cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רלף ריצ'רדסון
חיים אישיים
בשנת 1924 התחתן עם השחקנית בת השבע עשרה מוריאל יואיט, הזוג היה נשוי באושר ללא ילדים עד למותה של יואיט ממחלת השינה בשנת 1942.
ב-1944 התחתן עם השחקנית מריאל פורבס, לריצ'רדסון ולפורבס נולד ילד אחד. הם היו נשואים במשך 29 שנים עד למותו של ריצ'רדסון.
ריצ'רדסון הוא הראשון בדורו שקיבל תואר אבירות על עשייתו בשנת 1947, לפני ג'ון גילגוד ולורנס אוליבייה.
ריצ'רדסון נפטר בשנת 1983 משבץ כשהוא בן 80, ונקבר בבית הקברות הייגייט שבלונדון.
אחמד עלי אל-מאוואווי
אחמד עלי אל-מַאֲווָאֹוִוי (בערבית: أحمد علي المواوي; 1897 – 1979) היה קצין בדרגת גנרל בצבא מצרים בתקופת ממלכת מצרים. שירת בתור מפקד חיל המשלוח המצרי במהלך מלחמת העצמאות ופוטר לאחר המלחמה בידי פארוק, מלך מצרים.
שנים מוקדמות
יליד 1897, סוהאג, מצרים בשלטון האימפריה הבריטית. מאוואווי השלים את לימודיו באקדמיה צבאית בשנת 1916. מונה לדרגת רב-סרן כראש מחלקת ההכשרה על מבצעים צבאיים. הועלה לדרגת בריגדיר גנרל בשנת 1945 והפך למפקד בריגדת חיל הרגלים ה-4. מונה בשנת 1947 למפקד דיוויזיית חי"ר. עם תחילת מלחמת העצמאות וגיבוי ערביי ישראל בידי הליגה הערבית, מאוואווי העביר את מטהו לאל עריש שם הוצב יחד עם כוח חי"ר. כאשר הגיע הצו המלכותי מידי פארוק, מלך מצרים על הכנות לפלישה, מאוואווי נותר ספקן ושוחח עם ראש ממשלת מצרים, מחמוד פהמי נוקראשי, לגבי רמת המוכנות של הצבא המצרי למלחמה. מאוואווי הועלה, על פי צו מלכותי, לדרגת גנרל ב-14 במאי, ומונה למפקד הגזרה הדרומית בארץ ישראל ולמפקד פעולות הצבא המצרי במסגרת המלחמה.
במלחמת העצמאות
על פי דיווח חשאי של צבא מצרים, חיל המשלוח המצרי התפצל לשתי יחידות רגלים, הראשונה והגדולה מבין השתיים ניתנה לפיקודו של מאוואווי, ויחידה שנייה קלה יותר ונייד בראשות אחמד עבד אל-עזיז. הכוחות בראשות מאוואווי כלל את רגימנט החי"ר ה-1 (שמספר אנשיו נע בין 700–750), רגימנט החי"ר ה-6 (מנה בין 700–750), רגימנט החי"ר ה-9 (מנה בין 700–750), רגימנט סיור משוריין (כלל 35 כלי רכב משוריינים), רגימנט טנקים קל (כלל שבעה טנקים) וחמש סוללות תותחים (סך הכל 40 תותחים). כוחותיו נעו בשני טורים, האחד דרך עזה לעבר תל אביב והשני דרך באר שבע לעבר ירושלים.
במהלך יולי אירח מאוואווי את פארוק, מלך מצרים עת ביקורו בחזית הנגב. מאוואווי פיקד על הכוחות המצרים במהלך קרב יד מרדכי ומאוחר יותר בקרב על ניצנים, במסגרתו נפל קיבוץ ניצנים לידי הכוחות המצרים לאחר מאבק עקוב מדם. חיל המשלוח המצרי ספג את המתקפה הישראלית במהלך מבצע פלשת אך התקדמותו נעצרה לבסוף במערכה על נגבה, במהלכה ספגו הכוחות המצרים תחת מאוואווי ומוחמד נגיב פגיעה צבאית קשה. כוחותיו של מאוואווי ספגו במהלך ההפוגה השנייה את מבצע מוות לפולש ומבצע גי"ס ומנעו מבחינה זמנית את התקדמות צה"ל אל הנגב.
פיטורים
מאוואווי שלח במהלך ההפוגה השנייה דיווח אל קהיר במסגרתו הביע דאגה עקב מחסור באוכל ונשק ומתיחת קווי האספקה. אזהרותיו של מאוואווי לא נענו ובהמשך נחל חיל המשלוח סדרת הפסדים שהביאו לכיבוש של הנגב בידי צה"ל. על הפסדו במלחמה, פארוק, מלך מצרים הוריד את מאוואווי מכל דרגותיו והביא לפיטורו ב-20 באוקטובר. מאוואווי יצא לפרישה. מאוואווי היה נשוי ואב לארבעה. נפטר בשנת 1979 באלכסנדריה, עיר מגוריו.
דליה שלף
דליה שלף (20 באוגוסט 1961 – 14 ביולי 2018) הייתה אשת תרבות, ממייסדות הבר הלסבי הראשון בתל אביב ובעלת חנות הספרים "המגדלור".
ביוגרפיה
דליה שלף נולדה בלונדון, בריטניה. השנייה מבין ששת ילדיהם של צבי וג'ואן שלף. אביה היה איש עסקים ואמה פיזיוטרפיסטית. עם חזרתם לישראל התגוררו בסביון. את שירותה בצה"ל עשתה בחיל האוויר. היא עברה להתגורר בתל אביב ב־1980, כלסבית מוצהרת.
היא החלה ללמוד קולנוע באוניברסיטת תל אביב, ואז עזבה ליפן משם לאוסטרליה, שם למדה תקשורת בסידני. כשחזרה לישראל עבדה בעבודות שונות בתחום הפרסום, התקשורת והתרבות. בין השאר הייתה מבקרת קולנוע בעיתון "חדשות".
ב־2006 הקימה שלף יחד עם אחותה רונית שניידמן גלריה שפעלה במשך שנתיים. ב־2010 נפתחה חנות הספרים "המגדלור" על ידי שלף ורונה יצחקי. החנות מוכרת ספרים גם של הוצאות עצמאיות, ומתקיימות בה סדנאות כתיבה ותערוכות.
חיים אישיים
שלף הייתה בת זוגה של תמר אסל, עובדת סוציאלית קלינית. לזוג שני בנים. ב-2018 נפטרה שלף ממחלת הסרטן.
חתרוריט
חתרוריט הוא מינרל נזוסיליקטי (סיליקט במבנה דמוי איים) נדיר מאוד שנתגלה תחילה כתוצר מלאכותי עיקרי המכונה אליט בתהליך ייצור צמנט פורטלנד, ואחר כך גם נתגלה בטבע במקום אחד בעולם בלבד (ישראל).
הרכב כימי וקריסטלוגרפיה
נוסחת המבנה הכימי של החתרוריט היא Ca3SiO5.
החתרוריט מתגבש במערכת הטריגונלית, חבורת סימטריות נקודתית דיטריגונלית פירמידלית 3\ m וחבורת סימטריות מרחבית R3m. הפרמטרים של תא היחידה הם: Åa=7.15 ו-c=25.56Å.
תכונות פיזיקליות
הגבישים מיקרוסקופים פסאודו-הקסגונליים עד μm50. הקשיות של המינרל בינונית, 6 בסולם מוס, ומשקלו הסגולי הממוצע 3.02 גרם לסמ"ק.
תכונות אופטיות
אופטית המינרל הוא דו-צירי שלילי. גבישי החתרוריט שקופים עד שקופים למחצה, והם חסרי צבע או שצבעם חום אדמדם עד אפור בהיר. בשקף מנוסר החתרוריט חסר צבע.
גילוי ומקור השם
החתרוריט היה מוכר כתרכובת שנוצרה באופן מלאכותי עוד בסוף המאה ה-19. הוא זוהה כמרכיב מרכזי בצמנט פורטלנד על ידי הגאולוג השוודי אלפרד טורנבוהם (Alfred Elis Törnebohm; 1911-1838) ב-1897, והוא כינה אותו אליט. ב-1977 גילתה הגאולוגית שולמית גרוס את המינרל בתצורת חתרורים שבנגב, ולצורה הטבעית של המינרל ניתן השם חתרוריט על שם המקום בו נתגלה.
מקור ותפוצה
המינרל נוצר בהתמרת מגע בחום מבעירה של חומר ביטומני שבו היה ספוג סלע המשקע הקרבונטי.
גסטון שוקנס
גסטון שוקנס (בצרפתית: Gaston Schoukens; 5 בפברואר 1901, בריסל – 10 באפריל 1961, בריסל) היה במאי בלגי.
ביוגרפיה
בשנת 1926 עשה לעצמו גסטון שוקנס שם עם הקומדיה הראשונה שלו "הנהג שלי". בשנת 1930 יצר את "משפחת קלפקנס", שנחשב לסרט הקולי הבלגי הראשון (הצליל הוקלט בתקליט LP). בשנת 1931 ביים את הסרט העלילתי הבלגי הראשון באמצעות צליל אופטי שהפגיש מוזיקה ותמונות באותו המדיום, ב"החלום היפה ביותר".
שוקנס היה כמעט שלושים שנה דמותו של הקולנוע הבלגי הפופולרי. למעשה, הוא מתמודד עם כל הז'אנרים, הסרטים התיעודיים (הכדורגל הבלגי, 1922, המקום הגדול בבריסל, 1943), סרטי אמנות (הציירים שלנו, 1926), מלודרמה (לעולם לא תדע, 1927), דרמה פטריוטית (צלב היסר, 1928, בימוי משותף עם פול פלון) או קומדיות חסרות מעצורים, כמו תן למוזיקה (1935) או בוסמנים וקופנול (1938).
סרטו "זו הייתה התקופה הטובה" (1936) היה ההצלחה הגדולה ביותר של שנות השלושים בבלגיה, רק עלה על ידי שלגיה ושבעת הגמדים של וולט דיסני. גרגורי לקרואה, חוקר תולדות הקולנוע ב-ULG, כותב, עם זאת, כי "הקומדיות הפופולריות שלו, שעשעו את ההמונים לפני מלחמת העולם השנייה, בסופו של דבר משעממות את הציבור ונראות כקומדיות יום ראשון".
פול פלון הוא לעיתים קרובות מנהל הצילום של שוקנס.
אוניית סיוע למשחתות
אוניית סיוע למשחתות (בצי ארצות הברית נקראות אוניות אלו Destroyer tender; בצי המלכותי הבריטי הן נקראות "אוניות קרפיף", depot Ship) היא סוג של אוניית עזר שנועדה לספק שירותי תחזוקה לשייטת משחתות או אוניות מלחמה קטנות יותר. אוניות מסוג זה היו בשימוש רב במחצית הראשונה של המאה ה-20, אך עם ההתקדמות הטכנולוגית ועליית אמינותם ויעילותם של אמצעי ההנעה באוניות הצטמצם השימוש בסוג זה של כלי שיט.
סוג אוניות עזר דומה לאוניות הסיוע למשחתות הן אוניות הסיוע לצוללות.
רקע
בשנות ה-60 של המאה ה-18 הומצא הטורפדו, ולמרות חבלי הלידה של אמצעי לחימה זה היה ברור שמדובר באמצעי לחימה מהפכני שבאמצעותו יכול גם כוח ימי חלש לפגוע בכוח ימי חזק ממנו בהרבה. כדי לשגר את הטורפדו אין צורך באוניית מלחמה מורכבת ויקרה, וניתן להסתפק בסוג חדש של ספינות קטנות, מהירות וזולות, שנקראו ספינות טורפדו, שתוכלנה לפגוע באוניות האויב הגדולות סמוך לחוף. עד 1880 כבר היו בשירות ספינות טורפדו בעלות הדחק של 50 - 100 טון, שהיו מהירות דין כדי לחמוק מסירות משמר של האויב.
בתחילה נתפס האיום מצידן של ספינות הטורפדו כמשמעותי רק כנגד אוניות בעודן עוגנות בנמל, אך עם פיתוחם של טילי טורפדו מהירים יותר ובעלי טווח ארוך יותר התחוור שגם אוניות בלב ים חשופות לפגיעתם. כמענה לאיום החדש החלו הציים השונים לפתח כלי שיט שיתמודדו עם ספינות הטורפדו. ספינות אלו היו צריכות להיות מהירות וזריזות, מחד, אך גם בגודל מתאים כך שיוכלו ללוות את צי המלחמה בים. ספינות אלו הוגדרו רשמית כ"משחיתות ספינות טורפדו" (Torpedo Boat Destroyers), ועד מלחמת העולם הראשונה קוצר שמן ל"משחתות".
משחיתות ספינות הטורפדו הראשונות נדרשו להיות בעלות כושר תמרון גבוה ומהירות גבוהה, כדי שתוכלנה ליירט את ספינות הטורפדו בטרם תגענה אלה לסביבת אוניות המערכה והסיירות הגדולות. כדי שתעמודנה בדרישות אלה תוכננו המשחתות כך שתהיינה קטנות וזריזות, ובעלות מנועי קיטור גדולים, שיכלו לייצר את המהירות הנדרשת. אפיון זה יצר כלי שיט קטן וצפוף שכלל מנוע גדול ואספקת פחם עבורו, תותחים מהירי ירי ותחמושת עבורם; הצפיפות הרבה באה על חשבון צוות כלי השיט. בשל כך החלו להיכנס לשירות אוניות עזר למשחתות, שבהן שהה חלק מאנשי הצוות עד לפעולה מבצעית. אוניות העזר הצטרפו לאוניות עזר נוספות שליוו את הצי, בעיקר אוניות שנשאו פחם. לאוניות העזר צוותו גם אנשי צוות שלא היה להם מקום במשחתות: טבחים, צוות מינהלי וצוות רפואי וכן צוות טכני שסייע לטפל במנועי האוניות. לצוותים אלה לא היה מקום במשחתות הקטנות, אך לכל שייטת המשחתות היה צורך בכישוריהם. בנוסף לצוותים נשאה אוניית העזר חלקי חילוף עבור המכונות באוניות השייטת. חלק מאוניות הסיוע היו אוניות שהוסבו למטרה זו; אחרות נבנו במיוחד לביצוע המשימה.
התפתחות
כאשר יצא הצי הלבן הגדול, שייטת אוניות מערכה פרה-דרדנוט של צי ארצות הברית, למסע מסביב לעולם ב-1907, נלוו אליו אוניית סיוע ואוניית תיקונים (Repair Ship). אוניות תיקונים לא נשאו את כוח האדם הנדרש לאוניות שאותן ליוו, כמו באוניית הסיוע, אך מאידך העניקו מגוון רחב יותר של שירותי תיקון, כולל ציוד וכוח אדם לטיפול בתקלות משמעותיות יותר מאלו שאוניית סיוע וצוותה יכולים היו לטפל בהן. לצורך זה היו באוניות תיקון בית מלאכה ובית יציקה, שאפשרו מתן מענה לכל תקלה ובעיה למעט כאלה הדורשות טיפול במבדוק יבש.
המשחתות הראשונות, מסדרת דיירינג, היו בעלות הדחק של מעט פחות מ-300 טון, אך עד מלחמת העולם הראשונה הגיעו המשחתות להדחק של כ-1,000 טון, ובמלחמת העולם השנייה כבר היו משחתות בעלות הדחק של 2,000 טון, בעיקר אלה שנועדו ללוות את כוחות המשימה של נושאות המטוסים המהירות. גם אונייות הסיוע למשחתות גדלו בהתאם: מלוויל, אוניית סיוע למשחתות שנבנתה עבור צי ארצות הברית ב-1915, הייתה בעלת הדחק של 5,250 טון. לעומתה, אוניות הסיוע למשחתות מסדרת שננדואה שנבנו בסוף מלחמת העולם השנייה ומיד לאחריה היו בעלות הדחק של 11,755 טון. אוניות הסיוע במלחמה זו נשאו תחמושת, פצצות עומק וטילי טורפדו עבור המשחתות. צוותיהם ביצעו תחזוקה בטילי הטורפדו, אך התמקדו בעיקר בעבודות תיקונים. באוניות הסיוע מסדרת דיקסי, שנבנו עבור צי ארצות הברית בשנים 1939–1943, היו בתי יציקה, כלים לחישול מתכת, מחרטות ורתכות לעבודות תיקונים גדולות, וכן מעבדת אופטיקה ושענים לטיפול במשקפות, סקסטנטים, כרונומטרים, מדי טווח אופטיים ומחשבי בקרת ירי. משחתות שהגיעו לאוניות הסיוע ונאלצו להשבית מנועים לצורך טיפול קיבלו כוח חשמלי שהופק מגנרטורים שהיו באוניות הסיוע ומים מזוקקים שהופקו באוניות אלו.
עם הגידול בממדי המשחתות במשך השנים היו אלו יכולות לשאת עימן כוח אדם רב יותר וציוד נרחב יותר שעד אז נישא באוניות הסיוע. במהלך המלחמה הקרה הגיעו המשחתות להדחק שהיה שווה בגודלו לזה של סיירות במהלך מלחמת העולם השנייה. בסדר גודל כזה הייתה למשחתות היכולת לפעול אוטונומית, ללא הזדקקות לאוניות הסיוע. אוניות הסיוע הייחודיות למשחתות הפכו למעשה לאוניות תיקון.
אוקראינה במשחקים האולימפיים לנוער
אוקראינה השתתפה בכל המשחקים האולימפיים לנוער שהתקיימו מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). אוקראינה משתתפת גם במשחקי החורף האולימפיים לנוער. לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער האוקראינים 77 מדליות, מהן 22 מדליות זהב. אוקראינה זכתה ב-74 מדליות, מהן 21 מדליות זהב במשחקי הקיץ, ושלושה מדליות במשחקי החורף, מתוכן מדליית זהב יחידה.
במשחקי הקיץ אוקראינה מדורגת במקום השישי עם 74 מדליות מתוכן 21 מדליות זהב. הענף בו השיגו ספורטאי הנוער האוקראינים את מירב המדליות הוא אתלטיקה (17 מדליות, מהן שמונה מדליות זהב), ולאחריו שחייה (10 מדליות, מהן חמש מדליות זהב). אוקראינה אינה מוליכה את טבלאות המדליות של כל הזמנים בשום ענף. אוקראינה מדורגת במקום השני אחרי בענף הטרמפולינה יחד עם. בענפים אתלטיקה, התעמלות אקרובטית היא מדורגת במקום השלישי. בענף ההתעמלות אמנותית היא מדורגת במקום שלישי יחד עם ו. בענפים חתירה, קליעה וקפיצה למים היא מדורגת במקום הרביעי.
במשחקי החורף מדורגת אוקראינה במקום ה-26 עם שלושה מדליות, מדליית זהב, כסף וארד. היא מדורגת במקום השביעי עם מדליית זהב בביאתלון.
אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)
המשלחת הראשונה של אוקראינה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה 55 ספורטאים שהתחרו ב-18 ענפי ספורט. המשלחת דורגה במקום הרביעי לאחר שזכתה ב-33 מדליות, מהן תשע מדליות זהב. המשלחת הגיעה להישגים משמעותיים בענפים אתלטיקה עם זכייה בשתי מדליות זהב בהליכה מהירה ל-10 ק"מ נערים והטלת כידון לנערות, 5 מדליות ארד ו-2 מקומות רביעי; שחייה עם 3 מדליות זהב במשחים 100 מטר גב לנערות, ו-50 מטר פרפר וחופשי לנערים, מדליית כסף במשחה ל-50 מטר גב לנערות ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר גב לנערות; והתעמלות עם זכייה בשלוש מדליות זהב, בטורניר הטרמפולינה לנערים, במכשירי סוס סמוכות ומקבילים בהתעמלות מכשירים, בשתי מדליות כסף בקרב רב ובמכשיר הקרקע לנערים, מקום רביעי במכשיר הטבעות, מקום 6 במכשיר הקורה ומקום 8 בקרב רב ליחידות בהתעמלות אמנותית; וקליעה עם זכייה במדליית זהב בירי באקדח אוויר ל-10 מטר ומדליית ארד בירי ברובה אוויר ל-10 מטר.
ספורטאי המשלחת קצרו הישגים גם בענפים קפיצה למים עם זכייה ב-2 מדליות כסף וארד, טאקוונדו, היאבקות וקאנו/קיאק עם זכייה במדליית כסף וארד. בענף החתירה המשלחת זכתה במדליית כסף. בענף הג'ודו ב-2 מדליות ארד, ובענפים קרב חמש מודרני והרמת משקולות עם מדליית ארד. המשלחת גם סיימה במקום הרביעי בטורניר החרב לנערות בענף הסיף, מקום חמישי בענף בשייט במפרשית ליחיד מסוג ביט לנערות ומקום 9 בטורניר הקשתות לנערות. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים בענפים איגרוף, בדמינטון, טניס וטריאתלון.
אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג היא הגדולה ביותר שאוקראינה שלחה עד כה. המשלחת מנתה 58 ספורטאים שהתחרו בעשרים ענפים. המשלחת דורגה במקום השישי לאחר שזכתה ב-23 מדליות, מתוכן שבע מדליות זהב. המשלחת לא הצליחה לשחזר את ההישגים בדומה לאולימפיאדת הנוער סינגפור אך הגיעו להישגים משמעותיים בענף האתלטיקה עם 3 מדליות זהב ביידוי פטיש לנערים, קפיצה לרוחק וקפיצה לגובה לנערות, 2 מדליות כסף בזריקת דיסקוס וריצת 200 מטר לנערות ומדליית ארד בזריקת דיסקוס לנערים. בנוסף, המשלחת הגיעה להישגים גם בענף השחייה עם 2 מדליות זהב במשחים 400 מטר חופשי לנערים ו-200 מטר חזה לנערות, מדליית כסף במשחה ל-800 מטר חופשי לנערים ומדליית ארד ב-100 מטר חזה לנערות. המשלחת גם זכתה במדליית זהב בענפים איגרוף בקטגוריית משקל עד 75 ק"ג לנערים וקליעה בטורניר לנערים בירי באקדח אוויר למרחק של 10 מטר.
המשלחת גם קצרה הישגים בענפים טאקוונדו עם מדליית כסף בטורניר הנערים בקטוגריית משקל מעל 73 ק"ג ומדליית ארד בטורניר הנערות בקטגוריית משקל מעל 63 ק"ג. בהתעמלות עם מדליית כסף בתרגיל סוס סמוכות, מדליית ארד בתרגיל הטבעות ומקום שישי בקרב רב לנערים בהתעמלות מכשירים ובקרב רב ליחידות בהתעמלות אמנותית. בענפים ג'ודו, קפיצה למים וקאנו/קיאק המשלחת זכתה במדליית כסף. בענף ההיאבקות ספורטאי המשלחת זכו בשתי מדליות ארד בטורניר הנערים בקטגוריית משקל עד 42 ק"ג בסגנון יווני-רומי ובטורניר הנערות בקטגוריית משקל עד 52 ק"ג בסגנון חופשי ובהרמת משקולות במדליית ארד בטורניר הנערות בקטגוריית משקל עד 63 ק"ג.
ספורטאי המשלחת סיימו במקום הרביעי בטורניר היחידות לנערות בטניס, ובענף השיט בטורניר המפרשית ליחיד מסוג ביט לנערות. במקום השביעי במקצה הזוגות לנערות בענף החתירה ובמקום התשיעי בטורניר הקשתות לנערות. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים בענפים אופניים, בדמינטון,טריאתלון,כדורעף חופים, סיף וקרב חמש מודרני
אולימפיאדת הנוער אינסברוק (2012)
אוקראינה השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער החל מראשיתם באולימפיאדת הנוער אינסברוק. המשלחת כללה 23 ספורטאים שהתחרו בשמונה ענפי ספורט. המשלחת זכתה במדליית כסף יחידה. המשלחת הגיעה להישגים משמעותיים בענפים החלקה אמנותית עם זכייה במדליית כסף בטורניר הריקוד האמנותי, וסיום במקום החמישי בטורניר הזוגות ובמקום התשיעי בטורנירי היחידים לנערים ולנערות, ביאתלון עם דירוג במקום הרביעי בטורניר לנבחרת מעורבת, מקום שביעי בתחרות ספרינט נגד השעון לנערים ומקום שמיני במרדף לנערות, ולוז' עם דירוג במקום הרביעי בטורניר היחידים לנערים, מקום שביעי בטורניר לנבחרת מעורבת ומקום תשיעי בטורניר ליחידים לנערות. ספורטאי המשלחת לא הגיעו למקומות הראשונים בענפים החלקה מהירה במסלול קצר, סקי אלפיני, סקי למרחקים, סקי נורדי משולב וקפיצות סקי, אך גם לא סיימו בין המקומות האחרונים.
אולימפיאדת הנוער לוזאן (2020)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער לוזאן הייתה המשלחת הגדולה ביותר שאוקרינה שלחה למשחקי החורף האולימפיים לנוער עד כה ומנתה 39 ספורטאים שהתחרו בשתים עשרה ענפי ספורט. המשלחת זכתה במדליית ארד יחידה.
מדליות לפי משחקים
משחקי הקיץ width="20px"|
משחקי החורף
מדליות לפי ענף
משחקי הקיץ width="20px"|
משחקי החורף
אנרגיה סולארית מהחלל
אנרגיה סולארית מהחלל (בראשי תיבות SBSP) הוא רעיון להציב פאנלים לייצור חשמל בחלל ולהעביר את האנרגיה המיוצרת לשימוש על פני כדור הארץ.
שימוש באנרגיה סולארית כדי להפעיל את מערכות החשמל של החלליות מנוצלת באופן רחב. לרוב משתמשים בפאנלים סולאריים פוטו-וולטאיים להפקת חשמל מאור השמש.
היסטוריה
בשנת 1941 פרסם סופר המדע הבדיוני אייזק אסימוב את הסיפור הקצר של המדע הבדיוני "הגיון", בו תחנת חלל מעבירה אנרגיה שנאספה מהשמש לכוכבי לכת שונים באמצעות קרינת מיקרוגל. מושג ה-SBSP, הידוע במקור בשם מערכת אנרגיה סולארית לוויינית (SSPS), תואר לראשונה בנובמבר 1968. בשנת 1973 קיבל פיטר גלזר פטנט אמריקני מספר 3,781,647 עבור שיטת העברת הכוח שלו למרחקים ארוכים (למשל, ממשטח מקומי אל פני כדור הארץ) באמצעות מיקרו-גלים מאנטנה גדולה מאוד (עד קילומטר רבוע) בלוויין לאחד גדול בהרבה, שכונה כיום rectenna, על האדמה.
גלזר היה אז סגן נשיא בארתור ד. ליטל בע"מ (ADL). נאס"א חתמה על חוזה עם ADL כדי להוביל ארבע חברות נוספות במחקר רחב יותר בשנת 1974. הם גילו כי אף על פי שיש לרעיון כמה בעיות מרכזיות - בעיקר ההוצאות הכרוכות בשיגור הציוד למסלול וחוסר ניסיון בפרויקטים בסדר גודל זה בחלל - הוא היה מספיק מבטיח לזכות בחקירה ומחקר נוסף.
בין 1978 ל-1986 אישר הקונגרס של ארצות הברית למחלקת האנרגיה של ארצות הברית (DoE) ולנאס"א לחקור במשותף את הרעיון. הם ארגנו את תוכנית פיתוח והערכה של מערכת הכוח הלוויינית. המחקר הוא עדיין הנרחב ביותר שנערך עד כה (בתקציב של 50 מיליון דולר). פורסמו מספר דוחות הבוחנים את היתכנותו ההנדסית של פרויקט הנדסי כזה.
יתרונות
לתפיסת SBSP (אנרגיה סולארית מהחלל) יש כמה יתרונות עיקריים לעומת הצבת פאנלים לייצור חשמל על פני כדור הארץ:
חסרונות
לתפיסת SBSP יש גם מספר בעיות:
ההשפעות של קרינת והפחתות הקרינה
החלל מכיל רמות משתנות של קרינה אלקטרומגנטית כמו גם קרינה מייננת. חלקיקים אנרגטיים סולריים וקרניים קוסמיות גלקטיות הם שני מקורות הקרינה המעניינים אותנו. חגורות ואן אלן מכילות בעיקר פרוטונים ואלקטרונים ואילו ה-GCR מכיל נוקלאונים מיוננים שנעים בין הליום לאורניום. לוחות סולאריים יחוו בלאי של יעילות לאורך זמן כתוצאה משני סוגי הקרינה. כיסוי הפאנל בזכוכית בורוסיליקט עשויה לגרום לאובדן יעילות של 5-10% לשנה. חיפוי זכוכית אחר, כגון סיליקה התמזגה וכוסות עופרת, עשוי להפחית את אובדן היעילות לפחות מ־1% לשנה. קצב הבלאי הוא פונקציה של ספקטרום השטף ההפרש והמינון המיינן הכולל.
קייל אוריילי
קייל גרינווד (באנגלית: Kyle Greenwood; נולד ב-1 במרץ 1987) הידוע יותר בשם הבמה שלו, קייל אוריילי הוא מתאבק אמריקאי, המופיע בארגון ההיאבקות All Elite Wrestling (AEW). הוא מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית NXT, שבו היה חבר בקבוצת The Undisputed Era (לצד אדם קול, בובי פיש ורודריק סטרונג).
אוריילי מוכר בעיקר בשל התקופה שלו בארגון Ring of Honor, שבו היה פעם אחת אלוף העולם של ROH ושלוש פעמים אלוף הזוגות של ROH. כמו כן, אוריילי עבד עבור הארגון היפני New Japan Pro-Wrestling בנוסף לארגונים עצמאיים שונים, כשהבולט ביניהם הוא Pro Wrestling Guerrilla, שבו כיהן פעם אחת כאלוף העולם של PWG וזוכה טורניר "הקרב של לוס אנג'לס" לשנת 2013.
חיים אישיים
לאוריילי יש סוכרת מסוג 1. הוא ציין את ברט הארט, טושיאקי קוואדה, רויס גרייסי ומוחמד עלי כדמויות שהשפיעו עליו. במהלך ילדותו, הוא התחרה במספר ענפי ספורט כולל היאבקות, הוקי קרח, פוטבול, לקרוס, קיקבוקס, ג'ו ג'וטסו, גלישת שלג ורוגבי. בזמן שהתאמן להיות מתאבק מקצועי, הוא עבד כטבח במסעדה מקומית.
השתתפותו במדיה
אוריילי ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק ההיאבקות WWE 2K19.
עונת 1968/1969 בליגה א'
עונת 1968/1969 בליגה א' הייתה העונה ה-13 של ליגה א' כליגה השנייה בחשיבותה בכדורגל בישראל.
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו.
הליגה כללה 32 קבוצות, 16 קבוצות בכל בית. את העונה סיימו מכבי פתח תקווה ובית"ר תל אביב במקומות הראשונים והעפילו לליגה העליונה לקראת עונת 1969/1970. ארבע הקבוצות האחרונות ירדו ליגה.
מרגריטה תרסה מספרד
מרגריטה תרסה מספרד (בספרדית: Margarita María Teresa de Austria, בגרמנית: Margarita Theresa von Spanien; 12 ביולי 1651 – 12 במרץ 1673) הייתה קיסרית האימפריה הרומית הקדושה, מלכת גרמניה, ארכידוכסית אוסטריה, מלכת הונגריה ובוהמיה, כאשתו של לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. היא הייתה בתו של פליפה הרביעי, מלך ספרד, ואחותו הבכירה של קרלוס השני, מלך ספרד. היא הדמות המרכזית של לאס מנינאס המפורסם על ידי דייגו ולאסקס, והנושא של ציורים רבים שלו מאוחר יותר.
ראשית חייה
מרגריטה תרסה נולדה ב-12 ביולי 1651 במדריד לפליפה הרביעי, מלך ספרד ומריאנה מאוסטריה. .
סבה וסבתה של מרגריטה תרסה מצד האב היו פליפה השלישי, מלך ספרד ומרגרטה מאוסטריה, מלכת ספרד, ואילו סבה וסבתה מצד האם היו פרדיננד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומריה אנה מספרד, בתם של סבה וסבתה מצד אביה.
נישואיהם של הוריה נעשו אך ורק מסיבות פוליטיות, בעיקר בשל החיפוש אחר יורש זכר חדש לכס הספרדי לאחר מותו המוקדם של בלתסר קרלוס, נסיך אסטוריאס בשנת 1646. הילד היחיד ששרד את הנישואים הראשונים של פליפה הרביעי הייתה מריה תרסה, נסיכת ספרד, שהפכה מאוחר יותר לאשתו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת. לאחר מרגריטה תרסה, בין 1655 ל-1661, נולדו ארבעה ילדים נוספים (בת ושלושה בנים) מנישואיהם של פליפה הרביעי ומריאנה מאוסטריה, אך רק אחד מהם שרד את ינקותו, המלך לעתיד קרלוס השני, מלך ספרד.
מרגריטה תרסה לא פיתחה את הבעיות הבריאותיות והנכויות החמורות (בגלל הקרבה ההדוקה של הוריה) שאחיה הצעיר גילה מאז לידתו. בילדותה חלתה פעם, אך שרדה את המחלה. לדברי בני דורה, למרגריטה תרסה היה מראה מושך ואופי חי. הוריה וחבריה הקרובים כינו אותה "המלאך הקטן". היא גדלה בתאי המלכה בארמון המלכותי של מדריד, מוקפת משרתות ומשרתים רבים. מסופר כי מרגריטה אהבה סוכריות, והסתירה אותן ללא הרף מן הרופאים שדאגו לבריאות שיניה. גם אביה של מרגרט וגם סבוה מצד אמו, הקיסר פרדיננד השלישי, אהבו אותה עמוקות. במכתביו הפרטיים קרא לה המלך פליפה הרביעי "שמחתי".
עם זאת, מרגריטה תרסה חונכה על פי כללי התנהגות קפדניים של בית המלוכה במדריד, וקיבלה חינוך טוב.
נישואיה
במחצית השנייה של שנות ה-50 של המאה ה-15 בחצר הקיסרית בווינה נוצר הצורך לנישואים נוספים בין הענפים הספרדי והאוסטרי של בית הבסבורג. האיחוד היה נחוץ כדי לחזק את העמדה של שתי המדינות, במיוחד נגד ממלכת צרפת. תחילה עלתה ההצעה לחתן את מריה תרסה, בתו הבכורה של פליפה הרביעי, עם יורש האימפריה הרומית הקדושה, הארכידוכס לאופולד איגנץ. אבל בשנת 1660 ובהתאם לשלום הפירנאים, היא התחתנה עם המלך הצרפתי; כחלק מחוזה הנישואים שלה, היא נאלצה לוותר על טענותיה לכס הספרדי תמורת תשלום כספי כחלק מהנדוניה שלה, שמעולם לא שולמה.
באוקטובר 1662, השגריר הקיסרי החדש בממלכה הספרדית, הרוזן פרנץ אוסיביוס פון פטינג, החל באחת המטלות הדיפלומטיות המרכזיות שלו, שהייתה ארגון חגיגת הנישואין בין האינפנטה לקיסר לאופולד הראשון. המשא ומתן מטעם הצד הספרדי הונהג על ידי רמירו נונייס דה גוסמן, הדוכס של מדינה דה לאס טורס. ב-6 באפריל 1663 הוכרזו סוף-סוף האירוסין בין מרגריטה תרסה ללאופולד בחוזה הנישואין שנחתם ב-18 בדצמבר. לנדוניה המקובלת, צורף במיוחד, כמתנה מאביה, יהלום ויטלסבאך-גראף המפורסם. כמו כן נקבע כי מרגרט (בניגוד לאחותה למחצה), תשמור על מעמדה בסדר הירושה של כס המלכות הספרדית ותעביר את זכויותיה לצאצאיה. לפני טקס החתונה הרשמי (שעל פי המנהג היה צריך להתרחש בווינה) נשלח עוד דיוקן של האינפנטה, כדי שהקיסר יכיר את כלתו.
עיכוב נגרם כשהמלך פליפה הרביעי מת ב-17 בספטמבר 1665, ובצוואתו לא הזכיר את אירוסיה של מרגריטה תרסה; למעשה, מההקשר שבו הוכן המסמך עולה כי המלך המנוח עדיין היסס לחתן את בתו עם קרוב משפחתו האוסטרי, משום שביקש להבטיח את זכויותיה כשליט יחיד של הכתר הספרדי במקרה של הכחדת הענף הגברי שלו. מריאנה, המלכה האלמנה ועוצרת הממלכה בשם בנה הקטן קרלוס השני, עיכבה את חתונת בתה. הנישואים הוסכמו סופית רק לאחר מאמצים דיפלומטיים אינטנסיביים. ב-25 באפריל 1666, נערך טקס הנישואין על ידי שליח במדריד, בטקס נכחו לא רק המלכה האלמנה, המלך קרלוס השני והשגריר הקיסרי, אלא גם האצולה המקומית; החתן יוצג על ידי אנטוניו דה לה סרדה, דוכס מדינאסלי השביעי. ב-28 באפריל 1666 נסעה מרגריטה תרסה ממדריד לווינה, מלווה בפמלייתה האישית. ה"אינפנטה" הגיעה לדניה, שם נחה כמה ימים לפני שיצאה עם הצי המלכותי הספרדי ב-16 ביולי, שהיה מלווה באוניות של מסדר מלטה והדוכסות הגדולה של טוסקנה. ואז (אחרי הפסקה קצרה בברצלונה כי למרגריטה תרסה היו קצת בעיות בריאותיות) הפליגה לנמל פינאלה ליגורה, לשם הגיעה ב-20 באוגוסט. שם, התקבלה על ידי לואיס גוסמן פונס דה ליאון, מושל מילאנו. הפמליה עזבה את פינאלה ב-1 בספטמבר והגיעה למילאנו כעבור עשרה ימים, אם כי הכניסה הרשמית לא נחגגה עד ה-15 בספטמבר. לאחר שבילתה כמעט את כל ספטמבר במילאנו, המשיכה האינפנטה את המסע דרך ונציה, ובתחילת אוקטובר הגיעה לטרנטו. בכל תחנה התקבלה מרגריטה תרסה בחגיגות לכבודה. ב-8 באוקטובר הפמליה הספרדית הגיעו לעיר רוברדו, ובה ראש הפמליה שלה, פרנסיסקו פרננדס דה לה קואבה, דוכס אלבורקקה השמיני מסר את האינפנטה באופן רשמי לידי פרדיננד יוסף, נסיך דיטריכשטיין והרוזן ארנסט אדלברט פון הארך, הנסיך הבישוף של טרנטו, נציגיו של לאופולד הראשון. ב-20 באוקטובר עזבה הפמליה האוסטרית את רוברדו, חצתה את טירול, דרך קרינתיה ושטיריה, והגיעה ב-25 בנובמבר במחוז שוטוויין, מרחק של חמישה- עשר קילומטר מווינה, שם הגיע הקיסר לפגוש את הכלה.
ב-5 בדצמבר 1666 התקיימה הכניסה החגיגית של האינפנטה לווינה, וטקס הנישואין הרשמי נחגג כעבור שבעה ימים, ב-12 בדצמבר. החגיגות שהתקיימו בבירה האוסטרית לרגל הנישואים האימפריאליים (שהיו מהמפוארים ביותר בכל תקופת הבארוק) נמשכו כמעט שנתיים.
קיסרית האימפריה
לא הרחק מהבורגארטן הנוכחי הורה הקיסר על בניית תיאטרון פתוח, בעל קיבולת של 5,000 איש. ובתיאטרון זה, ביולי 1668 (לרגל יום ההולדת של מרגרט), הוצגה לראשונה האופרה איל פומו (תפוח הזהב). אופרה זו, שהולחנה על ידי אנטוניו צ'סטי. שנה לפני כן, הקיסר ביצע הופעת בלט ברכיבה על סוסים, תוך שהוא רכוב על סוסו, ספרנסה; בשל עיבודים טכניים, הבלט נתן לצופים את הרושם שסוסים ועגלות מרחפים באוויר.
למרות הפרש הגילים בין בני הזוג, הופעתו של לאופולד שלא הייתה מושכת, והזפקת (שינוי של בלוטת התריס) של מרגריטה תרסה, על פי בני התקופה היו להם נישואים מאושרים. הקיסרית תמיד כינתה את בעלה "דוד", והוא קרא לה "גרטל". לבני הזוג היו תחומי עניין משותפים רבים, במיוחד באמנות ובמוזיקה.
אפילו לאחר נישואיה שמרה מרגרט על מנהגיה ודרכיה הספרדים. היא לא דיברה גרמנית, והשחצנות של הפמליה שלה עוררה רגשות אנטי-ספרדיים חזקים בחצר הקיסרית. אנשי החצר אף הביעו בגלוי תקווה כי הקיסרית החלשה תמות בקרוב.
מותה
במהלך הריונה האחרון חלתה מרגרט בדלקת סימפונות. היא נפטרה ב-12 במרץ 1673, בגיל 21, ונקברה בקריפטה הקיסרית, בווינה. ארבעה חודשים לאחר מכן, הקיסר התחתן בנישואין שניים עם הארכה הדוכסית קלאודיה פליסה סט מאוסטריה, חברה בענף הטירולי של בית הבסבורג.
משפחתה
בשנת 1666 התחתנה מרגריטה תרסה עם לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ממנו היו לה 4 ילדים:
קנדיס סוונפול
ביוגרפיה
סוואנפול נולדה בעיר מוי, בקוואזולו-נטאל, והתגלתה בידי צייד הדוגמניות בשוק הפשפשים בדרבן בגיל 15. בגיל 16, הרוויחה סוואנפול 5,000 אירו ליום צילומים.
אבלרדו
אבלרדו פרננדס אנטוניה (בספרדית: Abelardo Fernández Antuña, נולד ב-19 באפריל 1970 בחיחון שבספרד) הוא כדורגלן עבר שנודע בשמו הפרטי, אבלרדו. אבלרדו שיחק בעמדת הבלם מסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 ועד תחילת העשור הראשון של המאה ה-21, בעיקר במדי ספורטינג חיחון וברצלונה. בנוסף לכך ייצג אבלרדו את נבחרת ספרד במונדיאל 1994 ו-1998 וביורו 1996 ו-2000. לאחר פרישתו ממשחק החל לעבוד כמאמן. בין 2014 ל-2017 היה מאמנה של ספורטינג חיחון, ובין 2017 ל-2019 היה מאמנה של דפורטיבו אלאבס.
ספורטינג חיחון
אבלרדו נולד וגדל בחיחון שבחבל אסטוריאס. לאחר מספר שנים במחלקות נוער של קבוצות מקומיות, הצטרף אבלרדו לנוער של ספורטינג חיחון שמעיר הולדתו ב-1988. לאחר שנה בנוער עלה אבלרדו לקבוצת הבוגרים וכבר בגיל 19 היה באופן קבוע בהרכב הקבוצה כאחד מבלמיה. אבלרדו הבקיע את שער הבכורה שלו במדי חיחון ב-7 בינואר 1990, במשחק בו הביסה חיחון את לוגרונייס בתוצאה 1–6. במשחק מול ריאל מדריד ב-20 בינואר כבש אבלרדו את השער הראשון במשחק הדקה ה-35, אך הוגו סאנצ'ס השווה את התוצאה לקראת סוף המשחק והקבוצות נפרדו בתיקו. בסך הכול בעונת בכורתו בליגה הספרדית הופיע אבלרדו ב-33 משחקים, וחיחון סיימה את הליגה במקום ה-13.
אבלרדו היה שחקן קבוע בהרכב הקבוצה בשנים שלאחר מכן. בעונת 1990/91, השתתף אבלרדו בכל 38 משחקי הליגה של חיחון, בנוסף לכך שהבקיע שער אחד, והוא עזר לקבוצתו לסיים במקום ה-5, ממנו מגיעים לגביע אופ"א בעונה הבאה. בעונת 1992/93 הבקיע אבלרדו 3 שערים, בין היתר שער שוויון לרשתה של אתלטיקו מדריד ב-18 באוקטובר 1992. כמו כן, אבלרדו הורחק בכרטיס אדום לראשונה בקריירה שלו בעונה זו, בשני מקרים שונים: בהפסד 0–3 לסלטה ויגו ב-17 בינואר 1993 ובתיקו 0-0 עם אתלטיק בילבאו ב-2 במאי. קבוצתו לא הצליחה בליגה היטב והיא סיימה במקום ה-12 בלבד. בעונת 1993/94 כבש אבלרדו 5 שערים לזכות חיחון, כולל שערים מול ברצלונה, אתלטיקו מדריד וריאל מדריד, אך גם שני שערים עצמיים לרשת קבוצתו שלו.
ברצלונה
לקראת עונת 1994/95 הצטרף אבלרדו לברצלונה, אלופת ספרד, אותה אימן יוהאן קרויף. דרכו בקבוצה החלה בזכייה בסופר קאפ הספרדי. בעונתו הראשונה בברצלונה הבקיע אבלרדו 4 שערים ב-30 משחקים, וברצלונה סיימה במקום הרביעי בלבד. בעונה הבאה דעך קמעה מעמדו של אבלרדו והוא חלק את זמן המשחק במרכז ההגנה עם גאורגה פופסקו ומיגל אנחל נדאל. אף על פי כן הצליח אבלרדו לצבור 43 הופעות בכל המסגרות, בהן כבש 3 שערים - אחד בליגה, אחד בגביע המלך ואחד בגביע אופ"א.
קרויף התפטר לקראת סוף עונת 1995/96, ובעונה הבאה אימן את ברצלונה בובי רובסון האנגלי. רובסון העדיף להשתמש בנדאל ובפופסקו באופן עקבי יותר, ובשל כך חלקו של אבלרדו בקבוצה צומצם ל-19 הופעות בליגה. באותה עונה, בה זכתה ברצלונה בגביע המלך ובגביע המחזיקות, הבקיע אבלרדו 3 שערים והורחק בכרטיס אדום פעם אחת, בתבוסה 0–4 לטנריפה ב-1 במרץ 1997. ברצלונה סיימה במקום השני בליגה ואת רובסון החליף לואי ואן חאל ההולנדי. תחילתו של ואן חאל בקבוצה החלה עם זכייה בסופר קאפ האירופי, הודות לניצחון 0–2 על בורוסיה דורטמונד. אבלרדו נכנס בדקה ה-70 במשחק זה. ואן חאל מיעט לשתף את אבלרדו בליגה, בה הופיע 15 פעמים בלבד. בליגת האלופות הבקיע אבלרדו שער עצמי לרשת ברצלונה בניצחונה 2–3 על סקונטו ריגה ב-13 באוגוסט 1997, וב-10 בדצמבר הבקיע שער בכורה בטורניר בתיקו 2-2 עם פ.ס.וו. איינדהובן. ברצלונה סיימה את עונה זו עם זכייה בדאבל: זכייה הן באליפות הליגה והן בגביע. בעונת 1998/99 הפך אבלרדו לבלם הפותח בקבוצה, לצדו של פרנק דה בור. ברצלונה זכתה באליפות שנייה ברציפות, ואבלרדו שותף ב-30 משחקים בליגה, בהם הבקיע שער אחד, בתיקו 1-1 עם אתלטיקו מדריד ב-25 באפריל 1999.
אבלרדו המשיך לשחק באופן עקבי במרכז ההגנה גם בעונת 1999/2000. הוא הבקיע פעמיים בליגת האלופות, לרשתן של א.י.ק סולנה ופורטו, ופעם נוספת במשחק הליגה מול מאלגה ב-25 במרץ 2000, בו עזר לברצלונה לחזור מפיגור 0–1 לניצחון 1–2. ברצלונה סיימה את הליגה במקום השני, ואן חאל פוטר מתפקידו והוחלף על ידי לורנס סרה פרר. אבלרדו סבל ממספר פציעות שהגבילו את השתתפותו במשחקי הקבוצה, שסיימה את הליגה במקום הרביעי בלבד בעונת 2000/01. סרה פרר פוטר במהלך העונה והחליפו קרלס רשאק. בעונה הבאה סבל אבלרדו מפציעה נוספת, והוא שיחק במספר בודד של משחקים לקראת סוף העונה. הוא לקח עם הקבוצה חלק בהדחתה על ידי ריאל מדריד בחצי גמר ליגת האלופות ובהגעתה פעם נוספת למקום הרביעי בליגה.
אלאבס
בקיץ 2002, בתום 8 שנים במדי ברצלונה, בהן השתתף ב-257 משחקים רשמיים והבקיע 17 שערים, חתם אבלרדו באלאבס על חוזה לשנתיים. אבלרדו השתתף ב-28 משחקי ליגה עם הקבוצה, אך לא הצליח למנוע מקבוצתו את הירידה לליגה השנייה, והוא פרש ממשחק בסוף העונה, בעיקר בשל בעיות בברך שעוד הטרידו אותו מתקופתו בברצלונה.
קריירת נבחרות
אבלרדו ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ספרד עד גיל 21 כבר ברבע גמר אליפות אירופה בנוער 1990, ב-21 בפברואר 1990, בו הפסידה ספרד 1–3 ל. אבלרדו השתתף עם נבחרת הנוער במוקדמות לאליפות אירופה הבאה, והוא אף הבקיע שער ב-13 באוקטובר 1990 בהפסד ל, אך נבחרתו לא העפילה לטורניר הגמר.
אבלרדו שיחק לראשונה במדי נבחרת ספרד הבוגרת במשחק ידידות מול ב-4 בספטמבר 1991. אבלרדו המשיך ולקח חלק עם הנבחרת במוקדמות יורו 1992. אבלרדו הבקיע פעמיים בטורניר המוקדמות, בהפסד ל ב-12 באוקטובר 1991 ובניצחון 1–2 על ב-13 בנובמבר. הנבחרת לא הצליחה להעפיל לטורניר הגמר.
אבלרדו ייצג את מדינתו באולימפיאדת ברצלונה והיה חלק משמעותי בזכייה במדליית זהב, עם שער בחצי הגמר מול ואחד נוסף בגמר מול, בו ניצחה ספרד 2–3.
אבלרדו המשיך לקחת חלק במשחקי הנבחרת הבוגרת וסייע לה להעפיל למונדיאל 1994, שם הודחה על ידי ברבע הגמר. הוא גם שיחק עם הנבחרת ביורו 1996, בו הפסידה ל בדו-קרב בעיטות עונשין ברבע הגמר. אבלרדו היה שותף להדחתה של ספרד ממונדיאל 1998 כבר בשלב הבתים, אם כי הוא השתתף רק במשחק השני מבין השלושה, בו נפרדה ספרד בתיקו 0-0 עם. אבלרדו לקח חלק גם בהעפלתה של ספרד ליורו 2000, ובמשחק ידידות מול ב-29 במרץ 2000 הבקיע את השער השני בניצחון ספרד 0–2. בטורניר הגמר שיחק אבלרדו בשני משחקים בשלב הבתים וברבע הגמר בו הפסידה ספרד ל בתוצאה 1–2.
אבלרדו שיחק במספר משחקים במוקדמות מונדיאל 2002, אך פרש מהנבחרת עוד לפני טורניר הגמר, ומשחקו האחרון היה במשחק ידידות עם ב-28 בפברואר 2001. בסך הכול ייצג אבלרדו את נבחרת ספרד ב-54 משחקים, בהם הבקיע 3 פעמים.
קריירה כמאמן
לאחר פרישתו ממשחק החל אבלרדו בקריירת אימון. תפקידו הראשון כמאמן היה ב-2008, עם קבוצת המילואים של ספורטינג חיחון, ספורטינג ב', ששיחקה אז בליגה השלישית. בעונתו הראשונה בתפקיד סיימה הקבוצה במקום ה-16, ובעונתו השנייה, כשהקבוצה הייתה במקום לפני האחרון באמצע העונה, פוטר אבלרדו מתפקידו. בעונת 2010/11 אימן את קנדאס, קבוצה קטנה באסטוריאס ששיחקה בליגה הרביעית בספרד, ובעונה שלאחר מכן עבר לאמן את טואייה, גם היא קבוצה קטנה באסטוריאס בליגה הרביעית.
ב-10 בפברואר התמנה לתפקיד עוזר המאמן של אינייקי טחדה בספורטינג חיחון, לאחר עזיבתו של מנולו פרסיאדו. בעונת 2012/13 שב אבלרדו לאמן את קבוצת המילואים של המועדון, ספורטינג ב', והוא הוביל אותה למקום ה-13 בליגה השלישית. בעונת 2013/14 הדריך את ספורטינג ב' עד למקום ה-9, ולקראת סוף העונה, במאי 2014, החליף את חוסה רמון סנדובל כמאמן של הקבוצה הראשונה, לאחר שזה התפטר. בעונתו המלאה הראשונה בקבוצה, עונת 2014/15, הדריך אלברדו את חיחון למקום השני בליגה השנייה, ממנו העפילה חזרה לליגה הראשונה. ב-17 בינואר 2017 התפטר מאימון הקבוצה.
ב-1 בדצמבר מונה למאמנה של דפורטיבו אלאבס, שנמצאה מתחת לקו האדום בליגה הספרדית הראשונה. הוא הוביל אותה להישארות בליגה ולמקום ה-14 בתום העונה. בעונת 2018/2019 פתחה העונה היטב ואף התמודדה על מקום בליגת האלופות, אך נחלשה בהמשך וסיימה במקום ה-11. בעקבות כך, התפטר אבלרדו מתפקידו עם תום העונה.
ב-27 בדצמבר 2019 מונה למאמן אספניול שנמצאת במקום האחרון.
ב-12 בינואר 2021 חזר אבלארדו לאימון דפורטיבו אלאבס.
צד נוסף
צד נוסף הוא אלבום הסולו הרביעי של המוזיקאי והזמר הישראלי מתי כספי, שיצא ב-1980.
הפקה
בשנות ה-70 המאוחרות החל כספי בכתיבת לחנים לשירי התוכנית ה"קרוסלה". יש להניח שכתיבתם של למעלה מחמישה עשר שירים חדשים לילדים (וביניהם "הסביבון שלי") היוותה זרז להחלטתו של כספי להוציא אלבום שיוקדש לשירי ילדים.
אלבום זה מכיל שירים שהולחנו החל מתחילת פעילותו של כספי כמוזיקאי בתחילת העשור. רוב השירים הושרו במקור על ידי זמרים אחרים (תיקי דיין, נתנאלה, חוה אלברשטיין, יפה ירקוני ודודו זכאי) וחלקם גם על ידי כספי עצמו, ומיעוטם נכתב במיוחד עבור האלבום. שם האלבום וכן עיצובו (על ידי המעצב דוד טרטקובר) מזכירים במכוון את האלבום "צד א' צד ב'" שיצא כשנתיים קודם לכן: בשני המקרים התרכז כספי בהקלטות של שירים שבוצעו ברובם בעבר על ידי זמרים אחרים.
בין השירים שהוקלטו במיוחד לאלבום בולט השיר הפותח את האלבום "אולי זה מעליב". בולט גם השיר "אחותי הקטנה", השונה מאוד מהביצוע המקורי של ירקוני וגם מביצועו הראשון של כספי, שהוקלט כשבע שנים קודם לכן. באלבום גם הקליט כספי מחדש את "כלבלב הו בידי בם בם", כשהפעם את מקום ההכרזה "פסנתר" – ולאחריה נגינת חלילית, מחליפה ההכרזה "חליל", ולאחריה נגינת פסנתר. באלבום משתתפים הנגנים הקבועים איתם עבד כספי באותה תקופה: ז'אן פול זימבריס, חיים רומנו, קובי כהן, וכן נגני כלי מיתר של התזמורת הפילהרמונית הישראלית, החצוצרנים איתמר ארגוב ואברהם פלדר, הסקסופוניסטים פטר ורטהיימר ומורטון קם, הטרומבוניסט אדי קלובסקי, מוטי אדוני, ושם טוב לוי בחליל. מתי כספי מנגן בתופים, גיטרה, בס, פסנתר, קלרינט, סינטיסייזר, קונגס וכלי הקשה ברזילאיים שונים.
בין השירים שובצו שלושה קטעים אינסטרומנטליים קצרים, כאשר הבולט שבהם הוא "פסנתר מנגן".
את האלבום ליווה סיבוב הופעות בו שילב מתי כספי ילדים בביצוע השירים, גם כנגנים וגם כמחזיקי תווי ענק עשויים נייר. אחד מהילדים האלה גדל להיות נגן כלי ההקשה גדי סרי. למרות המופע והביקורות הטובות שקיבל, האלבום היה כישלון מסחרי ביחס לאלבומים בשנים לפני כן.
אלבום המשך אשר התייחס לאלבום זה ונחשב מסדרת ה"צד א' צד ב'" הוא האלבום "צד ג' צד ד'" - אלבום שיצא בשנת 1987, וגם הוא כולל גרסאות של כספי לשירים שהלחין למבצעים אחרים.
רשימת השירים
בתקליט הוויניל המקורי: צד א': שירים 1–6, צד ב': שירים 7–12
GraphQL
GraphQL היא שפת שאילתות קוד פתוח ושפת מניפולציה של נתונים עבור ממשקי תכנות בזמן ריצה. GraphQL פותחה באופן פנימי על ידי פייסבוק בשנת 2012 לפני שפורסמה בפומבי בשנת 2015. ב-7 בנובמבר 2018 הועבר פרויקט GraphQL מפייסבוק ל"קרן GraphQL" שהוקמה, בהנחיית קרן לינוקס ללא כוונת רווח. מאז 2012, גרף עליית אחוזי האימוץ של GraphQL בקהיליית המפתחים נעקב בקפידה על ידי לי ביירון, יוצר GraphQL. מטרתו של ביירון היא להפוך את GraphQL ל"נוכחת בכל מקום" בפלטפורמות אינטרנט.
GraphQL תומך בקריאה, כתיבה, עריכה, ו"הירשמות כמנוי (subscribing) לשינויים בנתונים (עדכונים בזמן אמת - לרוב מיושמים באמצעות WebHooks). שרתי GraphQL זמינים במספר שפות, כולל Haskell, JavaScript, Perl, Python, Ruby, Java, C++, C #, Scala, Go, Rust, Elixir, Erlang, PHP, R ו-Clojure.
דוגמה
בקשת POST : תשובה:
פטריות חוט
פטריות חוט (שם מדעי: Chytridiomycetes) הן מערכה בממלכת הפטריות. הן נחשבות לקדומות ביותר מבין הפטריות והם הופיעו לפני כ-500 מיליון שנה. לנבגי פטריות ממערכת החוט יש שוטון הדרוש להם לצורך רבייה בתווך המיימי שבו הן חיות.
גמטות הפלואידיות (בעלות סט כרומוזומים יחיד) נוצרות במנבג (איבר היוצר נבגים) הפלואידי הקרוי גמטנגיום (שם מדעי: gametangium). הגמטות עוברות תהליך הפריה שמתרחש במים כך שנוצרת זיגוטה דיפלואידית. הזיגוטה מייצרת שני סוגי מנבגים שעוברים מיטוזה ליצירת מנבג דיפלואידי בשם ספורנגיום (שם מדעי: sporangium). בספורנגיום מתרחשת מיוזה (חלוקת הפחתה) ליצירת נבגים הפלואידיים והשלמת מעגל הרבייה.
אלזה סמושי
אלזה סמושי (במקור ארז'בט סאמק, בהונגרית: Szamosi Elza; בודפשט, 10 במרץ 1881 – בודפשט, 14 ביולי 1924) הייתה זמרת אופרה יהודייה-הונגרייה (סופרן דרמטי).
ביוגרפיה
היא התארחה באמריקה ב-1906, אך שבה לבית האופרה של בודפשט לאחר שנה. בשנת 1917 נפרדה סופית מבית האופרה ופתחה בית ספר לשירה בווינה. היא חיה חיים שקטים ומבודדים ובשנים מאוחרות יותר לימדה שירה בעצמה, אך בתיאטרון היא נראתה רק באולם הצפייה, שם ביקרה לעיתים קרובות. היא הייתה שם בכל מופעי האופרה הגדולים והשתתפה בקונצרטים לעיתים קרובות.
משפחתה
היא נולדה במשפחה יהודית. הוריה הם ז'אק סאמק, רופא ואֶאוּגניה גולדשטיין. בעלה הראשון היה נאנדור שומלו, ממנו התגרשה. ב-15 באוקטובר 1914 בבודפשט נישאה לזמר האופרה בלה קורנאי, שהיה חבר באופרה של וינה, ועבר לווינה (גם) בגלל אלזה סמושי. הם התגרשו בשנת 1921, והיא התחתנה עם יוז'ף רייס, סיטונאי, עמו התגוררה עד מותה. היא הובאה למנוחת עולמים בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
קוזלודוי
קוֹזְלוֹדוּי (בבולגרית: Козлодуй) היא עיר בצפון מערב בולגריה, השנייה בגודלה במחוז וראצה, שוכנת לגדות הדנובה וממוקמת 130 קילומטרים צפונית מבירת בולגריה סופיה ו-80 ק"מ מבירת המחוז וראצה.
היסטוריה
עדויות כתובות ליישוב מאורגן במקום בשם קוֹטוֹזְלוּק מצויות בתעודות עות'מאניות מהמאה ה-16, העוסקות בגביית מיסים בווילאייט הדנובה. במהלך המאה ה-19, עידן התחייה הלאומית הבולגרית הוענק ליישוב שמו המודרני קוזלודוי. ב-23 בנובמבר 1877, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), נכבש היישוב על ידי צבא האימפריה הרוסית ומתוקף סיכומי קונגרס ברלין, נכלל בשטח נסיכות בולגריה.
דמוגרפיה
אוכלוסיית העיר מצויה במגמת קיטון בשל שיעור תמותה העולה על שיעור הילודה וכן בשל הגירה שלילית, בעיקר הגירת עבודה. בעשור הראשון של המאה ה-21 קטנה אוכלוסיית קוזלודוי בשיעור של 8.17 אחוזים. מבחינת התמהיל האתני של האוכלוסייה עולה, כי 85.5 אחוזים הם בולגרים ו-14.5 אחוזים הם צוענים. מבחינת התמהיל המגדרי עולה, כי 49.32 אחוזים הן נשים ו-50.68 אחוזים הם גברים.
כלכלה
סמוך לעיר פועלת מ-1970 תחנת כוח גרעינית בהספק של 1,820 מגה-ואט. זוהי תחנת הכוח הגרעינית היחידה בבולגריה. החל מ-2006, עם הצטרפות בולגריה לאיחוד האירופי צומצמה מאוד פעילות התחנה בלחץ האירופים ונסגרו 4 יחידות יצור מתוך ה-6 שפעלו במקום, בשל תנאי בטיחות לקויים. מקצת מעובדי התחנה נפלטו למעגל האבטלה ושיעורה בקוזלודי האמיר מעל לממוצע הבולגרי. בקוזלודוי פועלות חברת בנייה וחברה ליצור מוצרי צריכה חשמליים. העיר סמוכה לעורקי התחבורה מספר 5, 7, 8 ו-9 של נתיבי התעבורה הפאן-אירופיים.
מוזיאון האדם והסביבה
מוזיאון האדם והסביבה (נקרא קודם מוזיאון גוף האדם) הוא מוזיאון מדע הנמצא בפתח תקווה, מול הכניסה הצפונית לפארק יד לבנים, ובתערוכותיו ניתן לגעת, לשחק ולהפעיל את המוצגים. התערוכות עוסקות באנטומיה ובפיזיולוגיה של גוף האדם, חינוך לבריאות ויחסי הגומלין בין האדם לסביבה בה הוא חי.
כמו כן, המוזיאון מציע תוכניות חינוכיות לתלמידים מכיתות גן ועד חטיבה עליונה.
היסטוריה
בשנת 1985, שונה שם המוזיאון והוא נקרא "מוזאון האדם והסביבה".
לורה מאלווי
לורה מאלווי (באנגלית: Laura Mulvey; נולדה ב-15 באוגוסט 1941) היא תאורטיקנית בריטית. מחקריה משלבים בין תאוריה קולנועית, פסיכואנליזה ופמיניזם. מאמרה "עונג חזותי וקולנוע נראטיבי" נחשב למאמר מכונן במחקר הקולנוע הפמיניסטי.
השכלה וקריירה
היא התחנכה במכללת סנט הילדה (אוניברסיטת אוקספורד). כיום היא פרופסור ללימודי קולנוע ומדיה בבירקבק, אוניברסיטת לונדון. לפני מקום עבודתה הנוכחי, היא עבדה במשך שנים רבות במכון הסרטים הבריטי.
במהלך שנת הלימודים האקדמית של 2008–2009, היא שימשה כמרצה אורחת למדעי הרוח במכללת ולסלי. לפרופ' מאלווי הוענקו שלושה תוארי דוקטור לשם כבוד: מאוניברסיטת מזרח אנגליה, בשנת 2006; מאוניברסיטת קונקורדיה, בשנת 2009 ומאוניברסיטת קולג' דבלין, בשנת 2012.
תאוריות קולנועיות
מאלווי ידועה בעיקר בזכות במאמרה, "עונג חזותי וקולנוע נראטיבי", שנכתב בשנת 1973 ופורסם בשנת 1975 במגזין הקולנוע הבריטי רב ההשפעה "Screen". המאמר הופיע מאוחר יותר באוסף מאמריה שנקרא Visual and Other Pleasures, וכן באנתולוגיות רבות אחרות. מאמרה, אשר הושפע מהתאוריות של זיגמונד פרויד וז'אק לאקאן, הוא אחד מן המאמרים הגדולים הראשונים שאיפשרו לשנות את הגישה של התאוריה הקולנועית כלפי המסגרת הפסיכואנליטית. לפני מאלווי, תאורטיקני קולנוע כגון ז'אן-לואי בודרי וכריסטיאן מץ השתמשו ברעיונות הפסיכואנליזה במחקריהם התאורטיים של הקולנוע. תרומתה פורצת הדרך של מאלווי, לעומת זאת, הייתה בשילוב תאוריות קולנועיות, פסיכואנליזה ופמיניזם.
מאלווי טוענת כי הדרך היחידה להשמיד את מערכת הוליווד הפטריארכלית היא לקרוא עליה תיגר באופן קיצוני ולעצב מחדש את האסטרטגיות הקולנועיות של הוליווד עם שיטות פמיניסטיות חלופיות. היא קוראת לעשייה קולנועית אוונגרדית פמיניסטית אשר תשבור את מוסכמת העונג הנרטיבי של הקולנוע ההוליוודי הקלאסי. היא כותבת כי "נטען כי ניתוח הנאה או יופי משמיד אותם. זוהי הכוונה של מאמר זה".
"עונג חזותי וקולנוע נראטיבי" היה הנושא של דיון בינתחומי נרחב בקרב תאורטיקני קולנוע, שנמשך עד לאמצע שנות ה-80. מבקרי המאמר העירו כי טענותיה של מאלווי מרמזות על חוסר האפשרות לחוש הנאה מהקולנוע ההוליוודי הקלאסי על ידי נשים, וכי לא ניכר כי טיעוניה הביאו בחשבון צפייה שאיננה מתאימה לחלוקה על פי קווי מגדר נורמטיביים. מאלווי מתייחסת לבעיות אלו במאמר מאוחר יותר, משנת 1981, "Afterthoughts on 'Visual Pleasure and Narrative Cinema' inspired by King Vidor's Duel in the Sun (1946)", בו היא טוענת ל"טרנסווסטיזם" מטאפורי שבו הצופה הנשית עשויה להתנודד בין עמדת צפייה גברית לבין עמדת צפייה נשית. רעיונות אלו הובילו לתאוריות צפייה מצד צופים הומואים, לסביות וביסקסואלים. במאמרה נכתב לפני גל מאוחר יותר של מחקרי חוויות צפייה אודות טבען המורכב של תרבויות הערצה וקשרי הגומלין שלהן עם הכוכבים. תאוריות קוויריות, כגון זו שפותחה על ידי ריצ'רד דאייר, מתבססות על מאמריה של מאלווי על מנת לחקור את ההשלכות המורכבות כי ללהט"בים רבים יש קיבעון כלפי כוכבות מסוימות (למשל דוריס דיי, לייזה מינלי, גרטה גרבו, מרלן דיטריך, ג'ודי גרלנד).
המבקרת הפמיניסטית גאלין סטאדלר כתבה בהרחבה אודות הבעייתיות בתזה המרכזית של מאלווי, כי הצופה הוא גברי המפיק עונג חזותי מנקודת מבט דומיננטית ושולטת. סטאדלר הציעה כי העונג החזותי לכל הקהלים נגזר מנקודת מבט פסיבית, מזוכיסטית, שבה הקהל מבקש להיות חסר אונים והמום מהדימוי הקולנועי בו הוא צופה.
מאוחר יותר, מאלווי כתבה כי מאמרה היה אמור להיות פרובוקציה או מניפסט, ולא מאמר אקדמי מנומק המתייחס לכל הטיעונים הנגדיים. היא השיבה למרבית המבקרים שלה, והבהירה את הטיעונים שהציגה ב-"Afterthoughts" (המופיע אף הוא באוסף Visual and Other Pleasures).
ספרה האחרון של מאלווי שראה אור בשנת 2006 נקרא Death 24x a Second: Stillness and the Moving Image. בספר זה, מלווי מתארת את הדרכים שבהן טכנולוגיות הוידאו וה-DVD שינו את הקשר בין סרט הקולנוע לבין הצופה. הצופה איננו עוד חבר בקהל, הנאלץ לצפות בסרט בשלמותו באופן ליניארי מתחילתו ועד הסוף. במקום זאת, הצופה היום מסוגל להפגין שליטה רבה יותר על הסרטים שהוא צורך. בהקדמה לספרה, לפיכך, מלאווי מתחילה בהסבר אודות השינויים שעברו על הסרטים מאז שנות ה-70 ועד לראשית המאה ה-21. כפי שמאלווי מציינת, מאז החלה לכתוב על סרטים, היא "שקעה במחשבות אודות היכולת של הוליווד כדי לבנות את כוכבות הקולנוע הנשיות כסְפֶּקְטַקְל אולטימטיבי, הסמל והערובה לקסמו ולכוחו"; עם זאת, כעת היא "מתעניינת יותר באופן שבו רגעים אלו של ספקטקל הם גם רגעים של עצירה מוחלטת בהתקדמות הנרטיב, המרמזים על חוסר התנועה הקיים בפריים הצלולואידי הבודד". עם התפתחותן של טכנולוגיות צפייה, מאלווי מגדירה מחדש את היחסים בין צופה לבין הסרט. לפני הופעתם של נגני VHS ו-DVD, הצופים היו יכולים רק להתבונן; הם לא יכלו להיות בעליהם של אותם "רגעים יקרים, תמונות, ובמיוחד, אליליהם", ועל כן, "בתגובה לבעיה זו, תעשיית הקולנוע הפיקה, החל מן הרגעים המוקדמים ביותר של הפנדום, אוסף של תמונות סטילס שיכול להשלים את הסרט עצמו", ואשר "נועדו לתת למעריצים אשליה של בעלות, תוך יצירת גשר בין הספקטקל החד-פעמי לבין הדמיון של האִינְדִּיבִידוּאָל". תמונות אלו, רפרודוקציות גדולות של פריימים בודדות מתוך הסלילים המקוריים של הסרטים, היוו בסיס לקביעתה של מאלווי שאפילו החוויה הליניארית של צפייה קולנועית תמיד הציגה קורטוב של חוסר-תנועה. לפיכך, עד אשר המעריצים היו יכולים לשלוט בעצמם בסרט, כראות עיניהם, כדי להגשים את רצונות הצפייה שלהם, מאלווי מציינת כי "הרצון להיות הבעלים ולהחזיק את התמונה החמקמקה הוביל לצפייה חוזרת, חזרה לבית הקולנוע, כדי לצפות באותו הסרט שוב ושוב ושוב". עם זאת, עם חדירתה של הטכנולוגיה הדיגיטלית, הצופים יכולים להשהות סרטים בכל רגע נתון, לחזור שוב אל הסצנות האהובות עליהם, ואפילו לדלג על הקטעים בהם הם לא מעוניינים לצפות. לדברי מאלווי, כוח זה הוביל את הופעתו של "הצופה הרכושני", כהגדרתה. כעת ניתן, אם כן, להשהות סרטים, "ולקטוע את הנרטיב הליניארי לתוך רגעים או סצנות אהובים" שכלפיהם "הצופה מוצא יחס מוגבר אל גוף האדם בכלל, ואל זה של כוכב הקולנוע בפרט". בתוך הגבולות החדשים של יחסים אלו (שבין הצופה לבין הסרט) מאלווי טוענת כי הצופים יכולים כעת לעסוק בבעלות בעלת אופי מיני של הגופים שהם רואים על מסך.
מאלווי סבורה כי סרטי אוונגרד "מציבים שאלות מסוימות אשר במודע מתעמתות עם פרקטיקות מסורתיות, לעיתים קרובות עם מוטיבציה פוליטית" המובילה לשינוי "אופני הייצוג" כמו גם "ציפיות בצריכה". אמלווי הצהירה כי פמיניסטיות רואות באוונגרד מודרניסטי כדבר "רלוונטי למאבק שלהן לפתח גישה רדיקלית לאמנות".
פאלוצנטריזם ופטריארכיה
מאלווי משלבת את הגישה הפרוידיאנית של פאלוצנטריזם לתוך "עונג חזותי וקולנוע נרטיבי". באמצעות הגיגיו של פרויד, מאלווי מקדמת את הרעיון כי תמונות ודימויים, דמויות, עלילות וסיפורים, ודיאלוגים בסרטים משרתים אידיאלים פטריארכליים, הן בהקשרים מיניים והן מעבר לכך. היא משלבת יצירותיהם של הוגים כמו ז'אק לאקאן ומהרהרת על יצירות של במאים כמו יוזף פון שטרנברג ואלפרד היצ'קוק.
במאמרה, מאלווי דנה בסוגים שונים של חוויות צפייה. צפייה בסרט כרוכה, בתת-מודע או בחצי-מודע, בעיסוק בתפקידים החברתיים הטיפוסיים של גברים ונשים. "שלושת המבטים השונים", כפי שהם מכונים, מסבירים בדיוק איך סרטים נתפסים ביחס לפאלוצנטריזם. "המבט הראשון" מתייחס אל המצלמה, במהלך צילומם של אירועים אמיתיים על גבי פילם. "המבט השני" מתאר את המעשה הכמעט מציצני של הקהל, המורכב מצופים העוסקים בצפייה בסרט עצמו. לבסוף, "המבט השלישי" מתייחס לאינטראקציה בין הדמויות הבדיוניות זו עם זו לאורך כל הסרט.
הרעיון המרכזי שנראה מקשר בין פעולות אלו הוא שה-"הסתכלות" נתפסת בדרך כלל כתפקיד אקטיבי וגברי, בעוד שלתפקיד הפסיבי - מי שמסתכלים עליו - מיוחסים מאפיינים נשיים. תחת ההבנייה של הפטריארכיה, מאלווי טוענת כי נשים בסרטים משועבדות לתשוקה וכי על דמויות נשיות להיות בעלות "מראה המותאם לדימוי חזותי עוצמתי ולהשפעה ארוטית". הדמויות הנשיות לעולם לא נועדו לייצג דמויות המקדמות באופן ישיר את העלילה, אלא מופיעות בסרט רק על מנת לתמוך בדמויות הגבריות ו-"לשאת בנטל של ההחפצה מינית" שהגבר לא מסוגל.
יצירות קולנועיות
מאלווי בלטה כיוצרת קולנוע קולנוע אוונגרדי בשנות ה-70 ובשנות ה-80. מאלווי ובעלה פיטר וולן כתבו וביימו יחד מספר סרטי קולנוע וטלוויזיה: Penthesilea: Queen of the Amazons (1974), Riddles of the Sphinx (1977, ככל הנראה סרטם המשפיע ביותר), !AMY (1980), Crystal Gazing (1982), Frida Kahlo and Tina Modotti (1982) ו-The Bad Sister (1983).
הסרט Penthesilea: Queen of the Amazons (בעברית: פנתסיליאה: מלכת האמזונות) היה סרטם המשותף הראשון של וולן ומאלווי. בסרט זה, מאלווי ניסתה לקשר בין כתביה הפמיניסטיים אודות מיתוס האמזונה לבין ציוריו של האמן אלן ג'ונס. כתבים אלו דנו בנושאים כגון הפנטזיה הגברית, שפות וסמלים, נשים ביחס לגברים והמיתוס הפטריארכלי. שני הקולנוענים התעניינו בחקירת אידאולוגיה כמו גם ב"מבנה של יצירת מיתולוגיה, מעמדה בתרבות המיינסטרים ומושגים של מודרניזם". הסרט משתייך לתחום הקולנוע הניסיוני, שנבחן בעבר על ידי יוצרי סרטים כמו ז'אן-לוק גודאר.