cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הצוללות מסדרת גל
היסטוריה
הצוללות מסדרת גל נבנו עבור חיל הים במספנות ויקרס בבריטניה על פי תכנון גרמני שהיה מבוסס במידה רבה על דגם 206 הגרמני. הפעיל אותן צוות מצומצם, שליש מגודלו של הצוות שהפעיל את צוללות ה-T. טווחי הסיור הוקטנו והותאמו למלחמה באויבים השוכנים בימים ובחופים קרובים. למרות גודלן הקטן צוידו צוללות "גל" במיטב כלי הנשק, התצפית, ההאזנה והאלקטרוניקה של אותה תקופה, ובהם מגלה שידורי מכ"ם מתוצרת "אלביט".
הצוללת הראשונה, אח"י גל בפיקודו של רס"ן ישראל לשם, הגיעה לארץ ב-21 בדצמבר 1976. הצוללת השנייה שהושקה, אח"י תנין בפיקודו של רס"ן דורון עמיר הגיעה לנמל חיפה ביולי 1977. אח"י רהב בפיקודו של רס"ן עמירם עינת הגיעה לחיפה בדצמבר 1977.
הצוללות מסדרת גל השתתפו בלחימה מול חופי לבנון במהלך מבצע שלום הגליל.
אח"י רהב הוצאה משרות ב-1997 ונגרטה. אח"י תנין הייתה האחרונה לצאת מהשרות. בטקס שנערך בחיפה ב-2002 הורד נס שירות פעיל מהצוללת ובכך הסתיימה הפעלת הדגם בחיל הים.
אח"י תנין וגל הובלו לאחר תקופת אחסנה בנמל חיפה למספנה בגרמניה שם הן המתינו לאיתור קונה. בשנת 2007, לאחר שלא נמצאו קונים לצוללות המיושנות, שופצה אח"י גל על ידי המספנה הגרמנית והפכה לצוללת מוזיאון. בעזרת מימון גרמני הועברה הצוללת אל מוזיאון ההעפלה וחיל הים שבחיפה. הצוללת שבה לישראל ב-7 באוקטובר 2007 והועברה על גבי משאית למוזיאון.
יחסי אלבניה–צ'ילה
סקירה כללית
בשנת 2004 נכנס לתוקפו ההסכם לביטול הוויזה בדרכונים דיפלומטיים ורשמיים שנחתם בין אלבניה לצ'ילה.
המסחר בין שתי המדינות הסתכם ב-1.9 מיליון דולר בשנת 2018, והוא מורכב מיצוא של אלבניה לצ'ילה של מוצרים כמו פרוכרום, הנעלה וחולצות כותנה.
מירה סיאל
מירה סיאל, CBE (באנגלית: Meera Syal; נולדה ב-27 ביוני 1961 בשם פרוזה סיאל) היא קומיקאית, סופרת, מחזאית, עיתונאית, מפיקה ושחקנית בריטית. היא זכתה להכרה כשהייתה בין יוצרי תוכנית המערכונים "Goodness Gracious Me". היא הייתה לאחת הנשים ההודיות המוכרות ביותר בממלכה המאוחדת כשגילמה את סבתא של סנג'יב בתוכנית הטלוויזיה "The Kumars at No. 42".
ב-1997 הוענק לסיאל תואר חבר במסדר האימפריה הבריטית (MBE), וב-2003 נכלל שמה ברשימת חמישים המצחיקנים של הקומדיה הבריטית של עיתון "האובזרבר". ב-2015 הוענק לה תואר מפקדת מסדר האימפריה הבריטית (CBE) על תרומתה לתחומי הדרמה והספרות.
ביוגרפיה
סיאל נולדה בוולברהמפטון שבווסט מידלנדס וגדלה באזינגטון, כפר כורים השוכן במרחק של מיילים אחדים. הוריה ילידי פנג'אב הגיעו לבריטניה מניו דלהי. אביה היה קטרי (Khatri) ואמה ג'אט (Jatt). בילדותה עברה המשפחה לבלקוסוויץ'. נוף ילדותה - והיותה במשפחה אסייתית יחידה בכפר קטן במידלנדס, היווה רקע לספרה "אניטה ואני" שעובד גם לסרט קולנוע. ב-2003 תיארה סיאל בראיון ב-BBC את הספר כאוטוביוגרפי למחצה. היא למדה בבית הספר התיכון קווין מרי בוולסול, ואחר כך למדה אנגלית ודרמה באוניברסיטת מנצ'סטר.
קריירה
סיאל כתבה את התסריט לסרט "Bhaji on the Beach" מ-1993 שביימה גורינדר צ'אדה, המוכרת מהסרט "שחקי אותה כמו בקהאם". היא הייתה בצוות הכותבים והמשתתפים של תוכנית המערכונים של ה-BBC בשם "Goodness Gracious Me" ששודרה בין השנים 1996 ל-2001, בתחילה ברדיו ואחר כך בטלוויזיה. סיאל כתבה את התסריט של המחזמר "Bombay Dreams" של א.ר. רהאמן ואנדרו לויד ובר. היא שיחקה בתפקיד הסבתא סושילה בסדרה "The Kumars at No. 42" שרצה במשך שבע עונות וזכתה בפרס אמי הבינלאומי.
באוקטובר 2008 כיכבה סיאל בסיטקום של ה-BBC "אנשים יפים" בתפקיד הדודה היילי. היא המשיכה לגלם את הדמות בעונה השנייה ב-2009. סיאל כיכבה ב-11 עונות של הסדרה "הולבי סיטי" בתפקיד טארה סודי. ב-2009 שיחקה בתפקיד אורח בסדרה "Minder" והופיעה בסרט הקולנוע "Mad, Sad & Bad". ב-2010 גילמה את שירלי ולנטיין במופע יחיד ב-Menier Chocolate Factory שהועבר אחר כך לתיאטרון טרפלגר סטודיוס. באותה שנה שיחקה בתפקיד המדענית נסרין קרודרי בשני פרקים בסדרה "דוקטור הו" לצדו של מאט סמית.
סיאל היא גם זמרת, הסינגל "Spirit in the Sky" שהקליטה במסגרת תוכנית "קומיק ריליף" יחד עם גארת' גייטס וחבריה לסדרה "he Kumars at No. 42" הגיע למקום ראשון במצעד הפזמונים. ב-1988 שרה קולות רקע לשיר "Then He Kissed Me" בגרסת באנגרה, שהלחינו בידו וכוכב הפופ הפקיסטני נזיה חסן. ביוני 2003 השתתפה סיאל בתוכנית הרדיו של ה-BBC "דיסקים לאי בודד" ובחרה במוזיקה של ניטין סוהניי, מדאן באלה סינדו, ג'וני מיטשל, פיציקטו פייב, סוקווינדר סינג, לואי ארמסטרונג ואחרים.
מכיוון שלמדה אנגלית באוניברסיטה וכתבה שני רומנים ותסריטים אחדים, נבחרה סיאל כאורחת בתוכנית הרדיו "Front Row" לפינה "The Cultural Exchange" בה הופיעה ב-30 באפריל 2013. בתוכנית היא בחרה בספר "אל תיגע בזמיר" מאת נל הרפר לי כיצירה האהובה עליה.
בשנים 1986 ו-1987 הגישה סיאל את התוכנית "Sunday East" של ה-BBC.
פרסים והכרה
סיאל זכתה בפרס הדרמה הלאומי לסטודנטים על הופעתה במחזה "One of Us" שכתבה ג'קלין שפירו. היא זכתה בפרס בטי טרסק על ספרה הראשון "אניטה ואני". בשנת 2000 זכתה בפרס אישיות המדיה של השנה של Commission for Racial Equality. ב-2003 הוענק לה פרס "קרן נזיה חסן". ב-6 במאי 2015 העניק לה הנסיך מוויילס תואר CBE בארמון בקינגהאם. ב-2011 ו-2012 קיבלה סיאל מינוי של פרופסור אורח לתיאטרון בן זמננו בקולג' סנט קתרין באוקספורד. היא קיבלה תואר כבוד מאוניברסיטת לונדון SOAS, ומאוניברסיטת רוהמפטון.
סיאל כותבת מדי פעם עבור עיתון הגרדיאן.
חיים אישיים
ב-2004 השתתפה סיאל בפרק בתוכנית של ה-BBC המתחקה אחר שורשים משפחתיים. היא גילה ששני הסבים שלה נלחמו נגד השלטון הבריטי ונוכחותם בהודו. האחד היה עיתונאי קומוניסטי, והשני היה מפגין מפנג'אב שנכלא ועונה במקדש הזהב.
ב-2005 התחתנה סיאל עם סנג'יב בהסקר מי שלעיתים קרובות שיתף איתה פעולה. טקס החתונה התקיים בליצ'פילד שבסטפורדשייר. בנם שאאן נולד ב-2 בדצמבר 2005. לסיאל יש בת בשם קמלי מנישואיה הקודמים לעיתונאי שקאר בהטיה. אחיה הוא עיתונאי חוקר בשם ראג'יב סיאל.
בינואר 2011 השתתפה סיאל בתוכנית רדיו של ה-BBC בשם "My Teenage Diary" בה דנה על תקופת היותה ילדה בריטית אסייתית יחידה בעיר קטנה באנגליה, ותחושותיה על היותה שמנה ובלתי מושכת.
מרכז הפצה
מרכז הפצה (מכונה גם מרכז לוגיסטי או מרלו"ג) הוא מתחם המשמש יצרנים, סיטונאים וקמעונאים לקליטה, לאחסון קצר מועד, להכנה להפצה ולשילוח של סחורות. הרעיון המרכזי של מרכז הפצה הוא לאפשר מענה מהיר לדרישת הלקוחות על ידי ריכוז כמות גדולה של מוצרים במיקום קרוב ונגיש.
שיטת פעולה
למרכז הפצה מגיעים מוצרים מוגמרים בכמויות גדולות. מרכז ההפצה הפשוט ביותר הוא של יצרן ולו מפעל אחד: במקרה זה, מגיעים כל המוצרים המיוצרים במפעל אל מרכז ההפצה בשינוע מרוכז - למשל במכולות בהובלה ימית או רכבת או במשאיות.
במרכז ההפצה הסחורה נפרקת, ממויינת, ומאוחסנת בתנאים נאותים עד לשילוחה ללקוח.
כאשר מתקבלת הזמנה מלקוח, המוצרים הכלולים בהזמנה מלוקטים מרחבי מרכז ההפצה, נארזים על משטחים המסומנים בנתונים על היעד ועל תכולתם, ומועמסים על אמצעי השינוע שמעביר אותם ללקוח.
מרכזי הפצה שמשמשים תאגידי ייצור (הכוללים מפעלים רבים), סיטונאים וקמעונאים, יקבלו בדרך כלל סחורות ממספר מקורות.
סוגים ומתקנים
מרכזי הפצה צריכים להתאים לסוג הסחורות בהם הם מטפלים. קיימים מרכזי הפצה בשטח פתוח, במבנה סגור, מרכזים הכוללים מתקני קירור שונים - חדרי הקפאה וקירור בטמפרטורות שונות, בקרת לחות, אמצעי אחסון לחומרים מסוכנים, ועוד.
מרכזי הפצה כוללים אמצעי אחסון כמדפים, משטחים, ארגזים וחומרי עזר וכלים כעגורנים, מלגזות, ניילון נצמד ועוד.
מרכזי הפצה מתקדמים מפעילים מערכת אחסון אוטומטית.
ישנן חברות רבות שבבעלותן מרכז הפצה אחד או רבים. מנגד, ישנן חברות המשתמשות במרכזי הפצה במיקור חוץ. כעיקרון, הכדאיות הכלכלית של הפעלת מרכז הפצה "פרטי" עולה ככל שהיקף הפעילות גדל. לעיתים, מעניקות חברות המפעילות מרכזי הפצה משל עצמן שירותי מיקור חוץ לגופים אחרים על מנת להגדיל את ניצול היכולות של המרכז, וכך גם להגדיל את רווחיהן.
גביע הטוטו 2021/2022
גביע הטוטו לעונת 2021/2022 היא התחרות ה-37 של הגביע השלישי בחשיבותו של הכדורגל הישראלי. מכבי חיפה זכתה בתואר, לאחר שגברה במשחק הגמר על הפועל באר שבע, ובכך רשמה זכייה ראשונה מאז מעונת 2007/2008.
מרכז הפצה
סוגים ומתקנים
מרכזי הפצה מופעלים גם על ידי גופים שאינם מסחריים - למשל צבא, מערכות בריאות, חברות תשתית וכדומה.
גביע הטוטו 2021/2022
שלב הבתים
10 הקבוצות שאינן משתתפות במפעלים האירופאים חולקו לשני בתים על פי אזור גאוגרפי.
מסלול קבוצות אירופה
ארבע הקבוצות המשתתפות בתחרויות של אופ"א מתחילות בשלב נפרד וזאת כדי להקל על הקבוצות בגלל מספר המשחקים. במשחק הראשון אלופת הליגה ומחזיקת הגביע מתמודדות ביניהן (משחק זה הוא גם משחק אלוף האלופים) ואילו במשחק השני משתתפות שתי נציגות הליגה אשר משתתפות בקונפרנס ליג. המנצחת בכל משחק מעפילה לשלב חצי הגמר.
מרכז הפצה
3PL
שירותי 3PL קיימים מאז שנות ה-70 של המאה ה-20. בתחילת המאה ה-21, היה לשירותי 3PL חלק מכריע בהתפתחות המסחר האלקטרוני.
גודל והיקף פעילות
מרכזי הפצה משתרעים על שטחים העולים בדרך כלל על 5,000 מ"ר. בשנת 2015 נפתח מרכז ההפצה של נייקי בטנסי, ארצות הברית, על שטח של 300 דונם.
גודל מרכז ההפצה תלוי מאוד בכמות ובמרחק מהלקוחות אותם הוא משרת. מרכז הפצה גדול עשוי לקבל ולשלוח מעל עשרת אלפים מטענים מדי שנה. במרכזי הפצה של רשתות נהוג שיש ימי הפצה קבועים לכל סניף וכל סניף מקבל משלוח באופן קבוע ביום המיועד, לעיתים גם יותר מיום אחד בשבוע ועד לחלוקה מדי יום. כשהמרכז משרת לקוחות חיצוניים, ימי ההפצה יהיו קבועים אך משלוח יועבר רק כנגד הזמנת סחורה.
עדי מאירי
עדי מאירי היא עיתונאית, פרשנית לענייני פלילים ומשטרה, תסריטאית ויוצרת סרטים ישראלית. הייתה כתבת ופרשנית הפלילים של קול ישראל, ומגישה. הגישה מדי יום את התוכנית "הכל דיבורים" ברשת ב' של קול ישראל. חשפה פרשות שחיתות והתנהלויות בלתי תקינות רבות, בהן גם של מערכת אכיפת החוק בכלל ושל משטרת ישראל בפרט, וזכתה בפרסים על עבודתה. יצרה את הסדרה הדוקומנטרית ״תיק 512״ שהייתה הסדרה הדוקומנטרית הנצפית ביותר מאז הקמת התאגיד.
ביוגרפיה
מאירי גדלה במושב צור משה. בילדותה למדה ריקוד ג'אז ונגינה על כינור. כילדה הופיעה ברחבי ישראל במסגרת להקת ג'אז. סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון על שם ארתור רופין בעמק חפר, (הנקרא כיום קריית החינוך ע"ש בן-גוריון). סיימה לימודיה לתואר ראשון בתקשורת וממשל באוניברסיטת בר-אילן. את שירותה בצה"ל עשתה ביחידת מודיעין צבאי, ולאחר שירותה הצבאי, עבדה בגלי צה"ל, ולאחר מכן עברה לשדר בקול ישראל ככתבת בחיפה. מאירי סיקרה לצדו של אילן רועה את אסון המסוקים ביישוב שאר ישוב, ובעקבות הישגים עיתונאיים וחשיפות שהביאה, התמנתה לכתב לענייני פלילים.
ב-1997 עברה לשמש כתבת פלילים, וסיקרה בין היתר את אסון המכבייה ואת מלחמת הכנופיות בין פרדס כץ לרמת עמידר. מאירי חשפה לראשונה את פרשת התלונה של רקדנית הבטן שלומית שלום נגד שגריר מצרים בישראל מוחמד בסיוני, בטענה שהאחרון ניסה לאנוס אותה. מאירי סיקרה לעומק לאורך השנים את המלחמה בין ארגוני הפשע, ובראשם יצחק אברג׳יל נגד זאב רוזנשטיין, ומתחה ביקורת על המשטרה הפרקליטות ובתי המשפט על שלא פעלו יחד כדי למוטט את הארגונים שהמאבקים ביניהם גרמו למותם של חפים מפשע. בהמשך יצרה את הסדרה הדוקומנטרית ״תיק 512״ על סיפור עלייתו ונפילתו של יצחק אברג'יל ומשפחות הפשע. ב-2005 למדה משחק בסטודיו לאמניות של יורם לוינשטיין.
בעת מלחמת לבנון השנייה ליוותה מאירי את החיילים הפצועים שהגיעו לבית החולים רמב"ם בחיפה.
מ-7 בדצמבר 2014 החליפה את ירון דקל והגישה יחד עם בני טיטלבוים את התוכנית היומית "הכל דיבורים" ברשת ב' עד סגירת רשות השידור.
החל מאוקטובר 2017 משמשת מאירי פרשנית לענייני משטרה ופלילים. היא יצרה את הפודקאסט ״הפליליסטית״, שבו סיפורי פשע ופלילים שליוותה וסיקרה.
בין חשיפותיה הבולטות כעיתונאית: שמה של חברת "דניה סיבוס" שנקשר בפרשת החשדות לשוחד של ח"כ דוד ביטן, חוב המיליונים של הח"כ דוד ביטן, שנפרע בפרק זמן קצר, ממצאי הנתיחה והחקירה של מזי הדדי שקובעים שהתאבדה, ההחלטה שלא להאריך בשנה נוספת את כהונתו של המפכ"ל רוני אלשיך, ויחסיו האינטימיים של אסף חפץ עם שוטרות בעת ששימש מפכ״ל, פרשת ״השופט המכה״, הצעת השוחד שהציע הרב פינטו לתת ניצב אפרים ברכה ועוד. מאירי כתבה שני ספרים: ״יומנה של כתבת שטח״(2016) (יחד עם ברוריה אבידן בריר), ו״אם רק היו נותנים לי לדבר-סיפורו של החוקר מספר 1״, (2020) שהפך לרב מכר. בנוסף היא יוצרת סרטים, ויצרה בין השאר את הסרטים: 'חיים בצל הפחד - סיפורו של אפי ברכה', שבו אשתו וילדיו של הקצין ששם קץ לחייו דיברו בפעם הראשונה, -'עדים על הכוונת', שבו עדי מדינה ישראליים שנכנסו לתוכנית להגנת עדים דיברו לראשונה מאז הועברו למדינות זרות בזהות חדשה. ב 2022 יצרה יחד עם הבמאית טל ברדה עבור ״כאן 11״ את הסדרה הדוקומנטרית ״תיק 512״, על עלייתם ונפילתם של ארגוני הפשע, ובראשם יצחק אברג׳יל, שבה התראיינה בעצמה כמי שסיקרה את מלחמות הדמים. בסדרה התראיין יצחק אברג׳יל בעצמו, מהכלא, והיא הפכה לסדרה הדוקומנטרית הנצפית ביותר מאז הוקם התאגיד ״כאן 11״. מאירי כותבת בימים אלה שתי סדרות העוסקות בפרשות פשע מפורסמות.
מאירי נשואה ואם לארבעה.
חשיפת פרשיות שחיתות ופשע
לאורך השנים חשפה מאירי מספר פרשיות שחיתות ופשע, בהן פרשת "השופט המכה", החשדות נגד השר סילבן שלום, זכות השתיקה, שיטת הפעולה של האנס הסדרתי בני סלע, וקריסת תיק הרצח במועדון הברנוער.
בין הפרשיות הידועות שחשפה נמצאת פרשת השחיתות ברשות המסים בישראל. מאז הפרסום היא מלווה את רפי רותם, קצין המודיעין, שחשף בפניה את המעשים הפליליים, במאבקו ברשויות, בטענתו שהוא זכאי לקבל הכרה כחושף שחיתויות.
במסגרת עבודתה העיתונאית יצאה נגד המשטרה, על כך שנתנה עדיפות בגלל הד בעיתונות ועליהם ציבורי, לחקירת טענות להטרדות מיניות נגד העיתונאי עמנואל רוזן, בגלל האופן המפלה שבו הדבר נעשה והמשפט הציבורי שנעשה לו – בעוד שתלונות שהוגשו במקרים רבים אחרים - לא נחקרו כלל. החקירה הסתיימה בסגירת התיק.
מאירי זכתה בפרסי רשות השידור ו"אומ"ץ" על חשיפותיה.
עבודות נוספות
במרץ 2013 החלה מאירי להגיש את התוכנית "סירנות" בערוץ הראשון, תוכנית בענייני פלילים ומשפט, ששודרה מדי שבוע בימי רביעי עד פברואר 2015.
באותה שנה השתתפה בסדרת הדוקו-דרמה "מעברים" בערוץ הראשון. את הסדרה כתב וביים גיא אסל, יזם מנהל מחלקת הדרמה בערוץ, מיקי הרץ, והפיקה אורנה זילכה, מאירי השתתפה בסדרה כמנחה ונטלה חלק גם בהפקה.
באוקטובר 2018 יצרה עבור שידורי קשת את הסרט ״עדים על הכוונת״, שבו ריאיינה עדי מדינה שהפלילו ארגוני פשע ונכנסו לתוכנית להגנת עדים.
מאירי כתבה עם העיתונאית ברוריה אבידן-בריר את הספר "יומנה של כתבת שטח", בהוצאת עם עובד, המלווה את הפרשות המרכזיות שנחשפו וסוקרו על ידי מאירי לאורך השנים.
ב 2020 היא פרסמה ספר שני שכתבה ״אם רק היו נותנים לי לדבר- סיפורו של החוקר מספר 1״, בהוצאת ידיעות ספרים.
ניצול מגטו ורשה
הרקע לכתיבת היצירה
ארנולד שנברג, המלחין היהודי-אוסטרי שפעל בברלין כראש המחלקה לקומפוזיציה באקדמיה הפרוסית לאמנויות, הודח בשנת 1933 ממשרתו, בעקבות עליית הנאצים לשלטון, בגלל יהדותו. עובדה זו החזירה אותו ליהדות, שאותה זנח מכבר. הוא היגר לארצות הברית והתקבל כפרופסור לקומפוזיציה באוניברסיטת לוס אנג'לס. בשנת 1941 קיבל אזרחות אמריקנית.
בשנת 1947 פנתה אל שנברג הכוריאוגרפית היהודייה קורין חוֹחֶם וביקשה ממנו לכתוב יצירה לפי "שיר הפרטיזנים" ביידיש ובעברית (היא שלחה לו את המנגינה והתרגום לאנגלית של השיר).
שנברג ביקש ממנה תשלום עבור "יצירה לתזמורת קטנה ומקהלה, באורך של 6–9 דקות". הוא הבהיר: "אני מתכנן שהסצנה הזאת שתיארת – תהיה בגטו ורשה, כיצד הנידונים היהודים התחילו לשיר לפני הליכתם למות". שנברג וחוחם לא הגיעו להסכמה, וכך התוכנית להשתמש ב"שיר הפרטיזנים" כבסיס ליצירה נזנחה.
הזמנה שקיבל שנברג מקרן קוּסֶביצקי בבוסטון אפשרה לו לממש את תוכניתו, גם אם במתכונת שונה. שנברג כתב טקסט שמבוסס על סיפור עדות אותנטי ששמע מניצול מהגטו, וגם על השראתו שלו.
תוכן היצירה וניתוח מוזיקלי
לַמְספֵּר רק זיכרון אחד ברור ממה שעבר עליו בתקופת השואה. הוא איננו זוכר כיצד ירד למערכת הביוב של ורשה, כיצד חי וכיצד יצא משם, וכמו כן איננו זוכר כיצד הגיע למחנה המוות. בוקר אחד עורכים שם הנאצים מפקד, ספירת ראשים להשמדה. קבוצת האסירים שבתוכה המספר מנסה להתארגן, אך בלבול רב שורר בין חבריה והשומרים מכים את הזקנים והחלשים המאחרים להתייצב. המוכים המוטלים על הקרקע נחשבים מתים והשומרים מורים על ספירה מחדש של המיועדים להישלח לתאי הגזים. הם מאיצים עוד ועוד את הספירה והיצירה מגיעה לשיאה בתפילת "שמע ישראל", הפורצת מאליה בקרב האסירים. שנברג מסיים את היצירה במילים "וּבְשָׁכְבְּךָ וּבְקוּמֶךָ".
כאמור, היצירה כתובה בשיטת 12 הטונים – שיטה אשר בה שורת טונים משמשת כבסיס ליצירה.
השורה המקורית בבסיס היצירה היא: F#-G-C-Ab-E-D#-Bb-Db-A-D-F-B. בהמשך מופיעה השורה בטרנספוזיציה של תשעה וחצי צעדים כלפי מעלה. בתחילת היצירה מופיעים ששת הצלילים הראשונים של השורה המקורית בחצוצרה הראשונה ובכינורות, ובששת הצלילים הראשונים של הטרנספוזיציה בחצוצרה השנייה ובקונטרבסים.
ביצוע הבכורה
הרעיון, הטקסט והסקיצות המוזיקליות נוצרו בין יולי לאוגוסט 1947. עקב בריאותו הלקויה כתב שנברג רק את תמצית הפרטיטורה, ורנה לייבוביץ', ידידו, השלים את כתיבתה תחת פיקוחו של המלחין.
הקשר בין קרן קוסביצקי לתזמורת הסימפונית של בוסטון הובילו להשערה שביצוע הבכורה יופקד בידי תזמורת זאת, אולם קורט פרדריק, מנצח התזמורת הסימפונית של אלבקרקי (ניו מקסיקו), ביקש את רשותו של שנברג לבצע עם תזמורתו את ביצוע הבכורה של היצירה. שנברג הסכים, בהניחו שבמקום לשלם, יכינו המוזיקאים באלבוקרקי את תפקידי התזמורת והמקהלה וישלחו אותם אליו. ביצוע הבכורה נועד להיות בספטמבר 1948, אולם הוא התקיים רק ב-4 בנובמבר של שנה זו, חודשיים בהם שמע המנצח קוסביצקי על בקשתו של פרדריק ואישר אותה.
נגינת הבכורה של היצירה התקבלה בדממה בת כמה דקות, שלאחריהן נוגנה היצירה שנית והתקבלה בתשואות סוערות.
ס'מור
סְ'מוֹר, סְמוֹר או ברבים סְמוֹרְס (באנגלית: s'more או smore) הוא קינוח אמריקאי הנאכל באופן מסורתי במהלך מחנאות כשמכינים אותו באמצעות מדורה. הקינוח נפוץ גם בקנדה.
קינוח זה כולל מרשמלו שנצלה במדורה, ומונח בין שני ביסקוויטים (לרוב ביסקוויטים מסוג גרהם קרקר) שעליהם מרוח ממרח שוקולד או מונחת קוביית שוקולד.
שמו של הקינוח הוא קיצור של המילים "עוד קצת" באנגלית ("some more").
היסטוריה
מקורו של המאכל אינו ידוע. האזכור הראשון של מתכון הקינוח הופיע בפרסום "מטיילים עם בנות הצופים" משנת 1927, ומצוין שם כי המתכון ניתן על ידי לורטה סקוט קרו, שהכינה את הקינוח עבור בנות תנועת הצופים שטיילו עמה. מסורות אמריקאיות משייכות את המצאת המאכל לבנות ארגון הצופים אשר קנו את מרכיביו בטרם יצאו למחנאות וצירפו אותם יחד להכנת קינוח.
עם הפיכת הקינוח לפופולרי החלו חברות שונות, ובהן חברת הרשי, ליצור גרסאות של המאכל, השונות לרוב בצורתן מהמאכל המסורתי (כך, לדוגמה, בגרסת הרשי ציפוי השוקולד עוטף את הקינוח).
חומריו האפלים (סדרת טלוויזיה)
חומריו האפלים (באנגלית: His Dark Materials) היא סדרת טלוויזיה בריטית המבוססת על סדרת ספרים באותו השם מאת הסופר פיליפ פולמן. הסדרה הופקה עבור רשת BBC, שהזמינה לסדרה שתי עונות בהיקף של שמונה פרקים לכל עונה, ועבור רשת HBO, המפיצה את הסדרה מחוץ לבריטניה.
עונתה הראשונה של הסדרה עלתה לשידור ב-3 בנובמבר 2019 בבריטניה וב-4 בנובמבר בבכורה עולמית. עונה שנייה, בת שבעה פרקים, עלתה לשידור ב-8 בנובמבר 2020 בבריטניה. העונה השלישית והאחרונה, בת שמונה פרקים, עלתה לשידור ב-5 בדצמבר 2022.
הפקה
בנובמבר 2015 הכריזה רשת BBC One כי הזמינה עיבוד טלוויזיוני לטרילוגיית הספרים "חומריו האפלים", שתופק על ידי החברות "Bad Wolf" ו"ניו ליין סינמה". העיבוד הטלוויזיוני, בן שמונה פרקים, עתיד היה לעלות לבכורה בשנת 2017, אך באפריל 2017 אמר התסריטאי ג'ק תורן ל"רדיו טיימס" שהסדרה עדיין נמצאת בתהליכי הפקה. תורן אמר שהם נמצאים בנקודה שבה הם פשוט זורקים דברים לתסריט ומנסים להבין מה עובד ומה לא, ושהוא רצה לוודא שהם נאמנים לספרים.
ב-8 במרץ 2018 הוכרז שדפני קין לוהקה לגלם את דמותה של ליירה בלאקווה ושהבמאי טום הופר נשכר למלאכת הבימוי, ובמקביל, לין-מנואל מירנדה לוהק לגילום דמותו של לי סקורסבי. ב-8 ביוני 2018, נודע שג'יימס מקאבוי, קלארק פיטרס, ורות וילסון הצטרפו לצוות השחקנים. ב-10 באוקטובר 2018 דיווח מירנדה שסיים את הצילומים עבור הסצנות שדמותו מופיעה בהן. ב-14 בדצמבר 2018 הוכרז בטוויטר שצילומי העונה הראשונה הסתיימו.
ב-24 בפברואר 2019 אושר שהסדרה תעלה לשידור בהמשך השנה. ב-17 במאי 2019 שוחרר קדימון רשמי ראשון.
CCTV-1
CCTV-1 הוא ערוץ הטלוויזיה המרכזי בסין, והראשון שהחל לשדר במדינה. זהו ערוץ ציבורי, המופעל בידי הטלוויזיה המרכזית של סין.
טלוויזיית פקינג (2 במאי 1958 - 30 באפריל 1978)
הערוץ מותג בתחילה כ"טלוויזיית פקינג (בייג'ינג)", והושק כניסיון ב-2 במאי 1958. השידורים הקבועים החלו באופן רשמי למשך 4 שעות וחצי מדי יום החל מ-2 בספטמבר 1958. לערוץ הוענק רישיון לשידורים יבשתיים חינמיים עד שנת 1960, וכידוע, השידורים מתקיימים עד היום. הערוץ החל לערוך ניסיונות שידור בצבע ב-1971, ומאוחר יותר ב-1972 השיק שידורי לוויין עבור אירועים מרכזיים. שידור מלא בצבע החל ב-1977.
הטלוויזיה המרכזית של סין (1 במאי 1978 - הווה)
ב-1 במאי 1978, שונה שם הערוץ ל"הטלוויזיה המרכזית של סין" (China Centarl Television או CCTV), באישור הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הסינית. ב-1984 החל שידור לווייני מקומי, באמצעות הלוויין Song Dang Hong 2. ב-1988 החלו בשידורי סטריאו, ואילו בשנת 2002 עבר הערוץ לשידורים דיגיטליים. כעבור שנתיים, ב-1 באוקטובר 2004 החלו בערוץ בשידור רציף במשך 24 שעות ביממה. כמה שנים מאוחר יותר, ב-28 בספטמבר 2009 הוסבו שידורים אלו לשידורים בחדות גבוהה (HD).
שעות שידור
כל שעות השידור המובאות הן לפיה שעון בייג'ינג:
איחוד הפטריוטים של מיאנמר
איחוד הפטריוטים של מיאנמר, "מא בה ת'ה" או PAM (באנגלית: Patriotic Association of Myanmar)  בבורמזית "מא בה ת'ה" תרגומו "ארגון להגנה על הלאום והדת"  הוא ארגון בודהיסטי במיאנמר (בורמה). כמה מחברי PAM קשורים לתנועה הבודהיסטית 969, אשר ידועה בהתנגדותה להשפעות האסלאם על האוכלוסייה הבודהיסטית ולעידוד לאומנות בודהיסטית, אולם קולות אחרים בארגון מטיפים לסובלנות דתית ועידוד דיאלוג.
כינון
ב-15 בינואר 2014, PAB נוסדה רשמית בכינוס גדול של נזירים בודהיסטים במנדלאיי, עם מטרה של הגנה על הטהרוואדה בבורמה. השם המקומי הוא Sāsana Vaṃsa Pāla שפירושו המילולי "מגן הגזע הססני".
אחד המנהיגים הבולטים של PAM הוא אשין ויראת'ו אשר נחשב לאחד הסמנים הלאומנים בקבוצה. הוועדה המרכזית אשר מנהיגה את הארגון מורכבת מ-52 צירים.
קורנליה אנדר
קורנליה אנדר (גרמנית: Kornelia Ender; ) היא שחיינית עבר ממזרח גרמניה. היא אלופה אולימפית בעלת 8 מדליות מהן 4 מדליות זהב, אלופת עולם בעלת 10 מדליות מהן 8 מדליות זהב ושיאנית עולם, קבעה 22 שיאי עולם במשחים אישיים.
הייתה לשחיינית הראשונה בהיסטוריה של המשחקים האולימפיים שזכתה ב-4 מדליות זהב באולימפיאדה אחת (מונטריאול 1976).
ביוגרפיה
אנדר נולדה בפלאואן, שבגבול מערב גרמניה וצ'כוסלובקיה, והחלה להתאמן בשחייה כבר בגיל צעיר. ב-1972, בטרם מלאו לה 14, כבר השתתפה באולימפיאדת מינכן. היא הייתה צעירת השחייניות שהעפילו למשחי הגמר במשחקים אלו. במשחקים עצמם היא זכתה ב-3 מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:23.59 דקות, אחרי שיין גולד, האוסטרלית בת ה-15, כוכבת משחי הנשים באותם משחקים, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:55.55 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:31.88 דקות.
שיאנית עולם
בתחרות שנערכה במזרח ברלין ב-13 באפריל 1973 קבעה אנדר במשחה ל-200 מטר מעורב אישי שיא עולם חדש ראשון בתוצאה של 2:23.01 דקות, שיפור לשיא בן השנה של שיין גולד (2:23.07 דקות). למחרת, היא שיפרה גם במשחה ל-100 מטר פרפר את שיא העולם והעמידה אותו על 1:03.05 דקות, שיפור לשיא בן השנה של מאיומי אאוקי מיפן (1:03.34 דקות).
אלופת עולם
באליפות העולם בשחייה שנערכה בבלגרד, אז יוגוסלביה בשנת 1973 זכתה אנדר ב-5 מדליות, מהן 4 מדליות זהב ומדליית כסף אחת. מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חופשי, במשחה ל-100 מטר פרפר ובמשחי שליחות 4x100 מטר חופשי ומעורב. מדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי.
אלופת אירופה
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בווינה, אוסטריה בשנת 1974 זכתה אנדר ב-4 מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חופשי, במשחה ל-200 מטר חופשי ובמשחי שליחות 4x100 מטר חופשי ומעורב.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בקאלי, קולומביה בשנת 1975 זכתה אנדר ב-5 מדליות, מהן 4 מדליות זהב ומדליית כסף אחת. מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חופשי, במשחה ל-100 מטר פרפר ובמשחי שליחות 4x100 מטר חופשי ומעורב. מדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי ובכך הגנה על כל 4 המדליות שזכתה באליפות הקודמת.
אולימפיאדת השיא
באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכתה אנדר ב-5 מדליות, מהן 4 מדליות זהב ומדליית כסף אחת והייתה השחיינית המצטיינת במשחקים. מדליות זהב במשחים ל-100 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 55.65 שניות, במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 1:59.26 דקות, במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא עולם חדש של 1:00.13 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בשיא עולם חדש של 4:07.95 דקות. מדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:45.50 דקות. בכך הייתה לשחיינית הראשונה בהיסטוריה של המשחקים האולימפיים שזכתה ב-4 מדליות זהב באולימפיאדה אחת.
חיים פרטיים
לאחר המשחקים האולימפיים שנערכו במונטריאול פרשה משחייה תחרותית. ב-1978 נישאה לכוכב השחייה המזרח גרמני רולנד מאתס ובאותה שנה נולדה להם בת (פרנציסקה). לאחר ארבע שנות נישואים הם התגרשו. בשנת 1984 נישאה אנדר לשטפן גרומט, ספורטאי קרב עשר ומרוץ מגררות, ולהם נולדה בת (טיפאני).
שיאי עולם
במשך השנים שלאחר מכן שברה אנדר 22 פעמים את השיא העולמי במשחים אישיים. היא הייתה השחיינית הראשונה ששברה את גבול שתי הדקות במשחה ל-200 מטר חופשי, עת קבעה בברלין, ביוני 1976, זמן של 1.59.78 דקות. כמו כן, הייתה שותפה למספר שיאים עולמיים עם רביעיות השליחים של נשות מזרח גרמניה.
כשניטשה בכה
זוהי סדרה דמיונית של מפגשים בין הרופא ד"ר יוזף ברוייר לבין הפילוסוף פרידריך ניטשה בווינה, 1882. ד"ר ברוייר, מורו וידידו של זיגמונד פרויד, נפגש עם ניטשה ביוזמתה של לו אנדריאס סלומה, ידידתו של ניטשה. עוד מעורבת בסיפור המטופלת של ברוייר, ברטה פפנהיים, אותה הוא מכנה מטעמי שמירת פרטיותה אנה או. הספר יצא לאור בעברית בהוצאת עם עובד בתרגומה של כרמית גיא.
עלילה
הסיפור נפתח בוונציה, מקום בו מקבל ד"ר ברוייר הזמנה לפגישה עם לו סלומה. זו מתארת באוזניו את ידידה הדיכאוני, הנתון בסכנת התאבדות. פרופסור ניטשה, כפי שמתברר, סובל מתסמינים רבים ככאבי ראש, הפרעות עיכול, פגיעה בראייה, נדודי שינה ואגב כך הוא נוטל תרופות מכל הסוגים.
מוקסם מהעלמה סלומה, נוטה הדוקטור להסכים לבקשתה ולטפל בפרופסור, אלא שהדברים אינם פשוטים כל כך. התנאי של סלומה הוא שניטשה לא יידע על מעורבותה בעניין. היא מעדכנת אותו בפרטים נוספים אודות יחסיה עם ניטשה וגבר נוסף בשם פאול ריי.
השלושה התרועעו יחד במעין קומונה משולשת, עד שנפרדו, וניטשה, בעקבות הפרידה ובעידוד של אחותו, כותב ללו מכתבי שטנה. הפגישה מסתיימת בכך שסלומה משאירה לרופא שניים מספריו של ניטשה - אנושי, אנושי מדי והמדע העליז.
עתה על ד"ר ברוייר להחליט על דרך הטיפול בפציינט החדש. לו סלומה מבהירה לו שפרופסור ניטשה אינו מכיר ביאושו ואם ישכנעו אותו לבוא אליו זה יהיה אך ורק לשם טיפול בבעיות הרפואיות הגופניות שלו. לפיכך, הוא צריך למצוא דרך כיצד לטפל בבעיות הפסיכולוגיות שלו במסווה של טיפול גופני. לשם כך הוא מתייעץ עם זיגמונד פרויד. הרופא מציע לניטשה לאשפזו במרפאה פרטית למשך חודש ימים, שאז יקבל את הטיפול הדרוש לו אלא שהפילוסוף העקשן אינו יכול לעמוד בהוצאה הכבדה ואינו מוכן ליהנות מאשפוז חינם על חשבון הרופא.
הפתרון המקורי שמוצא הרופא הוא הדדיות: הוא יטפל בניטשה ובתמורה יטפל ניטשה בו, או במה שהוא מתאר כייאושו העמוק מחייו. ד"ר ברויר מקווה שתוך כדי מהלך העניינים הם יחליפו תפקידים והוא יוכל לטפל בבעיות הנפשיות של ניטשה.
במהלך הטיפול הוא מספר לניטשה על המטופלת שלו, ברתה פפנהיים, אותה הוא מכנה, לשם הגנת פרטיותה, אנה או. ברתה, שהגיעה אליו כשהיא סובלת מתסמינים שונים כשיעול טורדני, עייפות, מצבי רוח משתנים, הפרעות בראייה, בשמיעה ובדיבור. ברוייר מאבחן כי מדובר בתסמינים פסיכוסומטיים. במהלך טיפולו של ברוייר הוא משוחח ארוכות עם החולה, שיחות שבמהלכן היא מתארת לו בגילוי לב את כל המתחולל במוחה. ברוייר מצליח בטיפול ומצבה של ברטה משתפר פלאים. אלא שאז מגלה ברוייר כי הוא נמשך למטופלת שלו, ומשיכה זאת גורמת לו לייסורים.
הסרט
בשנת 2007 יצאה גרסה קולנועית של הספר, בבימויו של הבמאי הישראלי פנחס פרי. בין השאר משחקת בסרט השחקנית הישראלית מיכל ינאי.
אדוארד קלארק פוטר
שנים ראשונות
פוטר נולד בניו לונדון, קונטיקט, וגדל באנפילד, מסצ'וסטס, שם חי עם אמו מרי ואחותה קלרה. למד בבתי ספר מקומיים.
בגיל 17, בשל רצונה של אמו שיהיה כומר, נכנס לסמינר ווילסטון באיסט המפטון, מסצ'וסטס, ושם למד במשך ארבע שנים. בשנת 1882 החל ללמוד במכללת אמהרסט באמהרסט, מסצ'וסטס. הוא למד במכללה רק שלושה סמסטרים, אך מאוחר יותר הוענק לו תואר כבוד על יד המכללה. בהמשך למד ציור בבית הספר של המוזיאון לאמנויות יפות בבוסטון, אצל פרדריק קרונינהילד ואוטו גרונדמן, וכן עבד עם הפסל טרומן ה. בארטלט.
קריירה
בשנת 1883 הפך לעוזרו של דניאל צ'סטר פרנץ'. בתקופה זו התרכז במחקרים בבעלי חיים ועבד כמנהל וכמוכר במחצבות.
בין השנים 1887–1889 למד פיסול באקדמיה ז'וליאן בפריז אצל אנטונין מרסיה ועמנואל פרמיה, ושם התמחה ביצירת פסלי בעלי חיים. בשנותיו שם הציג כמה יצירות בתערוכות הסלון, ביניהן פסלי קבוצות קטנות של ארנבות, חזה של גבר שחור, סקיצה מקבוצה הודית אמריקנית, ופאון ישן עם ארנבת.
בזמן התערוכה העולמית של שיקגו ב-1893 שיתף פעולה עם מורו וחברו דניאל צ'סטר פרנץ', ויחד יצרו כמה מהפסלים החשובים של התערוכה. כמו רוב המבנים בתערוכה נוצרו הפסלים מחומר קל, המורכב מתערובת טיח, צמנט וסיבי יוטה, ולכן לא שרדו.
בשנת 1894 הצטרף פוטר לאגודת האמנים האמריקאים. זו התמזגה מאוחר יותר עם האקדמיה הלאומית, אליה נבחר ב 1906. יצירתו המפורסמת ביותר היא זוג אריות השיש שבכניסה לבניין הספרייה הציבורית של ניו יורק. פוטר הומלץ לביצוע העבודה על ידי הפסל הנודע אוגוסטוס סנט גודנס. האריות כונו במקור "ליאו אסטור" ו"ליאו לנוקס", על שם שתי הספריות הפרטיות שהרכיבו את ליבת האוסף של הספרייה, אך ראש העיר פיורלו לה גווארדיה שינה את שמם ל"סבלנות" (לאריה הדרומי) ו"עוז רוח" (לאריה הצפוני) - ושמות אלה נשארו.
ביבי רקסה
בלטה "ביבי" רקסה (באנגלית: Bleta "Bebe" Rexha; נולדה ב-30 באוגוסט 1989) היא זמרת-יוצרת, פזמונאית אמריקאית.
ביוגרפיה
רקסה נולדה ברובע ברוקלין שבניו יורק שבארצות הברית, להורים ממוצא אלבני. אביה וסבה וסבתה מצד אמה נולדו במקדוניה הצפונית (ביוגוסלביה לשעבר). רקסה החלה לעסוק במוזיקה כשהייתה ילדה, ניגנה בחצוצרה במשך 9 שנים ולמדה לנגן על פסנתר וגיטרה לבדה. רקסה המשיכה לעסוק במוזיקה בתיכון שבו למדה והשתתפה במחזות זמר ובמקהלות.
רקסה זכתה בתואר "כותבת השירים הצעירה הטובה ביותר" באקדמיה הלאומית לאמנויות של ניו יורק וב"יום גראמי" של ניו יורק (National Academy of Recording Arts & Sciences's annual New York "Grammy Day" event). בשנת 2010 רקסה הייתה חלק מלהקה, יחד עם חבר להקת פול אאוט בוי, פיט ונץ שנקראה "Black Cards". הם עסקו במוזיקה אלטרנטיבית אלקטרונית. הלהקה הייתה אמורה להוציא אלבום בכורה אבל רקסה עזבה אותם בשנת 2012. במהלך השנים כתבה שירים לאמנים רבים והייתה שותפה לכתיבתם של רבים נוספים.
בין השאר, כתבה רקסה שירים ללהקה הקוריאנית שייני, לסלינה גומז, לאמינם, לניק ג'ונאס ולאיגי אזליה.
2013–2015: תחילת דרכה ופריצה
רקסה כתבה בראשית הקריירה שלה שיר בשם 'Monster Under The Bed' שהיה מיועד להיכנס לאלבום הבכורה שלה. השיר הוצע לאמינם ולריהאנה, והוא בעצם הלהיט שלהם, "The Monster". רקסה כתבה את הפזמון, שאותו שרה ריהאנה, ואחראית לקולות הרקע בשיר. באותה השנה הדמו המקורי של רקסה דלף לרשת. רקסה נוהגת לבצע את השיר בהופעות. בשנת 2013, חתמה על חוזה עם חברת התקליטים האחים וורנר. באותה השנה התארחה בלהיט "Take Me Home" של צוות המפיקים קאש קאש. השיר זכה להצלחה רבה באירופה ובבריטניה. בארצות הברית השיר הגיע למקום 57 במצעד הבילבורד הוט 100 ובבריטניה השיר הגיע במצעד למקום השישי. במצעד שירי הדאנס קלאב, השיר הגיע למקום השישי.
ב-2014 פרסמה את הסינגל הראשון שלה, "I Can't Stop Drinking About You". בסוף שנת 2014, ביבי הוציאה את הסינגל השני "I'm Gonna Show You Crazy", שזכה להצלחה בנורווגיה, בשוודיה ובפינלנד. באותה השנה רקסה השתתפה באלבום של דייוויד גטה (בשיר "Hey Mama" ו-"Yesterday") ובאלבום של פיטבול (בשיר "This Is Not A Drill"). במרץ 2015, יצא הסינגל "Hey Mama" מהאלבום Listen, של דייוויד גטה. את הבתים של השיר מבצעת הראפרית ניקי מינאז', ואת הפזמון מבצעת ביבי. על ההפקה של השיר אחראים דייוויד גטה ואפרוג'ק. השיר זכה להצלחה רבה בעולם ובארצות הברית. בארצות הברית הגיע השיר למקום השמיני במצעד הבילבורד הוט 100 והוא הפך לאחד מהלהיטים הגדולים ביותר של שנת 2015. רקסה, מינאז' וגטה הופיעו עם השיר יחד בפסטיבל הרדיו IHeratRadio. רקסה הוציאה ליוטיוב גרסה אקוסטית שלה מבצעת את השיר.
במאי 2015, רקסה הוציאה מיני-אלבום בשם I Don't Wanna Grow Up, הכולל חמישה שירים. באותה השנה יצאה למסע הופעות והופיעה בארצות הברית, בנורווגיה ובכמה מדינות בעולם. באותה השנה רקסה התארחה בסיבוב ההופעות של הזמר ניק ג'ונאס. במהלך השנה השתתפה בסינגלים דוגמת "Me, Myself & I" עם הראפר ג'י איזי, שזכה להצלחה והגיע למקום השביעי במצעד הבילבורד האמריקאי, השיר "That's How You Know" יחד עם הצמד הנורווגי ניקו & וינץ, שזכה להצלחה והפך ללהיט באוסטרליה, בנורווגיה, בניו זילנד וכולי. כמו כן, כתבה ושרה את הסינגל של פסקול הסרט "הרגתי את החברה הכי טובה", "Gone" והשיר "Champange". בסוף 2015, הכריזה כי בינואר 2016, היא תוציא סינגל חדש מתוך אלבום הבכורה הצפוי לצאת באותה השנה גם כן.
2016–הווה: Expectations והמשך הקריירה
ב-15 ביוני 2018, הוציאה רקסה סינגל בשם "I'm a Mess". ביוני הוציאה את אלבום הבכורה שלה, Expectations. בשנת 2019, זכתה למועמדות לפרס גראמי, בקטגוריית "פריצת השנה". ב-20 בספטמבר 2019, הוציאה את הסינגל "You Can't Stop the Girl", שמתפקד כשיר הנושא של הסרט "מליפיסנט: אדונית הרשע". באותה השנה, דיבבה לאנגלית בסרט האנימציה "אגלי דולס" את טיוזדיי.
ב-2021 שיחקה בסרט הקומדיה "מלכות הקופונים" בכיכובה של קריסטן בל, בתור טמפה טינה.
ב-29 ביולי 2022, הוציאה רמיקס לשירה "Break My Heart Myself", ביחד עם ייג'י וריוג'ין מלהקה הדרום קוריאנית איטזי.
ב-4 באוגוסט 2023 הוציאה את הסינגל "One in a Million" עם דייוויד גטה.
עונת 2021/2022 בליגה הלאומית בכדורגל נשים
עונת 2021/2022 בליגה לאומית בכדורגל נשים הייתה העונה ה-13 בליגת המשנה בכדורגל נשים בישראל, תחת אחריות הההתאחדות לכדורגל בישראל. העונה הסדירה נפתחה ב-5 באוקטובר 2021 והסתיימה ב-20 במאי 2022.
הפועל עירוני פתח תקווה סיימה ראשונה וחזרה לאחר עונה אחת לליגת העל. הפועל קטמון ירושלים שרק עלתה מהליגה הארצית סיימה שנייה לאחר מחזור אחרון דרמטי ועלתה לראשונה לליגת העל.
בית"ר בנות כפר כנא ובנות אילת סיימו במקומות האחרונים וירדו לליגה הארצית.
לקראת פתיחת העונה
הקבוצות שסיימו אחרונות בליגת העל בעונת 2020/2021 וירדו לליגה הלאומית לקראת עונה זו היו מכבי חולון והפועל עירוני פתח תקווה. חולון לא הצליחה להעמיד קבוצה ולא שיחקה בליגה בעונה זו. את מקומה תפשה בנות אילת שהייתה אמורה לרדת לליגה הארצית בתום העונה הקודמת ועקב המצב נשארה בליגה.
הקבוצות שסיימו ראשונות בליגה הארצית בעונת 2020/2021 והצטרפו לליגה הלאומית לקראת עונה זו היו הפועל תל אביב והפועל קטמון ירושלים.
בנות עירוני מודיעין שעלתה בתום העונה הקודמת לליגת העל לא עברה בבקרה התקציבית של ההתאחדות ולא העמידה קבוצה בוגרת לעונה זו. נעשו ניסיונות להעלות קבוצה אחרת מהליגה הלאומית לליגת העל אך הן לא צלחו.
פורמט הליגה
10 קבוצות הליגה יתחרו במהלך העונה הסדירה מול כל הקבוצות בשיטת בית וחוץ בשני סיבובים בני 9 מחזורים כל אחד - 18 מחזורים בסך הכל. לאחר מכן יחולקו הקבוצות לפלייאוף עליון ותחתון. לפי הוראת שעה מיוחדת לעונת המשחקים 2021/2022, הוחלט שבעונה זו בפלייאוף העליון ישחקו הקבוצות אשר יסיימו את העונה הסדירה במקומות 1–4 ובפלייאוף התחתון ישחקו הקבוצות אשר יסיימו את העונה הסדירה במקומות 5–10. בפלייאוף תשחק כל קבוצה מול המתחרות בפלייאוף עוד שני משחקים (בית וחוץ), כלומר עוד 6 משחקים בפלייאוף העליון ו-10 בתחתון. שתי הקבוצות שיסיימו ראשונות בפלייאוף העליון יעפילו לליגת העל ושתי הקבוצות שיסיימו אחרונות בפלייאוף התחתון ירדו לליגה הארצית.
עופרה מוניוז
עופרה מוניוז מעוז (נולדה בשנת 1965) היא שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה. בעלת שתי מדליות מהמכביה. השחיינית הישראלית הראשונה בישראל ששחתה 100 מטר חופשי מתחת לדקה (בריכת 25 מטר).
ביוגרפיה
עופרה מוניוז גדלה בקיבוץ פלמ"ח צובה. היא שחתה בקבוצת השחייה של הפועל מטה יהודה תחת הדרכתו של המאמן אילן קוגוס. תמי, אחותה הצעירה של עופרה, גם היא הייתה אלופה ושיאנית ישראל בשחייה. לאחר מכן היא עברה לשחות בהפועל גש"ם תחת הדרכתו של גרשון שפע.
1979
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף אוגוסט 1979 זכתה מוניוז במדליית ארד, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:48.10 דקות, אחרי ליאור בירקאן שקבעה שיא ישראלי חדש של 4:39.71 דקות, ומישל קובין (4:41.99 דקות), שתיהן מהפועל ימק"א ירושלים.
שיאנית ישראל
באליפות ישראל בשחייה לנוער שנערכה בווינגייט בתחילת אוגוסט 1980 זכתה מוניוז ב-7 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 1:01.72 דקות, שיפור לשיא של ליאור בירקאן (1:02.10 דקות).
אלופת ישראל
שלושה שבועות לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה זכתה מוניוז ב-3 מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 1:00.91 דקות, לפני ליאור בירקאן (1:01.69 דקות) ומירב הדר מהפועל גש"מ (1:02.39 דקות). כבר בשלב המוקדמות היא קבעה שיא ישראלי חדש של 1:01.52 דקות, במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש נוסף של 2:11.95 דקות, שיפור לשיא של בירקאן (2:13.82 דקות) ובמשחה ל-100 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 1:06.46 דקות, לפני ליאור בירקאן (1:06.58 דקות) והדר רובינשטיין (1:07.19 דקות) ששחו טוב מהשיא הישראלי של בירקאן (1:07.60 דקות).
1981
בתחרות הכנה לקראת המשימות הלאומיות לשנת 1981 שנערכה בקיבוץ רמת רחל (בריכה של 25 מטר) בסוף יוני זכתה מוניוז במדליית זהב במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 37.7 שניות ובשתי מדליות כסף במשחים בהם החזיקה בשיא הישראלי, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:02.0 דקות, אחרי בירקאן (1:01.5 דקות) ובמשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 28.6 שניות.
בתחרות "שמונה האומות" שנערכה בקיאסו, שווייץ בתחילת יולי אותה שנה סיימה מוניוז במקום ה-7 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:02.39 דקות, במקום ה-8 במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם רותם גרטל, יונת לב ופבי סקלרובסקי בתוצאה של 4:16.48 דקות ובמקום ה-8 במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, יחד עם ליאור בירקאן, רבקה פרידלנדר והדר רובינשטיין בשיא ישראלי חדש של 4:43.36 דקות, כששחתה את סגנון החופשי.
המכביה ה-11
בתחרויות השחייה של המכביה ה-11 שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב מספר ימים לאחר מכן זכתה מוניוז בשתי מדליות. מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי יחד עם ליאור בירקאן, עדי בן יהודה ורובינשטיין בשיא ישראלי ומכביה חדש של 4:08.85 דקות. מדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב יחד עם בירקאן, אחותה תמי ורובינשטיין בשיא ישראלי חדש של 4:39.86 דקות. נוסף לכך, היא סיימה פעמיים במקום החמישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:02.27 דקות ובמשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:14.92 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט אותה שנה זכתה מוניוז ב-3 מדליות. שתי מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 28.18 שניות, לפני בן יהודה (28.59 שניות) ובירקאן (28.74 שניות) ובמשחה ל-100 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 1:00.90 דקות, לפני סקלירובסקי (1:01.85 דקות) ורובינשטיין (1:02.30 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:08.53 דקות, אחרי רובינשטיין שקבעה שיא ישראלי חדש של 1:04.83 ובירקאן שגם היא שיפרה את השיא (1:04.98 דקות).
1983
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט 1983 זכתה מוניוז בשתי מדליות, מדליית זהב במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 28.55 דקות, לפני רותם גרטל מהפועל בני שמעון (28.74 שניות) ובירקאן (29.32 שניות) ומדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:01.73 דקות, אחרי רובינשטיין (1:01.45 דקות) ולפני בירקאן (1:02.11 דקות).
גני מודיעין
הקמה ואיחוד
בשנת 1996 עם הקמתה של קרית ספר (מודיעין עילית) הסמוכה, צורפה גני מודיעין לשטח השיפוט של העיר החדשה. כעבור 20 שנה, החליט משרד הפנים להחזיר את גני מודיעין לשיפוטה המוניציפלי של מטה בנימין.
היישוב נמצא בין תל אביב לירושלים, בגבולו המערבי של חבל בנימין, על כביש 466 בין מודיעין למודיעין עילית. הכניסה דרך היישוב חשמונאים.
היישוב כיום
היישוב מונה כיום כ-800 משפחות של אוכלוסייה דתית לאומית וחרדית. ביישוב מגוון גדול של עולים ובהם עולים מרוסיה, דרום אמריקה, אתיופיה, צרפת, הודו ועוד.
מוסדות חינוך: בית ספר חרדי של רשת החינוך העצמאי (אגף בנים ואגף בנות), בית ספר חרדי לבנות "בנות יעקב", גני ילדים של חב״ד, גני ילדים של רשת ״ולמדתם״, גנים ממ״ד וגן משולב, משפחתונים פרטיים לגיל הרך.
מוסדות דת: כ-12 בתי כנסת בנוסחים שונים מכל העדות (רובם בזרם החרדי), 4 כוללים לאברכים, שיעורי תורה, דף היומי והרצאות, פעילויות תהילים לילדים ונוער, מקווה נשים ומקוואות גברים.
דוואנמו צה
דְווָאנְמוּ צְה (בסינית מסורתית: 端木賜, בסינית מפושטת: 端木赐, בפין-יין: Duānmù Cì. 520-456 לפנה"ס). ידוע גם בכינוי הכבוד דְזְה גונְג (סינית מסורתית: 子貢, סינית מפושטת: 子贡, פין-יין: Zǐgòng, ווייד-ג'יילס: Tzu-kung), היה אחד החשובים והנאמנים מבין תלמידיו של קונפוציוס. בין תלמידי קונפוציוס, הוא היה שני רק לדְזָאי יוּ' בכישורי הדיבור. הוא היה דיפלומט מרכזי בתקופת האביבים והסתוים שכיהן כפקיד בכיר בכמה מדינות, וכן היה איש עסקים עשיר מאוד.
חייו
דְווָאנְמוּ צְה (דְזְה גונְג) היה יליד מדינת וֵיי. הוא היה צעיר ב-31 שנים מקונפוציוס.
דְזְה גונְג היה חד ובעל יכולת מנטלית גבוהה. במאמרות הוא מופיע כאחד הדוברים הרהוטים ביותר מבין תלמידי קונפוציוס. קונפוציוס אמר עליו "מאז שקיבלתי את צְה, מלומדים הגיעו ממרחקים לשאול בעצתי." על פי ג'וּ שִׂי, היה דְזְה גונְג סוחר שהתעשר לאחר מכן בכוחות עצמו, ופיתח יישוב דעת מוסרי דרך עבודתו. (מקצועו ההיסטורי כסוחר מפורט במאמרות, פרק 11 מקטע 18).
כאשר הגיע לראשונה אל קונפוציוס, הוא הפגין מיד יכולת להבין את הנקודות הבסיסיות שהעביר המורה, וטיפח את עצמו בעזרת הדברים שלמד מקונפוציוס. מאוחר יותר הסתבר שהוא הפך לדובר מוכשר ומדינאי מנוסה (מאמרות פרק 11, מקטע 3), אולם קונפוציוס חש כי הוא חסר את הגמישות והאמפתיה לאחרים אשר נחוצות כדי להגשים את סגולתו: פעם הוא טען כי הגיע לאידיאל המוסרי של קונפוציוס, אולם קונפוציוס ביטל זאת בחדות (מאמרות פרק 5 מקטע 12). מאוחר יותר מבקר אותו קונפוציוס על היותו נוקשה מדי כלפי אחרים, ועל כך שאינו ממתן את דרישותיו בהבנה אמפתית למגבלות האחר (מאמרות פרק 14 מקטע 9). הוא אחד מתלמידי קונפוציוס שזוכים להכי הרבה התייחסויות במאמרות, הוא מופיע בפרקים 9 (מקטעים 6 ו13), 11 (מקטע 13), 13 (מקטע 20), 14 (מקטע 17) ו17 (מקטע 19).
הדוכס גִ'ינְג מצִ'י שאל פעם את דְזְה גונְג איך יש לדרג את קונפוציוס כחכם. "איני יודע" השיב דְזְה גונְג, "כל חיי היו השמיים מעל לראשי, אך איני יודע מה גובהם, והאדמה הייתה תחת רגליי, אך איני יודע מה עוביה. בשירותי את קונפוציוס אני כאדם צמא ההולך עם כד לנהר, ושם שותה לרוויה מבלי לדעת את עומקו של הנהר.
לאחר שלמד עם קונפוציוס, הפך דְזְה גונְג למפקד שִׂין-יָאנְג, וקיבל עצה מקונפוציוס: "בטיפול בפקודיך, אין שני ליחס שוויוני. וכאשר העושר נקלע לדרכך, אין שני לצנעה. אחוז היטב בשני אלו ואל תסטה מהם. הסתרת הצטיינותו של אדם היא עמעום הראויים, והכרזה על רשעתם של אנשים היא חלקו של הנבזי. אמירת דברי בלע על אלו אשר לא חיפשת את ההזדמנות ללמדם אינה דרך הידידות וההרמוניה."
לאחר מותו של קונפוציוס, רבים מתלמידיו בנו בקתות ליד קברו של המורה והתאבלו עליו במשך שלוש שנים. בסיומן דְזְה גונְג נשאר שם למשך שלוש שנים נוספות.
== דְזְה גונְג מציל את מדינת לו (子贡救鲁) == טְייֵן צָ'אנְג (田常) ראש הממשלה של מדינת צִ'י (齐) עמד לתקוף את מדינת לוּ (鲁), מולדתו של קונפוציוס. קונפוציוס בחר בחוכמה את דְזְה גונְג מבין תלמידיו למשימה של הצלת מדינת לוּ.
ראשית הלך דְזְה גונְג אל צִ'י כדי להיפגש עם טְייֵן צָ'אנְג ואמר "למדינת לוּ יש צבא חלש וביצורים פגומים, צִ'י לבטח תזכה בקרב נגד לוּ, ומנהיגי הצבא יזכו ליוקרה ויעיבו על עוצמתך. אני מציע שבמקומה תתקיף את מדינת ווּ (吴), אשר לה צבא חזק וביצורים בלתי חדירים, וכך יינגפו מנהיגי הצבא וייאלצו להעביר לך מכוחם." טְייֵן צָ'אנְג חיבב את הרעיון, אך התקשה למצוא הסברים לשינוי מטרת התקפה. דְזְה גונְג הבטיח לו כי ישכנע את ווּ לתקוף את צִ'י על מנת שהתוכנית תוכל להתממש.
פֿוּצָ'אי מלך ווּ היה טיפוס לוחמני ושאף לניצחון על צִ'י רבת העוצמה, אולם הוא חשש כי מדינת יְוֵּ'ה השכנה עלולה לתכנן נקמה נגדו על תבוסה צורבת מקרבות קודמים. דְזְה גונְג פנה אל טבעו היהיר והדגיש את המורשת שיביא ניצחון על צִ'י. הוא גם פייס אותו בכך שגרם למלך יְוֵּ'ה להפגין יותר צייתנות.
דְזְה גונְג אמר לגוֹאוּגְ'ייֵן (勾践) מלך יְוֵּ'ה: "זו הזדמנות של פעם בחיים לנקום את נקמתך. גם לצִ'י וגם לווּ יש כוח צבאי חזק, והקרבות ביניהן בוודאי יחלישו מאוד את שתיהן. עליך לפזר את חששותיו של פֿוּצָ'אי כך שיכריז מלחמה על צִ'י". גוֹאוּגְ'ייֵן שעה לעצתו, והעניק לפֿוּצָ'אי שריונות איכותיים וחיילים מאומנים היטב, ואפילו הציע לעזור אישית בקרב. וכך יצא פֿוּצָ'אי לתקוף את צִ'י.
לבסוף, הלך דְזְה גונְג למדינת גִ'ין (晋), להזהיר את מלך גִ'ין מהתקפה אפשרית של ווּ, במידה שפֿוּצָ'אי יביס את צִ'י ויחוש בלתי מנוצח.
אותות כבוד
במקדשי קונפוציוס, לוח רוחו של דְווָאנְמוּ צְה ממוקמת שלישית מבין תריסר הפילוסופים, במזרח.
במהלך שושלת טאנג, הקיסר שׂוֵ'אנְדְזונְג העניק לדְווָאנְמוּ צְה את תואר האצולה "מרקיז לִי" (黎侯). במהלך שושלת סונְג ניתנו לו גם התארים "דוכס לִייָאנְג (黎陽公) ו"דוכס לִי" (黎公).
צאצאיו של דְווָאנְמוּ צְה החזיק בתואר "דוקטור לחמש הקלאסיקות" (五經博士; Wǔjīng Bóshì).
שמעון שצמילר
שמעון אליעזר שצמילר (נולד ב-10 באוקטובר 1942) הוא כימאי ישראלי. בשנים 1973–1998 נמנה עם הסגל האקדמי של בית הספר לכימיה באוניברסיטת תל אביב, ובשנים 1998–2009 שימש פרופסור מן המניין באוניברסיטת אריאל בשומרון והוא פרופסור אמריטוס שם.
העונה החמישית
העונה החמישית (באנגלית: The Fifth Season) הוא ספר מדע בדיוני מאת נ. ק. ג'מיסין, אשר זכה בפרס הוגו לספר הטוב ביותר ב-2016. זהו החלק הראשון בטרילוגיית "העולם השבור", כאשר אחריו יצאו "שער האובליסק" (2017) ו"אבן השמיים" (2018).
שמעון שצמילר
ביוגרפיה
שמעון שצמילר נולד ב-1942 בנשר, בן להניה ואהרון שצמילר. אביו עלה ב-1929 מסרביה ואמו עלתה ב-1933 מגליציה. הוריו עברו מחיפה לנשר בשנת 1938. בבית ספר יסודי למד בבית הספר לילדי עובדים בנשר ששכן ליד מפעל נשר למלט. בשנת 1960 סיים את לימודי התיכון בבית חינוך תיכון חיפה. התגייס לצה"ל במסגרת העתודה האקדמית, ובשנת 1964 קיבל תואר ראשון בכימיה בהצטיינות מהטכניון. בשנים 1964–1967 שירת בצה"ל כקצין תותחנים בפיקוד הצפון. זמן קצר לאחר שחרורו נקרא לשירות מילואים במלחמת ששת הימים, כקצין תותחנים בחזית הסורית. לאחר המלחמה התחתן עם שושנה מאירוביץ' ולהם שלושה ילדים. ב-1968 קיבל תואר שני בכימיה אורגנית מהטכניון, ובשנת 1971 קיבל שם תואר דוקטור לכימיה, על מחקר שעסק בסינתזה של ג'יברלין. ב-1971 הצטרף לקבוצה של פרופ' אלברט אשנמוסר במכון הטכנולוגי של ציריך (ETH), כפוסט דוקטורט. כאשר פרצה מלחמת יום הכיפורים באוקטובר 1973 חזר לישראל כדי להילחם כקצין תותחנים בחזית הסורית. באותה שנה קיבל משרת מרצה באוניברסיטת תל אביב. הקבוצה שלו פיתחה מתודולוגיות סינתטיות הכוללות כלורו-ניטרונים, ומוצרי ביניים קרבוניליים ייחודיים, כגון 2-אצטיל קטיונים ונגזרות חנקן של קרבוניל. הם גילו תגובות אמידציה עם גזע מינימלי, מה שהניב אנטיביוטיקה פנטפפטידים. רבים מתלמידיו הפכו למדענים עצמאיים בתעשיית התרופות הישראלית. שצמילר גר בנשר עד 1975, ואז עבר לכפר סבא.
העונה החמישית
הספר מתאר את מסען של שלוש נשים - דאמאיה, ילדה קטנה שמגלה את כוחותיה כאורוגנית לראשונה ונוסעת למרכז ההכשרה "המאזן" שם היא תגלה שמרכז ההכשרה מסוכן לאורוגנים לא פחות מהעולם שבחוץ; סיאניט, אורוגנית שנשלחת למשימה קשה יחד עם האורוגן החזק ביותר בעולם ששפיותו מוטלת בספק; אסון, אורוגנית בת 40 שמחפשת ברחבי ה"דממה" את בתה בת ה-8 נאסון.
שמעון שצמילר
ביוגרפיה
היה פרופסור אורח באוניברסיטת היידלברג, שבה שיתף פעולה עם פרופ' ריצ'רד ניידליין על כימיה תרופתית, ובאוניברסיטת יוהנסבורג. בשנים 1984–1990, בשבתון ובביקורים מרובים במעבדה לביולוגיה מולקולרית של דופונט בווילמינגטון, דלאוור, הוא עבד עם ד"ר פט קונפאלון על סינתזת תרופות, מה שמוביל לסינתזות חדשות של לוסרטן לטיפול ביתר לחץ דם וסוסטיבה לטיפול באיידס.
בשנים 1990–1996 עבד בתמי, קמפוס המחקר של כימיקלים לישראל בע"מ (כיל), כמנהל מחקר וראש החטיבה האורגנית. הוא הציג פרויקטים ומוצרים חדשים, כגון מעכבי אש לפלסטיק, תוך שיתוף פעולה עם תרכובות ברום בע"מ. הוא גם הקים את חטיבת נובוטייד בשיתוף פעולה עם חברת טבע לפיתוח פפטידים טיפוליים. בשנת 1995, לאחר שנים רבות של שירות כקצין תותחנים, הוא שוחרר בדרגת אלוף-משנה במילואים.
בשנים 1993–1996 כיהן כנשיא החברה הישראלית לכימיה.
העונה החמישית
החברה
בחברה שמתקיימת ב"דממה", יש חלוקה מעמדית לפי קאסטות, ורוב חלקי החברה מסודרים לפי השתייכות לקהילה מסוימת. כל הקהילות עוקבות אחר חוכמה עתיקה שמועברת על ידי לוחות אבן. החוכמה העתיקה מדריכה את הקהילות כיצד לשמר את עצמן ולהתכונן לעונה החמישית (לא לבנות לגובה, לאגור מסתורי מזון לעת משבר, להקפיד שיהיו תפקידים ברורים לכל חבר בקהילה). בנוסף ישנם עוד סוגים של אנשים ותפקידים ייחודיים:
שמעון שצמילר
ביוגרפיה
בשנת 1998, כאשר מכללת יהודה ושומרון באריאל (כיום אוניברסיטת אריאל בשומרון) פתחה את המחלקה למדעי הכימיה, מונה ליו"ר הראשון שלה. הוא יצא לפרישה מוקדמת מאוניברסיטת תל אביב עבור המשימה הזו, גייס כספים, השיג ציוד מדעי, וגייס סגל וסטודנטים לתארים מתקדמים. הוא הקים תוכנית שיתוף פעולה עם מדענים מאוניברסיטת בר-אילן להנחיה משותפת של סטודנטים לתארים מתקדמים באריאל. בשנת 2009 פרש לגמלאות כפרופסור אמריטוס.
בואינג-סטירמן
בואינג סטירמן דגם 75 (ידוע גם בשמות סטירמן קאיידט, Boeing Stearman Kaydet, סטירמן או קאיידט) היה מטוס דו-כנפי דו-מושבי שיוצר על ידי חברת סטירמן איירקראפט בארצות הברית שהפכה, בשנת 1938, לחברת בת של חברת בואינג. המטוס שימש כמטוס אימון בשורות הגיס האווירי של צבא ארצות הברית והגוף שירש את הגיס האווירי, חילות האוויר של צבא ארצות הברית, וכן בצי ארצות הברית, בחיל האוויר המלכותי הקנדי, ובצבאות רבים נוספים בעולם. במהלך שנות ה-30 וה-40 נבנו בארצות הברית 10,346 מטוסים מדגם זה. בתום המלחמה נוצר עודף רב של מטוסים אלו והם נמכרו לחילות אוויר זרים לצורך אימון טייסים ולשוק הפרטי כמטוסי ריסוס וספורט. הסטירמן שימש גם בחיל האוויר הישראלי כמטוס אימון משנת 1949 ועד תחילת שנות ה-60. מנועו ומבנהו החזקים, כמו גם תכונות הטיסה שלו, הקנו לו מעמד מיוחד בין מטוסי ההדרכה בארצות הברית וגם בישראל.
פיתוח ועיצוב
לויד סטירמן הקים בשנת 1927 את חברת סטירמן איירקראפט קומפני בוויצ'יטה, קנזס. בשנת 1933 פיתח לויד סטירמן את דגם סטירמן 70, שהיה אב טיפוס של מטוס אימונים לטייסים צבאיים. מטוס זה היה מבוסס על דגם 6 "קלאודבוי" (Cloudboy) של החברה; הדגם הסדרתי של המטוס נקרא דגם 75, שהוצע לגיס האווירי ולצי ארצות הברית. המטוס המוצע היה מטוס דו-כנפי בעל כנפיים עשויות מעץ ומצופות בבד, וגוף שהיה בנוי ממסגרת ברזל מרותכת ומצופה גם הוא בבד. מבנה זה היה חזק וקשיח, ואיפשר למטוס לעמוד בכוחות ג'י גבוהים, עד 12 ג'י חיובי ו-9 ג'י שלילי. כן הנסע היה קבוע ולא מתכנס, ותושבת גלגל הזנב הייתה גדולה ומקובעת. למטוס היו שני תאי טייס פתוחים הממוקמים זה אחר זה עבור מדריך טיסה וחניך. המנוע הרדיאלי היה בדרך כלל חשוף, על אף שכמה ממפעילות המטוס, בחרו לחפות את המנוע. עיצוב מדחף הסטירמן הוא ייחודי ולהביו, שהגיעו למהירות הקול גם בפעולה רגילה, יצרו רעש עז שהיה ייחודי למטוס ונחשב כעין "סמל מסחרי" של הסטירמן.