cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בריאן אפשטיין
שינוי במראה
אפשטיין חולל שינוי דרמטי במראה הלהקה ובצורת הופעתה. הוא הגביל את זמן ההופעה לכחצי שעה, ותבע מחברי הלהקה לשנות את תסרוקתם ולוותר על בגדי העור ומראה ה"טדי בוי" שלהם. במקביל, החל אפשטיין לתור אחר חברת תקליטים שתסכים להחתים את הלהקה על חוזה הקלטות. ניסיונו הראשון, עם חברת "דקה", לא צלח. ניסיון נוסף, בחברת EMI, עלה יפה יותר - אף כי לתפקיד המפיק מונה ג'ורג' מרטין, שעד אז התמחה בעיקר בתקליטי מוזיקה קלאסית והומור.
הביטלמניה
הצלחתה האדירה של הביטלס קנתה לאפשטיין שם, והוא הפך, נוסף על הביטלס, אמרגנן של להקות נוספות מליברפול. כישרונו התיאטרלי וחושיו העסקיים החדים כאמרגן סייעו בידו בארגון מסעי ההופעות הארוכים של הביטלס בשנים 1963-1966, במהלכן הופיעו הביטלס מאות פעמים. חוסר ניסיונו, עם זאת, עמד לו לרועץ בכמה וכמה עסקאות של מוצרים נלווים וחוזי תקליטים בארצות הברית. בשנים 1964-1966 נמכרו תקליטים ומוצרים נלווים במיליארדי דולרים (בערכים של היום), אך הביטלס הפיקו מכך רק הכנסות זעומות.
שנותיו האחרונות ומותו
בהדרגה מאסו חברי הביטלס בהופעות ובסתיו 1966 חדלו מהופעות חיות לחלוטין והתמקדו בהקלטות. מצב זה הותיר את אפשטיין חרד למעמדו כאמרגן הלהקה, לקראת מועד חידוש חוזהו עם חבריה. ב-27 באוגוסט 1967, כאשר הביטלס שהו בצפון אנגליה במחיצת המהרישי - מסעם הראשון כלהקה בלי ליווי של אפשטיין - נמצא אפשטיין מת בביתו שבלונדון, בעקבות נטילת מנת יתר של ברביטורט, חומר הרדמה ששימש בעבר גם כגלולת שינה והרגעה וכסם פנאי.
אפשטיין עירב שתיית אלכוהול ונטילת גלולות השינה במינון שייתכן והיה שגרתי עבורו, אך השילוב עם האלכוהול הפחית את סיבולת הגוף שלו לברביטורט והמינון הפך למנת יתר קטלנית. חוקר מקרי המוות קבע שמותו של אפשטיין היה תאונה.
חיים אישיים
אפשטיין היה הומוסקסואל, ונטייתו המינית הייתה ידועה לכל מכריו, אף כי לא זכתה לפרסום בחייו. בכמה ספרים על הביטלס נטען כי אפשטיין נמשך לחבר הלהקה ג'ון לנון, וכי משיכה זו הייתה אחד המניעים לרצונו להפוך לאמרגן הלהקה. טענה זו הובילה גם לפרסומים על קשר הומוסקסואלי בינו לבין לנון, אך לקשר זה לא נמצאו תימוכין עובדתיים של ממש. אפשטיין החל להשתמש בסמים ממריצים כבר מראשית הקריירה שלו כאמרגן. רוב הסמים הממריצים היו אז חוקיים והשימוש בהם היה מקובל מאוד (הביטלס צרכו סמים ממריצים דרך קבע בהופעותיהם). מאוחר יותר התנסה אפשטיין גם בסמים קלים וככל הנראה גם בסמים קשים יותר, כהרואין וקוקאין.
הדור הבא (סרט)
הסרט הופץ על ידי שירות הסטרימינג נטפליקס ב-7 בספטמבר 2018 ודובב לשפות שונות, ביניהן עברית, כאשר זהו הסרט המקורי הראשון של השירות שדובב לשפה זו.
תקציר העלילה
מיי היא נערה שחיה בעולם עתידני שבו רובוטים הם בעלי תפקידים שגרתיים שממלאים מגוון פונקציות בחיי היומיום. רובוט אישי הוא גאדג'ט נפוץ. אביה של מיי עזב אותה ואת אימה כשהייתה ילדה קטנה וזיכרון הנטישה הזו צובע את כל חייה. לאחר הנטישה של האב פנתה האם להפיג את הכאב באמצעות הכהיית חושים שמאפשרים הרובוטים (על משקל האסקפיזם שמציעים מסכים בימינו) ובמקום להיקשר למיי דווקא התכנסה בעולמה שלה ונוצר ביניהן ריחוק רגשי. ההקשרות הזו של האמא לרובוטים גורמת למיי לשנוא אותם. במסגרת ביקור עם אימה בבנייני חברה שמייצרת רובוטים לרגל הוצאה לשוק של דגם חדש של רובוט מעירה בטעות מיי רובוט סודי ביותר, וקשר מפתיע מתחיל להירקם ביניהם. הם נלחמים ביחד בבריונים ומנסים לסכל מזימה מרושעת.
אליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר)
אליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר), (באנגלית: FINA World Swimming Championships, 25m או "Short Course Worlds") היא אליפות שחייה בינלאומית בהשתתפות מדינות מכל העולם. האירוע מאורגן על ידי FINA (פדרציית השחייה הבינלאומית). באליפות זו מתקיימות תחרויות שחייה בלבד, בניגוד לאליפות העולם בשחייה שבה מתקיימים תחרויות בארבעה ענפי ספורט נוספים. התחרויות נערכות בבריכת 25 מטר, "בריכות קצרות" בניגוד לתחרויות השחייה במשחקים האולימפיים ובאליפות העולם בשחייה, שבהן מתחרים בבריכות של 50 מטר, "בריכות אולימפיות".
האליפות נערכת כל שנתיים, בשנים שבהן לא מתקיימת אליפות עולם בשחייה. לראשונה נערכה האליפות בפלמה דה מיורקה, ספרד בשנת 1993.
תחרויות השחייה
כל המשחים הם לנשים ולגברים כאחד: משחי שליחים משולבים בשתי שחייניות ובשני שחיינים:
באליפות שנערכה ב-1999, נוספו 4 משחים אישיים (50 מטר פרפר, 50 מטר גב, 50 מטר חזה ו-100 מטר מעורב אישי) לנשים ולגברים ובאליפות שנערכה ב-2014, נוספו 6 משחי שליחים (4x50 מטר חופשי ו-4x50 מטר מעורב), 2 לנשים, 2 לגברים ו-2 מעורבים בשתי שחייניות ובשני שחיינים.
טבלת מדליות
(1993 - 2022 כולל)
סוויסאייר
סוויסאייר (באנגלית: Swiss Air Transport Company Limited; בגרמנית: Schweizerische Luftverkehr; בצרפתית: Société Anonyme Suisse pour la Navigation Aérienne) הייתה חברת התעופה הלאומית של שווייץ, ואף כונתה "הבנק המעופף" בשל יציבותה הפיננסית, עד שפשטה את הרגל במרץ 2002 והתאחדה עם קרוסאייר (חברת תעופה אחרת).
הסיבות העיקריות לפשיטת הרגל היו ניהול כושל ופיגועי 11 בספטמבר. ממשלת שווייץ ניסתה למנוע את פשיטת הרגל עד מרץ 2002 אך לא צלחה בכך.
השנים הראשונות
ב-27 באוגוסט 1939, ימים אחדים לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, סגרו צרפת וגרמניה את המרחב האווירי שלהן, וסוויסאייר הפסיקה את השירות לאמסטרדם, פריז, ולונדון. יומיים לאחר מכן החברה הייתה סגורה לגמרי בשל העובדה שמתוך 180 עובדים, 131 גויסו לצבא. במהלך המלחמה טסה החברה לברלין, רומא, וברצלונה, פעילותה של החברה הושעתה סופית באוגוסט 1944, והיא חזרה לפעול ביולי 1945.
לאחר מלחמת העולם השנייה
ב-1953 הקימה סוויסאייר חברה לטיסות שכר בשם Balair שהשתמשה בתחילה במטוסים הישנים של סוויסאייר. ב-1956 הייתה החברה לקוח ההשקה האירופי של מטוסי DC-7, המטוסים איפשרו לחברה לטוס לניו יורק ללא חניית ביניים.
בשנת 1957 החלה בטיסות למזרח הרחוק. באותה שנה סייעה לאיש העסקים היווני אריסטוטלס אונאסיס להקים את חברת התעופה היוונית אולימפיק איירליינס. בשנת 1960 רכשה סוויסאייר מטוסי "קרוול", קונבאייר 990, ו-DC-8, ובשנת 1966 הייתה לקוח ההשקה של מטוס DC-9.
הבנק המעופף
משנת 1960 נהנתה החברה משגשוג כלכלי, שנבעו בין היתר מהמונופול שהיה לסוויסאייר, ובשל הנייטרליות הפוליטית של שווייץ, סוויסאייר יכלה לטוס ליעדים רבים. גם מיקומה הגאוגרפי במרכז אירופה, סייעה לה כתחנת מעבר לנוסעים בטיסות המשך. באותן שנים קיבלה החברה פרסים רבים על אמינות, בטיחות, ואיכות.
בשל התחרות בשוק התעופה, לאחר שבשנת 1978 הוקמה חברת תעופה פרטית בשם קרוסאייר (Crossair) שהפעילה טיסות אזוריות, אימצה סוויסאייר אסטרטגיה של פיזור סיכונים, והשקיעה את יתרות המזומנים שלה ברכישת חברות קייטרינג, תחזוקת מטוסים, טיפול במטענים, ודיוטי פרי. חסרונה של אסטרטגיה זו הייתה שהנהלת החברה התעסקה בניהול פיננסי במקום להשקיע בחברת התעופה.
ברית Qualiflyer
בשנת 1990 הקימה סוויסאייר יחד עם החברות AOM, טורקיש איירליינס, סבנה, טאפ פורטוגל, אוסטריאן איירליינס, וקרוסאייר, ברית חברות תעופה בשם ברית Qualiflyer.
באותה שנה לא יכלה סוויסאייר לשלם דיבידנד לבעלי המניות, בשל עליית מחירי הדלק כתוצאה ממלחמת המפרץ.
בדצמבר 1992 הצביעו אזרחי שווייץ במשאל עם שלא להצטרף למדינות האזור הכלכלי האירופי, החלטה זאת גרמה נזק רב לסוויסאייר, שלא יכלה להעלות נוסעים בחניות ביניים.
בשנת 1993 הוצע מיזוג בין סוויסאייר לחברות KLM ,SAS, ואוסטריאן איירליינס, לפרויקט ניתן השם אלקאזר (Alcazar בספרדית: טירה) אולם תוכנית זאת לא יצאה אל הפועל, בשל התנגדות של קבוצות לאומיות שונות.
אסטרטגיית הצייד
בשל כישלון פרויקט אלקאזר החליטו בחברה על "אסטרטגיית הצייד", שמטרתה להגדיל את נתח השוק של החברה על ידי רכישת חברות תעופה אחרות.
ב-1995 רכשה סוויסאייר 49% ממניות חברת התעופה הבלגית סבנה, למרות שסבנה עצמה הייתה בחובות כבדים.
בשנת 1997 הייתה סוויסאייר אחת מחברות הבת בקבוצת Sair.
פשיטת הרגל
בלחץ ממשלת בלגיה, הגדילה סוויסאייר את כמות מניות סבנה שהיו ברשותה ל-85%. כמו כן על מנת לשמור על המניות שרכשה בחברות הזרות, נדרשה סוויסאייר להשקיע עוד כספים רבים.
בעקבות רכישות אלו, התחזית הפיננסית של החברה בשנת 2000, הייתה הפסד של בין 3,250,000,000 ל-4,450,000,000 פרנקים שווייצרים בשלוש שנים הבאות. למרות זאת היו בחברה תוכניות לרכישת חברת התעופה האיטלקית אליטליה.
בקיץ 2000 התפרסמה בעיתונות מצבה הכלכלי של הקבוצה, בממוצע הפסידו סוויסאייר וסבנה בכל יום מיליון פרנק.
ב-17 בספטמבר בקשה החברה ערבות פדרלית ממשלת שווייץ על מיליארד פרנק, אולם המועצה הפדרלית לא אישרה את מתן הערבות.
ב-1 באוקטובר הציעו שני הבנקים הגדולים בשווייץ לקנות את מניות סוויסאייר וחברת הבת שלה קרוסאייר, ולהקים חברת תעופה חדשה.
ב-2 באוקטובר יתרת המזומנים של החברה הספיקה לדלק לטיסות הבוקר בלבד, לאחר מכן לא הסכימו ספקי הדלק למכור לה דלק בהקפה.
בשעות הצהרים החליט מנכ"ל החברה מריו קורטי להפסיק את פעילותה אלפי נוסעים "נתקעו" ברחבי העולם, וצוותים של החברה שהיו בחו"ל נאלצו לשלם מכספם על בתי המלון בהם שהו.
למחרת עזבו אלפי לקוחות את בנק UBS במחאה על התנהלותו בפרשה. ב-4 באוקטובר הפגינו מול בניין הנהלת הבנק בבזל כ-10,000 עובדים של החברה ותומכיהם.
ב-5 באוקטובר קיבלה החברה כ-450,000,000 פרנק אשראי ממשלת שווייץ, ההלוואה נועדה לבסס את החברה החדשה סוויס.
ב-1 באפריל 2002 נחת המטוס האחרון של החברה מסאו פאולו. מהקמתה בשנת 1931 עד 2002 טסו עם סוויסאייר יותר מ-260 מיליון נוסעים.
הגורמים לפשיטת הרגל
בגלל המשפט האזרחי המתמשך, גורם כלשהו של כישלון קבוצת SAir טרם הובהר. הגורמים הבאים נחשבים לחשובים ביותר:
התהליך המשפטי
המשפט נפתח במרץ 2006 לאחר חמש שנים של חקירת האשמות נגד 19 איש, חברי מועצת המנהלים, על זיוף מסמכים וניהול כושל. פסק הדין ניתן בחודש יוני 2007, הנתבעים כולם זוכו לחלוטין וקיבלו פיצויים בין 80,000 ל -500,000 פרנקים. ממשלת בלגיה ערערה על ההחלטה.
תאונות ותקריות
במהלך 71 שנות פעילותה של סוויסאייר נהרגו כ-390 איש בתאונות:
צי המטוסים
בעת פשיטת הרגל היו בצי סוויסאייר המטוסים הבאים:
קיברנטיקה
קִיבֶּרְנֶטִיקָה (באנגלית: Cybernetics) או בקיצור סייבר (באנגלית: Cyber) היא תחום רחב היקף העוסק בחקר תהליכי התקשורת, מערכות הבקרה ועקרונות המשוב בין בני אדם או אורגניזמים אחרים, ארגונים ומכונות. המונח נטבע על ידי נורברט וינר, מאבות התחום, בספרו משנת 1948, "קיברנטיקה" (Cybernetics or Control and Communication in the Animal and the Machine).
גיזרון
המילה קיברנטיקה נגזרה מהמילה היוונית "κυβερνήτης" שפירושה "מושל". המילה קַבַּרְנִיט מגיע מאותו מקור.
המילה, המבוססת על ההגייה האנגלית של קיברנטיקה (Cybernetics), משמשת לתיאור של מושגים מגוונים מתחום המחשבים, כגון סייברספייס, אבטחת מידע, לוחמת סייבר, ועוד.
עקרונות והשפעה
על פי הקיברנטיקה, ניתן להגדיר חוקים הן למערכות מאותו תחום והן למערכות מתחומים שונים כדי שיוכלו לתקשר ביניהן.
הקיברנטיקה קשורה הדוקות לתורת הבקרה ולתורת המערכות. מקורותיה של הקיברנטיקה בימינו הם בתחומי מערכות שליטה, תורת רשתות החשמל, הנדסת המכונות, יצירת מודלים לוגיים, ביולוגיה התפתחותית ומדעי הנוירולוגיה מאז שנות הארבעים של המאה העשרים. תחומי חקר אחרים שהשפיעו על הקיברנטיקה או הושפעו ממנה כוללים את תורת המשחקים, תורת המערכות, הפסיכולוגיה ובייחוד הנוירופסיכולוגיה (פסיכוקיברנטיקה), הפסיכולוגיה ההתנהגותית והפסיכולוגיה הקוגניטיבית.
קרואטיה במשחקים האולימפיים
קרואטיה השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת ברצלונה (1992). עד אז, הייתה קרואטיה חלק מיוגוסלביה, והספורטאים הקרואטים התחרו במסגרת המשלחת היוגוסלבית. באולימפיאדות בהן השתתפה צברו הספורטאים הקרואטים 52 מדליות, מהן 18 מדליות זהב. המדליות הושגו ב-15 ענפי ספורט שונים.
היסטוריה
קרואטיה שלחה 41 ספורטאים לאולימפיאדת ברצלונה. נבחרת הכדורסל, בשורותיה שיחקו דראז'ן פטרוביץ', טוני קוקוץ' ודינו ראג'ה, זכתה במדליית הכסף, לאחר שגברה בחצי הגמר 74-75 על המשלחת המאוחדת והפסידה במשחק הגמר לנבחרת ארצות הברית 117-85. הטניסאי גוראן איוונישביץ' זכה בשתי מדליות ארד: בטורניר היחידים, לאחר שהפסיד לשווייצרי מארק רוסה, ובטורניר הזוגות, יחד עם גוראן פרפיץ', לאחר שהפסידו לצמד הדרום אפריקאי שכלל את ויין פריירה ופייט נורוואל.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכתה נבחרת הכדוריד במדליית הזהב הראשונה לזכותה של קרואטיה, לאחר שגברה במשחק הגמר על נבחרת שוודיה 26-27. נבחרת הכדורמים זכתה במדליית הכסף לאחר שהפסידה במשחק הגמר לנבחרת ספרד 7-5. נבחרת הכדורסל הסתפקה הפעם במקום השביעי, לאחר שהפסידה לנבחרת אוסטרליה ברבע הגמר.
באולימפיאדת סידני (2000) הגיעה קרואטיה להישגים בשני ענפים נוספים: מרים המשקולות ניקולאי פצ'לוב זכה במדליית זהב, ושמיניית החותרים זכתה במדליית ארד. נבחרת הכדורמים, כמו גם נבחרת הנשים בכדורעף, סיימו במקום השביעי.
80 ספורטאים קרואטים נטלו חלק באולימפיאדת אתונה (2004). נבחרת הכדוריד, שנעדרה מסידני, שבה וזכתה במקום הראשון, לאחר ניצחון על נבחרת גרמניה 24-26. האחים סינישה וניקשה סקלין זכו במדליית כסף בחתירה, וכך גם השחיין דויה דרגניה במשחה ל-50 מטר חופשי. דרגניה גם סיים במקום השישי במשחה ל-100 מטרים. מרים המשקולות פצ'לוב הסתפק הפעם במדליית הארד, ולהישג דומה הגיעו הטניסאים מריו אנצ'יץ' ואיוון ליובצ'יץ', לאחר ניצחון על הצמד ההודי מאהש בופאתי ולאנדר פאס.
לאולימפיאדת בייג'ינג (2008) שלחה קרואטיה מספר שיא של 105 ספורטאים, אך לראשונה מאז ברצלונה, איש מהם לא זכה במדליית זהב. שתי מדליות כסף ראשונות הושגו בענפי האתלטיקה וההתעמלות, בידי הקופצת לגובה בלנקה ולאשיץ' והמתעמל פיליפ אודה בתרגיל על סוס הסמוכות. לוחמות הטאקוונדו סנדרה שאריץ' ומרינה זובצ'יץ' זכו במדליות ארד, כמו גם הקלעית סנייז'אנה פייצ'יץ', בירי ברובה אוויר. נבחרת הכדוריד הסתפקה במקום הרביעי, לאחר הפסד לנבחרת ספרד במשחק על מדליית הארד, וכמוה נבחרת הטניס שולחן, שהפסידה לנבחרת אוסטריה. נבחרת הכדורסל סיימה במקום השישי לאחר שהודחה ברבע בגמר בידי נבחרת ספרד.
אולימפיאדת לונדון (2012)
באולימפיאדת לונדון (2012) עלה מספר הספורטאים הקרואטים ל-108. הייתה זו האולימפיאדה המוצלחת ביותר של המשלחת הקרואטית עד אז. היא צברה 3 מדליות זהב, כמו בכל חמש האולימפיאדות הקודמות גם יחד, ו-6 מדליות בסך הכל.
נבחרת הכדורמים זכתה לראשונה בתולדותיה בתואר האולימפי, לאחר שגברה במשחק הגמר 6-8 על נבחרת איטליה. נבחרת הכדוריד זכתה במדליית ארד, לאחר שהפסידה לנבחרת צרפת 25-22 בחצי הגמר וגברה על נבחרת הונגריה 26-33 במשחק על המקום השלישי. נבחרת הנשים בכדוריד הודחה ברבע הגמר בידי נבחרת ספרד, ונבחרת הנשים בכדורסל לא עברה את שלב הבתים.
סנדרה פרקוביץ' זכתה במדליית זהב בזריקת דיסקוס ובמדליית זהב נוספת זכה הקלע ג'ובאני צרנוגוראז, בירי בצלחות חרס. אנטון גלאסנוביץ' סיים במקום השישי בתחרות זו, סנייז'אנה פייצ'יץ' סיימה במקום החמישי בירי בשלושה מצבים ובויאן ג'ורקוביץ' סיים במקום השביעי בירי מ-50 מטר בשכיבה. רביעיית החותרים הקרואטית זכתה במדליית כסף ולוחמת הטאקוונדו לוצייה זאנינוביץ' זכתה במדליית ארד. מספר שייטים קרואטים העפילו לשיוטי המדליות: טונצ'י סטיפנוביץ' סיים במקום הרביעי בדגם לייזר, איוואן גאשפיץ' סיים במקום החמישי בדגם פין וצוות שייטי ה-470 סיים במקום השישי. הטניסאים מרין צ'יליץ' ואיוואן דאדיג העפילו לשלב רבע הגמר בטורניר הזוגות והודחו בידי הצמד הספרדי דויד פרר ופליסיאנו לופס.
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) הייתה אף מוצלחת מקודמתה עבור המשלחת הקרואטית, עם 10 מדליות, מהן 5 מדליות זהב, כמעט כמו בכל 6 האולימפיאדות הקודמות גם יחד.
באתלטיקה זכו שלוש קרואטיות במדליות. סנדרה פרקוביץ' שמרה על תוארה בזריקת דיסקוס, שרה קולאק זכתה אף היא במדליית זהב, בהטלת כידון, ובלנקה ולאשיץ' זכתה במדליית ארד בקפיצה לגובה, שהייתה המדליה האולימפית השנייה שלה. האחים ואלנט ומרטים סינקוביץ' זכו במדליית זהב בחתירה, ובמקצה היחידים זכה דאמיר מרטין במדליית כסף. שייטים קרואטים ראשונים זכו במדליות אולימפיות: איגור מרניץ' ושימה פנטלה זכו במדליית זהב בדגם 470 וטונצ'י סטיפנוביץ' זכה במדליית כסף בדגם לייזר. איוואן קליאקוביץ'-גשפיץ' סיים חמישי בדגם פין. הקלע יוסיפ גלאסנוביץ' זכה במדליית זהב בטראפ. פטאר גורשה סיים שביעי ברובה אוויר וסנייז'אנה פייצ'יץ' סיימה אף היא במקום השביעי, בתחרות המקבילה לנשים. המתאגרף פיליפ חרגוביץ' זכה במדליית ארד, הראשונה בענף זה והמתאבק בוז'ו סטארצ'ביץ' סיים במקום החמישי.
נבחרת הכדורמים איבדה את תוארה, אך זכתה במדליית כסף לאחר ניצחון 8-12 על מונטנגרו בחצי הגמר והפסד 11-7 לסרביה בגמר. גם בכדורסל הייתה זו הנבחרת הסרבית שעצרה את נבחרת קרואטיה, והיא סיימה במקום החמישי. בויאן בוגדנוביץ' היה הקלע המצטיין בטורניר, עם 25.3 נקודות בממוצע למשחק. עם שחקני הנבחרת נמנו גם רוקו אוקיץ', מריו הזוניה ודריו שאריץ'. נבחרת הכדוריד סיימה בראש הבית בשלב המוקדמות, אך גם היא הודחה בשלב רבע הגמר, בידי נבחרת פולין.
אולימפיאדות חורף
אולימפיאדת החורף הראשונה בה קרואטיה נטלה חלק הייתה אולימפיאדת אלברוויל (1992), אליה שלחה ארבעה ספורטאים. הישגיהם של הספורטאים הקרואטים בשלוש אולימפיאדות החורף הראשונות בהן השתתפו היו נמוכים למדי. המצב השתנה באולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002). יניצה קוסטליץ' זכתה ב-3 מדליות זהב ובמדליית כסף אחת בסקי אלפיני (הזהב במסלול משולב, בסלאלום ובסלאלום ענק, והכסף בסופר G). באולימפיאדת טורינו (2006) זכתה קוסטליץ' בעוד מדליית זהב במסלול המשולב ומדליית כסף בסופר G, ואילו אחיה הבכור, איוויצה קוסטליץ', זכה במדליית כסף במסלול המשולב. באולימפיאדת ונקובר (2010) זכה איוויצה קוסטליץ' בשתי מדליות כסף נוספות, במסלול המשולב ובסלאלום והביאתלט יאקוב פאק זכה במדליית ארד בספרינט. באולימפיאדת סוצ'י (2014) זכה קוסטליץ' במדליית כסף שלישית ברציפות במסלול המשולב.
לפי אולימפיאדה
באולימפיאדות הקיץ: width="20px"|
באולימפיאדות החורף:
לפי ענף
בענפי הקיץ: width="20px"|
בענפי החורף:
פיליפ מרלו
פיליפ מארלו (באנגלית: Philip Marlowe) הוא דמות ספרותית, חוקר פרטי גיבור ספרי המתח של הסופר ריימונד צ'נדלר.
רקע
ריימונד צ'נדלר היה סופר בלשי אמריקאי. מיוצרי הסוגה של הבלש הפרטי הקשוח (Private Eye או Hard Boiled Detective). צ'נדלר נולד בשיקגו. כילד נדד יחד עם אמו הגרושה לאנגליה, משם לצרפת, לגרמניה ושוב לאנגליה. כבר בצעירותו נמשך אל עולם הפרוזה והשירה ובמשך שנים ארוכות ניסה את מזלו בכתיבה, מבלי שזכה להכרה אמנותית כלשהי. במשך תקופה מסוימת מצא את פרנסתו בשירות הצי הבריטי בתור מחסנאי, עד 1912 שאז החליט להגר שוב לארצות הברית, ארץ מולדתו. אך גם בארצות הברית לא עלה בידו להתפרסם ולהצליח בתחום הספרות, לכן הוא התחיל לעבוד בעיסוקים אחרים, ובייחוד בעסקי הנפט. בעסקי הנפט, הוא הגיע לעמדות ניהול בכירות מאוד, בשלב מסוים הוא היה נשיאן של שלוש חברות, ומנהלן של שמונה. זמן מועט לאחר שמתה אימו של צ'נדלר, הוא התחתן עם אהובתו, שהייתה מבוגרת ממנו ב-17 שנה. כיוון שאשתו הייתה חולנית, צ'נדלר נכנס לדיכאונות והתמכר לאלכוהול, והתהוללויות עם נשים. רק כאשר פוטר מעבודתו, ב-1932, החל צ'נדלר להתפרנס מכתיבת סיפורים במגזינים שונים. גיבור ספריו של צ'נדלר הוא הבלש הפרטי פיליפ מרלו הפועל בלוס אנג'לס, ציני, חד לשון ושנון, המתנגש לעיתים קרובות עם אנשי המשטרה המרובעים, פועל בסביבה העירונית המאוכלסת ונע בין בתי פאר של לקוחות עשירים לבין הסמטאות האפלות בשולי הכרך. זמן מה עבד בהוליווד, עם במאים כבילי ויילדר ואלפרד היצ'קוק. לסגנון ספרותי זה הייתה מקבילה קולנועית בסוגה של הקולנוע האפל (Film Noir); ואכן ספריו שהוסרטו היו בסוגה קולנועית זו. המפרי בוגרט העתיק לבד הקולנוע בנאמנות את דמותו של פיליפ מרלו, ועד לימים אלו מזוהה עם דמותו. ספריו של ריימונד צ'נדלר נחשבים כיצירות אמנות לכל דבר. הוא זכה להערצת אחיו הסופרים וכיום נלמדות יצירותיו במיטב האוניברסיטאות והוא נחשב אחד מטובי כותבי הפרוזה של המאה העשרים.
ביוגרפיה דמיונית
צ'נדלר יצר דמות של בלש חדש. פיליפ מארלו הוא בעל ראייה חדה וזיכרון מעורר השתאות לפרטים הקטנים. הוא מתואר אמנם כאיש ציני וקשוח; אך מעבר לחיצוניות זאת מסתתר אדם טוב לב ונדיב, המעוניין להילחם ברע, ולהחזיר לעולם את הטוב והצודק שבו. יוצרו של מארלו, הסופר ריימונד צ'נדלר, שנא עובדות יבשות ועל כן מיעט בפרטים ביוגרפים ברורים לגבי הגיבור שלו. מארלו מופיע לראשונה כגיבור הסיפור הקצר הראשון של צ'נדלר "העד", שיצא לאור בשנת 1934, אולם הוא אינו נזכר בו בשמו. מאוחר יותר התפרסם הסיפור בשנית בספר "צרות הן המקצוע שלי", אסופה בת ארבעה סיפורים קצרים מאת צ'אנדלר, כאשר הפעם הקפיד הסופר לציין כי הגיבור הוא מרלו. בשנת 1939 יצא לאור הרומן הראשון פרי עטו של צ'אנדלר, "השינה הגדולה", בו מוזכר מרלו לראשונה בשמו. מרלו מתואר בספר כגבר קשוח, גובהו כמטר ושמונים והוא שוקל כשמונים וחמישה קילוגרם. הוא שותה ויסקי (בעיקר בורבון) וברנדי. אף כי הוא שותה כמויות גדולות של אלכוהול ועם זאת כמעט אף פעם אינו משתכר עד אובדן שליטה מלא או חלקי. למעשה האלכוהול לא מאט אותו כלל, רק מכהה את הכאב על מנת לאפשר לא להמשיך ללא לאות במרדף אחר הפתרון התעלומה שלפניו. הוא לא בררן לגבי טיב המשקה שלו פרט לכך שיוגש בכוס אם כי גם את העיקרון הזה הוא מוכן לנטוש לעיתים עבור משקה הגון. מרלו הוא רווק כבן שלושים ושלוש ובעברו שימש כבלש משטרה וכחוקר במשרד התובע המחוזי של לוס אנג'לס.
לאורך סדרת הספרים מתגלה מרלו כצלף הבקי היטב בשימוש באקדח וכן כבעל מיומנות גבוהה בקרב מגע ואיגרוף. בשיחה שמתנהלת בין מרלו לשוטר מבהיר מרלו את הפילוסופיה שלו לגבי האקדח שהוא נושא כי אין צורך באקדח בקליבר גדול כי אם להסתמך על ירי מדויק במקום על כושר העצירה של קליע בקוטר גדול. בין ספר לספר וגם בסיפורים הקצרים אודותיו משתנה סוג האקדח שבידו. כך למשל:
את שאר הפרטים על פיליפ מארלו משאיר צ'נדלר לפרשנותו של הקורא. באף אחד מספריו לא מצוין אירוע או מקרה בעברו של מארלו אשר הפכוהו למריר וציני מחד, ועם זאת לוחם בלתי מתפשר למען הצודק החלש והנדכא. עם זאת ישנם רמזים ופרטים על עברו לאורך הספרים. אחד הרמזים האלה, המגלה טפח מעברו של מארלו כחייל לשעבר, מתגלה בשיחתו של מארלו עם נוריס, רב המשרתים, בספר "השינה הגדולה". אף כי מרלו אינו מסתייג מהפעלת אלימות וכוח לעת מצוא, הוא אינו עושה זאת ללא הבחנה, והוא בעל חוש צדק ומוסר מפותח. בספר "שלום ולא להתראות" הוא מודה כי הרג בעבר, אולם מקריאה בספריו של צ'נדלר עולה כי עשה זאת רק פעמיים, ברומן הראשון אודותיו- "השינה הגדולה" עת ירה בקנינו, מתנקש השכיר של המאפייה, ובסיפור הקצר "העד" כאשר הוא וברני אולס הרגו בקרב יריות רוצח שכיר בשם פוק אנדרוז.
ספריו של ריימונד צ'נדלר, ובהם דמותו של מרלו, תורגמו ברובם לעברית וזאת בניגוד לרוב רובם של סיפוריו הקצרים.
ספרי צ'אנדלר שבהם מופיעה דמותו של מארלו
ארבעת הסיפורים הנ"ל יצאו לאור בעברית באסופה בשם "צרות הן המקצוע שלי" בהוצאת מעריב שנת 2004. תרגם מאנגלית דניאל מזרחי.
מחוות בספרות העברית
ספרו של הסופר עמוס קינן "את והב בסופה" (כתר, 1988) מושפע מכתיבתו של צ'אנדלר, בסגנון החד ובדיבור התמציתי של הדמויות. כמו כן דמותו של פיליפ מרלו מוזכרת פעמים רבות, למשל "יש לי מחשבה משעשעת: פיליפ מארלו יושב עכשיו במשרדו המאובק, בוהה אל החשבונות שאין לו מאיפה לשלם אותם. ואז אני נכנס בדלת מבלי לדפוק. הוא לא מופתע. הוא רגיל לביקורים כאלה. אולי רק לשכאלה. לכן יש לו אקדח בכיס. תשמע, אני אומר לו, אין לי הרבה כסף לשלם לך. אולי חמישים דולר. אני רוצה שתברר לי מי אני." (עמ' 23)
ברומן הבלשי "יתבטל העולם" מאת אמיר חרש (כתר, 2013) שמו של הבלש הוא פיליפ בוזגלו, כמחווה לפיליפ מרלו.
הארקנה הקטנה
הארקנה הקטנה או הארקנה הזוטרה, היא חפיסת קלפי טארוט משנית, לצד הארקנה הגדולה, והיא מונה 56 קלפים. הקלפים מחולקים לארבע סדרות: סדרת המטות, סדרת הגביעים, סדרת החרבות וסדרת המטבעות. חפיסה זו מכונה הארקנה הקטנה (מלטינית: Arcana - סודות), אף שהיא מונה יותר קלפים מזו הגדולה, משום שהקלפים בה מתארים ענייני יום-יום ודמויות, לעומת הגדולה שהקלפים בה עניינים בעלי משמעות רוחנית עמוקה יותר.
כל סדרה בארקנה הקטנה מונה 14 קלפים: 10 ממוספרים מ-1 (אס) עד 10, קלף אביר, ושלושה קלפי חצר - נסיך, מלכה ומלך. הקלפים מעוצבים כך שקלפי המספרים מציגים את היסוד כמספר שאותו מייצג הקלף, וקלפי הדמויות מכילים דמויות המחזיקות את היסוד. בנוסף, כל קלף מעוצב בצורה סמלית, כך שניכרת ממנו משמעותו בעת הקריאה בקלפים. בעבר, לעומת זאת, הקלפים הממוספרים היו מעוצבים בצורה גאומטרית בלבד שהציגה את מספרם, בדומה לחפיסת קפי המשחק המודרנית.
קלפי הארקנה הקטנה היו הבסיס להתפתחות קלפי המשחק בחפיסת קלפים מודרנית.
משמעות סמלית
ארבעת היסודות המופיעים בסדרות הארקנה הקטנה מקבילים לארבעת היסודות הקלאסיים, ולעיתים גם עורכים ביניהם הקבלה לתחומים אחרים בהם ארבעה יסודות, כמו עונות השנה, רוחות השמים או ארבע הליחות.
משמעות הקלפים הממוספרים מקבילה למשמעות הנומרולוגית של המספרים, ואילו 12 קלפי החצר מתאימים ל-12 המזלות האסטרולוגיים.
הערות שוליים
타로
דיסקוגרפיה של שרית חדד
שרית חדד היא זמרת-יוצרת ישראלית, שהוציאה 23 אלבומי אולפן, 4 אלבומי הופעה, 4 אלבומי אוסף, אלבום רמיקס ו-10 אלבומי וידאו. חדד מכרה מאות אלפי עותקים של אלבומיה, ואף מחזיקה בשניים מתוך עשרת האלבומים הישראלים הנמכרים ביותר בכל הזמנים. אלבומה העשירי ילדה של אהבה, נמכר ביומיים בכ-80 אלף עותקים בסך הכל. אלבומה ה-12 חגיגה נמכר בחודשיים בסך של 140 אלף עותקים. אלבום הבכורה שלה, ניצוץ החיים, הפך לאלבום הבכורה השלישי הנמכר ביותר בישראל.
בשנת 2008 הוציאה חדד שני אלבומי אולפן (שנחשבו גם לשני אלבומי האוסף הראשונים שלה), האוסף הקצבי והאוסף השקט. בשני האלבומים ניתן למצוא חידושים לפזמונים "שיר הפרחה", "שיר של יום חולין", ו-"אדון עולם", ואף רמיקס ללהיט "זה ששומר עליי". לאחר שנה מצאת שני האלבומים, הוציאה חדד את אלבומה מרוץ החיים, שנמכר בכלמעלה מ-40 אלף עותקים בתוך שבועיים. באלבום נכללים שלושת השירים "מקודשת", שנמכר בכלמעלה מ-120,000 עותקים, "אהבה בתוכי", שמכר 50,000 עותקים, ושיר הנושא "מרוץ החיים", שכבש את כל פסגות המצעדים בישראל.
בעשור השני של המאה ה-21 הוציאה חדד את ארבעה אלבומים. הראשון מביניהם היה 20, שזכה לתואר הפלטינה, השני הוא ימים של שמחה – חלק א', שהנפיק את הלהיט "תחזרי". השלישי שהוציאה בשנת 2015, נקרא על שמה, שרית חדד. מהאלבום יצאו הלהיטים "חיכיתי לו", "מימי" ו-"אינתה דאיימן". מאוחר יותר, בשנת 2017, הוציאה את אלבומה ה-23 שרה שרה, שנמכר בכלמעלה מ-80 אלף עותקים בתוך כמה שבועות.
המלחמה העות'מאנית-רוסית (1568–1570)
המלחמה העות'מאנית-רוסית (1568–1570) או מערכת הדון-וולגה-אסטרחן של 1569 (הנזכר במקורות העות'מאנית בתור משלחת אסטרחן), הייתה מלחמה בין רוסיה הצארית לבין האימפריה העות'מאנית על חאנות אסטרחן. המלחמה הייתה הראשונה מבין שתים עשרה המלחמות העות'מאניות-רוסיות, שהסתיימו עם מלחמת העולם הראשונה ב-1914–1918.
בשנת 1556 נכבשה חאנות אסטרחן על ידי איוואן האיום, שבנה מבצר חדש על גבעה תלולה המשקיפה על הוולגה. בשנת 1568 הווזיר הגדול סוקולו מהמט פאשה, מי שהיה הכוח האמיתי בניהול האימפריה העות'מאנית תחת סלים השני, יזם את המפגש הראשון בין האימפריה העות'מאנית לבין רוסיה הצארית. התוצאות הניבו את האסונות הרבים שיבואו. התוכנית בקונסטנטינופול הייתה לאחד את הוולגה והדון בתעלה. בקיץ 1569 נשלח כוח גדול תחת קאסים פאשה, של 20,000 טורקים ו -50,000 טטרים, להטיל מצור על אסטרחן ולהתחיל את חפירת התעלה, ואילו צי עות'מאני הטיל מצור על אזוב.
עם זאת, גיחה של חיל המצב תחת קניאז (הנסיך) סרבריאניי-אובלסקיי, המושל הצבאי של אסטרחן, הדף בחזרה את המצור. צבא רוסי של 30,000 חיילים תקף ופיזר את הפועלים ואת כוח הטטרים שנשלח להגנתם. בדרכם הביתה, כ-70% מהחיילים הנותרים והעובדים קפאו למוות בערבות, או נהרגו בהתקפות צ'רקסיות, וכן הצי העות'מאני נהרס בסערה.
האימפריה העות'מאנית, אף כי הובסה צבאית, החזיקה במעבר בטוח לעולי רגל וסוחרים מוסלמים ממרכז אסיה, וכן קיבלה את דרישתה על הריסת המצודה הרוסית על נהר טרק.
רות ארנון
רות ארנון (נולדה ב-1 ביוני 1933) היא ביוכימאית מומחית לאימונולוגיה, פרופסור מן המניין במכון ויצמן למדע, נשיאת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים בין השנים 2010–2015 וכלת פרס ישראל למדעי הרפואה לשנת ה'תשס"א (2001).
קורות חייה
רות ארנון, בתם של אלכסנדר ושרה רוזנברג, נולדה בתל אביב ב-1933 וגדלה בשכונת נווה צדק, אביה היה מהנדס חשמל ואמה מורה. בבית הספר היסודי הוקפצה כיתה ובגיל 13 החלה לימודיה בגימנסיה הרצליה, לאחר שמשפחתה שכנעה את מנהל הגימנסיה, ברוך בן-יהודה, לקבלה בגיל כה צעיר. היא הייתה חברה בתנועה המאוחדת ורצתה להמשיך עם בני מחזורה לגרעין נח"ל, אולם מפאת גילה לא הסכים הצבא לגייסה. ארנון פנתה ללימודים אקדמאים והחלה ללמוד כימיה באוניברסיטה העברית. לאחר שנת הלימודים הראשונה, הצטרפה לעתודה האקדמית, המשיכה לתואר שני בביוכימיה אותו סיימה ב-1955 ושירתה כקצינה בצה"ל.
תפקידים ומינויים
במהלך השנים שימשה במגוון תפקידים במכון: הייתה ראש המחלקה לאימנולוגיה כימית, מנהלת המרכז לביולוגיה מולקולרית, דיקן הפקולטה לביולוגיה וסגנית הנשיא. במקביל שימשה בתפקידים ציבוריים בכירים בישראל ובעולם, בהם נשיאת האגודה הביוכימית הישראלית, חברה בוועדת ההיגוי של ארגון הבריאות העולמי (WHO), וחברה בוועדת מומחים לחומרים ביולוגיים של אונסק"ו, הייתה נשיאת הפדרציה האירופית של האגודות האימונולוגיות, ומזכ"ל הארגון הבינלאומי לאימונולוגיה. ב-1991 מונתה לחברה באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, ומשנת 1995 משמשת כראש החטיבה למדעי הטבע באקדמיה וסגנית הנשיא. בשנת 2000 מונתה לסגנית הנשיא של איגוד האקדמיות למדעים באסיה, ומשמשת גם כיועצת לנשיא המדינה לענייני מדע וטכנולוגיה. ב-21 ביוני 2010 נבחרה ארנון באספה הכללית של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים לנשיאת האקדמיה, וכיהנה בתפקיד מספטמבר 2010, אז סיים מנחם יערי את כהונתו, עד יוני 2015. ארנון הייתה הנשיאה התשיעית של האקדמיה והאישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה.
ארנון היא ממייסדות המועצה המדעית של בריטניה וישראל וב-2017 מונתה ליו"ר-משותפת שלה לצד פרופ' לורד רוברט וינסטון. בנוסף, מכהנת כדירקטורית מדעית במכון לביומתמטיקה רפואית שנוסד על ידי צביה אגור.
תחומי מחקריה
ארנון פרסמה קרוב ל-400 מאמרים בכתבי עת מדעיים ופרקים בספרים.
עבודתה המדעית עסקה בתחומי פיתוח תרכיבי חיסון מלאכותיים, הכוונה של תרופות וחקר תגובת החיסון נגד הטפיל הגורם לבילהרציה. במשך שנים רבות עסקה במחקר בתחום פיתוח תרופה למחלת הטרשת הנפוצה, עליו עבדה יחד עם מיכאל סלע ודוקטור דבורה טייטלבאום. המחקר הביא לפיתוחו של החומר קופולימר 1, פולימר סינתטי, שהיה הבסיס לתרופה פורצת הדרך, הקופקסון, המיוצרת על ידי חברת טבע משנת 1995. בשנת 1998 זכתה בפרס וולף יחד עם מיכאל סלע, על גילויים מכריעים בתחום האימונולוגיה, בפרט על הראשוניות בשימוש בפוליפפטידים סינתטיים בחקר תורת החיסון, ובפוליפפטידים ליניאריים ומסועפים כאנטיגנים.
נכון לשנת 2023 ממשיכה במחקר בנושא הקשור למחלת האלצהיימר. ביוני 2023 ציינה האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים את יום הולדתה ה-90 בערב עיון מיוחד שנערך לכבודה.
ב-2007 הונפקה בבורסה לניירות ערך בתל אביב חברת ביונדווקס שעסקה בפיתוח חיסון לנגיף השפעת בהובלת ארנון, באוקטובר 2020 החברה הודיעה על כישלון מוחלט בניסוי וזנחה את פיתוח החיסון.
תרומות לחברה
ארנון תרמה רבות בתחומי החינוך המדעי, הבריאות והתרבות. ביניהם סייעה לבית החולים איכילוב בהקמת מחלקה פנימית גריאטרית ובחידוש ציוד למערך הקרדיולוגי, תרמה לתזמורת הקאמרטה הישראלית, לאופרה הישראלית החדשה, לעמותת ארתור רובינשטיין ולהקמת המשכן החדיש של מרכז שוורץ/רייסמן, מרכז עירוני ללימודי בגרות בפיזיקה ובכימיה, הנותן שרות ל-14 תיכונים ברחובות ובנס ציונה.
הגנים הבוטניים של טביליסי
הגנים הבוטניים של טביליסי (בגאורגית: თბილისის ბოტანიკური ბაღი) או הגנים הבוטניים המרכזיים של האקדמיה הגאורגית למדעים הם הגנים בוטניים הגדולים ביותר בעבר הקווקז והיו הגדולים ביותר בברית המועצות לשעבר. הגנים הבוטניים נמצאים בטביליסי בירת גאורגיה, והמשתרעים מערוץ הנהר צבקיסיסצקאלי לאורך מדרונותיו הדרומיים של הר סולולקי (שלוחה של רכס תריאלתי), בגובה 420–680 מטר מעל פני הים, על שטח בגודל 1,610 דונם ומכילים אוסף טקסונומי של מעל ל-4,500 מינים.
היסטוריה
הגנים נזכרים לראשונה בשנת 1671 על ידי הנוסע הצרפתי, ז'אן שרדן, שמציין ברשומותיו את "הגנים המלכותיים" שנוסדו, על פי הערכתו, בשנת 1625, ונקראו מאוחר יותר במהלך השנים "גני המצודה" או "גני המנבטה". ההערכה המקובלת יותר היא כי הגנים ניטעו לראשונה באמצע המאה ה-15. הגנים מופיעים גם ברשומותיו של ז'וזף פיטון דה טורנפור (Joseph Pitton de Tournefort) (1701) ובמפת טביליסי כפי ששורטטה בידי וחושטי (1735).
בשנת 1795, נבזזו הגנים בידי השושלת הקאג'ארית מהאימפריה הפרסית, לאחר קרב קרצניסי המפורסם, שבעקבותיו נחרבה טביליסי, ושוחזרו מחדש בתחילת המאה ה-19. בשנת 1845 נוסדו הגנים, באופן רשמי, בשם הגנים הבוטניים של טביליסי. מספר שנים לאחר מכן צוינו זני הסחלביים בטביליסי כיפים ביותר בכל רחבי האימפריה הרוסית.
בין השנים 1861–1889, הורחבו הגנים באופן משמעותי בהנהגתו של הבוטניקאי
קרב עדווה
קרב עדווה הוא קרב שהתרחש ב-1896 סמוך לעיר עדווה במחוז תיגראי שבאתיופיה, במסגרת המלחמה האיטלקית-אתיופית הראשונה, בין ממלכת איטליה לממלכת אתיופיה. הקרב הסתיים בניצחונם המוחלט של האתיופים שהצליחו לשמור על עצמאותם המדינית והיו בכך המדינה היחידה באפריקה (למעט ליבריה) שלא הפכה לקולוניה אירופאית. כמו כן הייתה זו הפעם הראשונה (והיחידה) בתולדות הקולוניאליזם שבה הצליחה מדינה אפריקנית להביס מעצמה אירופאית.
רקע
בשלהי המאה ה-19 הייתה אפריקה כולה, למעט אתיופיה וליבריה, תחת שליטה אירופאית, או של יוצאי אירופה (הרפובליקות של הבורים בדרום אפריקה). ממלכת איטליה שנכנסה באיחור למרוץ הקולוניאלי זכתה בשתי מושבות, אריתריאה וסומליה, על גבול אתיופיה, ולטשה עיניה על שכנתם הדרומית העצמאית.
הגנים הבוטניים של טביליסי
היסטוריה
הגרמני, היינריך שארר (Heinrich Scharrer); ובשנת 1888 נוסדו הגנים כמרכז בוטני וביוגאוגרפי, ועבדו בה מספר חוקרים ידועים. כמו כן נבנתה החממה הראשונה בשנות ה-70 של המאה ה-19, ובשנת 1886, נבנה מוזיאון בוטני שכלל צמחים טרופיים וסובטרופיים. בין השנים 1896–1904, הרחיב, יורשו של שארר, אדולף כריסטיאן רולוף (Adolf Christian Roloff) את הגנים פיזית לכיוון מערב, הרחיב את המחקר והקשרים הבינלאומיים.
לאחר מהפכת אוקטובר, בשנת 1917, נעצרה הפעילות הענפה בגנים. עקב מחסור כספי. מצב שנמשך עד לשנת 1945, ומאז השתפר מצבה הפיננסי באופן שיטתי. בין השנים 1932–1958 הוסף לשטח הגנים גם בית הקברות המוסלמי לשעבר והאזור סביבו. בבית הקברות שרדו מספר קברים ביניהם קיברו של המשורר האזרי הבולט, מירזה פטלי אחונדוב (Mirzə Fətəli Axundov) (1812-1878).
קרב עדווה
רקע
ב-1889 נחתם הסכם ווצ'ל בין שתי המדינות שהבטיח, לפי הגרסה האיטלקית, כי אתיופיה תהפוך לפרוטקטורט (מדינת חסות) של איטליה שתנהל את ענייני החוץ שלה. אך האתיופים סירבו להתחייב על כך, וגרסו כי הם רשאים להיעזר בשירותי התיווך של איטליה לפי בחירתם. המשמעות לכך הייתה שאתיופיה סירבה למעשה לוותר על ריבונותה ועל עצמאותה המדינית. האיטלקים לא היו מוכנים לקבל זאת ופלשו לאתיופיה.
הגנים הבוטניים של טביליסי
היסטוריה
הכניסה המרכזית לגנים ממוקמת למרגלות מצודת נריקלה. הדרך לכניסה הנוספת נחפרה כמנהרה בסלע בין השנים 1909–1914, והייתה פעילה עד אשר, באמצע שנות ה-2000, הוחלפה המנהרה במועדון הלילה הגדול בטביליסי, "גווירֶבּי" ("אדונים").
קרב עדווה
רקע
לקראת סוף פברואר 1896, החלה האספקה של שני הצדדים להדלדל. מפקד הכוחות האיטלקים, הגנרל אורסיטה בארטיירי, זימן ישיבה של כלל מפקדי הכוחות, והודיע להם שהאספקה עומדת לאזול בתוך כחמישה ימים. הוא הציע לסגת ולהיערך מחדש באזור אסמרה, אולם שאר המפקדים התנגדו לכך, וטענו שנסיגה בשלב זה תגרום לפגיעה קשה במורל החיילים האיטלקיים.
אחד מהמפקדים הבכירים, דבורמידה, צוטט באמרו "איטליה תעדיף אובדן של 2,000 או 3,000 חיילים מאשר נסיגה חסרת כבוד". בארטיירי עיכב את החלטתו למספר שעות בטענה שעליו להשיג מודיעין, אך לבסוף הודיע כי המתקפה תיפתח למחרת בשעה 9:00 לפנות בוקר.
הקרב
הצבא האיטלקי היה מורכב מארבע בריגדות, ובהן סה"כ 17,978 חיילים ו-56 מרגמות. עם זאת, קרוב לוודאי שרק 14,923 נלחמו בפועל, והשאר שימשו כתומכי לחימה ולאבטחת קווי התקשורת העורפיים. הבריגדה בראשותו של גנרל אלברטון הייתה מורכבת מחיילים אריתראים (אסקרי) בפיקודם של קצינים איטלקיים, שאר הבריגדות היו איטלקיות, והכילו מספר קטן של יחידות עילית, אולם רוב החיילים היו מגויסים טריים ובלתי מנוסים מרגימנטים באיטליה לגדודים ייעודיים באפריקה.
הצבא האיטלקי סבל מנחיתות מספרית משמעותית כאשר ההערכות לגבי סדר הכוחות האתיופים נעות בין 73,000 איש לבין למעלה מ-120,000 לוחמים, לעומת כ-15,000 לוחמים בלבד בכוחות האיטלקיים. כמו כן הוא סבל משורה של כשלים: מפות לא מדויקות, רובים מיושנים, ציוד תקשורת לקוי ונעליים לא מתאימות לשטח הסלעי (בארטיירי העדיף מתוך חסכנות להשתמש ברובים ישנים על מנת לנצל עד תום את מלאי המחסניות על אף שהיו ברשותו רובים חדישים מסוג קרקנו מודל 91). כמו כן היה מחסור בפרדות משא ובאוכפים. המורל היה ירוד בקרב החיילים הוותיקים שסבלו מגעגועים למולדתם, והחיילים החדשים היו בלתי מנוסים ובלתי מיומנים.
הכוחות האתיופיים תחת הקיסר מנליק השני חולקו בין הקיסר, אשתו המלכה טיטו בטול, ראס (מס' 2) וולה בטול, ראס מנגשה אטיקם, ראס מקונן מיכאל, פיתאווררי גביהו וראס אלולה אניגדה. בנוסף לכך נסתפח מספר לא ידוע של כוחות בלתי סדירים מקרב האיכרים המקומיים שאף סיפקו לצבא את המזון מתוצרתם החקלאית.
רוב הצבא האתיופי היה בנוי מיחידות חי"ר מצוידות ברובים, אך עם זאת היה גם מספר משמעותי של פרשים ושל לוחמים מצוידים בחניתות. כמו כן הייתה בצבא האתיופי קבוצה קטנה של יועצים צבאיים רוסים ויחידה רוסית קטנה של קוזקים בפיקודו של נ.ס. ליאונטייב.
ב-29 בפברואר, בחסות החשכה, החלו שלוש מהבריגדות האיטלקיות להתקדם בנפרד לכיוון עדווה, דרך מעברים הרריים צרים, בעוד שהבריגדה הרביעית נשארה במחנה ככוח עתודה.
תוכנית הקרב האיטלקית הייתה לצעוד בשלושה טורים מקבילים לעבר פסגות שלושת ההרים, כאשר דבורמידה מפקד על הימין, אלברטון על השמאל וארימונדי במרכז - וכוח עתודה נוסף שהיה אמור להתקדם בעקבות ארימונדי במטרה לנצל את יתרון הגובה. במהלך המצעד הלילי הבריגדות נותקו זו מזו תוך שהחיילים עוברים מספר מיילים בדרך הררית קשה. המפות הלקויות גרמו לאלברטון לזהות את ההר הלא נכון ככידאנה מהרת (היעד המקורי), ולצעוד ישר לעבר העמדות של ראס אלולה. עובדה שלא הייתה ידועה לבארטיירי היא שמנליק עמד לפרק את המחנה (וככל הנראה לנטוש את המערכה) כבר ביום המחרת, עקב חוסר היכולת של האיכרים להמשיך ולקיים את הצבא.
הקיסר האתיופי התעורר בשעת בוקר מוקדמת על מנת לפתוח את תפילות יום א', כאשר מרגלים של ראס אלולה דיווחו לו על התקדמות הכוחות האיטלקיים. הקיסר כינס את מפקדי הכוחות, וכשהנסיכה טאיטו לצידו, הורה להם להתחיל ולהתקדם לעבר האיטלקים. נגוס טסמה פיקד על האגף הימני, ראס אלולה על השמאלי, והראסים מקונן ומנגשה במרכז, כאשר ראס מיכאל בראש חיל הפרשים; הקיסר ובת לווייתו נותרו מאחור בעתודה. הכוחות האתיופיים מיקמו עצמם בראש הגבעות המשקיפות על עמק עדווה בעמדה מצוינת להקביל את פני האיטלקים, שהיו חשופים ופגיעים לאש צולבת.
האסקרי של אלברטון היו הראשונים להיתקל בכוח הנגדי סמוך לכידאנה מהרת. האתיופים הצליחו למקם את הארטילריה שלהם על הגבעות המשקיפות אל העמק והשיגו בכך יתרון משמעותי. ההערכות לגבי כמות התותחים מגוונות. היועץ הצבאי הרוסי ליאונטייב טען שהארטילריה הייתה מורכבת מ-42 מרגמות רוסיות, אך היסטוריונים בריטים גורסים כי היה מדובר בתותחים מדגם הוצ'קיס ומכונות ירייה מקסים, שנקנו מספקי נשק צרפתיים ואירופאים אחרים.
בקרב שהתחולל הצליחה יחידת האסקרי להחזיק בעמדות במשך שעתיים, תוך שהיא סופגת אבדות כבדות. אלברטון נשבה בקרב ושרידי הכוחות נאלצו למצוא מפלט בבריגדה של ארימונדי. ארימונדי הצליח להדוף גלי הסתערות חוזרות ונשנות של האתיופים במשך כשלוש שעות, כשכוחותיו הולכים ונחלשים. לבסוף הטיל מנליק למערכה את הכוחות השוואנים, כ-25,000 לוחמים, בהסתערות רבתי לעבר קווי האיטלקים והמגנים נאלצו להיכנע. שתי היחידות של בארטיירי נחסמו ולא יכלו לסייע.
הבריגדה האיטלקית של דבורמידה, שהתקדמה על מנת לסייע לאלברטון, הגיעה באיחור. כשהם מנותקים משארית הצבא האיטלקי, החל דבורמידה בקרב נסיגה לעבר עמדות ידידותיות, אולם הוא הצעיד את כוחותיו בטעות לתוך עמק צר, וחיל הפרשים של ראס מיכאל ערך בהם טבח כשהם צועקים "אבלגומה!" "אבלוגמה!" ("לקצור" בשפת האורומו). שרידי גופתו של דבורמידה מעולם לא נמצאו אם כי אחיו שמע מפי אשה זקנה מקומית שסיפרה כי נתנה מים לקצין איטלקי שסבל מפצעים אנושים, אותו כינתה "צ'יף, אדם חשוב, עם משקפיים ושעון וכוכבי זהב".
שרידי הבריגדות של בארטיירי אוגפו והושמדו טיפין טיפין במורדות הר בלה. מנליק צפה בצהרי היום כיצד כוחותיו של היימנות מכריעים למעשה את הבריגדה האיטלקית, כאשר הניצולים מהקרב נמצאים בנסיגה מוחלטת והקרב מסתיים. היחס לשבויים האיטלקים היה סביר ביחס לנסיבות, אך האסקרי שנשבו נחשבו כבוגדים בעיני האתיופים, ולכן הם כרתו את ידם הימנית ואת כף רגלם השמאלית.
בעקבות התבוסה המשפילה נאלצה איטליה לחתום על אמנת אדיס אבבה המכירה בעצמאותה של ממלכת אתיופיה.
ב-1999 נעשה סרט דוקומנטרי אתיופי בשם עדווה המתאר את הקרב ותוצאותיו.
בית לייוויק
בית לייוויק (ביידיש: לייוויק הויז) השוכן ברחוב דב הוז 30 במרכז תל אביב הוא מרכז לתרבות היידיש, ומקום משכנה של אגודת סופרי ועיתונאי יידיש בישראל. במקום נערכות פעילויות חברתיות, חינוכיות ותרבותיות, במטרה לשמר את שפת היידיש ואת העולם התרבותי היידי. בית לייוויק נחנך ב-1970, ונקרא על שם הסופר ה. לייוויק (לייוויק הלפרן). הסופר והבלשן מרדכי צאנין נמנה עם יוזמי הקמת הבית וכיהן כיושב ראש הראשון שלו. יושב ראש בית לייוויק, נכון לשנת 2021, הוא דניאל גלאי.
פעילויות
בבית לייוויק מאורגנים קורסים והרצאות חד-פעמיות ביידיש ובנושאים מתרבות היידיש. המוסד מארגן גם סדנאות חינוך בבתי ספר ובגנים, במטרה לחשוף את הדור הצעיר בישראל למורשת יהדות מזרח אירופה. בין אירועי התרבות שנערכים במקום - הקרנות סרטים, הופעות מוזיקה, הקראות שירה ומחזות.
ארכיון בית לייוויק משמש לצורכי מחקר בנושא היידיש וספרותה, בדגש על תולדות היידיש בארץ ישראל והשפעות הגומלין בינה ובין העברית. הוצאת הספרים ה. לייוויק, שליד בית לייוויק, מוציאה לאור ספרי פרוזה, שירה ומחקר ביידיש, וכן תרגומים מיידיש לעברית ולרוסית ומהדורות דו-לשוניות. מאז הקמתה ב-1970 הוציאה כמאה כותרים.
אורתופדיה
אורתופדיה או לעיתים: כירורגיה אורתופדית היא תחום ברפואה העוסק במחלות, ליקויים ופגיעות טראומה של מערכת העצמות והשרירים בגוף האדם.
האורתופדיה עוסקת, בין השאר, בשברים ובנקעים, בזיהומים ובדלקות של העצמות והשרירים, במחלות אחרות של השלד והשרירים (כגון רככת), בפיזיותרפיה ובבעיות יציבה, עמידה והליכה (עקמת של עמוד השדרה, למשל). האורתופדיה אינה עוסקת במחלות מח עצם (לוקמיה, למשל) ובמחלות נוירולוגיות המשפיעות על השרירים (ניוון שרירים, למשל).
מקור המילה ושימושיה
ניקולה אנדרי טבע בצרפתית את המילה orthopédie, ממילים ביוונית עתיקה: ὀρθός (אוֹרְתוֹס: "ישר") ו-παιδίον (פָּדִיאוֹן: "ילד" או "ילדים"), ופרסם ספר באותו שם (בצרפתית: L'orthopédie, ou, L'art de prevenir et de corriger dans les enfans les difformités du corps, בעברית: "אורתופדיה: או אמנות התיקון ומניעת עיוותים בילדים) בשנת 1741. אמנם משמעות השם מרמזת כי התחום פותח בתחילה תוך התייחסות לילדים, אולם הפרקטיקה האורתופדית החלה עם הזמן לכלול תיקון של עיוותי עמוד השדרה והעצם בכל שלבי החיים.
הכשרה
האורתופדיה היא התמחות רשמית ברפואה. בישראל תוכנית ההתמחות נקבעת על ידי המועצה המדעית של ההסתדרות הרפואית בישראל ולאחר עמידה בה מקבל הרופא תעודת מומחה ממשרד הבריאות. כדי להיות אורתופד בישראל יש ללמוד רפואה במשך שבע שנים ולאחר מכן להתמחות באורתופדיה במשך שש שנים. לאחר סיום ההתמחות, חלק מהמומחים באורתופדיה ממשיכים להתמחות כשנתיים נוספות באחד מתת-המקצועות של האורתופדיה כגון כירורגיה של עמוד השדרה, כירורגיה של כף יד, החלפות מפרקים, ארתרוסקופיות ופגיעות ספורט, אורתופדית ילדים, טראומה או אורתופדיה אונקולוגית. בארצות הברית מוערך כי בשנת 2006 היו האורתופדים בין 3% ל-4% מכלל הרופאים במדינה.
אבחון וטיפול
אבחון אורתופדי מבוסס על בדיקה פיזית של האזור הפגוע ועל אמצעי דימות. בהתאם לאבחנה ממליץ האורתופד על הטיפול המתאים, ועל שימוש של המטופל בסוגים שונים של מדרסים אורתופדים או אביזרים אורתופדים שונים.
פופו
פופו (באנגלית: Foofur) היא סדרת אנימציה אמריקאית לילדים בת 46 פרקים שהופקה לטלוויזיה על ידי האנה ברברה בין השנים 1986 - 1988 אשר מבוססת על קומיקס בלגי מאת המאייר פרדי מוניקנדאם (היוצר של ה"הזרבובים"). בישראל הסדרה שודרה בערוץ הראשון בדיבוב לעברית ב-1990.
את שיר הפתיחה של התוכנית בגרסתה העברית ביצעה חני נחמיאס.
לאורך השנים יצאו לשווקים בארצות הברית חלק גדול של פרקי הסדרה על גבי קלטות וידאו.
תקציר העלילה
עלילת הסדרה מתמקדת בכלב ציד כחול ורזה בשם פופו. לאחר שבעליו של פופו מת, פופו הופך ליורש החוקי של בית גדול ומפואר. האפוטרופוסית האחראית לקיום הצוואה - גברת אסקרו איננה מרוצה מסידור זה ומשום כך מנסה למכור את הבית.
לפופו מגוון רחב של חברים המתגוררים איתו בביתו (בנוסף לפופו חיים איתו בבית 5 כלבים וחתול):
בת אחיו (גרסה קטנה של פופו), כלבת קוקר ספניאל מתנשאת בשם הייזל ובעלה פריץ-קרלוס (כלב קטן עם שפם), כלב בולדוג ענק בשם לואי, כלבת רועים בשם אנאבל (אשר מאוהבת בלואי) וחתול רחוב הלובש בנדנה ובעל מיומנויות קארטה בשם פנסר.
מערת זוטייה
מערת זוטייה, נקראת גם 'מערת הגולגולת', היא אתר ארכאולוגי-פרהיסטורי מהתקופה הפלאוליתית במורד נחל עמוד, כ-40 מטר מעל אפיק הנחל. חקירת המערה ב-1925 על ידי הארכאולוג הבריטי פרנסיס טרוויל-פיטר היא החפירה הפרהיסטורית המתועדת הראשונה בארץ ישראל. בחפירה זאת נתגלה אחד משרידי האדם הקדומים ביותר בארץ ישראל - גולגולת האדם הגלילי.
מיקום ותולדות המחקר
המערה ממוקמת בצוק אבן גיר. פתחה פונה לדרום-מערב, רוחבה 18 מ' ועומקה 19 מ'. בקרבתה, לאורך מצוק נחל עמוד, נמצאות שלוש מערות אחרות עם שרידים פרהיסטוריים חשובים: מערת עמוד, מערת אמירה, ומערת שובך. טרוויל-פיטר החליט לחפור במערת זוטייה בגלל גודלה והתאמתה המשוערת ליישוב אנושי. הוא חפר במערה ב-1925-1926 ולמעשה רוקן ממנה כמעט את כל השכבות הארכאולוגיות. בשנת 1973 התבצעה חפירה מצומצמת בשכבות הברקציה (אדמת מערות שהתקשתה) שבכניסה למערה, על ידי יצחק גיסיס ועופר בר-יוסף, מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים.
תקופות ותרבויות
טרוויל-פיטר הגדיר שכבה ארכאולוגית אחת במערה, עשירה בכלי צור פלאוליתיים ועצמות בעלי חיים. בחפירות גיסיס ובר-יוסף התברר שמדובר בשתי שכבות נבדלות תרבותית: בחלק העליון נמצאו פריטי צור מוסטריים מהתקופה הפלאוליתית התיכונה (מקרצפים, משוננים, סכינים בעלי גב טבעי, נתזי וגרעיני לבלואה). בחלק התחתון נמצאו פריטי צור אשלו-יברודיים מסוף התקופה הפלאוליתית התחתונה (מקרצפים נטויים/רוחביים וכן אבני יד). שכבות זוטייה תוארכו בשיטת אורניום-תוריום ובעזרת השוואה לשכבות דומות תרבותית באתרים סמוכים לכ-157,000 עד 106,000 שנים לפני זמננו (השכבה המוסטרית) ול-290,000 עד 154,000 שנים לפני זמננו (השכבה האשלו-יברודית). עצמות בעלי החיים מחפירתו של טרוויל-פיטר נחקרו על ידי דורותיאה בייט. הסוגים שזוהו הם: צבוע, שועל, חתול בר, דב, מכרסמים שונים, צבי, אייל, יחמור, עז הבר, בקר בר, פרא והיפופוטם וכמה מיני ציפורים.
שרידי האדם
הממצא החשוב ביותר באתר הוא שרידי האדם. בחפירת טרוויל-פיטר נמצאו שברי גולגולת, שחוברה וכונתה "האדם הגלילי". לפי דיווחו, הם נמצאו בתחתית השכבה הארכאולוגית, בעומק 2 מ' מתחת לפני השטח, בתוך שקע רדוד ברצפת המערה, והיו מכוסים בשני סלעי מפולת. הגולגולת מאובנת לחלוטין, כבדה ואדמדמה בצבעה, מצב זהה לעצמות בעלי החיים שנמצאו בשכבה הארכאולוגית. ניתן להקביל את המקום בו נמצאה לשכבה האשלו-יברודית שזוהתה בחפירות גיסיס ובר-יוסף, וכך, גילה המשוער הוא כ-400,000 עד 200,000 שנים - הגולגולת הקדומה ביותר בארץ ישראל. מבחינת המורפולוגיה, לגולגולת יש רכסי גבות עבים האופייניים להומינידים קדם-מודרניים, אך גם מצח יחסית גבוה בדומה להומו ספיינס. השתמרותה החלקית של הגולגולת (בעיקר עצם המצח) מקשה על הגדרתה הטקסונומית, אם כי ברור שהיא קדומה לאדם המודרני בצורתה. אין הסכמה בין החוקרים אם היא טיפוס מאוחר של הומו ארקטוס והאם היא קרובה יותר להומו ספיינס או לאדם הניאנדרטלי - שניהם מינים מאוחרים יותר.
ז'ו
ז'ואאו אלבש דה אסיס סילבה (בפורטוגזית: João Alves de Assis Silva; נולד ב-20 במרץ 1987) הידוע כז'ו (Jô) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בסיארה.
קריירת מועדונים
ז'ו נולד בסאו פאולו, והתחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של קורינתיאנס ובשנת עלה לבוגרים.
רוסיה
בשנת עבר לצסק"א מוסקבה. ז'ו הבקיע 14 שערים ב-18 ההופעות הראשונות שלו לצסק"א מוסקבה, בליגת האלופות, ז'ו הבקיע שני שערים במשחקים נגד אינטר מילאנו, בהפסד 4-2 בסן סירו.
אנגליה
ב-31 ביולי 2008, חתם ז'ו במנצ'סטר סיטי בשווי שלא פורסם אך לפי השארות מסוימות הסכום הוא 19 מיליון פאונד, שיא המועדון באותה תקופה. למרות זאת, ז'ו התקשה לבסס את מעמדו בקבוצה, כאשר צבר רק 6 הופעות בעונתו הראשונה במועדון. בפברואר הושאל לאברטון עד לסיום העונה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בגודיסון פארק בניצחון 0-3 נגד בולטון וונדררס, בו גם כבש צמד. הוא סיים את העונה עם חמישה שערים ב-12 משחקים. בסיום העונה חזר למנצ'סטר סיטי, אבל הושאל פעם נוספת עד לסיום העונה עם אופציה לעבור רשמית לאברטון. שערו הראשון בעונת הגיע בניצחון 0-4 נגד א.א.ק. אתונה במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית.
קריירה בינלאומית
במאי זומן לראשונה לסגל הנבחרת הלאומית של ברזיל אך לא שותף. ביוני 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו נגד כאשר הוא בן 20. ז'ו השתתף עם הנבחרת באולימפיאדת בייג'ינג. ב-7 ביוני 2013, ז'ו נקרא להחליף את ליאנדרו דמיאו שנפצע לפני גביע הקונפדרציות 2013. ב-15 ביוני 2013 הבקיע את הבכורה שלו במדי הנבחרת בניצחון 0-3 נגד. ב-19 ביוני 2013, כבש בניצחון 0-2 נגד ארבעה ימים לאחר שהבקיע את השער הראשון שלו. ב-7 בספטמבר 2013, הוא הבקיע 2 שערים בניצחון 0-6 נגד. ז'ו זומן לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2014.
קבוצתית
נכון ל-3 בינואר 2018
קבוצתיים
קורינתיאנס
צסק"א מוסקבה
אינטרנסיונל
אתלטיקו מיניירו
בינלאומיים
ברזיל
יחסי אנטיגואה וברבודה–מקסיקו
יחסי אנטיגואה וברבודה–מקסיקו הם היחסים הדיפלומטיים בין אנטיגואה וברבודה למקסיקו. שתי המדינות חברות בארגון מדינות אמריקה ובאו"ם.
היסטוריה
ב-2014 תרמה ממשלת מקסיקו 5 מיליון דולר לבניית בתים באנטיגואה ובברבודה. במאי 2016 השתתף ראש ממשלת אנטיגואה וברבודה גסטון בראון ב שהתקיימה במקסיקו סיטי. ב-2017 פתחה מקסיקו קונסוליית כבוד בסנט ג'ונס. ביוני 2017 ביקר שגריר אנטיגואה וברבודה בארצות הברית ובארגון מדינות אמריקה, רונלד סנדרס, במקסיקו, כדי להשתתף בעצרת הכללית ה-47 של ארגון מדינות אמריקה בקנקון.
מדי שנה מציעה ממשלת מקסיקו מלגות לאזרחי אנטיגואה וברבודה ללימודי תואר שני במוסדות להשכלה גבוהה במקסיקו.
קשרי מסחר
ב-2018 הסתכם הסחר בין אנטיגואה וברבודה ומקסיקו ב-3.8 מיליון דולר. הייצוא העיקרי של אנטיגואה וברבודה למקסיקו כולל מעגלים אלקטרוניים, משאבות דיזל, ומשאבות אוויר. הייצוא העיקרי של מקסיקו לאנטיגואה וברבודה כולל טלפונים, פסטה, בירה מאלט וחומרי הדברה. החברה המקסיקנית קמקס פועלת באנטיגואה וברבודה.
נדרי נישואים
נדרי נישואין הם נדרים שבני זוג אומרים זה לזה במהלך טקס החתונה, בדרך כלל נוצרית.
נוסח הנדרים יכול להשתנות בהתאם למסורת ומנהג. עתים מנוסחים הנדרים באופן חופשי. לעומת זאת, זוגות הנישאים בטקס דתי ינסחו את נדריהם פעמים רבות על פי מסורת דתם. תוכן הנדרים יכול לקחת השראה מפואמות, יצירות מפורסמות וכדומה ומטרתם להצהיר על רגשות, כוונות עתידיות ותקוות לעתידם של חייהם המשותפים של הזוג. הקראת נדרים אלו היא מעשה של ביטוי פומבי לאהבה בין בני הזוג.
קונפורמציה (כימיה)
בכימיה, קונפורמציה (באנגלית: Conformation) היא הסידור המרחבי הרגעי של מולקולה. שינוי הקונפורמציה בדרך כלל לא כולל שבירה של קשרים קוולנטים, אלא נובעים בעיקר מסיבוב של קשרים כימיים בודדים סביב ציר הקשר, ומתנועות פנימיות נוספות, כמו כיווץ טבעות Ring Puckering והיפוכים (Inversions). כל שני סידורים של אטומים במולקולה הנבדלים זה מזה על ידי סיבוב סביב קשרים בודדים יכולים להיקרא כקונפורמציות שונות.
קונפורמציה חשובה במיוחד בביולוגיה, בקביעת מבנה חלבונים - קונפורמציית החלבון משפיעה מאוד על פעילותו. בקיפול החלבון ייתכנו אפשרויות רבות לקונפורמציות שונות, אשר רק חלקן הקטן מאפשר תפקוד תקין של החלבון בתא.
מרחב הקונפורמרים
מרחב הקונפורמציה של מולקולה מכיל את כל אפשרויות הסידור של האטומים במרחב, וניתן לתאר אותו בעזרת דרגות החופש הפנימיות במולקולה. מפת פוטנציאל היא פונקציה המתאימה לכל קונפורמציה את האנרגיה הפנימית המתאימה לה. במפת הפוטנציאל, ניתן לזהות את הקונפורמרים בתוך בארות אנרגטיים, או מינימום אנרגטי מקומי. את האנרגיה הפנימית ניתן לחשב על ידי פתירת משוואת שרדינגר, או על ידי פיתרונות מקורבים שלה, כמו תורת פונקציול הצפיפות.