כשהצלבנים כבשו את ארץ ישראל ב-1099 הם פגשו בתעשיית הסוכר שכבר הייתה קיימת בארץ. אלברט מאאכן, שתיעד את מסע הצלב, מתאר את קנה הסוכר: "באזור זה אנשים מוצצים קנה דבש הנקרא סוכר, הקנים נמצאים בשפע בכל המישור. ברגע שאנשים טועמים את זה הם לא יכולים להפסיק בגלל המתיקות. הם מקציעים מתיקות ממנו (מהסוכר) ומערבבים אותו עם לחם או עם מים ומשתמשים בו כתבלין. ונראה לאלה שטועמים אותו מתוק ובריא יותר מחלת דבש". הצלבנים למדו והבינו את ערכו וחשיבותו של הסוכר ואת הרווח הצפוי להם מגידולו והפקתו. אירופה, שמאוד אהבה את תבליני המזרח, קיבלה את הסוכר ברצון רב, והדרישה בה לסוכר הלכה וגברה. הסוכר המיוצר בממלכה הצלבנית נועד בעיקר לייצוא, ולדוגמה, ערי נמל כמו צור ועכו אף הקטינו את עלות הובלתו לנמלים. ממחצית המאה ה-12 התחילו לקשר בין סוכר לבריאות, והסוכר התחיל להיות מרכיב חשוב בתרופות, בסירופים ובאבקות רפואיות. במסדרי האבירים שטיפלו בעולי רגל חולים, מסדר ההוספיטלרים ומסדר הטבטונים, השתמשו בסוכר כמרכיב בהכנת תרופות שיוצאו גם לאירופה.
מוריד הטל
דין הטועה
אם מתפלל טעה ואמר בקיץ "משיב הרוח ומוריד הגשם" וסיים את ברכת מחיה המתים (דהיינו אמר "ברוך...מחיה המתים") עליו לחזור לתחילת תפילת העמידה.
בפוסקים דנו באדם שטעה ואמר בקיץ "מוריד הגשם", ונזכר קודם שסיים הברכה האם יכול לחזור בו תוך כדי דיבור. יש הפוסקים כי לא מועיל במקרה כזה לומר תוך כדי דיבור "משיב הרוח ומוריד הטל", שכן אין בכך חזרה ועקירת הדיבור הקודם, שהרי שתי האמירות אמת. לעומת זאת, באמירת "ותן טל ומטר לברכה" ניתן לחזור בו ולומר "ותן ברכה", שכן בכך הוא חוזר בו מהבקשה "ותן טל ומטר לברכה". הפוסקים נחלקו רבות בעניין, ורוב הפוסקים מכריעים כי ניתן לחזור מהדיבור ב"ותן טל ומטר" אבל לא ב"משיב הרוח".
ייצור סוכר בתקופה הצלבנית בארץ ישראל
ייצור הסוכר בתקופה הצלבנית
ייצור הסוכר בממלכה הצלבנית רוכז בידי המלך, המסדרים הצבאיים ואנשים פרטיים מהמעמד הגבוה. המלך גם הטיל מס על הכנסות ממכירת סוכר. המרכזים העיקריים לגידול הסוכר בתקופה הצלבנית היו באזור החוף ובעמק הירדן. קיימות דעות רבות במחקר עד כמה תרמו הצלבנים ליישוב הכפרי ולחקלאות בארץ ישראל. יש הטוענים שהשפעת הצלבנים הייתה מעטה מאוד והם כמעט ולא התערבו בחקלאות, ושכל העבודה החקלאית בוצעה בידי התושבים המקומיים. זאת פרט להתערבותם בגידול קנה הסוכר ובייצור הסוכר בשל הצורך לספק את הסוכר לאירופה והרווח הגדול שהפיקו ממנו. הצלבנים הפכו את הטיפול בסוכר מענף עממי, חקלאי וביתי, לענף שעיקרו תעשייתי, ובכך גרמו לשינוי חד באופיו של ענף הסוכר. לצורך ייצור הסוכר הגבישי, בנו הצלבנים טחנות שהתמחו בריסוק קנה סוכר, מבנים לזיקוקו, וייצרו כלי חרס ששימשו לגבישה. איכותו של הסוכר עלתה, והוא שווק בכמויות מסחריות. תעשיית הסוכר דרשה כוח עבודה רב והשקעה גדולה של הון.
תהליך ייצור הסוכר בידי הצלבנים
על פי המקורות הכתובים והממצא הארכאולוגי, הפקת הסוכר וייצורו בתקופה הצלבנית כלל שמונה שלבים עיקריים:
מוריד הטל
דין המסופק
אדם שמסופק אם אמר 'מוריד הטל' כדין, או שמא טעה ואמר כהרגלו 'משיב הרוח', דינו הוא שעד שלושים יום מעת שהתחילו לומר את האזכרה, טרם התרגל לשינוי, ומוחזק שאמר כפי שהורגל לומר כל החורף, וצריך לחזור ולהתפלל. אך לאחר שלושים יום תולים שאמר כפי הנצרך מאחר שכבר התרגל בשלושים יום הללו לומר כדין 'מוריד הטל'.
ייצור סוכר בתקופה הצלבנית בארץ ישראל
תהליך ייצור הסוכר בידי הצלבנים
הסוכר שהופק לא היה בצבע לבן ולכן כדי להגיע לסוכר לבן ומשובח היה צורך לחזור על כל התהליך של בישול וסינון עוד כמה פעמים כדי לזקק את הסוכר ולקבל מוצר מוגמר טוב יותר.
מוריד הטל
דין המסופק
בפוסקים דנו האם הדבר תלוי בימים ודי שיעברו שלושים ימים, או שמא הדבר תלוי בתשעים תפילות דווקא, ואם כך יש להוסיף את תפילות מוסף של שבת וראש חודש, ואף קודם שיעברו שלושים יום הורגל לומר כדין. וכן להפך אם יודע שהיה תפילות שלא אמר בהם ההזכרה כדין לא יעלו לו למניין.
ייצור סוכר בתקופה הצלבנית בארץ ישראל
מתקנים ששימשו לייצור הסוכר
המסכרה הייתה מורכבת מכמה חדרים. בחדר אחד ריסקו את הסוכר ובחדר נוסף הרתיחו אותו ואחר כך נעשה תהליך זיקוק וגבישה. בחדרים אלה היו מתקנים שבעזרתם נעשתה העבודה. המרכיב הראשון הוא אמת המים שהובילה את המים למסכרה ושימשה לא רק למקור מים אלא גם לניקיון המבנה ושטיפת כלי חרס. מרכיב נוסף הוא המגלש ששימש כמפל של מים והוביל אותם לגלגל המים ובעזרת טכנולוגיה זו הופעלו אבני הריסוק. גלגל מים היה עשוי מעץ ולכן לא השתמר עד ימינו. אבני הריסוק היו דומות לאלה שבבתי בד. לאחר הריסוק היה שלב הכבישה. המתקן היה עשוי מעץ ולכן קשה לזהות ארכאולוגית את השלב הזה. רק מתקן אחד זוהה כמכבש והוא בחורבת מנות. המתקן זוהה על ידי רפאל פרנקל. המכבש הזה נמצא מחוץ למקום בו יצרו את הסוכר. את מיץ הסוכר הרתיחו בתנורים. הבעיה העיקרית היא שבארץ ישראל לא נמצאו שרידים של תנורים, אלא רק רמזים לכך. נמצאו לבנים, פחמים וחומר בעירה. לעומת זאת בקפריסין נמצאו שרידים של תנורי לבנים שעל פיהם אפשר לעשות השוואה לארץ ישראל. כדי שתעשיית הסוכר תתקיים היה צורך בכלים רבים כמו כלי חרס, כלי מתכת וכלי זכוכית. את הכלים האלה כנראה שטפו בבריכות מים מטוייחות שהיו מחוץ למבנים. את כלי החרס הניחו על מתקן מיוחד שהיה בנוי מאבן. המתקן שימש לכלי חרס שבהם הסוכר התגבש. קרמיקה עיקרית מורכבת מקדרות סוכר (הכלי העליון) שהיה בצורת חרות וחור בבסיס וקנקניות מוליסה (הכלי התחתון). גם כן השתמשו בכלי נחושת, מתכת כבדה או עופרת ששימשו להרתחת מיץ הסוכר. בנוסף לתעשיית הסוכר שימשו כלי זכוכית שהיו גדולים יחסית וכנראה שימשו לחומר צמיגי והיו טובים יותר לשטיפה מכלי חרס.
מוריד הטל
לקריאה נוספת
פולמוס הדקדוק:
ייצור סוכר בתקופה הצלבנית בארץ ישראל
חורבת מנות
אתר מרכזי להבנת אופן ייצור הסוכר בארץ ישראל בתקופה הצלבנית הוא מפעל ייצור הסוכר שנתגלה ונחפר בחורבת מנות בסמוך למושב מנות. האתר נחפר ונחקר על ידי רפאל פרנקל בסקר גליל. האתר הוא מתקופה ביזנטית וצלבנית-ממלוכית. באתר זוהה מפעל לייצור סוכר מן התקופה הצלבנית. הממצאים הם האולמות והמרתף, אמת מים, מתקן כבישה חצוב בסלע, כלי חרס אופייניים לתעשיית הסוכר, נרות שאיפשרו תיארוך, פסולת בעירה מתנורים ולבנים.
מגדלא
בחפירה שנערכה ב-2002 במגדלא, עיר ששכנה לחוף הכנרת, בדרום בקעת גינוסר, נחשפו כלים רבים ששימשו בתעשיית הסוכר, בעיקר קדרות וקנקניות דבשה, וכן קערות מזוגגות המעוטרות בפסי חיפוי, סירי בישול, קדרות בישול וכלים עשויים ביד ומעוטרים בצביעה מהתקופה הצלבנית. בחפירת הצלה שנערכה בשנת 2007 נחשפו כלים נוספים מצפון איטליה, שהם ממצא יוצא דופן באתרים כפריים במזרח ארץ ישראל, והם עדות לביקור עולי רגל נוצריים שהגיעו מאירופה דרך נמל עכו למקום, כאתר עלייה לרגל, גם בתקופה הממלוכית. ממצאים נוספעם שנחשפו באתר וסביבתו מראים כי באזור היה מרכז משגשג של תעשיית הסוכר בתקופות הצלבנית והממלוכית, הודות לשפע המים והתנאים האקלימיים שהתאימו לגידול קנה הסוכר.
ויל פרדו
ויליאם אדוארד "ויל" פרדו (באנגלית: William Edward "Will" Perdue; נולד ב-29 באוגוסט 1965) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1988–2001. בעונות – זכה ב-3 אליפויות NBA רצופות כשחקן שיקגו בולס, ובעונת זכה באליפות נוספת כשחקן סן אנטוניו ספרס. ממוצעיו הכוללים לאורך 13 עונותיו בליגה הם 4.7 נקודות ו-4.9 ריבאונדים למשחק.
קריירת מכללות
פרדו נולד בעיר מלבורן שבפלורידה, ובין השנים 1983–1988 למד באוניברסיטת ואנדרבילט אשר בנאשוויל, טנסי. בעונת 1987/1988 רשם ממוצעים של 18.3 נקודות ו-10.1 ריבאונדים למשחק עבור קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, והוביל אותה להעפלתה השנייה אי פעם לשלב שמינית גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Sweet Sixteen). במשחק שמינית הגמר הפסידה ואנדרבילט בתוצאה 64–77 לאוניברסיטת קנזס, וזו המשיכה לזכייה באליפות הטורניר. בסיום עונה זו זכה פרדו בפרס שחקן העונה של המחוז הדרום-מזרחי (SEC).
סיל הפליסיידס
סיל הפליסיידס הוא סיל – מחדר פלוטוני שנוצר בטריאס לפני 200 מיליון שנים, שצוקיו מהווים כ-30 ק"מ מהפליסיידס (מאנגלית: Palisades, גדר יתדות) – הגדה המערבית של נהר ההדסון בתחום ניו יורק וניו ג'רזי. מיקומו של הסיל ונגישותו הפנו אליו תשומת לב רבה והפכו אותו ליעד מועדף על גאולוגים, חובבי טבע ומטפסי הרים.
רקע גאולוגי
בסוף הטריאס החלה התפרקותה של יבשת-העל פנגיאה. האזור המצוי כיום במזרח אמריקה הצפונית החל להיפרד מצפון-מערב אפריקה, ובפער נוצר האוקיינוס האטלנטי. מאגמה – שנוצרה בתהליך של שחרור לחץ – חדרה בין שכבות אבן חול וארקוזה והתגבשה.
ויל פרדו
קריירת משחק מקצועית
באוקטובר 1995 הועבר פרדו בטרייד לסן אנטוניו ספרס, בתמורה לדניס רודמן. בעונת קבע שיאי קריירה של 8.7 נקודות ו-9.8 ריבאונדים בממוצע למשחק. בעונת זכה עם הספרס באליפות הראשונה בתולדות המועדון, והרביעית בקריירה שלו, כמחליפו מהספסל של דייוויד רובינסון.
סיל הפליסיידס
רקע גאולוגי
ממחקרים סטרטיגרפיים עולה כי החדירה התרחשה בעומק של 3-5 ק"מ מתחת לפני השטח. המחדר מצוי בתחום אגן ניוארק – אגן השקעה שנוצר בתוך העתק כ-20 מיליון שנים לפני היווצרות הסיל. מרבית סלעי המשקע נסחפו וחשפו את הסיל.
ויל פרדו
קריירת משחק מקצועית
בקיץ 1999 חזר לשחק עבור שיקגו בולס, ובעונת עבר לפורטלנד טרייל בלייזרס. לאחר עונה אחת בפורטלנד פרש פרדו ממשחק, בגיל 35.
סיל הפליסיידס
רקע גאולוגי
עוביו הממוצע של הסיל כיום הוא 300 מטרים, 100 מהם מעל גובה פני הים. נטיית הסיל עומדת על שיפוע של 10-15 מעלות לכיוון מערב.
היווצרות
הרכב הסיל הוא זה של דיאבז, אם כי הרכבו המינרלוגי אינו אחיד לכל עוביו. הסיל מכיל מינרלים רבים, בעיקר פלגיוקלז, כמה סוגים של פירוקסן, אוליבין וכמויות קטנות של ביוטיט, טיטניט, זירקון ותחמוצות. חוסר האחידות בהרכב נובע בין היתר מגיבוש מפריט, שחל בעיקר במרכז המחדר ופחות בשוליו העליונים והתחתונים.
אחד הפרטים המעניינים ביותר בסיל הוא שכבת המגע התחתונה של הסיל שעובייה 10 מטרים והיא עשירה באוליבין: ריכוז של 28% לעומת 0-2% בשאר הסיל. שכבה זו עוררה קושי בקביעת ההיסטוריה של הסיל: כל אחת מההשערות הללו תמכה ברעיון ההפרדה כתהליך העיקרי, ולכן גם במקור יחיד של מאגמה. אין עדיין מסקנות חד-משמעיות המסכמות את תהליכי ההיווצרות של הסיל, והמחקר נמשך.
תהילים י"ב
תהילים י"ב הוא המזמור השנים עשר של ספר תהילים. המזמור חתום בידי דוד, ומלין על המוסר הירוד של האנשים בדורו.
המזמור מתחיל במילים למנצח על השמינית שהוא לדעת פרשנים רבים כלי נגינה בעל שמונה מיתרים או לחן בן שמונה קולות.
תוכן המזמור
החלק הראשון של המזמור (פסוקים ב-ה) מתאר האנשים רחוקים מן האמת ומלאים בשקר, והחלק השני (פסוקים ו-ט) מתאר את תשועת העניים והמסכנים, ומוסיף תפילה שה' יושיע אותם.
המזמור בתרבות
הקנטטה Ach Gott, vom Himmel sieh darein, רי"ב 2 הולחנה יוהאן סבסטיאן באך בשנת 1724, לכבוד יום ראשון השני אחרי חג השילוש, בהתבסס על כוראל אשר חובר על ידי מרטין לותר בשנת 1524 כפרפרזה למזמור.
טוריט
טוריט היא העיר המרכזית בנפת טוריט ובירת מחוז אקווטוריה המזרחית, אחד מעשרת המחוזות שבדרום סודאן.
מיקום
העיר טוריט נמצאת בנפת טוריט במחוז אקווטוריה המזרחית, אחד מעשרת המחוזות שבדרום סודאן, בסמוך לגבול הבינלאומי עם אוגנדה. העיר מרוחקת כ-150 ק"מ מזרחית מהעיר הגדולה במדינה ובירתה, ג'ובה. הקואורדינטות של העיר הם: 4° 24' 28.80"N, 32° 34' 30.00"E והגובהה הממוצע מעל פני הים הוא 615 מטר.
רקע
העיר טוריט נמצאת בנפת טוריט במחוז אקווטוריה המזרחית, אחד מעשרת המחוזות שבדרום סודאן. בעיר קיים שדה תעופה, מספר בתי ספר יסודיים, שני בתי ספר תיכוניים ושני בתי חולים. העיר נמצאת באמצע הדרך המקשרת בין ג'ובה הבירה לעיר לוקיצ'וגיו שבקניה.
אוכלוסייה
אוכלוסיית העיר טוריט מוערכת בכ-20,050 נפש נכון לשנת 2004.
סולפיקיוס סוורוס
סולפיקיוס סוורוס (בלטינית: Sulpicius Severus; 363 – 425 לספירה לערך) היה סופר נוצרי יליד אקיטניה שבצרפת. שימש ככרונולוג היסטוריית הנצרות וחיבר ספר ביוגרפיה על מרטין מטור.
חיים אישיים
סולפיקיוס, שנולד מהורים אצילים באקוויטיין, נהנה מחינוך טוב כיאה למעמד הוריו. הוא למד משפטים בבורדיגאלה (מודרני בורדו) והיה ידוע כעורך דין רהוט, הידע שלו על המשפט הרומי בא לידי ביטוי בחלקים מכתביו. הוא התחתן עם בת למשפחה קונסולרית עשירה, שמתה צעירה, ולא הותירה לו ילדים.
סולפיקיוס, תחת השפעתו החזקה של סנט מרטין, בישוף טורס, הקדיש את כל כספו לעניים הנוצרים, ואת עצמו לנזירות. בחירה זו עוררה את מורת רוחו של אביו, אך עודדה בקביעתו על ידי חמותו. כדי לעשות כעצת חברו פאולינוס, הוא נפרד מאביו, עקב אחר ישו וקבע את תורתם של "הדייגים" הרבה מעל לכל "לימוד טוליאן". גנאדיוס קיבל את הסמכתו, אך שום פרט על פעילותו הכוהנית לא הגיע אלינו. אומרים שהוא הובל משם בזקנתו על ידי פלגיאניזם, אך חזר בתשובה והטיל על עצמו מאסר ממושך. זמנו עבר בעיקר בשכונת טולוז, ומאמצים ספרותיים שהוא הרשה לעצמו לעשות נעשו לטובת הנצרות.
שני אנשים אלו היו שונים מאוד באופיים. סולפיקיוס, מלומד והמחולל, בקי בדרכי העולם, ומרטין, הבישוף הפאנוני מחוספס, אלוף החיים הנזירים, הרואה ועובד הנסים. עם זאת רוחו של הנזיר המחוספס הכניעה את רוחו של המלומד המלוטש, ויצירותיו של סוורוס חשובות מכיוון שהן משקפות את רעיונותיו, השפעתו ושאיפותיו של מרטין, על הכמורה של גאליה.
כרוניקה
פעילותו העיקרית של סולפיקיוס היא הכרוניקה (סיכום ההיסטוריה מבריאת העולם עד זמנו). חיבוריו משמשים מקור בעל חשיבות ראשונית להיסטוריה של פריסיליאניזם והוא מכיל מידע רב על המחלוקת האריאנית. הספר נכתב כספר לימוד, ושימש ככזה בבתי הספר של אירופה במשך כמאה וחמישים שנה. הדפוס הראשון פורסם ב-1556.