cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צ'ארלס סוייר
ביוגרפיה
שלוש שנים אחרי ששב לאמריקה, ב-1948, מינה אותו הנשיא הארי טרומן למזכיר המסחר של ארצות הברית. במהלך כהונתו הצטווה סוייר בידי טרומן להשתלט ולהפעיל את מפעלי הפלדה ב-1952 שערכו שביתה עצומה בשיא מלחמת קוריאה. ההוראה למחלקת המסחר של ארצות הברית להשתלט על מפעלי הפלדה ניתנה במטרה למנוע שביתה עצומת-היקפים שלדעת טרומן תפגע ביכולתה של ארצות הברית להמשיך את הלחימה בחצי האי קוריאה. בעודו מזכיר המסחר, הכריז סוייר על "שבוע המזכירים הלאומי" הראשון מ-1 עד 7 ביוני 1952.
קוסקובו
אחוזת קוסקובו (ברוסית: Усадьба Кусково) היא אחוזה של משפחת שרמטייב מהמאה ה-18. ממוקמת במזרח מוסקבה ברובע ושניאקי.
האנסמבל כולל: ארמון שנבנה במחצית השנייה של המאה ה-18 בסגנון הקלאסיציזם; פארק מפוסל עם ביתנים.
במרכז האנסמבל ממוקם ארמון, ששמר את פריסתו ועיצוב חללי הפנים עם יצירות אמנות רוסית ומערב אירופאית.
שיזאו
שיזאו (באנגלית: SheZow) היא סדרת טלוויזיה אוסטרלית-קנדית מונפשת, מסוגת קומדיה וגיבורי על, אשר נוצרה על ידי אובי סקוט וייד, בוימה והופקה על ידי גיליאן קאר והולחנה על ידי כריסטופר אלבס. חברות ההפקה של הסדרה הן SheZow Productions, Vision Animation, Kickstart Productions, Obieco Entertainment, Film Victoria, Moody Street Kids ו-Network Ten Productions. הסדרה עוקבת אחר גיא, ילד שמקבל כוחות על ונלחם בפשע כגיבורת על.
הסדרה שודרה במקור באוסטרליה בערוץ Network 10, כאשר היא שודרה החל מ-15 בדצמבר 2012 עד 2 בנובמבר 2013. בישראל הסדרה שודרה בדיבוב עברי בערוץ הילדים, כאשר היא שודרה החל מ-6 בינואר 2014 והסתיימה באותה שנה. לסדרה הופקה עונה אחת הכוללת 52 פרקים באורך 12 דקות.
בשנת 2013 הסדרה זכתה בשני פרסים מאת Australian Screen Sound Guild.
תקציר העלילה
גיא האמדון, ילד רגיל בן 12, מגלה טבעת בעלת כוחות-על שהייתה שייכת לדודתו אגנס המנוחה ועונד אותה. הטבעת מאפשרת לשנות צורה לגיבורת על בשם "שיזאו", דבר שבהתחלה לא מוצא חן בעייני גיא מפני שהוא נהפך לאישה. כשהוא מנסה להוריד את הטבעת הוא לא מצליח, ולכן הוא נאלץ להילחם בפשע בתור אישה. במהלך הסדרה רואים כיצד גיא מתמודד עם המצב יחד עם אחותו התאומה וחברו הטוב, איך הוא מסתיר את זהות גיבורת העל שלו ואיך הוא נלחם בפשע.
מדבבים
הדיבוב המקורי בוים על ידי דייל וורן, והופק על ידי טרי קלסן. הדיבוב העברי בוים על ידי אפי בן ישראל, והופק על ידי ענבר שטגר עזרא. בנוסף דיבב בדיבוב העברי צביקה פורמן.
הפקה
פיילוט הסדרה שודר לראשונה ב-4 במאי 2007 כפרק העשירי בסדרה "Shorty McShorts' Shorts" ששודרה בערוץ דיסני. קונספט הסדרה נוצר על ידי אובי סקוט וייד, כשההשראה לפיתוחה הגיעה מסדרות טלוויזיה של גיבורי על שהוא צפה בהן. וייד סיפר כשהוא היה ילד הוא צפה בסדרה "שאזאם!", שבה הפרוטגוניסט הופך לגיבור על שהוא אומר "שאזאם". יוצר הסדרה חשב מה יקרה אם הוא יגיד משהו אחר בטעות - האם הוא יקבל תלבושת אחרת או יהפוך לגיבור אחר?
בריאיון שהתרחש בשנת 2013 וייד אמר שיש נכונות ליצור עונה שנייה לסדרה, בה הדמויות יגלו יותר על גיבורת העל "שיזאו" ואת הסיבה שגיא הוא הגבר הראשון שהצליח להשתמש בטבעת. בשנת 2016 הוא שיתף שהוא החל את הפקת העונה השנייה בשיתוף Hub Network, עם תקציב גדול יותר מהעונה הראשונה. עם זאת, בעקבות מיתוג מחדש של הערוץ, נודע לוייד שהפקת העונה השנייה נעצרה. הוא הכריז שעלילת הסדרה תמשיך בסדרת קומיקס, כאשר הגיליון הראשון שלה, "SheZow: Sleepless 'n' She-Addled", יצא לאור כבר בשנת 2015. נאמר שהגיליון השני יצא בחג המולד, אך בסופו של דבר הוא לא פורסם מעולם.
קבלה
עלילת הסדרה, שעוקבת אחר ילד שנלחם בפשע כגיבורת על, הובילה לתשומת לב שלילית בקרב קהילות נוצריות ימניות, אשר טוענות שהסדרה משתמשת בהומור לילדים באמצעות קרוס-דרסינג, ולכן צריך להחרים אותה. בין הקהילות נמצאת קבוצת One Million Moms, קבוצה מתוך איגוד American Family Association, וחדשות ברייטברט, אתר חדשות המזוהה עם הימין הקיצוני, בו כתב על הסדרה בן שפירו. בתגובה לטענות שקצת נבהל מהן, אמר וייד שלא הייתה כוונה ליצור סדרה עם איזושהי אג'נדה פוליטית, כמו כן שמגדרו של הדמות הראשית אינו משתנה, פשוט הוא לבוש כמו בחורה. בנוסף, דובר מטעם הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה אמר שהטענות על הסדרה הן "רק ניסיון מגוחך לחיפוש תשומת לב".
קבלת הסדרה בישראל
בישראל הסדרה החלה את שידוריה בדיבוב לעברית בערוץ הילדים החל מ-6 בינואר 2014. לקראת עליית הסדרה בארץ, היו מספר ביקורות מעורבות כלפיה בגלל עלילתה. למרות הביקורות, הערוץ החליט לשדר את הסדרה, והיא זכתה להצלחה בקרב הצופים.
גידי דר
גידי דר (נולד ב-5 בספטמבר 1964) הוא במאי, תסריטאי ומפיק ישראלי.
ביוגרפיה
גידי דר נולד בשם גדעון דר וגדל במרכז הכרמל, חיפה. אביו, אברהם דר, היה בעברו קצין ביון ישראלי, והתפרסם בפרשת לבון. בצעירותו היה גידי דר מוזיקאי ג'אז. למד קומפוזיציה קלאסית ומודרנית באופן פרטי אצל הארי נדל. בצבא שירת בקרבי. בתום שירותו הצבאי עבר להתגורר בתל אביב. לפרנסתו ניגן במשך שנה ג'אז, עד שבגיל 22 שיחק בסרט סטודנטים, והחליט באחת לעזוב את המוזיקה ולעבור לקולנוע. הוא עזב את המוזיקה כי הגיע למסקנה שכדי להצטיין בג'אז צריך להיות אמריקאי, וגם כי הרגיש ש:
במהלך השנה שאחר-כך עשה את סרטו הגדול הראשון "המשורר" (30 דקות), בהשתתפות משה איבגי ושולי רנד, שעבורו היה זה סרט ראשון כשחקן. הסרט יצא לאקרנים ב-1988, כשדר היה בן עשרים ושלוש. מאז ועד היום דר נוהג לכתוב, לביים ולהפיק את הסרטים והסדרות שלו.
בגיל עשרים וחמש החל דר לעבוד על "אדי קינג", סרט הקולנוע הראשון שלו (1992), שהושפע מסרטי הגל הצרפתי החדש. העבודה על הסרט ארכה שנתיים וחצי. צוות היוצרים כלל את: אריאל סמל - הצלם והתפאורן, דני יצחקי – העורך, וחן הרפז – מעצב הפסקול (שלושת אלו עשו קריירה מוצלחת בתחומם, בשנים הבאות). השחקן הראשי, שגם השתתף בכתיבת התסריט, היה איתן בלום; היו כולם באמצע שנות העשרים לחייהם, וזהו סרט הקולנוע הראשון שעבדו בו. הסרט היה עצמאי וכמעט שלא זכה לתמיכה מקרנות הקולנוע. זו הפעם הראשונה שנעשה בישראל סאונד שכולו עבודת מחשב ודיגיטלי. הוא זכה בפרס ברדלס הברונזה בפסטיבל לוקרנו 1992. המפיק השותף היה רפי בוקאי. בסרט שיחקו שולי רנד, רונית אלקבץ, שלמה בסן, גבי שושן ואלברט אילוז. הסרט נכשל בקופות, אבל זכה להצלחה ביקורתית ולסיקור תקשורתי נרחב.
לאחר הסרט נטש את עשיית הקולנוע למשך שש שנים. עם לידת בנו הראשון ב-1998, החליט לחזור לעשיית סרטים. ב-1998 עשה את הווידאו קליפ "כחול וירוק" של עמיר לב. הקליפ זכה בפרס הראשון בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה.
ב-1999 יצא לאקרנים סרטו התיעודי של דר "שיין" (50 דקות), שהשתתף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ובפסטיבל הקולנוע של ניו יורק. הוא גולל את סיפור חייו של אברהם שיין, מנהל בנק בעברו שעבר לפעילות פוליטית, עד להווה בו הפך למשורר רחוב, שמתהלך ברחובות תל אביב ומוכר ספרי שירה.
ב-2000 יצא סרטו התיעודי "הישימון האחרון" (50 דקות), פרק בסדרה "כל בני האדם" בערוץ 8 שעוסקת בזכויות אדם. הסרט עוסק בעידן המודרני בו החברה הצעירה מגלה את הזקנים מחוצה לה ושולחת אותם לישימון האחרון, לגלות בבתי אבות. דני וסרמן היה התחקירן של הסרט ובאותן שנים הם עבדו יחדיו על פרויקטים שונים.
בשנים 2001–2004 הוקרנו בערוץ הילדים שלוש עונות של הסדרה "הילדים מגבעת נפוליאון", שגידי דר הוא היוצר והכותב העיקרי שלה. זוהי סדרת מתח עלילתית לילדים, ששיחקו בה ילדים בני 10–11, בה התגלה יון תומרקין, והיא זכתה שנתיים ברציפות בפרס אופיר על סדרת הנוער הטובה ביותר.
החל מ-2002 החל לעבוד עם שולי רנד, שחזר בתשובה, על הסרט "האושפיזין". הם כתבו במשך שנה את התסריט יחדיו וב-2003 החלו לצלם. שותפו של דר בהפקה היה רפי בוקאי, שנפטר במהלך העבודה על הסרט והסרט מוקדש לו. הסרט הוא קומדיה קלאסית, בסגנון פרנק קפרה העוסקת בעולם החרדי. זהו למעשה הסרט הראשון שצולם בתוך העולם החרדי ובהשתתפותו. כל השחקנים הם חרדים, למעט שני השחקנים שמשחקים את הפושעים. בתפקידים הראשיים שיחקו שולי רנד ואשתו. הסרט הצליח בישראל, נכשל באירופה, למעט באנגליה, ונחל הצלחה קופתית בארצות הברית, בעיקר בקרב קהילה החרדית שם. הוא הופץ בארצות הברית בידי הסטודיו האמריקאי Picturehouse, שהוקם על ידי HBO-ניו ליין סינמה, זהו הסרט הראשון אותו הפיץ.
בשנים 2007–2010 יצר את "דאוס", סדרת מתח לנוער, שעוסקת בקונספירציות של עולם המחשב דהיום, נוסח "1984" של ג'ורג' אורוול בשיתוף עם דני וסרמן. ב"דאוס" המציאו טכניקות רבות. דר הוא המפיק שלה בשותפות עם דוד מנדיל. למעלה מ-50% מהסדרה בנויה מסוגים שונים של אנימציה ממוחשבת. לצורך כך ביים דר משחקי מחשב ופיתח טכניקות להסרטת אנימציות באמצעים דלים. הסדרה זכתה פעמיים ברציפות כסדרת הנוער הטובה ביותר פרסי אופיר, ובפרס נוסף על אפקטים מיוחדים. ל"דאוס" הופקו שתי עונות, ששודרו ב-2008 ו-2010.
בשנת 2015 החל לעבוד על הסרט "אגדת חורבן", דרמה היסטורית מונפשת. הסרט נוצר באמצעות הצגת 1,500 ציורים דוממים, שיצרו המאיירים דוד פולונסקי ומיכאל פאוסט, שהמצלמה משוטט עליהם, שקולו של המדובב נשמע ברקע. הסרט יצא לאקרנים ב-15 ביולי 2021. הסרט היה מועמד ל-7 פרסי אופיר בטקס פרסי אופיר לשנת 2021, כולל הסרט הטוב ביותר, וזכה בארבעה מהם.
חיים אישיים
גידי דר הוא אב לבן ושתי בנות.
נשיאות המגזר העסקי בישראל
נשיאות המגזר העסקי בישראל, שנקראה בעבר נשיאות הארגונים העסקיים וקודם לכן, עד אוגוסט 2013, נקראה לשכת התיאום של הארגונים הכלכליים) היא אגודה עות'מאנית שמהווה ארגון-גג של מרבית ארגוני המעבידים בישראל. בין הארגונים החברים: התאחדות האיכרים בישראל, התאחדות הקבלנים, איגוד בתי המלון, איגוד היהלומים, האיגוד הכל ארצי של מפעלי הניקיון והאחזקה בישראל, איגוד הבנקים בישראל, איגוד האיכרים ועוד.
היסטוריית הארגון
באמצע שנות ה-50 של המאה העשרים התאחדות התעשיינים, התאחדות האיכרים, מרכז הקבלנים והבונים ולשכות המסחר הסכימו על הקמת "חטיבת נותני העבודה" מנציגיהם שתייצג אותם במנהלת שירות התעסוקה.
לאחר סיפוק מפעולת החטיבה ובעקבות עליית מס העיזבון בתחילת שנות ה-60 הוקמה ב-1967 לשכת התיאום של הארגונים הכלכליים. באוגוסט 2013 שינתה האגודה את שמה ל"נשיאות הארגונים העסקיים".
בעקבות חילוקי דעות על דרך ההתנהלות, בחודש מרץ 2020 פרשו מהאגודה התאחדות התעשיינים בישראל, איגוד לשכות המסחר והתאחדות חקלאי ישראל, והקימו את נשיאות המעסיקים והעסקים בישראל. לאחר פרישה זו שינתה האגודה את שמה לשמה הנוכחי, "נשיאות המגזר העסקי בישראל".
ראשי הנשיאות
מהקמת האגודה ובמרבית שנותיה, נשיא התאחדות התעשיינים שימש גם כיו"ר האגודה. עד תחילת 2015 כיהן בתפקיד צביקה אורן, שהוחלף בידי שרגא ברוש. יו"ר האגודה הנוכחי הוא דובי אמיתי, נשיא התאחדות האיכרים.
פעולות האגודה
בדצמבר 2014 חתמה נשיאות הארגונים העסקיים על הסכם קיבוצי עם ההסתדרות החדשה, להעלאת שכר המינימום, בשלוש פעימות, ל-5,000 ש"ח. בהתאם להסכם זה תיקנה הכנסת, בחקיקת בזק, את חוק שכר מינימום.
ג'יי. ג'יי. וואט
ג'סטין ג'יימס ("ג'יי. ג'יי.") וואט (באנגלית: Justin James "J. J." Watt; נולד ב-22 במרץ 1989) הוא שחקן פוטבול אמריקאי, ששיחק בעמדת הדיפנסיב אנד בליגת ה-NFL. וואט זכה שלוש פעמים בתואר שחקן ההגנה של השנה ב-NFL.
ביוגרפיה
וואט נולד בפיווקי שבוויסקונסין בנם של ג'ון וקוני. שני אחיו הצעירים של וואט משחקים אף הם פוטבול, אחיו דרק נבחר ב-2016 בדראפט ה-NFL על ידי סן דייגו צ'רג'רס ואחיו טי. ג'יי. נבחר ב-2017 על ידי פיטסבורג סטילרס. בנעוריו הצטיין בענפי ספורט שונים בהם כדורסל, פוטבול, בייסבול ואתלטיקה קלה.
קריירה במכללות
ב-2007 למד באוניברסיטת סנטרל מישיגן ושיחק בנבחרת האוניברסיטה אך לא בלט. בתום השנה חזר לוויסקונסין, למד במכללה קהילתית ועבד כשליח בפיצה האט. ב-2008 החל ללמוד באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון, אך לא שיחק בשנה הראשונה בשל חוקי ה-NCAA. הוא שותף ב-13 משחקים בעונת 2009 כשחקן הגנה. ב-2010 שותף ב-13 משחקים בהם רשם 7 הפלות של קוורטרבק הקבוצה היריבה, הוא נבחר לשחקן המצטיין של ויסקונסין בעונה זו, לנבחרת השנייה של המכללות וזכה בפרס רוני לוט לשחקן ההגנה המצטיין של המכללות. בתום העונה החליט לא להמשיך באוניברסיטה ולפנות לקריירה מקצוענית.
קריירה ב-NFL
וואט נבחר במקום ה-11 בסיבוב הראשון של דראפט ה-NFL לשנת 2011 על ידי יוסטון טקסאנס וחתם על חוזה לארבע שנים בשווי של כ-11 מיליון דולר. בעונתו הראשונה בקבוצה פתח בכל 16 משחקי הקבוצה בעונה הסדירה ורשם 5.5 הפלות. הוא סייע לקבוצה להעפיל בפעם הראשונה בתולדותיה לפלייאוף עם מאזן של 10 ניצחונות ושישה הפסדים. בניצחון בסיבוב הראשון בפלייאוף על סינסינטי בנגלס, השיג חטיפה לטאצ'דאון והפלה אחת. בסיבוב השני הפסידו וואט והטקסאנס לבולטימור רייבנס במשחק בו השיג וואט שתי הפלות. בעונה השנייה הוביל וואט את הליגה עם 20.5 הפלות, בנוסף רשם 16 יירוטים של מסירות, 4 גרימות השמטות כדור ו-81 טאקלים. הוא נבחר בתום העונה לשחקן ההגנה המצטיין של הליגה וקבוצתו סיימה את העונה הסדירה במאזן הטוב בתולדותיה של 12 ניצחונות ו-4 הפסדים. בפלייאוף הפסידה הקבוצה בסיבוב השני לניו אינגלנד פטריוטס. בעונת 2013 נבחר וואט בפעם השנייה ברציפות לנבחרת העונה ולפרו בול, אך הייתה כישלון מבחינת יוסטון שסיימה עם שני ניצחונות בלבד.
בתחילת עונת 2014 חתם וואט על חוזה חדש ביוסטון לשש שנים, בסך של כ-100 מיליון דולר, הכולל 30.9 מיליון דולר מענק חתימה. החוזה הפך אותו לשחקן ההגנה בעל המשכורת השנתית הממוצעת הגבוהה ביותר בליגה. במהלך העונה השיג וואט 20.5 הפלות, 4 גרימות להשמטת כדור, חטיפה אחת, שני טאצ'דאונים הגנתיים, 10 יירוטי מסירה ו-78 טאקלים. בנוסף הוא שותף גם במשחק ההתקפה של הקבוצה ותפס שלוש מסירות לטאצ'דאונים. הוא נבחר בפעם השלישית ברציפות לנבחרת העונה של הליגה וזכה בפעם השנייה בתואר שחקן ההגנה של השנה. בעונת 2015 זכתה יוסטון בראשות הבית עם מאזן של 7–9. וואט השיג במהלך העונה 17.5 הפלות, נבחר בפעם הרביעית ברציפות לנבחרת שחקני העונה ובפעם השלישית לשחקן ההגנה של השנה. בפלייאוף נפצע וואט במהלך המשחק בסיבוב הראשון מול קנזס סיטי צ'יפס וקבוצתו הובסה 0–30. בעונת 2016 הושבת וואט מפעילות לאחר פציעה בגבו במחזור השלישי. בעונת 2017 הושבת מפעילות לאחר פציעה במחזור החמישי. בעונת 2018 שיחק בכל 16 המשחקים, הוא השיג 16 הפלות ושיא קריירה של 7 גרימות להשמטות כדור, הוא נבחר לנבחרת העונה. בפלייאוף הפסידה יוסטון בסיבוב הראשון. בעונת 2019 נפצע במחזור השמיני והושבת מפעילות עד סוף העונה הסדירה, הוא חזר במפתיע למשחקי הפלייאוף וסייע לקבוצתו לגבור על באפלו בילס בסיבוב הראשון.
פעילות פילנתרופית
וואט הוא מייסדה של עמותה שמטרתה תמיכה בפעילויות בני נוער. בעקבות הנזקים שנגרמו מהוריקן הארווי ביוסטון, גייס וואט כ-37 מיליון דולר לסיוע לשיקום תושבי העיר שנפגעו. על פועלו זכה בספורטאי השנה של ספורטס אילוסטרייטד לשנת 2017, ובפרס איש השנה על שם וולטר פייטון מטעם ה-NFL.
חיים אישים
וואט נשוי לקיילי וואט, כדורגלנית ששיחקה בליגה הלאומית ובנבחרת ארצות הברית בכדורגל נשים. הם הורים לבן אחד.
שרה לם
שרה לם (באנגלית: Sarah Lamb; נולדה ב-1980) היא רקדנית בלט אמריקאית בבלט המלכותי בלונדון.
לם נולדה בשנת 1980 בבוסטון שבמסצ'וסטס בארצות הברית לקת'לין וג׳ון לם, הבת השנייה מבין שלוש. היא גדלה בבוסטון ובברוקלין, והחלה ללמוד מחול כמעט מהרגע שבו למדה ללכת. כשלמדה בבית הספר לבלט בבוסטון, עוד לפני שמלאו לה 10 שנים, נבחרה לגלם בתפקיד ראשי את ׳קלרה׳ מהבלט המפורסם מפצח האגוזים בהפקה השנתית הגדולה של בית הספר. כעבור שנים גילמה דמויות בוגרות על אותה הבמה יחד עם חברותיה, שגילמו גם הן את ׳קלרה׳ בצעירותן. בגיל 13 החלה ללמוד עם הגברת טטיאנה לגט בבית הספר לבלט בבוסטון. לם זכתה במדליית זהב בשנת 1998 מאת נשיא ארצות הברית, ביל קלינטון, במסגרת בית הספר. בזכות אימוניה עם לגט, זכתה לם בשלוש מדליות כסף בתחרות הבלט הבינלאומית בנגויה שביפן בשנת 1999, בתחרות הבלט הבינלאומית השישית של ניו יורק בשנת 2000 ובתחרות הבלט הבינלאומית של ארצות הברית בשנת 2002.
שרה לם הצטרפה ללהקת הבלט של בוסטון בשנת 1998, קודמה לדרגת סולנית ב-2001 ולדרגת רקדנית ראשית בשנת 2003. היא הצטרפה לאחר מכן, באוגוסט 2004, לבלט המלכותי כסולנית ראשונה וקודמה לדרגת רקדנית ראשית בשנת 2006.
משנת 2005 לם נשואה לרקדן פטריק ת'ורנברי והשניים מתגוררים בלונדון.
רפרטואר
אודט/ אודיל (אגם הברבורים), יוליה (רומיאו ויוליה), הנסיכה אורורה והנסיכה פלורין (היפהפייה הנרדמת), ליז (הנערה הסוררת), סילפיד (הסילפידה), פיית שזיף הסוכר (מפצח האגוזים), מארי לריש (מיירלינג, Mayerling), טטיאנה ואולגה (יבגני אונייגין), מאשה (חלומות חורף), ילדה לבנה וילדה כחולה (מחליקי הקרח), אליס (אליס בארץ הפלאות) ועוד רבים.
1984 בברית המועצות
1984 בברית המועצות הייתה השנה בה נחגגה השנה ה-67 למהפכת אוקטובר. בדצמבר 1979 החלה פלישת הכוחות הסובייטיות לאפגניסטן והחלה מלחמה שנמשכה 10 שנים.
Tug of War (אלבום של פול מקרטני)
Tug of War (בעברית: משיכת חבל) הוא אלבום הסולו השלישי של פול מקרטני, שיצא באפריל 1982. זה היה האלבום הראשון של מקרטני שפורסם לאחר פירוק Wings באפריל 1981. בסך הכל זה היה האלבום ה-11 שלו מאז התפרקות הביטלס. זה היה גם האלבום הראשון של מקרטני לאחר רצח שותפו לשעבר ג'ון לנון. האלבום הופק על ידי המפיק לשעבר של הביטלס ג'ורג' מרטין והיה מספר 1 במצעדים במדינות רבות. כמה מבקרים הכתירו אותו כחזרה למקורות של מקרטני.
כמה רומנטי
כמה רומנטי (באנגלית: Isn't It Romantic) הוא סרט קומדיה רומנטית משנת 2019, המתאר אשה שנחבטה בראשה, וכשהתעוררה גילתה שהעולם סביבה הפך לסרט קומדיה רומנטית. הסרט בבימויו של טוד שטראוס-שולסון.
הסרט יצא לאקרנים על ידי האחים וורנר ב-13 בפברואר 2019, ועלה בנטפליקס ב-28 בפברואר 2019.
עלילה
נטלי היא אדריכלית אוסטרלית המתגוררת בניו יורק, מחפשת אהבה, שונאת סרטי קומדיה רומנטית, סובלת מזלזול מצד לקוחותיה במשרד ומתקשה למצוא אהבה בשל ממדי גופה הגדולים. היא לא רואה כי עובד במשרד מאוהב בה בסתר.
לאחר שהיא נחבטת בראשה, היא עוברת לפתע לחיות בתוך סרט קומדיה רומנטית. היא מבינה שכדי לצאת ממנו היא צריכה למצוא מישהו לאהוב אותו, אך מנסה להתאהב בשני גברים ולא מצליחה לצאת מן הסרט עד שהיא מבינה שהיא צריכה להתאהב בעצמה. היא יוצאת מהסרט ומבינה כי היא צריכה להיות פתוחה יותר, ושמה לב לחיזוריו של ג'וש, חברה הטוב.
ביטלג'וס (מחזמר)
ביטלג'וס (באנגלית: Beetlejuice The Musical) הוא עיבוד מוזיקלי עם שירים ומוזיקה מאת המלחין אדי פרפקט ותסריט מאת סקוט בראון ואנתוני קינג, המבוסס על סרט האימה הפרודי באותו השם משנת 1988, שנכתב על ידי מייקל מק'דוול וורן סקארן ובוים על ידי הבמאי טים ברטון. המספר את סיפורם של בעל ואישה שמגלים, לאחר שקיפחו את חייהם, שמשפחה יאפית עברה לגור בביתם ומנסים לגרש אותם ללא הועיל בעזרתו של "מגרש חיים" (על משקל "מגרש שדים") בשם ביטלג'וס, שמזומן באמצעות אמירת שמו שלוש פעמים.
המחזמר עלה בהצגת בכורה ב-14 באוקטובר 2018 בתיאטרון הלאומי שבוושינגטון די. סי., והוא עלה על תיאטראות ברודוויי ב-25 באפריל 2019.
רקע
בשנת 2016, דווח על תהליכי עבודה עבור עיבוד מוזיקלי שייעשה לסרט "ביטלג'וס" שיצא לאקרנים בשנת 1988 בבימויו של הבמאי טים ברטון. המחזמר עתיד היה להיות מבוים על ידי הבמאי אלכס טימברס ולהיות מופק תחת אחריותם של אולפני האחים וורנר ואף נעשתה קריאה מקדימה עם כריסטופר פיצגראלד. במרץ 2017 נודע שהקומיקאי המוזיקלי האוסטרלי אדי פרפקט יכתוב את המוזיקה ואת מילות השירים, ושסקוט בראון ואנתוני קינג יכתבו את התסריט עבור המחזמר ושקריאה נוספת תתקיים במאי, בהשתתפותו של קריס קוקול כמפקח מוזיקלי. למחזמר היו שלוש קריאות ושתי סדנאות ניסיוניות עם אלכס ברייטמן בתפקיד הראשי, סופיה אן קארוזו כמו לידיה דץ וקרי באטלר ודני פודי כברברה ואדם מייטלנד.
הפקות
המחזמר עלה בהצגת הבכורה שלו בתיאטרון הלאומי שבוושינגטון די. סי. והורץ מ-14 באוקטובר ועד ל-16 בנובמבר 2018. ההפקה בוימה על ידי אלכס טימברס עם כוריאוגרפיה מאת קונור גלאגהר, פיקוח מוזיקלי מאת קריס קוקול, עיצוב תפאורה מאת דייוויד קורינס, עיצוב תלבושות מאת ויליאם איבי לונג, עיצוב תאורה מאת קנת פוזנר, עיצוב קול מאת פיטר היילנסקי, עיצוב הקרנה ווידאו מאת פיטר ניגריני, עיצוב בובות מאת מייקל קארי, אפקטים מיוחדים מאת ג'רמי צ'רניק, אשליות מאת מייקל ובר, מוזיקה בהפקתו של מאט סטין וסידורי מיקום מאת דייוויד דבון.
ב-16 באוגוסט, הוכרז שאלכס ברייטמן יככב בתפקיד הראשי כביטלג'וס לצדה של סופיה אן קארוזו כלידיה דיץ, לאחר שגילמו את התפקידים האלו בסדנאות.
ב-22 באוגוסט הוכרז על צוות השחקנים המלא, ביניהם קרי באטלר (לאחר שהופיעה בסדנאות) ורוב מק'לור כברברה ואדם מייטלנד, לסלי קריטזר ואדם דאנהייזר כדליה וצ'ארלס דיץ, ג'יל אברמוביץ' ודני רוטיגליאנו כמקסין ומקסי דין וקאלווין מון לו כאוטו. האנסמבל יכלול את טסה אלבס, ג'וני ברנטלי, ריאן ברסלין, ברוק אנגן, אייב גולדפרב, אריק אנתוני ג'ונסון, אליוט מטוקס, מתאו מלנדז, ג'ורג' מריק, ראמון אוונס, דווין רוברטס, פרסלי ריאן, קים סאווה ודנה שטיינגולד.
מערכה ראשונה
ההצגה מתחילה בלווייתה של אמילי דיטץ.
בתה של אמילי, לידיה, שרה על ההשלכות של המוות של אימה, כיצד אביה לא מתייחס למוות ואליה, ועל איך שהיא מרגישה שקופה ו"בלתי נראית" בעיני החברה ("Prologue: Invisible"). בסוף השיר, מתגלה דמותו של ביטלג'וס, שד ששר שיר על המוות וכל הקונספט של למות ("The Whole Being Dead Thing"). לאחר מכן, ביטלג'וס שובר את הקיר הרביעי ומספר לקהל על החיים שלו בתור מת בעולם של החיים, ושאף אחד לא יכול לראות אותו, אלא אם כן בן- אדם חי יאמר את שמו שלוש פעמים. הוא מספר שהוא מתכנן לגרום לכך בקרוב.
ביטלג'וס מציג לנו את אדם וברברה מייטלנד. הם זוג נשוי נורמי וקצת חנונים, שרוצים להקים משפחה. אבל הם לא מוכנים רגשית לזה, ומתרצים סיבות רבות מדוע הם עדיין לא מוכנים להביא ילד. תוך כדי שברברה ואדם שרים, הם קופצים ביחד, הרצפה נשברת והם נופלים לתוכה ומתים ("Ready Set, Not Yet"). "הספר למת המתחיל" נופל מהשמיים (באנגלית- The Handbook for the Recently Deceased) וביטלג'וס שורף אותו, מכיוון שהוא לא רוצה שברברה ואדם ילכו לעולם התחתון של המתים (כמו שכתוב בספר) אלא שיירדפו את הבית שלהם ואת האנשים שעוברים לגור בו על מנת שיעזרו לו לגרום למישהו לאמר את שמו שלוש פעמים. לאחר מכן, ברברה ואדם מטפסים בחזרה מההריסות של הרצפה ומבינים שהם מתים;
ביטלג'וס מציג את עצמו לאדם וברברה ומציע לעזור להם לרדוף את ביתם. ובתמורה, הם יעזרו לו לגרום לאיש חי לאמר את שמו ("The Whole "Being Dead" Thing, Pt. 2"). ביטלג'וס מראה לברברה ואדם שמשפחת דיטץ קנתה את הבית שלהם ומסביר להם שרק אם יתנו לו לעזור, הם יוכלו להעיף את משפחת דיטץ מהבית. ברברה ואדם מסכימים לקבל את עזרתו (The Whole "Being Dead" Thing, Pt. 3"). בינתיים, אביה של לידיה, צ'ארלס מגיע לבית עם מאמנת החיים של לידיה. דליה (שאביה שכר לה כמו פסיכולוגית, אבל היא לא עושה עבודה טובה בכלל). שהיא בנוסף המאהבת של צ'ארלס. הם מדברים על איך הם יוכלו לשנות את הבית כשלידיה נכנסת ושואלת מתי הם יחזרו הביתה, צ'ארלס אומר לה שהוא קנה את הבית. לידיה נכנסת ללחץ ואומרת שהרוח של אמא שלה רודפת את הבית הקודם שלהם ושהם צריכים לחזור. צ'ארלס משתיק את לידיה ואומר שהבוס שלו, מקסי דין, יתארח אצלם בעוד יומיים- ועוזב. דיליה מנסה לכפות על לידיה אושר כנגד רצונה. ואז לידיה מבריחה אותה, אחרי שהיא עוזבת, לידיה מתחילה לדבר לעצמה, משוכנעת שהרוח של אמה איתה ופורקת את כל העצב שנשאר לה מאז שנפטרה ושאבא שלה אפילו לא מזכיר את השם שלה (לא את שלה ולא את של אמה) ושהיא מרגישה בלתי נראית. היא אומרת שהיא עוד תגרום לאבא שלה להגיד את השם של אמה(dead mom)
וושינגטון די. סי.
* שיר שנכלל בסרט המקורי.^ שיר שנחתך והוצא מן המחזמר לאחר ניסיונות ההרצה. לאחר ניסיונות ההרצה בוושינגטון די. סי., השיר "Everything is Meh" נכתב מחדש לחלוטין בגלל תלונות הקהל על כך שהשיר נראה כחסר סנכרון לחלוטין עם שאר המופע והוחלף בתיאטראות ברודוויי בסצנה אחרת, שבה מיס ארגנטינה מבצעת את השיר החדש שנקרא כעת "What I Know Now".
תיאטראות ברודוויי
* שיר שנכלל בסרט המקורי.^ השיר אינו כלול באלבום ההקלטות המקורי של הפקת ברודוויי.
אלבום ההקלטות
אלבום ההקלטות של הקאסט המקורי מברודוויי הופץ באופן דיגיטלי על ידי חברת "גוסטלייט רקורדס" ב-7 ביוני 2019.
טנקים בשירות צה"ל
טנק הוא רכב קרבי משוריין החמוש בדרך כלל בתותח ובמקלעים. הטנק מוגן בשריון עבה, העוזר לו לשרוד את האש של האויב בשדה הקרב. <BR> הטבלה הבאה מסדרת את דגמי הטנקים ששרתו בחיל השריון הישראלי לפי שנות כניסה לשירות. לחלק מהטנקים לא נתון עובי במ"מ של השריון, אלא מצוין רק סוג השריון. הסיבה לכך היא שברוב הטנקים החדשים הנתון המדויק של עובי השריון מסווג.
וילנר
{{פירושונים| וילנר (בכתיב יידי: וילנער) הוא שם משפחה שפירושו "יוצא וילנה". הגרסה הסלאבית המקבילה לשם זה היא וילנסקי.
אישים ששמם וילנר:
ראו גם
}}
מערות אלפנטה
מערות אלפנטה (בהינדי: घारापुरी गुफाएँ, "מערות גראפורי") הן אתר מורשת עולמית של אונסק"ו ומספר מקדשי מערות חצובים בסלע, המוקדשים בעיקר לאל ההינדי שיווה. האתר נמצא ב, או גראפורי (מילולית מהינדי: "עיר המערות"), ב, 10 קילומטרים ממזרח לעיר מומבאי שבמדינת מהאראשטרה בהודו. האי, שנמצא כ-2 קילומטרים מערבית ל, כולל חמש מערות הינדואיות וכמה תלוליות סטופה בודהיסטיות המתוארכות למאה השנייה לפני הספירה, וכן קבוצה קטנה של שתי מערות בודהיסטיות עם מכלי מים.
מערות אלפנטה מכילות פסלי אבן חצובים בסלע המציגים סינקרטיזם של רעיונות ואיקונוגרפיה הינדית ובודהיסטית. המערות חצובות בסלע בזלת מוצק. למעט כמה יוצאים מן הכלל, חלק גדול מיצירות האמנות הושחתו וניזוקו. כיוון המקדש הראשי וכן מיקומם היחסי של מקדשים אחרים ממוקמים בתבנית מנדלה. הגילופים מתארים סיפורים מהמיתולוגיה ההינדואית, כאשר הפסל המונוליתי של הטרימורטי סדאשיווה (שיווה בן שלושת הפרצופים) בגובה 6 מטרים, נטארג'ה (אדון הריקוד) ויוגישווארה (לורד היוגה) הם המפורסמים ביותר.
A Seat at the Table
A Seat at the Table (בעברית: מושב ליד השולחן) הוא אלבום האולפן השלישי של הזמרת-יוצרת האמריקאית סולאנג' נואלס. האלבום יצא לאור ב-30 בספטמבר 2016 על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס.
מערות אלפנטה
האי והמערות נקראו אלפנטה (באיות Elefante שהשתנה ל-Elephanta), כינוי שהוענק לאי על ידי הפורטוגלים שמצאו באי פסל פיל גדול כשהשתלטו עליו ב-1534. חיל המצב שישב באי השחית את הפסל והמערות. המערה הראשית (מערה 1, או המערה הגדולה) הייתה מקום תפילה הינדי עד שהגיעו הפורטוגלים, ואז האי חדל להיות מקום תפילה פעיל. את הניסיונות המוקדמים ביותר למנוע נזק נוסף למערות החלו ליזום פקידי הודו הבריטית בשנת 1909. המונומנטים שוחזרו בשנות ה-70 של המאה ה-20. בשנת 1987 נקבעו מערות אלפנטה המשוחזרות כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. כיום הן מתוחזקות על ידי (בראשי תיבות ASI).
שיננא
שיננא - מפעל לעידוד השינון במשנה תורה להרמב"ם הוא ארגון הפועל בקרב המגזר החרדי ומטרתו לעודד אברכים ובחורי ישיבות ללימוד בספר משנה תורה של הרמב"ם. הארגון מקיים מבחנים שבועיים ועונתיים, מחלק מלגות ומקיים הגרלות נושאות פרסים, מפעיל קו טלפון עם שיעורים מגוונים בפרק היומי ברמב"ם, מפעיל תוכנית לכתיבת פלפולים בדברי הרמב"ם ומוציא לאור ספרים חוברות ופרסומים המבארים את הרמב"ם או דנים בספריו וערך הלימוד בהם. בין רבני הארגון נמנים הרב צבי ברוורמן אב"ד ביתר עלית, הרב ברוך שרגא, הרב חיים שמרלר ראש ישיבות צאנז, הרב משה ברנדסדורפר גאב"ד היכל הוראה, הרב זושא הורביץ אב"ד קהילות החסידים באלעד, הרב ציון כהן רב העיר אור יהודה והרב דוד קדוש ראש כולל דרכי תורה.
A Seat at the Table
האלבום הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200.
שיננא
הארגון מלווה על ידי רבנים ואדמו"רים בולטים בהם האדמו"ר מויזניץ, האדמו"ר ממודזיץ, הרב ברוך מרדכי אזרחי, הרב בניהו שמואלי והרב דוד יוסף. עד לפטירתם לווה הארגון בתמיכתם של הרב שלום כהן, הרב שמעון בעדני והרב חיים מאיר וואזנר.
מערות אלפנטה
גאוגרפיה
, או גראפורי (מילולית מהינדי: "עיר המערות"), שוכן כ-10 קילומטרים מזרחית למונומנט של השער להודו בנמל העיר מומבאי, ופחות מ-2 קילומטרים מערבית ל. האי משתרע על כ-10 קילומטרים רבועים בזמן הגאות וכ-16 קילומטרים רבועים בשפל. גראפורי הוא כפר קטן בצד הדרומי של האי. האי מחובר בשירותי מעבורות, היוצאות מקרבת "השער להודו" במומבאי, הפועלות בין השעות 9:00 ל-14:00 מדי יום, למעט יום שני שבו המערות סגורות. למומבאי יש נמל תעופה מקומי ובינלאומי מרכזי, והיא מחוברת לרשת הרכבות ההודיות.
שיננא
הארגון נוסד בשנת תש"פ ורבבות בני ישיבות ואברכים משתתפים במסלולי הלימוד שהוא מקיים.
מערות אלפנטה
גאוגרפיה
אורכו של האי 2.4 קילומטרים ובו שתי גבעות המתנשאות לגובה של כ-150 מטרים. נקיק צר ועמוק מפריד בין שתי הגבעות ועובר מצפון לדרום. במערב הגבעה עולה במתינות מהים ונמתחת מזרחה על פני הנקיק ועולה בהדרגה לקצה במזרח בגובה 173 מטרים. יער עם מקבצים של עצי מנגו, תמרהינדי ופונגמיה מנוצה (Millettia pinnata) מכסה את הגבעות יחד עם עצי דקל מפוזרים. אזור הכרית מורכב מחול ובוץ עם שיחי מנגרובים בשוליים. מזחים קיימים ליד שלושה כפרים קטנים המכונים "סט בונדר" בצפון-מערב, "מורה בונדר" בצפון-מזרח, וגראפורי או "ראג' בונדר" בדרום.
שיננא
היסטוריה
ארגון 'שיננא' הוקם בחודש תמוז ה'תש"פ ויצא בתוכנית לימודים ומלגות בקרב בני הישיבות החרדיות ברחבי הארץ. עם הקמתו יצא הארגון בשורת מסלולי ותוכניות לימוד ומבחנים, הקים מערכת טלפונית בה מתפרסמים שיעורים מגוונים ברמב"ם והחל להוציא לאור שורת פרסומים המלווים את לומדי הרמב"ם.
מערות אלפנטה
גאוגרפיה
בגבעה המערבית יש חמש מערות חצובות, ובגבעה המזרחית יש סטופה מלבנים. בגבעה המזרחית שתי תלוליות בודהיסטיות והיא נקראת גבעת הסטופה. קרוב לחמש המערות בגבעה המערבית, נמצאות מערות מספר 6 ו-7 בגבעה המזרחית. המערה המתוירת והמשמעותית ביותר נמצאת על הגבעה המערבית ונקראת מערה 1 או "המערה הגדולה", הנמצאת כקילומטר הליכה במעלה המדרגות. האי אלפנטה הוא אזור מונומנטים מוגן בהתאם לדרישות אונסק"ו. בשנת 1985 הכריזה ממשלת הודו על אזור חיץ הכולל "אזור אסור" המשתרע על כל האי ועד קילומטר אחד מקו החוף.
שיננא
היסטוריה
הארגון אף מינה עשרות רכזים בכל רחבי הארץ המפעילים את מסלולי הלימוד והמבחנים ומהווים כתובת ללומדים.
מערות אלפנטה
היסטוריה
ההיסטוריה העתיקה של האי אינה ידועה בתיעוד ההינדי או הבודהיסטי. מחקרים ארכאולוגיים גילו שרידים רבים המצביעים על כך שלאי הקטן היה עבר תרבותי עשיר, עם עדויות להתיישבות אנושית עד המאה השנייה לפני הספירה. אתר אלפנטה יושב לראשונה על ידי בודהיסטים מזרם הטהרוואדה, לפני הגעתם של הברהמינים לאי, כדי לבנות סטופה גדולה לבודהה עם שבע סטופות קטנות יותר סביבו, כנראה בסביבות המאה השנייה לפני הספירה. מטבעות של קשאטראפס המתוארכים למאה ה-4 לספירה נמצאו באי. ההיסטוריה של האזור תועדה לראשונה בעידן אימפריית גופטה, אך תעודות אלו אינן מזכירות במפורש את מערות אלפנטה, וזהו הבסיס למחלוקת בין היסטוריונים באשר לזמן בניית האתר. רוב ההערכות נעות בין סוף המאה החמישית לסוף המאה השמינית לספירה, בהתבסס בעיקר על תאריכי מקדשי מערות אחרים באזור דקאן. היסטוריונים מתקופת הקולוניאלית שיערו כי המערות נבנו על ידי מלכים מ במאה השביעית ואילך, השערה שהתבססה בעיקר על קווי דמיון מסוימים עם מערות אלורה. תאוריה זו נסתרה על ידי ממצאים מאוחרים יותר.
שיננא
היסטוריה
אחת לכמה חודשים, מתקיים מבחן גדול ומקיף. המבחנים מתקיימים בדרך כלל באולמות גדולים, דוגמת ארנה ירושלים, ובנייני האומה.
מערות אלפנטה
היסטוריה
על פי הארגון "הסקר הארכאולוגי של הודו" ואונסק"ו, האתר יושב בתקופות קדומות ומקדשי המערות נבנו בין המאה החמישית למאה השישית. חוקרים בני זמננו מציבים בדרך כלל את השלמת המקדשים לרבע השני של המאה השישית, וכהמשך לתקופת הפריחה האמנותית בעידן אימפריית גופטה. חוקרים אלה מייחסים את מקדשי המערות הללו למלך קרישנארג'ה מ. התיארוך להשלמת הבנייה לאמצע המאה ה-6 ושהמערות היו מונומנט לשיווה שנבנה על ידי מלך קלאצ'ורי הינדי מבוסס על עדויות נומיסמטיות, כתובות, סגנון בנייה ותיארוך טוב יותר של מקדשי מערות אחרים בדקאן, כולל מערות אג'אנטה, ותיארוך ודאי יותר של היצירה הכתובה בסנסקריט מאת המחבר.
שיננא
היסטוריה
בחודש תמוז ה'תשפ"ג הפיק הארגון מעמד גדול של סיום הרמב"ם במסלול הפרק אחד ליום, בהשתתפות ראשי ישיבות ורבנים רבים.
מערות אלפנטה
היסטוריה
לטענת צ'ארלס קולינס, החשיבות של מערות אלפנטה מובנת יותר על ידי מחקר בהקשר של ספרות הינדית קדומה או מימי הביניים המוקדמים, כמו גם בהקשר של מקדשי מערות בודהיסטיים, הינדואיים וג'ייניים בתת-היבשת. יצירות האמנות ההיסטוריות של אלפנטה עוצבו בהשראת המיתולוגיה, המושגים והרעיונות הרוחניים שנמצאו בטקסטים של הוודות על, ואחר כך על שיווה, על האפוסים, על ה וקובץ הספרות ההינדואיסטי שחובר במאה החמישית. הפאנלים ויצירות האומנות משקפים את הרעיונות והסיפורים המקובלים והמוכרים היטב בקרב האומנים ואדריכלי המערות של הודו בערך בשנת 525 לספירה. המיתולוגיה משתנה באופן משמעותי בטקסטים אלה ועוותה בצורה ניכרת על ידי שרבובים מאוחרים יותר, אך לוחות מערת אלפנטה מייצגים את הגרסה הנרטיבית המשמעותית ביותר במאה השישית. הפאנלים והיצירות מבטאים באמצעות האקלקטיות שלהם, השטף והתנועה את השפעת המחשבה הדתית הוודית והפוסט-וודית על התרבות ההינדית באמצע האלף הראשון לספירה.
שיננא
מסלולי הלימוד
ארגון 'שיננא' מקיים מסלולי ותוכניות לימוד מגוונים.
מערות אלפנטה
היסטוריה
לאחר השלמת המערות במאה ה-6 הפכה אלפנטה לפופולרית באזור כגראפורי ("עיר המערות"). השם עדיין משמש בשפה המראטהית המקומית. האי היה תחת שלטון, שמסרה אותו לסוחרים פורטוגלים בשנת 1534. הפורטוגלים כינו את האי "האי אלפנטה" על שם פסל האבן הענקי המונוליתי של פיל במקום ששימש לעגינת ספינותיהם וכציון דרך להבדיל בינו לבין איים אחרים ליד מומבאי. פסל הפיל ניזוק בניסיונות להעבירו לאנגליה, והועבר לגני ויקטוריה במומבאי בשנת 1864, הורכב מחדש בשנת 1914 על ידי קאדל והיואיט, וכעת מוצב בגן החיות, שמם העכשווי של גני ויקטוריה במומבאי.
שיננא
הוצאה לאור
הארגון מוציא לאור פרסומים שונים ומפעיל מערכת טלפונית.
מערות אלפנטה
היסטוריה
החוקרים חלוקים בשאלה מי היו האחראים העיקריים להשחתה ולהרס במערות אלפנטה. לדברי מקניל (Macneil), המונומנטים והמערות כבר חוללו במהלך שלטון הסולטנות, והוא מבסס את ממצאיו על הכתובת בפרסית על דלת המובילה אל המערה הגדולה. לעומת זאת, אחרים כמו אובינגטון (Ovington) ופייק (Pyke), מקשרים בין הנזק הגדול יותר של החיילים הפורטוגלים הנוצרים לטקסטים שלהם שבהם הודו שהם השתמשו במערות ובפסלים כמטווח ירי וכמטרות תרגול.
מקניל מסכים כי מערות אלפנטה הושחתו וניזוקו בתקופה הקולוניאלית, אך מטיל את האחריות לא על החיילים אלא על הרשויות הפורטוגליות. פרסומים בריטיים מהעידן הקולוניאלי מצהירים כי הם "הושחתו על ידי הלהט של המוחמדנים והפורטוגלים". עם זאת, תאוריה שלישית מרמזת כי לא שליטים מוסלמים וגם לא נוצרים פורטוגלים פגעו באתר משום ששניהם טייחו את יצירות האמנות והמערות. היו אלה שניסו להסיר את הטיח ההוא. על פי תאוריה זו שלדברי ונדי דוניגר (Wendy Doniger) היא "אולי נכונה", המראטהים הם שגרמו נזק ליצירות אמנות במאה ה-17.
הפורטוגלים מסרו את האי בשנת 1661 לבריטניה, אך עד אז כבר נגרם נזק ניכר למערות. הפורטוגלים גם הסירו ואחר כך איבדו אבן עם כתובת שהייתה במערות. אירופאים רבים ביקרו במערות בתקופת השלטון הבריטי במהלך ביקורם בבומביי, ואז פרסמו את רשמיהם וזיכרונותיהם. היו שמתחו ביקורת על כך שאין בהן דבר "של יופי או אמנות", ואילו אחרים כינו אותן "יצירות אמנות ענקיות, בעלות גאונות יוצאת דופן".
הבריטים הסתמכו על עיר הנמל בומביי (כיום מומבאי), מה שהוביל לכך שהיא הפכה למרכז עירוני מרכזי ולהגירה אליה של הינדים שחיפשו הזדמנויות כלכליות. מערות אלפנטה צצו מחדש כמרכז לפולחן ההינדי, ועל פי רישומי הממשל הבריטי, הממשל גבה מעולי הרגל "מס מקדש" לפחות מאז 1872.
בשנת 1903 עתרו ההינדים לממשלה שתוותר על תשלום זה, שהבריטים הסכימו לו בתקופת שלושה ימי פסטיבל שיווה אם ההינדים יסכימו. למעט זאת נותרו מערות הפילים במצבן ההרוס.
בסוף שנות השבעים של המאה ה-20, שיקמה ממשלת הודו את המערה הראשית בניסיון להפוך אותה לאתר תיירות ומורשת. המערות הוגדרו כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשנת 1987 על פי הקריטריונים התרבותיים של אונסק"ו: "חמישה עשר התבליטים הגדולים המקיפים את מקדש לינגאם במערת אלפנטה הראשית הם לא רק אחת הדוגמאות הגדולות ביותר לאמנות הודית, אלא גם אחד האוספים החשובים ביותר לפולחן שיווה", ו"המערות הן ההישג המפואר ביותר בתולדות אדריכלות הסלע במערב הודו. הטרימורטי ופסלים ענקיים אחרים עם תפאורתם האסתטית הם דוגמאות ליצירה אמנותית ייחודית".
תיאור
באי מצויות שתי קבוצות של מערות שנחצבו בסלע בזלת מוצק. קבוצת המערות הגדולה יותר, הכוללת חמש מערות על הגבעה המערבית של האי, ידועה בפסליה ההינדים. המערה הראשית, הממוספרת כמערה 1, נמצאת בערך כקילומטר במעלה גבעה, כשהיא פונה לכיוון מעגן מומבאי. מערות 2 עד 5 נמצאות בסמוך למערה 1 מדרום-מזרח, מסודרות בשורה. מערות 6 ו-7 נמצאת כ-200 מטרים צפונית-מזרחית למערות 1 ו-2, אך מבחינה גאולוגית על קצה הגבעה המזרחית.
שתי הגבעות מחוברות באמצעות שביל מרוצף. הגבעה המזרחית נקראת גם גבעת הסטופה (Stupa hill), ואילו הגבעה המערבית נקראת גבעת התותח (Canon hill), שמות המשקפים את שמותיהם ההיסטוריים מהתקופה הקולוניאלית, הסטופה העתיקה והתותחים מהעידן הפורטוגלי המצויים עליהן בהתאמה.
מערה 1, המערה הראשית או "המערה הגדולה"
אורכו של האולם המערה הראשית, הנקראת גם מערה 1 או המערה הגדולה, הוא 39.63 מטר צורתו ריבועית. ניתן לייחס את התוכנית הבסיסית של המערה לתוכנית ה (מנזר בודהיסטי) העתיקות, המורכבות מחצר מרובעת המוקפת בתאים, שנבנו בהודו 500 עד 600 שנה לפני מערות אלפנטה. למערה מספר כניסות, הכניסה הראשית קטנה וצנועה ומסתירה את האולם הגדול שבפנים. הכניסה הראשית פונה צפונה, ואילו שתי הכניסות הצדדיות פונות מזרחה ומערבה. הכניסה הראשית של המערה מיושרת לציר צפון – דרום, דבר יוצא דופן עבור מקדש שיווה (שכיוונו בדרך כלל מזרח – מערב). עם זאת, בפנים נמצא מקדש לינגה (קודש הקודשים, גרבה-גרייה, garbha-griya, מילולית "בית הרחם") המשולב בתוכנית ריבועית שכיוונה מזרח-מערב והיא פתוחה לזריחת השמש.
מקרא (סיור במערה בתלת־ממד)
כדי להגיע למערה הראשית, מבקר או עולה לרגל צריכים ללכת במעלה 120 מדרגות תלולות מהחוף או לקחת את רכבת הצעצוע של התיירים. בכניסה הראשית ארבעה עמודים, עם שלושה פורטיקו פתוחים ומעבר מאחור. עמודים, שש בכל שורה, מחלקים את האולם לסדרת תאים קטנים יותר. על תקרת האולם קורות נסתרות הנתמכות על ידי עמודי אבן המחוברים יחד על ידי כותרות.
המקדש סגור בתוך המערה, יש בו קירות פנימיים אך אין קיר חיצוני. העמודים יוצרים מרחב וקצב סימטרי כשהם תומכים במשקל הגבעה שמעל. המנדפה (mandapa, אולם העמודים) הראשית מתכווצת לתוך מבואת עמודים (ארדה-מנדפה, ardha-mandapa) בצד הדרומי, בעוד אכסדרת עמודים (מוקה-מנדפה, mukha-mandapa) מחברת אותה לכניסה הראשית. בתוך המערה הגדולה משובצים מקדשים ייעודיים, הגדול שבהם הוא מקדש לינגה הריבועי (ראו מספר 16 בתוכנית). זהו גרבה-גרייה (קודש הקודשים, garbha-griya, מילולית "בית הרחם") ריבועי עם ארבע כניסות, הממוקם בחלק הימני של האולם הראשי. מדרגות מובילות מארבעת הפתחים אל תוך קודש הקודשים, שבו יש לינגאם בסגנון מולאוויגרה (mulavigraha). כל פתח מוגן על ידי (רוח שומר הסף) מכל צד, בסך הכל שמונה דווראפאלה, שגובהם מהרצפה עד התקרה. אלו כבר היו הרוסים למחצה כאשר הפורטוגלים מסרו את השליטה באזור זה לבריטים. מקדש הלינגה מוקף במנדפה ובשביל ההקפה מסביב ("פרדאקשינה פאתה") כמו במקדשים הינדים אחרים. העמודים מיושרים באופן דומה לכיוון מזרח-מערב למקדש זה, ויש להם כניסה מזרחית. על הארכיטקטורה של מקדש זה מכוסה, כאילו התמזג, נמצא מקדש פתוח נוסף המיושר לכיוון צפון-דרום, עם סדאשיווה בעל שלושת הפרצופים כמרכז המוקד שלו. האחד מציג את הסמל המופשט של שיווה, האחרים את הסמל האנתרופומורפי, האייקוני של שיווה.
הכניסה הצפונית למערה מוקפת בשני פאנלים של שיווה המתוארכים לתקופת גופטה, שניהם ניזוקו. הפאנל השמאלי מתאר את יוגישווארה (שיווה כאל היוגה) והימני מראה את (שיווה כאדון הריקודים).לצד סדאשיווה שני אפריזים גדולים, האחד של ארדהנארישווארה והשני של גנגאדהארה. קירות המנדפה מציגים אגדות שיוויזם אחרות. כל האפריזים, קובעת היסטוריונית האמנות האוסטרית, מציגים את מושג הוויאקטוויאקטה של הפילוסופיה המכונה , הדמויות מזנקות מתוך קירות המערה לעבר הצופה כאילו הן מנסות להדגיש את הנרטיב. אפילו סדאשיווה מוצג כשהוא עולה מתוך הסלעים.
בכל קיר גילופים גדולים של אגדות הקשורות לשיווה, שגובה כל אחד יותר מ-5 מטרים. תבליט השיווה המרכזי טרימורטי ממוקם על הקיר הדרומי מול הכניסה הראשית. הוא נקרא גם סדאשיווה, זוהי הצורה האייקונית של פנקמוקה לינגה (pancamukha linga) שנקבעה בתבנית מנדלה עם צורת לינגה מופשטת של שיווה. סדאשיווה הוא גילוף עצום, קצת יותר מ-6.27 מטר בעל ארבעה פרצופים (שמתוכם רואים רק שלושה). הגילוף יוצא דופן מכיוון שבטקסטים ההינדים העתיקים הסטנדרטיים לעיצוב דמויות אלילים נקבע כי על הפרצוף המכונה טטפורושה (Tatpurusha) להיות פונה מזרחה, אך באלפנטה זהו הפרצוף הצפוני (המצביע לכיוון הכניסה הראשית).
מקדשים קטנים יותר נמצאים בקצה המזרחי והמערבי של המערות. המקדש המזרחי משמש ככניסה טקסית, ומקדשו מציג איקונוגרפיה של מסורת השאקטיזם.
סדאשיווה: טרימורטי
הטרימורטי נחשב ליצירת מופת והפסל החשוב ביותר במערות. הוא מגולף בתבליט על הקיר הדרומי של המערה הפונה לכניסה הצפונית, לאורך הציר צפון-דרום. הוא ידוע גם בשמות "סדאשיווה" (Sadashiva) ו"מהשמורטי" (Maheshmurti). הדמות, בגובה 6 מטרים מתארת את שיווה בעל שלושת הראשים המייצג את פנקמוקה לינגה (Pancamukha linga).
שלושת הראשים מייצגים שלושה היבטים מהותיים של שיווה: בריאה, הגנה והרס. לפי גרסה אחרת, שלושת הראשים מסמלים חמלה וחוכמה. מחצית הפנים הימנית (הפונים מערבה) מראה אותו אוחז בניצן לוטוס, המתאר את ההבטחה לחיים וליצירתיות. פנים אלה הן סמל של ברהמה, היוצר או אומה או, הצד הנשי של שיווה והיוצר. מחצית הפנים השמאלית (הפונים מזרחה) היא של צעיר משופם. זוהי שיווה כאגורה או בהאיירה המפחידים, יוצרים הכאוס וההרס. הוא ידוע גם בשם רודרה-שיווה, ההורס. הפנים המרכזיות, טטפורושה (Tatpurusha), טובות לב ומהרהרות, דומות לווישנו, המגן. זוהי צורת השיווה כ"אומן של עקרונות קיום חיוביים ושליליים השומר על ההרמוניה ביניהם". השיווה התלת-ראשי הם היבטים של היוצר, המגן וההורס של השיוויזם. הם מהווים סמליות שווה עבור שיווה, וישנו וברהמה, והם מקבילים לשלושת ההיבטים המצויים בשיוויזם.
גנגאדהארה
שיווה בטרימורטי מוקף משמאלו על ידי ארדהנארישווארה (חצי שיווה, חצי פרוואטי) ומימינו באגדת גנגאדהארה. תבליט הגנגאדהארה מימין לטרימורטי מראה את שיווה ופרוואטי עומדים. שיווה מוריד את נהר הגנגס מהשמיים כדי לשרת את האדם, וכוחו העצום נכלל ללא מאמץ בשערותיו של שיווה כשהוא יורד משמיים. האומנים גילפו אלילה קטנה בת שלושה גופים בגובה רב, סמליות לגנגס, ימונה (יובל של הגנגס) ו (נהר מיתולוגי). פרוואטי, האלה האם עומדת גבוה ליד שיווה ומחייכת. רוחב הגילוף 4 מטרים וגובהו 5.207 מטרים.
דמות הגנגאדהארה נפגעה מאוד, במיוחד המחצית התחתונה של שיווה שנראית יושבת עם פרוואטי, המוצגת עם ארבע זרועות, שתיים מהן שבורות. מהכתר, כוס עם דמות נשית בעלת שלושה ראשים (עם זרועות שבורות) כדי לתאר את שלושת הנהרות הגדולים בטקסטים הינדים. פרשנות אלטרנטיבית לאלת שלוש-הגופות בפאנל גנגאדהארמורטי כאן ובמקומות אחרים היא שהיא מייצגת את כוחות ההתחדשות של נהרות בדמות מנדקיני, סוראדאני ובגוואטי. בסצנת מערה זו, שיווה מפוסל ומקושט בעדיים, בעוד אלים מתאספים כדי לצפות במקור הקוסמי של השפע הארצי. ניתן לזהות את האלים והאלות המוצגים מתוך ה"ווהאנה" (הרכב) והסמלים, והם כוללים את ברהמה (משמאל), אינדרה (משמאל), וישנו (מימין), סראסווטי,, לקשמי ואחרים.
על אחת מזרועותיו של שיווה עטוף הנחש המתפתל האייקוני שלו שצווארו המנופח נראה ליד כתפו השמאלית. יד אחרת (שבורה בחלקה) של שיווה מחבקת את פרוואטי, ששערה מעוצב. וילון מעוטר פגום מכסה את פלג גופו התחתון, מתחת למותניים. פרוואטי מגולפת משמאל לשיווה, עטויה לגמרי בקישוטים ותכשיטים. ביניהם עומד גאנה (ליצן גמדי) המביע בהלה מבולבלת האם שיווה יוכל לרסן את אלת הנהר האדירה. בפינה השמאלית התחתונה של הפאנל נמצאת דמות אדוקה כורעת בתנוחת נמסטה המייצגת את המלך המיתולוגי ההרואי בהגיראתה שעבד קשה כדי להביא את נהר השגשוג לממלכתו הארצית, אך אינו מודע לכוחות ההרסניים המגיעים יחד עימו.
ארדהנארישווארה
על הקיר שממזרח לטרימורטי נמצא גילוף שנגרם לו נזק של ארדהנארישווארה בעל ארבע זרועות. דמות זו, שגובהה 5.11 מטרים, מייצגת את התפיסה ההינדית הקדומה של תלות הדדית מהותית של ההיבטים הנשיים והגבריים ביקום, ליצירתו, לקיומו ולהריסתו. היא מיוצגת כחצי אישה המוצגת כמחצית מפרוואטי בלוח האלפנטה הזה בצד ימין, עם חזה, מותניים, שיער נשי ופריטים כמו מראה ביד העליונה. הצד השני של מחצית האדם הוא שיווה עם מאפיינים גבריים ופריטים באופן סמלי מזוהים כסמלים שלו. בשיוויזם, המושג מסמל באופן ציורי את ההתעלות של כל דואליות כולל מגדר, כאשר הרוחני חסר כל הבחנה, שם אנרגיה וכוח (שאקטי, פרוואטי) מאוחדים ואינם נפרדים עם הנשמה והמודעות (ברהמן, שיווה).
בפאנל, התבליט מראה כיסוי ראש (מקופל כפול) עם שני קפלים העטופים לעבר הראש הנשי (פרוואטי) והצד הימני (שיווה) המתאר שיער מסולסל וסהר. לדמות הנשית יש את כל הקישוטים (צמידים רחבים וצמידים ארוכים, טבעת גדולה באוזן, טבעות על האצבעות), אך לדמות הגברית הימנית יש שיער צונח, צמידי אמה וצמידי זרוע. אחת מידיו מונחת על הקרן השמאלית של השור המיתולוגי, שעליו רוכב שיווה, השמור בצורה סבירה. גם זוג הידיים מאחור מעוטרות בתכשיטים; יד ימין של הצד הגברי מחזיקה נחש, ואילו יד שמאל של הצד הנשי אוחזת במראה. היד השמאלית הקדמית שבורה, ואילו חלק גדול מהחצי התחתון של הלוח נפגע בשלב מסוים. סביב ארדהנארישווארה שלוש שכבות של דמויות סמליות. הנמוכות ביותר או באותה הרמה של הצופה הן דמויות אנושיות המכוונות כשהן סוגדות לדמות האנדרוגינית. מעליהם אלים ואלות כמו ברהמה, וישנו, אינדרה ואחרים שיושבים על הווהאנות שלהם. מעליהם אפסארות מעופפות המתקרבות לאלוהות המאוחדת עם זרים, מוזיקה ומנחות חגיגיות.
שיווה קוטל את אנדהקה
לכיסוי הראש של בהיראבה יש צווארון בגב, גולגולת וקוברה מעל המצח, והסהר גבוה מימין. הבעת הפנים שלו היא של כעס, שכנוע עצמי במשהו שהוא חייב לעשות, ומי שנמצא באמצע הפעולה. הרגליים וחמש מתוך שמונה הזרועות שבורים, נזק המיוחס לוונדליזם פורטוגלי. הדמות השבורה הקטנה יותר אנדהקה נראית מתחת לדמותו של בהיראבה. מגולפת גם ידו הימנית עם הנשק הסמלי שהמיתולוגיה של שיווה קובעת כי בעזרתו קטל שיווה את שד הפיל ההרסני. יד נוספת אוחזת קערה לאיסוף הדם המטפטף מאנדהקה ההרוג, פעולה שלדברי האגדה של שיווה הייתה הכרחית מכיוון שלדם המטפטף היה הכוח להפוך לשדים חדשים אם הם ניזונים מהאדמה. יתר על כן, יצירות האמנות מציגות חלקים הרוסים של זכר ושתי צורות נקבה, דמויות של שני סגפנים, דמות קטנה מלפנים, דמות נשית ושני גמדים. בחלק העליון ניתן לראות אפסארות מעופפות המביאות זרים.
חתונת שיווה
הסצנה המגולפת בגומחה בקיר הדרום-מערבי, ליד מקדש לינגה (ראו מספר 6 בתוכנית) היא חתונתם של שיווה ופרוואטי. אגדה זו נקראת בטקסטים הינדים בשם קליאנאסונדרה (Kalyanasundara). פרוואטי נראית עומדת מימינו של שיווה, המקום המקובל לכלה הינדית בחתונה. הגילופים ניזוקו באופן מהותי, אך שרידי הפסל ההרוסים היו משמעותיים למחקרים מלומדים בספרות ההינדית. בגרסאות רבות ששרדו של ה, החתונה מתקיימת בארמונו של המלך פרוואטה. עם זאת, בפאנל מערת אלפנטה זה, הנרטיב מציג גרסה קודמת. כאן המלך פרוואטה העומד מאחורי פרוואטי מעניק את הכלה לשיווה ואילו ברהמה הוא הכוהן בתבליט המערה. אלים, אלות ואפסארות שמימיות הם צופים מריעים בחתונה. וישנו הוא עד לנישואין, עומד גבוה מאחורי ברהמה היושב בצד ימין של הפאנל. ממש מעל לדמויות הראשיות רישי (חכמים) וכמה דמויות תלויות מהתקרה נראות מברכות על החתונה.
החתן שיווה מוצג רגוע וצעיר, בעוד פרוואטי מתוארת כביישנית ורגשנית. ראשה מוטה אליו ועפעפיה מונמכים בשמחה, ואילו ידו (עכשיו שבורה) אוחזת בידה. הלבוש שלהם משקף את המנהגים ההינדים. הוא עונד את חוט הקודש על חזהו, היא את התכשיטים המקובלים. הדמויות האחרות המוצגות בחתונה נושאות פריטים או מוצגות אוחזות בפריטים המקשטים בדרך כלל חתונה הינדית. צ'נדרה (אלת הירח), למשל, מחזיקה בכלי מים מעוטר באופן מסורתי (קאלאש). ברהמה, הכוהן, משתופף על הרצפה מימין ומטפל באש ה (טקס הנעשה מול אש קדושה).
יוגישווארה
הפאנל בצד המזרחי של האכסדרה ליד הכניסה הצפונית (ראו מספר 9 בתוכנית) הוא שיווה ביוגה. צורה זו של שיווה נקראת יוגישווארה.
שיווה, קובעת סטלה קרמריש, היא "ה הקדמון" בפאנל זה. הוא המאסטר של הדיסציפלינה, המורה לאומנויות יוגה, המאסטר שמראה כיצד יוגה ומדיטציה מובילים למימוש המציאות האולטימטיבית.
התבליט מצוי במצב רעוע כשרוב הידיים והרגליים שבורות. הוא יושב בתנוחת לוטוס, אבוד במדיטציה שלו. היציבה שלו מעוצבת היטב ומראה שהאומן מהמאה ה-6 הכיר את ה (תנוחת יוגה) הזו. הוא יושב על לוטוס עם גבעול שמוצג כאילו הוא יוצא מהאדמה, רגליו שלובות בצורה סימטרית. שתי נאגות נמצאות בצדי הלוטוס ומביעים יראת כבוד בתנוחת נמסטה. אל היוגי הגדול מגיעים אלים ואלות וודים ופורניים שונים, כמו גם נזירים וסדהוים, ובכל זאת יש סביבו הילה שמרחיקה אותם כאילו הם מעריצים אותו, אבל לא רוצים להפריע למדיטציה שלו.
נטארג'ה
הפאנל הפונה ליוגישווארה, בצד המערבי של האכסדרה ליד הכניסה הצפונית (ראו מספר 8 בתוכנית) הוא שיווה כ, "רקדן קוסמי" ו"אדון הרקדנים". הוא קרוי גם "נריטאמורטי" (Nrittamurti).
רוחבו של לוח התבליט שניזוק קשות 4 מטרים וגובהו 3.4 מטרים והוא מוצב נמוך על הקיר. גופו וזרועותיו מוצגים כמסתלסלים בפראות במודרה של לאליטה (lalita), סמל לכיבוש כל המרחב, אנרגיה גואה וחוסר משקל גוף מלא. פניו כאן דומים לטטפורושה, או לצורתו המופיעה של שיווה המשמרת ומקיימת את כל הבריאה, את כל פעילות היצירה. זהו תיאור של נטארג'ה בן שמונה הזרועות. חלקי הפאנל ששרדו מצביעים על כך שהוא אוחז בגרזן, נחש מלופף כרוך סביב חלקו העליון. בחלק אחר הוא מחזיק בד מקופל, אולי רעלה סמלית של (אחד הכינויים של לקשמי).
יש פחות אלים, אלות וצופים בפאנל זה מאחרים במערה זו, בהם ברהמה, וישנו, לקשמי, סראסוואטי ופרוואטי, והבעת פניהם מוקסמת. כמו כן נוכחים בניו גנש וסקאנדה המחזיקים את המטה של שיווה, כמו גם סגפן ורישי, ובכך שוזרים את חיי המשפחה ואת חיי הנזירים הסגפניים, החילוניים והרוחניים הקשורים באמצעות סמליות מטפורית של ריקוד בתוך אותו פאנל. ההיבטים של הרקדן וההורס של שיווה מקובצים בחלקה הצפון-מערבי של המערה, בניגוד להיבטים של יוגה והיוצר הנמצאים בחלקים הצפון-מזרחיים. נטארג'ה מהמאה ה-6 חולק אלמנטים אדריכליים עם אלה שנמצאו במקדשים בחלקים המערביים של דרום אסיה כמו בגוג'ראט ובאזור הדקאן העליון.
רווננוגרה והר קאילאש
הגילופים בכניסה המזרחית חבוטים ומעורפלים. האחת בפינה הדרומית-מזרחית של המנדפה (ראו מספר 2 בתוכנית) מתארת את שיווה ופרוואטי בהר קאילאש בהרי ההימלאיה, ומראה את סיפור אומאמהשווארה (Umamaheshvara). הסצנה כוללת שטח סלעי ועננים מרובדים אופקית. על גבי הסלע יושב שיווה בעל ארבע זרועות ופרוואטי לצדו. השור ננדי עומד מתחתיו, בעוד שאפסארות שמימיות צפות על העננים שמעל. יש עקבות של כתר ודיסק מאחורי שיווה, אבל הכל ניזוק. הסצנה עמוסה בדמויות משנה, אולי משום שהכניסה המזרחית נועדה להתמקד באדיקות.
בלוח הפונה ללוח הר קאילאש לכיוון הפינה הצפונית-מזרחית (ראו מספר 1 בתוכנית), מתואר מלך השדים רוואנה מנסה להרים את קאילאש ולהטריד את שיווה, אגדה בשם רווננוגרה. הסצנה העליונה היא הר קאילאש, שם יושבים שיווה ופרוואטי. ניתן לזהות את שיווה עם כתר, ודמויות אחרות ניזוקו קשות. חלק מתבליט הספגן בהרינגי שרד והוא יושב ליד רגלי שיווה. ליד שיווה ניתן לראות מתאר של מה שאולי היו בניו גנש וקרטיקיה. מתחת לפני השטח מוצג מלך השדים רוואנה עם כמה זרועות, מנסה לטלטל את שיווה ופרוואטי ללא הצלחה בהר קאילאש. שאר הפרטים מטושטשים וספקולטיביים. לדברי צ'ארלס קולינס, המרכיבים שניתן לזהות בפאנל זה תואמים בדרך כלל את אלה של הפוראנה מימי הביניים, אם כי חסרה התאמה עם טקסט בודד כלשהו.
מקדש לינגה
המקדש המרכזי של מקדש המערה הגדולה הוא מקדש פנימי (נאוס) ריבועי העומד בפני עצמו, עם כניסות מכל צדדיו. כל דלת מוקפת על ידי שני דווארפאלה (שומרי שער), בסך הכל שמונה סביב המקדש. גובה שמונת הדווארפלות הוא כ-4.6 מטרים. כולם במצב פגום למעט אלה שנמצאים בדלת הדרומית למקדש. השומרים של שיווה נושאים נשק וניצבים משני צדדי הדלתות.
שש מדרגות מובילות אל פנים הנאוס ממפלס הרצפה. במרכז לינגה, ממוקם על בימה מוגבהת מעל רצפת המקדש ב-1.8 מטרים. זהו הסמל המופשט הבלתי גלוי של שיווה באיחוד עם יוני, והסמל של פרוואטי המסמל יחד את המקור היצירתי ואת אופי ההתחדשות של הקיום. המקדש וכל העמודים מונחים כדי להוביל את מבטו של הצליינים אליו, הנאוס נראה מכל נקודה בתוך המערה והוא החלק המשמעותי ביותר.
האגף המזרחי: שאקטיזם
בצד המזרחי של האולם המרכזי נמצא מקדש נפרד. זוהי חצר ברוחב של 17 מטרים עם כן עגול. פעם רבץ עליו ננדי מול מקדש לינגה, אך חורבותיו לא שוחזרו. בצד הדרומי של חצר מזרחית זו נמצא מקדש שאקטיזם, עם אריות, כל אחד מהם יושב עם כף קדמית מורמת כשומר. בחזית המערבית של מקדש קטן זה (ראו מספר 10–12 בתוכנית) נמצאות Sapta Matrikas, או "שבע האימהות" יחד עם פרוואטי, גנש וסקאנדה. קודש הקודשים של המקדש הקטן יותר כולל לינגה ויש מסביבו מסלול הליכה. בדלת קודש הקודשים יש דווראפאלה (שומרים).
לוח שאקטי במקדש המזרחי הוא יוצא דופן בהוספת פרוואטי, והוא כולל שמונה אמהות (אסתא מטריקס) בעידן שבו שבע אמהות היו נפוצות יותר כמו במערות סמאלאג'י וג'וגשווארי. בנוסף, האימהות מוקפות מצד אחד עם גנש ועם סקאנדה (Kartikeya) מהצד השני, כאשר יצירות אמנות טיפוסיות מאמצע האלף הראשון מראות את האימהות של שאקטה עם גנש ושיווה. על פי שרה שסטוק (Sara L. Schastok), הסקאנדה במקדש המזרחי של מערת אלפנטה 1 משמעותי, בדיוק כמו זה שנמצא באתר המקדש ההינדי של דאוגרה (Deogarh), מכיוון שהוא מתואר עם סממני מלכות, כלי נשק ואייקונים הדומים לשיווה ומכיוון שהוא מוקף באלים ואלות. על ידי הצגתו של סקאנדה עם האימהות, הוא מושווה לאגדת הקריטיקאס ובכך לקרטיקיה, ועל ידי כך שהם מראים אותו במרכז בצורה כה בולטת, האומנים מנסים להעביר את המסר לאחדות של סקאנדה-שיווה, שכל האלוהויות הללו הן בעצם אותו מושג רוחני.