cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אניקה סרנסטאם
אניקה סרנסטאם (Annika Sörenstam; נולדה ב-9 באוקטובר 1970) היא שחקנית גולף מקצוענית שוודית שהישגיה מדרגים אותה כאחת משחקניות הגולף המוצלחות ביותר בהיסטוריה. לפני שפרשה מגולף תחרותי בסיום שנת 2008, היא זכתה ב-90 תחרויות בינלאומיות כמקצוענית, ובכך נהייתה שחקנית הגולף שזכתה באליפויות הרבות ביותר. היא זכתה ב-72 תחרויות התאחדות הגולף המקצוענית לנשים (LPGA) רשמיות בכללן עשר מייג'ורס ו-18 תחרויות בינלאומיות אחרות, והיא עומדת בראש רשימת המרוויחות בתולדות הLPGA, עם סכום של למעלה מ-22 מיליון דולר – למעלה מ-8 מיליון דולר מהבאה אחריה ברשימה. מאז 2006 מחזיקה סרנסטאם באזרחות כפולה אמריקאית ושוודית.
היא זכתה שמונה פעמים בתואר "שחקנית השנה" ובשישה פרסי Vare Trophies שניתנים לשחקן בLPGA עם הניקוד הממוצע הנמוך ביותר בעונה, היא שחקנית הגולף היחידה שקלעה למטרה ב-59 תחרויות. היא מחזיקה בשיאים שונים בספורט הגולף הנשי בכללם הניקוד הנמוך ביותר לעונה: 68.6969 ב-2004.
היא ייצגה את אירופה בגביע Solheim Cup שמונה פעמים בשנים 2007-1994, סרנסטאם היא הספורטאית הרווחית ביותר בתחרות בכל הזמנים.
סרנסטאם עשתה היסטוריה בתחרות Bank of America Colonial ב-2003 כשהייתה האישה הראשונה ששיחקה בתחרות הגברים ה-PGA Tour מאז 1945. לעיתים היא ידועה רק כ"אניקה" (Annika). היא זכתה לתהילה של שחקני גולף גברים באותה הדרך: ארני (ארנולד פלמר), ג'ק ניקלאוס וטייגר (וודס). עסקיה מחוץ לגולף כוללים את אקדמית הגולף אניקה, תכנון מסלול גולף, מותג מוצרי אניקה, וקרן צדקה.
בשנת 2004 זכתה בפרס הספורט העולמי של לוריוס לספורטאית השנה, פרס אליו הייתה מועמדת לזכייה ארבע פעמים נוספות. ב-2021 העניק לה נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ את מדליית החירות הנשיאותית.
קלואי גרייס מורץ
קלואי גרייס מורץ (באנגלית: Chloë Grace Moretz, נולדה ב-10 בפברואר 1997) היא שחקנית קולנוע, מדבבת ודוגמנית אמריקאית.
מורץ החלה את קריירת המשחק שלה בגיל 7 עם הופעות בסרטים וסדרות כמו "אימה באמטוויל", "500 ימים עם סאמר", "יומנו של חנון", "ביג מאמא 2", "עקרות בית נואשות", ו"כסף, דארלינג", שעבורו הייתה מועמדת לפרס האמנית הצעירה.
קלואי קיבלה הכרה עולמית בשל משחקה כהיט-גירל בסרטים "קיק אס" ו"קיק אס 2". היא המשיכה לקבל שבחים בתפקידים בסרטים כמו "תן לי להיכנס", "הוגו", ו"קארי".
ביוגרפיה
מורץ עברה מג'ורג'יה לניו יורק בשנת 2001, עם אמה ואחיה הגדול, טרבור, כי התקבל לבית ספר לאמנויות; מה שגרם לה להיות מעוניינת במשחק. הקריירה ההוליוודית שלה החלה כשהיא ושאר משפחתה עברו ללוס אנג'לס בשנת 2003.
קריירה
התפקיד הראשון שלה בהוליווד היה בגיל 7 כשגילמה את ויולט בשני פרקים של הסדרה "הסניגור", והתפקיד הראשון שלה בסרט היה בגיל 8 כשגילמה את מולי בסרט הדרמה "לב המתבונן".
בשנת 2005 היא כיכבה ברימייק "אימה באמטוויל" וזכתה להכרה ובמועמדות לפרס האמנית הצעירה. לאחר "אימה באמטוויל", קריירת המשחק של מורץ התקדמה כאשר היא קיבלה כמה תפקידי אורח בטלוויזיה, וגם תפקיד קטן בסרט הקומי "ביג מאמא 2". בין תפקידיה הבולטים בטלוויזיה היה גילום דמותן של קיקי ג'ורג' בסדרת הדרמה של רשת ABC, "כסף, דארלינג", ודמותה של שרי מאלטבי בסדרה "עקרות בית נואשות". מורץ דיבבה את הדמות של דארבי בסדרת הטלוויזיה "חבריי טיגר ופו". מורץ כיכבה כקאמי, ילדה מוכה, בסרט "בית הפוקר" (משנת 2008).
בשנת 2010, הופיעה מורץ כהיט-גירל בסרט גיבורי על של מתיו ווהן "קיק אס", המבוסס על רומן גרפי בעל אותו שם מאת מארק מילר וג'ון רומיטה ג'וניור. למרות המחלוקת סביב תפקידה בסרט אלים, היא זכתה לשבחי הביקורות על משחקה. רוג'ר איברט נתן לסרט כוכב אחד מתוך ארבעה, וכתב: "תגיד מה שתגיד על הדמות שלה, אבל לקלואי גרייס מורץ יש נוכחות ומשיכה." מורץ התאמנה עם צוות הפעלולים של ג'קי צ'אן שלושה חודשים לפני הצילומים ועשתה את רוב הפעלולים שלה בזמן הצילומים באתר. והשתתפה בסרט "ג'ק והאפונים". באותה שנה, היא שיחקה את אבי, ערפד בת 12, ב"תן לי להיכנס", רימייק אמריקאי לסרט השוודי "תן לאדם הנכון להיכנס", שיצא ב-1 באוקטובר 2010. היא שיחקה את אן סליגר במותחן הפשע "שדות ההרג של טקסס", שיצא ב-14 באוקטובר 2011.
מורץ שיחקה את איזבל בסרטו של מרטין סקורסזה "הוגו", עיבוד קולנועי ל"ההמצאה של הוגו", ושיחקה בסרט "נערה כפרית" (Hick), עיבוד לרומן של אנדריאה פורטס.
בשנת 2012 היא הופיעה בסרט "צללים אפלים", בו גילמה את התפקיד של קרולין סטודארד, מתבגרת מרדנית.
בשנת 2013 שיחקה בסרט האימה אשר מבוסס על רומן הביכורים בשם זה מאת סטיבן קינג, "קארי" את דמותה של קארי וייט ברימייק לסרט בעל אותו שם מ-1976. בהמשך השנה, שיחקה את היט גירל בשנית בסרט ההמשך "קיק אס 2".
בינואר 2014, יצא לאקרנים הסרט "אם אשאר", המבוסס על רומן של גייל פורמן, בו שיחקה גרייס בתפקיד הראשי, והסרט זכה לביקורות חיוביות. ובאותה שנה גילמה את טרי, נערה העוסקת בזנות בסרט "נקודת שוויון" לצד השחקן דנזל וושינגטון. באותה שנה ביצעה את הופעת הבכורה שלה בתיאטרון אוף ברודוויי, במחזה "The Library" מאת סקוט ז. בורנס.
בינואר 2016 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "הגל החמישי" בו גילמה את דמותה של קאסי, נערה במנוסה המנסה להציל את חיי אחיה מחוצנים. ושיחקה בסרט הדרמה "הנס של סוזנה", בתפקיד סוזנה, צעירה שבשלב מסוים בחייה חולה במחלה שטובי הרופאים לא מצליחים לזהות, ונאלצת לחיות כך.
בשנת 2019, מורץ דיבבה את וונסדיי אדמס בסרט האנימציה בחידוש לסרט "משפחת אדמס", שזכה לביקורות מעורבות מהמבקרים.
בשנת 2021, היא הופיעה בדמותה של קיילה בסרט הלייב אקשן "טום וג'רי", בבימויו של טים סטורי. לאחר מכן הופיעה בסרט "צל בענן", מותחן אימה מאת הבמאית הניו זילנדית רוזאן ליאנג, ובהמשך שבה לדבב את וונסדיי אדמס בסרט ההמשך "משפחת אדמס 2". בסוף שנה זו, כיכבה מורץ בסרט המדע-בדיוני "אמא או אנדרואידים" של הבמאי מטסון טומלין בסרטו הראשון. הסרט יצא לאקרנים בבכורה ב-17 בדצמבר 2021 בשירות הסטרימינג של הולו וב-7 בינואר 2022 הוקרן ברחבי העולם על ידי נטפליקס.
בסוף שנת 2022 החלה מורץ לככב בתפקיד הראשי בסדרת המדע-בדיוני "הפריפריאל" שיצר סקוט סמית' עבור רשת אמזון פריים וידאו, אשר מבוססת על הרומן באותו שם מאת ויליאם גיבסון.
חיים אישיים
מורץ מתגוררת בשכונת סטודיו סיטי, לוס אנג'לס. אחיה ברנדון משמש כמנהל העסקי שלה; אחיה טרבור היה מדריך המשחק שלה מאז 2010, וליווה אותה בטיסות ואירועים כשהוריהם לא פנויים.
בשנת 2016 החלה לצאת עם הדוגמן והצלם האנגלי ברוקלין בקהאם. היא אישרה שהיא ובקהאם נפרדו ב-2018.
עורב
עוֹרֵב (שם מדעי: corvus) הוא סוג של ציפורים ממשפחת העורביים. המינים בסוג זה הם מהגדולים ביותר בסדרה ציפורי שיר. הגדול מכולם הוא עורב עב־מקור מאפריקה, שמשקלו 1.5 ק"ג, ודומה לו בגודלו המין עורב שחור.
אייטונס קונקט
אייטונס קונקט (באנגלית: iTunes Connect) הוא שירות של אפל בו מפיקים יכולים להשתמש כדי להפיץ מוזיקה, פודקאסטים, סרטים ותוכניות טלוויזיה ללקוחות בחנות iTunes וספרים אלקטרוניים ללקוחות ביישום הספרים של Apple.
עורב
בני הסוג קאק (Coloeus) נכללו בעבר בסוג זה.
אייטונס קונקט
App Store Connect
מפתחים רשומים יכלו להשתמש ב-iTunes Connect כדי לפרסם אפליקציות בחנות האפליקציות וב-Mac App Store עד יוני 2018, אז אפל השיקה את השירות הייעודי – App Store Connect.
מאפיינים
גם iTunes Connect וגם App Store Connect מאפשרים למשתמשים להוסיף מטא-דאטה לפריטים, להגדיר באילו מדינות פריטים יהיו זמינים, להציג דוחות מכירות ולשתף פעולה באותם פרויקטים על ידי הוספת חברי צוות.
עורב
מאפיינים
העורבים לא חברותיים במיוחד, ולעיתים נאספים לקבוצות גדולות, אך אינם יוצרים מושבות. כל זוג עורבים מקים לעצמו קן, הנקבה דוגרת על הביצים ושני בני הזוג מאכילים את הגוזלים שלהם.
בסוג זה כ־40 מינים, הנפוצים בכל היבשות פרט לאמריקה הדרומית, ובאיים רבים. בישראל נמצאים המינים: עורב אפור, עורב מזרע, עורב שחור, עורב חום־עורף, עורב הודי, עורב קצר־זנב.
אינטליגנציה
סוג זה מראה סימנים של אינטליגנציה גבוהה במיוחד, ואחד המינים (עורב קלדוניה החדשה) נחקר רבות, מכיוון שנראה שהוא עושה שימוש אינטנסיבי בכלים. מינים שונים של עורבים אף הראו סימנים ראשוניים של כישורים לשוניים ויכולת תקשורת לטווחים ארוכים. ניתן לאלף אותם, ואף ללמד אותם לחקות קול אדם, בדומה לתוכי.
לפי מחקר שפורסם ב-2020, העורבים מודעים ליכולות הקוגניטיביות שלהם, יכולת שיוחסה עד כה לבני אנוש ומספר מצומצם של בעלי חיים אינטליגנטיים במיוחד. מחקר זה יחד עם מחקר נוסף שנערך על יונים, תנשמות, תוכים ועורבים, מצא את הסיבה הביולוגית לאינטליגנציה הייחודית, וכי התודעה והאינטליגנציה מבוססות על פעילות אינטנסיבית של נוירונים במוח הציפור, בחלק הנקרא – '.
במיתולוגיה
בשל צבעו השחור, קולו המקרקר והיותו אוכל נבלות, קישרו בתרבויות רבות בין עורבים לבין מוות וכוחות אפלים. האינטליגנציה של העורב, הנחשבת לגבוהה יחסית, הפכה אותו לסמל של חכמה בקרב תרבויות שונות.
המזרח התיכון
בעלילות גילגמש, אותנפישתים שולח יונה, סנונית ולבסוף עורב לבדוק האם ניתן לשוב ולחיות בארץ. העורב מוצא גופות צפות על פני המים, ולא חוזר. בספר בראשית, נוח שלח עורב מהתיבה לראות אם הארץ יבשה מהמבול אך העורב לא התרחק מהתיבה. לכן, הוא שלח לאחר מכן יונה. בספר מלכים עורבים מספקים מזון לאליהו הנביא.
סקנדינביה
במיתולוגיה הנורדית למשל, מלוויו של אל החוכמה והמלחמה אודין היו זוג עורבים, הוּגין ומוּנין ("חשיבה" ו"זיכרון" בהתאמה). אודין עצמו קושר רבות למוות.
יוון
קבוצת הכוכבים העורב זוהתה במיתולוגיה היוונית עם העורב שסיפר לאל אפולו על בגידתה של קורוניס - אחת מאהובותיו. אפולו שלא האמין לעורב הפך את צבעו מלבן לשחור, אך לאחר שנוכח באמיתות דבריו הפך אותו לעוף קדוש ונתן לעורבים את המשימה להכריז על מוות. על פי אגדה אחרת, אפולו שלח עורב עם גביע להביא לו מים מהנהר, אך העורב התמהמה בדרכו, וכשהבין שהוא מאחר שעתיד להיענש, הביא לאפולו נחש מים שכביכול מנע ממנו את הגישה לנהר. כעונש על השקר והאיחור קבע אפולו את העורב יחד עם הגביע ונחש המים בשמיים כקבוצות כוכבים סמוכות.
האירים
במיתולוגיה האירית, עורבים קושרו ל"מוריגן", אלת הקרב, הלחימה והעצמאות.
בספרות ובאמנות
סופרים ואמנים מודרניים יותר, המשיכו את הרעיון של עורבים כסמל לכוחות השחור ומבשרי מוות. לדוגמה בספרות גותית עורבים היו מוטיב מקובל, שלעיתים קרובות סימלו את המוות.
בלדה עממית סקוטית "שלושה בני עורב" מספרת על שיחתם של שלושה עורבים הדנים בדבר ארוחתם הבאה, שהיא גופתו של אביר שנפל לא מכבר. אך העורבים מגלים שעל הגופה שומרים כלב ציד, נץ ועלמה נאמנים.
הפואמה הגותית של אדגר אלן פו "העורב" ידועה באווירת האימים והכישוף שלה. במרכז הפואמה מפגש בין אדם שאיבד את אהובתו ובין עורב מדבר. האיש מדבר עם העורב, וזה בתגובה עונה לו רק מילה אחת בכל פעם: Nevermore (מילולית: "לא עוד"). הצייר אדואר מאנה יצר ליתוגרפיה כאילוסטרציה לפואמה זו. הצייר הפוסט־אימפרסיוניסט פול גוגן צייר את היצירה "Nevermore" שמכילה איור של עורב ומספר מוטבים המקשרים בין הפואמה לציור. זאת ועוד, סרטי הקולנוע המבוססים על הרומן הגרפי "העורב" מתייחסים לפואמה זו ומציגים את מוטיב העורב כחוט המקשר בין המתים לחיים.
מספר להקות מטאל כתבו שירים על בסיס הפואמה של פו: גרייב דיגר הגרמנית, אלוביטי השווייצרית ורוטינג כרייסט היוונית.
"שדה חיטה עם עורבים" הייתה אחת היצירות האחרונות שהשלים הצייר האקספרסיוניסט וינסנט ואן גוך לפני התאבדותו. אופייה הקודר של היצירה, הדרך הנקטעת באמצעה והעורבים המעופפים על רקע השמים המעוננים עוררו פירושים המקשרים בין השמים המעוננים והעורבים המעופפים לדיכאונו ולמותו הקרב של ואן גוך, אך פירושים אלו לא מקובלים היום.
עץ העורבים ("The Tree of Crows"), אחת היצירות המפורסמות של הצייר הרומנטי קספר דויד פרידריך, נושאת אופי אפל וקודר.
בספר הילדים מסע הפלאים של נילס הולגרסון היה עורב זקן ושמו בתקי אשר עזר לנילס במשימות שנתקל בהן ללא מוצא.
הספר הרביעי בסדרת הספרים שיר של אש ושל קרח מאת ג'ורג' ר.ר. מרטין נקרא "משתה לעורבים". השם עורב מופיע בסדרת הספרים הן ככינוי לאחים במשמר הלילה (מכיוון שהם לובשים גלימות שחורות) והן לעורבים המשמשים כמעין יוני דואר. באנגלית ישנה הפרדה בין השמות: האחים במשמר הלילה נקראים "Crow" כשם הסוג עצמו (Corvus) והעורבים נקראים "Raven" כשם מין בתוך סוג העורב.
העורב גם מרבה להופיע במשלים, כגון במשל "העורב והשועל", או "העורב הססגוני".
מיני העורב לפי תפוצה
מינים אוסטרליים ומלנזיים
מינים ניו זילנדיים
מינים פסיפיים (מאיי האוקיינוס השקט)
מינים טרופי־אסייתיים (מדרום־מזרח אסיה)
מינים אירואסייתים וצפון אפריקאים
מינים מצפון וממרכז אמריקה
מינים דרום ומרכז אפריקאים
העורבים במדרשי חז"ל
על הפסוק במלכים (מלכים א יז ד) וְהָיָ֖ה מֵהַנַּ֣חַל תִּשְׁתֶּ֑ה וְאֶת־הָעֹרְבִ֣ים צִוִּ֔יתִי לְכַלְכֶּלְךָ֖ שָֽׁם, מובא בשם המפרשים שם ברד"ק ואת העורבים צויתי – עורבים ממש והם העופות השחורים וטעם צויתי ששמתי בלבם להביא לחם ובשר שתי פעמים ביום ואין לשאול מאין היו מביאין לו כי באמת ממקום כשר היו מביאין לו אחר שברצון האל היו מביאין לו והרבה כשרים היו בישראל שאומר והשארתי בישראל שבעת אלפים כל הברכים אשר לא כרעו לבעל וכל הפה אשר לא נשק לו (מלכים א י״ט:י״ח). ובדברי רז"ל יש אומרים שהיו מביאין לו משלחנו של אחאב ויש אומרים משלחנו של יהושפט, וכוחם של העורבים הם בנתינת צדקה ובמתן פרנסה למרות היותם אכזריים בטבעם.
בתלמוד מוזכר העורב בתור עוֹרְבָא פָּרַח הוא ביטוי שהמקבילה הנכונה שלו בלשון העממית של ימינו היא "ראה, ציפור!", שאומרו עושה בו שימוש במטרה לחמוק מדיון בנושא העיקרי להסיט את תשומת לבו אל עניין אחר.
הביטוי, שמקורו בארמית ותרגומו המילולי "העורב התעופף" נלקח ממסכת ביצה כאשר רב אויא סבא שאל את רב הונא שאלה הלכתית קשה, השיב לו רב הונא: "עורבא פרח".
לפי הסבר רש"י, רב הונא העביר נושא במתכוון, על ידי האמירה: עורבא פרח, כלומר ראה את העורב הפורח מעלינו.
לפי פירושו של רבינו חננאל, דבריו "עורבא פרח" מכוונים כלפי דבריו של אותו אמורא, שדעתו היא דעתם של ילדים המשחקים בציפורים ועורבים. כלומר הבלים שאין בהם כל ממש.
רבה, בנו של רב הונא, שאל אותו לפשר הדבר, שהרי רב הונא היה מכבד את רב אויא סבא באופן מיוחד בהצביעו על גדלותו המיוחדת בתורה. רב הונא הבהיר לו כי אי ההגיון אינו בשאלה עצמה, אלא בתזמון שבו היא נשאלה, שכן השאלה הייתה קשה מאוד לעיון, והיא נשאלה בזמן שרב הונא היה עייף וחלש ולא יכול היה להשיב עליה כראוי.
רנו מגאן
רנו מגאן (בצרפתית: Renault Mégane) הוא רכב משפחתי המיוצר על ידי יצרנית הרכב הצרפתית רנו. משנת 1995 עד שנת 2002 שווק הדגם הראשון של רנו מגאן. הדגם השני משווק מאז שנת 2002 עד 2008, בשנת 2009 יצא הדגם השלישי ולו גרסת קופה ספורטיבית. בשנת 2015 הוצג הדגם הרביעי שתחילת מכירתו בישראל חלה ב-2017. המגאן הוא רכב בסגמנט המשפחתיות, ממוקם בהיצע הרכבים של רנו בין הקליאו (סופרמיני) לבין הטאליסמן (מנהלים - לא נמכרת בישראל לעת עתה).
דור ראשון (1995-2002)
הדור הראשון של המגאן יצא אל השוק בשנת 1995, והחליף את רנו 19 אשר הפך למיושן באותה תקופה.
בתחילה יצאה המגאן רק בתצורת האצ'בק 5 דלתות או בגרסת סדאן, אבל מאוחר יותר ניתן היה לרכוש גם דגמי שתי דלתות (קופה) ושלוש דלתות. הדגמים הראשונים כללו מנועים בנפח 1.4 ליטר עם 8 שסתומים ו 70 כוחות סוס, ו-1.6 ליטר עם 8 או 16 שסתומים ו-75 או 90 כוחות סוס בהתאמה. כמו כן ניתן היה לרכוש מנוע 2.0 ליטר עם 8 או 16 שסתומים ו 115 כ"ס או 150 כ"ס בהתאמה. בנוסף, הייתה גרסה בעלת מנוע דיזל של 1.9 ליטר.
הסדרה עברה מתיחת פנים משמעותית בשנת 1999 שכללה שינויי עיצוב ושדרוג מערכת ההנעה. כל מנועי בנזין קיבלו עתה 16 שסתומים. הם היו ב 1.4, 1.6 ו -1.8 ליטרים והספק של 95, 107 ו-116 כ"ס בהתאמה. במקביל, הציגה רנו את מנוע הבנזין הראשון שלהם עם הזרקה ישירה, אשר היה בנפח של 2.0 ליטר ו הציע 140 כוחות סוס. גרסה הכוללת מנוע דיזל עם הזרקת דלק משופרת ו-102 כוחות סוס הוצגה בסתיו 2000.
דגמי ההאצ'בק והקופה הוחלפו בשנת 2002. בישראל הדור הראשון שוק בין השנים 1996–2004
דור שני (2002-2008)
הדור השני של המגאן יצא לשוק בסתיו 2002. הדגם החדש לא כלל גרסת קופה.
בשנה הראשונה היה רק מודל האצ׳בק, אך בשנת 2003 הוצגה גרסאות הספורט סדאן, הסטיישן והקופה קבריולה (CC).
הדגם עבר מתיחת פנים בשנת 2006, כאשר מפרט המנועים המוצעים שונה. גרסאות דיזל כללו לוכדי חלקיקים, וכן הוצגו גרסאות מעודכנות של מנועים בנפח 1.5, 1.9 ו-2.0 ליטר.
מרכב ההאצ׳בק הוחלף בסתיו 2008. דגם מכונית הסטיישן הוחלף במחצית הראשונה של 2009, קופה חדשה הגיעה ביוני 2010 והספורט סדאן בספטמבר 2010 הוחלף על ידי הרנו פלואנס.
דור שלישי (2008-2016)
מנוע הבסיס הוא 1.6 ליטר עם 16 שסתומים כמו קודמו אך בשתי גרסאות מעודכנות של 100 ו-110 כ"ס. מנוע חדש שהוצג הוא 1.4 ל׳ TCe עם מגדש טורבו ו-130 כוחות סוס, הוא החליף את הקיים - 2.0 16V עם 135 כ"ס. מנוע חדש זה מגיע בשילוב תיבת הילוכים ידנית. כמו כן, קיימת גרסה מעודכנת של המנוע עם 140 כ"ס בשילוב עם תיבת הילוכים אוטומטית. מנוע בנפח 2.0 16V Turbo ממשיך עם גרסה מעודכנת בעלת 180 כ"ס, או 250 כ"ס בסדרה RS.
מנועי דיזל נלקחו מהדגם הקודם אך עברו עדכון. מנוע בנפח 1.5 ליטר dCi כולל עתה שלוש גרסאות עם 90, 106 ו-110 כ"ס. מנוע בנפח 2.0 ליטר dCi הוא בעל 160 כ"ס כעת, והמנוע בנפח 1.9 ליטר נשאר ללא שינוי עם 130 כוחות סוס.
גרסת מכונית הסטיישן הוצגה במחצית הראשונה של 2009. גרסת הקופה הושקה ביוני 2010, ואילו גרסת הסדאן ירדה לטובת רנו פלואנס.
דור רביעי (2016-2021)
הדור הרביעי הוצג בתערוכת הרכב הבינלאומית של ז'נבה בשנת 2015. ב-2016 הוצגו בנוסף לגרסת ההאצ'בק גרסאות סטיישן ובניגוד לדור השלישי - גם סדאן. הדגם החדש מציע עיצוב דינמי יותר מקודמיו וכמות אבזור שמתקרבת לקטגורית הרכבים שמעל המגאן. השם "פלואנס" ששימש כביכול את גרסת הסדאן של הדור השלישי של המגאן, ננטש. למגאן 4 הוצגה גם גרסה ספורטיבית יותר - ה-GT, המוצעת עם מנוע 1.6 טורבו בנזין המספק 205 כ"ס והיגוי לכל ארבעת הגלגלים "4CONTROL". גרסה זו מוצעת במרכבים האצ׳בק וסטיישן ומתוכננת להיכנס לשוק הישראלי במהלך 2018. בישראל משווקת רק גרסת הסדאן עם שתי רמות גימור - "Intense" ו-"Zen", וממותגת בתור ״רנו גרנד-קופה״. ישנם שני מנועים לבחירה, והם 1.5 ל׳ טורבו-דיזל (116 כ״ס) או 1.3 ל׳ טורבו-בנזין (140 כ״ס) המציע ביצועים טובים יותר מהדיזל אך צריכת דלק טובה פחות.אף על פי שבסיס הגלגלים גדל, המרחב הפנימי דווקא הצטמק, לטובת העיצוב העשיר. במושב האחורי המרחב לרגליים עובר לטובה את סטנדרט הקטגוריה, אך המרחב לראש עשוי להיות צפוף גם מהתקרה וגם מקורות הצד העבות, שממשיכות כל הדרך מעל החלונות, מה שמאלץ גובה מקסימלי של כ-171 ס״מ בשביל נוחות באזור הראש. שינוי לרעה בהשוואה לפלואנס.
מנוסת הכלבים
מנוסת הכלבים (באנגלית: The Plague Dogs) הוא סרט אנימציה בריטי טרגי מ-1982 המבוסס על ספרו של ריצ'רד אדמס (הידוע בתור כותב "גבעת ווטרשיפ") היוצא נגד ניסויים בבעלי חיים. הסרט הוא מבין הסרטים המאוירים המעטים שלא מיועדים לילדים במערב ובממלכה המאוחדת בפרט. ביחד עם "גבעת ווטרשיפ", הסרט זכה למעמד של סרט פולחן, מעמד שלא הרבה זכו לו במדיום האנימציה.
עלילה
רוף וסניטר, שני כלבי מעבדה שעוברים סדרה של ניסויים אכזריים, מצליחים יום אחד לברוח ממכון הניסויים שבו הם שהו. הם מנסים להסתדר ולהסתגל לחיים מחוץ למעבדה. אך שרשרת של תאונות וקשיים, המחלות הגופניות והנפשיות שהם שארית מציקה מהעבר, הזכרונות מהבעלים, והשלטונות שמתברר ששני הכלבים "חשובים" להם, מכריעים אותם לבסוף.
הבדלים בין הספר לסרט
ישנם הרבה הבדלים בין סוף הסיפור כפי שריצ'רד אדמס כתב אותו לבין סוף הסרט. הבולט מביניהם הוא שבסרט הכלבים כנראה לא שורדים, למרות שבמהדורה הבריטית מראים אותם טובעים במרחק, דבר שקוצץ בגרסאות ה-DVD האמריקאיות. הספר נגמר באותה צורה אך עם מספר תוספות של אחרית דבר שפורסמו במהדורות הבאות. לפי תוספות אלה, זוג הכלבים ניצל ומוחזר לבעליו המקורי ששרד. עוד בסרט נראה קוף בתוך מכל פלדה ולא ברור מה קורה איתו, הכוונה כנראה לניסויים של הפסיכולוג הארי הארלו בתוך "בור הייאוש", הספר רומז או מזכיר במפורש עוד הרבה ניסויים כאלה.
שיר סיום הסרט
שיר הסיום, "זמן גאות ושפל", הולחן ובוצע על ידי אלן פרייס. השיר ודיאלוגים מסוימים מהסרט עברו סימפול על ידי להקת האינדסטריאל הידועה סקיני פאפי לצורך שירם "מבדק" (Testure).
סטרלינג הולוויי
סטרלינג פרייס הולוויי הבן (באנגלית: Sterling Price Holloway, Jr.; 4 בינואר 1905 – 22 בנובמבר 1992) היה שחקן אופי וקומיקאי אמריקאי שהופיע ב-150 סרטים ותוכניות טלוויזיה, והיה במשך תקופה ארוכה מדבב בחברת וולט דיסני.
שנותיו הראשונות
נולד בקדרטאון (ג'ורג'יה) ונקרא על שמו של הגנרל סטרלינג פרייס. אביו, סטרלינג פרייס הולוויי האב, היה בעל מכולת מצליח, מונה לראשות העיר בשנת 1912. אחרי ששירת באקדמיה הצבאית של ג'ורג'יה, פנה הולוויי לאקדמיה האמריקנית למשחק בניו יורק. הולוויי החל את דרכו בתיאטרון כאשר השתתף בהצגתם הראשונה של רוג'רס והארט, גאריק גאיטיס. הולוויי שר בגאריק גאיטיס את "מנהטן" בשנת 1925, ואת "הר מוריק" בשנת 1926.
קריירה
בשנת 1926, עם גובה של 1.75 מטר ומשקל של 56 קילוגרמים, הולוויי עבר להוליווד ושם החל את קריירת הקולנוע שלו שנמשכה חמישים שנה. הוא עבד עם פרד מקמארי, ברברה סטנוויק, לון צ'ייני הבן, קלארק גייבל, ג'ואן קרופורד, בינג קרוסבי ודייוויד קאראדין. למרות שהיה שחקן אופי עסוק ורקדן אתלטי, הולוויי מצא את נישתו כשחקן קולי. הולוויי גויס לצבא האמריקני במלחמת העולם השנייה ושהה בצפון אפריקה ובאיטליה. בשנת 1941, הולוויי נשמע בסרט דמבו הפיל המעופף בקולו של "מר חסידה". הוא היה הבואש המתבגר "פרח" בסרט במבי, המספר בסצנת הפינגווינים בסרט שלושת הקבלרוס וסיפר את "פטר והזאב" בסרט הבה לי מוזיקה. הוא דיבב את הנחש "קא" בסרט ספר הג'ונגל, קריין בסרטון גלית השני, דיבב את חתול הצ'שר בסרט אליס בארץ הפלאות ואת העכבר "רוקפור" בסרט חתולים בצמרת. תפקידו כפו הדב הוא הידוע בתפקידיו. אולפני דיסני הפכוהו לאגדת דיסני בשנת 1991 בכינוס מיוחד שהייתה ככל הנראה הופעתו הפומבית הרשמית האחרונה, כשהיה בן 86.
הופעתו הקולנועית החזותית האחרונה הייתה בסרט רעם וברק (יצא ב-1977), כשלאחר מכן בעיקר דיבב וקריין עד לקראת סוף שנות השמונים, כשהחל להוריד הילוך בקריירה בעקבות מצבו הבריאותי שהחל להתרועע במהלך שנות השמונים, ולכן לא דיבב את פו הדוב בסרט עליו שיצא ב-1983 (כשדיבב אותו האל סמית' (1916-1994) מי שדיבב את דמות הינשוף בסרטים הקודמים ועשה תפקיד כפול בסרט ההוא). היה ניסיון נוסף שלא המשיך, על להעלות מחדש את הולווי כמדבב פו הדב סביב שנת 1988 (כשהיה בן 83), אך נזנח כי לדעת המפיקים גוון קולו של הולווי כבר לא מה שהיה לפני.
רדיו והקלטות
ככוכב רדיו, הולוויי נשמע בתוכניות הרדיו שעת מסילת הברזל, שעת הפלדה של ארצות הברית, דריכות ותיאטרון רדיו לוקס. עם קולו המובהק, הוא סיפר ברדיו לילדים את סיפורי הדוד רמוס ואת פטר והזאב ושר משירי אמא אווזה.
טלוויזיה
פריצת דרכו הטלוויזיונית הייתה בתוכנית ילד קרקס בו גילם את תפקיד הבלונאי. הוא השתתף בתוכניות הטלוויזיה הרפתקאות סופרמן, חייו של ריילי, חמש אצבעות, אזור הדמדומים, האי של גיליגאן, המופע של אנדי גריפית ואור ירח.
חייו המאוחרים
הולוויי התגורר בערוב ימיו בלוס אנג'לס. הוא מת מהתקף לב בבית החולים נחשב בלוס אנג'לס בשנת 1992. בן 87 היה במותו. גופתו נשרפה ואפרו פוזר מעל האוקיינוס השקט. בשנות השמונים נקרא על שמו רחוב בהוליווד. בנו, ריצ'רד הולוויי, הפך לימים למפיק. פו הדב וקא, שתי דמויות אותן דיבב, דובבו לאחר מותו על ידי המדבב ג'ים קאמינגס.
נורלאגוס
לא ברור מה קרבתו של ארנב זה לקרוביו החיים. ככל הנראה התפתח הנורלאגוס מהסוג Alilepus או מהסוג Trischizolagus, שחיו בספרד לפני 3–6 מיליון שנה. ככל הנראה הזכיר אורח חייו את המין ארנב אממי (Pentalagus furnessi) מהאיים אממי אושימה וטוקונושימה, שבאיי ריוקיו בדרום יפן שהתפתח גם כן בסביבה מבודדת מטורפים.
במראהו היה הנורלאגוס שונה מאוד מרוב הארנביים והיה, ככל הנראה, הארנב הגדול ביותר שהיה מעולם, כתוצאה מענקיות איים. הוא הגיע לגובה חצי מטר ולמשקל 23 קילוגרם, פי שישה מהארנבון המצוי. עם זאת, הייתה לו גולגולת קטנה והיה בעל עיניים ואוזניים קטנות בהרבה מרוב הארנבים. היו לו רגליים ארוכות מאוד אך גם נוקשות כך שהיה מקפץ גרוע שהעדיף לנוע לאיטו. הוא ניזון מעשבים ומשורשים שחפר באדמה.
היסטוריה של אתונה בימי יוון העתיקה
ההיסטוריה של אתונה בימי יוון העתיקה מתחילה בייסוד העיר בערך בשנת 2000 לפנה"ס. אתונה העתיקה הייתה מרכז חשוב בתקופה המיקנית וגלי הכיבוש הדורי פסחו עליה. אתונה הגיעה לשיאה בתקופה הקלאסית, אך נכבשה על ידי פיליפוס השני בשלהי תקופה זו ואיבדה את עצמאותה לעד. היא המשיכה להיות פוליס חשובה בתקופה ההלניסטית ואף תחת שלטונה של רומא.
מייסוד העיר עד ימי האפלה
העיר אתונה החלה, ככל הנראה, כישוב נאוליתי שהוקם בראש הגבעה שנודעה בהמשך כאקרופוליס במהלך האלף השלישי לפנה"ס. המיתולוגיה היוונית, לעומת זאת, מספרת כי מקים העיר היה המלך האגדי קקרופס, חציו אדם וחציו נחש, שבמהלך המאה ה-16 לפנה"ס איחד את כפרי חבל אטיקה תחת שלטונו, וקבע באתונה את בירתו. עדויות ארכאולוגיות מראות כי במהלך המאות ה-14 וה-13 לפנה"ס אתונה הייתה מרכז משגשג של התרבות המיקנית.
במאות ה-12 עד ה-8 לפנה"ס, יוון שקעה בתקופה הנודעת במחקר כ"תקופת האפלה". כינוי זה נטבע עקב ריבוי העדויות הארכאולוגיות להרס ושריפת מרכזי התרבות המיקנים בתחילתה, לעומת מיעוטן של עדויות ליצירה תרבותית או אחרת במהלכה. קיימת סברה כי המאורעות המחוללים של תקופה זו היו סדרה של פלישות של יווניים דורים. בניגוד לחלק ניכר מהיישובים היווניים של אותה תקופה, אין באתונה עדות להרס ושריפה במהלך המאה ה-12 לפנה"ס, והיא ככל הנראה שרדה את הפלישות הדוריות בשלום יחסי. בנוסף, בתקופות מאוחרות יותר התגאו האתונאים, שהיו יוונים איונים, כי בניגוד לדורים הם תושביה המקוריים של יוון. פרט להבדלים קלים, העמים היוונים הללו היו בנים לאותה שפה, תרבות ודת (כמו גם היוונים האיולים), ובתקופות המאוחרות אף תפשו עצמם כבני אותו העם אל מול פולשים זרים.
המשטר האתונאי בתקופות אלו זו היה משטר שבמרכזו עמד מלך שתפקד כמנהיג, ככהן גדול ובמצביא בעת מלחמה, בדומה למשטר ברוב הערים היווניות שלפני התקופה הארכאית. במהלך אותן תקופות התגבשה תפישת הפוליס היוונית, ובהתאם לה תושבי ארבעת השבטים שאכלסו את חבל אטיקה שסביב אתונה היו אזרחי הפוליס האתונאי גם הם, ולא רק תושבי העיר עצמה.
כינון הרפובליקה האריסטוקרטית
הידיעות הממשיות הראשונות על אתונה מתחילות במחצית השנייה של המאה ה-7 לפנה"ס. המקור לתקופה זו הוא ספרו של אריסטו "מדינת האתונאים". ספר זה מתאר אריסטו, בין היתר, את שינוי שיטת המשטר. עם זאת אלכסנדר פוקס סבור שכבר באמצע המאה ה-8 לפנה"ס עברה המלוכה מהעולם באתונה. אחת הסיבות העיקריות לפי פוקס לשינוי שיטת המשטר הייתה גידול העיר והתפתחותה. פוקס ממשיך וטוען שירידת המלוכה הייתה הדרגתית. פוקס חושב שמלכתחילה תפקיד המלך היה נבחר ולא עבר בירושה, לאחר מכן צמצמו את זמן כהונתו ויותר תפקידים מסורתיים של המלך עברו לאראופגוס (מועצת אצילים).
שררת השלטון עברה מהמלך אל מועצת האריאופגוס שהייתה ממנה את הארכונטים. בהתחלה היו שלושה ארכונטים. קיבלו על עצמם את התפקידים הצבאיים והאזרחיים של המלך וכינויים היה (לפי סדר חשיבות) ארכון-אפונימוס – היה הארכון החשוב ביותר ועל שמו נקראה השנה. הוא היה אחראי על בעיות הקשורות באזרחות, רכושם של יתומים, אלמנות ואנשים חלשים אחרים מבחינה סוציו-אקונומית. השני בחשיבותו היה הארכון-פולימרכוס ("ארכון-מפקד הצבא") שהיה מופקד על ענייני צבא וביטחון. אחרון בסדר החשיבות היה ארכון-בסילאוס ("ארכון-מלך") שאף על פי שמו, היה ממונה בעיקר על תפקידים דתיים כגון דאגה למקדשים, קורבנות וכיוצא באלה. לאחר זמן מה נוספו אליהם 6 ארכונטים (מוכרים גם בשם תסמותטים) נוספים וכך הגיע מספר השליטים של אתונה ל-9. הארכונטים נבחרו מבין האצולה. אריסטו בספרו "מדינת האתונאים" מספר בהתחלה הם מונו לכל החיים, אחר כך הכהונה קוצרה לעשר שנים ובסוף רק שנה אחת. בתום כהונתם הצטרפו אל האראופגוס.
דרקון
דרקון היה מנהיג ומחוקק אתונאי שפעל בשלהי המאה ה-7 לפנה"ס (דור אחד לפני סולון), ונחשב כמחוקק הראשון של אתונה. מקובלת בקרב החוקרים הדעה שדרקון לא חוקק חוקים חדשים יש מאין, אלא אסף והעלה על הכתב חוקים שכבר היו קיימים בתקופתו. הדרישה להעלות את החוקים על הכתב באה מידי פשוטי העם כי השופטים האתונאיים נבחרו מקרב האריסטוקרטיה. היה חשש כי אלו שופטים במשוא פנים, מאחר שהם מסתמכים על חוקים שידועים רק להם. פשוטי העם ביקשו לדעת את החוקים על מנת לאפשר פיקוח מסוים על השופטים האריסטוקרטים.
הופעתו המחודשת של הכתב ביוון העתיקה שבאה בעקבות המסחר עם הפיניקים, הפעם בצורת האלפבית היווני המוכר לנו, היא זאת שאפשרה את כתיבת החוקים. העדרו של הכתב במאות שלפני כן עשוי להסביר מדוע לא עלתה דרישה לקבל חוקים כתובים קודם לכן.
הרפורמות של סולון
משבר כלכלי שהתחיל להתפתח באמצע המאה ה-7 לפנה"ס היה הגורם העיקרי לפעולתו של סולון. קשה לדעת באופן חד משמעי מה היו הסיבות לפרוץ המשבר כי התיעוד של התקופה הוא דל ביותר ואת מה שקיים ניתן לפרש בכמה אופנים. כך או כך ברור שהיה משבר כלכלי חריף באתונה בתקופה זו.
לפי המסורת שמוזכרת אצל אריסטו ואצל פלוטרכוס היה מתח בין האיכרים המשועבדים למשעבדיהם. יש קושי לקבל דעה זו כפשוטה כי איכרים משועבדים יתקשו להתארגן למחאה מסודרת וסביר יותר להניח שהיה פלח באוכלוסייה שהיה מקופח ורצה ברפורמות. פלוטרכוס מביא מסורת נוספת לפיה הוצע לסולון לתפוס את השלטון ולהפוך לטיראן, אך סולון דחה את ההזמנה. למרות הקושי שיש במקורות, ברור שסולון פעל על רקע של משבר ומתח באוכלוסייה. הוא לא רצה לגרום למהפכה מהירה וחקיקתו נועדה למצוא פתח לפשרה שיכולה להתקבל על דעת שתי הקבוצות: העשירים והמנוצלים כאחד.
סולון החל את פועלו בשנת 3 /594 לפנה"ס והרפורמות שלו כללו חמישה תחומים עיקריים:
ייתכן שהיו רפורמות נוספות כגון איסור בזבוז ממון רב בטקסי קבורה, אך קשה לדעת עד כמה עניינים אלה הם אנכרוניזם. הרפורמות של סולון חוללו מהפכה במשטרה של אתונה והיו הרקע שעליו צמחה הטיראניה ולאחר מכן הדמוקרטיה האתונאית. הרפורמות של סולון לא הביאו קץ לסכסוכים בין עשירים לעניים כי אף צד לא יצא מרוצה מההסדר. מצד אחד, סולון לא חילק את רכוש העשירים, כפי שדרשו העניים ואף הגביל את יכולתם להשתתף בפוליטיקה ומאידך הרפורמות המשפטיות שלו הביאו לשיווין בפני החוק והכפיפו אל החוק אף את בני המעמדות הגבוהים.
הטיראניה
התקופה שבין סיום הרפורמות של סולון לבין עלייתו של פיסיסטרטוס התאפיינה בהמשך המאבק על משרות הארכון ונעשה ניסיון לחלק את המשרות לפי מפתח אזורי וייחוס אבות (מספר משרות לאריסטוקרטיה ותיקה, חלק לאיכרים עשירים וכך הלאה). ניסיון זה לא עלה יפה. בערך באותה העת עלו באתונה שלוש סיעות: אנשי ההר, אנשי החוף ואנשי המישור. אנשי ההר היו דלי העם והיו בעלי נטיות דמוקרטיות, אנשי המישור היו האריסטוקרטים האוליגרכים ואילו אנשי החוף היו הסיעה המתונה. סיעות אלו עתידות לנהל מאבק קשה על הבכורה בפוליטיקה האתונאית.
התיעוד המוקדם ביותר של ניסיון להפיכה טיראנית השתמר אצל אריסטו, הרודוטס ואחרים. הם מספרים על אחד בשם קילון בשנת 632 לפנה"ס (דור אחד לפני סולון, בערך במקביל לתקופתו של דרקון) לכונן משטר יחיד בעיר. ניסיונו נכשל ותומכיו נשחטו על ידי האריסטוקרטיה. בעת דיכוי ניסיון ההפיכה של קילון חלק מתומכיו ניסו להסתתר במקדש, אך נרצחו בעודם אוחזים בקרנות המזבח. בעקבות הטבח דבקה קללה בבני משפחת האלקמאיונידים.
פייסיסטראטוס לא אמר נואש ונסוג לצפונה של אטיקה והצליח להפריד בין סיעת המתונים לסיעת האוליגרכים, בעזרת ברית שכרת עם מגקלס, ראש סיעת המתונים. בעזרתו הוא הצליח לחזור ולהשתלט על אתונה. פייסיסטראטוס היה אמור לשאת את בתו לאשה, אך חזר בו והברית בינו לבין מגקלס בוטלה והוא נאלץ לצאת לגלות (560/559 לפנה"ס).
בתחום מדיניות הפנים הצליח בעזרת הלוואות בריבית נמוכה וחלוקת אדמות שלא היו מיושבות קודם לכן לפתח את החקלאות, במיוחד את ענף הזית והכרם. כמו כן פיתח את התעשייה באתונה, בעיקר את הקדרות שדחקה עם הזמן את התעשיות האחרות מהעיר. בימיו החל הניצול הרחב של מכרות הכסף בלאוריון שאפשר הטבעת מטבעות רבים שפיתחו את המסחר. תחום פעילות אחר היה בניה רחבה – מקדשים רבים נבנו על האקרופוליס ושופרה מערכת המים של העיר. בתחום התרבות השקיע בפיסול, תהלוכות וחגיגות אחרות.
לאחר מותו של פייסיסטראטוס, ירשו שני בניו, היפיאס והיפרכוס, את השלטון והתחלקו בו. היפיאס, הבכור, טיפל בעניינים מדיניים וצבאים ואילו האח הצעיר התעסק בדת ובתרבות. המעבר היה חלק ולא קמו מתנגדים לשני הבנים עם ראשית שלטונם.
לרוע מזלם של האחים אירועים שלא הייתה להם שליטה עליהם, כמו הרחבת הליגה הפלופונסית וההשתלטות הפרסית על אסיה הקטנה, בודדו את אתונה ושללו ממנה הישגים רבים שהיו פרי פועלו של אביהם. כתוצאה מכך בשנת 514 לפנה"ס התנקשו מתנגדי הטיראניה בחייו של היפרכוס, אך לא הצליחו להרוג את היפיאס.
רצח אחיו גרם לשלטונו של היפיאס להיות אכזרי וקשה. אחרי פלישה כושלת לאטיקה, מתנגדי הטיראניה, ובראשם משפחת האלקמיונידים, ניסו למשוך לצידם כוחות כדי להוריד את היפיאס משלטונו. ניסיון זה נכשל והקושרים נאלצו לגלות מאתונה. משראו שידם אינה משגת להפיל את הטיראן בעזרת צבא, הלכו בדרך עקיפה ותרמו סכום ענק לאורקל של אפולו בדלפוי. בעזרת הנבואה שנתנה הפיתיה שקראה לגירוש הטיראן ועזרה מצידה של ספרטה ניסו להשתלט על אתונה. כוח ספרטני קטן שנחת בקרבת אתונה הושמד וספרטנים גייסו צבא גדול על מנת לנקום את מותם. בעזרת כוח ספרטני זה הצליחו הגולים להפיל את שלטון הטיראן.
רפורמות דמוקרטיות
גירוש הטיראנים הותיר חלל ריק בפוליטיקה האתונאית. לכאורה, אפשר היה לחזור לצורת המשטר שהציע סולון בחוקיו, אך קרעים פנימיים בתוך הסיעה האוליגרכית מנעו זאת. גם במקרה זה יש קושי במקורות ולפעמים יש בהם סתירות. עם זאת ברור שאחד בשם איסגורס רצה לחזור לשיטה אוליגרכית קיצונית יותר שהייתה נהוגה לפני הרפורמות של סולון. רצונו של איסגרוס התנגש עם השכבות שעלו לעמדות מפתח בפוליטיקה האתונאית בעקבות הרפורמות של סולון. קלייסתנס עמד בראש המחנה הזה והיה מאבק שנמשך כשנתיים בין קלייסתנס לבין איסגורס. שני המקורות של התקופה: אריסטו והרודוטוס מסכימים שאיסגורס הצליח לזכות בשלטון, אך איבד אותו תוך פרק זמן קצר לטובת קלייסתנס. אחר כך יש סתירות במקורות לגבי האופן שבו קלייסתנס עלה לשלטון, אך ברור שהוא הצליח לזכות בשלטון ולהתבסס בו.
הרפורמות של קלייסתנס התרכזו בשני תחומים קשורים זה בזה:
נפילת הטיראנים סימנה גם את תחילת הפעולה האתונאית מחוץ לגבולות ארצם. בתקופה זו נכרתה הברית עם פלטאיה ונהדפו התקפות מספר מצד הספרטנים, תבנים ואוובוים. בחוזה השלום שנכרת בין אתונה לאוובויה נאלצה האחרונה לקבל קלרוכיה (התנחלות) אתונאית לשטחה. הייתה זאת הפעם הראשונה שבה אתונה ייסדה קלרוכיה שהייתה עתידה לשמש אותה עד סוף המאה ה-5 לפנה"ס.
הפלישה הראשונה ותחילת העידן הימי של אתונה
ראשית המעורבות האתונאית במרד האיוני (500-494 לפנה"ס) החלה בשליחתן של 20 אוניות לעזרת היוונים באיוניה בשנת 498. המשלחת האתונאית ערכה פשיטה לעומק אסיה הקטנה, אך לא השיגה דבר וחזרה לאתונה. בשנת 490 לפנה"ס שלח מלך פרס, דריווש הראשון, כוח משלוח גדול שכלל כמה עשרות אלפי חיילים ליוון גופה. לפי הדעה הרווחת, המשלחת כוונה נגד אתונה, אך ייתכן גם שהמטרה הייתה השתלטות על איי הים האיגאי ואתונה הייתה אקורד הסיום בלבד. אחרי כיבוש מספר איים, נחת כוח המשלוח במישור מרתון, אך הובס בקרב נגד אתונה ובעלי בריתם מפלטאיה.
התקופה בין קרב מרתון לבין הפלישה הפרסית הגדולה שנערכה ב-480 לפנה"ס הייתה חשובה מאוד להתפתחותה של אתונה. בשנים אלו התבססה הדמוקרטיה האתונאית. בשל שיתוף הפעולה של היפיאס עם הפרסים, ירדה התמיכה בטיראניה ואילו האוסטרקיסמוס ומוות טבעי דיללו את שורות תומכי האוליגרכיה. בתקופה זו בוטלה הבחירה למשרת הארכון והם נבחרו בהטלת גורל, מה שגרם לירידה תלולה ביוקרת המשרה. בתקופה זו התרחשו גם כמה מלחמות בין אתונה לבין ערים יווניות אחרות. המלחמה הקשה ביותר הייתה נגד אייגינה (אם כי סביר מאוד להניח שהאיום הפרסי הוא שדיברן אותו להשיק את התוכנית). הפוליטיקה האתונאית בתקופה זו נשלטה על ידי שני אישים מרכזיים: תמיסטוקלס ואריסטיידס. כשהתגלו מרבצי כסף עשירים במכרות האילריון הציע אריסטיידס לחלק את הכסף בין האזרחים, ואילו תמיסטוקלס לעומתו הציע להשתמש בכסף לבניית צי מלחמה גדול של 100 או 200 תלת טוריות (שני המספרים מופיעים במקורות, הראשון אצל אריסטו ואילו השני אצל הרודוטוס) כשהוא מתרץ את הצורך בצי חזק על מנת להילחם באייגינה. המחלוקת הסתיימה בקבלת הצעתו של תמיסטוקלס והגלייתו של אריסטיידס על ידי אוסטרקיסמוס (הותר לו לשוב מגלות אחרי הפלישה הפרסית במסגרת חנינה כללית). באותה התקופה התחיל תמיסטוקלס להעביר את הנמל האתונאי לפיראוס, אך הפלישה הקדימה לבוא והבנייה הושלמה רק אחרי הדיפת הפלישה הפרסית.
הזמנת הספינות לא הייתה פעולה חד פעמית ומאז הפכה אתונה למעצמה ימית ראשונה במעלה בעולם היווני, עד תבוסתה במלחמה הפלופונסית ב-404. גם אחרי התבוסה המשיכה אתונה להחזיק צי, אם כי ירדה ממעמד הבכורה שזכתה לו לפני כן.
הפלישה השנייה
בשנת 480, כמה שנים אחרי מותו של דריווש, יורשו בכס המלכות הפרסי יזם פלישה רבתי ליוון. פלישה זו מוכרת יותר בשם מלחמת פרס–יוון. הצבא הפרסי כלל ככל הנראה כ-300,000 חיילים ועלה בהרבה על הצבאות המשותפים של כל ערי-המדינה היווניות שיחד לא היו יכולות לגייס הרבה יותר מ-100,000 חיילים. התגובה היוונית לא אחרה לבוא ועד מהרה כוננה הברית ההלנית בראשותה של ספרטה. מטרת הברית הייתה להדוף את הפלישה הפרסית.
אתונה הרימה תרומה נכבדת בקרב ארטמיסיון ועזרה ליוונים להדוף את הפרסים במשך שלושה ימים, אך עם התבוסה בקרב תרמופילאי לא היה טעם להמשיך ולהגן עוד על כף ארטמיסיון. הנחשול הפרסי שטף את צפון ומרכז יוון והגיע לאתונה. אתונאים העבירו את האוכלוסייה האזרחית לאי סלמיס. הפרסים שרפו את אתונה, אך כוחות הימיים של יוון, שהצי האתונאי היווה כמחצית ממצבתו, הצליח להביס את הפרסים בקרב סלמיס.
בשנה לאחר מכן, בגלל כישלונו של תמיסטוקלס להבטיח את עזרת הספרטנים נגד הפרסים, ירדה קרנו בעיני העם. למרות סחיבת הרגלים, אחרי איום מרומז של אתונה על חתימה חד צדדית על הסכם שלום, נאותה ספרטה לצאת בכל כוחה נגד הפרסים (כ-45,000 חיילים, מתוכם 10,000 הופליטים). אתונה מצידה שלחה 8,000 הופליטים. הצבא היווני המאוחד התנגש עם הפרסים בקרב פלטאיה ויכול לו. כתוצאה מהתבוסה, פינו הפרסים את יוון היבשתית. במקביל לתבוסה בפלטאיה, ספגו הפרסים תבוסה קשה בקרב מיקאלה וציים ספג אבדות כבדות. לדעת הספרטנים, תמה משימתם עם נסיגת הפרסים מאדמת יוון גופה. הספרטנים היו מוכנים לקבל את דרי האיים של הים האיגאי לברית ההלנית, אך לא רצו לעזור ליושבי אסיה הקטנה. תוכנית זו לא הייתה מקובלת עליהם וכך עם נטישתה של ספרטה, נשארה אתונה עיר-המדינה החשובה ביותר שהמשיכה במאבק נגד הפרסים.
כינון הליגה האטית-דלית ובניית האימפריה הראשונה
אריסטיידס, יריבו הפוליטי של תמיסטוקלס, ייסד את הליגה האטית-דלית. מטרת הליגה הייתה להמשיך את המאבק בפרסים למען שחרור היוונים שנותרו עדיין תחת שלטון הפרסים. הליגה הייתה נחוצה, כי הברית הקודמת, הליגה ההלנית, חדלה להתקיים למעשה, אם גם לא להלכה אחרי הסתלקות הספרטנים מהמערכה. אין רישום מדויק של תאריך ייסוד, אך סביר להניח שהיא נוסדה בין 478 ל-479 לפנה"ס כי בתקופה זו החלה גביית המס למען הברית. קימון, בנו של מילטיאדס, קיבל את הפיקוד על כוחות הברית.
הפעולה הצבאית הראשונה של הברית הייתה כיבוש מבצר איון שבתרקיה. היה זה המבצר האחרון של האימפריה הפרסית באירופה. אחרי כיבוש מספר איים וחופי תרקיה, עבר קימון ב-471/472 לפנה"ס לקריסטוס שבאי אוובויה. קריסטוס לא הייתה תחת שלטון פרסי וקימון, איפה, לא צריך היה לשחררה. המטרה של קימון הייתה שונה – לא לשחרר ביקש, אלא לכפות על קריסטוס להיכנס לליגה האטית-דלית בניגוד לרצונה. הייתה זו אבן דרך שסימלה את העתיד לבוא – הברית האטית-דלית הייתה בדרך להפוך לאימפריה אתונאית. גם ניסיונות הפרישה דוגמת זה של נכסוס, נבלמו והפורשים נענשו. בדרך כלל העונש היה ישוב קלרוכים או כפיית תשלום מס במקום העמדת אוניות לטובת הברית. עם זאת, ערי-מדינה רבות ביקשו לאמץ את ההסדר והעדיפו להעמיד כסף במקום חיילים וספינות מלחמה לטובת הברית. בסופו של דבר רק שלושה איים גדולים המשיכו להחזיק ציי מלחמה גדולים: כיוס, סאמוס ולסבוס. יתרה מזאת, פולייס רבים איבדו את האוטונומיה הפנימית שלהם ומדיניותן נקבעה ידי אתונה.
בשנת 464 התחוללה רעידת אדמה חזקה בפלופונסוס וכתוצאה ממנו מרדו ההלוטים המסנים באדוניהם הספרטנים. הספרטנים ביקשו עזרה מבעלי בריתם לליגה ההלנית וקימון הצליח לשכנע את אספת העם לשלוח כוח משלוח גדול לעזרת הספרטנים. משהגיעה התגבורת האתונאית, שינו הספרטנים את דעתם ושילחו את האתונאים בבושת פנים לביתם. פרשה זו סתמה את הגולל על הקריירה של קימון והוא הוגלה על ידי אוסטרקיזם.
בשנת 454 העבירו האתונאים את קופת הברית מהאי דלוס לאתונה והשתלטו למעשה על כספי הברית בין אם במישרין על ידי העברת תרומות לאתונה ובין אם בעקיפין. עתה כל החלטה שהייתה כרוכה בהוצאות עברה באתונה ולא באספה כללית של בעלות הברית. צעד זה תרם יותר מכל להפיכת הליגה לאימפריה אתונאית.
המלחמה הפלופונסית הראשונה, המשך המאבק בפרסים ושלום קליאס
התקררות היחסים בין ספרטה לבין אתונה גרמה להקצנה בעמדת האתונאים ויד הסיעה שתמכה במלחמה בספרטה על ההגמוניה ביוון הייתה על העליונה. היחסים הרעים ממילא הגיעו לכדי פיצוץ עם כניסת ארגוס ותסליה לברית עם אתונה כי ארגוס הייתה האויבת הוותיקה של ספרטה. המלחמה הפלופונסית הראשונה החלה בשנת 460 לפנה"ס כאשר מגארה שהייתה במלחמה עם קורינתוס פרשה מהליגה הפלופונסית וביקשה את עזרת אתונה. האתונאים שלחו כוחות לעזרת מגארה והמלחמה החלה. בהתחלה לא התערבו הספרטנים בנעשה בגלל מרד ההלוטים (464 - 454 לפנה"ס), אך בשנת 457 היה ביכולתם להפריש חיל ניכר לפעולה מחוץ לפלופונסוס. 11,500 חיילים יצאו להגנת דוריס נגד הפוקים.
הפוקים ביקשו להגיע להסדר והחזירו כמה שטחי גבול שכבשו קודם לכן. הספרטנים ניסו לחזור לפלופונסוס, אך דרכם הייתה חסומה על ידי חיל אתונאי. כתוצאה מכך הספרטנים נשארו ביוון התיכונה וכרתו ברית עם תבאי, תוך כדי שיקום מעמדה בליגה הבויוטית שהתערער בשל שיתוף הפעולה שלהם עם הפולש הפרסי. לא ברור מהמקורות אם הספרטנים ביקשו רק להפגין את כוחם ולחזור לאחר מכן לביתם או מלכתחילה ביקשו להקים מאחז נגד אתונה. הספרטנים ניצחו בקרב טנגרה והצליחו לפרוץ את טבעת ההסגר.
המלחמה נמשכה עם הצלחה ניכרת של אתונה ביוון התיכונה אחרי שהיא הצליחה להביס חודשיים אחרי קרב טנגרה את התבנים. בערך באותו הזמן הושלמה בניית החומות הארוכות באתונה והמערכה נגד אייגינה הסתיימה בניצחון אתונאי. הכוחות שהשתחררו מהמצור על אייגינה נשלחו לפשיטה בחופי פלופונסוס.
במקביל למערכה נגד הספרטנים, המשיכו האתונאים את המלחמה בפרסים. כוח גדול של 200 אוניות מלחמה נשלח לעזרת מצרים שמרדה בשלטון הפרסי בשנת 460 לפנה"ס. הפרסים גייסו כוח רב וחמש שנים מאוחר יותר הצליחו להביס את הכוחות המאוחדים של מצרים ואתונה. לא ברור לגמרי מהמקורות מה מספר האוניות שנשארו בפועל במצרים וייתכן שהאבדות האתונאיות היו קלות יותר ולא עלו על 40-50 אוניות. כך או כך בהרפתקה המצרית ספגה אתונה אבדות כבדות. למרות האבדות, נמשך המאבק נגד הפרסים. בשנת 450 יצא צי גדול בראשותו של קימון בן 260 תלת טוריות נגד פרס. המסע הסתיים במפלה חמורה לצי הפרסי ונחתם הסכם שלום המוכר בשם חוזה קליאס (449). על פי סעיפי החוזה משכה פרס את ידה מהים האגאי ואילו האתונאים התחייבו לא לפגוע בשטחים שהיו תחת שלטון הפרסים ברגע חתימת החוזה.
המאבק עם ספרטה לא הסתיים למרות הקרבות נגד הפרסים. למרות בגידה של חלק מבעלות בריתם, ניצלו האתונאים את הפירוד ששרר בקרב התסלים וניסו להשפיע לטובת בחירת מלך שיהיה נוח להם, מאמציהם עלו בתוהו. ניסיון אחר להרחבת האימפריה היבשתית כלל שליחת צי קטן לאזור מגארה, אך נהדפו. אי לכך, ביקשו האתונאים שביתת נשק ונחתם חוזה להפסקת אש לחמש שנים (451). לפי המקורות העתיקים עולה שקימון היה האחראי לחתימת ההסכם לא ברור לגמרי מהמקורות העתיקים אם סיים לרצות את תקופת גלותו שהייתה אמורה להסתיים בשנה זו או חזר לאתונה מוקדם יותר.
בשנת 447 נשמטה השליטה האתונאית על בויוטיה אחרי שגיס אתונאי נוצח בקרב באזור זה ועל מנת לפדות את השבויים, נאלצה אתונה לוותר על בויוטיה. אחרי נפילת בויוטיה, גם פוקיס ולוקריס עזבה את הברית האטית דלית ושליטתה של אתונה על יוון התיכונה עברה מהעולם. שנה מאוחר יותר עם סיום הפסקת האש שהוסכם עליה 5 שנים קודם לכן, התרחשו פעולות איבה נוספות, אך עוד באותה שנה נחתם הסכם שלום ארוך טווח עם ספרטה הסכם זה לא האריך ימים והמלחמה בין אתונה לספרטה פרצה בשנת 431 לפנה"ס.
השלום
תקופת שלום שלושים השנים ידועה גם בשם "תקופת פריקלס" בגלל השפעתו הרבה על הפוליס.
המלחמה הפלופונסית השנייה
אף שקשה להצביע על קאזוס בלי שגרם לפרוץ המלחמה, חוקרים מודרניים רבים מאמצים את עמדתו של תוקידידס לפי המלחמה פרצה בגלל התעצמות כוחה של אתונה. המלחמה הפלופונסית השנייה פרצה להלכה בשנת 431 לפנה"ס, אך מעשי האיבה בין אתונה לבין קורינתוס שהייתה חברה בליגה הפלופונסית החלו עוד קודם לכן בשנת 433 לפנה"ס.
נהוג לחלק את המלחמה לכמה שלבים:
במהלך השלב הראשון של המלחמה הספרטנים פלשו כמעט כל שנה לאטיקה במטרה להחריבה ולגרום לכניעת אתונה בדרך זו. הפלישות גרמו נזק חמור, אבל לא היה בכוחן למוטט את כלכלת אתונה כי האימפריה הגדולה שלה סיפקה לה מספיק הזדמנויות כלכליות. התחוללו קרבות מרים בכל רחבי העולם היווני, אך לא היה בהם די על מנת לגרום לכניעת אחד הצדדים. אחרי תבוסת האתונאים בתרקיה ותבוסת הספרטנים בקרב פילוס הגיעו הצדדים לרוויה מאלימות ורצו שלום. בשנת 422 נחתם הסכם לשביתת נשק לשנה על מנת לתת הזדמנות נאותה לשיחות השלום, אך בחלוף השנה התחדשו מעשי האיבה. נפילתם של קליאון האתונאי והגנרל הספרטני בראסידאס בקרב החלישה את סיעות הנצים בשני הערים וחוזה שלום שברירי הנחתם כמה חודשים אחרי מותם בשנת 421.
לקריאה נוספת
המקורות העתיקים שמתייחסים לתקופה זו הם (רשימה חלקית): מרבית היצירות האלה תורגמו לעברית.
בנוסף למקורות האלה, קיימים מספר ספרים בעברית שעיסוקם הוא יוון העתיקה בכלל ואתונה בפרט (רשימה חלקית): הספרות המתורגמת כוללת יצירות אחדות שתורגמו מאנגלית ומשפות אחרות (רשימה חלקית): הספרות באנגלית ובשפות אחרות כוללת עשרות אלפי ספרים את רשימתם החלקית אפשר לראות בערכים מקבילים בשפות אחרות
יחסי בולגריה–בנגלדש
יחסי בולגריה–בנגלדש הם יחסי החוץ שבין הרפובליקה הבולגרית לבין הרפובליקה העממית של בנגלדש. שתי המדינות מחשיבות יחסים אלו ליחסים לבביים, ומבקשות לחזקן. בולגריה הייתה אחת מהמדינות המעטות שהכירו בבנגלדש זמן קצר לאחר הכרזת עצמאותה בשנת 1971.
שיתופי פעולה
בין המדינות מתקיימים מספר רב של שיתופי פעולה, בעיקר במגזרי החקלאות, התרבות והטכנולוגיה. בשנת 2014, שתי הממשלות חתמו על מזכר הבנות בנוגע להקמת התייעצות שותפת בין המדינות שתקדם את שיתוף הפעולה ההדדי בין משרדי החוץ והמדינות בפרט. בנגלדש ובולגריה הראו אינטרס משותף בהגברת היחסים הכלכליים בין המדינות.
יחסים כלכליים
בשנת 2016, בולגריה ייצאה לבנגלדש סחורה בשווי 15.2 מיליון דולר אמריקאי. נתחים גדולים מהסחורה הם דשנים פוספטיים, אוכל המיועד לבע"ח, דם אנושי, אנזימים, ציוד שידור, קאולין, קטניות יבשות ומוצרי ברזל. לעומתה, בנגלדש ייצאה לבולגריה סחורה בשווי 2.4 מיליון דולר אמריקאי. נתחים גדולים מהסחורה הם חוטי יוטה, תיקים, חולצות, סרטנים, מעילים ומוצרי בגדים.
נורם בעיר הגדולה 3
נורם בעיר הגדולה 3 (באנגלית: Norm of the North: King Sized Adventure) הוא סרט הנפשה ממוחשבת אמריקאי-הודי מסוגת הרפתקאות וקומדיה משנת 2019. הסרט בוים על ידי טים מלטבי וריצ'רד פין, ונכתב על ידי דרק צ'אן. הסרט משמש כסרט המשך שני לסרט "נורם בעיר הגדולה", והוא מספר על נורם שיוצא להרפתקה בסין לאחר שקיבל מארכאולוג מפורסם פסל מיוחד.
ב-11 ביוני 2019 הסרט הופץ להקרנה ביתית בארצות הברית. בישראל הסרט הוקרן לראשונה בדיבוב לעברית ב-10 באוקטובר 2019. אורך הסרט הוא כ-91 דקות, ושפת המקור שלו היא אנגלית.
בשנת 2020, הופץ לסרט סרט המשך בשם "נורם יוצא לחופשה".
תקציר העלילה
בסרט זה, נורם, דוב קוטב אשר הפך למלך החדש, פוגש ארכאולוג בשם ג'ין, ומגלה שדקסטר, שותפו המרושע לשעבר, גנב חפץ סיני יחיד במינו. בעזרת חבריו הלמינגים, נורם יוצא למסע ברחבי העולם על מנת להשיב את החפץ למקומו הנכון. באותו הזמן נורם וחבריו מתכוננים לחתונתו של סבו. במהלך הסרט הוא מתמודד מול סכנות ומוצא את נכדו של ג'ן, פרופסור צ'ן, מרצה באוניברסיטת סין, ויחד הם מחזירים את החפץ למקום הטבעי ונורם מצליח לחזור לקוטב לקראת החתונה.
הדמויות והמדבבים
במאית הדיבוב של הסרט בעברית הייתה ראיה מנור.
פאוור ריינג'רס מבצע הילוך על
פאוור ריינג'רס מבצע הילוך על (באנגלית: Power Rangers: Operation Overdrive) היא סדרת פעולה-הרפתקאות אמריקאית לילדים מסדרת "פאוור ריינג'רס". הסדרה בת 32 פרקים והופקה לטלוויזיה על ידי חברת וולט דיסני לערוץ ABC בשנת 2007.
עלילה
חמשה בני נוער נבחרים לחפש מספר תכשיטים קסומים אבודים, כדי למנוע מהם שיפלו לידיים הלא נכונות - האחים מולטור ופלוריוס, שני יצורים קרי-לב אשר מנסים להשתלט על כדור הארץ בעזרת כתר רב עוצמה בשם "קורונה אורונה" אשר עובד בעזרת התכשיטים הקסומים. הביליונר אנדרו הארטפורד הוא זה שבחר בנערים ומשנה את הרכב ה-DNA שלהם כדי שיהיו להם כוחות פיזיים על-אנושיים כדי שיוכלו להילחם בכוחות הרשע. אף על פי שמולטור ופלוריוס בתחילה עובדים זה לצד זה, בהמשך הם הופכים ליריבים. המכשיר רב העוצמה נופל בהמשך לידיו של מולטור, וזה מנסה להשיג את התכשיטים הקסומים כדי להפעיל את המכשיר. צוות הריינג'רים (אליהם מצטרף בהמשך גם הריינג'ר הכסוף) חייבים להילחם במספר רב של נבלים ברחבי העולם ולסייר ברחבי העולם במאמץ לשים ידם על התכשיטים לפני שהאויבים שלהם יספיקו להשיגם לפניהם. כדי להשלים את מטרה זו, צוות "הילוך על" משתמשים ביכולות הנהיגה שלהם כדי לנצח אותם - טכנולוגיה עתידנית אשר דומה מאוד לזו אשר הוצגה בעונות הקודמות של "הפאוור ריינג'רס", אך יחד עם זאת הפכה מתוחכמת יותר ובעל יכולות משופרות בהרבה. הם נלחמים בעזרת הטפרים הגלאי הקורנוס ועוד.
פעם ריינג'ר, תמיד ריינג'ר
באחד הפרקים בעונה זו, ת'ראקס, בנם של ריטה ריפולסה ולורד זד מ-"מייטי מורפין פאוור ריינג'רס", חוזר לכדור הארץ אחרי שנכלא מספר שנים ומאחד את כל הרעים בעונה זו נגד הפאוור ריינג'רס. הרעים מצליחים לנטרל לריינג'רס את הכוחות והם כבר לא יכולים להישתנות לפאוור ריינג'רס. אביר המשמר (שבעבר כלא את ת'ראקס) לוקח 5 ריינג'רים משנים קודמות: והם הופכים להיות הריינג'רים החדשים עד שהריינג'רים שאיבדו את הכוחות יכולו לחזור ולהפוך לריינג'רים. פרק זה היה פרק ספיישל לחגיגות 15 שנים לסדרה.
הנבלים
הסיבה שבה מולטור והוא ביחסי חברות- יריבות היא כשהוא הרס למולטור את המזחלת שלו שהם היו ילדים, והכחיש את זה לאורך שנות חייהם עד שאחד הפרקים שבו הוא התוודה לנורג על המעשה. השיג את הקורונה אורורה בסוף הסדרה והפך ליצור ענק.
חיילי רגל
נמנמן אירופי
נַמְנְמָן אֵירוֹפִּי (שם מדעי: Glis glis) הוא מין יחיד בסוגו של מכרסם קטן ממשפחת הנמנמניים החי באירופה.
מאפיינים
הנמנמן מזכיר במראהו עכבר החי על עצים ופעיל בשעות החשיכה. הוא מגיע לאורך 14-19 ס"מ, זנב באורך 11-13 ס"מ ולמשקל 120-150 גרם, דבר שהופך אותו לגדול ביותר מבין הנמנמניים. לנמנמן פרווה עבה שצבעה אפור בהיר עד אפור-חום לאורך גופו כשהבטן לבנה והכפות והאוזניים ורודים. לנמנמן כפות רגליים גדולות, זנב ארוך ואוזניים קטנות והוא בעל ראייה לילית.
הנמנמן חי בעיקר במערב אירופה ומצוי דרומה עד למספר איים בים התיכון כמו סרדיניה, קורסיקה, סיציליה וכרתים. הוא נדיר במרכז ומזרח אירופה אך יכול להימצא צפונה עד לנהר הוולגה ומצוי גם בקווקז ובחופיו הדרומיים של הים הכספי. הוא חי ביערות נשירים עד גובה 2,000 מ' מפני הים סביב יערות של עצי אלון ושל אשור וגם בסביבות צוקים ובמערות. חלק מהנמנמנים מצויים גם במטעים, פרדסים ואף בכמה ערים. הנמנמן הוא אוכל כל הניזון בעיקר מפירות יער, בלוטי אלונים ואגוזים אך גם מקליפות, עלים, חסרי חוליות וביצים. הוא עצמו נטרף על ידי ינשופיים, שועלים, חתול בר ודלק אירופי.