cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תצפיתנות כלי טיס
התפתחות תצפיתנות כלי הטיס
התפתחות הטכנולוגיה ומשאבים גלובליים פתחו דרך לשיטות תצפית מתקדמות, ביניהם השימוש במכשירי קשר ובמצלמות דיגיטליות משוכללות. באינטרנט נפתחו אתרים דוגמת FlightAware, המאפשרים לתצפיתנים לעקוב ולאתר מטוסים ספציפיים מרחבי העולם. אתרי אינטרנט נוספים, כגון Airliners.net, מאפשרים לתצפיתנים להעלות לאתר תמונות של מטוסים ולצפות בתמונות של אחרים.
טכניקות
תצפיתני כלי טיס בדרך כלל מזהים מספר תכונות האופייניות לכלי טיס שונים, ביניהן התכונות הבאות:
יחדיו תכונות אלה מאפשרות זיהוי של כלי טיס. תצפיתנים מנוסים מכירים את המטוסים הנמצאים בנמלי תעופה שונים ואת דפוסי הטיס שלהם.
רוב המטוסים משדרים אותות מכ"ם וכן משדרים נתוני מיקום למערכת ניווט לוויינית. ישנם תצפיתנים הנעזרים בתוכנת מחשב הקולטת את התשדורות הללו ומציגה את מיקום כלי הטיס השונים בזמן אמת.
רישום התצפיות
התצפיתנים רושמים בדפי מעקב את דגם המטוס וכן סימנים מיוחדים כמו דגל המדינה, סמליל חברת התעופה או רונדל. בנוסף לתצפיות, ישנם תצפיתנים המקשיבים לרשת הקשר של פקחי הטיסה ונמצאים בקשר עם תצפיתנים אחרים המסייעים להם לזהות את כלי הטיס.
תצפיתנים נלהבים יהיו מוכנים לנסוע מרחק רב על מנת לבקר בנמלי תעופה שונים, לראות מטוסים יוצא דופן, או לצפות מקרוב במטוסים שיצאו מכלל שימוש. לרוב הם ישתדלו להגיע למופעים אוויריים ולאירועים מיוחדים שבהם ניתן לסייר בנמלי תעופה ובבסיסי חיל אוויר ברחבי העולם, הסגורים בדרך כלל לקהל הרחב.
בעבר יצאו לאור חוברות ובהן רשימת כלי טיס לשימוש התצפיתנים, שהיו מסמנים בהן את כלי הטיס שהם איתרו. מאז התפתחות האינטרנט המעקב נעשה באמצעות תוכנות מחשב ומאגרי מידע מקוונים.
השלכות משפטיות
לתחביב זה השלכות משפטיות מרחיקות לכת. בנובמבר 2001 נעצרו ביוון 14 תצפיתני כלי טיס, רובם בריטיים, והואשמו באיסוף מידע בלתי חוקי. הם נדונו לתקופות מאסר של שנה עד 3 שנים, אך ערערו על פסק הדין ושוחררו לאחר מספר חודשים.
בפברואר 2015 נעצרו שלושה תצפיתני כלי טיס בריטיים בדובאי, לאחר שצילמו ורשמו נתונים בקרבת נמל התעופה של פוג'יירה.
מאבק בטרור
תצפיתני כלי הטיס בבריטניה מאוגדים בארגון המשתף פעולה עם המשטרה במאבק בטרור. התצפיתנים התבקשו לדווח למשטרה על פעילות אווירית חשודה. שיתוף הפעולה גבר לפני ובמהלך אולימפיאדת לונדון (2012).
ענבל אור
ענבל אור (נולדה ב-29 ביולי 1976) היא יזמת נדל"ן ואשת עסקים ישראלית. ארגנה קבוצות רכישה, ויסדה חברות עסקיות, בהן חברת "אור סיטי נדל"ן", שניתן צו לפירוקן, בשנת 2022 החלה תהליך חזרה בתשובה.
ביוגרפיה
אור נולדה בשם ענבל קריאף בבאר שבע למשפחה בת ארבעה ילדים. כשהייתה בת 16 אביה עבר תאונת עבודה כשנפל ממנוף, ואור החלה לעבוד לפרנסת משפחתה. בגיל 17 עברה לגור עם דודה ברחובות. בצה"ל שירתה בבסיס חיון ולאחר מכן בפיקוד הדרום. ביום שחרורה מצה"ל בן זוגה מוריס (מיקי) תורג'מן הציע לה נישואין. הם חגגו את האירוסין בחוף הקשתות באשדוד, שם תורג'מן טבע למוות. לאחר מכן עברה להתגורר בתל אביב ונרשמה ללימודי משפטים במכללה למינהל, אך לא סיימה אותם.
ב-2009 החלה לארגן קבוצות רכישה להקמת מבני מגורים באזור גוש דן. היא זכתה לפרסום רב באמצעי התקשורת בישראל, עקב התעניינות הציבור בנדל"ן, על רקע משבר הדיור בישראל באותן שנים, ובאמצעות יחסי ציבור אינטנסיביים באמצעי התקשורת השונים. לאורך השנים השלימה מספר פרויקטים של פינוי בינוי.
מ-29 באוגוסט 2012 עד 8 במאי 2013 הגישה תוכנית רדיו דו שבועית ברדיו ללא הפסקה בשם "ענבל אור עד הבית".
חשדות בפלילים, הליכי פירוק ופשיטת רגל
לבית המשפט המחוזי הוגשה בקשה לפירוק חברת אור סיטי נדל"ן. ב-5 באפריל 2016 הורה בית המשפט המחוזי בתל אביב על פירוק החברות של אור, והוציא נגדה צו עיכוב יציאה מהארץ. לדברי בית המשפט "אור סיטי נדל"ן" פעלה בשיטת פירמידה. כלומר, לקחה כסף מאנשים על מנת לכלכל את חברתה וליצור רווחים לעצמה על סמך כסף זה, בעוד היא עצמה לא החזיקה בשום כסף. למחרת נחקרה אור באזהרה על ידי מפלג ההונאה של משטרת ישראל בחשד למרמה, רישום כוזב במסמכי תאגיד ועבירות נוספות, ושוחררה ממעצר בערבות. לפני האירוע ובמהלכו רכשה אור תכשיטים רבים, בנוסף לבתים חדשים ומכוניות. חלק גדול מרכוש זה הועמד למכירה פומבית על ידי המפרק שמינה בית המשפט. ב-9 באפריל 2016 הגישה דוח כללי למפרק הזמני של החברה על נכסיה וחברותיה, לאחר הגשתו התברר שהדוח מציג רק חלק מעסקיה וחברות שבבעלותה. בחקירת רשות המיסים נמצאו במחשבה האישי ראיות לכך שאור מקיימת עסקים בחו"ל ובהם חברה בארצות הברית. ב-1 באוגוסט 2016 נתן בית המשפט צו לפירוק כל החברות של ענבל אור. נגד אור נפתחו הליכי פשיטת רגל, והוטלו עליה מגבלות לגבי פעילות עסקית, ב-15 ביולי 2018 הוכרזה פושטת רגל. בספטמבר 2019 הוגש נגדה ונגד חברות שבשליטתה כתב אישום, בעבירות על חוק מס ערך מוסף ופקודת מס הכנסה, עבירות מרמה בנסיבות מחמירות כלפי לקוחות וכלפי מנהל סניף בנק ועבירות על חוק הגנת הצרכן. החברות הורשעו ונמצאות בהליך פירוק. באפריל 2021 נענה בית המשפט לבקשתה וביטל את הכרזתה כפושטת רגל, ביולי 2021 סמנכ"ל הכספים לשעבר של ענבל אור הפך לעד מדינה נגדה.
חיים אישיים
אור הייתה נשואה לאודי גרינפלד ונולדו להם שלוש בנות. לאחר שהתגרשו בשנת 2014, ניהלה מערכת יחסים עם איש העסקים שלומי טהורי ונולד להם בן ב-2015. באפריל 2016 השניים נפרדו.
באוגוסט 2018 פורסם שאור חוזרת בתשובה, וכי היא תתחיל לדגמן בגדים צנועים בחסותה של סיון רוחם. מתגוררת בראשון לציון.
ביוני 2020 עלתה סדרה דוקומנטרית בעלת שני פרקים בשם "עלייתה ונפילתה של ענבל אור" בערוץ הטלוויזיה yes דוקו בבימויה של נילי טל, המתארת את סיפורה של אור מאז כניסתה לעסקי שוק הנדל"ן ועד פירוק החברה שהקימה.
ג'יימס אנסור
ג'יימס סידני אדואר, הבארון אנסור (באנגלית: James Sidney Edouard, Baron Ensor, 13 באפריל 1860 – 19 בנובמבר 1949) היה צייר בלגי סימבוליסטי, שחי רוב חייו באוסטנדה. הוא היה חלק מקבוצת "העשרים".
ביוגרפיה
אביו של אנסור, שנולד בבריסל להורים אנגלים, למד הנדסה באנגליה וגרמניה, ואמו של אנסור הייתה בלגית. אנסור עצמו, שנולד באוסטנדה, לא גילה עניין בלימודים אקדמיים; הוא עזב את בית הספר בגיל חמש-עשרה והחל לעבוד כמתלמד אצל שני ציירים מקומיים. בין 1877 ו-1880 הוא למד באקדמיה המלכותית לאמנויות היפות בבריסל, שם הכיר את פרנאן קנופף, שלמד לצידו. עבודותיו של אנסור הוצגו לראשונה בתערוכה בשנת 1881. מ-1880 עד 1917 הסטודיו שלו היה בעליית הגג בבית הוריו, והמסעות היחידים שערך היו שלוש נסיעות קצרות לפריז, לונדון והולנד.
בתחילת דרכו רבות מעבודותיו ספגו ביקורות קשות ונחשבו שערורייתיות - במיוחד הציור "בואו של ישו לבריסל" (1888-1889), אבל הוא הצליח תמיד למצוא מקומות שיציגו את עבודותיו, ובהדרגה זכה להכרה ולתהילה. ב-1895 נקנה ציורו "נער המנורה" על ידי המוזיאון המלכותי לאמנויות יפות בבריסל, והוא העלה את תערוכת היחיד הראשונה שלו. עד 1920 הוא כבר הספיק להיות במרכזן של תערוכות חשובות רבות, וב-1929 הוא קיבל תואר ברון מן המלך אלברט הראשון. ב-1933 הוא קיבל את אות לגיון הכבוד. ככל שהזדקן ירדה מאוד תפוקתו האמנותית, והוא התמקד יותר ויותר במוזיקה. אף כי לא הייתה לו כל הכשרה פורמלית, הוא היה ידוע כמאלתר ואף פרסם יצירות מפרי עטו.
בעת מלחמת העולם השנייה הוא בחר להישאר באוסטנדה, למרות ההפצצות הכבדות. הוא מת אחרי מחלה קצרה, בשנת 1949.
ג'ין סטייפלטון
ג'ין סטייפלטון (באנגלית: Jean Stapleton; 19 בינואר 1923 – 31 במאי 2013) הייתה שחקנית טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון אמריקאית, עם קריירה שהשתרעה על פני יותר מחמישה עשורים. נודעה בעיקר בזכות גילום דמותה של אדית' בנקר בקומדיית המצבים "הכל נשאר במשפחה". זכתה בשלושה פרסי אמי ובשני פרסי גלובוס הזהב.
קריירה
סטייפלטון נולדה בניו יורק, בתם של סוכן המכירות ג'וזף מאריי וזמרת האופרה מארי סטייפלטון מאריי. לאחר סיום לימודיה בבית הספר התיכון למדה במכללת האנטר, ועבדה כמזכירה לפני שהפכה לשחקנית. ב-1941, בגיל 18, החלה את קריירת המשחק שלה. הופעת הבכורה שלה על הבמה הייתה בתיאטרון "גרינווד פלייהאוס" במיין, ולאחר מכן השתתפה בהצגה "American Gothic" באוף ברודוויי.
לאורך השנים הופיעה במספר מחזות זמר מצליחים על במות ברודוויי: "יאנקיז ארורים" (ב-1955, והשתתפה גם בסרט הקולנוע שהתבסס על המחזמר ב-1958), "הפעמונים מצלצלים" (ב-1956, והשתתפה גם בסרט הקולנוע שהתבסס על המחזמר ב-1960), "ג'ונו" (1959), "מצחיקונת" (1964) ו"רעל ותחרה" (1986). בשנות החמישים והשישים הופיעה גם מספר פעמים בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה.
ב-1968 לוהקה על ידי המפיק נורמן ליר להשתתף בפיילוט שהוא יצר עבור רשת ABC, בשם "צדק לכל" ("Justice For All"), שהתבסס על הסדרה הפופולרית של ה-BBC "עד שהמוות יפריד בינינו" ("Til Death Us Do Part"). סטייפלטון גילמה בפיילוט את התפקיד הנשי הראשי של אדית', אשתו של ארצ'י ג'סטיס, גזען חביב אך מעורר מחלוקת. לאחר שלושה פיילוטים שצולמו בין השנים 1968 ל-1970, מעבר לרשת CBS ושינוי שם המשפחה של הדמויות הראשיות לבנקר, ניתן האישור לצילום עונה שלמה של קומדיית המצבים, שהשם שניתן לה בסופו של דבר היה "הכל נשאר במשפחה" ("All in the Family"). העונה הראשונה של הסדרה עלתה לשידור בראשית 1971. הסדרה זכתה להצלחה גדולה, ובמשך חמש העונות הראשונות שלה דורגה במקום הראשון בטבלת הרייטינג, והייתה התוכנית הנצפית ביותר בטלוויזיה האמריקאית (הישג ששוחזר לאחר מכן רק על ידי הסדרה "משפחת קוסבי"). על גילום דמותה של אדית' בנקר זכתה סטייפלטון בשלושה פרסי אמי בקטגוריית השחקנית הראשית הטובה ביותר בסדרה קומית (בשנים 1971, 1972 ו-1978), וכן בשני פרסי גלובוס הזהב בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית או מוזיקלית (בשנים 1972 ו-1973).
הסדרה "הכל נשאר במשפחה" הגיעה לסיומה ב-1979, לאחר תשע עונות ו-206 פרקים. סטייפלטון המשיכה לגלם את דמותה של אדית' בנקר גם בסדרת הספין אוף "הבר של ארצ'י בנקר" ("Archie Bunker's Place"), שעלתה לשידור ב-1979, חודשים ספורים לאחר סיום הסדרה "הכל נשאר במשפחה", אך זכתה לזמן מסך מוגבל. לבקשתה של סטייפלטון, שטענה שעייפה מגילום התפקיד, דמותה של אדית' נפטרה משבץ מוחי בסוף העונה הראשונה.
ב-1982 גילמה את דמותה של אלינור רוזוולט בסרט טלוויזיה על חייה המאוחרים של הגברת הראשונה. ב-1998, ובמשך מספר שנים לאחר מכן, חזרה לגלם את דמותה של רוזוולט במופע יחיד על הבמה. בשנים 1991–1990 הופיעה לצדה של וופי גולדברג בסדרת הטלוויזיה "קפה בגדד", שהתבססה על סרט הקולנוע המצליח מ-1987. בשנים 1997–1992 הופיעה בסדרת הטלוויזיה החינוכית לנוער "עולמו של ביקמן", בה גילמה את אמו של ביקמן. ב-1996 השתתפה לצדו של ג'ון טרבולטה בלהיט הקולנועי של נורה אפרון "מייקל". ב-1998 השתתפה לצדה של מג ראיין בסרט הקולנוע "יש לך הודעה", ובאותה שנה דיבבה את דמותה של גברת ג'נקינס בסרט ההמשך של "פוקהונטס", "פוקהונטס 2: מסע לעולם חדש". היא הופיעה בתפקידי אורח בסדרות הטלוויזיה "הדחליל וגברת קינג" (1984), "כולם אוהבים את ריימונד" (1996), "מרפי בראון" (1996) ו"מגע של מלאכים" (2000).
סטייפלטון הופיעה בתוכניות אירוח רק לעיתים נדירות. אחת מהן הייתה באפריל 2000, בתוכנית האירוח של דוני ומרי אוסמונד, כשהתאחדה לראיון משותף עם בן זוגה בסדרה "הכל נשאר במשפחה" קרול או'קונור, כשנה לפני מותו של או'קונור.
חייה האישיים
ב-1956 התחתנה סטייפלטון עם ויליאם פוטץ', והשניים נותרו נשואים עד למותו של פוטץ' ב-1983. בעלה ניהל תיאטרון בפנסילבניה, וסטייפלטון נהגה להופיע בו מדי פעם, לצדם של שחקניו הקבועים. לבני הזוג נולדו שני ילדים: השחקן והבמאי ג'ון פוטץ' והשחקנית פמלה פוטץ'.
מותה
סטייפלטון נפטרה בנסיבות טבעיות בביתה שבניו יורק ב-31 במאי 2013. הייתה בת 90 במותה.
Funeral (להקה)
Funeral (בעברית: "הלוויה") היא להקת דום מטאל נורווגית, חלוצה בתת-הסוגה פיונרל דום מטאל. בהמשך סגנונה השתנה והיא עברה לנגן דום מטאל גותי.
היסטוריה
ב-1996 נסעה הלהקה לאנגליה כדי להקליט 10 רצועות שמע, אך ללא שירה, מאחר שלא היו להם זמר או זמרת באותה תקופה. הם שיתפו פעולה עם להקות כמו My Dying Bride ו-Anathema שניגנו דום-דת' עם נטייה למטאל גותי ו-Cradle of Filth שניגנה בלאק מטאל סימפוני. הלהקה צירפה את הזמרת שרה אייק והצליחה להקליט 5 שירים, שיצאו בתור הדמו To Mourn Is a Virtue שידוע יותר בשם Demo 97. לדמו זה יצא רק מספר מועט של עותקים ולכן הוא נחשב לנדיר מאוד.
אחרי הקלטת הדמו שוב עזבה הזמרת את הלהקה, ובמקומה צורפה הזמרת האנה הוקלברג. הלהקה הקליטה דמו נוסף ב-1999 וקראה לו The Passion Play, אך הוא ידוע יותר בשם Demo 99. גם הוא נדיר בגלל מספר קטן של עותקים שהופצו. ב-2002 הוציאה הלהקה את האלבום In Fields of Pestilent Grief בחברת התקליטים האיטלקית Nocturnal Music.
ב-10 בינואר 2003 הבאסיסט וכותב השירים של הלהקה, איינר פרדריקסן (Einar Frederiksen), התאבד. וכתוצאה מכך פעילות הלהקה הוקפאה עד סוף השנה.
ב-2004 שכתבה הלהקה 4 רצועות שמע מ-1997, ובהם שר הזמר פרודה פורסמו שהצטרף ללהקה. הקלטות אלה היו אמורות לצאת כדמו נוסף, אך לבסוף נגנזו מכיוון שהלהקה כתבה שירים חדשים לגמרי. ב-2005 הקליטה הלהקה אלבום חדש בן 9 שירים. באפריל 2006, חברת התקליטים הפינית Firedoom Records הוציאה כאלבום אוסף כפול את Tragedies ו-Tristesse שנערכו מחדש, ולהם נוסף שירי בונוס מ-Beyond All Sunsets וההקלטות המוקדמות של Tragedies. אלבום זה כלל גם אמנות עטיפה חדשה וכן תמונות ושירים שטרם פורסמו. באוגוסט 2006 חתמה הלהקה בחברת התקליטים Tabu Recordings.
ב-28 באוקטובר 2006 חוותה הלהקה טרגדיה נוספת, כאשר הגיטריסט כריסטיאן לוס (Christian Loos) התאבד גם הוא. במקומו צורף מטס לרברג. בדצמבר 2006 יצא אלבומם From These Wounds בלייבל Candlelight Records.
ב-2007 עזב קייטיל אוטרסן את הלהקה והוחלף בידי ארלנד ניבה. בספטמבר 2008 הוציאה הלהקה את האלבום As the Light Does the Shadow. ב-13 במרץ 2009 הכריזה הלהקה בפוסט במייספייס שיש להם 14 שירים חדשים, עם משך השמעה כולל של 100 דקות, ואלה נמצאים בתהליך של פרה-פרודקשן (הפקה מוקדמת). ב-12 ביולי כתבה הלהקה שיש עוד שירים מהאלבום הקרוב, ובכך רמזה שיש לה חומר לשני אלבומים או אלבום כפול. רוג'ר ביורגה נשכר לעזור עם התזמור. באפריל 2010 עזב הבסיסט והזמר פרודה פורסמו את הלהקה.
במאי 2011 יצא אלבומם To Mourn is a Virtue כאשר בארבעת השירים הראשונים שר פורסמו, ובארבעה השירים שאחריו שר אויסטן רוסטד (Oysten Rustad) ואילו השיר האחרון היה עיבוד של שיר מהדמו ב-1997 ואותו שרה שרה אייק (Sarah Eick).
פה (אלבום)
פה הוא אלבום אולפן שביעי של המוזיקאי הישראלי אסף אמדורסקי שיצא בשנת 2016.
הפקה
מאז יציאת אלבום האולפן השישי של אמדורסקי צד א', הוציא שני אלבומים שהתבססו על שירים וותיקים ושורה ארוכה של שירים שהוקלטו במסגרות שונות, יצר אמדורסקי ציפייה גדולה לקראת אלבומו השביעי.
במשך ארבע שנים עבד אמדורסקי על האלבום. עם התקדמות העבודה קיבל מעיריית חיפה סטודיו בעיר התחתית. "הכנסנו לשם קצת אקוסטיקה, זוג רמקולים, מזרן, קומקום ומחשב עם תוכנת מוזיקה חדשה לי, כזו שתצליח להפתיע אותי ולהוציא ממני טעויות שיהפכו לדרך ראשית במוזיקה החדשה, אותה נשבעתי לגלות. לא עוד לכתוב את אותו השיר שוב ושוב. משהו חדש חייב להכתב על רקע הביטים, מתוך תת-ההכרה שתתקיים רק בשקט, במונוטוניות המצטברת ובבידוד", כתב אמדורסקי בפייסבוק על התהליך שהוביל להבשלת האלבום. "מחציתו השנייה של האלבום נכתבה שם במדרחוב ואחרי עוד שנה בה הייתי נוסע וחוזר אל המחבוא החיפאי חזרתי אל תל אביב עם אלבום מאוד אלקטרוני, עם מילים שעדיין חדשות לי ובלי חצי מושג איך מחברים את כל זה לכדי אלבום אחד נהיר שכיף להאזין לו ברצף והוא לא מעיק עליך ומכביד נורא. קראתי לגידי רז, שיפיק איתי מוזיקלית את הסיום. שבועיים-שלושה שהפכו לעוד שנה".
בתחילת 2016, במקביל לפרסום הקליפ "מגדלים" שהווה את הסנונית הראשונה מהאלבום, פתח אמדורסקי בגיוס מימון המונים להוצאת האלבום. במסגרת זו כתב אמדורסקי על יצירת האלבום: "בתקליט הזה, "פה", רציתי לשלב את כתיבת השירים בעבודת ההפקה, שיהיו כרוכים זה בזה מתחילת התהליך כדי להשיג סגנון יותר מרענן בשבילי, כדי להצליח לכתוב משהו חדש שלא ישחזר רגעים מוכרים ונוחים לי. בראשית 2012 קיבצתי את מיטב מכונות התופים והסינטים בדירתי השכורה ברחוב אלנבי, קומה ראשונה, ובין צעקות השיכורים וריח העשן העולה מתחנות הנייס גאי וההומלסים של השכונה, התחלתי לייצר את הרעשים הראשונים של האלבום. לאחר כשנה, כחלק ממיזם אומנים בעיר התחתית בחיפה, הקמתי אולפן קטן וקניתי (בתשלומים) מכשור חדש שטרם למדתי לתפעל וקיוויתי שמתוך הבורות הטכנית, הטעויות והניסיונות יצוצו הפתעות אותן אוכל לתעל לצלילים חדשים, למבנים והרמוניות שיתגבשו לשירים אותם לא אוכל לכתוב בשום צורה אחרת, מוכרת וצפויה. בהמשך, כשהחומרים נאספו והתבהרה תמונת האלבום, פניתי לעזרתו של גידי רז, מוזיקאי ותיק ורב פעלים, אלוף באלקטרוניקה, סינטים, סאמפלרים וגם גיטריסט מחושמל, אחריו אני עוקב למעלה משני עשורים. לפני שנה בדיוק נכנסנו עם הרבה רוח ונחישות לחבר את כל הקצוות. המילים והלחנים נכתבו בעיניים פקוחות למגדלים הצומחים בערים ההולכות והופכות צפופות, לשטחי השדות ההולכים וקטנים בדרך בין שתי הערים ולאנשים החזקים והחלשים שבשוליהן".
את עטיפת האלבום וכן את עיצוב הקליפים ערכו אלי מגזינר ותמר מושינסקי.
דורית רביד
דורית רביד (נולדה ב-5 בפברואר 1952) היא פרופסור אמריטה לבלשנות ופסיכולינגוויסטיקה התפתחותית בבית הספר לחינוך ובחוג להפרעות בתקשורת באוניברסיטת תל אביב ונשיאת החוג הישראלי לבלשנות.
ביוגרפיה
דורית רביד גדלה בגבעתיים. את שירותה הצבאי עשתה בין השנים 1969-1971 בנח"ל בגרעין כנרות לאלומות.
רביד היא ממקימי "אגודת אוריינות ושפה", בראשה עמדה במשך שש שנים. היא סגנית-נשיא של IASCL – International Association for the Study of Child Language וחברת האקדמיה האירופית "Academie Europea". בשנות ה-80 ובשנות ה-90 הייתה פעילה ברצ ובמרצ.
את כל תאריה האקדמיים עשתה באוניברסיטת תל אביב, בחוג לבלשנות: את התואר הראשון שלה קיבלה ב-1974 בבלשנות ובספרות אנגלית. את התואר השני בהצטיינות בבלשנות תאורטית והתואר השלישי בבלשנות תאורטית ופסיכולינגוויסטיקה התפתחותית - שניהם בהנחיית פרופסור רות ברמן - קיבלה ב-1978 ו-1988 בהתאמה.
כלת פרס "Franqui" הבלגי (International Francqui Chair in the Humanities 2005, Francqui Foundation).
נשואה, אם לשלושה וסבתא לארבעה נכדים. מתגוררת ביהוד.
עבודתה המחקרית
דורית רביד היא בלשנית החוקרת בכלים פסיכולינגוויסטיים היבטים שונים של המרקם הלשוני העשיר והמורכב של העברית הישראלית משתי פרספקטיבות.
האחת היא חקר תכונותיהם הצורניות והמשמעותיות של רכיבי השפה – צורנים (מורפמות) כמו השורש, הבניין, המשקל ומוספיות הנטייה והגזירה, מילות תוכן (שמות, פעלים, תארים), צירופים מורפו-תחביריים ומבני תחביר. בהקשר זה היא מתבוננת בתפוצתם של אלה בשיח הדבור והכתוב של דוברי העברית ובפונקציות שהם משרתים בו ובונה מבדקים הבוחנים את הידע הסמוי והגלוי יותר של דוברי העברית על רכיבי לשונם.
עבודותיה של רביד על השפה העברית חובקות את הטווח ההתפתחותי שבין הגיל הרך, שנות בית הספר היסודי והתיכון ואף מתמקדת בשינויים הלשוניים החלים בקבוצת הגיל הייחודית של חיילים (ובנות שירות לאומי) בהשוואה למבוגרים בוגרים יותר. בעבודותיה הבלשניות חקרה (וכמעט תמיד מהיבטים של התפתחות לשונית ורכישת השפה) את הצירופים השמניים על יסודותיהם, את מבני הסמיכות לסוגיהם, את שמות הפעולה והשמות הגזורים, את התואר גזור השם וסוגי תארים אחרים, את מבני הסביל, מבני הדימינוטיב (הקטנה) והיבטים שונים של השורש והתבנית בפועל ובשם. את כל אלה היא חוקרת באוכלוסיות בעלות התפתחות תקינה ואוכלוסיות בעלות הפרעות התפתחותיות.
מקום ייחודי שמור במחקריה המורפולוגיים למבני הריבוי של השמות ולהתאם התואר להם בעבודות משותפות עם פרופ' רחל שיף מאוניברסיטת בר-אילן. עבודות אחרות מתמקדות באוריינות הלשונית בעברית. מצד אחד רביד עוסקת בפן הלשוני של שגיאות הכתיב בעברית: היא נחשבת למומחית הראשונה במעלה על הפסיכולינגוויסטיקה של הכתיב העברי, על מקורותיהן של שגיאות הכתיב, על הדרך שבה הכתיב נרכש ועל תפקיד המורפולוגיה בהפגת העמימות בכתיב.
מפרסומיה
Ravid, D. & R. Schiff. 2012. From dichotomy to divergence: Number/gender marking on Hebrew nouns and adjectives across schoolage. Language Learning, 62, 133-169.
Schiff, D. & D. Ravid. 2012. Linguistic processing in Hebrew-speaking children from low and high SES backgrounds. Reading & Writing, 25, 1427-1448
Saiegh-Haddad, E., A. Hadieh & D. Ravid. 2012. Acquiring noun plurals in Palestinian Arabic: Morphology, familiarity, and pattern frequency. Language Learning, 62, 1024-1051.
Ravid, D. 2013. Syntactic complexity in discourse production across different text types. In Catherine Bolly & Liesbeth Degand (eds), Across the Line of Speech and Writing Variation. Corpora and Language in Use – Proceedings 2. Louvain-la-Neuve: Presses universitaires de Louvain, 51-66
עבדאללה איקבאל
עבדאללה איקבאל (בדנית: Abdullah Iqbal; נולד ב-27 ביולי 2002 בדנמרק) הוא כדורגלן פקיסטני-דני המשחק בעמדת הבלם בקבוצת בולקלובן 93 מליגת המשנה הדנית ובנבחרת פקיסטן.
קריירת מועדונים
איקבאל גדל במחלקות הנוער של בולקלובן 1903 וברונדבי. בשנת 2021 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של בולקלובן 1903.
קריירה בינלאומית
ב-16 בנובמבר 2022 ערך איקבאל את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פקיסטן, בהפסד 1-0 לנבחרת נפאל במשחק ידידות.
חבית יין
חבית יין היא חבית לאחסון ולשינוע יין. במשך דורות רבים החביות יוצרו מעץ וזאת בשל העובדה שזני עצים שונים מקנים טעמים ואיכויות שונות ליין. כיום נעשה שימוש בעיקר בעץ אלון. מהעץ מועבר אל היין הטאנין, וככל שהעץ חדש יותר, כך כמות הטאנין המועברת גדלה ועמה כושר ההתבגרות של היין. במאה ה-20 ואילך מיוצרות חביות יין גם מפלדת אל-חלד. סוג העץ, מצבו והאתר שבו נמצאת החבית, משפיעים על ניחוחו וטעמו של היין, האם תשהה במרתף עמוק ולח, או במחסן שבו האוויר יבש, במקום גבוה בהרים או על שפת הים. חביות יין הן אובייקט לשימוש משני באמנות ובנוי.
תהליך ייצור חבית היין
לאחר כריתת העץ הוא עובר תהליך ייבוש כדי לחזק אותו ולוודא את עמידותו הפיזית והמכנית. שלב הקלייה הוא השלב בעל ההשפעה הגדולה ביותר בתהליך ייצור החבית שכן יש שלושה סוגי קלייה: קלה, בינונית וכבדה, כל סוג קובע את ההרכב הכימי של העץ מה שמייצר את התרכובות הנדיפות של החבית. על מנת לתת לחבית את צורתה הגלילית יש לחמם את העץ ולאחר מכן להדק את הסגירה בעזרת חישוקי מתכת.
חבית עץ אלון
איכות היין המיושן תלויה בעיקר בזמן היישון ובהרכב העץ. חבית היין מיוצרת לרוב מעץ אלון אשר נחשב כלי אידיאלי לאחסון יין וזאת בשל גמישותו ומבנהו אשר מונע דליפות ומאפשר כניסת חמצן במידה מועטה שתורמת לטעמו של היין. לעץ האלון השפעות חיוביות נוספות אשר משפרות את ארומת היין, צבעו ויציבותו.
תהליך היישון
לחבית מספר תפקידים במהלך יישון היין. עץ האלון מפרק מספר חומרים ובכך מחזק את ארומת היין, החבית תורמת תחושת עפיצות והפעפוע המתון של החמצן בתוך העץ גורם לתגובות כימיות שמייצבות את צבע היין. כאשר היין נח בתוך החבית מתאפשרת שקיעה של חומר קוליאידי אשר הופך את היין לצלול ויציב. איכות תהליך היישון נקבעת על פי מספר גורמים: מקור העץ, תיבול, דרגת הקלייה ומספר השימושים בחבית.
טכנולוגיות חדשות
השימוש בחביות עץ אלון ליישון יין כרוך בהוצאות גבוהות ולכן מטעמי חיסכון נבדקות חלופות לשיטה מסורתית זו, אחת החלופות היא הוספת שבבי עץ אלון ליין לצורך יצירת הניחוח והטעם של עץ האלון, עם זאת במדינות מסוימות נאסר השימוש במוצרי אלון חלופיים, מה שמאפשר לייננים ממדינות אחרות להשתמש בחלופות ולמכור בזול את מוצריהם.
אנג'ולי
אנג'ולי פרסאוד (באנגלית: Anjulie Persaud; נולדה ב-21 במאי 1983) היא זמרת קנדית זוכת פרס ג'ונו.
קריירת מוזיקה
אנג'ולי פתחה במסע ההופעות של ג'סי מקרטני ב-2009. הסינגלים שלה (שטרם יצאו לאור) הפציעו בסדרה הוליווד הילס של רשת "MTV". בין היתר, שיריה הופיעו בסדרות: איסטוויק, מלרוז פלייס, יומני הערפד, הדוגמנית הבאה של קנדה. לאחר מכן, אנג'ולי הופיעה ביחד עם שניאזה, B.o.B ורפאל סקאוויד.
ב-4 באוגוסט 2009 הוציאה את אלבום הבכורה שלה. אלבומה השני הכיל סינגלים מפורסמים כמו: While Lights, Brand New Bitch/Chick, Stand Behind The Music, Headphones, You and I. בשנת 2011 הסינגל מאלבומה השני, Brand New Chich/Bitch זכה באלבום פלטינה בהורדה בקנדה עם מעל ל-80,000 רכישות, והייתה מועמדת בקטגוריית שיר הדאנס לפרס ג'ונו. השיר הופיע גם בסרט "מרגלת מתבגרת", בכיכובה של מיילי סיירוס.
אנג'ולי מתכננת לעשות סיבוב הופעות לקראת אלבומה השני ברחבי קנדה, מקום הולדתה.
כתיבה והפקה
כבר מגיל צעיר, הלחינה אנג'ולי מוזיקה. היא כתבה את רוב שיריה באלבומה הראשון, הנקרא Anjulie (שמה הפרטי).
אנג'ולי כתבה את השירים: Don't Call Me Baby, I Want You, Big Things, וגם הייתה בין אלה שכתבו את השיר The Boys של ניקי מינאז'.
ופל בלגי
ופל בלגי הוא השם שניתן בצפון אמריקה לוופל העשוי מתערובת קלה יותר, ריבועים גדולים יותר ועמוקים יותר, לעומת הוופל האמריקאי. הוופלים הבלגיים הותפחו במקור על ידי שימוש בשמרים, אך כיום נהוג להשתמש בסודה לשתייה. הופל הבלגי הומצא על ידי: "קריטופר פטרסון" השוודי
במטבח הבלגי ישנים מתכונים שונים לוופלים, ביניהם ניתן למנות את "ופל בריסל" (בהולנדית: Brusselse wafel) ו"ופל לייז'" (בצרפתית: Gaufre de Liège) (שמקורם בבריסל ובלייז'), אך לאף אחד מהם לא קוראים ופל בלגי.
באמריקה נהוג לאכול את המאפה כארוחת בוקר. לוופל הבלגי נהוג להוסיף (בעיקר בארצות הברית) קצפת, אבקת סוכר, פירות רכים, סירופ שוקולד וחמאה או מרגרינה. ניתן לכסות את הוופל בגלידת וניל ובפירות טריים דוגמת תותים ולהגישו כקינוח.
היסטוריה
במקור, הוא זכה לחשיפה גדולה יותר לאמריקאים על ידי בלגי בשם ולטר קליימן ביריד שנערך בשנת 1962 בסיאטל. הוופל הוגש כקינוח עם כדורי גלידה ותותים. הוופל הבלגי צבר פופולריות נוספת לאחר שהוצג ביריד העולמי בניו יורק בשנת 1964 בפארק פלאשינג מדוז. הופל הוצג לרוכשים על ידי מוריס ורמרש מבריסל, בלגיה, ונקרא ופל בל-גם. הופל היה וריאציה של ופל בריסל, וורמרש שהבין שאמריקאים רבים לא מקשרים את בריסל בתור בירת בלגיה החליט לשנות את שם המאכל. הוופל הוגש ביריד עם קצפת ותותים ונמכר במחיר של דולר אמריקאי.
תנועת מש"ה
תנועת מש"ה - מילים שעושות הבדל ע"ר, היא עמותה רשומה שהוקמה ב-2017 במטרה למנוע אובדנות ולהציל חיים, באמצעות מודל קהילתי, חדשני ופורץ דרך. מש"ה שואפת להצטרף למאמץ הלאומי והבינלאומי להפחתת מקרי המוות והניסיונות האובדניים בישראל ובעולם; מודל ההתערבות של מש"ה מכונה "הגגה" (ROOFING) ותכליתו למנוע התאבדויות ולפתח חוסן אישי וקהילתי לניהול המשבר האובדני. מודל זה פועל באמצעות יצירת מעגלי תמיכה קהילתיים ונשען על 4 עקרונות יסוד:
תכליתו של מודל ההגגה היא לחצוץ בין האדם בסיכון אובדני למותו באמצעות קהילתו ומתנדבי התנועה.
בבסיס הנחת העבודה של מש"ה עומדת אמונה כי רוב מקרי האובדנות ניתנות למניעה, ולכל אחד ישנה היכולת למניעת התאבדות, והקהילה היא חוליה מרכזית וגורם מפתח לתמוך באנשים במצבי סיכון.
שירות מש"ה הוא שירות קהילתי המבוסס על כח התנדבותי ומנוהל ומפוקח על ידי אנשי מקצוע בראשותו של היועץ הקליני הראשי, פרופסור גולן שחר.
היסטוריה
התנועה נוסדה בשנת 2017 על ידי גל נסים-עמנואל, כשנתיים לאחר שאחיה מושיק (משה אורי) נסים ז"ל מת מאובדנות. האובדן האישי והאבל העמוק הובילו את גל לתהליך של חקר ולמידה מעמיקים של נושא האובדנות ולפיתוח מודל ההגגה (ROOFING). המודל מתבסס על ההבנה כי מרבית מקרי האובדנות ברי מניעה; כשמייצרים עבור האדם הנמצא במשבר אובדני ומשפחתו סביבה קהילתית תומכת המקבלת הדרכה מעשית לניהול המשבר האובדני. היעדר מענה מספק למצב הסיכון האובדני האישי במשפחתה של גל והמחיר הכבד ששלימה המשפחה כולה הובילו את גל לייסוד תנועת מש"ה.
גישתה של גל התבססה על משנתו של החוקר ישראל אור-בך.
מטרות התנועה
מש"ה שמה לעצמה יעד לבנות תשתית מקצועית שתסייע לאדם האובדני ומשפחתו להפחית את הסיכון להתאבדות. בעוד המניעים לכך משתנים מאדם לאדם וממקרה למקרה, מחקרים בנושא הראו כי שילוב של כלים מתאימים כגון טיפול, תבניות קהילתיות, התערבויות אד הוק, שיח ישיר, העלאת מודעות וכו' יכולים לסייע ואף למנוע ניסיונות כאלו מלכתחילה – ומידע זה שולב בפעילויות העמותה בכדי לתת מענה מקצועי ואנושי.
הרכב התנועה
נכון ליוני 2023, צוות העמותה מורכב מ-10 עובדים מקצועיים וכ-60 מתנדבים אשר טיפלו בכמות של למעלה מ–500 פניות מצטברות, בהן התערבות התנועה הפחיתה את רמת הסיכון האובדני באופן משמעותי.
לעמותה ישנו וועד מנהל הכולל את היו"ר סילביה טסלר לזוביק (יו’ר), אליעזר היימן (איחוד והצלה), אמיר קדרי (עו"ד) ואחרים. בנוסף, העמותה מלווה על ידי היועץ המדעי הקליני פרופ' גולן שחר, פרופ' תומר ג'וינר, פרופ' חיים עומר, ד"ר לאה שלף וד"ר שרון זיו-ביימן, והיא מתנהלת בשיתוף פעולה עם ארגונים כגון איחוד הצלה, מד"א, אנוש, אימושן, ער"ן, מרכז אלה, סה"ר, בשביל החיים, מוסדות אקדמיים שונים ועוד.
העמותה נתמכת על ידי שותפים פילנתרופיים כגון קרן לזלו נ. טאובר, קרן שוסטרמן בייסודה של הפילנתרופית לין שוסטרמן, קרן ארקין בייסודו של מורי ארקין וקרן ריין ביחד עם גופים עסקיים כמו בנק לאומי לישראל, חברת צ'ק פוינט ותורמים פרטיים.
תחומי פעילות התנועה
מודל ההגגה (Roofing) שיטה שפותחה על ידי הצוות המקצועי במש"ה מהווה חיץ בין האדם האובדני לבין הסיכון לממש את הפגיעה עצמית באמצעות מעטפת אנושית קהילתית (המורכבת מסביבתו הטבעית ו/או צוות מש"ה) כל מעגל תמיכה מנוהל על ידי אנשי צוות ומתנדבים, אשר עברו תוכנית הכשרה והתנסות בכדי לתת מענה מותאם.
התנועה מספקת שירותים נוספים:
מודעות וחינוך: קיום הכשרות והרצאות לאנשי טיפול, שיקום, חינוך וכלל הקהילה במטרה להעלאת המודעות לתחום האובדנות ולהנגשת הידע והכלים להפחתת הסיכון.
כנס שנתי - ´קהילה מצילה חיים" : בכל שנה בעשירי לספטמבר, יום השנה העולמי למניעת התאבדויות, מארגנת תנועת מש"ה כנס שנתי בשם קמ"ח (קהילה מצילה חיים), ובו מתקיימות הרצאות על ידי מיטב בעלי המקצוע המתמחים בתחום האובדנות, הרצאות העוסקות בתשובות וכלים פרקטיים לטיפול והתייחסות לתופעה האובדנית . בכנס השנתי בשנת 2023 תשתתף כאורחת כבוד אשת נשיא המדינה מיכל הרצוג.
בשנת 2022 זכתה העמותה במיזם ראוי לציון בתחרות מיס יוניברס של בנק הפועלים, שדולת הנשים בישראל.
בשנת 2023, זכתה העמותה להוקרה במסגרת תוכנית ההאצה של הכוורת מטעם ג'וינט ישראל והמוסד לביטוח לאומי.
ביטפופ
ביטפופ (באנגלית: Bitpop) הוא סוג של מוזיקה אלקטרונית ותת-סוגה של מוזיקת ​​צ'יפטיון, שבה לפחות חלק מהמוזיקה נעשה באמצעות שבבי הקול של מחשבים ישנים של 8-ביט  (או 16-ביט ) וקונסולות משחקי וידאו.
מאפיינים
בין המערכות בהן נעשה שימוש כוללות מחשב מדגם אטארי 8-ביט, קומודור 64, Nintendo Entertainment System ואמיגה. הצלילים המופקים ממערכות אלו ניתנים לשילוב בכל רמה עם כלי נגינה שונים, כגון גיטרה ותופים, סינתיסייזרים מודרניים ומכונות תופים, או שירה ואפקטים קוליים.
היסטוריה
כאשר יוצרים מוזיקת ביטפופ ישנו שימוש בציוד ישן וחדש, ולעיתים קרובות נוצר צליל שאינו כמו צ'יפטיון על אף שהוא מכיל צלילי 8-ביט. לדוגמה, הפקת ביטפופ עשויה להיות מורכבת כמעט כולה מצלילים של 8-ביט, אך עם שירה בלייב, או צלילי גיטרות בלייב. אחד מחלוצי מוזיקת ​​הביטפופ היו Welle:Erdball שעשו שימוש רב בהפקה הזו.
נונאטאק ליזארד
נונאטאק ליזארד (באנגלית: Lizard Nunatak ; מילולית: נונאטאק הלטאה) הוא נונאטאק בשטח שדה השלג ניקולס, בחלקו הצפוני של האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
גובהו של הנונאטאק 800 מטרים מעל פני הים.
הנונאטאק ממוקם 12 קילומטרים מזרחית-צפונית להר קלמנט אוחרידצקי; 9 קילומטרים דרומית-מזרחית לפסגות לאנדרס שבהרי אוניברסיטת סופיה; 6.4 קילומטרים דרומית-מערבית מנונאטאק סרפנט; ו-9.38 קילומטרים צפונית - צפון-מערבית מנונאטאק טגרה שבהרי רואן.
מיפוי הנונאטאק
הנונאטאק מופה בשנת 1968 על ידי הסקר האנטארקטי הבריטי.
מקור השם
שמו של הנונאטאק ניתן לו בשנת 1977 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
השם הינות תיאורי. השם "לטאה" ניתן לו, בשל צורתו המזכירה נחש או לטאה (ובהתייחס לשמו של נונאטאק סרפנט הסמוך).
גונדיים
מכרסמים אלה הם מבין הקדומים שבבני תת-סדרת דמויי קביה והמין הקרוב להם ביותר היא חולדת לאוס (Laonastes aenigmamus) וקרובים גם לדרבניים. משפחות אלה הם מהבודדות בתת-סדרה זו שאינם חיים באמריקה הדרומית בטבע.
מאפיינים
אלו מכרסמים קטנים המזכירים מעט שרקן ובעלי 4-5 אצבעות בכל רגל וברגליהם האחוריות ישנם זיפים העוזרים להם להיאחז ונתנו להם את שמם השני. הם בעלי גוף עגלגל וזנב כמעט אינו נראה, הפרווה רכה, הרגליים קצרות והעיניים והאוזניים גדולות.
מינים אלה צמחוניים לחלוטין ואינם שותים כמעט לגמרי אלא משיגים את הנוזלים ממזונם. הם חיות בלהקות של עד 100 פרטים ואין להם מאורות קבועות אלא כשהם מחפשים מחסה מהחום, הקור של הלילה או מטורפים.
בג"ץ איתן נגד ממשלת ישראל
בג"ץ 7385/13 איתן - מדיניות הגירה ישראלית נגד ממשלת ישראל, שניתן בעתירה 8425/13 גבריסלאסי ואח' נגד הכנסת (הדיון בעתירות אוחד), הוא פסק דין של בג"ץ משנת 2014 הדן בעתירה כנגד חוקיות תיקון 4 לחוק למניעת הסתננות, שנחקק בעקבות פסילת תיקון 3 בפסק הדין של בג"ץ אדם נגד כנסת ישראל. בפסק הדין נקבע שתיקון 4, שביקש להסדיר את פעילות מתקן חולות באופן רך יותר מזה שנפסל על ידי בג"ץ בפסק הדין של בג"ץ אדם נגד הכנסת, פוגע מעבר למותר בזכויות האדם ועל כן דינו גם הוא להתבטל. בעקבות פסק הדין חוקקה הכנסת תיקון נוסף לחוק שאף הוא נפסל חלקית בבג"ץ.
רקע
במסגרת הניסיון למנוע את הסתננות מאפריקה לישראל חוקקה הכנסת את תיקון 3 לחוק למניעת הסתננות על פיו הופעל מתקן חולות. בבג"ץ אדם נגד כנסת ישראל ביטל בג"ץ את התיקון לחוק ובעקבות זאת חוקק הכנסת את תיקון 4 לחוק ההסתננות שהיה גרסה מרוככת של תיקון 3.
תיקון 4 לחוק למניעת הסתננות
תיקון 4 לחוק למניעת הסתננות קבע בסעיף 30א' שניתן להחזיק מסתננים במשמורת לתקופה של עד שנה, לאחר שהתיקון שקבע תקופה מקסימלית נפסל בפסק דין אדם. בנוסף, קבע תיקון 4 הסדר חדש של מתקן שהייה, שאינו בית סוהר, בו ניתן לחייב שהות של מסתננים ללא הגבלת זמן. השוהים במתקן שהייה, על פי תיקון 4, חופשיים להתנהל כראות עיניהם, אולם הם מחויבים לחתום נוכחות שלוש פעמים ביום ולשהות בו במהלך הלילה. התיקון קבע כי ניתן להחזיק במתקן השהייה מסתננים אשר נכנסו לישראל החל מיום תוקפו של התיקון וגם מסתננים ותיקים שנמצא קושי בגירושם. לאחר אישור החוק בכנסת ב-10 בדצמבר 2013 הוקם מתקן חולות. במסגרת השהייה במתקן, המסתננים מקבלים תנאי לינה ומזון בסיסיים, לצד תנאים סוציאליים בתחומי הרווחה והבריאות.
פסק הדין
פסק הדין ניתן ב-22 בספטמבר 2014 לאחר שנידון בפני הרכב מורחב של תשעה שופטים בראשות נשיא בית המשפט העליון אשר גרוניס. בפסק הדין השאלות המשפטיות שלגביהן התקבלה ההחלטה הן: בדעת רוב של שישה שופטים, הוחלט להורות על ביטולו של סעיף 30א לחוק המאפשר בהחזקתם במשמורת של מסתננים לתקופה של שנה. מכאן נקבע כי יחול ההסדר שמופיע בחוק הכניסה לישראל המגדיר כי ניתן לשחרר בערובה מסתנן אשר מוחזק מעל 60 ימים. בדעת רוב של שבעה שופטים הוחלט על ביטולו של פרק ד לחוק, שמשמעותו הייתה סגירתו של מתקן חולות. עד לסגירת המתקן, שהושהתה ל-90 ימים מיום פסק הדין, הורה חבר השופטים לבטל לאלתר את חובת החתמת הנוכחות שלוש פעמים ביום. לגבי הסמכות להעביר מסתננים ממתקן השהייה למשמורת, נקבע שהחל מ-2 באוקטובר 2014 היא תוגבל ל-30 יום.
עקרי דבריו של השופט עוזי פוגלמן מפסק הדין
תחילה בחן השופט פוגלמן את חוקיותו של סעיף 30א המאפשר להחזיק מסתננים במשמורת לתקופה של שנה. על כך קבע כי אין חולק שהחזקת אדם במשמורת פוגעת בזכותו לחירות, זכות שהוכרה בישראל כזכות יסוד ראשונה במעלה, העומדת בבסיס ערכיה של המדינה. כמו כן, סבר השופט פוגלמן כי סעיף זה פוגע גם בזכות לכבוד ואוטונומיה. בהמשך קביעתו מצא כי הסדר זה פוגע או מונע מהמסתנן המוחזק במשמורת להגשים את רצונותיו, שאיפותיו ולהיות אדון לגורלו. השופט פוגלמן סיכם את מסקנותיו לאחר עריכת מבחן החוקיות של תיקון 4 וכך בעצם קבע: ביחס לתכלית של בלימת תופעת ההסתננות קבע שהיא בעייתית שכן אם אדם מושם במעצר ככלי ביד המדינה לצורך הרתעת אחרים, זהו דבר בעייתי מאוד, שכן נוצר הרושם כי האדם הוא האמצעי להשגת מטרותיה של המדינה. לאחר ששקל את מכלול העובדות קבע השופט פוגלמן כי החוק צולח את מבחן התכלית הראויה. השופט סקר את התמודדות שאר מדינות העולם ולבסוף קבע כי סעיף 30א אינו מידתי ואין מנוס מביטולו, לשם כך יש ליישם את האמור בסעיף 13ו (א)(4) לחוק הכניסה לישראל. לעניין פרק ד' לחוק, הדרישה להתייצבות של שלוש פעמים ביום בנוסף למיקום המתקן בלב המדבר, מרוחק מכל יישוב ומקום עבודה, קבע השופט כי הדבר פוגע קשות בזכותו של המסתנן לחירות שכן על פי הדרישה המוקפדת מדי להתייצבות, נוצר מצב כפוי בו המסתנן בוחר להישאר בין כותלי המתקן, שכן משך היציאה המותרת קצר מכדי שניתן יהיה לנצלו.
לעניין תפעול המתקן על ידי שירות בתי הסוהר קבע השופט כי עצם היות אנשי השירות מתפעלים את המתקן אין בה כדי לפגוע באופן שאינו מידתי, אבל היא מעצימה את הפגיעה בכבוד ובחירות של המסתננים, שכן אופי המתקן צריך שיהיה אזרחי. עוצמת הפגיעה במסתנן משום החזקתו לתקופה ארוכה אינה עומדת ביחס ישר לתועלת הציבורית המופקת מכך. חברה דמוקרטית אינה יכולה לשלול לפרק זמן כזה את החופש של אנשים אשר לא מהווים סיכון ושאין הם נושאים בעונש כי פשעו. זאת אף אם בצד שלילת חופש זה ישנה תועלת. בנוסף קבע השופט פוגלמן שההסדר שעוסק במתן סמכות לרשות המנהלית להעביר מסתנן למשמורת פוגע באופן לא מידתי בזכות לחירות וכן בזכות להליך הוגן, מכיוון שהחלטת הרשות אינה עומדת בביקורת שיפוטית יזומה. לאור מכלול מבחנים אלו קבע השופט פוגלמן כי דינו של פרק 4 לחוק הוא בטלות.
דעת המיעוט
את דעת המיעוט הוביל הנשיא גרוניס, שסבר כאמור כי אין מקום לבטל את הוראת סעיף 30א וכי אין לבטל גם את פרק ד' למעט חובת ההתייצבות בשעות הצהריים. לנימוקו של הנשיא גרוניס, המסקנה כי יש להורות על ביטולו הגורף של תיקון 4 היא מרחיקת לכת, ועל בית המשפט לנקוט זהירות כפולה ומכופלת ולשים לב שרק לפני שנה התערב בית הדין הגבוה לצדק בכך שביטל את תיקון מס' 3 לחוק. כמן כו, גרס הנשיא כי חזקת החוקתיות המחייבת את בית המשפט להניח כי חוק שיצא מהכנסת לא נועד לפגוע בעקרונות הצדק והחוקתיות.
הכרעת הדין
בדעת רוב הכריע הרכב השופטים על בטלותו של סעיף 30א לחוק המסתננים וכן על ביטולו המלא של תיקון 4 לחוק. עם זאת, ההחלטה תכנס לתוקפה רק בתוך 90 ימים למעט ביטול הסדר ההתייצבות בצהרי היום ויישום הסדר ההעברה למשמורת שייכנסו שניהם לתוקף בתוך 48 שעות. לצורך הכרעת הדין, בית המשפט הגבוה לצדק איחד בין העתירה של עמותת "איתן" לבג"ץ 8425/13 גבריסלאסי ואחרים. איחוד זה, בו בג"ץ שם לנגד עיניו את עקרון זכויות האדם, לרבות הזכות לחופש והזכות לחיים, הוביל את בית המשפט לסגור את מתקן חולות.
ההתייחסות לתושבי השכונות
העתירה של גבריסלאסי נדונה ביחד עם עתירה של עמותת איתן, הפועלת בין היתר לחינוך והעלאת המודעות לתופעת ההגירה לישראל שדרשה שהמדינה תעשה יותר למנוע מהמסתננים להגיע לדרום תל אביב. העמותה טענה ששחרור המסתננים בעקבות בג"ץ אדם יביא למעלה מ-2,000 מסתננים ללא אישורי עבודה לשכונות דרום תל אביב ויפגע בתושבי השכונות. העמותה דרשה שהממשלה תפעל לפיזור גאוגרפי נרחב של המסתננים. ולהיות אחראית על מציאת דרכים חלופיות לבעיית שחרור המסתננים. עמותת איתן הציעה להפעיל את מתקן סהרונים כמרכז שהייה פתוח ולהקים מתקנים נוספים כמותו לצד אכיפה מוגברת נגד מעסיקים אשר יעסיקו את המסתננים ששוהים במרכזים הפתוחים.
השופטים ציינו שהם לא מזלזלים במצוקת תושבי שכונות דרום תל אביב, כתבו שהמדינה צריכה למצוא פתרונות יצירתיים לבעיה באופן שאינו פוגע באופן לא מידתי בזכויות אדם ודחו את עתירת עמותת איתן.
השלכות פסק הדין
פסק הדין גרם לתסיסה בקרב תושבי השכונות, כמו כן גרם לסערה פוליטית, היות שמספר מחוקקים ביקרו את עוצמת התערבות בית הדין הגבוה לצדק, בעבודתם כגוף מחוקק, ומכאן נעשים ניסיונות ליישום תיקונים חדשים אשר יביאו לידי ביטוי את הגשמת מדיניות ההגירה לפי רוח המדינה תוך הקפדה על זכויות האדם של המסתננים. מתקן חולות נסגר ואילו המסתננים יעצרו לתקופה של שנה במקום תקופת זמן של שלוש שנים, פסק הדין פתח את הדלת בפני תיקון 5 (דצמבר 2014)
נחל דלתון
נחל דלתון הוא נחל אכזב בגליל העליון. אורכו כ־6.1 קילומטרים.
תוואי הנחל
מוצא הנחל ממוקם בגובה של כ־805 מטרים מעל פני הים דרומית למושב דלתון. משם הוא זורם דרומה עד לגבול הצפוני של יער ביריה ואז הוא משנה את כיוון הזרימה מזרחה. הנחל ממשיך לזרום בגבול הצפוני של יער ביריה., ובסמיכות לקבר יונתן בן עוזיאל הוא אף יורד כ־200 מטרים בתוך כ־1.3 קילומטרים בלבד. במרחק של כשני קילומטרים מצפון־מזרח ליישוב עמוקה ובגובה של כ־310 מטרים מעל פני הים, הנחל נשפך לנחל חצור (הנשפך לנחל דישון ומשם לנהר הירדן).
עדו בן פורת
ביוגרפיה
את תחילת דרכו בתקשורת החל בשנת 2008, בפרסום טורי דעה בעיתונות הכתובה ובאתרי האינטרנט. בשנת 2011 החל לשמש ככתב באתר ערוץ 7. בהמשך מונה לעורך חדשות וכיום משמש כמשנה למנכ"ל ולעורך הראשי. בשנת 2013 תיעד מטיילים חרדים מתרחצים באנדרטת אסון המסוקים, פרסום שגרר סערה רבתי ומחאה מול ביתו.
בן פורת נשוי לשירה, אב לשלושה ילדים ומתגורר בירושלים.
חטיבה 646
חטיבה 646, (לשעבר חטיבה 525) המכונה גם "עוצבת שועלי מרום", היא חטיבת צנחנים במילואים בצבא ההגנה לישראל. תג היחידה היה שועל מכונף בצבע צהוב על רקע אדום. מכונה גם "הדרומית", משום שבעבר הייתה אחת משלוש חטיבות הצנחנים במילואים שהיו תחת פיקוד ישיר של הפיקודים המרחביים, כאשר חטיבה זו הייתה כפופה לפיקוד הדרום. החטיבה הייתה כפופה, החל משנת 2000, לעוצבת סיני, ובשנת 2020 עברה לעוצבת הבזק.
היסטוריה
החטיבה הוקמה ב-1974 בעקבות מלחמת יום הכיפורים. הבסיס לחטיבה היה גדוד 48 (כיום גדוד 8105), גדוד מילואים בפיקודו של שמעון כהנר (קצ'ה) שהוקם ב-1970 ולחם במלחמת יום הכיפורים בקרבות התעלה ובגזרת אסמאעיליה, אליו צורפו שני גדודים חדשים שהוקמו על בסיס יוצאי חטיבת הצנחנים הסדירה. גדוד 420 בפיקודו של מיכה בן ארי (קפוסטה), וגדוד 466 בפיקודו של נתן שונרי.
החטיבה לחמה במלחמת לבנון הראשונה, תחת פיקודו של דובי הלמן, בקרבות לכיבוש צור, צידון, עאליי ובחמדון. כאשר גדוד 420 בפיקוד אבנר חרמוני, נלחם באזור סולטאן יעקב כחלק מחילוץ יחידות שריון. בהמשך פעלה החטיבה, תחת פיקודו של אבנר חרמוני, בפעילות מבצעית בלבנון בתקופה הארוכה של שהיית צה"ל ברצועת הביטחון. כן ביצעו גדודי החטיבה לאורך השנים תעסוקה מבצעית שוטפת באינתיפאדה הראשונה. ובאינתיפאדה השנייה. לאחר ביצוע תוכנית ההתנתקות פעלו לוחמי החטיבה בגזרת רצועת עזה במספר פשיטות ומבצעים מיוחדים, אותם ביצע גדוד הסיור (6646) של החטיבה. כמו כן לחמה החטיבה גם במבצע עופרת יצוקה בגזרת בית לאהיא, וגויסה גם במבצע עמוד ענן. בשנת 2009 זכתה החטיבה בפרס מפקד זרוע היבשה ליחידות מצטיינות. בדצמבר 2012 זכתה החטיבה בפרס הרמטכ"ל ליחידות מצטיינות.
הוצאת אוניברסיטת ג'ונס הופקינס
הוצאת אוניברסיטת ג'ונס הופקינס (באנגלית: Johns Hopkins University Press; ההוצאה קרויה גם בשמות JHU Press וכן JHUP) היא חברת ההוצאה לאור של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס שבבולטימור, מרילנד. היא נוסדה ב-1878, וזו ההוצאה לאור האוניברסיטאית הוותיקה ביותר מבין כל אלו הפועלות בארצות הברית. ההוצאה לאור מפרסמת ספרים וכתבי עת, ומטעמה פועלות מחלקות נוספות המפעילות מאגרי מידע אלקטרוניים. משרדי ההוצאה לאור נמצאים בצ'ארלס וילג'.
רקע
, נשיאהּ הראשון של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס, חנך את ההוצאה לאור ב-1878. ההוצאה לאור החלה בשם "סוכנות הפרסום האוניברסיטאית", ובשנתיים הראשונות לקיומה פורסמו מטעמה שני כתבי עת. הספר הראשון של ההוצאה לאור פורסם ב-1881, שלוש שנים לאחר הקמתה. הוא יצא לאור לכבודו של סידני לאנייר, שהיה אחד הכותבים הראשונים באוניברסיטה. ב-1891, סוכנות הפרסום שינתה את שמה ל"הוצאת ג'ונס הופקינס", וב-1972 ל"הוצאת אוניברסיטת ג'ונס הופקינס". ב-1993, לאחר שעברה מספר פעמים מקמפוס אחד למשנהו, ההוצאה עברה לבניין ששימש בעבר בתור כנסייה בשכונת צ'ארלס וילג' שבבולטימור. המבנה הוקם ב-1897 ככנסייה קתולית על שם "הקדושים פיליפ וג'יימס", אך מאז שנות ה-90 של המאה ה-20 מאכלס המבנה את ההוצאה. ב-2017, לאחר פרישתה של מנהלת ההוצאה לאור קת'לין קין, מינתה ההוצאה לאור את ברברה פופ למנהלתה החדשה.
חוה רוזנפרב
חוה רוזנפרב (בכתיב יידי: חוה ראָזענפֿאַרב; בפולנית, באנגלית ובצרפתית: Chava Rosenfarb, 9 בפברואר 1923, לודז' – 30 בינואר 2011, לת'ברידג', קנדה) הייתה ניצולת שואה וסופרת יידיש קנדית. היא כתבה שירה ופרוזה.
ביוגרפיה
רוזנפרב נפטרה בלת'ברידג' שבאלברטה. בתה גולדי מורגנטאלר היא פרופסור באוניברסיטת לת'ברידג' ומתרגמת של כתבי אמה.
יצירתה
עם הגעתה לקנדה המשיכה לכתוב. ספר השירה הראשון שפרסמה היה די באַלאַדע פֿון נעכטיקן וואַלד, ב-1947. היא פרסמה גם מחזה: דער פֿויגל פֿון געטאָ על ראש המחתרת בגטו וילנה יצחק ויטנברג. המחזה תורגם גם לעברית והוצג בהבימה ב-1966.
ב-1972 פרסמה רוזנפרב את מה שנחשב ליצירת המופת שלה – רומן בשלושה כרכים המתאר בפרטי פרטים את חוויותיה בגטו לודז' (דער בוים פֿון לעבן – עץ החיים). על פי בתה פרופ' גולדי מורגנטאלר נמנעה רוזנפרב, עד כמה שאפשר, לספר על אימי השואה. לכן היא סיימה את ספרה עץ החיים עם הגירוש מהגטו ולא תיארה את מה שעבר עליה לאחר מכן. הספר יצאה לאור בעברית בספרית פועלים בשנים 1978–1980.
היא כתבה בקביעות לכתב העת די גאלדענע קייט (שרשרת הזהב), כתב עת ספרותי ביידיש שיצא לאור בתל אביב ונערך על ידי המשורר ניצול גטו וילנה אברהם סוצקבר עד שנסגר. רוזנפרב, למרות הצלחתה בקרב קהל דוברי היידיש, לא הייתה ידועה בקהל הכללי, משום שכתביה לא תורגמו לאנגלית עד שנת 2000.
פרסים ספרותיים
היא זכתה בתואר לשם כבוד מאוניברסיטת לת'ברידג', ב-2006. הרומנים וסיפוריה הקצרים זכו בפרסים ספרותיים ברחבי העולם, כולל פרס ע"ש ג'ון גלסקו הקנדי ופרס איציק מאנגר בישראל – הפרס הספרותי הגבוה ביותר לספרות יידיש.
נחל שמאי
נחל שמאי הוא נחל אכזב בגליל העליון. אורכו כ־3.4 קילומטרים.
תוואי הנחל
מוצא הנחל ממוקם בגובה של כ־575 מטרים מעל פני הים, במורדות הדרומיים של הר מסרבים, כחצי קילומטר מצפון־מזרח לכפר שמאי וכשני קילומטרים מערבית לאזור התעשייה של צפת. הנחל זורם דרומה בין כפר שמאי לצפת, בתחומי שמורת הר מירון. במרחק של כ־1.75 קילומטרים ממושב אמירים וכ־3.7 קילומטרים צפונית למחלף נחל עמוד, בגובה של כ־250 מטרים מעל פני הים, הנחל נשפך אל נחל עמוד, הנשפך בסופו אל הכנרת.
נורמן ארבי
נורמן ארתור ארבי (באנגלית: Norman Arthur Erbe; ) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מאיווה, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל איווה ה-35 בשנים 1961–1963.
ראשית חייו
נורמן ארבי נולד בבוּן, איווה, כצעיר מבין ששת ילדיהם של הכומר אוטו ל. ארבי, ושל רעייתו, לואיז ג'. ארבי. הוא למד בבית הספר התיכון המקומי, וקומתו ומשקלו שהגיעו ל-1.85 מטרים ול-96 ק"ג, אפשרו לו לשחק כפול בק בנבחרת הפוטבול של בית הספר. לאחר סיום לימודיו ב-1938 הוא עשה הכול כדי לממן את לימודיו באוניברסיטת המדינה של איווה, החל מעבודה בקרצוף רצפות, וכלה בתרומת דם בתשלום. הוא עבר אימונים צבאיים בשל העובדה שבכך הוא הרוויח 21 דולרים נוספים בכל שלושה חודשים. לאחר שלוש שנים בהם הוא למד מדע המדינה, הוא החל בלימודי משפטים.
קריירה משפטית
לאחר המלחמה שב ארבי ללימודיו באוניברסיטת המדינה של איווה, שם הוא סיים ב-1946 את לימודיו לתואר בוגר אוניברסיטה וב-1947 תואר במשפטים. עם סיום לימודיו הצטרף ארבי למשרד עורכי הדין של חמו בבון. ב-1952 הוא קיבל מינוי של חודשיים כתובע המחוזי. באותה שנה הוא גם היה ליושב ראש המפלגה הרפובליקנית של המחוז, תפקיד בו הוא שימש עד 1955, כאשר הוא קיבל משרה כעוזר התובע הכללי של איווה ומונה לוועדת הכבישים המהירים באיימס, שם הוא היה שותף לניסוח חוקי הכבישים של איווה ב-1956 ולחוקי מערכת הניקוז של איווה ב-1957.
ב-1956, כאשר התמודד התובע הכללי של איווה, דייטון קאנטרימן על מושב בסנאט של ארצות הברית, נבחר ארבי במקומו, וב-1958 נבחר לכהונה שנייה בתפקיד. ב-1959 הוא יזם הגבלה ברחבי המדינה על פורנוגרפיה, כאשר הורה על הוצאתם של 42 פרסומים מדוכני העיתונים.
מושל איווה
ב-1960, כאשר התמודד מושל איווה הרשל לאבלס על מושב בסנאט של ארצות הברית, התמודד ארבי בבחירות למשרת המושל וניצח. הוא כיהן תקופת כהונה אחת של שנתיים. בנאום ההשבעה שלו, הציע ארבי את החלפתם של 99 פרקליטי המחוזות ב-21 פרקליטים, שכן איווה כבר הייתה מחולקת ל-21 מחוזות שיפוטיים. הוא גם סבר שפרקליטי המחוזות צריכים לשרת ארבע שנים במקום שנתיים, שיש להעלות את משכורותיהם, ושהנוהג של השלמת שכרם מכספי קנסות שנגבו מעבריינים צריך להיפסק.
במשך שתי שנות כהונתו של ארבי כמושל, נרשם באוצר המדינה של איווה עודף תקציבי של 118 מיליון דולר, הוקמה האקדמיה של המשמר הלאומי של איווה, בחירת השופטים שונתה מבחירה בבחירות כלליות למינוי על פי כישורים, ותוכנית התיירות הראשונה של איווה הופעלה. ארבי גם דחף להארכת משך כהונת המושל לארבע שנים ולארגון מחדש של ממשלת המדינה.
ב-1962 הנחה ארבי את הצגת הבכורה של הסרט איש המוזיקה במייסון סיטי, איווה.
באותה שנה היה ארבי המושל שאישר את שתי ההוצאות להורג האחרונות באיווה של הרוצחים הסדרתיים צ'ארלס בראון וצ'ארלס קלי. בראיון שנתן ב-1995 אמר ארבי שבעוד שלא הייתה לו מחשבה שנייה בנוגע להוצאות להורג אלו, הוא לא סבר שעונש מוות יכול לגרום להרתעה.
ב-1962 התמודד ארבי בבחירות לכהונה שנייה והפסיד להרולד יוז, שבמצע הבחירות שלו הציע לגליזציה של צריכת משקאות חריפים. ארבי סירב לנקוט בצעד כזה, שכן הוא ראה עצמו מחויב לתומכי חוק היובש, שתמכו בו במסע הבחירות הקודם שלו.
לאחר כהונתו
לאחר תום כהונתו כמושל, הצטרף ארבי לחברת בנקאות כמנהל המכירות של מחוז דה מוין. ב-1963 הוא הצטרף לחברת יהלומים בתור ראש המחלקת המשפטית שלה. בהמשך הוא שימש כמנהל של המוסד הלאומי למען משותקי רגליים. הוא גם עבד במחלקת התחבורה של ארצות הברית בסיאטל. בשנים 1970–1977 הוא שימש כנציג האזורי של מזכיר התחבורה של ארצות הברית בשיקגו. ב-1973 מינה אותו הנשיא ריצ'רד ניקסון כיושב ראש המועצה הפדרלית האזורית למדינות הימות הגדולות בשיקגו, תפקיד בו הוא שימש עד 1977. ב-1979 נבחר ארבי כסגן נשיא איגוד הקבלנים הלאומי.
ב-1977 פרש ארבי לעירו בון. בשנות פרישתו הוא עסק במחקר גנאלוגי, בטיולים, ובאיסוף ובשיפוץ עתיקות. ב-1997 הוא פרסם את ספר זיכרונותיו. נורמן ארבי נפטר בבון ב-8 ביוני 2000 ונטמן בבית הקברות לינווד פארק שבעיר.
תעמרה
תעמרה (בערבית: التعامرة, תעתיק מדויק: אלתעאמרה) הוא שבט בדואי גדול, שנטה את אוהליו בארץ ישראל, באזור הנגב, ובאזור ירושלים. כיום חיים רוב בני השבט בשטחי הרשות הפלסטינית מדרום לבית לחם, ובממלכת ירדן. בני השבט הקימו שני יישובי קבע באזור בית לחם: זעתרה ומעסרה.
כמה מבני השבט התראיינו לכתבה של הערוץ הראשון שנעשתה על צבי מסיני, איש הייטק לשעבר שחוקר את מוצאם היהודי של חלק מהפלסטינים, וטענו לשורשים יהודים. צבי מסיני הביא את סיפור שבט התעמרה גם ב"ספר ההתחברות". לטענתו, שבט התעמרה היה בעברו שבט של יושבי קבע. הראשונים שיצאו, התרחקו מהכפר עם עדרי הצאן שלהם, בגלל מחסור במרעה במקום. כך הפכו אנשי התעמרה לנוודים, בתורם אחרי מקומות מרעה. מסיני מציין כי בבית הקברות של שבט התעמרה בסמוך לחירבת תעמר, נמצאות במקום הגבוה ביותר שתי מצבות ישנות שעליהן חקוקים מגיני דוד, שניזוקו בחלקם. לטענתו, אלו סותתו בידי תושבי המקום כדי להסתיר את מוצאם היהודי לאחר שאולצו להתאסלם.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 כתב יצחק בן-צבי כי השבט כולל כארבעת אלפים נפש. בני שבט התעמרה עזרו באיתור המגילות הגנוזות במערות קומראן ובמערות מורבעת במדבר יהודה.
מכפיל הון
מכפיל הון (price-to-book ratio) הוא יחס פיננסי המחושב על ידי חלוקת שווי השוק הנוכחי של חברה בשווי בספרים של ההון העצמי שלה, או במשוואה:
הון עצמי הוא מונח חשבונאי המציין את חלק החברה המוחזק בידי בעלי המניות, או במילים אחרות, סך הנכסים של החברה פחות סך ההתחייבויות שלה.
ניתן לצפות שמכפיל זה תמיד יהיה גדול מ-1 כיוון שמחיר השוק של החברה מגלם בתוכו שפע הזדמנויות ותזרימי מזומנים שהחברה עתידה להפיק. במרבית המקרים זהו אכן המצב, אולם המשבר הפיננסי שפרץ בשלהי שנת 2008 הדגים כי לעיתים מכפיל הון נמוך יכול לנבוע משתי סיבות. האחת, ציפיות לביצועים נחותים בעתיד, והשנייה, הפחתות צפויות בשווי הנכסים שבמאזן החברה. כאשר מכפיל ההון שווה ל-1, מחיר החברה בשוק שווה להון העצמי שלה. כאשר חברה נסחרת במכפיל הון נמוך מ-1, לכאורה משתלם לפרק את החברה – לקנות אותה במחיר השוק, למכור את נכסיה ולהחזיר את הלוואותיה, דבר שאמור להשאיר את הבעלים עם ההון העצמי, הגבוה מהמחיר בו נקנתה.
מכפיל ההון ורגישותו לתשואה על ההון העצמי
מהמשוואה ניתן לראות כי הגורמים המשפיעים על מכפיל ההון של חברה הם הבאים:
כפי שניתן לראות, ישנה קורלציה גבוהה בין מכפיל ההון של כל בנק והתשואה שהוא משיג בפועל על ההון העצמי שלו. כלומר, התשואה על ההון העצמי היא אולי לא הגורם היחיד שמשפיע על מכפיל ההון, אך היא לבטח החשוב ביותר מביניהם.
הסטטיסטיקה בישראל
התרשים הבא מציג את התפלגות מכפיל ההון בישראל נכון לשנת 2010:
כמו עם מכפילי הרווח, הפערים שבין מכפילי ההון הממוצעים בשלוש הקבוצות המוצגות בטבלה מדגישה את הצורך שבבחירת קבוצת השוואה איכותית לצורכי הערכת שווי של החברה אותה אנו מעריכים, קבוצה בה סטיית התקן של המכפיל קטנה יותר. במקרים בהם קיימת שונות גבוהה בקרב התצפיות נעדיף להשתמש במכפיל החציוני כיוון שהוא רגיש הרבה פחות לתצפיות קיצוניות בגודלן.
דיוויזיית השריון ה-14 (ארצות הברית)
דיוויזיית השריון ה-14 של צבא ארצות הברית (באנגלית: 14th Armored Division) הייתה דיוויזיית שריון אמריקאית אשר לחמה במלחמת העולם השנייה בחזית המערבית.