cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המגפה האנטונינית
השפעות
מספר היסטוריונים רואים במגפה האנטונינית, יחד עם שורה של מגפות אחרות, את תחילתה של הירידה בכוח ונפילתה של האימפריה הרומית במערב. ההיסטוריון ארתור בוק טען כי התפרצות המגפה האנטונינית גרמה לירידה דמוגרפית משמעותית, מה שהוביל לגיוס המוני ברחבי האימפריה של אנשי חקלאות למניהם, וכתוצאה מכך ירידה בייצור וחוסר בכוח אדם בתחום החקלאות ובתפקידים אדמיניסטרטיביים. בשל מחסור בכוח אדם בתפקידי הניהול, הערים נחלשו ובכך היכולות של רומא להדוף את העמים הברבריים. עם זאת, ישנן השערות כי המגפה האנטונינית לא הייתה משבר כה הרסני כמו המגפות שהתפרצו במצרים ובאימפריה הרומית כולה שנים לאחר מכן, והמגפות המאוחרות בימי הביניים.
פונטוס ורנבלום
קריירת מועדונים
ורנבלום הגיע בגיל 18 למחלקת הנוער של גטבורג אחרי שלוש שנים בקונגהאלה. בעונת שהייתה הבכורה שלו במועדון, ורנבלום התקשה למצוא את מקומו בהרכב, אך בסיום העונה שחקן הקבוצה הקאן מילד פרש כדורגל וורנבלום תפס את מקומו בהרכב הקבוצה. בעונת שינתה הקבוצה את סגנון המשחק שלה וורנבלום שוב לא הצליח לייצב את מעמדו בקבוצה, אך במהלך העונה עזב מרקוס ברג את הקבוצה וורנבלום חזר להרכב.
באפריל ורנבלום חתם בא.ז. אלקמאר ההולנדית והצטרף לקבוצה עם סיום עונת. ב-2 באוגוסט 2009 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו נגד בליגה נגד הראקלס אלמלו. ב-21 בפברואר 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו באלקמאר בתיקו 3-3 נגד פנלו. בעונת העפיל אלקמאר לשלב הבתים של הליגה האירופית כאשר ורנבלום כבש בשתי במשחקי הפלייאוף נגד אקטובה הקזחית.
בינואר חתם בצסק"א מוסקבה. ב-21 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון במשחק נגד ריאל מדריד במסגרת שמינית גמר ליגת האלופות כתוצאה ממכת פציעות שפקדה את הקבוצה. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו במדי צסק"א בדקה ה-93 של המשחק שנתן לקבוצתו תיקו דרמטי. בסיום עונת 2018 עזב את רוסיה.
באוגוסט ורנבלום חתם בפאוק סלוניקי מליגת העל היוונית.
ב-21 באוגוסט 2020, חתם בגטבורג והצטרף אליה עם פתיחת עונת.
קריירה בינלאומית
ב-7 בינואר 2007 זומן לראשונה לסגל נבחרת שוודיה לקראת טורניר בדרום אמריקה אליו הוזמנה שוודיה. ב-18 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק נגד. ב-3 בספטמבר 2010 הבקיע את שני השערים היחידים במשחק נגד במסגרת מוקדמות יורו 2012 שהיו גם שערי הבכורה שלו בנבחרת. ורנבלום נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2012 ויורו 2016.
יחסי אוזבקיסטן–לוקסמבורג
יחסי אוזבקיסטן–לוקסמבורג הם היחסים הדיפלומטיים שבין אוזבקיסטן ולוקסמבורג. הסכם השותפות והשיתוף פעולה משנת 1996 בין אוזבקיסטן לאיחוד האירופי, שנחתם בפירנצה שבאיטליה, מספק גם בסיס משפטי ליחסי סחר וכלכלה בין אוזבקיסטן ולוקסמבורג. ביולי 1997 חתמה לוקסמבורג על האמנה למניעת מיסוי כפול ומניעת התחמקות פיסקלית ביחס למיסים על הכנסה ועל הון. באפריל 1998 חתמו אוזבקיסטן והאיחוד הכלכלי של בלגיה-לוקסמבורג על הסכם לקידום השקעות והגנה הדדית.
מחזור הסחר בין הרפובליקה של אוזבקיסטן ללוקסמבורג בשנת 2000 הסתכם ב-0.4 מיליון דולר.
קאמאז מאסטר
קאמאז-מאסטר (ברוסית: КАМАЗ-мастер) היא קבוצת מרוצי מכוניות רוסית המתמחה בתחרויות ראלי. פועלת בחסות מפעל המשאיות קאמאז הממוקם בעיר נאברז'ניה צ'לני, בטטרסטן, רוסיה. חברי הקבוצה זכו במקצה המשאיות של ראלי דקר 18 פעמים.
היסטוריה
התאריך הרשמי להקמת הקבוצה הוא 17 ביולי 1988. התחרות הרשמית הראשונה הייתה ראלי ילץ' בפולין. שלוש משאיות שטח של קאמאז הוצבו למרוץ ואחת מהן הצליחה להגיע למקום השני.
בשנת 1989 הצליחו חברי הקבוצה לזכות במדליות כסף וארד בתחרות הבינלאומית Objective Sud. בשנת 1990, ב"ראלי הפרעונים", הם סיימו במקום הרביעי. בשנת 1991 השתתפות הקבוצה במרוץ ראלי דקר האגדי הביאה למקומות השני והשלישי.
בשנת 1995, ב"מאסטר ראלי", הקבוצה השיגה את הניצחון הראשון בתולדותיה כשסיימה במקום הראשון. הקבוצה השתתפה במרוץ דקר, דרך המשי - סדרת דקר, אתגר המדבר, ערבות הכוזרי 2010, שלב אליפות רוסיה קלמיקיה, גביע רוסיה, טורניר אופטיק 2000 תוניסיה, באז'ה האיטלקי, מאסטר ראלי, טורניר Por Las Pampas, טורניר Transoriental, טורניר Rally East - Cappadocia, טורניר Rally East ואחרים. בשנת 2007 בשלב החמישי של ראלי דקר 2007, צוותו של ולדימיר שאגין נקלע לתאונה וכתוצאה מכך הצוות נאלץ לעזוב את המירוץ. כשהקבוצה סיימה את העונה במקום השני בדירוג הכללי.
בראלי דקר בשנים 2011, 2013, 2015, משאיות הקבוצה זכו במקומות הראשון, השני והשלישי במקצה המשאיות והתבססה כאחת מקבוצת משאיות המרוץ הטובות בעולם.
בסך הכל, במהלך העשור הראשון של המאה ה-21, הקבוצה זכתה ב-42 מקומות ראשונים, 12 פעם במקומות השניים ושבעה פעמים במקום השלישי. בתקופה זו השתתפו הספורטאים גם באליפות רוסיה, בגביע רוסיה ובגביע העולם. בשנת 2012, בראלי דקר 2012, החליטה הנהלת הקבוצה להצעיר את הסגל. המנהיג החדש היה ולדימיר שאגין, זוכה שבע פעמים בדקר. הצוות המחודש כלל את איירט מרדייב, אדוארד ניקולייב, אנדרי קרגינוב, אילגיזר מרדייב. עם זאת, מרתון הראלי הראשון לא הוכתר כהצלחה; מתחילה היו למכוניות בעיות טכניות. בשל תקלה במנוע, הצוות של מרדייב נאלץ לסגת מהמרוץ. מאוחר יותר נפגע גם הצוות של אנדריי קרגינוב. משום כך, הקבוצה הפסידה זמן. בנוסף לבעיות טכניות, צוותו של אדוארד ניקולייב נפסל בשל הפרה של הכללים. עם זאת, הצוות לא נשאר ללא פרס: צוותו של ארטור ארדביצ'וס, שנהג במשאית קאמאז, אך ייצג את קזחסטן, כשסיים במקום השלישי והעניק את המקום השני להנס סטייסי. אנדריי קרגינוב ואילגיזר מרדייב סיימו במקום הרביעי והחמישי. מאז 2013, קאמאז מאסטר משתתפת במרוץ אפריקה אקו.
בשנת 2016 הקבוצה זכתה בזהב ובכסף במרוץ דרך המשי. בשנת 2017 הקבוצה זכתה בזהב ובכסף בראלי דקר, ולקחה את כל שלושת המקומות הראשונים על הפודיום במרוץ דרך המשי. בשנת 2018 הקבוצה זכתה במקומות הראשון והשלישי בראלי דקאר. בשנת 2019 הקבוצה זכתה במקום הראשון והשני בראלי דקר. ביולי אותה שנה זכתה גם בשלושה המקומות הראשונים במרוץ דרך המשי. הצוות של אנטון שיבאלוב עבר את כל מרחק המרוץ תוך 26 שעות, דקה ו-40 שניות. השני בדירוג הכללי של משאיות היה הצוות של אנדריי קרגינוב (בפיגור של 25 דקות ו-22 שניות), המקום השלישי הוענק לקבוצה נוספת של קאמאז, בהובלתה של איירט מרדייב (בפיגור של 52:05). בשנת 2020 הקבוצה זכתה במקומות הראשונים והשניים בראלי דקר. אנדריי קרגינוב זכה בפעם השנייה ברציפות בקריירה שלו, כשאנטון שיבאלוב תפס את המקום השני.
בשנת 2021, קבוצת מאסטר קאמאז שוב סיימה במקום הראשון, השני והשלישי בראלי דקר, הקבוצה זכתה במרתון בפעם השמונה עשרה בתולדותיה וזכתה גם בכל פרסי הפודיום בקטגוריית המשאיות. דמיטרי סוטניקוב זכה בפעם הראשונה בקריירה שלו, אנטון שיבאלוב שוב סיים במקום השני, ואייראט מרדייב תפס את המקום השלישי. באותה שנה הופק סרט ספורט בכיכובו של איגור פטרנקו אודות הצוות בשם "מאסטר".
קוויבק (פירושונים)
{{פירושונים| גאוגרפיה:
ספורט: אחר:
ראו גם
}}
ברווז שורק הדור
ברווז שורק הדור, אווז עצים הדור או ברווז שורק עשבי (שם מדעי: Dendrocygna eytoni) הוא מין של ברווז בינוני הנפוץ באוסטרליה.
מאפיינים
אורכו של הברווז 42–60 ס"מ ומשקלו 1 ק"ג. הוא בעל נוצות כתומות על ראשו, מקור אפור קצר, צוואר ארוך וגוף חום עם חזה כתום מפוספס ועם כנפיים חומות ומפוספסות בפסים בהירים. הרגליים ורודות.
ברווז זה שוכן בצפון אוסטרליה מקימברלי ועד לקווינסלנד ולניו סאות' ויילס. הוא נמצא ליד נהרות גדולים איטיים וכן בסוואנה של אוסטרליה.
נדידה מתבצעת, בלהקות, כאשר יש צורך באתרים פוריים יותר.
דריוס מיילס
קריירת תיכונים
מיילס נולד בעיר בלוויל שבאילינוי, ולמד בסנט לואיס המזרחית הסמוכה. בעונתו האחרונה ב"תיכון סנט לואיס המזרחית" רשם ממוצעים של כ-22 נקודות, 13 ריבאונדים ו-7 חסימות למשחק, ובסיומה זכה בפרס שחקן התיכונים המצטיין של אילינוי (Illinois Mr. Basketball). כמו כן נבחר להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן, בו קלע 17 נקודות עבור "נבחרת המערב", ובמשחק נייקי הופ סאמיט בו קלע 15 נקודות עבור "נבחרת ארצות הברית".
בתחילה הודיע מיילס שבחר ללמוד באוניברסיטת סנט ג'ון בניו יורק, אך בסיום לימודיו התיכוניים חזר בו והעמיד את עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA היישר מהתיכון.
קריירה מקצועית
בדראפט ה-NBA 2000 נלקח מיילס על ידי לוס אנג'לס קליפרס בבחירה השלישית, אחרי קניון מרטין וסטרומייל סוויפט שנבחרו בשתי הבחירות הראשונות. בכך היה שחקן התיכונים אשר נלקח בבחירה הגבוהה ביותר בתולדות הדראפט. לצד הרוקי קוונטין ריצ'רדסון ושחקני השנה השנייה למאר אודום וקורי מגטי השלים מיילס קבוצה צעירה, אתלטית ומבטיחה אשר הכתיבה קצב משחק מהיר תחת המאמן אלווין ג'נטרי, והציגה שיפור של 16 ניצחונות לעומת העונה הקודמת (31–51). לאורך עונתו הראשונה קלע מיילס 9.4 נקודות בממוצע למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה ב-NBA. בעונה העוקבת הצטרף לקליפרס אלטון ברנד בן ה-22, אשר הוביל את הקבוצה למאזן שלילי 39–43, שהיה המאזן הטוב ביותר של המועדון מזה 9 עונות.
לאחר שתי עונות עם הקליפרס הועבר מיילס בטרייד לקליבלנד קאבלירס, בתמורה לאנדרה מילר ובראיינט סטית'. לאורך עונת שימש כשחקן חמישייה קבוע ורשם ממוצעים של 9.2 נקודות, 5.4 ריבאונדים ו-2.6 אסיסטים למשחק, אך קלע ב-41.9% קליעה מהשדה בלבד, והקאבלירס סיימו עם המאזן הגרוע בליגה, 17–65.
בינואר 2004, לאחר כעונה וחצי בקליבלנד, נשלח בטרייד לפורטלנד טרייל בלייזרס בתמורה לרכז ג'ף מקיניס. ב-19 באפריל 2005 קלע שיא קריירה של 47 נקודות במשחק מול דנוור נאגטס. באפריל 2006 נפצע בברכו הימנית, ונאלץ לעבור ניתוח אשר השבית אותו ממשחק לכל אורך עונות ו-. באפריל 2008 הוגדרה פציעתו של מיילס כ"מסיימת קריירה", ובכך הטרייל בלייזרס הורשו לשחרר אותו מבלי שיתרת חוזהו במועדון תיחשב תחת תקרת השכר של הקבוצה. ב-145 משחקיו בקבוצה קלע 13.1 נקודות בממוצע למשחק.
חיים אישיים
בשנת 2002 השתתף מיילס בסרט הקולנוע "יחצ"ן המסיבות", לצד חבריו לקבוצה מייקל אולווקנדי וקוונטין ריצ'רדסון. בשנת 2004 השתתף בסרט "תוצאה מושלמת" , בו גילם דמות אשר הציגה את קשייו בעבר של מיילס עצמו, כשחקן כדורסל תיכונים הנאלץ להשיג ציון גבוה במבחני ה-SAT על מנת לקבל מלגת לימודים מאוניברסיטת סנט ג'ון.
באוגוסט 2011 נעצר מיילס בנמל התעופה הבינלאומי למברט-סנט לואיס בשל החזקת רובה טעון. בספטמבר 2016 הגיש בקשה לפשיטת רגל, על אף שהרוויח לאורך קריירת המשחק ב-NBA כ-62 מיליון דולר. באוקטובר 2018 פרסם מאמר בשם "מה לעזאזל קרה לדריוס מיילס?" באתר פליירס טריביון, בו תיאר לראשונה את הקשיים הנפשיים אשר ליוו אותו לכל אורך קריירת המשחק.
Alien (שיר של בריטני ספירס)
נכון לספטמבר 2021, השיר הושמע למעלה ממיליון פעמים ביוטיוב, ולמעלה מ-8 מיליון פעמים בספוטיפיי.
ביקורת
השיר זכה לשבחים כלליים ממבקרי מוזיקה, שהעריכו את הפקתו והכירו בו כנמכר בין ההיצע האישי יותר מהאלבום. סטיבן תומאס ארלוויין, מ-AllMusic, ציין כי אורביט היא המפיקה היחידה הקשורה לפרויקט שטיפלה כראוי בבדידות העצובה והקיומית של ספירס על ידי "הצבתה במרכז המסלול". ג'נבייב קוסקי, מ-The A.V. Club, החמיאה לספירס על כך שהקליטה את השיר, שלדעתה הציגה את יכולות הקול שלה טוב יותר מאשר ה-"רובו-קו" שספירס מזוהה איתו בדרך כלל. גרג קוט, משיקגו טריביון, סבר כי "Alien" הוא השיר היחיד של Britney Jean שהרגיש "פגיע [ו]אישי".
ניק קאטוצ'י, מאנטרטיינמנט ויקלי, שיתף רגש דומה, והביע הנאה מה-"אינטימיות המוזרה והנפלאה" של השיר, בעוד שמייקל גרג, מהגרדיאן, העריך את אופיו הניסיוני של הפקתו. קווין הארלי, מאינדפנדנט, ערך השוואות חיוביות בין האלבום ל-Ray of Light של מדונה, והרגיש ש-"Alien" הוא אחד מ-"בריתות רב המפיקים" החזקות של ספירס מהשיא. סאל סינקמני, מ-Slant Magazine, ראה בשיר כהזדמנות שבה ספירס "[דוחפת את] הצליל קדימה", כאשר בארי וולטרס, מ-Spin , הרגיש שהביצוע הווקאלי של ספירס לא היה מתאים להפקת השיר החגיגית יותר.
ארגון נוער
ארגון נוער הוא ארגון העוסק בחינוכם הבלתי פורמלי של ילדים ונוער. בישראל פועלים ארגוני נוער שונים אלו מאלו, אך מחויבים לפעול בהתאם "לערכיה היהודים-דמוקרטיים של המדינה ובהתאם לחוקי היסוד". ארגוני הילדים והנוער מאוגדים תחת מועצת ארגוני הילדים והנוער. המועצה מאגדת כ-20 ארגונים ומפעילים כ-1,000 מתנדבי שנת שירות.
יחסי אוסטרליה–בולגריה
יחסי אוסטרליה–בולגריה הם היחסים הדיפלומטיים בין חבר העמים של אוסטרליה לבולגריה. שתי המדינות הן חברות האו"ם.
סקירה כללית
היחסים בין המדינות כוננו בשנת 1972, ובשנים האחרונות קיימת נטייה לחיזוק היחסים בין המדינות בתחומי החינוך, המסחר והיחסים הכלכליים, שיתוף פעולה מדעי, טכני ותרבותי.
Alien (שיר של בריטני ספירס)
ביקורת
לוקאס וילה, מ-AXS, רשמה את "Alien" כשיר החמישי הטוב ביותר לשנת 2014, וכינה אותו כ-"מנגינה פולקטרוניקה מדהימה" ש-"הכה את הזמרת לעיתים קרובות". בנוסף, הוא אומר כי "[ב]כל המהומה [הזו] הובילה אנשים [להגיע] לגרסה המקורית, אחת היצירות הטובות ביותר של ספירס לאחרונה".
הופעות חיות
ב-2014, ספירס ביצעה את "Alien" מספר פעמים בסיבוב ההופעות Britney: Piece of Me. במהלך הופעה חיה עם השיר ב-19 בפברואר 2014, נחשף כי היא עשתה ליפ סינק לשיר כאשר מסלול הגיבוי המשיך לנגן והיא פספסה את הרמז שלה בזמן האינטראקציה עם הקהל.
לשפוך את התינוק עם המים
לִשְׁפֹּךְ אֶת הַתִּינוֹק עִם הַמַּיִם הוא ניב שמקורו בפתגם גרמני, ומשמעותו כֶּשֶׁל בהתנהלות המוביל לביטול של דבר טוב בעקבות רצון להיפטר מהחלק הרע שבו.
היסטוריה
מקור הביטוי נובע מנוהג שרווח בעבר, שכל בני הבית התרחצו בזה אחר זה באמבטיה עם אותם המים. כאשר הגיע תורו של התינוק היו המים כבר עכורים באופן שללא שימת לב ניתן היה לטעות ולשפוך אותו ביחד עם המים. התיעוד הראשון הידוע של הביטוי הוא בספר פתגמים של המשורר הגרמני תומאס מורנר משנת 1512, בספר הופיע איור של אישה הזורקת תינוק ביחד עם מי שפכים. הביטוי נפוץ בגרמנית והוא מופיע בין השאר בכתביהם של יוהאנס קפלר, מרטין לותר, יוהאן וולפגנג פון גתה, אוטו פון ביסמרק, תומאס מאן וגינטר גראס. במאה ה-19 הופיע הביטוי באנגלית בכתביו של ההיסטוריון תומאס קרלייל.
קרב אפאי
קרב אפאי היה קרב במלחמת העולם הראשונה שאירע ב-18 בספטמבר 1918, שהתנהל בין הארמייה הבריטית הרביעית (תחת פיקודו של הגנרל הנרי רולינסון) נגד המאחזים הגרמניים בקדמת קו הינדנבורג במסגרת מתקפת מאה הימים. הכפר אפאי נלכד על ידי הדיוויזיה ה-12 הבריטית באותו הקרב.
רקע
פילדמרשל דאגלס הייג, המפקד העליון של חיל המשלוח הבריטי בחזית המערבית, נמנע מלבצע כל תקיפה עד להסתערות על קו הינדנבורג, בעקבות האבדות הרבות שספג ההרכב הבריטי מקרבות קודמים באותה השנה, מעל ל-600,000 נפגעים מאז מרץ, 180,000 מהם נפגעו בששת השבועות האחרונים. רולינסון נשאר מרוסן בעצתו של הייג ונאלץ להימנע מקרבות כדי להבטיח שחייליו יזכו למנוחה טובה לקראת המתקפה הקרבה בקו. כשהגיעו החדשות על הניצחון של הארמייה השלישית בקרב הוורינקורט, הייג שינה את דעתו. יום לאחר הניצחון בהוורינקורט, ב-13 בספטמבר, הייג אישר את תוכניתו של רולינסון לנקות את עמדות המוצבים הגרמניות בקרקעות הגבוהות לפני קו הינדנבורג והחלו ההכנות.
הקרב
ב-18 בספטמבר בשעה 5:20, החלה ההתקפה והחיילים החלו להתקדם. הסיוע הצרפתי שהובטח לא הגיע, מה שגרם להצלחה חלקית של תשעת הקורפוסים באותו האגף. שלושת הקורפוסים באגף השמאלי נתקלו גם הם בבעיה כאשר תקפו את הביצורים שהוקמו על "הגבעה", אחוזות קלמונט וגילמונט, שהוחזקו בנחישות על ידי חיילים גרמנים, אמנם הכפר נכבש על ידי הדיוויזיה הבריטית ה-12. במרכז, שתי הדיוויזיות האוסטרליות בפיקודו של גנרל ג'ון מונש השיגו הצלחה דרמטית מוחלטת. לדיוויזיה האוסטרלית הראשונה והדיוויזיה האוסטרלית הרביעית, היה כוח של כ-6,800 אנשים ועד סוף אותו היום תפסו 4,243 שבויים, 76 תותחים, 300 מקלעים ושלושים מרגמות תעלה. הם השתלטו על כל המטרות שלהם והתקדמו כ-4.8 קילומטרים על חזית של כ-6.4 קילומטרים. בצד האוסטרלי היו 1,260 נפגעים (265 הרוגים, 1,057 פצועים ו-2 שבויים).
במהלך הקרב 119 חיילים מהגדוד הבריטי הראשון מרדו וסירבו לבצע התקפה שתסייע ליחידה הבריטית הסמוכה. בעקבות נטישה זו של החיילים בשדה הקרב, הואשמו החיילים בעריקה (האשמות כלפי כל החיילים חוץ מאחד ירדו עם שביתת הנשק).
ההתקפה נפסקה עם ניצחון מדינות ההסכמה, עם 11,750 שבויים ו-100 תותחים שנתפסו.
תוצאות
למרות שהניצחון באפאי לא היה הצלחה מסחררת, הוא סימל באופן מובהק את היחלשותם של הכוחות הגרמניים ועודד את מדינות ההסכמה לנקוט בפעולות נוספות במהירות (עם המשך ההתקפות בקרב תעלת סן קנטן) לפני שיוכלו הגרמנים לחזק את עמדותיהם. כישלון שלושת הקורפוסים לתפוס את מטרתם האחרונה (המאחזים הגרמניים בכפרים) פירושו שהכוחות האמריקאים שיהיו מעורבים בקרב הבא (הקרב בתעלת סן קנטן) יתקלו בקושי בעקבות ההתקפה החפוזה לפני הקרב.
בבית הקברות שבעמק דיליש באפאי קבורים כ-158 חיילים מהדיוויציה ה-12 של בריטניה שמתו במהלך הקרב, בבית קברות סמוך שנמצא גם כן באפאי, בית קברות ווד פארם, קבורים אנשים נוספים שמתו במהלך הקרב ובקרבות נוספים שנערכו באזור זה.
בחינת הבגרות באנגלית
בחינת הבגרות באנגלית היא בחינה חיצונית מטעם משרד החינוך של ישראל. הבגרות באנגלית היא מקצוע חובה – כלומר, לצורך זכאות לתעודת בגרות חייבים להיבחן בבחינת הבגרות באנגלית.
רמות הלימוד ומבנה הבחינה
בחינת הבגרות באנגלית מתקיימת בשלוש רמות לימוד שונות: 3 יח"ל, 4 יח"ל ו-5 יח"ל. בכל אחת מהרמות יש להיבחן על שלושה שאלונים (מודלים – Modules). תלמידי תיכון נדרשים להיבחן גם בבחינה בעל פה שערכה 20% מהציון הסופי של כל רמה, אולם בחינה זו אינה נדרשת מנבחני משנה ונבחנים אקסטרניים. בכל רמות הלימוד באנגלית נבחנים בכתב בלבד על שלוש מיומנויות: הבנת הנקרא, הבנת הנשמע ויכולת הבעה בכתב.
רמת 3 יח"ל
רמת לימוד זו היא הרמה הבסיסית של המקצוע. רמה זו מורכבת מהשאלונים A עד C. היבחנות ברמה זו תאפשר קבלת תעודת בגרות, אולם לא יהיה ניתן להתקבל איתה לאקדמיה. במהלך בחינת הבגרות ברמה זו הנבחנים מתמודדים עם שלושה קטעי הבנת הנקרא, קטע הבנת הנשמע וחיבור אחד.
רמת לימוד זו מורכבת מהשאלונים הבאים:
רמת 4 יח"ל
רמת לימוד זו היא רמת הביניים של המקצוע, והרמה הראשונה שמאפשרת כניסה לאקדמיה. ברמה זו על הנבחנים להתמודד עם: שני קטעי הבנת הנקרא (אנסין), יצירות ספרותיות וקטע אחד של הבנת הנשמע.
רמת לימוד זו מורכבת מהשאלונים הבאים:
רמת 5 יח"ל
רמת לימוד זו היא הגבוהה ביותר. במהלך בחינת בגרות באנגלית ברמת 5 יחידות לימוד על הנבחנים להתמודד עם שני קטעי הבנת הנקרא, יצירות ספרותיות ברמה גבוהה וחיבור.
בנוסף קיימות אופציות ל-7 ול-10 יחידות. בתוכנית של שבע היחידות מוסיף התלמיד שתי יחידות תרגום ל-5 היחידות הבסיסיות. התוכנית של 10 יחידות הלימוד, שנוצרה בשנת 2015, מיועדת לתלמידי 5 יח"ל שמעוניינים להרחיב, ומוסיפים 5 יחידות לימוד נוספות באנגלית על "דיפלומטיה ותקשורת בינלאומית".
איימוס טפן אקרמן
כיליד ניו המפשייר, סיים אקרמן את לימודיו בדארטמות' קולג' ב-1842 ועבר לדרום ארצות הברית, שם התנהלה רוב הקריירה שלו. בתחילה הוא עבד כמנהל בית ספר בקרוליינה הצפונית וכמורה פרטי בג'ורג'יה. לאחר שהחל לגלות עניין במקצוע המשפטים, הוא החל את הכשרתו וב-1850 התקבל ללשכת עורכי הדין של ג'ורג'יה. בג'ורג'יה הוא פתח בשותפות משרד עורכי דין. הוא גם החזיק בבעלותו חווה ו-11 עבדים. עם פרוץ מלחמת האזרחים ב-1861 התגייס אקרמן לצבא הקונפדרציה, שם הוא הגיע לדרגת קולונל.
בתקופת השיקום שלאחר המלחמה הצטרף אקרמן למפלגה הרפובליקנית. הוא היה לעורך דין שהגן בכנות על זכויות האזרח של העבדים המשוחררים בג'ורג'יה. ב-1870 מינה אותו הנשיא גרנט כתובע הכללי של ארצות הברית. בתמיכתו של גרנט הוא ניהל במרץ את התביעות נגד אנשי הקו קלוקס קלאן בדרום על פי חוקי האכיפה. אקרמן קיבל את סיועו של פרקליט המדינה בנג'מין בריסטו במסגרת מחלקת המשפטים שהוקמה אז. הוא גם ניהל תיקי הענקת קרקעות חשובים שנגעו למסילות הברזל שהיו בתהליך התרחבות מהיר מערבה. אקרמן נתן ייעוץ בנוגע לחוק הראשון לרפורמה בשירות האזרחי הפדרלי שיושם על ידי הנשיא גרנט והקונגרס. בשל יושרתו כנגד ראשי ענף הרכבות, ובשל קנאותו לניהול התביעות נגד אנשי הקו קלוקס קלאן, הופעל על גרנט לחץ פוליטי להדיח את אקרמן מהקבינט. אף על פי שעזיבתו של אקרמן לוותה במחלוקת, הוא המשיך לתמוך בגרנט. הוא שב לג'ורג'יה, המשיך לעסוק בעריכת דין, ונותר אישיות אהודה במדינתו.
ראשית חייו
איימוס אקרמן נולד בפורטסמות' שבניו המפשייר, כתשיעי מבין 12 ילדיהם של בנג'מין אקרמן ושל אוליב (לבין מלון) אקרמן. הוא התחנך בבית הספר התיכון אקדמיית פיליפס אקסטר ולמד בדארטמות' קולג', שם הוא סיים את לימודיו ב-1842 והיה חבר בפי בטא קפא.
עם סיום לימודיו עבר אקרמן לדרום ארצות הברית, שם הוא סבר שהאקלים יתאים יותר למצב ריאותיו. עד מהרה הוא קיבל משרה של מנהל בית ספר לבנים במרפריסבורו שבקרוליינה הצפונית. הוא נודע כמורה קפדן. ב-1846 שכר את שירותיו בעל אחוזת המטעים ג'ון מקפרסון ברין כמורה פרטי לילדיו בסוואנה שבג'ורג'יה. ברין היה התובע הכללי בממשלו של הנשיא אנדרו ג'קסון וחבר בולט במפלגה הוויגית. אקרמן ניצל את ההזדמנות לשימוש בספרייה המשפטית העשירה של ברין והחל לגלות עניין רב במקצוע המשפטים. ב-1850 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין של ג'ורג'יה ועבר לפאוריה, אילינוי, שם התגוררה אחותו ולזמן קצר הוא עסק שם בעריכת דין. לאחר מכן הוא שב לג'ורג'יה ועסק בעריכת דין בעיר קלארקסוויל.
לאחר מכן הוא פתח משרד עורכי דין בעיר אלברטון בשותפות עם רוברט הסטון. בנוסף לעיסוקו בעריכת דין הוא גם החזיק בבעלותו חווה ו-11 עבדים. בהשקפתו הפוליטית הוא היה מזוהה עם המפלגה הוויגית.
מלחמת האזרחים
אף על פי שהוא התנגד לפרישת מדינות הדרום מן האיחוד כפתרון לעימותים עם הצפון, היה אקרמן נאמן למדינתו המאמצת. באביב 1864, כשהיה בגיל 43, הוא התגייס לצבא הקונפדרציה. בתחילה שירת אקרמן בבריגדה שהייתה בפיקודו של הגנרל רוברט טומבס ומאוחר יותר במחלקת האפסנאות, שם תפקידו היה לרכוש ולחלק מדים, כלי נשק וציוד לחיילים. הוא היה בשירות פעיל בעת הצעדה אל הים של הגנרל ויליאם שרמן.
תקופת השיקום
לאחר המלחמה הצטרף אקרמן למפלגה הרפובליקנית במערכה שלה למתן זכויות אזרח וזכות בחירה לעבדים המשוחררים. הוא היה תומך גלוי בתהליך השיקום כחבר בוועידה החוקתית של ג'ורג'יה ב-1868 וכאשר הוא מונה כתובע מחוזי פדרלי ב-1869. מינויו לא אושר לזמן מה על ידי הקונגרס, בשל שירותו בצבא הקונפדרציה. בתפקיד זה הוא שימש בסופו של דבר במשך חצי שנה. אקרמן היה גם תומך בקבלתה מחדש של ג'ורג'יה אל האיחוד ונאבק להשגת יציבות ושיתוף פעולה של המדינה עם הממשל הפדרלי.
הבחירות לנשיאות של 1868
במהלך הבחירות לנשיאות של 1868 נפוצו שמועות שאקרמן תמך במועמד הורשיו סימור על פניו של גרנט. כדי לשים קץ לשמועות, הוא שלח מכתב לעיתון ניו יורק טיימס, בו הוא פרסם את דבר תמיכתו בגרנט. הוא היה אלקטור מטעם הרפובליקנים בג'ורג'יה. אקרמן האמין שגרנט יוכל להשיב את הסדר על כנו בדרום שהיה נגוע באלימות. הוא גם האמין שגרנט יוכל לכבד את "זכויותיהם של העבדים המשוחררים כאזרחים וכמצביעים". הוא כתב שהאלימות בדרום נגד השחורים נבעה מתוך נקמה לאחר שהלבנים בדרום הובסו על ידי הצפון, איבדו את רכושם במסגרת שחרור העבדים, המרקם החברתי שלהם שובש, וזכות ההצבעה שלהם נשללה באופן זמני. אקרמן האמין שתהליך השיקום שהוביל הקונגרס היה התוכנית הטובה יותר עבור מדינות הדרום, והוא התנגד לתוכניתו של הנשיא אנדרו ג'ונסון. הוא היה סבור שהעבדים המשוחררים היו ראויים להגנת הממשל הפדרלי על פי החוק והוא תמך בהשבת זכות הבחירה של התושבים. הוא הודה שבתחילה הוא התנגד למתן זכות הבחירה לשחורים, אך דעתו השתנתה כאשר הוא הבין שזוהי הדרך היחידה שהשחורים יוכלו לזכות בכוח פוליטי ובהגנה.
התובע המחוזי הפדרלי בג'ורג'יה
ב-1869 מינה הנשיא גרנט את אקרמן כתובע המחוזי הפדרלי בג'ורג'יה. בתחילה ניסה גרנט להגן על המצביעים האפרו-אמריקאים כנגד האלימות והאפליה מצד הלבנים באמצעות הליכים בבתי המשפט של המדינות.
ביוני 1869 השמיע אקרמן את הטיעונים להגנתו של ריצ'רד ו. וייט, מולאטי שניצח בבחירות לפקיד המחוז של בית המשפט העליון המדינתי. יריבו של וייט, ויליאם ג'יימס קלמנט, שיוצג על ידי פרקליט המדינה של ג'ורג'יה, אלפרד ב. סמית' מהמחוז השיפוטי המזרחי, טען שווייט פסול מלשמש במשרה זו בשל היותו אדם שחור. בית משפט בערכאה נמוכה יותר קבע שאם קלמנט יוכל להוכיח שווייט הוא אדם שחור, הוא לא יוכל לכהן במשרה. המקרה הגיע לבית המשפט העליון של ג'ורג'יה, בו אקרמן הגן על בחירתו של וייט וטען שצבע עורו לא יכול למנוע ממנו את הזכות לכהן במשרה. אקרמן טען שהחוקים הקודמים, שהתבססו על המערכת החברתית של העבדות בדרום, לא תקפים יותר. בחוק השיקום של 1867 נקבע שלג'ורג'יה לא הייתה באותה עת ממשלה אזרחית. הוא טען שהשחורים השתתפו בממשלה החוקתית הראשונה של ג'ורג'יה ב-1868 ללא הבחנה בצבע עור. הוא גם ציין שהן הנשיא ג'ונסון והן הנשיא גרנט מינו שחורי עור לתפקידים ציבוריים ושהחוקה הנוכחית של ארצות הברית לא מכירה באדם או מפלה אותו על בסיס צבע עורו. בית המשפט הפך את ההחלטה וקבע שלווייט הייתה את הזכות להחזיק במשרה הציבורית ללא קשר לגזעו.
התובע הכללי של ארצות הברית
ב-17 ביוני 1870 מינה הנשיא גרנט את אקרמן כתובע הכללי של ארצות הברית. אקרמן היה האדם היחידי מהקונפדרציה שמונה לתפקיד בקבינט במהלך תקופת השיקום. מינויו כתובע הכללי זמן קצר לאחר הקמתה של מחלקת המשפטים הובילה אותו לעסוק בסוגיות חוקיות הקשורות למחלקת הפנים, כמו האם חברות רכבת מתחרות זכאיות לקבל קרקעות נוספות במערב בתמורה להרחבת מערכת התעבורה הארצית. הוא גם עסק בשערוריית קרדיט מוביליר. הוא הוביל את מאמצי התגבור בדיכוי הקו קלוקס קלאן בדרום באמצעות התדיינויות בבתי המשפט. הוא נתקל באלימות באופן אישי. הוא דאג להעמדה לדין ביותר מ-1,100 מקרים נגד חברי הקו קלוקס קלאן, והשיג את הרשעתם.
אקרמן לא היה זה שהקים את מחלקת המשפטים, אך היה לו חלק מרכזי בפיתוחה. הוא סייע למנות את בעלי התפקידים וקבע את תקני המחלקה, אך בשל אילוצים גאוגרפיים, חוקי עבר, ומגבלות כספיות, הוא נאבק כדי לבנות את המחלקה כגוף חזק.
ב-13 בדצמבר 1871 התפטר אקרמן מתפקידו בשל תחילתה של השחיתות שפשתה בממשלו של גרנט. התנגדותו לקו קלוקס קלאן והפירוש שלא על רקע מפלגתי של חוקת ארצות הברית, כמו במקרה של אילי חברות הרכבת, הובילה את יועצי הנשיא גרנט ללחוץ עליו שיבקש מאקרמן להתפטר.
החוק נגד יוניון פסיפיק
ב-1 ביולי 1862 חתם הנשיא לינקולן על חוקי הרכבת הפסיפיים, שבנוסף לקידום מסילת הברזל הטרנס-יבשתית, הוא אפשר לחברת יוניון פסיפיק לסלול מסילות משניות, כולל אחת שתעבור דרך קנזס. אחד המייזמים הללו נתקל בבעיות להשלים את סלילת המסילה דרך קנזס בשל בעיות פיננסיות, וכתוצאה מכך, פנתה חברת יוניון פסיפיק לממשלה הפדרלית לסיוע בצורת הענקות קרקע והנפקת איגרות חוב. ב-1 ביוני 1871 דחה אקרמן את הבקשה הזאת והסתמך על פסיקות קודמות נגד סיוע פדרלי. עורכי הדין של החברה פתחו בפעולות שתדלנות כדי שאקרמן ישנה את דעתו, אך הוא סירב לעשות כן. החלטתו זו גרמה למורת רוחם של קוליס פ. הנטינגטון וג'יי גולד, שהיו קשורים ליוניון פסיפיק והם דרשו את הדחתו של אקרמן.
חוק השירות הציבורי
ב-7 בספטמבר 1871 הקים אקרמן את ועדת השירות הציבורי שהוקמה על פי חוק שעבר במרץ אותה שנה, חוק ראשון מסוג זה בארצות הברית. תפקיד הוועדה היה לקבוע כללים, מבחנים ותקנות, על פי סמכות הנשיא, כדי לוודא שהמועמדים הטובים ביותר ימונו למשרות בשירות הציבורי. המימון שהוקצה לפעילות הוועדה הספיק לשנה אחת בלבד עד יוני 1872. אקרמן פסק שהוועדה, שיושב הראש שלה מונה על ידי הנשיא, פועלת על פי חוק, שכן לקונגרס ולנשיא היו את כל הסמכויות על פי החוקה לבחור את המועמדים הטובים ביותר לשירות בממשלת ארצות הברית. אקרמן האמין שזו הייתה כוונתם המקורית של מנסחי חוקת ארצות הברית. עם זאת הוא קבע שלוועדה לא הייתה הסמכות החוקית למנוע שום מינוי, אלא רק לסייע לנשיא ולקונגרס למנות לכל אחד מהתפקידים את האדם הטוב ביותר הוא גם קבע שמבחני הקבלה צריכים להיות מגבילים יתר על המידה באופן שהם ישללו מהנשיא ומהקונגרס את סמכותם על פי החוקה.
התביעות נגד הקו קלוקס קלאן
בתור מי שחי בג'ורג'יה, היה אקרמן מודע היטב לטקטיקות האלימות הנרחבות של הקו קלוקס קלאן, שנוהלו בעיקר נגד המצביעים האפרו-אמריקאים, שכרובם נרשמו כרפובליקנים. המשרד לענייני העבדים המשוחררים בדרום העמוק שלח מאות תלונות של שחורים שנרדפו והותקפו על ידי לבנים. אחד מהתובעים הפדרליים בשנים שלאחר מכן אפיין את פעילות הקו קלוקס קלאן הזאת כ"פרץ הגרוע ביותר של אלימות מבית בהיסטוריה של ארצות הברית עד אז". עם כניסתו לתפקיד כתובע הכללי, משימתו העיקרית של אקרמן הייתה לבלום את האלימות נגד השחורים בדרום ולהעמיד לדין את העבריינים. מינויו על ידי הנשיא גרנט בנובמבר 1870 תוזמן היטב, שכן הוא השיג את סמכויות האכיפה החזקים של מחלקת המשפטים שהוקמה אז ואת סיועו של התפקיד שנוצר אז, פרקליט המדינה של ארצות הברית. כשתחת ניהולו היו מחלקת המשפטים ופרקליט המדינה הראשון בנג'מין בריסטו, היה אקרמן מוכן לפעילות ההעמדה לדין מטעם הממשל הפדרלי של אנשי הקו קלוקס קלאן. אקרמן, שהרחיב את סמכויות מחלקת המשפטים, הקים חטיבת חקירות שבדקה היטב את המבנה הארגוני של הקו קלוקס קלאן בדרום. הקונגרס העביר את חוק הקו קלוקס קלאן וב-20 באפריל 1871 חתם עליו הנשיא גרנט.
אקרמן ובריסטו פעלו במהירות וביעילות. לאחר שגרנט השעה את חוק הביאס קורפוס בתשעה מחוזות של קרוליינה הדרומית ב-17 באוקטובר 1871, אקרמן, שנסע למדינה, הוביל אישית את אנשי שירות המרשלים וחיילי צבא ארצות הברית אל האזורים הכפריים ובצע מאות מעצרים. במקביל נמלטו כאלפיים מאנשי הקו קלוקס קלאן מהמדינה. בניהולו של בריסטו, הגישה מחלקת המשפטים 3,000 כתבי אישום ברחבי הדרום והשיגה 600 הרשעות. 65 מאנשי הארגון שהורשעו נדונו למאסר של חמש שנים בבתי כלא פדרליים. כתוצאה מפעילות האכיפה של הממשלה כנגד הקו קלוקס קלאן, פחתו מקרי האלימות באופן משמעותי. ב-1872 שיעור ההצבעה בקרב האפרו-אמריקאים היה גבוה במיוחד, ומספר רב של רפובליקנים נבחרו למשרות ברמה המדינתית ובממשל המקומי. הדמוקרטים השמרנים הלבנים המשיכו להתמודד בבחירות.
התפטרותו
בחודש דצמבר אותה שנה, כאשר היה אקרמן עסוק בהעמדתם לדין של אנשי הקו קלוקס קלאן, הוא התבקש באופן בלתי צפוי על ידי הנשיא גרנט להתפטר מתפקידו. נפוצו שמועות שהופעלו על הנשיא לחצים מצד מזכיר הפנים קולומבוס דלאנו, שגילה אהדה לטייקוני הרכבת קוליס פ. הנטינגטון וג'יי גולד, שדרשו את התפטרותו של אקרמן. אקרמן קבע שהממשלה לא יכולה להקצות קרקעות ולהנפיק איגרות חוב לטובת חברת יוניון פסיפיק. הוא הכחיש את הטענה שדלאנו היה הגורם לסיום כהונתו כתובע הכללי.
ההיסטוריון ויליאם ס. מקפילי כתב שגרנט, שחש לא בנוח בנוגע ללהיטותו של אקרמן להעמיד לדין את אנשי הקו קלוקס קלאן, לא היה מעוניין להראות כרודן צבאי שישחק את הדרום עד למצב של כניעה. לעומתו ציין ההיסטוריון אריק פונר שמחליפו של אקרמן, ג'ורג' הנרי ויליאמס, המשיך להעמיד לדין את אנשי הקו קלוקס קלאן בדרום. לאחר התפטרותו של אקרמן, לא היו לו תחושות קשות כלפי הנשיא גרנט. על פי מקפילי, עם התפטרותו של אקרמן, "אפסה כל תקווה שהמפלגה הרפובליקנית תתפתח כמפלגה לאומית של שוויון גזעי אמיתי. אקרמן תמך בבחירתו מחדש של גרנט לנשיאות ב-1872 והאמין שהנשיא ימשיך לאכוף את החוקים נגד האלימות.
אף על פי שהוצע לו תפקיד אחר בממשלה, שב אקרמן לג'ורג'יה, שם הוא המשיך לעסוק בעריכת דין. איימוס טפן אקרמן נפטר בקרטרסוויל שבג'ורג'יה ב-21 בדצמבר 1880.
דיר אל-ע'וסון
דיר אל-ע'וסון (בערבית: دير الغصون) היא עיירה פלסטינית בשומרון. העיירה נמצאת 8 קילומטרים מצפון לטולכרם ושייכת לנפת טולכרם. העיירה נמצאת ליד תוואי הקו הירוק.
בשנות הארבעים של המאה העשרים, בתקופת המנדט הבריטי, עבדו רבים מתושבי הכפר בתפקידי בנייה ותחזוקה במחנה חיל האוויר הבריטי RAF Ein Shemer (כיום, מנחת עין שמר)
נכון ל-2006 חיים בעיירה כ-8,242 תושבים.
גדר ההפרדה נבנתה על 300 דונם מאדמות הכפר, ומפרידה בינו לבין 2,200 דונם נוספים.
בדיר אל-ע'וסון נולד ראש ממשלת הרשות הפלסטינית לשעבר סלאם פיאד.
Kala
Kala הוא אלבום האולפן השני של הראפרית הבריטית M.I.A.. האלבום יצא לאור ב-8 באוגוסט 2007 דרך חברת התקליטים אקס-אל רקורדינגס. לאחר האלבום הקודם של הראפרית, Arular, שנקרא על שם אביה, אלבום זה נקרא על שם אימה.
תדף
תיאור העיירה
העיירה ממוקמת במישורים של "עמק הזהב" ומוקפת בהרים מצפון ומדרום מזרח. ההרים הם ג'בל אד-דויר מדרום-מזרח, הר ברתום מצפון-מזרח וג'בל שייח אקיל מצפון-מערב. אדמת העמק חרסיתית מסוג לס או חולית.
רב האוכלוסייה מוסלמית סונית. בעיירה מספר מסגדים עתיקים ומודרניים. המסגד הגדול, מסגד אוסאמה בן זייד, מסגד שייח' אברהים ואחרים.
חקלאות
תדף, מפורסמת בזכות היבולים הרבים והגידולים החקלאיים שלה. בשנות בצורת חלק גדול מאוכלוסיית העיירה עובר לעבוד בחלב, בא-רקה, ובערים אחרות. בשנים רגילות, גידולים רבים מושקים ממי גשמים בלבד (חקלאות בעל, פלחה). הגידולים הם חיטה, שעורה, זיתים ופיסטוקים. גודל שטחי הפיסטוק חלבי מגיע ל-13,500 דונם. רימון, שעועית, תפוחי אדמה וירקות אחרים גדלים על מים מבארות (חקלאות שלחין). מספר עצי הרימון הגדלים מסביב לעיירה עולה על 35 אלף עצים. כבשים ופרות גדלים במרעה פתוח. ישנן גם חוות לגידול עופות באזור, למשל חוות חאג'י איברהים אל חג'ג' ומוחמד אלג'מיל. בעמק הזהב ישנן גם חוות דבורים המייצרות דבש.
העיירה מקבלת מים מתת-רשת השואבת מים מרשת נהר הפרת הראשית, המזרימה מים גם לעיר אל באב השכנה.
מסחר
יש בעיירה שוק מסחרי פעיל, חנויות ומרכז קניות גדול, כמה בתי ספר תיכוניים, אגודות חקלאיות ובית מרקחת.
היסטוריה
הכפר היה מיושב במהלך המאה ה-19 על ידי ערבים השייכים לשבט אנייזה. בסוף המאה ה-19, הכפר ספג התקפות חוזרות ונשנות של שבטים נודדים (בדואים) שרצו לגנוב כבשים ובקר מהדירים והרפתות של תושבי העיירה שהיו מפוזרים במישורים שמסביב לכפרים. דווח כי תושבי הכפרים הצליחו לגייס למעלה מ-400 גברים חמושים כדי להגן על עדריהם ועל עדריהם של התושבים שנפגעו. באותה תקופה התגוררו בעיירה כ-20 משפחות יהודיות על כן היו שתיארו אותה כ"עיירה יהודית". לפני חג שבועות יהודים מחלב נהגו להגיעה לעיירה על מנת לחגוג את החג ולהינפש במקום.
בשנת 1931 התגוררו בעיירה 15 משפחות יהודיות.
אזכור עזרא הסופר
המסורת המקומית טוענת כי עזרא הסופר (בשנת 457 לפנה"ס) עצר בעיירה בדרכו מבבל לירושלים ובנה את בית הכנסת העומד עד היום בעיירה. בשנת 1899 גילה מקס פון אופנהיים בבית הכנסת כתובות בעברית מהמאה ה-14. ליד העיירה נמצא מעיין בשם עין אל-עוזיר. מסופר שעזרא היה משתקע בקביעות במקום במהלך שהותו בעיירה. קבר המיוחס לעזרא ממוקם גם בעיירה והוא נשמר שלם במשך מאות שנים.
במהלך עלייה לרגל לירושלים בשנת 1414, הודיעו ליצחק אלפאררה ממלאגה:"במרחק של שני מייל מהעיר חלב נמצא קברו של עזרא הסופר. שם רשם עזרא את התורה. . . כפר זה נקרא תדף ויש בו בית כנסת. . . מספרים שפעם בשנה מתרומם ענן מעל המקום ולא עוזב אותו." ישנם הגורסים שקבר עזרא הסופר ממוקם ליד בצרה, עיראק. מאידך על פי המסורת היהודית עזרא נפטר ונקבר בירושלים.
קרקרה דרומית
קרקרה דרומית (שם מדעי Caracara plancus) הוא מין עוף דורס דרום אמריקאי מתת-משפחת הקרקרים שבמשפחת הבזיים.
מאפיינים
אורכה של הקרקרה 50–65 ס"מ, מוטת הכנפיים באורך 120–132 ס"מ ומשקלה 0.9-1.6 ק"ג בממוצע. הקרקרה מזכירה עיט בעל מקור אדום עם קצה אפור מעוקל, ראשים חומים עם כיסוי נוצות בהיר על הצוואר, החזה והבטן מפוספסים בשחור-חום והכנפיים, נוצות הרגליים והזנב שחורים. הרגליים ארוכות וצהובות. לקרקרות ראייה ושמיעה חדה והם ציידי יום פעילים.
הם אוכלים בעיקר נבלות על הקרקע וביצי עופות אחרים או נטפלים לעופות דורסים שונים כדי שיקיאו טרף. הם אוכלים גם חרקים אך יכולים לצוד חיות קטנות עד גודל של לבנית ולעיתים הורגים אותם בקבוצה.
הקרקרה הדרומית מצויה באמריקה הדרומית מיער האמזונאס בצפון ועד לארץ האש בדרום וייתכן שהם נמצאים גם באיי פוקלנד.
730-739 לפנה"ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 739 - 730 לפנה"ס
יחסי בולגריה–סין
יחסי בולגריה–סין הם יחסי החוץ בין בולגריה לסין.
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-4 באוקטובר 1949. בשנות השישים והשבעים, עם הידרדרות היחסים בין סין לברית המועצות, היחסים בין סין לבולגריה הפכו קרים יותר ויותר והקשרים הדו-צדדיים ירדו.
המכון הלאומי לחרשים-אילמים יהודים
המכון הלאומי לחרשים-אילמים יהודים (בהונגרית:Izraelita Siketnémák Budapesti Országos Intézete) היה מוסד ברובע 7 בבודפשט בכיכר בתלן גאבור (שיש בה גם בית כנסת גדול וחשוב) שאינו מתפקד עוד בתפקידו המקורי. נכון לעכשיו זוהי "מכללת מק'דניאל בודפשט" שהיא אוניברסיטה מוסמכת שמציעה תואר אמריקאי.
היסטוריה
המכון הלאומי של בודפשט לחרשים-אילמים יהודים הוקם בשנת 1874 על ידי אנטל פוֹכס. הבניין נבנה בשנים 1876–1877 על פי התוכניות של האדריכל וילמוש פרוינד ויאנוש קאוזר בסגנון אקלקטי.
בשנת 1944, בתקופת הכיבוש הנאצי של הונגריה (מבצע מרגרטה) פעל בבניין אחד מבתי החולים לשעת חירום של מועצת היהודים (יודנרט) בשיתוף פעולה עם הכובשים ובהגנת הוועד הבינלאומי של הצלב האדום. (בית החולים השני היה ברחוב ושלני 44 בתוך גטו בודפשט). הגיעו למקום בני משפחה של עשירי היהודים בבודפשט שטופלו בנפרד על ידי הגרמנים ולכן לא הוכנסו לגטו בודפשט, אלא הועברו לבתי הסוהר ברחובות רק סילארד (Rökk Szilárd) ולמחנה קישטרצ'ה. ממחנות אלה הועברו מספר גדול של זקנים וחולים לבית החולים בכיכר בתלן תמורת תשלום סכום גדול של כסף. תמורת 10-20 אלף פנגו הונגרי, כל אחד יכול היה להיות מוכרז כחולה שזקוק לטיפול בבית חולים. בית החולים הוקם תוך שעות אחדות מציוד שהיה במחסן של דר' אדולף וייס שהיה סמוך לכיכר בתלן ושימש לעזרה ליהודים עניים. תוך שעות כאמור הוקמו 350 מיטות אשפוז. בית החולים נפתח על ידי דר' דנש פוקס ומאוחר יותר נוהל על ידי דר' יאנוש בידרמן. הרופאים ג'רג' פרנק, פרנץ גרוסמן ולאסלו בֶּנֶדֶק הצילו את חייהם של אנשים רבים באמצעות הניתוחים והעבודה שלהם בתנאים לא תנאים. ב-28 בדצמבר 1944 הותקף בית החולים על ידי אנשי מפלגת צלב החץ וחיילי אס אס. הם בזזו והכו את השוהים בו והתעללו בהם, ואז שני תריסרי גברים נחטפו מבית החולים ונרצחו. עם זאת, השוהים האחרים שרדו את השואה במזל רב. לאחר המלחמה עבדה שם "הוועד הלאומי לטיפול ביהודים-המגורשים ההונגרים" (DEGOB) במימון אמריקאי של הג'וינט (American Joint Distribution Committee) אחר כך משנת 1957 עד שנת 2000, המקום שימש כבית הספר למורים לחינוך מיוחד.
כיום הוא מאכלס את הסניף ההונגרי של מכללת מק'דניאל האמריקאית בבודפשט, המכללה הבינלאומית לכלכלה, למדע המדינה ולאמנות. בצדו השמאלי של הבניין נמצא בית הכנסת המשוחזר של כיכר בתלן (בתכנון ליפוט באומהורן וג'רג' שומודי, 1932). בית התפילה היהודי היה במקור ועדיין בית כנסת בזרם סטטוס קוו-אנטה, כלומר הוא לא נקט עמדה בדיון האורתודוקסי-ניאולוגי. בית הכנסת התחיל להיות פעיל שוב בשנת 1985 ועדיין מתפללת בו קהילה מתפתחת כל הזמן. הרב הנוכחי הוא הרב הראשי רוברט דויטש, שהוא גם ראש הרבנות ההונגרית. החזנים: טמאש קלמן (טנור), שהוא הנציג הבולט של שושלת החזנים המפורסמת בעולם; ודוד שווצוף (טנור), החזן היחיד בהונגריה כיום בעל ההכשרה האורתודוקסית. לקהילת בית הכנסת היה תפקיד משמעותי בהקמת הברית הציונית של הונגריה (Magyarországi Cionista Szövetség) בשנת 1990.
כריסטיאן
כְּרִיסְטִיַאן (Christian) הוא שם פרטי וכן שם משפחה שמקורו בלטינית ומשמעותו נוצרי.
ניית'ן פאטרסון
ניית'ן קנת' פאטרסון (באנגלית: Nathan Kenneth Patterson; נולד ב-16 באוקטובר 2001 בגלאזגו שבסקוטלנד) הוא כדורגלן סקוטי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת אברטון מהפרמייר ליג ובנבחרת סקוטלנד.
קריירת מועדונים
ב-22 באוגוסט 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הסקוטית, כשנכנס כמחליף בדקה ה-86 בניצחון 0–2 על קילמרנוק במסגרת המחזור החמישי לעונת. ב-25 בפברואר 2021 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2–5 על רויאל אנטוורפן במסגרת שלב 32 הגדולות של הליגה האירופית לעונת 2020/2021. בסך הכל ערך בעונה זו שבע הופעות ליגה.
חתולה (אתר ארכאולוגי)
חתולה הוא אתר ארכאולוגי-פרהיסטורי השוכן על הגדה הדרומית של נחל נחשון, ליד עמק איילון. שם האתר נגזר משמה של חורבה הנמצאת כ-2.5 קילומטר ממזרח לאתר הארכאולוגי (ח'רבת חתולה). האתר משתרע על רצועה שנמתחת במדרון קדום של הנחל. אורכה 100 מטר ורוחבה 25 מטר. את האתר גילה האב קלוד ממנזר השתקנים שבלטרון ונערכו בו מספר חפירות מאז 1980 על ידי אברהם רונן ומוניק לשבליה מטעם אוניברסיטת חיפה והמרכז הצרפתי למחקר פרהיסטורי בירושלים. באתר שתי שכבות עיקריות, הראשונה מהתרבות הנאטופית המאוחרת והשנייה מהתקופה הנאוליתית הקדם קראמית א'.
התרבות הנאטופית
עובי השכבה הנאטופית כמטר אך רוב הממצאים נמצאו סמוך לסלע האם. המכלול הנאטופי כולל בתוכו כלי צור מסותתים ועצמות בעלי חיים רבות. לדעת החוקרים כל הממצאים בשכבה הם מתקופה אחת והם התפזרו לשכבה בעובי של מטר עם הזמן, ולכן בין השכבה הנאטופית לשכבה הנאוליתית קיים פער גדול. רוב כלי הצור הם מיקרוליתיים. חלק מכלי הצור שימשו כמרצעים ובאתר קיים המכלול הגדול ביותר של מרצעי צור מכל השכבות הנאטופיות בארץ ישראל. בנוסף לכלי הצור נמצאו גם חרוזים, צדפים מחוררים וקונכיות. באתר לא נמצאי מבנים אך כן נמצאה קבורה של ילדה בת 12–14 שייתכן שהיא מן התקופה. על פי סוגי המיקרוליתים שייכת השכבה לשלב המאוחר של התרבות הנאטופית, המתוארך באתרים אחרים לכ-13,700–11,500 שנים לפני זמננו בקירוב.
התקופה הנאוליתית
בשכבה זו, בניגוד לשכבה הקודמת, נמצאו אבנים רבות, רובן חלוקי נחל שבורים שחופרי האתר סבורים שהובאו לאתר על ידי בני האדם שישבו אותו. באתר התקיימה פעילות אנושית ענפה. באתר נמצאו שני מבנים ועל יד אחד מהם נמצא לוח כתישה. נמצאו במבנים ובקרבתם מכתשים ועליים רבים. רובם עשויים גיר וחלקם בזלת. נמצאו כלי צור הכוללים מרצעים וגרזנים השייכים לתרבות החיאמית והתרבות הסולטנית. ממצאים נוספים כללו חרוזים, תליונים מאבן ירוקה וכמה צדפים וקונכיות. נמצאו ארבע קבורות בהם חלק מן השלדים נמצאו ללא גולגולת. ליד חזהו של אחד השלדים מצאו החופרים חרוז עגול עשוי גיר.
בריחת לבנים
בריחת לבנים (באנגלית "White Flight" או "White Exodus") היא תופעה שבה ישנה נדידה מיידית או מתמשכת של אוכלוסייה של אנשים לבנים מאזורים שהופכים למגוונים אתנית ותרבותית. המונח הפך שגור בארצות הברית, שבה נצפו בשנות החמישים והשישים נדידות גדולות מעין אלה של אזרחים שמוצא אבותיהם אירופי מאזורים עירוניים שהחלו להיות מגוונים אתנית אל עבר פרברים שריכוזי האוכלוסייה בהם היו הומוגניים יותר. המונח משמש לאחרונה אף לתיאור נדידה של לבנים מאזורים פרבריים הקרובים לערים לאזורים יותר נידחים, כמו גם למעבר מצפון-מזרחה וממרכז-מערבה של ארצות הברית לאזורים בדרום-מזרחה ובדרום-מערבה. המונח שימש גם לתיאור הגירה רחבת היקף של לבנים מאפריקה לאחר תהליכי הדה-קולוניזציה שלה.
נדידה של לבנים בני המעמד הבינוני נצפתה במהלך פעילותה של התנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח בשנות החמישים והשישים מחוץ לערים כגון קליבלנד, דטרויט, קנזס סיטי ואוקלנד, על אף שהפרדה גזעית בבתי ספר ציבוריים נפסקה שם זמן רב לפני החלטת בית המשפט העליון האמריקאי בפרשת פסק דין בראון נגד מועצת החינוך (1954). בשנות השבעים נעשו מאמצים לבצע אינטגרציה מחודשת באמצעות מערכות היסעים כפויות, ומאמצים אלו הביאו לנדידת משפחות נוספות מהאזורים הללו. באופן כללי, ישנה עמדה בספרות ההיסטורית לפיה עזיבת הלבנים נעשתה בתגובה לצפיפות אוכלוסין, הן בשל חדירה של אוכלוסיות גדולות של שחורים מהדרום הכפרי אל ערים בצפון ובמערב במהלך ההגירה הגדולה של אפרו אמריקאים, והן בשל גלי הגירה מרחבי העולם. ברם, יש בספרות גם מי שמאתגרים את המונח "בריחת לבנים", בטענה כי מינוח זה מתעלם מעמידה של לבנים על מה שנתפס על ידם כזכותם למרחב נקי משחורים. ההיסטוריונית אמנדה סליגמן (Amanda Seligman) טוענת כי ניתן להבין מהמונח באופן מוטעה שלבנים עזבו מיד עם הגיעם של שחורים לשכונותיהם, כאשר בפועל אלה הגנו על המרחב שלהם באלימות, בהפחדה ובטכניקות משפטיות. לי בוסטן, פרופסור לכלכלה באוניברסיטת פרינסטון, מייחסת את בריחת הלבנים הן לגזענות והן לטעמים כלכליים.
ג'יימס קולמן, פרסם בשנה 1975 פרסם מחקר שסקר את ההשפעות של מערכות הסעות בבתי ספר, שנועדו להביא תלמידים שחורים מהמעמד הנמוך לבתי ספר מהמעמד הגבוה בו רוב מוחלט של התלמידים היו לבנים. ההתקדמות בביטול ההפרדה בבתי הספר, הביא הורים לבנים להוציא את ילדיהם מבתי ספר משולבים ולמצוא פתרונות בדמות בתי ספר פרטיים בפרברים. את היציאה ההמונית כינה קולמן "בריחת הלבנים" - The white flight. הממצאים של קולמן בנוגע ל"בריחת הלבנים" לא התקבלו בצורה טובה בחוגים מסוימים בעיקר אצל חלק מחברי האגודה הסוציולוגית האמריקאית. בתגובה, צמחו מאמצים במהלך אמצע שנות ה-70 לשלול את חברותו. ובכל זאת, קולמן נשאר חבר ובסופו של דבר הפך לנשיא של האגודה.
לפי הגאוגרפית הסביבתית לורה פולידו (Laura Pulido), התהליך ההיסטורי של פרבור (suburbanization) ופיזור האוכלוסייה תרם לממדי הגזענות הסביבתית הנוכחיים. על פי טענתה, עם בריחתם של לבנים, החלה המדינה מתעדפת אזורים שבהם גרים לבנים על פני אזורים שהחלו להתרכז בהם אוכלוסיות של שחורים.
ג'ורג' מילר
ג'ורג' מילר AO (באנגלית: George Miller; נולד ב-3 במרץ 1945) הוא במאי קולנוע, מפיק, תסריטאי ופיזיקאי אוסטרלי. הוא ידוע בעיקר בזכות הזיכיון שלו "מקס הזועם". מילר מגוון מאוד בז'אנר ובסגנון שכן הוא גם ביים את הדרמה הרפואית הביוגרפית "השמן של לורנצו", את הפנטזיה האפלה "המכשפות מאיסטוויק", את סרט האנימציה זוכה פרס האוסקר "תזיזו ת'רגליים", הפיק את הרפתקת הפנטזיה הידידותית למשפחה "בייב" וביים את סרט ההמשך "בייב בעיר הגדולה".
ראשית חיים
מילר נולד בבריסביין, קווינסלנד, להורים מהגרים יוונים: דימיטריוס קסטריסיוס מיליוטיס (ג'ים מילר) ואנג'לה בלסון.
קריירה
ב-1979 הוא כתב וביים את "מקס הזועם", אשר מומן באופן עצמאי על ידי קנדי ​​מילר הפקות והמשיך להיות הצלחה בינלאומית. וב-1981 יצא סרט ההמשך, "מקס הלוחם בדרכים".
בשנת 1987 ביים מילר את "המכשפות מאיסטוויק", בכיכובו של ג'ק ניקולסון, סוזן סרנדון, שר ומישל פייפר. הסרט התגלה כחוויה מטרידה עבור מילר. "עזבתי את הסרט פעמיים וג'ק [ניקולסון] החזיק אותי שם", אמר מילר. "הוא אמר, 'פשוט שב, תאבד את הרגש שלך, ותראה את העבודה. אם אתה חושב שהעבודה טובה, תישאר עם הסרט". והוא היה איש גדול. למדתי ממנו יותר מכל אחד אחר שאני חושב שעבדתי בשבילו - הוא היה יוצא דופן". ניקולסון גם אימן את מילר להגזים בצרכים שלו במהלך ההפקה, וביקש 300 תוספות כשהוא צריך רק 150, בידיעה שהמפיקים שלו יתנו לו פחות ממה שביקש. גם מעצבת ההפקה עטורת הפרסים פולי פלאט שיתפה פעולה הדוק עם מילר בסרט זה.
בעקבות "המכשפות מאיסטוויק" התמקד מילר בעיקר בהפקת פרויקטים אוסטרליים. בין השאר הפיק את הסרטים "פלירט", "סיכון רטוב" ואת המיני-סדרות לטלוויזיה "Bangkok Hilton" ו"וייטנאם", כולם בכיכובה של ניקול קידמן, וסייע בפיתוח הקריירה שלה.
מילר חזר לביים בסרט "השמן של לורנצו" (1992), אותו כתב יחד עם ניק אנרייט.
בשנת 1993 החל מילר לביים את "קונטקט", המבוסס על סיפור מאת קרל סייגן ואן דרויאן. לאחר שעבדו על הסרט במשך יותר משנה, הגיעו "האחים וורנר" ומילר להסכמה הדדית להיפרד ובסופו של דבר הובא רוברט זמקיס לסיים את העבודה על הסרט.
מילר גם היה שותף בהפקת וכתיבת הדרמה הקומית "בייב" (1995) וכתב וביים את סרט ההמשך, "בייב: חזיר בעיר" (1998).
מילר היה היוצר של "תזיזו ת'רגליים", אפוס מחזמר על חייו של פינגווינים באנטארקטיקה. הסרט בהפקת האחים וורנר יצא לאקרנים בנובמבר 2006. בנוסף להיותו הצלחה קופתית, הביא הסרט למילר את המועמדות הרביעית שלו לפרס האוסקר, ואת הזכייה הראשונה שלו בקטגוריית סרט האנימציה הטוב ביותר.
בשנת 2007 חתם מילר על בימוי "ליגת הצדק". בעוד שההפקה נעצרה בתחילה עקב שביתת גילדת הסופרים של אמריקה בשנים 2007–2008, עיכובים נוספים בהפקה והצלחתו של "האביר האפל" הובילו לכך שהאחים וורנר החליטו להקפיא את העבודה על הסרט ולחפש אפשרויות אחרות.
בשנת 2011 יצר מילר את סרט ההמשך ל"תזיזו ת'רגליים", "תזיזו ת'רגליים 2". בשנה שלאחר מכן החל מילר לצלם את "מקס הזועם: כביש הזעם", הסרט הרביעי בסדרת "מקס הזועם", לאחר מספר שנים של עיכובים בהפקה, יצא הסרט ב-15 במאי 2015. הסרט זכה לשבחי הביקורת והיה מועמד לעשרה פרסי אוסקר, ביניהם פרס האוסקר לבמאי הטוב ביותר, וזכה בשישה; בקטגוריות התלבושות, עיצוב ההפקה, שיער ואיפור, עריכה, עריכת סאונד ומיקס סאונד והסרט הטוב ביותר.
חיים אישיים
מילר היה נשוי לשחקנית סנדי גור, איתה יש לו בת. הוא התחתן עם עורכת הסרטים מרגרט סיקסל ב-1995; יש להם שני בנים. השניים נפגשו בתחילה במהלך ההפקה של "פלירט".
אאוסלמו
אאוסלמו (שם מדעי: Eosalmo: מילולית: "סלמון השחר") הוא סוג של דג נכחד ממשפחת הסלמוניים, אשר התקיים במשך אמצע האאוקן של אמריקה הצפונית. ככל הנראה היה הסוג הפרימיטיבי ביותר במשפחתו.
מאפיינים
ממצאי סלמון זה התגלו בתצורות מאובנים ליד העיירה "סמית'רס" בפרינס ג'ורג' שבקולומביה הבריטית ובוושינגטון. הסוג תואר למדע ב-1977 בידי החוקר מארק וילסון (Mark V.H. Wilson), אשר סיווג אותו כמין יחיד - Eosalmo driftwoodensis.
מחקרים של מבנה גופו מראים שהיה קרוב לסוג Thymallus, אף שהיה בעל מאפיינים פרימיטיביים של בני תת-המשפחה Salmoninae, והיה שוכן של מקווי מים מתוקים שאינו נדד לים בדומה למרבית דגי הסלמון, דבר הנלמד ממאובנים של פרטים במגוון גדלים וגילאים. מבנה הלסתות היו רחבות וברובם שטוחות וחסרות שיניים, אך בבסיסם היה שיניים בעלות קצה מחודד.
Thank You (אלבום של מייגן טריינור)
Thank You הוא אלבום האולפן החמישי של הזמרת האמריקאית מייגן טריינור. האלבום יצא לאור ב-13 במאי 2016 דרך חברת התקליטים אפיק רקורדס.
אהרון טרופ
הרב אהרון טרופ הוא ראש הישיבה התיכונית בני צבי בבית אל לשעבר. כיום עוסק בהפצת יהדות בארגון להפצת יהדות שהקים בחיפה.
ביוגרפיה
בשנת 1999 מונה לראש הישיבה התיכונית בני צבי, שהוקמה שנתיים קודם לכן ונקראת על שם הרב צבי יהודה הכהן קוק. הישיבה מונה כ-250 תלמידים. הוא נמנה עם רבני תנועת קוממיות. בשנת 2018 התפטר כדי לעסוק בהפצת יהדות.
נשוי ואב לשמונה. מתגורר ביישוב בית אל.
הרב טרופ הוא נכדו של הרב ראובן טרופ ונינו של הרב נפתלי טרופ.
עמדותיו
הרב טרופ הוא אחד מרבני הזרם החרדי לאומי המעדיפים ישיבות תיכוניות עם מינימום לימודי חול ומקסימום לימודי קודש. התכתב על כך רבות עם ראשי ישיבות קטנות.
בשנת 2005 פורסם בעיתון בשבע ריאיון שערך עם הרב אברהם שפירא ובו קרא הרב שפירא לסירוב פקודה לפינוי יישובים בגוש קטיף וצפון השומרון. בגיליון ראש השנה תשע"ז בעיתון בשבע הכריז העיתון שזהו הסקופ הגדול ביותר של העיתון מיום הקמתו. הרב טרופ פרסם מאמרים נוספים בשבח סירוב פקודה בעיקר על גבי גליונות העיתון בשבע, אתר ערוץ 7 וירחוני תנועת קוממיות.
מדלן ויונה
מדלן ויונה (Madeleine Vionnet; 22 ביוני 1876 – 2 במרץ 1975) הייתה מעצבת אופנה צרפתייה. עם תום לימודיה בלונדון היא שבה לצרפת והקימה את בית האופנה הראשון שלה בפריז בשנת 1912. מלחמת העולם הראשונה אילצה אותה לסגור את בית האופנה ב-1914. מיד לאחר המלחמה, היא פתחה את שעריו מחדש והפכה לאחת המעצבות המובילות בפריז שבין שתי מלחמות העולם (1919–1939). ויונה נאלצה לסגור את בית האופנה שלה ב-1939, ופרשה ב-1940. ויונה כונתה "מלכת הגזירה האלכסונית" ו"אדריכלית השמלות". בזכות שמלותיה הייחודיות וגזרותיה החדשניות, שמה הלך לפניה.
ביוגרפיה
ויונה נולדה בלוארה בצרפת, למשפחה ענייה. בגיל חמש עברה עם אביה לאוברוויליירס. לאחר שעזבה את בית הספר, בגיל 12, ויונה החלה בהתמחות כתופרת לצד חברי "גארדה צ'מפטרה". זמן קצר לאחר נישואיה בגיל 18 – נפטרה בתה בגיל צעיר. היא עזבה את בעלה ונסעה ללונדון לעבוד בבית חולים כחייטת. בעודה בלונדון, ויונה עבדה בתור מודדת עבור קייט ריילי.
בסופו של דבר ויונה חזרה לפריז ועבדה במשך שש שנים בבית האופנה Callot Soeurs כמכינת טואלים. עקב חילוקי דעות עם מנהל הבית ויונה איימה לעזוב את תפקידה אך אחותה הבכורה מארי גרבר שכנעה אותה להישאר. לאחר מכן קיבלה הצעת קידום שלפיה תפקידה יהיה אלתור עיצובים עם גרבר עצמה. ויונה שיבחה בזמנים מאוחרים יותר את מארי גרבר כ"אשה נהדרת".
ויונה עיצבה עבור ז'אק דוסט בין 1907 ל 1911; אך השימוש והעיצוב במודלים של גלימות משוחררות התנגשו עם הסגנון של הבית. ב-1912 היא ייסדה את בית האופנה "ויונה" אשר נסגר בשנת 1914 עם תחילת מלחמת העולם הראשונה. בית האופנה קם מחדש בשנת 1923, נפתח במקום חדש על שדרת מונטיין, והפך להיות מוכר בשם "בית המקדש של האופנה". בשנת 1925, בית האופנה התרחב אל השדרה החמישית בניו-יורק, וויונה מכרה עיצובים שרכשה והתאימה מחדש לקונה.
הפיתוח של החיתוך האלכסוני שהציגה ויונה היה נפוץ באופנה העילית של שנות ה-30. הסגנון כלל מגמות חדשות עם שמלות חושניות שנלבשו על ידי ידועניות בעולם כמו מרלין דיטריך, קתרין הפבורן, ג'ואן קרופורד ו - גרטה גרבו. חזונה של ויונה היה מהפכת הבגדים המודרניים, וההצלחה הייחודית שלה בחתכים האלכסוניים הבטיח את המוניטין שלה. היא נלחמה עבור שמירה על זכויות יוצרים באופנה, והשתמשה בשיטות עבודה שנחשבו מהפכניות באותה עת. בתחילת מלחמת העולם השנייה בשנת 1939 נאלצה ויונה לסגור את בית האופנה, ופרשה בשנת 1940. ויונה יצרה כ־12,000 בגדים במהלך הקריירה שלה.
ויונה שמרה בקפדנות על פרטיותה, ונמנעה מחשיפה פומבית למרות ההצלחה שלה כמעצבת. ויונה לא ניסתה להיות "מעצבת של הרגע", והעדיפה להישאר נאמנה לחזון שלה של היופי הנשי.
סגנונות וטכניקה
לצד קוקו שאנל, ויונה זכתה לקרדיט עקב המעבר שלה מלבוש נוקשה ופורמלי אל לבוש מתוחכם יותר ורך יותר. בניגוד לשאנל, לויונה לא היה רצון לפרסום והכרה. מדלן ויונה צוטטה אומרת כי "כאשר אישה מחייכת, השמלה שלה צריך לחייך איתה". נמנעת מריפוד, בד קשיח, וכל דבר אשר מעוות את העקומות הטבעיות של גוף האישה, היא הפכה ידועה בזכות בגדים אשר הדגישו את הטבע הנשי. היא קיבלה השראה מריקודיו המודרניים של איזדורה דאנקן, ויונה יצרה עיצובים אשר הראו את האשה בצורה הטבעית. כמו דאנקן, ויונה שאבה השראה מאמנות יוונית, שבה בגדים מופיעים לצוף בחופשיות מסביב לגוף ולא מעוותים את צורתו. הסגנון שלה השתנה יחסית מעט על פני הקריירה שלה, ולקראת שנות ה-30 קיבל תאוצה.