cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דו"ח חירות בעולם
הדירוגים המוצגים על ידי המדד זוכים לשימוש רב ולעיתים קרובות הם נחשבים לסמכות בתחום. המדד מופיע רבות בתקשורת, זוכה לשימוש רב במחקרים אקדמיים וכן משמש את האומות המאוחדות, הבנק העולמי והסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי של ממשלת ארצות הברית. המדד נחשב בקרב קהילת החוקרים כ"קנה מידה למדידת הדמוקרטיה".
שנת 2020
בראשית שנת 2021 פורסם הדו"ח העוסק בשנת 2020. כותרת הדו"ח היא "דמוקרטיה במצור" והוא עוסק, בין השאר, בפגיעה בדמוקרטיה שהתרחשה במספר מקומות בעולם בעת מגפת הקורונה. גם בדו"ח שנתי אחר של הארגון, הדו"ח על רמת החופש ברשת האינטרנט (Freedom on the Net Report), תוארו מגמות עולמיות שליליות בעקבות המגפה, ובהן ניצול של מספר ממשלות את המגפה כעילה להגבלת הגישה למידע במקביל להצפת מידע מוטעה שמונע מאזרחים גישה למידע שאינו נוח לממשלה; הגברת איסוף נתונים על האזרחים על ידי הרשויות באופן שעלול לפגוע בפרטיות; "פיצול" של האינטרנט הגלובלי כך שמדינות שונות מטילות מגבלות על זרימת מידע לשטחן.
דו"ח 2019
הנתונים המופיעים מטה הם נתוני מהדורת 2019 של הדו"ח. עבור כל מדינה, הסטטוס הסופי ("חופשית", "חופשית חלקית" או "לא חופשית") נקבע על ידי הממוצע של הציון עבור זכויות פוליטיות והציון עבור חירויות אזרחיות. מדינות שממוצע הציונים שלהן הוא בין 1.0 ל-2.5 נחשבות לחופשיות, אלו שממוצע הציונים שלהם הוא בין 3.0 ל-5.0 נחשבות לחופשיות חלקית ואלו שממוצע הציונים שלהם הוא בין 5.5 ל-7.0 נחשבות ללא חופשיות. המתודולוגיה מוסברת באתר הרשמי של Freedom House.
כוכבית (*) מציינת מדינות שנחשבות לדמוקרטיות אלקטורליות. על מנת להיחשב לדמוקרטיה כזו, על מדינה לעמוד בתנאים הבאים:
בטבלאות שלהלן:
PR – זכויות פוליטיות (Political Rights)
CL – חירויות אזרחיות (Civil Liberties)
* – דמוקרטיות אלקטורליות על פי ההגדרה שהובאה לעיל.
טריטוריות הקשורות למדינות או שנויות במחלוקת
טריטוריות השנויות במחלוקת או הקשורות למדינות מדורגות בנפרד בדו"ח. (בסוגריים מופיעים הגורם או המדינה השולטת בשטח, שעמה קיימת המחלוקת או שאליה קשורה הטריטוריה)
דירוגה של ישראל לאורך השנים
ישראל מדורגת בדו"ח כל שנה מאז שיצא לראשונה. להלן דירוגה של ישראל לאורך השנים.
יש לשים לב - דירוג נמוך יותר (הסעיפים CL ו-PR) משמעו מצב חופש טוב יותר; אולם כמות נקודות נמוכה יותר משמעה מצב חופש גרוע יותר.
יוחנן דנינו
יוחנן דנינו (נולד ב-20 בדצמבר 1959) הוא איש עסקים ישראלי, שהיה המפכ"ל ה-17 של משטרת ישראל בין השנים 2011–2015.
ביוגרפיה
דנינו נולד, גדל והתחנך באשקלון כבכור מבין חמישה אחים להורים יוצאי מרוקו עליזה, מורה, וישראל דנינו מנהל בית ספר. סבו מצד אביו, רבי דוד [לעזיז] דנינו, היה תלמיד חכם מקובל. בנעוריו למד בישיבה התיכונית אור עציון. במסגרת שירותו בצה"ל התנדב דנינו לחטיבת הצנחנים, ושובץ בגדוד 890. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קצינים. עם סיום הקורס שב דנינו לצנחנים כמפקד מחלקה וכקצין מבצעים בגדוד 890. השתחרר מצה"ל בדרגת סגן והמשיך לשרת במילואים בדרגת סרן בחטיבת הצנחנים הסדירה עד לשנת 1995.
דנינו הוא בעל תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני במשפטים עם התמחות במשפט אזרחי ופלילי.
במשטרת ישראל
לאחר שירותו הצבאי למד משפטים באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1982, במהלך לימודיו, הצטרף למשטרת ישראל, וכיהן כמפקד עיר של המשמר האזרחי באשקלון. בתום לימודיו שירת כתובע משטרתי במרחב השרון.
בשנת 1992 מונה לראש לשכת תביעות במרחב שרון ובשנת 1995 קודם לדרגת סגן ניצב ומונה לקצין אגף חקירות ולחימה בפשיעה במרחב שרון. בתקופה זו הביא לפענוחן של פרשיות פשיעה מורכבות בהן היו מעורבים ארגוני פשיעה מאזור המרכז, נתניה וטייבה. עם הקמת יחידת אתג"ר (היחידה הארצית לאיתור גנבות כלי רכב) ב-1998, מונה דנינו לסגן מפקד היחידה וראש זרוע החקירות והועלה לדרגת ניצב משנה. ביחד עם מפקדו תנ"צ שלמה צלניק, החלו בבנייתה, בהפעלתה ובפיתוח דרכי הפעולה של היחידה בשלוב אמצעים טכנולוגיים חדישים.
בשנת 2002 מונה לסגנו של ראש היחידה הארצית לחקירות בינלאומיות (היאחב"ל). בתפקיד זה שימש כראש צוות החקירה של המעילה בבנק למסחר. בספטמבר 2002 מונה למפקד היחידה והועלה לדרגת תת-ניצב. בתקופת פיקודו הטמיע את מודל "התקיפה הכלכלית", מתוך תפיסת עולם לפיה הפן הכלכלי מהווה נדבך מרכזי במאבק בפשיעה. לצורך כך הוקמו כוחות משימה, בהם שולבו כלל גופי האכיפה. בתקופה זו עסקה היאחב"ל בין השאר בפרשיית המעילה בבנק למסחר, פרשת שלי נרקיס, פרשת טננבוים ופרשת האי היווני, בגינה המליץ ליועץ המשפטי לממשלה לסגור את תיק החקירה שנפתח נגד אריאל שרון ובנו גלעד. המלצתו התקבלה על ידי היועץ המשפטי מני מזוז, בניגוד להמלצת פרקליטות המדינה.
ב-2004 התבקש על ידי המפכ"ל שלמה אהרונישקי, להקים את היחידה הארצית למאבק בפשיעה הכלכלית, ביחד עם ראש אג"ת במשטרה, אריק יקואל וראש אגף התקציבים באוצר קובי הבר.
באוגוסט 2005 מונה דנינו לראש המטה המבצעי של המשרד לביטחון פנים והועלה לדרגת ניצב, הוא כיהן בתפקיד במשך כשנה וחצי תחת השרים צחי הנגבי וגדעון עזרא.
בשנת 2006 מונה לראש אגף החקירות והמודיעין במשטרה. בתקופתו עבר האגף שינוי ארגוני משמעותי: הוכנה תוכנית רב שנתית למלחמה בפשיעה בה שולבו אמצעים טכנולוגיים מתקדמים וכן הוקמה יחידת "להב 433" למאבק בפשיעה החמורה והמאורגנת. תקופתו כראש אגף החקירות והמודיעין התאפיינה בלחימה בפשיעה החמורה והמאורגנת וכן במאבק בשחיתות הציבורית. דנינו פיקח על החקירות נגד נשיא המדינה משה קצב, ראש הממשלה אהוד אולמרט והשרים חיים רמון ואברהם הירשזון.
ניצב דנינו המשיך ביישומו של "המודל הכלכלי" לטיפול בארגוני פשיעה והטמעתו כמודל מחייב, בכלל יחידות המשטרה. הוא עמד בראש הוועדה המתמדת למאבק בפשיעה החמורה במקביל להקמת המוקד המודיעיני המשולב. כלל גופי האכיפה שולבו במלחמה בפשיעה בכללם רשות המיסים, הרשות להגבלים עסקיים, פרקליטות המדינה וגופי חקירה מארגונים מקבילים. בתקופת פיקודו הוקמו שישה כוחות משימה שכיסו את ארגוני הפשיעה, וראשי ארגוני פשיעה בולטים נאסרו.]
בדצמבר 2008, נכנס לתפקידו כמפקד המחוז הדרומי, מינוי שהוקדם על רקע מבצע עופרת יצוקה והעימות בין השר אבי דיכטר למפקד המחוז היוצא אורי בר-לב. עם כניסתו לתפקיד בימי הלחימה פיקד על כלל הכוחות שפעלו וטיפלו בעשרות זירות נפילה בתוככי הערים ובמגזר הכפרי. במישור המניעתי יישם דנינו את תוכנית "דרום ללא אלימות" בערי הדרום אשר לא הוכנסו לפרויקט עיר ללא אלימות. התוכנית שילבה עקרונות של אכיפה ומניעה. פרויקט המניעה המשמעותי שהוקם עוד בתקופתו של ניצב משה קראדי, נקרא "משאלה-חוויה" להשבת בני נוער שביצעו עבירות למסלול החיים הנורמטיבי, תוך סגירת תיקים פליליים לאחר תקופת לימוד והתנדבות. בפרויקט שולבו כ-400 בני נוער. בהמשך, לאחר שמונה למפכ"ל, פותח מודל זה בראייה ארצית תחת הכותרת מיל"ה (משטרת ישראל למען הנוער). דגש הושם על קשר רציף ושיתוף פעולה עם כלל גופי האכיפה במחוז, ראשי ערים ומועצות, ומנהיגים מקרב העדה הבדואית. במישור האכיפתי הוקמו כוחות משימה לטיפול באירועי פשיעה חמורים בדרום, כגון: איומים וזריקת רימונים על ראש עיריית אשדוד, מעצר כנופיות גנבי בקר ופשיעה חקלאית, תפיסתם של פורעי החוק בנגב שפגעו בתשתיות המדינה ונכסיה, העמדתם לדין של חגי זגורי וסגנו. בתקופה זו נמשכה הירידה בפשיעת הרכוש והאלימות בדרום. כמפקד מחוז יזם מבצע גיוס של שוטרים מקרב המגזר הבדואי והקים מכינה להכנה לגיוס.
מפכ"ל המשטרה
ב-16 בינואר 2011 אישרה הממשלה את מינויו של דנינו למפכ"ל משטרת ישראל, בהמלצת השר לביטחון פנים יצחק אהרונוביץ'. ב-1 במאי 2011 נכנס לתפקידו.
עם כניסתו לתפקיד גיבש תוכנית פעולה למשטרה תחת הכותרת "שנת המפנה", בהשראת ספרו של מלקולם גלדוול "נקודת המפנה", אשר הוחל בהטמעתה בתחילת 2012. מטרת העל של תהליך המפנה היא חיזוק הביטחון האישי של התושבים והעלאת אמון הציבור במשטרה. מתוך הנחת יסוד כי אמון ציבור במשטרה הוא ציר מרכזי בשמירת הדמוקרטיה והחוסן הפנימי של ישראל. בתוך כך נקבעו שלושה נדבכים מרכזיים שעומדים בבסיס פעילות המשטרה בשנת המפנה: מתן שירות מיטבי לאזרח שומר החוק; הגברת ההרתעה כנגד העבריינים על ידי הגדלת סיכויי העבריין להתפס; העמדת השוטר במרכז הקשב הארגוני –דאגה לפרט, לשכר, לרווחה ולמקצועיות. מישור נוסף שניתן עליו דגש הוא ההערכות המבצעית של המשטרה לטיפול בהפרות סדר ובאירועי חירום. בתוך כך עלתה המשטרה בשנת 2011 ב-50% בהיקף כוח האדם המיומן לטיפול באירועים אלו.
במהלך כהונתו כמפכ"ל נאלצו 7 ניצבים לפרוש מהמשטרה בעקבות התנהגות שאינה הולמת (בעיקר חשדות להטרדה מינית). ראו פרשת הניצבים. לאחר פרישתו נחשף קשר בינו לבין המתלוננת כנגד ניצב רוני ריטמן.
תקופת כהונתו של דנינו הוארכה לשנה רביעית והייתה אמורה להסתיים ב-1 במאי 2015. עקב הבחירות לכנסת העשרים הוחלט על הארכת הכהונה עד 1 ביולי 2015 או עד למועד מינוי מפכ"ל חדש על ידי הממשלה הבאה, לפי המוקדם מביניהם. ב-1 ביולי סיים את תפקידו כשבנצי סאו מונה לממלא מקומו עד למינוי מפכ"ל חדש.
חיים אישיים
תושב מודיעין-מכבים-רעות, נשוי ליעל, נינתו של הרב שמואל הומינר ואב לארבעה ילדים.
פוארטו ריקו (משחק)
פוארטו ריקו (מאנגלית: Puerto Rico) הוא משחק קופסה גרמני שתוכנן על ידי Andreas Seyfarth ופורסם על ידי חברת Alea וחברת Rio Grande Games בגרמניה. המשחק מצריך מיומנויות אסטרטגיות גבוהות ומתאפיין בכך שאלמנט המזל הקיים בו זניח ביותר.
מהלך המשחק
לכל שחקן יש "לוח אי" הגלוי בפני שאר השחקנים (העיר של השחקן) והוא מחולק לאזור של מפעלים, מטעים ומוצרים ממקורות שונים. את היבול שהשחקן מרוויח ניתן להמיר לנקודות ניצחון או לכסף.
סיום המשחק
למשחק יש מספר דרכים להסתיים ואין מביניהן דומיננטית. המשחק נגמר באחד מן המקרים הבאים:
בסיום המשחק יש לחשב את סכום כל:
המשתתף עם המספר הרב ביותר של נקודות הניצחון הוא המנצח. במידה וקיים שוויון, אז המנצח הוא המשתתף עם מספר היותר גדול של מטבעות וסחורות.
חוקים
כל סיבוב, כל משתתף חייב לבחור תפקיד מבין התפקידים המוצעים שעדיין לא נבחרו. כל השחקנים מבצעים את הפעולה של התפקיד הנבחר אך השחקן שבחר בתפקיד, מבצע את המשימה ראשון ומקבל בנוסף "בונוס".
בונוסים לבוחרים בתפקידים:
על כל תפקיד שאינו נבחר מבין התפקידים מונח דובלון. בסבב הבחירות הבא, אם יבחר השחקן בתפקיד אשר הונחו דובלונים עליו, יקבל את התפקיד עם הדובלונים שעליו. דבר זה מוסיף שיקול נוסף בבחירת התפקידים.
ארמיית הפאנצר אפריקה (ורמאכט)
ארמיית השריון אפריקה (הידועה גם בשם ארמיית הפאנצר אפריקה) היה אחד השמות שניתנו לכוח הגרמני-איטלקי שלחם בזירת המלחמה של צפון אפריקה בתקופת מלחמת העולם השנייה, תחת פיקודו של גנרל ארווין רומל.
היסטוריה
בחודשים הראשונים לאחר הגעת קורפוס אפריקה הגרמני ללוב, כדי לסייע לכוחות האיטלקיים שלחמו נגד הצבא הבריטי בצפון אפריקה, הוא היה, לפחות באופן רשמי, כפוף למפקד הכוחות האיטלקיים בזירה. בעקבות תיגבור הכוח הגרמני בצפון אפריקה החליט הפיקוד הגרמני העליון ב-15 באוגוסט 1941 לשנות את מבנה הפיקוד של כוחות הציר בזירת צפון אפריקה. הוקמה מפקדה חדשה בשם קבוצת הפאנצר אפריקה, שכללה את כל כוחות הציר בזירה, תחת פיקוד מפקד קורפוס אפריקה לשעבר, ארווין רומל. קבוצת הפאנצר כללה את קורפוס אפריקה הגרמני, מספר יחידות גרמניות נוספות ושני קורפוסים איטלקיים (הקורפוס ה-21 והקורפוס הממונע ה-20).
ב-30 בינואר 1942 שונה שמה של קבוצת הפאנצר אפריקה לארמיית הפאנצר אפריקה. ב-1 באוקטובר 1942 שונה שמה של ארמיית הפאנצר אפריקה לארמיית הפאנצר הגרמנית-איטלקית. ב-23 באוקטובר 1942 פתחו הבריטים במתקפה גדולה על כוחות מדינות הציר, ולמחרת מת מפקד ארמיית הפאנצר גנרל גאורג שטומה מהתקף לב, ווילהלם פון תומה מונה למפקד הארמייה למשך יומיים עד שארווין רומל חזר מגרמניה ונטל את הפיקוד על הארמייה.
נחיתת כוחות בעלות הברית באלג'יריה ומרוקו בנובמבר 1942, במסגרת מבצע לפיד, אילצה את הפיקוד הגרמני לשלוח תגבורות חזקות לתוניסיה, כדי למנוע השתלטות של בעלות הברית על החוף הצפון-אפריקני והאגן הדרומי של הים התיכון, החלטה שהביאה לפתיחת המערכה בתוניסיה. הגידול הניכר בסדר הכוחות של הציר בצפון אפריקה חייב עריכת שינוי נוסף במבנה הפיקוד של כוחות הציר בזירה זו. ב-23 בפברואר 1943 הועבר הכוח הגרמני-איטלקי בפיקודו של רומל תחת פיקוד איטלקי, וקיבל את השם הארמייה האיטלקית הראשונה. רומל עצמו מונה למפקד קבוצת ארמיות חדשה בשם קבוצת ארמיות אפריקה, שכללה את הארמייה האיטלקית הראשונה ואת ארמיית הפאנצר החמישית בפיקוד גנרל הנס-יירגן פון ארנים. במרץ 1943 החליף פון ארנים את רומל כמפקד קבוצת הארמיות, לאחר שהאחרון נקרא לשוב לגרמניה, וב-13 במאי 1943 נכנעו הכוחות האחרונים של הציר בתוניסיה לכוחות בעלות הברית והמערכה בצפון אפריקה הסתיימה.
בנצ'מרק (כלכלה)
בנצ'מרק (באנגלית: Benchmarking) היא שיטה להשוואת תהליכים וקבלת KPI של חברות שונות. בדרך כלל השוואה מבוססת על איכות, זמן ועלות.
ניתן להבחין בסוגים שונים של בנצ'מרק:
קיים בנצ'מרק חד-צדדי כאשר חברה אוספת נתונים מחברות אחרות בתחומה או בנצ'מרק משותף כאשר מספר חברות מבוצעות תהליך בנצ'מרק משותף.
בשנת 1994 הוקם ארגון Global Benchmarking Network בו חברים כיום 20 מרכזי בנצ'מרק מ-20 מדינות. משנת 1994 יוצא לאור Benchmarking: An International Journal.
בורסת לניירות ערך
רוב מדדי הבנצ'מרק הם "מדדי סוף יום" (End of day calculation) המחושבים אחת ליום, בתום המסחר לפי שערי הנעילה של ניירות ערך המרכיבים את המדד.
הבורסה מחשבת מספר משפחות של מדדי בנצ'מרק המשמשים כלי השוואה והערכה לביצועים של מנהלי מוצרים פיננסיים.
מדדים אלו פותחו במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 וה-90 ומשמשים בעיקר את שוק קרנות הנאמנות.
קרב נירים
קרב נירים התחולל בבוקר ה־15 במאי 1948, בין כוחות חיל המשלוח המצרי שפלש לשטחה הריבוני של מדינת ישראל ארבע עשרה שעות לאחר ההכרזה על הקמתה לבין חברי קיבוץ נירים, שעל פי החלטת החלוקה נועד להיות בתחום המדינה היהודית.
מהלך הקרב
מטרת הצבא המצרי הייתה לנוע לעבר תל אביב, אבל המצרים לא רצו להשאיר בערפם נקודה יהודית.
כל מבני היישוב היו עשויים עץ פרט לבית הביטחון שנבנה מבטון. חברי נירים העבירו את מגוריהם לחפירות מתחת לאדמה, התכוננו להתקפה וביצרו את המקום.
ביום ההתקפה היו בנירים 42 איש (30 חברים ו־12 חברות), שאחזו ב-14 רובים, 4 סטנים, מקלע ומרגמת M1 אחת.
מתקפת המצרים החלה בהפגזה קשה שהעלתה באש את כל הצריפים. ב־05:30 התקרב למקום טור ממונע שכלל ארבע שריוניות, 20 נושאי ברן ומשאיות נושאות חיילים. החיילים המצרים הגיעו כמעט לגדרות הקיבוץ ורק אז פתחו חברי נירים באש מדויקת. ההתקפה המצרית נהדפה והמצרים נסוגו כשהם משאירים בשטח 35 הרוגים.
דוכס קנט
דוכס קנט (באנגלית: Duke of Kent) הוא תואר אצולה בממלכה המאוחדת. כעת נושא בתואר זה הנסיך אדוארד, נכדו של המלך ג'ורג' החמישי ובן דודה של המלכה אליזבת השנייה.
קרב נירים
מהלך הקרב
שמונה מחברי נירים נהרגו ונקברו במקום.
דוכס קנט
מלכי קנט
התואר הראשון הקשור לממלכת קנט - אחת משבע הממלכות אשר לימים התאחדו לממלכת אנגליה - היה התואר מלך קנט - תואר אותו נשא שליט הממלכה החל משנת 449 ועד כיבוש ממלכת קנט בשנת 825 על ידי אגברט, מלך ווסקס. החל משנה זו הייתה ממלכת קנט ממלכה תלויה של ממלכת וסקס, ושלטו בה מלכים, שהיו וסאלים של מלך וסקס. בפועל היו מלכים אלה בני משפחת המלוכה של ממלכת וסקס והתואר "מלך קנט" הפך לתואר של יורש העצר של הממלכה (בדומה לתואר נסיך ויילס של ימינו).
קרב נירים
מהלך הקרב
גמאל עבד אל נאצר כותב על ההתקפה כי: "הייתי ראש המטה של החטיבה ה־6. ... הרגשתי שיחד עם החללים שהשאירה במערכת נירים השאירה החטיבה שם גם את האמונה במלחמה. רדיו קהיר הודיע כי החטיבה ביצעה בהצלחה את טיהור נירים. התרשמתי מהאגדות מלאות הגוזמה על כוחו הצבאי של האויב. שמעתי אחד מקצינינו מספר כיצד מגדלים מונעים בחשמל היו מתרוממים מעל האדמה, יורים לכל הכיוונים ואחר כך יורדים שוב אל מתחת לפני האדמה".
דוכס קנט
רוזן קנט
התואר הראשון המשויך לקנט בממלכת אנגליה היה תואר רוזן קנט. לאחר מותו של גודווין, רוזן וסקס, בנו, לאופווין גודווינסון קיבל את התואר רוזן וסקס (ככל הנראה בין השנים 1056–1058). לאחר מותו של לאופווין בקרב הייסטינגס בשנת 1066, ויליאם הכובש העניק את התואר לאחיו החורג אודו מבייו. אודו איבד תואר זה בשנת 1082 כאשר נכלא על ידי אחיו, אולם התואר הושב לו לאחר שיחרורו. התואר נגזל ממנו בשנית בשנת 1088 לאחר שניסה למרוד באחיו, ובעקבות כישלון המרד נמלט מאנגליה.
קרב נירים
מהלך הקרב
ההפגזות על נירים נמשכו עוד כחצי שנה וכל הזמן חיו החברים מתחת לאדמה. לאחר המלחמה עזבו חברי נירים את נקודתם ההרוסה ועברו למקומם החדש. בדנגור נותר משלט נירים שאויש על ידי חיילי צה"ל. באוגוסט 1949 אירעה פרשת נירים, במהלכה נלקחה אל המשלט נערה בדואית, נאנסה על ידי החיילים ולבסוף נרצחה ונקברה במקום.
אנדרטה לזכר הקרב
אנדרטת נירים (דנגור) לזכר הקרב נמצאת ליד קיבוץ סופה, במקום שבו הוקם לראשונה קיבוץ נירים במוצאי יום הכיפורים תש"ז (6 באוקטובר 1946) במסגרת עליית 11 הנקודות להתיישבות בנגב.
האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל יחיאל ערד בשיתוף האמן אריה סרטני שהתמחה בתבליטי בטון. אבן פינה לאנדרטה הונחה ביוני 1983 והיא נחנכה בשנת 1985. היא בנויה בצורת בית הביטחון עם מרפסת בולטת על הגג. על הקיר יש כתובת גדולה שהייתה לסמל לעמידת היישובים בכלל ונירים בפרט - לא הטנק ינצח כי אם האדם, כתובת שנשארה על קיר צריף האוכל ההרוס.
במקום גם דגם של נירים במלחמה ואתר זיכרון לשמונת הנופלים שהועברו לאחר המלחמה לקבורה בקיבוץ נירים.
האנדרטה נקראת על שם שלום דנגור.
דוכס קנט
רוזן קנט
התואר ניתן בשנית בשנת 1141 עת הוענק לויליאם דה אפרה, אולם התואר נלקח ממנו בשנת 1155. בשנת 1227 הוענק התואר ליובר דה בורג', ובמותו הושב התואר אל הכתר.
בשנת 1321 הוענק התואר לאדמונד מוודסטוק, ובעקבות נישואי בתו, ג'ואן מקנט לתומאס הולנד עבר התואר למשפחת הולנד, אשר נשאה בו עד שנת 1408.
מרקיז קנט ודוכס קנט
לאחר שהנרי גריי ירש את אביו, בשנת 1702, אנתוני גריי, הרוזן ה-11 מקנט, וקיבל את התואר "הרוזן ה-12 מקנט", הוא הועלה בתוארו בשנת 1706 וקיבל את התואר "מרקיז קנט". בשנת 1710 זכה לתואר "דוכס קנט" ובשנת 1740 קיבל את התואר "מרקיז גריי". להנרי היה בן אחד וחמש בנות מאשתו הראשונה, ג'מימה קרו (Jemima Crew), אשר נפטרה בשנת 1728, ובן אחד ובת אחת מאשתו השנייה, סופיה בנטינק (Sophia Bentinck). שני בניו נפטרו עוד בימי חייו (אנתוני בשנת 1723 וג'ורג' בשנת 1733), ולכן לא היה בן זכר שיירש את התואר "דוכס". נכדתו, ג'מימה יורק ירשה את התואר "מרקיזת גריי וברונית לוקס".
ב-23 באפריל 1799 הוענקה דוכסות קנט (יחד עם דוכסות סטראת'רן ורוזנות דבלין) לבנו הרביעי של המלך ג'ורג' השלישי, הנסיך אדוארד אגוסטוס. לאדוארד היה בת אחת - ויקטוריה (לימים מלכת הממלכה המאוחדת) ולכן במותו, בשנת 1820 בוטל התואר.
בשנת 1866 הושב התואר "רוזן קנט" לשימוש, והוא הוענק לנסיך אלפרד, דוכס סקסה-קובורג-גותה, בנה השני של המלכה ויקטוריה. בנו של אלפרד, הנסיך אלפרד מאדינבורו, נפטר בשנת 1899 קודם למות אביו בשנת 1900 ולכן במותו של אלפרד בוטל התואר.
בשנת 1934 הוענק התואר "דוכס קנט" לנסיך ג'ורג', בנו הרביעי של המלך ג'ורג' החמישי ושל המלכה מרי. במותו של הנסיך ג'ורג', ירש בנו, הנסיך אדוארד, דוכס קנט את התואר, אותו הוא נושא עד היום.
תארים ותפקידים רשמיים
דוכס קנט נושא במספר תפקידים רשמיים מתוקף תוארו. כיום משמש דוכס קנט בתפקיד "המאסטר הגדול" של הבונים החופשיים באנגליה, וכן כנשיא איגוד הצופים של הממלכה המאוחדת (תפקיד בו הוא מכהן מאז שנת 1975). דוכס קנט ביקר במספר ממדינות חבר העמים הבריטי כנציגה של מלכת אנגליה. הדוכס משמש בתפקיד "המאסטר הגדול" של מסדר סנט מייקל וסנט ג'ורג'.
שלט האצולה
במרכז שלט האצולה של הדוכס מתואר הסוס הלבן של קנט - סוס לבן ניצב על שתי רגליו האחוריות על רקע של שדה אדום. סמל זה נחשב לסמלה ההיסטורי של ממלכת קנט.
מגורים
דוכס ודוכסית קנט מתגוררים כיום בבקתת ורן (Wren Cottage) שבארמון קנזינגטון, אולם משרדם ממוקם בבית יורק שבארמון סנט ג'יימס.
מריה רודריגס (כדורגלנית)
מריה איזבל רודריגס ריברו (בספרדית: María Isabel Rodríguez Rivero; נולדה ב-22 ביולי 1999 בלאס פאלמאס דה גראן קנריה), הידועה בשם מיסה, היא כדורגלנית ספרדית המשחקת בעמדת השוערת בקבוצת הנשים של ריאל מדריד מהליגה הראשונה של ספרד מאז עונת 21–2020, וכן בנבחרת ספרד. רודריגס סומנה על ידי אופ"א בשנת 2022 כאחת הכישרונות הצעירים המבטיחים בזירה הבינלאומית.
תחילת דרכה
רודריגס החלה לשחק במועדון יוני דה לה גאריטה כחלוצה. בגיל 12 היא החלה לשחק כשוערת, תפקיד בו המשיכה לשחק גם לאחר שהצטרפה למועדון דפורטיבו פמרגוין בפוטסל. בפברואר 2017 חתמה במועדון אתלטיקו מדריד לאחר שהשוערת השנייה דאז של הקבוצה לולה גאז׳ארדו נפצעה.
אתלטיקו מדריד
אף על פי שהתאמנה על בסיס יומיומי עם הקבוצה הראשונה, רודריגס לא פתחה בהרכב ושחקה לרוב בקבוצת המשנה. ב-25 בנובמבר 2018, היא ערכה את הופעת הבכורה שלה בקבוצה הראשונה בשמינית הגמר של גביע המלכה במשחק מול מאלגה, בו ניצחה קבוצתה. ב-23 בפברואר 2019, רודריגס ערכה את הופעת הבכורה שלה בליגה, כשהחליפה את לולה גאז'רדו בהפסקת המשחק, במשחק ניצחה קבוצתה 1–6 את אלבסטה.
ריאל מדריד
ריאל מדריד הכריזה על החתמתה לעונת 21–2020 ב-13 ביולי 2020. הופעת הבכורה שלה נערכה ב-4 באוקטובר נגד האלופה המכהנת ברצלונה, בו ניצחו הקטאלוניות 0–4.
במהלך העונה זכתה לראשונה לזימון לנבחרת הבוגרת של ספרד. היא נבחרה פעם נוספת בנבחרת העונה של "דראפט הכדורגל" יחד עם חברותיה לקבוצה אולגה קרמונה, תרזה אבלירה ואתנה דל קסטילו. באותה עונה זכתה רודריגס בגביע זמורה, המוענק לשוערת שספגה את הכי מעט שערים במהלך העונה. באותה עונה העפילה מדריד לליגת האלופות לאחר מאבק צמוד עם קבוצת לבאנטה.
בהגרלה ב-22 באוגוסט לסיבוב 2 של ליגת האלופות לנשים, הוגרלה ריאל מדריד נגד מועדון הכדורגל מנצ'סטר סיטי, ורודריגס הייתה השוערת הפותחת בתיקו אחד באצטדיון אלפרדו די סטפנו. ריאל מדריד הבטיחה את העפלתה לשלב הבתים לאחר שניצחה במשחק השני בתוצאה 0–1.
נבחרת לאומית
רודריגס ערכה את הופעת הבכורה שלה עם נבחרת ספרד עד גיל 19 ב-17 בספטמבר 2016 בבאקו מול נבחרת אזרבייג'ן בניצחון 0–7 במשחק מוקדמות לאליפות אירופה עד גיל 19. באליפות אירופה זכתה נבחרת ספרד בתואר, רודריגס שחקה במדי הנבחרת במהלך הטורניר רק בשלב הבתים.
בשנת 2018 צורפה רודריגס לנבחרת הצעירה עד לגיל 20, והייתה בסגל נבחרתה לאליפות העולם בכדורגל נשים עד גיל 20 בצרפת, שם סיימה הנבחרת כסגנית, רודריגס לא שחקה באף משחק במהלך הטורניר.
דירק קמפת'ורן
דירק ארתור קמפת'ורן (באנגלית: Dirk Arthur Kempthorne; נולד ב-29 באוקטובר 1951) הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמזכיר הפנים של ארצות הברית בשנים 2006–2009 תחת הנשיא ג'ורג' ווקר בוש. קמפת'ורן חבר המפלגה הרפובליקנית, שייצג את מדינת איידהו בסנאט של ארצות הברית בשנים 1993–1999 וכמושל איידהו בשנים 1999–2006. קמפת'ורן ידוע בהשקפותיו השמרניות, בפרט בתחומים כלכליים. המשרה הציבורית הראשונה אליה נבחר היה לראשות עיריית בויסי, בירת איידהו.
ביוגרפיה
קמפת'ורן נולד בסן דייגו וגדל בסן ברנרדינו שבקליפורניה. הוא סיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר התיכון סן גורגוניו והחל את לימודיו הגבוהים במכללת העמק של סן ברנרדינו. כשהחל את לימודיו במכללה זו הרחיק צפונה ועבר ללמוד באוניברסיטת איידהו, שם היה בוגר במדע המדינה ואף כיהן שנה כנשיא התאחדות הסטודנטים באוניברסיטה. עם תום לימודיו שימש קמפת'ורן כעוזרו של מנהל מחלקת הקרקעות של איידהו. ב-1982 ניהל קמפת'ורן את מסע הבחירות של סגן המושל פיל באט לתפקיד מושל המדינה, שהפסיד למועמד המפלגה הדמוקרטית המכהן, המושל ג'ון איוונס. ב-1983 התמנה קמפת'ורן למנהל יחסי הציבור הארצי של חברת FMC, עוסקת בפיתוח וייצור כימיקלים.
הניצחון הפוליטי והמשמעותי הראשון שלו היה ב-1985, כאשר נבחר לראשות עיריית בויסי, בירת איידהו. בתפקיד זה נהנה מפופולריות גבוהה ונבחר מחדש ללא התנגדות או מתחרים עד שעזב תפקיד זה ב-1993 למען ייצוג איידהו בסנאט של ארצות הברית. ב-1992 החליט סטיב סימס (Steve Symms), אז הסנאטור הרפובליקני המכהן של איידהו, שלא להתמודד לתקופת כהונה שלישית וקמפת'ורן התמודד למועמדות הרפובליקנית לתפקיד. בבחירות הכלליות הביס קמפת'ורן את ריצ'רד ה. סטלינגס, חבר בית הנבחרים של ארצות הברית. הוא היה צפוי להתמודד לבחירה מחדש ב-1998, אך במקום זאת החליט להתמודד לתפקיד מושל איידהו, שנותר ריק. המושל המכהן, פיל באט, טלטל את המדינה עם הכרזתו על פרישה לאחר תקופת כהונה אחת בלבד, כשגילו (71) משמש כגורם העיקרי לכך.
קמפת'ורן זכה בבחירות לתפקיד המושל בניצחון מוחץ, וקיבל 68% מהקולות בעוד יריבו הדמוקרטי, רוברט הנטלי, זכה ב-29% מהקולות בלבד. הוא נבחר מחדש ב-2002 עם 56% מהקולות. מטה הבחירות של קמפת'ורן השתמש בלמעלה מ-200 אלף דולר אמריקני יותר ממה שקיבל מתרומות לפני הבחירות, ולאחריהן בילה את השנתיים הבאות בגיוס כספים לשילום החוב שנצבר.
ב-16 במרץ 2006, קמפורתן מונה על ידי הנשיא ג'ורג' ווקר בוש להחליף את גייל נורטון כמזכיר הפנים של ארצות הברית ה-49. ב-10 במאי 2006, מינויו אושר בהצבעה קולית על ידי ועדת האנרגיה והמשאבים הטבעיים של הסנאט. המינוי אושר על ידי כלל חברי הסנאט של ארצות הברית ב-26 במאי, והתפטר מתפקידו כמושל על מנת לעמוד בראש מחלקת הפנים של ארצות הברית. סגן המושל ג'ים ריש החליף את קמפת'ורן כמושל, וכיהן בתפקיד בשארית כהונתו של קמפת'ורן. קמפתורן הוא מזכיר הפנים השני להגיע ממדינת איידהו. מושל איידהו לשעבר ססיל אנדרוס היה מזכיר הפנים תחת הנשיא ג'ימי קרטר בשנים 1977–1981. במרץ 2008 הזניק את הזרמת המים העצומה מאגם פאוול שעל גבול אריזונה-יוטה, במורד הערוצים המדבריים של הגרנד קניון.
יעל גראדוס
יעל גראדוס (שם מדעי: Capra pyrenaica victoriae; קרוי גם יעל ספרדי מערבי), הוא אחד מארבעת תת-המינים של יעל איברי החי במרכז-מערב חצי האי האיברי. תואר מדעית לראשונה בשנת 1911 על ידי חוקרת הטבע הספרדייה אנג'ל קבררה.
באופן טבעי תת-מין היה מוגבל לרכסי ההרים המערביים של ספרד, אולם בתקופות מוקדמות או מאוחרות הוא הובאה גם לצפון ספרד וכן לפורטוגל בה הוא מיישב את תחומי המחייה ההיסטוריים של יעל פורטוגזי שנכחד. שמו הנפוץ ניתן לו על שם האזור העיקרי שבו הוא מצוי - רכס ההרים סיירה דה גראדוס.
מאפיינים
ליעל גראדוס זוג קרניים גדולות וארוכות בעלות צורה ספיראלית, וקרני הנקבות קטנות וישרות יותר משל הזכרים. הוא מתאפיין בפרווה בעלת צבע חום-אפרפר/אדמדם/צהבהב בהיר או כהה, ובחורף היא נוטה להיות עבה עם צבעים ברורים יותר. לזכר היעל יש סימונים שחורים גדולים סביב החזה, המותניים, ארבעת הרגליים, החרטום והלוע, והם גדולים וברורים יותר מאלו של יעל ספרדי. הנקבה חסרת סימונים ופרוותה בצבע אחיד יותר.
בין רכסי ההרים שבהם הוא מצוי ניתן למנות את: סיירה דה גראדוס, סיירה דה גטה, סיירה דה פרנקייה, סיירה דה סיירה דה גוואדארמה, ההרים הקנטבריים, סרה דה אשטרלה, סרה דה גרס, פיקוס דה אירופה, ורכסי הרים קטנים נוספים במערב ובצפון-מערב ספרד.
נחל ספונים
נַחַל סְפוּנִים נחל ברכס הכרמל. הנחל הוא נחל אכזב בפארק הכרמל, ומים זורמים בו רק בימי החורף הגשומים.
פתח הנחל תוחם את גבולו הצפוני של מצוק מגדים. בפתח הנחל מכוון מערב נמצאת מחצבה, במעלה הנחל נמצאות מערות קרסטיות אשר שימשו למגורים בתקופות הפרהיסטוריות ואתרים ארכאולוגים אשר שימשו את האדם בעת מגוריו בנחל.
מערת ספונים
מערת ספונים היא מערת נטיפים בצידו הדרומי של ואדי הנחל. פתח המערה נמצא כ- 15 - 20 מטר מעל האפיק. אורך המערה כ-50 מטר. בכניסה למערה נמצאים גושי גיר גדולים המכילים ריכוז של מאובני רודיסטים. המצאות מאובנים אלה היא עדות שגושי גיר אלה הם מתקופת הטורון. פיתחה של המערה קשתי ברוחב של 12 מטר וגובה מרבי של 5 מטר. פתח המערה מוביל לאולם ראשי גדול המכיל בחלקו הפנימי עמודי נטיפים וזקיפים גדולים. בין הנטיפים נמצא מעבר לחלקה הפנימי הדרומי של המערה. בחלק הפנימי נמצא אגן אבן קטן מהתקופה הפרהיסטורית. האגן קולט את המים המטפטפים מתקרת המערה.
במערה נערכו מספר חפירות ארכאולוגיות. החפירה הראשונה התקיימה בשנת 1941 בראשות הארכאולוג משה שטקליס. חפירה נוספת נערכה בין השנים 1965–1970 בראשות הארכאולוג אברהם רונן. חפירות אלה העלו ממצאים מהתקופות והתרבויות הפרהיסטוריות הבאות: התרבות המוסטרית, התרבות הכבארית, התרבות הנאטופית, נאוליתית וכלקוליתית. בנוסף נמצאו גם ממצאים המעידים על שימוש שנעשה במערה גם בתקופות היסטוריות.
שמה של המערה בערבית הוא ערק אל-ברוד שמשמעותו היא "מערת הפיצוץ". הרועים הערבים שהשתמשו במערה כמכלאה לצאן, נהגו להבריח את העטלפים השוכנים במערה על ידי פיצוצים.
אתר על מדרגת סלע
במחצית הדרך שבין פתח הנחל ומערת ספונים, על מדרגת סלע נמצאו שרידי אתר פרהיסטורי מהתקופות המוסטרת והנאוליתית. אתר זה נחפר על יד רונן ומ' למדן. השרידים כללו נדבך של קיר בנוי, נתזי צור, עצמות בעלי חיים, קליפות ביצי יען, גלעינים, קוצים של קיפוד ים וקונכיות. המצוק שמעל לאתר מכוסה בצמחים מטפסים בסבך צפוף ביותר. ניתן למצוא בו יערה קיסוסית, זלזלת ועוד. קיר זה נקרא "קיר המטפסים". למרגלותיו נמצא גוש סלע ענק שניתק מהמצוק ויצר מחסה אשר בתקרתו מקננת סנונית המערות ועל גגו גרים שפני סלע.
מערכון
מערכון (מערכה + סיומת הקטנה "ון" – כלומר מערכה קטנה) הוא קטע תיאטרלי קצר, שלרוב מציג סיטואציה מבדחת והומוריסטית. מערכונים מוצגים בטלוויזיה, ברדיו או על הבמה.
סוגי מערכונים
ישנם כמה סוגי מערכונים:
פורטונה קלן
מועדון כדורגל פורטונה קלן הוא מועדון כדורגל גרמני, המשחק בעיר קלן שבגרמניה. המועדון משחק בליגה הגרמנית השלישית.
היסטוריה
המועדון נוסד בשנת 1948 מאיחוד של 3 מועדוני כדורגל. המועדון שיחק לאורך השנים בליגות אזוריות. בעונת 1972/1973 הגיע לרבע גמר גביע הליגה הגרמנית והפסיד לקבוצת איינטרכט פרנקפורט. בסוף העונה העפיל לעונתו היחידה עד כה בליגת העל הגרמנית. בעונת 1973/1974 הגיע לשמינית גמר הגביע הגרמני והפסיד לקבוצת הנובר 96. בסוף העונה ירד מליגת העל הגרמנית לליגה הגרמנית השנייה.
בסוף עונת 1999/2000 ירד מהליגה הגרמנית השנייה לליגה השלישית שהייתה ליגה אזורית. בסוף עונת 2001/2002 ירד לליגה הרביעית ובסוף עונת 2004/2005 ירד לליגה החמישית. בסוף עונת 2010/2011 עלה מהליגה החמישית לליגה הרביעית. בסוף עונת 2013/2014 עלה מהליגה הרביעית לליגה הגרמנית השלישית.
מולטקה
מולטקה (Moltke) הוא שמה של משפחת אצולה שמקורה בגרמניה וחלק מענפיה התיישבו בסקנדינביה
הצבא הקונטיננטלי
הצבא הקונטיננטלי (באנגלית: Continental Army) היה הפיקוד המאוחד של שלוש עשרה המושבות האמריקניות שלחמו בבריטניה במהלך מלחמת העצמאות האמריקנית. הצבא הוקם בעקבות החלטת הקונגרס הקונטיננטלי השני ב-14 ביוני 1775, ומפקדו הראשון, ג'ורג' וושינגטון, מונה יום לאחר מכן, ב-15 ביוני.
יתרונותיו של הצבא הקונטיננטלי היו מועטים, ועיקרם היה שחלק מהמתנדבים היו בעלי ניסיון בלוחמת גרילה כנגד האינדיאנים או שירתו בצבא הבריטי במלחמות הקולוניאליות כנגד הצרפתים. סייעה בידו העובדה שהמרד נגד הבריטים עורר אהדה באירופה: מספר צרפתים ובני לאומים אחרים התנדבו לשורות האמריקנים, בנוסף למדיניות רשמית של ממשלת צרפת ששלחה עשרות ספינות קרב וכן צבא יבשתי וכל זאת על מנת לפגוע בבריטניה ומבלי לקבל על כך כל תמורה.
רובו של הצבא הקונטיננטלי פורק אמנם ב-3 בנובמבר 1783 בעקבות חוזה פריז, אך כח קטן נותר להגן על וסט פוינט וכן על מוצבים מרוחקים אחרים, עד אשר הוחלט בקונגרס להקים את צבא ארצות הברית ב-3 ביוני 1784. קיימת סברה הגורסת שחלק מצבא ארצות הברית הורכב מהחיילים שנלחמו בשורות הצבא הקונטיננטלי.
ההקמה
כשהחלה מלחמת העצמאות של ארצות הברית בקרבות לקסינגטון וקונקורד באפריל 1775 לא היה למתיישבים המורדים צבא סדיר. עד לאותם ימים נשענה כל מושבה על "מיניטמן" (Minutemen) - מיליציה מקומית שהורכבה מאזרחים-חיילים במשרה חלקית להגנה מקומית. עם עליית המתח בין המתיישבים לבריטים החלו המושבות לערוך רפורמות ולשפר את המיליציות שלהן במטרה להתכונן למשבר אפשרי. האימונים של החיילים התגברו עם כניסת חוקי הכפייה לתוקף. מתיישבים כמו ריצ'רד הנרי לי הציעו להקים כח מיליציה לאומי, אך הקונגרס הקונטיננטלי הראשון פסל את הרעיון.
לאחר קרבות לקסינגטון וקונקורד רוכזו אלפי מתנדבים שייצגו את המושבות באזור ניו אינגלנד כדי להתנגד ולהכניע את החיילים הבריטים שהחזיקו בבוסטון. ב-14 ביוני 1775 החליט הקונגרס הקונטיננטלי השני על הקמת צבא קונטיננטלי שמטרתו הייתה הגנה מסודרת ומאורגנת על המושבות והכוחות שחנו מחוץ לבוסטון הפכו ליחידה הראשונה של הצבא. ב-15 ביוני בחר הקונגרס ללא מתנגדים את ג'ורג' וושינגטון למפקדו בפועל של הצבא. וושינגטון הסכים וקיבל את התפקיד ללא השתהות. ארבעה מייג'ור גנרלים (ארטמס וורד, צ'ארלס לי, פיליפ סקיילר ואיזראל פאטנם) ושמונה בריגדיר גנרלים (סת' פומרוי, ריצ'רד מונטגומרי, דייוויד וסטר, ויליאם הית', ג'וזף ספנסר, ג'ון תומאס, ג'ון סאליבן ונתנאל גרין) מונו למפקדי הצבא המשניים ימים אחדים לאחר מכן. פומרוי דחה את המינוי ומשרתו נותרה בלתי מאוישת.
עם המעבר של סמכויות החקיקה לידי הקונגרס הקונטיננטלי עלתה לדיון השאלה מהו תפקידו של הצבא הקונטיננטלי. הייתה כוונה להמשיך ולהגדירו כצבא של האמריקנים. מצד שני עלה הצורך בהקמת צבא סדיר שיהיו בו הארגון והמשמעת של צבא מודרני כדי שייתן מענה הולם בקרבות עם הבריטים. כתוצאה מכך עבר ארגון הצבא מספר שלבים שהתאפיינו בפירוק וארגון מחדש של מערכיו.
הרכב הצבא
חיילי הצבא הקונטיננטלי היו אזרחים שהתנדבו לשירות (אף על פי כן הם קיבלו שכר) ועם תהפוכות המלחמה השתנה משך זמן השירות בין שנה לשלוש שנים. בתחילת המלחמה היה כל חוזה שירות קצר, עקב חששו של הקונגרס מפני האפשרות שהצבא יהפוך לקבוע. סדר הכוחות של הצבא לא הגיע מעולם ליותר מ-30,000 איש. נושא העריקה היווה בעיה מתמדת, בעיקר בחורף שבין 1776–1777, וחוזי שירות ארוכים יותר אושרו לשימוש בצבא.
הצבא הקונטיננטלי עבר במהלך ימיו כמה גלגולים (אך לא שינה את שמו) שירשו אחד את השני לאורך המלחמה:
חשוב לציין, כי תוכניותיהם של וושינגטון והקונגרס להגדלת כוחו של הצבא וארגונו ב-1776 בהתאם למודל הצבא הבריטי, כשלו, גם לאחר שב-1781 קוצץ סדר הכוחות המתוכנן של 88 הגדודים ל-59, ונותרו "על הנייר" בלבד. כוח האדם בצבא הקונטיננטלי לא עלה מעולם על 30,000 איש ומספר הלוחמים הכשירים נע סביב 15,000; לא היה ביכולתן של המדינות לעמוד במכסות הגיוס שנקבעו להן. בחורף 1777–1778 התמוטט הניסיון לגייס חיילים למשך תקופה של שלוש שנים והקונגרס החל בניסיון גיוס למשך שנה אחת באביב 1778, ועודד בנוסף את המדינות לפתח מערכת גיוס עבור אנשי המילציה שלהן לשירות של שנה. גם שיטת גיוס זו הוכחה כלא מספקת.
המציאות של מחסור בנשק ובתחמושת ובמתקנים לייצורם הגביל בכל מקרה את מספר האנשים ה"יעילים" אשר ניתן להחזיק באופן רצוף בשדה, והוסיף על הקושי בגיוס. מנגנון המיליציות אפשר קיום מאגר כוח אדם שיכלו לשרת באופן חלקי, ועדיין לעבוד ולהניע את הכלכלה, שספק רב אם הייתה מסוגלת להחזיק צבא בהתאם להצעות וושינגטון והקונגרס ב-1776, גם אם היה לאחרון די כוח על מנת לכפות את מרותו. גם כך סבל הצבא הקונטיננטלי הקטן שכן נותר בשטח מקשיים רבים והגיע לסף רעב. מצד שני, יכולתם של האמריקנים לגייס כוחות מיליציה במהירות בכל אזור מאוים הועילה באיזון הניידות האסטרטגית שהעניק הצי הבריטי לצבא הבריטי.
בתחילה, התגייסו החיילים בעיקר מתוך מניעים פטריוטיים; אך ככל שהתמשכה המלחמה הפכו תמריצים כספיים והבטחות לשלל מלחמה נפוצים יותר. שתי מרידות גדולות בשלבי המלחמה האחרונים הפחיתו בצורה דרסטית את אמינותן של שתי היחידות העיקריות ובעיות משמעת היוו מכשלה קבועה.
הצבא הקונטיננטלי היה מעורב מבחינה גזעית, מצב שלא חזר על עצמו עד לימי מלחמת קוריאה. לעבדים אפרו-אמריקנים הובטחה חירות בתמורה לשירות והם היוו חלק חשוב מכלל כוחות המורדים, בעיקר ברגימנטים של המדינות הצפוניות.
בצד הצבא הסדיר, פעלו עדיין מיליציות מקומיות של המושבות-מדינות והשתתפו בקרבות לאורך כל המלחמה. חלק מהמיליציות פעלו באופן עצמאי אך בדרך כלל הן נענו לקריאה של הצבא הקונטיננטלי, לחמו לצד היחידות הסדירות ואף השתתפו במבצעים שיזם הצבא. על אף שהמיליציות לא תפקדו בדרך כלל בצורה טובה כצבא סדיר, הן יכלו לפעול ביעילות כאשר נהנו ממוטיבציה גבוהה ופיקוד ראוי בתנאי שטח שהתאימו ליכולותיהם. מפקדי הצבא למדו שלעיתים נסוגו המיליציות מוקדם מידי משדה הקרב, עובדה שנלקחה בחשבון ושולבה בטקטיקת הלחימה במהלך קרב קאופנס ב-1781.
כלכלה
כלכלת שלוש-עשרה המושבות שהפכו למדינות לא הייתה תלויה ברשות עצמה או לאומית בכללותה. המדינות היו בבסיסן קהילות חקלאיות סגורות, אשר ייצאו את תוצרתן לבריטים תמורת סחורות ומוצרים ברי קיימא. הייצור בבתי מלאכה עדיין היה בחיתוליו ורק מספר מועט של מוצרים נועד לשימוש צבאי. על אף ניסיונות מצד הקונגרס לעודד תעשייה מקומית בשנות המלחמה, נשען הצבא הקונטיננטלי בעיקר על ציוד שנתפס מהבריטים ועל ייבוא מאירופה ומאיי הודו המערבית דרך הסגר הימי הבריטי, מציוד צבאי ועד ביגוד. בעוד שהמדינות ייצרו מזון בכמות מספקת, הובלתו מאזור אחד למשנהו הייתה קשה. דרכי המסחר התבססו בעיקר על הנהרות ולא בדרכים יבשתיות; הדרכים מצפון לדרום היו מעטות ולא מספקות. היה מחסור מתמיד בעגלות, סירות או כל אמצעי תובלה אחר. תחת תנאים אלה, היה קל הרבה יותר לתמוך במיליציה מקומית למשך מספר ימים עד שבועות מאשר צבא לאומי הפועל ברציפות במשך השנה כולה.
לאורך כל תקופת קיומו, סבל הצבא הקונטיננטלי מלוגיסטיקה גרועה, חוסר באימונים, תקופת שירות קצרה, יריבויות בין המדינות לבין עצמן וחוסר יכולתו של הקונגרס לכפות עליהן לספק מזון, תחמושת ואספקה. הקונגרס הטיל על כל מדינה את המימון ואת מכסות הגיוס בהתאם לעושרה ולגודלה היחסי של אוכלוסייתה, אך היה חסר כוח ממשי לכפות עליהן לקיים את התחייבויותיהן. בשל הקושי לגבות מיסים והמחסור הקבוע באמצעי תשלום, הודפסו שטרי כסף בקנה מידה גדול, שאמנם היו חיוניים לניהול המלחמה בתחילתה, אך הביאו בסופו של דבר לאינפלציה חמורה שהורידה את ערך המטבע הקונטיננטלי ובהדרגה גזלו מהקונגרס ומהמדינות את היכולת לשלם לחיילים, לקנות אספקה ולעמוד ברוב הוצאות המלחמה.
הנטל הכלכלי במלחמה שכלל את השכר, הציוד, האוכל, הלינה, הביגוד והחימוש של יחידות הצבא הוטל על כל אחת מהמדינות כחלק מהתהליך שהוביל להקמתן הרשמית כמדינות ריבוניות. היו הבדלים ניכרים בין יכולתן של חלק מהמדינות להתמודד עם הנטל בהשוואה לאחרות. בעיות תקציב ובעיות מוראל שבו והופיעו כל עוד נמשכה המלחמה. החוסר באמצעים גרם לבעיות רבות: שכר נמוך, אוכל תפל או רקוב, עבודה מאומצת ומפרכת, חיילים שסבלו מחום או מקור רב, ביגוד דל, מחסה בלתי מספק, משמעת קשה מאוד וסיכויים גדולים להיהרג בקרב.
פעולות עיקריות
בזמן המצור על בוסטון בין מאי ליוני 1775, מנתה מצבת כוחות המורדים באזור מסצ'וסטס בין 14,000 ל-16,000 חיילים מניו אינגלנד (אך ייתכן כי המספר האמיתי קרוב יותר ל-11,000 איש בשל עריקות). עד להגעתו של וושינגטון, אשר הביא רשמית את המתנדבים תחת מרות הקונגרס, פיקד על הצבא ארטמס וורד, כאשר ג'ון תומאס שימש כקצין המבצעים וריצ'רד גרידלי פיקד על הארטילריה ושימש גם כמהנדס הראשי.
בסוף מאי תוגברו הבריטים בבוסטון בכוחות רעננים מאנגליה שהגדילו מספר החיילים לכ-6,500 איש. המייג'ור גנרלים הנרי קלינטון, ג'ון ברגוין, ו-ויליאם האו חברו לגנרל תומאס גייג' כדי לתכנן ולהוציא לפועל את הבסת המורדים. נוכחות הקצינים הבכירים וספינות הקרב של אדמירל סמיואל גרייבז הגבירו את תחושת העוצמה והכוח של המושל, אשר הכריז על משטר צבאי ועל הכללת כל הצבא הקונטיננטלי ותומכיו כ"מורדים" וכ"בוגדים בחוקה". חנינה הובטחה לאלה שינטשו את דרכם של המורדים, על אף שסמואל אדמס וג'ון הנקוק עדיין נותרו מבוקשים בעוון בגידה חמורה. הניסיון הראשון מצד הבריטים להכות במורדים הסתיים בניצחון פירוס בקרב באנקר היל ב-17 ביוני 1775. הקרב, והאבדות הרבות, זעזעו את הפיקוד הבריטי. האמריקנים מצידם הפכו את הקרב לדוגמה ופיתחו לפיו מסורת כי אזרחים לוחמים הנקראים זמנית לדגל יכולים להוות יריב לצבא מאורגן, מסורת שהשפיעה על המדיניות הצבאית בדורות שלחר מכן.
לאחר שב-17 במרץ 1776 פינו הבריטים את בוסטון (בשל האיום שנשקף להם מצד תותחי המורדים שתפסו עמדות שולטות על העיר), עבר הצבא הקונטיננטלי לניו יורק. במהלך חמש השנים הבאות, לחמו מרבית כוחות הצבא הקונטיננטלי והצבא הבריטי האחד כנגד השני באזור ניו יורק, ניו ג'רזי ופנסילבניה. בין הקרבות שנוהלו במערכות אלו ניתן למנות את קרב טרנטון, פרינסטון, ברנדיווין, ג'רמנטאון ואחרים.
הצבא הגביר את יעילותו ושיעור הצלחותיו תוך סדרה של ניסויים וטעויות, לרוב במחיר כבד של חיי אדם. גנרל וושינגטון וקצינים בולטים אחרים היוו גורם משמעותי בשמירה על לכידותן של יחידות, בלימוד, בהסתגלות ובהחלת המשמעת לאורך כל שמונה שנות המלחמה. הצטרפותו של פרידריך וילהלם פון שטויבן, ממוצא פרוסי, בחורף של 1777–1778, הביא לשיפור ניכר ברמת האימון, במשמעת וביכולת התמרון של הצבא. כל הנהלים, התרגילים והתמרונים רוכזו על ידו בספר "הנהלים של שטויבן לסדר ומשמעת עבור כוחות ארצות הברית", אשר ידוע יותר בכינוי "הספר הכחול", כיסה את כל ההיבטים של שירות בחיל רגלים, תרם לארגון יעיל יותר ברמת הפלוגה והרגימנט, למנגנון אדמיניסטרציה מסודר יותר ושמה דגש על יחס טוב יותר בין מפקד הפלוגה לחייליו.
במאי 1781 חנה הצבא הבריטי בפיקודו של לורד קורנווליס, אשר הותש כתוצאה מהקרבות במושבות הדרומיות, ביורקטאון אשר לחוף האוקיינוס האטלנטי והמתין לקבלת אספקה ותגבורת מהצי הבריטי. באוגוסט צעד עיקר הצבא הקונטיננטלי, יחד עם כוחות חיל משלוח צרפתי בפיקודו של הרוזן דה רושאמבו, לדרום וירג'יניה, שם חבר לשייטת איי הודו המערבית בפיקודו של הרוזן דה גְרָאס. נסיגת הצי הבריטי לאחר קרב צ'ספיק, ניתק את צבאו של קורנווליס והביא למצור על יורקטאון, שהסתיים בכניעתו של הצבא הבריטי בדרום. מערכה זו סימנה את סופם של קרבות היבשה במלחמה, על אף שהצבא הקונטיננטלי חזר לניו יורק כדי לצור על הצבא הבריטי שהחזיק בה, עד לחתימת הסכם השלום כשנתיים מאוחר יותר, וקרבות נמשכו במקומות אחרים בין כוחות בריטיים לבין אלה של צרפת ובעלות בריתה.
פירוק והתהליכים שהובילו להקמת צבא ארצות הברית
כוח קטן נותר בווסט פוינט ובמספר מוצבי גבול עד שיצר הקונגרס את צבא ארצות הברית על פי ההחלטה מה-3 ביוני 1784.
התכנון למעבר לכוח צבאי לימי שלום החל באפריל 1783 על ידי ועדה בראשות אלכסנדר המילטון. וושינגטון דן בנושא יחד עם קציניו הבכירים לפני מסירת עמדת הצבא ב-2 במאי והייתה הסכמה נרחבת בקרב רוב הקצינים לגבי המסגרת הבסיסית לתהליך הארגון מחדש. הצעתו של וושינגטון כללה ארבעה מרכיבים: צבא קבע קטן, מיליציה המאורגנת ומאומנת על ידי הצבא, מערכת של מחסני נשק, ואקדמיה צבאית לאימון קציני ההנדסה והארטילריה של הצבא. הוא ביקש להקים ארבעה רגימנטים של רגלים, שכל אחד מהם אחראי לאזור מסוים בגבול, ורגימנט של ארטילריה. הצעתו לצבא המבוסס על מבנה של רגימנטים המשיכה את מסורת הצבא הקונטיננטלי אך הייתה בעלת פוטנציאל להגדלת הכוח במקרה של מלחמה. וושינגטון הציע כי המיליציה תספק הגנה זמנית על המדינה במקרה של פריצת מלחמה בזמן שיתרחב הגיוס לצבא הסדיר, תפקיד אותו מילאה הראשונה גם ב-1775 ו-1776. שטויבן ודופורטיי (Duportail), ששירתו כקצינים מתנדבים בצבא הקונטיננטלי, הגישו הצעות משלהם לקונגרס.
על אף שהקונגרס דחה את ההצעה למבנה הצבא בתקופת שלום ב-12 במאי, התקבלה החלטה על קיומו של כוח צבאי עד להשלמת הפינוי הבריטי מניו יורק וממספר עמדות גבול. הקונגרס ביקש מוושינגטון לעשות שימוש בחיילים בעלי חוזה קבוע למשימות זמניות כחיל מצב. כוח קטן מסוג זה שהגיע מווסט פוינט כבש מחדש את ניו יורק ללא קרב ב-25 בנובמבר. באותו הזמן כשל המשא ומתן של שטויבן עם המייג'ור גנרל פרדריק הלדימן לגבי פינוין של עמדות גבול על ידי הבריטים, אשר הוסיפו להחזיק בהן גם אחרי 1790. כישלון זה וההבנה כי חוזיהם של מרבית החיילים שנותרו עתידים לפוג ביוני 1784, הביא את וושינגטון לבקש מהנרי נוקס, מפקדו (הזמני) של הצבא-לעת שלום אותו מינה, לשחרר את כל המגויסים למעט 500 רגלים ו-100 תותחנים, לפני תחילת החורף. החיילים שנותרו אורגנו ברגימנט הקונטיננטלי ה-1 בפיקודו של קולונל הנרי ג'קסון ממסצ'וסטס. סוללת הארטילריה שנותרה, והורכבה מאנשי ניו יורק בפיקודו של ג'ון דאוטי (John Doughty), הגיעה מתוך רגימנט הארטילריה הקונטיננטלי ה-2.
הקונגרס פרסם הצהרה ב-18 באוקטובר 1783 שאישרה את פעולתו של וושינגטון. ב-2 בנובמבר פרסם וושינגטון את פקודת הפירוק של הצבא הקונטיננטלי בעיתוני פילדלפיה לתפוצה כלל ארצית ובמסגרתה נפרד והודה לכל הקצינים והחיילים על תרומתם במלחמה ודרבן אותם להמשיכה בחייהם האזרחיים לצורך בנייתה של המדינה החדשה. הוא נפרד אישית מקציניו הנותרים ב-4 בדצמבר בפונדק בעיר ניו יורק. ב-23 בדצמבר הופיע וושינגטון בפני הקונגרס, שישב אז באנאפוליס, והחזיר להם את מינויו כמפקד הצבא. הקונגרס סיים רשמית את מלחמת העצמאות האמריקנית ב-14 בינואר 1784 באשררו את הסכם השלום אשר נחתם בפריז ב-3 בספטמבר 1783.
התוכנית כללה גיוס של 700 איש על ידי ארבע מדינות לתקופת שירות של שנה אחת. הקונגרס הנחה את שר המלחמה לארגן את הכוחות לשמונה פלוגות רגלים ושתי פלוגות ארטילריה. לפנסילבניה, שהייתה בעלת מכסת גיוס של 260 איש, ניתנה הזכות למנות לוטננט קולונל שישמש כקצין הבכיר. לקונטיקט ולניו יורק, בעלות מכסת גיוס של 165 איש כל אחת, ניתנה הזכות למנות קצין בדרגת מייג'ור, ו-110 האנשים הנותרים גויסו מתוך מדינת ניו ג'רזי. חיסכון היה דגלה של הצעה זו, כיוון שכל מייג'ור שימש כמפקד פלוגה וקצינים מן השורה מילאו את כל תפקידי המטה, מלבד תפקידי הכומר, הרופא ועוזרו. בפיקודו של ג'וזאיה הרמר (Josiah Harmar) התארגן הרגימנט האמריקני ה-1 באיטיות והשיג מקום של קבע כיחידת חיל רגלים בצבא הסדיר.
תחת מנהיגותם של ותיקי הצבא הקונטיננטלי, הורחב הצבא הסדיר בהדרגה במהלך העשור הבא. הוא ירש את החוקים, התקנות ואת מסורות הצבא הקונטיננטלי. ה"ספר הכחול" שחיבר שטויבן נותר כספר ההוראות הרשמי של הצבא, כמו גם של כוחות המיליציה במרבית המדינות, עד שנת 1835, בה אימץ וינפילד סקוט את תקנות הצבא הצרפתי של 1791 והתאימן לשימוש האמריקנים. הטמעתם של ותיקי הצבא הקונטיננטלי בשורות המיליציה, בצירוף העברת חוק המיליציה הלאומית של שנת 1792, שיפרה את היענותו המבצעית של מוסד זה עד להזדקנותם ופרישתם של הוותיקים.
אלישע (פירושונים)
{{פירושונים|* אלישע – נביא שפעל בממלכת ישראל במאה התשיעית לפני הספירה אישים ששם משפחתם הוא אלישע: מקומות ומוסדות: אחר:
ראו גם
}}
בן אריה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
דונלד אוונס
דונלד לואיס אוונס (באנגלית: Donald Louis Evans; נולד ב-27 ביולי 1946) הוא איש עסקים אמריקאי. בשנים 2001–2005 כיהן כמזכיר המסחר של ארצות הברית תחת הנשיא ג'ורג' ווקר בוש, חברו משכבר הימים.
ביוגרפיה
אוונס נולד ביוסטון שבטקסס. הוא למד באוניברסיטת טקסס באוסטין, שם היה בוגר בהנדסת מכונות ב-1969 ותואר שני במנהל עסקים מבית הספר לעסקים של מקומבס ב-1973. בזמן שהיה אוונס סטודנט באוניברסיטת טקסס באוסטין, היה חבר בארגון "טקסס קאובויס", ובאחווה סיגמא אלפא אפסילון. ב-1975 עבר אוונס למידלנד מיוסטון והחל לעבוד במתקן נפט עבור טום בראון בע"מ, חברת אנרגיה עצמאית גדולה שבסיסה שוכן כיום בדנוור. עשר שנים מאוחר יותר הוא שב לשורות החברה כמנהלה הכללי והמשיך לנהל אותה עד שמונה למזכיר המסחר.
ב-1995 מונה בידי בוש, אז מושל טקסס, למועצת המנהלים של אוניברסיטת טקסס באוסטין, והוא שימש כיושב ראש מועצת המנהלים למשך ארבע שנים עד לינואר 2001. הוא היה חבר מועצת המנהלים של קרן המחקר סקלרודרמה במשך שמונה שנים וכוח מניע מאחורי תוכנית "חזון הילידים", המספקת שירותים לכרבבת אינדיאנים בארצות הברית. במשך שנים רבות היה אוונס מעורב בפעילות המוסד ללא כוונות רווח "הדרך המאוחדת של אמריקה" (United Way of America); ב-1989 היה נשיא המוסד.
אוונס לקח חלק במסעי הבחירות המוצלחים של בוש למושלות טקסס ב-1994 וב-1998 ושימש כראש מטה הבחירות של בוש ודיק צ'ייני בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2000. במסגרת תפקיד זה, ניהל אוונס משא ומתן עם ויליאם דיילי, מנהל מטה הבחירות של אל גור, על אודות עימותי הבחירות הנשיאותיים. בשל קשריו הידידותיים עם בוש, מונה עם היבחרו לנשיאות למזכיר המסחר של ארצות הברית. זמן קצר לאחר כניסתו למחלקת המסחר של ארצות הברית, טלפן אליו ב-29 באוקטובר 2001 יו"ר חברת אנרון, קן ליי, וביקש את סיועו בשכנוע סוכנויות דירוג אשראי להימנע מלהוריד את דירוג האשראי של החברה. אוונס הביע סימפתיות כלפי אנרון אך לא נקף אצבע בנדון.
בחודשים יולי ואוגוסט 2003, הובילו אוונס ועמיתיו לקבינט של ארצות הברית, מזכיר האוצר ג'ון ויליאם סנו ומזכירת העבודה איליין צ'או, מסע ציבורי למען תוכנית קיצוצי המס שלו. במהלך נאום מצב האומה לשנת 2004 היה אוונס השורד המיועד ובילה את הלילה במקום מאובטח לא ידוע. במקרה של התקפה על הקפיטול, הוא היה הופך לנשיא בפועל מכוח סדר הירושה של נשיא ארצות הברית. ב-9 בנובמבר 2004, הגיש אוונס את התפטרותו מתפקיד מזכיר המסחר. עם זאת, בחר אוונס להישאר בתפקיד עד שהושבע מחליפו בתפקיד, קרלוס גוטיירז, ב-7 בפברואר 2005.
פיגועי טרור נגד ישראלים בישראל ובשטחים בשנות ה-90 של המאה ה-20
רשימת פיגועי טרור נגד ישראלים שהתרחשו במדינת ישראל ובשטחים במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20. כ-400 ישראלים נרצחו בשנים אלו, ועשרות רבות נפצעו.
1991
1 בדצמבר - רצח צבי קליין בפיגוע ירי סמוך לאל בירה (מת מפצעיו ב-3 בדצמבר)
1992
17 במרץ – בפיגוע דקירה ביפו נרצחו 2 ישראלים ונפצעו 19 נוספים
1993
אפרים איובי מכפר דרום, נהגו האישי של הרב חיים דרוקמן, נורה למוות על ידי מחבלים סמוך לחברון. חמאס לקחה בפומבי אחריות על הרצח. 1 בדצמבר – בפיגוע באל בירה שבפאתי רמאללה שביהודה ושומרון נרצחו 2 יהודים. שלווה אוזנה, בת 23, ויצחק וינשטוק, בן 19, נורו למוות על ידי מחבלים מרכב נע, כשהם חנו בצד הדרך לרמאללה בגלל תקלה במנוע. וינשטוק מת מפצעיו למחרת בבוקר. עז א-דין אל קסאם לקח אחריות לפיגוע, וקבע כי היא בוצעה כנקמה על הריגתו של כוחות ישראליים של עימאד עקל, מנהיג חמאס מבוקש בעזה. 6 בדצמבר – בפיגוע ירי סמוך לגבעת החרסינה בחברון שביהודה ושומרון נרצחו 2 יהודים אחד מהם הוא מרדכי לפיד והשני הוא בנו שלום. חמאס קיבלה בפומבי אחריות לפיגוע.
1994
17 ביולי – שוטר מג"ב, רס"ם ז'אק אטיאס, בן 24, נורה על ידי שוטרים פלסטינים במהלך התפרעויות במחסום ארז ומת מפצעיו ב-25 ביולי.
1996
16 ביוני - סמל ראשון מאיר אלוש, בן 40, שוטר שלא בתפקיד, נורה למוות בחנות צעצועים בכפר בידה שנמצא ליד אריאל שבשומרון.
1997
13 במרץ – הטבח בנהריים – פיגוע שביצע חייל ירדני בנהריים ובו רצח 7 ילדות ישראליות ופצע שש אחרות, מהן שתיים באופן קשה.
המלכודת (שעשועון)
המלכודת הוא שעשועון טלוויזיה בהגשת דידי הררי שהופק על ידי חברת JCS עבור ערוץ 1. התוכנית שודרה בשנת 2002 בימים א' עד ה' כרצועה יומית. בתחילת השבוע היו שבעה מתחרים, בכל יום הודח מתחרה אחד עד אשר לתוכנית ביום חמישי נשארו שלושה ורק שניים עלו לגמר הגדול.
מתחרה שענה נכון על שאלה קיבל כסף שצבר מתחרה אחר. בסוף כל תוכנית היה הקהל בוחר למי לחלק כסף נוסף וכמה.
מק
{{פירושונים|MAC במחשבים: אישים:
אחרים:
ראו גם
}}
פבלו קונטררס
פבלו אנדרס קונטררס פיקה (נולד ב-11 בספטמבר 1978 בסנטיאגו דה צ'ילה) הוא כדורגלן עבר צ'יליאני, ששיחק בעמדת הבלם.
קונטררס החל את הקריירה במדיה של קולו-קולו, עמה זכה בשתי אליפויות צ'ילה. משם המשיך לקריירה אירופית בצרפת, ספרד, פורטוגל ויוון, כאשר בתווך קדנציות קצרות בארגנטינה ובקולו-קולו. קונטררס זכה בין היתר באליפות צרפת ובדאבל ביוון. את הקריירה סיים במדיה של מלבורן ויקטורי האוסטרלית.
קונטררס שיחק לאורך למעלה מעשור במדיה של נבחרת צ'ילה. הוא זכה עמה במדליית הארד באולימפיאדת סידני 2000, וייצג אותה בין היתר במונדיאל 2010 ובשלושה טורנירי קופה אמריקה.
קולו-קולו
קונטררס החל את קריירת המשחק בקבוצת הנוער של קולו-קולו מעיר הולדתו. הוא התקדם לקבוצת הבוגרים של המועדון, ואת הופעת הבכורה שלו ערך בטורניר קלאוסורה של עונת, שבה זכתה הקבוצה בליגת העל הצ'יליאנית. בעונת כבר הפך לחלק משמעותי מזכייתה של הקבוצה באליפות צ'ילה (באותה העונה שוחקה הליגה במתכונת עונה מלאה ולא כאפרטורה וקלאוסורה). הוא כבש שער ליגה אחד ב-23 הופעות, וסייע לקבוצתו לזכות באליפות שנייה ברציפות, בפער נקודה בלבד מאוניברסידד דה צ'ילה.
בקיץ 1999, במהלכה של עונת בליגה הצ'יליאנית, עזב קונטררס את קולו-קולו כדי להתחיל בקריירה אירופית. לזכותו שני שערי ליגה ב-36 הופעות בקדנציה הראשונה במדי קבוצת נעוריו.
מונקו
את עונת פתח קונטררס בזכייה בסופר קאפ הצרפתי, שהתקיים שבוע לפני פתיחת הליגה, ובו פתח קונטררס בהרכב מול נאנט. המשחק וההארכה הסתיימו בשוויון 0-0, ובדו-קרב בעיטות עונשין החמיץ קונטררס את הבעיטה הרביעית של קבוצתו. הדו-קרב התארך עד לתשע בעיטות לכל קבוצה, ובסיומו ניצחה מונקו 5–6 וזכתה בתואר. בחציה הראשון של העונה הספיק קונטררס לערוך תשע הופעות ליגה ושלוש הופעות במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות, שם כבש את שערו היחיד במדי הקבוצה, בניצחון 2–4 על גלאטסראיי.
בינואר 2001, נחשפה פרשת זיוף דרכונים אירופיים לשחקנים דרום אמריקאיים, בה היה מעורב קונטררס, יחד עם פאריד מונדראגון ואמיליאנו רומאי. בית המשפט בפריז גזר עליו קנס של 30 אלף אירו, וכן הרחקה לשנתיים.