cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
משפט פרון-פרובניוס
רקע ותוצאות
הערכים העצמיים של כל מטריצה ריבועית A הם השורשים (המרוכבים) של הפולינום האופייני; הערך המוחלט הגדול ביותר בין השורשים האלה הוא הרדיוס הספקטרלי של המטריצה. הרדיוס הספקטרלי שולט בקצב הגידול של החזקות \ A^n: אם הוא הרדיוס הספקטרלי, אז הרכיבים בגבול של \ r^{-n}A^n חסומים, ואם הריבוי הגאומטרי הוא 1, מובטח שהגבול הזה קיים, והוא מטריצה בעלת דרגה 1.
החידוש במשפט פרון-פרובניוס הוא שהערך העצמי בעל ערך מוחלט מקסימלי הוא ממשי דווקא, ושהוא מופיע בריבוי גאומטרי (ואלגברי) 1. אם המטריצה מתארת פעולה טבעית (כפי שעושה מטריצת מרקוב להתפלגות המצב, או כל פעולה ליניארית), החזקות מתארות פעולה חוזרת, והגבול כאשר n שואף לאינסוף מתאר את ההתנהגות בטווח הרחוק. מכאן החשיבות של משפט פרון-פרובניוס בתיאור תהליכי מרקוב.
הוכחה
נביא הוכחה עבור המקרה הבסיסי של מטריצות חיוביות. תהי מטריצה חיובית. נבחין שלכל וקטור v אי שלילי שאינו 0, מכיוון ש-A מטריצה שכל אבריה חיוביים נקבל ש-Av הוא וקטור שכל אבריו חיוביים.
יהי \Delta יסמן את אוסף כל הווקטורים ב האי שליליים שנמצאים על כדור היחידה. נשים לב שזוהי קבוצה קומפקטית.
טענה 1: יש ל-A וקטור עצמי חיובי v עם ערך עצמי חיובי \rho.
הוכחה: נגדיר פונקציה המוגדרת באופן הבא:, כלומר מסתכלים על הקואורדינטות החיוביות של x (יש כאלו מהגדרת \Delta) ולוקחים מהם את המינימום של המנה בין Ax ל-x בקואורדינטות אלו. זוהי פונקציה רציפה ולכן היא מקבלת מקסימום ב-\Delta. יהי L(v)=\rho המקסימום הנ"ל. נטען ש-v הוא וקטור עצמי ביחס לערך העצמי \rho. כיוון ש-L(v)=\rho נקבל ש- לכל i. נראה את הכיוון ההפוך. נניח בשלילה ש-. לכן נקבל שוקטור הוא וקטור אי שלילי שאינו וקטור האפס. לכן הווקטור Aw הוא וקטור חיובי ואז יש  כך ש-. כלומר נקבל ש-. יהי . מקבלים ש- מקיים  ולכן  בסתירה למקסימליות של v. כמו כן v אי שלילי ולכן Av=\rho v חיובי ולכן v חיובי.
טענה 2: הרדיוס הספקטרלי של A הוא \rho.
הוכחה: יהי \mu ערך עצמי של A עם וקטור עצמי מנורמל y. נקבל :. מאי שוויון המשולש נקבל ש-. יהי u = |y| הווקטור שערכיו הם הערכים המוחלטים של y. מקבלים ש ומתקיים:  וסיימנו.
טענה 3: הריבוי הגאומטרי של \rho הוא 1.
הוכחה: נניח בשלילה שיש וקטור u בלתי תלוי ב-v וקטור עצמי עבור \rho. בה"כ נניח שהוא ממשי (אחרת אפשר להסתכל על החלק הממשי והחלק המדומה בנפרד). הווקטור v הוא חיובי ולכן יש כך שהווקטור  הוא וקטור אי שלילי עם קואורדינטה אחת לפחות שמתאפסת. מצד שני, w איננו וקטור האפס כי u,v בלתי תלויים ליניארית. מצד שני w הוא וקטור עצמי אי שלילי ביחס לערך העצמי \rho ולכן כמו בטענה 1 נקבל שהוא וקטור חיובי בסתירה.
טענה 4: הריבוי האלגברי של \rho הוא 1.
כמו בטענה 1 אפשר למצוא וקטור עצמי שמאלי חיובי w^T של הערך העצמי \rho. יהי U המרחב המאונך ל-w במכפלה הפנימית הסטנדרטית כלומר
מקבלים שאם u \in U אז ולכן Au \in U. קיבלנו אם כן ש-U מרחב אינוורינטי ביחס ל-A. נשים לב ש-w^Tv> 0 כי שני הווקטורים העצמיים חיוביים. לכן וניתן להשלים אותו לבסיס של  של. יהי B המטריצה A ביחס לבסיס \mathcal{B} אז נקבל ש-B מהצורה כאשר המטריצה C היא מטריצה ממשית. כיוון שהמטריצות A,B דומות, יש להן את אותו ריבוי אלגברי וגאומטרי (ריבוי גאומטרי 1) לערך העצמי \rho. הפולינום האופייני של A הוא. נניח בשלילה שהריבוי האלגברי הוא יותר מ-1. נקבל ש-\rho הוא ערך עצמי של המטריצה C עם וקטור עצמי. יהי נקבל ש-u,e_1 שני וקטורים עצמיים בלתי תלויים של B ולכן הריבוי הגאומטרי של B (ואז גם של A) הוא לפחות 2 בסתירה.
טענה 5: אם u הוא וקטור עצמי חיובי של A אז הוא כפולה חיוביות של v.
הוכחה: יהי \mu הערך העצמי המתאים ל-u. מכיוון ש-u ו-A חיוביות נקבל ש-. עבור קטן מספיק נקבל שהווקטור  וקטור חיובי עבור i מסוים נקבל ש-. כמו בטענה הראשונה נקבל ממקסמליות ש-\rho ערך עצמי של w ולכן גם של u. כעת נקבל את הדרוש מטענה 3.
טענה 6: אם \mu ערך עצמי של A השונה מ-\rho אז.
הוכחה: נניח בשלילה ש- ויהי y וקטור עצמי מנורמל של \mu .יהי u = |y| הווקטור שערכיו הם הערכים המוחלטים של y. מקבלים:
מגדש טורבו
מגדש טורבו (Turbocharger) הוא מערכת לדחיסת אוויר בלחץ גבוה למנוע בעירה פנימית, שמטרתה להפיק הספק גבוה יותר מהמנוע מבלי להגדיל את נפחו.
מבנה
מנוע בעירה פנימית הוא מנוע השורף תערובת מדויקת של חמצן ודלק ביחס המשתנה ממנוע למנוע, והופך את אנרגיית החום הנוצרת בשרפה לאנרגיית לחץ, אשר מנוצלת לביצוע עבודה מכנית. ככל שמסת האוויר בצילינדר גדולה יותר, ניתן לשרוף בו כמות דלק גדולה יותר וליצור לחץ גזי שרפה גבוה יותר הדוחף את הבוכנה בעוצמה רבה יותר. המשמעות היא הגדלת הספק המנוע. הכנסת מסה גדולה יותר של אוויר לצילינדר בעל נפח נתון נעשית על ידי דחיסתו באמצעות מגדש טורבו. במנוע עם מגדש טורבו לחץ האוויר גדל בסביבות 7-8PSI (משתנה בין סוגי הטורבו) מעל ללחץ האטמוספירי הרגיל של 14.7PSI בגובה פני הים, כלומר כמות האוויר גדולה כמעט ב-50%.
כדי לייצר לחץ אוויר גבוה נעזר מגדש הטורבו בגזים השרופים הנפלטים מהמנוע דרך מערכת הפליטה כדי לסובב טורבינה המחוברת בציר למדחס. כתוצאה מסיבוב הטורבינה מסתובב גם המדחס ודוחס את האוויר הנכנס אל הצילינדרים. ככל שמהירות סיבובי המנוע (סל"ד) עולה, כמות הגזים הנפלטים מהמנוע גדלה ולחץ הגזים בצינור הפליטה עולה ומסובב את הטורבינה במהירות גבוהה יותר. הטורבינה והמדחס מורכבים על גל משותף הגורם לעלייה במהירות המדחס ולדחיסת כמות אוויר גדולה יותר לצילינדרים. המדחס דוחס אוויר אל מצנן ביניים (intercooler) ומשם לצילינדרים שבמנוע. מצנן הביניים דואג לצנן האוויר לפני כניסתו למנוע מאחר שאוויר חם תופס נפח רב יותר ופוגע ביעילות הדחיסה.
מגדש טורבו יעיל בעיקר בסל"ד גבוה מאחר שבסל"ד נמוך לחץ הגזים השרופים בצינור הפליטה אינו מספיק לדחיסת האוויר, אולם ישנם מנועים בהם מותקן מגדש טורבו בעל גאומטריית להבים משתנה בהתאם ללחץ הגזים בצינור הפליטה, וישנם מנועים בהם מותקנים שני מגדשי טורבו, הראשון קטן במטרה לניצול טוב יותר בסל"ד נמוך, והשני גדול יותר לניצול מקסימלי בסל"ד גבוה.
פורק עודפים (Wastegate)
כדי למנוע מקרה בו לחץ הגדישה יהיה גבוה מדי, מנטרלים את הלחץ במגדש על ידי פורק עודפים. השסתום בנוי כך שבחלקו האחד שורר הלחץ הנמצא בצנרת הכניסה. האוויר לוחץ על בוכנה קטנה שמאחוריה קפיץ. אם הלחץ גבוה והבוכנה נלחצת, תוזז זרוע מכנית שתפתח מעקף לגזים השרופים בצידו השני של השסתום ותמנע מהם לעבור דרך הטורבינה. קיימים גם שסתומי עודפים משוכללים יותר.
פורק לחץ
בנוסף לשסתום העודפים, מצויד מגדש הטורבו גם בפורק לחץ. בשעת עזיבת דוושת הגז, נסגרת המצערת שבסעפת היניקה. לחץ האוויר שבצנרת נכלא בין המצערת לבין להבי המדחס (שבתווך נמצא מצנן הביניים). הלחץ השורר שם גבוה יותר מאשר הלחץ הרגיל בזמן עבודתו הסדירה של המגדש. הלחץ הגבוה עלול לפגוע בלהבים הרגישים של המדחס. כדי למנוע את עליית הלחץ, משתמשים מהנדסי הרכב בפורקים מסוגים שונים, פורק BOV ופורק DV.
מגדש-על (Supercharger)
כל מכונה המזרימה אוויר בלחץ גבוה למנוע מכונה מגדש-על, וכך גם מגדש טורבו. עם זאת, השימוש המקובל במונח מגדש-על מתייחס למגדש המקבל את כוחו באופן ישיר מהמנוע, בדרך כלל באמצעות רצועה. יתרונו של מגדש העל הוא יכולת התפקוד בסל"ד נמוך, כיוון שאין הוא תלוי בעוצמת גזי הפליטה אלא מקבל את כוחו באופן ישיר מן המנוע. כך במגדש-על לא קיימת תופעת ההשהייה עד לתפוקת הכוח הנוסף המאפיינת מגדש טורבו. חסרונו העיקרי של מגדש העל נובע מנצילות נמוכה בהשוואה למגדש הטורבו. מגדש העל צורך מן המנוע אנרגיה שלולא קיומו הייתה מופנית לטובת כוח ההנעה הראשי, בעוד מגדש הטורבו עושה שימוש בגזי הפליטה שבלעדיו מסולקים מן המנוע ללא שימוש.
מנועים עם מספר מגדשים
קיימות מספר תצורות להרכבת מספר מגדשים במנוע בודד:
איבו אמימי
איבו כריסט אמימי (באנגלית: Evo Christ Ememe; נולד ב-30 באפריל 2001 בניגריה) הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת עירוני קריית שמונה מהליגה הלאומית בישראל.
מיכל חמו לוטם
מיכל חמו לוטם (נולדה ב-1 באוגוסט 1964) היא רופאת ילדים, מרצה, סופרת, יזמת ופעילה חברתית ישראלית. מנכ"לית מייסדת של ארגון "אושיה- נשים מובילות בריאות" וכיהנה כסגנית נשיא לחדשנות במרכז הרפואי שיבא.
איבו אמימי
קריירת מועדונים
ביוני 2023 חתם אמימי בקבוצת עירוני קריית שמונה מהליגה הלאומית בישראל.
מיכל חמו לוטם
מייסדת ארגון "בטרם - המרכז הלאומי לבטיחות ולבריאות ילדים". כיהנה כמנכל"ית אלכא ומנהלת האגף להתנדבות ופילנתרופיה בג'וינט ישראל, ושותפה להקמת ארגונים רבים כגון עמותת מידות, עמותת NPTech, עיגול לטובה, קליניקה פלוס ותנועת נשים עושות שלום.
לוטם מרצה בנושאי ניהול, מנהיגות ועתידנות רפואית על במות בישראל ומחוצה לה, ופרסמה שני ספרים, להקפיא את הזמן, בהוצאת עולם חדש, ומנהיגות 3.0, בהוצאת מטר.
ביוגרפיה
נולדה ב-1964 בחיפה. בתם הבכורה של אברהם חמו, קצין משטרה ומאמן נבחרת ישראל בכדורסל, ומירה פרידמן חמו, אשת חינוך וחברה.
למדה בכיתת מחוננים, קפצה כיתה, ובגיל 17 סיימה בהצטיינות את לימודי בגימנסיה העברית "הרצליה" בתל אביב. שירתה בצה"ל כקצינת ניהול במחלקת מדעי ההתנהגות (ממד"ה). סיימה בהצטיינות לימודי רפואה לתואר ראשון באוניברסיטה העברית, והשלימה בהצטיינות תואר דוקטור לרפואה באוניברסיטת תל אביב, בשנת 1991. השלימה את התמחותה ברפואת ילדים בשנת 1998, במרכז שניידר לרפואת ילדים.
לוטם היא בוגרת בית הספר מנדל למנהיגות חינוכית במכון מנדל למנהיגות, ובוגרת אלכא (לימים חלק מן המכון למנהיגות וממשל בג'וינט ישראל). בין השנים 2003–2008 לימדה באוניברסיטת חיפה, כחברת סגל בבית הספר לבריאות הציבור.
נשואה לד"ר צחי לוטם, רופא ילדים, ולהם חמישה ילדים.
ארגון 'בטרם' לבטיחות ילדים
בספטמבר 1995 ייסדה את ארגון בטרם - המרכז הלאומי לבטיחות ולבריאות ילדים במרכז שניידר לרפואת ילדים בישראל. במהלך שנות פעילותו של הארגון ניצלו חייהם של מאות ילדים - שיעור תמותת הילדים ירד ב-29% בשנים 1995–2003 על פי נתוני היפגעות ילדים בישראל - דו"ח בטרם לשנת 2008. על הקמת הארגון והישגיו קיבלה ד"ר חמו-לוטם פרס מיוחד מראש הממשלה אהוד אולמרט לרגל שנת ה-60 למדינת ישראל. 'בטרם' זכה לפרסים רבים, בהם אות מידות לאפקטיביות, ואות הנשיא למתנדב.
בנוסף, שימשה יו"ר הוועדה הלאומית לבטיחות ומניעת היפגעות בילדים, יו"ר הפורום הלאומי לבטיחות ילדים, חברה וממייסדי המועצה הלאומית לבטיחות בית ופנאי במשרד הבריאות, מייסדת וחברת הוועדה הבין משרדית לקביעת נוהלי בטיחות למוסדות חינוך לגיל הרך, ויו"ר ועדה מטעם שירותי בריאות כללית להתוויות מדיניות ואסטרטגיה בנושא בטיחות ילדים. כן כיהנה כחברת המועצה הלאומית לבריאות הילד ופדיאטריה, וכחברה במועצה הלאומית לקידום בריאות במשרד הבריאות.
מכון אלכא והאגף להתנדבות בג'וינט ישראל
בשנת 1993 הצטרפה למכון מנדל למנהיגות והחלה את התמחותה במנהיגות ובהובלת שינויים כעמיתה במכון ובוגרת בית הספר למנהיגות חינוכית. בשלהי שנת 2008 מונתה למנכ"לית אלכא ומנהלת האגף לפילנתרופיה והתנדבות בג'וינט ישראל.
בשנת 2010 הקימה מתוך אלכא את מכון אלכא למנהיגות וממשל, בשיתוף מנהיגים ישראלים ובינלאומיים. המכון מכשיר ויוצר שיתופי פעולה בין אנשי ממשל וסגל בכיר, מנהיגות מתנדבת בחברה האזרחית, וראשי רשויות.
באותן שנים בהן התמחתה במנהיגות וניהול, החלה לפרסם מאמרים מקצועיים באתר מנהיגות ואושר, ובהמשך פורסם ספרה מנהיגות 3.0 בהוצאת מטר.
חדשנות רפואית
פעמיים בוגרת תוכנית רפואה אקספוננציאלית של אוניברסיטת הסינגולריטי בשנים 2015 ו 2016; מנטורית באקסלרטור Tech For Good ומלווה יזמי אימפקט; יועצת אסטרטגיה וחדשנות של מכבי שירותי בריאות; מרצה לתלמידי תואר שני במנהל מערכות בריאות באוניברסיטת אריאל בתחומי חדשנות ברפואה ובריאות הציבור; ודוברת בכנסים לאומיים ובינלאומיים בנושאי חדשנות רפואית.
פעילות ציבורית
לוטם מונתה ביולי 2009 על ידי ראש הממשלה בנימין נתניהו כחברה בוועדה המייעצת לראש הממשלה של המועצה הלאומית לכלכלה. בשנים 2008–2017 כיהנה כחברת ועד מנהל לארגון 'בטרם' לבטיחות ילדים. כן כיהנה כחברת דירקטוריון בעמותת מידות, המקדמת אפקטיביות של עמותות.
חברה בפורום הנשים הבינלאומי IWF ובפרסונה.
ב-2010 הייתה חברה בוועדה המייעצת לנשיא המדינה למתן "אות הנשיא למתנדב" התש"ע. בנוסף כיהנה כחברת ועד מנהל בעמותת מנהיגות אזרחית, חברת ועד מנהל בעיגול לטובה (עמותה העוסקת בעידוד נתינה מן הציבור), חברת דירקטוריון ב-NPTech (חברה לתועלת הציבור העוסקת בקידום טכנולוגיות מידע בעמותות).
בשנת 2016 החלה בהקמת אושיה - נשים מובילות בריאות, לקידום הצלחה השפעה ובריאות נשים. באותה שנה הייתה שותפה להקמת המיזם למיגור העישון (עמותה ציבורית) יחד עם שירה כסלו ואבי ערמוני.
בשנת 2020 הצטרפה כחברה במח"צ לקורונה. מועצת החרום הציבורית למשבר הקורונה, שהיא התארגנות עצמאית, התנדבותית וא-פוליטית של רופאים, חוקרים ואנשי רווחה מובילים.
קישורים חיצוניים
מהפכת המידע ברפואה, מאמר סקירה, מאת ד"ר חמו, ינואר 2021 כשהשעון שלנו יספר שאנו חולים: החידושים ברפואה, ראיון, 10.1.2021
שחראשיים
שַׁח-רֹאשִׁיִּים (שם מדעי: Centriscidae) היא משפחת דגי ים מסדרת האבובונאים.
לבני משפחה זו ישנו חוטם מוארך אך צר והוא מופנה כלפי מעלה. בני תת-משפחת Centriscinae הם בעלי גוף אנכי השוחים בתנוחות אנכיות בעזרת סנפיריהם הנעים ללא הרף.
בני תת-משפחת חרטומני ים (Macroramphosinae) אנכיים יותר ובעלי מבנה גוף זרים אך עלי סנפירים קטנים מאוד. הרבה מהחוקרים חושבים שתת-משפחה זו צריכה להיות משפחה עצמאית.
סויוז TM-12
סויוז TM-12 (ברוסית: Союз TM-12) הייתה חללית מסדרת סויוז, שהמריאה ב-18 במאי 1991 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן, כשעל סיפונה צוות קוסמונאוטים: אנטולי ארצברסקי, סרגיי קריקאליוב (טיסה שנייה) והלן שרמן (בריטית ראשונה בחלל). המטרה העיקרית של הטיסה הייתה עגינה בתחנת החלל מיר וביצוע מחקרים שונים.
עגינה לתחנת החלל מיר עברה ללא בעיות וצוות התחיל בביצוע מחקרים לפי התוכנית. הלן שרמן טסה לחלל כנציגת בריטניה. היא זכתה בתחרות פתוחה לקבעית הנציג. היא חזרה לכדור הארץ על סיפון חללית סויוז TM-11 ב-26 במאי 1991
צוות הקוסמונאוטים ביצע מספר רב של מחקרים במהלך שהות בתחנת החלל. בין היתר בוצעו תיקונים במערכות עגינה והוחלפו מספר מכשירים. כמו כן בוצעו פעילויות חוץ רכביות במשך כולל של 32 שעות. במהלך עגינה של חללית לתחנת החלל התקבלו מספר משלוחי אספקה תוך שימוש בחלליות מדגם "פרוגרס". בגלל בעיות מימון סרגיי קריקאליוב שהה בחלל כ-6 חודשים מעבר למתוכנן בזמן השיגור.
ב-9 באוקטובר 1991 סויוז TM-12 התנתקה מתחנת החלל מיר וחזרה לכדור הארץ כאשר על סיפונה אנטולי ארצברסקי, טוקטר אאובקירוב (קזחסטן) ופרנץ פיבק (אוסטריה) (הגיעו בסויוז TM-13)
קדחת מערב הנילוס
קדחת מערב הנילוס (West Nile fever) היא מחלה נגיפית המתפשטת על ידי עקיצות יתושים.
הנגיף והתפשטותו
נגיף מערב הנילוס (WNV) הוא פתוגן ממשפחת הפלאוויווירידה, הכוללת גם את הקדחת הצהובה, קדחת דנגי וקדחת המוח היפנית. הנגיף זוהה לראשונה באוגנדה בשנת 1937 במחוז מערב הנילוס (West Nile Province), ומכאן שמו.
מחלת קדחת מערב הנילוס היא מחלה זואונוטית (מחלה של בעלי חיים המועברת גם לבני אדם). הנגיף ידוע כפוגע במגוון רחב של בעלי חיים, יותר מ-150 מיני ציפורים, וכן יונקים שונים כגון סנאים, כלבים, זאבים, סוסים ועטלפים. הנגיף מועבר בעיקר על ידי עקיצות יתושים מהמינים כולכית מצויה, כולכית מצויה טרדנית (Culex molestus), וכולכית חד-פסית (Culex perexiguus), אך עלול להיות מועבר גם על ידי מיני יתושים אחרים כמו יתוש הטיגריס האסייתי, והוא מופץ בעיקר על ידי ציפורים נודדות אשר נושאות אותו במהלך נדידתן. הנגיף יכול לעבור גם בתרומת דם או תרומת איברים, היריון, הנקה, שימוש במזרק או חשיפה לדגימת דם נגועה.
מנגנון ההפצה של הנגיף כולל מעבר מיתושים לציפורים וליונקים רבים. ישנן ראיות כי קרציות יכולות לשמש כמנגנון משני להישרדות הנגיף בתקופות בהן ישנה פעילות נמוכה של היתושים. כאשר ציפור נעקצת לראשונה על ידי יתוש שנושא את הנגיף, היא תפתח מחלה כעבור מספר ימים עד שבוע. זמן המחלה אצל ציפורים (התקופה בה הן מדביקות יתושים שעוקצים אותן), נע גם כן בין מספר ימים לשבוע בדרך כלל. לאחר תקופה של בין שבוע לשבועיים, הציפור תמות או תחוסן בפני הנגיף לתקופה ארוכה. בפעם הבאה שתיעקץ על ידי יתוש שנושא את הנגיף היא לא תיפגע.
המחלה נפוצה באפריקה, אירופה, המזרח התיכון, מזרח אסיה ומרכז, דרום אמריקה ואוקיאניה.
ב-1941 התפרצה המחלה לראשונה בישראל בסביבות הערים רמת-גן ובני-ברק והיא סווגה כמחלת חום מסיבה בלתי ברורה, רק בתחילת שנות החמישים זוהתה בשמה, ומאז תוארו מדי פעם התפרצויות נוספות שלה. מאחר שבאוכלוסיות שאינן בסיכון מהלך המחלה בדרך כלל קל יחסית, מרבית המאובחנים בה הם חולים הלוקים בסיבוכי המחלה, בדרך כלל דלקת המוח ודלקת קרום המוח, אך התפשטותה רבה יותר: ב-1989 נמצא כי אחוז חיילי המילואים בגילאי 40-50 הנושאים נוגדנים לנגיף היה 45%. באוגוסט 2000, לאחר שנראה היה כי בישראל המחלה היא נחלת העבר, לקו במחלה 417 חולים, מהם אושפזו 324 ונפטרו 35.
במחקרים שנערכו נטען כי יש קשר בין התחממות מזג האוויר והופעת גלי חום כבד לעלייה בשיעור התחלואה. בישראל עונות הקיץ בשנים 1998–2000 היו חמות במיוחד, וכך גם בשנים שקדמו להתפרצות המחלה ברוסיה ובאוקראינה ב-1999. בחצי הכדור המערבי לא דווח על קדחת מערב הנילוס עד 1999, בה אותר בניו יורק המקרה הראשון של המחלה. בדיקה גנטית השוואתית של הנגיף שבודד העלתה השערה כי מקורו בישראל, וכי ייתכן שהגיע לארצות הברית באמצעות יתושים שהגיעו לצפון אמריקה עם נוסעים בטיסות מסחריות שהגיעו מישראל. לפי דיווחי משרד הבריאות, בשנת 2020 אובחנו בישראל 17 חולים בקדחת מערב הנילוס, שחיו ב-17 יישובים שונים. זוהי ירידה במספר החולים השנתי הנרשם מאז שנת 2017 לפחות.
תסמינים
זמן הדגירה של המחלה בבני אדם הוא 15-3 ימים כאשר שיא הוירמיה (נוכחות נגיפים בדם) באדם מתרחש 8-4 ימים מההדבקה. עם זאת הוירמיה באדם אינה גבוהה ולכן נהוג להתייחס לבני אדם כפונדקאים סופיים, כלומר כאלה שאינם מעבירים את המחלה. המחלה באדם אינה מתאפיינת בדרך כלל בתסמינים קליניים בולטים, אך לעיתים היא מלווה בחום, כאבי ראש, הרגשה כללית רעה, בחילות, כאבי בטן, דלקת לחמית העין, שלשולים, פריחה בעור והתנפחות בלוטות הלימפה. בבדיקת דם שגרתית ניתן למצוא אנמיה בערך בכ-40 אחוז מהחולים.
בערך ב-15% מהמקרים, בעיקר בחולים שהמערכת החיסונית שלהם חלשה (קשישים ומדוכאי מערכת החיסון), מופיעה דלקת קרום המוח, דלקת מוח (אנצפליטיס) או דלקת חוט השדרה. במקרה של התפתחות דלקת קרום המוח עלולים התסמינים להתבטא בכאבי ראש עזים, חום גבוה, נוקשות בצוואר (חוסר יכולת לקרב את הסנטר אל בית החזה בשכיבה), בלבול, חולשת שרירים, הכרה מעורפלת וכאב באור חזק.
שיעור התמותה מהמחלה הוא 3%-15% כאשר המחלה תוקפת בצורה הקשה ביותר חולים מבוגרים, בדרך כלל מעל גיל 50, וחולים שמערכת החיסון שלהם מדוכאת.
טיפול ומניעה
כיום (2021) אין טיפול יעיל נגד המחלה (אין כמעט תרופות נגד נגיפים), ברוב המקרים המחלה קלה וחולפת ללא טיפול. במקרים קשים יותר, דרוש טיפול תומך במסגרת אשפוז הטיפול כולל עירוי נוזלים, תמיכה נשימתית מניעת זיהומים משניים וטיפול סיעודי. הדרך למניעת המחלה היא בעיקר מניעתית, בעיקר על ידי הפחתת אוכלוסיית היתושים, וכן באמצעות התגוננות על ידי שימוש בכילות ורשתות בבתים ובתכשירים דוחי יתושים.
בנוסף, קיימים ניסיונות לנטר את אוכלוסיית העופות הנודדים, מתוך מטרה לאתר תחלואה בקרבם.
חלום מס' 32
תיאור
"חלום מס 32A" ו-"חלום מס' 32B" הם שני תצלומי צבע שיצרה דגנית ברסט בין השנים 2000-1996, ושייכים לסדרה של עבודות שנקראה "החלומות". על פי ברסט המניע ליצירת סדרה זו הייתה תגובה לפרידה מבת זוגה באותה עת, פרידה שהולידה משבר רגשי.
העבודה נעשתה בטכניקה של פוטומונטאז', על ידי הקרנת שישה פריימים מתוך תשליל אחד שהיה מצוי בארכיונה של האמנית. ברסט קשרה את תהליך העבודה אל מושג "עיבוי" הפסיכואנליטי של זיגמונד פרויד, שנלקח מתוך מאמרו "על חלומות". כל פריים הודפס בהדפסת צבע ידנית על אותו גיליון נייר צילום, כך שהתקבל דימוי היברידי.
במרכז שני התצלומים נמצא טורסו נשי וסביבו דימויים של ידיים ושל פטמות וחזה נשי. הפרשנות האמנותית מצאה בעבודה הקבלה אל דמויותיהם של תומאס הקדוש מן הברית החדשה, המצביע על גופו של ישו ובוחן את ממשות גופו ועל גופו של ישו עצמו, שפצעי הסטיגמטה עשויים להיות מגולמים בכתמים ובפטמות שנוצרו כתוצאה משילוב הפריימים.
עותק של התצלום "חלום מס 32A" היה באוסף מכון שפילמן לצילום ואילו עותק של העבודה "חלום מס 32B" נמצא החל משנת 2002 באוסף מוזיאון ישראל. העבודה הוצגה בתערוכה "החלומות" (2001) במוזיאון הרצליה לאמנות, בתערוכות "התגלות: דמותו של ישו בצילום" (2003) ו-"הוצאו מהקשרם: אמנות אברי הגוף" (2013) במוזיאון ישראל ובתערוכה הרטרוספקטיבית "דגנית ברסט: המזימה של הטבע: עבודות 2013-1973" (2013) במוזיאון תל אביב לאמנות.
תלמה הנדלר
תלמה הנדלר (נולדה ב-9 ביולי 1955) היא פסיכיאטרית וחוקרת במדעי המוח, מחלוצות תחום הדימות התפקודי של המוח בישראל. מכהנת כראש המרכז לתפקודי מוח במרכז הרפואי סוראסקי וכפרופסור לפסיכיאטריה ופסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב (בית הספר למדעי הפסיכולוגיה והחוג לפיזיולוגיה ובית סמי סגול למדעי המוח).
ביוגרפיה
הנדלר החלה ב-1976 לימודי תואר ראשון בביולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. את תואר הדוקטור קיבלה מאוניברסיטת סטוני ברוק שבמדינת ניו יורק בתחום של פסיכוביולוגיה. כשחזרה לישראל החלה בלימודי רפואה והתמחתה כפסיכיאטרית במרכז הרפואי שיבא.
מעבדתה של הנדלר היא בין הראשונות בישראל להשתמש בתהודה מגנטית תפקודית (fMRI) ובהמשך גם בדימות משולב של fMRI עם EEG. כיום קבוצת המחקר בראשותה מתמחה במגוון רחב של שיטות דימות מתקדמות אשר בשילוב עם נתונים פיזיולוגים והתנהגותיים מתמקדת בחקר עיבוד רגשי ותפיסתי במוח הבריא והפתולוגי. לאחרונה המעבדה מפתחת שיטות הדמיה חדשות לניטור ושינוי פעילות מוחית מאזורי עומק במטרה לפתח כלי טיפול מונחי הדמיה מתקדמת בזמן אמת (נוירופידבק).
תלמה הנדלר הייתה נשואה לחתן פרס ישראל לקולנוע ג'אד נאמן עד מותו בשנת 2021, ולהם שתי בנות, רננה נאמן – זמרת ונגנית נבל, וליבה נאמן - נגנית כינור וזמרת בלהקה סיסטם עאלי.
Forever Young (שיר של בלאקפינק)
Forever Young (בעברית: צעיר\ה לנצח) הוא שיר שהוקלט על ידי להקת בנות הקיי-פופ הדרום קוריאנית בלאקפינק, מתוך המיני-אלבום השני שלה, Square Up. השיר יצא לאור ב-15 ביוני 2018, על ידי חברות התקליטים ג'יני מיוזיק ו-YG אנטרטיינמנט, ביחד עם שאר שירי המיני-אלבום.
השיר הגיע למקום הרביעי במצעד שירי העולם הדיגיטליים.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי טדי פארק ובקו בום והופק על ידי טדי פארק ובום גם כן. פארק עבר עם בלאקפינק על להיטיה הגדולים ביותר, כדוגמת "Ddu-Du Ddu-Du" שיצא בשנת 2018, "Kill This Love" שיצא בשנת 2019, ו-"How You Like That" שיצא בשנת 2020.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-130 מיליון השמעות.
הצלחה
למרות שלא יצא כסינגל, זכה השיר להצלחה רבה ברחבי העולם. במצעד 100 השירים החמים של קוריאה הדרומית הגיע למקום השני. במצעד ה-Gaon של המדינה, הגיע למקום השני גם כן. במצעד השירים של מלזיה הגיע למקום החמישי, תוך שבמצעד השירים של ניו זילנד הגיע למקום העשירי.
השיר דורג במקום ה-32 ברשימת השירים המצליחים ביותר בקוריאה הדרומית שפורסמה בסוף שנת 2018.
ג'ק קולמן (כדורסלן)
ג'ק לילארד קולמן (באנגלית: Jack Lillard Coleman; 23 במאי 1924 – 11 בדצמבר 1998) היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1949–1958. בעונות ו- זכה באליפות ה-NBA, בעונת  נבחר להשתתף במשחק האולסטאר, ולאורך 9 עונותיו בליגה רשם ממוצעים כוללים של 10.6 נקודות, 9.2 ריבאונדים ו-2.8 אסיסטים למשחק.
ביוגרפיה
קולמן נולד וגדל בעיר ברגין שבקנטקי, ובין השנים 1945–1949 למד באוניברסיטת לואיוויל. בשתי עונותיו האחרונות בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע 13.0 נקודות בממוצע למשחק.
בדראפט ה-NBA 1949 נבחר קולמן בסיבוב השני (בחירות 11–19), על ידי רוצ'סטר רויאלס. בעונת סייע לרויאלס לזכות באליפות ה-NBA, לצדם של חברי היכל התהילה של הכדורסל לעתיד בובי וונזר, בוב דייוויס, ארני רייזן ורד הולצמן. לאורך הפלייאוף העמיד ממוצעים של 10.0 נקודות, 12.8 ריבאונדים ו-4.7 אסיסטים למשחק. בעונת נבחר למחליפו של רייזן הפצוע במשחק האולסטאר, בעונה בה קלע 12.8 נקודות והוריד 10.1 ריבאונדים בממוצע למשחק.
במהלך עונת הועבר בטרייד לסנט לואיס הוקס, במדיה שיתף פעולה עם חברי היכל התהילה לעתיד בוב פטיט, קליף הייגן, אד מקאולי, סלייטר מרטין, אלכס האנום וצ'אק קופר. בפלייאוף הפסיד עם ההוקס בגמר ה-NBA מול בוסטון סלטיקס (3–4), אולם בעונה העוקבת זכה עם קבוצתו באליפות לאחר שגברה על הסלטיקס בתוצאה 4–2. בקיץ 1958 עזב את ההוקס ופרש ממשחק, בגיל 33.
ב-11 בדצמבר 1998 נפטר קולמן, בגיל 74. בנו, ג'ק קולמן הבן, שירת בבית הנבחרים של קנטקי במשך 13 שנים, ונכדתו ז'קלין קולמן מכהנת כסגנית מושל קנטקי מאז שנת 2019.
ריבס
רִבָּס (שם עברי נוסף: רָבָּרְבֶּר; שם מדעי: Rheum) הוא סוג של צמחים רב-שנתיים ממשפחת הארכוביתיים, בעלי קני שורש עבים וקצרים.
בארץ ישראל נפוצים באופן טבעי שני מינים בסוג, ריבס המדבר וריבס חרמוני. שני מינים אחרים, Rheum rhabarbarum ו-Rheum x hybridum, משמשים כירק מאכל.
בישראל, הירק בייחוד אהוד בקרב יוצאי המדינות האנגלוסקסיות, צפון אירופה, גרמניה, כורדיסטן ואיראן ושמו בעברית מבוסס למעשה על שמו בפרסית.
טימו הילדברנד
טימו הילדברנד (בגרמנית: Timo Hildebrand, נולד ב-5 באפריל 1979 בוורמס שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בתפקיד השוער וזוהה בעיקר עם שטוטגרט, עמה זכה באליפות הבונדסליגה בעונת 2006/07. הילדברנד שימש שוער ראשי גם בוולנסיה, עמה זכה בגביע המלך בספרד, הופנהיים, שאלקה 04 ונבחרת גרמניה.
הילדברנד מחזיק בשיא הבונדסליגה לדקות של שמירה על רשת נקייה, שנרשם בעונת 2003/2004, אז לא ספג שער במשך 884 דקות רצופות.
ריבס
כל מיני הריבס הגדלים בר בישראל הם ערכי טבע מוגנים.
טימו הילדברנד
שטוטגרט
הילדברנד גדל בנוער של שטוטגרט, ועלה לקבוצה הבוגרת בשנת 1999. כעבור זמן קצר הפך לשוער הראשון של הקבוצה. עם חתימתו של פליקס מגאת כמאמן בשטוטגרט, עברה הקבוצה מהפכה שבה צעירים קיבלו הזדמנויות, עקב המצב הכלכלי הבעייתי ששרר בקבוצה באותו זמן. מהפכה זו הצליחה מעל המשוער, והילדברנד כשוער צעיר נהנה מההזדמנות שקיבל. בעונת 2003 סיימה שטוטגרט במקום השני אחרי באיירן מינכן, והשיגה מקום בליגת האלופות לעונת 2003/04. בעונה זו הצליחה הקבוצה לעבור את שלב הבתים, והודחה בשמינית הגמר מול צ'לסי. בעונתו האחרונה של הילדברנד בשטוטגרט, זכה השוער עם הקבוצה באליפות הבונדסליגה, כשהקבוצה מציגה את ההגנה השלישית בטיבה בליגה עם שחקנים כסרדר טשצ'י וארתור בוקה, והגיעה לגמר הגביע הגרמני, בו הפסידה הקבוצה 3-2 לנירנברג. עם זאת, סירב הילדברנד להאריך את החוזה, ובתום עונת 2007 עזב את הקבוצה לאחר שבשמונה עונות צבר 221 הופעות בבונדסליגה.
ולנסיה
הילדברנד חתם בוולנסיה בקיץ 2007, והצהיר שהוא מוכן לעשות הכל עבור המועדון. הוא נכנס לנעליו הגדולות של השוער שהיה מועמד לפרוש בתום העונה, סנטיאגו קניסארס, ותפקד כשוער הראשון. הילדברנד השתתף עם הקבוצה בליגת האלופות באותה שנה, אך קבוצתו סיימה את שלב הבתים במקום האחרון והודחה. הכישלון של הקבוצה הביא לפיטוריו של המאמן רונאלד קומאן, ולמינויו של מאמן חדש, אונאי אמרי. המאמן החדש הדיח את הילדברנד מהרכב הקבוצה והעדיף על פניו את השוער רנאן בריטו. הילדברנד סירב לשבת על ספסל הקבוצה, ובמשך מספר חודשים לא שיחק כלל. בפגרת החורף של עונת 2008/09, הגיעו שני הצדדים להסכם בו שוחרר הילדברנד מהקבוצה, לאחר עונה וחצי, בהן צבר 26 הופעות בליגה הספרדית. עם זאת, להילדברנד היו שלוש הופעות בגביע המלך, בו זכתה הקבוצה בעונת 2007/08, לאחר ניצחון 3-1 בגמר על חטאפה. בחצי הגמר עזר לוולנסיה לגבור על ברצלונה לאחר שהדף מספר רב של בעיטות של הקבוצה היריבה.
הופנהיים וספורטינג ליסבון
בדצמבר 2008 חתם הילדברנד בהופנהיים, ובינואר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בניצחון 2-0 על אנרגי קוטבוס. הילדברנד נפצע במשחק זה והוחלף בדקה ה-60. הילדברנד נשאר בהופנהיים במשך עונה וחצי, בהן ערך 38 הופעות, ועזב את המועדון בקיץ 2010, ובאוקטובר באותה שנה חתם בספורטינג ליסבון, שם שיחק במפעל הגביע בלבד, עזב את המועדון בתום העונה, ונבחן במנצ'סטר סיטי, שם הוחלט לא להחתים אותו.
שאלקה 04 ואיינטרכט פרנקפורט
הילדברנד חתם בשאלקה 04 בפגרת החורף של עונת 2011/12, בעקבות פציעתו של השוער הבכיר ראלף פאהרמן. הוא נשאר בקבוצה עד לקיץ 2014, ושיחק מספר משחקים גם בקבוצת המילואים. בספטמבר 2014 חתם באיינטרכט פרנקפורט, בעקבות פציעתו של השוער הבכיר קווין טראפ, ושיחק בקבוצה עונה אחת, בה צבר שלוש הופעות בבונדסליגה, בתומה עזב את הקבוצה.
ב-29 במרץ 2016, לאחר שפתח את עונת 2015/16 ללא קבוצה, הודיע הילדברנד על פרישה ממשחק פעיל, בגיל 36.
קריירה בינלאומית
הילדברנד שיחק בנבחרות גרמניה הצעירות, וערך בכורה בנבחרת גרמניה הבוגרת בשנת 2004, כאשר החליף במחצית את אוליבר קאן במשחק ידידות מול נבחרת רומניה. הוא נכלל בסגל הנבחרת ליורו 2004 ולגביע הקונפדרציות בשנת 2005, בו שיחק משחק אחד. בנוסף, הילדברנד נכלל בסגל למונדיאל 2006, בו היה השוער השלישי בהייררכיה אחרי ינס להמן ואוליבר קאן. לאחר פרישתו של קאן מכדורגל לאחר מונדיאל 2006, הפך הילדברנד לשוער השני בהיררכיה אחרי ינס להמן, אך לקראת יורו 2008, נופה הילדברנד מהסגל על ידי המאמן יואכים לב, שהעדיף על פניו את רוברט אנקה ורנה אדלר. לב הצהיר אז שהילדברנד נחשב מבחינתו עדיין כאופציה עתידית, אך הוא לא זומן יותר לנבחרת מאז שנת 2007, וסך הכל הופיע שבע פעמים במדים הלאומיים.
תארים
עם ולנסיה:
מומיק
מומיק, נובלה מאת דויד גרוסמן, יצאה לאור ב-2005 בהוצאת הקיבוץ המאוחד. עובּדה מתוך הפרק הראשון בספרו של גרוסמן - "עיין ערך: אהבה" (1986).
הספר "עיין ערך: אהבה" שבר את המוסכמות בספרות ובתרבות העברית, בכך שהיה אחד הספרים הראשונים שהעזו לדבר על השפעות השואה על ילדי הדור השני ועל אורח החיים בארץ. הוא פתח דרך לספרים רבים אשר השתמשו בכתיבה כתרפיה אישית ולאומית ועסקו בנושא. ציבור הקוראים התחבר מאוד אל הפרק הראשון בספר, "מומיק", וראה את שאר הספר כפחות קריא וברור.
הספר עובד להצגה שהועלתה בתיאטרון גשר בשנת 2005. הספר מופיע גם בגרסת שמע, בהקראת דויד גרוסמן.
עלילה
מומיק הוא ילד בן 9, תלמיד בית ספר יסודי בשכונת בית מזמיל בירושלים בשנות החמישים. הוא בן לזוג ניצולי שואה הסובלים מסיוטים וטראומות, אך מקפידים שלא לספר לו דבר על השואה ועל הזוועות שעברו עליהם, מתוך רצון לגונן עליו ולדאוג לו לילדות "נורמלית" ככל האפשר. מעבר לאביו ואמו, גדל מומיק כשהוא מוקף בניצולי שואה: השכנה בלה שמשגיחה עליו, דודו ודודתו וכל הדמויות המקיפות אותו בשכונה, כולם הגיעו מ"ארץ שם", שמומיק לא מבין מהי ומה קרה שם.
בתחילת הספר מגיע לבית המשפחה אנשל, אחי סבתו המנוחה של מומיק; אנשל (שמומיק קורא לו מיד "סבא") היה מאושפז בבית חולים לחולי נפש, כפי הנראה בשל מה שעבר עליו בשואה, ועל מומיק מוטל לטפל בו. אנשל מדבר בשברי מילים ומשפטים בלבד, ומומיק מנסה להתחיל ולהשלים משברים אלה את הסיפור שאותו, כך הוא מרגיש, מתאמץ לספר סבו, שהיה לפני המלחמה סופר ילדים מצליח בעיתון עברי בוורשה.
כיוון שבאותה תקופה לא מקובל לדבר על השואה ומוראותיה – בעיקר לא באוזני ילדים – בונה לו מומיק, ילד רגיש ומבודד מסביבתו, סיפר (נראטיב) פנטסטי משלו על השואה ועל ההיסטוריה הפרטית של משפחתו. באופן אירוני, דווקא העובדה שמנסים להסתיר ממנו בכל מחיר את המידע הזה דוחקת את מומיק לחקור ולחפש בכלים העומדים לרשותו, להשתמש בעולם הדמיון העשיר שלו כדי לדמיין מה היה שם, ולסגת יותר ויותר אל עולמו הדמיוני. מומיק מוצא את עצמו נקשר יותר ויותר אל חבורה של תמהונים ניצולי שואה, שמהם הוא לומד עוד ועוד פרטים על העולם שחרב ועל הדמונים הרודפים את הוריו. בעולם הלא פשוט שהוא גדל בו, הוא מגלה אט אט רסיסי זיכרונות מ"ארץ שם" (פולין בשואה), והוא מחליט לחקור מהי ה"חיה הנאצית" במטרה להציל את הוריו מהסיוטים ואת כל האנשים מ"ארץ שם".
מומיק מסופר על ידי מספר חיצוני המספר את הדברים מנקודת מבטו הילדותית של מומיק; הוא כתוב בשפה המשקפת את עולמו הנאיבי, ומעביר את אווירת החיים בישראל בשנים הראשונות למדינה.
בתיאטרון
הנובלה "מומיק" עובדה למחזה בידי בן בר-שביט ולנה לסקינה והועלתה ב-2005 בתיאטרון גשר, בבימויו של יבגני אריה. בהצגה השתתפו אמנון וולף, גיא קרסנר, יהונתן פרנקו, ליליאן רות חיילובסקי, לאוניד קנייבסקי, נטשה מנור, אלכסנדר סנדרוביץ', יבגני טרלצקי, קלים קמנקו, בוריס אחנוב/ ולדימיר חלמסקי וויקטור סוקולוב. בשנת 2006 יצאה ההצגה לסיבוב הופעות באירופה, ובתחילת 2008 יצאה לסיבוב הופעות בצפון אמריקה.
מנהל חשבונות
מנהל חשבונות (בראשי תיבות: מנה"ח או מנח"ש), אחראי על רישום האירועים החשבונאיים בארגון. אין לבלבל בין מנהל חשבונות העוסק בהנהלת חשבונות ובין רואה חשבון העוסק בראיית חשבון.
מנהל החשבונות אחראי על עבודת הנהלת החשבונות היומיומית הכוללת, בין השאר, הנפקת חשבוניות ורישומן, הכנת משכורות, תשלום לספקים, גביית חובות, רישומי מלאי, התאמות הבנקים, ומטלות נוספות התלויות באופיו הספציפי של הארגון. הרישומים נעשים על פי כללים מקובלים, בשיטת הנהלת החשבונות הכפולה או החד צידית, ובנוסף, מכין מנח"ש את הדיווחים התקופתיים (חודשי או דו-חודשי) לשלטונות המס. בתום תקופה נתונה (בדרך כלל שנת מס, אך רבים עושים זאת בכל רבעון) מועברים רישומיו לביקורת של רואה חשבון, המוכר על ידי השלטונות כגורם מוסמך לאשר, לתקן או לפסול את הרישומים.
כל ארגון נזקק לשירותיו של מנהל חשבונות, ולמעשה החל מהשלבים הראשונים של תכנון העסק כבר יש צורך להיעזר בו. כל חנות קטנה, כל יצרן או בעל מלאכה, חברה בע"מ, עמותה, עצמאים גדולים וקטנים אינם יכולים להתמודד עם ניהול עסקיהם ללא מנהל חשבונות. בעלי עסק בהיקפים קטנים אינם מעסיקים מנהלי חשבונות במשרה מלאה אלא מוסרים את הניירת שלהם פעם בחודש לבעלי מקצוע. בכל אזור מסחרי ישנם משרדי הנהלת חשבונות הנותנים שירותים מסוג זה.
כשהעסק מתפתח נדרש בו מנהל חשבונות במשרה מלאה, וככל שהיקפי העבודה גדלים - יש צורך להוסיף בתוך העסק מנהלי חשבונות המבצעים תפקידים שונים במחלקות נפרדות. במקרים כאלה יעמוד מעל כולם מנהל חשבונות ראשי, וכשהעסק מורכב ממנים חָשָב – לו כפופים כל מנהלי החשבונות. החשב הוא בעל מקצוע מיומן (בדרך כלל רואה חשבון) והוא בעל ראייה מערכתית מקיפה.
הנהלת חשבונות בישראל
מנהלי חשבונות לומדים מחשוב בהנהלת חשבונות, חישובים מסחריים, עסקאות בניירות ערך, חשבונאות ניהולית (תמחיר, דיני עסקים, דיני חוזים, עקרונות תורת המשק והסחר).
תעודות אלו אינן הכרחיות, שכן להבדיל מיועץ מס או רואה חשבון רשאים גם חסרי תעודות לשמש כמנהלי חשבונות, ובמקרים רבים מעסיקים בוחרים מנהל חשבונות על פי ניסיונו ולא על סמך תעודה מקצועית. בשנים האחרונות, ולמעשה בתהליך שהחל עוד בשנות ה-90, פונים למקצוע גם בעלי הכשרה אקדמית בתחום הכלכלה ואפילו רואי חשבון מוסמכים שלא מצאו עבודה במקצועם.
מנהל חשבונות נושא תפקיד רגיש בעסק, ובדרך כלל יש לו נגיעה ישירה בהוצאה ובקבלת כספים, הוא גם נחשף לסודות העסקיים של העסק, למהלכים שונים הקשורים לבעלים ולעובדים. לכן, יושרו האישי ונאמנותו חייבים להיות מוחלטים ונטולי ספק, עד כדי כך שישנם עסקים רבים המעבירים מועמדים לתפקיד – מבחני אמינות כמו בדיקות פוליגרף.
ביצועיו של מנהל החשבונות משפיעים ישירות על העסק. יכולותיו המקצועיות ותוצאות עבודתו משמשים כלי ניהול לבעל העסק ומוכרים על ידי שלטונות המס לצורכי קביעת המס.
איגוד מקצועי
מנהלי החשבונות בישראל מאוגדים בלשכת מנהלי החשבונות, שהיא גוף וולונטרי-מקצועי, וחייבים בתשלום דמי חבר שנתיים.
צחי אילוז
צחי אילוז (נולד ב-13 באוגוסט 1978) הוא כדורגלן עבר ישראלי, וכיום מאמן כדורגל.
קריירה מקצוענית
אילוז גדל בשכונת גבעת אולגה שבחדרה. הקריירה של אילוז התחילה בקבוצת הנוער של מכבי חיפה. באותה התקופה הוא שיחק גם בנבחרת הנוער של ישראל. כשהגיע לגיל בוגרים עבר לקבוצה השנייה בעיר, הפועל חיפה, ששיחקה באותה העת בליגה הבכירה דאז, הליגה הלאומית (כיום ליגת העל).
בשלב זה, צחי אילוז לא הצליח עדיין לממש את הפוטנציאל שלו ועבר לשחק בדרגים נמוכים יותר. אילוז שיחק בקבוצות הכח עמידר רמת גן, הפועל חדרה ועירוני קריית שמונה. אחרי 3 שנים ברמות הנמוכות, חזר לליגה הבכירה, כאשר הוחתם על ידי מועדון הכדורגל מכבי נתניה, מה שהפך לשיא קריירת הכדורגל שלו. אחרי שנה וחצי במכבי נתניה, חזר להפועל חיפה. בתום עונה בודדת בחיפה, חזר לשחק ברמות הנמוכות של הכדורגל בישראל.
בשנת 2011 החל לשחק עם מועדון כדורגל חדרה בליגת האולמות.
ב-26 בדצמבר 2020 מונה אילוז למאמנה של מועדון כדורגל חולון ירמיהו מליגה א'.
כדורגל חופים
המפנה בקריירה שלו הגיע, כאשר גילה את ענף כדורגל החופים. בעונת 2007 הפך לכדורגלן החופים המפורסם ביותר בישראל, בעודו מוביל את קבוצתו, יהלומי "אגדיר" נתניה לתואר האליפות של הליגה הישראלית בכדורגל חופים עם 18 שערים, כשהוא עונד את סרט הקפטן. במקביל, צחי אילוז גם נבחר להיות הקפטן של נבחרת ישראל בכדורגל חופים, אשר גם אותה הוביל להישגים מרשימים. בהובלתו זכתה נבחרת ישראל בטורניר היהלומים, בו סיים כמלך השערים עם 7 שערים. אילוז סיים גם כמלך השערים במוקדמות אליפות אירופה בכדורגל חופים עם 7 שערים נוספים. לאחר הצלחות אלו, זומן צחי אילוז על ידי אריק קנטונה לטורניר ראווה אירופאי, אשר לקחו בו חלק נבחרות ספרד, פורטוגל, צרפת וכן נבחרת כוכבי אירופה, בה כיכב כחלוץ. גם בטורניר זה סיים כמלך השערים עם 5 שערים בשני משחקים, כולל שני שערי הניצחון, ונבחר לשחקן המצטיין של הטורניר, בעודו מוביל את נבחרת הכוכבים לזכייה בטורניר.
בעונת 2008, אילוז לא הצליח לשמור על התואר עם יהלומי "ליסינג ישיר" נתניה, אשר הודחה כבר ברבע הגמר, אך הוביל את נבחרת ישראל לזכייה בגביע האתגר ולהשתתפות באליפות אירופה בכדורגל חופים בשנה הבאה. גם בטורניר זה סיים כמלך השערים עם 5 שערים (לא כולל צמד שערים מול גרמניה במשחק ידידות שנערך במסגרת הטורניר). באותה השנה אילוז גם תרם בהגעתה של אלופת ישראל מאשתקד, נתניה למקום הרביעי בליגת האלופות בכדורגל חופים.
בעקבות הצלחות אלו בכדורגל החופים, נחשב כיום צחי אילוז לשחקן ההתקפה המוביל באירופה. שמו של צחי אילוז מזוהה יותר מכל שם אחר עם ענף כדורגל החופים בישראל.
ב-5 ביולי 2019 בעונת 2019 של הליגה, אילוז פרש מהנבחרת במסגרת משחק ידידות נגד כוכבי נבחרת ברזיל, שבו הבקיע את השער הבודד לזכות נבחרת ישראל.
פרובינציית שלזיה
פרובינציית שלזיה (בגרמנית: Provinz Schlesien) הייתה מחוז של ממלכת פרוסיה, שהתקיים בין השנים 1815–1919, ושוב בין השנים 1938–1941.
היסטוריה
בשנת 1740 פרצה באירופה מלחמת הירושה האוסטרית. במסגרתה ניטשו עד אדמת שלזיה מספר קרבות בין פרוסיה לממלכת הבסבורג האוסטרית. לבסוף, בשנת 1742, הועברה רוב שלזיה לחזקתו של פרידריך השני, מלך פרוסיה, כאשר בידי אוסטריה נשאר חלק קטן, אשר זהה בקירוב לאזור שלזיה הצ'כית.
בשנת 1815 לאחר קונגרס וינה הוחלט על חלוקת ממלכת פרוסיה ל-10 פרובינציות, וביניהם הוקמה פרובינציית שלזיה, שהשתרעה על השטחים לשעבר של דוכסות שלזיה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, התפרקה האימפריה האוסטרו-הונגרית ואזור שלזיה האוסטרית הועבר לחזקתה של צ'כוסלובקיה. בעוד מצב העניינים בחלק האוסטרי של שלזיה היה פשוט יחסית, הדברים בחלק הגרמני הסתבכו. באותו הזמן פולין הוקמה מחדש לאחר כ-130 שנה של שלטון זר. בעוד פולנים רבים בשלזיה חפצו שהאזור יועבר לשלטון פולני, הרוב הגרמני רצה בשלטון גרמני. עד מהרה הפך אזור שלזיה לאזור מריבה בין גרמניה החדשה לפולין. שלזים פולנים החלו בהתקוממויות אלימות כנגד השלטון הגרמני, ודרשו איחוד עם פולין. לבסוף הועברו שטחים מוגבלים מאזור קטוביץ מגרמניה לפולין כשרוב השטח נשאר בידי גרמניה. בשנת 1919 פוצלה הפרובינציה לפרובינציית שלזיה העילית ופרובינציית שלזיה התחתית. בשנת 1938 שוב אוחדו הפרובינציות מחדש, עד לשנת 1941.
ממלכת סרביה (ימי הביניים)
ממלכת סרביה (ימי הביניים) בהנהגת שושלת נמאניץ' (בסרבית: Краљевина Србија/Kraljevina Srbija או הממלכה הסרבית (בסרבית:Српска краљевина או Српско краљевство/Srpsko kraljevstvo)) הוא השם שניתן על ידי היסטוריונים למדינה פאודלית סרבית בימי הביניים שהתקיימה בשנים 1217–1346 תחת שליטים משושלת נמאניץ'. ממלכה זו הייתה המשך לנסיכות הגדולה ראשקה. התחלתה בשנת 1217 כשהנסיך הגדול של ראשקה, סטפאן נמאניץ' הוכתר למלך על ידי אחיו, המיטרופוליט סאבה, אחרי שירש את כל אותם השטחים שאוחדו על ידי אביהם סטפאן נמאניה. סטפאן נמאניץ' שלט קודם כנסיך גדול או "ז'ופאן גדול" של ראשקה בשנים 1196–1217 ואחר כך כמלך סרבי בשנים 1217–1228 וזכה לכינוי "המוכתר הראשון" Првовенчани (פרבובנצ'ני) ממלכה זו הוכרזה אימפריה ("צארות") סרבית (רשמית "של הסרבים והיוונים") ב-16 באפריל 1346.
נמאניה, נסיך גדול של ראשקה
בשנת 1083 קונסטנטין בודין, "מלך דוקליה" ו"שליט הסרבים" מינה את אחייניו, ווקאן ומרקו כשליטים בחסותו (וסאלים) בראשקה, שהייתה אחת מארבע הפרובינקיות של ממלכתו - ראשקה, בוסניה, זחומליה ודוקליה. לכל פרובינקיה היו מוסדות שלטון ואצולה משלה וכן שליטים ("ז'ופאנ"ים). בשנים 1089–1091 האימפריה הביזנטית ארגנה מסע צבאי נגד דוקליה וייתכן כי לקחה בשבי את בודין. בממלכתו פרצה אז מלחמת אזרחים בין קרובי משפחתו, סכסוך שגרם להחלשת דוקליה. בנסיבות אלה התחזק כוחו של ווקאן שטען לתואר "נסיך גדול של סרביה".
עד שנת 1091 דוקליה הייתה מרכז ההתנגדות נגד הביזנטים בבלקן. החל מאותה שנה, 1091, ראשקה, בוסניה וזחומליה הפכו למדינות סרביות עצמאיות. ראשקה הייתה לחזקה ביניהן, תחת שושלת ווקאנוביץ' ונשארה כך לאורך כל תקופת ימי הביניים. במאה ה-12 היא לקחה את מקומה של דוקליה כמתנגדת הראשית להתפשטות הביזנטית באזור. יורשיו של בודין נאלצו לעומת זאת להכיר בחסות הביזנטית והחזיקו רק בשטחים קטנים של דוקליה וטרבוניה. בימי שלטונו של אורוש הראשון, בנו של ווקאן, פלשו הביזנטים לדוקליה וניסו לכבוש גם את ראשקה, אולם בעזרת קשריה עם ממלכת הונגריה, הנסיכות ראשקה או סרביה הצליחה לשמור על עצמאותה. גם אורוש השני, נסיך ראשקה, נאבק בביזנטים, אך אחרי שהובס נאלץ להישבע להם אמונים. דסה אורושביץ', אחיו של אורוש השני, היה תחילה בעל ברית של הביזנטים אולם בשלב מסוים פנה לעזרת ההונגרים. בשנת 1163 הדיח אותו הקיסר הביזנטי מנואל הראשון קומננוס והחליף אותו בסטפאן טיחומיר, בנו הבכור של זאווידה, נסיך זחומליה, שהשתייך לענף אחר של השושלת וויסאבלייביץ', שהפך לימים לשושלת נמאניץ'. טיחומיר השתלט גם על נחלות אחיו הצעירים שטפאן נמאניה, סטרצימיר ומירוסלב. בשנים 1166–1168 מרד נמאניה בטיחומיר בעזרת אחיו, והדיח אותו בניגוד לרצון הקיסר הביזנטי, ב-1166 הוא הכריז עצמו נסיך גדול של ראשקה בשם "סטפאן". הוא העניק לשני אחיו אדמות חדשות, גדולות יותר. בשנת 1172 נוכח קריסת הקואליציה האנטיביזנטית, נאלץ נמאניה להישבע אמונים לקיסר מנואל בעיר ניש וללוות אותו כשבוי בקונסטנטינופול. בסופו של דבר בין שני המנהיגים היחסים התחממו, ולאחר שנתן הבטחה שיימנע לעולם להמרות את פי הקיסר, שוחרר נמאניה לביתו.
אחרי מות הקיסר מנואל
הוא חיכה עד לשנת 1182, אחרי מות הקיסר מנואל (1180), כדי למרוד בביזנטים בעזרת מלך הונגריה בלה השלישי. נמאניה יצר בריתות עם ונציה, הונגריה והאימפריה הרומית הקדושה שאיפשרו לו להרחיב את שליטתו באזורים שכנים. בשנים 1183 - 1184 בברית עם ההונגרים כבש נמאניה את ניש ואף את סופיה, אז סרדצה. בסביבות 1190 השתלט גם על ממלכת זטה והעניק אותה לבנו הבכור, ווקאן נמאניץ'. בהמשך הרחיב נמאניה את גבולות ממלכת ראשקה מערבה אל דרום דלמטיה: דניה, סרדה, דריוואסט, סוואץ, אולצ'ין, באר (מונטנגרו) וקוטור. ב-1186 צר על דוברובניק (רגוזה) וכבש אותה יחד עם אחיו, סטרצימיר ומירוסלב. בהסכם שלום עם דוברובניק העניק לתושביה זכויות לסחר חופשי "בהתאם למנהג הישן" כולל ביריד בדרייבה שבשפך הנרטבה בחוף הים האדריאטי. בסוף חייו העניק זכויות דומות גם לסוחרים מספליט (ספאלאטו).
מסע הצלב השלישי. המאבק עם הביזנטים והפיוס איתם
בשנת 1190 ניצל נמאניה את נסיבות מסע הצלבנים בבלקן בפיקודו של פרידריך ברברוסה וכבש שטחים בצפונה ומזרחה של מקדוניה כולל סקופיה, פרניק וולבוז'ד (קיוסטנדיל של ימינו). אחרי ניצחון הביזנטים על כוחותיו בדרום המורבה בשנת 1191 הכיר נמאניה בחסות הקיסר הביזנטי איסאקיוס השני אנגלוס ונאלץ לוותר על חלק מהשטחים שכבש ממזרח לנהר וליקה מורבה. בתמורה הכיר בו הקיסר כנסיך גדול לגיטימי, ובשליטתו בראשקה, זטה, הנמלים האלבנים פילוט וחבוסנו (מטוחיה) ובשדה קוסובו. בנוסף הוא השיא את בנו, סטפאן נמנאניץ' שקיבל את התואר הביזנטי "סבסטוקרטור" עם בתו של הקיסר, אבדוקסיה אנגלינה.
בשנים 1190 - 1191 ניצל נמאניה את מות אחיו סטרצימיר, הדיח את אחיו מירוסלב ששלט בזכומליה והעביר את אזור זה לבנו הצעיר, ראסטקו. כך בסוף חייו איחד נמאניה את כל האדמות הסרביות תחת כתרו. בו זמנית עם הקמת הנסיכות הסרבית המאוחדת הקדיש נמאניה תשומת לב רבה לאמונה הנוצרית ולשגשוג הכנסייה. הוא הקים מנזרים כמו ג'ורג'בי סטופבי וסטודניצה ואזור ראשקה והילנדר על ההר אתוס.
אחרי שבשנת 1192 הצטער מאוד על התנזרות בנו ראסטקו בשם "סאבה" (לימים סאבה הקדוש), נמאניה עצמו החליט בשנת 1196 לסגת כנזיר במנזר סטודניצה בשם סימאון. הוא התפטר מתפקידיו והוריש את כתר הנסיכות הגדולה לבנו האמצעי, סטפאן נמאניץ'. בנו הבכור קיבל למורת רוחו את האזור זטה בלבד. נמאניה מת במנזר בשנת 1200.
סטפאן נמאניץ' "המוכתר הראשון"
כיוון שהכנסייה הקתולית שמרה עדיין על כוח ושאיפות רבות להתפשטות בבלקן, פנה סטפאן נמאניץ' לאפיפיור שאישר את הכתרתו כמלך סרבי ראשון בשנת 1217. את טקס ההכתרה ניהל אחיו של המלך, סאבה הקדוש. באותה תקופה הצליח סאבה להשיג בקונסטנטינופול הכרה באוטוקפליה של הכנסייה הסרבית והוא היה לארכיבישוף הסרבי הראשון. באותה שנה פרסם סאבה את הנורמוקאנון שלו - מעין חוקה וחוקים המבוססים על החלטות ועידות הכנסייה. כך בימי שטפאן נמאניץ' זכו הסרבים לממלכה ולכנסייה עצמאיות.
שלטונם של רדוסלב, ולדיסלב, אורוש הראשון ודרגוטין
בימי הדור החדש של השליטים הסרבים - בניו של סטפאן נמאניץ' - סטפאן רדוסלב, סטפאן ולדיבלס הראשון וסטפאן אורוש הראשון - ידע סרביה תקופה של סטגנציה מדינית. כל שלושת המלכים היו פחות או יותר תלויים במדינות שכנות - כמו האימפריה הביזנטית, בולגריה והונגריה. הקשר עם הונגריה היה מכריע במעבר השלטון מאורוש הראשון לידי דרגוטין שאשתו הייתה נסיכה הונגרית. מאוחר יותר, כשדרגוטין נאלץ להתפטר מראשות הממלכה לטובת אחיו הצעיר, שטפאן מילוטין בשנת 1282 העניק לו המלך ההונגרי אולאסלו הרביעי אדמות בצפון-מזרח בוסניה, את האזור מאצ'בה ואת העיר בלגרד. הוא עצמו ניסה לכבוש עוד שטחים בצפון-מזרח סרביה. חלק מהשטחים שצוינו הפכו לראשונה חלק מישות מדינית סרבית, ממלכתו של דרגוטין או ממלכת סרם. באותה תקופה נשאו את השם "סרם" שני אזורים:"סרם העילית" (בימינו חבל סרם) ו"סרם התחתית" (בימינו מאצ'בה). ממלכת סרם של דרגוטין הייתה למעשה סרם התחתית, אולם כמה מקורות היסטוריים מציינים שדרגוטין שלט גם על סרם העילית ועל סלאבוניה. אחרי מות דרגוטין בשנת 1316, בנו סטפאן ולדיסלב השני הוכתר למלך ושלט בסרם עד שנת 1325.
שלטונו של מילוטין
תחת השלטון של אחיו הצעיר של דרגוטין, המלך סטפאן מילוטין, סרביה הלכה והתחזקה, על אף שניהלה לעיתים מלחמות בשלוש חזיתות שונות. המלך מילוטין היה דיפלומט מיומן שהרבה להשתמש בשיטה הדיפלומטית הנהוגה רבות בימי הביניים - זו של הנישואים הדינסטיים. הוא עצמו התחתן חמש פעמים, לרבות עם נסיכות מהונגריה, בולגריה וקונסטנטינופול. התפרסם בכנסיות והמנזרים הרבים שבנה, חלקם דוגמאות מן היפות ביותר של אדריכלות סרבית ימיביניימית, כגון מנזר גרצ'ניצה בקוסובו, הקתדרלה של מנזר הילנדר על ההר אתוס וכנסיית האכנגל הקדוש בירושלים. בגלל זכויותיו הרבות בהיסטוריה של העם הסרבי הוכרז מילוטין לקדוש של הכנסייה, חרף חייו הסוערים. ירש אותו בנו סטפאן, שנודע מאוחר יותר כסטפאן דצ'אנסקי.
שלטונו של סטפאן דצ'אנסקי
סטפאן דצ'אנסקי הרחיב את הממלכה מזרחה על ידי סיפוחה של ניש ושל אחוזותיו מסביב ודרומה על ידי סיפוחם של שטחים נוספים במקדוניה. הוא בנה את מנזר ויסוקי דצ'אני במטוחיה, הנחשב הדוגמה המרשימה ביותר של אדריכלות מונומנטלית סרבית בימי הביניים שזיכתה אותו בכינויו "דצ'אנסקי". סטפאן דצ'אנסקי ניצח את הבולגרים בקרב ולבז'ד (סמוך לקיוסטנדיל המודרנית) בשנת 1330.
הקיסרות הסרבית
סטפאן דצ'אנסקי הודח מכס המלכות על ידי בנו סטפן אורוש הרביעי דושאן. דושאן ניצל את מלחמת האזרחים שהרעידה את האימפריה הביזנטית והחלישה אותה כדי להכפיל את שטח ממלכתו, על ידי כיבוש שטחים בדרום, בדרום -מזרח ובמזרח על חשבון הביזנטים. הוא כבש כמעט את כל שטחה הנוכחי של יוון, להוציא את פלופוניסוס ולהוציא את האיים. הוא כבש גם את העיר סרס, ובסקופיה ב-16 באפריל 1346 הוכתר על ידי הפטריארך הסרבי כ"קיסר של הסרבים ושל היוונים". דושאן כבר שאף לרשת את האימפריה הביזנטית וניסה לארגן יחד עם האפיפיור מסע צלב נגד איום הטורקים העו'תאמנים שהתקרבו לאזור.
"חוקתו" הקיסרית של דושאן - הקודקס של דושאן (Dušanov zakonik - "דושאנוב זאקוניק") נכנס לתוקף בשנת 1349 ותוקן בשנת 1354. הקודקס התבסס על החוק הרומי-ביזנטי. ההתאמה לתנאי סרביה בולטת בסעיפים 171 ו-172 המסדירים את העצמאות המשפטית. הם נלקחו מן הקודקס הביזנטי "בסיליקה", הספר ז', ט"ז-י"ז. דושאן פתח דרכי מסחר חדשות וחיזק את כלכלת ארצו. בזמנו סרביה פרחה והפכה לאחת המדינות המשגשגות באירופה, בעלת יוקרה פוליטית, כלכלית ותרבותית.
המנהל בראשקה
ראו ז'ופה.
קישורים חיצוניים
Rascia - The Nucleus of the Medieval Serbian State in:The Serbian Questions in The Balkans, University of Belgrade, publisher - Faculty of Geography, Belgrade 1995.
בנקסיה
בנקסיה (שם מדעי: Banksia), היא סוג של צמח במשפחת הפרוטאיים שמצוי בעיקר ביבשת אוסטרליה וכולל בתוכו בין 77 ל-170 מינים. היא צמח נוי פופולרי שמזוהה בקלות על ידי התפרחות הגדולות דמויות הנר או הכדור. הבנקסיה היא סוג מגוון מאוד, וגודל המינים שלה נע בין שיח משתטח צמוד-קרקע לעץ גדול בגובה 30 מטר. המינים שלה מופיעים במגוון בתי גידול: יער סקלרופילי לח או יבש, יערות גשם, חורש ים-תיכוני, בתה, ובמידה מסוימת גם באזורים צחיחים למחצה. הם נעדרים מהמדבריות הגדולים של האאוטבק האוסטרלי.
בתור יצרנית כבדה של צוף, הבנקסיה תופסת חלק משמעותי בשרשרת המזון באזורי הסבך האוסטרלי; היא מהווה מקור מזון חשוב לבעלי חיים יונקי צוף, כולל חרקים, עופות ויונקים. יש לה חשיבות כלכלית ניכרת באוסטרליה בתעשיית צמחי הנוי וצמחי הגינה. מינים רבים בסוג מאוימים מצד אובדן בית גידול, שריפות תכופות, ומספר מינים נמצאים בסכנת הכחדה.
גילוי וטקסונומיה
הדגימות הראשונות של צמח הבנקסיה נאספו על ידי ג'וזף בנקס ודניאל סולנדר, שניהם חוקרי טבע במשלחת של ג'יימס קוק לאוקיינוס השקט. קוק נחת על אדמת אוסטרליה בפעם הראשונה ב-29 באפריל 1770, והעניק למקום הנחיתה את השם ״המפרץ הבוטני״, בשל מיני הצמחים הרבים שבנקס וסולנדר גילו במקום הזה. בשבועות שלאחר הנחיתה במפרץ, בנקס וסולנדר אספו אלפי דגימות צמחים, בתוכם דגימות של צמח בעל תפרחות גליליות מוארכות שייקרא לימים בנקסיה על שמו של בנקס. השניים אספו סך הכול באותה פעם 4 מיני בנקסיה: בנקסיה רחבת-עלה, בנקסיה תמימת-עלה, בנקסיה אברשנית ובנקסיה מסורית. ביוני של אותה שנה, הם גילו מין נוסף - בנקסיה טרופית - כאשר ספינתם עגנה בנהר אנדוור.
הסוג תואר מדעית על ידי קרולוס לינאוס הצעיר בפרסום שלו באפריל 1782 בספר, וקרא לו על שם בנקס. הדריינדרה נאספה לראשונה על ידי ארצ'יבלד מנזיס ממשלחת ונקובר. לבקשתו של ג'וזף בנקס, מנזיס אסף דגימות של צמחים בכל מקום אפשרי בהפלגה, ובספטמבר 1791, אסף לראשונה דגימות של שני מיני דריינדרה במפרץ קינג ג׳ורג׳. הדגימות נשלחו לבנקס ותוארו לאחר שנים רבות כסוג נפרד. בשנת 2007, מחקר פילוגנטי ומורפולוגי קבע שיש למזג את הדריינדרה על 91 המינים שבה לתוך הסוג בנקסיה. למרות מחקרים נוספים מאז ששוללים זאת, בטקסונומיות רבות הדריינדרות משויכות לסוג בנקסיה, אם כי בתור קבוצה נפרדת בסוג ששומרת על השם ״דריינדרה״. הבנקסיה שייכת לתת-משפחת הגרווילאים במשפחת הפרוטאיים, והיא ממוקמת בשבט הבנקסיות. במקור הסוג כלל כ-77 מינים, אולם בטקסונומיות שממזגות את הדריינדרה עם הבנקסיה, הסוג כולל כ-170 מינים. הסוגים הקרובים ביותר לבנקסיה, הם אסטרומולרה (Austromuellera) ומוסגרוויה (Musgravea) הנמצאים ביערות הגשם של קווינסלנד בצפון-מזרח אוסטרליה.