cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יגון (סיפור קצר)
הביקורת החברתית ומשמעות הסיפור
צ׳כוב מביע בסיפורו ביקורת על החברה בתקופת סוף המאה ה-19 בה התרחשו תהליכי התיעוש והעיור. הביקורת מופנית כלפי החברה האטומה לבעיות הפרט – כל אחד עסוק בעניינו ואין חמלה בין בני האדם. הקור והקיפאון מסמלים מטפורה לחוסר השייכות של בני האדם בעיר הגדולה, ומדגישים את בדידותו לעומת הקרירות של החברה. המפגשים עם אנשי העיר מכל שכבות החברה מסמלים ניכור וחוסר אכפתיות לזולת שמדגישה את הביקורת על החברה האטומה והמנוכרת. סיפורו של צ׳כוב מסב את תשומת לבו של הקורא בניסיון לפתרון הבעיה החברתית באותה תקופה. המצוקה של יונה מציגה את התקווה לחברה בה אנשים מכל המעמדות יגלו אכפתיות אחד כלפי השני.
קישורים חיצוניים
תרגומים עבריים:
שלומי לנגר
שלמה (שלומי) לנגר (נולד ב-14 במאי 1962) הוא ראש המועצה המקומית אורנית בין השנים 2008–2018. מכהן כיום כמנכ"ל החברה הכלכלית חוף הכרמל.
ביוגרפיה
נולד בירושלים, ולמד בבית הספר תחכמוני. התגייס לשייטת 13, ובהמשך שירותו עבר לחיל המודיעין ושירת כמפקד הבסיס של יחידה 8200. לאחר שחרורו מן הצבא התגייס ליחידת המבצעים של שירות הביטחון הכללי, ושרת בה במשך 25 שנה כלוחם, כראש צוות וכראש ענף.
בתקופת האינתיפאדה השנייה מונה על ידי ראש המועצה המקומית אורנית למנהל מחלקת ביטחון, בטיחות ושעת חירום. בבחירות לרשויות המקומיות שהתקיימו בשנת 2008 נבחר לראשות המועצה המקומית אורנית, לאחר שרשימתו "יחד עם שלומי" זכתה בכ-75% מהקולות הכשרים. בבחירות 2013 לרשויות המקומיות נבחר לכהונה שנייה לאחר שזכה בכ-72% מהקולות. בבחירות לרשויות המקומיות ב-2018 התמודד שוב בראשות סיעת יחד. רשימתו זכתה ב-3 מושבים במליאת המועצה, אך יריבו ניר ברטל גבר עליו ונבחר לראשות המועצה. כיהן גם כיו"ר דירקטוריון איגוד ערים לאיכות סביבה שומרון, יו"ר ועדת הנוער במרכז השלטון המקומי וכן דירקטור וחבר הנהלה במרכז למשק וכלכלה של המרכז.
ב-2019 התמנה למנכ"ל המועצה המקומית בית אריה-עופרים. ב-2022 התמנה למנכ"ל החברה הכלכלית חוף הכרמל.
למד לתואר ראשון במשפטים במכללת שערי מדע ומשפט, לתואר ראשון במדעי הרוח באוניברסיטת בר-אילן, לתואר שני במדיניות ציבורית באוניברסיטת רייכמן. מגשר מוסמך מטעם בית המשפט.
חיים אישיים
נשוי לוורד ואב לשלושה. מתגורר באורנית מאז 1991.
אוהד חזקי
ביוגרפיה
חזקי נולד ברמת גן ועם שחרורו מהצבא החל לעבוד בתנועת הצופים במגוון תפקידי ניהול ופיתוח במשך כ-8 שנים. במהלך עבודתו בצופים סיים תואר ראשון באוניברסיטת תל אביב במדעי המדינה ובהיבטים התפתחותיים בחינוך והתנדב כשנתיים בארגון פעמונים.
פעילות ציבורית
חזקי כיהן כמנכ"ל האגודה למען הלהט"ב. חזקי היה גורם מפתח במאבקים המרכזיים של הקהילה הגאה בשנים האחרונות. במהלך כהונתו באגודה למען הלהט"ב, התבסס הארגון והפסיק להיות ארגון גרעוני ושילש את תקציבו. בנוסף, הוא הקים את קואליציית ארגוני הקהילה הגאה המונה 17 ארגונים, שהייתה גורם משמעותי במהלכים מרכזיים של המאבק הלהט"בי.
חזקי היה ממארגני מחאת מטוס הגאווה ב-2016 לתקצוב הקהילה הגאה, שבמסגרתה הושג תקציב של כ-10 מיליון ש"ח למטרות הקהילה. הוא היה ממארגני מחאת האימוץ ב-2017, שכללה את ההפגנה הכי גדולה עד אז של הקהילה הגאה, היה גורם מפתח במחאת השיוון ב-2018, בהכרזת יום השביתה האזרחי והיה שותף מרכזי בכתיבת מסמך דרישות הקהילה הגאה. אוהד היה מההוגים של מצע הגאווה ומתפיסת המאבק המוניציפלית של הקהילה הגאה, שבאה לידי ביטוי באירועי גאווה ב-55 ערים בישראל ב-2019. אוהד יזם וניהל את קמפיין החוצות "משפחה ישראלית גאה" ביום המשפחה 2020.
ב-2018 אוהד היה שותף ויזם את מחקר המיפוי הראשון מסוגו על ארגוני הקהילה הגאה, ביוזמה משותפת של ארגוני קהילת הלהט"ב ושל מכון אלכא למנהיגות וממשל - ג'וינט ישראל. מטרת המחקר הייתה למפות את שדה הלהט"ב בישראל ובעיקר את הארגונים המעניקים שירותים לקהילה ופועלים למענה. מחקר זה היווה בסיס לתקצוב פרויקטים משותפים וחיזוק התשתיות של המאבק הגאה בישראל.
דואר גרמניה המזרחית
דויטשה פוסט (DP), (בגרמנית: Deutsche Post der DDR; הידוע גם כ"הדויטשה פוסט של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית", בגרמנית: Deutsche Post der Deutschen Demokratische Republik) היה שירות הדואר והטלקומוניקציה של גרמניה המזרחית, בבעלות המדינה. הדויטשה פוסט היה תחת שליטת משרד שירותי הדואר והטלקומוניקציה של גרמניה המזרחית. שירות הדואר היה פעיל מ-1949 ועד איחוד גרמניה מחדש ב-3 באוקטובר 1990.
רקע היסטורי
עם סופה של מלחמת העולם השנייה באירופה במאי 1945, מועצת כוחות בעלות הברית ירשה את המשטר הנאצי בגרמניה. כחלק ממהלך זה ה"דויטשה רייכספוסט" (שירות הדואר ברייך הגרמני) נשלט בידי כוחות הכיבוש בגרמניה, ובברלין היה מחולק לארבעת הסקטורים שלה. השטחים ממזרח לקו אודר-נייסה היו תחת הרשויות הפולניות והסובייטיות. אחד מהצעדים הראשונים לשחזור הממשל האזרחי בגרמניה היה שחזור שירותי הדואר והטלקומוניקציה.
מנהלת שירותי התקשורת המרכזית הגרמנית החלה את עבודתה בשטח הכיבוש הסובייטי בגרמניה תחת אזור השיפוט של מנהלת הצבא הסובייטי בגרמניה ב-27 ביולי 1945. משרדי הדואר בשטחי הכיבוש הסובייטי נפלו לסמכותו. בהתחלה, מדינות גרמניה בשטח הכיבוש הסובייטי יצרו בולים משלהן, אך ב-1946 החלה הנפקת בולים הנושאים את השם "דויטשה פוסט" התקפים בכל ארבעת אזורי הכיבוש בגרמניה.
כאשר תהליך משא ומתן הקשור לרפורמות כלליות במטבע הגרמני כשלו, המשיכו בעלות הברית המערביות עם רפורמות המטבע בגרמניה המערבית, וב-21 ביוני 1948 המארק הגרמני הובא לראשונה. בתגובה, הכריזה ברית המועצות על הרפורמות שלה במטבע המזרח גרמני ב-24 ביוני 1948, ומכך נוצר המארק המזרח גרמני, ונהיה המטבע של שטח הכיבוש הסובייטי. תהליך זה היווה את הבסיס להפרדה הכלכלית בין שתי המדינות הגרמניות. ביולי 1948, על הבולים שהיו בשימוש כללי מקודם הודפס הכיתוב "שטח הכיבוש הסובייטי" וכתוצאה מכך שטח הכיבוש הסובייטי הדפיס בולים שונים משטחי הכיבוש המערביים, תחת השם "דויטשה פוסט".
הרפובליקה הפדרלית הגרמנית נוסדה ב-23 במאי 1949, הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית אחריה ב-7 באוקטובר 1949. בגרמניה המערבית ה"דויטשה פוסט" שינה שמו ל"דויטה בונדספוסט" ב-1950, בזמן שגרמניה המזרחית שימרה את השם "דויטשה פוסט". בגלל סטטוס הכיבוש של ברלין, שירות הדואר של מערב ברלין היה באופן טכני עצמאי מהבונדספוט המערב-גרמני. הוא היה ידוע בתור "דויטשה בונדספוסט ברלין". המהלך לא עבר גם בשירות הדואר של גרמניה המזרחית.
סקירה כללית
באופן דומה לשירותי דואר אחרים באירופה עד שנות התשעים, הדויטשה פוסט סיפק את השירותים הבאים בכל גרמניה המזרחית:
כמו במדינות אירופאיות אחרות, אף על פי ששירותי הבנקאות היו נגישים גם דרך מוסדות אחרים, נהנה הדויטשה פוסט ממונופול על סיפוק שירות הדואר והתקשורת בתוך גרמניה המזרחית (כולל ברלין המזרחית).
הדויטשה פוסט תחזק 2279 יחידות דואר בכל גרמניה המזרחית, בנוסף ל-9586 משרדים אחרים ויחידות אחרות. ב-1985 הדויטשה פוסט הוביל 1.273 מיליארד יחידות דואר ו-15 מיליון חבילות, בזמן שמערכת הטלפון טיפלה ב-767 מיליון שיחות בין-לאומיות ו1.317 מיליארד שיחות טלפון מקומיות.
הנפקת בולים
הבול הראשון הונפק ב-9 באוקטובר 1949, וציין את יום השנה ה-75 של איגוד הדואר העולמי. שירות דואר אוויר רגיל התחיל ב-1950, התחיל בשירות דואר לברית המועצות ואחר כך למדינות אחרות. עם היווסדותן של שתי מדינות גרמניות, דואר בין השתיים טופל לפי רגולציות של איגוד הדואר העולמי.
על פי סקוט קאטלוג, במשך 41 השנים הבאות הדויטשה פוסט הנפיק יותר בולים מכל ישות דואר אחרת בגרמניה - 2,802 בולים שונים הכוללים בולי ציון מיוחדים, 191 בולים המיועדים לגיוס כספים (semi postal), ו-16 בולי דואר אוויר.
בולים למען מטבע זר
בולים הונפקו גם במידה מסוימת עבור מכירה וצבירת מטבע זר מחוץ לגרמניה המזרחית, אף על פי שהבולים היו תקפים לדואר הם לא הוצאו למחזור הכללי של הבולים אלא נמכו ישירות לסוחרי בולים מחוץ לגרמניה המזרחית. הדויטשה פוסט התחיל שימוש במסורת של יצירת בול מסוים במחזור בין-לאומי קטן באופן מיוחד, ובכך באופן מלאכותי להגדיל את הערך של הבול.
פיזור כתבי עת וגביית אגרות רדיו וטלוויזיה
הדויטשה פוסט החזיק במונופול על פיזור כתבי עת בגרמניה המזרחית, גם דרך שיווק וגם דרך מינוי. הדויטשה פוסט החזיק ברשימה מרכזית של כתבי עת, מקומיים וזרים, המאושרים למכירה. כתב עת אשר לא הצליח להיכנס לרשימה זו הוכנס לחרם על הסירקולציה שלו או למכירתו בתוך גרמניה המזרחית. כתבי עת זרים שאושרו במדינה כמעט תמיד הגיעו ממדיניות סוציאליסטיות אחרות, כמו ברית המועצות. מירב הפיזור של כתבי העת נעשה על ידי רשת קיוסקים בגרמניה המזרחית, כולל תחנות רכבת, תחנות דלק, ובאזורים עירוניים. שילוח דרך מינוי היה נדיר למדי.
מרבית כתבי העת המערב-גרמניים (והמערב-אירופאים) הוצאו מהרשימה. עם זאת, בסוף שנות השמונים, אפילו כמה כתבי עת סובייטים, כמו כתב העת הפופולרי "ספוטניק" הוצא מהרשימה המאושרת, והוכנס לחרם. למרות זאת, באוקטובר 1989, המשרד לשירותי דואר וטלקומוניקציה הכריז על כך ש"ספוטניק" הוחזר לרשימה.
איחוד גרמניה
עם איחודה של גרמניה מחדש ב-3 באוקטובר 1990, הדויטשה פוסט נהיה חלק מדויטשה בונדספוסט, אשר בזמנו הופרט לדויטשה פוסט ב-1 בינואר 1995. כחלק מתאריך האיחוד, בולי הדויטשה פוסט המזרח-גרמני נהיו תקפים גם עבור גרמניה המערבית וברלין המערבית, החל מ-2 ביולי 1990 והפוך, עד לפוג תוקפם.
ארסן לופן, הפורץ הג'נטלמן
ארסן לופן, הפורץ הג'נטלמן (בצרפתית: Arsène Lupin, Gentleman Burglar) הוא אוסף הסיפורים הראשון של מוריס לבלאן, המספר את הרפתקאותיו של ארסן לופן, שפורסם ב-10 ביוני 1907. האוסף מכיל את שמונת הסיפורים הראשונים המתארים את הדמות, כל אחד מהם פורסם לראשונה במגזין הצרפתי Je sais tout הראשון ב-15 ביולי 1905. השביעי מציג את הבלש האנגלי שרלוק הולמס, ששונה בפרסומים הבאים ל"הרלוק שולמס" לאחר מחאות מצד עורכי דינו של ארתור קונאן דויל, כפי שנראה באוסף השני ארסן לופן מול הרלוק שולמס.
בסיפור מוזכר לראשונה המפקח ג'סטין גנימר שהיה אויבו המושבע של ארסן לופין, שרודף אחריו ללא הפסקה. אף על פי שעיסוקם בהתאמה של גנימר ולופן עומד בסתירה מוחלטת, לופן מכבד את רודפהו: הוא אינו רואה בבלש אינטלקט המשתווה לו, אך אינו יכול שלא להתפעל מעקשנותו ונחישותו של המפקח.
התייחסות בתרבות הפופולרית
הסיפורים על אודות ארסן לופן מצאו את ביטויים ביצירות תרבות מאוחרות יותר, כגון בסרט "ארסן לופן" וכן בסדרה הצרפתית "לופן" (Lupin) מבית נטפליקס.
תנים וערבים
"תנים וערבים" (גרמנית: "Schakale und Araber") הוא סיפור קצר מאת פרנץ קפקא, שנכתב ופורסם בשנת 1917. הסיפור פורסם לראשונה על ידי מרטין בובר בכתב-העת היהודי בעריכתו "Der Jude". הסיפור הופיע שוב בקובץ הסיפורים הקצרים "רופא כפרי" בשנת 1919.
עלילה
נוסע אירופאי מהצפון, מלווה בקבוצת מדריכים ערבים, חונה בנווה מדבר. כשהלילה יורד הנוסע מתקשה לישון מפני שיללות תנים מפריעות לו. לפתע הוא רואה כי מקורן של היללות, בקבוצת תנים החגה סביבו. זקן התנים פונה אל הנוסע בדיבור, ומספר לו על היריבות והשינאה רבת השנים בין התנים לערבים, מתחילת הדורות. זקן התנים מסביר שהם חיכו כל השנים לאיש כמו הנוסע כדי שיגיע ויגאל אותם: "אדון, עליך מוטל לסיים את הריב המפלג את העולם". התנים אומרים שאין הם יכולים להביס את הערבים בכוחות עצמם, ומגישים לנוסע זוג מספריים חלודים, כדי שישסף בעזרתם את גרונות הערבים.
באותו רגע אחד הערבים מגיע, ומצליף בתנים בשוט. הערבי שואל את הנוסע אם הוא כבר שמע את הסיפור מפי התנים, וקורא לחבריו להביא גוויית גמל לתנים. התנים מתחילים לאכול את הנבלה, והערבי מצליף בהם בשוט והם בורחים וחוזרים וחוזר חלילה, עד שהנוסע עוצר בעד הערבי. הסיפור נגמר בכך שהמדריך אומר:.
פרשנויות
מאחר שהסיפור התפרסם בכתב העת של מרטין בובר, נהוג לפרש את הסיפור כאלגוריה ליחסי היהודים-ערבים בארץ ישראל וכביקורת על הציונות והסכסוך הישראלי-ערבי, ביקורת שתאמה את תפיסתו של מרטין בובר, שהתבטאה מאוחר יותר בהקמת "ברית שלום" ב-1925, שנה לאחר פטירתו של קפקא. קפקא ביקר את האופן התלותי של היהודים באירופאים, הזקוקים כביכול למשיח, ומבקר את אורח החיים הלא מערבי של הערבים. הסיפור פורסם ביחד עם הסיפור "דין-וחשבון לאקדמיה" המבטא את הניסיון להפוך את היהודי לאירופאי.
יחסו של קפקא לציונות היה מורכב. הוא אמנם ביקר בקונגרס הציוני ה-11 שנערך בווינה בספטמבר 1913, אך תיאורו את האירוע לא היה מחמיא. הוא העיד שנאלץ להאזין "לצרחות ללא קץ" באולם הדיונים, ותיאר את העסקן הציוני הטיפוסי כבעל "ראש עגול קטן ולחיים קפואות". מאוחר יותר במהלך חייו התקרב קפקא לציונות, ואף הביע רצון לבקר ואולי אף לעבוד במסעדה בארץ ישראל. עם זאת, באחד ממכתביו האחרונים הודה כי הנסיעה לפלשתינה היא מבחינתו "רעיון להשתעשע בו" ו"סוג של פנטזיה".
השפעות ועיבודים
בשנת 2011, ביים ז'אן-מארי סטרוב סרט קצר-ניסיוני בשם "Schakale und Araber" המבוסס על הסיפור.
בוגאטי שירון
בוגאטי שירון (בצרפתית: Bugatti Chiron) היא מכונית-על במרכב קופה, בעלת שני מקומות ישיבה, שיוצרה על ידי בוגאטי בייצור מוגבל (500 יחידות) בין השנים 2016 ל-2018. היא הוצגה בתערוכת הרכב הבינלאומית של ז'נבה ב-1 במרץ 2016.
עד 2018 יוצרו 500 דגמים. ב-2018 היא הוחלפה בדגם בעל ביצועים משופרים בשם בוגאטי שירון ספורט. בספטמבר 2019 דגם משופר בשם בוגאטי שירון סופר-ספורט 300+ שבר את שיא המהירות כשהגיע למהירות של. דגם זה יימכר במהדורה מוגבלת (30 יחידות) במסגרת חגיגות 110 שנה לבוגאטי וייתכן שייכנס לייצור סדרתי החל מ-2021.
לשירון שישה תתי-דגמים:
שם
השירון קרויה על שמו של לואי שירון, נהג המרוצים הצרפתי של חברת בוגאטי בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20, אשר התחרה בין היתר במרוצי הפורמולה 1 ובמרוצי לה מאן.
מנוע ונתונים טכניים
צריכת הדלק המשולבת עומדת על 25.190 ליטר לכל 100 ק"מ. פליטת הפחמן דו-חמצני עומדת על 571.636 גרם לכל ק"מ.
בניגוד למתחרות ולמכוניות העל האחרות של התקופה דוגמת הפורשה 918 או המקלארן P1, הבוגאטי שירון אינה בעלת מערכת היברידית משולבת חשמל, אלא בעלת מנוע בעירה פנימית רגיל, זאת ומאחר ובחברת בוגאטי דחו אפשרות זו משיקולי התוספת הלא רצויה למשקל המכונית ופגיעה בביצועים ובמהירות המקסימלית אשר מכוונת לרף הגבוה ביותר. נקודה נוספת היא האילוץ אשר היה נדרש בשינוי עיצוב המכונית מאחר שישנו מחסור פיזי בגוף המכונית להרכבת מערכת כזאת.
לבוגאטי שירון שלדה עשויה סיבי פחמן אשר מחוזקים על ידי פולימר, מערכת מתלים עצמאיים ומערכת הנעה לכל הגלגלים.
נתוני מהירות
השירון נחשבה למכונית הכביש המהירה ביותר מייצור סדרתי. עם זאת, מהירותה המרבית טרם נמדדה באופן רשמי ומדויק.
השירון מהירה ביותר ויכולה בקלות לעבור את מהירות ה-450 קמ"ש ואף להגיע למהירות של כ-500 קמ"ש, אך משיקולי בטיחות המהירות הוגבלה אלקטרונית ל-.על פי הערכות המהירות המקסימלית של המכונית (ללא ההגבלה) היא כ-463 קמ"ש (על פי נתוני החברה) אך למרות הערכתו של נהג המרוצים המכונית הגיעה למהירות של 500 קמ"ש. נהג הניסויים של החברה העריך אף הוא שהמכונית יכולה להגיע למהירות זו, בתנאי שיורכבו עליה צמיגים מיוחדים שיוכלו לעמוד במהירות העצומה ובחום הרב שנוצר עקב החיכוך עם הכביש.
על פי נתוני היצרן המכונית מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש ב-2.4 שניות, 0 ל-200 קמ"ש ב-6.5 שניות, ו-0 ל-300 קמ"ש ב-13.5 שניות. השירון שברה את שיא ההאצה מ-0 ל-400 ובחזרה ל-0: התמרון הזה לוקח 42 שניות בלבד.
שבירת שיא המהירות
בספטמבר 2019 נשבר שיא המהירות על ידי בוגאטי שירון משודרגת שהגיעה למהירות 490.48 קמ"ש (304.77 מייל לשעה), הבוגאטי המשודרגת נקראת בוגאטי שירון סופר-ספורט 300+ משום שהייתה המכונית הראשונה לחצות את ה-300 מייל לשעה.
מהירות זו אינה נחשבת כשבירת השיא שבו החזיקה הקוניגסג אגירה RS, משום שהבוגאטי המשודרגת אינה נחשבת לייצור סדרתי בניגוד לקוניגסג וגם משום שנסעה רק בכיוון אחד ולא לשני צדדים כנהוג, אך ישנן שמועות שאכן השירון סופר-ספורט תעבור לייצור סדרתי החל מ-2021 ומחירה יהיה כשישה מיליון דולרים.
ב-2020 נשבר השיא על ידי ה-SSC טואטרה של שלבי סופרקארס, שהגיעה למהירות של, אך יש מחלוקת על תקפותו.
ייצור ושיווק
בדומה לדגם הוויירון, הבוגאטי שירון מיוצרת במתקן החברה במולצהיים אשר בחבל אלזס שבצרפת. כמות הייצור הוגבלה ל-500 יחידות בלבד, כאשר ייצור ושיווק המכונית יימשך על פני כשנתיים. המכונית תוצע למכירה ללקוחות מועדפים אשר ייבחרו בקפידה, כאשר מחירה לרכישה בגרמניה של כל מכונית יחל מ-2.4 מיליון אירו, לעומת 2.66 מיליון דולרים בארצות הברית.שחקן הכדורגל של מנצ'סטר יונייטד, כריסטיאנו רונאלדו, רכש וקיבל מכונית מדגם זה.
לגו ומשחקי וידאו
בשנת 2018 הציגה חברת לגו בתערוכת הרכב של פריז בוגאטי שירון בגודל מלא העשויה לגו. בניית השירון מלגו נעשתה כחלק מתרגיל יחסי ציבור, לקידום שיתוף הפעולה בין בוגאטי ללגו. בנייתה ארכה 13,000 שעות עבודה, היא בנויה מיותר ממליון חלקים ומסוגלת לנסוע עקב 2,304 מנועים חשמליים ו-4,032 גלגלי שיניים המספקים 5.3 כ"ס ומאפשרים מהירות מרבית של 20 קמ"ש, משקלה עומד על 1.5 טון.
מלבד הצגת בוגאטי שירון מלגו, השיקה לגו ערכת בוגאטי שירון ב-1,200 ש"ח.
משחקי וידאו
השירון מוצגת בכמעט כל משחקי המכוניות, בניהם: אספלט 8, אספלט 9, Need for Speed ומשחקי פרוזה. לרוב השירון היא המכונית הטובה ביותר במשחק והיקרה ביותר.
מחלת לב מסתמית
מחלת לב מסתמית היא מחלה המתאפיינת בפגיעה באחד מארבעת מסתמי הלב. מחלות אלו, בעלות אופי מולד או נרכש, יכולות לערב מסתם אחד או יותר מבין מסתמי הלב. ככלל, מבין המחלות המסתמיות, המחלות המערבות את מסתמי הלב השמאליים – המסתם הצניפי ומסתם אבי העורקים – נפוצות יותר מן המחלות המערבות את מסתמי הלב הימניים – המסתם התלת-פסיגי ומסתם עורק הריאה, כאשר המחלה המסתמית הנפוצה ביותר היא אי-ספיקת המסתם הצניפי.
מחלות הלב המסתמיות נחלקות באופן גס למחלות היצרות מסתם ולמחלות אי-ספיקת מסתם. ישנן גם הפרעות משולבות עם היצרות ואי-ספיקה יחד באותו המסתם. במחלות היצרות, המסתם מעובה ואינו נפתח מלוא רוחבו, דבר הדורש מפל לחץ גבוה יותר על מנת להזרים את הדם על פני המסתם. להבדיל, במחלות אי-ספיקה, חלה דליפה, או תחזרת, של דם על פני המסתם, בזמן שזה אמור להיות סגור, והדבר מעמיס נפח על המדור הקודם למסתם במחזור הדם. מצבים רפואיים נוספים המסווגים תחת מחלות לב מסתמיות ואינם גורמים בהכרח להיצרות מסתם או לאי-ספיקה שלו הם מסתם ותיני דו-פסיגי וצניחה של המסתם הצניפי. סיכום של המחלות המסתמיות השונות מובא בטבלה:
הסיבה העיקרית למחלות מסתמיות היא הסתיידות של המסתם על רקע גיל מבוגר, וכן מצבים מולדים כמו מסתם ותיני דו-פסיגי. השכיחות של מחלת לב שיגרונית היא כיום נמוכה מאוד בעולם המפותח בשל מניעה ראשונית של קדחת שיגרונית, אולם במדינות המתפתחות זו עדיין סיבה נפוצה להתפתחות מחלות מסתמיות.
מחלות מסתמיות בדרגת חומרה קלה אינן גורמות לתסמינים ואינן מצריכות טיפול רפואי, אלא מעקב. לעומת זאת, מחלות מסתמיות בדרגת חומרה קשה מביאות בדרך כלל להופעת תסמינים של אי-ספיקת לב, תעוקת לב ותסמינים נוספים כתלות במחלה. האזנה לקולות הלב במסכת היא השיטה הנפוצה ביותר לסיקור של מחלות לב מסתמיות. שיטה זו מבוססת על כך שהפרעות בתפקוד המסתמים גורמות לשינויים אופייניים בקולות הלב ולהופעת אוושות.
הטיפול התרופתי במחלות מסתמיות קשות אינו תמיד מספיק כדי למנוע את החמרתן, ובמקרים רבים נדרשת התערבות ניתוחית לתיקון המסתם או להחלפתו. מחלות לב מסתמיות הן הגורם לכ-10%–20% מכלל ניתוחי הלב המבוצעים בארצות הברית. כשני שלישים מהניתוחים הם החלפה של מסתם אבי העורקים, רובם בשל היצרותו. ניתוחים במסתם הצניפי מבוצעים בעיקר בשל אי-ספיקה של המסתם ומתבצעים בגישה מלעורית. המסתם המושתל יכול להיות מסתם ביולוגי, שמקורו בבעל חיים, או מסתם לב מלאכותי.
לה ספציה (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
ימנה
יכול להיות שפירוש השם ימנה מגיע מהשורש מנה, ופירושו האל נתן לי את מנת חלקי, או בקשת לאל שייתן לתינוק את הראוי לו.
במדרשים ובחז"ל
בדעת מקרא נאמר, נוסף על פירוש שמו, גם רמז לכך שהאל בפירוש שמו של ימנה הוא ה', שהאות הראשונה והאות האחרונה של ימנה מרכיבים את אחד משמותיו של ה'.
יש מדרש האומר שימנה נקרא בשם זה משום שהיה בכורו של אשר, ומיומנת עליו ברכתו, כלומר שהוא יקבל את רוב הברכה של יעקב לאשר עקב היותו בכורו.
יהדות איחוד האמירויות הערביות
יהדות איחוד האמירויות הערביות היא הנוכחות ההיסטורית והמודרנית של יהודים במשך אלפי השנים במזרח התיכון ובאופן ספציפי בשטחי איחוד האמירויות הערביות.
הקהילה היהודית באיחוד האמירויות קטנה יחסית. נכון לשנת 2022, ההערכה היא כי יש כ-4,000 יהודים שחיים במדינה, מתוכם כ-1,000 ישראלים יורדים.
ישנם 3 בתי כנסת ברחבי האיחוד. מאז הוכרז על הסכמי השלום בין האיחוד לישראל בשנת 2020, נפתח בית הכנסת הרשמי הראשון באבו דאבי, בירת המדינה.
משרד הסובלנות האמירותי הוביל להקמת תוכנית הסובלנות הלאומית והכרה רשמית בקהילה היהודית במדינה.
היחס ליהודים באיחוד האמירויות
על פי דו"ח של הסוכנות הידיעות היהודית משנת 1999 כי: "אוניברסיטה בריטית אסרה על סופרים יהודים ללמד בקורסים בקמפוס שלה באיחוד האמירויות הערביות. אוניברסיטת לינקולנשייר והומברסייד אישרה כי ספרים של יהודים, כמו גם כאלה שמזכירים יהודים בביבליוגרפיות שלהם, נאסרים על ידי שלוחה במדינה. בנוסף, המועצה הבריטית, ארגון ממלכתי שנועד לקדם הישגים תרבותיים בריטיים מחוץ לבריטניה, הודתה כי היא מסכימה לצנזורה של עבודות של יהודים כדי להכיל "חוקי פרסום פוליטיים, דתיים או מוסריים מקומיים.
בשנת 2019 ממשלת איחוד האמירויות הכריזה על "שנת הסובלנות", ובראשה ביקור רשמי של מנהיגים מכל הדתות. השיח' מוחמד בן זאיד אל-נהיאן הכריז על תוכנית ל"בית משפחת אברהם, קמפוס רב-דתי עם כנסייה, מסגד ובית כנסת המחוברים זה לזה בגנים ומרכז חינוכי. משרד הסובלנות פרסם ספר בשם "חוגגים סובלנות", ובו פרקים המפרטים את ההיסטוריה המקומית של כל מיעוט דתי באיחוד האמירויות, כולל הקהילה היהודית, מה שהצביע על הכרה רשמית באוכלוסייה היהודית המקומית, לדברי הרב מארק שנייר, בשיחות שקדמו לכתיבת הספר דובר על הקמת בית כנסת ראוי, אוכל כשר ואפילו מקווה.
בחודשים אוגוסט וספטמבר 2020 מאה יהודי תימן האחרונים החלו בתהליך הגירה מתימן לאיחוד האמירויות הערביות בחסות הממשלה.
בדצמבר 2020 אמר השר לענייני פיתוח כלכלי באיחוד האמירויות, מוחמד אל שורפה בפגישה שקיים בלשכתו שבבירת האמירויות עם הראשון לציון, הרב יצחק יוסף – ועם רב הקהילה לוי דוכמן כי מדינתו מצפה לפתיחת בתי כנסת וקהילות יהודיות בכל שבע האמירויות, כדבריו. נכון להיום פועלות קהילות באמירויות המרכזיות – הבירה אבו דאבי והבירה הכלכלית דובאי, אך המדינה הערבית תראה בעין יפה הקמת בתי כנסת וקהילות יהודיות גם באמירויות שארג'ה, עג'מאן, ראס אל-ח'ימה, פוג'יירה ואום אל-קיוין.
מוסדות יהודיים באיחוד האמירויות
מאז 2014 פועל בדובאי ובאבו דאבי הרב לוי דוכמן כרב הקהילה, שמפעיל מערך כשרות שמכשיר ומעניק תעודות כשרות למסעדות, מוסדות ומפעלים, מרכזי חינוך לילדים ולנוער, בתי כנסת, מקוה טהרה ומרכזי קהילה. בית חב"ד פועל בדובאי ובאבו דאבי משנת 2020 בהנהלת דוכמן אשר משמש גם כשליח חב"ד.
הקהילה היהודית באיחוד האמירויות התפתחה בעיקר מאנשי עסקים זרים, רובם מאירופה ומארצות הברית ומאז הסכמי אברהם גדלה בקצב מהיר, כיום יש חלק מרכזי בקהילה גם לישראלים הרבים שהצטרפו לקהילה. בשנת 2020 הוקם מרכז חינוך יהודי עבור הקהילה ופועלת תוכנית יומית לכיתות גן, לילדים עד גיל 12 ולנוער פועלות תוכניות מחוץ לשעות בתי הספר.
יחסי ישראל והאמירויות
הקשרים בין ישראל לאיחוד האמירויות התחממו אט אט. לישראל הייתה משלחת קבועה בסוכנות הבינלאומית לאנרגיה מתחדשת שבסיסה באבו דאבי מאז 2014. על פי USA Today (מאמר משנת 2010), מדינות ערב מרחיבות את היחסים עם ישראל ויהדות ארצות הברית במאמץ לערער את השפעתה הגוברת של איראן, להכיל את האלימות בעיראק ובלבנון ולדחוף לפתרון בסוגיה הפלסטינית. מזכירת החוץ האמריקאית קונדוליזה רייס, טענה כי הסכם השלום הישראלי-פלסטיני יחליש את ארגוני הטרור כגון חמאס וחזבאללה. על פי המאמר, המגעים של מדינות ערב עם ישראלים ויהודים אמריקאים נמשכים יותר מעשור אך מעולם לא היו פומביים.
מאז 2017, איחוד האמירויות הערביות יחד עם בעלות בריתה במועצה לשיתוף פעולה במפרץ יצרו קשרי תיאום חזקים יותר עם ישראל, בהתנגדותם ההדדית נגד איראן.
ב-13 באוגוסט 2020 הודיעו ישראל ואיחוד האמירויות על נורמליזציה של היחסים בין שתי המדינות, החל מפגישה לחתימת הסכמים דו צדדיים בתחומים הכוללים אנרגיה, תיירות, טיסות ישירות, השקעה, ביטחון, תקשורת וטכנולוגיה במהלך השבועות שלאחר מכן.
נבחרת הולנד בכדורגל נשים
נבחרת הולנד בכדורגל נשים מייצגת את הולנד בתחרויות כדורגל נשים בינלאומיות ומנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל ההולנדית המלכותית. במשך השנים לא זכתה הנבחרת להצלחה רבה ורק לקראת סוף העשור הראשון של המאה ה-21, החלה להשיג תוצאות משמעותיות בעולם הכדורגל האירופאי.
היסטוריה
ב-17 באפריל 1971 ערכה נבחרת הולנד את משחקה הבינלאומי הראשון, כשהתמודדה מול נבחרת בהזברוק. היה זה גם משחק כדורגל הנשים הראשון שארגנה פיפ"א. שנתיים וחצי מאוחר יותר, במשחק שאורגן לראשונה על ידי התאחדות הכדורגל ההולנדית, שיחקה הולנד את משחקה השני אי פעם, הפעם נגד . ב-11 במאי 1974 הגיע גם הניצחון הראשון של ההולנדיות. היה זה במשחק נגד נבחרת, בו ניצחה הולנד 0–3. עד 1982 שיחקה הולנד רק במשחקי ידידות, כשביניהם היה גם הניצחון הגדול ביותר של הנבחרת אי פעם - 0–12 מול.
ב-28 בספטמבר 1982, החלה הולנד להשתתף במשחקי המוקדמות של אליפות אירופה שתוכננה להיערך ב-1984. היא שובצה לבית המוקדם עם, ו, אך סיימה רק במקום השני בבית ולכן לא העפילה לטורניר הגמר. במשחקי המוקדמות של אליפויות אירופה שנערכו ב-1989, 1991 ו-1993 הצליחה הולנד לעבור את שלב המוקדמות הראשון, אך נכשלה שוב ושוב בהעפלה לטורניר הגמר. גם למשחקי הגביע העולמי לא הצליחה הולנד להעפיל מעולם, כשבמשחקי המוקדמות של גביע העולם 1991 היא החמיצה את ההעפלה בגלל שער אחד בלבד.
רק ב-2008 הצליחה הולנד להעפיל בפעם הראשונה לטורניר בינלאומי גדול. הייתה זו אליפות אירופה שהייתה אמורה להיערך ב-2009 בפינלנד. בשלב המוקדמות האחרון ניצחו ההולנדיות 0–4 את, וערכו הופכת בכורה ראשונה באליפות אירופה. בשלב הבתים של הטורניר, שובצה הולנד עם, ו, שגם לה הייתה זו הופעת בכורה באליפות. הולנד הצליחה לנצח בשני המשחקים נגד אוקראינה ודנמרק, אך הפסידה לפינלנד. למרות ההפסד, עלו ההולנדיות לרבע הגמר, שם פגשו את צרפת. לאחר 0-0 במשחק, הגיעו הקבוצות לבעיטות הכרעה, ושם הולנד ניצחה 4–5. בחצי הגמר, הודחו ההולנדיות על ידי אנגליה, לאחר הפסד 1–2. ההעפלה לחצי הגמר הייתה הישג השיא של נבחרת הולנד בכל הזמנים.
ארבע שנים לאחר מכן, הצליחו ההולנדיות להעפיל בפעם השנייה ברציפות לאליפות אירופה. בשלב הבתים שובצה הנבחרת עם, ו, אך השיגה רק נקודה אחת ולא הצליחה להעפיל לרבע הגמר. באליפות אירופה בכדורגל נשים 2017 אירחה את הטורניר וזכתה במקום הראשון לאחר שניצחה בגמר 2–4 את דנמרק. ליקה מרטנס נבחרה לשחקנית המצטיינת של הטורניר בסיומו והמאמנת סרינה ויכמן נבחרה למאמנת השנה בעולם.
רוברט קונקווסט
ג'ורג' רוברט קונקווסט (בשם מלא באנגלית: George Robert Acworth Conquest; 15 ביולי 1917 – 3 באוגוסט 2015) היה היסטוריון אמריקאי-בריטי נאו-קונסרבטיבי, סופר ומשורר, הידוע בעיקר בשל ספריו ומחקריו על ברית המועצות ובעיקר על תקופת הטיהורים הגדולים של סטלין. זוכה "הרצאת ג'פרסון" לשנת 1993.
קורות חיים
קונקווסט נולד ב-1917 בבית מלון בווסטרשייר שבאנגליה. אמו הייתה בריטית ואביו חייל אמריקאי, מווירג'יניה. האב, צאצא של משפחת בנג'מין פרנקלין, לחם כנהג אמבולנס מתנדב במסגרת הצבא הצרפתי במלחמת העולם הראשונה, כנגד גרמניה וזכה ב-1916 בצלב המלחמה הצרפתי עם כוכב כסוף, בגין גבורתו. קונקווסט ואחותו שרלין גדלו ולמדו, לסירוגין, בצרפת ובאנגליה. את לימודיו האקדמיים התחיל קונקווסט בקולג' וינצ'סטר באנגליה. הוא המשיך באוניברסיטת גרנובל שבצרפת ואחר כך חזר לאנגליה והשלים תואר ראשון, שני ולבסוף גם דוקטורט בהיסטוריה של ברית המועצות, באוניברסיטת אוקספורד.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הוא גויס לצבא הבריטי. תוך כדי שירותו הוא הספיק גם להינשא ב-1942 לאשתו הראשונה ג'ואן ווטקינס, ממנה נולדו לו שני בנים.
ב-1944 נשלח לבולגריה, כקצין קישור לצבא הבולגרי, שלחם בנאצים תחת פיקוד סובייטי. סמוך לפני תום המלחמה, בעודו מגויס עדיין, הוא פגש את טטיאנה מיכאילובה, אשר הייתה לימים אשתו השנייה.
בין הבולגרים שנרדפו על ידי הסובייטים הכובשים הייתה גם טטיאנה מיכאילובה, אך קונקווסט הצליח להבריח אותה עמו לבריטניה, כשחזר אליה ב-1948. כבר באותה שנה, לאחר גירושיו מאשתו הראשונה, הם נישאו. נישואיו השניים האלה החזיקו מעמד כ-14 שנה עד 1962, למרות מחלת הנפש שהתגלתה אצל מיכאילובה.
בשנות החמישים ותחילת שנות השישים המשיך קונקווסט לעבוד במשרד החוץ הבריטי ואחר כך עבור משרד זה כעצמאי, והיה בין השאר המזכיר הראשון של המשלחת הבריטית לאו"ם. בתקופה זו גם היה העורך של סדרה בת שמונה ספרים שהוציא המשרד לאור, על ברית המועצות.
בשנים 1964–1978 היה קונקווסט נשוי לקרולין מקפרליין. ב-1979, בן 62 הוא נישא לאשתו הרביעית אליזבת' ניס וינגייט, הצעירה ממנו ב-26 שנים. שנתיים אחרי נישואיהם עברו בני הזוג לארצות הברית והשתקעו בקליפורניה, בה גר עד מותו.
משורר, סופר מדע בדיוני, היסטוריון, עורך עיתונות ומרצה
קונקווסט החל לכתוב ולפרסם שירים, בביטאונים שונים, כבר מ-1937, בהיותו בן עשרים בלבד. ב-1945 זכה שיר מלחמה שלו, על חבר שנפל בקרב באיטליה, ב - PEN Brazil Prize. השיר התפרסם כעבור חמש שנים, כחלק מספר שירים של הוצאת PEN. ב-1951 הוא זכה ב-Festival of Britain verse prize וב-1955 הוציא לאור את ספר השירים הראשון שלו, מתוך שמונה שכתב.
שנה לאחר מכן התפרסם ספר מדע בדיוני שכתב, בשם A World of Difference. קונקווסט ערך לאחר מכן עוד חמש אנתולוגיות מדע בדיוני, יחד עם ידידו הקרוב קינגסלי אמיס, איתו כתב גם ספרים אחרים.
החל מ-1960 כתב קונקווסט ספרים ומחקרים רבים על ברית המועצות, ועד מותו יצאו לאור למעלה מ-21 ספרים שלו בתחום זה. ב-1962 הוא מונה לעורך הספרותי של השבועון הבריטי הקונסרבטיבי הידוע ספקטייטור, אולם כעבור כשנה התפטר מתפקידו והחל מ-1963 הוא התמסר לכתיבה ולהרצאות ומחקר בלבד.
ספרו החשוב ביותר של קונקווסט על ברית המועצות הוא The Great Terror, אשר יצא לאור בפעם הראשונה ב-1968 ותורגם לשפות רבות, לרבות כמעט כל השפות האירופאיות וכן יפנית, ערבית ועברית. בכתיבת הספר הוא השתמש בין היתר במסמכי ארכיון סמולנסק. ב-1990, עם התמוטטות ברית המועצות הוא הוציא לאור מהדורה מחודשת של ספר רב השפעה זה, אותה הוא עדכן בעזרת המקורות החדשים הרבים שנפתחו בפניו באותה עת. קונקווסט היה בספרו זה, ב-1968, אחד הראשונים במערב, ששם את הדגש על הרג האוכלוסייה בתקופת הטרור האדום של סטלין ופחות על משפטי הראווה שנלוו לאותו טרור. להערכתו, סטלין הרג בין 15 ל-20 מיליון איש באותן שנות טרור בברית המועצות. הוא אף הוסיף וטען כי הטרור הסטליניסטי היה המשך ברור וישיר של המשטר הקומוניסטי ולא סטיה מקרית בלבד, כפי שרבים במערב ביקשו לראות זאת. בהקשר זה הוא גם תקף אינטלקטואלים שמאליים רבים במערב, כמו ג'ורג' ברנרד שאו, ז'אן-פול סארטר, ברטולט ברכט, רומן רולן, ועוד, אשר מיעטו בחשיבותו או אף בעצם קיומו של הטרור הסטליניסטי, כמו גם הרעב שסטלין כפה על אזרחיו בהמשך ובמקום לבקר את הטרור האדום חיפשו ומצאו לו כל מיני הצדקות ותירוצים.
על ספר זה וספרים נוספים דומים לו ברוחם, שכתב קונקווסט בתקופה שקדמה לנפילתו של הקומוניזם, ועל מה שאירע למחלוקת בין קונקווסט לאנשי השמאל, בעקבות נפילה זו, כתב מייקל איגנטייף: "אחת ההנאות המעטות של גיל הזיקנה היא כשאתה חי מספיק כדי לראות ולהוכיח ליריביך את צידקתך. רוברט קונקווסט נהנה מהנאה זו בימים אלה".
קונקווסט כיהן כמרצה לספרות או להיסטוריה באוניברסיטאות רבות בארצות הברית ובבריטניה, לרבות אוניברסיטת הרווארד, לונדון סקול אוף אקונומיקס, אוניברסיטת בפאלו, אוניברסיטת קולומביה, אוניברסיטת סטנפורד ועוד. ב-1990 היה המגיש של הסדרה הטלוויזיונית הדוקומנטרית היוקרתית של רשת גרנדה, על ברית המועצות, האימפריה האדומה. הסדרה בת שבעה פרקים הוקרנה במדינות רבות ברחבי העולם, לרבות ארצות הברית, בריטניה, רוסיה, אוסטרליה ועוד. בנוסף, קונקווסט היה חבר המועצה המייעצת של ״הקרן לזכרם של נפגעי הקומוניזם״, שהוקמה ב-1993 על ידי הקונגרס האמריקאי, להנצחתם של מאה מיליון קורבנות הקומוניזם בעולם.
אותות כבוד ופרסים
קונקווסט היה חבר ב-The American Academy of Arts and Letters, עמית מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש, חבר מסדר האימפריה הבריטית, וכן חבר האגודה המלכותית לסיפרות, האקדמיה הבריטית, האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, החברה הבריטית הבין-כוכבית, האגודה לקידום הלימודים הרומים ואגודות נוספות. הוא קיבל פרסים ועיטורים רבים, לרבות הרצאת ג'פרסון בשנת 1993, פרס מייקל בראודה לשירה קלה לשנת 1997, The Richard Weaver Award for Scholarly Letters לשנת 1999, The Fondazione Liberal Career Award לשנת 2004, מדליית החירות הנשיאותית לשנת 2005 ואותות כבוד נוספים, לרבות ממדינות שמחוץ לארצות הברית ובריטניה (פולין, אסטוניה, אוקראינה ועוד). ב-2012 הוא זכה בפרס דן דוד מטעם אוניברסיטת תל אביב.
יחסי המלדיביים–רוסיה
יחסי המלדיביים–רוסיה הם היחסים הדו-צדדיים בין המלדיביים לרוסיה.
היסטוריה
ברית המועצות כוננה יחסים דיפלומטיים עם המלדיביים ב-14 בספטמבר 1966, וב-31 בדצמבר 1991 הכירה המלדיביים בפדרציה הרוסית כיורשתה של ברית המועצות. האינטרסים של הרפובליקה של המלדיביים מיוצגים על ידי שגרירות הפדרציה הרוסית בסרי לנקה.
מנדוחאי חאטון
מנדוחאי חאטון (במונגולית: Мандухай хатан; בסינית: 满都海哈屯, בפיניין: Mǎndūhǎi Hātún), הידועה גם בשם מנדוחאי סצ'ן חאטון, המלכה מנדוחאי החכמה, (בערך 1449 – 1510) הייתה החאטון (ההטיה בנקבה של המילה חאן) של שושלת יואן הצפונית המבוססת במונגוליה. היא איחדה בין הלוחמים המונגולים לבין בעלה בטמונח דיין חאן.
ביוגרפיה
מנדוחאי הייתה בתו היחידה של צ'ורוסבאי, היועץ המלכותי של האונגודים המונגולים. משפחתה הייתה אריסטוקרטית, ובגיל 18 נישאה כאישה שלישית למנדול חאנאס, שליט האימפריה המונגולית בין השנים 1473–1479. כשנולדה לה איתו בת, קיבלה מנדוחאי יחס מועדף על אשתו הראשונה, יחה חבארטו יונגין, שהייתה עקרה.
כשמנדול נרצח ב-1479 בידי היועץ שלו, אסמל, שפעל כסוכן של שושלת מינג, הכס נותר ללא יורש. מנדוחאי הביאה ממחבואו, ואימצה, את הילד היתום בן השבע, בטמונח, שהיה צאצא ישיר של ג'ינגיס חאן, והכריזה עליו כעל דיין חאן, השליט הלגיטימי של שושלת יואן הצפונית. בינתיים, דחתה מנדוחאי את הצעת הנישואים של האציל אונובולד, שרצה דרכה לעלות למלוכה, אך זה נשאר נאמן למנדוחאי ולחאן הצעיר.
שליטת מונגוליה
כשהצבאות המונגולים בשליטתה, פתחה מנדוחאי במלחמה נגד בני האויראט ממערב מונגוליה, אשר היו מחוללים מלחמות אזרחים ללא הרף. לאחר שהביסה אותם, מנדוחאי ודיין חאן כפו עליהם מספר כללי התנהגות, שכללו איסור על ציצות קסדה באורך שעולה על שתי אצבעות, איסור על אכילת בשר בעזרת סכין, איסור לקרוא לגר שלהם ארמון, וחובה לרדת על ברכיהם בנוכחות השולטים. האויראטים קיבלו עליהם את כל התנאים חוץ מאכילת בשר ללא סכין. הניצחון עליהם החזיר לשושלתו של ג'ינגיס את התהילה.
כשהיה בטמונח בן 19, נישאה לו מנדוחאי, וכך השאירה בידיה את השלטון. כשהאויראטים שוב התקוממו ותקפו את המונגולים המזרחיים, מנדוחאי דיכאה אותם. היא גם הביסה מספר התקפות של ממלכת מינג. מנדוחאי נהגה ללבוש שריון ולענוד חרב, ונלחמה לצד החיילים המונגולים. היא נלחמה גם כשהייתה בהריון, וילדה את בניה התאומים בשדה הקרב.
החל מ-1480, החריפו דיין חאן ומנדוחאי את הלחץ על טריטוריית מינג, מאחר שאלה סגרו את הגבולות בפני מסחר ואף הרגו שליח מונגולי. ממלכת מינג הרחיבה במהירות את החומה הסינית הגדולה כדי להגן על עצמם מפני מנדוחאי וצבאותיה. בעזרת אמצעי הלחימה החדשים שאופשרו על ידי אבק שרפה, הצליחו הסינים לפגוע בכוחותיה של מנדוחאי קשות. אך זו לא ויתרה, וחזרה לשלוט באזור אורדוס, עד שהכוחות הסינים הבריחו את החאנים גם משם. מדוחאי ודיין חאן התמקמו לצד נהר חרלן ב-1501, ומשם ביצעו פשיטות על הסינים.
מנדוחאי נפטרה לא יאוחר מ-1510, כנראה בנסיבות טבעיות, למרות שהיו שמועות על סוכנים כפולים ונקמה מצד פלגשיו של בעלה. מקום קבורתה אינו ידוע.
מורשת
בשל הצלחותיה כן בזירת השלטון וכן בשדה הקרב, הפכה מנדוחאי לאגדה. היא הותירה אחריה שבעה בנים ושלוש בנות, וכל החאנים של מונגוליה שבאו אחריה הם צאצאיה.
מנדוחאי חאטון החכמה (במונגולית: Мандухай сэцэн хатан) הוא סרט מונגולי משנת 1987 המבוסס על ספר באותו השם, מאת שגדרג'אבין נצאגדורג', שמספר את סיפור חייה.
מוקדמות יורו 2024
מבנה התחרות
מבנה התחרות יהיה בדומה למוקדמות יורו 2020, כאשר שלב הבתים יקבע 20 מתוך 23 הנבחרות שיעפילו לטורניר הגמר ויצטרפו למארחת גרמניה. 54 הנבחרות שתשתתפנה בתחרות תוגרלנה לעשרה בתים, כאשר שישה מהם יכילו חמש נבחרות והארבעה הנותרים יכילו שש נבחרות. הגרלת שלב הבתים התקיימה ב-9 באוקטובר 2022, לאחר סיומו של שלב הליגה בליגת האומות 2022/2023. ארבע הנבחרות שסיימו במקומות הראשונים בליגה א' וישתתפו בגמר ליגת האומות, יוגרלו לבתים בני חמש נבחרות, על מנת לאפשר את קיומו של גמר ליגת האומות ביוני 2023. שלב הבתים ישוחק במתכונת בית-חוץ בסבבי משחקים כפולים בחודשים מרץ, יוני, ספטמבר, אוקטובר ונובמבר 2023. המנצחת והסגנית בכל בית יעפילו ישירות לטורניר הגמר.
לאחר שלב הבתים, שלושת המקומות הנותרים יוכרעו בשלב הפלייאוף, שייערך במרץ 2024. 12 הנבחרות שישתתפו בו ייבחרו על סמך ביצועיהן בליגת האומות 2022/23. הנבחרות שסיימו במקומות הראשונים בליגות א', ב' וג', יעפילו לשלב הפלייאוף, אלא אם כן הן העפילו בשלב הבתים של המוקדמות, במקרה זה, המקום הנותר יוקצה לקבוצה הטובה ביותר באותה ליגה. במקרה שבליגה מסוימת יש פחות מארבע קבוצות שלא העפילו בשלב הבתים, המקומות הנותרים יוקצו תחילה למדורגת ראשונה בליגה ד' אם לא העפילה, ולאחר מכן לקבוצה הטובה ביותר בדירוג הכללי שלא העפילה. לאחר מכן, מחולקות הנבחרות לשלושה מסלולים, כאשר אם מליגה מסוימת העפילו ארבע נבחרות, הן יוצרות מסלול משלהן. אם מליגה מסוימת העפילו יותר מארבע נבחרות, נערכת הגרלה אלו קבוצות יישארו במסלול הליגה שלהן, והנבחרות הנותרות יועברו למסלולים של ליגות אחרות, מהן העפילו פחות מארבע נבחרות. למרות זאת, מנצחות הבתים של ליגות ב' וג', אינן יכולות להתמודד עם קבוצות מליגה גבוהה מהן.
שלושת מסלולי הפלייאוף יכללו כל אחד שני חצאי גמר וגמר. הקבוצה המדורגת הטובה ביותר תארח את המדורגת רביעית, והשנייה תארח את השלישית. מארחת הגמר תוכרע בהגרלה. שלושת המנצחות בגמרים יעפילו לטורניר הסופי.
שוברי שוויון בשלב הבתים
במקרה של שוויון בנקודות, הדירוג הפנימי בשלב הבתים ייקבע לפי שוברי השוויון הבאים:
לוח זמנים
להלן לוח הזמנים למשחקי מוקדמות יורו 2024:
הגרלה
הגרלת שלב הבתים נערכה ב-9 באוקטובר 2022 בפרנקפורט. 53 מתוך 55 הנבחרות החברות באופ"א ישתתפו בטורניר המוקדמות., מארחת הטורניר, העפילה ישירות לטורניר הגמר, בעוד הושעתה מכל תחרויות אופ"א עקב הפלישה הרוסית לאוקראינה. ב־20 בספטמבר 2022 אושר סופית כי רוסיה לא תשתתף ביורו 2024.
53 הנבחרות המשתתפות חולקו לשישה דרגים על סמך הדירוג הכללי של ליגת האומות 2022/2023, לאחר שהסתיים שלב הליגה. ארבעת המשתתפות בגמר ליגת האומות יוכנסו לדרג נפרד (UNL) ויוגרלו רק לבתים א'–ד' שכוללים חמש נבחרות, כך שהן יצטרכו לשחק רק שמונה משחקי מוקדמות, מה שיותיר שני ימי משחקים פנויים לקיום גמר ליגת האומות ביוני 2023. שש הקבוצות הבאות בדירוג ניכנסו לדרג 1 (אם גרמניה הייתה מסיימת במקום הראשון בביתה, אזי דרג UNL היה מכיל שלוש נבחרות בלבד, ודרג 1 היה מכיל שבע נבחרות). דרגים 2–5 כוללים עשר נבחרות כל אחד, בעוד דרג 6 כולל את שלוש הנבחרות הנותרות בעלות הדירוג הנמוך ביותר. הנבחרות יוגרלו לעשרה בתים, כאשר בתים א'–ז' יכילו חמש נבחרות כל אחד, ובתים ח'–י' יכילו שש נבחרות כל אחד. ההגרלה תחל מדרג 1 (כולל דרג UNL) ותמשיך בסדר יורד עד לדרג 6, כאשר כל קבוצה תיכנס באופן אוטומטי לבית הזמין הראשון בסדר אלפביתי.
ההגבלות הבאות יחולו באופן ממוחשב על ההגרלה:
שלב הבתים
תאריכי המשחקים פורסמו על ידי אופ"א ב־9 בספטמבר 2022, מיד לאחר ההגרלה. המשחקים החלו ב־23 במרץ ויסתיימו ב־21 בנובמבר 2023.
מבנה
בשלב זה יתמודדו 12 נבחרות שיעפילו לשלב זה על סמך ביצועיהן בליגת האומות 2022/2023, על שלושה מקומות ביורו 2024. הנבחרות יחולקו לשלושה מסלולים, כאשר מכל מסלול תעפיל קבוצה אחת לטורניר הגמר. הפורמט דומה לזה של מוקדמות יורו 2020, מלבד זאת שעקב העפלתה האוטומטית של כמארחת הטורניר (לעומת יורו 2020 שהתקיים ב-11 מדינות שונות באירופה, ובו לא העפילה באופן אוטומטי אף נבחרת), ועקב הארגון מחדש של ליגת האומות וקיצוצה של ליגה ד', הפלייאוף יכלול שלושה מסלולים בלבד.
חלוקה למסלולים
12 הנבחרות שהעפילו לשלב זה יחולקו לשלושה מסלולים בני ארבע נבחרות. הגרלת הקבוצות תהיה כפופה לתנאים הבאים: תחת תנאים אלו, הליך ההגרלה הוא כדלקמן, החל מליגה ג' ועד ליגה א':
חוקי המשחק
כל מסלול יכלול שני חצאי גמר, שייערכו ב-21 במרץ 2024, וגמר, שייערך ב-26 במרץ 2024. בחצי הגמר של כל מסלול, הנבחרת הטובה ביותר, בהתבסס על דירוג ליגת האומות, תארח את הנבחרת המדורגת רביעית, והנבחרת המדורגת שנייה תארח את הנבחרת המדורגת שלישית. מארחת הגמר תוכרע בהגרלה.
הפלייאוף משוחק במשחקי הדחה בסיבוב יחיד. שוויון לאחר 90 דקות יוכרע בהארכה, ושוויון לאחר הארכה יוכרע בדו-קרב בעיטות עונשין.
נבחרות
מקרא
דירוג סופי
הדירוג הכולל הסופי ישמש לדירוג הנבחרות לפני הגרלת טורניר הגמר. תוצאות מול נבחרות מהמקום השישי אינן נחשבות בדירוג זה.
בנימין מונק
קריירה מוזיקלית
בשנות ה-80 החל ללמוד במכון תל אביב לחזנות, ובשנים מאוחרות יותר שימש כמזכיר בית הספר.
בשנות ה-90 החל לנהל את מכון ירושלים לחזנות יחד עם אלי יפה. המכון פעל כ-20 שנה והתמקד בלימוד נוסח התפילה,פיתוח קול,הרמוניה ותווים.
מונק שימש במשך שבע שנים כחזן של בית הכנסת המרכזי לצפון תל אביב.
הקים את אגודת "בנבל" יחד עם מוזיקאים נוספים, במטרה לקדם את המוזיקה היהודית והחזנות. האגודה הפיקה קונצרטים, קידמה מחקר והוצאה לאור של חומר מוזיקלי הנועד לתלמידים ולמוזיקאים. לאגודה הייתה מקהלת גברים וכן רביעיית מיתרים אשר ליוו את החזנים שהשתתפו בפעילויותיה.
לאחר מכן שימש כמנצח של מקהלת בנבל ישורון של בית הכנסת ישורון בירושלים, שליוותה את החזן אשר היינוביץ וחזנים נוספים באופן קבוע.
מונק שימש כחזן בערים שונות בגרמניה.
בשנותיו האחרונות כיהן כחזן הראשי של בית הכנסת הגדול בקלן גרמניה.
פרסומיו
במשך מספר שנים טור קבוע בשבועון שבתון המופץ לציבור הדתי.
בירגרברויקלר
הבּירגֶרבְּרוֹיְקֶלֶר (בגרמנית: Bürgerbräukeller, נהגה בקירוב: בירגרברויקלר; מילולית: "מרתף מבשלת בירה של האזרחים") היה אולם בירה גדול בעיר מינכן שבגרמניה. הוא נפתח בשנת 1885 ברובע אאו-היידהאוזן. הוא היה אחד מאולמות הבירה הגדולים ביותר של חברת בירגרליכס בראוהאוס (Bürgerliches Brauhaus). לאחר שהתמזגה החברה עם חברת לוונברוי (Löwenbräu) בשנת 1921 הועבר האולם לבעלות חברה זו.
הבירגרברויקלר נהרס בשנת 1979, ומתחם התרבות והאופרה גאשטייג נבנה באתר.
מיקום
הבירגרברויקלר היה ממוקם במחוז היידהאוזן (Haidhausen) של מינכן, בצד המזרחי של נהר איזר (Isar). הכניסה הייתה מרחוב רוזנהיימר, עם גישה אחורית מרחוב קלר. מאז 1980, האתר עבר פיתוח מחדש ונבנה בו מרכז התרבות גאשטייג, מלון הילטון מינכן ומטה איגוד היוצרים הגרמני GEMA.
היסטוריה
במאה ה-16 היו מבשלות בירה בבוואריה אוספות את חביות הבירה לקראת סוף עונת הבירה ומחזיקות אותן במרתפים שפותחו במיוחד לקראת הקיץ. עד המאה ה-18 גילו מבשלות הבירה שהן יכולות להרוויח יותר אם יפתחו את המרתפים בעלי הגינה בפני הציבור ויגישו את הבירה במקום. במאה ה-20, היו בירגרברויקלר גם מרתף וגם גן בירה, וכן אולם גדול לפעילויות מקורות.
האולם המלבני הגדול יכול היה להכיל עד 3,000 איש, אם כי פחות מכך בישיבה ליד שולחנות אוכל. עמודים משני צידי המסדרון תמכו בגלריות צרות ובגג. הקירות נושאי העומסים והעמודים הפנימיים עם עיטורים קלאסיים היו עשויים מלבנים מטויחות. התקרה הייתה מטויחת ודקורטיבית, מחולקת למפרצים עם שלוש שורות של נברשות, וקורות פלדה נסתרות התומכות במבנה גג העץ.
הקשרים נאציים
בשנים 1920 עד 1923 היה הבירגרברויקלר אחד ממקומות ההתכנסות המרכזיים של המפלגה הנאצית. שם, ב-8 בנובמבר 1923, ביצע אדולף היטלר את הפוטש במרתף הבירה. לאחר שתפס את השלטון בשנת 1933, הנציח היטלר כל יום שנה ל-8 בנובמבר בפנייה ל"אלטה קמפפר" (Alte Kämpfer, ה"לוחמים הוותיקים") באולם הגדול של הבירגרברויקלר. למחרת נערך שחזור הצעדה ברחובות מינכן מבירגרברויקלר לקניגספלאץ. האירוע הגיע לשיאו בטקס בפלדהרנהלה לכבוד 16 'חללי הדם' של הפוטש במרתף הבירה. ב-8 בנובמבר 1939, פצצת זמן שהוסתרה בתוך עמוד בבירגרברויקלר הייתה אמורה להתפוצץ במהלך נאום היטלר לזכר הפוטש של 1923. הפצצה התפוצצה, הרגה שמונה בני אדם ופצעה 57, אך היטלר, שקיצר את נאומו ועזב דקות ספורות קודם לכן, לא נפגע. מניח הפצצה, גאורג אלזר, נעצר, נכלא למשך חמש וחצי שנים, והוצא להורג זמן קצר לפני תום המלחמה.
הבניין ספג נזקים מבניים קשים מהפצצה של אלזר, ובשנים שלאחר מכן, 1940–1943, התקיימו אספות מרתף הבירה בלוונברויקלר (Löwenbräukeller) שבשטיגלמאיירפלאץ (Stiglmaierplatz), ובשנת 1944 בבניין כתר הקרקס.
במהלך מלחמת העולם השנייה
לאחר ניסיון ההתנקשות בהיטלר ב-8 בנובמבר 1939 החלו תיקונים בבירגרברויקלר מתוך כוונה לתקן את הבניין ולהשיבו למצבו המקורי. בשל המחסור בחומרים, העבודה מעולם לא הושלמה. במהלך ההפצצה האווירית של בעלות הברית על מינכן, פגעה פצצה באולם בו אירע הפיצוץ בשנת 1939, אך לא התפוצצה.
לאחר מלחמת העולם השנייה
כאשר כוחות אמריקאים נכנסו למינכן ב-30 באפריל 1945, מצאה דיוויזיית חיל הרגלים ה-42 'קשת בענן' את הבירגרברויקלר מלוכלך, חסר שימוש, ובו ערימות של רישומי המפלגה הנאצית.
הבירגרברויקלר שימש כמועדון הצלב האדום האמריקאי החל מסוף 1945 והפך למועדון לאנשי יחידות השירותים המיוחדים בספטמבר 1947. 1,700 אנשי יחידות אלה עשו שימוש במתקנים השונים של המועדון מדי יום. היה זה אחד מתשעת מועדוני השירות באזור הצבאי של מינכן.
עם עזיבת הכוחות האמריקאיים בשנת 1957, השתלטה על הבירגרברויקלר חברת הבירה לוונברוי (Lowenbräu), ולאחר בנייה חלקית מחדש, נפתח הבירגרברויקלר מחדש כמרתף בירה (bierkeller) בחג המולד 1958.
לקראת המשחקים האולימפיים במינכן 1972, התחייבו שלטונות העיר לבנות מערכת רכבת תת-קרקעית. בניית מדרגות נעות מתחנות ברחוב רוזנהיימרשטראסה, ליד הבירגרברויקלר, חייבה את סגירת החלק של המרתף ששימש לפגישות המפלגה הנאצית. בשנת 1976, האולם הגדול מאחור עדיין היה זמין למפגשים גדולים.
בשנות השבעים היה הבירגרברויקלר בשימוש גם כאולפן הקלטות. "לה טראוויאטה" של קרלוס קלייבר הוקלט שם בשנת 1976.
הבירגרברויקלר נהרס בשנת 1979 בתוכנית שיפוץ, וכך גם Münchner-Kindl-Keller הסמוך ומבשלת הופברוי (Hofbräu).
באתר הבירגרברויקלר ניצבים כעת בניין איגוד היוצרים הגרמני GEMA, מרכז התרבות גאשטייג, ומלון הילטון מינכן.
לוחית גאורג אלזר
ליד הכניסה לבניין GEMA, לוחית זיכרון במדרכה מסמנת את מיקומו של העמוד שהסתיר את הפצצה שהניח גאורג אלזר בניסיונו להתנקש באדולף היטלר.
הנהגת גרמניה המזרחית
הנהגתה הפוליטית של גרמניה המזרחית הייתה בידיהם של מספר משרדים.
לפני הכרזתה של המדינה המזרח-גרמנית, ייסדו הסובייטים ב-1948 את "הקומיסיון הכלכלי הגרמני" אשר דה פקטו פעל כממשלה בשטח הכיבוש הסובייטי. יושב ראש הקומיסיון היה היינריך ראו.
ב-7 באוקטובר 1949 הוכרזה מדינה מזרח-גרמנית, "הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית", וייסדה מחדש רשות מבצעת משלה, ובכך ביטלה את הקומיסיון.
במשך רוב זמן קיומה, (עד סתיו 1989), המשרה החשובה ביותר ברפובליקה הדמוקרטית הגרמנית הייתה המזכיר הכללי של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה (למשרה קראו "המזכיר הראשון" בין 1953–1976). המפלגה הקומוניסטית ומנהיגה החזיקו בסמכות וכוח מוחלט על הממשלה והמדינה.
ראש המדינה רשמית היה במקור "נשיא הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית". אך לאחר מותו של וילהלם פיק ב-1960, המשרד הפרסונלי הוחלף במשרד קולקטיבי, מועצת המדינה של גרמניה המזרחית. יושב ראש המועצה היה בדרך כלל מנהיג המפלגה.
מוסדות חשובים נוספים הם למשל הפולקסקאמר, שפגישותיו נוהלו על ידי נשיא הפולקסקאמר ומ-1960, מועצת ההגנה הלאומית, אשר שלטה ביד רמה על הכוחות המזוינים של גרמניה המזרחית. המועצה הורכבה מחברים אשר היו שייכים באופן בלעדי למפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה שהיו חברים בוועדה המרכזית והפוליטביורו של המפלגה. ראש המפלגה שירת כיושב ראש מועצת ההגנה הלאומית.
המרחב הפוליטי השתנה באופן מוחלט על ידי "המהפכה השקטה" בסוף 1989, שבה מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה נאלצה לוותר על המונופול שלה על הכח הפוליטי ועם זה בוטלו מועצת ההגנה הלאומית ומועצת המדינה. מוסדות המדינה הנותרים היו הפולקסקאמר, אשר ראשו היה ראש המדינה למשך המשך קיומה של גרמניה המזרחית, ומועצת השרים שעכשיו היו נתונים לתוצאות דמוקרטיות אמיתיות לפי הבחירות הדמוקרטיות הראשונות והיחידות בגרמניה המזרחית באוקטובר 1990. הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית התאחדה עם גרמניה המערבית ב-3 באוקטובר 1990.
סטיבן בית-אשור
סטיבן מהרדאד בית-אשור (באנגלית: Steven Mehrdad Beitashour, בפרסית: استیون مهرداد بیت‌آشور; נולד ב-1 בפברואר 1987) הוא כדורגלן אמריקאי-איראני המשחק בקולורדו ראפידס מה-MLS.
קריירת מועדונים
ב-27 בינואר 2014 חתם בונקובר וייטקאפס. ב-8 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה נגד רד בול ניו יורק, ובמשחק זה הוא בישל שער אחד. ב-10 באוקטובר זכה עם המועדון בגביע קסקאדיה.
בינואר חתם במועדון הכדורגל לוס אנג'לס.
ב-19 בספטמבר 2020, בית-אשור חתם בקולורדו ראפידס.
הופ היקס
הופ שרלוט היקס (באנגלית: Hope Charlotte Hicks; נולדה ב-21 באוקטובר 1988) היא אשת יחסי ציבור אמריקאית המשמשת כיועצת לנשיא ארצות הברית דונלד טראמפ. בעבר כיהנה כמנהלת התקשורת בבית הלבן.
היקס הייתה היועצת הפוליטית הוותיקה ביותר של הנשיא טראמפ.
קריירה
בעבר הייתה מנהלת התקשורת בקמפיין הבחירות לנשיאות של טראמפ, וכן מזכירת התקשורת הארצית של צוות המעבר. בינואר 2017 נכללה ברשימת "30 מתחת ל-30" של פורבס.
החל מ-20 בינואר ועד 12 בספטמבר 2017 שימשה כמנהלת התקשורת האסטרטגית בבית הלבן, הראשונה שכיהנה בתפקיד זה.
ב-16 באוגוסט 2017 מונתה למנהלת התקשורת בפועל בבית הלבן במקומו של אנתוני סקרמוצ'י. ב-12 בספטמבר 2017 מונתה באופן רשמי לתפקיד. ב-28 בפברואר 2018 הודיעה על התפטרותה, וב-29 במרץ סיימה את תפקידה. באוקטובר 2018 מונתה למנהלת התקשורת וסגנית נשיא חברת Fox ושימשה בתפקיד זה עד שובה לבית הלבן כיועצת בכירה לנשיא בחודש מרץ שלאחר מכן.
חייה האישיים
היקס גדלה בגריניץ' שבקונטיקט, למדה בתיכון גריניץ', וכנערה עסקה גם בדוגמנות. היא בתם של קיי אן (Cavender) ופול ברטון היקס ה-3 שהיה סגן-נשיא התקשורת של ה-NFL.
בגיל 11, היא ואחותה הגדולה נשכרו לדגמן עבור ראלף לורן. היא סיימה תואר ראשון באוניברסיטה המתודיסטית הדרומית בשנת 2010, שם היא גם שיחקה לקרוס.
פרדריק סורנסן
פרדריק הילסבורג סורנסן (בדנית: Frederik Hillesborg Sørensen, נולד ב-14 באפריל 1992 בקופנהגן שבדנמרק) הוא כדורגלן דני המשחק כבלם בטרנאנה מהסרייה ב' באיטליה.
קריירת מועדונים
סורנסון נולד בקופנהגן. בשנת 2007 הצטרף לקבוצת הנוער של קבוצת לינגבי. באוגוסט 2010 חתם בקבוצת יובנטוס, כחלק מתוכנית פיתוח הנוער של הקבוצה. בעקבות פציעותיהם של לאונרדו רינאדו וזדנק גריגרה צורף לסגל הקבוצה הבוגרת. ב-23 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק נגד בולוניה. בעקבות הצטיינותו זכה להיות חלק מהסגל הפותח הקבוע לאורך המחצית השנייה של העונה. משחקו הטוב ביותר היה הדרבי מול אינטר מילאנו בו הצליח לנטרל את סמואל אטו לאורך כל המשחק וגם בישל את שער הניצחון של קבוצתו.
במאי 2011 נרכש על ידי יובנטוס וחתם על חוזה לארבע עונות. בפתיחת עונת 2011/12 מיעט לקבל דקות משחק ובינואר 2012 הועבר לבולוניה. במהלך העונה שיחק רק בשלושה משחקי ליגה, אך הפך לשחקן משמעותי בעונה לאחר מכן, בה שותף ב-25 משחקים.
אולפני פבל מיל
אולפני פבל מיל (באנגלית: Pebble Mill Studios) היו מרכז הפקה ושידור של תוכניות טלוויזיה ורדיו של ה-BBC בעיר ברמינגהאם שבבריטניה. המרכז היה פעיל משנת 1971 ועד לשנת 2004. בתקופה זו הופקו בו רבות מן התוכניות הנודעות ביותר של ה-BBC והוא נחשב שני בחשיבותו רק למרכז הטלוויזיה של ה-BBC בלונדון.
פרדריק סורנסן
קריירת מועדונים
ביולי 2015, לאחר סיום עונת ההשאלה נמכר סורנסון לפ.צ. קלן תמורת 2.5 מיליון אירו וחתם על חוזה ל-4 עונות.
אולפני פבל מיל
המרכז נבנה בשנים 1967–1971 בפרבר של העיר וכלל מבנים על פני מגרש בגודל של 36 דונם, ובכללם בניין מרכזי בעל תשע קומות. הוא נפתח על ידי הנסיכה אן ב-10 בנובמבר 1971.