cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שוכרי אל-קוותלי
כהונתו השנייה כנשיא (1955-1958)
תדמיתה הבינלאומית של סוריה בתקופת כהונתו השנייה של קוותלי הייתה של לוויין סובייטי לכל דבר. סוכנות הביון האמריקאית ביצעה שני ניסיונות להפיל את משטרו של קוותלי, האחד ב-1956 והשני ב-1957, אולם שניהם כשלו. סוריה הלכה והתבודדה בזירה העולמית והבינלאומית, ויחסיה עם ירדן, לבנון, עיראק וערב הסעודית הידרדרו. בזירה הפנים סורית התבצע דיכוי שיטתי של כל התנועות הפוליטיות וטיהור הצבא הסורי מקצינים שהתנגדו לנאצריזם. קוותלי אף מינה אישים סוציאליסטים בולטים לתפקידי מפתח בממשל, ביניהם סלאח א-דין אל ביטאר, מנהיג מפלגת הבעת' הסורית, שהיה לשר החוץ.
הפרישה מהחיים הפוליטיים
קוותלי פרש מפעילות פוליטית בשנות האיחוד (1958–1961), ואולם הוא לא נמנע מלהטיח ביקורת בנאצר ובמשטרו. בין היתר האשים את נאצר בכפיית דיקטטורה על סוריה, בסתימת פיות, בהלאמת תעשיות ובפגיעה בכלכלה הסורית. קוותלי תמך בקבוצת הקצינים הסורים שהביאו לקריסת איחוד הקע"מ ב-28 בספטמבר 1961. לימים התחרט על שהוביל את מהלך האיחוד, וטען כי היה מאוכזב והמום נוכח משטרו הרקוב והדיקטטורי של נאצר.
עם עלייתה של מפלגת הבעת' לשלטון בסוריה במרץ 1963, קוותלי עזב את סוריה ועבר להתגורר בביירות. כששמע על התבוסה הסורית ברמת הגולן במלחמת ששת הימים (יוני 1967) התמוטט כתוצאה מהתקף לב מסיבי, וב-30 לחודש הלך לעולמו.
מורשתו
המורשת שהותיר אחריו שוכרי אל-קוותלי, או "שוכרי ביי" כפי שהוא מוכר בדמשק, הנה מעורבת, וכוללת לאומיות סורית אמיתית מחד לעומת שאיפות אישיות מאידך. מבקריו הרבים מצביעים על השחיתות ועל שיכרון הכח שאפיינו אותו, בניגוד מובהק למורהו האשם אל אטסי. ומאידך, קוותלי היה פוליטיקאי מוצלח אשר נחרת בתודעה הסורית והכל-ערבית כלוחם אמיתי למען עצמאות הערבים ולסילוק הקולוניאליזם האירופי מהמזרח התיכון. אמנם, הוא נתפס על ידי סורים רבים, כמו גם על ידי היסטוריונים ואנשי אקדמיה, כאחד מחשובי המנהיגים הסורים במאה העשרים.
פורת סלומון
פורת סלומון (נולד בחיפה ב-18 בדצמבר 1980) הוא אמן ואוצר ישראלי. מייסד ומנהל פרדס – בית הספר הגבוה לאמנות בגבעת וושינגטון. יוצר בעיקר בציור, צילום ווידאו ארט. עבודותיו מוצגות בתערוכות בישראל ומחוצה לה.
ביוגרפיה
בשנת 1981 עברו הוריו למעלות-תרשיחא, שם גדל. סלומון הוא השני מבין תשעה ילדים, אביו עבד כמהנדס בכיר ברפאל - מערכות לחימה מתקדמות ואימו הייתה עקרת בית. אחרי לימודים בישיבה התיכונית בחיספין הגיע סלומון לישיבת ההסדר עתניאל, שם הכיר את הרב מנחם פרומן, הפך לתלמידו הקרוב ואף עבר בעקבותיו לישיבת תקוע. סלומון שהחל לצייר בילדותו, ואף רצה להפוך למקצוען בתחום, בחר ללמוד בבצלאל את התואר הראשון שלו (2004–2007). לאחר מכן בין 2008 ל-2009 למד ב'עלמא בית לתרבות עברית. ב-2012 חזר לבצלאל ללמוד תואר שני בתוכנית הבוגרים של בצלאל. מצייר בעיקר בסגנון ריאליסטי, ומשלב מדיות שונות בעבודותיו. נוגע בשאלות של החיים הדתיים העכשוויים. בעל תעודת הוראה מטעם האוניברסיטה העברית. בשנת 2013 הקים את בית הספר הגבוה לאמנות "פרדס" ומאז הוא מנהל את המוסד ומרצה בו.
אמנות
סלומון הציג בתערוכות רבות בישראל ומחוצה לה, ביניהן במוזיאון חיפה לאמנות, מוזיאון על התפר בירושלים, מוזיאון בת ים, גלריית נגא בת"א (LABA) ריגה – לטביה (zuzeum) וכן במיאמי ובניו יורק. זוכה פרס פרסר להצטיינות בציור לשנת 2007 ופרס שרת התרבות לאמן צעיר לשנת 2016. משמש כאוצר הפרויקט הרב-תחומי של "בין שמים לארץ" – אירוע אמנות שנתי שמחבר את השיח התרבותי וסצנת האמנות העכשווית עם עולם התוכן היהודי.
בקטלוג התערוכה 'אנו מכריזים בזאת' פרסי משרד התרבות והספורט לאמנות ועיצוב לשנת 2016 נכתב עליו: "סלומון מאתגר את שדה האמנות הישראלית ממעמקי המקום האמוני והמתנחלי, ועושה זאת בכישרון ובעוצמה. עבודות הרישום והציור שלו מפגינות ידע, מיומנות ורגישות של צייר- רשם אמיתי. הפעולות שהוא יוזם והאובייקטים הפיסוליים מתכתבים עם המקרא ועם עולם האמונה, אך בו בזמן גם עם ההיסטוריה של האמנות, עם ראש מדוזה היווני, עם אמנות פרפורמטיבית ועם הקפיצה אל הריק של איב קליין". בעבודותיו של סלומון מתבטא הקשר למקורות ולמקום ממנו הוא מגיע, לדברי האוצרת שרית שפירא "הוא מנסח באופן ייחודי הרבה מאוד עניינים שהם בלב השיח של האמנות העכשווית, כמו אקסטזה ומעוף והתקדשות, בדידות, כמו השימוש ברדי־מייד, בנוסטלגיה, בתנועה. פורת נתן לזה את הטוויסט שלו. הקול הייחודי הזה קשור למה שהוא, לאדם שחי איפה שהוא חי ומאמין במה שמאמין ושייך לקבוצת התייחסות דמוגרפית שונה מאשר רוב הדור שלו באמנות. הוא אמן מצוין".
פורת תופש את האמנות כמרחב להצבת שאלות ודיונים. בריאיון למקור ראשון הוא אומר: "כמו ש'מי שפגע בו יצר הרע ימשוך אותו לבית המדרש', כך מי שיש לו שאלה, שייקח אותה לשדה האמנות. האמנות מכריחה את האמן להיות מאוד רציני ועקבי ביכולת שלו לשאול שאלות, ולכן מביאה איתה התמודדות בוגרת ועמוקה. המצב הגרוע הוא כששואלים שאלות שטחיות או פרובוקטיביות".
יצירות
באמנותו הוא נמשך לשוליה הרפויים של הדת, בין המציאות הרוחנית והמוחשית, היכן שהאקסטזה של השמחה ותהום הייאוש נובעים מתוך אותה נקודה מדויקת.. באחת מעבודותיו מוצגת טונדו (תבנית עגולה) של חסידי ברסלב מרקדים על מכוניות, סלומון אימץ את הטונדו ששימשה בדרך כלל לתיאור סצינות שמימיות בכנסיות לציור נושא יהודי עכשווי מובהק. בעבודה מעניינת נוספת (ורוניקה), גילח סלומון את השיער שעל בטנו ויצר תווי פנים אנושיים, כמין מטפחת ורוניקה, נושא נוצרי מובהק של התגלות פניו של ישו על מטפחת שהושיטה לו אשה לניגוב זיעתו בהולכו בוויה דולורוזה.
"יהי רקיע"
מיצב וידאו שהוצג בתערוכה "פוסט-פוסטמודרניזם ≠ אוטופיה" ב-2013 במוזיאון חיפה לאמנות (אוצרת: סבטלנה ריינגולד). המיצב הוצג בהקרנת תקרה מחזורית. מיצב הווידאו המהפנט "יהי רקיע", המוקרן על תקרת חלל התצוגה, בנוי כמחווה לציורי התקרות בקפלות נוצריות שנשאו תפקיד דתי: להזכיר למאמין את אפסותו כאדם. התקרה מייצגת את עולם הרוח ומלכות השמים, בעוד שמתחתיה רוחש עולם החומר, הבשר והחטא. בעבודה זו מחבר פורת סלומון בין שמים לארץ ובין נצרות ליהדות. הוא מנסה לשבש את הדיכוטומיה המקובלת בתולדות האמנות החוצצת בין האל לבין החטא, ולהציע ראייה יהודית החותרת תחת המוסכמות הבסיסיות של תולדות האמנות. דמויות של שלושה חסידי ברסלב – דימוי יומיומי במרחב הישראלי – נראות כשהן צובעות גג תל אביבי מתקלף בגוני תכול, לבן ואפור, והופכות אותו לציור ענק של רקיע שמימי. דמויותיהן על הגג המצולמות מלמעלה (דרך חלון הסטודיו של האמן שהשקיף אל אחד מגגות דרום תל אביב) נראות כגמדים במהלך עבודה, עובדי אלוהים במובן המילולי של המילה, הבוראים את הרקיע. שוב ושוב הם טובלים את מברשותיהם הארוכות בדליי הצבע, חוזרים אל מרכז הגג להמשיך בצביעה, נעים על קו התפר שבין הרוחני והגשמי, האנושי לאלוהי ובין קודש לחול. עם סיום הציור פוצחים הברסלבים בריקוד.
"טרנזיט"
פורת הציג ביריד צבע טרי 2009 את מכונית ה”טרנזיט” מונחת הפוכה, כחיה גדולה, חסרת צורה ותואר, המוטלת על גבה. המראה המסויט של תאונת מכונית עולה בקנה אחד עם מסע ממושך שאפוף באווירה הזויה, מרחפת, סוריאליסטית כמעט. מכונית ה"טרנזיט" של פורת סלומון, אותו רכב משא מגושם, שייך לכרוניקה של דימויי מסעות המעסיקים את סלומון בעבודותיו הבאים לידי ביטוי בדימויים של רגעי מעבר ושל אתרים ואמצעים למסעות, למשל הקרוואנים. בתחתית המיצב, או למעשה, על גבי מה שהיה קודם לכן תקרת מכונית ה"טרנזיט" – נשפך שמן מכונות שחור, הנדמה כמשקע שנותר שם לאחר שרפה. נוזל עכור זה אף מגביר את תחושת האסון שהתרגש על רכב המשא/מסע של סלומון. בתוך הרכב אין איש, אולם על פני בריכת השמן השחור מוקרנת דמות וידאו מרקדת של חסיד ברסלב. דמות זו, של מדיום הווידאו, נראית כלכודה בין שמיים וארץ, או כברייה של מרומים המושבעת – מועלית באוב – במי הנוזל השחור: "כמלאך בציור של תקרה בארוקית המתקפת על פני הקרקעית", במילותיו של סלומון. האם זה אירוע אפל, אסור של בריות של מעלה שהביא את דמות זו להשתקף בפני הקרקע, באזור התחתון של העבודה? האם היה זה אסון, או שמא רגע מאגי מבורך של היפוך עולמות שאיפשר את התגלותה של מלכות שמיים במול האקסטטי של דמות החסיד של "טרנזיט"? לצופה פתרונות – או לפחות מסכת השאלות הזו, הנמסרת לידיו כדי שיתבונן ויהפוך בה. מסכת זו נושאת את עצמה אל שולחן הדיונים של 'שיח' האמנות העכשווית, בהביאה עימה את אזכורי האמנות הקלאסית, על שפע נושאיה ודימוייה, את הקשרי האמנות העכשווית – את זכרונות הקולנוע, את מראות האמריקנה בסצנת המודרניזם. אך כל אלה אין בהם די, אלא אם יוצגו כאמצעי מעבר אל "החיים שאחרי". אותם כלי מסע אמורים גם לסטות ממסלולם ולעבור לנתיב אחר, הזרוע בסימנים איקונוקלסטיים ובהוראותיה של תרבות (יהודית) שנקלעת בדרכה של מכונית ה"טרנזיט" העלובה, ושמקומה אינו עם מופעי הראווה (ה"ספקטאקלים"), הצורות המהוקצעות ותוארי הפאר.
"שבת"
צילום של משפחה יושבת סביב שולחן השבת. מחזה שכיח במקומותינו. אלא שהמשפחה שמראה סלומון ביצירתו מביאה סיפור אחר – האם חופנת את פניה בתנועה שיכולה לרמז לבכי, לייאוש או לתקווה של זמן הדלקת הנרות. ידיו של האב מאחורי ראשו, מחזיקות באקדח. מול שניהם על השולחן צלחות מלאות באורז. וילד כבן שנתיים, ישוב בכיסא תינוק, מתבונן בתמיהה על כל אלו, ועל השולחן מולו תלולית של עפר. סלומון צילם את משפחתו, בביתו, עם האקדח שלו. הצילום נעשה בתקופה מתוחה, זמן לא רב לפני כן נרצח שכנם ביישוב בת עין. ביצירה זו הוא מנסה לשאול על המציאות שבקיום הזה. הוא מבקש להתבונן בהם ולתהות לגביהם דרך בימוי חומרי על הקיום שלו – הבית, הילדים, הנוף וכן הלאה. הוא מביט מחדש בסיטואציה ושואל: "אילו מין חיים אלו שבהם דרים בכפיפה אחת תינוק ואקדח? איזו מין אבהות זו, ומהי אידיליה משפחתית ורוחנית העשויה מחומרים כאלו?"
פרויקט בין שמים לארץ
פורת סלומון מקים ואוצר בפרויקט הרב-תחומי של 'בין שמיים לארץ'. פרויקט זה הוא מעבדה לפיתוח מודל חדש של עשייה אמנותית, אמנות שנוצרת מתוך ובהשראת לימוד בית-מדרשי משותף. בשבע השנים האחרונות, בכל שנה מחדש, נפגשת קבוצת אמנים מגוונת במשך מספר חודשים ללימוד משותף של טקסטים יהודיים סביב נושא נבחר, ומגבשת מתוך הלימוד פרויקט שנתי שבמרכזו תערוכה קבוצתית. בנוסף סביב אותו נושא מקיימים אירועי אמנות מגוונים: פרפורמנס, שירה, התנבאות וצפייה בכוכבים. עם השנים הולכת ומתגבשת הקבוצה הגרעינית של הפרויקט, הכוללת אמנים ואנשי תרבות מעולמות תרבותיים ואמנותיים מגוונים, ביחד הם מנסחים את אופני הפעולה של הקבוצה. בנוסף לאמנים המשתייכים לקבוצה הגרעינית, במשך השנים, הציגו בפרויקט עשרות רבות של אמנים מהבכירים והבולטים ביותר באמנות הישראלית. באירועים השונים צפו במשך השנים אלפי מבקרים מקהלים מגוונים מכל קצוות החברה הישראלית, חילונים דתיים וחרדים. מקהל האמנות המקומי ועד לקהלים שזה להם מפגש ראשון עם אמנות עכשווית.
עיסוקים נוספים
נוסף על כך, סלומון הקים ומלמד במגמות האמנות באולפנת 'הללי' למצוינות באמנויות בגבעת וושינגטון, ובמגמה האזורית לבני-ישיבות בגוש עציון. סולומון הוא בוגר תוכנית קרן מנדל ישראל למנהיגות בתרבות יהודית לשנת 2020.
חיים אישיים
סלומון חי ויוצר בהתנחלות בת עין. נשוי ואב לשישה.
שעון יום הדין
שעון יום הדין, הוא אמצעי המחשה שנוצר על ידי ביטאון מדעני האטום באוניברסיטת שיקגו בשנת 1947 והמנסה להציג את מידת קרבת הסכנה להתרחשות קטסטרופה גלובלית שתסכן את עתיד האנושות, לדעת מפעיליו. כשהוצג לראשונה ה"קטסטרופה הגלובלית" שהיה אמור לייצג הייתה פריצתה של מלחמה גרעינית, אך במשך השנים נאמר שהוא מייצג גם פגיעה עקב ההתחממות הגלובלית, התפשטות מחלות מידבקות והתפשטות מידע לא מאומת ברשת. "השעון" הוא תמונת הרביע האחרון בשעון מחוגים אנלוגי הקרוב לשעת חצות, כך שמחוג הדקות שלו ממחיש, ב"דקות לחצות" או "שניות לחצות", את תחושתם של מפעיליו, כאשר שעת חצות מייצגת את הנקודה שבה תפרוץ מלחמה גרעינית. המרחק הרב ביותר מחצות היה בשנים 1991–1994, בעקבות תום המלחמה הקרה – 17 דקות. ב-23 בינואר 2020 הוזזו מחוגי השעון ל-100 שניות לפני חצות. המדענים שהחליטו על הזזת המחוג הסבירו שהסכנה לאנושות גבוהה מאי פעם עקב שילוב של סכנה למלחמה גרעינית ושינויי אקלים. ב-24 בינואר 2023 הוזזו מחוגי השעון ל-90 שניות לפני חצות, המיקום הקרוב ביותר לחצות מאז שנוצר השעון.
יצירת השעון
ב-1947, התבקשה האמנית מרטיל לנגסדורף שהייתה אשתו של אלכסנדר לנגסדורף  אחד מהפיזיקאים שהשתתפו בפרויקט מנהטן, הפרויקט של פיתוח הנשק הגרעיני, לעצב עמוד ראשי של עיתון שעסק ברמת איום הגרעין בעולם. היא בחרה לצייר שעון שבו המחוגים מראים את השעה 7 דקות לחצות.
השינויים בשעון
מחוגי השעון, מאז שהחל 1947 והשעה בו הייתה 7 דקות לחצות, זזו 24 פעמים כתגובה לאירועים בינלאומיים. לפעמים התקרבו לחצות ולפעמים התרחקו ממנו.
Homogenic
Homogenic  (שיבוש של המילה Homogeneous - "אחיד"), שיצא בספטמבר 1997, הוא אלבום האולפן השלישי של הזמרת האיסלנדית ביורק. האלבום התקבל בהתלהבות גדולה על ידי המבקרים, שנהנו במיוחד מהשילוב בין מוזיקה אלקטרונית ומיתרים קלאסיים. הומוג'ניק זכה למעמד של אלבום זהב בארצות הברית, והגיע בשיאו למקום הרביעי במצעד האלבומים הבריטי. הומוג'ניק זכה גם למועמדות בטקס פרסי גראמי ב-1998 על האלבום האלטרנטיבי הטוב ביותר, וקליפ מתוך האלבום לשיר Bachelorette היה מועמד בתור הקליפ הטוב ביותר.
האלבום זכה לציון של חמישה כוכבים מהמגזין Allmusic וארבעה כוכבים מהמגזין רולינג סטון. האלבום מסמן תפנית בקריירה של ביורק, בה פנתה לדרך יותר אקספרימנטלית מאשר בשני אלבומיה הראשונים, Debut ו-Post.
ביורק על הומוג'ניק
על זה שהומוג'ניק הוא שיבה הביתה: "משהו כזה, כן. למרות שלא באמת, פיזית, חזרתי לאיסלנד. זה בפנים. המוזיקה בהומוג'ניק מאוד קרובה למוזיקה ששמעתי כילדה. זה אלבום מאוד איסלנדי, במיוחד במקצבים. אבל זה לא אלבום שלא היה שם אתמול; זה תמיד היה שם, זה רק היה צריך להתממש. הקולות, המקצבים, הרגשות, כולם היו תמיד בתוך הראש שלי. שמתי אותם בהומוג'ניק. אני מסתכלת על זה כמסמך. והכותרת של האלבום בעצם מסמנת שהמוזיקה באה מכיוון אחד פחות או יותר: ישר מהלב, מפני שבית זה איפה שהלב נמצא. הפעם לא רציתי יותר מדי התערבות מאחרים". (Oor, ספטמבר 1997).
על לרצות את עצמה: "עם הומוג'ניק פשוט החלטתי לא לרצות אף אחד אחר חוץ מאת עצמי, ואני מאוד נרגשת מהעובדה שאנשים עדיין מתעניינים". (Mojo, נובמבר 1997).
על הכותרת "הומוג'ניק": "יש להכול טעם אחד, לכן זה נקרא הומוג'ניק." (... אומרת ביורק, שמודה שהיא לא ידעה שהמילה הזאת לא נמצאת במילון אוקספורד האנגלי). "אל תאשימו אותי, אני רק זרה אידיוטית". (Dotmusic.com, ספטמבר 1997).
על הרגשות בהומוג'ניק: "מבחינה רגשית, האלבום הזה הוא על להגיע לקרקעית ולהרוויח את דרכך למעלה. אז זהו האלבום הכי קודר שעשיתי מבחינה רגשית, אבל יש בו הרבה תקווה". (Raygun, ספטמבר 1997).
רשימת השירים
כל השירים נכתבו על ידי ביורק, אלא אם מצוין אחרת.
סינגלים
הסינגל הראשון מתוך האלבום היה "Jóga", שיצא בספטמבר 1997. שם השיר הוא הקדשה לחבר קרוב של ביורק שזהו כינויו, ולמולדתם איסלנד. בשיר ישנם ביטים וולקניים מעורבבים עם מיתרים רומנטיים. ביורק רצתה את הניגודיות הזאת בשביל הומוג'ניק. לסינגל צולם קליפ בבימויו של הבמאי הצרפתי מישל גונדרי, ששיתף פעולה עם ביורק 7 פעמים נכון להיום. הקליפ מראה נופים איסלנדים שונים וביורק מופיעה בו רק בהתחלה ולקראת הסוף.
הסינגל השני מתוך האלבום, "Bachelorette", יצא בדצמבר 1997. השיר טעון מבחינה אמוציונלית ומאוד תיאטרלי, כשהוא עוקב אחר הנושא של האלבום של ביטים ומיתרים. לסינגל צולם קליפ, גם הוא בבימויו של גונדרי. "Bachelorette" הוא החלק השלישי בטרילוגיה של שירים, הראשון מתוכם הוא "Human Behaviour" - מתוך אלבומה הראשון של ביורק, דביו. השני הוא "Isobel" מאלבומה השני, פוסט. ביורק מתארת את הסיפור של "Bachelorette" כ"איזובל הולכת אל העיר". את שלושת השירים כתב משתף הפעולה הוותיק של ביורק, Sjón.
הסינגל השלישי הוא "Hunter", שיצא במרץ 1998, ובשיאו הגיע למקום 44 בטבלאות הסינגלים בבריטניה. המילים הן על התהליך היצירתי של כתיבת שירים, ועל כך שביורק הרגישה שכעת היא אחראית לאי תעסוקתם של אנשים אחרים אם לא תכתוב שירים. לסינגל צולם קליפ בבימויו של פול ווייט. בקליפ ביורק מצולמת קירחת מהכתפיים ומעלה. במהלך השיר היא עוברת טרנספורמציה איטית ולא רצונית לדב קוטב. בסוף הקליפ היא מצליחה לחזור להיות אנושית לפני שהיא נעלמת אל תוך הרקע הלבן. השיר הופיע גם בפסקול של הסרט תיקים באפלה.
הסינגל הרביעי הוא "Alarm Call", שיצא באוקטובר 1998. בשיאו הגיע למקום 33 בטבלאות הסינגלים בבריטניה. השיר מדבר על התעוררות מחדש דרך מוזיקה. יש הסבורים שהשיר הוא המשך ל-"Bachelorette", מפני שהמילים מזכירות במעט את האירועים שהתרחשו בהרפתקאותיה הקודמות של איזובל. בקליפ, שצולם על ידי מעצב האופנה אלכסנדר מקווין, יש גם כן סימנים שגורמים לאנשים לחשוב שמדובר בהמשך ל-"Bachelorette". לפי השקפה זו, הקליפ מראה את איזובל חוזרת לטבע אחרי שאשליותיה על העיר הגדולה התנפצו. לכן ייתכן שזהו החלק הרביעי והאחרון בהרפתקאות איזובל.
הסינגל החמישי והאחרון הוא "All Is Full of Love". הגרסה של השיר שנשמעת בקליפ אותו ביים כריס קאנינגהם היא למעשה הגרסה שהייתה אמורה להיות בדיסק, בעוד שהגרסה באלבום היא בעצם רמיקס של האווי בי, אחד ממפיקי האלבום. הסינגל היה להיט אלטרנטיבי בארצות הברית. לעומת זאת בבריטניה הסינגל הגיע רק למקום ה-24 בטבלאות הסינגלים. הקליפ פורץ הדרך של הסינגל הראה שני רובוטים במצבים אינטימיים. הקליפ זכה בפרסים רבים, וגם השיר עצמו זכה להערכת המבקרים ובפרסים רבים.
פאניק
פאניק (באנגלית: Panik) היא להקת רוק גרמנית הכוללת שישה חברים.
הלהקה הוקמה על ידי ששת החברים מנוימינסטר ב-2007, בשם "נבדה טאן". ב-20 בינואר 2008 הודיעו חברי הלהקה על שינוי השם ל"פאניק", בעקבות מחלוקות עם מנהלי הלהקה ומעבר מ"יוניברסל רקורדס" ל"ורטיגו רקורדס".
חברי הלהקה
פרנקי הסולן של הלהקה, הוא היחיד שנולד בדרום גרמניה, בהיידלברג. הוא פגש את לינקה דרך האינטרנט, כדי לפגוש את האחרים, הוא נסע לניומונסטר ואחרי שהתקבל ללהקה עבר לניומונסט לצמיתות. הוא אמר שזה היה מעט קשה להתרגל לתהילה מפני שהוא גדל בעיר קטנה, הוא אמר בנוסף שהוא מתגעגע לעירו למולדתו ולמשפחתו.
טימו הוא הראפר של פאניק. אביו היה נגן הבס של הלהקה הגרמנית "איליגל 2001" (לא חוקי 2001), אז הוא התנסה במוזיקה בגיל מאוד מוקדם בחייו. תחביביו כוללים לעשות סרטים וקליפי מוזיקה, השיר ניושטארט (Neustart) הוא העימות האישי שלו עם אויביו מהתיכון. הוא גם ידוע כמו דייוויד להתנגד לאביו, פרד זוננשיין, מכיוון שהתגרש מאימו כשהיה בן שנה. הוא מדבר בדחיפות על כל הקשיים שהיה עליו להתמודד איתם בתור נער מכיוון שהוא ואימו לא קיבלו שום סיוע כספי מאביו, אפילו אמר שבגיל 15 עבד וחיי כילד צעיר בדירת חדר אחד עם אימו.
דייוויד הוא הגיטריסט ונגן הפסנתר של הלהקה, הוא וטימו היו חברים טובים מילדות. אפילו שהלכו לבתי ספר שונים, הם נשארו מאוד קרובים. חברי הלהקה האחרים נפגשים בביתו של דייוויד כדי לעשות סיעור מוחות והם מנגנים מוזיקה במוסך שלו. גם בביתו במרתף ידוע שיש לדייוויד סטודיו שאמו ואביו החורג בנו והרשו לדייוויד בשמחה להמשיך ליצור מוזיקה שם. השיר "So Wie Du" מבוסס על אביו הביולוגי ועל כך שעזב את אשתו ובגד בה. דייוויד הוא גם המפיק של השיר "מה אתה היית עושה?"( Was würdest Du Tun?), אחרי שחלק מהמוזיקה הוקלטה בביתו.
ב-28 במאי 2008 דייוויד הובהל לבית החולים, הסיבה נותרת לא ידועה, מה שנחשף הוא רק שהוא מרגיש יותר טוב, בערוץ KYTE של פאניק נראה האמבולנס של דייוויד לוקח אותו, השמועה אומרת שהייתה לו תגובה (אלרגית כנראה) כלשהי.
יאן הוא הדיג'יי של הלהקה. הלהקה אמרה שהם גאים שללהקה שלהם יש דיג'יי, בנוסף לכל שאר כל הנגינה. יאן היה המסתורין הגדול ביותר של הלהקה מכיוון שבהתחלה הוא חבש מסכה שכיסתה את כל פניו חוץ מעיניו, מאוחר יותר בצילום תמונות אקסקלוסיבי בשביל מגזין "בראבו" הוא הוריד את מסכתו בפעם הראשונה. יאן אמר שהוא היה ביישן מידי מכדי להראות את פניו משהלהקה זכתה לתהילה, ושהוא יישאר חבוש במסיכה מכיוון שזה הפך לסימן ההיכר שלו, אבל עכשיו הוא הפסיק לחבוש אותה אחרי שהלהקה החליפה את שמה מנבדה טאן לפאניק, כעת הוא תמיד נראה בלעדי המסיכה שלו סימן שהתגבר על ביישנותו.
לינקה הוא הבסיסט וגם הוא נולד בניומונסטר, הוא ידוע בכך שהוא מדבר אנגלית רהוטה ותולעת ספרים לא קטנה. יש לו קעקוע על הזרוע שלו שאומר אדמונד דנטס (הדמות הראשית ברוזן ממונטה קריסטו). לינקה אמר שהקעקוע תמיד יזכיר לו שנקמה לשם השמדה עצמית לא שווה את זה. הוא גם ניהיה מאוד פופולרי במייספייס אחרי ששיגר את הפרופיל האישי שלו, הוא גם ידוע בכך שהוא רוצה לכתוב ספר בעתיד עם אחותו אנדראה לינקה שידועה בספרי המדע הבדיוני לילדים שלה. הוא ידוע בכך שהוא רוצה לשחרר אלבום כאומן סולן ולעיתים קרובות כותב שירים בעצמו. שמו הוא כריסטיאן לינקה ולעיתים קרובות כינוייו הם כריס ולפטי. התהילה והפרסום הביאו גם קצת פרסום לאחיו הקטן של לינקה, סבסטיאן שאומר שהוא "לא רוצה לדבר עם מעריציהם של כריס ופאניק" ולא אונב את העובדה שאנשים מוסיפים אותו במייספייס רק משום שיש להם אובססיה עם הלהקה ועם אחיו.
הלהקה
פאניק מאחדת אלמנטי ראפ עם "הארד רוק" (רוק כבד)-הז'אנר הזה נקרא "ניו מטאל". לעיתים קרובות משווים את הסגנון שלהם ללינקין פארק, אך הם לא אוהבים להיות משווים אליהם. חברי הלהקה הצהירו שכעס מניע אותם ושהם יכולים להביע את כל רגשותיהם כיאות רק דרך שפת האם שלהם-זעם.
ב-2 במרץ 2007 הופיעה הלהקה לראשונה באופן רשמי ב"דום 41" במנהיים. נבדה טאן הופיעה בקונצרט ה"אוויר הפתוח" (open air) הגדול ביותר בקיץ 2007, קונצרט ושמו schau nicht weg! (אל תסתכל אחורה!), שאורגן על ידי "בראבו" ו"ויוה", נגד אלימות בבתי ספר. מועד הקונצרט היה ב-25 באוגוסט 2007, לפני ה"ברנדנבורגר טור". יותר מ-50 ידוענים באו כדי לתמוך באירוע. בקהל היו 119,000 אנשים, נבדה טאן היו אחת מ-8 הופעות ראשיות, השבעה האחרות היו: "להפי", "שרה קונור", "בושידו", "מונרוז", "ג'נטלמן", "מיה", ו"US5".
במהלך קיץ 2007 הם הופיעו בקונצרט בפריז, צרפת, ובשל מספר רב של מעריצים הם חזרו למספר הופעות נוסף באוקטובר.
הצלחה במצעדים
הלהקה הופיעה לראשונה בהצלחה במצעדים הגרמניים: הסינגל הראשון של הלהקה: "Revolution" ("מהפכה"), נכנס למצעדים במקום ה-#15, אלבום הבכורה "Niemand hört dich" ("אף אחד לא שומע אותך"), הגיע למקום ה-8# במצעד האלבומים והדיוידי שלהם "Niemand hört dich - Live" נכנס למקום ה-10# במצעד הדיוידי. הלהקה נהפכה כל כך פופולרית בתקופה כל כך קצרה תודות לתמיכה העצומה שקיבלו ממגזין "בראבו" ומערוץ הטלוויזיה הגרמני "ויוה".
סיבוב ההופעות של נבדה טאן 2007
סיבוב ההופעות הראשון של נבדה טאן היה אמור להתקיים מאוקטובר לנובמבר 2007, אבל מכשולים הופיעו כבר בהתחלה, כאשר מופע התמיכה שלהם עבר תאונת דרכים. אז, בסוף אוקטובר הם עברו תאונה בדרכם ל-"סלה" (Celle). כולם ישנו חוץ מדייוויד, שהיה היחיד שנפגע. דייוויד גם אמר שהוא נכנס לשוק מהתאונה אך מהר מאוד יצא בריצה מהאוטובוס כדי לבדוק אם האישה שהתנגשה במכונית הייתה בסדר ושום פציעה מסוג כלשהו קרתה לה. הוא גם אמר שהוא היה שמח משום שלא היו פציעות חמורות וכולם היו בסדר. הוא שוחרר מבית החולים מאוחר יותר באותו היום עם שריטות קלות על פניו, ועדיין בקונצרט הבא הוא ניגן. אך היו בעיות אחרות: היה צריך לתקן את האוטובוס, וחלק מהציוד נפגע. אך סיבוב ההופעות בהחלט היה צריך להיפסק כאשר אצל פרנקי אובחנה דלקת גרון. עד לזמן זה רוב חברי הלהקה אוחנו עם שפעת, כתוצאה מכך היה על סיבוב ההופעות להסתיים בדצמבר 2007 בעוד הכרטיסים הישנים היו עדיין בתוקף.
תוכניות לעתיד
הלהקה הודיעה למגזין "בראבו" שהם לא ייקחו פסק זמן מעסקי המוזיקה והם עדיין נמצאים בסטודיו, עובדים על שירים חדשים לאלבומם השני. הם אמרו שהסגנון שלהם הולך להפוך אפילו יותר כבד. האלבום השני ( לראשונה תחת השם "פאניק"-"Panik"), ישוחרר בקרוב. לינקה אמר בראיון שהם ירצו לערוך את סיבוב ההופעות הבא שלהם תחת השם פאניק בכל אירופה במהלך 2009.
כאב ותהילה
כאב ותהילה (בספרדית: Dolor y gloria) הוא סרט דרמה ספרדי משנת 2019, שנכתב ובוים על ידי פדרו אלמודובר. הסרט בכיכובם של אנטוניו בנדרס, אסייר אטקסנדיה, פנלופה קרוז, חולייטה סרנו ולאונרדו סברגליה.
הסרט יצא לאקרנים בספרד ב-22 במרץ 2019, וזכה לביקורות חיוביות בדרך כלל. הופעת הבכורה הבינלאומית של הסרט הייתה בפסטיבל קאן 2019, שם נבחר הסרט להתמודד על פרס דקל הזהב. בפסטיבל קאן זכה בנדרס בפרס השחקן הטוב ביותר. אלברטו איגלסיאס, שהלחין את פסקול הסרט, זכה בפרס הפסקול הטוב ביותר. נכון ליולי 2019, הסרט הכניס 19 מיליון דולר ברחבי העולם. ב - 9 בדצמבר 2019 הוכרז כי הסרט מועמד בשתי קטגוריות (בנדרס במועמדות לשחקן הטוב ביותר ומועמדות נוספת לסרט הטוב ביותר בשפה זרה) בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-77. הסרט זכה לשתי מועמדויות (הסרט הבינלאומי הטוב ביותר, השחקן הטוב ביותר) בטקס פרסי האוסקר ה-92.
תמצית העלילה
בסרט מתוארים אירועים מתקופות שונות בחייו של גיבור הסרט, סלבדור מאלו (אנטוניו בנדרס), במאי קולנוע שימי תהילתו מאחוריו. חלק מהמאורעות האלו הם פיזיים וחלקם זכרונות רטרוספקטיביים: החל מילדותו בספרד בשנות השישים, אז היגר יחד עם משפחתו לפטרנה בחיפוש אחר רווחה כלכלית, התשוקה הראשונה שלו, מערכת היחסים הבוגרת הראשונה שלו במדריד בשנות השמונים, הכאב שחווה בעקבות פירוק מערכת יחסים זו, בחירה בכתיבה כתרפיה שסייעה לו לשכוח, גילוי מוקדם של הקולנוע, התמודדות עם חוסר היכולת להמשיך בקריירה של יצירה קולנועית, ועוד.
בתחילת הסרט פוגשים הצופים בבמאי הקולנוע הספרדי סלבדור מאלו, שנמצא במצב מורכב: הוא כבר מעבר לימי השיא המקצועי שלו, באמצע משבר יצירתי, וסובל מתסמינים נפשיים ופיזיים שונים כתוצאה ממחלות גופניות ונפשיות בהן הוא לוקה. מאלו מחליט ללכת לביקור אצל אלברטו קרספו (מגולם על ידי אסייר אטקסנדיה) שהיה גיבור אחד מסרטיו הקודמים, "טעם", איתו לא דיבר למעלה משלושים שנה בגלל מחלוקת על תפקודו בעת צילום הסרט. השניים מתפייסים וקרספו מציג בפני מאלו עישון הרואין. בהשפעת ההרואין נזכר סלבדור בכמה מחוויות הילדות שלו: כיצד עבר בילדותו להתגורר במערה עם אביו (ראול ארוואלו) ואמו חסינטה (פנלופה קרוז), כיצד כילד לימד קריאה וכתיבה בחור המבוגר ממנו בכעשור וכיצד נשלח ללימודים בבית ספר לכמורה משום שלהוריו לא היה כסף לבית ספר רגיל.
קרספו מעלה לבמה כמופע יחיד מונולוג מזיכרונותיו של סלבדור, שבו מוזכר בן זוגו של סלבדור, פדריקו. באחד מהערבים שבהם מועלה המופע, יושב בקהל פדריקו (לאונרדו סברגליה), כעת נשוי לאישה ולהם ילדים בוגרים. הוא מבקר את סלבדור הרווק בביתו. לאחר איחוד כמעט אפלטוני ביניהם, השניים נפרדים בהבעת רגש נוסטלגי, כנראה בפעם האחרונה. סלבדור אינו במצב טוב, וממשיך להיאבק בהתמכרות שלו להרואין ולתרופות. בזיכרונות שלו מתקופה אחרת, אמו הקשישה (חולייטה סרנו) מאשימה אותו בכך שהשאיר אותה לבדה באותה תקופה ובמיוחד שלא היה ילד טוב. לפני שהוא מצליח להוכיח את אהבתו כלפיה, היא מתה בבית החולים במקום בכפר שבו חייתה, כפי שרצתה. סלבדור עובר ניתוח עמוד שדרה (לא מסוכן) שלאחריו הוא מביים את הסרט על סיפור חייו.
הפקה
חברת ההפקה אל דסאו הכריזה על התוכניות לסרט החדש באפריל 2018, ואישרה כי אנטוניו בנדרס ואסייר אטקסיאניה יהיו השחקנים הראשיים בסרט, ביחד עם פנלופה קרוז וחולייטה סרנו בתפקידים משניים. הטריילר ששודר ב־31 בינואר 2019 חשף שגם לרוזליה יש תפקיד בסרט. במאי 2018 תועד אלמודובר ביחד עם הצלם חוסה לואיס אלקיין בטוויטר, כשהשניים בוחנים מיקומים אפשריים לצילום במחוז ולנסיה. ביוני שלאחר מכן דיווח העיתון פוטוגרמה כי חלק גדול מהצילומים יתקיים בוולנסיה, בעיקר באזור פטרנה. באותו חודש פרסם אגוסטין אלמודובר בטוויטר תמונה של אחיו, פדרו, על סט הצילומים, ובהמשך גם פורסמו תמונות של בנדרס, סברגליה וקרוז ביחד במהלך מבחני מסך לסרט. אגוסטין אלמודובר, מפיק הסרט, הודיע באמצעות טוויטר כי הצילומים החלו ב־16 ביולי 2018. צילומי הסרט הסתיימו לאחר 44 יום ב-15 בספטמבר 2018.
יציאת הסרט
הטריילר הראשון לכאב ולתהילה יצא לאינטרנט ב-31 בינואר 2019. הכרזה הרשמית של הסרט נחשפה ב-11 בפברואר, ולאחר מכן, ב-18 בפברואר 2019, פורסם עוד טריילר לסרט. כוכבי הסרט ואלמודובר עצמו השתתפו בפגישת צילומים במדריד לקראת יציאת הסרט ב־12 במרץ 2019, לפני הקרנת הבכורה של הסרט, שהתקיימה ב"סיין-קפיטול" במדריד ב־13 במרץ 2019. כאב ותהילה יצא לאקרנים בספרד ב-22 במרץ 2019. בבריטניה הסרט מוקרן על ידי חברת Pathé החל מ-23 באוגוסט 2019. בארצות הברית הסרט אמור לצאת לאקרנים ב-4 באוקטובר 2019, על ידי חברת Sony Pictures Classics. בישראל הסרט מוקרן בקולנועים החל מ-1 באוגוסט 2019.
תגובות המבקרים
בתוך ספרד עצמה הסרט זכה מצד המבקרים לקבלת פנים ראשונית שהייתה חיובית בגדול''. כאב ותהילה'' קיבל ציון ממוצע של 7.7 מתוך 10 בהתבסס על כ-1,448 ביקורות באתר FilmAffinity, ודירוג מבקרים ממוצע של 4.3 מתוך 5, בהתבסס על כ-14 ביקורות צופים ב Sensacine. העיתון פוטוגרמות העניק לסרט ציון של 5 כוכבים שבגדול שיבחה והחמיאה ליצירתיות של הבמאי. העיתון אל מונדו ציין כי "אלמודובר נותן את אחד הסרטים האינטנסיביים והמאוזנים ביותר שלו בשליטה מלאה שלו עצמו במלאכה" וגם נתן לסרט דירוג מקסימלי, של 5 מתוך 5. העיתון אל פרדוקיקו גם הוא העניק לסרט ציון של חמישה כוכבים, ואילו ABC נתנה לסרט ציון של 4 מתוך 5 כוכבים. אל קונפידנסיאל בחר לדרג את הסרט בציון של 3 מתוך 5 כוכבים. ארה, עיתון יומי קטלאני, השווה בין שלוות הדמדומים והמעטפת הריגשית של הסרט, לבין יצירות המופת האחרונות של הבמאים הגדולים ג'ון יוסטון (הדבלינאים ) וקרל דרייר (גרטרוד).
לקראת טקס פרסי אוסקר ה-92, פורסם כי הסרט יועמד לשני פרסים, פרס האוסקר לסרט הבינלאומי הטוב ביותר ופרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר לו הועמד השחקן אנטוניו בנדרס.
תגובות המבקרים בישראל
בעיתון הארץ כתב אורי קליין: "(...) למרות ההסתייגויות מ"כאב ותהילה", שלעיתים נדמה שהשלם שלו טוב יותר מחלקיו, זו יצירה יפה, מרגשת ומעוררת עניין, כמו כל סרט של אלמודובר. יש בו אף כמה סצינות ורגעים מופלאים, שכמו תמיד עיצובם החזותי וצילומם מפעימים. החמקמקות של הסרט, שתואמת את חמקמקותו של הזיכרון, באה לידי ביטוי גם בחיבור שבשמו בין כאב לתהילה – שהיא המושג האניגמטי ביותר בסרט" וציין שמדובר בסרט יפה, מרגש ומעורר עניין.
בטיימאאוט כתבה מבקרת הקולנוע יעל שוב כי הסרט עדין ואינטימי, אישי מאוד ומרגש לעומק. היא, כמו עוד מבקרים, ציינה לטובה את משחקו של בנדראס וסיכמה את הביקורת על הסרט: "(...) עם כל הכאב העולה ממנו, הסרט טובל במעיין הנביעה של היצירה הקולנועית, ומסתיים בנימה אופטימית ומרוממת נפש".
קופות
למעלה מ-45,000 צופים באו לצפות בסרט ברחבי ספרד ביום שישי הראשון בו יצא הסרט לאקרנים, מה שהפך אותו לסרט הנצפה ביותר בספרד באותו היום. ההערכה היא שהסרט הרוויח כ־300,000 אירו ביום הראשון שלו, וההכנסות עלו לסכום של כ-1.2 מיליון יורו בסוף השבוע הראשון ליציאתו לאקרנים. עד ל-8 באפריל 2019, הסרט גרף בסך הכל 4 מיליון אירו בספרד, מה שהפך אותו לסרט הספרדי המכניס ביותר בקופות בספרד של השנה. ההכנסות של הסרט הגיעו ל -4.7 מיליון אירו עד 22 באפריל 2019. הסרט הרוויח בסך הכל כ-5.3 מיליון יורו בקופות הספרדית מאז פתיחתו. ברחבי העולם הרוויח כאב ותהילה כ-18.4 מיליון דולר בקופות.
קישורים חיצוניים
ביקורות
אראוקריה רמה
אראוקריה רמה (שם מדעי: Araucaria heterophylla) הוא עץ מחטני ממשפחת האראוקריים שמקורו באי נורפוק, לו הוא אנדמי. לעיתים הוא מזוהה כאורן, אך זהו זיהוי שגוי. בישראל גרסה מתורבתת שלו נפוצה כצמח נוי.
תיאור
אצטרובלים נקביים (בעלי זרעים) גדלים בחלק העליון של עצים בני 15 שנה ויותר. אצטרובלים זכריים (בעלי אבקה) גדלים על עצים מגיל 40 שנה. האצטרובל הנקבי הוא בצורת כדור פחוס באורך 10–12 ס"מ ובקוטר דומה וזמן גדילתו כ-18 חודשים. לאחר מכן הוא מתפורר וזרעיו האכילים מתפזרים.
וילפריד זאהיבו
וילפריד איימריק ג'וסלין זירי זאהיבו (בצרפתית: Wilfried Aimeric Jocelyn Ziri Zahibo; נולד ב-21 באוגוסט 1993) הוא כדורגלן מהרפובליקה המרכז-אפריקאית המשחק בעמדת הקשר האחורי.
קריירת מועדונים
זאהיבו במרסיי וגדל בגוואדלופ. בשנת הצטרף למחלקת הנוער של סטה הצרפתית וכעבור שנתיים הצטרף לזו של אז'אקסיו. בעונת הצטרף לקבוצת המילואים של המועדון של המועדון ששיחק בליגה החמישית. ב-5 בינואר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון נגד רואן במסגרת הקופה דה פראנס ואף הבקיע את שער השוויון בדקה ה-88.
ב-23 בינואר 2014 חתם בוולנסיה והצטרף לקבוצת המילואים. יומיים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 3-0 לאולימפיק דה צ'טיבה. ב-16 בדצמבר 2015 ערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת בניצחון 0-2 נגד ברקלדו במסגרת גביע המלך הספרדי. ב-14 בינואר 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0-3 נגד גרנדה.
ב-8 ביולי 2016 זאהיבו חזר לליגה השנייה בספרד כאשר חתם בז'ימנסטיק טרגונה. ב-21 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 2-2 נגד לוגו. ב-5 בינואר 2018 שוחרר מהמועדון.
ב-11 בינואר 2018 חתם בניו אינגלנד רבולושן מה-MLS. ב-3 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2-0 לפילדלפיה יוניון. ב-6 באפריל כבש את השער הראשון שלו בקבוצה בניצחון 0-4 נגד מונטריאול אימפקט. בסוף השנה נכלל בנבחרת האולסטאר לקראת המשחק נגד יובנטוס.
ב-17 באוגוסט 2020 הצטרף ליוסטון דינמו. ב-2 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-3 נגד מינסוטה יונייטד.
ב-17 באפריל 2021 זאהיבו חתם בדאנדוק מליגת העל האירית. 3 ימים לאחר מכן, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד דרי סיטי.
קריירה בינלאומית
בזירה הבינלאומית היו לזאהיבו 4 אפשרויות לייצוג בין לאומי: צרפת מולדתו, גוואדלופ בה גדל, חוף השנהב מולדת אימו והרפובליקה המרכז-אפריקאית מולדת אביו.
באוקטובר זומן לראשונה לסגל נבחרת הרפובליקה המרכז-אפריקאית וכעבור חודש ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-2 נגד.
ערוץ לקליטה חופשית
ערוץ לקליטה חופשית (ידוע גם כערוץ ברודקאסט, באנגלית: Free-to-air) הוא ערוץ טלוויזיה המיועד לקהל רחב אשר פתוח לכל אוכלוסיית המדינה ולרוב ניתן לצפות בו ללא תשלום דמי מנוי (באופן ישיר או דרך פלטפורמות להפצת שידורי טלוויזיה). ניתן לקלוט את שידוריו דרך שידור קרקעי (או DTT) או לוויני. זאת בשונה משידורים מוגבלים לקהלים מצומצמים ומוגדרים, המשדרות רק למנויים בפלטפורמות ייעודיות שעליהם נהוג לגבות תשלום נוסף, כמו שידורי כבלים, לוויין ודרך האינטרנט. ערוצי ברודקאסט לרוב ישדרו תוכני אקטואליה וחדשות בנוסף לתכנים נוספים כמו בידור ודרמה, בניגוד לשידורי כבלים שמפעילים ערוצי נישה. בעולם נהוג שערוצי הברודקאסט משדרים בפלטפורמות באפיקים 1–5. ערוצים אלה הם ערוצי שידור ציבורי וטלוויזיה מסחרית. בישראל חלק מערוצי הטלוויזיה זמינים רק דרך שידורי כבלים, למרות שלא ממומנים על ידי שידורי הכבלים ואמורים להיות זמינים ללא תשלום. דוגמאות לכך הם ערוץ חינוכית 23 ו-10 לפני עליית מערך עידן+. כמו כן, חלק מהערוצים המסחריים הזעירים עדיין נקלטים רק דרך שירותי הכבלים.
מחקר
מחקר הוא פעילות שיטתית לאיסוף ידע, פרשנותו וניתוחו. באופן היסטורי, מחקרים ותגליות שינו באופן תדיר את הידע האנושי אודות העולם. כך גם בהווה, מחקר מהווה כר מרכזי לתגליות המובילות לשינויים קטנים כגדולים להם יכולות להיות השפעות מרחיקות לכת על החברה האנושית כולה.
מתודולוגיה, השיטה, היא נדבך נוסף בתהליך המחקרי והיא מהווה את מפת הדרכים לפיצוח שאלות וחידות במהלך המחקר במגוון תחומים. המתודולוגיה היא "המשקפיים" בעזרתם החוקר מתבונן בעולם, וחותר לאסוף פיסות מידע לצורך מענה על שאלותיו.
מחקר ממוסד מול מחקר אישי
ניתן לחלק את סוגי המחקר לשניים: מחקר ממוסד ומחקר אישי. מחקרים ממוסדים נעשים על פי כללים מוגדרים של אמינות, סדר, שקיפות ונאמנות לחוקי המדינה.
מחקר ממוסד עשוי להיות מחקר מדעי. מטרת המחקר המדעי יכולה להיות זיהוי חוקי טבע (הסבר כולל למגוון אירועים ואף יאפשרו, בחלק מהמקרים, חיזוי התנהגויות עתידיות) הסברים מדעיים לעניינים מצומצמים ופיתוח כלים ליעול המחקר המדעי. ישנם גם מחקרים ממוסדים שאינם מדעיים. מחקרים אלה כוללים חקירה של מודיעין צבאי, חקירה משטרתית-משפטית, תחקיר עיתונאי וכיוצא בזה.
מחקר מדעי מתבצע מטעם אוניברסיטאות ומכוני מחקר שאינם אוניברסיטאיים, כגון מכונים של חברות מסחריות או משרדים ממשלתיים. לרוב, המחקר מטעם מכון מחקר מטעם חברה מסחרית הוא מחקר הממוקד יותר בהשגת מטרה ספציפית.
דמדומים 3: ליקוי חמה
דמדומים 3: ליקוי חמה (באנגלית: The Twilight Saga: Eclipse) הוא סרט פנטזיה רומנטי אמריקאי משנת 2010 המבוסס על הרומן "ליקוי חמה" מאת סטפני מאייר. "Summit Entertainment" אישרו את הסרט בפברואר 2009. הסרט בוים על ידי דייוויד סלייד ומככבים בו קריסטן סטיוארט, רוברט פטינסון וטיילור לאוטנר כבלה סוואן, אדוארד קאלן וג'ייקוב בלאק. מליסה רוזנברג, אשר כתבה את התסריטים לשני הסרטים הקודמים, חזרה כתסריטאית. הצילומים החלו ב-17 באוגוסט 2009 והסתיימו בסוף אוקטובר, כשחודש לאחר מכן החל פוסט-פרודקשן.
מחקר
מחקר מדעי
מחקר מדעי – נעשה על פי כללים הנהוגים במדעי הטבע, בכללם הפיזיקה והכימיה, ובאמצעות הכלים המקובלים בהם. מחקר מדעי הוא קונסיסטנטי, ומסקנותיו מנוסחות בלשון חוקי המדע וחוזות מקרים עתידיים. עם זאת יש המרחיבים את ההגדרה הזאת גם על מחקרים שאינם בתחומי המדע.
לפי הגישה הכמותית, למחקר המדעי חמישה מאפייני יסוד:
תצפית מול ניסוי
המחקרים המדעיים מתחלקים לשניים: ניסוי ותצפית מדעית. ניסוי הוא מחקר שבמהלכו אנשי המדע מתערבים באופן משמעותי במערכת הנחקרת ואילו תצפית היא מחקר שבמהלכו אנשי המדע משתדלים שלא להתערב באופן משמעותי במערכת הנחקרת. הסוג המפורסם ביותר של ניסוי הוא ניסוי מבוקר - ניסוי בו אנשי המדע מקימים שתי מערכות מחקר דומות מאוד, מתערבים רק בנעשה באחת מהן ומשווים את התוצאות.
היתרון הבולט של הניסוי על התצפית הוא יכולתו של הניסוי לברר קשר סיבה ותוצאה בין הגורמים במערכת הנחקרת. למעט מקרים יוצאי דופן, תצפיות אינן יכולות לברר קשר כזה. היכולת לברר קשר סיבה ותוצאה נובעת מהעובדה שתוצאת ההתערבות של המדען במערכת הנחקרת ידועה. לדוגמה: בניסוי המברר קשר בין אכילה של מאכל מסוים לבין השמנה, המדען יכול לשלוט במזון שבוחרים המשתתפים בניסוי (לרוב חיות מעבדה) לאכול ולדעת שברירת המזון נעשתה רק בשל התערבותו. לכן במקרה כזה ברור שהבדלי ההשמנה נובעים מהבדלי האכילה ולא, למשל להפך.
החיסרון הבולט של הניסוי על התצפית הוא בזה שניסויים נעשים במודל שמייצג את מה שמתרחש בטבע ולא בטבע עצמו. הדבר נכון גם לניסויים שנעשים במערכת שעל פניה נראית כחלק מהטבע עצמו משום שההתערבות של המדען בנעשה במערכת אינה התערבות טבעית. בשל חיסרון זה יש צורך לבדוק את תקפות התוצאות שלהם בטבע עצמו. תקפות זו נבדקת פעמים רבות בעזרת תצפית. חיסרון זה בולט במיוחד בענפי מדע צעירים שבהם מסורת הניסוי טרם גובשה. במקרה כזה כל שיטות הניסוי בענף הן חדשות ויש לנמק היטב, קודם כל, את תקפות כלי הניסוי.
בכל תחום מדעי מתגבשות שיטות ניסוי ותצפית ספציפיות משלו המשקפות את יכולת המחקר באותו תחום, צורכי המחקר באותו תחום ומסורת המחקר באותו תחום. בכל תחום מדעי יש תצפיות מדעיות. ניסויים מדעיים הם יחסית נדירים בשטחי מדע צעירים, אולם עם התבססותם של רוב תחומי המדע, נצפית גם התבססות של המחקר הניסויי ברוב התחומים האלה. ככל שהשיטות הניסוייות מפותחות יותר בתחום מדע מסוים, מושם עליהן דגש רב יותר.
מחקר כמותני מול איכותני
סיווג נוסף של שיטות מחקר נוגע למידת הכימות של המידע. במחקר כמותני, החוקר מכניס את המידע הנאסף לתוך מערכת נוקשה של כללים המאפשרת השוואה יותר קלה, בעוד במחקר איכותני החוקר משתמש בדרכי ביטוי רבות יותר לייצוג המידע הנאסף, במחיר קושי גדול יותר בהשוואה.
במדעי הטבע שיטות למחקר כמותני הן מפותחות יותר מאשר במדעי החברה ובמדעי החברה הן מפותחות יותר מאשר במדעי הרוח. גם בתוך שלוש קבוצות אלה אפשר למצוא הבדלים בין תפוצת המחקרים הכמותניים: בפיזיקה המחקר כמותני יותר מאשר בביולוגיה. בכלכלה המחקר כמותני יותר מאשר בחינוך. אולם במרבית שטחי המדע משמשים מחקר כמותני ואיכותני זה בצד זה.
מחקר בסיסי ומחקר יישומי
כמו כן, אפשר לחלק את המחקר למחקר בסיסי ומחקר יישומי. מחקר בסיסי נעשה ברובו באוניברסיטאות ומטרתו הרחבת הידע בנושא מסוים ללא מטרה ברורה. לעומתו, מחקר יישומי מתבצע בגופי ממשלה, חברות מסחריות ומכוני מחקר פרטיים ומטרתו עיבוד הידע התאורטי שהתקבל במחקר הבסיסי, כדי ליישמו על שאלות ובעיות ממשיות. אפשר למצוא מחקר יישומי בכלל תחומי הדעת, ובמיוחד בשאלות הנוגעות לחברה ולכלכלה. בישראל יש כמה מכוני מחקר מובילים העוסקים במחקר יישומי בשאלות חברתיות, בהם מכון מאיירס-ג'וינט-ברוקדייל, מכון הנרייטה סאלד, מכון ון-ליר, מרכז טאוב ומרכז אדווה.
איסוף מידע מול ניתוח של מידע קיים
הבדל נוסף בין שיטות מחקר הוא מקור המידע שלהן. עבור ניסויים מדעיים ועבור חלק מהתצפיות המדעיות אוספים אנשי המדע מידע חדש. לעומת זאת, חלק אחר מהתצפיות נעשה על מידע שנאסף כבר עבור מחקרים אחרים (כמו ניתוח נוסף לתוצאות ניסויים שפורסמו כבר) או מידע שנאסף לצרכים לא מחקריים (כמו המידע בתיקים רפואיים של אנשים).
מכוני מחקר
רוב האוניברסיטאות בישראל ובעולם מעניקים מלגות מחקר למרצים, פרופסורים, דקטורנטים ולעיתים גם לתלמידי מחקר, ומאפשרים מלגות מחקר, לימודים, מעונות ומחיה. לעיתים גם הדבר מתאפשר הודות למענקים מטעם מוסדות מדינה, מכוני מחקר חיצוניים, גופים וחברות פרטיות, מלכ"רים, גם בתוכניות חילופי סטודנטים. כדוגמת: מכון קונפוציוס, מכון מנדל למנהיגות, קרן בת שבע דה רוטשילד, יד הנדיב, ארגון שגרירי רוטשילד, קרן רוטשילד קיסריה, קרן מיראז'.
דמדומים 3: ליקוי חמה
הסרט יצא ברחבי העולם ב-30 ביוני 2010 בבתי קולנוע, והיה הסרט הראשון בסדרה לצאת ב-IMAX.
עלילה
בסרט ממשיך סיפור האהבה בין אדוארד קאלן הערפד, לבין בלה סוואן, נערה אנושית בת 18, שגרה עם אביה בפורקס. בסרט זה בלה מתקרבת לג'ייקוב בלאק, איש זאב, ומעוניינת בידידותו, בעוד הוא מעוניין בקשר רומנטי. בלה נדרשת לבחור בין ג'ייקוב לאדוארד, ובכך גם לקבוע האם תהפוך לערפדה או תישאר אנושית. בלה בוחרת לבסוף להינשא לאדוארד.
בסרט מופיעה דמותה של ערפדה בשם ויקטוריה; בעבר אדוארד הרג את ג'יימס, בן זוגה. ויקטוריה מנסה להרוג את בלה כנקמה על כך. הערפדים ואנשי הזאב בפורקס ובסביבתה מתאחדים כדי להגן על בלה מפני ויקטוריה, ואילו ויקטוריה מקימה צבא ערפדים חדשים שיילחם במשפחת הערפדים קאלן ויהרוג את בלה. שני הצדדים מתאמנים לקראת הקרב. ג'ייקוב מגלה שבלה בחרה באדוארד על פניו, ורוצה למות בקרב. בלה מנסה לעצור אותו, מסבירה לו כמה הוא חשוב לה ומבקשת ממנו לנשק אותה; היא חשה שהיא מאוהבת גם בו, אך לבסוף נשארת עם אדוארד.
במהלך הקרב אנשי הזאב ומשפחת קאלן מנצחים בקלות את צבאה של ויקטוריה. ויקטוריה, שהשתמשה בקרב כהסחת דעת, מגיעה לצד ערפד בשם ריילי, אל המקום שבו בלה ואדוארד מסתתרים, ומנסה להרוג את בלה. סת', איש הזאב, הורג את ריילי. ויקטוריה נשארת לבד ומנסה לברוח. אדוארד תופס אותה, הורג אותה ושורף את גופתה.
ביקורות
הביקורות על הסרט היו מעורבות, אבל חמות יותר מהביקורות של קודמו, ירח חדש. הסרט קיבל דירוג ממוצע של 48% באתר Rotten Tomatoes, בהתבסס על 246 ביקורות, עם ציון של 5.50 מתוך 10. באתר Metacritic, הסרט קיבל דירוג ממוצע של 58 מתוך 100.
מגן ברושי
מגן ישראל ברושי (1929 – 14 ביולי 2020) היה ארכאולוג והיסטוריון ישראלי, האוצר הראשי של היכל הספר בירושלים והארכאולוג הראשי של מוזיאון ישראל. כיהן כחבר בוועדת השמות הממשלתית.
ביוגרפיה
נולד בירושלים לאסתר לבית וולך ועזריאל ברושי, איש העלייה השלישית, מחלוצי אנשי ידיעת הארץ ומדריכי הטיולים בתקופה שלפני קום המדינה.
הוא גדל בתל אביב, ולמד בבית הספר היסודי "נס ציונה" ובגימנסיה הרצליה.
היה חבר בתנועת "המחנות העולים". בשנת 1946 התגייס לפלמ"ח במסגרת הכשרת כפר גלעדי של התנועה המאוחדת. בשנת 1947 הקים עם חברי ההכשרה את קיבוץ מעיין ברוך.
במלחמת העצמאות התגייס לחטיבת עודד.
אחרי המלחמה עבר לירושלים, ולמד ארכאולוגיה באוניברסיטה העברית.
במשך כשלושים שנה, בין השנים 1964–1994, היה מגן ברושי האוצר הראשי של היכל הספר. ברושי נחשב אחד מבכירי החוקרים של תקופת בית שני וההתיישבות במדבר יהודה. היה חבר "ועדת המגילות" שעסקה בטיפול ושימור ופרסום המגילות הגנוזות, בפרט אלה שהיו במוזיאון רוקפלר ועברו לרשותה של מדינת ישראל לאחר מלחמת ששת הימים. ברושי מונה כאחראי לעניין כדי לזרז את ההליך שיאפשר את פרסומן של מגילות אלה, בעקבות לחץ בינלאומי לסיום השתהות פרסום המגילות.
כשעלו קולות מקרב היסטוריונים שהטילו ספק בקיומה של כת האיסיים בקומראן, התייצב ברושי להגן על העמדה המקובלת. ברושי הגדיר את קומראן כ"מנזר הקדום ביותר בעולם המערבי".
בשנות השבעים עמד ברושי בראש החפירות הארכאולוגיות סמוך לחומות העיר העתיקה. הוא חשף את הימצאותן של כתובות ערביות המעידות על בניית מגדלים ושיקום חומות העיר על ידי השליט האיובי אל-מלכ אל-מעט'ם עיסא בן המאה ה-13. המגדל הראשון מדרום לשער יפו והשני ממזרח לשער ציון.
בשנת 1973 עסק ברושי בחפירת הצלה באזור העיר רמלה, באזור בו נתגלתה רצפת פסיפס מהמאה ה-8 ובה בין היתר תשליבים גאומטריים ופסוק מהקוראן.
ברושי חקר את מעמדו של היין בארץ ישראל לאורך תקופה בת למעלה מ-5,000 שנה, בחברה, בדת ובפולחן. את מחקריו פרסם בספר "על היין בארץ-ישראל הקדומה".
ברושי היה חבר מועצת המערכת של כתב העת לספרות וחברה "מקרוב" שבהוצאת מכללת ספיר.
ברושי התגורר בירושלים. הוא נפטר ב-14 ביולי 2020. היה נשוי למוזיקאית עופרה ברושי, בתו של יריב אזרחי, מנהל קונסרבטוריון רון שולמית. בשנות השבעים ייסדה עופרה ברושי את שלוחת הקונסרבטוריון בירושלים. גיסו של מגן ברושי היה פרופסור ירון אזרחי.
למגן ולעופרה ברושי בת ושני בנים: מיכל ברושי (נולדה ב-1958), אוצרת מוזיאונים ומרצה באקדמיה לאמנות בצלאל; עודד ברושי (נולד ב-1960), מפתח המצאות, מוזיקאי ויזם סטארט-אפ. היה בעבר מבקר האמנות של עיתון ידיעות אחרונות; וד"ר יואב ברושי (נולד ב-1962), פסיכולוג קליני, מטפל ומרצה בבתי ספר לפסיכותרפיה. עסק בעבר בהפקה בתחום הקולנוע.
הארכיפלג המלאי
הארכיפלג המלאי או הארכיפלג נוסנטרה הוא ארכיפלג הנמצא בין דרום-מזרח אסיה (הודו-סין) לבין אוסטרליה. הארכיפלג, ששוכן בין האוקיינוסים ההודי והשקט הוא הגדול בעולם מבחינת שטח ויש בו כ-20,000 איים. הוא מקיף את שטחן של אינדונזיה, הפיליפינים, סינגפור, ברוניי, מלזיה, טימור המזרחית וחלק ניכר מהשטח של פפואה-גינאה החדשה. יש שאינם כוללים את פפואה כחלק מן הארכיפלג מסיבות תרבותיות ומכיוון שהאי של גינאה החדשה אינו חלק מיבשת אסיה. הארכיפלג כולל גם את האיים אנדמן וניקובר, שהם חלק מהודו.
מבחינה היסטורית, כונו איי הארכיפלג באירופה בתקופה הקולוניאלית איי הודו המזרחית, אך שם זה אינו נפוץ כיום; ויש הטוענים כי השם "הודו המזרחית" מתייחס לשטח נרחב הרבה יותר.
הארכיפלג כולל את איי סונדה, איי מאלוקו, כמו גם הפיליפינים שהוזכרו קודם לכן. גינאה החדשה מצויה מעבר למדף היבשתי האוסטרלי וזוהי סיבה נוספת מדוע הכללתה בארכיפלג בעייתית, כמו כל שטח מעבר לים באנדה.
ראובן שילוח
ראובן שילוח (נולד זַסְלַנְסקי, אחר כך קיצר ל-זסלני; "שילוח" היה כינויו המחתרתי; 20 בדצמבר 1909 – 10 במאי 1959) היה מראשיה של קהילת המודיעין במדינת ישראל וממייסדיה. ממקימי המוסד ומפקדו הראשון.
נעורים ותחילת דרכו
שילוח נולד למשפחה דתית בירושלים בסוף ימי השלטון העות'מאני, בנם של שרה והרב אהרן יצחק זסלנסקי (יליד ליטא), מרבני ירושלים. למד בבית הספר "תחכמוני" בעיר ואחר כן בבית המדרש למורים בירושלים, שם למד את השפה הערבית וסיים את לימודיו בשנת 1929. בצעירותו עבר לציונות החילונית, למד באוניברסיטה העברית בירושלים לימודי המזרח התיכון שם גויס לארגון "ההגנה".
תחילת דרכו במודיעין
ב-1941, התגורר שילוח (אז זסלני) בשכנות לצבי ורחל שוורץ, חמיו של משה דיין, התיידד עמו, ואף סייע לו בתקופת החלמתו מהפציעה בה איבד את עינו. זסלני, ששימש כראש המדור לעניינים מיוחדים של המחלקה המדינית בסוכנות היהודית, הציע לדיין להקים רשת ריגול שמטרתה סיוע לצבא הבריטי, ברשותו ובתמיכתו, וזו פעלה כשנה, עד לתבוסת כוחותיו של ארווין רומל בקרב אל-עלמיין.
היה חבר משלחת הסוכנות היהודית לוועידת סן פרנסיסקו ב-1945 שנאבקה לניסוחו והכללתו של סעיף 80 פרק 12 במגילת האומות המאוחדות.
מיד לאחר הקמת המדינה בחן בן-גוריון, ראש הממשלה הראשון הקמת מסגרות ממלכתיות לגופי המודיעין שפעלו בתקופת המדינה שבדרך. נוסח ההחלטה 1949 על פי יומנו של בן-גוריון:
בהתאם להחלטת בן-גוריון, מונה ראובן שילוח לראש המחלקה המדינית במשרד החוץ, שנועדה להשלים את תפקידי "שרות הידיעות המדיני – חיצוני". בנוסף שימש "יועץ שר החוץ לתפקידים מיוחדים" .
ביולי 1949 הציע שילוח לבן-גוריון להקים "מוסד מרכזי לריכוז ולתאום שירותי המודיעין והביטחון" כדי לשפר את התיאום של הפעילות המודיעינית ואכן ב-13 בדצמבר 1949, הוקם גוף זה. ונקרא בשם "המוסד לתיאום" הוא חלש על המחלקה המדינית ואמור היה לתאם את פעולותיהם של שני הגופים האחרים – שב"כ וממ"ן (מחלקת מודיעין באגף המבצעים של צה"ל). הגוף החדש שהוקם, נותר עדיין תחת משרד החוץ. על מנת לשפר את יכולותיו המבצעיות ולאחד את עבודת האיסוף בחו"ל, בוצע במרס 1951 המהלך הארגוני האחרון בגיבוש הקמתו. באישורו של בן-גוריון הוקמה רשות מרכזית עצמאית לצורך טיפול בכל הפעילות המודיעינית בחו"ל. זו כונתה "הרשות", אשר היוותה כבר בראשיתה את חלקו העיקרי של "המוסד" וכללה גם נציגים משני השירותים האחרים ברמת המטה וברמת השטח. "המוסד" כולו הוצא עתה ממשרד החוץ, הוכפף לרה"מ ונכלל במשרד ראש הממשלה בתקופה הבאה הלך וקיבל "המוסד לתיאום" בהנהגתו של שילוח עוד ועוד תחומי אחריות ותפקידים וב-1 באפריל 1951 הועברה פעילותה של המחלקה המדינית לגוף חדש, "המוסד", כמו כן שימש שילוח בתקופה זו כממונה על שירותי המודיעין.
פרישתו מהמוסד והמשך דרכו
בספטמבר 1952 נפצע שילוח קשה בתאונת דרכים, לאחר החלמתו שב לעמוד בראשות "המוסד". בזמן היעדרו הגביר איסר הראל ראש שירות הביטחון את מאמציו לחתור תחת שילוח במטרה להחליפו. בסוף אותה שנה למרות הגיבוי של בן-גוריון החליט שילוח לסיים את תפקידו במוסד.
למשך מספר חודשים נשאר יו"ר ועדת ראשי השירותים, אולם פרש גם מתפקידו זה כאשר מונה ב-1953 כציר מדיני בשגרירות ישראל בארצות הברית, תפקיד אותו מילא עד 1957. במהלך התקופה שאחרי פרישתו מהמוסד וכן בתקופה ששהה בארצות הברית שימש כיועץ סתרים לראש הממשלה דוד בן-גוריון. אחרי סיום תפקידו בארצות הברית קיבל מינוי רשמי כיועץ מיוחד לשרת החוץ גולדה מאיר. בתקופה זו שני הנושאים העיקריים בהם עסק היו פיתוח קשרי הפריפריה וניסיון ביחד עם סגן שר הביטחון שמעון פרס לאפשר לישראל להתקבל לנאט"ו. בינואר 1959 הוענקה לו דרגה אישית של שגריר.
נפטר ב-1959 מהתקף לב, בן 49 במותו. נקבר בבית העלמין סנהדריה. לצדו נקבר אחיו, הפסיכיאטר הירושלמי ד"ר אריה זסלני.
חיים אישיים
משנת 1936 היה נשוי לבטי לבית בורדן, ואב לדב ונעמי. בנו דב (דובי) שירת ב"מוסד", והיה נשוי ליעל לבית גילון, אחותו של ראש השב"כ לשעבר כרמי גילון.
לזכרו של ראובן שילוח הוקם במשרד הביטחון מכון שילוח לחקר המזרח התיכון ואפריקה. לאחר מספר שנים הועבר המכון לאוניברסיטת תל אביב. ב-1983 שולב המכון במרכז משה דיין לחקר המזרח התיכון ואפריקה.
לקריאה נוספת
Haggai Eshed, Reuven Shiloah, the Man Behind the Mossad: Secret Diplomacy in the Creation of Israel; translated by David and Leah Zinder; forewords by Shimon Peres and Haim Herzog, London: F. Cass, 1997. (אנגלית: מוסד של איש אחד)
אי-ודאות במדידה
אי-ודאות במדידה היא מונח במטרולוגיה, אשר מתייחס לפרמטר לא שלילי המאפיין את הפיזור של הערכים המיוחסים לכמות נמדדת. לחוסר הוודאות יש בסיס הסתברותי והיא משקפת ידע חלקי אודות הכמות. כל המדידות נתונות לאי-ודאות, על כן מדידה של ערך כלשהו מושלמת רק אם היא מלווה בהצהרה אודות חוסר הוודאות המקושרת אליה. אי-ודאות יחסית היא אי-הוודאות של המדידה המחולקת בערך הנמדד.
רקע
המטרה של מדידה היא לספק מידע בנוגע לכמות מסוימת - מדד (Measurand). למשל, הנפח של כלי קיבול, הפרשי המתחים בין אלקטרודות של סוללה וכיוצא בזה. אף מדידה אינה מדויקת. כאשר נמדדת כמות מסוימת, התוצאה תלויה במערכת המדידה, שיטת המדידה, המיומנות של המתפעל, הסביבה וגורמים נוספים. גם כאשר הכמות נמדדת מספר פעמים, באותה הדרך ובאותן הנסיבות, על פי רוב ייווצר ערך נמדד שונה בכל פעם, בהינתן מערכת מדידה בעלת רזולוציה גבוהה מספיק להבדלה בין הערכים.
הפיזור של הערכים הנמדדים מתייחס לרמת הביצוע של המדידה. הממוצע שלהם אמור לספק אומדן של הערך האמיתי של הכמות, אשר באופן כללי יהיה מהימן יותר מכל מדידה יחידנית. הפיזור והמספר של הערכים הנמדדים מספקים מידע המתייחס לערך הממוצע כהערכה של הערך האמיתי. עם זאת, מידע זה לא יהיה מספק באופן כללי.
מערכת המדידה יכולה לספק תוצאות מדידה שאינן מפוזרות סביב הערך האמיתי, אלא, ערך אחר המוסט ממנו (Offset). למשל, משקל ביתי שאינו מכוון לאפס במצבו ההתחלתי, כך שכשלא עומד עליו אף אחד הוא מראה ערך השונה מאפס. במצב זה, לא משנה כמה פעמים המשקל של האדם יימדד, הסטה זו תבוא לידי ביטוי גם בממוצע של הערכים.
לאי-ודאות במדידה יש השלכות כלכליות משמעותיות לפעולות של כיול ומדידה. בדיווחים על כיול, מידת אי-הוודאות נלקחת לעיתים קרובות כמדד לאיכות המעבדה, ולערכי אי-ודאות נמוכים יש בדרך כלל ערך רב יותר ועלות גבוהה יותר. האגודה האמריקאית של מהנדסי המכונות The American Society of Mechanical Engineers - ASME)) הפיקה מערכת של סטנדרטים המתייחסים להיבטים שונים של מדידת אי-הוודאות.
מדידה עקיפה
הפרק הקודם עסק במדידה ישירה של כמות, אשר מתרחשת לעיתים נדירות בלבד. למשל, המשקל הביתי יכול להמיר את מידת הכיווץ של הקפיץ להערכה של המדד, שהוא המשקל של האדם העומד עליו. היחס המסוים שבין מידת הכיווץ והמשקל נקבעת על ידי כיוון של המשקל הביתי. הערך של הכמות מומר באמצעות מודל מתמטי לערך התואם של המדד המבוקש.
אמצעי התיקון צריכים להיכלל במודל המדידה, כאשר תנאי המדידה אינם זהים לתנאים שהוגדרו בו. אמצעים אלו תואמים לטעויות הסיסטמטיות (Systematic error). בהינתן הערכה של אמצעי תיקון, יש לתקן את הכמות הרלוונטית בהתאם להערכה זו. תהיה קיימת מידה מסוימת של אי-ודאות בהערכה, גם כאשר ההערכה היא אפס, מה שקורה בדרך כלל. למשל, טעויות מסוג זה מתרחשות במדידת גובה, כאשר כלי המדידה לא מונח באופן מאונך לחלוטין, והטמפרטורה של הסביבה שונה מזו שהוגדרה עבור מדידה זו.
באופן רשמי, הפלט של הכמות, המסומן על ידי Y, אודות המידע הנדרש, מתייחס לרוב לקלט של הכמות, המסומנת על ידי, אודות המידע הזמין, על ידי מודל מדידה בצורה של: כאשר f הוא הפונקציה של המדידה. ביטוי כללי למודל מדידה הוא: ההנחה היא שקיימת פרוצדורה לחישוב Y בהינתן, וש־Y מוגדר באופי ייחודי על ידי משוואה זו.