cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פסגת פאפראט
הפסגה ממוקמת 3.5 ק"מ מזרחית לפסגת קונדולוב, 4.4 קילומטרים דרום מזרחית להר אקיאר, כ-7 ק"מ דרומית מערבית לפסגת קוק וכ-6 ק"מ צפוני מזרחית להר באקל.
גילוי הפסגה
הפסגה מופתה לראשונה על ידי סקר בריטי בשנת 1980.
מקור השם
הפסגה קרויה על שם היישוב פאפראט שבדרום בולגריה.
יאנקי דודל
יאנקי דודל (מאנגלית: Yankee Doodle) הוא שיר עם בריטי/אמריקני שמקורו בתקופת מלחמת שבע השנים (1756–1763). בעת המודרנית הפך השיר להמנון פטריוטי אמריקני. הוא משמש כהמנון מדינת קונטיקט וכאות תחנות השידור של רשת השידור הממשלתית, קול אמריקה.
מילות השיר
להלן הבית הראשון והפזמון, המוכרים והמושרים של השיר.
קיימים עוד בתי-שיר רבים, בגרסאות שונות.
{| class="wikitable mw-collapsible mw-collapsed" style="margin: auto; border-collapse: separate; border: 0; background-color: white;" cellspacing="5"
תרגום לעברית
יאנקי דודל בא לעיר רוכב לו על הפוני כך עם נוצה בכובעו מגדיר זאת "אלגנטי" פזמון: יאנקי דודל, המשך כך יאנקי דודל יופי שים לב לקצב ולצעד והיה נדיב לליידי
אנגלית
בית ראשון:
Yankee Doodle went to town, Upon a little pony; He stuck a feather in his cap, And called it macaroni. Chorus: Yankee Doodle keep it up, Yankee Doodle dandy, Mind the music and the step, And with the girls be handy.
הגרסה המקוצרת:
Yankee Doodle went to town Upon a little pony, Stuck a feather in his cap And called it macaroni'.
Open Wide
Open Wide (בעברית: לפתוח פה גדול) הוא שיר של הדי ג'יי והמפיק הסקוטי קלווין האריס מתוך אלבום האולפן הרביעי שלו, Motion. בשיר משתתף גם הראפר האמריקאי ביג שון. השיר פורסם במקור כסינגל שיווקי ב-27 באוקטובר 2014. השיר יצא באופן רשמי ברדיו הקצבי-עכשווי בארצות הברית ב-27 בינואר 2015 כסינגל החמישי מתוך האלבום. "Open Wide" הוא גרסה ווקאלית של הרצועה האינסטרומנטלית של האריס "C. U. B. A", אשר דומה לבי-סייד של הסינגל "Blame". השיר הגיע בשיאו למקום ה-23 בבריטניה, והפך לסינגל הראשון של האריס שלא הגיע לעשרת הראשונים שם מאז 10 במאי 2010.
יאנקי דודל
אנגלית
Chorus: Yankee Doodle keep it up, Yankee Doodle dandy, Mind the music and the step, And with the girls be handy.
Open Wide
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה בוים על ידי אמיל נאוה, והוא קליפ קולנועי המציג ירי מדברי. כאשר שני צדדים מתנגדים יורים אחר ירייה זה על זה, רוקדת בלרינה באמצע קרב היריות, ומתחמקת מהכדורים באופן דומה לזריזותו של קיאנו ריבס במטריקס.
יאנקי דודל
אנגלית
Fath'r and I went down to camp, Along with Captain Gooding, And there we saw the men and boys As thick as hasty pudding.
Chorus
And there was Cap'n Washington, And gentle folks about him; They say he's grown so 'tarnal proud He will not ride without em'.
הגרסה המלאה:
And there we saw a thousand men As rich as Squire David, And what they wasted every day, I wish it could be saved.
And there I see a swamping gun Large as a log of maple, Upon a deuced little cart, A load for father's cattle.
And every time they shoot it off, It takes a horn of powder, and makes a noise like father's gun, Only a nation louder.
I went as nigh to one myself As 'Siah's inderpinning; And father went as nigh again, I thought the deuce was in him.
Cousin Simon grew so bold, I thought he would have cocked it; It scared me so I shrinked it off And hung by father's pocket.
And Cap'n Davis had a gun, He kind of clapt his hand on't And stuck a crooked stabbing iron Upon the little end on't
And there I see a pumpkin shell As big as mother's bason, And every time they touched it off They scampered like the nation.
I see a little barrel too, The heads were made of leather; They knocked on it with little clubs And called the folks together.
He got him on his meeting clothes, Upon a slapping stallion; He sat the world along in rows, In hundreds and in millions.
The flaming ribbons in his hat, They looked so tearing fine, ah, I wanted dreadfully to get To give to my Jemima.
I see another snarl of men A digging graves they told me, So 'tarnal long, so 'tarnal deep, They 'tended they should hold me.
It scared me so, I hooked it off, Nor stopped, as I remember, Nor turned about till I got home, Locked up in mother's chamber.
היסטוריה ומשמעויות
מקורו של השיר לא ברור. לפי המסורת השיר הושר בפי החיילים הבריטיים שנלחמו במלחמת הצרפתים והאינדיאנים, המקבילה למלחמת שבע השנים על אדמת אמריקה, כשיר גנאי למתיישבים האמריקאים שכונו "יאנקים". הלחן הוא ככל הנראה עממי ומבוסס על שיר ילדים. מילות השיר מיוחסות לרופא צבאי בריטי בשם ריצ'רד שקבורג (Richard Shuckburgh), שכתב אותו כדי לשעשע לוחמים אמריקאים שלחמו לצידו.
מקור המילה דודל בסקסונית תחתית (dödel), ומובנה "טיפש", "שוטה". "מקרוני" הוא סלנג ל"גנדרן", כך גם המילה דאנדי. ככל הנראה הרמז הוא שהיאנקים (המתיישבים האמריקאים) היו כל-כך פשוטים ולא מתוחכמים עד שסברו כביכול שעצם נעיצת הנוצה בכובע הופכת אותם לאופנתיים.
השיר הושמע באופרטה האמריקאית הראשונה "The Disappointment", שהועלתה ב-1767.
עיבודים, גרסאות והשפעות
מלחין המארשים ג'ון פיליפ סוזה כתב לפי לחנו של יאנקי דודל את המארש "America First".
שיר הפתיחה של התוכנית החברים של ברני מבוססת על הלחן של השיר.
בדצמבר 1975 נעשה שימוש בשיר בתוכנית הטלוויזיה ניקוי ראש. המילים העבריות עסקו בניסיון ההתנחלות בסבסטיה.
טיטאנובואה
פירוש השם טיטאנובואה הוא בואה ענק, שמו של ה-Titanoboa cerrejonensis נלקח משם המכרה בו התגלו המאובנים.
גודל
החוקרים שהשוו את גודל וצורת החוליות המאובנות לחוליות של נחשים חיים הסיקו שה-T. cerrejonensis הגיע לאורך מרבי של בין 12 ל-15 מטרים, משקלו היה כ-1,135 ק"ג ובחלקו העבה ביותר היה קוטר כמטר אחד.
מיקום
ב-2009 הודיעו מספר חוקרים כי גילו מאובנים של 28 נחשים מהמין T. cerrejonensis במכרות הפחם קרחון (Cerrejón) בלה גווחירה, קולומביה. לפני הגילוי האחרון נמצאו מספר מאובנים של חוליות מתקופת הפלאוקן באזורים הטרופיים העתיקים של אמריקה הדרומית.
אקלים
מכיוון שנחשים הם בעלי דם קר הממצאים החדשים מרמזים שאזורי המחיה של הטיטאנובואה היו חמים יותר מכפי ששיערו קודם והטמפרטורה הממוצעת הייתה כ-30 מעלות. הטמפרטורה החמה אפשרה לנחשים להגיע לגודל גדול יותר בהשוואה לנחשים שחיים כיום, בדומה לבעלי חיים בעלי דם קר החיים כיום כשהפרטים הגדולים יותר חיים באזור הטרופי החם ואילו פרטים קטנים יותר חיים רחוק מקו המשווה באזורים חמים פחות.
בתרבות
נחש קדום זה הופיע במשחקים עולם היורה: המשחק וJurassic World: Alive.
ספרות עבריות
מערכת הסְפָרות העבריות משמשת בשיטת ספירה שהספרות מסומנות בה באותיות האלפבית העברי. בשיטה זו ניתנות אותיות, על פי סדר האלפבית, לכל המספרים מאחד עד עשר, לאחר מכן לכל הכפולות של 10 עד 90, ולאחר מכן לכל הכפולות של מאה עד ארבע מאות.
השיטה הייתה נפוצה בעבר בקרב דוברי עברית, בטרם הוכנסו לשימוש הספרות ההודיות-ערביות. לשיטה שימושים גם בימינו, כשהשימושים העיקריים הם בציון תאריכים עבריים ובגימטריה.
בסיס 32 יכול להיכתב עם כל האותיות העבריות וכל הספרות ההודיות-ערביות (גימטריה פוזיציונלית).
על מנת לספור אלפים, נהוג לכתוב את מספר האלפים מימין לשאר המספר. כך לדוגמה ה'תשס"ו מייצג את 5,766 (ה' פעמים אלף, כלומר 5,000, ואחר כך תשס"ו, המייצג את 766). הדבר עלול לגרום לדו משמעות, אך לרוב הכוונה ברורה מההקשר. כאשר כותבים את השנה הנוכחית נהוג לרוב להשמיט את מספר האלפים.
קיימות מספר שיטות הדומות למערכת הספרות העבריות. לדוגמה, הספרות היווניות. בדומה מערכת הספרות העבריות היא שיטת ספירה שאינה פוזיציונלית, כלומר ערכה של הספרה אינו תלוי במיקומה, ולכן את המספרים 4, 40, 400 מייצגות שלוש אותיות שונות: ד', מ', ת' בהתאמה. שיטה כזו אינה נוחה לעריכת ארבע פעולות החשבון (ובוודאי אינה נוחה לפעולות מורכבות יותר). רבי אברהם אבן עזרא, השתמש באותיות העבריות א - ט לציון הספרות 1 - 9, ואת האפס ציין באמצעות עיגול.
הבדלה ממילים
כדי להבדיל בין מילים ואותיות לבין מספרים נהוג להשתמש בגרשיים עבור צירוף של אותיות ובגרש עבור אות אחת כדי לציין מספר. כך לדוגמה המספר 766 נכתב בתור תשס"ו ולא תשסו. אולם על פי האקדמיה ללשון העברית, באותיות המשמשות לציון מספרים בעיקר של פרקים, פסוקים, עמודים, שורות וכדומה, אין צורך לשים גרש או גרשיים.
השימוש באותיות לכיתוב מספרים עלול ליצור צירופים הדומים למילים שרוצים להימנע מהם. נהוג לייצג את המספרים 15 ו-16 על ידי האותיות ט"ו ו-ט"ז, בהתאמה, מכיוון שצירוף האותיות י"ה או י"ו הוא אזכור לשם המפורש. במקרים רבים נמנעים מצירופים בעלי הקשר שלילי, כגון רע"ה, על ידי סידור אחר של האותיות, לדוגמה: ער"ה.
ספרות עבריות במסחר
המטבעות הקדומים ביותר שנתגלו בחפירות ארכאולוגיות, בהם השתמשו בספרות עבריות לסימול ערכם, תוארכו לסביבות שנת 100 לפנה"ס. שימוש זה היה נפוץ עד סביבות שנת 600 לספירה, ולאחריה אין זכר לשימוש זה.
חבורות מתיו
בתורת החבורות, המשפחה של חבורות מתיו היא משפחה קטנה של חבורות סופיות, מהן פשוטות, המתאפיינות בפעולה רב-טרנזיטיבית. בהקשרים שונים, מונים מחמש ועד שמונה חבורות מתיו. לפי הגרסה המרחיבה, כוללת המשפחה את החבורות ו-, שמהן  הן חבורות פשוטות ספורדיות - הראשונות שהתגלו במסגרת מיון החבורות הפשוטות הסופיות אחרי חבורות התמורות הזוגיות (גם M_{21} פשוטה, אלא שהיא איזומורפית לחבורת המטריצות ). אכן, את החבורות בנה אמיל לאונרד מת'יו, 1835-1890, במאמרים שפרסם בשנים 1861–1873. הבניה נעשתה ריגורוזית ב-1937 על ידי ארנסט ויט.
בניית חבורות מתיו
החבורה M_{10} היא תת-חבורה מאינדקס 2 של, כאשר \phi הוא אוטומורפיזם פרובניוס של השדה (שתי האחרות הן ו-), ולכן היא פועלת על הישר הפרויקטיבי. פעולה זו היא פעולה 3-טרנזיטיבית חדה.
אם מוסיפים ל-M_{10} את התמורה, כאשר \pi יוצר של השדה מסדר 9, המקיים \pi^2+\pi=1, מתקבלת החבורה M_{11}, שפעולתה על היא 4-טרנזיטיבית-בחדות. חבורה זו היא חבורת האוטומורפיזמים של מערכת שטיינר S(4,5,11), שהיא היחידה עם פרמטרים אלו.
כשמוסיפים לזה את התמורה, מתקבלת החבורה M_{12}, שפעולתה על היא 5-טרנזיטיבית-בחדות. חבורה זו היא חבורת האוטומורפיזמים של מערכת שטיינר S(5,6,12), היחידה עם פרמטרים אלו.
החבורה פועלת באופן טבעי על 16+4+1=21 הישרים הפרויקטיביים. הרחבה שלה הפועלת על 22 נקודות עם מייצב של נקודה השווה לחבורה הקודמת, נקראת M_{22}. הפעולה של חבורה זו היא 3-טרנזיטיבית, ואינה חדה (המייצב של שלשת נקודות הוא מסדר 48). זוהי תת-חבורה מאינדקס 2 בחבורת האוטומורפיזמים של מערכת שטיינר S(3,6,22). החבורה M_{22} מוכלת בחבורה M_{23} הפועלת באופן 4-טרנזיטיבי על 23 נקודות, כך שהמייצב של נקודה הוא M_{22} (ולכן המייצב של ארבע נקודות הוא מסדר 48); זוהי חבורת האוטומורפיזמים של S(4,7,23); ובסופו של דבר, חבורת האוטומורפיזמים M_{24} של המערכת S(5,8,24) פועלת על 24 הנקודות באופן 5-טרנזיטיבי, עם מייצב של נקודה השווה ל-\ M_{23}.
טייקאוף
קירשניק קארי בול (באנגלית: Kirshnik Khari Ball; 18 ביוני 1994 – 1 בנובמבר 2022), הידוע בשם הבמה טייקאוף (Takeoff), היה ראפר אמריקאי. ידוע כחבר בשלישיית ההיפ הופ מיגוס לצד דודו קוואבו ובן דודו אופסט.
ביוגרפיה
טייקאוף נולד ב-1994 בג'ורג'יה.
קריירה
טייקאוף החל את הקריירה שלו בשנת 2008 לצד בני משפחתו קוואבו ואופסט בהרכב פולו קלאב, אשר שונה בהמשך לשמו המוכר מיגוס. סינגל הפריצה שלהם היה "Versace", שיצא לאור בשנת 2013 ונכנס למצעד הבילבורד הוט 100. בהמשך, פורסם רמיקס של השיר ביחד עם הראפר דרייק.
בשנת 2018 יצא אלבום הבכורה של טייקאוף כאמן סולו, The Last Rocket. האלבום הגיע למקום הרביעי במצעד הבילבורד 200.
בספטמבר 2022 הכריזו טייקאוף וקוואבו על אלבום משותף ללא אופסט, Only Built for Infinity Links.
מותו
בבוקר 1 בנובמבר 2022 נורה למוות ביוסטון, בעקבות משחק הימורים עם קוביות. הלווייתו נערכה ב-12 בנובמבר, בהשתתפותם של חבריו להרכב ובני משפחתו קוואבו ואופסט וחבריו לתעשיית המוזיקה, ביניהם אשתו של אופסט קארדי בי, דרייק וג'סטין ביבר, שהעניקו לו כבוד אחרון באמצעות נאומים והופעות במהלך הטקס.
מאור סגד
מאור סגד (נולד ב-15 בפברואר 1993) הוא אתלט ישראלי, אלוף ישראל ארבע פעמים ברציפות (2013–2016) ואלוף המכביה (2013) בריצת 400 מטר משוכות ופעמיים אלוף ישראל בריצת 110 מטר משוכות (2012 ו-2016).
ביוגרפיה
סגד נולד וגדל בבאר שבע להורים עולים מאתיופיה. אביו, אדיס, איש קבע בצבא, ואמו רחל הכירו ונישאו בישראל לאחר עלייתם. הוא הבכור מבין חמישה אחים. סגד סיים בהצטיינות תואר בהנדסת חשמל באוניברסיטת קנטקי בארצות הברית, ובזוגיות עם הדסה גרמן. הוא החל להתאמן בגיל 14 בקבוצת אתלטי כיוונים באר שבע בהדרכת פבל אלטרמן ובהמשך בהדרכת רפי גורדצקי מאמן הפועל חולון.
בתחרויות האתלטיקה לנוער של המכביה השמונה-עשרה שנערכו ביולי 2009 זכה סגד במדליית זהב, בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 15.90 שניות. נוסף לכך, הוא קבע בריצת 100 מטר תוצאה של 11.56 שניות.
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 2010 סיים סגד במקום שישי בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 59.06 שניות.
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 2011 זכה סגד במדליית כסף בריצת 110 מטר משוכות בשיא אישי חדש של 14.90 שניות, אחרי אנטולי מיננקו (14.85 שניות).
אלוף ישראל
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביוני, זכה סגד במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בשיא אישי חדש של 14.85 שניות, לפני תומר אלמוגי מהפועל אתלטי אורן השרון (15.10 שניות) ויורי פלס מהפועל חולון (15.16 שניות).
אלוף המכביה
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי זכה סגד במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בשיא אישי חדש של 52.46 שניות, לפני חנוך חי כהן (53.31 שניות) ויניב קליינמן ממכבי ראשון לציון (59.93 שניות). שלושה שבועות לאחר מכן, בתחרויות המכביה התשע-עשרה הוא זכה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 53.09 שניות, לפני חנוך חי כהן (53.65 שניות) ואדם רבושקה מארצות הברית (57.29 שניות) ומדליית כסף בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 14.91 שניות, אחרי תומר אלמוגי (14.48 שניות) ולפני אדם רבושקה (15.88 שניות).
2014
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי זכה סגד במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בשיא אישי חדש של 52.08 שניות, לפני איליה אליגולשוילי (54.12 שניות) וחנוך חי כהן (55.51 שניות) שניהם מהפועל חולון. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי בריצת 200 מטר בתוצאה של 21.78 שניות.
2015
במשחקים האירופיים (2015) שנערכו בבאקו, אזרבייג'ן ביוני סיים סגד במקום שלישי בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 58.18 שניות. שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי הוא זכה ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב, בריצת 400 מטר משוכות בפעם השלישית ברציפות בהשוואת שיאו האישי - 52.08 שניות, לפני חנוך חי כהן (54.55 שניות) ואיליה אליגולשוילי (54.72). מדליות כסף, בריצת 110 מטר משוכות בשיא אישי חדש של 14.54 שניות, אחרי תומר אלמוגי שקבע שיאי אישי חדש של 14.29 שניות ולפני נתנאל רויטבלט ממכבי תל אביב (15.45 שניות) ובריצת 200 מטר בשיא אישי חדש של 21.52 שניות, אחרי אמרי פרסיאדו שקבע שיא אישי חדש של 21.25 שניות, ועמרי הרוש (21.78 שניות) שניהם ממכבי תל אביב.
2016
באליפות המזרח של המכללות בארצות הברית שנערכה בפלורידה במאי 2016 קבע סגד בריצת 400 מטר משוכות שיא אישי חדש של 51.02 שניות, התוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים של אתלט ישראלי ובכך העפיל לגמר אליפות המכללות שנערך ביוג'ין, אורגון. בשלב חצי הגמר במסגרת גמר המכללות קבע תוצאה של 53.69 שניות, סיים במקום השמיני במקצה, ו-22 בכללי.
2017
באליפות אירופה לאומות שנערכה באצטדיון הדר יוסף, סיים במקום השישי בריצת 400 מטר משוכות, בתוצאה של 53.15 שניות. באליפות ישראל זכה במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 48.17 שניות, ובריצת 400 מטר משוכות סיים במקום הרביעי בתוצאה של 53.85 שניות.
2019
בתחרות שנערכה בשארלוט בחודש מאי, סיים סגד במקום השני בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 51.11 שניות, תשע מאיות משיאו האישי.
באותו חודש, בשלב רבע הגמר של אליפות המכללות, סיים במקום ה-13 במזרח בריצת 400 מטר משוכות בשיא אישי חדש של 50.65 שניות, שיפור של 37 מאיות לשיאו הקודם. הוא פיספס את העלייה לחצי הגמר ב-13 מאיות השנייה. לפני כן, בשלב המוקדמות, סיים במקום ה-22 במזרח בתוצאה של 51.77 שניות. בתחרות Israel Jump שנערכה בירושלים בחודש יוני, סיים סגד במקום הראשון בריצת 400 מטר בשיא אישי חדש של 47.79 שניות.
יחסי ארצות הברית–הרשות הפלסטינית
יחסי ארצות הברית-הרשות הפלסטינית הם היחסים בין ארצות הברית לרשות הפלסטינית.
בין ארצות הברית לרשות הפלסטינית לא מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים, שכן ארצות הברית לא מכירה ברשות הפלסטינית כמדינה.
הרשות הפלסטינית הייתה מיוצגת בוושינגטון די. סי. על ידי משלחת כללית של אש"ף עד שארצות הברית החליטה לסגור את משרדי אש"ף בארצה, ולארצות הברית אין נציגות רשמית בתחומי הרשות הפלסטינית, אך יש לה מחלקה לעניינים פלסטיניים בשגרירות בירושלים המטפלת ביחסים עם הרשות הפלסטינית.
היחסים עד 1988
כשאש"ף הוקם בשנת 1964, הוא לא זכה לתשומת לב ממשלת ארצות הברית. אך, הוא פתח משרד רשמי בניו יורק אשר נוהל על ידי סאדאת חסן, נציגה הקבוע של תימן לאו"ם.
לפני מלחמת יום הכיפורים ראתה ארצות הברית באש"ף ובפת"ח תחת הנהגתו של יאסר ערפאת כארגון טרור, וכתוצאה מכך לא תמכה בשאיפות הפלסטיניות באו"ם ולדיפלומטים אמריקאים במזרח התיכון נאמר שלא לעשות שום מגעים עם ערפאת או עם נציג מטעמו. עם זאת, החלו גורמי מזכירות המדינה האמריקאית לראות את הגורם הפלסטיני כגורם משפיע מספיק כדי להתחשב בו בעת התווך להסכם בין ישראל וירדן על הגדה המערבית. בניגוד להשקפה הדיפלומטית האמריקאית על אש"ף, קהילת המודיעין האמריקאית לא נמנעה ממגעים עם אש"ף ולאחר מלחמת יום הכיפורים, ב-3 בנובמבר 1973, התקיימה פגישה חשאית במרוקו בין סגן מנהל ה-CIA ורנון א. וולטרס לבין ח'אלד אל-חסן, מספר 2 באש"ף באותה העת ובפגישה הם דנו על שילוב אש"ף בתהליך השלום.
משנת 1974, החלה מחלקת המדינה לשקול את שילוב אש"ף בתהליך השלום וביוני אותה שנה העריך שגריר ארצות הברית במצרים כי יו"ר אש"ף יאסר ערפאת מחפש דרכים לשלב את אש"ף בתהליך השלום. עם זאת, בשל התמיכה האמריקאית בישראל, דרשה ארצות הברית מאש"ף בשנת 1975 להכיר מפורשות במדינת ישראל כתנאי מקדים לכל טיפול בנציגיה.
שינוי מסוים ביחסי ארצות הברית ואש"ף התרחש תחת הנשיא ג'ימי קרטר אשר היה הנשיא האמריקאי הראשון אשר דגל בהקמת מדינה פלסטינית. ב-16 במרץ 1977, קרטר אמר כי "צריכה להיות מולדת הניתנת לפליטים הפלסטינים אשר סבלו במשך שנים רבות". בינואר 1978, העביר ערפאת מסר סודי לקרטר לפיו הוא יסתפק בהקמת מדינה פלסטינית בגדה המערבית וברצועת עזה בתמורה לתמיכת ארצות הברית ביעד זה. עמדת הממשל החיובית לגבי אש"ף, אפשרה לאש"ף להקים את משרד ההסברה הפלסטיני בוושינגטון די. סי. ב-1 במאי 1978. עם זאת, שום התקדמות של ממש לא נעשתה בנושא הפלסטיני, שכן קרטר היה שקוע בהסכם ישראלי-מצרי והקשרים עם אש"ף היו מזיקים להסכם זה.
התדרדרות ביחסי הממשל האמריקאי עם אש"ף, חלה תחת כהונתו של הנשיא רונלד רייגן שכן הוא התנגד ללא הרף להקמת מדינה פלסטינית או למשא ומתן עם אש"ף. ב-1987 נעשה ניסיון אמריקאי לסגור את משרדי ההסברה הפלסטינים של אש"ף בוושינגטון די. סי. לאחר שחוקק חוק הלוחמה בטרור בדצמבר 1987. פעולה זו הכריזה על אש"ף כארגון טרור ואסרה על כל פעולותיו למעט הפצת מידע. ממשלת ארצות הברית ניסתה לסגור את משרד ההסברה הפלסטיני בטענה כי הוא מעורב בפעולות טרור, אך בתי המשפט בארצות הברית דחו טענה זו אבל אפשרו פיקוח הדוק יותר על המשרד.
אחרי הכרזת העצמאות הפלסטינית
בעקבות הכרזת העצמאות הפלסטינית, הכיר אש"ף בישראל בנובמבר 1988 ונפתח דיאלוג בינו לבין ממשלת ארצות הברית.
תחת ממשל בוש האב
ביוני 1990 הושעה הדיאלוג בין אש"ף לארצות הברית עקב סירוב אש"ף לגנות את ניסיון ההתקפה על קו החוף הישראלי על ידי חזית השחרור הפלסטינית. ממשל בוש האב המשיך להביע דעות שליליות על אש"ף, עקב התמיכה הפלסטינית בסדאם חוסיין במלחמת המפרץ.
תחת ממשל קלינטון
בחירתו של הנשיא ביל קלינטון לנשיא ארצות הברית שינתה את היחס הרשמי של ארצות הברית לאש"ף. הוא עצמו תמך במטרתה של מדינה פלסטינית, אך נמנע מלהביע זאת בפומבי עד חודשי כהונתו האחרונים.
ב-10 בספטמבר 1993, ערב חתימת הסכם אוסלו בין ממשלת ישראל לאש"ף, הודיע קלינטון על חידוש הדיאלוג בין ארצות הברית לאש"ף, אשר הושעה ב-1990. טקס החתימה על ההסכם, ב-13 בספטמבר 1993, התקיים בוושינגטון די. סי., בנוכחות הנשיא קלינטון, אף על פי שהמשא ומתן על ההסכם היה בחסות ממשלת נורווגיה.
לאחר הטקס זכה ערפאת להיות למנהיג הפלסטיני הראשון אשר מבקר בבית הלבן.
בדצמבר 1998, הפך קלינטון לנשיא ארצות הברית הראשון אשר מבקר ברשות הפלסטינית.
תחת ממשל בוש הבן
עמדת ארצות הברית לרשות הפלסטינית השתנו עם בחירתו של הנשיא ג'ורג' ווקר בוש לנשיא ארצות הברית. בוש הבן נמנע מלהיפגש עם יאסר ערפאת וכינה אותו כ"יו"ר ערפאת" ולא בכינויו הרשמי כ"נשיא ערפאת". במהלך השנה הראשונה לכהונתו, שמר בוש הבן על היחסים עם הרשות הפלסטינית כטכניים בלבד.
ביוני 2002, הביע בוש תמיכה במדינה פלסטינית לאחר התנעת המשא ומתן בין ישראל לפלסטינים. ב-3 ביוני 2003, נפגש בוש לראשונה עם ראש הממשלה הפלסטיני, מחמוד עבאס בשארם א-שייח' במתכונת של פגישה אשר נועדה למנוע פגישה ישירה בין בוש הבן לערפאת.
תחת ברק אובמה
ב-2011, העניקה ארצות הברית לרשות הפלסטינית 200 מיליון דולר לתמיכה ישירה בתקציב.
בנובמבר 2012, בהצבעה באו"ם על שדרוג מעמדה של הרשות הפלסטינית בארגון, הצביעה ארצות הברית כנגד הקמת מדינה פלסטינית, לאחר שהתקבלה ההצעה להכיר ברשות הפלסטינית כמדינה משקיפה, קראו כמה מהסנאטורים האמריקאים לסגירת משרדי אש"ף בוושינגטון די. סי.
במרץ 2013, ביקר אובמה ברשות הפלסטינית בפעם הראשונה כנשיא וסגן הנשיא ג'ו ביידן, ביקר ברשות הפלסטינית פעמיים.
תחת ממשל דונלד טראמפ
ממשל הנשיא דונלד טראמפ החל בעמדה כללית של תמיכה בעמדות הישראליות. ב-3 במאי 2017 ביקר מחמוד עבאס לראשונה בבית הלבן לאחר השבעתו של טראמפ לתפקיד וב-23 במאי 2017, ביקר טראמפ לראשונה ברשות הפלסטינית כשבמהלך פגישתו עם הנשיא עבאס צעק עליו. בעקבות החלטת הנשיא טראמפ להעביר את השגרירות האמריקנית לירושלים ואיומיו להפסיק את הסיוע הכלכלי לרש"פ, תקף אבו מאזן את הנשיא טראמפ בנאום פומבי ואף קלל אותו "יחרב ביתכ". ב-14 במאי 2018, בעקבות העברת השגרירות, החזירה הרשות את נציג אש"ף בוושינגטון לרמאללה. ב-10 בספטמבר החליט הממשל האמריקני לסגור את משרדי אש"ף, וכן לסגור את החשבונות של הרשות הפלסטינית בארצות הברית, עם זאת בדצמבר של אותה שנה הוחזר השגריר הפלסטיני במה שהוגדר "אופן זמני" לארצות הברית.
אסטרס טריפוליס
מועדון הכדורגל אסטרס טריפוליס (ביוונית: ΠΑΕ Αστέρας Τρίπολης) הוא מועדון כדורגל יווני מהעיר טריפולי שבחבל ארקאדיה, אשר משחק בליגת העל היוונית.
היסטוריה
המועדון נוסד בשנת 1931, אולם לא היה פעיל והתפרק יחד עם שאר המועדונים בטריפולי שנה לאחר מכן. המועדון שב לפעילות בשנת 1939 לאחר שהועברו אליו כל שחקני קבוצת הכדורגל "קרמיקוס" שלא הוכרה באופן רשמי. בשנה זו התחרה המועדון בליגה המקומית של ארקאדיה. עם פלישת גרמניה הנאצית ליוון במלחמת העולם השנייה הושהתה פעילות הכדורגל ביוון והמועדון התפרק בשנית.
ב-1947, לאחר המלחמה, נוסד המועדון מחדש תחת השם "נאוס אסטרס". אסטרס זכתה חמש פעמים ברציפות (1957/1962) באליפות הליגה של ארקאדיה. בהמשך, העפילה הקבוצה לליגת היוונית השנייה בה שיחקה שתי עונות (1961/1963) והייתה לקבוצה הראשונה מטריפולי שמעפילה לאחת הליגות הבכירות. ב-1963 התאחד המועדון עם אריס אטרומיטוס למועדון החדש שנקרא "מועדון הכדורגל טריפולי". האיחוד היה פעיל עד 1968 עת התפרק, ובהמשך התמזג עם קבוצת ארקדיקוס לקבוצה פנארקדיקוס.
המועדון שב לפעילות תחת שמו הנוכחי בשנת 1978, ומאז ועד שנת 2003 התחרה במסגרת הליגה המקומית של ארקאדיה. משנת 2001 ועד נובמבר 2006 לא נוצחה הקבוצה ובתקופה זו העפילה ארבע ליגות עד שב-2007 העפילה לליגת העל היוונית. כבר בעונתה הראשונה בליגת העל ניצחה את אולימפיאקוס, פנאתינאיקוס, א.א.ק. אתונה ופאוק סלוניקי והייתה לקבוצה הראשונה שמנצחת את ארבעת המועדונים מיד לאחר העפלה מהליגה השנייה. את העונה סיימה אסטרס במקום השביעי, ואף על פי שלא רשמה הישגים בעונות שלאחר מכן, היא נותרה בליגה הראשונה.
עונת הייתה המוצלחת ביותר בתולדות המועדון, כשסיים את העונה הסדירה במקום השלישי ואת הפלייאוף במקום הרביעי המוביל להשתתפות בליגה האירופית, והגיע לגמר הגביע היווני. במוקדמות הליגה האירופית, גברה הקבוצה על רובניימן פאלוסאורה האיסלנדית, בסיבוב השני. בסיבוב השלישי, ניצחה הקבוצה את מיינץ הגרמנית בבית ועלתה לשלב הפלייאוף. בפלייאוף היא פגשה את הקבוצה מכבי תל אביב הישראלית, ולמרות הפסד בחוץ, היא עלתה לשלב הבתים בזכות חוק שערי החוץ. את שלב הבתים סיימה במקום השלישי, והודחה מהטורניר.
את עונת 2014/2015 סיימה הקבוצה במקום השלישי בליגה - הגבוה ביותר בתולדותיה, והעפילה אוטומטית לשלב הבתים של הליגה האירופית. בשלב זה הודחה מהטורניר כאשר הצליחה לנצח רק פעם אחת כשגברה 0–2 על אפואל ניקוסיה בבית.
אלפרד ג'וזף קאסון
אלפרד ג'וזף קאסון (באנגלית: Alfred Joseph Casson; 17 במאי 1898 – 20 בפברואר 1992) היה חבר בקבוצת האמנים הקנדית המכונה קבוצת השבעה. קאסון ידוע בעיקר בזכות תיאורי הנופים, היערות והחוות בדרום אונטריו, והיה החבר הצעיר ביותר בקבוצת השבעה.
ביוגרפיה וקריירה
קאסון נולד בשנת 1898 בטורונטו, אונטריו, לאב קווייקר אנגלי, ג'ון אדווין קסון, ולאם קנדית, הנרייטה. בגיל תשע עבר לגואלף, ועבר להמילטון בגיל ארבע עשרה. החשיפה הראשונה לאמנות הייתה לו בבית הספר הטכני של המילטון, שם התבקש על ידי המורה להפגין את כישוריו בפני הכיתה. אביו שלח אותו לעבוד בגיל 15 כשוליה בחברת ליתוגרפיה של המילטון. בשנת 1915 חזרה המשפחה לטורונטו. במקביל לעבודה, הוא השתתף בשיעורי ערב בבית הספר הטכני המרכזי. התערוכה הציבורית הראשונה של עבודותיו הייתה בתערוכה הלאומית הקנדית, בשנת 1917 הוא נשכר על ידי חברת חריטות מסחרית בריגדן.
במהלך שנות העשרים המשיך קאסון לצייר בזמנו הפנוי יחד עם קבוצת השבעה. אלפרד נהנה לעבוד בצבעי מים וב־1925 ייסד יחד עם קרמייקל ופ.ה. בריגדן את האגודה הקנדית לציירים בצבעי מים. לאחר שפרנק ג'ונסטון, עזב את קבוצת השבעה בשנת 1921, קאסון נראה כמחליף הולם. מאוחר יותר בשנת 1926, הוא הוזמן על ידי קרמייקל להיות חבר בקבוצת השבעה. באותה שנה הוא גם הפך לחבר עמית באקדמיה המלכותית הקנדית.
לאחר שקרמייקל עזב בשנת 1932 ועבר להוראה בקולג' לאמנות באונטריו, הפך קאסון למנהל האמנותי של חברת הדפסת המשי שלהם ומאוחר יותר לסגן נשיא בשנת 1946. בשנת 1952, הוא נבחר לאקדמיה הלאומית לעיצוב כחבר כבוד. בשנת 1924 התחתן קאסון עם מרגרט פטרי.
אביו נפטר זמן קצר לאחר נישואיו, והוא נאלץ לטפל ולתמוך באמו האלמנה. לאחר התפרקות קבוצת השבעה בשנת 1932, הוא עזר בהקמת קבוצת הציירים הקנדית בשנת 1933. כמה מחברי קבוצת השבעה הפכו לחברים בקבוצת הציירים הקנדית, ביניהם לורן האריס, ארתור ליסמר, פרנקלין קרמייקל ואחרים.
בשנת 1954 הוא היה אחד משמונה עשרה אמנים קנדיים שהוזמנו על ידי הרכבת הפסיפית הקנדית לצייר ציורי קיר בתוך הקרונות החדשים שנכנסו לשירות ברכבת הטרנס-יבשתית הקנדית. כל ציור קיר תיאר פארק לאומי או פרובינציאלי אחר; קאסון צייר את פארק מחוז אלגונקווין.
אלפרד ג'וזף קאסון נפטר בשנת 1992, שלושה חודשים בלבד לפני יום הולדתו ה -94, ונקבר בשטח אוסף האמנות הקנדי של מקמייקל, יחד עם קבוצה נוספת של אמנים בקבוצת השבעה.
סולסברי
סולסברי (באנגלית: Salisbury) היא עיר קתדרלה קטנה במחוז וילטשייר בדרום-מערב אנגליה, העיר הראשית בנפת סולסברי. לפעמים היא נקראת ניו סארום, להבדיל מן האתר המקורי של היישוב בסולסברי, סארום הישנה.
תחנת הרכבת של סולסברי משרתת את העיר, והיא נקודת מפגש בין הקו הראשי של מערב אנגליה לקו הראשי של וסקס, מה שעושה אותה לצומת דרכים מחוזי. היא יושבת גם על צומת של כמה דרכים ראשיות. העיר ממוקמת בדרום-מזרח וילטשייר, סמוך למישור סולסברי.
בסולסברי נפגשים חמישה נהרות: אייבון, נאדר, אבל, ויילי ובורן. הנהר שנוצר ממפגש זה הוא אייבון ("נהר" בוולשית עתיקה), הזורם אל החוף הדרומי ונשפך לתעלת למאנש בכרייסטצ'רץ' בדורסט. נהר זה נקרא לפעמים אייבון של המפשייר, להבדילו מהרבה נהרות אחרים באותו שם בממלכה המאוחדת.
היסטוריה
ראשיתה של העיר בתקופת הברזל, והרומאים קראו לה "סורוויאודונום" (Sorviodunum). התנהל כאן קרב בין הסקסונים המערביים לבין הברטונים, שאחריו נקרא המקום "סירובור" (Searoburh). הנורמנים בנו מבצר וקראו "סירסבייריג" Searesbyrig" או "Seresberi". בשנת 1086, ב"ספר יום הדין", נקרא המקום "סאלסברי" Salesberie. אתר המבצר ידוע כיום בשם סארום הישנה ואינו מיושב.
השם "סארום" לעיר הישנה ולמבצר מקורו במסמכים, שנכתבו בלטינית ושם נכתב השם בקיצור עם גרש, שהיה גם הסימון המקובל לסיומת הלטינית "-ום". אחד השימושים הראשונים הידועים ב"סארום" מופיע על חותם בית החולים סנט ניקולאס בסולסברי, שהיה בשימוש בשנת 1239. הבישופ ווייויל (1330 - 1375) היה הראשון לתאר את עצמו כ"אפיסקופוס סארום".
הקתדרלה הראשונה נבנתה בסארום הישנה (Old Sarum) על ידי סנט בישוף אוסמונד בין 1075 ל-1092. בהמשך נבנה בניין גדול יותר באותו מקום, בשנת 1120. ואולם, התערערות היחסים בין הכמורה לצבא בסארום הישנה הביאה להחלטה, לקבוע את אתר הקתדרלה במקום אחר. כך נוסדה העיר סארום החדשה, הנודעת כסולסברי, בשנת 1220, ובניית הקתדרלה החדשה החלה אותה שנה, על ידי הבישופ ריצ'רד פור (Richard Poore). החלק העיקרי הושלם תוך 38 שנים בלבד והוא יצירת מופת של אדריכלות גותית אנגלית עתיקה. האבנים שמהן נבנתה הקתדרלה מקורן בסארום הישנה. הצריח, בגובה 123 מטרים, נבנה מאוחר יותר והוא הצריח הגבוה ביותר בממלכה המאוחדת. הקתדרלה בנויה על מצע חצץ, עם יסודות של 45 ס"מ, רדודים מן הרגיל, על גבי מוטות עץ: האתר אמור היה להיבחר באמצעות שליחת חץ מסארום הישנה, אך ברור שאין זו אלא אגדה, לאור המרחק בין שני המקומות (אף כי יש הטוענים, שהחץ פגע בצבי לבן, שהמשיך לרוץ עד שמת במקום, שם נמצאת כיום הקתדרלה).
בספריית הקתדרלה נמצא העותק המשובח ביותר מבין הארבעה ששרדו למגנה כרטה.
בשנת 1386 הותקן שעון מכני גדול בקתדרלת סולסברי. זהו השעון המכני הוותיק ביותר שעודנו פועל בבריטניה וכנראה בעולם כולו.
הרומן "סארום" מאת אדוארד ראתרפורד הוא סיפור דמיוני, המשחזר את תולדותיה של סולסברי.
כלכלה
סולסברי מקיימת שוק בימי שלישי ושבת. ימי שוק קבועים מתקיימים בה מאז 1227. במאה ה-15 היה השוק זרוע צלבי אבן, שציינו את המרכזים למלאכות שונות ולמיני סחורות. כיום נשאר רק צלב העופות, אם כי התוספת של מתמכי קשתות נבנתה בשנת 1852.
בשנת 1226 העניק המלך הנרי השלישי לבישופ סולסברי כתב כהרשאה לקיים יריד של 8 ימים, החל בחג עליית מריה השמיימה (15 באוגוסט). במהלך המאות השתנו תאריכי היריד, אבל בצורתו המודרנית הוא מתקיים כיום כיריד שעשועים בכיכר השוק למשך שלושה ימים, החל ביום שני השלישי בחודש באוקטובר. עם זאת, חוק ישן עדיין קובע, שהיריד יכול לעבור אל חצר הקתדרלה.
אמנויות
סולסברי היא מרכז תרבות ואמנות. בעיר פועלת קהילת אמנים חזקה, וגלריות רבות שוכנות במרכז העיר. במאה ה-18 צייר ג'ון קונסטבל כמה ציורי נוף מהוללים, ובהם צריח הקתדרלה והאזור שסביב לה. פסטיבל האמנויות השנתי של סולסברי, המתקיים מסוף מאי עד ראשית יוני, מציג תוכנית מגוונת של תיאטרון, מופעי מוזיקה, מחול, פיסול חוצות, מופעי רחוב ותערוכות אמנות.
שטיח טורקי
שטיח טורקי (בטורקית: Türk halısı) הוא סוג של שטיח אוריינטלי, שנארג באזורים הטורקיים, בדרך כלל באסיה הקטנה.
השטיח הוא מעשה אריגה עבה, המיוצר על נול ומשמש במבני מגורים. השטיחים הטורקיים עוררו עניין בדעת הקהל העולמית רק לאחר תערוכה עולמית, שנערכה בווינה, במחצית השנייה של המאה ה-19. מלאכת האריגה הייתה מלאכה משפחתית והשטיחים ריפדו ובודדו את האוהלים של השבטים הנודדים עם בהמותיהם. עם הזמן נוצרו באנטוליה מרכזי אריגת שטיחים מובחנים, בעלי אפיונים משלהם.
בבאקו יש מוזיאון שטיחים טורקיים הגדול בעולם.
פיליצה
פיליצה (בפולנית: Pilica) הוא נהר במרכז פולין הנשפך ממזרח אל הנהר ויסלה. אורכו הוא 319 קילומטר, שטח אגן הניקוז שלו הוא 9,273 קילומטרים רבועים, והוא היובל השמאלי הארוך ביותר של הוויסלה.
ישראל ברטל
ישראל ברטל (נולד ב-1946) הוא היסטוריון ישראלי, פרופסור אמריטוס בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים ולשעבר דקאן הפקולטה למדעי הרוח. משנת 2016 הוא חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. תחומי מחקרו: תולדות עם ישראל בארצות מזרח אירופה במאות הי"ח והי"ט; השלטון העצמי היהודי במרחב התרבות האשכנזית; תנועת ההשכלה היהודית; זרמים דתיים ותרבותיים ביהדות מזרח אירופה; צמיחת האורתודוקסיה במזרח אירופה; "מבשרי הציונות"; הלאומיות היהודית המודרנית וראשית הציונות; היישוב היהודי בארץ ישראל בשלהי התקופה העות'מאנית; צמיחת התרבות העברית החדשה בארץ ישראל; ספרות והיסטוריה.
ביוגרפיה
ברטל הוא תלמידם של ההיסטוריונים שמואל אטינגר ויעקב כ"ץ, והכיר מקרוב את חבר המלומדים של האסכולה הירושלמית אשר התפתח בין כותלי המכון למדעי היהדות של האוניברסיטה העברית בירושלים. הוא היה מראשוני סגל האוניברסיטה הפתוחה ומכותבי הקורסים במדעי היהדות בה. הוא מראשוני החוקרים שפעלו ביד יצחק בן צבי. נמנה עם מייסדי כתב העת קתדרה, רבעון לחקר תולדות ארץ ישראל ויישובה (1976) והיה אחד מעורכיו משך שנים רבות.
בשנים 1995 -2003, שימש ברטל יושב ראש "ועדת התוכנית" בהיסטוריה מטעם משרד החינוך לחטיבה העליונה של החינוך הממלכתי ("ועדת ברטל") שחיברה את תוכנית הלימודים המשמשת כיום בבתי-הספר התיכוניים בישראל. תוכנית זו הותקפה מחד על ידי גורמים המזוהים עם הימין (כגון ד"ר יורם חזוני) אשר טענו כי היא מטשטשת את תפקידה ואת חשיבותה של הציונות; ומאידך על ידי גורמים מחוגי השמאל הבלתי-ציוני שקבלו על היותה 'ציונית' מדי. בתשובה לביקורות טען ברטל כי מקצוע ההיסטוריה, מעצם טיבו ומהותו, מרגיז את כולם - אך במיוחד הוא מאיים על שלמות תפיסת עולמם החד-ממדית של כל האוחזים באידאולוגיות טוטליטריות.
ברטל התפלמס ארוכות עם מסכת הטענות שהציג שלמה זנד בספרו מתי ואיך הומצא העם היהודי? (2008). זנד טען כי עם ישראל הוא "המצאה", שכן הוא מורכב מקבוצות אתניות שונות שהסתפחו זו אל זו במרוצת הדורות. ברטל חלק על טענותיו וייחס אותן לתפיסה פוליטית.
בשנים 2006–2010 כיהן בתפקיד דיקן הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטה העברית. היה יושב ראש החברה ההיסטורית הישראלית (2007–2015). בשנים 2015–2016 לימד היסטוריה של ארץ-ישראל במכללה האקדמית תל-חי.
בסוף שנת 2016 צורף לאקדמיה הלאומית למדעים.
נשוי לנירה, נכדתו של חוקר הפולקלור הישראלי יום-טוב לוינסקי.
פרסים
ברטל זכה בפרס לנדאו למדעים ולמחקר מטעם מפעל הפיס לשנת 2009, על חקר תולדות ארץ-ישראל בעת החדשה.
מחקריו
ברטל עוסק בתולדות ארץ-ישראל ויישובה היהודי ובנושאים בהיסטוריה יהודית מודרנית (ובהם חקר האוטונומיה היהודית; תולדות תנועת ההשכלה היהודית; צמיחתה של תרבות יהודית מודרנית במזרח אירופה והופעתה של האורתודוקסיה היהודית). עבודתו בנושאים הקשורים בתולדות ארץ ישראל שלובה בהקשרים הרחבים של ההיסטוריה היהודית במרכז אירופה ובמזרחה. הוא מגדיר את הקהילות ההיסטוריות בארץ ישראל כ'גלות בארץ': קהילות שהווייתן התרבותית, ארגונן החברתי ופעילותן הכלכלית ניתנים להבנה מלאה בעיקר כסניפים של קהילות המוצא בארצות מרכז וממזרח אירופה ובאגן הים התיכון.
תולדות היישוב
ברטל עסק מראשית דרכו באקדמיה במחקר ההיסטורי של ארץ ישראל והיישוב היהודי בה מן המאה השבע עשרה ועד ראשית המאה העשרים. עבודותיו המדעיות מתמקדות בעיקר בתמורות החברתיות והכלכליות שחלו בקהילות היהודים בארץ בשלהי התקופה העות'מאנית (1800-1914); בקשרים ובזיקות שבין קהילות אלו לתפוצות השונות מהן הגיעו היהודים; במפגש טעון המתחים בין היישוב הישן הטרום ציוני לעולים שהגיעו לארץ ישראל בין השנים 1882-1914; בשלבים הראשונים של התגבשות חברה יהודית חדשה ותרבות עברית בתקופת העלייה ה'ראשונה' והעלייה ה'שנייה' ובביקורת הכתיבה ההיסטורית על תולדות היהודים בארץ בתקופה העות'מאנית המאוחרת.
מאמרו המדעי הראשון בתחום, שראה אור בשנת 1976, פתח כיוון חדש בחקר היישוב המכונה 'ישן' ובישר מגמה ביקורתית שאומצה לימים על ידי מרבית הכותבים האקדמיים בתחום. ברטל ביקש ל'שחרר' את הכתיבה ההיסטורית על היישוב הישן בארץ הן מן המגמה לראות בו מעין מבשר של מפעל ההתיישבות הציוני המאוחר בזמן, והן מן הסטיגמות השליליות דבקו בו בשל הביקורת המשכילית שטבעה אף היא חותמה במחקר. זאת עשה על יסוד קריאה ביקורתית של המקורות הראשוניים (וגם תוך תוספת חומר ארכיוני שלא נחקר קודם); חשיפת המגמות ההיסטוריוגרפיות שעיצבו כיווני מחקר קודמים; הצלבת חומרים ממקורות יהודיים, אירופאיים ומקומיים והצבת שאלות מחקר חדשות. כמה מעבודותיו הוקדשו למקומה של הפילנתרופיה היהודית בעיצוב היישוב, והוא היה אחד הראשונים שעמד על מורכבות מניעיו ומעשיו של הנדבן היהודי הבריטי משה מונטיפיורי בזיקתם ליישוב בין השנים 1827–1875.
חידוש אחר העולה מעבודותיו של ברטל הוא הקשר של מה שהתרחש במחצית השנייה של המאה התשע עשרה בערי ארץ ישראל עם התגבשות האורתודוקסיה היהודית באירופה. הוא הצביע על הזיקה בין התמורות הדתיות והחברתיות שהולידו תופעה דתית חדשה זו, לבין דפוסי ההתנהגות של הקהילות האשכנזיות בארץ ישראל לפני 1881. עבודותיו המדעיות של ישראל ברטל בתחום זכו להשפעה גדולה בשיח המדעי ההיסטורי בארץ ובעולם. הן מצוטטות בעשרות חיבורים מדעיים שראו אור בשלושת העשורים האחרונים, מעוררות דיון ביקורתי ער ונלמדות באוניברסיטאות העולם. פולמוס אקדמי אחד בו נטל חלק (סביב התאוריה של ד"ר אריה מורגנשטרן על הרקע והנסיבות של עליית תלמידי הגאון מווילנה לארץ ישראל בראשית המאה התשע עשרה) הוליד סדרת מאמרים וגם נכתבו עליו עבודות מחקר בישראל ובארצות הברית. מבחר מאמריו המדעיים על היישוב הישן ראה אור במהדורה מעודכנת בספרו גלות בארץ (1994); מבחר ממחקריו על ראשית היישוב החדש ראה אור בספרו קוזק ובדווי (2006). באנציקלופדיה Jews in Eastern Europe (Yale University Press, 2008) ראה אור מאמר רחב-היקף שלו על יהודי מזרח אירופה וארץ ישראל, בו סיכום מעודכן של שיטתו בחקר היישוב במאה התשע עשרה.
לתקן עם: נאורות ולאומיות
את שיטתו בחקר התנועה הלאומית היהודית הציג ברטל בספר לתקן עם. פרקי הספר מביאים סיפוריהם של זרמים רעיוניים, ארגונים פוליטיים ותופעות חברתיות ששינו את פניה של החברה היהודית בעת החדשה והשפעתם ניכרת עד ימינו. הספר עוסק בעימותים בין מסורת לחדשנות, סגירות ופתיחות, בנייה ופירוק הנמשכים והולכים מאז ראשית תנועת ההשכלה בארצות מרכז אירופה ומזרחה, לפני יותר ממאתיים שנה, ועד לחברה הרב-תרבותית בישראל של היום. מאז שלהי העת העתיקה היו היהודים 'אומה' (nation) טרום-מודרנית. אומה זו קיימה רשת בין-יבשתית של קהילות בעלות מוסדות שלטון עצמי, לשונות מיוחדות, תרבויות מובחנות וזהות ברורה. ערב העת החדשה שכנה ה'אומה' היהודית, רובה ככולה, באימפריות רב-לאומיות גדולות ששלטו במרכז אירופה ומזרחה. העם עתיק היומין שעבר גלגולים רבים ושינה את שמותיו, לשונותיו ומלבושיו נחשף מאז המאה השמונה עשרה לתמורות שחוללה המודרניזציה.
הספר עוקב אחר דרכי ההתמודדות של יהודי מזרח אירופה עם אתגרי העת החדשה ומצביע על שורת זהויות חלופיות שבאו למלא את מקומה של הישות הקהילתית הטרום-מודרנית שחלפה מן העולם. זהויות אלו התגלגלו בסופו של דבר אל הלאומיות המודרנית. הלאומיות נוצרה בתוך הקבוצה האתנית ובה בעת 'הלאימה' אותה. כתנועה מודרניסטית מובהקת הציעה הלאומיות קריאה חדשה של העבר, הבנה מהפכנית של המורשת התרבותית (ובתוכה הדת) ותמורה ביחס לזמן ולמקום.
ספריו (מבחר)
ברטל פרסם ספרים ומאמרים בעברית, אנגלית, צרפתית, גרמנית, רוסית ופולנית.
ספרים בעריכתו
ברטל הוא העורך הראשי של הסדרה: תולדות יהודי רוסיה, הפורשת את ההיסטוריה של יהודי רוסיה מן העת העתיקה ועד לעידן הפוסט-סובייטי. בסדרה שלושה כרכים (שראו אור במקביל בעברית וברוסית) בעריכת פרופ' אלכסנדר קוליק, ד"ר איליה לוריא וד"ר מיכאל בייזר.
ועדות התכנון והבנייה
ועדות התכנון והבנייה במדינת ישראל הוקמו מכוח חוק התכנון והבנייה תשכ"ה – 1965. תפקידן מתחיל בייעוץ לממשלה בנושאי קביעת מדיניות התכנון במדינת ישראל, ובאישור תוכניות תוך שמירה על מדיניות הממשלה, ומגיע עד הוצאת היתרי בנייה ואישור הקלות בנייה ברמה המקומית.
ועדות התכנון השונות מאוישות על ידי נציגי משרדי הממשלה, נציגי הרשויות המקומיות, בעלי מקצוע בתחום התכנון והבנייה ונציגי ציבור.
לפי פרק ב' לחוק התכנון והבנייה, הוקמו במדינת ישראל ועדות תכנון המסודרות לפי היררכיה תכנונית וכוללות בין השאר את:
המועצה הארצית לתכנון ובנייה
תפקיד המועצה הארצית: ייעוץ לממשלה בכל הקשור במדיניות התכנון והבנייה לרבות ייעוץ בנושאי חקיקה. המועצה הארצית מביאה לאישור הממשלה תוכניות מתאר ארציות, מאשרת תוכניות מתאר מחוזיות, ודנה בעררים המוגשים ביחס לתוכניות מתאר מקומיות.
הרכב המועצה: 32 נציגים, שליש מתוכם נציגי משרדי הממשלה, שליש נציגי רשויות מקומיות ושליש נציגי ציבור ובעלי מקצוע בתחום התכנון והבנייה.
למועצה הארצית מס' ועדות משנה שונות הכוללות בין השאר את:
ועדה מחוזית לתכנון ובנייה
מדינת ישראל מחולקת לשישה מחוזות: מחוז הדרום, מחוז ירושלים, מחוז המרכז, מחוז תל אביב, מחוז חיפה ומחוז הצפון.
תפקיד הוועדה המחוזית: בעלת הסמכות להגיש תוכניות מתאר מחוזיות (תמ"מ) לאישור המועצה הארצית.
תוכניות המתאר המחוזיות קובעות מדיניות ארוכות טווח למחוז כולו ולאזורים הספציפיים בו. כמו כן, הוועדה המחוזית מפקידה ומאשרת תוכניות בניין עיר מקומיות (תב"ע) הנכללות בתחום סמכותה.
הרכב הוועדה המחוזית: 17 נציגים הכוללים נציגי משרדים ממשלתיים, חמישה נציגי רשויות ומועצות מקומיות הנכללים בתחומה ונציגים מקצועיים.
לועדה המחוזית מספר ועדות משנה שונות הכוללות בין השאר את:
ועדה מקומית / מרחבית לתכנון ובנייה
במרחב תכנון מקומי בו יש רשות מקומית אחת, תקרא הוועדה - ועדה מקומית.
במרחב תכנון מקומי בו יותר מרשות מקומית אחת תקרא הוועדה - ועדה מרחבית.
תפקיד הוועדה המקומית / מרחבית: עריכה, הפקדה ואישור תוכניות שמסמכות ועדה מקומית. עריכה והמלצה להפקדה של תוכניות בתחומה אשר סמכות האישור שלהן היא הוועדה המחוזית.
כמו כן עוסקת הוועדה המקומית במתן היתרי בנייה מכוח תוכניות בניין עיר מאושרות, מתן הקלות שונות בגין הקלה בקווי בניין, הקלה במס' יחידות דיור וכן הקלות נוספות.
הרכב הוועדה: במרחב תכנון מקומי בו ישנה רשות אחת בלבד חברי המועצה משמשים גם כחברי מליאת הוועדה המקומית.
במרחב תכנון מקומי בו קיימת יותר מרשות מקומית אחת מספר הנציגים מכל רשות יקבע לפי היחס שבין מספר התושבים של כל רשות למספר התושבים הכולל של מרחב התכנון המקומי.
תפקיד ועדת המשנה: זהה במהותו לתפקיד הוועדה המקומית.
הרכב הוועדה: מליאת הוועדה המקומית תבחר מבין חבריה את הרכב ועדת המשנה. בראש ועדת המשנה יעמוד ראש הרשות או אחד מסגניו לפי מינוי מליאת הוועדה.
ברשות מקומית בה מס' חברי המועצה נמוך מ-21 - לא יותר משישה חברי מועצה.
ברשות מקומית בה מס' חברי המועצה 21 או יותר – לא יותר מעשרה חברי מועצה.
קוואזי קווארטנג
קוואזי קווארטנג (נולד ב-26 במאי 1975 בשם אקוואסי אדו אלפרד קווארטנג. באנגלית: Akwasi Addo Alfred Kwarteng) הוא פוליטיקאי בריטי שכיהן כשר האוצר מטעם המפלגה השמרנית בשנת 2022 וכחבר פרלמנט עבור ספלתורן בצפון סארי מאז 2010.
ביוגרפיה
קווארטנג נולד ברובע וולת'ם פורסט בלונדון ב-1975, בנם היחיד של אלפרד ק. קווארטנג ושרלוט בואייטי-קווארטנג, שהיגרו מגאנה כסטודנטים בשנות ה-60. אמו היא עורכת דין ואביו כלכלן במזכירות חבר העמים.
קווארטנג החל את לימודיו בבית ספר יסודי ממלכתי, אך לאחר מכן עבר לבית הספר הפרטי "קולט קורט", ובשנת 1988 זכה בפרס הארו להיסטוריה. לאחר מכן למד במכללת אטון ושם זכה במלגה יוקרתית. הוא למד לימודים קלאסיים והיסטוריה בטריניטי קולג', קיימברידג', סיים בהצטיינות בשני המקצועות וזכה פעמיים במדליית ההצטיינות על שם בראון. בשנת 2000 קיבל תואר דוקטור בהיסטוריה כלכלית מאוניברסיטת קיימברידג'.
לפני שהחל בקריירה פוליטית פרסם קווארטנג טור בדיילי טלגרף ועבד כאנליסט פיננסי בחברת ג'יי פי מורגן צ'ייס ובבנקי השקעות נוספים. ב-2011 הוא פרסם בהוצאת בלומסברי את ספרו "רוחות של אימפריה" (Ghosts of Empire) על מורשת האימפריה הבריטית וכן את הספר "אומת הפקק" (Gridlock Nation) שכתב עם ג'ונתן דופונט על הסיבות לעומסי התנועה בבריטניה והפתרונות האפשריים.
ב-2014 יצא לאור ספרו "מלחמה וזהב: היסטוריה של חמש מאות שנים של אימפריות, הרפתקאות וחובות" (War and Gold: A Five-Hundred-Year History of Empires, Adventures and Debt), שתורגם לספרדית ולמנדרינית. ב-2015 יצא לאור ספרו הבא, "המבחן של תאצ'ר: שישה חודשים שהגדירו מנהיגה" (Thatcher’s Trial: Six Months That Defined a Leader).
קריירה פוליטית
קווארטנג נחשב ל"כוכב עולה" במפלגה השמרנית, והיה מועמד המפלגה במחוז הבחירה ברנט מזרח בבחירות הכלליות ב-2005, אך סיים במקום השלישי אחרי מועמדי המפלגה הליברל-דמוקרטית ומפלגת הלייבור. ב-2006 פורסם מאמר בטיימס שחזה כי קווארטנג יהיה שר הקבינט השמרני השחור הראשון.
בינואר 2010 נבחר קווארטנג כמועמד השמרני במקומו של הנציג המכהן דייוויד וילשייר, שהודיע על פרישה מהחיים הפוליטיים לאחר שהסתבך בשערורייה.
קווארטנג נבחר מחדש בבחירות הכלליות של 2015. במשאל העם ב-2016 על הברקסיט תמך בפרישה של בריטניה מהאיחוד האירופי.
לאחר הבחירות הכלליות ב-2017, מונה קווארטנג לעוזר שר האוצר פיליפ האמונד. ב-16 בנובמבר 2018 החליף את סואלה ברוורמן כשר במשרד לענייני היציאה מהאיחוד האירופי.
קווארטנג היה מתומכיו הנלהבים של בוריס ג'ונסון בבחירות למנהיגות המפלגה השמרנית ב-2016 וב-2019. לאחר ניצחונו של ג'ונסון בבחירות ב-2019 מונה קווארטנג למועצה המלכותית ולשר במשרד לעסקים, אנרגיה ואסטרטגיה תעשייתית לצד ג'ו ג'ונסון, אחיו של ראש הממשלה.
כשר לעסקים, אנרגיה ואסטרטגיה תעשייתית (2021–2022)
ב-8 בינואר 2021, כחלק מסבב מינויים מונה קווארטנג במקומו של אלוק שארמה לשר לעסקים, אנרגיה ואסטרטגיה תעשייתית, והפך לאדם השחור השני שכיהן בקבינט אחרי פול בואטנג. במסגרת תפקידו התחייב לצמצם את פליטות גזי החממה כחלק מהמאבק בשינויי האקלים, ובמאי 2021 חנך מפעל חדש לסוללות מכוניות חשמליות באוקספורדשייר.
קווארטנג ספג ביקורת לאחר שהודיע במרץ 2021 על פירוק המועצה לאסטרטגיה תעשייתית, הגוף המייעץ להתחדשות אזורית בבריטניה. כמו כן, לאחר פסגת האקלים COP26, נפגש קווארטנג עם ראשי תעשיית הנפט, ועודד אותם להמשיך ולקדוח בים הצפוני.
במהלך הבחירות לראשות המפלגה השמרנית ב-2022 נטען כי קווארטנג וליז טראס הסכימו ביניהם כי ימונה לשר האוצר אם היא תיבחר לראשות הממשלה, מינוי שאכן יצא לפועל כבר ביומה הראשון של טראס בתפקיד.
כשר האוצר (2022)
האתגר המרכזי שניצב בפני קווארטנג עם כניסתו לתפקיד היה התמודדות עם העלייה במחירי האנרגיה והאינפלציה שהגיעה לשיא.
חיים אישיים
קווארטנג ניהל בעבר מערכת יחסים עם חברת מפלגתו אמבר ראד.
הוא נשוי לעורכת הדין הרייט אדוארדס מאז דצמבר 2019 ולשניים בת שנולדה ב-15 באוקטובר 2021. קווארטנג התגורר בבייזווטר, ובינואר 2022 רכש בית בגריניץ'.
בית שמואל - מרכז שמשון
בית שמואל - מרכז שמשון הוא מרכז לתרבות, כנסים, אירועים והארחה הנמצא בשכונת ממילא בלב ירושלים ושייך לאיגוד העולמי ליהדות מתקדמת – ארגון הגג העולמי של קהילות היהדות הרפורמית, הפרוגרסיבית, הליברלית והרקונסטרוקטיבית. שמו של המרכז מורכב משמות שני אגפיו שנבנו בזמנים שונים, אך חוברו ליצירת קומפלקס אחד הן מבחינה אדריכלית והן מבחינה ניהולית-תפעולית. במרכז שוכנים גם משרדי האיגוד העולמי ליהדות מתקדמת, התנועה ליהדות מתקדמת בישראל ותנועת הנוער נצ"ר עולמי.
תולדותיו
בית שמואל נחנך בשנת 1986, כמבנה שכלל אכסניה לאירוח קבוצות נוער של התנועה הרפורמית מחוץ לארץ, אולמות וכיתות לימוד. הכוח המניע מאחורי הקמתו היה הרב ריצ'רד הירש, מהבולטים ברבני היהדות המתקדמת, שגייס את המימון הנדרש להקמתו מקהילות רפורמיות ברחבי העולם היהודי. תכנונו נמסר לידי האדריכל הנודע משה ספדיה, שבאותה עת שקד על תכנון מתחם ממילא המתחדש, שבית שמואל ממוקם על גבולו. במקביל תכנן ספדיה גם את הרחבת בית היברו יוניון קולג' הסמוך, ליצירת קומפלקס ארכיטקטוני אחיד והרמוני של שני מוסדות המשתלבים מבנית וחזותית זה בזה, ושניהם יחד משתלבים בסגנון הכולל של מתחם ממילא המחודש.
תכנים ופעילות
בעת שהמרכז נפתח בשנות ה-80 של המאה ה-20 היה המקום זירה למלחמות דת בין יהודים אורתודוקסים לבין רפורמים וחילונים, אך המלחמות שככו במהרה ומתנגדיו של המוסד השלימו עם קיומו. עם הזמן הפך בית שמואל להיות מקום מרכזי בחיי התרבות של ירושלים, משום שהציע מופעי תרבות ישראלית בערבי שבת, בשעה שיתר מוסדות התרבות הירושלמיים היו סגורים. המקום זכה להצלחה בקרב הקהל החילוני של ירושלים שהיה צמא לפעילות בסוף השבוע.
המרכז מקיים כיום פעילות תרבותית מגוונת הכוללת הצגות תיאטרון, מופעי מוזיקה, מחול ובידור, סרטי קולנוע, קורסי העשרה שונים וסיורים בירושלים. המקום מארח פסטיבלים שונים, כנסים וסמינרים. מתקניו מושכרים לשימושו של כל גוף החפץ לקיים בהם פעילות, ללא הבדל דת או השקפה.
זרם העתיד
זרם העתיד (בערבית: تيار المستقبل, תעתיק: "תיאר אלמֻסתקבל") הוא תנועה פוליטית לבנונית בהנהגת סעד חרירי, בנו הצעיר של ראש הממשלה לשעבר רפיק אל-חרירי שחוסל ב-14 בפברואר 2005.
התנועה היא השותפה הבכירה ביותר בקואליציית 14 במרץ, שזכתה ברוב המושבים בבחירות 2005 וכן בבחירות יוני 2009, בפרלמנט הלבנוני, בהם זכתה ב-30 מושבים.
קטאיה יואנסו
קטאיה יואנסו (בפינית: Kataja Joensuu), היא קבוצת כדורסל פינית מהעיר יואנסו, המשחקת בליגה הפינית וביורופקאפ.
סרז'יו ויירה דה מלו
סרז'יו ויירה דה מלו (בפורטוגזית: Sérgio Vieira de Mello; 15 במרץ 1948 – 19 באוגוסט 2003) היה בכיר באו"ם שעבד בארגון במשך 34 שנים, וזכה לכבוד ושבחים ברחבי תבל בשל פעילויותיו ההומניטריות והתוכניות הפוליטיות שהנהיג באו"ם. הוא קיבל לאחר מותו את פרס האומות המאוחדות בתחום זכויות האדם ב-2003.
קטאיה יואנסו
היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 1955 כחלק מ"מועדון הספורט קטאיה" שקיים עוד משנת 1900. בשנת 1960 החלה הקבוצה להשתתף בליגות הנמוכות. בסיום עונת 1975/76 העפילה הקבוצה לליגה הבכירה, בה השתתפה עד לעונת 1979/80 וירדה לליגה השנייה. בסיום עונת 2000/01 העפילה הקבוצה בחזרה לליגה הבכירה. בעונת 2001/02 הגיעה הקבוצה עד לחצי גמר הפלייאוף, ובנוסף זכתה בתואר הראשון שלה, הגביע הפיני. מאז היא נחשבת ל"קבוצת צמרת" הנאבקת בכל עונה על תארים והשיא הגיע בעונת 2015\2014 בה זכתה הקבוצה באליפות.
זרם העתיד
יסוד המפלגה
המפלגה הוקמה רשמית באוגוסט 2007, אך ההצהרה על כך הגיעה רק ב-5 באפריל 2009, בוועידה בביירות. מטרות המפלגה, על פי המצע שלה, הם כדלהלן:
קטאיה יואנסו
היסטוריה
הקבוצה מארחת במוטונט ארנה שנבנה בשנת 2004 ומכיל 2,500 מקומות ישיבה.
זרם העתיד
מדיניות
רוב התמיכה במפלגה באה מהתושבים המוסלמים הסונים, כשהתמיכה בקואליציה שלה כוללת גם את המפלגה הסוציאליסטית הפרוגרסיבית, הדרוזית ברובה, וכן הכוחות הלבנוניים ומפלגת הפלנגות הנוצרים.
קטאיה יואנסו
היסטוריה
לקבוצה ארגון אוהדים בישראל הקיים מאז 2015 וידוע בשירי העידוד הייחודיים שלו המתפרסים על פני כ-3 שפות: עברית, אנגלית ופינית.
זרם העתיד
מדיניות
יריבתה העיקרית של הקואליציה היא קואליציית 8 במרץ, שחבריה העיקריים הם הזרם הפטריוטי החופשי בהנהגת מישל עאון, והתנועות השיעיות חזבאללה ואמל.
קטאיה יואנסו
השתתפות באירופה
בעונת 2012/13 החלה הקבוצה להשתתף לראשונה בתולדותיה בשלב הבתים של היורוצ'לנג', לאחר שניצחה בשלב המוקדמות את קבוצת אליאגה פטקים מהליגה הטורקית בסיכום שני מפגשים.