cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שדרות ולדימיר פוטין
היסטוריה
ב-2008 בוצע שיפוץ נרחב במסגרתו הוצבו שעוני ענק והותקנה רוטונדה חדשה על גג בית מספר 2. נאסר על אוטובוסים לעבור בשדרה עצמה וב-5 באוקטובר 2008 הרחוב נחנך מחדש. עוד באותו יום נשיא צ'צ'ניה רמזן קדירוב חתם על צו לשינוי שם השדרה ל"שדרות ולדימיר פוטין" — על שם נשיא רוסיה ולדימיר פוטין "בשל תרומתו הגדולה למלחמה בטרור, שיקום הכלכלה והחברה של צ'צ'ניה" (כדברי הצו). ולדימיר פוטין מצדו ביקש ששינויי שם שכאלה לא יתרחשו בעתיד. פוטין עצמו ביקר בשדרה ב-16 באוקטובר 2008.
בקיץ 2011 נהרס גשר רומנוב, שחיבר את השדרות עם שדרות אחמט קדירוב.
ג'וליה פורד
ג'וליה פורד (באנגלית: Julia Ford; נולדה ב-7 באוגוסט 1963) היא שחקנית ובמאית קולנוע וטלוויזיה אנגלייה.
ביוגרפיה
פורד נולדה בעיר צ'סטר שבמחוז צ'שייר. היא הופיעה במגוון רחב של סרטים, סדרות טלוויזיה ומחזות בקולנוע בטלוויזיה בתיאטרון וברדיו. בין השאר שיחקה בסדרות "להעיר את המתים", "עדות אילמת", "רציחות במידסומר" בדמות אן קינסי בסדרה "All About George". עוד הופיעה בסדרה "The Street", בסרטי הטלוויזיה "Red Riding" ו-"Coming Down The Mountain", בסדרה "Insiders", ובמיני-סדרה "Island at War". ב-2009 שיחקה בתפקיד פלר בסדרה "כמעט אנושיים" ובדמות ג'ין בפרק "Bully" בסדרה "Moving On". היא גילמה אישה מופרעת בשם מורין בסדרה "לגדול בלי בושה" של ערוץ 4. ב-2013 הופיעה בתפקיד מרי מקלאוד בסדרת הדרמה של ה-BBC "פרנקי".
בקולנוע שיחקה פורד בסרטים "Now is Good" בתפקיד סאלי, ב-"I'll tell you", ובדמות סנדרה בסרט "חברות אמת". בגיל 23 שיחקה בתפקיד ראשי בדמות אגנס במחזה "בית ספר לנשים" מאת מולייר בתיאטרון הלאומי. תפקידים נוספים שלה בתיאטרון היו בדמות ואלרי בהפקה המקורית של המחזה "The Weir" בתיאטרון רויאל קורט, בתפקיד אופליה לצדיו של אלן ריקמן במחזה "המלט", ובדמות הירו במחזה "מהומה רבה על לא דבר" לצדו של רייף פיינס עם רויאל שייקספיר קומפני. ב-1992 הופיעה פורד בתפקיד האני במחזה "מי מפחד מווירג'יניה וולף?" ובתפקיד נורה במחזה "בית בובות" בתיאטרון וולסי באיפסוויץ'. ב-2011 כיכבה בתפקיד אמנדה במחזה "מוגדישו" מאת ויוויאן פרנצמן בתיאטרון רויאל אקסצ'יינג' במנצ'סטר, ובהמשך בתיאטרון ליריק בהאמרסמית'. עוד ב-2011 גילמה את ליידי מקבת' לצדו של דייוויד מוריסי בתפקיד הראשי במחזה "מקבת'" בתיאטרון אברימן בליברפול. ב-2015 וב-2016 שיחקה בתפקיד לידיה למברט במחזה "Husbands and Sons" בתיאטרון הלאומי בכיכובה של אן מארי דאף ובבימויה של מריאן אליוט.
בנובמבר 2012 הופיעה פורד בדרמה של BBC1 "הסוד של קריקלי הול" בתפקיד איירין ג'אד. ב-2014 השתתפה בסדרת הטלוויזיה "עמק האושר" בדמות ג'ני וית'ריל. עוד שיחקה בתפקיד לורה בדרמה זוכת הפרסים "Don't take my Baby" של ה-BBC.
פורד ביימה סרטים קצרים אחדים בהם "The Enlightenment" מאת מוירה בופיני בכיכובם של קלייר סקינר, טום ברק וג'מה לורנס. היא ביימה שישה פרקים בסדרה "רופאים" של ה-BBC; ארבעה פרקים בסדרה עטורת השבחים "Moving On" של ג'ימי מקגאוורן; שני פרקים בסדרה לילדים "Stepping Up" של ערוץ CBBC שזכה בפרס באפט"א ב-2013. עוד ביימה את הדרמה "Secrets and Words" של ה-BBC, ו- מאת ג'ורג'יה פריצ'ט.
אהבה בשחקים: מאווריק
אהבה בשחקים: מאווריק (באנגלית: Top Gun: Maverick) הוא סרט קולנוע אמריקאי, אשר בוים על ידי ג'וזף קוסינסקי. הסרט תוכנן לצאת לאקרנים ב-23 בדצמבר 2020 אך נדחה ל-19 בנובמבר 2021 עקב התפרצות מגפת הקורונה. ב-1 בספטמבר 2021, הסרט נדחה ל-25 במאי 2022. הסרט מהווה המשך לסרט המצליח "אהבה בשחקים" משנת 1986.
בסרט מככבים טום קרוז, מיילס טלר, ג'ניפר קונלי, ג'ון האם, גלן פאוול, ריימונד לי, לואיס פולמן, אד האריס, ג'יי אליס וואל קילמר. הסרט נעשה בשיתוף פעולה עם צי ארצות הברית וטייסי קרב בדימוס ייעצו להפקת הסרט. בנוסף, ניכר כי עלילת הסרט נשענת בחלקה על אירועים אמיתיים ובהם תקיפת הכור הגרעיני בעיראק ותקיפת הכור הגרעיני בסוריה. מדינת האויב בסרט היא אלמונית, אך צפון קוריאה היא ההשראה לדמותה לפי תוואי השטח ההררי והמושלג, וכן מכך שלפי עלילת הסרט המפציצים יצאו אליה ממפרץ לייטה.
עלילה
לאחר כישלון של טיסת ניסוי, בה טייס הניסוי המעוטר קפטן פיט "מאווריק" מיטצ'ל (טום קרוז) טס במהירות גבוהה מ-10 מאך ובכך הרס את המטוס, הוא נקרא לשוב לטופ גאן כדי לאמן קבוצה של טייסי צי מצטיינים, כולם בוגרי בית הספר וכולם טייסי F/A 18 הורנט ו-F/A-18 סופר הורנט. אז עליו לבחור את ארבעת המצטיינים שבחניכיו למשימה תקיפה מורכבת במיוחד, שבה יידרשו להשמיד כור גרעיני לייצור אורניום שיהפוך לפעיל תוך זמן קצר, דבר שיסבך ויסכן תקיפות בעתיד, באיראן ששמה מוזכר פעם אחת בסרט. מיטצ'ל נבחר למשימה בידי חברו הטוב אדמירל טום "אייסמן" קאזאנסקי (ואל קילמר), מפקד צי האוקיינוס השקט של ארצות הברית, הגוסס ממחלה קשה.
מיטצ'ל פוגש במועמדים, ביניהם לוטננטים ג'ייק "הנגמן" סרסין (גלן פאוול), רוברט "בוב" פלויד (לואיס פולמן) ונטשה "פניקס" טרייס (מוניקה ברברו), בבר של חברתו לשעבר פני, שאינם יודעים מי הוא. אחד החניכים הנוספים שהוטל עליו לאמן הוא לוטננט בראדלי "רוסטר" בראדשו (מיילס טלר). בראדשו הוא בנו של חברו הוותיק של מיטצ'ל והנווט שלו, ניק "גוס" בראדשו, שנהרג בתאונת טיסה לאחר שהוא ומיטצ'ל נטשו מטוס וראשו נחבט בחופת המטוס. בראדשו נטר למיטצ'ל על שמנע את קבלתו לאקדמיה הימית של ארצות הברית בשעתו, משום שחש אשמה על מות האב והגן על הבן בבקשת אימו המנוחה. מיטצ'ל מצידו ניצל את האימונים בכדי לנסות ולהתפייס עם בנו של חברו הטוב.
במהלך האימונים שב מיטצ'ל והתאהב במנהלת הבר המקומי, פנלופי "פני" בנג'מין (ג'ניפר קונלי), בתו של אדמירל שנפטר ואם חד-הורית.
מטרתו של מארוויק היא לצאת בקבוצות של שני מטוסים, כאשר הצמד הראשון מטיל את הפצצה הראשונה ובכך יוצר פתח לצמד השני להפציץ ולהשמיד את הכור שגודלו שלושה מטרים. הכור עצמו נמצא בין שני הרים וכדי לעבור מעליהם על הטייסים להגיע ל-10 ג'י דבר כמעט בלתי אפשרי שיכול להרוג אותם. בנוסף, עליהם לטוס נמוך יותר מהמותר כדי להתחמק מהמכ"ם שיעלה עליהם אם יטוסו בגובה האידיאלי.
לאחר תאונת טיסה ומותו של אייסמן ממחלה קשה, החליט מפקד בית הספר, סגן אדמירל בו "ציקלון" סימפסון (ג'ון האם), לקרקע את מיטצ'ל בטענה שמתווה המשימה שתכנן - ובהתאם לו אימן את הטייסים - מסוכן מדי ולא ניתן לביצוע. בתגובה הטיס מיטצ'ל, ללא אישור, F/A-18 במתאר שתכנן והוכיח כי רק כך ניתן לבצע את המשימה. לאחר מכן החליט סימפסון כי מיטצ'ל יוביל את המשימה ויפקד על רביעיית המטוסים שתבצע אותה.
אולוס קלאודיוס כאראקס
אולוס קלאודיוס כאראקס (בלטינית: Aulus Claudius Charax) היה סנאטור והיסטוריון רומאי במאה ה-2 לספירה, שהחזיק במספר תפקידים בשירות הקיסר. הוא שירת כקונסול בנונדיניום (תקופת שירות קצרה משנה אחת) אפריל–יוני 147 לספירה, לצד עמיתו הקונסול קווינטוס פופיקיוס קורנוטוס. כאראקס כתב חיבור היסטורי בארבעים ספרים בשם "הלניקה" (Hellenika), שמתוכו שרדו רק קטעים.
אהבה בשחקים: מאווריק
עלילה
מיט'צל בוחר בפניקס, בוב, פאנבוי, פאייבק ורוסטר למשימה בעוד הנגמן יישאר מאחור כמחליף. שני הצוותים יוצאים בזה אחר זה. בהתחלה רוסטר טס לאט מדי, אך לבסוף הוא מקבל אומץ מאביו ומדביק את הפער. המשימה מצליחה, הטייסים מצליחים לעבור את ההרים והכור מושמד. לאחר מכן מטוסים של מדינת האויב יוצאים אחריהם. מאווריק מקריב את עצמו כדי להציל את רוסטר ומטוסו נופל. רוסטר מסרב להשאיר את מאווריק מאחור ולא חוזר עם כולם. השניים מגבשים תוכנית לגנוב מטוס F-14 טומקט מההאנגר של מדינת האויב. הם מצליחים לתפעל את המטוס ולהודיע למפקדה שהם בחיים. שלושה מטוסים יוצאים אחריהם, מאווריק מפיל שניים אך השלישי שורד. לפני שהוא מצליח להפיל אותם, הנגמן מפיל אותו ומציל את חייהם.
אולוס קלאודיוס כאראקס
חייו
מסלול המשרות של כאראקס ידוע בחלקו מתוך כתובת יוונית שהוצבה בפרגמון. כתובות במקומות אחרים באסיה הקטנה ויוון מספקות פרטים אחרים על חייו.
אהבה בשחקים: מאווריק
עלילה
השלושה חוזרים לספינה בשלום, שם חוגגים את הצלחת המשימה. הנגמן ורוסטר משלימים והאחרון מודה לו ומשבח אותו על שהצליח להפיל עוד מטוס. בסיום הסרט נראים רוסטר ומאווריק מתקנים מטוס ומאווריק לוקח את פני לטיסה במטוס הפרטי שלו.
אולוס קלאודיוס כאראקס
חייו
ייתכן ובמהלך מסעותיו בפרובינקיות המזרחיות, הקיסר אדריאנוס פגש את כאראקס. יש שפע של עדויות שכאראקס היה אמיד מאד; נכסיו כללו מפעל גדול לאריחים. בהיותו די עשיר ואדם תרבותי, הוא ככל הנראה קסם לקיסר ההלנופיל (אוהב התרבות ההלניסטית) שהחליט להקל על בחירתו לקוואיסטור; משרה זו הכניסה אותו לסנאט. הכתובת מפרגמון מאשרת שכאראקס כיהן במשרתו בפרובינקיה של סיציליה, ואז מוסיפה את ההערה המתמיהה שהוא נבחר למלא מקום פנוי – inter aedilicios, או כאיידיל – מה שהיה הגיוני יותר אם כאראקס דילג על משרת הקוואיסטור. ייתכן, אם כן, שהאדם שכתב את הכתובת התבלבל לגבי בחירתו זו של כאראקס.
בשלב זה המידע בכתובת של פרגמון מסתיים, והדבר מצביע על כך שהיא נכתבה זמן קצר לאחר תקופת הקונסולות של כאראקס. כאן נוספים פרטי מידע מתוך הכתובות האחרות. כאראקס בנה על חשבונו את אולם הכניסה (propylon) לאסקלפיאיון (Asklépiéion) בפרגמון. כתובת אחרת מספרטה מעידה שהוא היה פאטרונומוס (Patronomos, "שומר החוק") בסביבות אמצע המאה ה-2; זו הייתה משרה שלעיתים החזיקו בה נכרים מכובדים.
אזכור היהודים בחיבורו
סטפנוס מביזנטיון מצטט בערך "עברים" במילונו הגאוגרפי את כאראקס, שאומר ש"כך נקראים יהודים על שם אברמון (אברהם)". אולם לא ניתן לדעת באיזה הקשר התייחס כאן כאראקס ליהודים. ההסבר לפיו מקור השם "עברים" הוא בשם "אברהם", נמצא כבר בקטעים מתוך חיבורו של הסופר היהודי-הלניסטי ארתפנוס (המאה ה-2 לפנה"ס), אולם הצורה הכמו-יוונית "אברמון" אינה ידועה משום מקום אחר.
וורנדג'ה
וורנדג'ה (שם מדעי: Warendja) הוא סוג נכחד של יונק כיס נכחד ממשפחת הוומבטיים אשר חי באוסטרליה בין סוף המיוקן לסוף הפליסטוקן ונכחד לבסוף בהכחדת הפליסטוקן, אולי בידי האדם שהגיע לאוסטרליה. הוא נחשב לקדום שבוומבטיים. בסוג זה נכללו שני מינים: Warendja wakefieldi שתואר ב-1982 ו-Warendja encorensis שתואר ב-2007. המאובנים התגלו בקווינסלנד ובויקטוריה וכללו בעיקר מאובני שיניים.
וומבט זה היה קטן יחסית לקרוביו החיים כמו הוומבט המצוי והוא הגיע למשקל 10 ק"ג. הוא היה בעל שיניים חזקות שעזרו לו להתמודד עם צמחייה קשיחה.
מאיר שפירא (מחנך)
מאיר שפירא (30 ביוני 1908 - 16 בפברואר 1998) היה מחנך, מנהל בית הספר התיכון ליד האוניברסיטה ומחברם של ספרי לימוד בפיזיקה, שהיו בשימוש נרחב בבתי ספר רבים. זוכה עיטור יקיר ירושלים.
קורות חייו
מאיר שפירא נולד ברובנו, אשר באותם ימים השתייכה לאימפריה הרוסית. השלטון עבר מיד ליד והאחרונה שהחזיקה בו הייתה פולין, שהתעמרה קשות בתושביה היהודים. האנטישמיות שחווה ברובנו עיצבה את השקפת עולמו, והביאה אותו למסקנה שהציונות היא הפתרון היחיד לקיומו של העם היהודי.
בהיותו בן 16 עבר לווילנה, שם סיים לימודיו בגימנסיה וגם רכש את השכלתו הגבוהה במתמטיקה ובפיזיקה. בווילנה נשא ב-1931 לאשה את סוניה קרמר וב-1934 עלה עמה לארץ ישראל.
עבודתו החינוכית החלה כמורה למתמטיקה ולפיזיקה. בהמשך היה סגן מנהל בגימנסיה בלפור בתל אביב (תיכון עירוני א). ב-1944 הוזמן להצטרף לסגל בית הספר התיכון בבית הכרם בירושלים - בתחילה כחבר הנהלה, ובשנים 1954-1980 כיהן כמנהלו. בשנת 1982 זכה בעיטור יקיר ירושלים על פועלו החינוכי.
ב-1950 זכה במלגה מטעם מועצת הנשים היהודיות בארצות הברית להשתלם בדרכי המחשה בהוראה באמצעות עזרים אורקוליים, שהיה תחום חדשני באותם ימים. עם שובו לישראל הנהיג ופיתח גישה זו בבית הספר וגם הרחיבה לכדי עבודת מחקר בנושא ההמחשה בהוראת הפיזיקה עליה זכה בתואר דוקטור ב-1954.
שהותו בניו יורק הייתה התחלה של ידידות עמוקה ומתמשכת עם מועצת הנשים, שהתבטאה מאוחר יותר בעזרה במימון הן של בנייתו של המבנה החדש של בית הספר התיכון ליד האוניברסיטה העברית בירושלים והן בפרויקטים החינוכיים השונים שיזם.
לאורך השנים כתב סדרה של ספרי לימוד בפיזיקה שנקראה "יסודות הפיזיקה", שהייתה בשימוש בבתי ספר רבים בישראל, שבהם שילב את שיטות ההמחשה המגוונות בהן התמחה והאמין.
בשנת 1961 השתתף במשלחת מטעם "קרן רוטשילד" במטרה לערוך סקר במדינות אירופה ואמריקה הצפונית על הטלוויזיה החינוכית והיה שותף בהקמת הטלוויזיה הלימודית בישראל וחבר בוועד המנהל שלה.
במשך כל שנות ניהולו את בית הספר התיכון ליד האוניברסיטה העברית בירושלים שקד ביחד עם סגל המורים על התאמת ועדכון גישות ושיטות החינוך וההוראה והתאמתן למאפיינים המשתנים של התלמידים והחברה. בפרויקטים השונים, שהונהגו הקדים בית הספר התיכון את דורו.
בין הפרויקטים:
יקיר ירושלים
כגולת הכותרת על כל פועלו זכה ב-21 בדצמבר 1982 בעיטור "יקיר ירושלים", שהוגש לו על ידי נשיא המדינה יצחק נבון, שהיה בוגר מחזור א' של בית הספר התיכון ליד האוניברסיטה העברית בירושלים.
ג'ואלי ריצ'רדסון
ביוגרפיה
ריצ'רדסון נולדה בלונדון למשפחה של שחקנים ואנשי תיאטרון. הוריה הם השחקנית ונסה רדגרייב והבמאי טוני ריצ'רדסון, היא נכדה של סר מייקל רדגרייב ורייצ'ל קמפסון, ואחותה של השחקנית נטשה ריצ'רדסון. היא אחיינית של לין רדגרייב וקורין רדגרייב, ובת דודתה היא השחקנית ג'מה רדגרייב. ב-1968 כשהיא בת שלוש, הופיעה כניצבת בסרט שביים אביה "הסתערות חיל הפרשים".
היא למדה יחד עם אחותה נטשה בבית הספר לבנות סנט פול בהאמרסמית' שבלונדון. בגיל 14 קבלה מלגת לימודים והחלה ללמוד בבית ספר לטניס בטמפה שבפלורידה. ב-1983 סיימה את לימודיה בבית הספר "The Thacher School" באוהיי שבקליפורניה ואחר כך חזרה ללונדון והחלה ללמוד באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה.
ריצ'רדסון שאפה להיות שחקנית טניס מקצוענית, ולמדה שנתיים באקדמיה לטניס בפלורידה. אחר כך פנתה לעסוק במשחק. ב-1985 גילמה את הגרסה הצעירה של הדמות שגילמה אמה בסרט "ות'רבי". היא שחקה בתפקיד ראשי בסרטו של פיטר גרינוויי "טובעים במספרים", ואחר כך הופיעה לראשונה לפני הקהל הרחב בפרק בסדרת הטלוויזיה "פוארו" המבוסס על עלילותיו של הבלש של אגאתה כריסטי. ב-1989 השתתפה בסדרה "סיפורי עמים" של ג'ים הנסון בתפקיד נסיכה. עוד באותה שנה גלמה דמות של מורה על סף התמוטטות עצבים בסדרה של ערוץ 4 הבריטי "Behaving Badly". ב-1991 שיחקה בתפקיד של נסיכה פינית בקומדיה "המלך ראלף".
ב-1992 שיחקה ב"ניצוץ באפילה" לצידו של ליאם ניסן שהיה אחר כך גיסה. ב-1993 גילמה את דמותה של ליידי צ'טרלי בסרט טלוויזיה באותו שם. ב-1996 הופיעה כמעצבת אופנה בסרט של דיסני "101 כלבים וגנבים" לצידה של גלן קלוז ששיחקה בתפקיד קרואלה דה ויל. ב-1998 כיכבה בדרמת המתח "ההד", בשנה שלאחר מכן הופיעה בסרט האימה והמדע בדיוני "סיוט בקצה האופק", כסגן סטארק הלוקחת חלק בצוות חילוץ שיוצא למצוא את ספינת החלל הנעדרת "Event Horizon".
בשנת 2000 השתתפה בסרט "הפטריוט" לצידו של מל גיבסון, דרמה מלחמתית-היסטורית המתרחשת בתקופת מלחמת העצמאות האמריקאית. היא צדה את עינו של הבמאי צ'ארלס שייר, כשראה שהיא דומה למלכת צרפת מארי אנטואנט, היא גילמה את דמות המלכה ב-2001 בסרט "התכשיט". עוד בשנת 2000 הופיעה בסרטו של בן אלטון "מייבי בייבי".
ב-2003 החלה ריצ'רדסון להשתתף בתפקיד ג'וליה מקנאמרה בסדרת הדרמה האמריקאית "ניפ/טאק" העוסקת בחייהם של שני מנתחים פלסטיים בעיר מיאמי. אמה של ריצ'רדסון ונסה רדגרייב הופיעה בפרקים אחדים בסדרה כשהיא מגלמת את דמות אמה של ג'וליה. בנובמבר 2006 הודיעה ריצ'רדסון שהיא עוזבת את הסדרה כדי לטפל בביתה החולה. אחרי סיום העונה נודע שריצ'רדסון תמשיך להופיע בעונה החמישית של הסדרה אך באופן מוגבל יותר.
ב-2009 הופיעה לצידה של אמה ונסה רדגרייב בהפקה מחודשת של ה-BBC ל-"יומו של השלוש-רגל" לפי ספר מאת ג'ון וינדהם.
בשנת 2010 ריצ'רדסון השתתפה בעונה הרביעית והאחרונה של סדרת הדרמה "שושלת טיודור" בתפקיד קתרין פאר, אשתו האחרונה של המלך הנרי השמיני.
בשנת 2016 שיחקה בדרמה הביוגרפית של אוליבר סטון "המרגל סנודן" בו גילמה את ד"ר סטילוול, לצד ג'וזף גורדון-לוויט. בינואר 2017 החלה לשחק בסדרת הפנטזיה "עיר הברקת" של רשת NBC ומבוססת על ספרו של ליימן פרנק באום - הקוסם מארץ עוץ.
חיים אישיים
ריצ'רדסון הייתה נשואה למפיק הקולנוע טים ביבן ולזוג נולדה בת אחת. הם התגרשו ב-2001.
אחותה, השחקנית נטשה ריצ'רדסון, נהרגה בתאונת סקי במרץ 2009.
שלגוטריאן
שלגוטריאן (בהונגרית: Salgótarján) היא עיר בצפון הונגריה בקרבת הגבול עם סלובקיה כ-110 ק"מ צפונית מזרחית מבודפשט. שלגוטריאן היא בירת מחוז נוגראד ומבין כל בירות המחוז של הונגריה, רק סקסארד קטנה יותר ממנה במספר תושביה.
מקור השם
שם העיר מורכב משתי המילים "שלגו" – שמה של מצודה סמוכה ומשמעותה מבריק או זוהר בהונגרית עתיקה, ו-"טריאן" – שמו של אחד משבעת שבטי המדיארים שכבשו את הונגריה ב-896.
היסטוריה
כפר קטן בשם הנוכחי קיים כבר מימי הביניים אך לא ידועים עליו פרטים נוספים. באמצע המאה ה-19 התגלו באזור מרבצי פחם שהביאו להאצת הפיתוח של היישוב. סביב המכרות הוקמו מפעלי תעשייה כבדים מבין הגדולים במדינה. אוכלוסיית שלגוטריאן גדלה במהירות וב-1922 היא קיבלה מעמד של עיר. ב-1950 העיר קיבלה תואר של בירת מחוז. בעקבות זאת, החלה תנופת פיתוח חדשה. בעידוד ובמימון המשטר הסוציאליסטי, הוקמו מפעלים נוספים, מרכז העיר עבר שיפוץ, כפרים מהסביבה סופחו לעיר ושכונות חדשות נבנו. תנופת הפיתוח נעצרה החל מ-1970 כאשר מכרות הפחם נסגרו עקב חוסר כדאיות כלכלית. נפילת המשטר הקומוניסטי והשינויים הפוליטיים החל מ-1990, הביאו להאטה נוספת בפעילות הכלכלית וגרמו לסגירת מפעלים, לגידול באבטלה ולהגירת אוכלוסייה מהעיר.
הקהילה היהודית
החל משנת 1840 עם ביטול ההגבלות של התיישבות יהודים בערים החלה הגירה של יהודים גם לשלגוטריאן. בין 1850 ל-1890 מספרם הוכפל. ב-28 ביולי 1895 נוסדה הקהילה היהודית שהייתה שייכת לזרם האורתודוקסי. רבה של הקהילה היה הרב משה דייטש וביוזמתו נבנה בית כנסת חדש ומפואר שנחנך ב-22 בספטמבר 1902. בנוסף, היה בשלגוטריאן בית דין יהודי וישיבה. אב בית הדין של הקהילה היה הרב נתן פרנקפורטר וראש הישיבה היה הרב זאב וולף גינצלר. במלחמת העולם הראשונה נהרגו 19 קצינים וחיילים מבני הקהילה. בין שתי מלחמות העולם הקהילה המשיכה לגדול ולהתפתח ונטלה חלק חשוב בחיים הכלכליים, התרבותיים ובעיקר בחיי המסחר של העיר. בשנת 1941 מספר היהודים הגיע ל-1,255 ומכאן החלה הידרדרות הדרגתית במצבם. החוקים הגזעניים, שנחקקו בשנת 1938 בעקבות ההתקרבות בין הממשל ההונגרי לגרמניה הנאצית, ערערו את חיי היהודים בעיר. רבים מהם נהרגו לאחר שגויסו לשירות העבודה ונשלחו לעבודות כפייה בחזית האוקראינית בתנאים קשים ביותר. בין 3 ל-10 במאי 1944, רוכזו 1,126 היהודים שנותרו בעיר בתוך גטו. ב-5 ביולי 1944, הוחל בריכוז כל יהודי העיר והסביבה באורוות הנטושות של מכרה הפחם. באורוות, שהיו מיועדות לכ-60 סוסים, נדחסו כ-2,240 יהודים - נשים, ילדים וגברים זקנים, בתנאים תת-אנושיים. ב-13 ביוני הועלו 2,310 יהודים על קרונות רכבת שנועדו להובלת בקר ונשלחו לאושוויץ.
לאחר השואה
כ-120 מיהודי העיר שרדו את מחנות ההשמדה ושבו לעיר בתום המלחמה. הם שיקמו את בית הכנסת, שהפך למחסן תחת שלטון הגרמני, ואת יתר מוסדות הקהילה. לאחר המרד ההונגרי בשנת 1956, רוב יהודי הקהילה עלו לישראל או היגרו לארצות הברית. ב-1969 העירייה הרסה את מבנה בית הכנסת ובמקומו נבנה בית תפילה צנוע בסמוך לבית הקברות היהודי. באותו מקום הוקם גם קיר זיכרון לזכר 1,870 יהודי העיר והסביבה שנספו בשואה. בעיר גרים עשרות בודדות של יהודים, רובם קשישים.
נתונים דמוגרפיים
===קבוצות אתניות===
יחסי אוסטרליה–מלטה
יחסי אוסטרליה–מלטה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הקהילייה של אוסטרליה לבין רפובליקת מלטה.
היסטוריה
המגעים שבין העמים הם במרכז היחסים שבין אוסטרליה למלטה. המהגרים המלטזים הראשונים הגיעו לאוסטרליה בשנת 1810. היישובים המלטזיים הראשונים באוסטרליה נוסדו ב-1838. תקופת השיא בהגירה המלטזית לאוסטרליה היא בשנות החמישים ווהשישים של המאה העשרים. ב-2016 התגוררו באוסטרליה 175,559 אזרחים בעלי מוצא מלטזי ו-37,609 אנשים ילידי מלטה. זוהי הקהילה הגדולה ביותר של מלטזים מחוץ למלטה.
בין מלטה לאוסטרליה שיתוף פעולה צבאי שמתבטא בקניית כלי שיט אוסטרליים למלטה. הצדדים סיכמו על רכישת כלי השיט בזמן ביקורו באוסטרליה של טוניו בורג, שר החוץ של מלטה וסגן ראש הממשלה.
אמנות והסכמים בילטרליים
בין מלטה לאוסטרליה נחתמו שישה הסכמים בילטרליים:
צ'ארטר חוקי
צ'ארטר חוקי הוא הענקת סמכות או זכויות שהמעניק מכיר רשמית בזכותו של המקבל לממש את הזכויות האמורות. משתמע מכך כי המעניק משאיר בידיו עליונות או ריבונות, ושהמקבל מודה במעמד מוגבל או נחות במערכת היחסים, וזה המובן שבו צ'ארטרים הוענקו היסטורית, וזה גם המובן שנשמר בשימוש המודרני במונח.
המילה נכנסה לאנגלית מהמילה בצרפתית עתיקה "charte" (בסופו של דבר מהמילה הלטינית "נייר"). היא הפכה להיות מילה נרדפת למסמך הפורס הענקת זכויות או הרשאות.
נמאן גרודנו (הוקי קרח)
נמאן גרודנו היא קבוצת הוקי קרח מקצוענית מהעיר גרודנו שבבלארוס המתמודדת בליגת העל הבלארוסית בהוקי קרח. באמתחתה שבע זכיות באליפות הלאומית והיא אחת המעוטרות בבלארוס.
אלאסמוזאורוס
אלאסמוזאורוס (שם מדעי: Elasmosaurus; משמעות השם: "זוחל דק-לוחית") הוא סוג של זוחל ימי קדום מסדרת הפלזיוזאורים וממשפחת האלאסמוזאוריים אשר חי במימי הקרטיקון, לפני 80.5 מיליון שנה באמריקה הצפונית.
מאפיינים
מאובניו של זוחל ימי זה התגלו ב-1867 בקנזס ותוארו בידי החוקר אדוארד קופ ב-1868. סוג זה כולל מין אחד, כשמינים נוספים שהשתייכו אליו בוטלו או הועברו לסוגים דומים.
האלאסמוזאורוס היה זוחל גדול מאוד ואורכו הגיע ל-10.3 מטרים, כשצווארו היה ארוך פי שניים משאר חלקי גופו. כאשר התגלה לראשונה נחשב בעל צוואר קצר וזנב ארוך ונחשי בשל חלוקה שגויה של החוליות. מבנה הצוואר הקל על בעליו בלכידת דגים ואמוניטים באוקיינוס הקדום. היו לו חושי מגע וחוש ריח חדים ביותר ואיתם התקרב לטרפו.
דניאפרו מוהילב
היסטוריה
דניאפרו מוהילב נוסדה בתחילת 2019 כתוצאה ממיזוג בין דנייפר מוהילב (שהייתה קיימת משנת 1960) ולוץ' מינסק (שעל משאביה מסתמכת הקבוצה החדשה).
המועדון המאוחד קיבל את מקום הליגה של לוץ', את החסויות שלה ואת רוב הרכב הסגל, תוך שמירה על מספר קטן של שחקנים מדנייפר והעברתם למוהילב. קבוצות הנוער של שתי הקבוצות לא מוזגו והמשיכו את השתתפותן בתחרויות הנוער בנפרד.
בשנת 2020 פורק ובמקומו נולד מועדון דנייפר מוהילב (2020).
הקרן האמריקאית לפיתוח אפריקה
הקרן האמריקאית לפיתוח אפריקה (באנגלית: The United States African Development Foundation, בראשי תיבות: USADF) היא סוכנות ממשלתית עצמאית בארצות הברית הפועלת באפריקה שמדרום לסהרה. הקרן הוקמה על ידי הקונגרס בשנת 1980 כדי להשקיע ישירות בהתארגנויות מקומיות ומיזמים חברתיים. מטרת USADF היא לחזק את הכלכלה המקומית באמצעות תמיכה בפיתוח תעסוקה, מיגור עוני, חקלאות, אנרגיה, תעשייה וחינוך. הקרן פועלת בשיתוף ממשלות אפריקאיות, סוכנויות ממשלתיות אחרות בארה"ב, תאגידים פרטיים וקרנות פילנתרופיות.
בשנת 2021 תקציב הקרן שאושר על ידי הקונגרס האמריקאי עמד על 33 מיליון דולר. בדצמבר 2020, ציינה הקרן 40 שנות פעילות באפריקה. בשנים אלו, USADF השקיעה למעלה מ-265 מיליון דולר באמצעות כמעט 4,000 מענקים ליוזמות אפריקאיות שהשפיעו על יותר מ-10 מיליון בני אדם.
היסטוריה
הקרן האמריקאית לפיתוח אפריקה נוצרה באמצעות חוק בקונגרס בשנת 1980 והחלה לפעול ב-1984. מאז היא סיפקה מימון ליותר מ-1,700 ארגונים.
תקציב הקרן ממומן באמצעות הקצאות שנתיות של השלטון הפדרלי. בנוסף על המימון הפדרלי, הקרן מקבלת מימון מממשלות אפריקאיות, תאגידים אמריקאים פרטיים ותורמים. הקרן מנוהלת על ידי דירקטוריון הכוללת שבעה חברים המוצעים על ידי נשיא ארצות הברית, ומאושרים על ידי הסנאט של ארצות הברית.
פעילות
הקרן לפיתוח אפריקה של ארצות הברית פועלת בבנין, בוטסואנה, בורקינה פאסו, בורונדי, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, גינאה, קניה, ליבריה, מלאווי, מאלי, מאוריטניה, ניז'ר, ניגריה, רואנדה, סנגל, סומליה, דרום סודאן, טנזניה, אוגנדה זמביה וזימבבואה.
בשנת 2011, הקרן לפיתוח אפריקה השיקה תוכנית אבטחת מזון וחוסן קהילתי שבצפון קניה ופרויקט מיוחד לאבטחת מזון באזור הסאהל במערב אפריקה ב-2012. בשנים אלו הקרן החלה לספק הכשרות מקצועיות לנוער מובטל. בתוכנית זו השתתפו כ-5,000 בני נוער. בשנת 2016 הקרן השיקה תוכנית לשיפור ביטחון המזון והפרנסה הכלכלית ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
הקרן מעניקה מענקים להרחבת מפעלים מעניקים וסיוע לקואופרטיבים, אגודות חקלאים, קבוצות קהילתיות, מפעלים או עסקים צומחים. המענקים מגיעים לסכום של 250,000 דולר על פני חמש שנים לכל היותר. בקשות למענקים נבדקות על ידי נציג של הקרן באותה המדינה. עסקים וארגונים מהקבלים מימון מהקרן זכאים לקבל סיוע נוסף מארגונים אחרים.
הקרן מציעה מענקי סיוע תפעולי המהווים מימון לקואופרטיבים קיימים, אגודות חקלאים, קבוצות קהילתיות, מפעלים או עסקים שמתכננים רפורמות. המענקים יכולים להגיע לעד 100,000 דולר למשך שנתיים.
גיומנדרד
גיומנדרד (בהונגרית: Gyomaendrőd) היא עיר במחוז בקש, על גדת נהר קרש בדרום מזרח הונגריה. העיר נוסדה בשנת 1981 מאיחוד של העיר גיומה (Gyoma) עם הכפר אנדרד (Endrőd) ומספר קהילות נוספות. הכפר אנדרד הוזכר לראשונה במאה ה-15 כמקום משכנן של כמה עשרות משפחות אצולה. בשנת 1989 קיבלה גיומנדרד מעמד של עיר. בעיר 98% הונגרים, והיתר צוענים, גרמנים, רומנים וסלובקים. העיר מהווה מרכז נופש ודיג, בין היתר בזכות העובדה שהנהר קורוס נחשב לאחד הנהרות הנקיים ביותר בהונגריה. בעיר מתקיימים אירועים ופסטיבלים מעת לעת, בהם פסטיבל גבינה, מרוצי מכוניות, וכן חג "יום הקדוש סטפן" המצוין במאכלי דגים.
בעיר מוזיאון לטיפוגרפיה ומצבה לקורבנות מלחמת העולם הראשונה וכן מצבה לקורבנות מלחמת העולם השנייה. סמוך לעיר ישנם מעיינות מרפא.
תולדות העיר
העיר גיומה מוזכרת במסמכים משנת 1332 בתור כפר בו חיו כ-150 נפש. בתקופת השלטון האוסטרו-הונגרי סבלה העיר מהצפות. בתחילת המאה ה-18 נפגעה העיר בהתקפות של סרבים. ב-1830 קיבל היישוב מעמד של עיר. בתקופה זו הייתה גיומה העיר הגדולה ביותר באזור. בסוף המאה ה-19 היו בעיר כ-10,800 הונגרים, 90% מהם פרסביטריאנים, וכ-600 גרמנים. כמו כן התיישבו במקום מספר סלובקים.
קהילה יהודית
ב-1941 היו בגיומנדרד כ-90 יהודים. עם כיבוש הונגריה על ידי גרמניה, במרץ 1944 רוכזו יהודי גיומנדרד בגטו שהוקם במחסן מקומי. הם גורשו לגטו אחר ומשם למחנות ריכוז ושילוח שונים. רובם גורשו לבסוף לאושוויץ.
ליאון איסרליס
ליאון איסרליס (באנגלית: Leon Isserlis; יוני 1881 – 14 במרץ 1966) היה סטטיסטיקאי בריטי יליד רוסיה, הידוע בעבודתו על ההתפלגות המדויקת של מומנטי המדגם, כולל משפט איסרליס. הוא גם הביא לידיעת הסטטיסטיקאים הבריטים את עבודתם של מתמטיקאים וסטטיסטיקאים רוסים, כולל צ'בישב וצ'ופרוב.
ביוגרפיה
איסרליס, צאצא של רבי משה איסרליש (הרמ"א), נולד בבוהוסלב שליד קייב ביוני 1881. בגיל עשר עבר לבריטניה עם אמו האלמנה, אח בכור ושתי אחיות. למד בבית הספר של עיריית לונדון וזכה במלגה פתוחה ללימודי מתמטיקה בכריסט'ס קולג' בקיימברידג'. עם צאתו מקיימברידג' בשנת 1904 מונה לראש מחלקת מתמטיקה במכון הטכני העירוני וסטהאם. הוא גם נרשם כסטודנט למחקר ביוניברסיטי קולג' לונדון, שם למד בתקופת קרל פירסון, וקיבל תואר דוקטור בשנת 1916. במרץ 1920 עבר להיות סטטיסטיקאי בלשכת הספנות ונשאר שם עד לפרישתו בשנת 1942, אז תפס את תפקידו כסטטיסטיקאי מוריס קנדל.
ריצ'רד טיילור (פיזיקאי)
ריצ'רד טיילור (באנגלית: Richard E. Taylor; ) היה פיזיקאי קנדי, חתן פרס נובל לפיזיקה בשנת 1990.
ביוגרפיה
ריצ'רד טיילור נולד בקנדה. למד פיזיקה באוניברסיטת אלברטה שבאדמונטון. קיבל דוקטורט באוניברסיטת סטנפורד. שהה גם באקול נורמל סופרייר ובמעבדה הלאומית לורנס ברקלי.
המחקרים שלו עסקו בתחום החלקיק האלמנטרי. בשנים 1968–1969, יחד עם עמיתיו, ביצע מספר ניסויים במאיץ חלקיקים SLAC. הם קבלו את העדויות הראשונות על המבנה הפנימי של הפרוטון - קיום הקווארק.
קיבל פרס נובל לפיזיקה בשנת 1990 (ביחד עם ג'רום פרידמן והנרי קנדול).
ייז'יירנה
ייז'יירנה (באוקראינית: Озерна - אוזרנה; בפולנית: Jezierna; ביידיש: אזשערנע) היא עיירה במחוז טרנופול שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
בחלוקת פולין הראשונה, בשנת 1772, נכללה העיירה בתחום גליציה האוסטרית. בשנת 1870 חוברה העיירה למסילת הברזל בקו לבוב-טרנופול, והדבר האיץ את התפתחותה הכלכלית. במאי 1919 נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי היישוב
יהודים התיישבו בעיירה מהמחצית השנייה של המאה ה-18, ונטלו חלק מרכזי בפיתוחה הכלכלי. בסוף המאה ה-19 נמנו בעיירה 1,095 יהודים. בשנת 1916, במהלך מלחמת העולם הראשונה, שרפו החיילים הרוסים בתים רבים של יהודים בעיירה, ובהם בית הכנסת המקומי. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-700 יהודים, והתקיימה בה פעילות ציונית. עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939, הולאמו העסקים הפרטיים בעיירה, וגורשו לעומק ברית המועצות מאות פליטים יהודים שהגיעו אליה ממערב פולין.
ב-2 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים. ביומיים שלאחר מכן ערכו הגרמנים והאוקראינים פוגרום ביהודי היישוב, תוך רצח כ-200 יהודים, והצתת בית הכנסת ובית המדרש המקומיים. לאחר הטבח, הטילו הרשויות האוקראיניות גזירות שונות על יהודי היישוב, ובהן חובת ביצוע עבודות כפייה. בסוף שנת 1941 הוקם בעיירה מחנה עבודה מגודר, אליו הובאו יהודים מיישובים רבים בסביבת העיירה. במחנה זה מתו רבים מהיהודים ברעב, ממחלות וממעשי התעללות ורצח יום יומיים. בקיץ 1942 החלו להגיע ליהודי העיירה ידיעות על מעשי טבח המוניים שבוצעו בכפרי הסביבה שלה.
ב-29 באוגוסט 1942 פשטו על העיירה שוטרים גרמנים ואוקראינים, וריכזו את יהודיה, תוך רצח כ-150 איש ברחובות. כ-200 יהודים שולחו במשאיות לתחנת הרכבת שבזבורוב, ושם צורפו למשלוח למחנה ההשמדה בלז'ץ.
באוקטובר 1942 בוצעה בעיירה אקציה שנייה, והיהודים שנותרו בה הועברו לגטו זבורוב, שם גורלם היה כגורל יתר יהודי המקום. כ-100 עובדי כפייה יהודים שעוד הושארו בעיירה, לאחר ששילמו לשלטונות סכומי שוחד גבוהים עבור כך, נרצחו באמצע 1943 בידי שוטרים אוקראינים.
קנגורו טיטאן
קנגורו זה תואר ב-1838 בידי החוקר המפורסם ריצ'רד אוון. מאובניו התגלו בניו סאות' ויילס, קווינסלנד, ויקטוריה ואוסטרליה המערבית.
קנגורו זה חי בערבות העשב של אוסטרליה במהלך הפליסטוקן, שם רעו עדרי דיפרוטודונים ענקיים ועופות גדולים כמו הגניאורניס. כמו כן היו שם טורפים גדולים כמו המגלניה ואריה הכיס. כל אלה נכחדו עם סוף תקופת הפליסטוקן.
החוראל הגדול
החוראל הגדול (במונגולית: Ulsyn Ikh Khural) הוא הפרלמנט של מונגוליה, השוכן בעיר הבירה אולן בטור. הוא מונה 76 חברים, הנבחרים לקדנציה של 4 שנים.
החוראל משמש כרשות המחוקקת הבכירה של מונגוליה, על פי החוקה החדשה מ-1992, הקובעת כי "מונגוליה היא רפובליקה בעלת שלטון פרלמנטרי".
על פי "חוק הבחירות לחוראל הגדול" (1992, תוקן בשנת 1996) נערכות בחירות פרלמנטריות ב-76 אזורי בחירה, אשר בכל אחד מהם נבחר נציג על פי בחירת הרוב. תקופת הכהונה של כל חבר חוראל מתחילה בשבועתו למדינה ומסתיימת עם שבועתם של החברים החדשים.
מבנה אדמיניסטרטיבי
החוראל מיישם את כוחו באמצעות וועדות מיוחדות, תת-וועדות, קבוצות מפלגתיות וצורות ארגוניות אחרות. חקיקת חוקים או החלטות אחרות מתקבלות אך ורק באסיפות החוראל.
יושב ראש
סמכויותיו של יו"ר החוראל הן:
ועדות קבועות ותת וועדות
פעולותיו של החוראל מתבססות על קיומן של ועדות קבועות, העוסקות בתחומים שונים. בחוראל הנוכחי 6 ועדות:
בחירות
הבחירות האחרונות לחוראל נערכו בשנת 2012. שתי המפלגות שזכו לרוב הקולות הן הקואליציה הדמוקרטית של מונגוליה והמפלגה העממית של מונגוליה.
הבחירות היו ביולי 2016.
כיום ההרכב הפוליטי של הפרלמנט הוא:
אופנידן
אופנידן הוא פרויקט הקמת רשת שבילי אופניים בין-עירונית ברחבי גוש דן, שצפוי לקשר בין אזורי מגורים ומרכזי תעסוקה ולהקל על העומס התעבורתי בכבישים. הפרויקט מבוצע על ידי חברת נתיבי איילון וצפוי להסתיים במלואו עד שנת 2024.
מבנה הפרויקט
הפרויקט מורכב מתתי פרויקטים שמבוצעים על ידי הערים המשתתפות, וכולל שבעה שבילים.
יוזמות קודמות לקידום שימוש באופניים בגוש דן
ב-2007 הכריז משרד התחבורה על תוכנית שלא מומשה לסלול עד 2009 שביל אופניים באורך של 22 קילומטרים לאורך כביש 2 בין נתניה לתל אביב. בהמשך להחלטה זו, בשנת 2008 החל משרד התחבורה להקצות 50 מיליון שקל מדי שנה לפיתוח תשתיות אופניים, תקציב שהועבר לרשויות המקומיות במטרה לעודד שימוש באופניים. ערים רבות החלו לתכנן תוכנית מתאר לשבילי אופניים, שהובילו לסלילת עשרות קילומטרים של שבילים. עד שנת 2018 נסללו 170 קילומטרים של שבילי אופניים בגוש דן, 120 מתוכם בתל אביב.
פרויקט אופני דן
התוכנית לרשת שבילי אופניים בגוש דן הוכרזה על ידי משרד התחבורה ב-12 ביולי 2015 לאור העלייה בשימוש באופניים חשמליים בישראל. תכנונה המקורי כלל 10 שבילים שאורכם הכולל היה 150 קילומטרים, תאריך הסיום הצפוי של הפרויקט היה קיץ 2019 בעלות של 250 מיליון שקלים.
ב-2017 עודכנו פרטי הפרויקט, שמו שונה ל"אופנידן", האחריות על ביצועו ניתנה לחברת נתיבי איילון ועודכנו תאריכיו, היקפו ועלותו, שבשלב זה עלתה מעל 600 מיליון שקלים. התכנון הצפוי לתחילת העבודה בשלב זה היה ב-2019 וסיומן בשנת 2022.
תחילת הסלילה
נכון לדצמבר 2021, שביל שדה ושביל הירקון אמורים היו להיפתח בסוף 2022.
סטטוס הפרויקט
נכון לאפריל 2023, נפתחו מקטעים ספציפיים משבילי אופנידן , אך מרבית השבילים עדיין כוללים מקטעים המצויים בשלבי תכנון.
נכון ליולי 2023, אף שביל לא נסלל במלואו. לפי אתר חברת נתיבי איילון מרבית השבילים כוללים מקטעים שנמצאים בשלב תיקונים בתוואי השביל (החוף, הירקון, שדה, אריאל ואיילון) כך שלא ברור מתי סלילתם תסתיים. שביל חולות צפוי להיפתח במלואו במסגרת עבודות הקו הירוק של הרכבת הקלה ושביל השרון בסוף 2024. להלן בהרחבה:
מדינת הפליטים
מדינת הפליטים היא הצעה משנת 2015 ליצור מדינה חדשה בה יוכלו להתיישב פליטי העולם, זאת על מנת לפתור את בעיית הפליטים בעולם. על פי הערכת האומות המאוחדות, ישנם כ-60 מיליון פליטים ועקורים בעולם.
ההצעה
רעיון מדינת הפליטים הוצע ביוני 2015 על ידי ג'ייסון בוזי, משקיע נדל"ן מצליח במפרץ סן פרנסיסקו. ביולי 2015, פורסם מאמר על הרעיון באתר "וושינגטון פוסט". בהמשך קיבל הרעיון סיקור תקשורתי נוסף.
הוגה הרעיון בוזי מציע מספר אפשרויות למיקומה של המדינה המוצעת:
מימון
על פי ההצעה, מימון למדינת הפליטים יושג מממשלות, ארגונים חוץ ממשלתיים, האומות המאוחדות או על בסיס תרומות פרטיות. בוזי ניסח את ההצעה הראשונית, ואתר האינטרנט שהוקם לצורך הרעיון ( www.refugeenation.org ) קידם את הרעיון באמצעות סוכנות יחסי ציבור.
באוקטובר 2015, נפתח קמפיין מימון המונים במטרה לגייס מיליארדי דולרים לרכישת אדמות או איים לצורך מימוש הרעיון.
הצעות לסמלי המדינה
הפליט הסורי יארה סעיד עיצב דגל אדום-כתום הדומה לחליפת הצלה. אחר, המנון למדינה הוצע על ידי הפליט הסורי מוטאז אריאן שמתגורר באיסטנבול. אף על פי שסמלים אלו אינם רשמיים, מעודדי משלחת הפליטים באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) עשו שימוש בדגל באופן בלתי רשמי.
אפליקציית "וואטסאפ" כוללת את הדגל המוצע כחלק ממבחר האמוג'ים.
הצעות דומות
פחות מחודשיים לאחר שההצעה זכתה לסיקור תקשורתי נרחב, נגיב סאווירס, מיליארדר מצרי, הציע לקנות אי בים בתיכון על מנת ליישב בו פליטים סורים.
גטו פיוטרקוב טריבונלסקי
גטו פיוטרקוב טריבונלסקי היה הגטו הראשון בפולין הכבושה בזמן מלחמת העולם השנייה, והתקיים במשך כשלוש שנים, בין ה-8 באוקטובר 1939 וה-28 באוקטובר 1942.
לפני הקמת הגטו
פיוטרקוב טריבונלסקי (בפולנית: Piotrków Trybunalski; ברוסית: Пётркув-Трыбунальски; בגרמנית: Petrikau) ממוקמת כ-26 ק"מ מדרום לעיר לודז'. בין השנים 1815 ו-1915 הייתה העיר תחת שלטון רוסי. העיר הייתה מרכז תעשייתי חשוב, בעיקר של טקסטיל, עץ וזכוכית.
ראשיתה של הקהילה היהודית בפיוטרקוב נעוצה במאה ה-16, וערב מלחמת העולם השנייה מנו כ-15,000 יהודי העיר כ-27% מכלל האוכלוסייה. הקהילה היהודית המשגשגת, שהייתה חילונית ודתית כאחד, פרסמה שלושה שבועונים והייתה ידועה במאות ה-19 וה-20 בדפוס העברי שבה. הקהילה כללה ארגונים דתיים, תרבותיים ופוליטיים רבים, כולל הבונד ותנועות ציוניות שונות. לקהילה היו מספר בתי כנסת כאשר "בית הכנסת הגדול" נחשב לאחד מהבניינים היפים מסוגו בפולין כולה.
שלושה ימים לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, ב-4 בספטמבר 1939, נהרגו כ-1,000 יהודים בהפצצות הלופטוואפה על הכפר סולייוב הקרוב, אליו נמלטו מפני הצבא הגרמני המתקדם. למחרת היום, ב-5 בספטמבר 1939, נכבשה העיר בידי גרמניה הנאצית. מיד עם תחילת הכיבוש החלה ההתעללות ביהודים: התעללויות פיזיות שונות, גברים נחטפו ברחובות ואולצו לעבוד עבודות כפייה, רכוש יהודי רב נבזז והכאות ורציחות הפכו חזון נפרץ. בית הכנסת, שנודע בהדרו, נבזז לחלוטין גם הוא. כ-2,000 מיהודי העיר הצליחו להימלט מהעיר לברית המועצות במהלך תקופה ראשונית זו, אך מאידך התמלאה העיר בפליטים מערי השדה הקרובות, כמו גם מערים ראשיות כגון ורשה, לודז', בלחטוב, קאליש, גנייזנו ופלוק.
באוקטובר 1939 העביר הוורמאכט את ניהול העיר לידי הרשויות האזרחיות תחת פיקודו של ראש העיר (Oberbürgermeister) האנס דרקסל (Drexel).
הקמת הגטו
ביום ה-8 באוקטובר 1939 ציווה דרקסל, מפקדה הנאצי של פיוטרקוב טריבונלסקי, על הקמת הגטו ליהודי העיר. על אף צווים חוזרים ונשנים מטעם היודנראט, לא צלחה משימת ריכוז היהודים בגטו אלא לאחר שהחלו הגרמנים לפנות את היהודים זה אחר זה לתחומי הגטו, משימה שנשלמה רק בסוף ינואר 1940. אף על פי שפולנים נוצריים שהתגוררו בתחומי הגטו המיועד נצטוו גם הם לעזוב אותו, רבים המשיכו להתגורר בתחומי הגטו ולעבוד בו עד לשנת 1942.
החיים בגטו
ב-29 בנובמבר 1939 הציג דרקסל ליודנראט צו בחתימתו של הגאולייטר האנס פרנק שקנס את הקהילה בסכום של 350,000 זלוטי. על מנת להבטיח את התשלום תפסו הגרמנים שלושה בני ערובה, שהוכו כה קשה עד כי אחד מהם, לייב דסאו (Dessau), נפטר. הקנס שולם במלואו וכן מולאה דרישה נוספת לאספקת 12,000 ביצים, 500 שקי קמח, 300 ק"ג של חמאה ו-100 שקי סוכר.
בין יוני ויולי של שנת 1941 חשפו הגרמנים את דבר קיומה של תנועת התנגדות יהודית מחתרתית בגטו. 11 מחברי היודנראט ששיתפו פעולה עם המחתרת, בהם גם טננבאום, ראש היודנראט, נעצרו. לאחר למעלה מחודשיים של חקירות ועינויים, ב-13 בספטמבר 1941, נשלחו כל העצורים למחנה ההשמדה אושוויץ. מספר ימים לאחר השילוח הובא לידיעתן של משפחות המשולחים על מותם "מפאת מחלה". שמעון ורשבסקי (Warszawski) מונה לראש היודנראט החדש.
שמועות בנוגע לגורלם של יהודי מזרח אירופה הסתובבו בגטו. צ'ארלס קוטקובסקי (Kotkowsky), פועל במפעל זכוכית, התיידד עם אחד השומרים, וקלו בורדו (Waclaw Bordo), אשר העביר לידיו באביב 1942 העתק של העיתון הסוציאליסטי המחתרתי "רובוטניק" (Robotnik, "עובד"). מהעיתון למד קוטקובסקי על גירושם של יהודי לובלין ליעד בלתי ידוע, ועל רציחתם של יהודי וילנה וסלונים. מעט לאחר מכן התוודע קוטקובסקי לקיומם של מחנות המוות בחלמנו וטרבלינקה מעיתון מחתרתי אחר. על אף שקוטקובסקי חלק ידיעות אלו על ריקון הגטאות והמתת היהודים בגז עם כל מי שסמך עליו, אנשים לא האמינו לדברים בלתי ניתנים לתפיסה אלו.
חיסול הגטו
לקראת סיומה של שנת 1942 הועברו לגטו יהודים מכפרים רבים בסביבה. בליל ה-13 באוקטובר 1942 הקיפו את הגטו אנשי אס. אס. ומשטרת העזר האוקראינית, תחת פיקודו של סרן (SS-Hauptsturmführer) וילי בלום. בשעה 2 לפנות בוקר של יום ה-14 באוקטובר החלה האקציה. האקציה, עליה פיקד רס"ן (SS-Sturmbannführer) פוש (Feucht), תוכננה להימשך שמונה ימים. הגטו טוהר בית אחר בית. כ-1,000 איש, מרביתם קשישים וחולים, נורו במקום בעוד שהשאר קובצו לנקודת הריכוז וחולקו לשני טורים. כ-2,000 יהודים בעלי אישור עבודה הופרדו והוחזרו לגטו. השאר, כ-22,000 איש ואישה, הובלו בארבעה טרנספורטים לטרבלינקה, שם נרצחו בגז עם הגעתם. כ-500 מיהודי הגטו הצליחו להימלט ליערות.
ב-28 באוקטובר 1942 הפסיק גטו פיוטרקוב טריבונלסקי להתקיים. מתושבי הגטו נותרו כעת בעיר תושבי "הגטו הקטן" בלבד, "חוקיים" ו"בלתי חוקיים" כאחד.
לאחר חיסול הגטו
ב-19 בנובמבר 1942, נלקחו כ-100 יהודים, רובם באים בימים, מבית הכנסת ליער רקוב (Rakow), הסמוך לפיוטרקוב, ונורו למוות. שישה ימים לאחר מכן הורו הגרמנים על כל ה"בלתי חוקיים" להציג עצמם ולהירשם, תוך הבטחה כי הם נחוצים לעבודה. אלו שעשו כן נלקחו לבית הכנסת, אשר הוקף בשומרים אוקראינים אשר ירו לעבר המבנה. העצורים היהודים, ביניהם גם ילדים רבים, נותרו ללא מזון, מים או מאור. במעשה גבורה של הקרבה עצמית הסגירו ישעיהו וטובה וינשטוק (Weinstock) את עצמם תמורם חיי ילדיהם, והחליפו את מקומם בבית הכנסת. חלק מהעצורים שהיו בעלי כישורים יצרניים שונים הוחזרו לגטו כ"חוקיים". ב-19 בדצמבר נלקחו מבית הכנסת 42 גברים ליער רקוב, שם נצטוו לחפור חמישה בורות קבורה, ולאחר מכן נורו מרביתם אל הבורות, בעוד שאחדים נמלטו ליער. באותו הלילה הוצעדו 520 יהודים לבורות הקבורה בקבוצות של 50 ונורו למוות.
חמישה חודשים לאחר הגירושים ההמוניים, ב-21 במרץ 1943, תאריך שנבחר כך שיחול בחג הפורים, נאמר להנהלת הקהילה כי עשרה ממנהיגי קהילה עתידים להיות מוחלפים עם אזרחים גרמניים שחיו במושבה הגרמנית שרונה אשר בארץ ישראל. ברשימה היה גם הרב משה חיים לאו, שלא היה באותה עת בעיר. במקומו צורף על ידי שמעון ורשבסקי - ראש היודנראט, עו"ד שמעון שטיין. בקבוצה היו גם עו"ד סטניסלב זילברשטיין ואשתו פליציה, ד"ר מאוריציו בראמס, אשתו, בתו, וגיסתו לבית קוגן. ישנן עדויות כי בקבוצה היו גם אימו של שטיין וכן ד"ר ליאון גלאטר ועו"ד אברהם סולניק. שם נורו למוות על יד הנאצים כ"נקמה על עשרת בני המן". המצבות לזכרם ניצבות עד היום בבית הקברות.
פיוטרקוב שוחררה בידי הצבא האדום ב-16 בינואר 1945. מתוך המספר המשוער של כ-28,000 היהודים שנכלאו בגטו שרדו כ-1,600–1,700 במחנות או במקומות מחבוא.
לאחר המלחמה
עם סיום המלחמה שבו מאות ניצולים מהעיר לפולין, בכלל ולפיוטרקוב טריבונלסקי, בפרט. הם התקבלו בעוינות רבה, בין היתר מתוך חשש המקומיים שיתבעו את רכושם. ניצולים אחדים אף נרצחו על ידי אנטישמים מקומיים. במהלך הזמן הרוב עזבו את פיוטרקוב ונהרו לריכוזים גדולים יותר של ניצולים, ובעיקר היגרו לישראל ולארצות הברית, וכן לארצות נוספות, כגון: אנגליה, צרפת, גרמניה, קנדה, ארגנטינה, אוסטרליה.
מיעוט נשאר לחיות בפיוטרקוב במסגרת של קהילה יהודית בראשותו של ד"ר זיגמונד טננבוים, שכיהן בתפקיד בשנים 1945–1976. גם לאחר מכן נותרו יהודים ספורים. האחרון המזוהה שביניהם היה ככל הנראה רומן היפשער, הנקבר היהודי האחרון בבית הקברות היהודי בעיר.
יאיר קולס
יאיר קולס הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף אשר מכהן כראש סיב"ט במשרד הביטחון. בעבר כיהן כמזכיר צבאי לשר הביטחון וקצין מודיעין של פיקוד המרכז.
ביוגרפיה
קולס התגייס לצה"ל ושירת כלוחם בצנחנים ודובדבן. בשנת 2002 מונה לראש לשכת הרמטכ"ל, תחת פיקודו של רא"ל משה (בוגי) יעלון. בשנת 2005 מונה לתפקיד קצין המודיעין של אוגדת אזור יהודה ושומרון. בשנת 2008 הועלה לדרגת אל"ם ומונה לראש זירה בחטיבת ההפעלה המבצעית באגף המודיעין. בשנת 2010 מונה לתפקיד קצין המודיעין הפיקודי של פיקוד המרכז. בשנת 2013 מינה שר הביטחון משה יעלון את קולס לתפקיד מזכירו הצבאי, הוא כיהן בתפקיד בעת כניסתו של אביגדור ליברמן לתפקיד וסיים את תפקידו ב-11 באוקטובר 2018 ופרש מצה"ל לאחר 31 שנות שירות.
ב-13 ביוני 2019 מונה לראש סיב"ט במשרד הביטחון.
הנס אייזנק
הנס יורגן אייזנק (בגרמנית: Hans Jürgen Eysenck; 4 במרץ 1916 - 4 בספטמבר 1997) היה פסיכולוג גרמני-בריטי, ממוצא יהודי, מהדמויות הבולטות ביותר בחקר האינטליגנציה ובחקר האישיות.
לאחר מותו נבחנו עבודותיו מחדש ורבות מהן, בפרט אלה שחיבר עם רונלד גורססארט מטיצק (Ronald Grossarth-Maticek), נחשבות לא אמינות אך גם לגבי עבודות אחרות פורסמו אזהרות אמינות.
קורות חיים
הנס יורגן אייזנק נולד בברלין לזוג הורים שחקנים. אביו, אדוארד אייזנק, היה צאצא למשפחה קתולית מאזור הריין, בעוד אמו, הלגה מולנדר (נולדה כרות ורנר), הייתה בת למשפחה פרוטסטנטית משלזיה. אייזנק חשף מאוחר בחייו שסבתו מצד האם הייתה ממוצא יהודי. הוריו התגרשו כשהיה בן שנתיים, אמו הייתה לבת זוגו של הבמאי היהודי מקס גלאס, איתו היגרה לפריז לאחר עלייתו של היטלר לשלטון. היא הותירה את בנה לגדול אצל סבתו, בעברה זמרת אופרה. כנער חילק אייזנק את התעניינותו בין נושאים אינטלקטואלים לספורט. לדבריו הוא תיעב את הנאציזם ההולך ומתחזק. השתלטות היטלר על מולדתו הניעה אותו לעוזבה ב-1934 לטובת לונדון. שם פנה ללימודי פסיכולוגיה. הוא קיבל דוקטורט ב-1940 מהיוניברסיטי קולג' לונדון בהנחיית סיריל ברט.
תחומי התעניינות ומחקר
אייזנק הושפע מגישתם של פסיכולוגים בריטים כמו סיריל ברט שעסקו במדידת תכונות אישיות, וסבר שיש להן קשר הדוק לתורשה. בעת ובעונה אחת התעניין בביהביוריזם וביכולת לעצב התנהגות באמצעות התניות. על הפסיכואנליזה הפרוידיאנית הייתה לו, לעומת זאת, ביקורת חריפה. הוא תהה האם היא מסייעת במשהו למטופלים ופקפק במדעיותה. כשב-1946 נפתח מחדש בית החולים מודסלי אייזנק התמנה לפסיכולוג מחקר בכיר. כעבור שנה התמנה כמנהל מחלקת פסיכולוגיה. בשנת 1950 אוניברסיטת לונדון הקימה ב-1950 אוניברסיטת לונדון הקימה במודסלי את המכון הפסיכאטרי ואייזנק  ייסד שם את מחלקת פסיכולוגיה. הוא התמנה גם כפרופסור לאוניבריסטת לונדון. אייזנק קיבל קביעות ב"מכון הפסיכיאטרי" המסונף לקינגס קולג' לונדון, ובשנות החמישים והשישים זכו הספרים שהוציא מתחת ידיו לפופולריות רבה, והוא נחשב לאחד מבכירי הפסיכולוגים בבריטניה. בשנות השבעים צידד בארתור ג'נסן ובקשר שזה הצביע עליו בין אינטליגנציה לבין גזע. השקפות אלו והטעמת המרכיבים התורשתיים באישיות הפכו אותו לשנוי במחלוקת, עד כדי שבמהלך הרצאה ספג אגרוף בפרצופו מסטודנט זועם. מנגד התעניין גם באפשרות להעלות אינטליגנציה באמצעות שיפור התזונה, אך מחקריו בנושא לא הניבו הישגים של ממש.
בשנות ה-80 ייסד את כתב העת לחקר הבדלים בין אישיים.
תאוריית התכונות
לפי תאוריית התכונות של אייזנק לאישיות קיימים שלושה ממדים: לדעת אייזנק, אין קשר רציף בין נוירוטיות (יציבות נפשית נמוכה) לבין פסיכוטיות (התנהגות אנטי חברתית).
אייזנק גרס כי יש קשר בין תפקודים שונים במערכת בהעצבים ובין מופנמות ומוחצנות. לפי אייזנק, סף הגירוי העצבי קובע את התכונות של מוחצנות ומופנמות, כיוון שסף הגירוי משפיע על העוצמה של הגירוי (יכול להתבטא במגוון של דרכים, כמו גירויים חזותיים או ווקליים) שתיקלט אצל האדם. אצל אדם שסף הגירוי שלו גבוה יקלטו רק גירויים חזקים, ולא יהיה לו נוח בסביבה עם גירויים חלשים (מוזיקה קלאסית, צבעים חלשים ומעטים...), ולהפך, אצל אדם בעל סף גירוי נמוך יעברו כמעט כל הגירויים, והוא יחוש לא בנוח בסביבה עם גירויים חזקים (מוזיקה רועשת, הרבה צבעים חזקים...). בן אדם מוחצן מאופיין כבעל סף גירוי גבוה, ובן אם שהוא מופנם מאופיין כבעל סף גירוי נמוך).
ברנרד טקפטיי
ברנרד טקפטיי (באנגלית: Bernard Tekpetey; נולד ב-3 בספטמבר 1997 באקרה שבגאנה) הוא כדורגלן גאנאי המשחק בעמדת החלוץ בלודוגורץ ראזגרד.
קריירת מועדונים
טקפטיי נולד באקרה שבגאנה. הוא גדל במחלקת הנוער של שאלקה 04 מהבונדסליגה. בחצי השני של עונת החל טקפטיי לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, שאלקה 04 II. ב-24 בנובמבר 2016 ערך טקפטיי את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, כשפתח בהרכב והורחק בכרטיס צהוב שני בתוספת הזמן של המחצית השנייה בניצחון 0–2 על ניס במסגרת המחזור החמישי בשלב הבתים של הליגה האירופית לעונת 2016/2017. ב-17 בדצמבר ערך טקפטיי את הופעת הבכורה שלו בליגה, כשהחליף את מקס מאייר בדקה ה-87 בתיקו 1-1 נגד פרייבורג במסגרת המחזור ה-15.
בקיץ 2017 הושאל טקפטיי לריינדורף אלטאך מהבונדסליגה האוסטרית. לאחר חצי עונה, בה ערך עשר הופעות והבקיע שער אחד, חזר טקפטיי לשאלקה 04.
בקיץ 2018 עבר טקפטיי בהשאלה משאלקה לפאדרבורן 07, העולה החדשה לבונדסליגה השנייה. טקפטיי רשם עונה טובה ב-2018/19, כשהבקיע עשרה שערי ליגה והיה בורג משמעותי בהעפלתה של פאדרבורן לבונדסליגה. בתום עונת ההשאלה חזר לשאלקה.
בקיץ 2019 הושאל טקפטיי שוב, והפעם לפורטונה דיסלדורף מהבונדסליגה. בקיץ 2020 הושאל טקפטיי ללודוגורץ ראזגרד.
קריירה בינלאומית
ב-25 בינואר 2017 ערך טקפטיי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גאנה, כשנכנס כמחליף בדקה ה-72 בהפסד 0–1 לנבחרת מצרים במשחק המחזור השלישי בשלב הבתים של גביע אפריקה לאומות 2017.
קלורוזאוריה
מאפיינים
בני קבוצה זו היו דו-רגליים בעלי לסתות גדולות והם נפוצו בכל רחבי העולם. חלקם היו קטנים מאוד כמו הקומפסוגנתוס ואחרים היו גדולים מאוד כשהגדול מכולם היה הטירנוזאורוס רקס שהגיע לאורך 12 מטר. הם התפתחו לראשונה בתור היורה לפני 165 מיליון שנה ונכחדו עם הכחדת הקרטיקון לפני 66 מיליון שנה.
ככל הנראה חלק ממיני קבוצה זו פיתחו מעטה נוצות והחלו לפתח מאפיינים המתאימים לתעופה. דינוזאורים אלה התפתחו לעופות הראשונים.
צבי פרנקל (בן עמרם)
איש האצ"ל
צבי פרנקל, בן גיזלה ועמרם, נצר למשפחת ד"ר לודוויג אוגוסט פרנקל מייסד בית הספר למל בירושלים, נולד בשנת 1916 בעיר פרנקפורט בגרמניה. בשנת 1934, בגיל שמונה עשרה, עלה לארץ ישראל,
בארץ ישראל התגייס למשטרת היישובים העבריים (הנוטרים) וזמן לא רב לאחר מכן הצטרף לאצ"ל והיה חבר נאמן של הארגון. הוא כתב שירה ופרסם שירים בעיתונים הרוויזיוניסטים בשם העט "בן עמרם". כשפרצו מאורעות תרצ"ו–תרצ"ט ארגוני היישוב והמחתרות, כולל האצ"ל, נקטו בתחילה בקו של הבלגה. פרנקל לא השלים עם קו זה ויצא על דעת עצמו לנקום את דמם של היהודים שנרצחו במאורעות ובשנת 1937 התנקש בחייו של ערבי בכפר סומייל, כפר ערבי ששכן בצפון תל אביב, והרגו. הוא הצליח להימלט מהמקום, אך בעקבות חקירה ומעקב הצליחו אנשי הבולשת הבריטית לעלות על עקבותיו והגיעו לבית אמו. הוא לא נמצא בבית אך בחיפוש שנערך בבית נתגלה אקדחו ואמו נעצרה. הבולשת הפיצה שמועות שמענים בכלא את האם, זאת במטרה שהבן יסגיר עצמו. צבי פרנקל התייעץ עם עורך דין בשם יצחק בנימני, שנהג להגן על חברי בית"ר, ואז הודיע לחברי האצ"ל כי החליט להסגיר עצמו ולהביא בכך לשחרורה של אמו. כאשר נודעה כוונתו למפקדי האצ"ל, הם חששו שמא הבריטים יענו אותו והוא לא יעמוד בעינויים ויגלה לבריטים את כל הידוע לו על הארגון. מפקד האצ"ל באותה עת, רוברט ביטקר, הורה, על דעת עצמו ללא על ידיעת מפקדת האצ"ל, להוציאו להורג. ב-6 בספטמבר 1937 הוא נחנק וגופתו הוטלה למימי נחל הירקון. הריגתו נחשבת כהריגה הראשונה של יהודי על ידי האצ"ל, אחריה באו רבות אחרות.
תעלומת הגופה בירקון
ב-8 בספטמבר 1937 הבחינו מספר אנשים ששטו בסירה בנחל הירקון בגופה הצפה בנחל. המשטרה הבריטית הוזעקה למקום ולאחר שהגופה נמשתה מן הנחל, נמצא כי ידיו ורגליו של הטבוע היו קשורות בחוטי ברזל ואבן קשורה לרגליו.
על פי הערכת המשטרה, הגופה שהתה במים כשלושה ימים. במשך כשבוע לא הצליחה המשטרה לזהות את הגופה. אנשים רבים נקראו לבית החולים הדסה ברחוב בלפור 8 בתל אביב, שם נשמרה הגופה כדי לנסות לזהותה, אך ללא הצלחה, והוא נקבר תחילה כאלמוני. התעלומה לגבי זהותו של הטבוע העסיקה גם את העיתונות בארץ.
כשנראה היה שהתעלומה לא תיפתר וזהותו של ההרוג לא תוודע, הצליחו חוקרי המשטרה למצוא קצה חוט לזיהויו; בכיס מכנסיו של ההרוג נמצא שעון. החוקרים הציגו את השעון בפני שען בתל אביב שידוע היה כי הוא מנהל רשימה של לקוחותיו ואז נתברר כי השעון נמסר לו בעבר לתיקון והוא זיהה את השעון כשעונו של לקוח בשם צבי פרנקל. אמו של פרנקל נקראה למשטרה שם הוצגו בפניה בגדיו של ההרוג והיא זיהתה את הבגדים כבגדיו של בנה.
לאחר מעשה
לאחר שהתפרסמה זהותו של ההרוג היו חברים באצ"ל שלא השלימו עם הריגתו של פרנקל, שהיה חבר מסור ונאמן באצ"ל. היו מהם שכינו זאת כמעשה נבלה. אחד מהם שיגר לאחר קום המדינה מכתבים לראשי תנועת החרות והתנועה הרוויזיוניסטית ובהם גם אל מנחם בגין ודרש לערוך חקירה בנושא, לטהר שמו של פרנקל ולכלול את שמו בספר יזכור לחללי האצ"ל. מנחם בגין השיב במכתב מ-17 במרץ 1966 כי המקרה נודע לו עוד בטרם עלותו לארץ וכי הוא הטיל על איתן לבני, מי שהיה קצין המבצעים של האצ"ל, לבדוק מה ניתן לעשות כדי להחזיר לצבי פרנקל את כבודו. בשנת 1983 הוכר צבי פרנקל כחלל האצ"ל ושמו הונצח באתר "יזכור" לחללי מערכות ישראל.
Chameleon (שיר של אירה לוסקו)
Chameleon (בתרגום לעברית: זיקית) הוא שיר שבוצע על ידי הזמרת המלטזית אירה לוסקו, נכתב והולחן על ידי טוקבק ולוסקו. במקור, השיר היה אמור היה לייצג את מלטה בתחרות האירוויזיון 2016. עם זאת, הוחלט לבסוף על ידי השדרנית המלטזית TZM להחליף את השיר ל-Walk on Water.
קסניה אלכסנדרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה
ראשית חייה
קסניה נולדה ב-8 באפריל 1875 בארמון אניצ'קוב, סנקט פטרבורג, לאלכסנדר אלכסנדרוביץ', הצארביץ' של רוסיה ולדאגמאר, נסיכת דנמרק, בתם של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק ולואיזה, נסיכת הסן-קאסל. בשנת 1881 נרצח סבה אלכסנדר השני, קיסר רוסיה, ואביה עלה לשלטון במקומו כאלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה.
קסניה, כמו אחיה, קיבלה את השכלתה ממורים פרטיים, ודגש מיוחד הושם על לימוד שפות זרות. מלבד השפה הרוסית, למדה קסניה אנגלית, צרפתית וגרמנית. כמו כן, קסניה למדה בישול, נגינה ועשיית בובות ובגדיהן לתיאטרון. היא גם נהנתה מרכיבה ודיג בנהר הסמוך לאחוזה, ציור, התעמלות, ריקודים ונגינה בפסנתר.
נישואיה
קסניה התאהבה כבר בצעירותה בבן דודו של אביה, אלכסנדר מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, אולם רק ב-12 בינואר 1894 התארסו השניים, לאחר שקסניה קיבלה את רשות הוריה להתחתן עמו. ב-6 באוגוסט התחתנו השניים בארמון פטרהוף, וב-1 בנובמבר אותה שנה מת אביה, ואחיה ניקולאי השני, קיסר רוסיה עלה לשלטון במקומו.