cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סרט זומבים
סרט זומבים (באנגלית: Zombie film) הוא סרט קולנוע מתת-ז'אנר האימה, אשר מתמקד בדרך כלל באיום על המשך קיומה של האנושות מצד זומבים, הנבדלים מרוחות רפאים, שדים, מומיות או ערפד אמיתיים.
"הזומבי הלבן" של ויקטור הלפרין עלה לאקרנים בשנת 1932, ונחשב לעיתים קרובות להיות סרט הזומבים הראשון. עם זאת, יש הטוענים כי סצנות ה"סהרוריות" שבסרט האקספרסיוניסטי הגרמני "הקבינט של ד"ר קליגרי" משנת 1919 הן דוגמה מוקדמת יותר, הכוללת שימוש בדמות במצב הדומה לזה שמוצג על ידי זומבים. סרט הקולנוע "פרנקנשטיין" כולל גופה שהוחייתה מחדש. כל הזומבים אמיתיים לחלוטין. ואני נמצאים בסכנה בכל רגע נתון.
מיוריאל ספארק
דיים מיוריאל ספארק (באנגלית: Muriel Spark; 1 בפברואר 1918 – 13 באפריל 2006) הייתה סופרת סקוטית עטורת פרסים. בשנת 2008 דורגה במקום השמיני ברשימת "50 הסופרים הבריטיים הגדולים ביותר מאז 1945" של הטיימס.
ביוגרפיה
ספארק נולדה באדינבורו בשם מיוריאל שרה קאמברג, בתם של שרה אליזבת מוד, מורה למוזיקה ולאנגלית ואנגליקנית, וברנרד קאמברג, מהנדס יהודי. היא התחנכה בבית ספר לבנות של ג'יימס גילספי בין השנים 1923–1935, שם ספגה חינוך פרסביטריאני. בגיל 14 זכתה בפרס ראשון בתחרות שירה לציון מאה שנים למותו של וולטר סקוט. בין השנים 1934–1935 עברה קורס בכתיבה במכללת הריוט-וואט. למשך תקופה קצרה לימדה אנגלית ולאחר מכן עבדה כמזכירה בחנות כלבו.
ב-3 בספטמבר 1937 נישאה לסידני אוסוולד ספארק, ועברה איתו לרודזיה (זימבבואה). בשנת 1938 נולד בנם רובין. לאחר תקופה קצרה יחסיה עם בעלה התדרדרו, בשנת 1940 היא עזבה את בעלה ובנה ובתחילת 1944 שבה לבריטניה והתגוררה ב"מועדון הלנה" בלונדון. שנים מאוחר יותר המועדון היווה השראה לאחד מסיפוריה. בתקופה הזו ספארק שירתה במודיעין הבריטי עד לשוך מלחמת העולם השנייה. בנוסף, היא פירנסה את בנה באופן קבוע, והוא שב לאנגליה, תחילה עם אביו ולבסוף גדל אצל סבו וסבתו, מצד אמו.
קריירת הכתיבה
ספארק חייתה בניו יורק במשך מספר שנים, ולאחר מכן עברה לרומא. בשנת 1968 פגשה את האמנית והפסלת פנלופה ג'רדין. יחד הן התיישבו בטוסקנה, ובשנת 2005 זכתה שם ספארק לאזרחות כבוד.
יוהאן אנטון רמבו
יוהאן אנטון רמבו (בגרמנית: Johann Anton Ramboux; 5 באוקטובר 1790 – 2 באוקטובר 1866) היה צייר וליטוגרף גרמני.
מיוריאל ספארק
קריירת הכתיבה
ספריה של ספארק הושפעו ישירות ממקרים בחייה. רומנה השלישי "ממנטו מורי", עסק בילדותה, בה גילתה על זקנה וחולשה אנושית באופן ישיר בזמן שטיפלה בסבתה הגוססת. במרכז הרומן אנשים מבוגרים שבזה אחר זה מקבלים שיחת טלפון מסתורית עם מסר פשוט:, הרומן מתמודד עם המוות אליו נחשפה בילדותה.
יוהאן אנטון רמבו
ביוגרפיה
רמבו הגיע מסאבוי מצד אביו וממשפחת צורפים מפורסמת בקלן מצד אמו. רמבו קיבל את תמיכתו האמנותית הראשונה בבית הספר בטרייר ממורה לציור כריסטוף האוויץ'. הוא המליץ על רמבו בשנת 1803 לנזיר בנדיקטיני לשעבר ז'אן הנרי גילסון מלוקסמבורג. רמבו בילה את השנים עד 1807 בפלורנוויל.
מיוריאל ספארק
קריירת הכתיבה
ספארק זכתה במספר פרסים, בהם פרס דייוויד כהן לספרות בשנת 1997, והוענק לה תואר גבירה מפקדת במסדר האימפריה הבריטית בשנת 1993.
ספארק נפטרה בביתה בטוסקנה באפריל 2006 והיא בת 88.
יוהאן אנטון רמבו
ביוגרפיה
מכתב המלצה נוסף נשלח איתו לפריז כתלמידו של הצייר ז'אק-לואי דויד, שדיוקנאותיו השפיעו עליו בצורה משמעותית. רמבו שהה בפריז עד 1813. לאחר מכן הוא חזר לעיר הולדתו טרייר כמעט לשנתיים. בשנת 1815 התקבל לאקדמיה במינכן, שם הפך למשך שנה לתלמידם של הפסלים פרנץ וקונרד אברהרד.
באיטליה
באביב 1816 עבר רמבו לרומא, שם עבד עד יוני והצטרף במהרה לתנועת הנצרתיים והתיידד בין היתר עם פטר פון קורנליוס, קרל פיליפ פור, יוזף אנטון קוך ויוהאן פרידריך אוברבק.
בקיץ 1822 חזר רמבו לטרייר והתיישב שם למשך עשר שנים. בשנים אלה הוא יצר מספר עצום של ציורים בצבעי מים עם נוף העיר ונהר המוזל. 16 מהם הפכו לתבניות לליטוגרפיות, אותם הפיק ופרסם בעצמו בשנת 1825. באביב 1832 החל רמבו את נסיעתו השנייה לאיטליה, עד ספטמבר 1842.
באיטליה, בנוסף לנופים ולסצנות עממיות, הוא עשה בעיקר עותקים של ציורי קיר ופסיפסים איטלקיים מהמאות ה-13 עד ה-16. בתמיכת המלך הפרוסי, מאוחר יותר, פרידריך וילהלם הרביעי, נרכשה קבוצה של 325 ציורי צבעי מים בשנת 1840 והועברה לעיר דיסלדורף. במשך זמן רב האוסף נשמר שם באקדמיה לאמנויות יפות. בשנת 1872 אבדו 27 ציורים בשריפה באקדמיה. האוסף מצוי במוזיאון האמנות העירוני, מוזיאון מאז שנת 1913.
עבודה בקלן
כשחיפש אוצר לאוסף אמנות בקלן בשנת 1843, הציע הפסל יוהאן גוטפריד שדו את רמבו לתפקיד. בשנת 1844 החליף רמבו את מתיאס יוזף דה נואל. בשנת 1854 עלה רמבו לרגל לירושלים, ממנה הוא הרוויח לא רק מבחינה רוחנית, אלא גם מבחינה אמנותית. הוא גם עשה כמה ליתוגרפיות על בסיס צבעי המים שלו. הוא עדיין התעניין בעיר הולדתו טרייר ובאנדרטאותיה, ולכן כתב מכתב נגד הריסת השער הצמוד לעיר של הגשר הרומי ודרש לשמור על המעקה ההיסטורי שלו.
בשנת 1858 נבחר רמבו לאזרח הכבוד הראשון בעיר הולדתו בזכות ייצוגיו הציוריים הרבים של מראות טרייר.
יוהאן אנטון רמבו נפטר ב-2 באוקטובר 1866 בקלן בגיל כמעט 76. רחוב ברובע לונגריך בקלן נקרא על שמו.
פרס רמבו
העיר טרייר מעניקה את פרס רמבו מאז 1961. מצד אחד, הפרס משמש לקידום אמנים צעירים, ומצד שני אמנים מקומיים זוכים לכבוד על מפעל חייהם. הפרס הוענק מדי שנתיים עד שנת 2010; בהווה יש לו מחזור של ארבע שנים.
פסק דין הטיפים
פסק דין הטיפים המכונה גם הלכת קיס בודה ולעיתים מכונה בטעות גם חוק הטיפים הוא פסק דין של בית הדין הארצי לעבודה ממרץ 2018, בהרכב בראשות הנשיא יגאל פליטמן, הקובע כי בענף המסעדנות יהוו כספי הטיפים הכנסה של המסעדה המיועדת לשמש לתשלום שכר לשרשרת השירות (מלצרים, ברמנים, מארחים וכו'). רכיב הטיפים בשכר העובדים יהווה חלק בילתי נפרד משכרם לצורך חישוב זכויותיהם הסוציאליות וההפרשות לביטוח לאומי - ללא קשר לאופן בו שולם. פסק הדין נכנס לתוקפו ב-1 בינואר 2019.
לאחר שנים של חוסר בהירות משפטי באשר למעמד הטיפים כחלק משכר המלצרים במסעדות, אשר הובילו אף לפסיקות סותרות בבתי הדין האיזוריים לעבודה, החליט נשיא בית הדין השופט יגאל פליטמן לדון בשני ערעורים נפרדים בנושא במאוחד, בהרכב מורחב של חמישה שופטים ושני נציגי ציבור, על מנת ליצור הלכה כוללת שתסדיר את הנושא.
המצב המשפטי טרם פסק דין הטיפים
בפרשת מלכה משנת 2005 נקבע על ידי בית הדין הארצי לעבודה כי טיפ ששולם ישירות למלצר ולא עבר בקופת המסעדה, אינו מהווה שכר לעניין חוק שכר מינימום. בפסק דין זה הוגדר 'מבחן הרישום בספרים '.
פרשת אסתר כהן, שההליכים המשפטיים בעניינה החלו ב-2002 ונסתיימו ב-2013 עסקה בזכאותה לקצבת תלויים של אלמנתו של עוזי כהן, שהיה מלצר וטבע בים בעת שניסה להציל נערים במצוקה. קצבה זו נגזרה מהכנסתו ועל כן עלה לדיון אופן סיווג הטיפים. בפסק הדין הראשון נקבע כי במקרים בהם הטיפ משולם ישירות למלצר ושאינו עובר דרך המעסיק, יש לראות בו הכנסה של המלצר שלא מאת המעסיק. בעקבות בקשת המדינה נערך דיון נוסף בבג"צ, בו קבע הנשיא אשר גרוניס בדעת הרוב שנתמכה על ידי השופטים עדנה ארבל, סלים ג'ובראן וחנן מלצר שלא לקבוע הסדר כולל באשר למעמד הטיפים, ולהותיר את הנושא למחוקק. עמדת המיעוט של השופטת מרים נאור יחד עם אליקים רובינשטיין ואסתר חיות הייתה כי יש לראות בתשר הכנסה של בית העסק, ואם המלצרים מקבלים ממנה תגמול כלשהו - אזי מדובר בהכנסה מעבודה.
חבר הכנסת דב חנין ביקש לקדם בכנסת ה-20 הצעת חוק אשר תקבע כי טיפ לא יהווה שכר, והמסעדות יחוייבו בתשלום שכר מינימום שלא מכספי הטיפים, אולם הצעת החוק נפלה בוועדת השרים לחקיקה ולא התקדמה.
הנוהג שהיה קיים ערב הפסיקה
ענף המסעדות בישראל מנה בשנת 2018 כ-150-200 אלף עובדים. ערב הפסיקה הנוהג הקיים במרבית המסעדות בישראל, היה שהמלצרים קיבלו את הטיפים ונדרשו להעביר מתוך הטיפים שקיבלו סכום להנהלת המסעדה השקול לשווי שכר המינימום וההפרשות הסוציאליות. סכום זה היה מוחזר לעובדים בצורה של שכר עם תלוש. במידה וסכום הטיפים לא כיסה את שווי שכר המינימום, השלים להם המעסיק את השכר לגובה שכר המינימום. כך, תלושי השכר של המלצרים ביטאו על פי רוב הכנסה בגובה שכר המינימום על אף שהכנסתם מטיפים הייתה גבוהה מכך.
בחלק מהמסעדות נקבעו ווריאציות שונות על הסדר זה, כגון איסוף הטיפים במשמרת לקופה משותפת וחלוקתם בין המלצרים שעבדו, או אף עובדי שירות נוספים כמו המארחת ועובדי המטבח, כשבכל מקרה השכר ששולם בתלוש לא עלה על פי רוב על גובה שכר המינימום.
ההליכים המאוחדים
תיק קיס, עסק במלצר לשעבר שפוטר ותבע דמי אבטלה מהביטוח הלאומי, כשהוא דורש שסכומי הטיפים שקיבל כמלצר יילקחו בחשבון בקביעת גובה דמי האבטלה שלו. בית הדין האזורי לעבודה בתל אביב דחה את תביעתו זו, והוא ערער.
תיק בודה עסק במלצר שפוטר, ותבע את המסעדה שהעסיקה אותו בטענה כי לא שילמה לו שכר כלל, וכל משכורתו התבססה על טיפים שקיבל מהלקוחות. כמו כן תבע רכיבים סוציאליים נוספים. בית הדין האזורי לעבודה בתל אביב קיבל את טענתו וקבע כי כיוון שסכומי הטיפים לא עברו דרך קופת המסעדה ולא נוהל לגביהם רישום הם אינם נחשבים לתשלום שכר מינימום. כנגד קביעה זו ערערה המסעדה.
מעבר לפסיקה העקרונית שבתיק, דחה בית הדין הארצי את ערעורו של קיס בטענה שהיא מופנית לממצאים עובדתיים שנקבעו בבית הדין האזורי, בהם בית הדין הארצי אינו נוטה להתערב. בית הדין הארצי קיבל את ערעורו של בודה והחזיר את התיק לבית הדין האזורי על מנת שיערוך מחדש את חישובי הפיצויים המגיעים לו.
חוות דעת שהוגשו בהליך
בית הדין קיבל בהליך שלוש חוות דעת: מהיועץ המשפטי לממשלה, מארגון המסעדנים ומהסתדרות הנוער העובד והלומד (בשם ההסתדרות). עמדת היועץ המשפטי לממשלה הייתה כי יש להסדיר את נושא מעמד הטיפים בחקיקה כוללת, או על ידי בית המשפט העליון - תוך השארת הלכת מלכה על כנה מבחינת דיני העבודה (מבחינת דיני המס ציין היועץ המשפטי כי בכוונת המדינה להגיש עמדתה בעתיד במידה והסוגיה תעלה פעם נוספת לבג"צ). גם איגוד המלצרים ביקש להגדיר את הטיפ כ"תשר המתקבל בידי המלצרים בענף המסעדנות, מהווה הכנסה של המלצרים המשולמת על ידי מי שאינו מעסיקם ומהווה כחלק בלתי נפרד משכר עבודתם".
בהסתדרות הנוער העובד והלומד לעומת זאת טענו כי "תשר המחולק למלצרים בענף המסעדות, במציאות שנוצרה בישראל בשנים האחרונות, מהווה חלק בלתי נפרד משכר העבודה לכל דבר ועניין"
הפסיקה
בפסק הדין קבע השופט פליטמן כי בענף המסעדות הישראלי, מתן תשר "היה לנוהג מושרש היטב, העולה כמעט כדי נורמה משפטית בת-תוקף; נורמה שלפיה, מתוך תחושת מחויבות ולא כמחווה רצונית, משולם התשר למסעדה על ידי הלקוח, ומחולק על ידי בעל המסעדה בין נותני השירות ללקוח, כשכר עבודה עבור עבודתם הרגילה". לפיכך קבע כי לא נכון עוד לבחון את הטיפים בענף זה בהתאם ל'מבחן הוולנטריות' וכי יש לסווג את הטיפ "כהכנסת עבודה של עובדי שרשרת השירות מאת המעסיק", הן לעניין משפט העבודה והן לעניין דיני הביטוח הלאומי. לפיכך, כספי התשר בענף המסעדנות צריכים להיחשב כהכנסת המסעדה, וכל הכנסה של המלצר מטיפים צריכה להיחשב כהכנסת עבודה שלו מאת מעסיקו - החייבת בכלל הזכויות הסוציאליות וההפרשה לביטוח הלאומי. זאת, גם במידה והטיפ שולם ישירות למלצר, לא עבר דרך הקופה, שולם באמצעי תשלום נפרד מזה שבאמצעותו שולמה יתר הארוחה, ולא נרשם בספרי המסעדה או ביומן השירות.
לאור העובדה שעל פי המצג כלפי הלקוחות ועל פי הנוהג המקובל, כספי הטיפים מיועדים לתשלום שכר לשרשרת השירות - ברירת המחדל היא שהמעסיק רשאי להשתמש בכספי הטיפים אך ורק לשם תשלום שכר העבודה לעובדים אלו. המעסיק אינו רשאי לעשות בהם כל שימוש אחר, לרבות תשלום תשלומי החובה: הפרשות מעסיק לפנסיה או זכויות סוציאליות אחרות.
עם זאת, נקבעה בפסק הדין 'תניה חורגת', לפיה רשאי המעסיק להגיע עם עובדי השירות להסכמה לפיה יכול להשתמש בכספי הטיפים העולים על שכר המינימום, לצורך תשלומי החובה גגון הפרשות לפנסיה וזכויות סוציאליות. זאת, רק בכפוף להסכמת העובדים, וכן "בכפוף לכל דין ודיני החוזים בכלל זה". בכל מקרה נקבע כי לא ישולם לעובד שכר פחוּת משכר המינימום או משכר בשיעור גבוה יותר שסוכם עליו, לפי הגבוה.
פסק הדין קבע כי אי-תשלום דמי ביטוח לאומי בגין כספי התשר לא ייחשב כאי-תשלום מצד העובד, משום שלא הוא חייב בתשלומם למוסד (כפי שהיה בעבר כשהוגדרו כהכנסה של העובד שלא מאת המעסיק.; הגמלאות המגיעות לעובדים יחושבו על פי שכרם המלא הכולל את הטיפים, גם במקרים בהם לא שולם בגינם. בית הדין הבהיר כי במקרים שלא שולמו מלוא דמי הביטוח הלאומי יהיה מקום לשקול אם המוסד רשאי לחזור אל המעסיק בתביעת שיפוי ובאילו תנאים.
השופט פליטמן חידד כי הוא מודע לעובדה שבית הדין הארצי הופך בפסיקתו את הלכת אסתר כהן שנקבעה בבג"צ, אך נימק את הצורך בכך בעובדה שבתי הדין בכלל ובג"צ בפרט קראו למחוקק מספר פעמים להסדיר את הסוגיה בחקיקה, אך המחוקק נמנע מכך גם חמש שנים לאחר פסק הדין בעניין כהן.
פסק הדין ניתן ב-26 במרץ 2018 אך לאור היקף השינוי שקבעה הפסיקה, הגדיר בית הדין תקופת הסתגלות טרם כניסת פסק הדין לתוקף עד ה-1 בינואר 2019. (זאת למעט תיק בודה שהוחזר כאמור לבית הדין האזורי לעבודה לחישוב פיצויים בהתאם למסקנה החדשה על מעמד הטיפ)
בעקבות הפסיקה
פסק הדין הביא לשינוי משמעותי בתנאי העובדים בתחום המלצרות, אשר התחילו לקבל זכויות סוציאליות, הפרשות פנסיוניות והפרשה לביטוח הלאומי. שינוי זה קיבל יתר משמעות עם פרוץ מגיפת הקורונה בשנת 2020, בעקבותיה הוצאו מרבית עובדי ענף המסעדנות לחופשה ללא תשלום וקיבלו דמי אבטלה. בעקבות פסק הדין, חושבו דמי האבטלה של מלצרים רבים בהתאם לשכרם האמיתי ולא בהתאם לשכר מינימום כפי שהיה נהוג טרם פסק הדין.
לאחר פסק הדין, מסרה רשות המיסים כי תבחן את סוגיית מיסוי המע"מ בגין כספי הטיפים. עם זאת, כשנה לאחר קבלת פסק הדין לא גיבשה הרשות מדיניות חדשה, ובפועל לא ננקטו מהלכים בנושא. בית הדין לעבודה עצמו הבהיר בפסק הדין כי כל קביעותיו בנושא הטיפים נכונות בהיבט של דיני העבודה והביטוח הלאומי עליהם אמון בית הדין לעבודה, ולא בתחום המיסוי שהוא מחוץ לסמכות בית הדין לעבודה.
המשפטנים יוסי רחמים וצאלח אבו עמשה הציעו במאמר שפרסמו בשנת 2022 כי יש לבחון את יישום הלכת הטיפים גם בענפים נוספים בהם הטיפ הינו "נוהג מושרש היטב, העולה כמעט כדי נורמה משפטית בת-תוקף". במאמרם הציעו כי ענף שכזה עשוי להיות תחום הטיולים המאורגנים בארץ ובחו"ל בהם נהוג לשלם טיפ הן למדריך והן לנהגי האוטובוס, שעל פי רוב אף מבקשים זאת ומבהירים שכך מקובל.
התניה החורגת
סעיף התניה החורגת בפסק הדין, המאפשרת לכאורה תשלום ההפרשות והזכויות הסוציאליות מתוך כספי הטיפ, בכפוף ל"הסכמה עם עובדי שרשרת השירות" עורר ביקורת ודיון פרשני. בין היתר עולה השאלה מה נחשב להסכמה מצד עובדי שרשרת השירות, וזאת בשים לב לפערי הכוחות המהותיים שבין עובד למעסיק.
בריאיון שנתן הנשיא פליטמן לאחר פרישתו, התייחס לסוגיית התניה החורגת, ואמר שעל אף שאפשרות זו קיימת ברמה התיאורטית ומופיעה בפסק הדין, הוא רואה מספר בעיות מהותיות בפני יישומה ברמה המעשית. "אם הטיפ הוא שכר, שכר עבודה רגיל – במה זה שונה מסיטואציה רגילה שבו המעסיק אומר לעובד: 'תראה את כל החבויות שלי אני מטיל עליך עכשיו'? ואז מתעוררת השאלה איך בית הדין צריך להתייחס לדבר כזה". לדבריו, יישום התניה החורגת על ידי מעסיקים עשויה להוות התנהלות חסרת תום לב מצד מעסיק או עשיית עושר ולא במשפט: "יכול להיות שתתאפשר הגשת תובענה ייצוגית כנגד מעסיק שיעשה זאת… כיוון שהבעיה המהותית הראשונה היא שהטיפ ששולם על ידי הלקוח למלצר מוחזק לפעמים בנאמנות על ידי בעל המסעדה, אבל הוא מיועד לתשלום שכרו – לא למימון חובות המעסיק". בעקבות התבטאותו זו עתר נגד פליטמן ארגון 'מסעדנים חזקים ביחד' לנציב הקבילות על השופטים. בעקבות עתירה זו הבהיר פליטמן פעם נוספת את עמדתו ומסר: "אם לוקחים את החריג והופכים אותו לכלל, ומנכים זכויות סוציאליות מהשכר – זה מנוגד להוראות חוק הגנת השכר ועל כן זהו ניכוי שאינו כדין".
בפועל, במרבית המסעדות התפתח הנוהג לפיו המעסיקים מחתימים את העובדים על 'כתב הסכמה' לניכוי כספי הפרשות המעסיק לפנסיה, הזכויות הסוציאליות וכו' מתוך כספי הטיפים כשהם נסמכים על התניה החורגת שבפסק הדין. סוגיה זו טרם הגיעה לבית הדין לעבודה. הסתדרות הנוער העובד והלומד והמייצגת בני נוער וצעירים עובדים ואת עובדי ענף המלצרות אף יצאה בקמפיין בקריאה למלצרים שלא לחתום על כתבי הסכמה מסוג זה.
פסק דין הפרישה של הנשיא פליטמן
כמקובל בעת פרישת שופטים, בחר הנשיא פליטמן בפסק דין הטיפים להיות פסק דינו האחרון לאחר 30 שנות שיפוט בבתי הדין לעבודה. את תקציר פסק הדין הקריא פליטמן באולם בית הדין הארצי באירוע הפרישה, בנוכחות נשיאת בית המשפט העליון אסתר חיות, שרת המשפטים איילת שקד, שופטים ומכובדים נוספים. פסק הדין כונה על ידי הנשיא פליטמן פשר התשר.
אצבן
אֶצְבֹּן או אׇזְנִי  (בכתיב מלא: אצבון; אוזני) הוא דמות מקראית, בנו הרביעי של גד ונכדם של יעקב ושל זלפה שפחת לאה. לאצבן היו שישה אחים: צפיון, חגי, שוני, ערי, ארודי ואראלי. למשפחתו של אצבן קראו משפחת האזני על שם שמו "אזני".
שמו
במפקד שבספר במדבר אצבן נקרא אזני, וכך גם משפחתו, משפחת האזני.
ככל הנראה, השם אצבן הוא הנכון ולא השם אזני.
בתרגום השבעים הוא נקרא אזני. ובפעם הראשונה שהשם מופיע הוא נקרא תצבן, משום שהאותיות א' ות' היו מתחלפות.
במדרשים ובחז"ל
בספר הישר מסופר שאמו של אצבן נקראה עוצית, והיא הייתה אשתו של גד.
בספר היובלים אצבן נקרא "אזון".
רש"י אומר שאזני הוא אצבן ושהוא אינו יודע מדוע משפחתו לא נקראה על שמו הראשוני.
לפי דעת מקרא, אצבן נקרא גם אזני משום צורת אזנו כשהוא נולד.
יש מדרש האומר שאצבן נקרא אצבן ואזני משום ש
בניין משרדים
בניין משרדים הוא סוג של מבנה אדריכלי מסחרי המכיל חללים המיועדים לשמש למשרדים.
מטרה
המטרה העיקרית של בניין משרדים היא לספק מקום עבודה וסביבת עבודה משרדית, אך לעיתים קרובות כוללים מבני משרדים יתרונות נוספים: אבטחה (אם כשירות חיצוני ואם כחלק מתכונות המבנה), גמישות בעיצוב הפנימי של משרדים ותשתיות המאפשרות ביצוע שינויים קל יחסית, ואף עיצוב ונראות של המבנה המהווים מסר תדמיתי הן ללקוחות המשרדים והן לעובדיהם, ומהווה שיקול עבור המנהלים בבחירת מיקום המשרד.
מבנה ומיקום
בנייני משרדים נבנים במגוון רחב מאוד של עיצובים, המושפעים מאוד ממיקומם. בנייני משרדים במרכזי מטרופולין נבנים לעיתים קרובות כגורדי שחקים, המאפשרים שטח משרדים גדול מאוד התופס שטח קרקע קטן. מחוץ למרכזי ערים היכן שהקרקע זולה יחסית נבנים בנייני משרדים בעלי מספר קומות מצומצם, המתפרסים על שטח קרקע רחב. מחוץ לערים קיימים גם "פארקי עסקים" - מתחמים אשר כוללים קמפוס ובו מספר בנייני משרדים.
על פי רוב, מתוכננות הקומות בבנייני משרדים כחללים ריקים הכוללים תשתיות במרכזן, אשר לאחר מכן עוברים חלוקה פנימית בהתאם לצורכי המשרדים. כאמור לעיל, צורת בנייה זו מאפשרת גמישות רבה בשינוי החלוקה הפנימית, גם לאחר שזו כבר נבנתה.
בעלות
בנייני משרדים יכולים להיות בבעלות פרטית, ציבורית ואף בבעלות מעורבת. אפשרויות נפוצות הן:
תחזוקה
התחזוקה השוטפת הייחודית למבני משרדים כוללת: ניקיון פנים על בסיס יומיומי, תחזוקת המערכות השונות, גינון, הדברת מזיקים, ניקוי חלונות (העשוי להיות כרוך באמצעים מיוחדים, למשל בגורדי שחקים), ועוד.
השפעה סביבתית
לבנייני משרדים עשויה להיות השפעה רבה על סביבתם. בנייני משרדים מאכלסים במהלך יום העבודה מספר רב של אנשים, המייצרים תנועה רבה אל הבניין וסביבו - הן של העובדים בבניין והן של המבקרים בו. תכונה זו באה לידי ביטוי בעומסי תנועה, בפתיחה של עסקים בתחום ההסעדה ובתופעות נוספות המאפיינות את הסביבה הקרובה של בנייני משרדים.
אזורים הכוללים ריכוז של בנייני משרדים עשויים להיות שוקקי חיים במהלך שעות היום, אך ננטשים בסופו והופכים למעיין "עיר רפאים".
נחל אחיה
נחל אחיה הוא נחל אכזב המהווה את יובלו המערבי ביותר של הירקון, אגן הניקוז של הנחל הוא חלקו הדרומי של עמק גלילות. הנחל עובר במנהרה מתחת לרמת אביב ג' ונשפך לירקון ממערב לדרך נמיר. על פי מפת ה-PEF ניקז הנחל בעבר גם את האזור שמדרום מערב לצומת גלילות (אזור אזורי חן-שכונת ל'), Birket Leil, אולם כיום האזור מנוקז לחוף תל ברוך. בשטח אגן הניקוז של הנחל נמצא פארק אקולוגי גלילות ובו עמק הנרקיסים ומערות הקבורה השומרוניות של תל ברוך, מערות אפקה. הנחל קרוי ככל הנראה על שם הנביא אחיה השילוני אך לא ברור מדוע הוחלט דווקא לקרוא לנחל זה על שמו. בערבית נקרא חלקו התחתון של הנחל ואדי נימר ואילו חלקו העליון בתחום עמק גלילות נקרא ואדי אל מרג' (נחל העמק).
מהלך הנחל
תחילתו של הנחל בחלקו הדרומי של עמק גלילות השוכן במרזבה שבין רכס הכורכר השני (שעליו בנויים פי גלילות ורמת אביב ג') לרכס הכורכר השלישי (שעליו בנויים קריית שאול, הכפר הירוק ורמת השרון). תעלות הניקוז המנקזות את שדות הכפר הירוק, שדות דרום רמת השרון ופי גלילות מתאחדות צפונית למערות הקבורה השומרוניות של תל ברוך (מערות אפקה) ויוצרות את נחל אחיה הזורם מערבה ואז דרומה עד לרמת אביב ג' בחלק זה נטועים לאורך ערוץ הנחל אקליפטוסים ובשדות שסביבו נמצאים אלפי נרקיסים המהווים את אחד מאתרי הפריחה המרשימים בארץ (עמק הנרקיסים).
כאשר מגיע הנחל לרמת אביב ג' (באזור גן רוגוזין) הוא עובר שער ברזל נעול ונכנס למובל תת-קרקעי מתחת לבתי רמת אביב ג'.
הנחל זורם במובל מתחת לרמת אביב ג', חוצה את רכס הכורכר שעליו בנויה השכונה, ממשיך במקביל לדרך נמיר ומגיח ממנו רק בשפכו לירקון.
חי וצומח
עמק גלילות הוא עמק סגור למחצה. מי הגשמים ומי התהום הגבוהים יוצרים בו בית גידול לח שבו אלפי נרקיסים, סייפני תבואה ונוריות וכן בריכות חורף. המרכזיות שבהן כיום הן בריכת החורף ליד תחנת השאיבה של נווה גן (ממזרח ובצמוד לנתיבי איילון) ובריכת החורף של הכפר הירוק.
ארכאולוגיה ושרידי אדם
מדרום לערוץ הנחל נמצאות מערות קבורה שומרוניות (מערות אפקה).
חשיבות אקולוגית
בתי הגידול הלחים אשר אפיינו בעבר את מישור החוף הולכים ונעלמים תחת לחצי הפיתוח, תשעים אחוז מברכות החורף במישור החוף על החי והצומח הייחודי שלהם הוכחדו, באגן הניקוז של הנחל נמצאות כמה מאחרונות ברכות החורף באזור תל אביב וכן אחד מריכוזי הנרקיסים הגדולים בארץ. מרבית ערוץ הנחל נהרס והוכנס למובל תת-קרקעי, רק אגן עמק גלילות שרד כשטח טבעי למחצה וגם הוא מאוים על ידי תוכניות פיתוח עתידיות של רמת השרון אשר אינן מתייחסות לאופיו הייחודי של בית הגידול.
מסלולי טיול באזור הנחל
ניתן להגיע לנחל מכיוון הכפר הירוק, נוה נאמן ברמת השרון, רמת אביב ג' ופי גלילות, בכל שנה בסוף חודש ינואר מקיים הכפר הירוק את צעדת הנרקיסים שמטרתה להביא למודעות הציבור את ערכי הטבע הייחודיים בעמק גלילות.
Icon (אלבום של נירוונה)
סקירה
Icon הוא האלבום להיטים השני של להקת נירוונה, והיה חלק מסדרת ה"Icon" של חברת יוניברסל מיוזיק אנטרפרייזס, שהוציאה סדרת אלבומי להיטים לאמנים בז'אנרים שלהם כמו: בילי ריי סיירוס, שר, קני רוג'רס, ג'ו קוקר, מייקל ג'קסון וקווין.
כמו באלבום הלהיטים הקודם של הלהקה, "Nirvana" שיצא ב-2002, האלבום מתחיל בלהיט "You Know You're Right", וממשיך לכל להיטיה הגדולים מכל השנים: "Smells Like Teen Spirit", "Come As You Are", "Lithium", "In Bloom", "Heart-Shaped Box", "Pennyroyal Tea", "Rape Me", "Dumb", "About a Girl", "All Apologies"
אריק פ. וישהאוס
אריק פרנסיס ווישהאוס (באנגלית: Eric Francis Wieschaus; נולד ב-8 ביוני 1947) הוא ביולוג וגנטיקאי אמריקאי, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1995.
נולד בסאות בנד, אינדיאנה שבארצות הברית. הוא קיבל תואר ראשון בביולוגיה מאוניברסיטת נוטרדאם ותואר דוקטור לביולוגיה מאוניברסיטת ייל.
בשנת 1995 זכה ווישהאוס בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה, יחד עם אדוארד ב. לואיס וכריסטיאנה ניסליין-פולהרד, על גילוי הגנים המעורבים בהתפתחות זבוב הפירות.
החל מ-1981, ווישהאוס הוא פרופסור לביולוגיה מולקולרית באוניברסיטת פרינסטון, ופרופסור נספח לביוכימיה בניו ג'רזי.
הוא נשוי לגרטרוד שופבאך, אף היא פרופסור לביולוגיה מולקולרית, ואב לשלוש בנות. הוא מגדיר עצמו כאתאיסט.
חלאוות אל-ג'בן
בישראל ניתן למצוא את המנה בעיקר בכפרים הדרוזים ברמת הגולן, אך גם בקונדיטוריות ערביות בגליל ובירושלים.
מרכיבים
הקינוח עשוי מבצק גבינה (בדרך כלל גבינה עכואית, מוצרלה או תערובת של כמה גבינות), סירופ סוכר ולעיתים גם מי זהר או מי ורדים. המילוי עשוי מקרם קשטה, קרם חלב סמיך ומתוק. התוצר הוא קינוח רך שניתן לאכול בקלות עם כפית.
בקיץ, נהוג להגיש את החלוואת אל-ג'בן לצד גלידה.
אלברטו בטיול
אלברטו בטיול (באיטלקית: Alberto Bettiol; נולד ב-29 באוקטובר 1993) הוא רוכב אופני כביש איטלקי בקבוצת EF Pro Cycling. בטיול ניצח את המונומנט רונדה ון פלנדרן ב-2019.
ביוגרפיה
בטיול נולד בפוג'יבונסי, עיירה בטוסקנה.
קנונדייל - גארמין (2015–2017)
לאחר סגירתה של קנונדייל, הצטרף ב-2015 בטיול לקבוצת קנונדייל - גארמין. לקראת סוף העונה סיים במקום ה-10 בג'ירו דל פיימונטה.
ב-2017 התנסה לראשונה בטיול בקלאסיקות האביב אך לא בלט במיוחד, כשהתוצאה הבולטת שלו הייתה מקום עשירי ב-E3 בינקבנק קלאסיק, 52 שניות אחרי גרג ואן אוורמאט המנצח. הוא נבחר לראשונה לטור דה פראנס וסיים חמישי בקטע השלישי, שהסתיים בספרינט רב משתתפים שנוצח על ידי פטר סאגאן. תוצאה זו הייתה הטובה ביותר של בטיול במרוץ ובנוסף לכך הוא עזר לריגוברטו אוראן לסיים שני את המרוץ, 54 שניות אחרי כריס פרום המנצח. לאחר מכן סיים בטיול במקום השישי בקלאסיקה סן סבסטיאן, 28 שניות אחרי מיכל קוויאטקובסקי המנצח. בהמשך העונה סיים רביעי בקופה אגוסטוני וחמישי בגראן פרמיו ברונו בגלי.
BMC (2018)
ב-2018 הצטרף בטיול לBMC האמריקאית בעונה נטולת הצלחות מבחינתו.
EF Education First (2019–היום)
ב-2019 חזר בטיול לקבוצתו ב-2015–2017, ששינתה את שמה ל-"EF Education First" בשנה הזו. הוא סיים רביעי ב-E3 בינקבנק קלאסיק, לאחר שהפסיד בספרינט בין ארבעה רוכבים לזדנק שטיבר המנצח, ווט ואן ארט וגרג ואן אוורמאט. אך ההישג הגדול של בטיול באותה השנה הגיע ב-7 באפריל, כשהתחרה במונומנט רונדה ון פלנדרן, במהלך הטיפוס האחרון של המרוץ, אוודה קווארמנוט, התקיף בטיול, 19 קילומטרים לסיום, ותפס פער מקבוצת רוכבים מצומצמת שמנתה מספר רוכבים שהייתה אחריו. בטיול שמר על הפער שלו עד הסיום וניצח את המרוץ, מקדים את קספר אסגרן ב-14 שניות ואת אלכסנדר קריסטוף ב-17 שניות. עם ניצחונו הפך בטיול לאיטלקי הראשון מאז אלסנדרו באלאן ב-2007 לנצח במרוץ, וזה גם היה הניצחון הראשון בקריירה של בטיול. בטיול המשיך להיראות טוב גם אחרי הרונדה, כשסיים שישי בחץ ברבנט. בהמשך העונה סיים שני באליפות איטליה ושלישי במקצה נגד השעון באליפות. העונה הטובה של בטיול הובילה אותו להיבחר שנית לטור דה פראנס, כשהוא מסיים במקום ה-69 הכללי ומסייע לריגוברטו אוראן לסיים שביעי את המרוץ.
ב-2020, פתח בטיול את העונה עם ניצחון בקטע נגד השעון באטואל דה בסאז', וסיים שני את המרוץ.
מחברות איתיאל
ספר מחברות איתיאל (בערבית: "مقامات معي الرب"), " היא מקאמות אלחרירי 1951", נכתב על ידי המשורר הערבי אל-חרירי ותורגם לעברית על ידי המשורר יהודה אלחריזי.
היצירה
השם "מחברות איתיאל" הוענק על ידי החוקר האנגלי צ'רני, על סמך שמו של המגיד בנוסח העברי. מדובר ביצירה סיפורית הכתובה בפרוזה מחורזת (סג'ע) כשמשולבים בה קטעי שירים שקולים. במתכונתו הקלאסית מופיע סוג ספרותי חדשני זה בדרך כלל באסופה של מספר מקאמות, כשכל פרק עומד לעצמו ומספר סיפור עצמאי. במקאמות שונות ישנן שתי דמויות חוזרות ומופיעות שמהוות גורם מלכד הנותן לאסופה את אופייה כיחידה אחת: הגיבור, שבהן הגיבור הנכלולי הוא משוטט משכיל ופקח, בדרך כלל מחופש לאיש עני וקבצן, מוציא בתחבולותיו מהמספר את כספו, ומוביל אותו לאירועים מביכים ולעיתים אף אלימים. אבל, המספר או המגיד ממשיך לתור אחר חברתו של הגיבור, מוקסם מיכולתו הרטורית.
כפי שנזכר במבוא למחברות איתיאל: "מקפיד אלחרירי על הפרוזה המחורזת במקאמות שלו, וגם הוא מרבה בשילוב שירים שקולים שבעצם נוכחותם מוכיחים את מיומנותו המקצועית הגבוהה של המשורר. את סיפורי עלילותיו המגוונות של אבו זַיְד, נוכל חביב ורב תחבולות, הוא מפקיד בידי מספר אחד, חַארית' אִבְּן חַמאם. אלחרירי מביא את הלשון הערבית ביצירתו לשיאים סגנוניים שהופכים את חיבוריו למפורסמים בעולם הערבי כולו, במזרח כמו במערב. יצירתו מפליאה באוצר המילים העשיר שלה, במשחקי הלשון המשוכללים והמפתיעים ובמגוון הביטויים העושים שימוש בעושרה של השפה הערבית. יצירתו של אלחרירי מהווה את השלב האחרון בהתקבלותה הרשמית של המקאמה כסוגה ספרותית בקרב העילית התרבותית. אלחרירי הוא אשף הצימודים, החידות, האיגרות ההפוכות, הנקראות גם מן הסוף להתחלה וכיוצא באלו תחבולות לשון, שהיו אהובות ביותר על הקהל באותה תקופה בשל יסוד ההפתעה והחידוד הטמון בהן. לא בכדי זכו ה'מַקַאמַאתּ' פרי עטו לאין ספור העתקות ופירושים והן נחשבות לפרק רב חשיבות בקלאסיקה של הספרות הערבית הימי-ביניימית".
יצירת המופת של אלחרירי זכתה לתפוצה אדירה, בקרב קהל צרכני הספרות, ערבים ויהודים. אלחריזי הוא היחיד שהצליח לתרגם לעברית את המלאכה המורכבת של אלחרירי. יצירתו של אלחרירי מנתה חמישים מקאמות, ואלחריזי תרגם, כעדותו במבוא לספר "תחכמוני", את היצירה בשלמותה: "העתקתי כל הספר במילים נכוחים / ושירים כבדולחים", כלשונו. הישג זה של אלחריזי ראוי מהווה את פיסגת הישגיו כ"מעתיק".
כתב יד אחד
כפי שצוין במבוא לספר מחברות איתיאל: "רק כמחצית מן התרגום העברי הגיע לידינו כ-25 מחברות, בכתב יד יחיד שמצאו בתימן, שפורסם לראשונה על ידי החוקר האנגלי צ'רני בשנת 1872, מהמחברת השנייה עד העשרים ושש, וכן את סופה של המחברת הראשונה. המחברת העשרים ושבע מקוטעת ואין ממנה אלא ראשיתה וקטע אחד נוסף. נוסף לחוסר בשירים במקומות אחדים בדפי הספר נעלם חלק מהשורות העליונות, מחמת רטיבות ועוד יש מקומות אחדים מטושטשים". המהדורה המודרנית, מנוקדת ומבוארת, של י' פרץ מסתמכת על אותו מקור.
תוכן המחברות
בספר ישנה חלוקה למקאמות שמתחלקות למחברות:
הסגנון
אלחריזי בתרגומו למחברות איתיאל עושה רושם של לשון ביצירה מקורית. רק במקומות שתרגומם מדויק ומילולי, הוא מלאכותי וקשה. הספר מחברות איתיאל ערוך לא רק כאוסף סיפורים, דברי חריפות וחומר שעשועים, אלא גם ובעיקרו כתעודה ספרותית-היסטורית, וכפרק חשוב בתולדות הספרות העברית. הוא שימש לרבים דוגמה למופת, ומספר משוררי המחברת בישראל הגיע לעשרות. כמתכונת "מחברות איתיאל" נוצר ספר תחכמוני כיצירה של יהודה אלחריזי ולא תרגום. ישנן מילים רבות שיהודה אלחריזי מצא להם תחליף, במחברות איתיאל יש שגיאות בדקדוק בייחוד במין, כגון: "מלים נוראים", אולם מתוך השוואת "מחברות איתיאל" למקאמות אלחרירי מתברר, שאלחריזי שאף ליהד את המקאמות של אלחרירי ואין כל פלא, שבחר בדרך זו, כי הוא סבר, שהשירה הערבית והלשון הערבית מקורן בתרבות ישראל. וכה דבריו (בהקדמה לתחכמוני):
השוואה בין המקור בערבית לתרגום בעברית
שמות האנשים בחלק המקאמות של אלחרירי שנשארו לנו, מספרם ארבעים וששה, כשליש מהם לא תורגמו בכלל כשליש השמות נמסרו בשמות אנשים מן המקרא המתאימים במהותם התאמת-מה לאנשי המקור הערבי. כפי שנזכר בספר אלחריזי: אלחריזי לא מתרגם את שם המקור, אלא הוא בוחר בשבילו שם עברי מן המקרא, המתאים לו לפי מהותו של בעל השם". מכל שמות המקומות שבמקור הערבי תרגם אלחריזי תרגום של ממש רק אחד בלבד: אל-פורתו – פרת ( מח' כ"ב). בערך החלק החמישי של השמות הושמט לגמרי. ואת כל השמות שבתרגום הוא מעברת מלבד שם משורר עברי אחד – שמואל בן עדיה - שמובא על ידי אלחרירי ונשאר בידי אלחריזי בערבית – מתוך גאוות אלחריזי כי המשורר העברי נזכר אצל אל-חרירי בשמו.
הוא כתב שמות המקאמות במקור, בכתובות שעליהן, הם על פי מקומות העלילות שבהן. יש מקאמה מעררה של דמשק, של מכה, של נסברין ועוד. הכתובות בתרגום הן על פי התוכן ואין בהם כל שם של מקום. המחברות נכתבו כמו המקור בפרוזה חרוזה, אולם אין התאם גמור בין המשפטים החרוזים שבתרגום למשפטים החרוזים של המקום. ברצותו הוא מרחיב וברצותו מקצר, יש משפטים שאינו מתרגם בכלל, ויש שהוא מוסיף משפטים חרוזים משלו. להן פרטים שהוחלפו בתרגום:
מחברת האותיות המתהפכות
היא המחברת השש עשרה - מקאמה מחורזת המתארת חבורה המשתעשעת בהמצאת משפטים פלינדרומיים - "מליצות מתהפכות" בלשונו של המחבר. .
פול אונואצ'ו
פול אונואצ'ו (באנגלית: Paul Onuachu; נולד ב-28 במאי 1994) הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת החלוץ בסאות'המפטון ובנבחרת ניגריה.
קריירה
אונואצ'ו נולד באוורי שבניגריה. ב-2012 עבר לדנמרק והצטרף לאקדמיית הכדורגל של מיטיולן. בדצמבר 2012 ערך את הפועלת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת כנכנס כמחליף במשחק מול סילקבורג. במרץ 2015 הושאל לויילה בולדקלאב מהליגה השנייה בדנמרק, בה הצטיין וכבש 5 שערי ליגה ב-13 משחקים. בעונה הבאה חזר למיטיולן וכבש שישה שערי ליגה במהלך עונת 2015/2016. בעונת 2016/2017 כבש 18 שערים מהם 11 בסיבוב האליפות ובפלייאוף לכרטיס לליגה האירופית. בעונת 2017/2018 כבש 10 שערי ליגה וסייע לקבוצה לזכות באליפות, בשלב מוקדמות הליגה האירופית כבש ארבעה שערים. עונה לאחר מכן כבש 17 שערים, הקבוצה סיימה במקום השני וזכתה בגביע.
באוגוסט 2019 הצטרף לראסינג גנק מליגת העל הבלגית. הוא כבש 24 שערים ב-28 משחקי הליגה הראשונים בעונת 2020/2021.
אונואצ'ו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ניגריה מול נבחרת מצרים במרץ 2019, כבר לאחר עשר שניות מפתיחת המשחק כבש את שער הניצחון במשחק, השער המהיר בתולדות הנבחרת.
עונת 1994/1995 בליגת האלופות
עונת 1994/1995 בליגת האלופות הייתה העונה ה-40 של התחרות האירופית לקבוצות כדורגל והשלישית במסגרת ליגת האלופות. היא אורגנה על ידי אופ"א. בטורניר זכתה אייאקס ההולנדית שניצחה בגמר את מילאן האיטלקית, מחזיקת הגביע, בפעם הרביעית בתולדותיה והראשונה מאז 1973. אייאקס לא הפסידה אף משחק בתחרות, הן בשלב הבתים והן בשלב הנוקאאוט.
בעונה זו חלו שינויים קיצוניים במבנה התחרות, בהשוואה לעונות הקודמות. בתום העונה הקודמת פג החוזה שקשר בין אופ"א לאיגוד השידור האירופי, וחברות טלוויזיה פרטיות ועשירות הביעו את התעניינותן, מה שהעניק הזדמנות לאופ"א לבחון את מבנה הטורניר. מהדורה זו כללה לראשונה שלב בתים בן ארבעה בתים (בהשוואה לשני בתים בשלוש העונות האחרונות), ושלב נוקאאוט בן שמונה קבוצות ושלושה שלבים. הייתה זו גם הפעם הראשונה מאז 1991 שאלופות חלשות יותר הועברו לגביע אופ"א ולא התחרו כלל בליגת האלופות, וכתוצאה מכך ירד מספר הקבוצות המשתתפות ל־24 בלבד. כמו כן, לראשונה נודעה התחרות כליגת האלופות מתחילתה ועד סיומה, לאחר שבשתי העונות הקודמות ליגת האלופות כללה רק את שלב הבתים והלאה, כשלב ספציפי בגביע אירופה.
קבוצות מסרביה ומונטנגרו לא יכלו להשתתף זה עונה שלישית ברציפות, עקב הסנקציות הכלכליות של האומות המאוחדות (החלטה מס' 757 של מועצת הביטחון של האומות המאוחדות ) שהוטלו בעקבות מלחמת יוגוסלביה.
קבוצות
24 קבוצות העפילו לתחרות: מחזיקת הגביע (מילאן), ו־23 אלופות הליגות המקומיות הטובות ביותר לפי דירוג אופ"א למועדונים. מחזיקת התואר ו-7 האלופות הטובות ביותר העפילו לשלב הבתים, בעוד האלופות המדורגות במקומות 9–24 נכנסו לשלב המוקדמות. שאר האלופות מהליגות החברות באופ"א השתתפו בגביע אופ"א.
לוח זמנים
להלן לוח הזמנים של התחרות. ההגרלה נערכה ב־20 ביולי 1994 בז'נבה, שווייץ, שם הוגרלו משחקי המוקדמות והרכבי הבתים. משחקי שלב הנוקאאוט לא הוגרלו, והם נקבעו בתבנית ידועה מראש.
שלב הבתים
שלב הבתים החל ב־14 בספטמבר 1994 והסתיים ב־7 בדצמבר 1994. בשלב זה שיחקו 16 קבוצות שחולקו לארבעה בתים בני ארבע קבוצות כל אחד. שמונה קבוצות (האלופה המכהנת + 7 האלופות הטובות ביותר לפי דירוג אופ"א למועדונים) העפילו ישירות לשלב זה, ושמונה הנותרות העפילו לאחר ניצחון בשלב המוקדמות. כל אחת מהקבוצות שיחקה כנגד כל חברותיה בבית פעמיים (בית-חוץ) כאשר על כל ניצחון מוענקים 2 נקודות, ועל תיקו נקודה אחת. הייתה זו העונה האחרונה בליגת האלופות בשיטת 2 נקודות לניצחון. בסיום שלב הבתים, שמונת הקבוצות שסיימו באחד משני המקומות הראשונים בכל בית העפילו לרבע הגמר. הייתה זו המהדורה הראשונה בת ארבע בתים בשלב הבתים, והפעם הראשונה עם שלב בתים + שלושה סיבובי נוקאאוט.
עשר מתוך 16 הקבוצות שהשתתפו בשלב זה, ערכו את הופעת הבכורה שלהן בשלב הבתים של ליגת האלופות: א.א.ק. אתונה, אייאקס, באיירן מינכן, בנפיקה ליסבון, דינמו קייב, היידוק ספליט, מנצ'סטר יונייטד, סטיאווה בוקרשט, פריס סן-ז'רמן וקזינו זלצבורג. בנפיקה ודינמו קייב התמודדו בעבר בשלב הבתים של גביע אירופה, בעונת, העונה היחידה של גביע אירופה עם שלב בתים. זלצבורג, היידוק וסטיאווה, היו הקבוצות הראשונות שהעפילו לשלב הבתים מאוסטריה, קרואטיה ורומניה בהתאמה.
הגרלת הבתים נערכה ב־20 ביולי 1994 בז'נבה, שווייץ יחד עם משחקי המוקדמות. מחזורי המשחקים נערכו ב־14 בספטמבר, 28 בספטמבר, 19 באוקטובר, 2 בנובמבר, 23 בנובמבר ו־7 בדצמבר 1994.
שלב הנוקאאוט
אל שלב הנוקאאוט העפילו שתי הקבוצות המובילות מכל בית. הקבוצות צוותו זה לזה באופן הבא: אלופת בית א' עם סגנית בית ב', אלופת בית ג' עם סגנית בית ד', ולהפך. בחצי הגמר נפגשו המנצחת בין A1 ו-B2 והמנצחת בין D1 ו־C2 ולהפך, כך ששתי קבוצות מאותו בית אינן יכולות להיפגש עד הגמר. רבעי הגמר וחצאי הגמר נערכו בשני מפגשים (לראשונה בליגת האלופות) והמנצחת בסיכום שני המשחקים העפילה לשלב הבא. שוויון בתום הזמן החוקי הוכרע באמצעות חוק שערי חוץ, ושוויון גם בשערי חוץ הוביל להארכה. שוויון לאחר ההארכה הוכרע באמצעות שערי חוץ (אם הובקעו שערים) או דו־קרב בעיטות עונשין (אם לא הובקעו שערים).
רבע הגמר
''2–2 בסיכום שני המשחקים. באיירן מינכן ניצחה 2–0 בשערי חוץ.''
אייאקס ניצחה 3–0 בסיכום שני המשחקים.
מילאן ניצחה 2–0 בסיכום שני המשחקים.
חצי הגמר
מילאן ניצחה 3–0 בסיכום שני המשחקים.
מלכי השערים
להלן מלכי השערים של עונת 1994/1995:
קבוצות ישראליות בתחרות
אלופת ישראל מכבי חיפה הייתה הנציגה של ישראל במפעל. היא התחילה את עונה בשלב המוקדמות בו היא נפגשה עם אלופת אוסטריה קזינו זלצבורג, הפסידה פעמיים והודחה מהמפעל.
מסע הצלב הפרוסי
מסע הצלב הפרוסי הוא הכינוי לסדרת מסעות צלב של מסדרי אבירים קתולים, ובמיוחד המסדר הטווטוני, אשר נועדו לכבוש את אזור פרוסיה ולנצר את השבטים הפרוסיים הפגאנים. המסעות נמשכו כ-57 שנים, ובסופם אוחדה כל פרוסיה תחת שלטון מדינת המסדר הטווטוני.
רקע
באזור פרוסיה, חיו במהלך העת העתיקה ותחילת ימי הביניים קבוצות שבטים פאגאניות. פרוסיה שימשה במשך תקופה ממושכת כיעד לניסיונות הכיבוש וההתפשטות של שכנותיה. בולסלאב הראשון מלך פולין ניסה לכבוש אותה ולנצר את תושביה כבר בסוף המאה ה-10 לאחר ששלח למשימה את המיסיונר אדלברט הקדוש מפראג אשר נכשל במשימתו ונרצח בידי הפרוסים. בולסלאב הרביעי, מלך פולין במאה ה-12, ניסה גם הוא לתקוף את פרוסיה, והפעם הסתייע בכוחות רוסיים שהצטרפו לצבאו אך גם הוא נכשל. ניסיונות הכיבוש הפכו לאינטנסיביים יותר ויותר במהלך המאה ה-13 בהנהגתו של קונרד הראשון, דוכס מזוביה, אשר פלש לפרוסיה בסיוע מסדרים צלבניים.
מסעות הצלב
השבטים היוטבינגיים (Yotvingians) ששכנו בחלקה הדרומי של פרוסיה (צפון פולין של ימינו), נכבשו, איבדו את נחלותיהם ונטמעו באוכלוסייה, אולם השבטים הפרוסים הבלטיים הצליחו לשמור על שלמות נחלותיהם והצליחו לגרש את הפולנים דרומה עד לאזור הדרומי של פולין של ימינו, תוך שהם משאירים אחריהם שממה לא מאוכלסת. ההצלחה עודדה את הפרוסים אשר פתחו במתקפות על חלמנו, לנד ומזוביה ובזזו 300 קתדרלות וכנסיות. קונרד שילם לפרוסים כופר ענקי בתקווה שכך יניחו לארצו, אולם הכופר רק עודד אותם יותר. האפיפיור הונוריוס השלישי הוציא ב-12 במרץ 1217 בולה אפיפיורית הקוראת למסע צלב נגד הפרוסים הפגאנים.
בעקבות הכרזתו של האפיפיור, בשנת 1219 החלו להתכנס במזוביה אבירים גרמנים ופולנים והחלו להתכונן לקראת מסע צלב, אשר נפתח רק בשנת 1222 בעקבות הגעתם של אצילים רציניים. הצלבנים כבשו את אזור חלמנו, אולם שנה לאחר מכן עזבו מרביתם את האזור, והפרוסים פתחו במתקפת נגד נמרצת אשר גירשה את השאר. הפרוסים חזרו לבזוז את חלמנו לנד ומזוביה, ואף הגיעו עד גדנסק. קונרד נאלץ למצוא מקלט בטירת פלוצק. מספר שנים לאחר מכן גייס קונרד ארבעה עשר אבירים מצפון גרמניה, ועל בסיסם הקים את מסדר דובז'ין. בתחילה הצליחו אבירי דובז'ין לכבוש חזרה את חלמנו ולנד, אולם הפרוסים טבחו את רובם ואילצו את הנותרים למצוא מקלט בפומרניה.
ב-1226 פנה קונרד אל המסדר הטווטוני בהנהגתו של הרמן פון זלצה בבקשת עזרה. זלצה הסכים להצעה, אולם דרש לקבל אוטונומיה בכל השטחים שיכבוש. על פי הגרסה המקובלת, קונרד הסכים וחתם מסמך שנודע כ"הסכם קרוצ'וויקה". עם זאת, המסמך אבד ולימים הטילו היסטוריונים פולנים ספק בקיומו. על פי המחקרים האחרונים נראה שאכן היה הסכם כזה. זלצה קיבל גם הבטחה לאוטונומיה מפרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה באיגרת המכונה "בולת הזהב של רימיני". ב-1230 הכריז זלצה על הקמת "מדינת המסדר הטווטוני". בעוד הפולנים העדיפו תמיד לצאת למסעות ארוכים אל תוך השממה הפרוסית, זלצה בחר להשתלט על אזורים בהדרגה, וכן סדרות של מבצרים לאורך הוויסלה, להקים כנסיות ולשלוח אנשי דת שינצרו את האוכלוסייה. הטווטונים נהנו מסיוע רב מצד הפולנים והפומרנים, וחלק מהאצילים הפולניים אף קיבלו נחלות משלהם, אם כי מרבית הנחלות נשמרו בידי האבירים הגרמניים של המסדר. יערות וביצות הוכשרו להתיישבות, ובשל כך החל זרם של מתיישבים מהאימפריה הרומית הקדושה אל פרוסיה. נוסדו ערים חדשות ובהן מריאנבורג וקניגסברג.
המרד הפרוסי
ב-1242 פתחו הפרוסים הפגאנים בהתקוממות גדולה. דוכסות פומרניה, אשר בתחילה תמכה בהתיישבות הטווטונית, החלה לחשוש ממנה ולפיכך תמכה במרד. הטווטונים נהנו אמנם מיתרון מספרי ואיכותי, אולם הפרוסים והפומרנים נהנו מגמישות רבה יותר שאפשרה להם לנצח את הצלבנים במספר קרבות. עם זאת, יכולות המצור שלהם לקו בחסר כך שהם לא יכלו להכריע את המלחמה. הטווטונים והפולנים השתמשו במקביל בדיפלומטיה, וגייסו לעזרתם את האפיפיור אורבן הרביעי, אשר הודיע שהוא מעדיף שכל הנוצרים ילחמו יחד נגד הפגאנים ולא אחד נגד השני. בשל כך, ב-1248 חדלו הפומרנים לסייע לפרוסים, ושנה לאחר מכן חתמו מרבית השבטים על הסכם כריסטבורג אשר העניק חופש פעולה למטיפים הנוצריים. למרות שמרבית השבטים קיימו את הסכם השלום, הלחימה נמשכה לסירוגין גם לאחריו.
ב-1252 מרד שבט הסמביאנים והביס את הצלבנים בקרב. שנה לאחר מכן החל האפיפיור להטיף למסע צלב חדש נגד הסמביאנים. בזמן שהטווטונים המתינו לתגבורות, הם ייסדו את ממל כדי לעכב את התקדמות הסמביאנים. בסופו של דבר התקבץ בממל כוח שכלל 60,000 חיילים, ביניהם בוהמים בפיקודו של אוטוקר השני, מלך בוהמיה, סקסונים בפיקודו של אוטו השלישי, מרקיז ברנדנבורג, ואוסטרים וגרמנים בפיקודו של רודולף פון הבסבורג. הסמביאנים הוכנעו במהירות, והטווטונים הקימו ערים רבות על נחלתם. באזור השתרר שלום יחסי עד תבוסתו של המסדר הליבוני בקרב דורבה ב-1260. תבוסה זו העניקה השראה למנהיגי שבטים רבים, אשר התאחדו למה שנודע בתור "המרד הפרוסי הגדול". העיתוי למרד היה מושלם. מרבית אבירי המסדר הטווטוני שהו באותה העת בארץ הקודש, ומלחמות ירושה בגרמניה מנעו מנסיכים גרמניים לשלוח תגבורות. הפרוסים השתלטו מחדש על רוב ארצם, תוך שהם מחריבים כליל ערים מבצרים וכנסיות. הם אף פשטו על ליבוניה, פולין ולוהניה. ב-1265 החלו סוף סוף להגיע תגבורות מגרמניה בפיקודם של אלברכט הראשון, דוכס באונשווייג-לינבורג והיינריך השלישי, מרקיז מייסן. בהדרגה דיכאו הצלבנים את המרד והרגו את מרבית המנהיגים העממיים שלו. לאחר דיכוי המרד שועבדו הפרוסים לצמיתות, ומנהיגיהם הוכרחו לקבל את הדת הנוצרית ונעשו וסלים של האבירים הטווטוניים. פרוסים רבים שביקשו להישאר פאגאנים נמלטו לליטא או סודוביה.
משחק קופסה שיתופי
משחק קופסה שיתופי או משחק לוח שיתופי הוא משחק קופסה בו השחקנים משתפים פעולה זה עם זה כדי להשיג מטרה משותפת, כאשר תוצאת המשחק היא ניצחון או הפסד לכל חברי הקבוצה.
משחקי קופסה שיתופיים נבדלים ממשחקי קופסה תחרותיים, בהם השחקנים מתחרים זה מול זה בבודדים או בקבוצות. גם משחקי קופסה בהם השחקנים יוצרים בריתות בחלק מהזמן, דוגמת דיפלומטיה, אינם מסווגים כמשחקים שיתופיים מכיוון שבסופו של דבר רק אחד מהשחקנים יזכה בניצחון.
היסטוריה
משחקי הקופסה השיתופיים הראשונים שימשו בדרך כלל למטרות חינוכיות.
בשנת 1954 ו-1956 יוצרו גרסאות משחק הקופסה לשעשועוני הטלוויזיה האמריקאים, Beat the Clock ו-I've Got a Secret, בהתאמה, ואלו היו חלוציים בשוק משחקי הקופסה בכך שבהם היה על השחקנים לשתף פעולה על מנת לנצח יחד.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 שווקו כמה משחקים שיתופיים שזכו להצלחה מסחרית רחבה יותר כמו Arkham Horror או HeroQuest, ובעשורים הבאים המשיך סגנון משחקים זה להפוך למוכר יותר ולספק עוד ועוד משחקים שיתופיים שזכו להצלחות מסחריות רחבות כמו פנדמיק.
שיקולים במכניקת משחק שיתופית
משחקי קופסה שיתופיים רבים מתאפיינים בניהול משותף של משאבי הקבוצה. במשחקי קופסה שיתופיים בהם ברשות כל השחקנים נמצא כל המידע באופן שיתופי, ייתכנו מצבים בהם שחקן דומיננטי ישלוט בדינמיקה הקבוצתית וינחה את השחקנים בפעולותיהם, באופן שעשוי מצד אחד להגביר את סיכויי הקבוצה לעבוד בתיאום ולנצח, אולם עלול לפגום בהנאה של שאר השחקנים. מסיבה זו ישנם משחקי קופסה שיתופיים שיוצרים פערי ידע בין השחקנים כך שכל שחקן יהיה היחיד שביכולתו לקבל את ההחלטות עבור עצמו.
במשחקי קופסה שיתופיים נדרש בדרך כלל עניין גבוה של כלל השחקנים כדי להגביר את סיכויי ההצלחה, ובדרך כלל תורמת לכך תחושת השחקנים שהחלטותיהם משמעותיות למשחק. אם תוצאת סיום המשחק אקראית מאוד או לא מספקת, זה עלול לפגום בתחושה זו, לגרום לחלק מהשחקנים לאבד עניין במשחק, ולפגום בחוויה הכללית. חלק מהמשחקים השיתופיים מנסים לחדד את תחושת החיבור של כלל השחקנים למשימה על ידי הגדרת "תפקיד" שונה לכל שחקן, באופן שעשוי לתת לכל שחקן תחושת יתרון בנסיבות שונות, ותחושה שהוא משמעותי לקבוצה.
אם במשחקים תחרותיים, תחרות מהנה עבור שני הצדדים תהייה תחרות צמודה, בה שני השחקנים ברמה דומה במשחק, אז בהשוואה במשחקי קופסה שיתופיים נדרש ליצור איזון בין יכולתם המשותפת של השחקנים לבין רמת הקושי של המשחק, ומאחר שמדובר בריבוי שחקנים שעשויים להיות ברמות מיומנות שונות, הדבר מורכב יותר. למשל, משחק ברמה נתונה עלול להיות קל מדי לשחקן מיומן במיוחד אולם במקביל קשה מדי לשחקן מתחיל המשחק לצידו. בנוסף, קבוצת שחקנים שצוברת מיומנות וניסיון במשחק מסוים, עשויה להגיע עם הזמן למצב בו רמת האתגר הקבועה של המשחק לא מספיקה לכדי ליצור מולם אתגר אמיתי. נסיבות אלו מובילות משחקי קופסה שיתופיים לחפש אחר יצירת מנגנון במשחק שמסוגל להסתגל לשינוי ביכולות השחקנים. במשחק הקופסה של שר הטבעות, למשל, ישנו מאפיין אחד - המרחק בין הדמויות הטובות לנבל בתחילת המשחק - שניתן לשנותו בקלות כך שייצור מגוון רמות קושי.
אנדראס ויימן
אנדראס ויימן (בגרמנית: Andreas Weimann, נולד ב-5 באוגוסט 1991) הוא כדורגלן אוסטרי המשחק בבריסטול סיטי מהצ'מפיונשיפ.
קריירת מועדונים
ויימן התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ראפיד וינה ובגיל 16 הצטרף לקבוצת המילואים של אסטון וילה. לאחר שהצטיין בקבוצת המילואים חתם על חוזה לשנתיים במועדון. ב-8 במאי 2010, ערך ויימן את הופעת הבכורה שלו במועדון נגד בלקברן רוברס. ב-19 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת הליגה האירופית נגד ראפיד וינה כאשר נכנס כמחליף, אך כעבור 3 דקות הוא נפצע וחזר לשחק רק בינואר.
ב-19 בינואר 2011, הושאל לווטפורד עד לסיום העונה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו לווטפורד בהפסד לברייטון במסגרת הגביע האנגלי. ב-1 בפברואר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה נגד קריסטל פאלאס, ובאותו משחק גם כבש את שער הבכורה שלו במועדון. ב-26 באוגוסט האריך את חוזהו באסטון וילה עד והושאל שוב לווטפורד עד לינואר.
ב-10 במרץ 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו באסטון וילה בדקה ה-92 שנתן ניצחון 0–1 לקבוצתו. ב-10 בנובמבר 2012 הבקיע צמד בהפסד 2–3 נגד מנצ'סטר יונייטד. ב-3 במאי 2014 הבקיע צמד בניצחון 1–3 נגד האל סיטי שהבטיח לקבוצתו עוד עונה בפרמייר ליג.
ב-18 ביוני 2015 חתם לארבע שנים בדרבי קאונטי מהצ'מפיונשיפ. ב-8 באוגוסט 2015 ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה כשעלה כמחליף, בתיקו 0-0 נגד בולטון וונדררס. ב-31 באוקטובר 2015 כבש את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 0–3 על רות'רהאם יונייטד.
בינואר הושאל וולברהמפטון וונדררס.
ב-3 ביולי 2018 חתם בבריסטול סיטי לשלוש עונות עם אופציה לעונה נוספת.
קריירה בינלאומית
ויימן שיחק עבור כל הנבחרות הצעירות של אוסטריה. ב-12 באוקטובר 2012, ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בתיקו 0-0 נגד. ויימן טרם כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת.
קרל סלבטור, ארכידוכס אוסטריה
קרל סלבטור, ארכידוכס אוסטריה (30 באפריל 1839 - 18 בינואר 1892) היה בנו של לאופולד השני, הדוכס הגדול של טוסקנה.
ביוגרפיה
קרל סלבטור נולד ב-30 באפריל 1839 בפירנצה, ללאופולד השני, הדוכס הגדול של טוסקנה ולמריה אנטוניה, נסיכת שתי הסיציליות, בתם של פרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות ומריה איזבלה מספרד.
בשנת 1849 קיבל קרל סלבטור דרגת ריטמייסטר ב"רגימנט הקיסרי והמלכותי נושאי הרומח ה-6 - הקיסר יוזף השני", ובשנת 1857 קיבל דרגת מיור ומונה למפקח בחיל התותחנים האוסטרי. בשנת 1859 הועלה קרל סלבטור לדרגת אוברסט לוטננט, ובאותה שנה הוא לחם עם יחידתו בקרב סולפרינו. לאחר מכן הועלה קרל סלבטור לדרגת אוברסט, ומונה למפקד "רגימנט הרגלים הקיסרי והמלכותי ה-77 (גליציה) - פיליפ, דוכס וירטמברג". בקרב קניגרץ בשנת 1866, במהלך מלחמת אוסטריה–פרוסיה, לחם קרל סלבטור עם יחידתו נגד "רגימנט הרגלים הפרוסי ה-43 (פרוסיה המזרחית ה-6) - קרל, דוכס מקלנבורג" ונחל תבוסה בקרב. בשנת 1876 הועלה קרל סלבטור לדרגת גנרל מיור, ובשנת 1886 הועלה לדרגת לוטננט פילדמרשל.
בשל ידיעותיו הנרחבות במתמטיקה ובידע טכני, תכנן קרל סלבטור במהלך שירותו הצבאי כמה כלי נשק, וביניהם כלי נשק אוטומטי, שהיה הראשון מסוגו בעולם.
ב-18 בינואר 1892 מת קרל סלבטור בביתו שבווינה, כתוצאה מסיבוך של שפעת.
משפחתו
ב-19 בספטמבר 1856 התחתן קרל סלבטור עם מריה אימקולאטה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות, בתם של פרננדו השני, מלך שתי הסיציליות ומריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה, ממנה נולדו לו 10 ילדים:
בואקה
בואקה (בצרפתית: Bouaké; עד שנת 1900 נקראה גבקקרו (Gbékékro)) היא בירת מחוז ואלי דו בנדמה במרכז חוף השנהב. העיר שוכנת כ־50 קילומטרים צפון-מזרחית לאגם קוסו, האגם הגדול ביותר במדינה. אורכו כ־350 קילומטרים צפונית לאביג'אן בצמידות לקו הרכבת אביג'אן-ניג'ר וכ־100 קילומטרים מצפון מזרח ליאמוסוקרו, בירת המדינה.
היסטוריה
בכפר בואקה הוקם מחנה צבאי צרפתי בשנת 1899 והוא הווה מרכז מנהלי מאז 1914.
בשנת 1996 נפתחה אוניברסיטת בואקה, אך נסגרה בספטמבר 2002. במימון Unesco, האוניברסיטה נפתחה מחדש באפריל 2005.
המאה ה-21, מלחמת האזרחים
כוחות צבא צרפת וכוחות השמירה על השלום של האו"ם מתגוררים בעיר לאכיפת הפסקת אש בין המורדים שנמצאים בצפון המדינה וכוחות הממשלה המחזיקים בדרום המדינה. לאחר הניסיון להפיל את הנשיא לורן גבאגבו שנכשל, כוחות המורדים FN (כוחות Forces Nouvelles) בראשות גיום סורו  הפכו את בואקה למרכז השליטה שלהם.
ב-4 בנובמבר 2004 הודיע הקצין ז'אן נואל אביי מצבא חוף השנהב. שכוחות הממשלה השתמשו במטוסי סוחוי- 25 לתקיפת העיר כחלק מהמתקפה ל"שחרור טריטוריאלי". גם העיר קורוגו, הנמצאת במרחק 225 קילומטרים מצפון לבואקה, הותקפה באותה תקיפה של החיל האוויר של ממשלת חוף השנהב.
אוכלוסייה
בשנת 1910 כשהוכרזה כעיר, בואקה אוכלסה בעיקר בבני שבט באולה, מהגרים אפריקאים וכוחות הצבא הצרפתי. כשחוף השנהב קיבלה את עצמאותה בשנת 1960, מנתה העיר 60,000 תושבים. עשר שנים לאחר מכן אוכלוסייה זו הוכפלה הודות להגירה ממדינות שכנות (גינאה-קונאקרי, מאלי, בורקינה פאסו, ניז'ר וסנגל) ושיעור הילודה הגבוה.
על פי מפקד האוכלוסין האחרון של חוף השנהב שנערך בסוף שנת 2021, התגוררו בבואקה 832,371 תושבים והיא העיר השנייה בגודלה בחוף השנהב לאחר אביג'אן.
אקלים
האקלים בבואקה מוגדר כטרופי ויבש (Aw) על פי שיטת קפן. האקלים בעיר כולל עונה רטובה ממושכת המתפרשת על פני החודשים מרץ עד אוקטובר, ועונה יבשה קצרה יותר המושיעת על ידי הארמטן. העונה היבשה הנמשכת לאורך ארבעת החודשים הנותרים. למרות העונה הרטובה הארוכה, בואקה אינה מגיעה לרמת המשקעים שחווה אביג'אן. כמות המשקעים הממוצעת בשנה בבואקה עומדת על 1.100 מילימטרים בשנה.
כלכלה
המוצרים המיוצרים והמעובדים בבואקה הם: מוצרי טבק, חומרי בניין, טקסטיל, כותנה, סיסל ואורז. מחצבים כגון:- זהב, כספית ומנגן נחצבים במכרות בקרבת מקום.
כלכלת העיר התערערה במהלך שלטון המורדים שנמשך בעשור שהחל בשנת 2002. חברות רבות נסגרו או עברו לעיר אביג'אן, המרכז הכלכלי של חוף השנהב. שני התהליכים האלה הביאו לירידה של 60% בהעסקת העובדים הפורמלית בעיר. לדוגמה, מפעל ייצור הטקסטיל הגדול ביותר בעיר, מפעל גונפרוויל, הפחית 1200 עובדים ממצבת העובדים שלו, ירידה של 80% מכח העבודה של המפעל. ההתאוששות הכלכלית הייתה איטית עד תחילת שנת 2010. לאחר שממשלת חוף השנהב החזירה את השליטה בבואקה בעקבות הבחירות שהתקיימו בין 2010–2011, המשק עבר התחיל להשתקם. הכבישים נסללו מחדש לאחר שנים של הזנחה, מה שאפשר את הובלת הסחורות למשימה הרבה יותר קלה. חומרי הגלם כגון כותנה ואגוזי קשיו החלו לזרום למפעלי העיבוד בבואקה בכמויות גדולות יותר. הקונצרן הבינלאומי לעיבוד קקאו, קפה ואגוזי קאשיו בשם עולם OLAM מסינגפור פתח ב־2012 מפעל לעיבוד קשיו בבואקה, המפעל מספק כמעט 2400 משרות. העסקים החקלאים התחילו לחזור למצבם המקורי שהיה לפני העימות עם המורדים. בנוסף, הבנקים פתחו סניפים חדשים והמרכולים חזרו לפעול כרגיל. הממשלה שנתה את מדיניותה והמריצה צמיחה מחודשת, כגון במחירי מינימום, ופרויקטים להגדלת המסחר, כולל סלילת כביש מהיר לחיבור של בואקה לבירת המדינה יאמוסוקרו.
תחבורה
בעיר נמצא נמל התעופה בואקה הממוקם מצפון-מערב לעיר. אורך המסלול כ־3,300 מטרים.