cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סרגל חישוב
שורש וחזקה
ישנן סקאלות בעלות דקאדה יחידה (C וכן D), בעלות דקאדה כפולה (A וכן B), ובעלות שלוש דקאדות (סקאלה K). על מנת לחשב את x^2, למשל, ניתן למקם את x על גבי סקאלה D, ואז לקבל את הריבוע של x על גבי סקאלה A. היפוך התהליך מאפשר למצוא שורשים. באותו אופן ניתן למצוא חזקות של 3, 1/3, 2/3. יש להזהר כאשר הבסיס, x, ממוקם במספר מקומות על גבי הסקאלה. לדוגמה, קיימות שתי תשיעיות על גבי סקאלה A. כדי למצוא את השורש של 9 יש להשתמש ב-9 הראשון. אילו יעשה שימוש ב-9 השני יתקבל השורש של 90. עבור חישוב כדוגמת x^y ניתן להשתמש בסדרת הסקאלות LL. לרוב יש כמה סקאלות, אך עלינו למצוא את זו עם x עליה. ראשית, יש ליישר את ה-1 השמאלי ביותר על גבי סקאלה C עם ה-x אשר מצוי על גבי סקאלה LL. אז, יש למצוא את y על גבי סקאלה C ולרדת לסקאלה LL שם מצוי x. סקאלה LL תכיל את התשובה. אם y מצוי מחוץ לסקאלה, ניתן למצוא את x^{y/2} ואז להוציא ריבוע באמצעות סקאלות A ו-B כפי שמתואר לעיל.
טריגונומטריה
סקאלות S, T ו-ST משמשות לחישוב פונקציות טריגונומטריות וכפולות שלהן, עבור זוויות הנמדדות במעלות.
עבור זוויות אשר גדולות מ-5.7 מעלות אך קטנות מ-90 מעלות, ניתן למצוא סינוסים על ידי השוואת סקאלה S עם סקאלה C. סקאלה S מכילה אוסף נוסף של זוויות (לעיתים בצבעים שונים), אשר נעות בכיוון הנגדי ומשמשות לחישוב קוסינוסים. ניתן לחשב טנגנסים על ידי השוואת סקאלה T עם C עבור זוויות קטנות מ-45 מעלות. עבור זוויות גדולות מ-45 מעלות יש להשוות את סקאלה T עם סקאלה CI. צורות נפוצות כגון k*sin(x) ניתן להפיק ישירות מהסתכלות על המיקום של x על סקאלה S והתוצאה בסקאלה D, כאשר האינדקס של סקאלה C מצוי בערך k. עבור זוויות הקטנות מ-5.7 מעלות, טנגנס סינוס ורדיאנים שווים בקירוב וניתן למצוא אותם על גבי סקאלה ST או SRT. ניתן למצוא פונקציות טריגונומטריות הפוכות על ידי היפוך התהליך שתואר.
סרגלי חישוב רבים הכילו סקאלות S, T וכן ST המסומנות במעלות ובדקות.
לוגריתמים ואקספוננטים
לוגריתמים ואקספוננטים בבסיס 10 הנמצאים על ידי שימוש בסקאלה L, שהיא ליניארית. ישנם סרגלי חישוב בעלי סקאלה Ln, שהיא עבור בסיס e.
דוגמה להמחשה
להלן טבלה המתארת פעולת סרגל חישוב :
להלן סרגל החישוב :
ביצוע כפל
המטלה היא לבצע את הכפל הבא 1.2*\pi באמצעות סרגל החישוב כפי שניתן לראות בתרשים סקאלה b מכילה 1.2 וסקאלה c מכילה \pi. כעת ניתן למצוא בקלות יחסית את הערכים הבאים : נותן 0.577 (במדויק 0.57633112...) (1.2*\pi)^2 נותן 14.2 (במדויק 14.212230...) (1.2*\pi)^3 נותן 53.5 (במדויק 53.578846...)
ביצוע חילוק
המטרה היא לבצע חילוק של 8.5/4.5 באמצעות סרגל החישוב. נמקם את ה-1 של סקאלה d מעל ה 8.5 של סקאלה b. בסקאלה d ניתן להתבונן בערך 4.5. כעת ניתן למצוא את תוצאות החישוב הבאות : נותן 0.276 (במדויק 0.27620641...) (8.5/4.5)^2 נותן 3.56 (במדויק 3.5679012...) (8.5/4.5)^3 נותן 6.75 (במדויק 6.739369...)
אספנות של סרגלי חישוב
יש הממשיכים להחזיק בסרגל חישוב מתוך נוסטלגיה או אספנות.
מודל נפוץ הוא של חברת קופל אנד אסר בשם "דצי-לון", סרגל חישוב איכותי לצורכי מדע והנדסה הזמין גם בגרסה הרגילה של 10 אינץ' וגם בגרסת 5 אינץ'. המודלים היוקרתיים של פייבר קסטל נחשבים פופולריים בקרב אספנים.
אף על פי שבשוק קיימים סרגלים רבים, דגמים המצויים במצב טוב נחשבים יקרים ביותר. סרגלים רבים אשר זמינים למכירה באתרי אינטרנט ניזוקו או שחלקיהם חסרים. קשה למצוא חלקי חילוף והם זמינים בדרך כלל רק באתרים של אספנים פרטיים. הסרגלים של "קופל אנד אסר" עד שנת 1950 בעייתיים במיוחד משום שהסמנים נוטים להשחק כימית בחלוף הזמן. במקרים רבים, השיטה החסכונית ביותר להשגת סרגל עובד היא קנייה של מספר סרגלים ושילוב רכיביהם.
קישורים חיצוניים
קישורים בעברית: מידע כללי והיסטוריה:
סימולטורים מקוונים:
סרגלים ויצרנים:
סרגלים תוצרת בית :
איסוף, שימור, וסחר בסרגלים:
ענת זמש-ריגל
ענת זמש-ריגל (נולדה: זמשטייגמן) היא שחקנית ובמאית תיאטרון ישראלית.
ביוגרפיה
זמש-ריגל נולדה בחולון וגדלה בשכונת קריית שרת, האמצעית מבין שלושה ילדים. מגיל צעיר נמשכה לתחום המשחק והצטרפה ל"צעירי הבימה".
במהלך לימודיה זכתה פעמיים במלגת קרן שרת, ובנוסף במלגת צבי קליר לסטודנטים מצטיינים בבית צבי, מלגת אגודת ידידי הבימה ומלגות ע"ש רפאל קלצ'קין, עדנה פלידל, ניורה ושמואל רודנסקי ועוד.
מאז 1999 משמשת כמורה לדיבור והדרכת טקסט בתיכון תל אביב, תיכון תלמה ילין, סמינר הקיבוצים, בית צבי, סטודיו יורם לוינשטיין, אימפרו, ובית הספר לאומנויות הבמה סופי מוסקוביץ.
חיים אישיים
זמש-ריגל נשואה לדנה זמש-ריגל מאז 2009. השתיים מתגוררות בתל אביב ואימהות לשני בנים ושתי בנות.
אחותה היא עורכת הדין רונה זמשטייגמן ואימה היא רחל זמשטייגמן, שהייתה מנהלת אגף המחשוב במשרד התחבורה. אביה, לב זמשטייגמן, עבד בחברת תדיראן מערכות.
באלי
באלי הוא אחד ממחוזות אינדונזיה והאי המערבי ביותר בשרשרת איי סונדה הקטנים. האי שוכן מדרום לקו המשווה, במרחק כשעתיים טיסה מסינגפור. שטחו כ-5,780 קמ"ר. בירת המחוז והעיר הגדולה ביותר בו היא דנפסאר
לפי מפקד האוכלוסין משנת 2020, אוכלוסיית באלי מונה כ-4.317 מיליון תושבים, כ-651 אלף מהם מרוכזים בעיר הבירה, דנפסאר. לפי מרשם האוכלוסין לשנת 2010, כ-85% מתוכם הם הינדים. האוכלוסייה הנותרת ברובה מוסלמית כ-13%, והשאר בודהיסטים ונוצרים כ-2%. רוב האוכלוסייה בשאר איי אינדונזיה היא מוסלמית. מרבית ההכנסה של תושבי האי באה מתיירות, מחקלאות, מתעשיית הטקסטיל, עשבי תיבול וקופי לואק (קפה יקר במיוחד) המיוצאים אל רחבי העולם. שפת הדיבור באי היא באלינזית.
באי, המושך אליו תיירים מכל העולם, יש ג'ונגל טרופי, הרי געש, חופים ארוכים ושדות אורז. יש בו שילוב של אתרי תיירות מודרניים ומקומות היסטוריים, בהם מקדש האם בכפר בְסָאקי, הבירה העתיקה של באלי, על מורדות הר אגונג, הר געש שהוא גם ההר הגבוה בבאלי (3,031 מטרים), והארמון הצף באוג'נג. האי מכונה גם "אי אלף המקדשים" בשל אלפי המקדשים הפזורים בו. חופו המערבי של האי נחשב לאחד מחופי הגלישה הטובים בעולם. האי ידוע בייצור יהלומים מקומי, בעבודות מלאכת יד ובמוצרי עור זולים.
באלי מאוכלס מאז התקופה הפרה-היסטורית, ואולם השרידים העתיקים ביותר שנמצאו במקום הם כלים מאבן ומחרס בני 3,000 שנה. באלי יושבה על ידי אוסטרונזים שהגיעו מדרום מזרח אסיה. בנוסף, חלק מתושבי באלי הם צאצאי הקאסטה השלטת של האי ג'אווה. כאשר הגיע האסלאם לאי ג'אווה במאה ה-16, הייתה בג'אווה ממלכה הינדית, שהנהגתה החליטה להימנע ממאבק ובמקום זאת לסגת לאי באלי ולהתיישב בו.
תושבי באלי גאים בכך שהצליחו לשמר את המסורת ההינדית הייחודית שלהם אל מול התפשטות האסלאם באזור. תרבותם משתקפת בחי היום-יום בטקסים, בפסטיבלים ובמקדשים פרטיים, בכל בית ומקדשים משותפים לקהילה.
האי היה יעד לשני פיגועי טרור גדולים של ארגון אל-ג'מאעה אל-אסלאמיה. ב-12 באוקטובר 2002 נרצחו 202 אנשים, מרביתם תיירים מאוסטרליה, בפיגוע מכונית תופת בסמוך למועדון לילה. בפיגוע טרור שני, ב-1 באוקטובר 2005, נרצחו 20 בני אדם בכמה פיצוצים בו זמנית במסעדות באי ונפצעו כ-130. גם בפיגוע זה היו חלק מהנפגעים אזרחים זרים.
יוסף אפרתי (רב)
הרב יוסף יקותיאל אפרתי (נולד בשנת ה'תשי"ג, 1953) הוא ראש בית מדרש גבוה להלכה בהתיישבות החקלאית, חבר ועדת הרבנים של דגל התורה ומומחה בתחום הכשרות. במקביל, שימש במשך כ-20 שנה כעוזרו האישי של הרב יוסף שלום אלישיב, מנהיג הציבור החרדי-ליטאי.
ביוגרפיה
נולד בישראל, לרב שמעון אפרתי, ראש מחלקת הכשרות ברבנות הראשית לישראל. למד בישיבה התיכונית חורב בירושלים ובישיבת כרם ביבנה. בשנות ה-70 נישא לצביה, בתו של פנחס שינמן.
במהלך השנים שינה את השתייכותו המגזרית מן הציבור הדתי-לאומי לחרדי. מאז שנות ה-90 שימש כעוזרו הראשי של מנהיג הציבור הליטאי הרב יוסף שלום אלישיב (נפטר ב-2012), ונחשב לבעל השפעה עליו.
לאחר פטירת הרב אלישיב הפנה הרב אפרתי את שאלותיו ההלכתיות והציבוריות לרב אהרן לייב שטינמן ולרב חיים קניבסקי. בשנת ה'תשע"ד מונה על ידי הרב שטינמן לחבר ועדת הרבנים של דגל התורה ושנה לאחר מכן לחבר ועדת הרבנים של דגל התורה בירושלים.
הרב אפרתי הוא מומחה בנושאי כשרות ובמצוות התלויות בארץ. בין היתר פעל כנגד היתר המכירה. בשנות ה-80 שימש כחבר מערכת הכשרות של בד"ץ מחזיקי הדת של חסידות בעלז. כיום מנהל מערכת כשרות עצמאית בתחום הפירות והירקות בשם "כשרות למהדרין". הוא ראש בית המדרש להלכה בהתיישבות החקלאית ובעבר שימש כראש המחלקה למצוות התלויות בארץ במועצה הדתית ירושלים. הוא משתף פעולה עם מקימי "בד"צ קהילות".
לחות
לחות היא מידת הרטיבות שנמצאת באוויר. היא יכולה להימדד כלחות מוחלטת שהיא מסת המים המצויה בנפח אוויר מסוים, או כפי שלרוב משתמשים כלחות יחסית, שהיא היחס של הלחות המוחלטת מחולקת בלחות המוחלטת שתייצר טל באותה טמפרטורה.
לחות מוחלטת
לחות מוחלטת היא המסה של אדי המים הנמצאת בכמות מוגדרת של אוויר או גז אחר. בדרך כלל מודדים לחות מוחלטת בגרמים למטר מעוקב. במטאורולוגיה נהוג להשתמש בגודל "יחס עירוב" שהוא מסת האדים ביחס למסת האוויר. האוויר משנה את כושר נשיאת הלחות שלו בהתאם לטמפרטורה וללחץ הברומטרי, ועל כן, כמות מסוימת של לחות מוחלטת לא מתבטאת בהכרח באותו אחוז של לחות יחסית.
לחות יחסית
לחות יחסית היא יחס המבוטא באחוזים בין כמות האדים שבאוויר בטמפרטורה נתונה, לבין כמות האדים שאוויר בנפח זה יכול להכיל במצב של רוויה.
קצב ההתנדפות של המים באוויר תלוי בלחות היחסית. לדוגמה אם כ-15% מהאדים של המים נחשבים כלחות המוחלטת הלחות היחסית תהיה יותר גבוהה. לאחר מחקרים שנערכו בנושא התגלה קשר בין מולקולות האוויר ללחות היחסית כך שהרכבם משתנה עם כמות הלחות.
כמות אדי המים המקסימלית שיכול האוויר להכיל תלויה בטמפרטורה שלו: ככל שהטמפרטורה תהיה יותר גבוהה, יוכל האוויר להכיל יותר אדי מים, ולהפך: ככל שתרד הטמפרטורה שלו, יוכל האוויר להכיל כמות קטנה יותר של אדי מים. זאת מכיוון שהלחות היחסית מתקבלת כתוצאה משיווי המשקל בין קצב האידוי לקצב העיבוי של מולקולות המים. ככל שהטמפרטורה נמוכה גובר קצב העיבוי על קצב האידוי, ולהפך. בכל טמפרטורה ישנה נקודת שיווי משקל בה מתאזנים קצבים אלו, וכל ניסיון להרוות את האוויר בכמות נוספת של אדים תגרור עיבוי של מולקולות מים בכמות שתחזיר את המצב לקדמותו.
הלחות היחסית ממלאת תפקיד בתהליכים הכרוכים בהיווצרות ערפל ועננות. כמו כן, חישוב הלחות היחסית הוא גורם מרכזי בחישוב עומס החום, בפרט בעונת הקיץ.
בני אדם, כמו גם יונקים אחרים, מצננים את גופם באמצעות הפרשת זיעה על העור. הזיעה מכילה בעיקר מים, והתנדפותה לאוויר מביאה להתקררות הגוף. ככל שהלחות היחסית גבוהה יותר, כך התנדפות הזיעה אורכת זמן רב יותר, ולפיכך יעילות מנגנון קירור הגוף יורדת. עומס חום כבד הוא מצב שבו טמפרטורת האוויר גבוהה וגם הלחות היחסית גבוהה, ולפיכך יש נטייה לגוף להתחמם בשעה שמנגנון הקירור שלו פועל באופן בלתי-יעיל. מזג אוויר כזה מכונה הביל. מצב כזה שורר בישראל לאורך מישור החוף, בעיקר בחודשים יולי-אוגוסט, ומכביד על היכולת לעבוד מחוץ לחדרים ממוזגים.
הטמפרטורה שבה מגיעה הלחות היחסית למצב של רוויה בלחץ נתון ובכמות נתונה של אדי מים נקראת נקודת הטל.
מדידת הלחות היחסית
מכשיר המודד לחות נקרא היגרומטר או מד לחות. היגרומטר פשוט בנוי על העיקרון ששיער מתארך כשהלחות גבוהה ומתכווץ כשהלחות יורדת, במכשיר יש שיער המחובר לקפיץ והשינויים באורך השיער מועברים באמצעות מנגנון מכני פשוט למחוג המראה את הלחות. המדידה המדעית יותר והמקובלת ללחות יחסית היא באמצעות חישוב הפרש הטמפרטורות בין שני מדי חום סמוכים זה לזה כאשר האחד עטוף בד רטוב במים. מאחר שאידוי המים היא פעולה אנדותרמית (צורכת חום) תהיה הטמפרטורה הנמדדת במד חום הרטוב נמוכה מזה היבש, ירידת הטמפרטורה תלויה בלחות היחסית באוויר במקום הבדיקה. באמצעות תחשיב שמשקלל את הטמפרטורות ואת הפרשן אפשר למצוא את הלחות היחסית, התחשיב מבוצע על בסיס טבלה פסיכרומטרית.
כיום נוהגים למדוד את הלחות על פי השינוי בתכונות החשמליות של חומרים המושפעים מהלחות.
השפעת לחות על השיער
מצב שבו האוויר לח, הוא למעשה מצב שבו יש באוויר הרבה מולקולות מים. במצב של לחות, חלבון הקרטין שמצוי בשיער נקשר למולקולות המים שמסתובבות באוויר, והן משפיעות עליו. ככל שיש יותר קשרים בין הקרטין למולקולות המים, כך השערה מסתלסלת, כמו קפיץ מכווץ. לכן במצב של לחות שיער שהוא חלק הופך להיות יותר מתולתל.
אבי קורניש
אֶבִּי קוֹרְנִיש (באנגלית: Abbie Cornish; נולדה ב-7 באוגוסט 1982) היא שחקנית וראפרית אוסטרלית. התפרסמה בין היתר בתפקידיה בתור פאני בארון בסרט "כוכב בהיר (2009), בתור סוויט פי בסרט "סאקר פאנץ'" (2011), בתור לינדי בסרט "ללא גבולות" (2011), בזכות הופעתה בתור קלרה מרפי בסרט "רובוקופ" (2014) וגם בזכות עבודתה עם הבמאי מרטין מקדונה בסרטיו "שבעה פסיכופתים" (2012) ו"שלושה שלטים מחוץ לאבינג, מיזורי" (2017).
ביוגרפיה
קורניש נולדה בעיירה לוצ'ינבר ניו סאות' ויילס שבאוסטרליה. הצעירה מבין חמישה אחים. היא גדלה בחווה שמתפרשת על 170 דונם, ולמדה בבית ספר קתולי. בילדותה הייתה צופה ושואבת השראה מסרטים עצמאיים וזרים.
קריירת משחק
הקריירה של קורניש החלה בגיל 13, כאשר היא החלה לדגמן לחברות שונות. בסביבות גיל 16, היא כבר הופיעה מדי פעם בסדרות טלוויזיה. ב-1999 היא קיבלה את פרס הקולנוע האוסטרלי "Australian Film Institute" על תפקידה בסדרת הטלוויזיה של ABC "Wildside". זכייתה בפרס הובילה אותה לקבלת תפקיד בסרטה הראשון "מסכת הקוף".
ב-2004, היא כיכבה בסרט עטור הפרסים "Everything Goes". היא קיבלה את פרס "Australian Film Institute Awards" בקטגוריית "השחקנית הראשית הטובה ביותר" על תפקידה בסרט "התהפכות", סרט אשר הובילה אותה להכרה עולמית. ב-2006, היא כיכבה בסרט קנדי. היא גם כיכבה בסרטים "שנה מופלאה", "אליזבת: תור הזהב" ו"הארכת שירות". באפריל 2010 היא לוהקה לסרט ללא גבולות. הסרט יצא לאקרנים במרץ 2011.
בשנת 2011 היא כיכבה בסרט פנטזיה "סאקר פאנץ" בבימויו של זאק סניידר, ושיחקה בסרט "ללא גבולות". קורניש שיחקה את וולי בסרטה של מדונה "וואליס ואדוארד" משנת 2011, שמספר על ווליס סימפסון ואדוארד השמיני.
בשנת 2015 גילמה את הסוכנת קתרין אוולס בסרט המתח "נחמה", שביים הבמאי הברזילאי אפונסו פויארט, בהשתתפותם של אנתוני הופקינס, קולין פארל וג'פרי דין מורגן.
בשנת 2018 היא כיכבה בעונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה "ג'ק ראיין", פרי עיטו של טום קלנסי, בתפקיד קאת'י מיולר לצד ג'ון קרסינסקי.
קריירה מוזיקלית
מאז 2000, היא מופיעה לעיתים עם להקת ההיפ הופ האוסטרלית "Blades". בעת ראיונה אצל ג'ימי קימל בינואר 2010, היא הצהירה שהיא עדיין משתפת פעולה עימם כראפרית תחת שם הבמה Dusk.
חיים אישיים
קורניש היא כצמחונית, ובשנת 2006 הפכה לשגרירה של הארגון האוסטרלי Voiceless - למען זכויות בעלי החיים, ולקחה חלק במסע פרסום עולמי ב-2012.
היא נהנית לצייר בזמנה הפנוי כמו אמה, ציירת במקצועה.
בין השנים 2007–2010 הייתה בזוגיות עם השחקן האמריקאי ראיין פיליפה. ב-2019 התארסה לאמן הלחימה אדל אלטמימי.
מוסטפא סנדל
מוסטפא סנדל (נולד ב-11 בינואר 1970 באיסטנבול, ידוע גם בכינויו מוסטי) הוא זמר פופ טורקי.
חייו
סנדל נולד באיסטנבול, אך למד בבית ספר תיכון בז'נבה ובמכללת ניו המפשייר בארצות הברית. עם סיום לימודיו חזר לאיסטנבול, ועסק בכתיבת שירים לזמרים טורקים שונים, כגון זרין אזר, הקאן פקר, יונג'ה אווג'ימיק ואייסגול אלדינץ'.
ב-1994 הוציא את אלבומו הראשון, "Suç Bende", ממנו נמכרו 1.7 מיליון עותקים, שהפכו אותו לאלבום הנמכר ביותר בטורקיה באותה שנה. במקביל, המשיך לכתוב שירים לזמרים אחרים ואף עסק בהפקת אלבומים. ב-1996 נסע ללונדון והקליט את אלבומו השני, "Gölgede Aynı". אלבום זה הצליח אף יותר מקודמו, ונמכר ב-2.6 מיליון עותקים. בעקבות הצלחת האלבום, יצא סנדל לסיבוב של 140 הופעות ברחבי טורקיה.
לאחר שהקים חברת תקליטים משל עצמו, "יאדָה פרודקשנס", הקליט באמצעותה את אלבומו השלישי, "Detay", ב-1998. הצלחתו של טרקאן בצרפת, הביאה גם את סנדל לחתום על חוזה עם השלוחה הצרפתית של חברת המוזיקה של סוני בשנת 2000, ובמסגרתה הוציא את האלבום "Araba", שכלל כמה מלהיטיו הגדולים. באותה שנה הוציא את אלבומו הרביעי בטורקיה, "Akışına Bırak", אך זה לא זכה להצלחה כקודמיו.
בשנת 2001 סגר סנדל את חברת המוזיקה שהקים, לאחר שהחברה עימה הייתה שותף בבעלות עליה פשטה את הרגל. ב-2002 הקליט את האלבום "Kop", שזכה להצלחה רבה. בין 2003 ל-2005 הקליט מספר סינגלים ששווקו באירופה. אחד מהם, "İsyankar", קיבל מעמד של אלבום זהב בגרמניה והגיע למקום הרביעי במצעד הפזמונים השווייצרי. במקביל, הקליט את האלבומים "Seven" (ב-2003) ו-"İste" (ב-2004).
בשנת 2005 הקליט מחדש את אלבומו "Seven" תחת השם "Seven Reloaded", אך אלבום זה נחל כישלון. עקב כך, הודיע סנדל כי הוא לוקח פסק זמן בקריירה. במהלך השנים הבאות השתתף במסע פרסום של חברת התקשורת הסלולרית הטורקית "טורקסל" ובקמפיין למען נהיגה בטוחה.
לאחר דחיות רבות, הוציא ביוני 2007 את אלבומו השמיני, "Devamı Var". מאלבום זה נמכרו כ-200,000 עותקים כבר בשבוע הראשון להופעתו בחנויות, ומספר העותקים הכולל בשנת 2007 הגיע ל-2.3 מיליון. בשנת 2009 הוציא את אלבומו האחרון, "Karizma".
סנדל נשוי לזמרת הסרבית אמינה יחוביץ', אחותו של הכדורסלן מירסאד טורצ'אן. לזוג בן אחד.
סן מיגל (הר געש)
סן מיגל (בספרדית: Volcán de San Miguel Bosotlan) וגם צ'אפארסטיקֶה (Chaparrastique - "אדמה חמה גוצה" בשפת הלנקה ) הוא הר געש שכבתי פעיל במחוז סן מיגל (San Miguel) כ־11 קילומטרים דרומית מערבית לעיר סן מיגל במזרח אל סלוודור. הר הגעש הוא בין הרי הגעש הפעילים ביותר באל סלוודור.
תיאור
סן מיגל הוא הר געש בזלתי-אנדזיטי בצורת חרוט סימטרי קטום המתנשא מקרוב לגובה פני הים לגובה של 2,310 והוא לכן אחד מתוואי הנוף הבולטים באל סלוודור. על מדרונות ההר נטועים מטעי קפה ואגבה וחי עליהם תת-מין אנדמי של טוקן Aulacorhynchus prasinus volcanius. חלקו העליון של ההר נטול צמחייה. הפסגה היא מכלול של לועות, שעברו שינויים תכופים במהלך ההתפרצויות השונות, כשקוטר הלוע המרכזי הוא 800 מטרים. מאז הקמת היישוב סן מיגל ב-1530, תועדו שמונה פעמים קילוחי לבה מסדקים רדיאליים שעל הפסגה, בהם כאלו שהגיעו מעבר לבסיס ההר בצפון, בצפון מזרח ובדרום מזרח. קילוחי הלבה במדרון הדרום-מערבי הם הגדולים ביותר ויצרו שדות לבה שעליהם צמחייה דלילה. מיקומם של לועות המשנה הפעילים השתנה במהלך השנים והם נוצרו בכל התפרצות במקום גבוה יותר על המדרונות, כשמקורן של ההתפרצויות האחרונות הוא מהלוע המרכזי.
הר הגעש הוא אחד מששת הרי הגעש הפעילים ביותר באל-סלוודור. ב-300 השנים האחרונות תועדו לפחות 26 התפרצויות געשיות. ההתפרצות העזה ביותר הייתה ב-1787.
ההתפרצות של 2014-2013
מאז ה-13 בדצמבר 2013 התגברה הפעילות הסייסמית בהר. על פי הדיווח של משרד לאיכות הסביבה התפרץ ההר לאחר שהיה רדום במשך 37 שנים ביום ראשון ה-29 בדצמבר 2013 בשעה 10:30 (זמן מקומי). עמוד ההתפרצות של גז ואפר הגיע לגובה 5 קילומטרים, ובשל האפר בוטלו 33 טיסות משדה התעופה של הבירה סן סלוודור.
זמנית הוגדר אזור אסור סביב הר הגעש. 2,000 תושבים פונו מרדיוס של 3 קילומטרים סביב הר הגעש. ב-1 בינואר 2014 התרחשו כמה אירועי התפרצות שבהם תועדו פליטה מוגברת של גופרית דו-חמצנית.
רציף ויקטוריה
רציף ויקטוריה (באנגלית: Victoria Embankment) הוא חלק מרציפי התמזה. הרציף מצוי לאורך הגדה הצפונית של התמזה בלונדון שבאנגליה.
היסטוריה
רציף ויקטוריה הוקם בשנת 1870 על ידי ג'וזף באזאלגט, במטרה להקים ללונדון מערכת ביוב מודרנית. לצורך זה הוקם הרציף ותחתיו הוקמה מערכת הביוב של לונדון. על הרציף נבנה כביש במטרה להקל על עומסי התנועה בסטרנד וברחוב פליט.
הרציף נבנה על שטח שיובש מנהר התמזה, ומתחתיו נבנתה גם מנהרת קו דיסטריקט של הרכבת התחתית של לונדון. כמו כן נמצאים על הרציף גנים נרחבים ועליהם פסלים ואנדרטאות.
מיקום הרציף
רציף ויקטוריה מתחיל בגשר וסטמינסטר, צפונית לארמון וסטמינסטר. הרציף נמשך צפונה מעבר לגשר הנגרפורד וגשר ווטרלו. הרציף מסתיים בגשר בלקפריירס.
אתרים תיירותיים לאורך הרציף
על גדת הרציף נמצאת מחט קלאופטרה ואוניית הוד מלכותה פרסידנט עוגנת לידו דרך קבע, על הרציף נקבעה בשנת 2005 אנדרטת הקרב על בריטניה.
ברטי אוחיון
ברטי אוחיון (נולד בשנת 1953) הוא ניצב בדימוס של משטרת ישראל.
ביוגרפיה
בשנת 1971 התגייס לצה"ל לחיל השריון ושירת כתותחן טנק. בשנת 1973 היה חניך בקורס מפקדי טנקים במחנה שבטה, עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים, סגל וחניכי הקורס אורגנו לגדודים לוחמים, ואוחיון שובץ לתפקיד תותחן בצוות טנק מגח בגדוד 79 של חטיבה 14. במהלך המלחמה השתתף בין היתר בכיבוש החווה הסינית. על שירותו במלחמה כתב בספרו "נשארנו שם". לאחר המלחמה יצא בשאלה. בהמשך הדריך בבית ספר לתותחנות שריון שבג'וליס ואחר כך שימש כמדריך בקורסי הסבה לשריון. בשנת 1974 יצא לקורס קצינים. לאחר שהוסמך לקצין שימש כמפקד מחלקה, כסמ"פ וכמפקד פלוגה בגדוד 46 של חטיבה 401.
עם שיחרורו מצה"ל בדרגת סרן בשנת 1976 התגייס לשורות משטרת ישראל. בין התפקידים בהם החזיק לאורך השנים: סגן מפקד ומפקד משטרת רחובות, קצין אגף מבצעים מרחב שפלה, סגן מפקד ומפקד מרחב שרון, ראש מנהל תנועה ארצי, סגן ראש אגף התנועה, סגן מפקד מחוז דרום, ראש מנהלת ההגירה וראש אגף מבצעים (2004 – 2008). בעקבות פרסום דו"ח ועדת אור מונה לראש צוות לגיבוש תוכנית ליישום המלצות הוועדה בכל הנוגע לעבודת המשטרה במגזר הערבי.
בספטמבר 2006 האשים את ניצב גבי גל שהתבטא נגדו בגזענות.
לאחר שחרורו הקים חברה לייעוץ בנושאי אבטחה והערכות למצבי חירום. הוא משמש מדריך טיולים במרוקו וחיבר שני ספרים בנושא.
אוחיון בעל תואר ראשון בהיסטוריה ותואר שני בחינוך והוראה. כמו כן בוגר קורס פיקוד ומטה של משטרת ישראל.
בני הנדל
בני הנדל (נולד ב-6 באוגוסט 1946) הוא שדרן רדיו, מנחה, קריין אמנותי, עורך ומתרגם ישראלי.
ביוגרפיה
הנדל נולד בעיר בראשוב שבטרנסילבניה, רומניה, בשנת 1946 ועלה עם הוריו בשנת 1959 מן העיר סיביו. הוריו, יוצאי בוקובינה, היו ניצולי שואה מטרנסניסטריה. הנדל הוא בוגר התיכון ליד האוניברסיטה והחוגים לבלשנות ולאנגלית באוניברסיטה העברית בירושלים.
את דרכו האמנותית החל ב-1969 כשחקן-זמר בהפקת תיאטרון החאן הירושלמי "כלאדם" - מחזמר ימי-ביניימי בבימויו של אריה זקס, שם מילא את תפקיד האלוהים.
בסוף שנות ה-70 התפרסם בהגשת תוכניות השבת "זמר שכזה" ו"ציוניוני הדרך" ברשת ג'. ב-1979 השתתף בדיבוב סדרת ההנפשה המיתולוגית "היה היה - האדם", במסגרת הטלוויזיה החינוכית הישראלית. בשנים 1980–1982 שימש שליח הסברה וחינוך בארצות הברית, מטעם הסוכנות היהודית.
משנת 1982 קיבל עליו לערוך ולהגיש ברשתות קול ישראל תוכניות בנימה אישית: משנת 1986 ועד 2005 ערך תוכניות ידע-עולם, מדע, מוזיקה ותרבות:
לשידוריו היה קהל מאזינים מסור, ועם פרישתו המוקדמת לגמלאות, ב-2005, ניהלו מאזיניו מערכה כדי לאפשר את המשך תוכניותיו במסגרת עצמאית.
הנדל מופיע כמנחה בכנסים, טקסים וערבי מוזיקה וספרות בישראל ומחוצה לה, באוניברסיטאות ובמכוני תיעוד, תרבות ומחקר: יד ושם, ספריית בית אריאלה, משכנות שאננים ועוד. הוא מופיע כמנחה וקריין אמנותי בקונצרטים, עם התזמורת הסימפונית ירושלים, תזמורת הבארוק ירושלים, הקאמרטה הישראלית ירושלים, התזמורת הקאמרית הישראלית, אנסמבל פניקס, אנסמבל מיתר ועוד. משנת 2012 הוא כותב את תוכניות הקונצרטים של הקאמרטה הישראלית ירושלים ומשנת 2018 - גם את תוכניות התזמורת הקאמרית הישראלית.
הנדל הוא מתרגם של פרוזה ושירה. בין המשוררים שאת שיריהם תרגם: וורדסוורת', טניסון, ויסטן יו אודן, אדמונד ברק, היינריך היינה, ברטולט ברכט, איציק מאנגר, לאונרד כהן, ד"ר סוס, של סילברסטיין ואלן אלכסנדר מילן. שירי מילן, וורדסוורת' וטניסון בתרגומו הפכו ליצירות מוזיקה קאמרית בידי המלחין משה זורמן והושמעו בשנת 2010 בפסטיבל קול המוסיקה בגליל העליון בכפר בלום ובפסטיבל "מאסטרו עין הוד".
באוקטובר 2020, במסגרת המחאה נגד בנימין נתניהו, תרגם הנדל את שיר המחאה הקטלאני "היָּתֵד" מאת ליואיז ליאק (Lluis Llach, L'ESTACA) וביצע אותו יחד עם בני משפחתו וידידים. הסרטון של ביצוע השיר, בהפקתו של הנדל ויוני חיימוביץ' ובבימויו של מיכאל (מוקי) הדר, הועלה לאחר יוטיוב וזכה ל-20 אלף צפיות בשלושת הימים הראשונים להעלאתו.
הנדל נשוי לנירה, אב לשני בנים.
מהפכת כפכפי העץ
מהפכת כפכפי העץ (ידועה גם כמרד הצ'ומפי) היא מהפכה שהתרחשה בעיר פירנצה שבאיטליה בחודשים יולי ואוגוסט בשנת 1378. היא נחשבת למהפכת הפרולטריון הראשונה בהיסטוריה.
את המרד ארגנו העובדים השכירים, העניים ביותר וחסרי הזכויות הפוליטיות, אשר מנו כרבע מתושבי פירנצה. הובילו אותה סורקי הצמר, באיטלקית ciompi. רבים מהם לא יכלו לרכוש נעליים רגילות ונעלו כפכפי עץ, ומכאן הכינוי "מהפכת כפכפי העץ".
הסיבות שהביאו למהפכה: למרות המחסור החמור בכוח אדם, לאחר המגפה השחורה, נאסר על העובדים לנצל זאת. הלוואות שנתנו הבנקים בפירנצה למלך אנגליה למימון מלחמת מאה השנים ולא נפרעו הביאו את פירנצה לסף פשיטת רגל, פיטורי החיילים והשוטרים הביא לחוסר סדר. העובדים העניים התארגנו נגד המעסיקים והצליחו להשתתף בממשלה ולהחזיק במוסד הנשיאות למשך 40 יום. המרד דוכא על ידי מפקדה הצבאי של פירנצה, הקונדוטיירי (מפקד צבאי שכיר חרב) ג'ון הוקווד.
יחסי לטביה–פורטוגל
יחסי לטביה–פורטוגל הם יחסי החוץ בין לטביה לבין פורטוגל.
היסטוריה
פורטוגל הכירה בלטביה דה יורה ב-19 בפברואר 1921, ומאז הכירה בריבונותה של לטביה, אשר אושרה אז על ידי ההכרה של פורטוגל בלטביה ב-27 באוגוסט 1991 וכינון היחסים הדיפלומטיים מחדש ב-2 באוקטובר 1991. ב-15 בדצמבר 1929 חתמו לטביה ופורטוגל על הסכם סחר דו-צדדי.
לאחר כיבוש לטביה על ידי ברית המועצות ב-1940, היחסים הבין-מדינתיים הוחלפו רשמית ביחסי פורטוגל–ברית המועצות. עם זאת, משטרו של הרודן אנטוניו דה אוליביירה סלזאר בפורטוגל, שהיה פשיסטי-למחצה ואנטי-קומוניסטי חריף, לא הכיר בסיפוח זה. גם לאחר מהפכת הציפורנים ב-1974 והסיום של המשטר, פורטוגל מעולם לא הכירה רשמית בסיפוחה של לטביה בברית המועצות.
לאחר קריסת ברית המועצות ב-1991, לטביה חזרה לעצמאות מלאה באותה שנה. מכיוון שפורטוגל מעולם לא הכירה רשמית בסיפוחה של לטביה בברית המועצות, היא לא הייתה חייבת להכיר רשמית גם בעצמאותה המחודשת של לטביה. במהלך ההתקרבות של לטביה לאחר מכן ל, שפורטוגל חברה בו מאז 1986, ולברית ההגנה המערבית נאט"ו, שפורטוגל הייתה ממייסדותיה ב-1949, התקרבו גם פורטוגל ולטביה זו לזו. ב-27 בספטמבר 1995 הם הסכימו על הסכם הגנה הדדי על השקעות, שנחתם ב-17 ביולי 1997. ב-17 באוקטובר 2000 חתמו שתי המדינות בליסבון על הסכם שיתוף פעולה בתחומי החינוך, התרבות, המדע והטכנולוגיה, ובעקבותיו ב-19 ביוני 2001 בריגה הצהרת כוונות להסכם למניעת כפל מס ולמניעת העלמת מס. ב-2001 פורטוגל פתחה שגרירות משלה בריגה. שתי המדינות חתמו על הסכם דו-צדדי להגנה על מידע מהשירות החשאי ב-24 בינואר 2007 בליסבון.
במהלך מדיניות הצנע הנוקשה והמקיפה בפורטוגל לאחר משבר החוב האירופי, שהכניס את המדינה למשבר כלכלי עמוק משנת 2010, פורטוגל סגרה שוב את שגרירותה בלטביה ב-2012. בשנת 2014 הצטרפה לטביה לגוש האירו, כך שהיא חולקת מאז את אותו המטבע עם פורטוגל (משתתפת מייסדת ב-1999). ב-2016 סגרה לטביה שוב את שגרירותה בפורטוגל. ללא קשר לכך, היחסים הבילטרליים נותרו טובים, כפי שעולה מביקורי מדינה רגילים, במיוחד ברמת מזכיר המדינה. כיום, שתי המדינות הן חברות האיחוד האירופי, נאט"ו, האו"ם ופורומים רב צדדיים אחרים.
כוכב הירדן
המבצר הוא אחד מתוך שני מבצרים כפולים (השני הוא קראק דה שבלייה שבמערב סוריה; לעיתים הם נקראים "מבצר בתוך מבצר" או מבצרים קונצנטריים), שנחשפו בממלכת ירושלים הצלבנית ובלבנט. מבצרים שנבנו לאחר מכן נטלו הרבה מהרעיונות שיושמו בכוכב הירדן ושיבצו אותם במערכות ביצורים בעלות מאפיינים נוספים. חוקרים וארכאולוגים של ממלכת ירושלים תיארו את המבצר בהרחבה. בספרו "ארכאולוגיה של הצלבנים" מציין החוקר, ד"ר אדריאן בועז מהפקולטה לארכאולוגיה של אוניברסיטת חיפה, שהמבצר מהווה את הדוגמה המושלמת לסוג זה של מבצרים. הוא שימש נקודת מפנה בבנייה ובתכנון של מבצרים, והיה אבטיפוס "לכמה מהטירות המעולות שנבנו במערב". חוקר תולדות הצלבנים, פרופסור יהושע פראוור, מכנה את המבצר "אחד מגדולי ההישגים האדריכליים של הצלבנים", ומציין שמדובר במבצר מפואר ויחיד במינו. ההיסטוריון המוסלמי בן המאה ה-12 אבו שמא, תיאר בכתביו את המבצר הצלבני ששכן במקום: "קבוע בינות לכוכבים, כקן נשרים ומקום משכן הלבנה".
כוכב הירדן נבנה מאבני בזלת שנחצבו מהחפיר המקיף את המבצר משלושה עברים ומאבנים לבנות שהובאו לאתר ממחצבות מרוחקות יותר.
עד תקופת הצלבנים
הקצה המזרחי של רמת כוכב היה מיושב ככל הנראה כבר בתקופת ההתנחלות המקראית. בעת חלוקת ארץ ישראל לשבטים העבריים היה המקום חלק מנחלתו של שבט יששכר, השבט שנתן לרמה עליה נמצא האתר את שמה. במקום נמצאה גם מצבת אבן, שריד מהתקופה שבה ישבו המצרים במקום. שרידי יישוב יהודי עתיק מתקופת התלמוד (המאה ה-3) שהתגלו במקום, זוהו כיישוב "כוכב". בחפירות שנערכו במקום התגלו שרידים של בתי מגורים וכן שרידיו של בניין ציבורי חשוב, ככל הנראה בית כנסת. אבנים מעוטרות בסמלים יהודיים, דוגמת מנורת שבעה קנים, נמצאו בין אבני הבניין של המבצר הצלבני, והן נלקחו ככל הנראה מהכפר היהודי החרב ששכן במקום בתקופה הצלבנית. היו שזיהו את המקום עם גרופינא המוזכרת במסכת ראש השנה כמקום בו השיאו משואות להודיע על קידוש החודש.
ממלכת ירושלים הראשונה
במאה ה-12, עם כיבושה של ארץ ישראל בידי צבאות הנוצרים, הוקמה נסיכות הגליל, שבירתה הייתה העיר טבריה ואשר הייתה כפופה מנהלית לממלכת ירושלים. הנסיכות השתרעה בשיאה מביירות בצפון ועד רכס הכרמל והגלבוע בדרום, וכללה את המקום בו הוקם מאוחר יותר מבצר כוכב הירדן.
בעקבות סכסוכים פנימיים בממלכת הצלבנים בין בלדווין הראשון, מלך ירושלים, לטנקרד, נסיך הגליל, קוצץ שטחה של הנסיכות על ידי מסירת שטחים ממנה לידי אצילים שונים שקיבלו עצמאות על נחלותיהם החדשות. אחוזת כוכב הירדן נמסרה לידיה של משפחת אצילים טבריאנים ממוצא צרפתי בשם ולוס (Velos).
לאחר שזכו בנחלה החלו בני משפחת ולוס לבנות במקום חווה מבוצרת, צורת בנייה נפוצה באותו הזמן, אשר שמשה כמרכז אדמיניסטרטיבי ממנו יכלו האצילים לנהל את המתרחש באחוזה, להיות קרובים לחקלאים הצמיתים שעיבדו את אדמותיה וגם להסתתר בין כתליה המגנים בשעת צרה. לא ידוע מתי בדיוק נבנתה החווה המבוצרת, אולם יש להניח כי היא נבנתה בין השנים 1138–40, בתקופת מלכותו של המלך פולק ואולי אף בפקודתו. ההנחה לפיה בניית החווה המבוצרת הייתה בתקופה זו, מבוססת על המגמה אותה הנהיג המלך של מפעלי בנייה וביצור לאורך גבולות ממלכתו.
לא בכדי בחרו מקימי החווה את הנקודה בה היא נמצאת. ממקום זה ניתן להשקיף ולשלוט על שתיים מהחשובות שבכניסות המזרחיות אל ממלכת הצלבנים: גשר ז'ודיר בקרבת נהריים, (בערבית: ג'יסר אל מג'מע) שעליו עברה הדרך העתיקה שקישרה את דמשק ובית שאן דרך העיר אירביד וגשר שייח' חוסיין, הנקודה בה חוצה את הירדן דרך המלך שחיברה בין עג'לון לבית שאן. יחד עם השליטה שהעניק המבצר לצלבנים על דרכי הגישה בין בקעת הירדן ומערב הממלכה הסתכמו כל הגורמים לכדי הפיכתו של המקום לאחת מנקודות המפתח החשובות ביותר במערכת ההגנה על גבולות הממלכה.
בשנת 1168 מכר איבו ולוס (Ivo Velos) את החווה ואדמותיה לידי אבירי המסדר ההוספיטלרי תמורת 1,400 ביזאנטים של זהב. האבירים פירקו את המבנים הקיימים במקום עד ליסוד, ובנו במקומם את המבצר אותו ניתן לראות עד היום. לאחר בניית המבצר החלו האבירים להגדיל את נחלתם החדשה, אם בתשלום ואם תמורת תשורות ומתנות שונות, וזמן קצר לאחר מכן כבר השתרעה הנחלה על פני 200 קמ"ר, כשבתוכה עשרות כפרים מקומיים.
שנות השמונים של המאה ה-12 הביאו איתן תקופה של עימותים צבאיים רבים בין כוחות הצלבנים לבין הצבאות המוסלמים בהנהגתו של צלאח א-דין. בשנת 1182 התנגשו הצבאות במרומי רמת יששכר, קילומטרים ספורים מערבית למבצר. הקרב הסתיים בשוויון, אולם שנה לאחר מכן שבו הצלבנים למקום והצליחו לכבוש את מבצר פורבלה (טייבה).
ממלכת ירושלים השנייה
לאחר מותו של צלאח א-דין בשנת 1193 עבר המבצר, יחד עם כל חלקה הצפוני של ארץ ישראל לידי סולטאן דמשק אלמלכּ אלמועט'ם אחד מיורשיו של צלאח א-דין. באותו הזמן הגיע יורש אחר של צלאח א-דין, הסולטאן אל-כמאל שליט מצרים, לכדי הסכם מול פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לפיו יקבלו הנוצרים שליטה מחודשת על ירושלים, תמורת עזרה לאל-כמאל בהכנעת אחיו שליט דמשק.
כתוצאה מברית זו הנהיג אלמועט'ם, שבירתו דמשק הייתה חשובה לו יותר מאשר יתר הטריטוריות שבידיו, שיטת הגנה חדשה בממלכתו. הוא החליט לחזק ולבצר את קו ההגנה הראשון של דמשק (ומסיבה זו הקים את מבצר נמרוד) בעוד שאר המבצרים שמעבר לקו ההגנה החדש נהרסו עד ליסוד, כדי למנוע מכוחותיו של פרידריך השני לשוב ולתפסם בעתיד.
בשנת 1219 ננטש מבצר כוכב הירדן על ידי מגיניו והושאר שומם ומוכן למלאכת ההריסה, מלאכה שנשלמה בשנת 1228. אולם הורסיו של המבצר לא פירקוהו עד ליסוד אלא מוטטו את קומת המבנים העליונה על זו שמתחתיה וסתמו את החפיר. במצב זה התגלה המבצר לאחר כ-750 שנים על ידי הארכאולוגים הישראלים.
בשנת 1241, בעקבות הסכם שחתם ריצ'רד מקורנוול עם מושל מצרים הוחזר המבצר לידיים נוצריות והושב לידי מסדר ההוספיטלרים יחד עם כל הנחלה שהייתה נחלתם. לאחר שובם לגליל החלו ההוספיטלרים להרחיב את נחלותיהם ושלטו לבסוף על האזור שבין העיר נצרת לימת הכנרת. על אף התחזקותם והרחבת שליטתם של ההוספיטלרים באזור, הם מעולם לא שיקמו את מבצר כוכב הירדן ההרוס, וכאמור הוא נשאר בעזבונו עד לשנות השישים של המאה ה-20.
האתר בעת החדשה
ב-16 במאי 1948 כבש כוח מגדוד 13 של חטיבת גולני את הכפר כאוכב אל הווא. ההתקפה החלה בהפגזת מרגמות על הכפר. עם תחילת ההפגזה נסו תושבי הכפר והוא נתפס ללא קרב. המקום חלש על כל גזרת הקרב עם העיראקים ולכן הם ניסו לכבשו. כבר ב-17 במאי 1948 בשעות אחר הצהריים הבחינו חיילי גולני בפלוגה עיראקית עולה דרך נחל תבור במגמה לנסות ולכבוש בחזרה את הכפר והמבצר. ב-18 במאי 1948 עם שחר ישבו החיילים העיראקים לסעוד ארוחת בוקר ולהחליף כוח לקראת המשך העלייה למבצר. חיילי גולני התגנבו בין גדרות האבן ושיחי הצבר והפתיעו את העיראקים במכת אש מטווח של 50 מטר בלבד. צוות מכונת היריה של העיראקים שהופנה כלפי הפורצים חוסל ברימון יד. תדהמת העיראקים הייתה שלמה והם החלו לסגת בחיפזון וללא סדר כשחיילי גולני מזנבים בהם. נספרו 30 הרוגים ושלל רב. לחיילי גולני היו רק שלושה פצועים קל. לאחר מפלה זו לא ניסו העיראקים לשוב ולתקוף את המקום והסתפקו בהפגזות. ב-22 במאי 1948 נטשו העיראקים את האזור ועברו לצפון המשולש.
בשנת 1959 הקים מאיר הר-ציון בקרבת המצודה את אחוזת שושנה, לזכר אחותו שנרצחה על ידי בדואים במדבר יהודה.
באמצע שנת 1963 תוקנה דרך העפר שהובילה למקום מאזור חמדיה ובית יוסף, והמחלקה לשיפור פני הנוף החלה בחשיפת המצודה כדי להכינה לביקורי תיירים. על העבודות פיקח איש רשות העתיקות נחמיה צורי. בשנת 1966 חידשה קבוצת ארכאולוגים בראשותו של מאיר בן דב את העבודות במקום, שחזרה את המבצר והוא נפתח לקהל הרחב על ידי רשות הטבע והגנים (אז "רשות הגנים הלאומיים") במרץ 1969. לקראת פתיחתו נסלל אליו כביש ממולדת. בקיץ 1970 נסלל כביש אל המצודה מעמק בית שאן.
בשנת 1994 הוקם מדרום למבצר הצלבני גן פסלים בו מוצגים פסליו של האמן הישראלי חתן פרס ישראל יגאל תומרקין. מצפון למבצר הצלבני הוקמה תחנת האכלה לנשרים שמשמשת מוקד רבייה ואישוש אוכלוסייה לעופות הדורסים בצפון הארץ.
בשנת 2011 הוקמה תצפית על שם הרמטכ"ל לשעבר דן שומרון. התצפית נמצאת למרגלות הכניסה הראשית של המבצר, בפינה הדרום מזרחית.
כינוייו של האתר
את שמו העברי קיבל המקום עוד בתקופת התלמוד עם הקמתו של היישוב "כוכב" במקום. השם כוכב הירדן ניתן למקום בעת החדשה וציין את הנוף הנשקף ממנו אל עמק הירדן.
שמו הערבי של המקום "כאוכב אל הווא" (ﮔﻮﮐﺏ ﺍﻟﻫﻮﺍ) נגזר בראש ובראשונה מהשם העברי "כוכב". כבר בעת קיומו של המבצר הצלבני במקום בימי הביניים כינו המוסלמים את המבצר בשם זה, הנגזר משמו הקדום של המקום ומהעובדה כי מיקומו החשוף בראש המצוקים גורם לו להיות שטוף רוחות לאורך כל ימות השנה. האגדה מספרת שכאשר נאלץ צלאח א-דין לתרץ את כישלונו בכיבוש המבצר, הוא תלה את האשמה ברוחות העזות שנושבות במקום ומקשות את קיום החיים מחוץ לחומות המבוצרות.
האבירים הצלבנים, מקימיו של המבצר, כינו אותו בשם בלוואר (Belvoir) שמשמעו "יפה נוף", בגלל המראה המרהיב הנשקף ממנה. השם השני לו זכה המבצר בתקופה הצלבנית היה "קוקט" (Coquet, "חינני" בצרפתית), שם המרמז כנראה על יופיו של המבצר בעיני תושביו.
מבנה המבצר הצלבני
מבצר כוכב הירדן בנוי אבני בזלת והוא מדגם "מבצר בתוך מבצר". המכלול מורכב מחומה חיצונית מרובעת שמחוץ לה נחפר חפיר ובתוכה נבנתה חומה נוספת, מעין מבצר קטן (דאנז'ון), אשר היה מרכז החיים של המצודה ושימש כמבצר משני לאבירים במקרה של פריצת החומה החיצונית. בפינות המצודה הפנימית נבנו מגדלים בולטים אשר שלטו על חומותיה. מגדלים דומים נבנו בפינות ובאמצע כל צלע של החומה החיצונית. היקפן של החומות החיצוניות 480 מטרים ועוביין 3 מטרים. בעת בניית החומות השתמשו הצלבנים בעופרת וברזל כדי לחזק היטב את החיבורים בין אבני הבניה. חומות המצודה הפנימית בנויות מקמרונות חביתיים ובשתי קומות. בין הקמרונות הייתה חצר פנימית. מבנה זה הוא למעשה מצודת קסטרום עם מגדל עוז.
בעת בניית המבצר חפרו בוניו חפיר מלאכותי, 10 מטרים עומקו ו-20 מטר רוחבו. בימי שלום מי השתייה הובאו ממעיין "עין הידיד" הנמצא כמה מאות מטרים מדרום למבצר. החפיר משתרע לאורך החומות הצפונית, המערבית והדרומית של המבצר. בפאה המזרחית לא היה צורך בחפיר, הודות למדרון התלול שהשתרע למרגלות החומה, ומנע התקרבות של כלי הפריצה העיקרי של התקופה – מגדל המצור.
החומה המזרחית, שלא הייתה מוגנת על ידי החפיר, חוזקה על ידי חומה נטויה ("חלקלקה") ומגדל חיצוני ("ברביקן") ששלט על השטח המת שלמרגלותיה המזרחיים של המצודה.
חומותיו החיצוניות של המבצר נבנו על בסיס קשתות מקומרות שרוחבן כשבעה מטרים. השימוש בקשתות יצר למעשה חומות חלולות בעלות שתי קומות, כאשר חללים אלו שימשו לשימושים שונים, ביניהם אחסנת מזון ותחמושת ומקום מחיה לבהמות וסוסים. הגג של האולמות שבתוך החומות שימש כשביל תצפית לשומרי המבצר. מבנה זה הוא למעשה מצודת קסטרום עם חצר פנימית המקיפה את המצודה הפנימית.
בכל חומה היו שתי מערכות של עמדות ירי המחולקות לשני מפלסים: המפלס העליון הוא מפלס שביל התצפית, בו עמדות הירי היו בחלק העליון והמשונן של החומה, והמפלס התחתון, שהיה בתוך האולם שבקומה השנייה של החומות ואשר ממנו נורתה אש חיצים דרך חרכי ירי שהיו מותקנים בקירות.
המגדלים שנבנו בחומה התנשאו לגובה של כ-7 מטרים, ובליטתם מקו החומה איפשרה להם לצפות ולהמטיר אש על כל המתקרב אל החומה כדי למוטטה. בתחתית המגדלים הייתה מעין חלקלקה שנבנתה מאדמה מהודקת היטב. בארבעה מתוך שבעת המגדלים הותקנו מעברי סתר ("פוטרנה") שאיפשרו גישה מהירה מתוך המגדל אל תחתית החפיר. מעברים אלו שימשו את הצלבנים בפשיטות הליליות שערכו על מחנות המוסלמים. המגדל המזרחי היה מבנה גדול ומבוצר שנבנה בפינה המזרחית הקיצונית של המבצר ונהרס כמעט לחלוטין. המבנה, שהוא למעשה ביצור נפרד בצורת מגדל, הוקם בנקודה החזקה ביותר של המבצר ויכול היה לעמוד במצור ממושך גם לאחר נפילת המבצר הראשי, ועל פי השערתו של פרופסור פראוור נועד לשמש מקום מפלט אחרון למגיני המבצר.
הכניסה הראשית למבצר הייתה בפינתו הדרום מזרחית. שער הכניסה נבנה מאבן גיר בהירה והוביל לדרך רחבה שנתחמה בחומה החיצונית והמגדל הראשי ממזרח, ומהחומה העיקרית ממערב. דרך זו מתעקלת בחדות וממשיכה לעלות לעבר שער הכניסה הפנימי. עיקול זה נועד למנוע הסתערות מהירה של תוקפים שהצליחו לחדור את השער החיצוני. על דרך הכניסה צפו שבעה חרכי ירי שנועדו גם הם לבלום התקפה אפשרית דרכה. שלושה מבין שבעת החרכים הללו עודם נמצאים במקום.
השער הפנימי היה בעל מערכת סורג מכנית ומצויד בשבכה (ככל הנראה עשויה ברזל) שהייתה ניתנת להורדה והרמה בשעת הצורך.
שער נוסף נבנה בחומה המערבית של המבצר, וממנו נמתח גשר שחציו אבן וחציו עץ אל צידו המערבי של החפיר. חלקו עשוי העץ של הגשר היה ניתן להרמה במקרה של התקפה ממערב. שער זה נסתם על ידי יושבי המבצר בעת המצור המוסלמי בשנת 1188.
המצודה הפנימית היא מבנה מרובע שהיקף חומותיו 160 מטרים והמצויד במגדל בכל אחת מפינותיו. המצודה הפנימית הייתה גבוהה בכשני מטרים מהחומות החיצוניות, ואיפשרה קשר עין בין המגינים הצלבנים לבין אויב אפשרי הנמצא מחוץ לחומות. הכניסה למצודה הפנימית נבנתה בחומתה המערבית והיא מסוג "גישה עקיפה", כלומר מערכת של שני שערים שביניהם זווית של 90 מעלות. במקרה של פריצה מהירה למצודה יהיו הפורצים חייבים להאט את התקפתם בגלל מבנה השער הכפול, וכך יפגע מעט המומנטום שבהתקפה שכזו.
חומות המצודה הפנימית בנויות גם הן מקמרונות חביתיים ובשתי קומות. הקומה התחתונה בקמרון הדרומי שימשה כחדר האוכל של האבירים בעוד הקמרון המזרחי שימש כמטבח. בקמרון זה נמצאו שרידיהם של שלושה תנורים גדולים. הקומה השנייה של הקמרונות שימשה כמקום מגוריהם של האבירים. קומתו השנייה של מגדל השער שימשה כקפלה של המבצר. בין הקמרונות הייתה חצר פנימית.
בפינה הצפון מזרחית של החצר החיצונית נתגלו שרידיו של בית מרחץ שפעל בשיטת פעולתו של החמאם הטורקי. הן בחצר הפנימית והן בחצר החיצונית נכרו בורות מים מטוייחים שאליהם נאספו מי הגשמים בעזרת מערכת של תעלות מטוייחות וצינורות חרס. בבורות אלו נאגרו מים ששימשו את המצודה בשעת מצור.
עליית משה
עליית משה, אחד מן הספרים החיצוניים לתנ"ך, נכתב ככל הנראה בארץ ישראל במאה הראשונה, כמה עשרות שנים לפני חורבן בית המקדש השני. המקור, שנכתב ככל הנראה בעברית, לא השתמר. השתמרו רק קטעים ממנו בתרגום ללטינית.
הספר פורסם לראשונה בשנת 1861 מתוך כתב יד לטיני בן המאה השישית שנמצא בספרייה האמברוזיאנית שבמילאנו. החוקרים זיהו אותו כתרגום של הספר האבוד עליית משה, או צוואת משה הנזכר בכתבי יד של ההיסטוריון גלסיוס.
כתב היד, הקטוע בסופו, כולל נבואה פסאודואפיגרפית בשמו של משה רבנו, המדברת על מהלך ההיסטוריה הישראלית בדורות שיבואו אחריו ועד לתקופת בניו של הורדוס. נבואה זו ניתנת בתוך תיאור של התכוננות משה לפטירתו ומינוי יהושע בן נון כממלא מקומו.
על פי גלסיוס, מכיל חלקו האבוד של הספר קרוב לוודאי ויכוח בין השטן לבין רב המלאכים מיכאל. ויכוח זה נזכר גם בברית החדשה.
טור דיריכלה
בתורת המספרים האנליטית, טור דיריכלה הוא טור מהצורה, כאשר המקדמים \ a_n הם קבועים (בדרך כלל שלמים, או שורשי יחידה), ו-s הוא משתנה מרוכב. טורים מן הסוג הזה הופיעו כבר במאה ה-17 (ראו למשל בעיית בזל), ואוילר מצא דרכים מתוחכמות לקשור אותם אל המספרים הראשוניים. דיריכלה הפך אותם לכלי מרכזי בהוכחת המשפט שלו על ראשוניים בסדרות חשבוניות, והטורים קרויים על-שמו.
דוגמאות
טור הדיריכלה המפורסם ביותר הוא:
שהוא פונקציית זטא של רימן. טור דיריכלה אחר הוא
כאשר \ \mu(n) היא פונקציית מביוס. טורים נוספים אפשר לפתח על ידי הפעלת נוסחת ההיפוך של מביוס וקונבולוציית דיריכלה על סדרה ידועה.
כאשר היא פונקציית אוילר, ו-
כאשר  היא פונקציית המחלקים.
מורנה (סוג)
מוּרֶנָה (שם מדעי: Muraena) היא סוג של צלופח ממשפחת המורניים המאגד 11 מינים. מיני הסוג נפוצים מאוד בים התיכון, אך גם בימים טרופיים וסובטרופיים, ובמיוחד בחופים סלעיים ובשוניות אלמוגים.
לצלופחי המורנה סנפיר גב ארוך מראשם ועד זנבם. למינים מסוג זה אין סנפיר חזה ובטן. צורתם המוארכת מזכירה במידת מה נחש. חלק מהמינים מגיעים לאורך של עד שלושה מטר, אך מרביתם אינם מגיעים אלא למחצית מכך. המורנות מצוידות בפה אימתני ובלסתות חזקות, לכל מורנה יש שתי מערכות לסתות. אחת גלויה והשנייה נמצאת בתוך גרון הצלופח. הלסת הראשונה נועדה לאחוז בטרף ואילו הלסת השנייה חותכת ואוכלת את הטרף. המורנות עלולות לגרום לפציעות חמורות לאויביהן. הן נוהגות לתקוף אף בני האדם המתקרבים לאזור מחייתן.
באימפריה הרומית נחשבו מספר מיני מורנה למעדן (Muraena helena למשל), וגודלו בבריכות ואקווריומים שיוחדו לצורך זה.
ILife
iLife היא חבילת תוכנה שפותחה באפל מחשבים ל-Mac OS X, ומשמשת לעריכה, צפייה וארגון של תוכן דיגיטלי. נכון ל-iLife, iLife '09 כוללת שש תוכנות: iTunes, iPhoto, iMovie, iDVD, GarageBand ו-iWeb. החבילה מגיעה עם כל מחשב מקינטוש חדש שנקנה באפל.
עד כה פורסמו 6 גרסאות שונות של iLife:
iLife '11 שוחררה ב-20 באוקטובר 2010 ומצריכה את הגרסה העדכנית ביותר, כיום, של מערכת ההפעלה Mac OS X - 10.6.7.
היסטוריה
הגרסאות הראשונות של iMovie,iPhoto, iDVD, GarageBand ו-iWeb הושקו בסדר זה כחלק מהחזון של סטיב ג'ובס ליצירת "דרך חיים דיגיטלית" (digital lifestyle) במחשבי המקינטוש. בתחילה, iMovie, iTunes ו- iPhoto ניתנו להורדה בחינם מהאתר של אפל, ו-iDVD הייתה זמינה רק למחשבים עם כונני SuperDrive (קורא וצורב DVD).
בתערוכת Macworld בינואר 2003, כל התוכנות הוכנסו לחבילה אחת בשם "iLife". בעוד ש-iTunes נשארה תוכנה חינמית, שאר התוכנות הפכו לזמינות אך ורק על ידי קניית החבילה כולה או רכישת מחשב מקינטוש חדש. iTunes היא גם התוכנה היחידה שניתנת להרצה על Microsoft Windows.
התוכנות
הערה: בשנת 2010 כשאפל הכריזה על גרסת ilife 11, לא נכללו בה iDVD וiWeb.
הגרסה הנוכחית היא iLife 13 ל-OS X ול-IOS 7
יחסי הוותיקן–סן מרינו
יחסי הוותיקן–סן מרינו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הכס הקדוש הפועל מקריית הוותיקן כישות טריטוריאלית עצמאית לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו.
היסטוריה
יוחנן פאולוס השני ביקר בסן מרינו ב-28 באפריל 1982.
דיסגרפיה
דיסגרפיה היא כינוי לקבוצה של הפרעות התפתחותיות קוגניטיביות המתבטאות בכתיבה לקויה. הפרעות אלה מקוטלגות כלקות למידה. יש הכוללים בקבוצה זו גם את קבוצת הפרעות הכתיבה הקוגניטיביות הנרכשות, דהיינו את האגרפיה.
כתיבה היא פעולה הנרכשת בתקופת הילדות והיא נחשבת לרמה השנייה בגובהה בתקשורת בין בני אדם – רק הדיבור קודם לה. הכתיבה היא למעשה תרגום והבעה של השפה הפנימית על הדף. נוסף לכך, מיומנות זו מורכבת וכוללת אינטגרציה בכמה אופנים: קוגניציה, התארגנות מרחבית בתהליכי הקשב, מוטוריקה בזיכרון של האותיות ועוד. לקות למידה מתייחסת לקבוצה הטרוגנית של הפרעות, הבאות לידי ביטוי בקשיים ביכולות הקשב, הדיבור, הקריאה, הכתיבה, ההיגיון או המתמטיקה. בעגה המקצועית לקות כתיבה נקראת דיסגרפיה – לקות כתיבה התפתחותית. מדובר בפגיעה או קושי ביכולת להפיק שפה כתובה. המאפיינים שלה באים לידי ביטוי בכתב יד לא קריא, קצב כתיבה איטי, כתב לא מאורגן בדף, לחץ על כלי הכתיבה וחריטה על הדף. כל אלה גורמים להתעייפות אצל הילד והמבוגר.
רקע ומאפיינים
דיסגרפיה יכולה להיגרם כתוצאה מליקוי קוגניטיבי או נוירו-מוטורי, ויכולה להיות התפתחותית (מולדת) או נרכשת. נכון לשנת 2010, הנוירופתולוגיה והגנטיקה של הדיסגרפיה אינן בהירות דיין.
מחקרים הראו שבמשפחות שבהן חלק מהפרטים סובלים מדיסגרפיה יש שכיחות גבוהה יותר של הלקות מאשר באוכלוסייה הכללית.
סוגי דיסגרפיות
ניתן לחלק את הדיסגרפיות לשני סוגים עיקריים: דיסגרפיות מרכזיות ודיסגרפיות פריפריאליות. סוגים אלה ניתן לחלק לתת-סוגים, ולכל תת-סוג תסמינים משלו. עם זאת, אטיות וצורך בריכוז רב לשם כתיבה הם תסמינים משותפים כמעט לכל סוגי הדיסגרפיה, לצד העובדה שיש ריבוי שגיאות כתיב מסוג כל שהוא.
הטיפול בתסמינים משותפים אלה נעשה בין השאר באמצעים הבאים:
דיסגרפיות מרכזיות
דיסגרפיות מרכזיות הן דיסגרפיות שמקורן בפגיעה באחד השלבים המרכזיים של התהליך הקוגניטיבי האחראי לכתיבה – סמנטיקה, לקסיקון או ממיר פונמי-גרפמי. ישנם ארבעה סוגים של דיסגרפיות מרכזיות:
דיסגרפיות פריפריאליות
דיסגרפיות פריפריאליות הן דיסגרפיות שמקורן בפגיעה בשלבים הפריפריאליים של התהליך הקוגניטיבי האחראי לכתיבה (הבאפר הגרפמי-פונמי, הרמה האלוגרפית והתבניות הגרפמיות-מוטוריות). ישנם שלושה סוגים עיקריים של דיסגרפיות פריפריאליות:
דיסגרפיה לצד לקויות אחרות
דיסגרפיה עשויה להיות מלווה בלקויות למידה נוספות או להידמות להן.
ישנן גם תופעות הנראות דומות לדיסגרפיה:
אבחון
הצורך באבחון דיסגרפיה עולה כאשר מחנכי הילד או הוריו שמים לב לקושי בציור או בכתיבה, אחיזה לא נכונה של העפרון, קושי ברכישת כישורי הכתיבה וכתב יד לא קריא ולא מאורגן.
במסגרת אבחון דידקטי נבדק אופן תפקודו של הילד בתחום הלימודים באמצעות מיומנויות יסוד:
מכיוון שכל אחד מסוגי הדיסגרפיה מאופיין בקשיים בכתיבת סוגים שונים של מילים, אבחון דיסגרפיה צריך לכלול מטלות כתיבה המבדילות בין סוגי מילים שונים, כתיבה באמצעי פלט שונים (הקלדה, איות בעל פה) וכתיבה לסוגי קלט שונים (הכתבה, תמונות).
אנשי מקצוע מאבחנים
איש המקצוע המומלץ לבחינת ההיבט המוטורי של הכתיבה הוא מרפא בעיסוק. לעיתים קרובות קופות החולים משתתפות במימון האבחון והטיפול בריפוי בעיסוק, במיוחד עבור ילדים, ולאחר הפניה מרופא המשפחה. קשיים מוטוריים בכתיבה יכולים להתבטא באבחון בכתב יד גדול או קטן מדי, עיצוב לא תקין או לא ברור של האותיות, קושי בהתארגנות על הדף כמו שמירה על שוליים והקפדה על שורות ישרות, אחיזה חלשה או חזקה מדי של כלי הכתיבה, אחיזה לא תקינה או לא יעילה מבחינת מנח האצבעות, כתיבה איטית או מאומצת, כאב לאחר כתיבה ועוד.
שגיאות כתיב על בסיס של דמיון צלילי (כמו החלפה בין ט'-ת' או ח'-כ'-ק') לרוב מאפיינות דיסלקסיה, ולכן כדאי לבדוק אותן במסגרת אבחון לקויות למידה. ניתן לעשות זאת באמצעות אבחון דידקטי, פסיכולוגי או משולב. שגיאות כתיב של החלפה, השמטה או הוספה של אותיות מאפיינות גם הפרעת קשב, בעקבות חוסר תשומת לב לפרטים; במקרים אלו ניתן לפנות לאבחון הפרעת קשב.
השפעת דיסגרפיה על הילד בהווה ובעתיד
דיסגרפיה היא לקות למידה שנתקלים בה כמעט בכל תחום לימודי, אך מצד שני – זוהי בעיה ספציפית שעם המודעות וההתקדמות הטכנולוגית עשויה להיות בעלת השפעות מינימליות על הישגיו של הילד (זאת בהנחה שאין לקויות למידה נוספות).
ילד הלוקה בדיסגרפיה עשוי לסבול מפגיעה בדימוי העצמי, לחוות עייפות וכאבים בעת ביצוע מטלות הכתיבה ועשוי להימנע ממטלות הקשורות בה.
כיום מקובל להגיש עבודות מודפסות, וגם ילדים שיושבים בכיתה עם מחשב ומקלידים במקום לכתוב הם חזון נפרץ. בבגרות הצורך בכתיבה יורד עוד יותר, ואנשים מוצאים פתרונות שיחליפו את הכתיבה שאינה טבעית להם.
טיפול
הטיפול בדיסגרפיה צריך להיות מותאם לסוג הדיסגרפיה שאובחנה, בדרך כלל הטיפול יעשה על ידי מורה להוראה מתקנת או על ידי קלינאי/ת תקשורת, ספק טכנולוגיה מסייעת ובמקרה של בעיה מוטורית על ידי מרפא/ה בעיסוק.
מלבד בתחומים שהוזכרו למעלה, הטיפול בדיסגרפיה עשוי להתקיים במספר תחומים נוספים:
אריה עמית
אריה עמית (נולד ב-28 באוגוסט 1950) הוא ניצב בדימוס של משטרת ישראל.
ביוגרפיה
לאחר סיום שירותו פנה עמית לעסקים. תחילה עסק בייעוץ ביטחוני באנגולה במסגרת חברה בבעלות ארקדי גאידמק, ועד שנת 2000 היה מנכ"ל חברות טלכר, השמירה טכנולוגיות מיגון ו-S.G.I. בשנים 2000–2003 היה מנכ"ל חברת הבנייה "דיגל". מלבד זאת משמש עמית יועץ לחברות ביטחוניות בארץ ובעולם והיה עמית מחקר במרכז הבינתחומי ומרצה במכללה הישראלית לביטחון וחקירות.
בשנת 2005 מונה עמית על ידי שר הפנים אופיר פינס-פז ליו"ר הוועדה הבין-משרדית למניעת אלימות באזורי בילוי. בשנת 2006 התמודד לכנסת ה-17 במקום ה-40 ברשימת העבודה-מימד ולא נבחר לכנסת. משנת 2008 עומד עמית בראש מטה המאבק של הארגון למיגור האלימות והגזענות בספורט, מטעם ארגון שחקני הכדורגל בישראל. כמו כן הוא חבר בוועדה לבחינת מצב ענף הכדורגל במשרד התרבות והספורט וחבר ועדת מעקב של עמותת סיכוי - לקידום שוויון אזרחי לבחינת יישום המלצות ועדת אור.
עמית הוא אחיה של המתרגמת והחוקרת חנה עמית-כוכבי. ב-2022, הוא התאלמן מאשתו השנייה, רעה צור עמית.
קולומביה
קוֹלוֹמְבְּיָה, או בשמה הרשמי רֶפּוּבְּלִיקַת קוֹלוֹמְבִּיָּה (בספרדית: República de Colombia, ) היא מדינה הממוקמת בצפון-מערב דרום אמריקה. קולומביה גובלת במזרח עם ונצואלה וברזיל, בדרום עם אקוודור ופרו, בצפון עם האוקיינוס האטלנטי, דרך הים הקריבי, בצפון-מערב עם פנמה, ובמערב עם האוקיינוס השקט. קולומביה גם חולקת גבולות ימיים עם מדינות הקריביים בהן ג'מייקה, האיטי, והרפובליקה הדומיניקנית, ועם מדינות מרכז אמריקה, בהן הונדורס, ניקרגואה וקוסטה ריקה.
קולומביה היא המדינה ה-26 בגודלה בעולם והרביעית בגודלה בקרב מדינות דרום אמריקה (אחרי ברזיל, ארגנטינה ופרו). שטח קולומביה משתווה לפעמיים שטחה של צרפת. קולומביה היא גם המדינה ה-29 בעולם בגודל אוכלוסייתה והשנייה בקרב מדינות דרום אמריקה, אחרי ברזיל.
השטח שבו שוכנת כעת קולומביה אוכלס בעבר על ידי שבטים ילידים שהיגרו מצפון ומרכז אמריקה, כגון שבטי המוייסקה, קיומבאיה, וטאיירונה. בדרום שכנה אימפריית האינקה. הספרדים הגיעו בשנת 1499, והחלו תקופה של כיבוש ויישוב, קולוניזציה, שבסופו של דבר הובילה להקמת מלכות המשנה של גרנדה החדשה (שהכילה את המדינות קולומביה, ונצואלה, אקוודור ופנמה) ובירתה בוגוטה. עצמאות מספרד הושגה בשנת 1819, אבל כבר בשנת 1830 רפובליקת קולומביה הגדולה התמוטטה כתוצאה מפרישתן של ונצואלה ואקוודור. קולומביה המודרנית, ביחד עם פנמה, נהייתה לרפובליקת גרנדה החדשה. האומה החדשה התנסתה בפדרליזם כשהקימה את הקונפדרציה הגרנדית בשנת 1858, ולאחר מכן את ארצות הברית של קולומביה בשנת 1863, עד שלבסוף הוכרז על רפובליקת קולומביה בשנת 1886. פנמה פרשה מהרפובליקה בשנת 1903.