cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ואנג ג'ינגבין
ואנג ג'ינגבין (במנדרינית תקנית: 王靖斌, בפין-יין: Wáng Jìngbīn; נולד ב-9 במאי 1995 בבנשי שבסין) הוא כדורגלן סיני, המשחק בעמדות החלוץ וקשר הכנף בקבוצת שאנגחאי שנשין ובנבחרת סין.
קריירת מועדונים
ג'ינגבין גדל במחלקת הנוער של בייג'ינג רנה, בה החל לשחק בשנת 2010. בשנת 2012 עבר לשאאנשי לאוצג'נגן מהליגה הסינית השלישית, אך חזר לבייג'ינג רנה זמן קצר לאחר מכן. בשנת 2014 עבר ג'ינגבין לגואנגג'ואו אוורגראנד מליגת העל הסינית, ובקיץ 2015 הועלה לקבוצה הבוגרת של המועדון על ידי המאמן לואיס פליפה סקולארי. ב-29 ביולי 2016 הושאל ג'ינגבין לפגיאנו אוקאיאמה מהליגה היפנית השנייה עד לסוף עונת. בתום העונה חזר ג'ינגבין לגואנגג'ואו אוורגראנד מבלי שערך הופעות במדי המועדון היפני.
קריירה בינלאומית
ב-10 בינואר 2017 ערך ג'ינגבין את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סין, כשנכנס כמחליף בדקה ה-80 בהפסד 0–2 לנבחרת איסלנד במסגרת גביע סין. ב-14 בינואר הבקיע ג'ינגבין את שער הבכורה שלו בנבחרת, שער בדקה ה-89 בתיקו 1-1 במשחק נוסף בגביע סין 2017 נגד נבחרת קרואטיה, שבסיומו ניצחה נבחרת סין בדו-קרב בעיטות עונשין, לאחר שנכנס כמחליף בדקה ה-76.
הקרב על א-רקה (2017)
הקרב על א-רקה (2017) (באנגלית: Battle of Raqqa; מוכר גם בשם הקרב השני על א-רקה), היה מבצע צבאי שנערך בין ה-6 ביוני 2017 ל-17 באוקטובר 2017 על ידי הכוחות הסוריים הדמוקרטיים (SDF) נגד המדינה האסלאמית (דאעש) במטרה לכבוש את העיר א-רקה בצפון סוריה, ששימשה כבירת הח'ליפות דה-פקטו. הקרב הסתיים בהודעת הכורדים על שחרורה המלא של העיר.
הקרב היה השלב החמישי של ה-SDF בדחיקת המדינה האסלאמית ממחוז א-רקה. המבצע לשחרור העיר מכונה על ידי ה-SDF הקרב הגדול בהתייחס להערכות אודות הלחימה הקשה הצפויה בעיר וכן עקב הערך הסמלי שלו, והוא נתמך בתקיפות אוויריות ובכוחות קרקעיים של ארצות הברית. הקרב התרחש במקביל לקרב מוסול בעיראק, אשר הסתיים ב-9 ביולי 2017, כחלק מהמאמץ של כוחות הקואליציה המערבית, ובעלי בריתה לכבוש את מוקדי הכוח הבולטים ביותר של המדינה האסלאמית בעיראק ובסוריה, ולהוביל לפירוק הח'ליפות העולמית עליה הכריז הארגון ב-29 ביוני 2014.
רקע
העיר א-רקה (בערבית: الرقة) השוכנת על גדות נהר הפרת, ממוקמת בציר מרכזי בצפון סוריה המוביל במערב לערים חלב וחמה, בדרום לדיר א-זור ותדמור, במזרח לאל חסכה בסוריה ולמוסול בעיראק, ובצפון לאורפה בטורקיה. במהלך מרץ 2013, לאחר קרב קצר נגד צבא סוריה שהובל על ידי ג'בהת א-נוסרה, נפלה העיר לידי מספר כוחות אופוזיציה מתונים וג'יהאדיסטים בהם המדינה האסלאמית, אחראר א-שאם וצבא סוריה החופשי אשר חילקו את העיר ביניהם. בעקבות תקיפות של המדינה האסלאמית על האופוזיציה הסורית המתונה והג'יהאדיסטית בחלב ובאידליב לקראת סוף 2013, פרצו חילופי אש כבדים כמעט בכל האזורים בסוריה שלא נשלטו על ידי בשאר אל-אסד. עד 13 בינואר 2014, המדינה האסלאמית הצליחה להשיג שליטה מלאה על העיר א-רקה, והיא שימשה כבסיס להתקפות על המורדים, על הכורדים ועל משטר אסד בכל רחבי מזרח וצפון סוריה. היא נבחרה לשמש כבירת הח'ליפות של המדינה האסלאמית עקב מיקומה האסטרטגי, כמו גם היותה רחוקה למדי ממרבית זירות הלחימה בסוריה בין 2014 ל-2015. מאז תחילת מבצע נחישות טבועה ב-2014 בעיראק ובסוריה על ידי המערב, העיר א-רקה נחשבה למטרה ראשונה במעלה עבור כוחות הקואליציה המערבית במסגרת ההתקפות האוויריות על המדינה האסלאמית, עקב מעמדה כבירת הח'ליפות וכן עקב היותה בסיס מרכזי ללוחמים הזרים של הארגון וכמרכז לתכנון גל הפיגועים נגד ערים אירופאיות. עד יוני 2017, העיר א-רקה נותרה העיר הגדולה היחידה בשליטה מלאה של המדינה האסלאמית בשטחי עיראק וסוריה, והחשיבות שלה גברה עוד יותר בעיני המערב שראה בכיבושה מידי הארגון סתימת הגולל על רעיון הח'ליפות העולמית. תחילת המערכה על מחוז א-רקה על ידי הכוחות הסוריים הדמוקרטיים המורכבים ברובם מכורדים, החלה ב-6 בנובמבר 2016, כשמתחילה, המטרה הסופית של המבצע הצבאי במחוז הוגדרה ככיבוש בירת המדינה האסלאמית; ההכרח לטהר את דרכי הגישה לעיר מצפון, מזרח, מערב ודרום-מערב במהלך המערכה, הובילה את הכוחות הכורדים לכבוש מידי הארגון שטחים נרחבים במחוז, כשהקרבות המשמעותיים ביותר התחוללו בעיקר סביב אגם אסד על העיר א-ת'ורה, סכר טבקה וסכר באת'.
מתחילת המערכה על המחוז, כ-500 לוחמים מהכוחות המיוחדים של ארצות הברית פועלים בצפון סוריה לצד הכוחות הכורדים ומספקים תמיכה למבצע. ארצות הברית ומדינות אחרות החברות בקואליציה המערבית, מספקות נשק כבד ותמיכה לוגיסטית ותקשורתית לכוחות הכורדים, וכן מבצעות פעילות מודיעינית רחבת היקף באיסוף ובתקיפת מטרות של המדינה האסלאמית. על ההכנות האחרונות לקרב העיבו הזעזועים הפנימיים בתוך הקואליציה המערבית בין מדינות המפרץ הסוניות בראשות סעודיה ובתמיכת נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ, לבין קטר שהואשמה על ידם בתמיכה בטרור. עקב הזמן הרב שחלף מתחילת המערכה על המחוז ועד תחילת הקרב על העיר, המדינה האסלאמית הספיקה לפנות מהעיר את מרבית המנהיגים הבכירים בארגון ומשפחותיהם, לעבר עיירות במרכז הגבול הסורי-עיראקי (כדוגמת אבו כמאל), עקב היותן רחוקות יחסית ממרבית המערכות שמנהל הארגון בעת ובעונה אחת בסוריה ועיראק. בימים שקדמו לתחילת הקרב על העיר, תושבים מקומיים טענו שרבים מלוחמי המדינה האסלאמית נטשו את העיר לעבר דיר א-זור בעקבות המתקפה הממשמשת ובאה על בירתם.
כוחות
כוחות ההגנה של המדינה האסלאמית בעיר א-רקה, נאמדים בסביבות 4,000-3,000 לוחמים על ידי הקואליציה. המודיעין הצרפתי מעריך שבין 2,500 ל-3,000 לוחמים נמצאים בא-רקה, בתוספת 2,000 לוחמים ביישובים שסביב. מקורות סוריים עצמאיים מעריכים שמספרם נע בין 3,000 ל-5,000 לוחמים. מאז 2015, הג'האדיסטים התכוננו להגנה על העיר מפני כוחות קרקעיים, בין השאר באמצעות בניית ביצורים, חפירת תעלות ומנהרות, הטמנת מטענים ומוקשים ויצירת רשת מעברים דרך קירות הבתים. סביר להניח שברחבי העיר מפוזרים עשרות רכבי תופת משוריינים בגדלים שונים בדומה למוסול הממתינים לכניסת הכוחות הקרקעיים לפנים העיר, וכי יעשה שימוש גם ברחפנים קרביים. ההערכה היא שהמדינה האסלאמית גם תשתמש באזרחים שנותרו בעיר (100,000-50,000) כמגן אנושי מפני התקפות אוויריות. על סמך קווי הדמיון בין ההיערכות של המדינה האסלאמית לקרב על מוסול לבין ההיערכות לקרב על א-רקה, גורמים רבים במערב צופים קרב קשה וממושך על העיר שינוהל מהצד השני על ידי יחידות מתאבדים ומלוחמים אידאולוגיים, וייתכן שהסיבה לכך שהעיר לא כותרה גם מצידה הדרומי, הוא כדי למנוע את הסיטואציה בקרב על מוסול שבהם לוחמי המדינה האסלאמית המכותרים נלחמו עד המוות.
הכוחות הסוריים הדמוקרטיים, מונים 15,000-10,000 לוחמים כורדים, ערבים וטורקמנים, המשתייכים ברובם ל-YPG, ל-YPJ או ליחידות של צבא סוריה החופשי הכפופות ל-SDF; המפקדת של הקרב היא רוג'דה פילאט - לוחמת כורדית פמיניסטית. הכוחות הקרקעיים נתמכים על ידי מטוסים ומסוקים של חיל האוויר של ארצות הברית, וכן על ידי כוחות מיוחדים של צבא ארצות הברית מרגימנט הריינג'רס ה-75 המובילים את הסיוע האווירי הצמוד של מסוקי אפאצ'י ואת הארטילריה של סוללות ההוביצרים מסוג M777. הכוחות המיוחדים של הממלכה המאוחדת וכן הכוחות מיוחדים של צרפת מעורבים אף הם בקרב. ההערכה בקרב הקואליציה היא שהקרב על העיר יימשך 3–6 חודשים.
הקרב
חיל האוויר של ארצות הברית ביצע תקיפות כבדות בעיר יום לפני הקרב. הקרב הושק רשמית על ידי הכוחות הסוריים הדמוקרטיים בשחר של 6 ביוני 2017. המתקפה על העיר החלה במקביל מצפון, ממזרח וממערב. תחת סיוע אווירי קרוב של ארצות הברית, ה-SDF התקיף מצפון לעיר את הבסיס לשעבר של הדיוויזיה ה-17 בצבא סוריה ואת שכונת אל-משלב בפרבר המזרחי של העיר. בסופו של יום, הכוחות הכורדים סיימו לכבוש בפרבר המזרחי של העיר כמחצית משכונת אל-משלב, את כפר אל-ג'זרה במערב העיר, והצליחו לפתוח בתקיפת שכונת אנדלוס בפרבר הצפוני של העיר בטרם כוחות המדינה האסלאמית דחקו אותם משם. ב-7 ביוני, הכוחות הכורדים כבשו את תל-הארקל - מבצר הרוס בן אלף שנים - ממזרח לעיר, ולאחר כיבוש התל פתחו במתקפה על שכונת הפרברים המזרחית הסמוכה -הרקלייה; האחראי על הקואליציה הצבאית בהנהגת ארצות הברית טען שבעקבות הכשלונות של המדינה האסלאמית בקרב על מוסול, הלחימה על העיר עומדת להאיץ, וכי הכוחות מוכנים ל"קרב קשה וארוך".
עד סוף 10 ביוני, הכוחות הכורדים הצליחו לכבוש את שכונת אל-סאבחיה המערבית, ובאותו יום, דווח שכוחות תגבור של המדינה האסלאמית הגיעו לא-רקה מדיר א-זור ומעיראק. לאחר לחימה קשה בת יומיים, מרבית שכונת אל-רומניה במערב העיר נכבשה בבוקרו של 11 ביוני בשעה 10:30 על ידי הכוחות הכורדים, ובמזרח הם התקדמו לשכונת אל-סינה השוכנת דרומית לשכונת משלב ועל הגדות הצפוניים של נהר הפרת; במהלך העימותים בשכונה אל-רומניה, נהרג אבו ח'אתב אל-תונסי - מפקד ההגנה על העיר מטעם המדינה האסלאמית. במקביל, המדינה האסלאמית השיקה במהלך היומיים הללו מתקפת נגד סביב מפעל הסוכר מצפון לעיר, והצליחה להחזיר לשליטתה את מפעל הסוכר ואת מרבית בסיס דיוויזיה 17 שנכבש 3 ימים קודם לכן על ידי הכוחות הכורדים. מנין ההרוגים האזרחי עד 11 ביוני עמד על כ-79, מנין לוחמי המדינה האסלאמית שחוסלו עמד על כ-20 על פי הערכות ה-SDF. סוכנות הידיעות של המדינה האסלאמית נטלה אחריות להריגת 23 לוחמי YPG וללכידת 2 לוחמים. למחר ב-12 ביוני, הכוחות הכורדים הצליחו להתקדם באיטיות ב-3 החזיתות בעיר: במערב הם כבשו את החלק הדרומי של שכונת אל-סינה והתפנו לכבוש את החלק הצפוני; במזרח הם החלו לחדור לאזור התעשייה של שכונת חיטין מכיוון צפון (שכונת רומניה) וממערב (שכונת אל-סאבחיה), ובצפון העיר הם הצליחו לכבוש שוב את מפעל הסוכר ומרבית הבסיס של דיוויזיה 17. כוחות ה-SDF הצליחו גם לכבוש את הכפר סאהיל בדרום-מערב א-רקה וחלקים משכונת אל-מוקטלטה המערבית, לאחר חילופי אש שנמשכו עד בוקרו של 13 ביוני, ולהגיע למרחק כמה מאות מטרים משער בגדד העתיק בעיר. מ-13 עד 14 ביוני, הכוחות הכורדים סיימו לכבוש במערב את שכונות אל-סינה ואל-מוקטלטה תוך כדי שהם מתקדמים לעבר שער בגדד ומסגד עבד אל-סלאם אל-עגילי, וכן החלו בחדירה לשכונת אל-בריד במזרח העיר, בעוד שהמדינה האסלאמית מצידה העלתה הילוך בלחימה כאשר החלה לשגר בקצב מוגבר רכבי תופת לכוחות הכורדים, ועשתה לראשונה שימוש במזלט"ים הקרביים בעיר.
ב-4 בספטמבר 2017, הכוחות הסוריים הדמוקרטיים כבשו בסיס צבאי בתחומי העיר ובשיתוף פעולה עם כוחות כורדיים הצליחו לטענתם לכבוש 65% משטחי העיר.
הקרב הסתיים ב-17 באוקטובר 2017, עת הודיעו הכורדים על שחרורה הכולל של א-רקה.
שבעא
שבעא (בערבית: شبعا) היא עיירה בנפת חאצביא במחוז א-נבטיה בלבנון. העיירה סמוכה למשולש הגבולות ישראל-לבנון-סוריה ונמצאת באזור המכונה ערקוב. הכפר התפרסם בעיקר הודות לחוות שבעא - שטחים חקלאיים של העיירה שנמצאים כ-10 קילומטרים דרומית-מערבית לעיירה אשר שייכותם הטריטוריאלית מהווה סלע מחלוקת בין ישראל, לבנון וסוריה. רוב האוכלוסייה בעיירה היא מוסלמית סונית.
גאוגרפיה
העיירה נמצאת בעמק חבוי, שעל מורדותיו הדרומיים של החרמון הלבנוני. בין העיירה ובין הגבול הישראלי, הנמצא כ-2–3 קילומטרים מדרום לעיירה, מצוי ג'בל חוורתא, הנמצא מצפון להר דב ולפסגת החרמון הישראלי. העמק בו הוא נמצא הוא חלק מאגן הניקוז של נחל שניר הזורם באזור זה מערבה. הכפר מחובר בכביש לעיירה חאצביא הנמצאת כ-7 קילומטרים מצפון מזרח לשבעא ובכביש נוסף לכפר חאברייה הנמצא כ-5 קילומטרים מערבית לשבעא. דרך נוספת עוברת ממזרח לכפר בוואדי שבעא ומחברת את הכפר עם הבקאע שחלקה הדרומי נמצא כ-10 קילומטרים מצפון לעיירה.
אוכלוסייה
אזור ערקוב עמד החל מסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 במוקד של עימותים ביטחוניים בין ישראל ובין ארגוני טרור פלסטיניים ושיעיים. עימותים אלו, עימותים פנימיים ותהליכים דמוגרפיים אופייניים לשטחים הכפריים בלבנון, הביאו לקיטון באוכלוסיית העיירה. נכון לאוקטובר 2013 התגוררו בכפר 5,534 לבנונים ו-2,489 פליטים.
היסטוריה
בשנים שקדמו להקמת מדינת ישראל נהגו מטיילים מארץ ישראל שביקשו להעפיל לחרמון ללון בכפר שבעא.
במהלך מלחמת האזרחים הראשונה בלבנון ב-1958, הייתה שבעא המרכז האזורי של האופוזיציה מהמחנה הפן-נאצריסטי שנקראה "החזית הלאומית". אזור ערקוב המצוי בין סוריה ולבנון היה אזור שלא נשלט בצורה הדוקה על ידי שלטונות המדינות הללו ושימש גם כנתיב הברחות.
שבעא בסכסוך הישראלי-ערבי
בסוף 1968, ובתחילת 1969 החלו להגיע לאזור כמה מאות מחבלים פלסטיניים. רוב המחבלים הגיעו מסוריה, והשתייכו לארגונים פת"ח, א-סאעקה, כוחות השחרור העממיים והחזית לשחרור פלסטין. העיתונות הלבנונית דיווחה כעבור מספר חודשים כי "הפידאין" כבר הצליחו להתבסס באזור, למורת רוחה של האוכלוסייה המקומית, וכי הם מונים כ-1,800 איש.
התבססות המחבלים הפלסטיניים באזור, שהביאה לחילופי אש תכופים בין המחבלים וצה"ל הביאה בתחילת 1970 לבריחה המונית של תושבים מאזור ערקוב (שכונה בישראל הפתחלנד). העיתון הביירותי "אל נדא" העריך כי מתוך 12,000 התושבים בשבעא נמלטו כ-6,000 תושבים. בספטמבר 1970 העריכו עיתוני לבנון כי שבעא והכפר השכן, כפר שובא, ריקים לחלוטין. מקורות ישראלים טענו ב-1971 וב-1977 כי מספר תושבי הכפר הוא כ-3,000.
במלחמת לבנון הראשונה ב ביום ראשון, 6 ביוני, קיבלה אוגדה 252 הוראה להשתלט על הפתחלנד עד לקו חצביא - שבעא - כאוכבא. חטיבה 401 התקדמה בציר ואדי שבעא עד למבואות העיירה. הכניסה לעיירה לא התאפשרה בגלל הרחובות הצרים בה ועקב התמוטטות הכביש. עקב כך נאלצו הטנקים לחזור על עקבותיהם. רק חמישה נגמ"שים, שהורידו את הזיווד שבצידי הנגמ"שים, הצליחו לחצות את הכפר ונעו דרך שויה ועין קניה לחצביא, שם חברו לשאר כוחות החטיבה שנעו ממטולה. לאחר נסיגת ארגוני הטרור הפלסטיניים מדרום לבנון בעקבות השלב הראשון במלחמת לבנון הראשונה חזר אזור הכפר לשקט יחסי. עם התחזקות נוכחות חזבאללה בדרום לבנון במחצית השנייה של שנות ה-80 של המאה ה-20 אירעו מדי פעם עימותים גם באזור שבעא, כמו מבצע חוק וסדר במאי 1988 ואירועים נוספים. האירוע הבולט ביותר בגזרת העיירה התרחש באוקטובר 2000, לאחר נסיגת צה"ל מלבנון; חטיפת חיילי צה"ל בהר דב, שהתרחשה על גדר המערכת בקרבת העיירה.
יחסי אינדונזיה–המלדיביים
יחסי אינדונזיה–המלדיביים הם היחסים הדו-צדדיים בין רפובליקת אינדונזיה לבין המלדיביים.
היסטוריה
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-2 בספטמבר 1974. ביוני 2017 נפגשו שר החוץ המלדיבי, מוחמד אסים, עם שרת החוץ האינדונזית רטנו מרסודי בג'קרטה, וקיימו דיונים לקידום התיירות בין שתי המדינות. ביוני 2020 שר החוץ המלדיבי, עבדולה שהיד, שוחח עם עמיתתו האינדונזית, רטנו מרסודי, על מגפת הקורונה המתמשכת בשיחה טלפונית.
כלכלה ותיירות
בין השנים 2012–2017, הסחר בין המדינות גדל ב-12% מדי שנה בממוצע. בשנת 2016 לבדה, הסחר הדו-צדדי הסתכם בכמעט 39 מיליון דולר.
נתונים רשמיים מראים כי 4,886 תיירים אינדונזים ביקרו באיים המלדיביים בשנת 2016 - עלייה של 41.5% לעומת 3,452 בשנת 2015. הצמיחה הזו נמשכה גם בשנת 2017, כשהכניסות מאינדונזיה גדלו ב-39% והגיעו ל-2,102 בחמשת החודשים הראשונים של השנה בהשוואה ל-1,512 בתקופה המקבילה בשנה שקדמה לה.
Lalala
Lalala הוא שיר של המפיק האמריקאי Y2K והראפר הקנדי bbno$. השיר יצא לאור כסינגל ב-7 ביוני 2019 דרך חברת התקליטים קולומביה רקורדס. הקליפ לשיר יצא לאור ב-20 באוגוסט באותה השנה. השיר הפך לוויראלי ברשת החברתית טיקטוק, עקב השורה "Did I really just forget that melody?".
איג הגדול
איג הגדול (צרפתית Hugues le Grand, 898 - 16 ביוני 956) בנו של רובר הראשון, מלך צרפת ואביו של איג קאפה מייסד השושלת הקאפטינגית.
Lalala
ב-20 באוקטובר 2019 יצא לאור רמיקס לשיר, בו משתתפים הזמרת הקנדית קארלי ריי ג'פסן והזמר הספרדי אנריקה איגלסיאס.
איג הגדול
ביוגרפיה
הוא נולד בפריז ונשא לאישה את איאדהילד, בתו של אדוארד הזקן מלך אנגליה, שילדה לו את איג קאפה שב-987 הפך למלך צרפת ולמייסד השושלת הקאפטינגית.
איג הגדול נשבע אמונים לאוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ותמך בו במאבקו נגד לואי הרביעי. ב-945 כאשר לואי הרביעי נפל בשבי הנורמנים, הם מסרו אותו לאיג הגדול ששחרר אותו ב-946 בתנאי שימסור לו את עיר המבצר לאן. ב-948 איימה מועצת הכנסייה, שהתכנסה באינגלהיים שבגרמניה, לנדות את איג הגדול, אלא אם כן יסכים לשלם פיצויים ללואי הרביעי. ב-950 איג הגדול הפך לוסאל של לואי הרביעי והשיב לו את העיר לאן.
יחסי הודו–מלטה
יחסי הודו–מלטה הם היחסים הדיפלומטיים בין הודו ומלטה. עם הצמיחה המהירה של כלכלת הודו שמדורגת כעת החמישית בגודלה בעולם וממשיכה לצמוח, מלטה פתחה נציבות עליונה בניו דלהי בשנת 2007. למלטה יש גם קונסוליות במומבאי, צ'נאי וקולקטה.
בתחילת 2018 הודו פתחה נציבות עליונה במלטה. שתי המדינות חברות מלאות בחבר העמים הבריטי.
יחסים פוליטיים
היחסים המדיניים בין מלטה והודו נמשכים שנים רבות עוד לפני שהפכו למדינות עצמאיות. עם הגעתם של בריטים למלטה בשנת 1800, לחמו מלטזים בהודו לצד בריטים עם לוחמי חופש הודים ומדינות נסיכות. מיסיונרים קתולים מלטזים עקבו אחר חיילים מלטזים להודו שם חלקם נוכחים עד היום. מלטזים רבים קבורים בבתי קברות הודים. מיסיונרים קתולים מלטזים עקבו אחרי חיילים מלטזים להודו. בשנת 1878 שלחה ממשלת הודו הבריטית 7,000 חיילים הודים לאי מלטה.
בשנת 1924 מיסיונרים קתולים מלטזים התבססו בין השבטים הסנטאליים בדומקה, ג'הרקהאנד, הודו. מעל 73 כמרים קתולים מלטזים חיו בהודו מאז 1924. במלחמת העולם הראשונה מלטה שימשה את הבריטים לטיפול בפצועים ולשיקום הפצועים. ישנם אנדרטאות בבית העלמין הצבאי של פייטה לעשרים ושמונה הודים שלחמו למען הבריטים במלחמה ומתו מפצעים או ממחלות במלטה. גופותיהם של 13 חיילים הודים ושבעה אנשי חיל העבודה ההודי, שמתו במלטה במהלך המלחמה, נשרפו בבית העלמין בלזרטו באי מנואל. אנדרטאות לזכר המתים ההודים נבנו בבית העלמין הצבאי פייטה. לאורך מלחמת העולם השנייה השתמשו הבריטים במלטה כמוקד להבאת כוחות הודים לאוקיינוס האטלנטי וממנו. הודו הייתה אחת המדינות הראשונות שהכירו בעצמאותה של מלטה בשנת 1964. הודו כוננה מערכת יחסים דיפלומטית עם מלטה בשנת 1965. נציבות עליונה של הודו נפתחה במלטה בשנת 1993 אך מאוחר יותר נסגרה בשנת 2002. מלטה פתחה נציבות עליונה בניו דלהי בשנת 2007. למלטה יש גם קונסוליות בצ'נאי, קולקטה ובמומבאי. בשנת 2018 הודו פתחה מחדש נציבות עליונה בטריאק גלנטון וסאלו, סנט ונרה במלטה.
ראש ממשלת מלטה אדוארד פנק אדאמי ביקר בהודו בשנת 1989. נשיא הודו רמזוואמי ונקטרמן ביקר במלטה ב-1990, ונשיא מלטה Ċensu Tabone ביקר בהודו בשנת 1992. במרץ 2005 ביקר בהודו שר החוץ של מלטה, מיכאל פרנדו, למשך שישה ימים. בנובמבר 2013 פגש שר החוץ של מלטה, ג'ורג' ולה, את השר סלמאן חורשיד, בשולי הצדדים של אסמת אסם בניו דלהי. בפברואר 2015 ביקר מר ליאו ברינקאט, השר לפיתוח בר קיימא בהודו כדי להשתתף בפסגת הפיתוח בר קיימא בדלהי. במרץ 2018 שר החוץ של מלטה, כרמלו אבלה, ביקר בהודו בין 5–8 במרץ וליוו אותו בכירים במשרד שלו.
על פי הסכם סחר של האו"ם, שתי המדינות נפגשות פעם אחת לפחות בשנה כדי לדון בסחר כלכלי, תעשייתי, מדעי וטכנולוגי, כמו גם בנושאי יחסים אחרים. במסגרת חוזה האומות המאוחדות החליטו שתי המדינות ליצור קשרים תרבותיים חזקים יותר. הוסיפו שתי המדינות הסכימו לכבד את המורשת התרבותית זו של זו ולקדם קשרי תרבות האחת אצל השנייה.
הגירה
מלטזים חיו ועבדו בהודו במאה ה-16 סביב תקופת הקיסר ההודי אכבר. הודו הייתה הכלכלה העולמית המובילה באותה תקופה. בבית העלמין הצבאי פייטה יש אנדרטאות להודים שנלחמו למען הבריטים במלחמת העולם הראשונה. בשנת 2007 התגוררו במלטה כ-200 הודים. מספר המלטזים החיים בהודו אינו ידוע.
בשנת 1924 מיסיונרים קתולים מלטזים התמקמו בקרב השבטים הסנטאליים בדומקה, ג'הרקהאנד, הודו להפצת הקתוליות. שבעים ושלושה כמרים מלטזים חיו בהודו מאז 1924 ומעטים עדיין שם. המשימה הצליחה להשיג מעל 170,000 המרות הינדיות. עם כניסת כללי הוויזה המחמירים החדשים לתוקף בהודו, כניסתם של מיסיונרים מלטזים להודו מוגבלת כעת מאוד. ישנם מספר תושבים במלטה בהודו הנתמכים על ידי הקונסוליה המלטזית בניו דלהי, מומבאי, צ'נאי וקולקטה המספקים להם שירות קונסולרי. לחברות מלטזיות כמו מלטה אנטרפיס יש נוכחות בהודו.
יחסים כלכליים
בגדי נול ידניים תוצרת הודו היו מבוקשים על ידי אירופה במשך מאות שנים רבות. היה מסחר משגשג בנול ידיים בין איטליה להודו במאה ה-1 וה-2 לספירה כפי שתועד על ידי הגנרל והפוליטיקאי הרומאי גנאיוס פומפיוס סטראבו. הקיסר הרומי אוגוסטוס קיבל באנטיוכיה שגריר ממלך דרום הודו בשם פנדיאן מדרמירה. היה גם סחר פורח בין יוון להודו. המסחר שהתחיל אודוקוס מסיזיקוס בשנת 130 לפני הספירה המשיך להתגבר, ולפי סטראבו (II.5.12), עד אוגוסטוס, עד 120 ספינות הפליגו מדי שנה ממיוס הורמוס ביוון להודו.
סחר דו צדדי בין הודו למלטה היה עד לגידול פנומנלי. במהלך תקופת אפריל-נובמבר 2012, היצוא של הודו למלטה הגיע ל-265.26 מיליון דולר ואילו הייבוא ממלטה עמד על 22.96 מיליון דולר. הפריטים העיקריים בייצוא של הודו למלטה הם מוצרים ימיים, תרופות, כימיקלים פרמצבטיים ומשובחים, כימיקלים אורגניים, מוצרי מתכות, ציוד תחבורה וסחורות אחרות. הפריטים העיקריים בייבוא הודו ממלטה הם עיסת נייר ופסולת נייר, שאריות מתכת, כימיקלים אורגניים, מוצרים רפואיים ותרופות, מוצרים אלקטרוניים.
באפריל 2014 ביקרה משלחת מנכ"לים ברמה גבוהה בראשות קונפדרציית התעשיות ההודיות (CII) במלטה בהזמנת מלטה אנטרפרייז לחפש הזדמנויות עסקיות. רוב אנשי העסקים ההודים הצליחו ליצור קשר מסחרי בר קיימא. CII ו-Malta Enterprise חתמו גם על הסכמה לשיתוף פעולה. בנובמבר 2013 פגש שר החוץ של מלטה, ד"ר ג'ורג' וולה, את השר סלמאן חורשיד, בניו דלהי. ב-5–7 בפברואר 2015 מר ליאו ברינקאט, השר לפיתוח בר קיימא ביקר בהודו כדי להשתתף בפסגת הפיתוח בר קיימא בדלהי. שר החוץ של מלטה מר כרמלו אבלה, ביקר בהודו בין התאריכים 5–8 במרץ 2018. הוא לווה על ידי בכירים במשרדו ו-26 נציגים עסקיים בראשות סחר מלטה. אבלה הזמינה חברות הודיות לבחון הזדמנויות עסקיות ולגבש שותפויות. בפברואר 2018 ראש הממשלה מוסקט ממלטה פגש את קהילת העסקים ההודית בלונדון. הוא דחק בקהילת העסקים ההודית לשמור על בסיס בבריטניה, אך לאתר במשותף למלטה בגלל הברקזיט. ראש ממשלת מלטה מוסקט נפגש שוב עם מיליארדרים הודים בריטים ותעשיינים, כולל ההינדוגים שהיו בראש הרשימה העשירה בבריטניה בכמה הזדמנויות. הפגישה התקיימה בבית הלורדים בכינוס 'פורום העסקים האירופי בהודו' ב-2 וב-3 בנובמבר 2018. ראש ממשלת מוסטה במלטה ביקר מאוחר יותר בהודו בין התאריכים 18–20 בינואר 2019 ופגש את ראש הממשלה ההודי נרנדרה מודי. הוא לווה על ידי משלחת סחר מלטזית גדולה. מלטה מבקשת סחר הודי והשקעות פיננסיות במלטה. מלטה שכנעה בהצלחה כמה מיוצרי הסרטים ההודים בבוליווד לצלם סרטים במלטה. הסרט ההודי האחרון שנעשה במלטה היה 'בריוני ההינדוסטאן' ביוני 2017. מלטה הרוויחה בתהליך מיליוני דולרים מתעשיית הקולנוע ההודית. החתונות היקרות ביותר כיום במלטה הן חתונות הינדיות. חברות מלטזיות נתנו חסות למספר חתונות הינדיות הודיות בשווי מיליון דולר. עם הצמיחה המהירה של כלכלת הודו שמדורגת במקום השלישי בתוצר השווי של כוח הקנייה, ממשלת מלטה מעודדת את ההודים להקים עסקים במלטה. כמה משלחות סחר מלטזיות מובילות לעיתים קרובות על ידי השרים לעיתים קרובות בהודו. מאז 2007 יש למלטה נוכחות דיפלומטית גדולה בהודו עם נציבות עליונה בניו דלהי וקונסוליות במומבאי, צ'נאי וקולקטה. עבור סחר וקידום השקעות הודיות יש מלטה אנטרפיס משרד בהודו. המאמצים המלטזיים מתוגמלים עם ענקית התרופות ההודית העולמית 'אורובינדו פארמה' לבנות מפעל בהיקף של 16 מיליון אירו בהל פאר המעסיקה מאות מלטזים ומסייעת בהכשרת סטודנטים לרוקחות מאוניברסיטת מלטה. הודו 'Aurobindo Pharma' מרחיבה את השקעתה ואת תחומי העניין שלה במלטה. בנובמבר 2017 חתמו Enemalta plc במלטה ו-Streamcast Technologies Inc. בהודו, חלק מקבוצת Streamcast של הודו, על הסכם לפיתוח מרכז נתונים גלובלי של 75 מיליון אירו במארסה, מלטה. מטרת פרויקט הפיילוט היא לפתח מרכז נתונים יוקרתי. על מנת למשוך עסקים הודים מלטה הציעה תמריצים שונים לחברות הודיות. מלטה חתמה גם על הסכם סחר דו-צדדי עם ממשלת הודו, למניעת מיסוי כפול.
משרד הפנים (קרים)
משרד הפנים של הרפובליקה של קרים (ברוסית: МВД по Республике Крым; באוקראינית: Міністерство внутрішніх справ по Республіці Крим; טטרית של קרים: Qırım içki işler nazirligi) היא רשות השיטור העליונה של חצי האי קרים במחוז הפדרלי הדרומי ומאז 2014 כפופה למשטרת הפדרציה הרוסית.
השר הנוכחי הוא סרגיי אביסוב (מאז 1 במרץ 2014). מטה המשרד ממוקם בסימפרופול, רחוב חמלניצקי 4.
היסטוריה
לאחר הקמתה של המיליציה הסובייטית, הוועדה כונתה המיליציה של קרים (Крыммилиция) והייתה לגוף אכיפת החוק המרכזי של חצי האי. ב-4 במרץ 1922 שונה שם הוועדה לצ'קה המקומי ופעל תחת השם המינהל הפוליטי של קרים (Крымское Политуправление) עם 390 קצינים.
בשנת 1922 כל גופי השיטור בחצי האי קרים הפכו לחלק מהנ.ק.ו.ד. של הרפובליקה הסוציאליסטית הסובייטית האוטונומית של קרים (Управление НКВД СССР по Крымской АССР).
במרץ 1946 (כחלק מהרפורמות השלטוניות) שונה שם הנ.ק.ו.ד. למשרד לענייני פנים (УМВД Крымской области).
בנובמבר 1962 שונה שמו של המשרד שוב והוא כונה המנהל להגנת הסדר הציבורי (Управление охраны общественного порядка, УООП Крыма) וזמן קצר לאחר הפך למנהל לענייני פנים תחת הוועדה המבצעת של חצי האי קרים (Управление внутреннихе дол).
לאחר התפרקות ברית המועצות משרד הפנים של קרים אורגן מחדש במאי 1994 והפך למינהל הראשי לענייני פנים של הרפובליקה האוטונומית של קרים (ГУМВД Украины в АР Крым) והיה כפוף למשרד הפנים האוקראיני.
במרץ 2014 המינהל הראשי הפך למשרד לענייני פנים של רפובליקת קרים ואורגן מחדש כחלק ממערכת השיטור הרוסית.
.tokyo
tokyo היא סיומת האינטרנט בטוקיו במערכת שמות הדומיינים של האינטרנט. ב-13 בנובמבר 2013, ICANN ו-GMO Registry קבעו הסכם רישום במסגרתו GMO Registry מפעילה את TLD.
מושל אילינוי
מושל אילינוי הוא המושל של מדינת אילינוי, שבארצות הברית הפועל מתוקף החוקה המקומית. המושל נבחר על ידי בחירה ישירה של תושבי המדינה. המושל אחראי לביצוע חוקים שנחקקו על ידי האספה הכללית באילינוי. אילינוי היא אחת מ-14 מדינות ללא מגבלה על כהונת המושל. בנוסף על כך, המושל הוא המפקד העליון על כוחות היבשה, האוויר והים של המדינה.
המושל ה-43 והנוכחי הוא ג'יי. בי. פריצקר מן המפלגה הדמוקרטית שנכנס לתפקידו ב-14 בינואר 2019.
תקופת כהונתו של מושל אילינוי היא 4 שנים, ואין הגבלה על מספר הכהונות שמושל יכול לכהן. ההשבעה בדרך כלל מתקיימת ביום שני השני בינואר לאחר בחירות המתקיימות בנובמבר. התנאים ההכרחיים למושל:
מגוריו של המושל ממוקמים בספרינגפילד, בירת המדינה. המושל הראשון שגר במגורים אלו היה ג'ואל אולדריך מאטסון בשנת 1855. זהו אחד משלושת מעונות המושל הישנים ביותר שעדיין בשימוש בארצות הברית. עם זאת, כמה מן המושלים (ובהם רוד בלאגוייביץ') בחרו שלא להשתמש במעונות המושל הרשמי. מושלים אלו בחרו לנסוע ברכב או במטוס לספרינגפילד ביתם.
אם על המושל המכהן נבצר למלא את תפקידו או שהחליט להתפטר, סדר הירושה הוא כדלקמן:
היסטוריה
טריטוריית אילינוי הוקמה ב-1 במרץ 1809 מתוך שטחה של טריטוריית אינדיאנה. במשך התקופה בה היא התקיימה כיהן בה מושל אחד בלבד, ניניאן אדוארדס, שמונה על ידי נשיא ארצות הברית, ולימים כיהן גם כמושל אילינוי השלישי לאחר היותה למדינה. ב-3 בדצמבר 1818 התקבלה אילינוי כמדינה בארצות הברית. שטחה כלל את החלק הדרומי של טריטוריית אילינוי, ושאר החלקים הועברו לטריטוריית מישיגן.
חוקת אילינוי, שכוננה ב-1818, קבעה שמושל המדינה ייבחר מדי ארבע שנים לתקופת כהונה שתתחיל ביום שני הראשון של חודש דצמבר לאחר הבחירות. חוקת 1848 העבירה את מועד תחילת כהונת המושל ליום שני הראשון של חודש ינואר, החל מ-1849, ובכך קוצרה תקופת כהונתו של המושל שנבחר ב-1844 באופן חד פעמי לשנתיים. עד כינון החוקה של 1870 לא התאפשרה בחירה של המושל לתקופת כהונה נוספת.
משרת סגן המושל נוצרה כבר בחוקה הראשונה כמי שמבצע את תפקידי המושל במקרה שמשרת המושל מתפנה. בחוקת 1848 שונה הנוסח כך שסמכויות המושל "עוברות" לסגן המושל במקרה שהמשרה מתפנה. בחוקה הנוכחית, שכוננה ב-1970 נאמר, שבמקרה של התפנות המשרה, הופך סגן המושל למושל, ושהמושל וסגנו נבחרים באותו פתק בחירה.
רק המושל ה-14, ריצ'רד אוגלסבי, כיהן יותר מתקופת כהונה רצופה אחת. אוגלסבי כיהן שלוש תקופות כהונה בשנים 1869-1865, עשרה ימים במהלך חודש ינואר 1873, ובין השנים 1885–1889.
נמל התעופה סזריה אבורה
נמל התעופה סזריה אבורה (בפורטוגזית: Aeroporto Internacional Cesária Évora) הוא נמל תעופה הממוקם באי סאו ויסנטה שבכף ורדה. הוא אחד משבעת נמלי התעופה במדינה ומדורג הרביעי מבחינת היקף הפעילות בו. משנת 2012 הוא קרוי על שם הזמרת תושבת האי סזריה אבורה.
נמל התעופה
הנמל נפתח בשנת 1960, כחמישה קילומטר מדרום-מערב למרכזה של העיר מינדלו. בשנים 2005–2009 הוא הורחב על מנת שיוכל לקלוט טיסות בינלאומיות.
בנמל התעופה טרמינל מודרני בשטח של כ-11,000 מטר רבוע ומסלול טיסה יחיד באורך של 2,000 מטר.
מהנמל פועלות כארבע חברות תעופה. מרבית הפעילות בו היא של טיסות פנים לאיים סנטיאגו וסאל. פועלים ממנו גם קווי טיסה בינלאומיים לפורטוגל, להולנד ולצרפת.
כוח משימה משותף משולב - מבצע נחישות טבועה
כוח משימה משותף משולב - מבצע נחישות טבועה (באנגלית: Combined Joint Task Force – Operation Inherent Resolve) הידוע בקיצור CJTF-OIR, הוא כוח משימה משותף שהוקם על ידי פיקוד מרכז של ארצות הברית עבור מבצע נחישות טבועה של הקואליציה הבינלאומית בראשות ארצות הברית נגד המדינה האסלאמית בעיראק ובסוריה, והוא מורכב בעיקר מכוחות של צבא ארצות הברית וכוח אדם מ-30 מדינות נוספות. מטרתו המוצהרת של הכוח היא "להשמיד ולהרוס את המדינה האסלאמית".
פיקוד מרכז של ארצות הברית הכריז על הקמת הכוח החדש בדצמבר 2014, אשר יועד להחליף את הסדר הקודם של תקיפות אוויריות אקראיות על ידי המדינות השונות, וכן לתאם את הפעולות בין המדינות בקואוליציה בעקבות ההתקדמות המהירה שעשתה המדינה האסלאמית בעיראק בחודש יוני 2014. הכוח הוקם רשמית באוקטובר 2014, והכנס האינטגרצי הראשון של הקואוליציה התקיים בשבוע הראשון של דצמבר 2014. מאז 2014, CJTF-OIR מספק גיבוי אווירי בעיראק לכוחות הפשמרגה וצבא עיראק, ובסוריה לכוחות ה-YPG. היה תפקיד רב בבלימת לוחמי המדינה האסלאמית במהלך המצור על קובאני הכורדית הסמוכה לטורקיה, במהלך המצור על היזידים בסינג'אר, וכן בדחיקת לוחמי דאעש מצפון סוריה. הוא גם היה אחראי לחיסולם של בכירים במדינה האסלאמית. החל מ-2017, הכוח מעניק גיבוי אווירי גם ליחידות מתונות של צבא סוריה החופשי במדבר סוריה הנלחמות נגד המדינה האסלאמית, והוא תקף אף מספר פעמים כוחות של צבא סוריה שסיכנו את המורדים הסורים סמוך לגבול עם עיראק.
מפקדו הראשון היה סטיבן טאונסנד, אשר הביע את כוונתו לשלול תקיפות אוויריות על הארגון במחנה הפליטים ירמוכ בדמשק עד לסוף כהונתו בתפקיד. הכוח הכולל מונה 6,350 אנשים, והמטה של CJTF-OIR שוכן במחנה אריפיאן בכווית בו נמצאים כ-500 אנשים מ-15 מדינות המעורבות בתיאום הפעולות בעיראק. ארצות הברית ובריטניה הן המובילות העיקריות של הכוח.
בין המדינות שביצעו תקיפות אוויריות במסגרת הכוח בעיראק מלבד ארצות הברית ובריטניה, נמנות: אוסטרליה, קנדה, דנמרק, צרפת, ירדן והולנד. מדינות שביצעו תקיפות אוויריות במסגרת הכוח בסוריה מלבד ארצות הברית ובריטניה, הן: אוסטרליה, קנדה, צרפת, ירדן, טורקיה, בחריין, סעודיה ואיחוד האמירויות הערביות. תוניסיה הביעה עניין להצטרף לכוח. מלבד התקיפות האוויריות, הכוח גם משתתף במשימה לבניית יכולת עיראקית להתמודדות עם הטרור ( "BPC"). מלבד ארצות הברית ובריטניה, אלה שהודיעו על השתתפותם בתוכנית להכשרת לוחמים עיראקיים כוללים את אוסטרליה, קנדה, דנמרק, צרפת, גרמניה, איטליה, הולנד, ניו זילנד, נורווגיה, סלובניה, ספרד. כתוצאה מתוכנית, מחזור ראשון של כ-6,500 כוחות עיראקיים סיים את האימון, ומחזור שני של כ-4,500 עדיין באימונים.
עד חודש אוגוסט 2015, דווח כי מטוסי הקואליציה יצאו לכ-45,259 גיחות ב-12 החודשים שמתחילת המבצע, כאשר כ-67% מהן בוצעו על ידי חיל האוויר האמריקני שהטיל יותר מ-5,600 פצצות. למרות שהקואוליציה בראשות ארצות הברית מכירה רק בשני מקרי מוות של אזרחים כתוצאה ממהפצצות, צוות של עיתונאים עצמאיים פרסם בהגרדיאן פרטים על כ-52 תקיפות אוויריות, אשר בהן נהרגו סך הכול למעלה מ-450 אזרחים. המדינה האסלאמית פרסמה פעמים רבות את תוצאות התקיפה שבהן נהרגו אזרחים, והשתמשה בהם כהצדקה לפעולות הטרור שלה בסוריה, עיראק, ובגל הטרור האסלאמי באירופה.
בווינגרד
בווינגרד הוא כינוי לאזור הביטחון הבריטי שהוקם במרכז ירושלים בסוף תקופת המנדט. באזור זה נכללו מגרש הרוסים והאזור ברחוב יפו הצמוד אליו.
הקמת בווינגרד
בעקבות הריסת מחלקת החקירות הפליליות של משטרת המנדט בירושלים ב-27 בנובמבר 1945, נקטו הבריטים אמצעי ביטחון שונים באזור מגרש הרוסים, כמו גידור וחסימת מדרכות. בעקבות פיצוץ מלון המלך דוד ב-22 ביולי 1946, החלו הבריטים בהחרמת חנויות ומשרדים בבניינים בהם היו יעדים בריטיים כדי למנוע התקפות דומות. הבריטים פינו בעלי חנויות ועסקים יהודים ממגרש הרוסים ומרחוב יפו הסמוך, והקימו מתחם צבאי מבוצר ומגודר סביב משרדי הממשלה שלהם בירושלים. המתחם כלל את בניין ג'נרלי, בית הדואר המרכזי ובניין בנק לאומי, שהיו בני 7 ו 8 קומות ומבנייניה הגבוהים של ירושלים. הקמת בווינגרד הפכה לשממה את האזור המסחרי השוקק ביותר של ירושלים היהודית. אזור מסחרי חלופי התפתח במהרה במעלה רחוב יפו.
המתחם נקרא בלעג בפי תושבי ירושלים היהודים בשם "מצודת בווין" או "בווינגרד", על שם שר החוץ הבריטי ארנסט בווין ולזכר ביצורי העיר סטלינגרד, שעמדה בגבורה בקרבות מלחמת העולם השנייה.
למרות שהמתחם היה מבוצר מאוד, עם גדרות גבוהות ומשטחים מכוסים בתיל, המחתרות הצליחו לחדור אותו ולבצע פעולות התקפיות נגד סממני השלטון הבריטי:
אזורי ביטחון נוספים
לאחר מכן, ובעקבות המשך המתקפות של האצ"ל והלח"י עליהם, הקימו הבריטים בפברואר 1947 מספר אזורי ביטחון נוספים:
מדי פעם, בעקבות פעילות זאת או אחרת של אחת המחתרות, עובו סידורי הביטחון באזורי הביטחון. כך, לאחר גילוי ניסיון בריחה מבית הסוהר המרכזי בירושלים נסגר רחוב מליסנדה לתנועת מכוניות והוגבלה תנועת הולכי הרגל.
עם פרוץ מלחמת העצמאות התכנסה ממשלת המנדט עוד יותר לתוך אזורי הביטחון. הממשלה רכשה דירות נוספות בתוך אזורי הביטחון והעבירה את פקידיה שהיו מחוץ לאזורי הביטחון אל תוכם. בנוסף, הרחיבה הממשלה את אזורי הביטחון. לדוגמה, בדצמבר 1947 מסרה הממשלה את בית קדימה לוועד הקהילה היהודית של ירושלים, תמורת בתים באזור ביטחון א'. בפברואר 1948 הוכללה חלק מטלביה באזור ביטחון א' וחלק אחר בתוך אזור ביטחון ב'.
עם סיום המנדט הבריטי, נכבשו אזורי הביטחון בידי כוחות ההגנה והאצ"ל, כחלק ממבצע קלשון.
הומו ספיאנס אידלטו
הומו ספיאנס אידלטו (שם מדעי: Homo sapiens idaltu) הוא תת-מין נכחד של האדם הנבון, שחי לפני כ-160,000 שנה בתקופת האבן של אפריקה. טיפוס אדם זה נחשב כאחת הדוגמאות הקדומות ביותר של האדם הנבון. אידלטו היא מילה בעפרית, שמשמעותה "זקן" או "בכור".
זמן קצר לאחר תגלית זאת איבד אידלטו את מעמדו כשרידי האדם הנבון הקדומים ביותר. מאובנים שהתגלו באתר אומו קיביש בדרום-אתיופיה, תוארכו בשנת 2005 באמצעות שיטת תיארוך אשלגן-ארגון, שהעריך את גילם ב-190 אלף שנה, והם לפיכך הקדומים ביותר הידועים כיום.
דגחוליים
דַּגְחוֹלִיִּים (שם מדעי: Creediidae) הם משפחת דגים מתת-סדרת דמויי-אצטגנון שבסדרת הדקראים החיים על קרקעית הים באזורים טרופיים. הם חיים בחופי האוקיינוס ההודי והאוקיינוס השקט בין מזרח אפריקה להוואי ומצויים גם בים סוף.
אלו דגים קטנים מאוד באורך של 3–8 ס"מ ובעלי גוף מוארך בעל ציצות סנפירים דקים, רעמת סנפירים מעל גופם ומתחת עד הזנב וזנב דק ושטוח. הלסתות מוארכות והם בעלי עיניים בולטות בקדמת ראשם המזכירות עיני זיקית. הם חיים במאורות בחוליות במים הרדודים עד לחופים עצמם, אליהם הם מגיעים עם הגלים. הם יוצאים מהמאורות שלהם רק כשאין אויבים לחפש טרף הכולל בעיקר זואופלנקטון.
.pa
.pa היא סיומת האינטרנט בפנמה, המנוהלת על ידי NIC-Panama.
מכיוון ש-PA היא גם המיקוד של מדינת פנסילבניה, ארצות הברית ומדינת פארה שבברזיל, היא נהגה להשתמש מדי פעם במשמעות זו, אך הדבר לא נעשה נפוץ.
זופיה-קיילן יבורובסקה
זופיה קיילן-יבורובסקה (בפולנית: Zofia Kielan-Jaworowska; 25 באפריל 1925 - 13 במרץ 2015) הייתה פלאוביולוגית פולנייה. במהלך שנות ה-60 הובילה מספר משלחות פלאוביולוגיות פולניות-מונגוליות אל מדבר גובי. היא האישה הראשונה ששירתה במועצת המנהלים של האיגוד הבינלאומי למדעי הגאולוגיה.
ראשית חייה
זופיה קיילן-יבורובסקה נולדה בסוקולוב פודלסקי, פולין, ב-25 באפריל 1925. משפחתה נאצלה לעבור לוורשה למשך חמש שנים בעקבות עבודתה של אביה. לאחר פלישת גרמניה הנאצית לפולין בשנת 1939 יבורובסקה ניגשה להרצאות רבות של הפלאונטולוג רומן קוזלובסקי, שקיים בביתו, דבר אשר חשף אותה למקצוע זה. בו בזמן, היא קיבלה תואר שני בזואולוגיה ובפלאונטולוגיה מאוניברסיטת ורשה, שבה היא קיבלה תואר פרופסור כמה שנים לאחר מכן.
קריירה ומחקר
בזמן שהותה באוניברסיטת ורשה, קיילן-יבורובסה החלה במחקר לתואר שני. מחקר זה איפשר לה להצטרף למשלחות עם פליאונטולוגים אחרים. יבורובסקה השתתפה בחפירה הפליאונטולוגית הראשונה שלה ב-1947 יחד עם קבוצת חוקרים ממוזיאון כדור הארץ והמכון הגאולוגי הלאומי. החפירות, בראשות הגאולוג יאן צרנוקי, נערכו בהרי שווייטוקרז'סקיה בפולין. היא הייתה במשלחת במשך כחודשיים ובעיקר עסקה במציאת מאובנים של טרילוביטים. היא חזרה לאתרים ספציפיים בהרי שוויטוקז'סקיה במהלך שלושת הקיצים הבאים כדי להמשיך ולפתח את האוסף שלה, שצמח ליותר ממאה דגימות.
קיילן-יבורובסקה קיבלה את התואר השני שלה בשנת 1949. היא הועסקה כעוזרת במחלקה לפליאונטולוגיה של אוניברסיטת ורשה מאז סתיו 1948. היא לימדה כיתות בפליאונטולוגיה לסטודנטים לביולוגיה וגאולוגיה עד שנת 1952.
איברלינגן
איברלינגן (בגרמנית: Überlingen) היא עיר גרמנית על החוף הצפוני של ימת קונסטנץ בסמוך לגבול עם שווייץ. אחרי העיר פרידריכסהאפן, איברלינגן היא העיר השנייה בגודלה במחוז בודנזה משנת 1993, איברלינגן מסווגת כעיר מחוז גדולה (Große Kreisstadt).
היסטוריה
מידע על איברלינגן קיים עוד מהתקופה הרומית, אך מגוון יישובים התקיימו באזור לפני הכיבוש הרומי. יישובים מתקופת האבן, שהתגלו לאורך קו החוף של ימת קונסטנץ, מעידים כי לחופי הימה התקיימו עשרות קהילות משגשגות של 50 – 100 פרטים. יישובים אלה נכללים בקטגוריית תרבות האלשטאט, ומידע על הרגליהם, לבושם ותזונתם נמצא בחפירות ארכאולוגיות מאמצע עד סוף המאה ה-19.
אתרים דומים, אם כי קטנים יותר, נמצאו בסביבת איברלינגן: אתר ליד הודינגן, אחר ליד דיטינגן, על יד קונסטנץ, ואתר מרכזי ליד הכפר אונטרולדינגן, בו נמצא כיום מוזיאון ארכאולוגי תחת כיפת השמיים.
המתים נשרפו או נקברו בערמות או בקברים שטוחים; נשים ענדו תכשיטים עשויים ברונזה או זהב, בעיקר עגילים. כלים שנחשפו בחפירה ארכאולוגית מצביעים על כך שיישובים אלה עסקו בציד, דיג וחקלאות.
זופיה-קיילן יבורובסקה
קריירה ומחקר
בשנת 1952 האקדמיה הפולנית למדע הקימה את המכון לביולוגיה, ובשנת 1961 התמנתה זופיה לראש המכון.
איברלינגן
התקופה הרומית והמרובינגית
האדמות האלפיניות של המישור השווייצרי המזרחי נכבשו על ידי הקיסר אוגוסטוס (31 לפנה"ס עד 14 לספירה), אשר השליט את השלטון הרומי מהרי האלפים עד הדנובה, הודות למאמציהם של בניו החורגים נירון קלאודיוס דרוסוס וטיבריוס. לפי פרשנות של תיעוד רומאי, אחד מאיי בודנזה, ככל הנראה מיינאו, היה בסיס למבצעים צבאיים בשנת 15 לפנה"ס.
זופיה-קיילן יבורובסקה
קריירה ומחקר
קיילן-יבורובסקה הובילה שבע משלחות אל מדבר גובי שבמונגוליה, במטרה למצוא שרידים של מינים פרה-היסטוריים שלא התגלו בעבר. צוות הסיור הראשון למונגוליה מהאקדמיה יצא ב-1963, בפיקוח ד"ר ג'וליאן קולצ'יקי. בשנת 1964 אורגנה משלחת שביצעה חפירות בקנה מידה גדול, אך קיילן-יבורובסקה לא יכלה להצטרף מכיוון שהייתה באמצע תקופת מחקר בפולין. יבורובסקה הובילה את כל שאר המשלחות שיצאו למונגוליה לאחר מכן.
איברלינגן
התקופה הרומית והמרובינגית
לשם הובלת חיילים, בניית אוניות ותחזוקת ספינות היה על הרומאים להחזיק את כל החוף השווייצרי של האגם. מנקודות אלה לאורך האגם יכלו הרומאים לעלות על מזרח טירול ובוואריה של ימינו, או על מערבן, בעמק הריין. אזור בודנזה, מחוז רומאי שנוהל מ-Augusta Vindelicorum, אאוגסבורג של ימינו, נשלט תחת פיקודו של טיבריוס. הכביש משטוקך לאיברלינגן, ולאורך חוף האגם עד אולדינגן ובהמשך לפרידריכסהאפן, ומסילות הרכבת מזרח – מערב, הם בדרך כלל בתוואי הדרך הרומית הישנה.
זופיה-קיילן יבורובסקה
קריירה ומחקר
בשנת 1971, חבר משלחת בשם אנדז'יי סולימסקי הבחין בשלד יפהפה של ולוצירפטור. כשהקבוצה חפרה אותו, הופיע זנב שני. התברר שגופו המאובן של דורס זה היה שזור בגופו של פרוטוצרטופס אוכל צמח. כיום, אותם "דינוזאורים נלחמים" שוכנים במוזיאון באולן בטור, מונגוליה.
איברלינגן
התקופה הרומית והמרובינגית
עקב סכסוכים בין הרומאים, כוחם הלך ודעך ועלה כוחן של קבוצות גרמאניות ברחבי האזור. יישובים חדשים הופיעו במקום יישובים שרופים. על כפרים ישנים ובתי חווה השתלטו יערות וכרי דשא, ועם הגעתם של הגרמאנים נבנו מחדש. במחצית השנייה של המאה הרביעית, הופיעו מספר משפחות מנהיגות שפעלו להשגת עצמאות מהרומאים.
זופיה-קיילן יבורובסקה
קריירה ומחקר
קיילן-יבורובסקה הוסיפה תרומה רבה למונוגרפיות המפרטות ממצאים של מאובנים וכתבה ספר משלה, "ציד דינוזאורים", שנותן תיאורים קצרים של מאמציה הפליאונטולוגיים במדבר גובי. הספר נכתב בפולנית ויצא לאור בשנת 1969. הספר מציין את חילופי הדברים שלה עם העם המונגולי, כמו גם את הקשיים שניצבה בפניה כדי להשיג הצלחה במפעל חייה. במחקרה היא חקרה את תאוריית האסטרואידים לגבי הכחדה המונית של דינוזאורים. בשנת 1982 היא פרשה מתפקידה כראש המכון לביולוגיה כדי לקבל משרת פרופסור אורח במוזיאון הלאומי להיסטוריה טבעית בפריז, שנמשכה שנתיים. זמן קצר לאחר שובה לורשה, היא מונתה לפרופסור לפליאונטולוגיה באוניברסיטת אוסלו, שנמשכה בין השנים 1986 ל-1995.
פרסים והוקרה
בשנת 1988, היא זכתה בפרס ע"ש וולטר גריינג'ר.
בשנת 1999, היא זכתה בפרס חסידת אומות העולם ביחד עם הוריה ואחותה, על הצלת חברה יהודייה של אחותה, קריסטינה.
איברלינגן
תקופת ימי הביניים
הדוכסים הגרמאניים היו קשורים למשפחות אחרות ברחבי אירופה; אשתו הראשונה של קרל הגדול, הילדגרד, הגיעה ממשפחת הרוזנים לינצגאו (Linzgau), שמושבה היה ב-Buchhorn (פרידריכסהאפן של היום). במאה ה-19 נישאו לואי החסיד ולודוויג הגרמני לנשים מבית האצולה הפרנקי Welf. במאה העשירית פלשו ההונגרים, וקרבות מתמשכים עמם פגעו קשה באזור.
זופיה-קיילן יבורובסקה
פרסים והוקרה
היא זכתה במדליית רומר-סימפסון בשנת 1996, והפכה לזוכה השמינית של הפרס של האגודה לפליאונטולוגיה של בעלי חוליות, המעניק כבוד למצטיינים בחקר פליאונטולוגיה של בעלי חוליות. בשנת 2002 היא גם הפכה למקבלת צלב המפקד עם כוכב מסדר פולוניה רסטיטוטה. ספרה, "Mammals from the Age of Dinosaurs", זיכה אותה בפרס היוקרתי של הקרן למדע פולני בשנת 2005. עבודתה זכתה להכרה "על סינתזה יצירתית של מחקר על האבולוציה של יונקים בתקופת המוזואיקון".
איברלינגן
תקופת ימי הביניים
מאבק האינווסטיטורה במאה ה-11 פגע אף הוא קשה באזור, אך בסוף המאה ה-11 ובמחצית הראשונה של המאה ה-12, בית הוהנשטאופן ייצב את האימפריה הרומית הקדושה. אזור בודנזה היה ממוקם במרכז האימפריה.
זופיה-קיילן יבורובסקה
פרסים והוקרה
הכותבת המשותפת של קיילן-ג'אוורוסקה, שה-צ'י לו, טוענת כי "בכל מחקרי היונקים המזוזואיקונים במשך 100 השנים האחרונות, רק הפלאונטולוג האמריקני המנוח ג'ורג' גיילורד סימפסון יהיה שווה לה". "היא הנדירה ביותר מבין הנדירים - היא הייתה מובילה בתרומה מדעית חשובה, וגם דמות חברותית וכריזמטית, שניהם הפכו את הפליאונטולוגיה למדע טוב יותר, ואת הפליאונטולוגים ברחבי העולם לקהילה טובה יותר."
איברלינגן
תקופת ימי הביניים
הייתה זו תקופת פריחה לאיברלינגן. רבים מהמסמכים מהתקופה אבדו, אולי בשרפה בעיר בשנת 1279, אך הרבה ידוע. עם התרחבות האימפריה הרומית הקדושה, יישובים ברחבי האימפריה חוו שיפורים בתשתיות: שיפור הכבישים ותקנות החליפין עודדו את הסחר, במיוחד בשוואביה. העיר קיבלה זכויות שוק בין 1180 ל-1191; מפות המראות את דרך המסחר משטוקך (Stockach) לבוכהורן (Buchhorn) מציגות את העיר איברלינגן. עד 1226 היה באיברלינגן בית קברות יהודי, ורמזים אלו מובילים למסקנה כי בעיר היה שוק במשך תקופה ארוכה הרבה יותר מזו, וכן להנחה כי הקיסר ברברוסה הקים את השוק בסוף תקופת משטרו. הוא היה באזור מספר פעמים כדי לקיים מושבי בית משפט, ובשנת 1187 שהה בוואלהאוזן, מעבר לאגם, כדי לחתום על מסמכי ההקמה של מנזר זאלם.
זופיה-קיילן יבורובסקה
פרסים והוקרה
היא הייתה חברה באגודה הגאולוגית הפולנית, Academia Europaea, האגודה הפליאונטולוגית, האקדמיה הנורווגית למדע וחינוך, החברה הפליאונטולוגית הנורווגית, האקדמיה הפולנית למדעים וכן חברת כבוד באגודה הלינאית של לונדון, החברה הפולנית של חוקרי טבע ע"ש קופרניקוס והאגודה לפליאונטולוגיה של בעלי חוליות. היא עבדה באוניברסיטת הרווארד (74-1973), באוניברסיטת פריז דידרו (84-1982), באוניברסיטת אוסלו (95-1987) ובאקדמיה הפולנית למדעים.
איברלינגן
תקופת ימי הביניים
בסוף המאה ה-14 קיבלה העיר מעמד של עיר קיסרית חופשית. בשנת 1547, קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, הרחיב את זכויות השוק בעיר ואסר כל סחר מתחרה בתבואה או מלח בטווח של שני מיילים גרמניים (בערך 15 ק"מ או 10 מיילים אנגלים) מהעיר.
זופיה-קיילן יבורובסקה
חיים אישיים
בשנת 1950 יבורובסקה הכירה את בעלה, זביגנייב, בטיול שטח, והם נישאו לאחר 8 שנים. יבורובסקה נפטרה ב-13 במרץ 2015, כמה שבועות לפני יום הולדתה ה-90.
איברלינגן
התקופה המודרנית הקדומה
העיר פרחה במאות ה-13 עד ה-16 בעיקר בזכות גידול נרחב של גפנים במורדות הדרומיים של אגם קונסטנץ והאקלים הגשום שלה. שגשוג העיר עודד הקמת מבנה דתי מרשים: מנזר סנט ניקולאוס בסוף המאה ה-15; בניין עירייה בסוף המאה ה-15; ובתי מגורים מרשימים למשפחותיהם של רופאים. השפע היחסי של העיר תועד באמנותה, בארכיטקטורה שלה ובגודלה הפיזי, במיוחד בביצוריה.
כראש גשר מבוצר, הוכחה חיוניתה של העיר במלחמת האיכרים הגרמנית בשנת 1525. כתוצאה מהשתתפותה וסיועה, שמרה העיר על זכויות הגילדה שלה. במלחמת שלושים השנים הייתה העיר נצורה על ידי חיילים שוודים ובני בריתם הסקסונים בשנת 1632 וב-1634; למרות מצור ממושך ומפרך, העיר לא נפלה. גם כאשר נפרצו החומות במאי 1634, האוכלוסייה הצליחה להתנגד בלחימה מרחוב לרחוב ומבית לבית, עד שהפולשים נסוגו. אירוע זה יוחס להתערבותה של מרים הבתולה, וכל שנה אזרחי איברלינגן עורכים את "תהלוכת שוודיה" לזכר האירוע. הפוגה בקרבות הסתיימה בלחימה, וכוחות הכיבוש השוודים והצרפתים כבשו את האזור ושלטו בו בין השנים 1643 – 1649.
סיפוח לדוכסות באדן: 1803 – 1918
ב-1803 איבדה איברלינגן את מעמדה כעיר חופשית ואת האוטונומיה החוקית, הכלכלית והפוליטית שלה. היא הפכה לחלק מהדוכסות של באדן, לימים הדוכסות הגדולה של באדן. העיר הקיסרית החופשית איברלינגן הפכה למושב האדמיניסטרטיבי של המחוז (Bezirksamt).
למרות החשיבות היחסית של עמדת הסמכות המינהלית, העיר נכנסה לדעיכה כלכלית שנמשכה כמעט מאה שנה. הדכיעה החריפה בעשור הראשון תחת הדוכסות עד ה"שנה ללא קיץ".
ספא
תכונות הריפוי של המים המינרליים של העיר, שנבעו ממקור שנמצא מתחת לאחד המגדלים בצד המערבי של חומת העיר, היו ידועות מאז ראשית המאה ה-16, והניבו מקור הכנסה קבוע לעיר ולאזור. במהלך מלחמת שלושים השנה נפגע ענף זה בעיר, אך במאה ה-18 שב ושגשג.
הבעיות הכלכליות היו בחלקן הגדול בגלל קשיי התחבורה. ספינות קיטור חצו את האגם במחצית הראשונה של המאה ה-19, אך רק ב-1895 הונחה תשתית מסילת ברזל בעיר. בשנת 1901 חובר הכביש אל הדרך לפרידריכסהאפן, מה שהפך את הנסיעה לעיר וממנה לקלה ומהירה יותר ושיפרה את סיכויי העיר כעיר ספא. הקישור לפרידריכסהאפן השלים את הנחת המסילה סביב האגם. לאחר השלמת קו הרכבת, ניתן היה לפרסם את העיר כאתר ספא.
רפובליקת ויימר ותקופת הנאציזם
במלחמת העולם הראשונה נפלו 145 מבני העיר ו-20 נרשמו כנעדרים בקרב. בשנת 1918, עם המהפכה הגרמנית וחטיפתו של הקיסר וילהלם, הפכה איברלינגן לחלק מרפובליקת באדן. האינפלציה בתקופה שלאחר המלחמה פגעה בעיר קשות. בתקופת הרייך השלישי הוקם תת-מחנה של מחנה הריכוז דכאו בפאתי איברלינגן (KZ Aufkirch).
מאוקטובר 1944 עד אפריל 1945, 800 עצורים עבדו באיברלינגן ובנו מתקן תת-קרקעי נרחב לייצור חימוש צבאי. המתקן התת-קרקעי, שהוקם במערות ומנהרות טבעיות, הגן על המפעל מפני הפצצות בעלות הברית. מבין 800 העובדים, 168 מתו במערה או בהפצצת בעלות הברית. שמותיהם של אסירי המחנה שנספו מונצחים בספרו של אוסוולד בורגר ("Der Stollen").
ב-22 בפברואר 1945 הופצצה איברלינגן, כנראה עקב העובדה שפעל בה מפעל תעשייתי צבאי במחנה משנה של דכאו. בפשיטה זו, חלק ממבצע קלריון, שבעה מפציצים מסוג מרטין B-26 מראודר של חיל האוויר של ארצות הברית הטילו 56 פצצות על העיר. הפצצות הרסו שישה בנייני מגורים, ופגעו קשה ב-17 אחרים; 38 בניינים נפגעו באורח קל. 11 עובדי כפייה, ארבעה מאנשי צוותי הבנייה הצבאיים וחמישה תושבים נהרגו וקבורים בבית הקברות בכנסיית הצליינים הסמוכה בירנאו. האנדרטה לזכרם שוכנת כ-200 מטר מזרחית לכנסייה.
כוחות הצבא הצרפתי הגיעו ב-25 באפריל 1945, אספו את כל התחמושת והנשק בעיר, ואחסנו אותם באחד מבתי הגילדה לשעבר שנבנו במאה ה-15. בליל 2 במאי הרסה שרפה את הבניין ואת הצד המערבי של כיכר השוק. על פי החשד, השרפה החלה על ידי זקיף צרפתי רשלן.
החל משנת 1937 הסתתר המלחין היהודי-גרמני ולטר בראונפלס מרדיפות הנאצים בעודו גר באנונימיות באיברלינגן. שם הלחין מוזיקה (כולל שלוש עבודות בימתיות רחבות היקף) והתפרנס מהוראת מוזיקה לילדים המקומיים במהלך מלחמת העולם השנייה.
איברלינגן כאתר נופש
בשנות החמישים ביססה עצמה איברלינגן כיעד תיירותי באגם בודנזה, במיוחד למעוניינים בספא. באיברלינגן הונהגו טיפול במים, דיאטה, טיפול בארומה והתעמלות. טיילת חוף ואתר נופש ובריאות חדש נחנכו ב-2003. בעיר שבילי הליכה רבים והיא ממוקמת על נקודת ציון היסטורית ושביל טבע באזור בודנזה.
איברלינגן הצטרפה לתנועת Cittaslow כדי להגן על עצמה מפני התפתחות יתר. בשנת 2012 העיר אסרה על שיווק מזונות שעברו הנדסה גנטית וכן על הדברה.
התנגשות אווירית
העיר זכתה לתשומת לב בינלאומית ביולי 2002 עם התנגשות אווירית של טיסת בשקיריאן איירליינס 2937, טופולב טו-154, וטיסת DHL 611 (מטוס מטען של בואינג 757-23APF המאויש על ידי שני טייסים); ב-1 ביולי 2002. באירוע זה, מטוס הנוסעים שנשא 69 נוסעים, בעיקר ילדים, התנגש במטוס מטען באוויר, בגובה. הפסולת נפלה בכל פרברי צפון איברלינגן. 75 אנשים מתו בתאונה, בהם כל הילדים, מלוויהם והטייס וטייס המשנה של מטוס הבואינג. אחד החלקים הגדולים של המטוסים נחת בגן ציבורי, וקורבנות ההתרסקות מונצחים שם. פחות משנתיים לאחר מכן, ב-26 בפברואר 2004, נדקר למוות פיטר נילסן, מפקח התנועה האווירית במועד התאונה, על ידי האדריכל ויטאלי קאלוייב, שאיבד את אשתו ושני ילדיו בתאונה. נילסן היה בן 36.
ב-19 במאי 2004 פרסמה הלשכה הפדרלית לחקירת תאונות אוויריות את קביעתה כי התאונה נגרמה בגלל ליקויים במערכת פיקוח הטיסה השווייצרית, שפיקחה על הטיסות בזמן התאונה, ועקב ליקויים בהבנת השימוש ב-TCAS, מערכת ההימנעות מהתנגשות מטוסים.
גאוגרפיה
איברלינגן שוכנת לחוף אגם איברלינגר (Überlinger), חלק של ימת קונסטנץ, מקור מים חשוב בדרום מערב גרמניה. הכפר הוא מורנה הררית, שנוצרה בתקופת הקרח האחרונה.
העיר נמצאת כ-100 ק"מ מציריך וכ-230 ק"מ ממינכן.
אנומליות גאולוגיות
הקרחונים של עידן הקרח האחרון עוברים באזור, ויוצרים תערובת של מורנות וחתכי קרח. אלה עוברים מיערות הדינגן (Hödingen) ועד האגם. הצירוף של חתכי הקרח, המורנות והשחיקה יוצר תצורות ומבנים גאולוגיים ייחודיים.
שולחן השטן
Teufelstisch, או שולחן השטן, הוא פצלת מחט בקוטר 20–22 מטר, כ-80 מטרים מקו החוף הדרומי של אגם איברלינגן, בין איברלינגן ו-ואלהאוזן (Wallhausen). בין 1975 לתחילת שנות התשעים חוו כמה צוללנים מחלת לחץ לאחר שצללו במחט. בשנות התשעים, מותם של כמה צוללנים מנוסים, והיעלמותם של שניים מהם, הביאו לאיסור צלילה בסביבת המחט.
אזורים מוגנים
באיברלינגן וסביבתה ישנם נכון לאפריל 2009 שלושה גנים כפריים וארבעה אזורי טבע, המוגנים על פי חוק.
כלכלה
באיברלינגן שוכנים מפעלי היי-טק בתחום הנדסת ייצור, ביטחון וחשמל. ביניהם:
תהלוכת שוודיה
כדי להנציח את הניצחון על השוודים בשנת 1634, מתקיימת באיברלינגן תהלוכה שנתית בשם "תהלוכת שוודיה", בתחילת מאי ובאמצע יולי. גברים ונשים מתלבשים בתלבושת מסורתית, וצועדים בתהלוכה בעיר, סביב החומה הפנימית. קבוצה נבחרת של אנשים נושאת את המדונה של שוודיה, דמות של מריה מצופה בכסף משנת 1659.
במקומות ייעודיים (הכניסה לכנסיית הצליינים הישנה, שערים והמזרקה בה נראתה מרי רודפת את השוודים) הכומר מציע תפילות מיוחדות ויורה תותח קטן. להקת העיר מנגנת מוזיקה המלווה את התהלוכה. בתהלוכת יולי, פלוגת גברים מבצעת את "Swertletanz" (ריקוד חרב קטן) ברחבת הכנסייה עבור הכומר ובכיכר השוק עבור ראש העיר.
טטהאזה
טטהאזה (בהונגרית: Tataháza) הוא כפר בנפת באצ'אלמאש שבמחוז באץ'-קישקון בדרום מזרח הונגריה. עד ל הייתה בו קהילה יהודית.
כמו יישובים רבים באירופה, גם בטטהאזה אוכלוסיית היישוב נמצאת בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 1,576 תושבים ובשנת 2022 חיו בו רק 1,095 תושבים.
שמו של הכפר טטהאזה הוזכר לראשונה בשנת 1485 בשטר מכר של אחוזה.
יהודי טטהאזה
יהודים חיו בעיירה במאה ה-19 ובמאה ה-20. יהודים מהכפר נרצחו במהלך שואת יהודי הונגריה.
מה שחשוב
מה שחשוב הוא אלבום האולפן השני של להקת הקאנטרי הישראלית ג'יין בורדו. האלבום יצא לאור ב-8 ביוני 2017, על ידי חברת התקליטים תקליטי יהלום.
ביקורות
האלבום זכה לביקורות טובות ברובן. מבקר ומסקר המוזיקה יוסי חרסונסקי העניק לאלבום ציון של שלושה כוכבי זהב וחצי מתוך חמישה בסך הכל, תוך שאמר כי
מבקר המוזיקה דודי פטימר נתן לאלבום ביקורת מעורבת, תוך שכתב: