cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מאיר מיכל רבינוביץ
משפחתו
בנו רבי שמואל רבינוביץ, התמנה לימים כרב בפורט אמבוי, בארצות הברית. מלבדו היה לו בן נוסף שאף הוא שימש כרב, ושתי בנות הנשואות לרבנים. חתן אחד היה הרב זלמן פינחס הכהן קפלן מגלבן, בנו אפרים קפלן, היה רופא ועיתונאי במארגען זשורנאל הניו-יורקי. בן נוסף, הרב דוד קפלן, ההדיר את ספרי סבו, "המאיר לעולם", והוציאם לאור מחדש (ירושלים תרצ"א). החתן השני היה הרב אליהו פנחס מריינא, שהיה שנים רבות ר"מ בישיבת זובחי צדק בווילנה, ובסוף ימיו עלה ארצה ולימד בישיבת מאה שערים (ספריו הם "אלף המגן", "המלמד" ו"חסד לאלפים").
ספרו
לאחר פטירתו הדפיס בנו, רבי שמואל רבינוביץ, חלק מחידושי תורתו לצד דברי אגדה, בספר "המאיר לעולם".
לאחר שיצא לאור ספרו זה, הוכר שמו בכל רחבי ליטא, ונעשה ללחם חוקם של תלמידי הישיבות בה. בשל ספרו זה, דבק בו הכינוי "דער צוויטער שאגת אריה" (השאגת אריה השני).
משחקי הרעב: עורבני חקיין - פרק הסיום
משחקי הרעב: עורבני חקיין - פרק הסיום (באנגלית: The Hunger Games: Mockingjay - Part 2: משחקי הרעב: עורבני חקיין חלק 2) הוא סרט מדע בדיוני והרפתקאות אמריקאי בבימויו של פרנסיס לורנס, המבוסס על חלקו של הספר החותם בטרילוגיית "משחקי הרעב" מאת סוזן קולינס, "עורבני חקיין".
הסרט הופק על ידי נינה ג'ייקובסון וג'ון קיליק, והתסריט נכתב על ידי סוזן קולינס, גארי רוס ובילי ריי. בסרט מככבים ג'ניפר לורנס, ג'וש האצ'רסון, ליאם המסוורת', וודי הרלסון, אליזבת' בנקס, פיליפ סימור הופמן ודונלד סאת'רלנד. שני חלקי הסרט הם סרטי ההמשך לסרט "התלקחות" ושני חלקיו מהווים את הכותר האחרון בסדרת סרטי "משחקי הרעב" הפופולרית. במאי 2022 הוכרז כי בסוף שנת 2023 ישתחרר לאקרנים סרט נוסף בסדרה.
עלילה
לאחר מאורעות הסרט הקודם, קטניס מחלימה מהחניקה של פיטה, שעבר עינוי ושטיפת מוח באמצעות צרעות ציד וחושב שקטניס היא טציה שאחראית להרס המחוזות ולמות משפחתו. הרופאים מנסים להפגיש בינו לבין פרים ולהעיר אצלו זכרונות אמיתיים אך הוא משתגע.
קטניס נוסעת למחוז 2 כדי לעודד אותם ולהיעזר בהם בלחימה אך הם מפוצצים אותה ואת שאר התושבים. היא מתעוררת במחוז 13 שעות מאוחר יותר. לאחר מכן היא נפגשת עם פיטה שמספר לה שהוא זוכר את הלחם, המפגש הרגשי האמיתי הראשון שלהם, בו הוא שרף לחם בכוונה במאפייה של משפחתו כדי להביא אותו לקטניס, למרות שהוא חטף על כך אחר כך מאימו. קטניס מרגישה לחוצה לידו ובורחת החוצה.
פיניק ואנני מתחתנים וקטניס נפרדת מפרים בידיעה שיכול להיות שלא יפגשו יותר כי היא הולכת אל הקפיטול כדי להרוג את הנשיא סנואו. קבוצה הכוללת אותה, גייל, פיניק, בוגס, ג'קסון סגינתו ועוד אחרים (כולל הצלמים והבמאית) נכנסים אל הקפיטול. כעבור יום מגיע במכונית משוריינת פיטה תוך שהוא מדקלם לעצמו דברים שנועדו לרסן אותו. הקבוצה אוזקת אותו והוא מצטרף אליהם בלחימה והצילומים. מאוחר יותר פיטה מסביר לקטניס ולקבוצה שקשה לו להבדיל בין מציאות לדמיון והם מעודדים אותו לשאול אותם.
כעבור זמן מה, הקבוצה מאבדת את בוגס שמעביר את ההולו שלו אל קטניס ואומר לה לא לסמוך על אף אחד, ולהרוג את פיטה אם תצטרך. פיטה משתגע פעם נוספת והורג בטעות חבר בקבוצה שניסה לעצור אותו אך לבסוף הם מגיעים למקום בטוח ומרדימים אותו. בחדשות נאמר שהקבוצה כולה נהרגה והם יורדים אל מתחת לאדמה כדי שלא יגלו אותם. אחרי כמה שעות, השם של קטניס נשמע בלחישות, פיטה שעבר את הציד, מבין שאלו טציות שאמורות להרוג אותה. הם מתחילים לברוח, ג'קסון וליג 1 נשארות מאחור לעצור את הטציות ובכך מקריבות את חייהן. לאחר מכן מתים חברי קבוצה נוספים ולבסוף הטציות תופסות גם את פיניק. קטניס מבינה שאין ביכולתה להציל אותו, מפעילה את הפצצה שעל ההולו ובכך גואלת אותו מייסוריו. פיטה מתחיל לאבד את שפיותו פעם נוספת ומסרב להמשיך, אך קטניס מנשקת אותו ומבקשת ממנו שיישאר איתה.
הקבוצה שנותרה מגיעה אל חנות בדים ששייכת לאישה בשם טיגריס שמתוארת כאישה מנותחת מאוד שעקב ניתוחיה ואולי גם שמה נראית כמו נמר. טיגריס הייתה מעצבת במשחקים עד שסנואו גירש אותה, ועל כן רוצה לנקום בו ועוזרת למורדים.
החבורה מחליטה להתפצל, הם נטמעים בתוך חבורת הפליטים של הקפיטול שבדרכיהם לאחוזה של סנואו. פיטה הולך לבדו מאחור כדי לשמש הסחת דעת וגייל וקטניס יוצאים לפניו. תוך שהם הולכים, המורדים מגיעים למרכז הקפיטול ומתחילים לירות, גייל נתפס בידי אוכפי שקט וקטניס בורחת. היא מגיעה למחסום ליד האחוזה, בו עומדים הילדים של הקפיטול. לפתע עשרות מצנחים כסופים צונחים מהשמיים, כשהם נגעו באדמה הם התפוצצו ואיתם ילדים רבים. לאחר מכן הגיעו חובשים ורופאים ממחוז 13, ביניהם פרים, שבאה לעזור לילדי הקפיטול הפצועים. אך פצצה נוספת נופלת ופרים מוצאת את מותה, מה ששובר את קטניס.
מחוז 13 לוקח את סנואו בשבי, והקפיטול משוחרר. קטניס משוחחת עם סנואו שמספר לה שהפצצות שהרגו את אחותה, לא היו שייכות לקפיטול, אלא למחוז 13. הוא מסביר לה שכעת קווין מתכננת לתפוס את השלטון אחרי מותו ושהיא שיחקה בשניהם. המנצחים שנותרו מגיעים לכינוס עם קווין שמספרת להם שהם יחליטו לעשות משחקי הרעב אבל כעת לילדי הקפיטול, ביניהם נכדתו של סנואו. פיטה, אנני וביטי מצביעים נגד התכנית, אך היימיטץ', ג'והנה, אנובריה וקטניס, תחת הבטחה שהיא זו שתהרוג את סנואו, מצביעים בעד.
יום למחרת, אנשי פאנם באים לחזות במותו של סנואו על ידי קטניס. היא מכוונת אליו חץ אך ברגע האחרון היא יורה בקווין שמתה במקום. קטניס מנסה להתאבד עם רוש לילה אך פיטה עוצר אותה והיא נלקחת משם. תושבי פאנם רצים אל סנואו והורגים אותו.
קטניס מקבלת מכתב מפלוטארך שאומר לה שהוא מאמין בה ובכל מה שעשתה. ימים מאוחר יותר, קטניס והיימיטץ' חוזרים למחוז 12, שם היא מתפרקת בעקבות מותה של פרים והמרד. כעבור זמן מה, גם פיטה חוזר. הם מוצאים נחמה זה בזו ודרך מכתב של אנני הם מגלים שנולד לה בן מפיניק, גייל קודם לדרגת קפטן במחוז 2, אימה של קטניס מכשירה רופאים חדשים ופולטארך קודם לתפקיד בכיר בקפיטול.
באפילוג, 15 שנים מאוחר יותר, פיטה וקטניס נשואים והורים לבן ובת. מתגלה שבסוף לא נערכו משחקים לקפיטול והרסו את המגרשים של המשחקים ובמקומם בנו אנדרטות לנופלים. קטניס עדיין חווה סיוטים ופיטה עדיין חווה התקפים אך חלשים יותר.
הצלצול הגואל
הצלצול הגואל (באנגלית: Saved by the Bell) היא סדרת קומדיית מצבים אמריקאית אשר שודרה ברשת NBC בין השנים 1989 ל-1993. הסדרה החלה כסדרת טלוויזיה בעלת 13 פרקים בשם "בוקר טוב גברת בליס" ששודרה בשנת 1988 עד 1989 ברשת ABC. בשל הצלחתה הרבה של הסדרה, נוספו לה שתי סדרות המשך: הצלצול הגואל: שנות הקולג', אשר מספר על המשך סיפורם של החבורה במשך לימודיהם בקולג' והצלצול הגואל: הכיתה החדשה אשר מספר על תלמידים חדשים שבאים ללמוד בתיכון בייסייד. בישראל היא שודרה בערוץ הילדים ובשידורים חוזרים. בעקבות הפופולריות של הסדרה יצאו מוצרים נלווים רבים כמו בובות, מדבקות, קלפים, אלבום שירים, חולצות, תיקי אוכל, פוסטרים, משחקי קופסה, ספרי נוער, פוגים, קלטות וידאו ואפילו סדרת קומיקס.
הצלצול הגואל
רשת NBC קנתה את הזכויות של "בוקר טוב גברת בליס" ולקחו שלוש דמויות מהסדרה: זאק, סקריץ' וליסה. הוחלט גם לקחת את המנהל ריצ'רד בילדינג ולהוריד את דמותה של גברת בליס, ולמקד את העלילה בבני הנוער והוסיפו עוד שלוש דמויות לסדרה ששמה יהיה "הצלצול הגואל". העלילה מתמקדת בשישה נערי תיכון: זאק, סלייטר, סקריץ', קלי, ג'סי וליסה. חברים טובים שמבלים ולומדים ביחד בבית הספר בייסייד שבקליפורניה. העלילה יותר מתמקדת על זאק מוריס הנער החתיך, הבלונדיני, הערמומי והפופולרי בבייסיד שמאוהב בקלי. אוהב להציק למורים ולמנהל ריצ'רד בילדינג. בסדרה יש גם אלמנטים דרמטיים, שהנערים מתמודדים בסדרה, על נושאים כמו ברוב סדרות לנעורים: חברות, גיל ההתבגרות, אלימות, אהבה, גירושים, שימוש בסמים, בעיות כלכליות ועוד.
הצלצול הגואל: שנות קולג'
היא סדרת המשך ל"צלצול הגואל". אחרי שזאק שסיים ללמוד בבית ספר בייסייד, הוא עבר לאוניברסיטת "בארקלי" שבקליפורניה ביחד עם סלייטר, סקריץ' וקלי. הם מבלים עם תלמידים חדשים כמו לסלי ברוק (אני טרמקו) ואלכס תאבור (קריסטין ווארן). רשת NBC העבירה את הסדרה לשעות השיא ("פריים טיים") במטרה למשוך גם צופים מבוגרים. הסדרה לא הצליחה לחזור על הצלחת סדרת המקור וקבלה אחוזי צפייה נמוכים וירדה אחרי 19 פרקים, היא שודרה בין השנים 1993–1994. בתור סיכום יצא עליה סרט בשם "הצלצול הגואל: חתונה בלאס וגאס".
הצלצול הגואל: הכיתה החדשה
אחרי שהסדרה הבת, "שנות קולג'", לא זכתה לאחוזי צפייה מרשימים, החליטו ב-NBC לנסות לשחזר את הצלחת הסדרה המקורית באמצעות סדרה-בת חדשה בשם "הצלצול הגואל: הכיתה החדשה", שמתרחשת באותה בית ספר בייסייד, עם שישה תלמידים חדשים. דניס הסקינס חזר לגלם את המנהל ריצ'רד בילדינג ומהעונה השנייה דאסטין דיאמונד חזר לגלם את סקריץ' (שהוא הדמות היחידה שהופיע בכל הסדרות של "הצלצול הגואל") בתור עוזרו של המנהל. ההצלחה היחסית באה למרות שהסדרה סבלה מביקורות מהצופים על כך שחוזרים על נושאים מהסדרה המקורית וטענות שהתלמידים החדשים הם חיקויים לדמויות המקוריות. המפיקים נאלצו לעשות שינויים תכופים בצוות השחקנים בסדרה, ויצרו בלבול רב אצל הצופים. לכן החזירו את דסטין דיאמונד בתור הדמות המקורית סקריץ' מתחילת העונה השנייה. הסדרה הצליחה יחסית, אבל לא זכתה לפופולריות כמו המקור. היא שודרה ב-NBC ברצועת הצעירים T-NBC בין השנים 1993 עד 2000. כמה מהשחקנים המקורים עשו הופעת אורח מספר פעמים בסדרה.
גסטרוסקופיה
גַּסְטְרוֹסְקוֹפְּיָה (באנגלית: Gastroscopy, או Esophagogastroduodenoscopy, ובעברית שְׁקִיפַת קֵבָה) היא בדיקה שמתבצעת באמצעות צינור גמיש ודק אשר מוכנס דרך הפה שנקרא גסטרוסקופ. בקצה הגסטרוסקופ ישנם מקור אור ומצלמת וידאו זעירה באמצעותם יכול הרופא המבצע את הבדיקה לצפות באיברים השונים אליהם מוכנס הגסטרוסקופ. במהלך הבדיקה ניתן לבצע פעולות נוספות מלבד צפייה באיברים אלו, בין היתר נטילת ביופסיה. גסטרוסקופיה היא סוג של בדיקה רפואית תחת הכותרת אנדוסקופיה שמתמקדת בדרכי העיכול העליונות: וושט, קיבה ותריסריון.
סיבות לביצוע הבדיקה
בדיקת הגסטרוסקופיה נעשית לכל מיני סיבות, בפרט לצפייה בפרטי הפרטים של מערכת העיכול, וגם שורה של פעולות באזור מסוים. למשל:
הכנה לקראת הבדיקה
לפני ביצוע הבדיקה, על מטופל לקבל הנחיות מהרופא המפנה או מהמרפאה\המכון שבו נעשית הבדיקה. ההכנה לקראת הבדיקה כוללת:
מהלך הבדיקה
בדיקת הגסטרוסקופיה מורכבת ממספר שלבים:
סיכונים ותופעות לוואי לאחר הבדיקה
סיכויי הסיבוכים נחשבים לנמוכים, אך למרות זאת ישנם כמה סיכונים, כמו:
בנוסף לכך, ישנן תופעות לוואי שעל הנבדק לשים לב אליהן: כאבים בבית החזה, הקאה דמית או הקאה בכלל, קושי בבליעה, צואה שחורה, קוצר נשימה וכאבי בטן.
מגבלות
בעיות בתפקוד מערכת העיכול בדרך כלל לא מאובחנות היטב על ידי אנדוסקופיה כאשר יש תנועה או הפרשה מסוימת במערכת העיכול בהיותן לא נבדקות בקלות על ידי גסטרוסקופיה. עם זאת, ממצאים כגון תנועת נוזל או תנועה לקויה של המעי הדק במהלך אנדוסקופיה יכולים להיות רמזים של הפרעות בתפקוד. תסמונת המעי הרגיז וקלקול קיבה אינם מאובחנים על ידי גסטרוסקופיה, אבל היא עשויה להיות מועילה בנטרול מחלות אחרות המחקות הפרעות נפוצות אלה.
אבי נוימן
ביוגרפיה
נוימן גדל בעיר בת ים.
הוא שירת במגוון תפקידי שטח וחקירות במשטרת ישראל, בהם ראש מחלקת פשעים במרחב ירקון, ראש מפלג תשאול בימ"ר תל אביב, קצין החקירות של מרחב ירקון ומפקד היחידה המרכזית של מחוז המרכז. בתקופת כהונתו כמפקד ימ"ר מחוז המרכז, פענחה היחידה את רצח ששת בני משפחת אושרנקו, את רצח הילדה רוז פיזם וחשפה את "פרשת כוכב הצפון" (הברחת כ-100 קילוגרם של קוקאין לישראל מפנמה).
ב-2010 מונה לראש היחידה הארצית למאבק בפשיעה הכלכלית, הוא עמד בראש צוות החקירה של שופט בית המשפט העליון יורם דנציגר. ב-2012 יצא ללימודים במכללה לביטחון לאומי וב-2014 מונה לראש חטיבת ההדרכה במטה הארצי. ב-2017 פרש מהשירות במשטרה.
ב-2018 מונה לראש הרשות להגנה על עדים.
כרמלית (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
עבד א-רחמן אל-ג'ברתי
עַבְד א-רַחמן אל-גַ'בַרְתי (בערבית: عبد الرحمن الجبرتي; שמו המלא: עבד א-רחמן בן חסן בן בורהאן א-דין אל-ג'ברתי, عبد الرحمن بن حسن بن برهان الدين الجبرتي; 1754-1822) היה מלומד מוסלמי מצרי והיסטוריון ששהה רוב חייו בקהיר ותיעד את פלישת נפוליון למצרים בעיני ילידי המקום.
ביוגרפיה
מעט ידוע על חייו. פרנץ שטיינר סובר כי אל-ג'ברתי נולד בכפר תל אל-ג'ברתי בצפון פרובינציית הדלתא של בחיירה, לעומת זאת עבד אל-קאדר סאלח כותב שאל-ג'ברתי נולד בקהיר. לפי כתיבתו של אל-ג'ברתי, שמו נלקח מ"סבו מדרגה שביעית," עבד א-רחמן, שהיה שאר המשפחה הרחוק ביותר בזמן שניתן להתחקות אחריו עבד א-רחמן היה מאזור אל-ג'ברתי (Jeberti) בזיילה (Zeila), בסומליה המודרנית (אז תחת שליטת אתיופיה) וביקר בקהילות ג'ברתי במכה ואל-מדינה לפני שנסע למצרים שם היה לשייח' וראש קהילת ג'ברתי שם. השערה אחרת היא שסב-סב-סבו הגיע משבטי ג'ברתי שבסודאן.
לפי מארסו, באחרית ימיו בחר אל-ג'ברתי להיטמן בתל אל-ג'ברתי, העיר שממנה הגיעו אבותיו, לפי סברתו.
מירון קוסטין
עבודתו העיקרית - "הכרוניקה של ארץ מולדובה החל ממלכותו של ארון וודה" נועדה להמשיך את הכרוניקה של קודמו, גריגורה אורקה ולהקיף את האירועים שבין השנים 1594–1660. היא פורסמה לראשונה בשנת 1675. מירון קוסטין כתב גם בשפה הפולנית למשל "היסטוריה בחרוזים פולנים על ארצות מולדובה וולאכיה (מונטניה)", הידועה גם כ"כרוניקה הפולנית", וכמו כן "פואמה פולנית" לכבוד המלך יאן סובייסקי.
משפחתו וראשית חייו בפולין
קוסטין גדל מגיל שנה (1634) בפודוליה, אז בשליטת פולין לשם נמלטה משפחתו יחד עם הנסיך מויסה מובילה מפני פלישות הטורקים למולדובה. אביו התאזרח והתקבל באצולה הפולנית, מה שנתן לבנו, מירון, זכות ללמוד במוסדות חינוך ישועיים בעיר באר, בין השנים 1647–1652 עם הפסקה שבה שהה ולמד בקמניץ פודולסק בין השנים 1648–1650. רכש השכלה הומניסטית סולידית ולמד שפות רבות - לטינית, פולנית, רוסית. מאוחר יותר למד גם הונגרית וטורקית.
איש צבא ודיפלומט
בממלכת פולין יצר מירון קשרים הדוקים עם אישים פולנים רבים ובשנת 1651 אף השתתף בקרב ברסטצ'קו, שבו מלך פולין קזימיר החמישי ניצח את הקוזקים ואת הטטרים.
בשנת 1653 חזר מירון קוסטין לנסיכות מולדובה ומונה בתפקיד זוטר במשרד האוצר. זכה בהערכת הממונים עליו ועלה בהדרגה בהייררכיה עד שמונה לתפקיד הבכיר של ווֹרניק, שר החצר, בשנת 1669. במהלך חייו במולדובה היה עד מירון קוסטין לשלטונם של תריסר שליטים והשתדל תכופות לשכנעם לאמץ מדיניות אוהדת לפולין על מנת להשתחרר מהחסות המכבידה של הטורקים. קשריו עם המחנה הפרו-פולני התחזקו עוד יותר אחרי נישואיו לאיליאנה מובילה, אחיינית השליט סימיון מובילה וקרובת משפחה של המיטרופוליט של קייב, פטרו מובילה. בעת מלכותו של גאורגה שטפאן שעלה לשלטון בעזרת כוח תגבור פולני, מילא מירון קוסטין שליחות דיפלומטית בוולאכיה. בשנת 1661 נשלח על ידי הנסיך דביז'ה לפולין. יחד עם חיילים מולדבים נאלץ בכל זאת להשתתף במלחמות כבן ברית של הטורקים - פעם נגד טרנסילבניה, פעם נגד אוסטריה (בקרב בנויהויזל ב-1663).
מאוחר יותר נשלח כשליח אצל מלך פולין, יאן סובייסקי, ובקושטא. הנסיבות הכריחו אותו להימצא שוב במחנה הטורקי בעת המצור על וינה ב-1683. יחד עם שליט מולדובה, גאורגה דוקה, נפל בשבי הפולני אך הודות להיכרותו המוקדמת עם המלך סובייסקי נהנה בשבי מיחס טוב. שהה ביישוב דאשוב עד שב-1685 נקרא על ידי השליט קונסטנטין קנטמיר לחזור למולדובה. אולם בשנת 1691 התערער הקשר בינו ולבין השליט המולדובי. בחודש דצמבר באותה שנה, לאחר שאחיו, ההטמאן וליצ'קו קוסטין, הואשם בקשירת קשר נגד הנסיך והוצא להורג, נרדף גם מירון על ידי אנשי השליט הזועם. השיגו אותו באחוזתו ברבוש (Bărboşi) על יד העיר רומאן, אחרי שקבר בה את אשתו המנוחה וחרף תחנוניו ובקשתו שיתנו לו להגן על חפותו בפני השליט, הוצא להורג וראשו נערף במקום. לדעת הכרוניקן יון נקולצ'ה, לא הייתה למירון קוסטין יד בקשר ורציחתו הייתה מעשה פזיז שאחר כך השליט הצטער עליו. השאיר חובות גדולים אותם אף בנו ניקולאיה לא הצליח להחזיר. מירון קוסטין הקים מנזר קטן בדרגושאן.
הינו Melpha
דגמי "הינו Melpha" יוצאו.
מירון קוסטין
חייו הפרטיים
מירון קוסטין היה נשוי עם אלנה מובילה, בת של יון מובילה ונכדה של שליט מולדובה סימיון מובילה ילדיהם היו:
הינו Melpha
דגמי האוטובוסים איסוזו גאלה מיו מתוצרת יצרן הרכב היפני איסוזו, מבוססים על דגמי "הינו Melpha".
מירון קוסטין
כרוניקת (ה"לטופיסץ" של) ארץ מולדובה החל משלטונו של ארון וודה (1675)
הכרוניקה של מירון קוסטין, שנשמרה ב-56 עותקים בכתב יד, ממשיכה את ספר תולדות ארץ מולדובה של גריגורה אורקה וכוללת את האירועים שבין שנת 1594 ובין 1661, שנת מותו של השליט שטפניצה לופו. לחלקה האחרון יש גם צביון ממוריאליסטי. נימת הסיפור היא יותר מלנכולית, בהתאם לאווירת התקופה ה"קשה" כפי שמשתקפת בעיני המחבר. לפי הערכתו של ניקולאיה מנולסקו ב"היסטוריה קריטית של הספרות הרומנית" הכרוניקה של מירון קוסטין מתאפיינת באופי מודרני יותר לעומת קודמו, מבחינת אנליזת התופעות ההיסטוריות מבחינה כלכלית, פוליטית וחברתית. מבחינת הסגנון הכרוניקון משתמש תכופות בדיאלוגים מצוטטים מפי הנפשות הפועלות, מתאר את קווי אופיין של הדמויות, המשפטים בנויים בקפידה, ארוכים, קצביים, כשהפועל נותר בסוף לפי הנהוג בשפה הלטינית.
פואמת "חיי העולם"
"Viaţa Lumii" היא יצירתו המקורית הראשונה של מירון קוסטין. היא פואמה בעלת תוכן פילוסופי הכוללת הרהורים על גלגולי גורל האדם ברוח התרבות הבארוקית בת זמנו, עם השפעות מאובידיוס והוראטיוס הפואמה נסובה על נושא אי יציבות המזל - "fortuna labilis" - ונכתבה בערך באותה תקופה עם תרגומי התהלים של דוסופטיי. במבוא "אל הקורא" המחבר מצהיר על כוונתו ללמד ברומנית שירה מהי. המוטיבים שבפואמה הם חלוף הזמן לבלי שוב, החיים כחלום, הזיכרון, ועוולות הגורל. ליצירה זו היו הדים רבים בספרות הרומנית בתחילתה. מצוטטת הייתה במיוחד השוואתו את החיים האומללים לחוט דק וקצר תוחלת. מוסר ההשכל שבסוף הוא שהחיי העולם הם אשליה בלבד והנחמה היחידה לאדם היא אמונתו באלהים.
"על אומת המולדובנים"
בשמה המלא "על אומת המולדובנים ומאיזו ארץ יצאו אבותיהם" ("De neamul moldovenilor, din ce ţară au ieşit strămoşii lor") היא עבודה בלתי גמורה שנשמרה ב-29 עותקים בכתב יד ושפורסמה לראשונה בשנת 1852 על ידי מיכאיל קוגלניצ'אנו. בספר זה, דידקטי באופיו, ביקש מירון קוסטין לטעון את אחדות העם הרומני, או במילותיו - של "תושבי ארצנו, מולדובה וארץ מונטניה ושל הרומנים שבארצות ההונגריות" (כלומר טרנסילבניה ובאנאט). הוא הצהיר זאת בהקדמה לספר תוך שימת דגש על חשיבות ידיעת העבר מ"בראשית", שלילת תאוריות מעליבות של כמה ממעתיקי הכרוניקה של אורקה (שטענו כי המולדובנים הם צאצאי עבריינים שהוגלו מרומי) ודברי שבח לערך התעודה הכתובה ולעיסוק בקריאת הספרים.
căci nu este alta şi mai frumoasă şi mai cu folos în toată viaţa omului zăbavă decît cetitul cărţilor, בתרגום חופשי -
הספר מורכב משבעה פרקים:
הנצחת זכרו
בשנת 1888 נחנך ביאשי, על יד הגן פומול וורדה, פסלו של מירון קוסטין, יצירה של הפסל הפולני ולדימיר הגל. מתחתיו נקברו מחדש עצמות הסופר ואלה של אחיו שהובאו מאחוזת המשפחה בברנישטן-ברבוש.
לקריאה נוספת
הוצאת הספרים "פאראללה 45", פיטשט,2008 - רומנית Nicolae Manolescu, Istoria critică à literaturii române Editura Paralela 45, Piteşti 2008 vol.1
קישורים חיצוניים
din Țara Românească și Moldova (sec.XIV-XVII), Editura enciclopedică română, București 1971
פרנסואה דוויאן
פרנסואה דוויאן (בצרפתית: François Devienne, 31 בינואר 1759 – 5 בספטמבר 1803) היה מלחין צרפתי, חלילן, בסוניסט, ומורה לחליל בקונסרבטואר של פריז. הוא זכור בעיקר בזכות כתיבתו לכלי נשיפה, שעבורם הלחין את מרבית יצירותיו.
קורות חייו
דוויאן נולד ביוֹנוויל (הוֹט-מַרְן), כצעיר מבין ארבעה-עשר בניו של בונה אוכפים. את הכשרתו המוזיקלית הראשונה קיבל כזמר מקהלה בעיירת הולדתו. לאחר מכן ניגן בהרכבים פריזאיים, הן כסולן והן כנגן תזמורת. הוא למד חליל אצל פליקס רול, ובשנת 1780 הצטרף למשק הבית של הקרדינל מרואן. הוא היה פעיל בפריז כחלילן, כנגן-בסון וכמלחין, וניגן על הבסון בתזמורת של האופרה של פריז. הוא כתב אופרות מוצלחות בעשור האחרון של המאה ה-18, ביניהן Les visitandines (1792) אשר היו להצלחה.
דוויאן היה חבר בתזמורת הצבאית של המשמר הצרפתי, שם הגיע לדרגת סמל. אחת מחובותיו הייתה ללמד את ילדי חבריו לעבודה בתזמורת, במסגרת "בית הספר החופשי למוזיקה" של התזמורת. אחרי תקופת המהפכה הצרפתית, בית הספר החופשי למוזיקה היה למוסד הלאומי למוזיקה, ואחר כך, בשנת 1795, נודע בשם הקונסרבטואר של פריז. באותה עת מונה דוויאן למנהל ולפרופסור לחליל. הוא כתב ספר הדרכה לחליל בשם "מתודת החליל – תאוריה ופרקטיקה" (1793), שיצא לאור מספר פעמים, ותרם רבות לשיפור רמת הנגינה בכלי הנשיפה בצרפת בסוף המאה ה-18. כמו מוזיקאים אחרים בימיו, הצטרף גם דוויאן למסדר הבונים החופשיים. הוא נפטר בבית הבראה ליד פריז ב-5 בספטמבר 1803.
יצירותיו
בקריירת ההלחנה שלו הלחין דוויאן למעלה מ-300 יצירות כליות, אשר רובן המכריע כתוב לכלי נשיפה, או בהשתתפותם של כלי נשיפה, ובעיקר יצירות לחליל ולבסון. מתוכן ניתן למנות תריסר קונצ'רטי לחליל, ארבעה קונצ'רטי לבסון, סינפוניות קונצ'רטנטיות לכלי נשיפה, למעלה ממאה דואטים לשני חלילים או לחליל עם כלי אחר, עשרות סונאטות לחליל, שש סונאטות לבסון, וגם שלישיות ורביעיות רבות. כמו כן הספיק לכתוב ארבע אופרות.
יצירותיו של דוויאן לחליל זכו לעדנה מחודשת בשנות השישים של המאה שעברה בזכות החלילן ז'אן-פייר רמפל. הן ידועות כיום לחלילנים ולנגני בסון, אך לרוב, עדיין לא לקהל הרחב.
סגנונו המבריק ועם זאת מלודי של דוויאן הוא דוגמה טובה לז'אנר הקונצ'רטנטי הקלאסי. ניתן להשוותו עם זה של המלחין הווינאי פרנץ אנטון הופמייסטר, שכתב כ-25 קונצ'רטי לחליל. עקב סגנונו של דוויאן, וכן בזכות העובדה שיצירותיו נוטות להיות מושתתות על מלודיות ולא על פיתוח החומר, יצירותיו של המלחין נשמעות מעט כמו יצירותיו של לא אחר מאשר מוצרט, גם אם רמתן אינה כשל יצירותיו של מוצרט. האלגנטיות של יצירותיו, אשר אותן הוא ביצע בעצמו, משקפת את הטון האלגנטי בפריז באותה התקופה. מאותן סיבות מכונה דוויאן לעיתים "מוצרט הצרפתי".
גביע המדינה בכדורסל 1982/1983
גביע המדינה בכדורסל לעונת 1982/1983 היא התחרות ה-23 מאז היווסדו של המפעל.
מכבי תל אביב זכתה בגביע המדינה ה-20 בתולדותיה, לאחר ניצחון בגמר על הפועל תל אביב.
הגמר
מכבי תל אביב זכתה בתואר ה-20 בתולדותיה.
סבריו מרקאדנטה
ג'וזפה סבריו רפאלה מרקאדנטה (באיטלקית: Giuseppe Saverio Raffaele Mercadante, הוטבל לנצרות ב-17 בספטמבר 1795 - 17 בדצמבר 1870) היה מלחין איטלקי, בעיקר של אופרות. מרקאדנטה לא זכה אומנם לתהילה בינלאומית, כזו שהייתה נחלתם של גאטנו דוניצטי או ג'ואקינו רוסיני, מעבר לתקופת חייו, אך במספר היצירות המרשים שחיבר לא נפל משני אלה, והמבנים האופראיים, הסגנונות המלודיים והתזמור שפיתח תרמו משמעותית ליסודות שעליהם בנה ג'וזפה ורדי את הטכניקה הדרמטית שלו.
חייו
מרקאדנטה למד בקונסרבטוריון של נאפולי אצל צינגרלי. בראשית דרכו התבלט כמלחין מוזיקה אינסטרומנטלית, אך בשנת 1820 כבר עשה לו שם בנאפולי כמלחין אופרות. את ההצלחה הראשונה הגדולה נחל בלה סקאלה שבמילאנו, באופרה "אליזה וקלאודיו" (1821), שהועלתה תוך זמן קצר על בימות כמה מן התיאטראות החשובים באירופה. להצלחה דומה ולמשך חיים ארוך ברפרטואר האופראי זכתה "קאריטיאה, מלכת ספרד" (שנודעה גם בשם "דונה קאריטיאה"; ונציה 1826). מרקאדנטה ניסה למצוא משרה בספרד, ומשנכשל בכך, חזר ב-1831 לאיטליה. ב-1832 עלתה האופרה שלו "הנורמנים בפאריג'י" בטורינו. בשנת 1833 התמנה למאסטרו די קאפלה בנובארה ובמהלך שבע השנים הבאות הלחין הן מוזיקה דתית והן אופרות נוספות.
בשנת 1835 הזמין התיאטרון האיטלקי בפריז אופרה ממרקאדנטה. האופרה, "אי בריגאנטי", לא הייתה לטעם הקהל הפריזאי, אבל השפעת תרבות האופרה הפריזאית, בעיקר זו של ג'אקומו מאיירבר, מצאה ביטוי ביצירתו הבאה, "איל ג'וראמנטו" מ-1837, שהרפורמות שנקט בה התגלו גם באופרות הבאות שלו, בייחוד ב"איל בראבו" וב"לה וסטאלה". ב-1840 התמנה מראקדנטה למנהל הקונסרבטוריון של נאפולי, שם נשאר 30 שנה, עד מותו. עם תלמידיו שם נמנה גם פאולו טוסטי.
השפעתו של רוסיני ניכרת מאוד באופרות הראשונות של מרקאדנטה, אך מראשית שנות ה-30 גוברת עליה השפעת הסגנון החדש שהביאו בליני ודוניצטי. בסוף שנות ה-30 ובשנות ה-40 הכניס חידושים נוספים בעבודתו, כשנמנע מקישוטיות-יתר ווקאלית והרחיב את הטווח ההרמוני, לצד התאמה רבה יותר לפעילות על הבמה. הדבר צלח בידו פה ושם, אבל הוא התקשה לקיים תנופה דרמטית לפרקי זמן ממושכים. מאמצע שנות ה-40 נחלשה יצירתו בהשוואה לזו של ורדי, ששליטתו בזירת האופרה גברה והלכה, בדומה לרוסיני בשנות ה-20. עם זאת, באופרות הראשונות של ורדי, כגון "אוברטו, רוזן סן בוניפאצ'ו", עוד ניכרת השפעתו של מרקאדנטה.
נתן שפיגל
נתן שְׁפִּיגֶל (12 בדצמבר 1905 – 4 בספטמבר 1995) היה סופר, חוקר ומתרגם בתחום הלימודים הקלאסיים. יהודי פולני-ישראלי, פרופסור ללימודים קלאסיים באוניברסיטה העברית בירושלים ומתרגם מיוונית ולטינית. חתן פרס ישראל במדעי הרוח לשנת תש"ן-1990 על הישגיו בחקר הספרות הקלאסית ובתרגומה לעברית.
ביוגרפיה
נתן שפיגל נולד בניו יורק למהגרים יהודים פולנים. משפחתו התקשתה להכות שורש בעולם החדש, וכבר בינקותו חזר עם משפחתו לעיירה רוהאטין שבגליציה, אוסטריה, ובה גדל. אביו נפתלי היה בעל חנות בדים קטנה, והמשפחה חייתה בדוחק. שפיגל למד ב"חדר", ומגיל 7 (1912) גם בבית ספר יסודי פולני. במלחמת העולם הראשונה עברה העיירה מיד ליד, ולאחר נסיגת הרוסים ב-1916 עברה המשפחה למוראביה, שם עבד הנער בן ה-11 בכפר דאמבוז'צה. לאחר מכן שבו לרוהאטין, שהייתה כעת בתחומי המדינה הפולנית החדשה אך תושביה הוסיפו לסבול ממלחמת פולין-אוקראינה והמלחמה הפולנית-סובייטית. בשנת 1918 החל את לימודיו בגימנסיה הפולנית המקומית, ועסק במתן שיעורים פרטיים כדי לתמוך בפרנסת המשפחה. ב-1925, כשהיה בן 19, נסע לעיר לבוב ללמוד לימודים קלאסיים: ב-1930 קיבל תואר מגיסטר מאוניברסיטת לבוב, וב-1931 תואר דוקטור מהאוניברסיטה היגלונית שבקרקוב. לאחר סיום לימודיו קיבל ב-1931 משרת מורה ללימודים קלאסיים בגימנסיה העירונית בעיר קאלוּש. באוגוסט 1932 נישא לתיאודורה (דוזיה) לבית קוֹרמן. בגיל 32 חיבר ספר ללימוד לטינית בסיסית לתלמידי תיכון ואוניברסיטה. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה וכיבוש פולין על ידי ברית המועצות ב-1939 המשיך לעבוד כמורה בקאלוש תחת השלטון הסובייטי. בתחילת שנות ה-40 ברח עם אשתו מזרחה לברית המועצות האסיאתית, לטורקמניסטן; בשואה נספו הוריו ובני משפחתו. לאחר המלחמה חזר לפולין, לביטום (1946) שם לימד את הניצולים היהודים. אחר כך שימש כמורה ללטינית וחוקר השפה והתרבות של יוון ורומא. בשנת 1951 מונה לפרופסור לפדגוגיה ולרקטור בבית הספר לחינוך של אוניברסיטת ורשה, ושימש בתפקיד זה עד 1956.
בשנת 1957 עלה שפיגל לישראל עם אשתו והתיישב בירושלים. זמן קצר לאחר עלייתו קיבל אותו אלכסנדר פוקס מהאוניברסיטה העברית בירושלים (היסטוריון של יוון העתיקה, יליד פולין) לעבודה כספרן בספרייה לפילוסופיה ולימודים קלאסיים באוניברסיטה העברית, וכעבור מספר שנים התמנה שפיגל לפרופסור וכיהן כראש החוג ללימודים קלאסיים (1970-74). פרש כפרופסור אמריטוס.
בנוסף לכתיבתו בפולנית בראשית דרכו האקדמית (ספרי לימוד השפה הלטינית ומספר עבודות בתחום חקר הספרות היוונית), שפיגל כתב ופרסם בישראל למעלה מ-30 תרגומים, ספרי מחקר והגות בתחומי התמחותו.
על הישגיו בחקר הספרות הקלאסית ובתרגומה לעברית זכה שפיגל בפרס ישראל לשנת 1990. בהחלטת השופטים נכתב בין היתר כי "אין היום בישראל, ולא היה, איש שהעשיר את מדף הספרים של הקורא העברי במספר כה רב של ספרים פופולריים, שנכתבו תוך שליטה מלאה במקורות העולם היווני-הרומי".
נתן שפיגל סעד את אשתו, שבגלל אירוע מוחי הייתה משותקת ללא יכולת דיבור, במשך 17 שנים עד שנפטרה. הוא נפטר בירושלים בשנת 1995, שלושה חודשים לפני יום הולדתו ה-90. נקבר בהר המנוחות.
ארכיונו שמור בספרייה הלאומית.
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
אנליזה מתמטית
אָנָלִיזָה מָתֶמָטִית היא ענף מרכזי במתמטיקה החוקר פונקציות מתמטיות ממשיות ומרוכבות. רציפות של פונקציה, גזירותה, אינטגרביליות והתכנסות של טור איברים - כל אלה הן הפעולות המרכזיות בהן עוסקת האנליזה. כדי להגדיר פעולות אלו במדויק יש צורך להשתמש במושג הגבול - והוא הרעיון המרכזי שמפריד בין האנליזה ליתר חלקי המתמטיקה: באנליזה יש מעברים גבוליים.
האנליזה החלה בחקירת פונקציות ממשיות, ובפרט, פונקציות רציפות. פונקציות רציפות הן פונקציות אותן "ניתן לצייר מבלי להרים את העט מהדף" - פונקציות שאינן נקטעות או קופצות בחדות בין ערכים. הגדרה מדויקת של רציפות מחייבת שימוש במושג הגבול. משפטים מרכזיים בתחום זה הם משפט ערך הביניים, משפטי ויירשטראס ומשפט קנטור לרציפות במידה שווה.
סכימה של פונקציה בדרך של מעבר גבול היא האינטגרציה. בדרך זו מתקבל סכום מדויק יותר מסכומים שמתבססים על דגימת הפונקציה בנקודות נפרדות, מכיוון שהאינטגרל מביא בחשבון את ערכי הפונקציה בכל אחת מנקודותיה.
האנליזה עוסקת גם בטורים אינסופיים - סכומים אינסופיים שיכולים להיות של מספרים (ואז נשאלת השאלה האם גם סכום הטור הוא מספר) או פונקציות (ואז נשאלת השאלה מהו סוג הפונקציה אליה מתכנס הטור, אם בכלל). בהקשר של טורי פונקציות עולה מושג ההתכנסות במידה שווה, שהוא סוג ההתכנסות של טורי הפונקציות ששומר על תכונות הפונקציות שהן אברי הטורים. מקרה פרטי מיוחד בחקר טורי הפונקציות הוא טורי החזקות, שלהתכנסותן מספר תכונות מיוחדות; רבות מהפונקציות המוכרות לנו ניתנות להבעה באמצעות טורים אלו, שקל יחסית לחשבם.
אינטראנט
אִינְטְרָאנֵט או אינטרה-נט (באנגלית: Intranet, בעברית: רשת פנים ארגונית, על פי האקדמיה ללשון העברית: מִרשתת פְּנים) היא רשת תקשורת מחשבים פרטית, המשמשת לפעילותו הפנימית של ארגון, הפועלת בטכנולוגיית האינטרנט, ובפרט פרוטוקולי TCP/IP, שהגישה אליה מותרת רק למשתמשים בתוך הארגון.
אנליזה מתמטית
רציפות, גזירות, אינטגרציה וסכימת טורים של פונקציות ממשיות - אלה חלקי האנליזה הקלאסיים.
אינטראנט
בדומה לאינטרנט, מאפשרת גם רשת אינטראנט הצגה של דפי אינטרנט, וגישה למערכות המידע של הארגון באמצעות דפדפן, או כלים אחרים.
אנליזה מתמטית
אנליזה מתקדמת
חקירת פונקציות מרוכבות ובעלות מספר משתנים. חקירת פונקציות של מספר משתנים מכלילה את המושגים המוכרים מפונקציות של משתנה אחד, ומרחיבה אותם - למשל, מושג הדיפרנציאביליות, שמבטא את היכולת לקרב פונקציה מרובת משתנים בצורה ליניארית, הוא הכללה של מושג הנגזרת במשתנה יחיד. גם לפונקציות מרוכבות ניתן להגדיר את המושגים הבסיסיים של האנליזה, כגון נגזרת ואינטגרל, אך בשל תכונות המרחב המרוכב, תכונות אלו הן חזקות יותר ובעלות השלכות עמוקות יותר מאשר במקרה הממשי.
אינטראנט
שימושים
קיימת התפתחות משמעותית בצריכה של אינטראנט בעיקר בארגונים, למטרות שונות כמו יצירת קשר עם העובדים, גיוס עובדים ועוד. תודות לפורמטים שמציע האינטראנט, ניתן לנהל פרויקטים פנים-ארגוניים דרך המחשב ואף מתחבר למערכות המאפשרות תקשורת חוץ-ארגונית עם לקוחות.
אנליזה מתמטית
אנליזה מתקדמת
הרקמה הבסיסית של הפונקציות - הטופולוגיה. בענף זה נחקרים המרחבים המטריים, שבהם מרחיבים את מושג המרחק, בו משתמשים באנליזה, למושג המטריקה - מושג יותר כללי של מרחק, הנותן משפחה ענפה יותר של מרחבים. כמו כן משתמשים באחד המושגים הנובעים ממושג המטריקה - הקבוצה הפתוחה בתור מושג היסוד שעליו נבנים מרחבים - והתוצאה, המרחבים הטופולוגיים, היא משפחה רחבה עוד יותר של מרחבים, שמהווה הכללה והפשטה של המרחבים הנחקרים באנליזה. הטופולוגיה מכלילה תכונות רבות של מרחבים, דוגמת קומפקטיות וקשירות. כלי העבודה הבסיסי בטופולוגיה הן הפונקציות הרציפות (שגם הגדרתן הופכת לכללית יותר) שמשמרות את צורתן של הקבוצות עליהן הן פועלות, גם אם הן "מעקמות" אותן.
אינטראנט
שימושים
ארגונים ובעלי עסקים שונים יכולים לאפשר לעובדים שלהם לגשת להודעות משותפות, לשלוח הודעות פרטיות דרך הרשת הציבורית, תוך כדי שימוש בהצפנה ואמצעי ביטחון אחרים בשביל לקשר בין גורמי הארגון. השימוש באינטראנט מתבצע בצורה פשוטה דרך יישום שניתן להתקנה במכשירים שונים ומאפשר לתקשר בדרך מאובטחת תודות לחומת האש. כאשר חלק מהאינטראנט הופך לנגיש ללקוחות ואחרים מחוץ לעסק, האינטראנט נהפך לחלק מאתר אקסטראנט.
אנליזה מתמטית
אנליזה מתקדמת
משוואות המערבות פונקציות ונגזרותיהן - משוואות דיפרנציאליות. המשוואות הדיפרנציאליות מופיעות בענפים רבים של המדע, ובשל הקושי שהן מציבות דרושות דרכים יעילות לפתרונן. מספר המשוואות הניתנות לפתרון הוא קטן יחסית, ועוד יותר קטן מספר המשוואות הניתנות לפתרון שיטתי. על כן חקר המשוואות הדיפרנציאליות עוסק גם בדרכים להוכחת קיום ויחידות של פתרון, ובשיטות למצוא פתרון מקורב למשוואה שבה עוסקים. חקר המשוואות הדיפרנציאליות נחלק בין חקר משוואות דיפרנציאליות רגילות, העוסקות בפונקציה של משתנה אחד ונגזרותיה, וחקר משוואות דיפרנציאליות חלקיות, העוסקות בפונקציה מרובת משתנים ובנגזרותיה החלקיות.
אינטראנט
שימושים
באינטראנט גדול, התנועה לרוב דומה לתנועה של אתר ציבורי, ויכולה להיות מבוקרת על ידי תוכנת מדדים שמאתרת פעילות ברשת הזאת. האינטראנט מחליף אמצעי תקשורת פנים-ארגוניים קודמים. יש הגורסים שהודות לאינטראנט תהליכי העבודה הפכו יעילים יותר וידידותיים לסביבה באופן יחסי.
אנליזה מתמטית
אנליזה מתקדמת
תורת המידה המכלילה מושגים של אורך ו"גודל" של קבוצות ובכך מאפשרת לבצע אנליזה על קבוצות מורכבות ומוזרות כגון קבוצת קנטור או פרקטלים. יישומיה המרכזיים הם מידת לבג ואינטגרל לבג.
אינטראנט
שימושים
כיום גם מתקיימת חשיבה לגבי המשך פיתוח ועשיית שימוש באינטראנט. מדובר באמצעי תקשורת שיכול להוביל לשינוי תרבותי, להעלות אפשרויות מתקדמות יותר של שיתוף בין ארגונים, בין אנשים פרטיים וכדומה, שלא נראו בעבר.
אנליזה מתמטית
ענפים באנליזה
לענפים רבים במתמטיקה יש תחום אנליזה מתאים:
אינטראנט
שימושים
עבור שימושים אפשריים בהווה ובעתיד מתגייסים אנשי מקצוע שונים, המגיעים מתחום חווית המשתמש, ניהול מערכות מידע וכדומה. השימוש הנפוץ ביותר באינטראנט הוא לצורך מחלקות גדולות בארגונים כמו משאבי אנוש, ניהול מידע, שקיפות והצגת מידע לעובדים וגם שילובים של אלה באלה. אינטראנט והשימושים שלו גדלים בקצב מואץ, וכיום כבר ניתן להרגיש שזוהי מערכת תשתיתית עבור ארגונים גדולים.
יתרונות
באינטראנט ניתן לגשת ליישומים שנבנו מלכתחילה למטרה זו, וכן ליישומים שנבנו בטכנולוגיות אחרות, ונוסף להם ממשק המחבר אותם לאינטראנט. פעמים רבות הגישה לשלל השירותים המוצעים באינטראנט נעשית באמצעות פורטל ארגוני.
פורטל ארגוני ואינטראנט מאפשרים לשפר את התקשורת התוך הארגונית, ניהול והעברת הידע הארגוני וזאת בעלות הקמה והשקעה נמוכה.
בעבר שיטות העברת הידע בתוך הארגון היו מבוססות על ניירת, הדפסות ודואר פנימי. כיום בעקבות המהפכה הטכנולוגית יועלו מאוד תהליכי העברת הידע ותהליכי העבודה בתוך הארגון.
יישומים מקובלים באינטראנט
לא בהכרח קיימת גישה מהאינטראנט לאינטרנט, אך כאשר מותרת גישה כזו, משתמשים באמצעים לאבטחת מידע (כגון חומת אש), כדי למנוע חדירה לא מורשית למערכות הפנים ארגוניות.
הלוח הקראי
ההבדל בין הלוח הקראי לעברי הוא גם בכך שהקראים מקבלים על עצמם אך ורק את התנ"ך, ועל כן הם מציינים רק את החגים והמועדים הבסיסיים שמופיעים בו.
עקרונות לוח השנה
הלוח הקראי מבוסס על הכללים ההיסטוריים הקדומים של קידוש החודש ועיבור השנה המופיעים בספרות חז"ל (המשנה והתלמוד). הלוח מבוסס על שילוב של מחזור ירח ומחזור שמש, להבדיל מהלוח הגרגוריאני (ספירת הנוצרים), המבוסס על מחזור שמש בלבד, והלוח המוסלמי, המבוסס על מחזור ירח בלבד.
בתחילתו, הלוח הקראי הנהיג מסורת שהייתה מקובלת בקרב יהודים לפני המאה הרביעית (הוא הלוח המופיע בתלמוד) - לקבוע ראשי חודשים על פי "ראייה בפועל" בצירוף הקרבות. במשך הזמן ובהדרגה, עקב התפתחות הטכנולוגיה והמדע, התפתחה שיטה של "אפשרות ראייה" המבוססת על ידע אסטרונומי מהימן, שמאפשר ליצור לוח שנה ממשי הידוע מראש, וזהו הלוח הקראי הנהוג בימינו. בשל העובדה שראשי החודשים בלוח הקראי נקבעים על פי הראייה (בדיוק עם הופעת הירח החדש), בעוד שהלוח העברי הרבני נקבע ללא נתונים אסטרונומיים מדויקים אלא בקירוב, לא מן הנמנע שייווצרו הבדלים בתאריך בין הלוח העברי הקראי ללוח העברי הרבני.
לוחות השנה הקראים העתיקים ביותר שיש בידינו היום נמצאו בגניזת קהיר ומתוארכים לשנת 1020
קידוש החודש
בלוח העברי היחידה הבסיסית הראשונה היא היום. יום מתחיל משקיעת השמש ומסתיים בשקיעת השמש למחרת. הימים מצטרפים זה לזה ומרכיבים את היחידה הבסיסית השנייה שהיא החודש. חודש הוא הזמן שבין הופעת הירח לאחר היעלמו לבין הופעתו בפעם הבאה. החודש מתחיל בראיית הירח החדש. ראייה זו היא הרגע בו נראה הירח בפעם הראשונה, אחרי שהירח של החודש הקודם נעלם. יום זה נקבע כראש החודש. בראש החודש, היום הראשון של החודש, הירח אמור להיראות בצורת סהר דק ולשקוע דקות לאחר שקיעת השמש. עם התקדמות החודש הולך וגדל חלקו המואר של הירח, והוא הופך לירח מלא באמצע החודש העברי. מכאן ואילך הולך ופוחת אורו המוחזר של הירח הנראה לעינינו, עד שהוא נעשה חשוך לחלוטין בסוף החודש. על פי חז"ל, קבע בית הדין שישב בירושלים את תאריך ראש החודש לפי עדויות ראייה שהובאו לפניו. לאחר שנקבע ראש החודש, בית דין השיא משואות בראשי ההרים, שנראו בראשי ההרים של הערים הסמוכות, ובכך הופצה בשורת ראש החודש. בשלב מאוחר יותר, עקב אילוצים, ביטלו בית הדין את השאת המשואות, ועברו להודיע על קידוש החודש בעזרת שליחים שיצאו מבית הדין שבירושלים לכל חלקי הארץ כדי לפרסם את מועד ראש החודש. היחידה הבסיסית השלישית בלוח השנה היא השנה. שנה מורכבת משנים-עשר חודשי ירח בשנה פשוטה ומשלושה-עשר חודשים בשנה מעוברת. (ראו להלן)
אולם בשנת 359, עקב המצב ששרר אז בארץ והקשיים בפרסום מועד ראש החודש, קבע רבי הלל בן רבי יהודה נשיאה (הנשיא) את חשבונות לוח השנה העברי הרבני כפי שהוא מקובל עד לימינו. ומאז לא נוהגים הפרושים - והרבניים ממשיכיהם (ובכללם האורתודוקסים) לקדש ראשי חודשים לפי ראיית הירח אלא לפי חשבונותיו של הלל. לפי שיטה זו, מספר הימים בכל חודש (29 או 30) קבוע מראש, ואינו קשור לראיית הירח, כך יוצא שראש החודש לא חל באותו יום של הראייה אלא יכול לחול לפניו או אחריו בכמה ימים.
בנוסף, היהודים הרבניים קובעים את לוח השנה שלהם על פי ארבע דחיות. כלומר, הם קבעו ארבעה כללים, שלפיהם יום ראש השנה (ואיתו כל השנה) יידחו למרות החישוב של המולד הממוצע. כך למשל ראש חודש תשרי אינו יכול לחול בימים א', ד' או ו'. לפי שיטת היהודים הרבניים, אם חל ראש החודש באחד מימים אלו - הוא נדחה ביום.
היהודים הקראים אינם מקבלים תקנות רבניות אלו, משום שאז החגים והמועדים לא חלים בתאריכים המדויקים בהם הם צריכים להיות. לפי שיטתם יש לדבוק בעקרון ראיית הירח ולקדש ראשי חודשים לפי אפשרות ראיית הירח, כלומר ראש החודש חייב לפול בתאריך בו אמור להיראות הירח, גם אם לא נראה במקום כלשהו עקב תנאים מקומיים כמו עננות יתר או אובך. כל חודש בשנה יכול להיות חסר (בן 29 ימים) או מלא (בן 30 ימים), לפי אפשרות ראיית הירח הבא. כיום, בעקבות ההתפתחות הטכנולוגית וההתקדמות העצומה בידע האסטרונומי שבידינו, מתאפשר לחזות מראש מתי יהיה מולד הירח ומתי הוא יראה לראשונה. אם כך הלוח העברי הקראי הוא לוח עברי שבו אמורים ראשי החודשים לפול בדיוק בתאריך של אפשרות ראיית הירח, ולכן התאריכים בלוח העברי הרבני ובלוח העברי הקראי לא תמיד חופפים.
לוח השנה הקראי מוכן כיום בידי בית הדין של הקראים בישראל בסיוע אנשי מדע. בשל הצורך של הקראים להזדקק לתצפיות מדעיות עדכניות עלולות לחול שגיאות בלוחות שלהם שתוכננו מראש. כך אירע ב-1990 (תשנ"א), אז נתברר לבית הדין הקראי שעליו להכריז מחדש על לוח השנה. בעקבות אירוע זה גובשו עקרונות חדשים להכנת הלוח באופן שיבטיח שיחזה נכון את אפשרות ראיית הירח החדש.
לחודשים בלוח העברי הקראי יש שמות מספריים כמו 'החודש הראשון' ו'החודש השביעי', החל מהחודש הראשון הוא חודש ניסן "הַחֹדֶשׁ הַזֶּה לָכֶם, רֹאשׁ חֳדָשִׁים: רִאשׁוֹן הוּא לָכֶם, לְחָדְשֵׁי הַשָּׁנָה". כיום נוהגים הקראים להשתמש גם בשמות החודשים של לוח השנה הרבני שמקורם בבלי.
עיבור השנה
הלוח העברי מבוסס גם על שנת השמש (ולא רק על 'החודש הירחי'): בצאתם מארץ מצרים ציווה אלוהים על בני ישראל לשמור על חודש האביב, כלומר לדאוג לכך שהחודש הראשון (חודש ניסן) יפול תמיד באביב: "שָׁמוֹר, אֶת-חֹדֶשׁ הָאָבִיב, וְעָשִׂיתָ פֶּסַח, לַ-ה' אֱלֹהֶיךָ: כִּי בְּחֹדֶשׁ הָאָבִיב, הוֹצִיאֲךָ ה' אֱלֹהֶיךָ מִמִּצְרַיִם -- לָיְלָה." . הבעיה היא ש-12 חודשי ירח עבריים קצרים בכ11 יום מאורכה של שנת השמש (משך סיבוב כדור הארץ סביב השמש), שהיא השנה המתאימה לעונות השנה. כדי למנוע פיגור הולך ומתמשך של השנה העברית ביחס למחזור השמש, שיגרום לכך שחג הפסח ינדוד לכיוון החורף ולא יפול באביב - מעברים את השנה. עיבור השנה הוא הוספת חודש נוסף לשנה כך שבמקום שיהיו בה 12 חודשים כמו בשנה רגילה יהיו בשנה מעוברת 13 חודשים.
בימי הבית השני היה פולמוס גדול בין הזרמים היהודיים - כיצד להתאים את חודשי השנה העבריים עם עונות השנה, על מנת שחודש ניסן ופסח יצאו תמיד בתקופת האביב (כהוראת התורה). כת מדבר יהודה לא הייתה צריכה להתמודד עם בעיה זו כלל, היות שהנהיגה לוח שנה על פי שנת השמש, ובכך עונות השנה מותאמות לחודשי השנה. לעומת זאת, עקב זה שחז"ל (הפרושים) הורו שהשנה העברית היא שנת ירח, על מנת להתאים את חודשי השנה עם עונות השנה, עיברו את השנים לפי עקרון 'מציאת האביב בארץ ישראל'. פירוש המילה אביב הוא מצב מסוים של הבשלת השעורה "וְהַפִּשְׁתָּה וְהַשְּׂעֹרָה, נֻכָּתָה: כִּי הַשְּׂעֹרָה אָבִיב, וְהַפִּשְׁתָּה גִּבְעֹל." (שמות ט' ל"א). הגעת האביב נקבעה לפי מידת הבשלת השעורה בארץ ישראל. אם לא הגיע האביב בחודש השנים עשר הוא חודש אדר, אז היו מעברים את השנה כלומר מוספים חודש נוסף בסופה - אדר ב'. כך נדחה למעשה חג הפסח בחודש ונפל באביב.
היהודים הרבניים (ובכללם האורתודוקסים) נוהגים כיום לפי עקרון חשבון 19 השנים (כפי שתיקן הלל נשיאה במאה הרביעית). לפי שיטה זו בכל 19 שנים יש שתים-עשרה שנים פשוטות ושבע שנים מעוברות (ה-3, 6, 8, 11, 14, 17, 19 למחזור). חשבון זה אינו מדויק כמו חשבון הראייה, אלא רק מותאם לו בקירוב.
לעומת זאת, כשנוסדה הקראות לא היו שיטות מוכרות נוספות לשנה העברית מלבד שיטת חז"ל (שנת ירח שמעברים אותה אחת לכמה שנים על מנת להתאימה לשנת השמש). לכן קיבלו ראשי הקראים את שיטה זו גם כשיטתם. גם לאחר שנתרחקו הקראים מהחקלאות הם שמרו על זיקתם לארץ ישראל ולאדמתה. מדי שנה הקראים שלחו שליחים לבקש את האביב בארץ ישראל ואם לא נמצא האביב בסוף השנה, עוברה השנה. עיקרון זה של לוח השנה העברי היה כה חשוב עבור הקראים עד שבכתובה הקראית קיים תנאי בו מתחייבים בני הזוג לשמור את הלוח לפי עקרון האביב ולפי עקרון ראיית הירח. יש הטוענים שתנאי זה הוסף לכתובה כדי שיקוימו החגים לפי ההלכה הקראית גם בנישואין בין קראים לרבניים.
כיום, עם שיבתם של הקראים לארץ ישראל, ישנה מגמה של חזרה לשיטה המקורית של עיבור השנה לפי מציאת האביב בארץ ישראל.
חגים ומועדים
הקראים הם יהודים המקבלים אך ורק את התנ"ך, ולכן הם מציינים רק את החגים והמועדים שמופיעים בתנ"ך:
יוחנן העשרים ושניים
יוחנן העשרים ושניים (בלטינית: Ioannes XXII; 1249 - 4 בדצמבר 1334), אפיפיור מ-7 באוגוסט 1316 עד מותו.
חייו
ז'אק דואז נולד בעיר קאור שבדרום מערב צרפת לאב שהיה סנדלר. התחנך אצל אנשי מסדר הדומיניקנים בעיר מולדתו. למד רפואה באוניברסיטת מונפלייה, ותאולוגיה ומשפטים בפריז. שימש ככומר ראשי בעיר מולדתו ואחר כך לימד משפטים באוניברסיטת טולוז. ב-1300 נתמנה על ידי האפיפיור בוניפקיוס השמיני לבישוף העיר פרז'ו. ב-1309 שימש שר ראשי בחצרו של שארל השני מאנז'ו, מלך נאפולי. ב-1310 נתמנה על ידי האפיפיור קלמנס החמישי לבישוף העיר אביניון, וב-1312 נתמנה לקרדינל.
מחלוקות
יוחנן העשרים ושניים היה מאוד מעורב בפוליטיקה אירופית. בין היתר, היה ממקבלי הצהרת ארבראות' (הצהרת העצמאות הסקוטית) ב-1320, והעותק הקיים כיום מן ההצהרה הוא למעשה האיגרת שנשלחה לאפיפיור. מעורבותו בנושא העצמאות הסקוטית מתגמדת לעומת המחלוקת שעורר במעורבותו בבחירת קיסר האימפריה הרומית הקדושה. האפיפיור יוחנן העשרים ושניים סירב לאשר את בחירתו של לודוויג הרביעי מבוואריה לקיסר האימפריה הרומית הקדושה. ב-16 בנובמבר 1323 הכריז הקיסר כי הוא אינו מכיר בסמכות האפיפיור לאשר את בחירתו. ב-23 במרץ 1324 יוחנן העשרים ושניים הטיל חרם על לודוויג הרביעי, שבתגובה האשים את האפיפיור בכפירה ובהגנה על כופרים. ב-1327 לודוויג הרביעי פלש לאיטליה, וב-1328 הוכתר לקיסר ברומא, ומינה אנטי-אפיפיור בשם ניקולס החמישי. אולם ב-1329, אחרי שהקיסר חזר לבוואריה, ניקולס החמישי נאלץ להתפטר.
הריב בין הקיסר לאפיפיור היה כרוך גם בוויכוח תאולוגי. המורדים הפרנציסקנים "הרוחניים" טענו לעיקרון העוני, שלפיו ישו ושנים עשר שליחיו לא היו בעלי רכוש כלל, אם כפרטים ואם כקהילה. לודוויג הרביעי נתמך על ידי הפרנציסקנים הרוחניים ועל ידי מלומדים נודעים שתמכו בעיקרון העוני ובהם ויליאם מאוקאם ומרציליוס מפאדובה. אך עיקרון זה הוכרז ככפירה במשפט שנערך על ידי האינקוויזיציה, שאנשיה השתייכו למסדר הדומיניקנים ולמסדר הפרנציסקנים, וגונה גם על ידי האפיפיור יוחנן העשרים ושניים. האפיפיור גם פרסם איגרת הקוראת להחרמתו של ויליאם מאוקאם. במחלוקת תאולוגית נוספת, פסק ב-27 במרץ 1329 כי תורתו של מייסטר אקהרט היא בגדר כפירה.
עמדה תאולוגית נוספת שעוררה מחלוקת היא זו שהחזיק כתאולוג לפני שמונה כאפיפיור, ולפיה המתים לא יזכו בקרבתו של אלוהים, אלא רק אחרי יום הדין. הבעייתיות בעמדה טמונה בכך, שאם הטענה נכונה, הרי שגם מערך הקדושים עליו נשענת התאולוגיה הקתולית לא זכה לקרבתו של האל לאחר מותם. יוחנן העשרים ושניים שינה את עמדתו לאחר מכן והסכים כי המתים שמתו באמונה שלמה זוכים לקרבתו של האל.
יוחנן העשרים ושניים היה זקוק לכספים כדי לבסס את שלטונו באביניון, להחזיק בנחלות הכנסייה באיטליה, ולעמוד במאבק נגד הקיסר לודוויג הרביעי. הוא גייס כספים באמצעות מכירת משרות הכנסייה לכל המרבה במחיר (סימוניה). משרות אלה היו כרוכות בזכויות להכנסות מקרקעות הכנסייה הקתולית באירופה. האפיפיור הצדיק זאת בכך שהוא וחצרו איבדו את ההכנסות מאיטליה בגלל העברת מושב האפיפיור מרומא לאביניון.
סופר אנטיגן
באימונולוגיה, סופר אנטיגנים (Superantigens או SAgs) הם קבוצת טוקסינים המפעילים באופן לא מבוקר תאי T ובכך גורמים לתגובה דלקתית רב מערכתית חריפה, תגובה זאת עלולה לגרום למוות תוך זמן קצר בהלם טוקסי. במקרים אחרים סופר אנטיגנים גורמים לחום, עייפות כרונית, שלשולים והקאות. סופר אנטיגנים מיוצרים על ידי חיידקים (בייחוד מסוג סטרפטוקוקוס או סטפילוקוקוס) כאנטיגנים אקסו-גנים, או, לחלופין, על ידי נגיפים ליצירת סופר אנטיגנים אנדו-גנים (כגון נגיף הכלבת או אפשטיין-בר וירוס, הסופר אנטיגן הנחקר ביותר מיוצר על ידי הנגיף העכברי MMTV).
מנגנון הפעילות של סופר אנטיגנים
סופר אנטיגנים נקשרים הן למולקולת MHC סוג II, המבוטאות על תאים מציגי אנטיגן מקצועיים, והן לקולטן תאי T (או TCR) המבוטא על תאי T. על ידי פתירת המבנה הקריסטלוגרפי של סופר אנטיגנים נמצא כי סופר אנטיגנים חיידקיים נקשרים ב-TCR ללולאה CDR2 ובמידה נמוכה יותר ללולאה CDR1, לעומתם סופר אנטיגנים נגיפיים נקשרים ללולאה HV4. לאזור Vα ול- CDR3 השפעה מועטה על קישור סופר אנטיגנים. בניגוד לאנטיגנים אחרים סופר אנטיגנים אינם מעובדים בפרוטאזום על ידי התא אלא נקשרים למולקולת ה MHC סוג 2 ללא עיבוד מקדים.
קישור בין MHC סוג 2 לבין TCR גורם לשיפעול תאי T עוזרים - תא T עוזר מגיב לסופר אנטיגן באותה עוצמה כתגובה למולקולת MHC סוג II אלוגנית, אלא שבעוד שמולקולת MHC סוג II המציגה פפטיד פתוגני יכולה להיקשר רק לשבריר אחוז מכלל תאי ה- T העוזרים בזכות הספציפיות של ה TCR לאנטיגן ספציפי, סופר אנטיגן נקשר לכ 20%-2% מכלל מולקולות ה-TCR ועלכן מפעיל אחוזים דומים של תאי T. התאי ה T המופעלים מפרישים כמויות גדולות של ציטוקינים, הציטוקינים גורמים לתגובות ציטוטוקיסיות ולדיכוי התגובה החיסונית הנרכשת, לשתי תגובות אלה חלק בפתוגנזה של מיקרואורגניזמים שונים.
פבריסיו קולוצ'יני
פבריסיו קולוצ'יני (ספרדית: Fabricio Coloccini, נולד ב-22 בינואר 1982 בקורדובה, ארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת הבלם. קולוצ'יני, המכונה בארגנטינה קולוצ'ו, מזוהה עם רעמתו הבלונדינית.
ביוגרפיה
למרות גילו הצעיר הספיק קולוצ'יני לשחק עבור 7 קבוצות, מרביתן בהשאלה. הוא החל לשחק בבוקה ג'וניורס, עוד בטרם שהספיק להיכלל בקבוצה הבוגרת, הועבר קולוצ'יני לידי קבוצת מילאן שהשאילה אותו לסן לורנסו. קולוצ'יני מילא תפקיד מרכזי בזכייתה של הקבוצה באליפות ארגנטינה ובקיץ 2001 שימש כקפטן נבחרת ארגנטינה הצעירה הצעירה שזכתה בגביע העולם לנוער בצורה משכנעת.
למרות הצלחתו, קולוצ'יני הושאל בשנית, הפעם לקבוצת דפורטיבו אלבס מספרד אשר התמודדה בצמרת הליגה ובמקביל קצרה הצלחות בגביע אופ"א ואף העפילה לגמר בו היא נוצחה על ידי ליברפול. קולוצ'יני היה מהמצטיינים ובנוסף ליכולתו ההגנתית הגבוהה כבש גם 6 שערים.
ב-2003 הושאל קולוצ'יני בפעם השלישית, הפעם לאתלטיקו מדריד, מהקבוצות הבכירות בספרד, קולוצ'יני סיים בה עונה בינונית, עונה לאחר מכן הוא הושאל לוויאריאל. מילאן עוד החזירה אותו לחצי עונה אך לבסוף החליטה למכור את כרטיס שחקנו, ודפורטיבו לה קורוניה הייתה זו שרכשה אותו.
בלה קורוניה הוא הסתכסך עם מאמנו ולא זכה לקרדיט רב ממנו למרות ההערכה הגבוהה מצד שחקני הקבוצה. בקיץ 2007 ביקש קולוצ'יני לעזוב למרות מינויו של מאמן חדש לקבוצה אך לבסוף נשאר בקבוצה. הוא הפך לאחד השחקנים החשובים של הקבוצה, מונה כאחד משלושת הקפטנים ושיחק בכל משחקיה של הקבוצה בעונת 2007/08, בכך היה לשחקן הראשון של הקבוצה המשחק לאורך כל העונה.
ב-14 באוגוסט 2008 פרסמה ניוקאסל יונייטד על כך שרכשה את כרטיסו של קולוצ'יני.
ב-5 ביולי 2016 חתם בסן לורנסו.
נבחרת ארגנטינה
קולוצ'יני שימש כקפטן נבחרת ארגנטינה הצעירה שזכתה ב-2001 בגביע העולם לנוער שנערך בארגנטינה, הוא ערך את הופעת הבכורה במדי הנבחרת הבוגרת באפריל 2003 במשחק ידידות מול לוב. הוא נחשב בעבר לאחד מבלמי העתיד של ארגנטינה אך מעברי הקבוצות התכופים פגעו בהתקדמותו.
הוא זכה עם הנבחרת האולימפית במדליית הזהב ב-2004 והשתייך לסגל ארגנטינה לגביע הקונפדרציות ב-2005 ולסגל הנבחרת למונדיאל 2006 בגרמניה.
קולוצ'יני היה מועמד להצטרף לסגל הארגנטינאי לאולימפיאדה אך קבוצתו דאז, דפורטיבו לה קורוניה, סירבה לשחררו.
הארימנדיר סאהיב
ההארימנדיר סאהיב (בפנג'אבי: ਹਰਿਮੰਦਰ ਸਾਹਿਬ) הוא המקום הקדוש ביותר לסיקיזם. הוא נמצא בעיר אמריטסר שבפנג'אב, הודו. המקדש מוכר גם בשם "מקדש הזהב" או "המקדש המוזהב", אך המשמעות הנכונה של השם "הארימנדיר סאהיב" היא "מקדש האל".
עולי רגל סיקים מכל העולם מגיעים אליו, כמו גם תיירים רבים. במקדש שמור ספר הקודש הסיקי, ה"סרי גורו גראנת סאהיב", שהוא גם הגורו האחד עשר והאחרון בשושלת הגורואים הסיקים.
היסטוריה
ראם דאס החל בבניית המקדש ב-1588, הוא הושלם ב-1601 בימי יורשו ארג'ן דב. שלוש שנים לאחר מכן הועבר אליו הספר הסיקי הקדוש הקרוי גורו גראנת סאהיב. בעקבות פלישות שבטים אפגאנים בראשות אחמד שאה עבדאללי ניזוק המקדש, ושוקם סביב שנת 1760.
מבצע "כוכב כחול"
בין ה-3 וה-6 ביוני 1984, הורתה ראש ממשלת הודו, אינדירה גנדי, על מתקפה צבאית במתחם ההארימנדיר שכונתה "מבצע כוכב כחול". מתקפה זו באה לאחר השתלטות בדלנים סיקים בראשות ג'ארנייל סינג בהינדרנוואלה על המקדש ובמהלכה התלקחו קרבות ירי ונפגעו כ-300 אזרחים וחיילים. גם למתחם המקדש עצמו נגרם נזק.
לאחר הרצח החלו מהומות בהן נהרגו אנשים רבים, רבים מהם סיקים. בעיר דלהי לבדה הגיע מניין ההרוגים ללמעלה מ-2,000 איש.
ב-23 ביוני 1985 ביצעו סיקים קנאים את הפיגוע בטיסה 182 של אייר אינדיה כנקמה על חילול הקודש של המקדש. רוב ההרוגים בפיגוע היו הינדים אך היו ביניהם גם סיקים.
עם הזמן, לאחר סיום המבצע והמהומות, חזרו היחסים בין ההינדים לסיקים לנורמליזציה מסוימת, אולם נכון לשנת 2014, דווקא בבריטניה עדין נחשב הנושא לרגיש בשיח הציבורי של הסיקים.
מבנה המקדש
בין המבנים במתחם נמצאים גם חדרי אוכל גדולים, הפועלים 24 שעות ביממה, וכל אדם מוזמן לאכול בהם בחינם כאוות נפשו. בצדי המקדש יש חדרי אירוח רבים המיועדים לעולי הרגל, רובם מוצעים ללא תשלום (ניתן לתרום לקופת המקדש) לתקופה שלא תעלה על שלושה ימים. עולי רגל שלא מוצאים מקום לינה בחדרים לנים על הרצפה לשפת האגם.
רוב העיטורים בשיש ובזהב אשר שרדו עד לתחילת המאה ה-21 הם מתחילת המאה ה-18, ובוצעו במימונו של רנג'יט סינג, המהרג'ה של ממלכת הסיקים קצרת הקיום (1801–1849).
ב-6 ביולי 2006 החליטה המועצה הסיקית הדתית העליונה (SGPC) להתקין מצלמות אבטחה סביב המתחם, לנוכח החשש מתקיפות טרור על רקע דתי.
מנהגי המקום
בדומה לשאר המקדשים הסיקיים, גם ההארימנדיר סאהיב פתוח לכל מבקר ללא הבדל דת, גזע או מין. עם זאת, נדרשים המבקרים להקפיד על קיום מספר כללי התנהגות בעת שהותם במקום:
רידל
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
מועצת העיתונות בישראל
מועצת העיתונות בישראל היא ארגון התנדבותי ציבורי, שהוקם בשנת 1963, במטרה לשמור על חופש העיתונות ועל כללי האתיקה העיתונאית בישראל. במועצה חברים נציגי העיתונות ונציגי הציבור, כאשר נציגי הציבור מהווים 40% מהמועצה, העיתונאים מהווים 30%, ו-30% הם עורכים ומוציאים לאור של עיתונים בישראל.
הארגון אמור לייצג את כל העוסקים במקצועות העיתונות בישראל, אולם יש ארגוני חדשות, כמו קבוצת "ידיעות אחרונות" שאינם חברים במועצת העיתונות, אם כי הם מאמצים את כללי האתיקה שלה.
נשיא המועצה המכהן הוא המשנה לנשיאת ביהמ"ש העליון בדימוס חנן מלצר. המועצה דנה, בין השאר, בתלונות על עבירות בתחום האתיקה העיתונאית, במסגרת בית הדין לאתיקה.
במאי 2011 התאגדה מועצת העיתונות כעמותה וביוני 2019 שינתה המועצה את שמה ל"מועצת העיתונות והתקשורת בישראל".
מבנה ומוסדות
מוסדות המועצה הם:
כל חברי המוסדות ונושאי התפקידים האלה פועלים בהתנדבות.
מנכ"לי המועצה
בין יולי 2016 ועד פברואר 2021 כיהן מוטי רוזנבלום כמנכ"ל המועצה.