cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דמדומים (סרט)
תהליך יצירת הסרט
הסרט היה בפיתוח במשך כשלוש שנים בסרטי פרמאונט, במהלכן נכתב עיבוד קולנועי השונה מהרומן. "Summit Entertainment" רכשו את הזכויות על הרומן לאחר שלוש שנים. מליסה רוזנברג כתבה חדש עיבוד של הרומן זמן קצר לפני שביתת איגוד התסריטאים האמריקאי (2007–2008) וביקשה להיות נאמנה לעלילה של הרומן. הצילומים ארכו 44 ימים והסתיימו ב-2 במאי 2008. הסרט צולם בעיקר באורגון.
מוזיקה
הפסקול של הסרט Twilight, יצא לאור ב-4 בנובמבר 2008. בארצות הברית, זכה הפסקול למעמד של פלטינה כפולה, על מכירות של למעלה משני מיליון עותקים. הסינגל הראשון מתוכו "Decode", שיצא ב-21 באוקטובר 2008, בוצע על ידי הלהקה פאראמור. הסינגל השני "", בוצע על ידי פרי פארל.
אל ורדוגו
אֶל וֶרדוּגוֹ (El Verdugo, "התליין") הוא סיפור מאת אונורה דה בלזק שהופיע בשנת 1831. לדברי הסופר, יסודו במקרה שאירע במציאות.
עלילה
בימי מלחמת נפוליאון בספרד הוטל על פלוגתו של מפקד צעיר, ויקטור מרשאן (Victor Marchand), להשגיח בכפר עוין בשם מנדה. ימים אחדים לאחר מכן התרחשה התקוממות קשה כנגד הכובשים, וחייו של מרשאן ניצלו בזכות עזרתה של קלרה דה לאגנז (Clara de Léganès), בתו של האציל המקומי. לאחר שסוכלה המרידה הוציא הגנרל השולט במחוז, פסק דין מוות כנגד כל בני אותה משפחת אצולה. מרשאן ניסה להשיג חנינה לקלרה בתנאי שתינשא לו, אך היא סירבה לו ובחרה למות בגאווה.
הנידונים למוות ביקשו כי יושאר בחיים שריד יחיד ממשפחתם המיוחסת, לבל תיעקר זו כליל מן השורש ותיפסק השושלת. הוסכם כי כך יהיה. התנאי היה כולם לתלייה פרט לשאיר אחד. קרא המרקיז דה לאגנז לבנו בכורו, חואניטו, וציווה עליו להמית בזה אחר זה את הוריו, אחיו ואחיותיו. בלית ברירה נשמע הבן והרג בעל כורחו את כל האהובים עליו, פרט לאמו, שהפילה עצמה מעל צוק סלע כדי להקל מעט על ייסורי בנה. לאחר המעשה המחריד בחר לו הבן אישה ונישא לה, אך התאבד ביום שבו נולד לו צאצא.
אייל קרים
הרב אייל משה קרים (נולד באדר א' ה'תשי"ז, 8 בפברואר 1957) הוא הרב הצבאי הראשי השביעי של צה"ל, בדרגת תת-אלוף. לפני כן שימש כראש מחלקת הרבנות ברבנות הצבאית הראשית, כמפקד סיירת צנחנים וכרב בישיבת עטרת ירושלים, ובמכינה הסמוכה לישיבה.
קורות חייו
גדל בגבעתיים כבן למשפחת חסידי קרלין, ולמד בישיבת בני עקיבא נחלים. באוגוסט 1975 התגייס לצה"ל, התנדב לצנחנים ושובץ בגדוד 202. עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לצנחנים כמפקד מחלקה בגדוד 202. בהמשך שימש כמפקד פלוגה בגדוד ולקח חלק במבצע מוביל. בשנת 1981 יצא לחופשה ללא תשלום ולמד בישיבת מרכז הרב. באותה שנה נענה לפניית מפקד חטיבת הצנחנים, יורם יאיר לשמש קצין מבצעים חטיבתי במבצע צלצל, פשיטה בעומק לבנון. לאחר המבצע המשיך קרים לשמש בתפקיד קמב"ץ חטיבת הצנחנים במלחמת לבנון הראשונה. לאחר המלחמה שימש בתפקיד מפקד פלגה בסיירת מטכ"ל. בשנים 1983–1984 שימש כמפקד סיירת צנחנים. לאחר מכן השתחרר מצה"ל. בשנים 1985–2005 שימש בתפקיד פיקודי בדרגת סא"ל בעוצבת האש במילואים. הרב קרים נשוי ואב לשישה, מתגורר בירושלים.
תפקידים רבניים
בשנת 1985 החל ללמוד בישיבת עטרת ירושלים. לימודיו כללו כושר לרבנות שכונה ועיר. בשנים 1995–1999 שימש כר"מ במכינה הקדם צבאית של הישיבה ולאחר מכן התמנה לראש המכינה, תפקיד שבו כיהן עד 2004. בתקופה זו היה חבר בוועדת "השילוב הראוי" (של חיילים וחיילות) של צה"ל.
ברבנות הצבאית
משמונה הרב אביחי רונצקי לרב הצבאי הראשי, נענה קרים לפנייתו וב-2006 שב לצה"ל. עם שובו שימש כראש מינהלת השילוב הראוי, ולאחר מכן כראש ענף הלכה ברבנות הצבאית. בשנת 2010 קודם לדרגת אל"ם ושימש כראש מחלקת הרבנות ברבנות הצבאית. בתקופה זו קידם את הוצאת ספרי "תורת המחנה" של הרבנות הצבאית העוסקים בשאלות הלכתיות העולות במציאות הצבאית בנושאים כמו תפילה, שבת, עירובין ומועדים. לאחר אירוע בבה"ד 1, בו יצאו צוערים דתיים מטקס בשל שירת חיילות, כתב איגרת לרבנים בסוגיית שירת הנשים בצבא, וחיווה דעתו שבמקום לעזוב, רשאים החיילים הנוכחים במקום להסתפק בהיסח הדעת או בהשפלת מבט.
ביולי 2016 הוחלט כי ימונה ל. ב-1 בדצמבר 2016 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה לתפקיד.
בשנת 2020 אישר כרב הצבאי הראשי נוהל חדש של משרד הביטחון לקבורה בבתי הקברות הצבאיים של מדינת ישראל, לפיו ההפרדה בין קברי יהודים לגויים תתבסס על העמקת קברי הגויים בעשרים סנטימטרים ובנוסף הוספת חציצה בתוך קבריהם, כך שבתום הקבורה לא יהיה ניתן לראותה.
יחסי מונקו–צ'ילה
יחסי מונקו–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין נסיכות מונקו לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היסטוריה
היחסים בין המדינות כוננו ב-1918 בזכות אמנה בין צרפת למונקו. בשנת 1960 נפתחה הקונסוליה המונגאסקית בעיר ולפראיסו שבמונקו ובכך כוננו יחסים קונסולריים בין שתי המדינות דה פקטו.
ב-2014 ביקר בצ'ילה אלבר השני, נסיך מונקו, זהו היה הביקור רם הדרג הראשון שנערך בכל תולדות היחסים בין שתי המדינות.
אירואפרסיה
כיום, אירואפרסיה מכילה את רוב האוכלוסייה האנושית בעולם (למעלה מ-6.1 מיליארד בני אדם שחיים ב-147 מדינות), שממנה יצאו רבות מהדתות, ההשקפות, השפות והתרבויות בעולם.
מדינות
להלן רשימת המדינות הריבונית הנמצאות באירואפרסיה:
חבלי ארץ שנויים במחלוקת
באירואפרסיה, ישנם מספר חבלי ארץ הטוענים לעצמאות מהמדינה בה הם נמצאים. להלן רשימת חבלי הארץ והמדינות מהן הם דורשים עצמאות:
שטחים תלויים
באירואפרסיה, ישנן טריטוריות של מדינות שונות. לרובן ישנה אוטונומיה מסוימת, אך הן אינן מדינות עצמאיות. להלן רשימתן:
אין זו רשימה מלאה של כל הטריטוריות אשר משויכות למדינות באירואפרסיה. חלקן נמצאות ביבשות האחרות.
בורית אדומה
בורית אדומה (שם מדעי: Saponaria mesogitana) היא מין צמח מסוג בורית שבמשפחת הציפורניים. פריחתה באביב, וצבע עלי כותרתו ורוד. הבורית האדומה נזכרת במגדירי צמחים כצמח נדיר מאוד, ונראה בארץ ישראל בטבע לעיתים נדירות. תפוצתה בישראל היא בגליל העליון, בגולן, במישור החוף ובשפלת יהודה. נראית לעיתים גם בהרי יהודה.
סיניסטר
סיניסטר (Sinister) היא מילה לטינית שמשמעותה "שמאל".
Sinister
חוק מוקדי חירום
חוק מוקדי חירום, התשע"ו-2016 הוא חוק המסמיך את מוקדי החירום הטלפוניים לקבל באופן אוטומטי את נתוני המיקום של המתקשר. כמו כן, הוא מאפשר למוקדי החירום לחסום מספרי טלפון שמבצעים שיחות הטרדה חוזרות ונשנות.
קוניאק
קוניאק (בצרפתית: Cognac) הוא משקה חריף מסוג ברנדי, המיוצר באזור הקומונה קוניאק שבמחוז שראנט, בחבל פואטו-שראנט בצרפת.
חוק מוקדי חירום
הרקע לחוק
באירוע חטיפת שלושת הנערים התקשר אחד החטופים, גיל עד שער, למוקד 100 של משטרת ישראל להודיע על החטיפה, ושיחתו זכתה להתעלמות לאחר שהשוטרים חשבו שמדובר במתיחה של בני נוער. רק לאחר שהשב"כ בדק את פלט השיחות של השלושה, הבינו במשטרה שהחטוף הוא זה שהתקשר. המוקדן העביר את השיחה לאחראית המשמרת שניסתה להתקשר חזרה אך ללא הצלחה, ולכן השיחה לא סווגה ולא זכתה להמשך טיפול.
קוניאק
קוניאק עשוי בתהליך של זיקוק יין לבן אשר הותסס בתהליך מזורז ועשוי לפחות ב-90% מענבי אוני בלאן, פול בלאנש וקולומבאר. הוא מזוקק פעמיים בדוד נחושת הנקרא אלמביק ומיושן לפחות שנתיים בחביות אטומות המיוצרות מעץ אלון. אחוז האלכוהול בו הוא לרוב 40%, צבעו ענברי וטעמו עז.
חוק מוקדי חירום
הרקע לחוק
בעקבות מחדל זה התקבלה החלטה על רפורמה בנושא, במסגרתה פורקו מוקדי 100 המחוזיים והוקם מוקד ארצי כולל. בנוסף, הועלתה הצעת חוק לתת הרשאה למוקדי החירום לקבל גישה לנתוני המיקום של המתקשרים כדי שאלה יסייעו להציל חיי אדם ולמנוע נזק גוף ורכוש ויקצרו את זמן הגעתם של גופי החירום.
קוניאק
תהליך הייצור
קוניאק מיוצר מתערובת של או דה וי המיוצרת מזיקוק כפול של יינות לבנים המיוצרים באזורי הגדילה של הענבים. היין המשמש לייצור זה הוא יבש מאוד וחומצי, אינו מתאים לשתייה אך מצוין לזיקוק. הוא חייב להיות מיוצר מרשימה מוגבלת של סוגי ענבים. הזיקוק נעשה בדודי נחושת המיוצרים בצורה מסורתית ומזכירים בצל בצורתם, דודים אלה נקראים גם אלמביק, הצורה והממדים של הדודים נמצאים אף הם תחת בקרה. חובה לבצע שני זיקוקים כאשר התוצר של זיקוקים אלה הוא "או דה וי", כוהל חסר צבע בחוזק 70%.
קוניאק חייב להתיישן לפחות שנתיים וחצי בטרם מותר יהיה לקרוא לו 'קוניאק', החל מסיום הזיקוק. במהלך היישון מתנדף אחוז גדול מהאלכוהול (והמים), מקומיים נוהגים לקרוא לתהליך זה "part des anges" (חלקם של המלאכים), כמות החומר המתנדף מדי שנה יכול להכיל 20 מיליון בקבוקים. פטריה שחורה פורחת מאדי האלכוהול וצומחת על קירות מרתפי היישון.
חוק מוקדי חירום
עיקרי החוק
החוק מסמיך את מוקדי החירום לצפות בנתוני המיקום במהלך הפנייה, וגם במקרים מסוימים אחרי הפניה (בכפוף לאישורים), לשם ביצוע תחקיר הנוגע לאופן הטיפול של המוקד בה. גם לאחר שהאירוע הסתיים נבדקת אפשרות הפנייה למוקד. נתוני המיקום שלא נעשה בהם שימוש יימחקו ממאגר נתוני המיקום.
החוק קובע שבמקרים של שיחות הטרדה רשאי המוקד לחסום את המספר, עד כדי חסימה קבועה. במקרה כזה לבעל מכשיר הטלפון זכות לשימוע למניעת החסימה.
קוניאק
תהליך הייצור
התוצר הסופי נעשה על ידי ערבוב בין או דה וי מחביות שונות לעיתים מענבים שונים ואף ממזקקות שונות על מנת ליצור טעם אחיד של הקוניאק מאותו יצרן. הקוניאק מדולל במים מזוקקים לחוזק של 40%. חלק מהחברות מוסיפות מעט קרמל לקוניאק לחיזוק הצבע, טוענים שדבר זה אינו משפיע על הטעם. גילו של הקוניאק נקבע לפי גילו של הקוניאק הצעיר ביותר בתערובת.
את ערבוב זה מבצע ה"מאסטר בלנדר" (אמן הערבוב), תפקיד זה הוא התפקיד החשוב ביותר בתהליך ייצור הקוניאק ואותו בעל תפקיד עובד בדרך כלל כל חייו בעבודה זו.
חוק מוקדי חירום
היסטוריה חקיקתית
את החוק יזמו חברי הכנסת עמר בר-לב ומרב מיכאלי ממפלגת העבודה, וחבר הכנסת ניסן סלומינסקי ממפלגת הבית היהודי. החוק התקבל בכנסת ב-30 במרץ 2016.
קוניאק
תהליך הייצור
קוניאק, כאמור לעיל, הוא ברנדי וככזה הוא מיוצר מיין וחלים עליו כל דיני הכשרות וכל דרישות הכשרות הנהוגות בכל יין. רוב מוחלט של מותגי הקוניאק, לרבות המותגים הידועים, אינם כשרים.
חוק מוקדי חירום
היסטוריה חקיקתית
ביולי 2018 עבר החוק תיקון אחד, אשר מסמיך את מוקדי החירום לקבל באופן אוטומטי את נתוני המיקום של כל אדם שמתקשר למוקדי החירום, ולצפות בנתונים אלו בזמן אמת. נתונים אלו יתקבלו על ידי איכון המכשיר שממנו נעשתה הפנייה למוקד. בנוסף שונה שם החוק מ"חוק למניעת הטרדה של מוקדי חירום" ל"חוק מוקדי חירום".
קוניאק
היסטוריה של הקוניאק
במאה ה-12 הקים הדוכס של גואיאנה כרם בשם "Vignoble de Poitou". במאה ה-13 אוניות הולנדיות אשר הובילו מלח מחבל שרנט למדינות הצפוניות של אירופה הובילו גם יינות מכרם זה. ההצלחה של המסחר ביינות אלה הובילו להכרתה של העיר קוניאק בייצור יין. במאה ה-16 בעקבות ירידה באיכות בחלק מהיינות ואי עמידתם במסעות ארוכים החלו ההולנדים לזקק את היין לברנדי והוא נמהל במים על מנת לשחזר את היין המקורי. בתחילת המאה ה-17 החלו לזקק פעמיים את היין באזור, בהתחשב בריכוזו של האו דה וי, הוא היה יותר זול למשלוח מאשר יין. דודי הזיקוק הראשונים בחבל שרנט נבנו על ידי ההולנדים ולאחר מכן שוכללו על ידי הצרפתים לזיקוק כפול. בעקבות עיכובים במשלוחים התגלה שהאו דה וי משתפר בשהייה ממושכת בחביות עץ אלון (מעץ מיערות לימוזן (Limousin) או טרונקיס (Tronçais)) ושאפשר לשתות אותו ישירות מהחבית. בשנת 1875 פקדה את אזור שרנט מגפת פילוקסרה אשר חיסלה את רוב הכרמים. דבר זה הוביל להקמתה של "הועדה לגידול גפנים" (Viticulture Committee) בשנת 1888. הכרמים נשתלו מחדש על גבי כנות עמידות לפילוקסרה שהובאו מאמריקה, הענבים המסורתיים ששומשו להכנת הקוניאק (פרנץ' קולמבאר ופול בלאנש) הוחלפו לאט לאט בענב היוני בלאן אשר עמיד יותר וכיום מצוי בשימוש ביותר מ-90% מסוגי הקוניאק. בשנת 1909 הוגבלו על ידי הממשלה האזורים בהם מותר לייצר קוניאק. בשנת 1936 הוכר הקוניאק כ"תואר מקור מבוקר" (Appellation d'origine contrôlée). במהלך מלחמת העולם השנייה הוקמה לשכה אשר נועדה לשמור על מלאי הקוניאק. אחרי המלחמה לשכה זו הוחלפה ב"לשכה הלאומית לקוניאק" (BNIC - Bureau National Interprofessionnel du Cognac), אשר מפקחת על ההגבלות לייצור קוניאק.
הגבלות ואזורי גידול
כדי לשמר את שמו של הקוניאק נקבעו על ידי ממשלת צרפת הגבלות לגבי אזור הגידול ואופן ההכנה של הקוניאק על הגבלות אלו מפקחת "הלשכה הלאומית לקוניאק" (BNIC - Bureau National Interprofessionnel du Cognac).
האזור המוגבל לגידול נמצא בצפון אקיטן וגובל באוקיינוס האטלנטי. אזור זה מורכב בעיקרו ממישור וגבעות קטנות. שטחו של אזור זה הוא כ-11 מיליון דונם מתוכם כ-800,000 דונם כרמים. 95% מהכרמים מיועדים לתעשיית הקוניאק. האקלים באזור הומוגני ומתון, עם טמפרטורה שנתית ממוצעת של 13°C.
אזור קוניאק מחולק ל-6 תתי-אזורים: גרנד שמפאן (Grande Champagne - שטח פתוח גדול), פטיט שמפאן (Petite Champagne - שטח פתוח קטן), בורדרי (Borderies - הגבוליים), פין בואה (Fins Bois - יער משובח), בון בואה (Bons Bois - יער טוב) והבואה אורדינר (Bois Ordinaires - יער רגיל).
קוניאק שמתבסס אך ורק על תזקיקי או דה וי מאזורי גרנד שמפאן (לפחות 50%) ופטיט שמפאן מוגדר כ-"Fine Champagne Cognac".
בנוסף להגבלות על אזור הגידול קיימים גם הגבלות על אופן הגידול ואופן ההכנה. סוגי הענבים המותרים לשימוש הם: קולומבר, פול בלאנש, ז'ירנסון בלאן, מלייה סן-פרנסואה, מונטיל, סמיון וכן. הגפנים נשתלים במרחק של כ-3 מטר אחד מהשני. איסוף הענבים מתבצע בחודש אוקטובר ומיד לאחר האיסוף הם מועברים למעיכה. המעיכה נעשית בצורה מלאכותית של מעיכת תיבה או סחיטה אופקית, השימוש בסחיטה מתמשכת אסורה. לאחר המעיכה הענבים מועברים ישירות לתסיסה אך אסור להוסיף סוכר לתסיסה. אחרי 5-7 ימים מתחילת ההתססה היין מכיל כ-9% אלכוהול. זיקוק היין חייב להעשות עד 31 במרץ. האו דה וי לאחר הזיקוק יכיל מקסימום של 72% בטמפרטורה של 15°C.
הכנת הדודים לזיקוק אף היא תחת פיקוח. הדודים צריכים להיות מנחושת משרנט בנפח שלא יעלה על 3000 ליטר כמות החומר המותרת בזיקוק השני היא 2500. כמו כן גם חביות היישון הן תחת פיקוח. החביות מיוצרות מעצי אלון הגדלים באזור לימוזן או טרונקיס. הקרשים נלקחים בין לב העץ לליבנה מעץ בן לפחות 100 שנים. הקרשים נערמים באוויר הפתוח לפחות ל-3 שנים להוצאת המרירות. בהרכבה החביות מורטבות ומחוממות שוב ושוב עד שיוחזקו ביחד ללא ברגים. נפח החביות נע בין 270 ל-450 ליטרים.
התוצר הסופי חייב להכיל לפחות 40% אלכוהול בנפח. תוספות לקוניאק הם מים מזוקקים וכן סוכר, קרמל ותמצית עץ אלון. תוספות נוספות אסורות.
על התווית חייב להיות מצוין שם המותג, נפח הנוזל בבקבוק, אחוז האלכוהול בנפח, שם וכתובת היצרן, ואזור הגידול ממנו ייצרו את הקוניאק.
סדרות על
חברות הקוניאק הגדולות ביותר יוצרות משקאות פרימיום בקטגוריית "סדרת על" של משקאות מיושנים הנחשבים ליוקרתיים ביותר:
גשר ארסמוס
גשר ארסמוס (בהולנדית: Erasmusbrug) הוא גשר מעוגן כבלים העובר מעל נהר הניווה מאס, ומקשר בין שני חלקי העיר רוטרדם שבהולנד.
המבנה
הגשר תוכנן על ידי בן ואן ברקל והושלם בשנת 1996 בעלות של כ-165 מיליון אירו. אורכו של הגשר הוא 802 מטרים, ויש בו עמוד אסימטרי אליו מקושרים מיתרי הגשר. בשל צורת העמוד זכה הגשר לכינוי "הברבור".
הגשר נחנך ב-6 בספטמבר 1996 בנוכחות ביאטריקס, מלכת הולנד, ונפתח לתנועה באוקטובר באותה שנה.
הגשר קרוי על שם ארסמוס מרוטרדם – תאולוג הומניסט שחי בעיר בסוף המאה ה-15.
נחשול (ספינה)
הספינות מבוססות על ספינות הסיור מסדרת T של הצי הדרום אפריקאי.
מבנה הספינה בצורת קטמרן, ספינה בעלת שני גופים מתחת למים, דבר המגביר את יציבות הספינה בעת הפלגה מהירה בים סוער. ממדיה של הספינה קטנים מהדבור, צוותה מונה חמישה אנשים, ועלותה, כולל הציוד, עומדת על כמיליון דולר אמריקאי.
היסטוריה
ספינת הנחשול הראשונה הגיעה לארץ ב-1997. תפקיד ספינות הנחשול להגן מפני חדירת כלי שיט מהירים למים הטריטוריאליים של ישראל.
ב-4 בספטמבר 2005 טבע נחשול בים סוף. הטביעה התרחשה ככל הנראה כתוצאה מאחזקה לקויה. לא היו נפגעים בטביעה אף שחלק מאנשי הצוות נחלצו מהספינה לאחר שכבר שקעה, על ידי צלילה.
בעקבות הטביעה הקפיא מפקד חיל הים הישראלי, האלוף דוד בן בעש"ט, את השימוש בנחשולים, עד לבחינת כל ההיבטים הבטיחותיים שבה. בינואר 2006 הספינה נִמשתה מן המים והנחשולים חזרו לתפקוּד רגיל.
ישרש
יַשְׁרֵשׁ הוא מושב בשפלה מדרום לרמלה (כביש 431 מפריד ביניהם), בתחום המועצה האזורית גזר. המושב משתייך לתנועת המושבים. שטחו כ-500 דונם. מקור השם בפסוק "הַבָּאִים יַשְׁרֵשׁ יַעֲקֹב יָצִיץ וּפָרַח יִשְׂרָאֵל וּמָלְאוּ פְנֵי תֵבֵל תְּנוּבָה", ממנו נלקח גם שם המושב הסמוך, יציץ.
המושב נוסד בשנת 1950 על ידי עולים ממרוקו. במושב, אשר היה פעם חקלאי ברובו, נשארו משקים חקלאיים מועטים ורוב כלכלתו מבוססת על עסקים פרטיים ושכירים, בהם: מוסכים, נגריה, משתלה גדולה, בריכה ומיזוג.
סמל המושב הוא עץ בעל שורשים.
קריון
קריון (בצרפתית: carillon) הוא כלי מוזיקלי המורכב ממספר רב של פעמונים עשויים ברונזה המנוגנים יחדיו באמצעות מקלדת. מספר הפעמונים בקריון הוא 23 או יותר. מנגנים בקריון באמצעות לחיצה על מוט המכונה "באטון", אשר מותקן במקלדת או באמצעות לחיצה על דוושה. המוטות והדוושות מפעילות מערכת מנופים המקישה באמצעות מוט מתכת על הפעמון. עוצמת ההקשה בפעמון תלויה בעוצמת הלחיצה על מוט המקלדת או על הדוושה.
הקריונים נפוצים בעיקר בהולנד, בלגיה וצפונה של צרפת. מגדלי הקריונים בבלגיה ובצרפת הוכרזו על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה
רק במהלך המאה ה-14 נעשה שימוש לראשונה בפעמונים כאמצעי מוזיקלי.
במהלך המאה ה-17 פיתחו פרנסואה המוני ופיטר המוני ובהמשך גם יוצקי הפעמונים מאנטוורפן, מלכיור דה האז, את הטכניקות של יציקת פעמונים כך שיצלצלו בתו מסוים. עם מותם אבד הניסיון שצברו, ורק במהלך המאה ה-19 פותחו שיטות אלו מחדש באנגליה, במפעל יציקת הפעמונים של טיילור (Taylor bellfoundry).
מאפיינים מוזיקליים
כל אחד ואחד מהפעמונים של הקריון משמיע תו אחד, ולכן מנעד הקריון תלוי במספר הפעמונים שיש בו. קריונים בהם 23 עד 27 פעמונים מכונים קריונים בני שתי אוקטבות. קריון ובו לפחות 47 פעמונים (ארבע אוקטבות) מכונה "קריון קונצרטים".
מוזיקה לקריון
מנעד הקריון תלוי במחירו. מאחר שעלות יצור פעמונים רבים בגדלים שונה היא רבה, מחירם של קריונים רבי פעמונים הוא גבוה ביותר. מסיבה זו מספר הקריונים ברחבי העולם מועט, והמוזיקה הנכתבת להם מועטה. ניתן להתאים מוזיקה לקריונים, אולם יש להתייחס למנעד המוגבל של צלילי הקריון.
המוזיקה לקריון נכתבת על שתי חמשות - התווים הנכתבים במפתח פה מסמלים את הצלילים המבוצעים באמצעות הרגלים (לחיצה על הדוושות), ואילו תווים הנכתבים בטרבל מסמלים את הצלילים המבוצעות באמצעות הידיים (לחיצה על המוטות).
בשל עוצמת צלילי הפעמון כמעט בלתי אפשרי ליצור יצירות קונצרטיות המשלבות בין הקריון לכלים אחרים, למעט יצירות מוזיקה אלקטרונית הניתנות להגברה רבה ולהתאמה לעוצמת צלילי הקריון.
הקלטת יצירות קריון
בשל עוצמת הצלילים של הקריון וצורתו הפיזית, הקלטת יצירות קריון היא קשה ביותר. יש לסדר את מכשירי ההקלטה באופן מיטבי כך שצלילי הפעמונים יקלטו בהם מבלי להפריע אחד לשני, ותוך התחשבות בהדים מהמבנה בו מצוי הקריון, דבר האפשרי רק באמצעות ניסויים וטעיות רבים.
קריונים ברחבי העולם
ריכוז הקריונים הגבוה ביותר נמצא בארצות השפלה.
בישראל יש קריון במגדל ימק"א ירושלים.
גור
{{פירושונים|
אישים:
ראו גם
}}
גרייט וול ווליקס C30
גרייט וול ווליקס C30 (באנגלית: Great Wall Voleex C30) הוא רכב סאבקומפקט שיוצר על ידי חברת גרייט וול מוטורס הסינית בשנים 2010–2016.
היסטוריה
בתוך עשרה חודשים מתחילת הייצור פרסמה גרייט וול מוטורס כי נמכרו כבר 100,000 יחידות של הרכב.
הרכב זכה בפרס "רכב הנוסעים הקומפקטי של השנה בסין" לשנת 2010.
הרכב זכה בחמישה כוכבי בטיחות במבחן הבטיחות הסיני שנערך לרכב בפברואר 2011, וקיבל אישור בטיחות מהאיחוד האירופי בדצמבר 2011.
הרכב מאיץ מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 11.3 שניות.
אנתוני אידן
רוברט אנתוני אידן, הרוזן הראשון מאייבון (באנגלית: Robert Anthony Eden, 1st Earl of Avon; 12 ביוני 1897 – 14 בינואר 1977) היה מדינאי בריטי, כיהן כראש ממשלת בריטניה מ-1955 ועד 1957, בתקופת מלחמת סואץ, וכשר חוץ במשך שלוש תקופות (1935–1938, 1940–1945 במהלך מלחמת העולם השנייה ובין השנים 1951–1955).
תחילת דרכו
רוברט אנתוני אידן נולד בווינדלסטון הול (Windlestone Hall) ב-12 ביוני 1897 כבן השלישי מתוך ארבעה בנים, והרביעי מתוך חמישה ילדים של סיר ויליאם אידן. השאלה אם סיר ויליאם אידן היה אכן אביו של אנתוני נתונה בספק גדול. הועלתה אף ההשערה כי אביו היה ג'ורג' וינדהאם. בנוסף, נראה כי אמו הייתה בלתי אחראית בכל הנוגע לכספים, עד שבשל בזבזנותה תפחו חובות המשפחה, שנאלצה למכור נכסים רבים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה מצאו את מותם אביו ושניים משלושת אחיו. אידן עצמו הצטרף לחיל הרובאים המלכותי, וקודם במהירות בשרשרת הפיקוד. הוא הפגין אומץ, היה חייל מצטיין (שהציל את הסמל שלו תחת אש) וחש עצמו בר מזל בהיותו אחד מאלה שניצלו מקטסטרופה שבה מתו מיליון מבני דורו בבריטניה וברחבי האימפריה. ניסיון איום זה לא הפך אותו לפציפיסט, אך הטביע עליו חותם עמוק.
בתום המלחמה הוא החליט להשלים את השכלתו באוקספורד ושאף לקריירה דיפלומטית. אולם, בסופו של דבר, חש בחוסר סבלנות לצפות בקידומו האיטי בשירות הדיפלומטי ומצא עצמו במסלול מהיר יותר לצמרת הפוליטיקה.
צעדים ראשונים בפוליטיקה
ב-1923 הוא נבחר לפרלמנט מטעם המפלגה השמרנית. באותה שנה נשא לאישה את ביאטריס בקט. כאשר גילה אידן שרעייתו מנהלת פרשיות אהבים עם גברים אחרים, הם נפרדו והתגרשו. ב-1926 הוא התמנה למזכירו הפרלמנטרי של שר החוץ, אוסטן צ'מברלין. עד 1935 הוא ביצע שליחויות דיפלומטיות ברחבי אירופה והאימפריה, כמו ועידת פירוק הנשק (1934). ב-1935 הוא מונה לשר בלי תיק לענייני חבר הלאומים ומאוחר יותר באותה השנה, כששר החוץ סמואל הור התפטר, הוא תפס את תפקידו. בגיל 38 היה לשר החוץ הצעיר ביותר שכיהן בבריטניה.
אידן כיהן כשר חוץ בשנים 1935–1938 והתפטר מן הממשלה ב-20 בפברואר 1938, עקב התנגדותו למדיניות הפיוס שהנהיג ראש הממשלה נוויל צ'מברלין.
בית חאנון
משמעות שמה ומקורו עלומים, אולם לפי הסברה שמה מזכיר את שמו של חָנִין מלך עזה, שהאשורים לחמו בו, כמסופר בכתובותיהם בכתב היתדות.
אנתוני אידן
שר חוץ במלחמת העולם השנייה
משפרצה מלחמת העולם השנייה, הציע צ'מברלין לאידן את תפקיד שר המושבות, ללא חברות בקבינט המלחמה המצומצם. הוא תמך במדיניות הספר הלבן (1939). בפברואר 1940 ערך ביקור בארץ ישראל לסקירת חיל המתנדבים האוסטרלי שהוצב בארץ.
בית חאנון
במרכז העיר עומד מסגד א-נאצר (שפירושו: "מסגד הניצחון"). המסגד הוקם לזכר ניצחון המוסלמים על הצלבנים בקרב בית חאנון שנערך במאה ה-13.
במהלך מלחמת העצמאות נכבשה בית חאנון במבצע יואב, אך הוחזרה לידי המצרים לאחר הסכמי שביתת הנשק.
אנתוני אידן
שר חוץ במלחמת העולם השנייה
כשצ'רצ'יל עלה לשלטון במאי 1940, ניתנה לאידן המשרה החשובה של שר המלחמה, אך שוב ללא חברות בקבינט המצומצם. ב-23 בדצמבר באותה שנה מונה בפעם השנייה לשר החוץ (תפקיד שבו החזיק עד 1945) והפעם גם שולב בקבינט המלחמה. אמנם צ'רצ'יל ניהל בעצמו את עיקר המגעים עם סטלין ורוזוולט, אך אידן סייע בידו והיה אחראי במידה רבה לתיאום עם שארל דה גול. כמו כן היה חבר בוועדה ללוחמה פוליטית, שעסקה בהפצת תעמולה בארצות האויב ובמדינות הכבושות על ידי הנאצים.
ב-17 בדצמבר 1942 נאם אידן בפני בית הנבחרים הבריטי וקרא הצהרה רשמית של בעלות הברית על רצח המוני שיטתי של יהודים בשטח הכיבוש הנאצי. כשסיים את דבריו, עמדו חברי בית הנבחרים בראש מורכן לזכר היהודים שנטבחו. אידן התנגד להפצצת אושוויץ.
בית חאנון
בנובמבר 2006 נערך בעיר מבצע ענני סתיו, שמטרתו הייתה פגיעה בתשתיות ייצור הרקטות ובמחבלים פלסטינים. במבצע נהרגו בעיר 57 אנשים, מרביתם מחבלים. ב-7 בנובמבר 2006 ירו תותחים של צה"ל לעבר אזורים שמהם נורו רקטות קסאם לאשקלון. הירי פגע בשכונת מגורים בבית חאנון, וגרם למותם של 19 אזרחים ולפציעתם של 40.
אנתוני אידן
שר חוץ במלחמת העולם השנייה
לקראת תום המלחמה, משנפטר נשיא ארצות הברית, רוזוולט, ייצג אידן את בריטניה בהלווייתו ונותר בארצות הברית לוועידת סן-פרנסיסקו שהציבה את היסודות לארגון האומות המאוחדות. כאשר התקרב מועד הבחירות, חלה אידן באופן חמור בתריסריון, ולכן לא מילא תפקיד מכריע במירוץ. חודש יוני 1945 הביא עמו בשורות קשות; בנו הבכור, סיימון, קצין טייס, נעדר בבורמה. אף על פי כן, ליווה אידן את צ'רצ'יל לוועידת פוטסדאם. חודש לאחר מכן אושר דבר מותו של בנו ודבר תבוסתם של השמרנים בבחירות.
בית חאנון
ב-28 באפריל 2008 נהרגו בבית חאנון אם וארבעה מילדיה (הגדול בן 5) מירי טיל ממסוק של צה"ל.
אנתוני אידן
שר חוץ במלחמת העולם השנייה
אידן סייע להקמת הליגה הערבית.
בית חאנון
במהלך מבצע עופרת יצוקה בית חאנון הייתה בין הערים הראשונות אליהן נכנס צה"ל על מנת לנטרל את ירי הרקטות על ישראל.
בשנת 2014, עם פרוץ מבצע צוק איתן ברצועת עזה, פשטו כוחות של חטיבת הנח"ל יחד עם כוחות של חיל ההנדסה הקרבית מגדוד 601 ועם כוחות שריון מגדוד 46 על העיירה, נטרלו את איום המנהרות ההתקפיות ואת ירי הטילים לעבר יישובי הדרום וחיסלו חוליות רבות של מחבלי חמאס. בקרבות בעיירה נהרגו שלושה מלוחמי גדוד 931.
אנתוני אידן
באופוזיציה ובחזרה למשרד החוץ
סיום המלחמה הותיר את אידן מותש מבחינה פיזית ורגשית. מחלתו והשכול שלו הסבירו את אי התבלטותו בתחילה על ספסלי האופוזיציה. נישואיו התפרקו ב-1950. בבחירות 1951 נחלו השמרנים ניצחון ואידן מונה בפעם השלישית לשר החוץ, כשהוא בן 54. כהונתו זו, עומדת בסימן הובלת בריטניה על-ידו לנסיגה מתעלת סואץ. ומילוי תפקידי מפתח בהקמת נאט"ו ובוועידת ז'נבה בשנת 1954. הוא גם עזר בכינונה של ברית בגדאד וקרא לקצץ בשטחה של מדינת ישראל.
ב-1952 נשא אנתוני אידן לאישה את אן קלריסה צ'רצ'יל, ילידת 1920, בתו של ג'ון סטריינג' ספנסר-צ'רצ'יל, אחיו הצעיר של וינסטון צ'רצ'יל. בכך הפך אידן, נאמנו של וינסטון צ'רצ'יל, גם לקרוב משפחתו. ב-1953 הידרדרה מחלתו וכתוצאה מטעות בניתוח כיס המרה היה עליו לעבור ניתוחים נוספים ולהיות תלוי בתרופות. כך אירע שהוא נעדר ממשרד החוץ למשך חצי שנה.
ראש ממשלה
ב-6 באפריל 1955 הוא מונה לראש הממשלה במקומו של וינסטון צ'רצ'יל. כהונתו עמדה בסימן משברים כלכליים, בעיות אינפלציוניות, עיסוקיו בנושאי המזרח התיכון (אספקת נפט, ברית בגדאד) ומעל לכולם – משבר סואץ ובסופו – מבצע מוסקטר. אידן התפטר ב-9 בינואר 1957, ואת מקומו תפס הרולד מקמילן. אידן עבר לבית הלורדים כ"לורד אייבון". למרות בריאותו הרופפת הוא חי עוד 20 שנה ונפטר בביתו שבווילטשייר ב-14 בינואר 1977.
ב-10 בנובמבר 1955 נשא אידן בגילדהול נאום שקרא להסכם שלום בין ישראל למדינות ערב המבוסס על פשרה בין גבולות תוכנית החלוקה לגבולות הקו הירוק. הוא הבטיח ערבויות לשני הצדדים אם יושג הסכם ואיים שהצד שלא יסכים לפעול במתינות יאבד את אהדת בריטניה. הנאום, שנודע כנאום גילדהול, זכה לאהדה בצד הערבי, אולם זכה לתגובות נמרצות מצד ישראל. ראש הממשלה דוד בן-גוריון ושר החוץ משה שרת שללו כל דרישה לנסיגה ישראלית ובעיתונות הישראלית ראו בנאום עמדה אנטי-ישראלית מובהקת. בריטניה ניסתה להשיג הסכמה בינלאומית למתווה שהוצע בנאום והדבר העיב על יחסי הממלכה המאוחדת–ישראל עד השגת ההסכמות לקראת מלחמת סיני.
ויליאם אלן
ויליאם אלן (William Allen; 25 בנובמבר 1792 – 23 בינואר 1864) היה קצין בצי המלכותי הבריטי ומגלה ארצות. נחשב לאבי הרעיונות של תעלה ניתנת לשיט בנתיב הים התיכון–ים המלח–ים סוף.
קורות חייו ופועלו
ויליאם אלן נולד בעיר הנמל ויימות' במחוז דורסט, אנגליה. התגייס לצי המלכותי ב-1805, וכצוער חובלים השתתף במצור על הדרדנלים ב-1807. אלן שירת על הפריגטה 'לֶדָה' ב-1811 בעת תפיסת ה'ג'אווה' מידי הצרפתים, וכן השתתף ביוני 1813 במתקפה על בסיס שודדי הים בבורנאו. ב-1815 הועלה לדרגת לפטננט. ב-1832 לקח חלק במשלחת הבריטית במעלה נהר ניז'ר במערב אפריקה וב-1836 הועלה לדרגת קומודור.
ב-1841 יצא שוב במשלחת לניז'ר שבה פיקד על ספינת הקיטור 'וילבֶּרפֿוֹרס'. המשלחת הורכבה משלוש ספינות של הצי הבריטי והיא נועדה לקדם את השליטה הבריטית בנתיבי המסחר ולבלום סחר עבדים. במהלך פעולתה חלו בקדחת כמעט כל אנשיה, כשליש מהם מתו בתוך זמן קצר והספינות הוחזרו לבסיסן במלאבו שבחוף האטלנטי. אלן הועלה ב-1842 לדרגת קפטן, אך בשובו לאנגליה הוצב בשירות מילואים במשכורת מופחתת. יחד עם עמיתו למשלחת של 1841 בניז'ר, הרופא וחוקר הטבע תר"ה תומסון, פרסם אלן ספר בן שני כרכים שבו תוארו קורותיה.
במהלך מסעותיו צייר אלן מראות שנקרו בדרכו. ב-1835 פורסם ספר ציוריו של האי אסנשן, שהיה בסיס הצי הבריטי באוקיינוס האטלנטי. ב-1840 פורסם ספר ציוריו ממסעו ב-1832 במערב אפריקה.
ב-1849 יצא אלן למסע למזרח שבמהלכו ביקר במלטה, באיי יוון, בדרום-מערב טורקיה, בסוריה ובארץ ישראל. בדרכו עיין בהשמשת מעגנים עתיקים ובירר את האפשרויות למימוש החיבור בין הים התיכון לים סוף כדרך קיצור ימית להודו וחלופה לרעיון תעלת סואץ.
ויליאם אלן פרש משירותו בצי ב-1862 בדרגת אדמירל-משנה והלך לעולמו בעיר הולדתו שנתיים לאחר מכן. הוא היה עמית בחברה הגאוגרפית המלכותית, בחברה הזואולוגית של לונדון ובחברה המלכותית של לונדון לשיפור הידע במדעי הטבע, וכן היה פעיל בתנועה לביטול העבדות.
קישורים חיצוניים
Willian Allen with Thomas Richard Heywood Thomson, A Narrative of the Expedition sent by H.M.'s Government to the River Niger in 1841 under the command of Captain H.D. Trotter , London: Richard Bentry, 1848 – כרך ראשון, כרך שני
ג'ון סטיוארט מיל
ג'וֹן סְטְיוּאַרְט מִיל (באנגלית: John Stuart Mill; 20 במאי 1806 – 8 במאי 1873) היה פילוסוף, כלכלן פוליטי, פמיניסט ועובד ציבור אנגלי, אשר נחשב להוגה הליברלי המשפיע ביותר במאה ה-19. הוא פיתח את תורת התועלתנות בתחום הפילוסופיה של המוסר, עסק בלוגיקה ובפילוסופיה מדינית ותמך בתאוריה האתית שהציג לראשונה מורו וחברו הטוב של אביו, ג'רמי בנת'ם. תפיסתו הליברלית תבעה את חירות האינדיבידואל על פני שליטה ממשלית חסרת גבולות.
ביוגרפיה
ג'ון סטיוארט מיל נולד בפנטונוויל שבבריטניה, בנו הבכור של ג'יימס מיל. מיל חונך על ידי אביו, בעצתם ובעזרתם של ג'רמי בנת'ם ופרנסיס פלייס. הוא גודל באופן נוקשה מאוד, ונמנע ממנו כל מגע עם בני גילו. מטרתו הברורה של אביו, חסיד של בנת'ם, הייתה לבנות אינטלקט גאוני שימשיך אחרי מותו את היישום והפיתוח של התועלתנות.
ביצועיו של מיל כילד היו יוצאי דופן. בגיל שלוש הוא למד את האלפבית היווני, ורשימות ארוכות של מילים יווניות ותרגומיהן לאנגלית. בגיל שמונה כבר קרא את משלי איזופוס, את האנבסיס של קסנופון, את כל כתבי הרודוטוס, והכיר את לוקיאנוס מסאמוסאטה, דיוגנס לארטיוס, איסוקרטס ושישה דיאלוגים של אפלטון. הוא גם קרא הרבה מאוד היסטוריה אנגלית ולמד מתמטיקה.
תוכנית לימודיו של מיל מגיל שמונה ועד שלוש עשרה פורסמה בביוגרפיה מאת ביין. נראה כי הוא הצטנע באוטוביוגרפיה שלו, וכי למד יותר ממה שכתב שם. בגיל שמונה הוא החל ללמוד לטינית, גאומטריה ואלגברה, והחל ללמד את הילדים הקטנים יותר במשפחה. הוא עדיין קרא בעיקר היסטוריה, וגם את כל הסופרים הלטיניים והיווניים שכתביהם נלמדו באוניברסיטאות באותה התקופה. הוא לא למד לכתוב ביוונית או בלטינית, ומעולם לא ידע שפות אלה על בוריין; הוא למד את השפות כדי לקרוא את החיבורים, ובגיל עשר כבר יכול היה לקרוא את אפלטון במקור בקלות. הספר של אביו, ההיסטוריה של הודו, פורסם ב-1818. מיד לאחד מכן, כשהוא בערך בן 12, החל מיל ללמוד לוגיקה סכולסטית, וכן קרא את המאמרים על הלוגיקה של אריסטו. בשנה שלאחר מכן החל ללמוד כלכלה, ולמד את כתביהם של אדם סמית' ושל דוד ריקרדו, שהיה חבר של אביו. הוא עתיד היה להוסיף ולהשלים את ההבנה שלהם על תהליכים כלכליים. מיל עבד ב"חברת הודו המזרחית הבריטית", אך היה גם חבר ליברלי בפרלמנט. הוא תמך בהורדת המסים הכבדים מאירלנד, ובצורה כללית תמך במה שהוא קרא "היגיון". בספרו "מחשבות על ממשלה ייצוגית" קרא מיל לרפורמות שונות בפרלמנט ובשיטת ההצבעה, ובעיקר קרא לייצוג יחסי ולהרחבת זכות הבחירה.
ב-1851 נשא מיל לאישה את הרייט טיילור לאחר 21 שנות חברות. לטיילור הייתה השפעה ממשית על עבודתו ועל רעיונותיו של מיל, לפני נישואיו ובמהלכם. יחסיו עם הרייט טיילור הביאו לתמיכתו של מיל בזכויות נשים.
בין השנים 1865–1868 כיהן מיל כחבר הפרלמנט הבריטי של הסיטי של וסטמינסטר מטעם המפלגה הליברלית. במהלך כהונתו, פעל למען זכות בחירה לנשים, וביוני 1866 הציג לפרלמנט עצומה למען זכות בחירה לנשים שכללה 1500 חתימות, עליה עמלו הפעילות הסופרג'יסטיות ברברה בודישון, אמילי דייוויס ואליזבת גארט אנדרסון. מיל היה חבר הפרלמנט הבריטי הראשון שהציג עצומה גדולה בדרישה לזכות בחירה לנשים. שנה לאחר מכן, הציע מיל להחליף בהצעת חוק מסוימת את המילה 'Man' (בעברית: גבר) למילה 'Person' ׁ(בעברית: במובן של 'אדם') כך שתכלול גם נשים, אולם הצעתו נדחתה.
יצירותיו
בספרו "על החירות" מתווה מיל את טבעו וגבולותיו הרצויים של הכוח שהחברה יכולה להפעיל על היחיד. טענה אחת שניסח מיל היא "עקרון הנזק", והוא שאנשים חופשיים לעשות ככל העולה על רוחם, כל עוד הם אינם מזיקים לאחרים. לפי הפרשנות הרווחת, מיל עוסק ב"על החירות" בעיקר בחירות שלילית, מונח שנטבע על ידי ישעיה ברלין. חרות שלילית גורסת כי חובתה היחידה של הממשלה היא לדאוג להסיר את המכשולים מעל צורות התנהגות שאינן מזיקות לאנשים אחרים.
בספרו "שעבוד האישה" טוען מיל בעד זכות בחירה לנשים. כאשר הספר יצא לאור לראשונה, הוא התקבל בסערה ועורר מחלוקת עזה, משום שהוא נתפס כפוגעני כלפי הנורמות המקובלות שהסדירו את מעמדם של הגברים והנשים בחברה האירופאית. ספר זה הניח את היסודות הפילוסופים למהפכה הפמיניסטית, ולכן נחשב לאחד החיבורים החשובים ביותר בהגות הפמיניסטית.
התועלתנות על-פי מיל
אחת התרומות החשובות ביותר של מיל להגות הפילוסופית-מדינית היא התאוריה התועלתנית שפיתח. לפי מיל, התוצאתנות של הפעולות מכילה בתוכה את התועלת של תוצאות הפעולות. כלומר, על מנת להגיע לתוצאה המרבית, צריכים בני האדם לשאוף להשיג את התועלת המרבית בהתאם לכך. הדבר הנעלה ביותר, לפי מיל, הוא אושרה של החברה האנושית, ולדעתו המצב האידיאלי בעולם הוא חלוקת מרב האושר בין מרב בני האדם. הנחות אלה הביאו אותו לסברה כי מצב האושר המרבי הוא התכלית העליונה של המוסר האנושי. בשל העובדה שהאדם צריך להציב אל מול עיניו את האושר הכללי, דבר זה עלול לגרום לאותו אדם לתרום לחברה על ידי פגיעה ברצונותיו הוא - כלומר האושר הכללי עולה בחשיבותו פי כמה וכמה על פני האגואיזם.
התנגדויות לגישה התועלתנית
התנגדויות רבות עלו כנגד דבריו של מיל, ובעיקרן האמירה כי העיסוק בחשיבה על אודות התכלית הכללית של החברה, תגזול מהיחיד את הזמן לעיסוק המוסרי ולהטבת החברה שבה הוא נמצא. על כן טען מיל כי אין הוא מבקש שהאדם יערוך בתודעתו מחשבה מעמיקה מדי אודות הטוב הכללי המוסרי, אלא שהאדם יעשה את הטוב ביותר מבחינתו, וכך בני האדם - כסכום כולל - ימצו את התועלת הכללית.
נראה כי התועלתנות של מיל יוצרת עולם שבנוי כולו על יסוד אנושי אגואיסטי, שיוצר עולם שכולו אינטרסים ומוסר שזוכה ליסודות שבריריים. כדי לשבור סברה זו טוען מיל כי יש פער בין תכונות שהופכות את המעשה לתועלתני לבין הפרוצדורה הטובה ביותר לעשותו. האדם המחונך, כך הוא אומר, יבצע את הפעילות התועלתנית מתוך חינוכו הוא, ולא מתוך התוצאה שתניע אותו לפעולה. הפעולה התועלתנית תהיה פעולה המתקיימת בעקבות חינוך האדם, ובכך יוצר האדם גם את התוצאה המקסימלית דרך החינוך.
ביקורת נוספת קובעת כי התועלתנות פוגעת באופן ישיר ביושרת בני האדם, ולכן קשה לקבלה כבסיס לפעולה מוסרית. ברנארד ויליאמס, מבין הפילוסופים של המוסר המשפיעים ביותר במאה ה-20, נתן את משל "ג'ים והאינדיאנים" להמחשת הבעיה, כאשר העמיד אדם בפני האפשרות להרוג אינדיאני אחד לצורך הצלת אינדיאנים אחרים. מכך יוצא כי חובתו המוסרית של ג'ים היא להרוג את האחד המסכן, אך יש כאן ביטול של היושרה המוסרית של האדם, ולכן אקט בלתי מוסרי אינו יכול לקבל שום הצדקה של פעולה מוסרית.
האושר האנושי
"המעשים הם ישרים אם הם נוטים להגדיל את האושר, ובלתי ישרים אם הם נוטים ליצור את היפוכו. האושר פירושו הנאה והעדר כאב. ההנאה והחופש מכאב הם היחידים שמצויים כתכליות".
דבריו של מיל עומדים כנגד אמירותיו של אריסטו כי ההנאה היא אלמנט המעמיד את האדם בדרגת מוסריות המקבילה לזאת של בהמות. מודעותו של מיל לסברה זו מביאה אותו לטענה כי הנחת המוצא צריכה להיות כזאת שתופסת את האדם כיצור נעלה יותר מן החיה ובעל יכולות קוגניטיביות וערכיות גבוהות יותר. מקסום ההנאה אצל מיל צריך להיות מקסום אותן ההנאות שהאדם מיוחד בהן.
חמור הזהב
חמור הזהב (לטינית: Asinus aureus) או המטמורפוזות (Metamorphoses) הוא רומן קומי מאת לוקיוס אפוליוס. הוא נכתב במחצית השנייה של המאה השנייה לספירה והוא הרומן היחיד בשפה הלטינית הקלאסית ששרד במלואו מאותה תקופה.
החיבור כתוב בגוף ראשון ומגולל את סיפורו של לוקיוס, בן טובים מקורינתוס, אשר בעת ביקורו בתסליה שביוון, עיר שהייתה ידועה כמרכז מאגי, מנסה את כוחו בכישוף. כתוצאה משימוש לא אחראי בשיקוי הלא נכון, הופך לוקיוס לחמור. בדמותו החדשה הוא עובר תלאות וייסורים עד שהוא מצליח, בעזרתה של האלה המצרית איזיס, להשיב לעצמו את דמותו האנושית. הרומן משלב אלמנטים רבים מן המיתולוגיה הגרקו-רומית ומהתרבות העממית בת התקופה.
ה"מטמורפוזות" של אפוליוס מבוסס על מקור יווני, שלא השתמר. עם זאת, קיים עיבוד אחר של אותו מקור, "לוקיוס או החמור", שנכתב בשפה היוונית בערך באותה תקופה, ויוחס, כפי הנראה בטעות, ללוקיאנוס מסאמוסאטה. שני החיבורים דומים בתוכנם, אך זה של אפוליוס כולל שתי תוספות:
הרטמן פון אואה
הרטמן פון אואה (גרמנית: Hartmann von Aue; נולד בסביבות 1160) היה מגדולי המשוררים הגרמנים בימי הביניים.
חייו
הרטמן נולד בשוואביה ואת חינוכו קיבל במנזר. לאחר שהוכר כמשכיל נעשה למשורר החצר בבית אצילים מקומי בשם אואה. כן השתתף במסע הצלב השלישי בשלהי המאה ה-12. מועד פטירתו אינו ידוע. בשנת 1210 מוזכר הוא עדיין חי בכתביו של גוטפריד פון שטרסבורג. כפי הנראה, הלך לעולמו מעט מאוחר יותר.
יצירותיו של הרטמן מעמיקות, קפדניות וחינניות בלשונן, ומיוצג בהן האידיאל האבירי של זמנו. משתקפים מהן ניגודים בין חובה ותשוקה, ובין כבוד האביר ואהבת הבעל לרעייתו. פרט לשירי אהבה ולשירים על מסעי הצלב, חיבר הרטמן שתי פואמות על קורותיהם של אבירי המלך ארתור: ארק (Erec) ואיוון (Iwein), כפי שהן מסופרות ביצירותיו של כרטיאן מטרואה. חיבר גם פואמה מקורית אודות "היינריך המסכן" (Der arme Heinrich), על אביר שנרפא ממחלת הצרעת הודות לעלמה צעירה שביקשה להקריב את חייה למענו, כך שדמה ישמש לו כתרופה וימרח כולו על גופו. בגלל אהבתה הגדולה היא נותרת בחיים בדרך נס. האפוס הקצר פרי עטו, "גרגוריוס או החוטא הטוב" (Gregorius oder Der gute Sünder), מבוסס על מעשייה נוצרית קדומה בשם גרגוריוס על האבן.
גיורגי גוצ'וליישווילי
גיורגי גוצ'וליישווילי (בגאורגית: გიორგი გოჩოლეიშვილი; נולד ב-14 בפברואר 2001 בכותאיסי שבגאורגיה) הוא כדורגלן גאורגי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת שחטאר דונייצק ובנבחרת גאורגיה.
קריירת מועדונים
גוצ'וליישווילי גדל במחלקת הנוער של סבורתלו טביליסי. בשנת 2020 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הגאורגית. הוא ערך 69 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שמונה שערים. בעונת זכה עם המועדון בגביע הגאורגי.
קריירה בינלאומית
ב-17 בנובמבר 2022 ערך גוצ'וליישווילי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גאורגיה, בהפסד 0–3 לנבחרת מרוקו במשחק ידידות.
פרסי סוף השנה של NXT
פרסי סוף השנה של NXT לשנת 2015
הזוכים בפרסים פורסמו ב-13 בינואר 2016 בתוכנית NXT. ההצבעות נערכו באתר הרשמי של ה-WWE.
הזוכים נרשמו בראש כל קטגוריה בכתב מודגש.
פרסי סוף השנה של NXT לשנת 2016
הזוכים בפרסים פורסמו באירוע NXT TakeOver: San Antonio, שהתקיים ב-28 בינואר 2017. ההצבעות נערכו בטוויטר.
הזוכים נרשמו בראש כל קטגוריה בכתב מודגש.
פרסי סוף השנה של NXT לשנת 2017
הזוכים בפרסים פורסמו באירוע NXT TakeOver: Philadelphia, שהתקיים ב-27 בינואר 2018. ההצבעות נערכו בטוויטר.
הזוכים נרשמו בראש כל קטגוריה בכתב מודגש.
פרסי סוף השנה של NXT לשנת 2018
הזוכים בפרסים פורסמו במופע המקדים לאירוע NXT TakeOver: Phoenix, שהתקיים ב-26 בינואר 2019. ההצבעות נערכו בטוויטר.
הזוכים נרשמו בראש כל קטגוריה בכתב מודגש.
פרסי סוף השנה של NXT לשנת 2019
הזוכים בפרסים פורסמו בפרק של התוכנית NXT, שהתקיים ב-1 בינואר 2020. ההצבעות נערכו בטוויטר.
הזוכים נרשמו בראש כל קטגוריה בכתב מודגש.
פרסי סוף השנה של NXT לשנת 2020
הזוכים בפרסים פורסמו בפרק של התוכנית NXT, שהתקיים ב-30 בדצמבר 2020. ההצבעות נערכו באתר הרשמי של ה-WWE.
הזוכים נרשמו בראש כל קטגוריה בכתב מודגש.
שומרי הגלקסיה (סרט)
שומרי הגלקסיה (באנגלית: Guardians of the Galaxy) הוא סרט גיבורי על אמריקאי אשר מבוסס על קומיקס שומרי הגלקסיה, ובהפקה מבית אולפני מארוול. הוא הסרט העשירי ביקום הקולנועי של מארוול. את הסרט ביים וכתב ג'יימס גאן ומככבים בו אנסמבל שחקנים ככריס פראט, זואי סלדנה, דייב בטיסטה, וין דיזל, בראדלי קופר, לי פייס, מייקל רוקר, קארן גילאן, דג'ימון הונסו, ג'ון סי. ריילי, גלן קלוז ובניסיו דל טורו. צילומי הסרט נמשכו בין יולי לאוקטובר 2013 בלונדון.
בסרט, פיטר קוויל, טייס חלל והרפתקן, מוצא כדור עתיק ומסתורי המכיל בתוכו חפץ עתיק יומין בעל אנרגיה הרסנית ורבת עוצמה. על מנת להציל את היקום מפני איש צבא חייזרי פסיכופת וחסר רחמים בשם רונאן המאשים, קוויל צריך לשתף פעולה עם קבוצה של פושעים מוזרים ולא מוצלחים כמוהו.
"שומרי הגלקסיה" יצא לאקרנים ב-31 ביולי 2014 בישראל וב-1 באוגוסט 2014 בארצות הברית ב-2D ,3D ואיימקס תלת-מימד. עם יציאתו לאקרנים, הסרט קיבל ביקורות מקצועיות ששיבחו רבות את ההומור, סגנון המשחק (במיוחד של פראט), קטעי האקשן, האפקטים והפעלולים, הכתיבה, העלילה, פסקול הסרט, התסריט, הבימוי והסגנון הוויזואלי. בנוסף לתשבחות רבות, הסרט היה לשובר קופות והכניס יותר מ-774 מיליון דולר לעומת תקציב הפקה של כ-195 מיליון דולר. בנוסף להצלחתו, הסרט היה מועמד לאוסקר על האפקטים הטובים ביותר אולם הפסיד לדרמת המדע בדיוני "בין כוכבים" של כריסטופר נולאן.
בעקבות הצלחת הסרט, סרט המשך הנקרא "שומרי הגלקסיה: חלק 2",יצא לאקרנים ב-5 במאי 2017 בארצות הברית וב-4 במאי 2017 בישראל.
תקציר
במרחבים הרחוקים של הגלקסיה, טייס החלל פיטר קוויל מוצא את עצמו נרדף לאחר שגנב מנבל-העל רונאן. כדי להתחמק ממנו, קוויל צריך לכרות ברית מאולצת עם קבוצה של לא יוצלחים שביניהם נמנים גאמורה, דראקס המשמיד, רוקט וגרוט אשר קוראים לעצמם שומרי הגלקסיה. בהמשך, קוויל מגלה את כוחו האמיתי של הממצא אותו גנב והאיום שזה משקף על היקום כולו, מה שמאלץ אותו לאסוף את חבריו החדשים לעמדה אחרונה ונואשת על גורלו של היקום.
עלילת הסרט
בשנת 1988, פיטר קוויל מבקר את אמו חולת הסרטן, המעניקה לו מתנה ברגעיה האחרונים. כאשר היא מתה, קוויל הנסער בורח מבית החולים, ונמצא על ידי קבוצת "הבוזזים" - פיראטי חלל - בהנהגת יונדו אודונטה. 26 שנה לאחר מכן, על כוכב הלכת מוראג, קוויל הבוגר גונב כדור מסתורי, אך נתפס על ידי קוראת' וחייליו בפקודתו של רונאן המאשים. קוויל בורח, בוגד ביונדו אשר שם פרס על ראשו, כאשר בו בעת רונאן שולח את המתנקשת גאמורה להשיג את הכדור.
קוויל מנסה למכור את הכדור בכוכב זאנדאר לסוחר, אך העסקה נכשלת כאשר הסוחר מגלה כי רונאן מעורב. מאבק מתפתח בין קוויל לגאמורה, אליו מצטרפים ציידי הראשים רוקט וגרוט על מנת להשיג את הכסף שמוצע על ראשו של קוויל. לפתע, חיל נובה מגיע למקום, עוצר את הארבעה ומעביר אותם לכלא בשם קילן. בקילן, חבורות אסירים מעוניינים להרוג את גאמורה כנקמה על רצח קרוביהם. הבולט ביותר ביניהם הוא דראקס המשמיד, אשר מעוניין להרוג את גאמורה כנקמה על מותן של אשתו ובתו על ידי רונאן. קוויל מצליח לשכנע את דראקס המשמיד לא להרוג את גאמורה, בטענה שהיא מסוגלת להביא אליו את רונאן. גאמורה מגלה להם כי היא בגדה ברונאן, שמעוניין להרוס את זאנדאר עם כוחו של הכדור, למען קונה אחר לכדור. לאחר מכן, קוויל, גאמורה, דראקס, רוקט וגרוט בורחים מהכלא.
במקום אחר, רונאן ותאנוס נפגשים ודנים על בגידתה של גאמורה ואובדן הכדור. הקבוצה בורחת בספינתו של קוויל, "המילאנו", ל"ראשומקום" הבנוי בצורת ראשו הכרות של חייזר מגזע השמימיים. הקבוצה נפגשת עם טנליר טיוואן, האספן, אשר חושף כי הכדור הוא אבן אינסוף, כמו גם את טבעו האמיתי של הכדור. לאחר שהכדור עצמו נפתח, עוזרתו המתוסכלת של האספן נוגעת בכדור עצמו, וכך מפוצצת את המקום. כמו כן, דראקס השיכור מזמן למקום את רונאן. רונאן מביס את דראקס בקלות, ובעוד האחרים בורחים, אחותה המאומצת של גאמורה - נביולה - רודפת אחריהם. נביולה הורסת את החללית של גאמורה, משאירה אותה למות בחלל הריק, ולוקחת את הכדור. קוויל מגיע, ונותן לה את הקסדה שלו כדי שתשרוד; הוא יוצר קשר עם יונדו, שמציל אותם. דראקס, רוקט וגרוט מאיימים לתקוף את ספינתם של יונדו והבוזזים, אך קוויל יוצר הפסקת אש. הקבוצה מסכימה כי לצאת קרב מול רונאן פירושו מוות בטוח, אבל הם חייבים לעצור אותו מלהשתמש באבן האינסוף על מנת להרוס את הגלקסיה. כמו כן, הם מגייסים את הבוזזים לעזרתם, וזאת בתנאי שהכדור יימסר ליונדו. על ספינת הדגל של רונאן, "האסטר השחור", רונאן משתמש בכוח של הכדור כדי לחזק את עצמו ואת פטיש המלחמה שלו, ומאיים על תאנוס כי לאחר שיהרוס את זאנדאר, יהרוג אותו. בעקבות שנאתה לאביה המאמץ, נביולה יוצרת ברית עם רונאן.
מעל זאנדאר, נוצר קרב אווירי בין צי הבוזזים, חיל נובה וקבוצתו של קוויל לבין האסטר השחור. רונאן משתמש בפטיש המלחמה המשופר שלו על מנת להשמיד את כוחות חיל נובה, דראקס הורג את קוראת' וגאמורה מביסה את נביולה, אשר נמלטת, ופותחת את השערים המגנים על רונאן. קבוצתו של קוויל (המונה את קוויל עצמו, גאמורה, דראקס וגרוט) מובסת על ידי רונאן, אך רוקט מתרסק עם המילאנו דרך האסטר השחור. האסטר השחור מתרסקת על זאנדאר, וגרוט מקריב את עצמו כדי להציל את שאר הקבוצה. רונאן יוצא מההריסות ומתכונן להרוס את זאנדאר, אך קוויל מסיח את דעתו בכך שהוא רוקד ושר את השיר O-o-h Child ומאפשר לדראקס ורוקט להרוס את פטיש המלחמה שלו. קוויל תופס את הכדור, וחולק את כוחו עם גאמורה, דראקס ורוקט, רונאן נדהם לגלות כי כוחו של הכדור אינו הורג את החבורה ואת קוויל. קוויל מכריז כי הם "שומרי הגלקסיה", ומשתמש בכוח של הכדור כדי להשמיד את רונאן ובכך רונאן מת, והשומרים הצליחו להציל את זאנדאר.
לאחר מותו של רונאן, קוויל מרמה את יונדו, ומוסר לו העתק של הכדור בעוד הכדור האמיתי נמסר לחיל נובה. כאשר הבוזזים עוזבים את זאנדאר, יונדו מציין כי הם עשו טוב שלא הביאו את קוויל לאביו. נובה פריים מספרת לקוויל כי אביו הוא חייזר, ורוקט שם ענף מהגוף של גרוט בתוך עציץ וגרוט חוזר לחיים רק קטן יותר. קוויל פותח את המתנה שקיבל מאמו: קלטת מלאה בשירים אשר היו מהאהובים עליה. השומרים עוזבים, עם גופו הגדל של גרוט.
בסצנה שאחרי הכתוביות, האספן יושב בחורבות ראשומקום ושותה משקה כלשהו. כאשר כלב החלל הקוסמונאוטי קוסמו מלקק את פניו, הווארד הברווז מביע את סלידתו מהעניין וחוזר לשתות.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1840
הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1840 היו הבחירות הארבעה-עשר במספר בתולדות ארצות הברית, ונערכו מיום שישי, 30 באוקטובר, עד ליום רביעי, 2 בדצמבר 1840. במהלכן ניסה הנשיא מרטין ואן ביורן להיבחר שוב למרות השפל הכלכלי ואף על פי שהמפלגה הוויגית כולה עמדה לצדו של ויליאם הריסון. תחת התנאים האלה, הוויגים ניצחו את ואן ביורן בקלות.
שומרי הגלקסיה (סרט)
הופעות אורח
ג'וש ברולין מופיע בסרט בתפקיד תאנוס בהופעה ללא קרדיט ובאמצעות דיבוב ולכידת תנועה. שון גאן, אחיו של הבמאי, הופיע ככפילו של תאנוס במהלך הצילומים וכן כסגנו של יונדו. אלכסיס דניסוף שב לגלם את מנהיג הצ'יטאורי מ"הנוקמים". אופליה לוביבונד שבה לגלם את קארינה, שפחתו של האספן מהסרט "תור: העולם האפל". פיטר סרפינוביץ' מגלם קצין בחיל נובה בשם גארטן סאאל. גרג הנרי מגלם את סבו של קוויל ולורה האדוק מגלמת את אמו מרדית'. ספנסר וילדינג מופיע כשומר כלא שמחרים את הווקמן של קוויל. לויד קאופמן מופיע כאסיר ונייתן פיליון מדבב את קולו של אסיר אחר. יוצר הקומיקס סטן לי מופיע בקצרה כחובב נשים קסנדרי. מילה קרלינג מופיעה בקצרה בתפקיד החייזרית בריט בה נתקל קוויל בספינתו כשהוא נמלט מכוכב הלכת מוראג. הבמאי ג'יימס גאן מופיע בקצרה כתושב סאקארה, מאראמה קורלט מופיעה כמנהלת קרבות בבר חייזרי, רוב זומבי מופיע כנווט של הבוזזים והמלחין טיילר בייטס כטייס של הבוזזים. סת' גרין מדבב בסרט את הווארד הברווז בסצנה שלאחר כתוביות הסיום. בנוסף, קוסמו כלב חלל הרוסי מופיע בסרט. בקומיקס, קוסמו הוא בעל ברית של המשמידים.
פיתוח
נשיא אולפני מארוול קווין פייגי הזכיר לראשונה את שומרי הגלקסיה כסרט אפשרי כבר בכנס קומיק-קון 2010, שנערך בסן דייגו, באומרו כי "ישנן מספר סדרות מעורפלות, כמו שומרי הגלקסיה, ששוכתבו מחדש לאחרונה בדרך כיפית בחוברות הקומיקס". בספטמבר 2011, פייגי שב וציין את הנושא במגזין אנטרטיינמנט ויקלי באומרו, כי "ישנה הזדמנות לעשות סרט חלל אפי וגדול, כפי שהסרט תור מרמז על כך, בצד הקוסמי של יקום מארוול". ביוני 2012 החלו לרוץ שמועות כי הסרט אושר להפקה ויוזכר בו הנבל תאנוס, כסרט אפשרי שיוביל להמשך ל"הנוקמים". מגזין וראייטי הוסיף לשמועות וציין שהסרט נמצא בעדיפות עליונה והתסריט נכתב בידי ניקול פרלמן.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1840
הריסון בן ה-67 היה הנשיא המבוגר ביותר עד רונלד רייגן ב-1980, ומת כעבור מעט יותר מחודש לאחר שנכנס לתפקיד. סגנו טיילר החליף אותו, אף על פי שאף חוק באותה תקופה לא הבהיר את הנושא, והתקדים שקבע טיילר המשיך להיות המנהג עד העברת התיקון ה-25 לחוקת ארצות הברית.
הבחירה של טיילר כסגן הנשיא הייתה אסון לוויגים: אף על פי שהוא היה תומך של קליי, הוא היה דמוקרט לשעבר ותומך נלהב של זכויות המדינות, וככזה הוא חסם את התוכניות הפוליטיות של הוויגים. ב-1841 הוא סולק מהמפלגה.
שומרי הגלקסיה (סרט)
פיתוח
פייגי הכריז בכנס קומיק-קון ב-2012 שהסרט נמצא בשלבי הפקה, עם תאריך יציאה לאקרנים ב-1 באוגוסט 2014. הוא הוסיף ואמר שהסרט יכלול את סטאר לורד, דראקס המשמיד, גאמורה, גרוט ורוקט ראקון. כמו כן הוצגו שני עיצובים אמנותיים של רוקט ראקון ושל חברי הקבוצה. באוגוסט אותה שנה נשכר כריס מק'קוי כדי לשכתב את התסריט של פרלמן, אולם הוא לא קיבל קרדיט על כתיבתו. הבמאי ג'יימס גאן נבחר לביים את הסרט. ג'וס וידון, במאי הנוקמים אשר משמש כיועץ לכל הסרטים שמובילים לסרט הנוקמים: עידן אולטרון, היה נלהב על בחירתו של גאן כבמאי הסרט, באומרו, "השם ג'יימס גאן גורם לי להאמין שהסרט הזה יעבוד. הוא כל כך לא קונבנציונלי ומשוגע, אבל גם חכם מאוד. כזה איש אמנות שבונה מהלב. הוא אוהב את הראקון, זקוק לראקון. יש לו טוויסט מעניין לגביו, אבל הכל מגיע מאהבה אמיתית לחומר המקור. יהיה קשה לדמויות האנושיות לעמוד בקצב".
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1840
הוויגים הצליחו להעמיד רק עוד נשיא אחד ב1848: זאכרי טיילור, שגם הוא מת בתפקידו לאחר קצת יותר משנה, כשמחליפו מילרד פילמור חיסל את התדמית הוויגית וגרם לפירוק המפלגה לאחר הבחירות ב-1852. ואן ביורן, שהפסיד בבחירות הללו, ניסה להיות המועמד הדמוקרטי בעוד ארבע שנים. לאחר שהפסיד, הוא נהיה המועמד של מפלגת הארץ החופשית ב-1848.
מועמדים דמוקרטים
ואן ביורן, הנשיא היוצא, הועמד לבחירה בבולטימור במאי 1840. המפלגה סירבה להעמיד לבחירה מחודשת את ריצ'רד ג'ונסון, אבל לא הסכימה על מועמד אחר בפעם היחידה בתולדות ארצות הברית. בחבר האלקטורים ההצבעה הדמוקרטית לסגן הנשיא התחלקה בין ג'ונסון, ליטלטון טאזוול וג'יימס פולק.
שומרי הגלקסיה (סרט)
לקראת ההפקה
בספטמבר 2012, ג'יימס גאן עדכן בעמוד הפייסבוק שלו כי הוא חתם לביים את הסרט ולשכתב אותו. בנובמבר אותה שנה נודע כי השחקנים ג'ואל אדגרטון, ג'ק יוסטון, לי פייס, אדי רדמיין וג'ים סטרג'ס נבחנו לתפקיד של פיטר קוויל. שחקנים נוספים שנשקלו לגלם את התפקיד היו זאקרי לוי, ג'וזף גורדון-לוויט ומייקל רוזנבאום. השחקן לי פייס אישר את הדיווחים. בפברואר 2013 לוהק לבסוף כריס פראט לתפקיד.
בינואר 2013 דווח כי הצילומים יחלו באולפני שפרטון בלונדון ואולפני מארוול הכריזו כי הסרט יוקרן בתלת-מימד. המפיקה בפועל, ויקטוריה אלונזו הודיעה כי הצילומים יחלו ביוני, וכי דמויותיהם של רוקט ראקון ושל גרוט ייווצרו בשילוב של גרפיקת תלת־ממד ולכידת תנועה, באומרה כי "אין כל דרך לבצע לכידת תנועה בדביבונים. הם פשוט לא יתנו לך להלביש את החליפה עליהם. נעשה כנראה רוטומציה כדי ללכוד מעט מההתנהגות. יהיו לנו מבצעים כדי לחקות את מה שג'יימס גאן מתכנן עבור הדמות. הוא מאוד ברור לגבי הכיוון אליו הוא רוצה לקחת את הדמויות". בריאיון למגזין SFX, קווין פייגי ציין במרץ 2013 שבהשוואה לסרטים האחרים ביקום הקולנועי של מארוול, סרט זה יעמוד בפני עצמו והוא מתרחש באותו יקום. בזמן שאנחנו נמצאים בצד השני של היקום בסרטים האחרים, אפשר לראות את אותם מאפיינים בשומרי הגלקסיה, אבל האוונג'רס לא מעורבים בנעשה". הוא הוסיף ואמר ש-95% מהסרט יתרחש בחלל החיצון. באמצעו של אותו חודש, דייב בטיסטה לוהק לתפקיד דראקס המשמיד, כשבין השחקנים שנשקלו לתפקיד נמנים אייזיאה מוסטפא, ג'ייסון מומואה ובריאן פטריק וייד. באפריל נשכר הפסל בריאן מואר, שפיסל בעבר את מסכתו של דארת' ויידר לסרטי מלחמת הכוכבים.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1840
מועמדים וויגים
שלוש שנים לאחר שואן ביורן נבחר ב-1836, הוויגים התכנסו בוועידה הלאומית עם רצון להסכים על מועמד אחד. המפלגה בחרה בגנרל בדימוס הפופולרי, ויליאם הנרי הריסון, שהיה המועמד הכי מוצלח בפעם הקודמת. הריסון, אף על פי שהיה אריסטוקרט ובעל עבדים, נחשב לנציג פשוטי העם. המפלגה בחרה בסנאטור לשעבר ג'ון טיילר להיות סגנו.
הריסון נולד בווירג'יניה אבל נחשב לצפוני בגלל שבא מאוהיו, ולכן הוויגים הזדקקו לדרומי שיאזן את המצב. הם גם חיפשו תומך קליי כדי לאחד את המפלגה. טיילר נבחר אחרי שכמה תומכי קליי דרומיים סירבו להצעה. טיילר היה גם הסגן של יו ווייט ושל ווילי מנגום בבחירות הקודמות.