משל_החיטים_והזונין
פירוש המשל
קיים מיעוט בין הנוצרים הסבור שפרשנותו של ישו למשל זקוקה לפרשנות משל עצמה. כדי להוכיח טענה זו, הם מצביעים על הביטוי אשר משתמש בו ישו לאחר ביאור הנמשל למשל, כלומר, "מִי אֲשֶׁר לוֹ אָזְנַיִם לִשְׁמֹעַ יִשְׁמָע, " אשר נאמרים בברית החדשה לאחר קטעים עם משמעות נסתרת (ראה בשורת לוקס י"ד 34-35 וכן בשורת מרקוס ד' 1-9). לפי הדרש על הסברו של ישו, "ילדי הרע" ו "וילדי המלכות" הם משהו אחר מאשר בני אדם. להלן גרסה מקוצרת של הפרשנות של אוריגן על הסברו של ישו למשל: דברים טובים בנפש האדם הם צאצאי מלכות האלוהים ונזרעו בדבר אלוהים, כך שמילים בריאות על כל דבר הן בני המלכות. אולם בעוד בני אדם ישנים שלא פועלים לפי הציווי של ישו, "שִׁקְדוּ וְהִתְפַּלְּלוּ פֶּן־תָּבֹאוּ לִידֵי נִסָּיוֹן הֵן הָרוּחַ חֲפֵצָה וְהַבָּשָׂר רָפֶה" (מתי 26:41) השטן זורע בהם זרעי עשב רע,  כלומר, מחשבות רעות - מעל ובתוך תפיסות טבעיות. ועל פי זה ניתן לכנות את העולם כולו כשדה, שכן בן האדם (ישו)  זרע זרע טוב בעולם, אבל הרשע האחד  זרע של עשב רע - כלומר, דברי רשע. ובסופו של דבר יבוא הקציר, שבו המלאכים יאספו את הדעות הרעות שגדלו על הנשמה, וימסרו אותם למאכלת אש. ואז כל מי שיגיע למודעות על כך שקיבלו את זרע הרשעה יכעסו על עצמם ויקוננו בחריקת שיניים. ("וַיְהִי כְּשָׁמְעָם אֶת־אֵלֶּה וַיִּגָּע בָּהֶם עַד נָפֶשׁ וַיַּחַרְקוּ עָלָיו שִׁנֵּיהֶם׃" - מעשי השליחים ז', 54). "אָז יַזְהִירוּ הַצַּדִּיקִים כַּשֶׁמֶשׁ בְּמַלְכוּת אֲבִיהֶם", בשונה, כבר לא כמקודם (מתי י"ג 43) הנביא דניאל, ביודעו כי המוני הצדיקים, שונים בתהילתם, אמר כך, "וְהַמַּשְׂכִּלִים--יַזְהִרוּ, כְּזֹהַר הָרָקִיעַ; וּמַצְדִּיקֵי, הָרַבִּים, כַּכּוֹכָבִים, לְעוֹלָם וָעֶד"  (דניאל י"ב  3). ובקטע אחר, בברית החדשה, " 41 אַחֵר הוּא כְּבוֹד הַשֶּׁמֶשׁ וְאַחֵר הוּא כְּבוֹד הַיָּרֵחַ וְאַחֵר הוּא כְּבוֹד הַכּוֹכָבִים כִּי־כוֹכָב מִכּוֹכָב שֹׁנֶה לְכָבוֹד׃ 42 וְכֵן תְּחִיַּת הַמֵּתִים הַזְּרִיעָה לְכִלָּיוֹן וְהַתְּקוּמָה לְחַיֵּי עַד" (ראשונה לקורינתיים, ט"ו 41-42). אומר שאול השליח אותו הדבר. אני חושב, על כן, שבתחילת הברכות שמהם נהנים הללו שנושעו, מתקיים ההבדל בין סוגי הזוהר השונים. ייתכן שאת אמרתו של ישו: "כֵּן יָאֵר אוֹרְכֶם לִפְנֵי בְּנֵי הָאָדָם לְמַעַן יִרְאוּ מַעֲשֵׂיכֶם הַטּוֹבִים וְשִׁבְּחוּ אֶת־אֲבִיכֶם שֶׁבַּשָׁמָיִם׃" (מתי ה' 16) ניתן לחקוק על לוח לבינו בצורה משולשת; כך שגם אורם של תלמידי ישו זורח לפני שאר בני אדם, ולאחר המוות לפני תחיית המתים, ולאחר תחיית המתים "עַד כִּי־נַגִּיעַ כֻּלָּנוּ לְאַחֲדוּת הָאֱמוּנָה וְדַעַת בֶּן־הָאֱלֹהִים כְּאִישׁ אֶחָד שָׁלֵם לְשִׁעוּר קוֹמַת מְלוֹא הַמָּשִׁיחַ " (האיגרת אל האפסיים ד' 13) וכולם יהפכו לשמש אחת. נראה כי המשל פורש בצורה דומה על ידי אתנגוראס האתונאי (Athenagoras - אחד מאבות הכנסייה, נוצרי שהתנגד להצהרת ניקאה) שאגב קבע ש"דעות כוזבות הם צמיחה מאוחרת שלאחר הזריעה", ועל ידי סנט גרגורי מנזיאזנוס שהטיפו לכאלה שהלכו להיטבל: "רק אל תהיו חסרי דעת באשר למידת החסד; רק אל תניחו לאויב לבוא בהיותכם ישנים ולזרוע בזדון לב עשבים שוטים." יתר על כן, סנט גרגורי של ניסה (בישוף ניסה בין השנים 372-376) מספר כיצד אחותו סנט מקרינה הציגה את המשל במהלך דיון על תאוות. לדעתה, "יצרים של הנפש, כל אחד מהם, אם רק ינותבו לצד הטוב, בהכרח יניבו פרות של מעלות טובות בתוכנו,"הם הזרעים הטובים, שביניהם "הזרע הרע של טעות השיפוט לגבי יופי אמיתי" התפזר כבר. מן הזרע הרע, "צמחה מעיינות האשליה" עד אשר היופי הא תי "הושלך כבר לחושך." בשל כך, "זרע הכעס לא הופך אותנו לאמיצים, אך מחמש אותנו להילחם עם זולתנו; והכוח לאהוב זונח שקולים שכליים, והופך לשיגעון מוחלט, לשקיעה בהנאה מופרזות של תענוגות חושניים; וכך באופן דומה תחביבים אחרים שלנו מחזקים את ההתפתחות הגרועה יותר במקום את הטובה יותר" אבל "בעל החכמה " מותיר את צמיחת "שגיאות היופי" להיוותר בין הזרעים שלו, "כדי להבטיח שלא להיות מופשטים לגמרי מהתקוות שלנו לטוב יותר" על ידי התשוקות שלנו לאחר שהושרשו יחד החוצה. "אם האהבה תילקח מאיתנו, כיצד נוכל לחיות באחדות עם אלוהים? אם הכעס יהיה כבוי לגמרי, מה יהיה נשקנו כנגד היריב? לכן אדוננו הטוב משאיר אותנו עם זרעים ממזרים אלה בתוכנו.... על מנת שהאדמה עצמה (שכן כך, במשל שלו, הוא קורא ללב) על ידי כוחה הטבעי הגלום בה, שהיא כוח החשיבה, עשויה לגרום לקמילה של האחד ומאידך לגרום לצמיחה של האחר - עד כדי עשיית פרי בשפע: אך אם דבר זה לא נעשה, אזי הוא מזמן את האש כדי להבחין בין סוגי היבולים."