cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הרברט הובר
הבחירות במפלגה הרפובליקנית
המתמודד העיקרי נגדו היה פרנק לואדן, מושל אילינוי לשעבר, אך הובר הפופולרי גבר עליו בקלות. העיתונות תמכה בו, והניסיון, האהדה והמוניטין שלו אפשרו לו להיבחר כבר בסיבוב הראשון.
הצירים שקלו למנות את סגן הנשיא צ'ארלס דוז לסגנו של הובר. קולידג' (ששנא את דוז) הכריז שזה ייחשב בעיניו לעלבון. הוועידה בחרה בסנאטור צ'ארלס קרטיס מקנזס.
אף על פי שרץ לנשיאות, הובר לא התפטר מתפקידו כמזכיר המסחר עד 21 באוגוסט, חודשיים לאחר מינויו לתפקיד המועמד.
הבחירות הכלליות
בבחירות לנשיאות התמודד הובר נגד אל סמית' הדמוקרטי, ותמך ביעילות ובשגשוג הרפובליקני. גם סמית' היה מוכר כתומך ביעילות מתקופתו כמושל ניו יורק. שני המתמודדים תמכו באנשי העסקים והבטיחו לסייע לחקלאים, לשנות את חוקי ההגירה ולשמר את הבדלנות של ארצות הברית ביחסי החוץ. הם נבדלו ביחס לחוק היובש. סמית' קרא לביטול חוקי היובש בעוד הובר קבע שחוק היובש הוא ניסוי עם כוונות נאצלות. השימוש במילה "ניסוי" קבעה שהחוק אינו קבוע. היותו של סמית' קתולי הביאה לו קולות קתוליים בערים, אך הביא להובר קולות של מתנגדי הקתוליות, ללא שהובר התייחס לנושא.
היסטוריונים טוענים שלאור הפופולריות שלו ברפורמת הכלכלה שיזם, וריבוי השסעים במפלגה הדמוקרטית בנוגע לחוק היובש שסמית' התנגד לו, הבטיחו את ניצחונו של הובר בבחירות עם 58% מהקולות, תוך זכייה בכמה ממדינות הדרום, פלורידה, צפון קרוליינה, וירג'יניה, טקסס וטנסי, שהיו מאחזים של המפלגה הדמוקרטית. הדרום העמוק המשיך לתמוך בסמית' כמועמד הדמוקרטי. הייתה זאת הפעם הראשונה בה מועמד רפובליקני ניצח בטקסס. הובר תמך באסטרטגיית בחירות לבנה יחסית, שהצליחה לשקם את מעמד המפלגה בדרום, תוך שהוא מונע משחורים להוביל את המפלגה בדרום. המנהיגים השחורים זעמו, נטשו את המפלגה הרפובליקנית והחלו לתמוך במנהיגים שתמכו בזכויות האזרח במפלגה הדמוקרטית. ב-1956, ויליאם אדוארד בורגהרד דו בויז, מייסד ה-NAACP, טען שהשחורים היו חלוקים ב-1928, כיוון שלא סמית' ולא הובר תמכו בשחורים והעליבו אותם.
נשיאותו (1933-1929)
הובר ערך מסיבת עיתונאים ביומו הראשון בתפקיד, והבטיח "עידן חדש ביחסים עם העיתונות". הוא ביקש מהעיתונאים לבחור נציגים מקרבם שימליצו על שיפורים במערכת מסיבות העיתונאים של הבית הלבן. הובר לא השתמש בדובר, וביקש מהכתבים לצטט אותו ישירות, כשהוא מביא להם פתקים עם תגובותיו מראש. בארבעת החודשים הראשונים שלו בתפקיד, הוא ערך יותר מסיבות עיתונאים מכל נשיא אחר, לפניו או אחריו. לאחר נפילת הבורסה, הוא שינה את מדיניותו, סינן כתבים והופיע פחות. לו הובר הייתה גברת ראשונה פעילה. היא הפגינה את תכונותיה של האישה החדשה לאחר מלחמת העולם הראשונה: אינטליגנטית, חסונה ומודעת לאחריותה.
הרופא הרשמי של הבית הלבן המציא ענף ספורט בשם "כדור-הובר", כדי לשמור על הובר בכושר בזמן שהיה בבית הלבן. הספורט הוא שילוב בין כדורעף וטניס, שאותו משחקים עם כדור רפואי. הובר וחברי הקבינט שלו שיחקו בספורט כל בוקר.
מדיניות פנים
הובר נכנס לתפקידו עם תוכנית לשנות את מערכת הרגולציה הממשלתית, באמונה שלביורוקרטיה הממשלתית צריכה להיות שליטה מוגבלת על המערכת הכלכלית של המדינה. בתור פרוגרסיבי שתמך ברפורמות, ראה הובר את הנשיאות ככלי לשיפור מצבם של כל האמריקנים בעזרת עידוד שיתוף פעולה ציבורי-פרטי. הובר העדיף התנדבות על פני פעולה או מעורבות ממשלתית, שהיו מנוגדות לרוח האינדיבידואליזם האמריקני. לפני שנכנס לפוליטיקה, גינה הובר את מדיניות הלסה פר.
הובר הרחיב את המגזר הציבורי, ביטל רישיונות להפקת נפט באופן פרטי בשטחים ממשלתיים, והנחה את מחלקת המשפטית ואת מס ההכנסה לפעול כנגד גנגסטרים שהעלימו מס. כתוצאה מכך, הצליח להביא להרשעתו של אל קפונה. בין פעולותיו, הוא מינה ועדה שהקצתה אדמות רבות לפארקים וליערות לאומיים; תמך (אולם לא הצליח להביא זאת לכדי חקיקה) בהורדת מס לאמריקנים בעלי הכנסות נמוכות; ביטל פטורים מסוימים ממס שניתנו לעשירים; הכפיל את מספר בתי החולים לחיילים משוחררים; ניסה להגיע להסכם על נתיב המים סנט לורנס (שנכשל בסנאט); כתב תעודת זכויות לילדים שהבטיחה הגנה לכל ילד, ללא הבדל גזע ומין; יצר מחלקה נגד מונופולים במחלקת המשפטים; דרש בטיחות ושיפור השירות בשירות דואר האוויר; הציע הלוואות ממשלתיות לצורך התחדשות עירונית (ולא הצליח להעביר חקיקה בנושא); ארגן את לשכת בתי הכלא הפדרלית; ארגן מחדש את הלשכה לענייני אינדיאנים; ביצע רפורמות בבתי הכלא; הציע, אם כי לא הצליח להקים, מחלקת חינוך ממשלתית; תמך, אם כי לא הצליח להעביר, בקצבאות פנסיה של חמישים דולרים לחודש לאמריקנים מעל גיל שישים-וחמש; כינס ועידות בבית הלבן על בריאות ילדים, הגנה על ילדים, בניית בתים ובעלות על בתים; החל בשיפוץ סכר בולדר (שנקרא לאחר מכן על שמו, סכר הובר); וחתם על חוק שהגביל את ההתערבות המשפטית בסכסוכי עבודה.
יחסי חוץ
ב-19 בנובמבר 1928, הנשיא הנבחר הובר נסע לסיור בעשר מדינות באמריקה הלטינית. הוא נאם עשרים וחמישה נאומים, שבכולם טען שבכוונתו להקטין את המעורבות הפוליטית והצבאית האמריקנית באזור. הוא טען שארצות הברית תהיה "שכנה טובה". אסון נמנע כשאנרכיסט ארגנטינאי שניסה להתנקש בו נעצר. הובר לא הפגין דאגה, קרע את העמוד הראשי של העיתון שדיווח על כך וטען שעשה זאת כדי שאשתו לא תראה.
הובר תיווך בין צ'ילה ופרו כדי לפתור את הסכסוך על ריבונותן של אריקה וטאקנה, שהוענקו לצ'ילה ב-1883 למשך עשור, שאחריו היה אמור להתרחש משאל עם. בפשרה שהושגה, שמרה צ'ילה על אריקה, ופרו החזירה לעצמה את טאקנה.
זכויות האזרח
הובר לא הזכיר את זכויות האזרח יותר מדי בתור נשיא. הוא האמין שהשחורים ושאר הגזעים יוכלו לשפר את מצבם בעזרת חינוך ויוזמה אישית. הוא התנגד לחוקים נגד לינצ'ים, וכשהתרחשו לינצ'ים בדרום, כולל אחד שהתקשר לניסיונות מפלגתו להשתלט על הדרום, הוא גינה אותם רק באופן מילולי.
הובר ניסה למנות את ג'ון פארקר מקרוליינה הצפונית לבית המשפט העליון של ארצות הברית ב-1930. ה-NAACP טען שפארקר הכריע החלטות נגד שחורים, ולחם במועמדות. לבסוף ההצעה נפלה בסנאט על חודו של קול (39–41).
לו הובר הזמינה את אשתו של אוסקר דה פריסט, החבר השחור היחידי בקונגרס, למסיבת תה בבית הלבן. בוקר טי. וושינגטון היה השחור הקודם שסעד בבית הלבן, עם תיאודור רוזוולט ב-1901.
צ'ארלס קרטיס, האינדיאני הראשון שכיהן כסגן הנשיא, היה משבט הקאו בקנזס. המוניטין של הובר כהומניטר וכקווייקר, בנוסף לסגנותו של קרטיס, ייחדו את מדיניותו כלפי האינדיאנים. הוא טען שהאינדיאנים צריכים להגיע לעצמאות כלכלית. הוא ניסה להקטין את מעורבות הממשל בנושאים האינדיאניים. מטרתו הייתה שהאינדיאנים יפעלו כיחידים, ולא כשבטים, וייקחו את החובות שניתנו להם עם האזרחות ב-1924.
השפל הגדול
הובר תמך ברעיון של שיתוף פעולה ציבורי-פרטי כדי להשיג צמיחה כלכלית גבוהה. הובר חשש שמעורבות ממשלתית רחבה מדי תפגע באינדיבידואליזם, שטען שהיה חיוני לעתיד המדינה. עמדותיו הכלכליות עמדו במבחן עם תחילת השפל הגדול.
אף על פי שבמשך עשורים נטען שהובר נקט במדיניות לסה פר מול השפל, הוא דווקא תמך במדיניות פעילה יותר. הוא דחה את רעיונותיו של מזכיר האוצר אנדרו ויליאם מלון לא להתערב בשפל, וקרא למנהיגים עסקיים רבים כדי להפציר בהם לא לפטר עובדים או לקצץ בשכר. הכלכלן הליברטריאני מארי רות'בארד טוען שהובר היה היוזם של מה שהפך לניו דיל. הובר יזם תוכנית עבודות ציבוריות חסרת תקדים, השקיע עוד 400 מיליון דולרים בבניית בניינים ממשלתיים והקים מחלקה למבני ציבור כדי לדרבן בנייה ציבורית. הוא העניק יותר תמיכות לשיפוץ ספינות במועצת הספינות הממשלתית וביקש הקצבה של עוד 175 מיליון דולרים לעבודות ציבוריות. ביולי 1930 השיג הרחבה של 915 מיליון דולרים לתוכנית לעבודות ציבוריות, כולל סכר הובר. באביב 1930, השיג הובר מהקונגרס עוד 100 מיליון דולרים כדי להמשיך להעניק כסף לוועד החוות הפדרלי, שילווה לחקלאים וירכוש קרקעות. בסוף 1929, הקים וועד החוות איגוד שיווק כותנה קואופרטיבי, שהיה מורכב מ-30 ארגונים מדינתיים. הוועד הקים איגוד לאומי להלוואה לתעשיית הכותנה. 31.5 מיליון דולרים הולוו לתעשיית הכותנה, ומתוכם אבדו 12.5 מיליון דולר. ההקצבות הגדולות לחקלאים הקדימו את חוק התיאום החקלאי. הובר תמך בחוקים לטובת הפועלים, שהנהיגו יום עבודה בן שמונה שעות בבניית מבני ציבור ותשלום שכר מינימום. במגזר הבנקאי, העביר הובר חוק שהקים שנים-עשר בנקים מחוזיים, שהעניקו כסף מהאוצר אל הבנקים המקומיים. בנוסף העביר את חוק גלאס-סטיגל, שייסד את התאגיד הפדרלי לביטוח פקדונות, והגדיל את האינפלציה.
הנשיא הובר ניסה להשתמש בכוח הממשלתי כדי לשמור על שיעורי שכר גבוהים לאחר נפילת הבורסה, דבר שהנשיא הרדינג לא ביצע ב-1921.
ב-1931 מסר הודעה לציבור בנוגע לעמדתו לגבי ניסיונות תמיכה ציבוריים או פרטיים. הוא טען שכוחו של העם האמריקני הוא ביכולתו לעזור אחד לשני בשעת הצורך, ושהתערבות ממשלתית תפגע בחירויות האזרח. לכן, לטענתו, ניסה לשתף פעולה עם העסקים.
קריאתו להתערבות ממשלתית עלתה כשהכלכלה העולמית המשיכה להידרדר. הוא (כרוב הדמוקרטים) תמך בתקציב מאוזן והתנגד להגדלת הגירעון לצורך מימון תוכניות רווחה - ולכן הוא העלה את שיעורי המס על העשירים. למרות (ואולי בגלל) העלאות המס, הגירעון החל לגדול. הובר אכן ניסה להפעיל כמה אמצעים כדי להוציא את המדינה מהשפל. ב-1929 הפעיל תוכנית שמטרתה לעזור למקסיקנים מובטלים לחזור לארצם. התוכנית גירשה 500,000 מקסיקנים למקסיקו, ונמשכה עד 1937. ביוני 1930, למרות התנגדות הכלכלנים, הקונגרס אישר את חוק המכסים סמוט-האולי, עליו חתם הובר בחוסר רצון. החוק העלה את המכסים על אלפי פריטים מיובאים. הכוונה הייתה לעודד רכישת מוצרים אמריקניים בעזרת העלאת מחיר המוצרים המיובאים, מה שיכניס כסף לממשלה ויגן על החקלאים. אולם השפל הכלכלי התפשט ברחבי העולם, וקנדה, צרפת ומדינות אחרות הגיבו בהעלאת מכסים על מוצרים אמריקניים. התוצאה הייתה צמצום בסחר הבינלאומי, והחמרת השפל.
ב-1931, הכריז הובר על הקפאה של שנה בתשלום הפיצויים מגרמניה לארצות הברית. ההקפאה לא הקלה על הכלכלה, ולאחר שנה, התכנסו מדינות העולם בלוזאן כדי לדון בפשרה. המדינות לא הצליחו להגיע לפשרה בתשלום הפיצויים.
ב-1931, ניסה לשכנע את הבנקים במדינה ליצור חברת אשראי לאומית, ניסיון שלא צלח.
ב-1932, שיעור האבטלה הגיע ל-24.9%, העסקים לא פרעו את חובותיהם, ויותר מ-5,000 בנקים קרסו, בעיקר בנקים כפריים קטנים. מאות אלפי אמריקנים איבדו את בתיהם והתאספו בשכונות צריפים רבות, שאותן כינו הדמוקרטים בלעג "ערי הובר" (Hoovervilles).
הקונגרס, שהיה נואש להגדיל את ההכנסה הממשלתית, העביר ב-1932 חוק שהעלה את המיסים בשיעור הגדול ביותר שלא בזמן מלחמה. החוק העלה מיסים בכל מדרגות המס, כך שהמשתכרים הבכירים שילמו 63% מס - בהשוואה ל-25% כשהובר נכנס לתפקידו. המס על הכנסת חברות עלה מ-12% ל-13.75%.
ניסיונו האחרון של ממשל הובר לחלץ את הכלכלה ב-1932 התרחש בעזרת העברת חוק חירום לעזרה ובניין, שהכשיר משאבים לתוכניות לעבודות ציבוריות ויצר את ה"חברה למימון בנייה מחדש". מטרתה הראשונית הייתה להלוות בערבות ממשלתית למוסדות פיננסיים, מסילות רכבת ומוסדות מקומיים כדי שיוכלו להמשיך בתוכניות הרווחה. ה-RFC לא השפיע ב-33–1932, אולם רוזוולט הרחיב אותו כחלק מהניו דיל שלו.
מיסים, הכנסה וגירעון
כדי לשלם על התוכניות הממשלתיות ולפצות על אובדן ההכנסות בעקבות השפל, בנוסף לחוק ההכנסה של 1932, הסכים הובר לבטל תוכניות קיצוץ מיסים שיזם ממשלו על בעלי הכנסה גבוהה. מס רכוש הוכפל, ומס חברות עלה בכמעט 15%. בנוסף, הוטל מס של שני סנטים (שווי ערך לכשלושים היום) על כל ההמחאות הבנקאיות. הכלכלנים טענו שהמס על ההמחאות הוביל להתכווצות כלכלית. הובר עודד את הקונגרס לחקור את הסחר במניות בניו יורק, והוביל לכמה רפורמות בנושא.
צבא הבונוס
אלפי חיילים משוחררים ממלחמת העולם הראשונה ומשפחותיהם מחו בוושינגטון ביוני, 1932, ודרשו תשלום מיידי של הבונוס שהובטח להם בידי חוק חיילים משוחררים. החוק קבע שהבונוס ישולם רק ב-1945. לאחר שהקונגרס הציע להם כסף כדי שיחזרו הביתה, עדיין נותרו כמה חברי "צבא הבונוס" באזור. משטרת וושינגטון ניסתה לפנות אותם ללא הצלחה. המשטרה ירתה בניסיון להשיג סדר, ושני מוחים נהרגו, ושוטרים רבים נפצעו. הובר שלח כוחות צבא בהובלת הגנרל דאגלס מקארתור, שנעזר בדווייט אייזנהאואר כדי לעצור צעדה. מקארתור, שהאמין שלחם במהפכה קומוניסטית, בחר לפנות את המחנה בכוח צבאי. מאות אזרחים נפצעו. הובר שלח לצבא פקודות לא להתקדם אל המאהל, אולם מקארתור התעלם מהפקודה. הובר זעם, אולם סירב להחליף את מקארתור. הדבר פגע בהובר במהלך 1932. מושל ניו יורק, והמועמד הדמוקרטי, פרנקלין רוזוולט הכריז שהובר הוא רכרוכי.
מינויים לבית המשפט העליון
הובר מינה לבית המשפט העליון שלושה שופטים: צ'ארלס אוונס יוז לתפקיד נשיא בית המשפט העליון, אוון רוברטס, ובנג'מין קרדוזו. קרדוזו מונה למרות היותו דמוקרט. הובר טען שהוא מאמין בכך שבית המשפט העליון צריך להכיל בתוכו מיעוט חזק ממפלגת האופוזיציה.
הבחירות ב-1932
אף על פי שהובר לא חיבב את תפקידו כנשיא, הוא החליט לרוץ שוב ב-1932, לא רק מתוך גאווה, אלא גם מכיוון שחשש שמועמדים רפובליקניים אחרים יטפלו בשפל באמצעים רדיקליים מבחינתו.
הובר נבחר בידי הרפובליקנים להיות המועמד. הוא תכנן רק נאום אחד או שניים, ולהשאיר את שארית מסע הבחירות לאחרים, אולם הסקרים הלא מחמיאים גרמו לו להחליט להרחיב את הופעותיו. בתשעה נאומים ברדיו הגן על ממשלו ועל השקפת עולמו. הגישה המתנצלת לא סייעה מהובר להדוף את האשמותיו של המועמד הדמוקרטי, פרנקלין רוזוולט, על כך שהוא היה אחראי באופן אישי לשפל.
פרנקלין רוזוולט האשים את הובר בכך שבזבז יותר מדי והעלה מיסים יותר מדי, העלה את החוב הלאומי, את מכסי המגן וחסם את הסחר, וגם שגרם למיליונים להיזקק לתמיכה ממשלתית. הוא תקף את הובר על הבזבוז ה"פזיז והמוגזם" שלו, ועל כך שחשב ש"עלינו לרכז את השליטה בכל בוושינגטון בהקדם האפשרי". סגנו של רוזוולט, ג'ון גארנר, האשים את הרפובליקנים ב"הובלת המדינה בדרך הסוציאליזם".
למרות מאמציו, ספג הובר תבוסה גדולה בבחירות, והשיג רק 39.7% מהקולות לעומת 57.4% לרוזוולט. הובר השיג 26% פחות ממה שהשיג ב-1928. בחבר האלקטורים, הוא ניצח רק בפנסילבניה, דלאוור, ובעוד ארבע מדינות בצפון-מזרח המדינה, והשיג רק 59 אלקטורים לעומת 472 לרוזוולט. הדמוקרטים הגדילו את הרוב שלהם בבית הנבחרים והשיגו רוב בסנאט.
לאחר מערכת הבחירות, ביקש הובר שרוזוולט ישמור על תקן הזהב כבסיס למטבע של ארצות הברית ושימשיך את המדיניות הכלכלית שלו. רוזוולט סירב.
ניו דיל
הובר עזב את וושינגטון במרץ 1933, מריר ומאוכזב מחוסר שביעות רצונם של הבוחרים. בתחילה נסע לניו יורק עם אשתו, ובאביב חזר הזוג לסטנפורד.
הובר אהב נסיעה במכוניות, יחד עם אשתו וחבריו (הנשיאים לשעבר לא קיבלו הגנה מהשירות החשאי עד לשנות השישים), ונסע למסעות למכרות, להרים, ליערות ולדיג. כשנה לפני מותו פרסם את האחרון מבין שישה עשר ספרים שהוציא, על דיג. אף על פי שרוב חבריו ותומכיו הפצירו בו להתנגד לניו דיל של רוזוולט ולהיות קולה של האופוזיציה, עד סוף 1934 נמנע הובר מאור הזרקורים. הדמוקרטים האשימו אותו בבעיות הכלכליות.
מערכת היחסים בין הובר ורוזוולט הייתה מהמתוחות בהיסטוריה. הובר לא אמר דברים טובים על יורשו. רוזוולט, בתורו, ביצע כמה פעולות כנגד קודמו, החל ממחיקת שמו מתפוצת כרטיסי הברכה של הבית הלבן, ועד למחיקת שמו מסכר הובר, שנקרא "סכר בולדר" בשנים הבאות.
מתנגד לניו דיל
כמו רוב הפרוגרסיבים שעדיין היו פעילים, התנגד הובר לרעיונות הממשלה הגדולה של הניו דיל, בטענה שלא קידמו יעילות, היו עוינים לעסקים, ופגעו באינדיבידואליזם. הוא שיתף פעולה עם השמרנים המסורתיים בנושא זה.
בנוסף, נאם כנגד המדיניות העסקית של הניו דיל. הוא הרגיש שהממשלה הפכה למתחרה מול העסקים הקטנים והבינוניים, ונקשרה לאינטרסים של העסקים הגדולים. הוא טען שדבר זה פוגע בכוחה של הכלכלה.
אפקט זימן
אפקט זימן (באנגלית: Zeeman effect) מתאר פיצול של רמות אנרגיה באטום כתוצאה מנוכחות שדה מגנטי. הפעלת השדה המגנטי מסירה את הניוון ברמת האנרגיה, וכל רמה המתאימה לתנע זוויתי קוונטי \ J מתפצלת עתה ל-\ 2J+1 רמות בעלות מספר קוונטי מגנטי \ M שונה. האפקט קרוי על שם הפיזיקאי ההולנדי פיטר זימן, אשר גילה אותו ב-1896, וקיבל על תגליתו זו את פרס נובל לפיזיקה לשנת 1902, יחד עם הנדריק לורנץ.
אפקט זימן הנורמלי
בהיעדר שדה מגנטי חיצוני, כל רמת אנרגיה באטום מנוונת \ 2J+1 פעמים, כאשר \ J הוא המספר הקוונטי המציין את התנע הזוויתי הכולל של האטום (\ J=L+S). הדבר נובע מכך שרמות האנרגיה אינן תלויות במספר הקוונטי המגנטי \ M – היטל התנע הזוויתי על ציר Z, בשל סימטריה כדורית של התנע הזוויתי.
הרברט הובר
מתנגד לניו דיל
הובר התנגד גם לחוב שהניו דיל הוביל אליו. הוא התייחס למדיניות האנטי-מחזורית, שמטרתה הייתה להעלות את הביקוש המצרפי ולהתניע את הכלכלה. הובר חשש שהעלייה בהשקעה הממשלתית תגרום לכך שהממשלה תגדיל את הגירעון שלה, תעלה את האינפלציה ותעלה את החוב הלאומי לרמה מסוכנת, מה שיפגע בהתאוששות כלכלית.
אפקט זימן
אפקט זימן הנורמלי
עם הפעלת שדה מגנטי (בכיוון ציר Z, ללא הגבלת הכלליות), נשברת הסימטריה ומוסר הניוון, כך שנוצר פיצול של רמת האנרגיה ל-\ 2J+1 רמות אנרגיה שונות, שכל אחת מהן תלויה במספר הקוונטי M. עדות לפיצול זה באה לידי ביטוי בפיצול הקווים הספקטרליים של מקור אור למספר רכיבים.
לפי חוק שימור האנרגיה, מתקבל כי וקטור התנע הזוויתי הכולל \ J מבצע בהשפעת השדה המגנטי נקיפה (פרצסיה) בזווית קבועה סביב ציר Z. אנרגיית החלקיק בשדה מגנטי \ H תהיה:
הרברט הובר
מתנגד לניו דיל
מבחינה כלכלית, חש הובר שהכלכלה תהיה במצב יותר טוב ללא הניו דיל. הוא טען שזאת הדרך הטובה ביותר לצמיחה כלכלית, ושאת החולשה הכלכלית אפשר לתקן ללא תוכניות כאלו.
אפקט זימן
אפקט זימן הנורמלי
כאן \ E_0 - אנרגיית החלקיק ללא שדה חיצוני ו-\ \mu_H - רכיב המומנט המגנטי של החלקיק בכיוון הפעלת השדה (ציר Z). מתוך הגדרת הקשר בין המומנט המגנטי לתנע הזוויתי של האטום (הן בהצגה הקלאסית והן בהצגה הקוונטית), מתקבל כי רכיב זה של המומנט המגנטי נתון על ידי:
כאן \ e הוא ערכו המוחלט של מטען האלקטרון, \ m היא מסתו של האלקטרון, \ c היא מהירות האור ו-\ \hbar הוא קבוע פלאנק.
הרברט הובר
מתנגד לניו דיל
אף על פי שהובר היה במצב פוליטי קשה, הנסיבות החלו לשקם את שמו. רוזוולט ניסה להעביר חוק שנוי במחלוקת למינוי שופטים נאמנים, ומיתון בשנת 1937 ו-1938 פגע בתדמיתו.
אפקט זימן
אפקט זימן הנורמלי
נהוג להגדיר בהקשר זה את תדירות לרמור:. ניתן להראות, תוך שימוש במשוואות תנועה ובמודל האטום של בוהר, כי תדירות זו היא תדירות הנקיפה סביב ציר Z.
הצבת ביטויים אלה בביטוי עבור אנרגיית החלקיק נותנת את הגודל האנרגטי של הפיצול, דהיינו התוספת לאנרגיית הרמה מעבר לאנרגיה המקורית \ E_0:
הרברט הובר
מתנגד לניו דיל
ב-1940, הובר שוב נחשב למועמד אפשרי במהלך הבחירות. אף על פי שהשתרך בסקרים מאחורי תומאס דיואי, ארתור ונדנברג ותלמידו לשעבר, רוברט טאפט, עדיין היה לו כוח משמעותי בסיבוב הראשון, ורבים חשבו שיוכל להיבחר כמועמד פשרה. אולם הוועידה החליטה לבחור דווקא בוונדל ווילקי, שתמך ברוזוולט ב-1932 אולם התנגד לו לאחר שיצירת רשות עמק טנסי הכריחה אותו למכור את התאגיד שלו. הובר תמך בווילקי, אף על פי שטען שהמועמד תמך במצע שלא היה שונה במיוחד מהניו דיל.
אפקט זימן
אפקט זימן הנורמלי
תוספת האנרגיה תלויה ליניארית במספר הקוונטי המגנטי \ M, ועל כן גודל הפיצול הוא אחיד (עבור כל רמת \ J). על פי כללי הברירה הקוונטיים, הנובעים מכך שההפרשים בתנע הזוויתי בין הרמות הם רק בשיעורים של \ \hbar, מתקבל כי המעברים המותרים בין רמות האנרגיה יהיו רק עבור. לכן, הקו הספקטרלי מתפצל לשלושה קווים בלבד, כל אחד מהם מתאים למעבר מותר ב-\ \Delta M מסוים. האפקט כולו מתקיים רק עבור קווים ספקטרליים של סינגלט, דהיינו עבור אטומים בעלי ספין השווה לאפס.
הרברט הובר
הדרך למלחמת העולם השנייה
הובר ביקר בעשר מדינות אירופאיות במרץ 1938, החודש בו התרחש האנשלוס, וגרמניה הנאצית סיפחה את אוסטריה. הוא טען שהוא לא חושב שמלחמה תתרחש בעתיד הקרוב, כיוון שהאנשים מבינים שהחברה לא תשרוד עוד מלחמה גדולה. כמו רבים, הוא האמין שבעלות הברית האירופאיות יוכלו להכיל את גרמניה, ושהאימפריה היפנית לא תתקוף רכוש אמריקני באוקיינוס השקט.
אפקט זימן
אפקט זימן האנומלי
כאשר הקו הספקטרלי אינו סינגלט, דהיינו עבור אטומים בהם הספין אינו אפס, מתקבל תחת הפעלת שדה מגנטי פיצול של הקו לרכיבים רבים יותר, והבדלי האנרגיה בין הרמות המפוצלות אינם אחידים עוד. בניגוד לאפקט הנורמלי, שבו גודל הפיצול תלוי רק במספר הקוונטי המגנטי \ M, במקרה זה גודל הפיצול תלוי גם בערכי המספרים הקוונטיים \ J ו-\ L. מבחינה מתמטית, ניתן להציג את האנרגיה של הרמה באופן הבא:
הרברט הובר
הדרך למלחמת העולם השנייה
בניגוד לממשל רוזוולט, תמך הובר בפעולות סיוע במדינות הכבושות. הוא סייע לפולין ולפינלנד.
אפקט זימן
אפקט זימן האנומלי
כאן \ g_L הוא פקטור לנדה -
ניתן לראות כי שיעור הפיצול באפקט האנומלי הוא מכפלה רציונלית של הפיצול הנורמלי האחיד, כלומר הכפלה בפקטור לנדה (שהוא שבר כלשהו). כללי הברירה עבור \ \Delta M נשארים ללא שינוי, אך בשל התלות ב-\ J וב-\ L מתקבלים רכיבים נוספים לקו הספקטרלי, הנובעים מכך שהפרשי האנרגיה בין הרמות המפוצלות אינם אחידים.
הרברט הובר
הדרך למלחמת העולם השנייה
כשהגרמנים פלשו לצרפת ואיימו על בריטניה, אמריקנים רבים חשו שבריטניה עומדת בפני קריסה. הובר הכריז שאסור לארצות הברית להכריז מלחמה על גרמניה ולהציל את הממלכה המאוחדת. הוא טען שהמדינה צריכה להתגונן בעצמה, ולא להתערב באירופה. הוא טען שארצות הברית, שתוגן במזרח ובמערב בידי האוקיינוס, ותישמר בידי הצי וחיל האוויר שלה, תוכל לעצור כל התקפה.
אפקט זימן
אפקט זימן האנומלי
אפקט זימן הנורמלי הוא מקרה פרטי של האפקט האנומלי: כאשר הספין \ S הוא אפס, מתקבל כי \ J = L, ואזי פקטור לנדה הוא 1.
פיצול זה ברמות האנרגיה מתקבל כאשר האינטראקציה של האטום עם השדה המגנטי חלשה יחסית לאינטראקציית ספין-מסילה. עבור שדה מגנטי חזק יותר מתקבל פיצול שונה במקצת - אפקט פאשן-באק.
הרברט הובר
הדרך למלחמת העולם השנייה
בשידור רדיו ב-29 ביוני 1941, כשבוע לאחר הפלישה הנאצית לברית המועצות, התנגד הובר לכל ברית בין ארצות הברית לברית המועצות, בטענה שניצחון משותף במלחמה רק יחזק את מעמדו של סטלין, ויאפשר לו להפיץ את הקומוניזם באירופה.
כשארצות הברית נכנסה למלחמה לאחר המתקפה על פרל הארבור, ב-7 בדצמבר 1941, קרא הובר לתמיכה מלאה במדינה, ולניצחון על יפן. הוא הציע את עצמו לממשלה, אולם ממשל רוזוולט לא נעזר בשירותיו.
אפקט זימן
קיטוב שנוצר מהפיצול
אפקט זימן מתאפיין בכך שקיטוב האור הנפלט תלוי ב-\ \Delta M של המעבר:
הרברט הובר
לאחר המלחמה
לאחר מלחמת העולם השנייה, התחבר הובר עם הנשיא הארי טרומן. במשך שנים התבדח וטען שהם החברים היחידים באיגוד המקצועי של הנשיאים לשעבר (קולידג' ורוזוולט מתו). בגלל ניסיונו של הובר עם גרמניה לאחר מלחמת העולם הראשונה, בחר בו הנשיא טרומן ב-1946 לבקר בגרמניה ולבחון את צורכי המזון של האומה הכבושה. הובר ביקר במה שהפך למערב גרמניה ברכבת שהייתה של הרמן גרינג, וביקר את מדיניות הכיבוש האמריקני במספר דו"חות. לטענתו, כלכלת גרמניה הידרדרה לשפל של מאה שנים. בדו"ח אחד טען שישנה אשליה שהגרמניה שנותרה לאחר הסיפוח תוכל להפוך למדינת מקנה. אולם לטענתו, תוכנית זאת תהרוג 25,000,000 אנשים.
עקב הפצרותיו של הובר, האזורים הבריטיים והאמריקנים בגרמניה החלו לספק ארוחות לתלמידי בית ספר ב-14 באפריל 1947. התוכנית הזינה כ-3.5 מיליון ילדים בין הגילאים שש ושמונה עשרה. כ-40,000 טונות של מזון אמריקניות סופקו.
אפקט זימן
קיטוב שנוצר מהפיצול
שוני זה בקיטובים נובע מעקרונות של שימור תנע זוויתי. במעברים בהם \ \Delta M אינו אפס, הפרש התנע הזוויתי המתקבל, בשיעור של \ \hbar, מועבר לפוטון, ואילו במעברים שבהם נשמר \ \Delta M, נשמר גם התנע הזוויתי.
מדידת האפקט
כדי למדוד את פיצול הקו הספקטרלי כתוצאה מאפקט זימן, יש צורך במכשיר מדידה בעל יכולת הפרדה גבוהה בין אורכי גל. לשם כך נעזרים באינטרפרומטריה, ובדרך כלל נהוג להשתמש באינטרפרומטר פברי-פרו.
הרברט הובר
לאחר המלחמה
ב-1947, מינה טרומן את הובר לוועדה, בראשה עמד, כדי לארגן מחדש את המחלקות האמריקניות. הוא מונה לראשות וועדה נוספת בידי הנשיא דווייט אייזנהאואר ב-1953. שתי הוועדות מצאו בעיות ביעילות הממשלה והציעו דרכים להקטנת הבזבוז. הממשלה אימצה כ-71% מהמלצות הוועדה הראשונה וכ-64% מהמלצות הוועדה השנייה.
ב-1958, העביר הקונגרס את חוק הנשיאים לשעבר, שהציע 25,000 דולר בשנה לכל נשיא לשעבר. הובר, הנשיא לשעבר היחיד פרט לטרומן, לקח את הקצבה אף על פי שלא היה זקוק לה. הסיבה הייתה כדי לא להביך את טרומן, שמצבו הפיננסי הרעוע הוביל להעברת החוק.
במהלך המלחמה הקרה, הובר, שהיה יריב של המרקסיזם, הפך לאנטי-קומוניסט מובהק. למרות זאת, הוא התנגד למעורבות האמריקנית במלחמת קוריאה, וטען שלא יהיה ניתן לנצח במלחמה.
למרות גילו המתקדם, המשיך הובר לעבוד כסופר (הוא כתב ביוגרפיה של וודרו וילסון, הפעם הראשונה בה נשיא לשעבר כתב ביוגרפיה לנשיא אחר), ופיקח על מכון הובר באוניברסיטת סטנפורד, ששמר על מסמכיו המקצועיים ועל מסמכים ממשלתיים וצבאיים חשובים אחרים.
סוף חייו ומותו
ממותו של קולידג' ב-1933 ועד יומו האחרון של דווייט אייזנהאואר בתור נשיא ב-1961, היה הובר הנשיא הרפובליקני החי היחיד. ב-1960, הופיע הובר בוועידה הרפובליקנית הלאומית האחרונה שלו. מאז 1948 היה אורח של טקסי הפרידה (ההנחה הייתה שהוא לא ישרוד עד הוועידה הבאה). הוא טען בבדיחות הדעת שנראה ששלוש הפרידות האחרונות שלו לא הספיקו לצירים. אף על פי שחי עד הוועידה הלאומית של 1964, בריאותו מנעה ממנו להשתתף בה. המועמד הנשיאותי בארי גולדווטר הכיר בהיעדרו בנאום קבלת המועמדות שלו. ב-1962, הסירו מהובר גידול פנימי. כעבור עשרה חודשים, החל לדמם מבטנו, ונראה היה שהוא חולה. מוחו היה צלול עדיין, והוא סירב להתאשפז.
הובר מת בגיל תשעים, לאחר דימום פנימי, בסוויטה שלו בניו יורק ב-20 באוקטובר 1964. הוא מת שלושים ואחת שנים, שבעה חודשים ושישה עשר ימים לאחר עזיבתו את התפקיד. הייתה זאת תקופת הפרישה הארוכה ביותר לכל נשיא, עד שהנשיא ג'ימי קרטר עקף אותה ב-7 בספטמבר 2012. כשמת, היה הובר הנשיא שמת בגיל המאוחר ביותר פרט לג'ון אדמס. לאחר מכן עקפו אותם ג'רלד פורד, רונלד רייגן, ג'ורג' הרברט ווקר בוש וג'ימי קרטר. הוא חי עשרים שנה יותר מאשתו, לו, שמתה ב-1944. הוא היה החבר האחרון בממשל קולידג' שמת. בנוסף, חי יותר מיורשו, פרנקלין דלאנו רוזוולט, ומאשתו, אלינור רוזוולט, שמתו ב-1945 וב-1962, בהתאמה. החל ממותו של קולידג' ב-5 בינואר 1933, ועד לכניסתו של רוזוולט לתפקיד ב-4 במרץ, היה הובר נשיא ללא נשיאים לשעבר שהיו בחיים. לאחר עזיבתו, היה הנשיא לשעבר החי היחידי, במשך תשע-עשרה שנים, עד לעזיבתו של הארי טרומן את התפקיד ב-1953.
בזמן מותו, הצליח לשפר את תדמיתו. מקום לידתו באיווה וביתו באורגון הפכו לאתרי מורשת לאומיים עוד בחייו. מחנה הדיג שלו בווירג'יניה, אותו תרם לממשלה ב-1933, הוא אתר מורשת גם כן. הובר ואשתו קבורים בספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם הרברט הובר באיווה. נערכה לו הלוויה ממלכתית, האחרונה בשנה ההיא, לאחר מותם של הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי והגנרל דאגלס מקארתור.
כתיבה
ב-1912 פרסם הובר תרגום אנגלי מלטינית לספר עתיק על מינרלים, יחד עם אשתו.
הובר כתב ספר ארוך עם ביקורת על מדיניותו של רוזוולט החל מ-1944. הוא השלים אותה כשהיה בן תשעים, אולם היא לא פורסמה עד עריכתה. הוא האמין שהכוחות הדמוקרטיים המערביים היו צריכים לתת לגרמניה הנאצית ולרוסיה הסובייטית להחליש אחת את השנייה, ולהתנגד להבטחה הבריטית להעניק לפולין עצמאות.
מורשתו והנצחתו
הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם הרברט הובר נמצאים באיווה, לצד ביתו. הספרייה היא אחת משלוש-עשרה ספריות נשיאותיות. ביתו בין 1885 ל-1891 נמצא באורגון.
הבית שבו גר עם לו ב-1919, הוא המעון הרשמי של נשיא אוניברסיטת סטנפורד. בנוסף, נמצא בסטנפורד מכון הובר.
מקום המפלט של הובר, מחנה הדיג בווירג'יניה, פתוח לציבור. סכר הובר נקרא על שמו, וכך גם בתי ספר יסודיים, חטיבות ביניים ותיכונים רבים בארצות הברית.
בשיר הפתיחה של הסדרה "הכל נשאר במשפחה", מזכיר ארצ'י בנקר את שמו של הובר.
בלנובן שבבלגיה, ישנו כיכר על שמו של הובר, כהוקרה על פעולותיו למען בלגיה במלחמת העולם הראשונה.
בוורשה יש כיכר על שמו של הובר.
במערב אוסטרליה, ביתו של הובר הפך לאתר היסטורי.
חדקן סיבירי
חדקן סיבירי (שם מדעי: Acipenser baerii) הוא מין של דג ממשפחת החדקניים, מסוג החדקן. תפוצתו בסין, רוסיה וישנה האפשרות שחי גם בקזחסטן.
מגיע עד לאורך של 2 מטרים ולמשקל של כ-100 ק"ג. הזכרים מגיעים לבשלות ולבגרות מינית בגיל 9–15 והנקבות בגיל 16–20. הם חיים 60 שנה לכל היותר. הוא ניזון בעיקר מרכיכות ודגים קטנים שמאתר בעזרת פיו.
החדקן נחשב למין בסכנת הכחדה לפי מדד ה-IUCN.
מינרלים סיליקטיים
מינרלים סיליקטיים – קבוצת מינרלים המבוססת על סיליקטים (תרכובת של אניון שבמרכזו אטום צורן אחד או יותר המוקף בליגנדים של אטומי חמצן שמטענם החשמלי שלילי). המינרלים הסיליקטיים הם הקבוצה החשובה ביותר בין המינרלים יוצרי הסלעים, כ-95% מקרום כדור הארץ בנוי ממינרלים סיליקטיים.
המבנה הבסיסי של המינרלים הוא של טטרהדרון (ארבעון – פירמידה בעלת 4 מישורים שווי צלעות). הצורן מצוי במרכז הטטרהדרון והחמצנים מהווים את ארבעת הקדקודים. סוג הקשרים בין הטטרהדרונים משתנה בין סוגי המינרלים. הטטרהדרונים יכולים להיות מנותקים זה ממזה, מחוברים בזוגות או מקובצים למבנים הכוללים טבעות משולשות או משושות, שרשרות, שרשרות כפולות, לוחות, ומבנים תלת־ממדיים.
במינרלוגיה מסווגים את המינרלים הסיליקטיים בהתאם למבנים אלו לקבוצות הבאות.
נזוסיליקטים
נזוסיליקטים (מכונים גם אורתוסיליקטים) - (נזו ביוונית אי) – סיליקטים במבנה איים, ארבעון בודד - -4[SiO4]. היחס בין צורן לחמצן הוא 4:1. זוהי הקבוצה בעלת המבנה הפשוט ביותר שבה הארבעונים אינם קשורים ביניהם (ומכאן הכינוי סיליקטים במבנה איים). הקשרים במבנה זה חזקים, ולסיליקטים אלו מבנה צפוף ולפיכך משקל סגולי, קשיות ומקדם שבירה גבוהים יותר מסיליקטים מקבילים בקבוצות האחרות. זו הסיבה שבקבוצה זו יש יותר אבני חן מאשר בכל קבוצת סיליקטים אחרת. להלן רשימה של המינרלים החשובים ביותר בקבוצה:
סורוסיליקטים
סורוסיליקטים (סורו ביוונית ערימה) - טטרהדרונים כפולים - -6[Si2O7]. היחס בין צורן לחמצן הוא 2:7.
במינרלים אלו שני ארבעונים של SiO4 מקושרים באמצעות אטום חמצן ויוצרים ארבעון כפול, אניון שנוסחתו Si2o7 שערכיותו 6-, וצורתו דמוית שעון חול. יש מעט מינרלים בקבוצה זו וכלולים בה גם מינרלים שיש בהם גם ארבעונים רגילים של SiO4 בנוסף לארבעונים הכפולים. המינרלים המורכבים של קבוצת האפידוט למשל, מכילים שרשרות של תחמוצות אלומיניום המקושרות ביניהן הן על ידי ארבעונים והן על ידי ארבעונים כפולים. רוב המינרלים בקבוצה זו, למעט האפידוט המופיע בסלעים מותמרים, נדירים.
ציקלוסיליקטים
ציקלוסיליקטים (ציקלו ביוונית טבעת) - סיליקטים במבנה טבעת. הארבעונים של הסיליקט מחוברים ביניהם בשרשרת, כדוגמת מחלקת המינרלים האינוסיליקטיים (ראו בהמשך). אבל בניגוד לאינוסיליקטיים, שני קצות השרשרת מחוברים ויוצרים טבעת, כאשר הנוסחה הכללית היא SixO3x)-2x), כלומר היחס בין צורן לחמצן הוא 3:1. בטבע נמצאו מינרלים שבהם הטבעת בצורת משולש (שלושה ארבעונים - Si3O9)-6)), בצורת ריבוע (ארבעה ארבעונים - Si4O12)-8), בצורת משושה (שישה ארבעונים - Si6O18)-12)), ואפילו בצורת מתומן ומבנים מורכבים יותר. הסימטריה של המינרלים נקבעת על פי כמות הארבעונים בטבעת, אבל היא אינה מתורגמת תמיד ישירות. לבניטואיט צורת משולש, אבל הוא שייך דווקא למערכת הגבישית ההקסגונלית. הטבעת בבריל בנויה משישה ארבעונים והוא אכן שייך למערכת הגבישית ההקסגונלית, אבל בטורמלין, שגם בו יש שישה ארבעונים בטבעת, מסודרים הארבעונים כך שבכל זוג משתנה כיוון הארבעון והטורמלין שייך דווקא למערכת הגבישית הטריגונלית. האקסיניט בנוי מטבעת שבה ארבעה ארבעונים, אלא שהמבנה המורכב הכולל אניונים של בוראט (BO3) והידרוקסיל יוצר מבנה החסר סימטריה כמעט לחלוטין.
אינוסיליקטים
אינוסיליקטים (אינו ביוונית שריר) - -2n[SinO3n]. שרשרת של סיליקטים. בקבוצה זו יש שני תת-קבוצות.
פילוסיליקטים
פילוסיליקטים (פילו ביוונית עלה) - סיליקטים במבנה לוחות - -2n[Si2nO5n]. המבנה הבסיסי הוא של לוחיות זעירות ברוחב של אנגסטרמים ספורים הנוצרות מטבעות של ארבעונים של סיליקה המקושרות ביניהן. בדרך כלל כוללת הטבעת שישה ארבעונים, אבל יש מקרים שהטבעות מכילות ארבעה או שמונה ארבעונים. הלוחיות מקושרות האחת לשנייה באמצעות קטיונים. קשר זה הוא קשר חלש ומהווה נקודת חולשה, והפצילות המושלמת המאפיינת את הפילוסיליקטים מתרחשת לאורך מישור זה. לעיתים קרובות נלכדים מולקולות של מים ואטומים אחרים בין הלוחיות. היחס בין צורן לחמצן הוא 5:2 משום שאטום חמצן אחד בלבד בארבעון קשור רק לצורן ושאר השלושה משותפים לארבעונים האחרים. הצורה הנפוצה של המינרל היא דמוית דפים בספר. הקשיות של רוב המינרלים בקבוצה נמוכה (טלק, המינרל המצוי בדרגה הנמוכה ביותר בסולם מוס – 1, הוא מינרל פילוסיליקטי). למרות עובדה זו המינרלים הפילוסיליקטיים הם בין המינרלים העמידים ביותר ללחצים ולטמפרטורה ולכן הם מרכיב נפוץ בסלעים מותמרים. מאותה סיבה הם בין המינרלים העמידים ביותר לסחיפה ובליה והם מהווים חלק ניכר בקרקעות.
טקטוסיליקטים
טקטוסיליקטים (טקטו ביוונית בנאי) - סיליקטים בעלי מבנה מרחבי - -x[(AlxSiyO2(x+y], בטקטוסיליקטים הסריג בנוי כך שכל אטום חמצן משמש גשר בין שני ארבעונים, כלומר הוא משותף לשני אטומי צורן. היחס בין הצורן לחמצן הוא 2:1. הארבעונים המקושרים פונים לכל הכיוונים ויוצרים בכך מבנה דמוי שלד של בניין גדול. בצורה הטהורה ביותר, שבה משתתפים בבניית המינרל צורן וחמצן בלבד, נוצר המינרל קוורץ (SiO2) והפולימורפים השונים שלו. יון אלומיניום יכול להחליף את יון הצורן בקלות (כפי שנעשה גם בסוגי סיליקטים אחרים) תוך יצירת ארבעון הזהה בממדיו לארבעון שבמרכזו צורן, אבל בשל הערכיות השונה סך כל המטען החשמלי של הארבעון הוא 5- במקום 4-. מכיוון שהמטען החשמלי במינרל חייב להתאזן נדרשים קטיונים נוספים וזו הסיבה לגיוון הרב של המינרלים בקבוצה זו. זוהי הקבוצה הנפוצה ביותר מבין המינרלים והיא מהווה קרוב ל-75% מקרום כדור הארץ.
ראם (מיתולוגיה)
רְאֵם (בארמית: אורזילא) הוא מפלצת מן המיתולוגיה היהודית.
הראם מתואר באגדה היהודית כיצור ענק בעל קרניים. גודלו העצום של היצור ניכר בדבריו של רבה בר בר חנה, אמורא הידוע בתיאוריו הפנטסטיים, שטען כי ראה ראם בן יומו שהגיע לגודלו של הר תבור. גם דוד המלך, על פי המדרש, ראה ראם בגודל של הר.
בכל תקופה חי רק זוג אחד של ראמים: הזכר בקצה אחד של העולם והנקבה בקצהו השני. בגיל שבעים הם נפגשים לראשונה ומזדווגים, ולאחר מכן נושכת הנקבה את הזכר למוות. הריונה נמשך שתים עשרה שנה. בשנתיים האחרונות אין היא מסוגלת ללכת, אלא רק להתהפך מצד לצד, ושפע הרוק שיורד מפיה משקה את השדות שסביבה ומצמיח עשב למחייתה. לבסוף, כאשר היא ממליטה שני ראמים, זכר ונקבה, היא נופחת את נשמתה. מיד פונה הראם הזכר מזרחה ואילו הנקבה - מערבה. רק כעבור שבעים שנה הם עתידים להיפגש.
בקרת גודש מפורשת
בקרת גודש מפורשת (Explicit Congestion Notification; בראשי תיבות ECN) היא הרחבה ל-Internet Protocol ול-Transmission Control Protocol ומוגדר ב־ (2001). ה-ECN מאפשר יידוע מקצה לקצה על גודש ברשת (Congestion) ללא איבוד חבילות מידע. ECN הוא יכולת אופציונלית שניתן להשתמש בה בין שני משתמשי קצה כאשר יש להם ולתשתית הרשת תמיכה בכך.
באופן מסורתי רשתות TCP/IP מיידעות על גודש ברשת באמצעות אובדן חבילות מידע. כאשר מופעל ECN בצורה מוצלחת, נתב התומך ב-ECN יכול לסמן גודש בפתיח חבילת המידע במקום לזרוק את החבילה. מקבל החבילה מידע את השולח על הגודש, שבעקבות זאת צריך להקטין את קצב שליחת המידע כאילו אבדה חבילת המידע. בעבר לא הייתה תמיכה מלאה בבקרת גודש מפורשת ברשתות, ולעיתים ציוד רשת היה מגיב בצורה שגויה לחבילות בהן היה סימון הגודש (ECN) למשל באמצעות איבוד החבילות המסומנות או שיבושן. על פי מדידות שנעשו ב-2015 בשרתים ברשת האינטרנט הכללית שעבורם הגדרת ECN מנעה חיבור רשת, פחת לפחות מ־1%.
תמיכה פסיבית בהרחבה קיימת במערכת ההפעלה אובונטו מאז גרסה 12.04, ובמערכת ההפעלה Windows Server מאז 2012. התמיכה הפסיבית באתרים הפופולריים עלתה מ-8.5% ב-2012 ליותר מ־70% במאי 2017.
ב-2010 פותח אלגוריתם Data Center TCP (DCTCP) אשר עושה שימוש ב-ECN כדי לשפר את התמודדות TCP עם גודש ברשת ברשתות של מרכזי נתונים. האלגוריתם משתמש ב-ECN כדי לאמוד את מידת הגודש ברשת ולהתאים את קצב השידור בהתאם.
נמל התעופה הבין-לאומי פאפוס
נמל התעופה הבינלאומי פאפוס (ביוונית: Διεθνής Αερολιμένας Πάφου) הוא נמל תעופה צבאי ואזרחי הממוקם 6.5 ק"מ מדרום למזרח לעיר פאפוס שבדרום-מערב קפריסין. זהו נמל התעופה השני בגודלו במדינה, אחרי נמל התעופה הבינלאומי בלרנקה. נמל התעופה פאפוס משמש בדרך כלל את התיירים במערב קפריסין, ונותן גישה לאתרי נופש פופולריים כגון קורל ביי, העיר לימסול (כ 50 ק"מ דרום מזרח) ואת פאפוס עצמה.
הנמל
כיום (2018) יש בנמל טרמינל אחד, מסלול טיסה אחד, 22 רחבות חנייה למטוסים, 28 דלפקי בידוק ושבעה שערי עלייה למטוס.
הנמל משרת כ-25 חברות תעופה, מרביתן חברות תעופה זולה וחברות שכר, שהפעילה ביותר מביניהן היא ריינאייר. הן מפעילות טיסות בין הנמל ליעדים רבים בבריטניה וליעדים במערב אירופה, סקנדינביה, פולין, המדינות הבלטיות, רוסיה, רומניה, בולגריה, איטליה, יוון, וכן לישראל, מצרים, ירדן ולבנון.
תחבורה ציבורית מהנמל וממנו
שירות אוטובוסים סדיר זמין מנמל פאפוס ומלימסול לנמל התעופה. שירותים מצומצמים פועלים גם אל העיירות קאראבלה ופוליס.
טיסות לישראל וממנה
חברת ריינאייר מפעילה 12 טיסות שבועיות בין הנמל לתל אביב.
החל מ-15 באפריל 2021 מפעילה אל על קו בין הנמל לתל אביב במתכונת של 6 טיסות שבועיות.
חברת ישראייר מפעילה קו בין הנמל לתל אביב במתכונת של 7 טיסות שבועיות, והחל מ-22 ביוני 2023 מפעילה החברה בשיתוף עם איסתא קו בין הנמל לחיפה באמצעות מטוס טורבו פרופ קטן מסוג בומברדייה דאש 8 מדגם 100 עם 37 מושבים המותאמים להמראות ונחיתות על מסלולים קצרים יותר ובתדירות של טיסה אחד בשבוע מתוך 3 טיסות שבועיות הקו מופעל 6 ימים בשבוע ו-3 פעמים ביום, ומשך הטיסה לכל כיוון כ-50 דקות. הטיסות מופעלות בידי חברת תעופה ממלטה בשם Universal Air, הטיסות מופעלות ברצף עד לאחר חגי תשרי.
תקלות ותאונות
ב-21 בספטמבר 2011 נחת בטעות מטוס בואינג 737 של חברת ת'ומסון איירווייז על מסלול ההסעה בנמל במקום על מסלול הטיסה. למטוס לא נגרם נזק ולא היו נפגעים.
האגודה למען ירושלים
האגודה למען ירושלים או אגודת פרו-ג'רוזלם (Pro-Jerusalem Society), פעלה בירושלים משנת 1918 ועד תום המנדט הבריטי, במטרה לפתח את העיר תוך שימור חלקיה ההיסטוריים והעתיקים.
הקמת האגודה
האגודה למען ירושלים הוקמה על ידי סר רונלד סטורס (Ronald Henry Amherst Storrs; 1881–1955). פקיד קולוניאלי בריטי בכיר, המושל הבריטי הראשון של ירושלים בראשית ימי המנדט הבריטי.
עם כניסתו של סר רונלד סטורס לתפקידו הוא הופתע ממצבה הפיזי של ירושלים ובעיקר הביע תסכול ממצב הבניה מסביב לחומות העיר העתיקה בפרט ולחוסר התכנון והאנרכיה שאפיינה את הבניה בירושלים בשנות השלטון העות'מאני בכלל.
בעת השלטון העות'מאני שטחים רבים בתוך החומות בצפון מזרח וצפון מערב לא היו בנויים והיו מאוכלסים בדלילות. הרחובות היו צרים ומתפתלים, מלוכלכים ומלאי הריסות. חלקם ללא מוצא וחלקם מתחת לקמרונות חשוכים. במרכז הרחובות היה משטח צר במפלס נמוך לניקוז הביוב. ישנן עדויות על זוהמה רבה ואפילו פגרי חיות בסמטאות. "ניקוי" הפגרים נעשה באמצעות צבועים ששוחררו בעיר בלילה. הבתים עצמם היו בנויים בצפיפות. הגגות היו בעלי כיפות על-פי מספר החדרים. הסיבות לבניית הכיפות הן מחסור בקורות עץ לבניית גג שטוח, וכפתרון לניקוז מים בחורף. ניתן היה ללכת בין הגגות אשר היו מצוידים במעקי בטיחות שגם הפרידו בין מתחם למתחם. כך נוצר מפלס חיים נוסף למפלס הרחוב. רצפות הבתים היו בנויות בדרך כלל מעל מפלס הרחוב. בקיר שפונה לרחוב לא היו חלונות בקומת הקרקע. הבתים היו בנויים אבן בגובה של יותר מקומה אחת. המוסלמים הניחו לבתים להיחרב אם לא הצליחו להשכיר אותם ליהודים או נוצרים. הבתים היו בנויים סביב חצר פנימית שכונתית שבמרכזה בור מים. בשולי החצר היו מדרגות לקומות העליונות. עם התגברות הצפיפות בעיר החלו לבנות בחצרות חדרים נוספים. כמו כן השירותים ופינת האשפה תפסו חלק מהחצר. עיקר החיים התנהלו בחצר. בישול, כיבוס, צרכים חברתיים וכו'.
קווי הניקוז הגדולים נסתמו, בתי השימוש הגדולים היו מזוהמים והפסולת עלתה על גדותיה. חלק מהאשפה נזרק מחוץ לחומות ונהפך למדרון ענק של עצים וירק. בעבר היה נוהג של העברת פסולת במשקל כל יום למשטרה מול ברירת קנס. לאחר ביטול נוהג זה הייתה הפסולת מפונה על ידי כלבים. כשאלה התרבו היו הורגים אותם. שילוב תנאי התברואה הגרועים יחד עם המגורים הצפופים והתזונה הלקויה הביאו להתפרצות מחלות ומגפות תדיר, בעיקר מלריה, דיזנטריה וכולרה. בעת התפרצות המגיפות היו סוגרים חנויות, נזירים היו עוזבים את העיר והיה מוטל עליה סגר. הורגש מחסור בתרופות ובמוסדות רפואה. הרופאים היו בדרך כלל נוסעים עוברי אורח מזדמנים. עד למחצית המאה בית החולים מאיר רוטשילד היה היחידי בעיר ובית המרקחת היחיד היה במנזר הפרנציסקני. ליד שער ציון הוקצתה שכונה למצורעים, שכללה כ-30 איש שהיו מתחתנים בינם לבין עצמם. החולי הרב היווה זרז ליציאה מן החומות כאשר המטרה הראשונית הייתה הקמת בית חולים שם.
זמן קצר לאחר כיבוש העיר על ידי הצבא הבריטי הוציא רונלד סטורס מספר פקודות, צווים מנהליים ותקנות הנוגעות לבניה בירושלים ועל מנת לסייע בידו בגיבוש תוכנית מקיפה לבנין ירושלים יזם סטורס את הקמת האגודה למען ירושלים (Pro-Jerusalem Society).
בספרו זכרונות מציין רונלד סטורס: "... כדי שאותן פקודות תהפכנה לפקודות קונסטרוקטיביות, היה הכרח בשני גופי עזר: צריך היה לעניין את ראשי העדות ונציגיהן ולהיוועץ בדעתם, וצריך היה להשיג כספים כדי להוציא את רצוננו מן הכוח אל הפועל. לפיכך ייסדתי את האגודה למען ירושלים שהייתה למעשה מעין מועצה עירונית ליד המושל הצבאי."
הבריטים היו ערים למשמעות הפוליטית התרבותית והדתית של שלטונם בירושלים בפרט וארץ הקודש בכלל. הכבוד והאהבה שחשו הבריטים לירושלים ובעיקר לעיר העתיקה ולסביבתה, ניכרים היטב במבנים בריטיים ברחבי העיר, ונובעים מזיקה רומנטית, ומרגש דתי עמוק. מניעים אלו נטעו בלב השלטון הבריטי שאיפה לפעול לשימור ושיקום העיר ההיסטורית, כמו גם לבנות ולנהל את ירושלים כעיר מתפתחת ומודרנית.
מבנה האגודה
באגודה למען ירושלים היו נציגים מכל זרמי האוכלוסייה בירושלים: המופתי המוסלמי, ראש הקהילה הפרנציסקנית, ראש הקהילה הדומיניקנית, הפטריארך היווני והארמני, ונציגי היישוב היהודי - יושב ראש הועד הציוני, אליעזר בן-יהודה, הדוקטור דוד אידר ועוד. היה ייצוג של המושבה האמריקנית וכן ישבו בה נציגים מן העירייה - ראש העיר ראג'ב נשאשיבי וסגנו, ראש מחלקת העתיקות ואחרים. נשיא האגודה היה רונלד סטורס, מושלה הראשון של ירושלים. מזכיר האגודה היה היועץ העירוני לענייני ירושלים והנציב העליון הבריטי שימש בה נשיא של כבוד.
רונלד סטורס הזמין לירושלים את האדריכל צ'ארלס רוברט אשבי (Charles Robert Ashbee) כדי שישמש "יועץ אזרחי למושל ירושלים" (Civic Advisor to the Governor of Jerusalem) ואף שימש כמזכיר האגודה למען ירושלים.
סמלה של האגודה כלל שילוב של מגן דוד, צלבים וסהר, כביטוי לשילוב בין הדתות השונות בירושלים. סביב הסמל ציטוט מתהילים מ"ח, הכתוב בשפה האנגלית: "סובו ציון והקיפוה, ספרו מגדליה, שיתו לבכם לחילה, פסגו ארמונותיה, למען תספרו לדור אחרון".
פעולות האגודה
צ'ארלס רוברט אשבי התבקש להכין סקירה על המבנים העתיקים בירושלים ולהמליץ על שימורם. כמו כן המליץ אשבי גם בעניין שיקום העיר ותכנונה הכולל. תקציב האגודה גויס בעיקר מתרומות. מגייס הכספים העיקרי של האגודה היה רונלד סטורס עצמו, שאף יצא למסעות גיוס כספים, תוך שהוא משתמש בשמה של ירושלים לעידוד מתן התרומות.
משהפכה האגודה לעצמאית מבחינה פיננסית ומנהלתית היא הזמינה לעיר בשנת 1918 את האדריכל ויליאם מקלין, שהיה באותה עת מהנדס העיר של אלכסנדריה שבמצרים. בספר זיכרונותיו מציין רונלד סטורס כי ההזמנה נועדה .תוכנית מקלין משנת 1918 ותוכנית גדס משנת 1919, שתיהן תוכניות האב הראשונות של ירושלים, היו יוזמה של האגודה למען ירושלים.
בשנים הראשונות לפעולתה, ומאחר והאגודה למען ירושלים הוקמה כחלק מהממשל הצבאי, היא שימשה, למעשה, כוועדת התכנון של ירושלים, אף על פי שלא זכתה למעמד חוקי רשמי.
בשנת 1920 הועברה ירושלים לרשות ממשל אזרחי וצ'ארלס רוברט אשבי מונה למזכיר ועדת התכנון הירושלמית, בנוסף על תפקידו כמזכיר האגודה למען ירושלים. תפקיד ועדת התכנון היה לוודא שתוכניות בנין המוגשות לאישור תואמות את עקרונות תוכנית המתאר משנת 1922, הידועה כתוכנית גדס-אשבי.
במהלך פעילותה, האגודה למען ירושלים פעלה בעיקר לשימור ושיקום מקומות היסטוריים מחוץ לחומות. בין פעולות האגודה: ניקוי ושיקום מגדל דוד, הקמת טיילת החומות, שיפוץ ושיקום אריחי הקרמיקה של כיפת הסלע, הרחקת מגדל השעון שהיה על שער יפו, נטיעת עצים ברחבי העיר, שימור מבנים היסטוריים שונים, הקמת מבנים ציבוריים כגון מוזיאונים, ספריות וגלריות, טיפוח שטחים פתוחים, שיקום השווקים העתיקים ופיתוח שווקים חדשים, עידוד אמנות מקומית, קביעת שמות הרחובות באריחים מצוירים (על ידי אמני בצלאל, ותיקון תקנות שונות בהתאם למטרותיה.
פעולותיה של האגודה ותוכניותיה בין השנים 1918–1922 סוכמו בשני ספרים, שנערכו על ידי צ'ארלס רוברט אשבי, בספרים אלה מצוינות גם תוכניות שהאגודה לא הצליחה להוציא אל הפועל, כגון הסרת השווקים הנמצאים בחזית שער יפו ושער שכם.
כפי שניתן להבין מהספרים, עיקר פעילות האגודה התרכזה בשנים 1918–1922, ועם התגברות המתח הדתי-לאומי בעיר פחתה פעילותה, ומשהועבר הטיפול הקשור ברישוי ותכנון העיר לידי העירייה האזרחית ומשרדי הממשלה השונים, והאחריות לשימור האתרים העתיקים בעיר הועברה למחלקת העתיקות הממשלתית - הרשות המנדטורית שפעלה לפני רשות העתיקות, ניטלו מן האגודה כל תחומי עיסוקיה והסיבות להקמתה רוקנו מתוכן. בסוף שנת 1922 התפטר אשבי מתפקידיו, ועם התפטרותו הופסקו למעשיה פעולותיה של האגודה, שהמשיכה להתקיים בשמה בעיקר עד תום המנדט. כמזכיר הכבוד של האגודה לאחר אשבי מונה האדריכל ומתכנן הערים קליפורד הולידיי.
אוטו וולך
אוטו וולך (בגרמנית: Otto Wallach; 27 במרץ 1847 בקניגסברג – 26 בפברואר 1931 בגטינגן) היה כימאי גרמני ממוצא יהודי. חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1910, "על עבודתו בתחום התרכובות האליציקליות".
קורות חיים
וולך נולד ב-1847 לאב יהודי ואם נוצרייה. קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת גטינגן בשנת 1869, ועבד כפרופסור באוניברסיטת בון (1870–1889) ובאוניברסיטת גטינגן (1889–1915).
וולך זכה במדליית דייווי בשנת 1912.
דיוויזיית הרגלים הרכובים יומנרי
דיוויזיית הרגלים הרכובים יומנרי הייתה דיוויזיה של פרשים בריטים שפעלה במערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה.
הקמת הדיוויזיה
לאחר כישלון הבריטים בקרב עזה השני החל הפיקוד הבריטי בתהליך רה-ארגון של כוחותיו בחזית ארץ ישראל. השינוי החל בהחלפת מפקד הכוחות ארצ'יבלד מארי על ידי אדמונד אלנבי והמשיך בבנייה של יחידות חדשות ובשינוי ארגון הכוחות.
קרבות הדיוויזיה
באוקטובר 1917 השתתפה הדיוויזיה בקרב באר שבע במהלכו הגיעה לאזור נבטים בעורפם של שתי דיוויזיות אנזא"ק ושימשה כרזרבה של קורפוס המדבר הרכוב בהתקפה ממערב על באר שבע.
ב-6 ו-7 בנובמבר 1917 השתתפה הדיוויזיה בקרב תל א-שריעה ותל הוריירה במהלכו תקפה את קו ההגנה ההטורקי ממערב לתל חליף.
ב-13 בנובמבר 1917, במהלך מרדף פלשת, השתתפה הדיוויזיה בקרב על גבעות מע'אר במהלכו החליפה הבריגדה השישית את הדיוויזיה ה-52 (שנבלמה למרגלות הגבעות) וחייליה כבשו, בהסתערות רכובה, את גבעות מע'אר.
ב-18 עד 24 בנובמבר השתתפה הדיוויזיה בקרב נבי סמואל במסגרת המערכה לכיבוש ירושלים. בהמשך עמדו כוחות הדיוויזיה מול מתקפות נג טורקיות עד השלמת כיבוש ירושלים ב-8 בדצמבר.
שינוי מבנה הדיוויזיה
במהלך 1918, לאחר השלמת כיבוש ירושלים וייצוב קו שתי העוג'ות, הוביל הפיקוד הבריטי מהלך של שינויים משמעותיים במבנה הכוחות בזירה. שינויים אלו נבעו מהחלטת משרד המלחמה בלונדון לרכז כוחות בחזית המערבית באירופה וזאת על חשבון הכוחות בארץ ישראל. במסגרת שינויים אלו נשלחו לאירופה רוב הרגימנטים הבריטים וביניהם הדיוויזיה ה-52, הדיוויזיה ה-74 "יומנרי", 9 רגימנטים רכובים "יומנרי" נוספים ו-24 בטליוני חיל רגלים.
בתמורה נשלחו לחזית ארץ ישראל יחידות מבוססות חיילים הודים כשחלקם הגיעו מהחזית המערבית באירופה וחלקם הגיע מחזית מסופוטמיה שם כבר הוכרעה המערכה.
גם דיוויזיית היומנרי עברה תהליך דומה ובאפריל 1918 נשלחו הרגימנטים הבריטים של הדיוויזיה לאירופה ובמקביל פורקה באירופה "דיוויזיית הפרשים הראשונה" (1st Cavalry Division) והיחידות ההודיות שלה נשלחו לארץ ישראל ואוחדו כאן עם היחידות של דיוויזיית היומנרי. הדיוויזיה המאוחדת החדשה נקראה "דיוויזיית הפרשים הרביעית" (4th Cavalry Division) ודיוויזיית הרגלים הרכובים יומנרי חדלה להתקיים. ביולי 1918 שונה שם הדיוויזיה לדיוויזיית הפרשים הרביעית והיא הייתה אחת משתי דיוויזיות רכובות שהובילו את ההסתערות במישור החוף במהלך מערכת מגידו.
פולינומי לז'נדר
במתמטיקה, פולינומי לז'נדר הם פולינומים אורתוגונליים המהווים את סדרת הפתרונות למשוואת לז'נדר:
הפולינומים נקראים על שם המתמטיקאי הצרפתי אדריאן-מארי לז'נדר. המשוואות הדיפרנציאליות הרגילות הללו מופיעות באופן טבעי במגוון בעיות פיזיקליות, בפרט, בפתרון משוואת לפלס בקואורדינטות כדוריות.
את הפולינום ה-n ניתן לחשב באמצעות נוסחת רודריגז:
פולינומי לז'נדר הראשונים
להלן רשימת אחד עשר הפולינומים הראשונים (כלומר, עד n=10):
להלן גרף של ששת הפולינומים הראשונים, בתחום 1>|x|. 700px|מרכז
אורתוגונליות
סדרות רבות של פונקציות המהוות פתרון למשוואה דיפרנציאלית מקיימות תנאי אורתוגונליות עבור מכפלה פנימית מסוימת (מרחב הילברט). לרוב, לכל סדרת פונקציות בנפרד יש מכפלה פנימית שונה עבורה הסדרה אורתוגונלית. המכפלה הפנימית עבורה פולינומי לז'נדר הם אורתוגונליים נתונה על ידי: כאשר \ \delta היא הדלתא של קרונקר.
ניתן להגיע אל הפולינומים בעזרת תהליך גרם-שמידט עבור חזקות שלמות של \ x לפי המכפלה הפנימית שהוגדרה.
יחסי רקורסיה
בנוסף לנוסחת חישוב כללית (המצריכה בעצם פעולת צעד-צעד, היות שצריך לחשב נגזרות מסדרים גבוהים), ישנה אפשרות לחשב את פולינומי לז'נדר בעזרת נוסחה רקורסיבית, כלומר, נוסחה המחשבת פולינום מסדר מסוים בעזרת הפולינומים הקודמים לו. נוסחת הרקורסיה נתונה על ידי:
שימושים
פולינומי לז'נדר שימושיים מאוד בפיזיקה ומשמשים למגוון חישובים. הידועים שבהם הם בתחום האלקטרוסטטיקה ותורת הקוונטים.
כאשר המקדמים A_\ell ו - B_\ell יקבעו בהתאם לתנאי השפה של הבעיה. שמאל
את הפונקציה הזו ניתן לחשב בעזרת פולינומי לז'נדר לפי הצורה הבאה:
פולינומי לז'נדר הנלווים
נסתכל על המשוואה הדיפרנציאלית הבאה:
עבור m=0 נקבל את משוואת לז'נדר הרגילה. פתרון המשוואה באופן כללי מניב את פולינומי לז'נדר הנלווים P_l^m (x) וניתן לחשב אותם בצורה הבאה על ידי שימוש בנוסחת רודריגז:
פולינומי לז'נדר המוכללים מהווים את החלק הזוויתי בהרמוניות הספריות, ויחס האורתוגונליות ביניהם הוא:
נדיה בולאנז'ה
נדיה בולאנז'ה (בצרפתית: Nadia Boulanger; 16 בספטמבר 1887 – 22 באוקטובר 1979) הייתה מלחינה, מנצחת ופרופסור למוזיקה בעלת השפעה רבה בעולם המוזיקה. לימדה רבים מחשובי המלחינים והמנצחים של המאה ה-20.
משפחתה
סבתה של נדיה בולאנז'ה הייתה הזמרת ז'ולייט בולאנז'ה. סבה, פרדריק בולאנז'ה, זכה בפרס ראשון לנגינה בצ'לו בשנתו החמישית (1797) בקונסרבטואר החדש של פריז. אביה, ארנסט בולאנז'ה למד בהמשך באותו מוסד (בין מוריו היה שארל-ולנטן אלקאן) וזכה בפרס רומא בשנת 1835. בשנים הבאות לימד בקונסרבטואר ופגש שם את אמה של נדיה, הנסיכה הרוסית ראיסה מישצקאיה.
ביוגרפיה
נדיה נכנסה לקונסרבטוריון של פריז בגיל עשר. כאן למדה עוגב אצל אלכסנדר גילמן ואחר כך אצל שארל-מארי וידור. כן למדה קומפוזיציה אצל גבריאל פורה. אחרי שזכתה בפרס ראשון בנגינת עוגב- ליווי ופוגה, הגיעה למקום השני בפרס רומא בשנת 1908.
בולאנז'ה, שאהבה להיקרא "מדמואזל", הייתה האישה הראשונה שניצחה על כמה תזמורות סימפוניות חשובות, ביניהן הפילהרמונית של ניו יורק, התזמורת הסימפונית של בוסטון, תזמורת פילדלפיה ובאנגליה, על תזמורת האלה במנצ'סטר ותזמורת רשות השידור הבריטית.
מִשׂרַת ההוראה הראשונה שלה הייתה בבית הספר הגבוה למוזיקה של אלפרד קורטו בפריז, בשנת 1916. אחרי מלחמת העולם הראשונה (1921) התמנתה לפרופסור להרמוניה בקונסרבטוריון האמריקאי למוזיקה בפונטנבלו, שם גילה אותה דור חדש של מלחינים אמריקאים (ראו להלן). עם הזמן הייתה למנהלת המוסד (1950). היא הורתה גם בבית הספר לונגי למוזיקה ובקונסרבטוריון של פריז.
רבים מתלמידיה משנות ה-20', ביניהם אהרן קופלנד, וולטר פיסטון, רוי האריס ווירג'יל תומסון ייסדו אסכולת הלחנה חדשה, שהתבססה על משנתה המוזיקלית. וולטר פיסטון, נוסף ליצירותיו, הוציא גם שלושה ספרי לימוד מעולים בנושאי הרמוניה, קונטרפונקט ותזמור. היה מקובל להגיד, שלכל עיר בארצות הברית יש תלמיד בולאנז'ה משלה. השפעתה הייתה עצומה ונפרשה על רוב העולם המוזיקלי המערבי.