cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קלי הבישול
החשש למאכלים שמתבשלים בקלות
הרי"ף, הרמב"ם ורוב הראשונים פסקו כרבי חייא לפי הגרסה השנייה, שמותר לבזוק מלח אפילו בכלי ראשון שירד מהאש, וכך נפסק גם בשולחן ערוך. אמנם, בעלי התוספות והרמ"א כתבו שהמחמיר כגרסה הראשונה של רבי חייא - להימנע מבזיקת מלח אפילו בכלי שני - תבוא עליו ברכה.
למרות שלגבי מלח הגרסה הראשונה לא נפסקה להלכה, רבי אליעזר ממיץ סובר שההגיון שבבסיסה יכול להיות רלוונטי למאכלים אחרים. לפי הגיון זה קיימת רשימה בלתי סגורה של מאכלים שעלולים להיות קלים במיוחד לבישול כך שהכלל "כלי שני אינו מבשל" לא חל עליהם. מגישה זו התפתח מנהג באשכנז להימנע מטבילת לחם בקערת המרק, מחשש שלחם הוא מהמאכלים שמתבשלים בקלות.
נראה כמבשל
על פי פרשנותו של רבנו תם לעיל, ההיתר של המשנה לערות מים חמים על מאכל חי הוא בעירוי מכלי שני בלבד. על פי זה הסיקו בעלי התוספות שאסור להניח מאכלים חיים בכלי שני עצמו, מחשש שפעולה זו תיראה כבישול. וכך פסקו מגן אברהם ומשנה ברורה.
עם זאת, מסקנה זו אינה מוכרחת, וניתן להסביר שגם לפי רבנו תם מותר לתת מאכלים חיים בכלי שני. וכך פסקו הרב עובדיה יוסף והרב משה לוי.
מאכלים המותרים בבישול בכלי שני
גם לפי מנהג אשכנז, קיימים מאכלים שמוסכם לגביהם שהם לא יכולים להתבשל בכלי שני. כך לדוגמה מוסכם שמותר לתת תבלין בכלי שני, כדברי המשנה, כיוון שפעולת התיבול לא נראית כבישול והתבלין אינו מתבשל בקלות. דוגמה נוספת היא בשר שור, שבתלמוד מפורש שבישולו קשה ואפילו בכלי ראשון שירד מהאש מותר להניחו.
מנהג אשכנז בכלי שלישי
אמנם, הרבה אחרונים כגון פרי מגדים, באגרות משה ובשבט הלוי , פסקו להקל גם בכלי שלישי שהיד סולדת בו, ואף החזון איש כתב שמעיקר הדין אין איסור מכיוון שדין זה לא הוזכר בראשונים.
שריית דבר קשה
בהגהות מרדכי נכתב שאסור להשרות מאכל קשה שאי אפשר לאוכלו כפי שהוא במים חמים, מכיוון שזה מתקן אותו לאכילה. וכן פסקו הרמ"א והמגן אברהם . והוסיף המגן אברהם שגם דבר מלוח שאי אפשר לאכול מחמת מלחו - אסור מהתורה להדיחו במים כדי להפיג את המליחות. בפרי מגדים כתב שאיסור זה הוא משום מלאכת מכה בפטיש, ואילו בבאור הלכה כתב שהאיסור הוא משום מלאכת מבשל, ואין מכה בפטיש באוכל.
איוון וטניה קצ'רובסקי
איוון וטניה קצ'רובסקי (באנגלית: Ivan and Tania Kaczerowski) היו זוג איכרים מקוסטניו (בפולנית: Kosteniów), כיום במחוז לבוב באוקראינה, חסידי אומות העולם שהצילו את חייו של קלמן כץ (8.1.1921) בתקופת השואה, בנו של אחד מלקוחותיהם מהכפר הסמוך בריוחוביצ'י (בפולנית: Brzuchowice), מחוז פרזמישלני שבאוקראינה שכיום, ואז היה בשטח פולין.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
לאיוון וטניה קצ'רובסקי היה לקוח יהודי, מכל כץ, שהתגורר בכפר הסמוך לקוסטניו, בריוחוביצ'י. מכל נהג לקנות מהם מצרכים חקלאיים לגידול בקר. היחסים העסקיים בין משפחת קצ'רובסקי למשפחת כץ הפכו ליחסי ידידות. ב-1942, כאשר הגרמנים הורו לכל יהודי בריוחוביצ'י לעזוב את בתיהם ורכושם ולעבור לגטו בעיר הסמוכה פרזמישלני, איוון הציע למכל להחביא את אחד מארבעת ילדיו. קלמן בן העשרים היה הבן שנבחר. מכל ושתי אחיותיו של קלמן עברו לגטו בעוד שאם המשפחה והאח הבכור ליבר, הוסתרו אצל איכרים אחרים בקוסטניו ולאחר מכן עברו ליער הסמוך. קצ'רובסקי וקלמן ניצלו את הלילה על מנת לחפור בור מתחת לדיר החזירים הסמוך לבית המשפחה וכיסו אותו בקש, עצים וצואה. קלמן הועבר למחסה זה ושם התגורר במשך שנתיים וחצי. איוון, טניה וארבעת ילדיהם, דאגו לצרכיו של קלמן. במשך שעות היום היה קלמן מתחבא בבור בדיר החזירים או מבלה את זמנו באסם, כשטניה מביאה לו שלוש ארוחות ביום. בלילה קלמן היה יוצא מן הבור. לפעמים יצא לחצר הבית לרכב על סוסים ולעיתים נכנס לבית המשפחה שם שיחק עם ליאון - הצעיר מבין ארבעת הילדים, והקשיב לרדיו. קצ'רובסקי הכין לקלמן מקום לינה נוסף בעליית הגג של האורווה, בתוך ערימות הקש, מקום נוח יותר מהבור הקטן מתחת לדיר החזירים.
מאוחר יותר, מכל אביו של קלמן ואחיותיו, ברחו מהגטו. מכל מצא מסתור אצל אחד האיכרים והאחיות ברחו ליער. אמו ואחיו של קלמן, הצטרפו גם הם אליהן. ביער מצאה משפחת כץ בונקר ושם הסתתרו. בחורף הקר אחת האחיות - שרה, לא יכלה לשהות בבונקר וליבר ליווה אותה לדיר החזירים בו התחבא קלמן, שם שהתה ללא ידיעת בני משפחת קצ'רובסקי, כשקלמן חולק עימה את מזונו. כעבור שישה חודשים שרה חזרה לבונקר ביער. במשך התקופה הזו יכלה משפחת כץ להישאר בקשר שבועי דרך איוון קצ'רובסקי. כל שבוע היה קצ'רובסקי הולך לפרזמישלני על מנת לשמוע על המצב באזור ולוקח איתו מעט אוכל לאביו של קלמן, מכל.
בכל הזמן בו התחבא קלמן אצל איוון ביקרה המיליציה האוקראינית אצלו בצורה קבועה וערכה בדיקות במטרה למצוא יהודים. כל פעם היה איוון עונה לראש המיליציה שאין אצלו יהודים ואף העמיד פנים שלא ראה יהודים כבר זמן רב.
לקראת יולי 1943, כאשר כל היהודים שלא מצאו מקום מסתור כבר חוסלו על ידי הגרמנים או בידי המיליציות האוקראיניות, בני הכפר קוסטניו התחילו לחשוד במשפחת קצ'רובסקי שהם מחביאים מישהו. קצ'רובסקי הכחיש את החשד מכל וכל אך בשבוע הראשון של אוגוסט 1943 הגיע הסולטיס, ראש הכפר, לקצ'רובסקי על מנת להזהירו כי למחרת המשטרה האוקראינית מתכוונת לבצע חיפוש אחר יהודים בכל בית בכפר כולל ביתו של קצ'רובסקי. ראש הכפר ביקש מקצ'רובסקי לוודא שאין בביתו יהודים על מנת לא לסכן את חייו וחיי משפחתו. קצ'רובסקי סיפר לקלמן על השיחה וביקש ממנו לקבל החלטה - האם להישאר בדיר החזירים או לברוח למשך מספר ימים ליער. בעדותו סיפר קלמן על השיחה כך: "הוא (קצ'רובסקי) היה מאוד לחוץ, מעשן סיגריה אחרי סיגריה, והוא אמר לי: 'תראה, אני לא אגיד לך מה לעשות, כי אם משהו יקרה לך זה יהיה על מצפוני למשך כל חיי.", כץ הוסיף: "הוא (קצ'רובסקי) ידע בבירור כי אם אני אתפס אז משפחתו וחייו יהרסו וכל רכושם יישרף".
קלמן החליט להישאר. קצ'רובסקי שלח את משפחתו לשדה מוקדם בבוקר, על מנת שלא ייפגעו אם קלמן ימצא במהלך החיפושים. שני סוכני גסטפו ומספר שוטרים אוקראינים אכן הגיעו ביום המחרת וערכו חיפוש בכפר כולו ובשטחם של משפחת קצ'רובסקי, שכלל חמישה מבנים. קלמן הסתתר בערימת הקש באורווה כאשר הוא שמע צעקות באוקראינית ובגרמנית בחוץ ואף ראה מהחלון את הסוכנים מדברים עם אחד השכנים. שלושה אוקראינים פרצו לאורווה בשעה שהגרמנים חיפשו בבית. קלמן תיאר את החיפוש של האוקראינים באורווה כך: "האוקראינים חיפשו בכל מקום. כאשר הם התחילו להוריד את הקש ממקום המסתור שלי באורווה, חשבתי שהם כבר ראו אותי. אחד מהם התקרב אליי כל כך שיכולתי לראות את ידו מול עיניי. קברתי את ראשי בקש ועצרתי את נשמתי אבל האוקראיני עצר מסיבה כלשהי. מספר רגעים מאוחר יותר קרא אחד האוקראינים לחבריו 'Tut Zydiw nema' (אין כאן יהודים) והם יצאו". קלמן לא נמצא אך אחד עשר יהודים שהתחבאו בבתי הכפר נמצאו והוצאו להורג ביער יחד עם מי שניסו להחביאם. בספטמבר 1943 הגיע מכל - אביו של קלמן לבקר אותו. מכל שהתחבא אצל איכר פולני בקוסטניו, נאלץ לברוח ממקום מסתורו מפני שהפולנים נרדפו גם הם על ידי האוקראינים. איוון הציע למכל להצטרף למקום המסתור של קלמן. במרץ 1944 גיטל - אמו של קלמן התדפקה אף היא על דלת ביתה של משפחת קצ'רובסקי. גיטל, נשארה השורדת האחרונה מקבוצה של 74 יהודים שהתחבאו בבונקרים ביער הסמוך לאחר פשיטה של המיליציות האוקראיניות. בין הנספים היו אחיו ואחיותיו של קלמן. מכל, גיטל וקלמן כץ המשיכו להסתתר אצל משפחת קצ'רובסקי עד שחרורם בידי הצבא האדום ביולי 1944.
לאחר המלחמה
משפחת כץ עברה לצ'כוסלובקיה ואז לאוסטרליה ב-1948/49 אך שמרה על קשר הדוק עם מציליהם, ילדיהם ונכדיהם. קלמן כץ המשיך בקביעות לשלוח להם מתנות וחבילות. בתחילת שנות ה-60 הציע קלמן למשפחת קצ'רובסקי להגר לאוסטרליה ואף קנה להם כרטיסי טיסה וחווה חדשה. איוון סירב בטענה כי הוא כבר זקן ואין ביכולתו ללמוד את השפה האנגלית ולהשתלב בחברה.
הכרה והנצחה
ב-7 במרץ 1983, יד ושם הכירו באיוון וטניה קצ'רובסקי כחסידי אומות העולם. עם זאת, בשל חוסר הקשרים הדיפלומטיים בין מדינת ישראל לברית המועצות באותן השנים, המדליה והתעודה הוענקו לנכדם של איוון וטניה שגם שמו הוא איוון, לאחר פטירתם רק ב-1994 בקייב.
ז'אן אנוי
ז'אן אנוי (בצרפתית: Jean Anouilh; 23 ביוני 1910 – 3 באוקטובר 1987) היה מחזאי צרפתי.
ביוגרפיה
ז'אן אנוי נולד בכפר קטן בפרברי בורדו להורים ממוצא בסקי. אביו היה חייט ואמו הייתה מורה למוזיקה שניגנה בכינור בתזמורת הקזינו שעל חוף הים כדי להשלים את הכנסת המשפחה. בגיל שלוש עשרה שנה, כתלמיד בית הספר התיכון שאפטאל בפריז, גילה את נטייתו לתיאטרון. הוא קרא בעניין רב את מחזהו של ז'אן קוקטו "הנשים הנשואות של מגדל אייפל" (1921) ואת מחזהו של ז'אן ז'ירודו "זיגפריד" (1928). חי חיי עוני ומחסור כסטודנט למשפטים בסורבון, אך הפסיק את לימודיו כאשר מצא משרה בתעשיית הפרסומת. שימש כמזכירו של השחקן והבמאי לואי ז'ובה מ-1929 עד 1930. ב-1931 נשא לאישה את השחקנית מונל ואלנטן שילדה לו את בתו קתרין ב-1934.
ב-1932 הוצג מחזהו הראשון "חולד ההרים" שלא זכה להצלחה בציבור, אך הוא המשיך לכתוב שרשרת מחזות. הצלחתו הראשונה היה המחזה "נוסע ללא מטען" (1937). דריוס מיו כתב את המוזיקה למחזה זה בצורת סוויטה לכינור לקלרינט ולפסנתר. ב-1938 הייתה לו הצלחה נוספת עם המחזה "נשף הריקודים של הגנבים", בבימויו של אנדרה בארסאק, שימשיך לביים את מחזותיו של ז'אן אנוי במשך 15 השנים הבאות.
מחזהו "אנטיגונה", שבו שיחקה אשתו את התפקיד הראשי, הוצג לראשונה ב-4 בפברואר 1944 בתיאטרון אטלייה בפריז. אם כי לא הביע את דעתו בציבור על שיתוף הפעולה עם הנאצים, או על תנועת ההתנגדות הצרפתית, ז'אן אנוי עשה שימוש במונחים סמליים במחזה זה כדי להביע את הטרגדיה שבה התנסתה צרפת תחת הכיבוש הנאצי. הצגת הבכורה הייתה לכישלון, אך במרוצת הזמן מחזה זה הפך ליצירת המופת שלו.
עם שחרור צרפת ז'אן אנוי צירף את חתימתו לעתירה של אנשי רוח צרפתים רבים שקראו לחנון את רובר ברזיאק שנידון למוות באשמת שיתוף פעולה עם הנאצים. הגנרל דה גול החליט להתעלם מעתירה זו וברזיאק הוצא להורג.
ב-1953 התגרש ז'אן אנוי מאשתו, ונשא לאישה את ניקול לאנסון שילדה לו שלושה ילדים. ב-1954 כתב את המחזה "ססיל" בעבור בתו קתרין שהפכה לשחקנית ושיחקה את התפקיד הראשי במחזה זה. הוא כתב גם מחזות היסטוריים ובהם "בקט" (1959) (שזכה לגרסה קולנועית מפורסמת בכיכובם של ריצ'רד ברטון ופיטר אוטול, במאי-פיטר גלנוויל) והמשיך לכתוב מחזות בשרשרת. מחזהו האחרון "הטבור" נכתב ב-1981.
יצירתו
במרוצת חמישים שנה (1932–1981), כתב ז'אן אנוי 36 מחזות. יצירתו הספרותית כוללת גם אוסף מְשָׁלים, סיפורים אחדים, ליברטו למספר אופרות ועיבודים רבים לקולנוע ולטלוויזיה. הוא תרגם מאנגלית מחזות של שייקספיר, של אוסקר ויילד, של יוג'ין או'ניל ושל גרהם גרין ועיבד אותם להצגה בלשון הצרפתית.
תרגומים לעברית
מחזהו "אנטיגונה" תורגם לעברית לראשונה על ידי נתן אלתרמן עבור התיאטרון הקאמרי ב-1946. תרגום נוסף של דורון תבורי עלה בתיאטרון החאן ב-1997 ובתיאטרון אנסמבל הרצליה ב-2002. תרגום שלישי של רועי חן, תחת השם "אנטי", עלה בתיאטרון גשר ב-2013.
ב-1961 תרגם דוד אבידן את המחזה "הזמנה לארמון" שעלה ב.
כנס העתידנים
כנס העתידנים הוא ספר מדע בדיוני שנכתב בשנת 1971 על ידי הסופר הפולני סטניסלב לם. הספר תורגם לעברית על ידי פאולינה צלניק בשנת 1981, וראה אור בהוצאת שוקן.
עלילת הספר
הספר פותח בתיאור רחב של המציאות הכאוטית שבה הכנס מתרחש. לם מתאר את העתיד כמקום בו הכול גדול יותר וצפוף יותר, וכתוצאה ישירה, אי-סדר ואבסורד שוררים בכל. כך למשל מלון בעל מאות קומות מתחבט במציאת פתרון להבאת ביצה חצי מבושלת לאחת הקומות הגבוהות בלי שתתקרש בזמן החולף, וכנס הנערך במקביל גורר מצבים לא צפויים כמו כניסה לאולם הרצאות המלא באנשים מעורטלים, בו מוגשים מתאבנים בעלי צורות ארוטיות.
לאחר זמן קצר איון נדהם לגלות כי העולם אליו הגיע רחוק מלהיות מושלם. למעשה, האנושות נמצאת במצב עלוב, יש מחסור במקום, אוכל, ובגדים והדרך היחידה לשאת את הקיום היא שימוש בחומרים כימיים הגורמים לכל בני האדם לחיות באשליות לגבי מצבם החומרי והנפשי. כך, כל האנשים הנראים נוהגים ברכבים למעשה הולכים ברגל לכל מקום. אפילו מעליות הן אשליה - עשרות אנשים עולים ויורדים בעזרת חבלים, במאמץ פיזי ניכר.
ניתוח
הספר הקצר (146 עמודים בעברית) הוא רחב יריעה ומקיף שתי תקופות חיים. לם מסתכל קדימה אל עבר עתיד שנראה כאפשרי, מבחינת הדלדלות משאבים והמאמצים האדירים שהממשלה משקיעה כדי לאפשר מראית עין של חיי שפע.
מאז נכתב הספר עברו שלושה עשורים, והמציאות כיום קרובה הרבה יותר לזו המתוארת בחלק הראשון של הספר. אירועי טרור תכופים הם חלק מסדר היום, כמו גם הכאוס שהוא פועל יוצא של צפיפות אוכלוסייה ומיזוג בין תרבויות שונות. גם חלקו השני של הספר הופך רלוונטי לתקופה הנוכחית. במקביל לעלייה בשימוש בתרופות פסיכיאטריות, תרחישים כגון התפוצצות אוכלוסין בחלק מהעולם נראים ריאליים ועלולים להוביל למצב של מחסור לכל תושבי כדור הארץ. באמצעות העולם הקיצוני ומלא הדמיון המתואר בספר, לם בוחן שאלות הנוגעות ליכולת ההכחשה של בני האדם, הרצון שלהם לחיות באשליה והפער בין המציאות האובייקטיבית לבין חוויית המציאות של האדם.
עיבוד לקולנוע
בשנת 2013 עובד הספר לסרט "כנס העתידנים" בבימויו של ארי פולמן.
רודריגו קאיו
רודריגו קאיו קוקט רוסו (בפורטוגזית: Rodrigo Caio Coquette Russo, נולד ב-17 באוגוסט 1993), הידוע בשם רודריגו קאיו, הוא כדורגלן ברזילאי שמשחק עבור פלמנגו בעמדת הבלם.
קריירת מועדונים
רודריגו נולד בשכונת דראסנה שבסאו פאולו, הוא גדל בקבוצת הנוער של סאו פאולו והתחיל את הקריירה שלו בתור קשר הגנתי. ב-2012, שיחק בניצחון 3-2 על סנטוס. אחרי המשחק, זכה לשבחים רבים על סגנון המשחק שלו.
ב-2013, עם פאולו מירנדה ואדסון סילבה הפצוע, קאיו התחיל לשחק כבלם. אחרי הופעות טובות, המאמן פאולו אאוטורי ציין לטובה את תרומתו להגנה של סאו פאולו.
עמק מהר"ל
עמק מהר"ל הוא עמק קטן ששטחו כארבעה קמ"ר ב"כרמל הנמוך", במקום המפגש של נחל מערות ונחל חרובים. שמו של עמק מהר"ל נובע משמו של היישוב הסמוך כרם מהר"ל. עמק מהר"ל הוא הבקעה הגדולה ביותר באזור הכרמל ונמצאים בה ריכוזים יפים של סלעי טוף געשי בצבעים שונים. כיום מגדלים בעמק מהר"ל בעיקר בננות, שקדים, כרמים, פרחים וירקות. בשטח העמק נמצאת שמורת הטבע עמק מהר"ל (יש הטוענים כי השמורה נמצאת בבקעת שי"ר).
גאוגרפיה
עמק מהר"ל משתרע מצפון מזרח למושב כרם מהר"ל ומורכב מבקעה דרומית וצפונית. העמק נמצא במועצה האזורית חוף כרמל והיא משתייכת לכרמל הנמוך.
רודריגו קאיו
קריירת מועדונים
ב-12 ביוני 2015 דווח כי קאיו חתם על חוזה לחמש שנים עם קבוצת ולנסיה מליגת העל הספרדית, שהייתה מוכנה לשלם עבורו 12.5 מיליון €. ב-29 ביוני 2015, עסקת ההעברה נפלה אחרי שהשחקן נכשל בשתי בדיקות רפואיות.
עמק מהר"ל
גאוגרפיה
בעמק ניתן לראות את הפריחה המיוחדת והלבנה של נץ החלב, עירית גדולה וצמחייה ים תיכונית אופיינית לאזור- עצי זית עתיקים, עצי חרוב ואלת המסטיק. כמו כן החי בשמורה אופייני לכרמל וכולל שועלים, ארנבות, סנוניות, עורבנים שחורי כיפה, חוגלות והמון תלוליות של חולדים. בעמק יש גם אוכלוסייה גדולה של תורמוסים הפורחים באביב.
גאולוגיה
הטוף נוצר כתוצאה מהתפרצות געשית תת-ימית. הטוף הצטבר באזור וכוסה מאוחר יותר על ידי סלעי גיר. שברים גאולוגיים במזרח ובמערב העמק סייעו לבליית סלעי הגיר והדולומיט שהגנו על הטוף. הטוף הרך יותר נסחף במי הים וכך נוצר העמק. בצפון העמק נחשף טוף צהבהב דק. בחלק התחתון של העמק נמצאו שכבות טוף מעורבות בקירטון המכסות את שולי צפון העמק. בסלעי הגיר בעמק נמצאו הרבה מאובנים של בע"ח וצדפות. בעמק נמצא גם טוף בצבעים חום, אדום, ירקרק ושחור. על פי המסורת, בכפר הערבי איגז'ים הופק בעבר ברזל מן הטוף השחור על ידי הצלבנים על פי תגליות ממבצר עתלית ובקמרון של נמל הורדוס מקיסריה.
שמורת הטבע עמק מהר"ל
בעמק מהר"ל שמורת טבע שנקראת "שמורת טבע עמק מהר"ל" או "שמורת טוף מהר"ל". בשמורה יש ריכוז גבוה של חזירי בר בקיץ והיא מאופיינת בצמחייה של מישור החוף הצפוני. בקיץ 2007 סומן שביל מטיילים בתחומי השמורה (מסומן כחול 4277 וירוק 4278). זהו מסלול מעגלי באורך כ־3.5 ק"מ: הליכה של כקילומטר מכביש 7021 בין מטעים מגודרים עד הכניסה לשמורה (דרך מסומנת כחול, בתחילתה יש מחסום לרכב), ובשמורה עצמה שביל מעגלי באורך כק"מ וחצי, המקיף את מחשופי הטוף ויורד חזרה לכניסה לשמורה. הגישה למסלול זה היא מכביש 7021, כ־2.2 ק"מ מזרחית לצומת עופר בכביש 4. שביל טיול כחול 4286 (מחניון שבילי רון לחורבת כביר), חולף בשוליה הצפוניים של השמורה, אך ללא תצפית למחשוף הטוף השחור. כמו כן, ניתן לצפות אל שטח השמורה מכיוון דרך מסומנת ירוק 4276, המסתעפת מכביש 7021, 2 ק"מ מזרחית לצומת עופר על כביש 4. הדרך עצמה מובילה ליערות חוף הכרמל ומצפה עופר. בתחילתה של דרך זו, נמצא גם מחשוף הטוף המגוון, שאינו נכלל בשמורה וניתן לבקר בו.
החתולה השחורה
החתולה השחורה (באנגלית: Black Cat) היא דמות בדיונית של אנטי גיבורה המופיעה בחוברות הקומיקס ספיידרמן ביקום מארוול קומיקס. דמותה הופיעה לראשונה בחוברת Amazing Spider-Man #194 מיולי 1979 ונוצרה על ידי הכותב מארב וולפמן והמאייר קית' פולארד.
היסטוריה
החתולה השחורה היא האלטר אגו של פלישה הארדי, אשר נולדה בקווינס, ניו יורק. אביה, וולטר הארדי, היה פורץ בעל שם עולמי במסווה של סוכן נסיעות, שלפני מעצרו, דחק בה להשתדל לטוב ביותר. פלישה למדה באוניברסיטת האמפייר סטייט, שם סטודנט שתוי בשם רפפורט ניסה לאנוס אותה. תלמיד בשם ראיין הציל אותה, ולאחר שנעשו ידידים, ראיין דרש שמערכת היחסים שלהם תיעשה פיזית. זועמת, פלישה נשבעה להורגו ויצאה ללמוד אמנויות לחימה; עם זאת, לפני שהגיעה אליו, ראיין נהרג כתוצאה מנהיגה בשכרות. היא לבשה תחפושת שחורה ואימצה את שם-הקוד החתולה השחורה, ויצאה לחלץ את אביה מהכלא. לרוע מזלה, אביה נפטר, ובעקבות כך היא זייפה את מותה שלה. למרות סלידתה מגברים, פלישה התיידדה עם גיבור מקומי בשם ספיידרמן בטענה שהוא הגבר היחיד שניתן לסמוך עליו. פלישה האמינה כי היא למעשה אוהבת את ספיידרמן, ועשתה ככל יכולתה על מנת להרוויח את אמונו. היא המשיכה להתנהל בתור החתולה השחורה כניסיון מוטעה למשוך את חיבתו. ספיידרמן, רואה טוב בפלישה, עשה כל ניסיון כדי למחוק את עברה הפלילי. היא נלקחה למוסד לחולי נפש, וברחה כדי לעזור לספיידרמן נגד המאגיה. לבסוף, היא זייפה את מותה שנית.
באירוע מלחמת אזרחים, פלישה הצטרפה לקבוצת גיבורים להשכרה, ומיסטי נייט חשבה שהיא שם רק למען הכסף. היא אחת מהדמויות הראשיות במיני-סדרה Marvel Divas (הדיוות של מארוול, פארודיה על סקס והעיר הגדולה) יחד עם כוכב אש, פולסר והלקאט. היא השתתפה באירועי "אי העכביש", ועבדה לצד דרדוויל. במיתוג מחדש "מארוול עכשיו!", פלישה סייעה לדפנדרס חסרי הפחד, ונתקלה בספיידרמן העליון. הם נפגשו כאשר פלישה ביצעה שוד בנק וניסתה לפלרטט עם ספיידרמן העליון, שתקף אותה, שבר לה שן ומסר אותה לידי הרשויות. כאשר אלקטרו פוצץ את הכלא בו שהתה, פלישה נצלה הודות לכוחותיה. נחושה בדעתה להביסו, פלישה תוקפת את ספיידרמן כשהוא מנסה לחלץ אנשים מבניין בוער. לאחר מכן, פונה פלישה לאלקטרו והשניים חוברים להבסת ספיידרמן. בהמשך, נותן ספיידרמן כפיטר פארקר ריאיון לערוץ הטלוויזיה, ואלקטרו תוקף את האולפן. פלישה מתפרצת גם היא למקום, ומודיעה כי אם ספיידרמן לא יופיע בתוך כעשר דקות, היא תהרוג את פיטר. סילק מגיעה למקום, נאבקת בפלישה ונותנת לפיטר זמן לברוח ולהשתנות לספיידרמן. לאחר מכן, קרב אלים מתחיל כאשר סילק נאבקת באלקטרו וספיידרמן בפלישה, כאשר הכל מתועד ומועבר בשידור חי לטלוויזיה. במהלך הקרב, מנסה ספיידרמן לשכנע את פלישה כי הוא כבר אינו ספיידרמן העליון, אך היא אינה מאמינה לו ואף מצליחה להוריד את המסיכה שלו, ומכוונת את מצלמת האולפן לפניו. בדיוק בזמן, מסיתה סילק את המצלמה מפניו של ספיידרמן, מרחיקה ממנו את פלישה ונותנת לו להחזיר אל פניו את המסיכה. בסוף הקרב, מאבד אלקטרו את כוחותיו ופלישה מובסת על ידי ספיידרמן וסילק, אך עדיין נחושה בנקמה שלה כנגד ספיידרמן.
את דמותה של פלישה הארדי בסרט הלייב אקשן "ספיידרמן המופלא 2" מגלמת השחקנית פליסיטי ג'ונס. היא תוכננה להופיע בסרט ההמשך לספיידרמן 3 בגילומה של השחקנית אן האת'ווי כגרסה נשית של הנשר, אך סדרת סרטי ספיידרמן אותחלה והפרויקט בוטל.
הצחוק (אנרי ברגסון)
תנאים לקומדיה
ברגסון מציג שלושה תנאים מרכזיים לצחוק שבלעדיהם, לטענתו, אי אפשר ליצור קומדיה.
אין קומי אלא בדברים אנושיים
מקור הצחוק הוא תמיד במשהו אנושי, תמונת נוף אף פעם לא תשעשע אותנו. במקרה ויש אלמנט קומי שלא עוסק בבני אדם, אנחנו נזהה את הפן האנושי שלו, והוא זה שיצחיק אותנו.
הצחוק הוא אלחוש של הרגש
על פי ברגסון, האויב הגדול ביותר של הצחוק הוא הרגש. ברגע שאדם מזדהה רגשית עם מקור הלעג, הוא לא יכול לצחוק. אנחנו חייבים להרדים זמנית את הרגשות, על מנת לצחוק. שכן אם נזדהה עם האדם המחליק על קליפת הבננה סביר שלא נצחק מכך, אלא נרחם עליו.
הצחוק הוא חברתי
ברגסון האמין שאדם לעולם לא יצחק כאשר הוא מרגיש בודד, לעומת זאת ככל שיש יותר קהל צוחק - כך יצחק האדם יותר. על פי ברגסון הצחוק עצמו מעורר צחוק. בצליל הצחוק עצמו יש משהו שדורש הצטרפות, יש בו כמעט קנוניה. מסיבה זו מוסיפים את צליל האנשים הצוחקים בתוכניות טלוויזיה קומיות.
עקרונות קומיים
ברגסון ציין כמה סיבות העשויות לגרום לצחוק אצל הצופה או הקורא.
אילן בן עמי
אילן בן עמי (נולד בשנת 1967) הוא נגן כלי מיתר אתניים וחשמליים, מפיק מוזיקלי ישראלי, חבר להקת "הברירה הטבעית". הורשע ברצח פרודתו, דפנה בר ציון, ונידון למאסר עולם.
ביוגרפיה
נולד בישראל, בנם של שלמה וג'ולי בן עמי. בשנת 1991 הצטרף כחבר ללהקת "הברירה הטבעית".
בן עמי הוא מחלוצי מוזיקת העולם בישראל. השתתף בפסטיבלים בישראל ובחו"ל (למשל ביאנלה בוונציה).
יצר את הפסקול לסדרת הטלוויזיה "זינזנה" של חיים בוזגלו ותרם מוזיקה לסרטו של בני תורתי "כיכר החלומות". השתתף בהקלטת שירים שונים, בהם "לילה כיום יאיר" של אביתר בנאי, ועבד עם בובי מקפרין ועם שלמה בר. הופיע והקליט יוצרים וזמרים רבים: אתי אנקרי, דוד ד'אור, שלמה גרוניך, ברי סחרוף, אלון אולארצ'יק ועוד. ב־2012 יזם והפיק מוזיקלית את אלבום שירי הילדים "בייבי אוריינטל" (עם אמנים רבים ובהם: אהובה עוזרי, עדי רנרט, ליאורה יצחק ואחרים). השיר "פזמון ליקינטון" מהדיסק השני נכנס לרשימת ההשמעה של גלגלצ.
חיים אישיים ורצח פרודתו
היה נשוי לאסתר ואב לשתי בנות.
בשנת 2012 נישא בשנית למסעדנית והמוזיקאית דפנה בר ציון. בשנת 2014 נפרדו השניים וב־14 באוגוסט נמצאה גופתה של בר ציון בביתו בשכונת פלורנטין בתל אביב. המשטרה ניהלה מצוד אחר בן עמי וכעבור שלושה ימים הוא נתפס והודה ברצח. על גבי קיר הבניין שבו נתפס כתב בן עמי ציטוט מהשיר "ניגון עתיק" של נתן אלתרמן: "אך אם פעם תהיי צוחקת, בלעדיי במסיבת מרעייך, תעבור קנאתי שותקת, ותשרוף את ביתך עלייך".
ב־31 בינואר 2017 הורשע ברצח ובשיבוש הליכי משפט וב־26 במרץ גזר עליו בית המשפט המחוזי בתל אביב מאסר עולם.
פדרציית הקהילות היהודיות של רומניה
פדרציית הקהילות היהודיות של רומניה (Federaţia Comunităţilor Evreieşti din România) הוא הגוף המאגד את יהדות רומניה על פלגיה ומייצג אותה כלפי השלטון ברומניה וביחסי יהדות רומנים עם גופים אחרים. לפי מפקד האוכלוסין מ-2011 מספר היהודים ברומניה הוא 3671.
היסטוריה
ביום 16 בפברואר 1936 התכנסו נציגי איחוד הקהילות היהודיות של הממלכה הישנה (Uniunea Comunităţilor Evreiești din Vechiul Regat – UCEVR), איחוד הקהילות היהודיות של טרנסילבניה ובאנאט (Uniunea Comunităţilor Evreiești din Ardeal și Banat – UCEAB), איחוד הקהילות היהודיות של בוקובינה (Uniunea Comunităţilor Evreiești din Bucovina – UCEB) ואיחוד הקהילות היהודיות של בסרביה (Uniunea Comunităţilor Evreiești din  Basarabia – UCEB) והחליטו להתאחד בפדרציית איחודי הקהילות היהודיות של רומניה Federatia Uniunilor Comunităţilor Evreieşti din România. במהלך כנס היסוד נבחר הנשיא הראשון של הפדרציה, הנדבן והתעשיין זיגמונד בירמן Sigmund Birman, מי שהיה עד אז נשיא איחוד הקהילות היהודיות של הממלכה הישנה.
בשנים 1940–1941; 1945–1947 הנהיג את הפדרציה וילהלם פילדרמן (בשנים 1941-1945 הפדרציה פורקה בצו שלטוני והוחלפה במרכז היהודים), בשנים 1947-1948 הרופא המקורב לחוגים קומוניסטים, דר סנדו ליבליך (הודח ונעצר באשמת השתתפות ב"קנוניה אימפריאליסטית"), בשנים 1951-1948 הפרופ' מקסימיליאן פופר Maximilian Popper.
בשנת 1949 שינתה פדרציית איחודי הקהילות היהודיות של רומניה את שמה לשם הנוכחי, פדרציית הקהילות היהודיות של רומניה.
ביום 11 באוגוסט 1949, בצו ממשלתי, אוחדו כל ארגוני הקהילות האוטונומיים שהיו קיימים עד אז (של הממלכה הישנה, של היהודים הספרדים ואלו של האשכנזים, כולל הנאולוגים, ה"אורתודוקסים" מטרנסילבניה ושאר החרדים, לתוך מסגרת אחת בהנהלתו של ועד יחיד המורכב מהיושב ראש לאון שטרן וסגני היושב ראש פיליפ סטופלר, י. קמפוס I. Campus, וס. אלנבוגן. בתוך הפדרציה המשיכה לפעול מחלקה אורתודוקסית ומחלקה ספרדית בבוקרשט. במתכונת החדשה הפדרציה הונהגה בשנים 1951–1961 על ידי עורך הדין ישראל באקאל, ואחר כך במשך שנות דור, 1964–1994, שימש כיושב ראש שלה הרב הכולל דוד משה רוזן .לאחריו כיהנו כיושבי ראש פרופ' ניקולאיה קאז'אל- בשנים 1994–2004, לתקופת ביניים יוליאן סורין  ומשנים 2021-2005 דר' אאורל ויינר. החל משנת 2021 מכהן כיושב ראש המהנדס סילביו וקסלר.
בשנת 2005 הפדרציה הקימה מועצת הנהלה שנבחרה לראשונה על ידי קונגרס. הקונגרס אמור להתכנס כל ארבע שנים.
שינויים והשלמות בתקנון בשנת 2010
בשנת 2010 ממשלת רומניה בראשות אמיל בוק הנהיגה שינויים והשלמות בתקנון פדרציית הקהילות היהודיות ברומניה - דת משה. בהתאם להחלטה זו מצוין כי המיעוט הלאומי היהודי מוגדר על ידי צירוף שני קריטריונים:אתני ודתי. פדרציית הקהילות היהודיות חברה במועצת המיעוטים הלאומיים ברומניה ומייצגת את המיעוט היהודי בפרלמנט הרומני (בסעיף 3). הפדרציה מוכרת כממשיכה לפי החוק של פדרציית איחוד הקהילות היהודיות ברומניה, שנוסדה בשנת 1936 ועברה ארגון מחדש ב-1949, ושל כל הארגונים היהודים, שפעלו בעבר ברומניה בתחום הדת, החיוך, הרווחה, הבריאות, התרבות, הספורט, ו"שנשאו שמות שונים כמו: קהילות ישראל בעלות מנהג מזרחי, ספרדי, אורתודוקסי, נאולוגי, ומנהלות (אפיטרופיות) יהודיות וכו'". מובטחת פעילות ללא הפרעה של הפדרציה בתחום דת משה, החינוך היהודי, רווחה וסיוע רפואי. נקבע מעמדם של מוסדות הפדרציה: האספה הכללית - הכוללת את מועצת ההנהלה ואת ראשי הקהילות שאינם חברי מועצת ההנהלה, ומשתתפים בה גם אורחים, כמו יושב ראש ועדת האתיקה והבוררות וכו'. מועצת ההנהלה נבחרת פעם ב-4 שנים על ידי קונגרס ויש בה 31 חברים, מתוכם 27 בעלי זכות הצבעה. 4 מהחברים הם יושב הראש, סגן יושב הראש, המזכיר הכללי והרב הראשי של דת משה ברומניה או ממלא מקומו. חברים בה גם 16 ראשי קהילות, מתוכם 14 חברים מן המניין. מתוך מועצת ההנהלה נבחר כל 4 שנים ועד מנהל בן 7 חברים. מצוין כי בבתי העלמין היהודים מובאים לקבורה רק בני דת משה. בבתי הקברות שיש בהם חלקות מיוחדות לבני זוגות מעורבים ניתן לקבור גם את בני הזוג הלא יהודים, תוך שמירת תקנון בתי העלמין היהודים (סעיף 42). לפי הסעיף 55 יכולים להיות חברים הקהילות היהודיות יהודים (בני אם יהודייה), צאצאים של לפחות סב יהודי אחד, גרי-צדק, שגיורם מוכר על ידי הקנצלריה הרבנית של הפדרציה, ובני /בנות זוג לא יהודים של חברי הקהילה. לא מתקבלים כחברים בקהילה היהודית יהודים שהמירו את דתם לדת אחרת ולא מתאפשרת השתייכות לשתי קהילות דתיות בו זמנית. הוקמה ועדת אתיקה ובוררות (בסעיף 78), הנבחרת על ידי קונגרס הפדרציה והכוללת גם את הרב הראשי.
פסגת לינדר
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מלאני לורן
מלאני לורן (בצרפתית: Mélanie Laurent; נולדה ב-21 בפברואר 1983) היא שחקנית קולנוע, זמרת, במאית ותסריטאית יהודייה-צרפתייה. זוכת שני פרסי סזאר. היא התפרסמה בעיקר בזכות כיכובה בסרט המלחמה הקומי "ממזרים חסרי כבוד" (2009) של קוונטין טרנטינו.
ביוגרפיה
לורן נולדה בפריז שבצרפת למשפחה יהודית-אשכנזית ממוצא פולני, ויהודית-ספרדית ממוצא תוניסאי. אימה אניק הייתה בלרינה ואביה פייר לורן עסק בדיבוב, בין השאר דיבב לשפה הצרפתית את דמותו של נד פלנדרז מסדרת האנימציה "משפחת סימפסון". סבה גורש מפולין תחת שליטת הנאצים. סביה מצד אימה היו עורכי פוסטרים לסרטים. לורן גדלה ברובע התשיעי של פריז.
קריירה
היא כיכבה בלא פחות מ-20 סרטים בין השנים 1999 ל-2009, הבולטים שבהם היו הסרטים הצרפתיים המצליחים "ליבי החסיר פעימה" שזכה בפרס באפט"א, בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין וב-8 פרסי סזאר ו"ימי התהילה" שקיבל מועמדות לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר, זכה בשני פרסי פסטיבל הקולנוע בקאן ובפרס סזאר.
תפקידה הבולט ביותר בקולנוע הצרפתי היה בשנת 2006 בדרמה הצרפתית "אל תדאג אני בסדר", תפקיד זה זיכה את לורן בפרס סזאר היוקרתי ובפרס לומייר לשחקנית המבטיחה ביותר.
בנוסף ב-2009 שיחקה בסרט הקומי-רומנטי "החצי השני" לצד ג'סטין ברת'ה.
ב-2010 שיחקה בקומדיה הרומנטית "בגינרס" עם יואן מקגרגור. בנוסף באותה שנה, כיכבה בסרט הצרפתי "נקודת איסוף" העוסק בגירוש היהודים מפריז בשואה.
במאי 2011 הנחתה את טקס הפתיחה והסגירה של פסטיבל קאן ובהמשך החודש הוציאה לורן את אלבום הבכורה שלה "En T’Attendant", בנוסף בחודש נובמבר יצא לאקרנים בצרפת סרט אותו לורן ביימה כתבה ובו גם שיחקה בשם "Les Adoptés" ("המאומצים").
ב-2013 כיכבה בסרט המתח האמריקאי "אויב" לצידו של ג'ייק ג'ילנהול. שיחקה גם בסרט "רכבת לילה לליסבון" עם ג'רמי איירונס. בנוסף בשנה זו, שיחקה בסרט "האשליה" לצד ג'סי אייזנברג.
במאי 2014 סרטה השני אותו ביימה וכתבה "לנשום" הוקרן לראשונה בפסטיבל קאן וזכה לשבחים רבים. הסרט מבוסס באופן רופף על פי ספר צרפתי באותו השם, אשר נכתב על ידי אן-סופי בראסם. בינואר 2015 הוכרז כי "לנשום" קיבל שתי מועמדויות לפרס סזאר היוקרתי בקטגוריית "השחקנית המבטיחה ביותר" לכוכבות הסרט ז'וזפין לאפי ולו דה לאז'.
ב-2018 ביימה את העיבוד הקולנועי "Galveston" ("הכי רחוק שאפשר"), המבוסס על הספר "גלווסטון" מאת ניק פיזולאטו, ובכיכובם של בן פוסטר ואל פנינג.
ב-2018 יצא לאקרנים הסרט האמריקאי "מבצע פינאלה" בו היא מככבת בתור חנה, לצד אוסקר אייזק וליאור רז. הסרט המתאר את מאמצי המוסד ללכידת קצין האס אס אדולף אייכמן והבאתו למשפט בישראל.
ב-2019 שיחקה בסרט הפעולה "מחתרת השישה" מבית נטפליקס. בשנת 2020 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "אמריקה הקטנה" של שירות הסטרימינג אפל TV פלוס.
בסוף 2019 פורסם כי לורן תביים את הסרט "הזמיר" המבוסס על הרומן באותו שם מאת כריסטין האנה, ולתפקידים הראשיים לוהקו השחקניות דקוטה פנינג ואל פנינג והוא עתיד לצאת לאקרנים במהלך סוף שנת 2022.
ב-2023 שיחקה בסרט של נטפליקס תעלומת רצח 2 יחד עם אדם סנדלר וג'ניפר אניסטון.
חיים אישיים
בשנים 2005–2009 לורן הייתה בזוגיות עם השחקן הצרפתי, ז'וליין בויסלייר. ב-2013 היא חשפה שהיא נשואה לגבר אך לא רצתה לפרסם בתקשורת את זהות בעלה, ובנם הראשון נולד בספטמבר 2013.
לורן פעילה בתחום איכות הסביבה, ואף הייתה ל"שגרירת אקלים" מטעם הפורום ההומניטרי הגלובלי של קופי אנאן. היא ביקרה משלחת של גרינפיס להצלת יערות הגשם באינדונזיה. ב-2012 קריינה בסרט הדוקומנטרי הצרפתי "Surpêche" (המבוסס על הספר "The End of the Line") העוסק בביצוע פעילויות דיג בהיקף מוגזם עד לרמה של סיכון אקולוגי. היא המשיכה בקמפיינים בנושא זה בצרפת ובאירופה.
משפחה חדשה
משפחה חדשה היא עמותה ישראלית שמטרתה המוצהרת היא "הכרה ערכית וחוקתית במשפחה, לרבות, כל התאים המשפחתיים בישראל והשוואת זכויותיהן של משפחות מכל הסוגים והמינים." על פי הצעת הארגון, על המדינה מוטלת האחריות לכבד זכות זו באופן שווה לכל התאים המשפחתיים, ולשם כך מציע הארגון את נוסחו של "חוק יסוד: המשפחה". על פי ההצעה, הגשמת זכות היסוד למשפחה יכולה להיעשות בדרך של זוגיות, בדרך של הורות, או בשתי הדרכים גם יחד. הארגון פועל בין השאר להכרה בנישואים אזרחיים לרבות נישואים חד-מיניים, הכרה מלאה לבני זוג ידועים בציבור כבני זוג נשואים, הרחבת הזכויות ההוריות בדרך של אימוץ ופונדקאות והרחבת הזכות למשפחה גם בדרך של שימוש בטכנולוגיות רפואיות לפריון כגון הקפאת ביציות, הקפאת זרע והסדרת תרומות זרע של חיילים להעמדת צאצאים לאחר איבוד כושר ההולדה או מוות.
מייסדת הארגון, והמנכ"לית שלו למן היווסדו, היא עורכת הדין אירית רוזנבלום.
רקע כללי
מטרת הארגון הוא לסייע לאזרחים/ תושבים ישראלים בייעוץ ותמיכה משפטית בכל הקשור בדיני משפחה במסגרת החוק הישראלי. בנוסף לכך הארגון פועל במאבק חברתי על מנת לשפר את מצבם החוקי של כל המעוניינים בנישואין אזרחיים והקמת מסגרת משפחתית מחוץ למסגרת הדתית. הארגון יוצא מתוך הנחה שהחוק הישראלי אינו מתייחס באופן שווה לכל סוגי המשפחות ולכל הזוגות.
בשל הנחת היסוד הלא שוויונית, פועל הארגון במאמץ לשינוי היחס המשפטי והחברתי כלפי זוגות שאינם מעוניינים בנישואים של המסגרת המסורתית, כלומר חופה וקידושין, או בעזרה לזוגות שאינם יכולים להתחתן במסגרת ההלכתית, כגון בני זוג בני דתות שונות, פסולי חיתון על פי ההלכה ובני זוג חד–מיניים.
כחלק משירותיו מציע הארגון חלופות חילוניות לנישואים: נישואי חוזה ו"נישואי נוהג", כלומר קוהיבטציה. נישואי חוזה הם נישואים המהווים כתב התקשרות שהוא למעשה הסכם ממון בין בני הזוג אשר מנוסח וערוך על ידי הארגון. על ההסכם ניתן לחתום במסגרת טקסית חילונית על ידי נציגי הארגון. בנוסף לכך רשאים בני הזוג להוסיף הצהרת "כתב זוגיות" – הצהרה המעידה על שמירת הנאמנות בין בני הזוג. "נישואי נוהג" (קוהיביטציה) הם למעשה ידועים בציבור. ידועים בציבור הם אנשים בוגרים אשר מקיימים חיי משפחה וזוגיות ללא רישום פורמלי או ללא עריכה של טקס נישואים רשמי. אלו רואים עצמם כזוג לכל דבר ורואים בעצמם כתא משפחתי לכל דבר. הארגון מספק סיוע לידועים בציבור במספר היבטים, סיוע משפטי, נתינת מידע לגבי זכויותיהם, עריכה של הסכמי חיים משותפים, תעודת זוגיות וכן עריכה טקסי חתונה לבני זוג שמעוניינים בכך.
מחזור הפעילות, נכון לשנת 2014, היה כ-2,285 אלפי ש"ח, שרובם מתרומות ומיעוטם הכנסות מהשירותים שמציע הארגון. עלות שכרה של המנכ"לית הייתה כ-531 אלפי ש"ח.
בשנת 2021, בעקבות ביקורת מטעם יחידת רשם העמותות, נטען כי הארגון מחלק רווחים למנכ"לית באמצעות תשלומים לחברה בבעלותה, בניגוד לחוק העמותות.
בשנת 2009 יזם הארגון את בג"ץ משפחה חדשה ואח' נגד שר העבודה והרווחה.
תעודת זוגיות
מאז 2007 מנפיק הארגון תעודת זוגיות, שהיא מסמך המעיד על כך שבני הזוג הנושאים אותו חיים בזוגיות. התעודה היא מסמך מתומצת, בו מצהירים בני הזוג בפני עורך דין, כי הם חיים בזוגיות ומנהלים משק בית משותף. התעודה היא אישית, היא נושאת תמונה של בעליה ופרטי בן זוגו ומוטבעת עליה חתימתו של עורך הדין. מטרת התעודה היא הרצון לפטור מהצורך להציג מסמכים אחרים כגון הסכמים שנעשו בין בני זוג המכילים מידע הפוגע בצנעת הפרט שלהם (כגון מידע המופיע בהסכם ממון וחובת תשלום מזונות). תהליך קבלת התעודה היא חתימת תצהיר מול עורך דין, לתצהיר זה יש תוקף משפטי ככל תצהיר משפטי תצהיר לעומת הסכם.
בשנת 2017 החל הארגון להנפיק ספח ילדים המצורף לתעודת הזוגיות, הספח גם הוא מבוסס על תצהיר או על מסמכי רישום רשמיים (כגון תעודת לידת חי, תעודת לידה, תמצית רישום ודרכון) של ילדי בני הזוג.
על פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, נכון לתחילת שנת 2010 חיים בישראל כ-52 אלף זוגות, שמהווים כ-3.5% מכלל הזוגות, אשר לא נישאו באופן רשמי או שהם חיים יחד מבלי שעברו טקס כלשהו והם מנהלים חיי משפחה מלאים. הם אינם רשומים כזוג במשרד הפנים, ולפיכך נוצר הצורך במסמך שיהווה תחליף להצגת ספח תעודת הזהות שאותו יוכלו בני הזוג להציג כאישור וכאימות למצבם האישי. על פי נתוני הארגון, בשנת 2009 לבדה הונפקו למעלה מ-9,000 תעודות.
בשנת 2014 הכיר בית משפט לענייני משפחה במעמדה החוקי והמשפטי של תעודת הזוגיות של הארגון כתעודה המעידה על היות המציגים אותה ידועים בציבור במוסדות שמכירים במעמד זה.
לפי דברי הארגון, למרות שמדובר בתעודה שאיננה מונפקת מטעם המדינה, מוכרת התעודה על ידי מוסדות רשמיים בישראל, המסתפקים בה כמסמך המעיד על היות המציגים אותה ידועים בציבור – כך למשל בהליכי קבלת משכנתא מטעם משרד השיכון, יקבלו בני זוג תנאים של זוג נשוי עם הצגת תעודת זוגיות מטעם הארגון.
במהלך שנת 2010 הוביל הארגון מאבק משפטי-ציבורי להבאת זוג תאומים לאב הומוסקסואל מהודו לישראל. התאומים באו לעולם בתהליך פונדקאות בהודו ונתקלו בסבך ביורוקרטי שמנע מהם להגיע לישראל. בסופו של המאבק אושרה כניסתם לארץ.
בשנת 2020, בעקבות תובענה ייצוגית לפיה "משפחה חדשה" מטעה את ציבור לקוחותיה לגבי המעמד המשפטי של תעודת הזוגיות, וכי למעשה מדובר במסמך השקול לתצהיר בפני עורך דין (שעלותו נמוכה הרבה מהמחיר שגובה הארגון), הושג הסכם פשרה לפיו "משפחה חדשה" תתקן את המצגים המוצגים על ידה בנוגע לתעודת הזוגיות. כמו כן הארגון התחייב להעניק ללקוחותיו בשבע השנים שקדמו לפסק הדין שירותי ייפוי כוח ללא עלות, וליידע את הלקוחות לגבי זכות זו.
TV (שיר)
TV (בעברית: טֵלֶוִיזִיָה) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית בילי אייליש. הוא יצא לאור ב-21 ביולי 2022, על ידי חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס ודארק-רום רקורדס, ביחד עם "The 30th" מתוך מ-Guitar Songs. לאחר חשיפת השיר ב-"Happier Than Ever, The World Tour", נודע שהוא בלדה המלווה בגיטרה אקוסטית.
השיר הגיע למקום ה-52 במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי בילי אייליש ופיניאס או'קונל והופק על ידי פיניאס או'קונל. לפני שדארק-רום רקורדס ואינטרסקופ רקורדס הפכו את השיר לזמין להשמעה ולהורדה דיגיטלית, אייליש חשפה את קיומו של "TV" באמצעות הופעה חיה. היא ביצעה אותו במהלך הופעה במנצ'סטר ב-"Happier Than Ever, The World Tour" לצד אחיה, פיניאס או'קונל.
בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-60 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
האודיו הרשמי של השיר פורסם ב-21 ביולי 2022 בערוץ היוטיוב של בילי אייליש.
נכון לאוגוסט 2022 עומד מונה הצפיות של הקליפ על למעלה מ-5.1 מיליון צפיות.
רונית שחר
ביוגרפיה
שחר נולדה ב-1968 בקריית ביאליק. את לימודי התיכון עשתה באורט קריית ביאליק. כבר בילדותה שרה וניגנה בגיטרה אקוסטית, והופיעה כבר בגיל 17 בפאבים מקומיים בחיפה והקריות, אולם את הקריירה המקצועית שלה החלה בשנת 1986, כששירתה בלהקת חילות השדה.
ב-1992 שרה שחר קולות באלבומו המצליח של שלמה ארצי, "ירח", ובשנת 1993 הפכה לזמרת הליווי שלו, ולנגנית גיטרה אקוסטית במופע שבעקבות האלבום. בשנת 1996 הוציאה בחברת התקליטים "הד ארצי" את האלבום הראשון והמצליח ביותר שלה "שלום לתמימות". שחר כתבה והלחינה את כל השירים, ואחדים מהם היו ללהיטים גדולים: "ועכשיו ניגע", "תמיד זה בינתיים", "אהוב יקר", ושיר הנושא "שלום לתמימות". אלבום זה הגיע למעמד של "אלבום זהב" ו"אלבום פלטינה" (עם מכירות של מעל ל-40,000 עותקים. האלבום הופק מוזיקלית על ידי יהודה עדר.).
בשנת 1998 הקליטה את השיר "בלילות הקיץ החמים" בעיבוד משותף שלה ושל טל יניב, ובהפקת ערוץ 2.הביצוע שימש לשיר הנושא של הסדרה "לויתן בחוף שרתון", סדרה שעסקה בחייו של אורי זוהר.
בשנת 2005 הוציאה סינגל ראשון מתוך אלבומה השלישי "להתחיל להמשיך", שיצא במרץ 2006. שיר נוסף מהאלבום שבלט היה דואט עם חמי רודנר בשיר "תבוא קרוב". בין השירים, גם השיר "רחל" שהלחינה למילותיו של מאיר אריאל. את האלבום עיבד אלדד גואטה והפיק מוזיקלית לואי להב.
בספטמבר 2011 הוציאה על ידי חברת "התו השמיני" את אלבומה הרביעי "כל העולם", מתוכו בולט שיר הנושא "כל העולם", והשיר "העם הנבחר". באלבום זה גם 2 שירים שכתבה באנגלית "she owns me now" וגם "tell me a story". את האלבום עיבדה והפיקה מוזיקלית יחד עם יונתן כנען. החל מאלבום זה, החלה שחר גם לעבד ולהפיק את יצירותיה. שיר בולט נוסף באלבום זה הוא "בואי ונתיר", גרסת כיסוי לשירו של שלמה ארצי. את השיר עיבד משה דעבול, והוא צורף לאלבום בסופו של דבר. באותה שנה יצא גם השיר "שלחי אותו" שנכתב על ידי בנימין פרנק, והולחן במיוחד על ידי שחר לפרויקט "עוד מעט נהפוך לשיר" של גלי צה"ל, בו אמנים מלחינים ומבצעים שירי נופלים. את השיר ביצעה רוני דלומי.
בינואר 2015 הוציאה את אלבומה החמישי "אהובתי נהר". השירים באלבום הם תוצרי פרויקט משותף עם המשוררת לורן מילק. את שירי האלבום הפיק מוזיקלית אדם שפלן.
בפברואר 2018 הוציאה את האלבום השישי "לרדוף אחרי הרוח". באלבום זה 11 שירים, אותם כתבה והלחינה למעט "כאן זה לא אמריקה" אותו כתב לירון תמם ושחר הלחינה. רונית שחר עיבדה והפיקה מוזיקלית את שירי האלבום בשיתוף עם אלון אוחנה.
במאי 2022 הוציאה את אלבומה השביעי "7", שאת כל שיריו כתבה והלחינה, למעט השיר "מי שעוזב" שכתב יהודה עמיחי. באלבום בין ה-10 שירים, נכלל גם שיר אחד באנגלית שנקרא "new life".
בנוסף להופעותיה, שחר גם מנחה סדנאות ומפגשי כתיבה והלחנה, מדריכה יוצרים ועוסקת בעיבוד והפקה מוזיקלית גם לאמנים אחרים.
חיים אישיים
ב-9 בספטמבר 2011 יצאה מהארון וסיפרה על מערכת היחסים שלה.
פסגת לינדר (אנטארקטיקה)
פסגת לינדר (באנגלית: Linder Peak) הוא פסגה נמוכה ברכס הריטג', בהרי אלזוורת', בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
הפסגה ממוקמת בסמוך מדרום להר דולנס.
גובהה של הפסגה 2,010 מטרים מעל פני הים.
גילוי ומיפוי הפסגה
הפסגה התגלתה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, שהתבסס על תצלומי אוויר של צי ארצות הברית שנערכו בין השנים 1961–1966.
מקור השם
שמה של הפסגה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הפסגה נקראת על שם הרלוד וו. לינדר (Harold W. Linder), גאופיזיקאי, בתוכנית האנטארקטית של ארצות הברית, שהיה חלק ממשלחת חקר מדף הקרח רוס, שנערכה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1961–1962.
לקריאה נוספת
• Damien Gildea, Mountaineering in Antarctica: complete guide: Travel guide
• Castillo, Paula & Fanning, Christopher & Fernandez, Rodrigo & Poblete, Fernando & F., Hervé. (2017), Paleozoic siliciclastic rocks from the Ellsworth Mountains, West Antarctica, Geological Society of America Bulletin. 10.1130/B31686.1.
• Darren E. Randall, Conall Mac Niocaill, Cambrian palaeomagnetic data confirm a Natal Embayment location for the Ellsworth–Whitmore Mountains, Antarctica, in Gondwana reconstructions, Geophys. J. Int. (2004) 157, 105–116 doi: 10.1111/j.1365-246X.2004.02192.x
עמנואל זימה
עמנואל זימה (בצ'כית: Emanuel Zíma; 1 בינואר 1881 – 8 באפריל 1963) היה פקיד בשגרירות הצ'כית בבודפשט, מחסידי אומות העולם, שהציל יהודים במלחמת העולם השנייה.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
ערב מלחמת העולם השנייה, שובץ זימה עמנואל לעבודה בשגרירות צ'כיה בבודפשט בירת הונגריה. בעקבות כיבוש צ'כיה באביב 1939 על ידי גרמניה, סופחה השגרירות הצ'כית בבודפשט לשגרירות הגרמנית, וזימה המשיך לעבוד בשגרירות שהייתה בשליטה גרמנית.
במהלך מלחמת העולם השנייה חלה זימה ואושפז בבית החולים היהודי בבודפשט, שם טופל על ידי האחות מריה פלאם. בעקבות הטיפול המסור שקיבל, הציע זימה לאחות מריה מחסה אם מצבם של יהודי המדינה ידרדר. זימה הבטיח למריה כי אם היא וקרוביה יזדקקו למקום מחבוא, הוא יאפשר להם להתגורר בחדר שנפגע והוצא משימוש. תחילה ההצעה כוונה למריה ולבעלה אולם לאחר שזימה פגש את אחותה, העזרה הוצעה גם לאחות ולבעלה. ביולי 1944, הגיעו כוחות של מפלגת צלב החץ לתפוס את תושבי הבית שהוגדר כ"יהודי" שבו גרו מריה, בעלה ואחותה ולהעבירם למחנה. השלושה הצליחו לברוח ולהתחבא זמן מה אצל מכרים נוצרים. לאחר מכן הועברו, לפי הצעתו של זימה, לאותו חדר בשגרירות. כעבור זמן גם הבעל של אחותה הצטרף וכן תשעה יהודים נוספים שהוחבאו בו במהלך המלחמה. מדי בקר, עוד לפני שיתר עובדי השגרירות הגרמנים הגיעו לעבודתם, זימה או בנו הגיעו למקום והביאו אוכל ומצרכים ליהודים המסתתרים. כאשר הצבא האדום הלך והתקרב לבודפשט, הועברה השגרירות מן העיר אולם בשל מחלת אשתו, זימה נשאר בבודפשט והמשיך לעזור ליהודים המסתתרים בשגרירות הריקה.
גם לאחר שהעיר והשגרירות שוחררו על ידי הרוסים, זימה המשיך להגן על היהודים הללו שכן חלקם התגוררו קרוב לחזית וגם בשל החשש שהגרמנים ינסו להשתלט בחזרה על חלקים מבודפשט.
הכרה והנצחה
זימה נפטר ב-1963, אך מספר ניצולים עלו לארץ והביאו איתם את הסיפור ליד ושם. ב-1971 הוענק לזימה עמנואל אות חסיד אומות העולם וננטע עץ לזכרו. מפני שזימה נפטר ובשל היחסים הקרים עם מדינות מזרח אירופה וחוסר ההצלחה באיתורבנו, האות לא הועבר לקרוב משפחה של זימה ונשאר ביד ושם. לאחר פירוק ברית המועצות ועם חידוש הקשרים בין ישראל להונגריה, בשנת 2014 אותר בצ'כיה מיקלוס, נכדו של זימה. האות הוענק לנכד בטקס שהתקיים בבניין השגרירות הצ'כית בהונגריה, בהשתתפות שגריר ישראל בבודפשט. כמו כן הוקמה תערוכת קבע בשגרירות צ'כיה בבודפשט על פועלו.
אלנה חייקובה
אלנה הייקובה (בצ'כית: Alena Hajkova; 11 באוקטובר 1924 – 2 באוגוסט 2012) הייתה חברה במספר ארגוני מחתרת אנטי-פשיסטיים צ'כים והיסטוריונית צ'כית, אשר עזרה ליהודים בגטו במלחמת העולם השנייה.
קורות חיים
אלנה דיבישובה נולדה בפראג בשנת 1924 למשפחה ממעמד הפועלים בוורשוביצה. בגיל 14 היא עזבה את בית הספר והלכה ללמוד לתפור. בעבודתה היא פגשה חבר יהודי, שדרכו הוצגה בפני חוג יהודי של "השומר הצעיר". ביניהם פגשה אלנה את יאני ליבוביץ' ממזרח צ'כוסלובקיה ושניהם התאהבו.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
כבר בשנת 1940 סייעה אלנה בת השש עשרה ליהודים בשליחויות שונות כמו קניות בתקופה שבה אסור היה ליהודים להיכנס לחנויות או במשלוחים למכבסות. כאשר היהודים נדרשו לענוד טלאי צהוב, הדרישה לשירותיה של אלנה גדלה בהתמדה. היא מסרה מכתבים וכסף וחיזקה קשרים שהיהודים כבר לא יכלו לקיים ללא סיכון ניכר. כאשר החלו הטרנספורטים לטרזיינשטט בסתיו 1941, עזרה אלנה למגורשים לקבל פריטים חיוניים עבורם, ולהסתיר חפצים. חייקובה ומשפחתה עזרו למגורשים במזון ובהכנות לטרנספורט.
בהמשך, היא תמכה בחברים היהודים שהתחמקו מטרנספורט בעזרת זהות בדויה ולא יהודית. בין השאר היא השיגה מסמכי זהות עבור היהודים בכך, שנהגה לשלוף אותם מבגדי עובדים שהיו תלויים במלתחות במפעל של אביה. בין אלה שהסתתרו היה גם יאני ליבוביץ'. אלנה השתתפה ב"עזרה לחברים יהודיים" ובהתנגדויות אחרות: בחודשים הראשונים של גטו טרזינשטט היא ביקרה כמה פעמים והביאה אוכל לחבריה.
במרץ 1944 היא נעצרה ונשלחה למבצר הקטן בטרזינשטט וביולי 1944 למחנה הריכוז ראוונסבריק. לפני שחרורה באפריל 1945 היא נאלצה לעבוד בעבודות כפייה עבור תעשיית החימוש הגרמנית, חברת חסאג, במחנות הלוויין שליבן ואלטנבורג של בוכנוואלד. אלנה ברחה באפריל 1945 ממצעד המוות במהלך הפצצה בצוויקאו.
לאחר המלחמה
עם חזרתה לפראג גילתה אלנה כי ארוסה יאני נעצר יחד עם מרבית חברי "השומר הצעיר" באוגוסט 1944 ונרצח באושוויץ. מאוחר יותר, היא נישאה למילוש האייק ונולדו לה שני בנים.
היא החלה ללמוד בשנת 1945 באוניברסיטה לעניינים פוליטיים וחברתיים, אך לימודיה הופסקו כאשר ילדיה נולדו. אלנה למדה היסטוריה באוניברסיטת צ'ארלס ובשנת 1960 סיימה את הדוקטורט שלה. באותה שנה החלה לעבוד במשרה מלאה כהיסטוריונית.
עבודתה המדעית נחשבה שמאלנית ואנטי-קומוניסטית. היא התמקדה באנשים מסוימים וכתבה על יהודים לוחמי קומוניזם, שלא היו פופולריים מבחינה פוליטית.
נישואיה למילוש הסתיימו בגירושים בשנת 1971.
בשנת 1989 התאחדה אלנה הייקובה עם חבריה היהודים הוותיקים, שהיגרו לישראל וארצות הברית.
אלנה המשיכה לכתוב עד שנות ה-80 לחייה ונפטרה בפראג בשנת 2012. המסמכים שלה נמצאים בארכיון הלאומי של צ'כיה.
הכרה והנצחה
ב-5 בנובמבר 1991 יד ושם הכיר באלנה הייקובה כחסידת אומות עולם. הטקס התקיים בפראג, צ'כיה.
הרצי הלוי
הרצל (הרצי) הלוי (נולד ב־17 בדצמבר 1967) הוא קצין בדרגת רב-אלוף, המכהן כראש המטה הכללי ה־23 של צה"ל. קודם לכן שימש בין היתר סגן הרמטכ"ל, מפקד פיקוד הדרום, ראש אמ"ן, מפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, מפקד עוצבת הגליל, ראש חטיבת ההפעלה המבצעית באמ"ן, מפקד חטיבת הצנחנים, מפקד חטיבת מנשה ומפקד סיירת מטכ"ל.
ביוגרפיה
הלוי נולד, גדל והתחנך בירושלים. אביו, שלמה הלוי, הוא בנם של חיים שלום הלוי (גורדין), יליד בריסק שבבלארוס, שהיה פעיל באצ"ל ובגדוד מגיני השפה, ושל צילה, בתו של הרב דב בער הכהן קוק ואחייניתו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק. אמו, לינה, היא נצר למשפחת פרנס ולמשפחת מזרחי-צורף. הוא נקרא על שם דודו, הרצל (הרצי) הלוי, שנהרג בקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים. למד בבית-הספר התיכון הדתי הימלפרב והיה חניך בשבט "משואות" של הצופים הדתיים.
שירותו הצבאי
התגייס לצה"ל בשנת 1985. תחילה שירת בגרעין נח"ל בקיבוץ בצפון ישראל. לאחר מכן התנדב לחטיבת הצנחנים, לגדוד הנח"ל המוצנח. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס חזר לגדוד הנח"ל המוצנח, ומונה למפקד מחלקה. לאחר מכן שירת כקצין המבצעים הגדודי. בהמשך שימש כמפקד פלוגת מסלול בגדוד 101. לאחר מכן מונה למפקד פלוגה רובאית בגדוד 101. בשנת 1992 מונה למפקד פלנ"ט צנחנים, והוביל אותה בלחימה בדרום לבנון. במהלך תפקידו כמפקד הפלנ"ט, שימש כמפקד מוצב ריחן, המוצב הצפוני ביותר שהחזיק צה"ל ברצועת הביטחון בדרום לבנון, בזמן שהפלוגה תפסה קו בגזרה. במהלך השהות בקו הוביל כוח מן הפלוגה במבצע פינה אחרת. בתפקיד זה שירת עד שנת 1993.
תפקידי מח"ט
במהלך ביצוע תוכנית ההתנתקות שהה בלימודים בארצות הברית, ומיד אחריה, ב-11 בספטמבר 2005, מונה למפקד חטיבת מנשה, ושימש בתפקיד עד 12 ביוני 2007. ב-22 באוגוסט 2007 מונה למפקד חטיבת הצנחנים, והוביל את החטיבה בין היתר במבצע אתגר כפול ובמבצע עופרת יצוקה. במבצע אתגר כפול גדס"ר צנחנים השמיד בית ממולכד ומנהרה שחפר החמאס שלוש מאות מטרים מעבר לגדר הגבול עם רצועת עזה. המנהרה הייתה אמורה לשמש לפעילות טרור. במהלך הפעילות הרגו הצנחנים שישה מחבלים. החמאס ניצל את המקרה כהצדקה לפתיחת ירי רקטי מאסיבי על יישובים ברחבי ישראל שבעקבותיו יצא צה"ל למבצע עופרת יצוקה. במהלך המבצע פיקד על החטיבה ועל גדוד שריון שצורף כסיוע, בקרבות בצפון רצועת עזה, בגזרות הערים בית חאנון, בית לאהיא ואל-עטטרה, ובמרחבי שיגור הרקטות שבאזור. ב-20 באוגוסט 2009 סיים את תפקידו.
תפקידי אלוף
ב-18 בספטמבר 2014 הועלה לדרגת אלוף וב-22 בספטמבר מונה לראש אמ"ן, ושימש בתפקיד עד 28 במרץ 2018. בתפקידו הגביר את שיתוף הפעולה עם השב"כ ועם המוסד וחתם על מזכר הבנות בין אמ"ן לשב"כ שהביא לסיומה את היריבות בין שני גופים בדבר הקצאת משאבים וחלוקת סמכויות. ב-2015 הרמטכ"ל גדי איזנקוט הורה לו לעמוד בראש צוות לבחינת אפשרויות ייעול מערך הסייבר והפרדתו מיחידה 8200.
ב-6 ביוני 2018 מונה למפקד פיקוד הדרום. במהלך תפקידו יזם בוחן רף, אותו עברו כלל החטיבות בסדיר ובמילואים המיועדות לקחת חלק בלחימה ברצועת עזה. הוא הוביל את הפיקוד בין היתר בימי הקרב שהתקיימו בנובמבר 2018, במאי 2019 ובמבצע חגורה שחורה. המבצע היה סבב לחימה בין צה"ל לג'יהאד האסלאמי, תוך כדי כוננות לאפשרות של הסלמה למקרה שהחמאס יצטרף ללחימה . המבצע החל כאשר בהאא אבו אל-עטא, מפקד החטיבה הצפונית של הג'יהאד האסלאמי, חוסל בסיכול ממוקד. בתפקיד זה שירת עד 21 במרץ 2021. ב-11 ביולי 2021 מונה לסגן הרמטכ"ל, תפקיד אותו מילא עד 31 באוקטובר 2022.
רמטכ"ל
ב-4 בספטמבר 2022, הודיע שר הביטחון בני גנץ, על כוונתו למנותו לרמטכ"ל ה-23 של צה"ל. ב-23 באוקטובר אישרה הממשלה את המינוי. ב-16 בינואר 2023 הועלה לדרגת רב-אלוף ונכנס לתפקידו כראש המטה הכללי.
זמן קצר לאחר כניסתו לתפקיד קיים צה"ל את תרגיל "אלוני בזלת", תרגיל רב-חיילי, הגדול ביותר מסוגו, ביחד עם פיקוד מרכז של ארצות הברית. במקביל נמשכו מבצע שובר גלים והמערכה בין המלחמות.
המחאה הציבורית נגד רפורמת לוין לוותה גם בהודעות של חיילי מילואים על הימנעות מהתייצבות לשירות. במקביל חלה הסלמה, במספר אירועים בגבול ישראל–לבנון, כולל חדירת מחבל לתוך ישראל.
במאי, שבוע לאחר מטח ירי על עוטף עזה, החל מבצע מגן וחץ נגד הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני בסדרת סיכולים ממוקדים נגד מפקדי הארגון.
השכלה וחיים אישיים
הלוי מתגורר בכפר האורנים, נשוי לשרון ואב לארבעה. מקיים אורח חיים מסורתי. בעל תואר ראשון בפילוסופיה ומנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ותואר שני בניהול משאבים לאומיים מהאוניברסיטה לביטחון לאומי בוושינגטון. אחיו, אמיר הלוי, כיהן כמנכ"ל משרד התיירות.
קישורים חיצוניים
מאמרים פרי עטו:
פסטיבל עכו
פסטיבל עכו, או "הפסטיבל לתיאטרון ישראלי אחר", הוא פסטיבל תיאטרון הנמשך ימים אחדים ונערך בעיר עכו, אחת לשנה, בחול המועד סוכות. הפסטיבל נוסד על ידי עודד קוטלר בשנת 1980 וכולל הצגות פרינג', מופעי רחוב, ירידי אמנויות, אירועי חוצות, סדנאות ומיזמים מיוחדים המתרחשים ברחובות עכו העתיקה.
מרבית ההצגות המועלות בפסטיבל הן הצגות של קבוצות תיאטרון לא ממוסדות, חלקן הצגות אוונגרד, הנושאות אמירה אישית, לפעמים בשילוב של תיאטרון ואמנויות במה שונות (פנטומימה, מיצג, וידאו ועוד) שלא מרבים לראות בתיאטרונים הממוסדים. ההצגות מועלות באתרים היסטוריים של עכו כגון אולמות האבירים ומצודת עכו.
היסטוריה
הפסטיבל מופק על ידי עיריית עכו, בתמיכת מנהל התרבות במשרד החינוך והתרבות וכן גופים נוספים.
בשנת 1986 הוענק לפסטיבל פרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים.
בשנת 2008 בוטל הפסטיבל, לאחר שביום הכיפורים, שבוע לפני מועד הפסטיבל, פרצו מהומות בין יהודים לערבים בעיר. הפסטיבל התקיים לבסוף במהלך חג החנוכה של אותה שנה.
מכון מופ"ת
מכון מופ"ת הוא מכון למחקר ולפיתוח מקצועי של סגלי הוראה העוסקים בהכשרת מורים. המכון נוסד בשנת 1983 על ידי האגף להכשרת עובדי הוראה במשרד החינוך כמוסד ליצירת קהילות עמיתים מהארץ ומהעולם מכל זרמי החינוך. המקום מקיים מגוון מסגרות להתפתחות מקצועית ואישית וכן פעילות להנגשת ידע מחקרי ומידעני לקובעי מדיניות, וחיבור בין מדיניות ומעשה.
המכון ממוקם בקמפוס מכללת לוינסקי, בקריית החינוך של תל אביב, הסמוכה לצומת גלילות.
ערוץ לימודים
הערוץ מזמן מסגרות לימוד במגוון היקפים ובמתכונות שונות הנותנות מענה לקשת רחבה של צרכים ושל אוכלוסיות בקרב סגלי הכשרת המורים.