cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רכישת שפה
הגישה החברתית-תקשורתית
הגישה החברתית-תקשורתית דומה לגישה הביהביוריסטית בהתמקדות בסביבה, אך היא שונה ממנה בכך שהיא מדברת על תהליך רכישה אינטראקטיבי שבו הן המבוגר והן הילד לוקחים חלק פעיל. בגישה הביהביוריסטית, שהתבססה בשנות ה-50 של המאה העשרים, הילד נתפס כשותף סביל אשר רכישת השפה באה לו על ידי חיקוי סביבתו הבוגרת, וגם תפקידה של הסביבה הבוגרת מצומצם ומוגדר מראש - הצגת שפה נכונה ומתן חיזוק על חיקוי מוצלח או תיקון חיקוי שגוי. לעומת זאת, גישה החברתית-תקשורתית, שהתבססה החל משנות ה-70 של המאה העשרים, מעמידה במרכז את הצורך התקשורתי של הילד. הילד פעיל ויוזם אירועי תקשורת כבר מינקות, וגם המבוגר הוא שותף פעיל באירועי התקשורת במגוון נרחב של אסטרטגיות, ולא רק בהצגת דגם שפה ומתן משוב על החיקוי. יתרה מזאת, המחקר מלמד שהורים ממעטים לתקן את דברי הילדים וכי הם מתייחסים בעיקר לתוכן דבריהם ולא לדיוק בהגייה או בדקדוק. הגישה החברתית-תקשורתית מתעניינת בכוונות התקשורתיות של הילד ובשאיפה שלו להעביר מסרים לסביבתו; וכיוון שילדים מעבירים כוונות תקשורתיות כבר בשנתם הראשונה וגם באמצעים לא מילוליים, כגון קולות (בשלב הקדם-מילי), הצבעה, מימיקה, קשר עין ותנועות שונות (מחוות), תרמה גישה זו לחקר אמצעי התקשורת של הילד החל משנתו הראשונה. להתפתחות חברתית-תקשורתית בשנה הראשונה שייכים, למשל, יצירת קשר עין עם המטפל כבר בחודש הראשון, חיוך ספונטני סביב בגיל חודשיים שהופך לרצוני בהמשך, העדפת פנים מחייכים על פני כועסים, שיתוף פעולה במשחקי 'קו-קו' ובמשחקי מסירה-קבלה והבעת רצונות באמצעות מחוות וקשר עין (כמו הסטת מבט מצעצוע אל ההורה בליווי קול והפניית הגוף) מגיל כחצי שנה. כל האינטראקציה הזו מהווה בסיס להפעלת הסביבה האנושית שבה הילד זוכה לשיתוף בקשב, לתשומת הלב ולעיסוק משותף. מנגד, גם מצד ההורה המלווה מתבצעות פעולות אקטיביות ויזומות. בגיל הצעיר יותר מדובר בשפה "האימהית" (Motherese) שבה נוקטים הורים בשפות רבות שנחקרו כשהם פונים אל פעוטות, כמו  שימוש בקול גבוה, בהנגנה (אינטונציה) מוגזמת, בהארכת התנועות, בהדגשות, בבחירת מילים קצרות ובחזרות מרובות כדי להקל על רכישת השפה. במהלך הילדות הורים תורמים לילד גם באמצעות תיווך הסביבה עבורו כדי שיוכל להתנהל בה, ובתוך כך בשימוש בשפה שהיא כלי המקל על ההשתלבות בחברת בני אדם. תיווך טוב מתאפיין, למשל, ביצירת עניין הדדי, במתן משמעות לגירויים ובהרחבת ידע העולם בכל עיסוק מזדמן.
הגישה החברתית-תקשורתית התפתחה בד בבד עם התפתחות תחום הפרגמטיקה בבלשנות, המתארת את השפה במונחים הנשענים על ההיבט של השימוש בשפה בהקשר החברתי והתקשורתי שלה. בדיון הפרגמטי יחידת הניתוח המזערית היא ה"מבע" (utterance) (כמו: "וואו!", "מי אמר?!", "די!", "כלב גדול" "בא לי גלידה"), ובודקים בה את התוכן של הנאמר (כלומר את המשמעויות) ואת השימוש (כלומר את הכוונה של הדבר שנאמר בהקשר התקשורתי הספציפי). יחידת הניתוח הרחבה יותר היא ה"שיח" (discourse). בהקשר זה הילד לומד בתיווך המבוגר להשתמש, למשל, במבעים מקודדים המשמשים בתקשורת בין-אישית לשם בקשה או הנחיה או התנצלות או הצהרה (כגון: "מה אומרים? תגיד תודה, בבקשה", "תבקש סליחה") או דרכי נימוס נוספות, כגון ההבדל בין דיבור ישיר לדיבור עקיף ("תן לי מים" לעומת "יש לך מים? או "מה השעה אצלך" לעומת "יש לך שעון?"), וכן לומד, בין היתר, לשמור על עיקרון של שיתוף פעולה בין שותפים לשיח, כגון שמירה על תור דיבור או התייחסות לדברים שכבר נאמרו.
האדם הוא יצור חברתי; ושפת אנוש היא כלי התקשורת הדומיננטי והייחודי לאדם בהתנהלותו בסביבה אנושית; והמסקנה המתבקשת, על פי גישה זו, היא שהילד לומד את השפה תוך כדי התנהלות תקשורתית בקרב סביבתו הקרובה, שבה גם הוא וגם מלוויו פועלים בשיתוף פעולה מתמשך.
נגיב מחפוז
דרכו הספרותית
נהוג לחלק את יצירתו הספרותית של מחפוז לשלוש תקופות:
רכישת שפה
גישת הרשתות העצביות
הרשתות העצביות הקשורות לעיבוד שפה אינן שונות מבחינת דרך ההיווצרות שלהן או המבנה שלהן מרשתות הפועלות בתחומי הכרה אחרים. תהליכי רכישת שפה פועלים על פי עקרונות דומים ליצירת רשת עצבית היוצרת תשתית לרכישה וללמידה גם בתחומים כמו מתמטיקה, תנועה או מוזיקה. בתחום רכישת השפה, לדוגמה, הגירויים הקוליים הנקלטים מהסביבה האנושית בצירוף ניסיונות ההפקה הקולית של הילד עצמו הם המאגדים את ההסתעפות העצבית לרשת המסוגלת לזהות ולחלוש על הפקת צלילים הקשורים לשפת אנוש, וכך קורה גם בבניית רשתות למילים ולמבנים דקדוקיים. לשם דוגמה, לאחר שנרכש כלל לשוני אחד, כגון צורן הסופית לנקבה "-ה" בעברית, יש לרשת פוטנציאל אין סופי לשחזר ולתפעל את הידע הזה בכל עת לשם הבנת דיבור של אחר או לשם הפקה של הילד עצמו, ותפעול הידע יחול בכל הקשר עתידי.
נגיב מחפוז
דרכו הספרותית
יצירתו של מחפוז משנות השישים, ובייחוד אחרי התבוסה של מלחמת ששת הימים, מעולם לא איבדה את משמעותה הפוליטית ואת הביקורת החברתית-פוליטית.
רכישת שפה
גישת הרשתות העצביות
כבר במאה התשע עשרה, בעקבות בדיקה נוירו-אנטומי ת של מוחם של פגועי תאונה או מחלה שיכולתם השפתית נפגעה, התגלו שני אזורי שפה בחצי הכדור המוחי (המיספרה) השמאלי: "אזור ברוקה" באונת הרקה ו"אזור ורניקה" באונה הקדמית. ואולם אחד הממצאים של חוקרים העוסקים בפעילות העצבית במוח הוא שפעילויות השפה אינן מתבצעות רק בחצי הכדור השמאלי, וגם להמיספרה הימנית תפקוד בהתפתחות השפה ובשימוש בה, כגון היכולת להבין ניבים, הומור וציניות, מטפורות ושירה הנרכשים בשלבים המאוחרים של התפתחות היכולת השפתית. ממצא זה מהווה ראיה חזקה לכך שההתפתחות במסלול רכישת השפה אינה פועלת במנותק מההתפתחות בתחומים נוספים אלא בשילוב ובהפריה הדדית.
נגיב מחפוז
דרכו הספרותית
מאמצע שנות השבעים יצירתו הספרותית של מחפוז אינה יכולה להיות משויכת לז'אנר יחיד ואין בה אחידות סגנונית. נובלות מסוימות נוטשות את נורמות הכתיבה המקובלות בספרות המערבית - עקרון אחדות היצירה, הסדר הכרונולוגי. המבנה הספרותי של יצירות אלו מצביע על חזרה אל מוטיבים של הספרות הערבית הקלאסית כמו "סיפורי אלף לילה ולילה".
רכישת שפה
טיפוח והעשרה של השפה
בזכות המבנים הביולוגיים והנוירולוגיים שהילד מצויד בהם עם היוולדו, כל ילד ילמד את השפה המופנית אליו בילדותו עד לרמה שתשרת אותו בתפקוד היומיומי בסביבת חייו. ואולם על מנת להעשיר את השפה - כך שתסייע לו להשתלב במסגרות אורייניות מגוונות - יש צורך במאמץ משותף של הילד ושל סביבתו (בני המשפחה, הצוות במסגרות החינוך ובני קבוצת הגיל). המבוגרים הם מקור חשוב להרחבת הידע מעבר ל"כאן ועכשיו" של סביבת חייו של הילד, כגון על ידי שילובו במגוון שיחות וחשיפתו לסיפורים ושירים ולמגוון דרכי הבעה בהתאם לצרכים המתגוונים; וגם לשיח עמיתים עם בני קבוצת הגיל המתנהל ספונטנית או מנוהל במסגרת החינוכית או לבני הגיל הקרוב, כמו אחים או ילדים ב'גן מעורב', יש תרומה חשובה להתפתחות השפה.
טיפוח שפה ותקשורת במשפחה
ההורים, שהם סוכני החיברות המיידיים של הילד, יכולים לנקוט במגוון אסטרטגיות לטיפוח השפה של ילדתם וילדם. המחקר מלמד שהורים שיצרו קשר עין, עקבו אחר שפת הגוף והגיבו לכוונות התקשורתיות של הפעוט במשחק משותף השפיעו לטובה על שפרוט שפתו (שיפור ופירוט, elaborate) ועל השתלבותו בשיחה. כל פעילות שגרתית במשפחה, כמו הקראת סיפור לפני השינה או שיחה סביב שולחן האכילה מזמן שיח בשניים או רב-שיח עם בני משפחה המאפשר לילד לתאר מחוויותיו, לשאול או לענות לשאלות ולספר סיפור ולהקשיב לסיפור של אחרים.
במהלך השנים פותחו מספר תוכניות המציעות להורים ולמחנכים הסובבים את הילד כיצד להעשיר את השפה והתקשורת שלו. אחת מהתוכניות האלו המציעה הצעות מעשיות להורים פותחה בקנדה על ידי מנולסון ונקראת "דרך שלושת ה-ל". להלן תמצית עיקריה:
נגיב מחפוז
אישיותו הציבורית
גם בכתביו הספרותיים וגם במאמריו לעיתונות מטיף מחפוז לצדק חברתי, אותו הוא רואה כחלק בלתי נפרד מן המוסר האישי. מחפוז נחשב בעולם הערבי לליברל ולדמוקרט. הצגתן של בעיות חברתיות ודתיות בחברה המצרית קנתה למחפוז אויבים רבים.
רכישת שפה
טיפוח שפה ותקשורת במשפחה
מחקרים בישראל על שפת הפנייה של הורים לילדיהם הראו שוני בהתאם למיצב של המשפחות: במיצב בינוני וגבוה ההורים נוטים להרחיב את דברי הילד, מציגים לו שאלות פתוחות (המאפשרות מגוון תשובות) ומעודדים להפיק תשובות מילוליות; לעומת זאת הורים ממיצב נמוך מרבים לצמצם את השיח לשפה תפקודית של "עשה" או "אל תעשה" שהתגובה עליו עשויה להיות ביצועית בלבד וללא מלל. המחקר הראה כי ללשון הפנייה אל הילדים היה אפקט מצטבר, והשפה ודרכי התקשורת של ילדי המיצב הבינוני-גבוה הייתה עשירה ומגוונת יותר מאלה של ילדי המיצב הנמוך ואף הכשירה אותם טוב יותר למטלות בית הספר בהמשך דרכם במערכת החינוך.
נגיב מחפוז
אישיותו הציבורית
ספרו של מחפוז "בני שכונתנו" (1959) נחשב לשנוי במחלוקת במיוחד כיוון שהוא מתאר את חייהן של דמויות נערצות במסורת המוסלמית כמשה, ישו ומוחמד, כאזרחים מצריים רגילים. הספר נאסר להפצה במצרים ובכל העולם הערבי, פרט ללבנון, בטענה של חילול הקודש. בשנות השמונים טען השייח' עומר עבד א-רחמן, מראשי האחים המוסלמים במצרים, כי אילו היה מחפוז מוצא להורג בעקבות חילול הקודש על "בני שכונתנו" לא היה סלמאן רושדי מעז להוציא את ספרו "פסוקי השטן". למרות זאת מעולם לא הוצאה פתווה רשמית הקוראת להריגתו של מחפוז. בשנת 1994 ניסה קיצוני מוסלמי להתנקש בחייו של מחפוז, אך הצליח רק לפצוע באופן קשה את הסופר בן ה־82. לאחר ניסיון ההתנקשות נאלץ מחפוז לנוע רק בליווי מאבטחים חמושים. רק לאחר ניסיון הרצח יצא "בני שכונתנו" מרשימת הספרים האסורים במצרים.
בתקופת כהונתו של אנואר סאדאת נחשב מחפוז לתומך בקווי המדיניות הרשמית של שלום עם ישראל. תמיכתו בשלום עם ישראל הפכה אותו, כמו את הנשיא סאדאת, למוקצה בחלקו הגדול של העולם הערבי, כך שעד השנים האחרונות ספריו היו אסורים להפצה במדינות כסוריה ועיראק. הגם שתמך בשלום עם ישראל, מעולם לא חדל מחפוז לבקר את מדיניותה של ישראל כלפי הפלסטינים.
רכישת שפה
טיפוח שפה ותקשורת בגן הילדים
מדי יום ביומו מתרחש בגן גם שיח עמיתים שבו לוקחים חלק ילדי הגן ללא ליווי הצוות החינוכי. זה קורה למשל בזמן משחק סוציו-דרמטי או כליווי לבנייה משותפת בקוביות או בפינת מטבח או בהקשר של משחק קופסה. שיח העמיתים מאפשר לילדים להרחיב את ידע העולם שלהם, להרחיב יכולות לשונית וללמוד את הדרכים המקובלות להתנהלות תקשורתית בחברה ובתרבות שהם חלק מהן (כגון: לקיחת תור דיבור, התייחסות לדברי ילד אחר, השתלבות בנושא שעל הפרק, יכולת טיעון ויכולת לעניין את השומעים).
ניצני אוריינות
האוריינות מוגדרת כיכולת להיות מעורב בעולם התרבות, ובתוך כך בתרבות הלשונית הכתובה והמדוברת הנקראת, הנשמעת והנצפית. ניצני האוריינות הם פעילויות לשילוב ילדים צעירים בעולם האוריינות. היבט מרכזי בחינוך בחברה אוריינית הוא חינוך לאוריינות. מחנכים בגיל הרך יכולים לתמוך בהתפתחות האוריינות תוך הסתמכות על העניין הטבעי של הילדים. טקסט כתוב אינו מושתת בהכרח רק על סימני כתב; לצידם או במקומם קיים מכלול של סימנים המהווים טקסט המשמר ידע. אפשר, למשל, להעביר רעיונות ותחושות ומידע גם באמצעות רישומים גרפיים מסוגים שונים, כגון ציורים, רישומים מתמטיים, תצלומים, מפות, וצלמיות. בגיל הרך היכולות הקוגניטיביות והמילוליות של הילדים גבוהות יחסית למידת השליטה שלהם בשפה הכתובה. שימוש בייצוגים גרפיים לא מילוליים מאפשר לילדים להתגבר על הפער שבין היכולות הקוגניטיביות ובין חוסר השליטה שלהם בשפה הכתובה. כך למשל, כשילדים נחשפים למילים לא מוכרות במהלך הפעילות בגן הילדים הם יכולים ליצור מילון שבו ההגדרות מצוירות; בדומה לכך, איורים יכולים לעזור בארגון סדר ההתפתחות של הצנונית בגינת הירק של הגן או של מעגל החיים של הזחל שהילדים גילו בחצר; ובמקרה אחר, רצף תמונות יכול לשמש תשתית שתסייע לילד לבנות מבנה נרטיבי ראשוני.
לקראת המעבר לשנות בית הספר למשפחה ולגן שמור תפקיד בטיפוח ניצני האוריינות של הילדים, המתבטא, בין היתר, בחשיפה לחומרים כתובים, כגון, קריאת סיפור ודפדוף בספר תוך שימת לב לכיוון, לכותרות לקשר בין איור וטקסט ולקיומם של מחבר ומאייר, וכן גם היכרות עם פתקים, שלטים או מרשמים והתנסות בשימוש בכלי כתיבה; ותמיד יש מקום מרכזי למשחק מעשיר ולשיחה מעולמו של הילד.
סנטה קלרה (מחוז, קליפורניה)
סנטה קלרה (באנגלית: Santa Clara County) הוא מחוז במרכזה של קליפורניה, ארצות הברית. על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2010, מונה אוכלוסיית המחוז 1,781,642 תושבים. בירת המחוז והעיר הגדולה ביותר בו היא סן חוזה. המחוז ממוקם באזור המטרופוליני של הערים סן חוזה-סן פרנסיסקו-אוקלנד.
כמחוז השוכן בקצה דרומו של מפרץ סן פרנסיסקו, האזור האורבני בעמק סנטה קלרה יחד עם מחוז סנטה קלרה ידוע כמה שקרוי עמק הסיליקון. מחוז סנטה קלרה הוא המאוכלס ביותר באזור מפרץ סן פרנסיסקו. ונחשב לאחד מן המחוזות היקרים ביותר בארצות הברית.
וולאס וגרומיט בעולם של המצאות
וולאס וגרומיט בעולם של המצאות (באנגלית: Wallace and Gromit's World of Invention) היא תוכנית מדע באנימציית סטופ-מושן ששודרה בערוץ BBC One והופקה על ידי ארדמן אנימציות. ה-BBC אמר בהצהרה לעיתונות על הסדרה "יהיה אפשר לראות הומוריסטיות רבה של וולאס ואת כל החידושים, גאדג'טים, המצאות בעזרתו של גרומיט. הסדרה נועדה לעורר את כל החדשנות האפשרית ולהביא דור של מדענים צעירים".
פיטר סאליס חזר לדבב את וולאס. אשלי ג'נסן דיבב את כתב המדע של וולאס אשר מספר על המצאות שכשלו ונשארו על לוח השרטוט. ג'ון ספרקס דיבב קולות רקע וגם את הארכיונאי.
תקציר העלילה
וולאס מגיש תוכנית מדע בעזרתו של הבמאי, תסריטאי, צלם, מלהק, מפיק ועורך גרומיט. בכל פרק וולאס מציג המצאה אחרת, מדבר עם כתב ההמצאות ומחפש המצאות מעניינות מהעבר בעזרת ארכיונאי.
הפקה
הסדרה הוזמנה על ידי ג'יי האנט וג'ו כדור אחראי התוכן של ה-BBC One. על תפאורת הפלסטלינה ודמויות הפלסטלינה היה אחראי ניק פארק ששימש גם כמפיק הסדרה. את הסדרה ביימה מרלין כרוסינאם. את וולאס דיבב פיטר סאליס, את כתב המדע דיבבה אשלי ג'נסן ואת הארכיונאי דיבב ג'ון ספרקס. בכל שבוע שודר פרק אחד.
פינות התוכנית
ממציא השבוע לא יצא מלוח השרטוט משהוא משונה ספירה לאחור
DVD
ב-13 בדצמבר יצא DVD המכיל את כל 6 הפרקים בתוספת מאחורי הקלעים, מדריכים ליצירת דמויות הפלסטלינה והכנת המצאות.
גאליס - הכוכבים של יולי
הכוכבים של יולי ספרה של הסופרת סמדר שיר, הספר הוא מסוגת הרפתקאות בני נוער, הספר השני בסדרת ספרי גאליס. מבוסס על סדרת הטלוויזיה "גאליס".
ג'קסון (מחוז, אורגון)
מחוז ג'קסון (באנגלית: Jackson County) הוא מחוז בדרום החלק המערבי של מדינת אורגון בארצות הברית. נכון למפקד של 2010 התגוררו במחוז 203,206 תושבים. שטח המחוז הוא 7,257 קילומטרים רבועים ובירתו היא העיר מדפורד. המחוז קרוי על שם אנדרו ג'קסון הנשיא השביעי של ארצות הברית.
גאליס - הכוכבים של יולי
עלילה
הספר מספר על המסע של יולי להשתנות ולהפוך "ליולי אחרת". בשנה שעברה במחנה יולי לא קיבלה את אחותה החורגת רונה, והתייחסה אליה בזלזול. בנוסף לכך יולי פגעה בדורי בן הזוג לשעבר שלה כשהשתמשה בו לצורכי פרסום בעצתה של חברה הטובה שרון. יולי קיבלה המון "על הראש" דחו אותה מהמון פרויקטים ומבחינה חברתית אף אחד לא התקרב אליה. יולי גם עזרה לאויב של חניכי גאליס סיימון אבל אחר כך עזרה לחניכים והתוודתה והתנצלה בפני החניכים ובעיקר בפני רונה ודורי. יולי כעת מנסה לשנות את תדמיתה ובעזרת דורי, רונה, שרון, נינה, אבא של רונה ואמא שלה עופרה היא משתנה. יולי לא ידעה איך להשתנות היא חשבה לגזור את שיערה אך זה לא עזר להשתנות שלה בעקבות שיחה עם נינה יולי פתחה בלוג ברשת הנקרא "סערת רגשות" בו היא מייעצת לנערים ונערות שזקוקים לעזרה בכל רחבי הארץ. רונה מייעצת לה שבשביל יזרמו לבלוג שאלות היא צריכה לעשות תחרות ושהייה נער או נערה ברות המזל אשר תזכה בפרס ויולי מקשיבה לעצת רונה והפרס שיולי בחרה הוא סוף שבוע במחנה "גאליס". בעקבות הפנייה של יולי לקוראים המון נערים ונערות פנו אליה לעזרה ו"סערת רגשות" זכה להמון פופולריות ברשת, אך משהו היה חסר ליולי אבל היה לה משהו חסר בלב, אמא שלה כבר לא תמיד משוחחת איתה ולא דואגת לה כמו פעם.
ג'קסון (מחוז, אורגון)
במחוז יש 11 ערים ועיירות ו-34 קהילות (unincorporated communities). היישוב הגדול ביותר הוא העיר מדפורד, המשמשת מושב המחוז מאז 1927.
היסטוריה
במחוז שכנו בעבר כמה קבוצות אתניות של אינדיאנים: מודק (Modoc), שסטה, טקלמה (Takelma), לטגווה (Latgawa) ואומפקווה (Umpqua). בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-19 פלשו לאזור בני הקליקיטאט (Klickitat) מהצפון והדשוטס (Deschutes) מהדרום והתיישבו בו.
"הרשות המחוקקת הטריטוריאלית" יצרה את מחוז ג'קסון ב-12 בינואר 1852, מהחלק הדרום מערבי של מחוז ליין ושטחים שטרם חולקו דרומית למחוז דאגלס ולמחוז לשעבר אומפקווה. בזמן יצירת המחוז הוא כלל שטחים שכיום שייכים למחוזות קוס, קארי, ג'וזפין, קלאמת ולייק. גילוי זהב בעמקי הנהרות אילינוי ורוג בסמוך לג'קסונוויל ב-1852 והשלמת דרך העגלות שחיברה בין הנתיב לקליפורניה בדרום ולמחוז דאגלס בצפון גרמו לגידול בזרם המהגרים האירופאים.
עימותים בין כורי הזהב והאינדיאנים הובילו למלחמה ב-1853, שהמשיכה לסירוגין עד התבוסה הסופית של חבורת הלוחמים האחרונה בפיקודם של הצ'יפים המכונים ג'ון וג'ורג' על ידי כוח משותף של צבא ואזרחים ב-29 במאי 1856 בעיקול הגדול של נהר האילינוי. לאחר הכניעה כינס הממשל את כל האינדיאנים לתוך שמורות, החל בינואר 1856 שקבוצה ראשונה הוצעדה לשמורת האינדיאנים גרנד רונד (Grand Ronde Indian Reservation) מערבית לסיילם. במרוצת החודשים הבאים אולצו קבוצות נוספות לעקור עד שבמאי 1857 כמעט כל בני השסטה, הטקלמה, והלטגווה יושבו מחדש בשמורת סילץ (Siletz Reservation), הקיימת גם כיום.
כמושב המחוז הראשון נקבעה העיירה ג'קסונוויל ב-1853. עם זאת, האוכלוסייה בג'קסונוויל הלכה והתמעטה עקב הידלדלות שדות הזהב המקומיים ובניית קו הרכבת מסילת הברזל קליפורניה ואורגון ב-1880. קו רכבת זה עקף את ג'קסונוויל ובמקום זאת עבר דרך מדפורד, השוכנת 8 קילומטרים מזרחית לג'קסונוויל. מדפורד הלכה והתפתחה בשל קו הרכבת והמסחר והפיתוח שהביא בעוד שג'קסונוויל הלכה והידרדרה. ג'קסונוויל הדפה את כל ההצעות להעביר את מושב המחוז עד 1927 שאז מדפורד נבחרה לבסוף כמושב המחוז.
במרץ 2004 היה מחוז ג'קסון לראשון מבין 35 המחוזות של אורגון שהלכו בעקבותיו ליישם תוכנית וולונטרית להגן על בתים השוכנים באזורים המוגדרים ממשק יער-עיר מפני אש. התוכנית חייבה בעלי בתים ליצור שביל אש ברוחב של לפחות 75 סנטימטרים סביב בתיהם, והשפיעה על 12,000 בעלי בתים. ב-2007 הפכה התוכנית לחובה לבעלי בתים רבים עקב האיום לתביעת נזיקין אם הרכוש שלהם היה מעורב בשריפה.
ב-15 במאי 2007 הצביעו התושבים שלא לפתוח מחדש את 15 הספריות הציבוריות במחוז, שנסגרו מאז 6 באפריל בשל מחסור במימון. זו הייתה סגירת הספריות הגדולה ביותר בתולדות ארצות הברית. הספריות נפתחו מחדש חצי שנה אחר-כך למספר שעות קטן יותר ב-24 באוקטובר 2007.
גאוגרפיה
שטח המחוז, על פי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, הוא 7,260 קילומטרים רבועים, שמתוכם 7,210 קמ"ר אדמה ו-47 קמ"ר (0.6%) מים. המחוז גובל במחוזות אורגון ג'וזפין ממערב, קלאמת ממזרח ודאגלס מצפון, ובמחוז סיסקיו שבקליפורניה מדרום.
בתחומי המחוז שוכנים המונומנט הלאומי קסקייד-סיסקיו (Cascade–Siskiyou National Monument), הפארק הלאומי קרייטר לייק (חלקי), היער הלאומי קלאמת (Klamath National Forest) (חלקי), היער הלאומי הנהר רוג – סיסקיו (Rogue River-Siskiyou National Forest) (חלקי) והיער הלאומי אומפקווה (Umpqua National Forest) (חלקי).
בר קריק (Bear Creek), יובל של הנהר רוג (Rogue River), וכל אגן הניקוז שלו שוכנים בתחומי מחוז ג'קסון. מרכזי האוכלוסייה של מדפורד עם קרוב ל-80,000 תושבים, אשלנד (Ashland) עם מעל ל-20,000 תושבים, פניקס (Phoenix) עם כ-4,500 תושבים, טלנט (Talent) עם מעל ל-6,000 תושבים וסנטרל פוינט (Central Point) עם מעל ל-17,000 תושבים שוכנים כולם לאורך היובל. היובל נשפך לנהר רוג בסמוך לתצורות הלבה המכונות "סלע השולחן העילי והתחתי" (Upper and Lower Table Rock).
דמוגרפיה
על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2010 התגוררו במחוז 203,206 תושבים ב-91,124 משקי בית ו-83,140 משפחות. צפיפות האוכלוסין היא 28 תושבים לקילומטר.
על פי מפקד האוכלוסין של 2010 התחלקה האוכלוסייה כלהלן: השפה הנפוצה היא אנגלית, אם כי במפקד האוכלוסין של שנת 2000 דיווחו 9.4% שנהגו לדבר בביתם בספרדית.
כלכלה
ענפי הכלכלה העיקריים במחוז ג'קסון הם בריאות, חקלאות, עץ, תעשייה ותיירות.
מחוז ג'קסון כולל מעל ל-40,000 דונם של מטעים והוא חולק יחד עם מחוז ג'וזפין את האפלאסיון עמק רוג ואפלגייט (Rogue Valley and Applegate).
מחוז ג'קסון הוא מקור לסטיאטיט, אחד הסוגים של המינרל טלק המוכר בכינוי "אבן-סבון", סוג אבן מקובל לפיסול ויצירת חפצי אומנות.
יוזף, דוכס סקסוניה-אלטנבורג
יוזף, דוכס סקסוניה-אלטנבורג (27 באוגוסט 1789 – 25 בנובמבר 1868) היה דוכס סקסוניה-אלטנבורג בין השנים 1834–1848.
ביוגרפיה
יוזף נולד ב-27 באוגוסט 1789 בהילדבורגהאוזן שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-הילדבורגהאוזן, לפרידריך, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן, ולשרלוטה גאורגינה, דוכסית מקלנבורג-שטרליץ, בתו של קרל השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ. בשנת 1814 לחם יוזף יחד עם אחיו גאורג יחד עם כוחות הקואליציה האנטי-צרפתית השישית נגד צרפת, ולאחר מכן שירת בצבא הסקסוני, והגיע לדרגת גנרל מיור.
בשינויים שחלו במדינות תורינגיה לאחר מותו של פרידריך הרביעי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג ללא יורשים, קיבל אביו פרידריך, דוכס סקסוניה-הילבורגהאוזן את אזור אלטנבורג, והפך לדוכס סקסוניה-אלטנבורג. בשנת 1834 מת אביו פרידריך, דוכס סקסוניה-אלטנבורג, ויוזף עלה לשלטון במקומו. שלטונו של יוזף היה מאוד שמרני, ומשום כך נאלץ להתפטר במהלך מהפכות אביב העמים, ואחיו גאורג, דוכס סקסוניה-אלטנבורג עלה לשלטון במקומו.
ב-25 בנובמבר 1868 מת יוזף באלטנבורג, והוא בן 79 שנים.
משפחתו
ב-24 באפריל 1817 התחתן יוזף עם אמליה, דוכסית וירטמברג, בתם של לודוויג, דוכס וירטמברג והנרייטה, נסיכת נסאו-ויילבורג. לבני הזוג היו 6 ילדים:
Fair (שיר של נורמני)
Fair (בעברית: הוגן) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת האמריקאית נורמני. הוא יצא לאור ב-18 במרץ 2022, על ידי חברת התקליטים RCA רקורדס, כסינגל מתוך אלבום הבכורה העתידי שלה.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי נורמני, אבי קין ופלישה פורי והופק על ידי הארב. בדצמבר 2021 הופיעה נורמני ב"מופע של אלן דג'נרס", שם הודיעה כי העבודה על אלבום הבכורה שלה כמעט הסתיימה. השיר עצמו נחשף לראשונה על ידיה ב-31 בדצמבר 2021. במהלך שידור חי בעמוד האינסטגרם שלה שאלה את המעריצים שלה איך הם חושבים ש-"Fair" נשמע. ב-23 בפברואר 2022 הועלה קטע קצר מתוך הווידאו קליפ של השיר בעמוד הטיקטוק של נורמני. טיזר נוסף בן 10 שניות פורסם ב-1 במרץ, שם הראה את הזמרת לבושה בביקיני שחור על סט הצילומים שלל הקליפ. יציאת הסינגל הוכרזה באופן רשמי באותו היום.
בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-12.7 מיליון השמעות.
תל כנרות
תל כִּנְרׂות הידוע גם כתל אל-עורימה בערבית, הוא האתר ארכאולוגי הנמצא בחופה הצפון מערבי של הכנרת, 10 קילומטר צפונית לעיר טבריה ודרומית לצפת. כביש 90 עובר על יד חלקו הצפוני של התל. באתר התקיימו יישובים מאז התקופה הכלכוליתית ועד התקופה העותמאנית. לתל עיר עליונה ועיר תחתית. בתקופת הברזל I, היא תקופת ההתנחלות של שבטי ישראל, התקיימה במקום עיר שהייתה מרכז אזורי חשוב המוזכרת בתנך בשם "כנרת". מאחר ששרידי האתר השתמרו בצורה טובה, האתר משמש אתר מפתח בהבנת תקופת הברזל I השנויה במחלוקת.
האתר
תל כנרות הוא תל ארכאולוגי שנוצר על גבי גבעת סלע גיר, בגבוה של 125- מטר מתחת לפני הים. חלקו המערבי של התל משתפל באופן מאוד תלול בעוד חלקו הדרום-מזרחי משתפל באופן מתון לכיוון מי הים. שטחו הכולל של התל הוא כ-40 דונם, אך כמעט כל חלקו הדרום-מערבי, כולל מעיין עין תינה שלרגלו חסום לכניסה בעקבות בניה של תחנה לשאיבת מים של חברת מקורות בשנות ה-60. בין תל כנרות וחלקה הצפוני של העיר טבריה משתרעת בקעת גינוסר הפורייה. בבקעה מספר נחלי אכזב הזורמים מכיוון הרי הגליל במערב אל תוך הכנרת, כאשר הנחל הקרוב ביותר לאתר הוא נחל עמוד. מצפון לאתר ניתן למצוא את בקעת עין שבע (עין טבח'ה) ובה מספר מעיינות. מקורות מים רבים אלה כמו גם המישורים הפוריים מצידי התל ומזג האוויר הנוח הפכו את המקום הזה למצוין להתיישבות. הגבעה עליה התפתח התל מאפשרת הגנה ושליטה קלה על האזור שמסביב. מיקומו של התל על חוף הכנרת אפשר לתושבי המקום גם להתעסק בדייג וגם בפעולות של מסחר. האתר שוכן על יד דרך הים שהיא הדרך העתיקה המחברת בין ארצות מצרים וסוריה.
זיהוי
במאה ה-19, היה תל כנרות מוצע כמיקומו של כפר נחום, אתר חשוב בנצרות. הארכאולוגיים האירופאים גוסטב דלמן וויליאם פוקסוול אולברייט שניהם בנפרד כי יש לזהות את האתר עם העיר כנרת. העיר "כנרות" מוזכרת ברשימת הערים אותן כבש תחותמס השלישי באמצע המאה ה-15 לפנה"ס (עיר מספר 34 ברשימה). פפירוס מאוחר יותר, כנראה מתקופת יורשו, אמנחותפ השני, מזכירה משלוחים מכנרות כחלק ממנחות לפרעה מארץ כנען. העיר מוזכרת יחד עם ערים חשובות אחרות כגון מגידו, תענך, אשקלון וחצור, דבר המעיד על חשיבותה בתקופה זו. באתר נמצאה אסטלה ובה מסופר על אחד מפרעוני מצרים ששמו אינו מצוין, אשר הביס את ממלכת מיתני. על פי בדיקת לשונית של הכתב, נראה כי האסטלה הזו היא מתקופת שלטונו של תחותמס השלישי המוזכר לעיל. אסטלה זו, אשר נמצאת כיום במוזיאון בית גורדון שבדגניה א', מהווה ראייה לקשרים הדוקים בין האתר לבין מצרים בתקופת השושלת ה-18, כמו גם שהיא מחזקת את הזיהוי. העיר מוזכרת גם בתנ"ך, ב, בתור אחת הערים שבנחלת שבט נפתלי. לדעת החוקרים רשימת הערים כתובה מדרום לצפון, ולאחר זיהוי רוב הערים המופעים ברשימה, מיקמה של העיר כנרת בתל כנרות מתאים. השם "כנרת" הפך עם השנים בשפה הארמית לגינוסר ולאחר מכן בשפה היוונית לגנסרת. ייתכן ושמו הערבי של האתר במאה ה-19, תל חנאזיר ("תל החזירים"), הוא אולי עיוות של השם גנסרת, אך טענה זו אינה נתמכת על ידי כל החוקרים.
תולדות המחקר
את האתר חקר פאול קרגה (Karge) בין 1909–1911 שמצא בה את האסטלה המצרית כמו גם חרפושית הנושאת את שמה של המלכה המצרים תיה, אשתו של אמנחותפ השלישי. רוברט קפל (Köppel) חפר באתר ב-1932, ושב אליו ב-1939 כשקיים חפירות בשיתוף של המכון הגרמי לארכאולוגיה וקהילת גרס (Görres-Gesellschaft). החפירות נפסקו בגלל פרוץ מלחמת העולם השנייה. בצלאל רבני וגרשון אדלשטיין חקרו את האתר בחלקו הדרום מזרחי בשנת 1963. הארכאולוג הגרמני פולקמר פריץ ניהל באתר חפירות בשתי תקופות, ב-1982–1985 ו-1994–1996. פריץ ניהל את החפירות מטעם אוניברסיטאות אירופאיות שונות, ובמקביל חפר באופן עצמאי בשנת 1982 בחלק אחר של התל יחד עם ג'ק יקר מאוניברסיטת תל אביב ושן ווין ממיסיסיפי. ב-2001 החלו באתר חפירות מטעם "פרויקט אזורי כנרת" (Kinneret Regional Project - KRP), בו משתתפות אוניברסיטת ברן (שווייץ), אוניברסיטת הלסינקי (פינלנד), ואוניברסיטת מיינץ (גרמניה). חפירות אלה מנוהלות על ידי שטפן מונגר, יוהה פקלה ויורגן זנגנברג. החפירות הנוכחיות מתמקדות בחשיפת חלקו הנמוך של התל בסמוך לחוף, בניגוד לחפירות המוקדמות שהתמקדו בחלקו הגבוה.
תקופת הברונזה
שכבת היישוב הקדומה ביותר שנמצאה באתר היא מתקופת הברונזה הקדומה. בחלקו המערבי של האתר התקיים יישוב בתקופת הברונזה הקדומה I (בין 3300-3000 לפנה"ס), שהיא תחילת תקופת העיור בארץ ישראל. היישוב המשיך להתקיים בתקופת הברונזה הקדומה II (בין 3000-2700 לפנה"ס). האתר ניטש ככל הנראה בסוף תקופת הברונזה התיכונה III (בין 2700-2200 לפנה"ס) ונשאר שומם עד תקופת הברונזה התיכונה IIב (בין 1750-1550 לפנה"ס). מתקופת הברונזה המאוחרת (1550-1200 לפנה"ס), בה הפך האתר לעיר חשובה ביחסי כנען ומצרים, נמצאו באתר כלים מיובאים מקפריסין ומיקנה.
תקופת הברזל
במאה ה-10 לפנה"ס הוקמה באתר עיר חדשה ששטחה היה כ-25 דונם. מתיישבי העיר פינו ככל הנראה את שרידי היישובים הקודמים והרימו חומה מרשימה ששרידיה הגיעו בחלקם לעובי של 11 מטרים. מתקופה זו נמצאו גם מבנים מדגם בית ארבעת המרחבים האופייניים לתקופה. בין סוף המאה ה-9 לפנה"ס ותחילת המאה ה-8 לפנה"ס, תקופת ממלכת ישראל הצפונית, הצטמצמה העיר לראש התל. החומה החדשה הייתה בעובי של בין 3 ל-4 מטרים והיא הקיפה מתחם ששטחו היו 8 דונם בלבד. החומה תוגברה על ידי סוללת עפר בחלקה הצפוני. בחלקה הדרומי של העיר החדשה ובפסגת התל נמצא האקרופוליס של העיר המוגן על ידי חומה נוספת. שער העיר נמצא בחלקה המזרחי והוא פונה לכיוון הים. שער זה נמצא בין שני מגדלי שמירה ומאחוריו הייתה במה. המעבר היה מרוצף בלוחות אבן. בעיר זאת נמצאו כלים רבים המעידים על השפעה פיניקית גדולה בעיר. נמצאו גם כמות גדולה של כלי ברזל כגון סכינים וראשי חיצים. ממצא חשוב הוא צלמית עשויה ברונזה של דמות המזוהה כאל הכנעני אל. הצלמית נמצאה בשרידי תקופת הברזל אך על פי עיצובה נראה כי הוא נוצרה בתקופת הברונזה המאוחרת. שרידי השריפות ומפולות אבנים מעידים על כך שהעיר חרבה בפתאומיות ועל פי ממצא החרסים סביר שהעיר נחרבה, כמו שאר הערים בצפון ארץ ישראל, במהלך מסעו של תגלת-פלאסר השלישי, מלך אשור, בסביבות שנת 732 לפנה"ס. לאחר הכיבוש האשורי נבנה על חלקו העליון של התל בניין שאורכו כ-22 מטר, בסגנון אשורי. לא ניתן לתארך במדויק את הופעת המבנה אך נראה כי הוא נבנה בין הכיבוש האשורי לכיבוש הבבלי (732-539 לפנה"ס), תקופה שבה קמו ארמונות מסוג דומה בערים חצור ומגידו. ייתכן גם שהמבנה נבנה בתקופה הפרסית (539-332 לפנה"ס).
התקופה ההלניסטית והרומאית
לאחר כיבושי אלכסנדר ב-332 לפהנ"ס הוקמו במורדות התל מספר בתי חקלאים, כנראה במאה ה-3 לפנה"ס. היישוב הכפרי הקטן ניטש כנראה באמצע התקופה הרומית, אולי בסיבובות המרד הגדול (66-70 לספירה).
אקנתודים
אקנתודים (שם מדעי: Acanthodii) היא מחלקה מקבוצת בעלי החוליות, אשר התקיימה בעידן הפלאוזואיקון מתחילת הסילור עד הפרם ונכחדה עם הכחדת הפרם. הם מכונים גם "כרישים קוצניים", אך אינם קרובים לכרישים. המחלקה הוגדרה ב-1846 בידי החוקר הבריטי ריצ'רד אוון.
דגים אלו היו דומים במראם לכרישים או לדגי סחוס אחרים, אך היו שייכים למחלקה עצמאית. בנוסף הם היו בעלי מאפיינים של כמה דגי גרם כמו דגי התנין או הקשות-סנפיר. בניגוד לרוב הדגים עורם היה בעל טבעות קטנות שדמו מעט לקשקשים, אך היו רכים יותר. עמוד השדרה שלהם היה בעל מבנה סחוסי אך הסנפירים היו גרמיים יחסית. הם היו גבוהים ודמויי-מפרש בצורתם של כמה מינים. הלסתות היו בעלות שיניים חדות קטנות יחסית ולחלקם כלל לא היו שיניים אל לוחיות הקשורות ללסת. חלקם היו ימיים אך לאורך הדבון עברו חלקם למים מתוקים.
מחלקה זו נחשבת לפרפילטית מאחר שקשה לקבוע את הקרבה אליה, את המינים ואת הזמן בו נכחדו והסיבות לכך, זאת מאחר שהמאובנים שלהם מועטים ומקוטעים. למרות זאת מחשיבים אותה לחוליה מקשרת בין דגי הסחוס, בעלי השריון כמו הדג אנטלוגנאתוס ודגי הגרם האמיתיים.
הר איתן
הר איתן הוא חלק מיער הסטף הנמצא בניהול ובטיפול של הקרן הקיימת לישראל. גובהו הוא 788 מטר מעל פני הים.
הר איתן נמצא לא רחוק ממחלף הראל בכביש ירושלים-תל אביב ליד מבשרת ציון ובית זית. ההר הוא חלק מהרי ירושלים. בצידו המזרחי נובעים מעיינות הסטף וצידו המערבי משקיף על נחל שורק.
בהר נמצא מסלול מסומן באורך 8 ק"מ באותו גובה נוף ומשמש להולכים, רצים ורוכבי אופניים מכל הארץ שמגיעים במיוחד למסלול לתחרויות ארציות וטיולי משפחות.
התיישבויות עולים
לאחר מלחמת העצמאות, ב-7 בנובמבר 1949 הוקמה באזור כפר סטף התיישבות של עולים מצפון אפריקה בשם "ביכורה". היישוב הוקם בעזרת מפלגת הלוחמים של יוצאי ארגון הלח"י. בחודש מאי 1950 הוקמה התיישבות עולים באזור ח'ירבת אל-לוז. השם שניתן ליישוב במפות התכנון היה אבטח, בהמשך שונה השם ל"לוזים" תוך שימור שם הכפר הערבי ח'ירבת א-לוז. העולים שהובאו להתיישב בלוזים היו מעולי תימן שעלו זה מכבר במבצע על כנפי נשרים. החורף של 1950/51 היה חורף קשה במיוחד. הרמטכ"ל יגאל ידין יזם את מבצע "מעברות" לסיוע לישובי העולים. במסמכי הפקודה בנוגע ללוזים (במסמך נכתב לוזון) פורט הציוד שיסופק ליישוב, בין היתר 130 מעילים, 400 שמיכות ונעליים לכל התושבים.
באוגוסט 1950, נרצח מנחם שמעון בלוזים. הגירסה שהיתה מקובלת היתה שנרצח בפיגוע טרור, אבל ישנן ראיות המצביעות על כך שהוא נפגע מירי של תושבים של ביכורה לעבר לוזים, שאולי היו קשורים למבריחים בלתי חוקיים. בסתו 1950, התיישבות ביכורה פוזרה, שנה לאחר מכן נרצחו בלוזים האחים אברהם ושלום חזי, ומייד לאחר מכן גם פוזרה גם התיישבות זו. חלק מהתושבים עברו ליישוב אבן ספיר שהוקם בסמוך.
מחנה צבאי
באתר הוקם מחנה בסיס האם של יחידה 101 עד פירוקה ולאחר מכן שכן במקום מתקן אימונים של בה"ד 4 עד לנטישתו לאחר מלחמת ששת הימים. כיום נמצא באתר המחנה חניון לילה של קק"ל.
גן לאומי הר איתן
באפריל 2007 החליטה המועצה הארצית לתכנון ולבנייה על הקמת גן לאומי בהר איתן. עם זאת, הגן הלאומי לא הוכרז על פי חוק גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה, התשנ"ח-1998 והגן לא מופיע ברשימת שמורות טבע וגנים לאומיים מוכרזים כפי שפורסמה על ידי רשות הטבע והגנים.
אורה הכפולה
אורה הכפולה (בגרמנית: Das doppelte Lottchen) הוא ספר ילדים מאת הסופר הגרמני אריך קסטנר. הספר נכתב במהלך מלחמת העולם השנייה ותוכנן כתסריט לסרט, אך לבסוף ראה אור כספר בשנת 1949. מאוחר יותר עובד הסיפור לתסריט פעמים רבות. הספר אויר על ידי המאייר ולטר טריר.
עלילה
שתי ילדות בנות תשע, אורה השקטה ולי השובבה, נפגשות בקייטנה בחופשת הקיץ. לאחת צמות ולשנייה לא, אך מלבד זאת הן דומות זו לזו כשתי טיפות מים. עד מהרה מתברר שהן תאומות. כשהיו תינוקות, הוריהן התגרשו וחילקו ביניהם את המשמורת על הבנות. לי גדלה עם אביה המוזיקאי בווינה, ואילו אורה גדלה עם אמה העורכת הגרפית במינכן. הבנות כועסות על ההורים שלא גילו לכל אחת מהן שיש לה תאומה והורה נוסף בחיים. אורה ולי מצטלמות בכפר הסמוך, והצלם שולח העתק של התמונה לעיתון ילדים. עם תום הקייטנה אורה ולי מחליטות להתחלף ביניהן. לי נוסעת למינכן, לבית אמה, ואורה שמה פעמיה לווינה, לבית אביה.
הבנות מצליחות להתל בכולם, פרט לכלב אחד שמריח שהילדה המתחזה ללי איננה לי. שתי הבנות צריכות להסתגל לא רק להורה החדש ולגעגועים לביתן הישן ולהורה המוכר והאהוב, אלא גם להרגלים חדשים, לאנשים חדשים, לבית ספר חדש.
שאיפת הבנות לאחד את המשפחה נתקלת באתגר לא צפוי, כאשר אביהן מציע נישואין לחברתו החדשה. לשמע הבשורה אורה נופלת למשכב. בה בעת במינכן נתקלת האם בתמונת השתיים שהצלם שלח לעיתון, ומבינה מה מתרחש. היא מתקשרת לאביהן והוא מעדכן אותה על מצבה של אורה. לי ואמה נוסעות לווינה. בסופו של דבר מתגשמת משאלת הבנות והוריהן נישאים מחדש.
תרגומים לעברית
הספר תורגם לעברית לראשונה על ידי אלישבע קפלן בשנת 1951. כיוון שבאותה תקופה, כל אזכור של גרמניה היה בעייתי, העלימה המתרגמת את כל הסממנים הגרמניים בסיפור. וכך, הקייטנה שהתקיימה במקור בדרום גרמניה, הפכה ל"רמות ים שעל ים-הרמות", ואורה ואמה אינן גרות במינכן, כפי שנכתב במקור, אלא בציריך שבשווייץ. התאמות נוספות כללו את עברות שמות הדמויות, הפיכת המאכל קותלי חזיר לצלעות עגל, והשמטה של איור בו נראה הקצב, מחשש שמא ניתן יהיה לאתר בציור בשר שאינו כשר. הספר תורגם בשנית על ידי מיכאל דק בשנת 1999. בתרגום זה חזרה העלילה לגרמניה והדמויות חזרו לשמותיהן המקוריים. עם זאת, שם הקייטנה ושמות הבנות (לי ואורה) נותרו ללא שינוי.
פוקימון שחור ולבן
פוקימון שחור ולבן (באנגלית: Pokémon Black Version and White Version; ביפנית: ポケットモンスターブラック・ホワイト; Poketto Monsutā Burakku Howaito; "Pocket Monsters: Black & White") הם שני משחקי וידאו מסוג משחק תפקידים אשר פותחו על ידי Game Freak והופצו על ידי נינטנדו ל-נינטנדו DS. שני המשחקים הללו מציגים לראשונה את הדור החמישי של משחקי הפוקימון. המשחקים יצאו לראשונה ביפן ב-18 בספטמבר 2010, ובשאר העולם במרץ 2011.
כמו במשחקים הקודמים בסדרה, עלילת המשחקים עוקבת אחר מסעו של מאמן פוקימונים צעיר, הפעם במחוז יונובה. במהלך המשחק השחקן מאמן את הפוקימונים שלו בקרבות, על מנת להביס את רביעיית העילית במחוז, ומסכל מזימה של ארגון פשיעה בשם צוות פלזמה. הדור החמישי שמופיע לראשונה במשחקים אלו, מציג יותר מ-150 פוקימונים נוספים לזיכיון, וכולל תכונות חדשות, כגון מעבר עונות, אנימציה מלאה לדמויות הפוקימונים וקרבות משולשים. שני המשחקים נפרדים ביניהם, ומציגים עלילה דומה מלבד מספר שינויים, ומספר זני פוקימונים ייחודיים. לכן, על מנת להשלים את הפוקדע, יש להעביר פוקימונים ביניהם.
עם שחרורם, קיבלו המשחקים ביקורות חיוביות. מבקרים שיבחו את השיפורים במשחקיות, ומספר פוקימונים חדשים שהוצגו. הדעות היו חלוקות בנוגע לעיצוב הדמויות, ומספר מבקרים חשו כי המשחק לא חידש מספיק כמצופה ממנו. עם זאת, המשחק זכה להצלחה מסחרית גדולה. עוד לפני יצאת המשחק, הוזמנו מראש כמיליון עותקים, ונמכרו בהמשך כ-15 מיליון (נכון ל-2016), עובדה שהציבה את פוקימון שחור ולבן בין המשחקים הנמכרים ביותר ל-Nintendo DS.
שני משחקי המשך לפוקימון שחור ולבן, פוקימון שחור 2 ולבן 2 (אנגלית: Pokémon Black Version 2 and White Version 2) יצאו ביפן ב-23 ביוני 2012, גם הם ל-נינטנדו DS, ובגרסה האנגלית ב-7 באוקטובר 2012, והללו נמכרו בכ-7.8 מיליון עותקים.
פו הדב ביום סגריר
פו הדב ביום סגריר (באנגלית: Winnie the Pooh and the Blustery Day) הוא סרט הנפשה בן 25 דקות מבית היוצר של חברת וולט דיסני. הסרט מבוסס על פרק מהספר פו הדב של הסופר א. א. מילן.
הסרט יצא לאקרנים בשנת 1968 ויותר מאוחר יצא תחת גרסה מאוחדת עם "פו הדב ועץ הדבש" (1966) ו"פו הדב וטיגר גם" (1974) בסרט "הרפתקאותיו הרבות של פו הדב".
תקציר העלילה
בתחילת הסרט אנו פוגשים את חזרזיר. חזרזיר ופו עפו לתוך ביתו של ינשוף, שלאחר מכן נהרס לחלוטין. בלילה פו פגש את טיגר, שהסביר לו שדבש-ובעיקר דבש גנוב-אהוב על פרפילים ושועלדונים. כשפו ישן, הוא חלם על פרפילים ושועלדונים. לפתע פו התעורר בתוך שלולית ענקית. כאשר השיטפון נגמר, כריסטופר רובין עושה מסיבה לכבוד פו וחזרזיר.
מדבבים
הסרט עצמו לא יצא לאור בגרסת הדיבוב העברי אבל בגרסה המאוחדת עם שני הסרטים הקצרים האחרים היה דיבוב עברי לכל אחת מהדמויות במשך כל הסרט.
הר הארדי (אנטארקטיקה)
הר הארדי (באנגלית: Mount Hardy) הוא הר בחלק הצפון-מערבי של הרי טולה, בארץ אנדרבי, שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם בסמוך ממזרח להר אולדפילד.
גילוי ההר
ההר מופה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו ממטוסי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בשנת 1956 ובשנת 1957.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי ועדת השמות האנטארקטיים של אוסטרליה.
ההר נקרא על שמו של ק. הארדי (K. Hardy), תצפיתן מזג אוויר בתחנת וילקס בשנת 1959.
לקריאה נוספת
• EDWARD S. GREW, Sapphirine + quartz association from Archean rocks in Enderby Land, Antarctica, American Mineralogist, Volume 65, pages 821-836, 1980, PP 822 - 823
• EDWARD S. GREW, Osumilite in the sapphirin quartz terrane of Enderby Land, Antarctica: implications for osumilite petrogenesis in the granulite facie, American Mineralogist, Volume 67, pages 762-787, 1982, PP 763 - 765
• R. L. Oliver, P. R. James, J. B. Jago, Antarctic Earth Science, P 42
אלי דוהה
אלי דוהה (נולדה ב-14 בפברואר 1992) היא זמרת-יוצרת אמריקאית. נולדה במובייל שבאלבמה, וגדלה בעיירות קטנות לאורך חוף המפרץ של ארצות הברית.
ביוגרפיה
לאחר שאביה נתן לה את הגיטרה הראשונה שלה בגיל 14 החלה דוהה את קריירת המוזיקה שלה בגיל 15, כזמרת בבתי קפה. היא הופיעה בתשלום גם בברים, במסעדות ובמסיבות פרטיות, והחלה להיחשף לכותבי שירים בנאשוויל, בלוס אנג'לס ובאוסטין. בשנת 2012 הופיעה בשלב הראשון של העונה השנייה של "The Voice". אולם היא לא עברה לשלב הבא והודחה. בתחילת הקריירה שלה היא השתמשה בשם במה,. הסינגל "Millenium", שהופק על ידי טארו, יצא לאור באוקטובר 2016 וצבר למעלה משני מיליון צפיות ביוטיוב ו-1.4 השמעות בשירות הסטרימינג ספוטיפיי.
בעקבות כתבה אודותיה שפורסמה בעיתון ה"בילבורד" בדצמבר 2016 צבר הסינגל השני שלה, "Immortal", כ-4.5 מיליון השמעות בספוטיפיי וכמיליון צפיות ביוטיוב. גרסת הרמיקס לשיר, שהוכנה על ידי הדי. ג'יים סנייקהיפס, צברה כ-770 אלף השמעות בספוטיפיי.
ב-10 באוגוסט 2018 יצא המיני-אלבום הראשון שלה, Dragon Mentality. את האלבום הוציאה לאור חברת התקליטים RCA רקורדס, ונכללו בו מספר סינגלים, דוגמת "Happy Now", שהופק על ידי זד ו-"Way Down Low".
בשנת 2020 יצא לאור הסינגל "Middle of the Night". הוא זכה להצלחה גבוהה מאוד בטיקטוק, לאחר שהאודיו שלו החל להישמע בסרטונים רבים בפלטפורמה.
ברוך גופר
ברוך גופר (7 ביולי 1900 – 9 באוקטובר 1972) היה קצין משטרה ומנהל גן החיות של תל אביב.
קורות חיים
גופר נולד לאליעזר ושושנה בשם ברנהרד שוועפלגייסט בעיר טלומאץ' שבגליציה, כיום באוקראינה. למד בגימנסיה הממשלתית הפולנית אך עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, בהיותו בן 14, נאלץ להתגייס ללגיון הפולני ונפצע במהלך הלחימה בחזית הרוסית. גופר שוחרר משירות, וחזר ללימודיו בגימנסיה הממשלתית-הגרמנית בווינה, שם הצטרף לתנועת הצופים הציונית שהפכה לאחר מכן לתנועת השומר הצעיר בווינה. בשנת 1918 גויס שנית, הפעם לשורות צבא אוסטריה והיה תותחן בחזית הלחימה עם רוסיה. באותה שנה גם השתתף בהגנת הרובע היהודי בעיר לבוב ונתפס על ידי צבא פולין ונידון למות, אולם הצליח להימלט.
משנסתיימה המלחמה חזר להכשרה חלוצית, ובשנת 1919 עלה לארץ ישראל והצטרף לגדוד העבודה על שם יוסף טרומפלדור ועבד בסלילת כבישים ובייבוש ביצות כברה. עם פרוץ המאורעות בשנת 1921 התגייס לשורות המשטרה המעולה, שם הועלה לדרגת רב-סמל ראשון.
עם סגירת המשטרה המעולה בשנת 1926, הועבר גופר כקצין למשטרה הרגילה, ובהמשך שירת מספר שנים כממונה על משטרת תל אביב. בשנת 1936 עבר לעבוד בשירות עיריית תל אביב, ובשנת 1942 החליף את מרדכי שורנשטיין כמנהל גן החיות של תל אביב, ששכן בגן הדסה, כיום גן העיר. כשהוקמה מדינת ישראל, הושאל גופר לפי בקשת מנהלת העם לתקופה של שנה למשטרת ישראל, ומונה לדרגת סגן מפקח מחוזי על מנת לארגן את משטרת מחוז חיפה. בתום השנה חזר גופר לתפקידו כמנהל גן החיות של תל אביב.
גופר התייחס רבות לפן החינוכי-ציוני שמעניק הסיור בגן החיות לנוער העברי, וקיים לתלמידים סיורים בגן החיות. על כך כתב: כמו כן חיבר גופר סיפורים על תקופתו בגן החיות וספרים לילדים: גם לחיה נשמה (1946), ג'ונגל בכרך: מנהל גן חיות מעלה זכרונות (1959) ובחברת החיות (1966).
על שמו נקרא רחוב גופר בשכונת עזרא בתל אביב-יפו. נינו של גופר הוא אסף זמיר, שר התיירות וחבר הכנסת מטעם מפלגת כחול לבן, לשעבר ראש רשימת הצעירים "רוב העיר" וסגן ראש עיריית תל אביב-יפו.
פו הדב וטיגר גם
פו הדב וטיגר גם (באנגלית: Winnie the Pooh and Tigger Too) הוא סרט קצר של חברת וולט דיסני. הסרט מבוסס על פרקים 4 ו-6 מהספר "הבית בקרן פו" שנכתב על ידי הסופר א. א. מילן.
הסרט יצא לאקרנים בשנת 1974 ובשנת 1977 יצא תחת גרסה מאוחדת עם "פו הדב ועץ הדבש" (1966) ו"פו הדב והיום הסוער" (1968) בסרט "הרפתקאותיו הרבות של פו הדב".
תקציר העלילה
לארנב נמאס מהניתורים של טיגר, והוא מחליט לעשות מעשה: לאבד את טיגר בערפל. הדבר לא מצליח. ימים רבים לאחר מכן, בחורף, טיגר נתקע על עץ, ומרוב מצוקה ופחד אומר שלא יקפץ אף פעם, ולאחר מכן כמעט שוכח את הבטחתו אך מקבל תזכורת מארנב ומתרחק לאיטו, למרבה שמחתו של ארנב ולמרבה עצבונם של שאר חבריו (ובמיוחד רו). כדי לנחם את טיגר כולם מקפצים בשלג.
הרי אנאמיט
הרי אנאמיט (בצרפתית: Chaîne annamitique; בלאית: ພູ ຫລວງ Phou Luang; בווייאטנאמית: Dãy (núi) Trường Sơn) הם רכס הרים מרכזי הנמצא בהודו-סין. רכס ההרים משתרע לאורך כ-1,100 קילומטר, דרך לאוס, וייטנאם וחלק קטן מקמבודיה. רכס ההרים מורכב, בין השאר, מיערות לחים.
דירה 7א
דירה 7א (באנגלית: Apartment 7A) הוא סרט אימה פסיכולוגי אמריקאי עתידי בבימויה של נטלי אריקה ג'יימס, שגם כתבה את התסריט בצוותא עם כריסטיאן וייט, על פי סיפור מקורי וטיוטת תסריט מאת סקיילר ג'יימס. בתפקידים הראשיים: ג'וליה גארנר, דיאן ויסט ומארלי סו. הסרט צפוי להיות פריקוול ל"תינוקה של רוזמרי" משנת 1968, סרט קולנוע אשר בתורו היה עיבוד קולנועי לרומן באותו שם מאת איירה לוין.
על פי אתר האינטרנט של מעצב ההפקה הבריטי סיימון בולס, הסרט צפוי לצאת בהפצה בינלאומית במהלך שנת 2023. במידה שכך, זה יהיה פרק הזמן הארוך ביותר בהיסטוריה של הקולנוע, בין סרט קודם להמשכון שלו.
הפקה
במרץ 2022 פורסם שדיאן ויסט וג'וליה גארנר יככבו במותחן הפסיכולוגי "דירה 7א", בבימויה של נטלי אריקה ג'יימס. בפרויקט נטלו חלק שלוש חברות במשותף: המותג "פרמאונט פליירס" של "סרטי פרמאונט", "סאנדיי נייט הפקות" ו"פלטינום דיונס", ויפיקו ג'ון קרסינסקי, אליסון סיגר, מייקל ביי, אנדרו פורם  ובראד פולר. בעקבות הצלחת סדרת סרטי "מקום שקט", ב"פרמאונט פליירס" הוחל בפיתוח מספר תסריטים באותו סגנון, ומביניהם נבחר התסריט של "דירה 7א" להיכנס לשלב קדם הפקה. בינואר ובמרץ 2022 פורסם שגארנר וויסט, בהתאמה, צורפו לצוות השחקנים, ובהמשך נמסר על צירופן של מארלי סו ורוזי מקיואן. שלב הצילומים החל בלונדון ב-15 בפברואר 2022, והסתיים ב-4 ביוני באותה שנה. קודם לכן, באפריל 2022 פרסם ה"דיילי מייל" תמונות שבהן נראית ג'וליה גארנר במהלך צילומי סצנות מהסרט באיסט אנד של לונדון.
ב-29 ביוני 2022 פרסם אתר חדשות האימה "בלאדי דיסגסטינג" מידע, שלפיו הסרט הוא למעשה פריקוול סודי ל"תינוקה של רוזמרי" (1968). לאור העובדה שחברת "סרטי פרמאונט" היא בעלת הזכויות על "תינוקה של רוזמרי", הידיעה הצביעה על כך שכבר לפני 15 שנה נקשר שמו של ג'ון קרסינסקי לרימייק לסרט, ועל כך שלפי אתר IMDb, ב"דירה 7א" נכללות דמויות שהופיעו בסרט מ-1968: "רוזמרי וודהאוס", "גאי וודהאוס", ו"רומן קאסטבט".
עונת 1999 בגביע ליברטדורס
עונת 1999 בגביע ליברטדורס הייתה העונה ה-40 של התחרות הדרום-אמריקאית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי CONMEBOL. המשחק הראשון התקיים ב-21 בפברואר 1999 ותחרות הסתיימה ב-16 ביוני 1999. בתחרות השתתפו 23 קבוצות מכל מדינות חברי הארגון ומקסיקו.
התחרות הסתיימה בניצחון של פלמיירס בפעם הראשונה בתולדות המועדון.
מתכונת התחרות
בתחרות השתתפו 23 קבוצות. מנצחת של העונה הקודמת קיבלה זכות להשתתף בתחרות ישירות בשלב השני. בשלב הבתים השתתפו שני נציגים מכל המדינות למעט ונצואלה ומקסיקו שהיו מיוצגים על ידי נציג בודד. בשלב הראשון הקבוצות חולקו ל-5 בתים, שלוש קבוצות בכל בית עלו לשלב השני. החל מהשלב השני הקבוצות שיחקו בשיטת נוקאאוט.
במידה ומספר קבוצות בבית זכו באותו מספר נקודות להכרעה הקבוצות ביצעו סדרת בעיטות עונשין.
בכל השלבים נערכו משחק בית ומשחק חוץ. על הניצחון הוענקו שתי נקודות.
מלך השערים
מספר רב של כדורגלנים הבקיעו 6 שערים וזכו במשותף בתואר מלך השערים:
הר אולדפילד (אנטארקטיקה)
הר אולדפילד (באנגלית: Mount Oldfield) הוא הר לחוף האוקיינוס האנטארקטי בצד המזרחי של מפרץ אמונדסן, בהרי טולה בארץ אנדרבי, שבאנטארקטיקה.
הר אולדפילד ממוקם בסמוך ממערב להר הארדי.
להר מצוק משונן מצידו המערבי, ופסגה חרוטית מצידו המזרחי.
גילוי ההר
ההר מופה וצולם מן האוויר על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בשנת 1956 ובנובמבר 1958 הגיע אל ההר ג. א. נוקי (G.A. Knuckey) מטעם משלחת החקר על מנת למדוד במדויק את מיקום ההר.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי ועדת השמות האנטארקטיים של אוסטרליה.
ההר נקרא על שמו של ר.אי.ט. אולדפילד (R.E.T. Oldfield), מפעיל רדיו בתחנת מוסון בשנת 1958.
ספידבול (קומיקס)
ספידבול (באנגלית: Speedball, בתרגום לעברית: "כדור מהיר") הוא דמות בדיונית של גיבור-על המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת The Amazing Spider-Man Annual #22 מספטמבר 1988, ונוצרה בידי הכותב רוג'ר סטרן והמאייר סטיב דיטקו.
ספידבול הוא האלטר אגו של רוברט "רובי" בולדווין, נער צעיר שנחטף על ידי מיזם ניסיוני סודי. בולדווין הסקרן צפה בניסוי סודי על מקור אנרגיה רב ממדים, אך כשהניסוי השתבש רוברט ספג חלק מכוחו. כתוצאה מכך, הוא קיבל יכולת ליצירת שדה אנרגיה קינטית, המיוצג כסוג של בועות אנרגיה. רוברט נהיה חבר מייסד של קבוצת הלוחמים החדשים, ואף נהיה חבר ואיש סודו של נובה, וזאת לאחר שהוא מאמץ את הכינוי ספידבול.
את דמותו של ספידבול בסדרת הלייב אקשן "הלוחמים החדשים" עתיד לגלם השחקן קלום וורת'י.
אינטייק
אינטייק הוא שלב המפגשים הראשוניים בטיפול כלשהו. כאשר נותן השירות (המטפל), נפגש יחד עם מבקש השירות (המטופל), נחשף בפני המטפל מידע כגון הסיבות שהביאו את הפציינט לטיפול ופרטים על חייו האישיים. בסיום האינטייק המטפל מציג את התרשמותו והמלצותיו הטיפוליות להמשך התהליך הטיפולי.
סעיפי האינטייק
במהלך המפגשים, המטפל שואל את המטופל שאלות וכותב רשמים באופן הבא:
הערכה והצבת מטרות
על המטפל לכתוב בצורה אופרטיבית וקוהרנטית את מטרות הטיפול על מנת שיהיה ניתן לעקוב אחריהן לאורך התהליך הטיפולי, ובסיומו לבחון האם המטרות הושגו.
גרפולוגיה
גרפולוגים טוענים כי הם יכולים להסיק מידע על אישיותו וחייו של אדם על פי כתב ידו. מחקרים אמפיריים אשר בחנו את תקפות שיטות האבחון בגרפולוגיה מצאו פעם אחר פעם כי לא קיים מתאם בין ממצאיה למציאות. גרפולוגיה שימשה בעבר במדינות שונות, בתפקיד רשמי או רשמי למחצה, ככלי סינון בתחומים כמו אבחון רפואי או תעסוקתי, אך בשנים האחרונות דעך העניין בגרפולוגיה ככלי לנושא זה. לבד מבצרפת, בה אחוזים גבוהים יחסית משתמשים בגרפולוגיה למיון עובדים, במדינות אחרות באירופה, כמו איטליה, יוון והולנד, שיעור המשתמשים בה קטן מ־10%. מחקר שנערך בשנת 2009 הצביע על־כך שגם בשיעור זה יש הפרזה, ובחינה של המצב בשווייץ הצביעה על כך שפחות מאחוז מהמועסקים נדרשים לעבור בדיקה גרפולוגית.
הנחות היסוד של הגרפולוגיה
הגרפולוגיה מבוססת על מספר הנחות יסוד:
לטענת מתנגדי הגרפולוגיה ההנחה הראשונה מבין הארבע היא אקסיומה לא מוכחת, שתי הבאות הן השערות טיפוסיות לפסאודו-מדע במובן זה שקשה מאוד או בלתי–אפשרי להפריכן או לתקפּן. הנקודה הרביעית היא החשובה מכולן, משום שעולה ממנה כי ניתן לפתח תאוריה ומתודה לניתוח הקשר שבין כתב היד (ובמקרים אחרים, ציור או חתימה) לבין תכונות אופי, רגש ונפש ספציפיות. טענת חסידי הגרפולוגיה היא כי מתודה גרפולוגית מסוימת מאפשרת ניתוח כזה. טענת מתנגדי הגרפולוגיה היא כי אין שום הוכחה, ניסיון או בדיקה מדעית המאששת טענות אלו.
התפתחות הגרפולוגיה
שורשיו של ניתוח כתב היד והגרפולוגיה במאה השבע עשרה, עם חיבורו של אלדריסיוס פרוספר (Alderisius Prosper), שפרסם את מחקרו "אידאוגרפיה", ועם חיבוריו של הרופא האיטלקי קמילו בלדי (Camillo Baldi) מאוניברסיטת בולוניה, שהציג שיטה ללמידה על אופיו של אדם על פי מכתביו.
הניסיון הראשון ליצור תאוריה ומתודה ממשית של גרפולוגיה בא רק לאחר אמצע המאה התשע עשרה, בתוך גל של מחקרים שניסו להוכיח קשר בין מאפיינים פיזיים של האדם, צורתו, גזעו, גולגולתו, ופעולתו ובין תכונות שכל, אופי ונפש שלו. בצרפת, בלטו מחקריו של הכומר האב פלנדרה ובמיוחד של תלמידו האב ז'אן-איפוליט מישון (Jean Hippolyte Michon) ממחוז שארנט (Charente) שבצרפת. בסדרת ספרים שהוציא מישון בשנות השבעים של המאה התשע עשרה טבע הכומר את המונח "גרפולוגיה" ופיתח שיטה "אנליטית" ראשונית לניתוח כתב היד, שלפיה ניתן לייחס מאפיינים ספציפיים לאנשים על בסיס "סימנים" מבודדים בכתיבתם. מישון היה מייסדה של האגודה לגרפולוגיה בצרפת ולספריו השונים נודעה השפעה רבה בפיתוח המתודה הגרפולוגית.
יורשו של מישון, ז'ול קרפיו-ז'מה (Jules Crépieux-Jamin) פיתח גישה "הוליסטית" ו"גשטלטית" (תבניתית) יותר. במקום התייחסות לאלמנטים פרטניים של אותיות בלבד, דגל קרפיו-ז'מה בפרשנות התרשמותית ואינטואיטיבית יותר של אופיו של הכותב על פי הרושם הכללי שמותיר הכתב אצל המפרש, והתייחסות למאפיינים כוללים יותר של הכתב.
בגרמניה הועלתה בסוף המאה התשע עשרה ובתחילת המאה העשרים הטענה כי כתיבה היא סוג נוסף של ביטוי תנועתי, וכי ניתן לקרוא את התהליכים החשיבתיים והרגשיים באמצעות ניתוח של התנהגות פסיכומוטורית מעין זו. וילהלם פרייר (Preyer) טען בספרו "על הפסיכולוגיה של הכתיבה" (Zur Psychologie des Schreibens) כי כתב–היד הוא למעשה "כתב מוח", כלומר, שיסוד הכתב במוחו ובאופיו של הכותב, לא בכישור מוטורי כלשהו, זאת על בסיס מחקר שעשה בכתבם של אנשים שאיבדו את ידיהם ולמדו לכתוב באמצעות כף הרגל או הפה. מחקרים אחרים ניסו אף הם למצוא את הקשר שבין כתב ורגש. אחרים, כמו גאורג מייר (Meyer), טלטשר ומקס פולפר (Pulver) ניסו לקשר בין גרפולוגיה ופסיכולוגיה. תרומה חשובה במיוחד נודעה ללודוויג קלגס (Klages), פילוסוף ופסיכולוג, שפיתח את המתודה ה"גרמנית", שניסתה לכונן ניתוח גרפולוגי המבוסס על מאפיינים אובייקטיביים, תקפים תמיד, של כתב–היד, בניגוד לגישה של קרפיו-ז'מה שהדגישה אלמנטים כללים יותר כמו חיוניות כתב היד בכללו, כיוונו, מהירותו, וכדומה, ואופיינה גם בגישה אינטואיטיבית יותר לניתוח.
חוקרים וחובבי גרפולוגיה אחרים, כמו אמיל קרפלין, פייר מנאר, רוברט זאודק, ג'וּן דאוני, פרנק פרימן, ק (ל)רה רומן, תאה שטיין לוינסון, רודה וייזר, אניה מנדלסון (טאיר), יוזף זובין, וורנר וולף, ורודולף פּוֹפָל ניסו לפתח את המתודות השונות או סינתזות ביניהן לכלל מערכת ניתוח מקיפה ומדויקת יותר.
ברוב מדינות העולם היום, כולל בישראל, נהוגות שיטות המתבססות במידה זו או אחרת על הניתוח הגרמני ורעיונותיו של קרפיו-ז'מה, במינונים שונים לכל הגישות. בארצות הברית, למרות השפעה שהייתה לרומן, לשטיין ללוינסון או לוולף, בלטה במיוחד השיטה שכונן מילטון נ. בנקר, ו"המכון הבינלאומי לגרפואנליזה" שהקים. לפי באנקר, שיטתו היא "דרך ביניים" הממזגת את מעלות הגישה הגרמנית והצרפתית. בנקר קנה לו פופולריות, תקופה מסוימת, בצפון אמריקה, אך קרנה של השיטה שקעה והמכון אף פשט רגל ב-2003.
תמיכה מדעית
העוסקים בגרפולוגיה מייחסים לפעילותם יכולות מרחיקות לכת. אולם מספר מחקרים בחנו את תקפות הטענות של הגרפולוגיה ליכולת לנתח כתב יד ולהסיק מניתוח זה מסקנות תקפות לגבי הכותב. מחקרים מדעיים שנעשו לא מצאו אישוש לטענותיהם של הגרפולוגים, ומצאו כי כושר הניבוי של גרפולוגים זהה לכושר ניבוי של אנשים מהציבור הרחב.
מחקרים תומכים
כמה מחקרים מוקדמים, מהמאה ה-20, דיווחו אמנם על היכולת לנבא תכונות פסיכולוגיות בעזרת כלים גרפולוגיים. אך מחקרים אלה כללו מדגמים קטנים ותוצאותיהם לא היו חד-משמעיות. יתרה מכך, החוקרים במחקרים אלה ובדומים להם ביקשו מהנבדקים לכתוב טקסט חופשי, ולא להעתיק טקסט. כאשר הטקסט החופשי מועבר לניתוח גרפולוגי, התוכן עלול להשפיע על הגרפולוגים לא פחות מאשר כתב היד. אך החוקרים סירבו לאסוף טקסטים מועתקים, בטענה שההעתקה פוגעת בבדיקה.