cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'וזף ואנס
ראשית חייו
בשל מגוריו באזורים הפחות מיושבים של ארצות הברית, היו לו מעט מאוד הזדמנויות ללמוד בבית ספר. העדר החינוך הפורמלי הטריד אותו במידת מה במשך כל ימי חייו. עם זאת, על אף שלא למד בבית ספר הוא נחל הצלחה. שאיפתו לעבודה קשה, גם בגיל צעיר, תרמה להצלחתו.
כאיש צעיר, עבד ואנס כסוחר במלח. הוא נדד באזורים מרוחקים של אוהיו ומכר מלח למתיישבים המקומיים. ב-1807 נשא ואנס לאישה את מרי למון, שמשפחתה התגוררה באורבנה. ב-1809 כאשר מת אביו, לקח ואנס על עצמו את ניהול החווה המשפחתית. מכאן והלאה, עד יומו האחרון, עבד ואנס בניהול החווה במקביל לתפקידיו הפוליטיים.
קריירה
ואנס היה מושל המדינה הראשון מהמפלגה הוויגית. בתקופת כהונתו כמושל תמך ואנס במימון המדינה להקמת בתי ספר ציבוריים וכריית תעלות. הוא גם פעל לביטול עונש המוות באוהיו. הוא רכש לו מוניטין כמושל אהוד עד שתמך בהסגרתו של אדם שהואשם בסיוע לעבדים נמלטים כדי שיעמוד למשפט בקנטקי. אף על פי שקודם לכן הוא נודע בעמדותיו נגד העבדות, הסגרה זו השפיעה באופן משמעותי על מסע הבחירות שלו לבחירה מחדש ב-1838. בסופו של דבר נבחר תחתיו וילסון שאנון.
מותו
בשובו לביתו מהוועידה החוקתית לקה ואנס בשבץ מוחי. ג'וזף ואנס נפטר בביתו ב-24 באוגוסט 1852, ונטמן בבית הקברות אוק דייל שבאורבנה.
מרינה קראבץ
מרינה לאונידובנה קראבץ (ברוסית: Марина Леонидовна Кравец; נולדה ב-18 במאי 1984, לנינגרד, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות) היא שחקנית, שדרנית רדיו וזמרת רוסייה. היא המשתתפת-אישה הקבועה היחידה של תוכנית הטלוויזיה הרוסית "Comedy Club".
ראשית חייה
מרינה נולדה ב-18 במאי 1984 בסנט פטרסבורג כילדה הצעירה ביותר עם שני אחים גדולים. היא למדה בבית הספר בגימנסיה מספר 524.
קריירה
היא הנחתה שלל תוכניות טלוויזיה וידועה כבדרנית וקומיקאית פופולרית בארצה. מפתחת גם קריירה מוזיקלית. דובבה גם דמות בגרסה הרוסית של פיטר ראביט.
חיים אישיים
קראבץ נישאה לארקדי וודאחוב ב-20 ביולי 2013, שלמד יחד עם קראבץ בפקולטה לפילולוגיה והשתתף בתוכנית KVN.
גמר ליגת האלופות 1996
גמר ליגת האלופות 1996 התקיים בסטאדיו אולימפיקו ברומא, איטליה ב-22 במאי 1996, ובו נקבע כי הזוכה בטורניר ליגת האלופות לעונת היא יובנטוס האיטלקית, שניצחה במשחק את אייאקס אמסטרדם ההולנדית בתוצאה 4–2 בדו־קרב בעיטות עונשין, לאחר 1–1 בתום ההארכה. היה זה הגמר הראשון במתכונת ליגת האלופות שנגרר להארכה והראשון שהוכרע בדו־קרב בעיטות עונשין.
יובנטוס חזרה לגמר המפעל בפעם הרביעית ולראשונה מזה 11 שנים, כשבפעם הקודמת בה שיחקה בגמר היא ניצחה את ליברפול בתוצאה 1–0, במשחק שזכור עקב אסון הייזל שהתרחש לפניו. עבור אייאקס הייתה זו הופעה שישית, ושנייה ברציפות, והיא הגיעה למשחק כאלופה המכהנת, לאחר שניצחה במשחק הגמר הקודם יריבה איטלקית אחרת, מילאן. היה זה משחק גמר חמישי ברציפות (מתוך שבעה) בו משחקת קבוצה איטלקית, לאחר סמפדוריה (1992) ומילאן (1993–1995). היה זה הגמר הראשון במתכונת ליגת האלופות ללא מילאן. הגמר היה שחזור של גמר 1973, בו ניצחה אייאקס 1–0 את יובנטוס.
שתי הקבוצות העפילו לטורניר עקב זכייתן באליפות בארצן בעונת 1994/1995. יובנטוס זכתה באליפות איטליה בפער של עשר נקודות מיריבתה לאציו, בעוד אייאקס רשמה עונה שלמה ללא הפסד ליגה וזכתה באליפות הולנד בפער שבע נקודות מיריבתה רודה.
במשחק עצמו הובילה יובנטוס משער של פבריציו ראבנלי, אך יארי ליטמאנן כבש לזכות אייאקס עוד במחצית הראשונה שהסתיימה בשוויון 1–1. התוצאה נשמרה עד לסיום ההארכה, ובדו־קרב בעיטות העונשין עצר שוער יובנטוס, אנג'לו פרוצי, שתיים מארבע הבעיטות של אייאקס וסייע לקבוצתו לנצח 4–2.
יובנטוס
בהגרלת שלב הבתים, אליו הגיעה יובנטוס לראשונה מאז הקמת ליגת האלופות, שובצה יובנטוס בבית ג', יחד עם בורוסיה דורטמונד, סטיאווה בוקרשט וגלאזגו ריינג'רס. יובנטוס ניצחה בכל ארבעת משחקיה הראשונים, תוך שהיא כובשת שתי שלישיות ושתי רביעיות, ולמעשה כבר לאחר משחקים אלו הבטיחה את עלייתה לשלב הבא. בשני המשחקים האחרונים רשמה יובנטוס הפסד ביתי לדורטמונד ותיקו בבוקרשט, אך העפילה מראש הבית לשלב הבא. אלסנדרו דל פיירו סיים את שלב הבתים כמלך שערי קבוצתו עם חמישה שערים, ואחריו ראבנלי שכבש ארבע פעמים. בשלב רבע הגמר פגשה יובנטוס את ריאל מדריד מספרד. במשחק הראשון באצטדיון סנטיאגו ברנבאו גברה ריאל על יובנטוס בתוצאה 1–0, משער של ראול גונזלס בדקה ה־21. יובנטוס הצליחה להפוך את ההפסד במשחק הראשון להעפלה, לאחר שערים של דל פיירו במחצית הראשונה ושל מישל פדובאנו במחצית השנייה. בסיכום שני המשחקים, העפילה יובנטוס בפער שערים של 2–1. בשלב חצי הגמר פגשה יובנטוס את נאנט מצרפת. יובנטוס אירחה את המשחק הראשון, וניצחה 2–0 משני שערים במחצית השנייה מרגלי ג'אנלוקה ויאלי וולדימיר יוגוביץ'. בגומלין בצרפת הובילה יובנטוס פעמיים, משערים של ויאלי ופאולו סוזה, אך לאחר שהשוויתה פעמיים הצליחה נאנט לנצח לבסוף בתוצאה 3–2, שלא הספיקה לה על מנת להעפיל, ויובנטוס התקדמה שלב נוסף לגמר הרביעי בתולדותיה.
אייאקס
אייאקס, אלופת אירופה המכהנת, הוגרלה בשלב הבתים הראשון לבית ד', לצידן של ריאל מדריד, פרנצווארוש וגראסהופרס ציריך. אייאקס הפגינה יכולת מרהיבה בשלב הבתים, אותו סיימה ללא הפסד ועם 15 שערי זכות לעומת שער חובה אחד בלבד. היא גברה פעמיים על ריאל מדריד, 1–0 ביתי ו–2–0 בחוץ, וכבשה תשעה שערים בשני משחקים מול פרנצווארוש, אותה ניצחה 5–1 בחוץ ו־4–0 בבית. איבוד הנקודות היחיד של אייאקס בשלב זה היה בציריך במחזור הרביעי של שלב הבתים, במשחק שהסתיים בשוויון 0–0. ליטמאנן כבש בשלב הבתים שישה שערים, חמישה מתוכם מול פרנצווארוש, והיה מלך שערי אייאקס בשלב זה. פטריק קלויברט כבש ארבעה שערים בשלב זה. ברבע הגמר פגשה אייאקס את בורוסיה דורטמונד. במשחק הראשון ניצחה אייאקס בחוץ בתוצאה 2–0, משערים של אדגר דווידס וקלויברט. אייאקס השלימה את ההעפלה עם ניצחון חלק נוסף במגרשה הביתי, 1–0 משער של קיקי מוסאמפה, והעפילה לחצי הגמר עם ניצחון כולל של 3–0. בחצי הגמר פגשה אייאקס את פנאתינאיקוס היוונית. במשחק הראשון באמסטרדם רשמה אייאקס את הפסדה הראשון בטורניר באותה עונה, 1–0 משער של כריסטוף וארז'יחה שלוש דקות לסיום המשחק. בגומלין באתונה כבש ליטמאנן כבר לאחר ארבע דקות והשלים צמד בדקה ה־77. ארבע דקות לסיום קבע נורדין ווטר את תוצאת הסיום, 3–0 לאייאקס במשחק ו־3–1 בסיכום שני המפגשים, ששלחו את אייאקס לגמר שני ברציפות ושישי בתולדותיה.
מחצית ראשונה
ההזדמנות הראשונה במשחק הייתה של יובנטוס. לאחר שבעיטה ממרחק נהדפה על ידי שוער אייאקס, אדווין ואן דר סאר, נכשלה ההגנה בהרחקת הכדור, ופבריציו ראבנלי הגיע מאחור ובעט בנגיעה לרשת החיצונית. השער הראשון במשחק הגיע בדקה ה־13. כדור קשתי נשלח לכיוון הרחבה של אייאקס, וננגח לאחור על ידי פרנק דה בור. ראבנלי הקדים בנגיעה את ואן דר סאר שיצא משערו, ומזווית קשה גלגל כדור למסגרת. סוני סילוי לא הצליח להדביק את הכדור, ויובנטוס עלתה ליתרון 1–0.
מחצית שנייה
יובנטוס שלטה במחצית השנייה והגיעה למספר מצבים מסוכנים. המצב המסוכן הראשון במחצית השנייה הגיע לאחר שראבנלי מצא את אלסנדרו דל פיירו בתוך הרחבה, והאחרון בעט ברגל שמאל כדור גבוה לכיוון מרכז השער, אותו הדף ואן דר סאר. ההזדמנות הטובה ביותר במחצית השנייה הייתה של חלוץ יובנטוס, ג'אנלוקה ויאלי, שהשתלט על ניסיון בעיטה שנבלם בתוך הרחבה, עבר את ואן דר סאר ובעט לרשת החיצונית. בסיום 90 הדקות נשמרה תוצאת המחצית, והקבוצות הלכו להארכה. בפעם הראשונה מאז הונהגה שיטת ליגת האלופות בעונת הגיע משחק הגמר להארכה בתום 90 דקות.
הארכה
יובנטוס הוסיפה לשלוט גם בדקות ההארכה, והגיעה למצב מסוכן בחציה השני של ההארכה, כשולדימיר יוגוביץ' פרץ לרחבה ועבר את בוחארדה שנפל עליו וספק הכשיל אותו. יוגוביץ' שנפל הצליח להעביר את הכדור לדל פיירו שהיה חופשי ובעט בנגיעה ברגל ימין, אך ואן דר סאר קלט את הכדור. בסיום ההארכה התוצאה נשארה 1–1, והקבוצות עברו להכרעה בדו־קרב בעיטות עונשין.
אייאקס הוגרלה לבעוט ראשונה, והבועט היה אדגר דווידס, שבעט נמוך למרכז השער, ופרוצי הצליח להדוף. יובנטוס ניצלה את ההזדמנות ועלתה ליתרון לאחר שצ'ירו פרארה כבש את הפנדל שלו. לאחר הבעיטה של פרארה הגיע רצף של ארבע בעיטות מוצלחות, שתיים לכל קבוצה, ובמצב של 3–2 ליובנטוס ניגש סוני סילוי לבעוט עבור אייאקס. סילוי בעט בחצי גובה לפינה הימנית, אך פרוצי זינק לכיוון הנכון והדף את הפנדל. יוגוביץ' ניגש לבעוט את הפנדל הרביעי של יובנטוס. הבעיטה שלו הלכה נמוך לפינה השמאלית והכניעה את ואן דר סאר, יובנטוס ניצחה 4–2 וזכתה בתואר בפעם השנייה בתולדותיה.
לאחר המשחק
לאחר ניצחונה של יובנטוס הועלו כלפיה האשמות בשימוש בסמים באופן ממושך ועקבי בין השנים 1994–1998. לפי ההאשמות, יובנטוס השתמשה באריתרופויאטין, על מנת לתמרץ את שחקניה, והעניין הגיע לבית המשפט ב־2002. מספר שחקנים העידו נגדו כי נתן להם סמים בניגוד לידיעתם, וביניהם זינדין זידאן, רוברטו באג'ו, פיליפו אינזאגי וג'אנלוקה ויאלי. ב־2004 רופא המועדון, ריקרדו אגריקולה, קיבל עונש מאסר על תנאי וקנס של 2000 אירו בעוון מתן תרופות לשיפור הביצועים לשחקנים, ובמיוחד אריתרופויאטין, אך הוא זוכה בערעור שהגיש שנה לאחר מכן. ההמטולוג המוביל ג'וזפה ד'אונופריו טען כי "כמעט בטוח" שהקשרים אנטוניו קונטה ואלסיו טקינארדי נטלו אריתרופויאטין על מנת להתגבר על התקפי אנמיה קצרים, וכי זה "סביר מאוד" ששבעה שחקנים נוספים – אלסנדרו בירינדלי, אלסנדרו דל פיירו, דידייה דשאן, דימאס, פאולו מונטרו, ג'אנלוקה פסוטו ומורנו טוריצ'לי – נטלו אריתרופויאטין במינונים קטנים.
אלמו סמית'
אלמו אוורט סמית' (באנגלית: Elmo Everett Smith; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאורגון, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אורגון ה-27 בשנים 1956–1957.
ראשית חייו
ב-1940 נבחר סמית' כראש עיריית אונטריו, וב-1942 הוא נבחר לכהונה שנייה. ב-1943 הוא התפטר כדי להתגייס לצי ארצות הברית, ושירת בו במלחמת העולם השנייה.
סמית' הגיע לדרגת לוטננט והשתתף במערכה באוקיינוס השקט. הוא הטיס מטוסי מטען, ובהמשך פיקד על בסיס תובלה אווירי בדרום האוקיינוס השקט. עם תום המלחמה ב-1945 הוא שב לחיים האזרחיים.
עם שובו לאונטריו, נבחר סמית' שוב כראש העיר. הוא המשיך לנהל את עסקי העיתונות שלו, רכש את העיתון Blue Mountain Eagle שבעיר ג'ון דיי, וחלקים מהעיתון The Madras Pioneer במקביל למכירת העיתונים שהחזיק באונטריו. ב-1948 נבחר סמית' מטעם המחוזות גרנט, מלהיור והרני לסנאט של אורגון.
נשיא הסנאט של אורגון
כחבר הסנאט המדינתי עמד סמית' מול גופי השדלנות של ענף התובלה במשאיות וענף העץ בעלי ההשפעה כדי להעביר את החוקים להגדלת מיסי הכבישים המדינתיים. תמיכתו במיזמי תחבורה הקנו לו בסופו של דבר ב-1952 את תפקיד יושב הראש של ועדת הכבישים והדרכים של הסנאט, וב-1955 הוא נבחר כנשיא הסנאט.
מושל אורגון
ב-31 בינואר 1956 נפטר באופן פתאומי מושל אורגון פול פטרסון. כנשיא הסנאט היה סמית' הראשון בסדר הירושה והוא הושבע כמושל אורגון ה-27 כדי לכהן בתפקיד עד תום המחצית הראשונה של תקופת כהונתו המתוכננת של פטרסון. עם כניסתו לתפקיד, החל סמית' לנהל את ענייני המדינה ובמקביל גם את מסע הבחירות למשרת המושל.
ממשלו גייס בהצלחה את הכספים לחינוך הציבורי, הקים ועדה בנוגע להזדקנות, והצטרף לתאגיד תלת-מדינתי לחשמל ולמים. הוא ניהל את כספי המדינה בגישה שמרנית. סמית' גם סייע להקים את מועצת משאבי המים של אורגון, שהיא הסוכנות המדינתית שמנהלת את משאבי המים של אורגון עד היום.
לאחר שזכה במועמדות המפלגה הרפובליקנית לכהונה נוספת כמושל בזכות עצמו, נוצח סמית' בבחירות הכלליות ולא עלה בידו להשלים את השנתיים הנוספות בכהונתו המתוכננת של קודמו. יריבו מטעם המפלגה הדמוקרטית, רוברט הולמס, ניצח בבחירות והושבע כמושל הבא.
שנותיו האחרונות
לאחר תום כהונתו עזב סמית' את בירת אורגון סיילם, והתרכז בעסקי העיתונות שלו. הוא רכש כמה שבועונים ואת העיתון Albany Democrat-Herald, שהיה רכישתו הגדולה ביותר. בסופו של דבר הוא עבר לעיר אולבני כדי לנהל את העיתון שרכש בצורה טובה יותר.
ב-1960 ניסה סמית' לשוב לפוליטיקה לאחר שהסנאטור מטעם אורגון, ריצ'רד נויברגר, נפטר בעת כהונתו. בבחירות המיוחדות הוא נוצח על ידי אלמנתו של הסנאטור המנוח מורין ניוברגר. ב-1964 הוא התמודד ללא הצלחה בבחירות לתפקיד יושב הראש הארצי של המפלגה הרפובליקנית. ניסיונו האחרון להיבחר למשרה פוליטית היה גם הוא ללא הצלחה כאשר התמודד על משרת יושב ראש המפלגה באורגון.
אלמו סמית' נפטר באולבני ב-15 ביולי 1968 בגיל 58. הוא נטמן בפארק הזיכרון וילאמט שבעיר.
סלבדור סובראל
סלבדור וילאר בראמקאמפ סובראל (בפורטוגזית: Salvador Vilar Braamcamp Sobral; נולד ב-28 בדצמבר 1989) הוא זמר פורטוגזי. סובראל ייצג את פורטוגל באירוויזיון 2017 עם השיר "Amar pelos Dois" וזכה במקום הראשון. הייתה זו זכייתה הראשונה של פורטוגל בתחרות.
רועי רביב
רועי רביב (נולד ב-15 ביוני 1995) הוא שחקן ומדבב ישראלי.
סלבדור סובראל
ביוגרפיה
סובראל נולד בשנת 1989 בליסבון, בירת פורטוגל. בילדותו גדל בארצות הברית, ולאחר מכן עבר לעיר ברצלונה שבספרד, שם חונך בבית ספר יוקרתי למוזיקה.
רועי רביב
ביוגרפיה
רביב הוא בוגר תיכון א' לאמנויות תל אביב. עשה את שירותו הצבאי בתיאטרון צה"ל. בוגר סטודיו למשחק סל"ה מיסודו של יורם לוינשטיין (סיים ב-2019).
סלבדור סובראל
ביוגרפיה
בשנת 2009 התמודד בעונה השלישית של תוכנית הריאליטי Ídolos, שהיא הגרסה הפורטוגזית לתוכנית הטלוויזיה הבריטית Pop Idol, הודח בשלב החמישי וסיים במקום השביעי. מאז החלה הקריירה המוזיקלית שלו הוא שיתף פעולה והופיע פעמים רבות עם אחותו הגדולה לואיזה סובראל, גם היא זמרת מפורסמת בפורטוגל, אשר השתתפה בהיותה בת שש עשרה בעונתה הראשונה של התוכנית בשנת 2003, העפילה לשלב חצי הגמר, וסיימה במקום השלישי. מאוחר יותר הוציא לאור את אלבומו הראשון שנקרא "Excuse Me".
רועי רביב
ביוגרפיה
שימש גם כמנחה ושחקן בפרסומות.
סלבדור סובראל
ביוגרפיה
בשנת 2017 השתתף בתחרות הקדם הלאומית Festival RTP da Canção לבחירת נציג פורטוגל באירוויזיון, וזכה בגמר הקדם ב-5 במרץ לייצג את מדינתו בתחרות באותה שנה עם השיר "Amar pelos Dois" ("לאהוב בשביל שנינו"), אותו כתבה אחותו לואיזה סובראל.
סלבדור סובראל ייצג את פורטוגל באירוויזיון וזכה במקום הראשון עם השיר "Amar pelos Dois" ("לאהוב בשביל שנינו").
ב-26 בספטמבר 2017 פורסם כי סובראל מאושפז במצב קשה בגלל מחלת לב. ב-9 בדצמבר הוא עבר בהצלחה השתלת לב.
על פי מסורת האירוויזיון, זוכה השנה הקודמת מגיש לזוכה השנה הנוכחית את פסלון הזכייה. בראיונות מוקדמים שנערכו עמו סמוך לאירוויזיון 2018 לעג סובראל לשיר הישראלי ואמר כי אם ייאלץ להגיש לישראל את הפסלון, יעשה זאת עם חיוך מזויף. בסופו של דבר השיר הישראלי Toy של נטע ברזילי זכה במקום הראשון, וסובראל נאלץ להגיש לה את הפסלון. סובראל הגיש לה אותו בחיוך, ואף חיבק ונישק אותה.
בשנת 2020 הופיע בהופעת קמע בסרט הקומי "תחרות הזמר של האירוויזיון: סיפורה של Fire Saga" בכיכובו של ויל פרל.
התבטאויות
באפריל 2019, התבטא סובראל בראיון נגד מדיניות ישראל וציין כי אם היה מתמודד עם השיר "Amar pelos dois" באירוויזיון 2019 בישראל, היה לובש טי שירט עם הכיתוב 'Free Palestine', למרות שהדבר מנוגד לחוקי התחרות. הזמר הוסיף כי אינו מתכוון להגיע לישראל.
Don't Blame Me
Don't Blame Me (בעברית: אַל תַּאֲשִׁימוּ אוֹתִי) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, מתוך אלבום האולפן השישי שלה, Reputation. השיר יצא לאור ב-10 בנובמבר 2017, על ידי חברת התקליטים ביג משין רקורדס, ביחד עם שאר השירים מתוך האלבום. סוויפט כתבה את "Don't Blame Me" עם המפיקים שלו מקס מרטין ושלבאק. מבחינה מוזיקלית, הוא משלב סוגות מוזיקליות כמו אלקטרופופ וגוספל פופ. מבחינה לירית, מילותיו עוסקות בהשוואה בין אהבה להתמכרות לסמים.
השיר זכה לשבחים ביקורתיים ומעורבים מטעם מבקרי המוזיקה, שרבים מהם שיבחו את כתיבת השירים של סוויפט ואת שירתה ה"אכזרית". ב-Paste דירגו אותו במקום ה-32 ברשימת "158 השירים הטובים ביותר של טיילור סוויפט, לפי דירוג", בעוד שב-NME דורג במקום ה-67 ברשימה דומה. כאשר יצא, לא הצליח השיר להיכנס למצעדי השירים ברחבי העולם, כיוון שהאפשרות להאזנתו ושמיעתו הוגבלה, עד ליציאתו של Reputation ואחריה. עם זאת, בשנת 2022 הפך "Don't Blame Me" ללהיט רדום ברשת החברתית טיקטוק ובעקבות כך, דורג במצעדי השירים ברחבי העולם כולל במצעד הסינגלים הבריטי וזאת, בנוסף לכך שהצליח לצבור למעלה מ-1.2 מיליון השמעות ביממה אחת בספוטיפיי.
עבור "Don't Blame Me" לא יצא וידאו קליפ, אך האודיו הרשמי שלו שהועלה לערוץ היוטיוב הרשמי של טיילור סוויפט הצליח לצבור למעלה מ-20 מיליון צפיות. במהלך סיבוב ההופעות החמישי של סוויפט, "Reputation Stadium Tour" (2018), בוצע "Don't Blame Me" כחלק מרשימת השירים של אותו הסיבוב. ב-27 במאי 2022, העניק לו איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי (BPI) את תואר הכסף, על מכירות של למעלה מ-200,000 עותקים בממלכה המאוחדת; הרצועה הראשונה והיחידה מ-Reputation שעשתה זאת.
רקע וכתיבה
טיילור סוויפט הוציאה את אלבום האולפן החמישי שלה, 1989, באוקטובר 2014 שזכה להצלחה מסחרית בין-לאומית. האלבום נמכר ביותר משישה מיליון עותקים בארצות הברית והנפיק שלושה סינגלים שדורגו במקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100: "Shake It Off", "Blank Space" ו-"Bad Blood". סוויפט המשיכה להיות יעד מרכזי לרכילות בצהובונים במהלך הקידום של 1989. היו לה מערכות יחסים רומנטיות קצרות מועד עם המפיק הסקוטי קלווין האריס והשחקן האנגלי טום הידלסטון. המוניטין שלה נפגע ממחלוקות מתוקשרות עם ידוענים אחרים, כולל הראפר האמריקאי קניה וסט, אשת התקשורת האמריקאית קים קרדשיאן והזמרת-יוצרת האמריקאית קייטי פרי. סוויפט הפכה יותר ויותר מסויגת ברשתות החברתיות, לאחר ששמרה על נוכחות פעילה עם קהל עוקבים גדול, ונמנעה מאינטראקציות עם העיתונות שאירעו במסגרת אותן המחלוקות המתוקשרות.
היא החלה לעבוד על אלבום האולפן השישי שלה, Reputation, כמענה להמולה התקשורתית סביב הפרסונה שלה. סוויפט תיארה את האלבום כ"קתרזי", ונצמדה לסגנון הכתיבה של הסינגל שלה "Blank Space" מ-2014, בו היא עשתה סאטירה על התדמית שלה בקרב הציבור. היא אמרה: "לקחתי את התבנית הזאת של, בסדר, זה מה שכולכם אומרים עליי. תנו לי פשוט לכתוב מהדמות הזו לשנייה". הגזרה הסופית של Reputation הורכבה מ-15 רצועות, שסוויפט הייתה שותפה לכתיבתן, הפקתן והלחנתן. המפיקים השוודים מקס מרטין ושלבאק כתבו והפיקו יחד תשע רצועות מתוך האלבום, ביניהן "Don't Blame Me".
מוזיקה ומילים
"Don't Blame Me" הוא שיר אלקטרופופ עם אלמנטים חזקים של EDM וגוספל. הוא כולל הפקה "אפלה" ותואר כ"בעל מצב רוח" עם שימוש בסינתיסייזרים, בס כבד וקולות רקע מעוותים מרובים. המילים שלו עוסקות בהכרזה של סוויפט על מושא אהבתה, תוך שימוש בדימויים דתיים והתייחסויות להתמכרויות ("הו, אלוהים הצל אותי, הסם שלי הוא אהובי"). היחס הלא מתנצל שלה לשיר שיקף את המוניטין שלה ככותבת שירים שכתבה בעיקר על אהבה ומערכות יחסים בעבר. הרצועה מכילה גם התייחסות ל"גטסבי הגדול" שבו סוויפט מתייחסת לעצמה כ"חיננית של בן הזוג שלה".
ביקורת
ב-Spin, מוניק מלנדז סברה ש-"Don't Blame Me" הוא השיר שייצג את Reputation, ושיבחה את הפקתו ומילותיו. קוקס ג'יימיסון מפיצ'פורק כינה טען כי "שירים כמו " ו-"Don't Blame Me" הם מפלצות נוצצות שמצליחות להחזיק יחד היות שטיילור מציגה באמצעותם את הנוכחות שלה". אוון סאודי מ-PopMatters, וזאק שונפלד מניוזוויק טענו שמדובר ב"גולת הכותרת באלבום".
בביקורות פחות חיוביות, חלק מהמבקרים מצאו שההפקה בהשפעת ה-EDM "תפלה" ו"לא מושכת", בין היתר כיוון שהסאונד של השיר כבר היה פופולרי מאוד במצעדים באותה העת בה יצא. ניקול אלמיידה מ-Atwood Magazine מצאה את מטפורת הסמים במילותיו כדבר קלישאתי. בניו יורק טיימס טענו שהשיר "מזכיר את מקהלת הגוספל שאפיינה את שיריה של מדונה, תוך שהוא עצמו קשוח ומהיר".
ברשימת "כל 206 השירים של טיילור סוויפט, לפי דירוג" שפורסמה על ידי רוב שפילד מרולינג סטון דורג "Don't Blame Me" במקום ה-102.
קרדיטים וצוות
כל הקרדיטים שלהלן לקוחים מהערות האלבום של Reputation.
יאיר חזן
יאיר חזן (נולד ב-23 במאי 1957) הוא עורך דין ופוליטיקאי ישראלי, שכיהן, לא ברציפות, בקדנציה אחת כראש המועצה המקומית אופקים ובקדנציה אחרת כראש עיריית אופקים.
קורות חיים
חזן נולד בבאר שבע. למד בבית הספר התיכון מקוה ישראל. שירת בצה"ל כקצין ביחידות שדה, ובמילואים הגיע לדרגת סרן. בוגר תואר ראשון בהנדסה מאוניברסיטת בן-גוריון (1985).
חזן הוא חבר מרכז מפלגת "הליכוד". ב-1986 החל לעבוד כמפקח הארצי על הקרינה במשרד העבודה והרווחה בירושלים, וב-1987 היה יועצו לענייני ערבים של השר במשרד ראש הממשלה משה ארנס. ב-1989 ניצח בהתמודדות על ראשות עיריית אופקים, וכיהן כראש העיר עד 1993. בתקופה זו שימש גם כחבר הנהלת מכללת ספיר, וחבר דירקטוריון "בנק אוצר השלטון המקומי" וחברת "אפרידר" הממשלתית לבינוי ושיכון. ב-1990 ייסד את "החממה הטכנולוגית" באופקים ושימש כחבר דירקטוריון בה עד 2005.
מ-1993 כיהן כמנכ"ל בחברת "כ.א.מ" לכוח אדם וביטחון, ומ-1994 היה מנכ"ל חברה פרטית שהקים, "ישרא-קאר", לשירותי מימון וייעוץ. בשנים 1997–2000 שימש כחבר דירקטוריון ב"תע"ש" וכחבר במספר ועדות בה. ב-1997 מונה ליו"ר דירקטוריון "בזק זהב אחזקות".
ב-1998 שב להתמודד על ראשות עיריית אופקים וניצח בבחירות. כיהן כראש העיר חמש שנים, במהלך שימש גם כראש פורום ראשי ערי הפיתוח בישראל. היה גם יו"ר האגודה למען הזקן באופקים. במקביל למד לתואר במשפטים במרכז האקדמי למשפט ולעסקים ברמת גן, בשנים 2000–2003.
לאחר סיום תפקידו כראש עיריית אופקים, עבד כמתמחה במשרד עורכי דין בבאר שבע (2004–2005). במקביל שימש כיו"ר הצוות הבין-משרדי לאיחוד פעילות החברות לדיור ציבורי במשרד האוצר והשיכון. בתקופה זו גם ניסה להתמודד במסגרת הפריימריז בליכוד לקראת הבחירות לכנסת, אך לא הגיע למקום ריאלי ברשימת הליכוד לכנסת.
ב-2005 מונה ליו"ר דירקטוריון נמל אילת וכיהן בתפקיד זה עד שנת 2013; כיום הוא ממשיך בפעילות פוליטית במפלגת הליכוד ובאופקים.
חזן נשוי ואב לארבעה ילדים.
פארק החולדות
פארק החולדות הוא כינוי למחקר בנושא התמכרות לסמים שנערך בשנות ה-70 המאוחרות (ופורסם בשנת 1980), על ידי הפסיכולוג הקנדי ברוס ק. אלכסנדר ועמיתיו באוניברסיטת סיימון פרייזר בקולומביה הבריטית שבקנדה.
השערתו של אלכסנדר הייתה כי סמים לא גורמים להתמכרות, ושההתמכרות לכאורה לסמים הנרקוטיים שנצפתה בשכיחות בחולדות מעבדה ניתנת לייחוס לתנאי החיים שלהם, ולא לתכונות הממכרות של הסם עצמו. הוא כתב בנייר עמדה לסנאט הקנדי בשנת 2001, שניסויים קודמים שבהם חולדות מעבדה הוחזקו מבודדות בכלובי מתכת צפופים, נקשרו למנגנון הזרקה עצמית, רק מראים כי "בעלי חיים במצוקה קשה, כמו אנשים במצוקה קשה, יקלו על מצוקתם בצורה תרופתית אם יוכלו".
המאמר המקורי נדחה על ידי כתבי העת המדעיים החשובים ופורסם לבסוף בכתב עת קטן יחסית, "Psychopharmacology". מספר ניסויים אחרים שנערכו בעקבות המחקר, לא הצליחו לשחזר את תוצאותיו. עם זאת, המחקר עורר תשומת לב באשר לתנאי הכליאה של חולדות מעבדה והשפעתם על תוצאות ניסויים. מחקרים חדשים מתחילת המאה ה-21 מצאו כי סביבה מעשירה עשויה להקטין את התמכרותם של עכברים למורפיום, וכן להפחית סיכון להפרעות כמו אלצהיימר, הנטינגטון ופרקינסון.
אלכסנדר עצמו ממשיך להרצות על מחקרו; החל מ-1985 הוא עבר לחקור התמכרות לסמים בקרב בני אדם מתרבויות מגוונות, מתוך הנחה שההבדלים הבין-תרבותיים בין אנשים מדמים את ההבדל בין חולדות בכלוב לעומת בפארק.
שורש 160
שורש 160, או שׁין בּוּ (בסינית: 辛部, פיניין: Xīn bù) הוא השורש המאה ושישים של הכתב הסיני. פירושו "מריר" והוא אחד מתוך 20 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים משבעה קווים.
במילון קאנגשי יש 36 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
במערכת הספרות המחזורית הסינית העתיקה טיאן-גאן, 辛 מייצג את הגזע השמימי השמיני.
טובי וולאס
טובי וואלס (באנגלית: Toby Wallace; נולד ב-6 ביוני 1995) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אוסטרלי.
קריירה
בשנת 2013 הוא זכה לתהילה בינלאומית באמצעות תפקידו של דני בסרט הקולנוע "Galore", שהוצג בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.
בשנת 2021 לוהק לגלם את הגיטריסט והזמר סטיב ג'ונס, במיני סדרה העתידית "פיסטול".
רז'ה הונטי
רז'ה הונטי, ד"ר, (במקור רז'ה מנו הרמן, בהונגרית: Honti Rezső; בודפשט, 30 ביוני 1879 – בודפשט, 30 במרץ 1956) היה בלשן יהודי-הונגרי, היסטוריון ספרות, מתרגם ספרותי, חבר באקדמיה ההונגרית למדעים, אביו של הפולקלוריסט יאנוש הונטי, אחיו של הצייר נאנדור הונטי. גיסיו היו גזה סילאדי, אדן גרה ופאל פאריש.
ביוגרפיה
רז'ה מנו הרמן נולד במשפחה יהודית כבנם של אדולף הרמן (1836–1918) יזם בנייה, מהנדס ושל לאונורה פוקס. את לימודיו השלים באוניברסיטאות בבודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד) ובכמה אוניברסיטאות זרות. בשנת 1900 קיבל דוקטורט במדעי הרוח ובשנת 1901 תעודת הוראה לתיכון. משנת 1900 היה מורה בבית ספר תיכון בבודפשט, ומשנת 1909 היה גם מרצה לשפה האיטלקית באוניברסיטת יוזף המלכותי ההונגרי. בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית היה מרצה לבלשנות צרפתית ואיטלקית באוניברסיטת בודפשט. לאחר 1920 הודח מתפקיד זה, ולאחר מכן פוטר גם מתפקידו כמורה בתיכון. מכאן ואילך עסק בעיקר במתן שיעורי שפות, וכן בכתיבת ספרים בשפה הצרפתית, האיטלקית, הספרדית, האנגלית והרוסית ועריכת מילונים.
ב-1944, בשל מוצאו היהודי, הוא נאלץ לענוד טלאי צהוב, ואז הואגורש, אבל שרד את תקופת השואה. לאחר 1945, הוא הצליח ללמד שוב, לימד רוסית באוניברסיטאות ובמכללות. הוא שלט ב-15 שפות, כולל ערבית ופרסית.
לאחר מלחמת העולם השנייה לימד את השפה הרוסית באוניברסיטאות, מכללות וקורסים שונים. הוא תרגם להונגרית את יצירותיהם של פושקין, גוגול, טולסטוי, צ'כוב, גי דה מופאסן, וכן סופרים איטלקיים, ערבים ופרסיים.
אשתו הייתה אירמה סנדראי (1886–1974), בתם של נשיא לשכת המסחר והתעשייה של מור סנדראי ושל אידה וייס.
גביע העולם בכדורגל נשים 2007
משחק הפתיחה של הטורניר, בין נבחרת גרמניה לנבחרת ארגנטינה, קבע את התוצאה הגבוהה ביותר אי פעם בגביע העולמי לנשים, כאשר גרמניה הביסה 0-11 את הארגנטינאיות. משם המשיכו הגרמניות עד לזכייה בטורניר, כאשר בגמר הן ניצחו 0-2 את נבחרת ברזיל משערים של סימון לאודר ושל הקפטנית בירגיט פרינץ. בכך הפכה גרמניה למדינה הראשונה והיחידה עד כה שזוכה בגביע העולם לנשים פעמיים רצופות.
מוקדמות הגביע
כמאחרת, העפילה סין אוטומטית לטורניר הגמר. בשלבי המוקדמות התחרו נבחרות משישה אזורים על 16 (15 + מארחת) מקומות בטורניר לפי הסדר הבא:
אצטדיונים
חמישה אצטדיונים, בחמש ערים שונות, נבחרו לארח את משחקי גביע העולם. אצטדיון אחד מהחמישה, מרכז הספורט האולימפי בטיינג'ין, נבנה במיוחד לקראת אולימפיאדת בייג'ינג, אך משחקי הבכורה שלו היו בגביע העולם. אצטדיונים אלו ארחו בסך הכל 32 משחקים במסגרת הטורניר. שני חצאי הגמר נערכו באצטדיונים של טיינג'ין והאנגג'ואו ומשחק הגמר נערך באצטדיון הונגקואו בשאנגחאי.
מבנה טורניר הגמר
מבנה משחקי הגמר של גביע העולם 2007 היה זהה לזה של גביע העולם הקודם. התחרות התחלקה לשני שלבים: שלב הבתים ושלב הנוק אאוט.
בשלב הבתים שובצו הנבחרות לשמונה בתים בני ארבע נבחרות, וכל נבחרת ערכה משחק אחד נגד שלוש יריבותיה לבית. חלוקת הנקודות היא כמו במשחק כדורגל רגיל, כלומר 3 לניצחון, 1 לתיקו ו-0 להפסד. בשלב זה שיחקה כל נבחרת נגד שלוש הנבחרות האחרות בבית, ועל פי הדירוג נקבעו 8 הנבחרות אשר ימשיכו לשלב רבע הגמר ושיבוץ המשחקים בשלבים הבאים. הראשונה והשנייה בכל בית עלו לשמינית גמר, בעוד שהשלישית והרביעית סיימו את חלקן בטורניר.
לשלב הנוק אאוט מבנה שונה. בשלב רבע הגמר שיחקה הנבחרת אשר סיימה במקום ראשון בבית א' נגד זאת אשר סיימה במקום שני בבית ב', וההפך (שנייה בבית א' נגד ראשונה בבית ב'), ובאופן דומה עבור הבתים האחרים. הנבחרת המפסידה במשחק הודחה מהמשך הטורניר, והמנצחת העפילה לחצי הגמר. במקרה ומתרחש תיקו ניתנת הארכה בת 30 דקות, ואם גם בסופה התוצאה עדיין תיקו המשחק מוכרע באמצעות דו-קרב פנדלים. ארבע המנצחות בשלב זה העפילו לשלב חצי הגמר באופן דומה. הנבחרות שהפסידו בחצי הגמר התמודדו במשחק נוסף על המקום השלישי, והמנצחות העפילו למשחק הגמר שבסיומו נקבעו האלופה וסגניתה.
הגרלת הבתים
בהגרלה היו גם שיקולים גאוגרפיים, דהיינו שלא יותר משתי נבחרות מאותה קונפדרציה יהיו באותו בית, למעט הנבחרות האירופיות, שבמקרה שלהן יהיו עד שתי נבחרות בכל בית. משמעות הדבר היא, לדוגמה, שקוריאה הצפונית לא יכלה להיות מוגרלת מול נבחרות אסייתיות אחרות.
בית א'
בית א' היה שיחזור כמעט מדויק של בית ג' ממונדיאל 2003, כאשר רק אנגליה החליפה את קנדה. נבחרת גרמניה, אלופת העולם מ-2003, סיימה במקום הראשון בבית מבלי שספגה ולו שער אחד. אליה הצטרפה נבחרת אנגליה, שסיימה עם חמש נקודות. אלופת דרום אמריקה, ארגנטינה הודחה לאחר שלא השיגה אפילו נקודה אחת. נבחרת יפן הודחה גם היא.
בית ב'
בית ב' הוכתר כ"בית המוות", עקב השתתפותן של שלוש מחמש הנבחרות המובילות בעולם לפי דירוג פיפ"א (ארצות הברית ראשונה, שוודיה שלישית וקוריאה הצפונית חמישית). כמו בדירוג פיפ"א, ארצות הברית סיימה במקום הראשון והעפילה לרבע הגמר. למשחק האחרון הגיעה קוריאה הצפונית כשהיא צריכה כל תוצאה פרט לניצחון שוודי בהפרש שני שערים, כדי להעפיל. היא עמדה במשימה, ושוודיה, סגנית אלופת העולם מ-2003, הודחה כבר בסיבוב הראשון.
בית ג'
נורווגיה, סגנית אלופת אירופה, העפילה לרבע הגמר מהמקום הראשון כשבאמתחתה שבע נקודות. בקרב על המקום השני נאבקו שתי סגניות יבשתיות: אוסטרליה (סגנית אסיה) וקנדה (סגנית צפון אמריקה). הקרב ביניהן הסתיים בתיקו 2, אך אוסטרליה העפילה לרבע הגמר לאחר שסיימה עם נקודה יותר מקנדה. קנדה שהגיעה עד למקום הרביעי במונדיאל 2003, הודחה ואליה הצטרפה גאנה.
בית ד'
נבחרת ברזיל, שהגיעה כאחת הפייבוריטיות לזכייה בטורניר, סיימה את שלב הבתים במאזן מושלם של תשע נקודות, והייתה לנבחרת היחידה בטורניר שעשתה זאת. אליה הצטרפה המארחת, סין, שניצחה בשני משחקים והפסידה רק לברזיל. נבחרת דנמרק ואלופת אוקיאניה, ניו זילנד, סיימו במקומות השלישי והרביעי, בהתאמה.
הגמר
גרמניה העפילה לשלב הגמר בפעם השנייה ברציפות והשלישית בתולדותיה, לאחר שבמונדיאל הקודם גם זכתה בתואר. ברזיל לעומתה, העפילה בפעם הראשונה למעמד הגמר. במשחק עצמו, גרמניה ניצחה 0-2, סיימה את הטורניר ללא ספיגה, והפכה לנבחרת הנשים הראשונה שזוכה פעמיים ברציפות במונדיאל. מרטה הברזילאית הסתפקה בשלושה תארים משניים: השחקנית המצטיינת של הטורניר, מלכת השערים ושער הטורניר.
כובשות השערים
בסך הכל, נכבשו במהלך הטורניר 111 שערים על ידי 64 שחקניות שונות, בעוד שלושה מתוכם היו שער עצמי. להלן מוצגות הכדורגלניות שהבקיעו ארבעה שערים ומעלה במהלך הטורניר: 7 שערים 6 שערים 5 שערים 4 שערים
Super Monkey's
Super Monkey's או סופר מאנקיס (ביפנית: スーパー・モンキーズ) היא להקת בנות, שירה וריקודים יפנית שבה החלה הקריירה של נמיאה אמורו ושל כמה מחברי להקת מקס.
היסטוריה
במקור, הלהקה הייתה בת 15 חברים, הכוללים את הזמרת הראשית של סופר מאנקיס, נמיאה אמורו. שמם שונה לסופר מאנקיס לפני הופעת הבכורה שלהם שהייתה ב-16 בספטמבר 1992. בריאיון למגזין, גילתה אמורו כי סופר מאנקיס היו אמורים לעשות את בכורתם כקבוצה של חמש נשים ושני גברים. לבסוף ההופעה התקיימה כך שהשתתפו בה רק נשים.
ביום הופעתם הראשונה, ה-16 בספטמבר 1992, סופר מאנקיס הוציאו לראשונה את הסינגל הראשון שלהם "ארצות הברית גיבורה של אהבה/מר ארצות הברית" באולפני אמי מיוזיק יפן. הלהקה הפכה לדמות חיקוי והערצה עבור בני נוער עם חיבה למוזיקת פופ אמריקאית. אחד מהסינגלים שלהם היה להיט שדורג במקום הראשון במצעד הלהיטים היפני החשוב, אוריקון. אנה מקינו, שנחשבה מנהיגתם, עזבה את הקבוצה בחודש דצמבר באותה שנה. היא הוחלפה על ידי רינו נקסון. לפני שמקינו עזבה היא הודיעה כי חברה חדשה תצטרף לקבוצה והיא הייתה צריכה להופיע איתם בפסטיבל השלג של סאפפורו בשנת 1992 אך היא לא הופיעה בשל דלקת התוספתן. נקסון עזבה את הלהקה בלא שביצעה שיר. היא לא הוחלפה בעקבות עזיבתה.
הקבוצה הוציאה לאור הסינגל השני שלהם, "ריקודי זבל" במאי 1993 תחת שם חדש, סופר מאנקיס 4. הסינגל החדש שלהם זכה לפחות הצלחה מקודמו. בעקבות הוצאת הסינגל, קידמה הלהקה את הסינגל בהופעות רבות ובמופעים בNHK, עם פופ ג'אם וכמה זמרי פופ הפונים לקהל צעיר נוספים.
הבחירות לנשיאות צרפת 2012
הבחירות לנשיאות צרפת 2012 (בצרפתית: Élection présidentielle française de 2012) הן הבחירות העשיריות לנשיאות צרפת בתקופת הרפובליקה החמישית והן נערכו בשני סבבים. הסיבוב הראשון של הבחירות נערך ב-22 באפריל והסיבוב השני נערך ב-6 במאי 2012. בסיבוב הראשון התמודדו 10 מועמדים ובסיבוב השני התמודדו ניקולא סרקוזי ופרנסואה הולנד, שקיבלו את מירב הקולות בסיבוב הראשון. בסיבוב השני ניצח המועמד פרנסואה הולנד שקיבל כ-52% מקולות המצביעים.
מי יכול להתמודד
לפי חוקי צרפת, נשיא המדינה חייב להיות בעל אזרחות צרפתית, מעל גיל 18 וללא עבר פלילי. על כל מתמודד להצהיר על הונו ולפתוח חשבון בנק ייעודי להתמודדות. החל מ-2008 נשיא יכול לכהן במשך שתי קדנציות של חמש שנים בלבד, בבחירות אלו כלל זה לא מגביל אף אחד מפני שהנשיא המכהן ניקולא סרקוזי מכהן בקדנציה הראשונה שלו. על כל מתמודד להחתים 500 פוליטיקאים מכהנים (מכונים parrainages) ולאשרם במועצת החוקה (Conseil constitutionnel).
רישום מועמד
על כל מתמודד היה להגיש את 500 החתימות המאושרות עד יום שישי, 16 במרץ 2012.
לאחר מכן, נבדקו כל המועמדים כי הם עומדים בתנאים ורשימה סופית של מועמדים פורסמה בצורה רשמית ב-20 במרץ כאשר סדר המתמודדים אקראי, וסדר זה נשמר במשך כל תקופת הבחירות.
ב-7 במרץ הגישה נטלי ארטו (Nathalie Arthaud) רשימה של 521 חתימות והייתה למועמדת הראשונה (מלבד הנשיא המכהן ניקולא סרקוזי ויושב ראש המפלגה הסוציאלית פרנסואה הולנד) שהגישה מועמדות. ב-8 במרץ הגיש ז'אק שמינאד (Jacques Cheminade) רשימה של 538 חתימות. ב-13 במרץ הגישה מארין לה פן את הרשימה שלה וכן פיליפ פוטו (Philippe Poutou) הגיש רשימה של כ-520 חתימות אך כנראה בגלל בעיות ברשימה הוא הגיש רשימה חדשה של 572 חתימות ב-16 במרץ. ב-14 במרץ הגיש את רשימתו, למחרת הגישה מועמדות אווה ג'ולי (Eva Joly) את רשימה ואחרון הגיש את רשימתו ז'אן לוק מלנשון ביום האחרון האפשרי.
תעמולת בחירות
הקמפיין הרשמי החל ב-20 במרץ, כאשר עד 9 באפריל לכל מועמד הוקצה זמן מסך זהה בכל אמצעי התקשורת. מ-9 באפריל ועד 20 באפריל בחצות, סוף מועד תעמולת הבחירות לסיבוב הראשון, לכל המועמדים היה זמן שידור ומועד שידור זהה בכל כלי התקשורת יחד.
בעקבות פיגוע הירי בטולוז, החליטו המתמודדים על הקפאת הקמפיין במשך שבוע.
קלפיות
למרות שמספר המצביעים לא השתנה מהבחירות של 2007, מספר הקלפיות ירד. זאת בעקבות המעבר לקלפיות אלקטרוניות שפעלו במספר ערים גבוהה יותר וכן האפשרות שניתנה להצביע דרך האינטרנט (ברישום מוקדם ורק לתושבי צרפת).
הסיבוב הראשון
בגלל שבצרפת, כל אזרחי צרפת רשאים להצביע לנשיאות, הקלפיות ברחבי העולם פתוחות במועדים שונים כאשר כל המדינות שבמזרח קו הזמן של צרפת מצביעות ב-22 באפריל בין 8:00 ל-18:00 לפי שעון מקומי. המדינות שממערב לקו הזמן של צרפת (מלבד פורטוגל, ספרד ובריטניה) מצביעות ב-21 באפריל לפי שעון מקומי. כך שהבחירות בכל העולם יסתיימו עד ל-22 באפריל בשעה 18:00 לפי שעון פריז.
תוצאות הסיבוב הראשון
תוצאות האמת כפי שפורסמו על ידי משרד הפנים.
תוצאות הצבעה
בעקבות התוצאות הנשיא המכהן ניקולא סרקוזי ומועמד המפלגה הסוציאליסטית פרנסואה הולנד יתמודדו בסיבוב השני.
הסיבוב השני
בגלל שבסיבוב הראשון שום מתמודד לא הגיע ל-50%, נערך סיבוב שני ב-6 במאי בין שני המועמדים שקבלו את מספר הקולות הרב ביותר, הנשיא המכהן ניקולא סרקוזי והמועמד מטעם המפלגה הסוציאלית פרנסואה הולנד.
בין שני הסיבובים קיימו כל אחד מהמועמדים עצרות ברחבי צרפת כאשר לכל עצרת הגיעו רבבות אנשים. בנוסף התקיים עימות טלוויזיוני מסורתי ביום חמישי ה-3 במאי.
רוב המועמדים שהפסידו בסיבוב הראשון הודיעו על העברת תמיכתם לאחד המועמדים בסיבוב השני. כל מועמדי השמאל העבירו את תמיכתם לפרנסואה הולנד. מועמד המרכז-ימין ביירו העביר את תמיכתו לפרנסואה הולנד ומועמדת הימין הקיצוני לה פן הודיע כי היא תשים פתק לבן וקראה לתומכיה לעשות כמוה. כך שלמרות תמיכה של 55% למועמדי הימין בסיבוב הראשון, בכל הסקרים שנעשו בין שני הסיבובים הוביל פרנסואה הולנד בסקרים בפער של 7%-10%. פער זה ירד לפער של 4%-5% לאחר העימות הטלוויזיוני.
תוצאות הסיבוב השני
תוצאות האמת כפי שפורסם על ידי משרד הפנים.
תוצאות הצבעה
בעקבות ההצבעה נבחר פרנסואה הולנד לנשיא צרפת.
קית' הארווי מילר
קית' הארווי מילר (באנגלית: Keith Harvey Miller; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאלסקה, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אלסקה השלישי בשנים 1969–1970. מ-1966 ועד תחילת כהונתו כמושל, הוא כיהן כמזכיר המדינה השני של אלסקה, תחת המושל וולי היקל, שאותו הוא החליף כמושל כאשר הוא התפטר כדי לכהן כמזכיר הפנים של ארצות הברית. בתקופת כהונתו של מילר כמושל, זכתה אלסקה בעושר רב כאשר מכירת חוזי החכירה להפקת נפט במדרון הצפוני (North Slope) יצרו עבורה הכנסה של 900 מיליון דולר.
ראשית חייו
קית' הארווי מילר נולד בסיאטל, וושינגטון כאחד מארבעת בניהם של הופקינס קית' מילר ושרה מרגרט (לבית הארווי) מילר. הוא גדל בפרברים הכפריים של סיאטל עד שהמשפחה עברה ב-1939 לאזור העיר בות'ל שבוושינגטון. מילר התחנך בבית הספר התיכון המקומי של בות'ל. לזמן מה הוא למד באוניברסיטת איידהו לפני שהתגייס לחילות האוויר של צבא ארצות הברית, שם הוא שירת במשך השנתיים האחרונות של מלחמת העולם השנייה.
לאחר שחרורו מהשירות הצבאי, הקים מילר ב-1946 חווה לגידול צינית באולימפיה. במהלך תקופה זו הוא בילה חלקים של עונות הקיץ בעבודה ב וכן למד באוניברסיטת וושינגטון שבסיאטל, שם הוא סיים ב-1952 לימודים לתואר בוגר במדעים. ב-1953 הוא מכר את החווה שבבעלותו, ובאותה שנה נשא לאישה את דיאנה מרי דוייל והקים בסיאטל סוכנות לגביית חובות. ב-1957 הוא מכר את הסוכנות לאחר שהחל לעבוד בשירות הכנסות הפנים, שהציבה אותו באנקורג', אלסקה.
ראשית הקריירה הפוליטית
את הקריירה הפוליטית שלו החל מילר ב-1962, כאשר נבחר לבית הנבחרים של אלסקה, שם הוא כיהן תקופת כהונה אחת. החל מ-1966 הוא כיהן כמזכיר המדינה של אלסקה (כיום סגן המושל). בתפקיד זה הוא כיהן עד שהמושל וולי היקל התפטר כדי לכהן כמזכיר הפנים של ארצות הברית בממשלו של הנשיא ריצ'רד ניקסון ב-29 בינואר 1969. מיד לאחר מכן הושבע מילר במקומו כמושל אלסקה השלישי.
מושל אלסקה
בתקופת ממשלו של מילר, השלימה אלסקה את מכירת חוזי חכירת הקרקעות במפרץ פרודהו, שהניבו לה רווחים של 900 מיליון דולר. הכספים מחוזים אלו הגיעו לשווי של פי שבעה מתקציב המדינה, ושבע שנים לאחר שהציע לראשונה להשקיע את כספי התמלוגים על הנפט, הקים המושל ג'יי המונד את הקרן הקבועה של אלסקה.
מילר קידם באופן נמרץ את הקמת מערכת קו צינור טרנס-אלסקה. הוא דחף לאישור הקמת הצינור על ידי הקונגרס על אף התנגדויות מהשופט הפדרלי ג'ורג' הארט ובית המחוקקים של אלסקה למימון סלילת הכביש לשדה פרודהו ביי.
ב-1970, כשהתמודד על תקופת כהונה מלאה כמושל, הוא ראה את הפופולריות שלו יורדת כאשר שותפו הקודם למרוץ, וולי היקל, עיקב את האישור להיתר בניית הצינור. בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית הוא התמודד עם חבר הקונגרס הווארד וולאס פולוק. הוא ניצח את פולוק, אך בבחירות הכלליות הוא התמודד מול מושל אלסקה הראשון, ויליאם איגן. איגן ניצח בבחירות כאשר זכה ב-52.4 אחוזים של הקולות מול 46.1 הקולות שקיבל מילר. רק לאחר משבר האנרגיה העולמי ב-1973, העביר הקונגרס את חוק צינור הנפט טרנס-אלסקה כפי ששאף מילר.
שנותיו האחרונות
ב-1972 נבחר מילר לתקופת כהונה של ארבע שנים בסנאט של אלסקה. תקופת כהונה זו נקטעה טרם זמנה בשל תוכנית חלוקת מחוזות הבחירה מחדש של בית המשפט העליון של אלסקה ב-1972, שבמרכזה עמדה חלוקת מחוזות הבחירה לסנאט באנקורג'. בית המשפט התווה תוכנית חדשה ב-1974. במקום להתמודד אז לבחירה לתקופת כהונה נוספת במחוז הבחירה החדש, שהיה בסיס תמיכה של המפלגה הדמוקרטית, התמודד מילר את תקופת כהונה נוספות כמושל מטעם הרפובליקנים. הוא התמודד מול היקל ומול המונד, שהיה למועמד המפלגה. ב-1977 מינה המושל המונד את מילר כיושב ראש נציבות התחבורה של אלסקה.
קית' הארווי מילר נפטר באנקורג' ב-2 במרץ 2019, יום לאחר יום הולדתו ה-94, כתוצאה מסרטן הלבלב. הוא נטמן בבית הקברות הלאומי פורט ריצ'רדסון שבפאתי אנקורג'.
ראובן אור
ראובן אור (נולד ב-9 באפריל 1950) הוא פרופסור לרפואה והמטולוג, לשעבר מנהל מחלקת השתלת מח עצם ואימונותרפיה של סרטן בבית החולים הדסה עין כרם, וחוקר ראשי במעבדה לחקר אימונותרפיה חיסונית של הסרטן.
נכון לשנת 2021 הוא יועץ רפואי לחולי סרטן בשר"פ הדסה ומתנדב ב"מרפאת התקווה" שהקים תחת מטריית ארגון זכרון מנחם. אור משמש גם כמרצה באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת אריאל.
השכלה והשתלמויות
בשנת 1983 סיים אור את ההתמחות בהמטולוגיה בבית החולים הדסה עין כרם. לאחר מכן החל לפעול כרופא ביחד עם פרופסור שמעון סלוין להקמת המחלקה להשתלת מח עצם בבית החולים הדסה והיה שותף בצוות שפיתח תשתית חלוצית לביצוע השתלות מח עצם מסוגים שונים ובמגוון מחלות. הידע והניסיון שנצבר שימש בתי חולים בישראל ומחוצה לה.
אור משמש כמנהל רפואי של בנק דם טבורי בהדסה – תא לחיים, מנהל מקצועי של בנק הדם הטבורי הציבורי של מד"א, וכן הוא ממייסדי בנק הרקמות בישראל.
בארצות הברית חבר אור באקדמיה לאלרגיה ואימונולוגיה, באגודה האמריקאית להמטולוגיה וחבר בוועדות להשתלות מח עצם באירופה. כמו כן עבר השתלמות בבית החולים לאימונולוגיה ורפואה נשימתית באוניברסיטת קולורדו בארצות הברית, והוא נציג של בית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בסנאט האוניברסיטה.
בשנת 2002 זכה אור באות המופת לרופא מטעם ההסתדרות הרפואית בישראל והאגודה לרפואה ומשפט בישראל.
בשנת ה'תשס"ט-2008 הוענק פרס בגין לפרופ' אור מהמרכז הרפואי אוניברסיטאי הדסה עין כרם. נימוקי הוועדה: "הפרס הוענק לפרופ' אור בהוקרה על פעילותו הרפואית והמחקרית הענפה ועל הקמת שני פרויקטים לאומיים חשובים ומצילי חיים: מאגר תורמי מח עצם ובנק דם חבל הטבור הציבורי, לאומי."
בשנת 2016 בהיותו בתפקיד מנהל המרכז להשתלת מח עצם ואימונותרפיה של סרטן בהדסה, נבחר אור כזכאי לאות המופת של תנועת אומ"ץ לשנת 2016, אות המוענק לאישים וארגונים על פעילות מעל ומעבר למען ציבור החולים ואוכלוסיות מיוחדות.
רפואה משלימה לסרטן
אור נטל חלק פעיל במיוחד בקידום רפואות משולבות עם הטיפולים הקונבנציונליים, והמליץ למטופליו שילוב של טיפולים אלטרנטיביים שהוכחו כמועילים, בין היתר קידם את השימוש בקנאביס רפואי לחולי סרטן, אותו חקר במהלך לימודיו אצל פרופסור רפאל משולם, והינו רופא מורשה לנפק רישיונות לקנאביס רפואי מטעם משרד הבריאות.
תחום המחקר
במהלך שנותיו כפרופסור ומנהל מחלקה, התרכז פרופסור אור גם במחקר בעיקר בנושא השתלת מח עצם ואימונולוגיה של הסרטן.
במשך שנתיים וחצי השתלם במחקר באימונולוגיה, במכון הלאומי בדנבר, קולורדו. שם למד וחקר את תפקיד תאי מערכת החיסון והמנגנון של שיפעולם (אקטיבציה שלהם) באמצעות מסרים תוך תאיים.
אור שותף בכיר במחקרים קליניים שונים, לרבות מניעה של סיבוכים בכבד לאחר השתלת מח עצם וטיפול באמצעות תאי חיסון מתורם, למיגור מחלות ממאירות. כך גם ידוע כחוקר מנגנון הפעולה של מרכיבי הקנאביס.
חיים אישיים
אור נשוי לחני, ולהם ילדים ונכדים, מתגוררים בהתנחלות נווה דניאל.
שם משפחתו של ראובן אור נגזר מהשם אורלנסקי, אביו שבתי, היה בנו של הרב אברהם יעקב אורלנסקי שכיהן כרב המושבה זכרון יעקב ונהרג בחברון במאורעות תרפ"ט יחד עם בתו חנה ובעלה אליעזר דן סלונים. ונכדו של הרב אהרן אורלנסקי רב העיר פתח תקווה ומחבר הספר "תקות אהרן". סבתו ינטה צפורה אשת הרב אברהם יעקב אורלנסקי, הייתה בת הרב יהודה ליב פרנק ואחות הרב צבי פסח פרנק רבה של ירושלים.
צבי הירש ביאלה
ביוגרפיה
נולד בלבוב לרב נפתלי הירץ אשכנזי. נישא לבתו של רבי שמחה הכהן רפפורט מלובלין, גיסו היה רבי חיים הכהן רפפורט. לאחר שכיהן כרבה של ביאלא במשך תקופה, נאסר עם משפחתו בידי שליט העיר, בעקבות אירוע טראומטי שבו ניסה אחד הנסיכים לובומירסקי לחטוף את בתו הכלה והוכה, הרב שוחרר בשתדלנות שהפעיל הרב והנדבן היהודי, יהודי החצר של אוגוסט השני, יששכר ברנד להמן. שלושה ימים לאחר החתונה מתה בתו הכלה. לאחר שחרורו חזר לכהן כרב וראש ישיבה בעיר הולדתו לבוב.
הוא היה ממתנגדי שיטת הפלפול ונטה באופן כללי לפרשנות הפשט של התלמוד, הכינוי "חריף" שהיה מקובל לתיאור בעלי פלפולים סבוכים דבק בו בשל חריפותו ההגיונית. אנושיותו ועדינותו כמו גם חוסר האנוכיות שלו זיכו אותו באהבת והערצת הקהל הרחב ועמיתיו הרבנים. כשעזב את לבוב ב-1718 לטובת רבנות קהילת הלברשטאדט העשירה, עברו איתו לישיבה החדשה שהקים בעיר שמונה עשרה מתלמידיו. בין תלמידיו הרבים בלטו: רבי עקיבא איגר הראשון מהלברשטאט; רבי אלחנן אשכנזי מחבר "סדרי טהרה"; רבי ישעיה פיק ברלין מברסלאו; רבי מרדכי הלברשטאט מדיסלדורף; רבי אברהם אביש מליסא ורבי מאיר ברבי מפרשבורג.
הוא נמנע מלפרסם את יצירותיו, אך השאיר כמה כתבי יד של חידושיו ברשותו וברשות אנשים פרטיים בקהילתו בהלברשטאדט. למעלה מחמישים שנה לאחר פטירתו נדפסו חלק מחידושיו בספר עטרת צבי (לבוב תקס"ד). מאה שנים מאוחר יותר נדפסו ספרי כוס ישועות על מסכת בבא קמא ומסכת שבועות (ורשה תרס"ב) ועל מסכת בבא מציעא (ורשה תר"ע).
רבי צבי הירש נפטר בהלברשטאדט ליל ד' בתשרי ה'תק"ח, 25 בספטמבר 1748 ונקבר בה.
משפחתו
בניו של רבי צבי הירש שימשו אף הם ברבנות:
וילהלם הרביעי, דוכס בוואריה
ביוגרפיה
וילהלם הרביעי נולד ב-13 בנובמבר 1493 לאלברכט הרביעי, דוכס בוואריה וקוניגונדה מאוסטריה, בתם של פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ולאונור מפורטוגל, קיסרית האימפריה הרומית הקדושה.
בשנת 1508 מת אביו אלברכט הרביעי, דוכס בוואריה, ווילהלם עלה לשלטון במקומו. על אף שאביו הורה שרק וילהלם יירש את הדוכסות, סירב לכך אחיו לודוויג העשירי, דוכס בוואריה, והאחים שלטו במשותף עד למותו של לודוויג בשנת 1545.
ב-23 באפריל 1516 חוקק את חוק טוהר הבירה הבווארי.
ב-7 במרץ 1550 מת וילהלם, ובנו אלברכט החמישי, דוכס בוואריה עלה לשלטון במקומו.
משפחתו
בשנת 1522 התחתן וילהלם עם מריה מבאדן-שפונהיים, בתם של פיליפ הראשון, מרקיז באדן-שפונהיים ואליזבת מפפאלץ, רוזנת הסן, ממנה היו לו 4 ילדים:
חידת סמירנוב
חידת סמירנוב הוא ספר מאת ספי אקוניס (שם עט של יניב הלר), אשר יצא לאור בשנת 2013 בהוצאת כנרת זמורה ביתן.
עלילת הספר מתרחשת בעיירות יהודיות בדיוניות ברוסיה של המאה התשע-עשרה ובבית משפט השלום (הבדיוני אף הוא) במפרץ חיפה של ימינו.
הספר כתוב תוך שימוש במשחקי מילים, רמיזות ופרפרזות, ומשלב בין עלילה מסוגת הסיפור החסידי לסגנון של בלש מודרני, ובין שפה ארכאית לעברית עכשווית.
עיקרו של הסיפור נסוב על פרשנותן של המילים "ועיני לאה רכות" מפרשת ויצא בספר בראשית (כ"ט 17), אולם בין השאר ניתן למצוא בו ביקורת הומוריסטית על מערכת המשפט הישראלית ועל עריכת הדין, על ביורוקרטיה, פוליטיקה ודת, וגם התייחסויות ישירות ועקיפות לעולם לימוד התורה ולתורת הפרשנות.
עלילת הספר
במוצאי שבת אחת נעלם ישראל הצעיר, בנו העילוי של האדמו"ר מסמירנוב, מיד לאחר שהשתדך לבתו של ראש החסידות בעיירה השכנה - האדמו"ר מקגלביץ. לאיש באף אחת משתי העיירות אין מושג מה קרה לבן האדמו"ר, והרמז היחיד שנותר הוא חומש שהשאיר ישראל הצעיר, פתוח בפסוק מפרשת "ויצא", ועליו חידה בכתב יד. את שארית חייו בילה האדמו"ר מסמירנוב בבדידות לאחר שהוטל עליו קלון בשל הפרת האירוסין על ידי בנו. ערב מותו מפקיד האדמו"ר מסמירנוב את החומש בידי שימל, אחד מאחרוני חסידיו, למשמרת עד אשר תיפתר החידה, אך החידה לא נפתרה מעולם.
כעבור יותר ממאה שנה מוגשת על ידי אחד מצאצאיו של האדמו"ר מקגלביץ' תביעה לבעלות על החומש העתיק כנגד המחזיק בו, אחד מניניו של שימל. השופט שנדרש להכריע בתביעה זו הוא יפתח גלעדי, שעוזרו המשפטי הוא ספי (כשם כותב הספר), בוגר ישיבה וחובב תנ"ך שבאותם ימים סיים את הליך הגירושין שלו, מצא את עצמו ללא מקום לישון בו ועבר להתגורר במשרדי בית המשפט מבלי שאיש ידע.
עונת 1959/1960 בליגה א'
עונת 1959/1960 בליגה א' הייתה העונה החמישית של ליגה א' כליגה השנייה בחשיבותה בכדורגל בישראל.
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. הליגה כללה 14 קבוצות.
מכבי רחובות והפועל נתניה ירדו ליגה.
שנות ה-30 של המאה ה-21
שנות ה-30 של המאה ה-21 או שנות ה-2030 הן עשור השנים הרביעי של המאה העשרים ואחת. העשור יתחיל ב־1 בינואר 2030 ויסתיים ב־31 בדצמבר 2039.
ישראל אברהם פורטוגל
רבי ישראל אברהם פורטוגל (פרטיגול; י"ח בסיוון ה'תרפ"ג, 2 ביוני 1923 – כ"ה באדר ב' ה'תשע"ט, 1 באפריל 2019) היה האדמו"ר השני מחסידות סקולען. עסק בשחרור יהודים ממאסר בתקופת השלטון הקומוניסטי.
ילדותו ותקופת השואה
נולד בעיירה סקולן שבמולדובה על גבול רומניה, לרב אליעזר זוסיא פורטוגל ולרבנית שיינא רחל. בגיל 9 נסע ללמוד בישיבת דמשק אליעזר בעיירה וויז'ניצא אצל האדמו"ר רבי אליעזר הגר, שם הסתופף בצל האדמו"ר מויז'ניץ רבי ישראל הגר ואף היה מתכבד בטישים, בעודו ילד, לשיר מניגוני בית אבותיו. בגיל 15 עבר ללמוד בעיר קישינב בישיבתו של רבי יהודה לייב צירלסון.
בי' בשבט ה'תש"י נישא לריזל, בתו של רבי מנחם זאב שטרן אב"ד וישווה שברומניה (ולאחר מכן רבה של גבעת שאול) והרבנית פייגא רויזא. החתונה התקיימה בביסטריץ ולאחר מכן עבר להתגורר בבוקרשט.
לאחר שעבר לצ'רנוביץ יחד עם אביו וכל משפחתו, פעל במרץ לחיזוק היהדות בעיר. בפרוץ מלחמת העולם השנייה נכלא יחד עם אביו ומשפחתו בתחומי הגטו שהוקם על ידי הנאצים בעיר, וסבל את נחת זרועם של הנאצים ושל הרוסים ששלטו חליפות על העיר במשך המלחמה.
הצלת היתומים
לאחר מלחמת העולם השנייה פעל עם אביו להצלת ילדים יתומים בשואה, בעיקר ברומניה. בית אביו התמלא במאות יתומים. לאחר החרפת המצב בקרב יהודי העיר צ'רנוביץ שבאוקראינה בשל רדיפות הבולשביקים הבריחו יחדיו את הילדים לבוקרשט. אביו נכלא ברומניה בשל הצלת הילדים ולאחר ששוחרר חזר לפעילות זו. הרב אליעזר זוסיא נכלא שוב, במשך חמישה חודשים, וכן נכלא בנפרד גם הרב ישראל אברהם. בשנת ה'תשי"ט בערב שבת נחמו, הם שוחררו, אך נותרו לשבת בכלא עוד כמה ימים מכיוון שלא רצו לחלל את השבת.
ההגירה לארצות הברית והאדמו"רות
שנה לאחר ששוחרר עם אביו מהכלא הרומני, עזבו את רומניה והיגרו לארצות הברית, שם התגורר אביו בשכונת קראון הייטס בברוקלין שבמדינת ניו יורק. בקראון הייטס פתח ביחד עם אביו בית כנסת קהילתי והמשיך בהצלת היהודים מהשואה. לאחר פטירת אביו בל' באב, ה'תשמ"ב הוכתר הרב ישראל אברהם לאדמו"ר השני מסקולען.
הוציא את כתבי סבו רבי ישראל אברהם בספר "שם ושארית ישראל".
בית המדרש המרכזי של חסידות סקולען בראשותו שוכן בבורו פארק. בתקופות החגים היה האדמו"ר שוהה בשכונת וויליאמסבורג בקרב חסידיו. חסידי סקולען מתגוררים גם בבני ברק, בלונדון, בויליאמסבורג, במונסי ובליקווד.
לאורה אוסטרברג קלמארי
לאורה אלינה אוסטרברג קלמארי (בפינית: Laura Österberg Kalmari; נולדה ב-27 במאי 1979) היא כדורגלנית עבר פינית ששיחקה בעמדת החלוצה. אוסטרברג קלמארי, שנחשבת לאחת מהכדורגלניות הפיניות הטובות בכל הזמנים, היא מלכת השערים וההופעות בנבחרת פינלנד בכל הזמנים.
ישראל אברהם פורטוגל
ההגירה לארצות הברית והאדמו"רות
בחודשים האחרונים לחייו חלה ואושפז בבית החולים בבולטימור, בכ"ה באדר ב',ה'תשע"ט נפטר. בהלווייתו שיצאה מבית מדרשו 'ישועות ישראל' שבבורו פארק, השתתפו עשרות אלפים. נקבר סמוך לציון אביו בבית הקברות במאנסי.
צאצאיו
הוליד שלוש בנות וחמישה בנים:
לאורה אוסטרברג קלמארי
קריירה
אוסטרברג קלמארי נולדה ב-1979 בקירקונומי שבדרום פינלנד, ובגיל חמש החלה לשחק בקבוצת הילדים של הקבוצה המקומית. היא שיחקה בכל קבוצות הגילאים של המועדון, עד שב-1995, כשהייתה בת 16, היא עברה לקבוצת הבוגרים הראשונה בקריירה שלה - פויסטולן מהעיר הלסינקי. ב-11 במרץ 1996 היא ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת פינלנד במשחק נגד נבחרת איסלנד.
בית שפרינצק
בית שפרינצק היה בית הבראה של מבטחים על שם יוסף שפרינצק בנצרת. בית ההבראה תוכנן על ידי משרד האדריכלים רכטר-זרחי-רכטר-פרי בסוף שנות ה-50, נבנה על ידי סולל בונה, נחנך ביולי 1961 ונוהל על ידי קופת חולים כללית. הבניין נבנה בסמוך לעיר הערבית, נצרת, כחלק מהמגמה לחזק את האחיזה היהודית באזור.
לאורה אוסטרברג קלמארי
קריירה
ב-1998 עברה אוסטרברג קלמארי לאלופת פינלנד - ה.י.ק. הלסינקי, לאחר ששיחקה עונה אחת בקבוצת "מאלמים פלוסורה". בשתי עונותיה בה.י.ק, זכתה אוסטרברג קלמארי בשתי אליפויות ובשני גביעי מדינה, ובעונה השנייה אף זכתה בפעם הראשונה בפרס כדורגלנית השנה בפינלנד. בשנת 2000 נסעה אוסטרברג קלמארי לארצות הברית, על מנת לשחק בקבוצת הכדורגל של אוניברסיטת פורטלנד. היא שיחקה באוניברסיטה תקופה קצרה בלבד, ולאחר מכן החליטה לחזור לה.י.ק. הלסינקי.
בית שפרינצק
לנופשים בבית ההבראה הוצעו גם הרצאות, למשל בנושאי פעילות ההסתדרות. בשנות ה-60 הציע בית ההבראה לאורחיו "פרס הבראה" - על כל חמישה ימי הבראה בתשלום יקבלו יום נוסף חינם. בית ההבראה אירח במהלך השנים, עד שנות ה-90, גם כנסים מקצועיים ופוליטיים.