cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בתי קברות יהודיים בפאפה
בית הקברות הישן
אל בית הקברות היהודי הישן ניתן להיכנס דרך חצר הבית בדרך וֵספְּרֵמִי 38 (Veszprémi út 38). ליד השער עמד פעם בית לוויות שקירותיו היו מעוטרים בעבודות של הצייר דוד הרץ. הציורים תיארו את עלייתו לשמיים של אליהו הנביא במרכבות אש ואת חזונו של הנביא יחזקאל, חזון העצמות היבשות, לתחיית המתים; למרבה הצער הם נהרסו במהלך מלחמת העולם השנייה.
בית הקברות היה במצב מוזנח במשך תקופה ארוכה. כל שטחו היה מכוסה בעשבים שוטים ורבים מהמצבות, האובליסקות והאותיות העבריות נפלו. בית הקברות הוכרז כל ידי המדינה כאנדרטה וכמבנה לשימור בשנת 1993. בשנת 1994, בתמיכתם הכספית של הקהילה המקומית, העירייה וצאצאי היהודים מפאפה שחיו בניו יורק, בוערה הצמחייה, תוקנו הקברים וחומת האבן שנפלה, והוצב לוח זיכרון בהונגרית ובעברית ליד השער.
בית הקברות החדש
בית הקברות מלבני מוארך בצורתו הנוכחית. במקור הוא היה ברוחב כפול, אך קבורות נערכו תחילה במחצית אחת בלבד ואחרי מלחמת העולם השנייה הקהילה היהודית מכרה את החלק הריק של החלקה לעירייה, כיוון שהפך למיותר. כעת בנויים עליה בתים. גם בבית קברות זה (כמו בישן) יש מצבות רבות עם כתובות בעברית בלבד, אך - כאות לשאיפות ההטמעה התרבותית (התבוללות) של היהודים המקומיים ושל הונגריה בכלל - רוב המציבות דו לשוניות או רשומות רק בהונגרית (עם זאת, מועד הפטירה מצוין לעיתים קרובות על פי לוח השנה העברי). יש גם קברים חדשים; בני הקהילה היהודית המקומית הנוכחית (שהולכים ומתמעטים) קבורים שם עד היום.
בבית הקברות החדש נמצאים קברי כמה סוחרים ובעלי מפעלים שמילאו פעם תפקיד חשוב בחיי העיר. בין הקבורים הידועים יותר: הרבנים משה אריה רוט ושמואל גוטליב ראשי הישיבות המפורסמים לשעבר של פאפה. אחד מראשי הקהילה אדולף לוינשטיין, אשר הקים קרן בצוואתו, כדי לארח מתוך רבית הקרן, כל שנה, עשרה אזרחים קתולים, עשרה פרוטסטנטים ועשרה יהודים עניים ואת הסוחר היהודי בעל תואר האבירות מיקלוש לאסלו, גיבור מלחמת העולם הראשונה. לאסלו נרצח לבסוף בפאתי העיר בשנת 1944 יחד עם בנו בן הארבע עשרה על ידי אנשי מפלגת צלב החץ. (היום נקרא רחוב על שמו בפאפה). בקצה התחתון של בית הקברות נקברו ספרי התורה שחוללו במהלך מלחמת העולם השנייה.
חיל (צה"ל)
לפי המילון למונחי צה"ל והוראות הפיקוד העליון, חַיִל (באנגלית: Corps או Force), הוא מרכיב משנה במסגרת הזרוע, המהווה מסגרת ארגונית במערכת המקצועית (סמכות מקצועית ראשית), שייעודה הקמה והזנה של היחידות המבצעיות של אחד המערכים המקצועיים בכוחות היבשה, האוויר או הים (המערכת המבצעית).
כל חייל בצה"ל משויך מבחינת מסגרת ארגונית לחיל כלשהו, ומעוטר בסיכת חילית, שאותה עונד על הכומתה אותה נושא. הקצינים המשפטנים המשרתים בפרקליטות הצבאית, ששייכים לחיל הכללי, עונדים סיכה עם הכיתוב "הפרקליטות הצבאית". סגן הרמטכ"ל וראשי האגפים במטכ"ל עונדים על כומתותיהם סיכה ללא כיתוב ושיוך חילי עם סמל של חרב וענף זית (המזכיר סיכת מ"מ). הרמטכ"ל עונד סיכה עם סמל צה"ל והכיתוב "צבא ההגנה לישראל".
בראש כל חיל עומד קצין החיל הראשי, ולו מפקדת קצין חיל ראשי.
קצין חיל ראשי
קצין חיל ראשי הוא החייל הבכיר ביותר בחיל, ומתוקף מתפקידו משמש כ:
במטה הכללי קיימים גופים המשמשים כיועצים מקצועיים ראשיים שאינם קציני חיל ראשיים, כגון: הפרקליט הצבאי הראשי, היועץ הכספי לרמטכ"ל, קצין איכות ובטיחות ראשי, קצין מילואים ראשי, ראש מו"פ ואחרים.
החילות בצה"ל
המערכת המקצועית של צה"ל מורכבת מחילות היבשה (במסגרת זרוע היבשה), מחיל האוויר (במסגרת זרוע האוויר), מחיל הים (במסגרת זרוע הים) ומגופים נוספים.
אהרן בכר
אהרן (אהרל'ה) בכר (12 במאי 1942 – 27 ביולי 1987) היה עיתונאי, פובליציסט, סאטיריקן, בעל טור פוליטי, בעל טור אישי בנושאי חברה, שליח "ידיעות אחרונות" בניו יורק.
קורות חיים
אהרן בכר נולד ב-1942 בעיירה קרנובט, בבולגריה. אביו, ויטלי בכר, ואמו רחל שאול, שניהם נצר למשפחות ממגורשי ספרד, עלו לישראל מבורגס שבבולגריה, בשנת 1949 עם שני ילדיהם: אהרן הבכור ונפתלי הצעיר ממנו בחמש שנים. המשפחה התיישבה ביפו, בקרב קהילת עולי בולגריה.
אהרן היה בן 7 כאשר הגיע לארץ. על ילדותו כתב: "הייתי בן עשר כאשר נאלצתי להשתתף בנטל הפרנסה של משפחתי כשליח במכבסה. עד היום אני מתקשה לשאת את הריח החריף של אקונומיקה וסבון כביסה. ותיקי שכונת נוזהה ביפו, שנותרו בה, זוכרים אותי עד היום כנער צנום, שסבב בין פתחי הבתים, ועל ראשו ערימות כביסה ענקיות".
כדי להעניק לו חינוך טוב שלחו אותו הוריו ל"תיכון חדש", מה שחייב אותם לעקור את מגוריהם מיפו לשכונת נחלת יצחק, קרוב יותר לבית הספר.
את שירותו הצבאי עשה בחיל הקשר, ואת שירות המילואים עשה בגלי צה"ל, בהגשת "מבזקי לילה", ובשבועון "במחנה". הוא סיים לימודי היסטוריה ומדע המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים. בתקופתו הסטודנטיאלית כתב בעיתון של השמאל "אתגר", היה פעיל בארגון השמאל הקיצוני 'מוקד' ותמך בפנתרים השחורים. בשנים שלאחר מכן פעל בתנועות שמאל שונות, והיה שותף לפרסומם של גילויי דעת ולמודעות שתמכו במטרות השמאל.
בשנת 1982, מיד לאחר מלחמת לבנון הראשונה ראיין בכר את אריק שרון ובצאתו מן הריאיון כתב סידרה בת שישה פרקים "שש אחרי המלחמה" ובה, בפעם הראשונה, תמך בשרון וטען כי לשרון השקפת עולם החותרת לשלום, הרבה יותר ממה שמצטייר בציבור. דעה זו לא הייתה פופולרית כלל בימים ההם וגררה ביקורת מצד עמיתיו במחנה השמאל.
בשנת 1983 כתב את התסריט לסרט העלילתי "כאסח" בבימויו של חיים גיל והמפיק יוסי משולם. הסרט עסק בשירה המזרחית בעת שנחשבה עדיין למוזיקה של התחנה המרכזית. העלילה: זמר חתונות גרוש (חופני כהן) מתאהב בבלונדינית עשירה (פנינה רוזנבלום). בסרט השתתף גם אהרן בכר.
בשנת 1983 נשלח על ידי "ידיעות אחרונות" לניו יורק. נסיעה זו נתנה לו הזדמנות לבחון את הכלכלה הקפיטליסטית בעיניים סוציאליסטיות, ובסופו סיכם זאת כך: העם האמריקאי הוא 'העבד המודרני'. מעמד השכירים כבול בשלשלאות חייהם. הם נשלטים בידי התאגידים ובידי בוסים קטנים, ללא הביטחון, של מראית העין, ממנו נהנו אפילו השחורים בתקופת העבדות.
ביולי 1987, שבועיים לאחר שובו משליחות בת שלוש שנים בניו יורק, מת אהרן בכר מדום לב. הוא נקבר בבית העלמין בחולון.
הקריירה העיתונאית
בכר היה מהכותבים הראשונים שהשתמשו בכתיבתם העיתונאית בסלנג ובשפת רחוב, בניגוד לכתיבה הרווחת בעיתונות דאז שעשתה שימוש בשפה גבוהה, שמרנית, מאופקת ומרוחקת משפתו של הקורא הממוצע. בכר הוכיח את מה שטען עורך העיתון, דב יודקובסקי: שניתן לכתוב אל העם, בלשון העם, ועדיין להיות שנון, מקורי ונוגע ללב.הוא נמנה עם הכותבים שתרמו להפיכתו של "ידיעות אחרונות" לעיתון הפופולרי בישראל, "העיתון של המדינה'.
ההתנסותו הראשונה של בכר בכתיבה הייתה בגיל 16 כאשר פרסם מענה חריף למאמר של משה סנה באחד העיתונים המפלגתיים. לאחר שירותו הצבאי, החל לכתוב בשבועון "העולם הזה", אותו עזב בטריקת דלת, שהניבה את הספר פרי עטו "הנדון: אורי אבנרי", (הוצאת יפעת, 1968), ובו ביקורת על פעילותו של אורי אבנרי, הבעלים והעורך הראשי, אותו העריץ ותעב בעת ובעונה אחת.
בשנת 1969 החל את הקריירה שלו ב'ידיעות אחרונות' שם שימש ככתב שטח לא בולט במיוחד. השינוי בקריירה שלו אירע כאשר החליף את הכתב לענייני משפט שיצא לחופשה. בכר בחר להביא לעיתון סיפורים מבית המשפט, בסגנון כתיבה שהזכיר לכול את דיימון ראניון האמריקאי. כך החל בכר לכתוב את המדור הפופולרי "מאזני צדק" ואף טבע ז'ארגון עיתונאי חדש. "מאזני צדק" הביא סיפורים אנושיים, מצחיקים ונוגעים ללב על עבריינים קטנים, כייסים וגנבים, שעמדו מול כס המשפט וביקשו את רחמיו. אז גם טבע בכר את מטבע הלשון "אבא שלי שיכור ואמא שלי זונה" כטיעון לקולת העונש. בכר היה בעל טור פוליטי נוקב, 'יריות באוויר', שהופיע בעמודי האמצע של המוסף הפוליטי של יום שישי. הטור כונה גם "פתחלנד" בשל אופיים השמאלי והיוני של כותביו. הוא היה גם בעל מדור שבועי "פרופיל", שהשתרע על פני שני עמודים במוסף סוף השבוע '7 ימים' ועסק בנושאים חברתיים שהיו קרובים לליבו של בכר. במהלך השבוע, כתב מאמרים בעמוד הפובליציסטי של '24 שעות', מעמודיו הפנימיים של העיתון, ונהג לכתוב טור אישי הומוריסטי במדור הספורט, 'יפו מדבר' שנועד בעיקר כדי לעודד ולתמוך בקבוצת הכדורגל של הבולגרים 'מכבי יפו'.
קישורים חיצוניים
מכּתביו:
דיכאון עמיד
דיכאון עמיד (באנגלית: Treatment-resistant depression או בקיצור: TRD) הוא מונח המשמש בפסיכיאטריה קלינית לתיאור מצב של סובלים מדיכאון קליני, שאינם מגיבים בצורה מספקת לטיפול תרופתי של תרופות נוגדות דיכאון במשך תקופה ממושכת. ההגדרות האופייניות לדיכאון עמיד שונות, אך הן אינן כוללות עמידות בפני טיפולים פסיכולוגיים. באופן מסורתי הוגדרה תגובה לא מספקת לתרופות, כחוסר תגובה קלינית כלשהי לתרופות (למשל, ללא שיפור בתסמיני הדיכאון). עם זאת, קלינאים רבים רואים תגובה לא מספקת לתרופות כחוסר השגה של הפוגה מלאה בסימפטומים. גורמים מסוימים התורמים לטיפול לקוי תרופתי לדיכאון, ועלולים להוביל לאבחון שגוי של דיכאון עמיד, כוללים הפסקת טיפול מוקדמת, מינון נמוך של התרופות, אי ציות להוראות השימוש, אבחון מוטעה והפרעות פסיכיאטריות נוספות במקביל. נכון ל-2019, טיפולים משלמים כמו פסיכותרפיה, ליתיום או אריפיפראזול לא נמצאו כתורמים לסובלים מדיכאון עמיד.
דיכאון עמיד היא תופעה שכיחה יחסית בקרב אנשים הסובלים מדיכאון קליני. שיעורי ההפוגה הכוללת מהדיכאון בעקבות טיפול נוגד דיכאון עומדים על 50.4% בלבד, ובמקרים של דיכאון שטופל על ידי הרופא הראשוני, רק 32% מהאנשים הגיבו באופן חלקי לטיפול ו-45% כלל לא הגיבו. ישנן שלוש דרכי טיפול בדיכאון עמיד - ניתן להחליף לטיפול תרופתי אחר, ניתן להעלות את המינון, וניתן לתת תרופה נוספת לתרופה הקיימת.
גורמי סיכון אפשריים לדיכאון עמיד כוללים הפרעות פסיכיאטריות נלוות, הפרעות רפואיות נלוות ותכונות שונות של הדיכאון. הפרעות פסיכיאטריות נלוות בדרך כלל אינן מזוהות בטיפול בדיכאון, ואם לא מטפלים בהן, הסימפטומים של הפרעות אלו עלולים להפריע להערכת המצב הנפשי ולטיפול. הפרעות חרדה הן אחת מסוגי ההפרעות הנפוצות ביותר הקשורות לדיכאון עמיד לטיפול. שתי ההפרעות בדרך כלל מתקיימות יחדיו, ויש להן מספר תסמינים דומים. מחקרים מסוימים הראו כי חולים עם הפרעת חרדה הם בעלי הסיכויים הגבוהים ביותר לחוסר תגובה לטיפול. שימוש בסמים עשוי להיות גם מנבא אפשרי לדיכאון עמיד לטיפול. הפרעות פסיכיאטריות אחרות העשויות לחזות דיכאון עמיד לטיפול כוללות הפרעת קשב וריכוז, הפרעות אישיות, הפרעה טורדנית כפייתית והפרעות אכילה. הפרעות אנדוקריניות כמו תת-פעילות של בלוטת התריס, מחלת קושינג ומחלת אדיסון הן בין המחלות הנפוצות ביותר שתורמות לדיכאון ולדיכאון עמיד. מחלות נוספות כוללות סוכרת, מחלת לב איסכמית, סרטן, HIV ומחלת פרקינסון. גורם נוסף שעלול לעודד דיכאון עמיד הוא שילוב תרופות המשמשות לטיפול בהפרעות רפואיות נלוות שעשויות להפחית את יעילותן של תרופות נוגדות דיכאון או לגרום לתסמיני דיכאון. אנשים הסובלים מדיכאון המציגים גם תסמינים פסיכוטיים כמו אשליות או הזיות, נוטים יותר להיות בעלי דיכאון עמיד. מאפיין דיכאוני נוסף אשר נקשר לתגובה לקויה לטיפול תרופתי הוא משך זמן ארוך יותר של פרקי הדיכאון. בנוסף, אנשים הסובלים מדיכאון חמור יותר ואנשים עם נטיות אובדניות נוטים יותר לא להגיב לטיפול נוגד דיכאון.
יהודה סקורניק
יהודה סקורניק (נולד ב-1944) הוא רופא ישראלי, לשעבר מנהל מחלקה כירורגית א' באיכילוב, נשיא מגן דוד אדום, פרופסור אמריטוס בחוג לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
קורות חיים
סקורניק נולד ב-1944 ולמד בתיכון צייטלין בתל אביב. בין השנים 1964 ל-1970 למד רפואה באוניברסיטה העברית בירושלים. התמחה בכירורגיה בבית החולים הדסה וכירורגית ילדים. השתלם באימונולוגיה במכון ויצמן למדע ובמכונים הלאומיים לבריאות במרילנד ארצות הברית וערך מחקרים בתחום. משנת 1982 משמש כמרצה בבית הספר לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב, בשנת 2002 מונה לפרופסור מן המניין. בתפקידו כמנהל מחלקה חינך רופאים רבים ותלמידיו משמשים כיום בתפקידים בכירים בקהילת הכירורגים.
בין השנים 2008 ועד 2013 שימש כנשיא מגן דוד אדום בישראל
הווריאציות
היסטוריה
שלושה מארבעת חברי הלהקה הראשונים היו יהודים מרוקאים. הסולן ג'ו לוי, הגיטריסט מארק טובלי, והמתופף איזק ג'קי ביטון. החבר הרביעי, הבסיסט ז'אק גרנדה, היה ממוצא איטלקי. בשנת 1971, ג'ו לוי הוחלף לזמן קצר על ידי הזמר הצרפתי מישל שבלייה. ב-1975 לוי הוחלף בידי רוברט פיטוסי, יהודי יליד תוניסיה.
יהודה סקורניק
קורות חיים
בשנת 2018 מונה על ידי שר המדע וטכנולוגיה כחבר מועצת הנגידים של קרו גרמניה-ישראל למחקר ולפיתוח מדעי (GIF).
הווריאציות
היסטוריה
הלהקה הוקמה בשנת 1966 על ידי אלן טובלי, אחיו הגדול של מארק טובלי. באותה שנה עשתה הלהקה סבב הופעות ברחבי אירופה, וביצעה שירים של ליטל ריצ'רד, צ'אק ברי, אלביס פרסלי והרולינג סטונז. בשנת 1967 החלו חברי הלהקה את קריירת ההקלטות שלהם בדנמרק עם שחרורו של השיר "Spics & Spack". כשחזרו לצרפת ב-1969, חתמו חברי הלהקה חוזה עם EMI/Pathé Records, וביצעו עמה בהצלחה הקלטות רבות.
יהודה סקורניק
קישורים חיצוניים
סקורניק נשוי לאסתר, ראש תחום תקשוב ומחשוב קליני במרכז רפואי ת"א ע"ש סוראסקי (איכילוב) וחברת הנהלת איגוד האינטרנט הישראלי (בתו של עו"ד אליהו מירון, מנכ"ל משרד הפנים בשנות ה-50). הם הורים לארבעה ילדים.
הווריאציות
היסטוריה
הלהקה הייתה הראשונה לבצע מוזיקת רוק בצרפת, והפכה לאחת מלקהות הרוק הידועות בה, בעיקר הודות להצלחה המסחרית וההופעות הטלוויזיוניות שלה. היא זכתה לסיקור תקשורתי רחב, והפכה ללהקת הרוק הצרפתית הראשונה שיצאה לסבב הופעות בארצות הברית.
יהודה סקורניק
פעילות ציבורית
סקורניק הוא חבר מועצת והנהלת האופרה הישראלית החדשה. הוא חבר במועצה הציבורית של הארגון ראש יהודי. חבר בנשיאות עמותת "רחשי לב" העוזרת לילדים חולי סרטן. מכהן כיום (2016) כחבר המועצה הישראלית לתרבות ואמנות וראש מדור מוזיקה במועצה.
הווריאציות
היסטוריה
בין השנים 1969 ל-1973, הוציאה הלהקה את עיקר אלבומיה, כאשר הביצועים הראשונים הזכירו לעיתים את הסגנונות של הרולינג סטונז, לד זפלין ו-The Who.
בשנת 1972 מייסד הלהקה אלן טובלי חתם חוזה עם דאג ייגר וצ'ארלס בננטי מ-Applewood Productions בניו יורק, והלהקה החלה את השלב השני בקריירת ההופעות וההקלטות שלה בארצות הברית. השיר היחיד שלהם בשפה הצרפתית, "Je Suis Juste Un Rock'n Roller", שהופק על ידי דאג ייגר, הפך ללהיט הגדול ביותר שלהם אי פעם, והגיע למקום השביעי במצעד הפופ הצרפתי.
בשנת 1973, האלבום הפופולרי שלהם Take it or Leave It הוקלט בהפקת דון ניקס.
בשנת 1974 הצטרף ללהקה נגן הקלידים והזמר האמריקאי ג'ים מוריס, ולרגל הוצאת האלבום Cafe de Paris וסבב ההופעות שלו, הצטרפו ללהקה הגיטריסט והזמר הצרפתי-תוניסאי רוברט פיטוסי, והכנר הצרפתי-תוניסאי מוריס מימון. אלבום זה הגיע בשנת 1975 לטבלת 200 האלבומים הטובים בארצות הברית, כאשר הסינגל "סופרמן, סופרמן" הגיע למקום ה-36 במצעד הפופ האמריקני.
בקיץ 1975, לאחר סבב ההופעות הלאומי של הלהקה בארצות הברית, בחר רוברט פיטוסי לצאת לקריירת סולו נפרדת בתור אף. אר. דייוויד. גם ז'אק גרנדה ומוריס מימון עזבו את הלהקה באותה תקופה. הווריאציות המשיכה לפעול, עם חברי הלהקה האחרים, ביטון ומוריס, תוך צירוף חברים חדשים כמו הזמר קרל סטורי והזמר והבסיסט אלבריטון מק'קליין. למרות שהצליחו להשיג הצלחה מסחררת וסבבי הופעות גדולים, הלהקה הופיעה בפעם האחרונה באקדמיה למוזיקה בפילדלפיה ב-7 בדצמבר 1975, והתפרקה כעבור שבועיים ב-21 בדצמבר 1975.
בשנת 1977 הווריאציות אוחדה מחדש לסשן הקלטות היסטורי עבור CBS Records International. ג'ק האמר, מלחין שירי רוק קלאסיים ידועים, כתב המנון לרגל ביקור נשיא מצרים אנוואר סאדאת בישראל לקראת חתימת הסכם השלום עם מצרים. שלושה ימים לאחר מכן הקליטו ריצ'י הייבנס והווריאציות את "שלום, סאלם עליכום" עבור CBS, והפך ללהיט בישראל, בירדן ובמצרים.
במהלך הקריירה שלה, הווריאציות הפכה ללהקת הרוק הצרפתית הראשונה שסבבה באירופה, אפריקה ואמריקה. במהלך עשר שנות פעילותה, הופיעה הלהקה לצד להקות בולטות אחרות, בהן: Bachman–Turner Overdrive, Kiss, The Jimi Hendrix Experience, Cream, Yes, Guess Who, Taste, קווין, אוריה היפ, Rush, קרפטוורק ואירוסמית'.
בשנת 1993 מוריס מימון הלך לעולמו בפריז.
בשנת 2009, אל מול 250,000 מעריצים בפסטיבל מוזיקת הרוק L'Boulevard בקזבלנקה שבמרוקו, נערכה מחווה לכבוד הווריאציות, שנחשבת במרוקו לאחת מחלוצות המוזיקה המרוקאית המודרנית.
הבסיסט של הווריאציות, ז'אק גרנדה, הלך לעולמו בארצות הברית ב-16 ביוני 2011 ממחלת הסרטן.
פרדריק טרבס (שחקן)
פרדריק ויליאם טרבס, BEM (באנגלית: Frederick William Treves; 29 במרץ 1925 - 30 בינואר 2012) היה שחקן אופי אנגלי בעל רפרטואר עשיר.
ביוגרפיה
טרבס היה שייך למשפחה שעסקה ברפואה. אביו היה רופא, ודודו של אביו היה פרדריק טרבס הרופא שהתפרסם בכך שגילה את ג'וזף מריק, "איש הפיל". בסרטו של דייוויד לינץ' "איש הפיל" גילם אנתוני הופקינס את דמותו של הרופא, וטרבס עצמו שיחק בתפקיד חבר מועצת העיר.
בין תוכניות הטלוויזיה הרבות שבהן השתתף טרבס אפשר למנות את "A For Andromeda", "משפחת קזאלט", "היהלום שבכתר", "A Dance to the Music of Time", "אשת הפוליטיקאי", "שלום אדוני המלך" (סדרת ההמשך של "בית הקלפים" הבריטית), "שפתון על צווארונך", "Bomber Harris", הגרסה של טרוור גריפית'ס ל"גן הדובדבנים", "Destiny" של דייוויד אדגר, "עובד המדינה העירום", "ילדי המסילה".
טרבס השתתף כשחקן אורח בסדרות דרמה רבות כגון "רוזמרי ותיים", "בחזרה לאחוזת העמק", "The Bill", "ההרפתקאות החדשות של הסייח השחור", "עדות אילמת", "קוואנה QC", "ג'יבס וווסטר", "המפקח מורס", "פוארו" על פי אגאתה כריסטי, "לאבג'וי", "כן, אדוני ראש הממשלה", "ברז'ראק", "רציחות במידסומר", "Follyfoot", "מיס מארפל", "Minder", הסדרה "Z-Cars", "הגומלים", "Doomwatch", ובסיפור "Meglos" בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו".
אנדרטה לחללי חטיבה 500
האנדרטה לחללי חטיבה 500 היא אנדרטה הניצבת ביער המגינים שבקרבת לטרון. היא מנציחה את שמותיהם של 111 לוחמים מחטיבת השריון 500. שנפלו במערכות ישראל.
פרדריק טרבס (שחקן)
ביוגרפיה
בקולנוע שיחק טרבס בסרטים "פרילאנס" (1971), "One Hour to Zero" (מ-1976), "Sweeney 2" (מ-1978), "צ'ארלי מופין" (1979), "איש הפיל" (1980), "מרדף אל תוך הלילה" (1981), "מותו של עיתונאי" (1985), "Paper Mask" (מ-1990), "The Fool" (מ-1990), "פחד בחשכה" (1991), "Mad Dogs and Englishmen" (מ-1995), וב-"Sunshine" (מ-1999).
אנדרטה לחללי חטיבה 500
האנדרטה
חטיבה 500 הוקמה בשנת 1972 בבסיס צאלים. היא השתתפה במלחמת יום הכיפורים, במלחמת לבנון הראשונה ובמבצע חומת מגן. החטיבה פורקה בשנת 2003. במהלך שנות קיומה נפלו 131 מאנשיה.
האנדרטה הוקמה ביער המגינים ביזמת יוצאי החטיבה בשנת 2004, לאחר פירוקה.
פרדריק טרבס (שחקן)
ביוגרפיה
בנוסף לקריירה על המסך הופיע טרבס גם על במות התיאטרון ובתוכניות רדיו. הוא שיחק עם התיאטרון המלכותי הלאומי במחזה "Plenty" מאת דייוויד הר, "The Philanderer" מאת ג'ורג' ברנרד שו, "חסד" מאת ארנולד וסקר, "איש הקרח" מאת יוג'ין או'ניל, ובמחזות השייקספיריים "מהומה רבה על לא דבר" בתפקיד לאונטו, וב"קוריולנוס" בתפקיד מנניוס (1984).
אנדרטה לחללי חטיבה 500
האנדרטה
האנדרטה ממוקמת בשטח פתוח בתוך היער, שנשמרה בו הקרקע הטבעית המשובצת בסלעים. שתי גדרות אבן נמוכות מסמנות את המבואה לשטח האנדרטה ולצידן ניצב שלט ועליו סמל החטיבה. בשטח הפתוח הוצבו בחצי גורן עשרה סלעים זקופים, שאליהם צמודות לוחיות זיכרון הנושאות את שמות הנופלים ומועדי נפילתם. הלוחיות על הסלעים מתייחסות לנופלי יחידות המשנה השונות של החטיבה, מהן אורגניות ומהן יחידות שסופחו אליה במסגרת מערכה מסוימת.
פרדריק טרבס (שחקן)
חיים אישיים
טרבס היה נשוי למרגרט ג'ין. בנו הבכור הוא השחקן סיימון טרבס. ב-30 בינואר 2002 נפטר במיצ'ם שבלונדון.
אנדרטה לחללי חטיבה 500
האנדרטה
באנדרטה מונצחים נופלים מהיחידות הבאות:
שמות כל חללי החטיבה הונצחו גם בחדר זיכרון בבסיס צאלים.
אובן
אובן (באנגלית: Oban) היא עיר קיט במחוז ארגייל וביוט שבסקוטלנד. היא ממוקמת על גדת לשון הים של לורן, בחופה המערבי של בריטניה הגדולה. למרות היותה עיר קטנה, היא הגדולה ביותר באזור. במהלך עונת התיירות, העיר יכולה להכיל עד כ-25,000 אנשים.
היסטוריה
על פי ממצאים ארכאולוגיים שנמצאו באזור, במקום בו ניצבת אובן התגוררו בני אדם לכל הפחות מאז התקופה המזוליתית.
לפני המאה ה-19, התגוררו בעיר מספר קטן של אנשים, שהתפרנסו מדיג, סחר, בניית ספינות וכריית מחצבים. חברת הסחר רנפריו הקימה בעיר חנות בשנת 1714, אבל לא היה צורך בבית מכס עד שנת 1760 לערך.
אובן גדלה לכדי עיר מודרנית סביב מזקקת אובן, שיוסדה בשנת 1794. צו מלכותי משנת 1811 הקנה לאובן מעמד של בורו (Burgh – ישות אוטונומית) של הברונות. סר וולטר סקוט ביקר באזור בשנת 1814, ובאותה שנה פרסם את השיר "לורד האיים". ההתעניינות בשיר הביאה לעיר מבקרים חדשים רבים. פתיחת קו הרכבת לאובן ב-1880 עזר להמריץ את התעשייה המקומית והוביל לשגשוג בענף התיירות. מעט לאחר מכן נבנה מגדל מקייג, מבנה בולט בקו הרקיע של העיר.
במהלך מלחמת העולם השנייה אובן שימשה כנמל לספינות סוחר ולאוניות של הצי המלכותי הבריטי והיוותה בסיס חשוב למערכה באוקיינוס האטלנטי. לצי המלכותי היו באזור תחנת איתות לספינות ולולאה לאיתור צוללות. לחיל האוויר המלכותי הבריטי היו באזור שני בסיסים לספינות מעופפות, בגאנאוון ובקרארה, ושדה תעופה בצפון קונל.
לאובן הייתה חשיבות גם במהלך המלחמה הקרה משום שכבל התקשורת הטרנס-אטלנטי הגיע לחוף במפרץ גאלנאך. זהו הכבל שהעביר את הקו החם מוסקבה-וושינגטון בין נשיאי ארצות הברית וברית המועצות.
מאז שנות ה-50 של המאה העשרים, התעשייה העיקרית באובן נשארה תיירות, על אף שהעיר משמשת גם כנמל מעבורות חשוב עבור מעבורות של חברת קלדוניאן מקבריין לרבים מהאיים ההברידיים.
אקלים
בדומה לשאר האיים הבריטיים, באובן שורר אקלים ימי, שמתאפיין בקיץ קריר וחורף מתון. באזור יורד גשם רב, אבל הודות לזרם הגולף, הטמפרטורה כמעט ולא יורדת אל מתחת לאפס.
ג'ון קייל
ג'ון דייוויס קייל (אנגלית: John Cale; נולד ב-9 במרץ 1942) הוא מוזיקאי, זמר-יוצר ומפיק מוזיקלי ולשי. הוא ידוע כאמן מגוון, בעיקר בתחום הרוק, וכמייסדה של להקת הוולווט אנדרגראונד.
תחילת דרכו
קייל נולד בכפר גרנאט שבמחוז קרמרת'נשייר שבוויילס. לאחר שהתגלה כישרונו בנגינת פסנתר הוא למד מוזיקה בלונדון וסיועו ובעידודו של אהרן קופלנד עבר לארצות הברית להמשך לימודיו. הוא נפגש שם עם מוזיקאים רבי השפעה ובין השאר השתתף בצוותא עם ג'ון קייג' במרתון נגינת פסנתר בן 18 שעות שהיווה את הביצוע המלא הראשון של היצירה "Vexations" של אריק סאטי. כמו כן הוא ניגן בלהקת המוזיקה האקספרימנטלית של המלחין לה מונטה יאנג, שהשפיעה מאוד על יצירתו בלהקתו הבאה, הוולווט אנדרגראונד, בה פעל בין 1965 ו-1968.
הוולווט אנדרגראונד
קייל ניגן בשני אלבומיה הראשונים של הלהקה (בוויולה, גיטרה בס, פסנתר ואורגן), השתתף בכתיבתם של חלק מהשירים ושר בחלקם כסולן ראשי. לתרומתו הגדולה ביותר נחשבת נגינת הוויולה הפרועה שלו שתרמה רבות לאווירה הניסיונית הכללית שבאלבומים הראשונים. בין קייל וריד התפתחו מחלוקות בנוגע לכיוונה של הלהקה, שהובילו לבסוף לעזיבתו. ישנם מבקרים הטוענים שקייל היה חבר הלהקה שהשפיע יותר מכל על צלילה של הוולווט אנדרגראונד בתחילת דרכה, כאשר הם מצביעים על האלבום הרגוע שהוציאה הלהקה לאחר עזיבתו, "The Velvet Underground", ומאידך על האלבום הקודם "White Light/White Heat" שהתאפיין בנויז רוק ניסיוני. שלושה אלבומים המתעדים את יצירתו הניסיונית המוקדמת של קייל, באחד מהם מלווה אותו גיטריסט הוולווט סטרלינג מוריסון, יצאו לאור ב-2001.
קריירת סולו
לאחר שעזב את הוולווט אנדרגראונד הפיק קייל אלבום לניקו ואת אלבום הבכורה של הסטוג'ס. הוא הפיק מספר אלבומי פוסט פאנק חשובים נוספים, ביניהם אלבום הבכורה של פטי סמית'. הוא פתח בקריירת סולו ואלבומו "Paris 1919" מ-1973 זכה לתשבחות. אלבומו המשותף משנת 1990 עם לו ריד, שהוקדש לזכרו של אנדי וורהול, "שירים לדרלה", הוביל מעט אחר כך לאיחודה של הוולווט אנדרגראונד ב-1993, אך איחוד זה לא נמשך זמן רב. הוא ממשיך להוציא אלבומים וכיום יצירותיו מושפעות ממוזיקה אלקטרונית ורוק אלטרנטיבי.
דיסקוגרפיה
{| align=center width=95%
Öpücem
Öpücem (באנגלית: I Will Kiss, ובעברית: אני אנשק אותך) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הטורקייה סימגה, מתוך אלבום הבכורה שלה, Ben Bazen. השיר יצא לאור ב-27 בספטמבר 2018, כסינגל השלישי מתוך האלבום, על ידי חברת התקליטים דואן מיוזיק קומפני.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד טורקיה טופ 20.
רקע וכתיבה
השיר הופק על ידי ארסיי אונר שהשתתף בכתיבה הלהיט של סימגה "Yankı", שיצא בשנת 2016, תוך שהוא נכתב על ידי סזן אקסו שכתבה עבור סימגה שירים נוספים. כשיצא, הגיע השיר למקום השני בטורקיה טופ 20 כאשר נחסם על ידי "Sürgün Aşkımız" של אמרה קאראדומן ודריה אולו, תוך שבהמשך כבש את הפסגה.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-18.6 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של Netd Müzik ב-27 בספטמבר 2018, ביום צאתו של השיר כסינגל. בתחילת הקליפ, ניתן לראות את סימגה הולכת יחפה בשטח פתוח שנמצא מאחורי בית, תוך שבהמשך מצטרפים אליה רקדני ליווי וכולם רוקדים לצלילי השיר.
נכון לספטמבר 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-135 מיליון צפיות.
זהר לוי
זהר לוי (9 ביולי 1943 - 6 במרץ 2019) היה מוזיקאי, מלחין ומתופף ישראלי. חבר מייסד בלהקות "כיף התקווה הטובה" וב"אחרית הימים", שפעלו בתחילת שנות ה-70 וכיום נחשבות לחלוציות בתחום הרוק הישראלי.
ביוגרפיה
לוי נולד בבגדאד שבעיראק לשמחה וסעיד, למשפחה אמידה בת שלושה ילדים. אביו הועסק בשגרירות האנגלית בעיראק והיה מקורב לשלטונות. בתחילת שנות ה-50 עלתה המשפחה לישראל והוא גדל במעברת מחנה ישראל ליד לוד. מגיל צעיר נחשף לוי למוזיקה ולמגוון רחב של סגנונות מוזיקליים: הוא למד שירים עבריים והצטרף למקהלת בית הספר, בה היה חבר גם גבי שושן; גילה את המוזיקה לריקודים, כשליווה את להקת ריקודי העם "עלומים"; ומבית הוריו הכיר את אום כולתום. על עצמו העיד לוי שהוא אוטודידקט: "כבר מילדותי תופפתי על כל דבר ועם כל דבר: פחי זבל, סירים, כיסאות, כלי מטבח, קופסאות זיתים, בקבוקים, אופניים וגם על הגוף שלי".
קריירה
ב-1965 החל ללוות את זמר הג'אז לארי ווקר כמתופף. ב-1967 השתתף כמתופף באלבום "החלונות הגבוהים".
ב-1968 נפגש עם המחזאי חנוך לוין שאת שיריו הלחין. לוי הקים את להקתו הראשונה, "זהר השביעי", שתיפקדה גם כלהקת הליווי של רן אלירן. הוא הקליט עם הלהקה מספר תקליטי שדרים, מתוכם הצליח השיר "מצלתיים", אך לא הגיע לכדי הקלטת אריך נגן.
לוי המשיך לשתף פעולה עם לוין, והלחין ועיבד את המוזיקה למחזה הסאטירי והפרובוקטיבי של לוין, "מלכת אמבטיה". ב-1970 יצא אלבום בהפקה פרטית, עם שירי המחזה.
ב-1968 הקליט עם חוה אלברשטיין ודני גרנות את התקליט "משירי רחל", בעיבוד אוונגרדי יחסית לאותם ימים, כאשר חלק מהשירים (בפרט "אשתו") מלווים בכלי הקשה בלבד.
באמצע 1970 הקים לוי להקה נוספת "כיף התקווה הטובה" עם ג'וזי כץ, חנן יובל, אלי מגן ושלמה מזרחי. הלהקה התפרקה טרם הפקת אלבום מלא. בין השירים שהוקלטו על ידי הלהקה, גם שיר שבו שימש לוי באופן חריג כסולן, "אני בדרכי למוסד הסגור", שיר שהלחין בעצמו על פי מילים של חנוך לוין. הלהקה התפרקה בין היתר על רקע מתיחות קשה בין לוי לבין שמוליק קראוס.
ב-1971 הקים את להקת אחרית הימים, עם גבי שושן, אלי מגן, יצחק קלפטר ומירי אלוני. גם להקה זו התפרקה במהירות (ב-1972), אם כי הספיקה להוציא אלבום מלא של שיריה. לוי הלחין את כל שירי האלבום, שכלל להיטים כ"העץ הוא גבוה", "יש לי יום הולדת", "תחת עץ האקליפטוס" ו"פתחי לי את הדלת". באלבום זה המשיך לוי בשיתוף הפעולה עם חנוך לוין, שכתב ארבעה משירי האלבום.
ב-1974 היה הסולן (ללא קרדיט) בשיר "בלוז שקט מהדרך" החותם את האלבום ארבע-עשרה אוקטבות של יוני רכטר ואבנר קנר, שבו ניגן בתופים.
לאחר מכן, צמצם לוי את פעילותו המוזיקלית במידה ניכרת, סירב להתראיין או לעמוד בעין הציבור. הוא המשיך לעבוד מאחורי הקלעים עם מוזיקאים שונים; ועסק בהלחנה לתיאטרון ולקולנוע (לסרט "צלילה חוזרת", 1982). כמה מהשירים שהקליט בתחילת שנות ה-70 רוכזו לאלבום האוסף שבעים שמונים שיצא בשנת 1981.
בפרק הראשון של סדרת הטלוויזיה "סוף עונת התפוזים - סיפורו של הרוק הישראלי", הנקרא "אין מקום לשניים על עמוד החשמל", על שם אחד משיריו הבולטים של לוי, מתראיין לוי על הרוק הישראלי ומספר על חלקו במחזה "מלכת אמבטיה" וכן את סיפור הקמת אחרית הימים, שהוגדרה בפרק כ"להקת הרוק הישראלית הראשונה". לוי היה בזוגיות עם פי מסטבוים, שהכיר ב-1985. בשנת 1987 פתחו זוהר ומסטבוים בר־מסעדה ברחוב דיזנגוף בשם "המוסד". את השם בחר עמוס קינן. המסעדה נסגרה תוך פחות משנתיים. בני הזוג נפרדו ב-1993.
בשנת 2007 לקה לוי בהתקף לב ובאירוע מוחי בו זמנית, דבר שגרם לשיתוק בחצי גופו השמאלי. בשל מצבו הבריאותי הוא נקלע לקשיים כלכליים ובמהלך השנים מאז אורגנו, ביוזמת חברו דורי בן זאב, מספר מופעי מחווה, שכל הכנסותיהם הועברו כתרומה אליו.
יצחק זונדל ריף
הרב יצחק זונדל ריף (ד' בתשרי תרס"ד, ספטמבר 1903 – ט' בתשרי תש"ב, 30 בספטמבר 1941) היה רבה של "זאגר ישן" בליטא. נספה בשואה עם קהילתו.
תולדות חייו
נולד בוולוז'ין לרב ישראל ריף ולמירל, בת הרב רפאל שפירא שהיה חתנו של הנצי"ב מוולוז'ין. נקרא על שם הרב יצחק מוולוז'ין ועל שם הרב מנחם זונדל שפירא שהיה אחי סבו. אחיו הוא הרב נפתלי צבי יהודה ריף.
למד אצל אחיו ולאחר מכן בישיבת כנסת ישראל בסלבודקה. עלה לארץ בתרפ"ג (1923) עם חבריו שלום נתן רענן וצמח גרין, והיה מעשרת התלמידים הראשונים של ישיבת מרכז הרב. ראש הישיבה הראי"ה קוק היה מכבדו בקימה עוד בהיותו צעיר לימים. הרב מנחם יהודה הלוי אושפיזאי, חברו לספסל הלימודים, אמר עליו שהיה מיחידי הסגולה של הישיבה. היה הכותב העיקרי של שיעורי הרב אברהם אהרן בורשטיין שהוכנסו לאחר פטירתו הפתאומית לספר "נר אהרן" שיצא לאור לזכרו. הרב ריף נהג לציין את יום השנה של רבו זה באמירת דברי תורה.
הרב ריף למד במרכז הרב כעשר שנים. הוא נסמך לרבנות בידי הראי"ה ולאחר מכן שב לליטא. נישא ללאה, בת הרב טודרוס הלוי לוקשצאן, רבה של זאגר ישן. בתרצ"ו נבחר לרבנות עיירה זו במקום חותנו. כהונתו כרב ב"זאגר ישן" לצד אביו שכיהן כרב ב"זאגר חדש" סיימה את המחלוקת בין שתי הקהילות.
נודע גם כדרשן. רבים היו באים לדרשותיו עוד כשהיה תלמיד ב"מרכז הרב" ודרש מפעם לפעם בבתי כנסת בירושלים.
נספה בשואה יחד עם קהילתו ומשפחתו, בערב יום הכיפורים תש"ב (1941). דברים עליו ודברי תורה שלו הובאו בספר "נר יצחק".
יחסי אזרבייג'ן–פולין
יחסי אזרבייג'ן–פולין הם יחסי החוץ קיימים בין אזרבייג'ן לפולין. שגרירות פולין נפתחה באזרבייג'ן ב-23 באוגוסט 2001, ושגרירות אזרבייג'ן בפולין ב-30 באוגוסט 2004. שתי המדינות חברות מלאות במועצת אירופה ובארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (OSCE).
כיום למעלה מאלף פולנים חיים באזרבייג'ן.
יחסים פוליטיים
פולין הכירה בעצמאותה של אזרבייג'ן ב-27 בדצמבר 1991, אם כי מגעים דיפלומטיים אינטנסיביים התפתחו רק כמה שנים מאוחר יותר כאשר היידר אלייב ביקר בפולין באוגוסט 1997 ולאחר מכן נשיא פולין אלכסנדר קוושנייבסקי ביקר באזרבייג'ן באוקטובר 1999. פולין תמכה באזרבייג'ן לחברות הן במועצת אירופה והן בארגון הסחר העולמי והצהירה על עניין שלה להשתתף בפרויקטי אנרגיה שונים. פולין תומכת בהצעה של אזרבייג'ן להצטרף לאיחוד האירופי ולנאט"ו. במהלך הסכסוך נגורנו-קרבאך נגד ארמניה, פולין תמכה באזרבייג'ן למרות שלאחר מכן הכירה ברצח העם הארמני ונתקלה בהתנגדות אזרבייג'ן.  פולין מסוגלת לקיים יחסי ידידות עם ארמניה, אך היחסים ההדוקים עם אזרבייג'ן והממשלה הפולנית של אזרחיה לבקש רשות מאזרבייג'ן לפני ביקור באזור נגורנו קרבאך הביאו לכך שהחלטת ממשלת פולין תוארה כ"אנטי-ארמנית". על ידי קבוצות לאומניות ארמניות וארגוני נוער.
נשיא פולין, לך קצ'ינסקי, ביקר באזרבייג'ן ב-2007, וב-26 בפברואר 2008 ביקר נשיא אזרבייג'ן, אילהם אלייב, בפולין. במהלך הביקור נחתמה הצהרה משותפת של שניהם. בהצהרה צוין כי פולין תומכת ביישוב שלום של הסכסוך במסגרות של ריבונות, שלמות טריטוריאלית ואי-הפרה של גבולות, ובמסגרת מגילת האומות המאוחדות. קצ'ינסקי עוטר במסדר היידר אלייב על שירותיו המיוחדים בפיתוח היחסים בביקורו החמישי.
האחיזה הסינגפורית
האחיזה הסינגפורית (באנגלית: The Singapore Grip) היא סדרת דרמה בת שישה פרקים של רשת ITV. הסדרה היא עיבוד לרומן באותו שם מאת ג'. ג. פארל משנת 1978. הסיפור מתאר פרשת אהבה שמתרחשת בתקופת הפלישה היפנית לסינגפור. בסדרה מככבים לוק טרדוויי, דייוויד מוריסי ואליזבת טאן.
שידור הבכורה של הסדרה היה בערוץ BBC First באוסטרליה ב-26 ביולי 2020. ב-13 בספטמבר אותה שנה שודרה הסדרה בבריטניה בערוץ ITV.
הפקה
בפברואר 2018 הזמינה ITV את ההפקה של הסדרה על פי הספר "האחיזה הסינגפורית" מאת ג'. ג. פארל. חברת ההפקה Mammoth Screen פנתה לכריסטופר המפטון בבקשה לכתוב את התסריט. המפטון, שהכיר היטב את פארל לפני מותו ב-1979, הסכים מיד. מפיק הסדרה היה דמיין טימר, ושלב הצילומים החל בתחילת 2019.
הסדרה צולמה באתרים שונים בקואלה לומפור ובפננג שבמלזיה, ולא בסינגפור שהייתה כבר מפותחת מכדי לשקף את המראה והתחושה של התקופה הקולוניאלית. האחוזות "קרקוסה סרי נגארה" שבגנים הבוטניים של פרדאנה בקואלה לומפור שימשו לצילומי הבתים של משפחת בלאקט ושל מר וב. מטוס וינטג' ממוזיאון בבסיס צבאי שימש לצילום נחיתתו של מתיו וב, ועיירה נטושה קרוב לנמל התעופה הבינלאומי קואלה לומפור שימש לצילומי השריפות. הקרב על נהר סלים צולם אף הוא קרוב לקואלה לומפור, וכך גם סצנת המטעים שצולמה במטעי בורגה.
פוקר F28
פוקר F28 (באנגלית: Fokker F28 Fellowship) הוא מטוס נוסעים צר-גוף סילוני לטיסות קצרות, מתוצרת יצרנית המטוסים ההולנדית פוקר.
המטוס יוצר בין השנים 1967-1987, בסה"כ נבנו 241 מטוסים.
פיתוח
פוקר הכריזה על ייצור המטוס באפריל 1962, והיא שיתפה פעולה בייצורו עם מספר חברות אירופיות בהן מסרשמיט הגרמנית ו-Short Brothers הבריטית.
אב הטיפוס טס לראשונה במאי 1967, חודש לאחר טיסת הבכורה של הבואינג 737. האישורים להפעלתו התקבלו בפברואר 1969, והוא נכנס לשירות בחברת התעופה הגרמנית "LTU International" (כיום אייר ברלין) באותה שנה.
גרסאות
F.28 Mk 1000 גרסת הייצור הראשונה, למטוס קיבולת מקסימלית של 65 נוסעים.
F.28 Mk 1000C גרסת מטען, למטוס זה דלת מיוחדת למטענים.
F.28 Mk 2000 גרסה גדולה יותר של "Mk 1000", למטוס זה קיבולת מקסימלית של 79 מושבים, טס לראשונה באוקטובר 1972.
F.28 Mk 3000 במטוס זה הוגדלו נפח המנועים וקיבולת הדלק.
F.28 Mk 4000 למטוס זה קיבולת מקסימלית של 85 מושבים, נכנס לשירות בסוף 1976.
F.28 Mk 5000 היה אמור להתאים למסלולים קצרים, בסופו של דבר הוא לא נבנה.
F.28 Mk 6000 טס לראשונה ב-ספטמבר 1973, במטוס זה הוגדלה מוטת הכנפיים.
F.28 Mk 6600 לא פותח.
מפעילים
בעבר הפעילו את המטוס חברות התעופה הבאות: אארולינאס ארחנטינס, אייר קנדה, בלו 1, אמריקן איירליינס, KLM, אינטר איירליינס, איבריה איירליינס, הורייזון אייר, גארודה אינדונזיה, קוריאן אייר, רויאל ג'ורדניאן, KLM Cityhopper, טורקיש איירליינס, סקנדינביאן איירליינס, יו אס איירווייז, ארו פרו, אייר אנגליה, אייר גבון, אייר טנזניה, אנסט אוסטרליה, אלטאיר איירליינס, בימאן בנגלדש איירליינס, Braathens, קנידיאן נורת', צימבר סטרלינג, גאנה איירוויז, מונטנגרו איירליינס, LADE, ניגריה איירווייז, Our איירליינס, אייר ניוגיני, ו-TAME.
איאן מקיואן
איאן ראסל מקיואן (באנגלית: Ian Russell McEwan, נולד ב-21 ביוני 1948) הוא סופר אנגלי.
ביוגרפיה
מקיואן נולד באלדרשוט שבהמפשייר, בנם של דייוויד מקיואן ורוז ליליאן ויולט. אביו היה קצין צבא שהוצב בארצות שונות, ובילדותו התגורר מקיואן במזרח אסיה (כולל בסינגפור) בגרמניה ובצפון אפריקה (לוב). המשפחה חזרה לאנגליה כשהיה בן 12. למד ב"וולברסטון הול סקול", ב-1970 קיבל תואר בספרות אנגלית מאוניברסיטת סאסקס, ואחר כך למד באוניברסיטת מזרח אנגליה.
התחיל לכתוב בראשית שנות השבעים, ב-1975 פרסם קובץ סיפורים קצרים, First Love, Last Rites שזיכה אותו בפרס סומרסט מוהם. ב-1979 עורר שערורייה כאשר ה-BBC החרימו מחזה שכתב לטלוויזיה "Solid Geometry" שכלל גסויות. ב-1978 פרסם קובץ סיפורים שני בשם In Between the Sheets. הרומנים הראשונים שלו היו "גן הבטון" (1978) ו"נחמת זרים" (1981) שגם עובדו לסרטי קולנוע. בעקבות אופי ספרים אלה ניתן לו הכינוי "איאן מקברי". הספרים הבאים שכתב היו "הילדים שבזמן" (1987) שזכה ב-"Whitbread Novel Award" לשנת 1987, "התמים" (1990) ו"כלבים שחורים" (1992). מקיואן כתב את התסריט לסרט הקולנוע "הבן הטוב" (1993), דרמה בכיכובו של מקולי קאלקין. חיבר גם שני ספרי ילדים - "רוז בלאנש" (1985) ו"החולם בהקיץ"(1994).
ספרו "אהבה עיקשת" (1997), המתאר תופעה הקרויה "סינדרום דה קלרמבו", זכה לשבחי המבקרים ונחשב על ידי רבים ליצירת המופת שלו. עיבוד קולנועי של הספר, בשם "אין סוף לאהבה" נוצר ב-2004. ב-1998 זכה בפרס בוקר על הנובלה "אמסטרדם". הרומן הבא שכתב, "כפרה", זכה אף הוא לשבחים רבים, והיה מועמד לפרס בוקר. גם "כפרה" עובד לסרט קולנוע שיצא לאקרנים ב-2008 וזכה בפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר. ב-2003 יצא לאור הספר "שבת" המתאר יום בחייו של מנתח מוח מצליח. הספר זכה בפרס "James Tait Black Memorial Prize" ב-2005. גם הספר "על חוף צ'זיל" (2007) היה מועמד לפרס בוקר.
בנוסף לרומנים פרסם מקיואן קובצי סיפורים, חיבר תסריטים אחדים, חיבר מחזה, כתב סיפורים לילדים וכן כתב אורטוריה וליברטו בשם "For You" למוזיקה שהלחין מייקל ברקלי.
ספרו "סולאר" שיצא לאור ב-2010 עוסק בהתחממות הגלובלית וניסיון למצוא תחליפי אנרגיה. גיבורו הוא מדען זוכה פרס נובל שמנסה להפיק אנרגיה מהשמש בתהליך פוטוסינתזה מלאכותי.
פרסים והוקרה
מקיואן היה מועמד לפרס מאן בוקר שש פעמים עד כה וזכה בפרס לאמסטרדם בשנת 1998. המועמדות האחרות שלו היו לנחמת זרים (1981), כלבים שחורים (1992), כפרה (2001), שבת (2005), ובחוף צ'זיל (2007). מקיואן גם היה מועמד לפרס מאן בוקר הבינלאומי בשנים 2005 ו-2007.
בינואר 2011 פורסם כי פרס ירושלים יוענק למקיואן. נכונותו לקבל את הפרס עוררה זעם בקרב מתנגדים לשליטת ישראל בשטחים, שביקשו שיסרב לקבל את הפרס. ראש עיריית ירושלים, ניר ברקת, העניק לו את הפרס ב-20 בפברואר כמתוכנן. ימים ספורים אחרי קבלת הפרס הכריז מקיואן כי הוא מעניק אותו לארגון "לוחמים לשלום".
מקיואן עמית האגודה המלכותית לספרות, עמית האגודה המלכותית לאמנויות ועמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים. הוא זכה בפרס שייקספיר מטעם קרן אלפרד טופר, המבורג, בשנת 1999. הוענק לו תואר מפקד במסדר האימפריה הבריטית - CBE, בשנת 2000. בשנת 2008 הוענק לו דוקטור לשם כבוד לספרות על ידי יוניברסיטי קולג' לונדון, שם לימד בעבר ספרות אנגלית.
חיים אישיים
ב-2002 גילה מקיואן שיש לו אח שנמסר לאימוץ בשנות המלחמה. האח, דייוויד שארפ, גדול ממנו בשש שנים ונולד כתוצאה מרומן שהיה בין הוריו בשעה שאמו הייתה נשואה לגבר אחר. אחרי שבעלה הראשון נהרג במלחמה, נשאו אמו ואביו ואיאן נולד אחרי שנים אחדות.
קישורים חיצוניים
מתוך ספריו:
על ספריו:
Kiss (אלבום של קיס)
Kiss הוא אלבום הבכורה של להקת הרוק האמריקאית קיס, ששוחרר ב-18 בפברואר 1974. רוב החומרים של האלבום נכתבו על ידי ג'ין סימונס ופול סטנלי, בתור הלהקה שלהם לפני קיס, "Wicked Lester". סימונס העריך כי כל תהליך ההקלטה והעיבוד נמשך שלושה שבועות, ואילו המפיק המשותף ריצ'י וויז הצהיר שזה לקח רק 13 ימים.
מידע על האלבום
האלבום הוקלט באולפני Bell Sound בניו יורק סיטי, שהיו בבעלות החברה שבבעלות Buddah Records. ניל בוגארט, מייסד Casablanca Records, היה מנהל ב-Buddah לפני הקמת Casablanca. חברת Casablanca Records קיימה מסיבה במלון Century Plaza בלוס אנג'לס כדי לחגוג את שחרור האלבום בחוף המערבי (ב-8 בפברואר) ולהציג את חברת התקליטים לעיתונות ולמנהלי תעשיית התקליטים.
אליפות גרמניה בכדורגל 1957
אליפות גרמניה בכדורגל 1957 הייתה העונה ה-47 של התחרות. זה היה השלב האחרון של עונת 1956/1957 בכדורגל הגרמני.
התחרות הסתיימה בניצחון של בורוסיה דורטמונד, וזאת בפעם השנייה בתולדות המועדון ובפעם השנייה ברציפות. בעקבות זכייה זו היא העפילה לגביע אירופה לאלופות.
ארגון האליפות
התחרות כללה 9 קבוצות שהעפילו מליגות אזוריות:
תחילה, קיקרז אופנבך והולשטיין קיל התחרו על המקום השמיני בתחרות. קיקרז אופנבך ניצחו 3:2 בהארכה. הקבוצות חולקו לשני בתים. בכל בית המשחקים נערכו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ. מנצחות הבתים נפגשו למשחק הגמר.
כדורגלנים מצטיינים
אלפרד נפקלו, בורוסיה דורטמונד כבש 5 שערים וזכה בתואר מלך השערים. זאת בפעם השנייה ברציפות.
Amigos Para Siempre
Amigos Para Siempre (בעברית: חברים לכל החיים) הוא שיר שהוקלט על ידי זמר הטנור הספרדי חוסה קאררס, ביחד עם הזמרת-יוצרת האנגלייה שרה ברייטמן. השיר יצא לאור ב-29 ביוני 1992, על ידי חברות התקליטים פולידור רקורדס ורילי יוזפול גרופ, כסינגל שלא מתוך אלבום.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים האוסטרלי.
רקע וכתיבה
שרה ברייטמן וחוסה קאררס ביצעו את השיר במהלך טקס הסיום של המשחקים האולימפיים בברצלונה ב-1992. הדואט יצא לאור ברחבי העולם כסינגל במקביל למשחקים והגיע למקום ה-11 במצעד הסינגלים הבריטי והגיע למקום הראשון באוסטרליה במשך שישה שבועות. זה היה אחד משני נושאים מוזיקליים באותו האירוע. השני, שנקרא בפשטות "Barcelona", בוצע על ידי פרדי מרקיורי ומונסראט קאבאייה, והגיע למקום השני בממלכה המאוחדת. שניהם נכללים באלבום האוסף, Barcelona Gold, שיצא במקביל למשחקים.
גרסת רמיקס של המקור, עם הדהוד קולי נמוך וטון שונה, נכללה באלבום האוסף, Andrew Lloyd Webber: Now and Forever (2001).
קורטס (מחוז)
קורטס (בספרדית: Cortés) הוא אחד מ-18 מחוזות הונדורס. המחוז משתרע על שטח של 3,954 קמ"ר ובשנת 2015 אוכלוסיית המחוז הוערכה ב-1,612,762 נפש, מה שהופך אותו למאוכלס ביותר בהונדורס.
המחוז נוצר בשנת 1893 מחלקים ממחוזות סנטה ברברה ויורו. בירת המחוז היא סן פדרו סולה. הערים המרכזיות כוללות גם את לה לימה, כולומה, וילנואבה, וערי הנמל פוארטו קורטס ואומואה. החוף האטלנטי של מחוז קורטס ידוע בחופים המצוינים הרבים שלו.
קורטס היא ליבה הכלכלי של הונדורס, שכן עמק סולה הוא האזור החקלאי והתעשייתי העיקרי של המדינה. חברות בננות אמריקאיות הגיעו לאזור בסוף המאה ה-19, והקימו מטעים עצומים, כמו גם תשתית למשלוח הפירות לארצות הברית. סן פדרו סולה משכה מספר ניכר של מהגרים אירופאים, פלסטינים, לבנונים וממדינות מרכז אמריקה. התעשייה פורחת במחוז, וקורטס מארחת היום את רוב מפעלי ההרכבה במדינה, המכונים מקווילדורה.
סימונידס
בצעירותו
סימונידס היה דודו של המשורר הנודע באקכילידס. הוא נולד בלוליס – עיר ידועה באי קיאוס, וכישוריו התפרסמו עוד בצעירותו, כאשר חיבר פיוטים ליריים לחגיגות הדתיות לכבוד האל אפולו ואף הורה שירה ומוזיקה בעיר הולדתו.
חיפוש מצנטים
סימונידס, כמשוררים ובכלל כאמנים בני דורו, חיפש לעצמו פטרונים כלכליים, אשר בחסותם יוכל לממש את כישוריו. ביודעו כי בעיר הולדתו עלולים כישורים להיבלם עקר סימונידס לאתונה, עיר גדולה במרכז יוון, והסתפח לחצרו של היפרכוס הידוע, מי שנחשב לפטרון הסופרים והמשוררים. בשנת 514 לפנה"ס נרצח היפרכוס, וסימונידס עלה צפונה לתסאליה שבצפון-מזרח חצי האי הבלקני, שם יצר ופעל בחסות שתי משפחות תסאליות ידועות בפטרוניותן: סקופאס ואלאוס. עם אחת מהן הסתכסך, והדבר עלה לו כמעט בפרנסתו.
עיסוקו בפוליטיקה
כמה עובדות גרמו לו לעסוק בפוליטיקה: רדיפתו אחר פטרונים שונים, זו שחשפה אותו לידע אודות תככים פוליטיים; היותו מקורב לפוליטיקאים מפורסמים כגון תמיסטוקלס האתונאי ופאוסניאס הספרטני; כישוריו ורגישותו המדינית והחברתית – כל אלה הביאו אותו לכך שהוא יצטייר בעיני סביבתו הקרובה וגם הרחוקה כמבין דבר ועניין בתחום הפוליטיקה, ואף מסופר עליו כמי שגישר ופישר בין שני יריבים, היירו ותארו, שהיו נכונים להתכתש עד מוות עם כוחות הצבא שברשותם.
רגישותו הפוליטית, ההלנית, הביאה אותו לכך שיחבר יצירות לא רק מתחום הדת והפולחן ובוודאי שלא רק על פי הזמנות הפטרון האישי שלו, אלא גם מתוך ראייה מחד והערכה מאידך לאירועים היסטוריים חשובים בתולדות יוון. כך למשל חיבר יצירות הנוגעות לשני הקרבות הקלאסיים בתקופת הפלישות הפרסיות: קרב מרתון וקרב תרמופילאי. ביצירותיו מגלה סימונידס הערצה רבה לגיבורי הקרב, לבכירים ולזוטרים.
יצירותיו
מיצירותיו של סימונידס, ממש כמו משוררים מפורסמים בני דורו, כמעט לא שרד דבר. כמה אלגיות קצרות, אך המציגות כישרון לירי משובח. אלגיה היא שיר צער או אבל (מקור המילה הוא פריגי ומשמעו "חליל"), ובמאה השישית לפנה"ס קיבלה האלגיה, בזכותם של המשוררים סימונידס ותאוגניס, תוכן מעורב: הטפת מוסר, ותיאור תענוגות האהבה.
סימונידס כתב הרבה אפיגרמות (מיכתמים), שבהם ידע לסגל תוכן רב-משמעות למסגרת מצומצמת. במיכתמו לכבוד גיבורי תרמופילאי העלה על נס את זכר הקורבן ההירואי שלהם בשתי שורות קצרות ומאוזנות. התפרסמו מיכתמיו, ובעיקר האישיים שבהם, כשופעי חום וגוונים מלטפים. סימונידס כתב גם עשרות רבות של פרגמנטים ליריים, ונודע גם כמחבר מוכשר של שירי דיתירמבוס.
מספרים כי יצירותיו היו כה מפורסמות עד כי יכול היה לתבוע כל סכום, אף אגדי, עבור כל אחת מהן, והיו אף שהאשימוהו באהבת בצע.
לצד כישוריו הליריים קנה לו שם אף כמי שהציג בפעם הראשונה את ההבדלים בין אותיות-תנועה ארוכות וקצרות ונחשב גם לממציא המנמוניקה: תורת השבחת הזיכרון.
מאתונה לסיקיליה
לאחר קרב מרתון (490 לפנה"ס) שב המשורר סימונידס לאתונה, אך לאחר פרק זמן קצר עקר לסיקיליה (סיציליה) על-פי הזמנתו של המלך השליט היירו, אף הוא פטרון ידוע של יוצרים ומחברים. תחת חסותו, אם כי בעל חירות אמנותית, חי ופעל סימונידס עד יומו האחרון. סימונידס נקבר בעיר אקרגס שבסיקיליה.
How We Do (Party)
וידאו קליפ
הקליפ לשיר צולם בקוני איילנד שבניו יורק ופורסם ב-17 באפריל 2012.
טקס פרסי אוסקר ה-63
טקס פרסי אוסקר ה-63 (באנגלית: 63rd Academy Awards) להענקת פרסי האוסקר של האקדמיה האמריקאית לקולנוע למיטב סרטי הקולנוע והטלוויזיה של שנת 1990 נערך בשריין אודיטוריום שבלוס אנג'לס, קליפורניה, ב-25 במרץ 1991. השחקן והקומיקאי בילי קריסטל הנחה את הטקס בפעם השנייה ברציפות.
במהלך הטקס הוענקו פרסי אוסקר לשם כבוד לשחקניות סופיה לורן ומירנה לוי, ופרסים לפעילות הומניטרית למפיקים ריצ'רד זאנוק ודייוויד בראון. כמו כן הוענק פרס אוסקר להישגים מיוחדים לסרט "זיכרון גורלי" בשל האפקטים החזותיים יוצאי הדופן שהוצגו בו.
סרטים עם מספר זכיות ומועמדויות
width="20px"|
As Bayrakları
As Bayrakları (באנגלית: Hang the Flags, ובעברית: תלו את הדגלים) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הטורקייה סימגה. השיר יצא לאור ב-23 באוגוסט 2019, כסינגל שלא מתוך אלבום, על ידי חברת התקליטים דואן מיוזיק קומפני.
השיר הגיע למקום השישי בטורקיה טופ 20.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של Netd Müzik ב-23 באוגוסט 2019, ביום צאתו של השיר כסינגל. בתחילת הקליפ, ניתן לראות את סימגה, כששיערה צבוע תוך שלאחר מכן מופיעות שלל נשים שונות שמניפות דגלים מצד לצד, כשם השיר.
נכון לספטמבר 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-13 מיליון צפיות.
לוצ'יה פופ
לוצ'יה פופ (Lucia Popp, 12 בנובמבר 1939 - 16 בנובמבר 1993) הייתה אחת מזמרות הסופרן המוערכות ביותר במחצית השנייה של המאה העשרים. פרסומה הגדול הראשון היה ביצירות מוצרט, אך לימים הופיעה באופרות של בטהובן, ריכרד שטראוס וווגנר. שרה בבתי האופרה החשובים ביותר, בהם הלה סקאלה במילאנו, המטרופוליטן אופרה בניו יורק, האופרה הממלכתית בווינה, בבית האופרה המלכותית בקובנט גרדן בלונדון ועוד.
שנים ראשונות
לוצ'יה פופ נולדה בשם לוצ'יה פופובה בכפר Záhorská Ves שבסלובקיה. למשפחה מרקע תרבותי רחב. אמה הייתה זמרת סופרן, שלוצ'יה הצעירה שרה אתה לעיתים קרובות דואטים בבית - לפעמים כפינקרטון (מאדאם בטרפלי) או רודולפו (לה בוהם). אביה היה מהנדס, שכהן בין השאר כנספח תרבותי בשגרירות צ'כיה בלונדון. כבר בצעירותה גילתה כישרונות דרמטיים והופיע בגיל 16 בשני סרטים צ'כיים. פופ למדה רפואה במשך שני סמסטרים, מתוך כוונה להתמחות ברפואת ילדים, אך עזבה את הלימודים והחלה ללמוד משחק באקדמיה לאומנות בברטיסלבה על מנת להפוך לשחקנית. כישרונה הווקלי התגלה כאשר שיחקה כניקול בקומדיה "גם הוא באצילים" מאת מולייר, תפקיד שדרש ממנה לשיר. אנה ורסובסקה-פרוסנקובה, מורה לזמרה באקדמיה, שמעה את שירתה במחזה והציעה לה ללמוד פיתוח קול. היא עזבה את האקדמיה והחלה ללמוד זמרה בקונסרבטוריונים של ברון ופראג. לאחר מכן עברה לאקדמיה למוזיקה בברטיסלבה, שם למדה ארבע שנים, במהלכן השתלמה במוזיקה כללית ובשירה אמנותית. היא התחילה את לימודיה כמצו סופרן, אך קולה התפתח לפתע למנעד הגבוה והיא הפכה לזמרת סופרן.
התפתחות הקריירה המוזיקלית
הופעת הבכורה שלה הייתה בשנת 1963, באופרה של ברטיסלבה, בתפקיד התובעני של מלכת הלילה באופרה חליל הקסם מאת מוצרט. ביקור אצל קרובי משפחה בווינה הביא אותה למבחן לא מתוכנן באופרה הממלכתית של וינה. המנצח הנודע הרברט פון קאראיין שמע את שירתה ומיד הזמינה להופיע עם האופרה הממלכתית של וינה. הוצע לה חוזה והיה עליה לקבל את ההחלטה הקשה לערוק ממולדתה למערב ולהישאר בווינה, מתוך ידיעה שהשלטון הקומוניסטי בצ'כיה סימן אותה כבלתי רצויה. "תמיד הרגשתי שאני סלובקית", היא סיפרה למראיין גרמני ששאל על הגירתה, "וקיוויתי שאפשר להעלות את כל העניין על בסיס רשמי אחר כך, אבל זה לא היה אפשרי. כך עבר זמן רב עד שהצלחתי לדרוך על אדמת סלובקיה ".
הופעותיה הראשונות באופרה בווינה היו כה מוצלחות שתוך זמן קצר רב הוצע לה חוזה לשלוש שנים עם מוסד זה. באותה שנה צדה את עינו של המפיק המוזיקלי הנודע וולטר לג שהמליץ למנצח אוטו קלמפרר לצרף אותה למיזם ההקלטה של "חליל הקסם" עם תזמורת פילהרמוניה וסולנים ידועים ובניצוחו. קלמפרר חשב על מישהי יותר ידועה, אך אחרי ששמע את זמרתה, הסכים מיד לצרפה להקלטה בתפקיד מלכת הלילה. באותה שנה הופיעה לוצ'יה פופ לראשונה בפסטיבל זלצבורג היוקרתי, בנוסף לתפקיד מלכת הלילה בחליל הקסם, בו נחשבה לטובה ביותר, היא הופיעה בווינה גם בתפקיד ברברינה בנישואי פיגרו ובתפקידים ראשיים אחרים.
מכאן הייתה דרכה סלולה להופעות בבתי האופרה הנודעים ביותר ברחבי העולם. בין השנים 1966 ל 1977 היא הייתה זמרת קבועה בבית האופרה בקלן, בשנת 1966 הופיעה לראשונה בקובנט גרדן הבריטית בנשף המסכות של ורדי ומאז הופיעה בקביעות בבית אופרה זה. שנה לאחר מכן הופיעה לראשונה באופרה המטרופוליטנית בניו יורק בהפקה של הצייר מרק שגאל לחליל הקסם. היא הופיעה לראשונה בלה סקלה במילנו בשנת 1976 בתפקיד סופי, באופרה של ריכרד שטראוס, אביר הוורד. בנוסף לכך הופיעה בבתי אופרה נוספים בתפקידי כוכב אורח, ביניהם בהמבורג, במינכן, בפריז, בזלצבורג ובמקומות רבים אחרים.
אף על פי שהוזמנה והופיע כמעט בכל בית אופרה נחשב, אהבתה האמנותית הייתה לאופרה הממלכתית בווינה, שהיוותה עבורה את "נמל הבית" בשנת 1976 היא קיבלה מבית אופרה זה את התואר המכובד "זמר הבית" תואר כבוד הניתן לזמרים וזמרות יוצאי דופן על תרומתם לאופרה.
לוצ'יה פופ הופיעה במהלך הקריירה שלה עם גדולי המנצחים, ביניהם קלמפרר, הרברט פון קאראיין, ליאונרד ברנשטיין, לורין מאזל, נוויל מרינר, צ'ארלס מקארס, ניקולאוס הרנונקור, רפאל קובליק, ברנרד הייטינק, ג'ורג' שולטי ורבים אחרים.
חייה האישיים
לוצ'יה פופ נישאה לפסנתרן והמנצח ההונגרי גיאורג פישר, שליווה אותה בפסנתר באודיציה הראשונה שלה בווינה. לימים התגרשה ממנו ונישאה לטנור הגרמני פטר שיפרט, שהיה צעיר ממנה בחמש עשרה שנה
הקלטות
במהלך הקריירה שלה הקליטה לוצ'יה פופ תקליטים ותקליטורים רבים, עם חברות ההקלטה הידועות ביותר ועם מיטב התזמורות בניצוחם של גדולי המנצחים. בנוסף לכך הקליטה רסיטלים רבים במגוון יצירות, ביניהן שירים מאת שוברט, ברהמס, ריכרד שטראוס, ומהלר וינאצ'ק. ההקלטה הראשונה בה השתתפה ושהביאה לה פרסום רב, הייתה האופרה חליל הקסם, בניצוחו של אוטו קלמפרר עם חברת וורנר קלסיקס, בה שרה את תפקיד מלכת הלילה. לאחר פריצת דרך זו, השתתפה לוצ'יה פופ במאות הקלטות של חברות סוני, דויטשה גרמופון, EMI, דקה, הארטהאוז מוזיק, אורפאו, RCA ואחרים. בין המנצחים אתם שיתפה פעולה בהקלטותיה המרובות היו ליאונרד ברנשטיין, רפאל קובליק, ג'ורג' שולטי, אוטו קלמפרר, לורין מאזל, גוויל מרינר, צ'ארלס מקרס ורבים אחרים. לוצ'יה פופ אהבה להשתתף בהקלטות ובאחד הראיונות עמה סיפרה שהיא עונה בחיוב על כל הצעות ההקלטה שהיא מקבלת מכיוון שהן מאפשרות לדעתה להחיות את מהרגעים היפים והקסומים בביצועה שחולפים כה מהר וכך אפשר לשמר חלק מהם, לפחות לזמן מסוים. היא השוותה את אומנותה לציור או ספרות, שם אפשר לתלות את התוצאה על הקיר או לשמרה, בניגוד למוזיקה החולפת כה מהר. הדיסק הוא לא ממש ביצוע מדויק לדעתה, אבל לפחות זה שומר משהו לזמן מסוים. חלק ניכר מהקלטותיה שרד עד עצם היום הזה ומבוקש מאוד בקרב חובבי האופרה והשיר האמנותי.
ג'ון ג'וזף
ג'ון ג'וזף (באנגלית: John Joseph; 3 באוקטובר 1962) הוא זמר, טריאתלט וסופר אמריקאי. סולן להקת Cro-Mags.
ביוגרפיה
ג'וזף גדל בניו יורק בבית עם אלימות ובעיות אלכוהול. בשנת 1969, נשלח לבתי יתומים ולמשפחות אומנה בהם חווה התעללות. בגיל 14 ברח והפך להומלס. הוא התמכר לאלכוהול ולסמים והסתבך בעולם הפשע (נורה, נדקר ואף ישב בכלא לבני נוער). בשנת 1981, החל לעבוד כטכנאי של להקת הפאנק Bad Brains, נחשף דרכה לגישת החשיבה החיובית (PMA) ואימץ אותה בלהט. כחלק מיישום הגישה, ג'וזף הפסיק לצרוך סמים, עבר לתזונה טבעונית והפסיק מזון מעובד. לאחר מכן, החל לתרגל יוגה ומדיטציה ולעסוק באמנויות לחימה, שחייה, רכיבה וריצה.
בשנת 1989, לאחר שצפה בטלוויזיה ביריבות בין דייב סקוט למרק אלן בטריאטלון איש הברזל, החל לראשונה להתעניין בתחרות זו. בשנת 2012, השתתף לראשונה באליפות איירון-מן האמריקאית. נכון לשנת 2018, השלים 9 טריאטלוני איש הברזל. בשנת 2007, הוציא לאור את האוטוביוגרפיה The Evolution Of A Cro-Magnon, ובשנת 2010, הוציא לאור את ספרו Meat Is For Pussies.