cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נוצה
זיפים
זיפים בעופות גם הם גלגול של נוצות, בעלות ציר מרכזי ללא סעיפים. במיני עופות מסוימים הם משמשים כעין ריסים סביב העיניים או הנחיריים. נוצות שערה דומות לנוצות זיפים, פרט לכך שיש להן גדיל זעיר של סעיפים בקצה, והן לרוב משמשות כאברי חישה בדומה לשערות שפם אצל יונקים רבים. נוצות איבוק הן נוצות המתפוררות בהדרגה למעין אבקת "פודרה", והן משמשות במיני עופות מסוימים, בעיקר כאלה החסרים בלוטות שומן, לסיכוך מעטה הנוצות.
דראפט ההרחבה של שנת 1967 ב-NBA
דראפט ההרחבה של שנת 1967 בליגת ה-NBA היה דראפט ההרחבה השלישי בתולדות הליגה. הדראפט התקיים ב-1 במאי 1967 בעקבות הצטרפתן הצפויה ליגה של סן דייגו רוקטס וסיאטל סופרסוניקס בעונת.
תהליך הבחירה
בדראפט הרחבה לכל קבוצה יש אפשרות "להגן" על חלק משחקני הסגל שלה, בחירת השחקנים מתבצעת מתוך רשימת השחקנים הלא-מוגנים. לפני תחילת הדראפט יכלה כל קבוצה להגן על 7 שחקנים. במהלך הדראפט נערכו 3 סבבים של בחירה, כאשר בכל סבב בחרה כל קבוצה שחקן אחד. לאחר סיום כל סבב יכלה כל אחת מ-12 הקבוצות הוותיקות להוסיף שחקן נוסף לרשימת השחקנים המוגנים שלה. הדראפט נמשך עד שכל קבוצה בחרה 15 שחקנים, 3 שחקנים מכל קבוצה קיימת.
מבין 15 השחקנים שנבחרו על ידי סן דייגו רוקטס 10 שיחקו במדי הקבוצה במהלך עונת הבכורה שלה בליגה, אך רק מחצית מהם שיחקו יותר מעונה אחת. דון קוג'יס, ששיחק 3 עונות בקבוצה, נבחר למשחק האולסטאר בעונת הבכורה של הקבוצה והפך לשחקן הראשון בתולדות המועדון שמשתתף במשחק.
סיאטל בחרה בדראפט את ריצ'י גארין, שרשם 6 הופעות במשחקי אולסטאר ושימש כשחקן ומאמן בסנט לואיס הוקס. גארין הודיע על פרישה ממשחק והפך להיות מאמן ההוקס במשרה מלאה. הוא לא שיחק עבור הסופרסוניקס למרות ששב לשחק בקבוצה עונה לאחר מכן. מבין 15 השחקנים שבחרה הקבוצה בדראפט, 9 שיחקו במדי הקבוצה בעונת הבכורה שלה, אך רק ארבעה שחקנים שיחקו בה יותר מעונה אחת. וולט האזרד נבחר למשחק האולסטאר בעונת הבכורה של הקבוצה והפך לשחקן הראשון בתולדות המועדון שמשתתף במשחק.
משפחת רזאל
משפחת רזאל היא משפחה ענפה במוזיקה היהודית המקורית בישראל.
תולדות המשפחה
מארק ופאני הגיעו לישראל בשנת 1947 באוניה הראשונה שיצאה ממרסיי דרך קהיר לארץ ישראל. הם התקשו למצוא פרנסה וחזרו. "רק בשנת 1952 החליטו סופית לעלות לארץ והתיישבו בירושלים. מארק התפרנס מנגינה על צ'לו בתזמורת הסימפונית ירושלים ובקונצרטים של הרכבים קטנים. כשנפתחה אוניברסיטת תל אביב, הוא הוזמן לשמש פרופסור ללימודים קלאסיים". אחרי המלחמה נולדו בהולנד ילדיהם עלי ומיכה. אורי למד בבית הספר לקציני ים עכו, שירת בחיל הים ואחר כך עבד בצי הסוחר. נישא לנאוה ולהם ארבעה ילדים. ניצן-חן, לילך, עדי ועמית-אלעזר. עלי שירת כטייס בחיל האוויר, היה טייס בחברת התעופה ארקיע והוא אב לקרן, גדעון, ומרק-מרדכי.
מיכה נסע לניו יורק ללמוד פסיכולוגיה ושם הכיר את קרול. שניהם למדו יחד לדוקטורט בפסיכולוגיה. בניהם, אהרן ויונתן, נולדו בארצות הברית. יונתן הבכור, ואהרן נולד קצת יותר משנה אחריו. כשאהרן היה בן כמה חודשים עלתה המשפחה לארץ והתיישבה בשכונת נחלאות בירושלים. מיכה החל ללמד בבית הספר לחינוך באוניברסיטת בר-אילן.
בשכונה החלו להתקרב ליהדות. השכנים, יוצאי פרס, הזמינו אותם להתפלל בבית-הכנסת השכונתי. בהדרכת רב השכונה החלה המשפחה לשמור שבת. . הילדים החלו בגיל צעיר לימודי מוזיקה אשר כללו האזנה, הרמוניה, פיתוח שמיעה, לימוד כלי נגינה – פסנתר, חלילית, קונטרבס, כינור, חליל צד וכתיבת מוזיקה. שעורים אלו נתנו על ידי מורים שונים כמו דוד דולן, יענקלה סגל, חנוך יעקבי ועוד.
להקת רזאל
ילדיו של מיכה - יונתן, אהרן, ריקה ויהודה - גדלו יחד באותו החדר. "החינוך מהבית ושפע הגירויים המוזיקליים" הוביל אותם להקים להקה. יונתן היה אז בן 15 והאח הצעיר ביותר, יהודה, בן 11. הלהקה הייתה פעילה לתקופה קצרה בשלהי שנות השמונים, ניגנה מוזיקת פופ רוק והתפרסמה בתוכנית סיבה למסיבה בהנחיית רבקה מיכאלי. בתוכנית הם ביצעו שני שירים שיצאו כסינגל ראשון מתוך אלבומה היחיד של הלהקה: "בלדה לחמור", ו"Taxi Driver", שהושר באנגלית אך התפרסם דווקא בשמו העברי "אני רוצה להיות נהג מונית". הופעה זו זכתה להצלחה ובעקבותיה הוצא ב-1990 תקליט בשם "למה לא היום?" בחברת "פונוקול". הוא כלל שירים אישיים ("פעם הייתה עיר", "השכונה שבה גדלתי") והומוריסטיים ("בייביסיטר", "חוקרי עכבישים", "אני רוצה להיות נהג מונית") לצד שירים עם ביקורת ("בלדה לחמור" ו"בת יחידה" הפמיניסטי ושירו של חיים נחמן ביאליק "אם יש את נפשך לדעת"). אחד מהאחים, יונתן, היה גם המפיק המוזיקלי של התקליט. יורם בר כתב על השירים "בלדה לחמור" ו"בת יחידה":
האלבום "למה לא היום?" זכה להצלחה אך הלהקה התפרקה בטרם הספיקה לעבוד על אלבומה השני, שנגנז.
פיתוח קריירות עצמאיות
לאחר השירות הצבאי החלו יונתן ואהרן בחיפוש עצמי. אהרן עבר לצפת והתאהב בשירת קרליבך. שם הלחין את שירו "הגיע זמן הגאולה". יונתן פנה ללימודים גבוהים באקדמיה למוזיקה למוזיקה ולמחול בירושלים, ועבד עם התזמורת הקאמרית הישראלית וסימפונט רעננה, ואז פרש לטובת רעיית צאן ביישוב סוסיא, שבו התגורר חצי שנה. בתום החיפוש העצמי עשו השניים שתי בחירות זהות: שניהם בחרו באורח חיים דתי ובמוזיקה. שניהם תלמידיו של אנדרה היידו. אהרן ויונתן הופיעו ביחד מספר פעמים. יהודה שהיום הוא רב מצטרף אליהם לעיתים כמתופף. ריקה מופיעה בפני נשים אולם היא גם מעורבת ומפיקה חלק מיצירתם. בשנת 2016, בגיל 40, לאחר שהקימה משפחה וילדה שמונה ילדים, ריקה שבה לקדמת הבמה בשירים מקוריים שלה אותם היא גם מקליטה לקראת אלבום שבדרך. ריקה הופיעה בעבר גם יחד עם אשתו של אהרן, אפרת.
בנו של אורי, אחיו של מיכה, הוא הכנר והזמר ניצן חן רזאל. כילד הופיע יחד עם בני דודיו, יונתן ואהרן, בנגינת חליליות במדרחוב בן-יהודה בירושלים. הוא עשה מסלול כמעט זהה - לימודי מוזיקה קלאסית; לימודים בבית הספר שליד האקדמיה; בית הספר התיכון ליד האוניברסיטה העברית; האקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים; שירות צבאי כמוזיקאי מצטיין ולאחר מכן נגינה עם הרכבים שונים, ובחר באורח חיים דתי.
לילך רזאל, בתו השנייה של אורי, היא זמרת בתחילת דרכה. האלבום הראשון שלה, "מבחוץ", הושק ביולי 2015.
אנטוניו רודיגר
אנטוניו רודיגר (בגרמנית: Antonio Rüdiger, נולד ב-3 במרץ 1993 בברלין שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת הבלם בריאל מדריד ובנבחרת גרמניה.
שטוטגרט
רודיגר נולד בברלין לאב גרמני ולאם מסיירה לאון שבאפריקה. רודיגר הוא בן דודו של הכדורגלן סאהר סנסי, ששיחק בעבר בבורוסיה דורטמונד. רודיגר שיחק במספר מועדוני נוער, ביניהם בורוסיה דורטמונד. בשנת 2011 עבר לשטוטגרט, ובאותה שנה החל לשחק בקבוצת המילואים. בשנת 2012 עלה רודיגר לקבוצה הבוגרת של שטוטגרט. משחקו הראשון בקבוצה הבוגרת נערך בינואר 2012 מול בורוסיה מנשנגלדבך. באותה שנה זכה במדליית זהב במסגרת פרס מדליית פריץ ואלטר, המוענק מדי שנה לכדורגלנים צעירים מבטיחים מתחל לגיל 19. באוקטובר 2012 ערך את הופעת הבכורה באירופה, כאשר שיחק נגד מולדה במסגרת הליגה האירופית. בתום עונת 2012/13 העפיל רודיגר עם שטוטגרט לגמר הגביע הגרמני, בו הפסידה קבוצתו בתוצאה 2–3 לבאיירן מינכן, שזכתה בטרבל. במשחק זה רודיגר שיחק 90 דקות. את שערו הראשון בקבוצה הבקיע רודיגר בספטמבר 2013, בניצחון 2–6 על הופנהיים במסגרת הבונדסליגה. יכולתו הגבוהה של רודיגר ועוצמתו הפיזית, הקנו לו מקום בנבחרת גרמניה, אך פציעות רבות היו בעוכריו והוא הרבה להחמיץ משחקים.
רומא
חוזהו של רודיגר בשטוטגרט הוארך באפריל 2013 עד לשנת 2017. עם זאת, הושאל רודיגר באוגוסט 2015 לרומא תמורת ארבעה מיליון אירו, עם אופציה לרכישה בתום עונה אחת תמורת תשעה מיליון אירו. לאחר עונה אחת מוצלחת ברומא, בה סיים עם הקבוצה במקום השלישי בליגה והגיע עמה לשמינית גמר ליגת האלופות, נרכש רודיגר על ידי הקבוצה באופן סופי משטוטגרט בתשעה מיליון אירו. בעונת 2016/17 רודיגר ורומא סיימו במקום השני בליגה, אך נשרו מליגת האלופות כבר בשלב הפלייאוף, ולאחר שצלחו את שלב הבתים של הליגה האירופית, ועברו את ויאריאל בשלב הנוק אאוט הראשון, הודחו רומא ורודיגר בשמינית הגמר על ידי ליון.
צ'לסי
ב-9 ביולי 2017 חתם רודיגר בצ'לסי מהפרמייר ליג עבור 39 מיליון אירו. הופעת הבכורה של רודיגר בקבוצה הייתה בהפסד לארסנל בגמר מגן הקהילה באוגוסט 2017, במשחק בו החליף את מרקוס אלונסו. בעונת הבכורה שלו בקבוצה, 2017/18, רודיגר וצ'לסי סיימו במקום החמישי בליגה והודחו בשמינית גמר ליגת האלופות, אך זכו בגביע האנגלי לאחר ניצחון 0–1 בגמר על מנצ'סטר יונייטד, במשחק בו רודיגר הצטיין ונבחר כאיש המשחק. בעונת 2018/19 רודיגר וצ'לסי סיימו במקום השלישי בפרמייר ליג, אך נעדרו מליגת האלופות בעקבות המקום החמישי בעונה הקודמת. עם זאת, צ'לסי ורודיגר זכו בטורניר הליגה האירופית בסיום אותה עונה, לאחר ניצחון 1–4 בגמר על ארסנל. עם זאת, רודיגר לא שותף במשחק זה. בעונת 2019/20 רודיגר וצ'לסי סיימו במקום הרביעי בפרמייר ליג. באותה עונה, בדצמבר 2019, הביע רודיגר את מחאתו על קריאות גזעניות נגדו מצד אוהדי טוטנהאם הוטספר, וקרא לשלטונות לפעול נגד הגזענות, אך עם זאת, חקירה בנושא לא הניבה ממצאים על קריאות גזעניות שכאלה. בעונה זו, רודיגר וצ'לסי הודחו בשמינית גמר ליגת האלופות על ידי באיירן מינכן. בעונת 2020/21 רודיגר וצ'לסי סיימו שוב במקום הרביעי בפרמייר ליג, אך בליגת האלופות סיימו עונה מוצלחת במיוחד בזכייה בתואר, שבה רודיגר היה משמעותי במיוחד, לרבות בגמר ליגת האלופות 2021, בו רודיגר הצטיין בניצחון 0–1 על מנצ'סטר סיטי.
ריאל מדריד
ב-2 ביוני 2022 חתם רודיגר ל-4 שנים בריאל מדריד. ב-14 באוגוסט ערך הופעת בכורה בקבוצה, בניצחון 2–1 על אלמריה. ב-11 בספטמבר כבש שער ראשון בקבוצה, בניצחון 4–1 על מיורקה. ב-11 באוקטובר כבש שער ראשון בליגת האלופות במדי הקבוצה בדקה ה95 בתיקו 1-1 נגד שחטאר דונצייק בחוץ.
קריירה בינלאומית
רודיגר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גרמניה במאי 2014 במשחק הכנה למונדיאל 2014 מול נבחרת פולין, וזומן לסגל המורחב של יואכים לב למונדיאל, אך לא נכלל בסגל הסופי לטורניר. באוקטובר 2014 רודיגר ערך את ההופעה הראשונה שלו במשחק רשמי, שוב נגד פולין, במסגרת מוקדמות יורו 2016. במשחק זה הפסידה גרמניה בתוצאה 0–2. רודיגר היה יכול לבחור אם לשחק בנבחרת גרמניה או בנבחרת סיירה לאון משום שאביו גרמני ואמו מסיירה לאון, ומאחר שייצג את גרמניה במשחק רשמי, פקעה עבורו הזכות לשחק בנבחרת סיירה לאון. רודיגר זומן לסגל הסופי של נבחרת גרמניה ליורו 2016, אך קרע את הרצועה הצולבת שלושה ימים לפני הטורניר, ולכן נופה מהסגל לטובת יונתן טאה.
בשנת 2017 זומן רודיגר לסגל הגרמני לגביע הקונפדרציות 2017, בו שיחק ארבעה משחקים, לרבות משחק הגמר בו ניצחה גרמניה 0–1 את צ'ילה וזכתה בתואר. באוקטובר 2017 הבקיע רודיגר את שער הבכורה שלו במדים הלאומיים, בניצחון 1–5 על אזרבייג'ן במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018.
בשנת 2021, זומן רודיגר לסגל הגרמני ליורו 2020, ושיחק בכל משחקיה של נבחרת גרמניה בטורניר, בו צלחה הנבחרת את שלב הבתים, והודחה לאחר הפסד 0–2 לאנגליה בשלב שמינית הגמר.
חיים שלי (איש העלייה השנייה)
חיים שלי (פיינברג) (תרנ"א/ 1891 – תשל"ח/ 15 בנובמבר 1978) היה איש העלייה השנייה, מורה ומחנך, חוקר תנ"ך מראשוני "החברה לחקר המקרא בישראל" וסופר ישראלי, ממייסדי בית הכרם (כיום שכונה בירושלים).
ביוגרפיה
חיים שלי (פיינברג) נולד ב-1891 (תרנ"א) בבוברויסק שברוסיה (רוסיה הלבנה) לזלמן וחנה פיינברג. הוא למד בחדר ואחר כך בישיבת "כנסת בית יצחק" בסלובודקה שליד קובנה, ליטא (אחת משתי הישיבות החשובות של עולם הישיבות הליטאי). השכלה חילונית רכש בגימנסיה רוסית. ב-1913 עלה לארץ ישראל.
בירושלים החל ללמוד בבית המדרש למורים העברי (לימים המכללה לחינוך ע"ש דוד ילין), שאותו ייסד ב-1913 וניהל פרופ' דוד ילין. אחרי פרוץ מלחמת העולם הראשונה קיבל, יחד עם שאר תלמידי הסמינר, אזרחות עות'מאנית, ובערב פסח תרע"ו (1916) גויס עם חבריו לצבא העות'מאני. הוא סיים קורס קצינים באיסטנבול (יחד עם מגויסים אחרים, בהם משה שרת ודב הוז) ושירת במלחמה בדרגת סגן-משנה (מולאזם ת'אני). בעת המלחמה בבריטים שכבשו את המזרח התיכון, זכה לאות הצטיינות על "ביצוע נסיגה למופת". אחרי שנכבשה ארץ ישראל על ידי הבריטים והצבא העות'מאני נסוג צפונה, נשלחו הקצינים הארץ ישראליים שבו לאיסטנבול. פיינברג החליט לנטוש את שורות הטורקים המובסים וחזר לירושלים להשלים את לימודיו בבית המדרש למורים. על חלקו בשירות הצבאי במלחמת העולם הראשונה עוטר על ידי משרד הביטחון בעיטור לוחמי המדינה (על"ה) ובאות ההתנדבות.
ב-1919 סיים את לימודיו בבית המדרש והוסמך כמורה. באותה שנה נשא לאישה בכפר השילוח (סילואן) את מלכה בית-אורה (מולה ליכְטְהוֹיז; 1891–1975), שהייתה אחות ראשית בבית המרפא לחולי עיניים ובמרפאת הבריאות הממשלתית בירושלים בשנים 1919–1923. הזוג ובתם הבכורה דימונה (דימה) התגוררו בשכונת הבוכרים בירושלים. ב-1922 עִברת את שם משפחתו מפיינברג לשלי.
בשלהי 1925 עבר חיים שלי עם משפחתו לשכונת המורים והסופרים בית הכרם, שעם מייסדיה נמנה, אחרי שהושלמה בניית ביתם (בין 50 הבתים הראשונים שנבנו) על הקרקע שרכש. חצר ביתם גבלה במשבצת הקרקע, שהוקצתה לחיים נחמן ביאליק כדי שיבנה בו בית קיט, אולם ביאליק הסתפק בנטיעת חורשת עצי אורן, שנקראה לימים על שמו, "חורשת ביאליק". בשנת 1928, שלוש שנים לאחר חנוכת האוניברסיטה העברית, בשנה הראשונה ללימודי מוסמך רשמיים, החל ללמוד בה בעקבות המלצתו של פרופ' ילין. ב-1937 סיים את לימודיו באוניברסיטה וקיבל תואר מוסמך לספרות עברית, מקרא, יוונית עתיקה והיסטוריה של יוון ורומי. חיים שלי שימש כמורה וכמנהל בירושלים במשך שלושים וחמש השנים שלאחר לימודיו בבית המדרש. בין בתי הספר שלימד בהם: בית הספר למל, בית הספר לבנות ג' ובית הספר "נחשון" במי נפתוח (ליפתא).
ב-1942 יצא לאור ספרו "מחקר המקרא בספרות ההשכלה" בהוצאת ראובן מס. הספר היה הראשון בסדרת "ספריית המוסמכים של האוניברסיטה העברית", ופרופ' יוסף קלויזנר, שיזם את הוצאת הספר, הגדיר אותו כ"חיבור יקר וחשוב" וכ"דוגמה נאה למונוגרפיה מדעית". ב-1943 יצא לאור קיצור ועיבוד של "סיפורו של חטוף" מאת יהודה שטיינברג בהוצאת ראובן מס (ואחר כך ב"קהלת" של הסתדרות המורים), במהדורה מותאמת לתלמידי בתי הספר. בשנים 1944–1945 ישב שלי בדגניה א', אחרי שהוזמן ללמד בבית החינוך המשותף דגניה. בין תלמידיו הייתה נעמי ספיר (לימים נעמי שמר). אחרי קום המדינה שימש כמנהל בית הספר ע"ש אוסישקין בירושלים, עד צאתו לגמלאות ב-1955. שלי היה חבר פעיל בחברה לחקר המקרא, ובמשך שנים היה חבר הנהלת איגוד המורים הוותיקים במסגרת הסתדרות המורים. אחרי פרישתו לגמלאות הִרבה ללמד בהתנדבות בחוגים ללימוד התנ"ך, בתחילה בירושלים ואחר כך בתל אביב, שאליה עקר עם רעייתו ב-1960.
בשנותיו האחרונות עסק שלי בהתקנת תרגום משַחְזֵר לעברית של תרגום השבעים לפי קודקס ותיקנוס. הוא זכה להשלים רק את התרגום המשחזר לספרי נביאים ראשונים, שיצא לאור ב-1983 בחסות החברה לחקר המקרא ובתמיכת קרן עמו"ס שליד נשיא המדינה.
שלוש בנותיו, דימונה (דימה) לוין (1920–1989), צילה נצר (1922–2015) וניצה וולפסון (1926–2019), הלכו בעקבותיו ועסקו בהוראה. בתו דימה לוין הייתה מורה, מחנכת ומנהלת, מכפר תבור ודגניה א' (בית החינוך המשותף בעמק הירדן) ועד לניהול בית החינוך לילדי עובדים בצפון ע"ש א"ד גורדון בתל אביב. אשתו של המחנך ואיש הציבור שלום לוין (מזכ"ל ונשיא של הסתדרות המורים, נשיא הפדרציה הבינלאומית של התאגדויות המורים, חבר הכנסת ויו"ר המועצה הפדגוגית) ואמם של יואב לביא (פובליציסט, סופר ויועץ) ונעמה ארז (משוררת, סופרת ועיתונאית). נכדָהּ (נין של שלי), עידו לביא, היה שחקן נבחרת ישראל בכדוריד.
טללית
טללית (שם מדעי: Drosera), או בשמה הלועזי העממי "Sundew", הוא סוג של צמח טורף ממשפחת הטלליתיים (Droseracea), הקרוב לדיונאת הזבובים.
כיום, הסוג טללית מונה 171 מינים טהורים הגדלים ברחבי העולם, מחציתם גדלים באוסטרליה. לרוב, הטלליות גדלות במישורי עשב מוצפים או באזורים שופעי מים, בהם הלחות היחסית גבוהה. הקרקעות שבהן גדלות הטלליות הן עניות בחומרי תזונה, חומציות, ולרוב מכוסות בטחב הנקרא ספאגנום - קרקעות שבהן צמחים רגילים לא יכולים להתפתח כראוי. כפתרון לבעיה זו, הטללית משלימה את חומרי התזונה שלה באמצעות עיכול חרקים וניצול המרכיבים התזונתיים שבגופם לטובתן. ברחבי העולם מפיקים מהטלליות סירופ נגד שיעול, תרופות לחולי לב ועוד.
חלוקה
נהוג לחלק את הטלליות ל-3 קבוצות עיקריות:
1) טלליות רגילות (General sundews): אלו הן הטלליות ה"רגילות" שאין להן מאפיינים מיוחדים.
2) טלליות מזעריות (Pygmy Sundews): אלו הן טלליות שאורך עליהן יכול להגיע עד 3 סנטימטרים (הטללית הגדולה ביותר מצמיחה עלים באורך של כ-80 סנטימטרים).
3) טלליות בעלות פקעת (Tuberous Sundews): אלו הן טלליות המצמיחות את עליהן מתוך פקעת.
מלבד חלוקה זו, ישנן טלליות מטפסות, צמודות-קרקע, חד-שנתיות ורב-שנתיות, וישנן כאלו הנכנסות לתרדמה בעונת היובש.
המלכודות
הטללית היא צמח טורף בעלת מלכודות דבק אקטיביות. כל עלה מכוסה בשערות דקיקות (אדמדמות בדרך כלל), אשר בקצותיהן מופרשת טיפת נוזל סוכרי ודביק דמוית טל (ומכאן שמם). החרק נמשך לסוכר שבנוזל ונדבק אליו. ברגע שהצמח חש בזאת, אותות חשמליים עוברים בשערות וככל שהחרק ינסה להתחמק, יותר ויותר שערות יתכופפו לעברו, מה שיגרום לחרק להידבק יותר טוב לעלה. במינים רבים העלה מסתלסל סביב הטרף ותהליך זה עשוי לקחת בין כמה שעות ועד יום. הנוזל הסוכרי מכיל גם אנזימי עיכול אשר יעכלו את גוף החרק וינצלו את החלבונים והחנקות שבגופו לטובת הצמח. השאריות מעיכול החרק נשארות על העלה או נשטפות בגשם ואינן מפריעות להמשך פעולתו של העלה ללכידות נוספות. הטללית ידועה בכך שהיא מייצרת את הדבק הטבעי החזק בעולם.
טללית עגולת העלים
צמח טורף הנפוץ כמעט בכל האזורים הממוזגים והסוב-טרופיים של חצי הכדור הצפוני. בימינו, ניתן למצוא טללית זו בארצות ים-תיכונית כמו איטליה, ספרד וטורקיה.
בישראל מוכרים דאודורנטים אשר את אחד ממרכיביהם מפיקים מהעלים של טללית זו.
קלימטולוגיה
קְלִימָטוֹלוֹגְיָה הוא מדע העוסק באקלים וחוקר את התופעות והגורמים הקשורים בו. השדה המדעי המודרני הוא ענף של מדעי האטמוספירה ושל גאוגרפיה פיזית, שהיא אחד ממדעי כדור הארץ. הקלימטולוגיה מכילה אספקטים של אוקיינוגרפיה וביוגאוכימיה.
שיטת המחקר המרכזית שבה משתמשים קלימטולוגים היא ניתוח תצפיות ומודלים של חוקי הטבע שקובעים את האקלים. נושאי המחקר העיקריים הם השתנות אקלים, מנגנוני שינוי אקלים ושינוי האקלים המודרני.
מקור השם הוא במילה היוונית κλίμα, klima שפירושה מקום או אזור, כלומר חקר מזג האוויר באזור מסוים.
בתי הורנשטיין
בתי הורנשטיין (כתיב אחר מקובל "בתי אורנשטיין") היא שכונת חצר חרדית בירושלים, בין שכונת אחווה וזיכרון משה, ליד כיכר השבת.
היסטוריה
השכונה נוסדה בשנת ה'תרס"ח (1908). היא נקראת על שם הרב דובער הכהן הורנשטיין (נפטר ב-1918) שתרם את הכסף לשכונה עבור חסידים עניים מכולל ווהלין. הוא לא היה אדם עשיר ולמעשה תרם את כל הונו למטרת קניית המגרש והקמת השכונה.
הבתים והקרקע הם נכס השייך לכולל, כל הדיירים הם חסידים חברי הכולל ומשלמים שכר דירה. ההכנסות משכר הדירה מוקדשות בחלקן לתחזוקה שוטפת של הנכסים ובחלקן לקרן עבור כלות וחתנים עניים.
בשכונה קיים מראשיתה מקוה גדול שהיה למקוה המרכזי לסביבה, הכולל גם מקוה לטבילת כלים. הרב משה צבי נריה סיפר שהחזן המפורסם יוסל'ה רוזנבלט טבל במקוה זה בביקורו בארץ.
בשכונה גרו, בין היתר, צאצאי ניסן ב"ק ובהם האמן יצחק ב"ק, בני משפחת טפרברג (מיקבי אפרת) וחכמים רבים.
התאבדותו של טיילר קלמנטי
פרשת ההתאבדות סוקרה בהרחבה בכלי התקשורת בארצות הברית ועוררה דיון ער בדבר בריונות על רקע נטייה מינית בקרב בני נוער, בדבר בריונות אינטרנט וכן אודות אאוטינג והשלכותיו. הטרגדיה הביאה, יחד עם פרשות דומות שהתרחשו תוך זמן קצר, לתגובות נרחבות של פוליטיקאים וידוענים, ליוזמות חקיקה, ולהשקתו של קמפיין תמיכה נרחב לבני נוער להט"בים בו לקחו חלק ידוענים רבים, כמו גם הילרי קלינטון וברק אובמה. המקרה הפך למקרה מייצג של תופעת ההתאבדויות בקרב בני-נוער להט"בים בעקבות בריונות והטרדה על רקע נטייה מינית.
רקע
טיילר קלמנטי נולד בכפר רידג'ווד במחוז ברגן שבמדינת ניו ג'רזי, ארצות הברית. הוא למד בבית-ספר מקומי והיה כנר מחונן והנגן הראשי בתזמורת ברגן ובתזמורת רידג'ווד. בשנת 2010 החל את לימודיו באוניברסיטת רטגרס, הגדולה ביותר בניו ג'רזי.
במהלך שנת הלימודים התלונן בפני הממונה על המגורים המשותפים באוניברסיטה ובפני שני גורמים רשמיים נוספים של המוסד ששותפו לחדר, דארון רייבי (Dharun Ravi), מרגל אחר חיי המין שלו ואף צילם אותו במצלמת אינטרנט ושידר את הצילומים ברשת בסטרימינג. במעשיו של רייבי הייתה מעורבת סטודנטית נוספת בשם מולי ויי (Molly Wei), ופעולות השידור והצפייה נעשו מהחדר שלה במעונות.
קלמנטי כתב על תלונותיו באתר האינטרנט "Just Us Boys" ובאתר Yahoo!‎, ותיאר את הגשת התלונות בערוצים הרשמיים של האוניברסיטה. בהודעות שכתב באתרים טען קלמנטי שהוא אינו מעוניין להמשיך ולהתגורר עם רייבי. טיילר טען שפנה לממונה על המגורים המשותפים באוניברסיטה וביקש לעבור חדר לאחר שגילה על הפרת פרטיותו לראשונה. קלמנטי כתב 15 שעות בטרם התאבד כי "נראה שהממונה על המגורים לקח את התלונה ברצינות", וציין שהתלונן גם בפני שני עובדי האוניברסיטה "בדרגות הגבוהות".
באותו ערב, שב קלמנטי וביקש משותפו שיותיר אותו לבד. בתגובה, פרסם השותף בטוויטר שלו הודעה הקוראת לחבריו להצטרף אליו לצפייה בשידור דרך הווידאו-צ'אט "iChat" כי "כן, זה קורה שוב!".
ב-22 בספטמבר בשעה 8:42 כתב קלמנטי בדף הפייסבוק שלו "קופץ מגשר GW. מצטער" וקפץ אל מותו מגשר ג'ורג' וושינגטון. הארנק שלו נמצא על מדרכה בסמוך לגשר לאחר שעדי ראייה דיווחו שראו אדם קופץ מהגשר. שבוע לאחר מכן, ב-29 בספטמבר, מצאה המשטרה גופה בנהר הדסון מצפון לגשר. הגופה זוהתה יום לאחר מכן כגופתו של קלמנטי.
באותו חודש ספטמבר אירעו בארצות הברית ארבעה מקרי התאבדות על רקע זהה של בני נוער נוספים: בילי לוקאס בן ה-15, אשר בראון בן ה-13, ריימונס צ'ייס בן ה-19 וסת' וולש בן ה-13. כל הארבעה התאבדו לאחר שחוו בריונות והטרדה על רקע נטייתם המינית מצד חבריהם לבית הספר. בשנים קודמות נודעו גם פרשות ההתאבדות של אריק מוהט בן ה-17, וקארל ג'וזף ווקר-הובר בן ה-11.
מולי ויי הסגירה עצמה למשטרה ב-27 בספטמבר ושוחררה באותו היום ולאחר שחתמה על כתב התחייבות שלא לעזוב את ניו ג'רזי. דארון רייבי הסגיר עצמו יום לאחר מכן ושוחרר בערבות של 25,000 דולר. מעשיהם של השניים היוו עבירה על קוד ההתנהגות של אוניברסיטת רטגרס, דבר שעלול להוביל להרחקה מהלימודים. בהמשך פרשו השניים מהאוניברסיטה ביוזמתם.
תביעה
ב-28 בספטמבר 2010 הודיע התובע של מחוז מידלסקס שדארון רייבי ומולי ויי הואשמו בשידור יחסי מין ברשת האינטרנט ללא הסכמת המצולם ובחדירה לפרטיות שהתרחשו ב-19 בספטמבר. רייבי הואשם גם במקרה שבוצע ב-21 בספטמבר. במדינת ניו ג'רזי איסוף או צפייה בתמונות או וידאו המציגים עירום או תוכן מיני של אדם ללא הסכמתו, נחשבים לפשע מדרגה רביעית. שידור או העברה של תוכן כזה ללא ידיעת המצולם נחשבים לפשע מדרגה שלישית. הרשעה בפשע מדרגה שלישית יכולה להביא לעונש מאסר של עד חמש שנים.
התובעים שקלו להוסיף לאישומים גם סעיף של ביצוע פשע שנאה במידה וייקבע כי מעשיהם נועדו לבזות אותו על רקע נטייתו המינית, מה שיכול להכפיל באופן פוטנציאלי את משך ריצוי עונש המאסר של השניים לעשר שנים. ב-14 באוקטובר 2010 הודיע התובע בתיק, ברוס קפלן, כי הוא אינו סבור שיהיו מספיק הוכחות להאשים את השניים בביצוע פשע שנאה.
הגנה
ב-15 באוקטובר פרסמו עורכי דינה של ויי הצהרה הטוענת לחזקת החפות מפשע בעניינה. התובע הפדרלי של ניו ג'רזי לשעבר, הנרי קלינגמן, אמר בנושא: "אין כל עדות לכך שגברת ויי עשתה משהו. אני סקרן באשר לסיבה שבגינה התובע מוצא אותה אחראית בכל צורה שהיא, שכן פשוט רייבי השתמש במחשב שלה". ב-1 בנובמבר פורסם כי דארון רייבי ומולי ויי טוענים שלא שידרו באינטרנט את החומרים שהקליטו, ושחוץ מהם לא צפה בהם אף אחד. על שידור הווידאו, עורך הדין של רייבי אמר: "דבר לא שוגר אל מחוץ לאותו מחשב יחיד, ומה שנראה בווידאו נצפה למשך שניות בודדות בלבד". בנוגע לתוכנו של הווידאו אמר עורך הדין של ויי: "אינני מודע לאף עדות בנוגע לתוכן מיני. החוק המגדיר תוכן מיני מתייחס לעירום וחלקים פרטיים, למיטב ידיעתי תכנים כאלה אינם נראים בווידאו. בנוסף אינני יודע על כל הקלטה, שכפול או שידור של הווידאו בכל דרך שהיא".
אישום
ב-20 באפריל 2011 מצא חבר מושבעים במחוז מידלסקס את דארון רייבי אשם ב-15 סעיפים, לרבות איום להסתה (bias intimidation), חדירה לפרטיות, הטרדת עד והעלמת ראיות.
ב-6 במאי 2011 קיבל השופט עסקת טיעון במסגרתה הושמטו מכתב האישום נגד מולי ויי הסעיפים אודות חדירה לפרטיות. ההסכם הותנה בכך שוויי תעיד כנגד רייבי ותבצע תוכנית בת שלוש שנים הכוללת בין היתר עבודות שירות.
It Gets Better
היוזמה הבולטת ביותר בעקבות התאבדותו של קלמנטי היא זו של העיתונאי האמריקאי דן סבאג' אשר סיקר חלק ממקרי ההתאבדות והקים פרויקט באתר YouTube תחת השם "It Gets Better". במסגרת הפרויקט קרא סבאג' לידוענים, פוליטיקאים ואזרחים להעלות סרטונים המספרים על חוויותיהם האישיות בתור בני נוער בארון במטרה לעודד בני נוער להט"בים. לפרויקט נרתמו בין היתר ברק אובמה, הילרי קלינטון, גלוריה אסטפן, ניל פאטריק האריס, קייטי פרי, שרה סילברמן, גרג גרונברג, קשה, אדם למברט, ג'ול, סיה פרלר, צ'סטר בנינגטון, סיארה, קאת'י גריפין, כוכבי הסדרה "משפחה מודרנית" ואפילו קרמיט הצפרדע. נוסף על ידוענים השתתפו בפרויקט כמה בישופים וצוות חברות כגון עובדי גוגל ועובדי פייסבוק, ורבים אחרים. הפרויקט זכה למיליוני צפיות.
החוויה הדתית לסוגיה
החוויה הדתית לסוגיה: מחקר בטבע האדם (באנגלית: The Varieties of Religious Experience: A Study in Human Nature) הוא ספר שנכתב על ידי הפילוסוף והפסיכולוג האמריקני ויליאם ג'יימס. הספר נחשב לספר יסוד בפסיכולוגיה של הדת, והתייחסויות לעבודתו של ג'יימס הן דבר נפוץ בכנסים מקצועיים. במרכז הספר מצוי הניסיון לפענח את הדתיות כפי שחווה אותה היחיד, ולא כפי שהיא באה לידי ביטוי במסגרת הדת הממוסדת.
הספר יצא לאור באנגלית בשנת 1902 והוא מבוסס על הרצאות שנתן ג'יימס באוניברסיטת אדינבורו בין השנים 1901–1902. הרצאות אלה עסקו במחקר פסיכולוגי של חוויות דתיות פרטיות ובמיסטיקה, תוך שילוב טווח של דוגמאות (ספרי זיכרונות, יומנים, איגרות ווידויים) כדי לזהות מאפיינים משותפים בחוויות ובמסורות דתיות. מיד לאחר פרסומו, הפך הספר לקלאסיקה בתחום הפסיכולוגיה והפילוסופיה של הדת והשפיע על התפתחות תחום מדע הדתות בארצות הדוברות אנגלית, והוא הודפס במשך למעלה ממאה שנה. הספר יצא לאור בעברית בשנת 1949 בתרגומו של יעקב קופליביץ' בהוצאת מוסד ביאליק.
חוויות דתיות
ג'יימס מבחין בין דת ממסדית ודת אישית. המונח "דת ממסדית" מתייחס לקבוצה או ארגון דתי, ומשחק תפקיד מרכזי בתרבויות שונות. "דת אישית", לעומת זאת, היא התייחסות לחוויות רוחניות אישיות שאדם חווה ולכמיהותיו הדתיות, בלי קשר הכרחי לתרבותו או לחברה שבה הוא נמצא. בחינת "הדת האישית" בספר מתמקדת בממד הסובייקטיבי שלה – לא באידיאות אלא בחוויות. הספר מעלה את השוני שבחוויות הדתיות ומתאר את רבגוניתן; לשם כך נעזר ג'יימס במגוון גילויי דעת של בני-אדם מכל הדורות ומכל העמים על חוויותיהם הדתיות, גילויים שנקלטו מתוך ספרי-זכרונות, יומנים, איגרות ווידויים מכל הסוגים.
למעשה, ג'יימס מצמצם את מבטו בתאולוגיה ובמוסדות הדת, וממקד את מחקרו בחוויות דתיות ישירות ומיידיות, שאותן ראה כמושא המחקר המעניין יותר. בעיניו, תאולוגיה, כנסיות ומוסדות דת חשובים ככלי להעביר תובנות שהושגו על ידי הניסיון הדתי, אך לדעתו, אלה מהווים עדות מיד שנייה בהשוואה לניסיון המקורי של היחיד. בלימוד החוויה הדתית האישית, ג'יימס מבחין בין חוויות דתיות "בריאות" ובין חוויות דתיות "חולניות". על פי ג'יימס, אנשים בריאים בנפשם, נוהגים להשתמש בדת על מנת להתעלם מהרע שבעולם ולהתמקד בחיובי ובטוב שבחייהם. כדוגמה לחוויות דתיות בריאות, הביא ג'יימס בספרו את וולט ויטמן ואת התנועה הדתית "מרפאת הנפש". לעומת זאת, טען ג'יימס, אנשים הנוטים לחוויות דתיות "חולניות" לא מסוגלים להתעלם מהרוע ומהסבל שבעולם, וזקוקים לחוויה מאחדת, דתית או אחרת, על מנת ליישב בין הטוב לרע. למרות שג'יימס מציג זאת כהבחנה ערכית-נייטרלית בין סוגים שונים של גישה דתית, הוא למעשה ראה את החוויה הדתית של הנפש החולה כעדיפה. ג'יימס ראה בנפש בריאה את תרומתה העיקרית של אמריקה לדת, אותה ראה כבריחה מהטרנסצנדנטליסטים ראלף וולדו אמרסון ווולט ויטמן למדע הנוצרי של מרי בייקר אדי.
ג'יימס הקדיש בספרו שתי הרצאות למיסטיקה ובהרצאות הוא מתווה ארבעה סימנים של חוויה מיסטית:
- בלתי ניתנת לתיאור: החוויה אינה ניתנת לתיאור במילים ויש לחוות אותה ישירות כדי להבין אותה.
- ארעיות: החוויה היא לזמן מוגבל.
- פסיביות: נושא החוויה הוא פסיבי, אינו מסוגל לשלוט בהגעה וביציאה של החוויה.
פּרַגמָטִיזם
למרות שג'יימס לא ביטא במלואו את הפילוסופיה הפרגמטית שלו עד פרסום הפרגמטיזם ב-1907, הגישה לאמונה הדתית בספרו מושפעת מהפילוסופיה הפרגמטית. בהרצאותיו לפילוסופיה ובמסקנותיו, ג'יימס מסיק שדת מועילה באופן כללי למין האנושי, אם כי הוא מודה שאין בכך כדי לבסס את אמיתותה. בעוד שג'יימס התכוון לגשת לנושא החוויה הדתית מזווית פרגמטית זו, ריצ'רד רורטי טוען שבסופו של דבר הוא סטה מהמתודולוגיה הזאת בספרו. בהרצאותיו על קדושה, כוונתו הייתה לגלות האם המידות הקדושות מועילות לחיי אדם: אם הן אז, לפי הפרגמטיזם, זה תומך בטענתם לאמת. עם זאת, ג'יימס בסופו של דבר מגיע למסקנה שערכן של המעלות הקדושות תלוי במקורן: בהתחשב בכך שהמידות הקדושות מועילות רק אם יש חיים לאחר המוות שאליו הן יכולות להכין את האדם, ערכן תלוי בשאלה אם הן תוצר של האלוהות או תוצאה של הפסיכולוגיה האנושית. זו כבר לא שאלה של ערך אלא של עובדה אמפירית. לכן, רורטי טוען שג'יימס בסופו של דבר נוטש את הפילוסופיה הפרגמטית שלו בשל הסתמכותו האולטימטיבית על ראיות אמפיריות. ג'יימס בוחן את האפשרות של "אמונות יתר", אמונות שאינן מוצדקות בקפדנות על-ידי השכל, אך בכל זאת עשויות להיות מוחזקות בקרב אנשים משכילים. ג'יימס מודה שיש לו אמונת יתר, שאין בכוונתו להוכיח, שיש מציאות גדולה יותר שאינה נגישה בדרך כלל על ידי דרכי ההתייחסות הרגילות שלנו לעולם שחוויות דתיות יכולות לחבר אותנו אליו.
מרי אזרחי
מרי אזרחי הוגדר על ידי הפילוסוף ג'ון רולס כ"פעולה ציבורית, בלתי אלימה, מצפונית אך פוליטית ומנוגדת לחוק, הנעשית בדרך כלל כדי לחולל שינוי בחוק או במדיניות הממשלה". המרי האזרחי הוא מחאה של אזרחים נגד מעשי השלטון ומדיניותו באמצעות פעולות בלתי חוקיות. מחוללי מרי אזרחי מקבלים את לגיטימיות השלטון אך לא את מעשיו, והם מנסים לשנות את פעולות השלטון. מרי אזרחי נבדל מהפיכה בכך שמבצעי הפיכות אינם מקבלים את לגיטימיות השלטון, ומנסים להחליפו תוך שימוש בכוח. הוגים רבים הגדירו את המרי האזרחי ועל אף השונות בהגדרות, הם מסכימים כי מדובר בפעולה בלתי חוקית של אזרח המכוונת כלפי ממשלתו שלו.
מקור המרי האזרחי הוא לרוב תחושת סתירה בין חוק המדינה לבין חוק מוסרי שנתפס בעיני המוחים כחוק עליון על חוקי האדם וכחוק אוניברסלי. מימוש המחאה יתבצע לרוב באמצעות הפרה סמלית ומכוונת של אותו חוק שנגדו מוחים, וזאת תוך נכונות לשאת בעונש על הפרה זאת.
מאפייני המרי האזרחי
לפיכך, מרי אזרחי בא לידי ביטוי בפעולות שקטות יחסית אך מאורגנות היטב של סרבנות, הבנויה בעיקר על הימנעות מביצוע פעולות שהשלטון דורש: הימנעות משירות בצבא, הימנעות מתשלום מיסים, שביתה כללית וכדומה, ועד פעולות אקטיביות יותר: הפגנות, שריפת צמיגים, חסימת כבישים וכדומה.
מרי אזרחי ייתכן במדינות דמוקרטיות, המגלות סובלנות כלפיו, אך במקרים מסוימים גם תחת שלטון של כיבוש. ישנם מקרים נדירים, כמו בתחילת מלחמת האזרחים האמריקנית, שבהם מידרדר מרי אזרחי למלחמת אזרחים של ממש.
סילביה ארל
סילביה אליס ארל (שם נעורים ריד; נולדה ב-30 באוגוסט 1935) היא ביולוגית ימית אמריקאית, חוקרת, סופרת ומרצה. היא "חוקרת הבית" (explorer-in-residence) של נשיונל ג'יאוגרפיק מאז שנת 1998. ארל הייתה המדענית הראשית הראשונה של מנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי של ארצות הברית (NOAA), ונקראה בידי מגזין טיימס הגיבורה הראשונה של כוכב הלכת בשנת 1998.
ביוגרפיה
ארל נולדה בשנת 1935 באזור גיבסטאון שבניו ג'רזי, ללואיס ריד ואליס פריס (ריצ'י) ארל. שני הוריה היו חובבי טבע נלהבים ותמכו בעניינה של בתם הקטנה בעולם הטבע. המשפחה עברה לחוף פלורידה המערבי בילדותה של ארל. היא קיבלה תואר אקדמי מטעם מכללת סנט פטרסבורג (1952), תואר ראשון מאוניברסיטת המדינה של פלורידה (1955), תואר שני (1956) ודוקטורט בפיקולוגיה (1966) מאוניברסיטת דיוק.
קריירה
ארל הייתה אוצרת הפיקולוגיה באקדמיה למדעים של קליפורניה (1979–1986), עמיתת מחקר באוניברסיטת קליפורניה (ברקלי, 1969-1981), ועמיתה במכון האקדמי רדקליף (1967–1969) ובאוניברסיטת הרווארד (1967-1981). לאחר שקיבלה את תואר הדוקטור בשנת 1966, ארל בילתה שנה כעמיתת מחקר בהארוורד, ואז חזרה לפלורידה כמנהלת המעבדה הימית כייף הייז. בשנת 1969, היא הגישה בקשה להצטרף לפרויקט טקטייט, מתקן בעומק 15 מטרים מתחת לפני הים הממוקם בסמוך לחופי איי הבתולה, שאפשר למדענים לחיות מתחת למים עבור מחקרם עד למספר שבועות. אף על פי שנרשמו לזכותה יותר מאלף שעות מחקר מתחת למים, ארל נדחתה מהתוכנית. בשנה שלאחר מכן, היא נבחרה להנהיג את צוות האקוונאוטיקות הראשון בטקטיט II.
בשנת 1979, היא ביצעה צלילה בים הפתוח בתוך חליפת ג'ים על קרקעית הים ליד אואהו, ובכך שברה את שיא הצלילה לעומק של אישה, 381 מטרים. באותה השנה היא החלה לעבוד בתפקידה כאוצרת הפיקולוגיה באקדמיה למדעים של קליפורניה, שם שירתה עד שנת 1986.
בשנים 1980–1984 היא הייתה שותפה במועצה הלאומית לייעוץ בנושאי האוקייאנוסים והאטמוספירה. בשנת 1982 היא ובעלה, גרהם הוקס, מהנדס ומתכנן צוללות, הקימו את "הנדסת האוקייאנוס העמוק" עבור תכנון, תפעול, תמיכה וייעוץ לגבי מערכות ידניות ורובוטיות. בשנת 1985, צוות הנדסת האוקייאנוס העמוק תכנן ובנה את צוללת המחקר "רכב עמוק", אשר פועלת עד לעומק של כקילומטר. בשנת 1986, רכב עמוק נוסתה לראשונה וארל הצטרפה לצוות שהוביל אימונים בקרבת האי לי סטוקינג, מאיי הבהאמה.
ארל עזבה את החברה בשנת 1990 לשם מינוייה כמדענית הראשית במנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי של ארצות הברית, שם נשארה עד שנת 1992. היא הייתה האישה הראשונה שהחזיקה במשרה זו.
בשנת 1992, ארל הקימה את "חקר וסקירת האוקייאנוס העמוק" כדי לקדם את ההנדסה הימית. החברה, שכיום מנוהלת בידי בתה של ארל, אליזבת, מתכננת, בונה ומתפעלת ציוד שנועד לעבוד בסביבת הים העמוק.
מאז שנת 1998, ארל גרה כחוקרת עבור נשיונל ג'יאוגרפיק. לעיתים היא נקראת "הוד עומקה", או "גנרלית החדקן".
בשנים 1998–2002 היא ניהלה את "משלחות הים בנות-הקיימא", תוכנית בת חמש שנים שנוסדה בחסות חברת נשיונל ג'יאוגרפיק ומומנה בידי קרן גולדמן כדי לחקור את שמורת הטבע הלאומית של ארצות-הברית. ארל תפקדה כמנהיגת משלחות הים ברות-הקיימא, כיושבת הראש של מכון המחקר הארט עבור מחקרי מפרץ מקסיקו שבטקסס, וכיושבת הראש של המועצה המייעצת בנושא האוקייאנוסים, בגוגל ארץ. היא גם סיפקה את הצוללת דיפ-וורקר 2000, המשמשת לספירת מגוון זני הדגים ומשאבי החלל ששומשו בשמורת הטבע הימית סטלוואגן באנק.
ארל ייסדה את "המשימה הכחולה" (הידועה גם כ"ברית סילביה ארל", "קרן החיפוש העמוק", ו"החיפוש העמוק"), קרן ללא מטרות רווח עבור חקר האוקייאנוסים והגנתם. בנוסף, היא נוטלת חלק במספר מועצות, לרבות "מכון השימור הימי".
כמומחית לפגיעה הנגרמת בשל דליפות נפט, ארל נקראה כדי להוביל מספר משלחות מחקר בעת מלחמת המפרץ בשנת 1991, כדי לבחון את ההשלכות הסביבתיות שנגרמו כתוצאה מהרס בארות הנפט של כווית על ידי עיראק. בשל ניסיונה המוקדם יותר עם דליפות הנפט אקסון ואלדז ומגה בורג, ארל נקראה כדי לייעץ בעת דליפת הנפט במפרץ מקסיקו בשנת 2010.
בשנת 2010, בכנס הבינלאומי של האו"ם בהאג, ארל נשאה נאום בן ארבע-עשרה דקות לפני שלושת אלפים וחמש מאות נבחרים ושגרירים מהאו"ם. ביולי 2012, ארל הובילה משלחת למעבדה התת-ימית "אקווריוס" של מנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי של ארצות הברית, הממוקמת באזור קי לארגו שבפלורידה. המשלחת, שנקראה "חגיגת חמישים שנות חיים מתחת לפני הים", הנציחה את חמישים השנים לפרויקט קונשלף 1 (Conshelf I) של ז'אק קוסטו, שנועד לחקור את שוניות האלמוגים ובריאות האוקיינוסים. מארק פטרסון הנהיג את המשלחת בשיתוף עם ארל. צוות האקוונאוטים שלהם כלל גם את יוצר הסרטים התת-ימיים די.ג'יי. רולר (D.J. Roller) ואת האוקייאנוגרף מ. דיל סטוקס (M. Dale Stokes).
ארל הופיעה ברצועת הקומיקס "לגונת שרמן", בשבוע שהחל בשבעה עשר בספטמבר, 2012, כדי לדון בסגירת המעבדה התת-ימית אקווריוס.
במאי 2013, הוצג לקונגרס חוק המדענים זוכי הפרסים של ארצות הברית מ-2013 (H.R. 1891; 113th Congress). סילביה ארל הוצגה בידי אחד הפרשנים כמועמדת אפשרית למשרת כלת פרס המדע, במקרה שהחוק היה עובר.
המשימה הכחולה
בשנת 2009, ארל זכתה בפרס טד (TED). בתמיכת טד, היא השיקה את המשימה הכחולה, המכוונת להקמת אזורים ימיים מוגנים (המכונים מרכזי תקווה) מסביב לעולם.
עם המשימה הכחולה ומשתתפיה, ארל מנהיגה משלחות למרכזי תקווה מסביב לעולם. משלחות עבר כללו את קובה ב-2009, בליז בינואר 2010, איי הגלאפגוס באפריל 2010, קוסטה ריקה וכיפת מרכז אמריקה (Central American Dome) בתחילת 2014 וחוף דרום אפריקה בסוף שנת 2014.
באוגוסט 2014, שוחרר סרט תיעודי בשם "המשימה הכחולה", המתמקד בחיי ארל והקריירה שלה, כמו גם בקמפיין המשימה הכחולה, שנועד ליצירת רשת גלובלית של אזורים ימיים מוגנים.
נכון לינואר 2015, קיימים 50 מרכזי תקווה מסביב לעולם.
מחוות והוקרות
1976: פרס האקדמיה לאומנויות ומדעים מתחת לפני המים.
1980: פרס מועדון החוקרים של לואל תומאס.
1981: מוסמכת כאבירת סדר ארון הזהב בידי נסיך הולנד.
1986: שבירת שיא העולם עבור צלילת אישה לבד לעומק הרב ביותר והשוואה לשיא העולם עם גראם הוקס.
1990: מדליית הזהב של חברת הנשים הגאוגרפיות.
1991: פרס צלחת הזהב של האקדמיה האמריקאית להישגים.
1996: פרס קרן לינדברג, מדליית מועדון החוקרים וחבר הפרסים הבינלאומי של זונטה.
1997: פרס שומרת הים בחברה הבינלאומית של שומרי הים באל דה לה מר.
1998: אחת מ-500 חתני פרס המדעים של האו"ם, ושומרת השנה של הפדרציה הלאומית של הטבע.
2000: היכל התהילה הלאומי לנשים, האגדה החיה של ספריית הקונגרס.
2004: הפרס הבינלאומי של בנקסיה, מדליית יום הזיכרון לריצ'רד הופר מהאקדמיה למדעים של פילדלפיה, ומדליית מכללת ברנרד.
2005: פרס המדע והחברה של ג'ון פ. מקגוברן מאת Sigma Xi.
2009: ארל זכתה בפרס היוקרתי של ריצ'רד קרסון מטעם האגודה הלאומית לאודובון, הפרס הראשון לנשים יוצאות דופן בנושא איכות הסביבה.
2010: לארל הוענק פרס החוקר הדגול של רוי צ'פמן אנדרוס מחברת רוי צ'פמן אנדרוס בבלויט, ויסקונסין.
2011: תואר כבוד ממכללת סמית' ונאום הסיום במכללת וארן וילסון.
2013: תואר כבוד מאוניברסיטת המטרופולין של נלסון מנדלה ומדליית האברד, אות הכבוד הגבוה ביותר, "עבור הצטיינות מחקרית, מחקר וגילוי".
2014: פרס וולטר קרונקיט, פרס אלופי כדור-הארץ של האו"ם, האישה הזוהרת של השנה, והאישה הראשונה שהתפרסמה בטקס הוקרת מועדון החוקרים.
2017: פרס רייצ'ל קרסון.
פרסומים נבחרים
ארל חיברה יותר מ-150 הוצאות; להלן רשימת הוצאות נבחרות.
קישורים חיצוניים
Q6BmXusGM יום הים העולמי (6 ביוני 2013). לב כחול: ריאיון עם דוקטור סילביה ארל] ביוטיוב.
מארב טק"א
מארב טק"א הוא הצבה של סוללת טילי קרקע אוויר או חלק ממנה כמארב במיקום זמני במטרה ליירט מטוסי אויב שצפויים לחלוף בנתיב סמוך תוך ניצול הפתעה לטייס.
פריסת קבע של סוללות טילי קרקע אוויר
סוללות טילי הקרקע הם מכלולים מורכבים שבהם בדרך כלל מרכז שליטה ופיקוד, מכ"מי גילוי, משגרים, טילים, אמצעים מכניים להחלפת טילים ומערך טכני ולוגיסטי תומך. מורכבות המכלולים, גודלם הפיזי ופגיעותם להתקפה יבשתית או אווירית מחייבות הצבתן בבסיסי קבע. בבסיס הקבע מבנים קשיחים ומחפורות להגנה על חלקי המערכות, תותחי נ"מ כנגד תקיפת מטוסים מנמיכי טוס וכן מערך תמיכה שוטפת בצרכים הטכניים המיוחדים הדרושים לתחזוקתה המורכבת. מיקום בסיסי הקבע בשילוב מעטפת היירוט של הטילים יוצר "מפת כיסוי אזורית" של מערך הטק"א (המכונה בשם אמ"ט - אזור מוכה טילים). מפת הכיסוי שימושית בעת תכנון נתיבי טיסות בגיחות מבצעיות לשטח מדינת אויב או בסיורי שגרה בקרבת גבולות המדינה.
טקטיקה של "דילוג" סוללה לאתר חלופי זמני משנה את מפת הכיסוי וחושפת מטוסי אויב לירי טילים. מנגד, כרוך דילוג של סוללה בהנעה של כלים כבדים, להשבתה של הסוללה עד לפריסתה לאתר הזמני ובחזרה לאתר הקבע וחושפת אותה לסיכון אם מיקומה החדש יתגלה על ידי האויב.
מאפיינים טקטיים של מארבי טק"א
למארבי טק"א מאפיינים שנועדו להגדיל את סיכויי הפלת מטוסי האויב ולהגדיל שרידותו כדלקמן:
אמצעים לאיתור מארב טק"א
איתור מארבי טק"א יכול להיעשות במספר אמצעים:
אלן ניט
אֶלֶּן נִיט (באסטונית: Ellen Niit ; 13 ביולי 1928 - 30 במאי 2016) הייתה ציירת, סופרת, מתרגמת ומאיירת ספרי ילדים אסטונית.
ביוגרפיה
אלן ניט נולדה בשם אלן היוב בטאלין, בירת אסטוניה. במהלך חייה הספיקה לחוות רבות מהתהפוכות שטלטלו את ארצה במהלך המאה ה-20: ילדות אידילית באסטוניה החופשית, זוועות מלחמת העולם השנייה, הכיבוש הנאצי, הכיבוש הסובייטי, גירוש קרובי משפחה לסיביר, תקופת טיהורים ועריצות מחשבתית באוניברסיטה, תביעות אידאולוגיות שהתמקדו ביוצרים האסטונים אשר נדרשו להתגייס לשורות הריאליזם הסוציאליסטי ולבסוף השתחררותה של אסטוניה וצעדיה הדמוקרטיים הראשונים.
ניט החלה לפרסם את יצירתה בשנת 1960. שירי ספר הביכורים שלה, "הָאָרֶץ מְלֵאָה מְצִיאוֹת", מורים על כיווני שירתה העתידיים – בעלי דמיון, עשירים במצלול מגוון, רגישים ומדויקים, מודרניסטיים ואינטימיסטיים. ניט הואשמה בפורמליזם בעקבות פרסום ספר הביכורים. בעקבות כך, ספרה השני, מְכַיֵּר הַצִּפּוֹר, יצא כעבור עשר שנים (1970). ספרה השלישי, הַהוֹלֵךְ עַל-פְּנֵי הַמַּיִם (1977), קדם למבחר קְבִיעוּת הָעוֹלָם (1978), שכלל שירים משלושת הספרים הקודמים. אחריו התפרסמו, בין השאר, מִשְׂחַק מַרְאַת הַסְּתָו (1981) ושִׁירַת אֶבֶן הַסִּיד (1998).
אֶלֶּן נִיט תופשת מזה כשלושים שנה מקום מרכזי בשירה האסטונית: שיריה נחשבים לנכס צאן ברזל של המודרניזם האסטוני, רבים מהם הולחנו ורבים עוד יותר נמצאים בספרי לימוד. ניט היא אחת היוצרות האהובות ביותר באסטוניה, הן על ילדים והן על מבוגרים, ואסטונים רבים רואים בה מחנכת אישית שלהם, משוררת של שלושה דורות. לגילוי העולם, לשמחת החיים ולאהבת הטבע יש מקום מרכזי בשירה זו, הנרתעת מהאופטימיזם המאולץ של התקופה הסטליניסטית ומחצינה את החן שבשימוש הטהור והצלול בשפה פיוטית נקייה ממליצות ומנביבות. אחדים משירי נִיט תורגמו לעברית בידי רמי סערי וראו אור בכתב-העת שְׁבוֹ.
ניט הייתה נשואה בשנים 1949–1957 לחוקר הספרות האסטוני הלדור ניט. לשניים נולד בן משותף. בשנת 1958 נישאה ליָאן קְרוֹס, אחד מגדולי הסופרים האסטונים במאה העשרים, ולשניים נולדו שני בנים. לניט עוד בת. בשנת 2008 נפטר יאן קרוס.
אלן ניט הלכה לעולמה בטאלין ונטמנה לצד בעלה.
Tim (אלבום)
Tim (בעברית: טים; מעוצב כ-TIM) הוא אלבום האולפן השלישי של ה-DJ והמפיק המוזיקלי השוודי אביצ'י. האלבום יצא לאור ב-6 ביוני 2019, כשנה לאחר יום קבורתו של אביצ'י, וזהו האלבום השלישי שלו והראשון שיצא לאחר מותו. כל ההכנסות ממכירת האלבום יתרמו לעמותת טים ברגלינג, אותה הקימה משפחתו לאחר מותו להעלאת המודעות לבריאות הנפש.
רקע והפקה
ב-22 ביוני 2019, דורג האלבום במקום הראשון במצעד אלבומי הדאנס/אלקטרונית של המגזין Billboard.
ג'ון מולייני
ג'ון אדמונד מולייני (באנגלית: John Edmund Mulaney; נולד ב-26 באוגוסט 1982) הוא סטנדאפיסט, שחקן, תסריטאי ומפיק אמריקאי. מוכר בעיקר בשל תפקידו ככותב בתוכנית המערכונים "סאטרדיי נייט לייב". סך הכל קיבל 18 מועמדויות לפרס אמי על עבודתו כשחקן ותסריטאי וזכה מתוכם בשניים.
ביוגרפיה
ג'ון אדמונד מולייני נולד ב-26 באוגוסט 1982 בשיקגו, אילינוי. הוריו הם, אלן סטנטון מולייני, פרופסורית בחוג למשפטים באוניברסיטת נורת'ווסטרן, וצ'ארלס "צ'יפ" מולייני ג'וניור, עורך דין ושותף בחברת עורכי הדין "Skadden, Arps, Slate, Meagher & Flom". סבא וסבתא שלו מצד אביו הם ממוצא אירי-קתולי. סבא רבא שלו מצד אימו, ג'ורג' ג'יי בייטס, היה ראש העיר של סיילם, מסצ'וסטס שהיה גם חבר קונגרס מטעם המדינה. אח של סבא שלו מצד אימו, וילאים ה. בייטס, היא נציג בית הנבחרים של ארצות הברית.
הוריו של מולאני למדו באוניברסיטת ג'ורג'טאון ובבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ייל. הם למדו בג'ורג'טאון ובייל במקביל עם נשיא העתידי ביל קלינטון; מולייני טוען שפגש את קלינטון ב-1992. הוא השלישי מתוך חמישה ילדים. יש לו שתי אחיות ושני אחים, שאחד מהם מת בינקותו כאשר מולייני היה בן ארבע.
מצפייה באורח החיים של הדמות ריקי ריקרדו בתוכנית "לוסי אהובתי", מולייני הבין שהוא רוצה להיכנס לעסקי השעשועים בגיל חמש. בגיל שבע, הוא היה חבר בקבוצת מערכונים לילדים משיקגו בשם "The Rugrats". בעקבות כך, הייתה למולייני הזדמנות לעבור אודישן לתפקיד של הילד קווין בסרט "שכחו אותי בבית", אך הוריו סירבו. בחטיבת הביניים, הוא למד בבית הספר סנט קלמנט. בגיל ארבע עשרה, הוא שיחק את התפקיד של וואלי וב בהפקה של המחזה "העיירה שלנו".
הוא למד במכינה של מכללת סנט איגנטיוס בשיקגו, שם סיים את לימודיו בשנת 2000. לאחר מכן נרשם מולייני לאוניברסיטת ג'ורג'טאון, איפה שלמדו הוריו, שם סיים לימודי תואר ראשון באנגלית עם התמחות בתאולוגיה. הוא הצטרף לקבוצת האלתור של האוניברסיטה, ופגש שם את ניק קרול ומייק בירביליה מאוחר יותר הוא הצטרף לבירביליה לסיבוב ההופעות שלו בסטנד-אפ, שמולייני אמר מאוחר יותר כי זה עזר לו להתגבר על פחד הבמה שלו.
קריירה
בשנת 2008 הצטרף לצוות הכותבים של תוכנית המערכונים המצליחה "סאטרדיי נייט לייב" בעונתה ה-34; עד העונה ה-37 במספר ששודרה בעונת השידורים של 2011-2012. מולייני שימש גם כמפיק ראשי של עונה 37, ושב מדי פעם לכתוב לתוכנית בעונות 38, 40, 43, 44 ו-45.
הוא היה היוצר והכוכב של קומדיית המצבים "מולייני" ששודר בבכורה ב-5 באוקטובר 2014 ברשת פוקס ובוטלה לאחר עונה אחת.
מולייני השתתף כסטנדאפיסט במשדר המיוחד "ג'ון מולייני: קיד גורג'ס ברדיו סיטי" עליו הוא זכה בפרס אמי לבידור בפריים טיים לכתיבה יוצאת מן הכלל לספיישל וראייטי בשנת 2018. מולייני הופיע גם כדמות בשם ג'ורג' סנט ג'יילנד בצמד קומי עם ניק קרול בפודקאסט ששודר בין 4 באפריל ל-24 במאי 2020.
הוא מוכר גם בזכות תפקיד הדיבוב שלו בתור אנדרו גלוברמאן בתוכנית האנימציה של נטפליקס, "פה גדול". תפקיד הבכורה הקולנועי שלו היה כמדבב דמותו של ספיידרמן בסרט האנימציה זוכה פרס האוסקר, "ספיידרמן: ממד העכביש".
חיים אישיים
מולייני גדל כקתולי. בראיון שערך עם מארק מרון בפודקאסט ב-2017, מולייני הצהיר שהוא מאמין באלוהים. הסביר כי דעותיו הדתיות מתאימות יותר לתאולוגיה היהודית ולא עם החינוך הקתולי של הוריו.
ב-5 ביולי 2014, מולייני נישא למאפרת אנמארי טנדלר. את טקס חתונתם ערך חברו דן לוי בניו יורק. הפרידה שלהם פורסמה במאי 2021, ובאותו חודש דווח כי מולייני החל מערכת יחסים עם השחקנית אוליביה מאן. מולייני הגיש בקשה לגירושין ביולי אותה שנה והשניים התגרשו סופית בינואר 2022. בספטמבר 2021, מולייני הודיע שהוא ומאן מצפים לילד. בנם הבכור נולד ב-24 בנובמבר 2021.
גאורג קנטור
גאורג פרדיננד לודוויג פיליפ קנטור (בגרמנית: Georg Ferdinand Ludwig Philipp Cantor; 3 במרץ 1845 – 6 בינואר 1918) היה מתמטיקאי גרמני, אבי תורת הקבוצות העומדת בבסיס המתמטיקה המודרנית.
ביוגרפיה
גאורג קנטור נולד בסנקט פטרבורג, בירת האימפריה הרוסית, כבן בכור מבין שישה ילדים. אביו, גאורג ווֹלדמר קנטור, היה אזרח דני, בן של הסוחר יעקב אברהם קנטור מהקהילה היהודית פורטוגזית בקופנהגן שהמיר את דתו לפרוטסטנטיות לותרנית. אמו, מריה אנה בוהם, הייתה מוזיקאית קתולית ששורשיה מצד אביה במשפחה יהודית מהונגריה. סבו של קנטור מצד האם היה הכנר יליד הונגריה פרנץ לודוויג בהם, ודודה של אמו היה יוזף בהם, גם כן כנר ומנהל הקונסרבטוריון למוזיקה בווינה. עד גיל 11 התגוררה משפחת קנטור בסנקט פטרבורג, בה היה האב סוחר ואחר כך ברוקר מצליח וגאורג גדל כלותרן. עקב בעיות בריאות של אביו, עברה המשפחה ב-1856 לגרמניה, בהתחלה לוויסבאדן ומאוחר יותר לפרנקפורט ולדרמשטאדט. בשנות לימודיו בבית הספר הריאלי ואחר כך בבית הספר למסחר בדרמשטאדט, הצטיין קנטור במתמטיקה, במיוחד בטריגונומטריה, אך גם גילה עניין בתאולוגיה ובפילוסופיה. ב-1862 סיים בהצטיינות את בית הספר. לאור בקשת אביו שילמד הנדסה הוא החל ללמוד בפוליטכניקום של ציריך. לאחר סמסטר אחד החליט ללמוד מתמטיקה באוניברסיטת ברלין, שם למד, בין השאר, אצל קארל ויירשטראס, אצל ארנסט קומר ואצל לאופולד קרונקר. במשך סמסטר אחד בקיץ 1866 למד באוניברסיטת גטינגן. הוא השלים דוקטורט בתורת המספרים ב-1867. ב-1869 הצטרף לסגל אוניברסיטת הַאלֶה (Halle) בגרמניה, שם עבד עד שנת 1913.
ב-9 באוגוסט 1874 נישא לוואלי גוטמן, ידידה יהודיה של אחותו, ולזוג נולדו שישה ילדים.
בשנותיו האחרונות הידרדרה בריאותו הנפשית של קנטור, והוא אושפז מדי פעם בבתי חולים לחולי נפש. עבודתו המתמטית כמעט ופסקה, והוא עסק בעיקר בפילוסופיה, בתאולוגיה ובספרות. בין השאר, ניסה להוכיח כי מחזותיו של ויליאם שייקספיר נכתבו למעשה על ידי פרנסיס בייקון (ראו שאלת זהותו של מחבר מחזות שייקספיר). הוא פרש ממשרתו ב-1913, ונפטר מהתקף לב בעת שהיה מאושפז בבית חולים בהאלה בשנת 1918.
עבודתו המתמטית
בתחילה, התמקד מחקרו של קנטור בסדרות טריגונומטריות. ב-1872 פרסם מאמר בו הגדיר את המספרים הממשיים באמצעות סדרות קושי של מספרים רציונליים; הגדרתו (השקולה) של ריכרד דדקינד את המספרים הממשיים באמצעות "חתכי דדקינד" פורסמה מעט מאוחר יותר באותה שנה, ובמאמר המתאר אותה מוזכר מאמרו של קנטור.
ב-1873 הוכיח קנטור כי הן המספרים הרציונליים והן המספרים האלגבריים הם בני-מנייה, דהיינו, קיימת התאמה חד-חד ערכית ועל ביניהם לבין המספרים הטבעיים. בדצמבר 1873 פרסם את הוכחת האי-מנייה הראשונה שלו, לפיה המספרים הממשיים אינם בני מנייה, ופרסם את תגליתו ב-1874. משתי הוכחות אלה נובע כי כמעט כל המספרים הם מספרים טרנסצנדנטיים, שעצם קיומם הוכח רק כעשרים שנה קודם לכן. כמו כן הוכיח כי מספר הנקודות על קו ישר "גדול" מאשר מספרם של המספרים הטבעיים, שהוא המספר האינסופי ה"קטן" ביותר.
ב-1877 הוכיח את התוצאה נוגדת-האינטואיציה, כי קיימת התאמה חד-חד ערכית בין קבוצת המספרים שבקטע [0,1] לבין המרחב ה-n ממדי. על כך הוא אמר: "אני רואה זאת, אך איני מאמין!".
ב-1891 פרסם לראשונה את הוכחת האלכסון של קנטור ואת משפט קנטור. השיטה אותה הגה לצורך ההוכחה קרויה לכסון, ונעשה בה שימוש מרובה מאז, בעיקר במדעי המחשב (למשל להוכחת אי-כריעות בעיית העצירה).
ב-1895 וב-1897 פרסם את שני מאמריו החשובים האחרונים. אף על פי שחלפו רק שישה חדשים בין זמני כתיבתם של מאמרים אלה, קנטור עיכב את פרסום המאמר השני משום שקיווה לכלול בו הוכחה של השערת הרצף עליה עבד, ללא הצלחה, במשך שנים רבות. הוא לא מצא הוכחה זו (כיום ידוע כי השערת הרצף היא עצמאית ביחס למערכת שבה עבד קנטור, ולכן לא קיימת לה הוכחה במסגרתה), אך המאמר השני תיאר את תורתו בדבר קבוצות סדורות היטב ומספרים סודרים. בשנת 1897 פרסם את ספרו החשוב ביותר על אודות קבוצות המספרים האינסופיים. הוא פיתח חשבון של מספרים אינסופיים בדומה לחשבון הקיים בקבוצות של מספרים סופיים. את העוצמה של המספרים הטבעיים סימן באות העברית \aleph_0 (קרי: אָלֶף אֶפֶס), ואת עוצמת הרצף סימן באות \aleph, שהם הסימונים המקובלים בקרב המתמטיקאים עד היום.
יחס עמיתיו המתמטיקאים
הוכחתו של קנטור, לפיה יש גדלים שונים של אינסוף וכי קבוצות שמספר איבריהן אינסופי יכולות להיות שונות זו מזו ב"מספר איבריהן", הייתה תחילתה של פעילות ענפה בתחום זה. עבור המתמטיקאים בני זמנו היה האינסוף דבר מה מעורפל, שהבנתו בלתי ניתנת להשגה. כתב העת שאליו שלח את מאמרו שהתפרסם בשנת 1874 סירב לפרסמו וקנטור נתקל בהתנגדות עזה מצד מתמטיקאים רבים בני זמנו, ובמיוחד מצד לאופולד קרונקר. לבסוף ראו אור כל רעיונותיו בדבר האינסוף, אולם אלה נותרו שנויים במחלוקת עוד שנים אחדות, בטענה שנושא זה חורג מן המתמטיקה אל המטאפיזיקה. ההתנגדות גרמה לכך שהוא נאלץ להסתפק כל חייו במשרה אקדמית באוניברסיטה מהדרג השלישי (אוניברסיטת האלה). רק בערוב ימיו הוכרה תרומתו האדירה למתמטיקה, עליה אמר המתמטיקאי דויד הילברט: "אף אחד לא יגרש אותנו מגן העדן שקנטור יצר".
על אופי המחלוקת בין קנטור לבני דורו עמד אי"י פוזננסקי:
נוויל ברודי
נוויל ברודי (באנגלית: Neville Brody; נולד ב-23 באפריל 1957) הוא מעצב גרפי, טיפוגרף וארט דיירקטור בריטי. אחראי על עיצובם המחודש של עיתון "הטיימס" הלונדוני, הגארדיאן הבריטי, אתר ה-BBC ועוד; בישראל אחראי על העיצוב של אתר ynet, על העיצוב של אתר "נענע10" בקיץ 2008 ועל המיתוג האחרון של סלקום בשלהי אותה שנה.
ביוגרפיה
ברודי, יליד לונדון, למד אמנות בבית הספר התיכון. בשנים 1976–1979 למד לתואר ראשון בעיצוב גרפי ב"קולג' לדפוס בלונדון".
בתחילת שנות השמונים, לאחר סיום לימודיו, עבד כמעצב עטיפות תקליטים. הוא זכה לפרסום כשהיה הארט דיירקטור של המגזין "הפנים" (The Face) בשנים 1981–1986. לאחר מכן עבד כארט דיירקטור במגזין "ארנה" (Arena) בשנים 1987–1990.
בשנת 1994 פתח בלונדון סטודיו משלו בשם "Research Studios" עם שותפו העסקי פווה ריצ'רדס (Fwa Richards).
עבודות מפורסמות משנות האלפיים כוללות עיצוב אתר עיתון "הגארדיאן". עיצוב מחודש של העיתון "הטיימס" במהלך 2005, ועיצוב מחודש של אתר ה-BBC ב-2010.