cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מירה אלטמן
מנכ"לית מרכז הקונגרסים הבינ"ל - בנייני האומה בירושלים
אלטמן יזמה, הובילה והביאה לאישור תב״ע את אחד המהלכים הגדולים במרכז הקונגרסים מאז הקמתו והוא תכנון פרוגרמתי, שיפוץ ובינוי מחודש של קומפלקס בנייני האומה. במסגרת התוכנית למתחם ייהרסו 12,000 מ"ר מתוספות הבנייה המאוחרות סביב המבנה המקורי לטובת בנייה מחודשת שתגדיל את שטחי מרכז הכנסים והתערוכות לכ-55,000 מ"ר. במתחם ייבנו שלושה בתי מלון ובהם 800 חדרים עם חזית ל"שדרות האומה", מסחר שני מגדלי משרדים וחיבור תת-קרקעי לתחנת הרכבת "האומה". כמו כן חניון המתחם ייחפר כדי להוסיף 2,000 מקומות חנייה תת-קרקעיים. שני מגדלי משרדים בגובה 40 קומות ולצידם מבנים נמוכים יותר יוקמו בין בנייני האומה לשדרות הרצל (המתחם מוכר בשם "מתחם אגד") סביב רחבה ציבורית שתכונה "כיכר האומה" או "כיכר הרובע" ובה יעבור בעתיד קו נוסף של הרכבת הקלה, שיחבר בין גבעת רם וקריית הלאום להר הצופים דרך מרכז העיר ובהמשך יוארך עד קריית הספורט במלחה. לקראת סיום כהונתה הובילה אלטמן הליך מכירה של 75%ֶ ממניות בנייני האומה בהיקף של מיליוני דולרים.
אלטמן כיהנה במספר תפקידים ציבורים, ביניהם דירקטורית במכון התקנים הישראלי וסגנית נשיא התאחדות המלונות, חברת נשיאות איגוד לשכות המסחר, הוועד המנהל של אלו"ט ושל ״כנפיים עושים אמנות״ ומנכ"לית ומייסדת שותפה בקרן ההשקעה בתיירות M.A.V.S. Ventures.
בעלת תעודה הוראה מהמכללה האקדמית לחינוך ע"ש דוד ילין, בוגרת לימודי מינהל מלונאי בכיר ממדרשת רופין ובעלת תואר שני MBA במנהל עסקים מהמרכז הבינתחומי הרצליה.
מתגוררת כיום בכפר הרי"ף, נשואה ואם לשלושה.
רצח סמואל לואיז
ב-3 ביולי 2021, סמואל לואיז מוניז (בספרדית: Samuel Luiz Muñiz), סניטר בן 24, הוכה למוות בלה קורוניה, גליסיה, ספרד. על פי עדי הראייה, ביניהם חבריו של הקורבן, הרצח היה מונע מהומופוביה. הרצח הוביל למחאות ברחבי המדינה לזכרו, ולמען ביטחון הקהילה הגאה. לאחר החקירה הראשונית, המשטרה הביעה הסתייגות מכך שהמניע לרצח היה בהכרח הומופובי, מאחר שהחשודים לא הכירו את הקורבן לפני התקיפה, ולא ידעו על נטייתו המינית.
נכון ל-24 באוגוסט, שישה אנשים נעצרו בחשד לביצוע הרצח, ואחת מהם שוחררה בערבות עד פתיחת המשפט.
הקורבן
לואיז נולד בברזיל ועבר לספרד בגיל שנה. אמו היא ספרדייה, ומשפחתו התגוררה בקוירדו ובהמשך עברה לארטיישו, שתיהן ממוקמות בפרובינציית לה קורוניה. מגיל 18 עד 20 הוא למד למקצוע סניטר, ועבד בתפקיד זה בבית אבות, בעוד שלמד קורס נוסף למקצוע מומחה לתותבות דנטליות. הוא ניגן בחליל בקהילה נוצרית אוונגליסטית, ואת נטייתו המינית הוא לא חשף בפני אביו, שהיה מאמין אדוק. אביו של לואיז אמר בריאיון לטלוויזיה כי הוא דיבר איתו רק פעם אחת על האפשרות שהיה הומו, אך לואיז לא רצה להמשיך בשיחה.
הרצח
על פי חברתו של לואיז, שהייתה עדת ראייה למקרה, השניים היו בבילוי לילי במועדון ויצאו החוצה כדי לעשן. לואיז קיים שיחת וידאו עם חברה אחרת, וסובב את הטלפון שלו כדי להראות לה את הסביבה. שני צעירים, גבר ואישה, עברו לידם וחשבו שהם מצולמים. לפי עדותה, הגבר ניגש ללואיז ואמר "או שתפסיק לצלם, או שאני אהרוג אותך, מתרומם"; לואיז הספיק להשיב לו "למה אתה קורא לי מתרומם?" ואז הוכה על ידו באגרוף. חברתו של לואיז ואדם נוסף שהיה במקום הצליחו להפריד ביניהם. אחר כך הוא ביקש מחברתו שתעזור לו למצוא את הטלפון הנייד שלו, אותו איבד. כשהיא הלכה, התוקף חזר עם 12 אנשים נוספים, והם הכו את לואיז למוות. התוקפים רדפו אחריו לאורך 250 מטר והכו אותו במשך 15 דקות.
על פי ממצאי החקירה, לאחר הרצח החשודים התאספו פעמיים נוספות באותו הלילה כדי לדבר על התקרית. ככל הנראה, בהתאספות השנייה, לאחר שגילו כי הקורבן מת, הם תיאמו ביניהם השמדת ראיות.
חקירת הרצח
שני עדי ראייה אמרו כי קבוצת התוקפים הייתה מורכבת מגברים אמריקאים לטינים או מעורבים גזעית, בסביבות גיל 20 עד 30.
על פי הדיווחים, הגבר שעזר להפריד את הקטטה ההתחלתית הוא איברהימה שאקור, מהגר לא-חוקי מסנגל אשר עובד כסוחר רחוב. הממשלה שוקלת להסדיר את מצבו המשפטי בספרד כהוקרה על פעולתו.
13 אנשים תושאלו לאחר התקיפה הקטלנית. ב-6 ביולי, המשטרה הודיעה כי בעוד לא ניתן להתעלם מאף מניע היפותטי, הראיות הראשוניות לא מצביעות על הומופוביה. לדברי החוקרים, קבוצת הזרים לא ידעה שלואיז הוא הומוסקסואל. בלילה של אותו יום, שלושה אנשים – שני גברים ואישה – הוכנסו למעצר. ב-8 ביולי המשטרה אישרה כי עצרה תוקף נוסף, רביעי במספר, אשר על פי החשד גם גנב את הטלפון הנייד של הקורבן לאחר התקיפה. לאף אחד מאותם העצורים אין עבר פלילי.
ב-9 ביולי, שני חשודים נוספים נעצרו, שניהם קטינים, ואחד מהם בעל עבר פלילי. שלושה מתוך ארבעת החשודים שנעצרו קודם לכן הוכנסו לכלא עד פתיחת המשפט, בלי אפשרות לשחרור בערבות, בעוד האחרת (האישה) שוחררה עד פתיחת המשפט.
החשודים
הרשויות לא חשפו את זהויותיהם של החשודים באופן רשמי, אך ציינו כי כולם מחזיקים באזרחות ספרדית והם תושבי לה קורוניה. המידע שמוצג להלן נמסר ממקורות בתקשורת. כל החשודים נחשבים כבעלי היסטוריה מוכרת של אלימות וקטטות רחוב, שהצליחו לרוב להישאר מתחת לרדאר המשטרה טרם הרצח של לואיז.
התגובות לרצח
מותו של לואיז הוביל למחאות שהתקיימו לזכרו בערים בכל רחבי ספרד. במדריד, המשטרה העסיקה קבוצה של נושאי אלות על מנת שיפזרו את המחאות במרכז העיר, דבר שזכה לגינויים מצד פוליטיקאים מקומיים כדוגמת מוניקה גרסיה ופבלו אצ'ניקה.
אלברטו נונייס פייחו, מושל גליסיה, גינה את הרצח אך אמר כי הוא לא היה מקשר אותו להומופוביה עד שהדבר יוכח. ראש האופוזיציה אנה פונטון מתחה ביקורת על הצהרה זו. אביו של לואיז קרא לציבור לא לעשות מהרצח עניין פוליטי.
הרצח והמחאות שלאחריו סוקרו בהרחבה ברחבי העולם,    וזכו לתהודה רבה ברשתות החברתיות. אמנים רבים כדוגמת סם סמית', ביונסה, ריקי מרטין ולנה הידי הביעו את צערם על הרצח ושיתפו מידע בנושא.
קרלוס מרצ'נה
קרלוס מרצ'נה לופס (בספרדית: Carlos Marchena López; נולד ב-31 ביולי 1979 בסביליה, אנדלוסיה) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הבלם. לזכותו 69 הופעות במדי נבחרת ספרד. מרצ'נה מסוגל לשחק גם בעמדת הקשר האחורי.
קריירת מועדונים
מרצ'נה החל את קריירת הכדורגל המקצוענית שלו בגיל 18 בקבוצת סביליה מעיר הולדתו, כאשר הקבוצה שיחקה בליגת המשנה הספרדית. בעונת הוא שיחק לראשונה במסגרת ליגת העל הספרדית, לאחר שקבוצתו העפילה אליה. בהופעת הבכורה שלו בליגה זו הוא שותף לאורך כל המשחק בתיקו 2:2 נגד ריאל סוסיאדד.
סביליה ירדה ליגה פעם נוספת בסיום העונה, וכתוצאה מכך עבר מרצ'נה לקבוצה הפורטוגלית בנפיקה ליסבון. יכולת טובה שלו במדי בנפיקה משכה את עינו של מועדון הצמרת הספרדי ולנסיה, שהיה זקוק לשחקן שישמש כגיבוי לבלם הוותיק מירוסלב דיוקיץ'. מרצ'נה הוחתם על חוזה לארבע שנים בוולנסיה, בעסקה בין הקבוצות במסגרתה עשה זלטקו זאהוביץ' את הדרך ההפוכה ועבר לבנפיקה. בעונתו הראשונה בקבוצה, שבה זכתה ולנסיה באליפות הראשונה שלה מזה 30 שנה, שיחק מרצ'נה 16 פעמים ולקח לו זמן להותיר את רושמו, אך בהדרגה הוא הפך עם השנים לשחקן הרכב חשוב בקבוצה.
בעונת, כאשר ולנסיה השיגה דאבל היסטורי של זכייה באליפות ספרד ובגביע אופ"א, מרצ'נה לקח תפקיד עיקרי בהגנת ולנסיה ופיתח שותפות יעילה בחוליה האחורית עם רוברטו אז'אלה. הופעותיו המרשימות הובילו להכללתו בסגל נבחרת ספרד לטורניר יורו 2004.
עונת לא הייתה מוצלחת לוולנסיה, כשתחת המאמן החדש קלאודיו ראניירי, כשלה הקבוצה הן במסגרות הספרדיות והן בטורנירים האירופיים. במשחק האחרון של שלב הבתים בליגת האלופות, מול ורדר ברמן באצטדיון המסטאייה, הפגין מרצ'נה יכולת טובה, שלא סייעה לקבוצתו שהפסידה את המשחק והודחה מהמפעל. למרות הכישלון מרצ'נה נשאר שחקן קבוע בשתי העמדות ההגנתיות של הקבוצה בהן שיחק.
בסיום המשחק בליגת האלופות מול אינטר מילאן במרץ 2007, היה מרצ'נה מעורב בקטטה על המגרש, שנגרמה על ידי חברו לקבוצה דויד נבארו. מרצ'נה קיבל מאופ"א עונש השעיה מארבעה משחקים בעקבות האירוע, יחד עם מספר שחקנים אחרים משתי הקבוצות שהיו מעורבים בקטטה. שני המועדונים גם ספגו מאופ"א קנס של 106,000 לירות שטרלינג. בעונת זכה מרצ'נה עם ולנסיה בתואר החמישי בקריירה שלו - גביע המלך הספרדי. לאחר יורו 2008 הוא נבחר על ידי חבריו לקבוצת ולנסיה לכהן כקפטן החדש של הקבוצה. במהלך שתי העונות הבאות החמיץ משחקים רבים עקב פציעות, אך עדיין סייע לקבוצה לסיים במקום השלישי בליגה בעונת.
ב-2010 עבר מרצ'נה לקבוצת ויאריאל. לאחר שנתיים עבר לדפורטיבו לה קורוניה, ועזב את הקבוצה בסוף עונת.
נבחרת לאומית
מרצ'נה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת של ספרד באוגוסט 2002 במשחק הוקרה לפרנץ פושקאש שנערך בבודפשט, זמן קצר לאחר גביע העולם בקוריאה הדרומית וביפן.
מרצ'נה היה חבר בסגל הנבחרת הלאומית ליורו 2004, לאחר שזומן אליו זמן קצר לפני הטורניר על ידי המאמן איניאקי סאס על מנת לחזק את סגל הנבחרת מבחינה הגנתית. בזמן שספרד כשלה בטורניר והודחה כבר בשלב הבתים, הוא ערך שתי הופעות במסגרתו. במהלך הטורניר הוא קיבל שני כרטיסים צהובים. הוא נכלל בסגל הנבחרת גם למונדיאל 2006. עם זאת, הוא לא היה שחקן קבוע בהרכב ושיחק פעם אחת בלבד במהלך המונדיאל, במשחק האחרון בשלב הבתים נגד ערב הסעודית.
לאחר מינויו של ויסנטה דל בוסקה למאמן הנבחרת איבד מרצ'נה את מקומו במרכז ההגנה לג'רארד פיקה הצעיר. אף-על-פי-כן הוא זומן לסגל הנבחרת למונדיאל 2010, ובמשחק ההכנה מול ערב הסעודית שבר את שיא משחקי הנבחרת הרצופים ללא הפסד בכל הזמנים, שהיה שייך לגארינצ'ה הברזילאי, וקבע אותו על 50 משחקים. בטורניר עצמו נכנס כמחליף בדקות האחרונות בשלושה משחקים והיה שותף משני לזכיית הנבחרת.
Goodbye and Hello
Goodbye and Hello הוא האלבום השני של הזמר טים באקלי, אשר יצא ב-1967.
סקירה כללית
אלבום זה נחשב מהפכני בשביל באקלי. הוא הוקלט זמן קצר לאחר יציאתו של האלבום Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band של הביטלס, והשפעתו על באקלי ניכרת בו. הסגנון המוזיקלי שונה מאלבומו הראשון (Tim Buckley), בכך שיש נטייה גדולה לכיוון הרוק הפסיכדלי, בהתאם להשפעה של Sgt. Pepper's והאווירה הכללית במוזיקה של שנות ה-60. למרות עטיפתו המחויכת, שירי האלבום מביעים בלבול מהמתרחש באותן שנים, ורחוקים מלהיות שירי "מיינסטרים".
האלבום נפתח בדרמטיות בשיר No Man Can Find the War, שיר מחאה כנגד מלחמת וייטנאם שנערכה באותה תקופה. מילות השיר נכתבו על ידי באקלי, בשיתוף עם המשורר לארי באקט, שהשתתף בכתיבם של חמישה משירי האלבום. באקלי ממשיך בשירה דרמטית לאורך כל האלבום, עד לשיר האחרון והמוכר ביותר Morning Glory (לשיר זה בוצע חידוש על ידי להקת Blood, Sweat & Tears).
ההפקה, בדומה לאלבום הבכורה של באקלי, מושקעת מאוד. המפיק ג'רי יסטר הוסיף עיבודי בארוק שאפתניים. רשימת המשתתפים מעידה גם היא על ההשקעה הרבה ביצירת האלבום. למרות שאלבום זה נחשב פריצת דרך מוזיקלית עבור באקלי, הצלחתו תגיע רק באלבומיו הבאים.
אזכורים
בשנת 2000 יצא בבריטניה סרט דוקומנטרי קצר על בנו של טים - ג'ף באקלי. הסרט מתעד הופעות של באקלי וראיונות עם הסובבים אותו בשנות ה-90, ומכיל גם קטעי מוזיקה של טים באקלי. הסרט נקרא Goodbye and Hello, על שם אלבום זה.
רפי רשף
רפי רשף (נולד ב-22 בינואר 1957) הוא שדרן רדיו, מגיש טלוויזיה, מפיק ועיתונאי ישראלי, מבעלי חברת ההפקה "נינה הפקות".
ביוגרפיה
רשף גדל בשכונת רחביה בירושלים ולמד בגימנסיה רחביה (סיים בשנת 1975). הוא בנם של עורכי הדין הירושלמיים חווה (אווקה) ואשר רשף. אחיו הוא צלי רשף, ממייסדי "שלום עכשיו" ובעבר חבר הכנסת. לאחר שירותו הצבאי סיים תואר ראשון בהיסטוריה באוניברסיטת תל אביב.
את דרכו בתקשורת החל רפי רשף בגלי צה"ל, ככתב לענייני חגים ובהמשך ככתב לענייני מפלגות. כשנוסדה התוכנית "ערב חדש" בטלוויזיה החינוכית, הגיש שם מבזקי חדשות, ולאחר תקופה קצרה החל להגיש את התוכנית באופן קבוע בסבב עם דן מרגלית, גדעון רייכר ואילנה דיין. באותה תקופה נוסדה התוכנית "נכון לעכשיו" בגלי צה"ל בהגשתו. במשך 11 שנים הגיש את התוכנית, ואז פרש לטובת הגשת התוכנית "כל שני וחמישי" בשידורי "טלעד" בערוץ 2 החדש (1993). אחרי "טלעד" עבר לחברת החדשות של ערוץ 2, וייסד את רצועת האקטואליה של חמש בערב שהחלה בשם "חמש עם". החל מ-1996 הגיש תוכנית אירוח ב"שידורי קשת", ותוכנית ראיונות אישית בערוץ 10 ושוב ב"קשת". ביחד עם ארז טל ומרב מיכאלי, פתח את שידורי רדיו תל אביב ב-1996 והיה מבעליו. רשף הגיש את תוכנית הרדיו "נכון להבוקר" בגלי צה"ל עד ה-13 במאי 2008.
בשלהי 2005 החל רשף להגיש בערוץ עשר את התוכנית "חמש עם רפי רשף", שאותה הפיקה חברת "נינה הפקות", שהוא מבעליה (יחד עם עורך "חמש בערב" - נחושתן אוקון). באוקטובר 2015 החל להגיש בערוץ במקביל גם את "רפי רשף אינטימי", תוכנית ראיונות יחידנית שבועית. בדצמבר 2018, לאחר 13 שנה, החליט רשף לעזוב את ערוץ עשר ולעבור ל"קשת". החל מחודש לאחר מכן, הוא מגיש ב"קשת 12" את תוכניותיו.
חיים אישיים
רפי רשף נשוי לזמרת נורית גלרון ולזוג שלושה ילדים, הם מתגוררים ברמת אביב.
ב-2 בנובמבר 2005, הזמין אל ביתו טכנאי מזגנים בשם אוסקר פוגליאסה. בזמן שתיקן האחרון את התקלה במזגן, קרסה המרפסת בדירתו של רשף והטכנאי צנח אל מותו. משפחתו של פוגליאסה תבעה מספר גורמים, כולל את רשף, על סך של 5.8 מיליון ש"ח. התביעה הסתיימה בפשרה.
אלישבע קפלן
אלישבע קפלן (29 בדצמבר 1900, ז' בטבת תר"ס, פולין – 22 בדצמבר 1959, כ"א בכסלו תש"ך, ירושלים) הייתה פעילה ציונית בפולין, חברת הוועד הפועל הציוני, חברה במוסדות הסתדרות העובדים הכללית, ממייסדות מועצת הפועלות, חברה פעילה במזכירות התנועה וממייסדות ארגון אמהות עובדות. חברה באספת הנבחרים הרביעית מטעם סיעת מפא"י ואשת ראש הממשלה השלישי, לוי אשכול.
ילדות ונעורים
נולדה בשנת 1900, בעיירה שיניאבקה בפולין, לאביה אריה לייויק קפלן ולאמה פרומה.
קיבלה חינוך עברי והייתה פעילה בארגוני הנוער הציוני בעירה. את לימודיה סיימה בגימנסיה בנסביז' ובנעוריה ארגנה חוגים להתפתחות עצמית. הייתה קשורה עם תנועת צעירי ציון וחברת הפועל הצעיר.
בשנת 1920 ארגנה קבוצת חלוצים ועלתה איתם לארץ ישראל. עבדה כפועלת במושבות ביהודה, כפועלת חקלאית ברחובות הצטרפה למשק הפועלות שהוקם בפתח תקווה ולעבודה במטבח הפועלות של המשק בהנהלת חנה מייזל. מימיה הראשונים בארץ התבלטה בחברה. בכל תפקידיה – הצטיינה במסירותה, ביכולת הביצוע שלה, ביוזמותיה ובאהבת-האדם שבה.
פעילות ציבורית
אלישבע התמסרה לפעילות ציבורית. הייתה חברת הוועד הפועל הציוני, חברה במוסדות הסתדרות העובדים הכללית וממייסדות מועצת הפועלות (1921), פעילה במזכירות התנועה, מובילה בתנועת הפועלות, וממייסדות "ארגון אמהות עובדות". בדגניה ב' הייתה חברת ועדת החינוך ופעילה בקליטת חברים.
בתנועת הפועלות יזמה וטיפחה מפעלים רבים בתחום החינוכי-סוציאלי: הקמת מועדוני ילדים, מתן מענה מערכתי לילדים עזובים ותופעת ילדים רוכלים, סיוע לארגון נשי החיילים, ארגון העברת ילדים מהעיר לכפר ומהכפר לעיר על פי הצורך בעתות מצוקה, טיפוח קרן חוסר עבודה. עוד תרמה ופעלה במאבקים לאומיים: לעידוד עבודה עברית, לעזרה לחיילים ולחיילים משוחררים, בהפגנות נגד הספר הלבן ועוד.
באוגוסט 1933, בזמן שלוי אשכול שהה באירופה, השאירה את בתה דבורה בת השלוש בדגניה ב' ונסעה לפולין, במשימה מטעם ההסתדרות והמפלגה לסייע לנציגי מפלגות הפועלים במסע הבחירות לקונגרס הציוני ה-18. במהלך הקונגרס, נפגשה עם בעלה בפראג ולאחר מכן נסעו שניהם לברלין בגרמניה הנאצית, שם חיפשה מכון ללמוד בו חקלאות. במחצית השנייה של ינואר 1934 שבה לדגניה ב', אולם בסוף ספטמבר 1934 שוב נסעה, הפעם לארצות הברית בשליחות ההסתדרות ומועצת הפועלות. בספטמבר 1935 חזרה לארץ ישראל ואל בתה שהייתה כבר בת חמש.
הייתה ידועה כנואמת. הלהיבה את קהל שומעיה בדיבורה התקיף ושופע האמונה, ולכן נשלחה לחו"ל לצורכי מגבית וכנציגת מועצת הפועלות בשליחויות רבות. בכל מקום אליו הגיעה - זכתה להערצה, לחיבה ולמחמאות.
בפולין הייתה חברת צעירי ציון ובארץ ישראל חברת הפועל הצעיר ומפא"י. נבחרה לאספת הנבחרים הרביעית, מטעם מפא"י.
משפחתה
ביוני 1920 פגשה לראשונה את לוי אשכול (שקולניק). ב-1924, בזמן שאשכול היה נשוי לאשתו הראשונה, רבקה מהרש"ק, התפתח רומן בינו לבין אלישבע. בסוף מאי 1926 חזרה לבית-הוריה שבפולין בשל מחלה. בספטמבר 1927, לאחר שרבקה עזבה עם בתה את הארץ, חזרה אלישבע לארץ ישראל ואשכול הביא אותה לקבוצת דגניה ב'.
ב-27 בפברואר 1930 התחתנה אלישבע עם לוי אשכול במשרדי הרבנות הראשית בתל אביב. היא ליוותה אותו בתפקידיו הציבוריים, ובד בבד המשיכה בפעילות הסיוע שלה ובפרט למען קליטת עולים חדשים.
בנותיהם: דבורה אשכול-רפאלי (ילידת אוגוסט 1930, הייתה נשואה לאליעזר רפאלי, ואחד משלושת בניה הוא שיזף רפאלי), תמה אשכול-שוחט (נולדה באפריל 1936 ונקראה כשמה העברי של פרומה, אמה של אלישבע, נשואה לאברהם בייגה שוחט) ועפרה נבו-אשכול, (נשואה לברוך נבו ואחד מבניה הוא אשכול נבו).
ב-1935 עברה המשפחה להתגורר בתל אביב, במחצית השנייה של 1940 חזרה אלישבע להתגורר בדגניה ב', ובשנת 1944 עברה עם שתי בנותיה, תמה ועפרה, לדירת המשפחה ברחוב פרישמן בתל אביב. בתקופת כהונתו של לוי אשכול כשר בממשלה, התגוררה המשפחה ברחוב בוסתנאי בירושלים.
נפטרה בכ"א בכסלו תש"ך (22 בדצמבר 1959) לאחר שנים של מחלה והובאה למנוחת-עולמים בדגניה ב'. בין נושאי ארונה היה יושב ראש הכנסת קדיש לוז.
על שמה נקראו רחובות בקריית חיים ובלוד וגן אלישבע באשקלון ובאשדוד. ב-1961 נחנך בקבוצת דגניה ב' בית אלישבע לפעולות תרבות וחינוך. ב-1962 חנכה מועצת הפועלות (כיום נעמת) את בית אלישבע, מרכז ייחודי להכשרה ותרבות לנשים ברחוב אלעזר המודעי בשכונת קטמון בירושלים. עוד נקרא על שמה המרכז לבריאות השד של המרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה.
עזבון מסמכיה נשמר בארכיון יד לוי אשכול.
ג'ואן נסל
ג'ואן נסל (באנגלית: Joan Nestle; נולדה ב-12 במאי 1940) היא סופרת, תאורטיקאית ומנהיגה לסבית פמיניסטית, מייסדת-שותפה של "ארכיוני ההרסטורי הלסבית" (היא-סטוריה; וכן - הסיפור שלה).
קורות חייה
נולדה למשפחה יהודית בניו יורק. אביה מת לפני שנולדה והיא גודלה בידי אמה, רגינה נסל, שעבדה כמנהלת חשבונות. לימים סיפרה שהאם חינכה אותה להאמין בזכותן של נשים ליהנות מיחסי מין.
נסל למדה בתיכון מרטין ון ביורן בקווינס. בסוף שנות ה-50 יצאה מהארון כלסבית והיא מגדירה את עצמה פמית. ב-1963 סיימה לימודים לתואר ראשון בקווינס קולג'. ב-1968 השלימה תואר שני באנגלית באוניברסיטת ניו יורק. היא החלה ללמוד לתואר שלישי אך כעבור שנתיים חזרה לקווינס קולג' ולימדה שם.
ב-1974 הייתה נסל ממקימות ה-Lesbian Herstory Archives. החל ב-1979 כתבה וערכה ספרים ואנתולוגיות והייתה לאחת ההוגות הלסביות הבולטות בארצות הברית. היא זכתה בפרס למדא לספרות להט"בית, בפרס איגוד הספריות האמריקאי ובפרס ביל וייטהד על מפעל חיים.
ב-1995 אובחן בגופה סרטן המעי הגס וב-2001 חלתה בסרטן השד. ב-2002 עמדה נסל במרכזו של סרט תיעודי שיצרה ג'ויס וורשו ושמו "Hand on the Pulse".
נסל חיה כיום באוסטרליה עם בת זוגה דיאן אוטו, פרופסורית למשפטים, ומלמדת באוניברסיטת מלבורן.
פעילותה וספריה
אחרי מהומות סטונוול ב-1969 התמקדה פעילותה של נסל בתנועה לזכויות הגייז. ב-1971 היא הצטרפה ל-Lesbian Liberation Committee וכעבור שנה השתתפה בהקמת Gay Academic Union (GAU). יחד עם חברות אחרות בארגון החלה לאסוף מסמכים ויצירות מן ההיסטוריה הלסבית וב-1974 הן יסדו את ה-Lesbian Herstory Archives - ארכיוני ההיאסטוריה הלסבית. הוא פעל בתחילה בדירה שבה התגוררה נסל עם בת זוגה אז, דברה אדל, וב-1992 עבר לברוקלין. כיום שמורים בו יותר מ-20 אלף ספרים, 12 אלף תצלומים ו-1,600 כתבי עת.
ב-1979 החלה נסל בכתיבה ספרותית, שהתמקדה ביחסים לסביים ארוטיים. "הגוף שלי עשה את ההיסטוריה שלי - את כל ההיסטוריות שלי", כתבה. בין ספריה:
היא יוצאת נגד אלו בתנועה הפמיניסטית המבטלות למעשה את ניסיון החיים שלה ושל עוד נשים רבות, שסבלו דיכוי מיני בשנים שהומוסקסואליות נחשבה מחלה שיש לרפא. היא מתנגדת לגישה הפוסלת פרקטיקות מיניות מסוימות, למשל כאלה הקשורות ביחסי כוח או בבדס"מ, שייצגו בין השאר אנדריאה דבורקין וקתרין מקינון. בעיני נסל, זוהי השתקה של נשים בשם הפמיניזם. היא עצמה חשה במשך שנות פעילותה הפמיניסטית כי צד זה של זהותה הלסבית לא זכה ללגיטימציה. היא יוצאת נגד ההשתקה הזאת וקובעת: "מיניות תקינה פוליטית היא מושג פרדוקסלי". לכתיבתה בנושא נודעה השפעה רבה.
ב-2014 ערכה נסל יחד עם יסמין טמביאה גיליון מיוחד של כתב העת הלסבי הרב-תרבותי "Sinister Wisdom".
כתביה בעברית
ספרה של נסל "מחוזות אסורים: תשוקה, גוף וסיפורי התנגדות" תורגם לעברית ב-2008 בידי קבוצה של פמיניסטיות ישראליות – חנה ספרן, יסמין פיאמנטה, אילאיל קופלר, נופר ליפקין, מריאנה בר, שירלי טל, חיה שלום, דפנה עמית, תלמה בר דין ואפרת רותם, שגם ערכה את הספר. יעל משעלי כתבה לו אחרית דבר והוא ראה אור בהוצאת פרדס. הספר מורכב מסיפורים של נסל, שנבחרו על ידי המתרגמות בהתייעצות עמה.
קרביד
תכונות
בתנאי STP (לחץ וטמפרטורה סטנדרטיים), קרבידים מתכתיים מגיבים עם מים ויוצרים תחמוצות ומימות ולפעמים גז אצטילן, כך:
CaC2 + 2H2O → C2H2 + Ca(OH)2
מנורות קרביד הן מקור חשוב לתאורה תת-קרקעית ניידת במכרות ומערות. בעבר מנורות אלו היו מקור האור במגדלור, כאשר הוסיפו מים לסידן קרביד והבעירו את האצטילן שנוצר. תאורת גז שמבוססת על אצטילן שנוצר מקרביד שימשה בתים רבים לפני המצאת נורת הלהט.
שמורת יער יהודיה
שְׁמוּרַת יַעַר יְהוּדִיָּה היא שמורת טבע הנמצאת בדרום רמת הגולן, דרומית-מערבית למושב אניעם ולקצרין וצפונית למעלה גמלא. שטח השמורה הוא כ-66,000 דונם.
השמורה נמצאת במדרונות היורדים לבקעת בית צידה, בצפון-מזרח הכנרת. בשמורה עוברים מספר נחלים, נחל יהודיה, נחל גמלא, נחל דליות, נחל משושים ויובלו נחל זוויתן. הנחלים חושפים קילוחי בזלת בשכבות בעובי משתנה.
מקור שמהּ של השמורה הוא בשם הכפר הנטוש אל-יהודיה הנמצא במרכזהּ. בכפר שרידי עתיקות ובהם מבנים בעלי קשתות, כותרות, אבני גזית ועליהן עיטור מנורה בת חמישה קנים וכן כלי צור מהתקופה הניאולתית הקדומה.
גופי מים וצמחייה
נחל גמלא ונחל דליות הם נחלים איתנים החוצים את רמת הגולן ממזרח למערב ומנקזים אזור עם מעיינות רבים. לאורך מסלולם מספר מפלים, ובהם מפל גמלא ומפל עסליא. ברחבי היער מצויים דולמנים שחלקם גלויים במלואם ואחרים נראים רק בצורה חלקית. במקומות אלו התגלו כלי מנחה ועצמות.
במדרונות נחל דליות גדלים אלה אטלנטית, אשחר רחב עלים, דנדנה רפואית, הרדוף הנחלים, חשפונית עדינה, ליבנה רפואי, עבקנה שכיח, שיח אברהם, שערות שולמית, שקד קטן-עלים, שרכרך ריחני ותאנה. בקטעים המרכזיים של נחל דליות צומחים עצי ערבה רבים ושיחי הרדוף הנחלים. בקטעים הסלעיים צומחים חלבלוב מגובשש, פטל קדוש ושיח אברהם. המדרון הדרומי של הנחל מכוסה חורש ים תיכוני ובו אחירותם החורש, אלה ארצישראלית, אלה אטלנטית, אלון התבור, אלון מצוי, אלת המסטיק, אשחר, כליל החורש, עוזרר, ער אציל ושקד.
נחל זוויתן איתן לאורך כ-15 ק"מ. הוא ניזון ממעיינות קטנים שזורמים לאפיקו בחלקו העליון. לכל אורכו מפלים קטנים ובריכות מים. מבריכת מים בראש מפל הזוויתן, בריכה שבה משושים גדולים, נופל הזוויתן מגובה של כ-25 מטרים לבריכת מים נוספת. במדרונות נחל זוויתן גדלים אלה אטלנטית, אשחר רחב עלים, דנדנה רפואית, הרדוף הנחלים, חשפונית עדינה, ליבנה רפואי, עבקנה שכיח, שיח אברהם, שערות שולמית, שקד קטן-עלים, שרכרך ריחני ותאנה.
עמודי הבזלת
עמודי הבזלת נוצרו תוך כדי התקררות זרמי לבה לאחר התפרצות געשית. צורת המצולע המשוכלל מתקבלת כאשר פני הלבה מתקררים ומתכווצים, לעומת פנים הלבה אשר עודו לוהט ומוסיף לנוע. הבדלי הטמפרטורה בין החלק החיצוני והפנימי של הלבה גורמים לסידוק המעטה החיצוני. בהמשך, מהתפתחות סידוק זה נוצרת צורת המצולעים המשוכללים הנחשפים בערוצי הנחלים. גובה העמודים מגיע לכ-5 מטרים, כאשר רובם בעלי חמש, שש, ולעיתים אף שבע צלעות. קוטרו של כל עמוד הוא 30–40 ס"מ.
בעלי חיים
ביער מינים רבים של בעלי חיים. עם העופות שביער נמנים בז מצוי, חיוויאי הנחשים, נשר מקראי, רחם ועקב עיטי. ציפורי שיר מסוגים שונים כגון גיבתון אדום-מקור, גיבתון שחור-ראש, חמרייה חלודת-זנב, חנקן אדום-ראש, חנקן גדול, ירגזי מצוי, כחל מצוי, סבכי קוצים, עפרוני מצויץ, פיפיון הרים, תור צווארון ותפוחית מצויה.
תופעה מיוחדת בנחל דליות ונחל גמלא היא קינון עופות דורסים גדולים במצוקי הנחלים. נצפו באזור למעלה מעשרה אתרי קינון של נשרים.
עם היונקים המצויים ביער נמנים הדרבן, חזיר בר, נמייה מצויה, קרקל, זאב מצוי, לוטרה, צבי ושפן סלעים מצוי.
ג'עפר אבן יחיא אלברמכי
ג'עפר אבן יחיא אלברמכי (בערבית: جعفر بن يحيى פרסית: جعفر بن یحیی برمکی; 767–803) היה אציל ערבי ממוצא פרסי בן למשפחת הברמכים הידועה. הוא היה גיסו של הח'ליפה הארון א-רשיד מהשושלת העבאסית, ושימש כווזיר בתקופתו.
ביוגרפיה
ג'עפר נולד בערך בשנת 767. הוא היה בנו של יחיא אבן ח'אלד, אשר שימש כווזיר בתקופתו של הח'ליפה העבאסי אל-מהדי. הוא היה בן למשפחת הברמכים רבת ההשפעה. היה לו אח בשם אל-פצ'ל אבן יחיא ואח בשם מוסא אבן יחיא. לאחר מותו של אביו, הפך ג'עפר לווזיר של בנו של אל-מהדי - הארון א-רשיד. ג'עפר היה פטרון המדע והאמנויות וסייע להפצת המדעים ההודיים ומאקדמיית גונדישפור הפרסית ברחבי העולם הערבי. הוא היה פטרון של מלומדים כמו גביר (Gebir) וג'בריל אבן בוח'טישו. הוא ייסד את מפעל הנייר הראשון בבגדאד. הוא עודד בעיקר תרגום של ספרות רפואית ובכך טמן את הזרעים למפעל "בית החוכמה" שהוקם בימי אל-מאמון.
נפילתו של ג'עפר אירעה בשנת 803. על פי המסופר, הארון א-רשיד היה קשור מאוד לאחותו עבאסה, וכדי שיוכל לבלות יותר זמן במחיצתה, הוא החליט להשיא אותה לג'עפר. הוסכם שהנישואים יהיו פורמליים בלבד, ולפיכך נאסר על ג'עפר ועבאסה להתראות שלא במחיצת הח'ליף. עם זאת, על פי המסופר, עבאסה התאהבה בג'עפר, והייתה נחושה לממש את נישואיהם. מדי לילה הייתה נשלחת שפחה לחדר המיטות של ג'עפר, אולם לילה אחד מילאה עבאסה את מקומה של השפחה. ג'עפר הופתע, אך לא התנגד. עבאסה נכנסה להריון וילדה תאומים. אחיה זעם כשנודע לו על כך, והוציא את ג'עפר להורג. משפחת הברמכים איבדה את כל כוחה. בני המשפחה נאסרו ורכושם הוחרם. עבאסה הוצאה להורג או הוגלתה, והתאומים שילדה הועברו למכה וגדלו שם. עם זאת, ישנן גם גרסאות אחרות על נפילת הברמכים.
כוחו של ג'עפר מתבטא היטב ב"סיפורי אלף לילה ולילה" בהם הוא מוזכר לצדו של הארון א-רשיד. סיפורים אלו הקנו לו פרסום בעולם המערבי המודרני, אולם בהדרגה הוא הפך מדמות חיובית לדמות שלילית של מכשף אפל. בסרט "הגנב מבגדאד" משנת 1940, הוא מוצג כמכשף המדיח את הח'ליפה ומפתה את בתו של הסולטאן. בסרט "להב הזהב" מ-1952 מוצג ג'עפר כנבל ערמומי המנסה לגזול את כסאו של הח'ליפה. ג'עפר ממלא תפקיד דומה גם במשחק הווידאו "הנסיך הפרסי". בסרט "אלאדין" של חברת וולט דיסני, הנבל הראשי נקרא אף הוא ג'עפר (תועתק כ"ג'אפר" בתרגומים לעברית). הוא מהווה שילוב בין ג'עפר ההיסטורי לבין דמותו של המכשף הרשע מהסיפור המקורי "אלאדין ומנורת הקסמים". בעקבות הצלחת הסרט הוציאה דיסני סרט המשך הנקרא "שובו של ג'אפר".
סורת אל-מולכ
סורת אל-מולק (בערבית: سورة الملك, "המלכות". תעתיק מדויק: "אל-מֻלְכְּ) היא הסורה ה-67 בקוראן, המונה 30 פסוקים.
הסורה הזאת נקראת גם "סורת תבארק", על שם המילה הראשונה שבה.
תוכן
הנושא העיקרי של סורת אל-מולק הוא ריבונותו לכאורה של אללה על כל היקום.
בפסוקים 1 – 5 נטען כי התכלית שלמה נבראו החיים והמוות היא לבחון את האנשים ולבדוק מי מהם יעשה מעשים טובים ומי לא. כמו כן, פסוקים אלו מתארים את ריבונותו לכאורה של האל.
פסוקים 6 – 14 עוסקים בהשפעה שיש לכאורה לאמונה בריבונות של האל על הגורל של האדם.
פסוקים 15 – 30 מציגים לכאורה סימנים לכך שהאל מסדר ומארגן את החיים של בני האדם.
תחנת פטרובסקו-רזומובסקאיה
תחנת פטרובסקו-רזומובסקאיה (ברוסית: Петровско-Разумовская) היא תחנה חוצה פלטפורמות של הרכבת התחתית של מוסקבה בקו סרפוחובסקו-טימיריאזבסקאיה וקו סרפוחובסקו-טימיריאזבסקאיה.
התחנה ממוקמת ברובע טימיריאזבסקי, והיא אחת התחנות האחרונות שנפתחו לפני פירוק ברית המועצות.
בעתיד לתחנה יהיה מעבר לפלטפורמה באותו שם של בלורוסקו-סביולובסקי דיאמטר.
לונה 3
לונה 3 (ברוסית: Луна-3) הייתה גשושית סובייטית אשר שוגרה לחלל בשנת 1959 כחלק מתוכנית לונה. זו הייתה המשימה הראשונה שצילמה את הצד הרחוק של הירח באמצעות מערכת ההדמיה ייניסיי־2 (Енисей-2) לצילום טלוויזיה והגשושית הסובייטית השלישית, ששוגרה בהצלחה אל עבר הירח. על אף שהגשושית החזירה תמונות באיכות נמוכה למדי, גרמו התמונות ההיסטוריות והראשונות של הצד הרחוק של הירח להתלהבות ועניין רב כאשר פורסמו ברחבי העולם.
לאחר שעברה וצילמה את הצד הרחוק של הירח, החלה החללית את מסעה אל עבר כדור הארץ. ב־22 באוקטובר 1959, 18 ימים לאחר שיגורה, אבד הקשר עם החללית, והיא ככל הנראה נשרפה בכניסתה לאטמוספירה.
פפריקה
פפריקה, או בשמה העברי פלפלת, היא תבלין בצבע אדום המופק על ידי טחינה של פלפלת צ'ילי לאבקה והוספת שמן (2% לפחות). בשפה ההונגרית המילה "פפריקה" מציינת כל פלפל שהוא.
צמח הפלפלת, בשמו המדעי capsicum annuum, הוא למעשה זן מתורבת של צמח פלפל צ'ילי, ממשפחת הסולניים, שמקורו בדרום אמריקה, והוא נפוץ בבישול האינדיאני והדרום אמריקאי ואומץ גם במטבח הצפון אמריקאי. הזן המתורבת אומץ באופן נרחב במטבח ההונגרי והוא מחומרי היסוד בבישול זה. בנוסף ישנה גם "פפריקה מרוקאית" שנוהגים לתבל בשמן.
מקור השם
השורש ppr מייצג במשפחת השפות ההודו-אירופיות פלפל. מכאן הוא אומץ כשמו של הפלפל בשפה האנגלית, pepper, ובכמה שפות רומאניות, גרמאניות, בלטיות, סלאביות וכו'. בשפה ההונגרית, המילה "פפריקה" מציינת כל פלפל שהוא. בהונגרית השם המלא של התבלין האדום הוא "תבלין פפריקה טחון" örött füszerpaprika".
שימושים
כאשר מדברים על פפריקה (Paprika) בעגה המקצועית, הכוונה כמעט תמיד לפלפל צ'ילי אדום לא חריף (paprika-type chile) - דהיינו: פפריקה מתוקה. אולם קיימים גם פלפלים ממינים אחרים שמשמשים לאבקות הפפריקה שקיימת בהם חריפות עדינה. למרות שהשימוש הנפוץ ביותר בפפריקה הוא עבור ייצור אבקה כתבלין (45% מהשוק), קיים גם שימוש נרחב במוצר בתעשיית המזון לשם הפקת אולאוריסין (Oleoresin) - מיצוי פפריקה המשמש בתעשיית צבעי המאכל וחומרי הטעם (מהווה 33% מהשוק). 17% מהתוצרת משווקת לצרכן בצורת פרי יבש (pods) לא מעובד.
צרכניות הפפריקה המתוקה הגדולות בעולם הן צפון אמריקה (40%), אירופה (29%), סין (17%), מקסיקו (9%) ואחר (5%). בהונגריה, סרביה, סלובקיה וארצות נוספות ישנה צריכה מסורתית של פפריקה מתוקה לצורכי בישול. בספרד שוכנים מפעלי יצור תבלין הפפריקה מהגדולים בעולם.
אזורי גידול
המקומות העיקריים בהם מגדלים את פלפל הפפריקה הם סין, פרו וטורקיה. ייצור הפפריקה בהונגריה מהווה רק 2% מסך התוצרת העולמית (נכון ל-2012) והוא משמש בייחוד לשוק מקומי. זני הפפריקה הגדלים בספרד ובמרוקו הם לרוב בעלי פירות קטנים ועגולים, בעוד שהזנים הגדלים בקליפורניה ובהונגריה הם מוארכים ובעלי צורת קונוס.
בישראל גידלו פפריקה בעיקר בנגב הצפוני ובעמק בית שאן, אך לאחרונה (2014) קרס הגידול בשל העלויות הגבוהות של המים ואי יכולת לעמוד בתחרות מול סין.
הזריעה בישראל מתבצעת במרץ והאסיף בסתיו. בשונה מרוב מדינות העולם, האסיף בישראל ממוכן, ונעשה באמצעות קומביין ייעודי. היבול מיועד לייבוש ולטחינה ורובו המכריע מיוצא למדינות מערב אירופה. התוצרת הישראלית נחשבת לאיכותית ואמינה ביחס לתוצרת מסין או מפרו.
ערך תזונתי
קבוצת הפלפלים האדומים והפפריקה בפרט מכילה כמות גדולה של ויטמין C, אך הוא נהרס בתהליך העיבוד והייבוש. לעומת זאת מכילה הפפריקה, גם בצורתה המעובדת, בטא-קרוטן אשר הגוף הופך לוויטמין A. צבעה של הפפריקה נובע מהמצאות זאקסנטין (Zeaxanthin), קרוטנואיד המצוי גם ברשתית העין.
דרגות טעם ואיכות
כמו רוב התבלינים נסחרת הפפריקה בשוקי הסחורות בעולם, ואיכותה נקבעת בעיקר על פי כמות בשר הפרי במעטפת שסביב גרעין הפרי. איכות הפפריקה המתוקה נמדדת בעיקר על פי ריכוז הפיגמנט האדום שבה ועפ"י ערך זה נקבע גם מחיר הפפריקה. ריכוז הפיגמנט האדום נקבע על ידי קריאה במכשיר ספקטרופוטומטר על מיצוי נוזלי של אבקת הפפריקה באצטון. שיטת בדיקה זו פותחה ופורסמה על ידי ארגון אסטה (ASTA=American Spice Trade Association) ועל כן דרגות הצבע של הפפריקה נקראות דרגות אסטה (ASTA level). פפריקה מתוקה סטנדרטית נמכרת ברמת אסטה של כ-100. בנוסף לאסטה, לאחרונה החלו במקומות שונים לקחת בחשבון את רמות המיקוטוקסינים (mycotoxins) במוצר, כמדד לאיכות. בארצות הברית מאוד רגישים לשיווק תוצרת בעלת אחוז גבוה של מיקוטוקסין, ומעל לסף מסוים הסחורה נפסלת.
הפפריקה גם ממוינת לפי דרגות טעם. בספרד החלוקה היא לשלוש דרגות טעם:
בהונגריה החלוקה היא לשש רמות שונות, מ-Különleges (חריפות עדינה) ועד Erős (חריף מאוד).
חברות התבלינים מוסיפות לעיתים לתבלין הפפריקה הטחון פלפל אדום מסוג פלפל קאיין (cayenne) שמקורו בגיאנה הצרפתית, על מנת לחזק ולהדגיש את טעמו.
מאכלים
מאכלים הונגריים מסורתיים המתובלים בפפריקה הם גולאש ופפריקש עוף. בשל צבעה הבולט, משתמשים בפפריקה גם לקישוט בבזיקה על מאכלים שונים, לתוספת צבע לממרחים ונקניקים וכחומר מקשר בין שמן לחומץ ברטבים.
יוסף לפיד ורות סירקיס כתבו ספר מתכונים הונגרי הנקרא "פפריקה".
Happy Sad
Happy Sad (עצב שמח) הוא האלבום השלישי של הזמר-כותב טים באקלי אשר יצא ב-1969. זהו האלבום הראשון בו כל השירים נכתבו על ידי באקלי בלבד.
Rock Around the Clock
"Rock Around the Clock" (בתרגום חופשי לעברית: רוק מסביב לשעון) הוא שיר רוק אנד רול שנכתב על ידי מקס פרידמן וג'יימס מאיירס בשנת 1952. הביצוע המוכר ביותר והמצליח ביותר של השיר בוצע על ידי להקת Bill Haley & His Comets בשנת 1954. השיר הגיע בשיא למקום הראשון במצעד הבריטי ובמצעד האמריקני.
את הצלחת השיר יש לזקוף לשיבוצו בסרט זרע הפורענות של הבמאי ריצ'רד ברוקס ב-1955.
על אף שזהו איננו שיר הרוק אנד רול הראשון בהיסטוריה, הביצוע של היילי הפך פופולרי במיוחד בקרב בני הנוער בעולם המערבי במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20, היה לשיר הרוק אנד רול הראשון שהגיע לפסגת המצעד האמריקני ונחשב לאחד השירים הראשונים שסייעו בפופולריזציה של ז'אנר הרוק אנד רול בתרבות המיינסטרים ברחבי העולם.
בשנת 2003 דורג השיר במקום ה-158 ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים של מגזין המוזיקה רולינג סטון.
בנוסף, השיר נחשב לאחד מהשירים הנמכרים ביותר בכל הזמנים שכן, לאורך השנים נמכרו מעל ל-25 מיליון עותקים של הסינגל.
גרסאות כיסוי בולטות
ברבות השנים יצאו לשיר גרסאות כיסוי רבות נוספות, הבולטות שבהן בוצעו בין היתר על ידי מיי וסט, הארי נילסון והסקס פיסטולס.
ג'ון קנטלי
ג'ון קנטלי (באנגלית: John Cantlie) הוא צלם בריטי שנחטף על ידי המדינה האסלאמית, במהלך מלחמת האזרחים בסוריה, והגיש סדרת סרטי הסברה בשירות הארגון.
נפילתו בשבי
קנטלי נחטף בפעם הראשונה ביולי 2012, אך שוחרר כשבוע לאחר מכן על ידי צבא סוריה החופשית.
בנובמבר 2012 נחטף שוב, יחד עם ג'יימס פולי.
בשירות המדינה האסלאמית
כשבוי, החל קנטלי מסקר עניינים שונים הקשורים למדינה האסלאמית ויריבותיה, בהפקת מרכז התקשורת אל-חיאת.
ב-18 בספטמבר 2014 פרסמה המדינה האסלאמית וידאו בשם "הטה אוזניך" (Lend Me Your Ears) אשר בו דן קנטלי בענייני מדיניות החוץ של בריטניה וכן בנושא חטיפתו האישית. הוא השווה בין עמדות ארצות הברית ובריטניה בנושאי משא ומתן לשחרור שבויים ביחס למדינות אחרות באירופה אשר מוכנות לשלם מחיר עבור שחרור חטופים שלהן
בסרטון טען כי הוא ראשון בסדרה של סרטים אשר ידונו במדיניות והשקפת העולם של המדינה האסלאמית.
ב-29 בספטמבר וידאו שני יצא ובו דיון בנושא התגובה הפומבית של ברק אובמה למדינה האסלאמית אשר שׂשׂה למלחמה עם ארצות הברית.
באוקטובר פורסם סרטון בשם "(Inside 'Ayn al Islam (Kobani" ובו צילומים מתוך העיר הנצורה כובאני ובו מסביר קנטלי כי בניגוד לטענות התקשורת המערבית, המדינה האסלאמית אינה בנסיגה בקרבות הנערכים בעיר אלא ההפך - הארגון מתגבר את כוחותיו וכובש עוד ועוד חלקים מהעיר.
ב-3 בינואר 2015 פורסם סרטון נוסף בשם "Inside Mosul" ובו צילומי מהעיר מוסול תחת שלטון המדינה האסלאמית.
קנטלי השתתף בהפקות נוספות של אל-חיאת בשנים 2015 ו-2016
ביולי 2017, בעקבות שיחות עם פעילי המדינה האסלאמית שנשבו, סוכנות ידיעות עיראקית פרסמה שקנטלי נהרג.
ניקיאס
ניקיאס (ביוונית: Νικίας; 470-413 לפנה"ס) היה מדינאי ומצביא אתונאי שפעל במלחמה הפלופונסית. הוא היה אריסטוקרט שירש מאביו סכום כסף גדול והשקיע אותו בחכירת מכרות כסף בלאוריון שבאטיקה. לאחר מותו של פריקלס ב-429 לפנה"ס נעשה יריבם הפוליטי הראשי של קליאון והסיעה הדמוקרטית במאבק על הנהגת אתונה. הוא היה בעל דעות פוליטיות מתונות פרו ספרטניות והתנגד לאימפריאליזם האגרסיבי של הסיעה הדמוקרטית ושאף לשמר את המצב הקיים אך לא לנסות להרחיק לכת אל תוך יעדים שאתונה לא מסוגלת לעמוד בהם. מטרתו העיקרית הייתה לכרות שלום עם ספרטה מהר ככל שניתן ובתנאים נוחים לאתונה.
הוא נבחר פעמים אחדות לסטרטגוס במהלך המלחמה הפלופונסית, ועמד בראש כמה חילות משלוח שלא השיגו תוצאות משמעותיות. למרות זאת היה אחראי במידה רבה להצלחת שיחות המשא והמתן שהובילו לשלום ניקיאס ב-421 לפנה"ס.
אחרי שהושג השלום התנגד ניקיאס לתוכניותיו השאפתניות של אלקיביאדס. למרות היריבות נבחר ניקיאס לאחד המצביאים במסע המלחמה האתונאי לסיציליה. המצור שהטילו האתונאים על סירקוסאי כמעט והביא לנפילתה, אך עם בואו של המצביא הספרטני גיליפוס נתהפך המצב והאתונאים הפכו מצרים לנצורים. ניקיאס ניסה נואשות לחלץ את צבאו, אך הוא וחייליו הוכו על ידי חיל הספרטנים ורבים מהם נפלו בשבי. סופו של דבר הוצא ניקיאס להורג בפקודת הסירקוסאים.
קרחון סומרו
קרחון סומרו (באנגלית:Somero Glacier) הוא קרחון יובלי בצפון אמריקה, שאורכו 13 קילומטרים.
קרחון סומרו זורם לכיוון צפון - מערב, החל מהר פיירווד'ר - שברכס פיירווד'ר, בהרי סנט אליאס; ההר ממוקם על הגבול בין מדינת אלסקה שבארצות הברית, לבין פרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה. בשל היותו על הגבול, ההר ממוקם על הגבול בין הפארק הלאומי גליישר ביי שבמדינת אלסקה שבארצות הברית, לבין הפארק הפרובינציאלי טאשנשיני-אלסק בפרובינציית קלומביה הבריטית שבקנדה.
מקור השם
שמו של קרחון סומו ניתן לו על ידי התוכנית האנטארקטית של ארצות הברית (United States Antarctic Program; בראשי תיבות: US-ACAN)
קרחון סומרו נקרא על שם ג'ורג' נ. סומרו (George N. Somero), שהיה ביולוג בתחנת מקמרדו בעונת החורף האנטארקי שבשנים 1963 - 1964 (חורף אנטארקטי 1965), מטעם התוכנית האנטארקטית של ארצות הברית (United States Antarctic Program).
טיל בליסטי לטווח בינוני
טיל בליסטי לטווח בינוני (אנגלית: Intermediate-Range Ballistic Missile) הוא על פי הגדרת הסוכנות האמריקאית להגנה מפני טילים, טיל בליסטי לטווח של 3,000–5,500 ק"מ. הגדרת נשק כלשהו כטיל לטווח בינוני נעשית מטעמי נוחות, ולמעשה אין הבדל גדול בין טיל חזק לטווח בינוני לבין טיל בליסטי בין-יבשתי.
טילים בליסטיים לטווח בינוני נמצאים כיום בידי ארצות הברית, צרפת, הממלכה המאוחדת, רוסיה, הודו ופקיסטן. מעריכים שטילים כאלו מצויים גם בידי ישראל, איראן וקוריאה הצפונית.
כיוון שטיל לטווח בינוני קטן יותר, קל יותר לשגרו ממתקנים ניידים, מה שעושה את הטיל קטלני מאוד עקב היכולת שלו להסתתר ולשגר טילים ממקומות שונים. בריטניה לדוגמה, משתמשת בטילים אלו כתחמושת היחידה שלה לראשי נפץ גרעיניים, עקב היכולת לשגר טילים אלה בקלות מצוללת. צוללות בריטניה יכולות לשגר טיל זה מכל אוקיינוס בעולם, מה שהופך יכולת זאת שווה ערך לטיל בין יבשתי רגיל.
שוכר כחיל הראשון
מארי שׁוּכְּר כֻּחַיל הראשון היה משיח שקר יהודי-תימני, שפעל בשנים ה'תרי"ט-ה'תרכ"ג (1860 יד 1863). היה הראשון מבין שלושה משיחי שקר יהודים בתימן במאה ה-19.
ביוגרפיה
שוכר כחיל, בשמו העברי יהודה בן שלום, נולד בעיירה בית רדם שבקרבת צנעא, היגר לצנעא ובה נישא לזהרה בת סעיד יוסף אלקנדיל. לאחר נישואיו התפרנס בדוחק מתיקוני סנדלרות ודליים, ובזמנו הפנוי למד קבלה. בשנת ה'תרי"ט (1859), תקופה שבה הייתה הציפייה למשיח בשיאה בעקבות תהפוכות פוליטיות, שנים אחדות לאחר הופעת טוענים משיחיים בקרב המוסלמים בתימן, הציג את עצמו לראשונה כעושה דברו של אליהו הנביא ושליחו של המשיח. הוא גירש את אשתו והחל לנהל אורח חיים סגפני של מטיף ודרשן נודד, ובדרשותיו אמר למאזיניו כי "באתי להזהיר אתכם ולהזכיר לכם את התשובה ופדיון הנפש". דווח כי הוא הכריז על שליחותו באחת השבתות של חודש סיוון ה'תרכ"א (1861).
כחיל היה בן המעמד הנמוך, אינדיבידואליסט, סגפן ואדוק. הוא לבש בלויי סחבות, והתגורר בגפו על "הר אל-טיאל" הסמוך לכפר בני גובר. הוא החליף את גרסתו הקודמת לפיה הוא שליחו של המשיח, והחל לטעון כי הוא המשיח בעצמו. הוא רשם על ידיו סיסמאות משיחיות ופסוקים מהתנ"ך, ושכתב אותם על ידי הוספת שמו הפרטי. לדוגמה, לפסוק, שיכל אותיות: . אחת הסיבות להצלחתו, על פי הרב עמרם קרח, היא שלא ביקש תרומות אישיות ולא הטיף לצדקה, ובכך הוכיח, כביכול, את צדקתו.
השפעתו הייתה רבה, עד כי הנוסע והחוקר יעקב ספיר ששמע עדויות עליו ועל פועלו, דיווח בעיתונות הירושלמית ובספרו "אבן ספיר", שרוב יהדות תימן של אותו זמן האמינה לטענות המשיחיות של שוכר כחיל. ספיר אף כתב איגרת ליהודי תימן בה הזהירם מפני משיח השקר.
נפילתו
שוכר כחיל נרצח בסוף שנת ה'תרכ"ג (1863) בידי ערבים מקומיים - ככל הנראה בהוראת האימאם של צנעא שראה בפעילותו איום. בכל זאת, רבים ממאמיניו לא קיבלו את מותו, וציפו לשובו בכל רגע, ביניהם היו גם אחותו ובנו, שאף לא התאבלו על מותו.
שנים אחדות לאחר מותו של שוכר כחיל הופיע בעיירה תנעם שוכר כחיל השני, שהיה משיח שקר נוסף. שוכר כחיל השני טען שהוא שוכר כחיל הראשון שקם לתחייה, וסחף אחריו תנועה משיחית במשך מספר שנים. אחריו הופיע משיח השקר יוסף עבדאללה.
בוקינג
בוקינג (באנגלית: Booking.com) הוא אתר להזמנת מקומות לינה לרבות מלונות, דירות ואתרי נופש. במקור האתר הוקם על ידי מספר יזמים בהולנד אבל משנת 2005, הוא בבעלות חברת Priceline, קבוצת תיירות באינטרנט הממוקמת בארצות הברית.
האתר מונה כ -1,200,000 נכסים ב -225 מדינות, ומפרסם 1,200,000 לילות ביום. האתר זמין ב 43 שפות.
בשנת 2013, האתר היווה יותר משני שלישים מההכנסות של קבוצת Priceline.
תפעול
בחודש נובמבר 2010, השיקה בוקינג את אפליקציית הזמנת המלונות שלה בגרסת iPad ובחודש פברואר 2011, שחררה את אפליקציית הזמנת המקומות לאנדרואיד. בחודש אפריל 2012, הכריזה בוקינג על השקת האפליקציה הראשונה בעולם של הרגע האחרון, 'Booking.com Tonight'. שמיועדת למכשירי האייפון
בדצמבר 2012 השיקה בוקינג שירות למכשיר האמזון קינדל, הזמינה להורדה בכל האפליקציות של אמזון, כולל ארצות הברית, בריטניה, גרמניה, ספרד, צרפת, איטליה ויפן.
מאז 2011 הוצג גידול מתמשך בהזמנות מאתר בוקינג. לצורך העניין, ב-2011, ההכנסות מהזמנות ממכשירים ניידים עמדו על 1 מיליארד דולר והן שולשו ליותר מ-3 מיליארד דולר בשנת 2012.
שיטות קידום מכירות
ההכנסות של אתר בוקינג באות בעיקר מהזמנות ישירות באתר אבל לחברה יש מקורות הכנסה נוספים בדמות שותפויות צד ג׳. שותפויות כאלו כוללות ממשק הזמנת לסוכני תיירות או שיווק דרך שותפים בו אתרים מקבלים עמלות במידה וגולשים שהופנו דרכם מבצעים הזמנה.
שותפויות והסכמים נבחרים
באוגוסט 2012, חברת הנסיעות הסינית המקוונת Ctrip ו-Booking.com הקימו שותפו מסחרית המאפשר לגולשי האתר לגשת לכל מקומות הלינה שקיימים בבוקינג. קבוצת Panorama, חברת התיירות הגדולה ביותר באינדונזיה, הוציאה 2 מיליון דולר על השקת bookpanorama.com. מדובר על שותפות אסטרטגית שמאפשרת גישה ליותר מ-270,000 בתי מלון ברחבי 179 מדינות בעולם.
בהמשך, בוקינג חתמה גם על הסכמי שותפויות עם חברות תעופה שמקדמות הזמנת מלונות בתוך מערכת הזמנת הטיסות שלהן. לדוגמה, באוקטובר 2014, הודיעה אוראל איירליינס כי היא הקימה שותפות עם בוקינג.
כחלק משיטתה של החברה להציע מחירים נמוכים ממחיר השוק, היא מקיימת הסכמים מול מלונות שמטרתם להבטיח שהמחיר באתר יהיה הנמוך ביותר. בנובמבר 2020 רשות התחרות של האיחוד האירופי ביקרו שיטה זו, בטענה שהחברה מנצלת את הדומיננטיות שלה בענף הזמנת המלונות והנופש כדי למנוע אפשרות לתחרות הוגנת מצד אתרים מתחרים.
תבניות אפלות
האתר עושה שימוש נרחב בתבניות אפלות, המפעילות מניפולציות שונות על הגולשים, כמו תחושת דחיפות מוגזמת, בניסיון לגרום להגביר את הרכישות, גם אם לא תכננו לבצע אותן מלכתחילה.
רמח"ל
שנותיו הראשונות
נולד בפדובה שבאיטליה, לרבי יעקב חי לוצאטו שהיה סוחר ותלמיד חכם בקהילה האשכנזית בעיר, ולדיאמנטי (שנקראה גם אבן חן). מילדותו שקד על התורה מפי רבנים, על מדעים ושפות מפי מורים, כך למשל לימד אותו הרב יצחק חיים קנטריני שירה איטלקית ורטוריקה ולמד ספרי חכמה רבים. מגיל צעיר היה רבו המובהק רבי ישעיהו באסאן.
בשנת ה'תפ"ב (1722), כשהרמח"ל היה בן חמש-עשרה, עזב רבו את פדובה ועבר לרג'ו אמיליה על מנת לכהן שם ברבנות במקום חמיו רבי בנימין הכהן ויטאלי שהיה חתנו של רבי משה זכות, שהזקין. עם עזיבתו של הרב באסאן עבר הרמח"ל ללמוד לבדו בביתו, והצטרף לחבורת צעירים בשם "מבקשי ה'" שעסקו בלימוד קבלה ביחד. הרמח"ל התפרסם בכישרונותיו המיוחדים, ונאמר עליו כי בגיל ארבע-עשרה ידע בעל-פה את כל התלמוד בבלי, כתבי האר"י וספר הזוהר.
במשך אותו זמן עסק גם בספרות כללית. בגיל שש עשרה התחיל ללמוד רפואה באוניברסיטת פדובה, אולם אין עדויות כי סיים עם קבלת תואר, בגיל שמונה-עשרה הוציא לאור את חיבורו הראשון "לשון למודים", העוסק בתורת המליצה, וצירף אליו את המחזה "מעשה שמשון". בגיל עשרים חיבר את המחזה "מגדל עוז" לכבוד חתונת בן רבו. לכבוד חנוכת ארון קודש חדש בבית הכנסת הגדול בפדובה חיבר הרמח"ל שיר מיוחד בשם "חנוכת הארון". בטרם מלאו לו עשרים, חיבר 150 מזמורים דוגמת מזמורי ספר תהלים.
בשנת ה'תפ"ו (1726) הוסמך הרמח"ל לרבנות בצוותא עם ידידו המבוגר ממנו רבי משה דוד ואלי, והועמד בראש חבורת "מבקשי ה'", והם קבעו לעצמם תקנות מיוחדות רבות לסדר הלימוד בבית מדרשם. בין התקנות היה לימוד רציף ובלתי פוסק בתורנות כל שעות היום בספר הזוהר בבית המדרש, שתוקן במיוחד כדי לבטל גזירה שריחפה על הקהילה היהודית. בחבורתו של הרמח"ל נמנו רבי משה דוד ואלי, רבי יקותיאל גורדון מווילנא (ששהה אז בפדובה במסגרת לימודי רפואה), רבי ישראל חזקיה טריויס, רבי יצחק מריני, רבי יעקב ישראל חזק, רבי שלמה דינה, רבי מיכאל טירני, ורבי יעקב חיים קסטיל פרנקו, כולם תלמידי חכמים ומקובלים ידועים.
בראש חודש סיוון ה'תפ"ז (21 במאי 1727) חווה רמח"ל התגלות רוחנית של מגיד שעל פי תיאורו גילה לו סודות קבליים רבים:את הגילוי הראשון רדפו גילויים נוספים. אך את עובדת הגילויים הסתיר במשך כחצי שנה. וכשהיה מתגלה אליו המגיד היה מוריד את ראשו על השולחן ונראה כאילו הוא נח. אחרי זמן מה שיתף רמח"ל בסוד את תלמידיו, ואחד הבולטים שבהם, הרב יקותיאל גורדון, גילה ברבים את קיום המגיד, והדבר עורר התלהבות והערצה כבירה לרמח"ל.
צניחה
צניחה היא טכניקת שינוע של עצמים, שנעשית באמצעות הגדלת שטח הפנים של העצם הנופל נפילה חופשית באטמוספירה, כדי שהחיכוך עם האוויר יאט את התאוצה הנגרמת בשל כוח המשיכה, ויביא לידי ריחוף איטי ונחיתה רכה שהעצם הנופל יוכל לעמוד בו. הגדלת שטח הפנים נעשית באמצעות מצנח, שהוא חופה עשויה מחומר קל, דק וחזק. בדרך כלל הצניחה מתבצעת ממטוס, אך היא גם יכולה להתבצע מבנינים גבוהים או ממצוקים גבוהים.
רמח"ל
שנותיו הראשונות
מתאר זאת מאיר בניהו (עת-מול, אוגוסט 90'):
צניחה
בתחום הצבאי השתמשו בעבר בצניחה בעיקר בשעת מלחמה להצנחת צנחנים אל מעבר לקווי האויב כדי שיוכלו לפעול בעורפו. כיום משתמשים בצבאות בהצנחת ציוד, גם בעת אימונים. כמו כן משתמשים כיום בצניחה להצנחת טייסים ממטוסי קרב שנפגעו תוך כדי טיסה באמצעות כיסא מפלט. בתחום האזרחי משמשים מצנחים בתרבות הפנאי כספורט אתגרי. בצניחה משתמשים גם להצנחת כבאים וציוד כיבוי ביערות שהגישה אליהם קשה. וכן להצנחת מזון, מים ותרופות לאזורי אסון או רעב.
רמח"ל
הפולמוס
ר' יקותיאל גורדון שיתף בחדשות על אודות גילויי הרמח"ל את רבי מרדכי יפה, תלמיד חכם עשיר שישב בווינה. גורדון תיאר באיגרותיו אליהם את חסידותו וקדושתו של הרמח"ל, וצירף למכתביו קטעים מתוך ה"זוהר תניינא" (זוהר שני) שגילה ה"מגיד" להרמח"ל.
צניחה
היסטוריה של הצניחה
ב־1495 לאונרדו דה וינצ'י תכנן ושרטט מצנח. מצנח זה מעולם לא נבנה אך השרטוט מעיד על הבנה עמוקה של האווירודינמיקה והכוחות הפועלים על הגוף המוצנח ועל המצנח עצמו.
רמח"ל
הפולמוס
עותקים ממכתבו של הרב גורדון נשלחו על ידי הרב יפה למספר רבנים ובתוכם לרב משה חגיז, רב ירושלמי שפעל באירופה ונלחם נגד שרידי תנועת השבתאות. הרב חגיז חשב בטעות את הרמח"ל לשבתאי, ופנה באיגרות אזהרה לרבני ונציה הסמוכה לפדובה. רבני ונציה פנו לרבו של הרמח"ל, הרב ישעיהו באסאן, ששהה ברג'יו, לקבלת חוות דעתו. חליפת האגרות עוררה פולמוס גדול. הרמח"ל מצידו הצטנע וקרא לכל התוהים לבוא ולתהות על קנקנו. בחודש אב ה'ת"ץ (1730) אולץ הרמח"ל להפקיד את ארגז כתביו. ב' מפתחות התיבה הופקדו בנפרד, אחד בידי רבו ואחד בידי הבי"ד של וונציה. כמו כן אולץ הרמח"ל להצהיר בשבועה בפני רבני ונציה:
צניחה
היסטוריה של הצניחה
בשנת 1600 בנה פאוסטו ורנזיו האיטלקי מצנח שהיה נראה כמו סדין גדול ומרובע מחובר למקלות. לאמיתו של דבר הייתה החופה קשיחה, ונועדה להציל מבניינים בוערים. רעיונותיו מיושמים היום על ידי פעלולנים הקופצים מצוקים.
רמח"ל
הפולמוס
הרמח"ל עצמו התייחס לשבועה זו כאל שבועה שהוצאה בכפייה, ולפיכך חסרת תוקף הלכתי - אם כי שמר עליה מכל משמר ונזהר לקיימה כדי לא לתת פתח לרודפיו.
צניחה
היסטוריה של הצניחה
ב־21 בנובמבר 1783 המריא לראשונה הכדור הפורח המאויש של האחים מונגולפייה בשמי פריז. כעת הייתה להרפתקנים וחוקרים נקודות קפיצה גבוהה בהרבה לצניחות, וכמו כן עלה הצורך לאמצעי בטיחות בעת תקלה קריטית בכדור הפורח. באותה שנה פיתח סבסטיאן לה-נורמאנד הצרפתי מצנח שיוכל לשמש את טייסי הכדורים הפורחים. הוא גם טבע את השם פאראשוט, המשמש באנגלית, צרפתית ושפות נוספות למילה מצנח.
רמח"ל
הפולמוס
במהלך ארבע השנים שלאחר השבועה שרר שקט בין הצדדים. הרמח"ל עסק בלימוד עם תלמידיו וחדל לחבר ספרים ע"פ המגיד. בשנים אלו עסק בעיקר בכתיבת פירושים לספרות הזוהר והקבלה של האר"י.
בכ"א בשבט ה'תצ"א (1731) נישא הרמח"ל לצפורה פינצי בתו של הרב דוד פינצי - רבה הראשי של מנטובה. בסוף ה'תצ"ד (1734) פנה לרבו על מנת לקבל רשות והסכמה להדפיס באמסטרדם את ספרו "מאמר הוויכוח", שהוא ספר הבנוי בצורת ויכוח ומיועד להוכיח את אמיתות תורת הקבלה. לאחר שעיין בספר נתן הרב באסאן להרמח"ל את הסכמתו ואישר להדפיסו. בהכנותיו לנסיעה הגיע הרמח"ל לוונציה להסדרת ענייני נסיעתו. שם ארבו לו רודפיו מימים עברו ורקמו עלילה לפיה כביכול מנסה הרמח"ל לנסוע לאמסטרדם כדי להדפיס את ספריו וכתביו שנאסרו באיטליה. רבני בית הדין בוונציה הוסתו כנגדו וחוללו שערורייה סביב הטענות השקריות ובפרט טענו שהדפסת הספר מהווה הפרה של השבועה. רבני ביה"ד פנו לרבני אשכנז שבמרכז אירופה ובפרט לרב משה חגיז שהיה מראשי רודפי הרמח"ל, בדרישה להיערך למלחמה כנגדו. הרמח"ל מצדו הכחיש את כל ההאשמות נגדו, ובעוברו בפרנקפורט בדרכו לאמסטרדם ביקש להפגש עם רב העיר, רבי יעקב פופרש כ"ץ להוכחת צדקותו. הרב פופרש אילץ את הרמח"ל להודות בפני בית-דין שכביכול הפר את שבועתו, ולהישבע עליה שנית. משם המשיך הרמח"ל והגיע לאמסטרדם. לימים כשנשאל הרמח"ל מדוע חתם על הודאה שקרית, אמר, שידע שנשקפה סכנה ממשית לחייו אם לא יחתום. סברתו אומתה בחליפת אגרות שנמצאה לימים.
צניחה
היסטוריה של הצניחה
ז'אן פייר בלנשארד ערך ניסויים בהצנחת בעלי חיים מכדורים פורחים, והצליח להנחיתם בשלום.
רמח"ל
הפולמוס
גם מעשה בית הדין בפרנקפורט לא הניח את דעת מתנגדיו, ואלה פעלו להחרים את תיבת הספרים שנותרה באיטליה. לאחר דין ודברים, נשלחה תיבת הספרים מפדובה אל רבי יעקב כ"ץ בפרנקפורט, שדן את הכתבים לקבורה ואת מיעוטם לשריפה. במכתב לרבו כתב הרמח"ל כי שריפת התיבה הייתה גזירה משמים וכמוה כשריפת פרה אדומה ולפעמים נאלצת התורה להימסר לשריפה במקום פגיעה בנפש עם ישראל.
צניחה
היסטוריה של הצניחה
הצנחן האנושי הראשון היה אנדרה-ז'אק גרנרן (Garnerin), שעבר מחופה קשיחה לבד קנווס. ב־22 באוקטובר 1797 הוא צנח מעל פאריס מכדור פורח. המצנח היה עשוי מ־32 פיסות מחוברות של בד קנווס לבן בקוטר 7 מטר. הוא עצמו ישב בתוך סל. הצניחה התבצעה מגובה 3,000 רגל. הצניחה היוותה אטרקציה כה גדולה, עד כי הוא הפך אותה למופע ראווה וחזר עליה שוב במקומות שונים תמורת תשלום.
לאחר צניחותיו הראשונות חש גונורין רע מאוד והקיא לעיתים קרובות, בשל הזעזועים העזים שנגרמו כתוצאה מזרימת האוויר מתחת לחופה בעת הצניחה, לפיכך הוא החליף בהמשך את החופה לחופה מבד משי רך יותר וחזק, שריכך מעט את הזעזועים. סך הכול צנח גונורין בחייו כ־200 פעמים.
רמח"ל
הפולמוס
עותקים בודדים של חלק מספרי הרמח"ל שרדו בכתבי יד, ומהם התפשטו והועתקו בסתר עד הדפסתם במחצית השנייה של המאה ה-20.
צניחה
היסטוריה של הצניחה
ב־1837 ניסה רוברט קוקינג (Cocking) לצנוח עם מצנח בעל עיצוב חדש דמוי חופה הפוכה. החופה קרסה בזמן הצניחה והוא נהרג. בסוף המאה ה־19 קאתי פאולוס הגרמנייה הייתה הראשונה שצנחה עם מצנח שקופל לתוך תיק נשיאה.