cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ליז קאר
קריירה
קאר משתמשת בכיסא גלגלים מאז גיל שבע בשל תסמונת נדירה בשם ארתרוגריפוזיס, בעיית שרירים מולדת הגורמת להגבלות תנועה. במופעי הסטנדאפ לעיתים קרובות היא מתייחסת למצבה במילים "meus thronus kaputus". היא גלויה לגבי חייה כנכה והקומדיה המובנית שנגרמת מכך. בראיון אמרה "אני נראית די חלשה לאנשים מסוימים והם חושבים 'היא מדברת על סקס, היא מקללת'. כל מיני סטריאוטיפים שלא ציפית להם. אנשים בדרך כלל נראים מבוהלים. 'אלהים, האם היא תהיה מצחיקה? האם אפשר לצחוק על זה?".
קאר הייתה חברה בחבורות קומיות אחדות בהן "Abnormally Funny People" יחד עם טניאלי דייוויס, סטיב דיי, סטיב בסט, סיימון מינטי וכריס מקוסלנד.
ב-2007 הגיעה קאר למקום השני בתחרות המופעים הקומיים "Hackney Empire New Act of the Year".
בשנים 2006 עד 2013 הנחתה קאר יחד עם מאט פרייזר את התוכנית "Ouch! Podcast" של ה-BBC שזכתה בפרס Royal Television Society. ב-2011 עבדה כתחקירנית בתוכנית הפאנל "Have I Got News for You".
קאר הייתה בשנות השלושים לחייה כששיחקה בפעם הראשונה באופן מקצועי בתיאטרון בתפקיד אמא קוראז'. אחר כך שיחקה בתיאטרון יאנג ויק במחזה נוסף של ברטולט ברכט "היוצא מן הכלל והכלל". ב-2013 הצטרפה לצוות השחקנים של סדרת הפשע הוותיקה של ה-BBC "עדות אילמת" בתפקיד קבוע בדמות קלריסה מולרי. בשנת 2018 שיחקה בפרק הראשון של מיני-סדרת הטלוויזיה "עלובי החיים".
בשנת 2019, קאר כיכבה בסדרה The OA בתפקיד ד"ר מארלו רודס. בשנת 2020 הופיעה קאר כמרצה באוניברסיטה במיני סדרה DEVS.
בשנת 2021 שיחקה בסרטו של אנטואן פוקואה "אינסוף".
פעילות חברתית
במשך עשרים השנים האחרונות הייתה קאר פעילה בקמפיין למען זכויות הנכים בממלכה המאוחדת, ונאמה בעצרות רבות. במאי 2008 הצטרפה לארגון ADAPT, הפועל למען זכויות הנכים בארצות הברית, לגייס כסף בשביל ADAPT, ולמחות נגד סרובו של המועמד לנשיאות ג'ון מקיין לתמוך בזכותם של בעלי מוגבלויות לחיות בבתים משלהם.
ב-2011 היה לקאר חלק בדיון על סיוע להתאבדות שנערך בתוכנית הטלוויזיה "Newsnight". התוכנית שודרה בעקבות הסרט הדוקומנטרי "Terry Pratchett: Choosing to Die" בהשתתפות ג'רמי פקסמן ודייוויד אהרונוביץ'.
חיים אישיים
ב-2010 התחתנה קאר באיחוד אזרחי עם אשה בשם ג'ו. אביה נשא נאום שבו נמנע ממנו להשתמש במילים כגון "אמיץ". קאר ובת זוגה רקדו לצלילי שיר הנושא של הסרט "ריקוד מושחת".
ב-10 באוגוסט 2017 תקף אדם חמוש במספריים את קאר ואת העוזרת האישית שלה. התוקף נעצר לאחר מכן על פי חוק בריאות הנפש.
מחזור החנקן
מחזור החנקן הוא מסלול ביולוגי שעובר החנקן דרכו נקלט בצמחים, בבעלי חיים, באצות, בפטריות, בחיידקים ובקרקע. במחזור זה נכללים תהליכים אשר מסייעים לחנקן להיקלט ביצורים השונים.
התהליכים הביולוגיים מבוצעים בעיקר על ידי סוגים מסוימים של חיידקים (כדוגמת סוגים במערכת הכחוליות (ציאנובקטריות), Rhizobia ו-Frankia) ואצות. רובן מצויים בעיקר בסביבה מימית. ליצורים אלה יש את האנזים ניטרוגנז אשר מאפשר להם לפרק את הקשר החזק בין אטומי החנקן ליצירת אמוניה.
הצמחים קולטים את החנקן ויוצרים ממנו חלבון. את החלבון הזה אוכלים בעלי-החיים וכך הוא הופך לחלבון מן החי. בעלי חיים וצמחים מתים מפורקים על ידי מיקרואורגניזמים שהופכים את תרכובות החנקן שוב לחנקן שחוזר לאטמוספירה. כך, חוזר התהליך חלילה.
ניטריפיקציה – נקרא בעברית גם חנקון. תהליך בו מתקבל ניטראט כאשר אמוניה מתחמצנת. מכיוון שתהליך החמצון דורש חמצן הוא מתרחש אך ורק בנוכחות חמצן ומתבצע על ידי חיידקי קרקע אירוביים.
דניטריפיקציה – בתהליך זה החנקן שוב חוזר לאטמוספירה. באמצעות חיידקי קרקע אנארוביים הניטרט חוזר שוב לחנקן מולקולרי. התהליך מתבצע כאשר אין חמצן משום שאז החיידקים משתמשים בניטרט כמקור לחמצן בתהליך הנשימה.
פרדוקס בוחן הפתע
פרדוקס בוחן הפתע (ידוע גם כפרדוקס התליין) הוא פרדוקס שעוסק בציפיות של אדם לגבי מועד התרחשותו של אירוע עתידי שאמור להתרחש בהפתעה.
הפרדוקס
מורה נכנס לכיתה ומודיע לתלמידיו, כי באחד מימי השבוע הבא יתקיים בוחן פתע בתשע בבוקר, ועד לתחילת הבוחן לא תהיה לתלמידים אפשרות לדעת באיזה יום הוא יתרחש.
התלמידים, בניסיון לדעת את מועד הבוחן, ערכו את הניתוח הבא: מסקנתם של התלמידים הייתה שבהתאם לתנאים שקבע המורה, הבוחן אינו יכול להתקיים, ולכן כלל לא טרחו להתכונן אליו. מה גדולה הייתה הפתעתם כאשר ביום שלישי נכנס המורה לכיתה והודיע על תחילתו של בוחן הפתע המובטח. איפה הטעות בניתוח שעשו התלמידים?
ניתוח הפרדוקס
השורש של הפרדוקס טמון במשמעות הסמנטית של המושג "בוחן פתע". בדיקה מדוקדקת של הפרדוקס תראה שהוא נוצר מכיוון שאנו מייחסים למושג "בוחן פתע" שתי משמעויות שונות בו זמנית.
ראשית, כאשר התלמידים מניחים שאם המבחן לא התקיים עד יום חמישי, הוא אינו יכול להתקיים ביום שישי, המשמעות שהם מייחסים למושג "בוחן פתע" היא זאת - "בוחן שלא ניתן לדעת בשום יום באיזה יום יתקיים". בוחן פתע שכזה אכן אינו אפשרי כאשר המבחן ניתן במסגרת זמן מוגבלת - תמיד יהיה ניתן לדעת עבור היום האחרון, ועבורו בלבד, שהבוחן בהכרח יתקיים בו אם הוא לא התקיים עד עתה. כלומר, "בוחן פתע" מושלם (כזה שמפתיע בכל יום) אינו אפשרי במסגרת זמן מוגבלת. על כן, התלמידים אכן מוכיחים שבוחן פתע מושלם אינו יכול להתקיים, אולם הם אינם מוכיחים מאומה עבור בוחני פתע "מוגבלים", שמפתיעים בחלק מהזמן.
לאחר מכן, משניתן הבוחן ביום שלישי ועדיין היה "מפתיע", מייחסים התלמידים למושג "בוחן פתע" משמעות אחרת: "בוחן שכאשר ניתן, לא היה ניתן לדעת באיזה יום יתקיים". זוהי גרסה חלשה בהרבה של הבוחן ה"מושלם" שבה השתמשו התלמידים בהנחת האינדוקציה שלהם, מכיוון שכאן על הבוחן להיות מפתיע רק ביום ספציפי אחד, היום שבו הוא ניתן - ויום זה נתון לבחירתו השרירותית של המורה.
כלומר, הפרדוקס נגרם לכאורה מכיוון שהתלמידים מופתעים על ידי בוחן שאינו מפתיע תמיד. הבוחן יכול להפתיע רק בחלק מן הזמן.
במאמר מ-1953 הראה וילארד ואן אורמאן קוויין כי מדובר בפרדוקס לכאורה.
הפרדוקס מופיע גם בתורת המשחקים, בעת ניתוח דילמת האסיר האיטרטיבית, והוא קרוי שם "פרדוקס האינדוקציה לאחור" (Backward Induction Paradox).
עמיחי בגבול ירדן
עמיחי בגבול ירדן, אילנית בשירי ילדים הוא אלבום הבכורה של הזמרת הישראלית אילנית. את האלבום הוציאה לאור בספטמבר 1969 חברת התקליטים הד ארצי.
מפל מים (אשר)
האשליה האופטית נוצרת על ידי משחק על הפרספקטיבה והיחסים המוצגים בתמונה, המתבססת על רעיון משולש פנרוז אותו הגה רוג'ר פנרוז.
עמיחי בגבול ירדן
הוצאת האלבום רשמה את היצירה המוזיקלית הראשונה של אילנית ולא של הצמד "אילן ואילנית". באותה תקופה השניים הקליטו מספר חומרים, שקובצו לכדי אלבום שיצא באוגוסט 1970 וכותרו היא שם הצמד. בנוסף, זו היצירה הראשונה של הזמרת שמכוונת למוזיקת ילדים. בהמשך עתידה להוציא מספר אלבומי ילדים, ולבסס את מעמדה כאחת הזמרות המוכרות ביותר לקהל זה.
מפל מים (אשר)
תיאור היצירה
היצירה מתארת מבנה כפרי הכולל במרכזו אמת מים המובילה מים למפל המפעיל טחנת מים. מהזווית אל אמת המים סובר הצופה כי המים זורמים במורד האמה, הפונה שמאלה, ממשיכה ישר ושוב פונה שמאלה (כך שהיא יוצרת צורת משולש). עמודים התומכים באמת המים ניצבים למעשה על חלקיה הקדמיים של האמה, כך שלמעשה קצה האמה הנשפך אל מפל המים ניצב למעשה מעל ראשיתה של האמה, ונוצר מעין פרפטום מובילה (אשר עצמו העיר שזו לא מכונה מסוג פרפטום מובילה מאחר שיצטרכו להוסיף מים לאמה בשל התאיידות, אולם למעט תוספת זו המכונה אמורה להניע את גלגל המים לנצח), או, כדבריו:
מעל אמת המים ניצבים שני מגדלים שלהם מצולעים משוכללים - משמאל - מבנה המרוכב משלוש קוביות ומימין נמצא דודקהדרון רומבי.
בסמוך למבנה התחנה צייר אשר גינה של חזזיות וטחבים שהתבססה על ציור קודם שהכין בשנת 1942. ברקע התמונה ניתן לראות טרסות חקלאיות העולות במעלה התמונה, ולא ניתן לראות את קצה ההר שעליו הטרסות.
מרד הגנרלים (1948)
"מרד הגנרלים" הוא כינוי שניתן להתפטרותם של ראשי האגפים במטה הכללי של ההגנה במאי 1948 בעקבות פיטורו של ישראל גלילי, ששימש אז כראש המפקדה הארצית (רמ"א) כממלא מקומו של יעקב דורי, שנעדר מתפקידו עקב מחלה. כינוי זה נטבע לאחר שקיבל דוד בן-גוריון את מכתבי ההתפטרות של ראשי האגפים: יגאל ידין, אליהו בן חור, יצחק שדה, צבי איילון, משה צדוק ויוסף אבידר.
הפרשה הייתה ביטוי למחלוקת סביב התפיסות המנוגדות שהיו בעת המעבר מיישוב למדינה בנוגע לעתיד התפקודי של צה"ל. בן-גוריון רצה לבנות צבא ממלכתי, ולפי תפיסתו גופים מחתרתיים כמו "ההגנה" והפלמ"ח היו צריכים להיעלם עם הקמת המדינה, ואילו גלילי שאף להמשיך לקיים את המסגרות המחתרתיות כפי שהיו בתקופת היישוב, ולכן הודח על ידי בן-גוריון.
רקע
ראש מנהלת העם, דוד בן-גוריון, כינס ישיבה של מועצת העם, שבהּ הסביר באריכות על הסכנות בקיום מיעוטים מזוינים בעלי השקפות פוליטיות קיצוניות. לאחר סיום הפרשה היו מאבקים רבים בין בן-גוריון לבין חלק גדול מהפיקוד העליון על אופי הצבא והנהגתו, הוחלט על פירוק המחתרות והקמת גוף הגנה אחד. בן-גוריון לא הסתיר את כוונתו לשמש כרמטכ"ל עד שישוב יעקב דורי ממחלתו, אך מפקדי המטה הכללי לא תמכו ברעיון, שכן בן-גוריון נהג להתערב בכל החלטה שנעשתה. ראשי האגפים במטכ"ל, שהיו אנשי "ההגנה", חשו ברובם כי מאחר שלא היו יוצאי הצבא הבריטי, התייחס אליהם בן-גוריון – שדרש למנות לראשי אגפים במטכ"ל את ותיקי הצבא הבריטי – בחוסר אמון.
אנה איבנוביץ'
אנה שוויינשטייגר, הידועה כאנה איבנוביץ' (נולדה ב-6 בנובמבר 1987) היא טניסאית עבר סרבית, אלופת הרולאן גרוס לשנת 2008. דורגה בעבר במקום הראשון בעולם (9 ביוני 2008).
מרד הגנרלים (1948)
ההדחה
ב-3 במאי 1948 הדיח בן-גוריון, שהיה האחראי על נושא הביטחון במנהלת העם, את ראש המפקדה הארצית ישראל גלילי. ראשי האגפים במטה הכללי התנגדו נחרצות לפיטורי גלילי, מפני שראו בגלילי את ממלא מקום הרמטכ"ל, עקב היעדרותו הזמנית של הרמטכ"ל הממונה יעקב דורי. גלילי היה נערץ בקרב מפקדי האגפים במטכ"ל, שסברו כי הצליח למתן את הוראותיו של בן-גוריון, שהיו לפעמים בלתי ניתנות לביצוע מבחינה צבאית. לאחר פיטורי גלילי, הופיעו ראשי האגפים באותו היום לשיחת בירור אצל בן-גוריון לגבי המצב. הם דחו את הרעיון שהוצע על ידי בן-גוריון. כעבור יומיים, ב-6 במאי, שוב הופיעו המפקדים ודרשו להחזיר לאלתר את גלילי לתפקידו, בטענה כי אין מפקד לצבא וכי הם אינם יכולים לתפקד. בתום הפגישה נכנע בן-גוריון ללחצים, והחליט כי יחזיר את גלילי לעבודה אך לא לתפקיד מוגדר וללא סמכויות.
כעבור כמה ימים שיגרו חמשת ראשי האגפים במטכ"ל לבן-גוריון מכתב, שבו הגדירו את המצב – הבלתי-נסבל מבחינתם – של היעדר סמכות פיקודית, לאור היעדרות דורי ופיטורי גלילי, ודרשו להחזיר את גלילי לתפקידו עד שייקבע הסדר מחדש במערכת הביטחון. ראשי האגפים הציבו אולטימטום, שקבע כי אם לא יוסדר העניין תוך 12 שעות, יפסיקו לראות בעצמם אחראים להנהלת העניינים. בן-גוריון כינה את המכתב "חסר אחריות", אך פנה לגלילי וביקש ממנו לחזור לעבודה. עם זאת, השאיר בתוקף את ביטול תפקידו כראש המפקדה הארצית. בלחץ חבריו לפיקוד של גלילי ותחושת האחריות האישית שלו הסכים גלילי לחזור לעבודה גם ללא חידוש מינויו.
תוצאות האירוע
מספר ימים לפני הפלישה הצפויה של צבאות ערב לא עמדה בפני בן-גוריון ברירה אלא להחזיר את גלילי למעמדו הקודם, גם אם ללא הגדרת סמכויות ברורה. בן-גוריון כתב מכתב לגלילי, שבו תבע ממנו לשוב ולהמשיך בעבודה. בעקבות מכתב זה זימן בן-גוריון את גלילי לפגישה, והחזיר אותו לעבודה, באומרו כי עם הזמן יוגדרו סמכויותיו. גלילי הסכים לחזור לעבודה מאחר שצורכי המערכת חייבו זאת. גלילי שב לעבודתו בפיקוד העליון של ארגון "ההגנה", שנהפך לצה"ל, במעמד של עוזר לשר הביטחון, אך ללא מינוי רשמי ובלי הגדרת תפקידים מפורשת בינו לבין השר.
אנה איבנוביץ'
ראשית הקריירה
בשנת 2003 החלה איבנוביץ' בקריירה של טניסאית מקצוענית. ב-2004 היא נכנסה לרשימת מאה הטניסאיות הטובות בעולם. התקדמותה בשנה זו הייתה מהירה. בתחילת השנה דורגה איבנוביץ' במקום ה-705 בעולם, ובסיומה דורגה במקום ה-97, שיפור של 608 מקומות (השיפור הגדול ביותר של טניסאית בשנה זו). בנוסף זכתה איבנוביץ' בכל חמשת טורנירי ה-ITF שבהם השתתפה (מיורקה על סך 10,000 דולר, גיפו ופוקואוקה ביפן, פאנו, איטליה ובתומי, גאורגיה, כולם על סך 50,000 דולר), כאשר לשניים מתוכם היא נכנסה מהמוקדמות. המאזן של איבנוביץ' בטורנירים אלו עמד על 26 ניצחונות ללא אף הפסד. הישג השיא שלה בסבב ה-WTA באותה השנה היה הגעה לרבע הגמר באליפות לוקסמבורג הפתוחה.
בשנת 2005 המשיכה איבנוביץ' את התקדמותה הרבה. בשנה זו היא זכתה בתואר WTA ראשון (בקנברה, דרג 4, ניצחה את מלינדה סינק בגמר) והגיעה לשלושה חצאי גמר נוספים (ורשה ולינץ מדרג 2 וציריך מדרג 1). בנוסף הגיעה איבנוביץ' בפעם הראשונה לרבע גמר טורניר גראנד סלאם, באליפות צרפת הפתוחה (על שם רולאן גארוס). איבנוביץ' רשמה בשנה זו שישה ניצחונות ראשונים נגד שחקניות מרשימת ה-20 הטובות ביותר, כולל שלושה על מדורגות בעשירייה הראשונה (סבטלנה קוזנצובה (מיאמי, דרג 1), ורה זבונרבה (ורשה, דרג 2) ואמלי מורסמו (רולאן גרוס)). איבנוביץ' סיימה את שנת 2005 במקום ה-16, שיפור של 81 מקומות לעומת השנה הקודמת.
ב-2006 סיימה איבנוביץ' שנה שנייה ברציפות כאחת מ-20 הטניסאיות הטובות בעולם. בשנה זו זכתה בטורניר WTA שני בקריירה (מונטריאול מדרג 1; ניצחה את מרטינה הינגיס בגמר). בנוסף היא הגיעה שבע פעמים נוספות לשלב רבע הגמר בטורנירי WTA ולגמר WTA ראשון לזוגות (בס'הרטוחנבוס, הולנד, דרג 3) יחד עם מריה קירילנקו.
שיא הקריירה
2007 מהווה שנת פריצה נוספת עבור איבנוביץ'. בשנה זו היא זכתה בשלושה טורנירי WTA נוספים (ברלין, דרג 1, ניצחה את סבטלנה קוזנצובה בגמר; לוס אנג'לס, דרג 2, ניצחה את נדיה פטרובה בגמר; לוקסמבורג, ניצחה את דניאלה האנטוחובה בגמר). בנוסף הגיעה איבנוביץ' לשני גמרים: בטוקיו (דרג 1) ובאליפות צרפת הפתוחה. בשני הטורנירים הפסידה איבנוביץ' בגמר לז'וסטין הנין. איבנוביץ' הייתה שחקנית הטניס הראשונה (כולל גברים) שמייצגת את סרביה ומגיעה לגמר של טורניר גראנד סלאם. כמו כן הגיעה איבנוביץ' לשלושה חצאי גמר בטורנירי WTA: באמילייה איילנד (דרג 2, הפסידה לטטיאנה גולובין), בווימבלדון (הפסידה לוונוס ויליאמס) ובאליפות סבב ה-WTA (הפסידה לז'וסטין הנין). בזכות הישגים אלו הגיעה איבנוביץ' בחודש אוגוסט 2007 לדירוג שיא בקריירה עד לאותו שלב - מקום רביעי בעולם. כמו כן חצתה איבנוביץ' את רף הרווחים של 2 ו-3 מיליון דולר, ולמעשה הרוויחה 60% מסך רווחיה עד אותה התקופה בשנה זו.
בחודש יוני 2008 זכתה בטורניר גראנד סלאם ראשון בקריירה, באליפות צרפת הפתוחה, לאחר ניצחון בגמר על דינארה סאפינה. כמו כן העפילה איבנוביץ' במהלך הטורניר בפעם הראשונה למקום הראשון בעולם, זאת לאחר שניצחה בחצי בגמר את בת ארצה ילנה יאנקוביץ'. כמו כן, איבנוביץ' הגיעה בשנה זו לגמר טורניר גראנד סלאם נוסף - אליפות אוסטרליה הפתוחה, שם נוצחה על ידי מריה שראפובה. בשני טורנירי הגראנד סלאם האחרים (וימבלדון ואליפות ארצות הברית הפתוחה) הודחה איבנוביץ' בשלב מוקדם. בווימבלדון היא נוצחה בסיבוב השלישי על ידי ג'י ג'נג הסינית שדורגה באותו זמן במקום ה-133 בדירוג ה-WTA. מהטורניר בארצות הברית איבנוביץ' הודחה בסיבוב השני על ידי ג'ולי קוואה הצרפתיה, שדורגה באותו זמן במקום ה-188. בשנה זו זכתה איבנוביץ' גם בשני טורנירים נוספים בסבב ה-WTA: אינדיאן וולס מאסטרס (דרג 1, ניצחה בגמר את סבטלנה קוזנצובה) ולינץ (דרג 2, ניצחה בגמר את ורה זבונרבה), והגיעה לשלושה חצאי גמר נוספים - בסידני (דרג 2, הפסידה לז'וסטין הנין), בברלין (דרג 1, הפסידה לילנה דמנטייבה) ובציריך (דרג 2, הפסידה לוונוס ויליאמס). איבנוביץ' גם הייתה אמורה להשתתף בטורניר הטניס האולימפי באולימפיאדת בייג'ינג אך פרשה לפני המשחקים עקב פציעה. איבנוביץ השתתפה בסוף עונת המשחקים באליפות סבב ה-WTA, בה הפסידה בשני המשחקים הראשונים בבית אליו שובצה (לילנה יאנקוביץ' ולורה זבונרבה) ופרשה לפני מהמשחק השלישי מול סבטלנה קוזנצובה.
נסיגה
בשנת 2009 הפגינה איבנוביץ' יכולת לא טובה. ההישג המשמעותי היחיד שלה בשנה זו היה ההגעה לגמר טורניר אינדיאן וולס הקטגוריה העליונה, בו הפסידה לוורה זבונרבה. באליפות צרפת הפתוחה, בה זכתה שנה קודם, הפסידה איבנוביץ' כבר בסיבוב הרביעי לוויקטוריה אזרנקה. את השנה סיימה איבנוביץ' במקום ה-22, וזו הייתה הפעם הראשונה מזה 5 שנים בה איבנוביץ' לא סיימה את השנה כאחת מ-20 הטניסאיות הטובות בעולם.
בשנת 2011 זכתה איבנוביץ' בטורניר בבאלי, לאחר ניצחון בגמר על אנבל מדינה גאריגס מספרד 3-6, 0-6. נוסף לכך, היא הגיעה לשלב חצי גמר בטורניר ברמינגהאם, בו היא הפסידה לדניאלה האנטוחובה, 6-7(2), 6-3, 6-2.
תחייה מחודשת וסיום הקריירה
את שנת 2014 החלה איבנוביץ' בזכייה בטורניר הפותח של השנה באוקלנד, ניו זילנד לאחר ניצחון בגמר על ונוס ויליאמס. באליפות אוסטרליה הפתוחה ניצחה בשמינית הגמר את המדורגת הראשונה בעולם, סרינה ויליאמס, אבל הודחה ברבע הגמר על ידי הקנדית יוג'יני בושאר. בתחילת אפריל 2014 זכתה בטורניר מונטריי, מקסיקו, אחרי שניצחה בחצי הגמר את קרוליין ווזניאקי. ב-26 באפריל נוצחה בגמר טורניר הגראנד פרי של פורשה בשטוטגרט על ידי מריה שראפובה 2:1. ב-17 במאי הגיעה לחצי הגמר באליפות איטליה הפתוחה ברומא (ניצחה בשמינית הגמר את שראפובה), ונוצחה בו על ידי סרינה ויליאמס 2:1. באליפות צרפת הפתוחה הודחה בסיבוב השלישי. ב-16 ביוני זכתה בטורניר ברמינגהאם, המקדים את אליפות וימבלדון, אחרי שניצחה בגמר את סטריצ'ובה הצ'כית 2:0. בווימבלדון הגיעה לסיבוב השלישי ונוצחה בסוף יוני על ידי סבינה ליזיקי 2:1. לקראת אליפות ארצות הברית הפתוחה השתתפה באמצע אוגוסט בטורניר סינסינטי ונוצחה בגמר על ידי סרינה ויליאמס 2:0, אחרי שבחצי הגמר ניצחה את מריה שראפובה 1:2. באליפות ארצות הברית הפתוחה בניו יורק הודחה כבר בסיבוב השני, ב-29 באוגוסט, בהפסד לקרולינה פליסקובה הצ'כית 2:0. ב-21 בספטמבר זכתה במקום הראשון בטורניר טוקיו (אליפות טוֹראי פאן-פסיפיק הפתוחה), לאחר שניצחה בגמר את קרוליין ווזניאקי 0:2. הישג זה עשה את שנת 2014 לשנה הטובה ביותר בקריירה של איבנוביץ': בניצחון בטוקיו שברה את השיא האישי שלה במספר המשחקים שניצחה בשנה אחת (52) והשלימה זכייה בארבעה טורנירי WTA ב-2014 - גם זה שיא קריירה. באליפות סין הפתוחה בבייג'ינג הגיעה ב-4 באוקטובר לחצי הגמר, שבו הפסידה לשראפובה 0:2. בכך הבטיחה את השתתפותה בטורניר סינגפור - גמר סבב ה-WTA לשנת 2014 (סוף אוקטובר) - של 8 המובילות בטניס העולמי לשנת 2014. לפני הטורניר היא דורגה במקום השביעי בדירוג ה-WTA ובדירוג טורניר סינגפור. את הטורניר עצמו פתחה איבנוביץ' בשלב הבתים בהפסד לסרינה ויליאמס 2:0, וניצחה את יוג'יני בושאר 0:2 ואת סימונה האלפ 1:2, אך לא העפילה לבית הגמר בשל יחס המערכות הפנימי שבין המנצחות בבית המוקדמות. עם זאת היא סיימה את עונת הטניס של 2014 במקום החמישי בדירוג ה-WTA והיא מובילה את המשתתפות בסבב ה-WTA במקום הראשון במספר הניצחונות לשנת 2014, שהוא גם השיא האישי שלה לאורך שנה - 58.
במהלך 2016 הדרדרה במורד דירוג ה-WTA וב-28 בדצמבר 2016 הודיעה על פרישתה מטניס מקצועני. את הפרישה נימקה בכך שהגיעה למסקנה, שלא תוכל עוד להגיע לסטנדרטים הגבוהים שקבעה לעצמה.
גביע הפדרציה
הופעת הבכורה של איבנוביץ' בגביע הפדרציה הייתה באפריל 2006, אז היא ניצחה את מסה זק-פסקיריץ' הסלובנית בניצחון של הנבחרת הסרבית על זו של סלובניה.
המאזן של איבנוביץ' בגביע הפדרציה עומד על 13 ניצחונות (10 ביחידות ו-3 בזוגות) מול 5 הפסדים (3 ביחידות ו-2 בזוגות).
חיים אישיים
ב-8 בספטמבר 2007 הייתה אנה לשגרירת יוניצ"ף בסרביה למען קידום בטיחות התלמידים בבתי הספר, לצד ילנה יאנקוביץ'.
בשנת 2012 דורגה במקום השמיני ברשימת 10 הספורטאיות המרוויחות ביותר בעולם של מגזין "פורבס" העולמי. הכנסותיה נובעות מהיותה טניסאית, דוגמנית ומקדמת מותגים.
ב-12 ביולי 2016 התחתנה איבנוביץ' עם קפטן נבחרת גרמניה בכדורגל לשעבר בסטיאן שוויינשטייגר ואימצה את שם משפחתו.
עדילי ליברמן
עדילי ליברמן (נולדה ב-26 ביולי 1979) היא שחקנית ובמאית תיאטרון ישראלית.
ביוגרפיה
חברה בפורום יוצרות התיאטרון, ב"תנועה ציבורית" מאז הקמתה ומתנדבת במרכז לסיוע לנפגעי ולנפגעות תקיפה מינית מאז 2006.
חיים אישיים
נמצאת בזוגיות עם הצלם אייל תגר. השניים מתגוררים ביפו והורים לשניים. אחותן של העיתונאיות טלי ליברמן וחן ליברמן.
אי הקופים (סדרת משחקים)
אי הקופים (באנגלית: Monkey Island) היא סדרת משחקי הרפתקה ממוחשבים בת חמישה חלקים מבית חברת לוקאס ארטס וחברת Telltale Games. ארבעת המשחקים הראשונים בסדרה מבוססים על עקרון הצבע והקלק, בעוד האחרון מבוסס על שליטה בתנועתו ומעשיו של גייבראש דרך המקלדת (עקב הכנסת הכותר לתחום התלת־ממד, דבר שלא התקבל בצד חיובי אצל מעריצים מסוימים).
המשחקים מאופיינים על ידי ההומור הייחודי שלהם, והעובדה שלא ניתן להיתקע או למות בהם (המאפיינת רבים ממשחקי ההרפתקה של חברת LucasArts כדוגמת "יומו של הטנטקל", ו"סם ומקס מתגלגלים בדרכים").
מוטיב שחוזר ברוב משחקי אי הקופים (חוץ מהמשחק השני) הוא דו-קרב העלבות, (באנגלית: Insult Swordfighting) שנדרשים להשתתף בהם לשם התקדמות בעלילה, קרבות אלו מלווים בשחקן או במחשב מספרים שורת ירידה (העלבה או זילזול באדם) ביריב בעת דו-קרב חרבות, כשהיריב מחויב לענות בשורת מחץ הומוריסטית שתסתור את הירידה של היריב, אם נכשל להוציא שורת מחץ ייסוג לאחורה במקצת, אם ייסוג יותר מדי יפסיד. במשחק הרביעי דו-קרב ירידות זה עובר גם להורדות ידיים.
דוגמה לשורת ירידה: You fight like a Dairy Farmer, כשהשורה ההולמת תהיה : and you fight like a Cow.
המשחקים מכילים אזכורים רבים לתרבות הרגאיי, שאחד מהבולטים ביניהם הוא מוזיקת הרקע המושמעת במשחקי הסדרה.
היגר H5C
היגר H5C (באנגלית: Higer H5C, שם רשמי: Higer Bus Company Limited) הוא מיניוואן מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Higer Bus אשר מיוצר משנת 2004 ועד היום.
אינדונזית
אינדונזית (Bahasa Indonesia) היא שפתה הרשמית של אינדונזיה.
זוהי שפה אוסטרונזית הקרובה לשפה טאגאלוג.
השפה האינדונזית (הפירוש המילולי של שמה: "שפת אינדונזיה") ייחודית מבחינות רבות:
מספר דוברי השפה הוא כמספר תושבי אינדונזיה, כ-240 מיליון איש. מספר דובריה כשפת אם הוא כ-30 מיליון.
גניגר
הקיבוץ נקרא על שם יישוב מתקופת התלמוד - "נגינר" או "נגניגר", אשר היה, לפי המקובל, מקום מושבו של רבי יוחנן בן נורי. השם העתיק נשתמר, ככל הנראה, בשמו הערבי של המקום, ג'ינג'אר (ג'יניג'אר).
היסטוריה
הקיבוץ הוקם בשנת 1922, שנה בה הועברו אדמותיו רשמית על שם הקק"ל (הכשרת האדמות החלה כבר בשנת 1916). מייסדיו היו יוצאי רוסיה ופולין, אנשי העלייה השלישית שרצו להקים את דגניה ג'. בשנת 1924 הם עברו לגניגר, שנקרא גם "נגנגד" והתיישבו בה יחד עם ערביי ג'יניג'אר באותם בתים. באוגוסט 1925 היו במקום 37 צעירים, 10 משפחות ושלושה ילדים.
בשנת 1945 נקלטו בקיבוץ 6 נערים מסוריה במסגרת מבצע "עליית האלף" שביצע המוסד וארגון עליית הנוער העולמי (ראה "מחברת לוזיה").
הקיבוץ השתייך בעבר לאיחוד הקבוצות והקיבוצים וכיום - לתנועה הקיבוצית. עם השנים הצטרפו אליו עולים מגרמניה, מצ'כוסלובקיה, מארצות הברית ומארצות נוספות.
בשנת 2009 הוקמה בסמוך לקיבוץ שכונת הרחבה קהילתית ובה 33 יחידות דיור. תושבי השכונה שותפים בחיי הקהילה אך אינם חברי הקיבוץ.
כיום
גניגר הוא קיבוץ מתחדש (מופרט) ורבים מחבריו מוצאים את פרנסתם מחוצה לו. ענפי המשק שבו כוללים מפעלי תעשייה - "גניגר מפעלי פלסטיק" ו"אמיקו" - וכן גידולי שדה, רפת, פרדס, לול.
בתחום הקיבוץ שוכן בית הספר היסודי האזורי "עמק יזרעאל" ובו תלמידים מהיישובים גניגר, רמת דוד, כפר החורש, תל עדשים, בלפוריה, מזרע ומגדל העמק
הקיבוץ מחזיק בחלק מחברת א.ב מתכננים, אחת מחברות התכנון הגדולות בישראל.
בקיבוץ פועלים, בין היתר, בריכת שחייה וסניף של תנועת הנוער בני המושבים.
שישה עשר מבני הקיבוץ נפלו במערכות ישראל, מהם שבעה במלחמת העצמאות וארבעה במלחמת יום כיפור. בהם שחר דאובר ז״ל אשר נפל בצוק איתן ועל שמו מגרש כדורגל ומתחם כושר לחיילים לפני צבא.
הוראס ליווריכט
הוראס ליווריכט (באנגלית: Horace Brisbin Liveright; "LIVE-right" על בסיס שם משפחה גרמני Liebrecht, 10 בדצמבר 1884 – 24 בספטמבר 1933) היה מו"ל ומפיק אמריקאי ממוצא יהודי.
ביוגרפיה
הוראס ליווריכט נולד בשנת 1884 בעיירה בפנסילבניה למשפחה יהודית. הוא התחתן עם ליסיל אלזס, בת של איש עסקים שבבעלותו היה בית החרושת לנייר.
בשנת 1917 הוא יסד הוצאה לאור Modern Library ביחד עם שותפו אלברט בוני. הם התמחו בהוצאה לאור של ספרים לא יקרים של סופרים מאירופה ומארצות הברית. בין היתר הם פרסמו ספרים של ת"ס אליוט, תאודור דרייזר, ברטראנד ראסל וסופרים נוספים. הוראס ליווריכט היה בדעה שניתן למכור ספרים בשיטות דמות למכירת מוצרים אחרים. בשנת 1929 הוא פרסם גרסה אנגלית של רומן מאת רודיון מרקוביץ' וכל הספרים נמכרו תוך מספר חודשים. הוצאה לאור הוציאה את הספרים הראשונים של ארנסט המינגוויי.
למרות הצלחה מסחרית, היחסים בין השותפים הדרדרו. בסופו של דבר הוחלט על פירוק השותפות. קביעת זהות הבעל העסק העתידי בוצע בעזרת הטלת מטבע.
בשנת 1924 הוראס ליווריכט החליט להיכנס לעסקי תיאטרון. בחירת המחזות לא הייתה מוצלחת והוא נאלץ לכסות את ההפסדים בעזרת הוצאה לאור שבבעלותו. הדבר גרם לכך שלקראת שנת 1928 הוא איבד שליטה על העסק ובשנת 1930 הוצאה כללית מניהול הוצאה לאור שיסד.
לעומת זאת העסקים שלו בהפקת תיאטרון החלו להביא הכנסות. בשנת 1927 הצגה Dracula זכתה להצלחה והוא קיבל כ-2 מיליון דולר. למרות זאת, הוא לא הצליח לשלם תמלוגים לכותב ההצגה.
הוראס ליווריכט נפטר בשנת 1933 מדלקת ריאות.
וירג'יל ואן דה פוט
וירג'יל ואן דה פוט (בצרפתית: Virgile Vandeput; נולד ב-6 בספטמבר 1994) הוא גולש סקי ישראלי-בלגי בתחום הסקי אלפיני. הוא ייצג את ישראל באולימפיאדת החורף (סוצ'י 2014).
ביוגרפיה
ואן דה פוט נולד באנדרלכט, בלגיה. אמו ישראלית ויש לו אזרחות כפולה.
2010-2009
ואן דה פוט התחיל להתחרות בשנת 2009 כשהוא מייצג את בלגיה. ב-2009/2010 סיים בדרוג מס' 1 לנוער בבלגיה בסלאלום וסופר G, ומספר 2 לנוער בבלגיה ובסלאלום הענק.
2011
גולש הסקי הצעיר ביותר שהשתתף באליפות העולם ב-2011. הוא בחר לייצג את ישראל כדי שתהינה לו יותר הזדמנויות להשתתף בתחרויות.
פיתוח תוכנה
פיתוח תוכנה הוא תרגום הצרכים של משתמש או של יעד שיווקי למוצר תוכנה. פיתוח תוכנה הוא ברוב המקרים פיתוח מוצר חדש, המורכב מהנדסת תוכנה במשולב עם מחקר, ולעיתים גם עם שיווק. ישנן מתודולוגיות שונות לפיתוח תוכנה, חלקן מתבססות על פיתוח מתמשך של התוכנה, ואילו אחרות מתבססות על פיתוח בחלקים. רוב המתודולוגיות כוללות את צירוף של המרכיבים הבאים כחלק משלבי פיתוח התוכנה:
וירג'יל ואן דה פוט
2014
באולימפיאדת סוצ'י (2014) אמור היה ואן דה פוט להתחרות בסלאלום ובסלאלום הענק. אך הוא נפצע בחימום לפני התחרות ולכן לא הופיע לתחרות.
פיתוח תוכנה
אל שלבים אלו מתייחסים לעיתים בהכללה כמחזור פיתוח תוכנה (SDLC; software development lifecycle). גישות שונות בפיתוח תוכנה מיישמות את שלבים אלו בסדר שונה, או שונות בזמן המוקדש לכל אחד מהשלבים. רמת הפירוט של התיעוד הנוצר בכל אחד מהשלבים גם הוא עשוי להשתנות. כל אחד מהשלבים יכול להיעשות בתורו (מפל מים; waterfall) או עשויים לחזור על עצמם במספר סבבים או איטרציות (כגון Extreme Programming). גישה של פיתוח אקסטרים לרוב תכלול פחות השקעה בתכנון ותיעוד, ויותר זמן בתכנות ובפיתוח בדיקות אוטומטיות. כמו כן גישה כזו מעודדות בדיקות רציפות במהלך מחזור פיתוח התוכנה, ושמירה על מוצר עובד כל העת. גישה של מפל מים מנסה להעריך את מרבית הסיכונים ולתכנן תוכנית מפורטת של התוכנה לפני התחלת המימוש (הקידוד), ונמנעת משינויי עיצוב משמעותיים ותכנות מחדש בשלבים מאוחרים של מחזור פיתוח התוכנה.
לכל אחת מן המתודולגיות ישנם יתרונות וחסרונות, והגישה העדיפה לפתרון בעיה לרוב תלויה בסוג הבעיה. אם הבעיה מובנת היטב וניתן לתכנן פתרון מראש גישה של מפל מים עשויה להיות עדיפה. לעומת זאת אם הבעיה ייחודית ומבנה פתרון התוכנה איננו קל לתכנון, עשוי מודל האקסטרים להיות עדיף.
ה'תשל"ח
פרסי ישראל
מקבלי פרסי ישראל לשנת תשל"ח הם:
ליזי בורדן
ביוגרפיה
ליזי בורדן אנדרו נולדה בפול ריבר, מסצ'וסטס, לשרה אנתוני מורס (1823–1863) ואנדרו ג'קסון בורדן (1822–1892). אביה היה ממוצא וולשי, גדל בסביבה צנועה מאוד וכבחור צעיר נאבק כלכלית, למרות היותו בן למשפחה עשירה ומשפיעה. הוא עסק בנדל"ן ובמכירת רהיטים, ניהל מפעל טקסטיל, היה נשיא ומנהל חברת דורפי לפקדונות בנאמנות. בעת מותו הוערכה אחוזת המשפחה ב-300,000 דולר אמריקני (שווה ערך ל-8,540,000 דולר בשנת 2019).
פולקלור
פרשת בורדן הונצחה על ידי מחבר אנונימי בפזמון אמריקאי לקפיצה בחבל (דלגית) לפי מנגינת השיר הפופולרי דאז : בורדן הוצגה בקולנוע, בתיאטרון וביצירות ספרותיות.
מחיצה תלויה
מכללי מחיצה בהלכה, מחיצה תלויה היא מחיצה שתלויה ועומדת באוויר, ואינה צמודה לקרקע במרחק של למעלה משלושה טפחים. מחיצה כזו נחשבת לגרועה הלכתית, ומועילה רק באופנים מסוימים השנויים במחלוקת בין חכמי המשנה והתלמוד.
רקע
בהלכה, מחיצה משמשת למספר תחומים, כגון להגדרת שטח כרשות היחיד בשבת בדיני ערובין, על ידי הקפתו במחיצות, לדיני סוכה שדפנותיה צריכות להיות מחיצות, לדיני כלאיים בהם צריך להרחיק סוגי צמחים שונים זה מזה, דיני חציצה מטומאה, לדיני מקוואות. ולתחומים נוספים. מחיצה הלכתית למטרות אלו אינה בהכרח גדר המונעת מעבר או קיר אטום המונע ראייה, וייתכן ומחיצה תחשב למחיצה הלכתית אף שיש בה פרצות רבות. הלכות המחיצה הבסיסיות הן הלכה למשה מסיני.
מחיצה תלויה בסוכה
במשנה נחלקו תנאים בדינה של מחיצת סוכה שצמודה לסכך והיא גבוהה עשרה טפחים, אך היא אינה מגיעה עד למטה. כאשר היא קרובה פחות משלושה טפחים לקרקע, לדעת הכל יש להכשיר מדין לבוד. אך המשנה דנה כאשר המחיצה גבוהה משלושה טפחים מהקרקע האם יש להכשיר את הסוכה מדין 'גוד אחית':
בתלמוד נאמר בטעם חכמים הפסולים מחיצה תלויה מפני "שהגדיין בוקעין בה". לדעת רש"י כיוון שהגדיים בוקעין בה אי אפשר לומר גוד אחית. לדעת המאירי בקיעת הגדיים מבטלת את המחיצה, כאילו היא אינה.
לדעת התלמוד רבי יוסי מכשיר מחיצה תלויה רק לעניין הלכות סוכה, שהיא מצווה עשה, אך לא לעניין הלכות שבת שהם חיובי סקילה.
מחיצה תלויה במים
במסכת עירובין דנה המשנה אודות שני רשויות היחיד הסמוכים זה לזה וביניהם יש באר מים או בור מים, והדיירים רוצים לשאוב מים בעצם יום השבת. הבעיה היא, שהבור מפסיק בין המחיצה שבין שתי רשויות היחיד, כך שהבור נמצא בחלק שבין שתי רשויות ללא מחיצה המפרדת, וכל אחת מהם שישאב מים מתוך הבור, הרי זה כאילו הוא שואב מתוך שטח חבירו. אי לכך, תיקנו חז"ל שמפאת המורכבות והקושי הטכני להקים במקום מחיצה, ניתן להקים במקום מחיצה תלויה, כלומר - כזו שאינה מגיעה עד הקרקע.
אודות כך כותבת המשנה:.
במשנה מובאים שלוש שיטות: לפי רבן שמעון בן גמליאל, הדבר תלוי ועומד במחלוקת בין שמאי ובין בית הלל, האם המחיצה צריכה להתחיל "למטה" או "מלמעלה" (ראו להלן). לפי רבי יהודה די בכותל המפריד בין שתי החצירות, אף אם הכותל אינו נכנס לתוך שטח הבור, והוא סבור ש"מחיצה תלויה מתרת אפילו ביבשה".
שיטת רשב"ג
בשיטת רבן שמעון בן גמליאל, נחלקו רב הונא ורב יהודה: לפי רב הונא, תקנת המחיצה התלויה, היא תקנה מיוחדת וקולא שהקילו חז"ל במים, מפאת המורכבות והקושי הטכני להקים במקום מחיצה. בהתאם לכך הוא מפרש, שבין לבית שמאי ובין לבית הלל אין צורך שהמחיצה תכנס לתוך המים, ודי בכך שהמחיצה תלויה ועומדת מעל המים. אלא שלפי בית שמאי על המחיצה להיות סמוך למים "למטה", ולפי בית הלל על המחיצה להיות אפילו "למעלה" סמול לכותלי הבור מלמעלה.
לעומת זאת, לפי רב יהודה גם במים לא התירו חז"ל מחיצה תלויה, אלא יש צורך במחיצה המשמשת בפועל כ"היכר" גמור בין שתי הרשויות. מכיוון שכך, הוא מפרש את דבריו של רבן שמעון בן גמליאל, שברו שהמחיצה צריכה להקבע בתוך המים עצמם, אלא שנחלקו בית שמאי ובית הלל האם המחיצה צריכה להיכנס עד לתחתית הבור, שלפי בית הלל די בכך שראשי הקנים של המחיצה מלמטה נכנסים לתוך המים ולפי בית הלל על המחיצה להיכנס מתחתית בור המים עד כטפח למעלה מהמים.
להלכה
להלכה נחלקו הראשונים כמי נפסקת ההלכה: לפי רש"י מסקנת התלמוד - וממילא ההלכה - נפסקת כרב הונא שמחיצה תלויה הותרה במים. בעלי התוספות כתבו שעל סמך פסקו זה של רש"י, נהגו היהודים בזמנם לקבוע בתי כיסאות (שירותים) על המים, שם עשו את צורכיהם, למרות העובדה שהמעשה עלול להחשב כהעברה מרשות היחיד לכרמלית. לעומת זאת בעלי התוספות קבעו כי יש לפסוק כרב הונא, שכן כפי שיטתו סבורים כמותו גם רב, רבי חייא, וברייתא שאותה הביא חכם בשם יעקב קרחינאה, והוא מסביר את מסקנת התלמוד באופן שאינו סותר את ההלכה של רב יהודה. לפי המובא בתוספות, גם רבינו חננאל ורבינו תם סבורים כך. כך גם נפסק ברמב"ם, בסמ"ג, בטור ובשולחן ערוך
שיטות רבי יהודה, ורבי יוסי ורבי ישמעאל בנו
לפי רבי יהודה די בכותל המפריד בין שתי החצירות, על אף שהוא אינו נכנס לתוך שטח הבור, והוא סבור ש"מחיצה תלויה מתרת אפילו ביבשה".
שיטה דומה הובאה בתלמוד בשם רבי יוסי בהלכות סוכה, שגם אם המחיצות תלויות באוויר הן כשרות, אם רק יש בהן עשרה טפחים. בתלמוד הובעה הדעה כי ייתכן שאין קשר בין השיטות, ישנה סיבה מיוחדת להחמיר בהלכות שבת שעונשן סקילה (הגם שהלכה ספציפית זו אינה מהתורה אלא מדברי חכמים) ועל אף שמהתורה מחיצה תלויה כשרה, וייתכן שמחיצה תלויה היא רק מדברי חכמים, ולכן ישנה סיבה אחרת להחמיר דווקא בהלכות סוכה שהם מהתורה ולא בהלכה ספיציפית זו שאינה מהתורה אלא מדברי חכמים, כך שלא ניתן להסיק כי כל אחד מהם יסכים לדברי השני.
בתלמוד מובא בהקשר זה מעשה רב (פסיקה הלכתית שנעשתה למעשה) על פי הוראתו של רבי ישמעאל ברבי יוסי, שהתיר לטלטל ספר תורה לצורך קריאת התורה כשהוא סומך על מחיצות תלויות, ומכאן שרבי ישמעאל - בנו של רבי יוסי - לכל הפחות, סובר כרבי יהודה, אך לא ידועה מה היא דעת אביו.
שיטת רבי חנניא בן עקביא
שיטה אחרת של רבי חנניא בן עקביא הובאה בברייתא, בה נפסק שלוח עץ שיש בה ארבע אמות על ארבע אמות (שהם 24 טפחים על 24 טפחים), חוקק באמצעה ארבעה טפחים, ועשרה טפחים הנשארים מכל צד משמשים כמחיצה. בעוד שבמחיצה תלויה רגילה אנו משתמשים רק בדין גוד אחית מחיצתא, הרי שבכך אנו משתמשים בשני קולות: בראשונה צריכים אנו לומר "כוף מחיצתא", כלומר - כופף את המחיצה המונחת במאוזן וכופף אותה (רוחנית) כך שתחשב כמונחת במאונך בצורת מחיצה, ואז נוכל לומר גוד אחת מחיצתא.
האמורא רבה רצה להשוות בין שיטה זו של רבי חנניא בן עקביא לשיטתו של רבי יהודה, אך אביי דחה את דבריו והסביר כי ייתכן שרבי יהודה חלוק על שיטתו של רבי חנניא בן עקיבא וסובר שניתן לומר "גוד אחית מחיצתא" במחיצה תלויה אך לא שתי קולאות: "כוף" ו"גוד אחית מחיצתא", וכן ייתכן שרבי חנניא שהקל כך במחיצה תלויה, הקל בה רק במקום שכבר יש מחיצות אמיתיות מהתורה – למשל, בימה של טבריה (שבה נאמרה ברייתא זו) שבה ישנן מחיצות אמיתיות, ורק מדברי חכמים נפסלו המחיצות כקרפף יותר מבית סאתים שלא הוקף לדירה, ולכן התירו חז"ל להשתמש במחיצה תלויה.
מיהאי דויד
מיהאי דויד (בהונגרית: Dávid Mihály; פלניד, 29 במאי 1898 – פריז, 5 בנובמבר 1965) היה שחקן תיאטרון וקולנוע רב כישרונות יהודי-הונגרי, ניצול שואה שעסק גם בתרגום מחזות ובציור.
ביוגרפיה
מיהאי דוד נולד במשפחה יהודית כבנם של וילמוש דויד, פקיד ושל נלי רוזנפלד. הוא סיים את בית הספר התיכון בעיר טטה בהונגריה ואחר כך היה סטודנט למשפטים. דויד גויס כחייל במלחמת העולם הראשונה, הוא לחם במזית הרוסית ובחזית האיטלקיתשם נפצע ולבסוף שוחרר כסגן. בשנת 1921 סיים את לימודיו בהצטיינות באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע. בכיתתו היו 16 סטודנטים שחלקם הפכו גם הם לשחקנים מוכרים. בתום לימודיו החל את הקריירה שלו באזורים מחוץ לבודפשט הבירה, אך עד מהרה, בשל כישרונו, קיבל חוזה בבודפשט. בין 1923 לבין 1930 היה חבר בתיאטרון ההונגרי. בשנת 1927 זכה בפרס גדול של 500 פנגה לחופשה. בשנים 1931–1932 שיחק ב"תיאטרון החדש", ומ-1936 עד 1940 שוב בתיאטרון ההונגרי. בתקופת מלחמת העולם השנייה 1940-1945, הוא לא הורשה לעלות על הבמה בשל יהדותו, עקב החוקים היהודיים. הוא שרד את השואה ושיחק בתיאטרון הלאומי מ-1945 עד 1949, בתיאטרון מדאץ' מ-1949 עד 1953, ובתיאטרון צבא העם ההונגרי מ-1953 עד 1956. הוא היגר ב-1956 בתקופת המרד ההונגרי, למעשה ברח, והתיישב בפריז, שם חי עד מותו. בזמנו הפנוי עסק גם בציור ובתרגום יצירות במיוחד מחזות.
גביע אסיה בכדורגל 1972
גביע אסיה בכדורגל 1972 נערך בתאילנד בין ה-7 במאי ל-19 במאי 1972. לטורניר העפילו 6 נבחרות שחולקו לשני בתים, כאשר מכל בית העפילו שתי נבחרות לשלב חצי הגמר שהתקיים בשיטת נוקאאוט. בטורניר זכתה נבחרת לאחר שגברה במשחק הגמר על נבחרת  בתוצאה 2-1 לאחר הארכה.
כל משחקי הטורניר נערכו באצטדיון הלאומי אשר ממוקם בבנגקוק בירת תאילנד, ומונה כ-20,000 מקומות ישיבה.
במקור נבחרה ישראל לארח את הטורניר, ובכך זכתה נבחרת ישראל בכרטיס אוטומטי לטורניר, אולם מאוחר יותר פרשה ישראל מאירוח הטורניר ו נבחרה להחליף אותה כמארחת.
בית א'
איראן ותאילנד העפילו לשלב חצי הגמר.
אליכין
אֶלְיָכִין היא מועצה מקומית במחוז המרכז בישראל, שוכנת כקילומטר דרומית לחדרה, ליד המושב חרב לאת. היא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1977.
יישוב עתיק במקום
בתקופה הפרסית ובתקופה ההלניסטית התקיים באליכין יישוב הקשור בנמל, שכלל מקדש. בין הממצאים נמצאה קערת ברונזה עם כתובת פיניקית. היישוב קשור להתפשטות הפיניקית על החוף דרומה בתחילת התקופה הפרסית.
היישוב המודרני
אליכין הוקמה בשנת 1954, ליד המקום שבו שכנה מעברת עמק חפר. היישוב היה חלק מישובי המועצה האזורית עמק חפר, ובראשית התיישבו בו ברובם המכריע יהודים ממוצא תימני, ולצדם עולים שהגיעו מפרס ומכורדיסטן.
בשנים הראשונות התפרנסו התושבים בעיקר מעבודות חקלאות ותעשייה בישובי הסביבה, אך עם השנים ועם רכישת השכלה, החלו בני המקום לעסוק גם במקצועות חופשיים ועצמאיים.
בשנים הראשונות למדו ילדי היישוב בבית הספר הממלכתי דתי באליכין. בשנת 1963, עברו שני תלמידים ללמוד בבית הספר בכפר ויתקין ומאז נסללה הדרך לילדי המקום ללמוד גם בבית ספר זה.
שנים רבות שאפו תושבי אליכין לעצמאות מוניציפלית. שאיפה זו לוותה בהפגנות, שביתות והתדפקות על דלתות משרדי ממשלה ולה היו שותפים פרנסי היישוב כולם. העצמאות התקבלה רק בשנת 1977, כחודשיים לפני הבחירות לכנסת התשיעית (בחירות ה"מהפך"). בניסיון לעצור את הסחף של תושבי אליכין לחבור למפלגת הליכוד, הכריז שר הפנים שלמה הלל על הענקת עצמאות ליישוב והכריז על הקמת מועצה מקומית.
ראש המועצה הראשון היה בנימין אחרק. אחריו כיהנו לתקופות קצרות שני ראשים ממונים מטעם משרד הפנים. ראש המועצה השני מבני היישוב היה נסים ימיני. השלישי גדעון (גידי) חממי. הרביעי מרדכי (מוטי) חי.
לצד המועצה המקומית קיימת מועצה דתית שהוקמה על ידי משה שאול.
בספטמבר 2005 חגגו ביישוב את יובל שנותיו בסדרת אירועים בה נטלו חלק פרנסי היישוב לאורך השנים.
בשנות ה-2000 נהנית אליכין מתנופת בנייה במסגרת שכונת "בנה ביתך", אך גם במסגרת הרחבת השכונות הוותיקות, על חשבון השטחים הירוקים שמקיפים את היישוב. עם זאת, לאור הרצון לשמר את אופייה המיוחד של אליכין, תנופת הפיתוח נמצא בבקרה מתמדת ותוך פיקוח של המועצה המקומית.
עוסק במצווה פטור מן המצווה
העוסק במצווה פטור מן המצווה הוא כלל הלכתי, הקובע שאדם העוסק בקיום מצווה אחת פטור מקיום מצווה אחרת באותו זמן. למשל, חתן פטור מקריאת שמע משום שהוא "טרוד במצווה" ואינו פנוי לקרוא קריאת שמע כראוי. דוגמה נוספת לשימוש בכלל ניתן למצוא בפטור ממצוות סוכה לאנשים ההולכים לצורך עשיית מצווה (כגון ללימוד תורה, להקביל פני רבם או לפדות שבויים).
פטור זה נידון בהרחבה בראשונים ובאחרונים, שדנו בגדרי הכלל ובהסתייגויות ממנו במצבים רבים. בין השאר, האחרונים דנו בשאלה האם העוסק במצווה אחת לא חייב כלל בקיומה של מצווה אחרת, או שהוא פטור רק מאחר שהוא נחשב לאנוס, ועדיין נחשב לעושה מצווה אם בכל זאת קיים את המצווה.
מקור הדין
בתלמוד הבבלי נלמד הדין בדרשה משני מקורות שונים:
התלמוד מסביר ששני המקורות נצרכים ולא מספיקה דרשה אחת, כיון שמהפסוק "בשבתך בביתך ובלכתך בדרך" העוסק בקריאת שמע, ניתן ללמוד שהעוסק במצווה פטור מן המצווה רק במצוות שאדם שאינו עושה אותם אינו נענש בכרת, כמו קריאת שמע. ואילו מהפסוק העוסק בקרבן פסח, ניתן ללמוד שעיסוק במצווה אחת יכול לפטור את האדם אפילו מקיום מצוות שהעונש על אי עשייתם הוא כרת, כמו קרבן פסח, אך אי אפשר ללמוד מפסוק זה שיהיה פטור מן המצווה אפילו אם כבר הגיע הזמן בו עליו לקיים את המצווה ונתחייב בה, מה שכן ניתן ללמוד מהפסוק העוסק בקריאת שמע לאחר שכבר הגיע זמן קריאתה.
עונת 1999/2000 בגביע ספורטה
עונת 1999/2000 בגביע ספורטה הייתה העונה ה-33 של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל והיא אורגנה על ידי פיב"א אירופה. זו הייתה העונה השנייה בשם גביע ספורטה לזכר ריימונדו ספורטה, עסקן כדורסל ספרדי.
המשחק הראשון התקיים ב-21 בספטמבר 1999 ומשחק הגמר התקיים ב-11 באפריל 2000. בתחרות השתתפו 48 קבוצות.
במשחק הגמר של התחרות גברה א.א.ק. על קינדר בולוניה בתוצאה 76:83, וזכתה בגביע בפעם השנייה בתולדות המועדון.
מתכונת התחרות
בתחילת התחרות התקיימו משחקים ב-8 בתים בשיטת משחק בית/משחק חוץ. 32 קבוצות (4 מכל בית) העפילו לפלייאוף שהתקיים בשיטת משחק בית/משחק חוץ. משחק הגמר התקיים במגרש שנקבע בתחילת התחרות.
ישראל בתחרות
העונה לישראל היו שתי נציגות:
ציורי הסלע בסיירה דה סן פרנסיסקו
ציורי הסלע של סיירה דה סן פרנסיסקו (בספרדית: Pinturas rupestres de la sierra de San Francisco) הוא כינוי לקבוצת ציורי סלע מהתקופה הפרה-קולומביאנית, השוכנת באזור שבמדינת באחה קליפורניה הדרומית שבמקסיקו.
הציורים התגלו לראשונה על ידי הנזיר הישועי פרנסיסקו חביאר קלאביחרו, שדיווח עליהם ברומא ב-1789. מחקרים נוספים בוצעו בציורים ברבע האחרון של המאה ה-19, ונמשכו גם במאה ה-20 והמאה ה-21. של מקסיקו (בראשי תיבות INAH) זיהה למעלה מ-400 אתרים כאלה. הציורים החשובים מביניהם, כ-250 בסך הכל, נמצאים בגבולות השמורה הביוספרית אל ויסקאינו.
קבוצת הציורים המפותחת ביותר נוצרה על ידי ה, שהטריטוריה שלהם השתרעה בין צפון חצי האי באחה קליפורניה לבין האזור שמהווה כיום את דרום השמורה הביוספרית. לא ידוע רבות על קבוצה אתנית זו, למעט העובדה שהם היגרו מאזור הנמצא צפונית למיקום הציורים.
הציורים נמצאים על הקירות והתקרות של מקלטי הסלע באזורים מבודדים שכמעט ואינם נגישים. המוטיבים המופיעים בהם מגוונים וכוללים בני אנוש (גברים, נשים וילדים), מינים רבים של בעלי חיים (ארנבים, פומה, שונר, אייליים, לווייתנאים, צבים, טונה, סרדין, תמנונאים, נשרים ושקנאים), ומגוון צורות גאומטריות מופשטות. כמו כן, ישנם ציורים רבים של כלי נשק הסמוכים לאלה המתארים בני אדם ובעלי חיים, דבר המעיד על ציד ומאבקים בין התושבים המקומיים. הציורים מורכבים מצבעים המשתרעים על פני כל הספקטרום. הציורים ידועים גם באיכות הגבוהה שלהם ובמצב השימור הטוב שבו הם נמצאים.
המחקרים השונים שנערכו על הציורים הובילו למספר מסקנות על הארגון הדתי והחברתי של תושבי האזור הקדומים, כמו גם על הרגלי התזונה שלהם. בבדיקות תיארוך שונות שבוצעו בציורים נקבע כי הם מהתקופה שבין 1100 לפנה"ס ועד 1300 לספירה.
האתר הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 1993.
קונו-הנס פון בות
גנרל קונו-הנס פון בות (בגרמנית: Kuno-Hans von Both; 9 באפריל 1884 – 22 במאי 1955) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
לאחר המלחמה הצטרף פון בות לפרייקור, ולאחר מכן הצטרף לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. באביב 1920 מונה פון בות למפקד פלוגה ברגימנט הרגלים ה-6, וב-1 באוקטובר 1922 מונה לקצין מטה בדיוויזיה ה-4 של הרייכסווהר. בתחילת שנת 1927 מונה למפקד הגדוד הממונע ה-4, וב-1 באוקטובר 1927 מונה לקצין מטה בפיקוד התותחנים ה-4. ב-1 בינואר 1928 הועלה לדרגת מיור, וב-1 בפברואר 1930 מונה כמדריך בבית הספר לטקטיקה של חיל הרגלים בדרזדן. ב-1 באפריל 1931 הועלה לדרגת אוברסט לויטננט, וב-1 באוקטובר 1931 מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרגלים ה-5 (הפרוסי). ב-1 בדצמבר 1933 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 בפברואר 1934 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-6, וב-6 באוקטובר 1936 מונה כמפקד בית הספר הצבאי בהנובר. ב-1 בינואר 1937 הועלה פון בות לדרגת גנרל מיור, ב-1 באוקטובר 1938 הועלה לדרגת גנרל לויטננט, וב-10 בנובמבר 1938 מונה למפקד הדיוויזיה ה-21.
מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ המלחמה היה פון בות מפקד הדיוויזיה ה-21, ופיקד עליה במהלך הפלישה לפולין כחלק מהקורפוס ה-21 במסגרת הארמייה השלישית, וב-20 באוקטובר 1939 מונה למפקד הקורפוס ה-1. במהלך המערכה על צרפת לחם פון בות עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה הרביעית, ולאחר מכן כחלק מהארמייה ה-18 במסגרת קבוצת ארמיות B, וב-1 ביוני 1940 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים.
במהלך מבצע ברברוסה לחם פון בות עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה ה-18, ולמשך זמן קצר כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית ומהארמייה ה-16 במסגרת קבוצת ארמיות צפון, וב-9 ביולי 1941 קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-9 בספטמבר 1942 קיבל פון בות על פעולותיו את עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-1 באפריל 1943 מונה למפקד יחידת האבטחה האחורית של קבוצת ארמיות צפון. בשנת 1944 מונה פון בות למפקד הכוחות הגרמניים במזרח הונגריה, וב-1 ביולי 1944 למפקד יחידת האבטחה האחורית של קבוצת ארמיות דרום אוקראינה. ב-8 באפריל 1945 פרש פון בות מתפקידו, וב-2 במאי 1945 נפל בשבי בעלות הברית.
לאחר המלחמה
פון בות שוחרר מהשבי ב-17 באפריל 1947. לאחר שחרורו התגורר בעיר הביכטסוואלד, עד למותו ב-22 במאי 1955, והוא בן 71 שנים.
סמל ונצואלה
סמל ונצואלה הנוכחי אושר לראשונה על ידי הקונגרס ב-18 באפריל 1836, ומאז עבר שינויים מעטים בלבד. הסמל מעוגן בחוק הדגל, הסמל וההמנון הלאומיים (Ley de Bandera, Escudo e Himno Nacionales), שהועבר ב-17 בפברואר 1954.
המגן מחולק לפי צבעי הדגל הלאומי. בצד שמאל למעלה, על רקע אדום, אלומת חיטה מייצגת את איחוד 20 המדינות של הרפובליקה, ואת שגשוג האומה. בצד ימין למעלה, על רקע צהוב, מוצגים כלי נשק (חרב, סיף ושלוש חניתות) ושני דגלים, המאוגדים יחד בזר דפנה, כסמל לניצחון במלחמה. בבסיס, על רקע כחול, נמצא סוס פרא לבן, שככל הנראה מייצג את פלומו בלאנקו, סוסו של סימון בוליבר, דוהר בחופשיות, כסמל לעצמאות וחירות.
מעל המגן מצטלבות שתי קרני שפע, מהן נשפכים פירות וירקות, המסמלים את השפע. משני צידי המגן נמצאים ענפי זית ודקל, שמתאגדים בתחתית הסמל בחבק גדול בצבעם הלאומיים (צהוב המסמל שפע, כחול המסמל את האוקיינוס המפריד את ונצואלה מספרד, ואדום המסמל את דמם ואומץ לבם של העם). על הפס הכחול מופיעות הכתובות הבאות באותיות זהובות:
ב-9 במרץ 2006 אישרה האספה הלאומית של ונצואלה את שינוי סמל ונצואלה, שינוי שנכנס לתוקפו ב"יום הדגל" ב-12 במרץ 2006. לפני השינוי, הסוס דהר ימינה, כשראשו מופנה שמאלה (עד 1954 הסוס וראשו פנו ימינה). על פי כללי הסמלים, על כל הבהמות לפנות לשמאלו של הצופה. הוגו צ'אווס ביקש את שינוי הסמל לאחר שבתו בת התשע, רוסינס, תיארה את הסוס כ"מסתכל לאחור". מבקרים רבים סוברים כי הסוס, שכעת דוהר שמאלה, הוא הצהרה פוליטית של ממשלת השמאל של הנשיא צ'אווס.
חגית מסר-ירון
חַגִּית מֶסֶר-יָרוֹן (נולדה ב-13 במאי 1953) היא פרופסור אמריטה בבית הספר להנדסת חשמל באוניברסיטת תל אביב ויו"ר ארגון "בשער - קהיליה אקדמית למען החברה בישראל". כיהנה כסגנית יו"ר המועצה להשכלה גבוהה (מאוקטובר 2013 ועד פברואר 2016). בתפקידים קודמים, כיהנה בתפקיד נשיאת האוניברסיטה הפתוחה, סגנית הנשיא למחקר ופיתוח באוניברסיטת תל אביב, והמדענית הראשית של משרד המדע והטכנולוגיה. מסר-ירון היא האישה הראשונה בישראל שמונתה לפרופסור מן המניין להנדסת חשמל.
ביוגרפיה
מסר-ירון גדלה ברמת השרון, בתם של טובה שהייתה מורה לביולוגיה ועודד מסר, מנכ"ל משרד העבודה והמפקח על הבנקים בבנק ישראל. רכשה את תאריה האקדמאים (תואר ראשון, שני ושלישי בהנדסת חשמל ואלקטרוניקה) באוניברסיטת תל אביב. מנחה הדוקטורט שלה היה פרופ' יחזקאל בר-נס.
מסר-ירון נשואה ואם לשלושה.
מחקר
תחום המחקר העיקרי של פרופ' מסר-ירון הוא עיבוד אותות סטטיסטי, עם יישומים לאיכון וגילוי קורנים בשימוש במערך של קולטים, ולמערכות תקשורת. פרופ' מסר-ירון שימשה כעורכת בעיתונים בינלאומיים בתחום מחקרה, פרסמה עשרות מאמרים בעיתונים ולמעלה ממאה בכנסים רלוונטיים, הוזמנה להתארח במוסדות מחקר מובילים בעולם והנחתה עשרות סטודנטים למסטר ולדוקטורט בעיבוד אותות. בשנת 2007 פרסמה ב-Science מאמר פורץ דרך המציע שימוש במדידות המתבצעות ברשתות תקשורת אלחוטית לניטור הסביבה, שעורר עניין רב בכל העולם. קודם לכן, בשנת 1997 נבחרה למרצה המצטיינת של הפקולטה להנדסה ובשנת 2000 הוענקה לה דרגת fellow מטעם איגוד מהנדסי החשמל והאלקטרוניקה העולמי, IEEE, על תרומתה למחקר בתחום התמחותה. היא הוזמנה כדוברת מרכזית בשורה של כנסים בינלאומיים בתחומי מחקרה.
בנוסף לפעילותה הפורמלית באקדמיה, היא מתעניינת ועוסקת במדיניות מדע והשכלה גבוהה, בקידום נשים במדע וטכנולוגיה, ובסוגיות אתיות של מדע, מחקר ופיתוח. בנושאים אלו הרצתה, כתבה ופרסמה במגוון מסגרות, לרבות קורס ששודר ב-2006 באוניברסיטה המשודרת של גלי צה"ל שנקרא "הקפיטליזם של הידע".
תפקידים ציבוריים
בין השנים 1996–1999 כיהנה כחברה ברשות לשירותים ציבוריים – חשמל, ובתקופה שבין 2000 ל-2003 הייתה המדענית הראשית וראש מנהל המדע במשרד המדע, התרבות והספורט. כיהנה במגוון מועצות, ועדות ופורומים בארץ ובעולם, ביניהם: יו"ר המועצה הלאומית לקידום נשים במדע וטכנולוגיה, אותה יזמה והקימה; ועדת המדע של אונסק"ו בישראל (יו"ר), מועצת המנהלים של קרן המדע ארצות הברית ישראל BSF (יו"ר); וכן בוועדות שונות של הקהילה האירופית, לרבות בוועדת ההיגוי של הקישור הישראלי לתוכנית המסגרת האירופית. כיום היא חברה בהנהלת ה EPWS – האיגוד האירופי לנשים מדעניות, והיא נציגת ישראל לוועדת האתיקה של אונסק"ו (COMEST).
כיהנה כנשיאה השביעית של האוניברסיטה הפתוחה בין 1 באוקטובר 2008 עד 3 ספטמבר 2013, במקומה מונה פרופסור יעקב מצר.
באוקטובר 2013 מונתה לסגנית יו"ר המועצה להשכלה גבוהה בידי שר החינוך שי פירון, שמתוקף משרתו הוא גם יו"ר המועצה להשכלה גבוהה. בנובמבר 2015 פנה אליה מחליפו נפתלי בנט בבקשה שתסיים את תפקידה. היא המשיכה בתפקידה עד למינוי מחליפתה ד"ר רבקה ודמני-שאומן. החלפתה לוותה בקולות מחאה מצד חמישה חברים נוספים במל"ג שהתפטרו עימה בפברואר 2016, בדרישה להחלפת המועצה כולה.
אשר לוי
אשר לוי (15 במרץ 1926 – 17 ביולי 2022) היה איש צבא ישראלי, ששירת בתפקיד ראש מטה פיקוד הדרום בצה"ל והשתחרר ב-1970 בדרגת תת-אלוף. לאחר שחרורו ניהל חברות תעשייתיות בישראל ומחוצה לה. בעשור הראשון של המאה ה-21 שימש דירקטור בחברות ציבוריות ויו"ר בחברות תעשייתיות בקיבוצים. נציג ציבור ברשות הממשלתית למים ולביוב וחבר הנהלת יד לשריון בלטרון.
ביוגרפיה
אשר לוי נולד למאיר, יליד רומניה, ולברוניה, ילידת אוקראינה. נשוי לאלה לבית שינדלר. למד בבית הספר היסודי פיק"א ובגימנסיה אחד העם שבפתח תקווה. הצטרף להגנה בגיל 14 ועבר קורס מפקדי כיתות חי"ש. לאחר סיום לימודיו גויס כנוטר למשטרת היישובים העבריים ככיסוי לפעילותו בארגון ההגנה.
אחיו הוא איש התיאטרון אורי לוי.
שירות צבאי
ב-1944 הצטרף להכשרה מגויסת בפלמ"ח של המכבי הצעיר ברמת דוד ועבר קורס מ"כים. ב-1946 עבר הכשרה לפלוגת עבודה ברעננה כשלב לפני העלייה להתיישבות. בדצמבר 1946 נשלח לקורס מ"מים, שבסיומו גויס למנגנון ההגנה כמפקד פלוגת החי"ש של השרון. תקופה זו התאפיינה באימונים והדרכה בסיוע להורדת מעפילים ובפעילות נגד השלטון הבריטי.
לוי גויס כמפקד פלוגת החי"ש לגדוד 32 בחטיבת אלכסנדרוני עם הקמת הגדוד. הוא השתתף בקרבות רבים החל ממארבים, מפיצוץ גשרים וממניעת התקפות הערבים על יישובים בשרון וכלה בהתקפות, לרוב במסגרת פלוגתית ולעיתים במסגרת הגדוד והחטיבה. בין הקרבות בהם השתתף נכללו תקיפת כפר קרע, קרבות ההגנה על רמת הכובש, כיבוש ביר עדס, כיבוש כפר סבא הערבית וכיבוש מחנה תל ליטוינסקי (לימים תל-השומר), חיריה וסלמה במסגרת מבצע חמץ.
ב-25 במאי 1948 סופח עם גדוד 32 לחטיבה 7, שהוקמה באותה עת, והשתתף בהתקפה על לטרון לפריצת הדרך לירושלים, מבצע בן נון א'. לוי נפצע בקרב על כיבוש לטרון, עת פיקד על פלוגה ב' מגדוד 32. למרות כישלון ההתקפה החטיבתית על הכפר, צוינו לשבח שתי הפלוגות מגדוד 32 על רוח הלחימה, הדבקות במשימה ואחוות הלוחמים. בקרב זה נפלו 48 לוחמים מהפלוגה ונפצעו רבים, בהם מפקד המחלקה אריק שרון (הנופלים מונצחים באנדרטה שהוקמה בשדה הקרב). אחרי קרב זה מונה לסגן מפקד גדוד 34. עם גדוד זה נלחם לוי עד סוף המלחמה, כולל בקרב בכיס פלוג'ה. לאחר מכן השתתף בקורס מג"דים במחזור הראשון של הקורס.
בין 1949 ל-1954 שימש כמפקד בסיס האימונים של פיקוד הצפון וכמדריך בקורס מג"דים. במרץ 1954 התמנה למפקד גדוד 51, אז בחטיבת גבעתי בפיקוד חיים בר-לב, בו שירת עד תחילת 1956. בתקופה זו עסק הגדוד בפעילות ביטחון שוטף בעיקר בגבול רצועת עזה ובירושלים. ביוני 1955 התנדב למשימת סיור בעומק סיני. בראש חוליה של שישה, חמישה קצינים וסמל מגדוד 51 וגדוד 52. החוליה נחתה בחוף דהב בסיני מהים, סיירה במשך שלושה לילות בתנאים קשים וסימנה את הנתיב שבו נעה מאוחר יותר חטיבה 9 במבצע קדש לכיבוש שארם א-שייך. החוליה חולצה במבצע נועז על ידי שישה מטוסי פייפר. המבצע כונה מבצע ירקון. על מבצע זה קיבל עם שאר הלוחמים את צל"ש הרמטכ"ל שהומר מאוחר יותר לעיטור המופת.
ב-1957 עשה אשר לוי הסבה לשריון והיה מג"ד החי"ר הראשון שפיקד על גדוד טנקים, גדוד 82 בו שירת כשנה, תקופה בה נקלטו בגדוד טנקי הצנטוריון הראשונים. אחר כך התמנה לסגן מפקד חטיבה 7 בפיקודו של ישראל טל. ב-1960 נשלח לוי לקורס פיקוד ומטה של הצבא הבריטי בקמברלי וסיימו בהצטיינות. אחרי כן התמנה למפקד חטיבה 10 (מילואים). אחרי שנתיים עם מינויו של האלוף טל למפקד גייסות השריון, עמד אשר לוי להתמנות לסגנו אולם בעקבות התקף לב, מונה לתפקיד סגן נספח ההגנה (Defense Attaché') ונספח צבאי בבריטניה, תפקיד בו שירת עד יוני 1967.