cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סיאטס
בשל גודלו הרב היה זה טורף-על ואחד מהגדולים שבאוכלי הבשר באמריקה של אותה תקופה.
טביעת עין
טביעת קול
בהלכה,יש גם ראיה באמצעות טביעת קול הנקראת גם טביעת עין בקול או 'טביעות עינא דקלא', אך יש מחלוקת האם מועילה מדין סימנים או מדין טביעת עין:
שאהד 149
שאהד 149 עזה (בפרסית: پهپاد غزه) הוא כטב"ם איראני המופעל על ידי משמרות המהפכה. הכלי נחשף ב-21 במאי 2021, והוא נקרא על שם רצועת עזה כמחווה לצד הפלסטיני במסגרת המהומות בישראל שהתרחשו באותה שנה. הכטב"ם נמסר לידי חיל האוויר והחלל של משמרות המהפכה האסלאמית בשנת 2022.
הכטב"ם מיועד למשימות בגובה רב יחסית, ודומה בגודלו, בצורתו ובתפקידו ל- MQ-9 ריפר האמריקאי. זהו כלי גדול יותר, כבד יותר ובעל יכולת גבוהה יותר מהשאהד 129, שהיה דומה ל- MQ-1 פרדטור. הוא בעל יכולת טיסה של 35 שעות, טווח של 2,000 ק"מ, מוטת כנפיים של 21 מטר, מהירות שיוט של 350 קמ"ש והוא מסוגל לשאת 13 פצצות ו-500 ק"ג של ציוד אלקטרוני.
מסדר שירות המלכה
מסדר שירות המלכה (באנגלית: Queen's Service Order) הוא אות הכבוד המוענק בניו זילנד מאז ה-13 במרץ 1975 לאישים אשר פעלו בהתנדבות שירות חשוב עבור הכתר והאומה הניו זילנדית בתחום הציבורי (בין נבחרי ציבור ובין עובדי ציבור ממונים).
עמיתי המסדר (companion) רשאים לציין לאחר שמם את הקיצור "QSO".
לאות צורת פרח המנוקה (Leptospermum scoparium), שלו חמישה עלי כותרת, במרכזו דמות המונרך ותחתיו המוטו: FOR SERVICE — MŌ NGA MAHI NUI. מעל דמות המונרך מופיע כתר מלכותי.
על הסרט שעליו נישא האות מוטיב הפוטאמה המאורי - מדרגות אלכסוניות בצבעי שחור, לבן ואדום המסמלים גדילה של אדם והשאיפה מעלה.
מארק ריילנס
דייוויד מארק ריילנס ווטרס (באנגלית: David Mark Rylance Waters; נולד ב-18 בינואר 1960), הידוע בשם מארק ריילנס, הוא שחקן, במאי תיאטרון ומחזאי אנגלי. הוא היה המנהל האמנותי הראשון של תיאטרון השייקספיר גלוב בלונדון בין השנים 1995 ו-2005. בקולנוע השתתף בסרטים "הספרים של פרוספרו" (1991), "מלאכים וחרקים" (1995), "המכון של בינג'אמנטה" (1996) והסרט "אינטימיות" (2001). על תפקידו כרודולף אבל בסרט "גשר המרגלים" מ-2015 זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ובפרס באפט"א לשחקן המשנה הטוב ביותר.
הופעת הבכורה של ריילנס הייתה בתיאטרון סיטיזנס בגלאזגו בשנת 1980. ב-1994 זכה בפרס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר על משחקו במחזה "מהומה רבה על לא דבר". ב-2010 זכה שוב בפרס אוליביה על המחזה "ג'רוזלם". ב-2008 זכה בפרס טוני על תפקידו במחזה "בואינג בואינג" וב-2011 זכה בפרס טוני על תפקידו ב"ג'רוזלם". ב-2014 זכה בפרס טוני בפעם השלישית על הופעתו במחזה "הלילה השנים עשר". בטלוויזיה זכה ריילנס ב-2005 בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקן הטוב ביותר על תפקידו כדייוויד קלי בדרמה "The Government Inspector" של ערוץ 4. הוא היה מועמד לפרס אמי, לפרס גלובוס הזהב ולפרס גילדת שחקני המסך על תפקידו כתומאס קרומוול במיני-סדרה "וולף הול" משנת 2015.
ביוגרפיה
ריילנס נולד באשפורד שבמחוז קנט. הוא בנם של אן (שם נעורים: סקינר) ודייוויד ווטרס, שניהם מורים לאנגלית. סבתו הייתה אירית. אחותו סוזאנה היא זמרת אופרה וסופרת, ואחיו ג'ונתן עובד כאוצר יין במסעדה של אליס ווטרס בברקלי שבקליפורניה. ב-1962 עברו הוריו לקונטיקט וב-1969 עברו לוויסקונסין שם לימד אביו ב-"University School of Milwaukee", שבו למד גם ריילנס. הוא כיכב ברוב המחזות שהועלו בבית הספר בבימויו של דייל גוצמן, בהם תפקיד ראשי בהפקה של "המלט" בשנת 1976. בהפקה של בית הספר של המחזה "רומיאו ויוליה" שיחק בתפקיד רומיאו.
קריירה
ריילנס בחר בשם הבמה "מארק ריילנס" מכיוון שבאיגוד השחקנים (Equity) היה רשום מישהו אחר בשם המקורי שרצה "מארק ווטרס". בשנים 1978 עד 1980 למד באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה אצל יו קרוטוול. הוא למד עם ברברה ברידגמונט בבית הספר למשחק כריסאליס בבלהם שבלונדון. ב-1980 התחיל לעבוד בתיאטרון סיטינז שבגלאזגו. בשנים 1982 ו-1983 הופיע עם הלהקה השייקספירית המלכותית בסטרטפורד אפון אייבון ובלונדון.
ב-1988 שיחק ריילנס בתפקיד המלט יחד עם הלהקה השייקספירית המלכותית בהפקה של רון דניאלס במשך שנה בסיור הופעות באירלנד ובבריטניה, ואחר כך בסטרטפורד אפון אייבון. המחזה הוצג בסיור הופעות בארצות הברית במשך שנתיים. ב-1990 הקימו ריילנס וקלייר ואן קמפן (אשתו לעתיד) להקת תיאטרון משלהם בשם "Phoebus' Cart". לאחר שנה העלתה הלהקה את המחזה "הסערה".
ב-1991 שיחק ריילנס בתפקיד הראשי בסרטו של ג'יליס מק'קינון "The Grass Arena", וזכה בפרס השבועון "רדיו טיימס" כשחקן החדש הטוב ביותר. ב-1993 כיכב בהפקה של המחזה "מהומה רבה על לא דבר" בבימויו של מת'יו וורקוס שהועלה ב"תיאטרון המלכה" בהפקת תלמה הולט. על תפקידו כבנדיק זכה ריילנס בפרס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר. הוא שיחק בתפקיד הראשי כדייוויד קלי המומחה לכלי נשק בסרטו של פיטר קוסמינסקי "The Government Inspector", בהפקה של ערוץ 4 עליו זכה בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקן הטוב ביותר בשנת 2005.
ב-2007 שיחק בלונדון במחזה "בואינג-בואינג". ב-2008 שיחק באותו תפקיד בברודוויי וזכה על הופעתו בפרס "Drama Desk" ובפרס טוני. ב-2009 זכה ריילנס בפרס חוג מבקרי התיאטרון לשחקן הטוב ביותר על תפקידו כג'וני ביירון במחזה "ג'רוזלם" מאת ג'ז באטרוורת' שהוצג בתיאטרון רויאל קורט בלונדון.
ב-2010 כיכב ריילנס בהפקה מחודשת של המחזה "La Bête" מאת דייוויד הירסון. ההצגה הועלתה בתחילה בתיאטרון הקומדיה בלונדון, ואחרי כן הועבר ל"תיאטרון מיוזיק בוקס" בברודוויי. עוד ב-2010 זכה ריילנס בפרס אוליבייה נוסף על תפקידו כג'וני ביירון במחזה "ג'רוזלם" בתיאטרון אפולו בלונדון. ב-2011 זכה בפעם השנייה בפרס טוני על תפקיד זה בהפקה של המחזה בברודוויי.
בשנת105 כיכב בתפקיד הראשי בעיבוד של סטיבן ספילברג לספר הילדים "העי"ג" מאת רואלד דאל. הסרט יצא לאקרנים בקיץ 2016.
ב-2015 שיחק ריילנס בתפקיד תומאס קרומוול במיני-סדרה "וולף הול", עיבוד של BBC Two לרומנים ההיסטוריים "וולף הול" ו-"Bring Up The Bodies" מאת הילרי מנטל. על תפקיד זה היה מועמד לפרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקן ראשי מצטיין במיני-סדרה או בסרט. ב-15 בפברואר 2015 השתתף ריילנס בתוכנית הרדיו "Desert Island Discs" של ה-BBC.
ריילנס כיכב בסרט הקולנוע "גשר המרגלים" שיצא לאקרנים באוקטובר 2015. את הסרט ביים סטיבן ספילברג ומככבים בו טום הנקס, איימי ראיין ואלן אלדה. הסרט עוסק במשבר מטוס הריגול U-2, במעצרו והרשעתו של סוכן הריגול הסובייטי רודולף אבל, ובחילופי השבויים של אבל והטייס גארי פאוורס. ריילנס גילם את דמותו של אבל וזכה לשבחים רבים על הופעתו. על תפקיד זה זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, בפרס באפט"א לשחקן המשנה הטוב ביותר ובפרס מבקרי הקולנוע של ניו יורק. כמו כן היה מועמד לפרס גלובוס הזהב ולפרס גילדת שחקני המסך.
בשנת 2016 הצטלם לסרטו של כריסטופר נולאן "דנקרק" לצד טום הארדי, קיליאן מרפי והארי סטיילס. והסרט יצא ביולי 2017.
בשנת 2022 שיחק בתפקיד הראשי בסרט החליפה.
תיאטרון גלוב של שייקספיר
ב-1995 מונה ריילנס למנהל האמנותי הראשון של תיאטרון הגלוב המשוחזר, וכיהן בתפקיד זה עד 2005. בתקופה זו ריילנס ביים ושיחק בכל העונות של התיאטרון, במחזות של שייקספיר ושל אחרים. בין ההפקות בהן השתתף היו המחזה "הלילה השנים עשר" שהשתתפו בו רק גברים, וריילנס שיחק בתפקיד אוליביה, והמחזה "ריצ'רד השני" בו שיחק בתפקיד הראשי. בהנהלתו בוצעו בגלוב גם מחזות חדשים, שהראשון בהם היה "Augustine's Oak" מאת פיטר אוסוולד שהועלה בשנת 1999. המחזה השני שהועלה ב-2002 היה "The Golden Ass or the Curious Man" שוב מאת אוסוולד.
ב-2005 הוצג המחזה השלישי מאת אוסוולד שנכתב עבור הגלוב, המחזה "The Storm" שהוא עיבוד למחזה "Rudens (The Rope)" מאת המחזאי הרומאי פלאוטוס. הופעות בולטות נוספות בתקופתו של ריילנס היו ב-2002 בהפקת "הלילה השנים עשר" במידל טמפל לציון 400 שנה מהצגת הבכורה של המחזה, ובקיץ 2004 הפקת המחזה "מידה כנגד מידה" בהמפטון קורט.
ב-2007 זכה ריילנס בפרס סם ואנאמייקר יחד עם אשתו קלייר ואן קמפן ועם מעצבת התלבושות ג'ני טירמני, על עבודתם במשך עשר השנים הראשונות של הגלוב של שייקספיר. ב-2013 הועלתה בברודוויי הפקה של הגלוב של המחזות "הלילה השנים עשר" בהשתתפות גברים בלבד, עם ריילנס בתפקיד אוליביה, ו"ריצ'רד השלישי" בו ריילנס שיחק בתפקיד ריצ'רד. על הופעתו כאוליביה זכה ריילנס בפעם השלישית בפרס טוני והיה מועמד לפרס על הופעתו ב"ריצ'רד השלישי.
חיים אישיים
ריילנס החל לצאת עם הבמאית והמחזאית קלייר ואן קמפן בשנת 1987 כשעבד בהפקה של "היהודי הנודד" בתיאטרון הלאומי. השניים התחתנו באוקספורדשייר ב-21 בדצמבר 1989. ריילנס היה אב חורג לבנותיה של ואן קמפן מנישואיה הקודמים, השחקנית ג'ולייט ריילנס והבמאית נטשה ואן קמפן. ביולי 2012 נפטרה נטשה בגיל 28, עקב כך ביטל ריילנס את השתתפותו בטקס הפתיחה של האולימפיאדה ב-2012, והשחקן קנת בראנה החליף אותו.
נבחרת יפן בבייסבול
נבחרת יפן בבייסבול (ביפנית: 野球日本代表) היא נבחרת הבייסבול לגברים המייצגת את יפן בתחרויות בינלאומיות.
למידה אדפטיבית
למידה אדפטיבית, המכונה גם הוראה אדפטיבית, היא שיטה חינוכית המשתמשת באלגוריתמים ממוחשבים כדי להתאים את התוכן הנלמד לכל משתמש לפי צרכיו ויכולתו.
מטרתה לאפשר לכל תלמיד להתקדם בקצב וברמה שמתאימים לו בכל נושא נלמד.
למידה אדפטיבית הונעה בחלקה על ידי ההבנה שלא ניתן להשיג למידה מותאמת אישית בקנה מידה גדול תוך שימוש בגישות מסורתיות לכן פותחה גישה חדשה של למידה בעזרת אלגוריתמים ממוחשבים. אלו מנתחים את הקלט מהמשתמש ואף את המשתמש עצמו ומתאימים עבורו את התוכן. היישום העיקרי של מערכות למידה מותאמות הוא בחינוך, אך יישום פופולרי נוסף הוא הכשרה עסקית.
היסטוריה
למידה אדפטיבית או שיעורי עזר אינטליגנטים מקורם בתנועת הבינה המלאכותית והחלו לצבור פופולריות בשנות השבעים. באותה תקופה מקובל היה לחשוב כי מחשבים ישיגו בסופו של דבר את יכולת ההסתגלות האנושית. בלמידה אדפטיבית ההנחה הבסיסית היא שהכלי או המערכת יוכלו להסתגל לשיטת הלמידה של המשתמש, מה שמביא לחוויית למידה טובה ויעילה יותר עבור המשתמש. בשנות ה-70 המחסום העיקרי היה העלות והגודל של המחשבים, מה שהפך את היישום הנרחב לבלתי מעשי באותה תקופה. מכשול נוסף באימוץ מערכות חכמות מוקדמות היה ממשק המשתמש המסורבל באותה עת. אחת המערכות הראשונות המוכרות היא מערכת SCHOLAR שהציעה למידה אדפטיבית לנושא הגאוגרפיה של דרום אמריקה.
מספר מערכות חדשניות אחרות הופיעו בתוך חמש שנים. תיאור טוב של העבודה המוקדמת על למידה אדפטיבית ומערכות חונכות חכמות ניתן למצוא בספר הקלאסי "מערכות חונכות חכמות".
טכנולוגיה ומתודולוגיה
מערכות למידה אדפטיביות חולקו באופן מסורתי לרכיבים נפרדים או 'מודלים'. בעוד שהוצגו קבוצות מודלים שונות, רוב המערכות כוללות חלק מהמודלים הבאים או את כולם (לפעמים עם שמות שונים):
מודל מומחה
מודל המומחה שומר מידע על החומר הנלמד. מידע זה יכול להיות מצומצם כמו פתרונות עבור ערכת השאלות, אך יכול לכלול גם שיעורים שלמים או מערכי הדרכות. במערכות מתוחכמות יותר, אפילו מתודולוגיות מומחים להמחשת גישות לשאלות.
מערכות למידה אדפטיביות שאינן כוללות מודל מומחה נפרד, ישלבו בדרך כלל פונקציונליות זאת במודל ההוראה
מודל סטודנט
האמצעי הפשוט ביותר לקביעת רמת המיומנות של התלמיד הוא השיטה בה משתמשים ב- CAT (בדיקות אדפטיביות ממוחשבות). ב- CAT מוצגות בכל נושא שאלות שנבחרות על פי רמת הקושי שלהן ביחס לרמת המיומנות המשוערת של הנושא. עם התקדמות הבדיקה, המחשב מתאים את ציון הנבדק על סמך תשובותיו, תוך כוונון מתמיד של הניקוד על ידי בחירת שאלות ממגוון קושי צר יותר.
אלגוריתם להערכה בסגנון CAT פשוט ליישום. מאגר גדול של שאלות מדורג על פי רמת הקושי של כל שאלה באמצעות ניתוח מומחים, ניסויים או שילוב בין השניים.
בשלב הבא, המחשב מבצע חיפוש בינארי ונותן למשתמש שאלה שנמצאת באמצע הדרך בין מה שהמחשב כבר קבע שהוא רמות המיומנות האפשריות והמינימליות של המשתמש.
לאחר מכן רמות אלו מותאמות לרמת הקושי של השאלה, תוך הקצאת המינימום אם הנבדק ענה כהלכה, והמקסימום אם ענה לא נכון.
ביישום של מערכות אדפטיביות יש לבנות מרווח מסוים לשגיאות של ההתאמה לרמת המשתמש. ישנם תרחישים שבהם תשובת הנבדק אינה מעידה על רמת המיומנות האמיתית שלהם אלא מקרית. שאלת מספר שאלות רב יותר מקטינה את ההסתברות לתשובה מטעה ויישום המאפשר לטווח לצמוח מעבר לרמת המיומנות המשוערת יכול לפצות על הערכות שגויות אפשריות.
מודל הדרכה
רצוי שמודל ההוראה ישלב את הכלים החינוכיים הטובים ביותר שיש לטכנולוגיה להציע באותה עת. יחד עם זאת, רמת התחכום של מודל ההוראה תלוי מאוד ברמת התחכום של מודל הסטודנט.
במודל הסטודנט בסגנון CAT, מודל ההדרכה פשוט ידרג שיעורים בהתכתבות עם דרגות מאגר השאלות. מודלים מורכבים ומתוחכמים יותר יתייחסו להיבטים נוספים כמו זמן, כמות שגיאות ועוד.
כאשר רמת התלמיד נקבעה באופן מספק, מודל ההוראה מספק את התוכן המתאים. המודלים המתקדמים יותר יכולים לספק את התוכן המתאים בהתייחסות לאלמנטים נוספים מלבד רמת השאלות, לדוגמה התוכן עצמו.
כאשר מעריכים את התשובות השגויות על ידי מודל הסטודנט, יש מערכות שמעוניינות לספק משוב לשאלות בפועל בצורה של "רמזים". כאשר התלמיד עושה טעויות, צצות הצעות שימושיות כמו "הביטו היטב בסימן המספר". גם היבט זה יכול ליפול בתחום של מודל ההוראה, כאשר רמזים כלליים מבוססי-מושג מוצעים על סמך חולשות מושגיות, או שהרמזים יכולים להיות ספציפיים לשאלה, ובמקרה זה המודלים חופפים.
מערכות ניהול למידה
מערכות ניהול למידה רבות שילבו תכונות למידה אדפטיביות שונות. מערכת ניהול למידה (LMS) היא יישום תוכנה לניהול, תיעוד, מעקב, דיווח והעברת קורסים חינוכיים, תוכניות הכשרה או תוכניות למידה ופיתוח.
למידה מרחוק
ניתן להטמיע מערכות למידה אדפטיביות באינטרנט לשימוש בלימוד מרחוק ואף ללימוד משותף קבוצתי.
תחום הלמידה מרחוק משלב כעת היבטים של למידה אדפטיבית. מערכות ראשוניות ללא למידה אדפטיבית הצליחו לספק משוב אוטומטי לתלמידים כאשר מוצגים למשתמשים שאלות מבנק שאלות שנבחר מראש. גישה זו חסרה את ההדרכה שמורים בכיתה יכולים לספק. מגמות עכשוויות בלימוד מרחוק קוראות לשימוש בלמידה אדפטיבית ליישום התנהגות דינמית חכמה בסביבת הלמידה.
במהלך הלימוד מנתחים את יכולות ההבנה של התלמיד ויכולתו ליישם את החומר הנלמד ומאגרי המידע עוקבים אחר התקדמותו באמצעות אחד המודלים. הדור האחרון של מערכות הלמידה מרחוק לוקח בחשבון את תשובות התלמידים ומתאים את התוכן ליכולות הקוגניטיביות של התלמיד בחומר הנלמד.
יישומים של למידה אדפטיבית בלימוד מרחוק אנחנו יכולים לראות באקדמיה כמו במנוע ה- Maple של WebLearn שפותח על ידי אוניברסיטת RMIT. המנוע מספק הערכה של שאלות המוצגות בפני התלמידים, גם אם לשאלות אלו אין תשובה ייחודית כמו לשאלות בתחום המתמטיקה.
אפשר לראות מימושים בחברות מסחריות שפונות לקהל הרחב בצורה ישירה ולאו דווקא דרך מערכות החינוך דוגמת dreambox שפיתחה תוכנה אדפטיבית ללימוד מתמטיקה לילדים וחברת פאלרני שמתמחה בלימוד שפות תכנות לילדים.
הפלטפורמה של פאלרני לקחה את האדפטיביות לשלב הבא והיא מנתחת את רגשותיו של התלמיד בנוסף לפרמטרים רבים אחרים תוך כדי הלימוד ובעזרת אלגוריתם מתקדם מתאימה עבורו את התוכן המתאים ביותר למצבו ויכולותיו בזמן הלימוד. הפלטפורמה מסוגלת גם להבין את ההקשר הרחב לשגיאותיו של התלמיד ולהציע לו עזרה ותוכן בהתאם.
יתרונות נוספים ללמידה אדפטיבית הם שניתן לשלב למידה אדפטיבית כדי להקל על שיתוף פעולה קבוצתי בסביבות למידה מרחוק כמו פורומים או שירותי שיתוף משאבים. כמה דוגמאות לאופן שבו למידה אדפטיבית יכולה לסייע בשיתוף פעולה כוללת קיבוץ אוטומטי של משתמשים עם אותם תחומי עניין והתאמה אישית של קישורים למקורות מידע על סמך תחומי העניין המוצהרים של המשתמש או על הרגלי הגלישה של המשתמש.
כלי פיתוח
בעוד שתכונות למידה אדפטיביות מוזכרות לעיתים קרובות בחומרי השיווק של הכלים, טווח האדפטיביות שמיושם יכול להיות שונה באופן דרמטי.
כלים ברמה הנמוכה נוטים להתמקד בקביעת מסלול הלומד על סמך קריטריונים פשטניים כמו תשובת הלומד לשאלות אמריקאיות בעלות מספר תשובות. תשובה נכונה עשויה להוביל את הלומד לנתיב אחד, ואילו תשובה שגויה עשויה להוביל אותו לנתיב שני. אמנם כלים אלה מספקים שיטה נאותה להסתעפות בסיסית, אך לעיתים קרובות הם מבוססים על מודל ליניארי בסיסי לפיו הלומד פשוט מנותב אל נקודה אי שם לאורך קו מוגדר מראש. בשל כך יכולותיהם להתאים את התוכן ללומד בצורה מיטבית נופלות מהמערכות המורכבות יותר.
בקצה השני של הספקטרום ישנן מערכות מתקדמות המאפשרות יצירת התאמות מורכבות מאוד על בסיס מספר כלשהו של תנאים מורכבים. תנאים אלה עשויים להתייחס למה שהלומד עושה כרגע, להחלטות קודמות, מעקב התנהגותי, פעילויות אינטראקטיביות וחיצוניות. לכלים אלה אין בדרך כלל מנגנון ניווט בסיסי מכיוון שהם נוטים להשתמש בשיטות AI כגון מנוע הסקה ולבחור את התוכן בהתאם לתוצאות המתקבלות ממגוון השיקולים באותו רגע. בשל ההבדל הבסיסי בתכנון, כלים מתקדמים מסוגלים לספק יכולות הערכה עשירות ומדויקות יותר. במערכות אלה ניתן להציג בפני הלומד סימולציה מורכבת שבה מספר גורמים שנבחנים משמשים לקביעת אופן ההסתגלות של הלומד ורמתו באותו רגע נתון בחומר הספציפי.
ראו גם
למידה מקוונת הוראה דיפרנציאלית למידה משולבת מחשב
Indigo Girls (אלבום)
Indigo Girls הוא אלבום האולפן השני של הצמד אינדיגו גירלז, והאלבום הראשון בשיתוף חברת תקליטים גדולה. הוא יצא במקור ב-1989 עם אפיק רקורדס. הוא עבר רימאסטרינג ויצא בגרסה מחודשת בשנת 2000, עם שתי רצועות בונוס.
מייקל סטייפ שר בשיר "Kid Fears", ושאר חברי אר.אי.אם. השתתפו בשיר "Tried to Be True". בנוסף, הלהקה האירית Hothouse Flowers גיבתה את חברות הצמד במספר רצועות, ובעיקר ב-"Closer to Fine".
"Closer to Fine" הוא אחד השירים בהם הן מופיעות לעיתים קרובות ביותר, בדרך כלל כשיר הסיום של מופעיהן.
נבחרת ארצות הברית בבייסבול
נבחרת ארצות הברית בבייסבול (באנגלית: United States national baseball team) היא נבחרת הבייסבול לגברים המייצגת את ארצות הברית בתחרויות בינלאומיות.
איילין ברנן
ולאריה איילין רג'ינה ברנן (באנגלית: Verla Eileen Regina Brennen; 3 בספטמבר 1932 – 28 ביולי 2013) הייתה שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית זוכת פרס גלובוס הזהב ופרס אמי ומועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1980 על הופעתה בסרט "טוראית בנג'מין".
קריירה
התפרסמה לראשונה בשנת 1959 במחזמר "מרי סאנשיין הקטנה" בתפקיד שזיכה אותה בפרס התיאטרון העולמי. שיחקה בסרט הקולנוע הראשון שלה ב-1967 "גירושין בנוסח אמריקה", מאז אותו תפקיד הפכה ברנן לאחת משחקניות המשנה המבוקשות ביותר בתעשייה עם הופעות רבות בסדרות טלוויזיה. פיטר בוגדנוביץ' שהתלהב מכישרונה לקח אותה לסרטו המפורסם ביותר "הצגת הקולנוע האחרונה" לתפקיד מלצרית בית הקפה ז'נבה אשר יורשת את בית הקולנוע לאחר מותו של הבעלים סם האריה (בן ג'ונסון), על הופעתה בסרט הייתה מועמדת לפרס באפט"א לשחקנית המשנה הטובה ביותר. שיחקה גם בסרט ההמשך של בוגדנוביץ' "טקססוויל" שיצאה כ-20 שנה לאחר מכן. הופיעה בתור הגברת ווקר גם בדרמה הספרותית "דייזי מילר" בבימויו ב-1974.
בשנת 1973 השתתפה בקומדיית הפשע הקלאסית "העוקץ" וקיבלה ביקורות אוהדות על תפקידה בתור ביילי העלמה האלימה ואשת סודו של הפושע הארי גונדורף (פול ניומן), באותה שנה שיחקה בתפקיד גדול יותר לצידם של אל פצ'ינו וג'ין הקמן בדרמת הפשע "הדחליל". ב-1976 זכתה לתפקיד ראשי ראשון בקומדיית המסתורין מבית היוצר של המחזאי ניל סיימון "חמישה בלשים לקינוח" בתור טס סקפינגטון. בשנת 1979 השתתפה בסדרה הקומית שדרות קווינס 13. תפקידה המפורסם ביותר היה בתור סרן דורין לואיס, קצינתה המרשעת של הטוראית ג'ודי בנג'מין (גולדי הון), בקומדיה הצבאית המצליחה "טוראית בנג'מין", על הופעת בסרט הועמדה ברנן לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, הפסידה את הפרס למרי סטינבורגן. ברנן הופיעה באותו התפקיד גם בסדרת הטלוויזיה המבוססת על הסרט וזכתה על הופעתה בשלוש עונות הסדרה בפרס גלובוס הזהב ובפרס אמי. ב-1985 שיחקה במותחן המסתורין "רמז מסתורי" בתור גברת פקוק המסייעת לבעלה הסנטור המושחת.
בשנת 1990 שיחקה את ג'ודי אחותה של נורה בייקר (סוזן סרנדון) בדרמה האירוטית "כשגבר אוהב אשה". ב-1991 התארחה ל-3 פרקים בסיטקום "בלוסום" של NBC. בשנת 1996 שיחקה בסרט הטלוויזיה של HBO, "אם הקירות האלה היו יכולים לדבר", לצידן של דמי מור, אן הייש וסיסי ספייסק.
בשנת 2001 התפרסמה באחת הסצינות הזכורות ביותר מסרט האימה בהפקתו של פרנסיס פורד קופולה "ג'יפרס קריפרס" בתור בעלת הבית המבודד מלא החתולים. ב-2004 קיבלה מועמדות לפרס אמי על תפקיד אורח שעשתה בסדרה "ויל וגרייס". ב-2005 השתתפה בתפקיד קטן בקומדיה המשטרתית המצליחה "איזו מין שוטרת 2".
חיים אישיים
הייתה נשואה במשך שש שנים לדייוויד ג'ון למפסון. לברנן שני ילדים: פטריק כדורסלן לשעבר ושחקן טלוויזיה בהווה וסם, זמר. ברנן חלתה בסרטן השד. נפטרה ב-28 ביולי 2013 ממחלת סרטן שלפוחית השתן.
המרוץ לדראג של רו פול: עונה 1
העונה הראשונה של המרוץ לדראג של רו פול, עלתה לשידור בארצות הברית ב-2 בפברואר 2009 בערוץ לוגו. תשע מתמודדות התחרו על התואר "כוכבת הדראג הבאה של אמריקה". העונה צולמה במהלך קיץ 2008.
הזוכה בעונה זכתה בפרס כספי של 20,000 דולר, מוצרי קוסמטיקה של מאק קוסמטיקס בשווי 5,000 דולר, הוצגה בקמפיין של l.a.Eyeworks והצטרפה לסיבוב ההופעות "המרוץ לדראג של לוגו".
העונה הזו והעונה הראשונה של אולסטארס הן היחידות שלא כללו את ה-Snatch Game.
המנצחת של העונה היא ביבי זהרה בנה, כשהיא מקדימה את נינה פלאוורס שהגיעה למקום השני. נינה פלאוורס גם זכתה בתואר חביבת הקהל.
מתמודדות
הפרטים (שמות, גילאים וערים) נכונים לזמן הצילומים.
בראד אלסוורת'
בראד אלסוורת' (באנגלית: Brad Ellsworth; נולד ב-11 בספטמבר 1958) הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השמיני של מדינת אינדיאנה והיה מועמד לסנאט של ארצות הברית.
ביוגרפיה
אלסוורת' נולד ביאספר שבאילינוי, לאחר סיום בית הספר הוא למד באוניברסיטה באינדיאנה וקיבל תואר בסוציולוגיה. בהמשך הוא סיים לימודי תואר שני בקרימינולוגיה. בשנת 1982 הוא התחיל לעבוד במשרד השריף. הוא עבד במשרד במשך 23 שנים וקיבל מספר עיטורים על עבודתו. בשנת 1998 הוא היה מועמד למשרת השריף וזכה בהפרש גדול של הקולות.
בשנת 2005 בראד אלסוורת' הכריז על רצונו להתמודד על משרת נציג בקונגרס וזכה בבחירות שנערכו בשנת 2007. בהיותו בקונגרס הוא היה נציג של האגף השמרני במפלגה. בראד אלסוורת' התנגד לפיקוח על מכירת הנשק והפלות.
בשנת 2010 בראד אלסוורת' החליט להתמודד בבחירות הקרובות על כהונה בסנאט של ארצות הברית. בבחירות שנערכו בסוף השנה הוא הפסיד לדן קואטס. לאחר ההפסד, הוא עזב את הפוליטיקה ופנה לתחום העסקים.
עמוס אלטשולר
עמוס אלטשולר (נולד ב-1937) הוא מתמטיקאי ישראלי, ופרופסור אמריטוס למתמטיקה באוניברסיטת בן-גוריון. היה יו"ר ועדת המקצוע למתמטיקה במשרד החינוך, חבר המועצה להשכלה גבוהה ונכון ל-2017 כיהן כיו"ר המועצה להשכלה גבוהה (יהודה ושומרון). מחקריו עוסקים בגאומטריה דיסקרטית, תורת הגרפים ובפאונים קמורים.
קורות חיים
אלטשולר נולד בשנת 1937 בצפון תל אביב, בן לרחל (אלזה) ואליעזר אלטשולר, ראשון לארבעה אחים. מוצא משפחתו ממגורשי פורטוגל שהגיעו עד לפראג.
למד בבית ספר תיכון בזל (כיום צייטלין). היה ב"שבט איתנים" בבני עקיבא. את שירותו הצבאי ביצע בגרעין נח"ל. למד ישירות לתואר שני (MSc) במתמטיקה באוניברסיטה העברית וסיים בשנת 1965. תוך כדי לימודיו לימד בישיבת נתיב מאיר ובין תלמידיו היו הרב יעקב מדן, פרופ' דוד הראל, פרופ' צבי מזא"ה ואחרים. ב-1969 השלים דוקטורט במתמטיקה באוניברסיטה העברית בהנחיית פרופסור הלל פורסטנברג. היה חבר בסגל אוניברסיטת בן-גוריון, ושימש כראש המחלקה למתמטיקה באוניברסיטה וכדיקן הפקולטה למדעי הטבע. השתתף בכתיבת הקורס "אשנב למתמטיקה" באוניברסיטה הפתוחה. כיום מלמד במכללה ירושלים.
נשוי לרחל אלטשולר ואב לשישה ילדים. בנו הבכור, הרב אליעזר אלטשולר הוא רב היישוב סוסיא ומרבני מכון פועה. בנו השני נתנאל אלטשולר הוא רכז מתמטיקה במרכז האקדמי לב. בנו הרביעי יהודה אלטשולר הוא ראש "המכון הגבוה לתורה" באוניברסיטת בר-אילן.
לורן מילק
לורן מילק (נולדה בי"ד בטבת תשל"ד, 8 בינואר 1974) היא משוררת, מוזיקאית ועורכת שירה וספרות ישראלית. חברה בקבוצת ערס פואטיקה.
ביוגרפיה
מילק נולדה בתל אביב. היא בוגרת בהצטיינות של מחלקת הכתיבה במנשר לאמנות.
שיריה פורסמו במגוון כתבי עת ובאנתולוגיות והולחנו בידי מוזיקאים רבים, ביניהם: קורין אלאל, יוני ליבנה, אלונה דניאל, רונית שחר, נעמה שטרית, אור טפלר, גלי חי, אליה סממה, נעמה אור ועוד.
אונץ' פונץ'
אונץ' פונץ' (באנגלית: Wunschpunsch) היא סדרת טלוויזיה מונפשת גרמנית-צרפתית-קנדית בת 52 פרקים, אשר שודרה לראשונה ב-1999. הסדרה מהווה עיבוד לספר הילדים "קונץ פונץ'" שנכתב על ידי הסופר הגרמני מיכאל אנדה.
הסדרה הופקה על ידי חברות Saban International Paris ו-CinéGroupe ושודרה במקור בערוץ TF1 בצרפת, בערוץ הטלוויזיה הקנדי Radio-Canada ובכל שאר אירופה בערוץ Fox Kids.
בישראל הסדרה שודרה בשנים 2002–2003 בדיבוב עברי בערוץ Fox Kids ואחר כך בערוץ Jetix.
תקציר העלילה
בכל פרק המכשפים בובוניק ודודתו טירניה מטילים כישוף ברחבי העיר מגלופוליס, אחרת יסבלו עונש חמור מפי הבוס שלהם מלאדיקטוס טי מאגוט. על מנת שהכישוף שלהם יהיה מוצלח, על הכישוף להימשך במשך 7 שעות רצופות לפני שהוא יישאר לנצח, אולם הכישוף גורם לתוצאות חמורות בעיר כולה. כדי לשבור את הכישוף מתגייסים חיות המחמד של המכשפים, ג'ייקוב העורב ומאוריציו החתול, ויוצאים אל גן החיות כדי לפגוש את דודה נולה, צבה זקנה וחכמה וראש מועצת החיות, על מנת שתיתן להם חידת היפוך, ברגע שהם מצליחים לפתור את החידה הם שוברים את הכישוף והעיר ניצלה ומאגוט מעניש את המכשפים.
קיפצ'וגה קיינו
קיפצ'וגה חיזקיה "קיפ" קיינו (באנגלית: Kipchoge Hezekieh "Kip" Keino; נולד ב-17 בינואר 1940), הוא אתלט קנייתי למרחקים בינוניים וארוכים בעבר. הוא פעמיים אלוף אולימפי משתי אולימפיאדות (מקסיקו סיטי 1968 ומינכן 1972) בעל 4 מדליות (2 זהב ו-2 כסף) ושיאן עולם. מכהן כיושב ראש הוועד האולימפי של קניה.
ביוגרפיה
קיינו נולד בקיפסאמו, שבמחוז ננדי. הוריו נפטרו בהיותי ילד צעיר ולכן גדל בבית דודתו. לאחר סיום לימודיו עבד במשטרת קנייה ובתחילת דרכו הספורטיבית שיחק רוגבי.
באולימפיאדת טוקיו (1964) סיים קיינו במקום חמישי בריצת 5000 מטר בתוצאה של 13:50.4 דקות. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 13:49.6 דקות. בריצת 1500 מטר הוא פספס את העלייה לשלב הגמר לאחר שסיים בשלב חצי הגמר במקום החמישי בתוצאה זהה למקום הרביעי. רק תשעה אתלטים עלו שלב ולכן דורג במקום עשירי בתוצאה של 3:41.9 דקות.
במשחקי אפריקה שנערכה בברזוויל, הרפובליקה של קונגו ביולי 1965 זכה קיינו בשתי מדליות זהב, בריצת 1500 מטר (3:41.1 דקות) ובריצת 5000 מטר (13:44.4 דקות).
אלוף אולימפי
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכה קיינו בשתי מדליות, זהב וכסף. הוא זכה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בשיא אולימפי חדש של 3:34.9 דקות, לפני שיאן העולם ג'ים ראיין מארצות הברית (3:37.89 דקות) ובודו טומלר ממערב גרמניה (3:39.08 דקות) ובמדליית כסף בריצת 5000 מטר בתוצאה של 14:05.2 דקות, אחרי מוחמד חמודי מתוניסיה (14:05.01 דקות) ולפני בן ארצו נפתלי טמו (14:06.41 דקות). נוסף לכך, הוא התחרה בריצת 10000 מטר אך לא סיים את הריצה. היה לו חלק מרכזי שבאולימפיאדה זו באה לידי ביטוי הדומיננטיות הקנייתית בריצות הבינוניות.
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו באדינבורו, סקוטלנד בשנת 1970 זכה קיינו בשתי מדליות, מדליית זהב בריצת 1500 מטר (3:36.68 דקות) ובמדליית ארד בריצת 5000 מטר (13:27.6 דקות).
באולימפיאדת מינכן (1972) זכה קיינו בשתי מדליות, זהב וכסף. הוא זכה במדליית זהב בריצת 3000 מטר מכשולים בשיא אולימפי חדש של 8:23.64 דקות, לפני בן ארצו בן ג'יפצ'ו (8:24.62 דקות) וטפיו קנטאנן מפינלנד (8:24.66 דקות) ובמדליית כסף בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:36.81 דקות, אחרי פקה ואסאלה  מפינלנד (3:36.33 דקות) ולפני רוד דיקסון  מניו זילנד (3:37.46 דקות).
במשחקי אפריקה שנערכו בלאגוס, ניגריה, בשנת 1973 זכה קיינו במדליית כסף בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:39.63 דקות. לאחר מכן פרש מספורט תחרותי.
כינוס הפועל 1971
קיינו הגיע לישראל כדי להתחרות בכינוס הפועל שנערך באביב 1971, אולם הוא אכזב ונוצח בשתי הריצות בהן נטל חלק. בריצה ל-3000 מטר סיים קיינו שני אחרי האתיופי, יוהנס מוחמד. וגם בריצה ל-1500 מטר סיים קיינו שני ונוצח על ידי השוודי, אולף האגברג.
גלריה חזי כהן
גלריה חזי כהן נוסדה בשנת 2001 על ידי האספן חזי כהן, שבנה לעצמו אוסף של מיטב האמנות הישראלית העכשווית. באוספו ניכרות גם השפעות האמנות המודרנית והקלאסית והערכה לאמנות הקאנונית ולאבות האמנות הישראלית.
עיקר עשייתה של הגלריה הוא מפגש קהל שוחר ואוהב אמנות עם מיטב האמנים העכשוויים בנוף זירת האמנות המקומית. גלריה חזי כהן שמה כמטרה להציג את מיטב האמנות הישראלית לדורותיה, תוך שילוב בין דורות וזרמים. הגלריה מציגה אמנים כמו אורי רייזמן, אביגדור סטימצקי, אריה ארוך, יחזקאל שטרייכמן, יגאל תומרקין ומאיר פיצ'חדזה לצד אמנים מובילים של אמנות עכשווית בהם סיגלית לנדאו, עמית קבסה, רן טננבאום, גיא אביטל, אורן פישר, קלון ואחרים. בנוסף גלריה חזי כהן הקימה מספר תערוכות מקיפות עבור אמנים בינלאומיים כגון ויק מיוניז, קארסטן ניקולאי, לות'ר המפל ועוד.
המפרץ הישראלי
המפרץ הישראלי הוא מפרץ ואתר בחופה הדרומי של טריטוריית אוסטרליה המערבית.
סקירה כללית
המפרץ הישראלי מוזכר לעיתים קרובות בדו"חות מזג האוויר של המחלקה האוסטרלית למטאורולוגיה כסמן גאוגרפי, אף על פי שלא התקיימו בו שיאי אקלים מיוחדים.
האתר ממוקם ברשות המקומית שייר אספרנס הנמצאת ממזרח לאתר אספרנס, שמהווה את הקצה המערבי של המפרץ האוסטרלי הגדול (המתחיל באוסטרליה המערבית ומסתיים בויקטוריה). המקום נמצא בתחום שיפוטו של הפארק הלאומי קייפ אריד.
סלמה אנגל-וינברג
סלמה אנגל-וינברג (באנגלית ובהולנדית: Selma Engel-Wijnberg, נולדה כ- Saartje "Selme" Wijnberg, בהגייה הולנדית: סלמה ויינברך; 15 במאי 1922 – 4 בדצמבר 2018) הייתה אחת משני ניצולי השואה היהודים ההולנדים היחידים ממחנה ההשמדה סוביבור (לצד ז'ול שלביס). היא ברחה במהלך המרד בשנת 1943, התחבאה בפולין ושרדה את המלחמה. אנגל-וינברג היגרה לארצות הברית מישראל עם משפחתה בשנת 1957, והתיישבה בברנפורד, קונטיקט. היא חזרה לאירופה רק כדי להעיד נגד פושעי המלחמה של סוביבור. בשנת 2010 קיבלה בהולנד את אות הכבוד של האביר במסדר אורנג'ה-נסאו.
ראשית חיים
וינברג נולדה למשפחה יהודית בחרונינגן, הולנד. היא גדלה בזוולה, שם ניהלו הוריה מלון שהיה בעלותם, ושם למדה בבתי ספר מקומיים. ב-10 במאי 1940, חמישה ימים לפני שלווינברג מלאו 18, פלשו הגרמנים להולנד. עד מהרה החלה רדיפת היהודים. בספטמבר 1942 הסתתרה וינברג תחילה באוטרכט, ואחר כך בדה בילט.
שנות השואה
בזמן שהותה במסתור היא השתמשה בשם "גרריטה ואן דן ברג" אך נתפסה על ידי הנאצים ב־18 בדצמבר 1942. כעבור חודשיים היא הועברה למחנה פיכט, אחר כך למחנה המעבר וסטרבורק, ולבסוף גורשה למחנה ההשמדה סוביבור ב־9 באפריל 1943. היא שרדה את הסלקציה עם הגעתה, ושובצה ליחידת ארבייטשפטלינגה בלאגר השני. שם נאלצה למיין את בגדיהם של קורבנות תאי הגזים. כששומרים הביטו בכיוון השני, היא הייתה מחביאה בחשאי פריטים בעלי ערך כדי למנוע מהגרמנים את השימוש בהם.
במהלך המרד בסוביבור ב־14 באוקטובר 1943 ברחו וינברג ואנגל יחד. היא סיפקה לאנגל סכין שבאמצעותה דקר למוות את קצין האס אס רודולף בקמן, ובני הזוג נמלטו בזמן הבריחה מהירי דרך השער הראשי ליער. הם מצאו מקלט אצל שני איכרים פולנים – אדם וסטפקה, זוג נשוי, ושילמו להם עבור הסתרתם. הזוג שהה תשעה חודשים במחבוא באסם עד נסיגת גרמניה הנאצית מפולין הכבושה ביולי 1944 במהלך מבצע בגראציה, המתקפה הנגדית של הצבא האדום. באותו זמן סלמה הייתה בהריון.
בני הזוג התחתנו, נסעו דרך פולין שם נולד בנם אמיאל בלובלין. הם חצו את אוקראינה ברכבת לצ'רנוביץ ולאודסה, ועד מהרה יצאו בספינה למרסיי, צרפת. היה צורך להבריח את חיים על סיפונה של הספינה, משום שפולנים לא הורשו להגיע לאירופה. עקב זאת סלמה הייתה עצבנית ולחוצה ולא יכלה להניק את בנה אמיאל. היא הלכה למטבח, וביקשה חלב. היא קיבלה 'חלב שמנת כבד מאוד' אותו האכילה את בנה. בעקבות זאת הילד חלה ומת תוך 24 שעות. גופתו נקברה בים ליד נקסוס. ממרסיי נסעו בני הזוג צפונה ברכבת לזוולה וחזרו לבית הוריה של סלמה, מלון וינברג, בהולנד.
אחרי מלחמת העולם השנייה
בהולנד חיים וסלמה נישאו שוב ב־18 בספטמבר 1945. משטרת זוולה החליטה כי סלמה, עקב נישואיה לאנגל איבדה את אזרחותה ההולנדית והפכה לאזרחית פולנית. לא ניתן היה להחזיר את בני הזוג לפולין מכיוון שממשלתה של האחרונה לא קיבלה עוד את חזרתם של אזרחים פולנים שגורשו ממדינות זרות. גורמים רשמיים בהולנד החליטו שלא לקבל את אנגל למחנה עקורים למען זרים ליד וולקנוונס מכיוון שהמחנה היה בתפוסה מלאה וגם לא את ויינברג כיוון שהייתה ילידת הולנד.
בזמן שהם התגוררו בזוולה, אנגל-וינברג ילדה שני ילדים נוספים, בן ובת. הם הקימו חנות בדים וקטיפה ואופנה. בראיון משנת 2015 אמרה כי היא וחיים שונאים את הולנד על יחסה אליהם לאחר המלחמה, כאשר ניסו לשלול ממנה את אזרחותה והתכוונו לגרשם. המשפחה עלתה לישראל בשנת 1951. עם זאת, אנגל לא הרגישה שם בנוח, ולכן בשנת 1957 הם החליטו להגר לארצות הברית. הם התיישבו בברנפורד, קונטיקט. בני הזוג חזרו לאירופה אך ורק כדי להעיד נגד פושעי המלחמה של סוביבור.
ב-12 באפריל 2010 התנצל השר אב קלינק בפני אנגל-וינברג על הטיפול בה לאחר המלחמה, מטעם ממשלת הולנד, במהלך טקס הזיכרון למחנה וסטרבורק. אף על פי שדחתה את ההתנצלות, אנגל-וינברג קיבלה את אות כבוד הממשלה לאביר במסדר אוראניה-נסאו. אירוע זה היה הפעם הראשונה בה ביקרה בהולנד מאז שעזבה אותה בשנת 1951. חיים אנגל נפטר בברנפורד, קונטיקט בשנת 2003. אנגל-וינברג נפטרה בברנפורד, קונטיקט, ב-4 בדצמבר 2018 בגיל 96. לאחר מותה נותר בחיים ניצול סוביבור האחרון סמיון רוזנפלד שנפטר בישראל בשנת 2019.
זהרנוניים
זְהַרְנוּנִיִּים (שם מדעי: Phosichthyidae) היא משפחת מקריני סנפיר מהסדרה סטומיי תהומות החיים במצולות האוקיינוסים השונים.
אלו דגים קטנים מאוד באורך של 4 עד 10 סנטימטרים, והם בעלי איברים המפיצים אור באמצעות נהורנות ביולוגית המצויה לאורך גופם. הם חיים בעומק ומחפשים חסרי חוליות ימיים למאכל ובעיקר קרילאים. למרות ממדיהם הקטנים הם מצויים בקבוצות גדולות ביותר, ככל הנראה קבוצות החולייתנים הנפוצות ביותר בעולם, לאחר קרוביהם מהמשפחה גונוסטומטיים.
דגים אלו מצויים בכל האוקיינוסים והימים, לרבות הים התיכון, אך נפוצים בעיקר באזורים בהם מתקבצים נחילי קרילאים בקבוצות גדולות למשל סביב זרם הומבולדט שלחופי מערב האוקיינוס השקט.
שושטופלווה
שושטופלווה (בהונגרית: Sóstófalva) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית שושטופלווה קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות, מ-305 תושבים בשנת 2003 עד 210 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-31%).
בשושטופלווה חיו מעט יהודים.
המפלגה הסוציאליסטית התימנית
דרום תימן
בשלטון, ה-YSP הוכה על ידי חטיבות פנימיות. בשנת 1980 הוחלף איסמעיל כנשיא דרום תימן על ידי עלי נסיר מוחמד, שהיה מנהיג מתון ופיוס יותר בהשוואה לשמאלנות הפרו-סובייטית של איסמעיל. הוא ביקש לשפר את היחסים עם שכנותיה הערביות של דרום תימן והמערב. הסכסוך בין שני הפלגים הוביל למלחמת האזרחים בדרום תימן בשנת 1986 שהובילה למותו של עבדול פתאח איסמעיל, אף שבעל בריתו עלי סאלם אל בייד השתלט על המפלגה, בעוד שהיידר אבו בכר אל-אטאס המתון יותר הפך לנשיא. אל-בייד ואל-אטאס היו תופסים תפקידים בממשלת תימן המאוחדת עד מלחמת האזרחים ב-1994. בחירות לפרלמנט התקיימו באוקטובר 1986, ואף על פי שה-YSP נותרה המפלגה החוקית היחידה, מועמדים עצמאיים הורשו להתמודד בבחירות וזכו ב-40 מתוך 111 המושבים, כאשר ה-YSP זכה ב-71 האחרים.
דגל המפלגה הסוציאליסטית התימנית הופיע בשברון של דגל דרום תימן.
תימן מאוחדת
לאחר שהמפלגה שרדה את המהפכים והסכסוכים האזרחיים בתימן, קריסת ברית המועצות ומשבר הסוציאליזם הבינלאומי, הייתה ה-YSP המכריעה בהשגת אחדות תימנית והקמתה של דמוקרטיה רב-מפלגתית ברפובליקה של תימן במאי 1990. בבחירות הפרלמנטריות הראשונות בתימן המאוחדת בשנת 1993, ה-YSP זכה ב-56 מתוך 301 המושבים, וסיים במקום השלישי אחרי הקונגרס העממי הכללי (GPC) ואל-איסלה. שלוש המפלגות הקימו לאחר מכן ממשלה קואליציונית.
בעקבות מלחמת האזרחים בשנת 1994 הוחרמו תשתיות המפלגה ומשאביה על ידי ממשלת ה-GPC וחבריה וחבריה הועברו באופן קבוע למעצרים ועינויים לא מוצדקים. היא החרימה את הבחירות לפרלמנט ב-1997, ולא הצליחה למנות מועמד לבחירות לנשיאות 1999, מכיוון שמועמד פוטנציאלי נדרש לגיבוי של 31 חברי פרלמנט. בשנת 2002 הייתה זו אחת מחמש מפלגות שהקימו את ברית האופוזיציה של הצדדים המפגשים המשותפים. היא חזרה להתמודד בבחירות לפרלמנט בשנת 2003, היא קיבלה רק 3.8% מהקולות העממיים וזכתה בשמונה מושבים.
הצדדים המפגשים המשותפים מינו את פייסל בין שמלאן כמועמדם לבחירות לנשיאות בשנת 2006. עם זאת, הוא הובס על ידי הנשיא המכהן עלי עבדאללה סאלח מ-GPC.
אידאולוגיה
הדעות העיקריות המהוות את המפלגה המורכבת של ה-YSP הם לאומיות פאן-ערבית, מרקסיזם ומגמות סוציאל-דמוקרטיות.
ליאון קלנר
ליאון קלנר (בגרמנית ובאנגלית: Leon Kellner; 17 באפריל 1859 – 5 בדצמבר 1928) היה מילונאי ומומחה לדקדוק בשפה האנגלית, חוקר יצירתו של ויליאם שייקספיר ומראשוני הציונות.
קורות חייו
קלנר שנולד בטרנוב שבגליציה, למד עברית בגיל שלוש, ובגיל חמש החל ללמוד בחדר. בשנת 1876 החל את לימודיו בסמינר התאולוגי בברסלאו. בשנת 1880 החל את לימודיו באוניברסיטת וינה שם למד שפות גרמאניות בדגש על השפה האנגלית וספרות אנגלית. בשנת 1883 קיבל תואר דוקטור. בשנת 1887 עבר ללונדון ושם המשיך בפעילותו האקדמית. בשנת 1890 חזר לאוניברסיטת וינה ולימד בה ספרות אנגלית. בשנת 1904 החל ללמד באוניברסיטת צ'רנוביץ כפרופסור לאנגלית. בשנת 1914 עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נמלט מצ'רנוביץ. אחרי המלחמה שימש כמתורגמן בלשכת נשיא אוסטריה, ולימד באוניברסיטה הטכנית של וינה.
בתו של קלנר, דורה, הייתה נשואה מספר שנים לפילוסוף ולטר בנימין. בת נוספת פאולה ארנולד הייתה עיתונאית וצפרית שאף חיברה מדריך לציפורי ישראל. בנו ויקטור (אביגדור) קלנר, יליד 1896, אגרונום, עלה לפלסטינה בשנת 1920 והיה ממייסדי המושבה בנימינה. קלנר נפטר בווינה ב-1928.
פעילותו הציונית
בשנת 1896 הפך קלנר לחברו ולעוזרו של חוזה המדינה, תאודור הרצל, וסייע לו בארגון הקונגרס הציוני העולמי הראשון. אף נשמעה הטענה כי קלנר הוא שתרם להרצל את המוטו "אם תרצו - אין זו אגדה" לספרו "אלטנוילנד", שאותו גם סייע לו לתרגם לאנגלית.
קלנר הרבה לפרסם בעיתון הציוני Die Welt, אך כיוון שנשא במשרה ציבורית עשה זאת תחת שם העט Leo Rafaels. לאחר פטירתו של הרצל מונה קלנר על עזבונו הספרותי. בשנת 1908 פרסם שני כרכים של כתבי הרצל, בשנת 1920 פרסם חלק ראשון מתוך ביוגרפיה של הרצל. קלנר גם סייע להנס הרצל בתרגום יומניו של אביו לאנגלית.
יצחק שטיינר
יצחק שטיינר (25 ביולי 1952 – 6 במאי 2023) היה פסנתרן, מלחין ומנצח ישראלי, הידוע בעיקר בזכות סגנון נגינתו הייחודי ששילב מוזיקה קלאסית עם אימפרוביזציה.
קריירה
נולד בתל אביב, בן בכור לתמר ושמואל. שירת בצה"ל כמתכנת בממר"ם. בוגר האקדמיה למוזיקה בתל אביב בהדרכתו של פרופ' ליאון שידלובסקי.
ניצח על התזמורת הפילהרמונית הישראלית, תזמורת הגדנ"ע, תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית, התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הקאמרית הישראלית, הסינפונייטה הישראלית באר שבע, התזמורת הסימפונית חיפה, התזמורת הסימפונית הצעירה של חיפה ועוד.
בשנת 1968 הופיע כפסנתרן בהיכל התרבות בתל אביב. בערב אמני עולם בשזירת פרחים ובחירי אמני ישראל בתחומים שונים.
בשנת 1974 ניגן בתוכניות "טנדו", בהנחיית ירון לונדון. בסוף אוגוסט אותה שנה ניצח על תזמורת הגדנ"ע בקונצרט החגיגי לסיום השנה, במוזיאון תל אביב
בדצמבר 1980 ניצח על האופרה הישראלית את "לה בוהם" מאת פוצ'יני.
בשנת 1982 הופיע בקדם אירוויזיון כמופע האומנותי של אותה שנה והלחין את המוזיקה לסרט "נועה בת 17".
בשנים 1982–1987 ניצח בתוכנית "אלגרו", בהנחיית יצחק שמעוני. בשנת 1987 שימש כיו"ר חבר השופטים בתחרות כישרונות צעירים במוזיקה קלאסית.
באוגוסט 1985 חזרה תזמורת הגדנ"ע להופיע תחת שרביטו של שטיינר, בזכות יוזמתו וארגונו, לאחר ש-17 שנים קודם לכן היה נגן בתזמורת עצמה ובשנות ה-70 אף זכה לנצח עליה. הוא בנה את התזמורת מחדש: הוא משך נגנים צעירים מתזמורות אחרות, בהן תזמורת בני הקיבוצים ותזמורת מתא"ן ומהמרכז למוזיקה ירושלים. בתזמורת המחודשת היו 77 נגנים בגילאי 12–18, בהם 19 נגניות.
בשנת 1988 ניצח על התזמורת הסימפונית חיפה בתוכנית "סיבמולדו", בהנחיית יצחק שמעוני.
בשנות ה-80 הופיע בפינה המוזיקלית "קצת מוזיקה" בתוכנית "זהו זה!"
בשנת 1990 ייסד את ה"סינפו-פופ", תזמורת סימפונית של 50 נגנים עולים מברית המועצות.
בשנת 1992 ניצח והיה היועץ המוזיקלי של "מה הרעש" בהשתתפות אורי גוטליב, יואב צפיר ואלי גורנשטיין.
בשנת 2000 העלה בבית האופרה של פראג את האופרה "דוריאן" המבוססת על סיפורו של אוסקר ויילד, "תמונתו של דוריאן גריי", בבימוי נתן דטנר ובהשתתפות ששי קשת ורפי ויינשטוק.
במהלך השנים לימד באופן פרטי ובשיעורי מאסטרקלאס קומפוזיציה ואימפרוביזציה.
חייו האישיים
היה נשוי לפסנתרנית הישראלית אירית רוב, לאחר מכן נישא בשנית ולו ילדה מנישואים אלו.
יצחק שטיינר נפטר ב-6 במאי 2023, בעקבות דימום מוחי ספונטני.
אוטו בראון (קומוניסט)
אוטו בראון (בגרמנית: Otto Braun; 28 בספטמבר 1900 - 15 באוגוסט 1974) היה קומוניסט גרמני בעל קריירה ארוכה ומגוונת. תפקידו המשמעותי ביותר היה כסוכן של קומינטרן שנשלח לסין ב-1934, כדי לייעץ למפלגה הקומוניסטית הסינית (CP) בנוגע לאסטרטגיה צבאית במהלך מלחמת האזרחים הסינית. שם בראון אימץ שם סיני, לי דה (Lǐ Dé); רק שנים רבות לאחר מכן, המידע הביא לזיהוי שמות אלה כשייכים לאדם אחד.
ראשית חייו
אוטו בראון נולד באסמאנינג, בוואריה עילית, ליד מינכן. אף על פי שאמו הייתה בחיים, הוא גדל בבית יתומים.
הוא נרשם למכללה להכשרת מורים בפאסינג באזור מינכן. ביוני 1918 גויס בראון לשורות הצבא הבווארי, חלק מהצבא הגרמני הקיסרי, אך מלחמת העולם הראשונה הסתיימה לפני שהצליח להשתתף בלחימה.
לאחר שביתת-הנשק הוא חזר לסיים את לימודיו במכללה להכשרת מורים. עם זאת, הוא לא לקח על עצמו עבודת הוראה בבית הספר היסודי. במקום זאת, הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית של גרמניה (KPD) שהוקמה ויצאה לדרכה. הקומוניזם הפך לייעוד וקריירה לכל חייו.
תחילת הפעילות קומוניסטית
נראה כי כבר בשנת 1921 בראון עבד במשרה מלאה בתשלום במפלגה הקומוניסטית. הוא היה מעורב בפרשה של גנבת כמה מסמכים רגישים מקולונל פרייברג, מהגר השייך לרוסים הלבנים שבסיסו היה בברלין. בראון נעצר על ידי המשטרה ביולי 1921. הוא הועמד לדין אך הצליח להסתיר את קשריו הקומוניסטיים ולשכנע את בית המשפט שהוא "ימני". בשל ההטיה שהייתה קיימת לעיתים קרובות במערכת המשפט של רפובליקת וויימר, הוא יצא עם עונש קל. למעשה, הוא לא הלך לכלא, אלא הצליח להסתתר.
באותה עת הוא כבר היה חבר מרכזי במנגנון המפלגה הקומוניסטית, לא זו בלבד שכתב מאמרים בעיתונים המפלגתיים, אלא לאחר 1924, עמד בראש מאמצי "הריגול הנגדי" של המפלגה. הוא גם היה מעורב במיליציה שלה ובפעילות הצבאית.
המשטרה תפסה אותו שוב בספטמבר 1926. הוא נאסר לראשונה על "עונשו של פרייברג" משנת 1922, ולאחר מכן הוחזק במעצר בכלא מואביט. עם זאת, ב-11 באפריל 1928, חבורה של קומוניסטים, כולל אהובתו אז אולגה בנאריו הצליחו להבריח אותו מהכלא.
הבריחה הנועזת קיבלה פרסום עולמי. בראון ובנאריו עשו את דרכם למוסקבה, שם הם היו מעורבים בתנועה הקומוניסטית הבינלאומית. שניהם היו בבית הספר לנין שהופעל על ידי הקומינטרן. בראון למד באקדמיה הצבאית של פרונז, בעוד בנאריו עבדה כמדריכה של "הנוער הקומוניסטי הבינלאומי", תחילה בברית המועצות, ואחר כך בצרפת ובאנגליה, שם השתתפה בתיאום פעילויות אנטי-פאשיסטיות.
בראון ובנאריו נפרדו ב-1931. היא התחתנה עם המנהיג המהפכני הברזילאי המפורסם לואיס קרלוס פרסטס ועברה לגור בארצו. היא נעצרה לבסוף בברזיל והוסגרה לגרמניה, שם היא בסופו של דבר הוצאה למוות ב״מרכז ברנבורג להמתת חסד״. היא זכורה כקדושה מעונה בידי השמאל הברזילאי והשמאל הגרמני. מצידו, אוטו בראון, החל את הקריירה המהפכנית ביותר, ובכמה מובנים, השנויים ביותר במחלוקת, כנציג הקומינטרן בסין.
בסין
בשנת 1932, לאחר סיום לימודיו באקדמיה של פרונז, שיגר המנהל הרביעי של המודיעין הצבאי הסובייטי את בראון לחרבין במנצ'וריה, סין. משם נסע לשאנגחאי, והצטרף ללשכה המקומית של הקומינטרן. שם הוא היה מעורב בנושאים צבאיים בפקודו של גנרל קלבר, ובעניינים פוליטיים שניהל ארתור אוורט, קומוניסט גרמני אחר.
עם זאת, שנחאי הייתה באותה תקופה נידחת בעניינים מהפכניים סיניים - התנועה הקומוניסטית המקומית נפגעה למעשה על ידי הקוומינטנג של צ'יאנג קאי-שק ב-27 בינואר 1927. הקומוניסטים הסינים נסוגו לאחר מכן לאזורי הכפר והתחילו להתארגן במחוז ג'יאנגשי. במחצית השנייה של 1933 הגיע בראון אל ריוג'ין, בירתה של "הרפובליקה הסובייטית הסינית" שהוקמה על ידי הקומוניסטים הסינים ששרדו, שם הפך ליועץ צבאי.
הנסיבות המדויקות של מינוי זה ופעילותו בשנים הבאות נותרו לא מספיק ברורים. כפי שציין פרדי ליטן, שחקר היטב את החלק הזה בקריירה של אוטו בראון, "זיכרונותיו של בראון הם מקור חשוב, אם כי מפוקפק, לאירועי השנים האלה".
באותו זמן, הקואומינטאנג - שתפס את הקומוניסטים כאיום מסוכן לשלטונו - פתח בשורה של התקפות נמרצות על הקומוניסטים באזורים עירוניים. כוחותיהם התקרבו אל ריוג'ין, שהייתה נתונה בסכנה של מצור. הקומוניסטים יזמו את המצעד הארוך כדי להימלט מסכנה זו. בראון, תחת שמו הסיני "לי דה" היה כמעט הזר היחיד שהשתתף במצעד הארוך, וייתכן שהוא גם הציע את הרעיון לצאת למצעד כזה במאמץ להגיע לתוככי סין הבטוחים יותר.
בהמשך 1934 בראון / לי דה נטל תפקיד פיקודי בצבא הקומוניסטי, יחד עם ז'ואו אנלאי ובו גו - עם סמכות לקבל את כל ההחלטות הצבאיות. בראון הדגיש כי צבא ״החזית הראשונה״ יתקוף ישירות את צבא הקואומינטאנג. צבא החזית הראשון נפגע מאוד, וכוחותיו ירדו בצורה דרמטית, מ -86,000 לכ-25,000 אנשים, בתוך שנה.
בשנת 1935, הוא השתתף בכנס שבו מאו דזה-דונג ופנג דהואי הביעו את התנגדותם לטקטיקה הצבאית של בראון. מאו טען כי ההתקפות הישירות עלו בחיי רבים מדי, והציע שכוחות קטנים, יפעלו ויקיפו את הקואומיטאנג תוך שימוש בטקטיקות של לוחמת גרילה שבהן מאו התפרסם. (מאו כבר לא סמך על היועצים האירופיים של הקומינטרן, בייחוד בהתחשב בעובדה שבשנות העשרים היו יועצים כגון ההולנדי הנק סניבלט שהעניקו לקומוניסטים הסינים עצות הרסניות.) מנהיגי אגפים צבאיים אחרים הסכימו עם מאו, כך שבראון ושותפיו איבדו את מעמדם כמפקדים צבאיים ומאו הפך למנהיג של המצעד הארוך. אחרי הוועידה הזאת נדחף הקומינטרן הצדה, ו"קומוניסטים ילידים" השתלטו על המפלגה הקומוניסטית הסינית.
למרות זאת, בראון נשאר בסין עד 1939 והשתתף במצעד הארוך יחד עם שאר היחידות הקומוניסטיות. הוא כבר לא היה בעל פיקוד צבאי, אלא היה מעורב בעיקר בעבודת הייעוץ ובהוראת טקטיקות.
אף על פי שלא חזר לסין לאחר שעזב ב-1939, כל ימי חייו המשיך לגלות עניין בענייני סין.
התקופה הסובייטית
בשנת 1939 הגיע בראון לברית המועצות. באותו זמן, ברית המועצות הייתה מקום מסוכן עבור קומוניסטים זרים, שרבים מהם - כולל קומוניסטים גרמנים - נכלאו, עונו או נהרגו על ידי המשטרה החשאית של ג'וזף סטלין (NKVD). למרות היותם נאמנים לחלוטין למטרה המהפכנית. בראון הצליח להימנע מגורל כזה, אם כי הוא נתקל בקשיים פוליטיים מיד עם הגעתו.
בהגיעו למוסקבה הוא קיבל עבודה בעיתונות הזרה במוסקבה כעורך ומתרגם. לאחר הפלישה הגרמנית לברית-המועצות ב-1941, נעשה שימוש בעברו הגרמני על ידי הפיכתו לתעמולן פוליטי שתפקידו לשנות את נאמנותם של קצינים גרמנים שנתפסו בידי הסובייטים. בתפקיד זה הוא השתמש בכינוי ישן משנות ה-20, "קומיסר וגנר". מאוחר יותר הוא ביצע תפקיד דומה כלפי קצינים יפנים שבויים.
בין 1946 ל-1948 הוא התגורר ליד מוסקבה שם היה מרצה בבית הספר המרכזי האנטיפשיסטי. לאחר מכן עבר תקופה נוספת של עבודה במוסקבה עצמה בתרגום משפות זרות לעיתונות המקומית.
חזרה לגרמניה
רק לאחר מותו של סטלין הורשה אוטו בראון לחזור למולדתו לאחר כמעט שלושה עשורים של גלות.
לאחר הגעתו לרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית (מזרח גרמניה) היה בראון מועסק במכון למרקסיזם-לניניזם שניהל הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הגרמנית. עיקר משימתו הייתה פרסום בגרמנית של כתבי ולדימיר לנין.
הוא היה המזכיר הראשון של אגודת הסופרים הגרמנית מ־1961 עד 1963. באמצע שנות השישים שלו, הוא הפך לפנסיונר ועשה קצת תרגום עצמאי מרוסית. מעמדו החיובי על ידי השלטונות המזרח גרמניים, התעצם כאשר ב־1964 כשנחשף כי המהפכן הסיני ״לי דה״, שהיה מעורב במצעד הארוך של שנות השלושים, הוא למעשה לא אחר מאשר אוטו בראון הגרמני.
החשיפה הזאת נתנה לבראון את האפשרות והדחיפה לכתוב את זכרונותיו מסין. כאמור, החוקרים רואים בהם מידע מעניין, שימושי במיוחד שמציע זווית אחרת לזו של ההיסטוריוגרפיה הסינית הקומוניסטית הרשמית. אך גם זכרונות אלה רחוקים מלהיות אובייקטיביים או חסרי פניות. הם נכתבו בסוף שנות ה -60, כאשר בראון היה גם חבר המכון למדעי החברה. הזיכרונות פורסמו בספר ב -1973 ותורגמו לסינית, אנגלית ולשונות אחרות.
בראון נפטר בגיל 74, בעוד בחופשה בבולגריה. הוא נקבר במזרח ברלין, והספדים עליו הופיעו בפראבדה ובניו יורק טיימס.
מטרוניתא
"מטרוניתא" (1976) או "מטרוניטה" היא שמה של סדרת הדפסים מאת הצייר הישראלי איוון שוובל.
תיאור
ההדפסים בסדרת "מטרוניתא" נוצרו בשנת 1976 בטכניקה של תצריב והודפסו בסדנת ההדפס ירושלים. הם נוצרו בעקבות סיפור קצר מאת דניס סילק. במרכז הסדרה עומדת דמותה של ה"מטרוניתא", מילה השאובה מן המילה הלטינית 'Matrona', שמשמעותה "גברת מכובדת". בתרבות היהודית המטרוניתא היא דמות של אשה נוכרייה, המופיעה במדרשים שונים בצורות רבות ומסמלת את עם ישראל. פעמים רבות היא מהווה דמות במשלים.
שוובל מתאר את דמותה של המטרוניתא כדמות ממשית, הנעה ברחובות ירושלים המודרנית, ברחוב בן-יהודה, בשכונת קריית היובל או בממילא, כשהיא מחזיקה את מפת העיר בידה. שוובל בוחר לתאר את העיר תיאור ריאליסטי, ובה מכוניות, פקקי תנועה וכן תיאורי נוף ממשי של העיר המודרנית. חלק מן התיאורים מבוססים או מושפעים מתצלומים של רחובות העיר, דבר המתבטא בקיטוע של התיאור או בזווית של נקודת המבט. עם זאת שוובל הופך את התיאור לסמלי, בעזרת הזרה פנטאסטית, המתבטאת בדמותה העירומה של המטרוניטה החוצה את רחוב בן-יהודה או במעופה מעל גגות ממילא. העובדה כי היא מחזיקה את מפת העיר, מעידה על הפיכתה לסמל של התחדשות. עירוב זה בין חדש לישן ובין ירושלים המודרנית לירושלים ה"מקראית", אופייני ליצירות רבות של האמן.
הסופר קאפ הבלארוסי
הסופר קאפ הבלארוסי (בבלארוסית: Суперкубак Беларусі па футболе) הוא טורניר כדורגל שנתי של משחק אחד. שני המועדונים המתחרים בטורניר הם מחזיקי תואר אליפות ליגת העל הבלארוסית בכדורגל והגביע הבלארוסי. אם אותה קבוצה זכתה גם באליפות הליגה וגם בגביע באותה עונה, הקבוצה שתיפגש מולה בסופר קאפ תהיה זו שסיימה כסגנית הליגה. המשחק נערך בפתיחתה של העונה בבלארוס.
הגביע מחולק מאז שנת 2010 ואומנם בשנת 1994 שוחק "גביע העונה", בפורמט של סופר קאפ אך הוא נערך פעם אחת בלבד ואינו נספר כמשחק רשמי של הסופר קאפ.
סטטיסטיקה
(לא כולל גביע העונה 1994.)
Be Right Here
Be Right Here (בעברית: אהיה ממש כאן) הוא שיר של הדי ג'יי הצרפתי קונגס וצמד המפיקים סטארגייט, בהשתתפות הזמר האמריקאי גולדן. השיר יצא לאור ב-22 ביוני 2018 על ידי חברת התקליטים ברקלי, להורדה דיגיטלית ולשירותי הזרמות המוזיקה. השיר נכתב על ידי קונגס, קמילה קביו, צ'ארלי XCX, נוני באו, סשה סלואן, סטארגייט ורוברט ברגין (הידוע גם בכינוי ת'רוטל), והופק על ידי קונגס, סטארגייט, גרג סרון, קווין קלמה, טים בלאקסמית', דני די, טיירן "טיי טיי" סמית' וג'יי בראון.
סירמבשניה
כמו יישובים רבים באירופה גם אוכלוסיית סירמבשניה קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות מ-4,836 תושבים בשנת 1990 עד 4,102 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-15%).
יהודי סירמבשניה
בסירמבשניה חיו מעט יהודים. תושבים יהודיים מהכפר שנרצחו בשואה מונצחים בלוח זיכרון בהייצ'בה שבמישקולץ.
פרנטישק ז'נישק
פרנטישק ז'נישק (בצ'כית: František Ženíšek; 25 במאי 1849 – 15 בנובמבר 1916) היה צייר צ'כי. הוא היה חלק מקבוצה גדולה של אמנים לאומניים.
ביוגרפיה
הוא נולד בפראג למשפחה של סוחרים והפגין זיקה לאמנות בגיל צעיר. בחוסר רצון אביו הסכים לאפשר לו לעסוק בתחומי העניין שלו ואיפשר לו לקחת שיעורים מקארל יאוורק בזמן שהיה עדיין בבית הספר. מ-1863 עד 1865, הוא למד באקדמיה לאמנויות יפות, אצל אדוארד פון אנגרת'. לאחר שהות קצרה בווינה, כשסייע לאנגרת׳ בעבודה באופרה הממלכתית, הוא חזר לאקדמיה בפראג, ועבד עם יאן סוורטס וצייר ההיסטוריה יוז'ף מתיאש טרנקוואלד.
ב-1875 הוא קיבל את העבודה הגדולה הראשונה שלו - ציורי קיר בבית העירייה בקורטראי, בלגיה. ב-1878, תוך כדי טיול לימודי לפריז, הוא רכש חבר חשוב ותומך - יוז'ף סבסטיאן דאובק, פטרון ידוע של האמנויות, שהעסיק אותו לקשט את ביתו בליטה.