cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ערך מוסף גולמי
היחס שבין ערך מוסף גולמי לבין תוצר מקומי
כיוון שנתונים על סך המיסים על מוצרים וסובסידיות על מוצרים, מצויים רק ברמת הכלכלה הלאומית כולה, נעשה שימוש בערך מוסף גולמי כדי למדוד תוצר אזורי ומקומי גולמי ומדדים אחרים לתפוקה של ישויות שהן קטנות יותר מכלכלה שלמה.
בפשטות רבה ערך מוסף גולמי הוא סך כל ההכנסות, ממכירות לצרכן וסובסידיות, שהן הכנסות לבתי העסק. בהכנסות אלה נעשה שימוש לכיסוי הוצאות (משכורות, דיבידנדים), חסכונות (רווחים, הפחתת ערך) ומיסים עקיפים.
עלי אכבר מוחתשמיפור
עלי אכבר מוחתשמי-פור (בפרסית: سید علیاکبر محتشمیپور; 1947 – 7 ביוני 2021) היה איש דת שיעי, מפעילי המהפכה האיראנית ב-1979 ובהמשך שר הפנים של הרפובליקה האסלאמית של איראן. נודע כמי שדגל בייצוא המהפכה האיראנית מחוץ לאיראן ונחשב כאחד ממייסדי חזבאללה בלבנון.
ב-1984, עת שימש בתפקיד שגריר איראן בדמשק, נפצע קשה בעת ניסיון התנקשות בחייו וידו נכרתה. ניסיון ההתנקשות יוחס כעבור שנים ל"". לפי רונן ברגמן חתם ראש הממשלה יצחק שמיר בעצמו על הצו להריגתו, לבקשת נחום אדמוני שעמד בראש "המוסד".
מת ב-7 ביוני 2021 כתוצאה מסיבוכי מחלת נגיף קורונה.
גבול (טופולוגיה)
בטופולוגיה גבול של סדרה הוא נקודה במרחב שהסדרה מתכנסת אליה, במובן שיוסבר בהמשך. מושג זה מכליל את מושג הגבול של סדרה מן החשבון האינפיניטסימלי. בעוד שההגדרות הקשורות בגבולות של סדרות ממשיות טובות כמעט ללא שינוי לסדרות בכל מרחב מטרי, הרי שבמרחב טופולוגי כללי יש צורך להחליף אותן בהגדרות כלליות יותר. יתרה מזו, ההכללה למרחבים שאינם מטריים מחייבת טיפול בגבולות של מערכות מורכבות, כמו רשתות או מסננים.
הגדרה
יהי X מרחב טופולוגי. נקודה x \in X היא גבול של הסדרה {x_n} אם בכל סביבה של x נמצאים כמעט כל אברי הסדרה. במרחב מטרי, אפשר לנסח את ההתכנסות במונחי המטריקה: הסדרה {x_n} מתכנסת ל-x אם לכל קיים אינדקס טבעי N כך שלכל k > N מתקיים.
אחת הדרכים לאפיין מרחבי האוסדורף היא שגבול של סדרה במרחב כזה, כאשר הוא קיים, הוא יחיד.
רשת היא מערכת של נקודות \ x_\delta במרחב, כאשר קבוצת האינדקסים היא קבוצה סדורה המקיימת את התנאי הבא: לכל קיים . נקודה y היא גבול של הרשת אם לכל סביבה \ y \in U, אברי הרשת שייכים אליה לבסוף (כלומר קיים \ \delta_0 כך שאם אז ). בניגוד לגבולות של סדרות, הכרת כל הגבולות של רשתות מאפשרת לשחזר את הטופולוגיה במלואה (כלומר, שתי טופולוגיות על X שעבורן לכל רשת יש אותן נקודות גבול, מוכרחות להיות שוות זו לזו).
ראו גם
Net (mathematics) Netz (Topologie) Red (matemática) Suite généralisée Rete (matematica) 有向点族 Ciąg uogólniony Sequência generalizada Nät (matematik) 網 (數學)
קריאתה של אירלנד
קריאתה של אירלנד (באנגלית: Ireland's Call) הוא שיר אירי המשמש המנון לאומי דה פקטו של האי אירלנד, בענפי ספורט בהם האי מיוצג על ידי נבחרת מאוחדת הכוללת שחקנים הן מהרפובליקה של אירלנד והן מצפון אירלנד.
רקע
השיר הוזמן על ידי התאחדות הרוגבי של אירלנד ב-1995, כתחליף להמנון אירלנד, על מנת שלא להיקלע למחלוקות פוליטיות בין תומכי איחוד אירלנד לבין היוניוניסטים בצפון אירלנד. הוא הפך מיידית להמנון המשומע עבור אירלנד במשחקים בינלאומיים ברוגבי, ולאחר מכן אומץ גם על ידי ענפי ספורט אחרים בהם האי כולו מיוצג על ידי נבחרת מאוחדת, כגון הוקי שדה וקריקט.
פיל קולטר, מלחין ומפיק מוזיקלי צפון-אירי מצליח, כתב והלחין את השיר. הוא שודר לראשונה במקביל ברפובליקה של אירלנד ובצפון אירלנד, בביצועו של אנדרו סטרונג, כוכב הסרט הקומיטמנטס.
במשחקים של חלק מנבחרות אירלנד המאוחדות הנערכים ברפובליקה של אירלנד, מושמעים עבור אירלנד שני ההמנונים - המנון הרפובליקה של אירלנד ("שיר החיילים"), ומיד לאחריו "קריאתה של אירלנד". במשחקים שנערכים מחוץ לרפובליקה של אירלנד מושמע "קריאתה של אירלנד" בלבד.
גאורגה טטרסקו
גאורגה טטרסקו (ברומנית: Gheorghe Tătărescu; 21 בדצמבר 1886 - 28 במרץ 1957) היה מדינאי רומני, שכיהן פעמיים כראש ממשלת רומניה וכיהן גם בתפקידי שר שונים בממשלת רומניה, דיפלומט בשירות רומניה וחבר בקמרילה של קרול השני, מלך רומניה, חבר האקדמיה הרומנית.
ביוגרפיה
גאורגה טטרסקו נולד במשפחה כבנם של גנרל ניקולאה טטרסקו ואשתו, ספרנצה, שניהם צאצאי משפחות בויארים ותיקות. הוא למד משפטים ובסיום לימודיו נסע לצרפת, להמשך לימודים בפריז, שם השלים דוקטורט במשפטים וכלכלה פוליטית בנושא „La régime électoral et parlamentaire en Roumanie” (משטר הבחירות והפרלמנטריות ברומניה), עבודה שטענה למען זכות בחירה אוניברסלית.
ב-1912 נרשם כחבר במפלגה הלאומית ליברלית ועם סיום לימודיו עבד זמן קצר כעורך דין במשרד ההדרכה הציבורית והמשיך בפעילות פובליציסטית, שתחילתה בתקופת לימודיו. בהיותו קצין במילואים גויס למלחמת הבלקן השנייה, אולם בגלל בריאותו הרופפת הוצב בעורף.
ב-1916 התחתן טטרסקו עם ארטיה פיטשטאנו ועם כניסת רומניה למלחמת העולם הראשונה גויס ובגלל בריאותו הרופפת הוצב בעורף, בהדרכה ולבסוף שוחרר. בבחירות הכללית ב-1919 הופיע כמועמד מפלגתו גורז' ונכנס לפרלמנט הרומני. ב-1922 מונה כתת-מזכיר מדינה במשרד הפנים עם תפקיד של מתאם המשטרה והז'נדרמריה ושיפר את ניהולם. טטרסקו חיזק את מעמדו בתוך מפלגתו וב-1931 נבחר למזכיר הכללי של המפלגה.
בשנות השלושים של המאה העשרים התפתח שסע במפלגה הלאומית ליברלית בין הוותיקים המונהגים על ידי דינו ברטיאנו וקונסטנטין אנג'לסקו ובין הצעירים המונהגים על ידי טטרסקו וויקטור יאמנדי. לאחר רצח יון ג. דוקה בסוף 1933, המפלגה בחרה כמועמד לראשות הממשלה בקונסטנטין ברטיאנו, אולם קרול השני, מלך רומניה, שהיה בקיא בנושא ומודע לאהדתו של טטרסקו, הטיל עליו את הרכבת הממשלה החדשה. בנוסף לתפקיד ראש הממשלה, כיהן טטרסקו בראש משרדים נוספים ובהם משרד הפנים, משרד ההגנה, משרד החימוש ומשרד התעשייה והמסחר. בבחירות של דצמבר 1937 המפלגה הלאומית ליברלית ויתר המפלגות לא הצליחו להשיג את 40% התמיכה הדרושים להרכבת ממשלה, לכן המלך הטיל זאת על אוקטביאן גוגה ובהמשך הכריז על דיקטטורה מלכותית והחלפת החוקה. טטרסקו התמנה לשר חוץ בממשלתו של מירון קריסטיה ולאחר פירוק המפלגות התמנה ליועץ מלכותי. בדצמבר 1938 התמנה לשגריר רומניה בפריז עד אוגוסט 1939. חודשיים אחרי רצח ארמנד קלינסקו מונה שוב לתפקיד ראש הממשלה וכיהן בתפקיד עד 4 ביולי 1940, כאשר פרש. בתקופת המדינה הלאומית-לגיונרית והדיקטטורה של יון אנטונסקו היה בפרישה באחוזתו, אך לאחר מכן חזר לפוליטיקה והרכיב מפלגה ליברלית חדשה עם אוריינטציה שמאלית, שזכתה ב-75 מושבים בבחירות. הוא כיהן כסגן ראש ממשלה ושר חוץ בממשלתו של פטרו גרוזה עד שהקומוניסטים הדיחו את המלך והשתלטו לחלוטין על רומניה. טטרסקו ויתר שרי מפלגתו הודחו והוא פרש מהחיים הציבוריים ובשנה שלאחר מכן השלטון הקומוניסטי קבע לא אזור מגורים כפוי.
לאחר תקופת מה באחוזתו בגורז', נעצר בתחילת מאי 1950 ונכלא בסיגט. ב-1955, לאחר שהסכים לעבוד עבור הממשל בוועד למען חזרה למולדת, שוחרר מכלאו. שנתיים מאוחר יותר נפטר בבית חולים.
בית התפילה הבהאי בדלהי
בית התפילה הבהאי בדלהי, המוכר באופן עממי כמקדש הלוטוס, הוא אחד משמונת בתי התפילה הבהאיים ברחבי העולם, ונחשב ל"מקדש האם של תת-היבשת ההודית". המבנה שוכן בדרומה של ניו דלהי, בירת הודו, הוא הופיע במאות פרסומים, וזכה במספר פרסים אדריכליים. האדריכל של בית התפילה הזה הוא פריבורז צהבא, שהיה שותף גם בתכנון ובעיצוב של הטרסות במרכז הבהאי בחיפה. עיצובו הייחודי הושפע מפרח הלוטוס, הפרח הלאומי של הודו.
היסטוריה
מלאכת תכנון והקמת המבנה נמשכה כעשר שנים ועסקו בה 800 אנשי מקצוע. שרטוטי המבנה ועיצובו לבדם נמשכו 18 חודשים, ומספר דגמים בקנה מידה מלא הוקמו על מנת לבדוק את ייתכנותו ולבחון את שיטות ההקמה המוצעות. 700 בנאים ונגרים הועסקו בהקמת המבנה בכל נקודת זמן, ונעשה שימוש נרחב בשיטות בנייה מסורתיות ומודרניות כאחד. המבנה הוקדש ב-24 בדצמבר 1986 בנוכחות 8,000 איש, ונפתח לקהל ב-1 בינואר 1987.
המבנה
כיתר בתי התפילה הבהאיים, למבנה תשע צלעות ותשעה פתחים. הוא מעוצב ממשטחים דמויי "עלי כותרת", שלושה בכל אחת מתשע צלעותיו, ו-27 בסך הכל. גובהו של המבנה מעט מעל 40 מטר. כל "עלי הכותרת" עולים ונובעים מקומת בסיס משותפת, והם מתנשאים לשלושה גבהים שונים, דבר המעניק להם את מראה הפרח. שתי שורות העלים הפנימיות פונות כלפי פנים ומכסות על הכיפה הפנימית, והשורה הקיצונית פונה כלפי חוץ, ותשעת עליה סוככים על תשע דלתותיו של בית התפילה. העלים הפנימיים אינם סוגרים לחלוטין על המבנה ומאפשרים חדירת אור לתוכו דרך הכיפה הפנימית. העלים עשויים מבטון מזוין לבן, והם מצופים באריחי שיש לבן שהובא מהר פנטלי ביוון לאחר שעובד באיטליה, ובשכבת מגן מפני הלחות.
הכיפה הפנימית הדו-שכבתית נתמכת על ידי 54 קורות המחוברות זו לזו, והאולם המרכזי מוקף בתשע קשתות התומכות בשלד המבנה. האולם יכול להכיל עד 2,500 איש, ריצפתו המרכזית עשויה משיש לבן, בעוד שחלקה הסובב, המדרגות והמעברים עשויים מאבן חול אדומה. אל תשעת הפתחים מובילים תשעה שבילים, וביניהם תשע בריכות נוי המזכירות עלי גביע. הבריכות משמשות לצינון האוויר במבנה ובסביבתו, והוא משתקף בהן.
המבנה וגניו משתרעים על פני שטח של כ-105 דונם. בשטח שוכן מבנה נוסף המשמש כמרכז מבקרים, ובו ספרייה ומרכז אדמיניסטרטיבי. בית התפילה זכה ליותר מ-50 מיליון מבקרים, והוא נחשב למבנה הזוכה למספר המבקרים הגדול בעולם. בכל שנה פוקדים אותו כ-2.5 מיליון איש, ובחגים הינדים עשוי מספרם להגיע לכ-100,000 איש ביום.
שחרר אותי
שחרר אותי הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת נועה קירל, הראפר פלד והצמד המוזיקלי דולי ופן. הוא יצא לאור ב-28 ביוני 2022, על ידי חברת התקליטים D-Music. נכתב על ידי פלד, אבי אוחיון, מתן דרור ודולי ופן, שגם הפיקו אותו. בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-1.2 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ביום צאתו. נכון לינואר 2023 עומד מונה הצפיות של הקליפ על למעלה מ-2.5 מיליון צפיות.
שירות חדרים (סדרת טלוויזיה)
"שירות חדרים" היא סדרת דרמה ששודרה לראשונה בערוץ 2, במסגרת שידורי הזכיינית רשת, החל מ-9 ביולי 2009. הסדרה עוקבת אחר שתי חדרניות בבית מלון תל אביבי, אתי ושימי, בגילומן של אסי לוי ונלי תגר, אליהן מצטרפים עובדי מלון שונים ואורחים מזדמנים הפוקדים את המלון.
רקע
הסדרה מעמידה במרכז את האנשים שבדרך כלל הם שקופים – חדרניות, מלצרים, אנשי ביטחון ואנשי תחזוקה, שלרוב אינם זוכים למבט שני מהאורחים, ובסדרה זו הם הכוכבים, מעורים במתרחש, מתערבים ומתערבבים באירועים, מחוברים לאורחים בסיטואציות דרמטיות, קומיות, אנושיות ומפתיעות. הסדרה מתמקדת במתרחש בקומה 14 של בית המלון, שבה עובדות אתי, החדרנית הוותיקה, ושימי, החדרנית החדשה שמגיעה לתל אביב ממושב בדרום ומצטרפת אליה.
דריג'את
דֻרַיְגַ'את (דְרֵיגַ'את) (בערבית: دريجات או الدريجات א-דריג'את) הוא יישוב ערבי בצפון הנגב בקרבת תל ערד. החל מנובמבר 2012 נכלל היישוב במועצה האזורית החדשה אל קסום. לפני כן נכלל היישוב בתחומי המועצה האזורית אבו בסמה, שפורקה לשתי מועצות אזוריות נפרדות.
היסטוריה
היישוב הוקם על ידי פלאחים מדרום הר חברון, שהגיעו לאזור באמצע המאה ה-19, והוא היישוב היחיד של פלאחים באזור הנגב. תושבי דריג'את אינם בדואים והם נבדלים מהם במנהגיהם בתרבותם וכן מבחינה חברתית. לבני דריג'את קשרי מסחר בלבד עם הבדואים שסביבם, והם אינם נוהגים להתחתן או אף להתרועע עמם. התושבים הביאו עמם את תרבות החיים במערות בצלע ההר, המקובלת גם כיום בדרום הר חברון, ורק לאחר הקמת המדינה החלו לבנות מבני קבע. בכפר ניתן לראות את שלושת שלבי הבניה שהוא עבר: השלב הקדום - מגורים במערות אשר חצבו התושבים הראשונים (חלקן משמשות כיום לתיירות); שלב הביניים - בתי אבן אשר יש כאלו שעדיין מתגוררים בהם; והשלב השלישי בתים הבנויים באופן מודרני.
הפרנסה בכפר התבססה באופן מסורתי על חקלאות ובעיקר רעיית עזים וכבשים, אך כיום מתפרנסים רבים מן התושבים ממקצועות חופשיים ומתיירות. בקרב תושבי הכפר לא קיימת אבטלה ורבים מבני ובנות הכפר ממשיכים את לימודיהם במוסדות אקדמאיים בישראל ומחוצה לה.
לאורך כל שנות קיומו של הכפר מאז המאה ה-19, לא עזב מעולם בן דריג'את את ביתו לצמיתות, ותמיד חזרו אליו בני הכפר להקים בו את ביתם. ביישוב כ-1,300 תושבים, כולם צאצאיו של מייסד הכפר מן המאה ה-19 ונשותיו.
הכרה חוקית
משך שנים לא הוכר הכפר על ידי המדינה, לא סופקו לו שירותים והבנייה בו נחשבה לא-חוקית. תושבי היישוב נאבקו על הכרת המדינה בהם, לצד כפרים בדואים בנגב. תחילה תכננה המדינה לצרף את היישוב ליישובים בדואים סמוכים, אך בעקבות לחץ מהתושבים והכרה בהבדלים שבין האוכלוסיות, זכה לבסוף הכפר למעמד של יישוב מוכר עצמאי ב-2004.
ככפר בלתי מוכר לא היה היישוב מחובר לרשת החשמל הארצית, ואספקת החשמל הגיעה בעבר מגנרטורים שהופעלו מספר שעות ביום. ב-2006 הוחל בתוכנית נסיונית לאספקת חשמל שמקורו באנרגיה סולארית, הנקלטת בקולטי שמש בכפר, לבתים, לעמודי תאורה ולמבני ציבור. כיום חלק מבתי הכפר זוכים לאספקת חשמל ממקור סולארי ואף ניתן למצוא בו את המסגד הראשון והיחיד במזרח התיכון הפועל באופן סולארי בלבד. שאר בתי הכפר לא חוברו לרשת החשמל הארצית והם אינם זוכים לאספקת חשמל סדירה, אלא על בסיס גנרטורים בלבד.
אנג'לו קאפלו
אנג'לו קאפלו (באנגלית: Angelo Capello; נולד ב-27 בינואר 2002 בבליז) הוא כדורגלן בליזי, המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת האליפקס טאון מהנשיונל ליג האנגלית ובנבחרת בליז.
שפילד יונייטד
קאפלו משחק באקדמיית הנוער של שפילד יונייטד מהפרמייר ליג בין השנים 2016-2022.
ב-11 במרץ 2022 הושאל לקבוצת בליית' ספרטנס מהנשיונל ליג האנגלית עד לתום העונה.
האליפקס טאון
ב-22 ביולי 2022 עבר בהעברה חופשית לקבוצת האליפקס טאון.
קריירה בינלאומית
ב-25 במרץ 2021 ערך קאפלו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בליז, בהפסד 2-0 לנבחרת האיטי במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
נבחרת שווייץ בכדוריד
נבחרת שווייץ בכדוריד היא הנבחרת לאומית של שווייץ. הנבחרת הייתה בין החזקות בשנות ה-30 של המאה ה-20 ועד לשנות ה-60 של המאה ה-20, כאשר היה מקובל לשחק על מגרשי כדורגל עם 11 שחקנים. מאז המעבר למשחקים באולם עם 7 שחקנים, ההישג הגבוה של הנבחרת היה מקום רביעי באליפות העולם. בהתאם לדירוג של האיגוד הכדוריד העולמי, נכון ליולי 2018 הנבחרת מדורגת במקום ה-18 עם 45 נקודות
מרחב ארבע-ממדי
מרחב ארבע-ממדי הוא מרחב שלו ארבעה ממדים. המונח מרחב ארבע-ממדי מציין ארבעה ממדים זהים בתכונותיהם. מספר עצמים תאורטיים נהגו בארבעה ממדים, בהם הכללות של עצמים משניים ושלושה ממדים: טסרקט הוא הכללה ארבע-ממדית של קובייה תלת־ממדית, כפי שקובייה היא הכללה של ריבוע דו-ממדי. המרחב מוצג באלגברה באמצעות וקטור ארבע-ממדי המציין מיקום במרחב. ניתן גם להציגו באמצעות הבסיס הסטנדרטי, השווה למרחב ופורש אותו.
גדלים וצורות במרחב בעלי יותר משלושה ממדים מקבלים קידומת "היפר", כגון היפרספרה, היפרקובייה, היפרנפח, היפראליפסה. במרחב הארבע ממדי ישנם שישה גופים אפלטוניים, חמישה מהם גרסאות ארבע ממדיות של גופים אפלטוניים בתלת־ממד, ואחד מהם, ההיפרמעוין, הוא צורה חדשה.
בפיזיקה, בתורת היחסות, מתייחסים למרחב בעל 3+1 ממדים, בו שלושה מהממדים הם המרחב המוכר והממד הנותר מייצג את הזמן, ואינו מיוצג במשוואות בדיוק באותו אופן, ולכן הוא אינו מרחב ארבע-ממדי על פי ההגדרה. מיקום במרחב זה מיוצג באמצעות 4-וקטור, שהוא וקטור בעל ארבעה רכיבים, שהראשון שבהם מייצג את הזמן והיתר את המרחב התלת-ממדי.
לואיזה בונפיליולי הייתה בין המדענים הישראלים הראשונים שעסקו בתחום ובשנת 1966 זכתה בפרס של החברה אמריקאית להנדסה על מחקריה בתחום זה.
לקריאה נוספת
בקיצור כמו איך שאלוקים רואה דברים
הקבינט של ארצות הברית בממשל ויליאם מקינלי
הרכב הקבינט
הקבינט כלל שמונה בעלי תפקידים וכיהנו בו 15 גברים. שלושה מהם - מזכירי האוצר, הצי והחקלאות - שימשו בתפקידיהם במשך כל תקופת כהונת הקבינט.
כל חברי הקבינט שכיהנו בעת מותו הפתאומי של מקינלי המשיכו לכהן בקבינט של יורשו תאודור רוזוולט.
האחדה
האחדה הוא התרגום העברי המקובל למונח הגרמני גְלָיְכְשָׁלְטוּנְג (Gleichschaltung), שמשמעו סינכרוניזציה או תיאום (Gleich משמעו "שווה", Schaltung משמעו "מיתוג, הפעלת מעגל חשמלי"). בהקשר הפוליטי, מדובר בתהליך כינון השליטה הטוטליטרית תחת שלטון המפלגה הנאצית על חיי הפרט, והתיאום ההדוק בכל היבטי החברה והמסחר. המונח עצמו הוא לשון נקייה טיפוסית של הנאצים לנאציפיקציה.
רצונו של המשטר הנאצי בשליטה מוחלטת דרש חיסול כל מקורות ההשפעה החלופיים. התקופה שבין 1933–1937 לערך התאפיינה בחיסול ובנאציפיקציה שיטתיים של כל המוסדות הלא-נאציים בעלי ההשפעה בגרמניה, כמו ארגוני עובדים, מפלגות פוליטיות, כנסייה, ארגוני נוער, בתי ספר, וכן הלאה.
במסגרת ההאחדה הוקמו ארגונים כגון "הנוער ההיטלראי" לנערים בגילאי 10–18, מקבילתו הנשית – "אגודת הנערות הגרמניות" (Bund Deutscher Mädel), ארגון העובדים "כוח באמצעות שמחה" (Kraft durch Freude), וארגונים נוספים. כל אזרח גרמני, לרבות צעירים, חויב לקחת חלק באחד מארגונים אלו, בצורה זו או אחרת.
ההאחדה הייתה משני סוגים עיקריים:
המונח מתייחס גם למספר צעדים שנקטו הנאצים, במיוחד בתקופה שלאחר עלותם לשלטון, כדי להבטיח את שלטונם ולשם אינדוקטרינציה מקפת של אזרחי גרמניה. עם צעדים אלו נמנים הבאים:
אברם גריגורייביץ' סברדלוב
אַבְּרַם גְרִיגוֹריֶיבִיץ' סְבֶרְדְלוֹב (ברוסית: Абрам Григорьевич Свердлов; 8 במאי 1912 - 2 באפריל 1991) היה יהודי סובייטי, שעוטר כגיבור ברית המועצות על פועלו כעוזר מפקד ומפקד להקת טרפדות במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה
נולד בעיר סנט פטרבורג של האימפריה הרוסית במשפחתו של פקיד. סיים 6 כיתות בבית הספר ו. בהמשך עבד כחרט ב. הצטרף למפלגה הקומוניסטית בשנת 1930. התגייס לצי הסובייטי בשנת 1931. בשנת 1936 סיים את האקדמיה הימית של לנינגרד. נשלח לצי האוקיינוס השקט ופיקד שם על טרפדת ובהמשך גם על להקת טרפדות. במרץ 1940 התמנה למפקד להקת טרפדות בחטיבה של צי הבלטי.
במהלך 1941 הטביע ספינת תובלה של קריגסמרינה בהדחק של 4000 טונות ועל כך הוענק לו עיטור הכוכב האדום הראשון ב-30 באוקטובר אותה השנה.
בינואר 1942 התמנה למפקד ביחידה צבאית של טרפדות מסוג. יחידתו הייתה אמונה על תצפיות, הצבת מוקשים ותקיפות אוניות קריגסמרינה. נפצע קלות במהלך הפעילות הזו בגבו. ב-10 באוקטובר 1943 על הטבעת אוניית משמר אחת ופגיעה בספינת משמר נוספת עוטר בעיטורי המלחמה הפטריוטית הגדולה מדרגה שנייה.
ב-5 וב-8 ביוני 1944 במהלך הקרבות במפרץ נרבה הטביעה יחידתו שלושה שולי מוקשים ושתי ספינות משמר (לפי מסמך הענקת העיטור גיבור המדינה, ארבעה שולי מוקשים וספינת משמר אחת). על כך הוצע על ידי מפקדו בדיוויזיון השני (יחידה המקבילה לגדוד בצבא היבשה) להעניק לו ב-11 ביוני עיטור נחימוב מדרגה שנייה שהוחלף בהחלטת נשיאות ברית המועצות לעיטור אושקוב מדרגה שנייה.
ב-4 וב-5 ביולי במהלך המשימה למנוע מספינות האויב להיכנס למפרץ ויבורג הטביע שמונה ספינות קריגסמרינה ועל כך הוענק לו עיטור הכוכב האדום הנוסף. בעקבות הפעולות הללו שגרמו להטבעת שבע אוניות גרמניות וגם הפלת מטוס יונקרס Ju 87, ב-22 ביוני אותה השנה הוצע על ידי הוועד הצבאי של הצי הבלטי על הענקת עיטור "גיבור ברית המועצות" בתוספת עיטור לנין ועיטור "כוכב הזהב" וההחלטה התקבלה חודש לאחר מכן ב-22 ביולי, כשהוא בדרגת קפטן-לויטננט.
ביולי אותה השנה הוטלה על קבוצת טרפדות בפיקודו משימת חסימת כניסה לאוניות קריגסמרינה למפרץ ויבורג. במהלך היומיים של החסימה הוטבעו 8 אוניות אויב. סיים את המלחמה בדרגת קפטן מדרגה השלישית (המקבילה לדרגת רס"ן בצבא היבשה).
לאחר המלחמה המשיך את שירותו בצי הסובייטי. יצא לגמלאות בדרגת קפטן מדרגה הראשונה.
המשיך להתגורר בלנינגרד (שמה של סנט פטרבורג בזמן ברית המועצות) עם אשתו, גלינה, ובנו גריגורי. עבד כמהנדס בכיר ב (בתרגום "מכשיר חשמל") שעוסק בפיתוח מכשירי ניווט. בין השנים 1951 ל-1963 היה ראש הפקולטה לנשק ימי במכללה צבאית ימית עליונה למהנדסי נשק. מ-16 בינואר 1961 שוחרר מן השירות.
נפטר ב-2 באפריל 1991 ונקבר בבית הקברות ליד קרמטוריום של לנינגרד.
ג'לי
גֵ'לִי (בעברית: מִקְפָּא או קְרִישׁ) הוא מאכל מתוק במרקם ג'ל, בדרך כלל בטעמי פירות. את הג'לי מכינים בדרך כלל באמצעות הוספה של ג'לטין או פקטין לנוזלי מאכל, לרוב מיצי פירות. הג'לי יכול להוות מרכיב בקינוח אחר, אך גם להיאכל לבד כקינוח בפני עצמו. הוא לרוב מוגש קר או בטמפרטורת החדר, זאת מכיוון שבמהלך הכנתו יש לקרר ואף להקפיא אותו.
משמעות השם
למילה "ג'לי" (jelly) משמעויות שונות באנגלית בריטית ובאנגלית אמריקנית.
בבריטניה, "ג'לי" הוא שמו של קינוח מבוסס ג'לטין, המכונה בארצות הברית "ג'לו" (jello) או "ג'לטין" (gelatin). בארצות הברית, המונח "ג'לי" מתאר כמעט באופן בלעדי ממרח המורכב ממיץ פירות שהתמצק באמצעות פקטין, מוצר המכונה בבריטניה spread או preserves. בכך הופכת המילה "ג'לי" (jelly) לאחת מהמילים הבולטות ביותר המייצגות את ההבדלים הלשוניים בין ארצות הברית ובריטניה.
בדרך כלל, ההבדל בין ג'לי וריבה באנגלית האמריקנית הוא שהריבה מכילה זרעי פרי וחתיכות פרי הנראים לעין, בעוד שהג'לי לא מכיל אותם. ריבה גם בדרך כלל סמיכה יותר וניתנת למריחה בקלות רבה יותר. בתהליך הייצור המסורתי של הג'לי, שמים את מרכיביו בתוך שק: נוזל זורם פנימה, ולא נלחץ פנימה ונהפך לג'לי שקוף. בניגוד לכך, את הריבה מכינים מפרי שלם ומהנוזל שהנותר לאחר בישולו.
סוגי ג'לי
בבישול, מספר מושגים נמצאים בשימוש כדי לסווג מיני מקפא מבוססי פקטין:
צמחונים וטבעונים (ולעיתים גם שומרי כשרות) מכינים ג'לי באמצעות אגר, בניגוד לג'לי הנפוץ שעשוי מג'לטין, המופק מעצמות ומעור של בהמות או דגים.
מאכלי ג'לי
בבריטניה, "גלידה וג'לי" היה בעבר קינוח פופולרי שנאכל לאחר ארוחת הערב, אך מאז שנות ה-90 של המאה ה-20 חלה ירידה בפופולריות הקינוח. בארצות הברית, אכילת ריבה עם קלי שכיחה, וקלי עם ריבה נחשב לאחד מסמלי ארוחת הבוקר האמריקנית.
כימיה
פירות מסוימים מכילים אנזימים שכאשר הם מתערבבים עם תערובת ג'לי, הם שוברים את הג'לטין ובכך הורסים את מבנה הג'לי. פירות אלה הם אננס המכיל את האנזים ברומליאן (bromelain), פפאיה ופאו פאו (pawpaw) המכילים את האנזים פפאין, קיווי המכיל אקטינידין (actinidin) ותאנים המכילות פיסין (ficin).
מלחמת שכירי החרב
מלחמת שכירי החרב הייתה התקוממות מזוינת של חיילים שכירים ששירתו בצבאה של קרתגו בשנים 240–237 לפנה"ס, ונתמכו על ידי ערים לוביות מורדות שביקשו להשתחרר משליטתה של האימפריה.
המלחמה החלה בעקבות ויכוח על גובה השכר המגיע לצבאות שלחמו במהלך המלחמה הפונית הראשונה תחת קרתגו, בין השכירים לאימפריה המרוששת - שנאלצה לשלם פיצויי מלחמה גבוהים לרפובליקה הרומית ואיבדה חלק ניכר ממושבותיה והכנסותיה. המחלוקת גברה, עד שבשלב מסוים השכירים צרו על תוניס (עיר חסות קרתגית), ואף איימו ישירות על קרתגו עצמה אם לא ייענו דרישותיהם. בשלב זה נאלצה קרתגו להיכנע והודיעה על נכונותה להיענות לדרישות השכירים.
ייתכן והעניין היה מסתיים בכך, אולם שניים מהחיילים השכירים, ספנדיוס היווני ומאתוס הלובי, שכנעו את החיילים הלובים בני המקום שקרתגו עשויה שלא לעמוד בהבטחותיה ואף להתנקם בהם לאחר שיוסר המצור. השניים שהפכו עתה למנהיגים צבאיים שכנעו את שאר החיילים שגויסו מארצות שונות להצטרף למרד. מאוחר יותר הצטרפו גם ערים לוביות שביקשו להשתחרר מעולה של האימפריה.
בתחילה נמצאה קרתגו בנחיתות כמעט מוחלטת מבחינת חיילים, כסף ואספקה למול המורדים. לאחר תבוסות קשות בקרבות הראשונים תחת פיקודו של חנו הגדול, מונה חמלקרת ברקה, שלחם בסיציליה בראש צבא קרתגו (מפקדם לשעבר של שכירי החרב) למפקד העליון. מינוי זה הביא מפנה במלחמה שהביאה בסופו של דבר להכנעתם הסופית של שרידי המורדים על ידי ברקה ב-237 לפנה"ס.
רקע
ב-241 לפנה"ס המלחמה הפונית הראשונה בין רומא לקרתגו הסתיימה בתבוסתה המוחצת של האימפריה הקרתגית. כחלק מהסכם השלום עליו אולצה לחתום נאלצה קרתגו לוותר על מרבית מושבותיה בים התיכון, לסגת מסיציליה ולשלם לרומאים פיצויי מלחמה מיידיים של 1,000 טאלנטים של זהב, ועוד 2,000 טאלנטים מדי שנה לתקופה של עשר שנים.
לאחר שנענתה לדרישות הרומאים קרתגו המרוששת מצאה עצמה עתה בדילמה קשה: מרבית צבאה שהשתתף בקרבות מול רומא היה מורכב מחיילים שכירים מחוץ לקרתגו ששירתו בצבאה במשך כ-23 שנה ועתה הצטברו המשכורות המגיעות לסכום גבוה במיוחד שספק אם קרתגו רצתה או אף יכלה לעמוד בו. השכירים בצבאה של קרתגו באו משבטים ועממים שונים מאירופה: איברים, גאלים, בליארים, ליגורים, קמפאנים ויוונים, זאת בנוסף לשכירי החרב הלובים והפרשים הנומידים מצפון אפריקה.
הייתה זו בעיה, מאחר שכ-20,000 שכירי חרב, עמדו לחזור במהרה מליליבאום שבסיציליה לקרתגו. גיסכון המפקד הקרתגי עסק בפינוים של השכירים דרך הים לחופי צפון אפריקה. בהיותו מודאג ממחנה גדול של צבא שכירים בלתי מאורגן זה שעשוי היה להתמקם סמוך לקרתגו ולהוות איום, ניסה גיסכון לארגן את תעבורת החיילים בצורה מסודרת, כאשר מטרתו הייתה להכניס כל פעם יחידה נפרדת של חיילים לתוך העיר ולשלם את שכרה.
אולם עיכובים מצד הממשלה הקרתגית, והאמונה שהשכירים ישתכנעו לקבל שכר מופחת מהמוסכם, גרמה בסופו של דבר להתאספות של כמעט כל השכירים סמוך לקרתגו.
החשש מהצבא הגדול שהתאסף בשלב זה סמוך לקרתגו הניע את הממשלה האוליגרכית לשכנע את השכירים לעבור לעיר הסמוכה סיכה, 170 ק"מ דרום מערבית לקרתגו, כשהם לוקחים איתם את משפחותיהם וציודם הרב.
שכירי החרב שהביעו מורת רוח רבה מהדחייה של דרישותיהם ולא בטחו בחנו, שהצטייר ביניהם כאציל קרתגי יהיר, אדם רודף בצע ומושחת, נתנו יותר אמון במפקדיהם לשעבר אותם שירתו מנאמנות בשנות המלחמה הארוכות בסיציליה. חנו הגדול, אדם שמן הלבוש בבגדי פאר, נשא נאום ארוך בפיניקית שכלל לא הובן על ידי מרבית השכירים שדיברו בשבע שפות שונות. בשלב מסוים החיילים הממורמרים לא יכלו לשאת עוד את חזותו ואת דבריו ותקפו את פמלייתו תוך שהם מאלצים את האציל הקרתגי להימלט על סוסו. תוך זמן קצר התארגנו השכירים, חימשו את עצמם וצעדו בכוח של כ-20,000 איש לכיוון קרתגו כשהם עורכים מצור על העיר תוניס כ-21 ק"מ מהבירה הקרתגית.
הממשלה הקרתגית שחשה מאוימת וחששה מעימות צבאי, הייתה מעוניינת במשא ומתן נוסף עם השכירים. שכירי החרב שחשו נבגדים על ידי מפקדם הנערץ חמלקרת ברקה משום שלא נשלח לנהל עמם משא ומתן מלכתחילה, הסכימו לדון עם גיסכון. מאחר שחשו עתה שהם בעמדת מיקוח טובה מול קרתגו ניפחו את דרישותיהם הכספיות המקוריות, כשהם תובעים (בנוסף) תשלום למגויסים הלובים שלא נמנו על שכירי החרב, לנומידים ואף לעבדים נמלטים ואיכרים מקומיים, שהסתפחו לצבא השכירים המתגבש וכלל לא היו זכאים לתשלום שכר. לקרתגו לא הייתה ברירה אלא להיכנע לדרישותיהם.
מהלך הקרבות
על אף ההסדר המשופר שהוצע עתה למורדים, ספנדיוס ומאתוס לא היו מוכנים להתפשר מאחר שהאמינו שלאחר ששכירי החרב יעזבו את חופי אפריקה קרתגו תחזור בה מהבטחותיה כלפי שאר המורדים. בשנת 240 לפנה"ס גיסכון וקציני צבא קרתגים נוספים נלקחו בשבי על ידי מנהיגי המורדים שפתחו עתה במלחמה גלויה כנגד קרתגו.
קרתגו החלה מארגנת צבא המורכב משכירי חרב ואזרחי העיר שהושם תחת פיקודו של חנו. בעוד חנו מקדם את כוחותיו הטילו צבאות המורדים מצור על הערים אוטיקה וביזרטה הנאמנות לקרתגו. חנו הגיע אל אוטיקה והצליח לכבוש את מחנה המורדים ולסיים את המצור, אולם התקפת נגד מצד המורדים תפסה את צבאו לא מוכן, והוא מצא עצמו נצור עם צבאו המוכה באוטיקה. בהמשך נחלץ חנו מהעיר עם צבאו, אולם כשל בלחימה עם המורדים, והמצור נמשך. בעקבות כישלונו של חנו גויס בקרתגו צבא חדש, תחת פיקודו של חמלקרת. הקרב הבא התנהל סמוך לנהר באגרדאס, ובו הביס חמלקרת את צבאו של ספנדיוס. לאחר מכן נחל חמלקרת ניצחון נוסף בסיועו של נארוואס הנסיך הנומידי שערק משורות המורדים.
בעוד המלחמה נמשכת, מונה בתחילה חמלקרת לפיקוד משותף עם חנו, ולבסוף לפיקוד מלא של הצבא הקרתגי. על אף נחיתות מספרית מול כוחות עדיפים ומנוסים של שכירי החרב הצליח ברקה להנחיל להם תבוסות חוזרות ונשנות בזכות עורמתו הצבאית והבנתו הפסיכולוגית את נפש המורדים שגרמה לרבים מהם לחזור ולשרת תחת "המצביא הנערץ".
הקרב האחרון שהתנהל מול המורדים היה קרב משור. בקרב זה פיתה חמלקרת את המורדים הנותרים לתוך עמק צר, כשחייליו חומקים החוצה במהירות מתוך העמק ומדרדרים אבנים גדולות שחסמו את פתחי הכניסה והיציאה מתוכו. המורדים הלכודים לא הצליחו להיחלץ מהמלכודת והחלו גוועים ברעב. בעזרת תגבורות של חנו וגנרל בשם חניבעל (לא חניבעל הידוע בנו של ברקה) הוכרעו לבסוף שרידי המורדים.
מלחמת שכירי החרב שתוארה על ידי הסופר הרומאי פוליביוס נחשבה מלחמה עקובה מדם אפילו בסטנדרטים של אותה תקופה. הלחימה הסלימה כאשר מנהיגי המורדים עינו ורצחו את אסיריהם הקרתגים והביאה לתגובה דומה מצד הצבא הקרתגי. המורדים שברו את רגליהם וזרועותיהם של גיסכון וכ-700 מאנשיו, ראשיהם נכרתו, הם נצלבו והושלכו גוססים לתוך בורות. הקרתגים הגיבו במעשי אכזריות דומים.
מנהיגי המורדים הראשיים ספנדיוס ומאתוס נלקחו בשבי. ספנדיוס נצלב למוות ומאתוס הובל בתהלוכה בתוך קרתגו כאשר הוא כבול ומעונה קשות על ידי האזרחים הזועמים עד למותו.
אזכורים בתרבות
מלחמת השכירים מתוארת ברומן ההיסטורי, "שלמבו", שכתב הסופר הצרפתי גוסטב פלובר ב-1865. בספר מתאהב הגיבור מאתוס בשלמבו ביתו של חמלקרת ברקה. דמותה של שלמבו מתוארת גם בסרט האיטלקי "אהבותיה של שלמבו" (1960), מסוגת סרטי סנדלים וחרבות.
רישה טירמן
רישה טירמן (10 במרץ 1921 – 24 בספטמבר 2009) הייתה מפיקה ועורכת ישראלית.
ביוגרפיה
רישה טירמן נולדה ב-1921 בוורשה בירת פולין. בשנת 1970 עלתה לישראל. בעת עלייתה הייתה כבר מפיקת טלוויזיה מנוסה ומוערכת, והיא החלה לעבוד כמפיקה בטלוויזיה הישראלית.
ב-1975 הפיקה את הסדרה "גם אנו שופטים".
ב-1978 יצרה את התוכנית "זהו זה!", שלימים נהפכה לאחת מתוכניות הטלוויזיה המצליחות בישראל. טירמן גם ערכה והפיקה את התוכנית בשנותיה הראשונות.
ב-1982 יצרה ביחד עם יצחק שאולי את הסדרה "קרובים קרובים". שם הרחוב בו שוכן הבניין בסדרה, "ויטק", מקורו בשמו הפרטי של בעלה של טירמן, שהלך לעולמו מספר חודשים לפני תחילת ההפקה. טירמן ערכה והפיקה את הסדרה עד לסיומה ב-1986. ב-1999 זכתה טירמן בפרס מסך הזהב במסגרת הצדעה ל"קרובים קרובים".
בשנות השמונים, לאחר שנות עבודה רבות כמפיקה בטלוויזיה החינוכית, פרשה לגמלאות.
ב-2004 הייתה טירמן בין האחראים לפרק האיחוד של "קרובים קרובים" ששודר במרץ 2005.
טירמן נפטרה ב-2009, בגיל 88.
כל הטומאות כשעת מציאתן
כל הטומאות כשעתן מציאתן הוא כלל בדיני החזקות, האומר כי בכל ספק שהוא, יש להכריע את ההלכה כפי המצב בו נמצא החפץ בשעה שהתעורר בו הספק.
בראהו חי
מסיבה זו, ההלכה היא כי אם ראו את אותו אדם חי ולאחר מכן נגע בו בלילה כשלא ידע אם הוא חי או לא, במקרה כזה ניתן להסתמך על חזקת הגוף האומרת כי האדם חי היה בשעת הנגיעה, וממילא לא נטמא הנוגע בו.
תקפות הדין בחזקות רעועות
גם לפי דעת התוספות זו היא סברת הדין, ועל פי זאת מסביר התוספות את אמרתו של רב יהודה הפוסק בשם רבו שמואל, כי המחליף פרה בחמור, ומשך בעל החמור את הפרה ובכך גרם לקיום הקנין, ולאחר מכן נמצא החמור כשהוא מת, ולא ידוע האם בשעת החליפין עדיין קיים היה החמור, וממילא הקנין קיים, או שמא מת היה וכל הקנין לא היה לו תוקף, במקרה כזה על בעל החמור להביא ראיה שחמורו קיים היה בשעת החליפין, וכל עוד לא יביא ראיה הוא לא יקבל לרשותו את הפרה. התוספות מסביר זאת בכלל שכל הטומאות כשעת מציאתן, ולכן מכיוון שבשעת התעוררות הספק נמצא החמור לפנינו מת, עלינו לומר שגם מקודם היה מת. הפני יהושע מקשה שהרי החמור ידוע היה שהיה חי ואם כן היה לנו ללכת אחרי דין החזקה האומר שהוא היה עדיין חי בשעת החליפין, ומתרץ הפני יהושע שחזקת חי היא חזקה רעועה שכן ידוע שסופה להשתנות בבירור - אי פעם, שסוף החמור למות. הפני יהושע מוסיף ומסביר שכן הדין בכל חזקות רעועות, כמו בחזקה המבוססת על הרוב, חזקה כזו נידונת בבהמה שלא ידוע מעולם שלא הייתה טריפה, אלא מתוך הסתמכות על הרוב ניתן להסתמך על כך שהיא לא טריפה; עם זאת, כאשר תמצא בהמה כזו שהיא טריפה, אין להסתמך על דין החזקה שבה, מכיוון שהיא הייתה מבוססת על חזקה חלושה ורעועה יחסית של מכוח רוב ולא וודאי מוחלט.
כללים נוספים
יש המסבירים כי דין כל הטומאות כשעת מציאתן נאמר רק כאשר החפץ נמצא במצב המחייב בעצמותו את דין הטומאה, הטהרה וכדומה. מצב כזה ייתכן כאשר אדם מצא מת בלילה, ומכיוון שמצבו של המת בתור מת הוא המחייב את הטומאה, ניתן לשייך את החפץ הנמצא לסוגת הטומאות כל עוד לא הוברר אחרת. לעומת זאת, כאשר נדה נמצאה ודם טמא על בגדיה, אין הדם בעצמותו מחייב טומאה, אלא יציאת הדם מהמקור, ולכן למרות שהדם נמצא על בגדיה, אין דין זה נכנס בסוגת הדין של כל הטומאות כשעת מציאתן.
כמו כן ישנה שיטה נוספת שמצמצמת את דין כל הטומאות כשעת מציאתן רק למקום שישנו ספק האם הדבר המטמא אכן טימא כמו במת שאם היה מת בשעת הנגיעה טימא את הנוגע, ואילו ב'ספק ביאה' כלומר כשיש ספק האם בכלל היה כאן דבר מטמא בזה לא אומרים כל הטומאות כשעת מציאתן כיוון שזהו ספק יותר קל. ובאשה זה מוגדר ספק ביאה כי הספק הוא האם הדם המטמא בא בזמן הנגיעה בטהרות, וכן בקופה שנמצא שרץ בתוכה ולא ידוע ממתי, לא אומרים כל הטומאות כשעת מציאתן אלא רק תולין מספק כי זה מוגדר ספק ביאה.
שמואל בורשטין
רבי שמואל בורשטין (תר"כ, 1860 – תרע"ז, 1917) היה רב ופוסק הלכה חסידי, רבה של שאטאבה (Szatawa ;Шатава) שבמחוז פודולוסק (כיום בתת-המחוז דונאיביצי שבמחוז חמלניצקי). נודע כמחבר הספר "מנחת שבת" על קיצור שולחן ערוך.
ביוגרפיה
נולד בשנת תר"כ (1860) לאסתר ולרב שמחה כהנא רבה של פרומפיל, מחוז פודולוסק. בערך בשנת 1887 התמנה כרבה של שאטאבה, תפקיד בו כיהן כשלושים שנה עד פטירתו.
חיבר סדרת ספרי הלכה על סדר הספר הפופולרי קיצור שולחן ערוך של הרב שלמה גאנצפריד. סדרה זו זכתה להסכמותיהם של גדולי הפוסקים בדור, כמו המהרש"ם מברז'אן, רבי חיים חזקיהו מדיני מחבר "שדי חמד", ואחרים.
לאחר פטירתו בשנת תרע"ז (1917), התמנה תחתיו לרבנות שטובה, בנו בן ה-15, רבי מאיר בורשטין (תרס"ב-תשל"ט) מחבר "חלקת מאיר".
אלון שסוע
אלון שסוע (שם מדעי: Quercus cerris; מכונה גם אלון טורקי) הוא מין של עץ ממשפחת האלוניים.
מאפיינים
נפוץ בעיקר באזור אירופה ואסיה הקטנה. כינויו ניתן לו בשם תפוצתו הרבה בטורקיה. בישראל המין גדל בר באתר יחיד בהר החרמון. אלון שסוע הוא ערך טבע מוגן על פי חוק בישראל.
האלון השסוע הוא עץ נשיר, שגובהו נע בין 25 ל-40 מטרים וקוטר גזעו עד 2 מטרים. עליו מפורצים מאוד, אורכם 4–71 סנטימטרים ורוחבם 3–5 סנטימטרים; עליהם 6–12 אונות.
הפרחים של אלון שסוע בעלי עגילים, והם מואבקים בעזרת הרוח. הפירות מתפתחים במשך 18 חודשים לאחר ההאבקה. הפרי הוא בלוט גדול שאורכו 2.5–4 ס"מ והיקפו כ-2 ס"מ. קוציו של הבלוט אורכים ומעוקלים. טעם הבלוט מר, ולכן הוא נאכל בעיקר על ידי עורבנים ויונים; סנאים יאכלוהו כברירת מחדל במקרה ששאר המזון אזל.
האלון השסוע משמש כעץ נוי וכשובר רוח. מצב שימור העץ הוא ללא חשש.
ג'ין ברטיק
ג'ין ג'נינגס ברטיק (באנגלית: Jean Jennings Bartik; 27 בדצמבר 1924 - 23 במרץ 2011) הייתה אחת מהמתכנתות המקוריות של המחשב אניאק.
ברטיק למדה מתמטיקה בבית-הספר והחלה לעבוד באוניברסיטת פנסילבניה, תחילה עסקה בחישוב מסלולים בליסטיים באופן ידני ולאחר מכן עסקה בחישובם באמצעות אניאק. היא ושאר הצוות של אניאק פיתחו עקרונות של תכנות בזמן העבודה על אניאק, מפני שזה היה המחשב הראשון מסוגו.
לאחר עבודתה על אניאק, ברטיק המשיכה לעבוד על בינאק ואוניבאק, ועבדה במספר חברות טכנולוגיה ככתבת טכנית, מנהלת, מהנדסת, ומתכנתת. בשנותיה המאוחרות עבדה כסוכנת נדל"ן. ברטיק מתה ב-2011 מסיבוכים עקב אי-ספיקת לב.
שנותיה הראשונות
נולדה בשם בטי ג'ין ג'נינגס (Betty Jean Jennings) במחוז ג'נטרי של מדינת מיזורי בארצות הברית, היא הייתה הבת השישית מתוך שבעה ילדים. אמה, לולה מיי ספיינהאוור (1887–1988) ואביה, ויליאם סמית ג'נינגס (1893–1971) הגיעו מאלאנתוס גרוב, שם עבד האב כמורה בבית ספר וכחקלאי.
היא החלה את לימודיה בבית ספר מקומי בן חדר אחד, וזכתה לתשומת לב מקומית עקב כישורי הסופטבול שלה. על מנת ללמוד בתיכון, היא גרה עם אחותה הגדולה בעיר השכנה, שם היה בית הספר ממוקם, לשם נהגה כל יום אף על פי שהייתה רק בת 14. היא סיימה את לימודיה בתיכון סטנברי בשנת 1941 כאשר הייתה בת 16.
היא למדה במכללת המורים של צפון מערב מיזורי הידועה כיום כאוניברסיטת המדינה של צפון מערב מיזורי, עם מתמטיקה כמקצוע הראשי ואנגלית כמקצוע המשני, וסיימה את לימודיה בשנת 1945. ג'נינגס קיבלה את התואר היחיד במתמטיקה בכיתה שלה. אף על פי שבמקור היא התכוונה ללמוד עיתונאות, היא החליטה ללמוד מתמטיקה במקום זאת, עקב מערכת יחסים גרועה עם המנחה האקדמי שלה. מאוחר יותר בחייה, בשנת 1967 היא קיבלה תואר שני באנגלית באוניברסיטת פנסילבניה ובשנת 2002 - תואר דוקטור מכובד מאוניברסיטת צפון מערב מיזורי.
קריירה
כאשר המחשב אניאק פותח לצורך חישוב מסלולים בליסטיים, ברטיק הצטרפה לפרויקט כאחת המתכנתתות הראשונות שלו. המתכנתות המקוריות של המחשב אניאק היו צוות של שש נשים הכוללות את: ג'ין ברטיק, אדל גולדשטיין, קיי מקנאלטי , בטי הולברטון, מרלין ווסקוף , ופראן בילאס. בנוסף, תרמו לאניאק מספר רב של נשים שלא זכו להכרה, שנרתמו בתקופה של מחסור בכוח העבודה עקב מלחמת העולם 2. הנשים שעבדו על אניאק היו בעלות רקע במתמטיקה אך לא עברו הכשרה לעבודה עם המחשב אניאק, שהיה המחשב הראשון מסוגו. ברטיק ובטי הולברטון הובילו את צוות המתכנתות המקורי בפיתוח התוכנה והשימוש באניאק - ללא חוברות הדרכה, ולפני שהצוות קיבל את הסיווג ביטחוני המתאים כדי לראות את המחשב, חברות הצוות הכירו את אניאק דרך ניתוח תרשימים סכמטיים של המחשב, דרכם הן למדו לתכנת את המחשב.
בתקופת העבודה של הצוות הן פיתחו עקרונות של תכנות כמו שגרות, וקינון פונקציות, ולדעת חלק המציאו את תחום התכנות של מחשבים דיגיטליים. מעבר לחישוב המסלולים הבליסטיים שהצוות עשה במקור, תחום האחריות של הצוות ושל אניאק הורחב לחישובים של משוואות גרעין עבור המעבדה הלאומית לוס אלמוס. ברטיק ובטי הולברטון כתבו את תוכנת החישובים הבליסטיים ששימשה להדגמה שאניאק עומד בדרישות כדי להשלים את חוזה הפיתוח שלו. ההדגמה התרחשה בהצלחה ב-15 בפברואר 1946. אניאק הוכח כמהיר יותר ממחשב הרווארד סימן 1 ששימש את צבא ארצות הברית למטרות דומות, והראה שניתן לחשב בכ-20 שניות נוסחאות שלוקחות כ-40 שעות של חישוב ידני. ברטיק נתבקשה להקים ולהוביל צוות של מתכנתים שיבצעו המרה של מחשב אניאק לתוכנה השמורה בקובץ, שניתן להריץ ממחשבים לשימוש כללי. המלאכה הסתיימה במרץ 1948.
אחרי מלחמת העולם 2, ברטיק לקחה חלק בפיתוח המחשבים בינאק ואוניבאק תחת החברה של מתכנני המערכת של אניאק ג'ון פרספר אקרט וג'ון מאוצ'לי. מעבר לתפקידיה התכנותיים, ברטיק הייתה אחראית על פיתוח השערים הלוגיים של אוניבאק. בנוסף, ברטיק פיתחה יחד עם בטי הולברטון את מערכת התכנות היצרנית הראשונה.
בתחילת שנות ה-50 חברת ECC נמכרה ל-Remington Rand. תחת החברה החדשה, ברטיק עברה להכשיר את הגופים שרכשו מחשבי אוניבאק. לאחר מכן, בעלה, ויליאם ברטיק, החל לעבוד ב-Remington Rand. ג'ין ברטיק נאלצה לעזוב את Remington Rand בגלל נהלים של החברה שאסרו על בעל ואישה לעבוד ביחד. בין 1951 ו-1954, לפני הולדת ילדה הראשון, ברטיק עשתה עבודות תכנות קבלניות עבור ג'ון מאוצ'לי. לאחר שנולד בנה הראשון, ברטיק עזבה את הקריירה שלה במחשוב והביאה לעולם עוד שני ילדים. בתקופה הזאת בשנות ה-50 ברטיק החלה להעדיף להיקרא בשם "ג'ין" על-פני שם הולדתה "בטי", השם שבו הייתה מוכרת בזמן הקריירה שלה.
למרות תרומתה המשמעותית לאניאק, עבודתה לא זכתה להכרה עד שבעל הטור טום פצינגר פרסם מספר מאמרים על ברטיק והולברטון בשנות ה-90 עבור עיתון וול סטריט ג'ורנל. לאחר מכן, הסרט הדוקומנטרי Top Secret Rosies: The Female "Computers" of WWII, והפרויקט האינטרנטי של קתי קליימן ENIAC Programmers Project עזרו לחשוף עוד פרטים על העבודה החלוצית של ברטיק.
המשך חייה
לאחר שקיבלה את התואר השני שלה מאוניברסיטת פנסילבניה בשנת 1967 וקיבלה את ההחלטה להתגרש מבעלה, הצטרפה ברטיק לתאגיד אוורבך שם כתבה וערכה דוחות טכניים על מיני-מחשבים. ברטיק נשארה עם אוורבך למשך שמונה שנים ולאחר מכן עברה למשרות עם מספר חברות אחרות למשך שארית הקריירה שלה כמנהלת, סופרת ומהנדסת. בשנת 1968 התגרשו ויליאם ברטיק וג'ין ברטיק. ברטיק פרשה לחלוטין מתעשיית המחשוב בשנת 1986, כאשר המעסיק האחרון שלה, "דטא דסיז'ונס" (חברת פרסום של זיף דייוויס), נמכר; ברטיק בילתה את 25 השנים הבאות כסוכנת נדל"ן.
החל מ-1996, לאחר שחשיבותם בפיתוח המחשוב התגלתה מחדש - ברטיק יחד עם בטי הולברטון וחברתה השנייה של ברטיק במשך יותר מ-60 שנה, קטלין אנטונלי (מתכנתת אניאק ואשתו של הממציא השותף של האניאק, ג'ון מאוצ'לי), החלו לבסוף לקבל את ההכרה והכבוד על עבודתן החלוצית בתחום המחשוב המוקדם. ברטיק ואנטונלי הוזמנו כדוברות, בארצן ובחו"ל, כדי לחלוק את חוויותיהן בעבודה עם מחשבי האניאק, בינאק ואוניבאק. ברטיק, במיוחד, קיבלה פרסים רבים על תפקידה החלוצי בתכנות של "אניאק", "בינאק" ו"אוניבאק", כאשר האחרון מביניהם עזר להשיק את תעשיית המחשבים המסחרית, ועל הפיכתו של האניאק למחשב בעל התוכנה המאוחסנת הראשון בעולם. מוזיאון המחשוב ג'ין ג'נינגס ברטיק נפתח בשנת 2002 בקמפוס של אוניברסיטת צפון-מערב מיזורי, האוניברסיטה בה למדה בארטיק, לכבודה. בשנת 2008 נכנסה ברטיק להיכל הנכבדים של מוזיאון היסטוריית המחשב יחד עם לינוס טורבאלדס, היוצר והמפתח הראשי של ליבת לינוקס, בנוסף לרוברט מטקאלף, ממציא האתרנט. ברטיק כתבה את האוטוביוגרפיה שלה "מתכנתת חלוצה: ג'ין ג'נינגס ברטיק והמחשב ששינה את העולם" לפני מותה בשנת 2011, בעזרתם של עמיתיה הוותיקים, ד"ר ג'ון טי. ריקמן וקים ד. טוד. האוטוביוגרפיה יצאה לאור בשנת 2013 על ידי "טרומן סטייט פרס" וקיבלה ביקורות חיוביות. ברטיק מתה מאי-ספיקת לב בבית אבות בעיר פוקיפסי שבניו יורק ב-23 במרץ 2011.
ברטיק כתבה כי אחת העצות הטובות ביותר שקיבלה הייתה: "אף פעם אל תיתני למישהו לומר לך שאת לא מסוגלת לעשות משהו, רק כי הם חושבים שאת לא מסוגלת. את יכולה לעשות כל דבר, להשיג כל דבר, אם את מאמינה שאת יכולה, ואת מלמדת את עצמך להצליח." כאשר היא מעודדת בנות ונשים ללכת אחרי החלומות שלהן, היא אמרה: "אם החיים שלי הוכיחו משהו, זה שנשים (ובנות) לא צריכות לפחד לקחת סיכונים ולנסות דברים חדשים."
פרסים ומורשת
מוזיאון המחשוב על שם ג'ין ג'נינגס ברטיק באוניברסיטת צפון-מערב מיזורי מוקדש להיסטורית המחשוב ולקריירה של ברטיק.
ערכת נושא ברירת המחדל של מערכת ניהול תוכן החופשית דרופל נקראת "ברטיק" על שמה.
ג'ורג' למואל וודס
ג'ורג' למואל וודס (באנגלית: George Lemuel Woods; ) היה עורך דין, שופט ופוליטיקאי אמריקאי מאורגון, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אורגון השלישי בשנים 1866–1870. לאחר שהתמודד לתקופת כהונה נוספת ללא הצלחה, מונה וודס על ידי הנשיא יוליסס ס. גרנט כמושל, תפקיד בו הוא כיהן בשנים 1871–1875.
ראשית חייו
ג'ורג' למואל וודס נולד במחוז בון שבמיזורי, כשני מבין ארבעת בניהם של קיילב וודס ומרגרט (לבית מקברייד) וודס. אבות משפחתו הגיעו לאמריקה הצפונית מסקוטלנד בסוף המאה ה-17, והתיישבו בתחילה בקולוניית וירג'יניה לפני שעברו לאזור הספר בקנטקי. ב-1808 עבר אביו של וודס למיזורי.
ב-1847, כאשר היה וודס בן 15, עברה המשפחה לטריטוריית אורגון, שם התיישבה המשפחה במחוז יאמהיל. וודס התחנך בבתי הספר הציבוריים המקומיים. באפריל 1852 נשא וודס לאישה את לואיזה א. מקברייד. לזוג נולדו שני בנים והם בנו בית על אדמת בור ממשלתית, שוודס הכשיר, גידר וחרש אותה.
בשל אי שביעות רצונו מהחיים הכפריים, מכר וודס ב-1856 את נחלתו והחל ללמוד משפטים בקולג' מקמינוויל. במהלך הימים הוא עבד כנגר ובלילות למד. הוא רכש ספרייה משפטית קטנה, וב-1858 התקבל ללשכת עורכי הדין והקים משרד משל עצמו. וודס הוכיח את עצמו כעורך דין מוכשר וזכה להכרה.
קריירה פוליטית
ב-1857 ארגן וודס מועדונים של המפלגה הרפובליקנית באורגון ונודע כדובר בולט של המפלגה.
ב-1863 מונה וודס כשופט של מחוז ואסקו. ב-1864 הוא נבחר כחבר בחבר האלקטורים והיה פעיל במסע הבחירות של אברהם לינקולן לבחירתו לתקופת נשיאות שנייה, אז רכש מוניטין כדובר רהוט ומשפיע בזכות נאומי הבחירות שלו וודס נסע ברחבי המדינה כנציג המוביל של מפלגת האיחוד הלאומי (הקואליציה של הרפובליקנים והדמוקרטים תומכי המלחמה), והתעמת עם מתנגד המלחמה הדמוקרטי ארון וייט, נשיא בית המשפט העליון של אורגון.
ב-1865 קיבל וודס מינוי כשופט בבית המשפט העליון של, אך לפני שמינויו נכנס לתוקף, הוגשה מועמדותו למשרת מושל אורגון על ידי מפלגת האיחוד. בבחירות ניצח וודס את המועמד הדמוקרטי, עורך הדין הבולט ג'יימס ל. קלי, במערכת בחירות לוהטת ואינטנסיבית, והיה למושל אורגון השלישי. כהונתו כמושל החלה ב-12 בספטמבר 1866 והסתיימה ב-14 בספטמבר 1870.
בתיאור של וודס שנכתב ב-1870 על ידי אדם ששמע אותו נואם בכמה הזדמנויות, הוא אופיין כמושל "כריזמטי וחיובי"
כישרונו של וודס כנואם בציבור הפך אותו למבוקש בקרב מתמודדים על משרות פוליטיות ברחבי ארצות הברית, והוא ערך מסעות בחירות בשמם של מועמדים רפובליקנים בקליפורניה ב-1867, שם הוא נשא 30 נאומים ב-35 ימים, ובניו המפשייר ובקונטיקט ב-1868
שנותיו האחרונות
לאחר סיום כהונתו כמושל טריטוריית יוטה, עבר וודס לקליפורניה, שם הוא חי עשר שנים, וב-1885 שב לאורגון.
ג'ורג' למואל וודס נפטר בפורטלנד ב-7 בינואר 1890. הוא נטמן בבית הקברות ריבר ויו שבעיר.
אפרים חירם
אפרים חירם (פיחוטקה) (נולד ב-1 בינואר 1934) הוא איש צבא, כיהן כראש המועצה השמיני של רמת השרון.
ביוגרפיה
חירם נולד בפולין בשנת 1934 ושרד כילד את השואה. בשנת 1946 עלה לישראל. הוא למד בכפר הנוער ע"ש ב.צ. מוסינזון ובשנת 1951 התגייס לצה"ל ושירת בתחילה בחיל התותחנים. בראשית 1956 שאף מפקד גדוד 890 של הצנחנים, אריאל שרון, לשפר את הסיוע הארטילרי לגדוד, וצירף לגדוד קציני תותחנים ובהם חירם. הוא היה למפקד מחלקת מרגמות בפלוגה של הגדוד, ובמבצע קדש צנח במיתלה ולחם בקרב שאירע במקום. ב-1964 התמנה למפקדו הראשון של גדוד 202. כמג"ד השתתף בפעולות תגמול נגד הפת"ח בירדן, ובהן מבצע צוק סלע בג'נין, מבצע יהלום בקלקיליה (1965) ומבצע אלפא ברפאת שבדרום הר חברון (1966).
במלחמת ששת הימים לחם כסגן מפקד חטיבת הצנחנים בקרבות בפתחת רפיח וברצועת עזה. בסוף שנות ה-60 שירת כסגנו של קצין צנחנים ראשי, אהרן דוידי, בשנות ה-70 של המאה ה-20 שימש כמפקד חטיבת חרמונים. כמפקד החטיבה הוביל חירם שורה של פעילויות התקפיות ברמת הגולן וכנגד המחבלים בפתחלנד. בין היתר יזם את מבצע פלצור ובהמשך את תפיסת הר דב בידי כוחות צה"ל. בשנת 1970 הוביל חירם מרדף אחר חוליית מחבלים שחדרה לרמת הגולן סמוך לחושנייה שבסופו הרג הכוח בפיקודו את המחבלים ושבה אחד מהם.
לאחר שחרורו מצה"ל ניהל את חברת הבנייה של אברהם גינדי. ב-1989 היה למועמד המערך לראשות המועצה המקומית רמת השרון. חברי המפלגה העדיפו אותו על ראש המועצה המכהן, משה ורבין, והאחרון התמודד מולו בראש מפלגה עצמאית. חירם גבר על ורבין בבחירות, לאחר שזכה ב-53.6% מקולות הבוחרים בסיבוב השני. ב-1993 בחר סניף העבודה במוטי בר-דגן למועמד מטעם המפלגה, וחירם החליט להתמודד בראש רשימה עצמאית, כשם שעשה ורבין בזמנו. גם במערכת בחירות זו ניצח חירם, לאחר שזכה ב-47% מקולות הבוחרים. ב-1998 החליט לא לרוץ לקדנציה שלישית.
במהלך כהונתו מנע חירם את הרחבת העיר, כדי לשמור על צביונה. העיר לא התרחבה, מספר התושבים בה נשאר יציב, וכחבר הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה אף הביע התנגדות לתוכניות בנייה בקיבוץ גליל ים הסמוך. בנוסף, שופצו כמה מרחובותיה הראשיים של המושבה, הוקמו גנים חדשים (בהם גן הסלעים ליד בית יד לבנים), והוצבו שלטים בסמוך לאתרים בעלי חשיבות היסטורית. המועצה בראשותו פעלה לשינוי תוכניותיה של מע"צ באשר למחלף הכפר הירוק, ודרישתה להקים מעבר משוקע במקום גשר עילי שיפגע באיכות חייהם של תושבי נווה רסקו, התקבלה. חירם התפרסם גם בניסיונותיו להביא לפיטוריו של מבקר המועצה, שנבלמו על ידי מבקרת המדינה, מרים בן-פורת. כן יזם חוק עזר האוסר על גידול כלבים מסוג רוטוויילר בתחום שיפוטה של המועצה.
בשנת 2006, והוא בן 72, השתתף חירם בצניחה בחוף הים של תל אביב, לציון 50 שנה לצניחה במיתלה. נכון לשנת 2009, חירם חבר בוועד המנהל של רשות הטבע והגנים ובעמותה להנצחת והנחלת מפעלות חייו של רפאל איתן.
קודקס סרפיניאנוס
אודות
הספר הוא מעיין אנציקלופדיה מצוירת, הכוללת איורים מוזרים של בעלי חיים, צמחייה, אנטומיה ומכונות, פרי דמיונו של המחבר. הקודקס לעיתים הוזכר כבעל מאפיינים דומים לכתב יד וויניץ', ולעבודותיהם של אמ.סי. אשר והירונימוס בוש.
האלפבית שבו הספר נכתב טרם פוענח, למרות שבלשנים שונים ניסו לנתח ולפצח את הצופן שבו הוא כתוב. בנוסף, לא ידוע כלל האם הכתב אכן יוצר מילים בעלות משמעות. הכתב נראה כמו שיטת אלפבית בעלת מראה מערבי, הכתובה משמאל לימין בשורה, בעלת אותיות גדולות ואותיות קטנות. חלק מהאותיות מופיעות רק בתחילת או בסוף מילים (סממן שמופיע בדרך כלל בשפות שמיות). שיטת המספור של הדפים פוענחה בנפרד על ידי אלן ושסלר ואיוון דרצ'נסקי.
בהרצאה שנתן סרפיני בשנת 2009, אמר שאין משמעות לכתב שבקודקס.
תוכן
הספר מחולק ל-11 פרקים, המחולקים לשני חלקים, הראשון עוסק בעולם הטבע והשני באספקטים השונים של עולם האדם. הפרקים עוסקים בנושאים הבאים:
26 באוגוסט
26 באוגוסט הוא היום ה-238 בשנה בלוח הגרגוריאני (239 בשנה מעוברת). עד לסיום השנה נשארו עוד 127 ימים.
Yeah!
Yeah! (בעברית: כן!) הוא סינגל של הזמר האמריקאי אשר בהשתתפות הראפרים האמריקאים ליל ג'ון (שגם הפיק את השיר) ולודאקריס, מתוך אלבום האולפן הרביעי של אשר, Confessions. השיר יצא לאור ב-27 בינואר 2004, כסינגל המוביל מתוך האלבום, על ידי חברת התקליטים אריסטה רקורדס.
רקע וכתיבה
בסתיו 2003, אשר הגיש את אלבום האולפן הרביעי שלו, Confessions, לחברת התקליטים שלו אריסטה רקורדס. עם זאת, כשהזמר ונשיא החברה L.A. Reid האזין לשירים, הוא הרגיש כי חסר באלבום שיר שיש לו פוטנציאל לצאת כסינגל המוביל מתוך האלבום. בעקבות זאת, אשר התבקש להקליט עוד כמה רצועות, וגייס לשם כך את הראפר והמפיק האמריקאי ליל ג'ון כדי שיסייע לו בהפקה מוזיקלית. ליל ג'ון אמר כי "הוא [אשר] היה צריך סינגל. היה לו את 'Burn', הוא היה לוהט, אבל הוא היה צריך את הסינגל הראשון המפלצתי החזק הזה. לכן באתי".
השיר משלב את סוגות הקראנק וה-R&B, הנקראים יחד "קראנק-אנד-בי", סוגה שליל ג'ון תיאר כ"שירי R&B שגורמים לך ל'קראנק', גורמים לך לרצות להתפרע". השיר נכתב על ידי שון גארט, פטריק "ג'יי קיו" סמית', לודאקריס, רוברט מקדאוול וג'יימס אלברט "LRoc" פיליפס. לפי פרסומה של חברת Sony/ATV Music Publishing, השיר נכתב בסולם סול מינור, על מקצב של 105 פעימות לדקה.
הצלחה מסחרית
השיר נכנס לראשונה למצעד הבילבורד הוט 100 במקום ה-53 ב-13 בינואר 2004, עוד לפני צאתו הרשמית שבועיים לאחר מכן. ב-2 במרץ, השיר הגיע לפסגת המצעד ונשאר במיקום זה למשך 12 שבועות רצופים. השיר הפך לסינגל הרביעי של אשר שהגיע למקום הראשון במצעד, הראשון של ליל ג'ון והשני של לודאקריס, והוא נשאר במצעד למשך 45 שבועות. הוא היה לשיר המושמע ביותר בארצות הברית לשנת 2004, כאשר Nielsen Broadcast Data דיווחה כי השיר קיבל סך של 496,805 השמעות. הסינגל זכה בתואר הפלטינה מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי ב-11 ביוני 2006 על מכירת מיליון עותקים. במצעד כל הזמנים של הבילבורד הוט 100, דורג השיר במקום ה-11.
השיר זכה בפרס גראמי לביצוע הראפ/שירה הטוב ביותר בטקס פרסי גראמי ה-47, והועמד לקטגוריית הקלטת השנה בטקס זה.
וידאו קליפ
מיסטר איקס, לשעבר ליטל איקס, ביים בעבר וידאו קליפים לסינגלים של אשר, "U Don't Have to Call" ו-"U Got It Bad". מיסטר איקס אמר שהשיר הזכיר לו קרני לייזר. אשר ומיסטר איקס שילבו רעיונות ליצירת קליפ ריקוד עבור השיר. פיתוח הקליפ בוצע על ידי האופן בו אשר רצה להצטייר בקליפ, במיוחד על ידי הצגת תנועות הריקוד שלו. הקליפ צולם בגלריה לאמנות פנויה בלוס אנג'לס במשך יומיים. כאשר צילומי הקליפ החלו, מיסטר איקס נזכר בקליפ "Rock with You" של מייקל ג'קסון משנת 1979, והשתמש בו כרפרנס.
לומברדו
לומברדו (באיטלקית: Lombardo) הוא שם משפחה, אתנונים ממחוז לומברדיה שבצפון איטליה.
שיווי משקל (כלכלה)
שיווי משקל בכלכלה הוא מצב שבו הכוחות הכלכליים השונים מאוזנים, ובהיעדר אירועים חיצוניים, ערכי המשתנים הכלכליים קבועים. שיווי משקל שוק, לדוגמה, קיים כאשר מחיר המוצר או המוצרים נקבעים על ידי תחרות, כך שכמות המוצרים שהקונים מעוניינים בהם זהה לכמות המיוצרת על ידי המוכרים. מחיר זה נקרא מחיר שיווי המשקל, והוא לא ישתנה אלא אם כן יהיה שינוי בהיצע או בביקוש.
שיווי משקל בשוק אחד נקרא שיווי משקל חלקי. שיווי משקל כללי הוא שיווי המשקל בכלל השווקים במשק מסוים. במקרה הפשוט ביותר שבו דנה מיקרו כלכלה יש שיווי משקל סטטי בשוק; עם זאת, שיווי משקל כלכלי יכול להתקיים מחוץ לשוק ויכול להיות דינמי.
באופן כללי, אי אפשר לייחס ערך נורמטיבי לשיווי משקל כלכלי, כלומר אי אפשר לומר האם זה "טוב" או "רע" שהמשק יהיה בשיווי משקל. לדוגמה, שוקי המזון יכולים להיות במצב של שיווי משקל בזמן שיש אנשים שגוועים ברעב, משום שאינם יכולים לעמוד במחירי שיווי המשקל הגבוהים. במצבים מסוימים, כמו בתחרות משוכללת, אפשר להראות ששיווי משקל מבטיח יעילות פארטו בהקצאת המשאבים במשק; כלומר הוא מבטיח שבמובן מסוים, אין בזבוז של משאבים במשק. יחד עם זאת גם במצב זה הוא לא מבטיח הקצאה "הוגנת" של המשאבים.
שיווי משקל שוק
כאשר המחיר הוא מעל נקודת שיווי המשקל יש עודף של היצע, כלומר היצרנים מוכנים לייצר ולמכור יותר ממה שהצרכנים מעוניינים לקנות. כאשר המחיר הוא מתחת לנקודה זו, יש מחסור בהיצע. לעקומות היצע שונות ועקומות ביקוש שונות יש נקודות שונות של שיווי משקל כלכלי. כלומר, נקודת שיווי המשקל תלויה בהעדפות הצרכנים (עד כמה הם "אוהבים" את המוצר ובאילו מחירים הם מעוניינים לרכוש אותו) ובטכנולוגיה של היצרנים (כמה עולה להם לייצר יחידת מוצר).