cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בנק אנגלו-פלשתינה
רכישת קרקעות
היות הבנק מוסד ציוני, והעובדה שמנהלו ליבונטין לא היה רק מומחה בנקאי אלא גם איש מפתח מן היישוב (ממייסדי ראשון לציון), השפיעו על תחומי פעילות הבנק. בין תחומי הפעילות הבולטים של הבנק הייתה קניית קרקע ברחבי ארץ ישראל. אחד מעוזריו הראשיים של ליבונטין היה אליהו ספיר - איש מומחה ומנוסה בחוקי הארץ ובמנהגיה, "ונטייה עזה בנפשו לגאולת הארץ" - כפי שהגדיר זאת ליבונטין.
בין הקרקעות שרכש הבנק בעשור הראשון של המאה ה-20 היו 4000 דונם מאדמות הכפר דיר טריף ליד לוד, לימים, בן שמן, שם ניטע יער לזכרו של הרצל (הוא יער הרצל) ולידו הוקמה חווה חקלאית. כן נרכשה אדמת חולדה, וגם עליה נוסדה חווה חקלאית. אדמת פג'ה נמכרה ועברה לידי אנשים פרטיים בפתח תקווה. בדרום ימת הכנרת נרכשה אדמת כפר דליקה וכפר אום ג'וני, ועל אדמתם הוקמו דגניה א' והחווה החקלאית כנרת. קרקעות נוספות נרכשו ברחובות, בגדרה, בנס ציונה, בבאר יעקב, בכפר תבור ובכפר חיטים. רכישה גדולה במיוחד תוכננה באזור ה"ג'יפתליק" בבקעת הירדן (מצפון לים המלח), במטרה להקים במקום התיישבות אשר תנצל את משאבי הטבע של ים המלח. אפ"ק אף שימש כערב לקרן קיימת לישראל לצורך רכישת אדמות העיר תל אביב.
לליבונטין היו תוכניות ענפות, לרכוש אדמות ברחבי ארץ ישראל ב"גבולות ההבטחה", כל עוד לא היו מיושבות. לפיכך תכנן התיישבות אף בחצי האי סיני, ומימן סקר מקיף לבחינת אפשרות זו. היו לו תוכניות רכישה מקיפות בעבר הירדן ובסוריה. ליבונטין ראה את מרחבי האימפריה העות'מאנית - "מחוז סוריה וארץ ישראל" כולו - כאתר התיישבות פוטנציאלי ליהודים.
חיכוכים עם השלטונות
החל משנת 1915, עקב היעדרו של ליבונטין מן הארץ, עבר ניהול הבנק באופן מעשי לאליעזר הופיין, שהיה אזרח הולנד - מדינה ששמרה על נייטרליות כל זמן המלחמה. תרומתה העיקרית של הנהלת הבנק בזמן המלחמה הייתה בשמירת נכסי הבנק, שערכם עלה בזמן המלחמה. .
הופיין ניהל משא ומתן ארוך ומורכב עם השלטונות העות'מאניים, אשר הורו על פירוק הבנק תוך 14 יום. ההוראה לוותה באיומו של ג'מאל פאשה, המושל הצבאי של הארץ, לעצור את הופיין ולהגלותו. הודות לעמדת הקצינים הגרמנים במפקדה הטורקית, לא יצאה הוראה זו לפועל. בסופו של דבר, בקיץ 1916, נתנו השלטונות הטורקיים הוראה לפתוח מחדש את סניפי הבנק כדי "לבצע פירוק מסודר". מפרק רשמי לא מונה, ומלאכת הפירוק הוטלה על הפקידים הזוטרים של הבנק. ה"פירוק" לא הסתיים עד תום המלחמה, וכך, עם הכיבוש הבריטי של ארץ ישראל, נפתחו משרדי הבנק לציבור. בדצמבר 1917 עצרו השלטונות העות'מאניים את מנהל סניף טבריה ברוך בן-טובים והעמידו אותו למשפט בדמשק. לאחר מכן הוגלה לבתומי והורשה לחזור לטבריה רק בחודש מרץ 1919.
בשנת 1918 לאחר כיבוש ירושלים ויפו על ידי הצבא הבריטי, נותר הסניף בחיפה מנותק מסניפיו האחרים כשבקופתו מזומנים. כדי שהכסף לא יאבד את ערכו השתמשו בו לרכישת קרקעות על הכרמל בעיקר קרקעות שהיו בבעלות הטמפלרים. קרקעות אלה שימשו לאחר מכן לייסוד שכונת מרכז הכרמל.
הנפקת אמצעי תשלום
בתקופת המלחמה, על רקע מחסור במזומנים ששרר בארץ ישראל, החל הבנק להנפיק "שקים רשומים", ששימשו כאמצעי תשלום לציבור. היו אלה המחאות פרטיות, בסכומים נקובים של 5 עד 100 פרנק, אשר עליהן הייתה חותמת וחתימה מאושרת של הבנק. הסבת ההמחאה על ידי המוטב הפכה אותה למוכ"ז. בפועל, מילאו המחאות הבנק תפקיד של שטר כסף לכל דבר - הן התקבלו ברצון וכובדו על ידי האוכלוסייה היהודית והלא-יהודית. בגמר המלחמה נפדו ההמחאות על ידי הבנק בערכן הנקוב.
הפעילות עם הג'וינט
במקביל לפעילות הבנקאית, נמסר לידי המנהל בפועל אליעזר הופיין ניהול כספי הג'וינט, ארגון הסיוע האמריקאי, שנועדו לחלוקה בין יהודי ארץ ישראל. הופיין היה הבכיר מבין ראשי היישוב שלא גורש מהארץ או הפך לנתין עות'מאני, והוא קיבל את המינוי בעל כורחו ב-8 ביוני 1917. הופיין רתם את מערך הסניפים של אפ"ק (ביפו, בירושלים, בביירות, בחיפה, בחברון, בצפת ובטבריה) לאחת הפעולות הסוציאליות החשובות בתולדותיו. העובדה שמוצאו של הופיין היה מאותה ארץ ממנה אורגנו משלוחי המצרכים לא"י - הולנד - הקלה על המלאכה. כל פעילותו הבנקאית והחברתית של הופיין נעשתה בהתנדבות, ממשרד שהועמד לרשותו על ידי הקונסול הספרדי בירושלים הרוזן אנטוניו דה בלובר (Antonio de Ballobar). המיקום נבחר משום שספרד, כמו הולנד, שמרה אף היא על נייטרליות.
תקופת המנדט הבריטי
תקופת המנדט הבריטי הייתה תקופת הפריחה של בנק אנגלו-פלשתינה. בנק מרכזי רשמי לא פעל בארץ ישראל באותם הימים - בנק ברקליס שימש רק כבנקאי של שלטונות המנדט, אשר לא ראו צורך לעסוק בנושא, לפחות לא בשלב הראשוני. אנגלו-פלשתינה היה הבנק הגדול, היציב והמכובד של היישוב היהודי בארץ ישראל. מנהליו היו שותפים להתייעצויות בנושאים כלכליים ופיננסיים. למעשה, היה שותף לכל פרויקט כלכלי חשוב: הסוכנות היהודית, חברת החשמל, מקורות, מפעלי ים המלח, סולל בונה, מלונות, מפעלי תעשייה. דעתם של מנהלי הבנק על ההיבטים הכלכליים שבניהול אותם מפעלים הכריעה במידה רבה את גורלם. בשנת 1934 הוקמה, בחסותו המלאה של הבנק, הבורסה לניירות ערך בתל אביב, אשר נקראה אז "לשכת החליפין". כאשר המוסדות הלאומיים רצו לגייס מלוות מהציבור, ניהל הבנק את גיוס הכספים מהחברות העסקיות ומהציבור הרחב. רק בתחום הממלכתי, הנפקת מטבע וניהול חשבונות הממשלה, הייתה האחריות בידי בנקים אחרים - בימי השלטון הטורקי בידי "הבנק העות'מאני" ובימי השלטון הבריטי בידי "בנק ברקליס".
ב-1923 נפתח הסניף הראשון בתל אביב, ומנהלו הראשון היה ברוך בן-טובים שהועבר מטבריה. ב-1926 עבר בן-טובים לנהל את הסניף הראשי ביפו, וכמנהל סניף תל אביב מונה אליהו לבונטין. ב-1 בינואר 1925 מונה אליעזר הופיין רשמית למנהל הכללי של הבנק. ב-1929 פרצו מאורעות תרפ"ט, במהלכם נרצח מנהל סניף חברון של הבנק, אליעזר דן סלונים, יחד עם יהודים חברוניים נוספים, דבר שהביא לסגירת הסניף בעיר. ב-1930 נסגר הסניף בביירות, עם התבססות השלטון הצרפתי בעיר. ביירות (שהייתה תחת המנדט הצרפתי) חדלה לשמש מרכז פיננסי לארץ ישראל שבשלטון המנדט הבריטי, וכובד המשקל הפיננסי בארץ עבר למצרים, שהייתה תחת השפעה בריטית. לקראת סוף שנת 1930 שונה שמה של חברת א.פ.ק. לבנק אנגלו-פלשתינה.
מלחמת העולם השנייה איימה על קיומו של ענף ההדרים, שהיה בעל חשיבות מיוחדת למשק הארץ-ישראלי. המותג "תפוזי יפו" היה ענף הייצוא העיקרי של המשק הארץ-ישראלי. יצוא פרי ההדר לאירופה פסק מחוסר באוניות אשר הסכימו להפליג בים התיכון, שבו שייטו ספינות מלחמה והטילו מוקשים. כמו כן, חלק ניכר מהאוניות גויסו למאמץ המלחמתי, לצורך העברת גייסות, אספקה וחימוש מהאיים הבריטיים לאזור תעלת סואץ, שהיה תחת איום פלישה גרמני.
במקביל, שנים אלה היו שנות פריחה לתעשייה הארץ-ישראלית. באותם ימים הונחו יסודות התעשייה המודרנית בארץ ישראל. הבנק הקים שני מוסדות פיננסיים ייעודיים: "אוצר לתעשייה" - שהפך לימים ל"לאומי לתעשייה", שייעודו הזרמת אשראי לטווח ארוך לתעשיינים, ו"אוצר לחקלאות" - שהפך לימים ל"לאומי לחקלאות", שנועד להזרים אשראי לבנייה כפרית ולמשקים חקלאיים פרטיים. שניהם הוקמו בשיתוף פעולה ובמימון תומך של הסוכנות היהודית. כוחות גדולים של צבא בריטי אשר הגיעו למזרח התיכון לשם הגנה על תעלת סואץ, נזקקו למוצרי מזון ולמוצרי תעשייה ונמנו בין צרכניה של התעשייה בארץ ישראל.
בשנת 1945 מימן בנק אנגלו-פלשתינה רכישת צינורות מים על ידי שמחה בלאס. הצינורות שימשו בסופו של דבר את קו השילוח.
בשנת 1947 מונה אהרן ברט למנכ"ל הבנק, ואליעזר הופיין ליושב ראש מועצת המנהלים. הם החתומים על שטרי הכסף הראשונים של מדינת ישראל.
מחלקת הוצאת המטבע
לאחר ההכרזה על קום מדינת ישראל הוקמה בבנק אנגלו-פלשתינה מחלקה האחראית להוצאת המטבע. לאחר מכן, הוטלו על הבנק תפקידים נוספים כמו ניהול מלוות המדינה. בפועל, הבנק היווה את הבנק המרכזי של המדינה עד לשנת 1954, עת הוקם בנק ישראל. במסגרת תפקידו כבנק מרכזי, דאג בנק אנגלו-פלשתינה להדפסת שטרות למדינה. מלאכת הדפסת השטרות נעשתה בניו יורק בידי American Banknote Company. על השטרות לא צוין שהם הילך חוקי, משום שהדפסת שטרות של מדינה זרה דורשת אישור ממחלקת המדינה האמריקאית.
בשטרות לא הופיע שם המדינה משום שבעת תחילת ההדפסה טרם נקבע שם המדינה. כמו כן, הגלופות הוכנו במקור עבור סין, ולא ניתן היה להוסיף עליהן שרטוטים של אתרים לאומיים, נופים או דיוקנאות של מנהיגים. גורם הזמן היה חשוב, והשטרות היו צריכים להיות מוכנים זמן קצר לאחר ההכרזה על הקמת המדינה החדשה.
שטרות אלה, בערכים של 500 מיל (חצי לירה ישראלית), לירה אחת, 5 לירות, 10 לירות ו-50 לירות, הופצו החל מ-18 באוגוסט 1948 ושימשו כהילך החוקי במדינת ישראל עד שנת 1952.
בנק לאומי לישראל
בשנת 1951 הפך בנק אנגלו-פלשתינה לבנק לאומי לישראל, ובסיס פעילותו הועבר מלונדון לישראל. אז הודפסה גם סדרת שטרות חדשה, שנשאה את שמו של בנק לאומי. סניפיו הוותיקים של בנק לאומי במדינת ישראל, עשרות במספר, היו במקור סניפים של בנק אנגלו-פלשתינה, ובהם הסניף המרכזי של הבנק בתל אביב, הסניף בחיפה (במבנה שהוגדר במשך השנים כאתר שימור על ידי המועצה לשימור אתרים) והסניף הראשי של ירושלים ברחוב יפו (מול כיכר ספרא - נודע בהמשך כבניין בנק לאומי). הסניף ההיסטורי של בנק אנגלו-פלשתינה ביפו ברחוב אפ"ק (אנגלו פלשתינה קומפני) פינת שדרות ירושלים 1, אשר הפך לסניף המרכזי של בנק לאומי לישראל בעיר יפו. בניין הבנק נמכר ליזם פרטי ובאוקטובר 2016 נהרס בניין הבנק, על חורבותיו יוקם מבנה מגורים בתכנון האדריכל גידי בר אוריין, למרות התנגדות עמותת האדריכלים והמועצה לשימור אתרים.
זיון איטי ונוח כנגד הקיר
זיון איטי ונוח כנגד הקיר או זיון ארוך ונוח כנגד הקיר (באנגלית: Slow\Sloe Comfortable Screw Up Against The Wall או Slow\Sloe Comfy Screw Against The Wall) הוא קוקטייל המורכב מ-30 מ"ל סלו ג'ין, 30 מ"ל סאות'רן קומפורט, 30 מ"ל וודקה, 30 מ"ל ליקר גליאנו ו-30 מ"ל מיץ תפוזים. מקשטים בפרוסת תפוז.
הצעה וקיבול
"הצעה" ו"קיבול" הם המונחים הקבועים בחוק לתיאור המערכת הנורמטיבית המרכזית היכולה להביא לשכלול חוזה בדין הישראלי. מונחים אלה מתארים, הלכה למעשה, כל התקשרות בין אנשים/תאגידים שונים אשר סיום אפשרי לה יהיה שכלולו של חוזה ביניהם. מהותן של ההצעה והקיבול, כפי שניסחה זאת הפרופ' גבריאלה שלו, היא "מפגש של הצהרות רצון".
מרכיבי ההצעה
להצעה ישנם שלושה מרכיבים החייבים להתקיים כולם כדי להיחשב כהצעה:
מרכיבי ה"קיבול"
'''הדרך המרכזית לביצוע הקיבול היא באמצעות הודעת קיבול. הקיבול, ע"פ החוק בישראל, חייב לכלול שלושה מרכיבים החייבים כולם להתקיים כדי שהקיבול יהיה בעל תוקף משפטי: נוסף על הרכיבים הללו החוק מתייחס גם לזמן בו יכול להתבצע הקיבול. החוק קובע כי בהיעדר התייחסות בהצעה למועד בו ניתן לבצע את הקיבול, על הקיבול להתבצע בפרק זמן "סביר" מרגע קבלת ההצעה. החוק מאפשר שתי דרכים נוספות לביצוע "קיבול":'''
הצעה מזכה
הצעה שאין בה אלא כדי לזכות את הניצע, חזקה עליו שקיבל אותה (סעיף 7 רישא לחוק וסעיף 170 רישא להצעת חוק דיני ממונות). למרות ששתיקה כשלעצמה אינה מהווה בדרך-כלל קיבול, שונה הדין לגבי הצעה מזכה. הצעה כזו ניתן לקבלה על- ידי העדר תגובה, מכוח חזקת הקיבול. על מנת שתחול חזקת הקיבול נדרש כי ההצעה תהא כזאת "שאין בה כדי לזכות". תנאי הכרחי לתחולת החזקה הוא העדר של חיוב לצד ההנאה שבהצעה. מניח החוק כי כאשר ההצעה נועדה לטובתו של הניצע, גבוהה יותר ההסתברות שהוא יקבלה מאשר שלא יקבלה, ולכן אין צורך בעשיית מעשה שיש בו ביטוי חיצוני להסכמת הניצע לקבל את ההצעה. אין הוא חייב בהודעת קיבול, ולא נדרשת ממנו כל התנהגות אחרת אשר תעיד על קיבול. כדי שהצעה תיחשב כמזכה עליה להיות נקייה מחיובים חוזיים, בין הצדדים לחוזה לבין עצמם. חיובים חיצוניים, מכוח החוק, אינם שוללים מהצעה את מהותה כהצעה מזכה שעליה חלה חזקת הקיבול. חזקת הסכמה קיימת גם על חוזה לטובת צד שלישי ועל מקבל מתנה. אולם, שלא כמו לגבי חזקת קיבול והצעה מזכה, ההנאה והזיכוי של המוטב או של מקבל המתנה יכולים להיות מלווים בחיוב. הסדר מסוג זה בסוגים שונים של עסקאות, כגון עסקאות חסד בהן קיימת הסתברות גבוהה כי הניצע יסכים לקבל את טובת ההנאה. לדוגמה- סעיף 3 לחוק המתנה הקובע: "חזקה על מקבל המתנה שהסכים למתנה, זולת אם הודיע לנותן על דחייתה תוך זמן סביר לאחר שנודע לו עליה".
ששנא גאון
רב ששנא גאון (חתם בשם משרשיא בר תחליפא) היה מראשוני גאוני ישיבת סורא. יש הרואים בו את פותח תקופת הגאונים, יש הרואים בו את אחרון הסבוראים ויש הרואים בו חלק מתקופת מעבר בין הסבוראים לגאונים.
חייו
התמנה לגאונות לאחר פטירת רב הונאי (הונא) גאון, משה גיל מתארך את כהונתו בערך לשנת 670, והרב גרשום הרפנס כותב שהחל לכהן בסביבות שנת 660.
היה הראשון מבין הגאונים שתשובות ממנו הגיעו לידינו.
לפי רבי אברהם אבן דאוד, נפטר בשנת ד'תמ"ט (689 לערך), אך כותבים מאוחרים הגיהו שנפטר בשנת ד'תכ"ט (669).
אלפא רומיאו 33
אלפא רומיאו 33 (באיטלקית: Alfa Romeo 33) היא מכונית משפחתית קטנה, תוצרת יצרנית הרכב האיטלקית אלפא רומיאו אשר יוצרה באיטליה בין השנים 1983–1995.
עולם טבעת
עולם טבעת (מאנגלית: Ringworld) הוא רומן מדע בדיוני שיצא לאור בשנת 1970 על ידי הסופר האמריקני לארי ניבן. הספר הוא רב-מכר בין הידועים בסוגת המדע הבדיוני ה"קשה", וזכה בפרס נבולה לשנת 1970 ובפרסי הוגו ולוקוס לשנת 1971. בשנים שלאחר מכן כתב ניבן ארבעה המשכים לספר, וכן שילב את עלילתו באופנים שונים באלו של רומנים ונובלות נוספים שכתב במסגרת אותו קו מציאות שכינה "המרחב המוכר" (Known Space).
הספר תורגם לעברית בשנת 1983 על ידי עמנואל לוטם בהוצאת היפריון. מהדורה נוספת של הספר יצאה בעברית בשנת 2012 בתרגומה של ורד טוכטרמן בהוצאת אופוס.
עלילה
העלילה נפתחת בשנת 2850 על כדור הארץ, כאשר הגיבור לואי וו (Louis Wu) חוגג את יום ההולדת ה-200 שלו. על אף גילו המופלג נמצא לואי במצב בריאות מושלם תודות לאספקה קבועה של סם נעורים, אך הוא מתחיל לחוש את השעמום שבדרך-כלל מוביל אותו ליציאה להרפתקה באזור מרוחק בחלל. במה שנראה בתחילה כצירוף מקרים הוא נפגש עם ניסוס, חוצן דו-ראשי מן המין הפחדן אך מתקדם טכנולוגית של בובני פירסון. ניסוס מגייס את לואי למשלחת לחקר "עולם טבעת" המסתורי, הנראה בתצלום כטבעת המקיפה שמש רחוקה. השניים נפגשים גם עם שני חברי הצוות האחרים שמגייס ניסוס - חוצן מגודל ופרוותי ממין הקזין (Kzin) התוקפני מאוד, שעקב תפקידו כשגריר לכדור הארץ נקרא "דובר אל חיות", ואשה צעירה בשם טילה בראון, שלכאורה אין לה כישורים מיוחדים כלשהם.
ארבעת גיבורי הספר יוצאים תחילה למסע אל פלנטות הבית של בובני פירסון, שם הם לומדים לראשונה על יעד המשלחת. מסתבר שעולם טבעת הוא בדיוק מה שנראה בתצלום - מושבת חלל ענקית בצורת טבעת המקיפה שמש רחוקה. רדיוס הטבעת דומה למרחק כדור הארץ מן השמש שלו, והיא מסתובבת במהירות כך שעוצמת הכוח הצנטריפוגלי בצד הפנימי של הטבעת יוצרת כבידה מלאכותית דומה לתאוצת הכובד על פני כדור הארץ. באופן כזה היא יוצרת תנאי חיים בשטח הגדול במספר סדרי גודל משטח כדור הארץ וכל שאר כוכבי הלכת במרחב המוכר גם יחד. בובני פירסון טוענים כי הם צפו בעולם טבעת מרחוק, אינם יודעים מיהו המין החוצני שבנה אותו, ופוחדים מן העליונות הטכנולוגית הדרושה לבנייתו. לכן הם מתכננים את המשלחת כדי לברר זאת באופן חשאי.
עם התקרבות חללית המשלחת לעולם טבעת היא מותקפת בקרני לייזר רבות עוצמה על ידי מערכת אוטומטית להגנה ממטאוריטים, מתרסקת על פני השטח של עולם טבעת, ומאבדת את המנועים הרקטים שלה. המשך העלילה מהווה חידה טיפוסית לספרי מדע בדיוני, המאתגרת את הקורא להקדים את הגיבורים בגילוי דרך לשגר את החללית בחזרה לחלל ולהמלט מעולם טבעת ללא מנועים.
הגיבורים יוצאים למסע בכיוון אחד משולי הטבעת, בתקווה למצוא שם נמל חלל. בדרכם הם פוגשים ילידים מקומיים הדומים מאוד לבני-אדם מכדור הארץ, אשר חיים בתרבויות בעלות טכנולוגיה פרימיטיבית ומעריצים את המהנדסים המקוריים של עולם טבעת כאלים. כמו כן מגלים הגיבורים הר ענקי המכונה "אגרוף האלוהים", כה גבוה שפסגתו בולטת מעל לשכבת האטמוספירה. במהלך מסע זה מתגלע סכסוך בין חברי המשלחת, כאשר הם מגלים שבובני פירסון עסקו בחשאי בהשבחה אאוגנית של בני האדם על כדור הארץ ושל הקזינטי. בובני פירסון ניסו להשביח קזינטי פחות תוקפניים ובני-אדם בעלי מזל. טילה בראון מתגלה כצאצאית מספר דורות שכולם זכו בהגרלת לוטו המתירה ללדת ילדים בכדור הארץ צפוף האוכלוסין, וניסוס גייס אותה בתקווה שיש לה כוח-על של מזל שיגן על המשלחת כולה. אחת התעלומות בספר היא האם יש לטילה מזל, והאם מזל זה פועל לטובתה ולטובת בני-לווייתה.
בסיום הספר מתאחדים הגיבורים ונמלטים מעולם טבעת על ידי גרירת החללית במעלה הר אגרוף האלוהים. לואי מסיק שההר נוצר על ידי מטאוריט שפגע בצידה החיצוני של הטבעת וכופף את החומר החזק להפליא ממנו היא עשויה. המטאוריט פער חור ענקי בראש ההר שדרכו מעבירים חברי המשלחת את החללית, ומנצלים את הכוח הצנטריפוגלי של סחרור עולם טבעת כדי לשגר אותה לחלל. אך טילה מתאהבת באחד מילידי עולם טבעת, ובוחרת להישאר איתו. רבות מן התעלומות האופפות את עולם טבעת, כגון זהותם של מהנדסיו המסתוריים, נפתרות רק בספרי ההמשך.
מושגים וטעויות מדעיות
הרדיוס של עולם טבעת כפי שתוכנן והוצג על ידי ניבן בספר הוא כ-150 מיליון ק"מ: בקירוב יחידה אסטרונומית אחת. רוחבו כמיליון וחצי ק"מ, ושטחו הכללי פי שלושה מיליון משטח כדור הארץ. המסה שלו היא כ-1027 ק"ג, בקירוב המסה של כל כוכבי הלכת במערכת השמש גם יחד (לפי ההנחה, מהנדסי עולם טבעת השתמשו לבנייתו בכל החומר הזמין במערכת השמש שלהם). בשולי הטבעת קירות בגובה של 1,600 ק"מ כדי לשמור על האטמוספירה שלו. הטבעת מסתובבת סביב השמש במהירות של 1,200 ק"מ לשנייה, כדי ליצור כבידה מלאכותית דומה בעוצמתה לזו שעל פני כדור-הארץ, ומשלימה סיבוב מדי קצת יותר מתשע יממות. מאמץ המתיחה האדיר הדרוש לעמוד במהירות זו בלי להיקרע הוא מסדר הגודל של הכוח הגרעיני החזק בתוך גרעין האטום, ולצורך זה המציא ניבן חומר דמיוני בשם "סקרית". רצפתו של עולם טבעת בנויה משכבת סקרית בעובי 30 מטרים ומעליה שכבה בעובי משתנה של קרקע או ים. הטופוגרפיה של עולם טבעת - הרים, ערוצי נהרות וכדומה - מפוסלת כתבליט ברצפת הסקרית ואיננה משתנה. יום ולילה נוצרים בעולם טבעת באמצעות טבעת נוספת, פחות ענקית, המסתובבת במסלול פנימי יותר סביב לשמש ומורכבת מ"ריבועי צל" הקשורים זה לזה בכבלים ארוכים. מבחינת תושביו של עולם טבעת, השמש איננה זורחת ושוקעת אלא נמצאת תמיד בזנית, כאשר בלילה היא מוסתרת מאחורי ריבוע צל. מפני השטח שלו נראים החלקים המרוחקים יותר של עולם טבעת כקשת דקה בשמים הנמתחת מאופק לאופק מעל השמש. ילידיו הפחות-מתורבתים של עולם טבעת מאמינים כי האדמה שטוחה, וכי השמש תלויה מראש הקשת. אחד הילידים בספר, "המחפש", נדר נדר לצאת למסע עד שיגיע לאחת מרגלי ה"קשת".
לדברי ניבן הוא תכנן את עולם טבעת בהשראת כדור דייסון, מושג של הפיזיקאי וסופר המדע הבריטי פרימן דייסון. ניבן אמנם תכנן טבעת ולא כדור, פשרה שנועדה לאפשר כבידה מלאכותית סבירה בהיקף באמצעות סחרור וללא צורך במחוללי כבידה היפותטיים. לכן בניגוד לכדור דייסון מושלם מנצל עולם טבעת רק חלק קטן מן האנרגיה הנפלטת מן השמש שלו. אך גם לאחר פשרה זו, עולם טבעת עדיין גדול בשטחו הרבה יותר מכל כוכב-לכת אפשרי, ובכך מספק מרחב עצום ליישוב ולהרפתקאות ללא צורך במסעות לחלל.
ניבן הקדיש מחשבה רבה לתכנון פיזיקלי, אך לא הבחין שעולם טבעת איננו יציב: כל סטייה זעירה תגרום לכך שחלק ההקף הקרוב מעט יותר לשמש יימשך אליה בכוח מעט גדול יותר, ובכך ייווצר תהליך משוב חיובי שיגרום בסופו של דבר להתרסקות עולם טבעת אל השמש. קוראים הפנו את תשומת לבו של ניבן לבעיה, ובפסטיבל הבינלאומי למדע בדיוני בשנת 1971, שבו זכה הספר בפרס הוגו היוקרתי, נשאו סטודנטים מ-MIT שלטים וקראו קריאות קצובות "עולם טבעת איננו יציב!". בעקבות זאת, ספר ההמשך "מהנדסי הטבעת" שיצא לאור בשנת 1980 עוסק בהצלתו של עולם טבעת מהתרסקות.
מנגנון המנהל הבהאי
מנגנון המנהל הבהאי (Bahá'í administrative order) הוא המערכת הבינלאומית האחראית על ענייני המאמינים הבהאים, המבוססת על מועצות נבחרות, בעלות סמכויות שונות על הקהילות ברחבי העולם. מנגנון זה נשען על כתבי הקודש הבהאים, בראשם כתביו של בהאא אללה.
מנגנון המנהל בנוי משלושה מוסדות הפועלים על פי סדר היררכי - בית הצדק העולמי הוא הגוף העליון במנהל הבהאי. תחתיו נמצאים גופים נוספים הנבחרים על ידי הקהילה עצמה - המועצה הרוחנית המקומית והמועצה הרוחנית הלאומית, אשר מנהלות את ענייני הקהילה הבהאית ושומרות על החקיקה והמנהל ומהוות סמכות משפטית. הסמכות הנוגעת ליחידים בקהילה היא מוסד היועצים, אשר נמצא גם הוא תחת בית הצדק העולמי, ומשפיע על התנהלות החיים של הקהילה הבהאית - מהקהילה הפנימית כלפי חוץ. חברי מוסד זה מקדמים פעילות, יוזמה ולמידה, במטרה לייעץ למועצות הרוחניות בכל עניין.
כל המוסדות הללו ממונים על ההגנה וההמשכיות של האמונה הבהאית. ההרמוניה ביניהן מבטיחה חינוך, אהבה ועידוד של חברי הקהילה הבהאית ברחבי העולם.
היסטוריה
המקור למערכת המנהל הבהאית הגיע עוד מכתביו של בהאא אללה. בהאא אללה בחייו חזה כי עלול להגיע מצב בו לא יישארו צאצאים אשר ימשיכו להנהיג את עדתו, ועל כן, בכתביו ציווה על הקמת ״בית הצדק״ (בית עדל). הוא קבע עקרונות, ייסד מוסדות, קבע כי עבד אלבהאא יהיה המתורגמן היחיד של דבריו, והקנה סמכויות לבית הצדק העולמי. בראש כתביו עומד "אל-כתאב אל-אקדס" (״הספר הקדוש״ ) - החשוב ביותר באמונה הבהאית, בו הניח בהאא אללה את החוקים והיסודות על פיהם צריך יהיה להראות מנגנון המנהל. הוא אינו מבדיל בספרו בין בתי הצדק השונים.
עבד אלבהאא ביקש בצוואתו כי נכדו, שוגי אפנדי, יהיה השומר של הדת הבהאית. שוגי אפנדי הוא זה שהשקיע לפיתוח מנגנון המנהל, וסלל את הדרך מתוכנית בלבד אל עבר בחירות לבית הצדק העולמי.
מועצה רוחנית מקומית
מועצה רוחנית מקומית (The Local Spiritual Assembly) - כל מועצה מונה תשעה חברים אשר נבחרים בבחירות פעם בשנה. מועצה זו, כמו כל גוף בקהילה הבהאית, נועדה להגיע להחלטות בענייני הקהילה המקומית תוך התייעצות משותפת.
המועצה הרוחנית הלאומית
שוגי אפנדי השווה את המועצה הלאומית ל״פעימות לב בריא, אשר מזרים אהבה, רוחנית, אנרגיה ועידוד למאמיני הדת הבהאית״.
מתחומי האחריות של מועצה זו - ניהול המקורות הכספיים של הקהילות המקומיות, סיפוק צורכי הקהילות המקומיות מבחינה סוציו- אקונומית, הידוק וניהול הקשרים עם הממשלות בהן חיות הקהילות הבהאיות ובחירת נציגי בית הצדק העולמי כל חמש שנים.
הבחירות למועצות המקומיות והלאומיות
מנגנוני ההצבעה הבהאים נשמרים על ידי חוקים ונורמות אשר אוסרים על קמפיינים, מפלגות, הגשת מועמדות, או אמצעים נוספים המוכרים לנו מכל מערכת פוליטית דמוקרטית אחרת. הדבר זרוע בערכיהם של הבהאאים - התפיסה מתבססת על שוויון וחירות לכל, וכן על האצילות של האינדיבידואל, דבר המראה על בחירות דמוקרטיות בעלות פן של רוחניות. כל אלה מופעים באופן ברור בכתביו ומכתביו של שוגי אפנדי.
בבחירות למועצה הרוחנית המקומית ניתן להצביע החל מגיל 21, ויש לעשות זאת ברוח התפילה והאמונה. על כל חבר בקהילה לבחור תשעה ממבוגרי הקהילה, אשר לטעמו ימלאו את תפקידי המועצה בצורה הטובה ביותר אם יבחרו.
כך קורה גם בבחירות למועצות הרוחניות הלאומיות - אין להתמודד או לנהל קמפיינים. המועצה נבחרת על ידי נציגים אשר נבחרים מכל מחוז או יחידה של קהילה. כל קהילה מקומית מתכנסת ובוחרת את נציגי המועצה הלאומית באופן דמוקרטי ואינדיבידואלי.
בית הצדק העולמי
בית הצדק העולמי (The Universal House of Justice) - מהווה את המועצה העליונה של הקהילה הבהאית. בית הצדק הוקם בשנת 1963, ומונה תשעה חברים אשר נבחרים כל חמש שנים על ידי חברי המועצות הרוחניות הלאומיות. כלל נציגי המועצות הלאומיות מתכנסים בחיפה במטרה לבחור את הנציגים.
לחברי בית הצדק העולמי אין שום סמכות רוחנית דתית, אך מקבלים החלטותיהם באופן רוחני, וכלל המסמכים שהם מוציאים נחשבים לסמכות אלוהית. בית הצדק העולמי מוציא מסמכים רבים לקהילות הבהאיות בעולם, והמסמך החשוב ביותר הוא הודעת רידבן (Ridvan Message) היוצאת כל שנה באפריל.
מוסד היועצים
מוסד היועצים (The Institution of the Counsellors) - מוסד זה נוסד על ידי בית הצדק העולמי בשנת 1968. לחבריו אין סמכויות של ממש בתחום המשפט או הקהילה, אך הם מעודדים, מייעצים ותומכים בקהילות. כל חמש שנים בוחר בית הצדק העולמי 81 יועצים מרחבי העולם. היועצים עובדים על הערכת הצמיחה של הקהילה הבהאית, תוך קידומה ועידודה על ידי פיתוח חייהם הרוחניים, האינטלקטואלים והחברתיים.
בית החולים האנגלו-רוסי
ליידי מוריאל פאגט וליידי סיביל גריי סייעו בגיוס הכספים לשמירה על בית החולים, הממוקם במה שנמצא כיום ארמון בלוסלסקי-בלוז'רסקי והקימו כמה בתי חולים שדה לאורך החזית המזרחית. הנוירוכירורג החלוצי ג'פרי ג'פרסון שירת כאן כ-18 חודשים בשנים 1916–1918. בבית החולים ביקרו הצארינה אלכסנדרה ובנותיה ודווח שהנסיך פליקס יוסופוב נאלץ לעבור בבית החולים הליך הוצאת עצם דג מגרונו כמה שעות לאחר רצח רספוטין.
בית החולים נסגר זמן לא רב לאחר מהפכת אוקטובר והצוות האנגלי בראשות דוקטור פלמינג פונה לאנגליה.
אלי פרידמן (מחנכת)
אלי פרידמן-ויטקובר (1912 – 1988) הייתה אשת חינוך ישראלית, מייסדת ומנהלת (1963–1978) בית המדרש הממלכתי למורי החינוך הגופני בבאר שבע. זכתה באות "שנת השלושים" לנשים בישראל (1978) ובאות יקירת באר שבע (1988).
ביוגרפיה
פרידמן נולדה וגדלה בברלין, בשם אלי ויטקובר. כבר בילדותה עסקה בספורט והצטיינה בטניס ובסקי. בשנת 1932 הייתה לאלופת הנערות של גרמניה בטניס. היא למדה בברלין ובהיידלברג פילוסופיה וחינוך גופני. עלתה לישראל ב-1934 והתיישבה בקיבוץ עין חרוד. בתפקידה הראשון בארץ היא לימדה חינוך גופני בבית הספר היסודי, בבית-הספר התיכון ובסמינר למורים בבית הכרם בירושלים והייתה ממייסדות "ארגון המורות לתרבות הגוף". את עבודת הדוקטורט בנושא פדגוגיה ופסיכולוגיה היא השלימה בבזל, שווייץ. לאחר הקמת המדינה עברה לצפון ולימדה בסמינר למורים "בירם" לצד בית הספר הריאלי בחיפה.
בתחילת שנות ה-50 ערכה סיורים לימודיים שערכה במוסדות לחינוך גופני באנגליה ושם למדה שיטה חדשנית להוראת החינוך הגופני, תנועה וריקוד שפותחה בהשפעתו של רודולף לאבאן (כוריאוגרף וממציא תיאטרון התנועה). היא שוכנעה ש"השיטה האנגלית" עדיפה על "השיטה הסקנדינבית", שהייתה נפוצה באותה העת בישראל, ועשתה מאמצים להכניסה למערכת החינוך.
בשנת 1958 הוציאה לאור את ספרה הראשון "חינוך ותנועה".
בשנת 1961 הגיעה עם משפחתה לבאר שבע ונתמנתה למפקחת הראשונה בנגב מטעם רשות הספורט, תפקיד אותו מילאה במשך כשלוש שנים.
בשנת 1967 היא הקימה את הסניף הבארשבעי של ארגון נשים אקדמיות ועמדה בראשו.
פרידמן ייצגה את ישראל בקונגרס בינלאומי לבריאות, חינוך גופני ונופש שנערך בדבלין, אירלנד בשנת 1968.
בשנת 1978 פרשה לגמלאות ובית המדרש למורי החינוך הגופני אותו ניהלה במשך כ-15 שנים, מנה עשר כיתות ובהן מאתיים ושמונים תלמידים.
לאחר פרישתה המשיכה פרידמן להרצות בנושא הפסיכומוטוריקה באוניברסיטת תל אביב, במחלקה להשתלמויות מורים ובבית הספר ללימודי המשך באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בשנת 1986 הושלם המזוג בין בית המדרש שהקימה עם מכללת קיי בבאר שבע, למכון לחינוך גופני במכללת קיי.
איווט ניקול בראון
איווט ניקול בראון (באנגלית: Yvette Nicole Brown; נולדה ב-12 באוגוסט 1971) היא שחקנית, מדבבת, קומיקאית ומנחת טלוויזיה אמריקאית. היא גילמה את שירלי בנט בסדרה "קומיוניטי" ואת הלן דובואה בסדרות "דרייק וג'וש" ו"ויקטוריוס".
ראשית חייה
בראון נולדה ב-איסט קליבלנד, אוהיו. היא סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון Warrensville Heights בשנת 1989.
קריירה
בשנת 2009 בראון החלה לככב כשירלי בנט בסדרה הקומית קומיוניטי. ב־30 בספטמבר 2014 הודיעה שהיא תעזוב את התוכנית אחרי חמש עונות על מנת לטפל באביה החולה.
בראון הופיעה בפרקים של Thrilling Adventure Hour בתור "The Troubleshooter" בסדרת הניצוצות נבדה, מרשל על מאדים.
בשנת 2014 דווח כי בראון אמורה לחזור לסדרות ברשת האמריקאית USA (ערוץ טלוויזיה). זמן קצר לאחר שעזבה את קומיוניטי, הדמות של דני, אותה גילמה בסיטקום של רשת CBS, "הזוג המוזר", הפכה לדמות קבועה. היא גם הייתה אורחת קבועה ב-Talking Dead של AMC. היא מארחת נכון לעכשיו את סדרת הקוספליי Cosplay Melee של ערוץ Syfy.
ביולי 2018, החליפה בראון באופן זמני את כריס הארדוויק כמארחת של Talking Dead.
בשנת 2019 כתבה בראון את הקומדיה הרומנטית Always A Bridesmaid. בסרט מככבים ג'ורדן קאלוויי ו-Javicia Leslie.
בשנת 2021 השתתפה בסרט "החבובות: האחוזה הרדופה" שעלה בדיסני+, כמו כן החלה לדבב בסדרה "צוות תרנגול".
אוונג'רס ואקס-מן: הציר
אוונג'רס ואקס-מן: הציר (באנגלית: Avengers & X-Men: AXIS, בהשפעת מדינות הציר) הוא אירוע קרוסאובר ביקום מארוול שפורסם בחוברות הקומיקס האוונג'רס, האקס-מן והבלתי אנושיים על ידי חברת מארוול קומיקס בין אוקטובר 2014 לפברואר 2015 למשך 9 חוברות בסדרה הראשית ו-45 חוברות קשורות. את הסיפור כתבו אדם קוברט, לייניל פרנסיס יו, טרי דודסון וג'ים צ'ונג ואיירו ג'רי אלאנגוילן, לייניל פרנסיס יו, רייצ'ל דודסון, לורה מרטין, מאט מילה ואדגר דלגאדו.
במובנים רבים, הסיפור הוא המשכו של האירוע "אוונג'רס נגד אקס-מן", בו קבוצות האוונג'רס והאקס-מן נלחמו כשהמניע בעלילה היה כוח הפניקס. בעקיפין, אירוע זה משכתב את היסטורית מארוול קומיקס וספציפית את אירועי "בית אם".
אפילוג, הכנות לאירוע
לאחר שסייקלופס בהשפעת כוח הפניקס הרג את צ'ארלס אקסבייר באירועי "אוונג'רס נגד אקס-מן", שיבוט של הגולגולת האדומה השתיל את מוחו של אקסבייר בגופו. הוא הרכיב קבוצה בשם אס-מן להילחם באיום המוטאנטי, והצליח להשתלט על רוג ומכשפת השני. הגולגולת תמרן את אזרחי ניו יורק לתקוף את זוג המוטאנטיות, בטרם הובס על ידי האוונג'רס המופלאים. מאוחר יותר, סטיב רוג'רס / קפטן אמריקה הפסיק להיות קפטן אמריקה לאחר שנוסחת "סופר-חייל" שבו נשאבה והוא הזדקן חזרה לגילו האמיתי.
בהשראת המציאות הדיסטופית המתוארת בעלילת "ימי עבר עתידי", הגולגולת האדומה בנה בג'נושה - בעבר מקום מפלט למוטאנטים - מחנות ריכוז. הוא שם במחנות גם בלתי אנושיים, אך פעילותיו התגלו בידי מגנטו. בינתיים, האס-מן לכדו את האבוק, מכשפת השני ורוג מהאוונג'רס המופלאים, שברחו ושחררו את מגנטו. לאחר שכלא את לוקי, דוקטור דום התמודד עם מתקפה טלפתית מצד הגולגולת על לטבריה ואילו סאם וילסון / פלקון נלחם לצד איאן וג'ט זולא נגד אביהם ושיבוטיו של האוונג'רס. הוא קיבל מרוג'רס את המגן והחליפה אך שמר על כנפיו, ונעשה קפטן אמריקה החדש. בג'נושה, מגנטו והאוונג'רס המופלאים נתקלו והתעמתו עם הגולגולת והאס-מן. בעזרת הורמון גדילה מוטאנטי, מגנטו הרג את רוב חברי האס-מן, וחיסל את הגולגולת האדומה במו ידיו כדי להעניק לו "מוות טהור". דבר זה גרם לאונסלוט, שככל הנראה שכן במוחו של אקסבייר, להשתלט על הגולגולת.
מערכה ראשונה - "העליונות האדומה"
בעזרת כוחותיו החדשים, הגולגולת הפיץ שנאה בעולם שהשפיעה על האוונג'רס ובו זמנית נלחם במגנטו, האבוק, רוג ומכשפת שני. לאחר שאיירון מן הציל את האוונג'רס, הם אתרו את מקור המתקפה הטלפתית, הגיעו לג'נושה וחברו לארבעת המוטאנטים, לשני צוות האקס-מן של סייקלופס וסטורם, מדוזה ואחרים. הגולגולת גילה כי הוא גרם לאיירון מן לבנות לו סדרת זקיפים בעלי ידע על גיבורי-על מימי מלחמת האזרחים ביקום מארוול. הגולגולת שחרר את זקיפי סטארק, שהחלו בקרב.
עם הופעת הזקיפים, המערכה נטתה לטובת הגולגולת. בעזרת המידע על הגיבורים, הזקיפים השתמשו בכוחותיהם נגדם, כיווצו אותם עם חלקיקי פים וכלאו אותם. רוג הציעה שמכשפת השני ודוקטור סטריינג' יטילו כישוף על הגולגולת כדי שאקסבייר ישתלט עליו, אך התוכנית נכשלה בגלל חוסר הניסיון של נובה. בעוד מגנטו ברח, קיד אומגה הסתיר את הגיבורים. איירון מן ארגן ניסיון אחרון להביס את הזקיפים, אך נכשל ונשאר האחרון שעומד. הגולגולת אמר שהוא חדר למוח של איירון מן ושהוא רק סוציופת המונע בידי תחרות. לפתע, מגנטו חזר עם קבוצת נבלי-על שכללה אותו כמנהיג לצד דוקטור דום, לוקי, מיסטיק, סייברטות', ג'ק-או-לנטרן, דדפול, הובגובלין, מכשפת, האיש הסופג וקרנג'.
בניצול העובדה שלזקיפים אין מידע על נבלי-על, קבוצתו של מגנטו הביסו את הזקיפים אחד-אחד ושחררו את הגיבורים. דוקטור דום ומכשפת השני הטילו כישוף היפוך, שגרם לגולגולת לחזור לצורתו המקורית ולאבד את ההכרה וללא ידיעתם להיפוך במוסר של גיבורי-ונבלי העל שבאי. קבוצתו של מגנטו עזבה, ואילו האקס-מן רצו לחזות בהתעוררותה של הגולגולת בתקווה שאקסבייר שולט בו. לפני שהוא התעורר, האוונג'רס לקחו אותו לכלא במגדל סטארק, מה שגרם להאבוק להתפטר מתפקידו באוונג'רס המופלאים ולהצטרף לאקס-מן, שהתאחדו.
מערכה שנייה - "היפוך"
ימים לאחר מכן, S.H.I.E.L.D קראו לסאם וילסון לדון בנושא הגולגולת. ניק פיורי הבן ניסה לשכנע את וילסון להסגירו, אך תחת השפעת כישוף ההיפוך, וילסון הכה את פיורי ועזב. בברוקלין, קרנג' הציל משפחה שהוחזקו כבני ערובה מידי "התמנון". ספיידרמן הגיע למקום לפני שקרנג' עזב, והופתע לגלות שאין כלל נפגעים. בסן פרנסיסקו, איירון מן הגיע לאצטדיון שם הציג גרסה דיגיטלית לוירוס אקסטרמיס חינם לכל העיר. בקהל, מאט מורדוק / דרדוויל שם לב לשינוי באיירון מן, וכי הוא חזר לאלכוהוליזם. בבית הספר לצעירים מחוננים על שם ג'ין גריי, האקס-מן חשפו כי סדר-היום החדש שלהם לא כולל דו קיום בין בני אדם למוטאנטים, ושאפו לשלוט בהם בעזרת אוון סבאחנור, שיבוט של אפוקליפס שהפך לאפוקליפס בגלל כישוף ההיפוך. במגדל האוונג'רס, וילסון הודיע לאוונג'רס על מיקומם הנוכחי של האקס-מן והחליט כי הם צריכים להרוג את הגולגולת האדומה גם אם אקסבייר בתוכו. אדווין ג'רוויס והענק הירוק ניסו לעצור בעדם ללא הצלחה, מה שגרם להשפעת כישוף ההיפוך על הענק. כעת אלים ואגרסיבי ברמה יותר גבוהה מקודם, הענק קרא לעצמו קלאה (Kluh, היפוך אותיות במילה האלק, באנגלית Hulk) ותקף את האוונג'רס לפני שברח והתחיל במסע הרס. האוונג'רס החליטו שקלאה הוא לא בעיה שלהם כל עוד לא יעמוד בדרכם, וכאשר פתחו את תאו של הגולגולת, גילו שהוא ריק.
בעקבות בריחתו של הגולגולת, וילסון זימן ישיבה במגדל האונג'רס, של האוונג'רס ושאר הגיבורים הזמינים. אחרי שהודיע על היעלמותו של הגולגולת, וילסון אמר כי רק חבר אוונג'רס מסוגל לכך, מה שהפך את כל הגיבורים לחשודים. ברגע שחוש העכביש שלו הופעל, ספיידרמן ברח יחד עם נובה ברגע שוילסון ריסס את הגיבורים בחלקיקי פים וכלא אותם בחוות הנמלים של האנק פים. ספיידרמן ונובה נרדפו, אך ניצלו בידי מגנטו שלקח אותם לאחוזת האוונג'רס. שם, סטיב רוג'רס הסביר להם על ההיפוך, וכי קלאה משתולל באריזונה. לאחר שנובה טס להילחם נגדו, ספינת אוויר ענקית הופיעה בשמי ניו יורק, ונשאה אתה את האקס-מן ההפוכים. הם הכו את וילסון, והודיעו לתושבי מנהטן להתפנות או למות, וזאת כי הם מתכננים להשתלט על המקום.
לאחר שידור האזהרה, האקס-מן - שיצרו פצצת גנום שתהרוג כל אדם ללא גן האקס המוטאנטי - נתקלים במיסטיק, שמנסה לשכנע אותם כי הם טועים. אחרי עימות נגד רוג ונייטקרולר, מיסטיק נאלצה לעזוב עם סייברטות'. בסן פרנסיסקו, דרדוויל נאבק באיירון מן על שחרור אקסטרמיס, אך איירון מן הפתיע אותו בכוח וזריזות מוגברים שהביסו אותו. בלאטבריה, דוקטור דום תכנן לחולל משטר דמוקרטי לפני שהותקף על ידי מכשפת השני כנקמה על שניצל אותה בעבר וגרם בעקיפין לאירועי "בית אם". מגנטו וקוויקסילבר הגיעו ללאטבריה, הצילו את דום ומגנטו העיר כי אם הייתה הורגת אותו לעולם לא הייתה מתאוששת. בלאס וגאס, לוקי ניסה לשכנע את תור להקשיב לו, ניצל בידי ספיידרמן, איאן זולא ורוג'רס והגיע איתם לאחוזת האוונג'רס. רוג'רס גילה כי הוא מצא פתרון להתמודדות עם האוונג'רס והאקס-מן, בכך שאיחד את קבוצת נבלי-על של מגנטו לצוות של האוונג'רס - האוונג'רס המדהימים.
מערכה שלישית - "אי-סדר עולמי חדש"
האוונג'רס המדהימים הסתערו על האקס-מן, והחלו בקרב. דדפול, שעבר לזן והפך לזנפול, חבר לספיידרמן בניסיון להרחיק את אפוקליפס ולנטרל את הפצצה. זנפול ניסה להסיח את דעתו של אפוקליפס כדי שספיידרמן ינטרל את המכשיר, אך הם נכשלו והועפו מהספינה היישר לתוך הקרב. בלאטבריה, מכשפת השני שחררה את כוחותיה כדי להילחם בדום, לכאורה הרגה את מגנטו וקוויקסילבר וגילתה כי לה ולקוויקסילבר אין קשר דם עם מגנטו. וילסון נפגש עם איירון מן באי סטארק, בעוד זנפול ניסה להגיע להבנה עם אפוקליפס. אפוקליפס הכה את זנפול וערף את ראשו, והביס את שאר האוונג'רס המדהימים. הוא התפאר בניצחונו, וזאת בעוד הספירה לאחור כמעט הושלמה.
ללא אפשרות אחרות, קרנג' עטף את הפצצה, ונהרג. ספיידרמן התעמת עם האקס-מן בדבר מותו, ולפתע האוונג'רס הגיעו למקום ונלחמו באקס-מן. לוקי הסיח את דעתו של תור, והשניים השתגרו לירח. באחוזת האוונג'רס, רוג'רס ואיאן צפו במאבק, כאשר לפתע ג'רוויס הגיע והודיע כי הוא יודע איך לעצור אותם. בלאטבריה, מכשפת השני התעלמה מדבריהם של מגנטו וקוויקסילבר והחלה בהריסת עיר הבירה. דוקטור דום הופיע עם דוקטור וודו שקם לתחייה, שהורה לרוחו של אחיו דניאל להיכנס לגופה של מכשפת השני ובכך ביטל חלקית את הכישוף. באחוזת האוונג'רס, איאן קיבל הודעה מרוג'רס (שצייד את עצמו בשלד חיצוני תוצרת איירון מן ומגן אנרגיה) כי הוא הולך לשחרר את הגולגולת. איירון מן יירט את ההודעה, הודיע לוילסון ושניהם הלכו למגדל האוונג'רס. מתגלה כי הוא כלל לא שוחרר, אלא שג'רויס השתמש באחד ממכשירי ההסוואה של איירון מן כדי להחביא אותו. הם מצאו את רוג'רס מחזיק את הגולגולת האדומה, אומר להם להיכנע או להילחם.
בעזרת כוחות הטלפתיה של הגולגולת, רוג'רס הספיק להסיח את דעתו של וילסון וברח. לאחר כישלונו של וילסון ותבוסתם של האקס-מן, האוונג'רס יצאו לאחוזת האוונג'רס. אפוקליפס המתאושש מתבוסתו מתעמת עם זנפול ורוצה להילחם באוונג'רס, ואילו על הירח, תור רדף אחרי לוקי באזור הכחול של הירח. לוקי רץ לעבר המיולניר שהונח מאז שתור נעשה לא ראוי, הרים אותו והחל בקרב. באחוזת האונג'רס, רוג'רס והגולגולת הותקפו על ידי האוונג'רס. לפני שוילסון הנחית את מכת המוות על רוג'רס, אפוקליפס הופיע ונלחם באוונג'רס. הגולגולת נעלם, חלק מהאוונג'רס ניצבו מול ספיידרמן וסייברטות' ורוג'רס ניסה להעביר את הגולגולת למטוס, אך הם הותקפו בידי איירון מן. איירון מן עמד להרוג את הגולגולת כאשר פתאום דום, מגנטו, קוויקסילבר, דוקטור וודו ואחיו בגופה של מכשפת השני הגיעו. לאחר שאיירון מן נוטרל, דום, וודו, הגולגולת ואחיו של וודו החלו בכישוף שיבטל את השפעות ההיפוך. איירון מן הגן על עצמו מהכישוף, אך בטעות גם על האבוק וסייברטות'. כל הנוכחים חזרו למצבם הרגיל פרט לשלושה, והאבוק הצליח להשתמש בצרעה כדי לברוח. מגנטו הבין כי בכל ההמולה, איירון מן, דום והגולגולת נמלטו.
אחרית דבר
לאחר הקרב, ניו יורק נבנתה מחדש. העיתונות קבלה קלטת וידאו שהוקלטה בידי האוונג'רס המדהימים לפני הקרב, בה לקחו את האחריות על עצמם וטענו כי הפעילו מניפולציה על האונג'רס והאקס-מן באמצעות קסמיה של מכשפת. איירון מן חזר לאי סטארק והאבוק לאקס-מן של סייקלופס, דדפול וסבאחנור נעשו במנוסה, לוקי התמודד עם היותו לא ראוי ודוקטור דום חטף את הגולגולת כאסיר. מכשפת השני חזרה לאוונג'רס המופלאים, אליהם הצטרפו גם דוקטור וודו וקוויקסילבר. ספיידרמן השתמש במשאבי תעשיות פארקר לבניית פסל דמוי יהלומים של קרנג' לזכרו, וסייברטות' נכלא. סייברטות' הבטיח ללכת בדרך טובה יותר בחיים, בדומה לזו של לוגאן.
ביבליוגרפיה
{|
קלוטילדה (ספינת עבדים)
קלוטילדה (באנגלית: Clotilda לעיתים קרובות מאוית שגוי Clotilde) הייתה ספינת העבדים האמריקאית האחרונה שהביאה שבויים מאפריקה לארצות הברית, שהגיעה למובייל ביי, אלבמה בסתיו 1859 או 9 ביולי 1860, עם 110 גברים, נשים וילדים אפריקאים. הספינה הייתה מפרשית סקונר בעלת שני תרנים, שאורכה ארוך עם אלומה של.
מעורבות ארצות הברית בסחר העבדים האטלנטי נאסרה על ידי הקונגרס באמצעות החוק האוסר על יבוא עבדים שנחקק ב-2 במרץ 1807 (החל ב-1 בינואר 1808), אך הנוהג נמשך באופן בלתי חוקי, במיוחד באמצעות סוחרי עבדים שהתבססו בניו יורק בשנות ה-50. ותחילת 1860. במקרה של "הקלוטילדה", נותני החסות של המסע היו בעלי הון בדרום ותכננו לקנות אפריקאים בממלכת דהומיי (בנין של היום). לאחר ההפלגה, הספינה נשרפה והוטבעה במפרץ מובייל בניסיון להשמיד את הראיות.
לאחר מלחמת האזרחים ייסדו קודג'ו קאזולה לואיס ועוד שלושים ואחד אנשים עבדים לשבעבר את אפריקה טאון צפונית למובייל, אלבמה. אליהם הצטרפו אפריקאים נוספים ויצרו קהילה שהמשיכה לתרגל רבות מהמסורות המערב אפריקאיות ושפת היורובה שלהם במשך עשרות שנים.
קודג'ו לואיס, דובר הקהילה, חי עד 1935 והיה אחד הניצולים האחרונים מ"הקלוטילדה". רדושי שבויה נוספת על "הקלוטילדה", נמכרה לבעל מטעים במחוז דאלאס, אלבמה, שם נודעה גם בשם סאלי סמית'. היא נישאה, ילדה בת, והתגוררה עד 1937 בבוג צ'יטו. זמן רב חשבו שהיא הייתה השורדת האחרונה מ"הקלוטילדה". מחקר שפורסם ב-2020 הצביע על כך ששורדת אחרת, מתילדה מק'קר, חיה עד 1940.
כ-100 צאצאים של האנשים המשועבדים שהובאו על ידי "הקלוטילדה" עדיין חיים באפריקה טאון, ואחרים נמצאים ברחבי המדינה. לאחר מלחמת העולם השנייה סופחה השכונה על ידי העיר מובייל. פסל זיכרון של לואיס הוצב מול הכנסייה ההיסטורית של בכנסייה הבפטיסטית המאוחדת. הרובע ההיסטורי של אפריקה טאון נרשם ברשימה הלאומית של מקומות היסטוריים ב-2012. במאי 2019, הוועדה ההיסטורית של אלבמה הודיעה ששרידי ספינה שנמצאו לאורך נהר מובייל, ליד האי 12 מייל ומצפון לדלתא של מפרץ מובייל, אושרו כ"קלוטילדה'". אתר ההריסות היה רשום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים בשנת 2021.
היסטוריה
הסקונר 'קלוטילדה", בפיקודו של קפטן ויליאם פוסטר שנשאה של 124 אפריקאים עבדים שנשבו, הגיעה למובייל ביי, אלבמה, ביולי 1860. קפטן פוסטר עבד עבור טימותי מאהר, בעל "מספנות מובייל", שהיה אדם עשיר וקפטן ספינת קיטור, שב-1855 או 1856  בנה את "קלוטילדה", סקונר דו-תורני . ארוך עם קרן של וגוף מצופה נחושת, המיועד לסחר בעץ.
למאהר נודע ששבטים ממערב אפריקה נמצאים במלחמה וכי מלך דהומיי (כיום בנין ) היה מוכן למכור שבויי אויב כעבדים. כוחות הצבא של מלך דהומיי פשטו על קהילות בפנים הארץ, והביאו שבויים לשוק העבדים הגדול בנמל הוידה.
ב-4 במרץ 1860, הפליג פוסטר ממובייל עם צוות של 12, כשהוא נושא 9,000 דולר בזהב כדי לרכוש אפריקאים. הוא הגיע לווידה ב-15 במאי 1860, שם הכין את הספינה כדי שתוכל לשאת אפריקאים, תוך שימוש בחומרים שהעביר. הוא הציע לקנות 125 אפריקאים בווידה תמורת 100 דולר כל אחד. העבדים היו משבט "טארקבר", שנלקחו בפשיטה ליד טמאלה בגאנה של היום. מחקר שנעשה במאה ה-21 מצביע על כך שהם היו למעשה אנשי טקפה, קבוצה של אנשי יורובה מפנים הארץ של ניגריה של ימינו.
פוסטר תיאר את פגישתו עם נסיך אפריקאי. הוא נלקח לחצר המלך, וחזה במנהגים דתיים. פוסטר כתב ביומנו ב-1860, "לאחר שניהלנו עניינים עם הנסיך בהסכמה, הלכנו למחסן שבו היו במאסר ארבעת אלפים שבויים במצב של עירום שממנו נתנו לי חירות לבחור מאה עשרים וחמישה עבדים. הוא המשיך וכתב "... התחלתי לקחת על עצמו מטען של כושים, והצלחתי להעלות על הסיפון מאה ועשרה."
כשהם התקרבו לארצות הברית, הם הסוו את הסקונר על ידי הורדת "משטחי המפרשיות והתורן העליון".
ביומנו רשם פוסטר שהוא עגן עם "הקלוטילדה'" ב-9 ביולי ליד פוינט אוף פינס בגרנד ביי, מיסיסיפי (הכוונה כנראה ל-Point Aux Pins בגרנד ביי באלבמה). הוא נסע בכרכרה למובייל כדי להיפגש עם מאהר. מחשש להאשמות פליליות, קפטן פוסטר הביא את הסקונר לנמל מובייל בלילה וגרר אותה במעלה נהר ספניש לנהר אלבמה באי Twelve Mile. הוא העביר את השבויים האפריקאים לספינת קיטור ואז שרף את ה"קלוטילדה" לפני שהטביע אותה. הוא שילם לצוות ואמר להם לחזור צפונה.
השבויים האפריקאים חולקו בעיקר לתומכים הפיננסיים של מיזם "קלוטילדה", כאשר טימותי מאהר קיבל 30 שבויים, כולל קודג'ו (המכונה קודג'ו) לואיס, המכונה "קוסולה" או "קאזולה'. למרות ההיררכיה הגזעית של הדרום העמוק, האפריקאים מ"הקלוטילדה" לא יכלו להירשם כעבדים באופן חוקי מכיוון שהם הוברחו פנימה; עם זאת, התייחסו אליהם כאל מטלטלין. חלק מהשבויים נמכרו למקומות רחוקים יותר, כולל רדושי (שנודע מאוחר יותר גם בשם סאלי סמית') ואדם שנודע מאוחר יותר בשם ויליאם או בילי, לו היא נאלצה להינשא על סיפון הספינה. הם נמכרו לוושינגטון סמית', בעל מטעים ממחוז דאלאס, אלבמה.
בשנת 1861, הממשל הפדרלי העמיד לדין את מהאר ופוסטר במובייל בגין יבוא עבדים בלתי חוקי, אך התיק נדחה בשל היעדר ראיות מהספינה או המניפסט שלה, ואולי בגלל פרוץ מלחמת האזרחים.
אפריקה טאון
ילדים שנולדו בקהילה החלו ללמוד אנגלית, תחילה בכנסייה, ולאחר מכן בבתי ספר שנוסדו בסוף המאה התשע-עשרה. קודג'ו לואיס חי עד 1935 ונחשב זמן רב שהוא השורד האחרון מ"הקלוטילדה". בשנת 2019, מחקר חדש קבע כי רדושי (סאלי סמית') גרה עד 1937 בבוג צ'יטו, ולכן היא נחשבה לשורדת האחרונה. אבל ב-2020 הוכרז שמתילדה מק'קר שרדה עד 1940, אז מתה בסלמה, אלבמה.
קהילת אפריקאטאון גדלה ל-12,000 תושבים כאשר תעשייה חדשה משכה עובדים לנהר העליון, כולל מפעלי נייר שנבנו לאחר מלחמת העולם השנייה. אבל עם סגירת מבני תעשייה ואובדן מקומות עבודה, האוכלוסייה ירדה לכ-2,000 בתחילת המאה העשרים ואחת. בתקופה שלאחר המלחמה, האזור נקלט ברובו בשכונה של מובייל, שחלקה בעיירה השכנה פריצ'רד. בשנת 2012 הוכר הרובע ההיסטורי של אפריקאטאון ונרשם במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים. גם בית הקברות שלהם רשום.
מציאת השרידים
ב-24 בינואר 2018, הכתב בן ריינס טען שגילה את שברי "הקלוטילדה'" בדלתא התחתית של נהר מובייל-טנסו, כמה קילומטרים צפונית לעיר מובייל. בשפל, שנגרם על ידי מערכת סערה שיצרה את סופת השלגים של צפון אמריקה בינואר 2018, הותירו חלקים של שרידי הספינה גלויים מעל הבוץ. בהתבסס על סקירתם המוקדמת, צוות של ארכאולוגים אמר, "בהתבסס על ממדי ההריסות ותכולתו... השרידים היו ככל הנראה אלו של ספינת העבדים". אנשים באפריקה טאון החלו לדון במה שצריך לעשות עם ההריסות אם מדובר ב"קלוטילדה", וכיצד ניתן לספר את הסיפור שלהם.
ב-5 במרץ 2018, ריינס דיווח כי השרידים שגילה לא הייתה ככל הנראה "הקלוטילדה". חוקרים הגיעו למסקנה שהשרידים נראים "פשוט גדולים מדי, עם חלק ניכר מוסתר מתחת לבוץ ומים עמוקים".
כמה שבועות לאחר מכן, ריינס וצוות מאוניברסיטת דרום מיסיסיפי חזרו לנהר וביצעו את הסקר הראשון של קטע האי 12 מייל של נהר מובייל. שבוע לאחר מכן, ריינס ומונטי גרהאם, ראש מדעי הים באוניברסיטת דרום מיסיסיפי, חקרו כמה מ-11 השרידים שזוהו בסקר, יחד עם ג'ו טרנר וצוות מחנות הצלילה התת-מימית וורקס. הקואורדינטות ונתוני הסקר שותפו עם הוועדה ההיסטורית של אלבמה, ששכרה את חברת "Search Inc", כדי לאמת את הממצאים. התגלית נשמרה בסוד במשך שנה, עד להשלמת תהליך האימות.
ב-22 במאי 2019, הוועדה ההיסטורית של אלבמה הודיעה כי נמצאו שברי '"הקלוטילדה".
וולוו ÖV4
וולוו ÖV4 (בשוודית: Volvo ÖV 4) היא סדרת המכוניות הראשונה בסגנון "טורפדו" ("Torpedo (automobile" ) שייצרה יצרנית מכוניות היוקרה השוודית וולוו, ואשר הושקה ב-14 באפריל 1927.
נעם בוכמן
נעם בוכמן הוא חלילן ישראלי, לשעבר החלילן הראשי בתזמורת הסימפונית ירושלים. הופיע כסולן במספר רב של קונצרטים והקלטות בישראל ובמרכזי מוזיקה באירופה, בארצות הברית ובדרום-אמריקה. הוא משתתף ומקליט בהרכבים קאמריים שונים ומוזמן לפסטיבלים בינלאומיים.
בוכמן הוא חבר מייסד של אנסמבל המאה ה-21 ונמנה עם סולניו. בנגינתו יצאו 10 תקליטורים בישראל ובחו"ל, ובהם הקונצ'רטי לחליל מאת איבר, נילסן, גרוניך, פרטוש ובלוך, ומוזיקה קאמרית מאת באך, שוברט, ריכרד שטראוס, בן חיים, פרטוש, מעייני, צור, ינעם ליף, דוד זהבי, שולמית רן ונעם שריף. הוא מבצע רפרטואר מגוון של מוזיקה מתקופת הבארוק, מוזיקה קלאסית ומוזיקה בת-זמננו. הוא מקדיש חלק ניכר מפעילותו לביצוע ולקידום של יצירות ישראליות, ומלחינים שונים הקדישו לו את יצירותיהם.
ביולי 2019 התקיים קונצרט פרידה מבוכמן בהשתפות בוכמן עצמו והתזמורת הסימפונית ירושלים בניצוחו של דורון סלומון.
פרסים ואותות הוקרה
על תרומתו למוזיקה הישראלית זכה בוכמן בפרס "מבצע מצטיין של יצירות ישראליות" מטעם המועצה לתרבות ואמנות ובפרס "עדן פרטוש" מטעם משרד החינוך והתרבות.
בד בבד עם פעילותו האמנותית מלמד בוכמן חליל באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
אור זרוע
ספר אור זרוע הוא ספר הלכתי שנכתב על ידי רבי יצחק בן משה מהעיר וינה שבאוסטריה. הספר נכתב במאה ה-13 והודפס לראשונה במאה ה-19. הספר מכיל פסקי הלכה, פירושים ותשובות לפי נושאים, באופן דומה לסידור המסכתות.
אור-זרוע הקצר
ספר אור זרוע המצוי בימינו הוא קיצור מהחיבור המקורי, שהיה גדול יותר. בנוסף, בנו של כותב הספר, ר' חיים בן ר' יצחק, קיצר עוד יותר את הספר שכתב אביו, והוא מוכר בשם "אור זרוע הקצר", או (בהוצאות חדשות יותר) "סימני אור זרוע".
בזכות העיבוד ועבודת הקיצור שעשה לספרו של אביו, זכה הבן לכינוי "מהר"ח אור זרוע". אם כי, ייתכן שמדובר בכינוי שנמשך מאב לבן, כעין שם משפחה.
מעמדו של הספר
הספר מצוטט ומובא במקומות רבים בפוסקים שאחריו. חשיבותו נובעת בין השאר מהיותו מקור חשוב מאוד לצורות אחרות של תורת בעלי התוספות וחכמי אשכנז, בנוסף על כך שהוא מקפיד מאוד להיות "מוסר שמועה" יותר ממה שהוא משתדל לחדש.
ה"הגהות אשר"י" בעיקרו הוא ציטוטו, בחתימה 'מא"ז' (ופסקי מהרי"ח), ומשם צוטט גם ב"בית-יוסף" ובעיקר ב"דרכי משה", ומהם צוטט והובא בכל שאר הפוסקים (בגלל העדרו בדפוס ). כיוון שדרכו לקצר, הוא משתמש הרבה בלשונות ה"אור זרוע הקצר" אבל גם בגוף הספר . ספר נוסף המביא את האור זרוע מפעם לפעם (מגוף הספר) הוא ה"מרדכי".
הספר "אור זרוע" היווה את הבסיס הראשי למחקרו הענף של פרופסור א.א. אורבך "בעלי התוספות" כפי שאורבך מציין זאת בספרו.
מהדורות
הספר יצא לאור בדפוס לראשונה בין השנים תרכ"ב (1862) - תר"נ (1890), כאשר שני החלקים הראשונים נדפסו בז'יטומיר, מתוך כתבי יד מאמשטרדם (המקור נמצא בספריית רוזנטליאנה), ושני החלקים האחרים נדפסו בירושלים, על פי כתבי יד מהמוזיאון הבריטי. חלק א' כולל את החיבור על סדר זרעים, סדר נשים, סדר קדשים וסדר טהרות. חלק ב' כולל את החיבור על סדר מועד. חלק ג' כולל את החיבור למסכת בבא קמא, מסכת בבא מציעא ומסכת בבא בתרא. חלק ד' כולל את החיבור על מסכת סנהדרין ומסכת עבודה זרה. בראש החלק הראשון נדפסו גם פלפולים על סדר אותיות האלפבית העברי.
אור זרוע על מסכת שבועות יצא לאור לראשונה בברסלאו בשנת תרע"א (1911), בתוך המאסף "תפארת ישראל" לכבודו של ישראל לוי, בתוספת הערות מאת אהרן פריימאנן. באותה שנה יצא גם תדפיס של ה"אור זרוע" למסכת שבועות כשהוא כרוך בנפרד.
בשנת תש"ג (1943) יצאו לאור "שו"ת אור זרוע", הכוללות שאלות ותשובות מאת ה"אור זרוע" ומהר"ם מרוטנבורג, על פי כתב יד הנמצא בספריית אוניברסיטת אוקספורד, עם הגהות, הערות וביאורים מאת יצחק זאב כהנא.
בשנים שלאחר מכן נדפס הספר בדפוס צילום, שהוא העתק מהמהדורות הקודמות.
שני כרכים של הספר, על שבת ועירובין, ועל מועדים וזרעים, נדפסו במהדורה מחודשת בהוצאת המכון התורני שעל ידי ישיבת אור עציון בשיתוף עם מכון ירושלים; אחר כך מכון ירושלים השלים את עריכת הספר כולו, בשלשה כרכים, כשהוא כולל בתוכו - במקביל ל"אור זרוע" עצמו - גם את "סימני אור זרוע".
בהמשך הוציא המכון התורני אור עציון שני כרכים נוספים על נשים במהדורה עצמאית מורחבת, ובכוונתו להוציא לאור כרכים נוספים.
ACT (מבחן)
מבחן ה-ACT (במקור קיצור של American College Testing ובתרגום לעברית בחינות למכללות אמריקאיות) הוא מבחן פסיכומטרי המשמש לצורך קבלה למכללות בארצות הברית. המבחן מועבר על ידי מוסד ללא כוונת רווח בשם זהה. מבחן ה-ACT בודק יכולות של מעומדים בארבעה תחומי מיומנות אקדמיים: אנגלית, מתמטיקה, קריאה וחשיבה מדעית. בנוסף נבחנים יכולים לבחור להיבחן גם במטלת כתיבה. תוצאות המבחן משמשות לצורך קבלה בכל המכללות הארבע שנתיות והאוניברסיטאות בארצות הברית וכן בלמעלה מ-225 אוניברסיטאות מחוץ לארצות הברית.
סולם הציונים של כל אחד מהתחומים בנפרד נע בין 1 ל-36. הציון הכולל של מבחן ה-ACT הוא המספר השלם הנובע מעיגול של ממוצע ציוני ארבעת התחומים וגם הוא נע בין 1 ל-36.
מבחן ה-ACT נערך לראשונה בנובמבר 1959 על ידי פרופסור אוורט פרנקלין לינדקוויסט מאוניברסיטת איווה, כמבחן מתחרה למבחן ה-SAT. במקור המבחן כלל ארבעה פרקים: אנגלית, מתמטיקה, מדעי החברה ומדעי הטבע. בשנת 1989 הוחלף המבחן במדעי החברה במבחן קריאה (שכלל בתוכו תת-מבחן בנושא מדעי החברה) והמבחן במדעי הטבע שונה למבחן בחשיבה מדעית, עם דגש רב על כישורי פתרון בעיות ופחות שינון עובדות מדעיות. החל מבפברואר 2005 מועמדים יכולים לבחור להיבחן בנוסף גם במטלת כתיבה שציונה אינו נכלל בציון הכולל של ה-ACT. מאז 2017, מבחני ACT מבוססי מחשב זמינים בבתי ספר במספר מוגבל של מחוזות לימוד בארצות הברית, והצפי הוא שעם הזמן הזמינות של המבחנים הממוחשבים תגדל.
מטרת הבחינה
המלכ"ר המחבר את מבחן ה-ACT, טוען כי המבחן מודד את ההתפתחות החינוכית הכללית של תלמידי התיכון ואת יכולתם להתמודד עם לימודים ברמה אקדמאית בעזרת מבחני בחירה מרובה המשתרעים על ארבעה תחומי מיומנות: אנגלית, מתמטיקה, קריאה והסקה. מטלת הכתיבה האופציונאלית מודדת מיומנות של תכנון וכתיבת חיבור קצר. באופן ספציפי, ב-ACT מציניים כי ציוני המבחן מספקים אינדיקטור ל-"מוכנות לקולג'", וכי ציונים בכל אחד מהתחומים במבחן תואמים מיומנויות אחרת הנדרשת מסטודנט מתחיל בקורסים במכללות. על פי מחקר שנערך על ידי ה-ACT בשנת 2003, קיים מתאם חיובי בין ציון ה-ACT לבין ההסתברות לסיום הלימודים וקבלת תואר ממכללה.
כדי לפתח את המבחן, ACT משלבים את יעדי ההוראה בחטיבות הביניים והתיכונים ברחבי ארצות הברית, סוקרים את ספרי הלימוד מאושרים למקצועות הנלמדים בכיתות ז'-י"ב, ומראיינים מורים בנוגע מיומנויות וידע רלוונטיים להצלחה בחינוך העל-יסודי. ה-ACT מפרסמים מדריך טכני המסכם מחקרים הנערכים על התוקף של בחינת ה-ACT בחיזוי ה-GPA של תלמידי שנה ראשונה, ובהשוואה בין ציונים של תיכונים שונים והישגים אקדמיים.