cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לאונורה קרינגטון
הקשר עם מקס ארנסט
שלוש שנים לאחר ששוחררה מהמוסד לחולי נפש, ובעידודו של אנדרה ברטון, קרינגטון כתבה על החוויה הפסיכוטית שלה ברומן Down Below. בספר היא ממחישה את כל מה שנעשה לה; תרפיות מוסדיות חסרות אמפתיה, תקיפה מינית, הזיות מהסמים, והתנאים הבלתי היגייניים. היא גם יצרה אמנות שמתארת את החוויות שלה, כגון Portrait of Dr. Morales ו-Map of Down Below.
מקסיקו
בעקבות הבריחה לליסבון, קרינגטון ארגנה את יציאתה מאירופה בעזרתו של רנאטו לדוק, שליח תרבות מקסיקני. לדוק, שהיה חבר של פבלו פיקאסו, הוא הסכים לנישואי נוחות עם קרינגטון, כך שתינתן לה חסינות דיפלומטית כאשתו. הוא לקח את קרינגטון למקסיקו, והיא התאהבה במקום, ושם חייתה, לסירוגין, למשך שארית חייה. הזוג התגרש ב-1943.
אחרי שבילתה חלק משנות ה-60 של המאה ה-20 בניו יורק, קרינגטון חזרה לחיות ולעבוד במקסיקו. בשנת 1963 היא התבקשה לצייר במקסיקו סיטי ציור קיר לו קראה בשם El Mundo Magico de los Mayas, עולם הקסם של המאיה והאינקה, אשר הושפע על ידי סיפורים עממיים מן האזור. ציור הקיר הוא כעת במוזיאון הלאומי לאנתרופולוגיה במקסיקו סיטי.
עבודתה במקסיקו נחשבת לחלק מתנועה סוריאליסטית נשית שהיא במובנים רבים נפרדת מהתנועה הסוריאליסטית האירופית, שבה שלטו הגברים. השילוב של המרחק מן האמנים המובילים של התקופה, דוגמת סלבדור דאלי ורנה מגריט, החברות בין הנשים (ביניהן קרינגטון, וארו, וקאטי הורנה), והעושר התרבותי והמיסטי של מקסיקו שימשו כר פורה לאמניות. סלבדור דאלי כינה את קרינגטון "האמנית החשובה ביותר".
נישואיה השניים
מאוחר יותר היא התחתנה עם אמריקו וייס (המכונה "צ'יקי"), יליד הונגריה שנת 1911, צלם ומנהל חדר החושך של רוברט קאפה במהלך מלחמת האזרחים הספרדית. נולדו להם שני בנים: גבריאל, אינטלקטואל ומשורר, ופאבלו, רופא ואמן סוריאליסטי. צ'יקי וייס נפטר ב-17 בינואר 2007, בביתם. הוא היה בן 97.
מותה
לאונורה קרינגטון נפטרה ב-25 במאי 2011, בגיל 94, בבית חולים במקסיקו סיטי, כתוצאה מסיבוכים של דלקת ריאות.
תמות ועבודות עיקריות
בניגוד לרבים מהתנועה הסוריאליסטית, קרינגטון לא התעניינה בכתביו של זיגמונד פרויד. היא התרכזה בריאליזם קסום ובאלכימיה והשתמשה בפרטים אוטוביוגרפיים ובסמליות כנושאים בציוריה. קרינגטון רצתה להציג מיניות נשית כפי שהיא חוותה אותה, ולא כמו שהאמנים הגברים של הסוריאליזם אפיינו את המיניות הנשית. עבודתה של קרינגטון משנות ה-40 של המאה ה-20 מתמקדת בתפקידן של נשים בתהליך היצירה.
דוגמה לכך מצויה בציור "דיוקן עצמי" (1938), בה קרינגטון מציעה פרשנות אישית למיניות הנשית, על ידי הסתכלות על המציאות המינית שלה, ולא בהחלת תאוריות בנושא. בכך, קרינגטון חתרה תחת התפקיד הגברי המסורתי של התנועה. בציור, מופיע צבוע שהוא שילוב של הזכר והנקבה, שהם ביחד השלם, במטאפורה לעולמות הלילה והחלום. הסמל של הצבוע הוא נוכח בציורים רבים של קרינגטון, ומאוחר יותר, שימש כייצוג של קרינגטון בעבודתו של מקס ארנסט "La Debutante" בספרו The Oval Lady. אמנותה של קרינגטון גם כוללת דימויים רבים של סוסים, מהם הוקסמה כבר בילדותה, ובהמשך הופיעו סוסים גם בכתביה.
הספר שלה The Hearing Trumpet (חצוצרת השמיעה) עוסקת בהזדקנות והגוף הנשי. הסיפור עוקב אחר מספר נשים זקנות, אשר מייצרות סוג של אנרכיה בחייהן, כשהן קוראות תיגר על התדמית שלהן כחסרות ערך, ומייצרות ביניהן אחווה מלאת יופי. הספר גם מותח ביקורת על ביזוי העירום הנשי, והוא נחשב לאחד הספרים הראשונים שעוסקים בנושא של זהות מגדרית. הדמות של כרמלה בספר מבוססת על חברתה בחיים, רמדיוס וארו.
התערוכה החשובה הראשונה של עבודתה נערכה ב-1947, בגלריית פייר מאטיס בניו יורק. אחר כך, היא הוזמנה להציג את עבודתה בתערוכה בינלאומית של סוריאליזם, בו הייתה האמנית האנגליה היחידה. היא הפכה לסלבריטי כמעט בן לילה. במקסיקו, היא חיברה ופרסמה מספר ספרים. על אף הפרסום הגדול שלה במקסיקו, ארצות הברית ובמקומות אחרים, באנגליה, מולדתה, נטו להתעלם ממנה. אך ב-17 ביוני ועד ה-12 ספטמבר 2010, התקיימה תערוכה של עבודתה באנגליה, לראשונה מזה 20 שנה, כחלק מפרויקט בינלאומי אשר נקרא "חברות סוריאליסטיות", שבא להלל את תפקידן של נשים בתנועה הסוריאליסטית. עבודתה הוצגה לצד יצירות של חברותיה הקרובות, הציירת הספרדייה רמדיוס וארו (1908-1963) והצלמת ההונגריה קטי הורנה (1912–2000).
ב-2013, קרינגטון הייתה הנושא של רטרוספקטיבה בשם The Celtic Surrealist (הסוריאליסטית הקלטית) במוזיאון האירי לאמנות מודרנית, בדבלין. התערוכה בחנה את הרקע האירי של האמנית והאירה זרקור על היבטים תרבותיים, פוליטיים, ונושאים מיתולוגיים הנוכחים בעבודתה.
ב-2005, נמכרה במכירה פומבית בשל כריסטי עבודתה של קרינגטון (El Juglar (הלהטוטן), והביא מחיר של $713,000, מחיר שיא לעבודה של צייר סוריאליסטי חי.
ב-2015, קרינגטון כובדה בגוגל דודל לציון יום הולדתה ה-98. הדודל היה מבוסס על הציור שלה, How Doth the Little Crocodile. הציור היה בהשראת שיר של לואיס קרול בספר אליסה בארץ הפלאות. הציור הזה בסופו של דבר עובד לפסל Cocodrilo הממוקם בפסיאו דה לה רפורמה במקסיקו סיטי.
ב-2022 התערוכה ה-59 בביאנלה של ונציה נקראה "חלב של חלומות" כשם ספר הילדים שכתבה.
ויטו קורליאונה
דון ויטו קורליאונה (באנגלית: Vito Corleone) הוא דמות בדיונית מספרו של מריו פוזו, "דון קורליאונה איש המאפייה" ומסדרת סרטי "הסנדק" שנוצרה בעקבותיו, והדמות המרכזית במרבית הסרט הראשון בסדרה. הוא מגולם בידי מרלון ברנדו בסרט הראשון (1972) וע"י רוברט דה נירו בסרט השני (1974).
ביוגרפיה בדיונית
חייו המוקדמים של דון קורליאונה מוצגים בסרט השני.
ויטו ברח מסיציליה לאחר שכל משפחתו נרצחה על ידי דון צ'יצ'ו; תחילה אביו, אנטוניו, שהתחצף לדון צ'יצ'ו. אחריו אחיו הגדול פאולו, שנשבע לנקום ומחוסל במהלך ההלוויה. אימו מתחננת לדון צ'יצ'ו שירחם על בנה בן ה-9, ויטו ולא יחסל אותו כפי שחיסל את שאר משפחתה, אבל דון צ'יצ'ו טוען שכשיתבגר, ינסה ויטו להתנקש בו. האם ניסתה לאיים עליו אך נורתה למוות וויטו בורח לעיר.
בקורליאונה משפחה אחת מפרה את כלליו של צ'יצ'ו ועוזרת לוויטו. היא שמה אותו באוניה לניו יורק. בניו פקיד משנה את שם משפחה לשם העיר. ויטו אנדוליני הוא מעתה ויטו קורליאונה. ויטו גדל בניו יורק תחת חסותה של משפחת אבנדנדו.
עלייתו לגדולה
ב-1917, ויטו וחברו ג'נקו אבנדנדו, עובדים יחד במכולת של אביו של ג'נקו. ויטו מתפטר לאחר שמאפיונר מקומי בשם דון פאנוצ'י מאיים על בעל המכולת ויטו מתפטר ומוחלף על ידי אחיינו של פאנוצ'י. ויטו מתחיל לבצע את פשעיו הראשונים עם כמה מחבריו, סאל טסיו ופיטר קלמנצה. בהמשך גם ג'נקו מצטרף אליהם.
לאחר ארבע שנים של פשיעה בצילו של פאנוצ'י, האחרון דורש סכום גדול יחסית מרווחיהם של ויטו וחבריו. חבריו מסכימים, אך ויטו מתנגד. ויטו פורץ לביתו של דון פאנוצ'י ויורה בו למוות בעזרת אקדח עטוף במגבת. ויטו הופך להיות סנדק הפשע החדש. לאחר כמה שנים הוא חוזר לקוליאונה, מחסל את דון צ'יצ'ו, (כפי שזה ניבא בעצמו) והופך להיות דון העיר.
משפחת קורליאונה
לפני מעלליו כפושע הוא התחתן עם קרמלה, גם היא, כמו רוב אנשיו, סיציליאנית במקור. נולד לו בנו הבכור סאנטינו "סאני", ואחריו נולדים לו בנו השני פרדריקו "פרד", בנו השלישי מייקל, ובתו היחידה קוני. ויטו וקרמלה אימצו גם ילד יתום בשם טום הייגן שסאני הכיר כילד.
הקמת משפחת הפשע
דון ויטו קורליאונה הפך לראש משפחת הפשע קורליאונה ומכונה על ידי מכריו בעולם הפשע "הסנדק". הוא הקים את חברת הקש שלו, "שמן זית ג'נקו" בשנות ה-20. מלבד זאת הוא חולש בכמה אזורים בארצות הברית על מספר בתי קזינו ובתי בושת, שמופעלים על ידי כמה מאות אנשים. ויטו עוסק גם לחימה בכוחות המתנגדים לו, כגון משפחות פשע אחרות ואנשי מאפיה נוספים. מדי כמה שנים מתנהלת מלחמת מאפיה ביניהם. הוא הקים מספר כנופיות, כוחות מזוינים שמפוזרים באזורי פשיעה.
ויטו הוא ראש המשפחה ומנהל את העסקים האלה. תחתיו ישנם אנשים רבים אשר מסייעים לו לנהל את עבודתו. ג'נקו אבנדנדו שימש כראש חברת "שמן זית ג'נקו" וכקונסיליירי, היועץ של המשפחה, ואחרי מותו טום הייגן היה הקונסיליירי. סאני, קלמנצה, טסיו ואנשים נוספים שימשו כל אחד כראש הכנופיה, כ"קאפו".
אירועי "הסנדק"
אבי המשפחה וסנדק הפשע הוא דון ויטו קורליאונה, ראש משפחת הפשע קורליאונה. שניים מהחשובים שבאנשי משפחת קורליאונה הם פיטר "השמן" קלמנזה וסאלבטורה "סאלי" טסיו, חברים ותיקים של ויטו שהקימו עמו את כלל עסקי המשפחה, המשמשים כ"מפקדי גדודים" במשפחה. מבין חמשת ילדיהם של ויטו ואשתו ישנם שלושה העוזרים לו בניהול הארגון: בנו הבכור, סאני, אימפולסיבי ואלים, מעורב בכל עסקי המשפחה; בנו המאומץ, טום הייגן, עורך הדין והקונסיליירי של המשפחה; ופרדו, בנו הפחות מוצלח של ויטו. בנוסף, לוויטו שני ילדים שאינם מעורבים בעסקי המשפחה: הבן הצעיר, מייקל, והאחות הקטנה קוני. בשנת 1941, לאחר המתקפה על פרל הארבור, ביום הולדתו ה-50 של ויטו מתגלה למורת רוחו, מייקל התנדב למארינס, על אף צווי הפטור שהשיג לארבעת בניו. אירוע זה יוצר קרע בן ויטו ומייקל.
לאחר המלחמה, ברון הסמים וירג'יל "הטורקי" סולוצו נפגש עם דון קורליאונה במטרה לסגור איתו עסקה - השקעה כספית של מיליון דולר בתמורה ל-30% מרווחי הסמים. קורליאונה טוען שהעסקים יקלקלו לו את הקשרים ולכן מוותר על העסקה. הוא שולח חייל זוטר בשם לוקה בראצי לרגל אחרי סולוצו. סולוצו כורת ברית עם דון פיליפ טטאליה ומחסל את בראצי ובכך פותח מלחמת מאפיה עקובה מדם.
בישול (בירה)
בישול הוא תהליך ייצור משקאות אלכוהוליים המשלב התססה של עמילנים. תהליך זה משמש בייצור בירה, סאקה ורוטב סויה. ניתן גם להתייחס למונח בהקשר של הפקת תמד או יין, אם כי מדובר בשימוש חריג יחסית.
בישול במבשלה
לבישול הבירה מספר שלבים. ישנן מבשלות המבצעות את כל שלבי הבישול מחמרי הגלם ועד למוצר הסופי, ויש מבשלות אשר חלק מהשלבים (בעיקר הקשורים בהכנת חומרי הגלם) לא מבוצעים על ידן. שלבי הבישול המלאים הם:
בישול ביתי
על אף שניתן לבצע את כל השלבים הנ"ל גם בבישול בירה ביתי, חובבי בישול ביתי רבים מצמצמים את המורכבות של התהליך לשלוש רמות מקובלות:
ככל שהבישול נעשה בתהליך מורכב יותר השליטה בתוצאה (טעם ואחוזי אלכוהול) רבה יותר.
בבישול ביתי על פי רוב אין אמצעים להגזה של הבירה, ולכן ההתססה הסופית של הבירה נעשית לאחר מזיגתה לבקבוקים ("ביקבוק"). שלא כמו בבישול במבשלה, בה ניתן באמצעות מיכשור לייצר תנאים אידיאליים לבישול הבירה, בישול ביתי מושפע מאוד מתנאי הסביבה, וכן מחייב תשומת לב מיוחדת לתנאים הסניטריים של בישול הבירה, ובפרט לחיטוי של האמצעים המשמשים בתהליך.
לבישול בירה ביתי נדרש ציוד אשר נמכר בחנויות המתמחות בכך. חלק מהציוד הוא ציוד מטבח סטנדרטי. הציוד הבסיסי הדרוש לבישול 10 ליטר בירה הוא:
ויטו קורליאונה
אירועי "הסנדק"
במסגרת סכסוך זה, אנשי טטאליה יורים, כמעט למוות בדון קורליאונה. בעת אשפוזו סאני מנהל את עסקי המשפחה, בעוד שקלמנצה, טסיו והייגן עוזרים ומייעצים לו. מייקל, שחושד שעומדים להתנקש באביו, מתייעץ עם סאני ולמרות הוראתו הוא הולך לנסות להציל את אביו קצין משטרה מושחת בשם מקלסקי הקשור לטטאליה וסולוצו מגרש את שומריו של ויטו, מכה את מייקל ומנסה לעצור אותו, אך טום הייגן מציל אותו. במקביל, ראשי המשפחה מנהלים ויכוח לגבי מה שרצוי לעשות. סאני בעד מלחמת חרמה באנשי סולוצו וטטאליה, בניגוד לטום הייגן, שמעודד הגעה לפשרה וטוען שהתנקשויות נוספות יקלקלו את הפסקת האש בין המאפיה למשטרה. למרות זאת, סאני מחליט לחסל את בנו של טטאליה. כדי שלא יהיה חשד מצד המשטרה כי מדובר באחד מאנשיו של דון קורליאונה, הוחלט שמייקל, שלא היה מעורב עד אז בעסקי המשפחה, ייכנס לעבודת המאפייה. מייקל מחסל את השוטר ואת סולוצו ונמלט לסיצילה.
במקביל לניהול מלחמת המאפיה, סאני מסובך ברומן עם זונה מאחורי גבה של אשתו ובקרבות מתמשכים עם גיסו קרלו, שמכה את קוני פעמים רבות. באחת הפעמים שסאני חוזר להתנקם בו, קרלו מתקשר עם דון טטאליה ואנשיו של טטאליה מחסלים את סאני. דון קורליאונה שהבריא מקבל את הבשורה בעצב רב ומארגן במפגש פסגה בין ראשי המשפחות. בפגישה זו הוא מאשר לאנשי טטאליה וסולוצו לסחור בסמים, ובתמורה לכך הם יסכימו להפסקת אש ויתנו למייקל לחזור בשלום. בנוסף דון קורליאונה יעניק להם את ההגנה המשפטית של ידידיו בפוליטיקה.
לאחר חזרתו של מייקל, ויטו פורש למחצה וממנה את בנו שזה עתה חזר, תחתיו. מספר שבועות לאחר מכן הוא נפטר בעת ששיחק עם אנטוני, בנו של מייקל. לפני מותו אמר למייקל לקחת בערבון מוגבל את הבטחותיהם של טטאליה ובארציני לגבי הפסקת האש, משום שהם עדיין מלאי טינה כלפי המשפחה. לטענתו, אחד מאנשי המשפחה יבגוד ויבקש ממייקל להגיע לפגישה שתאורגן על ידי טטאליה, ובה ירצחו את מייקל בתרגיל "כיפה אדומה", כפי שעשה מייקל עצמו למקלסקי וסולוצו. ואכן, בעת הלווייתו, טסיו מציע הצעה ומייקל הסכים לה. בעת טבילת בנם של קרלו וקוני, אנשיו מחסלים את דון טטאליה, שלושת ראשי המשפחות הנוספים, טסיו וקרלו ריצ'י.
עת"מ ויליאם ג'וסף נגד משרד הפנים
עת"מ 47692-07-11 ויליאם ג'וסף (אסיר) נגד משרד הפנים הוא פסק דין של בית המשפט המנהלי, שניתן בשנת 2011, שעוסק בעתירה של אזרח ניגרי המועמד לגירוש.
פסק הדין חשוב בקביעת קיומן העצמאי של כמה הגנות אלטרנטיביות לזרים בישראל. קביעה זו נחוצה כיוון שבישראל אין (נכון ל-2015) מדיניות ברורה בנוגע להגירה, מתן מקלט או הגנה זמנית. בפסק דין זה הבהיר בית המשפט שלפחות ככל שמדובר במתן מקלט לפליטים ובהגנה זמנית, מדובר במנגנונים שונים אשר אין להחליף אחד באחר. העובדה שאדם אינו זכאי למקלט כפליט אינה הופכת את חייו הפקר, אם יש חשש לחייו מטעמים שאינם מקנים לו מעמד פליט.
הרקע
העותר הוא אזרח ניגרי שהסתנן לגבולות ישראל ונעצר בידי צה"ל. לאחר שהועבר לרשויות משרד הפנים (יחידת המסתננים) ניתן נגדו צו הרחקה וצו משמורת לתקופה שעד הרחקתו. מרגע שנתפס הוא ביקש שיכירו בו כפליט. בעתירתו ביקש העותר ביטול צו ההרחקה, ביטול צו המשמורת ומתן הוראה למשרד הפנים לבחון את בקשתו לקבלת מקלט.
העותר טען כי אין להרחיקו מישראל כיוון שנמלט מארץ מוצאו בשל חשש לחייו. העותר טען שלקח הלוואה מהקהילה ולא החזיר אותה ולכן רודפים אותו ומאיימים על חייו. בדיון בבית המשפט הוא ציין כי הוא אינו מפחד מהמשטרה או מהממשלה הניגרית, אלא רק מהקהילה, ולדבריו הודיעו לו שאם לא יחזיר את ההלוואה שלקח, אנשי הקהילה שנתנו את ההלוואה יהרגו אותו.
המשיבים טענו שאין מקום לבדוק שוב את בקשתו למעמד של פליט כיוון שאין חידוש בראיות הנטענות ואין בהן להשפיע על בקשת המקלט. משרד הפנים לא בחן את השאלה אם יש להימנע מגירוש והרחקה של העותר בשל הסכנה הנטענת לחייו, אך הם בוחנים את הבקשה למעמד כפליט.
פסק הדין
השופט רמי אמיר קבע לאחר שמשרד הפנים הגיע למסקנה שלא מתקיימים אצל העותר יסודות אמנת הפליטים, כאשר אדם טוען לסכנת חיים העולה אגב בקשת פליטות, אזי הבקשה צריכה להיבחן גם כשלעצמה שהרי המדינה מחויבת לפי דין "אי ההרחקה" שלא להרחיק אדם כאשר יש חשש לחייו.
לכן, מן הנסיבות עולה שראוי שמשרד הפנים יבחן את טענת העותר לאי הרחקה בשל סכנת חיים. העותר זכאי רק להגנת אי ההרחקה, אך ללא פריבילגיות היתר של פליט לפי האמנה.
התוצאה הסופית היא שבית המשפט הורה למשרד הפנים לבחון את טענת העותר שאין להרחיקו מהמדינה בשל סכנת חיים במדינת מוצאו.
בעקבות פסק הדין
החל מיולי 2009 הגישו כמה מסתננים מאפריקה, בפרט כאלה המוחזקים במשמורת, בקשת מקלט כפליט במשרד הפנים. נכון לסוף 2013 רוב הבקשות עדיין לא נבדקו. בין אלה שנבדקו רק מעטים קיבלו מעמד של פליט.
ישראל מעניקה הגנה זמנית קבוצתית למסתננים המזוהים כאריתראים או סודנים, המהווים כ־83% מהמסתננים לישראל דרך גבול מצרים. ההגנה הקבוצתית מקנה למסתננים אישור שהייה זמני בישראל. בעבר גם בקשות מקלט של אלו המזוהים כאזרחי חוף השנהב ודרום סודאן זכו להגנה קבוצתית ולא לבדיקה אינדיבידואלית. מבין בקשות המקלט שהוגשו על ידי אזרחי מדינות אחרות ונבדקו באופן אינדיבידואלי קבע משרד הפנים כי רק חלק זעום מהם ראויים למעמד פליט.
אשרפייה
אשרפייה (בערבית: الاشرفية; תעתיק מדויק: אלאשרפיה) היא שכונה נוצרית ותיקה בביירות, לבנון, הממוקמת על גבעה לאורך החוף בצידה המזרחי של העיר. השכונה היא רובע מסחר ומגורים כאחד, אשר מאופיין על ידי רחובות צרים ודירות יוקרה, כמו גם מגדלי עסקים, ובשל כך היא מהווה מוקד להשקעות ולתיירות.
היסטוריה
במהלך מלחמת האזרחים השנייה בלבנון, הייתה אשרפייה בסיס מרכזי של הכוחות הנוצריים הלבנונים, וקיבלה הגנה מהכוחות הלבנוניים, בראשות בשיר ג'ומאייל, כנגד התקפות סוריות ופלסטיניות. ככזאת, הייתה השכונה לחלק מרכזי במזרח הנוצרי של העיר.
גאוגרפיה
נכון לשנת 2009, מחולקת אשרפייה למספר שכונות קטנות יותר, שהבולטות ביותר בהן הן מאר ניכולא (שבה נמצאים מבנים חשובים כגון ארמון סורסוק, מוזאון סורסוק ובניין סופיל) וטבריס (שבה נמצאים מבנה טבריס 812, מגדל אשרפייה, בנייני יארד, מטרופוליס ובניין ל'ארמיטאז').
בואנה ויסטה
בואנה ויסטה (באנגלית: Buena Vista) הוא מותג של חברת וולט דיסני, על שם הרחוב בו שוכנים משרדי החברה בעיר ברבנק. שם זה ליווה כמה מהמחלקות וחברות הבת של דיסני במהלך השנים, כשבהן הלוגו עוצב כך שיופיע לצד טירת היפהפייה הנרדמת כדי להבהיר את הבעלות של דיסני.
השימוש הראשון בשם למטרה מסחרית נעשה ב-1953, כשהאחים וולט ורוי דיסני ייסדו את "חברת הפצת הסרטים של בואנה ויסטה, בע"מ." כזרוע האחראית להפצה הקולנועית, השיווק והקידום של סרטי הקולנוע שלהם. לאחר מכן, גם כמה מחברות המדיה הביתית, הטלוויזיה, משחקי הווידאו והמוזיקה של חברת האם "וולט דיסני" החלו להשתמש בשם זה. כמו כן, רוב הזכיינויות והחברות המקומיות של דיסני מחוץ לצפון אמריקה נשאו בשם זה בפעילות הבינלאומית של החברה. לאחר יותר מ-50 שנים של שימוש בשם זה, דיסני הודיעה ב-2007 כי היא זונחת את המותג "בואנה ויסטה" כחלק ממיתוג מחדש, אם כי היא המשיכה לשמור עליו כסימן מסחרי ועודנה רשמה על שמו עסקים.
עלי מוחמד מוג'ור
עלי מוחמד מוג'ור (בערבית: علي محمد مجور; נולד ב-26 באפריל 1953) הוא ראש ממשלת תימן לשעבר.
בגדי עבודה
בגדי עבודה הם בגדים שנלבשים בעיקר למטרות עבודה. במקרים רבים הבחירה בבגדי עבודה נובעת מהמאפיינים של בגדים אלה, המסייעים בביצוע המטלות הכרוכות בעבודה, להגן ולשפר את הבטיחות ולייעל את ביצוע העבודה. במקרים רבים, נחשבים בגדי עבודה כחלק מציוד ההגנה הנדרש בעבודה.
קיימים בגדי עבודה מסוגים שונים וייעודים שונים כגון לטבחים ועובדי מטבח, לצוות רפואי, לצלמים ועוד.
בגדי עבודה מאופיינים בעיקר באופן שבו הם מיועדים לעובד. בגדי עבודה של צלם, לדוגמה, מכילים כיסים רבים לצורך אחסון של כל ציוד הצילום. בגדי עבודה של לוחם אש יהיו ממוגנים כנגד אש. בגדים של עובדים בחדר נקי ימנעו מעבר חלקיקים מגוף העובד לחלל החדר.
כאשר מקום עבודה מספק את בגדי העבודה, יהיו אלה ממותגים בהתאם.
תחלואה נלווית להפרעת קשב
הפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות מאופיינת בתחלואה נלווית משמעותית. באופן כללי, "תחלואה נלווית" או "תחלואה כפולה" הם מושגים המתארים מצב בו קיים יותר ממקור אחד הגורם לתסמינים המדווחים. זהו מצב של מתאם אקראי, משום שאף על פי שהגורמים השונים מופיעים יחדיו באופן שכיח באוכלוסייה מסוימת אין קשר סיבתי ביניהם. תחלואה נלווית יכולה להקשות על האדם להתמודד הן עם הפרעת הקשב והן עם הגורמים הנוספים. מידת הפגיעה בתפקוד תלויה באופי ובחומרה של הגורמים השונים לקשיים ולאינטראקציה ביניהם.
נדיר שהפרעת קשב מופיעה לבדה, ללא תחלואה נלוות כלשהי בהתאם לכך, חלק אינטגרלי מאבחון הפרעת קשב צריך לכלול התייחסות למצבים אילו, גם אם המאבחן לא תמיד יהיה בעמדה שתאפשר לו לאבחן אותם באופן מדויק. אם עולה חשד שקיים מקור נוסף לקשיים יש להפנות את האדם לאנשי המקצוע המתאימים להמשך בירור וטיפול.
ישנן לקויות פסיכולוגיות והתפתחותיות מגוונות אשר באופן תדיר מתקיימות בכפיפה אחת לצד הפרעת קשב. אנשים עם הפרעת קשב לעיתים קרובות סובלים גם מלקויי למידה, הפרעות שינה, דיכאון, חרדה, הפרעת מצב רוח, הפרעת התנהגות, הפרעות נוירולוגיות שונות ועוד. התייחסות לתחלואה הנלווית להפרעת קשב במסגרת האבחון תקיפה בשני הכיוונים. כלומר, אם נמצא אצל אדם שלא אובחן כבעל הפרעת קשב אחד מהמצבים הידועים כבעלי נטייה להופיע באופן תדיר עם הפרעת זו, יש לבדוק את האפשרות לקיומה.
לקויות למידה
לקויות למידה חופפת בשכיחות של 40%-60% להפרעת קשב. לכן לאנשים רבים עם הפרעת קשב ישנה גם לקות למידה אחת או יותר, כגון: דיסלקסיה - קשיי קריאה, דיסגרפיה - קשיי כתיבה ודיסקלקוליה - קשיים בחישובים.
כאשר לקויות למידה נלוות להפרעת קשב, עולה שכיחות קשיי ההסתגלות והיכולת להתמודד עם ריבוי הקשיים. בעקבות השכיחות הגבוהה של שילוב זה, כה רבה חשיבות האבחון דידקטי, בדיקת המוטוריקה הגסה והעדינה והערכת של סימנים נוירולוגים "רכים". במקרים בהם אותרה לקות למידה במסגרת האבחון, יש לתת את המענה הטיפולי המתאים עבורה בנוסף למערך הטיפולי שניתן עבור הפרעת הקשב.
להפרעת קשב ולקויות למידה ישנם מאפיינים משותפים רבים, אשר לעיתים עלולים להקשות על ההבחנה ביניהם. בשני המקרים רוב הסימפטומים יביאו לידי ביטוי בילדות לנוכח המפגש מול מערכת החינוך וימשיכו ללוות את האדם גם בחייו הבוגרים. שניהם עלולים לפגוע בתפקוד האקדמי ולהוביל לקשיים משניים בתחום הרגשי וההתנהגותי, הנובעים מצורות התמודדות לא יעילות וקשיי הסביבה להבין ולקבל את מקור הבעיה. הדמיון הרב בין שני גורמים אלו מוביל לכך שפעמים רבות מתייחסים עליהם כתופעה אחת. עם זאת, קיימים הבדלים משמעותיים בין הפרעת קשב ללקויות למידה אשר משליכים על אופן הטיפול וההתייחסות. מכאן שישנה חשיבות רבה לבדוק באופן יסודי כבר בשלב האבחון האם הקשיים המדווחים בתפקוד נובעים מהפרעת קשב, לקות למידה או שילוב של השתיים, על מנת להתאים את המערכת הטיפולית.
שתי ההפרעות מתגלות בבית הספר ומתאבחנות אצל אותם מטפלים. לכן מי שיש לו משתי ההפרעות האלה סביר יותר שבית הספר יישלח אותו לאבחון מאשר מי שיש לו רק אחת מהן ומי שמגיע לאבחון בגלל אחת מהן סביר יותר שיימצאו אצלו גם את השנייה. לאחרונה החלו חוקרים שונים לחפש קשר סיבתי בין התופעות בעזרת מחקר ניסויי, אולם מחקרים אלה עדיין בראשית דרכם והם מייצגים דעת מיעוט.
תפקודים ניהוליים ועכבה
ליקוי בתפקודים ניהוליים נפוץ יותר בקרב אנשים עם הפרעת קשב בהשוואה לאוכלוסייה הכללית, במיוחד בקרב אלו אשר סובלים גם מלקות למידה
בדומה לסמפטומים של הפרעת קשב, אשר לרוב באים לידי ביטוי ראשוני בילדות, גם תלמיד עם ליקוי בתפקודים ניהוליים חווה כישלונות רבים בבית-הספר, לעיתים קרובות למרות כוונותיו הטובות ולמרות הכוונות הטובות של המורים. בדומה למצב העלול להיווצר בעקבות הפרעת קשב, הכישלונות פוגעים בערך העצמי, חוסמים למידה עתידית ויוצרים פערים. תלמידים עם ליקוי בתפקודים הניהוליים צריכים תמיכה רבה בהתארגנות שלהם, משום שבאמצעות עזרה בהתארגנות משחררים אותם ומאפשרים להם להשתתף בלמידה בהתאם למצופה מבני גילם.
רוב המחקרים תומכים בסברה שמתוך האוסף הרחב של תפקודים שכליים המקושרים להיבט זה, רק סוגים מסוימים של חסכים בתפקודים הניהוליים מקושרים להפרעת קשב.
מוטוריקה וויסות תנועה
אצל חלק מהאנשים הפרעת הקשב היא חלק ממכלול של בעיות הכוללות גם בעיות בתפקוד המוטורי. כמעט מחצית מהילדים עם הפרעת קשב חווים גם מגוון של בעיות במוטוריקה העדינה, במוטוריקה הגסה, ביציבה ובשמירה על שיווי משקל.
פגיעה בבקרת התנועה והאינהיביציה יכולה להסביר את החפיפה גבוהה של בעיות מוטוריקה וקואורדינציה עם הפרעת קשב. חסר ברגישות הפרופריוצפטיבית של תחושת מיקום הגוף ואבריו ביחס לעצמו ולסביבה, פגיעה בוויסות התחושתי או בוויסות המוטורי, מעכבים את האינטגרציה הסנסומוטורית ומשפיעים על פעלתנות היתר וחוסר השקט הפסיכומוטורי. למערכת החזותית יכולה להיות תרומה משמעותית לקשיי היציבה ושיווי המשקל של אנשים עם הפרעת קשב.
ריפוי בעיסוק וסוגי ספורט טיפולי, יכולים לעזור בשיפור הוויסות התנועתי.
הפרעות שינה
חסך בשינה יכול לדמות מצב של הפרעת קשב מבחינת הפגיעה בתפקודו של האדם. מחסור בשעות שינה יכול לגרום לקשיים בזיכרון ובשיפוט, ירידה ברמת הקשב, דיכאון וחרדה וירידה בקצב התגובה. בעקבות זאת חסך בשינה מזיק גם לתפקוד הלימודי באופן ניכר.
הפרעות שינה המתבטאות בקשיי ריכוז במהלך היום נמצאות כתחלואה נלווית להפרעת קשב, במיוחד תנועות רגליים טורדניות (Restless legs syndrome) או קשיי הירדמות ויקיצה. במקרים אלה חשוב להפנות לבירור הפרעות השינה.
מחסור בברזל מגביר את הופעת התסמינים של הפרעת קשב ותנועות רגליים טורדניות (אף על פי שהוא לא הגורם להן), ובכך הוא הופך אותן קלות לאבחון.
הפרעות אכילה
הפרעת אכילה היא שם קיבוצי למספר הפרעות נפשיות המתבטאות בהפרעות קבועות ונרחבות בדפוסי האכילה או הפרעות בהתנהגות הקשורה לאכילה, בצריכה או בספיגה של מזון. הפרעת קשב היא גורם סיכון לפתולוגיות בדפוסי האכילה. התסמינים של הפרעת קשב מקושרים להפרעות באכילה והאימפולסיביות האופיינית לאנשים עם הפרעת קשב מקושרת במיוחד להתנהגויות בולימיות. עם זאת, לא נמצא קשר סיבתי בין הפרעת קשב להפרעות אכילה.
הקשר בין הפרעת קשב להפרעות אכילה מורכב מאוד וכולל לולאות משוב הקשורות ליכולת הכללית של ההתמודדות עם אתגרי החיים. בין היתר, ייתכן שתסמיני הליבה של הפרעת קשב תומכים בדפוסי אכילה פתולוגיים. למשל, הקשר בין אימפולסיביות ל ולבולמוסי הזלילה של בולימיה נרבוזה. קשיי הקשב, ההתארגנות והניהול העצמי עלולים אף הם לפגוע בדפוסי האכילה. זאת משום שאנשים עם הפרעת קשב עלולים לשכוח לאכול כשהם שקועים בפעילות ולא לשים לב לתחושת הפיזיולוגיות שהגוף משדר בזמן הפעילות, עד להצטברותו של רעב גדול מאוד. במקביל, ההיפראקטיביות והנטייה לפעלתנות יתר עלולה לתרום לעיסוק אינטנסיבי מידי בספורט ופעילות גופנית. מצד שני, אותה נטייה לפעלתנות יתר יכולה להיות גם גורם מגן מפני השמנת יתר, במיוחד אצל ילדים. לכן יש לקחת בחשבון שהעיסוק הרב בפעילות גופנית עלול להסתיר דפוסים לא בריאים של אכילת יתר משום שהיא מפחיתה את האופן שבו הם באים לידי ביטוי במשקל או במראה החיצוני. כלומר, עבור אנשים עם הפרעת קשב משקל תקין לא בהכרח מעיד על היעדרה של אכילה יתרה. משום שהביטוי של פעלתנות היתר נוטה להתעדן עם השנים, דפוסי אכילה לא בריאים שלא טופלו בגילאי הילדות, עלולים להוביל להשמנה כאשר רמת הפעילות הגופנית של האדם יורדת במהלך התבגרותו.
משום שהפרעות אכילה עלולות לפגוע בצורה משמעותית בבריאות הפיזית והרגשית של האדם, רצוי להעריך את הסיכון להפרעות בדפוסי אכילה כחלק מתהליך האבחון והבנייה של המערך הטיפולי של אנשים עם הפרעת קשב.
סף תחושתי
בעיות בוויסות החושי הן תחלואה נלווית נפוצה להפרעת קשב. לעיתים קרובות מופיעה הפרעת קשב יחד עם סף תחושתי נמוך. מצב זה מכונה תת-חישה. במקביל, הפרעת קשב יכולה לבוא גם עם רגישות יתר.
בעיות בהתנהגות ובתפקוד החברתי
הפרעת התנהגות מקושרת לפגיעה ביכולת לזהות את רגשותיו של הזולת מתוך הבעת הפנים שלו. אנשים שיש להם גם הפרעת התנהגות וגם הפרעת קשב עלולים לפרש פחד ככעס, באופן שעלול להוביל לעלייה ברמת האגרסיביות והאלימות, בשעת עימות או במצבי סכסוך. הם גם עלולים להתבלבל בין פחד לעצב.
הפרעה בקשת התקשורתית-חברתית נוטה לבוא יחד עם הפרעת קשב.
הספקטרום האוטיסטי
הפרעת קשב נוטה להופיע יחד עם הספקטרום האוטיסטי לעיתים קרובות. הספקטרום האוטיסטי (ASD), המוכר גם כקשת האוטיסטית, הוא רצף תסמונות שיש להן מכנה משותף ברור עם האוטיזם הקלאסי. בעבר נקראו קבוצת תסמונות לא מובחנת הדומה לאוטיזם קלאסי בשם "הפרעה התפתחותית נרחבת" (PDD). ה-DSM 5 כולל תחת הספקטרום האוטיסטי הן את האוטיזם הקלאסי והן תסמונות קרובות כגון תסמונת רט, אוטיזם נסגני, תסמונת אספרגר ותסמונת איקס שביר (במקרים של אוטיזם) אך לא כולל בתוכו את ההפרעה הפרגמטית בלקות חברתית.
בעיות רגשיות
הפרעת קשב נוטה לבוא יחד עם הפרעות במצב הרוח. בנוסף, בעקבות יחסי גומלין בין רגש וקוגניציה, מצבים רגשיים מסוימים יכולים גם הם לפגוע בתפקודי הקשב. בהתאם לכך, הנמכה ביכולת הריכוז יכולה לנבוע בין היתר גם מסיבות רגשיות, או ממצבי חיים המשפיעים על הפן הרגשי (כמו קשיים בתפקוד חברתי, בעיות משפחתיות קשות וכו').
כאשר יש מעורבות רגשית, חשוב לעשות אבחנה מבדלת בין הפרעת קשב לקשיים רגשיים, על ידי פסיכיאטר שמתמחה בשני התחומים.
וויסות רגשי
ויסות רגשי הוא היכולת של אדם לכוון ולאזן את הרגשות שלו בהתאם למצב נתון.
קשיים בוויסות רגשי נוטים להתלוות להפרעת קשב לעיתים קרובות. למעשה, שינויים יומיומיים במצב הרוח אופייניים מאוד להפרעת קשב. עם זאת, להבדיל מהדיכאון והתרוממות הרוח הקיצוניים אשר מאפיינים הפרעה דו-קוטבית, התנודות הרגשיות האופייניות לאנשים עם הפרעת קשב משקפות ויסות לקוי של תווך רגשי נורמלי.
חרדה
חרדה פוגעת ביכולת להתרכז ולתכנן. לכן היא יכולה ליצור מצב הזהה להפרעת קשב מבחינת הפגיעה שלה בתפקוד. בנוסף, הפרעות חרדה נוטות לבוא יחד עם הפרעת קשב. הפרעות חרדה בילדים מופיעות בשכיחות של 6%-8% מכלל האוכלוסייה, ועד 30% בחפיפה עם הפרעת קשב.
דיכאון
אחת מהתחלואות הנלוות להפרעת קשב היא דיכאון. מחקרי משפחות הראו קשר בין דיכאון להפרעת קשב. ההערכות המקובלות הן, שבכל זמן נתון 30% מאלו שיש להם הפרעת קשב, סובלים גם מדיכאון בדרגה כלשהי (בדרך כלל דיכאון קל בלבד). הקשר בין הפרעת דיכאון להפרעת קשב נמצא באונה המצחית של המוח. גם בהפרעת דיכאון וגם בהפרעת קשב רמות הפעילות בלפחות חלק מהאונה המצחית של המוח הן נמוכות מבמוח של אדם נורמלי. בנוסף, כישלון בלימודים ובשאר תחומי החיים, הנובעים מההפרעה ולא מטופלים גורמים לרוב לתחושות תסכול. תחושות אלו נאספות במשך השנים ולכן אנשים רבים עם ADHD (או ADD) מפתחים תחושות דיכאון.
דיכאון קשור לפגיעה קוגניטיבית ביכולת הזיכרון ובתפקודים ניהוליים. בניגוד למבוגרים, אצל ילדים דיכאון מתבטא ברגזנות, אי שקט פסיכו-מוטורי וחוסר ריכוז. מסיבות אילו דיכאון חבוי יכול ליצור תמונה הדומה להפרעת קשב. כדי להבחין בין דיכאון, להפרעת קשב או למצב משולב, יש לעשות אבחנה מבדלת מול פסיכיאטר.
נמצא שהטיפול התרופתי להפרעת קשב מוריד את הסיכון לדיכאון ראשוני ומשני בקרב אנשים עם הפרעת קשב. לא רק זאת, אלא שהסיכון לדיכאון מצטמצם ככל שהטיפול התרופתי להפרעת קשב ניתן במשך זמן ממושך יותר. הטיפול התרופתי להפרעת קשב מקושר לרמות נמוכות יותר של דיכאון ראשוני בקרב אנשים עם הפרעת קשב בפני עצמו, גם לאחר שנלקחה בחשבון השפעתן של תרופות אנטי-דיכאוניות. כלומר, יש לו תרומה ייחודית לטיפול בדיכאון אצל אנשים עם הפרעת קשב, בין אם הם לוקחים במקביל גם תרופות אנטי-דיכאוניות ובין אם לאו.
הפרעה דו-קוטבית
הן הפרעה דו־קוטבית והן הפרעת קשב מאופיינות בשינויים של מצב הרוח. עם זאת, בעוד שהתנודות הרגשיות האופייניות לאנשים עם הפרעת קשב משקפות וויסות לקוי של תווך רגשי נורמלי, הפרעה דו-קוטבית מאופיינת בדיכאון והתרוממות רוח קיצוניים.
בשונה ממבוגרים, אצל ילדים הפרעה דו-קוטבית מציגה תמונה העלולה להראות כהפרעת קשב. היא תתבטא אצלם ברגזנות, חוסר שליטה עצמית, פעלתנות יתר ושיבושים בשינה. בילדים אילו מומלץ לא לטפל בתרופות מעוררות (כמו רטלין) ללא טיפול נוסף שיגן מפריצה מאנית.
הפרעות נוירולוגיות אחרות
הפרעות טיק נוטות לבוא יחד עם הפרעת קשב. תסמונת טורט, שהיא המורכבת והחמורה מתוך הפרעות הטיקים, נמצאת כתחלואה נלווית בכ־10%-15% מהאנשים עם הפרעת קשב.
הפרעה טורדנית-כפייתית ואגרנות
אחוז האנשים עם הפרעה טורדנית כפייתית (OCD) שיש להם גם הפרעת קשב, גבוה באופן משמעותי מאחוז האנשים עם הפרעת קשב באוכלוסייה הכללית. קווים כפייתיים הדומים להפרעה טורדנית-כפייתית מתפתחים אצל אנשים עם הפרעת קשב כנראה על רקע של "פיצוי יתר". למשל, ארגון וסדר נוקשים, שמירה נוקשה על זמנים, שימוש בלוחות זמנים ופעולה נוקשים ביותר ועוד.
כמו כן, נמצא קשר בין אנשים שיש להם שילוב של OCD עם הפרעת קשב, לבין אגרנות כפייתית. בהתאם לכך, אנשים עם אגרנות כפייתית, נוטים להראות בנוסף לאגרנות גם קשיים בתפקודים ניהוליים ובתפקודי קשב. הפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות המאופיינת בעיקר בקשיי קשב היא הסוג הנפוץ של הפרעת קשב בקרב אנשים עם OCD ואגרנות. בהתאם לכך נמצאו אחוזים גבוהים יותר של תסמינים הקשורים לבעיה בתפקודי הקשב בקרב אנשים עם אגרנות והפרעה טורדנית כפייתית, בזמן שלא נמצא הבדל משמעותי בתסמינים הקשורים להיפראקטיביות ואימפולסיביות בין אוכלוסייה זו לכלל האוכלוסייה.
הקשר בין אגרנות לתסמינים של הפרעת קשב מוסבר על ידי השילוב של הנטייה לרכוש חפצים בצורה אימפולסיבית, יחד עם קושי לארגן או להיפרד מהם, שעלול להיווצר עקב הפגיעה בתפקודים הניהוליים. החשיבות האישית המיוחסת לחפצים שנצברו יכולה להעלות עם הזמן בעקבות התפתחות של קשר רגשי כלפיהם, או הישענות על נוכחותם כאסטרטגיות פיצוי על התסמינים של הפרעת קשב, כסוג של גיבוי למקרה שחפצים נחוצים יאבדו או יהרסו. ההתקשרות הרגשית והקוגניטיבית יכולה להוביל לחיזוק של הנטייה לאגרנות וחוזר חלילה.
ילדים עם הפרעת קשב ואגרנות, שלא מצליחים לעמוד בדרישות הוריהם לשמירה על סדר וארגן של החלל האישי, עלולים להגיב במצוקה רגשית והתפרצויות. בהתאם לכך, ילדים עם הפרעת קשב ואגרנות נוטים להראות דפוס ייחודי של תסמיני קשב מוחמרים ונטייה לבעיות התנהגות בהשוואה לילדים עם הפרעת קשב ללא אגרנות.
שימוש לרעה בחומרים
אנשים עם הפרעת קשב נמצאים בסיכון לשימוש לרעה בחומרים. נטייה זו מאפיינת בעיקר מקרים של הזנחה, שבהם האדם כלל לא אובחן או שלא ניתן לו טיפול הולם בשלב מוקדם דיו. בהתאם לכך, איתור וטיפול בגיל מוקדם יכולים למנוע או לצמצם באופן משמעותי את הסיכון לשימוש לרעה בחומרים.
אף על פי שאנשים עם הפרעת קשב אינם מועדים בהכרח לפורענות, קיימים סיכונים רבים העלולים להתממש בהיעדר טיפול מתאים. כאשר ילד סובל מהפרעת קשב ולא ניתן לו טיפול הולם בגיל צעיר, התוצאות עלולות להיות אקוטיות עבורו, עבור משפחתו ועבור החברה. הזנחת הטיפול בהפרעה עשויה להוביל לבעיות פסיכולוגיות. במקרים אלו, בדומה לבעיות רגשיות אחרות, יש המשתמשים בסמים כדרך לריפוי עצמי. כמו כן, אצל חלק מהמתבגרים עם הפרעת קשב יש שימוש עצמי בממריצים כמו קפה וקוקה-קולה במקום מתילפנידאט.
ההתנגדות הציבורית לריטלין נובעת מהמיתוס השגוי לפיו הוא גורם להתמכרות ופוגע בתהליך הגדילה של ילדים. שני נושאים אלו נבדקו מחקרית. נמצא שלמרות דיכוי התיאבון הריטלין אינו גורם להפרעה בגדילה לאורך זמן. כמו כן, המינונים המקובלים לשימוש בריטלין אינם גורמים להתמכרות. הקשר בין הפרעת קשב להתמכרות לסמים ולאלכוהול, מוסבר בין היתר על ידי הנטייה לשימוש בחומרים ממריצים או בתרופות הרגעה לריפוי עצמי בגיל ההתבגרות. נטייה זו גוברת עם הזמינות של אותם חומרים ובמיוחד בהיעדר טיפול. למעשה, ילדים עם הפרעת קשב שטופלו בהצלחה בתרופות מעוררות מתמכרים פחות מאלו שלא טופלו, ושיעור ההתמכרות אצלם דומה לזה של האוכלוסייה הכללית.
אשטבאו דה גאמה
אשטבאו דה גאמה (בפורטוגלית: Estêvão da Gama; 1505–1576) היה בנו השני של ואסקו דה גאמה, מושל הודו הפורטוגזית בשנים 1540–1542 ומפקד בכיר בצי הפורטוגזי. הוא קרוי על שמו של אבי אביו. דה גאמה פיקד על הצי שנכנס לים האדום, בכוונה לתקוף את הצי העות'מאני ששהה בנמל סואץ, בטרם יתקוף זה שנית את הנמל הפורטוגזי בדיו. למסעו זה יצא מגואה ב-31 בדצמבר 1540, והגיע לעדן ב-27 בינואר 1541. הצי הגיע למסוע ב-12 בפברואר, שם השאיר דה גאמה מספר ספינות והמשיך במסעו צפונה. כשהגיע לסואץ, הוא גילה שהעות'מאנים גילו בטרם עת על בואו, ולפיכך סיכלו את תוכניותיו להבעיר את הספינות החונות בנמל. הוא נאלץ לחזור על עקבותיו למסוע, אך עצר לשם תקיפת הנמל בא-טור בחצי האי סיני.
עת שחזר למסוע, דה גאמה מצא את אנשיו קצרי רוח, וזאת בשל הפצרות פטריארך שגרס כי עליהם לסייע לקיסר אתיופיה שהיה נתון במצור. דה גאמה נענה לבקשתם, והנחית כח בפיקודו של אחיו כרישטובאו, ובו ארבע מאות לוחמים, מאה ושלושים עבדים, כאלף רובי ארקבוז, כאלף רומחים ומספר תותחי בומבארד. הוא הפליג בחזרה להודו ב-9 ביולי.
Sinatra At The Sands
הפקה
האלבום כמו מצייר דיוקן של סינטרה בשנות ה-60. הוא הוקלט בחודש אפריל 1966 בבית המלון והקזינו סנדס שבלאס וגאס. סינטרה, בהופעה שקטה ורגועה, הופיע כבכל הופעותיו, עם שירים ידועים וצפויים מראש, כאשר בין השירים הוא מתבדח בעקביות עם הקהל ושומר על אווירה קלילה ופתוחה עמו.
יחד עם סינטרה הופיע תזמורתו של קאונט בייסי, השניים שיתפו פעולה בעבר פעמיים באלבומים, Sinatra-Basie משנת 1963 וIt Might as Well Be Swing משנת 1964. את הערב הפיק קווינסי ג'ונס שגם ניצח על תזמורתו של בייסי.
האלבום יצא בגרסת תקליטור בשנת 1986. בשנת 2003 יצאה גרסת DVD של ההופעה.
מיזאנדריה
מִיזְאַנְדְרִיָה היא שנאת גברים (מיוונית: מיסוס = שנאה ואנדרוס = של גבר), המונח המקביל למיזוגיניה, שנאת נשים. לצד שני המושגים קיים מושג המיזנתרופיה, שנאת בני האדם ככלל. מושג קשור הוא אנדרופוביה, פחד מגברים. מיזאנדריה יכולה לבוא לידי ביטוי בדרכים רבות, בהן הדרה חברתית, אפליה מינית, עוינות, זלזול בגברים, אלימות נגד גברים והחפצה מינית.
המונח מיזאנדריה נמצא בשימוש פחות מהמונח מיזוגיניה, והדיון הציבורי והאקדמי עליו אינו נפוץ. מספר חוקרים, רואים את המיזאנדריה כצורה נוספת של דעה קדומה, בדומה למיזוגניה, גזענות, אנטישמיות והומופוביה. לטענת חוקרים אלו, גברים עוברים סטריאוטיפיזציה במספר דרכים כך שהם הופכים ל"שד", למי שאין בו צלם אנוש.
אחד מהספרים הבולטים באשר למיזאנדריה הוא ספרה של הפמיניסטית ג'ודית לווין בספרה "My Enemy, My Love: Man-hating and Ambivalence in Women's Lives", הרואה את המיזאנדריה כ"השנאה אשר אינה מעזה לומר את שמה", פרפרזה של הציטוט הידוע של אלפרד דאגלס. פול ניית'נסון (Paul Nathanson) וקת'רין יאנג (Katherine K. Young) הוציאו סדרת ספרים גם הם בנושא זה.
שערי אלכסנדר
שערי אלכסנדר או שערי הים הכספי היו חומות עם שער גבול אגדתיים שנבנו בקווקז, על פי האגדה, על ידי אלכסנדר הגדול, כדי למנוע מהברברים הלא-מתורבתים מצפון מלפלוש דרומה. השערים היו נושא פופולרי בחיבורי נוסעי ימי הביניים בקווקז, החל מרומן אלכסנדר של המאה השישית. הקיר מזוהה לעיתים קרובות עם "שערי הים הכספי" שבדרבנט שבדאגסטן רוסיה, ועם מעבר דריאל בהרי הקווקז הגדול בגבול רוסיה-גאורגיה. המסורת מקשרת את "שערי אלכסנדר" עם חומת גורגאן הגדולה שבדרום-מזרח הים הכספי, ש-180 ק"מ ממנה נשמרו עד היום.
רקע ספרותי
המונח "שערי הים הכספי" מתייחס במקור לאזור הצר בפינה הדרום-מזרחית של הים הכספי, באזור בו צעד אלכסנדר בפועל במרדף אחרי בסוס, האחשדרפן של באקטריה (Βακτριανή), והטוען לכתר הפרסי. הוא הרג את שליט האימפריה הפרסית, דריווש השלישי, לאחר שהאחרון נמלט לאחר תבוסתו בקרב גאוגמלה, בתקווה לזכות בחסדיו של אלכסנדר. אולם זה הוציא אותו להורג באשמת בגידה בדריווש. היסטוריונים גחמניים שינו את השערתם וקבעו כי שערי אלכסנדר נמצאים במעברי ההרים של הקווקז, מצידו השני של הים הכספי.
ב"רומן אלכסנדר", הוא רדף אחר אויביו למעבר בין שתי פסגות הרים בקווקז הידועות כ"שדיים של העולם". הוא החליט לאסור את "האומות הלא נקיות" של הצפון, הכוללים את גוג ומגוג, מאחרי קיר ברזל או אבן קשה. בעזרת האל סגרו אלכסנדר ואנשיו את המעבר הצר, והחזיקו את גוג ומגוג ה"פראים" מפני פלישה לאדמות מדרום. סוג המעבר לא היה ברור מעולם, חלק מהמקורות מציינים את המעבר כמעבר בין הרים וחלקם כמעבר בין פסגות הרים והים הכספי.
סיפור דומה מופיע גם בקוראן בסורת אל-כהף (سورة الكهف, "המערה"), פסוקים 83–98, כאשר הגיבור הגדול זולקרנַיין (ذو القرنين, "בעל זוג הקרניים") בנה קיר להגנה על אנשים חפים מפשע למרגלות ההרים מפני גוג ומגוג. סיפור זה מופיע ברשומות הספרותיים לפני שמה שהעלה הקוראן על הכתב גרם למחלוקת בין החוקרים האסלאמיים. החולקים טענו כי זולקרניין אינו אלכסנדר כלל אלא כובש מוקדם או מאוחר יותר, לרוב כורש. במהלך ימי הביניים, סיפור שערי אלכסנדר, נכלל בספרות המסעות, כמו: מסעות מרקו פולו ומסעותיו של סר ג'ון מנדוויל. זהות האומות שנלכדו מאחרי החומות לא תמיד עקבי, אולם מאנדוויל טוען כי גוג ומגוג הם אותם עשרת השבטים האבודים שהוגלתה מממלכת ישראל שיגיחו מכלאם במהלך אחרית הימים ויתאחדו עם היהודים האחרים כדי לתקוף את הנוצרים. פולו מדבר על שערי הברזל של אלכסנדר, אבל טוען כי הקומנים הם אלה שנלכדו מאחרוי החומות. את גוג ומגוג הוא ממקם בכתביו צפונית לקת'אי (Cathay שמה החלופי של סין באנגלית). חלק מההיסטוריונים זיהו את שערי אלכסנדר עם החומה הסינית, שאינו נזכר בשום מובן אחר. ייתכן כי סיפור שערי אלכסנדר מייצג ניסיון של אנשי המערב לטעון כי אלכסנדר הוא זה שבנה את החומה הסינית. הידיעות על קיומן של המצאות הסיניות כמו המצפן או רכב הפונה אל הדרום (指南車, South Pointing Chariot) היו נפוצות לאורך דרכי המסחר האיראסיתיים.
האגדה הגרמנית מימי הביניים על היהודים האדומים הייתה מבוססת בחלקה על סיפורי "שערי אלכסנדר". האגדה נעלמה לפני המאה השבע עשרה.
דרבנט
שערי אלכסנדר מזוהים בדרך כלל עם שערי הים הכספי של דרבנט שבה נמצאים 30 מגדלים הפונים צפונה הנמתחים לאורך 40 קילומטר, בין הים הכספי והרי הקווקז. שורת המגדלים חוסמים בצורה יעילה את המעבר לרוחב הקווקז.
דרבנט נבנתה סביב המצודה היחידה שנותרה מתקופת האימפריה הסאסאנית. מיקומה האסטרטגי הגן על האימפריה מפני התקפות הטורקים הגקים (Gök Türkler). שערי הים הכספי ההיסטוריים לא נבנו, קרוב לוודאי, עד לתקופתו של כוסרו הראשון, במאה השישית, הרבה אחרי תקופתו של אלכסנדר. אולם במשך השנים נזקפה בניית השערים לזכותו של אלכסנדר. הקיר העצום התנשא לגובה של מעל ל-20 מטר ועוביו היה כ-3 מטר בתקופת השימוש בו.
אף על פי שהביצורים של היום מתוארכים לתקופה מאוחרת הרבה אחרי מותו של אלכסנדר, ישנם חוקרים הסבורים כי ייתכן והם נבנו מוקדם יותר בתקופת שלטון הממלכה האחמנית (האזור כבר היה מיושב לפחות 500 שנה). אם זה נכון, אזי ייתכן כי שליחים של אלכסנדר ביקרו או אף חיזקו את החומות לאחר שהממלכה האחמנית נכבשה. עם זאת, ידוע כי אלכסנדר עצמו לא ערך מעולם מסע רחוק צפונה.
Agadoo
Agadoo (בצרפתית: Agadou; בבעברית: אגאדו) הוא להיט יורופופ רב ביצועים.
היסטוריה
השיר הוקלט לראשונה בצרפתית ב-1971 בשם "Agadou" בביצועם של מישל דלאנקרה ומיה סמיל, בהשראת מוזיקה מרוקאית. ב-1974 אימצה אותו רשת קלאב מד, והחלה להשמיע אותו באתרי הנופש שבבעלותה. במהלך עשר השנים הבאות נוצרו מספר גרסאות כיסוי נוספות. אחת הבולטות והמצליחות בהן הייתה גרסתו הצרפתית של הזמר הקנדי, פטריק זבה (Patrick Zabé), משנת 1975. הגרסה שהושמעה רבות בישראל הוקלטה ב-1976 על ידי הרכב עלום בשם Tahiti, בביצוע שהופיע על תקליט שדרים באוסטרליה, ובארץ - על תקליט Le Club, ובהמשך על דיסק בשם "The club - להיטי כפרי הנופש בים התיכון".
הלהקה הבריטית בלאק לייס הקליטה את השיר ב-1984. זאת אחרי, שבשנת 1981 הופיעה להקת בלאק לייס בפאב בעיר דרבי. צוות הפאב נהג להשמיע את השיר ולרקוד לצליליו. חברי הלהקה התלהבו מהשיר, והקליטו גרסה באנגלית. השיר בהקלטתו זו הגיע בשיאו למקום השני במצעד הסינגלים הבריטי, ובסך הכל דורג במשך 30 שבועות בין 75 הסינגלים המובילים במצעד הסינגלים הבריטי. השיר דורג במקום השמיני ברשימת הסינגלים הנמכרים ביותר בבריטניה ב-1984 כולה.
בניגוד לפופולריות לה זכה השיר עם צאתו, בשנים שלאחר מכן התייחסו אליו מבקרי המוזיקה בזלזול, והוא היה מושאן של פרודיות רבות. בשנת 2003 בחר בו מגזין המוזיקה הבריטי Q לשיר הגרוע ביותר שהוקלט אי פעם. בין נימוקי חבר השופטים הם ציינו כי הוא "נשמע כמו מסיבת דיסקו בבית הספר שהיית חייב להגיע אליה, כמו קרובי משפחה בגיל העמידה רוקדים ברכבת בחתונה, כמו תקליטן מוולברהמפטון, כמו כל קלישאה מוזיקלית ששמעת אי פעם".
ייתכן, שההבדל ביחס שקיבלו הגרסאות בשפה הצרפתית והאנגלית נובע גם מהשוני בתמליל, שבשתי השפות. בגרסה האנגלית, המלל הוא בנאלי ביותר (תרגום חופשי "אגדו דו דו, קח אננס ונער את העץ" וכמו כן, הקטע עם היוקלילי חף ממשחק מילים) ואילו בצרפתית המילים קשות להגיה ומתוחכמות יותר (תרגום חופשי "אגדו דו דו, ת'ביר ת'אננס ותקדיר ת'קפה" וכמו כן, בקטע עם היוקלילי "היא ניגנה יוקללי ואני דיברתי באקוליליה" דהיינו, דיברתי כהד לדבריה).
בישראל, הפך השיר לאחד השירים המזוהים עם אתרי הנופש בכלל, ורשת קלאב מד בפרט. העיתונאית מרב יודילוביץ', שעבדה בצוות התרבות של קלאב מד באילת, מנתה את השיר כאחד הסמלים המובהקים שלו, וכתבה עליו כך:
קוטור
קוטור (בסרבית - Котор; באיטלקית - Cattaro) היא עיר במונטנגרו, השוכנת לחוף מפרץ קוטור של הים האדריאטי. מספר תושביה 13,510 והיא המרכז המינהלי של מחוז קוטור.
היסטוריה
קוטור מוזכרת לראשונה בשנת 168 לפנה"ס בכתבים רומיים. אז נקראה בשם Acruvium והייתה חלק מהפרובינקיה הרומית דלמטיה. העיר נכללה באימפריה הביזנטית ויוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית הקים מבצר מעל העיר בשנת 535. הפקס ניקפורי אשרר את הכללת העיר באימפריה הביזנטית, בתחילת המאה ה-9. העיר בוצרה על ידי קונסטנטינוס השביעי פורפירוגנטוס אך נכבשה ב-1002 על ידי האימפריה הבולגרית הראשונה שכעבור שנה העבירה אותה לידי מדינת דוקליה הסרבית, שהייתה וסלית של האימפריה הביזנטית. בשנת 1185 נכבשה העיר על ידי המנהיג הסרבי סטפאן נמניה. באותה עת, הכנסייה הלטינית הייתה מבוססת בעיר. במאה ה-12, העיר הייתה מעורבת במסחר במתכות ממכרות סרביה ובוסניה. בנפול הסרבים בשנת 1371, העיר נלקחה על ידי ממלכת הונגריה, אך היא עברה מספר פעמים בינה ובין הרפובליקה של ונציה. בשנת 1384 עברה העיר לידי ממלכת בוסניה, ולאחר 1391 הייתה לעיר עצמאית. אולם מחשש כיבוש בידי העותמאנים, נכנסה העיר בשנת 1420 תחת חסות הרפובליקה של ונציה ונכללה במחוז שנקרא "אלבניה הוונציאנית". קוטור המשיכה במעמד זה עד 1797. בתקופה זו נבנו חומות וביצורי העיר שעמדו במצור של הצבא העות'מאני ב-1538 ו-1657. בהסכם קמפו פורמיו מ-1797 עברה קוטור ביחד עם דלמטיה לשלטון מונרכית הבסבורג. ב-1804 סופחה לממלכה הצרפתית של איטליה ועם נפילת נפוליון, בשנת 1814 הועברה בידי הבריטים לידי מונטנגרו. אולם רוסיה הכריחה את מונטנגרו לוותר על העיר וחופה, והעבירה את העיר לידי האימפריה האוסטרו הונגרית, והסדר זה נתקבע בהחלטות קונגרס וינה.
בפתיחת מלחמת העולם הראשונה ירה צבא מונטנגרו ירי מקלעים ותותחים לכיוון קוטור, בסיוע אוניות צרפתיות. בעלות הברית קיוו לכבוש במהירות את קוטור שהייתה בסיס לאניות הצי האוסטרי ובכך לדחוק את הצי האוסטרי אחורה בים האדריאטי. באוקטובר 1914 הצטרף לירי סוללת תותחים צרפתית שבאה לסייע למונטנגרו והוצבה על הר לובצ'ן. אולם האוסטרים הצליחו במהירות לשתק את התותחים ולחסל את המצור על קוטור.
ב-1918, בתום מלחמת העולם הראשונה סופחה קוטור לממלכת יוגוסלביה. במלחמת העולם השנייה סופחה קוטור ביחד עם דלמטיה לאיטליה הפאשיסטית בשנים 1941–1943. ב-26 באוקטובר 1943 פורסם שחוף קוטור נמצא בידי הצ'טניקים של הגנרל דראזה מיכאילביץ'. לאחר פחות משבוע פרסם טיטו שהפרטיזאנים טיהרו את כל חוף קוטור. קוטור הוסגרה כמטוהרת גם בהודעה בסוף נובמבר 1943.
לאחר המלחמה נכללה קוטור כחלק מרפובליקת מונטנגרו ברפובליקה הפדרלית הסוציאליסטת של יוגוסלביה (1945–1992) ומ-1992–2006 ברפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה. בשנת 1958 היא תוארה בעל המשמר כ"עיר בנויה בתוך מבצר בנוסח איטלקי".
ב-15 באפריל 1979 סבלה קוטור מרעידת אדמה קשה, שפגעה במבנים רבים. בעזרת אונסק"ו, שהכיר בהמשך אותה שנה בעיר ובסביבתה כאתר מורשת עולמית, שוקמה העיר. ב-2017 מערכת ביצורי קוטור, שכבר נכללה בהכרזה הקודמת, הוכרזה כחלק מאתר מורשת עולמית נוסף, מפעלי ההגנה הוונציאניים בין המאות ה-16 וה-17: סטטו דה טרה ומערב סטטו דה מאר, הכולל מלבד ביצורי קוטור עוד מערכות ביצורים ונציאניות באיטליה ובקרואטיה.
תיירות
קוטור נמצאת בקצה מפרץ קוטור (בסרבית Boka Kotorska) שאינו פיורד לפי ההגדרה, למרות שרבים מכנים אותו כך. חומת העיר הוונציאנית משתרעת לאורך 4.5 ק"מ בגובה 20 מטר וברוחב 15 מטר. לאורך החומה יש תבליטים של האריה של מרקוס הקדוש, פטרונה של ונציה.
בחומות העיר העתיקה של קוטור יש שלשה שערים. הגדול והמפורסם מביניהם הוא שער הים. בראש השער - תאריך כיבוש העיר על ידי כוחות הפרטיזנים של טיטו (21 בנובמבר 1944) וכן אמרה מפורסמת שלו בסרבית: Tuđe nećemo, svoje ne damo - "את שלהם איננו רוצים, את שלנו לא ניתן". בכניסה נמצאת הכיכר המרכזית של העיר העתיקה, הנקראת "כיכר הנשק" ובה מגדל שעון ולידו עמוד הקלון על ידו היו מעמידים עבריינים ומשפילים אותם. הבתים בנויים בסגנון ונציאני ואוסטרו-הונגרי.
מקוטור עולה כביש צר ומפותל לכפר נייגושי. ממרומי הדרך יש תצפיות יפות על קוטור והמפרץ. נייגושי ידוע בבשר הפרושוטו הנמכר שם.
קטגט
קטגט (בדנית: Kattegat ובשוודית: Kattegatt) הוא ים ומצר ים המפריד בין חצי האי יוטלנד לבין חופו השוודי של חצי האי הסקנדינבי, ומקשר את הים הצפוני דרך סקאגרק לים הבלטי דרך המצרים הדניים. ניתן להתייחס לקטגט כאל מפרץ של הים הבלטי או של הים הצפוני.
אטימולוגיה
שמו של הים נובע מהמילים ההולנדיות katte (חתול) ו-gat (חור, או פתח). בשלהי ימי הביניים השוו קפטנים של צי ברית ערי הנזה בז'רגון הניווט הימי את המצרים הדניים לפתח כה צר שאף חתול יתקשה להיכנס דרכו, בגלל עומקם הרדוד של המים. שם ארכאי לקטגט ולסקאגרק הוא "הים הנורווגי", או "ים יוטלנד".
גאוגרפיה
לפי ההגדרה אשר אומצה בשנת 1932 באמנה שעליה חתמו דנמרק, נורווגיה ושוודיה, הגבול הצפוני של קטגט הוא בין הנקודה הצפונית ביותר של יוטלנד, סקיין, לבין העיירה מרסטרנד בשוודיה. הגבול הדרומי הוא המצרים הדניים. הנהרות הנשפכים לים כוללים את גודנה, יטה אלב, לאגאן וניסאן. בקטגט עשרות איים, ובהם סאמסו ואנהולט. שמורת הטבע קולברג במחוז השוודי סקונה שוכנת לחופי הים. דיונים אודות הקמתו של גשר מעל קטגט, המחבר בין יוטלנד לשלן נערכים מאז שנות ה-50.
היסטוריה
השליטה בקטגט והגישה אליו, היו בעלי חשיבות במהלך ההיסטוריה של השיט הבינלאומי. עד להשלמתה של תעלת האיידר ב-1784, הקטגט היה דרך הגישה הימית היחידה לאזור הים הבלטי. החל משנת 1429, צברה משפחת המלוכה הדנית, ולאחר מכן, דנמרק, כספים רבים כתוצאה ממס המעבר שהוטל על העוברים בארסונד. מס זה בוטל בשנת 1857.
אליעזר שטריך
אליעזר שְטְריך (1879, דווינסק – פברואר 1941, חיפה) היה פסל ארצישראלי יליד לטביה.
שטריך נולד בדווינסק, לטביה ולמד אמנות בבית הספר לאמנות בפטרבורג ואחר כך באקדמיה לאמנות בעיר. בשנת 1905 סיים בהצטיינות ונסע לפריז בעקבות מלגת לימודים שקיבל. עם סיום לימודיו שם בשנת 1907, שב שטריך לפטרבורג ועסק בעיצוב תפאורות ובעיצוב תכשיטים. בין היתר עבד עבור "בית פָבֶּרזֶ'ה". על עיצוב תבליט קיבל שטריך מדליית-זהב מן הצאר ניקולאי השני.
בשנת 1914, בגיל 35, הוזמן לנהל מחלקה של "עבודות מקשה" ב"בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות", שם שהה עד 1915. ב-1917, לאחר כיבוש הארץ על ידי הבריטים, התגייס ל"גדוד העברי" ושירת בו עד 1918. לאחר שחרורו שב ללמד בבצלאל עד שנת 1921. בשנת 1923 מונה כמורה לציור בבית הספר הריאלי בחיפה ובטכניון, ושימש בתפקידים אלו כ-16 שנים. נפטר בחיפה ב-1941.
בין עבודותיו - "דיוקן הרמן שטרוק" (1923)
אל-פאלוג'ה
אל-פאלוג'ה (בערבית: الفالوجة) הייתה עיירה ערבית כפרית שנוסדה על חורבות ישוב יהודי מימי בית שני בשם כפר שחליים, בגבול מישור חוף יהודה ושפלת יהודה, כ-20 קילומטרים ממזרח לעיירה הערבית מג'דל. היישוב עבר לשליטה ישראלית בחודש פברואר 1949 ואחר כך נהרס.
היום אזור העיירה נקרא פלוגות או צומת פלוגות ולידו שוכנת העיר קריית גת. שמו של היישוב נשתמר בשם הצומת, המחבר את כביש האורך, כביש 40 בקטע מקריית מלאכי לבאר שבע עם כביש הרוחב, כביש 35 מאשקלון לחברון.
היסטוריה
עד מרד בר כוכבא שכן במקום כפר יהודי גדול בשם כפר שחליים. לאחר הכיבוש הערבי של ארץ ישראל הוקם משלט על חורבותיו. בסוף המאה ה-19 היה הכפר מוקף בוואדיות משלושה עברים, בתיו היו בנויים מלבני טיט ומרכז הכפר נבנה סביב קבר השיח' אל-פאלוג'י, שהיגר מהעיר פאלוג'ה בעיראק. לכפר היו שתי בארות מים ובריכת אגירה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הקים הצבא הבריטי צפונית לעיירה מנחת זמני עבור חיל האוויר המלכותי.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 ובעקבות ההזדמנויות הכלכליות החדשות שנוצרו בארץ ישראל הודות לעלייה היהודית, התרחב הכפר לכיוון צפון על ידי מהגרים ערבים. בחלק הצפוני נבנו חנויות, בתי קפה ומרפאה. בכפר נבנו שני בתי ספר - לבנים ב-1919, ולבנות ב-1940. על פי סקר הכפרים שנערך בשנת 1945 שטחי העיירה היו 38,038 דונם ומספר תושביה 4,670 נפשות. לפי תוכנית החלוקה משנת 1947 נועדה פאלוג'ה להכלל במדינה הערבית.
במלחמת העצמאות חסמו אנשי הכפר את הדרך ותקפו את השיירות היהודיות בדרכן ליישובים המבודדים בנגב. ב-13 במרץ 1948, במסגרת פתיחת המצור על היישובים היהודיים, הוחלט על שליחת שיירה מלווה בכוח מוגבר של לוחמי חטיבת גבעתי דרך הכפר. תחילה לא נתקלה השיירה בהתנגדות, אולם בהגיעם ליציאה מהכפר נתקלו במחסום ובאש עזה. במהלך הקרב חלה טעות בזיהוי הכוחות במהלכה נפגעו שבעה ממלווי השיירה מאש חבריהם. למחרת בוצעה פעולת תגמול בה פוצצו מבנים ברחוב הראשי של הכפר ונהרגו 15 אנשים. בעקבות הפעולה ובקשת תושבי הכפר החלו חיילים בריטים ללוות את השיירות היהודיות שעברו באזור.
הצבא המצרי, שפלש לנגב במהלך מלחמת העצמאות השתלט על האזור, אולם ככל שהמלחמה התמשכה, החלו כוחות צה"ל להדוף את הצבא המצרי. אזור פלוג'ה לא נכבש בידי צה"ל, אולם הוא הצליח לכתר את הכוחות המצריים מכל עבר. רוב תושבי הכפר עזבו אותו כבר בשלב מוקדם של המלחמה. בתום המלחמה נוצרה מובלעת מצרית שכונתה "כיס פלוג'ה". המצרים פינו את המובלעת בעקבות הסכמי רודוס לשביתת נשק שנחתם ביום 24 בפברואר 1949. על אדמות העיירה הוקמו היישובים קריית גת, נוגה וניר ח"ן.
וימפל R-73
וימפל R-73 (קוד נאט"ו: AA-11 ארצ'ר), הוא טיל אוויר-אוויר לטווח קצר, מתוצרת וימפל הסובייטית, ונחשב לטיל הרוסי המתקדם ביותר מסוגו, ואחד מכלי הנשק המאיימים ביותר בקרבות אוויר.