cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פילוסופיה של המוסר
הגדרת התחום והדיון סביב השם
אבחנה זו של ויליאמס מגובה בין השאר גם במאמרה של הפילוסופית ג.א.מ. אנסקום במאמרה המהפכני "פילוסופיה מודרנית של המוסר" (1958). לטענת אנסקום, מוסריות באה לציין במאה ה-20 עיסוק בשאלות העולות מדילמות מוסריות ספציפיות ולרוב נדירות, בעוד שאתיקה גם כן מציינת תחום דיון רחב יותר, בעיקר כזה שמקבל את תימוכו מתוך עיסוק באופי האנושי המבוקש. לטענתה, העיסוק במוסר גם כן קשור במושגים מיוחדים של מחויבות, ספציפית מושגים שמקורם בדיונים סביב המחויבות האנושית לחוק האלוהי הנוצרי. לטענתה, משעה שהדיונים הללו התנתקו מהקשר זה הם איבדו את פשרם. לעומת הדיונים הללו, הדיונים האתיים (במובן האריסטוטלי) מניחים פחות הרמזים למושגי חוק מחייבים ולכן יכולים לספק אלטרנטיבה נטורליסטית מסוימת לתחום הדיון המוסרי.
מאמרה של אנסקום הוביל להבחנה בין מוסריות, האמורה לעסוק בחוק המוסרי לעומת האתיקה, האמורה לעסוק באופי האדם. עם זאת, ספק אם קריאה שכזו של המאמר של אנסקום נכונה וכפי שהעיר הפילוסוף אלסדייר מקינטאייר, אין ספק שהדיון האריסטוטלי כולל גם דיונים בטבע החוק ובמחויבויות מיוחדות.
בהקשר האנגלו-סקסי רווח עד היום שימוש באתיקה כדבר הבא לציין עיסוק בתאוריה של המעשיות (בין השאר, כנראה בעקבות החינוך האנגלי ומאפייניו הקלאסיציסטיים במאה ה-19) לעומת מוסריות הנוגעת לשאלות מוסריות קונקרטיות, דבר הבא לידי ביטוי בין השאר באמירתו של הפילוסוף ברנרד בלאנשרד בתארו את חברו ג. א. מור כך: "אנחנו מדברים לעיתים תכופות אודות אתיקה, אבל לעיתים נדירות על עניינים של המוסר... הוא היה מאסטר של תאוריה אתית, אבל הוא לא החשיב את עצמו כמומחה מספיק כדי לחוות דעה בנושאים חברתיים או פוליטיים."
מוסר ואתיקה
מוסר הוא אוסף כללי ההתנהגות המקובלים בחברה ובתרבות. אתיקה היא תחום הידע שמציע ביקורת על המוסר, ומציג אוסף של כללי התנהגות שבחלקם הם חלופות לכללי ההתנהגות של המוסר.
האתיקה מתחלקת לשלושה תתי-תחומים:
הוגה מרכזי מהעת העתיקה אשר דבריו בנושא זה נשמרו איתנו, אריסטו, עורך הבחנה בין תחום האתיקה: תחום החוקר את השאלה "מיהו האדם הטוב?", לבין הפוליטיקה, תורת המדינה, תחום החוקר את השאלה "מהי המדינה הטובה?", כלומר "מהו המשטר הראוי?".
גישות שונות כלפי המוסר
על פי רוזנברג קיימות שלוש גישות עיקריות כלפי המוסר:
הגישה האינטואיטיבסטית רואה את עיקרו של המוסר בעקרונות, הנתפסים באופן אינטואיטיבי. על פי הגישה הדיאונטולוגית, קיימת באדם אינטואיציה של המחוייב והאסור. על פי הגישה האקסיולוגית, קיימת אינטואיציה של ערכים.
הגישה האוטיליטריסטית מגדירה את מושג הטוב על פי תוצאות ההתנהגותו של האדם בחברה האנושית ולא על פי ערכם העצמי. גישה זו היא אפוא טלאולוגית באופייה.
הגישה האנתרופולגית עורכת אידיאליזציה של האדם וגורסת שתפקידו של המוסר הוא להביא את האדם לידי ייעודו האישי האחרון. גישה זו אף היא היא אפוא טלאולוגית באופייה, בניגוד לגישה האינטואיטיביסטית.
תורות אתיקה
קיימות תורות מוסר רבות, הנחלקות באופן כללי לאתיקה דאונטולוגית (עמנואל קאנט) לפיה לפעולה יש ערך מוסרי בפני עצמה, ללא קשר לתוצאתה, ולאתיקה טלאולגית (אריסטו וג'ון סטיוארט מיל) לפיה תכלית הפעולה היא בעלת ערך זה.
רלטיביזם מול אבסולוטיזם
פרוטגוראס היה הסובייקטיביסט הראשון, וטען שהאדם הוא קנה המידה למה שהוא טוב כשהוא טוב ולמה שהוא רע כשהוא רע.
הרלטיביסטים הם רבים, וכבר הרודוטוס ערך דיון על השונה והשווה בין תרבויות באשר לתפיסתן את הטוב המוחלט. הרלטיביסטים בתקופתנו (המיוצגים בימינו בעיקר על ידי הפוסט מודרניסטים) טוענים כנגד האבסולוטיסטים כי אין ביכולתם של האחרונים להציג אמות מידה אוניברסליות להתנהגות אתית באופן מניח את הדעת – אין בנמצא קריטריון חיצוני לחברה היכול לשמש כשיפוט מוסרי.
האבסולוטיסטים, מצידם, טוענים שרלטיביזם מוביל למשבר שכן אמות המידה הראויות או המוסר של חברה מסוימת, ניתן לצמצום למוסר של תת-חברות קטנות יותר ויותר, עד שמגיעים לרמת האדם הבודד – ומוסר אינו יכול להיות רלוונטי לאדם אחד בלבד.
בנוסף לעיסוק הכללי באתיקה, מתקיים עיסוק גם באתיקה של פעילויות ספציפיות כגון אתיקה רפואית, אתיקה צבאית, מזל מוסרי, אתיקה עיתונאית או אתיקה של התנהגות ברשת האינטרנט.
מערת התאומים
מערת התאומים (בערבית: מע'רת אם אל-תואמין, כלומר 'מערת אם התאומים') היא מערה קרסטית הנמצאת בגדה הצפונית של נחל מערה, בשוליים המערביים של הרי ירושלים, כ-1.5 ק"מ ממזרח למפגש נחל מערה עם נחל זנוח. המערה ממוקמת כשני קילומטרים ממזרח למושב זנוח באזור העיר בית שמש. בעונת החורף, מאחד בנובמבר ועד 31 במרץ, המערה סגורה למטיילים במטרה להגן על אוכלוסיית העטלפים המצויים בתרדמת חורף. בשאר העונות, היא נפתחת לציבור.
שם
המערה קרויה מערת התאומים על שם זקיף המזכיר בצורתו אישה עם ילדיה או על שם אגדה אודות אישה עקרה ששתתה מים מהברכה שבעומק המערה, וילדה תאומים.
תיאור המערה
מערת התאומים נמצאת על הגדה הצפונית של נחל מערה הזורם מהרי יהודה לים התיכון, כ-10 מטר מעל גובה פני הנחל. רוחבה הוא 50 מטר ואורכה 75 מטר. בכניסה למערה מצוי עץ תאנה גדול.
המערה היא מערה קרסטית, שנוצרה בתהליך ארוך של המסת סלע הגיר על ידי מים. תהליך זה הוא שהביא ליצירת הנטיפים והזקיפים הרבים שבמערה. המערה כוללת חלל מרכזי גדול בעומק כעשרים מטרים שבקצהו ברכה קטנה מעשה ידי אדם המתמלאת ממיימי מעיין, ומערות קטנות יותר שמתפצלות מהחלל המרכזי.
במערה חיים ארבעה מיני עטלפים: נשפון דק אוזן ואפלול מצוי ממשפחת הנשפוניים (Vespertilionidae), פרסף גמדי ממשפחת הפרספיים (Rhinolophidae) ועטלף פירות מצוי ממשפחת עטלפי פרי (Pteropodinae). המערה כולה מוגדרת כשמורת טבע.
ביקור
בעונת החורף, מאחד בנובמבר ועד 31 במרץ, המערה סגורה למטיילים במטרה להגן על אוכלוסיית העטלפים המצויים בתרדמת חורף.
ממצאים ארכאולוגיים
המערה נחקרה לראשונה בידי הארכאולוגים האנגלים קלוד קונדר והוריישו קיצ'נר, שנכנסו למערה ב-17 באוקטובר 1873 ומיפו אותה. בשנות השבעים של המאה העשרים חקר את המערה ואת הפיר שבתוכה גדעון מן, מטעם החברה להגנת הטבע.
בשנת 2009 החל מחקר מחודש של המערה, על ידי המרכז לחקר מערות באוניברסיטה העברית, בשיתוף עם אוניברסיטת בר-אילן. במחקר התגלה כי המערה שימשה כמערת מפלט בתקופת מרד בר כוכבא – נמצאו בה שרידי עצמות של המורדים וכלי נשקם ומטמון מטבעות כסף וזהב, ביניהם עשרות מטבעות בר כוכבא. זהו מטמון מטבעות בר כוכבא הגדול ביותר שהתגלה על ידי ארכאולוגים ולא על ידי שודדי עתיקות. במערה התגלתה גם מחצבה קדומה של בהט (אלבסטר) – משקע קלציטי של מערות ששימש להכנת כלי יוקרה. המחצבה תוארכה בעזרת אורניום-תוריום לתקופת הברונזה התיכונה.
בשנת 2012, נמצאו במערה נרות חרס, וצוות החוקרים משער שהתקיים בה פולחן לאלה דמטר, אלת התבואה במיתולוגיה היוונית. בגלל מיקומם של הנרות, חוסר השימושיות שלהם והעדר כתובת או איור שיסבירו מדוע הונחו עשרות מהם במעמקיהם של סדקים בסלע, נראה שהטמנתם הייתה חלק מפולחן פגאני.
בצמוד לנרות מימי רומא העתיקה התגלו פגיונות מעידן הברונזה. יש סברה שהם שימשו לטקסים של העלאת רוחות מהאוב. בקצה המערה ישנו פיר עמוק ופירים כאלה נחשבו לפתחי השאול, מהם יכולות הרוחות לעלות.
ריצ'רד ברנסון
סר ריצ'רד צ'ארלס ניקולס ברנסון (באנגלית: Sir Richard Charles Nicholas Branson; נולד ב-18 ביולי 1950) הוא יזם ואיש עסקים בריטי. הוא מזוהה עם מותג העל וירג'ין - Virgin, קבוצה עסקית שכוללת מגוון חברות מתחומים שונים. הונו הוערך בקרוב ל-4.9 מיליארד ליש"ט על ידי כתב העת הבריטי סאנדיי טיימס בשנת 2017 או ב-4.4 מיליארד דולר, על-פי המגזין האמריקאי פורבס נכון ליוני 2020.
ברנסון חובב את אור הזרקורים ונוטה להתנהגות בלתי-שגרתית, הן בהתנהלותו האישית והן בדרכו העסקית.
ראשית דרכו והקמת "וירג'ין רקורדס"
ברנסון, שסובל מדיסלקסיה, לא הצטיין בלימודיו. כבר בגיל 15 שלח את ידו ביוזמה עסקית ראשונה: טיפוח תוכונים. בגיל 16 נטש את בית הספר, עבר מעיר הולדתו שבסארי ללונדון, ושם פתח את העסק המצליח הראשון שלו, עיתון סטודנטים. בשלב הבא נכנס לעסקי המוזיקה: תחילה מכר תקליטים במכוניתו, לאחר מכן דרך הדואר ולאחר מכן מחנות משלו ברחוב אוקספורד, תוך שהוא מקפיד תמיד למכור במחירים נמוכים משמעותית מאלה של הרשתות הגדולות. לעסק ניתן השם "וירג'ין" (בתול או בתולה) שבו ייקראו לימים מרבית עסקיו. לפי האוטוביוגרפיה של ברנסון, הציעה את השם עמיתתו במהלך סיעור מוחות, והמשמעות הייתה שברנסון ושותפיו חדשים ובתוליים בעסקי המוזיקה. ב-1971 הורשע על כך שמכר בחנותו תקליטים שסומנו כמיועדים לייצוא. כדי לעמוד בתשלומים שנגזרו עליו, נאלצה אמו למשכן מחדש את בית המשפחה.
ב-1972 פתח ברנסון יחד עם שותף חברת תקליטים משלו, "וירג'ין רקורדס", ואולפן הקלטות, שהושכר לאמנים. האלבום הראשון שהוציאה "וירג'ין רקורדס", ב-1973, היה Tubular Bells של מייק אולדפילד, אלבום אינסטרומנטלי נסיוני, בסגנון הרוק המתקדם. במפתיע, זכה האלבום להצלחה מסחרית גדולה. וירג'ין רקורדס החתימה מספר רב של אמנים בלתי שגרתיים ואף מעוררי שערוריות, שחברות התקליטים הגדולות חששו לעבוד עימן, דוגמת הסקס פיסטולס. היא התמחתה בתחילה ברוק מתקדם, ובין היתר ייבאה להקות מאירופה (בעיקר מגרמניה), ובהמשך בפאנק ומה שכונה "גל חדש". מבחינה עסקית חידשה החברה בתמחור נמוך. כך למשל נמכר אלבום רוק מתקדם בשם "The Faust tapes" במחיר של תקליטון, והצליח להתברג בצמרת רשימת האלבומים רבי המכר על אף הסגנון הייחודי והאלמוניות היחסית של הלהקה.
הקמת "וירג'ין אטלנטיק איירווייז" והמאבק ב"בריטיש איירווייז"
בסוף שנות השבעים וראשית שנות השמונים של המאה ה-20 שגשגו עסקיו של ברנסון בתחומי המוזיקה ותחומים קרובים, ואף התרחבו. הוא רכש מועדון לילה והקים חברה בת לוירג'ין רקורדס בארצות הברית. פריצתו הגדולה, עם זאת, הייתה בתחום התעופה, בחברת וירג'ין אטלנטיק איירווייז (נתיבי אוויר אטלנטיים) שהוקמה ב-1984 על בסיס חברה קטנטנה קיימת, בשם "בריטיש אטלנטיק איירווייז", שהחזיקה זיכיון לקו טרנס-אטלנטי. בתחילה כללה החברה מטוס בואינג 747 משומש יחיד, שנחכר במימון וירג'ין רקורדס, וטסה בקו יחיד בין נמל התעופה גטוויק באנגליה וניוארק שליד ניו יורק. בשנות השמונים נרכשו מטוסים נוספים והורחבה רשימת היעדים. פריצה נוספת התרחשה לאחר שבינואר 1991 ניתן היתר לוירג'ין אטלנטיק (שעמדה אז במשבר פיננסי חמור) לפעול מנמל התעופה הית'רו, נמל התעופה המרכזי בלונדון. השנים שלאחר מכן התאפיינו סכסוך עסקי ומשפטי קשה עם בריטיש איירוויז, אשר קודם לכן, מתוקף חוק מ-1978, הייתה החברה הבריטית העיקרית שטסה מהית'רו. במהלך הסכסוך הגיש ברנסון תביעת דיבה נגד בריטיש איירווייז לאחר מאמר בגנותו שנכתב בעלון החברה, וזכה בפיצוי של חצי מיליון ליש"ט לעצמו (סכום שכינה "הבונוס מבריטיש איירוויז" וחילק בין כל העובדים) ועוד 110,000 ליש"ט לחברה.
במהלך המאבק עם בריטיש איירווייז, ב-1992, נאלץ ברנסון למכור את וירג'ין רקורדס לחברת EMI, חברה שמרנית יותר ששנים קודם לכן ביטלה את החוזה שלה עם הסקס פיטולס ואפשרה לוירג'ין להחתימם. הסכם המכירה אסר על ברנסון להיכנס לעסקי המוזיקה, היסוד לכל האימפריה שלו, למשך חמש שנים. לאחר חלוף התקופה הקים את חברת המוזיקה V2.
יוזמות עסקיות
הצלחתה של חברת התעופה, לצד הצלחתה של רשת חנויות הענק לתקליטים "וירג'ין מגהסטורס" ושל יוזמות נוספות, אפשרה לקבוצת וירג'ין להמשיך ולהתפתח במהלך שנות השמונים והתשעים ובעשור הראשון של המאה ה-21. מספרן הכולל של היוזמות העסקיות של ברנסון במשך השנים מגיע לכמה עשרות, ברובן חברות שייסדה קבוצת וירג'ין, ובחלקן רכישות של חברות קיימות. החברות פועלות במגוון רב של תחומים, ובאופן עצמאי למדי. חלוקת הבעלות משתנה - חלקן בבעלות מלאה של ברנסון, חלקן בשליטתו, בחלקן יש לו מניות מיעוט, ובמקרים אחדים מוענק הזיכיון לשם "וירג'ין" לעסקים שאין לו כל חלק בהם. שם המותג "וירג'ין" נכלל ברוב שמות החברות. מטה הקבוצה נמצא בלונדון ומוקד הפעילות העסקית נמצא בבריטניה, אך חלק גדול מן העסקים פועלים או רשומים בארצות הברית, מרכזם של אחרים באוסטרליה או במקומות אחרים בעולם - למשל חברת תעופה ניגרית. הקבוצה כוללת גם רשתות בינלאומיות כמו "וירג'ין מגהסטורס".
כמה מתחומי העיסוק העיקריים של חברות בקבוצה:
הקבוצה כשלה בהתמודדות על הפעלת הלוטו בבריטניה (המופעל על ידי זכיין פרטי) ב-1997.
דפוס עסקי
לחלק מהחברות בקבוצה תחום עיסוק בלתי שגרתי: שירות מוניות על גבי אופנועים מהירים, או הפעלת כדורים פורחים. גם החברות שתחום פעילותן הכללי אינו חריג, פועלות לעיתים קרובות בדרכים יוצאות דופן או מתמקדות בשווקים ייחודיים.
סגנון הניהול של ברנסון הוא בלתי פורמלי, ומעודד גמישות ופתיחות לרעיונות מהשטח. חביבה עליו עמדת דוד הנאבק בגוליית: וירג'ין רקורדס מול EMI וענקיות מוזיקה אחרות בשנות השבעים, וירג'ין אטלנטיק מול בריטיש איירווייז בשנות השמונים ווירג'ין קולה מול קוקה-קולה ופפסי קולה בשנות התשעים.
יוזמות עסקיות עכשוויות
שתי יוזמות מסקרנות של ברנסון משנות האלפיים הן חברת החלל "וירג'ין גלקטיק", שהוקמה ב-2004 מתעתדת לעסוק בתיירות חלל, ו"וירג'ין פיול" שהוקמה ב-2006 במטרה למצוא חלופות בלתי מזהמות לדלק מאובנים (ראו "המאבק באפקט החממה" להלן).
ב-11 ביולי 2021 המריאו ברנסון, שלושה מעובדי וירג'ין גלקטיק ושני טייסים בטיסת ניסוי של מטוס החלל VSS Unity לגובה של 85.3 ק"מ, ובכך היו לתיירים הראשונים שמגיעים לחלל בטיסה מסחרית . מטוס החלל נישא בידי המטוס הנושא Space Ship Two לגובה של כ-14 ק"מ, משם נסק עצמאית, ונחת בשלום. ברנסון הצהיר שבכך הגשים את חלומו מאז ייסוד וירג'ין גלקטיק 17 שנה קודם לכן. עם זאת, מדובר בטיסה לגובה המוגדר כגבול החלל רק על פי רשות התעופה הפדרלית בארצות הברית, ולא על פי ההגדרה העולמית הרווחת של הפדרציה הבינלאומית לאווירונאוטיקה לגבול החלל כקו קרמן, הנמצא בגובה 100 קילומטר.
החברה מתעתדת להפעיל טיסות מסחריות אל גבול החלל החל מ-2022, אך כל כלי הטיס שלה קורקעו במסגרת חקירת טיסת הניסוי על ידי רשות התעופה הפדרלית. החקירה נפתחה בשל חריגה מהשטח שהוקצה לטיסה, בניגוד לנוהלי הבטיחות וללא דיווח בזמן אמת.
פעילות צדקה
ברנסון פעיל במספר אפיקים של פעילות הומניטרית. הוא תורם עיקרי (מוגדר כ"פטרון הארגון") של "גדודי ההצלה הבינלאומיים" - International Rescue Corps, ארגון התנדבותי למשימות חילוץ והצלה.
בקבוצת וירג'ין עצמה נכלל ארגון צדקה בשם "וירג'ין יונייט", אשר נוסד ב-2004, כצאצא של ארגון בשם The Healthcare Foundation, שנוסד ב-1987 במטרה להילחם באיידס. הרעיון מאחורי הקמת "וירג'ין יונייט" במתכונת של חברה בת, ולא קרן צדקה נפרדת, היה לנצל את הידע, התשתית הארגונית, הקשרים הפוליטיים והיכולות העסקיות של עובדי וירג'ין (שההנהלה מעודדת אותם לתרום מזמנם, יותר מאשר מכספם) ושל ברנסון עצמו לתועלת האנושות. כדברי ברנסון:
החברה מתמקדת בנושאי חינוך, חברה ובריאות, בעיקר בבריטניה, באפריקה ובמדינות נוספות. בפרט, היא עוסקת בחיפוש פתרונות לבעיות האיידס, המלריה, והתת-תזונה באפריקה.
המאבק באפקט החממה
ברנסון מעיד כי בתחילה היה ספקן ביחס לאפקט החממה, אך שיחות עם מדענים וקריאה בנושא שינו את דעתו והוא השתכנע באופן סופי בסכנה לאחר שיחה עם אל גור בביתו, ב-2006. דרכו העיקרית למאבק בשינוי האקלים היא באמצעות חברת "וירג'ין פיול", שהוקמה באותה שנה במטרה למצוא חלופות לא מזהמות לדלק, תחילה למכוניות ובהמשך למטוסים. ברנסון התחייב להשקיע בחברה את כל רווחי חברות התחבורה שבבעלותו במשך עשר שנים - סכום המוערך ב-3 מיליארד דולר. בנוסף, הוא קרא לציבור שלא להשתמש בטיסות פנים (מנועי מטוסים הם מזהמים כבדים, ובטיסות קצרות הזיהום ביחס למספר הקילומטרים גדול במיוחד), אלא להעדיף את השימוש ברכבת, הידידותית לסביבה, לצורכי נסיעות בתוך המדינה. קבוצת וירג'ין מפעילה הן טיסות פנים והן רכבות נוסעים.
חייו האישיים
ברנסון נשוי בשנית ואב לבן ולבת מאשתו הנוכחית.
הוא הופיע מספר פעמים בתפקידים קטנים (לעיתים בתפקיד עצמו) בסרטים ובסדרות טלוויזיה, למשל כמוכר כובעים בדוכן רחוב בסדרה "חברים" (עונה 4, פרק 23) ונוסע שמעוכב לבדיקה בנמל התעופה בסרט "קאזינו רויאל" מסדרת סרטי ג'יימס בונד. מאז 1985 ערך ברנסון מספר מסעות הרפתקניים, תחילה בספינות ובהמשך בעיקר בכדור פורח. מלבד הסיפוק והאתגר האישי, הם הועילו כנראה לעסקים: הסיקור הרחב שזכו לו מסעות אלה, תמיד תוך הבלטת המותג וירג'ין, סיפק פרסום חינם לעסקי הקבוצה. ניסיון כפול שהוביל ברנסון לצליחת האוקיינוס האטלנטי במפרשית (השני מהשניים הצליח) ב-1985 עורר תשומת לב רבה לוירג'ין אטלנטיק הצעירה. הוא היה הראשון שחצה את האוקיינוס האטלנטי בכדור פורח, ושבר שיאי עולם נוספים בתחום זה, אך כשל בנסיונותיו (בשנים 1995 - 1998) להיות הראשון שיקיף בכדור פורח את כדור הארץ (מטרה שהושגה על ידי פיקרד וג'ונס ב-1999).
ברנסון קיבל תואר אבירות מן המלכה אליזבת השנייה ב-1999, על פועלו בתחום היזמות.
פפירוס האריס 500
פפירוס האריס 500 הוא פפירוס בכתב היראטי ממצרים העתיקה, מתקופת הממלכה החדשה מימי השושלות ה-19 וה-20. הפפירוס נמצא היום במוזיאון הבריטי ומספרו "British Museum 10060". הוא נתגלה בתוך תיבה ב'רעמסאום' בתבאי. אורכו של הפפירוס הוא 143.5 ס"מ ורוחבו 20.3 ס"מ. הטקסט כתוב בשני צידי הפפירוס, והוא מחולק לשמונה עמודות. בצד אחד מסופרים שני סיפורים, בצד השני שירי אהבה. הפפירוס אינו שלם.
הסיפורים
הפפירוס כולל העתקי סיפורים ממצרים העתיקה. את הסיפור כיבוש יפו על ידי צחותי שלדעת מרבית האגיפטולוגים אינו אמיתי וכי הוא נכתב כדי לפאר את כיבושיו של תחותמס השלישי. סיפור נוסף המתוארך לימי השושלת ה-18 הוא סיפורו של הנסיך שגורלו נחרץ המספר על מלך מצרי שלא היו לו ילדים, בעקבות תפילותיו אשתו הרתה, אבל האלה חתחור ניבאה שהוא עתיד למות על ידי קרוקודיל או נחש או כלב. בגלל נזק שנגרם לפפירוס סופו של הסיפור אינו ידוע.
שירי האהבה
על גב הפפירוס נכתבו שלוש קבוצות של שירים, שנחלקו ליחידות על ידי סימן הפסקה (ציור של זרוע). לכל יחידה יש כותרת בצבע אדום. בפפירוס יש 17-19 שירים בסך הכל. חלקם שירי אהבה וחלקם מהסוגה הספרותית הנקראת שירי נבל.
קבוצה 1+2
הכותרת שנתן הסופר המצרי לקבוצה זו היא "תחילת שירי הבידור". להלן חלק משיר 15 (דברי הנערה)
קבוצה 3
הפפירוס מכיל שירים מהסוגה הספרותית הנקראת שירי נבל. מקור השירים הם מקברו של המלך אנטפ מהשושלת ה-11, מתקופת הממלכה התיכונה. השירים שימשו כתפילות לאחר המוות במסע לוויה. הכותרת שניתנה לשיר על ידי הסופר המצרי היא "השיר מקברו של המלך אנטפ". זהו שיר יחיד עם שלושה בתים, כשכל אחד מהם מתחיל בשם של פרח. זהו שיר פסימי, והמוטיב העיקרי בו: צריך ליהנות מהחיים כעת, כי זה כל מה שיש. לא ניתן לדעת מה יהיה מחר, אחרי המוות, כי אף אחד לא חזר משם כדי לספר על כך. הטענה הזאת של הסופר עומדת בניגוד לאמונה המצרית המקובלת בחיים שלאחר המוות. זמנו של השיר הוא מסוף המאה ה-18 לפני הספירה. זווית ראייה אחרת של השיר טוענת כי זהו שיר אהבה והלל לחיים העכשוויים. להלן חלק מהשיר: 'לך אחרי לבך כל עוד אתה חי, שים בושם מור על ראשך, לבש בגדי פשתן-לבן משובח, משח את גופך בשמן הטוב שבא מהאלים, הרחב את הנאותיך, אל תתן את לבך להיעצב. צריך ליהנות עכשיו, כי איש לא יכול לקחת את עושרו איתו לאחר המוות'. להמחשת דבריו מפנה אותנו הסופר אל הקברים של המצרים הקדמונים (אמנחותפ וג'דפחור, שני חכמים מתקופת הממלכה הקדומה), שהיו מכובדים ומפוארים בזמנם, ועתה (בזמנו של המחבר) הם מתפוררים, כמו אלה שלא היו מעולם.
הפפירוס היה חלק מאוספו של אספן העתיקות הבריטי אנתוני צ'ארלס האריס. הפפירוס נמכר להאריס בעודו שלם והוא נפגע בעת פיצוץ שהתרחש בביתו של האריס באלכסנדריה, הבית נהרס בפיצוץ. בשנת 1872 לאחר מותו, נמכר האוסף על ידי בתו למוזיאון הבריטי ביחד עם פפירוסים נוספים.
הפפירוס תורגם לראשונה בשנת 1883 על ידי האגיפטולוג הצרפתי גסטון מספרו.
ג'וניור אגוגו
מנואל "ג'וניור" אגוגו (באנגלית: Manuel "Junior" Agogo; 1 באוגוסט 1979 – 22 באוגוסט 2019) היה כדורגלן גנאי ששיחק כחלוץ.
קריירת מועדונים
אגוגו נולד באקרה שבגאנה. הוא החל את הקריירה שלו בשפילד ונסדיי בשנת 1995, והופיע במדיה בשני משחקים. בזמן עונת 1999/2000 הושאל למספר קבוצות: אולדהאם אתלטיק, צ'סטר סיטי, צ'סטרפילד ולינקולן סיטי. כששיחק בצ'סטר אגוגו הבקיע שער באוקטובר 1999 שנבחר לשער השני היפה ביותר שהובקע באצטדיון דווה.
לאחר שעזב את שפילד ונסדיי עבר אגוגו לארצות הברית, בה שיחק בשיקגו פייר מה-MLS בשנת 2000. הוא הועבר לקולורדו ראפידס, לאחר ששיחק רק משחק בודד בשיקגו. במדי הרפידס הופיע 32 פעמים והבקיע 15 שערים.
לאחר פחות משנה בקולורדו, עבר לקבוצת MLS אחרת, סן חוזה ארת'קווייקס, ביוני 2001 בתמורה לכריס קריירי. הוא שיחק בארת'קוויקס עד לתום עונת 2001.
ב-2002 חזר אגוגו לאנגליה. הוא חתם בקווינס פארק ריינג'רס, בה שותף רק בשני משחקים לפני שעבר לברנט. בברנט שיחק במשך עונה אחת, בה הבקיע 21 שערים ב-39 משחקים.
בקיץ 2003 עבר אגוגו לבריסטול רוברס מהליגה הרביעית באנגליה. בעונה הראשונה בקבוצה השתתף ב-13 ממשחקיה, אך הושבת לתשעה משחקים עקב ניתוח שנאלץ לעבור. בסיכום עונת 2003/04, הוא הבקיע 22 שערים בכל המסגרות. בעונת 2005/06 הבקיע אגוגו 18 שערים ב-44 הופעות בכל המסגרות.
אגוגו עבר לנוטינגהאם פורסט, קבוצת מליגת המשנה לאליפות הפוטבול ליג, ב-30 באוגוסט 2006. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת המשנה במדי פורסט כמחליף בניצחון הקבוצה על צ'סטרפילד ב-3 בספטמבר 2006. במשך עונת 2006/07 הבקיע שבעה שערים.
עונת 2007/08 הייתה מוצלחת מאוד בעבור אגוגו. הוא הפגין כושר מעולה, ושובח על יכולותיו המגוונות. הוא הבקיע שלושער במשחק ליגה מול ג'ילינגהאם, ועוד שני שערים מטווח ארוך בשני משחקים נוספים. הוא סיים את העונה כמלך שערי הקבוצה, עם 13 שערים, ועזר לפורסט לעלות ליגה.
לאחר יכולת מרשימת בגביע אפריקה לאומות 2008, בו הבקיע שלושה שערים, מספר קבוצות בפרמייר ליג הביעו עניין בחלוץ, ביניהן פורטסמות'.
ב-2 ביולי 2008 עבר אגוגו תמורת £565,000 לקבוצת א-זמאלכ המצרית, ולבש את החולצה מספר 19, אך עבר לחולצה מספר 9 לאחר שהקבוצה השאילה את חלוצה המצטיין עאמר זאקי לוויגאן אתלטיק האנגלית. בשבעת משחקיו הראשונים בליגה המצרית הוא הבקיע שלושה שערים.
נבחרת לאומית
אגוגו זומן לראשונה לנבחרת גאנה במאי 2006, למשחק ידידות מול הקבוצה הצרפתית ניס. אף על פי כן, הוא לא שותף במונדיאל 2006. הוא חזר לנבחרת במסעה למזרח אסיה, בו התמודדה מול נבחרת יפן ונבחרת קוריאה הדרומית.
ב-14 בנובמבר 2006 הבקיע אגוגו את שער הבכורה שלו במדי הנבחרת הלאומית. הוא הבקיע את השער הבודד בתיקו הקבוצה כנגד נבחרת אוסטרליה. מאוחר יותר, הבקיע אגוגו את שערה השלישי של גאנה בניצחונה 4-1 על נבחרת ניגריה.
אגוגו זומן לסגל הנבחרת הגנאית בגביע אפריקה לאומות 2008. הוא עזר לנבחרת לנצח 2-1 את נבחרת גינאה, והבקיע את השער היחיד בניצחון הקבוצה 1-0 מול נבחרת נמיביה.
חייו האישיים
אגוגו נפטר ב-22 באוגוסט 2019.
אנטיוקיה
אנטיוקיה (בספרדית: Antioquia) הוא אחד מ-32 המחוזות של קולומביה. המחוז נמצא בצפון-מערב קולומביה והוא גובל בים הקריבי ובקורדובה בצפון, בבוליבר, בסנטנדר ובבויאקה במזרח, בקלדס ובריסרלדה בדרום ובצ'וקו במערב.
המחוז משתרע על שטח של 63,612 קמ"ר. המחוז הוא המאוכלס ביותר בקולומביה (להוציא העיר בוגוטה שיש לה מעמד עצמאי ושונה ממחוז ובה מתגוררים יותר אנשים). בירת המחוז היא מדיין, העיר השנייה בגודלה במדינה אחרי בוגוטה.
היסטוריה
בתקופה הפרה קולומביאנית האזור היה מיושב על ידי שבטי ילידים שונים. האירופאים הראשונים שהגיעו לאזור היו מגלי הארצות הספרדים רודריגו דה בסטידס, חואן דה לה קוסה ווסקו נונייס דה בלבואה ב-1500 שסיירו לאורך החוף הצפוני של קולומביה המודרנית, מקאבו דה לה ולה במזרח ועד מפרץ אורבה ושטחי פנמה המודרנית במערב. לקחו כמה עשרות שנים עד שנוסדה באזור התיישבות קבע של הספרדים.
ב-1541 הקונקיסטדור חורחה רובלדו ייסד את התיישבות הקבע הראשונה באזור, שכעבור מספר שנים קיבלה את השם סנטה פה דה אנטיוקיה. מקור השם לא ברור לחלוטין, אך ככל הנראה העיר נקראה על שמה של העיר העתיקה אנטיוכיה (אנטקיה בטורקיה המודרנית). ברבות השנים השם הפך לשמו של האזור כולו וסנטה פה הפכה לבירה של פרובינציית אנטיוקיה שהוקמה במסגרת מלכות המשנה של גרנדה החדשה.
ב-1830 הרפובליקה פוצלה ואזור קולומביה העתידית הפך לרפובליקת גרנדה החדשה, ונוצרה מחדש פרובינציית אנטיוקיה. לאחר ההפסד של השמרנים במלחמת האזרחים ב-1851, הפרובינציה שתמכה בשמרנים פוצלה על ידי הממשל ברשותו של חוסה אילריו לופס לשלוש פרובינציות: אנטיוקיה שבירתה הייתה סנטה פה, מדיין שבירתה הייתה מדיין וקורדובה שבירתה הייתה ריונגרו. השמרנים חזרו לשלטון ב-1855 והפרובינציה אוחדה מחדש.
כלכלה
כלכלת המחוז ענפה וכוללת ענפים רבים שהעיקריים שבהם הם חקלאות, הכוללת גידול קפה ובננה, כרייה, גידול מקנה, חליבה, תעשייה, שירותים טכנולוגיים, מסחר ותיירות.
חלוקה מנהלית
בדומה לחלק גדול ממחוזות קולומביה, יש למחוז חלוקה מנהלית נוספת מלבד החלוקה לרשויות מקומיות והוא מחולק לתשעה אזורי משנה (Subregiones) כדלהלן:
דניאל אדלסון
ביוגרפיה
דניאל אדלסון נולד בקיבוץ בית זרע וגדל בקיבוץ דגניה ב' שבעמק הירדן. בסוף תקופת התיכון עברה משפחתו להתגורר ביישוב פוריה עילית, סמוך לבית החולים פוריה. אביו, פרופ׳ גורדון אדלסון, הקים את המחלקה האורתופדית של בית החולים, ועמד בראשה עד פרישתו לגמלאות. אחרי שנת שירות בעין פרת - המדרשה למנהיגות חברתית התגייס אדלסון לצה"ל כלוחם ביחידת דובדבן, אך נשר במהלך ההכשרה. בהמשך, לאחר שהקים עיתון לבא"ח צנחנים, הפך לכתב צבאי עבור זרוע היבשה ו״במחנה״.
בשנת 2008, עם סיום שירותו הצבאי, החל לעבוד ככתב דסק חדשות ב-ynet. בין הסיפורים אותם חשף גם פרשת התואר הפיקטיבי של חבר הכנסת שלמה מולה וסדרת הדרמה הטורקית בה נראים חיילי צה״ל יורים במכוון על ילדים. החשיפה הובילה לתקרית דיפלומטית שהחלה את התדרדרות היחסים בין ישראל לטורקיה.
בשנת 2010 יצא אדלסון לשנת שבתון שכללה 7 חודשי התנדבות בארגון תבל בצדק בשכונת העוני קלימטי שבקטמנדו, נפאל.
בשנת 2011 חזר לעבוד ככתב בעיתון ״ידיעות אחרונות״. כתבתו הראשונה הייתה למוסף ״7 ימים״, וסקרה את סוגיית ״השוק המהופך״ שחווים תרמילאים שחזרו מהטיול ארצה. בהמשך מונה לכתב בריאות. בין השאר סיקר את מאבק המתמחים ברפואה.
בשנת 2012 החליף את בועז ארד כשליח העיתון למזרח הרחוק ועבר להתגורר בהונג קונג, שם למד לתואר ראשון ביחסים בינלאומיים וגאוגרפיה בתוכנית משותפת לאוניברסיטת הונג קונג, אוניברסיטת פרינסטון בארצות הברית, Yonsei בסיאול, ו-Keio בטוקיו. כעבור שנתיים החל לעבוד בנוסף גם ככתב כאן רשת ב' בהונג קונג. במסגרת תפקידו נשלח לסיקור בטאיוואן, יפן, קוריאה הדרומית, קוריאה הצפונית, עומאן, סין, אוסטרליה וגאנה. הוא חשף בין השאר את פרשת מבריחי הזהב בהונג קונג, היה בין הישראלים הראשונים שנכנסו לקוריאה הצפונית, ראיין לראשונה את משפחתו של “האסיר X״ בן זיגייר באוסטרליה ונשלח לסקר את אסון סופת השלגים ברכס אנאפורנה (2014), ואת המחאות בהונג קונג ב-2014.
בשנת 2015 עבד עבור הנספחות המסחרית של ישראל בהונג קונג ובשנת 2017 הקים בהונג קונג סטראטפ חברתי, לזיהוי והמלצה פרטנית על מוצרי מזון בשווקים אסיתיים מסורתיים באמצעות אינטליגנציה מלאכותית. הסטראטפ גייס למעלה ממיליון וחצי דולרים מקרנות הון סיכון, חממות ממשלתיות וחברת IBM.
בשנת 2019 שב לישראל והחל לעבוד כמנהל פיתוח תוכן ועורך ב״ידיעות אחרונות״ בכפיפות ישירה לסמנכ״ל הקבוצה, אלון גולדשטיין.
ביוני 2019 נשלח שוב לסקר את המהומות בהונג קונג ובפברואר נשלח לסקר את מגפת הקורונה בסין. הוא היה בין הכתבים הבודדים בעולם שהצליחו לדווח מהאזור הנצור במחוז חוביי.
בתחילת 2020 הוציא לאור את רומן הביכורים שלו ״בית התה על פס המוות״, בהוצאת ידיעות ספרים. הרומן מבוסס על האירועים שהתרחשו במהלך סופת השלגים ברכס ההימלאיה, שסיקר חמש שנים קודם לכן.
עוד בטרם יצא הספר, אדלסון קיבל מענק פיתוח להפיכת הרומן לתסריט על ידי קרן הקולנוע הישראלי.
זכויות הספר נמכרו ל-ViacomCBS לצורך עיבוד לסדרת טלוויזיה בינלאומית.
ג'ורג' סורוס
ג'ורג' סורוס (במקור שוורץ, באנגלית: George Soros, בהונגרית: Soros György – מבוטא שוֹרוֹש; נולד ב־12 באוגוסט 1930) הוא איל הון יהודי־הונגרי־אמריקאי מיליארדר התורם סכומים גדולים לארגוני זכויות אדם, למוסדות, ולקידום פעילות פוליטית בעולם. נודע בשל עמדותיו הליברליות־שמאליות ובשל מיתוגו השלילי בידי מפלגת פידס ההונגרית.
בשנת 2018 העריך מגזין "פורבס" את הונו בכ־8 מיליארד דולר.
ראשית חייו
נולד בשם ג'רג' שוורץ (בהונגרית: Schwartz György) בבודפשט שבהונגריה, למשפחה יהודית חילונית אמידה. הוריו לא חשו בנוח עם שורשיהם וסורוס אמר שגדל בבית "יהודי אנטישמי". אביו טיבדר היה עורך דין במקצועו שנפל בשבי במהלך שירותו במלחמת העולם הראשונה, ונמלט חזרה מרוסיה למשפחתו בבודפשט. אימו ארז'בט הגיעה ממשפחה בעלת חנות מצליחה למשי. כמו כן אביו היה חובב אספרנטו ולימד את בנו את השפה. בשנת 1936 שינה אביו את שם משפחתו משוורץ ("שחור" ביידיש ובגרמנית) לשורוש ("תוֹרָן" או "בְּשוּרוֹת" בהונגרית, או "להרקיע" באספרנטו), כהגנה מפני התחזקות האנטישמיות בהונגריה ובאירופה.
במרץ 1944 השתלטו הנאצים על הונגריה. ילדים יהודים הורחקו מבתי הספר, ונדרשו להתייצב בפני היודנראט. סורוס סיפר שקיבל מהיודנראט משימה: לחלק הודעות ליהודים. הוא הראה את ההודעות לאביו, שזיהה שאלה צווי הגליה לעורכי דין יהודים, והורה לסורוס להזהיר את מקבלי הצווים. משפחתו של סורוס רכשה מסמכים שהקנו לה זהות נוצרית, וכך שרדה את שואת יהודי הונגריה. סורוס הנער התחזה לבן הסנדקות של פקיד במשרד החקלאות ההונגרי, שעסק בהחרמת רכוש יהודי. בשנת 1998 בריאיון עם סטיב קרופט במסגרת התוכנית 60 דקות אמר סורוס שאין הוא מצטער על מעשיו באותה תקופה, שכן בכל מקרה אדם אחר היה עושה זאת. אביו של סורוס סייע להצלת יהודים נוספים, וסורוס כתב על כך מאוחר יותר ששנת 1944 הייתה המאושרת בחייו, משום שהתאפשר לו לחזות בגבורתו של אביו. המשפחה ניצלה בזכות תושייתה של אלזה ברנדייס אשר סיפקה להם מחסה בביתה. בשנת 1945 שרד סורוס את המצור על בודפשט.
בגיל 17 היגר לאנגליה ולמד בבית הספר לכלכלה של לונדון שם סיים תואר ראשון ושני בפילוסופיה בשנת 1954. הוא הושפע רבות מהפילוסוף קרל פופר, שהיה אחד ממוריו, ומרעיון החברה הפתוחה אותו קידם. בתום לימודיו החל לעבוד כפקיד בבנק "סינגר ופרידלנדר", ובהמשך עבר למחלקת הארביטראז'. בהמלצת חבר לעבודה עבר בשנת 1956 לניו יורק, שם עבד בחברת הברוקרים F.M. Mayer והתמחה במניות אירופיות, שעוררו עניין בארצות הברית עם ראשיתו של התהליך שהסתיים לימים בהקמת האיחוד האירופי. בשנת 1959 עבר לעבוד בחברת, כאנליסט לניירות ערך אירופיים.
פעילות כלכלית
סורוס עשה את הונו ממסחר במטבע חוץ. הוא רכש מטבעות שלדעתו עמדו בפני ייסוף, ומכר מטבעות שלדעתו עמדו בפני פיחות. לרוב, הערכותיו היו נכונות ומבוססות. את עיקר פרסומו הציבורי קנה ב־1992, עת מכר בחסר מיליארדי לירות שטרלינג תוך ציפייה לפיחות בשער המטבע הבריטי. הפיחות אכן התממש ב־1993 והביא ליציאת הליש"ט ממנגנון שערי החליפין האירופי, שקדם לאירו.
בעשורים האחרונים החל סורוס לתרום מיליארדי דולרים לצדקה וארגונים פוליטיים. סורוס הוא יו"ר הנהלת קרן ההון "סורוס" וראש "מכון החברה הפתוחה" (Open Society Institute). הוא גם חבר לשעבר במועצת המנהלים של המועצה האמריקנית ליחסי חוץ. ב־2009, לאחר המשבר הכלכלי העולמי, הקים את המכון למחשבה כלכלית חדשה (Institute for New Economic Thinking).
עסקיו
בשנת 1970 ייסד סורוס את "סורוס ניהול קרנות" כחברה־בת של בנק ההשקעות "ארנולד אנד ס. בלייקרודר" שבו כיהן כסגן נשיא, יחד עם עמיתו לחברה ג'ים רוג'רס. עוד קודם לכן ניהלו השניים את קרן הגידור Double Eagle מטעם הבנק. בשנת 1973 עזב את ניהול הקרן כדי להקים קרן גידור משלו באמצעות 12 מיליון דולר שגויסו ממשקיעים. בתחילה נקראה הקרן קרן סורוס, אך שמה שונה לקרן קוונטום (בהמשך, קבוצת קרנות קוונטום). רוג'רס פרש מהקרן בשנת 1980. בשנת 2011 הכריז סורוס כי הקרן תהפוך לקרן ניהול השקעות משפחתית ותיסגר להשקעות חיצוניות, והשקיע מכספו כמיליארד דולר כהחזר למשקיעים.
ב־16 בספטמבר 1992, יום שכונה "יום רביעי השחור", הקרן של סורוס ביצעה מכירה בחסר של לירות שטרלינג בשווי יותר מ־10 מיליארד דולר, תוך ניצול הימנעותה של ממשלת בריטניה מלהעלות את הריבית לרמה ששררה בכלכלות אחרות באירופה או לאפשר ניוד של המטבע שלה. כשלבסוף נסוגה בריטניה ממנגנון הריבית האחידה האירופי, הדבר גרם לפיחות קיצוני במטבע הבריטי, והמרוויח הגדול מכך היה סורוס שגרף סכום המוערך ב־1.1 מיליארד דולרים. כתוצאה מכך הוא כונה "האיש ששבר את הבנק המרכזי של אנגליה". בשנת 1997, העריך משרד האוצר הבריטי את העלות של יום רביעי השחור ב־3.4 מיליארד ליש"ט.
באוקטובר 1992, צוטט סורוס בעיתון הטיימס: "הפוזיציה שלנו ביום רביעי השחור הייתה שווה כמעט 10 מיליארד דולר. תכננו למכור יותר מכך. למעשה, כאשר נורמן למונט (שר האוצר של בריטניה) אמר לפני הפיחות שהוא מתעתד ללוות קרוב ל־15 מיליארד כדי להגן על השטרלינג, היינו משועשעים, מפני שזה היה בערך הסכום שרצינו למכור".
בשנת 1997, במהלך המשבר הפיננסי באסיה (1997), האשים ראש ממשלת מלזיה מאהאטיר מוחמד את סורוס בשימוש בעושרו על מנת להעניש את איגוד מדינות דרום־מזרח אסיה (ASEAN) על קבלת מיאנמר כחברה בארגון. בהמשך להיסטוריה של התבטאויות אנטישמיות, מהאטיר התייחס לרקע היהודי של סורוס ("היה זה יהודי אשר עורר את קריסת המטבע" ) ורמז כי סורוס גרם למשבר כחלק מקונספירציה יהודית. תשע שנים מאוחר יותר, בשנת 2006, התנצל על כך מהאטיר.
תחזיות
בספרו: "הפרדיגמה החדשה של השווקים הפיננסיים" (מאי 2008), תיאר סורוס "סופר בועה" שהלכה והתנפחה במשך 25 השנים האחרונות והיא מוכנה לקריסה. זה היה השלישי בסדרה של ספרים שנכתבו על ידו שבהם הוא חזה בהצלחה אסון כלכלי. כפי שהוא קובע:
הוא מייחס את הצלחתו ליכולתו להבחין כאשר התחזיות שלו אינן נכונות:
בחודש פברואר 2009, אמר ג'ורג' סורוס כי המערכת הפיננסית העולמית למעשה התפרקה, והוסיף כי אין סיכוי לפתרון בטווח הקרוב למשבר. "אנו עדים להתמוטטות של המערכת הפיננסית... היה דגש על 'ייצוב החולה', וזה עדיין בשלב של 'ייצוב החולה'. אין שום סימן שאנחנו קרובים לתחתית".
מידע פנים
בשנת 1988, סורוס התבקש להצטרף לניסיון השתלטות על הבנק הצרפתי סוסייטה ז'נרל והוא סירב להשתתף במכרז, אך למרות זאת מאוחר יותר קנה ממניות החברה. השלטונות הצרפתיים החלו בחקירה בשנת 1989, ובשנת 2002 בית המשפט הצרפתי קבע כי היה זה סחר במידע פנים, הרשעה פלילית כמוגדר תחת חוקי ניירות ערך הצרפתית, והוא נקנס בסכום של 2.3 מיליון דולר, אשר היה הסכום שאותו הרוויח מהשימוש במידע פנים. לא נעשתה חקירה של נזקי האירוע בגלל התיישנות המקרה ומשך הזמן עד להרשעה. סורוס הכחיש כל אשמה ואמר כי החדשות של השתלטות היו נחלת הכלל. ההרשעה שלו בסחר במידע פנים אושרה גם על ידי בית המשפט העליון בצרפת ב־14 ביוני 2006. סורוס ערער לבית המשפט האירופי לזכויות אדם, בטענה כי עיכוב של 14 שנה בהבאת התיק לבית המשפט מנע שימוע הוגן. באוקטובר 2011 נדחה ערעורו.
השקעות בישראל
במשך השנים השקיע סורוס במספר חברות בישראל, בהן:
תרומותיו
החל משנות ה־80 החל סורוס בפעילות פילנתרופית למען דמוקרטיזציה וחברה חופשית, ועם הזמן הפך לאחד התורמים הגדולים בעולם לארגוני חברה אזרחית. רוב התרומות נעשות בעזרת "מכון החברה הפתוחה" שהקים. מאז 1982 ועד תחילת 2017 תרם המכון מעל 14 מיליארד דולר. בסוף 2017 תרם סורוס למכון 18 מיליארד דולר.
את פעילותו הפילנתרופית התחיל סורוס במזרח אירופה בסוף ימי המשטר הקומוניסטי. הוא תרם לארגונים כמו סולידריות בפולין ואמנה 77 בצ'כוסלובקיה. בהונגריה הוא תרם לרכישת מאות מכונות צילום (שעד אז היו בשליטה ממשלתית הדוקה) ולייבוא רבבות ספרים שלא ניתן היה להשיג עד אז במדינה. סורוס הוא התורם המרכזי לאוניברסיטה המרכז־אירופית שהוקמה ב־1991 בעקבות נפילת המשטר הקומוניסטי שם. האוניברסיטה מעניקה את "פרס החברה הפתוחה", שראשון זוכיו היה הפילוסוף קרל פופר.
סורוס היה אחד ממתנגדיו הגדולים של נשיא ארצות הברית לשעבר ג'ורג' ווקר בוש ותרם כסף רב לקמפיינים של מתחריו. בכלל זה תרם למפלגה הדמוקרטית 27 מיליון דולר, בעת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2004. הוא תרם גם למסעי הבחירות של ברק אובמה לנשיאות. סורוס נמנה עם התורמים המרכזיים של שדולת "ג'יי סטריט".
בשנת 2016 הודלפו מסמכים של "מכון החברה הפתוחה". על פי המסמכים תרם המכון לארגוני שמאל הפועלים בישראל וכן ארגונים הקשורים לערביי ישראל ולרשות הפלסטינית, תוך ניסיון "לשמור על פרופיל נמוך וריחוק יחסי". בין היתר נתרמו 2.5 מיליון דולר לעדאלה – המרכז המשפטי לזכויות המיעוט הערבי בישראל, ומיליון דולר לארגון אעלאם. נכון לשנים 2014–2015, קיבלו כסף מגופים של 'החברה הפתוחה' בסכום מצטבר של מיליוני שקלים, הארגונים בצלם, שוברים שתיקה, מחסום ווטש ועוד. הקרן החדשה לישראל קיבלה מענק בסך 837 אלף דולר בשנת 2015. על פי המסמכים, המכון מולד – המרכז להתחדשות הדמוקרטיה קיבל שני מענקים על סך 100 אלף דולר כל אחד, כשאחד מהם הוגדר כמיועד "לגייס תמיכה פוליטית וציבורית בישראל נגד ההתנחלויות, באמצעות מחקר על ההשלכות הכלכליות שלהן".
עמדותיו והתגובה להן
סורוס תומך בארגוני שמאל וארגונים ליברליים בארצות הברית ובמקומות אחרים בעולם. נחשב ל"ביקורתי כלפי מדיניות ממשלת ישראל". בשנת 2003 הביע סורוס עמדה שלפיה מדיניותן של מדינת ישראל ושל ארצות הברית וכן עושרם של יהודים מחזקים מגמות אנטישמיות. ב־2007 כתב מאמר ב־The New York Review of Books, שבו טען שהאנטישמיות קדמה למדינת ישראל, ושמדיניות מדינת ישראל אינה אחראית לאנטישמיות, אולם הגישה כלפי מדינת ישראל מושפעת מהמדיניות שלה.
ב־2018 נבחר סורוס לאיש השנה של "פייננשל טיימס", בנימוק: "הבחירה [...] משקפת בדרך כלל הישגים. במקרה של סורוס, הבחירה בו מייצגת גם את הערכים שהוא מייצג".
האשמות נגד סורוס באיראן
בשנת 2007 השלטונות באיראן עצרו את Kian Tajbakhsh, פוליטיקאי רפורמיסט, בגין פשעים נגד הביטחון הלאומי, בגלל שעבד עם ארגונים אמריקאים כמו Gulf 2000 וOpen Society Foundations - ארגון במימונו של סורוס. לאחר כמה חודשי מעצר הוא שוחרר בעקבות לחץ אמריקאי.
בשנת 2009 על רקע בחירות באיראן ומחאה רחבה שפרצה בעקבותיה הואשם Kian Tajbakhsh, בכך שהוא זממם לבצע הפיכה נגד השלטונות בטהרן. לפי השלטונות המהומות לא היו התפרצות ספוטנטינית של מחאה אלא חלק ממזימה ליצור "מהפכת קטיפה" שמומנה לטענת השלטונות על ידי ממשלות זרות ועל ידי סורוס. Tajbakhsh הורשע בהאשמות של ריגול ונגזרו עליו 15 שנות מאסר. בשנת 2010, לאחר לחץ בינלאומי, הוא שוחרר למעצר בית.
בשנת 2011 בראיון ב-CNN תקף סורוס את המשטר באיראן וחזה כי הוא לא יחזיק מעמד.
האשמות בהונגריה מטעם ויקטור אורבן
סורוס מותקף באופן תדיר על ידי מפלגת השלטון ההונגרית פידס ומנהיגהּ ויקטור אורבן, ראש ממשלת הונגריה.
סורוס פועל נגד מדיניות ההגירה של הונגריה, המונעת כניסת פליטים מוסלמים למדינה. המפלגה כינתה את פעולותיו "תוכנית סורוס", ותיארה אותה כקנוניה בין־לאומית להצפת הונגריה במהגרים. מפלגת פידס שלחה לשמונה מיליון אזרחים הונגרים ב־2017 שאלון התייעצות לאומית המאשים את סורוס בהרס הונגריה, הריסת התרבות ההונגרית, שינוי מערכת המשפט וכפייה על המדינה לקבל מהגרים. פידס יצאה בקמפיין שלטי חוצות נגד סורוס שבהם נאמר: "אסור לתת לג'ורג' סורוס להיות זה שצוחק אחרון". בין השאר הודבק דיוקנו של סורוס על רציפי רכבת בבודפשט כדי שנוסעים ידרכו עליו. הקהילה היהודית בהונגריה ראתה בקמפיין זה גם עידוד לאנטישמיות, ובעקבות זאת פרסם שגריר ישראל בהונגריה הודעת גינוי לקמפיין. יום לאחר מכן פרסם משרד החוץ הודעת הבהרה, בהנחיית ראש הממשלה ושר החוץ, בנימין נתניהו, שבה נאמר כי ישראל מגנה כל ביטוי של אנטישמיות, אך הודעת הגינוי "לא נועדה בשום אופן לעשות דה־לגיטימציה לגורמים שמותחים ביקורת על ג'ורג' סורוס, אדם שבאופן מתמשך חותר תחת ממשלות ישראל שנבחרו באופן דמוקרטי וזאת על ידי מימון ארגונים שמכפישים את המדינה היהודית ומנסים לשלול ממנה את זכותה להגנה עצמית".
האוניברסיטה המרכז־אירופית, שהוקמה על־ידי סורוס, נרדפה על־ידי מפלגת פידס עד שנאלצה להעביר את פעילותה אל מחוץ להונגריה.
בשנת 2020 כינה בכיר בממשלה ההונגרית את סורוס "הפיהרר הליברלי" והאשים אותו בהפיכת אירופה לתא גזים, אליו מוזרם הגז הרעיל דרך "ארגוני החברה הפתוחה".
בנאום לאומה בשנת 2023 האשים אורבן את סורוס בהזרמת כסף לחבריו כדי ש"יהיה במה לירות בנו".
האשמות נגד סורוס במדינות נוספות
ממשלות שמרניות ואוטוריטאריות מתייחסות כאל סורוס כאויב, נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין, סילק מרוסיה את ארגוני "החברה הפתוחה", אותם הגדיר כ"איום ביטחוני", ואסר בחקיקה קבלת תרומות מסורוס. במקדוניה, הנמצאת בנתיב המעבר של פליטים לגרמניה, נמתחת ביקורת ממשלתית על סורוס ונערכו הפגנות נגדו.
בארצות הברית הופצה תאוריית קונספירציה לפיה סורוס מימן את עצרת איחוד הימין האמריקאי בשארלוטסוויל שהוא גוף נאו-נאצי, כדי להכפיש רפובליקאים.
גופי ימין בישראל כמו אתר מידה ופוליטיקאים משמיצים את סורוס ואת הארגון הפילנתרופי הקרן החדשה לישראל שהוא בין תורמיה.
חייו האישיים
סורוס נשוי בשלישית ואב לחמישה ילדים. שלושת הראשונים נולדו מאשתו הראשונה, לה היה נשוי בשנים 1960–1983, ושני האחרונים מאשתו השנייה, לה היה נשוי בשנים 1983–2005. בשנת 2008 פגש את אשתו הנוכחית שצעירה ממנו ב־40 שנה, טמיקו בולטון, והזוג התחתן בספטמבר 2013.
משאית
משאית היא כלי תחבורה כבד המשמש להובלת סחורות וציוד. למשאיות גדלים וצורות שונות, אך לרוב יהיו גדולות מרוב כלי הרכב המצויים על הכביש. המשאיות הכבדות הנוסעות בכביש המהיר גדולות יותר מאוטובוס ובעלות מנוע בעל הספק של לפחות 350 כוחות סוס.
המשאית מורכבת מחלקים אחדים:
מבנה המשאית
כמעט כל המשאיות מורכבות ממספר חלקים:
שלדה
השלדה של המשאית מורכבת משתי קורות מקבילות בצורה U שמחוברות ביחד באמצעות קורות צולבות. השלדה עשוי בדרך כלל מפלדה אך לעיתים היא עשויה מאלומיניום או מתכות קלות יותר. על השלדה מותקנים שאר חלקי המשאית.
בגלל משקלה הרב, הגלגלים של המשאית עבים וגדולים יותר מגלגלים של רכב רגיל. בנוסף, היא כוללת הרבה יותר גלגלים, שבדרך כלל באים בזוגות (כלומר: שני גלגלים זה ליד זה). למשאית כבדה יש בממוצע בין 4 ל-8 רביעיות גלגלים (כאשר רביעייה מורכבת מצמד גלגלים בצד שמאל וצמד גלגלים מקביל בצד ימין) על הגרור וכ-6 זוגות או רביעיות גלגלים על הגרר. למשאיות בינוניות או אחודות יש בדרך כלל זוג קדמי ו 1–2 רביעיות אחוריות.
לריבוי הגלגלים יש מספר סיבות:
הקבינה
הקבינה היא תא סגור שבו יושב הנהג ומתפעל את המשאית. בחלק מקבינות יש תא אחורי הכולל ספסל שלם עם כרית המשמש את הנהג או הנהגים למנוחה ושינה (בזמן שהם לא נוהגים) כאשר עליהם לנסוע דרכים ארוכות. גודלן של הקבינות נע מקבינות פשוטות באורך למיני-דירה על גלגלים באורך. קבינות מודרניות כוללות מיזוג אוויר, מושבים ארגונומיים, מראות בולטות, רדיו ואמצעי בטיחות שונים.
ישנם מספר קונפיגורציות של קבינות:
כיום קבינות רבות - הן רגילות והן חסרות-אף - מתוכננות להיות בעלות צורה אווירודינמית על מנת להקטין את כוחות הגרר והתנגדות האוויר ולצמצם את צריכת הדלק. לקבינות רבות ניתן להוסיף גג מעוגל המותקן בין גג הקבינה לגג המכולה ומקטין את התנגדות האוויר.
מנוע
במשאיות רבות בארצות הברית, המנוע שמותקן במשאית מיוצר על ידי חברות אחרות, המתמחות במנועים, כגון קטרפילר או קאמינס. יוצאות מן הכלל הן המשאיות של וולוו מאק דאף ואיווקו, וכן משאיות מרצדס עם מנוע דיזל של מרצדס-בנץ המיוצר על ידי החברה האם.
מנועי משאיות פועלים בסל"ד נמוך בדרך כלל, לא יותר מ-2,000 סיבובים לדקה, ומכוונים להשגת מומנט מרבי על חשבון פיתוח מהירות סופית.
תמסורת
משאיות קטנות משתמשות בתיבות הילוכים דומות לאלו של מכוניות פרטיות, אוטומטיות או ידניות. משאיות כבדות יותר משתמשות בתיבות ידניות, בדרך כלל, ואלו מחוזקות על מנת לעמוד במומנט הגדול של מנועיהן.
תיבות הילוכים אמריקאיות אופייניות הן בנות 10, 13 או 18 הילוכים. כיום הולך ומתגבר השימוש בתיבות אוטומטיות גם במשאיות כבדות, הודות להתקדמות בטכנולוגיית המנועים ותיבות ההילוכים. המספר הרב של ההילוכים נדרש על מנת לאפשר מגוון של יחסי העברה, המאפשרים ניצול מלא של כוחו הרב של מנוע המשאית. לעיתים יש אף מספר הילוכים אחוריים ו"חצאי הילוכים".
בתאוריה, משאיות כבדות כמו משאיות סמי-טריילר וכן משאיות עפר, יכולות להשתמש בהנעה דיזל-חשמלית, בדומה לקטרי רכבת, משום שלמנועים חשמליים מסוגלים לספק מומנט כוח מלא במצב עמידה. אולם משמעות הדבר הוא שהמשאית תשקול הרבה מעבר למותר בחוק, ואכן משאיות עפר בעלות הנעה דיזל-חשמלית, הן כמעט תמיד משאיות מחצבות ענקיות שאינן מורשות לנסוע בכבישים סלולים, אלא רק בשטח העבודה שלהן, מפאת גודלן.
חקיקה ותקינה
באירופה נהוגה הגבלת מהירות למשאיות וכן איסור עקיפה בכבישי אגרה.
ב-2015 משרד התחבורה בישראל החליט לאמץ את התקינה בנושא הגבלת המהירות אך להחיל אותה על משאיות חדשות בלבד. לא קיימת מגבלה על עקיפת משאיות אלא רק הנחיה.
הבדלים בין משאיות אמריקאיות לאירופאיות
יש הבדלים רבים בין משאיות המיוצרות ומשווקות לארצות הברית לבין משאיות המשווקות לאירופה עקב הסטנדרטים וההרגלים השונים הנהוגים בשתי היבשות.
משפטי המכשפות של איי התעלה
משפטי המכשפות של איי התעלה (באנגלית: Channel Islands Witch Trials) היו סדרה של משפטי מכשפות באיי התעלה ג'רזי וגרנזי בין השנים 1562-1661.
רקע
הרפורמציה הפרוטסטנטית הביאה להתנתקותה של כנסיית אנגליה (או הכנסייה האנגליקנית) מרומא במהלך מלכותו של הנרי השמיני, החל בשנת 1529 וכלה בשנת 1537. בעקבות פרסומו של ז'אן קלווין את הגותו בצרפת ב-1536 הוא נאלץ לנוס לז'נבה ואז לשטרסבורג, שם הקלוויניזם הפך לזרם דת משמעותי, אותו אימצו שווייץ, הולנד, שוודיה, וכן בעלי כוח בגרנזי, על פני הכנסייה הרומית-קתולית שממנו התנתקו. ניתוק זה הוביל לרדיפת כופרים מצד הקתולים, כולל חברי הכנסייה הרפורמית של צרפת, ההוגנוטים, אשר נמלטו מצרפת וחלקם מצאו מקלט באיי התעלה.
המרטיריות מגרנזי
כשעלתה לכס המלכות באנגליה המלכה הקתולית מרי הראשונה, היא פתחה ברדיפות נרחבות נגד פרוטסטנטים. במסגרת מאורעות אלו, בשנת 1556, נשפטו בגרנזי בעוון גנבה שלוש נשים: גיימין גילברט, אחותה פרוטין מאסי, ואמן, קתרין קושה. בעוד הן זוכו מאשמת הגנבה, מכיוון שפרוטין מאסי הייתה אשתו של איש כמורה קלוויניסטי, בית המשפט הרשיע את שלושתן בגין השקפות דתיות המנוגדות לדרישות הכנסייה הקתולית, ושלושתן נשרפו על המוקד. פרוטין, שהייתה בהריון מתקדם, ילדה את תינוקה בעודה עולה בלהבות. הנשים נהיו מוכרות בכינוי "המרטיריות מגרנזי".
קלוויניזם ומלחמות הדת
בתקופת מותה של מרי ועלייתה של אליזבת הראשונה הפרוטסטנטית למלכות ב-1558, הגיעו ההוגונוטים לאיים, ועמם אנשי כמורה דוברי צרפתית. אירועים אלו הובילו לסיום השפעת הכנסייה הקתולית באיים.
שינוי זה הוביל בין היתר לפתיחת חקירה לנסיבות מותן של המרטיריות, ובעלי תפקידים אחראיים הואשמו גם במעילת כספים. בין הנאשמים היה פקיד בית המשפט הלייה גוסלן, וכן הדיקן, ג'יימס איימי, אשר נכלא ונושל מכל רכושו. גוסלן פוטר ממשרתו, אך זכה ב-1562 בחנינה מאת המלכה יחד עם מספר נאשמים נוספים. הצרפתית מלחמות של דת שהתרחשו בין 1562 ל-1598 הגדילו את מספר הפליטים הפרוטסטנטים שהגיעו לאיים.
מכיוון שהקלוויניזם היא דת קפדנית ומחמירה, העלייה של זרם פרוטסטנטי זה באיים הביא לשינויים סוחפים גם בתרבות הדתית - הכנסיות הופשטו מציורים וסמלים דתיים כגון פסלים, עיטורי מזבחות, מזרקות מים, וכן צלבים. בתי משפט כנסייתיים אכפו חובת נוכחות בכנסייה פעמיים בכל יום ראשון, וכן איסורים על הימורים וריקודים ועוד הגבלות רבות, במיוחד בימי ראשון, בעזרת איומים במלקות, ארכוף במרחב הציבורי, ומאסר.
משפטי המכשפות
ההחמרה באכיפת הסדר הציבורי והתנהלות התושבים כללה עלייה חדה ברדיפת מכשפות. בין השנים 1550 ו-1650 הואשמו בכישוף לפחות 100 בגרנזי. הודאות אולצו בעינויים, ולאחר מכן הוטלו על המורשעים מגוון עונשים, וביניהם הלקאה, גירוש, תלייה, חניקה, או שרפה על המוקד.
על פי הווידויים מהמשפטים בגרנזי, השטן היה מופיע כדמויות רבות, ביניהם חתול, כלב, ארנבת, עכבר, חולדה, עז, או אפילו בתור אדם רעול פנים לאור יום.
בין משפטי המכשפות שתיעד בליין נכללים:
רדיפת המכשפות חדלה בעיקרה כשעבר חוק האחידות של שנת 1662 של צ'ארלס השני, אשר כפה על כל תושבי הממלכה את השימוש בספר התפילות העממי ואיחד בין הדת האנגליקנית לבין הדתות הלא-קונפורמיסטיות. נדרש זמן רב יותר לשינויים להשתרש באיי התעלה, מכיוון שרוב תושביהם היו דוברי צרפתית. כתוצאה, היו עוד מספר מקרים של האשמות בכישוף גם לאחר מכן, ביניהם המקרה של אליזבת גאווי נהרגה במרץ 1765 בג'רזי, ללא משפט, על ידי "אומללים המאמינים באמונות תפלות שהאשימו אותה בכישוף, התעללו בה באכזריות וגרמו למותה, ואז זרקו את גופתה האומללה בקרבת מקום. היא הייתה מסכנה חפה מפשע, כך נולדה וכך חייתה כל חייה, מסכנה ותמימה."
בשנות ה-1670, היגר פיליפ ד'אנגלואה, יליד ג'רזי ממוצא הוגנוטי, למסצ'וסטס, שם נעצר במסגרת משפטי המכשפות בסיילם.
מדליית השירות המצוין של משמר החופים
מדליית השירות המצוין של משמר החופים (CGDSM) היא עיטור צבאי של משמר החופים של ארצות הברית, שמוענק לחיילים על "שירות ראוי במיוחד לממשלה הטומן בחובו אחריות גדולה." לפני תאריך זה, חברי משמר החופים שנמצאו ראויים זכו במדליית השירות המצוין של הצי המהווה מקבילה לעיטור של משמר החופים. מדליית השירות המצוין של משמר החופים מקבילה למדליית השירות המיוחד של הצבא ולמדליית השירות המיוחד של חיל הים.
העיטור אושר על ידי הקונגרס ב-4 באוגוסט 1949.
קריטריונים
מדליית השירות המיוחד של משמר החופים מוענקת לכל חייל שנמצא ראוי בזכות שירות מיוחד לממשלת ארצות הברית שנשא בחובו אחריות רבה. ניתן להעניק את המדליה גם לכל לחיילים בזרעות האחרות של הכוחות המזוינים של ארצות הברית על פעילות שנעשתה עם משמר החופים האמריקני. הפעולה שבזכותה זוכה החייל בעיטור חייבת להיות חריגה ועל פועלו של החייל להיות מעל המצופה ולתרום באופן מהותי להצלחת פעולה או פרויקט גדול. העיטור מוענק בדרך כלל לקציני דגל בכירים, כמו מפקד משמר החופים. עם זאת, אין בכך כדי למנוע את הענקת המדליה לכל חייל העומד בתנאי הזכאות.
הסמכות להענקת המדליה נתונה כיום למזכיר ביטחון המולדת. בעבר הסמכות הייתה נתונה למזכיר התחבורה (1967–2003) ולמזכיר האוצר (עד 1966).
תיאור העיטור
עיטור בצבע זהב בחזיתו מוטבעת תמונה של ספינת המכס הראשונה והכיתוב "U.S. COAST GUARD” בראש העיטור ו-"DISTINGUISHED SERVICE" בתחתית. בגב העיטור סמל משמר החופים ומקום לחריתת שם המעוטר.
הענקות חוזרות של העיטור מסומנות על ידי כוכבי זהב המתווספים לעיטור.
יחסי ארצות הברית–כווית
יחסי ארצות הברית–כווית הם היחסים הדיפלומטים בין ארצות הברית של אמריקה לבין מדינת כווית.
היסטוריה
ב-1951, ארצות הברית פתחה קונסוליה בכווית, אשר שודרגה לשגרירות 10 שנים לאחר מכן, עם עצמאותה של כווית.
שיתוף הפעולה האסטרטגי בין ארצות הברית לכווית גדל ב-1987, עם יישום משטר הגנה ימי שהבטיח את חופש השיט במפרץ הפרסי ל-11 מכליות נפט, אשר סווגו בסימונים אמריקאים.
השותפות האסטרטגית גברה שוב עם הפלישה העיראקית לכווית ב-1990. ארצות הברית הובילה את הדרישה באו"ם כי עיראק תיסוג מכווית ואת אישור השימוש בכוח על מנת להוציא את עיראק מהשטח הכבוש. ארצות הברית הייתה דומיננטית בפיתוח מבצע רב-לאומי בשם "סופה במדבר". היחסים בין ארצות הברית לבין כווית נותרו חזקים בתקופה שלאחר מלחמת המפרץ. כווית וארצות הברית עבדו על בסיס יומי כדי לפקח ולאכוף את הציות של עיראק להחלטות מועצת הביטחון של האו"ם.
מאז שחרורה של כווית, ארצות הברית סיפקה סיוע טכני צבאי וביטחון לכווית הן ממכירות צבאיות והן ממקורות צבאיים.
וילהלם קוהן
קוהן השתתף במספר תחרויות חזקות. בשנת 1897 חלק מקום 13-14 בתחרות ברלין (ניצח: רודולף שארושק). בשנת 1898 חלק מקום 2-4 בקלן (ניצח: עמוס ברן). בשנת 1899 חלק מקום 10-11 בתחרות לונדון (ניצח: עמנואל לסקר). בשנת 1900 הגיע קוהן למקום השישי בתחרות מינכן (ניצחו: גזה מארוצי, הרי נלסון פילסבורי וקרל שלכטר). בשנת 1902 הגיע קוהן למקום ה-13 בתחרות הנובר (ניצח: דוד ינובסקי).
קוהן ניצח בתחרויות משנה אחדות לרבות ברלין 1893, לייפציג 1894, הייסטינגס 1895, אייזאך 1896, ברלין 1908, וכן הגיע למקום השלישי בתחרות ברמן 1905. הוא חלק מקום 2-3 בתחרות ברלין 1911 (ניצח: קארל אהוס).
קוהן השתתף בדו-קרבות מול קארל אוגוסט ואלברודט בשנת 1894 והפסיד 0-5 ונגד ארהרדט פוסט לו הפסיד בשנת 1910 בתוצאה +3-6=3 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו).
נתנאל ארצי
קריירה
ארצי גדל במחלקות הנוער של מכבי חיפה. עלה לבוגרים של מכבי חיפה בעונת 2014/2015 אך לא שותף. בעונה הבאה, עונת 2015/2016, ארצי מיעט לקבל דקות משחק, ועבר בהשאלה למכבי הוד השרון מהליגה הלאומית. עונה לאחר מכן, עבר ארצי עבר להפועל עפולה מהליגה הלאומית (במסגרת הכרטיס הכפול).