cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חעא סח'מוי
משפחתו
נימאעתח'פ הייתה כפי הנראה אשתו היחידה, אם ילדיו ואמו של המלך שירש אותו. היא מוזכרת כאשה המלכותית הגדולה, וניתנו לה גם התארים "אם ילדי השליט", "אם שליט מצרים העליונה והתחתונה", "אם השליט" ו"משרתת הורוס". משמעות שמה "אשר למעאת ולח'פ" כולל את האל אפיס (ח'פ) ממפיס שבמצרים התחתונה, ומכאן ההשערה שהייתה במקור נסיכה ממצרים התחתונה שנישואיה עם המלך הגיעו עם איחוד מצריים העליונה והתחתונה. הסמליות של הנישואים האלו הם שהפכו אותה לסמל בשושללת השלישית.
ייתכן גם שבין בניו היו סאנכת עצמו וסכמכת, המלכים שמלכו לאחר ג'וסר.
קברו
קברו המונומנטלי של חעא סח'מוי נמצא באבידוס במצרים העליונה. הקבר, שידע כקבר מספר 5, נחשב ייחודי מסוגו בבית הקברות המלכותי באום אל-געאב, הוא נרחב ומורכב יותר מהקברים האחרים, והוא גם הקבר המלכותי האחרון שם. צורתו טרפז שבסיסו באורך שבעה עשר מטרים וצלעו העליונה באורך עשרה מטרים, ואורכו של הקבר (גובהו של הטרפז) הוא באורך של כשבעים מטרים. הקבר היה בנוי כמסדרון שמצדדיו 58 חדרים בנויים לבנים ומוגבלים בגישה, להנחת מנחות, ועם חדר קבורה בנוי מאבני גיר חצובות במרכז המתחם, מהדוגמאות העתיקות בעולם לבניה מאבנים שכאלו. חדר הקבורה היה בעומק שני מטרים ובגודל 3.3 על 5.3 מטרים. הקבר עצמו היה מוקף במתחם בגודל 123 על 64 מטרים, שעובי קירותיו 5.35 מטרים, ולפיכך התאים לשמש השראה למתחם הקבורה של ג'וסר.
הקבר נחפר על ידי פלינדרס פיטרי ב-1901, לאחר שחפר שם אמיל אמיליאנו. בתוכו היו כלי ברונזה ונחושת, שרביט מאבן קרנליאן וזהב, וכדי אבן וקרמיקה מלאים פירות ודגנים. היו שם גם חפצים קטנים מצופים לכה, חרוזי קרנליאן, כלי צור ונחושת, סלים וחותמות רבות הנושאות את שמו. בנוסף נמצאו מספר חפצים ששימשו להלווייתו של המלך. חלק מהחפצים הללו נלקחו על ידי אמיליאנו, אך תוארו רק על ידי פיטרי. מדובר היה במספר גדול יחסית של חפצי קבורה שחמקו מידיהם של שודדי קברים, ברובם כדים עשויים ברקציה ואבן חול ששוליהם מצופים זהב, והם הממצא העתיק ביותר במצרים המציג שימוש בציפוי זהב כקישוט.
כלי הנחושת והברונזה בקבר, ולרוב גם פרטי העיטורים עליהם, נשמרו היטב יחסית לתקופתם, והם מהווים עדות לתחילתה של תקופת הברונזה במצרים.
שונת אל זביב
במרחק של קילומטר משם, במדבר אבידוס, נמצאת שונת אל-זביב, מבנה עצום עשוי לבני בוץ בגודל 123 על 64 מטרים. קירותיו מגיעים לעובי חמישה מטרים, ולגובה של עשרים מטרים. המבנה דמוי מבצר, אך לא ידוע עדיין למה שימש. בחפירות נמצאו בתוכו מבנים פנימיים מסובכים. הממצאים היחידים שמעידים על פעילות במבנה מצביעים על פעילות דתית ופולחנית, כך שהמבנה כנראה נועד להיות "בית כא" המשמש לסגוד לרוחו של המלך, גרסה מוקדמת למקדשי המתים של הממלכה העתיקה. חעא סח'מוי מתועד כמי שבנה את המבנה בחריטות על עמודי הגרניט בכניסה.
ממצאים
שמו של חעא סח'מוי מופיע על גבי שבר של אבן פלרמו הנמצא במוזיאון פיטרי לארכאולוגיה מצרית בלונדון.
שער גרניט ורוד מאזור המקדשים באסואן, ששמור כיום במוזיאון המצרי בקהיר, מזכיר אותו ומתאר את ניצחונותיו.
ג'יימס אדוארד קוויבל ציין שניצחונותיו של חעא סח'מוי מתוארים גם על גבי שלושה כדים וכן על שני בסיסי פסלים שלו שהוא חשף עם כמה פריטים נוספים מתחת לריצוף באזור מקדש הורוס בנחן. שני הפסלים התפרסמו כבעלי ערך אמנותי רב, אחד מהם נמצא כיום במיזיאון אשמוליאן לאמנות באוקספורד, והשני במוזיאון המצרי בקהיר. גובהו של הפסל במוזיאון בקהיר 56.5 ס"מ, ומחצית מפניו חסרה. במקום בו נמצא ניצבו איתו פסל חרס מרשים של אריה מאותה תקופה, ופסל הנחושת המפורסם של פפי הראשון. הפסל במוזיאון באוקספורד דומה לו, אך במקרה שלו הגוף ספג פגיעות רבות, בעוד הראש ספג פגיעה משמעותית רק באף ובקצה הכתר.
שם הורוס שלו, הכולל את שני האלים, הורוס וסת, מופיע על אסטלה עשויה מגוש גדול של צפחה ירוקה בסגנון האסטלות מן התרופה הארכאית באבידוס, שהוקמה ככל הנראה סמוך לזמן האיחוד בין הממלכה העליונה לתחתונה. האסטלה נמצאה ליד מקדש נחן, ונמצאת כיום במוזיאון המצרי בקהיר.
אזכורים שלו נמצאו גם בפרמידת המדרגות של ג'וסר, במתחם פרטי בסקארה, ועל שבר כד מגבל ועל מצבת גרניט מאזור בית הקברות בנחב (כיום: אל כאב).
העיצוב האמנותי האמנותיים בציורים ובפסלים מתקופתו הוא ברמה מאוד גבוהה, ומזכיר מאוד את העיצוב של פסלים מתחילת השושלת השלישית, שהתיארוך שלהם אינו מוטל בספק.
STS-69
STS-69 הייתה המשימה ה-9 של מעבורת החלל אנדוור. המטרה העיקרית הייתה ביצוע ניסויים עם מערכת Wake Shield Facility, הצבת לוויין "Spartan 201" והכנות להרכבת תחנת החלל הבין-לאומית
רפאל נתן נטע רבינוביץ
רפאל נתן נטע רבינוביץ (בכתיב שנהג בזמנו: ראבינאָוויטץ; בכתב לטיני: Raphaelo Nathan Nata Rabbinovicz (תקצ"ה, 1835 – כ"ד בכסלו תרמ"ט, 28 בנובמבר 1888) היה רב, פילולוג, חוקר כתבי היד של התלמוד ובעל "דקדוקי סופרים" הנודע (תרכ"ח-1867–תרנ"ז-1897).
STS-69
עיקר המשימה
שיגור היה מתוכנן ל-5 באוגוסט 1995 אך נדחה מסיבות טכניות. אחרי תיקון התקלה, המעבורת שוגרה ב-7 בספטמבר מכן שיגור 39A.
רפאל נתן נטע רבינוביץ
חייו, עבודתו ומחקריו
רפאל נתן נטע בן שלמה זלקינד רבינוביץ נולד בשנת תקצ"ה, בעיירה זאגר חדש (Novo-Zhagory), בפלך קובנה שברוסיה (ליטא), בן למשפחה מיוחסת אך דלת אמצעים. בגיל 13 וחצי לערך עבר להתגורר בבית הרב יוסף בן ישראל איסר פאדווא, בווילקומיר שבליטא, והיה סמוך על שולחנו במשך שנתיים וחצי. לימים נישא לאחייניתו של רבו זה. בכל אותה תקופה היה תלמידו והושפע ממנו רבות. גם לאחר שסיים את לימודיו ועבר להתגורר בעיר אחרת, הקפיד לבקרו מדי שנה ולשאול לעצתו בעניינים שונים עד למותו של הרב בשנת תרכ"א.
STS-69
עיקר המשימה
המשימה בת ה-11 ימים הייתה המשימה השנייה של ה-WSF (אחרי STS-60) המערכת הייתה מיודעת לחקר בתחום גידול גבישים.
רפאל נתן נטע רבינוביץ
חייו, עבודתו ומחקריו
הוא המשיך את לימודיו בקיידאן שבזאמוט, ועד מהרה זכה שם לכינוי "העילוי מקיידאן". בקיידאן נשא לאשה את בת הרב אהרן בן ישראל איסר פאדווא, שדאג לפרנסתו ואִפשר לו להמשיך בלימודיו. אחר כך עבר לעיירה קאפולה שבפלך מינסק, והתפרסם גם שם בשקדנותו ובקיאותו הרבה בתלמוד. בשנת תרי"ד עבר להתגורר וללמוד תורה באיישישוק ובווילנה, והתיידד שם עם ראשי הקהל ותלמידיה החכמים, בהם יצחק אייזיק בן יעקב, בעל אוצר הספרים. באחת מפגישותיהם, הציג רבינוביץ בפני בן יעקב את ספרו הראשון, ספר שפתי ישנים חלק ג', שחיבר בשנת תרי"א, בגיל 16 בלבד, כהמשך ועדכון לספרים שפתי ישנים חלק א' לשבתי בס ושפתי ישנים חלק ב' לאורי צבי רובין שטיין. משהבחין בן יעקב כי בספר מוזכרים ספרים שהוא לא ראה, ביקש את רשות רבינוביץ להכלילם בספרו הנ"ל. רבינוביץ, שאביו וחמו ייעדו אותו לתפקיד רב בבריסק, חשש מתגובתם אם יוודע להם שהתבטל מלימוד ש"ס ופוסקים ועסק במקום זאת בחיבור הביבליוגרפיה. לפיכך הסכים לבקשתו של בן יעקב בתנאי שלא תיחשף זהותו כמחבר הספר.
STS-69
עיקר המשימה
משימה נוספת הייתה הצבת לוויין "ספרטן 201" (לוויין אסטרונומי). זה היה השימוש השלישי בלוויין. הוא הוחזר לתא המטען של המעבורת לאחר מספר שעות טיסה נפרדת.
רפאל נתן נטע רבינוביץ
חייו, עבודתו ומחקריו
בתקופת שהותו בווילנה הגיע לידי רבינוביץ כתב היד שאלות ותשובות המהר"ם מרוטנברג, ומאחר שהיה ישן ובמצב לא טוב, הוא טרח להעתיקו ולהכינו לדפוס, כל זאת תוך זמן קצר של שלושה חודשים בלבד. לאחר שסיים מלאכתו, מסר את הספר לביקורת והסכמה לרב בצלאל הכהן מווילנה. לאחר שבועיים בלבד, נאלץ להפסיק את עבודתו של הרב, כי חייב היה לעזוב את העיר, ככל הנראה כדי להימנע מגיוס לצבא הרוסי. הוא עבר ללמברג, ולאחר שקיבל שם את הסכמותיהם של הרב יוסף שאול נתנזון וגיסו הרב מרדכי זאב איטינגא (בעלי מפרשי הים) על הספר, הדפיסוֹ שם, בשנת תר"כ.
STS-69
עיקר המשימה
במהלך הטיסה בוצע פעילות חוץ רכבית שנמשכה 6 שעות ו-46 דקות. גרנהרדט ווס בדקו אפשרויות שונות להרכבת חלקים של תחנת החלל הבין-לאומית.
רפאל נתן נטע רבינוביץ
חייו, עבודתו ומחקריו
בלמברג התגורר כשלוש שנים והתפרסם גם שם כעילוי בתורה. על אף שהיה צעיר, בשנות העשרים לחייו, נהג הרב יוסף שאול נתנזון לקום לכבודו כשהיה נכנס לבית הכנסת. בשנת תרכ"ג, הוציא שם לאור את הספר גאון יעקב לערובין, ובסופו כלל חלק מכתבי רבו, רב אהרן איסר. באותה שנה גם חזר לנדוד. תחילה עבר מלמברג לפרסבורג, והתיישב בה ללמוד תורה. בהמשך הוא הדפיס שם את קונטרס עקרי העבודה, לרב אהרן איסר, ובו נתן תיאור קצר של קורותיו שלו ואת גדולת רבו. בעת ביקור שערך בווינה פגש את אהרן ילינק ושמע ממנו על כתב יד מינכן (ראו להלן). או אז החליט לנסוע למינכן כדי לראותו, כפי שעולה ממכתבו, ששלח ממינכן לילינק, ביום ג' באב, תרכ"ג, ומדברי הרב יוסף שאול נתנזון, בהסכמתו לדק"ס על מסכת ברכות. אין אנו יודעים האם התכוון לשוב מפרסבורג לארץ מולדתו ובביקורו בווינה שינה את תוכניותיו, או שמלכתחילה הייתה מינכן יעדו הסופי, ואילו וינה שימשה אך תחנת ביניים, בדרכו אליה. מה שידוע הוא שלאחר ביקורו בווינה, ולאחר שבילה תקופה קצרה גם באייזענשטאט, הגיע למינכן, בסופה של אותה שנה.
STS-69
עיקר המשימה
ה-STS-69 הייתה המשימה הראשונה מתוך 5 מתוכננות, שהיו אמורות למדוד ולבדוק שינויים ארוכי טווח בעוצמת הקרינה האולטרה-סגולית המגיעה מהשמש, וללמוד על הקרינה האולטרה-סגולית מהפלזמה שסביב יופיטר, אשר מקורה בירח שלו.
כמו כן נעשו ניסויים ליצירת חמצן ומימן תוך שימוש במערכת אלקטרוליזה.
תחום נוסף שבוצעו בו ניסויים היה הבריאות. ארגון הבריאות העולמי ביצע ניסוי לבדיקת השינוי בצפיפות העצם במהלך טיסה בחלל. נעשו גם ניסויים מסחריים לבדיקת השינויים בתאים ובשרירים בעקבות חוסר משקל.
לאחר סיום התוכנית המעבורת נחתה במרכז החלל קנדי במסלול נחיתה מס' 33.
רפאל נתן נטע רבינוביץ
חייו, עבודתו ומחקריו
לאחר מותו פרסם הסופר ישעיהו ניסן הכהן גולדברג (יכנה"ז) ידיעה על מותו בעיתון "המליץ". כעבור מספר חודשים כתב בעקבותיה סופר העיתון באמסטרדם, ישכר בר סוקולסקי, כי ימים אחדים לפני מותו ביקר רבינוביץ באמסטרדם לאסוף כסף עבור נסיעה לארץ ישראל, אך בקשתו נדחתה כי לא היה יליד המקום.
במותו הותיר אישה ובן יחיד.
דקדוקי סופרים
דקדוקי סופרים (דק"ס) הוא כאמור הפרויקט לו הקדיש רבינוביץ כמחצית מחייו ולמעשה את מרבית חייו הבוגרים. המדובר בסדרת ספרים שהוציא רבינוביץ, לאחר שהשווה בין כתב יד שבספרייה הממלכתית של מינכן, משנת 1342, והוא כתב היד השלם היחיד של כל התלמוד הבבלי ששרד ויד צנזורים נוצרים לא נגעה בו, ובין דפוסים ראשונים של משניות, גמרא, עין יעקב, וכתב יד נוסף של התלמוד, כתב יד פריז, ובהמשך גם כתבי יד נוספים של התלמוד, כגון כתב יד בודליאנה (אוקספורד), כתב יד המוזאון הבריטי (לונדון), כתב יד פארמה ועוד.
תחילה ביקש להוציא לאור את כתב היד. בשנת תרכ"ה, כשנתיים לאחר שניגש לראשונה למלאכה, סיים להעתיק את כתב היד ולהכינו לדפוס, אולם בעצת הרב נתנזון ורבנים אחרים החליט לדחות את הוצאתו לאור כדי להשוותו לכתבי יד ולנוסחים אחרים. אלא שלא הסתפק רק במלאכת השוואת הנוסחים והוסיף הערות והסברים על כל שינוי חשוב בנוסח. לבסוף, בשנת ברכו"ת (תרכ"ח), הוציא לאור את הכרך הראשון של דק"ס לברכות (עם תוספות). עד שנת תרמ"ו הוציא לאור 15 כרכים של הדק"ס, אולם לא הספיק לסיים את מלאכת השוואת הנוסחים על כל מסכתות התלמוד. לאחר שנפטר, יצא לאור כרך 16 לחולין, שרבינוביץ כבר הכינו להדפסה, על ידי הרב חנוך עהרענטרייה (ארנטרוי).
מאמר על הדפסת התלמוד
מאמר על הדפסת תלמוד, המתאר ומפרט את תולדות הדפסת התלמוד על כל מהדורותיו, הוא ספר ידוע נוסף של רבינוביץ. תחילה חיברו רבינוביץ כהקדמה לפרויקט דק"ס, ולפיכך צורף לכרך הראשון של דקדוקי סופרים ברכות, משנת תרכ"ח, עמ' 41–73 (מיד לאחר תיאור כתב יד מינכן). בשנת תרל"ז הופיעה מהדורה חדשה ומעודכנת מאת המחבר, שצורפה לדק"ס כרך שמיני. בשנת תשי"ב, הוציאוֹ פרופסור הברמן, בספר נפרד, במהדורה מתוקנת, מוערת ומעודכנת, ובשנת תשס"ו, יצאה מהדורת צילום למהדורת הברמן.
החיבור מתאר בפרוטרוט את סדר הדפסת התלמוד מראשית הדפסת מסכת ברכות עם פירוש רש"י, בעיר שונצין, במדינת לומבארדיאה, בשנת רמ"ד, ועד למהדורת למברג, שיצאה לאור בשנת תרל"ז. בין יתר המידע המובא בספר ניתן למצוא את שמות המסכתות שהודפסו, מקום ההדפסה ושנת ההוצאה לאור, איכות ההדפסה, ההבדלים העקרונים בין הדפוסים השונים, שמות המפרשים למסכתות, שמות נותני ההסכמות וההסכמות, הצנזורה הנוצרית לחלק מהמסכתות, הצנזורה הפנימית של חלק מהמדפיסים (עוד בטרם הגישו את המהדורה לצנזורה הנוצרית), הגזירות שהוטלו על המסכתות, שמות המביאים לדפוס, שמות המגיהים, ההקדמות של המעורבים בתהליך ההדפסה וגורלם, והערות נוספות שרבינוביץ מצא לנכון להוסיף.
עם צאתו הוכרה חשיבותו הרבה, על ידי חוקרי תלמוד, ביבליוגרפים והיסטוריונים, וברור היה כי חרג מעבר למטרה שלשמה נכתב. רבינוביץ לא רק כתב הקדמה לדק"ס, על הדפסת התלמוד, אלא חיבר ספר יסוד של הביבליוגרפיה העברית, המהווה גם "מעין תולדות הדפוס העברי בזעיר אנפין". ודוק, אין מדובר בביבליוגרפיה רגילה, אלא "חתך עמוק בנסיבות החיצוניות והפנימיות לשוני הנוסחאות בין דפוס לדפוס... יותר משהוא (רבינוביץ) מבקש לפרט ולתאר הוא בוחן ואף חורץ משפטו הטוב או הקשה על המהדורות השונות והמרובות של הש"סים במשך הדורות. עיון זה שהעמידו על הצורך בנוסח מתוקן ככל האפשר של התלמוד, הביא בסופו לספרו המפואר 'דקדוקי סופרים' ול'מאמר'. שניהם משלימים איש את רעהו. שעה ש'דקדוקי סופרים' מביאים לפי סדר הגמרות את כל השינויים, בעיקר לפי כתבי יד ודפוסים עתיקים, אין 'המאמר' אלא סיפור דראמאטי לקורותיהם של שינויים אלה ואף לנסיבותיהם".
ג'וני האריס (שחקן)
ג'וני האריס (באנגלית: Johnny Harris; נולד ב-3 בנובמבר 1973) הוא שחקן, תסריטאי ומפיק אנגלי. היא ידוע בעיקר מהופעותיו בטלוויזיה ובקולנוע בין השאר במיני-סדרה "Troy: Fall of a City" בסרט "Jawbone", בסדרה "This is England '86", "שלגייה והצייד", "רצח בדם קר", "Monsters: Dark Continent", הסדרה "The Fades", "פאנץ' 119" וב-"London to Brighton".
הסרט הראשון שכתב האריס כתסריטאי הוא "Jawbone" ובו גם שיחק והיה שותף להפקה. הסרט בהפקת BBC Films יצא לאקרנים במאי 2017.
האריס היה מועמד לפרס באפט"א לקולנוע בקטגוריית יצירת הבכורה המצטיינת על עבודתו בסרט, והיה מועמד לפרס גילדת הכותבים של בריטניה הגדולה לתסריטאי הטוב ביותר. הוא היה מועמד לפרסי הקולנוע הבריטי העצמאי בקטגוריות השחקן הטוב ביותר והתסריט הבכורה הטוב ביותר, וזכה בשני פרסי הקולנוע הלאומי למשחק הטוב ביותר והפריצה הטובה ביותר.
ביוגרפיה
ארבע שנים אחר כך ליהק אותו במאי הסרט, שיין מדוז, לסדרה "This is England '86". על הופעתו בתפקיד האב המתעלל מיק היה האריס מועמד לפרס באפט"א לטלוויזיה ולפרס Royal Television Society. שנה אחר כך שיחק שוב בתפקיד מיק בסדרת ההמשך "This Is England '88", שזכתה בפרס באפט"א לטלוויזיה למיני-סדרה הטובה ביותר.
האריס המשיך להופיע בפרויקטים זוכי פרסים בהם בתפקיד הראשי של הדרמה "The Fades" של ה-BBC שזכתה בפרס באפט"א לטלוויזיה לסדרת הדרמה הטובה ביותר.
אחר כך שיחק האריס בסרט קולנוע נוסף "פאנץ' 119" יחד עם ג'יימס מק'אבוי, מארק סטרונג, פיטר מולאן ואנדראה רייסבורו שיצא לאקרנים ב-2013.
בפברואר 2016 החלו צילומי הסרט "Jawbone" שאת התסריט שלו כתב האריס. הוא היה שותף להפקה וכיכב בו לצדם של ריי וינסטון, איאן מקשיין ומייקל סמיילי. פול ולר הלחין והקליט את הפסקול המקורי. המתאגרף לשעבר בארי מקגיגן ובנו שיין מקגיגן היו היועצים בסרט והכינו את האריס לתפקיד בדמות ג'ימי מקייב.
הפקת הסרט נתמכה על ידי סרטי ה-BBC, והוא יצא לאקרנים במאי 2017. האריס היה מועמד לפרס באפט"א לקולנוע עבור יצירת הביכורים המצטיינת לתסריטאי, במאי או מפיק על עבודתו בסרט. הוא זכה בפרס הקולנוע הלאומי למשחק הטוב ביותר, ובפרס הפריצה הטובה ביותר. עוד היה מועמד לפרס גילדת הכותבים של בריטניה הגדולה לתסריט הביכורים הטוב ביותר, ולפרס הקולנוע הבריטי העצמאי לשחקן הטוב ביותר ולתסריט הביכורים הטוב ביותר.
ב-2018 חזר האריס להופיע על מסכי הטלוויזיה וגילם את אגממנון בסדרה "Troy: Fall of a City" של רשת ה-BBC ונטפליקס. הצילומים נערכו בקייפטאון שבדרום אפריקה.
יהודה קומלוש
פרופ' הרב יהודה (אוטו) קוֹמלוֹש (Komlos; בהונגרית: Ottó Komlós; 1 בדצמבר 1913, הונגריה – 24 באפריל 1988, ירושלים) היה רב בהונגריה, חוקר התרגומים הארמיים למקרא, מרצה באוניברסיטת בר-אילן וממנהלי המפעל להנצחת יהדות הונגריה ב"יד ושם". חתן פרס ביאליק לחכמת ישראל (1978).
ביוגרפיה
יהודה (אוטו) קוֹמלוֹש נולד בהונגריה בשנת 1913. בשנת 1940 נסמך לרבנות בבית המדרש לרבנים בבודפשט וקיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת בודפשט; כותרת הדיסרטציה: "מקבילות אגדיות של תרגום אונקלוס" (בהונגרית: "A targum Onkelosz aggádikus párhuzamai").
בשנת 1957 עלה לישראל. בארץ כיהן כפרופסור למקרא באוניברסיטת בר-אילן. כמו כן כיהן בפרופסורה באוניברסיטת דרופסי (כיום חלק מאוניברסיטת פנסילבניה), ושימש בה גם ספרן ראשי.
פרסם מאמרים רבים על התרגומים הארמיים למקרא. בשנת 1978 זכה בפרס ביאליק לחכמת ישראל על ספרו "המקרא באור התרגום".
במקביל לעיסוקו במדעי היהדות, כתב גם על יהדות הונגריה. במשך תשע שנים, משנת 1959 ועד דצמבר 1967, ניהל את המחלקה לזכר יהודי הונגריה ב"יד ושם". חיבר מאות ערכים בכרך של "פנקס הקהילות" המוקדש להונגריה.
קומלוש נפטר בשנת 1988 בירושלים.
רכבת החיים
רקע
לפני תחילת ההפקה שלח מיכאילאנו את התסריט לרוברטו בניני כדי לשכנעו לקבל תפקיד בסרט, אך בניני סירב בטענה שהוא עובד על הסרט שלו "החיים יפים".
עלילה
עלילת הסרט מתרחשת בשטעטל קטן במזרח אירופה. ערב אחד בשנת 1941 מגיע שלמה, שוטה העיירה, ובפיו חדשות: כל היהודים מהיישובים הסמוכים נרצחים על ידי הגרמנים או מגורשים ליעדים לא ידועים, ועיירתם היא הבאה בתור. מועצת חכמי הכפר מתכנסים כדי למצוא דרך להציל את הקהילה, אך דווקא שלמה הוא שמציע את הרעיון המבריק – "לסדר" את הנאצים על ידי רכבת גירוש מזויפת: תושבי השטעטל ירכשו קרונות וקטר, ויובילו את עצמם ברכבת – שבה חלקם יהיו בתפקיד היהודים וחלקם בתפקיד הגרמנים – הלאה מסכנת ההשמדה באירופה אל ביטחון אישי בארץ ישראל.
התוכנית יוצאת לפועל, ובני העיירה חווים בדרכם הרפתקאות שונות ומשונות: ה"נאצים" נוטים לקחת את תפקידם ברצינות רבה מדי וה"קורבנות" מתחילים לקרוא לעצמם קומוניסטים ולהילחם ב"אויביהם", כאשר ברקע החשש המתמיד מפני הנאצים האמיתיים.
הדמויות הראשיות
בתפקיד שרה מופיעה מארי-ז'וזה נאט.
פרסים
הסרט זכה במספר רב של פרסים, ביניהם:
עומרי קנדה
עומרי קֶנְדֶה (נולד ב-6 ביולי 1986) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן הימני.
קריירה
קֶנְדֶה נולד ברמת גן. הוא החל את הקריירה המקצועית במחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה. בתחילת בעונת 2005/2006 עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון, ובהמשך העונה הושאל להפועל רעננה לחצי עונה. בעונה שלאחר מכן שיחק 31 משחקים מתוך 33 והפך לבורג מרכזי של הקבוצה. בסוף העונה ירד עם הקבוצה ליגה. בעונה שלאחר מכן קיבל דקות מועטות במשחקים והחליט לעזוב את הקבוצה.
בינואר 2008 קיבל הצעה מהפועל תל אביב ועבר אליה בחלון ההעברות, כשהקבוצה בתחתית הטבלה. קנדה תרם רבות להישארותה של הקבוצה בליגה בתום העונה, והעפיל עמה לגמר גביע המדינה אך לא הצליח להשלים תואר ראשון בקריירה לאחר הפסד בבעיטות הכרעה לבית"ר ירושלים במשחק הגמר. יכולתו בקבוצתו החדשה הובילה גם לזימונו לסגל הנבחרת הצעירה לקראת משחק הידידות מול נבחרת צ'ילה במרץ 2008.
בעונת 2008/2009 הציג קנדה יכולת טובה והגיע עם הפועל תל אביב למקום השני בטבלה. בעונת 2009/2010 התמודד על עמדת המגן הימני עם דני בונדר, ושיחק בהרכב לסירוגין. קנדה העפיל עם הקבוצה לשלב הבתים של הליגה האירופית, כשהקבוצה מסיימת במקום הראשון בבית ומגיעה לשלב 32 האחרונות. בתום העונה זכה עם הקבוצה בדאבל. בשבוע האחרון והגורלי של העונה, קנדה הצטיין בגמר הגביע מול בני יהודה, וארבעה ימים מאוחר יותר הורחק במשחק האליפות של הקבוצה באצטדיון טדי. עונה לאחר מכן קנדה העפיל עם הקבוצה לשלב הבתים של ליגת האלופות וזכה עמה בגביע המדינה בפעם השנייה ברציפות.
בעונת 2011/2012 נותר קנדה אחד השרידים הבודדים מעונת הדאבל, לאחר שכל השחקנים המובילים נמכרו לקבוצות באירופה. במהלך העונה התחרה על מקומו בהרכב עם איאד ח'וטבא ושוב העפיל עם הקבוצה לשלב הבתים של הליגה האירופית. בתום העונה זכה עמה בגביע שלישי ברציפות ולאחר עונה זו הסתיים חוזהו והוא שוחרר מהמועדון. בסך הכל שיחק בהפועל תל אביב ארבע וחצי שנים והבקיע במדיה שער אחד, מול מכבי עירוני קריית אתא במסגרת גביע המדינה.
באוקטובר 2012 חתם קנדה בקבוצה הרומנית אסטרה ג'יורג'יו. קנדה פתח בהרכב הקבוצה במשחק אחד בליגת העל הרומנית, וכן במשחק אחד במסגרת הגביע, ובינואר 2013 שוחרר מהקבוצה.
ביוני 2013 חתם קנדה בהפועל חיפה לשנתיים, אך שוחרר מהמועדון לאחר עונה אחת. הוא חתם לעונה אחת במכבי נתניה, העולה החדשה לליגת העל, אך לאחר חצי עונה, בה הופיע שלוש פעמים בליגה ושלוש פעמים בגביע הטוטו – שוחרר מהקבוצה.
ב-27 בינואר 2015 חתם בהפועל ירושלים מהליגה הלאומית, במדיה שיחק עד תום העונה.
חיים אישיים
ביוני 2016 עבר התקף לב ואף עבר צנתור במהלך צילומים לתוכנית הטלוויזיה "גולסטאר".
היה נשוי למלי שלו, ובשנת 2016 הם התגרשו.. לשניים בת.
שדרות ירושלים (יפו)
שדרות ירושלים הוא שמה של שדרה ארוכה החוצה את יפו ומהווה ציר תנועה ראשי בה. ראשיתה ברחוב יחזקאל קויפמן לחופה הדרומי של תל אביב, ואחריתה ב"שדרות העצמאות" בואכה חוף הים של בת ים. השדרה שרטטה את הגבול בין האזורים החקלאיים במזרח יפו, לבין האזור של "יפו החדשה" במערב העיר שהיה צמוד אל חוף הים. במהלך שנותיה מילאה השדרה תפקיד חשוב בהתפתחות העירונית של יפו, ולאורכה של השדרה מבנים ואתרים שהם נקודות ציון בהיסטוריה העירונית שלה.
בתקופת השלטון העות'מאני
השדרה הוקמה בבהילות ובכפייה בידי יהודים וערבים אשר נתפסו ברחובות, וגם החומרים לבנייתה נשדדו מן היישוב בכח הזרוע. תושבי יפו זכרו לימים כיצד חסן בק "הרחיב את הרחוב הראשי לנטוע בו שדרה ... נחטפו אנשים ברחוב ל'שוכרה' - עבודת כפייה לטובת הממשלה - והוטל עליהם לעבוד יומם ולילה כדי להחיש את נטיעת השדרה. עקרו אז עצים מגודלים שעיטרו פרדסים ונטעום שם, את המשתלה של האחים טובקין אשר בשכונה הריקו ללא כל תשלום, והציגום ככלי ריק". העצים הגיעו מבית הספר החקלאי מקווה ישראל ונשתלו בידי תלמידיו. מנהל בית הספר, אליהו קראוזה, השתתף במספר מטלות עבור חסן בק, ככל הנראה מתוך הערכה כלפיו ועל מנת לשמור על קשרים טובים עם השלטון.
עד נסיגת העות'מאנים מיפו באוקטובר 1917, במהלך המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה, נקראה השדרה "שדרות ג'מאל פשה" על שמו של השליט העות'מאני ג'מאל פשה, שהיה מושל וילאייט (מחוז) בסוריה אשר כלל גם את יפו.
בתקופת המנדט הבריטי
בתקופת השלטון הבריטי הוסב שמה של השדרה ל-"שדרות המלך ג'ורג'" (King George's Avenue), על שם המלך ג'ורג' החמישי שמלך באות העת באימפריה הבריטית.
עד שנות ה-30 סימנה השדרה את גבולה המזרחי של יפו. ממזרח לה השתרעו הפרדסים של יפו, בתי הפרדסנים, ומספר בתי באר שנהרסו בהמשך לצורך הקמת בתי שיכונים עבור עולים חדשים לאחר קום המדינה. ממערב לשדרה, לעבר יפו העתיקה וחוף הים, החלו להתפתח שכונות יפו החדשה. השכונה הערבית הראשונה שהוקמה הייתה "שכונת אל נוזהא", שהשתרעה משני עברי השדרה שבפי הערבים נקראה "אל נוזהא" (הטיילת).
בשנת 1935 נחנכה כיכר העירייה יחד עם בניין העירייה החדש בפינת "דרך ירושלים" (כיום דרך בן צבי) שהייתה חלק מהדרך ההיסטורית יפו-ירושלים.
בזמן המנדט הבריטי הוקמו בשדרה מעגלי תנועה במפגשי הרחובות שהקנו לשדרה מראה אירופאי. לפי התכנון של הבריטים הייתה אמורה יפו להיות עיר רבת כיכרות, בסגנון ערים באירופה.
במהלך שנות ה-30 הכין האדריכל הבריטי הנרי קנדל תוכנית מתאר ראשונה לעיר יפו. התוכנית של קנדל נפסלה, ובשנת 1946 הוכנה תוכנית מתאר בקהיר על ידי ממשלת המנדט הבריטי בחסות עיריית יפו הערבית. המתכנן היה האדריכל המצרי עלי אלמאליגי מסעוד, שהוזמן באמצעות הנציגות הבריטית במצרים לעצב את העיר, ותכנן את הרחבת העיר מזרחה על השטח שבו היו הפרדסים. אלמאליגי מסעוד תכנן שדרות רחבות עם כיכרות עגולות או מרובעות במפגשים ביניהן, רעיון של עיר גנים בריטית או צרפתית. בסופו של דבר, יושם הרעיון רק על שדרות ירושלים. במרכז השדרה הוקם פארק מסוגנן, שאליו הגיעו משפחות ועוברי אורח. הוקמו גדרות עם עמודים, באותו הסגנון שבו עוצבו שדרות רוטשילד בתל אביב.
דן צולר
דן צולר (נולד ב-10 בינואר 1974) הוא שחמטאי ישראלי בדרגת רב-אמן ורופא במקצועו.
שדרות ירושלים (יפו)
לאחר הקמת מדינת ישראל
בתקופת כיבוש העיר יפו נקראה השדרה בשם רחוב מספר 1. מיד לאחר מלחמת העצמאות אוחדו הערים תל אביב ויפו תחת עירייה אחת, וכיוון שבתל אביב כבר היה רחוב המלך ג'ורג', שונה שמה של השדרה בשנת 1949 והיא נקראה על שם העיר ירושלים (את שמן של "שדרות ירושלים" בתל אביב הוחלט לשנות ל"שדרות הר ציון") וזאת, משום שהדרך לירושלים יצאה מן השדרה שביפו. עצי הפיקוס ודקל וושינגטניה המעטרים את השדרות ניטעו על ידי הסטודנטים של בית הספר החקלאי מקוה ישראל.
דן צולר
ביוגרפיה
דן צולר זכה באליפות ישראל לנוער (עד גיל 20) ב-1990.
שדרות ירושלים (יפו)
לאחר הקמת מדינת ישראל
תוכנית עיר הגנים שתוכננה לעיר בתקופת השלטון הבריטי נגנזה, ובשנת 1954 החלה עיריית תל אביב בתכנון מחדש של יפו. באזור הדרום-מזרחי של השדרה הוקמו שכונות עבור עולים חדשים, על השטח שבו עמדו בעבר הפרדסים.
דן צולר
ביוגרפיה
השתתף 3 פעמים באליפות העולם לנוער, בשנת 1992 זכה במקום השלישי עד גיל 18.
שדרות ירושלים (יפו)
לאחר הקמת מדינת ישראל
את השדרה קטעו בעבר כמה מעגלי תנועה, שנהרסו לאחר קום המדינה, כגון הכיכר שהייתה במרכז השדרה מול בניין העירייה במספר 45.
דן צולר
ביוגרפיה
בשנת 1998 הוא סיים במקום השני בתחרות בינלאומית באוסטריה (ניצח ולרי ביים).
שדרות ירושלים (יפו)
לאחר הקמת מדינת ישראל
לאחר קום המדינה הוחלט להמשיך את סלילת השדרה לכיוון דרום וחיבורה אל "שדרות העצמאות" בבת ים. המשך השדרה הוקם ללא חנויות ובו שיכוני עולים. המשך סלילת השדרה התחיל בקרן הרחובות רחוב ארליך, והרחובות אדם מיצקביץ' ורחוב נס לגויים מול בית החולים צהלון, בדיוק במקום בו ניצב בעבר מעגל תנועה שנהרס לאחר קום המדינה.
ויק סיישס
אליאס ויקטור "ויק" סיישס ג'וניור (באנגלית: .Elias Victor "Vic" Seixas Jr; נולד ב-30 באוגוסט 1923) הוא טניסאי עבר יהודי-אמריקאי, בשיאו דורג במקום שלישי בעולם (1953).
סיישס זכה ב-15 תוארי גראנד סלאם בכל 4 הטורנירים, 2 ביחידים (וימלבדון 1953 וארצות הברית 1954), 5 בזוגות גברים (אוסטרליה 1955, צרפת 1954, צרפת 1955, ארצות הברית 1952 וארצות הברית 1954) ו-8 בזוגות מעורבים (צרפת 1953, וימבלדון 1953, וימבלדון 1954, וימבלדון 1955 וימבלדון 1956 וארצות הברית 1953–1955), 7 פעמים ביחד עם דוריס הארט מארצות הברית ו-1 עם שירלי פריי מארצות הברית.
דן צולר
ביוגרפיה
בשנת 2011 קיבל דרגת רב-אמן.
רוהינגיה (קבוצה אתנית)
רוהינגיה (בבורמזית: ရိုဟင်ဂျာ) היא קבוצה אתנית מוסלמית ברובה. על פי דעות מסוימות (כולל לפי הרוהינגיה עצמם) מקורם ממחוז ראקין, שבמיאנמר. מאידך ישנם חוקרים הסוברים שהם צאצאי מהגרים מבנגל מתקופת השלטון הבריטי בבורמה. השלטון הבורמזי אינו מכיר בהם כ"רוהינגיה" ומכנה אותם "באנגאלים".
ויק סיישס
ביחד עם טוני טראברט הוביל את נבחרת ארצות הברית לזכייה בגביע דייוויס (1954).
רוהינגיה (קבוצה אתנית)
כ-1.4 מיליון מבני רוהינגיה התגוררו במערב מיאנמר לפני השנים 2016–2017, שבה החריפה רדיפתם במיאנמר, ובעקבותיה עברו מרביתם כפליטים לבנגלדש. ריכוזים משמעותיים של בני רוהינגיה נמצאים בערב הסעודית, בנגלדש, פקיסטן, תאילנד, מלזיה ואינדונזיה. בעולם כולו ישנם כ-2 מיליון רוהינגים.
עימותים אלימים
במשך עשרות שנים קיימת התקוממות מזוינת של ארגונים מבני הרוהינגיה במיאנמר הכוללת גם פעילות טרור דרך מספר קבוצות ג'יהאד אסלאמי, חלקן בשיתוף עם סניפים מקומיים של ארגוני טרור אסלאמי גדולים יותר כמו אל-קאעידה, טליבאן וג'מעת א-אסלאמי (הסניף הבנגלדשי).
שדרות ירושלים (יפו)
לאחר הקמת מדינת ישראל
בתקופת מלחמת ששת הימים, בשנת 1967, נהרס הפארק ששכן במרכז השדרה לצורך חפירת שוחות, והוקמו מספר מקלטים ושירותים ציבוריים לצדם.
דן צולר
ביוגרפיה
ב 2010 ניצח בתחרות בינלאומית באנדורה עם 7.5 נקודות מ 9 משחקים.
ויק סיישס
ביוגרפיה
סיישס נולד וגדל בפילדלפיה, בן לאמא ממוצא אירי ואבא יליד ברזיל ממוצא יהדות פורטוגל. בתקופת מלחמת העולם השנייה הוא שרת כ-3 שנים כטייס בחיל האוויר של ארצות הברית ובשנת 1949 סיים את לימודיו באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל.
קריירת טניס
סיישס השתתף 28 פעמים באליפות ארצות הברית משנת 1940 ועד שנת 1969. הוא זכה באליפות פעם אחת בשנת 1954, הגיע פעמיים למשחק הגמר (1951 ו-1953), פעמיים הגיע לשלב חצי הגמר (1955 ו-1956), פעמיים הגיע לשלב רבע הגמר (1957 ו-1958) ו-8 פעמים לסיבוב הרביעי (1947, 1948, 1952, 1959, 1960, 1962, 1964 ו-1965).
דן צולר
ביוגרפיה
ב 2012 ניצח בתחרות בינלאומית בבנאסקה (ספרד) עם 9 נקודות מ 10 משחקים.
ויק סיישס
1950
ההופעה הראשונה של סיישס בטורניר גראנד סלאם מחוץ לארצות הברית נערכה באליפות צרפת בשנת 1950 שבה הגיע לשלב רבע הגמר והפסיד לירוסלב דרובני מצ'כיה (דורג 1) ב-4 מערכות (7-5, 17-15, 5-7, 6-4).
דן צולר
ביוגרפיה
באליפות ישראל בשחמט 2014 צולר סיים במקום השלישי.
ויק סיישס
1950
הפעם הראשונה שבה סיישס הופיע באליפות וימבלדון הייתה בשנת 1950. הוא הגיע לשלב חצי הגמר שבו הפסיד לבאדג' פאטי מארצות הברית (דורג 5) ב-4 מערכות (6-3, 5-7, 6-2, 7-5) שלבסוף זכה בתואר. בשלב שמינית הגמר הוא ניצח את ג'ון ברומיץ' מאוסטרליה (דורג 8) ב-4 מערכות (1–6, 5-7, 6-4, 3-6) ובשלב רבע הגמר הוא ניצח את אריק סטארגס מדרום אפריקה (דורג 4) ב-5 מערכות (7–9, 8-6, 6-3, 2-6, 5-7).
דן צולר
ביוגרפיה
בשנת 2017 הוא ניצח בתחרות הראשית במסגרת "שח-קיץ" בהרצליה, שבה השתתפו שישה רבי-אמנים ו-11 אמנים בינלאומיים.
ויק סיישס
1952
באליפות וימבלדון שנערכה בשנת 1952 דורג סיישס במקום שלישי אך הפסיד בשלב רבע הגמר להרברט פלאם מארצות הברית (דורג 6) ב-4 מערכות (6-4, 3-6, 6-3, 7-5). בטורניר זוגות גברים הוא הגיע למשחק הגמר ביחד עם אריק סטארגס והם הפסידו לקן מקגרגור ופרנק סג'מן מאוסטרליה ב-3 מערכות (6-3, 7-5, 6-4).
שדרות ירושלים (יפו)
לאחר הקמת מדינת ישראל
בשנת 2008 נערכו חפירות הצלה ארכאולוגיות בכמה קטעים בחלקה הצפוני של השדרה במימון רשות העתיקות וחברת נת"ע - נתיבי תחבורה עירוניים כדי להכשיר את הקרקע לקראת סלילת הרכבת הקלה בתל אביב. בין הממצאים שנמצאו שרידים של מחיצות ששימשו לגינות בשדרה שהקים המושל הטורקי - ג'מאל פאשה וגם תותח מתקופת נפוליאון בונפרטה.
ויק סיישס
1952
באליפות ארצות הברית שנערכה באותה שנה הוא דורג במקום ראשון בטורניר, אך הפסיד כבר בשלב רבע הגמר לקן רוזוול מאוסטרליה (דורג 8) ב-5 מערכות (3-6, 6-2, 7-5, 5-7, 6-3).
1953
באליפות אוסטרליה שנערכה בשנת 1953 הגיע סיישס לשלב חצי הגמר שבו הפסיד לקן רוזוול מאוסטרליה ב-4 מערכות (6-3, 2-6, 7-5, 6-4), שלבסוף זכה בתואר.
שדרות ירושלים (יפו)
לאחר הקמת מדינת ישראל
ביולי 2015 צוינו מלאת 100 שנים מאז הנחת אבן הפינה ותחילת סלילת השדרה.
ויק סיישס
1953
באליפות צרפת שנערכה בשנת 1953 הגיע סיישס למשחק הגמר שבו הפסיד ב-4 מערכות לקן רוזוול (3–6, 4–6, 6–1, 2–6). הוא זכה ביחד עם דוריס הארט מארצות הברית בתואר לזוגות מעורבים לאחר ניצחון במשחק הגמר על מורין קונולי מארצות הברית ומרווין רוז מאוסטרליה ב-3 מערכות (4–6, 6–4, 6–0).
שדרות ירושלים (יפו)
שכונות לאורך השדרה
כיום השדרה עוברת בתחומן של כמה שכונות: "שכונת נגה" (ליד אולם נגה), "פרדס דכה", "שכונת נוזהא", "צהלון", "שיכוני חיסכון", יפו א' (דקר), "יפו ג' (נווה גולן)", ויפו ד' (גבעת התמרים),
ויק סיישס
אלוף וימבלדון
באליפות וימבלדון שנערכה באותה שנה הוא זכה בתואר ליחידים הראשון שלו לאחר ניצחון במשחק הגמר ב-3 מערכות על קורט נילסן מדנמרק (9–7, 6–3, 6–4). בטורניר לזוגות גברים הוא הגיע לשלב חצי הגמר ביחד עם גרדנר מלוי מארצות הברית שבו הפסידו ב-4 מערכות לזוג מאוסטרליה. בטורניר לזוגות מעורבים ביחד עם דוריס הארט הם זכו בתואר לאחר ניצחון על אנריקה מוראה מארגנטינה ושירלי פריי מארצות הברית ב-2 מערכות (7-9, 5-6).
רוהינגיה (קבוצה אתנית)
המוג'אהידין
בשנת 1947 הוקמה מיליציית מוג'אהידין בדלנית מזוינת מקומית, במטרה להקים מחוז אוטונומי אסלאמי בצפון ראקין, שפעלה עד שנות ה-60. המוג'אהידין החלו בפעילות טרור ונחלו הצלחות רבות בתחילה בכבשם כמעט את כל צפון ראקין. בשנת 1948 הוכרז משטר צבאי באזור וצבא מיאנמר החל בפעילות לשחרור האזור מידי המוג'אהידין. אולם בשנים הראשונות התקיימו קרבות עקובים מדם והממשל חווה כישלונות רבים.
שדרות ירושלים (יפו)
צפון השדרה
בתחילת השדרה כמה בניינים חשובים והיסטוריים. בבית מס' 1 ברחוב (בקרן הרחובות אפ"ק 1 ואילת 2) נמצא בניין בנק אנגלו-פלשתינה (יפו), שבו שכן לאחר מלחמת העולם הראשונה בנק אנגלו-פלשתינה. ב-1 בינואר 1933 עבר הבנק לתל אביב. עד שנת 2015 שכן בבניין הסניף הראשי ביפו של ממשיכו, בנק לאומי לישראל, אז עבר הסניף למתחם חצרות יפו.
בין בניין הדואר לבין "קולנוע צליל", במספר 8, נמצא בניין שנבנה בשנות ה-20 של המאה הקודמת ושימש את שלטונות המנדט. היה בו סניף של רשת הכל בו והמעדניות Spinney's, ובהמשך ישבה בו הנהלת השק"ם. הבניין מתוכנן להפוך לבית מלון בוטיק.
בסמוך אליו במספר 4 (בית אלכאשף) שכנה גם קנטינת שק"ם, בבית המיועד כיום לשימור.
במספר 9 הוקם ב-1922 בית הקולנוע "נביל", לימים אולם נגה, שהיה קולנוע, ביתה הזמני של האופרה הישראלית החדשה ובית תיאטרון גשר.
המבנה במספר 11 ששימש לפני קום המדינה כתחנה ראשית של כירכרות, ומעליו הוקם מועדון הופעות עם "גג פתוח". המבנה הוכרז לשימור, במסגרת הקמתו של מדרחוב בת-עמי מצידו המזרחי. בשנת 1990 הוא שופץ, ונוספו לו כיסוי של אכסדרת עמודים עם מגדל תצפית קטן שאליו עברו דוכני הפלאפל וחנות הפרחים ששכנו ממול במרכז השדרה.
במספר 12 (פינת רחוב הדואר) נמצא בית הדואר המרכזי של יפו, שבו ישבה בעבר הנהלת השירות הבולאי. הבניין הוקם בשנת 1931 בתכנון האדריכל הבריטי אוסטן סיינט בארב הריסון, שגם תכנן את בניין הדואר המרכזי בירושלים במבנה דומה.
דרום השדרה
במספר 82 נמצא מסגד נוזהה במרכז שכונת נוזהה (אל נוזהא) שנבנה ב-1933 בכספי תרומתו של חאג' עלי חמיס. המבנה שימש גם את הספרייה המוסלמית הגדולה בארץ, ואת בית הדין השרעי של יפו. המסגד פעיל גם כיום, ושופץ בשנת 2016 ביחד עם סביל שהוקם בכניסה אל המסגד.
בסוף האזור המסחרי בשדרה, במספר 111 (בית איברהים זאפטה) שוכן מטה עמותת שר-אל. בסמוך אליו בית החולים צהלון (דג'אני) במספר 100 (פינת רחוב ארליך), שגם תוחם את שכונת צהלון ממזרח שנקראת על שמו. בצמוד אל בית החולים צהלון במספר 110 הוקם בניין משרדים של עיריית תל אביב. במרכז השדרה ממול שכן מבנה באר מים גדול, שנהרס כדי לפנות מקום להולכי רגל ושבילי אופניים.
בתי קולנוע
בשדרות פעלו אולמות בתי קולנוע אחדים, ובהם קולנוע אלהמברה בבית מס' 39, שהשתכן בו לאחר מכן "תיאטרון אלהמברה", וכיום (2011) "המרכז הסיינטולוגי - יפו". במספר 41 עמד "קולנוע פארוק" (שנהרס בחלקו לאחר קום המדינה לצורך בניין מגורים), ובמספר 10 היה "קולנוע ראשיד" (שנקרא בהמשך "קולנוע צליל", וכיום "מועדון התיאטרון").
ממול, בבית מספר 5 בתחילתו של מדרחוב בת עמי, נמצא "קולנוע נוגה" (קולנוע נביל) אשר שימש כביתה של האופרה הישראלית החדשה עד שעברה בשנת 1994 למשכן לאמנויות הבמה בשדרות שאול המלך. מאז שנת 1999 הוא משמש כביתו של תיאטרון גשר. מתחם נוגה - הכולל כיכר עירונית, מדרחוב (שפעם היה מקורה), מזרקה, ברזייה וערוגות בושם - תוכנן בשנת 1990 על ידי האדריכל קלמן כ"ץ כחלק מתוכנית כוללת לשדרות ירושלים. הכיכר, המעוצבת ברוח יפואית, נוצרה למעשה "יש מאין", שכן לפניה היה במקום כביש.
כיכרות בשדרה
לאורך הציר ההיסטורי של השדרה שכנו 3 כיכרות ראשיות. בתחילת השדרה שכן בית נבולסי (יפו) שחסם את השדרה, ולמעשה חסם אותה על ידי כיכר. במהלך שנות ה-70 נהרס, לצורך חיבור השדרה אל רחוב קויפמן ואל הטיילת. משם המשיכה השדרה אל כיכר סלמה, שהייתה "העתק מוקטן" של כיכר דיזנגוף בתל אביב, ובהמשך אל כיכר עיריית יפו.
רוהינגיה (קבוצה אתנית)
המוג'אהידין
הטטמדאו יזם מספר מבצעים צבאיים לאורך השנים, הגדולים שבהם "מבצע מאיו" באוקטובר 1952 ו"מבצע מונסון" באוקטובר 1954 שהצליחו לשבור במידה רבה את האחיזה של המוג'אהידין באזור ולחסל מספר מנהיגים בולטים של הארגון. בתחילה, תמכה פקיסטן השכנה בהתקוממות המזוינת של המוג'אהידין נגד בורמה תוך הזדהות עם "אחיהם המוסלמים". בשלב מסוים, לאחר שהחלה לחוות פעילות טרור בתחומה, קיימה פקיסטן דיונים עם בורמה על הדרכים לטיפול בבעיית הטרור ובורמה מצידה דרשה הפסקה של התמיכה שהעניקה פקיסטן למוג'אהידין.
שדרות ירושלים (יפו)
מבנים במרכז השדרה
לפני קום המדינה הוקמו במרכז השדרה מבני השנאה (טרנספורמציה), בארות מים, מבני שירותים, וכמה קיוסקים. לאחר קום המדינה הוקמו דוכנים של חנות פרחים ולידה דוכן פלאפל במרכז השדרה בסמוך אל מתחם תיאטרון גשר. במהלך השנים האחרונות ישנה מגמה להזיז את המבנים במרכז השדרה אל הצדדים, כדי לאפשר שטח פתוח להולכי רגל ולמסלולי אופניים. בנוסף לכך, נהרסים מבני השנאה היסטוריים שהיו מתוכננים להיות בתהליך של שימור למורת רוחם של אדריכלים ושל אנשי סביבה ושימור אתרים כדי לפנות מקום עבור הולכי רגל ושבילי אופניים.
רוהינגיה (קבוצה אתנית)
עימותי 2016-ימינו
בשלהי 2016, לאחר רצח 16 חיילים מיאנמרים, יצא צבא מיאנמר למאבק בארגוני טרור רוהינגיים ובפרט ב-ARSA, או בשמו המלא "צבא הישועה הארקני של הרוהינגיה" השואף להקמת מדינה אסלאמית במיאנמר. פעולות הצבא במיאנמר הפכו לדיכוי צבאי נגד המיעוט הרוהינגי המוסלמי. מאות אלפים מבני הרוהינגיה נמלטו לבנגלדש ולמדינות נוספות. בגל אלימות בקיץ 2017 נמלטו מבורמה 370 אלף בני רוהינגיה. ב-25 באוגוסט מציינים בני רוהינגיה את "יום רצח העם".
שדרות ירושלים (יפו)
שנאי החשמל ההיסטורי
במרכז השדרה הוקמו כמה שנאי חשמל. הראשון והבולט מביניהם עמד בתחילת השדרה כאשר הוקמה העיר תל אביב, והיה דומה במראהו לשנאי ברחוב אילת הסמוך.
פרודנס היוארד
פרודנס היוארד (באנגלית: Prudence Heward; 5 ביולי 1896 – 19 במרץ 1947) הייתה ציירת קנדית, שנודעה בעיקר בזכות ציור הדמויות שלה. הייתה חברה בקבוצת ביבר הול ומייסדת שותפה של קבוצת הציירים הקנדית.
שדרות ירושלים (יפו)
באר המים
במרכז השדרה, מול בית החולים דג'ני, עמד מבנה גדול של "באר מים" ששימש לפני קום המדינה להשקיית העצים בשדרה ואספקת מים אל הפרדסים שהיו ממזרח לשדרה. בהמשך דרומה יותר שכנה בעבר באר מים קטנה יותר (מול גן דוידוף), שנהרסה לאחר פתיחת ציר חיים הלר ומחלף וולפסון.
פרודנס היוארד
ביוגרפיה
היוארד נולדה במונטריאול, קוויבק, קנדה למשפחה אמידה. היא הייתה השישית מבין שמונה ילדים, והתחנכה בבתי ספר פרטיים. היא גילתה עניין באמנות בגיל צעיר, אולי בעידוד אמה ואחותה דורותי, והחלה לקחת שיעורים בגיל שתים עשרה בבית הספר של אגודה לאמנות במונטריאול אצל ויליאם ברימנר ומוריס קולן.
שדרות ירושלים (יפו)
המזרקה
בשנת 1935 הוקמה המזרקה המפורסמת בכיכר העירייה. לאחר קום המדינה הוזזה המזרקה אל צידה המזרחי של השדרה, והוקמה מחדש בסגנון אירופאי עם עמודי תאורה מעוצבים כאשר מאחוריה הוקם גן ציבורי. לאחר מכן נהרס הגן יחד עם עמודי התאורה, לצורך הקמת כיכר ציבורית בשם כיכר דימיטר פשב שהיה חסיד אומות העולם מבולגריה.
צנתר ורידי פריפרי
שימוש
הוונפלון מוחדר לווריד על ידי מחט (בדומה לשאיבת דם), שמוסר לאחר מכן בזמן שצינורית הפלסטיק הקטנה נשארת במקומה. לאחר מכן מקבעים את הוונפלון על ידי הדבקתו באמצעות איספלניות.
ויק סיישס
אלוף וימבלדון
באליפות ארצות הברית שנערכה באותה שנה הוא הגיע למשחק הגמר שבו הפסיד ב-3 מערכות לבן ארצו טוני טראברט (3–6, 2–6, 3–6) וזכה בתואר בזוגות מעורבים ביחד עם דוריס הארט לאחר ניצחון על ג'וליה סמפסון מארצות הברית ורקס הארטוויג מאוסטרליה ב-3 מערכות (6–2, 4–6, 6–4).
צנתר ורידי פריפרי
שימוש
צנתר ורידי פריפרי בדרך כלל מחובר לווריד ביד או בזרוע. יש להבדיל אותו מקטטר ורידי מרכזי המוחדר לווריד מרכזי, או צנתר עורקי אשר ניתן למקם בעורק היקפי או מרכזי. בילדים ניתן להשתמש בג'ל הרדמה מקומי (כגון לידוקאין) במקום ההכנסה כדי להקל על ההחדרה.
גדלים
הגדלים של הוונפלונים השונים נמדדים באמצעות מדד בירמינגם. המדדים הם ביחס הפוך לקוטר הצנתר ומסומנים באות G (מהמילה gauge באנגלית).
ויק סיישס
1954
באליפות אוסטרליה שנערכה בשנת 1954 הגיע סיישס למשחק רבע הגמר שבו הפסיד למרווין רוז ב-4 מערכות (8-6, 9-7, 9-11, 6-4) שלבסוף זכה בתואר.
באליפות צרפת שנערכה בשנת 1954 הוא הגיע למשחק רבע הגמר שבו הפסיד לארתור לרסן מארצות הברית ב-4 מערכות (6-4, 1-6, 8-6, 6-1) וזכה בטורניר לזוגות גברים ביחד עם טוני טראברט לאחר ניצחון על לו הוד מאוסטרליה וקן רוזוול ב-3 מערכות (6–4, 6–2, 6–1).
שדרות ירושלים (יפו)
הפביליון
בשנת 1916, זמן קצר לאחר הקמת השדרה הוקם במרכזה, מול בית מספר 22, פביליון עבור מופעי תזמורת, בדומה לפביליון שהיה קיים בכיכר העיר של פתח תקווה באותן שנים. בשנת 2020 התקבלה הצעה לשחזר את הפביליון.
צמחייה בשדרה
הקטע המרכזי של השדרה כולה מוצל על ידי עצי שקמה משני צדדיה כאשר בקטע הראשון ישנם גם שורת דקלים באמצעה. החלק הדרומי של השדרה נסלל לאחר קום המדינה ללא צמחייה רבה או עצים, ולאחר שיקום ושיפוץ השדרה ניטעו בו עצי אשל.
פרודנס היוארד
ביוגרפיה
במהלך מלחמת העולם הראשונה התגוררה היוארד באנגליה, שם שירתו אחיה בצבא הקנדי בזמן שהיא שירתה כמתנדבת בצלב האדום. כשחזרה לקנדה בסוף המלחמה, המשיכה בציוריה והצטרפה לקבוצת ביבר הול היל. בשנת 1924 הוצגו עבודותיה בתערוכה ציבורית ראשונה באקדמיה המלכותית לאמנויות בקנדה בטורונטו, אונטריו. בשנת 1932 הייתה לה תערוכת היחיד הראשונה של היוארד בגלריית סקוט במונטריאול.
ויק סיישס
1954
באליפות וימבלדון שנערכה בשנת 1954 הוא הגיע למשחק רבע הגמר שבו הפסיד לבאדג' פאטי ב-4 מערכות (7-5, 4-6, 6-3, 6-2). בטורניר לזוגות גברים הוא הגיע למשחק הגמר ביחד עם טוני טראברט והם הפסידו לרקס הארטוויג ומרווין רוז מאוסטרליה ב-4 מערכות (6-4, 6-4, 3-6, 6-4). בטורניר לזוגות מעורבים ביחד עם דוריס הארט הם זכו פעם שנייה ברציפות בתואר לאחר ניצחון על קן רוזוול ומרגרט אוסבורן דופונט מארצות הברית ב-3 מערכות (7-5, 4-6, 3-6).
שלמה ארגוב
שלמה ארגוב (14 בדצמבר 1929 – 23 בפברואר 2003) היה דיפלומט, פקיד בכיר במשרד החוץ של ישראל ושגריר ישראל בבריטניה ובארצות נוספות.
ויק סיישס
אלוף ארצות הברית
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1954 הוא זכה בכל שלושת התארים האפשריים, לאחר ניצחון במשחק הגמר בטורניר לגברים על רקס הארטוויג מאוסטרליה ב-4 מערכות (3–6, 6–2, 6–4, 6–4), בטורניר לזוגות גברים ביחד עם טוני טראברט לאחר ניצחון על לו הוד וקן רוזוול ב-4 מערכות (3–6, 6–4, 8–6, 6–3) ובטורניר לזוגות מעורבים ביחד עם דוריס הארט בפעם השנייה ברציפות לאחר ניצחון על קו רוזוול ומרגרט אוסבורן דופונט ב-3 מערכות (4–6, 6–1, 6–1).
שלמה ארגוב
בעקבות ניסיון התנקשות בחייו בידי אנשי אבו נידאל, נפצע קשה מאוד ונותר משותק לשארית חייו.
פרודנס היוארד
ביוגרפיה
היוארד רצתה לשפר את כישוריה, ונסעה לפריז, צרפת, בשנים 1925–1926. במהלך לימודיה באקדמיה קולארוסי, היא פקדה את בית הקפה לה דום במונפרנס, המקום האהוב על סופרים ואמנים מצפון אמריקה והמקום שאליו הגיע הסופר הקנדי מורלי קאלגן עם חבריו ארנסט המינגוויי וסקוט פיצג'רלד.
ויק סיישס
גביע דייוויס
בשנים 1951 - 1957 שיחק סיישס בנבחרת ארצות הברית והגיע עימה לשלב הגמר בכל 7 הפעמים בהן שיחק. באותן שנים הוא שימש 3 פעמים כקפטן הנבחרת. בשנת 1954 הוא זכה ביחד עם טוני טראברט בגביע. הוא מדורג במקום חמישי במספר משחקי היחידים אותם שיחק (24) ומאזן המשחקים שלו עומד על 38–17.
שלמה ארגוב
למחרת ניסיון ההתנקשות, ב-3 ביוני 1982, התכנסה ממשלת ישראל והחליטה על הפצצת ביירות. ביום שאחרי הגיבו באש"ף בהפגזת יישובי הגליל. צה"ל נכנס ללבנון יומיים לאחר מכן במבצע 'שלום הגליל' שהפך עם התמשכותו למלחמת לבנון הראשונה. מהתבוננות באירועים ניתן להסיק שההתנקשות הייתה עילה בלבד לפתיחה במלחמה שתוכננה קודם בעקבות ההתקפות על ישראל וישראלים בידי ארגוני חבלה שמפקדותיהם בלבנון, ושליטת אש"ף באזור דרום לבנון.
פרודנס היוארד
ביוגרפיה
בעת שהותה בפריז, פגשה את הציירת מאונטריו איזבל מקלפלין והתיידדה איתה, ובחזרתה לקנדה, הצטרפה איתה ועם אמנים אחרים לנסיעות ציור בטבע. בשנת 1929 הקריירה שלה קיבלה דחיפה משמעותית כאשר הציור שלה, Girl on a Hill, זכה בפרס בתחרות המושל הכללי שאורגנה על ידי הגלריה הלאומית של קנדה.
ויק סיישס
חיים אישיים
לאחר שפרש מטניס מקצועני עבד סיישס כברוקר מסוף שנות ה-50 עד השנים הראשונות של שנות ה-70. לאחר מכן עבד כמנהל במועדון טניס בווירג'יניה המערבית. בשנת 1989 עבר לקליפורניה ושם הקים תוכנית של אימוני טניס. בשנת 1998 עבד כברמן.
שלמה ארגוב
ביוגרפיה
ארגוב נולד ב-14 בדצמבר 1929 בירושלים, ליחיאל מרגובסקי ויהודית בת-ציון, דור שביעי למשפחת סלומון. אביו, שירת כקצין בדרגת מיג'ור בצבא הבריטי. בילדותו למד בבית הספר תחכמוני (ירושלים). בתיכון למד בגימנסיה העברית "רחביה", אותה סיים בשנת 1947. היה חבר בתנועת הצופים. עם סיום לימודיו יצא עם חבריו לגרעין הצופים למחנה הכנה, ולאחר מכן, בראשית אוקטובר 1947, להכשרה מגויסת של הפלמ"ח בקיבוץ דפנה, ששובצה בפלוגה ט', של הגדוד השלישי. בסוף 1947 יצא לקורס מ"כים בקיבוץ דליה. עם סיום הקורס בפברואר 1948 שובץ כמ"כ בגדוד השלישי. בליל ה-26 במאי 1948, הוביל כיתת לוחמים להתקפה על גשר הבניאס. הכוח נתקל באש חזקה ממוצב סורי, וארגוב נפצע ואושפז, אך המשיך בשירותו. אחיו הצעיר, יוסי, נהרג באחת ההפגזות על ירושלים. לאחר שחרורו מצה"ל ובזכות שליטתו הרהוטה באנגלית, נבחר לשמש במשלחת מטעם המגבית היהודית המאוחדת שיצאה באפריל 1949 לארצות הברית לשם פעולות הסברה וגיוס אמצעים במסגרת המאמץ המלחמתי. ב-1950 הוא עבר לוושינגטון על מנת ללמוד לתואר ראשון ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת ג'ורג'טאון, וקיבל את התואר ב-1952. ב-1955 סיים תואר שני ביחסים בינלאומיים בבית הספר לכלכלה של לונדון.
פרודנס היוארד
ביוגרפיה
היא הוזמנה להציג עם קבוצת השבעה ובאמצעותה התיידדה עם אלכסנדר יאנג ג'קסון איתו יצאה לטיולי רישום לאורך נהר סנט לורנס. היא עשתה מספר ציורי נופים, עם קשר מיוחד לעיירות המזרחיות של קוויבק.
ויק סיישס
חיים אישיים
סיישס הוא אלוף הגראנד סלאם ביחידים החי, הזקן ביותר.
שדרות ירושלים (יפו)
תחבורה בשדרה
ב2019 השדרה נסגרה למען עבודות על הקו האדום של הדנקל וב2022 נפתחה מחדש כמדרחוב ובו עוברת הרכבת הקלה מאוגוסט 2023.
פרודנס היוארד
ביוגרפיה
בשנת 1933 הציגה פרודנס היוארד עם קבוצת הציירים הקנדית, אך מאבקה באסתמה ובעיות בריאותיות אחרות האט אותה בסופו של דבר. [9] תאונת דרכים בשנת 1939 צמצמה את יכולותיה עוד יותר, אך היא עדיין הפיקה דיוקנאות מצטיינים עד שנת 1945, כאשר מצבה הבריאותי התדרדר עד כדי כך שהיא נאלצה לוותר על הציור.
היא נפטרה שנתיים לאחר מכן, בעת שפנתה לטיפול רפואי בלוס אנג'לס, קליפורניה.
יצירה
אף על פי שהיוארד ציירה גם נופים ודומם, היא הייתה בעיקר ציירת נושאים אנושיים. כפי שציינה ג'וליה סקלי - היוארד העדיפה את המונח "דמויות" על פני דיוקנאות, ורוב ציוריה הפיגורטיביים הם של נשים אשר מחזירות מבט לצופה לעיתים קרובות, וש"מוצגות באופן ריאליסטי וללא אידיאליזציה לא מציאותית". " אלה כוללים נושאים בעירום שלעיתים זכו לביקורת בשנות השלושים.
ב־2 ביולי 2010 הנפיק הדואר הקנדי חותמת הנצחה וגיליון מזכרת לכבוד היוארד כחלק מאוסף אמנות קנדה. שני הציורים שהוצגו היו "בתיאטרון" (1928) ו"רולנדה" (1929).
שלמה ארגוב
ביוגרפיה
הוא החל את הקריירה הדיפלומטית שלו ב-1959, ושירת במגוון משרות הן בישראל והן בחו"ל, בגאנה, בניגריה, בניו יורק ובוושינגטון (בכפיפות לשגריר דאז יצחק רבין).
משרותיו הדיפלומטית הבכירות
ניסיון ההתנקשות
ב-3 ביוני 1982 השתתף ארגוב בארוחת ערב במלון דורצ'סטר בלונדון. בסיום הארוחה יצא ארגוב על מנת לשוב לרכבו שעמד ברחוב פארק ליין, בסמוך למלון. עוד לפני שהספיק ארגוב להגיע אל הרכב, התקרבו אליו שלושה מחבלים שחיכו לו במקום, ואחד מהם ירה בראשו מטווח קצר. מאבטחו הבריטי קולין סימפסון רדף אחרי המתנקש – חוסיין ג'סן סעיד (סטודנט ירדני) – ירה בצווארו, ופצעו קשה, סעיד טופל ושרד. המתנקש ושותפיו: מרוואן אל-באנה (בן דודו של אבו נידאל) ונוואף אל-רוסאן (אזרח עיראקי בן 36), היו חברים בארגון הטרור של אבו נידאל. שני השותפים נמלטו ממקום הפיגוע אך נתפסו זמן קצר לאחר מכן בידי המשטרה הבריטית בדירה בלונדון. בגרדיאן נטען שראש החוליה, נוואף אל-רוסאן, היה קולונל במודיעין העיראקי, ושההתנקשות נועדה לגרום לפעולה של צה"ל בלבנון שתאפשר סיום של מלחמת איראן–עיראק בשם האחדות נגד ישראל.
כל השלושה נשפטו ונגזרו עליהם, במרץ 1983, עונשי מאסר שבין 30 ל-35 שנים. מאוחר יותר, הועברו שניים מהם למאסר בבתי חולים לחולי נפש בבריטניה.
חייו לאחר ניסיון ההתנקשות
מצבו הקשה של ארגוב החמיר והוא נעשה משותק מצווארו ומטה. מצבו היה קשה במיוחד בהתחשב בפעילותו לפני הפציעה והיותו דיפלומט פעיל שהשתמש באופן תדיר ביכולותיו הפיזיות והאינטלקטואליות. מאז ניסיון ההתנקשות ועד מותו היה ארגוב מאושפז במחלקת השיקום בהדסה הר הצופים בירושלים. אשתו חוה סעדה אותו כל השנים, עד מותה במאי 2002. לבני הזוג ארגוב שלושה ילדים.
ויק סיישס
הנצחה
בשנת 1971 נכלל סיישס בהיכל התהילה הבינלאומי של הטניס.
שלמה ארגוב
חייו לאחר ניסיון ההתנקשות
ארגוב הלך לעולמו 21 שנים לאחר ניסיון ההתנקשות בחייו, ב-23 בפברואר 2003, בן 73 היה במותו. הוא הובא לקבורה בהר המנוחות בירושלים.
הנצחתו
באוניברסיטת רייכמן קיימת "תוכנית ארגוב", המכשירה מדי שנה כ-20 סטודנטים מצטיינים, בשנת לימודיהם האחרונה, לפעילות ציבורית, דיפלומטית וייצוגית לישראל ולעם היהודי בעולם. התוכנית נפתחה ביוזמתו ובתמיכתו הכלכלית של בנו, גדעון ארגוב, ובשיתוף פרופסור אוריאל רייכמן, נשיא המרכז הבינתחומי.
על שמו רחוב בשכונת תלפיות מזרח בירושלים.
במלאת 25 שנה להתנקשות וכארבע שנים אחר מותו, נערך באנגליה טקס אזכרה לזכרו, בהשתתפות בנו, המתגורר בבוסטון, שבארצות הברית.
יחסי אלג'יריה–לוב
תמיכה לובית חזקה בחזית פוליסריו בסהרה המערבית עד 1984, ועמדות קשות באותה מידה בנושא הקולוניאליזם וישראל, הקלו את היחסים האלג'יריים עם לוב. עם זאת, נטיות לוב לאיחוד פוליטי בקנה מידה מלא, הפריעו לשיתוף פעולה פוליטי פורמלי, מכיוון שאלג'יריה נסוגה באופן עקבי משיתוף פעולה כזה עם שכנתה הבלתי צפויה. חוזה אוג'דה (1984) בין לוב למרוקו, שייצג תגובה לחוזה האחווה והקונקורד (1983) בין אלג'יר ותוניסיה, החמיר באופן זמני את יחסי אלג'יריה-לוב על ידי יצירת חלוקה מדינית באזור - לוב ומרוקו בצד אחד; ואלג'יריה, תוניסיה ומאוריטניה, בצד השני.
בשנת 1988 הוזמנה לוב להשתתף בוועדה הבין-מגרבית שהייתה אחראית על הקמת איחוד המגרב הערבי (UMA). הקמת UMA בפברואר 1989 סימנה את שיתוף הפעולה הפוליטי או הכלכלי הרשמי הראשון בין שתי המדינות.
קשר היסטורי
מסדר הסנוסים, ששלט בממלכת לוב, הוא ממוצא אלג'יראי ונקשר מאוד בזהות האלג'יראית.
מלחמת האזרחים האלג'ירית
לוב של קדאפי הואשמה על ידי הרשויות באלג'יריה במעורבות בעיצומה של מלחמת האזרחים האלג'יראית (1991–2002) שגרמה למלחמה הרסנית ולמותם של 200,000 אלג'יראים. לוב, יחד עם איראן, ערב הסעודית, סודאן ומרוקו, היו מעורבים בתמיכה בקבוצה האסלאמית המזוינת ובקבוצות מיליטנטיות אחרות איסלאמיסטיות.
המהפכה הלובית
במהלך מלחמת האזרחים בלוב, האשימה מועצת המעבר הלאומית נגד קדאפי (NTC) של לוב את אלג'יריה כי היא תומכת בקדאפי בכך שאפשרה לו להעביר ציוד צבאי ולוחמים זרים דרך שטח אלג'יריה.
ב-8 במאי 2011 הביע סאדק בוגאטאיה, מנהיג פרלמנטרי וחבר הוועד המרכזי של מפלגת ה-FLN השלטת, את תמיכתה הבלתי מותנית של אלג'יריה בקדאפי, בעת שהתייחס לפגישתו של קדאפי עם שבטי לוב בטריפולי. מאוחר יותר הסביר במהלך ריאיון לעיתון האלג'יראי "Ech-Chourouk" כי ביקורו בלוב היה למטרות הומניטריות וכי הוא מואשם במשימה זו על ידי עבד אל-עזיז בלח'אדם, מזכ"ל ה-FLN.
בתחילת יוני 2011 החל ה-NTC לרכך את הרטוריקה שלו. גוגה, סגן יו"ר ה-NTC, הסכים לריאיון עם היומון האלג'יראי " Echorouk" בו אמר, "העמים האלג'יראים והלובים הם אחים. אנו בטוחים כי יחסינו יהיו חזקים יותר בימים הקרובים. אנחנו לא רוצים לקיים סכסוכים עם מדינות אחרות במיוחד עם מדינה אחות כמו אלג'יריה. אנו מבקשים לראות את אלג'יריה מרחיבה את תמיכתה ב-NTC בקרוב מאוד."
למרות מאמציו של גוגה לשפר את היחסים עם אלג'יריה, כחודשיים וחצי לאחר מכן, לוחמי האופוזיציה הסתערו על שגרירות אלג'יריה בטריפולי במהלך מבצע "שחר בתולת ים", בזזו והשחתו את הבניין. לא היה ברור אם לאלמונים היו הוראות לכוון לשגרירות. שר החוץ האלג'יראי מוראד מדלקי התלונן בפני מזכ"ל האו"ם באן קי-מון על המקרה. ב-24 באוגוסט, משרד החוץ האלג'יראי הכחיש שוב את ההאשמות שאלג'יר הציעה תמיכה לקדאפי במהלך המלחמה ודרש מה-NTC לחזור מהאשמותיה הקודמות כתנאי לכך שממשלת אלג'יריה תכיר במועצה.
עם זאת, כאשר התברר כי אלג'יריה לכאורה נותנת מחסה לקדאפי לאחר שנמלט בעקבות השתלטות ה-NTC על טריפולי, ה-NTC נקט נימה קשה בהרבה. ב-29 באוגוסט נמסר כי אם אלג'יריה תעניק מחסה עבור קדאפי או בני משפחתו, זה ייחשב כ"מעשה תוקפנות". בתגובה, כוחות הביטחון הלוביים סגרו את הגבול עם אלג'יריה כדי למנוע מעברים לא חוקיים יותר.
סבב הגביע העולמי באופני כביש
סבב הגביע העולמי באופני כביש הוא סבב שנתי של מרוצי אופניים חד-יומיים שנערך בין השנים 1989-2004 על ידי איגוד האופניים הבינלאומי (UCI). ברוב שנותיו כלל הסבב 10 מרוצים חד-יומיים ונקרא בקיצור "הגביע העולמי". סבב זה החליף במידה רבה את סבב הסופר פרסטיז' פרנו אינטרנסיונל שנערך בחסות חברת המשקאות פרנו והתקיים בשנים 1958-1988. החל מ-2005 ועד 2008 התקיים סבב מורחב שנקרא פרו-טור וכולל מרוצים נוספים, כולל מרוצי קטעים וגרנד טורים ומ-2009 נקרא UCI World Tour. במשך שנות קיום הסבב, נחשב, בדרך כלל, המנצח בסבב כרוכב הטוב ביותר במרוצים החד-יומיים. כיוון שסבב הפרו-טור כולל גם מרוצי קטעים רבים, בהם גם הגרנד טורים, אין קשר ישיר בין יכולת המנצח בסבב ובין הצטיינות במרוצים חד-יומיים.
חלק מעשרת המרוצים הללו היו מרוצים ותיקים ויוקרתיים, שזכו לתואר קלאסיים, וחלק אחר מהמרוצים היו פחות ותיקים ונכללו בסבב בזכות המדינות בהם התקיימו, שהיו בעלות מסורת עשירה במרוצי אופניים, או מדינות שה-UCI רצה לקדם בהם את הספורט. הכללת המרוצים הללו בסבב הביאה לעלייה נוספת ביוקרתם לעומת מרוצים אחרים שלא נכללו בסבב. מספר מרוצים הוחלפו במהלך שנים אלו על ידי מרוצים אחרים. חמשת המרוצים החד-יומיים היוקרתיים ביותר, שזכו לכינוי חמשת המונומנטים, נכללו בסבב במשך כל שנות קיומו.