cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נטליה ניידהארט
אלופת הנשים של סמאקדאון (2016–2018)
ב-23 ביולי נטליה ניצחה בקרב מחומש את שארלוט פלייר, בקי לינץ', טמינה ולאנה במסגרת האירוע באטלגראונד. קרב זה זיכה את נטליה בהזדמנות להתחרות נגד נעמי על אליפות הנשים של סמאקדאון באירוע סאמרסלאם. באירוע זה, נטליה ניצחה את נעמי וזכתה באליפות הנשים של סמאקדאון בפעם הראשונה בקריירה שלה. בשל זכייה זו, נטליה הפכה למתאבקת הראשונה שהחזיק גם באליפות הדיוות וגם באליפות הנשים של סמאקדאון. ב-12 בספטמבר נטליה הגנה בפעם הראשונה על התואר ועשתה זאת בהצלחה במסגרת הקרב החוזר שלה נגד נעמי. באירוע גיהנום בכלוב, שנערך ב-8 באוקטובר, נטליה הגנה על התואר נגד שארלוט פלייר, קרב זה נגמר בפסילה לאחר שנטליה תקפה את פלייר באמצעות כיסא. ב-14 בנובמבר במסגרת התוכנית סמאקדאון, נטליה הפסידה את חגורת האליפות לשארלוט כתוצאה מהכנעה. הפסד זה סיים תקופת כהונה של 86 ימים בתור אלופת הנשים של סמאקדאון. לאחר מכן התחרתה לצד בקי לינץ', טמינה, נעמי וכרמלה כחלק מקבוצת סמאקדאון במסגרת אירוע סדרת ההישרדות. בקרב זה קבוצת סמאקדאון הפסידה לקבוצת Raw. נטליה קיבלה את הקרב החוזר שלה על אליפות הנשים של סמאקדאון נגד שארלוט פלייר באירוע התנגשות של אלופים. קרב זה היה קרב חוטבות עצים, ובו נטליה הפסידה.
ב-26 בדצמבר נטליה הודיעה שהיא תשתתף בקרב הרויאל ראמבל הנשים הראשון בתולדות הארגון. באירוע עצמו, נטליה נכנסה כמספר ה-18, אך הודחה על ידי טריש סטרטוס. באירוע פאסטליין, כרמלה ונטליה ניצחו בקרב זוגות את נעמי ובקי לינץ'.
הציוות לטמינה ומגוון פיודים (2020–היום)
בחודש אוקטובר כחלק מהדראפט, נטליה הועברה למותג סמאקדאון. לאחר שני ניסיונות העפלה כושלים לקבוצת סמאקדאון לקראת קרב הדחות הנשים המסורתי של אירוע סדרת ההישרדות, נטליה הצליחה להעפיל לאחר שניצחה בקרב יחידים את טמינה והשיגה את הכרטיס החמישי והאחרון לקבוצה. באירוע זה, שנערך ב-22 בנובמבר, קבוצת סמאקדאון (ביאנקה בלאייר, רובי ריוט, ליב מורגן, ביילי ונטליה) הפסידה לקבוצת Raw (ניה ג'קס, שיינה בייזלר, לאנה, לייסי אוואנס ופייטון רויס) בקרב הדחות הנשים המסורתי. ב-27 בנובמבר, נטליה הפסידה לביאנקה בלאייר. שבוע לאחר מכן, נטליה הכניעה לניצחון את ביילי. ב-15 בינואר 2021, נטליה ניצחה את ליב מורגן לאחר הפרעה של בילי קיי. ב-12 במרץ, נטליה וטמינה ניצחו בקרב זוגות את ביאנקה בלאייר וסשה בנקס. כעבור שבועיים, נטליה הפסידה בקרב יחידים לבלאייר. ב-2 וב-16 באפריל, נטליה ניצחה את שיינה בייזלר. ב-30 באפריל, נטליה וטמינה ניצחו את ניה ג'קס ושיינה בייזלר בקרב שאינו היה על אליפות זוגות הנשים של האחרונות. לעומת זאת, שבועיים לאחר מכן, השתיים גברו על אלופות הזוגות וזכו באליפות זוגות הנשים של ה-WWE. ב-17 וב-24 במאי בפרקי התוכנית Raw, נטליה וטמינה הצליחו להגן על חגורות האליפות שלהן בהצלחה בקרבות חוזרים מול ג'קס ובייזלר. ב-28 במאי, נטליה וטמינה ניצחו את ה-Riott Squad (ליב מורגן ורובי ריוט) בקרב שאינו היה על חגורות האלופות שלהן. במופע המקדים לאירוע גיהנום בכלוב, שנערך ב-20 ביוני, נטליה ניצחה את מנדי רוז. ב-9 ביולי, נטליה וטמינה הפסידו לשוטצי וטיגן נוקס בקרב שאינו היה על חגורות אליפות הזוגות. השתיים הפסידו לאחרונות בקרב נוסף שלא היה על חגורות האליפות גם בשבוע שלאחר מכן. ב-12 ביולי, נטליה הפסידה לריאה ריפלי בקרב שאינו היה על אליפות הנשים של Raw של האחרונה. באירוע כסף בבנק, שנערך ב-18 ביולי, נטליה השתתפה בקרב הכסף בבנק של הנשים, שבסופו ניקי A.S.H. ניצחה. ב-20 באוגוסט, נטליה נחלה הפסד לשוטצי. ב-13 בספטמבר בפרק של התוכנית Raw, נטליה נכנעה והפסידה בקרב יחידים לריאה ריפלי. שבוע לאחר מכן, נטליה וטמינה הפסידו את חגורות אליפות הזוגות לניקי A.S.H. וריאה ריפלי. ב-24 בספטמבר בפרק של התוכנית סמאקדאון, נטליה הפסידה בקרב יחידים לניקי A.S.H. ב-11 באוקטובר בפרק של התוכנית Raw, נטליה הפסידה לדודרופ בקרב הפותח של טורניר כתר המלכה הראשון בתולדות הארגון וכתוצאה מההפסד, הודחה מהתחרות. ב-25 בפברואר 2022 בפרק של התוכנית סמאקדאון, נטליה הפסידה לזאיה לי. ב-10 במאי בפרק של התוכנית NXT 2.0, נטליה ניצחה את קורה ג'ייד. ב-13 במאי בפרק של התוכנית סמאקדאון, נטליה ושיינה בייזלר כשלו בניסיונן לזכות באליפות זוגות הנשים של ה-WWE לאחר שהפסידו לאלופות הזוגות, נעמי וסשה בנקס. ב-3 ביוני, נטליה ניצחה בקרב משושה אשר קבע את הטוענת לכתר לאליפות הנשים של סמאקדאון של רונדה ראוזי. קרב האליפות שהובטח לה התקיים באירוע כסף בבנק, שנערך ב-2 ביולי, כשבקרב זה היא כשלה בניסיונה לזכות בתואר לאחר שהפסידה לאותה ראוזי. ב-15 ביולי, נטליה נחלה הפסד לליב מורגן בקרב שאינו היה על חגורת האליפות של המנצחת. ב-30 בספטמבר, נטליה הפסידה לרונדה ראוזי כתוצאה מהכנעה.
השתתפותה במדיה
נטליה הופיעה ביחד עם פייג' וברי בלה על השטיח האדום בטקס פרסי אוסקר ה-88 בפברואר 2016.
חיים אישיים
נטליה היא הבת של מתאבק העבר, ג'ים "אנוויל" ניידהארט ואלי הארט, שהיא הבת של המתאבק, סטו הארט, מה שהופך את נטליה למתאבקת דור שלישי. יש לה שתי אחיות: ג'ניפר, הגדולה ממנה, שהיא שפית גורמה וקריסטן, הקטנה ממנה. היא ממוצא יווני מדרגת סבתא רבתא מצד האם. ניידהארט מציינת את סבא שלה, סטו ואת דוד שלה, ברט הארט, כמקור השראה שלה בפנים הזירה ומחוצה לה. כחלק ממשפחת ההארט, היא הבת דודה של הארי סמית', טדי, מאט ומייק הארט, שגם הם כולם מתאבקים מקצוענים.
ב-1 באוקטובר 2016, שתי השיניים הקדמיות שלה יצאו ממקומן במהלך מופע שאינו שודר לטלוויזיה, שהתרחש בלאס וגאס.
ב-13 באוגוסט 2018, נפטר אביה, ג'ים "אנוויל" ניידהארט לאחר שנפל מסולם וחטף התקף לב.
מריה אלכסנדרה, נסיכת באדן
מריה אלכסנדרה, נסיכת באדן (בגרמנית: Marie Alexandra von Baden; 1 באוגוסט 1902 - 29 בינואר 1944) הייתה נסיכה גרמנית מבית צרינגן.
ביוגרפיה
מריה אלכסנדרה נולדה ב-1 באוגוסט 1902 בזאלם למקסימיליאן, נסיך באדן ולמריה לואיזה, נסיכת הנובר, בתם של ארנסט אוגוסט, נסיך הכתר של הנובר ותירה, נסיכת דנמרק. אחיה היה הנסיך ברטהולד, מרקיז באדן, יליד קרלסרוהה בשנת 1906. מארי אלכסנדרה בילתה את ילדותה ונעוריה בקרלסרוהה, מלבד שהות סדירה בארמון סאלם ובגמונדן שבאוסטריה. בשנת 1924 נישאה לנסיך וולפגנג, נסיך הסן, בנקאי מדופלם ומאז 1918 מועמד לרצף על כס המלוכה בפינלנד, אך לא היו להם ילדים.
מריה אלכסנדרה נהרגה בהתקפה של חילות האוויר של צבא ארצות הברית במהלך מתקפה אווירית על פרנקפורט ב-29 בינואר 1944 במהלך מלחמת העולם השנייה. היא ושבע נשים נוספות, שהיו עובדות סיוע, נהרגו כאשר המרתף, בו מצאו מקלט, התמוטט תחת משקל הבניין, מה שהפך את גופתה של מריה אלכסנדרה לקשה מאוד לזיהוי.
המקוקים הברבריים של גיברלטר
אוכלוסיית המקוק הברברי בגיברלטר היא אוכלוסיית המקוקים הברבריים המשמעותית האחרונה באירופה. האוכלוסייה מונה כ-230 פרטים בשש קבוצות השוכנות בצוק גיברלטר, אם כי לעיתים הקופים נודדים לעיירה וגורמים שם לנזקים קלים ברכוש. כיוון שהם חסרי זנב הם מכונים על ידי המקומיים "קופי אדם ברבריים" או "קופי אדם של הסלע", למרות העובדה שהם לא נכללים במשפחה זו. המקוק הברברי נחשב באופן לא רשמי לחיה הלאומית של גיברלטר.
מוצא
חלק מהמדענים סוברים שהמקוקים הברבריים הראשונים הובאו לגיברלטר מצפון אפריקה על ידי המורים (ששלטו בדרום איבריה, כולל ספרד ופורטוגל, בין 711 ל-1492), ככל הנראה על מנת לשמש חיות מחמד. מנגד, משערים כי המקוקים המקוריים הם שריד לאוכלוסיות קופים שהתפשטו ברחבי דרום אירופה במהלך הפליוקן, לפני כחמישה וחצי מיליון שנים.
ידוע כי האוכלוסייה קיימת עוד לפני תחילת השלטון הבריטי באזור ב-1704. לדוגמה, המשורר הספרדי איגנסיו לופס דה איילה כתב ב-1782:
תיירות
המקוקים הברבריים נחשבים לאטרקציה תיירותית בגיברלטר. אחת הקבוצות הפופולריות במושבה היא זו השוכנת באזור שער המלכה במאורת הקופים, היכן שהתיירים יכולים להתקרב עד למרחק נגיעה מהמקוקים. המקוקים עשויים להתקרב אל האנשים ואף לטפס עליהם כיוון שהם רגילים לאינטראקציה עם האדם. עם זאת, הם עדיין עשויים לתקוף במקרה שמבהילים או מרגיזים אותם.
טיפול צבאי
אוכלוסיית המקוקים הברבריים הייתה באחריותו של הצבא הבריטי ומאוחר יותר של הרגימנט המלכותי של גיברלטר בין 1915 ל-1991, שפיקח על אוכלוסייה שבהתחלה מנתה קבוצה אחת. הצבא מינה קצין מיוחד לפיקוח על רווחת המקוקים, ואף הקצה תקציב לצורך אספקת פירות, ירקות ואגוזים. כל לידה של מקוק ברברי זכתה לתשומת לב, וחלקם אף זכו להיקרא על שם אישים חשובים כגון קצינים בכירים. מקוקים חולים או פצועים נלקחו לבית החולים של הצי המלכותי וזכו שם לטיפול. בעקבות עזיבתו של חיל המצב הבריטי עבר הטיפול במקוקים לאחריותה של ממשלת גיברלטר.
הטיפול הנוכחי
המקוקים מטופלים על ידי החברה הגיברלטרית לאורניתולוגיה והיסטוריה של הטבע (GONHS), והשירותים הווטרינריים מסופקים על ידי הקליניקה הווטרינרית של גיברלטר (GVC). המקוקים מקבלים אספקה יומית של מים מתוקים וירקות, פירות וזרעים כתוספת למשאבי המזון הטבעיים (עלים, זיתים, שורשים, זרעים ופרחים). הרשויות לוכדות את המקוקים באופן סדיר על מנת לבדוק את בריאותם. כמו כן, הן מנהלות רשומות לתיעוד גודל הגוף, המשקל ומדדים אחרים של המקוקים. לבסוף, הרשויות דואגות לכך שעל כל פרט ייחקק מספר ויוכנס לו מיקרו-שבב כאמצעי זיהוי. אמצעי זיהוי נוספים כוללים הסתמכות על סימנים ייחודיים כגון צלקות וכתמי גוף. כל המקוקים מצולמים, ותצלומים אלה נכללים בקטלוג רשמי ביחד עם פרטי מידע על המקוק המופיע בהם. עבודת הקיטלוג מבוצעת ידי ה-GONHS, ומחקרים משותפים מתבצעים ביחד עם המכון המדעי של אוניברסיטת ראבאט-אגדאל (מרוקו), אוניברסיטת נוטרדאם (אינדיאנה, ארצות הברית), אוניברסיטת וינה (אוסטריה), מרכז הפרימטים של גרמניה ואוניברסיטת ציריך (שווייץ).
אחת לשנה נערך מפקד אוכלוסין לצורך עדכון המידע וניטור קצב הריבוי של האוכלוסייה כולה. לעיתים ננקטים צעדים של הגבלת גודל האוכלוסייה כיוון שהריבוי הטבעי של המקוקים גורם לצפיפות גדולה מדי בגלל בית הגידול הקטן שבו הם נמצאים.
אגדות
קיימת אגדה נוספת שלפיה גיברלטר מחובר לאפריקה באמצעות מעבר תת-ימי המתחיל במערת סנט מייקל התחתונה וחולף מתחת למצר גיברלטר. לפי אגדה זו המקוקים הברבריים הגיעו לצוק גיברלטר ממרוקו דרך מעבר זה.
Take Me Back to London
Take Me Back to London (בעברית: קח אותי בחזרה ללונדון) הוא שיר של הזמר-יוצר האנגלי אד שירן, בהשתתפות הראפר הבריטי סטורמזי. השיר יצא כסינגל השמיני והאחרון מתוך אלבום האולפן הרביעי של שירן, No.6 Collaborations Project. השיר נכתב על ידי שירן, יחד עם שלבאק, מקס מרטין, פרד אגיין וסטורמזי, ווהופק על ידי סקרילקס, קני ביטס ופרד. לאחר שפורסמה גרסת הרמיקס שלו, הגיע השיר למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי.
רקע וכתיבה
שירן וסטורמזי כבר שיתפו פעולה בעבר, כאשר הופיעו יחד בטקס פרסי המוזיקה הבריטית 2017. "Take Me Back to London" הוא שיר גריים, תת-ז'אנר מסוגת המוזיקה האלקטרונית שהתפתח בבריטניה.
ביקורות
רייסה ברונר ממגזין טיים כתבה כי הביט ב"Take Me Back to London" מקבל את "הטאצ' המלודי של שירן, כשסטורמזי שר מההתחלה כדי להגביר את האנרגיה בעזרת החותם החיוני שלו". ג'ון קרמניקה מהניו יורק טיימס כתב שסטורמזי "עושה עבודה ראויה להערצה של לשיר ראפ באכזריות אך בנימוס כדי לא לעקוף את האמן המוביל".
רשימות סוף שנה
"Take Me Back to London" נחשב בעיני מבקרים רבים לאחד השירים הטובים ביותר בשנת 2019.
הצלחה מסחרית
השיר זכה להצלחה בבריטניה, כאשר נכנס לראשונה למצעד הסינגלים הבריטי במקום השלישי, ובהמשך טיפס עד למקום הראשון, והפך לסינגל השלישי מ-No.6 Collaborations Project שהגיע לפסגת המצעד. זה היה השיר השמיני של שירן, והשני של סטורמזי שהגיע לראש המצעד הבריטי.
רמיקס
Take Me Back to London (Sir Spyro Remix), בהשתתפות סטורמזי, האמן האנגלי ג'ייקיי, והראפר האנגלי אייץ' פורסם כסינגל ב-23 באוגוסט 2019.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של הרמיקס צולם במנצ'סטר, ברמינגהאם ולונדון על ידי הבמאי KC לוק. הוא נפתח בצילומים של שירן וסטורמזי כאשר הם נוסעים האזור הכפרי ברולס רויס קולינן, כשהם לובשות חליפות תואמות ונמדדים לחליפות בהתאמה אישית. בהמשך מצטרפים אליהם ג'ייקיי ואייץ' כאשר הם רוכבים על אופנועים, ועושים פעילויות שונות המזוהות עם בריטים, כגון שתיית תה ומשקאות חריפים בריטיים, וחגיגה בפאב בשעות הלילה.
נתן זך
נָתָן זַךְ (כ"ג בכסלו ה'תרצ"א, 13 בדצמבר 1930, ברלין, רפובליקת ויימאר − י"ט בחשוון ה'תשפ"א, 6 בנובמבר 2020, רמת גן, ישראל) היה משורר, עורך, מתרגם, מבקר שירה, סופר, פזמונאי ומחזאי ישראלי. חתן פרס ישראל לשנת 1995, פרופסור בחוג לספרות עברית והשוואתית באוניברסיטת חיפה. זך נחשב לפורץ דרך בשירה העברית ולאחד המשוררים העבריים החשובים במחצית השנייה של המאה ה־20 וראשית המאה ה־21.
ביוגרפיה
נתן זך נולד בשנת 1930 בברלין בשם הארי זייטלבך (בגרמנית: Harry Seitelbach) לנח (נורברט), יהודי גרמני יליד פשמישל, ולקלמנטינה (טינה) לבית קבלצי (Cavallazzi), איטלקייה ילידת טורינו. זך עלה לארץ ישראל ב־1936, לאחר עליית הנאצים לשלטון, ובהמשך שירת בצה"ל כקצין מודיעין וכקצין ביטחון בחטיבה 8 והשתתף במלחמת העצמאות. הוא המשיך לשרת עד 1951 והשתחרר בדרגת סרן.
בצעירותו של זך, אביו התאבד מאחר שירד מכל נכסיו ומאחר שלא הסתגל לחיים ולתרבות בישראל.
זך היה בעל תואר ראשון בפילוסופיה ומדע המדינה מהאוניברסיטה העברית. בשנים 1960–1967 לימד באוניברסיטאות בישראל. בשנים 1968–1978 חי באנגליה והשלים דוקטורט באוניברסיטת אסקס. לאחר חזרתו לישראל לימד באוניברסיטת תל אביב, ומונה לפרופסור באוניברסיטת חיפה.
בנערותו
כנער עיבד זך סיפורים לילדים וכתבות שהתפרסמו בעיתונים "הבוקר לילדים" ו"הצופה לילדים".
כמשורר
אוסף שיריו הראשון יצא לאור ב־1953 בקובץ "בשלושה" בשיתוף עם משה דור ואריה סיון, בהוצאת 'לקראת'. בשנת 1955 פרסם אוסף שירים שני, "שירים ראשונים". לאחר מכן, בספרו השלישי "שירים שונים", הנחשב על ידי רבים להישגו החשוב ביותר, הופיע מבחר שירים מ"שירים ראשונים" בנוסף לשירים חדשים.
בשנים שלאחר מכן, הוציא זך את ספרי השירה: "כל החלב והדבש" (1966), "במקום חלום" (1966), "צפונית מזרחית" (1979), "אנטי־מחיקון" (1984), "בית־ספר לריקודים" (1985), "שירים על כלב וכלבה" (1990), "כיוון שאני בסביבה" (1996) ו"כי האדם עץ השדה" (1999).
ב-2004 יצא ספר שיריו "הזמיר כבר לא גר כאן יותר", בהוצאת הקיבוץ המאוחד. בשנת 2008 התפרסמה מהדורת "כל השירים ושירים חדשים" וב־2013 ראה אור ספר שירה בשם "מן המקום שבו לא היינו אל המקום שבו לא נהיה" בהוצאת הקיבוץ המאוחד. ב־2016 פרסם זך את ספר השירה האחרון שלו "אומרים שממש יפה שם".
כמחזאי
בדצמבר 1984 הועלה בתיאטרון הקאמרי המחזה היחיד שכתב זך, "בית ספר לריקודים", בביומו של שמואל בונים ללחנים של סשה ארגוב.
המחזה, כולל בתוכו קטעי שירה פרי עטו של זך, ונחשב ליוצא דופן במבנה כתיבתו. המחזה לא זכה להכרה מצד הקהל, וירד מן הבמות כעבור מספר שבועות.
כעורך וסופר
בשנים 1995–1998 ערך ופרסם זך 25 קונטרסים בשם "הנה", המציגים משוררים לקהל הרחב. זך פרסם גם ספרי פרוזה: ספר שכתב על מות אמו "מות אמי", שיצא בהוצאת הקיבוץ המאוחד ב־1997. בשנת 2001 פרסם שלושה סיפורים לילדים שכתב: "הדבורה דבורה", "הנשר הגדול" ו"הסיפור הקטן על האנשים הגדולים", שיצאו בהוצאת ספריית פועלים. בשנת 2004 התפרסם "קוף המחט", אוסף סיפורים בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
"לקראת" – הפולמוס על משקל חופשי בשירה העברית
מאז אמצע שנות ה-50 של המאה ה-20 עסק זך גם בביקורת ספרות. מאמרו "הרהורים על שירת אלתרמן", שפורסם בכתב העת עכשיו ב־1959, היה מניפסט חשוב של המרד של חבורת "לקראת" בפאתוס הלירי של המשוררים העבריים בארץ, שכן הוא כלל מתקפה יוצאת דופן על נתן אלתרמן, שהיה אחד היוצרים החשובים והמוערכים ביותר בישראל. במאמר זך מסכם את הכללים החדשים לשירה שגיבשו המשוררים של חבורת "לקראת" שזך השתייך אליהם. לפני שזך פרסם את "הרהורים על שירת אלתרמן" ואת ספר שיריו הראשון, אחדים ממשוררי "לקראת" כבר פרסמו את ספרי שיריהם: משה דור, דוד אבידן, משה בן שאול, אריה סיון ויהודה עמיחי. בחבורה היו גם בנימין הרושובסקי (הרשב),ישראל פנקס וגרשון שקד. ספרו הראשון של יהודה עמיחי, שיצא לאור בשנת 1955, נחשב לספר שחולל את המהפכה בשירה העברית.
הכללים החדשים של החבורה, שזך סיכם והציג, היו שונים מכללי החריזה והמשקל שהיו נהוגים אז בשירה בארץ. זך טען ברשימה הזאת שהכללים בשירתו של אלתרמן, הסימטריה הנוקשה והריתמוס הקבוע, הם מכניים ומקובעים, ולפיכך תמונת העולם שמתקבלת בשירה כזו היא מלאכותית. הוא יצא בעיקר נגד הסימבוליזם הרב שמקשט את השיר, מכיוון שלדעתו הוא אינו טבעי אלא נכפה על השיר כדי להתאים למבנה הקבוע של הכתיבה. עוד טען שהעושר הלשוני והשימוש המרובה בסימבולים בשירי "כוכבים בחוץ", יוצרים רושם של מלאכותיות ושל העדר רגש ממשי. לפיכך, גרס זך, יש להעדיף את המשקל החופשי, שרק הוא מבטא את טעמו של המשורר בן התקופה המודרנית. אין הוא פוסל כל שימוש בחרוז או במקצב, אלא שהוא מבקש למצוא את המקום הנכון שלהם בשיר.
לטעמם של משוררי "לקראת" ובסגנון כתיבתם, המשורר שמתאר את המציאות, חיצונית – של תיאורי נוף, או פנימית – של רגשות, צריך להיצמד למהותה של המציאות המתוארת ולתאר אותה בקצב חופשי וזורם. לכתוב שירה בשפה פשוטה "בגובה העיניים", כפי שכבר נכתבה ופורסמה על ידי משוררי "לקראת", שתיטיב לתאר את המציאות כמות שהיא, ללא המילים שנועדו לקשט בלבד ולא באו לתאר חוויה, מצב או תמונה. הלשון השירית שזך משתמש בה בשיריו משלבת רמות לשון שונות, ובעיקר לשון בינונית־רגילה, שקרובה יותר ללשון דיבור יום־יומית, עם לשון גבוהה יותר. משלבי הלשון השונים באותו השיר נבחרים בהתאם לסיטואציה, ובהתאם לצרכיו של המשורר, כדי שייטיב לתאר את הסיטואציה שבשיר. משוררי "לקראת" שילבו בשירתם לשון דיבור יומיומית עם לשון ספרותית, וסגנון שירתם בלט לנוכח הלשון הגבוהה בשירתם של משוררים מדורו של אלתרמן.
זך מתאר כיצד שירה צריכה להיראות בכמה משיריו הראשונים בקובץ "כל החלב והדבש". ב"השיר הנכון" הוא כותב: כְּשֶׁהָרֶגֶשׁ דּוֹעֵךְ, הַשִּׁיר הַנָּכוֹן מְדַבֵּר. עַד אָז דִּבֵּר הָרֶגֶשׁ, הַשִּׁיר הָאַחֵר. עַכְשָׁו הִגִּיעַ הַזְּמַן לַשִּׁיר הַנָּכוֹן לְדַבֵּר.
השימוש המרוכז באמצעים מינימליסטיים, המדגימים את הפואטיקה המודרניסטית, הם שעושים את השיר בעיני המשורר לבעל מעמד ייצוגי מיוחד ביצירתו המוקדמת. המאבק בסנטימנטליות הוא נושא שירו "השיר הנכון". ניתן לשמוע בשיר נימה פולמוסית מובלעת (עם אלתרמן) בציון הזמנים "אז" ו"עכשיו", ציוני זמן שמרמזים על השוני המהותי בין שירת העבר לשירה העכשווית, ומרמזים על חילופי הדורות והפואטיקות.
ב"לומר זאת אחרת" הוא טוען כי השירה "מְבָרֶרֶת דְּבָרִים מְבֹרָרִים, בִּזְהִירוּת הִיא בּוֹחֶרֶת דְּבָרִים נִבְחָרִים". זך איננו מתעלם מן העולם התרבותי שקדם לו, והוא מתייחס בשיריו לדמויות מן המקרא, מן הברית החדשה או מן המיתולוגיה היוונית, אך הוא מתאר מצבים אנושיים שבירים, ומיטיב "לתקן" אותם. כך, למשל, בשירים כמו "הווה זהיר", "תן לי מה שיש לעץ", "שיר לאוהבים הנבונים", "כי האדם עץ השדה" ועוד.
ב־2001 התעורר שוב הפולמוס על השימוש בכללי המקצב והמשקל. בני ציפר, עורכו של מדור תרבות וספרות בעיתון הארץ, פרסם אז מאמר ביקורת קצר, אך מלא הלל, על ספר הביכורים של המשורר הצעיר דורי מנור ("מיעוט", 2000). שירתו של מנור מתאפיינת בשימוש במשקל קצוב ומדוד – אותם הכללים שאפיינו את שירתם של משוררי "דור היישוב" (עד 1948) ואת השירה הקלאסית. ציפר קרא לשיריו של מנור "ציון־דרך ופרשת מים" בשירה העברית, ואפילו טען שיש בו אקט חתרני, כנגד אותו "אוונגרד" ש"רמס" את הניגון האלתרמני במשך ארבעים שנה, וקבע: "חזר הניגון שזנחנו לשווא!" שבועיים לאחר מכן, באותו מדור, פרסם נתן זך מאמר תגובה (הארץ, 26.1.2001) ובו תקף את גישתו של ציפר וגם את שירתו של דורי מנור. זך טען שיש בשלמות הצורנית, בחריזה ובמשקל משום חזרה לימי העבר של השירה העברית, ולכל הפחות – חיקוי לא־מוצלח של שלונסקי ואלתרמן. הוא תקף את מנור ומשוררים חדשים אחרים: "במקום למשוך את קדמוניותיהם שלהם לעבר לשון ההווה השירית במיטבה, מבקשים לגרור את הלשון העכשווית לאחור". כעבור ימים אחדים הגיב דורי מנור במאמר משלו במוסף תרבות וספרות של הארץ, תקף את זך על סגנונו "המתלהם" וטען כי שני הסגנונות יכולים לדור בכפיפה אחת והוא דוגל בפלורליזם בשירה (הארץ, 2.2.2001).
פעילות ציבורית
בבחירות לכנסת העשירית ב־1981 הוצב במקום ה־119 ברשימת רצ. בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2013 הוצב נתן זך במקום הסמלי 59 ברשימת מרצ למועצת עיריית תל אביב.
עמדות פוליטיות
בשנת 2010 בראיון בערוץ 10 אמר זך בנוגע לסדרות בטלוויזיה של "כושים יורים בכושים" כי "הכושים זה בשביל עדות המזרח". ואף "קם הרעיון הזה לקחת אנשים שאין להם שום דבר משותף; אלה באים מהתרבות הגבוהה ביותר שישנה, התרבות המערב־אירופאית, ואלה באים מהמערות". בעקבות הביקורת על התבטאויות אלה פרסם זך מאמר תגובה ובו התנצל על מה שאמר וטען כי הייתה זו "אמרה טיפשית", וכי המזרח תרם רבות לתרבות האנושית.
בשנת 2014, זך פרסם בעיתון הארץ מודעת הזדהות עם דברי אבו מאזן, שלפיהם ישראל ביצעה רצח עם בעזה במבצע צוק איתן. בעקבות המודעה הוא הוזמן לראיון בתוכניתו של רזי ברקאי, שם הוא חזר על דברי ההזדהות ובתגובה לשאלה על נפגעי הירי הישראלים בעוטף עזה הוא ענה: "אוי ווי, תסתכל על המפה פעם, עטפו אותם. מסביב לעזה הקטנה הנמושה העלובה שהשתלטו עליה אנשי חמאס, הקימו רשת של קיבוצים. למה דווקא שמה? הנגב גדול", עוד הוסיף: "אז הייתי חוטף בתל אביב, במלחמה כמו במלחמה. מי כיהודים חטפו כבר דברים יותר גרועים".
חיים אישיים
ב־1958 נשא לאישה את אסיה הרמתי (הוכברג), אך השניים התגרשו כעבור זמן קצר. ב־2014 נישא זך לשרה אביטל לאחר 40 שנות זוגיות. לזך לא היו ילדים משלו, דבר שלימים הביע עליו צער רב. במסגרת ראיון לתוכנית הטלוויזיה "חוצה ישראל", אמר זך:.
בשנת 2009 אובחן זך כלוקה במחלת אלצהיימר, אך המשיך לפרסם ספרי שירה ולהתראיין. בשנת 2016 הלך מצב בריאותו והחמיר. בשנותיו האחרונות הוא התגורר בבית האבות משען רמת אפעל שברמת גן.
זך נפטר ב־6 בנובמבר 2020, בגיל 89. הוא הובא למנוחות בקיבוץ עינת, וכפי שביקש הושמעו בהלווייתו שלושה משיריו: "כי האדם עץ השדה", "ועוד לא אמרתי הכל" ו"ציפור שנייה". על מצבתו נחרטו מילות השיר "לבדו" שכתב זך ומתחת לשמו נחרט ציטוט מתוך אחד משיריו: "כאן נותר כל המיותר".
פרסים והוקרה
ציטוטים משיריו מופיעים באתרים שונים כמו: פסיפס השיר "אני תמיד רוצה עיניים" בבית הורים ע"ש פנחס רוזן רמת חן, "כי האדם עץ השדה" בפארק ע"ש לילי שרון בעכו ועוד.
משיריו
רבים משיריו של זך הולחנו: "כי האדם עץ השדה", "פזמון", "איך זה שכוכב", "שבעה", "יופייה אינו ידוע", "לבדו", "ציפור שנייה" ועוד. ב־1981 הוציאה נורית גלרון את האלבום שירים באמצע הלילה שהתבסס כולו על שיריו של זך, שהעניק לאלבום את שמו וכתב לו הקדמה. ב־1997 פרסמה להקת הפוסט-פאנק סדרני הדשא את השיר (שבהמשך הפך לשיר המזוהה עמה) "מוות לסמלת", שבו הופיע בית משירו של זך "שיר NO טיפוסי" שנכתב בזמן מלחמת לבנון הראשונה ושזך עצמו אישר לשימוש.
ב־1992 הקליט שפי ישי את השיר "שבעה" באלבום הסולו הראשון שלו, "אהבה ושנאה". כשיצא השיר הוא נפסל לשידור בגלי צה"ל.
ב־2010 יצא לאור "גבר לא ידבר על כך" אלבום הסולו השני של שפי ישי שהוקדש לשירי נתן זך. ב־2008 יצא האלבום כמה נהדרת היית בו מקריא זך משיריו על רקע מוזיקה מאת המלחין שלומי פריג'. באלבום מנגנת הפסנתרנית שירה שקד והוא כולל ואלס לפסנתר שכתב סבו של זך לכבוד טקס ההכתרה של וילהלמינה, מלכת הולנד. ב־2011 הוציא זך אלבום נוסף עם פריג', אהבה צומחת בלילות. לאלבום זה עיצב את העטיפה האומן מנשה קדישמן.
מהיר ועצבני 9
מהיר ועצבני 9 (באנגלית: F9) הוא סרט פעולה אמריקאי משנת 2021 והסרט התשיעי בסדרת "מהיר ועצבני". מככבים בו וין דיזל, מישל רודריגז, שרליז תרון, לודקריס, טייריס גיבסון, ג'ורדנה ברוסטר, סונג קאנג, נטלי עמנואל, ג'ון סינה והלן מירן.
עלילה
בשנת 1989, במהלך מרוץ המכוניות האחרון של העונה, עולה משפחת טורטו על המסלול. ג'ק טורטו (ג'יי די פארדו) הוא אחד מנהגי המרוץ ועוצר בפיט. בניו של ג'ק, דומיניק (ויני בנט) וג'ייקוב (פין קול) הם חלק מהצוות שלו. בזמן שג'ייקוב עובד מתחת למכסה המנוע, דום מתווכח עם הרוכב המתחרה, קני לינדר (ג'ים פאראק) על כך שהוא משחק מלוכלך. כאשר ג'ק עומד לחזור למרוץ הוא אומר לדום לוותר לו, ואומר שהעניין הוא לא להיות האיש החזק יותר, אלא להיות האיש הבוגר יותר. עם חידוש המירוץ, המכונית של קני מהדקת את הפגוש של ג'ק וגורמת לו להתנגש בקיר במהירות של 120 קמ"ש, דבר שגורם למכוניתו לעלות בלהבות וכתוצאה מכך ג'ק נהרג. דום רואה את המתרחש ומנסה לרוץ למסלול כדי להציל את אביו אך מוחזק על ידי באדי (מייקל רוקר), חבר נוסף בצוות של ג'ק. דום וג'ייקוב צופים שניהם באביהם נהרג לנגד עיניהם.
בזמן ההווה, דום (וין דיזל) נמצא בפנסיה ומנסה יחד עם אשתו לטי (מישל רודריגז) לגדל את בנו. שלוותם נקטעת כאשר רומן (טייריס גיבסון), טג' (לודאקריס) ורמזי (נטלי עמנואל) מגיעים למקום עם ידיעות על כך שאדון אף אחד (קורט ראסל) הצליח לתפוס את סייפר (שרליז ת'רון) אך מטוסו הותקף וסייפר הצליחה להימלט בעזרתם של סוכנים נוכלים. המטוס התרסק באזור מונטסינטו שבמרכז אמריקה, ולצוות לא נותר הרבה זמן למצוא את אדון אף אחד או לפחות את מה שהחזיק במטוס. דום מתבקש להצטרף למשימה אך מסרב בטענה שברצונו לחיות חיים שלווים, עכשיו שיש לו בן. לטי בוחרת להצטרף ואומרת לדום שהם לא יכולים לנטוש את כולם עכשיו שבריאן הקטן נמצא בחייהם, ואומרת שזה לא מי שהם. דום משחזר את אות המצוקה שאדון אף אחד שלח ומבין שאחיו ג'ייקוב (ג'ון סינה) עומד מאחורי חטיפת המטוס של אדון אף אחד וכן חטיפתה של סייפר. עם המידע החדש הזה הוא מצטרף לקבוצה לשם החילוץ. במהלך חיפוש המטוס הם מצליחים למצוא חלק ממכשיר בשם ארס, מכונה כל כך חזקה שהיא יכולה לפרוץ לכל מערכת נשק ממוחשב שקיימת בעולם. בדיוק כאשר הצוות מוצא את החצי הראשון של המכשיר, משימתם מסוכלת על ידי צבא פרטי ועל ידי ג'ייקוב עצמו, אשר גונב את המכשיר ונמלט. לאחר מכן הקבוצה נפגשת עם סטאסיאק (שיי ויגהאם) במטוס בדרך לביתם הבטוח, כאשר דום ולטי מגלים לצוות מול מי הם עומדים הפעם.
בפלאשבק לשנת 1989, מיד לאחר ההתרסקות, קני לינדר עולה על המסלול כדי להוקיר כבוד אחרון לג'ק. ג'ייקוב פוגש אותו ומורה לו לעזוב את המקום. קני מעליב את ג'ייקוב ולפני שזה מספיק להגיב דום מגיע ומורה לאחיו ללכת למצוא את באדי. כאשר דום מורה לקני לעזוב, הוא מגנה את שמה של משפחת טורטו ומכה את דום, מה שגורם לדום לתקוף אותו עם מפתח ברגים וכמעט להורגו. מיד לאחר מכן, דום נעצר כאשר ג'ייקוב צופה בו מהצד.
ג'ייקוב מגיע לבסיס שלו ונפגש עם אוטו (ת'ו ארסטד רסמוסן), שותפו לפשע. סייפר מוחזקת כלואה בבסיסם ומנסה לשכנע את ג'ייקוב לעבוד בשבילה, אך הוא מסרב בטענה שהוא לא עובד מתוך תחרות. היא מגלה לו שהחצי השני של פרויקט ארס נמצא באדינבורו, בריטניה, וגם מסבירה לו שאין לו סיכוי לצאת מהמצב בחיים, כל עוד דום נמצא בתמונה.
דום והצוות מגיעים לביתם הבטוח בים הכספי. מיה טורטו (ג'ורדנה ברוסטר) מגיעה לשם גם היא ואומרת לדום כי ג'ייקוב הוא גם אח שלה וכי היא רוצה לעזור. דום נרתע מכיוון שמיה ובריאן פרשו לגמלאות עם ילדיהם והוא לא רוצה שהיא תשים אותם וכל דבר אחר שעשו עבורם בסיכון. מיה ולטי מרגיעות את דום שילדיהם נמצאים בידיים הבטוחות ביותר, עם בריאן. לאחר תחקיר, מגלים חברי הצוות כי האן (סאנג קאנג) עבד עם אדון אף אחד. לאחר מכן הקבוצה מתפצלת ונוסעת לאזורים שונים בעולם, כאשר דום חוזר תחילה ללוס אנג'לס כדי לפגוש את באדי.
בשנת 1991, בזמן שדום מרצה את עונשו, הוא עובד עם מכוניות במסגרת שחרור העבודה שלו שם הוא פוגש את ליאו (קרס) וסנטוס (אוזונה). כאשר ליאו מספר לדום כי במכונית שעליה הוא עובד ישנו סדק אשר יכול להפוך את מכוניתו לפצצה אם לא יתוקן, דום מבין כי ג'ייקוב אחראי באופן חלקי גם למות אביהם, שכן הוא עבד מתחת למכסה המנוע של המכונית של ג'ק ביום בו נהרג. עם שחרורו מהכלא מגיע דום למסלול מרוצי הרחוב בלוס אנג'לס, שם נודע לו כי ג'ייקוב ניצח בכל מרוץ רחוב שבו השתתף. דום מאתגר את ג'ייקוב, ואומר לו שהוא יודע מה עשה ביום של המרוץ, כאשר הוא אומר שג'ייקוב הרג את אביהם. הוא קובע כי אם ג'ייקוב ינצח, הוא יוכל לחזור הביתה; אך אם דום ינצח, ג'ייקוב יאלץ להיכנס למכוניתו ולנסוע רחוק ככל האפשר מלוס אנג'לס. דום זוכה במרוץ וג'ייקוב עוזב את העיר, כאשר מיה היא היחידה במשפחה ששמרה אתו על קשר לזמן מה.
דום חוזר למסלולי המרוץ הישנים כדי לפגוש את באדי במסגרת חיפושו אחר ג'ייקוב. דום אומר לבאדי שהוא יודע שהוא לקח את ג'ייקוב תחת חסותו לאחר מותו של ג'ק, בעוד שבאדי אומר לדום שהוא לקח מג'ייקוב את משפחתו כאשר ניצח באותו המרוץ ועכשיו אין לג'ייקוב אף אחד. באדי אומר לדום שהוא עשה כמיטב יכולתו לדאוג לג'ייקוב ואומר לדום שעליו להכיר במאורעות העבר על מנת שיוכל ליצור עתיד טוב יותר, ואז מודיע לדום שג'ייקוב נמצא בלונדון. לאחר מכן דום נוסע ללונדון ובאדי אומר לו שהוא מקווה שימצא את שלוותו, דבר עליו דום מגיב בטענה ששלוותו מתה ביום שבו מת אביו.
לטי ומיה מגיעות לטוקיו כדי למצוא רמזים למה שעשה האן בזמן שעבד עבור אדון אף אחד, ואילו רומן וטג' מגיעים לגרמניה כדי לגייס את שון (לוקאס בלאק), טווינקי (באו וואו) וארל הו (ג'ייסון טובין) בעודם עובדים על מכונית עם מנוע סילון. דום מגיע ללונדון ומתחבר עם קוויני שואו (הלן מירן), אימם של אוון ודקארד שואו, אשר מצביעה לכיוונו של ג'ייקוב. דום פוגש את אוטו, שמספר לו עד כמה משפחתו חזקה. דום פוגש סוף סוף את ג'ייקוב פנים אל פנים והשניים מתעמתים. ג'ייקוב אומר לדום להיכנס לרכבו ולנסוע רחוק ככל האפשר, כשהוא מחזיר את אותו הרגש שנתן לו דום לפני כל כך הרבה שנים. אוטו מגיע עם סוכני אינטרפול ועוצר את דום. לייסה (קארדי בי), חברה ותיקה שהתחברה עם דום בעת תקופתו ברפובליקה הדומיניקנית כשהוא גנב מכליות דלק, עוזרת לו להימלט, ובאותה הזדמנות גם נותנת לו את האקדח של ג'ייקוב עם טביעותיו הביומטריות, כך שיהיה לו קל יותר לאתרו. באותו הזמן, בטוקיו, לטי ומיה פוגשות את אל (אנה סוואי) ובסופו של דבר גם את האן שמתגלה כחי.
אוטו משגר לוויינים לאורביט, בעוד שג'ייקוב משתמש באל בשביל להפעיל את מכשיר ארס. הם ממתינים שהלוויין יופעל, בעודם נעים ברחבי טביליסי ברכב בן 18 גלגלים משוריינים. דום, לטי, מיה, רמזי והאן מנהלים מרדף אחריהם בניסיון לחלץ את אל ולעצור אותם מלהפעיל את הלוויין. כאשר מיה והאן מנסים לחדור למשאית, ג'ייקוב נבגד על ידי אוטו, שמגלה שהוא עובד עכשיו יחד עם סייפר. ג'ייקוב נאבק באחד מעוזריו של אוטו רגע לפני שנזרק מהמשאית. דום ומיה מצליחים להציל אותו לפני שהוא נופל וג'ייקוב משתמש במכונית של מיה כדי להימלט, אך חוזר לעזור לדום ולרמזי להשיג גישה למשאית. בינתיים טג' ורומן נמצאים על המסלול בחלל והורסים את הלוויין לפני שניתן יהיה להעלות אליו את ארס במלואו. נראה כי לסייפר יש טריק אחרון בשרוולה, והיא עולה על מטוס סילון בניסיון אחרון לחסל את דום. היא מצליחה לפוצץ את המשאית, אבל רק הורגת את אוטו. דום מצליח להימלט ברגע האחרון, והמשאית עפה לעבר מטוס הסילון שלה שמתפוצץ, אך מתברר שסייפר הטיסה את המטוס בסימולטור ממוחשב, מה שמוביל לכך שהיא מצליחה שוב להימלט. ג'ייקוב מגיע למטען של דום ומחזיר לו את המפתחות שלו. דום אומר לו שיהיו עוד הרבה אנשים אחריו, ואף מציין כי מישהו פעם נתן לו הזדמנות שנייה כאשר נתן לו מכונית של 10 שניות. הוא מתכוון להעביר את זה הלאה בכך שיעשה את אותו הדבר עבור ג'ייקוב, ומחזיר לו את המפתחות למכוניתו. לבסוף, סולח דום לג'ייקוב על מעורבותו במות אביהם. מיה אומרת לג'ייקוב שהיא כבר איבדה אותו פעם אחת ושהיא לא מתכוונת לאבד אותו פעם נוספת. מיד לאחר מכן, לוקח ג'ייקוב את המטען של דום ונוסע הרחק מהאזור.
חללית אחרת מזהה את טג' ואת רומן ומחזירה אותם לכדור הארץ. דום לוקח את בריאן הקטן אל המסלולים שבהם התחרה אביו. הוא מספר לבנו שלמד את כל מה שהיה צריך לדעת על החיים בתקופתו שם.
ויליאם פרנסיס ג'יוק
ויליאם פרנסיס ג'יוק (באנגלית: William Francis Giauque; 12 במאי 1895, מפלי הניאגרה, קנדה - 28 במרץ 1982, ברקלי, קליפורניה) היה כימאי קנדי וחתן פרס נובל לכימיה לשנת 1949 על עבודתו בחקר תכונות החומר בטמפרטורות הקרובות לאפס המוחלט.
מהיר ועצבני 9
עלילה
בשנת 1989 מופיע דום, תוך שהוא מנחם את ג'ייקוב הדומע לאחר עימותו עם קני, ואומר לו שיהיו עוד כמה זמנים קשים לפניהם, אך בסופו של דבר הכול יהיה בסדר, כאשר כל אותה העת, נשמעות צפירות המשטרה ברקע.
ויליאם פרנסיס ג'יוק
ביוגרפיה
ויליאם פרנסיס ג'יוק נולד בעיר מפלי הניאגרה, שבאונטריו, קנדה, ב-12 במאי 1895. הוריו של ג'יוקהיו אזרחי ארצות הברית ולכן הם חזרו אליה יחד איתו, שם הוא החל ללמוד לראשונה בבית ספר ציבורי במישיגן. לאחר מותו של אביו בשנת 1908, משפחתו של ג'יוק חזרה למפלי הניאגרה, שם החל ללמוד במכללת מפלי הניאגרה. לאחר שסיים את לימודיו, ג'יוק החל לחפש עבודה במפעלים שונים בעירו, לא רק בשביל התמורה הכספית, אלא גם כי רצה להתחיל קריירה כמהנדס חשמל, אך דבר זה לא עלה בידו.
מהיר ועצבני 9
עלילה
כשהם חוגגים משימה מוצלחת נוספת עם מנגל משפחתי בבית משפחת טורטו, מתאחד האן יחד עם שון, טווינקי וארל, ומכיר להם את אל, בעוד שרומן וטג' מתווכחים על אוכל, למורת רוחה של רמזי. סנטוס (דון עומר) מספר למיה שליאו הוא כעת הבעלים של מסעדה משלו בברוקלין, ומוסיף שהאוכל שם גרוע, אבל "ההיפסטרים האלו אוהבים את זה". בריאן הקטן משחק יחד עם לטי במוסך, ודום שואל אותו אם הוא מוכן לומר חסד. דום אומר שהם עדיין לא יכולים לומר חסד כשהוא מבחין בכיסא ריק ליד מיה, בדיוק כאשר הניסן סקייליין הכחול של בריאן אוקונר מגיע לחניה.
בסצנה שלאחר הכתוביות, נראה דקארד שואו (ג'ייסון סטיית'האם) חובט בשק אגרוף אשר בתוכו נמצא גבר (מיראג' גרביץ') אותו הוא מכריח למסור לו מידע. כאשר הוא שומע דפיקה בדלת, הוא הולך לפתוח אותה, רק כדי לגלות שהאדם אשר מתדפק על הדלת הוא האן, ומזעזע את שואו כיוון שזה האמין שהרג אותו.
הפקה
צילומי הסרט החלו ב-24 ביוני 2019.
ב-22 ביולי 2019 נפצע קשה במהלך הצילומים הפעלולן שביצע את תפקידו של וין דיזל, לאחר שנפל מגובה תשעה מטרים.
ב-19 בנובמבר 2019 אתר mako פרסם הודעה רשמית כי הדמות "מיה טורטו" אחותו של דום (וין דיזל) אותה מגלמת ג'ורדנה ברוסטר תחזור לתפקידה בסרט התשיעי שנמצא בשלבי הפקה וצילום.
ב-18 בדצמבר 2019 וין דיזל פרסם הודעה רשמית בעמוד האינסטגרם שלו כי הטריילר המלא של הסרט התשיעי יעלה ב-31 בינואר 2020.
רקטות וטילים של צה"ל
אמצעי הלחימה המשמשים את צה"ל כוללים גם קשת רחבה של רקטות וטילים המשמשים למגוון מטרות ומהווים חלק מאמצעי הלחימה של צה"ל. רקטות וטילים אלה הם מתוצרת ישראל, מיבוא, ומשלל שנלקח במלחמות שונות.
רקטות וטילים בזרוע היבשה
רקטות וטילים שברשות זרוע היבשה נבדלים בראש ובראשונה בסוג המטרות שראשי הנפץ שלהם מיועדים לפגוע בהם, בממדיהם (אורך, רוחב ומשקל) ובחדישות הטכנולוגיה של עיצובם. משלושה גורמים אלה נגזרות היכולות של הטיל ואילוצי העבודה עמו. אלה מכתיבים את המטרה המיטבית שלהם (למשל רכב קרבי משוריין קל או טנקים של ממש) שיטות הכיוון והשליטה בהם (יש טילים שאי אפשר לשלוט בהם מרגע שהם עוזבים את המשגר ויש טילים מונחים ברמות ושיטות שונות), טווח הטילים, אופן נשיאת הטיל (כל חייל חיל רגלים מוסיף טיל קטן לשאר הציוד שלו, או שחייל אחד בלבד נושא טיל כזה ותו לא, או שחלקי הטיל והמשגר נישאים על גביהם של כיתה שלמה, או על נגמ"ש וכיוצא בזה. משיקולים אלה נקבעת גם תורת הלחימה והכשרתם של החיילים המפעילים את הטיל.
טילי אוויר-אוויר
בשנות ה-50 העביר חיל האוויר הישראלי למערכת הביטחון הישראלית דרישה ומאפיינים לייצור עצמי של טיל אוויר-אוויר. זאת כחלק מהמדיניות שנהגה אז ונועדה לקדם את תעשיית הנשק הישראלית ולהפחית את תלות הצבא ביבוא (ישראל הייתה אז עדיין תחת אמברגו אמריקאי, ושנים לאחר מכן התחלף זה באמברגו צרפתי). הרשות לפיתוח אמצעי לחימה (רפא"ל) נרתמה לפיתוח הטיל בשנת 1959, תחת השם "שפריר".
הדגם הראשון, שפריר 1, נכנס לפעילות מבצעית בשנת 1966. חיל האוויר הצטייד בכ-120 טילים מדגם זה, אך לא נתן בו אמון רב. הטיל שימש להפלתם של שלושה מטוסי אויב, והוצא מהשירות בסוף 1970, לאחר שהוחלף בדור ההמשך שלו, שפריר 2. עד לשנת 1978 יוצרו וסופקו לחיל האוויר 925 טילים מבצעיים ועוד 85 טילי אימונים, והטיל סיים את פעילותו המבצעית ב-1980. לזכותו של "שפריר 2" נזקפות 106 הפלות של מטוסים ומסוקים במהלך שנות שירותו בחיל האוויר.
בשנת 1978 נכנס לשירות מבצעי טיל חדש, שנקרא פיתון 3. הטיל היה למעשה דור ההמשך של סדרת השפריר, אך זכה לשם חדש וידידותי לאוזניים מערביות. הטיל שימש כנשק העיקרי לקרבות אוויר של מטוסי ה-F-4 פנטום ("קורנס") והכפיר הישראליים, ובמהלך מבצע שלום הגליל ולפניו הופלו בעזרתם 35 מטוסים ומסוקים סוריים.
כניסת הפיתון 4 לשירות, באפריל 1993, היוותה את המהפכה האמיתית בשוק טילי האוויר-אוויר לטווח קצר. מרבית מרכיבי הטיל הוחלפו ושודרגו, ובנוסף לשינוי במבנה האווירודינמי הוחלף מכלול ההנחיה והביות. כעת המושג "שגר ושכח" קיבל משמעות שונה מהמקובל: הטיל יכול לעקוב אחרי מטרות מתמרנות גם ב-9 ג'י, בעלות חתימת חום נמוכה על רקע בעל ניגודיות נמוכה. ראש ההנחיה ידע לתכנן נתיב טיסה מיטבי שבו גם אם המטרה תוחטא בהזדמנות הראשונה - עדיין תהיה הזדמנות שנייה לפגיעה. הטיל מעולם לא עבר טבילת אש מבצעית - לא הייתה ולו הפלה אחת של כלי-טיס זר בכל שנות שירותו המבצעי של הטיל, החל משנת 1993 ועד 2005 אז נכנס לשירות מבצעי פיתון 5. השיפור המשמעותי ביותר, שהפך את הטיל לייחודי בתחום זה, הוא יכולתו להנעל על כל מטרה, ללא תלות במיקומה היחסי אל המטוס התוקף גם אם זו נמצאת ממש מאחוריו. יכולת ייחודית זו של טיל הפיתון 5 ממכונה "יכולת (נעילה ב) ספירה מלאה" - Full Sphere Capability. הניסיון המבצעי הראשון שלו עבר הפיתון 5 במהלך מלחמת לבנון השנייה, כאשר לפחות בשני מקרים הופל בעזרתו כטב"ם מסוג אבאביל בשירות חזבאללה.
קולין פורז
קולין פורז (באנגלית: Colin Furze) הוא ממציא, פעלולן ואישיות יוטיוב בריטי מסטמפורד, לינקולנשייר. פורז עזב את הלימודים כדי להיות שרברב ועבד במקצוע עד להצטרפותו לתוכנית "Gadget Geeks" של Sky1. פורז הוא מהנדס מוכשר ומשתמש בשיטות מכניות לא שגרתיות כדי לבנות מכונות מורכבות ממונעות, כולל hoverbike, מכוניות מתנגשות, עגלות חשמליות לרכיבה, סקייטבורדים חשמליים ואחרים. את המכונות שהוא בונה, מרכיב פורז מחלקים מאולתרים, וחלקים שייצר בעצמו בבית המלאכה הפרטי שלו.
לערוץ היוטיוב שלו "colinfurze" מעל 12 מיליון מנויים (ספטמבר 2022) ולסרטונים שלו מעל מיליארד צפיות.
ביוגרפיה
קולין למד בבית הספר "Malcolm Sargent Primary School" וכבר כילד בנה בתי עץ ומחילות תת-קרקעיות. הוא החל לעבוד כשרברב לאחר שעזב את בית הספר בגיל 16.
זמן קצר לאחר מות אביו גילה את שיתוף הסרטונים ביוטיוב והחל לפרסם המצאות שבנה, החל ב "Wall of death" (חומת המוות) שפרסם בשנת 2007. לסרטון "Making the Ice Bike" שמתעד הכנת אופניים לרכיבה באזורים קרים, שה"צמיגים" שלהם עשויים בעצמם מקרח, מעל 20 מיליון צפיות.
לקולין ולחברתו, שרלוט, יש בת בשם ארין ובן בשם ג'ייק, שמופיע לעיתים קרובות בסרטונים שלו
לעיתים נעזר בחבריו הטובים טום לאמב וריק סימפסון לבניית פרויקטים גדולים
משה פייקוביץ'
משה פייקוביץ' (8 באפריל 1896 - 9 באוקטובר 1972 ), היה המנכ"ל הראשון של רכבת ישראל.
ביוגרפיה
פייקוביץ' עסק בתפקידים ברכבת עוד בתקופת השלטון העות'מאני. כך למשל ב-1915 הוא שימש כמפקח עבודה בבניית קו הרכבת שכם-באר שבע. במלחמת העולם הראשונה שירת כקצין בצבא הטורקי. הוא נשבה על ידי הבריטים והיה עצור במשך שנתיים. לאחר מכן החל לשרת בתפקידים ברכבת המנדטורית. ב-1941 הוענק לו על ידי ממשלת המנדט אות "המסדר המצוין ביותר של הקיסרות הבריטית" בגין תפקידו כמפקח על הרכבות.
ערב סיום המנדט הבריטי, צילמו בלילה פייקוביץ' ובנו דרור את מסמכי הרכבת בתחנת חיפה על מנת שיוכלו לתפוס שליטה על מערך הרכבות. יגאל אלון פנה לפייקוביץ' ודרור עם כיבוש לוד על מנת שישתלטו על תחנת לוד.
בליל 14 במאי 1948, עם סיום המנדט הבריטי, מונה פייקוביץ' על ידי עיריית חיפה ובתיאום משרדי הממשלה למנכ"ל הראשון של רכבת ישראל וכיהן בין השנים 1948-1951. ב-16 במאי הפיץ פייקוביץ' את חוזר ההנהלה הראשון וכתב בין היתר: "מעתה אנו עובדים למען עמנו, ארצנו וממשלתנו העצמאית. מעתה תתנהל העבודה בשפתנו ולפי דרכנו".
בנו דרור עבד גם הוא ברכבת, וכאשר פייקוביץ' מונה למנכ"ל, דרור מונה לעוזר מנכ"ל. בתקופתו נחנך קו הרכבת חיפה-תל אביב.
ב-1953 הצטרף כשותף בחברה לעמילות מכס והיה בה עד השנים האחרונות שלפני מותו.
מתחם תחנת הרכבת חיפה מזרח נקרא על שם פייקוביץ' וקיים שלט להנצחתו במקום.
אורי דושי
אורי דושי (נולד ב-1963) הוא פסל וצייר ישראלי מזרם האמנות הפוסט-מודרנית, מחלוצי האמנות הציבורית במדינת ישראל.
קריירה
דושי הוא אמן עצמאי, שהתחיל כמוזיקאי וצלם. ב-1986, הוא מקליט עם חבר נעורים מגבעתיים, אבי בללי, EP ראשון תחת השם: "הכאן" (Akan). השם הוא משחק מילים על "כאן ועכשיו" בעברית, אך בלעז מתייחס לשחקן הטורקי טאריק אקאן שכיכב בסרט יול (Yol), ממנו הושפעו בללי ודושי. "הכאן" ממשיכים בהקלטת תקליט חדש אשר כולל טקסטים באנגלית בלבד, אך התקליט נגנז מסיבות כספיות.
לאחר הזמן החליט להתמקד בתחום האמנות החזותית. הוא התחיל למזג צילומים עם ציורים, תוך שימוש בטכניקה מיוחדת של הדפסה דיגיטלית. מאוחר יותר בקריירה שלו הוא עבר ליצור פסלים שמדמים תנועה, מה שהוביל אותו ליצירותיו הנוכחיות והמוכרות שלו - פסלים במקומות ציבוריים המדמים תנועה יומיומית בחיים האורבניים ומשתלבים בנוף (אמנות ציבורית).
דושי ניהל ויצר פרויקטים של הצבת אמנות ציבורית בארבעה עשר יישובים בישראל: ראשון לציון, עין שריד, ירושלים, חולון, רעננה, באר שבע, גבעתיים, מודיעין-מכבים-רעות, חדרה, כוכב יאיר צור יגאל, פתח תקווה, גני תקווה, חיפה ואשקלון.
חייו הפרטיים
אורי דושי נולד בשנת 1963 בעיר תל אביב, גדל והתחנך בעיר גבעתיים. כיום מתגורר ביישוב עין שריד שבשרון.
יצירות, סדרות ופרויקטים
יצירת האמנות הציבורית הראשונה של דושי, שהיא גם אחת המוכרות שלו, היא "איש עם מזוודה". היצירה נבנתה בשנת 2003 והוצבה לראווה בעיר גבעתיים. ב-2005 הוזמן דושי על ידי המרכז הרפואי שיבא לפסל סדרה מיוחדת של פסלים ("כל קורא"), שהוצבה לאחר מכן בגן מיוחד בחזית בית החולים. ב-2007 הוזמן דושי על ידי עיריית פתח תקווה לעצב פסל המברך את היוצאים והנכנסים לעיר. הפסל הוצב בכניסה לעיר ונקרא "פרידה".
ב-2008 הוזמן דושי לעיצוב פסלים באר שבע. באותה השנה הוזמן דושי לעצב כרצונו שביל אופניים שלם וכביש ראשי, שוב בפתח תקווה. ב-2009 עיצב דושי סדרת פסלים מיוחדת הנקראת "טיול לירושלים", הסדרה הוצבה לאורך כביש של חמישה קילומטרים בירושלים. ב-2011 פסל המתכת הצבוע "Rainy Street Scene" פוסל ונצבע על ידי דושי, והוצב בעיריית ראשון לציון.
ב-2013 38 פסלי מתכת צבועים פוסלו על ידי דושי ונפרשו בעיר אשקלון. ב-2015 עיצב דושי את סדרת הפסלים "מרדף אחרי הזמן" (פסלי ענק 10X3 מטרים) והציב אותם בלובי של מגדל לוינשטיין. ב-2016 הציב דושי שתי סדרות של פסלים בעיר חדרה - "Urban Aquarium" ו"פירמידה אנושית". ב-2015 הוצבו חלק מפסליו מסדרת "אגדה מהאוקיינוס" במרכז הפיננסי אוקיינוס בסינגפור.
אבן חול
אבן חול היא סוג של סלע משקע אפיקלאסטי בעל גודל גרגיר בינוני.
תכונות
אבן החול שייכת לקבוצת הסלעים האפיקלאסטיים, כלומר סלעים שנוצרו לאחר שעברו את כל ארבעת שלבי יצירת סלע משקע: בלייה, הסעה, השקעה והתמצקות. אבן החול היא פריכה מאוד ולרוב מגיבה לשריטה בציפורן - רמת הקשיות שלה נמוכה. אבן החול אינה מגיבה לחומצה מפני שהיא לא מכילה סידן. אבן החול מגיבה למגנט מכיוון שהיא מכילה את המינרל קוורץ שמצופה במתכות שונות. מבנה אבן החול הוא שכבתי.
על-פי צבע
אבני חול שצבען נקבע באמצעות נוכחות של מינרלים "צובעים", לרוב מינרלי ברזל כגון המטיט, לימוניט, גתיט ואחרים:
שימושים
אבני חול הן לרוב אבנים רכות יחסית וקל לעבדן ולכן הן בשימוש נפוץ כחומר בנייה וריצוף.
ולדימיר סטויקוביץ'
ולדימיר סטויקוביץ' (בסרבית: Владимир Стојковић; נולד ב-29 ביולי 1983 בלוזניקה) הוא כדורגלן סרבי, המשחק בעמדת השוער בקבוצת אל-פייחה מליגת העל הסעודית.
קריירה
סטויקוביץ' נולד למשפחה ספורטיבית, אביו ואחיו היו שוערים ואימו אתלטית מטילת דיסק. סטויקוביץ' שיחק במחלקת הנוער של הכוכב האדום בלגרד, ובתחילת דרכו ככדורגלן הוא שיחק כחלוץ, בהמשך שיחק לסירוגין כחלוץ וכשוער, ולבסוף הפך לשוער של קבע. לאחר שעלה לסגל קבוצה הבוגרת של הכוכב האדום, המשחקת בליגת העל הסרבית, שימש כשוער מחליף והושאל לתקופה קצרה ללאוטר מבוסניה. בינואר 2004 עבר לקבוצה הסרבית זמון, ואחרי שנה וחצי חזר לעונה נוספת בקבוצת נעוריו.
בשנת 2006 עבר לנאנט מליגת העל הצרפתית, ובינואר 2007 הושאל לויטסה ארנהיים. בקיץ 2007 עבר לספורטינג ליסבון, שם שימש כשוער מחליף, ולאחר מכן הושאל לחטאפה הספרדית ולוויגאן מהפרמייר ליג האנגלית. בעונת הושאל לפרטיזן בלגרד, אשר רכשה אותו בסיום העונה, ושם המשיך לשחק שם עד שנת 2013. במדי הקבוצה ערך 60 הופעות וכן כבש את שער הבכורה בקריירה שלו. בינואר 2014 עבר לשחק בארגוטליס מליגת העל היוונית, וערך במדיה 11 הופעות.
ב-28 ביולי 2021 חתם סטויקוביץ' במועדון הסעודי אל-פייחה.
רבי חייא
רבי חייא (נקרא גם רבי חייא הגדול או חייא רובא) היה חכם מפורסם, שחי בדור המעבר בין התנאים לאמוראים, בסוף המאה השנייה לספירה. היה בנו של אבא כרסלא מכפרי שבבבל.
עלייתו לארץ ישראל
לפי התלמוד הירושלמי, רבי חייא היה מצאצאי שפטיה בן אביטל. מאידך, התלמוד הבבלי מייחס את רבי חייא לשמעה אחי דוד, כמסופר במסכת כתובות:. תרגום: "רבי היה עסוק [להשיא] לו לבנו מבית רבי חייא, כאשר הגיע לכתוב כתובה נפטרה הנערה. אמר רבי: חס ושלום יש פסול? ישבו ועיינו במשפחות, רבי בא משפטיה בן אביטל ורבי חייא בא משמעי אחי דוד (שנחשב פחות מיוחס). הלך ועסק [להשיא] לו לבנו [בת] מבית רבי יוסי בן זימרא...". הרב אהרן היימן שיער שמדובר בבנו הצעיר של רבי, רבי שמעון.
מימרה מפורסמת שלו הובאה בתלמוד: . עוד נאמר בתלמוד:.
ממדרש בראשית רבה עולה כי עסק במסחר משי עם ר' שמעון בירבי
יחסיו עם רבי יהודה הנשיא
רבי חייא, יחד עם תלמידו רבי אושעיא, קיבצו אוסף של ברייתות, קובצי משניות שרבי לא הכניסן למשנה, וערכו אותם כתוספתות וכברייתות עצמאיות. על כך נאמר במסכת חולין: כל ברייתא שאינה נשנית בבית מדרשם של רבי חייא ורבי אושעיא משובשת היא, ולא תביאו ממנה ראיה לבית המדרש.
שני בניו של רבי חייא, יהודה וחזקיה, נמנו אף הם עם החכמים, ונקברו עמו בטבריה, ולאחר מכן נקבר עימם רב הונא.
התלמוד מספר כי פעם אחת בשבתו הוא ובניו על שולחנו של רבי, השתכרו בני חייא ופגעו ברבי על ידי נבואה מסוימת, ואמר להם רבי: "קוצים אתם משימים בעיני".
אחיינו של רבי חייא, בן אחיו, היה האמורא רבה בר בר חנה. בנוסף, רב היה בן אחיו וגם בן אחותו.
שיטתו הלימודית
פסיקותיו של רבי חייא היו מקילות יותר מהמקובל בתקופתו, והוא התיר דברים שנאסרו על ידי חכמים אחרים. מסופר כי הוא אמר, כי לולי קראו לו היה מתיר לטלטל סנדל המסומר, אפילו יש בו עשרים וארבעה מסמרים (לפי גרסת ישיבת פומבדיתא) או עשרים ושניים (לפי גרסת ישיבת סורא).
אגדה
רבות מאמרותיו מתייחסות לטבען של נשים. הוא קבע כי "אין אשה אלא לבנים", ואף עסק בטבע האשה להוליד בנים, ואמר כי כשם שהשאור יפה לעיסה - כך דמים יפים לאשה. כן אמר רבי חייא כי "אין אשה אלא ליופי", ובדומה לכך קבע כי "אין אשה אלא לתכשיטי אשה" והיה נותן עצות כיצד לשפר את יופי הנשים:. לפי שיטתו, פטורה האשה ממלאכות העשויות לפגוע ביופיה. מאמרים אלו של רבי חייא, מתקשרים לביטוי שהתבטא אודות אשתו יהודית שציערה אותו ולמרות זאת הוא נהג לכבדה: די לנו להכיר טובה לנשותינו, על כך שהן מגדלות את בנינו, ומצילות אותנו מחטא של הרהור בנשים אחרות.
פטירתו
על פי האגדה, כאשר הגיע זמנו של רבי חייא להפטר מהעולם, לא יכול היה מלאך המוות ליטול את נשמתו, ואף לא היה יכול להתקרב אליו מרוב קדושתו. יום אחד בא מלאך המוות לביתו של רבי חייא כשהוא מחופש לעני, וביקש ממנו חתיכת לחם. הביא לו רבי חייא פת לחם לאכול, אמר לו מלאך המוות: מרחם אתה על עניים, ומדוע אין אתה מרחם עלי, שמצווה אני ליטול את נשמתך ואין אני יכול לבצע זאת. לדרישתו של רבי חייא הראה לו מלאך המוות את ה"שוטא דנורא" - מקל האש שבידו, ורבי חייא שהבין כי אכן מדובר במלאך המוות, נענה לבקשתו ונפטר מהעולם.
ישעיהו טרונק
ד"ר ישעיהו טרוּנק (21 ביולי 1905–28 במרץ 1981) היה הארכיונאי הראשי של המכון המדעי היהודי YIVO (ייווא – ייִדישער װיסנשאַפֿטלעכער אינסטיטוט, כיום המכון למחקר יהודי) בניו יורק. טרונק היה מומחה לתולדות היהודים בתקופת הכיבוש הנאצי של פולין. חוקר וסופר יליד פולין, שזכה ב-1975 בפרס הלאומי לספרים יהודיים, על המונוגרפיה שלו שכותרתה ה"יודנראט: המועצות היהודיות במזרח אירופה תחת הכיבוש הנאצי" שהתפרסמה בניו יורק על ידי הוצאת מקמילן בשנת 1972.
קורות חיים
טרונק נולד בקוטנו (Kutno) שבפולין, לרב יצחק יהודה טרונק בנו של רב העיר, הרב משה פנחס טרונק, וחתנו של רבי שמואל בורנשטיין, בעל ה'שם משמואל'. סיים את לימודיו בגימנסיה ההומניסטית היהודית בלודז' ב-1923. ארבע שנים לאחר מכן הוא קיבל תואר שני בהיסטוריה מאוניברסיטת ורשה. לאחר סיום לימודיו, לימד טרונק היסטוריה בבתי ספר עירוניים שונים, והיה קשור לעבודתם של היסטוריונים מ-YIVO בוורשה.
לאחר פלישת הגרמנים לפולין, ברח טרונק לביאליסטוק (Białystok) שבמזרח פולין ומאוחר יותר מזרחה לאחר הנסיגה הסובייטית במהלך מבצע ברברוסה (Barbarossa). ב-1946 חזר לפולין והצטרף למערכת המכון ההיסטורי YIVO בוורשה. בשנת 1950, עלה לישראל והיה בין חוקרי השואה הראשונים בארץ שהתרכזו בבית לוחמי הגטאות. הוא עבר לקנדה, שם קיבל את תפקיד המנהל בבית הספר פרץ בקלגרי. ב-1953 עבר לעיר ניו יורק כדי לעבוד ב-YIVO, שם הוא הפך לארכיונאי הראשי בשנת 1971. עבודת הדוקטורט שלו עסקה בתולדות יהודי פולין. טרונק נפטר בניו יורק בגיל 75, והשאיר אחריו אשה, צליה, ובן, גבריאל, שסייע לו בתרגום ספריו ומאמריו לאנגלית.
טרונק היה מחברם של מאמרים ומחקרים רבים על השואה באנגלית וביידיש, כולל מחקרו פורץ הדרך על היודנראטים במזרח אירופה שהתפרסם באנגלית בשנת 1972 ובעברית בשנת 1979.
פאולה עבדול
פולה ג'ולי עבדול (באנגלית: Paula Julie Abdul - IPA: /pɔːlə ˈæbduːlˈ/. נולדה ב-19 ביוני 1962) היא זמרת, רקדנית וכוריאוגרפית יהודייה-אמריקאית. זוכת פרס הגראמי ופרס אמי.
עבדול נחשבת לאחת הזמרות המצליחות והמשפיעות ביותר של שנות ה-80 המאוחרות ותחילת שנות ה-90, סגנון המוזיקה והריקוד שלה השפיעו על אמנים רבים כדוגמת מייקל ג'קסון, ג'נט ג'קסון וסיארה והיא אף קיבלה את הכינוי "מלכת הריקודים" ("Dancing Queen") בתקשורת.
ראשית חייה
עבדול נולדה בעמק סן פרננדו, קליפורניה שבארצות הברית, להארי עבדול, סוחר בהמות בעל חברה לחול וחצץ וללוריין מ' רייקיס, פסנתרנית. אביה יהודי-ספרדי יליד-סוריה, גדל בברזיל, והיגר לארצות הברית. אמה קנדית ממשפחה יהודית-אשכנזית ממוצא אוקראיני.
עבדול החלה לקחת שיעורי ריקוד בגיל 8 והפגינה כישרון. בתיכון היא הייתה בנבחרת המעודדות. בגיל 15 היא קיבלה מלגה למחנה ריקודים, וב-1978, היא הופיעה בסרט מוזיקלי עצמאי בשם "Junior High School".
קריירה מוזיקלית
האלבום המלא יצא במהלך השנה ונקרא: "Forever Your Girl", האלבום נחל הצלחה עצומה ברחבי העולם ו4 סינגלים ממנו נכנסו למקום הראשון במצעד הבילבורד האמריקאי, הישג שנחשב כמרשים ביותר. ארבעת הסינגלים היו: שיר הנושא של האלבום "Forever Your Girl"', שבנוסף להיותו להיט מקום ראשון היה גם להיט מועדונים, "Cold Hearted" שהגיע לראש מצעדי הסינגלים בארצות הברית וקנדה, "Opposites Attract" שהפך ללהיט בינלאומי והקליפ שלו זיכה את עבדול בפרס גראמי הראשון והיחיד שלה על "הקליפ הטוב ביותר" והלהיט הגדול ביותר בקריירה של עבדול "Straight Up", האלבום מכר למעלה מ-7 מיליון עותקים בארצות הברית בלבד ועוד 13 מיליון עותקים בעולם.
ב-1991, יצא אלבומה השני, "Spellbound", האלבום שיחזר חלקית את הצלחת האלבום הקודם ושני סינגלים מהאלבום הגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד, מה שהפך את עבדול לאחת הזמרות המצליחות ביותר בהיסטוריה של מצעד הבילבורד. הסינגלים היו "The Promise of a New Day" שגם הגיע למקום השני במצעד הסינגלים הקנדי ו"Rush Rush" שהפך ללהיט בינלאומי ולבלדה המצליחה ביותר שהקליטה עבדול.
בדצמבר 1991 קיבלה כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד על תרומתה הרבה למוזיקה.
לאחר ההצלחה הגדולה במוזיקה, חוותה עבדול נסיגה משמעותית הן בחייה הפרטיים והן בחייה המקצועיים. ב-1995, החלימה עבדול ממאבק קשה במחלת הבולימיה, עבדול הוציאה קלטת ריקוד ואימון גופני אשר נקראה "Paula Abdul's Get Up and Dance!". ובנוסף באותה שנה יצא אלבומה השלישי " Head Over Heels". לאחר מכירות נמוכות של האלבום, לקחה עבדול הפסקה מתעשיית המוזיקה. בשנת 2000 יצא אלבום אוסף של עבדול, אשר הכיל את כל להיטיה. באותה השנה השתתפה בכתיבת השיר "Spinning Around" של קיילי מינוג.
עבדול התפרסמה מחדש ב-2002 בעקבות השתתפותה כשופטת בתוכנית אמריקן איידול (המקבילה האמריקנית של כוכב נולד הישראלי).
אלבום אוסף נוסף של עבדול יצא ב-8 במאי 2007 ונקרא "Greatest Hits: Straight Up!" וב-28 ביוני אותה שנה עלתה תוכנית מציאות בשם "Hey Paula", אשר מציגה את חיי היומיום של עבדול.
חיים אישיים
עבדול הייתה נשואה לאמיליו אסטבז מ-29 באפריל 1992 עד מאי 1994. ב-1996, היא נישאה לבראד באקרמן. הזוג התגרש ב-1998.
בשנת 2013 פאולה עבדול ביקרה בישראל, נפגשה עם שמעון פרס וחגגה בת מצווה מאוחרת במרכז ללימוד קבלה בצפת. בספטמבר 2014 עבדול הצטרפה לפרויקט שמירת שבת עולמי.
Daydream (שיר של לילי מיאולה)
Daydream (בעברית: חלום בהקיץ) הוא שיר שנכתב על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית לילי מיאולה. השיר יצא לאור בתור סינגל ב-28 באוגוסט 2021 אך באותה עת לא זכה לחשיפה משמעותית. ב-28 ביוני 2022 ביצעה מיאולה את השיר במהלך עונה 17 של תוכנית המציאות האמריקאית America's Got Talent ונכון לפברואר 2023 צבר השיר מעל ל-21 מיליון השמעות בספוטיפיי.
רקע
את השיר הקדישה מיאולה לאמה שנפטרה ב-2020 ולסינגל שיצא ב-28 באוגוסט 2021 צירפה הסבר על משמעות השיר: