cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דון גרייבס
ביוגרפיה
עם תום כהונתו של הנשיא אובמה, גרייבס עבד כמנהל בכיר של מספר יוזמות קהילתיות. בינואר 2021 הודיע הנשיא הנבחר ביידן, כי בכוונתו למנות את גרייבס לסגן מזכירת המסחר בממשלו העתידי. ב-13 במאי אישר הסנאט של ארצות הברית את מינויו לתפקיד ברוב של 89 תומכים מול שבעה מתנגדים, והוא הושבע לתפקידו יממה לאחר מכן.
מדד האנטישמיות בעולם
מדד האנטישמיות בעולם הוא מדד שיצרה הליגה נגד השמצה, למדידת קיומה ועוצמתה של האנטישמיות ברחבי העולם, וחלוקתה על פי מדינות, דתות, גילאים ועוד.
בשנים האחרונות ערכה "הליגה נגד השמצה" סקרים מקיפים למדידת האנטישמיות באירופה, בארצות הברית ובשאר העולם. המדד העולמי הראשון פורסם במאי 2014 ועל פיו, כרבע מאוכלוסיית העולם היא בעלת דעות אנטישמיות (על פי הגדרת החוקרים). כמחצית המוסלמים בעולם וכרבע מהנוצרים הם אנטישמיים לפי הגדרה זו. בקרב תושבי יהודה ושומרון ורצועת עזה שוררת האנטישמיות הנרחבת ביותר (93%) ומיד אחרי כן עיראק (92%) ומדינות אחרות במזרח התיכון. בשוודיה, הולנד, הפיליפינים ולאוס יש הכי פחות בעלי דעות אנטישמיות (עד 5% מהאוכלוסייה בלבד).
הסקר העולמי הראשון
הסקר הכלל עולמי הראשון אי פעם למדידת עוצמתה של האנטישמיות, נערך על ידי הליגה נגד השמצה במשך כשמונה חודשים, החל מיולי 2013 ועד פברואר 2014, בקרב כ-53,000 בני אדם בוגרים, דוברי 96 שפות שונות ב-102 מדינות וטריטוריות בעולם. שיטת המחקר התבססה על הצגת 11 סטריאוטיפים יהודיים, אשר נחשבים לנפוצים בקרב אנטישמיים לדעת עורכי המחקר, בפני כל נשאל. מי שהשיב לגבי לפחות שישה מההסטריאוטיפים הללו, "שהם קרוב לוודאי נכונים", הוגדר על ידי עורכי המחקר, אנטישמי.
הסטריאוטיפים הנחשבים אנטישמיים שהוצגו בפני הנשאלים היו:
ביקורות על הסקר
יצוין כי היו גם מי שביקרו את שיטות המחקר של עורכי הסקר המסיבי של הליגה נגד השמצה. למשל, נטען כנגדם כי הגבול לציון מי שאינו אנטישמי, לעומת מי שהוגדר על ידם כאנטישמי, הוא דק מדי. וכי מי שהשיב בחיוב לגבי חמישה מהסטראוטיפים הנ"ל איננו אנטישמי באמת וההבדל בינו לבין מי שהשיב בחיוב על שישה מהם, אינו בהכרח כה משמעותי. מבקר אחר, חוקר השואה מנפרד גרסטנפלד, תהה מדוע לא הוכנס ולו סטראוטיפ אנטישמי אחד הקשור בישראל. גרסטנפלד היפנה למחקרים אשר הציגו בפני נשאליהם סטראוטיפ אנטישמי שכזה - "ישראל מנהלת מלחמת השמדה כנגד הפלסטינים". הוא טען, שלו היו מציגים גם כאן סטראוטיפ מסוג זה, היה מדד האנטישמיות באירופה עולה בהרבה. ועוד כיוצא באלה ביקורות.
תוצאות הסקר
תוצאות המחקר הראו ש-26% מבני האדם הבוגרים ברחבי הגלובוס הם בעלי דעות אנטישמיות.
האזור בו נמצאה האנטישמיות הרבה ביותר הוא אזור המזרח התיכון וצפון אפריקה, אשר כ-74% מתושביו הם אנטישמים לפי הסקר, בעוד שבאוקיאניה ואמריקה נמצאו הכי פחות אנטישמים. האוכלוסייה שנמצאה האנטישמית ביותר היא אוכלוסיית הרשות הפלסטינית, עם כ-93% מהתושבים שמוגדרים אנטישמים על פי הסקר. המדינה הלא-ערבית האנטישמית ביותר היא טורקיה. המדינה האנטישמית ביותר מחוץ למזרח התיכון וצפון אפריקה היא יוון, אשר לפי המחקר כ-69% מתושביה הם אנטישמים (בדומה לטורקיה), בעוד שהמדינה הכי פחות אנטישמית במזרח התיכון וצפון אפריקה היא איראן, שבה רק 56% אנטישמים. המדינה האנטישמית ביותר באירופה, אחרי יוון, היא בולגריה (44%). בשתי המדינות הללו יש מעט מאוד יהודים, כ-5,300 ביוון וכ-5,500 בבולגריה.
כ-49% מהמוסלמים בעולם הם אנטישמים, ואילו בקרב הנוצרים 24% הם כאלה (יותר בקרב הנוצרים האורתודוקסים ולאחריהם הקתולים ופחות בקרב הפרוטסטנטים). קצת פחות אנטישמיות נמצאה בקרב הינדים (כ-19%), בודהיסטים (כ-17%) וחסרי דת (כ-21%). צעירים יותר נוטים להיות פחות אנטישמיים מהמבוגרים, אף כי ההבדל איננו דרמטי מדי. לגברים יש נטייה קלה להיות יותר אנטישמיים מאשר נשים. משכילים נוטים להיות פחות אנטישמיים מפחותי ההשכלה, אבל במזרח התיכון וצפון אפריקה יש היפוך של התופעה ודווקא המשכילים יותר, הם גם היותר אנטישמיים. היכרות עם יהודים מפחיתה כנראה את האנטישמיות, אף כי לא במידה רבה - במדינות בהן יש אוכלוסייה יהודית גדולה יותר, נמצאה מעט פחות אנטישמיות מאשר במדינות בהן יש פחות יהודים. כ-38% מאוכלוסיית העולם מפריזים מאוד במספר היהודים וסבורים שהם מהווים יותר מעשרה אחוזים מהאנושות, כאשר בפועל חלקם היחסי נמוך מ-0.2%.
להלן טבלאות המציגות את מדד האנטישמיות בכל אזור בעולם (הנתונים נכונים לשנת 2014):
בעקבות הסקר
זמן קצר לאחר פרסום תוצאות הסקר, התקשר ראש ממשלת יוון אנטוניס סאמארס, לאברהם פוקסמן יו"ר הליגה נגד השמצה וביקש להיפגש עמו, לאור תוצאות הסקר, המראות כי יוון היא המדינה האנטישמית ביותר באירופה. בראשית יוני 2014 נפגשו השניים ולדברי פוקסמן ביקש ממנו סאמארס לפתח יחדיו תוכנית פעולה נגד אנטישמיות ואולי אף ליצור מערך פנים ארצי לחינוך אזרחי המדינה בנושא.
המלוכה הבלגית
בלגיה היא מונרכיה חוקתית, ועוברת בירושה. תואר המונרך הוא מלך או מלכת הבלגים (בהולנדית: Koning(in) der Belgen, בצרפתית: Roi / Reine des Belges, בגרמנית: König(in) der Belgier) ומשמש כראש המדינה. מאז עצמאות בלגיה ב-1830 היו למדינה שבעה מלכים.
מלך הבלגים המכהן הוא פיליפ, שעלה על כס המלכות ב-21 ביולי 2013, לאחר התפטרותו של אביו אלברט השני.
מקורות
כאשר הבלגים הפכו עצמאיים בשנת 1830 בחר הקונגרס הלאומי במונרכיה חוקתית כצורת ממשל. הקונגרס הצביע על כך ב-22 בנובמבר 1830, ותמך במלוכה ברוב של 174 קולות מול 13. בפברואר 1831 מינה הקונגרס לתפקיד המלך את הנסיך לואי, דוכס נמור, בנו של המלך הצרפתי לואי פיליפ, אך שיקולים בין-לאומיים הרתיעו את לואי פיליפ מלקבל את הכבוד עבור בנו.
בעקבות סירוב זה, מינה הקונגרס הלאומי את ארסמה-לואי, הברון סורלט דה צ'וקייר, להיות עוצר בלגיה ב-25 בפברואר 1831. לאופולד מסקסוניה-קובורג-גותה הוכתר כמלך הבלגים על ידי הקונגרס הלאומי ונשבע אמונים לחוקה הבלגית בכנסיית סנט ג'יימס בארמון קודנברג בבריסל ב-21 ביולי. היום הזה הפך מאז לחג לאומי עבור בלגיה ואזרחיה.
ירושה וחוקה
כמערכת מונרכיה חוקתית העוברת בירושה, תפקידה ופעולה של המלוכה הבלגית נשלטים על ידי החוקה. משרת המלך מיועדת אך ורק לצאצא של לאופולד הראשון, מלך הבלגים הראשון.
מאחר שהוא מחויב לחוקה (מעל כל שיקולים אידאולוגיים, דתיים, פוליטיים, כלכליים ואחרים) נועד המלך לשמש כבורר ושומר על האחדות והעצמאות הלאומית של בלגיה. המלכים של בלגיה מוכתרים בטקס השבעה אזרחי בלבד.
ממלכת בלגיה מעולם לא הייתה מונרכיה אבסולוטית. עם זאת, עולות טענות כי המלוכה אינה "חוקתית באמת".
לאופולד הראשון, לאופולד השני ואלברט הראשון
המלך לאופולד הראשון היה ראש ענייני החוץ של בלגיה כ"מלך משטר עתיק", ולשרי החוץ הייתה סמכות לפעול רק כשרי המלך. לאופולד הראשון הפך במהרה לאחד מבעלי המניות החשובים ביותר של החברה הכללית של בלגיה. בנו של לאופולד, המלך לאופולד השני, זכור בעיקר בזכות הקמתה של מדינת קונגו החופשית באפריקה כנחלה אישית. שערורייה התרחשה כאשר זוועות קונגו פורסמו ברבים, מה שגרם לממשלת בלגיה להשתלט על המדינה. קונגולזים רבים נהרגו כתוצאה ממדיניותו של לאופולד בקונגו לפני הרפורמות בשלטון הבלגי הישיר. שערוריית המדינה החופשית נדונה במוזיאון קונגו בטרוורן בבלגיה.
במספר הזדמנויות לאופולד השני הביע בפומבי אי הסכמה עם הממשלה השלטת (למשל בשנת 1905 נגד ראש הממשלה אוגוסט ברנארט) והואשם על ידי איבון גואה באי ציות למערכת הפרלמנטרית של המדינה.
לאופולד השני מת מבלי ששרדו בנים לגיטימיים. השושלת המשיכה לאחיינו ויורשו, אלברט הראשון, ששלט בזמן ש-90% מבלגיה נכבשו על ידי כוחותיו של הקייזר הגרמני וילהלם השני, והוא בולט בשל סיוריו לקולוניות הבלגיות באפריקה - קונגו הבלגית ומאוחר יותר מזרח אפריקה הגרמנית, מנדט חבר הלאומים ברואנדה-אורונדי. בשנת 1934, נהרג אלברט בנסיבות מסתוריות כשטיפס לבדו על סלע האל הישן במארש-לה-דיים.
רשימת מלכי הבלגים
מלכי בלגיה השתייכו במקור לבית סקסה-קובורג-גותה. שם המשפחה שונה על ידי אלברט הראשון ב-1920 לבית בלגיה כתוצאה מרגשות אנטי-גרמניים לאחר מלחמת העולם הראשונה והכיבוש הגרמני בבלגיה.
תואר
התואר הרשמי של המלך הבלגי הוא מלך הבלגים ולא מלך בלגיה. התואר מצביע על מונרכיה עממית הקשורה לתושבי בלגיה (כלומר המלוכה עוברת בירושה, אך אושררה על ידי רצון עממי), ולא לטריטוריה או למדינה הבלגית. התרגום הלטיני של מלך בלגיה היה Rex Belgii, אשר, משנת 1815, היה שמו של מלך הולנד. לכן, הבדלנים שהקימו את בלגיה בחרו בתואר Rex Belgarum.
בלגיה היא המונרכיה האירופית היחידה שבה יורש העצר אינו עולה לשלטון מיד עם מותו או התפטרותו של קודמו. על פי סעיף 91 של החוקה הבלגית, יורש העצר עולה לכס המלכות והופך למלך רק לאחר השבעה לפני מושב משותף של שני בתי הפרלמנט הפדרלי של בלגיה (בית הנבחרים והסנאט). הישיבה המשותפת צריכה להתקיים בתוך עשרה ימים מיום מותו או התפטרותו של המלך הקודם. המלך הבלגי החדש נדרש להישבע בשבועה החוקתית הבלגית, "אני נשבע לקיים את החוקה ואת חוקי העם הבלגי, לשמור על העצמאות הלאומית ושלמות השטח", בשלוש השפות הרשמיות של בלגיה: צרפתית, הולנדית וגרמנית.
בני משפחת המלוכה הבלגית ידועים לרוב בשני שמות: הולנדי וצרפתי. לדוגמה, המלך הנוכחי, פיליפ, נקרא בצרפתית 'Philippe' ובהולנדית 'Filip'; המלך החמישי של הבלגים נקרא 'Baudouin' בצרפתית ו'Boudewijn' בהולנדית.
בניגוד לתואר "מלך הבלגים" של המלך פיליפ, אליזבת, נסיכת בלגיה, נקראת "נסיכת בלגיה", והתואר "נסיך הבלגים" אינו קיים. היא גם דוכסית בראבנט, התואר המסורתי של יורשת העצר לכס המלכות הבלגי. תואר זה הפך נסיכת בלגיה.
בגלל מלחמת העולם הראשונה והרגש האנטי-גרמני החזק כתוצאה ממנה, שם המשפחה שונה בשנת 1920 מסקסה-קובורג-גותה ל-van België, de Belgique או von Belgien ("של בלגיה"), בשלוש השפות הרשמיות של המדינה (הולנדית, צרפתית וגרמנית, בהתאמה). שם המשפחה הזה משמש בתעודות הזהות ובכל המסמכים הרשמיים על ידי בני המלוכה של בלגיה (למשל רישיונות נישואים). בנוסף לשינוי השם הזה, סמל סקסוניה הוסר מסמל המלוכה הבלגי. מלכים אחרים ממשפחת סקסה-קובורג-גותה מרובת הענפים שינו גם הם את שמם בשל רגש אנטי-גרמני חזק במדינותיהם, כמו ג'ורג' החמישי מהממלכה המאוחדת שאימץ את שם המשפחה וינדזור על שם מקום מגוריה של משפחת המלוכה הבריטית.
אף על פי כן, הצו המלכותי שפורסם ב-19 ביולי ונחתם ב-12 ביולי 2019 על ידי המלך פיליפ, החזיר את סמל בית וטין לכל הגרסאות המלכותיות של סמל המשפחה. החזרת הסמל המלכותי של סקסה-קובורג-גותה התרחש זמן קצר לאחר ביקורם של המלך פיליפ והמלכה מתילדה בארמון פרידנשטיין בגותה.
תפקיד חוקתי
בנוסף, למלך מספר תחומי אחריות פוליטית בתהליך הקמת הממשלה. ההליך מתחיל בדרך כלל עם מינוי "מודיע" על ידי המונרך. לאחר הבחירות הכלליות, המודיע מצהיר רשמית למלך על ההרכבים השונים לממשלות שעשויות לקום. לאחר שלב זה, המונרך יכול למנות מודיע נוסף או למנות "פורמטור", שתפקידו להרכיב ממשלה חדשה, ובדרך כלל הוא הופך לראש הממשלה.
סעיף 37 לחוקת בלגיה מקנה למלך את "הכוח הביצועי הפדרלי". לפי סעיף ג', סמכות זו כוללת מינוי ופיטורי שרים, יישום החוקים שהעביר הפרלמנט הפדרלי, הגשת הצעות חוק לפרלמנט הפדרלי וניהול היחסים הבין-לאומיים של המדינה. המלך מטיל עיצומים ומפרסם את כל החוקים שהתקבלו על ידי הפרלמנט. בהתאם לסעיף 106 של החוקה, המונרך נדרש להפעיל את סמכויותיו באמצעות השרים. פעולותיו אינן תקפות ללא חתימה של השר האחראי, שבכך נוטל על עצמו אחריות פוליטית למעשה. משמעות הדבר היא שהסמכות המבצעת הפדרלית מופעלת בפועל על ידי הממשלה הפדרלית של בלגיה, אשר אחראית לבית הנבחרים בהתאם לסעיף 101 של החוקה.
המונרך מקבל את ראש הממשלה לפגישה בארמון בריסל לפחות פעם בשבוע, וגם מזמן בקביעות חברי ממשלה אחרים לארמון על מנת לדון בעניינים פוליטיים. במהלך פגישות אלה, למלך הזכות לקבל מידע על המדיניות הממשלתית, לייעץ ולהתריע בכל עניין שיראה לנכון. המונרך מקיים גם פגישות עם מנהיגי כל המפלגות הפוליטיות הגדולות וחברי פרלמנט קבועים. כל הפגישות הללו מאורגנות על ידי הקבינט הפוליטי האישי של המונרך שהוא חלק מבית המלוכה.
המונרך הוא המפקד העליון של הכוחות המזוינים של בלגיה וממנה את בעלי התפקידים הגבוהים בצבא הבלגי. שמות המועמדים נשלחים למלך על ידי משרד הביטחון. תפקידיו הצבאיים של המונרך מבוצעים בעזרת משק הבית הצבאי בראשות המשרד הכללי. אזרחים בלגים יכולים לכתוב למלך כאשר הם נתקלים בקשיים עם סמכויות מנהליות.
המונרך הוא גם אחד משלושת המרכיבים של הכוח המחוקק הפדרלי, בהתאם לחוקה הבלגית, יחד עם שני בתי הפרלמנט הפדרלי: בית הנבחרים והסנאט. כל החוקים שמתקבלים על ידי הפרלמנט נחתמים ומפורסמים על ידי המונרך.
בעבר, ילדי המלך היו זכאים למושב בסנאט (סנאטרוים מכוח הזכות) כשהיו בני 18. זכות זו בוטלה בשנת 2014 כחלק מהרפורמה השישית של המדינה הבלגית.
חסינות
סעיף 88 של החוקה הבלגית קובע כי "המלך אינו ניתן להרשעה", כלומר לא ניתן להעמיד את המלך לדין, לעצור או להרשיע אותו בפשעים, אי אפשר לזמן אותו להופיע בפני בית משפט אזרחי והוא אינו אחראי לפרלמנט הפדרלי. עם זאת, חסינות זו נחשבה בלתי תואמת את סעיף 27 של אמנת רומא של בית הדין הפלילי הבין-לאומי, הקובע כי התפקיד הרשמי לא יפטור אדם מאחריות פלילית על פי החוק.
מסורות
בית המלוכה עדיין שומר על כמה מסורות ישנות, המפורסמת ביותר היא המסורת שמלך הבלגים הופך לסנדק של בן שביעי והמלכה לסנדקית של בת שביעית. לאחר מכן ניתן לילד שמו של הריבון והוא מקבל מתנה מהארמון ומהבורגומאסטר של העיר (ראש העירייה). מסורת דומה קיימת אצל נשיא ארגנטינה והייתה קיימת גם אצל הצאר הרוסי. מסורת נוספת היא קבלת הפנים הטקסית בת מאות השנים שמקבל המלך החדש במהלך הכניסה השמחה, הביקור הרשמי הראשון שלו בעיר מסוימת כמונרך. מסורת זו מיוחסת לדוכסי בראבנט.
תמיכה עממית
התמיכה העממית במלוכה הייתה היסטורית גבוהה יותר בפלנדריה ונמוכה יותר בוולוניה. המפלגה הקתולית הפרו-מונרכית, ומאוחר יותר המפלגה הנוצרית-חברתית, שלטו בפלנדריה, בעוד שבוולוניה המתועשת יותר זכתה לתמיכה רבה יותר מפלגת הפועלים הבלגית ולאחר מכן המפלגה הסוציאליסטית. לדוגמה, במשאל העם של 1950 הצביעו בפלנדריה ברוב מוחץ בעד חזרתו של המלך לאופולד השלישי, בעוד שרוב ולוניה הייתה נגד. עם זאת, בעשורים האחרונים התהפכו התפקידים הללו, שכן הדתיות בפלנדריה פחתה והמלך נתפס כמגן על המדינה מפני בדלנות פלמית וחלוקת המדינה.
משק הבית של המלך
משק הבית של המלך (בהולנדית: Het Huis van de Koning, בצרפתית: La Maison du Roi, בגרמנית: Das Haus des Königs) הוקם מחדש בשנת 2006, והוא מורכב משבע מחלקות אוטונומיות ומוועדת ההיגוי של החצר.
ראש הקבינט של המלך אחראי על הטיפול בעניינים מדיניים ומנהליים ועל קיום היחסים עם הממשלה, האיגודים המקצועיים וחוגי התעשייה. ראש הקבינט מסייע למלך במעקב אחר אירועים אקטואליים, מודיע לו על שינויים בחיי היומיום הבלגיים, מציע ומזמין מבקרים, מסייע בהכנת נאומים ומודיע למלך על התפתחויות בעניינים בין-לאומיים. לרשות ראש הקבינט עומדים סגן, יועץ משפטי, יועץ עיתונות והארכיון. ראש הקבינט המכהן הוא הברון פראנס ואן דייל, לשעבר ראש הקבינט של נשיא המועצה האירופית הרמן ואן רומפוי. ראש משק הבית הצבאי של המלך מסייע למלך במילוי תפקידיו בתחום ההגנה. הוא מיידע את המלך על כל נושאי הביטחון, מדיניות ההגנה, השקפותיהן של המדינות השותפות העיקריות של בלגיה וכל ההיבטים של הכוחות המזוינים של בלגיה. הוא מארגן את קשריו של המלך עם חיל החימוש, מייעץ בתחומי המחקר המדעי והמשטרה ומתאם עניינים עם עמותות פטריוטיות ואנשי צבא לשעבר. משק הבית הצבאי אחראי גם על ניהול מערכת המחשוב של הארמון. דרגתו של ראש משק הבית הצבאי היא גנרל, וכיום מכהן בתפקיד הגנרל ג'ף ואן דן פוט. ראש משק הבית הצבאי נעזר ביועץ, כיום לוטננט קולונל סרז' ואסארט. למשק הבית הצבאי משוייכים גם עוזרי המלך.
נושא הרשימה האזרחית של המלך אחראי על ניהול המשאבים הכלכליים ומשאבי האנוש של משק הבית המלכותי. הוא נעזר במפקד הארמונות המלכותיים, גזבר הרשימה ויועץ הרשימה. נושא הרשימה האזרחית מייעץ למלך גם בתחום האנרגיה, המדעים והתרבות ומנהל את זכויות הציד של המלך. מפקד הארמונות המלכותיים אחראי בעיקר, בשיתוף פעולה הדוק עם ראש הפרוטוקול, על התמיכה הלוגיסטית בפעילויות התחזוקה והניקיון של הארמונות והטירות של בית המלוכה. הוא גם מנהל הציד המלכותי.
ראש הפרוטוקול מופקד על ארגון ההתקשרויות הציבוריות של המלך והמלכה, כגון ביקור קהל, קבלות פנים ונשפים רשמיים בארמון, כמו גם פעילויות רשמיות מחוץ לארמון. הוא נעזר במזכיר המלכה, האחראי בעיקר על הצעת והזמנת הקהלים והביקורים של המלכה.
ראש המחלקה לענייני כלכלה, חברה ותרבות מייעץ למלך בתחומים הכלכליים, החברתיים והתרבותיים. כמו כן, הוא אחראי על תיאום בין משקי הבית והשירותים השונים ועל ארגון ורישום ישיבות ועדת ההיגוי של משק הבית.
ראש המחלקה ליחסי חוץ מיידע את המלך על התפתחויות במדיניות הבין-לאומית, מסייע למלך מבחינה דיפלומטית בביקורים מלכותיים מחוץ למדינה ומכין את קהל המלך בנמל התעופה. הוא גם אחראי על קיום קשרים עם נציגויות דיפלומטיות זרות.
ראש המחלקה לעתירות מופקד על טיפול בעתירות ובקשות לסיוע סוציאלי המוגשות למלך, למלכה או לבני משפחת המלוכה האחרים. הוא גם אחראי על ניתוח ותיאום הטבות המלוכה והפעילויות הנוגעות לחגיגות היובלים.
את ההגנה אישית של המלך ושל משפחת המלוכה, כמו גם את המעקב אחר האחוזות המלכותיות, מספקת בכל עת המשטרה הפדרלית של בלגיה, פרט אבטחה לארמון המלכותי.
המשפחה המלכותית
בני משפחת המלוכה הבלגית, מלבד המלך, מחזיקים בתואר נסיך או נסיכת בלגיה. לפני מלחמת העולם הראשונה, הם השתמשו בתואר הנוסף הנסיך או הנסיכה מסקסה-קובורג-גותה ודוכס או דוכסית סקסוניה, כחברים בבית וטין.
התואר נסיך או נסיכת בלגיה הוא תואר אצולה ספציפי בתוך האצולה הבלגית השמור לבני משפחת המלוכה הבלגית. במקור, הצו המלכותי מ-14 במרץ 1891 שומר את התואר לכל האנשים שמגיעים בקו הזכרי הישיר מהמלך לאופולד הראשון. הצו המלכותי גם העניק אוטומטית את התואר לנסיכות שהצטרפו למשפחת המלוכה הבלגית בנישואים לנסיך בלגיה. צו מלכותי זה תוקן על ידי הצו המלכותי מ-2 בדצמבר 1991, אשר שומר את התואר לצאצאיו הישירים של אלברט השני. הצו המלכותי מ-12 בנובמבר 2015 ביטל את הצו המלכותי משנת 1991 ומגביל את הענקת תואר זה לילדיו ולנכדיו של המלך המכהן ולילדים ולנכדיו של נסיך או נסיכת הכתר. בן או בת הזוג של נסיך או נסיכת בלגיה כבר לא מקבלים את התואר אוטומטית, אך עדיין ניתן להעניק לו או לה את התואר בצו מלכותי על בסיס אישי. לפני כן, כל צאצאיו של אלברט השני היו זכאים לתואר נסיך או נסיכה.
המלך פיליפ (נולד ב-15 באפריל 1960) הוא מלך הבלגים המכהן. הוא נישא, ב-4 בדצמבר 1999, לג'ונקוורה מתילדה ד'אודקם ד'אקוז, אשר הפכה למתילדה, נסיכת בלגיה, יום לפני חתונתם, ולאחר מכן גם קיבלה את התואר דוכסית בראבנט כאשתו של דוכס בראבנט. היא הפכה, מ-21 ביולי 2013, למתילדה, מלכת הבלגים. היא בתם של פטריק ד'אודקם ד'אקוז (נעשה רוזן לפני החתונה) ואשתו, הרוזנת אנה מריה קומרובסקה. למלך ולמלכה ארבעה ילדים:
מפרצון בארן
מפרצון בארן (באנגלית: Barne Inlet) הוא מפרצון שרוחבו כ-30 ק"מ, אליו זורם קרחון בירד.
המפרצון ממוקם בין כף קר וכף סלבורן, בצידו המערבי של מדף הקרח רוס שבאנטארקטיקה.
היסטוריה
המפרצון התגלה על ידי משלחת דיסקברי שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904. המפרצון נקרא על שם סגן מייקל בארן, איש הצי המלכותי הבריטי, חבר המשלחת, אשר מיפה את החוף בו ממוקם המפרצון (וגילה אותו) בשנת 1903.
החייל האמיץ שווייק
החייל האמיץ שוֶוייק (בצ'כית: Osudy dobrého vojáka Švejka za světové války – "עלילות החייל הטוב שווייק במלחמת העולם") הוא רומן סאטירי מאת הסופר הצ'כי ירוסלב האשק, שפורסם לראשונה כספר בשנת 1923.
הספר עוקב אחר עלילותיו של סוחר הכלבים יוזף שווייק, היוצא מביתו עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, בדרכו לחזית (שאליה לא הגיע). הרומן מותח דרך עיניו התמימות-ערמומיות של שווייק ביקורת חריפה על המוסדות השנואים על האשק: הצבא, הכנסייה הקתולית, הבירוקרטיה, המונרכיה האוסטרו-הונגרית וראש לכל, הטבח חסר התוחלת שבמלחמה.
דמותו של שווייק הופיעה בתפקיד שולי בקובץ סיפורים שהוציא האשק בשנת 1911 ובקובץ סיפורים קצר בשם "החייל הטוב שווייק בשבי" שכתב בעת שהותו בשבי הרוסי, אך כתיבת הרומן החלה בפועל רק בשנת 1921, כאשר שב האשק לפראג. האשק השלים לפני מותו ארבעה מתוך ששת כרכי הספר. ידידו קארל ואנייק השלים את הסיפור בשני הכרכים הנוספים, אך התוספת שלו אינה מצורפת לרוב לגרסאות המוכרות של הרומן. את הספר אייר בגרסתו המקורית יוזף לאדה, שציוריו מהווים חלק בלתי נפרד מכל גרסאות הרומן מגרסתו המקורית ועד היום.
מבנה הספר
"החייל האמיץ שווייק" בנוי כרומן פיקרסקי: האפיזודות השונות שבו אינן מתקשרות למסכת עלילתית אחת וקיימות במנותק, כשהחוט המשותף העיקרי הוא דמותו של שווייק החווה את ההרפתקאות השונות. גם בתוך פרקי העלילה, בנויות ההרפתקאות השונות של שווייק משורה של אפיזודות נפרדות, הקיימות כמעט במנותק זו מזו.
מבנה זה של הרומן נבע, ככל הנראה, משיטת הכתיבה של האשק, שהגה את עלילת הסיפורים שכתב תוך כדי כתיבתם. אורך הנשימה של סיפוריו היה של אנקדוטות או סיפורים קצרים, והאשק לא ניסה מעולם לשלב את הדברים בתוך מבנה על כלשהו.
עלילת הספר
חלקו הראשון של הספר, "מאחורי הקווים" מתאר את עלילותיו של שווייק מפרוץ מלחמת העולם הראשונה ועד צאתו לחזית. תחילה, עובר שווייק את מטחנת הגיוס האדירה של האימפריה האוסטרו-הונגרית: הבלש ברטשניידר עוצר אותו ומכריז עליו כבוגד במלכות, ועדה רפואית נותנת לו מעמד של "שוטה מוסמך" משום שקרא בפניה "יחי הקיסר פרנץ יוזף הראשון", בהמשך הוא מאושפז בבית המשוגעים, מושלך משם בחזרה למעצר, מתגייס, מוכרז כ"מתחזה", מאושפז עם שאר הסימולנטים ומשם עובר הישר לכלא הצבאי. עם השלמת הליך החיול, מושך שווייק את תשומת לבו של הכומר הקתולי הצבאי (והיהודי המומר) אוטו כ"ץ והופך לשמשו האישי. על פי האשק, כ"ץ הוא בן דמותו של הארכיבישוף הצ'כי ממוצא יהודי, תאודור קוהן.
אצל כ"ץ חווה שווייק שלל הרפתקאות כשהוא מוביל את הכומר השתוי ממקום למקום, מסייע לו במאבק בנושיו, ואף משיג לו שמן פשתן מספר 2 כחלופה לשמן המיסה, כשזה נדרש לערוך את הטקס בשדה. למרות שירותו היעיל, כ"ץ מפסיד אותו במשחק קלפים לסרן לוקאש. שווייק מלווה לו מאתיים כתרים כדי לרכוש אותו בחזרה, פעולה המצביעה על שביעות רצונו מהשירות אצל כ"ץ השתיין, אך כ"ץ מפסיד גם את הסכום הזה בקלפים ושווייק נאלץ להפוך לשמשו של סרן לוקאש.
כאן, בניגוד לפעולתו היעילה עד כה, מתחיל שווייק לכשול פעם אחר פעם. הוא מחסל את החתול והציפור של לוקאש, שוכב עם אחת ממאהבותיו של הסרן, ולקינוח גונב עבורו כלב שאינו אלא כלבו של האוברסט פרידריך קראוס פון צילרגוט. פעולה אחרונה זו מובילה להתנגשות בין לוקאש ל"שוטה ממדרגה ראשונה" פון צילרגוט והוא נשלח ממנעמי העורף אל החזית.
בחלקו השני של הספר, "בחזית", מתואר שלל האמצעים וההתחכמויות שנוקט שווייק כדי להימנע מהגעה לחזית. תחילה, הוא מושך בידית האזעקה ברכבת וגורם לעצירתה. אחר כך, הוא מתעכב בתחנה עד שהרכבת ממשיכה בדרכה. אז, הוא מכריז כי הוא יוצא לבודיוביצה, לשם אמור הגדוד להגיע, אך פוסע בדיוק בכיוון ההפוך. הוא נעצר, נחשד בבגידה, משתחרר ורק אז, כשהוא מובל ברכבת, מגיע לגדודו.
עם גדודו הוא עובר לקיראהידה ואז לברוק שעל הלייטה. כאן, נפתה הסרן לוקאש לעשות שימוש בשירותיו המפוקפקים של שמשו ושולח את שווייק למסור מכתב אהבהבים שלו לאישה הונגרית נשואה. בדרך אל האישה, עוצר שווייק לשתייה קצרה עם ידידו הטוב, החפר הסלובקי וודיצ'קה. השתייה מתארכת ובמהלכה מתפתחת שיחה ארוכה העוסקת בשנאתו העזה של וודיצ'קה להונגרים באשר הם הונגרים. כאשר הם מגיעים לבית האישה, יוזם וודיצ'קה באופן בלתי נמנע קטטה המונית, המובילה להשלכת שניהם למעצר צבאי. כאשר הם משוחררים מן הכלא ונשלחים ליחידותיהם, נפרדים שווייק וודיצ'קה בהסכמה להפגש בבית המרזח ה"גביע" בנה בויישטי "אחרי המלחמה בשעה שש בערב!".
שווייק משוחרר מן הכלא והופך משמשו של לוקאש לשרת פלוגה 11 בגדוד ה-91 העובר כעת בשטחי הונגריה. גם כאן, הוא מחולל שמות בהגיונו האבסורדי: משני כרכי ספר האמור לשמש קוד צבאי מוצפן, הוא מעביר למפקדי הגדוד רק את הכרך הראשון, בשעה שדווקא הכרך השני הוא הנדרש לצורך הקוד. בדרך, עוסקת העלילה בהרחבה גם בדמותו של הצוער הנלהב והנלעג ביגלר, בבלאון הזללן הכפייתי, במארק הכתבן, בטבח האוקולטיסט, בחודאונסקי הקשר, וכמובן בסגן דוב, המוצג כייצוג המזוקק ביותר של טמטום אזרחי וצבאי. משפט המפתח שלו, "אתה עוד לא מכיר אותי. אתה מכיר אותי מהצד הטוב שלי, אבל עוד תכיר אותי מהצד הרע", הפך משפט מפתח מצוטט מאוד מהספר.
בחלקו האחרון של הספר, "המשך התבוסה המהוללת", נשלחים השלם ואנייק ושווייק לחפש מקומות בפֶלשטין. שווייק, כמובן, מחליט שלא להמשיך עם ואנייק במעלה הגבעה, אלא דווקא ללכת "לאורך הנחל, שם צומחים פרחי זכריני". אחרי הכל, הוא טוען, אין זה חשוב מה מורה המפה כיוון ש"כאן זו סביבה כזאת שכל הדרכים מובילות לפלשטין". הם נפרדים ושווייק רוחץ בנחל, נתקל בשבוי רוסי נמלט, לובש את בגדיו ומייד נופל בשבי יחידה הונגרית מצבא אוסטרו-הונגריה.
שווייק מובל בשיירת שבויים, נחשף כ"מרגל", נידון למוות וניצל בטעות ברגע האחרון, כאשר מיחידתו נמסר כי אכן נעדר אצלם חייל בשם שווייק. שווייק שב לגדודו ושם, אחרי שמילא כרסו בגולאש, נפסק הסיפור לפתע. האשק, שהכתיב את הפרקים האחרונים ממיטת חוליו, מת ולא הספיק להשלים את החלק הרביעי ואת שני החלקים הנוספים שתכנן לכתוב.
הדמויות בספר
כמעט כל הדמויות ב"החייל האמיץ שווייק" מבוססות על דמויות אמיתיות, וברוב המקרים גם בשמן האמיתי. רוב הדמויות בספר הן קריקטורות נלעגות של נפיחות, רפיסות, צביעות וטמטום, כשעיקר חצי הביקורת מכוונים כלפי דמויות של סמכות. ארבע הדמויות היחידות הניצלות באופן חלקי מעטו של האשק הן המתנדב לשנה מארק, שווייק, שלם הפלוגה ואנייק והסרן לוקאש.
דמותו של שווייק והשפעתו
בתחילת כתיבת הרומן, לא ראה בו האשק דבר החורג ממסכת הסיפורים הקצרים הרבים שכתב קודם לכן. השינוי הפנימי והחיצוני בתפישת חשיבותו של הרומן בא כאשר מקס ברוד, מגלהו של פרנץ קפקא, כתב על החוברות הראשונות של שווייק והשווה אותן לענקי סאטירה כרבלה וסרוואנטס. האשק, כפי שכותבת רות בונדי באחרית הדבר לתרגום העברי, הגיב על כך באמירה: "עד עכשיו הייתי אפס. אבל עכשיו, כשיהודי לוקח אותי לידיים, עוד תראו מה שיצא ממני".
שווייק של האשק הוא השורד המושלם: הוא אינו אומר "לא", אינו מתחמק, ולעולם אינו מנסה להתמודד מול מעניו. כניעה היא דרך ההישרדות היחידה בעולם שנטרפה דעתו. נשקו היחידי של שווייק הוא חיוכו התמים, ה"מודיע בהכנעה" התמידי שלו, ונכונותו לבצע כל הוראה שתנתן לו עד קצה גבול האבסורד.
הוא נכון תמיד להכריז על עצמו "אידיוט מושלם" ו"שוטה מוסמך", בדיוק כפי שקבעה הוועדה הרפואית שבדקה אותו, אף שבקשריו עם אנשים שונים, ובייחוד אלו שאינם ממונים עליו, הוא מפגין בדרך כלל גישה מעשית, ועורמה מופלגת. כך, הוא מצליח להערים היטב על הבלש ברטשניידר, אחרי שזה עצר אותו בפעם הראשונה, ואף מוכר לו שורה של מפלצות מעורבות על תקן כלבים גזעיים; כך הוא מפגין בקיאות בהלכות מרמה בגנבה ומכירה של כלבים; וכך הוא יודע כיצד לסכל את כל מזימותיו של הסגן דוב.
דמותו של שווייק, האידיוט התמים שציותו המושלם חושף את טמטומה של המערכת הביורוקרטית שבתוכה הוא מצוי ואת חוסר התוחלת המוחלט שבמלחמה, הפכה לסמל החייל הקטן, הנופל קרבן למסע מלחמה חסר פשר, שאין לו נגיעה כלשהי אליו. עלילותיו של שווייק שימשו בסיס רעיוני גם למספר רומנים סאטיריים אנטי-מלחמתיים, ובהם אולי "הרפתקות החייל איבן צ'ונקין" של ולדימיר ווינוביץ' ו"מלכוד 22" של ג'וזף הלר.
תרגומים לעברית
"החייל האמיץ שווייק" תורגם לעברית מספר פעמים. התרגומים הראשונים לא היו מלאים ולא נעשו מהמקור הצ'כי אלא מתרגומים גרמניים והונגריים של הספר. התרגום הראשון, מעשה ידיו של מרדכי אבי-שאול, יצא לאור בספריית פועלים בשנת 1952. פעם נוספת תרגם את הספר, עד סוף חלקו השלישי, חיים אמיר, והוציאו בהוצאת "לדורי" בשנת 1967. חלקו הראשון של הספר תורגם בידי יאיר הורביץ ונחום כהן (מבולגרית) ופורסם בכתב העת "סימן קריאה" בשנת 1979. תרגום מלא בשני כרכים מהמקור הצ'כי עשו רות בונדי וחיים איזק, והוא ראה אור ב-1980 בהוצאת זמורה ביתן מודן. תרגומים לעיבודים תיאטרוניים ורדיופוניים נעשו על ידי אביגדור המאירי, נחמן בן-עמי ועמוס קינן (ראו להלן).
שווייק בתיאטרון בישראל
"החייל האמיץ שווייק" הופק כהצגה לתיאטרון עוד בימי חייו של האשק וזכה מאז לעשרות עיבודים. בישראל הועלתה כבר בשנת 1935 הצגה שהופקה על-פי הספר בתיאטרון האהל. ההצגה, שהתבססה על עיבוד של הספר למחזה על ידי מקס ברוד, בתרגומו של אביגדור המאירי, זכתה להצלחה עצומה, במיוחד בזכות משחקו של מאיר מרגלית, שנתפש בעיני רבים כמגלם המושלם של שווייק. ההצגה הועלתה במשך עשרות שנים. ביולי 1960 עלתה הצגת ה-700 ב"אהל". בסך הכל עלה המחזה באהל בכיכובו של מאיר מרגלית 850 פעמים. לאחר שתיאטרון האהל נסגר, הועלתה ההצגה שוב בכיכובו של מרגלית בתיאטרון "עידן" החל משנת 1971. בפברואר 1972 שיחק מרגלית את שוויק בפעם ה-900.
בשנת 1982 הועלתה הצגה בבימוי עדנה שביט ב"תיאטרון השלישי", בכיכובו של גדי יגיל.
בשנת 1995 הועלתה ההצגה בתיאטרון הבימה, בתרגומו ובעיבודו של עמוס קינן, כשאת דמותו של שווייק מגלם שלמה בר אבא.
בספטמבר 2013 הועלתה ההצגה שוב בתיאטרון הבימה, בשיתוף פעולה עם תיאטרון חיפה, הפעם בעיבודו של יוסף אל-דרור, כשאת דמותו של שוויק מגלם אבי קושניר.
סופיה ברהה
סופיה ברהה (בדנית: Sophia Brahe;24 באוגוסט 1556–1643), הייתה אסטרונומית דנית, שעסקה גם בבוטניקה, ביולוגיה, גידול והכלאת צמחים ולמדה כימיה ורפואה. היא התפרסמה בכך שסייעה לאחיה טיכו ברהה בתצפיות ובמדידות שערך במסגרת המחקר שלו באסטרונומיה. כמו כן, כתבה את ההיסטוריה של אילנות היוחסין של משפחות אצולה דניות מתקופות מוקדמות.
חייה
סופיה ברהה נולדה בשנת 1556 בטירת קנוטסתורפ, בפרובינציה סקונה, דנמרק, האחרונה מבין עשרת ילדיהם של אוטה ברהה, יועץ למלך דנמרק, ובאטה בילה שהייתה הבכירה בין נשות החצר של מלכת דנמרק, סופיה ממקלנבורג-גיסטרו, ושמשה כגבירה אשר על הגלימות של המלכה. אחיה הגדול, המבוגר ממנה ב-10 שנים היה האסטרונום טיכו ברהה.
סופיה החלה לסייע לאחיה בתצפיותיו האסטרונומית כבר בשנת 1573, וביקרה תכופות במצפה הכוכבים אורניבורג (Uranienborg) שהקים אחיה על האי ון (Hveen) שהיה שייך אז לדנמרק. עבודתם המשותפת של האח והאחות שימשה בסיס למחקר המודרני על תנועת כוכבי הלכת. טיכו ציין שהוא לימד את סופיה בוטניקה וכימיה, ויעץ לה לא ללמוד אסטרונומיה, אך הוא התגאה בכך שהיא למדה אסטרונומיה בכוחות עצמה מתוך ספרים בגרמנית ובלטינית. משפחתה התנגדה לעיסוק של שני האחים במדע כי הדבר מחשב עיסוק שאינו ראוי לבני אצולה, אך כדברי טיכו, סופיה הייתה נחרצת בדעתה.
ב-1576 בהיותה בת 20, נישאה סופיה לאוטו ת'וט (Otto Thott) בן ה-33. לשניים נולד ילד בשם טאגה ת'וט (Tage Thott) ב-1580. ב-23 במרץ 1588, אוטו ת'וט מת. לאחר מותו, גידלה סופיה את בנם וניהלה את אחוזתו באריקסהולם (Ericksholm) ברווחה עד שבנם הגיע לבגרות ויכול היה לקבלה לאחריותו. במהלך אותן השנים היא הפכה לבוטניקאית ובנוסף המשיכה בלימודי כימיה ורפואה והקימה באריקסהולם גנים. את לימודי הכימיה והרפואה הגשימה על פי תפיסתו של פאראצלסוס, רופא, אלכימאי ואסטרולוג שווייצרי מראשית המאה ה-16, שנחשב לאחד מאבותיה של הרפואה המודרנית. היא גם המשיכה לעזור לטיכו ברהה בתיעוד מיקומיהם של כוכבי הלכת וליצור הורוסקופים.
במהלך ביקוריה במצפה הכוכבים אורניבורג, פגשה סופיה באריק לאנגה (Erik Lange) אציל, אמיד ומשכיל שהתעניין מאוד באלכימיה ובמיוחד בייצור זהב. וב-1590 השניים התארסו. לאנגה השתמש במרבית הונו למימון הניסויים שערך באלכימיה ונאלץ לחמוק מנושיו ולנסוע לגרמניה לחפש פטרון למחקריו. דבר זה דחה את נישואי הזוג וסופיה המתינה לו 11 שנה בהן המשיכה לגדל את בנה. היא ניסתה לעזור ללנגה כספית ומישכנה את אריקסהולם אצל אחיה סטין ברהה (Steen Brahe). כאשר בנה גדל ויצא ללימודים מחוץ לדנמרק, החליטה סופיה להצטרף ללנגה. היא מצאה אותו בהמבורג חסר כל. השניים נישאו בסופו של דבר ב-1602 באקנפרדה (Eckenförde).
סופיה ואריק לנגה חיו בעיר זו בעוני מרוד למשך זמן מה ובאותה תקופה כתבה סופיה לאחותה מרגרטה ברהה (Margarethe Brahe) מכתב שבו תיארה את חיי העוני שאילצו אותה להגיע לחתונתה לבושה בגרביים קרועים ולהחזיר את חליפת החתונה של בעלה למשכונאי, אחרי החתונה. במכתב זה היא מביעה כעס על משפחתה על כך שנמנעו ממנה כספים המגיעים לה ומשום שלא קיבלו את בחירתה ללמוד מדעים.
ב־1613 מת אריק לנגה, שהתגורר בפראג מאז שנת 1608. סופיה ברהה תכננה להיקבר בפראג גם היא ואף מימנה את שיפוץ הכנסייה המקומית, איבטופטה, (Ivetofta kyrka), אך ב-1616 חזרה לדנמרק ומכסה ארון הקבורה שלה נותר עד היום בכנסייה ללא שימוש. עם שובה לדנמרק היא התמקמה בעיר אלסינור (Helsingør). את שנותיה האחרונות הקדישה לכתיבת ההיסטוריה הגנאלוגית של משפחות אצולה דניות. כתביה נמצאים עד היום בספריית אוניברסיטת לונד (Lund).
סופיה ברהה מתה ב-1643 באלסינור ונקברה עם משפחת ת'וט בקריסטיאנסטד (Kristianstad), בכנסיית טרפלדיגהטס (Trefaldighets kyrka). לאחר כמה שנים העביר טאגה, בנה של סופיה, את גופתה לקבורה במאוזולאום המשפחתי ליד כנסיית טורלוסה (Torrlösa). המאוזולאום נהרס בשנת 1862, אבל ב-1914 הונחה אבן זיכרון על המקום בו היה קבור ארונה.
יחסו האוהד של טיכו ברהה לאחותו
עיקר הידע שיש היום על סופיה ברהה נובע מכתבי אחיה, טיכו ברהה. מדבריו עולה כי למרות הפרשי הגיל הגדולים, היחסים ביניהם היו קרובים מאוד והם חלקו תחומי עניין רבים, שבחלקם הוא שלט טוב יותר ובחלקם היא. למשל: אסטרונומיה ואסטרולוגיה היו תחומים שטיכו שלט בהם ואילו כימיה, בוטניקה, היסטוריה וגנאלוגיה היו התחומים בהם שלטה סופיה. בשל הרפורמציה הפרוטסטנטית שהתרחשה בדנמרק ב-1536, האריסטוקרטים שרצו לעסוק בלמידה ומחקר נאלצו לעשות זאת בבתיהם וכך עשו גם טיכו וסופיה. טיכו מספר על כישוריה האינטלקטואליים של אחותו במאמר שכתב, ככל הנראה ב-1594. הוא עשה זאת כדי להסביר את הסיבה לכך שהוא צירף מכתב של סופיה לכרך השני של ההתכתבויות המדעיות שלו, שכן, זה היה מאוד חריג להתייחס לאישה כאל מדענית רצינית. בסופו של דבר הכרך לא פורסם והמכתב המדעי של סופיה אבד, אבל נותר המאמר עליה (Christianson).
טיכו ברהה כתב כי: "יש לי אחות ששמה סופיה, שהתאלמנה מאציל טוב ומכובד לפני שש שנים. היא הייתה אז די צעירה והייתה יכולה ליהנות מהטיפול בבנה היחיד... והיא התחילה לחפש עיסוקים שיסיחו את דעתה ויעודדו אותה... קודם כל, באריקסהולם הבית שלה בסקנה, שהיה בנוי כטירה מבוצרת, היא הקימה גן נפלא ויפהפה שלא היה כדוגמתו בחלק צפוני זה של העולם... אחרי כן... היא התחילה לעסוק בכימיה (מדובר על כימיה פארצלזסיאנית, במטרה להכין תרופות)". טיכו ממשיך, "כאשר גם עיסוקים אלה לא הצליחו למלא את השאיפות הרוחניות שלה... היא התחילה לעסוק בהתלהבות גדולה בחיזוי אסטרולוגי על בסיס הורוסקופים... אני בעצמי עסקתי בתחומים אלה, אם כי יותר בפירונומיקה (כימיה פאראצלזסיאנית, Chrisianson) מאשר בבוטניקה, תחום שהיא הבינה בו טוב מאוד בעצמה. תמכתי בה ויעצתי לה ככל שהיא ביקשה, אבל לגבי ניחושים אסטרולוגיים הזהרתי אותה להימנע מכך, כדי שלא תעסוק בנושאים מופשטים מדי ומסובכים ליכולותיה הנשיות. אבל היא, עם הנשמה האינסופית שלה וביטחון עצמי גדול בכך שאינה נופלת בכישוריה האינטלקטואליים מאף גבר, דווקא השקיעה את עצמה ביתר שאת בלימודיה ותוך זמן קצר למדה את העקרונות הבסיסיים של האסטרולוגיה. היא למדה מתוך ספרים שחלקם בלטינית, אותם דאגה לתרגם לדנית על חשבונה וחלק מספרים בגרמנית (כי יש לה שליטה מצוינת בשפה). כשראיתי את זה, הפסקתי להתנגד לרצונותיה ורק יעצתי לה להתמתן קצת בהמשך לימודיה."
תרומתה
עבודתם המשותפת של סופיה וטיכו ברהה ייצרה במשך כמה עשורים את מאגר הנתונים המדויק ביותר עד זמנם, שכלל את מיקומיהם של כוכבי הלכת בעידן שלפני המצאת הטלסקופ. משום שלא היה מקובל להתייחס לנשים כאל מדעניות רציניות אין כמעט תיעוד של פועלה של סופיה ברהה ולא ידוע בוודאות מה התרומה של כל אחד מהם לתחום, אם כי ברור שעבדו יחד.
הספר שחיברה, על ההיסטוריה של הגנאלוגיה של משפחות אצולה דניות, שיצא לאור ב-1626, עדיין נחשב היום כמקור מידע משמעותי על ההיסטוריה המוקדמת של האצולה הדנית.
Idol
Idol (בעברית: אֱלִיל) הוא סינגל שהוקלט על ידי להקת הקיי-פופ הקוריאנית BTS, ביחד עם הראפרית הטרינידדית ניקי מינאז', מתוך אלבום האוסף, Love Yourself: Answer. השיר יצא לאור ב-24 באוגוסט 2018, כסינגל הראשון והיחיד מתוך אלבום האוסף.
השיר הגיע למקום ה-11 במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי באנג סי-היוק, רומן קמפולו, פידוג, RM, אלי טמפוסי וניקי מינאז' והופק על ידי פידוג. במקור, יצא השיר כבר ב-24 באוגוסט 2018, בגרסה קוריאנית ובהמשך בשנת 2019, יצא לאור מחדש בגרסה יפנית, תוך שיצאה גרסה בה מתארחת ניקי מינאז'.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-24 באוגוסט 2018, ביום צאתו כסינגל, תוך ששבר שיא היסטורי בכך שצבר למעלה מ-43 מיליון צפיות בפחות מיממה. הקליפ זכה להצלחה בינלאומית ונחשב לאחד מהקליפים הנצפים ביותר בכל הזמנים.
נכון למאי 2022, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-1.1 מיליארד צפיות.
הערות שוליים
undefined
לילי
לילי (באנגלית: Lili) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1953. התסריט מבוסס על סיפור קצר מאת פול גאליקו בשם "האיש ששנא אנשים". בעקבות הצלחת הסרט הרחיב גאליקו את הסיפור הקצר לרומן בשם "אהבת שבע הבובות". ב-1961 הופק מחזמר המבוסס על תסריט זה בשם "קרנבל".
תמצית הסרט היא על יחסים רגשיים בין נערה תמימה (לסלי קארון) לבובנאי (מל פרר) המובעים בתיווך של ארבע בובות.
הסרט זכה בפרס אוסקר למוזיקה הטובה ביותר בקטגוריה של סרט דרמטי או קומי.
כן היה מועמד לאוסקר בקטגוריה הבמאי הטוב ביותר, השחקנית הטובה ביותר (לסלי קארון), הצילום הטוב ביותר, התסריט הטוב ביותר, העריכה הטובה ביותר והעיצוב האמנותי הטוב ביותר.
השיר "היי לילי היי לו" הפך ללהיט בקולותיהם של לסלי קארון ומל פרר. בישראל נכתבו לו מילים עבריות על ידי מרים תמיר והוא נקרא "לילי בת הגליל". גם חיים קינן כתב מילים לשיר הזה.
תקציר העלילה
לילי, נערה יתומה בת 16 מגיעה מעיירה קטנה לעיר הגדולה פריז וכל רכושה נמצא במזוודה. היא מחפשת כתובת של חבר של אביה המנוח כדי שייתן לה עבודה אך מסתבר לה שהוא נפטר.
היא ממשיכה לשוטט ונכנסת לחנות. החנווני מוכן לקבלה לעבודה אך מתחיל להטרידה מינית היא בורחת ממנו וברגע המתאים נכנס לחנות בחור יפה המציג את עצמו בתור מארק הקוסם (ז'אן-פייר אומון). לילי יוצאת לרחוב והולכת בעקבות מארק וחבריו ביניהם הבובנאי פול ברטאלט, מגיעה אתם ללהקת הקרנבל ומבקשת עבודה. היא מתקבלת לעבודה כמלצרית אך מפוטרת תוך זמן קצר כי היא מתבוננת כל הזמן בקסמי המופע של מארק עם העוזרת הסקסית שלו רוזלי (ז'ה ז'ה גאבור), במקום לבצע את תפקידה כמלצרית.
בייאושה היא מתחילה לעלות על סולם במטרה להתאבד. לפתע היא שומעת שהבובות קוראות לה. היא מתחילה בשיחה עם ארבעתן:"גולו" הענק הפחדן, "מרגריטה" הבלרינה, "רינאלדו" השועל הערמומי ו"ראש גזר" החצוף. הבובות מעודדות אותה והיא שרה איתן את "היי לילי היי לו".
חברי הלהקה נאספים סביבה, נהנים מהשיחה ומחליטים לשבץ את לילי והבובות בהופעה. לילי בינתיים מתאהבת במארק אך הוא מודיע לה כי הוא מתכוון לשאת את מרגריטה ולעזוב את הלהקה. לילי מחליטה גם היא לעזוב את הלהקה. פול היה רקדן מפורסם בעבר אך נפצע במלחמת העולם השנייה ונותר צולע לפיכך הוא ממורמר ומתקשה להביע רגשות. הוא מאוהב בלילי ובאמצעות הבובות מנסה לשכנע אותה לא לעזוב אך לשווא.
שני אמרגנים ידועים מתרשמים מהופעותיה של לילי והבובות ומציעים לפול חוזה הופעות אך לילי עוזבת. בדרכה היא מדמיינית שהבובות הולכות אתה ומתחילה לרקוד אתן עד שלפתע היא רואה בדמיונה את פול המחבק אותה ומתרחק ממנה. היא מבינה שמקומה בלהקה עם פול, רצה בחזרה ונופלת לזרועותיו. הם מתנשקים והבובות מוחאות כפיים.
2008 במוזיקה
בערך זה מצוינים אירועים שהתרחשו במהלך שנת 2008 ונוגעים לעולם המוזיקה.
עשרת האלבומים הנמכרים ביותר
ע"פ הניו יורק טיימס
פרסים מוזיקליים
טקס גראמי ה-50 האירוויזיון ה-53 טקס פרסי ה-MTV (אירופה) המצעד הבינלאומי השנתי של גלגלצ המצעד העברי השנתי של רשת ג' המצעד העברי השנתי של גלגלצ פרסי אקו"ם
אופרה
פרמיירות מרכזיות
ג'אז
אלבומים מרכזיים שיצאו
מוזיקה קלאסית
יצירות\ אלבומים שיצאו
מכפיל רווח
מכפיל רווח (באנגלית: Price–earnings ratio; יחס מחיר לרווח) הוא אינדיקטור כלכלי המשמש בהערכת שווי של חברות. מכפיל הרווח (נקרא בקיצור גם "המכפיל") מוגדר כיחס בין שווי השוק של החברה לבין הרווח הנקי השנתי שלה:
. דרך שקולה לקבל את היחס היא לחלק את מחיר המניה ברווח למניה.
מכפיל הרווח הוא יחס פיננסי המשמש להערכה, שנועד לבדוק את מחיר החברה, והוא כלי בסיסי מאוד לבדיקה ראשונית של כדאיות הקניה של החברה. הוא יכול להראות האם החברה נסחרת במחיר נמוך או גבוה מהשווי האמיתי שלה. כמובן שאי אפשר להשתמש רק בו ויש לבדוק גם את יציבות החברה כי ייתכן והמכפיל נמוך מפני שרווחיות החברה צפויה לרדת או שבחברה מגולם סיכון גבוה.
שיטת היוון תזרימי מזומנים
נאמר שבכוונתך לקנות דירה. באפשרותך לבנות תחזית של תזרימי המזומנים שינבעו מהדירה, קביעת שיעור היוון אשר משקף היטב את הסיכון שטמון בה ולהוון את תזרימי המזומנים הצפויים מהדירה. למשל, עבור דירה ששכר הדירה החודשי שהיא צפויה להניב עומד על 4,000 ש"ח שיצמחו ב-2% מדי שנה, הוצאות תחזוקה חודשיות בגובה 100 ש"ח ושיעור ההיוון של 7%, מחיר הדירה יהיה:
שיטת ההערכה היחסית
דרך נוספת, נפוצה יותר, היא להשוות את הדירה הפוטנציאלית לדירות אחרות דומות במאפייניהן. נוכל למשל למצוא את המחיר המתאים למ"ר באזור בו אנו מחפשים דירה ולהכפיל ערך זה בשטחה של הדירה הפוטנציאלית. נניח כי המחיר הממוצע למ"ר באזור המבוקש הוא 10,000 ש"ח ונדון בשני סוגי דירות. האחת, שטחה 90 מ"ר והיא ממוקמת מעל צומת סואן במיוחד, ודירה שנייה, ששטחה 85 מ"ר והיא ממוקמת בסביבה שקטה יותר. לפי שיטת המחיר הממוצע למ"ר, מחירה של הדירה הראשונה צריך להיות 900,000 ש"ח ומחירה של השנייה 850,000 ש"ח. המציאות בשטח שונה במעט: המחיר המבוקש עבור הדירה הרועשת הוא 750,000 ש"ח והמחיר המבוקש עבור הדירה השקטה יהיה 1,000,000 ש"ח. המחיר למ"ר עבור כל דירה הוא:
מקובל להאמין שבשוק משוכלל, יתומחרו החסרונות של הנכס הפחות אטרקטיבי כך שהמחיר שלו למ"ר יהיה נמוך יותר. לכאורה, מחירו מפתה אולם ניתוח מעמיק של מאפייני הנכס יגלה את הסיבה לאותו תמחור אטרקטיבי. באופן מעשי, שוק משוכלל לא מתקיים לרוב, והקונים אינם רציונליים, ולכן תופעות כאלה יכולות בהחלט להתקבל.
דוגמה נוספת
נניח שברצוננו לנתח את מניית חברת שטראוס, ומכפיל הרווח שלה שווה ל-6, בעוד מכפיל הרווח הממוצע בענף (המכפיל הענפי) עומד עד 10. על פניו נראה שהחברה מתומחרת מתחת לשוויה הכלכלי, אך מאידך ייתכן ומחיר השוק שלה כבר מגלם ציפיות מתונות ביחס לביצועיה העתידיים. ישנו צורך בניתוח מעמיק של עסקי שטראוס כדי להחליט האם מדובר בהשקעה אטרקטיבית או רועשת. שיטת הערכת השווי היחסית מניחה כי גם אם השוק טועה בתמחור נכסים בודדים, הוא צודק בממוצע, ולכן המכפיל הממוצע בענף מהווה אמצעי טוב לחישוב השווי ה"נכון" של נכס כלשהו. מכיוון ששיטת ההערכה היחסית מתבססת על ההנחה שכל הנכסים זהים, עלינו לבצע תיקונים או התאמות לנתונים שבידינו כדי לוודא שזה אכן כך. עבור הדירה בה עסקנו קודם לכן, נעדיף למצוא את המחיר הממוצע למ"ר לדירות בעלות מאפיינים דומים ככל האפשר, בייחוד כאלה שעלולה להיות להם השפעה מהותית על מחירה של הדירה. בדוגמה עם שטראוס, נוודא שאכן הממוצע הענפי לוקח בחשבון רק חברות שאכן דומות לשטראוס בפעילותן ולא את כל החברות תחת ענף "תעשייה" ותת ענף "מזון" בסיווג הבורסה – וידוא שלא בוצע על ידנו, לצורכי ההמחשה. בעוד ששיטת היוון תזרימי המזומנים מעריכה את שוויה של חברה על סמך יכולתה להפיק תזרימי מזומנים בעתיד תוך התחשבות בסיכון הגלום בפעילותה, שיטת ההערכה היחסית מעריכה את שוויה של חברה על סמך התמחור שהשוק נותן לחברות דומות. לכאורה, ניתן לומר כי בסביבה בה השוק מתמחר את הנכסים בצורה שגויה, נאמר כלפי מעלה, שיטת ההערכה היחסית מאבדת מהאפקטיביות שלה שכן כל ניתוח שנבצע יניב ערכים מוטים כלפי מעלה. יחד עם זאת, האם בשיטת היוון תזרימי מזומנים אין סכנה שבסביבה מנופחת נניח הנחות אופטימיות מדי?
חישוב מכפיל הרווח
מובן ששוויה הפנימי של החברה לא יכול להיקבע על ידי גורמים תנודתיים כגון המכפיל הממוצע בענף או הרווח בשנה האחרונה. כדי לקבל תוצאה נכונה, יש לגלם במכפיל וברווח את עיקר התובנות שלנו בנוגע לפעילות החברה. המתודולוגיה לחישוב שווי החברה תהיה אפוא:
1. קבע את המכפיל המייצג של החברה – משקיעים שאינם מתוחכמים נוהגים לקבוע את המכפיל הממוצע בענף כמכפיל המתאים לתמחור החברה אותם הם מעריכים. זו הנחה נכונה כל עוד החברה דומה במאפיינה לחברות שקיימות בענף, אך במידה ולא, השימוש במכפיל הענפי כמכפיל המייצג יוביל לשווי פנימי מוטה. חלק מההבדלים, דוגמת גובה המינוף, ניתנים לזיהוי בקלות, וחלקם, כמו סיכון הפעילות, הם איכותיים יותר במהותם ודורשים הבנה טובה של עסקי החברה. לכן, צריך להבין את ההבדלים שבין החברה לשאר הענף ובמקרה הצורך לבצע התאמות (כלפי מעלה או מטה) למכפיל המייצג שלה.
2. כפול ברווח המייצג של החברה – מכיוון שאנו רוצים לאמוד את שוויה הכלכלי האמיתי של החברה, ייתכן ושימוש ברווח מהשנה הנוכחית יניב תוצאה מוטעית, בהתאם למומנטום בו החברה נמצאת ברגע זה. באופן כללי, אנו נשאף להשתמש ברווח הממוצע בשנים האחרונות, כזה שכולל שנים טובות ורעות גם יחד. בנג'מין גראהם, מחלוצי תורת השקעות הערך בעולם, המליץ לעשות שימוש ברווח הממוצע על פני 3, 5 ולעיתים 10 השנים האחרונות, בהתאם לאורך מחזור החיים העסקי של החברה. השימוש ברווח הממוצע הוא הסיבה המרכזית לכך ששיטת המכפילים איננה מתאימה לחברות שנמצאות בשלב הצמיחה הראשוני שלהן, או חברות שתוצאותיהן ההיסטוריות אינן מעידות על העתיד שצפוי להן.
3. הכפלת המכפיל המייצג ברווח המייצג אמורה להניב לנו את שוויה הפנימי של החברה. מומלץ להשוות את התוצאה שקיבלנו לשווי השוק של החברה ולרדת לעומקו של השוני, אם קיים כזה.
שימושים
השימוש הנפוץ במכפיל הרווח הוא להשוואה בין מחירי מניות של חברות מאותו ענף, וכאינדיקטור לתמחור חברות פרטיות. בשוק ההון, כבסיס להחלטות השקעה, משתמשים במכפיל כבסיס לאינדיקטורים מתוחכמים יותר כגון מכפיל PEG – היחס בין המכפיל לצמיחה הצפויה ברווחי החברה, ומודלים שונים להשקעת ערך כגון המודל של בנג'מין גראהם. החלטת השקעה המבוססת על המכפיל כמספר בלבד נחשבת פשטנית מדי, ואולם מחקרים ארוכי טווח על שוק המניות האמריקאי העלו כי השקעה במניות בעלות מכפילים נמוכים הניבה תשואה גבוהה יותר מאשר השקעה במניות בעלות מכפילים גבוהים.
למכפיל הרווח יתרונות וחסרונות. היתרונות מתבטאים בעיקר בפשטות שלו – השימוש בו לא מצריך הרבה ידע בניתוח חברות, ודורש מעט נתונים כקלט בנוסחה. החסרונות נובעים מהיתרונות – בדיקת התמחור על פי מכפיל רווח בלבד היא פשטנית מדי; היות שאינה בודקת את ביצועי החברה, היא מתעלמת ממידע רב שמשפיע על שווי החברה. כמו כן, הרווח אינו בהכרח מייצג את ההחזר לבעלי החברה, כיוון שאינו לוקח בחשבון את ההשקעות של החברה בפעילותה; הרווח לא יכול לבוא כתחליף לתזרים המזומנים החופשי (Free Cash Flow). כמו כן, לא ניתן להשתמש במכפיל רווח כאשר החברה מפסידה, כיוון שבמקרה זה מתקבל מספר שלילי שהוא חסר משמעות.
גורמים משפיעים על מכפיל הרווח
ע"פ מודל הצמיחה של גורדון שווי השוק של מניה צריך להיות הערך הנוכחי של סך הדיבידנדים שהמחזיק בה עתיד לקבל במהלך אינסוף התקופות הבאות. נוכל לחשב את מחיר המניה כיום (תקופה 0) תוך שימוש בדיבידנד הצפוי בתקופה הבאה (תקופה 1), מחיר ההון העצמי שלה ושיעור הצמיחה החזוי עד אינסוף:
הדיבידנד בתקופה הבאה הוא למעשה הדיבידנד מהתקופה הנוכחית כפול שיעור הצמיחה הקבוע. נחלק את שני צדי המשוואה ברווח החברה למניה בתקופה הנוכחית (תקופה 0):
היחס הוא היחס בין הרווח הנקי של החברה לבין מה שהיא מחלקת מתוכו בסופו של דבר. אנו מכנים יחס זה בשם "יחס החלוקה של הדיבידנדים", או Payout Ratio (בקיצור: PR). התוצאה היא:
ע"פ המשוואה האחרונה, ניתן לראות כי הגורמים המשפיעים על מכפיל הרווח הם:
מכפיל הרווח מראה את ציפיות המשקיעים מרווחי החברות, והתמונה ההיסטורית שלו נעה בין אופטימיות לפסימיות. אם התקופה ההיסטורית הממוצעת שבה המשקיעים מצפים להחזר ההשקעה היא 14.5 שנים, הרי שמכפיל רווח נמוך מכך מצביע על פסימיות (רווחי החברות צפויים לרדת), ולהפך- מכפיל רווח גבוה מכך מצביע על אופטימיות (רווחי החברות צפויים לעלות).
מובן שהשאיפה של כל משקיע היא שהמניות שהוא קונה יחזירו את ההשקעה לפחות בתקופה שבה אג"ח יחזיר את עצמו. השיקולים שמלווים את המשקיע הם גם הגידול ברווחיות של החברה. כשחברה נסחרת במכפיל רווח גבוה המשקיעים מצפים שרווחי החברה יגדלו, ובהתאם לכך המכפיל יקטן וכך גם מספר השנים שבהם היא תחזיר את ההשקעה. למשל, אם מכפיל הרווח גבוה פי 2 ממכפיל הרווח של האג"ח הרי שכדי שההשקעה תוחזר באותו הזמן הרווח של החברה צריך לגדול לפחות פי 2 (כיוון שקשה מאוד להגדיל את הרווח פי 2 תוך שנה אז בסופו של דבר הרווח אמור להיות יותר גבוה). אם החברה נסחרת במכפיל רווח קטן ממכפיל הרווח של האג"ח כנראה המשקיעים מצפים לירידה ברווחי החברה. אם בניתוח שערכנו לרווחיות החברה נגיע למסקנה שהרווח עתיד לעלות והחברה נסחרת במכפיל נמוך, הרי שאנו בעצם קונים חברה "בהנחה" – מתחת לשווי הפנימי שלה. בטווח ארוך מחיר המניות שואף להתקרב לשווי הפנימי שלהן לכן יש יסוד סביר להניח שמחיר המניה בטווח הארוך יעלה. כמו כן קניית חברה ב"זול" מורידה את הסיכון שאנו לוקחים כיוון שקיימת "רשת ביטחון" – גם אם הרווחים ירדו המחיר שבו קנינו כבר היה נמוך וסביר להניח שמחיר המניה לא ירד.
הסטטיסטיקה בישראל
התרשים הבא מציג את התפלגות מכפיל הרווח הנקי בישראל נכון לשנת 2010, כאשר הרווח הנקי הוא הרווח הממוצע בשנים 2008-2010:
המשבר הפיננסי שפרץ בשלהי שנת 2008 גרם ל-43% מהחברות שנכללו במדגם להציג ממוצע שלילי של רווח נקי על פני השנים 2008-2010, כאשר שני הגורמים המרכזיים לכך הם ההאטה בפעילות ושערוכים שהתבצעו בהתאם לדרישות התקינה החשבונאית הבינלאומית. ככלל, כאשר ניתן גם לבנות קבוצת השוואה טובה בעלת שונות נמוכה, המכפיל הממוצע לעולם יהיה עדיף על זה החציוני, אך במקרים בהם לא ניתן – נשתמש במכפיל החציוני. השוני הגדול בין המכפילים הממוצעים בשלוש הקבוצות מדגיש את הצורך שבשימוש במכפיל החציוני כאשר קיימת שונות גבוהה בקבוצת ההשוואה מאחר שהוא פחות רגיש לתצפיות קיצוניות.
יוחנן בן-יעקב
יוחנן בן-יעקב (נולד בד' בטבת ה'תש"ו, 8 בדצמבר 1945) הוא איש חינוך ופעיל ציבור בציונות הדתית, איש הגות וחוקר ארץ ישראל, ובמיוחד גוש עציון. חיבר ספרים על גוש עציון, השומר הדתי ומחלקת הל"ה.
ביוגרפיה
בן-יעקב נולד בכפר עציון, בנם של וסימה קלפהולץ. אביו ודודו נפלו בשנת 1948 בקרבות על הגנת גוש עציון (דודו, שלמה, היה מחללי שיירת העשרה. אביו, יעקב, נפל בקרב האחרון בכפר עציון, ביום ד' באייר תש"ח, 13.5.1948). בעקבות זאת שינה את שם משפחתו, מקלפהולץ לבן יעקב, על שם אביו.
הוא נמנה עם הגרעין שהקים את קיבוץ עלומים. במלחמת ששת הימים לחם באזור קיבוצו, שהיה קרוב לחזית הקרבות ברצועת עזה. יום למחרת המלחמה שב לסייר בחורבות כפר עציון. נמנה עם קבוצת ילידי כפר עציון, ובהם חנן פורת, שיישבה מחדש את המקום. פורת צידד בעלייה מיידית על הקרקע עוד לפני קבלת אישורים חוקיים מהמדינה, אך בן יעקב דגל בשיבה לכפר עציון והקמת הקיבוץ מחדש באישור הממשלה. כמו כן, סבר פורת כי יש להקים בכפר עציון המתחדש יישוב קהילתי, אך בן יעקב דרש לשוב ולהקים במקום מסגרת של קיבוץ דתי. שתי עמדותיו של בן יעקב התקבלו. בן יעקב הצטרף לכפר עציון בערב ראש השנה תשכ"ח (ספטמבר 1967), אך במקביל המשיך לרכז את ענף הלול בקיבוץ עלומים.
בן-יעקב כיהן כמזכ"ל בני עקיבא בשנים 1982–1988 והיה גם יושב ראש מועצת תנועות הנוער בישראל. בשנת 1990 מונה בידי שר החינוך זבולון המר ליועץ השר והקים את "הרשות לקליטת עלייה" במשרד החינוך, במסגרתה היה שותף מרכזי לייסוד מערך חינוך יהודי ציוני בברית המועצות, היא תוכניות: חפציב"ה (חינוך פורמלי ציוני יהודי בברית המועצות). כמו כן יזם את תוכנית נעל"ה (נוער עולה לפני הורים). עם מינויה של שולמית אלוני לשרת החינוך יצא בשליחות חינוכית של הסוכנות היהודית לברית המועצות (לשעבר) וכן שימש כמנכ"ל מייסד של ארגון שלהב"ת (שירות לאומי התנדבותי לבנות), שהיה לימים בת עמי. בשנת 1996 חזר בן יעקב לתפקיד ראש מטה חפציב"ה במשרד החינוך ושימש בו עד יציאתו לגמלאות בסוף שנת 2012. כמו כן, בשנים 1996 - 2012 היה ממונה על תוכנית חדשה שהקים במשרד החינוך - המכינות הקדם צבאיות. בן יעקב גם ריכז מספר ועדות בדיקה מטעם המשרד. במשך השנים הדריך עשרות קבוצות של תלמידים ישראלים בסיורים במזרח אירופה, בעיקר בפולין.
ביום העצמאות 1986 היה בין מדליקי המשואות, בזכות "תרומתו הייחודית לדמוקרטיה הישראלית".
בן יעקב הוא ממייסדי בית ספר שדה כפר עציון ומפעיליו המרכזיים. במסגרתו היה חבר בצוות תחקיר פרשת הל"ה שהוביל יהושע כהן בסוף שנות ה-60. במשך שנים רבות הוא עוסק בחקר פרשת גוש עציון ופרסם ספרים, חוברות ומאמרים רבים בנושא. למד לתואר ראשון באוניברסיטה הפתוחה ואת עבודת הדוקטור שלו כתב במסגרת המחלקה לתולדות עם ישראל באוניברסיטת בר-אילן. בנושא: תנועת הנוער הציונית-דתית בפולין - השומר הדתי, תר"פ-תרצ"ט (1939-1920). סיפרו "התחיות" המספר את סיפורה של תנועת הנוער השומר הדתי בפולין, בפורמט אלבומי, ראה אור בהוצאת בית ספר שדה כפר עציון, תשפ"א, 2021. באחרונה ראה אור ספרו, אנשי סלע - גוש עציון | הר שדה בית, שמספר את סיפורו של גוש עציון לתולדותיו.
חיים אישיים
נשוי לחנה ואב לשישה. חבר קיבוץ כפר עציון, ובעבר שימש יו"ר הנהלת הקיבוץ, יו"ר ראשון של אגודת המתיישבים בכפר עציון - 'קבוצת אברהם', והיה חבר במוסדות תנועת הקיבוץ הדתי.