cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טסית אסייתית
סטטוס
לטסית האסייתית יש טווח תפוצה גדול שלא נראה שהוא מתכווץ, ונראה שמספרי האוכלוסייה יציבים, אם כי סך גודל האוכלוסייה אינו ידוע. מכיוון שהתפוצה בגודל של למעלה מ-20,000 קמ"ר, ויש יותר מ-10,000 פרטים בוגרים, בהיעדר ירידה גדולה בתפוצה או במספרים, נראה כי המין אינו עומד בקריטריונים להיחשב פגיע, וכיום הוא מסווג במצב שימור "ללא חשש" על ידי ה-IUCN. מין זה מצוי באופן מקומי ונראה שהוא מרחיב את תפוצתו צפונה בדרום סיביר.
מארק וסט
מארק אנדרה וסט (באנגלית: Mark Andre West; נולד ב-5 בנובמבר 1960) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1983–2000. ממוצעיו הכוללים לאורך 17 עונותיו ב-NBA הם 5.7 נקודות, 4.9 ריבאונדים ו-1.3 חסימות למשחק.
קריירת מכללות ונבחרת ארצות הברית
וסט נולד בבסיס צבא ארצות הברית פורט קמפבל אשר בדרום קנטקי, וגדל בפיטרסבורג שבווירג'יניה. בין השנים 1979–1983 למד באוניברסיטת אולד דומיניון אשר בנורפוק, וירג'יניה, וב-4 עונותיו בקבוצת הכדורסל שלה רשם ממוצעים של 11.4 נקודות, 9.5 ריבאונדים ו-3.8 חסימות למשחק. לאורך תקופתו באולד דומיניון השיג 3 פעמים טריפל דאבל שמורכב מנקודות, ריבאונדים וחסימות.
קריירת משחק
בדראפט ה-NBA 1983 נבחר וסט בבחירה ה-30, על ידי דאלאס מאבריקס. ב-4 וחצי עונותיו הראשונות ב-NBA שיחק עבור המאבריקס, מילווקי באקס וקליבלנד קאבלירס, בעיקר כשחקן ספסל, ותרם 5.1 נקודות ו-4.1 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בקיץ 1994 הועבר וסט בטרייד לדטרויט פיסטונס, במדיה שיחק בשתי העונות הבאות. בין השנים 1996–2000 שיחק עבור קליבלנד קאבלירס, אינדיאנה פייסרס, אטלנטה הוקס ופיניקס סאנס, עד לפרישתו ממשחק בסיום עונת. בעת פרישתו ממשחק ניצב במקום השני בתולדות ה-NBA באחוזי קליעה מהשדה, אחרי ארטיס גילמור, עם 58.0%. כמו כן ניצב במקום השני בתולדות פיניקס סאנס בסך חסימות בקריירה, אחרי לארי נאנס, עם 897 חסימות כשחקן הקבוצה.
קריירת אימון וניהול
בשנת 2001 מונה וסט לעוזרו של ג'נרל מנג'ר פיניקס סאנס, בראיין קולנג'לו, ובין השנים 2013–2015 שימש במועדון כעוזר מאמן, תחת המאמן הראשי ג'ף הורנסק. בסיום עונת עבר לתפקיד "מנהל קשרי שחקנים" ("Director of player relations") של הסאנס.
דן הראל
דן הראל (נולד ב-1955) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף. כיהן בין היתר כסגן הרמטכ"ל, כנספח צה"ל בארצות הברית, כמפקד פיקוד הדרום וכמזכיר הצבאי לשר הביטחון. לאחר שחרורו מצה"ל, כיהן כמנכ"ל משרד התחבורה ומשרד הביטחון ושימש כיו"ר דירקטוריון חברת נתיבי איילון ורכבת ישראל.
קריירה צבאית
בשנת 1993 התמנה לראש מחלקת המבצעים במטה הכללי, תפקיד שמילא עד שנת 1995, אז מונה לקצין תותחנים ראשי בדרגת תת-אלוף, תפקיד שבו החזיק עד 1998. בשנת 1996, במהלך מהומות מנהרת הכותל, נפצע מירי באזור טולכרם וירכו התרסקה.
ב-1998 מונה למזכיר צבאי לשר הביטחון ושימש כמזכירם הצבאי של יצחק מרדכי, משה ארנס ואהוד ברק. עשה הסבה לשריון ובשנת 2000 התמנה לתפקיד מפקד עוצבת המפץ, אוגדה משוריינת בפיקוד הצפון. ב-2001 קודם לדרגת אלוף ומונה לראש אגף המבצעים.
באפריל 2003 בוצע סבב תפקידים, ובו מונה לתפקיד מפקד פיקוד הדרום, ובמסגרתו היה אחראי ללחימה ברצועת עזה ולביצוע תוכנית ההתנתקות. הראל העריך עוד לפני ביצוע ההתנתקות שהיא תגביר את הטרור מעזה והתריע בפני מפקדיו שהיא תביא להתגברות השפעת החמאס ברצועה. הראל זכה לשבחים רבים על אופן הביצוע המאופק של הפינוי, ונבחר לאיש השנה של העיתון "מעריב". בשנת 2005 סיים את תפקידו כמפקד פיקוד הדרום ומונה לנספח צה"ל בארצות הברית.
ב-1 באוקטובר 2007 מונה הראל לסגן הרמטכ"ל במקום האלוף משה קפלינסקי, ובאוקטובר 2009 הוחלף על ידי בני גנץ.
הראל הוא בוגר אוניברסיטת חיפה בהצטיינות במדע המדינה ובוגר קורס מח"טים והקורס המתקדם לקציני תותחנים בצבא ארצות הברית.
קריירה אזרחית
בינואר 2011 מונה הראל למנכ"ל משרד התחבורה, ובאוקטובר 2011 הודיע על התפטרותו מהתפקיד. ב-1 באוגוסט 2013 החל לכהן כמנכ"ל משרד הביטחון. במהלך כהונתו יצא נגד מסקנות הוועדה לבחינת תקציב הביטחון (ועדת לוקר), בהם קיצוץ שירות החובה ושינוי מבנה הפנסייה של חיילי הקבע. סיים את תפקידו כמנכ"ל משרד הביטחון במאי 2016, על רקע חילוקי דעות בין משרד הביטחון ל סביב סוגיות תקציב ורכש, בהן רכש הספינות להגנה על אסדות הגז.
בפברואר 2017 מונה לתפקיד יו"ר דירקטוריון חברת נתיבי איילון, בתפקיד זה כיהן קרוב לשנה, עד למינויו בסוף פברואר 2018 לבקשתו של שר התחבורה ישראל כ"ץ, לכהן כיו"ר דירקטוריון רכבת ישראל, לאחר שהתפקיד לא היה מאויש מספר חודשים ובמטרה לפקח מניסיונו הרב על תוכנית הפיתוח של הרכבת בדגש על הקו המהיר לירושלים שפתיחתו התעכבה. בפברואר 2020 שנתיים לאחר מינויו לתפקיד הוא התפטר על רקע מחלוקת לגבי מתווה הקידום של פרויקט החשמול של מסילות הרכבת.
זכה באות אביר איכות השלטון 2017 בקטגוריית צבא וביטחון מטעם התנועה לאיכות השלטון.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע הודיע על הצטרפותו למפלגת "הישראלים" בראשות רון חולדאי, אך ביום הגשת הרשימות הכריז חולדאי כי מפלגתו לא תתמודד בבחירות.
באוקטובר 2020 נחשף בתצהיר שכתב לבג"ץ, כי משרד ראש הממשלה הפעיל עליו לחצים חריגים לרכוש צוללת שביעית מתאגיד טיסנקרופ (בעת שהיה מנכ"ל משרד הביטחון), ותיאר ויכוח בינו לבין ראש הממשלה בנימין נתניהו בנושא. בין היתר כתב הראל "התרשמתי כי מאחורי יוזמת רכש זו יש אינטרס שטיבו אינו ברור לי".
במרץ 2022 העיד בוועדת החוץ והביטחון של הכנסת, במסגרת חקירת פרשת הצוללות. במהלך הדיון אמר כי:.
הראל נשוי ואב לשתי בנות ובן. הוא מתגורר במודיעין-מכבים-רעות.
פוליסי
פוליסי בע"מ היא חברת לובינג ישראלית שהוקמה בשנת 1988 על ידי בוריס קרסני, אשר עומד בראשה עד היום. החברה, הנחשבת לאחת מחברות הלובינג המשפיעות בישראל, מייצגת חברות רבות במשק הישראלי.
היסטוריה
בשנת 1988, הקים קרסני את החברה, ביחד עם מנחם "ממי" גולן והפרסומאי והיועץ האסטרטגי משה תאומים, שעזב אחר החברה לאחר מספר חודשים. בתחילת דרכה פעלה פוליסי בעיקר במתן ייעוץ פוליטי, ובשנת 1991, החלה לפעול בתחום הלובינג אחרי שחברת הסיגריות "פיליפ מוריס" ביקשה מקרסני לפעול למניעת הגבלות על פרסום סיגריות מחו"ל וכדי שיקטין את המיסים על סיגריות מיובאות. במהלך השנים ייצגה החברה גופים מובילים במשק הישראלי, בהם אסם, תנובה, בנק הפועלים, הפניקס, ישראל היום, מפעל הפיס, נספרסו, חברת הדלק פז, חברת החשמל והתעשייה האווירית.
באוגוסט 2014, מונתה תמר אברמוביץ' למנכ"לית החברה, במשותף עם ארז גילהר. עם עובדי החברה, נמנים בין השאר חבר הכנסת לשעבר אפי אושעיה, שכיהן כמנכ"ל החברה ואחר כך כיו"ר החברה, רפי פלד, מפכ"ל המשטרה לשעבר, אלי יוסף, דובר משרד האוצר לשעבר, צבי קסלר, כתב ידיעות אחרונות לשעבר, ואביבה ברעם, אשתו של עוזי ברעם.
ביולי 2016, שכר תאגיד השידור הישראלי את חברת פוליסי, שבבעלות קרסני, לשם הובלת פעילות קשרי הממשל מול חברי כנסת בניסיון להיאבק בניסיונותיו של ראש הממשלה בנימין נתניהו לדחות את הקמת התאגיד.
בחודש יוני 2021 נעצר מנכ"ל החברה ארז גיל-הר בחשד למעורבות בפרשת שוחד, בה קיבלה חברת תנובה הקלות בסימון מוצריה כחלק מהרפורמה של משרד הבריאות. בעקבות זאת עזבו את פוליסי חברות בינלאומיות אחדות, בהן גוגל ופיליפ מוריס, שלפי כלליהן עליהן להתנתק מספק שנחשד בפלילים.
דלת סיגרו עלי
"דלת סיגרו עלי" (באנגלית: Close Every Door) הוא שיר מתוך המחזמר "יוסף וכתונת הפסים המשגעת" מאת טים רייס ואנדרו לויד ובר. זהו השיר הלפני אחרון במערכה הראשונה של המחזמר, אותו שר יוסף כשהוא מושלך לכלא בשל יחסיו לכאורה עם אשת פוטיפר. יחד עם "לחלום מוכן", זהו אחד השירים הפופולריים ביותר מהמחזמר, והוא נחשב השיר המרגש והדרמטי ביותר בו.
פוליסי
היסטוריה
באוקטובר 2021 סיימה תמר אברמוביץ' את עבודתה בחברה.
דלת סיגרו עלי
בשיר מביע יוסף את ייאושו על כליאתו בשל פשע שלא ביצע, אך כולל אזכורים גם להיסטוריה היהודית. כך למשל, המילים "את שמי קחו ממני, ותנו לי מספר..." משקפות את המנהג הנאצי במחנות ההשמדה בתקופת השואה. בהמשך המילים "הן אדע בליבי, יום יצמח מלילי, וארץ מובטחת תהיה עוד שלי" מזכירות את הקמת מדינת ישראל.
פוליסי
היסטוריה
בנובמבר 2021 הודיע קרסני על סיום פעילות החברה בתחום קשרי ממשל ולובינג.
דלת סיגרו עלי
בישראל
עקב הפופולריות של המחזמר בכלל ושל השיר בפרט, גם בעברית קיימים לשיר מבצעים רבים. ביניהם:
מסכת מעשר שני
מסכת מַעֲשֵׂר שֵׁנִי היא המסכת השמינית בסדר זרעים. במסכת זו חמישה פרקים אשר עוסקים בפרטי ההלכות של מעשר שני ופדיונו, נטע רבעי, ודיני ביעור מעשרות ווידוי מעשרות.
כמרבית המסכתות בסדר זה, המסכת מופיעה במשנה בלבד, ולא נכתב לה תלמוד בבלי אלא תלמוד ירושלמי ותוספתא בלבד. בתלמוד הירושלמי של מסכת זו יש גם פתרון חלומות, כמו בפרק תשיעי במסכת ברכות.
מיקומה של המסכת בסדר זרעים
לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, סודרה מסכת מעשר שני אחרי מסכת מעשרות על פי סדר חשיבותם.
פרקי המסכת
בסה"כ במסכת 57 משניות.
רשות בתי החולים הממשלתיים
רשות בתי החולים הממשלתיים (אשר נודעה בראשיתה גם כ"רשות האשפוז"), הייתה רשות ממשלתית הכפופה לשר הבריאות, אשר נוסדה באוקטובר 2014 על ידי שרת הבריאות, יעל גרמן ואמורה הייתה להיות מופקדת על הניהול, הפיקוח והבקרה על 11 בתי החולים הממשלתיים. למנכ"לית הרשות מונתה אסתר דומיניסיני. לאחר הקמת ממשלת ישראל ה-34 ומינויו של יעקב ליצמן לסגן שר הבריאות הוקפאו הליכי הקמת הרשות ודומיניסיני התפטרה מתפקידה.
בשנת 2016 הוקמה במקום הרשות "חטיבת המרכזים הרפואיים הממשלתיים" במשרד הבריאות ולראשת החטיבה מונתה ד"ר אורלי ויינשטיין, שמעמדה בהיררכיה מקביל לסמנכ"ל.
ועדת גרמן והקמת הרשות
עם מינויה לשרת הבריאות, הקימה יעל גרמן ועדה ציבורית לבחינת דרכים לחיזוק הרפואה הציבורית בישראל. ועדה זו זכתה לכינוי "ועדת גרמן". הוועדה הוקמה לאור התגברות השימוש בשר"פ (שירות רפואי פרטי) בבתי החולים הציבוריים, על חשבון שירותי רפואה ציבוריים. דו"ח מבקר המדינה 63ג קובע כי מערכת הבריאות בישראל סובלת מריכוזיות וניגוד עניינים מוסדי שטרם הוסדרו, בין השאר נוכח ריבוי התפקידים של משרד הבריאות הן כבעלים של בתי חולים ממשלתיים והן כמפקח עליהם. בדיוני הוועדה נבדקו שלושה נושאים הנוגעים לניהול בתי החולים על ידי משרד הבריאות:
בין היתר, נטען כי בתי החולים הממשלתיים אינם ערוכים מבחינה ארגונית לנהל את הפעילות שבאחריותם בצורה מיטבית, בין השאר בשל חוסר גמישות ניהולית, העדר תמריצים להתייעלות, מבנה ארגוני לוקה בחסר מבחינת מנגנוני ניהול ובקרה אפקטיביים וחלוקת תפקידים בעייתית בין בתי החולים הממשלתיים ותאגידי הבריאות במסגרת המרכזים הרפואיים.
פובליוס סמפרוניוס טודיטאנוס
פובליוס סמפרוניוס טודיטאנוס (בלטינית: Publius Sempronius Tuditanus; המאה ה-3 לפנה"ס) היה מדינאי ומצביא רומאי.
רשות בתי החולים הממשלתיים
ועדת גרמן והקמת הרשות
בהמלצותיה של הוועדה נקבע כי:. עוד נקבע כי לרשות יהיה תקציב עצמאי וזה ינוהל בנפרד ממשרד הבריאות.
הקמת הרשות היא אחת מהמלצות "ועדת גרמן" לרפורמה במערכת הבריאות הציבורית בישראל. כנגד המלצות אלה הושמעו ביקורות רבות, וביניהן כנגד הקמת רשות בתי החולים. לאחר התפטרות שרת הבריאות יעל גרמן בראשית דצמבר 2014, בעקבות פיטורי שר האוצר יאיר לפיד, הוקפאה למעשה הקמת הרשות. הקמתה לא חודשה על ידי סגן שר הבריאות יעקב ליצמן שמונה לתפקיד ב-2015.
פובליוס סמפרוניוס טודיטאנוס
קריירה מוקדמת
סמפרוניוס היה נצר למשפחת הסמפרוניי. הוא היה ככל הנראה אחיין או בן דוד של הקנסור מרקוס סמפרוניוס טודיטאנוס.
מעט מאוד ידוע על ראשית חייו. הוא שימש כטריבון צבאי בשנת 216 לפנה"ס במהלך קרב קאנאי. לאחר שהקרב הסתיים בכישלון רומאי מביש ובמותו של אחד הקונסולים, מצאו עצמם שני מחנות רומאים שחנו מעברו השני של הנהר אופנטו מכותרים בידי האויב הקרתגי. הקרתגים העייפים החליטו להטיל מצור קודם כל על המחנה הרומאי הקטן יותר ורק אחר כך לתקוף את המחנה הגדול. החיילים במחנה הגדול ביקשו מחבריהם הנצורים לנסות לפרוץ את המצור ולהגיע אליהם, אולם רבים, ובמיוחד החיילים מחילות העזר, סירבו להסתכן והעדיפו להיכנע. טיטוס ליוויוס מספר שבאותה נקודה נעמד טודיטאנוס בפני החיילים ונזף בהם על פחדנותם, וקרא להם לנסות להימלט בחשכת הליל. 600 איש הסכימו בסופו של דבר ללכת אחריו, ובלילה הם התחמקו מהמצור. הקרתגים הבחינו בכך, והחלו ליידות בהם חיצים ואבנים. הרומאים פסעו בטור והרימו כאיש אחד את המגנים שלהם כך שההתקפה נבלמה. הם הצליחו להגיע אל המחנה הגדול ויחד עמו חמקו אל העיר קנוסיום. מאוחר יותר, כאשר התקיים דיון בסנאט האם לפדות את החיילים שנפלו בשבי במהלך קרב קאנאי, קם טיטוס מאנליוס טורקוואטוס והתנגד לכך נמרצות. כנימוק לדבריו הוא הביא את אומץ הלב של טודיטאנוס ואנשיו שהסתכנו כדי לא ליפול בשבי.
הוא נבחר בשנת 214 לפנה"ס לאיידיל קוריולי יחד עם גנאיוס פולוויוס קנטומליוס. ומאוחר יותר קיבל תפקיד של פראיטור וארימיניום נבחרה כפרובינקיה שלו. בשנת 209 לפנה"ס נבחר כקנסור יחד עם מרקוס קורנליוס קאתאגוס. במסגרת תפקידם הם נדרשו להרכיב את "רשימת הסנאט" (lectio senatus), אשר הורכבה מהמגיסטראטים שנבחרו על ידי הקנסורים בסדר יורד. הרכבת הרשימה התעכבה בשל המחלוקת בשאלה מי ימונה כפרינקפס סנאטוס - ראש הסנאט. קורנליוס רצה לבחור בטיטוס מאנליוס טורקוואטוס בעוד סמפרוניוס הציע את פאביוס מאקסימוס. בסופו של דבר קורנליוס וויתר ופאביוס קיבל את התפקיד.
המלחמה נגד פיליפוס
בשנת 205 לפנה"ס הוא קיבל פיקוד על הכוח הרומאי שלחם ביוון נגד פיליפוס החמישי, מלך מוקדון (המלחמה המוקדונית הראשונה). עם זאת, אותה תקופה החלה בעלת בריתה הקרובה ביותר של רומא בבלקן, הליגה האיטולית, לחוש שנטל המלחמה נופל בעיקר על כתפיה וכי הסובלות העיקריות ממנה הן הפולייס היווניות. לפיכך זמן קצר לפני שנחת סמפרוניוס ביוון חתמו האיטולים חוזה שלום נפרד עם המוקדונים. בראשית השנה נחת סמפרוניוס באפידמנוס עם 35 אוניות מלחמה ו-11,000 לוחמים. כוח מכובד, אולם לא מספיק כדי להכריע את מוקדון. סמפרוניוס שלח שליחים אל האיטולים בניסיון להחזיר אותם לברית עם רומא, אולם הם נאלצו לשוב כלעומת שבאו.
בלית ברירה נע סמפרוניוס צפונה והטיל מצור על העיר דימאלי. פיליפוס מצדו ניסה את כוחו כנגד אפולוניה, והשחית את שדותיה. סמפרוניוס נטש את המצור והחל נע אל אפולוניה במטרה לצאת לקרב מול פיליפוס. אולם בינתיים הצליחו מתווכים מערי מדינה יווניות ובראשן אפירוס, לשכנע את פיליפוס וסמפרוניוס לחתום על הסכם שלום. ההסכם נחתם בעיר פויניקי שבאפירוס, וכונה לפיכך הסכם פויניקי. חתמו עליו הרפובליקה הרומית, פרגמון, ספרטה, מסניה, אליס, האילירים, איליון ואתונה. אם כי ייתכן ששתי האחרונות לא חתמו מעולם על ההסכם והוספו בידי כותבי היסטוריה רומאיים לצורכי תעמולה. מצד שני חתמו על ההסכם מוקדון, הליגה האכאית, ביתיניה, אפירוס, תסליה, בויאוטיה, אקרנאניה ואפירוס.
המלחמה נגד חניבעל
בשנה הבאה (204 לפנה"ס), נבחר לקונסול יחד עם עמיתו לשעבר כקנסור מרקוס קורנליוס קאתאגוס. על פי המנהג חולקו ביניהם הלגיונת השונים. סמפרוניוס קיבל פיקוד על הלגיונות שהוצבו בברוטיום נגד חניבעל, וקורנליוס קיבל פיקוד על הלגיונות שהוצבו באטרוריה מול מאגו ברקה. האסטרטגיה של חניבעל נשענה באותה תקופה על מגננה על עיר הנמל קרוטון, שהייתה למעשה עיר הנמל האחרונה שנותרה לו. בקיץ של אותה שנה ניצח חניבעל את סמפרוניוס בקרב קטן ליד קרוטון. סמפרוניוס נמלט למחנהו, וחניבעל לא העז לתקוף אותו. סמפרוניוס, נחוש להשיב את כבודו העצמי הרמוס, התאחד עם צבאו של הפרוקונסול קראסוס, ובכוחות מתוגברים צעד אל שערי קרוטון. חניבעל יצא נגדו, אולם לא היה יכול לצבא המאוחד ונסוג אל קרוטון כשהוא מותיר מאחוריו 4,000 הרוגים. סמפרוניוס לא ניצל את ניצחונו כדי להטיל מצור על קרוטון, והסתפק בכיבוש כמה עיירות בסביבה.
הוא נזכר פעם אחרונה בידי טיטוס ליוויוס, כאחד מחברי המשלחת שיצאה ליוון בשנת 194 לפנה"ס כדי לבדוק אפשרות של מלחמה נוספת נגד מוקדון. לאחר מכן לא ידוע עליו דבר.
מזרח טימור במשחקים האולימפיים לנוער
מזרח טימור משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). עד כה, אף ספורטאי נוער ממזרח טימור לא זכה במדליה אולימפית לנוער. ההשתפות של ספורטאי הנוער ממזרח טימור היא בעיקר סמלית.
משחקי הקיץ
המשלחת הראשונה של מזרח טימור למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה שלושה ספורטאים שהתחרו בשני ענפי ספורט. המשלחת התחרתה בענפים אתלטיקה וטאקוונדו וסיימו במקום האחרון. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה שני ספורטאים שהתחרו בענף האתלטיקה וסיימו ללא הישגים משמעותיים.
מקהלה הונגרית
מקהלה הונגרית הוא ספר אוטוביוגרפי מאת חוקר הספרות פרופ' יגאל שוורץ, שיצא לאור בהוצאת דביר בשנת 2014.
בעקבות שיחותיו עם הסופרת רות אלמוג על זכרונות הילדות שלו כתבה אלמוג את הסיפור הקצר "גמדים על הפיז'מה", שנכלל בקובץ סיפוריה "תיקון אמנותי" משנת 1993. כעבור עשרים שנה כתב שוורץ את "מקהלה הונגרית", שתחילה מובא בו סיפורה של אלמוג, ולאחריו מופיעה התייחסותו הנרחבת של שוורץ לכל משפט בסיפור זה. דבריו של שוורץ כוללים ניתוח ספרותי של סיפורה של אלמוג, יחד עם השלמות ביוגרפיות שבאו לקשור את הסיפור האמיתי (שגם בו משולב בידיון) של ילדותו עם סיפורה הבדיוני של אלמוג.
גמדים על הפיז'מה
"גמדים על הפיז'מה" הוא סיפור קצר מאת רות אלמוג, שנכלל בקובץ סיפוריה "תיקון אמנותי" משנת 1993. את הסיפור כתבה אלמוג בעקבות זכרונות ילדות שסיפר לה יגאל שוורץ. שוורץ לא רק סיפק את חומר הגלם שבעקבותיו נכתב הסיפור, אלא היה גם העורך שלו לקראת הוצאתו לאור. הסיפור עוסק במשפחה שבה אם ניצולת השואה ילידת הונגריה, לוצי דויטש, אב שפגש אותה במחנה ריכוז בעת שבא מארץ ישראל, איזידור, בת בכורה בשם מאיה ואחיה הצעיר ממנה בשנים אחדות, גיורא. המשפחה מתגוררת בבית מבודד השוכן בפרדס שאותו מנהל האב. דמויות עיקריות נוספות בסיפור הן הדודה מגדה והשכנים חזקל ורובן.
איזידור מתעלל רגשית באשתו לוצי כאשר הוא משמיע באוזניה, לכאורה בתמימות, את המילה "רעכטס" (ביידיש: ימינה), המזכירה לה את המילים "לינקס! רשטס!" (בגרמנית: שמאלה, ימינה), שאותן שמעה בעת הסלקציה במחנה ההשמדה אושוויץ או בצעדת המוות של יהודי הונגריה. מילה זו מוציאה אותה מדעתה לזמן קצר, ולאחר מכן היא מענישה את איזידור בהסתלקותה מהבית, תחילה לימים אחדים, ואחר כך לשנים אחדות. בעת היעדרה מגיעה אחותה, הדודה מגדה, לסייע בעבודות הבית.
איזידור נוהג ביד קשה בילדיו, ובין השאר מעניש אותם בלינה באורווה. בהתפרצות כעס הוא יורה לעבר גיורא, שנמלט מהבית ומוצא מקלט זמני אצל רובן, העגלון שמסיע אותו ואת אחותו לבית הספר מדי בוקר.
אף שזהו סיפור קצר, הוא מתאר תקופה של יותר מעשר שנים, מילדותו של יגאל ועד ראשית בגרותו. במהלך תקופה זו מאיה נוסעת לאמריקה, במימון הדוד אישטוון, כדי ללמוד פיתוח קול, נפטר חזקל, שהיה אילם כתוצאה ממעשיו של ד"ר מנגלה, ובהמשך נפטר גם איזידור.
מקהלה הונגרית
"מקהלה הונגרית" אינו ספר אוטוביוגרפי שגרתי. הוא כתוב כניתוח ספרותי מדוקדק של סיפורה של אלמוג, מעין מהדורה מוערת שלו, יחד עם הרחבות ביוגרפיות ותיקונים עובדתיים שבאים לקשור את סיפורה הבדיוני של אלמוג עם הסיפור האמיתי של ילדותו של שוורץ. כדברי שוורץ בפתח הספר, לפיהם הספר הוא "הגרסה שלי לגרסה של אלמוג לסיפור שלי". חוקר הספרות אברהם בלבן תיאר זאת: "לפנינו טקסט שהוא ספק ממואר, ספק מחקר פרשני על סיפור קצר ועל היחסים בין מציאות לטקסט ספרותי".
בניתוח הספרותי בוחן שוורץ לא רק את עבודתה של אלמוג, אלא גם את עבודתו שלו, בהיותו עורך הספר "תיקון אמנותי" שבו נכלל הסיפור. שוורץ מציג זאת: "בקטע הזה, רות, אני חושב ש'נרדמת' קצת, ויחד איתך גם העורך שלך, אני".
גם בהשלמות הביוגרפיות משולב בידיון, בפרט בהערותיהם של בני משפחתו המתים של המספר. הערות רבות תורמת אחותו, גם לאם מנה נכבדה של הערות, ואילו האב משמיע קולות לעיתים נדירות. תלמה אדמון תיארה זאת: "כמו דיבוקים מצטרפות לגרסתו גם גרסות אמו, אביו ואחותו, עד שהטקסט באמת נראה כפרטיטורה של מקהלה מסויטת, רבת סולנים".
המספר מציג את שמותיהם האמיתיים של בני משפחתו: אמו קטרינה, בקיצור קטי ובשם חיבה קטיצה, ואביו בלה. בישראל עוברתו שמות הוריו לברכה ובן-ציון. בנם, המספר, הוא יגאל, ואחותו היא נעמי. בניגוד לסיפור הבדיוני, שבו רק האם היא ניצולת השואה, בסיפור האמיתי שני ההורים הם ניצולי השואה. גם לדמויות נוספות בעולם הבדיוני יש מקבילות (בשמות אחרים) בסיפור האמיתי. דודה מגדה קיימת רק בסיפור הבדיוני, ואין לה מקבילה במציאות. המשפחה התגוררה בבית בן שני חדרים (חדר הורים וחדר ילדים) ו"הול", ששכן בלב פרדס גדול במזרחה של רמת גן, משני צדי כביש גהה. בספרו מדלג שוורץ בין התייחסות לשמות המופיעים בסיפור הבדיוני (לוצי, איזידור, נעמי, גיורא) ובין השמות האמיתיים.
בסיפור משולבים ציטוטים, בעיקר מהספרות הקלאסית אך גם ממילון אבן שושן וממכלל - אנציקלופדיה לנוער, הנקשרים אסוציאטיבית לדבריו של המספר (רשימת המקורות לציטוטים אלה ניתנת בסוף הספר).
כתיבת הספר
בתחילת הספר מספר יגאל שוורץ על תהליך כתיבתו:
בריאיון לנרי ליבנה הוסיף שוורץ פרטים:
אופי הספר
על הניתוח האקדמי המשולב בספר מעיד המספר עצמו: "אני מנסה להתמקד בסצנה הקשה, אבל קשה לי. עובדה: אני בורח לסוגיות אקדמיות."
בספר נעשה שימוש בשבעה גופנים שונים, לשם זיהוי הדוברים השונים: גופן אחד (פרנק-ריהל) למספר, שני (אהרוני) לאחותו, שלישי (הדסה) לאמם, רביעי לאביהם, חמישי (דוד) לסיפור של רות אלמוג, שישי למשפטים המצוטטים ממנו, ושביעי (חיים) למובאות מיצירות ספרותיות אחרות.
גרג אנדרסון
גרגורי ויין "גרג" אנדרסון (באנגלית: Gregory Wayne "Greg" Anderson; נולד ב-22 ביוני 1964), שנודע גם בכינויו קאדילק אנדרסון (Cadillac Anderson), הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 1987–2000. ממוצעיו הכוללים לאורך 10 עונותיו בליגת ה-NBA הם 7.3 נקודות ו-6.2 ריבאונדים למשחק.
קריירת מכללות
אנדרסון נולד וגדל ביוסטון שבטקסס, ובין השנים 1983–1987 למד באוניברסיטת יוסטון. בעונתו הראשונה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה ("יוסטון קוגרס") העפיל עמה לגמר טורניר אליפות המכללות, בו הפסידה מול אוניברסיטת ג'ורג'טאון. ב-3 העונות הבאות, לאחר עזיבת כוכב הקבוצה האקים אולאג'ואן ל-NBA, הפך אנדרסון לאחד השחקנים המובילים של הקוגרס, ורשם ממוצעים של 17.6 נקודות, 10.5 ריבאונדים ו-2.3 חסימות למשחק. על אף הצטיינותו, העפילה יוסטון לטורניר המכללות פעם אחת בלבד ב-3 העונות, והודחה ממנו כבר במשחק הראשון.
קריירת משחק מקצועית
לקראת עונת הועבר לצד אלווין רוברטסון בטרייד למילווקי באקס, בתמורה לטרי קאמינגס. ב-86 משחקיו במילווקי קלע 7.0 נקודות בממוצע למשחק, בטרם נשלח בשני טריידים נוספים לניו ג'רזי נטס, ומיד אחר כך לדנוור נאגטס. בעונת פתח בכל 82 משחקי הנאגטס, ותרם 11.5 נקודות ו-11.5 ריבאונדים (שביעי בליגה) בממוצע למשחק.
בעונת 1992/1993 עבר לשחק בקבוצת יובקזרטה באסקט מליגת העל האיטלקית. בעונתו היחידה בקבוצה קלע 15.4 נקודות ואסף 13.7 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בין השנים 1993–1998 שיחק עבור דטרויט פיסטונס, אטלנטה הוקס וסן אנטוניו ספרס, ולאורך התקופה קלע 3.6 נקודות בממוצע למשחק. בעונת 1999/2000 שיחק בקבוצת "סן ניקולאס" מליגת העל הארגנטינאית, בטרם פרש ממשחק.
חייו האישיים
באוקטובר 1998 נשפט אנדרסון לחמישה חודשי מאסר, בגין אחזקה והפצה של קוקאין בעיר בילוקסי שבמיסיסיפי.
הפגנת החרדים נגד בית המשפט העליון (1999)
הפגנת החרדים נגד בית המשפט העליון הייתה הפגנת ענק ועצרת תפילה שנערכה על ידי הציבור החרדי בכניסה לירושלים ב-14 בפברואר 1999, כ"ח בשבט תשנ"ט. ההפגנה נערכה נגד מדיניות בית המשפט העליון בנושאי דת ומדינה אותה יזם האדמו"ר מגור הרב יעקב אריה אלתר וארגן מנחם פרוש. לפי הערכות המשטרה השתתפו בהפגנה כ-350 אלף מפגינים. פרשנים אחרים אמדו את מספר המפגינים ברבע מיליון. בקרב הציבור החרדי כונתה ההפגנה "הפגנת החצי מיליון".
הרקע להפגנה
על פי פרשנים שונים, הציבור החרדי התנגד לפסיקות ששינו לדעתם את הסטטוס קוו בענייני דת. בפרט עוררו את זעמם החלטות בשני נושאים:
ארגון ההפגנה
ב-9 בפברואר 1999 קיימו המארגנים מסיבת עיתונאים בה הודיעו על קיום ההפגנה. לדברי מנחם פרוש, העילה לקיום ההפגנה היא תחושה של רדיפת דת מתמשכת ועקבית על ידי בית המשפט. פרוש, שכבר ארגן הפגנות בציבור החרדי, התבקש בידי האדמו"ר מגור הרב יעקב אריה אלתר לארגן עצרת מחאה ענקית. הוא גייס רבנים נוספים ומנהיגי ציבור חרדיים לקול קורא שנחתם במשותף על ידי מנהיגי אגודת ישראל, דגל התורה, ומועצת חכמי התורה של ש"ס, לקיום ההפגנה. רבנים בכירים בציבור הדתי לאומי, כמו הרב מרדכי אליהו והרב אברהם אלקנה כהנא שפירא, הצטרפו לקריאה להשתתף בהפגנה.
הדוברים החרדים נקטו בלשון חריפה כלפי בית המשפט: במסיבת העיתונאים השתמשו מנחם פרוש ומשה גפני בכינוי "אנטישמיות", להחלטות בית המשפט. הרב עובדיה יוסף, קרא לשופטים "רשעים, סוררים ומורים", "ריקים ופוחזים", ואמר "בגללם באים כל הייסורים לעולם".
ההפגנה
בהפגנה השתתפו בין רבע לחצי מיליון איש מהציבור החרדי ביחד עם רבנים ואדמו"רים מנהיגי היהדות החרדית, ובנוסף קבוצה לא קטנה של דתיים לאומיים. העצרת התחילה בתפילת מנחה, וקריאת מזמורי תהילים סליחות, ותפילת אבינו מלכנו על ידי הרב דוד בצרי ורבנים נוספים. מלווה בתקיעת שופרות, ולאחר מכן הוקראו "החלטות העצרת" על ידי הרב מנחם פרוש. משתתפי העצרת הניפו שלטים נגד "הדיקטטורה של הבג"ץ" ו"די להסתה נגד הדת". המשטרה אבטחה את ההפגנה בכוחות מתוגברים, ואף הציבה צלפים על גגות בניין בית המשפט העליון, אולם ההפגנה עברה בשקט יחסי, ולא נרשמו תקריות אלימות במהלכה.
במהלך העצרת פוזרו בקרב ציבור המפגינים שקים לאיסוף כסף קטן, והציבור התבקש לתרום מטבעות של 10 אגורות או חצי שקל למימון הקנס שהטיל בית המשפט באותה תקופה על הרב יצחק רלב"ג ששימש אז כיו"ר המועצה הדתית בירושלים ודחה את כינוסה על מנת למנוע מנציגי מרצ והתנועה הרפורמית להשתתף בדיוניה. הקנס היה אמור להינתן במטבעות של כסף קטן כאות מחאה.
על פי נתוני המשטרה השתתפו בהפגנה כ-350,000 איש, אולם המונח "הפגנת החצי מיליון" השתרש בעיתונות ובתקשורת החרדית, על פי הערכות פנימיות לא רשמיות, לפיהן מספר המשתתפים היה גדול מהערכות המשטרה וקרוב לחצי מיליון. מבחינת מספר המפגינים הייתה זו אחת ההפגנות הגדולות ביותר שראתה מדינת ישראל בכלל וירושלים בפרט.
גופים חילוניים ארגנו הפגנה נגדית בעד בית המשפט בגן סאקר בעיר, בה השתתפו על פי הערכות המשטרה כ-50 אלף איש. האוניברסיטה העברית ואוניברסיטת תל אביב ביטלו חלק מההרצאות ביום ההפגנה על מנת לאפשר לסטודנטים להשתתף בהפגנה זו.
ג'ון ברום
ג'ון ברום (באנגלית: John Broome ; נולד ב-1947) הוא פילוסוף וכלכלן בריטי. ברום לימד פילוסופיה של המוסר באוניברסיטת אוקספורד והיה עמית מחקר בקופוס קריסטי קולג', אוקספורד. ברום כותב רבות אודות ביואתיקה וחשיבה סביבתית וכן שימש כפילוסוף יועץ עבור הפאנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים של האו"ם.
ביוגרפיה
ברום העביר את ילדותו המוקדמת במלזיה ובסינגפור. בשנים 1965–1968 הוא למד מתמטיקה וכלכלה באוניברסיטת קיימברידג'. ברום קיבל תואר דוקטור כלכלה מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, והשלים תואר שני בפילוסופיה באוניברסיטת לונדון.
לפני שהגיע לאוקספורד הוא היה פרופסור לפילוסופיה באוניברסיטת סנט אנדרוז, ולפני כן, פרופסור לכלכלה ופילוסופיה באוניברסיטת בריסטול. הוא שימש כמרצה אורח באוניברסיטת וירג'יניה, האוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה, אוניברסיטת פרינסטון, אוניברסיטת וושינגטון, אוניברסיטת קולומביה הבריטית, הקולגיום השוודי ללימודים מתקדמים במדעי החברה, ובאוניברסיטת קנטרברי. בשנת 2007 נבחר ברום כחבר זר באקדמיה השוודית המלכותית למדעים.
מחקרו
בשנות ה-70 ברום עסק בעיקר בשאלות של כלכלה תאורטית.
במהלך שנות ה-80 הוא פנה יותר ויותר לשאלות על הגבול שבין כלכלה ואתיקה. מוקד אחד של עבודתו הוא ביישום גישות כלכליות על החלטות אינדיבידואליות ובמיטוב של תועלות לבעיות אתיות. הוא עוסק במיוחד בערך החיים ובחן את השאלה הביואתית עד כמה ראוי להשתמש באמצעים להארכת תוחלת החיים. עבודתו הושפעה בעיקר מריצ'רד ג'פרי, אמרטיה סן ודרק פרפיט.
ספרו Weighting Goods משנת 1991 חוקר את האופן שבו טובין ממוקמים בשלושה ממדים, המרכיבים את הטוב הכללי: "זמן", "אנשים", ו"מצבי הטבע". ברום טוען שממדים אלו קשורים במה שהוא מכנה "תיאורמת החיבור הבין-אישי", התומך בעקרון התועלתני של התפלגות. באוסף המאמרים שלו, שכותרתו אתיקה מתוך הכלכלה (1999), הוא דן בנושאים כמו ערך, שוויון, הוגנות ותועלת. בספרו Weighting Lives משנת 2004, ברום דוחה את הסברה לפיה ריבוי אנשים לאוכלוסייה היא נייטרלית מבחינה אתית.
ברום שימש כיועץ לכמה ועדות וארגונים בינלאומיים. הוא חיבר מספר מאמרים שמעריכים את הבריאות והחיים עבור ארגון הבריאות העולמי. כשעבודתו המשמעותית היא בתחום ההתחחממות העולמית.
כבר ב-1992 עסק ברום בהערכת הנזק שנגרם כתוצאה משינויי אקלים עבור ה-ERSC (המועצה למחקר כלכלי וחברתי).
בשנת 2006 ייעץ עבור דו"ח סטרן בראשות הכלכלן ניקולס סטרן  על הכלכלה של שינויי האקלים. כמה כלכלנים אמריקאים מתחו ביקורת על ההנחות המוסריות של הדו"ח, ובראשם הכלכלן היהודי-אמריקאי ויליאם נורדהאוס (זוכה פרס בנק שוודיה למדעי הכלכלה לזכרו של אלפרד נובל), שביקר במיוחד את שיעור ההיוון הנמוך בהערכת הנזק העתידי ואמר: "אני מוצא את השיקולים האתיים […] במידה רבה לא רלוונטיים". ברום כעס ואתגר אותם לפרט את ההנחות האתיות שעליהן התבססה עמדה מוכוונת שוק חופשי, "נייטרלית" לכאורה, של הכלכלנים האמריקאים.
בגלל עבודתו על שינויי אקלים, הוא הפך למחבר הראשי בקבוצת העבודה השלישית על דו"ח ההערכה החמישי של הפאנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים לפרק שנכלל לאחרונה בנושא אתיקה אקלימית. ברום דיווח ביקורתי על העבודה עבור הפאנל הבין-ממשלתי לשינויי אקלים ועל השפעתן של ממשלות על תמצית הדו"ח לפוליטיקאים, משום שהם מיתנו את הצהרות משיקולים פוליטיים. הוא תיאר את היעד של רמות הפליטה של שתי מעלות כיעד לא ממשי, ודגל בהתייחסות להגנה על האקלים כביטוח מפני קטסטרופה.
ברום סבור כי כל אדם מחויב מוסרית להפחית ככל האפשר פליטות של גזי חממה ולקזז פחמן, ובכך להימנע מפגיעה באחרים.
קו מידע ושירות קולי
קו מידע ושירות קולי (נקרא גם טלמסר - הלחם של טלפון-מסר), הוא מערכת טלפונית המשתמשת בטכנולוגית מענה קולי ומאפשרת שליחת וקבלת נתונים וביצוע פעולות ממוחשבות ללא ציוד קצה המיועד לכך, באמצעות חיוג על מקשי הטלפון או הוראה קולית תוך כדי שיחה. מערכות מסוימות משתמשות בפרוטוקול API להנגשת מסדי נתונים חיצוניים מהאינטרנט.
מאז הפיכתם של הטלפונים החכמים לפופולריים בישראל, השימוש בקווי מידע הפך לנפוץ בעיקר בקרב חרדים המשתמשים בטלפון כשר שאינו מאפשר תקשורת נוספת מלבד שיחה, או עיוורים. בטרם זאת, היה השימוש בקווי המידע והשירות נפוצים בקרב הציבור הרחב. השימושים היו: הצבעה, בתוכניות טלוויזיה בעיקר, רישום למבצעים ופעילויות, קבלת מידע (כדוגמת מתכונים). בשנות ה-90 אף ניתנה קידומת לשירותים אלו - 055, בשנת 1999 שונתה הקידומת ל-1212.
בנקים וחברות סלולר
כל הבנקים בישראל מפעילים קווי מידע בהם ניתן לשמוע באמצעות הקשת מספר זהות וסיסמה, את יתרת חשבון הבנק, ואת הפעולות האחרונות שבוצעו בו. כמו כן ניתן לבצע פעולות שונות כמן הזמנת פנקסי המחאות ללא צורך במענה אנושי. גם חברות הסלולר השונות מפעילות קווי מידע קולי למנויים, ומחויבות בכך על פי תקנות משרד התקשורת.
מידע על זמני תחבורה ציבורית
קיימים קווי מידע שנועדו להחליף את היישומון "כל קו" של משרד התחבורה, בהם ניתן באמצעות הקשת קוד תחנה ומספר קו, לשמוע את מיקום האוטובוס המבוקש ואת המועד המשוער להגעתו.
וואטסאפ-פון
וואטסאפ-פון הוא קו מידע קולי להעברת מסרים מיידיים שנועד להיות תחליף ליישומון המוכר וואטסאפ. לכל קבוצה מספר טלפון המוקצה עבורה, כאשר ההתקשרות אליו אפשרית רק ממספר מזוהה שהוגדר מראש כחבר בקבוצה. למתקשרים ניתנת האפשרות לשמוע את ההודעות הקיימות או להקליט הודעה חדשה. כאשר מוקלטת הודעה חדשה מבצעת המערכת צינתוק עם זיהוי המספר של הקבוצה לכל המספרים שהוגדרו כחברים בקבוצה זו, כך שידעו לבצע שיחה חוזרת כדי לשמוע את ההודעה. חלק מהקבוצות מאפשרות גם שיתוף הודעות לקבוצות אחרות, וכן השארת הודעה אישית למשתמש מסוים, דבר המגביר את האפקט של הוואטסאפ-פון כרשת חברתית.
קווי נייעס
קיימים קווי מידע בהם מושמעים דיווחי חדשות, הם משמשים כערוץ תקשורת נפוץ בציבור החרדי. כמו כן חלק מתחנות הרדיו מפעילות קו מידע בו ניתן לשמוע שידור חי של התחנה וארכיון תוכניות.
שימושים נוספים
שימושים נוספים הם, חיפוש ושמיעת מידע, שיחות ועידה, מענה לשאלות טריוויה או סקרים, ביצוע הזמנת מוצרים, תשלומים באשראי, 'מילוי' טפסים, רישום נוכחות עובדים, שליחת וקבלת דואר אלקטרוני ומסרונים, ביצוע פעולות מרחוק כמו פתיחת שער חשמלי או הצתת מבערים, הקראה של דפי אינטרנט ועוד.
באמצעות חיוג צלילי
הדרך הפשוטה לקליטת הנתונים היא באמצעות חיוג טונים על ידי מקשי הטלפון. לדוגמה המערכת מזהה את המספר לפי טון החיוג.
ישנן מערכות המתוכננות לקלוט טקסט באמצעות קליטת מספרים ותרגומם לאותיות על פי האותיות המוצגות בדרך כלל על מקשי הטלפון. לדוגמה להקשת המילה "וויקיפדיה" יש להקיש מימין לשמאל: המערכת מבצעת החלפה של הספרות ומציגה אותם למנהל כטקסט.
אפשרות נוספת לקליטת נתון שאינו מספרי באמצעות הקשת מספר היא על ידי יצירת ערכים מוגדרים מראש. לדוגמה,
באמצעות קול
ניתן לקלוט נתונים באמצעות הקלטה קולית. לדוגמה, המערכת שומרת את ההקלטה כקובץ אודיו אותו יוכל המנהל לשמוע לאחר מכן באמצעות ניהול המערכת.
קיימות מערכות המשולבות עם תוכנה לזיהוי דיבור, המשתמש מקליט את המילים שברצונו 'לכתוב', והמערכת מתרגמת אותן לטקסט. לדוגמה,. תיתכן גם הגדרת תגובה מראש לטקסט מסוים וכך נוצר דו-שיח בין המשתמש למערכת. לדוגמה במידה ויאמר "יום ראשון" יושמעו זמני הפעילות ליום ראשון.
האות לסיום שליחת הנתונים היא בדרך כלל סולמית (רשתית).
השמעה קולית
אפשרות הפלט הנפוצה היא השמעה קולית, ומתבצעת על ידי הגדרה מראש של קובצי שמע שישמשו כתגובה לשליחת הנתונים מצד הלקוח. ישנן מערכות היוצרות השמעות תוך כדי דו-שיח עם הלקוח באמצעות תוכנת הקראה.
צינתוק
ישנה אפשרות לקבלה חזותית של ערך מספרי על צג הטלפון באמצעות צינתוק. לדוגמה,, המערכת תבצע שיחת צינתוק עם זיהוי המספר המבוקש למספרו של הלקוח. אפשרות זו משמשת גם לשליחת קוד לאימות מספר הטלפון של הלקוח כדי לוודא שלא התקשר מזיהוי מזויף.
ניהול המערכת
ניהול המערכת מתבצע באמצעות אתר אינטרנט ייעודי בו ניתן להגדיר את המערכת ולקבל את הנתונים שהזינו המשתמשים. בחלק גדול מהמערכות ישנה אפשרות לניהול דרך קו מידע קולי נוסף או דרך שלוחה ייעודית בקו המידע עצמו.
רגולציה
כדי למנוע ניצול מסחרי של, הורה משרד התקשורת בשנת 2015 על איסור הפעלת קווי מידע בקידומת 05 המיועדת לטלפונים ניידים, עליה דמי הקישור גבוהים פי כמה.
בשנת 2019 פרסם משרד התקשורת שימוע שבו הודיע כי הוא שוקל להורות על סגירת קווי המידע והשרות הקולי, וביקש מהציבור למסור את עמדתו. בציבור החרדי האשימו את ועדת הרבנים לענייני תקשורת כי היא עומדת מאחורי השימוע. במטרה למנוע את האפשרות של מחזיקי הטלפון הכשר למסור את התנגדותם לשימוע, חסמה ועדת הרבנים את המספר של משרד התקשורת אשר שימש לצורך השימוע. בספטמבר 2019 חזר בו משרד התקשורת מהשימוע, והודיע כי קווי המידע הקולי ימשיכו לפעול, והאסדרה הקיימת תיוותר על כנה. כתגובה להחלטת משרד התקשורת, חסמה הוועדה כחצי מיליון מספרים, רובם של בתים פרטיים ועסקים. ריבוי החסימות והיקפם הובילו להתמרמרות בקרב הציבור החרדי אשר חלקו מאשים את משרד התקשורת במתן חסות לחסימות הקווים הפוגעות בציבור, בכך שאיננו משתמש בסמכותו לעצור את חסימות קווי המידע הקולי.
אמנת כנרת
אמנת כנרת היא אמנה שנוצרה בשנת 2001 על ידי הפורום לאחריות לאומית אשר הוקם בחסות מרכז יצחק רבין לחקר ישראל, ונועדה להסדיר את היחסים בין הקבוצות השונות בחברה היהודית בישראל (ימין ושמאל, דתיים וחילונים) על בסיס עקרונות מאחדים משותפים.
רקע
בפברואר 2001 החלה להתגבש, ביוזמתו של ישראל הראל, ממנהיגי תנועת ההתיישבות ביהודה ושומרון, ובחסות מרכז יצחק רבין לחקר ישראל, קבוצה המונה שישים אישים יהודיים-ישראליים בהם סופרים, אנשי צבא, פוליטיקאים, עיתונאים ואנשי ציבור מכל זירות העשייה ומכל קצוות הקשת הפוליטית. הפורום כלל קשת רחבה של אישים, החל מ'שלום עכשיו' (יולי תמיר), אלכס יעקובסון, ועד לימין הדתי (אפי איתם); ממנהיג היהדות הרפורמית, אורי רגב, ועד לראש עיריית בני ברק, מרדכי קרליץ. בראש הקבוצה עמד האלוף במיל' עוזי דיין.
בחודש יולי 2001 נפגשו שמונה מחברי הקבוצה בטבריה, לחופה של הכנרת, שם ניסחו אמנה בת עשרה סעיפים המביאה לידי ביטוי את העקרונות המשותפים והמוסכמים על כלל המשתתפים.האמנה, שכונתה בפי הכותבים אמנת כנרת, אושררה באוקטובר 2001 על ידי מליאת הפורום. סעיפי האמנה מצהירים על ערכי היסוד של החברה הישראלית, אשר משקפים קונצנזוס רחב.
תוכן האמנה וציטוטים נבחרים
באמנת כנרת עשר פסקאות הנושאות את הכותרות הבאות:
א. מדינת ישראל היא ביתו הלאומי של העם היהודי."...אנו מאמינים שקיים הכרח קיומי עליון, וקיימת הצדקה מוסרית מלאה לכך שלעם היהודי יהיה בית לאומי משלו, היא מדינת ישראל...".
ב. מדינת ישראל היא מדינה דמוקרטית."...על פי חוקי היסוד וערכי היסוד שלה, מדינת ישראל מאמינה בכבוד האדם וחירותו ומחויבת להגנה על זכויות האדם והאזרח. כל בני האדם נבראו בצלם אלוהים...".
ג. מדינת ישראל היא מדינה יהודית."באשר היא מדינה יהודית, ישראל מגשימה את זכותו של העם היהודי להגדרה עצמית. בתוקף ערכיה, מדינת ישראל מחויבת להמשך קיומו של העם היהודי ולזכות לעמוד ברשות עצמו במדינתו הריבונית...".
ד. מדינת ישראל היא מדינה יהודית - דמוקרטית."...אין סתירה בין היותה של ישראל מדינה יהודית לבין היותה מדינה דמוקרטית. קיומה של מדינה יהודית אינו מנוגד לערכי הדמוקרטיה ואין בו כדי לפגוע בעקרון החירות ובעקרון השוויון האזרחי...".
ה. מדינת ישראל מכבדת את זכויות המיעוט הערבי."למדינת ישראל חובה לנהוג בכל אזרחיה באורח שוויוני וללא משוא פנים. באותם תחומים בהם סובלים אזרחים ישראלים שאינם יהודים מקיפוח ומהזנחה, יש לפעול באופן נחרץ ומיידי להגשים את עקרון השוויון האזרחי הלכה למעשה...".
ו. מדינת ישראל היא מדינה שוחרת שלום."...ישראל רואה בעקרון ההגדרה העצמית וביטויו במסגרת מדינת לאום, כמו גם בנכונות לוויתורים משני הצדדים, מסד לפתרון הסכסוך".
ז. מדינת ישראל היא מדינה רבת - פנים."...מתוך הערכה לתרומה של מגוון הקהילות השונות להקמתה ולביסוסה של המדינה, ומתוך כבוד לכל תרבות ותרבות ולכל יחיד ויחיד, על ישראל לטפח ולשמר את קשת המסורות הקיימות בה...".
ח. מדינת ישראל היא מדינת אחווה."...על ישראל לאחות את השסעים המבתרים אותה וליצור שותפות אמת בין כל אזרחיה. עליה להיות מדינה של ערבות הדדית...על ישראל להיות מקום שטוב וראוי לחיות בו...".
ט. מדינת ישראל ודת ישראל."אנו מאמינים שלמסורת היהודית יש מקום חשוב בפרהסיה ובהיבטים הציבוריים של חיי המדינה, אולם אל למדינה לכפות נורמות דתיות בחיי הפרט...בני עם אחד אנחנו. עברנו וגורלנו משותפים...".
י. אחריות לאומית."...בקבלנו אמנה זו אנו מתחייבים לעשות את כל אשר נכון לעשות על מנת להבטיח את קיומו, איתנותו ומוסריותו של הבית הזה".
משמעות האמנה
אמנה זו מצטרפת לשורה רחבה של יוזמות פיוס וגישור בין החלקים השונים של החברה הישראלית בכלל והחברה היהודית בה בפרט. אמנת כנרת בולטת בכך שבחרה לעסוק בכמה מהסוגיות הרגישות ביותר ולהגיע בהן לכדי מכנה משותף משמעותי ביותר הנשען על קונצנזוס רחב. האישים ששקדו על הכנת האמנה אשררו מחדש, לתפיסתם, כמה מההנחות היסודיות שעמדו בבסיסן של התנועות השונות בציונות הקלאסית ובבסיס הקמתה של מדינת ישראל כפי שמשתקף במגילת העצמאות. כמו כן, ניסוחה של האמנה מצטיין בנחרצות רבה באשר לכל הסוגיות בהן היא עוסקת (באשר ליהדותה של המדינה, לדמוקרטיה, לזכויות המיעוטים והשוויון האזרחי וכו'), ונמנע מעירפול עד כמה שאפשר במסמך כה תמציתי.
פרופ' זאב סגל, ממנסחי האמנה, ציין כי אמנת כנרת היא מעין המשך להכרזת העצמאות שהייתה ה"אני מאמין" של החברה הישראלית בשנת 1948, וכי ההשג החשוב הוא בעצם חיבור מסמך כיום, בעברית עכשווית, המאחד קצוות רעיוניים בחברה היהודית.
מנסחי האמנה
מנסחי האמנה היו חברי הפורום לאחריות לאומית: עו"ד עידו אוחיון, אדר אזנקוט, אירנה אולבינסקי, תא"ל (מיל.) אפי איתם, ד"ר ישי אלמוג, פרופ' עוזי ארד, אלוף (מיל.) הרצל בודינגר, ד"ר מאיר בוזגלו, מאשה בומן, דוד בועז, הרב אליהו בירנבוים, פרופ' מיכל בלר, נועה בן-ארצי, פרופ' דן בן-דוד, הרב יואל בן-נון, הרב אליהו בן שלמה, הרב מוטי בראור, דוד ברודט, שוש ברלינסקי, עו"ד תמר ברק, רותי בר-שליו, יונתן בשיא, ענת גוב, הרב יהודה גלעד, אלוף עוזי דיין, ד"ר אריאל הלפרין, הרב פרופ' דניאל הרשקוביץ, ד"ר יורם חזוני, מאיר יפה, עו"ד בן-דרור ימיני, אל"ם (מיל.) אהובה ינאי, ד"ר אלכסנדר יעקובסון, חווה פנחס כהן, אהרון כהן, ד"ר הנרייט דהאן כלב, גיורא מיוחס, הלל מלוא, עו"ד ד"ר עמרם מליץ, שמואל מרחב, פרופ' זאב סגל, פרופ' ארנון סופר, פרופ' שי פלדמן, עו"ד סיגל פעיל, דליה פרשקר, ד"ר צבי צמרת, הרב מרדכי קרליץ, שלום קיטל, הרב ד"ר אורי רגב, צבי רמות, ארי שביט, שבתי שביט, במבי שלג, ד"ר זכי שלום, מרדכי שקלאר, פרופ' זאב תדמור, פרופ' יולי תמיר.
תגובות לאמנת כנרת
גם בקרב חוגי החרדים וגם בקרב החילונים היו שהתנגדו מכיוון שלא הסכימו לפשרות המוצעות בה, כמו מנהיגי הציבור החרדי הרב יוסף שלום אלישיב והרב אהרן יהודה לייב שטיינמן שהתנגדו אף לעצם רעיון ההידברות ושולמית אלוני שטענה שאין באמנה אלא חיקוי עלוב של מגילת העצמאות. העיתונאית אבירמה גולן כינתה את האמנה "מכבסת מילים מפוארת" אשר באי שיתופם של נציגי הקהילה הערבית בישראל מטשטשת את ההשתייכות האזרחית לטובת ההשתייכות האתנית. גם העיתון "יתד נאמן" כינה את האמנה "ניסיון ליצור פיוס בין הטוב והרע" וציין שדיאלוג בין יהודים דתיים לחילוניים עומד "בניגוד מוחלט למה שקיבלנו מפי רבותינו מעתיקי השמועה בדורות האחרונים".
קרחון סלר
קרחון סלר (באנגלית: Seller Glacier) הוא קרחון בחוף פאלייר, במערב חצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 37 קילומטרים; ורוחבו 7 קילומטרים.
הקרחון זורם לכיוון מערב, ונשפך אל הדום הקרח פורסטר, צפונית בסמוך לפסגת פלינדרס.
גילוי ומיפוי הקרחון
הקרחון נסקר לראשונה באופן גס בעונת המחקר (הקיץ האוסטרלי) 1936–1937 על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם בפיקודו של ג'ון רידוך ריימיל.
הקרחון נסקר מחדש על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1958.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הקרחון נקרא על שמו של ג'ון סלר (John Seller) - הידרוגרף ויצרן מצפנים.
מיאנמר במשחקים האולימפיים לנוער
מיאנמר משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). היא מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער. עד כה, אף ספורטאי נוער מיאנמרי לא זכה במדליה אולימפית לנוער. ההשתפות של ספורטאי הנוער המיאנמרים היא בעיקר סמלית.
משחקי הקיץ
המשלחת הראשונה של מיאנמר למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה ארבעה ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפי ספורט. המשלחת לא הגיעה להישגים בענפי אתלטיקה, הרמת משקולות, טאקוונדו וקשתות. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה ארבעה ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפי ספורט. המשלחת לא הגיעה להישגים בענפי אתלטיקה, הרמת משקולות, קשתות ושחייה.
דרומאוזאוריים
משפחת הדרומאוזאוריים היא מן הקרובות ביותר לארכאופטריקס ולעופות. סימני מעטה נוצות נמצאו במאובני ולוצירפטור, מיקרורפטור, צ'אנגיורפטור וסינאורניתוזאור. בעקבות זאת סברה המקובלת בין הפלאוטנולוגים היא שכל בני המשפחה, גם אלו שעדיין לא נמצאו אצלם עדות לנוצות, היו עטויים בנוצות.
מיון
כיום משייכים את חלק מהסוגים למשפחה עצמאית - יוננלנגיים שהתקיימה בקרטיקון העליון.
גבעת התחמושת (אתר הנצחה)
גבעת התחמושת הוא אתר להנצחת הקרב על גבעת התחמושת שהוקם ביוזמת ההורים השכולים, לאחר מלחמת ששת הימים,
כאשר החלו עבודות להכשרת הגבעות החשופות שבצפון-מזרח ירושלים שעד המלחמה היו שטח הפקר להקמת שכונות מגורים, פנה מג"ד 66, יוסי יפה, ליצחק פניגר, אביו של עופר פניגר, אחרון הנופלים בקרב, וזה האחרון כינס כמה הורים שכולים שביקשו לשמר את מוצב גבעת התחמושת ולהקים בו אתר הנצחה מרכזי לנופלים. בשנת 1968 הוחל בתכנון אתר ההנצחה במקום. את התכנון ביצע משרד האדריכלים בנימין אידלסון – גרשון צפור כשעל עיצוב הפנים והתצוגה הופקד רפי בלומנפלד.
בשנת 1975 נחנך בגבעת התחמושת אתר ההנצחה, שבו נשמר חלק מהמוצב שהיה במקום, והוקם בו מוזיאון להנצחת הלוחמים. על קיר במוזיאון חקוקים שמות 182 הנופלים במערכה על ירושלים במלחמת ששת הימים. במקום ניטעו 182 עצי זית לזכר הנופלים בקרב על ירושלים. חלק מן המוצב נהרס, אך חלקיו המרכזיים והמערביים נותרו כשהיו בעת הלחימה. בשנת 1990 הוכר האתר כאתר הנצחה ממלכתי.
כך מתאר האדריכל גרשון צפור את אתר ההנצחה:
מקומו המרכזי של שדה הקרב גבעת התחמושת במיתוס הגבורה בישראל, והקשר הישיר שיש לו למערכה על ירושלים, הפכו את אתר ההנצחה לנקודת מוקד טקסית בעלת משמעות לאומית. במקום נערך מדי שנה ביום ירושלים טקס הזיכרון הממלכתי המרכזי.
באתר ההנצחה מוצבים זחל"מ הפיקוד של מוטה גור, טנק השרמן של הפלוגה הירושלמית וג'יפ התול"ר ומשוריין של מגיני הר הצופים. ב 29 נובמבר 2017 עמותת גבעת התחמושת שהפעילה את המקום כל השנים, הפכה להיות תאגיד ממשלתי, המדינה לקחה אחריות על המקום ומממנת את התפעול השוטף של האתר. בחמש השנים האחרונות הושקעו באתר כ 25 מיליון ש״ח, במסגרת פרויקט מורשת שסייעו להקים במקום מוזיאון חדש וייחודי, היכל הנצחה חדש גם הוא ייחודי, אתר הקרב עבר תהליך שימור והוקם מסביב האתר גן ובתוכו שביל תוכן המתאר את תולדות ירושלים במלל ותמונות, מתקופת השלטון העות'מאני ועד מלחמת ששת הימים. בנוסף עמותת גבעת התחמושת יזמה מחקר מקיף המתאר את כל הקרבות בירושלים, של כל החטיבות והיחידות שלחמו בעיר במלחמת ששת הימים, המחקר יצא כספר לאחרונה ושמו-67, ירושלים מלחמה.
עיריית ירושלים והעמותה להנחלת מורשת הצנחנים אישרו בפברואר 2020 תוכנית להקמת אתר ומרכז הנצחה למורשת הצנחנים שישתלב לצד אתר המורשת הקיים בגבעת התחמושת.
הנצחת הלוחם היהודי
אתר ההנצחה בסיוע קרן קיימת לישראל – J.N.F ארצות הברית קיבלו על עצמם לממש את פרויקט: "כבוד ותהילה ללוחמים היהודים". במטרה לרכז מידע ונתונים על פועלם של הלוחמים היהודים לדורותיהם, שמותיהם ופרטים אישיים, וכן להנציחם על "קיר הנצחה ללוחם היהודי".
שרותם, של הלוחמים היהודים בצבאות ומסגרות אחרות (מחתרות, פרטיזנים, משטרה וכל שרות ביטחוני אחר) בארצותיהם במלחמות העולם, ביניהן, לפניהן ואחריהן כולל למעלה מ-3 מיליון לוחמים יהודים.
ארוחה עירומה
ארוחה עירומה או ארוחת צהריים עירומה (באנגלית: Naked Lunch) הוא סרט דרמה סוריאליסטי בבימויו של דייוויד קרוננברג ובכיכובם של פיטר ולר וג'ודי דייוויס, אשר יצא לאקרנים ב-1991. עלילתו מבוססת על חייו ועבודותיו של הסופר ויליאם ס. בורוז ועוקבת אחר מסעו ההזייתי של התגלמותו הקולנועית, ויליאם לי, סופר היוצא למשימה חשאית בעיר דמיונית באפריקה תחת שימוש כבד בסמים ולאחר שהרג בשוגג את אשתו.
ארצות הברית
ויליאם "ביל" לי הוא סופר מתחיל המתפרנס למחייתו כמדביר חרקים. עלילת הסרט נפתחת בדירתו של אחד מלקוחותיו כאשר מלאי רעל התיקנים שלו, מעין אבקה צהובה הקרויה פירטרין, אוזל לפתע. בשובו לתחנת ה ממנה פועלת חברת ההדברה הופך ביל ללעג וקלס בקרב עמיתיו, ומאוחר יותר, כאשר הוא נפגש עם חבריו האמנים האנק ומרטין, מתבדחים השניים על צרותיו ורומזים לו כי עליו לחפש אחר האבקה האבודה בביתו.
בשובו לדירתו מוצא ביל את אשתו ג'ואן מזריקה את האבקה לאחד משדייה. כאשר הוא שואל אותה לפשר מעשיה מספרת לו הלה שניסתה את החומר לראשונה יחד עם חבריו, ומתארת את השפעתו בתור. הוא לוקח ממנה את המזרק ולאחר מספר רגעי מחשבה מחליט לנסות את הסם בעצמו.
למחרת נעצר ביל בידי שני בלשים ממחלקת הסמים המשטרתית, האוזר ואו'בריאן, מול כל חבריו לעבודה בתחנת האוטומט. עם הגעתם לחדר החקירות מתעמתים איתו השניים בנוגע לשימוש חשוד באבקה, אולם הלה מוחה על כך בתוקף וטוען שהפך לאדם מן השורה לאחר שלא צרך סמים במשך שנים.
בימים הבאים הוא נתקל באדוארד, אחד מעמיתיו לעבודה, ברכבת. הלה מספר לו כי השמועות על מעצרו נפוצו לכל עבר, ומציע לו לפנות למרפאת מקומית לצורך גמילה. עם הגעתו למוסד המתואר הוא פוגש באדם מסתורי העונה לשם דוקטור בנווי, אשר מוסר לו אבקה שחורה שעשויה לדבריו מנדלי מים ברזילאיים, אותה, לטענתו, יש לערבב עם רעל התיקנים הצהוב בכדי להיגמל בהצלחה.
ביל שב חזרה לדירתו בכדי לנסות את התרופה החדשה, אך מוצא את ג'ואן שוכבת עם אחד מחבריו, האנק, בזמן שמרטין צופה בהם. לאחר שהאנק עוזב את המקום במבוכה, מזריק ביל את החומר החדש לעצמו ולג'ואן, ומציע שיערכו את אחד מפעלוליהם המסוכנים תחת השפעתו. הפעלול, הקרוי על שמו של וילהלם טל, כרוך בהנחת כוס זכוכית על ראשה של ג'ואן וצליפה בה באמצעות יריית אקדח. ביל, עם זאת, מפספס, והורג אותה בשוגג.
מבוהל, נמלט הלה מהזירה לפאב מקומי בכדי להירגע. בעודו שותה לשכרה הוא מבחין ביצור משונה היושב לצדו, מעין חצי-אדם בעל מאפיינים ציפוריים. המפלץ מזדהה בתור "מאגוואמפ" וטוען לשייכות לארגון החשאי עליו סיפרה לו החיפושית בתחנת המשטרה. הוא מייעץ לביל לרכוש מכונת כתיבה מסוג קלארק נובה עבור הדוחות שיצטרך לכתוב, ומושיט לו כרטיס הפלגה לאינטרזון.
אינטרזון
אינטרזון מתגלה כעיר נמל אפריקאית המיושבת בעיקר בידי ערבים. ביל מעביר את ימיו בכתיבת דוחות דמיוניים עבור מפעיליו, ובמהלך שהותו באחת המסעדות המקומיות הוא פוגש את הנס, מהגר ממוצא גרמני המנהל מפעל לייצור סמים אקזוטיים בשולי העיר. הלה מגלה עניין רב בדוקטור בנווי ומזמין אותו להתלוות אליו. כאשר הם מגיעים למפעל נדהם ביל לגלות שקו הייצור מפיק את הסחורה הנרקוטית מבשר מיובש של נדלי ענק אשר מיובשים בשמש ונטחנים לאבקה.
הסם החדש גורם לביל להזות כי מכונת הכתיבה שלו הופכת לחיפושית בה נתקל קודם לכן בתחנת המשטרה, אולם הפעם היא מבקשת ממנו להתגבר על סלידתו הפיזית והמוסרית מהומוסקסואליות בכדי שיצליח להיבלע בקרב אוכלוסיית הסוטים המקומית.
בימים הבאים נתקל ביל בשני סופרים אמריקאים, טום וג'ואן פרוסט. ג'ואן, אשר אינה רק נקראת על שם אשתו המנוחה, אלא גם נראית בדיוק כמוה, מושכת את תשומת לבו מיד והוא מבקש מהנס להפגיש ביניהם. הלה דואג להכירו לקיקי, הומוסקסואל צעיר הידוע בציבור כמאהבו של טום פרוסט.
ביל מצליח להשתלב במהרה במעגל החברים של הזוג ומכיר כמה נערים הומוסקסואלים המסתובבים בקרבם, בנוסף למהגר שווייצרי בשם איבס קלוקי. טום מציע להשאיל לו את מכונת הכתיבה שלו, המרטינלי, אך בשובו הביתה הופכות שתי מכונות הכתיבה שברשותו לחיפושיות, והקלארק נובה רוצחת את המרטינלי ללא רחמים בטענה שהיא סוכנת של אינטרזון.
באותו הלילה מגיע ביל לביתם של בני הזוג פרוסט ושוכב עם ג'ואן, אולם אם הבית, פדלה, מפריעה להם במהלך מעשה האהבה ומשליכה את מכונת הכתיבה האחרונה של טום, המוג'אהדין, מהחלון. טום הזועם מגיע למקום עם משרתו, חפיד, ומוצא שקיקים שונים ברחבי הבית המכילים חלקים מציפורניה, שערה ודמה של ג'ואן, אותם החביאה פדלה במעין כישוף שנועד לשלוט בה. הוא מבקש מביל שיחזרו יחדיו לדירתו בכדי להשיב את המרטינלי, אולם הלה מצליח להתחמק ולעזוב את המקום חרף הפצרותיו. חזרה בדירתו, ממשיך ביל לשתות לשכרה ולצרוך אבקות סם משונות, כאשר הקלארק נובה הופכת שוב לחיפושית וטוענת בפניו שאשתו ג'ואן הייתה, הלכה למעשה, נדל אנושי. טום פורץ למקום בפתאומיות ומוצא את חלקיה השבורים של המרטינלי בחדר השירותים. הוא וחפיד חוטפים את הקלארק נובה תחת איומי אקדח ועוזבים.
כעבור מספר ימים מגיעים לאינטרזון האנק ומרטין, שני חבריו של ביל, ומוצאים אותו ישן על שפת הים באישון הלילה. כאשר שבים השלושה לדירתו הם נתקלים בכל הדוחות שכתב במהלך שהותו במקום, ומגלים שאלו מרכיבים למעשה סיפור שלם המכונה. ביל מסרב לעזוב את העיר איתם באמתלה שקודם עליו לסיים את סיפורו.
בהמשך הערב נפגשים ביל וקיקי, לאחר שהלה מוצא אותו זרוק באחת מסמטאות העיר, ומוביל אותו לנפחיה מקומית בכדי לתקן את שברי המרטינלי של טום. מתוך להבות הכבשן קמה לתחייה מכונת כתיבה חדשה בצורת ראשו של מאגוואמפ, היצור המשונה שמסר לביל את כרטיסי הטיסה לאינטרזון.
המכונה מתגלה כיעילה ביותר, ופולטת זרע המשמש כסם בכל פעם שדבר מה ראוי נכתב באמצעותה. לאחר שביל שותה אותו הוא מגלה את מאגוואמפ יושב בחדרו, והלה חושף בפניו את משימתו הבאה: איתורו של המהגר השווייצרי קלוקי, אותו פגש בחברת בני הזוג פרוסט, אשר עשוי למסור לו מידע אודות מקום הימצאותו של דוקטור בנווי, הדוקטור המסתורי אשר עומד מאחורי תעשיית הסמים האקזוטית המשגשגת באינטרזון.
במעונו המפואר נחשף קלוקי בצורתו האמיתית, נדל ענק ממדים ומאיים, לאחר שביל מעניק לו את רשותו לאנוס את קיקי בתמורה למידע אודות המכשפה פדלה, אשר לדבריו, הפכה לאחת ממכרותיו הקרובות ביותר של דוקטור בנווי. הוא שב לטום פרוסט בכדי להחליף את מכונת הכתיבה של מאגוואמפ עבור הקלארק נובה הישנה שלו, אשר נמסרת לידיו כחיפושית גוססת שעברה עינויים בשבי, הדוחקת בו לחפש אחר דוקטור בנווי במפעל הסמים של הנס ברובע המדינה.
המפעל אינו מכיל כל זכר לנדלי הענק מהם הפיק הנס את אבקת הסם השחורה, וכעת כלואים בו עשרות יצורי מאגוואמפ, שדרך מחושי ראשם מוצצים מכורי הסם את הזרע המאלחש. ביל נתקל בהנס, אשר הפך בעצמו למכור, וכן בג'ואן, המסייעת לפדלה במטלותיה השונות במקום. כאשר הוא מתעמת עם המכשפה קורעת הלה את עורה מעליה ומתגלה בתור לא אחר מאשר דוקטור בנווי.