cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מלחמת האזרחים ברואנדה
מלחמת גרילה
בינואר 1991 חזר פול קגאמה למלחמה. הצעד הראשון היה ההשתלטות הבלתי צפויה על העיר רוהנגרי ב-23 בינואר 1991. רוהנגרי לא רק שהייתה קרובה להרי וירונגה, אלא נתפסה גם כמעוז השלטון של הביארימנה. ה-RPF כבש את העיר עקב ההפתעה והחזיק אותה יום אחד לפני שנסוג בחזרה אל ההרים. במהלך הכיבוש שדדו המורדים כלי נשק וציוד מצבא רואנדה והסתערו על כלא רוהנגרי, ושחררו אסירים פוליטיים רבים. ההתקפה יצרה אווירה של פחד ברואנדה ומצב חירום הוכרז במדינה.
לאחר פעולה זו, ה-RPF החל לנהל מלחמת גרילה קלאסית. התכתשויות קלות ניקזו את שני הצדדים. RPF החלו לשדר תוכניות מאוגנדה לרואנדה מתחנת רדיו משלה בשם Radio Mukhabura. רדיו זה הפך לכלי תעמולה רב עוצמה שהאשים את הביארימנה ברצח עם. במהלך השנים הבאות היו ניסיונות רבים להגיע להסכמה על הפסקת אש, אך הם לא הביאו דבר, והלחימה נמשכה עד 13 ביולי 1992, אז נחתם בעיר ארושה שבטנזניה על הסכם הפסקת אש.
הסכמי ארושה
המלחמה נמשכה כמעט שנתיים וחצי, עד אשר נחתם הסכם הפסקת אש ב-12 ביולי 1992 בעיר ארושה, טנזניה, הידוע כ"הסכמי ארושה", הסכם אשר קבע את לוח הזמנים למשא ומתן ואישר הצבת קבוצת משקיפים צבאיים בחסות ארגון האחדות האפריקאית במדינה. הפסקת האש נכנסה לתוקף ב-31 ביולי 1992, והמשא ומתן הפוליטי החל ב-30 בספטמבר 1992.
במהלך החודשים הבאים נמשך המשא ומתן, שלא הביא הצלחה רצינית בשטח. לבסוף, בעקבות דיווחים על טבח הטוטסי ב-8 בפברואר 1993, ה-RPF פתח במתקפה גדולה נוספת. התקפה זו אילצה את כוחות הממשלה לסגת, ואפשרה ל-RPF לכבוש במהירות את רוהנגרי ואז לפנות דרומה ולהתחיל להתקדם לעבר הבירה. הדבר גרם לפאניקה בפריז, ששלחה מיד כמה מאות חיילים צרפתים לרואנדה יחד עם כמות גדולה של תחמושת. הגעת הכוחות הצרפתים לקיגאלי שינתה בצורה רצינית את המצב הצבאי ואילצה את ה-RPF לנטוש את הבירה בסערה. ב-20 בפברואר עצרו המורדים 30 ק"מ צפונית לקיגאלי והכריזו על הפסקת אש חד צדדית, ולאחר מכן הם משכו את חייליהם לעמדותיהם המקוריות למשך מספר חודשים. עד אז, למעלה מ-1.5 מיליון אזרחים, בעיקר משבט הוטו, ברחו מבתיהם.
הסכם השלום השברירי נמשך עד 7 באפריל 1994. עם זאת, המתח בחברה לא פחת. פלישת הטוטסי לא נתפסה כדרך להשיג שוויון, אלא כניסיון של הטוטסים לחזור לשלטון. ההוטו התגייס סביב הנשיא. הביארימנה עצמו הגיב על ידי הצגת תוכנית רצח עם שהופנתה נגד כל הטוטסים והוטואים שיש להם אינטרסים משותפים כלפיהם.
פעולות צבאיות במהלך רצח העם
ב-6 באפריל 1994 חזר הנשיא ז'ובנל הביארימנה משיחות בדאר א-סלאם ומת כשמטוסו הופל. פעילי הוטו, אינטרמהאמווה, והמשמר הנשיאותי החלו להרוג פוליטיקאים באופוזיציה ומנהיגי טוטסי, והאשימו אותם בהריגת הנשיא. רצח העם שהחל תוך שעות ספורות לאחר מכן במדינה, הביא למותם של כ-937,000 בני אדם תוך שלושה חודשים.
עד הערב ב-7 באפריל, ה-RPF חידש את המתקפה שלו דרומה. נציגיהם בפרלמנט, שנשלחו לשם בעקבות תוצאות משא ומתן לשלום, התקדמו לפגוש את המורדים. הכוחות העיקריים של ה-RPF בצפון ב-8 באפריל חולקו לשלושה חלקים. קבוצה אחת עברה מערבה על מנת לחסום את כוחות הממשלה ברוהנגרי. הקבוצה השנייה, נכנסה לגבול המזרחי של מדינת קיבונגו. הקבוצה השלישית, הצליחה לעשות צעד משמעותי קדימה לעבר הבירה עד ל-11 באפריל בערב. שני הצדדים החלו לחזק את עמדותיהם, וה-RPF החל להקיף את העיר. במזרח נתקלו המורדים בהתנגדות מסוימת מצד כוחות הממשלה והגיעו לגבול טנזניה ב-22 באפריל. ב-5 במאי הם החלו להפגיז את שדה התעופה של הבירה, וב-16 במאי חסמו כבישים ראשיים במדינה. כוחות הממשלה ניסו לפתוח במתקפת נגד ב-6 ביוני, אך היא נכשלה.
לאחר שתפסו את השליטה בפאתי הצפון, המזרחי והדרומי של הבירה, כוחות ה-RPF החלו לנוע צפונה לאורך פרברי העיר הדרום-מערבית. המורדים החלו להסתער על הבירה משלושה כיוונים. הלחימה הקשה נמשכה עד תחילת יולי 1994. ב-3 ביולי כוחות הממשלה החלו לעזוב את הבירה ולקחו איתם את מרבית האוכלוסייה האזרחית. על פי האו"ם, כבר לא הייתה להם תחמושת. למחרת, לאחר מאבק של שלושה חודשים, נכנו המורדים למרכז קיגאלי.
עם נפילת קיגאלי, כוחות הממשלה החלו להתפרק, עד לכניעה המוחלטת ב-18 ביולי.
השלכות
מורדי הטוטסי הביסו את משטר ההוטו, ורצח העם הסתיים ביולי 1994, אך כשני מיליון הוטו – שחלקם השתתפו ברצח העם וחששו מנקמת טוטסי – ברחו לבורונדי השכנה, טנזניה, אוגנדה וזאיר. אלפי אנשים מתו במגפות של כולרה ודיזנטריה ששטפו את מחנות הפליטים. הקהילה הבינלאומית הגיבה במאמצי סיוע הומניטריים. באותה תקופה, הקואליציה להגנת רואנדה החלה במיליטריזציה של המחנות, והשתמשה בהם כבסיס להפלת ממשלת RPF.
בעקבות רצח העם ברואנדה ותפיסת השלטון ברואנדה על ידי הטוטסי, נמלטו בני הוטו רבים מרואנדה לזאיר, והתפתחה לחימה בין ההוטו והשבטים הזאיריים, כאשר הטוטסי סובלים משני הצדדים. (במזרח המדינה התגוררו מהגרים רבים מבני הטוטסי וההוטו מרואנדה שהיוו כמחצית מהאוכלוסייה באזור).
מחנות הפליטים של ההוטו במזרח זאיר שמשו גם כבסיסים להתקפות של ההוטו נגד הטוטסי ברואנדה. בתקופה זו החלה ממשלת רואנדה של הטוטסי בפעולות צבאיות נגד ההוטו בזאיר.
לורן קבילה, שהיה יריב של ממשלת מובוטו ססה סקו (שתמכה בשבט ההוטו – בנובמבר 1996 פורסם צו האוסר הימצאות בני טוטסי בזאיר ומטיל עונש מוות על טוטסי שיימצא בה) זה זמן רב, עמד בראש החזית שנפתחה כנגד מובוטו. המשטר הנוקשה והרודני של מובוטו יצר לו אויבים כמעט בכל זאיר, ולכן קבילה זכה לתמיכה רבה, עקב זאת בשנת 1996 פרצה מלחמת קונגו הראשונה.
במהלך המלחמה, כוחות רואנדה הרסו את מחנות הפליטים בהם השתמשו בני ההוטו בהתקפותיהם אל תוך רואנדה, והתקדמו מערבה לקראת עיר הבירה קינשאסה. חייליו של מובוטו סבלו ממורל נמוך לאור קבלת משכורת נמוכה של כדולר לחודש, שלעיתים כלל לא שולם, וציוד מועט ולקוי. במקרים רבים נמנעו החיילים מלהילחם נגד המורדים ובמקום זאת בזזו את העיירות ונסו מהן לפני הגעת המורדים. קבילה ואנשיו הגיעו לשערי עיר הבירה קינשאסה ללא התנגדות, כאשר מובוטו נמלט לטוגו ומאוחר יותר למרוקו.
קבילה הפנה במהרה עורף לתומכיו – רואנדה ואוגנדה, שב-1998 ארגנו ניסיון להפילו. במהלך מלחמת קונגו השנייה, כונן לורן קבילה ברית עם צבא השחרור הרואנדי, יורשו של הקואליציה למען רואנדה. לאחר מותו בשנת 2001, ז'וזף קבילה, בנו, הפך לנשיא, וארגון מיליציית ההוטו עבר רפורמה לכוחות הדמוקרטים לשחרור רואנדה. תנועה זו עדיין מהווה איום מסוים על ממשלתו של פול קגאמה.
בשנת 2015 שילמה ממשלת רואנדה פיצויים לאוגנדה בגין נזק שנגרם במהלך מלחמת האזרחים לאזורי הגבול שלה.
שרה אדלר לוי
שרה לוי (כ"א בתשרי ה'תרל"ג, 23 באוקטובר 1872 – כ"ו באדר ה'תשכ"ט, 16 במרץ 1969) הייתה פעילה ציונית, מייסדת ההתיישבות היהודית בהר כנען שבצפת.
שנים מוקדמות
שרה לוי נולדה במלבורן שבאוסטרליה. אביה מאיר אדלר, אשר היה סוחר מצליח וכונה "מלך האופנה", השתתף בקונגרס הציוני העולמי הראשון בבזל, והיה מקורב לבנימין זאב הרצל. בגיל 25 נישאה במלבורן ליוסף לוי ושם ילדה שתיים מבנותיה - מרים ורבקה. הזוג עבר לשלוש שנים לארצות הברית ומשם עבר והשתקע בסינגפור, שכבר אז הייתה לצומת מסחר ועסקים. הזוג השתלב בקהילה היהודית הקטנה באי וגידלו את בנם השלישי - עקיבא.
בשנת 1926, כשהיא בת 54, עלתה לוי עם בעלה יוסף לארץ ישראל. הזוג השקיע משאבים בסיוע לרכישת קרקעות להתיישבות יהודית ברמת גן, אום ח'אלד (נתניה), אזור מקוה ישראל וג'בליה (בגבול בת ים-יפו). שלושה חודשים לאחר עלייתה, פקדו את לוי שתי טרגדיות עם מות אביה ובעלה.
ההתיישבות בצפת
בשנת 1930 הגיעה לביקור בצפת. בעיר התגוררו אז בסך הכל כ-2,000 יהודים המרוכזים ברובע העתיק והצפוף, וכ-10,000 ערבים. הר כנען הקרוב לעיר לא היה מיושב באותה התקופה, ואליו לוי התחברה. בעידודו של זלמן ברזל מצפת רכשה לוי 200 דונם מידי חברת 'צופיה'  והתחילה להקים מבני מגורים על ההר לתושבי צפת.
"מים וחומרי בניה לא נמצאו כמובן בהר כנען, ונאלצתי להעבירם הנה על גבי חמורים. חמישים חמורים היו מטפסים יום יום במעלה הר כנען, כשהם נושאים לעבר פסגתו זיפזיף, עץ וברזל". גם מים לבניית הקריה הובאו אל ההר בחמורים. הללו היו מהלכים ממעיינות ביריה לעבר מרומי ההר, כשהם נושאים על גבם פחי מים. "טלטולי הדרך רוקנו את הפחים כדי מחציתם, ובסופה של הדרך המייגעת נותרה בכל פח כמות מים זעומה. נאלצתי אז להקים בריכת אגירה למי גשמים במרומי ההר", סיפרה לימים לוי. ברכת האגירה (הנראית בתמונות שצולמו אז) קיימת עד היום.
בשנת 1933 לאחר שנתיים של בנייה עמדו עשרה בתי מגורים בפסגת הר כנען, אותם השכירה למשפחות צפתיות בשכר דירה סמלי. הדירות צוידו בתאורה חשמלית, במים זורמים בברזים, ובשירותים בתוך הדירה. דברים אלו נחשבו אז לחידוש ממשי. המבנה המרכזי שבנתה לוי, הוסב לאחר זמן קצר למלון (לימים, מלון כנען ספא), ובמתחם נפתח הראינוע הראשון באזור.
לוי שכרה מונית שהסיעה מדי יום את התלמידים לבתי-הספר בצפת וחזרה בתום הלימודים והקצתה חדר שבו הפעיל אחד המשתכנים חנות מכולת למצרכי מזון בסיסיים.
כנגד האיומים מצד ערביי הסביבה, הוזמן המוכתר של הכפר הערבי העוין בעמוקה לשמור על המתיישבים היהודיים. מוכתר זה נודע כרב מעללים, וערביי הסביבה פחדו ממנו מאוד, כך שהשקט נשמר יפה. גם כלב שמירה גדול השתתף בשמירה על המקום, והוא נקרא בפי המתיישבים "שומר".
גם לאחר שהוקמה הקריה הוסיפה החלוצה האצילה לעטרה בירק ובפרחים. מדי בוקר הייתה יוצאת אל מדרונותיו החשופים של הר כנען כשבידיה שתילי אורן רעננים. חיבה וחום השקיעה בכל אחד משתיליה, והללו החזירו לה אהבה. השתילים שנטעה הגביהו קומה והיו ברבות הימים לאילנות חסונים המעטרים את מרומי ההר.
שנים מאוחרות
בשנת 1936 פרץ בארץ המרד הערבי (מאורעות תרצ"ו). על ראשה של לוי הוכרז פרס כספי, מצד ערביי האזור, אך היא לא עזבה את המקום, ובחרה להישאר על ההר. לעומת זאת, מספר משפחות שהתגוררו בבתים שבנתה, עזבו את המקום.
בימי המאורעות נחשב הר כנען למטרה לכדורי הפורעים. המלון, שנועד לנופשים ותיירים, הפך לקסרקטין לצבא. אבל שרה לוי לא עזבה את העמדה שנרכשה ברוב עמל. בזמן שהמפקד האנגלי מר סטפורד הודיע להם לעזוב את הר כנען, היות שהוא החליט להוריד את החיילים והשוטרים, הייתה תשובתה האמיצה: לא נזוז מכאן! התשובה התקיפה פעלה לכך שהוא ביטל את תוכניתו, והסכים להשארת החיילים.
עם פרוץ מלחמת העצמאות החמיר המצב בצפת ובסביבתה. לוי סרבה להפצרות ילדיה לבוא אליהם לארצות הברית. אל המתחם שלה הגיעה פלוגה א' מהגדוד השלישי של הפלמ"ח, והיא דאגה לכל צורכיהם. לוחמי הגדוד השלישי התמקמו בבית המלון, ומכאן יצאו לשחרור צפת, ולכן הרחוב העולה לכיוון ביתה של לוי נקרא עד היום "הגדוד השלישי".
תמיד קיוותה כי יבוא יום ושכונת מגוריה תתפשט ותפרח ואף תכיל בית כנסת נאה. משהחלו עולים חדשים להגיע להר ולהתיישב במרחק מספר קילומטרים מביתה, החליטה להציב את ארבעת ספרי התורה שנותרו בביתה (אשר ניצלו מהשואה באירופה) בבתי הכנסת החדשים שקמו בשיכוני העולים בכנען.
עד סוף ימיה המשיכה לחיות על ההר, ואף החליטה להיקבר עליו. היא קיבלה לכך אישור ממשרד הבריאות וטיפחה את הגן שבו רצתה להקבר. בשנת 1969, בגיל 97, הלכה לעולמה. את כל רכושה הורישה לקרן קיימת לישראל. השכונה על הר כנען, שהתפתחה סביב הבתים שהקימה לוי, נקראו על שמה "קריית שרה".
הותירה אחריה בן יחיד, קולונל צ'ארלס לוי.
חורחה אקוניה
חורחה אקוניה (בספרדית: Jorge Acuña; נולד ב-31 ביולי 1978 באובייה, צ'ילה) הוא כדורגלן צ'יליאני, המשחק, נכון לעונת 2007-2008, כקשר באוניברסידד דה צ'ילה ובנבחרת צ'ילה.
ביוגרפיה
אקוניה החל את דרכו המקצועית בקבוצת אוניון אפסניולה הצ'יליאנית בשנת 1999 ולאחר עונה זו עבר לקבוצת אוניברסידד קאתוליקה, אחד המועדונים הגדולים בצ'ילה, בו הוא שיחק שלוש שנים. בשנת 2002 אקוניה חתם בקבוצה ההולנדית פיינורד, אחת משלוש הקבוצות החזקות בהולנד ביחד עם אייאקס אמסטרדם ופ.ס.וו. איינדהובן. אקוניה חזר לאחר שתי עונות בהולנד לקבוצת אוניברסידד קתוליקה וכן חזר להולנד לשחק במדי קבוצת רוסנדאל.
לאקוניה היו מספר הצעות בתחילת שנת 2006 מקבוצות וויגאן אתלטיק ובלקברן רוברס האנגליות וכן מקבוצת לאציו האיטלקית אך לבסוף הוא חתם בקבוצת אוניברסידד דה צ'ילה הצ'יליאנית. ב-26 ביוני 2007 חתם אקוניה במדי קבוצת מכבי נתניה הישראלית אך סירב להגיע לשחק במדי הקבוצה ונשאר באוניברסידד דה צ'ילה.
עלווית אפורה
עלווית אפורה (שם מדעי: Phylloscopus trochilus) היא ציפור שיר קטנה מהסוג עלווית במשפחת הסבכיים. נפוצה למדי בטווח אזורי הקינון שלה המשתרעים לרוחב רצועת האקלים הממוזג של אירופה ואסיה וגם באזורים הארקטיים. עלווית אפורה, ככל העלוויות, חולפת בנדידתה בישראל בסתיו (מאוגוסט ועד נובמבר) ובאביב (מסוף מרץ ועד מאי). היא חורפת באפריקה שמדרום לסהרה שם היא מחליפה את נוצותיה לקראת נדידתה חזרה לאזורי הקינון. מהסוג עלווית היא מהמקדימות לשוב לאזורי הקינון שלה באביב, היחידה שמקדימה אותה היא עלווית חורף.
קארולוס ליניאוס, מייסד שיטת המיון, תיאר ומיין אותה בעבודתו- Systema Naturae מ־1758 תחת הסוג נחליאלי.
אזור חיותה הוא חורש, שיחים ושטחים פתוחים עם עצים, בין השאר מהסוג טיליה וערבה, בתקופת הנדידה מצויה בכל סוגי הצמחייה. היא תבנה את הקן הסגלגל בעל פתח צידי על האדמה או בסמוך לה, לעיתים קרובות בצמחייה נמוכה. הנקבה תטיל 4 עד 7 ביצים שיבקעו לאחר 12 עד 14 יום ולאחר כפרק זמן דומה הפרחונים יעזבו את הקן. באזורים דרומיים יותר הזוג יגדל מחזור שני. בדומה לרוב המינים במשפחת הסבכיים, ציפור זו ניזונה בעיקר מחרקים וחסרי חוליות כגון זבובאים עכבישאים וזחלים, אולם בסתיו ניזונה גם מפירות.
זו עלווית טיפוסית למראה, אורכה עד 13 ס"מ ומוטות כנפיה עד 17 ס"מ. משקלה עד 11 גרם. הזוויגים דומים. הגב בצבע ירקרק חום-זיתי, ולבן מלוכלך בחלק התחתון. היא מאוד דומה למראה לעלווית חורף, אולם אמצעי הבחנה מלבד שירתן הוא רגליים בהירות יותר בצבע חום בהיר, מקור ארוך יותר וחיוור יותר, צורת הגוף אלגנטית יותר וחישוף אברות ארוך יותר. שירתה הוא שריקה יורדת פשוטה החוזרת על עצמה.
האוכלוסייה האירופית מוערכת בין 27 ל-41 מיליון זוגות.
אלפא רומיאו 40A
אלפא רומיאו 40A (באיטלקית: Alfa Romeo 40A) הוא אוטובוס מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית אלפא רומיאו שיוצר בין השנים 1932–1934.
דגמי "אלפא רומיאו 40A" הופעלו ברומא, באמצעות חברת התחבורה העירונית ציבורית "ATAC Rome" ובמילאנו באמצעות חברת התחבורה הציבורית "ATM Milan".
בתקופת מלחמת העולם השנייה בין השנים 1940–1943 הופעלו דגמי "אלפא רומיאו 40A" ברומא.
אלן בריסטו
אלן מרסר בריסטו הבן (באנגלית: .Allan Mercer Bristow, Jr; נולד ב-23 באוגוסט 1951) הוא כדורסלן ומאמן עבר אמריקאי. שיחק בליגות ה-NBA וה-ABA בין השנים 1973–1983, ולאורך התקופה רשם ממוצעים כוללים של 7.8 נקודות, 4.0 ריבאונדים ו-3.2 אסיסטים למשחק.
שימש כמאמן הראשי של קבוצת שארלוט הורנטס בין השנים 1991–1996, וכן היה הג'נרל מנג'ר של שארלוט (1990–1991), דנוור נאגטס (1997–1998) וניו אורלינס הורנטס (2004–2005).
קריירת משחק
בריסטו נולד וגדל בעיר ריצ'מונד שבווירג'יניה, ובין השנים 1969–1973 למד באוניברסיטת וירג'יניה טק. ב-3 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה העמיד ממוצעים של 23.1 נקודות ו-12.7 ריבאונדים למשחק.
בדראפט ה-NBA 1973 נבחר בריסטו בבחירה ה-21, על ידי קבוצת פילדלפיה 76'. בקיץ 1975, לאחר שתי עונות בפילדלפיה, שוחרר מהקבוצה.
לקראת עונת 1975/1976 הצטרף לקבוצת סן אנטוניו ספרס מליגת ה-ABA, ולאחר עונה אחת עבר יחד עמה לליגת ה-NBA. לאורך תקופתו עם הקבוצה בשתי הליגות קלע 8.4 נקודות בממוצע למשחק.
בשנת 1979 עבר לשחק ביוטה ג'אז, במדיה קבע שיאי קריירה של 11.6 נקודות ו-6.2 ריבאונדים בממוצע למשחק.
באוגוסט 1981 הועבר עם ויין קופר בטרייד לדאלאס מאבריקס, תמורת ביל רובינזיין. בסיום עונת, לאחר שתי עונות בדאלאס, פרש בריסטו ממשחק בגיל 31.
קריירת אימון וניהול
בשנת 1983, מיד עם פרישתו ממשחק, החל בריסטו את קריירת האימון שלו כעוזר מאמן בסן אנטוניו ספרס.
שנה לאחר מכן עבר לצוות האימון של דנוור נאגטס, בה שימש כעוזרו של המאמן דאג מו במשך 6 עונות רצופות. בכל 6 העונות השתתפה דנוור בפלייאוף ה-NBA, ובעונת אף העפילה לגמר האזור המערבי.
בקיץ 1990 מונה בריסטו לג'נרל מנג'ר של שארלוט הורנטס, ושנה לאחר מכן עבר לתפקיד המאמן הראשי של הקבוצה, במקומו של ג'ין ליטלס. בעונתו השנייה כמאמן ההורנטס,, העפילה הקבוצה לשלב הפלייאוף, לראשונה בתולדותיה, ואף גברה בסיבוב הראשון על בוסטון סלטיקס (3–1). בחצי גמר המזרח הפסידה שארלוט מול ניו יורק ניקס (1–4), על אף יכולת טובה של כוכבי הקבוצה אלונזו מורנינג, לארי ג'ונסון וקנדל גיל. בעונת השיגו ההורנטס את המאזן הרביעי בטיבו באזור המזרחי (50–32), אך הודחו מהפלייאוף כבר בסיבוב הראשון. לאורך 5 עונותיו של בריסטו כמאמנה, רשמה הקבוצה מאזן כולל של 207 ניצחונות ו-203 הפסדים בעונה הסדירה, ו-5 ניצחונות ו-8 הפסדים בשלב הפלייאוף.
בפברואר 1997 מונה לג'נרל מנג'ר של הנאגטס, וכשנה לאחר מכן הוחלף בתפקיד על ידי מייק ד'אנטוני.
בעונת שימש כג'נרל מנג'ר של ניו אורלינס הורנטס.
בכל אחת משלוש תקופותיו כג'נרל מנג'ר, העביר בטרייד את הכוכב הגדול ביותר של קבוצתו: בינואר 1991 העביר את ארמן גיליאם (משארלוט) בטרייד לפילדלפיה 76', תמורת מייק ג'מינסקי; באוקטובר 1997 העביר את אנטוניו מקדייס (מדנוור) בטרייד לפיניקס סאנס, תמורת 5 בחירות דראפט עתידיות; ובפברואר 2005 העביר את בארון דייוויס (מניו אורלינס) בטרייד לגולדן סטייט ווריורס, תמורת ספידי קלקסטון ודייל דייוויס.
חליל הקסם
חליל הקסם (בגרמנית: Die Zauberflöte) מספר 620 ברשימת קכל, היא אופרה בשתי מערכות שנכתבה על ידי וולפגנג אמדאוס מוצרט, ללברית בגרמנית שכתב עמנואל שיקאנדר, ומבוססת על סיפורו של אוגוסט ליבסקינד "לולו או חליל הקסם". האופרה היא מסוג זינגשפיל (גרסה מוקדמת של מחזמר) אשר כולל הן מוזיקה והן דיאלוג מדובר.
האופרה ידועה באלמנטים וברעיונות המביעים את האידאולוגיה של הבונים החופשיים וכן רעיונות הקשורים לעידן הנאורות.
מנגינות ונושאים רבים מתוך האופרה מוכרים ביותר, בייחוד האריה "נקמת הגיהנום רותחת בלבי" ("Der Hölle Rache kocht in meinem Herzen"), אשר לעיתים מכונה "האריה של מלכת הלילה".
כתב היד של היצירה שמור בספריית המדינה בברלין.
תקציר העלילה
זרסטרו, הכוהן במקדש איזיס ואוזיריס, חטף את פמינה כדי להגן עליה מפני אמה, מלכת הלילה. מלכת הלילה משכנעת את טמינו (שאיננו מודע לרשעותה) למצוא את פמינה ולהחזירה, ואז יוכל לשאתה לאישה. טמינו מגיע למקדש, מוצא את פמינה, אך שם הוא מגלה שזרסטרו פעל בעצם ממניעים נעלים, הוא הופך לאחד מתלמידיו של זרסטרו ולומד את חכמתו. בסופו של דבר טמינו ופמינה מתאהבים ומתאחדים.
חשמול מסילות רכבת ישראל
נכון לאפריל 2023 עבודות לחשמול המסילות מתבצעות בתוואים הבאים:
היסטוריה
אימוץ ההינע החשמלי עמד על הפרק בשנות ה-60 של המאה ה-20 במסגרת התוכנית להקמת רכבת בתל אביב. חברת המטרו הפריזאית "RATP" הציעה אז לבנות מערכת שתהיה "תמונת ראי" לזו שהייתה קיימת אצלה, קרי קרונות מוזנים במתח 750 וולט זרם ישר, הנוסעים על צמיגים.
חליל הקסם
תמונה ראשונה: נוף פראי והררי
טמינו מתעורר, מגלה שעודנו חי והנחש מת לרגליו, ותוהה כיצד קרה הדבר. הוא פוגש את פפגנו, אשר מציג את עצמו כצייד ציפורים. פפגנו מספר לטמינו שהוא צד ציפורים עבור מלכת הלילה תמורת אוכל ושתייה, וטוען שהוא הרג את הנחש במו ידיו. שלוש הגברות שומעות את השקר ומענישות אותו – במקום יין הוא מקבל מים, במקום עוגות – אבנים, ומנעול מונח על פיו.
חשמול מסילות רכבת ישראל
היסטוריה
בשנת 1977 הציע מהנדס, בכנס העשירי למהנדסי חשמל ואלקטרוניקה בישראל, לחשמל את רשת המסילות של רכבת ישראל במתח של 25,000 וולט, 50 הרץ. כדי ללמוד ולרכוש ניסיון בנושא, העלה מציע ההצעה, בין היתר, את הרעיון לחשמל קטע מסילה קצר לגרירת רכבות פחם (שאמור היה להגיע מדרום אפריקה) מנמל חיפה לתחנת הכוח חדרה (שהייתה אז בבנייה).
בשנת 2001 הודיע מנכ"ל רכבת ישראל על השקת פרויקט החשמול בעלות משוערת של 210 מיליון דולר. בשנת 2002 נעשה סקר היתכנות שבעקבותיו נמצא שרשת הרכבות הקיימת בישראל מתאימה לשמש בסיס להקמת מערך רכבות שיהיה מבוסס על הנעה חשמלית. רכבת ישראל תכננה לפרסם את המכרז לפרויקט במרץ 2003, אך הכנת המכרז התארכה והוא פורסם רק בסוף שנת 2004, כמו כן הודיע שר התחבורה, אביגדור ליברמן, שפרויקט החשמול יוגדר כפרויקט תשתית לאומית. במקביל החל הליך של הגשה לאישור של תוכנית תשתית לאומית לפרויקט החשמול (תת"ל 18), אולם ארגוני הירוקים והמשרד להגנת הסביבה דרשו לבטל את התוכנית מחשש לפגיעה באיכות הסביבה והשלכות לגבי רמת הקרינה ואישור התוכנית התעכב במשך כ-10 שנים (תת"ל 18 אושרה לבסוף רק בשנת 2014). בשנת 2005 החלה רכבת ישראל בשלב המיון המוקדם לפרויקט, אותו עברו ארבע קבוצות בינלאומיות: בלפור ביטי מבריטניה יחד עם החברות הישראליות דניה סיבוס ואלקטרה; סימנס וחברת הרכבות הסינית צ'יינה רייל וואי (CRCC); אלסטום מצרפת יחד עם חברת אפקון תעשיות וקבוצה הכוללת את החברות הספרדיות ELECNOR ו-SEMI אך משרד האוצר החליט לבטל את המכרז.
חליל הקסם
תמונה ראשונה: נוף פראי והררי
הגברות נותנות לטמינו תמונה של פמינה, בתה של מלכת הלילה, ומספרות לו שזרסטרו, שד מרושע, חטף את פמינה לטירתו. מיד מופיעה גם מלכת הלילה ומבטיחה לטמינו שבתה תהיה שלו לנצח אם יציל אותה ויחזירה למלכת הלילה. לאחר שהמלכה עוזבת מסירות הגברות את המנעול מפיו של פפגנו, והוא מצווה להתלוות לטמינו במסע אל טירתו של זרסטרו ולהיות לו לעזר. הן מעניקות לטמינו חליל קסום ולפפגנו מערכת של פעמונים קסומים שיגנו עליהם במהלך המסע, ומספרות להם שיופיעו גם שלושה ילדים שידריכו אותם במסעם.
חשמול מסילות רכבת ישראל
היסטוריה
בפברואר 2010 יצא שוב פרויקט חשמול המסילות לדרך, הפעם במסגרת תוכנית נתיבי ישראל של ממשלת ישראל. במסגרתו הוקצבו לרכבת ישראל 8.2 מיליארד שקל לצורך פרויקט החשמול, ועבור רכישת קרונות וקטרים מופעלי חשמל. כמו כן אושר חשמול קו הרכבת בין עכו לכרמיאל, בעלות כוללת של 3 מיליארד ש"ח, שהיה אמור להיות קו הרכבת החשמלי הראשון בישראל, והקו המהיר לירושלים שאף הוא מבוסס חשמל. באוקטובר 2010 פרסמה רכבת ישראל שוב מכרז לחשמול המסילות. קידום הפרויקט התעכב במשך שנתיים מאחר ששר התחבורה ישראל כץ התכוון להוציא את הפרויקט מידי רכבת ישראל ולהעבירו לידי החברה הלאומית לדרכים. הכוונה עוררה התנגדות רבה ברכבת ולבסוף הושגה פשרה בה החברה הלאומית לדרכים תקבל את ניהול הפרויקט רק במקומות בהם היא מבצעת פרויקטים של תשתיות מסילתיות, ותבצע גם את החשמול שלהן (מסילת העמק, מסילת עכו - כרמיאל, המסילה המזרחית החדשה וקו הרכבת לאילת). לאחר עיכובים בשלב המיון המוקדם, פורסם המכרז הסופי לחשמול המסילות בפברואר 2015.
חליל הקסם
תמונה שנייה: חדר נפלא במקדשו של זרסטרו
מונוסטטוס, משרתו המורי של זרסטרו, מנסה לפתות את פמינה כשפפגנו נכנס. מפוחדים אחד מן השני, פפגנו ומונוסטטוס בורחים לכיוונים נגדיים, אך פפגנו חוזר במהרה ומציג עצמו בפני פמינה. הוא מספר לה אודות טמינו, הנסיך יפה התואר, שנשלח להצילה, והם שרים יחדיו שיר הלל לאהבת בני האדם.
חשמול מסילות רכבת ישראל
היסטוריה
בחודש יולי 2014 רכבת ישראל פרסמה מכרז לקניית 62 קטרים חשמליים שיופעלו במתח של 25,000 וולט, 50 הרץ. הרכבות החשמליות הראשונות אמורות היו להיכנס לפעולה לראשונה על המסילות החדשות שהלכו ונבנו - בין ירושלים לתל אביב ובין חיפה לכרמיאל. החברה הקנדית בומברדיה זכתה במכרז באוגוסט 2015. הקטר הראשון, מסוג בומברדייה טראקס (Bombardier Traxx) הגיע לישראל בספטמבר 2017, וב-16 בינואר 2018 התבצעה נסיעת המבחן הראשונה של הקטר, על קטע מהמסילה באזור לטרון.
חליל הקסם
תמונה שלישית: חורשה ובה שלושה מקדשים
טמינו עומד בפני שלושה מקדשים – משני צדדיו נמצאים "מקדש הטבע" ו"מקדש ההיגיון", וממולו נמצא "מקדש החוכמה". שלושת הילדים מופיעים בפני טמינו ואומרים לו להיות איתן, סבלני וחרישי. הוא ניגש לאחד המקדשים בצדדים אך קול בלתי נראה מצווה עליו לסגת. הוא ניגש למקדש שבצד השני אך קול בלתי־נראה מזהירו לסגת בשנית. לבסוף הוא דופק על דלת "מקדש החוכמה" ובפניו מופיע נביא זקן, הדובר. הוא מסביר לטמינו ברוגע שזרסטרו אינו רשע – הוא למעשה השליט של מקדש החוכמה – ואין לסמוך על מילתה של אישה. שבועה עתיקה מונעת מן הדובר להרחיב, והוא נעלם. קולות בלתי־נראים אומרים לטמינו שאת האור יראה בקרוב או לעולם לא, ושפמינה עודנה בחיים.
חשמול מסילות רכבת ישראל
היסטוריה
בדצמבר 2015 הודיעה רכבת ישראל כי בחרה בהצעתה של חברת (SEMI (Sociedad Espanola de Montajes Industriales הספרדית במכרז חשמול המסילות. החברה הספרדית הציעה לבצע את הפרויקט תמורת שני מיליארד שקל, כמיליארד שקל פחות מהאומדן שלפיו תוקצב המכרז בסך שלושה מיליארד. מספר שבועות לאחר הזכייה הגישה קבוצה המורכבת מהחברה הצרפתית אלסטום ומאפקון הישראלית, שהתמודדה במכרז והפסידה, עתירה מנהלית לבית המשפט המחוזי נגד הרכבת, בטענה שאנשי רכבת ישראל ייפו את נתוני הפרמטר הטכני של החברה הספרדית, וכי היא הציגה הצעה כספית שלכאורה אינה ריאלית. בית המשפט המחוזי דחה את העתירה. אלסטום ואפקון ערערו לבית המשפט העליון ואחרי שנה וחצי של הליכים הושג הסכם פשרה: אלסטום ואפקון הסכימו למשוך את הערעור תמורת עבודות במסגרת הפרויקט בהיקפים של 300 ו-280 מיליון שקל. ההליך המשפטי הביא לעיכוב של יותר משנתיים בפרויקט החשמול.
חליל הקסם
תמונה שלישית: חורשה ובה שלושה מקדשים
טמינו מודה על כך ומנגן בחליל, ושומע כתשובה את חליל הפאן של פפגנו. בתקווה שפמינה נמצאת עם פפגנו, טמינו רץ לכיוון ממנו נשמע חליל הפאן, אך בדיוק מחמיץ אותם כשהם רצים לכיוון אחר כדי למצוא אותו. פמינה ופפגנו נתפסים על ידי מונוסטטוס ועבדיו, אך פפגנו נזכר בפעמוני הקסם ומנגן בהם, ולמשמע קולם העבדים רוקדים מכושפים.
חשמול מסילות רכבת ישראל
היסטוריה
בספטמבר 2017 זכתה חברת סימנס במכרז לאספקת 330 קרונועים בעלי הנעה חשמלית (EMU - Electric multiple unit) מסוג Desiro HC. הקרונועים יפעלו בשילוב של קרונות קומתיים ("דאבל-דק") וחד-קומה ("סינגל-דק"). בכל מערך של ארבעה או שישה קרונות, הקרונות המרכזיים הם דו־קומתיים והשניים שבקצוות בעלי קומה אחת.
חליל הקסם
תמונה שלישית: חורשה ובה שלושה מקדשים
תרועות ומקהלה ממאחורי הקלעים מודיעים על הגעתו של זרסטרו. כשהוא מופיע, פמינה מבקשת ממנו מחילה על שניסתה לברוח, ומסבירה שעשתה זאת עקב נסיונותיו של מונוסטטוס לפתותה. טמינו, אשר נתפס על ידי מונוסטטוס, מובל פנימה, וכשטמינו ופמינה מזהים זה את זה הם מתחבקים. מונוסטטוס זועם על התנהגות זו, ומבקש מזרסטרו שיענישם, אך זרסטרו מעניש את מונוסטטוס במקום ודן אותו לשבעים ושבע מלקות. זרסטרו מתייחס להתנהגות האוהבים באדיבות, ושולח אותם לעבור את מבחני ההיטהרות.
חשמול מסילות רכבת ישראל
היסטוריה
במרץ 2020 אושר הסכם עדכני בין רכבת ישראל וחברת SEMI הספרדית להגדלת מימון ביצוע עבודות חשמול המסילות לצד מענק נוסף במקרה שקצב העבודות יושלם בלו"ז ביצוע מקוצר כשהיעד להשלמת חשמול המסילות הוא עד סוף 2025. תוספת התקציב עשויה לעלות עוד כחצי מיליארד שקלים, בנוסף לכ-12 מיליארד השקלים שעולה הפרויקט (עלות עבודות החשמול לאורך כ-450 ק"מ והתשתית הנלוות כולל 14 תחנות השנאה וקווי חשמל עיליים ומערכות שליטה ובקרה ורשת חשמל גם במוסכי הרכבת וכן עלות הציוד כגון הקטרים והקרונות החשמליים). השינוי למסגרת ההסכם עם SEMI גם מאפשר הכנסת קבלני משנה ישראלים למערך העבודות.
חליל הקסם
תמונה ראשונה: חורשת דקלים
הכהנים נכנסים בתהלוכה, וזרסטרו מודיע שטמינו מעוניין להצטרף למסדר שלהם. הוא מתחייב למעלותיו של טמינו, ומסביר שהאלים ייעדו את פמינה לטמינו, ולכן הוא לקח אותה מאמה. הוא ממנה שני כהנים כמדריכים לטמינו ופפגנו, וכולם מצטרפים לתפילת הלל לאיזיס ואוזיריס.
תמונה שנייה: לילה בחצר המקדש
שני כהנים מובילים את טמינו ופפגנו ומשאירים אותם לבדם. טמינו מוכיח את פפגנו על פחדיו, והכהנים חוזרים כדי לבדוק את נכונותם של טמינו ופפגנו לעבור את מבחני הקבלה. שניהם מסכימים, אחרי שטמינו מהסס, ונשארים בחשכה לאחר שהם נודרים נדר של שתיקה. שלוש הגברות חוזרות ומנסות לשכנעם לחזור לשירותה של מלכת הלילה, אך קולות בלתי־נראים קוראים לגיהנום שייקח אותן, והן מסתלקות.
חשמול מסילות רכבת ישראל
היסטוריה
עד 2024 צפויה להסתיים העבודה על מקטע ת"א-ב"ש ועד 2025 צפויה להסתיים העבודה על מקטעים נהריה-ת"א-ירושלים וכרמיאל-ת"א-ב"ש.
חליל הקסם
תמונה שלישית: גן
מונוסטטוס מוצא את פמינה ישנה, ועומד לתקוף אותה כאשר מלכת הלילה מופיעה. הוא נסוג ומצותת. לאחר שהיא מגלה שטמינו מצטרף למסדר, נותנת המלכה לפמינה פגיון ומצווה עליה להרוג איתו את זרסטרו ועוזבת בכעס מונוסטטוס מופיע שוב, לוקח את הפגיון מפמינה ומאיים לבגוד בה אם לא תכנע לו. זרסטרו מתערב ומציל את פמינה, ולהפצרותיה של פמינה בשם אמה, מבטיח לה שנקמה אינה קיימת במקדש והוא לא יפגע בה.
חשמול מסילות רכבת ישראל
קטעים מחושמלים ברשת
בספטמבר 2018 החל לפעול הקטע המחושמל הראשון, השייך למסילת ירושלים - גנות, בין תחנת יצחק נבון בירושלים לתחנת הרכבת נמל התעופה בן-גוריון, ובדצמבר 2019 הגיע החשמול אל תחנת ההגנה בתל אביב. באפריל 2020 הושלם חשמול מסילת האיילון בין תחנת ההגנה לתחנת סבידור מרכז בתל אביב ובספטמבר הושלם הקטע להרצליה.
ב-2021 הושלם גם חשמול מסילת הרכבת בין מחלף שפירים ללוד.
חליל הקסם
תמונה רביעית: חלק אחר במקדש
שני הכהנים מכניסים את טמינו ופפגנו ועוזבים. פפגנו מתחנן לשתייה, ומיד אישה זקנה ומכוערת מופיעה ומביאה לו כוס מים. הוא מפטפט איתה, אך היא נעלמת למשמע קול רעם לפני שהוא מספיק לגלות את שמה. שלושת הילדים מופיעים, נותנים לטמינו ולפפגנו את כלי הנגינה הקסומים שלהם, ומזמינים אותם לסעודה שעולה מן האדמה. פפגנו מתחיל לזלול, אך טמינו מנגן בחליל ופמינה מופיעה. מאחר שטמינו נדר נדר של שתיקה, הוא לא מדבר איתה, והיא בטוחה שאינו אוהב אותה יותר ועוזבת בייאוש.
חשמול מסילות רכבת ישראל
קטעים מחושמלים ברשת
ב-19 בנובמבר 2021 הושלם חשמול של טבעת השרון: מסילת הירקון, מסילת השרון ומקטע קצר באזור ראש העין של המסילה המזרחית וגם בין אשקלון לתחנת ההגנה, דרך ראשון לציון (מסילת תל אביב – פלשת).
חליל הקסם
תמונה חמישית: פנים הפירמידה
הכהנים מודים לאלים על שטמינו ראוי להצטרף למסדר, והוא ופמינה מובאים ונאמר להם להגיד מילות פרידה אחרונות. הם נלקחים בנפרד והכהנים יוצאים. כשפפגנו מגיע הוא לכוד בלהבות. הכהן השני מסביר לו שלעולם לא יכיר את נחת המסדר מאחר שהוא לא מתאים, אך לפפגנו לא אכפת. הוא רק חפץ בכוס יין, ומקבל אותה מיד. הוא מתחיל להרגיש כמיהה לאישה, ומיד מופיעה האישה הזקנה ואומרת לו שהוא מוכרח לשאת אותה אחרת יישאר לבד לנצח. הוא מסכים לאחר היסוסים רבים, כשהיא אומרת לו שהאלטרנטיבה היא חיים עלובים בשבילו. באותו רגע היא הופכת לנערה יפה, זוהי פפגנה, בת זוגו, אך הכהנים מגרשים אותה.
חשמול מסילות רכבת ישראל
קטעים מחושמלים ברשת
ב-25 בפברואר 2022 בוצעה נסיעת מבחן אשר חנכה את התשתית החשמלית החל מ"מחלף ענבה" הרכבתי ועד לתחנת הרכבת מודיעין מרכז.
ב-3 בספטמבר 2022 התבצעה נסיעה ראשונה של רכבת חשמלית בין הרצליה ועד נתניה, וב-10 בספטמבר התבצעה נסיעת מבחן ראשונה בין לוד לתחנת הרכבת רחובות. מה-17 בספטמבר 2022 החל לפעול קו נתניה - רחובות עם ציוד נייד חשמלי.
חליל הקסם
תמונה שישית: גן דקלים
שלושת הילדים מביטים בפמינה מתקרבת עם הפגיון של אמה, ועומדת להתאבד איתו. הם עוצרים אותה בדיוק בזמן ומבטיחים לה שטמינו עדיין אוהב אותה.
חשמול מסילות רכבת ישראל
קטעים מחושמלים ברשת
ב-28 בינואר 2023 הושלם החשמול של מסילת לוד–אשקלון עם ביצוע נסיעת מבחן מכיוון רחובות לצומת פלשת.
חליל הקסם
תמונה שביעית: מחוץ למערות
שני אנשים בשריון עומדים להוביל את טמינו למבחן האחרון שבו יטוהר באמצעות אש ומים, כאשר קולה של פמינה נשמע – היא הגיעה כדי להצטרף אליו במבחן. יחדיו הם עוברים באש ובמים, טמינו מנגן בחליל הקסם, והם יוצאים ללא פגע.
תמונה שמינית: גן דקלים
מיואש מכך שאיבד את פפגנה, פפגנו עומד לתלות את עצמו בעזרת חבל, אך שלושת הילדים ממהרים להצילו ואומרים לו שצליל הפעמונים הקסומים שלו יביא אליו את פפגנה. הוא מנגן בהם והיא מופיעה, והזוג מתאחד בשמחה בדואט המוכר (פה... פה... פה... פפגנו... פפגנה...).
חשמול מסילות רכבת ישראל
תחנות השנאה רכבתיות בישראל
תחנות ההשנאה הרכבתיות (תה"ר) מוזנות מרשת החשמל הארצית וממירות את המתח ל-25,000 וולט שהוא מתח הפעילות של הציוד הנייד החשמלי.
בסיום הפרויקט, מתוכננות לפעול לאורך מסילות רכבת ישראל 16 תה"ריות.
בין כל מקטע הזנה של תה"ר קיים אזור נייטרלי קצר אשר בו נוסע הציוד הנייד ללא אספקת חשמל, באזור זה החשמל מנותק וכך נמנעים קצרים.
כלים הנדסיים בעבודות חישמול מסילות רכבת ישראל
חברת SEMI מפעילה מגוון כלים הנדסיים ייחודים לעבודות חשמול המסילות בישראל.
בתחום הרכבות העירוניות
בנוסף לרכבות כבדות עם הנע החשמלי המופעלות על ידי רכבת ישראל, קיימת בישראל תחבורה מסילתית עירונית עם הנע החשמלי שמופעלת על ידי חברות אחרות.
חליל הקסם
תמונה תשיעית: נוף פראי והררי
מונוסטטוס, מלכת הלילה ושלוש הגברות עומדים לתקוף את המקדש, אך ברקים ורעמים מכניעים אותם והם מובסים. זרסטרו מודיע במקדשו על ניצחון השמש על החשכה, וכולם מצטרפים לשיר סיום האופרה שבו טמינו ופמינה מתארסים.
מרגרט ריי
מרגרט אליזבת ריי לבית ולדשטיין (בגרמנית: Margarete Elisabeth Rey; 16 במאי 1906 – 21 בדצמבר 1996) הייתה סופרת ומאיירת יהודיה-אמריקאית ילידת גרמניה, שנודע בעיקר בשל סדרת ספרי הילדים "ג'ורג' הסקרן" שיצרה עם בעלה הנס ריי בין השנים 1939–1966.
ביוגרפיה
מרגרט אליזבת ולדשטיין נולדה ב-16 במאי 1906 בהמבורג, הקיסרות הגרמנית. בתם של גרטרוד (רוזנפלד) ופליקס ולדשטיין. אביה היה חבר הרייכסטאג. היא למדה אמנות בבאוהאוס שבדסאו, באקדמיה לאמנות דיסלדורף ובאוניברסיטת מינכן בין השנים 1926 ל-1928 ולאחר מכן עבדה בפרסום. בשנת 1935 היא עזבה את גרמניה לריו דה ז'ניירו, ברזיל בשל עליית הנאציזם. בריו פגשה לראשונה את הנס ריירסבאך, איש מכירות יהודי גרמני מהמבורג גם כן, שהיה חבר של משפחתה. הם נישאו בשנת 1935 ועברו לפריז, צרפת בשנת 1936.
הם התגוררו במונמארטר. בפריז, איורי החיות של הנס הסבו את תשומת ליבו של מוציא לאור צרפתי, שהזמין אותו לכתוב ספר ילדים. הספר, "צילה (ססילי) ג'י ותשעת הקופים" (באנגלית: Cecily G. and the Nine Monkeys), לא זכור במיוחד, אך אחת מדמויותיו, קוף שובב להפליא בשם ג'ורג' הסקרן, זכתה להצלחה כה רבה עד שבני הזוג שקלו לכתוב ספר שיתמקד כולו בו. מלחמת העולם השנייה קטעה את עבודתם. בשל יהודתם, החליטו הזוג ריי לברוח מפריז בטרם יגיעו הנאצים העירה. ביוני 1940 שעות ספורות לפני נפילת פריז לכוחות גרמניה הנאצית ברחו על אופניים מתוצרת עצמית שהרכיב הנס, כשהם נושאים עמם את כתב היד המאויר של "ג'ורג' הסקרן".
המסע רצוף הקשיים והתלאות של הזוג ריי הביא אותם לעיר באיון בסמוך לגבול עם ספרד, שם הונפקו להם אשרות מצילות חיים עליהן חתם סגן הקונסול מנואל ויירה בראגה (על פי הוראתו של הדיפלומט הפורטוגלי, ארישטידש דה סוזה מנדש) ב-20 ביוני 1940. הם חצו את הגבול לספרד, שם קנו כרטיסי רכבת לליסבון. משם שבו לברזיל, המקום בו נפגשו חמש שנים קודם לכן, אך הפעם הם המשיכו לניו יורק. הזוג ריי נמלט מאירופה כשהוא נושא את כתב היד לספר "ג'ורג' הסקרן" הראשון, שיצא לאור בשנת 1941 בניו יורק על ידי הוצאת הוטן מיפלין (Houghton Mifflin).
"ג'ורג' הסקרן" זכה להצלחה מיידית, והזוג ריי הוזמן לכתוב על הרפתקאות נוספות של הקוף השובב ושל חברו, האיש בכובע הצהוב. הם כתבו כשבעה סיפורים, כאשר הנס היה אחראי בעיקר על האיורים ומרגרט על הסיפורים, אם כי שניהם הודו כי שיתפו ביניהם את העבודה ושיתפו פעולה באופן מלא בכל שלב בהתפתחות הספרים. בהתחלה שמה של מרגרט הושמט מן כריכות הספרים אך במהדורות מאוחרות יותר זה שונה, ומרגרט זוכה כעת לקרדיט מלא על תפקידה בפיתוח וכתיבת הסיפורים. הספר "Curious George Takes a Job" נבחר לרשימת "פרס מדף לואיס קרול" בשנת 1960.
מרגרט ובעלה עברו לקיימברידג', מסצ'וסטס, בשנת 1963. לאחר מות בעלה בשנת 1977 המשיכה מרגרט לכתוב, ובשנת 1979 הייתה לפרופסור לכתיבה יוצרת באוניברסיטת ברנדייס בוולת'ם, מסצ'וסטס. משנת 1980 היא שיתפה פעולה עם אלן שאלק בסדרת סרטים קצרים בכיכובו של דמותה המצוירת, ג'ורג' הסקרן וביותר מעשרים וארבעה ספרים נוספים.
ריי נפטרה מהתקף לב ב-21 בדצמבר 1996 בקיימברידג', מסצ'וסטס.
פאט ומאט
פאט ומאט (באנגלית: Pat & Mat) היא סדרת טלוויזיה צ'כוסלובקית קומית בהנפשת סטופ מושן, שנוצרה על ידי לובומיר בנש וולדימיר ג'יראנק. הדמויות הראשיות של הסדרה הן שני שכנים שיפוצניקים יצירתיים, אך מגושמים ביותר בדרכי פעולתם, בשם פאט ומאט. הדמויות הופיעו בשנת 1976 עוד קודם לסדרה. נכון לשנת 2021 היה לסדרה 129 פרקים (ואחד שלא שודר). הסדרה שודרה במספר רב של מדינות ובעיקר במדינות מזרח אירופה קודם שנות ה-90, עקב חוסר דיאלוג רב וצרוך בדיבוב.
היסטוריה
נכון לשנת 2019 הופקו 130 פרקים, 8 מיני-פרקים ושלושה סרטים עלילתיים, המעידים על הפופולריות הרבה של הסדרה.
פאט ומאט הופיעו לראשונה בפרק "Kuťáci" בשנת 1976. מאוחר יותר הם הופיעו בסדרה A je to! (ניתן לתרגום כ"זהו זה!"). בתחילה, קהל היעד של הסדרה היה קהל בוגר, אך עד מהרה הפכו הדמויות החביבים לבידור לכל המשפחה. ברחבי הגוש המזרחי.
פיודור אושקוב
פיודור אושקוב (ברוסית: Фёдор Фёдорович Ушаков; 24 בפברואר 1745 - 14 באוקטובר 1817) היה מצביא רוסי, אדמירל, בהתאם להחלטת הכנסייה האורתודוקסית הוכרז קדוש.
אושקוב נולד בכפר במחוז ירוסלבל במשפחת אצילית לא עשירה. בשנת 1766 סיים את בית הספר הימי בסנקט פטרבורג והחל את השרות בצי הבלטי. בשנת 1769 הועבר לדרום במסגרת תגבור הכוחות המשתתפים במלחמת רוסיה-טורקיה (1774-1768). בשנת 1772 התמנה למפקד ספינת סיור. בשנת 1775 התמנה למפקד פריגטה. בשנת 1780 קיבל פיקוד על היכטה המלכותית, אך ביקש להעבירו לפיקוד על אוניית קו. כבר באותה שנה קיבל את המינוי והועבר לצי שבסיסו היה בים השחור. היה פעיל בהתרחבות בסיסי הצי בחרסון וסבסטופול. בתחילת המלחמה העות'מאנית-רוסית (1787–1792) היה מפקד של ספינת "הפאבל הקדוש" - אוניית הדגל של הצי.
פעילות במלחמה
במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1787–1792) הוא היה המפקד של הצי בים השחור. הוא ניהל את המלחמה תוך ניצול שיטות לחימה חדשות שפיתח. ההיכר העיקרי של שיטת הלחימה שלו - התקרבות לצי האויב ללא שינוי סדר האוניות ומיקוד הקרב מול אוניות הדגל. הוא תמיד דאג להפריש עתודה שנוצלה לאש תותחים מדויקת ומרדף לאחר האויב הנסוג.
בשנת 1798 התמנה למפקד הצי הרוסי בים התיכון. מטרת הצי הייתה לתמוך בברית מדינות שלחמו עם צרפת. במסגרת התפקיד הוא הראה את עצמו כמפקד צבאי ופוליטיקאי מוצלח. הוא היה בין יוזמי להקמת רפובליקת שבעת האיים, הצליח לכבוש מספר איים בים האגאי ותמך בכוח היבשתי במצור על רומא, נאפולי וג'נובה. במהלך המערכה היו לו ויכוחים עם הוריישו נלסון בהקשר לצורת ניהול המערכה. בשנת 1799 קודם לדרגת אדמירל. בשנת 1800 הכוח שבפיקודו חזר לסבסטופול.
השנים האחרונות
הקיסר אלכסנדר הראשון לא העריך את אושקוב. הוא מינה אותו לתפקיד משני בצי הבלטי ובשנת 1807 הוא עזב את השירות. במהלך מלחמת רוסיה–צרפת (1812) הוא התמנה למפקד צבא מתנדבים של מחוז טמבוב, אך סירב לאור מצב בריאותו.
הוא נפטר באוקטובר 1817 באחוזתו במורדוביה של היום. ביולי 2018 הועברו שרידיו לקבורה בקרונשטאדט.
זיכרון
בנוסף לפאבל נחימוב, פיודור אושקוב מהווה דמות שקשורה עם מסורת ותהילה של הצי הרוסי. על שמו נקראו מספר אוניות הצי - אוניית נושא שריון שהוטבע בקרב צוסימה, אוניית קו של הצי הסובייטי שהייתה פעילה בשנים 1953-1987 וסיירת גרעינית מסדרת קירוב שנמצאת בשרות כיום.
הקונגרס הציוני העולמי ה-19
הקונגרס הציוני ה-19 התקיים ב-20 באוגוסט – 4 בספטמבר 1935 כ"א באב - ו' באלול, ה'תרצ"ה בעיר לוצרן שבשווייץ.
הוא התרחש באמצע תקופת העלייה החמישית. בארץ באותה שנה ישנם קרוב ל-400,000 יהודים, קצב העלייה גובר מאד. בשנת 1935 עולים כ-65,000 פי שניים ביחס לשנה הקודמת ופי 15 ביחס לעלייה כמה שנים קודם לכן עם תחולתו של הספר הלבן השני. שיעור היהודים מכלל האוכלוסייה בארץ ישראל עמד על כ-30%.
לאור עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, נסוב הקונגרס רבות סביב גורל יהודי גרמניה והסכם ההעברה וכן על האנטישמיות הגואה בפולין.
הקונגרס התקיים במספר שפות בהן עברית יידיש ואנגלית.
הרכב הקונגרס
בלטו בהיעדרם זאב ז'בוטינסקי ואנשי ברית הציונים הרוויזיוניסטים אשר למעט מיעוט קטן מבניהם בדמות מפלגת המדינה העברית של מאיר גרוסמן הכריזו באפריל 1935 על פרישתם מההיסתדרות הציונית ועל הקמת הצ"ח הציונות החדשה. זאת על רקע המתיחות הגואה בתקופה שלאחר רצח ארלוזורוב בשנת 1933, ודרישתם לגישה תקיפה כלפי בריטניה כמו גם בסוגיות ביטחוניות ולאומיות בארץ ובתפוצות.
פתיחת הקונגרס
בין הנאומים הבולטים שהיו בהמשך כינוסי המליאה נמנים נאומיהם של דוד בן-גוריון שנאם ביידיש. זליג ברודצקי שנאם בעברית. חיים ויצמן ביידיש, מנחם אוסישקין נאם בעברית, משה שרת ביידיש ועוד.
שפת הקונגרס
הקונגרס התקיים במספר שפות בהן עברית, יידיש, אנגלית, גרמנית. מלבד מה שחלק מהנואמים לא דברו באופן שוטף את השפה העברית, הרי שמאחר ולנואמים היה חשוב לשכנע את הצירים בעמדותיהם לשם תמיכתם בהצבעות לכן הם העדיפו לנאום בשפה שתובן למרבית השומעים. זאת בניגוד לעיקרון של תחיית השפה העברית ומרכזיותה של העברית כשפה הרשמית של התנועה הציונית. משה שרת מבכירי נציגי היישוב העברי שהשתתף בקונגרס כותב שהייתה בו נסיגה משמעותית לשפה העברית ביחס לקונגרסים הקודמים. בין דבריו הוא מספר:
כתוצאה מכך חלק מהנאומים היו בלולים בשילוב של כמה שפות יחד. זאת בכדי להשלים פערי שפה של הדובר.
מאיר גרוסמן יו"ר מפלגת המדינה העברית שנותרה מפלג הרוויניוסנטים שלא פרשו מההסתדרות הציונית. העביר בדיונים ביקורת מפורשת על אי השימוש בשפה העברית ברוב נאומי הקונגרס שהתקיימו.
במהלך הקונגרס הוחלט על החלפת השפה ששימשה עד אז לכתיבת הפרוטוקול הסטנוגרפי הרשמי, מגרמנית לעברית.
מנושאי הקונגרס
בין הנושאים הרבים שנידונו במהלך הקונגרס נמנים הנושאים הבאים:
האנטישמיות
חלק נכבד מהקונגרס הוקדש לאנטישמיות הגואה בפולין ובגרמניה. אליהו הכרמלי העלה בפני הקונגרס את מצבם של יהודי אפגניסטן אשר סבלו מהגבלות שיטתיות בחופש התנועה ובפרנסה ואף מהערים בצו השלטונות ובמעורבות גרמנית-נאצית. כמו גם מריבוי התנכלויות, סקילה, מלקות, והרג.
הפולמוס על הסכמי ההעברה עם גרמניה הנאצית
הסכמי העברה שראשיתם נחתמו כבר ב-25 באוגוסט 1933 בין השלטונות הנאציים לבין הסוכנות היהודית, הייתה במטרה לאפשר ליהודי גרמניה למכור נכסי דלא ניידי, טובין ורכוש אחר, הנמצאים בבעלותם בשטחים שתחת שלטון גרמניה הנאצית, וזאת טרם יופקע בידי השלטונות, להעביר את תמורת המכירה לארץ ישראל בסחורות שנרכשו בגרמניה והפדיון ממכירתן בארץ ישיב לעולים מקרב יהודי גרמניה חלק מהונם ויקל על קליטתם. מאידך מצד הגרמנים הייתה בכך בין היתר חיזוק למדיניות "נקייה מיהודים" (Judenrein), ואף בחוזה ההסכם נוסח על פיהם שהוא חל על: "בני הגזע היהודי" (על פי הגדרות נירנברג) שהיו תושבי או אזרחי גרמניה והיגרו לארץ ישראל.
פעילות ההעברה עוררה מחלוקת ביישוב ובקרב יהדות התפוצות, הן בשל הצורך במגע עם שלטונות גרמניה הנאצית שהיו מוקצים בעיני אנשי היישוב, מגע שעורר שאלות מוסריות של שיתוף פעולה איתם, וכן היות שההסכם שבר באופן מעשי את החרם שניסו יהודי ארצות הברית להטיל על רכישת תוצרת גרמנית וכיוצא בזה.
מחלוקת זו הגבירה את המתח בין הסיעות ביישוב והייתה אחת הסיבות לפרישתם של הריווזיונסטים מהתנועה הציונית עוד לפני הקונגרס.
כתוצאה מהמחלוקת לאחר דיונים בקונגרס הוחלט 'כדי להמריץ את המשכת עליתם של יהודי גרמניה לארץ ישראל מטיל הקונגרס על ההנהלה לקבל תחת פיקוחה את כל פעולות העברה'. ימים אחדים לאחר מכן קיבלה מועצת הסוכנות היהודית החלטה דומה. כתוצאה מכך העיתונות הרוויזיוניסטית תקפה בנובמבר 1935 את ההסתדרות הציונית והסוכנות היהודית כ"בני בריתו של היטלר...שרמסו ברגליהם הגסה את הכבוד היהודי".
עם הזמן הורחבה תחולת ההסכם גם למדינות נוספות, צ'כוסלובקיה, הונגריה והסכם דומה נחתם על ידי חברת "חליפין" בקשר לרכוש יהודי בפולין.
חברות ההעברה העבירו לארץ ישראל כ-14 מיליון לירות שטרלינג, סכום אדיר במונחי אותה תקופה, כספים ששיקמו את כלכלת היישוב והיו המנוף ליציאה מהמשבר הכלכלי שפקד את הארץ בסוף שנות ה-20.
סוגיית הצביון היהודי בחיים הציבוריים
בין הנושאים שעלו בקונגרס זה היה מעמדה של השבת בחיים הציבוריים הכשרות ועוד. זאת בהמשך להסכמים בנושא בדיונים בשנים שקדמו לקונגרס כגון במסגרת הוועד הפועל הציוני. בתחילת הקונגרס הודיע ראשות תנועת המזרחי על פרישה מן הדיונים ומחברותם בנשיאות ומהוועדות ולפיכך לא השתתפו בחלקו הראשון של הקונגרס. זאת לאור אי קיום מה שסוכם בנושא בדיונים קודמים. אם כי לפרישתם נומקו גם סיבות נוספות בתחומים אחרים. בהמשך באמצעות הידברות ובשל נסיבות נוספות חזרו המזרחי להצטרפות להנהלה הציונית בראשות בן-גוריון. והגיעו להסכמות בנושא זה בין הצדדים. על כך כתבה ההיסטוריונית אניטה שפירא
הכרה באוטונומיה לזרמים שונים בחינוך
הועידה הכירה בזכות לקיומם של מספר זרמים שונים בחינוך באופן שיוכלו לשמור על צביונם החינוכי במסגרת הממלכתית אך באופיים הייחודי כגון זרם החינוך הממלכתי והממלכתי דתי שכונו אז בשמות הזרם הכללי והזרם הדתי. זאת בהמשך להחלטות שנקבעו כבר ב-ועידת לונדון (1920) בנושאים אלה.
קידום התרבות העברית
בקונגרס ברל כצנלסון נשא את הנאום המרכזי, בעניין קידום התרבות העברית; והציע להקים קרן תרבות, שלישית לצד הקרן הקיימת וקרן היסוד. קרן שמטרתה תהיה למימון ופיתוח פעילות תרבותית. למרות טענותיו על "בבל של לשונות" ו-"אווירה כללית של לבנטיניות, קרייריזם וסנוביות" המשתלטת ברחבי היישוב, הצעתו לא עלתה להצבעה, רק כמחצית הצירים נכחו בדיון ובמהלכו רבים מהם עזבו עד שהוצרכו להפסיקו. בין הצעותיו היו לייסד אנציקלופדיה עברית (דבר שהחל רק ב-1948), לכנס אוצר של כתבי סופרים יהודיים ולתרגם לעברית ספרות קלאסית.
ארתור רופין הכריז במהלך הקונגרס על הקמת חברת בצלאל החדש, שנועדה לגייס כספים עבור פתיחתו מחדש של בית הספר בצלאל אשר נסגר בשנת 1929.
פיתוח הספנות העברית
בין החלטות הקונגרס נמנית החלטתו בנושא פיתוח הספנות העברית והחקלאות הימית כפי שפרסם בהחלטותיו: כתוצאה מכך הקימה הסוכנות היהודית כבר ב-1936 את "מחלקת הים והדיג".
יישוב אזור עמק בית שאן
בין ההחלטות של הקונגרס הוגדר הצורך ליישב את עמק בית שאן והאזור באופן מתוכנן. וכך אכן החל להתבצע כבר משנת 1936. עם הקמת היישוב תל עמל הראשון ליישובי חומה ומגדל.
נושאים נוספים
במסגרת נושא חיזוק כלכלת המשק העברי הקונגרס יצא בהכרזה לפיה:
פטירת הרב קוק
לקראת ימיו האחרונים של הקונגרס ב-ג' באלול (2 בספטמבר) נפטר הרב אברהם יצחק הכהן קוק רבה האשכנזי הראשי הראשון של ארץ ישראל. במהלך הישיבה ה-38 של הקונגרס הודיע מנהל הישיבה בן-ציון מוסינזון. בשל כך עצרו את דיוני הקונגרס לשלוש שעות לאות אבל ובערב נפתחה ישיבה מיוחדת לדברי הספד בראשות חיים ויצמן אשר נשא בה דברים ולאחריו נשאו דברי הספד מנחם אוסישקין והרב מאיר בר-אילן ואחרים. למחרת בערב קיימו הספד גם בבית הכנסת המקומי.
תיעוד הקונגרס ואירועים נלווים
מספר שבועות קודם לכן נערכו בחירות לרשימות המפלגות והצירים לקונגרס.
חלקים מקונגרס זה והאירועים סביבו תועדו לראשונה בסרט עם קול.
את הלוגו של אות הקונגרס יצר המעצב הגרפי אוטה ווליש לימים ייעצב גם את מגילת העצמאות וחלק ניכר מהסמלים הבולטים של מדינת ישראל.
בסיום האירועים והנאומים המרכזיים של הקונגרס סיימו כל המשתתפים בשירת התקווה בעמידה, כפי שהתקבל רשמית בקונגרס הציוני ה-18 שתשמש מאז ולהבא כהמנון הלאומי. הגם שביישוב העברי היו מי ששרו כבר את פזמון "התקווה" בנוסחו המחודש, שרו צירי הקונגרס את המילים כבשיר המקורי תקוותינו:
מעל 300 אנשי תקשורת השתתפו באירוע ולפיכך במהלך האירוע הוכשר אזור ייעודי לעיתונאים מהארץ והתפוצות שסיקרו את האירועים. מערכות העיתונים מהארץ שלחו אישים בכירים לסקר את האירוע כך למשל בראש משלחת עיתון הארץ עמד העורך הראשי משה יוסף גליקסון.
לצד הקונגרס התקיימו אירועים וועידות של ארגונים יהודיים נוספים הקשורים להסתדרות הציונית בהם הקק"ל, ויצו וקרן היסוד וכן של סיעות ותנועות צירי הקונגרס.
בנוסף התקיימו אירועי ספורט סמליים באמצעות ארגונים שונים בהם תנועת מכבי העולמית, וערבי ריקודי הורה ציבוריים.
נחום סוקולוב נשיא היוצא של ההסתדרות הציונית העולמית והסוכנות היהודית, מונה לנשיא של כבוד של ההסתדרות הציונות, הסוכנות היהודיות וקרן היסוד. בנוסף נתמנה לראש מחלקת התרבות, מחלקה חדשה במסגרת ההנהלה הציונית. הייתה כוונה במהלך הקונגרס לייסד קרן לתרבות עברית ציונית על שם חיים נחמן ביאליק שנפטר שנה קודם לכן, אך דבר זה לא יצא אל הפועל.
הקונגרס ציין חגיגית יובל 75 שנה להנריטה סאלד מראשי נשות הדסה ועליית הנוער. בהחלטה שהתקבלה פה אחד אישרו את המלצת הקק"ל להקים לכבודה יישוב על שמה. ולפיכך הוקם במסגרת יישובי חומה ומגדל היישוב כפר סאלד.
בקונגרס זה נוצר לראשונה מצב שבו מרבית חברי ההנהלה הציונית היו תושבי ארץ ישראל.
דייוויד אלפסון
דייוויד וורן אלפסון (באנגלית: David Warren Ellefson; נולד ב-12 בנובמבר 1964), ידוע יותר כדייב אלפסון (Dave Ellefson), הוא מוזיקאי אשר התפרסם כנגן בס בלהקת הת'ראש מטאל האמריקנית מגאדת'.
ביוגרפיה
דייוויד אלפסון נולד וגדל בג'קסון, מינסוטה. בילדותו למד לנגן על קלידים וסקסופון, אך לבסוף נמשך דווקא לספקטרום הצליל הנמוך של גיטרת הבס. הוא ניגן כגיטריסט קצב ובצעירותו הוביל מספר להקות מקומיות. אלפסון סיים את לימודיו בתיכון בשנת 1983, עזב את עיר הולדתו ועבר ללוס אנג'לס מתוך כוונה להתחיל לימודי מוזיקה.
המפגש עם דייב מאסטיין
דייב מאסטיין היה שכנו לבניין של אלפסון בלוס אנג׳לס, ההיכרות ביניהם כאשר אלפסון שהיה באותה עת צעיר מידי לקנות משקאות אלכוהוליים ביקש משכנו מוסטיין עזרה בקניה של בירה. מוסטיין חיפש חברים להרכב חדש לאחר שפוטר מלהקת מטאליקה ולאחר ששוחחו וניגנו ביחד, הקימו ביחד את מגאדת׳.
כחבר במגאדת' אלפסון השתתף ביותר אלבומים מכול חבר אחר בלהקה (פרט למאסטיין שנשאר חבר קבוע בכל גילגולי הלהקה). בסך הכול 12 מתוך 14 אלבומים שהקליטה הלהקה. תור הזהב של הלהקה היה בין בשנים 1990–1998, ובו הקליט אלפסון עם ההרכב הקלאסי שכלל פרט למאסטיין את המתופף ניק מנזה והגיטריסט מרטי פרידמן את ארבעת האלבומים המשמעותיים ביותר של הלהקה:
המתיחות בין אלפסון למאסטיין גברה עם השנים עקב הקנטות מצידו של מאסטיין, צמצום ההשפעה של אלפסון בתהליכי כתיבת האלבומים והורדת הקרדיטים שלו משירים שעזר לכתוב.
עזיבת מגאדת'
דייב מאסטיין פרש ממגאדת' בשנת 2002 ולמעשה פירק את הלהקה. בשנת 2004 בעקבות התחייבות חוזית לחברת התקליטים הקים מחדש את מגאדת׳ אך באותה עת אלפסון סירב לשוב לנגן עם מאסטיין ואת מקומו תפס ג׳יימס מקדונו, בסיסט להקת Iced Earth. בשנת 2003 להקת הת'ראש מטאל מטאליקה חיפשה בסיסט חדש עקב עזיבתו של ג'ייסון ניוסטד, אלפסון ניגש להיבחן אך לבסוף מטאליקה בחרה בבסיסט Suicidal Tendencies רוברט טרוחיו. בהמשך דייוויד אלפסון היה חבר במספר להקות כשהבולטת בינייהן היא אוויאן.
חזרה למגאדת'
בפברואר 2010 פורסם כי לאחר שמונה שנים מחוץ ללהקת מגאדת', שב אלפסון לעמדת הבסיסט בלהקה לאחר עזיבתו של הבסיסט ג'יימס לומנזו. לאחר שובו הקליט עם הלהקה את האלבומים Super Collider ,TH1RT3EN ו Dystopia.
בשנת 2021 בעיצומי העבודה על אלבום החדש, פוטר אלפסון מהלהקה עקב שערורייה מינית.
הוקרה
באוקטובר 2018, עיריית ג׳קסון, מינסוטה עיר ילדותו החליטה להוקיר את אלפסון והכריזה על ה 9 באוקטובר ״יום דייוויד אלפסון״.
עוד בשנת 2018, דורג אלפסון ע״י אתר MusicRadar במקום 5 בין 10 הבסיסטים הטובים ביותר.
בשנת 2016 זכה אלפסון כחלק ממגאדת׳ בגראמי לאחר יציאת האלבום Dystopia בקטגוריית Best Metal Preformance.
עיסוקים נוספים
בשנת 2017 הקים אלפסון את חברת Ellefson Coffee Co. חברה לשיווק והפצה של קפה לשוק האמריקני.
כשהלב קורא
כשהלב קורא (באנגלית: When Calls the Heart) היא סדרת דרמה אמריקאית טלוויזיונית, בהשראת ספרה של ג'נט אוק באותו השם מסדרת המערב הקנדי שלה, אשר פותחה על ידי מייקל לנדון ג'וניור. הסדרה משודרת בערוץ הולמרק החל מ-11 בינואר 2014. היא שודרה תקופה מסוימת בערוץ נטפליקס עד העונה השישית. הסדרה מספרת את סיפורה של מורה צעירה בעיירת כורי פחם קטנה במערב קנדה של 1910.
הסדרה התחילה כסרט טלוויזיה באורך של שעתיים באוקטובר 2013, בכיכובם של מגי גרייס בתפקיד המורה הצעירה אליזבת תאצ'ר וסטיבן אמל בתפקיד השוטר הרכוב ווין דילייני. בסדרת הטלוויזיה ארין קרקוב משחקת את התפקיד הראשי לצד דניאל ליסינג כשוטר במשטרה הרכובה המלכותית של קנדה ולורי לוקלין כחברתה הטובה אביגייל סטנטון.
ליסינג עזב את התוכנית על מנת לבחון פרויקטים חדשים בסוף העונה החמישית.
ב-21 במרץ 2018, הולמרק חידשה את הסדרה לעונה שישית. העונה עלתה לראשונה עם ספיישל חג המולד בן שעתיים ששודר כחלק מאירוע הספירה לאחור לקראת חג המולד של הולמרק, והיה אמור להמשיך לרוץ במשך 10 פרקים החל מפברואר 2019. עם זאת, עקב שערוריית השוחד של הקבלה לקולג' ב-2019 שכללה את לורי לוקלין, אחת השחקניות הקבועות בסדרה, העונה הוכנסה להקפאה והתחדשה רק במאי עד לסיום ביוני, כשהסצינות של לוקלין נחתכו לחלוטין.