cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ארכיטקטורה פורנזית
פרויקטים
בשנת 2013 הסוכנות זכתה במענק נוסף של המועצה האירופית למחקר כדי לפתח פלטפורמת מולטימדיה לאיסוף מידע ולוויזואליזציה שלו, שנקראה Pattrn. Pattrn אפשרה למשתמשים בה לאסוף באופן אנונימי דיווחים מכלי ראשון אודות אירועים "על פני הקרקע" ולהנהיר מידע בעזרת ויזואליזציה של צורות מדיה ומידע שונות. כלי זה שימש את המכון לארכיטקטורה פורנזית בפלטפורמת המחקר שלהם ברצועת עזה בשנת 2015: מפה אינטראקטיבית של התקיפות שביצע צה"ל בעזה בין ה-8 ביולי ל-26 באוגוסט 2014 (שכונו "מבצע צוק איתן"). הפלטפורמה פותחה בשיתוף עם אמנסטי אינטרנשיונל וארגונים נוספים. בפרויקט זה, המכון ערך מחקר מקיף על הקרבות וההפצצות המאסיביות של אזור רפיח ברצועת עזה במהלך הקרב על רפיח (המכונה גם "יום שישי השחור") ב-1 באוגוסט 2014, בו נהרגו אזרחים פלסטיניים רבים. לצורך המחקר, ובעקבות קשיי גישה לאזורי הקרבות, המכון אסף וניתח קרוב ל-7,000 תצלומים וסרטונים מטלפונים סלולריים ומערוצי מדיה ישראלים וערביים מסורתיים כמו גם מרשתות מדיה כפייסבוק, טוויטר ויוטיוב, בנוסף לסרטונים שנשלחו אליהם ישירות, אותם הצליבו עם דוחות בתי-חולים, דיווחים חדשותיים ותצלומי לוויין אזרחיים שצולמו לפני, אחרי ובמהלך הקרב. בעזרת מקורות אלו הצליחו חוקרי המכון לשחזר במשך כשנה את קורות אותו יום. תצלומים וסרטונים רבים תיעדו את הפצצות של צה"ל על שכונות בעיר. על ידי ניתוח זהיר של הצורה והתנועה הספציפיים שיוצרים ענני הפיצוצים השונים שנלכדו במצלמות הטלפון ואתרי החדשות, חוקרי הסוכנות לארכיטקטורה פורנזית הצליחו לאתר, למפות ולתזמן מאות תקיפות ישראליות על העיר. החקירה חשפה את השימוש בפקודה המטכ"לית הישראלית הידועה בשם נוהל חניבעל (ניהול מידי של מקרה חטיפת חייל דרך, בין השאר, הפגזה מאסיבית של הסביבה מתוך מטרה לסכל את החטיפה גם במחיר אובדן חיי החטוף), והייתה מהגורמים שהביאו להפסקת הפעלתו בידי צה"ל.
בשנת 2016 המכון לארכיטקטורה פורנזית זכה במימון נוסף של המועצה האירופית למחקר. באותה שנה, שוב בשיתוף פעולה עם אמנסטי אינטרנשיונל, הסוכנות ערכה מחקר על כלא סיידנאיא – בית סוהר צבאי ליד דמשק המופעל על ידי משטר בשאר אל-אסד לשם כליאה, עינוי והוצאה להורג של אלפי אסירים – על סמך ראיונות עם עצורים ששרדו את השהות בכלא. במשך רוב זמן שהותם במקום, האסירים הוחזקו בחושך כשעיניהם קשורות. החקירה התמקדה, לפיכך, ב"עדויות שמיעה" שלהם, שתרגמו את החלל לצלילים, וכעת תורגמו מחדש למודל אדריכלי דיגיטלי ששחזר את מבנה בית הסוהר הידוע לשמצה.
באותה שנה החלה הסוכנות לארכיטקטורה פורנזית, בשיתוף עם הוועדה העממית של הכפר הבדואי אל-עראקיב, ארגונים בדואים אחרים ועמותת זוכרות, בהקמת פורום אזרחי בשם "אמת קרקעית" (Ground Truth). הפרויקט המתמשך, שעדיין מתנהל (נכון ל-2019) מורכב מאיסוף עדויות ומסמכים, צילומם ויצירת ארכיב מקוון. לב הפרויקט מורכב מבניית ארכיון תצלומים קהילתי, ופלטפורמה של מערכת מידע גאוגרפית (GIS) תלת־ממדית, המשתמשת בתמונות עכשוויות והיסטוריות כדי למפות את השרידים ואת סימני הנוכחות העכשווית של האוכלוסייה הבדואית. הן השרידים והן הנוכחות העכשווית של הבדואים בכפר זה נמצאים תחת איום תמידי של הריסה ומחיקה בידי המדינה. חוקרי המכון, בראשות אריאל קין, יחד עם תושבים בדואים בני המקום ובהנחית האקטיביסטית חגית קיסר, משתמשים במצלמות אוויר ביתיות המורכבות מעפיפונים ומבלונים המצוידים במצלמות פשוטות, כדי ליצור מעין תצלום "לוויין אזרחי" מפורט ביותר הבנוי מעשרות אלפי תצלומים שמורכבים יחד למודל ענן נקודות תלת־ממדי אינטראקטיבי. הפרויקט מתמקד ראשית בכפר אל-עראקיב, שנהרס מעל 116 פעמים ב -60 השנים האחרונות והפך לסמל למאבק הבדואי למען הכרה בכפרים הלא מוכרים. אולם הפרויקט מתעתד להתרחב לכפרים לא מוכרים נוספים. מטרתו של הפרויקט היא לספק ראיות היסטוריות ומשפטיות על רצף נוכחותם במקום של קהילות בכפרים הבדואים הלא מוכרים בסף הצפוני של הנגב.
בשנת 2017 המכון לארכיטקטורה פורנזית הפיק חקירת וידאו בנוגע לנוכחותו של סוכן חשאי של המשרד הפדרלי להגנת החוקה בסצנת רצח של בעל קפה-אינטרנט טורקי בידי נאו-נאצים בשנת 2006 בעיר קאסל, שהתרחשה כחלק מסדרת רציחות על רקע גזעני שבצעו חברי המחתרת הנאו-נאצית (National Socialist Underground - NSU) בגרמניה באותן שנים. המכון ערך בדיקות פיזיקליות שעוררו ספק בנוגע לעדותו של הסוכן החשאי לפיה לא הבחין ברצח ממיקומו בבית הקפה, עדות שהתקבלה כאמינה בעת משפט הרצח. המכון התמקד בניתוח מפורט של אירוע קצר זה משום שבו הצטלבו הכוחות הפוליטיים המרכזיים בציבוריות הגרמנית - משטרה חשאית, מהגרים זרים וכוחות ימין נאו-נאציים - למעין מיקרוקוסמוס של החברה, ולהבנתו יכולות להיות השלכות רחבות. תוצאות סרטון המחקר והדו"חות הכתובים של המכון זכו לבסוף להתייחסות של הממשלה הגרמנית ולחקירה פרלמנטרית, כמו גם למשפט של שאר חברי המחתרת הנאו-נאצית במינכן. באותה שנה נתחה הסוכנות את האירוע בו שוטרים ישראלים ירו למוות ביעקוב אבו אל-קיעאן ביישוב הבדואי אום אל-חיראן בנגב, ב-18 בינואר 2017, במהלך מבצע להריסת הכפר, באשמה שהוא מחבל שדרס שוטר. השר לביטחון פנים ומפכ"ל המשטרה קבעו עוד באותו היום כי אבו אל-קיעאן הוא מחבל השייך לתנועה האיסלאמית שדהר במכוון לעבר שוטרים במטרה להרוג כמה שיותר מהם. התחקיר הראשוני של הסוכנות לארכיטקטורה פורנזית, שנערך בשיתוף פעולה עם קולקטיב הצלמים אקטיבסטילס, חיבר וסנכרן בין הסאונד אשר הוקלט על ידי צלמת אקטיבסטילס קרן מנור, ששהתה באום אל-חיראן בזמן האירוע, לבין הצילום התרמי שצולם ממסוק משטרתי ושוחרר לתקשורת. התחקיר הוויזואלי העלה שבניגוד לגרסת המשטרה, הירי הראשוני לא כוון לאוויר אלא לעבר הרכב של אבו אל-קיעאן, עוד לפני הדריסה, אף על פי שלא היוו איום. בנוסף, התגלה כי אבו אל-קיעאן נורה שוב לאחר עצירת הרכב, בעת שכבר לא היווה סכנה. המשך התחקיר חשף כי בניגוד לטענות המשטרה והשר לביטחון הפנים כי אבו אל-קיעאן נהג באורות כבויים - מה שמעיד על כך שהתכוון לדרוס שוטרים - הרכב נראה נוסע לאט ובאורות דלוקים לפני הירי הקטלני. כמו כן, בניגוד לטענות המשטרה לפיהן אבו אל-קיעאן האיץ במכוון את רכבו לעבר השוטר ארז לוי כדי לדרוס אותו, הסוכנות ניתחה את תוואי הקרקע בנתיב הדריסה וגילתה כי לנוכח המדרון התלול במסלול בו נע הרכב של אבו אל-קיעאן, לא היה צורך ללחוץ על דוושת ההאצה כדי להגיע למהירות שנצפתה בסרטון המשטרתי; אבו אל-קיעאן לא היה מסוגל לעצור את הרכב לאחר שברכו התרסקה מהירי והמכונית הידרדרה לעבר השוטר. בעקבות התחקיר של המכון, המחלקה לחקירות שוטרים הסיקה כי הדריסה באום אל-חיראן לא הייתה פיגוע. למרות שורת הממצאים הפורנזיים שערערו על גרסת המשטרה, ולמרות דו"חות של המחלקה לחקירות שוטרים ושל שב"כ שהטילו ספק כבד במסקנה כי מדובר בפיגוע, השר לביטחון פנים סירב לחזור בו מהאשמתו את אבו אל-קיעאן כמחבל וטען כי לתחושתו יש עדיין הסתברות גבוהה שהדריסה באום אל-חיראן הייתה פיגוע. בספטמבר 2020 הודה ראש הממשלה נתניהו שאיעקוב אבו אל-קיעאן לא היה מחבל, בניגוד למה שטען בעצמו לאחר פינוי אום אל-חיראן, ולמעשה, בהתאם לממצאי הסוכנות לארכיטקטורה פורנזית מיד לאחר האירוע.
מחקר נוסף שפרסמה הסוכנות לארכיטקטורה פורנזית, בשיתוף עם המכון לאוקיינוגרפיה פורנזית והעיתון הניו יורק טיימס, בחן תאונה שהתרחשה ב-6 בנובמבר 2017, אחת מני רבות בהן טבעו פליטים מול חופי לוב. בתאונה זו נהרגו 20 אנשים ו-47 אחרים נתפסו על ידי משמר החופים של לוב, בזמן שספינה של הארגון ההומניטרי הגרמני Sea-Watch הייתה באזור ונסתה לפנות בבטחה את הפליטים מהרפסודה שלהם שהחלה לטבוע. הפליטים שנתפסו על ידי הספינה הלובית הוחזרו לאפריקה, שם סבלו מהתעללות, אונס ועינויים. ספינת משמר החופים הלובי נסתה לסכל את הסיוע שהגישה הספינה של Sea-Watch. מדינות באירופה, בעיקרן איטליה, אימנו את משמר החופים הלובי, תרמו לו ספינות וחתמו עם לוב על הסכם שיתוף פעולה במלחמה נגד "הגירה בלתי חוקית", סחר בבני אדם והברחות, והיו לפיכך אחראיות לתאונה ולהרג. האירוע צולם בו זמנית במצלמות רבות, הן של הלובים והן של אנשי ספנת ההצלה הגרמנית. חוקרי המכונים הרכיבו מחלקי הסרטים סרט תעודי שמציג את התקרית צעד אחר צעד ומציג את עדויות הניצולים וכוחות החילוץ. המחקר הסיק כי: "ממשלות אירופה מתחמקות מאחריותן המשפטית והמוסרית להגן על זכויות האדם של אנשים הנמלטים מאלימות וייאוש כלכלי. מדאיג עוד יותר מזה הוא שיתוף פעולה עם משמר החופים של לוב, שמפר בצורה בוטה את זכויותיהם של אותם מהגרים, במניעת אפשרות חצייתם את הים לאירופה".
בחודש מאי 2018, בשיתוף פעולה עם האתר Bellingcat ועם עיתונאים מוונצואלה, החל המכון לארכיטקטורה פורנזית לאסוף, לתזמן ולאתר כ-70 פיסות עדות הקשורות לטבח אל ג'ונקיטו (El Junquito raid) – פשיטה משטרתית וצבאית שהתרחשה ב -15 בינואר 2018 באל ג'ונקיטו, מחוז הבירה, ונצואלה, שהביאה למותו של המורד אוסקר פרז וחברי תנועתו. פיסות העדות כללו סרטוני וידאו, תצלומים, קטעי אודיו מודלפים מרשת הקשר המשטרתית והצהרות רשמיות של פקידים, בעזרתם ניסתה הסוכנות לברר האם קצין המשטרה המורד פרז ובני לווייתו היו קורבנות של הוצאה להורג ללא משפט. המחקר הזה עדיין נמשך (נכון ל-2019). פרויקט נוסף שנמצא בהתהוות הוא חקירת השריפה במגדל גרנפל מ-14 ביוני 2017 בלונדון, בה נספו 71 איש. האירוע צולם באלפי סרטוני וידאו שמהווים מקורות עדות חיוניים אותם מנסה הסוכנות להרכיב לתוך סרטון וידאו תלת־ממדי לצורך הבנת המאורע.
עמיתי מחקר ודוקטורנטים שפעלו במסגרת הסוכנות לארכיטקטורה פורנזית כוללים את סוזן שופלי ג'ון פלמזינו, צ'ארלס הלר ולורנזו פזאני (מייסדים שותפים של אוקיינוגרפיה פורנזית), כריסטיאנה ורוייה, לורנס אבו חמדן, אנסלם פרנק, תומאס קינן, פאולו טבארס, מעין אמיר ואריאל קין, יחד עם חוקרים נוספים.
באפריל 2018 הוכרז שהמכון לארכיטקטורה פורנזית נבחר כאחד מארבעת המועמדים הסופיים לפרס טרנר היוקרתי לאמנות לשנת 2018.
מתודולוגיה
הארכיטקטורה הפורנזית פועלת בשני מישורים: חקירות מעשיות וחשיבה ביקורתית על המושגים בהם משתמשים החוקרים. ראשית, את המונח 'פורנזי', לו לא קיימת מילה מקבילה בעברית (אלא מספר מילים כגון מדעי, משפטי ופלילי, שאינן מכילות את כל המשמעויות יחד), דורשת הארכיטקטורה הפורנזית להשיב למקורו הלטיני (Forensis), שפרושו 'לפני הפורום'. הפורום הרומאי, טוענים תומאס קינן ואייל ויצמן במחקרם על "הולדת האסתטיקה הפורנזית", היה חלל רב-ממדי של פוליטיקה, חוק וכלכלה, אך בימינו הוא צומצם לשימוש המשפטי במדע וברפואה. במקום לפעול רק בזירה המשפטית-מדעית, המכון מנסה לפעול לרוחב פורומים רבים ושונים. שנית, מושג הפורום מורחב ומנותח ביחס לשלוש זירות עיקריות: השדה (אתר החקירה, כגון זירת הפשע, ממנו נאספות העדויות); המעבדה/הסטודיו (בהם מתווכים מכינים את אובייקט העדות); והפורום (בו תוצאות החקירה מוצגות ונידונות). קינן וויצמן מדגישים כי שלוש הזירות האלו אינן סטטיות ונייטרליות, אלא שדות כוח דינמיים ואלסטיים. השדה, המעבדה והפורום נתונים בעצמם במחלוקת, נבנים, נהרסים ומוטלים בספק. בנוסף, מאחר שלחוקרי הסוכנות אין את הגישה לזירות פשע, לכוח האדם, לטכנולוגיות ולמשאבים שיש למדינה - כמו גם לעצם היכולת לקבוע את כללי הראיות - הארכיטקטורה הפורנזית מבקשת לכונן ולהשתמש בכלים הפורנזיים בכיוון ההפוך, כלומר, להחזיר מבט פורנזי נגד המדינה (counter-forensics). מהלך זה כולל הפעלה של "פורומים" מרובים, שאינם מצטמצמים רק לפורום המשפטי-פלילי, אלא נפרסים גם אל מוזיאונים, גלריות לאמנות, פורומים אזרחיים ואת התקשורת.
אסתטיקה פורנזית: המושג 'אסתטיקה פורנזית' מתייחס להיסט שהביאו המדעים הפורנזיים בנוגע ליכולת התקשורת והענקת הסוכנות לחפצים דוממים. אסתטיקה פורנזית היא "מצב ההופעה של דברים בפני הפורום – המחוות, הטכניקות וטכנולוגיות ההדגמה, שיטות התאטרליות, הנרטיביזציה והדרמטיזציה; טכנולוגיות העצמת דימויים והקרנתם; יצירת והריסת מוניטין, אמינות וכשירות". אסתטיקה מובנת במקורה כמה שקשור לחושים, אולם בעבודת המכון המונח אסתטיקה "מסמן לא את החושים האנושיים אלא את היכולות החושיות של החומר עצמו. זוהי הדרך בה חומר יכול לאתר, לרשום ולהגיב לא רק למגע ומכה, אלא גם להשפעות מסביבתו ולנוכחות מרוחקת. ניתן לראות את החומר כמנגנון חושי אסתטי בכך שהעיוותים שלו רושמים שינויים, הבדלים וגיוונים עדינים בתוך שדה כוחות". אולם, טוענים קינן וויצמן, אובייקטים אינם יכולים לדבר בעצמם, ולכן הם זקוקים ליכולת הדיבוב, הפרשנות והשכנוע של מומחים וטכנולוגיות שמציגים אותם בפני הפורום.
קומפלקס דימוי-מידע: כאשר אזרחים, עיתונאים או משתתפים אחרים בעימות מתעדים אירועים באמצעות מצלמות או טלפונים חכמים, הם גם קולטים בלא משים כמויות גדולות של מידע מרחבי על הסביבה המיידית. כאשר אתר מסוים נרשם מיותר מזווית אחת, ההצלבה מספקת מידע על עומקו ונפחו. המודלים האדריכליים שנוצרים כתוצאה מכך יכולים להיות הבסיס שעליו ניתן לאתר ולהנפיש את התנועה של כל מצלמה או סרטון וידאו, כמו גם את התנועה של הדמויות המרכזיות בחלל. ויצמן, ראש המכון, מכנה את הפלטפורמה הזו 'קומפלקס דימוי-ארכיטקטוני' (architectural-image complex) או 'קומפלקס דימוי-מידע' (image-data complex):
מיקוד והתכנסות: החקירות הפורנזיות של המכון ממוקדות באירועים מאוד ספציפיים. בעידן של שטף דימויים, הצפת מידע והפרעת קשב, הארכיטקטורה הפורנזית מבקשת למקד את תשומת הלב המחקרית בנקודה מאוד מצומצמת מבחינת חלל וזמן. חקירה פורנזית יכולה לעיתים לקרוא מתוך ודרך פרט קטן מאוד, כגון סדק בקיר, היסטוריה של סכסוך שלם. חוקרים פורנזיים תופסים עיוות (דפורמציה) בחומר - היינו סדק בקיר - כמידע (אינפורמציה), דרכו הם יכולים לאתר את הכוחות שגרמו לאותו עיוות, ומהם לנוע אחורה אל ריבוי הגורמים הפוליטיים שחוללו אותו.
ארכיטקטורה של זיכרון: ארכיטקטורה פורנזית משתמשת במודלים אדריכליים כעזרי זיכרון שמאפשרים לעדים להיזכר באירועים דרך החוויה המרחבית שלהם במקום האסון. הזיכרון של עדים - קורבנות לאירועי אלימות קיצונית לעיתים מוסתר או משובש על ידי החוויה הטראומטית והבלבול הכללי שנוצר בעת מלחמה. עדים עלולים לשכוח פרטים מהאירוע הטראומטי. אף על פי שלעיתים עצם הפערים, הסתירות והבלבול בעדות הוא עדות בפני עצמה לטאורמה, כשלים אלו בעדות מאפשרים לגופים אינטרסנטיים להתכחש לעצם הפעלת האלימות (למשל, מכחישי שואה). חוקרי המכון הבינו שבעזרת בניית מודל אדריכלי דיגיטלי מפורט, מהסוג בו משתמשים ארכיטקטים כדי להציג ללקוחותיהם את המראה העתידי של בתיהם, ניתן לא רק לשחזר אלימות שהופעלה על חללים, אלא גם לסייע לעדים לשחזר אירועים. המודל הופך לטכניקת היזכרות ולבמה עליה ניתן להניח פיסות זיכרון. בעזרת המודל שהם לאט לאט בונים, העדים יכולים לנוע מחדש בחלל הן של המבנה והן של הזיכרון שלהם. אולם, הליך בניית המודל אינו ישיר או פשוט, בעיקר במקרים בהם העדים חיו תחת הגבלות חושיות קשות (כגון במחקר של הסוכנות על כלא סיידנאיא בסוריה). במקרים אלו הקשר בין המודל האדריכלי לבין הזיכרון כפול: מצד אחד המודל הוא תוצר של זכרונות העדים, ייצוג של חלל בו התרחשה אלימות ועדות משפטית; מצד שני תהליך בניית המודל האדריכלי הדיגיטלי מאפשר היזכרות בפרטים שהטראומה מחקה (היכן היו החלון? הדלת? מה היה גודל התא? וכדומה). המידול האדריכלי מגשר בין קטעי עדות וממלא חללים בזיכרון.
ניקולה דרינצ'יץ'
ניקולה דרינצ'יץ' (במונטנגרית: Никола Дринчић; נולד ב-7 בספטמבר 1984; בלגרד שביוגוסלביה, כיום סרביה) הוא כדורגלן סרבי-מונטנגרי אשר משחק בקבוצת וויבודינה נובי סאד בעמדת הקשר המרכזי והאחורי. לזכותו של דרינצ'יץ' 33 הופעות במדי בנבחרת מונטנגרו.
בנבחרת מונטנגרו
דרינצ'יץ' שיחק בצעירותו בנבחרת סרביה עד גיל 21 ורשם במדיה 11 הופעות, כולל השתתפות באליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2007. בעקבות הפרדות נבחרת סרביה מנבחרת מונטנגרו הייתה לדרינצ'יץ' אפשרות לשחק או בסרביה או במונטנגרו ובסופו של דבר החליט לשחק במונטנגרו מכיוון שקיווה שבה ישותף יותר בסגל. בספטמבר 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי במשחק נגד.
סגנון משחק
דרינצ'יץ' הוא קשר 50:50, כלומר קשר מרכזי וקשר אחורי שתורם גם להתקפה. הוא ידוע בבעיטות החופשיות המדויקות שלו.
טכם
טכם - טכנולוגיה מתקדמת בע"מ (ובקצרה: טכם), הייתה מחברות המחשוב המובילות בישראל, והיא הגרעין של חברת המחשוב "נס טכנולוגיות".
היסטוריה
החברה נוסדה בשנת 1969 על ידי קבוצת מדענים: פרופ' יעקב זיו, פרופ' אליעזר שלייפר ופרופ' יעקב קצנלסון מהטכניון ופרופ' דניאל שמשוני מאוניברסיטת תל אביב, ועל ידי יוסי ורדי, מאיר בורשטיין ויורם רוזנפלד. העובדים הראשונים היו בעלי רקע בתחום הניהול ומקצתם יוצאי ממר"ם. משרדי החברה שכנו בקריית עתידים (שם נמצאים גם משרדי ממשיכתה, "נס טכנולוגיות")
החברה פעלה בתחילה בתחום של ייעוץ ארגוני, ניתוח מערכות מידע ופיתוח תוכנה. לימים הצטרפו לחברה דני קוניק, בוגר קורס התכנות הראשון של ממר"ם (עבר אחר כך לניהול חברת התוכנה קונתהל, שהתחרתה בטכם ולימים הצטרפה אליה לשם הקמת "נס טכנולוגיות") וכן עודד ריץ שהיה איש ההנדסה הראשון שהצטרף לחברה (מהנדס אלקטרוניקה ובקרה) והחברה נכנסה לתחום של פרויקטים צבאיים ופרויקטים משולבי חומרה ותוכנה.
הפרויקט הגדול הראשון נעשה עם חברת יוז איירקראפט האמריקאית עבור חיל האוויר הישראלי. חברת יוז נכנסה כשותפה בחברה. במשך שנים רבות הייתה חברת טכם מהמובילות בתחום זה בישראל. החברה הייתה הראשונה שקבעה סטנדרטים בתחום תעשיית תוכנה בישראל והפכה את כתיבת תוכנה מאמנות להנדסה. החברה הייתה מהראשונות בעולם שהבינה שפיתוח תוכנה הוא הנדסה וקבעה את הביטוי Software Engineering - הנדסת תוכנה - שלימים הפך לביטוי מוכר ומוסכם בעולם.
שנים רבות הייתה החברה בבעלות חברת תדיראן בע"מ שקנתה את חלקה של חברת יוז ואת חלקם של המייסדים. לימים הפכה טכם לחברה ציבורית שמניותה נסחרו בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
חברה בת של החברה בשם ATI-Advanced Technology International פעלה בארצות הברית, ועסקה בשיווק של מוצרי טכם שם ובפיתוח פרויקטי תוכנה בעיקר למגזר הפיננסי.
בשנת 1988 העסיקה החברה למעלה מ-400 עובדים.
סלעית (ציפור)
סַלְעִית (שם מדעי: Oenanthe) היא סוג של ציפור שיר, שבעבר סווגה למשפחת הקיכליים (Turdidae), אך כיום היא משויכת למשפחת החטפיתיים (Muscicapidae). בישראל מצויים 15 מתוך 32 מיני הסלעית בעולם, לרובן זנב שחור-לבן ועל-שת לבן. גודלן של הסלעיות נע בין 13-19 ס"מ, ומשקלן נע בין 17–36 גרם. מקור שמן בתכונתן - לעמוד בנקודת תצפית גבוהה, בדרך כלל על סלעים.
טכם
היסטוריה
בשנת 1999, משפחת וולפסון מניו-יורק, רכשה מתדיראן את השליטה בחברה תמורת 65.5 מיליון דולר, והיא נהפכה לחלק מחברת "נס טכנולוגיות" ולמעשה לגרעין המנהל והמשפיע על החברה.
סלעית (ציפור)
הסלעיות בוחרות לדור בנופים פתוחים ואזורים יבשים. בישראל ניתן למצוא אותן באזורים מדבריים ובערבה. הן ציפורים טריטוריאליות, כלומר, מקפידות לשמור על הטריטוריה שלהן, שגודלה עשוי להגיע אף ל-500 דונם. הן בונות את קיניהן בנקיקי סלעים, במחילות נטושות של מכרסמים ובחורים באדמה. הסלעיות מטילות עד 6 ביצים בהטלה, ודוגרות עליהן בפרק זמן של כשבועיים. גוזלי הסלעית שוהים בקן כשבועיים, אך מואכלים מספר שבועות נוספים גם לאחר שעזבו את הקן.
מתושלח (עץ)
מתושלח הוא שמו של עץ אורן מהמין אורן האצטרובל הזיפני (Pinus longaeva) הנמצא בהרים הלבנים בקליפורניה בשטח היער הלאומי איניו והוא נחשב לעץ הזקן ביותר הידוע בעולם. גילו המוערך הוא. העץ נקרא על שמה של הדמות התנ"כית מתושלח שחי על פי המקרא עד גיל 969. באופן סמלי, שלב ההנבטה של העץ, המתוארך לשנת 2832 לפנה"ס, סמוך מאוד לשנה שבה נולד מתושלח על פי הכרונולוגיה המקראית.
העץ נמצא בגובה של כ-3,350 מ' מעל פני הים אך מיקומו המדויק בשמורת הטבע בה הוא נמצא אינו גלוי לציבור מחשש לפגיעה ונדליסטית בעץ. נקודת הציון הרשמית, אליה מופנים גם תיירים, היא מרכז המבקרים של חורשת מתושלח (Methuselah Grove Visitor Center).
עד שנת 1964 חי באותו אזור עץ עתיק יותר ממתושלח שכונה "פרומתאוס" וגילו הוערך ב-4,844 שנים. בשנה זו נכרת העץ למטרות מחקר על ידי סטודנט מאוניברסיטת צפון קליפורניה. מתברר שלא ידעו את גילו הרב של העץ עד לאחר הכריתה. הכריתה השנויה במחלוקת האיצה את הפיכת האזור לשמורת טבע וכן את חקיקתם של חוקים נוקשים יותר להגנה על הטבע כמו הסתרת מיקומו של מתושלח.
היכל התהילה (תוכנית טלוויזיה)
היכל התהילה היא תוכנית מציאות מוזיקלית של ערוץ 24 שעלתה לשידור ב-22 במאי 2011, כחלק מפרויקט שידורים מיוחד בשם "עושים כבוד לנוסטלגיה" שמהווה מחווה לזמר העברי.
חברת באזילה (Buzzilla), הבודקת את "התהודה" של תוכניות הטלוויזיה כפי שהן באות לידי ביטוי באינטרנט, מיקמה את "היכל התהילה" עם עלייתה לשידור במקום השלישי, מתחת ל"כוכב נולד" ו-"Glee".
כללי
התוכנית כללה מבט אל חדר החזרות של הזמרים, הופעות יומיות של אורחים מוזיקליים שהגיעו להיכל, ומופע מרכזי שהתקיים מדי ערב בשעות 18:00 - 20:00 בליווי להקה, שהיוותה תחרות מוזיקלית בשידור חי, במהלכו התחרו הזמרים בביצועים חיים של שירים ישראליים מכל התקופות. הזמרים ביצעו גרסאות כיסוי ללהיטים עבריים, יצרו שירים חדשים, וביצעו שירים מקוריים. בתוכנית התארחו מדי יום זמרים צעירים וותיקים.
מהלך התוכנית
מדי בוקר קיבלו הזמרים את השירים לקראת התחרות בערב ותועדו במהלך החזרות עם המנהל המוזיקלי תמיר קליסקי, ממייסדי להקת "אתניX".
אחת לשבוע לפי הצבעת צופי הערוץ, הודח אחד מהזמרים מהתוכנית, כאשר הזמר שנשאר אחרון בהיכל, בני אלבז, הוכרז כמנצח בתחרות.
"היכל התהילה" עוצב בהשראות מוזיקליות עם "קיר תהילה" שהורכב מרגעי השיא בקריירה של הזמרים, תמונות עבר נוסטלגיות, פרסים וגביעים מתחרויות שונות, קטעי עיתונות ואלבומי זהב. כמו כן, הוא הכיל חדר חזרות מקצועי, אולפן שידור מיוחד ובמת הופעות גדולה בחוץ אשר ממנה מועבר מדי יום המשדר המרכזי.
קישורים חיצוניים
מידע וכתבות:
ביקורות:
אייל פרדי לבן-זנב
האייל הפרדי לבן-הזנב (שם מדעי: Odocoileus virginianus), ידוע גם בתור האייל הווירג'יני, או פשוט אייל לבן-זנב, הוא אייל בגודל בינוני נפוץ בארצות הברית, בדרום קנדה, במקסיקו, באמריקה המרכזית, ובקצה הצפוני של אמריקה הדרומית עד לאזור של פרו. כמו כן הוא הובא על ידי האדם גם לניו זילנד ולמספר מדינות באירופה כדוגמת פינלנד וצ'כיה.
מאפיינים
קרניהם של הזכרים גדלות מחדש מדי שנה. לאחת מכל 10,000 נקבות יש קרניים. הקרניים מתחילות לגדול לקראת סוף האביב ומכוסות ברקמה מיוחדת עשירה בכלי דם שנקראת velvet. לאחר עונת הרבייה מסוף דצמבר ועד פברואר נושרות הקרניים.
עופר האיילים הקולנועי "במבי" משתייך לזן זה של איילים.
דרום סיני
בין הערים והיישובים במחוז ניתן למנות את:
שמורות ופארקים לאומיים
מוקדי המשיכה התיירותיים במחוז כוללים את אזורי תיירות החוף במפרץ אילת ובמפרץ סואץ ואת אזור ההר הגבוה ומנזר סנטה קתרינה הנמצא בליבו.
תקופת שלטון ישראל בדרום סיני
אזור דרום סיני נכבש על ידי ישראל בסוף 1956, במלחמת סיני, והוחזר למצרים לאחר מספר חודשים. ב-1967, במלחמת ששת הימים, כבשה ישראל שנית את האזור ושלטה בחלקו המערבי עד 1980 ובמזרחי עד 1982. בעת השלטון הישראלי, עד 1982, היה המרחב נתון לממשל צבאי. מפקדת האזור שכנה באופירה, ליד מפקדת כוחות צה"ל - מפקדת מרש"ל (מרחב שלמה). בשנות השלטון הישראלי הוקמו באזור מספר יישובים אזרחיים: אופירה, נביעות, די זהב ושלהבת והוא היווה יעד תיירותי מבוקש לישראלים. אם בתיירות חופים לאורך מפרץ אילת ואם בטיולים לאזור ההר הגבוה, שם גם הוקם ב-1972 בית ספר שדה ליד מנזר סנטה קתרינה - "צוקי דוד", על שם סגן.
גורגון (טומי שישידו)
גורגון הוא האלטר אגו של טומי שישידו, מוטאנט חזק מאוד שהיה חבר בארגון היד והידרה והוביל את חברת המוטאנטים הקיצוניים "שחר האור הלבן". כילד, טומי ניחן באינטלקט על-אנושי ולמד כישורי אמנות בגיל צעיר מאוד. בגיל 13 פיתח נוסחה מתמטית שהוכיחה את קיומם של האלים. בגיל זה גם התפתחו כוחותיו המוטאנטים - הפיכתם של אחרים לאבן במבט. לפיכך, התקשורת הקנתה לו את הכינוי "גורגון", לפי גורגונה מהמיתולוגיה היוונית. מעט לאחר מכן הפך למנהיג כת מוות מוטאנטית בשם "שחר האור הלבן", אשר ביצעה פעולות טרור ברחבי יפן. בהגיעו לגיל 18 הוא חיפש אחר ארגון הנינג'ות המסתורי של היד. לפני שעזב את ביתו הוא הרג את כל משפחתו ואת חברו היחיד כדי להוכיח שהוא היה חסר רחמים מספיק להתגייס לשורות הארגון.
לאחר שמצא את מקום המקלט של היד ושחט את שומריו בזמן שעיניו היו מכוסות, גורגון נכנס פנימה והצהיר נאמנות לראש הארגון. כאשר המאסטר פיקפק במסירותו, גורגון שיפד את עצמו בחרב ופצע עצמו באופן אנוש. הוא אמר למאסטר להחיות אותו, וזה האחרון התרשם מספיק כדי לגייס אותו לשורותיהם. בהמשך, גורגון חבר לארגון הטרור הידרה ופיתח מערכת יחסים עם אלזבת' פון סטרוקר, אשתו של ברון סטרוקר, מנהיג הידרה. הוא היה אחראי ללכידתו ושטיפת מוחו של וולברין, שביצע עקב כך פעולות טרור והרג מספר גיבורי-על וסוכני S.H.I.E.L.D. למרות שוולברין הצליח להשתחרר משליטתו, גורגון הסתנן לתוך בניין בקסטר, מפקדתם של ארבעת המופלאים וגנב שרטוטים טכנולוגיים מריד ריצ'רדס שהיו שימושיים מאוד עבור הידרה.
בסופו של דבר, גורגון ניסה להתנקש בחייו של ניק פיורי, מנהל S.H.I.E.L.D, אחרי שסוכנות הביון ביצעה מתקפה שהשמידה את מקום המסתור שלו והרגה תוך כדי את אלזבת' פון סטרוקר. הוא התעמת מול וולברין לפני שהצליח להשלים את משימתו, והשניים ניהלו קרב אכזרי ועקוב מדם, מאחר ששניהם ניחנים ביכולת ריפוי עצמית. ידו של גורגון הייתה על העליונה והוא ניסה להשתמש בכוחו המוטאנטי ולהפוך את וולברין לאבן. ברגע האחרון, וולברין שלף את טלפיו והכריח את גורגון להסתכל בהשתקפות של עצמו. כתוצאה מכך, כוחו של גורגון הופנה כלפיו, ולאחר שהפך לאבן, וולברין ניפץ את גופו.
במהלך אירועי שלטון אפל, ארגון הידרה הכריח את היד להחזיר לחיים את גורגון בעזרת רסיסים מגופו. באירועי "הפחד עצמו", גורגון מצטרף לסוכנות H.A.M.M.E.R לאחר שנורמן אוסבורן תבע עליה מנהיגות בזמן שנמלט ממתקן הכליאה "הרפסודה". בנוסף, הוא נהיה חבר בגלגולה השני של קבוצת האוונג'רס האפלים בתור וולברין האפל. הוא ווייפר מתכננים בחשאי להרוג את אוסבורן ברגע שיהפוך למסוכן מכדי להנהיג את האוונג'רס האפלים, ולהשתמש בקבוצה כדי להשרות חוסר הרמוניה במאזן הכוחות. עקב כישוריו ויכולת הריפוי העצמית שלו, גורגון מוכיח את עצמו כוולברין האפל, אך בניגוד לוולברין חסרים לו הטפרים הנשלפים - דבר שהוא מפצה עליו באמצעות טפרים מזויפים כחלק מחליפתו. לבסוף, גורגון ושאר חברי האוונג'רס האפלים מובסים כאשר סקאאר (שמתפקד ככפילו של הענק הירוק) מתגלה כסוכן כפול של האוונג'רס ומזמן את קבוצת הגיבורים להילחם באפלים.
במיתוג מחדש "מארוול עכשיו!", גורגון זרע כאוס במדריפור וחבר לארגון היד להעיר דרקון השוכן מתחת למדריפור. שאנג-צ'י ניסה לעצור בעדם, ללא הצלחה. הדרקון טס מעל להונג קונג שם נתקל בכוח-משימה ממשלתי, ושאנג-צ'י נעשה ענק באמצעות חלקיקי פים. שאנג-צ'י הביס את הדרקון, תלש את בסיסו של גורגון ממדריפור וזרק אותו למרחק של מספר קילומטרים. לאחרונה הצטרף גורגון לאומת המוטאנטים על האי קרקואה שהקים צ'ארלס אקסבייר, והפך לחלק מקבוצת הקפטנים הממונה על ביטחון האומה.
לקות ראייה
לקות ראייה (או ראייה ירודה) מוגדרת כפגיעה קשה בחדות הראייה או בשדה הראייה שאינה ניתנת לתיקון באמצעות משקפיים רגילים או עדשות מגע. במקרים רבים התופעה נפוצה בקרב מבוגרים הסובלים ממחלות עיניים האופייניות לגיל כמו: ניוון מקולרי גילי (AMD), גלאוקומה, ניוון עצב הראייה, היפרדות רשתית ורטינופטיה סוכרתית. ראייה ירודה פוגעת ביכולת לבצע פעולות פשוטות ויומיומיות כמו קריאה, כתיבה, צפייה בטלוויזיה, עבודה מול מחשב, זיהוי אנשים ועוד – כל אלו הופכות לפעולות מורכבות לביצוע, לעיתים אף בלתי אפשריות, מה שעלול לגרום לפגיעה בעצמאות תפקודית לתסכול רב. עזרה למתמודדים עם לקות ראויה חמורה מתאפשרת בעיקר ברובד השיקומי, על ידי התאמת עזרי ראייה אופטיים ואלקטרוניים בהתאמה אישית, שנעשית על ידי אופטומטריסט מומחה לשיקום ראייה ירודה.
הגדרת עיוורון בישראל (וכן באירופה) רלוונטית גם עבור אנשים בעלי לקות ראייה קשה, ולא רק במקרים של עיוורון מוחלט. החוק מגדיר מה חדות הראייה המאובחנת כדי שלקויי ראייה יוגדרו כעיוורים, והיא עומדת על 3/60. הגדרה שלישית לעיוורון היא צמצום שדה הראיה כך שזווית הראייה המרבית אינה עולה על 20° בעין הבריאה יותר. בשלושת המצבים מקבלים ממשרד העבודה והרווחה תעודת עיוור.
קשיי תפקוד וסימפטומים
לקות ראייה יכולה להתבטא בקושי באחד או יותר מהתפקודים הבאים:
סימפטומים שעשוים להיות נלווים ללקות ראייה:
סיבות
מערכת ראייתו של האדם משוכללת ביחס למרבית היונקים והיא מן המורכבות שבמערכות הגוף האנושי. בשל מורכבותה זו של המערכת, מספר הקלקולים האפשריים בה קשה למנייה. על כן יש לדבר על קלקולים אלה בהכללות. ההכללה הראשונה היא על פי הנזק התפקודי (למשל נזק לחדות הראייה או צמצום תחום הראייה). החלוקה השנייה היא על פי חלק המערכת שהתקלקל. ניתן לחלק את חלקיה של מערכת הראייה לשלוש קבוצות:
ניתן לחלק את לקויות הראייה גם לפי נסיבות רכישתן:
קשיי תפקוד
כדי שאדם חסר לקות יוכל להבין את קשיי התפקוד, של האדם לקוי הראייה, לא די לו, לחסר הלקות, לנסות ולעשות פעולה זו או אחרת בעיניים עצומות. מעבר לעובדה, שהתעסקות עם דבר מה מוכר, בעצימת עיניים אינה מדמה מצב של התעסקות עם דבר מה, שלא ראינו אותו מימנו, המצב הזה גם אינו מדמה את אופן החשיבה והתפישה של האדם לקוי הראייה. לקות ראייה פוגעת בהתפתחות התפיסה החזותית והפעולות הקוגניטיביות הקשורות בה ועבור אדם שרכש את הלקות בגיל מאוחר, הלקות מפריעה לשמירה על כושר המחשבה והתפישה הוויזואליות. זאת ועוד, אדם חסר לקות, שעוצם עיניים, אינו מתורגל בטיפול בחפצים שהוא אינו רואה והוא גם לא פיתח מנגנוני פיצוי לקושי בראייה, כמו שיפור בתפישה הקולית.
הציבור לקויי הראייה סובל גם מדעות קדומות. לכן, למשל, למרות כל ההתקדמות בתחום הנגישות, האבטלה בקרב ציבור זה עדיין גבוהה מאוד ביחס לאבטלה בקרב קבוצות נכים אחרות.
רווחה
במרבית מדינות העולם, עיוורים ולקויי ראייה הם אחת מקבוצות הנכים המצליחות לגייס הכי הרבה תקציבי רווחה ושיקום ממוסדות המדינה ומתורמים פרטיים. הציבור לקויי הראייה גם מאורגן היטב, ביחס לקבוצות אחרות, לסיוע פנים קהילתי ולייצוג הקהילה בפני גורמי חוץ. על פי התקן של משרד העבודה והרווחה, לקות ראייה קשה במיוחד מקנה לסובל ממנה זכויות של עיוור גם אם אין לו עיוורון מוחלט.
מסגרות חינוך משולבות
בישראל ישנם כיום 2500 ילדים לקויי ראייה ועיוורים מגיל 3-21. 1200 מתוכם משולבים במסגרות החינוך הרגילות; לתלמידים אלה אין מוגבלות משמעותית נוספת ללקות הראייה. עבור 1300 התלמידים האחרים, הוכרה מוגבלות משמעותית נוספת ללקות הראייה בוועדות ההשמה, והם מצויים במסגרות החינוך המיוחד.
בגיל הרך המטרה היא להכין את הילדים ולתת להם את הכלים והרגלי עבודה למעבר לגן חובה. בגילאי בית הספר, התלמידים המשתלבים נדרשים לתפקוד ולמידה כשאר התלמידים כאשר נעשות התאמות הנחוצות במצב בו יש קושי בראייה (הגדלות כתב בחומרי הלימוד, הקלטות שיעורים, מבחנים מותאמים ועוד). העיקרון המנחה את שילוב התלמידים כיום במסגרות רגילות נובע מתוך הגישה שיעד החינוך המיוחד אינו רק מתן המיומנויות והכלים לתלמיד עם מוגבלות להתמודד עם המגבלה, אלא גם מתן האפשרויות בלמידה ובהתפתחות שיאפשרו לתלמיד למצות עצמו גם בלא קשר לבעיית הראייה שלו.
טיפולים רפואיים
טיפול רפואי בא אחרי אבחון רפואי-אופטומטרי הכולל גם בירור ההיסטוריה של הלקות או המחלה בפרט ובמשפחתו. האבחון עשוי לכלול גם בדיקה של היסטוריית התורשה במשפחה ובדיקה של חומר גנטי.
ההתערבות הרפואית יכולה להיות בייעוץ לאורח חיים בריא, בתרופות, בניתוח או בהפנייה לאנשי מקצוע פרא רפואיים כמו אופטומטריסטים וספקי טכנולוגיה מסייעת.
טיפולים כירורגים: לבעיות בהיפרדות הרשתית טיפולים המאפשרים ניתוחים זעירים בעין בעזרת מיקרו אנדוסקופ ומסך צפייה ניתוחי, טיפולי לייזר (וינברגר, 2008). הטיפול בקטרקט הוא ניתוח אשר בו מחליפים את עדשת העין המקורית בעדשת עין מלאכותית בעזרת הרדמה מקומית (לוינגר, 2011). טיפול אשר נוסה על מספר בני אדם - השתלת שבב מתחת לרשתית היכול לקלוט את קולטני האור ולשלוח אותם כמסרים/ אותות חשמליים למוח וכך הראייה משתפרת וברורה (בלפר, 2010).
יקיר שגב
יקיר שגב (נולד ב-19 בנובמבר 1977) הוא איש חינוך, פעיל חברתי ושימש בעבר כחבר מועצת העיר ירושלים.
ביוגרפיה
גדל במושב מבועים וביישוב להבים שבנגב. ידו נקטעה בעקבות תאונת דרכים בגיל 3. כאשר ביקש להתגייס לצה"ל נקבע לשגב פרופיל 21, הפוטר אותו משירות צבאי. למרות זאת התנדב והחל לשרת בחיל המודיעין. במקביל הצטרף לאימוני סיירת גולני ולבסוף אף סיים בהצטיינות קורס קצינים. שירת כקצין מודיעין ביחידת אגוז ולקח חלק בלחימה בדרום לבנון. בהמשך שימש כמפקד צוות בבית הספר לקצינים וכמפקד צוות לוחמים ביחידת אגוז והוביל אותו בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה. בשירות המילואים שימש כמפקד פלוגה ומפקד גדוד בחטיבת עודד.
לאחר שסיים את שירותו בצה"ל החל לעסוק בחינוך במסגרת מדרשת עין פרת וכן כיהן כיושב ראש אגודת הסטודנטים באוניברסיטה העברית. שגב הקים את עמותת רוח חדשה, יחד עם רועי פולקמן וחבר מועצת עיריית ירושלים ואיש העסקים ניר ברקת, הפועלת לעידוד סטודנטים הלומדים בירושלים לגור בה.
במילואים שימש שגב כמפקד פלוגה בחטיבת עודד, אותה הוביל במלחמת לבנון השנייה בלחימה בגזרה המזרחית. לאחר המלחמה היה ממובילי מחאת אנשי המילואים נגד תוצאות המלחמה. כיום משמש כמפקד גדוד בחטיבת "אלון". בשנת 2008 נבחר למועצת עיריית ירושלים, לאחר ששובץ במקום החמישי ברשימתו של ראש העירייה ברקת, ירושלים תצליח. שגב הוא בין החברים במועצה הציבורית שבחרה את נציגי מפלגת הבית היהודי שנוצרה מאיחוד המפד"ל ומפלגות האיחוד הלאומי, במקביל לעמידתו בראש "יהודה ושומרון - מנהלת ההסברה" מייסודה של מועצת יש"ע. בשנת 2016 פרסם, יחד עם הרב בני לאו, את הספר "כל אחד ממקומו - המדריך ליהדות מעשית" הסוקר מנקודת מבט לא דתית את הביטויים המעשיים של היהדות (טקסים, חגים, ברכות וכו') בליווי קובצי שמע וטקסטים ישראליים.
בית הקברות היהודי הישן, בקאו
בית הקברות היהודי הישן בבקאו, רומניה הוא בית קברות יהודי סגור ששימש את הקהילה היהודית של העיר לפחות מראשית המאה ה-18 ועד 1917, אז נפתח בית הקברות היהודי החדש. בית הקברות ממוקם במרכז בקאו, גובל ברחוב פיקטור תיאודור אמן מצפון וברחוב ג'יוסיילור במזרח, מטרים ספורים בלבד מאולם האתלטיקה, אוניברסיטת בקוביה ושכונת זימברו. בין היתר, נקברו בבית הקברות גם משתתפים לשעבר במלחמת העצמאות הרומנית של 1877. עד 1912 התמלא בית הקברות והקבורה האחרונה התקיימה ב-1917 עם פתיחת בית הקברות החדש.
אגדות אורבניות
עד שנות ה-70 אנשים חיפשו זהב, מתוך אמונה שהיהודים העשירים נקברו עם הכל. זהב מעולם לא נמצא, אך ילדים ששיחקו באזור מצאו חרבות ממלחמת העצמאות. עוד נאמר כי ישנם אוצרות חבויים ממלחמת העולם השנייה. כמו כן, לפי שמועות אחרות, היו בבית הקברות אנדרטאות מוינה ומפריז, שחלקן נעשו על ידי האמן אוגוסט רודן בעצמו.
סו קליפורד
סוזן מרלין קליפורד MBE (באנגלית Sue Clifford, נולדה ב-16 באפריל 1944) היא ממייסדות הארגון Common Ground (מכנה משותף), ארגון בריטי אשר פעל על מנת ליצור חיבור בין הטבע לתרבות העולם המודרני ולתרומות החיוביות שאנשים יכולים ליצור מקומית באזור סביבתם. הארגון הציג רעיונות סביבתיים וסוציאליים באמצעות מיזמים ידועים, אשר לעיתים קרובות יצרו חיבור בין קהילות שונות ליוצרים ואמנים. קליפורד ייסדה את הארגון יחד עם אנג'לה קינג ב-1983.
עבדה בכמתכננת ערים ואזורים וכן כמרצה לתכנון סביבתי, בקולג' האוניברסיטאי של בלונדון. כתבה וערכה מגוון רחב של ספרים יחד עם קינג, על מנת לסייע לאנשים לבטא את עצמם יותר ולהיות פעילים יותר בסביבתם. היא ממחברי הספר England in Particular ‘a celebration of the commonplace, the local, the vernacular and the distinctive’.
סו הוזמנה להתעמת בדיון אודות עתידה של אנגליה הכפרית מול ביל ברייסון, ריצ'רד מאביי, ריצ'רד גרילינג וניקולס קריין בכנס המתנדבים של CPRE בשנת 2007.
גואיאקיל
גואיאקיל (בספרדית: Santiago de Guayaquil; נהגה כ"ואיאקיל", IPA: [waʝaˈkil]) היא העיר הגדולה ביותר באקוודור ועיר הנמל הגדולה במדינה. גואיאקיל שוכנת על גדתו המערבית של גואיאס (Guayas) הנשפך אל האוקיינוס השקט במפרץ גואיאקיל.
גואיאקיל שוכנת כ-250 ק"מ מדרום מערב לעיר הבירה קיטו. במפקד האוכלוסין שנערך בעיר בשנת 2008 נמנו בה כ-3 מיליון נפש. אולם, בשטח המטרופוליני של העיר, הכולל את העיר דורן (Durán) מתגוררים כ-3.3 מיליון נפש. אקלימה של העיר הוא חם ולח. בשנות אל ניניו יורדים משקעים רבים בעיר בין החודשים ינואר-אפריל הגורמים אף להצפות. בשנים אחרות מידת המשקעים בעיר זעומה בגלל השפעת זרם הומבולדט.
היסטוריה
גואיאקיל נוסדה ב-25 ביולי 1538 על ידי הקונקיסטאדור פרנסיסקו דה אורייאנה. אף בטרם נוסדה על ידי הכובשים הספרדים שכן במקום כפר של ילידי המקום. בשנת 1600 ישבו בגואיאקיל כ-2,000 נפש ובשנת 1700 מנתה אוכלוסיית העיר למעלה מ-10,000 תושבים.
ב-8 באוקטובר 1820 השתלטה על העיר, כמעט ללא התנגדות, קבוצה של אזרחים שנעזרו בכוחות מילואים מבני המקום ועצרו את ראשי השלטון המקומי, הנאמנים לכתר הספרדי. גואיאקיל הכריזה על עצמאותה מספרד והפכה לנפה העצמאית של גואיאקיל. אירוע זה היווה אבן פינה במלחמת העצמאות של אקוודור.
ב-26 ביולי 1822 חוסה דה סן מרטין וסימון בוליבר קיימו בעיר את ועידת גואיאקיל בה תוכנן שחרורה של דרום אמריקה מן השליטה הספרדית.
העיר ידעה שתי פלישות של צבא פרו, בשנים 1829 ו-1860.
בשנת 1896 פרצה בגואיאקיל שריפת ענק אשר כילתה חלקים נרחבים מן העיר.
כלכלה ותחבורה
העיר ממשיכה מסורת ארוכה כעיר מסחר מרכזית. לאחרונה נעשים יותר ניסיונות להקים בעיר תעשיית תיירות. אף שבעיר אתרים היסטוריים מועטים, בשנים האחרונות השקיע השלטון המקומי רבות בשיפוץ סכרים, כיכרות וגנים ציבוריים. בזכות השקעה זו הפכה גואיאקיל למוקד לירידים ולאירועים בינלאומיים.
מקורות ההכנסה העיקריים של בני העיר הם: מסחר, עסקים, חקלאות ודגה. למרות מרכזיותה, בגואיאקיל שיעור האבטלה הגבוה במדינה (כ-11% מכוח העבודה). בגואיאקיל נמל מים עמוקים הגדול באקוודור ואחד מנמלי הים הגדולים לחופי האוקיינוס השקט. בין גואיאקיל לעריה האחרות של אקוודור קיימת רשת כבישים ענפה, המפותחת ביותר במדינה.
חפרפרות
חפרפרות (שם מדעי: Talpinae) היא תת-משפחה אחת מבין שלוש שבמשפחת החפרפרתיים. בנוסף תת-משפחת החפרפרות נקראת גם חפרפרות העולם הישן או חפרפרות העולם הישן וקרובותיהן.
חפרפרות אלה חיות בעיקר מתחת לקרקע, וכל המינים בקבוצה זו, למעט חפרפרת חדף אמריקאית, חיות באירואסיה. כמו כן, לרוב המינים בקבוצה זו יש כפות רגליים קדמיות המתמחות בחפירה בזכות הטפרים. המינים בקבוצה זו ניזונים בעיקר מחרקים וחסרי חוליות אחרים.
פטר וייס (פוליטיקאי)
פטר (משה) וייס (נולד ב-8 במאי 1947) כיהן במשך 24 שנים כראש המועצה האזורית גזר עד לשנת 2018.
ביוגרפיה
וייס נולד בכפר מלק בצ'כוסלובקיה (היום בסלובקיה) להורים ניצולי השואה, חיים ואילנה. בשנת 1949 עלה לישראל עם הוריו ואחותו רבקה והם נקלטו בתחילה במחנה עולים שער העלייה שבחיפה. לאחר כשבועיים עברו בני המשפחה עם עוד קומץ של משפחות ממוצא צ'כוסלובקי והונגרי למושב משמר איילון.
קריירה
בשנת 1989 נבחר על ידי מליאת המועצה האזורית גזר לתפקיד סגן ראש המועצה כנציג המושב משמר איילון ובשנת 1994 נבחר לראשונה לראשות המועצה בבחירות אישיות. ב-2009 נבחר לקדנציה רביעית. בדצמבר 2013 נבחר לקדנציה חמישית. בבחירות המקומיות בשנת 2018 הפסיד את ראשות המועצה לרותם ידלין בהפרש של 157 קולות.
חיים אישיים
בשנת 1977 נישא לאתי עמנואל ואב לארבעה ילדים.
רבי יוחנן בן ברוקה
רבי יוחנן בן בְּרוֹקַה, או רבי יוחנן בן ברוקא, הוא תנא מהדור הרביעי של התנאים. מספר הלכות מובאות בשמו במשנה, והלכות נוספות מוזכרות בברייתות, לרוב יחד עם רבי מאיר ורבי יהודה ורבי שמעון וחבריהם, תלמידיו של רבי עקיבא.
המאמר שלו במסכת אבות עוסק בחילול השם:
חידש שיטה בהלכות ירושה, האומרת כי אדם יכול להעביר ירושה מיורש אחד לשני, אם שניהם ראויים ליורשו, כלומר בן בין הבנים או בת בין הבנות, אבל לא בת בין הבנים, ונפסקה הלכה כדינו של רבי יוחנן בן ברוקה. פוסק כי אדם חייב להקציב מזונות לבנותיו לאחר מיתתו.
היה לו בן שנמנה אף הוא על החכמים, ושמו רבי ישמעאל, ואף ממנו נזכר מאמר במסכת אבות ושמועות הלכתיות נוספות בברייתות שמובאות בתלמוד.
שלומי אלקבץ
שלומי אלקבץ (נולד ב-5 בדצמבר 1972) הוא במאי, שחקן, מפיק ותסריטאי ישראלי. זוכה בפרס לנדאו בתחום הקולנוע לשנת 2017. הסרט "מחברות שחורות", אותו ביים, זכה בפרס אופיר לסרט תיעודי ארוך (מעל 60 דק').
ביוגרפיה
אלקבץ נולד בשכונה ד' בבאר שבע להורים יוצאי מרוקו, וגדל רוב ילדותו בקריית ים. אחותו הייתה השחקנית רונית אלקבץ ואחיו הוא השחקן יחיאל אלקבץ. הוא למד משחק וצילום בניו יורק ושיחק בתיאטרון במשך שנתיים. ביים את העונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "רביעיית רן".
בשנת 2019 שיחק במיני סדרת הטלוויזיה "הנערים" ששודרה ב-HBO בתפקיד סימון, איש שב"כ.
מלמד קולנוע במכללה לאמנות במכללת ספיר ובמנשר לאמנות.
גר בתל אביב עם בן זוגו יובל, ואב לבת, רנה ליליאן אלקבץ דורי, בהורות משותפת עם הזמרת דיקלה.
סדריק גרולה
סדריק גרולה (בצרפתית: Cédric Grolet, נולד ב-28 באוגוסט 1985 פירמיני) הוא שף קונדיטור (פטיסיה) צרפתי, החל משנת 2012 מכהן כשף פטייסייה ראשי בבית המלון "לה מריס" (Le Meurice) בפריז.
קינוחיו של גרולה מתמקדים בפירות ובפירושים חדשים לקינוחים מסורתיים צרפתים. הוא נודע ביצירת קינוחים שיש להם דמיון לפירות שמהם נוצרו. על מנת להשיג תוצאה זו השיג בעזרת קליפה דקה של שוקולד לבן וצביעה עדינה כדי לשחזר את המראה ואת המרקם של פירות כמו לימונים, תפוחים ותאנים. במרץ 2018 הוא פתח את חנות הפטיסרי הראשונה שלו בתוך "לה מריס" בפריז.
ביוגרפיה
סדריק גרולה נולד בשנת 1985 בפירמיני במחוז לואר. למד בישול מגיל 12 במטבח של המלון של סביו באנדרזייה-בוטאון במחוז הולדתו. בגיל 13 היה לחניך מטבח ובגיל 14 התחיל להתמחות במגדנאות. הוא סיים בשנת 2002 לימודי קונדיטוריה עם תעודת במקצועות האפייה, ייצור השוקולדים והגלידות בבית ספר בלה פווי אן-ולה. בשנת 2004 זכה בתעודה נוספת ואחר כך בתועדת הסמכה (brevet technique) בבית הספר הלאומי הגבוה לפטיסריה ENSP באיסנז'ו. מאז הצטיין גרולה בתחרויות רבות. בשנת 2006 הגיע לפריז כדי להצטרף לצוותי השף "פושון" למשך 5 שנים. עורר תשומת לבם של השפים כריסטוף אדאן, בנואה קובראן וכריסטוף אפר שלקחו אותו איתם בכל רחבי העולם כדי להשתתף בהכנת הסגל של הבוטיקים החדשים של פושון. אחרי שנה הועלה לתפקיד אחראי בתחום המחקר והפיתוח בחברה. עם יצירותיו הקולינריות ניתן לציין אפרסק עם חלב שקדים, טארט משמש-רוזמרין, באבא עם אתרוג צהוב, מדלנים עם ברגמוט, אקלר יסמין-תפוז, אקלר אבוקדו-קוקס, טארט סופלה-בננה וכו'.
קישורים חיצוניים
My life in food Kristen Bateman - Surreal Fruit Pastries Have Made This Chef an Instagram Star 18.10.2017
רוברט גורמלי
רוברט לי גורמלי (באנגלית: Robert Lee Ghormley; 15 באוקטובר 1883 - 21 ביוני 1958) היה תת-אדמירל בצי ארצות הברית שפיקד על כוחות בעלות הברית בזירת דרום האוקיינוס השקט במהלך מלחמת העולם השנייה.
ראשית חייו
גורמלי שירת בזמן מלחמת העולם הראשונה על סיפון נבאדה, וב-1918 הוא קיבל דרגת קומנדר. הוא עבר לשרת בשירות התובלה הימית של הצי, ועל שירותו בתפקיד זה קיבל את מדליית השירות המצוין שנה לאחר מכן. ב-1920 קיבל גורמלי את הפיקוד על סירת המשמר "ניאגרה", ולאחר מכן על המשחתת "סנדס".
ההתקפה על פרל הארבור והשלכותיה
ב-7 בדצמבר 1941 ערך הצי הקיסרי היפני התקפת פתע על בסיס הצי האמריקני בפרל הארבור שבהוואי. ההתקפה, והעובדה שמרבית אוניות המערכה של צי האוקיינוס השקט הושמדו בה, הביאו לשינוי בדוקטרינה האסטרטגית והטקטית. עד ההתקפה הסתמך צי ארצות הברית על אוניות המערכה כנשק העיקרי של הלוחמה הימית, ולאחריה, לאחר שמטוסים מנושאות מטוסים הוכיחו את יעילותם, עברה תשומת לבו לכוח האווירי הימי.
בנוסף, מידע מודיעיני שיירטו מפענחי הצפנים של הצי האמריקני העיד שהיפנים מתכננים התקפה על אטול מידוויי, השוכן מערבית להוואי. האמריקנים שאפו להגן על הטריטוריה שלהם ואף לצאת לפעולות נגד היפנים באוקיינוס השקט, והצי האמריקני הפעיל את נושאות המטוסים הבודדות שהיו ברשותו באותה עת כדי לתקוף נקודתית חילות מצב יפנים שהיו פזורים באיי האוקיינוס. בחודשי הקיץ של 1942 תכננו בעלות הברית מתקפה באמצעות כוחות ימיים וכוחות חיל הנחתים של ארצות הברית על איי שלמה, במטרה לכבוש את האיים טולאגי וגוודלקנל, עליהם הקימו היפנים בסיסים אוויריים.
פיקוד על זירת דרום האוקיינוס השקט
בתקופה שלאחר ההתקפה על פרל הארבור ערך הצי האמריקני שינויים בקצונה הגבוהה. אדמירל ארנסט קינג התמנה למפקד צי ארצות הברית, והוא מינה את גורמלי למפקד זירת דרום האוקיינוס השקט החדשה, בהמלצתו של אדמירל צ'סטר נימיץ, מפקדו החדש של צי האוקיינוס השקט. בחירתו של גורמלי לתפקיד זה העלתה תהיות, שכן המועמד האחר לתפקיד, אדמירל ויליאם פיי, היה מנוסה יותר בפיקוד על נושאות מטוסים וגורמלי עצמו לא פיקד על ספינה מאז 1938.
גורמלי לא הצטיין בתפקידו החדש, ותפקודו היה מאופיין בהססנות ובזהירות יתר. התנאים ששרו לאחר המתקפה על פרל הארבור ובחירת איי שלמה ליעד התקיפה הראשון של בעלות הברית הציבו בעיות קשות בפניו, והוא התקשה להביאן לפתרון הולם. אף המעבר הדוקטרינרי מאוניות מערכה לנושאות מטוסים, גודלה העצום של הזירה והעובדה שמרבית שטחה היה אוקיינוס פתוח, דלות המשאבים שהגיעו לזירה והמאבק המתמיד עליהם עם הזרועות האחרות של הכוחות המזוינים של ארצות הברית, הריחוק הגאוגרפי מארצות הברית ושיקולים פוליטיים, תרמו בסופו של דבר להדחתו של גורמלי מתפקידו על ידי נימיץ.
תפקודו של גורמלי החל להדאיג את נימיץ ואת קינג, ויכולתו לפקד על כוחות בעלות הברית באופן יעיל עמדה בספק. כתוצאה מכך, הדיח נימיץ את גורמלי מתפקידו ב-18 באוקטובר, ומינה תחתיו את תת-אדמירל ויליאם הלסי, שהיה ידוע בנטייתו ההתקפית ובהחלטיות שלו, וכמו כן היה בעל ניסיון עשיר בפיקוד על נושאות מטוסים. הלסי הצדיק את האמון שניתן בו והוביל את כוחות בעלות הברית לניצחון בהמשך המערכה.
סוף הקריירה
לאחר הדחתו עבר גורמלי לשרת בוושינגטון די. סי., ולאחר מספר חודשים קיבל את הפיקוד על בסיסי הצי האמריקני בהוואי. בדצמבר 1944 הוא קיבל את הפיקוד על כוחות הצי האמריקני בגרמניה, תפקיד אותו מילא עד דצמבר 1945. לאחר מכן ישב במועצה הכללית של הצי, ובאוגוסט 1946 פרש משירות פעיל בצי.
תת-אדמירל רוברט גורמלי נפטר ב-21 ביוני 1958, ונטמן בבית הקברות הלאומי ארלינגטון
ערבים
שמאל|ממוזער|300px|תפוצת השפה ה[[ערבית:
ערבים (או העם הערבי), הם קבוצה אתנית      המאכלסת את המזרח התיכון, צפון אפריקה, קרן אפריקה ואיי מערב האוקיינוס ההודי (כולל קומורו). אזורים אלו מכונים בהכללה בשם "ארצות ערב". פזורה ערבית משמעותית קיימת גם במקומות אחרים בעולם, כולל מערב אירופה, אמריקה, טורקיה, אינדונזיה ואיראן. בשימוש בן-זמננו, המונח ערבים כולל את כל מי שמזדהה כערבי ודובר את השפה הערבית כשפת אם.
ערביי העולם קשורים בקשרים אתניים, לשוניים, תרבותיים, היסטוריים, לאומיים, גאוגרפיים ופוליטיים. התרבות הערבית כוללת מאפיינים ייחודיים כדוגמת שפה, ספרות, מוזיקה, מחול, תקשורת, מטבח, לבוש, חברה, ספורט ומיתולוגיה, כמו גם השפעה משמעותית על האדריכלות האסלאמית והאמנות האסלאמית.
שעה ש-93% מהערבים הם מוסלמים, הם מהווים רק 20% מהאוכלוסייה המוסלמית העולמית. רובם סונים, ומיעוטם שיעים ובני כיתות מיעוט נוספות. בעולם הערבי קיים גם מיעוט נוצרי משמעותי, עם זרמים כדוגמת הנצרות האוריינטלית האורתודוקסית, הנצרות הקתולית המזרחית, והנצרות הפרוטסטנטית המזרחית. ישנן קבוצות דתיות אחרות, כדוגמת הדרוזים, הבהאים, העלאווים ואחרים.
אטימולוגיה
המילה "ערבי" במשמעות זו מוזכרת בתנ"ך מספר פעמים. כך, למשל, ספר נחמיה מזכיר את "גֶשֶׁם הָעַרְבִי" שיש חוקרים המזהים אותו עם מלך קדר. עוד בספר מלכים נזכרים "מַלְכֵי הָעֶרֶב" ונראה שביטוי זה מתייחס לשליטים בחצי האי ערב, שלשלמה המלך היו עמם קשרי מסחר. המילה "ערבי" מופיעה במקרא גם במשמעות של שוכן הערבה.
בשפות שמיות ככלל השורש ע.ר.ב נושא משמעויות של: מערב, שקיעה (ערב), מדבר (ערבה), עירוב, סחר, עורב וברור. לכולם או לחלקם יכול להיות קשר למקורו של השם. ייתכן גם שבשיכול עיצורים מקור השם הוא דווקא בשורש ע.ב.ר בהקשר לאורח חייהם הנוודי.
בקוראן המילה "ערבי" לא מופיעה כשם עצם אלא רק כתואר, לדוגמה, הקוראן מתייחס לעצמו כ"ערבי וברור" כאשר שתי התכונות קשורות זו בזו.
הגדרות
ההגדרות השכיחות לשם ערבים בהגות ובספרות, במחקר האקדמי ובתקשורת, הן:
לפני הספירה
האזכור הראשון של הערבים בכתב הוא מכתובת אשורית משנת 853 לפנה"ס (המונולית מכורח), בה המלך שלמנסר השלישי מונה את "גינדיבּוּ מלך ארץ-ערב" בין השליטים שהוא הביס בקרב קרקר. החל מהתקופה האשורית ובעקבות ביות הגמל הסוחרים הערבים שיחקו תפקיד מרכזי בסחר בין המזרח הקדום לבין קרן אפריקה ותימן הקדומה.
ישנן עדויות של קשרי מסחר של עמי המזרח הקרוב הקדום עם ממלכות יושבי חצי האי ערב, עיקר הקשר המסחרי בינם היה בנוגע למור והלבונה ששימשו את תעשיית הבשמים והיו נפוצים בחצי האי ערב. במבנה מימי בית ראשון בעיר דוד נמצאה כתובת בערבית קדומה שמעידה על כך שבמקום ישב ככל הנראה פקיד יהודאי אשר ידע את השפה וניהל קשרים עם אחת מממלכות התקופה בערב.
הנבטים היגרו בנדידה מאסיבית בשלהי התקופה הפרסית מצפון חצי האי ערב לכיוון דרום ירדן והנגב, כבשו והטמיעו את שרידיהם של המואבים והעמונים ודחקו את האדומים צפונה אל עבר דרום הר חברון שבשטחי יהוד מדינתא.
לאחר הספירה
טרם ימיו של מוחמד, היו תושבי חצי האי ערב עובדי אלילים, נוצרים או יהודים (צאצאי גולים יהודים מארץ ישראל וגם ערבים שהתגיירו בהשפעתם, כמו ממלכת חמיר).
התקופה שלפני מוחמד נקראת בספרות האיסלאמית: "תקופת הבערות", או הג'אהיליה. בתקופה זו היו תושבי חצי האי ערב מחולקים לשבטים הצפוניים והשבטים הדרומיים. המסורת השבטית טענה כי אנשי הצפון הם צאצאיו של עדנאן וישמעאל, בעוד אנשי הדרום הם צאצאיו של דמות אגדית בשם קחטאן, כאשר יש מי שמציע שקחטאן הוא יקטן בן עבר התנ"כי. בחצי האי ערב, חיו שבטים נודדים (בדואים) ושבטים קבועים. השבטים הקבועים גרו בערים או בנאות מדבר ועסקו בחקלאות או מסחר. בניגוד אליהם, השבטים הנודדים עסקו בליווי שיירות שעברו בחצי האי. בהמשך היו גם קבוצות ערביות אשר התנצרו (ראו: ערבים נוצרים).
לאחר עליית האסלאם והתגבשותו בכוח הזרוע בממלכות חצי הערב, יצאו מוחמד וצבאו צפונה אל עבר שטחי האימפריה הביזנטית והאימפריה הסאסאנית שהיו בתקופות שפל ונהנו משקט מתמשך ביניהן. השאיפה של מוחמד לכבוש את העולם הידוע עד אז נבלמה בשטחי מפרץ אילת, ולמרות ששלח מכתב ליהודי אילת ("איילה" הביזנטית) בו הורה להם לקבל את דתו החדשה או להתכונן למותם, היה זה דווקא מוחמד שמצא את מותו שלוש שנים לאחר שהכריז על האסלאם כ"דת האמת" שיש להשליטה על העמים האחרים.
לאחר הכיבוש הערבי של המזרח התיכון נפוצו ערבים שנדדו מחצי האי ערב אל המרחב שנכבש: הלבנט, מצרים וארצות המגרב. לאחר מכן במרוצת ההיסטוריה, החלו מחד רוב בני העמים הכבושים לראות את עצמם כ"ערבים" גם כן, גם אם היה זה רק נושא תרבותי בשל התאסלמות ארצם ועמם ללא קשר דם בכובשים הערבים, ומאידך החלה הגירה של עולי רגל מוסלמים ממוצא לא-ערבי מכל הארצות שנכבשו אל עבר חצי האי ערב מסיבות דתיות וכו' שהתבוללו באוכלוסייה הערבית המקומית. הכיבוש הערבי-מוסלמי התרחב גם אל אירופה, עם כיבוש ספרד בידי המורים.
צפניה כרמל
צפניה כרמל  (21 בדצמבר 1940 – ספטמבר 1980) היה שייט ישראלי ואלוף עולם בשיט מפרשיות מדגם 420.
הוא הפך לאלוף העולם הישראלי הראשון בענף ספורט כלשהו כאשר זכה בשנת 1969 באליפות העולם בדגם 420 יחד עם שותפתו לידיה לזרוב.
חייו
צפניה נולד בבגדאד שבעיראק. צפניה התגורר בבת ים והיה חבר באגודת השיט זבולון בת ים מגיל 14. צפניה שימש כרכז הסניף, וזמן מה הדריך גם בסניף באשדוד. בשנת 1965 הוקם בבת ים מועדון רשמי, שראשיו זיהו את כישרונו של צפניה, ורכשו עבורו מפרשיות כדי שיוכל להתאמן ולהתקדם. בשנת 1966 ניצח צפניה עם בת זוגו לסירה לידיה לזרוב באליפות ישראל בשיט מפרשיות מדגם 420. באוגוסט 1967 הוא הגיע למקום ה-23 מתוף 52 משתתפים בתחרות בימת אונטריו. בהמשך החודש, ניצח צפניה, יחד עם יאיר מיכאלי, אברהם קמפינסקי ולידיה לזרוב, בתחרות מפרשיות בינלאומית שנערכה על נהר הדסון בניו יורק.
בשנת 1969 הגיעו צפניה ולזרוב למקום השני באליפות ישראל בנהריה, בה נקבעו שלושת הצוותים לייצג את ישראל באליפות העולם בשוודיה. בשוודיה, היו הצמד לאלופי עולם ישראלים ראשונים בכל ענף ספורט שהוא, כאשר ניצחו באליפות העולם בשיט מפרשיות מדגם 420 אשר נערכה בסנדהמן. באותה תחרות, זכה צפניה גם במקום הראשון בתחרות ליחידים. עם חזרתם לישראל, הם התקבלו בטקס בנמל התעופה לוד, בה הוענקה להם סירה מתנת התאחדות הספורט.
ביוני 1970 זכה באליפות ישראל למפרשיות 420 יחד עם איתמר מור. בקיץ 1970 ניצח באליפות העולם במפרשיות בדגם סוליטאר, זכה באליפות ישראל בשיט ליחידים והיה חבר בנבחרת ישראל לאליפות העולם בשיט מפרשיות 420 שנערכה בתל אביב, בה הוכתרה נבחרת ישראל כאלופת העולם לקבוצות. לקראת אולימפיאדת מינכן 1972, צפניה החליט לעבור לדגם האולימפי ההולנדי המעופף וחבר ליהודה כץ, אך השניים הפסידו את המקום באולימפיאדה ליאיר מיכאלי ויצחק ניר.
בשנת 1978, לכבוד שלושים שנים למדינת ישראל, נמנה צפניה בין 32 ספורטאים מצטיינים של מדינת ישראל.
צפניה היה חרט במקצועו, ובין היתר עבד גם כמסגר אצל הפסל יגאל תומרקין. תחביבו של צפניה בשיט מנע ממנו עבודה מסודרת והוא התקשה להתפרנס. עירית בת ים סייעה לו והעניקה לו רישיון למזנון על חוף הים. צפניה טבע ומת בשנת 1980 שעה שהתאמן בשיט גלשן רוח. בשנת 1982 הוכנס שמו להיכל התהילה הבינלאומי של ספורטאים יהודים.
שני מפעלי שיט נערכים בישראל לזכרו של צפניה כרמל: "שיוט צפניה" הנערך אחת לשנה וגביע ישראל בשיט על שם צפניה כרמל.
חוזה לימון
חוזה לימון (José Limón; 12 בינואר 1908, מקסיקו - 2 בדצמבר 1972, ניו יורק) היה רקדן וכוריאוגרף אמריקאי.
בשנת 1928 עבר לניו יורק שם למד אצל דוריס האמפרי וצ'ארלס ויידמן. בשנת 1946 לאחר שירות צבאי בצבא האמריקאי, הקים להקת מחול בה משמשת דוריס האמפרי כמנהלת אמנותית. יצירת המחול הידועה ביותר שלו היא The Moor's Pavane אותה הוא יצר בשנת 1949 בהתבסס על אותלו של ויליאם שייקספיר.
לימד בג'וליארד החל מ-1951 וייחס את סגנונו להשראה שקיבל מאיזדורה דאנקן והראלד קרוצברג.
שתי עבודות שלו: "הגולים" ו"לה מלינצ'י" הועלו לבמה על ידי להקת בת שבע.
נבחרת איי הבתולה הבריטיים בכדורגל
נבחרת איי הבתולה הבריטיים בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של איי הבתולה הבריטיים.
נבחרת זו נחשבת לאחת הנבחרות החלשות בעולם.