cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מומבאי
גאוגרפיה
מקור אספקת המים העירונית הוא ממאגר סכר באטסה וכן שישה אגמים הנמצאים בפארק הלאומי בוריבילי, בתחומי המטרופולין. הפארק הוא מוצאם של שלושה נהרות קטנים, דהיסאר, פוינסאר ואוהיווארה. לאורך רצועת החוף של העיר מומבאי ערוצים ומפרצונים רבים. החוף המזרחי של האי סלסט מכוסה בביצות מנגרובים ובו אוכלוסיית בעלי חיים וצמחייה מגוונת. החוף המערבי הוא חולי וסלעי ברובו.
אדמת רוב השטח העירוני היא חולית. סלע היסוד של האזור הוא סלע בזלתי שחור מעידן הקרטיקון ואאוקן. העיר מומבאי יושבת על אזור סייסמי פעיל כיוון ששלושה קווי שבר עוברים בקרבתה. העיר מוגדרת כאזור III מבחינה סייסמית ומשמעות הדבר כי רעידת אדמה בעוצמה של עד 6.5 בסולם ריכטר צפויה באזור.
מזג אוויר
מומבאי שוכנת באזור טרופי סמוך לים הערבי ומזג האוויר בעיר מתחלק לשתי עונות שנה עיקריות: עונה לחה ועונה יבשה. העונה הלחה, בין החודשים מרץ עד אוקטובר, מאופיינת בלחות גבוהה וטמפרטורות מעל 30 מעלות צלזיוס. בין חודש יוני לספטמבר יורדים בעיר גשמי מונסון המספקים את עיקר כמות המשקעים השנתית, המגיעה לכ-2,200 מילימטר בשנה. שיא המשקעים השנתיים שנמדד בעיר היה 3,452 מ"מ בשנת 1954. כמות המשקעים היומית הגבוהה ביותר נרשמה ב-26 ביולי 2005, אז ירדו בעיר 944 מ"מ גשם. העונה היבשה, בין חודש נובמבר לפברואר, מאופיינת ברמות לחות בינוניות וטמפרטורות חמימות עד קרירות. רוחות צפוניות קרות גורמות לירידה בטמפרטורות בחודשים ינואר ופברואר. טווח הטמפרטורות השנתי בעיר הוא בין C° 38 ל-C° 11. טמפרטורת השיא שנרשמה בעיר היא C° 43.3, והטמפרטורה הנמוכה ביותר הייתה C° 7.4.
כלכלה
מומבאי היא העיר הגדולה בהודו. היא משמשת כמרכז כלכלי של המדינה. בעיר מועסקים כ-10% מכלל פועלי התעשייה במדינה, 40% מכלל הכנסות המדינה ממס הכנסה באות מן העיר, 60% מכלל הכנסות המדינה ממכסים מקורן במומבאי, 20% מכלל הכנסות המדינה מבלו מקורן בעיר, 40% מכלל סחר החוץ של המדינה מתנהל מן העיר מומבאי.
ההכנסה הממוצעת לנפש במומבאי היא 48,954 רופיות, כמעט פי שלושה מן הממוצע הלאומי. רבים מתאגידי הענק ההודים, בה ארבע חברות הנמנות עם 500 החברות הגדולות בעולם, קבעו את מטה החברה בעיר מומבאי. מעמדה של מומבאי, כבירתה הכלכלית של הודו, משכה אליה אף סניפי בנקים זרים רבים.
עד לשנות ה-80 של המאה ה-20 הייתה כלכלת מומבאי מבוססת בעיקר על תעשיית הטקסטיל והנמל הנמצאים בה, אולם מאז התפתחה כלכלת העיר והתגוונה לתחומים רבים אחרים, כולל מפעלים הנדסיים, ליטוש יהלומים, תעשיית הבריאות וטכנולוגיית המידע. במומבאי נמצא אף מרכז המחקר הגרעיני באבהא ורבות מן התעשיות המתמחות של הודו. זאת הודות למאגר אדיר של כוח אדם מיומן. בזכות אלה העיר אף משכה אליה תעשיות טכנולוגיה עילית, תעשיית חלל, אופטיקה, מחקר רפואי ואלקטרוניקה. כן פועלות בעיר מספנות ותעשיית אנרגיה בת-קימא.
עובדים במגזר הציבורי, בין במשרדי הממשלה המרכזית, או הממשל המקומי, מרכיבים חלק משמעותי מכוח האדם של העיר. בעיר אף מאגר גדול של כוח אדם בלתי מיומן, או מיומן באופן חלקי, העובד בעבודת כפיים. הנמל ותעשיית הספנות אף הם מעסיקים בולטים בעיר. באזור דאראבני, שבמרכז מומבאי, קיימת תעשיית מיחזור מתפתחת, העוסקת בעיבוד פסולת משאר אזורי העיר. על פי הערכות בעיר פועלים אף כ-15,000 מפעלים זעירים, השוכנים בחדר בודד.
תעשיית התקשורת במומבאי מהווה אף היא מעסיק בולט. רוב תחנות הטלוויזיה של הודו ורשתות התקשורת של המדינה, וכן בתי ההוצאה לאור הבולטים בהודו, פועלים ממטות הנמצאים בעיר. מרכז תעשיית הסרטים ההודית הפופולרית, בוליווד, האחראית להפקת המספר הגדול ביותר של סרטים בעולם, נמצאת בעיר.
מאז שנת 1991 ידעה מומבאי צמיחה כלכלית מהירה, כמו גם שאר הודו. מעמד הביניים במומבאי אחראי יותר מכל לצמיחה מהירה זו, ככוח הצרכני הגדול ביותר בעיר. מומבאי דורגה בין עשרת מרכזי המסחר הגדולים בעולם. על פי המגזין פורבס, מומבאי דורגה במקום השביעי בעולם בין הערים בהן מספר המיליארדרים הגבוה ביותר. נכון לשנת 2008, בעיר מתגוררים 20 מיליארדרים.
בשנת 2010 החל בניית אינדיה טאואר שתוכנן להגיע לגובה של 718 מ'. הפרויקט בוטל בשנת 2016.
תחבורה
נמל התעופה בומביי צ'הטרפטי שיוואג'י שבעיר שימש כבסיס של חברת ג'ט איירווייז.
תחבורה עירונית נעשיית במערכת הרכבות הסאב-אורבניות, ברכבות המונורייל והמטרו שהחלו פעולתם ב-2014, אוטובוסים עירוניים, מוניות צהוב-שחור (רגילות) וכחול-לבן (ממוזגות), מוטוריקשות בפרברים ומעבורות במפרץ, לאלפנטה ולמומבאי החדשה. כביש אגרה שנבנה בשלבים בים לאורך החוף, וכביש מארין-דרייב מהווים את עורקי התחבורה המהירים בעיר.
המהפכה הגרמנית
המהפכה הגרמנית או מהפכת נובמבר הייתה סדרת מרידות ועימותים פוליטיים שהתחוללו בגרמניה מנובמבר 1918 ועד אוגוסט 1919, והביאו להתפטרותו של וילהלם השני, פירוק הקיסרות הגרמנית וכינון רפובליקת ויימאר. המהפכה הגרמנית הייתה אחת ממספר מהפכות שהתחוללו באירופה שלאחר מלחמת העולם הראשונה, בשנים 1917–1923.
מומבאי
אסונות ופיגועי טרור
ב-14 באפריל 1944 התרחש אסון ההתפוצצות בבומביי - שרפה שפרצה באוניית משא של בעלות הברית שעגנה בנמל בומביי הביאה להתפוצצות כמות גדולה של חומרי נפץ ואמצעי לחימה שהובלו בה. ההתפוצצות גרמה למותם של לפחות 800 איש ולהרס רב בנמל וברובעי העיר שסביבו.
משנות ה-90 הייתה מומבאי יעד למספר פיגועי טרור, חלקם בהיקף גדול מאוד. ב-1993 נהרגו למעלה מ-250 בני אדם בסדרת פיצוצים של מכוניות תופת בעיר, שבוצעו ככל הנראה על ידי ארגון פשע, בהכוונת גורמי טרור אסלאמיים שבסיסם בפקיסטן. ב-2003 נהרגו 19 אזרחים בפיצוץ רכבת בעיר. ב-2006 נהרגו 209 בני אדם בסדרת פיצוצים ברכבת התחתית, שבוצעו על ידי ארגון טרור אסלאמיסטי בשם לשקאר-א-טייבה. הפצצות הונחו בתוך סירי לחץ, שתרמו להגדלת אפקט הפגיעה שלהם.
המהפכה הגרמנית
מהפכת נובמבר פרצה כאשר התברר לציבוריות הגרמנית כי תבוסתה הצבאית של גרמניה במלחמת העולם הראשונה בלתי נמנעת. במהפכה הגרמנית השתתפו מהפכנים והוגי דעות מזרמים שונים, כמו רוזה לוקסמבורג, וילהלם פיק וקרל ליבקנכט. בשונה ממהפכת פברואר באימפריה הרוסית, במהלכה מועצות פועלים דומות לסובייטים תפסו את השלטון ברחבי המדינה, המהפכה הגרמנית לא הונהגה על ידי מפלגה אחת; כמו כן, בשונה מהמהפכה הבולשביקית ברוסיה, ניסיונות הקומוניסטים להרחיב את המהפכה נגד המונרכיה ולהפוך אותה למהפכה כללית נגד השיטה הקפיטליסטית במדינה - נכשלו בסופו של דבר, גם אם בשלבים מסוימים נראה היה כי הצלחתם אפשרית.
מומבאי
אסונות ופיגועי טרור
ב-26 בנובמבר 2008 החלה בעיר מתקפת טרור משולבת בה נהרגו ונפצעו מאות אזרחים, הודים ומערביים. הפיגוע כלל מתקפה משולבת של מחבלים מתאבדים ומחבלים החמושים ברובים שהשתלטו על מספר מקומות, הרגו אזרחים ולקחו בני ערובה. המתקפה אירעה סימולטנית במספר מקומות בעיר, בהם: תחנת צ'האטראפאטי שיוואג'י, מלון טאג' מהאל, מלון אוברוי ובית חב"ד בעיר. בפיגועים נהרגו 173 אזרחים, בהם זוג שלוחי חב"ד בעיר הרב גבי ורבקי הולצברג ו-5 ישראלים שהיו בבית חב"ד. כמו כן נפצעו מעל 300 בני אדם.
ב-13 ביולי 2011 התפוצצו 3 מטעני חבלה, שגרמו לפחות ל-21 הרוגים ו-100 פצועים.
המהפכה הגרמנית
המהפכנים, בהשראת רעיונות קומוניסטיים וסוציאליסטים, לא מסרו את השלטון למועצות בסגנון סובייטי כפי שעשו הבולשביקים ברוסיה, משום שהנהגת המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה (SPD) התנגדה ליצירתן. ה-SPD בחרה במקום זאת באספה לאומית שתהווה בסיס לשיטת ממשל פרלמנטרית. מחשש למלחמת אזרחים כוללת בגרמניה בין פועלים מיליטנטים לשמרנים ריאקציונרים, ה-SPD לא תכננה לשלול לחלוטין את המעמדות הגבוהים הגרמניים הישנים מכוחם וזכויותיהם. במקום זאת, היא ביקשה לשלב אותם בדרכי שלום במערכת סוציאל-דמוקרטית חדשה. במאמץ זה חיפשו אנשי SPD לכונן ברית עם הפיקוד העליון הגרמני. זה אפשר לצבא ולפרייקור (מיליציות לאומניות) לפעול עם מספיק אוטונומיה כדי לדכא את מרד הספרטקיסטים הקומוניסטי של 5–12 בינואר 1919 בכוח. אותה ברית של כוחות פוליטיים הצליחה לדכא התקוממויות שמאלניות בחלקים אחרים של גרמניה, וכתוצאה מכך המדינה הושלמה לחלוטין עד סוף 1919.
מומבאי
תיירות
הפארק הלאומי סנג'אי גנדי ממוקם סמוך לעיר והוא מתפרש על כשישית משטח העיר. בפארק קיימת אוכלוסייה של חיות וכן נמרים בגן חיות קטן. גללי טיגריס בנגלי התגלו ב-2003, וגרמו להתרגשות בעיר, אך הטיגריס מעולם לא נראה שם.
המהפכה הגרמנית
הבחירות הראשונות לאספה הלאומית הגרמנית המכוננת החדשה (הידועה בכינויה האספה הלאומית של ויימאר) נערכו ב-19 בינואר 1919, והמהפכה הסתיימה למעשה ב-11 באוגוסט 1919, כאשר אומצה חוקת הרייך הגרמני (חוקת ויימאר).
מומבאי
תיירות
במומבאי נמצאים שלושה אתרי מורשת עולמית בחסות אונסק"ו: תחנת צ'האטראפאטי שיוואג'י, מערות אלפנטה ומכלולי האדריכלות הוויקטוריאנית ואדריכלות האר דקו במומבאי.
המהפכה הגרמנית
מלחמת העולם וה-SPD
בקונגרסים של האינטרנציונל הסוציאליסטי השני החל ב-1889, ה-SPD תמיד הסכים להחלטות המבקשות פעולה משולבת של סוציאליסטים במקרה של מלחמה. לאחר רצח הארכידוכס פרנץ פרדיננד בסרייבו, ה-SPD, כמו מפלגות סוציאליסטיות אחרות באירופה, ארגנה הפגנות נגד המלחמה במהלך משבר יולי. לאחר שרוזה לוקסמבורג קראה לאי ציות ודחיית המלחמה בשם המפלגה כולה כנציגת האגף השמאלי של המפלגה, תכננה הממשלה הקיסרית לעצור את מנהיגי המפלגה מיד עם תחילת המלחמה. פרידריך אברט, אחד משני מנהיגי המפלגה מאז 1913, נסע לציריך עם אוטו בראון כדי להציל את כספי המפלגה מהחרמה.
מומבאי
יהדות מומבאי
העדות הראשונה להתיישבות יהודית במומבאי היא משנת 1730, אז עבר לעיר יוסף סמח מקהילת היהודים הבגדאדים.
עד אמצע המאה ה-18 הייתה קהילת "בני ישראל" מפוזרת בכפרים רבים באזור קונקאן, מדרום למומבאי. ב-1746 הגיעה למומבאי המשפחה הראשונה מקהילה זו ובהמשך עברו לעיר יהודים נוספים אשר זיהו את הפוטנציאל הכלכלי בעיר. בעיר הוקמו בתי כנסת ובית ספר יהודי.
המהפכה הגרמנית
מלחמת העולם וה-SPD
לאחר שהכריזה גרמניה מלחמה על האימפריה הרוסית ב-1 באוגוסט 1914, רוב עיתוני ה-SPD חלקו את ההתלהבות הכללית מהמלחמה ("רוח 1914"), במיוחד משום שהם ראו את האימפריה הרוסית כריאקציונרית והאנטי-סוציאליסטית ביותר מבין הכוחות באירופה. בימים הראשונים של אוגוסט האמינו העורכים שהם עולים בקנה אחד עם אוגוסט בבל המנוח, שמת בשנה הקודמת. ב-1904 הוא הכריז ברייכסטאג שה-SPD תתמוך בהגנה מזוינת של גרמניה מפני מתקפה זרה. ב-1907, בכינוס מפלגתי באסן, הוא אף הבטיח כי הוא עצמו "יתחזק את האקדח" אם זה יילחם נגד רוסיה, "אויבת כל התרבות וכל המדוכאים". לנוכח ההתלהבות הכללית מהמלחמה בקרב האוכלוסייה, שחזתה מתקפה של מדינות ההסכמה, חברי SPD רבים חששו שהם עלולים לאבד רבים ממצביעיהם עם הפציפיזם העקבי שלהם. קנצלר גרמניה תאובלד פון בתמן-הולווג דחה תוכניות של פקידי צבא בכירים לפירוק ה-SPD בתחילת המלחמה וניצל את העמדה האנטי-רוסית של ה-SPD כדי להשיג את אישור המפלגה עבורה.
מומבאי
יהדות מומבאי
נקודת מפנה חשובה חלה עם הגעה של משפחת דוד ששון מבגדד. יהודים מאירופה התחילו להגיע לעיר רק בשנות ה-30 של המאה ה-20.
המהפכה הגרמנית
מלחמת העולם וה-SPD
הנהגת המפלגה וצירי המפלגה נחלקו בסוגיית התמיכה במלחמה: 96 צירים, כולל פרידריך אברט, אישרו את איגרות החוב שדרשה הממשלה הקיסרית. היו 14 צירים, ובראשם מנהיג המפלגה השני, הוגו האזה, שהתבטאו נגד האגרות, אך בכל זאת מילאו אחר הוראות ההצבעה של המפלגה והרימו ידיים בעד.
מומבאי
יהדות מומבאי
בשיאה, מנתה הקהילה היהודית במומבאי קרוב ל-30,000 איש. לאחר הקמת מדינת ישראל החלו היהודים לעלות ארצה וכיום מונה הקהילה היהודית במומבאי פחות מ-4,000 איש.
המהפכה הגרמנית
מלחמת העולם וה-SPD
כך, כל סיעת ה-SPD ברייכסטאג הצביעה בעד אגרות המלחמה ב-4 באוגוסט 1914. עם אותן החלטות של המפלגה והאיגודים התאפשרה ההתגייסות המלאה של הצבא הגרמני. האזה הסביר את ההחלטה בניגוד לרצונו במילים: "לא נשאיר את המולדת לבדה בשעת צרה!" הקיסר בירך על מה שנקרא "הפוגה" (Burgfrieden), והכריז: "Ich kenne keine Parteien mehr, ich kenne nur noch Deutsche!" ("אני כבר לא רואה מפלגות, אני רואה רק גרמנים!").
מומבאי
יהדות מומבאי
בין השנים 1937–1938 ראש העיר היה בן הקהילה, הד"ר אליהו מוסס ראג'פורקר, שהיה ראש העיר היהודי השני בתולדות העיר. בין בני הקהילה נמנה גם נסים איזיקיאל, משורר הודי בשפה אנגלית.
המהפכה הגרמנית
מלחמת העולם וה-SPD
אפילו קרל ליבקנכט, שהפך לאחד ממתנגדיה הבוטים של המלחמה, הלך בתחילה בקו של המפלגה שאביו, וילהלם ליבקנכט, היה אחד ממייסדיה: הוא נמנע מהצבעה ולא התריס מול עמיתיו הפוליטיים. עם זאת, כמה ימים לאחר מכן הצטרף ל-Grupe Internationale (קבוצת האינטרנציונל) שרוזה לוקסמבורג הקימה ב-5 באוגוסט 1914 עם פרנץ מהרינג, ארנסט מאייר, וילהלם פיק ואחרים מהאגף השמאלי של המפלגה, שדבקו בהחלטות שלפני המלחמה של ה-SPD. מאותה קבוצה יצאה ברית ספרטקוס (Spartacusbund) ב-1 בינואר 1916.
ב-2 בדצמבר 1914 הצביע ליבקנכט נגד אגרות מלחמה נוספות, הציר היחיד של מפלגה כלשהי ברייכסטאג שעשה זאת. למרות שלא הורשה לדבר ברייכסטאג כדי להסביר את הצבעתו, מה שהוא תכנן לומר התפרסם באמצעות הפצת עלון שנטען כי אינו חוקי:
התנגדות גלויה זו נגד קו המפלגה העמידה את ליבקנכט בסתירה עם כמה מחברי המפלגה בסביבת האזה שהיו נגד קשרי המלחמה עצמם. בפברואר 1915, ביוזמת הנהגת מפלגת ה-SPD, גויס ליבקנכט לשירות צבאי כדי להיפטר ממנו, ציר ה-SPD היחיד שזכה ליחס כזה. בגלל ניסיונותיו לארגן מתנגדים נגד המלחמה, הוא גורש מה-SPD, וביוני 1916, הוא נידון באשמת בגידה גבוהה לארבע שנות מאסר. בעוד ליבקנכט היה בצבא, רוזה לוקסמבורג כתבה את רוב "מכתבי ספרטקוס". לאחר שריצה עונש מאסר, היא הוחזרה לכלא ב"מעצר מונע" עד לסיום המלחמה.
הפיצול של SPD
ככל שהמלחמה התארכה ומספר ההרוגים עלה, יותר חברי SPD החלו להטיל ספק בדבקות ב-Burgfrieden (הפוגה בפוליטיקה הפנימית) של 1914. ה-SPD התנגדה גם לאומללות הבית שבא בעקבות פיטוריו של אריך פון פלקנהיין מתפקיד המפקד של המטה הכללי בשנת 1916. מחליפו, פאול פון הינדנבורג, הציג את תוכנית הינדנבורג שבאמצעותה נקבעו הלכה למעשה הנחיות המדיניות הגרמנית על ידי פיקוד הצבא העליון (בגרמנית: Oberste Heeresleitung), ולא הקיסר והקנצלר. הסגן של הינדנבורג, אריך לודנדורף, לקח על עצמו אחריות רחבה להנחיית מדיניות בזמן מלחמה שהייתה נרחבת. למרות שהקיסר והינדנבורג היו הממונים עליו, לודנדורף הוא שקיבל את ההחלטות החשובות. הינדנבורג ולודנדורף התמידו באסטרטגיות חסרות רחמים שמטרתן להשיג ניצחון צבאי, חתרו למטרות מלחמה מתפשטות ואגרסיביות והכניעו את החיים האזרחיים לצורכי המלחמה וכלכלת המלחמה. עבור כוח העבודה, פירוש הדבר היה לעיתים קרובות 12 שעות עבודה של ימי עבודה בשכר מינימלי עם מזון לא מספק. חוק שירות העזר אילץ את כל הגברים שאינם בכוחות המזוינים לעבוד.
לאחר פרוץ מהפכת פברואר הרוסית ב-1917, פרצו השביתות המאורגנות הראשונות במפעלי החימוש הגרמניים בחודשים מרץ ואפריל, כאשר כ-300,000 עובדים פתחו בשביתה. השביתה אורגנה על ידי קבוצה בשם "הסדרנים המהפכניים" (Revolutionäre Obleute), בראשות דוברם ריכרד מילר. הקבוצה יצאה מרשת של אנשי איגוד שמאל שלא הסכימו עם תמיכת המלחמה שהגיעה מהנהגת האיגוד. הכניסה האמריקנית למלחמת העולם הראשונה ב-6 באפריל 1917 איים בהתדרדרות נוספת בעמדתה הצבאית של גרמניה. הינדנבורג ולודנדורף קראו להפסיק את ההקפאה על התקפות על ספנות נייטרלית ב, שהוטלה כאשר הלוסיטניה, ספינה בריטית שהובילה אזרחים אמריקאים, הוטבעה מול אירלנד ב-1915. החלטתם סימנה אסטרטגיה חדשה לעצור. זרימת הציוד האמריקאי לצרפת כדי לאפשר ניצחון גרמני (או לפחות הסדר שלום בתנאים גרמניים) לפני כניסת ארצות הברית למלחמה כלוחמת. הקיסר ניסה לפייס את האוכלוסייה בנאום הפסחא שלו ב-7 באפריל על ידי הבטחה לבחירות דמוקרטיות בפרוסיה לאחר המלחמה, אך חוסר התקדמות בהבאת המלחמה לסיום משביע רצון הקהה את השפעתה. ההתנגדות למלחמה בקרב עובדי התחמושת המשיכה לעלות, ומה שהיה חזית מאוחדת לטובת המלחמה התפצלה לשתי קבוצות מחולקות בחדות.
לאחר שהנהגת ה-SPD בפיקודו של פרידריך אברט הוציאה את מתנגדי המלחמה ממפלגתו, הספרטקיסטים הצטרפו עם מה שנקרא רוויזיוניסטים כמו אדוארד ברנשטיין ומרכזנים כמו קרל קאוטסקי כדי לייסד את המפלגה הסוציאל-דמוקרטית העצמאית של גרמניה (USPD) נגד המלחמה. תחת הנהגתו של הוגו האזה ב-9 באפריל 1917. ה-SPD נודעה כעת כמפלגת הרוב הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה (MSPD) והמשיכה להיות בראשותו של פרידריך אברט. ה-USPD דרש סיום מיידי של המלחמה ודמוקרטיזציה נוספת של גרמניה, אך לא הייתה לה אג'נדה מאוחדת למדיניות חברתית. הליגה הספרטקיסטית, שעד אז התנגדה לפיצול המפלגה, היוותה כעת את האגף השמאלי של ה-USPD. גם ה-USPD וגם הספרטקיסטים המשיכו בתעמולה נגד המלחמה שלהם במפעלים, במיוחד במפעלי החימוש.
השפעת המהפכה הרוסית
לאחר מהפכת פברואר ברוסיה והתפטרותו של הצאר ניקולאי השני ב-15 במרץ 1917, הממשלה הזמנית הרוסית, בראשות אלכסנדר קרנסקי החל מה-21 ביולי 1917, המשיכה במלחמה לצד מדינות ההסכמה. אף על פי כן, החברה הרוסית הייתה לחוצה קשות מהמניעים המנוגדים של פטריוטיות וסנטימנט אנטי-מלחמתי. הייתה תמיכה ניכרת להמשך המלחמה להגנה על כבודה ושטחה של רוסיה, אך גם רצון עז להוציא את רוסיה מהסכסוך ולתת לשאר מדינות אירופה להרוס זו את זו ללא מעורבות רוסית.
הממשלה הקיסרית הגרמנית ראתה כעת עוד סיכוי לניצחון. כדי לתמוך בסנטימנט האנטי-מלחמתי ברוסיה ואולי להפוך את הגאות ברוסיה לשלום נפרד, היא התירה למנהיג הבולשביקים הרוסים, ולדימיר לנין, לעבור בקרונית רכבת אטומה ממקום גלותו בשווייץ דרך גרמניה, שוודיה ופינלנד לפטרוגרד. מאז ששמע על מהפכת פברואר, לנין תכנן כיצד לחזור לרוסיה, אך שום אפשרות שעמדה לפניו לא הוכיחה את עצמה כמוצלחת. בתוך חודשים הוביל לנין את מהפכת אוקטובר, שבו תפסו הבולשביקים את השלטון מידי המתונים והוציאו את רוסיה ממלחמת העולם. לאון טרוצקי ציין כי מהפכת אוקטובר לא הייתה יכולה להצליח אם לנין היה נשאר תקוע בשווייץ.
לפיכך, לממשלת גרמניה הקיסרית הייתה השפעה חשובה ביצירת מה שתהפוך לברית המועצות על ידי העברת השינוי הסוציאליסטי של רוסיה באופן נחרץ לידי הבולשביקים, בעוד שבפברואר היא הייתה מכוונת לדמוקרטיה פרלמנטרית.
בתחילת ובאמצע 1918, אנשים רבים הן ברוסיה והן בגרמניה ציפו שרוסיה "תחזיר את הטוב" בכך שתעזור לטפח מהפכה קומוניסטית על אדמת גרמניה. הקומוניסטים האירופים ציפו זמן רב לזמן שבו גרמניה, מולדתם של קרל מרקס ופרידריך אנגלס, תעבור מהפכה כזו. הצלחת הפרולטריון והאיכרים הרוסיים בהפלת המעמדות השליטים שלהם עוררה חשש בקרב הבורגנות הגרמנית שמהפכה כזו יכולה להתרחש גם בגרמניה. יתר על כן, הבינלאומיות הפרולטרית של מרקס ואנגלס עדיין הייתה בעלת השפעה רבה הן במערב אירופה והן ברוסיה באותה תקופה, ומרקס ואנגלס חזו שכדי שמהפכה קומוניסטית תצליח ברוסיה, כנראה תידרש מהפכה קומוניסטית מערב אירופית מוקדם יותר או לפחות במקביל. לנין תלה תקוות גדולות למהפכה עולמית ב-1917 וב-1918. לקומוניזם של מרקס ואנגלס היה קהילת פועלים גרמנים במשך עשרות שנים, והיו לא מעט מהפכנים גרמנים שהשתוקקו לראות הצלחה מהפכנית ברוסיה ולקבל עזרה. מעמיתים רוסים במהפכה גרמנית.
הנהגת ה-SPD המתונה ציינה כי קבוצה נחושה ומנוהלת היטב מהסוג הבולשביקי עשויה בהחלט לנסות לתפוס את השלטון בגרמניה, אולי בסיוע בולשביקי, והם הניעו את התנהגותם לכיוון השמאל עם התקרבות המהפכה הגרמנית. אוטו בראון הבהיר את עמדת מפלגתו במאמר מוביל בוורווארטס תחת הכותרת "הבולשביקים ואנו":
באותו חודש שבו הופיע מאמרו של אוטו בראון (אוקטובר 1918), סדרה נוספת של שביתות שטפה את גרמניה בהשתתפות למעלה ממיליון עובדים. בפעם הראשונה במהלך השביתות הללו, מה שנקרא מנהלי המהפכה נקטו בפעולה. הם היו אמורים למלא תפקיד חשוב בהתפתחויות נוספות. הם קראו לעצמם "מועצות" (Räte) על שם ה"סובייטים" הרוסים. כדי להחליש את השפעתם, אברט, אז מנהיג ה-SPD, הצטרף להנהגת השביתה בברלין והשיג סיום מוקדם של השביתה.
עם יציאתה של רוסיה מהמלחמה, הפיקוד העליון הגרמני יכול היה כעת להעביר חלק מהכוחות במזרחי לחזית המערבית. רוב הגרמנים האמינו שהניצחון במערב בפתח.
בקשה להפסקת אש ושינוי חוקה
לאחר הניצחון במזרח, פתח פיקוד הצבא העליון ב-21 במרץ 1918 במתקפת האביב שלו במערב כדי להפוך את המלחמה באופן מכריע לטובת גרמניה, אך עד יולי 1918, העתודות האחרונים שלהם אזלו, והתבוסה הצבאית של גרמניה נעשתה בטוחה. כוחות בעלות הברית השיגו מספר רב של ניצחונות רצופים במתקפת מאה הימים בין אוגוסט לנובמבר 1918 שהניבו הישגים טריטוריאליים עצומים על חשבון גרמניה. הגעתם של מספר רב של חיילים טריים מארצות הברית הייתה גורם מכריע.
באמצע ספטמבר קרסה החזית הבלקנית. ממלכת בולגריה, בעלת ברית של האימפריה הגרמנית והאימפריה האוסטרו-הונגרית, נכנעה ב-27 בספטמבר. הקריסה הפוליטית של אוסטרו-הונגריה עצמה הייתה כעת רק עניין של ימים.
כך נולדה מה שנקרא "אגדת דקירה בגב" (בגרמנית: Dolchstoßlegende), לפיה המהפכנים תקפו את הצבא הבלתי מנוצח מהעורף והפכו ניצחון כמעט ודאי לתבוסה.
למעשה, הממשלה הקיסרית והצבא הגרמני התנערו מאחריותם לתבוסה כבר מההתחלה וניסו להטיל את האשמה על הממשלה הדמוקרטית החדשה. המניע מאחוריו מאומת על ידי הציטוט הבא באוטוביוגרפיה של וילהלם גרנר, יורשו של לודנדורף:
בחוגים לאומניים נפל המיתוס על קרקע פורייה. עד מהרה הכפישו הלאומנים את המהפכנים (ואפילו פוליטיקאים כמו אברט שמעולם לא רצו מהפכה ועשו הכל כדי למנוע אותה) כ"פושעי נובמבר" (Novemberverbrecher). כאשר אדולף היטלר תכנן את ניסיון ההפיכה שלו ב-1923 בשיתוף עם לודנדורף, נבחר התאריך הסמלי הכבד של 9 בנובמבר (יום השנה להכרזת הרפובליקה אותה הוא ניסה להפיל) להשקתה.
למרות שהזדעזעו מהדיווח של לודנדורף ומהידיעות על התבוסה, מפלגות הרוב ברייכסטאג, במיוחד ה-SPD, היו מוכנות לקחת על עצמן את אחריות הממשלה בשעה האחת-עשרה. כמלוכני משוכנע, הרטלינג התנגד למסור את המושכות לרייכסטאג, לפיכך מינה הקיסר וילהלם השני את הנסיך מקס פון באדן לקנצלר הקיסרי החדש ב-3 באוקטובר. הנסיך נחשב לליברל, אך במקביל לנציג משפחת המלוכה. בקבינט שלו שלטו הסוציאל-דמוקרטים. הבולט והבכיר ביותר היה פיליפ שיידמן, כתת-- מזכיר ללא תיק. למחרת, הממשלה החדשה הציעה לבעלות הברית את הפסקת האש שדרש לודנדורף.
רק ב-5 באוקטובר הודיעו לציבור הגרמני על המצב העגום שעמו הוא מתמודד. במצב הכללי של ההלם על התבוסה, שהפך כעת ברור, השינויים החוקתיים, שהוחלט עליהם רשמית על ידי הרייכסטאג ב-28 באוקטובר, נעלמו כמעט מעיניהם. מכאן ואילך, הקנצלר הקיסרי ושריו היו תלויים באמון הרוב הפרלמנטרי. לאחר שהפיקוד העליון עבר מהקיסר לממשלה הקיסרית, עברה האימפריה הגרמנית ממונרכיה חוקתית למונרכיה פרלמנטרית. מבחינת הסוציאל-דמוקרטים, מה שמכונה חוקת אוקטובר עמדה בכל המטרות החוקתיות החשובות של המפלגה. אברט כבר ראה ב-5 באוקטובר את יום ההולדת של הדמוקרטיה הגרמנית מאז שהקיסר ויתר על השלטון מרצונו ולכן הוא ראה במהפכה מיותרת.
אגרת שלישית של וילסון ופיטוריו של לודנדורף
בשלושת השבועות שלאחר מכן, הנשיא האמריקני וודרו וילסון הגיב לבקשה להפוגה בשלוש אגרות דיפלומטיות. כתנאי מוקדם למשא ומתן, הוא דרש את נסיגת גרמניה מכל השטחים הכבושים, הפסקת פעילות הצוללות ו (במרומז) התפטרות הקיסר. דרישה אחרונה זו נועדה להפוך את תהליך הדמוקרטיזציה לבלתי הפיך.
לאחר האגרת השלישית של 24 באוקטובר שינה הגנרל לודנדורף את דעתו והכריז על תנאי בעלות הברית בלתי מקובלים. כעת הוא דרש את חידוש המלחמה שעליה הכריז כאבודה רק חודש אחד קודם לכן. תוך כדי עיבוד הבקשה להפוגה, הבינו בעלות הברית את חולשתה הצבאית של גרמניה. החיילים הגרמנים ציפו שהמלחמה תסתיים והיו להוטים לחזור הביתה. הם בקושי היו מוכנים להילחם בקרבות נוספים, והעריקות גברו.
לעת עתה, הממשלה הקיסרית נשארה במסלול והחליפה את לודנדורף כראש אגף המבצעים בגנרל גרנר. לודנדורף נמלט עם ניירות כוזבים לשוודיה הנייטרלית. ב-5 בנובמבר הסכימו מדינות ההסכמה לפתוח במשא ומתן להפוגה, אך לאחר האגרת השלישית, חיילים רבים והאוכלוסייה הכללית האמינו כי על הקיסר להתפטר כדי להשיג שלום.
תהום צ'לנג'ר
תהום צ'לנג'ר (באנגלית: Challenger Deep) היא הנקודה הימית הידועה הנמוכה ביותר בעולם, עומקה נע מ-10,898 עד 10,916 מטרים מתחת לגובה פני הים. נתונים אלה הגיעו מצוללות מאוישות שצללו לתחתיתה, וגם מסריקות סונר שונות. התהום נמצאת בדרום שקע מריאנה שב, בסמוך למיקרונזיה. התהום צרה ועמוקה מאוד, רוחבה כ-1.6 קילומטרים ועומקה כ-11 קילומטרים, ממוקמת באזור ההאדלי של שקע מריאנה. הקרקע הקרובה ביותר לתהום הוא האי יאפ המרוחק ממנה 287 קילומטרים לכיוון דרום-מערב ו-304 קילומטרים צפון-מזרחית לתהום נמצא האי גואם.
התהום נקראת על שם משלחת צ'לנג'ר, משלחת של הצי המלכותי הבריטי שניסתה לאמוד את עומקה בשנים 1872–1876. על פי מדידות עדכניות יותר שמתבצעות מעל התהום באמצעות כלים משוכללים, ייתכן כי התהום עמוקה אף יותר. ממדידת סונר שנערכה ביוני 2009, עלה כי העומק המרבי של התהום הוא 10,971 מטרים. באוקטובר 2010 המרכז למיפוי חופים ואוקיינוסים של ארצות הברית סקר את התהום, ולפי מכשירי המדידה שברשותו עומק התהום בשיאו הוא 10,984 מטרים, כלומר מטרים ספורים מעומק של 11 קילומטרים מתחת לפני הים.
צלילות מחקר
במשך שנים, עשרות מדענים וחוקרים מתחום האוקיינוגרפיה ערכו או היו אמונים על מסעות מחקר לתהום צ'לנג'ר. התהום נמדדה באמצעות רובוטים, צוללות לא מאוישות, מתקני סונר משוכללים ועוד כלי מדידה מתוחכמים נוספים.
ב-23 בינואר 1960 נערכה הצלילה המאוישת הראשונה לתוך התהום. הצלילה נערכה בבתיסקף "טריאסטה" שתוכננה בשווייץ והורכבה באיטליה. בתוכה ישבו המהנדס וחוקר הימים ז'אק פיקאר (שתכנן את הבתיסקף יחד עם אביו, הפיזיקאי אוגוסט פיקאר) ודון וולש, קצין מצי ארצות הברית. את תא הלחץ שבו שהו יצר תאגיד טיסנקרופ מאסן. הצלילה נערכה חמש שעות ולאחריה וולש ופיקאר היו לחוקרים הראשונים והאחרונים שהצליחו להגיע לעומק כה רב מתחת לגובה פני הים (הם הגיעו לשיא העומק בתהום. צוללים אחרים פיגרו אחריהם במספר מטרים). הם שהו בקרקעית התהום במשך עשרים דקות, ולאחר מכן החלו בציפה מעלה שנמשכה 3 שעות ורבע. הם "הזדרזו" לעלות מפני שחשדו שיש להם סדק בחלון כתוצאה מהפרשי הטמפרטורות שיצרה הצלילה העמוקה. לפי המדידה שערכו, הם הגיעו לעומק של 10,916 מטרים (עם סטיית תקן של 5 מטרים), אף כלי מאויש לא הגיע לעומק כה רב בים.
ב-25 במרץ 2012, צלל ג'יימס קמרון (במאי סרטי "שליחות קטלנית" ו"שובו של הנוסע השמיני") אל התהום בצוללת משוכללת וחדישה בשם "דיפסי צ'לנג'ר". הצלילה החלה בערב, בשעה 19:15 וכעבור שעתיים ו-36 דקות הוא הגיע לתחתית לעומק של 10,898.4 מטרים. קמרון תכנן לשהות בתהום במשך 6 שעות רצופות, אך הוא החל לעלות לאחר שעתיים ו-34 דקות. הסיבה לכך הייתה דליפה של נוזלים הידראוליים מהכלי שטישטשו את שדה הראייה. בשעה שתיים בבוקר של ה-26 במרץ צפה הצוללת מעל פני השטח לאחר ציפה שנערכה כשעה וחצי. במסיבת עיתונאים שהתקיימה לאחר הצלילה קמרון אמר: "נחתתי על משטח מאוד רך ושטוח כמו ג'לטין. ברגע שנגעתי בקרקע, התחלתי לנסוע למשך מרחק מה...ולבסוף עשיתי את דרכי במעלה מדרון". במשך כל הצלילה קמרון ציין שהוא לא ראה דגים או יצורים חיים שגודלם עולה על אינץ'. "היצורים הימיים היחידים שראיתי היו מיני סרטנאים קטנים".
ב-7 ביוני 2020 הייתה קתרין סאליבן האישה הראשונה שצללה למעמקי התהום. בשנת 1984 הייתה סליבאן האישה הראשונה שביצעה הליכת חלל, לאחר שיצאה אל מחוץ למעבורת החלל צ'לנג'ר. בכך הפכה סליבאן לאדם הראשון שביצע הליכת חלל וגם שהגיע למקום העמוק ביותר בכדור הארץ.
קישורים חיצוניים
* Michael Fry, National Geographic Society, Where is Challenger Deep? blog.nationalgeographic.org, April 17, 2012 * John Nelson, How Deep is Challenger Deep? storymaps.arcgis.com, August 3, 2020
מילי בובי בראון
מילי בובי בראון (באנגלית: Millie Bobby Brown; נולדה ב-19 בפברואר 2004) היא שחקנית ודוגמנית אנגלייה. היא זכתה לפרסום בשל תפקידה כאילבן בסדרת המדע הבדיוני של נטפליקס "דברים מוזרים", עבורו הייתה מועמדת פעמיים לפרס אמי לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת דרמה. את המועמדות הראשונה קיבלה בגיל 13.
ביוגרפיה
בראון נולדה במאלגה שבאנדלוסיה, ספרד; בת להורים אנגלים. אביה סוכן נדל"ן. המשפחה עברה לבורנמות', דורסט שבבריטניה כשהייתה בת ארבע וארבע שנים מאוחר יותר לאורלנדו, פלורידה. בראון מבלה את זמנה בין לונדון ללוס אנג'לס.
ב-2016 החלה לשחק בסדרת המדע הבדיוני "דברים מוזרים" של נטפליקס. על תפקידה בסדרה זכתה בראון בפרס סאטורן להופעה הטובה ביותר לשחקנית מתחילה בסדרת טלוויזיה. האנסמבל שהיא נכללת בו זכה בפרס גילדת שחקני המסך לאנסמבל שחקנים בסדרת דרמה. ב-2017 הייתה מועמדת לפרס אמי לשחקנית משנה בסדרה דרמה, אך לא ניצחה, ושנה לאחר מכן ב-2018 שוב הייתה מועמדת בקטגוריה זו, אך הפסידה לטנדי ניוטון על משחקה בסדרה וסטוורלד. ב-2013 בראון שיחקה את אליס הילדה ב"ארץ הפלאות (סדרת טלוויזיה)"
ב-2016 הופיעה בקליפים ובפרסומות. בינואר 2017 דגמנה לראשונה, לקמפיין של קלווין קליין. בחודש שלאחר מכן הוחתמה בסוכנות הדוגמנות IMG. במאי 2018 השתתפה בקליפ "Girls Like You" של מארון 5.
ב-2019 הופיעה לראשונה בסרט "גודזילה: מלך המפלצות", ההמשך של "גודזילה" משנת 2014. ב-2020 השתתפה בסרט הרביעי בסדרה, "גודזילה נגד קונג". באותה השנה גילמה את "אנולה הולמס" בסרט "אנולה הולמס".
דגל דרום תימן
דגל דרום תימן היה מורכב מטריקולור אופקי של שלושה פסים שווים בצבעים אדום, לבן ושחור (כמו בדגל תימן) עם שברון תכלת וכוכב אדום בצד שמאל של התורן.
הדגל אומץ ב-30 בנובמבר 1967 כאשר דרום תימן הכריזה על עצמאותה מהממלכה המאוחדת, ושימש עד איחוד תימן ב-1990. הוא שימש שוב במשך כמה חודשים בשנת 1994 במהלך קיומה של הרפובליקה הדמוקרטית של תימן. כיום, דגל דרום תימן משמש את תומכי הבדלנים מהתנועה הדרומית ומועצת המעבר הדרומית.
שוגי אפנדי
שוגי אפנדי רבאני (או שוקי אפנדי) (פרסית וערבית شوقی افندی; 1 במרץ 1897 - 4 בנובמבר 1957) היה מנהיג הדת הבהאית מאז מות סבו עבד אל-בהאא' ב-29 בנובמבר 1921 ועד מותו שלו ב-1957.
התואר הרשמי של תפקידו, כפי שהגדיר זאת סבו, היה שומר הדת (The Guardian). שוגי אפנדי פעל רבות למען הדת הבהאית והיה בעל הישגים רבים בקידום והתפתחות הדת. הוא נמנע מלהיות מנהיג אישי ורוחני כמו סבו, עבד אל-בהאא', ובחר להתמקד במיסוד מערכת בירוקרטית שלמה של דת מתרחבת.
ביוגרפיה
שוגי אפנדי נולד ב-1 במרץ 1897 בעכו. הוא היה בנה של בתו הבכורה של עבד אל-בהאא', מנהיג הדת באותו הזמן, ושל מירזא האדי שיראזי, צאצא ישיר של הבאב. שוגי אפנדי היה הנכד הבכור והצאצא הזכר הראשון של עבד אל-בהאא', ובין השניים היו יחסים קרובים מאוד. עבד אל-בהאא' לקח את שוגי להיות תחת חסותו, לימד אותו את האמונה הבהאית, הם היו מתפללים יחדיו בחדרו ושוגי היה משנן בעל פה אמירות שסבו דחף אותו ללמוד. עבד אל-בהאא' הוא גם זה שהורה כי שוגי אפנדי יהיה שמו והתעקש שכולם ישתמשו גם בתואר אפנדי, שהוא תואר של כבוד. שוגי למד רבות מסבו שהפגין כלפי שוגי יחס שונה משאר המשפחה.
חינוך
כילד וכאדם בוגר, לשוגי אפנדי הייתה תשוקה רבה ללמידה, ואכן החינוך היה חלק מרכזי מחייו. כבר בגיל צעיר נשלח לחיפה ללמוד בבית הספר הקתולי הצרפתי, אך בהמשך הועבר לבית ספר קתולי אחר בביירות. משם המשיך לבית ספר סורי פרוטסטנטי הידוע בשמו האוניברסיטה האמריקאית בביירות, והשלים את לימודיו התיכוניים והאקדמאים. בזמן לימודיו למד שוגי בכוחות עצמו שפות חדשות, בהן אנגלית. זאת בנוסף לשפות קודמות שלמד כמו ערבית, צרפתית ופרסית, בהן דיבר וכתב באופן שוטף. בשנת 1920, שנתיים לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת ביירות נשלח שוגי אפנדי על ידי סבו להמשיך את לימודיו באוניברסיטת אוקספורד באנגליה.
פטירתו של עבד אל-בהאא'
בשנתו השנייה באוקספורד נודע לו על פטירת סבו האהוב, עבד אל-בהאא'. ב-29 בדצמבר 1921 הגיע שוגי אפנדי חזרה לחיפה, שם, כעבור מספר ימים קרא לראשונה את צוואת סבו שהייתה ממוענת אליו, וגילה כי סבו מינה אותו להיות מנהיג הדת הבהאית. ההפתעה הגדולה של פטירת סבו ומינויו החדש היו קשים לעיכול ולהתמודדות עבור שוגי אפנדי, ולכן החליט לעזוב את חיפה ולעבור לשווייץ למספר חודשים על מנת להתמודד עם הדברים כראוי. הוא השאיר את האחריות על הדת באופן זמני בידיהם של ועדה של בהאאים ותיקים בהובלתה של דודתו בהאאיה ח'אנום, שהיוותה את עמוד התווך העיקרי שלו בשנותיו הראשונות כמנהיג הדת. לאחר כשנה חזר שוגי אפנדי לחיפה והחל לנהל ולמסד את הדת הבהאית.
הנהגת הקהילה הבהאית
כאשר נודע לשאר משפחתו של עבד אל-בהאא' ולבכירים בקהילה כי שוגי אפנדי הוא זה שמונה למנהיג הדת, החלו אחדים מהם להתנגד למינויו ולדרכי פעולותיו, והחלו להיווצר אתגרים ששוגי אפנדי היה צריך להתמודד עימם. למשל מירזא מוחמד עלי, אחד מבניו של בהאא אללה, אשר דרש את התפקיד לעצמו וניסה להתמודד מול שוגי. דוגמה נוספת הם מאמינים בהאים ותיקים בשם רות' ווייט ואחמד סוהראב שטענו כי האדמיניסטרציה החדשה ששוגי אפנדי ממסד, מרחיקה את הדת מהאתוס המקורי שלה. כתגובה לכך וכחלק מאחידות הדת והקהילה ששוגי אפנדי ניסה לשמר ולחזק בכל כוחו, הוא החליט בנחישות להרחיק גורמים אלו מהדת ולהכריז עליהם ככופרים, מאחר שהתנגדו לפעולות שביצע שהיו מבוססות על הוראות שקיבל מסבו בצוואתו.
מיסוד האדמיניסטרציה הבהאית
בין השנים 1937-1922 התרכז שוגי אפנדי בביצוע ההוראות שקיבל מעבד אל-בהאא' בצוואתו, ולכן החל בפעולת מיסוד האדמיניסטרציה הבהאית, במטרה שזו תתפקד כראוי וללא הפרעות. כחלק מפעולות אלו הוא יזם בחירות למועצה בהאית מקומית ולאומית בכל מקום בעולם בהם התגוררה אוכלוסייה בהאית. בתוך כך הוגדרו אופי הבחירות, תפקיד המועצות הללו, ובאיזה אופן עליהן לפעול. בנוסף למועצות אלו, הרחיב שוגי אפנדי גוף קיים בשם 'ידי הדבר האלוהי', אשר הוקם על ידי בהאא אללה. נבחרי הגוף היו אנשים שקיבלו אות כבוד ממנהיג הדת הבהאית על מפעלם בדת הבהאית, ותפקידם היה לדאוג להפצה ולהגנה על הדת.
בנוסף פעל שוגי אפנדי לביסוס העצמאות והאחדות של הדת הבהאית. במסגרת כך, על מנת שמאמין של הדת הבהאית יוכל לבחור את נציגיו למועצות המקומיות והלאומיות עליו להיות רשום בספר בוחרים, ועל מנת להירשם על המאמין היה להוכיח את נאמנותו המלאה לדת הבהאית. למשל - מאמינים שחיו במדינות מערביות נדרשו לבטל את חברותם בכנסיות הנוצריות. המטרה הייתה ליצור זהות בהאית עולמית משותפת.
הישגיו
הפצת הדת הבהאית והגדלת שטחה הגאוגרפי היה בין פעולותיו העיקריות של שוגי אפנדי. ברגע שהמועצות המקומיות והלאומיות יוסדו ופעלו בצורה עצמאית, הורה להן שוגי אפנדי להפיץ את הדת למקומות בהם אין כלל מאמינים בהאים. בשנת 1937 החל שוגי אפנדי בתוכנית שבע השנים, במסגרתה ניתנה הוראה לקהילה הבהאית הצפון אמריקאית להקים מועצה בכל מדינה באמריקה הלטינית. במהלך השנים שלאחר מכן הוא המשיך לתת לקהילות בהאיות נוספות תוכניות משלהם להפצת הדת. הצלחת תוכנית זו הובילה לתוכנית נוספת, תוכנית עשר השנים. תוכנית זו הייתה תוכנית בינלאומית שדרשה שיתוף פעולה בין הקהילות הבהאיות השונות. על כל קהילה היה לשלוח חלוצים לאזורים עם קהילות בהאיות חדשות ולהוות עבורם עמוד תווך וגורם תמיכה ולימוד הדת. בזכות תוכניות אלו גדלה קהילת המאמינים הבהאים באופן משמעותי בתקופת הנהגתו של שוגי אפנדי.
הישג נוסף שניתן לייחס לשוגי אפנדי הוא תפיסת שטח וטיפוח מקומות קדושים למאמינים הבהאים. שוגי אפנדי פעל רבות עבור הקמה של מרכז בהאי עולמי בחיפה ובעכו. הוא בנה מבנה מרשים מעל קברו של הבאב, השיג בעלות על מקומות שהיו מקושרים בהאא אללה, ובנוסף, רכש קרקעות ופיקח באופן אישי על הבנייה של גנים סביב הקבר של הבאב ובהאא אללה.
פרסומיו
שוגי אפנדי נחשב כמתרגם הרשמי של הדת הבהאית, ובשונה ממתרגמים שקדמו לו, הייתה לו היכולת הייחודית לא רק לתרגם את הכתבים אלא גם לחשוף בתרגומים אלה את כוונתם המוחלטת של הכותבים. כתביו של שוגי אפנדי לא היו קדושים בפני עצמם, אך הוא היה היחידי שהיו לו הזכות והיכולת לפרש את הכתבים הקדושים של הבאב ובהאא אללה, ולכן פרשנויותיו נתפסו כמחייבות.בנוסף לכך, בשל הידע הנרחב שלו בשפה האנגלית, הוא היה הראשון שתרגם את הכתבים הקדושים לשפה זו, ובזאת גרם לכך שהכתבים היו נגישים באופן מלא גם למאמיני המערב.
מותו והמשכה של הדת
אפנדי נפטר באופן מפתיע במהלך ביקור בלונדון בשנת 1957, בגיל 60. בשנת 1937 נישא למרי מקסוול, בתו של מאמין בהאי קנדי ידוע, שכונתה מאז רוחיה ח'אנום. היא שימשה כמזכירתו של אפנדי והייתה מחברי המועצה הבהאית הבינלאומית. לזוג לא נולדו ילדים ולא נשארו גם זכרים ממשפחתו של עבד אל-בהאא' בתוך הקהילה הבהאית. לכן, על אף שעבד אל-בהאא' הורה על כך בצוואתו, שוגי אפנדי לא הוריש את הנהגת הדת לאף אדם. בעקבות זאת, לאחר מותו, המאמינים שהוכרו כ"ידי הדבר האלוהי", לקחו על עצמם את הובלת האדמיניסטרציה הבהאית לשנים שנותרו עד השלמת תוכנית עשר השנים ששוגי אפנדי יזם. הם החליטו שכאשר התוכנית תגיע לקיצה, יקום באופן רשמי בית הצדק העולמי. הבחירות הראשונות היו בשנת 1963, ובהן נבחרו תשעה נציגים מהקהילות הבהאיות השונות. מאחר שלא היה מנהיג רוחני ודתי אחד לדת הבהאית, בית הצדק העולמי היה מקבל את החלטותיו על בסיס הכתבים והתרגומים של שוגי אפנדי.
יזרעאל
{{פירושונים|
ראו גם
}}
קליעים מעל ברודוויי
קליעים מעל ברודוויי (באנגלית: Bullets over Broadway) הוא סרט קומדיה שחורה/פשע משנת 1994 שביים וודי אלן. את התסריט כתב אלן יחד עם דאגלס מקגרת'. בסרט מככבים אנסמבל של שחקנים הכולל את ג'ון קיוזאק, דיאן ויסט, צ'אז פלמינטרי, ג'ניפר טילי ועוד.
הסרט היה מועמד לשבעה פרסי אוסקר, לרבות עבור התסריט המקורי הטוב ביותר (אלן ומקגרת'), הבמאי הטוב ביותר (אלן), ושחקן המשנה ושחקנית המשנה הטובים ביותר (פלמינטרי וטילי בהתאמה). עבורה הופעתה בסרט זה, ויסט זכתה בפרס האוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, השני בקריירה שלה (זכייתה הקודמת באוסקר הייתה גם כן בסרט של אלן - "חנה ואחיותיה" משנת 1986).
תקציר העלילה
בשנת 1928, דייוויד שיין (ג'ון קיוזאק) הוא מחזאי צעיר אידיאליסט שהגיע לאחרונה לניו יורק ומנסה לפרוץ בברודוויי. כדי לזכות במימון למחזהו, "אלוהי אבותינו" (God of Our Fathers), הוא נאלץ ללהק את השחקנית אוליב ניל (ג'ניפר טילי), בת-זוגו של גנגסטר שמממן את ההפקה. אוליב תובענית וחסרת כישרון, אך שומר הראש שמתלווה אליה, הגנגסטר צ'יץ' (צ'אז פלמינטרי), מתגלה כגאון, שללא הרף מסייע לדייוויד עם רעיונות מצוינים לשכתוב המחזה שלו.
בעוד השחקנים מתכוננים לערב הבכורה, שיין הולך ומסתבך, מייחס לעצמו את השכתובים של צ'יץ', בוגד בבת-זוגו אלן (מרי-לואיז פרקר) עם השחקנית הראשית של ההצגה שלו הלן סינקלייר (דיאן ויסט), ומתקשה להתמודד עם השחקן הראשי, ורנר פרסל (ג'ים ברודבנט), אכלן כפייתי שבעצמו מנהל רומן - עם אוליב - ובכך מסכן את ההפקה כולה.
הפקה
הסרט צולם, בין השאר בדירת דופלקס בקומה ה-22 של בניין טיודור סיטי פלייס 5 שבמנהטן.
סרט זה כולל את הופעתה הקולנועית האחרונה של בנאי ונוטה. אלן ליהק אותה לתפקיד קמאו כפטרון התיאטרון. היא נפטרה מסרטן ריאות זמן קצר לאחר צאתו של הסרט לאקרנים.
תגובות וביקורות
ג'נט מסלין מהניו יורק טיימס תיארה את הסרט כ-"קומדיה קלה, אנרגטית ... בדיוק סוג הפארסה השנונה ש[אלן] תמיד עשה הכי טוב". טוד מקארתי מוראייטי כינה את הסרט "קומדיה על מאחורי הקלעים, המבוססת על צילומי מלודרמת-פשע בתקופת חוק יובש והסתבכויות רומנטיות אסורות", וכתבה כי "בתערובת זו בין עסקי השעשועים לבין העולם התחתון, סרט זה משלים היטב את "דני רוז האיש מברודוויי" של אלן, ומשעשע באותה המידה". רוג'ר איברט מהשיקגו סאן-טיימס שיבח את הסרט וציין את הדמיון בינו לבין "סרט רציני יותר של אלן, פשעים ועבירות קלות, בו אדם ביצע רצח והצליח איכשהו כמעט להצדיק את זה. הנה הצד הקומי של אותו המטבע. הסרט מצחיק מאוד ... וגם, באופן מפתיע, קשוח".
עיבוד תיאטרוני
אלן עיבד את הסרט כלמחזמר להיטים, ששמו "קליעים מעל ברודוויי: המחזמר". סוזן סטרומן הייתה הבמאית והכוריאוגרפית של המחזמר, בהפקת ג'וליאן שלוסברג ואחותו הצעירה של אלן לטי ארונסון, עם מוזיקה ושירים של שנות ה-20 ושנות ה-30 מתוך ספר השירים האמריקאי הגדול. המחזמר הוצג בבכורה בברודוויי בתיאטרון סנט ג'יימס ב-10 באפריל 2014. הקראה של המחזמר נערכה ביוני 2013. צוות השחקנים כלל את זאק בראף בתפקיד דייוויד שיין, ברוקס אשמנסקאס, בטסי וולף, לני וולפה ווינסנט פסטור. מרין מצי כיכבה בתפקיד הלן סינקלייר, וקארן זימבה הופיעה בתפקיד עדן ברנט. גלן קלי, המנהלת המוזיקלית, עיבדה וכתבה מילים נוספות לשירים, לרבות "Tain't Nobody's Bus'ness", "Running Wild", "Let's Misbehave" ו-"I Found A New Baby". המחזמר ירד ב-24 באוגוסט 2014, לאחר 156 הופעות ו-33 הצגות הרצה.
אנדי פאדיקומב
אנדי פאדיקומב (באנגלית: Andy Puddicombe; נולד ב-23 בספטמבר 1972) הוא מייסד חברת Headspace- פלטפורמת בריאות דיגיטלית המציעה מגוון שירותים של מדיטציה מודרכת.
פאדיקומב הוא נזיר בודהיסטי לשעבר עם תואר באומנויות הקרקס. הוא ייסד את Headspace יחד עם ריצ'רד פירסון, בלונדון במאי 2010.
ראשית חייו והשכלתו
פאדיקומב נולד בלונדון, אנגליה, אך גדל בעיר בריסטול. הוא למד בבית הספר התיכון Wellsway בעיר קינשאם, ולמד לתואר במדעי הספורט באוניברסיטת דה מונטפור. פאדיקומב גם התמחה באקדמיה לאמנות הקרקס.
בודהיזם
בשנת 1994 פאדיקומב ויתר על לימודי הספורט ובמקום זאת החליט לצאת למסע באסיה כדי לתרגל מדיטציה בתור נזיר בודהיסטי. החלטתו לצאת למסע הייתה כחלק מניסיונו להתמודד עם הטראומה שחווה בעקבות תאונת דרכים שבה נפגעו ומתו כמה מחבריו, בנוסף למות אחותו כמה חודשים קודם לכן.
במסעו אחר המדיטציה טייל אנדי בהודו, נפאל, בורמה, תאילנד, אוסטרליה ורוסיה; בשיא המסע הגיע אנדי למנזר טיבטי בהודו שבהרי ההימלאיה. לאחר מכן שהה בסקוטלנד כשנה, ולאחר כן שב לרוסיה ולימד מדיטציה בעיר מוסקבה במשך ארבע שנים, שם סיים את התחייבויותיו כנזיר.
בשנת 2004 שב ללונדון והמשיך את לימודי אומנות הקרקס, כאשר במקביל עסק בהקמה ובבנייה של מרכז תרגול מדיטציה פרטי, וסיפר שהחזון שלו היה "לגרום לכך שמדיטציית מיינדפולנס תהיינה נגישה לכל וכדי שכולם יוכלו להפיק את היתרונות הרבים שבה".
ייעוץ בתחום המדיטציה
פאדיקומב הקים מרכז פרטי לתרגול מדיטציה בשנת 2006; הוא העביר את ארבע השנים הבאות בתור יועץ למדיטציית קשיבות תוך שהוא מאמץ את השפה ואת השיטות שלמד במסעו למזרח. בתקופה זו פגש את שותפו העסקי והמייסד הנוסף של שירות Headspace - ריצ'רד פירסון. פאדיקומב זקף הרבה מההצלחה של שירות Headspace לזכותו ומעורבותו של ריצ'רד.
בשנת 2010 עלה שירות Headspace לאוויר, מלווה באירוע השקה שנערך בלונדון. קטעי המדיטציה הראשונים שהקליט פאדיקומב עלו ראשית לאתר האינטרנט, ורק לאחר מכן, בינואר 2012 עלתה האפליקציה לאוויר. המשימה של אנדי פודימקוב וריצ'רד פירסון הייתה להחדיר את המדיטציה למודעות הציבור, להפוך אותה לנגישה יותר מאי פעם ולהפוך אותה להיות רלוונטית ומותאמת לעולם המודרני כאשר הם חותרים לכמה שיותר הנעה ליצירתיות בחוויית המשתמש של האפליקציה.
הופעה ב-TED Talk
בנובמבר 2012, העביר פאדיקומב הרצאה ב-TED Talk תחת הכותרת 'All It Takes Is 10 Mindful Minutes' (כל מה שנדרש הן 10 דקות של מיינדפולנס). בהרצאה סיפר אנדי על היתרונות והחוזקות של תרגול מדיטציית מיינדפולנס במשך כל יום. נכון להיום הסרטון הגיע ל-7 מיליון צפיות והיה אחד מן הסרטונים הראשונים של TED Talks שקודם בפלטפורמת Netflix.
חיים אישיים
פאדיקומב מתגורר עם אשתו ושני בניו בלוס אנג'לס שבקליפורניה. בשנת 2013 הודיע אנדי שהוא לוקה בסרטן האשכים וכעת נמצא בסדרת טיפולים.
בכתבה שפורסמה בעיתון הגרדיאן סיפר אנדי כיצד עזרה לו מדיטציית המיינפולנס להתמודד עם התסמינים הפיזיים, הרגשיים והמנטאליים שנבעו מהמחלה ומהטיפול בה.
כבל מאריך
כבל מאריך הוא מערכת הכוללת כבל חשמלי גמיש עם תקע בקצה אחד ושקע אחד או יותר בקצהו השני, המיועדת להזנה זמנית של מכשירים חשמליים. המונח מתייחס בדרך כלל לכבלים בשימוש ביתי או דומה (משרדי וכיוצ"ב), אך שימוש בכבלים מאריכים נעשה באופן שוטף לעבודות באתרי בנייה, גינון, להופעות ועוד. אם התקע והשקע מסוגים שונים, נחשב הכבל המאריך כ"כבל מתאם".
אורך
כבלים מאריכים מיוצרים באורכים שונים. כמוצר מדף נפוצים כבלים באורכים מ-50 סנטימטר ועד 10 מטר, לשימוש מקצועי נפוצים כבלים באורך עד 50 מטר.
גידים
כבלים חד פאזיים כוללים 3 מוליכים ותלת פאזיים 5. כל אחד מהמוליכים בנוי מצמה של תיילי נחושת בקוטר שנע בין 0.1 מ"מ עד 1 מ"מ המעניקים לכבל את גמישותו. שטח חתך המוליכים עצמם משתנה. מגבלות ההספק אותו ניתן להעמיס על הכבל בצורה בטוחה תלויה בשטח חתך מוליכי הכבל. בישראל, למשל, רוב הכבלים לשימוש ביתי מוגבלים להספק של 2.2 קילוואט.
ציפוי
ציפוי הכבל מחומר מבודד, ברוב המקרים פוליוויניל כלוריד, נאופרן או גומי. ציפוי כבלים סטנדרטי נועד לטמפרטורת סביבה בטווח שבין 25- עד 40 מעלות צלזיוס, קיימים ציפויים מתאימים לטמפרטורה אופפת של עד 90 מעלות צלזיוס. בנוסף, קיימים ציפויים עמידים לקרינת שמש ישירה, לחשיפה לשמנים, למים, וללחץ מכני מוגבל.
ציפוי כבלים מגיע בצבעים שונים, בהתאם לסוג הכבל ולתקינה. בישראל נפוצים שלושה צבעים: לבן - לכבלים המיועדים לשימוש ביתי, כתום מבריק ושחור - לכבלים המיועדים לשימוש מקצועי.
חיבורים
חיבור וניתוק כבל מאריך למקור הזנה ולמכשירים נעשה ללא שימוש בכלים. כבלים מאריכים יכולים להיות בעלי שקע אחד או יותר. לעיתים מתווסף לשקעים מתג מואר הנותן חיווי על קיום מתח חשמלי בכבל ומאפשר כיבוי כל השקעים. קיימים גם שקעים הכוללים מנגנון בטיחות למניעת התנתקות מקרית (כתוצאה ממשיכה לא מכוונת, למשל), מכסים להגנה בפני חדירת מים כשהכבל אינו מחובר, ועוד.
אמצעי עזר נוספים
כבלים ארוכים מגולגלים בדרך כלל על תוף כבלים. לעיתים הכבל מחובר ישירות לתוף והתוף כולל שקעים.
סיכונים
כבלים מאריכים מהווים סיכון בטיחותי. 31% מתאונות העבודה הכרוכות בהתחשמלות נבעו מכבלים מאריכים, והם מהווים גם גורם שכיח לשריפות בבתי מגורים, בדרך כלל עקב התלקחות הכבל בשל פגיעה בבידוד או העמסתו יתר על המידה.
הבידוד של כבלים מאריכים, במיוחד כבלים דו-חוטיים קלים, נפגע בקלות על ידי צביטה, מעיכה או שחיקה. אם חוטי המתכת הפנימיים נמעכים, למשל על ידי לחיצת החוט על ידי דלת, נוצר מקטע צר יותר מחלק הארי של החוטים שיוצר נקודת התנגדות גבוהה. במקרה כזה, עלולה להתפתח בנקודת הפגיעה טמפרטורה חריגה שגורמת לפגיעה בכבל.
כבלים עלולים להינזק גם בחיבורי התקע והשקע (בשני צדדיהם) בגלל משיכה מוגזמת, תופעה נפוצה עקב מעידת אנשים עליהם.
עומס יתר עלול לגרום לכבל מאריך להתחמם עד לנקודה שהבידוד שלו נמס או מתפחם. גם מכשירי חימום בקרבת הכבל עלולים לגרום נזק חום לבידוד של חוט, להמיס או לשרוף אותו.
בעלי חיים עלולים ללעוס את החוטים ולהסיר חלק מהבידוד.
פריסה וחיבור
לפני שימוש בכבל מאריך יש לוודא כי העומס הכולל הצפוי להיות מחובר אליו אינו עולה על העומס המרבי המותר.
יש לבחור כבל באורך המזערי המאפשר את חיבור המכשיר. בכל מקרה, יש לפרוס את הכבל לכל אורכו - אין להשאיר חלק מהכבל כרוך סביב עצמו ואין לאפשר קשרים. אין לחבר כבלים מאריכים זה לזה.
על הכבל להתחבר לשקע המזין בצורה אנכית - כלומר מהשקע המזין הכבל יורד ישירות לרצפה ושם משנה את כיוונו לכיוון המשך התוואי. התוואי צריך להיות מוגן ככל האפשר ומרוחק משטחים בהם עוברים אנשים ובעלי חיים - למשל מונח על הרצפה בצמוד לקירות. אם המכשיר החשמלי צמוד לקיר ההזנה צריכה להגיע מאחוריו. כאשר מכשיר אינו צמוד לקיר, מומלץ לנקוט באמצעים למניעת מעבר בין המכשיר לבין הקיר. בכל מקרה, כבל מאריך המונח על הקרקע צריך להיות מוגן מפני דריכה או משיכה מקרית. עם זאת, אין לכסות אותם בשטיח, מכיוון שהדבר עלול ליצור סכנת שריפה.
מומלץ שלא להעביר כבלים מאריכים דרך פתחים הניתנים לסגירה כדלתות וחלונות, בשל הסכנה להגרמות נזק לכבל בעת טריקת דלת או סגירת חלון.
לאחר פריסת הכבל, יש לחבר אליו קודם את המכשיר ורק לאחר מכן לחברו לשקע ההזנה.
תחזוקה
כבל מאריך נועד, כאמור, לשימוש זמני בלבד. בכל מקרה של מכשיר חשמלי הנמצא במקום קבוע לאורך זמן רב הפתרון הבטיחותי הוא התקנת שקע חשמל קבוע על ידי חשמלאי מוסמך. עם זאת, המציאות מכתיבה לעיתים שימוש לאורך זמן. במקרים אלו, מומלץ לבדוק חזותית את הכבל לכל אורכו ולוודא שאין סימני פגיעה בציפוי, בתקע ובשקעים. זיהוי סימן לפגיעה (חריכה, חתך, מעיכה, סימני לעיסה וכדומה) מחייב החלפה מיידית של הכבל.
אם בזמן השימוש בכבל עולה מחלק כלשהו ריח של פלסטיק שרוף יש לנתקו מיידית מהחשמל ולהחליפו.
בדיקה תקופתית חשובה במיוחד עבור כבלים שעשויים לשמש במקומם במשך זמן רב, למשל מאחורי רהיטים, שבהם נזק עלול להיעלם מהעיניים ובמקרה של תנאים המגבירים את הסיכון להתרחשות שריפה או התחשמלות, למשל הצטברות אבק, לכלוך ולחות, נוזלים שנשפכו על הכבל ובעיקר באזורי החיבורים, וכיוצ"ב.
פורד קונו
פורד הירושי קונו (באנגלית: Ford Hiroshi Konno; נולד ב-1 בינואר 1933) הוא שחיין אמריקאי בעבר, אלוף אולימפי בעל 4 מדליות, מהן 2 זהב ושיאן עולם במשחים ל-200 מטר, ל-400 מטר ול-800 מטר חופשי.
ביוגרפיה
קונו נולד וגדל בהונולולו, הוואי. הוא למד והתחרה באוניברסיטת המדינה של אוהיו.
שיאן עולם
בתחרות שחייה שנערכה בהונולולו ב-7 ביולי 1951 קבע קונו במשחה ל-800 מטר חופשי שיא עולם חדש של 9:30.7 דקות, שיפור לשיא העולם בן השנתיים של הירונושין פורוהאשי מיפן (9:35.5 דקות) שיא זה החזיק מעמד 6 שנים ונשבר על ידי בן ארצו ג'ורג' ברין (9:15.7 דקות).
אלוף אולימפי
באולימפיאדת הלסינקי (1952) היה קונו השחיין המצטיין בתחרות לאחר שזכה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא אולימפי חדש של 18:30.3 דקות, לפני שירו השיזומה מיפן (18:41.4 דקות) וטצו אוקמוטו מברזיל (18:51.3 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בשיא אולימפי חדש של 8:31.1 דקות, לפני יפן (8:33.5 דקות) וצרפת (8:45.9 דקות) כשחיין שלישי הוא שחה "בזינוק שליחים" תוצאה של 2:06.9 דקות. מדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:31.3 דקות, אחרי ז'אן בואטו מצרפת שקבע שיא אולימפי חדש של 4:30.7 דקות ולפני פר-אולוף אסטרנד משוודיה (4:35.2 דקות).
בתחרות שחייה שנערכה בקולומבוס, אוהיו ב-27 בפברואר 1954 קבע קונו במשחה ל-200 מטר חופשי שיא עולם חדש של 2:03.9 דקות, שיפור לשיא העולם בן ה-4 שנים של ג'ון מרשל מאוסטרליה (2:04.6 דקות) שיא זה החזיק מעמד ונשבר על ידי ג'ק וורדרופ מבריטניה (2:03.4 דקות). בתחרות שנערכה בניו הייבן, קונטיקט ב-3 באפריל אותה שנה הוא קבע גם במשחה ל-400 מטר חופשי שיא עולם חדש של 4:26.7 דקות, שיפור לשיא העולם בן ה-3 שנים של ג'ון מרשל (4:26.9 דקות). שיא זה החזיק מעמד 3 שנים ונשבר על ידי מוריי רוז מאוסטרליה (4:25.9 דקות).
בסיום לימודיו באוניברסיטה עבד קונו כמורה בתיכון וכמאמן שחייה. הוא התחתן עם אוולין קאוואמוטו בעלת שתי מדליות ארד אולימפיות באולימפיאדת הלסינקי.
יחסי בוסניה והרצגובינה–קוסובו
יחסי בוסניה והרצגובינה–קוסובו אינם רשמיים בגלל היעדר תמימות דעים בממשלה המרכזית להכיר בעצמאות קוסובו, בעיקר בעקבות וטו של רפובליקה סרפסקה התומכת בצורה מוחלטת בסרביה.
היסטוריה
ב-21 בפברואר 2008, אימצה רפובליקה סרפסקה, אחת משתי הישויות של בוסניה והרצגובינה, החלטה שבאמצעותה הוקיעה וסירבה להכיר בהכרזה החד-צדדית על עצמאותה של קוסובו מסרביה. בנוסף, הפרלמנט ברפובליקה אימץ החלטה שקבעה כי במקרה שרוב מדינות האיחוד האירופי והאו"ם יכירו בעצמאות קוסובו, הרפובליקה תראה את הפרישה בקוסובו כתקדים ותקיים משאל עם על מעמדה החוקתי שלה בתוך בוסניה והרצגובינה. לבסוף, ההחלטה קראה לכל פקידי הרפובליקה לעשות הכל כדי למנוע מבוסניה והרצגובינה להכיר בעצמאותה המוצהרת של קוסובו.
ב-26 בספטמבר 2008 בעת השתתפותו בעצרת הכללית של האו"ם בניו יורק, יו"ר הנשיאות הבוסנית, חאריס סילייג'יץ', אמר בריאיון לקול אמריקה ששודר בחזרה לבוסניה בשפה הבוסנית שהוא תומך בעצמאות קוסובו ומתנגד לבקשת סרביה כי בית המשפט הבינלאומי לצדק יתן חוות דעת על הלגיטימיות של עצמאות קוסובו. סילייג'יץ' דיבר בשמו כי נשיאות בוסניה והרצגובינה לא אימצה פה אחד במה שתאפשר לו לדבר רשמית.
באוגוסט 2009 ביקש פורום הבוסניאקים (המוסלמים הבוסנים) מקוסובו כי בוסניה תכיר בקוסובו ובדרכונים של אזרחיה. בתגובה, החבר הסרבי במוסד הנשיאות, נבוישה רדמנוביץ', הצהיר כי הנשיאות לא תדון בנושא בעתיד הנראה לעין, וכי מי שיבקש דרישות כאלה צריך לשקול "איזו מדינה היא מדינה בוסניה-הרצגובינה, אילו נטיות קיימות ומה יכול להיות ההשלכות של מהלך כזה". הוא אמר, "לפעמים חשיבה עם הלב אינה טובה למטרות הפוליטיות הגדולות יותר".
רב חנינא מסורא
רב חנינא מסורא (נכתב בטעות "רבי" פעמים רבות) היה אמורא שחי בדור השביעי לאמוראי בבל, מחכמי סורא.
לידתו
אודות לידתו מובא בתלמוד כי אמו מרדה על בעלה, אך על פי ההלכה לא היו בה דיני "מורדת", מכיוון שדין "מורדת על בעלה" הוא דווקא באשה האומרת כי אינה חפצה להתגרש מבעלה אלא רוצה היא להישאר תחת בעלה אלא שרוצה היא לצער אותו ולכן היא מורדת מחיובי האישות המוטלים עליה, שרק אז כופים אותה לקיים את חיובי האישות, אך אם אומרת האשה שבעלה מאוס בעיניה ואינה חפצה בו אין כופין אותה, שכן אינה אשמה בכך שבעלה מאוס בעיניה ואין לחייב אותה להוותר אשתו של מי שאינה חפצה בו (ולפי שיטת רש"י אף כופין את הבעל לתת גט, אך רבינו תם חלוק על כך).
למרות זאת, מר זוטרא שלפניו בא הבעל לדין תורה קבע את ההלכה לפי דעתו השונה שהיא שגם באשה כזו קיימים דין "מורדת", ולמרות זאת יצא ממנה האמורא רב חנינא מסורא. אם כי, חכמי התלמוד מסיקים כי אין להסיק ראיה ממעשה ספציפי זה, כי באופן רגיל בניה של אשה שמקיימת יחסי אישות תחת כפייה אינם יוצאים מוצלחים, הם "בני אנוסה" – אדם המקיים יחסי אישות עם אשתו באונס, או אפילו כשאינה מסכימה לכך באופן מלא" שעליהם נאמר "וברותי מכם המורדים והפושעים בי", אך שם - הייתה סייעתא דשמיא מיוחדת למר זוטרא שלא יצא מכשול תחת ידו ואף ההפך.
תורתו
רב חנינא מסורא מוזכר בתלמוד פעמים בודדות: