cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יורופ
היסטוריה
יורופ נוסדה ב-1979 על ידי יואקים לארסן (כסולן וכקלידן) וג'ון נורום (כגיטריסט) בני ה-17 בסטוקהולם. לשניים הצטרפו פיטר אולסון (כבסיסט) וטוני רינו (מתופף). ההרכב קרא לעצמו "Force" וקלטת הדמו הראשונה שנשלחה לחברות תקליטים בשוודיה נדחתה בנימוק שחברי הלהקה אינם שרים בשוודית. ב-1981 הוחלף הבסיסט פיטר אולסון על ידי ג'ון לוון, ולארסן אימץ את שם הבמה "ג'ואי טמפסט", על מנת להקל על דוברי אנגלית לבטא את שמו. לדבריו, שם הבמה נלקח מהמחזה "הסערה" (The Tempest) של שייקספיר, האהוב עליו במיוחד.
לאחר כמה חודשים עזב גם ג'ון לוון את הלהקה וחבר לווירטואוז הגיטרה השוודי אינגווי מלמסטין בתקופת האלבום "Rising Force", אך חזר מיד ל-"FORCE" לאחר שלא הסתדר עם הגיטריסט השתלטן. בשנת 1982 נכנסה הלהקה לתחרות להקות צעירות שנקראה "SM-ROCK". לכבוד האירוע שינתה הלהקה את שמה ל-"EUROPE". הלהקה גברה על 4000 להקות אחרות ודורגה במקום הראשון, שזיכה אותה בחוזה הפצה לאלבום ראשון. טמפסט זכה בפרס "הסולן הטוב ביותר" וג'ון נורום כגיטריסט הטוב ביותר. לאחר כמה חודשים הוקלט האלבום הראשון של אירופה, הופץ בשוודיה וביפן ונמכר היטב. הלהיט הראשון של הלהקה-"Seven Doors Hotel", הגיע ל-10 הגדולים ביפן.
לאחר שנה, הוקלט האלבום השני של הלהקה שנקרא "Wings of Tomorrow". מתוך האלבום יצא הלהיט "Open Your Heart" שגרם לחברת התקליטים CBS להתעניין בלהקה ולהציע לה חוזה. הלהקה ידעה שמשהו חסר למוזיקה שלה וצירפה את מיק מיכאלי לעמדת הקלידים. בהתחלה קלידים היו שימושיים רק להופעות אך אט אט הפך מיק להיות חבר קבוע בלהקה. בעקבות היעדרויות חוזרות ונשנות מהחזרות והפגנת חוסר מוטיבציה מצידו, טוני רינו המתופף פוטר מהלהקה והוחלף באיאן הוגלן. ב-1985 הקליטה הלהקה פסקול לסרט הקולנוע "On The Loose" ואף השתתפה בסרט.
בסוף שנת 1985 הצליח במקרה טמפסט לכתוב קטע לקלידים שנשמע לו קליט מאוד. ואכן, לאחר סיום הכתיבה וההלחנה הוא קרא ליצירה "The Final Countdown". באותו החודש נכנסה הלהקה לאולפן בפעם השלישית. האלבום "The Final Countdown" יצא בשנת 1986 ושיר הנושא הפך מיד ללהיט בכל העולם והגיע למקום הראשון ב-26 ארצות. הלהיט "Carrie" הגיע למקום 3 בארצות הברית. האלבום נמכר ביותר מ-6 מיליון עותקים בכל העולם.
בנובמבר 1986 החליט ג'ון נורום לעזוב את הלהקה לטובת קריירת סולו. הגיטריסט המצליח קיי מרסלו התבקש להחליף את נורום ואכן בהמשך הוא נענה לבקשה זו. הלהקה, בהרכבה החדש, יצאה לסיבוב הופעות מצליח שנמשך שנה.
בשנת 1988 יצא אלבום האולפן הרביעי של הלהקה שנקרא "Out of This World". הלהקה יצאה לסיבוב הופעות נוסף עם שלוש להקות גלאם מטאל אמריקאיות: דף לפרד, בון ג'ובי ו-Skid Row. בשנת 1991 יצא האלבום החמישי של הלהקה שנקרא "Prisoners in Paradise". האלבום הופק בצורה יוצאת דופן והלהקה נשמעת בו טובה מאי פעם, אך האלבום זכה לתגובות פושרות עקב עליית הגראנג' שנעשה מאוד פופולרי באותה שנה וגרם לירידה בפופולריות של הגלאם מטאל.
הלהקה בכל זאת יצאה לסיבוב הופעות נוסף. בין היתר הופיעה הלהקה ב-Tokyo Dome ביפן לצד מטאליקה ות'אנדר. לאחר 10 שנים של כתיבה, הקלטה וחזרות החליטה הלהקה ב-1992 לפרק את החבילה. הלהקה התפרקה רשמית בשנה זו.
מאז פירוק הלהקה, ג'ואי טמפסט וג'ון נורום הוציאו אלבומי סולו שלא בלטו במיוחד. טמפסט המשיך להצליח בשוודיה כסולן, ג'ון נורום ניגן למשך תקופה מסוימת בלהקת ההבי מטאל האמריקאית דוקן. לקראת סוף שנת 1999 וכניסתו של המילניום התבקשה הלהקה להתאחד לאירוע חד פעמי לכבוד המילניום החדש. הלהקה עלתה על הבמה חמושה בשני הגיטריסטים של הלהקה, לאחר כמעט 8 שנים שלא התראו. "אירופה" ביצעה את "Rock The Night" ואת "The Final Countdown".
במהלך השנים שלאחר אותה הופעה חד פעמית, התרוצצו שמועות בדבר איחוד הלהקה. השמועות קיבלו תוקף רשמי ב-2 באוקטובר 2003, כאשר יורופ הודיעה על איחוד וצאתו של אלבום חדש. הגיטריסט קיי מרסלו החליט שלא לקחת חלק באיחוד. הלהקה יצאה לסיבוב הופעות עולמי ראשון ב-2004, לאחריו יצא האלבום "Start From The Dark" שקיבל ביקורות טובות והביא איתו גם DVD שנקרא Live From The Dark שכולל הופעה מלאה באנגליה כחלק מסיבוב ההופעות העולמי של האלבום. בשנת 2006 הוציאה הלהקה אלבום שני לאחר האיחוד ושביעי סך הכל שנקרא Secret Society וב-2009 יצא האלבום "Last Look At Eden" ששם אותם ברף מאוד גבוה שוב עם שירים כמו "New Love In Town" שהצליח מאוד וגרר אחריו קליפ מושקע.
כיום סיימה הלהקה סיבוב הופעות ברחבי בריטניה שבמהלכו צולם DVD שעתיד לצאת במאי השנה.
ב 18 באפריל 2012 הלהקה הוציאה את אלבומה התשיעי "Bag of Bones" שהצליח ברחבי אירופה, מזרח אסיה, דרום אמריקה ובמיוחד בשוודיה שהגיע מקום 2 במצעד אלבומי הרוק, וגם הוסמך לזהב.
חברי הלהקה
חברי להקה קודמים:
ארז'ן
בהרלדיקה, ארז'ן (מצרפתית: Argent, כסף) הוא טינקטורת כסף. היא שייכת לקבוצת הטינקטורות הבהירות, ה"מתכתיות", והיא מצוירת על פי רוב כצבע לבן. בגילוף ובחריטה נותרים האזורים הצבועים בארז'ן ריקים או מסומנים בסימון .ar.
שם הטינקטורה שאוב מן המילה הלטינית Argentum הלקוחה בתורה מן המילה היוונית 'Αργυρος שמשמעותה "כסף" או "מתכת לבנה" (למילה "ארז'ן" אותה המשמעות בבלאזון הצרפתי הישן).
במספר תיאורים היסטוריים של שלטי אצולה נוסף כעין עלה כסף לאותם התקנים אשר היו ארז'ן. במרוצת הזמן השחירו אותם חלקים מוכספים עד כי נעשה קשה להבדיל בינם ובין החלקים של סאבל.
הארז'ן והלבן
בספרו The Art of Heraldry: An Encyclopaedia of Armory, טוען ארתור צ'ארלס פוקס-דייוויס (Fox-Davies) כי על אף היותה נדירה, התקיימה הטינקטורה לבן כטינקטורה נפרדת בהרלדיקה. כבסיס לטענה זו מציג פוקס-דייוויס את התוויות הלבנות המבדילות בין שלטי האצולה של משפחת המלוכה הבריטית. למרות זאת, נטען כבר כי התוויות הלבנות הן "תוויות לבנות תקניות", וכי על כן הן אינן בבחינת טינקטורה הרלדית.
בהרלדיקה הפורטוגלית, הלבן אכן נראה כטינקטורה נפרדת מהכסף; דוגמה לכך נמצאת בסמל העיר סנטיאגו דו קאסם פורטוגל, שם נבדל צבע לבושו של המורי החלל ופרוותו של סוס האביר מצבע הכסף של המתכות (כמו שריון האביר) והטירה הרחוקה.
ייצוגים נוספים
הארז'ן מייצג גם:
קישורים חיצוניים
Argent
באר גנים
באר גנים הוא יישוב קהילתי שהוקם בתחילת העשור השני של המאה ה-21 על ידי משרד הבינוי והשיכון עבור תושבים שפונו מגוש קטיף בקיץ 2005, במסגרת תוכנית ההתנתקות. היישוב נמצא צפונית לאשקלון. אופיין המגזרי של המשפחות ביישוב הוא דתי, מלבד שני מתחמים בודדים בהם מתגוררות משפחות דתיות וחילוניות יחדיו.
שם היישוב מורכב מראשי התיבות של תשעה מיישובי חבל עזה שפונו במסגרת תוכנית ההתנתקות - בדולח, אלי סיני, רפיח ים, גדיד, גן אור, נצר חזני, נווה דקלים, ניסנית, ומורג.
בניין היישוב מעוגן בתוכנית המתאר הארצית למרחב ניצנים, תמ"א 39, המהווה מסגרת תכנונית לפיתוח צפון העיר אשקלון, היישובים ניצן ובאר גנים וכן לפיתוח שמורת הטבע ניצנים, והפיכתה למוקד תיירות. היישוב בנוי בתבנית של 9 אשכולות המונים בסך הכל כ-690 מגרשים, כשבמרכז כל אשכול ממוקמים גני ילדים, בתי כנסת ומועדוני נוער. במרכז היישוב קיימים מבני הציבור המשותפים כגון מתנ"ס, אולם ספורט ובית ספר. בתחילה תוכנן היישוב לכלול 13 מתחמים הכוללים כ-1000 מגרשים, אך בסופו של דבר נבנו רק 9 מתחמים הכוללים כאמור כ-690 מגרשים. על שטחם של 4 המתחמים הנוספים מתוכננת להיבנות בעתיד שכונה של העיר אשקלון. בעתיד מתוכנן רצף אורבני בין באר גנים לאשקלון, ואף ייתכן שבאר גנים תתפקד כשכונה של העיר אשקלון. מאז הקמת היישוב ועד שנת 2020, הכניסה אליו הייתה מכיוון כביש 4 דרך צומת ומפגש מסילה מסוכנים. הצומת ומפגש המסילה בוטלו עם פתיחת מחלף אשקלון צפון בשנת 2020 ומאז דרכו הכניסה אל היישוב. כמו כן, באותה עת נפתח כביש הכניסה הצפונית לעיר אשקלון, שמחבר בין אשקלון ובאר גנים.
נכון לקיץ 2020, כ-400 משפחות כבר משתכנות ביישוב, ומשפחות רבות נוספות נמצאות בתהליכי בנייה מתקדמים. מלבד ארבעה בתי כנסת וגני ילדים טרם נסתיימה בנייתם של מבני הציבור: מוסדות חינוך, קופת חולים, בתי כנסת, בריכה ציבורית וכן מתנ"ס קהילתי. מוסדות ציבור פועלים ממבנים זמניים.
ביישוב פועלת הישיבה התיכונית הקהילתית 'בני יששכר' וכן בית ספר יסודי 'באר גנים'.
בראהמי
בראהמי (בסנסקריט: ब्राह्मी, Brāhmī) היא אחת מצורות כתב ההברות הקדומות ששמשו בהודו העתיקה.
מהבראהמי התפתחו רוב הכתבים המאוחרים הנפוצים בדרום ודרום-מזרח אסיה (להוציא את אלו המבוססים על הכתב הסיני), אולם כבר בימי הביניים נשכחה צורת כתב זו לחלוטין. הכתב הבראהמי פוענח רק במאה ה-18. הכתובות הקדומות ביותר בכתב הבראהמי הן כתובותיו של המלך אשוקה.
היסטוריה
בקרב החוקרים ההודיים רווחת ההנחה כי מקורו של כתב זה הוא בהודו עצמה. מסייעות להנחה זו הכתובות הקדומות הטרום-הינדיות שנתגלו בהראפה ובמואנג'ודארו מהאלף השני והשלישי לפנה"ס. לעומת זאת בקרב החוקרים מחוץ להודו מקובלת ההנחה כי כתב זה התפתח מהכתב הארמי, תאוריה הנתמכת בצורתן הדומה של האותיות לאותיות הארמיות.
Burning Desire
Burning Desire (בעברית: תשוקה בוערת) הוא סינגל שיווקי שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית לנה דל ריי, מתוך המיני-אלבום השלישי שלה, Paradise. השיר יצא לאור ב-19 במרץ 2013, כסינגל שיווקי מתוך האלבום, על ידי חברות התקליטים אינטרסקופ ופולידור.
השיר הגיע למקום ה-172 במצעד הסינגלים הבריטי.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי לנה דל ריי ביחד עם ג'סטין פארקר, והופק על ידי אמיל הייני. הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר פורסם לראשונה ביום ולנטיין, שחל בסמוך לצאתו כסינגל שיווקי. נכון ליולי 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-55 מיליון צפיות.
משרד האספקה והקיצוב
משרד האספקה והקיצוב היה משרד ממשלתי שהוקם בימיה הראשונים של מדינת ישראל, במטרה לבצע את מדיניות הקיצוב ("תקופת הצנע") שהונהגה באותה התקופה כדי להתמודד עם העלייה ההמונית למדינה.
תפקיד המשרד, כפי שניתן ללמוד משמו, היה לקבוע אילו מצרכים נחוצים לקיומם היום-יומי של אזרחי ישראל, לקצוב את כמותם ולוודא את הספקתם לציבור. הוא הוקם באפריל 1949 על ידי ראש הממשלה דוד בן-גוריון ובראשו הועמד השר ד"ר דב יוסף. באוקטובר 1950 הוחלט על סגירתו ובנובמבר 1950, עם הקמת ממשלה חדשה, הוא חדל לפעול.
האנציקלופדיה לפילוסופיה של סטנפורד
האנציקלופדיה לפילוסופיה של סטנפורד (באנגלית: Stanford Encyclopedia of Philosophy, בראשי תיבות SEP) היא אנציקלופדיה מקוונת לפילוסופיה הפתוחה לגישה חופשית ומתוחזקת על ידי אוניברסיטת סטנפורד. ה-SEP פותחה בתחילה בעזרת מימון ציבורי מהקרן הלאומית למדעי הרוח והקרן הלאומית למדע בארצות הברית. התוכנית לגיוס כספים ארוך טווח כדי לשמור על גישה חופשית לאנציקלופדיה, נתמכת על ידי ספריות רבות, בהן ספריות אוניברסיטאיות.
משרד האספקה והקיצוב
עיקרי פעילות המשרד
סל מצרכים – המשרד הכין רשימה של מוצרי יסוד שכללו מזון, לבוש, הנעלה, רהיטים, כלי בית ובהמשך אף חומרי בניה, וקבע סל מצרכים לכל אזרח, ללא הבדל דת, גזע, מין, הכנסה או ותק, תוך הבחנה בין צורכיהם השונים של חולים, נשים בהריון ילדים וזקנים. מטרתו של סל המצרכים הייתה לדאוג לאספקת המוצרים היסודיים לכל אזרח בישראל, לבלום את האינפלציה הדוהרת ולהוריד את מדד יוקר המחיה שבתקופה שלאחר מלחמת העצמאות.
האנציקלופדיה לפילוסופיה של סטנפורד
מוסדות אלה תורמים תחת תוכנית שהוכנה על ידי ה-SEP בשיתוף פעולה עם הקואליציה למקורות אקדמיים (SPARC), הקואליציה הבינלאומית של שותפויות ספריות (ICOLC) ורשת הספריות הדרום-מזרחית (SOLINET), עם תרומות משוות מטעם הסוכנות הלאומית למדעי הרוח.
משרד האספקה והקיצוב
עיקרי פעילות המשרד
חלוקת מנות – המשרד דאג לחלוקת פנקסי תלושים לאזרחים בעזרתם יוכלו לקבל את סל המוצרים לנפש בהגיעם לנקודות צריכה שונות. כל אדם או משפחה היו יכולים לרכוש את מוצריהם רק בחנויות שנקבעו לגביהם מראש, כגון מכולת, חנות ירקות, אטליז וכדומה.
מסחר ותעשייה - המשרד ניהל את היבוא והייצוא של מדינת ישראל וכן את הייצור המקומי, עם ההתמקדות ביבוא ובייצור: מחד, קבע את היקף היבוא ואילו חומרי גלם וסחורות יסופקו לסוחרים ולתעשיינים. מאידך, ניהל את הייצור, קבע מה יגדלו החקלאים, ארגן הובלה ואחסון והחליט על תוצר התעשייה. כל זאת כדי להקטין ואף למנוע את תלותה של המדינה ביבוא מן החוץ, לחזק את הייצור והייצוא ולצמצם את תלותה של המדינה במטבע חוץ.
האנציקלופדיה לפילוסופיה של סטנפורד
כל מאמר נכתב ומתוחזק בידי מומחה בתחומו, לרבות פרופסורים מלמעלה מ-65 מוסדות אקדמיים ברחבי העולם. מחוץ להיותה מקוונת, האנציקלופדיה מבוססת על הגישה האקדמית המסורתית של רוב האנציקלופדיות וכתבי-העת האקדמיים, במטרה להגיע לאיכות מרבית:
את האנציקלופדיה יצר בשנת 1995 אדוארד נ. זלטה, במטרה לבנות אנציקלופדיה דינמית המתעדכנת בקביעות, ובכך אינה מתיישנת לעולם, בניגוד לאנציקלופדיות המודפסות. כתב-היסוד של האנציקלופדיה מאפשר פרסום מאמרים מנוגדים באותו הנושא על מנת לשקף את חילוקי-דעות הבלתי-נמנעים בין הפילוסופים. נכון לאוגוסט 2022, היו באנציקלופדיה 1,775 ערכים.
משרד האספקה והקיצוב
פעולות נוספות של המשרד
נחישותה של הממשלה להמשיך בתוכנית הצנע, כמו גם הרצון לעודד את רוחם של האזרחים, הביאו את המשרד להרחיב את סל המוצרים הבסיסיים ולפעול ליצירת שורה של מוצרים עממיים. כדי לקדם רעיון זה, הכריז המשרד ביוני 1949 על תחרות בין אדריכלים, מהנדסים ויצרנים על ייצור 'רהיטי לכל'. הדרישות לעיצוב הרהיטים היו צנועות וסגפניות למדי, כללו רהיטים פשוטים ושימושיים.
בנוסף נאלץ המשרד לטפל בעל כורחו בבעיות פנים משפחתיות, שנוצרו עקב פנקסי התלושים והבירוקרטיה שנלוותה אליהם.
התמודדות עם השוק השחור
כדי להתמודד עם השוק השחור בתקופת הצנע, הפעיל משרד האספקה והקיצוב אמצעי אכיפה קפדניים, מערכת של פקחים ובתי דין מיוחדים, ואף נעזר בשב"כ. בנוסף נוהלה מערכה הסברתית על ידי ראש הממשלה בן-גוריון ושר האספקה והקיצוב דב יוסף, אשר ניצלו את הבמה התקשורתית כדי לטעון בעד מדיניות הקיצוב והצנע ונגד מפיריה, שגרמו לדבריהם נזקים למדינה.
מבנה המשרד
משרד האספקה והקיצוב הורכב מבחינה אדמיניסטרטיבית מארבעה אגפים, אשר פיקחו על הייצור, הייבוא, המסחר והקיצוב של כל מצרכי המזון, ושל רוב הסחורות וחומרי הגלם לתעשייה הכבדה והקלה:
אגף המזון
תפקיד האגף היה לדאוג ליבוא מזון לארץ ולחלוקתו, מה שהצריך פתיחת נתיבי הובלה בפנים הארץ ומחוצה לה כדי שהאספקה תהיה סדירה. זאת לאחר תקופת המעבר משלטון מנדאטורי לשלטון יהודי בארץ ישראל שהיה מלווה באנדרלמוסיה ואנרכיה.
תפקידי מחלקות האגף
מחלקת היבוא:
מחלקת החקלאות:
מחלקת התעשייה:
מחלקת הקיצוב:
בתוך המחלקה הוקמו מדורים מיוחדים שהוקדשו לטיפול בעניינים מיוחדים כגון: ייצוב המחירים של המוצרים הבסיסיים (לחם, קפה קמח לבן, סוכר). טיפול בבעיות שקשורות באיכותם הכללית של הדגנים, החיטה והלחם. פיתוח וייצור ענפים מסוימים כגון תעשיית השמנים מרגרינה וסבון. מדור מיוחד היה אחראי לכל הנוגע למסחר הבשר בארץ, ייעץ בעניין ריכוז קניות בשר הן מייבוא והן מתוצרת פנימית.
אגף המחירים
תפקידו העיקרי לפקח על מחירי המצרכים, הסחורות והשירותים במדינה. אגף המחירים טיפל בהורדת מחירי אלפי מצרכים ושירותים ובמסגרת זו תרם להורדת מדד יוקר החיים. האגף היה בעל שלוש מחלקות שחולקו למדורים שונים. אחת המחלקות היא מחלקת השירותים אשר כללה בתוכה את מדור בתי הארחה וטיפלה בשירותים שונים כגון: מספרות, מכבסות, בעלי מלאכה וכדומה. מדור אחר הוא המדור לכלכלה וסטטיסטיקה אשר שימש בידיעות ועצות כלכליות לכל המדורים.
אגף הסחורות והמלאי
האגף היה אחראי על כל מה שקשור בפיקוח על היבוא, היצוא ומחירים של סחורות המגיעות לתעשיות השונות.
באגף זה היו מספר מחלקות:
אגף הפיקוח
האגף הוקם ביוני 1949 והועברו אליו סמכויות הפיקוח שהיו נתונות בידי שאר האגפים של המשרד. תפקידיו:
בנוסף למשרד הראשי הוקמו והופעלו משרדים מחוזיים באזורים הבאים: הצפון והגליל, חיפה והשומרון, תל אביב והדרום, ירושלים. המשרדים האזוריים נעזרו בכל הנוגע לטיפול בבעיות המיעוטים במסגרת תפקידם, במדור מיוחד לענייני מיעוטים.
ועדות מתחת למשרד
ועדה לטיפול בתורים הוקמה בקיץ 1949 על ידי המשרד במטרה לטפל בבעיית התורים שנוצרה עקב גידולה המהיר של האוכלוסייה, נקודות חלוקה מעטות ותחבורה ציבורית לקויה, אך ועדה זו לא השיגה את מטרותיה.
ועדת הקיצוב הוקמה באוגוסט 1950 על ידי הממשלה בעקבות שביתת הסוחרים, מטרתה הייתה להציע תיקונים לחוק הקיצוב, ועדה זו עמדה במשימתה והגישה המלצותיה בספטמבר 1950, המלצות שאומצו על ידי המשרד.
ביקורת על המשרד
בתחילת דרכה התוכנית התקבלה באהדה ותמיכה, אך אט אט לא יכלו עוד האזרחים לעמוד בהגבלות הצנע ובהתמודדות עם הבירוקרטיה שגרמו הפנקסים, עם התורים המתמשכים ועם אכיפת ההגבלות על ידי המדינה. מצב זה הוביל להשמעת ביקורת הולכת ומחריפה נגד המשרד.
השוק השחור בו ניתן היה להשיג כל מחסורו של האדם, כמובן בעלות יקרה פי כמה, הלך והתפתח.
הביקורת התעצמה עם התגברות המחלוקת הפוליטית בעניין זה, כאשר הקואליציה שכללה את מפא"י, מפלגות הדתיים, הפרוגרסיבים והספרדים תמכה בהמשך הקיצוב, והאופוזיציה התנגדה לו. מפלגת האופוזיציה מפ"ם תקפה את התוכנית בטענה כי היא פוגעת בפועלים ובעליית שכרם.
הבעיות שנוצרו בעקבות מדיניות הצנע
הבעיה המרכזית הייתה התפתחות מערכת ביורוקרטית מסורבלת שטיפלה בחלוקת פנקסי המצרכים, בחלוקה עצמה, בקשר עם החנויות, ובעיקר בפיקוח:
פיקוח - במסגרת הפיקוח הייתה חדירה לחייהם של האזרחים, נערכו חיפושים באוטובוסים בסליהם של האזרחים במטרה לתפוס העברות בלתי חוקיות של עופות וביצים, מצרכים שהיו מבוקשים אך חלוקתם הייתה מוגבלת. החדירה וההתערבות בחייהם של האזרחים באה לידי ביטוי בכל תחום, והייתה בלתי נסבלת מצידם של האזרחים.
תורים – גידולה המהיר של האוכלוסייה והתחבורה הציבורית הלקויה גרמו לעומס רב בנקודות החלוקה מה שהוביל לתורים ארוכים ובלתי נסבלים.
התפתחות השוק השחור ואי הצלחת המשרד בבלימתו.
ביולי 1950 החליט משרד הקיצוב והאספקה ובראשו ד"ר דב יוסף על צמצום נוסף והוא הגבלה על קניית מוצרי ביגוד והנעלה, החלטה זו נתקבלה בעוינות רבה מצד תושבי המדינה ובמרכזן הסקטור של האזרחים שיצאו בשביתה כנגד החלטה זו בטענה כי לא ניתן לקיים כך מסחר תקין.
פירוק המשרד
ב-1 בנובמבר 1950 הוקמה ממשלה חדשה ללא משרד האספקה והקיצוב. חלק מתפקידיו הועברו למשרדים אחרים, בהם משרד המסחר והתעשייה בראשות יעקב גרי ומשרד החקלאות בראשות פנחס לבון. דב יוסף קיבל לידיו את משרד התחבורה.
משרד האספקה והקיצוב בוטל לא מפני שנכשל בפעילותו אלא כצעד ראשון בהחלטתו של בן-גוריון לרכך את מדיניות הצנע.
מפקד (תפקיד)
מפקד הוא מי שבמסגרת גוף בעל מבנה היררכי, אוחז בסמכות להורות לכפופים לו מה לעשות ואשר נושא באחריות לתוצאות הוראותיו. לפיקוד היבטים רבים, עליהם ניתן למנות את הניהול, קבלת החלטות, הכשרה, חניכה, אימון, שליטה וחינוך. פיקוד הוא אמצעי שליטה נוח בגופים בהם יש היררכיה ברורה והעוסקים בעניינים בהם יש לפעול במהירות כמו צבא וזרועות ביטחון אחרות, או ספינה.
לרוב, מוענקות סמכויות פיקוד לבוגר קורס פיקודי, אך לעיתים אין מהווה ההכשרה הפורמלית המוקדמת תנאי לפיקוד.
קורס פיקודי
קורס פיקודי הוא מסגרת תקופתית, בה מוכשרים החניכים לקראת תפקידי פיקוד. לרוב, בקורסים כאלה מלמדים טכניקות של עמידה מול קהל והדרכה, שיעורים מקצועיים, ותרגול מצבים עתידיים בהם עשויים להתקל החניכים. בקורס קצינים, לדוגמה, מעמידים המפקדים את הצוערים בפני דילמות מוסריות, ערכיות ומקצועיות, על מנת לתרגל את הצוערים בטכניקות השונות לפתרון מצבים אלו. משך קורסים אלו תלוי בסוג ההכשרה ובאופן בו היא מתבצעת. משכם של קורסי פיקוד זוטר בצה"ל, לדוגמה, הוא כארבעה חודשים, ואילו הכשרת חובל אורכת למעלה משנתיים.
סגן מפקד
סגן מפקד הוא התפקיד השני בחשיבותו במערכת היררכית, ותפקידו הראשי הוא לסייע למפקד בעת שגרה ולמלא את מקומו בעת היעדרו.
בקרב העגה הצה"לית, כינויו המוכר ביותר של סגן המפקד (בכל דרגה וחַיִל) הוא "משנה".
פיצוץ גז
פיצוץ גז הוא פיצוץ הנובע מערבוב גז, הנובע בדרך כלל מדליפת גז, עם אוויר בנוכחות מקור בעירה. בתאונות ביתיות, הגזים הנפיצים העיקריים הם אלו המשמשים למטרות חימום או בישול, כגון גז טבעי, מתאן, פרופאן או בוטאן. בהתפוצצויות תעשייתיות, גזים רבים אחרים, כמו מימן, גז בנזין או אתנול, ממלאים תפקיד חשוב. ניתן למנוע פיצוצי גז תעשייתיים באמצעות מחסומי בטיחות פנימיים המונעים בעירה.
גבול נפץ תחתון ועליון
יכולת הבעירה של תערובת אוויר וגז תלויה ביחס האוויר לדלק. בעבור כל דלק, ההצתה מתרחשת רק בטווח ריכוז מסוים, המכונה גבול הדליקה העליון והתחתון. לדוגמה, עבור מתאן ואדי בנזין, טווח זה הוא 5%–15% ו־1.4%–7.6% גז לאוויר, בהתאמה. פיצוץ יכול להתרחש רק כאשר ריכוז הדלק נמצא בגבולות אלה.
ישראל קרגמן
ישראל קרגמן (23 בדצמבר 1906 – 17 בנובמבר 1987) היה אסיר ציון ואיש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפא"י והמערך.
לאחר עלייתו החל קרגמן לעבוד כפועל בעבודות מזדמנות בפתח תקווה, מגדיאל וירושלים. לאחר התיישבותו בקריית חיים החל בשנת 1938 לעבוד בבית החרושת "אתא", בו נבחר לראשות ועד העובדים. עבודתו בבית החרושת נמשכה עד השבעתו לכנסת השלישית, בשנת 1956, במקומו של זלמן שזר. כהונתו נמשכה לאורך 21 שנים, עד הכנסת השמינית. בשלוש הכנסות הראשונות בהן היה חבר כיהן כחבר ועדת הכספים והחל מהכנסת השישית שימש יו"ר הוועדה. בשנת 1977 מונה על ידי שר החינוך זבולון המר ליו"ר ועד הנאמנים של פרס היצירה לסופרים עבריים וב-1981 כהונתו הוארכה בשלוש שנים נוספות.
נחש-שוטני
נחש-שוטני, המכונה גם נחש-זמורה (שם מדעי: Ahaetulla), הוא סוג של נחשים אסייתיים במשפחת הזעמניים. צורתם המוסוות בין העלים והענפים מזכירה צורת שוט ומכאן שמם. הם דומים לבני הסוג האמריקאי Oxybelis הדומים גם הם לעלים דקים ירוקים.
זהו סוג נחשים בעלי ארס חלש (או תת-ארסיים) הנמצא בתוך פיהם בשיניים האחוריות. כשהם נושכים את טרפם הם מרימים את לסתם העליונה כדי להזריק ארס לטרפם.
אורך נחשים אלה עד 1.8 מ' והם בעלי גוף ירוק עם צידיים ובטן אפורים עד צהובים וכן לבנים, לעיתים משובצים בשחור, והראש מגודל בעל עיניים גדולות צהובות, פס שחור מעל אישוניהם. הפה גדול וורוד בעל שיניים קטנות שהאחוריות מזריקות ארס חלש לטרפם. הארס אינו קטלני לבני אדם ומיועד לשיתוק הטרף.
טומטום ואנדרוגינוס
טוּמְטוּם ואַנְדְּרוֹגִינוֹס הם מונחים בהלכה המשמשים לתיאור אדם בעל זוויג שאינו ברור, מה שמכונה כיום "אינטרסקס".
אַנְדְּרוֹגִינוֹס הוא אדם שיש לו איברי מין של שני המינים גם יחד, וכתוצאה מכך לא ניתן להכריע באופן אובייקטיבי למי מהמינים הוא שייך. באדם כזה הספק הוא בלתי ניתן להכרעה מבחינה הלכתית.
לעומתו טוּמְטוּם הוא מי שאיברי מינו פנימיים ואינם נראים לעין, או שאין אפשרות לזהות על פי איברי מינו לאיזה מין הוא שייך כי הם אינם משתייכים באופן מובהק לאחד מהמינים, אך ייתכן כי יזוהה לאחר זמן, רטרואקטיבית, שייך לאחד מהמינים.
אטימולוגיה
המילה "אנדרוגינוס" היא הרכבה של שתי מילים ביוונית: andro) ανδρο) - איש, ו-gune) γυνη) - אישה. על פי ספר הערוך, המילה "טומטום" באה מהמשמעות של "אטום"; כלומר, שאברי המין אינם גלויים.
השלכות הלכתיות
לפי ההלכה, טומטום אינו נחשב אדם ממין שלישי, אלא מוגדר כספק אשה וספק גבר, כך למשל קובעת המשנה בנוגע להלכות זב:. דבר זה בא לידי ביטוי בהלכה במקומות נוספים, שבהם מתייחסים לשני אנשים אלה כאל ספק, ומשכך יש להחמיר כשני הצדדים.
מטעם זה טומטום חייב במצוות עשה שהזמן גרמא (כמו אנשים) וחלות עליו החומרות של שני המינים, מספק. מחמת אותו ספק טומטום לא יכול להוציא אחרים ידי חובה במצווה שנשים אינן חייבות בה, כי ייתכן שהוא עצמו אינו חייב בה, ואדם שאינו חייב במצווה אינו יכול להוציא אחרים ידי חובה בה.
יוצא מהכלל היא מצוות עלייה לרגל, שטומטום ואנדרוגינוס שניהם פטורים ממנה, כיוון שהם התמעטו מלשון הפסוק "יראה כל זכורך".
בנוגע לכמה דינים, דינו של הטומטום הוא ייחודי:
טומטום שנקרע
טומטום שנקרע העור שמעל איברי המין שלו ונמצא כי יש לו איברי מין זכריים או נקביים, משנה את מעמדו ההלכתי, ומאותו רגע מינו נקבע על פי איבר המין שנתגלה שיש לו. אף על פי שבמקרה כזה מסתבר רטרואקטיבית שמרגע לידתו היה לו מין מוגדר, הוא לא נחשב כאילו היה לו מין מרגע לידתו, אלא רק מרגע חשיפת איברי המין.
טיסה 3597 של קרוסאייר
טיסה 3597 של קרוסאייר הייתה טיסת נוסעים מסחרית, שהייתה מעורבת בתאונה אווירית קטלנית בקרבת שדה התעופה הבינלאומי של ציריך שבשווייץ ב-24 בנובמבר 2001. בעת שהתקרב לנחיתה בשדה פגע המטוס בקרקע כארבעה קילומטרים ממסלול הנחיתה. גוף המטוס נשבר ופרצה בו שרפה. בתאונה נספו 24 מתוך 33 איש שהיו על סיפון המטוס.
התאונה היוותה טיסה נשלטת לתוך הקרקע. בחקירת האירוע נקבע כי היא נגרמה עקב טעויות אנוש מצדם של טייסי המטוס.
התאונה
טיסה 3597 הופעלה על ידי חברת קרוסאייר, חברת תעופה אזורית שווייצרית. המטוס שנשא את הטיסה היה מדגם Avro RJ100, מטוס נוסעים קטן בעל ארבעה מנועים מתוצרת חברת בריטיש אירוספייס. המטוס המריא מנמל התעופה טגל בברלין בשעה 20:01 (לפי שעון גריניץ') כשעל סיפונו 28 נוסעים וחמישה אנשי צוות. קברניט המטוס היה הנס אולריך לוץ והקצין הראשון היה שטפן לוהרר.
שעה לאחר מכן התקרב המטוס לנמל התעופה של ציריך והונחה לנחות במסלול 28 שם (כלומר לערך בכיוון מגנטי 280, או נחיתה ממזרח למערב בקירוב). תנאי הראות היו לקויים עקב עננות נמוכה. מטוס שנחת לפני כן דיווח כי לא יכול היה לראות את אורות המסלול אלא ממרחק של כשני קילומטרים ממנו.
בשעה 21:07 (22:07 לפי השעון המקומי) התרסק המטוס בשטח גבעי ומיוער שליד הכפר באסרסדורף (Bassersdorf), כארבעה קילומטרים ממזרח לקצהו של מסלול 28. עקב ההתרסקות התפרק גוף המטוס והוא עלה באש. 21 מן הנוסעים, שני הטייסים ודיילת אחת נהרגו. שבעה נוסעים ושתי דיילות שרדו. בין ההרוגים היו שלושה ישראלים - עמירם אלדור, אבישי ברקמן ויעקב מצנר.
חקירת התאונה
התאונה נחקרה על ידי הלשכה לחקירת תאונות מטוסים של שווייץ. החקירה העלתה כי התאונה אירעה עקב שורה של טעויות אנוש וטעויות ניווט מצדו של צוות הטיסה.
הטיסה נועדה במקור לנחות במסלול 14, המסלול העיקרי של נמל התעופה, שהיה מצויד במיכשור מתקדם לנחיתת מכשירים (ILS), שהיה קובע אוטומטית עבור המטוס את הגובה וזווית ההנמכה לקראת המסלול לצורך נחיתה בטוחה. מאחר שהטיסה איחרה והתקרבה לנמל התעופה לאחר השעה 22:00 לפי השעון המקומי הפנו אותה פקחי הטיסה למסלול 28, בהתאם לתקנות הרעש השווייצריות, שנועדו למנוע טיסות מעל אזורים מיושבים בצפיפות בשעות הערב המאוחרות. מסלול 28 היה מצויד במכשור מיושן יותר לנחיתת מכשירים.
מהקלטות רשמקול תא הטייס התברר שבהגיע המטוס לגובה של 2,400 רגל הכריז הקברניט לוץ כי יש לו "מגע קרקע" והוא ממשיך בנחיתה. בפועל לא הייתה לקברניט אפשרות לראות את המסלול כיוון שגבעה הסתירה אותו מעיניו – אותה גבעה שעליה התרסק המטוס זמן קצר לאחר מכן. החלטתו של הקברניט להמשיך בתהליך הנחיתה הייתה הגורם הישיר להתרסקות, והסכמת טייס המשנה להחלטה זו תרמה אף היא לאסון.
הטייסים שגו שגיאה נוספת כאשר לא עקבו כראוי אחרי המרחק האופקי של המטוס מקצה המסלול, אשר הוצג על גבי מסך מכשיר (Distance Measuring Equipment) שלפניהם. מהקלטות רשמקול תא הטייס התברר שככל הנראה סבר הקברניט שהוא נמצא במרחק של 2.1 קילומטרים מקצה המסלול, כאשר בפועל המטוס נמצא כ-6.4 קילומטרים ממנו, ובמרחק זה לא יכולים היו הטייסים לראות את המסלול. התברר שלוץ הבין בסופו של דבר שעליו לבטל את הנחיתה ולנסוק מן ההנמכה שבה החל, אלא שכבר היה מאוחר מדי ומנועי המטוס לא היו יכולים לספק לו עילוי במהירות הדרושה על מנת להימנע מהתרסקות על הגבעה שהסתירה את המסלול מעיני הטייסים, וכך אירע האסון.
חקירת התאונה העלתה בנוסף שהקברניט לוץ כבר טעה בעבר בניווט טיסות ובניהול תהליך הנחיתה שלהן. כך, לוץ חמק בקושי מפגיעה בקרקע במהלך תהליך נחיתה בשדה התעופה של לוגאנו שבשווייץ, וטעה טעות ניווט חמורה בעת טיסה מעל הרי האלפים, תוך שעבר מתחום האוויר של שווייץ אל זה של איטליה מבלי שהיה מודע לכך. לוץ הביא להריסתו של מטוס נוסעים ממריא של קרוסאייר כאשר קיפל את כן הנסע של המטוס כשזה עוד היה על המסלול. הוא נכשל במבחני כשירות להטסת דגם מטוס מתקדם יותר כאשר טעה בהבנת ציוד הניווט הממוחשב שלו. חרף כל הליקויים החמורים שנתגלו בתפקודו איפשרה לו חברת קרוסאייר להמשיך להטיס נוסעים בשירותה, ורק העבירה אותו מתפקידו כטייס המאמן טייסים אחרים.
מעבר לטעויות הטייס שהביאו לאסון ייחס דו"ח החקירה אחריות תורמת לתאונה למספר גורמים נוספים, הקשורים כולם בתנאי הבטיחות בנחיתה בשדה התעופה של ציריך: הגבעה שעליה התרסק המטוס לא הייתה מסומנת בתרשים השטח שהדריך את צוות הטיסה בנחיתה; למרות קרבת הגבעות לקצה המסלול המטוס לא היה מצויד במערכת התראה מפני הנמכה מסוכנת (Minimum Safe Altitude Warning) שהייתה מפעילה אזעקה על כך בעת הצורך; תנאי הראות בעת ההתרסקות למעשה לא התאימו כלל לצורך הפניית מטוסים לגישת נחיתה סטנדרטית במסלול 28.
ליתיום (תרופה)
ליתיום (שמות מסחריים: Eskalith, Lithobid, Lithonate) הוא תרופה המבוססת על מלחי היסוד ליתיום (בעיקר ליתיום פחמתי) והמשמש לטיפול בכמה הפרעות פסיכיאטריות, העיקרית ביניהן היא הפרעה דו-קוטבית. הטיפול בליתיום אושר על ידי ה-FDA לטיפול באפיזודה של מאניה ב-1970, ומאז הוא משמש לטיפול קצר-טווח, ארוך-טווח וטיפול מניעתי (פרופילקטי) בסובלים מהפרעה דו־קוטבית. בנוסף לכך, הליתיום ניתן במקרים מסוימים של הפרעה דיכאונית מג'ורית, כתוסף לטיפול הרפואי בתרופות נוגדות דיכאון. טרם ידוע היום באיזה אופן פועלת התרופה לצורך השגת ייצוב מצב הרוח, וקיימות מספר תאוריות בנושא. אחת הבעיות בשימוש בתרופה היא ריבוי תופעות לוואי, הכוללות בין היתר השפעה על בלוטת התריס, השפעה על הכליות ומערכת השתן, השפעות על מערכת העיכול והמערכת הלבבית וכן השפעות נוירולוגיות שונות. בנוסף לכך, הטווח התרפויטי של התרופה הוא מצומצם, ומקרים בהם קיימת עליה ברמת הליתיום בדם עלולים להיות מסוכנים ואף פטאליים. אדם הנוטל ליתיום חייב בניטור קבוע של רמות התרופה בדם וכן ביצוע בדיקות תקופתיות מדי זמן.
היסטוריה
ליתיום שימש לראשונה כתרופה במאה ה-19 במחלת הצינית, אחרי שמדענים גילו שלפחות במעבדה, הוא עשוי להמיס גבישי חומצה אורית שבודדו מן הכליות. אולם, רמות הליתיום שנדרשו להמסת האוראטים בגוף היו רעילות.
מכיוון שלפי השערות אחדות, נקשרה החומצה האורית לשורה שלמה של מחלות, כולל הפרעות דיכאוניות ומניה-דפרסיה, ב-1871 הפסיכיאטר הניו יורקי ויליאם אלכסנדר המונד (מבית החולים בלוויו) ואחר כך הפסיכיאטר הדני פרדריק לאנגה (1870) ניסו לטפל בעזרת ליתיום גם במצבים מאניים, ובהתאמה, במצב דיכאוני מלנכולי. הראשון השתמש בליתיום ברומט, בעוד השני - בליתיום פחמתי (קרבונט). בתחילת המאה ה-20 כשתורת "הצינית של המוח" לגבי מניה-דפרסיה נעלמה מן החשיבה הקלינית, השימוש בליתיום בפסיכיאטריה ננטש. עם הצטברות הידע על תפקיד הליתיום בעודף הנתרן שביתר לחץ הדם ובאי ספיקת לב, מלחי הליתיום ניתנו על ידי רופאים כתחליף למלח שולחן. שימוש זה בליתיום נאסר בשנת 1949 כשפורסמו דו"חות על תופעות לוואי ומקרי מוות.
באותה שנה, 1949, גילה הפסיכיאטר האוסטרלי ג'ון קייד מחדש את יעילותם של מלחי ליתיום במצבי מאניה. קייד הזריק למכרסמים תמציות שתן מחולי סכיזופרניה מתוך כוונה לבודד מרכיב מטבולי כלשהו האחראי לתסמינים התנהגותיים. מכיוון שהחומצה האורית במחלת הצינית נודעה כבעלת תכונות פסיכואקטיביות (לפי ידע מאוחר יותר, קולטני אדנוזין על הנוירונים מגורים על ידה ובעוד שהקפאין חוסמת אותם), קייד נזקק לאוראט מסיס לבקורת. הוא השתמש בליתיום אוראט, שנודע כבר כאוראט המסיס ביותר ומצא שהזרקתו למכרסמים גורמת להם לאפקט הרגעתי. קייד שיער שהשפעה זו נגרמת על ידי יון הליתיום עצמו והציע השימוש במלחי ליתיום - ציטראט או קרבונט - כתכשירי הרגעה. הוא השתמש במלחי ליתיום גם בהרגעת מאניה אצל חולים שאושפזו לתקופה ממושכת בבית חולים. הוא אף נטל את הליתיום בעצמו כדי להוכיח שהחומר בטוח לשימוש על ידי בני אדם. זה היה היישום התרופתי המוצלח הראשון בהפרעה פסיכיאטרית פסיכוטית ונחשב לפריצת דרך בתחום הפסיכופרמקולוגיה.
בין היתר, מכיוון שמנות יתר לא גדולות יחסית התלוו במקרי מוות, הטיפול התרופתי בליתיום בהפרעות נפשיות לא התקבל מהר בשאר העולם. התנגדות זו של הרופאים נסדקה אט-אט אחרי המחקרים האופטימיים של החוקרים הדנים מוגנס סקואו ופול באסטרופ (1967, 1956 1954), בעידוד של אריק סטרמגרן, באירופה, ושל סמואל גרשון וברון שופסין בארצות הברית. בשנת 1970 באיחור רב, מנהל המזון והתרופות האמריקאי FDA אישרה את הטיפול בליתיום בהפרעה המאנית. ארצות הברית הייתה למדינה ה-50 להנהיג את הטיפול בליתיום. מוגנס ובאסטרופ הוכיחו גם אפקט מונע של הטיפול בליתיום לגבי ההתלקחויות המאניות, וגם אלו הדיכאוניות של ההפרעה הדו-קוטבית. על כן, ב-1974 הורחב האישור של ה-FDA גם כתכשיר מונע בהפרעה הדו-קוטבית. לעומת זאת FDA לא אישר עד היום את הליתיום כתרופה למניעת דיכאון.
בארצות הברית, רונלד ר. פיב, שפתח את קליניקת הליתיום הראשונה בצפון אמריקה, קידם בתוכניות טלוויזיה ובספרו הרב-מכר "Moodswing" ("תנודת מצב הרוח") את הטיפול הפסיכיאטרי בליתיום. בנוסף פיב ודייוויד ל. דאנר פיתחו את המונח של צורה של "מעגליות מהירה" (rapid cycling) בהפרעה הדו-קוטבית, המגיבה פחות טוב לליתיום.
פעילות פרמקולוגית
ליתיום נספג באופן רציף ומוחלט לאחר נטילתו באופן פומי. שיא ריכוזו בדם מתרחש בין 1-1.5 שעות בתכשיר סטנדרטי וכ-4-4.5 שעות בתכשיר הכולל שחרור מושהה של התרופה. הליתיום אינו נקשר לחלבוני הפלסמה, אינו עובר מטאבוליזם ומופרש דרך הכליות. זמן מחצית החיים בפלסמה בתחילת הטיפול הוא 1.3 ימים ולאחר טיפול במשך יותר משנה הוא 2.4 ימים. מחסום דם-מוח (blood brain barrier) מאפשר רק מעבר איטי של ליתיום, ולכן מנת יתר חד פעמית אינה בהכרח רעילה, אך הרעלת ליתיום ארוכת טווח עתידה להפתר לאט. זמן מחצית החיים של פינוי ליתיום הוא 18–24 שעות במבוגרים צעירים, אך הוא קצר יותר בילדים וארוך יותר בקשישים. הפינוי הכלייתי (Lithium Clearance) של ליתיום מופחת במקרים של אי ספיקת כליות ועל כן, במטופלים עם מחלה כלייתית יש להיזהר על מנת למנוע הצטברות רעילה של התרופה בגוף. השמנה קושרה לקצב גבוה יותר של פינוי ליתיום. שיווי משקל ואיזון ברמות הליתיום בפלסמה מושג לאחר 5–7 ימים של צריכת התרופה.
ההסבר לאפקט מייצב המצב רוח של ליתיום אינו ידוע עדיין. ישנן תאוריות שונות, ביניהן: שינויים בטרנספורטים של יונים, השפעה על נוירוטרנסמיטורים ונוירופפטידים, ותאוריות הקשורות למתווכים שניוניים.
התוויות רפואיות
לליתיום יש השפעה אנטי-מאנית איטית יחסית, המופיעה בדרך כלל תוך שבוע עד שלושה שבועות. אי לכך, יש להוסיף בשבועות הראשונים גם בנזודיאזפינים או תרופות אנטי פסיכוטיות טיפוסיות, או חומצה ולפרואית. חולים עם מאניה שאיננה קלאסית, כלומר מאניה מעורבת, הכוללת מאפיינים דיספוריים, או הכוללת שינויי מצב רוח מהירים, יגיבו פחות טוב לליתיום מאשר החולים עם מאניה קלאסית.
תופעות לוואי ואזהרות
למעלה מ-80% מהחולים הנוטלים ליתיום חווים תופעות לוואי. ישנה חשיבות לצמצם את הסיכון להופעת תופעות לוואי באמצעות ניטור רמות הליתיום בדם והתערבות פרמקולוגית נאותה על מנת לנטרל אפקטים לא רצויים, בעת הופעתם. חינוך החולים הוא בעל חשיבות בהורדת השכיחות והחומרה של תופעות הלוואי. יש להזהיר חולים הנוטלים ליתיום, כי שינויים בצריכת מים ומלח יכולים להשפיע על כמות הליתיום המופרשת, וכתוצאה מכך לגרום לעלייה או ירידה ברמות הליתיום בפלסמה. לדוגמה: צריכת נתרן מוגברת (במסגרת שינוי דרסטי בהרגלי דיאטה) מורידה את ריכוז הליתיום. ולהפך, צריכת נתרן מועטה היא בעלת פוטנציאל להגעה לרמות ליתיום טוקסיות (רעילות). כמו כן, ירידה בכמות הנוזלים בגוף (כמו במקרים של הזעה מוגברת) יכולה להוביל להתייבשות והרעלת ליתיום. נוסף לכך, תרופות רבות משפיעות על ריכוז הליתיום בפלסמה, ויש לתת על כך את הדעת בזמן מתן תרופות על ידי הרופא המטפל.
מינון יתר והרעלת ליתיום
הרעלת ליתיום היא מסוכנת ועלולה להביא אף למצב של קומה ומוות.
גורמי סיכון כוללים- נטילת ליתיום מעבר למנה המומלצת, תפקוד כלייתי לקוי, דיאטה דלת נתרן, אינטראקציות עם תרופות נוספות והתייבשות. אנשים מבוגרים רגישים יותר לעליית ריכוז הליתיום בדם. ככל שריכוז הליתיום בדם גבוה וממושך יותר, כך גוברת חומרת הסימפטומים של ההרעלה.
הרעלת ליתיום היא מצב חירום רפואי, בעל פוטנציאל לגרום לפגיעה נוירולוגית קבועה ומוות. במקרים של הרעלה יש להפסיק את נטילת הליתיום ולטפל בהתייבשות על ידי מתן נוזלים. כדי לפנות את הליתיום מהגוף ניתן לתת חומרים כגון kayexalate או תמיסת פוליאתילן גליקול, אולם לא פחם פעיל.
במקרים חמורים, ביצוע דיאליזה יכולה להוריד רמות גבוהות של ליתיום בדם.
מינונים וניטור
המינון ההתחלתי לרוב המבוגרים הוא 300 מ"ג כפול שלוש פעמים ביום. בקשישים או כאשר יש פגיעה בתפקוד הכלייתי, יש להתחיל ב 300 מ"ג פעם/פעמיים ביום. אחרי איזון, מינונים של 900 ו 1200 מ"ג ביום משיגים בדרך כלל רמות תרפויטיות בפלסמה של 0.6-1 mEq/L. רמות של 1200 עד 1800 מ"ג משיגות לרוב רמות תרפויטיות של 0.8-1.2 בפלסמה.
פקטורים שיכולים לגרום לתנודתיות ברמות הליתיום כוללים תכולת נתרן בדיאטה, מצב רוח, רמת הפעילות, תנוחת הגוף וצורת נטילה לקויה. לאחר הגעה לרמה היומית הרצויה, ניתן לעבור לתכשירי הליתיום אשר פועלים בצורה של שחרור מושהה- sustained release, הניתנים פעם ביום. רמות אפקטיביות עבור מאניה נעות בין 1-1.5 mEq/L, שמושגות בדרך כלל על ידי מינון של 1800 מ"ג ביום. המינון המומלץ לטיפול אחזקה נע בין 0.4-0.8 mEq/L שלרוב מושג על ידי מינון יומי של 900–1200 מ"ג. ישנם חולים בהם מינון של 1.5 לא יהיה אפקטיבי, ללא סימני הרעלה, ובהם אפשר לשקול טיטרציה של המינון מעל 1.5. ישנם חולים שניתן לשמור אותם במינון אחזקה הנמוך מ-0.4. ישנם הבדלים בין חולה לחולה, ולכן יש לתפור את הטיפול למידות המטופל ולהתאים את המינונים בדרך של ניסוי וטעייה. אם תגובה לא מושגת תוך שבועיים במינון שכבר גורם לתופעות לוואי, יש לבצע ירידה באופן הדרגתי של הליתיום במשך שבוע-שבועיים ולנסות מייצב מצב רוח אחר.
חשוב לזכור כי לליתיום יש טווח תרפויטי צר וישנם פקטורים רבים שיכולים לשנות את המאזן בין הרמות הנסבלות האפקטיביות, לבין אלו הגורמות לתופעות לוואי והרעלה. לכן, ישנה חשיבות רבה לחינוך החולים הנוטלים ליתיום לזיהוי הסימנים והסימפטומים של הרעלה, הכרת פקטורים שמשפיעים על רמות הליתיום, מתי וכיצד יש לבצע בדיקות מעבדה וחשיבות הקשר הרציף עם הרופא המטפל. מצבים שכיחים כגון הזעה מרובה ותרופות נפוצות כגון נוגדי דלקת שאינם סטרואידליים (NSAIDS) או מעכבי האנזים ACE יכולים להשפיע משמעותית על רמות הליתיום.
שר האוצר של רוסיה
שר האוצר של רוסיה (ברוסית: Министр финансов Российской Федерации) הוא השר האחראי על נושאי הכלכלה והפיננסים (הנושאים המוניטריים) בממשלת רוסיה. השר מכהן במקביל גם כסגן ראש ממשלת רוסיה ועומד בראש משרד האוצר של רוסיה.
תפקיד זה נחשב לאחד התפקידים הבכירים ונושא משרה זו נחשב לאחד החשובים בממשל הרוסי. השר אחראי למערכת הפיננסית והכספים של הפדרציה הרוסית. בין השאר, הוא אחראי גם לאישור המטבעות והשטרות הרוסיים. בינואר 2016 הורחבו סמכויות התפקיד ושר האוצר אחראי גם לאכיפת חוק בתחום ייצור מוצרי אלכוהול ואכיפת חוקי המכס.
סמכויות ותפקידים
תחת שר האוצר עומדים סגן ראשון וסגני שרים ועובדי ציבור. הסגן הראשון אחראי לניהול המשא ומתן עם יתר משרדי הממשלה בדבר היקף תקציבם.
שרי האוצר של ברית המועצות
תפקיד שר האוצר נוצר ב-19 במרץ 1946.
שר הכלכלה והאוצר
התפקיד נוצר ב-11 בנובמבר 1991 על בסיס תפקיד שר הכלכלה והאוצר של רוסיה הסובייטית (צו נשיא רוסיה מספר 190).
קבר האחים לחללי הרובע היהודי
במהלך הקרבות והמצור על הרובע היהודי במלחמת העצמאות נפלו כ-70 חללים, מתוכם כ-30 אזרחים וכ-40 לוחמים - אנשי המחתרות או תושבים שהצטרפו למאמץ המלחמתי וחויילו לאחר מותם והוכרו כחללי מערכות ישראל. ההרוגים בחודשים הראשונים פונו מתחומי העיר העתיקה בתיווכם של הבריטים והובאו לקבורה בהר הזיתים ובסנהדריה, אולם סידור זה נמשך רק עד לתאריך סיום המנדט ב-15 במאי 1948.
בימים שחלפו מעזיבת הבריטים ועד נפילת הרובע נהרגו בו עשרות יהודים. למרות קביעת ההלכה כי בירושלים יש לקבור את המת בו ביום, לא ניתן היה לקבור את המתים בתחומי העיר העתיקה, עקב האיסור ההלכתי לקבור מתים בתחומי ירושלים. בשל כך החליטו רבני הרובע להמתין עד שתתאפשר הקבורה מחוץ לעיר, ובינתיים נשמרו גופות המתים בבית החולים משגב לדך.
הקמת אתר הקבורה הזמני
ארבעה ימים לאחר עזיבת הבריטים, ב-19 במאי, פרצו כוחות סדירים של הלגיון הירדני לעיר העתיקה, וניהלו מלחמה קשה מול התגבורת שנשלחה להגן על הרובע. בימי קרבות אלה הלך המצב והחמיר, ומספר החללים הלך וגדל. בעקבות כך החליטו הרבנים לקבור בכל זאת את המתים באופן ארעי בין החומות. ב-21 במאי נערכה הלוויה קצרה ומהירה תחת הפגזה כבדה ממשגב לדך לכיוון חצר קטנה ליד כיכר בתי מחסה בלב הרובע היהודי. קבר האחים המאולתר דופן בדפנות סוכה, והרב יצחק אביגדור אורנשטיין, שניהל את טקס הקבורה, ביקש את סליחת המתים על שלא נקברו כראוי. טקס נוסף נערך כעבור חמישה ימים ועמו הגיע סף הנקברים לכדי 34 חללים. המתים נקברו זה בצד זה, ללא סימון מדויק מיהו מי. הנקבר הצעיר ביותר היה נסים גיני, ילד בן תשע וחצי, ששימש כקָשָר בין עמדות המגינים, ונורה בידי צלף ירדני והמבוגר בהם היה הרב חיים מנדל קוסטרומצקי, בן 87.
בתום תשעה ימי קרבות, בבוקר ה-28 במאי, נאלצו מגיני הרובע להיכנע בפני הלגיון הירדני, ונלקחו בשבי לירדן למשך כתשעה חודשים. במסגרת תנאי הכניעה אולצו היהודים לפנות את העיר העתיקה עד השעה חמש אחר הצהריים, ולא הותר להם ליטול עמם את המתים מחצר הקבורה הזמנית. לאחר שהרובע ננטש, אספו הירדנים את גופותיהם של 14 חללים יהודים נוספים מרחבי הרובע שטרם הובאו לקבורה, וקברו אותם בקבר המשותף, כך שהמקום הכיל בסך הכל 48 מתים.
במשך 19 שנים לא יכלו מגורשי הרובע היהודי להתייחד עם זכר יקיריהם שנפלו במהלך הקרבות, בשל סירוב שלטונות ירדן לאפשר כניסת אזרחי ישראל לעיר העתיקה. לכן הוקמה בהר הרצל אנדרטת מגיני הרובע היהודי במלחמת השחרור, שעוצבה כסמטה ירושלמית. על קירות הסמטה נרשמו שמותיהם של המתים, גילם ומעט מידע אודותיהם. באנדרטה זו נערכו טקסי אזכרה, וכן על גג קבר דוד המלך, שהיה במשך 19 שנים המקום הקרוב ביותר לעיר העתיקה, אליו יכלו יהודים להגיע. על גג זה מופיעה עד היום כתובת ממלכתית, ובה שמות המתים.
אחרי מלחמת ששת הימים
לאחר כיבוש העיר העתיקה בידי צה"ל, אתרו את מקום הקבורה משה רוסנק, מפקד העיר העתיקה במלחמת העצמאות והרב שלמה זלמן מן-ההר שהיו בין הקוברים, והנחו את אנשי הרבנות הצבאית והחברה קדישא אל המקום, ובסיוען של מתנדבים בני ישיבות חפרו במקום, ולאחר יותר משבועיים של חפירות, הצליחו לאתר את עצמות ההרוגים. למרות שרבים מהחללים זוהו באמצעות רשימותיו של רוסנק ובאמצעות בדיקה פתולוגית, הוחלט שלא לקוברם בנפרד.
ב-4 באוגוסט 1967 (כ"ז בתמוז תשכ"ז נערך טקס קבורתם מחדש של חללי הרובע. הטקס, שנכחו בו אלפים, בהם המשפחות השכולות, לוחמי העיר העתיקה, שרי ממשלה, מפקדי צה"ל ושמנה וסלתה של ירושלים, החל בכיכר בתי מחסה, שם קראו פרק תהלים רוסנק ורב פיקוד מרכז, קדיש הוקרא מפי הרב הראשי, איסר יהודה אונטרמן שאף ספד לנופלים, ומשם הובלו הארונות ברכבים צבאיים לקבר האחים שנכרה בהר הזיתים, בסמוך לקברי הנביאים. משהגיעו למקום, קרא הרב אריה לוין את הקדיש וסגן ראש העיר, הרב שאר ישוב הכהן (שלחם כתף אל כתף עם החללים) הקריא את חזון העצמות היבשות. נשאו דברים הרב הצבאי הראשי שלמה גורן, נציג יד לבנים, ראובן מס, ראש העיר טדי קולק (שקיצר בדבריו) ושר הביטחון, משה דיין. עם הטמנת החללים, נורה מטח כבוד, נאמרה תפילת אל מלא רחמים והוקרא קדיש מפי אחד היתומים. קבר האחים תוכנן ב-1968 על ידי האדריכלים אריה פטרן ויצחק המבורג כמרובע גדול ממולא באבני סקוריה קטנות, שסביב להם מצבות המסודרות לפי סדר אלפביתי וזהות כולן לסגנון המצבה הצה"לית, כאשר ההבדל היחידי הוא בסמל צה"ל והמספר האישי המופיע רק על מצבות אלו שהוכרו כחללי מערכות ישראל. הכיתוב שנחקק על המצבות התבסס על הידוע בזמנו ובמהלך השנים נעשו מספר תיקונים. ממזרח לקבר ניצב קיר הבנוי מאבנים אי-רגולריות ומדרומו ספסל אבן, להתייחדות עם זכר הנספים. מדרום לספסל, מעבר למחיצת עצי זית ושיחי אלה, נמצאת רחבת מסדרים שבקיר הזיכרון שבמזרחה, הבנוי באבן ירושלמית חקוקות המילים, לקיר מספר בליטות המשוות לו מראה מבוצר, ובפינתו קבוע תבליט אבוקת זיכרון. ממערב למתחם כולו, פתוח האזור לאוויר ולתצפית לכיוון העיר העתיקה. החל משנת 1970 ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל מתקיים במקום טקס צבאי ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, בנוכחות נציג הממשלה או יושב ראש הכנסת (בשנת 1972 נערך במקום הטקס הממלכתי המרכזי). אתר הקבורה הזמני ברובע הפך לאחר פינויו לאתר ההנצחה 'הגַלְעֵד'. כיום הוא מסומן בקוביית אבן קטנה עשויה אבן גיר, ובכתובת המספרת על המקום.
אנדרוס אנסיפ
אנדרוס אנסיפ (באסטונית: Andrus Ansip; נולד ב-1 באוקטובר 1956) הוא פוליטיקאי אסטוני, שכיהן כראש ממשלת אסטוניה בשנים 2005–2014 ויושב ראש מפלגת הרפורמה.
חייו
אנסיפ נולד וגדל בעיר טרטו שבאסטוניה. הוא סיים תואר בכימיה אורגנית באוניברסיטת טרטו בשנת 1979 ונותר שנתיים לעבוד שם כמהנדס בכיר. בשנים 1981-1983 שירת בצבא האדום בצי הבלטי. עד שנת 1987 עבד כמהנדס בכיר במכון הפתולוגי של אוניברסיטת טרטו. בשנים 1986-1988 שימש כמדריך במחלקת התעשייה וכראש מחלקת הארגון של המפלגה הקומוניסטית בטרטו. בשנות ה-90 שימש כדירקטור בהנהלת הבנק של טרטו, וכיו"ר מועצת המנהלים בשתי קרנות הפרטה וברדיו טרטו. את דרכו הציבורית החל אנסיפ ב-1998 כאשר התמודד מטעם מפלגת הרפורמה לתפקיד ראש עיריית טרטו וזכה בבחירות. אף על פי שנבחר לפרלמנט האסטוני ויתר על מושבו שם על מנת להישאר בתפקיד ראש עיריית טרטו. כיהן בתפקיד זה עד ספטמבר 2004, כאשר התבקש להחליף חבר מפלגה בתפקיד שר הכלכלה והתקשורת. בנובמבר אותה שנה נבחר לתפקיד יו"ר מפלגת הרפורמה, תוך שהוא מחליף את סים קאלאס, שנשלח לשמש כנציב וכסגן נשיא הנציבות האירופית. ב-31 במרץ 2005 התבקש על ידי הנשיא דאז, ארנולד רוטל, להרכיב ממשלה חדשה. הוא הושבע לתפקיד ראש הממשלה ב-12 באפריל 2005 וסיים את כהונתו ב-26 במרץ 2014.
נשוי לאנו, גינקולוגית במקצועה, ואב לשלוש בנות.
יהונתן בריק
יהונתן בריק (באנגלית: Yehonatan Berick; 30 באוגוסט 1968 – 31 באוקטובר 2020) היה כנר, ויולן ומורה לכינור וויולה ישראלי שפעל בצפון אמריקה.
ביוגרפיה
בריק נולד בישראל והחל את לימודי המוזיקה בגיל שש. מוריו העיקריים לכינור היו אילונה פהר, הנרי מאייר ודורותי דיליי. בריק למד תאוריה של המוזיקה אצל סרג'יו נטרא והשתתף בכיתות אמן בהדרכת אייזק שטרן, הנריק שרינג, מקס רוסטאל וג'וזף גינגולד. בשנת 1993 זכה בפרס בתחרות הכינור הבינלאומית על שם וולטר ו. נאומבורג, ובשנת 1997 זכה ב"פרס אופוס" של קוויבק שבקנדה.
בריק הופיע כסולן בקונצרטים, ניגן ברסיטלים רבים והשתתף בהופעות מוזיקה קאמרית עם אמנים בעלי פרסום בינלאומי. כן השתתף בפסטיבלי מוזיקה מן המובילים בעולם, ביניהם פסטיבל מרלבורו ופסטיבל רוויניה, והופיע בסיורי קונצרטים במרכזי המוזיקה החשובים בעולם. הוא הקליט מוזיקה לחברות סאמיט, גספארו, אקומה, JMC והליקון.
בריק היה פרופסור לכינור בבית הספר למוזיקה, לתיאטרון ולמחול באוניברסיטת מישיגן באן ארבור ולימד גם באוניברסיטת מקגיל במונטריאול ובבית הספר איסטמן למוזיקה ברוצ'סטר שבניו יורק.
נפטר מסרטן ב-31 באוקטובר 2020.
בוספירון
היסטוריה
התרופה בוספירון הוצגה ב-1986 כתרופה הלא-סדטיבית הראשונה שניתנה באינדיקציה לטיפול בהפרעת חרדה מוכללת (GAD). באותם הזמנים, שיווק של תרופה אשר אינה גורמת לישנוניות או לתופעות של התמכרות נחשבה כהישג, מאחר שתרופות נוגדות החרדה שהיו קיימות עד אז, כגון: בנזודיאזפינים וברביטורטים, טמנו בחובן תופעות לוואי אלו וכן סכנה להתמכרות ושימוש לרעה או התפתחות של תסמונת גמילה. תרופה זו הייתה שונה מהתרופות האחרות גם בכך שלא גרמה להרפיית שרירים או לפעילות נוגדת פרכוסים.
למרות היתרונות הנ"ל, Buspirone אף פעם לא זכתה לשימוש נרחב. מייחסים זאת הן לציפייה הבלתי-מציאותית, שחולים אשר טופלו בבנזודיאזפינים יוכלו לעבור בקלות לשימוש ב- Buspirone, והן להופעה של התרופה הראשונה ממשפחת ה- SSRI (פרוזאק) ב-1988. תרופות ממשפחת ה- SSRI התגלו כיעילות בטיפול בספקטרום רחב יותר של הפרעות מצב רוח וחרדה מאשר Buspirone, ולכן משפחת ה- SSRI הפכה לתרופת הבחירה מבין התרופות נוגדות החרדה.
מבחינה כימית, Buspirone מסווגת כ- azaperone ונפרדת מבחינה כימית מתרופות פסיכוטרופיות אחרות.
פעילות פרמקולוגית
Buspirone נספגת היטב ממערכת העיכול, אולם ספיגתה מושהית על ידי עיכול מזון. שיא הרמה בפלסמה מופיע 40–90 דקות לאחר נטילתה.
לאור זמן מחצית חיים קצר (11-2 שעות), Buspirone ניתנת שלוש פעמים ביום.
Buspirone מתנהגת כאגוניסט, אגוניסט חלקי, או אנטגוניסט על רצפטורים 5-HT1A של סרוטונין. פעילותה העיקרית, כאגוניסט פרה-סינפטי ברצפטורים אלה, מעכבת שחרור של סרוטונין, ובכך מובילה לאפקטים נוגדי-חרדה. פעילותה כאגוניסט פוסט-סינפטי ברצפטורים אלה אחראית לפעילות האנטי-דיכאונית של התרופה. ל-Buspirone אין כל אפקט על תעלות כלור הקשורות ל- GABA, או על serotonin reuptake transporter, שמהווים מטרות לתרופות אחרות היעילות בטיפול בהפרעת חרדה כוללנית. ל-Buspirone יש גם פעילות על הרצפטורים 5-HT2 ועל הרצפטורים D2 לדופמין, אולם משמעות הפעילות על רצפטורים אלה אינה ידועה. על הרצפטורים D2 יש ל-Buspirone תכונות הן של אגוניסט, והן של אנטגוניסט. העובדה שלוקח ל- Buspirone בין שבועיים-שלושה שבועות להגיע לאפקטים התרפויטיים, מצביעה על כך שהאפקט ההתחלתי של התרופה מערב מודולציה של מספר נוירוטרנסמיטורים ומכניזמים אינטרה-נוירלים.
תופעות לוואי ואזהרות
Buspirone אינו גורם לעלייה במשקל, פגיעה בתפקוד המיני, סימפטומים הקשורים להפסקת השימוש או להפרעות שינה משמעותיות. תרופה זו אינה גורמת לסדציה או לפגיעה קוגניטיבית או פסיכומוטורית. תופעות הלוואי הנפוצות ביותר של Buspirone, הן: כאבי ראש, בחילה, סחרחורת ולעיתים נדירות אינסומניה. ישנם אנשים שיחוו תחושה קלה של אי-שקט, אולם סימפטום זה יכול לשקף הפרעת חרדה שלא טופלה באופן מלא. אין דיווחים על תמותה ממנת-יתר של Buspirone. יש להיזהר במתן Buspirone לאנשים עם פגיעה כבדית וכליתית, נשים בהריון ונשים מניקות. Buspirone בטוח לשימוש בקרב האוכלוסייה המבוגרת.
אינטראקציות בין-תרופתיות
מתן של Buspirone והלופרידול (הלדול) במקביל גורמת לעלייה בריכוז של הלופרידול. אין להשתמש ב- Buspirone במקביל לשימוש ב-MAOIs על מנת להימנע מאפיזודות של יתר ל"ד, ויש להמתין שבועיים בין הפסקת השימוש ב-MAOIs לבין התחלת שימוש ב-Buspirone.
שינויים בערכי מעבדה - מנות בודדות של Buspirone יכולות לגרום לעליות חולפות בריכוזים של הורמון הגדילה, פרולקטין וקורטיזול, אף על פי שאין לכך משמעות קלינית.
מינון והנחיות קליניות
Buspirone קיימת בטבליות של 5 ו-10 מ"ג (single scored) וטבליות של 10 ו-15 מ"ג (triple-scored). בדרך כלל מתחילים טיפול פומי בטבליות של 5 מ"ג, שלוש פעמים ביום, או בטבליות של 7.5 מ"ג פעמיים ביום. ניתן להעלות את המינון ב-5 מ"ג כל 2–4 ימים עד לטווח המינון הרגיל של 15–60 מ"ג ביום.
עומרה
עומרה (בערבית: عـُمرة) היא עלייה לרגל למכה שבערב הסעודית, שעושים המוסלמים בכל זמן בשנה. בערבית, משמעות המילה "עומרה" היא "לבקר במקום מאוכלס". לעיתים היא נקראת "העלייה הקטנה", בעוד החג', הנעשה במועד קבוע בלוח השנה המוסלמי, הוא העלייה "הגדולה", המחייבת כל מוסלמי שביכולתו לבצע אותה. העומרה איננה בגדר חובה, אך חשובה.
מנהגי העומרה
המנהגים הללו משלימים את העומרה, והעולה לרגל יכול לבחור לצאת מאחראם (إحرام, מצב של קידוש לקראת עלייה לרגל). אף על פי שזהו איננו חלק מהטקס, רוב העולים לרגל שותים מים מבאר זמזם. מגזרים שונים באסלאם מבצעים את הטקסים הללו בדרכים שונות מעט.
יאיר כספי
יאיר כספי (נולד ב-1954) הוא מטפל קבוצתי ישראלי, דוקטור לעבודה סוציאלית, מייסדו ומנהלו של מרכז "פסיכולוגיה ביהדות" בתל אביב, מחברם של ספרי עיון.
ביוגרפיה
בוגר האוניבסיטה העברית במחשבת ישראל. את הדוקטורט בנושא "אקלקטיות בפסיכותרפיה" עשה בבית הספר לעבודה סוציאלית בישיבה יוניברסיטי בניו יורק. השתלם בפסיכותרפיה פסיכואנליטית במכון לפסיכותרפיה בת זמננו בניו יורק, ובמרכז הייעוץ של ברוקלין. עבד במרפאה הפסיכיאטרית של בית החולים הדסה. היה המנהל הקליני של האיגוד הירושלמי למאבק בסמים. עבד בשירותי בריאות הנפש של קופות החולים "מכבי" ו"מאוחדת". לימד את קורסי המבוא בשיטות טיפול והתערבות בבתי הספר לעבודה סוציאלית של האוניברסיטה העברית ואוניברסיטת תל אביב.
מפעלו העיקרי בתחום הטיפול הוא פיתוח שיטת העבודה הקבוצתית של התכנית "פסיכולוגיה ביהדות" שאותה הקים בשנית 1999 באוניברסיטת תל אביב, וניהל שם במשך עשור שנים. התוכנית הפכה למכון עצמאי בשנת 2009. בעשרים ושלוש שנות קיומה למדו בתוכנית כאלפיים תלמידים.
קישורים חיצוניים
מכּתביו והרצאותיו:
נחל תרצה
נַחַל תִּרְצָה (בערבית: وادي الفارعة – ואדי אל-פארעה) הוא נחל איתן, הגדול בנחלים המנקזים את מזרח השומרון לבקעת הירדן ולנהר הירדן ומשם לים המלח. אורכו כ-40 קילומטרים ושטח אגן הניקוז שלו הוא 300 קמ"ר. זרימתו מתמדת והוא הנחל האיתן היחיד במזרח השומרון. הוא נקרא על שם העיר המקראית תרצה.
הנחל נובע מזרחית לשכם, בבקעת בית דג'ן ונמשך צפונה, שם הוא נקרא ואדי עזמוט ואחר כך ואדי בידא. באזור עינות בידאן שעל כביש שכם—גשר אדם (כביש 57) הוא פונה מזרחה בתוך בקע טקטוני, משלים בנקודה זו את הקפתו של הר כביר, ומנקז באופן זה את כל מורדות ההר.
מי הנביעות הזורמים בנחל משמשים את החקלאים הערבים באזור להשקיית שדותיהם שלאורך הנחל, בעיקר באזור הג'יפתליק.
קילומטרים ספורים מזרחה משם נשפך נחל תרצה לנהר הירדן.