cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
איתן פסן
חיים
יליד חיפה, למד פסנתר אצל נילי שילה בקונסרבטוריון דוניה ויצמן. באקדמיה למוסיקה ע"ש רובין באוניברסיטת תל אביב למד אצל וולטר אופהאוזר, אירינה זריצקיה ודינה תורג'מן; קומפוזיציה עם אנדרה היידו ודני אופנהיים; גמר תואר שני בהצטיינות יתרה בשנת 1984. לימודי המשך במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה עם ולדימיר סוקולוף (פסנתר) ורוברט גרוטרס (זמרה) ובבית הספר ג'וליארד בניו יורק. בניו יורק עבד כפסנתרן לתוכנית האמנים הצעירים של ה-מטרופוליטן אופרה. איתן פסן היה ראש מחלקת הפסנתרנים ומאוחר יותר מנהל הליהוק של האופרה של שטוטגרט בגרמניה, שם עבד (1991–2006) עם הדרמטורג קלאוס צהליין. בהנהגתו של צהליין זכתה האופרה של שטוטגרט בפרס המבקרים האירופים “בית האופרה של השנה“ שש פעמים במהלך חמש עשרה שנים. בשטוטגרט עבד עם גבי שדה, יונס קאופמן, ברנדון ג'וונוויץ, ניקולה לואיזוטי, רובין טיציאטי ואחרים. ב-2010 מונה פסן למנהל בית-האופרה של דרזדן, שם שיתף פעולה עם דור צעיר של מנצחים, זמרים ובמאים, וכן עם המלחין הנס-ורנר הנצה. בדרזדן הזמין את המנצחים הישראלים אשר פיש ועומר וולבר, ויזם הפקה מחודשת של האופרה שוונדה של המלחין היהודי ירומיר ווינברגר.את ההפקה הזו הביא גם לפלרמו ב-2013.הוא היה גם יועץ אמנותי עבור תיאטרו-סן-קרלו, תיאטרו-מסימו בפלרמו וכן ל-Ruhr2010 שם עבד עם המנצח סטיון סלואן.
פעילות מוזיקלית
איתן פסן מלמד פתוח-קול ופסנתר באקדמיה לאופרה של התיאטרון הלאומי בוורשה (תיאטר ויילקי א אופרה נרודובה וורשאווי) וכן סדנאות רבות עבור ENOA. מ-2007 הוא מלמד בתיאטר-אקדמי במינכן, מ-2008 באופרה של פרנקפורט ומ-2014 ב-IOS בציריך. לעיתים קרובות הוא נותן שיעורי אמן לזמרים, פסנתרנים ומלווים באקדמיה של האופרה הלאומית בפריס, פסטיבל Les Azuriales, מייסטרסינגר אקאדמי (Meistersinger Akademie) בניומרקט, סקולה דֿאופרה (Scuola D'opera) בבולוניה, אוברלין באיטליה (Oberlin in Italy), בית האופרה בסן פרנסיסקו, תיאטרון מיכאילובסקי בסנקט פטרבורג והתיאטראות של שטוטגרט ודרזדן.
הופעות בויגמור הול בלונדון, פסטיבל המוזיקה של ריינגאוָ, בתזמורת הסימפונית של בוכום ובתיאטראות של ורשה, דרמשטט, פרנקפורט, שטוטגרט ודרזדן, בפסטיבל-רוסיני Wildbad, פסטיבל מישקולץ בהונגריה וכן שידורי רדיו ב-NDR Hamburg, DeutschlandRadio Berlin, הפילהרמוניה של ברלין ושטוטגרט. הוא שפט בתחרות 'אביב' בתל אביב, קונקורסו אינטרנשיונל די אסיזי, קונקורסו אסליקו בקומוֿ, תחרות סטניסלב מונישקו בוורשאו, אנטונינה קאמפי, תחרות הקול הבינלאומי בלובלין, קונקורסו ווצי ורדיאנא (VociVerdiane) בבוסטו ובתחרות Belvedere בווינה.
קישורים חיצוניים
יידיש ולדינו
TEDOM L12
TEDOM L12 הוא אוטובוס בינעירוני המונע באמצעות גז טבעי דחוס, מתוצרת חטיבת ייצור האוטובוסים של היצרנית הצ'כית TEDOM אשר יוצר בין השנים 2012–2006 ב-צ'כיה.
מורביוס
מורביוס הערפד החי (באנגלית: Morbius the Living Vampire) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס ספיידרמן ביקום מארוול קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת The Amazing Spider-Man #101 מאוקטובר 1971 ונוצרה על ידי הכותב רוי תומאס והמאייר גיל קיין.
ויקטוריה ווד
ויקטוריה ווד CBE (באנגלית: Victoria Wood; 19 במאי 1953 - 20 באפריל 2016) הייתה קומיקאית, שחקנית, זמרת יוצרת, תסריטאית ובמאית אנגלייה. ווד כתבה וכיכבה במערכונים, מחזות, מחזות זמר, סרטים וקומדיות מצבים. בהופעות חיות שילבה שירים פרי עטה וליוותה את עצמה בנגינה בפסנתר. ההומור שלה היה מבוסס על חיי היום יום, והיא תיארה באופן סאטירי את המעמדות החברתיים.
מורביוס
ד"ר מייקל מורביוס הוא ביוכימאי זוכה פרס נובל אשר ניסה לרפא את עצמו ממחלת דם נדירה באמצעות טיפול נסיוני המערב ערפדים ונזעי חשמל, אולם החל לסבול עקב כך מתופעות לוואי של ערפדות כמו כוח פיזי על-אנושי, חולשה לאור יום, הזדקקות לדם אנושי בשביל לשרוד, יכולת תעופה ויכולת ריפוי עצמי. חזותו החיצונית הגרוטסקית הפכה ליותר מבעיתה - עורו הפך ללבן, שיניו התחדדו ואפו השתטח, מה שהקנה לו מראה של עטלף. הוא קיבל את היכולת "לערפד" אחרים באמצעות נשיכתם והדבקתם. על אף שבתחילה תואר מורביוס כדמות אנטגוניסטית, בהמשך הוא ביקש לרפא את עצמו ממצבו והפך לפרוטגוניסט.
ויקטוריה ווד
הקריירה של ווד התחילה ב-1974 כשהופיעה בתוכנית הכישרונות "New Faces" של ATV. היא ביססה את מעמדה ככוכבת קומית בשנות השמונים של המאה העשרים. ב-1986 זכתה בפרס באפט"א לטלוויזיה על תוכנית המערכונים "Victoria Wood as Seen on TV" (מ-1985 עד 1987), והייתה לאחת הסטנדאפיסטיות הפופולריות ביותר בבריטניה. ב-1988 זכתה בפעם השנייה בפרס באפט"א על התוכנית "An Audience with Victoria Wood". בשנות התשעים כתבה את סרט הטלוויזיה "פט ומרגרט" ואת הסיטקום "נשות המזנון" (1998 עד 2000). ב-2007 זכתה בשני פרסי באפט"א נוספים בהם פרס השחקנית הטובה ביותר על הופעתה בסרט "עקרת בית, 49" בערוץ ITV1. היא הרבתה לעבוד עם השחקנים ג'ולי וולטרס, דאנקן פרסטון וסיליה אימרי.
מורביוס
הדמות הופיעה בתוכניות אנימציה ומשחקי וידאו שונים. סטיבן נורינגטון גילם את הדמות בסוף חלופי לסרט "בלייד". ג'ארד לטו גילם אותו ב"מורביוס", לייב אקשן שעלילתו מתרחשת ביקום מארוול של סוני.
ויקטוריה ווד
ביוגרפיה
ויקטוריה ווד נולדה בפרסטוויץ וגדלה בבורי במחוז לנקשייר. היא הייתה הצעירה מבין ילדיהם של סטנלי ווד, סוכן ביטוח שנהג לכתוב שירים למסיבות חג המולד, ונלי ווד. היה לה אח אחד, כריס, ושתי אחיות פני ורוזלינד. היא למדה בבית הספר פיירפילד קאונטי, ואחר כך בבית ספר לבנות בבורי.
בנעוריה סבלה מהפרעות אכילה, אבל בגיל 15 קיבלה במתנה פסנתר ליום ההולדת שעזר לה להתגבר. היא הצטרפה לסדנת תיאטרון לנוער רוצ'דייל שם הרגישה שהיא "במקום הנכון". אחר כך למדה דרמה באוניברסיטת ברמינגהם.
מורביוס
ביוגרפיה בדיונית
מייקל מורביוס, נולד וגודל ביוון על ידי אמו החד הורית. הוא חווה ילדות מבודדת בגלל מצב הדם הנדיר, שתרם למראהו המכוער. עם זאת, הוא היה צעיר מחונן ואינטלקטואל, שבילה את זמנו בקריאת ספרים והפך עם הזמן לביולוג מוערך שזוכה בפרס נובל לאחר שהתמחה בתחום הביולוגיה האנושית והחי. בעודו בניו יורק, לאחר שברח מארץ מולדתו בגלל מצבו הערפדי, הוא ניסה למצוא תרופה ולהגן על ארוסתו מרטין בנקרופט, אך הוא הותקף על ידי הלטאה והובס כאשר ספיידרמן והלטאה נלחמו נגדו. האמת שמאחורי מצבו הירוד היא שכדי לרפא את מצב הדם המתרוקן, ניסה מורביוס, בניסיון העבר שלו כביוכימאי מומחה, לרפא את עצמו ממחלת הדם שלו באמצעות טיפול ניסיוני הכולל DNA של עטלף וטיפול בהלם חשמלי. כתוצאה מהטיפול הפך מורביוס למעין "פסבדו-ערפד", שמחקה את הכוחות והצמא לדם של הערפד האגדי. מורביוס נאלץ כעת לעכל דם כדי לשרוד והוא סולד מאור. הוא פיתח יכולת לעוף, כוח פיזי עצום, וגם מהירות ויכולות ריפוי על-אנושיות. מראהו הפך למחריד - שיני הכלב שלו נמתחו לניבים, אפו משוטח מה שמשווה לו מראה של עטלף ועורו נעשה לבן כגיר. הוא גם משיג יכולת להפוך אחרים ל"ערפדים חיים" דומים בכך שנושך אותם ומדביק אותם במחלת הפסבדו-ערפד. אנשים שמורביוס מדביק במחלה לא מתים באמת כתוצאה מהתהליך וניתן לרפא אותם באמצעות תרופה שמורביוס ומרטין יצרו, אם כי אותה התרופה לא תעבוד על מורביוס עצמו. הם גם לא רוכשים את יכולות הריפוי שלו וכל פצע אנושי יהרוג אותם. בהמשך הוא מחפש תרופה למצבו, אך נאבק בספיידרמן, ב ובאקס-מן המקוריים. הוא גורם לג'ון ג'יימסון להפוך שוב לאיש-זאב. לצד איש-הזאב, הוא נלחם שוב בספיידרמן.
ויקטוריה ווד
קריירה
בהמשך להצלחת "Talent" כתבה ווד מחזה המשך "Nearly a Happy Ending". זמן קצר אחר כך כתבה מחזה שלישי עבור "טלוויזיית גרנדה" "Happy Since I Met You" בו הופיעה ג'ולי וולטרס לצדו של דאנקן פרסטון. ב-1980 כתבה וכיכבה במחזה "Good Fun".
אקרסלי, שזיהה את כשרונה של ווד, הציע לה להופיע בתוכנית מערכונים בטלוויזיה. היא הסכימה בתנאי שגם וולטרס תקבל הצעה זהה. צולם פרק הפיילוט לתוכנית שנקראה "Wood and Walters", שהוביל לסדרת טלוויזיה בהשתתפות דאנקן פרסטון ושחקני משנה נוספים.
ב-1984 הגישה ווד תוכנית טלוויזיה לבתי הספר עבור ילדים כבדי שמיעה בשם "Insight". ב-1982 וב-1983 השתתפה בתוכנית "Just a Minute" ברדיו 4 של ה-BBC.
ב-1984 עזבה ווד את טלוויזיית גרנדה ועברה ל-BBC. באותה שנה החלו שידורי תוכניתה "Victoria Wood as Seen on TV". ווד בחרה בעצמה את השחקנים. חברתה ג'ולי וולטרס כיכבה שוב, כמו גם דאנקן פרסטון. עוד השתתפו סיליה אימרי, סוזי בלייק, ופטרישה ראוטלדג'. אחד הקטעים בתוכנית היה "Acorn Antiques", פרודיה על אופרת הסבון דלת התקציב "קרוסרודס", בה הופיעה וולטרס בתפקיד "גברת אוברול" וסיליה אימרי בדמות "מיס באבס". השיר הקומי הפופולרי של ווד "The Ballad of Barry and Freda (Let's Do It)" מקורו בתוכנית זו. ב-1986 הופקה עונה שנייה של "Victoria Wood as Seen on TV", וב-1987 שודר פרק ספיישל של התוכנית.
בתקופה זו עברה ווד מתוכניות מערכונים לפורמט של סדרות קומיות. בסדרה "ויקטוריה ווד" (שישה פרקים, 1989) הופיעה ווד בכל פרק בסיפור נפרד. האחד "We'd Quite Like To Apologise" מתרחש בשדה תעופה כשהיא יוצאת לחופשה, פרק אחר "Over to Pam" מתרחש בתוכנית אירוח בדיונית. ב-1992 חזרה לזמן קצר להופיע במערכונים בתוכנית ספיישל לחג המולד "Victoria Wood's All Day Breakfast". ב-1994 כיכבה בסרט הטלוויזיה "פט ומרגרט" לצדה של ג'ולי וולטרס. הן גילמו שתי אחיות שלהן סגנון חיים שונה לגמרי.
ב=1994 כיכבה ווד בתוכנית של ה-BBC בשם "Victoria Wood: Live in Your Own Home". בתוכנית השתתפו וולטרס ודאנקן פרסטון בקטעי סטנד-אפ ובמערכונים. ב-1998 שודר הסיטקום הראשון שלה "נשות המזנון", בו המשיכה להציג את הדמויות הקבועות שלה, רובן נשים בגיל העמידה, המתוארות בצורה חיה ומשעשעת, בשילוב רגעים עצובים.
בדצמבר 2000 שודרה תוכנית ספיישל לחג המולד "Victoria Wood with All the Trimmings", בהשתתפות הצוות הקבוע שלה וכמה שחקנים אורחים. בתקופה זו עברה ווד מקומדיה לדרמה. היא המשיכה להפיק תוכנית ספיישל כמו "Victoria Wood's Sketch Show Story" (ב-2002) ו-"Victoria Wood's Big Fat Documentary" (ב-2005).
ב-2006 כתבה ווד תסריט לסרט דרמה "עקרת בית, 49", עיבוד ליומנים של נלה לאסט. בסרט גילמה ווד את הדמות הראשית, אשה מופנמת בגיל העמידה המגלה ביטחון עצמי מחודש וחברויות חדשות בלנקשייר שבתקופת מלחמת העולם השנייה. הסרט "עקרת בית, 49" זכה לשבחי הביקורת, והיא זכתה בפרסי באפט"א עבור המשחק וגם עבור הכתיבה.
בנובמבר 2006 ביימה ווד הפקה מחודשת של עם צוות שחקנים חדש. המחזמר הוצג לראשונה בדצמבר בתיאטרון The Lowry בסלפורד, ואחר כך מינואר עד יולי 2007 הוצג בסיבוב הופעות ברחבי בריטניה.
בינואר 2007 הופיעה ווד בדמות עצמה בסדרה של פרסומות שבה השתתפו מפורסמים העובדים עבור רשת הסופרמרקטים Asda. ווד שיחקה דמות של עובדת במאפייה.
ווד הופיעה בסדרה תיעודית בת שלושה חלקים של BBC One בשם "האימפריה של ויקטוריה", בה טיילה ברחבי העולם בעקבות ההיסטוריה, ההשפעה התרבותית והמנהגים של האימפריה הבריטית במקומות בהם שלטה. בפרק הראשון היא יצאה מתחנת ויקטוריה בלונדון ונסעה לקולקטה, הונג קונג ובורנאו. בפרק השני ביקרה בגאנה, ג'מייקה וניופאונדלנד, ובפרק האחרון הגיעה לניו זילנד, אוסטרליה וזמביה. נקודת הסיום הייתה במפלי ויקטוריה.
ב-28 באוקטובר 2007 הופיעה ווד בתוכנית סטנד-אפ במופע ספיישל בשם "Happy Birthday BAFTA". המופע שודר ב-ITV1 ב-7 בנובמבר 2007. ביום הקופסאות 2007 הופיעה ווד בדמות "נאנה" בעיבוד של הרומן "נעלי בלט" מאת נואל סטריטפילד.
אחרי תשע שנים חזרה ווד להופיע בתוכנית קומית בטלוויזיה בשם "Victoria Wood's Mid Life Christmas" ששודרה ב-BBC One בערב חג המולד 2009. היא שיחקה שוב עם ג'ולי וולטרס במערכון "Lark Pies to Cranchesterford" פרודיה על הסדרות "מלארק רייז לקנדלפורד", "דוריט הקטנה" ו"קרנפורד". עוד בתוכנית הוצגה פרודיה דקומנטרית "Beyond the Marigolds" שעקבה אחרי כוכבת אופרת הסבון "Acorn Antiques" בו בומונט (וולטרס), קטעים נבחרים מתוך "Mid Life Olympics 2009" כשווד משמשת כפרשנית. ווד שרה בתוכנית שוב את השיר המפורסם ביותר שלה "הבלדה על בארי ופרידה" ("Let's Do It"). ב-21 בדצמבר אותה שנה שודרה בערוץ BBC Two תוכנית דוקומנטרית על חייה והקריירה שלה "Victoria Wood: Seen On TV".
ב-1 בינואר 2011 הופיעה ווד בדרמה של ה-BBC "אריק וארני" בדמות סיידי ברתולומיאו, אמו של הקומיקאי אריק מורקאם.
עבור הפסטיבל הבינלאומי של מנצ'סטר ב-2011 כתבה ווד וביימה את המחזמר "That Day We Sang" שמתרחש ב-1969 עם פלאשבקים ל-1929. הלחנים נכתבו על ידי ווד פרט להקלטות מ-1929 של "Nymphs and Shepherds" מאת פרסל ותפילת הערב מתוך האופרה "הנזל וגרטל".
בדצמבר 2014 שודר בטלוויזיה בערוץ BBC Two המחזמר "That Day We Sang" בכיכובם של מייקל בול ואימלדה סטונטון.
בתחילת 2015 השתתפה ווד בתוכנית "The Great British Bake Off" שנועדה לידוענים עבור הקומיק ריליף וזכתה ב-"Star Baker". היא כיכבה לצדו של טימותי ספול בעיבוד של רשת סקיי ל-"Fungus the Bogeyman" ששודר לראשונה ב-27 עד 29 בדצמבר 2015. זה היה התפקיד האחרון בו הופיעה.
פרסים ומועמדויות
במהלך הקריירה שלה זכתה ווד בפרסים רבים. ב-1997 הוענק לה תואר קצין מסדר האימפריה הבריטית (OBE). ב-1994 קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מטעם האוניברסיטה של סנדרלנד. ב-2008 עם חלוקת התארים לכבוד יום ההולדת של המלכה הוענק לווד תואר מפקד מסדר האימפריה הבריטית (CBE).
ב-2003 נכללה ברשימת "חמישים השחקנים המצחיקים ביותר בקומדיה הבריטית" של האובזרבר. ב-2005 נבחרה למקום ה-27 מתוך 50 בסקר של ערוץ 4 על קומיקאים, האישה הראשונה ברשימה לפני פרנץ' וסונדרס, ג'ואן ריברס וג'ויס גרנפל.
תוכנית המערכונים שלה "Victoria Wood as Seen on TV" זכתה בפרס באפט"א עבור שתי העונות ועבור תוכנית הספיישל לחג המולד. ב-2007 זכתה בפרס האקדמיה הבריטית לאומנויות הקולנוע והטלוויזיה (באפט"א) לשחקנית הטובה ביותר וגם בפרס הדרמה הטובה ביותר על תפקידה בדרמה "עקרת בית, 49".
ב-2001 נבחרה ל"סטנדאפיסטית הטובה ביותר" ו"תוכנית המערכונית הטובה ביותר" של קוראי המגזין "Radio Times". עוד נבחרה על ידי קוראי Reader's Digest ב-2005 לקומיקאית המצחיקה ביותר. היא הגיעה למקום השמיני בסקר של ITV לבחירת 50 הכוכבים הגדולים ביותר.
ווד זכתה בשישה פרסי הקומדיה הבריטית: הופעת הסטנד-אפ הטובה ביותר (1990); הקומיקאית הטובה ביותר (1995); המחברת של השנה (2000); הופעת הסטנד-אפ החיה הטובה ביותר (2001); פרס הצטיינות (יחד עם ג'ולי וולטרס (2005); הקומיקאית הטובה ביותר בטלוויזיה (2011).
ווד הייתה מועמדת לפרס באפט"א 14 פעמים, וזכתה בפרס ארבע פעמים. היא זכתה בפרס באפט"א מיוחד בערב מחווה בשנת 2005.
חיים אישיים
במרץ 1980 התחתנה ווד עם הקוסם ג'פרי דרהאם, ונולדו להם שני ילדים. בני הזוג התגרשו ב-2002 והמשיכו לחיות בקרבת מקום וביחסים טובים.
בנה הנרי הופיע בהופעת קמע בתוכנית "Victoria Wood's Mid Life Christmas". הוא גם השתתף בתוכנית מאחורי הקלעים.
בסוף 2015 אובחנה ווד כחולת סרטן. היא שמרה על פרטיותה ולא גילתה בציבור על דבר המחלה. היא נפטרה ב-20 באפריל 2016 בביתה בהייגייט, בנוכחות ילדיה וגרושה.
סורת אל-מואמנון
סורת אל-מוּאְמִנוּן (בערבית: سورة المؤمنون, "המאמינים") היא הסורה ה-23 בקוראן.
הסורה מונה 118 פסוקים, ושמה נגזר מהפסוק הראשון.
תקן FIDO
תקן FIDO (קיצור של Fast IDentity Online) הושק ב-2013 במטרה לקדם סטנדרט מאובטח, שעיקרו הקטנה או ביטול התלות בסיסמאות לצורכי אימות והזדהות.
ארכיטקטורת האימות של FIDO מקטינה את החיכוך שחווה המשתמש בתהליך הלוגין (כגון שכחה או טעות בהקלדת סיסמה), מקטינה משמעותית את איומי הסייבר מתקיפות פישינג ומפחיתה את סיכוני הפגיעה בפרטיות על ידי הימנעות מאחסון מידע ביומטרי של המשתמשים בשרתי הארגונים.
בארגון FIDO שותפות חברות גלובליות כגון PayPal, Google, Microsoft, eBay, Facebook, Alibaba, חברות מובילות מתחום כרטיסי האשראי, הבנקאות, הטלקום ועוד, וכן גופים פדרליים שונים. מטה FIDO Alliance ממוקם בקליפורניה, ארצות הברית.
סקירה
תפיסת ההפעלה של FIDO מבוססת על שימוש בהתקני אימות מאובטחים הנמצאים ברשות המשתמש. לדוגמה סורק טביעת אצבע או מצלמה בסמארטפון, התקן אימות מובנה במחשב נייד או התקן לביש. היתרון בכך הוא שניתן להקל או לבטל את הצורך בשימוש בסיסמה כדי ליצור חיבור מאובטח לאתר, לאפליקציה או למחשב. הנתונים האישיים והמפתחות הפרטיים נשמרים אצל המשתמש ונשארים בבעלותו ולפיכך אינם מאוחסנים בשרתים ארגוניים או ציבוריים. בנוסף ארכיטקטורת FIDO מאפשרת תאימות בין תהליכי האימות של מערכות שונות (interoperability).
FIDO תומך במגוון של טכנולוגיות אימות, כולל ביומטריה כגון טביעת אצבע, זיהוי קשתית, זיהוי קולי וזיהוי תווי פנים, ופתרונות סטנדרטיים ותקניים כדוגמת רכיב אבטחת חומרה TPM, טוקן אבטחה USB, רכיב אבטחה משובץ (eSE), כרטיסים חכמים ותקשורת טווח אפס (NFC). כיום תקן FIDO נתמך בדפדפנים (Chrome, Firefox ובאמצעות Webkit בספארי) באנדרואיד, במערכת ההפעלה Windows 10 ועוד.
FIDO מגדיר שלושה מפרטים טכניים לאימות משתמש המאפשרים אימוץ חלקי או מלא של התקן (נכון לאוקטובר 2019).
תהליך האימות
בעת רישום המשתמש (Sign up) לשירות FIDO, נוצר זוג מפתחות במכשיר המשתמש. המפתח הציבורי נשלח לשרת והמפתח הפרטי מאוחסן בצורה מאובטחת בהתקן האימות (FIDO Authenticator). הגישה להתקן האימות מבוצעת מקומית באמצעים ביומטריים (לדוגמה, סריקה של איריס או טביעת אצבע), באמצעות טוקן אבטחה כגון USB, NFC ,Bluetooth או בשיטות אחרות.
בתהליך ההזדהות (Log in), התקן האימות של FIDO מצפין את בקשת השרת באמצעות המפתח הפרטי שמאוחסן אצלו, ושולח לשרת תשובה מוצפנת. השרת יכול כעת לבדוק ולאמת את האותנטיות של המשתמש באמצעות המפתח הציבורי שמוחזק אצלו.
חברי ארגון FIDO
FIDO הושקה ב 2012 על ידי Agnitio, Infineon, Lenovo, Nok Nok Labs, PayPal ו- Validity Sensors.
בסוף 2014 הארגון כלל בין 150 החברות את Alibaba Group, Bank of America, Blackberry, Google Inc., MasterCard, Microsoft, NXP Semiconductors, Oberthur, Qualcomm, RSA Security, Samsung, Synaptics, Visa Inc.
בשנת 2019 קיימות בארגון FIDO יותר מ 260 חברות, רובן גלובליות. רשימה מלאה זמינה באתר הרשמי.
מפרטים
ניתן לקבל את המפרטים הפתוחים מאתר FIDO.
בנק יפן
הבנק המרכזי של יפן (ביפנית: 日本銀行; ידוע כ-BoJ) הוא הסמכות המוניטרית העליונה והבנק המרכזי של יפן. הבנק מכונה לעיתים Nichigin (日銀), כקיצור. המטה המרכזי של הבנק שוכן בצ'ואו שבטוקיו, יפן.
היסטוריה
כמו מרבית המוסדות היפניים המודרניים, הבנק המרכזי של יפן נוסד לאחר הרסטורציה של מייג'י. לפני הרסטורציה, הנחלות היפניות הפאודליות הנפיקו את הכסף של עצמן, ה"האן סאטסו", במערך מזומנים שאינו תואם. אך עם "חוק המטבע" החדש של מייג'י (1871), הועלמו המטבעות הקודמים והוקם הין כמטבע החדש, אשר היה מאוזן אל מול דולר כסף מקסיקני.
בעקבות המעבר לתקנות הערות להמרה בנקאית (מאי 1884), הבנק המרכזי של יפן הוציא לראשונה שטרות בשנת 1885 (18 שנה לשלטון מייג'י). למרות כמה תקלות (למשל, הסתבר כי האבקה ששולבה בנייר במטרה למנוע זיופים הפכה את השטרות למעדן עבור חולדות), ההרצה הצליחה במידה רבה. ב-1897 הצטרפה יפן לתקן הזהב.
מאז תחילת תקופת מייג'י, הבנק של יפן פועל ברציפות ממשרדיו הראשיו בטוקיו ואוסקה.
ארגון מחדש
הבנק של יפן אורגן מחדש ב-1942, תחת חוק הבנק של יפן (1942). הייתה תקופה קצרה לאחר המלחמה, במהלך כיבוש יפן, בה הושעתה פעילותו של הבנק, ומטבע צבאי הונפק. ב-1949, הבנק חזר לפעילות
בשנות ה-70, סביבת הפעולה של הבנקה התפתחה יחד עם המעבר משער מטבע זר קבוע במשק הדי סגור של יפן, למשק גדול ופתוח עם שער חליפין משתנה.
משימות
על פי האמנה שלו, המשימות של הבנק המרכזי של יפן הן:
מיקום ומבנה
בסיסו של הבנק המרכזי של יפן הוא בניהונבשי, טוקיו, לא במקרה, סמוך לרובע גינזה המפורסם, אשר משמעות שמות היא מטבעת כסף. מבנה הניאו בארוק של הבנק בטוקיו תוכנן בידי האדריכל טאטסונו קינגו, ב-1896. הסניף באוסקה של הבנק נחשב לעיתים למבנה אשר מזוהה יותר עם הבנק, ומסמל אותו כמוסד חשוב.
ז'אן ז'אק הנר
ז'אן ז'אק הנר, בצרפתית, Jean-Jacques Henner (5 במרץ 1829 - 23 ביולי 1905) היה צייר צרפתי, שנודע בציור עירום, נושאים דתיים ודיוקנאות.
ביוגרפיה
הנר נולד בברנוילר (אלזס). הוא החל את לימודיו באמנות כתלמידם של מישל מרטין דרולינג ופרנסואה-אדואר פיקו. בשנת 1848, הוא נכנס ללמוד בבית הספר לאמנויות יפות בפריז, ובשמת 1858 קיבל את פרס רומא על ציור של "אדם וחוה מוצאים את גופתו של הבל".
ברומא הוא הודרך על ידי פלנדרין, וצייר ארבע תמונות עבור הגלריה בקולמר בין שאר העבודות.
הוא הציג לראשונה בסלון בשנת 1863 ולאחר מכן תרם את "צניעות סוזנה" (1865), במוזיאון ד'אורסה.
יצירות ידועות אחרות כוללות: המגדלנה (1878); דיוקנו של מ. היים (1878); קבר ישו (1879); ג'רום הקדוש (1881); ברא (1882); הרודיאס (1887); מחקר (1891); ישו בתכריכים ודיוקן של קרולוס-דוראן (1896); דיוקן של העלמה פוקיאר (1897); והחלום (1900).
לציור "לוי משבט אפרים" (1898) הוענק מדליה. בין שאר ההבחנות המקצועיות, הנר זכה גם בגרנד פרי לציור בתערוכת פריז העולמית של 1900. הוא מונה לאביר לגיון הכבוד בשנת 1873, לקצין בשנת 1878 ולמפקד בשנת 1889. עבודתו הידועה ביותר של הנר היא הציור שלו משנת 1885 של "פביולה הקדושה". אף שהמקור אבד, הוא הועתק על ידי אמנים ברחבי העולם. האמן פרנסיס אליס אסף למעלה מ-500 עותקים של הציור במגוון מדיות. האוסף ידוע בשם "פרויקט פביולה".
הנר מת בגיל 76 בפריז.
תלמידים
להנר היו תלמידים רבים; ביניהם היו הציירת האמריקאית מתילדה מודן לייזנרינג והאמן הרומני דימיטרי סרפים. מ-1874 עד 1889 הוא פתח את הסטודיו לנשים שלא הורשו להיכנס לבית הספר לאמנות. חלקן שימשו גם כמודלים. אחת מאלה הייתה דורותי טננט שלימים נישאה להנרי מורטון סטנלי.
תלמידה נוספת הייתה אליזבת סנודן ניקולס ווטרוס (1858–1921), לימים אשתו של האמן הארי ווטרוס. הנר נתן להם ציור כשהם נישאו ב-1887.
סוזן ואלאדון (1865–1938) עבדה גם כאחת הדוגמניות שלו.
בווארית
בווארית או אוסטרו-בווארית (Boarisch או Bairisch) היא קבוצה של ניבים גרמניים (למעשה נחשבים שפות כשלעצמם) המדוברים באוסטריה, בוואריה שבגרמניה ודרום טירול שבאיטליה על ידי כ-13 מיליון איש. הבווארית שייכת לקבוצת הניבים הגרמנים העיליים יחד עם אלמאנית (שכוללת גם את השוואבית ואת הגרמנית השווייצרית).
שימוש
בהשוואה לניבים גרמניים אחרים, בווארית שונה במידה ניכרת מגרמנית תקנית באופן כזה המקשה על דוברי הניב לאמץ הגייה תקנית. עם זאת הבווארים והאוסטרים יכולים בדרך כלל לקרוא, לכתוב ולהבין גרמנית תקנית (שכן הם לומדים גרמנית תקנית בבית הספר ברוב המוחץ של המקרים ולפעמים אפילו מלמדים אותם בגרמנית תקנית בבית הספר). אנשים המדברים בווארית כשפת אמם לעיתים קרובות מחשיבים אותה כשפה נפרדת מגרמנית ושפה בשימוש יום יומי ולכן נוצר לה (כמו לשפות רבות שנגזרו מגרמנית כמו לוקסמבורגית וכמה נוספים) מעמד של שפה רשמית בבוואריה ואפילו באוסטריה כולה, שכן השפה לא רק שונה מגרמנית באופן דיסטינקטיבי, אלא גם משויכת לאזור מסוים ולרוב מקושר עם עבר שונה מפשוט "גרמנים". כיום יש ניסיונות לבצע סטנדרטיזציה לשפה על מנת שיהיה נוח יותר להשתמש בה במישור האדמיניסטרטיבי ובמוסדות רשמיים וכך גם ביום יום בצורה רשמית ואחידה (כמובן שכל אחד ימשיך לדבר בדיאלקט שלו, אך יהיה הבדל מסוים או לא בין השפה הרשמית לדיאלקט).
השפעה לטינית
האזורים בהם מדוברת השפה היו בעבר פרובינציה של האימפריה הרומית והיו מדוברים בה ניבים לטיניים אשר הוחלפו על ידי ניבים גרמאניים של מהגרים אל האזור. בשל כך ישנה השפעה לטינית מסוימת במורפולוגיה ובאוצר המילים הבווארי.
ניבים
ישנם שלושה ניבים מרכזיים של בווארית:
הפרחים
הפרחים היה שבועון לילדים בעברית שיצא לאור בלוגנסק שבאוקראינה בשנים 1907–1914 על ידי ישראל בנימין לבנר.
היסטוריה
בשנים 1905–1806 ערך ישראל בנימין לבנר את השבועון לילדים "החיים והטבע", שיצא לאור בווילנה. בשנת 1906 עבר ללוגנסק לאחר שמונה לרב מטעם שם. בלוגנסק החל להוציא לאור ולערוך את השבועון לילדים "הפרחים", שהיה מפעל יחיד שלו. גיליון ראשון של השבועון יצא לאור בחשוון תרס"ח (נובמבר 1907). השבועון יצא לאור עד אלול תרע"ד (ספטמבר 1914), אז נפסק פרסומו עקב מלחמת העולם הראשונה.
בשבועון פורסמו סיפורים, אגדות, שירים, מחזות, חידות, רשימות על החי והצומח, חדשות, התכתבויות עם העורך ועוד. עם המחברים שיצירותיהם פורסמו בשבועון נמנו יעקב פיכמן, אהרן ליבושיצקי, יהודה גרזובסקי (גור), שאול טשרניחובסקי, יצחק למדן, ישראל יהודה אדלר, מנחם זלמן וולפובסקי, ישראל זמורה, חיים דב שחר, פסח בן-עמרם, אברהם שוער, לוין קיפניס, שמעון גינצבורג ופסח גינזבורג.
ניק סמית' ג'וניור
ניקולס סמית' ג'וניור (באנגלית: Nicholas Smith Jr.; נולד ב-18 באפריל 2004) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הרכז והקלע בשארלוט הורנטס.
קריירה
סמית' ג'וניור נולד בג'קסונוויל, ארקנסו, והחל לשחק כדורסל בתיכון מקומי. בתום התיכון נבחר לשחק במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן ובג'ורדן בראנד קלאסיק. הוא בחר לשחק עבור קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת ארקנסו, ובעונתו היחידה שם החמיץ את רוב העונה בשל פציעה בברך ושיחק רק שבעה משחקים, בהם קלע 69 נקודות ב-141 דקות משחק.
ב-30 במרץ 2023 הכריז כי יתמודד בדראפט 2023 ב-NBA. בדראפט נבחר סמית' ג'וניור בבחירה ה-27 על ידי שארלוט הורנטס, חתם על חוזה רוקי בקבוצה והצטרף לסגל הקבוצה לליגת הקיץ של ה-NBA.
קומיפורוס
קומיפורוס (שם מדעי: Comephorus) הוא סוג של דגי גרם השוכנים רק בימת באיקל העמוקה שבסיביר. זהו הסוג היחיד במשפחה קומיפוריים (Comephoridae) שבסדרת העקרבנונאים ובו שני מינים.
מאפיינים
דגים אלה מהווים מעל 70% מדגי באיקל והם משמשים דגי מאכל טעימים בסיביר וכן מהווים מעל 90% ממזונו של כלב הים האנדמי לבאיקל - פוסה באיקלית. בתורם הם טורפים שטרגליים, שטצדאים וגם מדגיגי עקרבנונאים שונים מדגיגי בני מינם.
הרביעייה הישראלית העכשווית
הרביעייה הישראלית העכשווית היא רביעיית מיתרים ישראלית, שהוקמה בשנת 2001. הרביעייה נודעת בשיתופי פעולה עם אמנים בתחומים שונים, כגון תיאטרון, מחול וכוריאוגרפיה, ציור וווידאו, שהביאו ליצירות בין-תחומיות מקוריות. היא מבצעת ומקליטה מוזיקה ישראלית עכשווית, פופולרית ואתנית עם הרכבים ומוזיקאים שונים בארץ. מלחינים שונים הקדישו לה יצירות פרי עטם.
חברי הרביעייה
הרביעייה מופיעה בישראל ובעולם, בקונצרטים ובפסטיבלי מוזיקה. בארץ הופיעה בפסטיבל ישראל, בפסטיבל האביב הבינלאומי בראשון לציון, הביאנלה למוזיקה בת זמננו במוזיאון תל אביב, "צלילים במדבר" בשדה בוקר, ימי המוסיקה בגליל העליון בכפר בלום, "הרמת מסך" בתל אביב ועוד. נוסף לכך מופיעה הרביעייה בסדרות מוזיקה קאמרית במוזיאון תל אביב לאמנות, באולם הכט בחיפה, ב"אתנחתא" באולם הנרי קראון בתיאטרון ירושלים, במשכן אמנויות הבמה בתל אביב ועוד.
מחוץ לגבולות הארץ מופיעה הרביעייה הישראלית העכשווית בארצות הברית, אנגליה, פולין ואיטליה, בקונצרטים ובפסטיבלים.
בין חברי הרביעייה בעבר ניתן לכלול את הויולנית קטיה פולין והצ'לן עירא גבעול.
פרסים ואותות הוקרה
עוד זכתה במלגות שונות, בהן מלגת אקדמיה ולקרוזה בצרפת, מלגת אלפרד אנסור באנגליה ומלגות קרן התרבות אמריקה-ישראל
שוקר (קומיקס)
שוקר (באנגלית: Shocker) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס ספיידרמן ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת The Amazing Spider-Man #46 ממרץ 1967, ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ון רומיטה האב.
שוקר הוא האלטר אגו של הרמן שולץ, צעיר תושב ניו יורק, שנהיה פושע לאחר שהמציא לעצמו זוג כפפות הלם חשמלי, עקב גאונותו. שולץ היה חבר במספר קבוצות נבלי על, ביניהן "תריסר המרושעים" של נורמן אוסבורן, "שבע המרושעים" של הובגובלין וכן "ששת המרושעים" של דוקטור אוקטופוס.
את דמותו של הרמן שולץ בסרט הלייב אקשן "ספיידרמן: השיבה הביתה" מגלם השחקן בוקים וודביין, וגרסה נוספת של שוקר, כג'קסון ברייס, מגלם לוגאן מרשל-גרין.
ילדותו ותחילת חייו כפושע
הרמן שולץ נולד בניו יורק, והוריו של הרמן נפטרו כשאחיו הצעיר מרטי נולד. שולץ המחונן נשר מבית ספרו חרף גאונותו הרבה, והחליט להיות פושע. לבדו, הוא המציא זוג כפפות הלם ששימשו אותו לפתיחת כספות, אך התנודות הקוליות היו עזות כל כך עד ששולץ המציא בנוסף גם חליפה מבודדת הלם. הוא אימץ את הכינוי שוקר, ובפעילותו הראשונה תחת שם זה נתקל בספיידרמן ואף הביסו, והשניים נהפכו לאויבים מושבעים.
בשלב מוקדם בקריירה שלו, השוקר חבר ליריביו הבולטים של ספיידרמן, סייע למיסטריו בהקמת "שבעת המרושעים", והצטרף לצוותים רבים המורכבים מאויביו של ספיידרמן. הוא הצטרף לקבוצת אדוני הרשע כדי להפליל את הנרי פים, שעמד לדין בעוון בגידה, אך הם הובסו על ידי האוונג'רס. במהלך אחת מהרפתקאות הסולו שלו עם דוקטור אוקטופוס, הוא השתתף בפשיטה על אחוזת האוונג'רס, בתקווה לכבוש את האחוזה כשהגיבורים נעדרים בקשת הסיפור סאגת האינסוף, אך כשהאוונג'רס חוזרים בעקבות סיועם של קבוצת שומרי הגלקסיה שוקר ואוקטופוס נמלטים. למרות שלשוקר היו כמה הזדמנויות להרוג את ספיידרמן, הוא דחה אפשרויות אלו מכיוון שבמקרים אלו האחרון היה מעולף, פצוע או ישן.
כשהוא והנבל ספיד דמון ביצעו שוד בנק, השניים גויסו לקבוצת ת'נדרבולטס. במרדף של המשטרה אחריו, הוא ניצל על ידי חברי הקבוצה, אך ספיד דמון גונב את שללו של שוקר. לפני ששוקר הורג את דמון, מתגלה כי הוא התכוון להשתמש בכסף זה כדי לממן את פעילויות הקבוצה. הוא פורש מהקבוצה, נהיה סוכן שטח סמוי של ג'סטין האמר ולכאורה מתאייד כשהידרו-מן מציף את ניו-יורק.
מלחמת אזרחים
במהלך אירועי מלחמת האזרחים של מארוול, שולץ חוזר לחיים ומצטרף לקבוצת ששת המרושעים של דוקטור אוקטופוס, אך הקבוצה מפורקת בהתקפה משותפת של קפטן אמריקה והאוונג'רס הסודיים. הוא נראה מאוחר יותר יושב בבר נבלי על, המתפוצץ כשהמעניש משליך אליו רימון יד, אך שולץ שורד פיצוץ זה ובורח.
שוקר נראה מאוחר יותר עם בומרנג והידרו-מן המנסים לשדוד בית מכירות פומביות, אך מובס על ידי חברי היוזמה וור משין וקומודו בניסיונם ללכוד את ספיידרמן. הם נמלטים, אך מובסים בידי צוות הסקרלט ספיידר. הוא נשכר לאחר מכן על ידי איש מאפיה מסתורי לפוצץ רכבת תחתית, אך הוא נכנס למצב קצר של עילפון כשספיידרמן גונב את כפפותיו ומשתמש בהן נגדו. כששוקר מקבל בחזרה את כפפותיו הוא ממוטט את כל מערכת הרכבת התחתית, אך ספיידרמן מחלץ את כל הנוסעים ושוקר בורח. לאחר מכן, הוא מתאחד עם בומרנג ונוקם בספיידרמן.
אוברסיז אליט
אוברסיז אליט (באנגלית: Overseas Elite) היא קבוצת כדורסל אמריקאית שהשתתפה בטורניר ה-TBT. הקבוצה זכתה בטורניר ארבע פעמים רצופות: 2015 (פרס של מיליון דולר), 2016 (2 מיליון דולר), 2017 (2 מיליון דולר), ו-2018 (2 מיליון דולר). סגל הקבוצה מורכב מכדורסלנים מקצועניים שמתחרים מחוץ ל-NBA.
היסטוריה
שם הקבוצה הוא התייחסות לכך ששחקניה הם "אוסף של כוכבים שמשחקים כדורסל ברחבי העולם".
2015: אליפות ראשונה
המועדון התקבל המקום השלישי בטורניר ה-TBT של 2015 לאחר שצבר 139 מעריצים רשומים. הוא הוצב באזור הדרום. הקבוצה ניצחה את האנדרדוגס, 89–83, בבכורה של שתי הקבוצות. דאבל דאבל של אריק מקולום, 18 נקודות ו-11 ריבאונדים, עזר לקבוצה לעבור את קבוצת שארלוט אליט בסיבוב השני, 77–74. מקולום רשם 32 נקודות בהתמודדות הבאה של קבוצתו, נגד דמיאן וילקינס וטריינד טו גו, ודחף את אוברסיז אליט לסיבוב הסופר 17 של הטורניר. די. ג'יי. קנדי היה מכריע בניצחון הראשון של אוברסיז אליט בסופר 17, שהיה נגד שון בל אול סטארס. הקבוצה העפילה לחצי הגמר לאחר שניצחה את דירטי סאות'. היא שיתפה שישה שחקנים בלבד במהלך המשחק, וזה היה משחק הסופר 17 החמישי שהוכרע בפחות מ-10 נקודות. ב-1 באוגוסט, אוברסיז אליט ניצחה את טים סיטי אוף גודס כדי להגיע למשחק האליפות נגד טים 23. ב-2 באוגוסט הוכתרה אוברסיז אליט לאלופה לאחר שניצחה, 67–65, וקנדי נבחר ל-MVP.
המשחקים
אוברסיז אליט מוקמה שלישית באזור הדרום.
2016: אליפות שנייה
אוברסיז אליט הגנה על התואר שלה בטורניר של 2016, כשניצחה את טים קולורדו 77–72 בגמר, וקייל פוג נבחר ל-MVP.
המשחקים
אוברסיז אליט מוקמה שנייה באזור הדרום.
2017: אליפות שלישית
אוברסיז אליט זכו בתואר השלישי שלהם בטורניר של שנת 2017, כשהם ניצחו את טים צ'אלנג' ALS בתוצאה 86–83. קייל פוג שוב נבחר ל-MVP.
המשחקים
אוברסיז אליט מוקמה ראשונה באזור הדרום.
2018: אליפות רביעית
ב-3 באוגוסט 2018, אוברסיז אליט זכתה בגמר של טורניר 2018, כשהיא ניצחה את אברלין דרייב 70–58, כאשר די. ג'יי. קנדי נבחר ל-MVP.
המשחקים
אוברסיז אליט מוקמה ראשונה באזור ריצ'מונד.
2020: קולומבוס, אוהיו
הקבוצה עלתה אוטומטית לסופר 16.
2021: לא השתתף
ב-15 ביוני 2021, הצוות הודיע כי לא ישתתף בטורניר של 2021.
רונה יפמן
רונה יפמן (נולדה ב-1972) היא אמנית, ציירת, צלמת סטילס וווידאו ישראלית.
ביוגרפיה
רונה יפמן נולדה בחיפה בשנת 1972 למירה ורפאל, האם אחות, והאב קצין בצה"ל. לרונה הבכורה במשפחה שני אחים עומר וגיל. כשהייתה בת ארבע עברה עם הוריה ואחיה עומר, להתגורר ברמת יוחנן שם נולד אחיה הצעיר גיל. בשנת 1979 עברה המשפחה להתגורר בקריית טבעון. עד כיתה י' הקדישה חלק גדול מזמנה לשחייה. "ההתבגרות שלי עברה בבריכה, באימונים אינטנסיביים לקראת תחרויות. טלוויזיה לא עניינה אותי כנערה, ותנועות הנוער עוד פחות. הייתי שקועה כל כולי בשחייה ובענפי ספורט אחרים".
בכיתה י' החלה ללמוד במגמת אמנות וגרפיקה בתיכון והציור הפך להיות מושא התעניינותה. "מרגע שהחלו הלימודים הרגשתי שנפתחה לי דלת לעולם מדהים. עברתי תהליך גמילה מהשחייה והשקעתי את עצמי יותר ויותר בציור ובצילום. הייתי מביימת חברים בסצנות שונות שתכננו ביחד ומצלמת הכול". תקופת השירות בצבא קטעה את העיסוק בציור וצילום. לאחר השירות בצבא, היא נסעה לדרום אמריקה, ואחר כך למקסיקו, ושהתה אצל חברה שהכירה עוד בישראל. " שם הכרתי לעומק יצירות של אמנים כמו דייגו ריברה, פרידה קאלו ורופינו טאמאיו. הצימאון לאמנות ולצילום שב אלי. התחנה הבאה הייתה ניו יורק, הצטרפתי לקבוצה של חברים בני גילי, היינו מעבירים שעות במסיבות רייב ובדפדוף אובססיבי במגזינים של אמנות וצילום".
בתחילת 1995 עזבה את ניו יורק, וחזרה לישראל כדי להכין תיק עבודות למבחנים בבצלאל. בשנת 1999 היא סיימה את לימודיה בצלאל ועברה ללמוד באוניברסיטת קולומביה בניו יורק, בשנת 2005 שם סיימה תואר מוסמך (MFA).
בשנים האחרונות היא מתגוררת ועובדת בתל אביב ובניו-יורק עם בן זוגה האמן ליאור שביל.
רונה יפמן הציגה בניו יורק ב-Lehmann Maupin Gallery, במרכז לאמנות Kunsthalle שבווינה, בעיר פראטו באיטליה ובגלריות בברלין ובלונדון. היא מיוצגת על ידי גלריה זומר ועבודותיה נמכרות לאוספים פרטיים בישראל ומחוצה לה, בנוסף היא מלמדת בבצלאל ובמכללת שנקר, מצלמת לעיתונים ועובדת כצלמת פרילנסר.
יצירתה
היא אינה מתנשאת מעל הנושאים או הדמויות שבחרה לצלם, אינה כופה עליהם את דעתה וגישתה, אלא נוכחת ברקע כדמות מפרשת, המתבוננת מתוך הזדהות רגשית אולם בלי שיפוט או פרשנות משל עצמה. צילומיה של יפמן מסלפים באופן מכוון ומודע מאפיינים מקובלים של זכר ונקבה ושל זהות מינית. בחלקם הופיעה האמנית עם אחיה, האמן גיל יפמן. בעבודותיה, אי אפשר שלא להתרשם מהעובדה שכל הגבולות המקובלים - בין גבר לאשה, בין "סטנדרטי" ל"סוטה"  טושטשו או בוטלו ונמחקו. יפמן מחפשת דרכים אחרות וחדשות להגדרה מיגדרית, מבקשת להרחיב הגדרות אלו ולכלול בהן כמה שיותר מרכיבים. חיפוש דרך כזה מופיע בעבודתה "גן עדן", שם, שתי דמויות ערומות, שלה ושל אחיה, נשענות על עץ אשכולית בחצר בית, ולצופה לא ברור מי כאן אדם ומי כאן חוה. רונה יפמן מסבירה את משיכתה לנושאים אלו. "אחי הצעיר עבר משברי זהות באותה תקופה, שחלקם התמקדו בשאלות של זהות מינית. למדתי ממנו המון על האפשרויות לחפש גיוון ואקלקטיות אנושית שאינה מקובעת לכללים ישנים של גבר/אשה, למשל, אלא למגוון אפשרויות הרבה יותר מרגש ומסעיר. עברנו יחד מסע התבגרות וחלקנו ראיית עולם דומה, על אף הבדלי הגילים בינינו". האמתיות, הכנות וחוסר הזיוף ביצירותיה מתבטאים גם בהעדפתה להציג עצמה באור לא מחמיא. גישתה זאת הודגמה בגיליון מיוחד של המגזין לאמנות "Uovo", היוצא לאור באיטליה וצרפת, שבו הוזמנה להשתתף ב-2004. הגיליון שבו הציגה גם רונה יפמן כלל למעלה מ-400 עמודים, בהם עבודות של אמנים צעירים מכל העולם. יפמן צילמה את עצמה כערסית מצויה, מחוברת גבות, כשחולצתה בצבע הכתום מעוטרת בכתובת "העמית תיכון טכני". היא מסבירה שזוהי דמותה של נערה פשוטה שלא הצליחה למצוא עדיין את דרכה אל עולם הנשיות, אולם לצופה די ברור שיפמן מעדיפה להציג דיוקנאות עצמיים שבהם היא נלעגת ומכוערת באופן מכוון.
הסרט "שני דגלים" (2005), שהוא סרטה העלילתי הראשון, צולם ברובו בלילות בתל אביב, ומשתרע מצד אחד על פני שכונות מגורים ורחובות היסטוריים באזורי המוזנחים והשוליים של העיר, ומצד שני בחלקים החדשים והמודרניים יותר שלה. יפמן טוענת שהאינתיפאדה השנייה, שהשאירה את רחובות תל אביב ריקים מאדם, הייתה אחת הסיבות שהניעו אותה ליצור סרט שיעסוק במאבק בין שתי קבוצות. "תחושת הכאוס שהשתלטה על העיר הביאה אותי לעיסוק בקבוצות שלא מכירות זו את זו אבל שונאות". זהו סרט עלילתי קצר שבו מתוארת שורה של סכסוכים היסטוריים, התנגשויות בין ערכים חברתיים, ופערים תרבותיים שאינם ניתנים כלל  לגישור, והמוכרים לנו כישראלים וכבני הדור הזה שחווים אותם מדי יום. והכל כביכול בהקשר של משחק ילדים. מה שמתחיל כסיפור נדוש ורגיל כמעט, נהפך מהר מאוד לשרשרת של מאורעות והתפתחויות מפתיעות, שגורמות לצופים להרהר בנושאים כמו גזענות, תוקפנות, דעות קדומות, נאמנות, עריריות וכמובן אהבה.
בין האמנים שהשפיעו עליה בסרטה היא מונה גם את הסרטים של גודאר; "החופש שהוא יוצר בעריכה, בדמויות, ברעיונות, במצבים האנושים. הוא פשוט שיא השיאים, והכי משפיע זה הטעם המיוחד והאנין שלו - בצבעים, בהלבשה, בהכול. גם כל הסרטים של פדריקו פליני חדרו לי מתחת לעור. וכן יצירתו של בולגאקוב האמן ומרגריטה".
בתערוכתה TUFF ENUFF ממשיכה יפמן בקו העבודה האופייני לה של התבוננות ב"אחרים" השונים ובדמויות המגלות הליכה אמיצה ועקבית בדרך, שאינה תמיד בהכרח הדרך של הזרם המרכזי בחברה. היא מתרכזת באנשים שפעולתם מתארת תחושות של דיכוי חברתי אובדמויות שמטרתן הוא טיפוח האני העצמי שלהם. דרך עבודתה מתגלים בדמויות אלה אנושיות שהיא מעל ומעבר להגדרות חברתיות המקובלות.. התערוכות שלה מצטיינות בסיפוריות רבה, ויש בהן תשלובת מורכבת של הקשרים, חלקם גלויים ואחרים סמויים, אשר במרכזן עומדות דמויות שהן לרוב אקסצנטריות וצבעוניות, ויוצאות כנגד תפיסות מגדריות וחברתיות בסיסיות שמקובלות על החברה בת זמננו. בעבודת הווידאו שלה "בילבי, הילדה החזקה בעולם" מתעדת יפמן את אמנית המיצג טניה שלנדר, בדמות בילבי, עם הצמות הגינג'יות העומדות לצידי הראש, גרבי הפסים וחצאית, בעת שהיא מנסה להפיל את גדר ההפרדה באבו דיס. המילה גדר מוקטנת כאן במכוון והיא למעשה מכוונת לחומת בטון עצומה, שגם הכוח הגדול והבלתי רגיל של בילבי לא יוכל להפילה. בילבי יוצרת קשר עם תושבי הגדה, חלקם משתתפים בניסיונה להפיל את הגדר, אולם איחוד הכוחות  אינו מצליח לשנות את המציאות הפיזית הנוכחית.
נבגדים
נבגדים (בנורווגית: Den største forbrytelsen; בתרגום חופשי: הפשע הגדול ביותר) הוא סרט דרמה נורווגי משנת 2020 על שואת יהודי נורווגיה. הסרט בוים על ידי אייריק סוונסון, ומבוסס על הספר שיצא לאור בשנת 2014, "הפשע הגדול ביותר - קורבנות ומבצעים בשואה הנורווגית" של העיתונאית הנורווגית Marte Michelet. הסרט מבוסס על סיפורה האמיתי של משפחת בראודה היהודית המתגוררת בנורווגיה בתקופת מלחמת העולם השנייה. החל מההגבלות שהחלו להטיל על יהודי נורווגיה ועד לגירושם דרך נמל אוסלו באמצעות האוניה דונאו למחנה ההשמדה אושוויץ. בסרט מופיעות דמויות מרכזיות שהיו שותפות לשואת יהודי נורווגיה כמו קנוט רוד, קצין בכיר במשטרת המדינה הנורווגית ששיתף פעולה עם הנאצים בגירוש היהודים להשמדה.
רקע
הסרט מבוסס על חייו האמיתיים של צ'ארלס סמואל בראודה (23 במאי 1915 - 5 באוגוסט 1991) שהיה מתאגרף נורווגי. במהלך מלחמת העולם השנייה היה אסיר במחנה המעצר ברג מחוץ לטנסברג בשל מוצאו היהודי. הוריו ושניים מאחיו גורשו ונהרגו במחנה ההשמדה אושוויץ.
בשנים 1935 עד 1940, בראודה היה המתאגרף הטוב ביותר בנורווגיה במשקל זבוב. הוא ייצג את נורווגיה במספר תחרויות בינלאומיות. הוריו שרה ובנזל עזבו את ליטא (אז חלק מהאימפריה הרוסית) בסביבות 1910 בגלל רדיפת היהודים שם. הוא היה נשוי לאישה "ארית" ולא גורש למחנה ריכוז, אלא נכלא במחנה הריכוז ברגן מ-1942 עד לשחרור המחנה במאי 1945. אחותו הלן הגיעה למקום מבטחים בשוודיה ואילו הוריו ברטה (המכונה גם שרה) ובנזל ושני אחים נעצרו ב-26 בנובמבר 1942 וגורשו לאושוויץ ונהרגו. אחיו הארי בראודה מת באושוויץ; ככל הנראה הוא הוכה למוות על ידי שומר. הוא שרד את הבחירה הראשונה לתא הגזים ונשלח לעבוד אך בדצמבר 1942 חלק בעקבות התעללות ומזון לקוי. אחיו יצחק מת באושוויץ ב-7 בינואר 1943.
עלילה
במהלך מלחמת העולם השנייה גורשו מיליוני יהודים מכל רחבי אירופה ונהרגו במחנות ריכוז גרמנים. היהודים החיים בנורווגיה בתחילה עדיין מרגישים בטוחים ומוגנים בארצם. למשל, צ'ארלס בראודה הצעיר, המתגורר עם שני אחיו והוריו בדירת שני חדרים קטנה באוסלו. הגבר העליז והצעיר זה עתה התאהב וקריירה מבטיחה כמתאגרף עוד לפניו.
יום אחד בסתיו, כל הגברים היהודים מעל גיל 15 נאספו על ידי המשטרה והובלו לנמל אוסלו ב-26 בנובמבר 1942 נאספו מאות יהודים בנורווגיה באישון לילה והועברו לאונייה הגרמנית דונאו. על הסיפון היו 302 גברים, 188 נשים ו-42 ילדים. התחנה האחרונה הייתה אושוויץ.. גם צ'ארלס, אחיו ואביו נעצרים. על סיפונה של אוניית המשא הגרמנית אס אס דונאו, הם ממתינים עד להוצאתם מנורווגיה.
מועמדויות ופרסים
הסרט היה מועמד ל-9 פרסי אמנדה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בנורווגיה בשנת 2021: בנוסף זכה בפרס הראשי בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-31 אמדן-נורדרנאי (גרמניה).
הפצה
הסרט יצא לאקרנים בבתי הקולנוע בנורווגיה ב-25 בדצמבר 2020. באוקטובר 2021 הוא הוצג לראשונה בגרמניה בפסטיבל הסרטים אמדן-נורדרני. ב-3 בדצמבר 2021, הסרט יצא לאקרנים בבתי קולנוע נבחרים בארצות הברית ובאוסטרליה ומאז הוא זמין כוידאו על פי דרישה.
הגביע הרוסי בכדורגל 1993/1994
גביע רוסיה 1993/1994 הייתה העונה השנייה בטורניר הגביע הרוסי בכדורגל שנערך ממאי 1993 ועד יוני 1994. בטורניר נטלו חלק קבוצות ליגת העל הרוסית בכדורגל, קבוצות מליגת המשנה הרוסית ומהליגה הרוסית השנייה.
קבוצת ליגת העל הרוסית, לוץ' ולדיווסטוק, לא השתתפה.
המשחק
זו הייתה הפעם השלישית שספרטק וצסק"א נפגשו בגמר הגביע הלאומי והפעם הראשונה במסגרת הגביע הרוסי בכדורגל. קודם לכן, בגמר 1948, "צדק"א" דאז הביסה את האדומים-לבנים בתוצאה 3:0 ובגמר גביע ברית המועצות 1992, ספרטק (2:0) הייתה טובה יותר, בזכות שער כפול של ולדימיר בסצ'סטניך באמצע המחצית הראשונה.
השער הראשון הובקע כבר בדקה ה-6, על ידי איגור לדיאחוב מספרטק. בדקה ה-11, ספרטק הכפילה את התוצאה כשהקשר ואלרי קרפין הכפיל את היתרון. אבל עוד לפני הפסקת המחצית, צסק"א הצליחה להבקיע בדקה ה-39, כשולדיסלב רדימוב כבש.
זמן קצר לאחר פתיחת המחצית השנייה (בדקה ה-58) צסק"א השוותה משער של הבלם דמיטרי ביסטרוב. הצופים לא ראו יותר שערים עד לסיום הזמן החוקי וההארכה. זהות הזוכה בתואר הוכרעה בדו-קרב פנדלים, במהלכה הוכיח השוער של ספרטק ג'ינטאראס סטאושה את עצמו בצורה מבריקה, הוא עצר את הבעיטות של יבגני בושמנוב ומיכאיל קופריאנוב ואת הבעיטה המכריעה ממרחק 11 מטרים ביצע דמיטרי אלניצ'ב, שהחליף את קרפין בתוספת הזמן ובכך "ספרטק" זכתה לראשונה בגביע רוסיה. עבור הקשר, פיודור צ'רנקוב גביע זה היה האחרון בקריירה שלו, כשפרש בקיץ של אותה השנה.
מוהנד עלי
מוהנד עלי קאט'ים א-שמארי (בערבית: مهند علي كاظم الشمري; נולד ב-20 ביוני 2000) הוא כדורגלן עיראקי המשחק בעמדת החלוץ בא-סאיליה.
קריירת מועדונים
עלי התחיל לשחק כדורגל בקבוצת הכדורגל של בית הספר "עמו באבא" אליו הצטרף בגיל שש. כעבור 4 שנים הצטרף לקבוצת הנוער של אל-קווה אל-ג'וויה. ב-24 בספטמבר 2013 חתם לחמש שנים בא-שורטה בעודו בן 13.
ב-26 במרץ 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק הליגה נגד א-טלבה. במשך זה היה בן 13 ו-279 ימים ובכך הפך לכדורגלן הצעיר בהיסטוריה של המועדון והצעיר ביותר שלוקח חלק בדרבי של בגדאד. עלי היה קרוב לזכות עם קבוצתו באליפות הקבוצה, אך הליגה נעצרה בטרם עת בעקבות מלחמת האזרחים בעיראק. בעונת הושאל לאל-קהרבה והיה מלך שערי המועדון עם 12 שערים ב-31 משחקי ליגה. ב-4 בינואר 2017 כבש רביעייה נגד אל-כרח. באוקטובר חזר לא-שורטה וחתם לשלוש שנים במועדון. במהלך עונת פורסם כי הוא עורר עניין בקבוצות שונות בהן: מנצ'סטר סיטי, פנרבחצ'ה, האטייספור, ייני מלטיאספור, איסטנבול בשאקשהיר, אחמט גרוזני ואל-וכרה.
ב-15 ביולי 2019 חתם לחמש שנים בא-דוחייל הקטרית תמורת 1.2 מיליון דולר. ב-6 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון במשחק נגד א-סד במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות האסיאתית. ב-3 באוקטובר הבקיע את השער הראשון שלו בקבוצה בניצחון 1-2 נגד א-סאיליה.
ב-30 בינואר 2020 הושאל לפורטימוננסה מליגת העל הפורטוגזית. ב-23 בפברואר ערך את הופעת הבכורה של בקבוצה בהפסד 1-0 לפורטו.
ב-29 באוגוסט 2020 הושאל לא-סאיליה. ב-3 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד א-ריאן.
ב-31 באוגוסט 2021 הצטרף לאריס סלוניקי מליגת העל היוונית, בהשאלה לשנה עם אופציה לרכישה. באריס, שיחק מספר משחקים בודדים אך נפצע ברצועה הצולבת ונעדר מרוב מכריע של משחקי העונה.
קריירה בינלאומית
בצעירותו, עלי שיחק בנבחרות הצעירות של עיראק. ב-17 בדצמבר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת במשחק ידידות נגד. ב-28 בפברואר 2018 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת במשחק ידידות נגד.
בעקבות ביצועיו בגביע אסיה בכדורגל 2019 הוכתר על ידי העיתון הסיני "Titan Sports" ככדורגלן הטוב ביותר באסיה.
הנסיגה הגדולה
הנסיגה הגדולה היא כינוי לנסיגת הצבא הרוסי מגליציה ופולין במהלך מלחמת העולם הראשונה, בין 13 ביולי ל-19 בספטמבר 1915.
רקע
בתקופה זו היה כוחן הצבאי של מעצמות המרכז גדול משמעותית מזה של רוסיה ושותפותיה להסכמה. הכוח הגרמני והאוסטרו-הונגרי בחזית המזרחית מנה 13 ארמיות, אשר עמדו מול 9 ארמיות רוסיות בלבד, מה שאיפשר לגנרלים הגרמניים להמשיך בפעילות התקפית יזומה. הפיקוד הצבאי הרוסי הגיע למסקנה כי נסיגה אשר תאפשר את בניית הכוח הצבאי הדרוש, לרבות הצטיידות בחימוש וכלי נשק, עדיפה על המשך ההתנגשות מול הגרמנים, העדיפים בכוח אדם ובציוד, ואשר עלולה לעלות בשחיקה מסוכנת של הכוח הקיים.
המתקפה הגרמנית
בסיומה של מתקפת גורליצה-טרנוב בראשית יוני 1915 חצו הכוחות הגרמניים את נהר סן שבדרום-מזרח פולין והשתלטו על העיר פשמישל. ב-22 ביוני נסוגו הכוחות הרוסיים מהעיר לבוב בירת גליציה, וכבר למחרת חצה הכוח הגרמני, אשר המשיך בהתקדמות מזרחה, את נהר הדניסטר. בימים הבאים עוד ניסו הרוסים לבצע מספר התקפות נגד, ואילצו את הגרמנים לעצור את התקדמותם המהירה מזרחה.
ב-13 ביולי פתחו מעצמות המרכז בהתקפה כוללת לכל רוחב החזית המזרחית. הכוח העדיף הכריע את החלק הדרומי של קו החזית, והכוחות הרוסיים פתחו בנסיגה לכיוון צפון עד לקו איוונגורוד-לובלין-חלם. שתי ארמיות גרמניות פתחו במקביל במתקפה של קו ההגנה הרוסי מכיוּון צפון, ותנועת המלקחיים איימה לכתר את כלל הכוח הרוסי שהתקבץ במרכז החזית. בתוך כשבוע הושלם כיבושו של כמעט כל שטחה של פולין, וב-22 ביולי חצו כוחות גרמניים את נהר הוויסלה ובכך בודדו וכיתרו את ורשה עד לכיבושה ב-4 באוגוסט. כוח גרמני של שלוש ארמיות המשיך בתנועה בכיוון דרום מפרוסיה וגרם גם להתמוטטות קו ההגנה הרוסי בחזית המרכזית, עד להתייצבותו על קו הגבול של פרוסיה המזרחית כפי שהיה עם תחילת המלחמה. ב-25 באוגוסט נכבשה ברסט-ליטובסק וב-19 בספטמבר הושלם כיבוש וילנה.
בשלב זה נעצרה ההתקדמות הגרמנית וקו החזית המזרחית התייצב מן הים הבלטי בצפון ועד גבול רומניה בדרום.
הערכת המהלך
מבחינה אסטרטגית ניתן לראות בנסיגה הרוסית הצלחה. קווי החזית התקצרו בכ-700 ק"מ, וקרבו את הכוחות הרוסיים אל מקורות האספקה והחימוש שלהם בעומק המדינה. לעומת זאת הגרמנים התרחקו משמעותית ממקורות האספקה שלהם. יתרה מכך, בשלב זה לא נותרו לכוחות הגרמניים יעדי התקדמות ותקיפה טובים וזמינים, כאשר הכוח הרוסי מתאושש ובונה עצמו מחדש.
יחד עם זאת, הרוסים נאלצו להתמודד עם ההשלכות השליליות של הנסיגה הגדולה. אובדן השטחים הטיל עומס כלכלי מכיוון שמקורות יצור ואספקה של תוצרת תעשייתית וחקלאית ננטשו. נוסף לכך נאלצו להתמודד עם זרם של כ-1.5 מיליון פליטים שברחו מזרחה מפחד הכוח הגרמני והעדיפו על פניו את היציבות שהעניק השלטון האוטוקרטי הרוסי. השלטון הרוסי אשר חש בפיחות שחל במעמדו של הצבא השתמש בתעמולה פטריוטית שהזכירה לחיוב את הנסיגות בתקופת כיבושי נפוליאון.
גביע העולם בליגת הרוגבי
איגוד RLIF (Rugby League International Federation) האוסטרלי מוביל את טורניר "גביע העולם ברוגבי ליג" המקביל לטורניר "גביע העולם ברוגבי יוניון" ונערך החל מ-1954 לגברים, ומשנת 2000 לנשים.
גברים
"גביע העולם ברוגבי ליג" המקביל לטורניר "גביע העולם ברוגבי יוניון" ונערך החל מ-1954 לגברים. מספר המשתתפים החל ב-4 נבחרות בטורנירים הראשונים והשתנה מספר פעמים אך בטורנירים האחרונים כלל 14 נבחרות אם כי מ-2021 גדל ל-16 נבחרות. כל משחק משותפים 17 שחקנים מכל נבחרת. הטורניר ב-1965 שהיה אמור להיערך בצרפת בוטל על ידה. גם הטורניר ב-1998 לא התקיים בשל מאבק משפטי על התנהלות הליגה באוסטרליה ולכן התקיים רק בשנת 2000. כמו כן גם הטורניר שתוכנן להתקיים כבר ב-2004 באוסטרליה, נדחה עד 2008. מתכונת הטורניר עברה שינויים מספר פעמים.
נשים
משנת 2000 מתקיים טורניר מקביל לנשים בשם "גביע העולם ברוגבי ליג לנשים" שכולל 8 נבחרות. מ-2013 יוצמד הטורניר לנשים לטורניר המקביל לגברים וייערך באותם ארצות.
ברייס סנסאבו
'''ברייס פ. סנסאבו (באנגלית: Brice P. Sensabaugh'''; נולד ב-30 באוקטובר 2003) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הסמול פורוורד ביוטה ג'אז.
קריירה
סנסאבו נולד בווילטון מאנורס, פלורידה, והחל לשחק כדורסל בתיכון מקומי. הוא הוביל את קבוצתו בנקודות בעונתו השנייה בתיכון, החמיץ את כל העונה הבאה בשל פציעה במיניסקוס. בעונתו האחרונה העמיד ממוצעים של 25.1 נקודות, 7.2 ריבאונדים ו-1.5 אסיסטים למשחק. בתום התיכון הוא בחר לשחק עבור קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת המדינה של אוהיו,  ובעונתו היחידה שם העמיד ממוצעים של 16.3 נקודות, 5.4 ריבאונדים ו-1.2 אסיסטים ב-24.5 דקות למשחק. לקראת תום העונה נפצע בברכו, ופספס את משחקי העונה האחרונים.
ב-25 במרץ 2023 הכריז כי יתמודד בדראפט 2023 ב-NBA. בדראפט נבחר סנסאבו בבחירה ה-28 על ידי יוטה ג'אז.
קונסטנטין מקובסקי
קונסטנטין מקובסקי (ברוסית: Константи́н Мако́вский; 2 ביולי 1839 – 30 בספטמבר 1915) היה צייר רוסי.
ביוגרפיה
קונסטנטין מקובסקי היה צייר ריאליסטי רוסי שהתנגד להגבלות אקדמיות שהיו קיימות בעולם האמנות באותה תקופה. אביו היה דמות מוכרת בעולם האמנות הרוסית וצייר חובב, יגור מקובסקי ואמו הייתה מלחינה. בגלל המקצוע של הוריו, מקובסקי גילה עניין מוקדם בציור ובמוזיקה. הוא נכנס לבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה בגיל 12, שם הושפע ממורים כמו ואסילי טרופינין וקארל ברולוב. לאחר שסיים את לימודיו, נסע מקובסקי לצרפת בתקווה להיות מלחין, אך לאחר סיבוב הופעות באירופה על מנת להכיר את המוזיקה העממית והקלאסית המסורתית, הוא בחר בסופו של דבר בציור.
בשנת 1858 נכנס מקובסקי לאקדמיה האימפריאלית לאמנויות בסנט פטרסבורג, שם יצר יצירות אמנות כמו "ריפוי העיוורים" (1860) "רצח בנו של בוריס גודונוב" (1862). בשנת 1863 מקובסקי ועוד שלושה עשר סטודנטים מחו נגד החלטת האקדמיה לאפשר לצייר רק יצירות אמנות של המיתולוגיה הסקנדינבית בתחרות על מדליית הזהב הגדולה של האקדמיה. כולם עזבו את האקדמיה ללא תעודה. אירוע זה נודע מאוחר יותר בשם "מרד הארבעה עשר".
מאוחר יותר, מקובסקי הצטרף לארטל האמנים, שהייתה אגודה שיתופית שהקים איוואן קרמסקוי, שחבריה היו אמנים ריאליסטים שדגלו בתיאורים ריאליסטיים יותר של חיי היום-יום של רוסיה הצארית.
יצירות בולטות של מקובסקי מתקופה זו הן "האלמנה" (1865) ו"האישה" (1867).
בשנת 1870 הוא הפך לחבר מייסד של החברה לתערוכות אמנות נודדות (הנודדים) והמשיך לעבוד על ציורים בז'אנר הריאליזם. הוא המשיך לנסוע לצפון אפריקה וסרביה באמצע שנות ה-70, מה שהביא לשינוי סגנוני משמעותי כשהחל לשים דגש רב יותר על צבעים וצורות.
עד סוף המאה ה-19, מקובסקי היה אחד האמנים הרוסים המוערכים ביותר ובעלי השכר הגבוה ביותר, שנחשב על ידי כמה מבקרים כמבשר האימפרסיוניזם הרוסי.
הוא מת בשנת 1915 בתאונת דרכים עם חשמלית ברחובות סנט פטרסבורג.
לדעת להיכנע
תנועת הנשים הנכנעות קיבלה השראה מהספר, "לדעת להיכנע" מאת לורה דויל. תומכיה מציעים שנשים צריכות לוותר על מה שדויל רואה כשליטה בלתי הולמת על בעליהן ולהתמקד באושר שלהן כדי להחזיר את הרומנטיקה והאינטימיות לזוגיות שלהן.
הקליקה (אמנות)
הקליקה (באנגלית: The Clique) הייתה קבוצה של אמנים אנגלים, שהקים ריצ'רד דאד בסוף שנות השלושים של המאה ה-19. חברים נוספים היו אוגוסטוס ביצה, אלפרד אלמור, ויליאם פאוול פרית', הנרי נלסון אוניל, ג'ון פיליפ ואדוארד מתיו וורד.
לדעת להיכנע
פילוסופיה
מחברת ספר הליבה של תנועה זו גורסת כי היא לא דוגלת בהכנעה או בכניעה עצמית של האישה; היא מציעה לוותר על השליטה באחרים. אכן, בספרה Things Will Get as Good as You Can Stand (כותרת משנה של הספר: "כשתלמדו שעדיף לקבל מאשר לתת - המדריך המעשי של סופר-וומן לקבל במידה שהיא נותנת" ), דויל אומרת שנשים דוחות שבחים, תוקף, ואפילו עזרה רק כדי להיות בשליטה על הבעל.
הכותבת עצמה כותבת:
הקליקה (אמנות)
הקמה
מידע על פעילותה של ״הקליקה״ נובע בעיקר מזיכרונותיו של ויליאם פאוול פרית' וממאמר קצר שפורסם בכתב העת "ארט ז'ורנל" 1898 על ידי גילברט אימרי, שהיה חבר הקבוצה. שניהם קובעים שהקבוצה כינתה את עצמה בשם זה והקימה מועדון רישומים. אימרי מתאר את שאיפותיהם של חברים מסוימים בקבוצה ומתאר כי בפגישותיהם היו כולם מציירים רישומים בנושא מסוים ומבקשים שאחרים, שאינם אמנים כמו אימרי, ישפטו לגופם של היצירות.