cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קן לואץ'
פעילות פוליטית נגד ישראל
חבר במפלגת העבודה הבריטית מתחילת שנות ה-60 ועד אמצע שנות ה-90. בנובמבר 2004, נבחר למועצה הלאומית של מפלגת ריספקט וגם תמך בבחירות של מנדט אחד לפרלמנט האירופי. הוא גם אחד התומכים של הארגון הטרוצקיסטי אקו-סוציאליסטי Socialist Resistance. בנוסף, הוא תומך בפעילות הקמפיין הפלסטיני לחרם אקדמי ותרבותי על ישראל (PACBI).
ב-2007, לואץ' היה אחד מ-100 האומנים והסופרים אשר חתמו על מכתב גלוי שנכתב ביוזמת הארגון "קווירים נגד הטרור הישראלי" (Queers Undermining Israeli Terrorism), הארגון הקווירי של דרום מערב אסיה ומפרץ צפון אפריקה (South West Asian, North African Bay Area Queers) וארגון הפריימליין אשר מפיק את פסטיבל הסרטים הבינלאומי בסן פרנסיסקו המוקדש לקהילה ההומו-לסבית. במכתב נחתם על "כיבוד קריאות לחרם בינלאומי על מוסדות ישראלים פוליטיים ותרבותיים, על ידי סירוב קבלת החסות מקונסוליית ישראל בפסטיבל הסרטים ההומו לסבי בסן פרנסיסקו (LGBT) ומתן חסות משותפת באירועים עתידיים". לואץ' חתם על מכתב פתוח נוסף מטעם "54 דמויות בינלאומיות מתחומי הספרות והאומנות" אשר השווה, בין היתר, את חגיגות 60 שנה לריקוד, לצליל חוזר ונשנה של נישול מתמשך ואי-צדק רב ממדי, על קברי פלסטינים. המכתב התפרסם בעיתון הבריטי International Herald Tribune ב-8 במאי 2008.
כתגובה לדיווחים על עליית האנטישמיות בעקבות מלחמת עזה, אמר לואץ' כי "אם הייתה עלייה, אני לא מופתע. למעשה, זה מובן מכיוון שישראל גורמת ליצירת תחושות אנטישמיות". הוא הוסיף גם "אף אחד לא יכול לסלוח לאלימות".
במאי 2009, מארגני פסטיבל הסרטים הבינלאומי אדינבורו שבסקוטלנד החזירו 300 ליש"ט לשגרירות הישראלית ששולמו על מנת להטיס את במאית הסרטים טלי שלום עזר לפסטיבל לצורך הקרנת סרטה סרוגייט. מארגני הפסטיבל החליטו לממן את הטיסה בעצמם בעקבות חששם מהחרמתו על ידי לואץ' ויוצרים אחרים. לואץ' תמך באותה עת בחרם שיזם ארגון ה- PACBI על הפסטיבל. בתגובה, מנהל ערוץ 4 הבריטי לשעבר סר ג'רמי אייזק, תיאר את התערבותו של לואץ' כאקט של צנזורה, הוא אמר "אסור למארגני הפסטיבל לתת למישהו סתם ככה להתערב בתוכניותיהם". במכתב פתוח שכתב לואץ' לשלום-עזר, הוא רשם "מההתחלה, מדינת ישראל והתומכים בה קראו למבקריה גזענים ואנטישמים כטקטיקה להימנעות מוויכוח רציונלי. אני רוצה להיות ברור: כיוצרת קולנוע, את תתקבלי בברכה באדינבורו. את לא מצונזרת או דחוייה. ההתנגדות הייתה לקבלת כספים ממדינת ישראל". למבקרים הוא גם הוסיף "החרם, כפי שמי שמגלה עניין אמיתי יודע, הוא נגד מדינת ישראל". לואץ' אמר כי הוא ניהל שיחה "רצינית והגיוניות" עם מארגני הפסטיבל כשאמר להם כי הם לא צריכים לקבל כספים ממדינת ישראל.
ביוני 2009, לואץ' משך את סרטו מחפשים את אריק מפסטיבל הסרטים הבינלאומי במלבורן שבאוסטרליה כמחאה לתמיכה הכספית החלקית הניתנת על ידי מדינת ישראל לפסטיבל. זאת, לאחר שמארגני הפסטיבל סירבו לדרישתו של לואץ' לסרב לקבל כספים ממדינת ישראל. מנהל הפסטיבל ריצ'רד מור השווה את הטקטיקה של לואץ' לסחיטה, הוא אמר "אנו לא נהיה חלק מהחרם נגד מדינת ישראל, כפי שלא נהיה חלק גם מחרם סרטים מסין או כל מדינה אחרת המעורבת בסכסוך היסטורי ממושך". המחוקק האוסטרלי מייקל דנבי גם כן ביקר את טקטיקה של לואץ' כאשר אמר "לישראלים ולאוסטרלים הרבה במשותף, כולל בוז לנטייה הבריטית המקוממת לדרישת עליונות תרבותית. מלבורן הוא מקום שונה ללונדונים".
כתוצאה מכך, לואץ' ושאר יוצרי הסרט מחפשים את אריק אמרו "אנו מרגישים מחויבות לקבל את עצתם של אלה החיים בקצה האזורים הכבושים. אנו גם מעודדים יוצרי קולנוע ושחקנים אחרים המוזמנים לפסטיבלים, לבדוק האם ישנה תמיכה כלכלית של מדינת ישראל לפני הגעתם, ואם כן, לכבד את החרם. סרטים ישראלים אינם המטרה אלא המעורבות המדינית".
בספטמבר 2009, היה לואץ' אחד הבולטים מבין יותר מ-50 קולנוענים ושחקנים שיצאו כנגד הנהלת פסטיבל טורונטו אשר קיימה מסגרת המוקדשת לעיר תל אביב, בטענה שמדובר בשיתוף פעולה עם התעמולה הציונית. בהצהרה אשר חתמו עליה הושוותה התוכנית למחווה לשלטון האפרטהייד בדרום אפריקה: "המסגרת הזו מתעלמת מסבלם של אלפי הצאצאים של תושביו הקודמים של אזור תל אביב, שבימים אלה מתגוררים במחנות פליטים בשטחים הכבושים או שגורשו למדינות שכנות" נטען בהצהרה.
כתגובה למעשיו האנטי-ישראלים של לואץ',באוקטובר 2009, הודיעה נורית שני, מנכ"לית לב סרטים ובתי קולנוע, כי הרווחים מההפצה המקומית מהסרט מחפשים את אריק, יוקדשו לקידום הפצתם של סרטים ישראלים בארץ ובעולם. היא לא הסתירה את סלידתה ממהלכיו האחרונים של לואץ' ואמרה "אני רואה את מעשיו כאקט של צביעות, סטירה צורבת בפני הדמוקרטיה והרוח ההומניסטית של סרטיו. סרטיו הם של במאי גדול, אבל מעשיו הם של אדם קטן". בתגובה, אמר לואץ' בסרקזם כי הוא שמח על רצון של מנהלים לחלק את רווחיהם וכי הוא מקווה כי הכספים יינתנו לאותם קולנוענים שהכי צריכים אותם: האמיצים מתוך קהילת האמנות הישראלית שמחליטים לקבל את החרם התרבותי ומסרבים לקבל כל מימון מהמדינה.
בספטמבר 2018 הצטרף לעצומת אמנים, בעיקר בריטים, שקראו שלא לקיים את האירוויזיון בישראל ולהחרים אותו אם יתקיים בכל זאת.
אקטיביזם פוליטי נוסף
בנושאים אחרים, לואץ' הביע תמיכה בעצמאותה של צ'צ'ניה מרוסיה. כמו כן, הוא תומך בארגוני צדקה, כולל Doorway, למען מחוסרי הבית בנונטון וה- Drugs and Homeless Initiative (DHI) בבת'.
פרסים והוקרה
ב-1977 סירב לואץ' לקבל את תואר הקצין ממסדר האימפריה הבריטית (OBE). בריאיון ל- Radio Times שהתפרסם במרץ 2001, הוא אמר: "התואר מהווה את כל הדברים שאני מוצא כמתועבים: פטרונות וקבלת המלכות והאימפריה הבריטית אשר מהווה מונומנט לניצול וכיבוש".
במאי 2006 הוא קיבל פרס בטקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע וטלוויזיה (BAFTA).
זכה בפרס דקל הזהב בפסטיבל הקולנוע בקאן -2016 עבור סרטו "אני, דניאל בלייק".
טלוויזיה
▪ Z cars (סדרה, 1962)
▪ Diary of a Young Man (1964)
▪ Up the Junction (1965)
▪ Coming Out Party (1965)
▪ Cathy Come Home (1966)
▪ In Two Minds (1967)
▪ The Golden Vision (1968)
▪ The Rank and the File (1971)
▪ After a Lifetime (1971)
▪ A Misfortune (1973)
▪ Days of Hope (1975)
▪ The Price of Coal (1977)
K-19
K-19 הייתה צוללת גרעינית סובייטית מדגם 658 (Hotel-I לפי קוד דיווח נאט"ו). היא הייתה הצוללת הראשונה בצי הסובייטי שנשאה טילים בליסטיים עם ראשי נפץ גרעיניים. במהלך שירותה התרחשו בה מספר תאונות חמורות, בגללן כונתה על ידי מלחי הצי הסובייטי - "הירושימה". אירועי אחת התאונות שימשו בסיס לסרט הוליוודי "קיי-19".
קן לואץ'
טלוויזיה
▪ Auditions (1980)
K-19
שירות הצוללת
תכנון הצוללת בוצע במשרד תכנון רובין (לנינגרד). בניית הצוללת החלה ב-17 באוקטובר 1958 במספנות סבמאש שבעיר סברודבינסק (מחוז ארכנגלסק). לאחר סיום בנייתה ב-11 באוקטובר 1959 היא הורדה מהמבדוק למים בטקס חגיגי. הצוללת עברה סדרת מבחנים בים וב-30 באפריל 1960 היא הועברה לידי הצוות הקבוע שלה. ב-12 בנובמבר 1960, לאחר סיום הכשרת הצוות היא נכנסה באופן רשמי לשיבוץ הקרבי של הצי הצפוני של ברית המועצות. הצוללת שירתה באופן פעיל בצי הסובייטי עד לשנת 1991.
קן לואץ'
טלוויזיה
▪ A Question of Leadership (1981)
K-19
התקרית הגרעינית
הצוללת בפיקודו של רב חובל מדרגה שנייה ניקולאי זאטייב ביצעה משימה בחלק הצפוני של האוקיינוס האטלנטי קרוב לאי יאן מאיין. במהלך המשימה אירעה דליפה במערכת הקירור של הכור, מה שגרם ללחץ של המים בירכתיים של הכור לרדת לאפס והביא להפסקת פעולת משאבות הקירור. לאחר הכשל במערכת הקירור טמפרטורת הכור החלה לעלות במהירות והגיעה עד כ-800 °C (קרוב מאוד לנקודת ההתכה של מוטות הדלק הגרעיני). הפסקת פעולת הכור לא הביאה להפסקת התחממות הכור, היות שמערכת הקירור לא פעלה. ההתחממות הנוספת יכלה להביא להמשך תגובת השרשרת ולגרום לפיצוץ ולדליפה גרעינית.
קן לואץ'
טלוויזיה
▪ The Red and the Blue: Impressions of Two Political Conferences - Autumn 1982 (1983)
K-19
התקרית הגרעינית
כדי לקרר את הכור ארגן מפקד הצוללת קבוצה של 8 מתנדבים, אשר נכנסו לתוך התא המזוהם לפרקי זמן קצרים, כדי לנסות לאלתר מערכת קירור חלופית. בסופו של דבר הצליח הצוות לבנות את המערכת ולעצור את תגובת השרשרת.
קן לואץ'
טלוויזיה
▪ Questions of Leadership (1983)
K-19
התקרית הגרעינית
מפקדי ספינות חיל הים של ארצות הברית, ששהו באזור והאזינו לתשדורות ששלח מפקד K-19, הציעו לו לפנות את הצוות אל ספינותיהם (אירוע נדיר בזמן המלחמה הקרה), אך הוא סירב מתוך חשש כי האמריקאים ינצלו את האירוע למטרות ריגול. הוא העדיף לחכות לבואה של צוללת דיזל סובייטית S-270, אשר תיקח את הצוות. רב חובל זאטייב חשש ממרד המלחים, לכן זרק לתוך הים את כל הנשק הקל שהיה על הצוללת, פרט ל-5 אקדחים אותם חילק בין הקצינים, שבטח בהם באופן מוחלט. בסופו של דבר הצוללת S-270 הגיעה לעזרת K-19. כל אנשיה הועברו לצוללת הדיזל והצוללת עצמה נגררה על ידה אל הבסיס.
כתוצאה מהפליטה הרדיואקטיבית מהכור הגרעיני במהלך האירוע כל אנשי הצוות של K-19 נחשפו לקרינה רדיואקטיבית ברמות שונות. קבוצה של 8 מתנדבים שנכנסו לתוך תא הכור הפגום ספגו מנות קטלניות של קרינה, וכולם נפטרו תוך שבועיים מיום האירוע. עוד כ-20 אנשי הצוות מתו מהרעלה רדיואקטיבית במהלך 3 השנים הבאות. מפקד הצוללת עצמו האריך ימים – הוא מת בגיל 72 בשנת 1998. לפי בקשתו נקבר בסמוך לקברם של אנשי צוות הצוללת שמתו בשנת 1961. 9 ימים בטרם פטירתו, מת וסילי ארחיפוב באותו גיל. וסילי נכח על הצוללת K-19 ונחשף אף הוא לקרינה, וכן נכח בצוללת B-59 שמפקדה ביקש לשגר טילי טורפדו גרעיניים לעבר האמריקאים.
קן לואץ'
טלוויזיה
▪ The View From the Woodpile (1989)
K-19
התקרית הגרעינית
ועדה מיוחדת של מפקדת הצי הסובייטי חקרה את פעולות המפקד והצוות ומצאה אותם נכונים ומתאימים לסוג האירוע. כתוצאה מעבודת הוועדה 26 מאנשי צוות הצוללת עוטרו בעיטורים סובייטים שונים. מפקד הצוללת אומנם עוטר בעיטור הדגל האדום, אך הועבר לשרת במטה הצי ולא מילא יותר תפקיד פיקודי עד לפרישתו מהשירות בשנת 1986. השיפוץ ותיקון הנזקים בצוללת לאחר האירוע נמשכו כשנתיים.
קן לואץ'
קולנוע
▪ Poor Cow (1967)
K-19
השרפה
כאשר הצוללת שטה בעומק של כ-120 מטר במרחק של כ-800 מייל מניופאונדלנד, פרצה דליקה בשני תאים של הצוללת. 28 מאנשי הצוות נשרפו למוות. הצוללת ביצעה עליית חירום על פני הים. ספינות מלחמה סובייטיות שהיו באזור הגיעו לעזרתה וחילצו את הצוות מהצוללת אל סיפונם. אבל 12 מלחים מצוות הצוללת נלכדו בחדר הטורפדו עקב השרפה. בגלל נזקי השרפה לא היה ניתן להגיע אל החדר ואפשרות יחידה לחלץ אותם הייתה לחתוך חלק מדופן הצוללת. אבל היות שחדר הטורפדו נמצא מתחת לקו המים, לא היה ניתן לבצע את הפעולה בלב ים. לכן המלחים חולצו מהחדר רק כאשר הצוללת הגיעה (בגרירה) לנמל סברומורסק. הם היו לכודים בתוך החדר במשך 24 ימים ללא אור, חימום עם מעט מאוד מים וכמעט ללא מזון. כל הלכודים חולצו בשלום. הצוללת שופצה והוחזרה לשירות כעבור 9 חודשים. חקירת הסיבה לדליקה הגיעה למסקנה כי שמן ממערכת הידראולית שנשפך על מסנן חם היה הגורם לשרפה.
קן לואץ'
קולנוע
▪ The Save the Children Fund Film (1971)
▪ Family Life (1971)
משחק האולסטאר של ליגת הפיתוח של ה-NBA
משחק האולסטאר של ליגת הפיתוח של ה-NBA הוא אירוע שנתי אשר התקיים בין העונות 2007–2017 במקביל למשחק האולסטאר של ה-NBA. המשחק התקיים באותה העיר שבה מתקיים אירוע האולסטאר של ה-NBA, אך התרחש יום קודם (שבת) ובאולם אחר. בנוסף למשחק המרכזי קיימה הליגה את אירועי "Dream Factory Friday Night" הכוללים מספר תחרות פופולריות דוגמת תחרות הטבעות ותחרות זריקות ל-3 נקודות.
קן לואץ'
קולנוע
▪ Black Jack (1979)
K-19
ראו גם
קיי-19
משחק האולסטאר של ליגת הפיתוח של ה-NBA
משחק האולסטאר
במשחק האולסטאר משתתפים 20 שחקנים המחולקים לשתי קבוצות. השחקנים נבחרים על ידי הצבעה באתר הרשמי של ליגת הפיתוח ועל ידי הצבעה של מאמני הליגה. כל שחקני הליגה יכולים לעמוד להצבעה, אך ההשתתפות בפועל מותנית בכך שבזמן המשחק השחקן יחשב לשחקן פעיל בסגל שלאחת מקבוצות הליגה. שחקן שלא יכול לשחק עקב פציעה או עקב הצבה לקבוצה ב-NBA, מוחלף בידי שחקן אחר. שני המאמנים בעלי ההישגים הטובים ביותר, כשלושה שבועות לפני משחק האולסטאר, נבחרים להיות מאמני הקבוצות בתחרות. הרכב החמישיות הפותחות בכל קבוצה נקבע על ידי המאמנים.
קן לואץ'
קולנוע
▪ The Gamekeeper (1980)
▪ Looks and Smiles (1981)
משחק האולסטאר של ליגת הפיתוח של ה-NBA
משחק האולסטאר
שני המשחקים הראשונים שוחקו במתכונת של ארבעה רבעים של 12 דקות כל אחד. כיום מתקיימת התחרות במתכונת של 2 חצאים בני 20 דקות, בדומה למשחק המקובל בליגת המכללות. משחק הבכורה התקיים בלאס וגאס במסגרת אירועי משחק האולסטאר של ה-NBA של שנת 2007. הקבוצות חולקו על פי החלוקה המסורתית למזרח ומערב. במשחקים השני והשלישי חולקו השחקנים לקבוצה כחולה וקבוצה אדומה, מכיוון שבאותה תקופה הליגה הורכבה משלושה אזורים. בין השנים 2010 ו-2012 חזרה החלוקה למזרח ומערב. החל משנת 2013 מחולקים השחקנים ל-2 קבוצות: פרוספקטס (Prospects) ופיוצ'רס (Futures). חלוקת השחקנים לקבוצות השונות נקבעת על ידי הנהלת הליגה, במטרה ליצור קבוצות מאוזנות.
קן לואץ'
קולנוע
▪ Which Side are You On? (1984)
▪ Fatherland (1986)
משחק האולסטאר של ליגת הפיתוח של ה-NBA
Dream Factory
בנוסף על משחק האולסטאר המרכזי מקיימת הליגה תחרויות מיומנות שונות, בדומה לתחרויות המתקיימות בתחרות האולסטאר של ה-NBA. התחרויות מתקיימות ביום שישי הפותח את אירועי סוף שבוע האולסטאר. האירועים החלו בשנת 2008 וכיום מתקיימות במסגרתם 2 תחרויות: תחרות הטבעות ותחרות זריקות ל-3 נקודות.
קן לואץ'
קולנוע
▪ Hidden Agenda – תיק חסוי (1990) - זכה בפרס מיוחד בפסטיבל קאן
משחק האולסטאר של ליגת הפיתוח של ה-NBA
תחרות ההטבעות
בתחרות ההטבעות משתתפים 4 מתחרים. בסיבוב הראשון כל מתחרה מטביע פעמיים, שני המתחרים בעלי הניקוד הגבוה ביותר עולים לשלשב הגמר. בשלב הגמר כל מתחרה מטביע פעמיים נוספות והשחקן בעל הניקוד הגבוה ביותר זוכה בתחרות. דן טאקר (2010, 2011) וטוני מיטשל (2013, 2014) הם השחקנים בעלי מספר הזכיות הגבוה ביותר בתולדות התחרות, כאשר כל אחד מהם זכה בה פעמיים ברציפות.
קן לואץ'
קולנוע
▪ Raining Stones – גשם של אבנים (1993) -זכה בפרס מיוחד בפסטיבל קאן
משחק האולסטאר של ליגת הפיתוח של ה-NBA
תחרות השלשות
כל משתתף בתחרות מקבל אפשרות לזרוק עד 25 זריקות במהלך דקה אחת. הכדורים מסודרים בחמש עמדות שונות הממוקמות מעבר לקשת שלוש הנקודות, כאשר בכל עמדה יש חמישה כדורים. על כל קליעה מקבלים נקודה ועל קליעת הכדור האחרון בכל עמדה (שמסומן בצבע אחר משאר הכדורים ומכונה "Money Ball") מקבלים 2 נקודות. כל חמשת הכדורים בעמדה החמישית מזכים את הקולע ב-2 נקודות. העמדות מתחילות בקצה אחד של הקשת ומסתיימות בקצה השני. 2 השחקנים המשיגים את הניקוד הגבוה ביותר עולים לסיבוב הגמר בו הם חוזרים על אותן הזריקות.
קן לואץ'
קולנוע
▪ Ladybird, Ladybird - ליידי בירד (1994)
▪ Land and Freedom – על תמימות וחופש (1995) – זכה בפרס Fipresci מטעם איגוד מבקרי הקולנוע הבינלאומי ופרס Prize of the Ecumenical Jury בפסטיבל קאן.
משחק האולסטאר של ליגת הפיתוח של ה-NBA
H.O.R.S.E
משחק הדומה במתכונתו למשחק "חיובים" - השחקן הראשון זורק את הכדור לסל ובמידה וקולע, השחקן הבא אחריו צריך לחקות את הזריקה ולקלוע מאותו מרחק ובאותה צורה כמו הזורק שלפניו. שחקן שלא מצליח לחקות את הקולע שלפניו נפסל. מי שצובר לחובתו 5 פסילות יוצא מהמשחק. משחק זה היה חלק מהתחרויות רק בשנתיים הראשונות.
Hot-Shot
במסגרת התחרות התמודדו 4 קבוצות שהורכבו משחקני ליגה ומאוהדים. מטרת התחרות היא להשיג כמה שיותר נקודות במהלך דקה אחת. לאוהדים שהשתתפו בתחרות הותר לקלוע רק זריקות ליי-אפ מתחת לסל, כאשר כל קליעה שווה נקודה. לשחקנים שהשתתפו הותר לקלוע לייאפים בשווי נקודה, זריקות מהשדה, השוות ל-2 נקודות, זריקות מעבר לקשת השלוש השוות 3 נקודות וזריקות מעבר לקו מחצית המגרש השוות 5 נקודות. בכל פעם התחרו 2 קבוצות במקביל, בשני צידי המגרש. הזוכה בכל סיבוב עלתה לגמר בו התחרו הקבוצות זו כנגד זו. לאוהדים שהשתתפו בקבוצה הזוכה בתחרות ניתנה האפשרות להיות שופטים בתחרות ההטבעות. תחרות זאת הקיימה רק בשנה הראשונה לקיום האירועים.
קן לואץ'
קולנוע
▪ The Fickering Flame (1997)
▪ My Name is Joe – קוראים לי ג'ו (1998)
משחק האולסטאר של ליגת הפיתוח של ה-NBA
שוטינג סטארס
בתחרות השוטינג סטארס מתמודדות 4 קבוצות המורכבות מ-3 שחקנים כל אחת. כל קבוצה צריכה לקלוע 6 זריקות משש נקודות שונות על המגרש, הממוקמות ברמת קושי עולה. סדר הזורקים בכל קבוצה נקבע מראש. על מנת להתקדם בעמדות חובה על הקבוצה לקלוע מהעמדה הנוכחית. הקבוצה שקולעת את כל שש הזריקות בזמן המהיר ביותר מנצחת את התחרות. התחרות התקיימה בין השנים 2010 -2012.
קן לואץ'
קולנוע
▪ Bread and Roses – לחם ושושנים (2000)
▪ The Navigators – סיפורים מהמסילה (2001)
▪ Sweet Sixteen – 16 מתוק (2002)
▪ 11'09"01 September 11 (2002)
▪ Ae Fond Kiss… - אולי נתנשק (2004)
▪ Tickets – סיפורים מהרכבת (2005) – יחד עם ארמנו אולמי ועבאס קיארוסטמי
▪ The Wind That Shakes the Barley – כשהרוח נושבת (2006) – זכה בפלם הזהב בפסטיבל קאן
▪ It's a Free World… - זה עולם חופשי (2007) – זכה בפרס בפסטיבל ונציה
▪ Looking for Eric – מחפשים את אריק (2009)
▪ The Angels' Share – חלקם של מלאכים (2012)
▪ המועדון של ג'ימי (2014)
▪ אני, דניאל בלייק (2016)
▪ Sorry We Missed You (2019)
קיוטרה
מחוז קיוטרה (באנגלית, בסוואהילי: Kyotera) הוא אחד ממחוזותיו האדמיניסטרטיביים של האזור המרכזי במדינת אוגנדה.
מיקום
המחוז גובל במחוז מאסאקה מצפון מזרח, ברפובליקה המאוחדת של טנזניה מדרום, במחוז ראקאי ממערב ובמחוז לוואנגו מצפון מערב. מטה המחוז יושב בעיר קאסאלי. עיר הבירה והעיר הגדולה של המחוז היא קיוטרה.
רקע כללי
במקור נחשב המחוז לחלק ממחוז ראקאי. ב-1 ביולי 2017, התפצל המחוז והפך למחוז עצמאי, כחלק מתוכנית ממשלתית להקטין את המחוזות במדינה, ובכך יועברו הכספים גם לעיירות הקטנות, ולא יישארו בידיי הערים הגדולות במחוז, כפי שקרה עד אז.
אוכלוסייה
קצב גידול האוכלוסייה הוא 1.48% בשנה. כ-80% מתושבי המחוז גרים באזורים כפריים.
משפט לגראנז' (פולינומים)
פתרונות הם "לא שקולים" אם הם אינם שקולים מודולו p. אם הקונגרואנציה הפולינומית מחושבת ביחס למספר פריק, אז ייתכן שיהיו לה יותר מ-(deg f(x פתרונות.
המשפט נקרא על שם ז'וזף לואי לגראנז' שהוכיח אותו ב-1777.
הוכחה של משפט לגראנז'
מראשוניותו של p נובע שלכל x המקיים מתקיים ש-  או ש-  או שניהם. לפי הנחת האינדוקציה לקונגרואנציה יש לכל היותר  פתרונות, ומכאן נובע שמספר הפתרונות ל- הוא לכל היותר 1+(n-1) = n.
טרנספט
אדריכלות כנסיות טרנספט, או בעברית: בית הרוחב, הוא מעבר הניצב לספינה הראשית (Nave) בכנסייה או קתדרלה ויוצר עמם צורת צלב. הטרנספט מפריד בין המקדש, האפסידות ובית המקהלה (Choir) לספינה הראשית ולמעברים המכילים מקומות ישיבה או עמידה לקהל. הטרנספט חוצה את המעברים הראשיים במקום המצלב (crossing) ועל ארבעת העמודים המרכזיים אפשר להקים צריח מרכזי, קמרון מפואר וגדול או כיפה.
משפט לגראנז' (פולינומים)
הוכחה של משפט לגראנז'
מ.ש.ל
טרנספט
לבד מן צורת הצלב הסמבולית, אשר משמעותה התעצמה במשך הדורות, משמש הטרנספט כחלל בעל תפקידים פונקציונליים. בכנסיות בהן נמצא קבר קדוש, כמו כנסיות זיכרון או כנסיות בעלות מזבח מיוחד, מאפשר הטרנספט למאמינים להתקרב אל המונומנט המקודש. בטקסים הדתיים משמש הטרנספט גם כמקום מושבם של הכמרים ושל המקהלה הכנסייתית. מאחר שבדרך כלל המזבח ממוקם במזרח הכנסייה, ואילו הטרנספט משתרע מצפון לדרום, משמשים הקיר הצפוני והדרומי בטרנספט כאמצעי להחדרת אור טבעי לכנסייה.הם מכילים בדרך כלל חלונות מקושטים בויטראז'ים, ולעיתים אף חלון רוזטה המופיע במרכז הקיר.
משפט לגראנז' (פולינומים)
הוכחה של משפט לגראנז'
הערה: המשפט אינו נכון באופן כללי כאשר הקונגרואנציות מחושבות ביחס למספר פריק. כדוגמה מספרית ניקח את. זוהי קונגרואנציה ממעלה 2, אך עם זאת יש לה 4 פתרונות לא שקולים, שהם 7, 5, 3, 1 מודולו 8.
טרנספט
נדיר למצוא קתדרלות ללא טרנספט אם כי קיימות קתדרלות כאלה. לעיתים הטרנספט כה קצר עד שהוא מכיל רק שתי קפלות, אחת בכל צד. ברוב המקרים הטרנספט מתרחב מעבר לצידי המבנה, יוצר צורה ברורה של צלב. כאשר הטרנספט קצר יותר מהבניין הניצב לו נוצרת צורה הנקראת צלב לטיני. צלב יווני נוצר כאשר אורך כל הזרועות זהה, כלומר אורך הספינה הראשית שווה לאורך הטרנספט. טיפוס זה אופייני בעיקר לכנסיות ביזנטיות. כאשר שני קצות הטרנספט מסתיימות באפסיס עגול וגם קצה הספינה הראשית מסתיים באפסיס אומרים שלכנסייה יש "מבנה תלתני". במספר קתדרלות אנגליות יש יותר מבית רוחב אחד. לצורת הצלב של תוכנית הכנסייה אין משמעות איקונוגרפית מיוחדת.
כאשר בכנסייה יש רק צד של הטרנספט, זו לרוב תוצאה של הרס בשל שרפה או מלחמה לעיתים גם בשל חוסר במימון להשלים את הבנייה. למשל, בקתדרלת ויטוס הקדוש בפראג רק המקהלה וחלק מהטרנספט הדרומי הושלמו, עד הבניה מחדש במאה ה-19.
הערות שוליים
Kirchenschiff
קתדרלת ויטוס הקדוש
קתדרלת ויטוס הקדוש (בצ'כית: Katedrála svatého Víta) היא קתדרלה גותית בפראג שבצ'כיה, ומושב הארכיבישוף של פראג. שמה המלא הוא קתדרלת ויטוס הקדוש, וצלאב הקדוש ואדאלברט הקדוש. היא נמצאת במרכז מצודת פראג ומכילה קברים רבים של מלכי בוהמיה. זוהי הקתדרלה הגותית העתיקה ביותר במרכז אירופה והכנסייה הגדולה ביותר בפראג.
ההתחלה
הכנסייה הראשונה – שגם היא הוקדשה לוויטוס הקדוש ועמדה במיקומה הנוכחי של הקתדרלה – הייתה רוטונדה רומאנסקית שנוסדה בידי ואצלב הראשון דוכס בוהמיה ב-925. הפטרון ויטוס הקדוש נבחר מכיוון שוואצלב השיג שריד קדוש - זרוע של ויטוס הקדוש, מהקיסר היינריך הראשון. ייתכן גם שוואצלב, שרצה להמיר את נתיניו לנצרות בקלות רבה יותר, בחר בשם של קדוש ששמו דומה לשמו של אל השמש הסלאבי סוואנטוויט (Svantevit). שתי אוכלוסיות, האוכלוסייה הנוצרית הגדולה והפגאנית הקטנה, חיו בו-זמנית במצודת פראג עד המאה ה-11.
בשנת 1060 נוסדה הבישופות של פראג, והנסיך ספיטינב (Spythinev) השני החל בבניית כנסייה מרווחת יותר כאשר התברר שהרוטונדה הקיימת הייתה קטנה מדי מלהכיל את המאמינים הרבים. מעל הכנסייה החדשה נבנתה בזיליקה רומאנסקית. רוב המומחים מסכימים שזו הייתה בזיליקה עם שלוש ספינות ושתי במות למקהלה, וזוג מגדלים המחוברים לטרנספט המערבי (מסדרון הניצב למעברים ויוצר אתם צורת צלב). תכנון הקתדרלה הושפע מהאדריכלות הרומאנסקית של הקיסרות הרומית הקדושה (שפראג הייתה בירתה בתקופה מסוימת), ובפרט מכנסיית מיכאל הקדוש בהילדסהיים וכנסיית שפאייר (Speyer). האפסיס המערבי של הרוטונדה שולב אל הטרנספט המזרחי מכיוון שזה הכיל את הקבר של ואצלב הקדוש, שנהפך לפטרון הקדוש של הנסיכות הצ'כית. אחוזת בישוף נבנתה מדרום לכנסייה החדשה, והוגדלה באופן ניכר במאה ה-12.
הקתדרלה הגותית
הקתדרלה הגותית הנוכחית נוסדה ב-21 בנובמבר 1344 כאשר הבישופות של פראג הועלתה לדרגת ארכיבישופות. הפטרונים שלה היו כינוס הכנסייה בהנהגת דיקן, הארכיבישוף ארנוסט מפארדוביצה (Arnost of Pardubice) ומעל כולם הקיסר קארל הרביעי, מלך בוהמיה והקיסר העתידי של הקיסרות הרומית הקדושה, שייעד את הקתדרלה להיות כנסיית הכתרה, בית קברות למשפחתו, בית אוצר לעתקים היקרים ביותר של ממלכתו, מקום מנוחתו האחרון ואתר צליינות של הקדוש ואצלב.
האדריכל והבנאי הראשי הראשון של הקתדרלה היה מאתיאס מאראס (Matthias of Arras), שזומן מהארמון האפיפיורי באביניון. מתיאס תכנן את המראה הכללי של הבניין בסגנון הגותי הצרפתי: בזיליקה בת שלוש ספינות עם תמיכות דואות, טרנספט (בית רוחב) קצר, בית מקהלה עם חמישה מפרצים ואפסיס בעל עשר צלעות עם אמבולטוריום שממנה בולטות קפלות. בתקופת חייו הספיקו לבנות רק את החלק המזרחי של בית המקהלה, הארקדה (מעין מעבר מקורה בקשתות), והאמבולטוריום. הניצבות האנכית והצרות של הגותיקה הצרפתית המאוחרת וקפדנותו בנושאי פרופורציה משמשים מאפיינים בולטים של עבודתו.
לאחר מותו של מתיאס ב-1352, אדריכל אחר המשיך את הבנייה. היה זה פטר פארלר (Peter Parler), שהיה באותו זמן רק בן 23. הוא היה בנו של האדריכל של כנסיית הצלב הקדוש (Heiligenkreutzkirche) ב-Schwäbisch Gmünd. תחילה עבד פארלר רק לפי התוכניות שהשאיר קודמו, ובנה את חדר תשמישי הקדושה בצפון בית המקהלה וקפלה בדרום. לאחר שסיים את כל מה שמתיאס הותיר לא גמור, הוא המשיך לפי רעיונות מקוריים משלו. התכנון החדשני והנועז של פארלר הביא לסינתזה ייחודית של אלמנטים גותיים באדריכלות. דוגמה טובה לכך ניתן למצוא בקמרונות שהוא תכנן לאגף המקהלה. קמרונות אלה, שנקראות "קמרונות פארלר" או "קמרונות רשת" (net-vaults) יש צלעות אלכסוניות כפולות (ולא יחידות, כמו בסגנון High Gothic) שנמתחות לרוחב מפרץ המקהלה. זוג הצלעות המצטלבות יוצר מבנה דמוי רשת שמחזק באופן ניכר את הקשתות. מבנה זה גם מקשט את התקרה שכן הקשתות המחוברות יוצרת תבנית זיג-זג לאורך הקתדרלה.
בעוד שמתיאס הוכשר כגאומטריקן ששם דגש על מערכת מדויקת של פרופורציות וקומפוזיציה מתמטית בהירה בתכנוניו, פארלר הוכשר כפסל וסתת. הוא טיפל באדריכלות יותר כבתור פיסול. מלבד הקשתות הנועזות שתכנן, אפשר לראות פרטים מעבודתו גם בתכנון העמודים (עם עמודים קלאסיים בצורת פעמון, שכמעט נשכחו באדריכלות הגותית הבשלה), בקשת הכיפה הגאונית בקפלת ואצלב הקדוש, בקירות העליונים בקתדרלה שהיו גליים, בקישוטי החלונות המקוריים (אין שני חלונות שלו שהם זהים, הקישוטים שונים) ולוחות הקישוט של התומכות. פיסול אדריכלי קיבל תפקיד נכבד בזמן שפארלר היה אחראי על הבנייה, כפי שניתן לראות בזיזים, במשקופי המעברים ובייחוד בפסלים על הטריפוריום, שמתארים את פני משפחת המלוכה, קדושים, בישופים של פראג ושני האדריכלים הראשיים, ביניהם פארלר עצמו.
העבודה על הקתדרלה התקדמה בקצב איטי, כיוון שבאותו זמן הטיל הקיסר על פארלר פרויקטים נוספים, בהם בניית גשר קארל החדש בפראג והקמת כנסיות ברחבי צ'כיה. ב-1397 רק בית המקהלה וחלקים מהטרנספט הושלמו.
אחרי מותו של פארלר ב-1406 בניו, ונצל פארלר ובעיקר יוהאן פארלר, המשיכו את עבודתו. אותם ירש Master Petrilk מסוים, שהיה כנראה חבר בסדנה של פארלר. תחת שלושתם הטרנספט (בית הרוחב) והמגדל הגדול בצד הדרומי הושלמו. כך גם הגמלון שמחבר את המגדל עם הטרנספט המערבי. השער הדרומי, שכונה "שער הזהב" (כנראה בגלל הפסיפס המוזהב של יום הדין האחרון), הוא השער דרכו נכנסו מלכים לקתדרלה לצורכי הכתרה.
כל תהליך הבניה נעצר עם תחילת המלחמה ההוסיטית במחצית הראשונה של המאה ה-15. המלחמה הביאה לקיצה של הסדנה שפעלה במשך למעלה מאה והריהוט של הכנסייה - עשרות תמונות ופסלים - סבלו רבות מגישת ההוסיטים לניפוץ איקונין. כאילו שזה לא הספיק, שרפה גדולה שפרצה ב-1541 הזיקה מאוד לקתדרלה.
קפלת ואצלב הקדוש
הקפלה של ואצלב הקדוש היא אולי המקום המרהיב ביותר בקתדרלה. בקפלה זו נשמרים שרידיו של ואצלב הקדוש. הקפלה נבנתה בידי פטר פארלר בשנים 1344–1364 והייתה בעלת קשתות עם צלעות. החלק התחתון של הקרות מקושט באבנים חצי-יקרות וציורים של הפסיון של ישו מ-1372 ו-1373. החלק העליון של הקירות מכיל ציורים של חייו של ואצלב הקדוש מ-1506–1509. באמצע הקיר ישנו פסל גותי של ואצלב הקדוש, שפוסל על ידי יינדז'יך פארלר (אחיינו של פטר) ב-1373.
הרנסאנס והבארוק
במשך רוב המאות שלאחר מכן עמדה הקתדרלה כשהיא חצי-שלמה בלבד. היא הייתה בנויה עד למגדל הגדול ולטרנספט, שנסגר בקיר זמני. במקום שבו היה אמור להיבנות שלושת המעברים הראשיים עמד גג מעץ ותפילות נערכו שם בנפרד מפנים בית המקהלה. מספר ניסיונות שנעשו להמשיך את הבניה לא צלחו ברובם. בחצי השנה של המאה ה-15 המלך ולאדיסלב יגיילון (Vladislav Jagiellon) הפקיד בידי אדריכל הרנסאנס והגותיקה בנדיקט רייד (Benedict Ried) להמשיך את העבודה על הקתדרלה, אך ברגע שהעבודה החלה היא גם נפסקה בגלל חוסר במימון כספי. ניסיונות אחרים להשלים את הקתדרלה הכניסו מספר אלמנטים של הרנסאנס ובארוק אל המבנה הגותי, הבולטים שביניהם היו הצריח הבארוקי של המגדל הראשי והעוגב הגדול באגף הצפוני של הטרנספט.
השלמה במאות ה-19 וה-20
ב-1844 ואצלב פסינה (Vaclav Pesina), כומר אנרגטי, והאדריכל הנאו-גותי יוזף קראנר (Josef Kranner) הציגו ביחד תוכנית להשלמת הקתדרלה הגדולה בכינוס האדריכלים הגרמניים בפראג. באותה שונה נוסד "האיגוד להשלמת הקתדרלה של ויטוס הקדוש בפראג" שמטרתה הייתה לתקן, להשלים ולהיפטר מהפגמים בבנייה. יוזף קראנר עמד בראש העבודה, שהייתה בעיקר תיקונים, בשנים 1861–1866, ונפטר מקישוטים של הבארוק ושחזר את הפנים. ב-1870 סוף סוף הונחו היסודות עבור הספינה הראשית (Nave) ואחרי מותו של קראנר האדריכל יוזף מוצקר (Josef Mocker) נטל פיקוד על הבניה. מוצקר תכנן ב-1873 את החזית המערבית (facade) בסגנון גותי אופייני עם שני מגדלים בעלי צריחים מחודדים ותכנון זה אומץ אחרי מותו, בידי האדריכל השלישי והאחרון של השחזור וההשלמה, קמיל הילברט (Kamil Hilbert). הצייר הצ'כי המפורסם אלפונס מוכה (Alfons Mucha) קישט את החלונות החדשים בחלק הצפוני של המעבר. חלון הרוזטה תוכנן בידי פרנטישק קיסלה (Frantisek Kysela) בשנים 1925–1927. ב-1929, בזמן חגיגות היובל של ואצלב הקדוש, בנייתה של קתדרלת ויטוס הקדוש נשלמה ותמה. זה לקח כמעט 600 שנים להשלימה. למרות העובדה שכל החלק המערבי של הקתדרלה הוא נאו-גותי, חלק רב מהתוכניות והעיצובים של פטר פארלר שימשו בשחזור ובהשלמת הבניה, דבר שהקנה לקתדרלה מראה הרמוני ומאוחד.
הקתדרלה כיום
כיום הקתדרלה פתוחה לציבור הרחב ומשמשת כאחת האטרקציות התיירותיות הבולטות של פראג. הכניסה לקתדרלה עד הנרתקס היא חינם. כניסה מעבר לזה עולה כסף וכוללת גם ביקור בקריפטה המלכותית ועלייה למגדל הפעמונים הדרומי, ממנו נשקפת תצפית מרהיבה של פראג.
השפעה
לקתדרלת ויטוס הקדוש הייתה השפעה רבה על פיתוח הסגנון הגותי המאוחר, האופייני למרכז אירופה. חברי הסדנה של פארלר ובני משפחתו - שהיו מעורבים בבניית הקתדרלה - תכננו מספר כנסיות ומבנים ברחבי מרכז אירופה. הדוגמאות כוללת את קתדרלת שטפנסדום בווינה, קתדרלת שטרסבורג (בשטראסבורג), כנסיית מרקו הקדוש בזאגרב וכנסיית ברברה הקדושה בקוטנה הורה (אף היא בצ'כיה). הסגנונות הגותיים האזוריים של סלובניה, צפון קרואטיה, אוסטריה, צ'כיה, פולין ודרום גרמניה הושפעו מאוד מתכנוניו של פארלר.
מוקד עניין עיקרי הם קשתות הרשת (net vaults) של פארלר. הסגנון הגותי המאוחר של מרכז אירופה מאופיין בקשתות מקושטות, מצועצעות וייחודיות, מנהג שהחל בו פארלר עצמו כאשר פיתח מערכת קשתות לבית המקהלה של קתדרלת ויטוס הקדוש. סגנון גותי אזורי נוסף שמציג גאונות וקישוט בתכנון הקשתות הוא הסגנון הניצב (Perpendicular style) של הגותיקה האנגלית. עולה השאלה מי הושפע ממה, פארלר מן הסגנון האנגלי או להפך. מספר היסטוריונים של אדריכלות סוברים שפטר פארלר טייל לאנגליה במהלך חייו ולמד את הקתדרלות הגדולות של אנגליה שהיו בסגנון גותי אנגלי, דבר שנתן לו השראה בעבודתו על קתדרלת ויטוס הקדוש. ברם, כאשר מביאים בחשבון שהסגנון הניצב והשימוש בקשתות מורכבות, ראוותניות ופזרניות בסגנון הגותי פותחו רק בסוף המאה ה-14, אפשרי גם שקתדרלת ויטוס הקדוש בפראג השפיעה על התפתחות הסגנון הגותי האנגלי.
יאשליסקה
יאשליסקה (בפולנית: Jaśliska; ביידיש: יאשליסק) הוא כפר במחוז קרוסנו שבפרובינציית פודקרפאטי בפולין, כ-16 ק"מ דרומית מזרחית לדוקלה, בסמוך לגבול סלובקיה, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית קטנה.
תולדות היישוב
ליאשליסקה הוענקו זכויות עיר בשנת 1366, ועד שנת 1432 היה בבחינת עיר מלכותית. בשנה זו עבר היישוב לבעלות בישופים מפשמישל. בהמשך אותה מאה הוקף היישוב בחומה, ועד המאה ה-17 נודע בשל המסחר בסוסים וביינות שהתנהל בו.
יהודי יאשליסקה
על יהודים נאסר להתיישב בכפר במאות השנים הראשונות לקיומו, בהתאם לכתבי זכויות שהוענקו לו מעת לעת. היהודים התיישבו בכפר רק עם ביטולן של הגבלות אלה, בסוף המאה ה-18. בתחילת המאה ה-20 נמנו בכפר 293 יהודים, ורובם נמנו על החסידות.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה גירשו רשויות פולין את יהודי היישוב, כ-100 משפחות, לרימנוב. כאשר גורשו יהודי רימנוב בתורם בידי הגרמנים לעבר שטח הכיבוש הסובייטי, שבו יהודי יאשליסקה לכפרם, ושם הוטלו עליהם גזירות שונות, ומונה בקרבם יודנרט, אשר נצטווה לספק לגרמנים עובדי כפייה יהודים.
בתמוז ה'תש"ב גירשו הנאצים כ-400 מתושבי יאשליסקה וסביבתה לדוקלה. קוזיק, תושב דוקלה תיאר ביומנו:
בספטמבר 1942 נצטוו יהודי היישוב להתכנס בכיכר המרכזית בו, ומשם הוצעדו כולם כ-28 ק"מ עד תחנת הרכבת באיבוניץ'. מהתחנה שולחו יהודי היישוב למחנה ההשמדה בלז'ץ, תוך ירי בקשישים במהלך האקציה. בתקופה זה התקיים ביאשליסקה מחנה עבודה ליהודי הסביבה, בו הועסקו אלו בעבודות פרך, עד חיסולו. מקהילת יאשליסקה שרדו את השואה חמישה עד שישה יהודים.
לוגיקה עמומה
לוגיקה עמומה, או לוגיקה מעורפלת (באנגלית: Fuzzy Logic), הוא שם כללי לתורות לוגיות המנסות להחיל את עקרונות החשיבה הרציונלית על תחומים שבהם נראה כי שני חוקי היסוד של הלוגיקה הקלאסית אינם מתאימים. בעיקר מדובר על תחומים שבהם יש צורך להתבסס על הערכות סובייקטיביות או רב-משמעיות (בתחומים הקשורים למדעי החברה או לכלכלה, כמו שיווק למשל).
במשך השנים נעשו מספר ניסיונות לבסס תורות של לוגיקה עמומה שיעמדו במבחן החשיבה הלוגית הרציונלית, וניתן גם לומר כי פילוסופיות שמקורן מהמזרח הרחוק, ובעיקר הטאואיזם הסיני, עשו זאת במידה רבה של הצלחה. אולם התורה הנחשבת למוצלחת והיישומית ביותר, פותחה החל מאמצע שנות ה-60 של המאה ה-20, על ידי פרופסור לוטפי זאדה מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי. זאדה הצליח לבסס תורה מתמטית המהווה הרחבה של הלוגיקה הקלאסית באמצעות מספר שינויים קטן יחסית, כך שניתן להעתיק את עקרונות הלוגיקה העמומה וכל המשתמע מהם (כמו למשל תורת הקבוצות ותורת ההוכחה), באופן כמעט מידי מעקרונות הלוגיקה הקלאסית.
האלגנטיות המתמטית של תורתו של זאדה מאפשרת שימוש בה ליישומים אלגוריתמיים, בעיקר בתחום האוטומציה של מערכות בקרה (מה שמכונה "בקרה עמומה" - fuzzy control). השימוש בלוגיקה העמומה זוכה לפופולריות רבה בעיקר ביפן.
ערך האמת
בעוד שבלוגיקה הקלאסית נקוט כלל השלישי מן הנמנע, כלומר כל היגד לוגי הוא או נכון או בלתי נכון, בלוגיקה העמומה אנו מדברים על "נכונות במידה מסוימת" המיוצגת על ידי מספר בקטע הסגור [0,1] - כל המספרים בין 0 ל-1, כולל הקצוות. כמובן שהאמת והשקר המוחלטים של הלוגיקה הקלאסית, יכולים להחשב כמקרה פרטי של האמת והשקר העמומים, כאשר "אמת מוחלטת" מיוצגת על ידי 1, ו-"שקר מוחלט" מיוצג על ידי 0.
בהתאם, אנחנו יכולים להגדיר קבוצות עמומות תחת קבוצה אוניברסלית כלשהי, על פי מידת השייכות של איבר כלשהו אליהן. למשל, אם U מייצגת גבהים של אנשים, ו- H היא קבוצת האנשים הגבוהים, אז מידת השייכות של אדם שגובהו 1.60 מטר ל-H היא 0, ומידת השייכות של אדם שגובהו 2.0 מטר ל-H היא 1, אבל מידת השייכות של אדם שגובהו הוא 1.85 מטר ל-H היא 0.6.
אחד החסרונות הבולטים של המודל של זאדה, הן מהבחינה התאורטית והן מהבחינה המעשית, היא שאין דרך חד משמעית לבחור את פונקציות השייכות לקבוצה עמומה. ישנן מספר דרכים מקובלות לעשות זאת אבל אין כל סיבה מתמטית להעדיף אותן על אחרות. יוצא מכך שההגדרה של מידת השייכות של איבר לקבוצה מסוימת (ומכאן כל הגדרת הקבוצה) היא שרירותית וסובייקטיבית. מסיבה זו, יש הפוסלים את הלוגיקה העמומה כתורה מתמטית.
אלגברה בוליאנית מורחבת
ניתן להרחיב את האופרנדים הלוגיים הבסיסיים, AND, OR ו- NOT, לאופרנדים לוגיים עמומים. ישנן מספר דרכים מקובלות לעשות זאת (ושוב, אין לכך כללים מוסכמים), באופן שישמור על האופרנדים הקלאסיים כמקרה פרטי ועל קיום כללי דה מורגן, ומספר דרישות נוספות מאופרנדים כאלה. המקובל ביותר הוא להשתמש בפונקציית מינימום ל-AND, פונקציית מקסימום ל- OR והמשלים ל-1 ל- NOT (בצורה זו כללי דה-מורגן ותכונות נוספות מוסיפים להתקיים). כל בחירה נכונה של אופרנדים לוגיים מאפשרת להגדיר את כל שאר המושגים של תורת הקבוצות וגם של תורת ההוכחה.
הסק לוגי עמום
בלוגיקה הקלאסית אנו אומרים, "אם יורד גשם, סימן שמעונן". בלוגיקה העמומה אנו אומרים, "אם גשום במידה x, סימן שמעונן לפחות במידה y". כלומר, חשבו על מצב שבו אנו יושבים בחדר ללא חלון ומקשיבים לרעש הגשם היורד על הגג. אם יורד גשם חזק מאוד, אנחנו יכולים להסיק מכך שהשמיים מאוד מעוננים. אבל אם לא יורד גשם בכלל, איננו יכולים לדעת עד כמה השמיים מעוננים. ייתכן שהם מאוד מעוננים אבל לא יורד גשם, וייתכן שהם אינם מעוננים בכלל, וכמובן שייתכן כל מצב באמצע. בהתאם, אם יורד גשם חלש, אנחנו יודעים שהשמיים לא יכולים להיות בהירים לחלוטין.
המצעד הסיני
המצעד הסיני היה מצעד מוזיקה בסין, שנוסד ב-2009. מצעד המוזיקה פרסם מדי יום ראשון (לחברים רשומים) ויום שני (לכלל הציבור) את רשימת 30 האלבומים המובילים בשבוע הקודם לו. למצעד המוזיקה היה השפעה מסוימת על סצנת מוזיקת הפופ בסין, וכן צוטט רבות על ידי התקשורת וחברות התקליטים. מצעד המוזיקה הופסק ב-26 באפריל 2015.
המצעד התבסס אך ורק על סמך מכירות פיזיות של האלבומים בחנויות הקמעונאיות שמופיעות ברשימת Cigna. אלבומים שיובאו לסין, יצאו בהוצאה עצמית או לא פורסמו על ידי מפיצים מורשים בסין, לא נכללו בחישוב. כמו כן, חישוב מכירות פיזיות של אלבום התבסס על כלל גרסאותיו, גם אם יש הבדל קטן בין הגרסאות.
גזעי כלבים
גזע הוא למעשה סוג מסוים של כלב אשר לו אופי ומבנה מסוימים, שהותאמו למילוי תפקיד ספציפי, שאותו מילא הכלב בעברו ולעיתים גם היום, כגון: ציד, עזרה בציד, נשיאת משאות, הצלה, שמירה, רעיית עדרים, לוויה, שעשוע ועוד. גזע כלבים מסוים יוליד צאצאים הדומים לו בצורה ובאופי.
השוני במאפיינים החיצוניים וההתנהגותיים נובע מהייעוד השונה של הכלב. על ידי הרבעות מכוונות הצליחו לבודד תכונות אופי ותכונות פיזיות שהיו הכרחיות לתפקוד יעיל של הכלב, לדוגמה: קבוצת כלבי הפוינטרים, אשר נועדו לעזרה בציד, הכרחי שיהיו בעלי חוש ריח מפותח, יצר רדיפה, ונתונים פיזיים של אתלטיות וכוח סיבולת.
בכלב גזעי, כבר בעת רכישת הגור ידועים פרטים רבים על אופיו, צרכיו, גודלו, פרוותו וצורתו המקלים על מציאת הכלב המתאים לבעליו. חלק גדול מהגזעים כיום אינם עובדים בייעודם המקורי, ובמקום זה הם משמשים ככלבי לוויה כמו הבולדוג אנגלי שייעודו היה להילחם בשוורים וכיום הוא כלב משפחה בעל אופי ידידותי ביותר, ישנם גם גזעים שמשתמשים בהם ליעודים עכשוויים יותר, כמו הלברדור רטריבר והגולדן רטריבר שמתפקדים ככלבי נחיה לעיוורים.
לעומת זאת היו גזעים שנכחדו כמו הגרייהאונד האוסטרלי שהיה בעצם הרבעה מכוונת בין דינגו אוסטרלי לגרייהאונד אנגלי למטרת ציד קנגורו, ולאחר שנאסר ציד הקנגורו באוסטרליה, נעלם גם הגזע.
סיווג
הסיווג הראשון של גזעי כלבים נעשה במאה ה-18 על ידי זואולוגים צרפתים. וחולק תחילה לארבעה טיפוסים שונים של גזעי כלבים. לכל גזע ישנו תקן גזע שכולל בתוכו תיאור מדויק על אופי וצורת הכלב לפרטי פרטים: גודל, משקל, מידות איברים, סוג פרווה, צבע פרווה, נשיאת הזנב, אוזניים וכו'. תקן הגזע נקבע על ידי ההתאחדות הכלבנית במדינה אשר נחשבת כמדינת המקור של הגזע. לדוגמה: תקן הגזע של הכלב הכנעני, נקבע על ידי ההתאחדות הישראלית לכלבנות.
הפדרציה הבינלאומית לכלבנות מחלקת את גזעי הכלבים לעשר קבוצות: כלבי בקר וצאן; פינצ'ר ושנאוצר, דמויי דוגה וכלבי הרים שווייצריים; טריירים; דאקלים; שפיץ וטיפוסים פרימיטיבים; ציידי ריח וקרוביהם; פוינטרים וסטרים; רטריברים, ספניאלים וכלבי מים; כלבי לוויה וזעירים; וכלבי רוח.
אנה אורטיז
אנה אורטיז (באנגלית: Ana Ortiz; נולדה ב-25 בינואר 1971 ) היא שחקנית וזמרת אמריקאית. החלה את הקריירה שלה בגיל צעיר בתחום הבלט והשירה, היא למדה באוניברסיטה לאומנויות של פילדלפיה. אורטיז החלה את קריירת המשחק שלה בתיאטרון בתחילת שנות ה-2000 כאשר כיכבה בסיטקומים של NBC, "קריסטין" ו-"A.U.S.A.", בנוסף השתתפה ב"איי שם" וב"בוסטון ליגל".
אורטיז ידועה במיוחד בזכות תפקידה בתור הילדה סוארז בסדרת הדרמה הקומית של ABC, "בטי המכוערת". היא גם הופיעה בסרטים "לידה כואבת" (2009) ו"ביג מאמא 3" (2011). מ-2013 עד 2016, אורטיז כיכבה בתור מריסול סוארז בסדרת הדרמה הקומית "עוזרות בית נחושות", עליה קיבלה את פרס אימג'ן בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר בטלוויזיה. בשנת 2020, אורטיז החלה לככב בדרמת הנעורים להט"בית של הולו, "באהבה, ויקטור", בתפקיד איזבל סלזאר, אמו של הדמות הראשית ויקטור סלזאר.
ראשית חייה וקריירה בתיאטרון
אורטיז נולדה בעיר ניו יורק, כבתם של אנחל אורטיז, חבר מועצת עיריית פילדלפיה לשעבר, ממוצא פורטו ריקני, ואם אירית-אמריקאית, קתלין קולמן. כאשר הייתה ילדה, אורטיז למדה בלט במשך שמונה שנים, היא סבלה מכאבים שבסופו של דבר אילצו אותה לעסוק בדיסציפלינה אמנותית אחרת.
היא הופיעה במספר תוכניות טלוויזיה כולל "NYPD Blue", "כולם אוהבים את ריימונד", "ER", ו"כריסטין הישנה". באותה תקופה נבחרה לתפקיד הראשון הקבוע שלה בסדרת הקומדיה של NBC קריסטין (2001). ב-2003 היא כיכבה בסיטקום "AUSA", ומאוחר יותר גילמה תפקידים חוזרים בדרמה של FX, "איי שם", ובסדרה של ABC, "בוסטון ליגל".
2006–2010: בטי המכוערת ותפקידים נוספים
בשנת 2006, אורטיז לוהקה לתפקיד הילדה סוארז, אחותה של הדמות הראשית, בסדרת הדרמה הקומית של ABC "בטי המכוערת". במקור, אורטיז נבחנה לתפקיד בטי סוארז, "פשוט הרכבתי משקפיים, שמרתי את השיער שלי קצת שטוח ולבשתי הרבה שכבות של בגדים", כך תיארה את מה שלבשה באודישן לתפקיד בטי. "רק רציתי שהם יזכרו אותי, כדי שאוכל לקחת חלק בהפקה בעתיד", כך אמרה.
בנוסף לתפקידה ב"בטי המכוערת", השתתפה אורטיז בתפקידים ראשיים בסרטים "גן עדן מטורטיה" ו"לידה כואבת". בנוסף ביצעה תפקיד דיבוב בסרט "באטמן: אביר גות'אם", וכיכבה בסרט הטלווזיוני "ילדה קטנה אבודה: סיפורה של דלימר ורה" ב-2008. היא גם השתתפה בתפקיד אורח ב"נשות קבע" במהלך העונה השנייה שלה, כשגילמה מלצרית בשם סנדי. היא גם הופיעה ב-2010 בקליפ של אנריקה איגלסיאס וחואן לואיס גוארה של "Cuando me enamoro".
2010–הווה: עוזרות בית נחושות ומאוחר יותר
לאחר סיומה של "בטי המכוערת" ב-2010 לוהקה אורטיז לדמות הראשית בפיילוט לסדרת הדרמה של ABC "כחול אמיתי", סדרה על בלשי פלילים בסן פרנסיסקו שהתאחדו כדי לפתור את רצח של אחד משלהם. לאחר הפיילוט הוחלט שלא להפיק את הסדרה. בשנה שלאחר מכן היא הופיעה בסרט הקומי "ביג מאמא 3", וכיכבה בפיילוט לסדרה בשם "Outnumbered" של רשת Fox, גם הסדרה הזו לא המשיכה לשלב ההפקה. מאוחר יותר ביצעה תפקיד חוזר בסדרה הקומית של HBO, "מצויד". אורטיז כיכבה גם בסרטים "לישון עם הדגים" ו"אנשים טובים כאלה".
בשנת 2012, אורטיז לוהקה לתפקיד ראשי, בפיילוט לדרמה הקומית של ABC, "עוזרות בית נחושות". שלבסוף עלתה ברשת Lifetime עם שלושה עשר פרקים. הסדרה עלתה לראשונה ב-23 ביוני 2013, וזכתה לביקורות חיוביות. בתוכנית היא מגלמת את התפקיד הראשי של מריסול דוארטה (הכינוי של פרופסור מריסול סוארז). ב-2013 אורטיז השתתפה בתפקיד אורח באופרת הסבון של ABC, "נקמה", בתור ביזי פרסטון. בשנת 2014, אורטיז כיכבה בתפקיד אורח בשתי תוכניות של ABC: "המדריך לרוצח" ו"שחור-כזה".
בשנת 2018 היא ביצעה תפקיד דיבוב בסרט של חברת דיסני, "ראלף שובר את האינטרנט". מאז 2019, אורטיז מופיעה בצוות השחקנים הראשי של הדרמה הקומית "ויסקי קוואליר", בה היא מגלמת חוקרת FBI בשם סוזן סמפסון.
בשנת 2020 כיכבה אורטיז בסדרה עטורת השבחים של הולו, "באהבה, ויקטור", בתפקיד איזבל סלזאר, אמו של הדמות הראשית ויקטור סלזאר. על תפקיד זה זכתה לשבחים רבים על ידי המבקרים.
חיים אישיים
אורטיז התחתנה עם המוזיקאי נואה לבנזון ב-7 ביוני 2007, ברינקון, פוארטו ריקו. בתם הראשונה פאלומה, נולדה ב-25 ביוני 2009. בנם השני, רפאל הבן, נולד ב-24 בספטמבר 2011.
אורטיז פעילה בהעלאת המודעות נגד אלימות במשפחה. היא מתארת את חוויותיה האישיות בשנות ה-20 לחייה, כאשר הייתה במערכת יחסים רומנטית שהפכה להתעללות פיזית. במאמר ל-USA Today, אורטיז מציינת שהסצנה האחרונה בפרק של "בטי המכוערת", שבה הילדה ישבה על מיטתה ובהתה בחדר האמבטיה לאחר שהבינה שסנטוס מת, נלקחה מהחוויה הזו: "השתמשתי בחלק מזה באופן לא מודע... זה משהו שתמיד איתי".
Tactical Ops
Tactical Ops: Assault on Terror (בתרגום חופשי לעברית: קומנדו טקטי: מתקפה נגד הטרור; ידוע בפשטות בתור Tactical Ops) הוא משחק פעולה מגוף ראשון מרובה משתתפים ברשת, ששוחרר בשנת 1999 בתור מוד למשחק Unreal Tournament ויצא, לאחר שצבר פופולריות בקרב שחקנים, בשנת 2002 כמשחק עצמאי.
המשחק הוא בעל סגנון משחק דומה למשחק Counter Strike. עם יציאתו של קונטר סטרייק לשוק, שהתחיל את דרכו כמוד שפותח למשחק Half-Life וצבר פופולריות רבה עקב סגנונו הייחודי, החלה תופעה של מודים דומים בסגנון שפותחו עבור משחקים שונים, כשהידועים ביותר הם Urban Terror (שיצא כמוד למשחק Quake 3) ו-Tactical Ops שיצא כמוד לUnreal Tournament. בדומה למשחקים בסגנון זה, במשחק נחלקים השחקנים לשתי קבוצות, טרוריסטים ויחידות לוחמה בטרור. שתי הקבוצות נלחמות זו בזו על מנת להשיג את מטרת המפה (סביבת המשחק) הספציפית בה מתרחש המשחק.
המשחק שוחרר כמשחק עצמאי ב-24 באפריל 2002 ואינו דורש יותר את המשחק Unreal Tournament כדי לפעול - בדומה לשני מתחריו בשוק שצוינו לעיל. עם שחרורו נוספו מפות חדשות למשחק שלא כלולות בגרסת החינם של המשחק. הגרסה האחרונה למשחק הייתה 3.4.0 אך עקב בקשות של מעריצים אטארי נתנה להם אפשרות לפתח פאטץ' נוסף למשחק. גרסת המעריצים, 3.5.0 יצאה בשנת 2005.
קבלה
גיימרים רבים תיארו את המשחקיות של המשחק בתור מעין שילוב של המשחקיות של קונטר סטרייק עם זו של אנריל. חלק מהביקורות שיבחו את המשחק בגלל הגרפיקה שלו שעלתה על זו של קונטר סטרייק עקב היתרון הגרפי של Unreal Engine על פני המנוע של קונטר סטרייק (GoldSrc המיושן ששימש את Half-Life). עם זאת חלק טענו כי רוב המפות "ריקות" מבחינת פרטים ומונוטוניות. בגרסה הראשונה היו רק 3 מודלים לשחקן שניתנו להתאמה אישית באמצעות סקינים.
בדומה לקונטר סטרייק (וגם בדומה לאנריל), גם למשחק זה נוצרו טורנירים ותחרויות רשמיות שמשתתפים בהם טובי השחקנים המקצוענים מרחבי העולם.
אורה עשהאל
אורה נחמה עשהאל (זילברשטיין) (נולדה ב-ה'תרצ"ח, 3 ביולי 1938) היא משוררת, סופרת, חוקרת ועורכת ישראלית.
קורות חיים
אורה עשהאל הוא שם העט של אורה נחמה זילברשטיין. מצד האב נקראה אורה בשם המשפחה שור, משפחה חסידית צאצאה לזאב וולף קיציס תלמידו הקרוב של הבעל שם טוב, ולאלכסנדר סנדר שור, מחבר "התבואות שור". אורה החלה בחקר הגנאלוגיה של משפחת שור, מפעל שהרחיב והעמיק יעקב וידס, בו מגיע תיעוד עץ המשפחה עד למאה האחת עשרה. ראשוני המשפחה הגיעו לארץ ישראל בעליה החסידית של 1777 מברודי, לטבריה. קשר חיתון נוצר בין נתן נטע מטבריה, לבין משפחת שור מצפת. יואל שור הראשון, הגיע לצפת בשנת 1850 מלבוב. צאצאם, אביה של אורה, אברהם שור, נולד וגדל בצפת. הוא נשא לאישה את יונה בתם של עידה ועשהאל. עידה היא בתו של שמואל וילסון, שהוכר בכינויים: סם ו'הקבלן האמריקאי', מבוני תל אביב. עשהאל הוא בנם של מיכל פוחצ'בסקי, איש האילן, ונחמה פיינשטיין (נפ"ש), הידועה כנחמה פוחצ'בסקי. שניהם ממייסדי ראשון לציון, אנשי העלייה הראשונה.
אורה נחמה, היא הבת היחידה של יונה, שנפטרה חודש ימים לאחר הלידה. עד גיל תשע שנים, גודלה אורה באכסניות שונות. החל מילדותה המאוחרת, גודלה בידי סבה עשהאל וסבתה עידה, בבית פוחצ'בסקי בראשון לציון, עמם התגוררה עד נשואיה לעמי זילברשטיין. בראשון לציון סיימה את בית הספר היסודי "חביב" (1952), ואת הגימנסיה הריאלית (1956). כאות תודה לסבה עשהאל אימצה אורה את שמו כשמה הספרותי, עוד בטרם גילתה שהיה משורר גנוז.
בצה"ל שירתה כעורכת הפרסומים של אגף המודיעין במטכ"ל. בערבים למדה בסמינר לוינסקי למורים, ובסיום שירותה הצבאי קיבלה תעודת מורה מוסמכת (1958). היא למדה באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת תל אביב. בשנת 1961 סיימה את לימודי התואר הראשון בביולוגיה. היא בעלת תואר שני בבוטניקה (1972). את מחקרה בפיטופתולוגיה, עליו קיבלה ציון לשבח, ביצעה בהדרכת יצחק ואהל, חתן פרס ישראל. את לימודיה במסגרת החוג לקולנוע וטלוויזיה ריכזה בעת עבודתה בטלוויזיה (1982). דוקטורט בהוראת המדעים ותקשורת, קיבלה מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים, בשם אורה זילברשטיין (1994). המחקר עוסק בתפיסת שפת הטלוויזיה. היא פעלה בצוותים בינלאומיים, במסגרת אונסק"ו, לפיתוח הוראת המדעים והקניית מיומנויות במחשב לילדים, בקרב אוכלוסיות נחשלות, במדינות מתפתחות.
עשהאל זילברשטיין השתלמה בלימודי המשך לתואר השלישי בארצות הברית. היא משתתפת בכנסים בינלאומיים בהם היא מרצה בתחום המחקר של האוריינות החזותית, המתמקד בשפת התמונה – בדימוי ובמטפורה. מאמריה מראים את הקשר בין החשיבה בתמונה לבין ההמשגה והשפה. מיד עם פרישתה המוקדמת פנתה לכתיבתה הספרותית.
ספר שיריה הראשון פורסם בשם העט שלה אורה עשהאל, בשנת 1996. היא פרסמה עוד שישה ספרי שירה, ספר סיפורת "פיסות אישה", ואת אסופת כתביה האקדמיים במתכונת דו-לשונית, בעברית ובאנגלית. עשהאל מפרסמת שירים וסיפורים, מאמרים וביקורות, בכתבי העת הספרותיים "מאזנים", "עיתון 77", "אפיריון", "פסיפס", "ביטאון שירה" ואחרים. היא מטפלת בעריכה והוצאה לאור של כתבי בני משפחתה: את "במדרון" מאת נחמה פוחצ'בסקי (2004), ו"גחלת" מאת עשהאל פוחצ'בסקי (2012) ערכה והפיקה יחד עם בן דודה עצמון יניב. כמו כן ערכה והוציאה לאור את "הזכות", זיכרונותיו האישיים וקורות משפחתו של אביה אברהם שור (2005).
עשהאל יוזמת ומנחה אירועים ספרותיים. היא הייתה בהנהלת איגוד נשים אקדמאיות כיו"ר פורום הסניפים והקימה את סניף 'נשים יוצרות' (1994). בעקבותיו הקימה את 'איגוד נשים יוצרות' – אנ"י (2008-1996). במסגרת אנ"י הקימה את אתר אנ"י (2014-2007) ופעלה להוצאה לאור של אנתולוגיות אנ"י בעברית (מעגלים 2001, מעגלים 2002). בנוסף לכך הפיקה אנתולוגיות של 'נשים יוצרות', באנגלית. האנתולוגיות הוכנו לכנסים הבינלאומיים של איגוד נשים אקדמאיות, בגרץ, אוסטריה (1998), ובאוטווה, קנדה (2001).
בארצות הברית פעלה בוועד המנהל באיגוד האקדמי אליו היא משתייכת: IVLA, האיגוד הבינלאומי לאוריינות חזותית, כולל במערכת כתב העת האקדמי ה-JVL. בישראל היא מכהנת כיו"ר ועדת הביקורת וכיו"ר הוועדה לספרות ומגדר של אגודת הסופרים העבריים. בעבר הייתה חברת הוועד באגודת הסופרים העבריים, יו"ר וועדת הכספים, סגן יו"ר האגודה ויו"ר הוועדות לטיפוח הלשון העברית והוועדה להוצאה לאור באגודה זו. כמו כן היא חברה באקו"ם ובאיגוד סופרים כללי.
אורה עשהאל נישאה לעמי זילברשטיין (1959), הם מתגוררים לסירוגין בהרצליה ובצפת; להם ארבעה ילדים.
שירה
מעמקים – כתב עת וירטואלי, גיליון מס' 45, כסלו תשע"ב, דצמבר 2011.
סיפורת
סליל החיים או לראות את המשמעות (המאמרים פורסמו בשנים 2002-1992)
לקריאה נוספת
על "פיסות אישה"
על "רצפת הזמן"
על "שירי אי אפשר"
קומל
קומל הוא מחבת חלקה ושטוחה שמשמשת בדרך כלל להכנת טורטיות וארפות, לקלייה של תבלינים וזרעים, לצריבת בשר ועוד. מקור המילה "קומל" בשפת הנאוואטל.
קומלים לשימוש ביתי עשויים בדרך כלל מברזל יצוק כבד, וגודלם מתאים למבער אחד בכיריים (עגול) או לשני מבערים מלפנים ומאחור (אליפסה מוארכת). קיימים גם קומלים קעורים מעט העשויים חרס. אלה עדיין מיוצרים ובשימוש ילידים של מקסיקו ומרכז אמריקה.
בתרבויות הילידיות והטרום-היספניות של מרכז אמריקה, הועבר הקומל מדור לדור, בטענה שהשימוש רב השנים מקנה לכלי איכויות, שמתבטאות בחימום מהיר יותר ובישול נקי יותר.
היסטוריה
מקור הקומל במקסיקו, מרכז אמריקה ובחלקים מדרום אמריקה, ושם גם עיקר השימוש בו כיום. ראשיתו של השימוש בקומל מתוארך ל, לבישול טורטיות מקמח תירס על גבי קומל על אש גלויה. הקומל שימשו גם לקליית פולי קקאו. הקומל הראשונים היו פלטות חרס דקות מאוד ששוליהן מורמים מעט. חשיפתן לחום הגבוה הוביל לשבירתן התכופה, ורבות מהן התגלו בחפירות ארכאולוגיות. על שברי קומלים נמצאו שרידי קמח תירס לרוב. שברים שנמצאו בעמק אואחאקה תוארכו באמצעות פחמן-14 ל, וכלים דמויי קומל שנמצאו באתר הארכאולוגי צ'לקטזינגו, כ-100 ק"מ דרומית למקסיקו סיטי, תוארכו ל.
ראלף גריווס
ביוגרפיה
ראלף גריבס נולד וגדל בקלצ'ת הול, ליינס, במחוז צ'שייר שבאנגליה, כאחד מילדיו של ה"אסקוויר" א.פ. גריווס. למד בבית הספר היסודי הרו בלונדון. היה במקור פסנתרן בוגר הקולג' המלכותי למוזיקה באוניברסיטת קיימברידג' שבו היה תלמידו של וון ויליאמס. הוא גויס לצבא הבריטי במלחמת העולם הראשונה בחזית הצרפתית ב-16 באוגוסט 1914 והגיע לדרגת לוטננט במסגרת רגימנט הרגלים Royal Welch Fusiliers. בשלב השני של הקרב באראס ב-24 באפריל 1917 איבד את זרועו הימנית ונפגע קשות גם ביד השמאלית, מה שקטע את הקריירה שלו כפסנתרן. גם אחיו הגדול, הקפטן אדווארד גריווס, הצטיין במלחמה. בהמשך עבד ראלף גריווס כעורך מוזיקלי בהוצאה לאור של אוניברסיטת קיימברידג' הוא נודע בשנות ה-1920-1930 כמלחין שירים, כולל שירי משוררים לפי טקסטים מאת ג'ון מייספילד, סיגפריד ששון, כריסטינה ג'ורג'ינה רוסטי ואחרים.
דמותו במדיה האמנותית
היא נתנה השראה לשירו של ששון The One Who Was With Me In The War
קישורים חיצוניים
2003-2011 W.B.Henshaw ]
יוזפוב על נהר ויסלה
יוזפוב על נהר ויסלה (בפולנית: Józefów nad Wisłą) הוא כפר במחוז אופולה שבפרובינציית לובלין בפולין, על גדת נהר ויסלה, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
היישוב נזכר לראשונה בשנת 1667, ועד אמצע המאה ה-18 הוענקו לו זכויות עירוניות. במחצית הראשונה של המאה ה-19 התפתח היישוב, בשל מיקומו על הדרך הראשית שיצאה מלובלין, ובשל סמיכותו לאחוזות משפחת פוטוצקי.
יהודי יוזפוב על נהר ויסלה
יהודים ישבו ביוזפוב מעת שקיבל זכויות עירוניות, ומהמחצית הראשונה של המאה ה-19 התקיימה ביישוב קהילה יהודית עצמאית, עם בית כנסת. בשנת 1867 נמנו ביישוב 1,580 יהודים, אך מסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 עזבו את היישוב רבים מיהודיו.
בין מלחמות העולם נמנו ביישוב 736 יהודים, והתקיימה בו פעילות ציונית. בשנת 1937 אירעו מספר תקריות אנטישמיות בכפר, תוך פגיעה במבנה בית הכנסת המקומי.
לאחר כיבוש הכפר בידי הגרמנים באמצע ספטמבר 1939, פנו חלק מיהודי היישוב לאופולה לובלסקי, לריקי ולדמבלין אירנה. בשנת 1941 הובאו ליוזפוב פליטים יהודים מקז'ימייז' דולני, ובד בבד, הוטלו הגבלות תנועה על יהודי היישוב.
בתחילת מאי 1942 גורשו כל יהודי היישוב לדמבלין אירנה, וב-6 במאי 1942 שולחו יחד עם יתר יהודי המקום למחנה ההשמדה סוביבור.