cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
The Last of Us
עלילה
המשחק מתחיל בקיץ 2013, בטקסס. ג'ואל הוא אב לילדה ששמה שרה בשנות ה-30 לחייו. בערב יום ההולדת שלו, ג'ואל חוזר מעבודתו ומקבל שעון מבתו, שנרדמת תוך צפייה בטלוויזיה. בלילה פורצת מגפה שבה אנשים מאבדים את עשתונותיהם, תוקפים וטורפים בני אדם אחרים. ג'ואל, שרה ואחיו של ג'ואל - טומי - מנסים לברוח מהמקום, אך תוך כדי, ג'ואל ושרה נתקלים בחייל, שאינו מאמין שאינם נגועים ומקבל הוראה להרוג אותם, והחייל יורה בשרה והורג אותה, ולאחר מכן טומי מגיע והורג אותו.
עשרים שנה לאחר מכן, ג'ואל הוא סוחר ומבריח בבוסטון שעובד יחד עם שותפתו, טס. השניים מחליטים לקבל משימה מארגון מחתרתי ה"גחליליות" להביא לאחת המעבדות של הארגון ילדה בת 14 בשם אלי, שהיא בת חסותה של מנהיגת הארגון - מרלין, והיא האדם היחיד אשר ידוע כמי שחסינה לפטרייה (או מחלת הקורדיספס). במהלך המשימה, טס ננשכת על ידי אחד הנגועים, ובתור בקשה אחרונה לפני מותה הצפוי, מבקשת מג'ואל להמשיך את המסע עם אלי. השניים מגיעים ללינקולן על מנת להשיג מכונית מ"חבר" של ג'ואל - ביל.
במהלך הנסיעה הם מגיעים לפיטסבורג, ושם הם נופלים קורבן למארב של שורדים אחרים שמנסים להרוג אותם ולקחת את הציוד שלהם. בדרך הם פוגשים זוג צעירים, הנרי ואחיו הקטן סאם, והארבעה מחליטים ללכת ביחד כיוון שגם הנרי מחפש את ה"גחליליות". לפני שהם הולכים לישון, מספר ג'ואל להנרי על הפעם בה הוא ואחיו שכרו אופנועי הארלי דייווידסון ונסעו ברחבי ארצות הברית, הנרי מביע תקווה שאולי גם לו יהיה אופנוע כזה.
אלי הולכת לחדר בו סאם נמצא, ונותנת לו את רובוט הצעצוע שהנרי לא הסכים שייקח כשהם ברחו לדירת המסתור שלהם. במהלך שיחת נפש שמתפתחת בין השניים, סאם מתוודה על הפחד שלו להידבק ותוהה האם נותרה בנגועים שמץ של אנושיות, אלי מתוודה בפניו על הפחד להישאר בודדה בעולם, כיוון שהיא איבדה כמה אנשים שהיו יקרים לה. למחרת בבוקר הם מגלים שסאם נדבק ושהפטרייה השתלטה עליו, ג'ואל מנסה להרוג את סאם אך נהדף על ידי הנרי, שהורג את סאם בעצמו ומתאבד כמה שניות לאחר מכן.
בסתיו ג'ואל ואלי מוצאים לבסוף את טומי ואשתו מריה. ג'ואל מעוניין להשאיר את שאר המסע לטומי. כשאלי מגלה שג'ואל מתכוון לנטוש אותה היא נמלטת לבית נטוש ביער, ג'ואל וטומי מוצאים אותה ונלחמים בדרך בחבורת שודדים. לאחר מכן אלי מתעמתת עם ג'ואל, הוא מנסה להסביר לה שטומי הוא שורד מנוסה יותר ושהוא מכיר את האזור, אך אלי מבינה שג'ואל מפחד לאבד אותה כפי שאיבד את שרה. היא אומרת לו שהיא יודעת על שרה ושלה זה לא יקרה, ג'ואל מתרגז ואומר לה בכעס שהיא אינה יודעת מהו אובדן. אלי נשברת ואומרת לו בעצב שכל מי שהיא אי פעם אהבה מת או עזב אותה והיא לא רוצה שגם הוא יעזוב אותה כי היא מפחדת להישאר בודדה.
טומי מכוון את השניים לאוניברסיטת קולורדו, שם ה"גחליליות" אמורים להיות, אך השניים מגלים שהארגון נטש את המקום. הם מותקפים בידי שורדים אחרים, וג'ואל נפצע אנושות בבריחה.
בבוא החורף, ג'ואל עדיין נמצא במצב קשה ואלי היא זו שדואגת לו (בשלב זה השחקן לוקח שליטה על אלי). במהלך ציד, אלי פוגשת זוג שורדים אחרים, אשר אחד מהם - דייוויד, מסכים להחליף תרופות בעד הבשר שאלי מצאה. לאחר שפעלו יחד כנגד הנגועים, דייוויד מגלה כי הוא היה המנהיג של השורדים אשר תקפו את ג'ואל ואת אלי בסתיו, אך הוא נותן לה ללכת ושולח את אנשיו למצוא אותה. אלי מרחיקה את הציידים מג'ואל אך נתפסת, ומגלה כי דייוויד ואנשיו הם למעשה קניבלים. דייוויד מגלה חיבה ומשיכה לאלי ורוצה שהיא תצטרף אל החבורה שלו, אך אלי מסרבת להצטרף אליהם, מביעה את הסלידה והגועל שהיא חשה כלפיו ומנסה לברוח. בתגובה לכך, דייוויד ושותפו מתכוננים להרוג אותה, אלי מגלה להם שהיא נגועה בנגיף, מראה להם את הצלקת שעל זרועה ומודיעה לדייוויד שגם הוא נדבק כשהיא נשכה אותו, אז היא מנצלת רגע של חוסר תשומת לב מצד דייוויד ושותפו ומצליחה להרוג את שותפו של דייוויד ולברוח. היא מגיעה למסעדה בוערת כאשר דייוויד בעקבותיה, אז מתרחש ביניהם מרדף "חתול ועכבר" שבסופו דייוויד מצליח לגבור על אלי, הוא מנסה לחנוק אותה למוות אך היא מצליחה להגיע למצ'טה שלו, להיחלץ מאחיזתו ולהרוג אותו. באותו הזמן, ג'ואל מתאושש מפצעיו ומחפש את אלי. הוא תופס שניים מאנשיו של דייוויד ומענה אותם תוך שהוא מנסה לדלות מהם מידע על מיקומה המדויק של אלי. כשהוא מוצא אותה הוא מביט בה בזמן שהיא מרטשת את גופתו של דייוויד, ג'ואל מוציא מידיה את המצ'טה, מחבק אותה חזק ומנסה להרגיע אותה. במהלך החיבוק היא אומרת "הוא ניסה ל-", מה שהוביל שחקנים רבים למסקנה שדייוויד ניסה לאנוס אותה ולא רק להרוג אותה.
בסוף המשחק, השניים מגיעים לגבעה ממנה משתקף ביתו של טומי, ואלי, אשר מתמודדת עם 'תסמונת אשמת השורד', מבקשת מג'ואל להישבע שכל האירועים עם ה"גחליליות" קרו במציאות כפי שהוא סיפר לה אותם, והוא מסכים להישבע.
Left Behind
חבילת ההרחבה יצאה ב-14 בפברואר 2014 ומתרחשת בין האירועים באוניברסיטת קולורדו לבין החורף.
במהלך ההרחבה השחקן שולט באלי שמנסה למצוא ציוד רפואי בקניון נטוש על מנת לטפל בפציעתו של ג'ואל, תוך כדי מאבק עם נגועים ועם שורדים אנושיים אחרים.
חלק מהעלילה מתרחש בעבר ומציג את ריילי, חברתה הטובה של אלי, שחוזרת לבוסטון אחרי היעדרות ארוכה, אלי כועסת עליה וריילי מנסה לפצות אותה ולוקחת אותה ל-"יום כיף" בקניון נטוש, אליו הן מתגנבות באישון לילה.
במהלך הקטעים בקניון השחקן נחשף לחברות האיתנה בין אלי וריילי ומגלה צדדים נוספים באישיותה, לקראת סוף ההרחבה, כשאלי וריילי מבלות בחנות נטושה, ריילי מספרת שהיא מתכוונת להצטרף לשורות ארגון הגחליליות ולעזוב את בוסטון לתמיד, אלי מנסה להניא אותה מכך ומצליחה. אלי מנשקת את ריילי על השפתיים כאות תודה וכמחווה רומנטית ומיד לאחר מכן מפתיעים אותן כמה נגועים שנמשכו למוזיקה שהן רקדו לצליליה בחנות. ריילי ואלי נמלטות מהם בעור שיניהן אך מגלות ששתיהן ננשכו ושבעוד כמה שעות הפטריה תישתלט עליהן וגם הן יהפכו לנגועות. האפשרויות שעמדו לפניהן הן להתאבד לפני שהפטרייה תישתלט עליהן או לעביר ביחד את הזמן, הן מחליטות "להיות פואטיות ולאבד את השפיות ביחד" כדבריה של ריילי.
Remastered
בתאריך ה-29 ביולי 2014 יצאה גרסה חדשה של המשחק לקונסולת הפלייסטיישן 4 (PS4) שנקראת Remastered. בגרסה זו רזולוציית המשחק שונתה ל-1080p, וקצב הפריימים עלה ל-60 בשנייה.
משחק המשך
בתאריך ה-3 בדצמבר 2016 הוכרז בכנס PSX משחק המשך בשם The Last of Us Part II, והוא יצא לשוק ב-19 ביוני 2020.
The Last of Us Part I (Remake)
באפריל 2021, ג'ייסון שרייר מ-Bloomberg News דיווח על גרסה מחודשת של The Last of Us, בשם הקוד "T1X", שנמצא בפיתוח עבור פלייסטיישן 5.
הגרסה המחודשת, שכותרתה The Last of Us Part I, הוכרזה רשמית ב-Summer Game Fest ב-9 ביוני 2022. בגרסה זו יהיו שינויים באפשרויות המשחק, הפקדים, הביצועים והנגישות. בפלייסטיישן 5, המשחק יתמוך בתכונות חומרה שונות כגון אודיו תלת מימד והמשוב ההפטי והטריגרים האדפטיביים של בקר ה-DualSense.
המשחק מתוכנן לצאת לפלייסטיישן 5 ב-2 בספטמבר 2022,
סדרת טלוויזיה
במרץ 2020, רשת "HBO" הכריזה שהיא עובדת על פיתוח עיבוד טלוויזיוני, שעתיד לעבד את אירועי המשחק.
סקסון האקסלי
רוס קוק (באנגלית: Ross Cooke; נולד ב-1 בפברואר 1988) הידוע יותר בשם הבמה שלו, סקסון האקסלי (באנגלית: Saxon Huxley) הוא מתאבק אנגלי, המופיע בארגון ההיאבקות WWE כחלק ממחלקת בריטניה של התוכנית NXT, ה-NXT UK.
ארגונים עצמאיים (2012–הווה)
האקסלי ערך את קרב הבכורה שלו בשנת 2010. מאז, הופיע עבור ארגוני היאבקות עצמאיים ברחבי אירופה, כשהדגש הוא על בריטניה וביניהם Great Bear Promotions, Brian Kendrick's Wrestling Pro Wrestling, Pro Wrestling Allstars, Italian Championship Wrestling, TNT Extreme Wrestling, PROGRESS Wrestling, True Grit Wrestling ועוד. הוא זכה באליפות הראשונה שלו בקריירה ב-8 באפריל 2017, כשהתאבק עבור ארגון ההיאבקות RISE Underground Pro Wrestling, ניצח את ג'ייסון פריים וזכה באליפות RISE. כשנה לאחר מכן, הוא זכה באליפות TGW של ארגון ההיאבקות True Grit Wrestling, כאשר הוא עשה זאת לאחר שזכה בטורניר עבור התואר וניצח בקרב הדחות מרובע את BA רוז, דייוויד גרייבס ולוק מנזיס.
WWE (2017–היום)
סקסון ערך את קרב הבכורה שלו ב-WWE ב-14 בינואר 2017 במהלך הלילה הראשון של טורניר אליפות בריטניה. הוא הודח מהטורניר כבר בסיבוב הראשון על ידי סם גראדוול. לאחר מכן היה שותף בעיקר לקרבות חושך (קרבות שאינן שודרו בטלוויזיה).
NXT UK (2018–היום)
ב-28 ביולי 2018, האקסלי החל להופיע כמתאבק המותג החדש NXT UK, ובמסגרת קרב הבכורה שלו במותג הוא הפסיד לטרנט סבן. במהלך הקלטות התוכנית יום לאחר מכן, האקסלי הצטוות לשורות סם גראדוול והשניים נחלו הפסד למאסטש מאונטיין (טרנט סבן וטיילר בייט). ב-25 באוגוסט במהלך הקלטות התוכנית NXT UK, האקסלי וג'וסף קונרס הפסידו לאמיר ג'ורדן וקני ויליאמס. יום לאחר מכן בהקלטות התוכנית, האקסלי הפסיד לאותו קונרס בקרב יחידים. חודשיים לאחר מכן, האקסלי חזר במהלך הקלטות התוכנית, שהתקיימו ב-13 באוקטובר. יום לאחר מכן, האקסלי ושותפו לקרב הזוגות, טייסון טי בון הפסידו למאסטש מאונטיין. את שנת 2018 סיים עם ניצחון בקרב זוגות יחד עם אותו טי בון על ג'ק סטארז וטאקר.
ב-16 בינואר 2019 בפרק של התוכנית NXT UK, האקסלי הפסיד בקרב יחידים לליגרו. במהלך אותה השנה, הוא נחל הפסדים למתאבקים כמו דמיאן פריסט, אלכסנדר וולף, איליה דרגונוב, דייב מסטיף, רידג' הולנד ועוד. ב-15 באפריל, האקסלי הפסיד לניית'ן פרייזר. ב-10 ביוני, הוא נוצח על ידי ג'ורדן דבלין. ב-19 באוגוסט בפרק של התוכנית NXT UK, האקסלי גבר על אדי דניס. ב-18 בנובמבר, האקסלי נחל הפסד לקני ויליאמס. לעומת זאת, הוא הצליח לנצח את אותו ויליאמס ב-2 בדצמבר. ב-10 בפברואר 2022, האקסלי נחל הפסד לאיי-קיד.
קלודיה גולדין
קלודיה גולדין (באנגלית: Claudia Goldin; נולדה ב-14 במאי 1946) היא יהודיה אמריקאית, פרופסור לכלכלה באוניברסיטת הרווארד ומנהלת הפיתוח של התוכנית לכלכלה אמריקאית בלשכה הלאומית למחקר כלכלי (National Bureau of Economic Research). כיהנה כנשיאת האגודה האמריקנית לכלכלה בשנים 2013–2014, וב-2016 הוענק לה IZA Prize in Labor Economics בגין "עבודתה לאורך הקריירה בתחום ההיסטוריה הכלכלית של נשים בחינוך ובשוק העבודה". ב-1990 הייתה האישה הראשונה שזכתה לקביעות במחלקה לכלכלה של אוניברסיטת הרווארד. ב-2020 הוענק לה פרס נמרס לכלכלה כהוקרה על "תובנותיה פורצות הדרך לגבי ההיסטוריה של הכלכלה האמריקאית, התפתחות התפקידים המגדריים ומשחק הגומלין בין טכנולוגיה, הון אנושי ושוקי עבודה".
השכלה וקריירה
גולדין נולדה בניו יורק ב-1946. היא למדה בתיכון ברונקס למדע (The Bronx High School of Science) ובאוניברסיטת קורנל, וב-1972 השלימה את הדוקטורט שלה בכלכלה באוניברסיטת שיקגו.
תחומי המחקר של גולדין כוללים היסטוריה כלכלית, כלכלת עבודה, כלכלה ומגדר, וחקר הכלכלה בתחומי העבודה, החינוך וכלכלת המשפחה. בין מחקריה האחרונים נמנים: "The Quiet Revolution that Transformed Women's Employment, Education, and Family", אשר מתאר ומנתח שינויים בהשתתפות נשים בשוק העבודה, לאורך המאה האחרונה, "The Homecoming of American College Women: The Reversal of the Gender Gap in College" (יחד עם לורנס כץ ואיליאנה קוזיימקו), אשר בו חקרו את העלייה הניכרת בהשתתפות נשים בלימודים אקדמיים, ו"A Pollution Theory of Discrimination: Male and Female Occupations and Earnings", אשר עוסק בפערי שכר בין גברים ונשים.
ב-1990 הפכה גולדין לאישה הראשונה שזכתה לקבל קביעות במחלקה לכלכלה של אוניברסיטת הרווארד. היא משתפת פעולה לעיתים קרובות עם לורנס כץ, אשר בדומה לה הוא פרופסור לכלכלה באוניברסיטת הרווארד, ושהוא "בן זוגה למחקר, כמו גם לחייה האישיים".
(2008) “Transitions: Career and Family Life Cycles of the Educational Elite”
בחיבור מחקר זה שיתפה גולדין פעולה עם לורנס כץ. גולדין וכץ בוחנים במחקר זה את המגמה של נשים להינשא ולהביא ילדים לעולם בגילאים מבוגרים יותר, עם הפיכתן למשכילות יותר וכניסתן הגוברת לשוק העבודה. החל משנות ה-70 של המאה ה-20, גל של נשים החל להשקיע משאבים רבים בפיתוח וקידום הקריירה שלהן. הגיל החציוני לנישואים בקרב נשים בוגרות קולג', שעמד על 22.5 שנים, מאז שנות ה-50 של המאה ה-20 ועד ראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 (עבור קבוצת הנשים שנולדו משנות ה-30 של המאה ה-20 ועד 1950 בערך), גדל בשתיים וחצי שנים בין 1972 ל-1979 (עבור הנשים שנולדו בין 1950 ל-1955). חלקן של הנשים שטרם ילדו בגיל 40, גדל מ-20 אחוזים, בהתייחס לאלו שסיימו את לימודיהן בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20, לכדי 28%, מכלל אלו שסיימו את לימודיהן בשנות ה-70 של המאה ה-20. נשים בוגרות קולג' הרחיבו מאוד את השכלתן בבתי ספר מקצועיים; למשל, שיעור הנשים בקרב סטודנטים לרפואה או משפטים בשנתם הראשונה ללימודים, עמד על 10 אחוזים ב-1970, אך גדל לכדי 40 אחוזים ב-1990. במחקר, גולדין מספקת תיאור מפורט אודות מצבן של הנשים באוניברסיטת הרווארד בשנות ה-70, ה-80 וה-90 של המאה העשרים. היא הראתה גידול ניכר בשיעור הסטודנטיות, כמו גם גידול משמעותי בשיעור הסטודנטיות שהיו נשואות, בתוך שנתיים מסיום לימודיהן לתואר. על אף העובדה שיותר סטודנטיות החלו את לימודיהן באוניברסיטה, ושהן לא התחתנו מיד, שיעור מסיימות התואר שעבדו במשרה מלאה במשך שנה שלמה, בקרב הנשים שסיימו את לימודיהן בשנת 1990, נמוך ב-1.7%, בהשוואה לבוגרות 1970.
(2006) "The Quiet Revolution that Transformed Women's Employment, Education, and Family"
לפני המהפכה השקטה (משנות ה-70 של המאה העשרים עד ימינו), באו מה שגולדין כינתה, שלושה שלבים התפתחותיים: "נשים עובדות עצמאיות" (משלהי המאה ה-19 ועד שנות ה-20 של המאה ה-20), "הקלת המגבלות על נשים נשואות בכוח העבודה" (משנות ה-30 של המאה ה-20 ועד 1950) ו"שורשי המהפכה" (מ-1950 עד 1970). בשלב הראשון, הנשים העובדות היו בדרך כלל רווקות צעירות, אשר עבדו כפועלות ייצור, ככובסות או כעובדות משק בית. נשים אלו החזיקו בידע מועט אודות משמעות עבודתן בהיבט הכולל של ייצור המוצר, ורק מעטות מהן זכו לחינוך ראוי. במעבר לשלב השני, פריון גורמי העבודה של נשים נשואות גדל ב-15.5%, בשל הביקוש הגובר לעובדי משרד והשתתפות נשים ב-High school movement (מונח המתאר את העידן בו נרשמה צמיחה חזקה בתפוצת בתי ספר תיכון ברחבי ארצות הברית, בין 1910 ל-1940). בשלב השלישי היצע כוח העבודה הנשי הפך גמיש יותר ושיפר את תגובתו לשינויים בשכר. בעידן זה, רוב הנשים לא היו המפרנסות העיקריות ומשכורתן נתפסה כ"משכורת שנייה", והן עבדו במשרות צווארון ורוד כמזכירות, מורות, אחיות, עובדות סוציאליות וספרניות. על אף העובדה שהאפשרות לרכישת השכלה גבוהה הייתה קיימת, רוב הנשים לא ביססו קריירות, ופנו ללימודים בקולג' בעיקר במטרה למצוא בן זוג, ולא לצורך הרחבת השכלתן. לטענת גולדין, השינוי בהשתתפות בכוח העבודה הנשי נבע משינויים בגורמים דוגמת אופקי הקידום שראו לנגד עיניהן הנשים, זהות נשית, וגיל הנישואים הממוצע.
במאמרה של גולדין, המונח "אופק" מתייחס לדרך בה נשים תפסו את מעורבותן בכוח העבודה לאורך השנים, בתקופה ההשקעה בהון האנושי, וביחס לשאלה האם מעורבותה של האישה תהיה לטווח הארוך או לטווח הקצר. "זהות" מתייחסת למידת האינדיבידואליות שאישה מוצאת במשֹרתהּ, בעיסוקהּ, או בקריירה שלה. לבסוף, קבלת ההחלטות כרוכה בשאלה האם האישה מחליטה ביחס לכוח העבודה, במשותף עם בן-זוגה, אם היא נשואה או במערכת יחסים ארוכת טווח, או שמא היא תופסת מקום משני שבו הזמן מוקצה על ידי מעורבותו של בן זוגה בהחלטות ביחס לכוח העבודה. מה שהגדיר את "המהפכה השקטה", מלבד שלוש התקופות ההתפתחותיות, היה השינוי שסומן במעבר מקבלת החלטות סטטית לקבלת החלטות דינמית.
על פי גולדין, גורם מפתח למהפכה השקטה היה הפיתוח של טכנולוגיות חדשות לפיקוח ילודה, כלומר הגלולה למניעת היריון. נשים צעירות נישאו והביאו ילדים לעולם בשיעור נמוך יותר, אם במדינות בהן חיו הייתה גישה חוקית מוקדמת לגלולות למניעת היריון. נשים יכלו לדחות את מערכות היחסים שלהן ולהמשיך בפיתוח הקריירה שלהן באמצעות רכישת השכלה גבוהה. גולדין וכץ ציינו כי הגלולה למניעת היריון אושרה על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי (ה-FDA) ב-1960, לשימושן של נשים נשואות. השימוש בגלולה התפשט לנשים צעירות שאינן נשואות בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20, בד בבד עם השינוי החוקי בהגדרת גיל הבגירות. כך, הם מצאו שוני ביחס לממוצע הלאומי של נשים שנולדו בשנים 1930–1965, בהתאם לשאלה אם הן חיו במדינה בה ישנה גישה חוקית מוקדמת לגלולה למניעת היריון. היה הבדל של −0.02 ביחס לנישואין בגיל 23, לעומת הממוצע הארצי של 0.41. היה הבדל של −0.07 מהממוצע הארצי של לידה ראשונה בגיל 22. היה הבדל של 0.004 מהממוצע הארצי ביחס לגיל רכישת מקצוע, והבדל של 0.016 מהממוצע הארצי, ביחס להפיכה לעורכת דין או רופאה. הגלולה למניעת היריון השפיעה על הנישואין, על הפוריות ועל בחירת הקריירה.
(2001) "Decreasing (and then Increasing) Inequality in America: A Tale of Two Half-Centuries"
גולדין חיברה את המאמר בשיתוף עם לורנס כץ. במאמר זה מחלקים גולדין וכץ את המאה ה-20 בארצות הברית לשתי תקופות. המחצית השנייה של המאה ה-20 נחשבת לתקופה בה התרחב אי-השוויון החברתי, בעוד שבמחצית הראשונה, הצטמצם אי-השוויון. הם בחנו, בין היתר, את ה"דחיסה הגדולה" (Great Compression - מושג שטבעה גולדין בצוותא עם רוברט מרגו, ומתייחס לעשור של דחיסות יוצאת דופן בשכר בארצות הברית, החל בראשית שנות ה-40 של המאה ה-20. בתקופה זו, אי-השוויון הכלכלי בין העשירים לעניים, נעשה קטן בהרבה לעומת המצב ששרר בתקופות קודמות) של המשכורות בשנות ה-40 של המאה ה-20, כמו גם רפורמות שיצאו לפועל בתחום החינוך, דוגמת ה-High school movement, בעשור הראשון של המאה ה-20.
(2001) "The Human Capital Century and American Leadership: Virtues of the Past"
במאה ה-20, השקעה בהון האנושי נחשבה בעיני האומות המתועשות כחשובה יותר מהשקעה בהון הפיזי או הטכנולוגי. מאמר זה מציג את הסיבות לכך שארצות הברית השקיעה בהון האנושי באמצעות חינוך על-יסודי, בצורה משמעותית בהרבה משהשקיעו מדינות עשירות אחרות באותה התקופה.
המאמר בוחן את הדרכים בהן התקדם החינוך העל-יסודי בארצות הברית במהלך המאה ה-20, וטוען כי הסיבות העיקריות לקידום החינוך היו אתיקה של שוויוניות (בניגוד למערכת חינוך לאליטות, ששררה ברבות ממדינות אירופה), וגורמים ראשוניים אשר הובילו לחינוך ליברלי, במקום לחינוך מקצועי, רמת תשואה גבוהה על חינוך על-יסודי, ניעות גאוגרפית, ומערכת חינוך מבוזרת.
עם המידות הטובות שתרמו לתבנית החינוך האמריקני נמנות פתיחות, מימון ציבורי, שליטה מקומית, נייטרליות מגדרית, הפרדת הדת מהמדינה, ותוכנית לימודים אקדמית. high school movement, שהביאה לכדי ביטוי את המעלות הללו, יצרה קבוצה גדולה יותר של עובדים משכילים שאיפשרה ניידות חברתית וגאוגרפית ותרמה לצמיחה כלכלית פוטנציאלית. לעומת זאת, התבנית החינוכית של אירופה נקבעה על ידי ממשלה מרכזית ונשארה פתוחה פחות בשנות ה-50 של המאה ה-20, תוך התמקדות במתן תוכניות הכשרה לתחומים ולמקצועות טכניים, בצורה של הסדרי לימוד-עבודה לבני נוער בגילאים המבוגרים יותר.
גולדין קובעת כי רבות מהמעלות שאפיינו את מערכת החינוך האמריקנית, בחלק המוקדם של המאה ה-20, עשויות להיתפס כיום כחטאים של ההווה. המערכת הפתוחה והסלחנית, שיצרה בעבר ניידות חברתית וגאוגרפית, נראית כיום כסובלת ממחסור בסטנדרטים מחמירים. שיעורי ההרשמה הגבוהים לבתי ספר תיכוניים, שבעבר נתפסו כראיה לפתיחותה של מערכת החינוך האמריקנית, אינם מרמזים בהכרח על חינוך איכותי. יתרה מזאת, המערכת המבוזרת, שבאמצעותה המחוזות המקומיים המתחרים על התושבים משתתפים בהשקעות חינוכיות שפעם טיפחו את צמיחתם של בתי הספר, עשויה להוביל עתה להבדלים גדולים במימון. בסופו של דבר, המימון הציבורי שאיפשר פעם לכל אחד להצטרף ולכולם ללמוד על בסיס שווה, מציג כעת פערים על בסיס החלוקה בין הערים העניות והעשירות.
(2008) The Race Between Education and Technology
במחקר זה, שכתבה בשיתוף עם לורנס כץ, חקרה גולדין את ההאטה הכלכלית שחוותה ארצות הברית בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20. כץ וגולדין טענו שהיה זה הגידול באי השוויון הכלכלי בסוף המאה ה-20, ולא האטה בגידול בתוצר או התכנסות כלכלית בין אומות, שעמד בשורש הבעיות הכלכליות של ארצות הברית.
גילי דינשטיין
גילי דינשטיין (נולדה בשנת 1964) היא מנכ"לית אגודת הידידים של אוניברסיטת רייכמן; עיתונאית לשעבר וסופרת.
ביוגרפיה
נולדה בתל אביב לצבי דינשטיין ולאיה, בתו של ארתור רופין. היא בעלת תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת תל אביב תואר שני בתקשורת מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנות ה-90 הייתה סגנית העורך הכלכלי בעיתון "מעריב" ואחראית על מוספי הכלכלה בעיתון, וערכה את המגזין "עסקים". בשנים 2000–2003 הייתה כתבת "מעריב" בלונדון. במרץ 2004 נבחרה לעורכת הראשונה של המהדורה העברית של המגזין הכלכלי "פורבס", ועסקה בכך עד מרץ 2007. לאחר מכן שימשה כסמנכ"ל פיתוח עסקי בחברת ההזנק "אקסייט", חברת בת של רפאל ואלרון מקבוצת IDB. ביוני 2011 מונתה בשנית לעורכת המגזין "עסקים" של מעריב, אך לאחר חילוקי דעות עם עורך העיתון ניר חפץ, עזבה את התפקיד.בנובמבר 2012 הצטרפה למרכז הבינתחומי הרצליה כמנכ"לית אגודת הידידים וקשרי חוץ ישראל.
עוד בהיותה סטודנטית עסקה דינשטיין בספרות ילדים. פרסמה את הסדרה בת ארבעת הכרכים "הרפתקאות עיר הדובשונים". ב-2020 יצא לאור בהוצאת "כנרת זמורה דביר" ספרה הראשון למבוגרים, "הפקיד", ביוגרפיה של אביה, צבי דינשטיין.
הייתה נשואה לגדעון ישפה, איש עסקים, שהיה שותפו לעסקים של אביה. היא נשואה בשנית לעו"ד רפאל מלמן.
אגווין אל'וור
אגווין אַלְ'וֶור (באנגלית: Egwene al'Vere) היא דמות בדיונית מסדרת מחזור כישור הזמן של רוברט ג'ורדן. אגווין מופיעה ומוזכרת בסדרה בקביעות.
אישיותה
אגווין היא נערה צעירה משדה אמונד שבמחוז כפרי מבודד בשם שני הנהרות, אביה ברנדלווין הוא ראש הכפר ובעל פונדק מעיין היין. היא מאורסת לרנד אל'תור, ומתחנכת אצל החוכמה נינאב כשוליה. חובבת הרפתקאות וחולמת על העולם שבחוץ. לאחר שגילתה שביכולתה לתעל את הכוח האחד עברה הכשרה בטאר וולון ואף מונתה לאמירלין. קשרה את אהוב ליבה גאווין טרקנד כעוצר, ואף נישאה לו בתחילת הקרב האחרון, אך שניהם נהרגים במהלך הקרב.
משני הנהרות ועד המגדל הלבן
כשבאה מוריין לשדה אמונד כדי לקחת את שלושת הנערים ולהגן עליהם מפני האופל, הצטרפה אליהם אגווין כדי לראות את העולם ולחפש אחר הרפתקאות. במהלך המסע מגלה לה האאס סדאי שהיא יכולה לתעל את הכוח האחד ומתחילה ללמד אותה עליו. כשהחבורה נפרדה בשאדאר לוגות המשיכה אגווין עם פרין עד שנלכדו על ידי הגלימות הלבנות. האאס סדאי חילצה אותם והם המשיכו עד שנפגשו עם רנד ומאט בקאמלין, משם המשיכה החבורה לעין העולם ולאחר מכן לפאל דארה. כשחזרה משלחת האמירלין מביקור בפאל דארה לטאר וולון הצטרפה אליה אגווין ונהפכה לחניכה במגדל הלבן.
במגדל הלבן ובכף תומאן
ליאנדרין, אאס סדאי מהאג'ה אדומה (ולמעשה שחורה) מפתה את אגווין ונינאב לבוא איתה לפאלם שבכף תומאן בטענה שרנד בצרה. מין ואליין מצטרפות אליהן, אך בהגיעם לפאלם ליאנדרין מסגירה אותם לגבירה סינצ'נית. נינאב ואליין בורחות, אך מין ואגוין נתפסות, סולדאם בשם רנה קושרת את אגוין בקולר - אדאם, והופכת אותה לדאמנה. נינאב ואליין מחלצות את אגווין ומין, ולוכדות את הסולדאם בקולרים. במקביל רנד מאט ולוחמים שאינרים מגיעים לפאלם והורגים את מנהיג הסינצ'נים לורד טוראק, כשהם מנסים לברוח דרך היבשה הם נלכדים בין שני צבאות הנלחמים ביניהם הגלימות הלבנות והסינצ'נים הבאים לקראתם מהעיר. מאט תוקע בקרן ואלר ומזמן את מאה גיבורי הקרן לעזרה. תוך כדי המלחמה בעלזמון מופיע, ונלחם ברנד בשמי העיר בקרב שנראה לעיני כל, אך רנד מביסו. בעקבות זאת, רנד הכריז על עצמו כדרקון שנולד מחדש.
החזרה למגדל והאבן של טיר
אגווין, נינאב ואליין חוזרות למגדל הלבן ביחד עם וורין סדאי ומאט קוטון הגוסס. שם הן מגלות שליאנדרין היא אחת משלוש עשרה מחברות האג'ה השחורה שברחו מן המגדל בזמן שהן היו בפלאם. על השלוש מוטלים עונשים כבדים בשל "בריחתן" לכאורה, אולם אגווין ואליין מועלים לדרגת מקובלות, וסיואן סנצ'ה, האמירלין, מטילה עליהן בחשאי ללכוד את חברות האג'ה. הן מגלות כי 13 חברות האג'ה השחורה ברחו לטיר, ובאישור האמירלין הן דולקות אחריהן, אך בטיר מוצבת להן מלכודת והן נתפסות בידי ליאנדרין וחברותיה, ידידות האופל. מאט מגלה כי אגווין, נינאב ואליין מוחזקות בכלא באבן של טיר, ויחד עם ג'ולין סנדר, לוכד הגנבים, הוא מחלצן, הנשים נוטרות לו טינה משום של א נתן להן לנסות להימלט לבדן. במקביל האיאלים כובשים את האבן ורנד אוחז בחרב שאינה חרב ומוכרז כדרקון.
האבן של טיר והשממה
אגווין מודיעה לרנד שהיא אינה מאוהבת בו יותר, ובמקביל רנד מתאהב באליין. אגווין שמגלה כישרון להלך בחלומות הולכת לשממה כדי ללמוד מהחכמות האיאליות ונהפכת למתלמדת שלהן.
החזרה מהשממה
כשהאיאלים בהנגת רנד כבשו את קאירהיין הצטרפה אליהם אגווין. בקאירהיין אגווין מתאהבת בגאווין מנהיג הצעירים -פלוגה הנאמנת לאלאידה.
המינוי לאמירלין
לאחר שהמגדל הלבן התפצל האאס סדאי בסלידר מחליטות למנות את אגוין אלוור לאמירלין. שריאם, האאס סדאי הבכירה ביותר שברחה מהמגדל, ממונה לשומרת הרשומות שלה. אגווין ממנה את נינאב ואליין לאאס סדאי ושולחת אותן לאבו דאר כדי למצוא את קערת הרוחות. בנוסף היא שולחת משלחת של תשע אאס סדאי לרנד, במקום מושבו הארעי קאמלין. אגווין ממנה את סיואן (האמירלין לשעבר) ליועצת פרטית שלה, והיא עוזרת לה לתמרן את האאס סדאי.
המצור על טאר וולון
אגווין שנראתה בהתחלה כשליט בובה, מתגלה כאמירלין חזקה. ופותחת במצור על טאר וולון בדרישה להדחת אלאידה. אגווין וליאן שריף מתגנבות לפתח נמל טאר וולון והופכות את רוב שרשרת הנעילה לקואלינדר, כדי למנוע אספקה לטאר וולון דרך הנהר. הן נתקלו במארב של אאס סדאי מאג'ה האדומה ונתפסות.
השבי במגדל
אגווין מורדת לדרגת חניכה אך מסרבת לקבל מרות של אאס סדאי ומקובלות מהמגדל הלבן. היא מוענשת לעיתים קרובות בשל כך ובשל התעקשותה להיקרא אמירלין. לאט לאט היא זוכה בהערכת החניכות. ולאחר מכן אף של האחיות עצמן. היא נדהמת מעוצמת הפילוג במגדל ועושה כול שביכולתה כדי לאחד אותו אך אלאידה מתוך שיכרון כוח רק מעמיקה את הקיטוב והשנאה. בנוסף היא משתמשת בזכותה כחניכה להסתובב כמעט בחופשיות במגדל כדי לזרוע ספקות בין האחיות שלא מהאג'ה האדומה, ומסכסכת ביניהם לאלאידה, האמירלין של המגדל. היא מונה בפניהן את פשעיהן וכשליהן של אלאידה והאג'ה האדומה: הדחת סיואן סנצ'ה מכס האמירלין,חטיפת הדרקון והקרב הכושל בבארות דומאי. היא מגלה את האחווה הסודית של האחיות שמחפשות את האג'ה השחורה, ומזדעזעת מהרעיון להשתמש במוט השבועות כדי לכבול אחיות לשבועה רביעית, אך תומכת ברעיון הכללי. אלאידה מזמינה נציגה מכל אג'ה לארוחת ערב ומצווה על אגווין למלצר. כשאלאידה דוחה בסעודה בשאט נפש את הרעיון שהסינצ'נים אכן כובלים נשות מתעלות, ומצווה על אגווין להודות שזרעה את זה כשקר, אגווין מאבדת את הסבלנות ומטיחה באלאידה את כל האשמות שהצטברו כנגדה בשנה שחלפה מאז הדחת סיואן. כשאגווין אמרה: "הייתי מוקיעה אותך כידידת אופל, אבל אדון האופל היה נעלב" אלאידה מאבדת שליטה ומכה את אגווין בפני כולן עם סאידר, מאיימת עליה בעונשים קשים יותר ומשליכה אותה לצינוק.
אגווין משתחררת מהצינוק, ולומדת מהאחיות שהמועצה הענישה את אלאידה על אותה ארוחת ערב. גם סילביאנה, אחראית החניכות, מועמדת לענישה בגלל התחצפותה לאלאידה על זכויות אגווין. כשאגווין מגיעה סוף סוף לחדרה, היא נדהמת לגלות שם את וורין מת'וין עליה סמכה ובטחה במשך זמן רב. אגווין מנסה לדחות את הביקור (כי יש לה פגישה בעולם החלומות), אך וורין אמרה לאגווין: "שמלתך ירוקה", דבר שהיה שקר מוחלט -אאס סדאי אינן מסוגלות לשקר אלא אם כן הן משתייכות לאג'ה השחורה. אגווין המומה, אך וורין מודה שהיא הצטרפה לאג'ה השחורה כדי לרגל אחריה מבפנים, ונותנת לאגווין את סיכום המחקר שלה, שני ספרים קסומים עם כל המידע האפשרי שאספה במשך השנים על האג'ה השחורה כולל שמות ומקומות. היא גם מוסרת לה ששתי השבועות שהאג'ה השחורה נושאות במקום השלוש המקוריות של האאס סדאי הן: לא לבגוד באדון האופל, ולשמור על סודותיהן עד שעת מותן. וורין שתתה לפני הווידוי תה עם רעל מושהה, כדי שתוכל לעקוף את השבועה השנייה ולגלות את סודות האג'ה השחורה. היא מוסיפה שאחת מהארורים מתחבאת במגדל הלבן (לפי שיטת האלימיניציה זו מסאנה). וורין מתה, אחת האחיות הנאמנות לאגווין מעלימה את הגופה, ואגווין, המזועזעת לגלות ששריאם (שומרת הרשומות) ומוריה (מהמועצה, שתיהן "כחולות") הן מהאג'ה השחורה, נכנסת לעולם החלומות מהר כדי להזהיר את סיואן. סיואן מסופקת, ולפתע אגווין מוצאת בכוח מעולם החלומות לכאוס חדש: הסינצ'נים תוקפים את טאר וולון מהאוויר -מאורע אותו חזתה לפני זמן רב, אך אלאידה לא האמינה לה ולא נקטה באמצעי ביטחון.
ההתקפה על המגדל
אגווין מארגנת את החניכות והמקובלות לקרב, ובעזרת מעגל מתעלות כוח סאידר חוזר אליה. היא פותחת שער למחסן האנגרילים, ולוקחת את כל חפצי הכח שהצליחה למצוא, ובעזרת החניכות והמקובלות משיבה מלחמה השערה. היא מצילה את אדלורנה באסטין, ראש האג'ה הירוקה, מהאדאם, ולוקחת פיקוד על הקומות העליונות של המגדל הלבן. בקומות התחתונות האאס סדאי מצליחות איכשהו להדוף את הפולשים, אבל יותר בגלל שהראקנים המעופפים נמשכו יותר לקומה העשרים ואחת, שם אגווין נלחמה בסינצ'נים.. במקביל סיואן מבינה שאגווין בצרה ולוקחת את גאווין טרקנד, שהגיע למחנה כדי לנסות להציל את אגווין, גארת' בריין ועוד כמאה חיילים לעבר חור מים נסתר בחומת העיר. גארת' מצליח לשכנע את סיואן לקשור אותו כעוצר, הם מצליחים במשימתם ומחלצים את אגווין ללא פגע.
לאחר ההתקפה
סרין, שנאלצה לקחת פיקוד בהיעדרות אלאידה, נדהמת לגלות שהקומות העליונות ספגו הכי פחות אבדות, ואלאידה נלקחה בשבי כדאמנה.
אגווין, רותחת מזעם על סיואן שהצילה אותה ללא רשותה. היא מכנסת את המועצה לכינוס סגור ושם מוציאה לעיני כולן את מוט השבועות (אותו לקחה מהמגדל במהלך הקרב) ונשבעת את שלוש השבועות. היא מצהירה שאינה ידידת אופל וכולן יודעות שזה האמת. היא דורשת מכולן לחזור על כך ושריאם מנסה לתעל את סאידר. אגווין חוסמת אותה ומאשימה אותה שהיא מהאג'ה השחורה. שריאם מכחישה הכל ועונה בשלילה על סדרת שאלות שאגווין שואלת אותה אפילו על השאלה האחרונה - האם שערותיה אדומות (צבע שערה הוא כעין הלהבה) שריאם מנסה לתרץ ש"לא הבינה בכלל את השאלה האחרונה", אבל זה לא משנה את העובדה שזהו שקר: הוכח ששריאם היא מהאג'ה השחורה. גם מוריה נתפסת, ואגווין מוודאת עם המוט שכל שאר המועצה אכן שייכת לאור. לאחר מכן אגווין בודקת את כול האחיות באותה שיטה(שנלקחה מצידות האופל במגדל): שבועה מחדש של שלושת השבועות ואז הכרזה על נאמנות לאור.יותר מ-50 אחיות שחורות מוצאות להורג, ביניהן שריאם ומוריה. שריאם מודה שגנבה את טבעות עולם החלומות ונתנה אותן לארורה שבמגדל הלבן (לא ידוע להן עדיין שזו מסאנה).
קבלתה כאמירלין
במגדל, הדבר היחיד עליו מסכימות כולן הוא שלא צריך להציל את אלאידה מהסינצ'נים - היא הרי במשך חודשים עמדה על כך שהם לא מהווים איום, אם כן היא בידיים טובות. המועצה וראשי האג'ות לא מצליחות להגיע להסכמה מי תהיה האמירלין החדשה כל ראש אג'ה הציעה נציגה מאג'תה, והאג'ה החומה הציעה כמובן את סרין אסנובר, שהצליחה איכשהו לארגן את הקרב בקומות התחתונות, אך אפילו היא לא זכתה בתמיכת האחרות. בסוף הן מסכימות לקבל את אגווין אלוורה.
אגווין עולה על הגשר המוביל לטאר וולון בראש צבא, אך עשרה אאס סדאי מהמגדל יוצאות לעברה, בראש אחות אפורה (אג'ת המשא ומתן). אגווין מתקבלת כאמירלין ללא קולות האג'ה האדומה, והיא מחזירה את האג'ה הכחולה מהחרם של אלאידה. אגווין מוכתרת שוב לכס האמירלין וממנה את סילביאנה כשומרת הרשומות שלה, כמחוות פיוס לאג'ה האדומה ומשום יעילותה ומיומנותה של סילביאנה (וגם התנגדותה לאלאידה). היא מוציאה להורג כמה אחיות שחורות שתפסה, אך רוב האג'ה השחורה נמלטה (כנראה קיבלו אזהרה מהשחורות שברחו ממחנה המורדות), והגרוע מכל: מסאנה לא נמצאה. אגווין נוזפת במורדות (בעלות בריתה) על כך שהעיזו למרוד במגדל הלבן לשיטתה מדובר בחטא ולא משנה מה הסיבות.
ההכנות לקרב האחרון
רנד מופיע בשערי טאר וולון ודורש ריאיון עם האמירלין. אאס סדאי רבות מחזיקות מגן של סאידר מולו אך לא מעזות להתקרב אליו. באולם המועצה רנד מברך את אגווין לרגל היבחרותה, ומציג את התוכנית של לואיס ת'רין (בתוך המח שלו): לשבור את החותמים שעל כלא אדון האופל, ואז להרוג אותו -רק כך יהיה אפשר לגמור את זה אחת ולתמיד. כשהוא אומר שבפעם האחרונה נאלץ לכלוא את אדון האופל בלי עזרת הנשים, אגווין מבינה שזה זיכרון של לואס ת'רין, מה שגורם לחשוב שהוא כבר השתגע. אגווין מסרבת לתוכנית לשבור את החותמים מכיוון שהיא מאמינה שזה לא יעבוד ורק ישחרר את אדון האופל. רנד אומר לה לבוא לכינוס שהוא מארגן בין כול האומות במישור מרילור בעוד חודש כדי לתכנן את הקרב האחרון והולך.
ניסיונות התנקשות
גאווין עוצר מתנקש צל במסדרון לפני החדר של אגווין, אך היא צורחת עליו וטוענת שהכל היה בשליטה והיא עמדה לתפוס את המתנקשים. גאווין מבין שהוא לא רצוי, ובורח (דרך שער שיוצרים לו) לקאמלין. גאווין מסתובב בארמון כשהוא בוחן את פגיון ההתנקשות, ודאמנה לשעבר מזהה אותו כ"סכין דם". סולדאם לשעבר מסבירה שזאת סכיו המשמשת יחידת עילית סינצ'נית שמשתמשת בטראנגרילים כדי להגביר מהירות וכח, ובנוסף כמעט בלתי אפשרי להבחין בהם כי הטראנגריל מסתיר אותם בצללים. גאווין שולח את הפגיון לטאר וולון עם מסר שמסביר מה הם המתנקשים. הוא מחליט לחזור לשם בעצמו והולך להפרד מאליין, אך בירגיט עוצרת אותו ואומרת שאליין נמצאת "במשימת אאס סדאי". כל מה שהיא עושה זה לישון בעצם (ולהיכנס לעולם החלומות), וגאווין מבין שגם אגווין נמצאת בעולם החלומות. הוא ממהר לאזור ה"שערים" והתורנית פותחת לו שער למגדל הלבן בלי לשאול שאלות. כשגאווין עולה במדרגות המגדל 2 שומרים מצטרפים אליו ("כשקצין ממהר עם פרצוף כזה, לא שואלים אם צריך עזרה, באים אחריו"). הם מגיעים בדיוק בזמן לעצור 2 מתנקשי צל מלהרוג את אגווין הישנה, אך מתנקש שלישי מגיע והם הורגים את 2 השומרים. גאווין מצליח להרוג מתנקש אחד, אך נפצע. בהבזק רעיון הוא מפיל את המנורה היחידה בחדר וגורם לחושך, והורג את השניים האחרים. הוא מתמוטט לצידה של אגווין.
בינתיים בעולם החלומות מתרחש קרב בין אאס סדאי בהנהגת אגווין לאחיות אופל בהנהגת הארורה מסאנה במהלך הקרב מסאנה לוכדת את אגווין באדאם כמו שאליין תפסה את מוגהדין, אך לתדהמתה אגווין גרמה לאדאם ליפול ממנה. מסאנה מנסה כפייה, אך אגווין דוחה אותו, ובקרב מוחות היא מביסה את הארורה. 6 אחיות שחורות לפחות נהרגות בקרב, כולל קטרין (שהייתה מאלה שתפסו את רנד). אגווין מרוצה מעצמה עד שהיא מתעוררת ומגלה שגאווין גוסס, ובלעדיו הייתה מתה למרות כול ההגנות שהציבה, היא מרפאה אותו כפי יכולתה אבל זה לא מספיק ולכן היא קושרת אותו כעוצר (לעוצרים יש כוח על טבעי להתמודד עם פציעות). הוא מציע לה נישואין והיא מסכימה.
מישור מרילור
במישור מרילור רוב צבאות האור החופשיים מתקבצים, כולל שרידי קאמלין, וגם אגווין מגיעה עם משלחת מהמגדל הלבן. רנד דורש מכולם לחתום על הסכם שלום שמשאיר את הגבולות בסטטוס קוו ואוסר מלחמה, דורש שימנוהו למפקד עליון, ועומד על כך שצריך לשבור את 3 החותמים האחרונים על כלא האופל. כל סעיף גורם רק למהומות, אבל אז מוריין מגיעה עם תום מרילין ומצטטת לכולם את נבואות הדרקון בשלמותן, שכוללות רמזים על כך שיאחד את האומות. בסוף מושגות 2 פשרות והסתייגויות: אליין ממונה למפקדת עליונה של הצבאות והאיאלים לשומרי סדר נייטרליים, בהסתייגות שגם הסינצ'נים יחתמו. מוריין סוחטת מאגווין הבטחה שהיא זו שתשבור את החותמים.
רנד ואגווין נפגשים בסתר ורנד מגלה (בעזרת הזיכרון של לואיס ת'רין) ששלושת החותמים הנותרים מזויפים. במפגש עם החכמות בטיר היא מגלה שאש להט גורמת לחורים בעולם, פשוטו כמשמעו. עם פראי בשם שאראנים משתלט על המחנה של אגווין והיא וגאווין בקושי מצליחים לברוח. את השאראנים מנהיג דמנדרד.
אגווין וטואון נפגשות ולמרות ההסכם ניכר שאף צד לא בוטח בשני.
Rhythm Inside
Rhythm Inside הוא סינגל של הזמר-יוצר הבריטי, קאלום סקוט. הסינגל יצא, על ידי קפיטול רקורדס, ב-25 בנובמבר 2016, כסינגל המקורי הראשון שלו, לאחר הוצאת גרסת כיסוי לשיר "Dancing on My Own" של הזמרת השוודית, רובין, והסינגל הראשון מתוך אלבום האולפן הראשון שלו, Only Human.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ יצא ב-18 בינואר 2017 בערוץ היוטיוב של הזמר. הווידאו קליפ בוים על ידי הבמאי הבריטי, הווארד גרינהול, וצולם בבריטניה. הסרטון "לוכד את ההתרגשות ואת חוסר הוודאות של רומנטיקה חדשה" ו-"רואה את קאלום מוקף בזוגות החולקים מבט אוהב וחיבוק חם". נכון לספטמבר 2021, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-11 מיליון פעמים.
ביקורת
טיילור וות'רבי, מבילבורד, אמר כי השיר "אופטימי יותר מגרסת הכיסוי של 'Dancing on My Own' של סקוט" ו-"מביא קצת יותר אושר לקטלוג שלו". עורכי ספוטיפיי מאותו מגזין אמרו כי השיר "עוקב אחר [Dancing on My Own] בצורה דומה לסטיילינג הקולי שאליו למדנו לאהוב את קאלום, ואווירת הפופ רוק הרכה של השיר מזכירה לנו לדקה את הטווח המפורסם שלו כזמר רב תכליתי תוך כדי שהוא מדגיש את קסמו כרומנטיקן מלא תקווה". ריאן אמאטו, מ-The Daily Campus, אמר כי השיר "לוכד את הסאונד המושפע של סקוט [והוא] צעד גדול מהשיר שהעמיד אותו באור הזרקורים". ניק בארנס, מ-Unreality TV, אמר כי השיר "קליט לא פחות מהגרסה של סקוט ל-'Dancing on My Own'". באופן דומה, דייוויד וואט, מ-All-Noise, אמר כי השיר היא רצועה "טובה וקליטה".
גריגורי קוליק
גריגורי קוליק (ברוסית: Григорий Иванович Кулик (9 בנובמבר 1890 - 24 באוגוסט 1950) היה קצין בצבא האימפריה הרוסית, מרשל ברית המועצות. הוא הודח משורות הצבא האדום בשנת 1946 והוצא להורג בשנת 1950. לאחר מותו של סטלין זוכה קוליק מכל אשמה.
ילדותו
קוליק נולד בכפר בסביבות פולטבה (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום באוקראינה) למשפחת איכר. סיים ארבע שנות לימוד בבית הספר ועבד במשק המשפחתי. בשנת 1912 גויס לצבא ושירת בחיל התותחנים. במהלך השרות הגיע לדרגת קצונה. בשנת 1917 הצטרף קוליק לבולשביקים ובנובמבר חזר לאזור מגוריו. בהתאם להנחיית המפלגה ארגן יחידה צבאית מתושבי המקום.
שרות בצבא האדום לפני מלחמת העולם השנייה
בשנת 1918 הצטרף קוליק לצבא האדום בראש היחידה הצבאית שהקים. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה שירת תחת קלימנט וורושילוב בתפקיד מפקד יחידות תותחנים. קוליק השתתף בהגנת וולגוגרד, אז צאריצין, שם הכיר את יוסיף סטלין שהיה מופקד על ארגון הגנת העיר. במהלך מלחמת האזרחים השתתף קוליק בדיכוי מרידות האיכרים במספר מחוזות. ביוני 1920 מונה למפקד התותחנים של ארמיית הפרשים הראשונה. במהלך מלחמת האזרחים נפצע קוליק חמש פעמים ופעמיים הוענק לו עיטור הדגל האדום.
לאחר סיום מלחמת האזרחים כיהן קוליק במספר תפקידים בחיל התותחנים של הצבא האדום. בשנת 1930 נשלח ללימודים באקדמיה צבאית במוסקבה אותה סיים בשנת 1932.
בינואר 1939 מונה לסגן שר ההגנה (תחת קלימנט וורושילוב) וקודם לדרגה הגבוהה ביותר בצבא "קומנדארם מדרגה ה-1" למעט מרשל ברית המועצות. במהלך קיץ 1939 הגיע לאזור חלקין גול כנציג הפיקוד העליון. הוא נתן עצות מבצעיות בנושא שימוש בכוח תותחנים לגאורגי ז'וקוב. הייעוץ לא התקבל ולאחר תלונה של ז'וקוב למוסקבה, הוחזר קוליק למשרדים בבירה. בספטמבר 1939 תיאם קוליק בין כוחות הצבא האדום במהלך פלישת ברית המועצות לפולין. כסגן שר ההגנה היה אחראי להכנת התותחנים למלחמת החורף. על פעילות זו הוענקה לו ב-7 במאי 1940 דרגת מרשל ברית המועצות, מאורע שסימל את שיא הקריירה שלו.
קוליק במלחמת העולם השנייה ואחריה
מייד עם תחילת מלחמת העולם השנייה נשלח קוליק למפקדת החזית המערבית. ב-23 ביוני הגיע לאזור ביאליסטוק וניסה לארגן מתקפת נגד. תוך זמן קצר נקלע לכיתור, איבד קשר עם המפקדות והצליח להתחבר לכוח העיקרי רק כעבור שבועיים. למרות שהצליח להימלט ולא לפול לשבי, פחתה אמונתו של סטלין ביכולתו של קוליק.
בספטמבר 1941 הופקד על הארמייה ה-54 שלחמה בפרברי לנינגרד. למרות דרישת גאורגי ז'וקוב להתחיל במתקפה, לא עשה קוליק דבר ולקראת סוף ספטמבר הועבר מהתפקיד.
אי-שביעות רצונו של קוליק מהמשך הקריירה הצבאית הייתה ידועה לפיקוד העליון. בפברואר 1945 הועברה תלונה לסגן שר ההגנה ניקולאי בולגנין לגבי התנהלותו של קוליק. לאחר בירור קצר הועבר קוליק מתפקידו ואף סולק משורות המפלגה. ביולי 1945 הוא הוענש פעם נוספת בהורדת דרגה צבאית.
ביולי 1945 מונה קוליק לסגן מפקד הפיקוד הצבאי של אזור הוולגה וביוני 1946 הוצא משורות הצבא. ב-1 בינואר 1947 נעצר קוליק כחלק של פרשת הגנרלים. בידי ק.ג.ב היו הקלטות של שיחות שניהל עם מפקדי צבא אחרים בהם נמתחה ביקורת על הפיקוד העליון. ב-24 באוגוסט 1950 נידון קוליק להוצאה להורג שבוצעה מיד. במהלך המשפט טען קוליק שכל ההודאות שלו התקבלו לאחר הכאה ובצורה לא חוקית.
בסוף 1955 ביקש ז'וקוב לבדוק מחדש את ההאשמות נגד קוליק. ב-11 באפריל 1956 זוכה קוליק מכל אשמה. גם ההאשמות משנת 1942 הובהרו כלא מוצדקות (לאור המצב של הכוחות באזור לא היה ניתן להגן על ערי קרץ' ורוסטוב על דון). ב-28 בספטמבר 1957 הוחזרו לקוליק לאחר מותו דרגות מרשל ברית המועצות, עיטורים נוספים וזכויות גמלה למשפחתו.
הערכת פעילותו של קוליק
במהלך מלחמת האזרחים בספרד כוחות השריון לא לקחו חלק פעיל במערכה וקוליק התרשם שלשריון לא יהיה חלק משמעותי גם במלחמות הבאות. אלכסנדר ואסילבסקי כתב בזיכרונותיו שדעתו של קוליק על השריון פגעו בהכנות של הצבא האדום למלחמה. בשנת 1937 הוא התמנה למפקד מינהל התותחנות במשרד ההגנה הסובייטי. בתפקיד זה הוא היה אחראי על פיתוח תותחים ועל קשר עם התעשייה הביטחונית. רוב מפקדי הצבא וראשי התעשייה הביטחונית (גאורגי ז'וקוב, דמיטרי אוסטינוב) שכתבו זיכרונות על התקופה נתנו הערכה שלילית לפעילות של קוליק בתפקיד זה.
ההערכה הכללית היא שקוליק היה קצין לא מקצועי ולא היה יכול לתפקד בתנאי המלחמה. הדבר נתן ביטוי בכל תפקיד שהוא כיהן בו במהלך מלחמת העולם השנייה.
יחד עם זאת, ויקטור סובורוב מציין מספר רב של סוגי נשק שנכנסו לשירות מבצעי במהלך כהונת קוליק כראש מינהל התותחנות.
חיים אישיים
אשתו הראשונה של קוליק הייתה ממוצא גרמני וממשפחה מבוססת. ראשי המפלגה מתחו ביקורת של קשר עם בת קולאקים ובסופו של דבר קוליק התגרש ממנה.
בשנת 1930 קוליק הכיר אשת בוהמה מוסקבאית. אביה היה אציל סרבי שהוצא להורג על ידי הצ'קה בשנת 1919. גם אחיה הוצאו להורג, אימה ושתי אחיותיה נמלטו מברית המועצות. בספטמבר 1939 היא נעצרה בחשאי וקוליק לא ידע דבר על גורלה. יומיים לאחר היעלמותה קוליק קודם לדרגת מרשל ברית המועצות.
באוקטובר 1940 קוליק התחתן בפעם השלישית עם חברה של בתו שהייתה ב-32 שנים צעירה ממנו. מנישואין אלו לקוליק הייתה בת שנולדה בשנת 1943.
אירוס השומרון
אירוס השומרון (שם מדעי: Iris lortetii, var. samaria) הוא גאופיט בעל קני שורש הבא ממשפחת האירוסיים בסוג אירוס.
סיווג
מבחינה בוטנית אירוס השומרון הוא תת-מין של האירוס ההדור. אנשי השדה טוענים כי אירוס השומרון הוא מין בפני עצמו, עם נוכחות וייחודיות משלו.
תפוצה
אירוס השומרון הוא צמח נדיר ואנדמי לארץ ישראל, מקום תפוצתו של אירוס השומרון באזור המערבי של הרי השומרון, ממזרח לקו פרשת המים. הוא צומח בריכוזים בשכונת הנקודה ביישוב איתמר, מעל העיר שכם- בחלק הדרומי של הר עיבל, על הר כביר בתחתית המדרון הצפוני, מעל נחל תרצה, ובין הר עיבל לסרטבה בריכוזים קטנים.
תיאור
מבנה הצמח של אירוס השומרון דומה למבנה האירוס ההדור בשורשים, בקני השורש ובעלים. גבעולי הצמח נמוכים יותר, בדגלים ובשפיות, גוון הרקע ורוד אפרפר והניקוד עליהם סגול כהה יותר מזה של האירוס ההדור. מועד הפריחה של האירוס זהה למועד הפריחה של האירוס ההדור, בחודש אפריל ולעיתים מסוף מרץ עד תחילת מאי, מועד הפריחה תלוי בכמות המשקעים של אותה שנה. לאורך עונת הפריחה יש אירוסים המקדימים את מועד פריחת האירוס ההדור.
זיהוי ופעילות האדם
אירוס הדור התגלה לראשונה בשומרון במורדות הצפוניים של רכס הכביר, ב-1912 על ידי הבוטנאי האמריקאי דינסמור (Dinsmor), והוגדר כתת-מין: אירוס השומרון. האירוס המיוחד לשומרון נמצא שוב על ידי טוביה קושניר, בוטנאי צעיר איש הפלמ"ח שנפל עם לוחמי "שיירת הל"ה" בדרכם לגוש עציון הנצור בחודש שבט תש"ח.
קושניר ושני סטודנטים נוספים הגיעו לשכם בחפשם אחרי "איריסים". איש בולשת בריטי הוביל אותם אחר כבוד לתחנת משטרה בריטית בשכם, שם נחקרו ארוכות ורק אחרי שהפגינו בקיאות בוטנית מרשימה האמינו להם שהם אכן בוטנאים. אבל, שלחו אותם חזרה לאוניברסיטה בירושלים. סופו הטוב של הסיפור ומציאת אירוס השומרון היה בזכות הקצין הראשי אשר שלח אותם לנקודה שבה הראה לו חוקר אנגלי את הפריחה המרשימה.
בסמוך למקום פריחתם של האירוסים ביישוב איתמר הוקם מעיין מיוחד על שמו של הפרח הנדיר: "בריכת אירוס השומרון".
יוהה סיפילה
יוהה סיפילה (בפינית: Juha Sipilä; נולד ב-25 באפריל 1961) הוא איש ציבור פיני שכיהן כראש הממשלה ה-44 של פינלנד בשנים 2015 – 2019.
ביוגרפיה
סיפילה נולד בעיירה בשם וטלי. הוא למד באוניברסיטה באואולו וקיבל תואר אקדמי בהנדסה. והצטרף לראשונה לפוליטיקה כאשר הצטרף למפלגת המרכז כסטודנט.
סיפילה, איש עסקים פיני, בעיקר בתחום התקשורת, סרן במילואים בצבא הפיני ובעל תואר שני בהנדסה. נבחר לפרלמנט הפיני (אדוסקונטה) בשנת 2011, וב-2012 נבחר לכהן כיושב ראש מפלגת המרכז הפינית.
בבחירות הכלליות באפריל 2015 זכתה מפלגת המרכז בראשותו ב-49 מתוך 200 מושבי הפרלמנט, והוא הרכיב את הממשלה. הקואליציה כללה את מפלגת הימין, מפלגת הפינים, ומפלגת הקואליציה הלאומית.
חודש טרם הבחירות הכלליות בפינלנד ב-2019 התפטר מתפקידו ופיזר את הפרלמנט. בהודעת התפטרותו הכריז כי "רפורמת הרווחה והבריאות הייתה אחת היעדים החשובים ביותר של ממשלתנו [...] תמונת המצב שקיבלתי מהפרלמנט חייבה אותי לבדוק אם יש אפשרות להמשיך בתהליך הרפורמה. לא היה. מסקנתי הייתה שהממשלה שלי חייבת למסור את הודעת ההתפטרות שלנו", הוסיף. "אני לוקח את האחריות שלי."
רוברט סקוט לאודר
רוברט סקוט לאודר (באנגלית: Robert Scott Lauder; 25 ביוני 1803 – 21 באפריל 1869) היה אמן סקוטי, שתיאר את עצמו כ"צייר היסטורי".
ביוגרפיה ועבודה
לאודר נולד בסילברמילס, אדינבורו, בנם השלישי של הלן טייט וג'ון לאודר מסילברמילס, נבחר ציבור באדינבורו ובעל בית מלאכה לעורות.
לאחר שלמד בתיכון נסע ללונדון, שם עסק אחיו הבכור ויליאם (סבה של הציירת מייבל פרייד, אשתו של הצייר ויליאם ניקולסון) בעסק המשפחתי.
הוא שב לאדינבורו בערך בשנת 1826 ונבחר לאחד החברים המקוריים של האקדמיה הסקוטית המלכותית בשנת 1830. בשלב זה לאודר התגורר עם אחיו ויליאם לאודר בחלק החדש של אדינבורו.
ב-9 בספטמבר 1833 התחתן בכנסיית סנט קוטברט באדינבורו עם איזבלה רמזי תומסון והם נסעו לאירופה, בליווי אחיו, האמן הצעיר ג'יימס אקפורד לאודר. רוברט למד כמה שנים ברומא, פירנצה, בולוניה, ונציה ומינכן.
לאודר חזר ללונדון בשנת 1838 ושם התגורר מספר שנים, שם הוטבלו שלושת ילדיו - איזבלה, ג'ון ורוברט - בכנסיית סנט תומאס, סאות'ווארק, בשנת 1840, 1841 ו-1844 בהתאמה.
בעודו בלונדון הוא הציג באקדמיה המלכותית והתחרה בתחרות קישוט אולם ווסטמינסטר בשנת 1847. הוא שלח את הציור "המשיח הולך על המים", שנרכש לאחר מכן על ידי ליידי אנג'לה בורד-קוטס, הברונית הראשונה בורד-קוטס.
בהמשך הוא שב לאדינבורו בשנת 1849, שם למדו באקדמיה שני בניו – רוברט סקוט לאודר (יליד 1844), שהפך לרופא, וג'ון תומסון לאודר (1841–1865).
הרומנים של סר וולטר סקוט סיפקו לו נושאים לרבים מציוריו ההיסטוריים המצליחים ביותר.
בערך בשנת 1860 הוא לקה בשבץ מוחי ולא צייר לאחר 1861.
הוא מת באדינבורו ב-21 באפריל 1869.
אחיו הצעיר, ג'יימס אקפורד לאודר קבור אתו.
נחמיה בן-תור
נחמיה בן־תור (וינטר) (26 באוקטובר 1923 – 1 באפריל 2017) היה עורך דין וסופר, מלוחמי מחתרות האצ"ל והלח"י (כינויו בלח"י היה ארזיה), בתחילת שנות ה-40, נחמיה הקים תא קטן של המחתרת שפעל בנחלת יצחק ובסביבתה, היה פעיל בהקמת "מפלגת הלוחמים" ומפלגת התחיה.
ילדותו ונעוריו
בן־תור נולד בשנת 1923 בבודפשט שבהונגריה לראובן-זאב ולפנינה גרנק לפרידה ועמנואל מבית היימן.
נחמיה גדל באווירה חילונית, ופגישתו הראשונה עם זהותו היהדות היה עם הצטרפותו למקהלת בית הכנסת ולבית"ר בגיל 11. בהיותו בן 15, משפחתו עלתה לארץ ישראל והשתתף בפעילויות בית"ר, הוא גויס לשורות האצ"ל, ולאחר פרישתו של אברהם שטרן מהאצ"ל, החליט נחמיה לחבור אליו.
השתתף במבצעי לח"י רבים. במלחמת העצמאות לחם בחטיבה 8.
ב-1962 הוסמך כעורך דין, ומילא תפקידים ציבוריים רבים.
פרסם ספרות יפה, ספרי תיעוד על מחתרת הלח"י וספרי משפט.
נפטר ב-2017.
קישורים חיצוניים
ספריו של נחמיה בן-תור על לוחמי חירות ישראל בספריה הדיגיטלית של אתר העמותה למורשת לוחמי חירות ישראל
Victory (אלבום של הג'קסונים)
Victory הוא אלבום האולפן ה-15 של להקת "הג'קסונים" והחמישי שיצא בחברת אפיק רקורדס. זהו האלבום היחיד בו השתתפו ששת חברי הלהקה והאלבום האחרון בו השתתף מייקל ג'קסון כזמר המוביל. ג'רמיין ג'קסון הצטרף ללהקה לראשונה מאז האלבום Moving Violation שיצא בשנת 1975.
שבעה מיליון עותקים של האלבום נמכרו ברחבי העולם ותוך שלושה חודשים המיציאתו הגיע למעמד של אלבום פלטינה כפולה מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי. האלבום הגיע למקום הרביעי במצעד האלבומים בילבורד 200. הסינגל "State of Shock", בו השתתף מיק ג'אגר, הגיע למקום השלישי במצעד הבילבורד הוט 100.
ארבעה ימים לאחר צאת הלאבום יצאה הלהקה לסיבוב הופעות בעל שם דומה. למרות השם, בהופעות לא בוצעו שירים מתוך האלבום החדש. רשימת השירים התבססה על להיטי עבר של הלהקה ושירים מתוך האלבום "Thriller", שהוציא מייקל שנתיים קודם לכן. זמן קצר לאחר סיום סיבוב ההופעות הודיעו מייקל ומרלון על פרישה מהלהקה. ג'רמיין, טיטו, רנדי וג'קי המשיכו לפעול כלהקה והוציאו עוד אלבום אחד, "2300 Jackson Street", שיצא לאור בשנת 1989. לאחר מכן התפרקה הלהקה באופן סופי.
הפקה
מייקל הקליט את "State of Shock", דואט שהוקלט במקור עם פרדי מרקיורי, סולנה של להקה קווין. הצמד לא הצליח לסיים את הרצועה, ובסופו של דבר הקליט מייקל גרסה שנייה של השיר עם סולן הרולינג סטונס, מיק ג'אגר.
סינגלים
השיר "State of Shock", שיצא כסינגל הראשון מתוך האלבום הגיע למקום השלישי במצעד הבילבורד הוט 100. הסינגל השני, "Torture", הגיע למקום ה-17, ו-"Body", הסינגל השלישי, הגיע למקום ה-47. האלבום הגיע בשיאו למקום הרביעי במצעד הבילבורד 200 בשבוע של 4 באוגוסט 1984. הסינגל הרביעי, "Wait", יצא ב-1985 בבריטניה, קנדה וברזיל בלבד ולא זכה להצלחה במצעדים.
המסכה (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
יחסי פורטוגל–צ'ילה
היסטוריה
היחסים בין המדינות החלו בהצהרה שפורסמה ב-11 באוגוסט 1821 על ידי ז'ואאו השישי, מלך פורטוגל, אשר הכירה במפורש באומה הדרום אמריקאית כרפובליקה חופשית וריבונית, ובכך הפכה ממלכת פורטוגל למדינה הראשונה שהכירה רשמית במדינת צ'ילה.
לאחר ההפיכה בשנת 1973 בצ'ילה, סגרה פורטוגל את שגרירותה בסנטיאגו דה צ'ילה, והחליפה אותה בקונסוליית כבוד, ואילו הדיקטטורה הצבאית הצ'יליאנית מצידה, ובתגובה, גם הקימה קונסוליית כבוד על עקרון ההדדיות. היחסים הדיפלומטיים כוננו מחדש ב-26 ביוני 1989, כחלק מהתגובה הבינלאומית לאחר תוצאת משאל העם הצ'יליאני, 1988.
צ'ילה ופורטוגל הן מדינות חברות בקהילת האומות האיברו-אמריקאיות, ומשתתפות באופן פעיל בפסגה האיברואמריקנית, בנוסף הם חברות מלאות בארגון המדינות האיברו-אמריקניות לחינוך, מדע ותרבות (OEI) והאיחוד הלטיני.
יחסי כלכלה
יחסי הסחר בין שתי המדינות הללו נשלטים על ידי הסכם ההתאגדות כלכלי (EPA) אשר נחתם בשנת 2002 בין צ'ילה לבין האיחוד האירופי, ואשר נכנס לתוקף ב-1 בפברואר 2003. במהלך השנים האחרונות צ'ילה ביקשה להשוות את עצמה בטווח הבינוני לפורטוגל כמדד למדינה מפותחת, בשל קרבתה בכמה אינדיקטורים סוציו-אקונומיים ברחבי העולם. שתי המדינות חברות ב (OECD).
צ'ילה מייצאת לפורטוגל בעיקר פירות (קיווי, ענבים, אגוזי מלך ותפוחים), דגים, סרטנים וצדפות, ניירות, קרטון ויין צ'יליאני, ואילו פורטוגל מייצאת לצ'ילה בעיקר מוצרי עץ, כמה פריטים מכניים ואלקטרוניים ורשתות טקסטיל סינתטיים עבור דיג.
בושהר (עיר)
בושהר (בפרסית: بوشهر; באנגלית: Bushehr; ) הידועה גם בשם בנדר בושהר (בפרסית: بندر بوشهر; באנגלית: Bandar Bushehr) היא עיר הבירה של מחוז בושהר, איראן. נכון לשנת 2006, אוכלוסייתה מונה 161,674 נפשות.
בושהר שוכנת במישור לאורך אזור החוף על חוף המפרץ הפרסי בדרום מערב איראן. העיר ממוקמת כ-1,218 ק"מ דרומית לטהראן הבירה.
בושהר הייתה מרכז הסחר הראשי של איראן במאות השנים האחרונות. מבני העיר הם בסגנון מסורתי, צנועים בפרופורציות שלהם ובעלותם. בגלל היעדר חיבור תחבורתי למרכז המדינה והמעגן הרדוד שלה, היא איבדה את מעמדה כנמל העיקרי של איראן.
היסטוריה
דרום העיר הייתה שייכת בשנות ה-3000 לפני הספירה לממלכת עילם.
בתקופת הממלכה הסלאוקית היוונית המקדונית הוקמה העיר מחדש כאנטיוכיה בפרס על ידי סלאוקוס הראשון. כעבור כמה עשורים נבנתה העיר מחדש על ידי בנו, אנטיוכוס הראשון. גם המלך אנטיוכוס השלישי שהה שם זמן מה בשנת 205 לפנה"ס לאחר מסעו לפרובינציות המזרחיות (212-205 לפנה"ס). אנטיוכיה נותרה תחת שלטון אנטיוכוס היווני עד 170 לפנה"ס. היה זה אחד הנמלים החשובים ביותר של הצי הסאסאני, ונקרא על שמו של המלך הראשון בשושלת זו, ארדשיר הראשון.
המיקום האסטרטגי של בושהר היווה את הסיבה העיקרית להקמת נמל בושהר. המפרץ הפרסי וכתוצאה מכך פרובינציית בושהר נהנים ממצב יוצא דופן עם סחר בנוסף למצבה המדהים בנוגע לענייני צבא. מסיבות אלה האירופאים היו מעוניינים להשתלט על האזור ועל העיר בושהר. הפורטוגזים, פלשו לעיר בשנת 1506 לספירה וניסו לתפוס את מקומם של הסוחרים המצרים שהיו דומיננטיים באזור.