cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אסן
תשתיות וכלכלה
בעבר, ההתפתחות הכלכלית של אסן לוותה בשינויים במבנה הפנימי. באמצעות האינטראקציה של גורמים כלכליים ולא כלכליים רבים, סולם היחסים של המגזרים השונים - העיקרי (כריית הפחם), המשני (התעשייה והייצור) לבין המגזר השלישי (שירותים) השתנה. פירוק של תעשיות הפחם והפלדה הובילה לבנייה של תעשיות חדשות. עם יחסי העבודה הבין-לאומיים והאינטנסיביים החלה העיר לשנות את אופייה הכלכלי יותר ויותר.
"תעשיות הפחם של קרופ" חדלו להתקיים בעיר ואסן הפכה למרכז מינהלי, כשרבות מהחברות הפועלות בעיר מיוצגות בשווקים בכל רחבי העולם. כיום העיר אסן היא אחד ממרכזי קבלת ההחלטות של הכלכלה הגרמנית. 13 מתוך 100 החברות המובילות במדינה ממוקמות באסן. העיר הפכה למרכז לתקשורת, מסחר ושירותים וכן למטרופולין ההייטק בתחומי אנרגיה ורפואה.
אסן היא אחת משלושת הערים עם הצמיחה הכלכלית החזקה ביותר בגרמניה. בין 2004 ו 2014 התוצר המקומי הגולמי עלה ב 31.9 אחוזים ל -5.25 טריליון יורו.
חברות עסקים באסן
התאגידים הגדולים ביותר הממוקמים באסן הם ספקי האנרגיה RWE AG ו-E.ON SE וכמו כן התאגיד ThyssenKrupp המתמקד בעיבוד פלדות. שלושת התאגידים רשומים כולם ב-DAX שהוא מדד לשוק המניות החשוב ביותר בגרמניה. אסן שנייה רק למינכן במספר התאגידים הממוקמים בה. בין חברות ענק האחרות הממוקמות באסן ניתן למנות את: Innogy SE, Evonik Industries AG, Steag Hochtief, Aldi- NORD, Karstadt, Deichmann, Medion, Schenker AG, Ferrostaal, Siemens AG, Siemens Industry Software GmbH & Co. KG, Spark Media Group, NOWEDA.
הבנקים המקומיים כוללים את: National Bank, Sparkasse Essen, Valovis Bank, Bank in the Diocese of Essen, Geno Bank Essen, Von Essen Bank
המטה הראשי של חברת בת של דויטשה בנק, PCC Services GmbH, הממוקם גם הוא בעיר, מעסיק כ-1,000 עובדים.
מרכז הירידים הענק Messe Essen מהווה גם הוא גורם חשוב בכלכלת העיר (בנוסף לירידים הקטנים יותר). המרכז מתמקד באירועים של מגזר השירותים, כגון של אנרגיה ומים, אינסטלציה, החימום והאוויר. כמו כן ראוי להזכיר את היריד Techno-Classica שהוא היריד הגדול ביותר בעולם למכוניות קלאסיות עם כ-150,000 מבקרים ואת תערוכת המכוניות של אסן.
מדיה
בעיר אסן פועלים אולפנים של WDR אשר משדרים שידורי חדשות אזוריות ושידורי טלוויזיה מקומיים של חבל הרוהר. לערוץ הטלוויזיה RTL סניף מקומי עבור פורמטים שונים בטלוויזיה כגון שידורי אקטואליה ותוכניות בידור ואירוח. מטה המערכת של סוכנות של העיתונות הגרמנית (dpa) ממוקם במרכז העיר.
תחנת הרדיו המקומית 102.2 משדרת תוכניות כגון רדיו ECO, המדווח על האירועים הכלכליים החשובים ביותר של השבוע, "גל אסן" המדווח על נושאים מקומיים ו-"רעש ורוד" עבור הקהילה הלהט"בת. גם תחנת הקמפוס Universitätsradio CampusFM משדרת תוכניות 24 שעות ביממה, אשר מיועדות בעיקר עבור הסטודנטים של אוניברסיטת דיסבורג-אסן.
אסן מהווה לוקיישן חשוב גם עבור תעשיית העיתונות והפרסום. בעיר פועלת קבוצת המדיה Funken Media, שהיא אחת מחברות המו"לות המובילות בגרמניה, ואשר התפתחה גם לחברת מדיה גדולה ברחבי אירופה. בבית ומחוץ לה, הקבוצה מפרסמת 27 עיתונים יומיים, 13 עיתונים שבועיים, 175 מגזינים ציבוריים ומקצועיים, 99 עלוני פרסום ו -400 מגזיני לקוחות, מה שהופך אותה להוצאה לאור השלישית בגודלה בגרמניה ואחת מהמו"לות האזוריות הגדולות באירופה. בנוסף, לחברה יש רשת של חברות דפוס, רדיו ואינטרנט. הקבוצה אינה מפרסמת נתונים עסקיים, אך נחשבת לאחת מחברות התקשורת הרווחיות ביותר בגרמניה.
באסן מודפסים 2 עיתונים יומיים- (Westdeutsche Allgemeine Zeitung (WAZ) ו-( Neue Ruhrzeitung (NRZ.
חינוך
אוניברסיטת אסן נוסדה ב-1972 ואוחדה עם אוניברסיטת דואיסבורג ב-2003. אוניברסיטת דיסבורג-אסן היא התשיעית בגודלה בגרמניה ולומדים בה כ-43,000 סטודנטים מ-130 מדינות. לאוניברסיטה ספקטרום מקצועות רחב ובעל נטייה בינלאומית המציע יותר מ -100 קורסים לתואר ראשון ושני. זאת ועוד, האוניברסיטה מהווה מרכז חשוב עבור ננו-מדע, ננו-טכנולוגיה ומחקר ביו-רפואי, וכמו כן זהו מרכז עבור הכשרת המורים באזור נורד-ריין ווסטפליה.
Folkwang University of the Arts היא האוניברסיטה לאמנות של חבל הרוהר למוזיקה, תיאטרון, מחול ועיצוב. עם 1,674 תלמידים בשנה, זהו בית הספר לאמנות השני בגודלו בגרמניה. המטה של האוניברסיטה הוא באסן, והבניין הראשי ממוקם במנזר לשעבר Werden. לאוניברסיטה שלוחות נוספות בערים השכנות בוכום, דורטמונד ודואיסבורג.
בנוסף, פועלות בעיר אוניברסיטת Folkwang לאמנויות והמכללה הפרטית לכלכלה וניהול Fachhochschule בה לומדים כ-6,000 סטודנטים.
פילהרמונית, אופרה ותיאטרון
"תיאטרון אלטו" הוא בית האופרה של העיר אסן מאז 1988, והוא ממוקם בחלק הצפוני-מזרחי של העיר אסן במחוז Südviertel. הוא מאחד תחת קורת גג אחת, בנוסף למופעי האופרה והאופרטות, גם את התזמורת הפילהרמונית העירונית, ואת התיאטרון העירוני ("תיאטרון גרילו"). בנוסף המקום מארח גם מופעי מוזיקה, קונצרטים ובלט. בכל עונה מגיעים לכאן כ-400,000 אורחים לראות כ-1,000 מופעים.
בקומת הקרקע של בניין העירייה ממוקם "התיאטרון העירייה" המציג טווח ז'אנרים רחב של הצגות, אשר נע בין קומדיות, אופרטות ומחזות זמר למופעי תיאטרון קלאסי.
"תיאטרון Stratmanns" הממוקם ב"בית אירופה" שעל כיכר קנדי מציג מיולי 1995 מופעי קברט.
תיאטרון קולוסיאום משמש מאז 2010 כאולם אירועים, בעיקר למופעי מחול ומוזיקה.
מוזיאונים
באסן פעילים 25 מוזיאונים כשהגדול והמפורסם מכולם הוא המתחם Colliery of the Zollverein אשר שימש כמכרה פחם פעיל בין השנים1851 ל-1986 הוא הוכרז כאתר מורשת של אונסק"ו בשנת 2001. מתחם המוזיאון מהווה אנדרטה אדריכלית ותעשייתית לעבר, להווה ולעתיד של כריית פחם והוא מארח בתחומו מספר מוזיאונים ומוסדות תרבות שונים, כמו גם את אוניברסיטת פולקוואנג לאמנויות. המוזיאון המרשים ביותר במתחם הוא Ruhrmuseum המשמש לתערוכות בנושאים שונים. הוא נפתח למבקרים בשנת באוגוסט 2006 עם התערוכה המצליחה "הכניסה לשנת 2006 - איך נחיה מחר?" ובהמשך קיים את התערוכות "הזהב השחור" וכן תערוכה המציגה אוצרות של קתדרלת אסן. עוד פועלת במתחם התערוכה הגדולה בעולם, בשם Red dot Design Museum, המתמקדת בעיצוב פונקציונלי של פריטים בשימוש יומיומי כגון ציוד משרדי, כלי מטבח ועוד.
מוזיאון פולקוואנג (Folkwang Museum) הממוקם ברובע רוטנשיד (Rüttenscheid) הוא מוזיאון לאמנות המציג אוסף גדול של ציורים ופסלים חשובים של אמנים בעלי שם עולמי.
בנוסף למוזיאונים הגדולים, ישנם באסן גם מוזיאונים קטנים יותר, כגון מוזיאון "הנשמה של אפריקה" ברובע רוטשניד, שהוא מוזיאון הוודו היחיד באירופה. עוד ברובע רוטשינד ממוקם Essener Domschatz שהוא אחד האוספים החשובים ביותר של האמנות הכנסייתית בגרמניה. בפארק Grugapark מוצגים כיום למעלה מ -40 פסלים ויצירות אמנות. הם נעים בין המודרניזם הקלאסי לאמנות עכשווית וניתן לבקר בהם, בין היתר, בסיורים מודרכים. אנסמבל של פסלים עכשוויים ניתן למצוא על מולטקפלאץ (Moltkeplatz) ברובע מולטקה (Moltke).
פארקים ושמורות טבע
עוד בתקופת המהפכה התעשייתית, תאגידי קרופ דאגו לבנות בעיר פארקים רבים לטובת עובדי התאגיד. באמצעות תוכניות הורקה שיצאו לפועל בעשורים האחרונים, שאפו ראשי העיר לשפר את איכות החיים עבור התושבים בעיר המתועשת לשעבר. כיום, על פי נתוני המשרד הסטטיסטי הפדרלי, אסן היא העיר הירוקה ביותר בצפון הנורד ריין ווסטפליה, והעיר הירוקה השלישית בגרמניה.
באסן יש 12 שמורות טבע ייעודיות, 58 שטחי נוף מוגנים, 700 שטחים ירוקים, וכ-400 מגרשי משחקים לילדים.
הפארק הגדול ביותר באסן, עם שטח של 70 דונם וכ-40 פסלים הוא Grugapark. חוץ מהיותו נווה ירוק בנוף העירוני, הפארק משמש גם כמרכז ספורט ומרכז למשחקים. בקיץ הפארק מארח אירועים שונים, כולל קונצרטים ומסיבות לילדים.
פארק Borbecker Schlosspark (ע"ש טירת בורבקר שסביבו הוא נבנה) הוא אחד הפארקים העתיקים ביותר באזור הריין. הוא מעוצב ברוח הגנים האנגליים ובחלקו המזרחי עדיין עומדת ארנה עתיקה אשר שימשה בעבר לקרבות איגרוף וכיום משמשת במקום לאירועים ציבוריים.
סה"כ ישנם באסן 10 פארקים גדולים, המפוזרים בין הרבעים השונים של העיר.
תיירות
אסן מושכת אליה תיירים רבים בזכות מרכזי הקניות, אטרקציות תיירותיות, המיקום האידיאלי במרכז אזור הריין-רוהר, וכמו כן בזכות מרכז הירידים והקונגרסים המביאים לעיר אנשי עסקים מגרמניה והעולם. בעיר קיימים 39 בתי מלון עם סך של 3024 מיטות. מקומות לינה נוספים בעיר כוללים 2 פנסיונים עם 44 מיטות, אולמות הכשרה עם 686 מיטות, 7 אכסניות נוער עם 418 מיטות, שתי מרפאות פרישה ושיקום עם 520 מיטות ושישה אתרי קמפינג עם 307 מקומות לינה. סה"כ מציעה אסן 4301 מיטות (נכון לשנת 2015).
המלון המפואר ביותר בעיר, עם דירוג של 5 כוכבים הוא טירת Hugenpoetthe בשכונת קטלוויג.
עם שיעור תפוסה של כ -42.7%, אסן מהווה שוק אטרקטיבי עבור בעלי מלונות, ומלונות נוספים נמצאים כעת בתהליכי תכנון. לפי ההשערות, בשנים הקרובות כמות בתי המלון בעיר יכפילו את עצמם ואף יותר.
בשנת 2010 התאכסנו בעיר 1357737 אורחים. בשנת 2015 עלה המספר ל-1408879 אורחים.
רבי מאיר
רבי מאיר היה  מגדולי התנאים בדור הרביעי, מתלמידי רבי עקיבא, וממנהיגי הדור בתקופת מעבר הסנהדרין לגליל לאחר מרד בר כוכבא.
על פי התלמוד היה צאצא של נירון קיסר שהתגייר. בגמרא (בנוסח כתבי היד) נאמר כי שמו המקורי היה מיאשא, ונקרא מאיר היות ש'האיר פני חכמים בהלכה'. אשתו ברוריה, בתו של רבי חנינא בן תרדיון, נחשבה לאישה חכמה ובקיאה בתורה.
חריפותו של רבי מאיר הייתה ידועה במיוחד, עד שאמרו עליו: "גלוי וידוע לפני מי שאמר והיה העולם שאין בדורו כמותו. ומפני מה לא קבעו הלכה כמוהו? שלא יכלו חבריו לעמוד על סוף דעתו, שהוא אומר על טהור טמא ועל טמא טהור ומראה לו פנים". כמו כן אמרו עליו: "כל הרואה רבי מאיר בבית המדרש כאילו עוקר הרי הרים וטוחנן זה בזה".
רבותיו
רבו המובהק היה רבי עקיבא, ממנו למד פלפול וסברות, עד שאמרו "סתם משנה - רבי מאיר היא, ו דרבי עקיבא. רוב ימי תלמודו שימש לפניו, וכן שימש לפני רבי ישמעאל, אף שמוזכר כבר הפלוגתא הגדול של רבי עקיבא, קיבל ממנו הלכות שהיו מסורות בידו מדורות קודמים, וכן אלישע בן אבויה (המכונה "אחר"), התנא שיצא לתרבות רעה. על כך אומרת הגמרא: "רבי מאיר - רימון מצא, תוכו אכל, קליפתו זרק". כלומר, למד ממנו רק את הדברים הטובים. יש אומרים שרבי מאיר אף למד אצל רבי אליעזר. רבי מאיר מוזכר בין חמשת התלמידים שנותרו לרבי עקיבא אחרי מות 24,000 התלמידים. הוא הוסמך לרב במסירות נפשו של רבי יהודה בן בבא בתנאים מחתרתיים באזור שבין אושא לשפרעם (כיום צומת סומך).
חייו
לפרנסתו עסק רבי מאיר בלבלרות. הוא כתב ספרי תורה ומגילות. כדי לשפר את עמידות הכתב הוא הוסיף לדיו קנקנתום. הוא היה בעל זיכרון טוב וגילה בקיאות בכל ספרי הקודש. בתלמוד מסופר עליו כי פעם נקלע למקום ללא ספרי קודש וכתב את כל מגילת אסתר מזיכרון בלבד.
פעולותיו
רבי מאיר היה בין החכמים שייסדו מחדש את הסנהדרין באושא, לאחר שנעקרה ונסגרה ביבנה, בעקבות מרד בר כוכבא. בתלמוד הבבלי מתואר כי שם מונה להיות ה'חכם', תפקיד שמהותו לא הובררה. בתקופת מעבר הסנהדרין לאושה ישב רבי מאיר בעיירות טבעין וערדסקין הסמוכות לחיפה.
רבי מאיר אמנם נחשב למחמיר בעמדתו ההלכתית, אך גישתו כלפי עמדות וקולות אחרים, שאינם מהעולם הרבני, סובלנית וקשובה. הוא ניהל שיחות עם פילוסופים, ומוזכר כי היה מושל משלים, ז'אנר מוכר בעולם ההגות הרומאי. הוא מוזכר גם כמי שנשלח לנהל שיחות עם הרומאים ברומי. עובדה נוספת התורמת להתרשמות כי עמדתו הייתה פתוחה וסובלנית, היא הישארותו נאמן ותלמיד לרבו אלישע בן אבויה גם לאחר שיצא זה לתרבות רעה, וכונה בגנאי "אחר".. אמנם לפי מקורות מסוימים הייתה תוכניתו לנסות ולהחזירו בתשובה, אך גם בהם ניכר כי לא הייתה זו כוונתו היחידה.
תרומתו לעולם ההלכה ולכינונה של המשנה היא משמעותית. אחד מהקבצים העיקריים מהם הורכבה משנתו של רבי יהודה הנשיא היא 'משנתו של רבי מאיר', הדומיננטיות של משנתו כנראה כה רבה, עד כי רבי יוחנן טבע את הכלל "סתם משנה רבי מאיר... אליבא דרבי עקיבא". רב שרירא גאון מסייג אמירה זו, וכותב כי אין משמעות הדבר שמה שנאמר במשנה ללא ציון שם הוא מדברי רבי מאיר, אלא שדבר הלכה זה עבר במסורת באמצעות בית מדרשו של רבי מאיר.
רבי מאיר, על אף שהיה ממחבבי וממדגישי קדושתה של ארץ ישראל, וקדושתו של מי ששוכן בה, נאלץ ככל הנראה לגלות לבבל. הוא נקבר באסיה, אך ביקש להניח את ארונו על חוף הים, כדי שילחכו גלי ימה של ארץ ישראל את ארונו. על־פי מסורת אחרת, הוא נטמן בקבר רבי מאיר בעל-הנס שבטבריה.
גלותו מוסברת בעיסוקו בפדיון שבויים מידי הרומאים, אך בפירוש רש"י מופיעה אגדה שמקורה אינו ברור, לפיה יזם ר' מאיר שאחד מתלמידיו ינסה לפתות את אשתו ברוריה, כדי להוכיח לה את דעתו ש"נשים דעתן קלה" ומשהצליח התלמיד ונודע הדבר לברוריה, שלחה יד בנפשה ובשל כך הגלה עצמו.
רבי מאיר נודע כדרשן, ובכל ליל שבת היה דורש בבית הכנסת בחמת. על פי התלמוד היה רבי מאיר מחלק את דרשותיו לשלושה חלקים: שליש הלכה, שליש אגדה ושליש משלים. לפי רבי יוחנן ידע רבי מאיר "שלוש מאות משלי שועלים". משכך אמרו: משמת רבי מאיר בטלו מושלי משלים.
הניסיון להדיח את רבן שמעון בן גמליאל
בתלמוד הבבלי מסופר על קנוניה שרקמו רבי מאיר ורבי נתן כנגד הנשיא רבן שמעון בן גמליאל. הרקע למעשה היה רצונו של רבן שמעון בן גמליאל לאכוף את ההלכה המבדלת את הכבוד שמקבל הנשיא לכבוד של שאר החכמים, שנתפסו בעיני רבי מאיר כפגיעה בכבודו. רבי מאיר ורבי נתן רצו להראות את עליונותם הלמדנית על פי רבן שמעון בן גמליאל בכך שישאלו אותו שאלה במסכת עוקצין הקשה, ומשלא ידע להשיב להם יווכח לעין-כל שהם עדיפים עליו בידיעותיהם התורניות, ובכך יירשו את מקומו. תוכניתם סוכלה לאחר שחכם נוסף, רבי יעקב בן קרשי, שמע אותה והחליט לשנות את מסכת עוקצין ליד חלונו של רבן שמעון בן גמליאל, ובכך לעורר אותו לחזור עליה מבלי לביישו. רבן שמעון בן גמליאל הבין שנרקמת מזימה מאחורי גבו, וכאשר רבי נתן ורבי מאיר שאלו את שאלתם הבין כי הם ניסו לקשור כנגדו. כעונש על כך, ציווה רבן שמעון להוציאם מבית המדרש, והם היו כותבים קושיות ותירוצים על פתקים ומשליכים לבית המדרש בעד החלון. רבי יוסי התקשה לראות את גדולי החכמים בחוץ ופנה לרבן שמעון בתמיהה: "תורה מבחוץ ואנחנו מבפנים?", ולאור זאת הסכים רבן שמעון להכניסם לבית המדרש, אך קבע שלא יאמרו הלכה בשמם, אלא רבי מאיר יכונה בשם "אחרים אומרים" ורבי נתן יכונה "יש אומרים".
המתיחות בין בית הנשיא לבין שני חכמים אלו נמשכה גם בדור שלאחר מכן. רבי יהודה הנשיא, בנו של רבן שמעון בן גמליאל, לימד את שמעון בנו ובלימודם נתקלו השניים בכינוי "אחרים אומרים". לשאלת הבן מיהם אותם "אחרים", ענה לו אביו: "בני אדם שביקשו לעקור כבודך וכבוד בית אביך". לאחר דין ודברים בין השניים, השתכנע רבי יהודה, ומאז הזכירו את רבי מאיר ורבי נתן בשמם, ואכן רבי מאיר מופיע פעמים רבות במשנה של רבי יהודה הנשיא.
בתלמוד הירושלמי מסופר שרצו לנדות את רבי מאיר, אך לא מסופר מהי הסיבה לכך, יש חוקרים שקישרו בין שני הסיפורים, וטענו כי הרקע לכך שרצו לנדות את רבי מאיר הוא הקשר כנגד הנשיא.
תמרות עשן
את הסדרה יצרו הבמאי עודד דוידוף והתסריטאי נח סטולמן. "תמרות עשן" היא סדרת הטלוויזיה הישראלית הראשונה המשודרת בפורמט השידור HDTV, ותקציבה מוערך כהשקעה הגדולה ביותר בסדרה ישראלית עד כה.
רבי מאיר
הניסיון להדיח את רבן שמעון בן גמליאל
החוקרים חלוקים האם הסיפור משקף סיפור שאירע באמת או שהוא בעל אופי אגדתי ולא היסטורי.
תמרות עשן
באוגוסט 2011 רכשה רשת NBC את פורמט הסדרה, ואף הפיקה פיילוט לעיבוד שלה בשם "Midnight Sun" שבו נופי הספר של רמת הגולן היו אמורים להתחלף בנופי הספר של אלסקה, אולם הסדרה בוטלה לבסוף.
רבי מאיר
רבי מאיר בעל הנס
בתלמוד מסופר על מספר ניסים שנעשה לרבי מאיר - חיילים רומאים שרדפו אחריו הוכו בסנוורים; הוא הבטיח לסוהר ששחרר את גיסתו מבית בושת, שבו הוחזקה על ידי הרומאים כעונש, שיינצל מעונשה של מלכות אם יאמר "אלהא דמאיר ענני", והבטחתו התקיימה. בעקבות מעשה זה, יש הסבורים שהכינוי רבי מאיר בעל הנס, המופיע במקורות החל במאה ה-18, מתייחס אליו. עם זאת, לדעת רבי ראובן מרגליות ואחרים אין רבי מאיר בעל הנס זהה עם רבי מאיר, לאור העובדה שמצייני הקברות בארץ ישראל ציינו גם את קבר התנא רבי מאיר וגם את קבר רבי מאיר בעל הנס, ושכינוי זה כלל אינו מופיע במקורות, וכי רבי מאיר התנא אינו ידוע בתור בעל מופתים גדול. לדעת הרב מרגליות, למעשה כלל לא היה תנא בכינוי כזה, ואין הוא אלא אגדה.
תמרות עשן
על ייחודיותה של הסדרה כותב ניב שטנדל: "'תמרות עשן' יצרה לרמת הגולן ייצוג בדיוני ופנטסטי... אקס-טריטוריה ישראלית, שבה יכולה להתקיים מעין מציאות מקבילה של מושבים נידחים, חוות בודדים וקיום מפוקפק של חוק וסדר... האווירה האמריקאית נסמכת הן על מסורת המערבונים והן על סדרת הקאלט 'טווין פיקס', ובה בעת זוהי מציאות ישראלית מאוד. יש בה דו-קיום יהודי-דרוזי, חובשי כיפה ונחמנים, ציטוטים תנ'כיים ואזכורים היסטוריים, וכמובן – נוכחות צבאית מאסיבית...'"
רבי מאיר
תורתו
רבי מאיר סובר שחיישינן למיעוטא. כלומר - למרות הכלל אחרי רבים להטות, אין הכוונה שכוחו של הרוב מוחלט וכוחו של המיעוט מתבטל, אלא קביעת התורה היא רק שכוחו של הרוב עדיף מזה של המיעוט, ומכאן עדיפותו, ולכן במקום שלטובת המיעוט עומד כלל אחר כמו למשל חזקה, יש גם לו חשיבות.
תמרות עשן
עלילה
העלילה מתרחשת בצפון רמת הגולן, כאשר כל חברי קיבוץ תמרות עשן נעלמים בן לילה באופן מסתורי, ותחת אפם של הפיקוד המקומי והצבאי באזור. למרות זאת, אין זאת הפתעה לפיקוד, אשר ידעו היטב על אורח חייהם המתבדל של חברי הקיבוץ. 36 חברי הקיבוץ היו חסידיו של מנהיג רוחני בשם אברהם אוריון, המכונה "צלם אנוש", אשר אסף אותם מסמינרים יוגיסטיים, ושכנע אותם לנטוש את שגרת חייהם ולהקים יחד קיבוץ חדשני. בתחילה הגבילו חברי תמרות עשן את כניסתם של זרים, ולבסוף מנעו כל כניסה של אורחים לשטח הקיבוץ.
רבי מאיר
תורתו
כלל הלכתי אחר שטבע רבי מאיר בדעת יחיד, הוא נתקל פושע הוא. לפי כלל זה אדם שצעד ברחוב ונתקל בדבר מה ונפל, האחריות המלאה של המעשה ותוצאותיו מוטלת עליו בלבד, כאילו עשאו בידיים. כלל זה מתייחס להלכות שונות בענייני מזיק וניזק ובכללי שומר חינם במשפט העברי.
תמרות עשן
עלילה
הסדרה נפתחת כאשר מחלק הדואר בצפון רמת הגולן מגיע לשערי הקיבוץ ומוצא אותו ריק מאדם. בין אנשי הרמה תאוריות שונות לגבי היעלמותם של חברי הקיבוץ. אל הצפון נשלחת לאה קפקא, חוקרת משטרה צעירה המתמחה בכתות, אשר מצטרפת לפיקוד צפון הגולן בחקירת המקרה.
רבי מאיר
תורתו
בניגוד לדעת רבי אלעזר, סבור רבי מאיר שעידי חתימה כרתי, כלומר: החתימה היא עיקר השטר ולא המסירה, שכן היא מבססת את חלותו וכוחו המשפטי בכך, שהעדים מעידים שהכתוב בשטר אמת, ואכן בעליו של השטר הוא זה שכתב אותו.
רבי מאיר סובר ש"כל הפוחת לבתולה ממאתים ולאלמנה מנה הרי זו בעילת זנות", כלומר אדם שמתגורר עם אשתו הנשואה לו ללא שיש בידה שטר כתובה בסכום שקצבו חז"ל, הרי זו בעילת זנות, כי האישה אינה בטוחה שהיא תהיה אשתו לאורך זמן והיא תמיד חוששת שמא יגרשה בעל כרחה, ללא כל תשלום בהיעדר שטר כתובה. מכיוון שיחסיהם אינם כיחסי אישות של בני זוג נשואים אלא כיחסי זנות, הם אסורים.
כלל נוסף של רבי מאיר הוא ש"אין אדם מוציא דבריו לבטלה", הכלל קובע כי אם אדם הוציא דבר מפיו, ודאי התכוון לדבר בעל משמעות ועניין, ואשר על כן ניתן לפסוק לפעמים הלכה על פי דיבור זה, כגון אם תחול עליו נזירות או לא, הכלל הנגדי לכלל זה הוא "בגמר דבריו אדם נתפס", שהוא שיטת רבי יוסי.
תלמידיו
על תלמידיו נמנו בין השאר: סומכוס, רבי יהודה הנשיא, רבי יוסי בן פרידא רבי דוסתאי ברבי ינאי.
תמרות עשן
עלילה
במהלך חקירת הפרשה צפים סודות של חברי הקיבוץ ואנשי הפיקוד מתחת לפני השטח, ורצף מקרים מסתוריים מתרחש. מתברר שאסא מוקד, מפקד המשטרה, יודע את סודו של היישוב, ופעל למנוע את חשיפתו בדרכים לא חוקיות ואף אלימות.
מוזיקה
שיר הנושא והפתיח של הסדרה הוא עיבוד גיטרה בביצוע אבי בללי למנגינת השיר "שדות גולדברג" של מאיר אריאל. ביימה - מיכל וולף.
בעונה השנייה מבצעת את שיר הנושא מארינה מקסימיליאן בלומין בגרסה משלה לשיר "לא תתפוס אותי", גם הוא של מאיר אריאל.
תור הזהב (מיתולוגיה יוונית)
המונח "תוֹר הזהב" (ביוונית: Χρυσόν Γένος, "כריסון ינוס") במיתולוגיה היוונית מתייחס לתקופה המאושרת ביותר בתחילת האנושות (לפני תקופות הברזל הארד והכסף). הייתה זו תקופה שבה האדם היה טהור ובן אלמוות, ושבה שרר מצב אידיאלי של שלום, הרמוניה, יציבות ורווחה.
המשורר היווני הסיודוס בן המאה השמינית לפנה"ס מסביר בפואמה "עבודות וימים" כי לפני תקופתו התקיימו ארבע תקופות, שהראשונה והמושלמת ביותר שבהן הייתה "תור הזהב". הוא כתב:
תור הזהב מופיע גם ביצירותיהם של המשוררים הרומיים ורגיליוס ("עבודת האדמה") ואובידיוס ("מטמורפוזות"). אובידיוס כתב:
תור הזהב בא לקיצו כשהודח סטורן ויופיטר תפס את מקומו, אז התחיל "תור הכסף" בו נוצרו עונות השנה (במקום האביב התמידי של תור הזהב) והאדמה החלה לדרוש עיבוד כדי להפיק יבול.
המונח משמש בהשאלה לתיאור כל תקופה טובה בתולדות ציוויליזציה כלשהי.
יחיאל מיכל הלוי אשר
היה מידידיו הקרובים של הראי"ה קוק באירופה ומאנשי תנועת דגל ירושלים בשווייץ שנים רבות.
ביוגרפיה
יחיאל מיכל (מוריס) אָשֵׁר נולד בשנת 1873 (ה'תרל"ג) ב, קנטון ברן בשווייץ, לדוד וקרולינה. למד בבתי ספר ב, נשאטל ו בפרנקפורט, השלים את לימודי התיכון, ולמד רפואה ופילוסופיה באוניברסיטאות בברן ובהמבורג. בסוף המאה ה-19 השלים עבודת דוקטורט על הפילוסוף הצרפתי . לאחר מכן למד כשש שנים בישיבתו של הרב מרדכי עמרם הירש בהמבורג והיה לתלמידו המובהק.
מוסד אשר ופעילות ספרותית
בתחילת המאה ה-20 שב ד"ר אשר לשווייץ והתגורר בעיר נשאטל, הגובלת בצרפת. בשנת 1905 הקים במקום מוסד חינוכי־תורני אורתודוקסי ייחודי שנקרא "מוסד אשר" ("Jüdisches Institus Ascher") – בית ספר בו למדו בתנאי פנימייה ילדים וילדות יהודים מבתים אמידים מרחבי אירופה, שנשלחו ללמוד במוסד התורני, בשפה הצרפתית, "ספורט, בית ספר, הבראה ולימודים שמחים". המוסד החזיק גם פנסיון בו שהה במשך כשנתיים, בתקופת מלחמת העולם הראשונה, הרב צבי יהודה קוק.
בשנת 1925 העביר הרב ד"ר אשר את המוסד לעיירה בֶּה (Bex-les-Bains), דרומית-מזרחית למונטרה. כחלק מחזונו של ד"ר אשר המוסד כלל חווה, לימוד מקצועות מסחריים, ועוד. בשלהי שנת 1938 עלה ארצה הרב ד"ר אשר, ובנו הרב שמעון – חניך ישיבת טלז – ניהל את המוסד אחריו. המוסד התפתח, העמיד דורות של תלמידים, ונודע גם בשל היותו מקלט לילדים בתקופת מלחמת העולם השנייה. בהמשך נוהל המוסד בידי הנכד אורי. בשנת 1978 נסגר המוסד, ובשנת 1982 החל הצלב האדום לפעול במבנהו.
ד"ר אשר חיבר כעשרים ספרים בשפה הגרמנית בענייני חינוך, תרבות ופרוזה. בספריו הפדגוגיים־פילוסופיים הציג את נקודת מבט של היהדות האורתודוקסית או הנאו־אורתודוקסית.
קשריו עם הראי"ה קוק ופעילותו ב"דגל ירושלים"
הרב ד"ר אשר נתוודע לראי"ה קוק בהיותו האחרון בשווייץ בתקופת מלחמת העולם הראשונה, והשניים היו לידידים קרובים ביותר. לאחר שהראי"ה היגר ללונדון, והקים לאחר הצהרת בלפור את תנועת דגל ירושלים – אשר מטרותיה היו הקמת רבנות ראשית בארץ ישראל, ישיבת מרכזית עולמית בירושלים והפצת כתבי הראי"ה – היה ד"ר אשר מהראשונים שהצטרפו לתנועה (בשבט ה'תרע"ט, 1919), התמיד בעבודה בה במשך למעלה מעשרים שנה, ועסק רבות בגיבוש עקרונותיה וכן בביסוסה הכלכלי והחברתי.
עם עלות הראי"ה קוק ארצה בשלהי שנת ה'תרע"ט, מונו הרב שלמה זלמן פינס וד"ר אשר להוביל את התנועה בשווייץ. לצורך קידום התנועה בא ד"ר אשר בדברים עם אישי ממשל באוסטריה, הונגריה ואנגליה. כמו כן שימש ציר מטעמה, לצד הרב פינס והרב ירחמיאל אליהו בוצ'קו, לאספת אגודת ישראל בציריך בחורף ה'תרע"ט. ביחס לעבודתו בתנועה ציין ד"ר אשר במכתב פרטי אל הרב צבי יהודה קוק – אשר ניהל מהארץ ואף לעיתים מאירופה את ענייני דגל ירושלים – מיום ז' באלול תשט"ו:.
לצד עבודתו בדגל ירושלים היה בעל יחס חם לכל היישוב היהודי בארץ, ואף תרם לארגון הסעד של תנועת פועלי אגודת ישראל.
אחרית ימיו
בכעשרים וחמש שנותיו האחרונות התגורר ד"ר אשר בזכרון מאיר בבני ברק, התקרב לחזון איש ועסק רוב יומו בלימוד תורה. הוא נפטר כבן 91 ב-28 באפריל 1965 (ה'תשכ"ה).
משפחתו
ד"ר אשר היה נשוי לרבקה (1882–1977; ה'תרמ"ב-ה'תשל"ח), בתו של אברהם ארלנגר מלוצרן, ולהם חמישה ילדים.
מיכה שטרית
מיכה שטרית (נולד ב-19 בדצמבר 1962) הוא זמר-יוצר ומפיק מוזיקלי ישראלי, ממקימיה של להקת הרוק "החברים של נטאשה".
ביוגרפיה
שטרית נולד בנהריה להורים שעלו ממרוקו וגדל ביקנעם.
החל את הקריירה המוזיקלית בתחילת שנות השמונים עם ארקדי דוכין בלהקת "ספטימה 5". ב-1986 עבד ביחד עם ארקדי דוכין על שירים חדשים תחת השם "לא כולל מע"מ". בהקלטות אלו שטרית שר ודוכין הלחין.
בשנת 1988 הקימו שטרית ודוכין את להקת "החברים של נטאשה", שהפכה לאחת הלהקות המצליחות בישראל בכל הזמנים ואחת הבולטות ביותר בשנות התשעים. אלבום הבכורה של הלהקה, "החברים של נטאשה", יצא ב-1989. שטרית כתב והלחין מספר שירים אחדים באלבום, ובניגוד להסתייגויות שהיו לו שנים אחדות קודם לכן, גם שר. בין היתר כתב שטרית את מילות השיר "מלנכולי", וכתב, הלחין ושר את השיר "יש זמן".
בסוף 1989 הוציא ארקדי דוכין אלבום סולו ראשון, "רוצה ויהיה", שהורכב כולו משירי המשורר הרוסי ולדימיר ויסוצקי. את הגרסאות העבריות לרוב השירים כתב שטרית. במקביל החל שטרית גם בכתיבה לזמרים אחרים. באותה שנה כתב את השיר "לפעמים" לרון שובל ללחן של ארקדי דוכין, ואת "בגלל הרוח" שהלחינה לאה שבת ושר שלומי שבת.
ב-1991 יצא האלבום השני של להקת החברים של נטאשה, "שינויים בהרגלי הצריחה". גם באלבום זה השתתף שטרית בכתיבת והלחנת חלק מהשירים, ובהם "בדקה אחת שפויה", "אם כבר לבד..." ו"על קו הזינוק".
לאלבומה של מזי כהן "מעברים" שיצא ב-1992 כתב שטרית את השירים "כמו מסטיק ישן", "מעברים" ו"למרגלות הר הגעש". לאלבומו של שלומי שבת "שעה אחת ביחד" שיצא ב-1993 כתב שטרית מספר שירים. באותה שנה הקליטו שטרית ודוכין אלבום לילדים בשם "אחלהזאורים". כמו כן באותה שנה הקליט שטרית דואט עם שרון ליפשיץ "סלואו ירח", במסגרת אלבומה "קו האושר".
בשנת 1994 יצא אלבומה האחרון של החברים של נטאשה, "רדיו בלה בלה". שטרית כתב את כל שירי האלבום, שמתוכו הצליחו שירים כ"חדשות?", "עכשיו אני" ו"אני לא רוקד כשעצוב", שבכתיבתו השתתף אלון אולארצ'יק.
לאלבומו של אריק איינשטיין "יש בי אהבה" מ-1995 כתב שטרית את מילות השיר "בגללך", שהלחין ארקדי דוכין.
לאחר אלבום הופעה שיצא ב-1996 התפרקה להקת החברים של נטאשה. בשנת 2008 חזרה הלהקה להופיע.
קריירת סולו
שטרית התחיל את קריירת הסולו שלו ב-1997, עם הקלטת השיר "למעלה למטה" עבור פסקול הסרט "ביפ".
ב-1998 הוציא שטרית אלבום סולו ראשון, "מסמרים ונוצות". את האלבום הפיקו מוזיקלית יזהר אשדות וברי סחרוף, שעיבדו את השירים יחד עם שטרית. שטרית כתב והלחין בעצמו את רוב שירי האלבום, שכלל את הלהיטים "מסמרים ונוצות", "אינתי עומרי", "באביב" ו"טבריה". לאלבומו של ברי סחרוף "נגיעות" שיצא בסוף אותה שנה כתב שטרית את השיר "עיר של קיץ".
בשנת 1998 פתח שטרית יחד עם ניר שפריר במיזם עסקי חדש בשם "סינגל'ה" להפצת סינגלים בנקודות מכירה שאינן חנויות תקליטים (בפיצוציות, למשל). לשניים, שהכירו במסגרת עבודתם המשותפת על האלבום "עבודה עברית", הייתה כוונה לפתח את שוק הסינגלים בארץ, ולהפיץ סינגלים של אמנים ישראלים ובינלאומיים במחיר שווה לכל נפש, אך המיזם לא השיג את מטרתו ונסגר אחרי תקופה לא ארוכה.
ב-1999 הפיק שטרית את אלבום הבכורה של עמיר בניון, "רק את". באותה שנה יצא גם אלבומו השני של בניון, "אותו מקום אותה הרוח", גם הוא בהפקתו של שטרית. שטרית השתתף באלבום בדואט "שמחות קטנות" שכתב והלחין. בין השנים 2001-2000 הלחין למילותיו של אריק איינשטיין שני שירים, "אדומה שלי" ו"פוליטיקה". השירים היו אמורים באלבום שהפיק שטרית לאיינשטיין, "שמש רטובה", אך נגנזו לבסוף וכיום קיימים כתקליטי שדרים בלבד. במקביל הוציא אלבום סולו שני, "סנטיאגו דה קובה", בו נכללו הלהיטים "נמנע ממך" ו"לאט לאט". שטרית כתב את מרבית שירי האלבום ויזהר אשדות הפיקו מוזיקלית.
לאלבומו של ברי סחרוף "האחר" שיצא בסוף 2001 כתב שטרית את מילות השיר "מונסון". השניים המשיכו לשתף פעולה ב-2002 בשיר "סוף הקיץ", שיר הנושא מתוך הסרט "חוכמת הבייגלה" שהלחינו ושרו שניהם למילותיו של שטרית. באותה שנה שיתף פעולה עם דויד ברוזה, כשכתב לאלבומו "זה הכל או כלום" את השירים "אמרי לי מי" ו"מרפסות תל אביב".
באותה שנה כתב שטרית יחד עם ארקדי דוכין את השיר "תראה עולם", לכבוד חודש הזמר העברי שצוין בבית הנשיא בירושלים ביוזמת עמותת אמנות לעם ומשרד התרבות. את השיר ביצעו דוכין ושטרית יחד עם לאה שבת, שלומי שבת ואמנים נוספים.
בשנת 2004 הקליט ארקדי דוכין את השיר "מי אוהב אותך יותר ממני", שהלחין למילים של שטרית. השיר זכה להצלחה גדולה.
ב-2005 יצא אלבומו השלישי של שטרית, "שלהי קיץ", בהוצאה עצמאית. האלבום הופק על ידי לואי להב. הוא כולל בתוכו שירים שכתב והלחין שטרית, לצד שירים של המשוררים שלמה אבן גבירול, יהודה הלוי וסלמאן מצאלחה.
ב-2005 כתב והלחין את שיר הנושא של הסרט "שושלת שוורץ", "הכל בשר".
ב-2006 הלחין שטרית את שירו האחרון של יוסי בנאי, "תרנגול כפרות", שהופק במסגרת תוכנית הטלוויזיה "מפגשיר".
בשנת 2009 ראה אור האלבום "אלמליח-לרוז-שטרית", פרויקט משותף של שטרית עם הפייטן ליאור אלמליח ועם המעבד המוזיקלי חיים לרוז. האלבום הורכב משירי משוררים כדוגמת יהודה הלוי, ישראל נג'ארה ושלמה אבן גבירול, וכלל ברובו לחנים לא מקוריים. כסינגלים יצאו השירים "לבי במזרח" ו"ילדי זמן גפן".
בשנת 2011 יצא אלבומו של שטרית "מיכה שטרית", שבו נכללו לצד שירים חדשים מספר גרסאות מחודשות לשיריו מאלבומיו הקודמים. בין היתר נכללו באלבום לחנו של שטרית לשירו של נתן אלתרמן "בדרך הגדולה" וגרסה מחודשת לשיר "אל ניניו", במקור מתוך אלבומו הראשון.
בשנת 2012 התארח באלבום "השלישי" של ההרכב מטרופולין, שבו שר את השיר "ישר ללב". שטרית כתב את מילות השיר בעצמו, והלחין אותו יחד עם מפיק ההרכב עופר מאירי.
בדצמבר 2017 הוציא שיר ראשון בלהקה שהקים יחד עם פטריק סבג בשם מוסטאנג. את השיר "המחר" כתב רועי חסן והלחינו שטרית, סבג וחסן.
במאי 2018, לרגל חגיגות 20 שנה לאלבום ""מסמרים ונוצות", קיים מיכה שטרית שלוש הופעות מיוחדות בהם אירח שלל יוצרים שעמם עשה את דרכו המוזיקלית. בעקבות הצלחת המופעים החל שטרית סיבוב הופעות ברחבי הארץ לציון המאורע.
ב-30 ביולי 2023 הוציא את הסינגל "לילה צ'יפס" יחד עם אבישי כהן.
שטרית נשוי לאמנית והמוסיקאית תמי ענבר, ואב לשלושה. הוא מתגורר בתל אביב.
קברן (פירושונים)
ראו גם
}}
פטר לינדברג
פטר לינדברג (באנגלית: Peter Lindbergh; 23 בנובמבר 1944 – 3 בספטמבר 2019) היה צלם אופנה גרמני.
ביוגרפיה
לינדברג נולד כפטר ברודבק (Peter Brodbeck) בליסה (בגרמנית: ליסה (וארטלאנד)) בפולין. וגדל בדיסבורג שבגרמניה. הוא הצטרף ללימודי ציור אצל גינתר ק. קירשברגר, אולם אז הוא החל לצלם ב-1971. וביסס עצמו כצלם פרסומות.
הוא עבר לפריז ב-1978, והתרכז בצילום אופנה, הוא צילם דוגמניות-על רבות, בכללן כריסטי טרלינגטון, נעמי קמפבל, לינדה אוונג'ליסטה, סינדי קרופורד, סטפני סימור, איזבלה רוסליני, נסטסיה קינסקי וטטיאנה פטיץ. היה שותף לפרויקטים אחרים ביחד עם קרל לגרפלד, דריל האנה, ג'ורג'ו ארמני ואחרים. צילומיו פורסמו במגזינים כמו שטרן, הרפרס בזאר וווג. הוא גם צילם את סלין דיון בפרסומת שלה לבושם.
לינדברג נחשב לאחד מצלמי האופנה הבולטים בעולם, במיוחד בשחור-לבן, וסייע ליצור את תופעת דוגמניות-העל של שנות ה-90. הוא העדיף שהדוגמניות שלו תהיינה מאופרות בצניעות ועם תסרוקת פשוטה.
נפטר ב-3 בספטמבר 2019.
דיסני+
דיסני+ (באנגלית: Disney+; לחלופין: דיסני פְּלוּס) הוא ספק שירותי הזרמת מדיה אמריקאי, בבעלות חברת וולט דיסני, ובניהול שירותי דיסני סטרימינג, חברת בת של חברת וולט דיסני העוסקת בצרכן תוכני הווידאו הבינלאומי.
השירות עלה ב-12 בנובמבר 2019, והתמקד בתוכן של אולפני וולט דיסני, תוכן מקורי ותוכן המבוסס על נכסים קיימים של אולפני מארוול, מלחמת הכוכבים, ונשיונל ג'יאוגרפיק.
על מתחרי השירות נמנים נטפליקס והולו (האחרון גם הוא בבעלות רוב של דיסני). השקת השירות התקיימה לאחר שפג תוקף הסכם ההפצה בין חברת דיסני לנטפליקס.
ב-16 ביוני 2022 הושק שירות הסטרימינג בישראל.
היסטוריה
באוגוסט 2016 רכשה דיסני מניות מיעוט בחברת הסטרימינג BAMTech בכמיליארד דולר, עם אופציה לרכישת מניות הרוב בעתיד. בעקבות הרכישה, הודיעה ESPN שבבעלות דיסני על תוכניותיה לפרויקט OTT המבוסס על הטכנולוגיה שלה (+ESPN) כדי להחליף את שירותי הטלוויזיה הליניאריים שלה. ב-8 באוגוסט 2017 הגישה דיסני את הצעתה לרכישת רוב מניות BAMTech בתמורה ל-1.58 מיליארד דולר והגדילה את חלקה ל-75%. לצד הרכישה, הודיעה החברה על תוכנית נוספת שלה, להקמת שירות ממותג שיציע לצרכן את התוכן שלה, ואשר יושק לאחר שיפוג תוקף הסכם ההפצה בין דיסני לנטפליקס ב-2019.
בדצמבר 2017 הודיעה דיסני על כוונתה לרכוש נכסי בידור מרכזיים מידי פוקס המאה ה-20. הרכישה נועדה לחזק את הצעת התוכן של דיסני לשירות הסטרימינג שלה.
בינואר 2018 נמסר כי קווין סווינט, מנהל בכיר באפל וסמסונג לשעבר, מונה לסמנכ"ל בכיר והמנהל הכללי של השירות החדש המדווח למנכ"ל BAMTech. בחודש יוני 2018, מונה ריקי שטראוס לנשיא לענייני תוכן ושיווק של השירות. ב-8 בנובמבר 2018 הודיע מנכ"ל דיסני, בוב אייגר, כי השירות ייקרא "דיסני+" וכי החברה מתכננת להשיקו בסוף 2019.
השירות עלה בהתחלה בארצות הברית, קנדה והולנד ב-12 בנובמבר ולאחר מכן במדינות נוספות. למרות שנטען בעבר כי השירות יכלול גם את ישראל במהלך 2019–2020, באפריל 2020 חברת דיסני חזרו מהחלטתם, והודיעו כי אין בכוונתם להפיץ את השירות באזור המזרח התיכון בעתיד הקרוב, וכי היא תספק את התכנים הבלעדיים לשרתים אזוריים שונים. בינואר 2022 הודיעו דיסני על כוונתם להיכנס למזרח התיכון בכלל וישראל בפרט בקיץ 2022 כחלק מרשימה של יותר מ-40 מדינות. ב-12 באוגוסט 2021 הכריזה חברת דיסני בשיחת משקיעים כי תפיץ את השירות במספר מדינות באפריקה ובמזרח התיכון, ביניהן גם ישראל, בקיץ 2022.
בתחילת ינואר 2021 הגיעה ל-95 מיליון מנויים, עלייה לעומת 60 מיליון מנויים באוגוסט 2020. לנטפליקס היו באותה תקופה 204 מיליון מנויים. ב-9 במרץ 2021 הודיע מנכ"ל "דיסני", בוב צ'אפק, ששירות "דיסני+" חצה את רף 100 מיליון המנויים, ובכך היה למתפתח והמוביל בין שירותי הסטרימינג החדשים. ב-12 באוגוסט 2021 נודע בשיחת המשקיעים כי לחברה 116 מיליון מנויים.
ב-16 ביוני 2021 פורסם באתר "כלכליסט" שהשירות צפוי להגיע לישראל בספטמבר 2021. הודעה זו הוכחשה לאחר מכן על ידי חברת וולט דיסני.
ב-29 במרץ 2022 הוכרז שהשירות יושק באופן רשמי בישראל ב-16 ביוני 2022 ויהיה זמין עבור דמי מנוי חודשיים בסך 39.90 שקל או לחלופין דמי מנוי שנתיים בסך 399 שקל, כשבנוסף לכך יש כוונה להשיק גם גרסה מוזלת עם פרסומות.
תוכן
השירות נבנה סביב התוכן של האולפנים הראשיים של דיסני, כולל וולט דיסני הפקות, וולט דיסני אנימציה, פיקסאר, אולפני מארוול ולוקאס פילם. השירות יפעל לצד Hulu (שנמצא בבעלות חלקית של פוקס המאה ה-20, שהיא בבעלות של דיסני). בוב איגר הצהיר כי דיסני+ יתמקד במיוחד בתוכן לכל המשפחה בעוד Hulu יתמקד בבידור "כללי".
השירות צפוי לכלול כ-7,000 פרקי טלוויזיה ו-500 סרטים. הסרטים מתוך ספריית אולפני דיסני יהיו זמינים באמצעות השירות. גם התוכן של ערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק נכלל בשירות.
יעד התוכן המקורי של השירות תוכנן כך שיכלול ארבעה עד חמישה סרטים מקוריים וחמש תוכניות טלוויזיה חדשות בתקציבים של 25–100 מיליון דולר.
השירות יכלול גם את כל סרטי האנימציה של דיסני, כולל הסרטים שנשמרו בכספת.
בנוסף, אולפני מארוול אישרו כי הם מתכוונים להוציא לשירות 7 סדרות שונות שיתמקדו בדמות אחת או שתיים: וונדה-ויז'ן, לוקי, הוקאיי, הפלקון וחייל החורף, גברת מארוול, מון נייט, שי-האלק. בכל הסדרות, השחקנים מהסרטים יחזרו לשחק את הדמויות (בסדרה נוספת, מה אם...? אנסמבל דמויות ושחקנים רחב מהיקום הקולנועי של מארוול יחזרו לדבב את הדמויות).
בנוסף אולפני לוקאס פילם אישרו וחשפו 10 סדרות חדשות ובלעדיות לדיסני+ ובניהן: לאנדו (סיפור מלחמת הכוכבים), הספר של בובה פט, סיפור דרואידים, חזיונות (אנימה), אובי-וואן קנובי (סיפור מלחמת הכוכבים), באד באצ', אקולייט, אסוקה (סיפור מלחמת הכוכבים), rangers of the new republic, עונות 3+4 של המנדלוריאן ואנדור (סיפור מלחמת הכוכבים).
במדינות מסוימות, השירות זמין בכל מכשירי האנדרואיד ו-iOS וגם בקונסולות המשחקים פלייסטיישן 4, Xbox One ובטלוויזיות חכמות.
וישגרודק
וישגרודק (באוקראינית: Вишгородок, וישהורודוק; בפולנית: Wyszogródek; ביידיש: וויזשגאראדעק) הוא כפר במחוז טרנופול שבמערב אוקראינה, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
וישגרודק נזכר לראשונה בשנת 1152, ולאחר מכן בשנת 1481, עת היה בבעלות משפחות אצולה פולניות. בראשית המאה ה-19 התפתח היישוב, לאחר שנקבע בסמוך לו גבול שטחי רוסיה ואוסטריה בחלוקת פולין השנייה. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכלל היישוב בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי וישגרודק
במהלך המאה ה-19 היוו היהודים כמחצית מתושבי הכפר, ופעלו בו בית כנסת ומספר בתי מדרש. רוב יהודי הכפר נמנו על חסידות טריסק. ערב מלחמת העולם הראשונה הוקמה במקום אגודה ציונית.
במפקד של שנת 1921 נמנו בכפר 944 יהודים, מתוך 976 תושבים. בין מלחמות העולם פעלו ביישוב בית ספר עברי מרשת תרבות ומרכז תרבות יהודי, והתקיימה בו פעילות ציונית, כאשר כמה מבוגרי תנועות הנוער במקום עלו ארצה.
בתחילת יולי 1941 נכבש היישוב בידי הגרמנים. ב-16 במרץ 1942 גורשו יהודי המקום לגטו שהוקם בוישנייווייץ הסמוכה, וב-11 באוגוסט 1942 נרצחו עם יהודי המקום.
גדליה נגאל
גדליה נִגְאַל (Nigal; 30 באפריל 1927 – מאי 2010) היה חוקר חסידות שהתמחה במיוחד בחקר הסיפור החסידי, פרופסור באוניברסיטת בר-אילן.
את השכלתו רכש באוניברסיטה העברית, שם נמנה עם תלמידיו של פרופ' ישעיה תשבי. עבודת הדוקטור שלו משנת 1972 עסקה בנושא: "משנת החסידות בכתבי ר' אלימלך מליז'נסק ובית מדרשו". מסוף שנות השישים החל ללמד באוניברסיטת חיפה ולאחר מכן באוניברסיטת בר-אילן. עמד בראש הקתדרה לחסידות באוניברסיטת בר-אילן. היה נשוי למאירה והתגורר בשכונת קריית משה בירושלים.
קורות חייו
נגאל נולד בעיר קאסל שבגרמניה בכ"ח בניסן תרפ"ז (30 באפריל 1927) לוורנר סאלי (שלמה) נַאגֶל (Nagel) ולקלרה לבית שוסטר. בעיר קסל חיה לפנים משפחת אביו; אך אמו, שחששה מסיבוכים בלידה, באה ללדת בעיר הגדולה ולא ילדה אותו בעיירה נויקיכרן, שבה גרו הוריו.
בעיירה נויקירכן גרו כמה עשרות משפחות יהודיות, והיה שם בית כנסת, בית ספר יהודי קטן ובית עלמין. לאחר עליית הנאצים לשלטון נסגר בית הספר היהודי וילדי היהודים עברו ללמוד בבית הספר הכללי במקום. נגאל הילד סבל בבית הספר מהצקות אנטישמיות מצד תלמידים ומורים. על כן החליט אביו לשלוח אותו למוסד יהודי. בשלב הראשון נשלח נגאל לפנסיון בשם "בית נערים" בפרנקפורט.
ב"ליל הבדולח" חיללו הנאצים את ספרי התורה בבית הכנסת בעיירה נויקירכן והרסו בתים. אביו של נגאל נלקח למחנה הריכוז בוכנוואלד. אמו של נגאל הוציאה אותו מן הפנסיון שבו למד ולקחה אותו לעיר וירצבורג, שבה היו להם קרובים רחוקים. אחר כך חזרו לנויקירכן. אביו של נגאל חזר לאחר חודש מבוכנוואלד במצב קשה, והיה נחוש בדעתו להציל את בנו מן הנאצים. כיוון שהיה ציוני, רצה להגר רק לארץ ישראל, אך להורים לא הייתה אפשרות לקבל סרטיפיקט לארץ ישראל. נגאל עבר ל"בית יתומים" ברדרברגוג. משם נשלח עם שלושים נערים לארץ ישראל.
בארץ ישראל נשלחו הילדים לכפר הנוער הדתי. שם למדו ועסקו בחקלאות. בשנת 1945 הצטרף ל"גרעין קיבוצי" שנשלח לקיבוץ בארות יצחק, אז ליד עזה. חברי הגרעין עבדו בעבודות הקיבוץ וגם השתתפו בשמירה.
הקיבוץ הקציב לנערים חצי יום בשבוע ללימודים. אז שמע נגאל על "הסמינר למדריכים דתיים" של עליית הנוער בירושלים, וביקש ללמוד שם. בקשתו נענתה והוא עבר לירושלים לשנת לימודים אחת. המורים היו פרופסורים של האוניברסיטה העברית. בשיטת ההוראה הושפע גדליה במיוחד מחיים צבי אנוך ומנחמה ליבוביץ.
בתום השנה הצטרף נגאל לחבריו, שישבו כבר חודשים אחדים ביישובם החדש בכפר דרום. הוא שימש כמזכיר וגם כאחראי תרבות, וארגן שיחות ורבי שיח. לאחר זמן החל נגאל לשמש כמדריך בעליית הנוער (לכך התחייב, בתמורה ללימודיו בסמינר למדריכים דתיים). אך בינתיים פרצה מלחמת העצמאות ונגאל התגייס לצבא. הוא שימש כפקיד דואר.
כאשר השתחרר מן הצבא, חזר להדריך בעליית הנוער. הוא פגש מדריכה בשם מאירה שלזינגר, ובשנת 1950 נישאו. לאחר החתונה עברו למושב שדה יעקב. מאירה עבדה כמדריכה ונגאל ניהל את בית הספר "המזרחי" בקרבת מקום.
בשנת 1956, והוא כבר אב לשני ילדים, החליט ללמוד באוניברסיטה העברית מקרא וספרות עברית. לאחר זמן מה עבר לגור בירושלים עם משפחתו. הוא עבד בהוראה שנים רבות ובמקביל המשיך בלימודיו עד קבלת תואר דוקטור. את התואר השני עשה בספרות עברית, ועבודת הדוקטור שלו עסקה בחסידות, נושא שבו התמקד מחקרו בהמשך. בזמן לימודיו לתואר שלישי לימד באוניברסיטת חיפה, והכניס את הוראת ספרות החסידות לתוכנית ההוראה שלה. אחר כך לימד שנה באוניברסיטת הנגב בבאר שבע. לאחר פטירתו של ברוך קורצווייל פנה נגאל לאוניברסיטת בר-אילן וביקש ללמד בה. בשנת 1973 החל ללמד כמרצה והתקדם בסולם הדרגות עד פרופסור מן המניין. גם בבר-אילן היה זה נגאל שהכניס את הוראת החסידות לתוכנית הלימודים. בשנת 1996 פרש לגמלאות כפרופסור אמריטוס.
גם לאחר פרישתו הוסיף לעסוק במחקר ולפרסם. גדליה נגאל נפטר במאי 2010.
פועלו המדעי
מחקריו של גדליה נגאל התמקדו בתחום החסידות. הוא פרסם מחקרים וגם מהדורות מדעיות לכתבי החסידות. נגאל עסק גם בפולקלור יהודי (למשל, בספרו "סיפורי דיבוק בספרות ישראל"). על ספרו "לקסיקון הסיפור החסידי" זכה בפרס מטעם ארגון הספריות היהודיות.
מוזאחם אל-פאצ'צ'י
מוזאחם אמין אל-פאצ'צ'י (בערבית - مزاحم أمين الباجه جي; 1890–1982) היה דיפלומט ומדינאי עיראקי ששימש כראש ממשלת עיראק בזמן מלחמת העצמאות של מדינת ישראל.
ראשית חייו
אל-פאצ'צ'י נולד ב-1890 למשפחת פאצ'צ'י, משפחה סונית עשירה ובעלת השפעה בבגדאד. סיים לימודי משפטים בבגדאד בשנת 1912. בשנות ה-20 החל בקריירה פוליטית, לצד אחיו הגדול, חמדי אל-פאצ'צ'י. ב-1924 נבחר כחבר האספה המכוננת שעליה הוטל להכין את חוקת עיראק. בין 1924 ל-1925 שימש כשר העבודות הציבוריות. בין 1925 ל-1927 היה חבר פרלמנט. בין 1927 ל-1928 היה שגריר עיראק בבריטניה. זמן קצר ב-1930 שימש כשר הפנים. ב-1932 עמד למשפט בשל כך שהפיץ מכתבים שפגעו בכבודו של מלך עיראק. בית דין חשאי דן בעניינו וזיכה אותו מאשמה. לאחר מכן שימש כשגריר במקומות שונים. בין 1933 ל-1935 היה שגריר לחבר הלאומים. בתקופה זו ייסד את שגרירויות עיראק בפריז, ברומא ובברלין, ערים בהן הייתה עיראק מיוצגת עד אז רק על ידי הנציג הבריטי.
בין 1935 ל-1939 היה השגריר באיטליה הפאשיסטית, ובין 1939 ל-1942 היה השגריר לצרפת. במהלך המערכה על צרפת ב-1940 וכיבושה של פריז על ידי הנאצים שהה בשווייץ.
אל-פאצ'צ'י החזיק בעמדות לאומניות ואף אנטי-בריטיות, והתנגד להסכם האנגלו-עיראקי משנת 1930, שהעניק לעיראק עצמאות, אך הכפיף את מדיניותה בתחומים רבים לזו של בריטניה, והותיר חיילים בריטים על אדמת עיראק. במסגרת זו גילה גם תמיכה במאבק הלאומי הפלסטיני, והתנגד לתוכנית החלוקה.
אחיו, חמדי אל-פאצ'צ'י, שימש כראש ממשלת עיראק בין 1944 ל-1946, ולאחר מכן כשר החוץ בממשלתו של סייד מוחמד א-סאדר, אך מת במפתיע מהתקף לב במרץ 1948.
ראש ממשלה
בראשית 1948 התחוללו בבגדאד מהומות המכונות "מהומות הות'בה", במהלכם קראו נציגי הציבור העיראקי למשטר לפעולה מיידית כנגד הקמת מדינת ישראל ולתמיכה נחושה במאבקם של הפלסטינים להקמת מדינתם. מהומות אלו זעזעו את המשטר העיראקי השמרני, והובילו לנקיטת צעדי חירום. סייד מוחמד א-סאדר מונה לראשות הממשלה, וניסה לפייס את ההמונים. ביוני 1948 נערכו בחירות, בהן שבה השפעתו של המשטר השמרני הישן. לאחר הבחירות מונה פאצ'צ'י לראשות הממשלה. בשלב זה כבר פעל בארץ ישראל חיל משלוח עיראקי. פאצ'צ'י הגדיל מאוד את כוחו, עד שהגיע לכ-18,000 חיילים.
פאצ'צ'י אף נקט פעולות כנגד יהודי עיראק. ב-14 ביולי הכריז פאצ'צ'י כי פעילות ציונית תיענש בעונש המוות. כן פיטר את רוב היהודים ממשרדי הממשלה, הטיל על הבנקאים היהודים הגבלות רבות, וערך הוצאות להורג ומשפטי ראווה של אישי ציבור יהודים.
פאצ'צ'י ניסה לפעול לתיאום בין הצבאות השונים של מדינות ערב שפלשו לארץ ישראל ולשיתוף פעולה עם מצרים. באוקטובר 1948 הכיר ב"ממשלת כל פלסטין" שהוקמה בעזה על ידי המופתי חאג' אמין אל-חוסייני וזאת בניגוד למדיניותו של עבדאללה, שנתמך על ידי העוצר העיראקי עבד אל-אילה, שכן שניהם היו שייכים אל השושלת ההאשמית, וראו בעין שלילית את השפעת משפחת חוסייני, שהייתה בעלת תמיכה הן בירדן והן בעיראק. כן חפץ עבדאללה לספח את יהודה ושומרון אל ממלכתו. פאצ'צ'י ניסה להביא לתיאום בין הצבא העיראקי לצבא המצרי, אך מפקדי הצבא בארץ ישראל נותרו נאמנים לעוצר, וטרפדו את מהלכי פאצ'צ'י. התעמולה המצרית האשימה את הצבא העיראקי בתבוסת צבאות ערב בארץ ישראל, ודרשה כי הצבא העיראקי יסייע להסרת הכיתור מכיס פאלוג'ה. אל-פאצ'צ'י יצא למצרים, וסיכם שם על פעולות הסיוע, אך אלו לא בוצעו על ידי מפקדי הצבא בשטח. בסופו של דבר הביאה אי הסכמה זו עם העוצר ועם ראשי הצבא לפיטוריו של פאצ'צ'י בינואר 1949 והוא הוחלף בנורי סעיד.
קריירה מאוחרת
לאחר התפטרותו נשאר פאצ'צ'י בעמדת השפעה. הוא הביע התנגדות להסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות עליהם חתמו מדינות ערב עם ישראל. עיראק הייתה המדינה הערבית היחידה שלא חתמה על ההסכמים, וכתוצאה מכך לא תם מצב הלוחמה שלה עם ישראל. באמצע 1949 נשלח למצרים כשליח מיוחד על מנת להסדיר את ההדורים בין מצרים ועיראק. בדצמבר 1949 לאחר פיטורי נורי סעיד, ומינוי עלי ג'אודת איובי במקומו מונה כסגן ראש הממשלה ושר ההגנה. במקביל שימש גם כשר החוץ. בתחילת 1950 יצא לקהיר לשיחות עם גורמי הממשל שם, בעקבות המשבר בסוריה, בה אירעו הפיכות תדירות ושלטונה היה מעורער. פאצ'צ'י הסכים עם המצרים כי בתקופה של חמש שנים לא יתערבו מצרים או עיראק בענייניה הפנימיים של סוריה. הסכמה זו עוררה התנגדות בפרלמנט והביאה להתפטרות ממשלת איובי ב-31 בינואר 1950. לאחר מכן יצא לגלות, ושב רק לאחר מהפכת ה-14 ביולי 1958 בה הודח השלטון ההאשמי, ועלה משטר בראשותו של עבד אל-כרים קאסם.
בנו, עדנאן אל-פאצ'צ'י, שימש בתפקידים בכירים במשרד החוץ העיראקי לאחר המהפכה, ואף שימש כשר החוץ וכשגריר לאו"ם, אך לאחר עליית מפלגת הבעת' ב-1968 איבד את עמדת ההשפעה שהייתה לו ונאלץ לגלות לאבו דאבי.
מוזאחם אל-פאצ'צ'י מת ב-1982.
המטרופולין של ניו יורק
המטרופולין של ניו יורק היא אחת מהמטרופולינים הגדולות והחשובות בעולם, והגדולה ביותר בארצות הברית, שבה גרים יותר מ-23 מיליון תושבים. המטרופולין משתרעת על פני ארבע ממדינות ארצות הברית (ניו יורק, קונטיקט, ניו ג'רזי ופנסילבניה) ו-16 מחוזות.
המטרופולין מהווה גם את אחד מרצפי ההתיישבות הגדולים בעולם. שטח הערים הכלולים במטרופולין משתרע על 34,490 קמ"ר (נכון ל-2012).
במטרופולין יש שבעה מתוך 25 המחוזות העשירים ביותר בארצות הברית לפי ההכנסה החציונית לנפש, על פי סקר הקהילה האמריקאית.
רשת ההשכלה הגבוהה באזור המטרופוליטני של ניו יורק כוללת מאות מכללות ואוניברסיטאות, שביניהן כמה מהמוסדות הנחשבים בעולם: אוניברסיטת פרינסטון, אוניברסיטת קולומביה, אוניברסיטת ייל, אוניברסיטת ניו יורק, ואת אוניברסיטת רוקפלר (כל אלו מדורגות בין 35 האוניברסיטאות הטובות בעולם).
חלוקה דמוגרפית
51.7% לבנים (שאינם לטיניים), 21.7% לטינו-אמריקאים (מכל הקבוצות הגזעיות), 15.3% אמריקאים-אפריקאים (לא לטינים), 9.0% אמריקאים-אסייתים (לא לטינים), 0.16% אמריקאים ילידים ו -1.6% משתיים או יותר קבוצות גזעיות (לא לטינים).
היסטוריה
לפני גילוי אמריקה על ידי כריסטופר קולומבוס בשנת 1492, האזור היה מיושב בעיקר על ידי אינדיאנים. ג'ובאני דה וראצאנו היה האירופאי הראשון שהגיע למקום בשנת 1524. בשנת 1626 ההולנדים קראו להתיישבות במקום ניו אמסטרדם, מה שהפך מאוחר יותר לעיר ניו יורק.
ככל שהסחר בפרווה בצפון התרחב, ניו יורק הפכה למרכז מסחרי, מה שהביא לגל הגירה.. במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית הנמל של ניו יורק הפך את האזור לבעל חשיבות אסטרטגית רבה. ניו יורק נכבשה על ידי הבריטים בתחילת המלחמה, ונשארה בידיהם עד סוף המלחמה בשנת 1783. ניו יורק שימשה כעיר הבירה של ארצות הברית בין השנים 1785–1790, ולאחר מכן עברה הבירה לפילדלפיה. ניו יורק העיר הגדולה במדינה מאז 1790. בשנת 1792 הוקמה הבורסה בניו יורק.
במהלך המאה ה-19 חלה הגירה רבה מאוד לניו יורק, ובמיוחד ממדינות כמו אירלנד וגרמניה. בשנת 1898 אוחדו חמשת רבעי העיר ניו יורק לעיר אחת.
בשנת 1904 החלה לפעול בעיר רכבת תחתית.
אוכלוסיית העיר ניו יורק הגיעה לשיאה בשנות החמישים, ולאחריהן חלה ירידה כתוצאה מהגירה לטובת הפרברים. מאז שנות ה-80 כלכלת העיר בשגשוג רב והפשע המאורגן בירידה מתמדת.
במאה ה-21 חלו שני אירועים שהשפיעו מאוד על המטרופולין:
Waterfall (שיר של סטארגייט)
Waterfall (בעברית: מפל מים) הוא סינגל שהוקלט על ידי ההרכב המוזיקלי הנורווגי, סטארגייט, בשיתוף פינק וסיה. השיר יצא לאור ב-10 במרץ 2017, כסינגל הראשון של סטארגייט מזה 15 שנים, וכראשון של פינק בשנה זו.
השיר הצליח להיכנס למצעדים רבים, ובשיאו הצליח להגיע למקום ה-1 במצעד הניו זילנדי, שם הפך לראשון של סטארגייט שעשה זאת.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שיצא לשיר הועלה לערוצם של סטארגייט ב-16 במרץ 2017. לכל אורכו ניתן לראות שני אנשים שדואים באוויר מנהרת רוח אנכית בתוך חדר סגור בצבעים מתחלפים.
מונה הצפיות של הווידאו קליפ נכון לספטמבר 2017, עולה על למעלה מ-15 מיליון צפיות.
יונה ברודקין
יונה ברודקין (20 ביוני 1901 – 26 בפברואר 1985) היה קומוניסט ישראלי ולוחם בבריגדות הבינלאומיות במלחמת האזרחים בספרד.
ביוגרפיה
ברודקין נולד ביפו בשנת 1901. למד בגימנסיה העברית "הרצליה" בתל אביב, והיה בין תלמידי הגימנסיה שגורשו מן העיר בידי השלטונות העות'מאניים במלחמת העולם הראשונה. בבגרותו הצטרף ברודקין למפלגה הקומוניסטית של פלשתינה (פק"פ), שהוקמה בשנת 1919. בדצמבר 1936 עזבו יונה ברודקין ואשתו רגינה (רבקה) את ארץ ישראל והיגרו לפריז, עקב הקושי במציאת עבודה בארץ, וכן בשל רדיפות הקומוניסטים בידי שלטונות המנדט הבריטי, שהוציאו צו מעצר נגד ברודקין.
ברודקין התנדב להלחם לצד הכוחות הרפובליקניים במלחמת האזרחים בספרד (1936–1939). הוא נלחם בבריגדה ה-13, לצד מתנדבים אחרים מא"י-פלשתינה (מספרם הכולל של המתנדבים הארצישראלים מוערך ב-150–200). הוא נלחם בגדוד "הקומונה הפריזאית" במסגרת הבריגדה הבינלאומית ה-14, הידועה בשם "בריגדת המרסייז", שרוב חבריה היו צרפתים ובלגים. בפברואר 1937 השתתף הגדוד בקרב חרמה. ברודקין נפצע בברכו בקרב והובהל לבית חולים, שם נאלץ הצוות הרפואי לקטוע את רגלו. הוא אושפז בבית החולים במורסיה למשך כארבעה חודשים, ונותח מספר פעמים.
אחרי מלחמת האזרחים הציעה ברית המועצות לקבל לשטחה מתנדבים שנפצעו או חלו במהלך המלחמה, שברודקין היה ביניהם. הוא נשלח לסנטוריום ללוחמי ספרד בפאתי מוסקבה, בו שהה לצד מתנדב ארצישראלי נוסף, פנחס חפץ. ביוני 1941 פלשו מדינות הציר לברית המועצות, שנגררה למלחמת העולם השנייה. בעקבות התקרבות החזית למוסקבה, פונו המתנדבים לשעבר לקירגיזסטן, שם שהו עד לסוף המלחמה.
ב-1953 היגרה רגינה ברודקין, שהייתה ילידת פולין, מישראל לוורשה, בתקווה להתאחד עם יונה. היא הצטרפה למפלגה הקומוניסטית הפולנית, וסייעה לבעלה להגיש בקשה להגר למדינה. הבקשה התקבלה כעבור מספר חודשים, והשניים התאחדו בוורשה במאי 1956. בפולין קיבל ברודקין קצבת נכות כגיבור מלחמת ספרד, וכן חלקת קרקע לעיבוד.
לאחר שנים בהן סירב הזוג לשוב לישראל גמלה בהם ההחלטה לחזור. הסיבה המרכזית להחלטה הייתה גל האנטישמיות שפקד את פולין בעקבות מלחמת ששת הימים. בשנת 1969 יונה ורגינה שבו לישראל והתגוררו בדירת סוכנות בחולון. רגינה עבדה במשרדי ההפצה של העיתון ידיעות אחרונות, ואילו יונה הועסק בבדיקת כרטיסי טוטו. לאחר מות אשתו בשנת 1981 יונה עבר לחיות בדיור מוגן בשכונת רמת אביב. בשנת 1985 נפטר מדלקת ריאות. תרם את גופו למדע. אשתו רבקה (ילידת 1902) נפטרה ב-1981.
בשנת 2020 פורסם בישראל הרומן הביוגרפי "לא המרחק לא הזמן" מאת עדי מרקוזה הס, המבוסס על חייהם של יונה ורגינה ברודקין.
דונטה הול
דונטה הול (באנגלית: Donta Hall; נולד ב-7 באוגוסט 1997) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הסנטר במונקו מליגת העל הצרפתית והיורוליג.
ראשית חייו וקריירה בתיכון
הול גדל בלוברן, אלבמה ולמד ושיחק בתיכון לוברן. אביו של הול, דונלד, לקה בהתקף לב קטלני באחד ממשחקי התיכון שלו. הוא נבחר לחמישיית העונה בדרג 2A במדינה לאחר שהעמיד ממוצעים של 11.7 נקודות, 10.1 ריבאונדים ו-6.7 חסימות למשחק במהלך עונת ה שלו, כשהוביל את לוברן למאזן 24–2 ולגמר אליפות המדינה. הול דורג במקום ה-81 במחזור שלו על ידי ESPN והתחייב לשחק כדורסל בקולג' באוניברסיטת אלבמה בסוף שנתו השלישית. כ, הול רשם ממוצע של טריפל דאבל עם 22.6 נקודות, 18.1 ריבאונדים וכמעט 12 חסימות למשחק ונבחר לשחקן השנה הדרג 2A, בנוסף לבחירה לחמישיית השנה במדינה.
קריירת מכללות
כ, הול העמיד ממוצעים של 2.8 נקודות, 4.3 ריבאונדים ו-1.7 חסימות למשחק (מקום שישי באזור הדרום-מזרחי). הוא נכנס לחמישייה הפותחת של אלבמה בדצמבר של עונת ה שלו, עם ממוצעים של שש נקודות, 5.5 ריבאונדים ו-1.4 חסימות ב-34 משחקים (20 בחמישייה). כ, הול קבע שיא לעונה אחת באלבמה, הוביל את האזור וסיים שני במדינה עם אחוז סלי שדה של 72.6, תוך שהוא מעמיד ממוצע של 10.6 נקודות למשחק ומוביל את הקבוצה עם 2.0 חסימות (חמישי באזור) ו-6.6 ריבאונדים למשחק, ונבחר לחמישיית ההגנה השנייה.