cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים
פרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים מוענק מדי שנה, החל משנת 1983, ל"תושבי ישראל שמעשיהם והישגיהם בנושאי איכות החיים ושיפורם מצדיקים עידוד ותמריץ, ופעולות שהדגש בהן הוא בצמיחה של 'ארץ-ישראל היפה'". קרן פרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים הוקמה ב-4 בדצמבר 1981 מתרומת קרן מרקוביץ-שרייבר מצרפת והנדבנית אוז'יני שרייבר. בראש חבר הנאמנים של הקרן ניצב יו"ר הכנסת, וחברים בה אחדים מחברי הכנסת ומחברי הכנסת לשעבר, שופטים בדימוס, פרופסורים ונציגת קרן מרקוביץ-שרייבר.
הפרס מוענק על פעילות בקשת רחבה של נושאים, ובהם הגברת העלייה, מניעת הירידה, קידום שלטון החוק, העמקת ההבנה והדו-קיום בין יהודים וערבים, שיפור איכות הסביבה, מעשים של פיקוח נפש, פעילות חינוכית בקרב הנוער, ועוד. מדי שנה מחליט חבר הנאמנים של קרן הפרס מה יהיו הנושאים שבהם יוענקו פרסים בשנה שלאחריה, מרשימת תחומים זו (שאינה רשימה סגורה).
כל אדם בישראל יכול להיות מועמד לקבלת הפרס, וכן כל תאגיד או מוסד בלתי מאוגד, פרט לרשות מרשויות המדינה. מספר הזוכים בפרס משתנה משנה לשנה, ונע בין שניים לעשרה זוכים בשנה. בשנת 2010, למשל, חולק פרס בסך 120,000 ש"ח בין ארבעה זוכים.
חסינטו בנאבנטה
חסינטו בנאבנטה (בספרדית: Jacinto Benavente Martínez; 12 באוגוסט 1866 – 14 ביולי 1954) נחשב למחזאי הגדול ביותר של ספרד במאה ה-20, זוכה פרס נובל לספרות לשנת 1922.
ביוגרפיה
בנאבנטה היה בן יחיד לאב שהיה רופא נודע (פסל לזכרו הוצב באחד מגני מדריד). בנאבנטה למד משפטים, אך לאחר מות אביו בשנת 1885, החליט להקדיש את חייו לספרות. הוא ערך מסעות, כמנהל קרקס וכשחקן וביקר ברוסיה, צרפת, גרמניה ואנגליה. בשנת 1913 התקבל לאקדמיה הספרדית. הוא אהב ילדים וייסד תיאטרון ילדים ונוער. את כל הפרסים שקיבל במהלך חייו, תרם לקרן להגשת ארוחת בוקר לתלמידים.
בשנים 1908–1912 כתב בעיתון אל אימפרסיאל. מאמריו קובצו לאחר מכן בחמישה כרכים. בנאבנטה ערך כתב עת בשם חיי הספרות ונתן בו דריסת רגל לסופרים צעירים.
בשנת 1920 מונה למנהל התיאטרון הספרדי הלאומי. בנאבנטה ניסה להיבחר לפרלמנט הספרדי, אך ללא הצלחה. הוא לא נישא מעולם, ומחקר חייו עולה כי היה הומוסקסואל.
בשנת 1922 הוענק לו פרס נובל לספרות על "החייאת המסורת המפוארת של הדרמה הספרדית". לאחר מכן ארגן להקת תיאטרון וערך איתה סיורים בצפון ודרום אמריקה. הממשלה הספרדית (בתקופתו של פרנקו) העניקה לו אותות כבוד לרוב.
יצירתו
בנאבנטה כתב מעל 170 מחזות ואפילו בגיל 87 חיבר חמישה מחזות חדשים בשנה אחת. השקפת עולמו הייתה פסימית והוא הצטיין בשנינות מרירה. הוא הושפע ממולייר. בשנת 1892 פרסם מחזות רומנטיים, בהם ניכרת השפעתו של שייקספיר. וכעבור שנה פרסם ספר שירים. המחזה הראשון שהוצג בהצלחה, נכתב על ידו בגיל 28, בשנת 1896. ביצירתו יש ארבע קבוצות עיקריות:
מצוות יישוב ארץ ישראל
ישנה מחלוקת ראשונים האם המצווה כלולה במניין תרי"ג המצוות.
חסינטו בנאבנטה
יצירתו
על בסיס המחזה שלו "האישה לא אהובה" צולמה טלנובלה אקאסיה.
בנוסף ליצירתו המקורית הוא גם עסק בתרגום יצירותיהם של שייקספיר ושל מולייר לספרדית.
מצוות יישוב ארץ ישראל
גבולות ארץ ישראל לגבי מצוות ישוב הארץ, אינם קשורים לגבולות הארץ לגבי מצוות התלויות בארץ שהם לכל היותר גבולות פרשת מסעי, אלא הם תלויים בגבולות הארץ המובטחת.
המקור בתורה ובהלכה
בתורה נאמר:, ועל סמך פסוק זה כתב הרמב"ן:
הרמב"ן בהגדרה זו מגדיר את המצווה כמצווה כללית שמוטלת על כל עם ישראל. ואילו הרמב"ם לעומתו מגדיר את המצווה כמצווה פרטית שמוטלת על כל אדם מישראל:
הגדרת המצווה וחלוקתה
נחלקו הדעות האם מצוות ישיבת ארץ ישראל היא מצווה מיוחדת מהתורה הנוהגת בכל זמן, או שמא ישנן רק מצוות פרטיות רבות הקשורות בישיבה בארץ. המחלוקת לגבי מצוות ישיבת הארץ, בין דאורייתא ובין דרבנן, מתחילה בגמרא וממשיכה אצל הראשונים. מחלוקת נוספת היא השאלה האם ישנו הבדל בין אדם יחיד לבין קִבוץ אנשים ("חומה") שרוצים לעלות לארץ ישראל.
בגמרא, מסכת כתובות, ישנה דעה, של רב יהודה (מייסד וראש ישיבת פומבדיתא בבבל), שאסור לעלות לארץ ישראל מבבל, עד שהאל יפקוד את עמו ויעלה אותם לארץ (לפי נבואת ירמיהו כ"ז, כ"ב).
בדעת הרמב"ם שהשמיט את מצוות ישיבת ארץ ישראל ממנין תרי"ג המצוות נכתבו כמה הסברים:
כף קולומביה
כף קולומביה התגלה לראשונה על ידי מגלה הארצות הבריטי ג'ורג' נארס אשר חקר את האזור בין השנים 1875 ו-1876. הכף שמש כנקודת האספקה הצפונית ביותר במהלך מסעו האחרון של רוברט פירי בניסיון להגיע אל הקוטב הצפוני.
מצוות יישוב ארץ ישראל
הגדרת המצווה וחלוקתה
ובמחלוקת האם מצוות ישיבת ארץ ישראל היא מצווה הנוהגת היום, או שמא אינה, חולקים רבים מן הראשונים. ישנם מן הראשונים שהתייחסו לנושא זה וסבורים כי מצוות ישיבת הארץ ליחיד נוהגת גם לאחר החורבן אף על פי שעם ישראל בגלות, ויש הסבורים שאין מצוות יישוב הארץ בזמן הגלות. יש מהראשונים שיש ספק או מחלוקת מהי שיטתם.
קניית בית בארץ ישראל
מלבד המצווה לגור בארץ ישנה מצווה נוספת לקנות בית בארץ, שיהיה ישובו קבוע וחשוב. מצווה זו נלמדת מהפסוק הנאמר בתורה לגבי היוצאים למלחמה: התורה פוטרת את החייל משירות צבאי אם בנה בית ועדיין לא זכה לגור בו
בשו"ת המרחשת (ח"א סי' כב אות ז) כתב: מצות ישוב ארץ ישראל נוהגת בנשים כבאנשים, אבל מצווה זו אינה מתקיימת בישיבה לבדה, כי אם גם כן בקנין קרקע בארץ ישראל. כמפורש בפסוק "וירשתם אותה וישבתם בה", שצריך ירושה וישיבה (הקנין – הוא הירושה, והדירה – היא הישיבה) ויש צורך בשניהם עבור קיום המצווה.
לחלק מהדעות גם קניית קרקע, בלא בית, היא מצווה, דבר זה נלמד מאברהם אבינו שקנה קרקע מעפרון. היו שהגדילו לטעון כי קניית חלקת שדה בארץ ישראל ישראל, כמוה כקניית חלקה בגן עדן. בשו"ת אבני נזר (יו"ד סימן תנה) נכתב, כי אפילו עבור אנשים היושבים מחוץ לישראל זו מצווה לקנות נחלה בארץ ישראל, והדבר נחשב כאלו יושבים בארץ ישראל.
מצוות נטיעת עצים בארץ ישראל
נטיעת עצי פרי בארץ ישראל היא חלק ממצוות ישוב ארץ ישראל. נטיעת עצים בארץ ישראל מהווה אחד מסימני הגאולה. במדרש נאמר כי יש בנטיעת עצים עוד כמה מעלות ומצוות, לדוגמה - נטיעת אילנות מאכל בארץ ישראל פוטרת את החייל משירות צבאי, עד סוף השנה הרביעית. מקורות: בפרשת קדושים (ויקרא, י"ט, כ"ג) נאמר ”וְכִי תָבֹאוּ אֶל הָאָרֶץ וּנְטַעְתֶּם כָּל עֵץ מַאֲכָל וַעֲרַלְתֶּם עָרְלָתוֹ אֶת פִּרְיוֹ“. על פי פשוטו של מקרא, וכן גם פירושו בהלכה, הפסוק עוסק באיסור ערלה, ונאמר בו שכאשר אדם נוטע עץ בארץ ישראל, אסור לו לאכול את פירות הערלה. אולם, במדרש למדו חז"ל מכך שהתורה ציינה בפירוש את פעולת הנטיעה במילה "ונטעתם", ולא הסתפקה בכתיבת האיסור ("שלש שנים יהיה לכם ערלים"), לרמז שבבואם לארץ ישראל יתעסקו תחילה בנטיעת עצים . במדרש מסופר שמשה רבנו ציווה את עם ישראל הנכנסים לארץ, לקחת מעדר ולטעת עצים. וז"ל ”כיון שנכנסו ישראל לארץ אמר להם משה כל אחד ואחד מכם יטען מכושיה ויפוק וינצוב ליה נציבין הה"ד כי תבאו אל הארץ ונטעתם“.
מחלוקת בין בני זוג
במשנה במסכת כתובות נכתב: על פי פרשנותה המקובלת של משנה זו, אם איש ואישה אינם מצליחים להגיע להסכמה האם לגור בארץ ישראל או מחוצה לה, האיש רשאי לגרש את אשתו ללא כתובה אם היא מסרבת לדור עמו בארץ, והיא רשאית לדרוש ממנו גט וכתובה אם הוא מסרב לדור עימה בארץ. משנה זו נפסקה להלכה על ידי כמעט כל הפוסקים.
קניית בית מגוי בשבת
על פי ההלכה אין לומר לגוי לעשות מלאכה האסורה על יהודי בשבת. אולם לצורך קניית בית מגוי בארץ ישראל התירו חכמים לומר לגוי לכתוב ולחתום חוזה לקניית הבית בשבת מידי גוי. בקניית קרקע בארץ ישראל מגוי ישנה מצווה כפולה: א. יישוב ארץ ישראל בכך שיגור בקרקע יהודי. ב. מצוות כיבוש הארץ בגאולת הקרקע מהגוי. לכן אפילו כבר יש לו דירה מצווה לגאול את הקרקע מהגוי.
איסור גידול בהמה דקה בארץ ישראל
על פי המשנה. אסור לגדל בהמה דקה (צאן) בארץ ישראל, אלא אם מגדלה ביערות או במדברות. המפרשים נתנו טעמים שונים הקשורים למצוות יישוב ארץ ישראל. רש"י סבר שהטעם לכך הוא מפני שבהמות דקות מכלות את השדות והעצים, והרמב"ם סבר שטעם לכך הוא מפני שבהמות דקות אוכלות את הזרעים, ובכך מכלות את הצומח.
נפסק בשו"ע שבזמן הגלות בטל איסור זה. עם התחדשות היישוב היהודי בעת החדשה דנו הפוסקים האם האיסור חוזר. רבים מתירים בנימוק שפקע האיסור ויש צורך בתקנה חדשה בשביל לאסור, או מחמת שכיום רואים בזה תועלת ליישוב. יש הסוברים שחזר האיסור למקומו.
במקום פיקוח נפש
בכמה פסוקים עם ישראל מצווה לכבוש ולהילחם כדי לכבוש את ארץ ישראל. מכך שבמלחמה יש הרוגים ובכיבוש הארץ מסכנים את חיי הלוחמים למדו שמעלת מצוות ירושת ארץ ישראל עדיפה על שמירת חיי האדם וכך לדבריהם מצוות יישוב ארץ ישראל היא אף כאשר יש בדבר סכנת נפשות.
איסור יציאה מארץ ישראל
אף הרמב"ם, שכידוע לא פסק להלכה את מצוות יישוב ארץ ישראל (כמו הרוב המוחלט של הפוסקים) מציין שאסור לצאת מארץ, למעט לצרכים מסוימים:
מעלת המצווה
בגודל מעלת ישיבת ארץ ישראל נכתב רבות בתלמוד ובראשונים:
אורי מלמד
אוֹרי מלמד (נולד ב-11 באוקטובר 1970) הוא מבקר מסעדות, סטנדאפיסט, מוסמך לרבנות ומוזיקאי ישראלי.
נשוי ואב לשבעה, מתגורר בתל אביב.
ביוגרפיה
למד בתיכון חדש. אחר כך עבר לקיבוץ גזית. היה קומונר בקן השומר הצעיר בנתניה. שירת כעורך תוכנית בוקר ומפיק בתחנת הרדיו גלי צה"ל. בתקופת שירותו בתחנה אף הלחין את אות הפתיחה לתוכנית הבוקר "שבע אפס שבע" בהגשת אלכס אנסקי.
לאחר שהשתחרר מצה"ל עבר לפריז, שם שהה במשך שלוש שנים. בפריז למד ב"מכון ללימודי צרפתית ותרבות צרפת" של האוניברסיטה הקתולית של פריז. כמו כן שימש כמבקר מסעדות עבור המגזין "גורמה" של רשת מעריב. למד מגדנאות בתדמור.
בפריז החל תהליך של חזרה בתשובה. בתחילה פנה לכיוון היהדות החרדית ולמד בישיבת נתיבות עולם בבני ברק ובישיבת הליכות שלמה של הרב מרדכי אוירבך - רב קהילת אביר יעקב בתל אביב. לאחר מכן עבר לזרם הדתי לאומי, ולמד 11 שנים בישיבות: 4 שנים במכון מאיר, שנה בישיבת הר המור, ו-5 שנים בישיבת אור עציון. בעל תואר ראשון בחינוך ממכללת מורשת יעקב.
למד במכון עמיאל להכשרת רבנים לתפוצות, הוסמך לרבנות על ידי הרב שלמה ריסקין ובמשך שנתיים שימש כרב באוניברסיטת ראטגרס בניו ג'רזי. בשנים 2009–2010 שימש כרב בית הכנסת "רעות" בתל אביב.
בין השנים 2007–2014 שימש כמבקר המסעדות של העיתון "מקור ראשון".
ב-2012 החל בקריירת סטנד-אפ והעלה מופע בשם "כיפה לבנה" ובו הוא נוגע בנושאים כמו הורות, ילדים, תל אביב, דת וכלבים.
מאז שנת 2014 חבר ב"זובור", פאנל סטנדאפיסטים הכולל את מלמד עצמו, יאיר אורבך, אמיר מויאל, יותם זמרי ואור רייכרט המשמש כמנחה.
ב-2016 פתח מלמד מסעדת המבורגרים כשרה בתל אביב בשם "ממפיס", שזכתה להצלחה. בנובמבר 2017 פתח סניף נוסף סמוך לשוק מחנה יהודה בירושלים, וב-2019 פתח סניף בפתח תקווה.
ב-2020 השתתף, בצוותא עם שותפתו דפנה, בתוכנית "MKR המטבח המנצח" והפסיד כבר בשלב המסעדות.
סחיטה (מיצוי)
סחיטה היא פעולה, שבה מחולצים נוזלים מן הצומח, ממאכלים כגון ירקות ופירות. הסחיטה עשויה להתבצע לכיוונו של כלי קיבולת מסוים, כגון כוס או בקבוק או קערה, והצטברות הנוזל בכלי הקיבולת יכולה להיקרא מיץ. סחיטה היא תולדה של דש, אחת מל"ט המלאכות האסורות בשבת ולכן היא אסורה בשבת.
באופן כללי
ישנן שיטות רבות, שבהן ניתן לסחוט נוזלים מצמח מסוים, החל מסחיטת פירות באופן ידני ועד לסחיטה באמצעות ציוד תעשייתי. סחיטה היא בדרך כלל השיטה המועדפת לצריכת כמויות גדולות של תוצרת מיצים במהירות, ולעיתים קרובות היא נעשית באופן יעיל יותר באמצעות מכשיר ביתי, הנקרא מסחטה, שבה שמים את הפרי בחרוט, ואותו מועכים בעזרת ידית המסחטה. לאחר מכן, יש להוציא את שאריות הקליפה. בנוסף למסחטות ידניות, ישנן מסחטות אוטומטיות, שפעולתן מבוססת על שימוש בחשמל.
שיטות
לאורך ההיסטוריה, פותחו שיטות שונות של סחיטת פירות וירקות מן הצומח, כגון: כלים ידניים בצורת חבית, מטחנות המופעלות בעזרת יד וקונוסים הפוכים בהם אפשר למעוך את הפרי. אולם, בסחטנים של היום ניתן להשתמש בעזרת ידית, ואף קיימים סחטנים אלקטרונים, שפעולתם החשמלית מתבססת על 200 עד 1000 או יותר וואט. ישנם מספר סוגים של סחטנים אלקטרונים, וכל אחד מהם מתאפיין בצורה שונה של פעולת הסחיטה.
מנולו בלאניק
מנואל "מנולו" בלאניק רודריגז (באנגלית: Manuel "Manolo" Blahnik Rodríguez; נולד ב-27 בנובמבר 1942) הוא מעצב אופנה ספרדי ובעלייה של חברת נעליים יוקרתית הנושאת את שמו.
ביוגרפיה
בלאניק נולד וגדל בסנטה קרוז דה לה פלמה, האיים הקנריים, ספרד. המשפחה של אביו ממוצא צ'כי ובעלת חברת תרופות בפראג ומשפחתה הספרדית של אמו בעלת מטעי בננות בפלמה.
בילדותו לא נשלח לבית הספר אלא למד בבית ולאחר מכן נשלח לפנימייה בשווייץ. את לימודיו האקדמאיים ביצע באוניברסיטת ז'נבה בתחום פוליטיקה וממשל. לאחר מכן שינה את מסלול לימודיו לספרות ואדריכלות.
ב-1965 קיבל בלאניק את התואר שלו ועבר לפריז כדי ללמוד בבית ספר לאומנויות ובמקביל עבד בחנות בגדי וינטג'. ב-1968 עבר ללונדון ועבד כקניין בחנות בשם "Zapata" וכתב לעיתון "L’Uomo Vogue", מעין גרסה לגברים של מגזין האופנה ווג. ב-1970 הזדמן לו לפגוש את עורכת ווג ארצות הברית דיאנה פרילנד ובלאניק הציג בפניה את תיק העבודות שלו. היא אהבה את עבודתו וייעצה לו להתרכז באביזרי אופנה כגון חגורות, תיקים, ארנקים אך להתרכז בנעליים וכך הוא עשה.
ב-1972 מעצב האופנה הבריטי אוזי קלארק הזמין את בלאניק לעצב נעליים עבור תצוגת האופנה שלו. בלאניק עיצב גם עבור מעצבים ידועים בלונדון באותה תקופה כמו ג'ין מויר וזנדרה רודס. בלאניק לווה 2,000 פאונד ובכך קנה את החנות בה עבר ופתח בוטיק משלו. ב-1974 בלאניק הפך לגבר השני אשר הופיע על השער של ווג הבריטי. ב-1977 החל למכור את נעליו בארצות הברית דרך רשת הכולבו בלומינגדיילס ובכך הפך למעצב ידוע ברחבי ארצות הברית.
חנויות של מנולו בלאניק נפתחו ברחבי העולם וניתן למצוא את החנויות בלונדון, ניו יורק, לאס וגאס, דבלין, אתונה, מדריד, איסטנבול, דובאי, כווית, הונג קונג, סיאול, סינגפור וסטוקהולם. בארצות הברית עיצוביו נמכרים דרך רשתות כולבו יוקרתיות שהראשונה היא בלומינגדיילס וגם בחנויות כגון סאקס השדרה החמישית, בארניס, ברגדורף גודמן, נורדסטרום וניימן מרקוס.
בלאניק הופיע בהיכל התהילה של רשימת המתלבשים הטובים. ב-2007 קיבל בלאניק תפקיד מפקד במסדר האימפריה הבריטית עבור תרומתו לפיתוח תחום האופנה הבריטי.
התפתחות מוקדמת
אחת ההשפעות הכי גדולות בחייו של בלאניק באה מאימו אשר הייתה חובבת אופנה אדוקה ותמיד אימצה את הטרנדים האחרונים ויישמה אותם בסגנון לבושה. לעיתים קרובות טיילה משפחתו לפריז ולמדריד כדי לקנות בגדים. אמו לא אהבה את מעצבי הנעליים בעיר בה חיו ולכן עיצבה לעצמה. כילד בלאניק אהב לצפות איך מכינים את הנעליים של אמו.
נרטיניב
נרטיניב (neratinib/HK-272) הוא החומר הפעיל בתרופה האנטי-סרטנית, נרלינקס (nerlynx) מעכבת של טירוזין קינאז.
מנולו בלאניק
הנעליים
בלאניק עובד אישית על הנעליים שלו ולא רק מצייר את הסקיצה. הוא שותף בתהליך מרגע השרטוט עד לרגע הייצור ואף מקפיד בכל עיצוב חדש לשמור זוג נעליים אחד לעצמו, הנעליים מוצגות בשני בתים מחוברים הממוקמים בבאת', שם הוא גר. התצוגה מכילה למעלה מ-25,000 זוגות נעליים בעיצובו.
נרטיניב
שימוש רפואי
נרטיניב משמשת כטיפול אדג'ובנטי באנשים עם סרטן השד, בשלב מוקדם, עם ביטוי יתר של HER2, ולאחר שהחולה קיבל טיפול עם טרסטוזומב. התרופה אינה רשומה בישראל, אך מיובאת לישראל, על פי הצורך, תחת אישור מיוחד של משרד הבריאות. התרופה כלולה בסל הבריאות.
אנשים המטופלים עם נרטיניב, צריכים לקבל תרופות למניעת שלשולים.
אין ליטול את התרופה במהלך ההיריון, ואין להיכנס להיריון במהלך נטילתה. אין להשתמש בתרופה בנשים מניקות, משום שהיא עלולה לפגוע בתינוק. בכל מקרה יש להתייעץ עם הרופא המטפל.
ניסוי קליני הדגים כי שילוב של נרטיניב וטמסירולימוס הביא לתגובה ב -19% מהחולים, למשך תקופה שנעה בין חודשיים ל-18 חודשים ויותר, בחולים עם סרטני ריאות ועם מוטציות ב-HER2. שילשולים, המהווים תופעת לוואי נפוצה של נרטיניב, נמנעו בצורה יעילה, על ידי טיפול עם לופראמיד.
תופעות לוואי
נרטיניב עלול לגרום לשלשולים מסכני חיים אצל אנשים מסוימים, ולשלשול קל עד מתון, כמעט בכל משתמשי התרופה; אנשים אשר נוטלים את התרופה, נמצאים אף בסיכון לסיבוכים של שלשול, כמו התייבשות וחוסר איזון אלקטרוליטי. כמו כן, קיים סיכון לנזק חמור לכבד (הפטוטוקסיסטי) ובחולים רבים קיימת מידה מסוימת של נזק; תסמינים של נזק לכבד כוללים עייפות, בחילה, הקאות, כאב או רגישות ברבע הימני העליון בגוף, חום גבוה, פריחה ורמות גבוהות של אאוזינופילים.
בנוסף לאמור לעיל, ביותר מ -10% מהאנשים הנוטלים את התרופה, מופיעים כאבי בטן, בחילות, הקאות, פצעים על השפתיים, קיבה רגיזה, ירידה בתיאבון, פריחה ועוויתות שרירים.
תגובות בין-תרופתיות
אין ליטול נרטיניב בו-זמנית עם תרופות המפחיתות חומצת קיבה, כולל מעכבי משאבות פרוטונים ואנטגוניסטים של קולטני H2. נוגדי חומצה ניתנים לשימוש, שלוש שעות לפני או אחרי נטילת נרטיניב.
תרופות המעכבות CYP3A4 מגבירות את פעילות נרטיניב, ועלולות להחמיר את תופעות הלוואי, ואילו תרופות המזרזות פעילות של CYP3A4, עלולות להפוך את נרטיניב לפחות פעיל ולהפחית את יעילותו. נרטיניב אף מעכב את הנשא p-glycoprotein ומעלה את הריכוז בדם של תרופות כמו דיגוקסין, התלויות בנשא לסילוקן.
פרמקולוגיה
כמו לפטיניב ואפטיניב, נרטיניב הוא מעכב דואלי של הקינאזות: HER2 ו-EGFR. נרטיניב מעכב את הקינאזות על ידי קשירה קוולנטית לשרשרת צדדית של ציסטאין, בחלבונים אלה.
נרטיניב הוא בעל IC50 של 59 ננומולר כנגד HER2 ומדגים עיכוב חלש כנגד KDR ו Scr, עם ערכי IC50 של 0.8 מיקרומולר ו -1.4 מיקרומולר, בהתאמה. בתאי BT474, נרטיניב הפחית אוטופוספורילציה של HER2, ועיכב ביטוי של cyclin D1, בעוד שהפחתה בשגשוג תאים נצפתה בתאי A431, כאשר אלה טופלו עם נרטיניב בריכוזים של 3 או 5 ננומולר. במודלים של קסנוגרפט עם גידולי 3T3/neu, מתן פומי של נרטיניב, במינונים של 10, 20, 40 או 80 מ"ג/ק"ג, היה מסוגל לעכב את צמיחת הגידול, ואילו במודלים של SK-OV-3, מינונים של 5 ו -60 מ"ג/ק"ג, גרמה לעיכוב משמעותי בצמיחת הגידול.
היסטוריה
נרטיניב התגלה ופותח בתחילה, על ידי חברת ויית; חברת פייזר המשיכה בפיתוח עד לניסויים קליניים שלב III בסרטן השד, ומכרה את זכויות של המוצר לחברת פומה ביוטכנולוגי בשנת 2011.
בחודש ספטמבר 2016, הגישה חברת פומה ביוטכנולוגי בקשה לאישור תרופה חדשה, למינהל המזון והתרופות בארצות הברית (FDA) עבור נרטיניב, כטיפול אדג'ובנטי בחלק מהחולים עם סרטן שד, חיובי ל- HER2.
בחודש יולי 2017, נרטיניב אושר על ידי ה- FDA בארצות הברית לטיפול אדג'ובנטי בחולים מבוגרים עם סרטן שד, בשלב מוקדם, עם ביטוי יתר\אמפליפיקציה של HER2 (לאחר טיפול אדג'ובנטי מבוסס-טרסטוזומב). בחודש ינואר 2018 העבירה ועדה של הסוכנות האירופית לתרופות (EMA) חוות דעת שלילית על נרטיניב.
דינה גולן
דינה גולן (27 בפברואר 1946 - 30 ביוני 2011) הייתה זמרת ושחקנית תיאטרון ומחזות זמר ישראלית.
ביוגרפיה
נולדה בשם דינה מנחם בשכונת כרם התימנים בתל אביב, להורים שעלו מתימן. בילדותה עברה משפחתה לגור בשכונת רמת אביב. בתיכון למדה שרטוט ובצבא שירתה כגרפיקאית בחיל החימוש, אף על פי שרצתה לשרת בלהקה צבאית.
תחילת הקריירה
גולן התפרסמה לראשונה לאחר שנבחרה מתוך כמאה נשים לסולנית להקת "האחיות שמר", בתחילת 1966. את הלהקה ביים נסים אלוני ואת הכוריאוגרפיה יצרה נועה אשכול. בין השאר היא שרה עם הלהקה את השיר "מנהג חדש" של חיים נחמן ביאליק, בהופעה בפסטיבל הזמר והפזמון באפריל 1966. אחר כך יצא תקליטון של הלהקה, שכלל את השירים "פרחי אולי", "זמר" ועוד, אך היא התפרקה כעבור מספר חודשים. נוסף לכך היא הקליטה באותה שנה את השירים ללחניה של נורית הירש, "זמר שכזה" (שנכתב על ידי יעקב רוטבליט) ו"סנוניות" (שנכתב על ידי אהוד מנור).
לאחר פירוק הלהקה התחתנה עם חנוך גולן ושינתה את שמה לדינה גולן. ב-1970 הופיעה בפסטיבל הזמר החסידי עם השיר "הנה מה טוב", אחר כך עברה עם משפחתה להתגורר באוסטרליה, שם הופיעה מדי פעם, כולל בטלוויזיה המקומית. לאחר שבע שנות נישואין התגרשה וחזרה לישראל. בשנת 1976 הופיעה בתיאטרון בימות במחזה "מסעות בנימין השלישי" מאת מנדלי מוכר ספרים, את שירי המחזמר כתבה נעמי שמר. באותה הצגה ביצעה את השירים "המכתב" ו"שלג על עירי". בסוף השנה השתתפה בפסטיבל הזמר המזרחי.
בשנים 1977–1980 השתתפה בתוכנית הרדיו "שוב יוצא הזמר", בה ביצעה גרסאות כיסוי לשירים כגון "הטנדר נוסע" ו"יש לי גן".
בשנת 1979 השתתפה במופע "ציוניוני הדרך" ב"צוותא", לכבוד יציאת קובץ השירים באותה השם.
שנות השמונים והתשעים
בשנת 1980 השתתפה שוב בפסטיבל הזמר המזרחי. בנוסף לכך היא השתתפה אותה שנה בתוכנית הרדיו "שירים יפים לשבת" לצד עוזי חיטמן, שזכתה בפרס.
בשנת 1982 השתתפה במופע שכתב דן אלמגור והלחין אלדד שרים על חיי העולים מתימן בישראל, "ילדי הכרך", לצד נסים גרמה, עדנה גורן ורחלי חיים שעלתה בבית ליסין. בהצגה שר וסיפר כל אחד מהמשתתפים סיפור אישי משפחתי בנושא זה. גולן שרה בהצגה על אימה את "מכתב של טירונית". בקיץ 1982 יצא אלבום עם שירי המופע. המופע עלה 250 פעמים במשך יותר משנה. באותה שנה השתתפה גם בסרט "כביש ללא מוצא".
בשנת 1984 הצטרפה גולן להרכב שכלל את דני ליטני, הכל עובר חביבי, רחלי חיים, שולה חן ועוד. ההרכב הופיע ברחבי העולם בהצגה "הללויה ברודוויי", אשר כללה שירים ממחזות זמר באנגלית בבימוי צדי צרפתי.
בשנת 1985 השתתפה בהרכב "כחול לבן בצבעים", לצד ששי קשת, חני נחמיאס, מאיר סויסה, אסנת וישינסקי ומיקי קם. הלהקה הוציאה תקליט שדרים שכלל שלושה שירים.
בשנת 1987 השתתפה גולן במחזמר "עלובי החיים" של התיאטרון הקאמרי.
בקיץ 1989 היא השתתפה בהצגה "קזבלן" בתפקיד רוזה, לצד יהורם גאון, ושרה את השיר "יפו" בתקליט השדרים שיצא עבור ההצגה. "קזבלן" עלה בהצלחה כמאה פעמים עד תחילת 1990, אך ההפקה לא החזירה את ההשקעה העצומה, סבלה מהפסדים, והופסקה. .
בשנת 1992 התארחה גולן בחלק מפרקי הסדרה "בסוד העניינים", סדרת ההמשך ל"בלי סודות". בנוסף שיחקה גולן במחזה "חשמלית ושמה תשוקה" שעלה בתיאטרון "בית ליסין".
בשנת 1995 גילמה גולן את אם המנזר בהצגה המצליחה "צלילי המוסיקה", לצד חני נחמיאס, וששי קשת. הביצוע שלה לשיר "כל הר וגבע" מתוך ההצגה, זכה להצלחה ונכלל בפסקול של ההצגה, יחד עם ביצועיה לשירים "מריה" ו"הדברים שאותי משמחים".
בשנת 1997 הופיעה במחזמר "כנר על הגג" לצד חיים טופול.
בשנת 1999 שיחקה גולן בהצגה "סינדרלה" לצידם של אורנה ומשה דץ, שולה חן, ושלמה בר-שביט.
בשנות ה-2000
גולן השתתפה בשלוש פרסומות שביים יורם לוי וזכו להצלחה רבה. הראשונה אף זכתה בפרס הפרסומת הטובה ביותר לבורגר ראנץ', כשהמשפט שנחקק הוא "רוצים? לא מגיע לכם!". כמו כן עשתה פרסומת נוספת לבורגראנץ' ותשדיר שירות לעידוד צריכת עופות הודו (שם גם הופיעה לצדה השחקנית רונית אלקבץ), שם התבלט קולה המיוחד והעמוק בביצועים ג'אזיים. השתתפה גם בפרסומת ל"כיף כף" בבימויו של יגאל שילון.
ב-2000 שיחקה גולן בהצגה "אנני", במספר תפקידים שונים, וביצעה בה את השיר "אמריקה ארץ של זהב". ב-2006 שיחקה גולן בהצגת הפרינג' "ארץ בושת". ב-2010 הופיעה גולן במופע הצדעה לזמרת אופירה גלוסקא ושרה את שירה "שלג על עירי".
ב-29 באפריל 2011 נערך בצוותא מופע הצדעה לגולן ובו השתתפו מיטב חבריה האמנים, בהם מירי אלוני, שולה חן ואופירה גלוסקא.
ב-30 ביוני 2011 נפטרה גולן ממחלת הסרטן, היא הותירה אחריה שני ילדים ושלוש נכדות.
משפחתה
בתה נועה גולן-בראל, השתתפה בשנת 2012 בתוכנית The Voice ישראל.
הנרייטה ליוויט
ביוגרפיה
נולדה ב-4 ביולי 1868 כבתו של כומר פרוטסטנטי בלנקסטר, מסצ'וסטס. משפחתה התיישבה במסצ'וסטס ביי קולוני בתחילת המאה ה-17. היא סיימה את לימודיה ברדקליף קולג' (שבאותה העת נקרא החברה להוראה קולג'ית לנשים) עם תואר .B.A בשנת 1892. לאחר סיום לימודיה שהתה בביתה מספר שנים, בשל מחלה שבעקבותיה נותרה חרשת.
בשנת 1895 החלה ליוויט לעבוד בהתנדבות במצפה הכוכבים של אוניברסיטת הרווארד, משום שמשרות בשכר בתחומים מדעיים לא היו פתוחות עד אז בפני נשים. בשנת 1902 קיבלה משרה קבועה כמחשבת אצל אדוארד צ'ארלס פיקרינג, עבודה שנחשבה אז לפשוטה ומייגעת, כחלק מצוות הנשים שכונה "מחשבות הרווארד", שנשכרו על ידו במטרה למדוד ולקטלג את בהירותם של כוכבים באוסף לוחות הצילומים של המצפה. היא זיהתה כ-2,400 כוכבים משתנים, כמחצית מהכוכבים המשתנים שהיו ידועים באותו זמן, רובם בתמונות מענני מגלן. ב-1908 פרסמה את עבודתה ב-Annals of the Astronomical Observatory of Harvard College שבה דיווחה על כך שמספר כוכבים משתנים הפגינו תבנית משותפת: כוכבים בהירים יותר היו בעלי זמן מחזור השתנות ארוך יותר. לאחר מחקר נוסף, אישרה ליוויט ב-1912 כי משתנים קפאידים בעלי בהירות נראית רבה הם אכן בעלי זמן מחזור גדול יותר, ושהיחס בין הבהירות המוחלטת לזמן המחזור הוא צמוד וניתן לחזוי.
חשיבותו הגדולה של הקשר הזה למחקר האסטרונומי, הייתה שהוא סיפק אמת מידה לקביעת מרחקים ביקום. שנה אחת לאחר שליוויט פרסמה את תוצאותיה, קבע איינר הרצשפרונג את המרחק אל מספר קפאידים בשביל החלב, ובאמצעות מדידה זו ניתן היה לקבוע את המרחק לקפאידים נוספים. כאשר נתגלו קפאידים בגלקסיות אחרות, כגון גלקסיית אנדרומדה, ניתן היה למדוד את המרחק גם לגלקסיות אלו. מרחקים אלו אפשרו ליישב את הוויכוח, האם הגלקסיות היו מחוץ לשביל החלב או חלק ממנו.
ליוויט לא עבדה באופן סדיר במהלך שהותה בהרווארד, וזאת בשל בעיות בריאות והתחייבויות משפחתיות. בסוף שנת 1921 נפטרה ליוויט ממחלת הסרטן. על שמה נקראים האסטרואיד 5383 ליוויט, ומכתש ליוויט בירח.
יחסי אירלנד–צ'כיה
יחסי אירלנד–צ'כיה הם יחסי החוץ בין אירלנד וצ'כיה.
יחסים מוקדמים
במהלך נדידת העמים שבטים קלטיים עברו בצ'כיה בדרכם מערבה, ולאחר מכן המשיכו בנדודיהם והגיעו לאירלנד. הם העניקו את השמות לבוהמיה, אירלנד ונהר הוולטאבה.
בשנת 1637, הקים מסדר של נזירים פרנציסקנים מנזר בפראג במה שמכונה עד היום "היברנסקה אוליצה" או "רחוב האירים". המנזר שימש כבית מקלט עבור הפרנציסקנים ומהגרים איריים רבים אחרים. עד שנת 1786, כאשר המנזר נסגר על ידי יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, נהנו הפרנציסקנים מיתרונות גדולים מאירוח בוהמי עם גישה למתקנים להדפסה ולהוצאת ספרים. בשלב מסוים בתחילת המאה ה-18 המנזר היה המרכז האירי החשוב ביותר באירופה. חלקים מהספרייה שלה שולבו באוספים אחרים בפראג, באולומוץ ובמקומות אחרים בבוהמיה, שם הם שרדו עד היום.
אירים רבים הטביעו את חותמם על ההיסטוריה הצ'כית, רבים מהם חיילים ששירתו בצבא הקיסרי. בין המפורסמים ביותר היה הגנרל וולטר באטלר, שידוע לשמצה בהיותו קצין מפקד הכוח שביצע את רצח אלברכט פון ולנשטיין, הדוכס מפרידלנד, בהוראת פרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
ההיסטוריה הצ'כית והאירית המשיכה להיות מקבילות זו לזו. התנועות הלאומניות והשפות בצ'כיה ובאירלנד ב ובתחילת המאה ה-20 היוו השראה זו לזו, ושתי המדינות קיבלו עצמאות כמעט בו זמנית.
היחסים בין המדינות העצמאיות
ב-14 בנובמבר 1929 נפתחה קונסוליה צ'כוסלובקית בדבלין, אשר שודרגה ב-29 בינואר 1947 לשגרירות. השגרירות נסגרה ב-1 באפריל 1950, ולאחר מכן לא הוחלפו עוד דיפלומטים בין צ'כוסלובקיה לאירלנד. רק בדצמבר 1975 חתמו נציגי שתי המדינות באו"ם על הסכם משותף להקמת שגרירויות בשתי המדינות עם סעיף שקבע כי אף אחד מהצדדים לא יקים נציגות דיפלומטית עד 1979. במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 הוקמה בדבלין משלחת הסחר של צ'כוסלובקיה, שהפכה לשגרירות בשנת 1995. עד 1995 התקיימו יחסים דיפלומטיים באמצעות שגרירי צ'כיה ואירלנד במדינות שלישיות (בריטניה ואוסטריה).
מאז מהפכת הקטיפה בשנת 1989 גוברים המגעים בין אירלנד לצ'כיה בכל התחומים. אירים רבים הגיעו לצ'כיה בשנות ה-90, בעוד שנערכה הגירה צ'כית משמעותית לאירלנד לאחר הצטרפותם ל בשנת 2004. גם הקשרים הדיפלומטיים התחזקו, במיוחד עם הקמתם של שגרירויות בדבלין ובפראג בשנת 1995 וביקורם של הנשיא האוול וראש הממשלה קלאוס לאירלנד בשנת 1996.
יחסים כלכליים
בשנות ה-20 של המאה ה-20, צ'כים, כולל אלפרד נברטיל, סייעו בהקמת תעשיית עיבוד הסוכר באירלנד, ואילו בשנות הארבעים היה קרל בקיק מייסד מפעל הקריסטל הנודע בעולם בווטרפורד.
צ'כיה היא אחד היעדים הפופולריים ביותר בעולם למשקיעים ויזמים איריים. בין המשקיעים האיריים הגדולים ביותר במדינה נמנים יצרנית אריזות הנייר סמורפיטקאפה, יצרנית לוחות הבידוד קינגספן, ספקית חלקי הרכב C&F ייצור, יצרנית הפלסטיק מרגון ואירטק תעופה באוסטרבה. איגוד העסקים והתרבות האירי הצ'כי שואף לתמוך בחברים ארגוניים ופרטיים בעסקים ולשמש גשר בין עסקים ותרבות אירית לבין הציבור הרחב.
יחסי תרבות
יש עניין רב במוזיקה ובמחול אירי בצ'כיה, כמו גם בשפה האירית, עם שיעורים ותוכניות במספר ערים. יצירות ספרות איריות רבות תורגמו לצ'כית, כולל עבודות של סופרים קלאסיים כמו ג'ונתן סוויפט, אוסקר ווילד, ג'יימס ג'ויס וסמואל בקט, כמו גם עבודות של סופרים עכשוויים כמו שיימוס הייני.
נוסח צפון אפריקה
נוסח צפון אפריקה הוא נוסח התפילה הקדום שנהג בקרב יהדות צפון אפריקה בימי הביניים. על פי מחקריו של אהרן גבאי, התקיימו בצפון אפריקה הקדומה שני נוסחי תפילה: נוסח אחד נהג בלוב, באלג'יר ובג'רבה, ונוסח שני נהג במרוקו.
בעקבות גלי ההגירה של יהודי ספרד לצפון אפריקה לאחר גזירות קנ"א, וביותר לאחר הגעת מגורשי ספרד החל מ-1492, השליטו המהגרים בארצותיהם החדשות את נוסח הספרדים, ובסופו של דבר העלימו לחלוטין את נוסחי צפון אפריקה הקדומים, מלבד שרידים ספורים.
תיעוד הנוסח
לא נותר תיעוד מספיק של נוסח התפילה בארצות צפון אפריקה קודם השתלטות נוסח הספרדים, והמחקר מתבסס על שרידים בלבד. בעבר, סברו שמוצאו של רבי שלמה בן נתן מסג'למאסה ומשכך נוסח סידורו משקף נוסח תפילה צפון-אפריקאי, אך כיום הוכח שמדובר בזיהוי מוטעה בין אישים שונים, וסידור רבי שלמה בן נתן הוא נוסח מזרחי, המשלב בין נוסח סידור רב סעדיה גאון לנוסח ארם צובא, ונכתב בארצות המזרח, כנראה בסוריה.
בנוסף, ד"ר שלמה אלקיים הוציא לאור את הספר "סדר פסח" ובו הוא הדפיס, מתוך כתב יד ליידן שבו השתמר נוסח התפילות של פאס לכל השנה, את סדר התפילות לפסח עם ההגדה של פסח, בתוספת מבוא.
התפשטות נוסח הספרדים בצפון אפריקה
עם גלי ההגירה של יהודי ספרד החל מ-1391 לאחר גזירות קנ"א, וביתר שאת לאחר גירוש ספרד ב-1492, הגיעו לצפון אפריקה יהודים רבים, שמרו מגורשי ספרד שהגיעו לצפון אפריקה שמרו על מנהגיהם ועד דרכי פסיקתם, כמו גם על תפילה בנוסח הספרדים. בתחילה הביא לידי מחלוקת, אך בסופו של דבר, מגורשי ספרד "נצחו", ותושבי צפון אפריקה אמצו את דרך הפסיקה של הספרדים ואת נוסח הספרדים, למעט מקרה אחד יוצא דופן והוא קהילת התושבים בפאס שבמרוקו, שבבית הכנסת שלה צלאת אל פאסיין שמרה באדיקות על מנהגי התפילה ועל נוסחאותיה.
אריאל ברונז
אריאל ברונז (נולד ב-16 ביולי 1984 באודסה) הוא יוצר, במאי, מחזאי, משורר, אמן פרפורמנס, שחקן ומורה לתיאטרון.
ברונז הוא בוגר בתי הספר למשחק ניסן נתיב ויורם לוינשטין ובית הספר לאמנות מנשר. כיום הוא מורה למחזות שייקספיר בסטודיו למשחק ניסן נתיב תל אביב.
זוכה פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה לשנת 2018.
במקביל הוא משמש כמנהל אמנותי שותף ובמאי הבית של תיאטרון קליפה.
אודות יצירתו
ברונז בולט בזירת התיאטרון העכשווי בישראל במופעיו השנויים במחלוקת. עבודותיו נועדו לעורר הדים ציבוריים ותקשורתיים נרחבים; ברונז מנצל את תרבות הפופ בדי להעביר לקהל ביקורת נוקבת וקשה לעיכול, באמצעות שימוש בדימויים, סמלים וקלישאות מקומיות. בעבודותיו ניכרת הביקורת שלו על מדינת ישראל ועל הצביעות של אזרחיה.
ב-6 במרץ 2016 עלה שמו לכותרות כאשר הוזמן מטעם עיתון "הארץ" להופיע ב"ועידת ישראל לתרבות" עם יצירתו "Love the Juice". במהלך המופע הקהל עזב את האולם והפריע למהלך ההצגה בקריאות בוז. ברונז סירב לרדת מהבמה וכשמאבטחי הוועידה ניסו להפסיק את המופע, נעץ בתגובה בישבנו דגל לבן. בתקשורת פורסם שמדובר בדגל ישראל, מה שהוביל לגינויים קשים נגדו מצד אנשי ימין דוגמת הראפר "הצל" ושרת התרבות מירי רגב, שמשרדה הגיש נגדו תלונה במשטרה באשמת "פגיעה בכבוד דגל המדינה". אחרים הגנו על מעשיו בטענה שמדובר ביצירת אוונגרד שהוצגה במהלך כנס למען חופש הביטוי והיצירה. ברונז טען בחקירתו כי מדובר היה באלתור. במאי 2020 נסגר התיק.
29075 1950 DA
הוא מאסטרואידי אפולו. מבין האסטרואידים בעלי קוטר של מעל ק"מ אחד, הוא בעל הסבירות הגבוהה ביותר הידועה כיום, לפגיעה חזיתית בכדור הארץ. לאסטרואיד, שמסתו כ-2 מיליארד טון, יש סיכוי של 0.012% לפגוע בכדור הארץ בשנת 2880. בשל העובדה שהאירוע צפוי להיות בעוד יותר מ-100 שנים, הוא לא קיבל דרגה בסולם טורינו.
האסטרואיד נצפה לראשונה ב-23 בפברואר 1950, וב-21 במרץ 2001 עבר במרחק של 7,789,950 קילומטר מכדור הארץ. קוטרו של האסטרואיד 1.1 ק"מ והוא מקיף את השמש כל 2.21 שנים.
אבא צברה
אַבָּא צַבְּרָה היה מלקוסה (נזיר יהודי) שחי במהלך המאה ה-15, אחד מפוסקי ומחדשי ההלכה הגדולים של קהילת ביתא ישראל ומן המנהיגים הרוחניים הבולטים שפעלו לאיחוד קהילת ביתא ישראל ושימור יהדותה. במסורת ביתא ישראל נודע כאבי הנזירים האתיופים היהודים וכמחַייה ומחדש של היהדות החבשית.
ביוגרפיה
צברה נולד בסאמיאן ביידה למשפחת יוסף וסכמת, שהשתייכה לשושלת המלוכה של יהודי אתיופיה (שושלת הגדעונים), בתקופה בה האימפריה האתיופית נשלטה על ידי הקיסר זרע יעקב. עם התדרדרות היחסים בין היהודים לנוצרים באימפריה, ובעקבות חלום אשר ציווה אותו לעבוד את ה', הקדיש עצמו צברה לעבודת האלוהים והפך לנזיר. כנזיר פעל צברה לשימור יהדות ביתא ישראל וזכה למעמד מכובד בקרב הקהילה. בפרוץ מרד ציפורה, שהתחולל כאשר צבא הקיסר פלש לשטחי ביתא ישראל המערביים, חבר צברה למורדים, למרות היותו איש דת. המרד שעליו פיקד המלך גדעון החמישי כשל, ובמהלכו רבים ממנהיגי היהודים, וביניהם צברה, נפלו בשבי.
צברה נכלא, יחד עם שבויים אחרים בכלא, במחוז שאווה, שהיה נתון תחת פיקודו של יורש העצר לשעבר, אסקל, בנו של הקיסר מאשתו היהודייה ציון ציפורה. אסקל, שנכח בעת רציחתה של אמו על ידי אביו ונטר לו טינה מאז, פנה לצברה ושכנע אותו להימלט עמו כל עוד הקיסר טרוד בלחימה בדרום נגד סולטנות אדאל. השניים נמלטו יחדיו מהכלא וחיו ביערות עד הגיעם לאזורי היישוב היהודיים. מכיוון שהיו מבוקשים, נדדו שניהם בין הכפרים היהודיים, כשצברה מקים באלו בתי כנסת. לפי מסורת קהילת ביתא ישראל, האזורים בהם הקים בתי כנסת הם: סאמיאן, קווארה, צ'ילגה, דאמבייה, וולקיט, תיגראי וגוג'אם.
צברה שב בתקופה זו לפעילות הדתית הראשונית שבה החל, ומתוך ערנות לריבוי המנהגים ולאיום הנצרות על היהדות ורצון לאחד את הקהילה ולהבדילה מן הנצרות, קבע גם נוסח תפילה אחיד לכל הקהילות היהודיות באתיופיה והוציא פסקי הלכה חדשים. בין פסקי ההלכה החריגים (ביחס למקובל בהלכה הרבנית) של צברה נמנים "האיסור על נגיעה בגוי (אַטִּנְקוּן)" ו"שבת דוחה פיקוח נפש", שהבדילו את ביתא ישראל עוד יותר מקהילות יהודיות אחרות בגולה. צברה חיבר גם את ספר ההלכה 'מצוות השבת' (תאזזה שנבת), כאשר בכך חרג ממסורת איסור העלאת דברים שבע"פ על הכתב, שייחדה את ביתא ישראל מכלל קהילות היהדות מאות שנים. בפעילויותיו השונות עלה בידו של אבא צברה להניח תשתית הלכתית, שאיחדה את קהילת ביתא ישראל, חיזקה אותה והנחתה אותה גם לאחר מותו.
בין פעולותיו הבולטות של צברה נמנים:
אבא צברה נקבר כפי הנראה בווארה, הנמצאת סמוך לסאמיאן, לצד חברו אבא צאגה, כינויו המסורתי של אסקל. משך דורות שימש מקום קבורתם מוקד לעלייה לרגל. "בית הכנסת אבונה אבא צברה" שבעיר באר שבע נקרא על שם אבא צברה.
פלמינגואיים
פלמינגואיים (שם מדעי: Phoenicopteridae) היא משפחה של עופות מים – המשפחה היחידה ששרדה בסדרת הפלמינגואים. כיום היא כוללת שישה מינים בשלושה סוגים, אשר מצויים בכל חלקי תבל מלבד אוסטרליה ואנטארקטיקה. המינים פלמינגו מצוי ופלמינגו זוטר חולפים לעיתים בשמי ישראל, אך אינם מקננים בה.
מאפיינים
הפלמינגואים ארוכי רגליים וצוואר, וגופם דק וארוך. צווארם ורגליהם יוצרים קו אופקי במעופם. מקורם עבה ונטוי במרכזו לכיוון מטה. הם נולדים בצבע אפור, ומשום שהם אוכלים סוג אצות שמכילות פיגמנט בטא קרוטן, הם הופכים לוורודים או אדמדמים. הזכר והנקבה דומים בחזותם, מלבד הבדל קטן בגודל גופם. בצווארם הארוך 19 חוליות ובכנפיהם 12 אברות. הם חברותיים ומתקבצים ללהקות ענק. הם מקננים במושבות צפופות ומבודדות.
שם
מקור השם פלמינגו (Flamingo) בפורטוגזית, שבה פירושו: "להבה יוקדת". פירוש שמם המדעי הוא: "בעלי כנף אדומה" - שם המבוסס על הפניקס, עוף החול האגדי בעל הכנפיים האדומות כאש, שסימל אצל המצרים הקדמונים את השמש ופולחנו נערך בהליופוליס. גם בעברית שם העוף נגזר מצבעו: בספרו "תולדות הטבע" משנת 1866 מכנה שלום יעקב אברמוביץ' (הוא מנדלי מוכר ספרים) את הפלמינגו "להבי" - על שם צבעו הוורוד כלהבה. עם זאת, כיום הוא קרוי בעברית שקיטן.
רוברט ספנסר
רוברט ספנסר (באנגלית: Robert Bruce Spencer, נולד ב-27 בפברואר 1962 בארצות הברית), הוא סופר והיסטוריון אמריקאי, שכתב יותר משנים עשר ספרים ובהם לפחות שניים שנכנסו לרשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס. ספריו עוסקים באסלאם ובמלחמה באסלאם הרדיקלי, או כפי שהוא מגדיר זאת: "בחקר הגזענות האסלאמית והעלאת המודעות הציבורית לאידאולוגיה של הג'יהאד". הבלוג שלו "Jihad Watch", אשר נוסד ב-2003, נחשב רב השפעה ואחד הבלוגים המרכזיים של מתנגדי האסלאם הרדיקלי בארצות הברית ובעולם כולו. על פי עדות מתנגדיו, ספנסר הוא אחד מעשרת האנשים המסוכנים ביותר לאסלאם בארצות הברית.
ביוגרפיה
הורי הוריו של ספנסר היו נוצרים קתולים (הכנסייה המלכיתית היוונית-קתולית), תושבי טורקיה. מיד עם תום מלחמת העולם הראשונה הם הועמדו על ידי השלטונות של טורקיה החדשה בפני ברירה - להתאסלם או שיגורשו. הם בחרו באופציה השנייה וכך הגיעו לארצות הברית. אביו של ספנסר עבד ב"קול אמריקה" בתקופת המלחמה הקרה. ספנסר עצמו הוא קתולי מאמין, יליד ארצות הברית, בעל תואר שני בלימודי דת מאוניברסיטת צפון קרוליינה (1986). הוא גר כיום בניו אינגלנד.
האתר spencerwatch, שהקימו מתנגדי ספנסר במיוחד לצורך מלחמתם בו ובדעותיו ולהגנת האסלאם, מגלה עוד כמה פרטים ביוגרפיים אודותיו. ביניהם, לטענת האתר, ספנסר היה בתחילת הקריירה שלו מורה ללימודי דת בבית ספר תיכון Aquinas, בית ספר קתולי לבנות ברובע הברונקס בניו יורק. ועובדה נוספת, יש לו כיום לטענתם 6-8 ילדים.
כתיבה, פרשנות, הרצאות וסמינרים
בנוסף לספריו הרבים ספנסר כתב גם מעל ל-300 מאמרים בנוגע לאסלאם והג'יהאד, בין השאר בניו יורק פוסט, וושינגטון טיימס, הגרדיאן הבריטי, נשיונל פוסט הקנדי, Dallas Morning News, New Criterion, Middle East Quarterly, WorldNet Daily, Townhall, First Things, Insight in the News, National Review Online, Journal of International Security Affairs, ועוד. כמו כן, הוא כותב ועורך את הבלוג Jihad Watch, בעל טור שבועי קבוע ב-FrontPage Magazine (מגזין אינטרנטי בעריכת דייוויד הורוביץ), מנהל משותף של היוזמה להגנת החירות בארצות הברית - American Freedom Defense Initiative, מרצה מעל במות אקדמאיות שונות, פרשן פוליטי והיסטורי ברשתות טלוויזיה ורדיו רבות, ועוד.
ספנסר גם מנחה סמינרים על האסלאם והג'יהאד למפקדי צבא ארצות הברית, לכוח המשימה האמריקאי המשותף למלחמה בטרור, לאנשי ה-FBI, לקהיליית המודיעין האמריקאית, ולגופים ממשלתיים אמריקאים אחרים.
ספריו
ספריו של ספנסר תורגמו לשפות רבות, לרבות ספרדית, איטלקית, פינית, קוריאנית, ניב אינדונזי ועוד. שניים מהם היו ברשימת רבי המכר של העיתון ניו יורק טיימס', ב-2006, שניהם יצאו לאור בהוצאת רגנרי - Regnery Publishing, הוצאה לאור שמרנית שמקום מושבה בוושינגטון:
The Truth About Muhammad: Founder of the World's Most Intolerant Religion - הספר עוסק בדברי ובמעשי נביא האסלאם מוחמד, על פי הקוראן ועל פי חוקרי האסלאם הראשונים, סמוך לתקופתו. לאחר מכן, הספר מתאר כיצד חלק מהמדינות המוסלמיות המודרניות, יחד עם ראשי האסלאם כיום, כמו יוסוף אל קרדאווי הנחשב לאיש הדת המוסלמי המשפיע ביותר בעולם כיום, ואחרים, מחקים מעשים ודיבורים אלה וקובעים אותם כסטנדרד לחייהם של המוסלמים בימינו. הספר מתאר קו ישיר של האסלאם, מאז ועד היום, בנושאים כמו נישואי בוגרים עם ילדות, חוקי הגירושין, ענישה פלילית כמו סקילה לנואפות, כריתת איברים לגנבים ומוות למחללי הדת, וכן בנוגע ליחס לבני הדתות האחרות - אסלאמיזציה שלהם, אם הם מסכימים, הפיכתם לאזרחים סוג ב' אם אינם מסכימים ויציאה למלחמה נגדם אם הם מסרבים לקבל את מעמדם הנחות.
סמוך ליציאתו של הספר לאור, בספטמבר 2006 הוחרמו כל עותקיו בפקיסטן והוא נאסר שם להפצה. גם ה"חמאס" זעם על פרסום הספר ותקף אותו כחלק מ"שערוריות" כדוגמת פרשת קריקטורות מוחמד, הסרט ההולנדי "פתנה" ועוד.
The Politically Incorrect Guide to Islam And the Crusades - בספר זה טוען ספנסר שקיימת מלחמה בת 1400 שנה בין האסלאם לנצרות. ספנסר טוען בו, כי מסעי הצלב היו חלק ממלחמה בלתי פוסקת זו, תגובה מאוחרת של הנצרות לג'יהאד המוסלמי ולפלישות המוסלמיות מאסיה ומאפריקה אל אירופה, החל מימי מוחמד. הספר עוסק גם באווירה התרבותית בעולם כיום, המונעת דיון כן בסוגיות אלה והופכת טיעונים כנגד האסלאם ל"בלתי נכונים מבחינה פוליטית" - Politically Incorrect.
בין שאר ספריו של ספנסר:
כנופיית קהיר
כנופיית קהיר, הידועה גם כקבוצת קהיר, הייתה קבוצה של 18 סוכנים מהאליטה של המודיעין הבריטי, אשר נשלחו לדבלין במהלך מלחמת העצמאות האירית. רוב הסוכנים נרצחו ב-21 בנובמבר 1920, במהלך מתוכנן בקפידה של התנקשויות סימולטניות, שארגן מייקל קולינס.
קיימות שתי סברות מרכזיות לכינוי שניתן לקבוצה. האחת גורסת כי הקבוצה כונתה "כנופיית קהיר" מאחר שרוב הסוכנים בה רכשו את ניסיונם המודיעיני במזרח התיכון. סברה שנייה גורסת, כי שם הקבוצה ניתן לה כיוון שחלק מחבריה נפגשו בבית קפה בדבלין ששמו היה "Cairo Cafe".
רקע
ב-1920, הצבא האירי הרפובליקני (IRA), ובמיוחד מחלקת המודיעין שלו תחת פיקודו של מייקל קולינס, הגיעו להישגים ניכרים. הדבר גרם לדאגה בטירת דבלין, שהייתה אז המפקדה של האדמיניסטרציה הבריטית באירלנד.
חברי הכנופיה שוכנו בבתי הארחה ברחבי דבלין, שם חיו בחשאי בזמן שהכינו רשימת יעדים לפגיעה (hit list) של רפובליקנים אירים ידועים. עם זאת, מחלקת המודיעין של הצבא האירי הרפובליקני (IRAID) הקדימה אותם צעד אחד בעזרת סרג'נט מאניקס, מקור במשטרת דבלין (Dublin Metropolitan Police). מאניקס סיפק למחלקת המודיעין של ה-IRA רשימה מקיפה הכוללת שמות וכתובות של כל חברי כנופיית קהיר.
מרגע שנמסר המידע ל-IRAID, נמצאו כל חברי הכנופיה תחת מעקב למשך מספר שבועות, ונאסף עליהם מידע. חטיבת ה-IRA בדבלין יחד עם מחלקת המודיעין ליכדו את כוחותיהן כדי ליצור "רשימת חיסול" משלהן הכוללת את החשודים בחברות בכנופיה זו. הם קבעו את סדרת ההתנקשויות ל-21 בנובמבר 1920, בשעה 9:00 בבוקר.
ההתנקשויות
מבצע ההתנקשויות תוכנן על ידי מספר חברי IRA בכירים, ביניהם מייקל קולינס, דיק מקיי, ליאם טובין, פרנק תורנטון ואחרים. הרציחות תוכננו דווקא ליום זה, כדי לחפוף למשחק כדורגל גאלי, משחק כדורגל שנהוג לשחק בעיקר באירלנד. היה זה משחק חשוב בין מחוז דבלין למחוז טיפררי, שאמור היה להביא קהל רב מסביב לדבלין, דבר שאיפשר ניעות גדולה יותר וצמצום חשיפה לחוליה של קולינס, שביצעה את ההתנקשויות.
המבצע החל בשעה 9:00 כאשר חברי החוליה המבצעת נכנסו לרחוב פמברוק מספר 28. הסוכנים הבריטים הראשונים שנרצחו היו רב-סרן דואלינג וקפטן לאונרד פרייס. אנדי קוני, רפובליקן אירי וחבר בחטיבה של ה-IRA בדבלין, סילק מסמכים מחדרם של הנרצחים, לפני ששלושה "חברי כנופיה" נוספים - קפטן קינליסייד, אלוף-משנה וודקוק ואלוף-משנה מונטגומרי, נרצחו אף הם באותו בית. בעת שעמדו להתנקש בחייו של קינליסייד, התפתח מאבק בין אשתו לבין מיק או'הנלון, מי שהיה מפקד חוליית החיסול. מיק פלאנגן שהגיע לחדר, דחף את אשתו של קינליסייד וירה בבעלה.
בבית בדרך מורהאמפטון 119 שבדוניברוק, בדבלין, לא רחוק מזירת האירוע של ההתנקשויות הראשונות, נמצאו עוד כמה מחברי כנופיית קהיר: סגן דונלד לואיס מקלין, יחד עם מודיע המוכר בשם T.H. Smith וגיסו, ג'ון קלדואו, נלקחו לפרוזדור הבית מתוך מטרה לירות בהם שם, אך לבקשת מקלין שלא לירות בו מול אשתו הם נלקחו לגג הבית ושם נורו. קלדואו ניצל מהירי ונמלט לביתו בסקוטלנד.
זירת ההתרחשות הבאה הייתה ברחוב לוואר באגוט 92 (Lower Baggot). שם חבר כנופיה נוסף, סרן ניוברי ואשתו שמעו את ריסוק דלת הבית, וביצרו עצמם בחדר השינה שלהם. ניוברי רץ לחלון כדי לנסות לברוח, ואז נורה על ידי ביל סטפלטון וג'ו לאונרד בעת שטיפס החוצה לאחר שאלה הצליחו לבסוף לשבור את הדלת. גופתו של ניוברי נשארה תלויה על החלון במשך מספר שעות מאחר שאנשי בלאק אנד טאנס, חששו להורידה שמא היא ממולכדת.
סרן פיצג'רלד, הידוע גם בכינוי פיצפטריק, נורה למוות ברחוב ארלספורט טרסה 28. הוא היה בנו של איש מטיפררי, ואף שרד ניסיון התנקשות קודם כאשר הכדור שיועד אליו רק שרט את ראשו. אך בניסיון התנקשות זה מזלו לא שפר עליו, והוא נורה פעמיים בראשו. המסמכים שנמצאו בביתו, פירטו את תנועותיהם של חברי IRA בכירים.
באותו זמן, נכנסה יחידה של ה-IRA לרחוב לואר מאונט 22 כדי להתנקש בחיי סגן אנגליסס, ששמו המקורי היה מקמהון, ובסגן פיל, שני מומחי ביון בכנופיית קהיר. מקמהון ופיל הוחזרו מרוסיה כדי לארגן את המודיעין הבריטי באזור דרום דבלין. מקמהון ניצל מניסיון התנקשות קודם באולם ביליארד. פיל, אשר שמע את היריות לעבר מקמהון, הצליח לחסום את דלת חדר השינה שלו וניצל למרות שיותר מתריסר כדורים נורו לעבר החדר. כאשר חברי Fianna Éireann (קבוצה שהורכבה ממספר תנועות נוער איריות רפובליקניות) שהיו בתצפית דיווחו כי Auxiliary Division (כוח סיוע צבאי בריטי במלחמה האירית לעצמאות, שנוצר, בדומה לבלאק אנד טאנס, כתגובה ל-IRA) מתקרב אל הבית, התפצלה יחידה זו (שמנתה 11 איש) לשתי קבוצות. האחת, עזבה מהדלת הראשית והשנייה מאחור.
ברחוב באגוט 119, סרן בגולי, מי שהיה חבר בבית דין צבאי ששפט חברי IRA רבים למוות, נהרג על ידי יחידת IRA שמנתה שלושה אנשים. אחד מהם, שון למאס, לימים היה חבר בפיאנה פול, המפלגה הרפובליקנית של אירלנד, שהפכה למפלגת שלטון מובילה בממשלה האירית.
כמה מחברי הכנופיה האמינו כי יהיו בטוחים יותר אם יתגוררו בבית מלון. סרן מקורמק וסרן וילד התגוררו במלון גרישהם (Gresham Hotel). חוליית IRA הצליחה להיכנס לחדריהם על ידי כך שחבריה העמידו פני חיילים בריטים, שבידיהם שדרים דחופים. כאשר מקורמק ווילד פתחו את דלת חדרם, הם נורו למוות.
סרן קרופורד ניצל בקושי מניסיון ההתנקשות של ה-IRA בבית ההארחה בו שהה, ברובע פיצוויליאם, בעת שחיפשו אחר רב-סרן קאלאהאן. מכיוון שלא מצאו את מטרתם (קאלאהאן), פרץ ויכוח בין אנשי ה-IRA האם לירות בקרופורד. אך מאחר שהוא לא היה ברשימת החיסול, אנשי ה-IRA החליטו שלא לירות בקרופורד, ובמקום זה הם נתנו לו 24 שעות לעזוב את אירלנד, וזאת הוא ביצע במהירות.
גם אלוף-משנה ג'נינגס, שדר במלון איסטווד, נמלט מהתנקשות ה-IRA. זאת בדומה לקאלאהאן, היות ששניהם בילו את הלילה בבית בושת מקומי.
במהלך ההתנקשויות, נהרגו גם שניים מחברי ה-Auxiliary Division ושלושה נפצעו כשחברי אחת מחוליות ההתנקשות נמלטה. לפי תכנונו של מייקל קולינס, היו אמורים להיהרג כ-50 קציני מודיעין בריטיים, אך לא כל ההתנקשויות צלחו. רק אחד מחברי החוליות נתפס, אך הוא הצליח לברוח במהירות מכלאו.
תוצאות
חברי הכנופיה שניצלו מן ההתנקשות, יחד עם סוכנים חשאיים רבים אחרים, נמלטו לטירת דבלין או לאנגליה, מחשש מפני "רשימת חיסול" נוספת של ה-IRA. ההתנקשויות בחברי כנופיית קהיר הנחיתו מכה קשה על הביון הבריטי באירלנד, ממנה לא התאושש עד אחרי המלחמה.
ה-Auxiliaries נקמו באוכלוסייה המקומית, ופתחו באש לעבר הקהל במהלך משחק כדורגל בין דבלין לטיפררי, אירוע שכונה לאחר מכן "יום ראשון העקוב מדם". בפעולת נקם זו נספו 31 איש.
לבסוף, קבוצה אחרת של פעילי מודיעין, בראשם השוטר הראשי יוג'ין אייגו ממחוז מאיו נטלו את המשך המאבק ב-IRA. כנופיית אייגו הורכבה מצוות של ה-RIC שהוצאו מחלקים שונים באירלנד וסיירו ברחובות דבלין בבגדים אזרחיים, תוך חיפוש אחר מבוקשים. כנופיית אייגו המשיכה במטרה לסלק כמה מחבריה הבולטים של התנועה הרפובליקנית, ואף עלתה בביצועיה על כנופיית קהיר במלחמתה נגד השין פיין.
מיכאיל חריט
מיכאל דוידוביץ' חריט (ברוסית: Михаил Давидович Харит; 2 ביולי 1955, מוסקבה) הוא מדען רוסי, אדריכל, דוקטורנט במדע ההנדסה, פרופסור וסופר, חתן פרס הקוסמוסול למדע וטכנולוגיה ע"ש לנין.
תולדות חייו ועבודתו המדעית
חריט נולד במוסקבה ב-2 ביולי 1955, למשפחה של מדענים. לאחר שסיים את לימודיו במכון מוסקבה למהנדסי תחבורה (MIIT) בשנת 1977, המשיך בפעילות מדעית באותו המוסד. הוא קיבל את תואר הדוקטור שלו בשנת 1981, והמסקנה המרכזית של הדיסרטציה שלו יצאה לאור כפרסום נפרד במסגרת תקנות ונוהלי הבניה של ברית המועצות. לאחר מכן עבד במכון המחקר המרכזי לבנייה תחבורתית כראש "המעבדה המרכזית להגנה על מבני מתכת ובטון מפני השפעות חיצוניות מסוכנות". בשנת 1989 היה לחתן פרס הקוסמוסול על שם לנין בתחום המדע והטכנולוגיה לאות הכרה על "פיתוח שיטות יעילות ביותר לחיזוק עבודות תת-קרקעיות שנבנו תחת תנאים הנדסיים וגאולוגיים קשים באמצעות חומרים מרוכבים חדשים". בשנת 1987 מונה לראשותה של חברת אינטקס (רוסית: Интекс), חברת אדריכלות ובנין גדולה ברוסיה. כאדריכל, השתתף בשחזורם של בניינים היסטוריים ברוסיה, אנגליה ואיטליה במהלך השנים 1998 עד 2001.
אחד מחידושיו הידועים ביותר היא אבן מלאכותית חדשה (בטון אדריכלי) בעלת מראה, צבעים ותכונות ברות-שינוי: כגון עמידות לכפור, עמידות למים וחוזק. גם הטכנולוגיה שפותחה בחברה אותה ניהל והייתה מוכרת ביותר בענף הבניה בברית המועצות, 'אבן לבנה של אינטקס (רוסית: ИНТЕКС. Белый камень)' היא אחת מהמצאותיו. החומרים החדשים והטכנולוגיה שפיתח לשיפוץ בתים בסגנונות היסטוריים, אושרו והומלצו על ידי הדומה העירונית של מוסקבה לשימוש בעיר. בנו, אולג מיכאילוביץ חריט (רוסית: Олег Михаилович Харит) ממשיך אף הוא במחקר המדעי בתחומים אלה.
בשנת 1997, קיבל חריט מדליה "להנצחת יום השנה ה-850 של העיר מוסקבה" כאות הוקרה על תרומתו המשמעותית לפיתוחה של מוסקבה. בשנת 2001, פורסם תחת שמו הכרך הראשון של האנציקלופדיה לאדריכלות תחת הכותרת 'העידן החדש של האחוזה הרוסית הכפרית'. בשנת 2003, הכתיר הניו יורק טיימס את מיכאל חריט כאחד מאדריכלי המבנה המצליחים ביותר ברוסיה. בתחילת שנת 2000 התחיל מ. חריט לחקור את ההשפעה של סגנונם האדריכלי של בתים על בריאות האדם. מחקר זה איפשר לו לפתח אלגוריתם חדש וליצור תוכנה המנצלת משוואות ניתוחי רגרסיה וטורי פורייה לשם ניתוח הנתונים הסטטיסטיים שנאספו. בשנת 2005 פורסם תחת שמו הכרך השני של האנציקלופדיה לאדריכלות: 'בית יפה. רעיונות אדריכליים ממדינות שונות'. באותה שנה הוא גם הגן על הדיסרטציה שלו לתואר דוקטור במדעים הטכניים וזכה למעמד אקדמי של פרופסור.
הוא נבחר לכהן כנשיא האגודה המאוחדת לחקר סוציו-כלכלי, פיתוח אדריכלי, מדע, תרבות ואמנות ("אחדות") ואף התקבל כחבר באיחוד העיתונאים. במהלך שנות נשיאותו, יצא לאור כתב עת בשם "מודרני" שפרסם את המחקרים העדכניים ביותר בתחום האדריכלות, האקולוגיה של הסביבה החזותית, פסיכופיזיקה, פילוסופיה, נוירו-פסיכולוגיה ודת. חריט השתתף גם במשלחות מדעיות לאנטארקטיקה, אגם לוך נס, אחוזתו של אנטואן תומסון ד'אבדי, הרי הפירנאים, מחוזות הקתרים והבסקים, הפירמידות במצרים וים המלח, והשתתף בחפירות ארכאולוגיות בישראל, איטליה, יוון וצרפת. הוא פרסם סדרה של מאמרים על פילוסופיה, ההיסטוריה של הדתות, קבלה ותאולוגיה.
בשנת 2006, פרסם חריט מונוגרף בשם "מסתרי כתבי הקודש: פרשנות על התנ"ך והתורה". בשנת 2008, פורסם תחת שמו הכרך השלישי של האנציקלופדיה לאדריכלות: "בתים מפורסמים, טירות ואחוזות".
בשנת 2015, הוא פרסם את הרומן הראשון שלו בשם: "Piscatores et Vinitores". חריט הוא גם בעל תואר "מאסטר של ספורט" באיגרוף, והוא גם מתאמן באופן קבוע בקראטה בשיטת קיוקושינקאי וקרב פנים אל פנים.
ספריו
מיכאל חריט כתב יותר מ-200 מאמרים מדעיים ופופולריים, אנציקלופדיה אדריכלית בת 3 כרכים, מונוגרף על הקבלה, הנצרות והיהדות, ואף רומן פילוסופי בשם "דייגים ומגדלי גפנים".
ולדיסלב ריימונט
ולדיסלב ריימונט (בפולנית: Władysław Stanisław Reymont; 7 במאי 1867 – 5 בדצמבר 1925) היה סופר פולני נטורליסטי, זוכה פרס נובל לספרות לשנת 1924.
ביוגרפיה
ולדיסלב ריימונט נולד כבנו של חוכר קרקע חקלאית בקוביילה ויילקיי שנמצא במחוז ראדומסק שבפולין. גדל יחד עם עוד אח אחד ושבע אחיות באווירה דתית קשוחה ומשמעת ברזל. בתנאים אלה העדיף ריימונט לשקוע בקריאה, לחפש בספרים עולם נעים יותר. הוא היה תלמיד גרוע שעבר מבית לספר לבית ספר וחוזר חלילה עד שהדבר נמאס על הוריו שמסרו אותו לבעל מלאכה, להיות השוליה שלו. לאחר כמה שנים ניסה שוב את כוחו בבית הספר ושוב נשר. בגיל שמונה עשרה עזב את בית הספר וברח לעיר הבירה, לוורשה. הוא הוחזר בכוח להוריו ושוב ברח ושוב הוחזר. הוא הצטרף ללהקת שחקנים נודדת בעקבות אחיו הגדול ונדד איתם על פני פולין במשך יותר משנה. לאחר מכן עזב ועבר לגרמניה לעיר ברסלאו כדי להקדיש את עצמו לספיריטואליזם. מגרמניה חזר שוב ללהקה נודדת חדשה שפגש בצ'נסטוחוב עד שקיבל עבודת פקידות ברכבת. את הפנאי הקדיש לכתיבה ספרותית.
היצירה הראשונה שהופיעה בדפוס, בשנת 1893, הייתה הסיפור מוות שהופיע בכתב העת גלוס. הסיפור עורר תשומת לב וסיווג אותו בין הנטורליסטים הפולנים.