cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חיידקים
תנועה
יש חיידקים בעלי שוטונים המאפשרים להם לנוע ולעומתם יש אחרים המצוידים באמצעי הצמדות הקרויים פילי (pilli). מינים שונים של חיידקים נבדלים במספר ובסידור השוטונים על פניהם; לחלקם יש שוטון בודד (monotrichous), שוטון בכל אחד מהקצוות (amphitrichous), אשכול של שוטונים בכל קצה (lophotrichous), או שוטונים על פני כל התא (peritrichous). השוטון החיידקי מורכב מ-20 חלבונים, יחד עם כ-30 חלבונים נוספים החיוניים להרכבה ולרגולציה של השוטון. השוטון הוא מבנה שמסתובב בבסיסו הודות למפל אלקטרוכימי.
גנטיקה
למרבית החיידקים יש כרומוזום מעגלי בודד היכול להגיע בגודלו מ-160,000 זוגות של בסיסים ב-Candidatus Carsonella ruddii ועד ל-12,200,000 זוגות בסיסים ב-Sorangium cellulosum. חיידקים מן הסוג Borrelia, כמו החיידק Borrelia burgdorferi האחראי למחלת ליים, הם יוצאי דופן מבחינת סידור הגנום, ולהם כרומוזום קווי יחיד. הגנים בחיידקים הם לרוב מקטע רציף ב-DNA, ובמינים מעטים בלבד נמצאו אינטרונים בגנים.
חיידקים, כאורגניזמים שמתרבים ברבייה אל-זוויגית, יורשים העתקים זהים של הגנים של הוריהם. ואולם שינויים בגנים עשויים להתרחש בעקבות שחלוף או מוטציה. מוטציות נוצרות בעקבות שגיאות במהלך העתקת ה-DNA או כתוצאה מחשיפה למוטגנים. שיעור המוטציות במיני חיידקים שונים הוא גבוה, ואף בזנים שונים מאותו המין. שינויים גנטיים בגנום החיידק עשויים להתרחש או בעקבות מוטציות אקראיות, או בעקבות מוטציות הנגרמות ממצבי עקה, שבה גנים החיוניים להתפתחות חיידק בסביבה מסוימת עוברים מוטציות רבות.
חלק מהחיידקים מעבירים גם חומר תורשתי בין תאים. תהליך כזה יכול להתרחש בשלושה אופנים: קליטת גנים מחיידקים שונים או מהסביבה נקראת העברה גנטית אופקית, והיא עשויה להיות נפוצה מאוד בסביבה טבעית. להעברת גנים חשיבות מיוחדת בעמידות לאנטיביוטיקה, שכן היא מאפשרת העברה של גנים המקנים עמידות לאנטיביוטיקה בחיידקים פתוגניים שונים.
אבולוציה של חיידקים
החיידקים הראשונים התפתחו ככל הנראה לפני כ-4 מיליארד שנה.
מגוון ועמידות
החיידקים, שמספרם על-גבי כדור הארץ עולה על זה של כל שאר היצורים גם יחד, הם יצורים מגוונים וסתגלנים במידה בלתי רגילה. ניתן לחלק אותם למספר סוגים, כאשר שתי קבוצות הראשונית כוללות את רוב אוכלוסיית החיידקים:
חילוף חומרים
כל החיידקים זקוקים לאנרגיה לצורך קיומם. לפיכך ניתן למיין בצורה גסה את החיידקים ל-2 קבוצות:
כל החיידקים זקוקים למקור פחמן. החיידקים יכולים להשיגו ב-2 דרכים:
את החיידקים ניתן לסווג גם לפי אופן קיומם בנוכחות חמצן:
עמידות לאנטיביוטיקה
האנטיביוטיקה עצמה היא מוצר חדש יחסית שקיימת בשימוש מסחרי מתקופת מלחמת העולם השנייה והפכה לנפוצה רק בשנות ה-50. האנטיביוטיקה פועלת על חיידקים גראם-חיוביים וגראם-שליליים תוך ניצול תכונות דופן תא החיידק כך שתאים אחרים (תאי האדם) לא ייפגעו.
כבר בשנות ה-60 התברר כי זנים מסוימים של חיידקים פיתחו עמידות כלפי האנטיביוטיקה (בייחוד כלפי הפנצילין) והיה צורך לפתח סוגים חזקים יותר של אנטיביוטיקה על מנת להתמודד עם חיידקים אלו.
חיידק ה-MRSA מוכר החל משנת 1996 כ"חיידק בתי החולים". חיידק זה עלול להיות עמיד בפני כל סוגי האנטיביוטיקה הידועים, ובכך מאיים על כל המאושפזים בבתי החולים. סכנתו כפולה היות שהוא תוקף את החולה במצב בו מערכות ההגנה הרגילות שלו אינן פועלות כראוי.
מיני החיידק Pseudomonas, דוגמת Pseudomonas aeruginosa נפוץ כגורם זיהומים אצל מדוכאי מערכת החיסון ובבתי חולים ואף הוא פיתח עמידות נגד רוב סוגי האנטיביוטיקה הקיימים.
חיידקים עמידים במיוחד מטופלים באמצעות ליפופפטידים, אך ב-2007 נמצאו חיידקים שפיתחו עמידות גם לטיפול זה.
רבייה וגידול
רוב החיידקים מתרבים על ידי חלוקת התא לשניים (פליגה), אולם יש שיטות רבייה נוספות כמו רבייה באמצעות נבגים והנצה.
הזמן האורך לאוכלוסיית חיידקים להכפיל את עצמה נקרא זמן הדור. בדרך כלל זמן הדור של החיידקים הוא קצר ביותר ביחס לזמן הדור של האדם, ותחת תנאים אופטימליים יכול להיות אף 9.8 דקות עבור חיידקים מסוימים. חיידקי Escherichia coli, הנחקרים ביותר מבין החיידקים, מתרבים בתנאי מעבדה מיטביים כל 20 דקות. זמן קצר זה הוא יתרון ברור בתחום ההנדסה הגנטית. כך לדוגמה חיידקים המהונדסים גנטית מפיקים את ההורמון אינסולין על ידי תעתוק גן שהוחדר אליהם. זמן דור של 20 דקות, מאפשר התפשטות מהירה של החיידקים ובעקבות כך כמות גדולה מאוד של אינסולין המופק מחיידקים אלה. את האינסולין ממצים בשיטות תעשייתיות.
במעבדות מגדלים חיידקים במדיום מוצק או נוזלי. מדיום גידול מוצק כמו צלחות אגר, מאפשר לבודד מושבות של חיידקים. שימוש במדיום נוזלי נעשה כאשר נדרש נפח גדול של חיידקים. לעיתים משתמשים במדיום גידול סלקטיבי, שבו מוספים או מוסרים חומרי מזון או אנטיביוטיקות, וכך מתאפשר זיהוי סוגים ואף מינים של חיידקים.
זיהוי חיידקים
החיידקים הם לרוב חסרי צבע ולכן קשה להבחין בינם לבין המצע. צביעתם מאפשרת להשיג ניגוד בינם לבין סביבתם. קיימות שיטות רבות ומגוונות של צביעת חיידקים. בחירה בצביעה שונה נותנת זיהוי קל של אוכלוסיית חיידקים שונה ומדגישה חלקים אחרים של התא.
צביעת גראם אינה, כאמור, השיטה היחידה לצביעת חיידקים. שיטות נוספות בהן משתמשים על מנת לצבוע חיידקים הן:
החיידקים והאדם
רק מיעוט מתוך מאות אלפי סוגי החיידקים הם פתוגנים הגורמים למחלות. סוגים רבים של חיידקים אף מועילים או חיוניים לאדם ולבריאותו.
שימוש בחיידקים כמו ה-Lactobacillus לצד שמרים ועובשים משמש את האדם בהכנת מזונות שונים כמו גבינות, חמוצים, חומץ, יין ויוגורט. בהקשר למוצרים אלה, החיידקים הם אלו הגורמים פעמים רבות את הריח הרע הנובע מהם. גם במחלות ובתופעות המלוות בחיידקים נלווה ריח לא נעים, לדוגמה בתופעת אבני שקדים (טונסילוליטים).
זמן הדור הקצר של החיידקים, המאפשר גידול מהיר באוכלוסייה, וכן היכולת לבצע שינויים גנטיים בצורה פשוטה יחסית בחיידקים הפכו אותם ככלי חשוב בהנדסה גנטית. באמצעות הנדסה גנטית גורמים לחיידקים לייצר חלבונים מבוקשים, למשל ייצור אינסולין על ידי חיידקים במקום להפיק אותו מבלוטת הלבלב של בעלי חיים.
חיידקים מלאכותיים
בעשור השני של המאה ה-21 החלה התקדמות ראשונית בפיתוח חיידקים מלאכותיים או מלאכותיים למחצה.
בשנת 2010 הצליח צוותו של קרייג ונטר לסרוק את הקוד הגנטי של חיידק ולייצר קוד זה באופן מלאכותי. הקוד הגנטי הוחדר לחיידק ממין אחר, שהחל לתפקד בתור החיידק המקורי בהתאם לקוד הגנטי.
בשנת 2014 צוות מחקר ממכון סקריפס למחקר הצליח ליצור חיידק מלאכותי-למחצה שה-DNA שלו עשוי מארבעת הנוקלאוטידים הטבעיים, ובנוסף עשוי משני נוקלאוטידים מלאכותיים. במחקרם שהתפרסם בשנת 2017 הראו שהחיידקים יכולים לשמור על הקוד הגנטי לאורך זמן, והנוקלאוטידים המלאכותיים נשמרו גם לאחר 60 חלוקות של התא.
עד סוף העשור ייצור חיידקים מלאכותיים למחצה נחשב לחסר כל יכולת יישום של ממש בתעשייה או ברפואה. בסוף שנת 2019 הציג הטכניון פיתוח של חיידק שמסוגל לבצע חישוב מתמטי בסיסי.
מיון
בעבר נקראו ממלכות החיידקים האמיתיים והחיידקים הקדומים בשם הכולל מונרה (Monera). עד לפני כמה עשרות שנים סווג חלק מהחיידקים כצמחים, חלק כפטריות וחלק כאצות, וממלכת החיידקים לא הייתה קיימת. התגלית שהביאה לסיווגם של החיידקים כיצורים נפרדים היא ההבדל הבסיסי ביותר בין חיידקים ובין שאר היצורים: כל החיידקים (אמיתיים וקדומים) הם פרוקריוטיים, ואילו כל היצורים האחרים הם איקריוטיים (בעלי גרעין).
להלן המיון השלם, המלא והמעודכן לשנת 2004:
דוכסות לימבורג
דוכסות לימבורג (בגרמנית: Herzogtum Limburg) או לימבורג (בגרמנית: Limburg) הייתה נחלה אימפריאלית של האימפריה הרומית הקדושה. חלק גדול משטחה של הדוכסות נמצא היום בתוך מחוז ליאז', בלגיה, עם מובלעת קטנה בעיריית Voeren, במחוז לימבורג. העיר הראשית שלה הייתה לימבורג-סור-וסדרה, במחוז ליאז' של היום.
הכחדת הענף של נכדו של פרידריך, היינריך, ב-1283 עוררה את מלחמת הירושה של לימבורג, ולאחר מכן שלטו בלימבורג דוכסי בראבנט באיחוד אישי, ולבסוף קובצו יחד עם שטחי "אוברמאס" של בראבנט הגובלים בה (כולל דאלהם, ולקנבורג ו-'s-Hertogenrade), לחלק משבעה-עשר המחוזות של ארצות השפלה הבורגונדיות. בניגוד לחלקים אחרים במחוז זה, אדמות הדוכסות נשארו בשלמותן בתוך ארצות השפלה הדרומיות, בשליטה הבסבורגית, לאחר הפילוגים שנגרמו על ידי מלחמת שמונים השנים ומלחמת הירושה הספרדית. אולם לבסוף, לאחר מהפכת בראבנט הכושלת ב-1789, הדוכסות פורקה עם הכיבוש על ידי חיילי המהפכה הצרפתית ב-1793. אדמות אלו אוחדו מחדש בתוך בלגיה המודרנית רק לאחר מלחמת העולם הראשונה.
הדוכסות הייתה רב לשונית, בהיותה המקום בו ניבים הולנדיים, צרפתיים וגרמניים גובלים זה בזה ומתקיימים במקביל בקיצוניות הגאוגרפית שלהם, הן כיום והן בימי הביניים. גבולותיה הצפוניים והמזרחיים הם הגבולות המשוערים של מדינת בלגיה המודרנית עם הולנד וגרמניה, ב"טריפוינט" שלהן. החלק המזרחי, הכולל את אויפן, הוא הבירה המנהלית והחלק הצפוני ביותר של הקהילה המודרנית דוברת הגרמנית של בלגיה. הדוכסות כללה גם את החלק העיקרי של Pays de Herve, המפורסם בגבינה הרכה בעלת הריח החריף הידועה בשם Limburger או Herve.
גאוגרפיה
שטחה של המדינה היה ממוקם בארצות השפלה בין נהר מאס (Maas) במערב והעיר הקיסרית אאכן במזרח. אדמות אלה יצרו לורדות גדולה מאוד בשליטת באלן על התוואי בין המרכזים האימפריאליים החשובים של ליאז' ואאכן. הם שימשו בעיקר לציד, ועדיין לא התפתחו במיוחד לחקלאות. פרידריך בחר גבעה טבעית בצומת דרכים חשובה שכונתה כנראה "היימרסברך" או הברמון, ובנה שם את מקום המגורים החדש שלו בשנת 1030 לערך. קופר הציע שהשם החדש של המקום הזה, לימבורג, נלקח משמה של המבצר של שושלת סליאנית השלטת, שבאותה תקופה נתנו את רכושם כדי להפוך למנזר לימבורג.
הערים החשובות ביותר בדוכסות בסופו של דבר היו לימבורג, הבירה, ואופן. האחוזות של לימבורג חולקו בדרך כלל לחמישה מחוזות משפטיים (Hochbänke):
הטריטוריה של לימבורג יצרה טלאים מורכבים עם אלה של בישופות לייז', שבסיסה ממערב, נסיכות שטאבלוט-מלמדי מדרום, ורוזנות לוקסמבורג, מדרום. במזרח השכנה העיקרית הייתה דוכסות ייליך הריינית. מצפון היו הלורדויות הקטנים יותר כמו סלנאקן, ו-וויטם והאדנות של דלהם ורולדוך ('הרטוגנראד), היום במחוז ההולנדי לימבורג, שהגיעו לשליטת בראבנט וכונו בהקשר זה "שטח אוברמאס", או אפילו לימבורג. בצפון מזרח הייתה העיר הקיסרית אאכן.
מבחינה לשונית לימבורג הייתה ממוקמת על הגבול של הגרמנית עם אירופה הרומנית. בעוד שבמחוזות הצפוניים והמזרחיים דיברו דיאלקטים לימבורגיים וריפואריים, החלק הדרום מערבי סביב הרווה נשלט על ידי ולונית.
היסטוריה
היינריך גם טען לתואר הדוכסות של פרידריך, אשר הוכר לבסוף על ידי הקיסר היינריך הרביעי ב-1101. דוכסות לימבורג, כמו רוב בלגיה המודרנית, הייתה במקור בתוך דוכסות לורן התחתית. במשך זמן מה, ללורן התחתית היה תואר דוכס משלה. מדוכסות זו שאבה דוכסות לימבורג את מעמדה הדוכסי (כמו גם דוכסות בראבנט, בתביעה תחרותית לירושה). משמעות הדבר היא שמלורן התחתית הגיעו שתי דוכסות, זו של ברבנט וזו של לימבורג, והתואר דוכס לותייר, שעדיין הוחזק בידי בראבנט, בוטל בסופו של דבר. כאשר התמודד על כבוד הדוכס מלורן, נוצר התואר "דוכס לימבורג", שקיבל אישור מהקיסר פרידריך ברברוסה ב-1165.
לאחר התפטרותו של הקיסר קרל החמישי בשנת 1556, עברו ארצות השפלה הבורגונדיות לבנו פליפה השני, מלך ספרד. הצעדים של מועצת הצרות שיושם על ידי המושל החמור של פיליפ, הדוכס מאלבה, הציתו את מלחמת שמונים השנים, שהסתיימה בשלום וסטפליה ב-1648. אזור המכונה לימבורג של המדינות, המורכב מחלקים מאוברמאס (אך לא חלק מדוכסות לימבורג עצמה), נמסר לרפובליקה ההולנדית. בשנת 1661 הסכימו ההולנדים והספרדים על חלוקה מחדש של מחוז דאלהם. דוכסות לימבורג עצמה נותרה בלתי מחולקת תחת השלטון ההבסבורגי הספרדי כחלק מדרום הולנד, ועברה להבסבורגים האוסטרים במסגרת הסכם אוטרכט ב-1713.
ג'נסיס (להקה)
ג'נסיס (באנגלית: Genesis) היא להקת רוק מתקדם ופופ בריטית שהוקמה באמצע שנות השישים. הלהקה כוללת את שלושת חבריה שנשארו לתקופה ארוכה הקלידן טוני בנקס, הבסיסט/גיטריסט מייק ראת'רפורד (השניים נשארו למשך כל תקופות הלהקה עד היום), והמתופף/סולן פיל קולינס (שהצטרף ב-1970). חבריה של הלהקה לשעבר כמו הסולן/חלילן פיטר גבריאל, הגיטריסט סטיב האקט, והגיטריסט אנתוני פיליפס היו משפיעים לא פחות בתקופה המוקדמת של הלהקה. ג'נסיס היא אחת מהאמנים שמוכרים הכי הרבה עותקים (נכון להיום 150 מיליון עותקים בעולם).
דוכסות לימבורג
היסטוריה
כאשר האזור נכבש על ידי הצרפתים ב-1794, התפרקה הדוכסות האוסטרית לימבורג עצמה ושולבה במחוז אורת'ה, בעוד שרוב אדמות אוברמאס הפכו לחלק מהמחוז Meuse-Inférieure, שהיא הבסיס של בלגיה כיום ומחוז לימבורג ההולנדי. לאחר תבוסת האימפריה הצרפתית, החלק המזרחי, דובר הגרמנית של אדמות הדוכסות נמסר לפרוסיה בקונגרס וינה יחד עם כמה טריטוריות נוספות לאורך מה שהוא היום הגבול הבלגי-גרמני, אך לאחר מלחמת העולם הראשונה, אדמות אלה הפכו לבלגיות, ומאחדות מחדש את החלקים המקוריים של הדוכסות הישנה.
ג'נסיס (להקה)
גבריאל, קולינס, בנקס, ראת'רפורד והאקט התאחדו לראיון משותף במסגרת הסרט התיעודי על תולדות הלהקה "להקת ג'נסיס: יחד ולחוד", אשר שודר ברשת BBC הבריטית בשנת 2014.
1967-1975: הקמה, שינויים ראשונים בהרכב ועזיבת גבריאל
להקת ג'נסיס הוקמה בשנת 1967 בפנימיית צ'רטרהאוס כתוצאה מחיבורן של שתי להקות Garden Wall ו-Anon. את הלהקה גילה המפיק ג'ונתן קינג והחתים אותה בחברת התקליטים Jonjo למשך 10 שנים אך החוזה לא היה בתוקף כיוון שהיו קטינים. לאחר מכן, הוחתמו חברי הלהקה לשנה עם חברת התקליטים דקה. במהלך שנת 1969 הוציאה הלהקה אלבום בשם From Genesis to Revelation, שהתאפיין במוזיקת פופ שהייתה מרדנית באותה תקופה והופק בידי קינג שאהב מוזיקת פופ ולא אהב את כיוונה של הלהקה. בשנים 1968-1967, כאשר הקליטה הלהקה את השירים שמופיעים באלבום, הוחלף המתופף כריס סטיוארט בג'ון סילבר, יחד עמו הקליטו את רוב השירים שהופיעו באלבום. האלבום נחל כישלון ומכר מספר דל של עותקים, אך כשהלהקה הפכה מפורסמת, המספר עלה וגם כיום ממשיך להימכר. חברי הלהקה לבסוף החליטו ששיתוף הפעולה ביניהם לבין קינג חייב להיפסק, ופנו אל קינג בטענה השקרית שהם התפרקו, כדי להפסיק את ההתקשרות עמו.
במהלך שנת 1970 הוציאה הלהקה את האלבום השני שלה, Trespass, שהתאפיין בסגנון רוק מתקדם והופק על ידי ג'ון אנתוני. לאחר צאת האלבום, עזבו הגיטריסט אנטוני פיליפס והמתופף ג'ון מייהיו ובמקומם הצטרפו שני חברים נוספים: הגיטריסט סטיב האקט (גיטרה חשמלית וגיטרת 12 מיתרים) והמתופף פיל קולינס.
בשנת 1973 הוציאה הלהקה את אלבומה החמישי, Selling England by the Pound, שנחשב לאחד מאלבומי הרוק המתקדם הטובים בכל הזמנים. האלבום הגיע למקום השלישי במצעד הבריטי, וזכה למעמד של אלבום זהב בארצות הברית בשנת 1990. שיר שמאפיין את האלבום באופן מיוחד הוא Firth of Fifth עם ביצוע הפסנתר של טוני באנקס בפתיחה.
בתקופה זו התאפיינה הלהקה בצליל סימפוני מגובש וביצירות ארוכות (רבות מהן ארכו למעלה משמונה דקות) ומורכבות ביותר. בולטת מאוד ההשפעה של המוזיקה הקלאסית על סגנונה, דבר המשייך אותה באופן מובהק לזרם הרוק המתקדם שהיה בשיאו באותה תקופה, בעיקר באנגליה.
אלבומה השישי של הלהקה משנת 1974, "The Lamb Lies Down on Broadway", היה גדוש בטקסטים וקשה לעיכול לרוב המאזינים. בנוסף לכך האלבום יצא לאור בעיכוב גדול מהמתוכנן, בדיוק ביום שבו הלהקה יצאה לסיבוב הופעות של האלבום, דבר שבלבל את מעריצי הלהקה. אלבום כפול זה מסמן את תחילתו של הקרע בין פיטר גבריאל, הזמר וכותב המילים, ובין שאר חברי הלהקה. גבריאל ניסה ליצור באלבום זה קו-מקשר (Theme) וקיווה להפוך אותו לסרט או למופע. חברי הלהקה האחרים לא אהבו את הרעיון, והוא לא הגיע לכדי ביצוע. באוגוסט 1975 עזב גבריאל את הלהקה.
1977-1975: קולינס הופך לסולן והאקט עוזב
עם עזיבתו של גבריאל נקלעה הלהקה למשבר. ללא הסולן פיטר גבריאל, איבדה חלק ניכר מהאטרקטיביות שלה בעיני המעריצים. לאחר ששללו את האפשרות להמשיך ללא זמר בהרכב אינסטרומנטלי הלהקה החלה לבחון סולנים רבים (למעלה מ-400 זמרים שונים) ולבסוף הגיעה להחלטה כי פיל קולינס, המתופף, יהיה לסולן, (כאשר הלהקה בחנו את הזמרים, קולינס שר והסביר לנבחנים איזה שיר עליהם לשיר וכיצד, וחברי הלהקה הבינו כך שהוא מתאים לתפקיד יותר מכל הזמרים הנבחנים). לאחר שקולינס הבין בעצמו כי הוא מסוגל להיכנס לתפקיד, הקליט ביצוע שלו לשיר "Squonk" והפך לסולן הלהקה. בשנת 1976 הוציאו ג'נסיס אלבום נוסף, "A Trick of the Tail", הראשון עם קולינס כסולן, אשר כלל את הלהיטים Los Endos ו-Squonk. בהמשך אותה שנה הוציאו אלבום נוסף, "Wind & Wuthering".
בסוף שנת 1977 החליט סטיב האקט, הגיטריסט הראשי, לעזוב את הלהקה ולפצוח בקריירת סולו.
1978–1996: עידן השלישייה, מעבר לפופ, הצלחה מסחרית ועזיבת קולינס
בתקופה זו השתנה הצליל של הלהקה מהקצה אל הקצה, מרוק מתקדם לצליל פופי. הלהקה ראתה שיפור בהצלחה המסחרית (ראו למשל In Too Deep). אחת הסיבות העיקריות לשינוי צליל הלהקה היא סיום תקופת הרוק המתקדם ועליית הפאנק (אופי הלהקה התאים יותר לסגנון הפופ רוק מאשר לפאנק). בנוסף, בשנים אלה החלה הלהקה להתחבר יותר לקהל האמריקאי.
לאחר עזיבתו של האקט את הלהקה, נותרו שלושה חברים בלבד, קולינס בתופים ובשירה, ראת'רפורד כגיטריסט הראשי בנוסף לגיטרה בס וגיטרת 12 מיתרים ובאנקס באותו התפקיד כבשנים הקודמות, על הקלידים. בהופעות נעזרו שלושת חברי הלהקה הנותרים בשני נגנים נוספים, צ'סטר תומפסון כמתופף ודאריל סטיורמר כגיטריסט ראשי.
בשנת 1978 יצא האלבום "...And Then There Were Three..." ("ואז הם נותרו שלושה", תוך התייחסות להפיכת הלהקה לשלישייה). האלבום הניב את אחד מלהיטיה הגדולים הראשונים של הלהקה, "Follow You Follow Me", שהיה לסינגל הראשון של הלהקה שהגיע למצעדים בארצות הברית.
בשנת 1980 יצא האלבום "Duke", הראשון של הלהקה להגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי ולמקום גבוה גם במצעדים האמריקאים, והיה אלבומם המצליח ביותר מסחרית עד אז. מהאלבום יצאו הסינגלים "Duchess" (השיר הראשון של הלהקה בו נעשה שימוש במכונת תופים, אשר עליו הצהיר בנקס בתור אחד משירי הלהקה האהובים עליו ביותר), "Turn It On Again" ו-"Misunderstanding". בתקופה זו נקלעו נישואיו של פיל קולינס למשבר, בעקבותיו החל לראשונה לכתוב שירים אשר חלקם נכנסו לאלבום זה, בעוד אחרים נכנסו לאלבום הסולו הראשון והמצליח שלו שיצא מעט מאוחר יותר והחל גם קריירת סולו מצליחה. זאת לאחר שיצאו גם שני חברי הלהקה האחרים לקריירות סולו במקביל לפעילותם בלהקה. השירים Behind The Lines" ,"Duchess" ,"Guide Vocal" ,"Turn It On Again" ,"Duke's Travels" ,"Duke's End" היו בתחילה שיר אחד באורך של כחצי שעה ושמו "Duke Suite", אך לבסוף הלהקה החליטה לחלק את השיר משום שלא רצו שמעריצי הלהקה ישוו אותו לשיר "Supper's Ready" (שיר באורך של כעשרים דקות מתקופת גבריאל).
בשנת 1981 יצא האלבום "Abacab", אשר המשיך את הקו המעורב של פופ-רוק ורוק מתקדם של קודמו. גם אלבום זה זכה להצלחה מסחרית, ומתוכו יצאו הסינגלים "No Reply at All", שיר הנושא "Abacab" ועוד. אלבום זה היה האלבום הראשון שהוקלט באולפן הפרטי של הלהקה, "החווה" (The Farm), לכן הלהקה נהנתה מחופש בלתי מוגבל בזמן הקלטת האלבום. מאחר שלאחר הפקת האלבום נשארו מספר הקלטות של שירים נותרים, הלהקה החליטה להוציא אותם במיני אלבום תחת השם "3X3".
בשנת 1983 יצא האלבום "Genesis", הנושא בפשטות את שם הלהקה מאחר שנכתב במשותף על ידי כל חבריה ולא בנפרד. מהאלבום יצא הלהיט "Mama", עליו סיפר קולינס כי הושפע מקטע הצחוק בלהיט ההיפ-הופ "The Message" של גרנדמאסטר פלאש, וסגנון השירה של ג'ון לנון. בין הסינגלים הנוספים מהאלבום יצא גם השיר הפופי "That's All", אשר זכה גם הוא להצלחה. האלבום המשיך את הצלחתה המסחרית הגוברת של הלהקה, והגיע למקומות גבוהים במצעד הבריטי והאמריקאי. לאחר תום סיבוב ההופעות של האלבום "Genesis" פנו כל שלושת חברי הלהקה לפרויקטים עצמאיים, בחלקם שיתפו פעולה זה עם זה.
הלהקה הגיעה לשיא הצלחתה המסחרית עם האלבום "Invisible Touch", אשר יצא בשנת 1986. האלבום הגיע למקום השלישי במצעד האלבומים האמריקאי ולמקום הראשון במצעד הבריטי. שיר הנושא היה הראשון והיחיד של הלהקה לכבוש את המקום הראשון במצעד הסינגלים האמריקאי. מהאלבום יצאו 4 סינגלים נוספים ובהם "Land of Confusion". הוידאו קליפ של השיר נוצר בעקבות גילויו של קולינס את דמותו כבובה בתוכנית הסאטירה הבריטית "Spitting Image", ופנייתו ליוצר התוכנית על מנת להפיק קליפ סאטירי המורכב כולו מבובות של חברי הלהקה ודמויות מפורסמות נוספות. הקליפ, הנחשב לאחד הטובים ביותר שהופקו לשיר של הלהקה, היה מועמד למספר פרסים וכן זכה בפרס גראמי.
מסע ההופעות של האלבום "Invisible Touch" היה הארוך והמצליח ביותר של הלהקה, והסתיים בארבע הופעות באצטדיון ומבלי, אשר להן נמכרו כל הכרטיסים. הופעות אלה גם תועדו והופצו למכירה בקלטות וידאו ומאוחר יותר ב-DVD. לאחר הצלחת הענק של האלבום פנו שוב חברי הלהקה לפרויקטים עצמאיים.
בשנת 1991 יצא "We Can't Dance", האלבום הראשון של הלהקה מזה 5 שנים. האלבום כלל את הלהיטים "Jesus He Knows Me", "I Can't Dance", "No Son of Mine", "Hold on My Heart" ועוד. הסינגלים "I Can't Dance" ו-"Jesus He Knows Me" לוו גם בווידאו קליפים הומוריסטים פופולריים וזכורים. האלבום זכה להצלחה מסחרית והגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי ולמקום הרביעי במצעד האמריקאי. גם מסע ההופעות של אלבום זה זכה להצלחה הן בארצות הברית והן באירופה.
הלהקה תכננה הקלטת אלבום נוסף בשנת 1996, אולם אז הודיע קולינס על פרישתו מהלהקה. בכך הפך "We Can't Dance" לאלבום האחרון של הלהקה בהשתתפותו.
1997–1999: וילסון מחליף את קולינס, הפסקת פעילות
ראת'רפורד ובאנקס ביצעו מספר אודישנים כדי להמשיך את קיומה של הלהקה ולבסוף בחרו כסולן החדש את ריי וילסון (סולן להקת סטילסקין לשעבר). יחד עם וילסון הוציאה הלהקה את אלבום האולפן ה-15 והאחרון עד כה, "Calling All Stations". באלבום זה ניסתה הלהקה לחזור לסגנון הרוק המתקדם שאפיין אותה בעבר, אך הפעם במתכונת "פופית" ומסחרית יותר. שילוב שני הסגנונות לא התקבל באהדה והאלבום קיבל ביקורות שליליות. אולם הסינגל "Congo" זכה להצלחה מסוימת באירופה, והלהקה יצאה לסיבוב הופעות לקידום האלבום במהלך השנים 1997–1998. אך עקב נתוני מכירות נמוכים, הלהקה ביטלה סיבוב הופעות מתוכנן באמריקה. לאחר קיצוץ מסע ההופעות של האלבום, התנערה הלהקה מהסולן ריי וילסון ולמעשה חדלה מפעילות.
בשנת 1998 התאחדו רוב חברי הלהקה משנות השבעים לסשן צילומים לרגל צאת המארז "Genesis Archive 1967–75".
בשנת 1999 יצא האוסף "Turn It On Again: The Hits", אשר כלל הקלטה מחודשת של השיר "The Carpet Crawlers" (במקור מתוך האלבום "The Lamb Lies Down on Broadway"), בו השתתפו גבריאל והאקט יחד עם קולינס, בנקס וראת'רפורד. זו הייתה הקלטת האולפן הראשונה של הרכב זה של הלהקה מזה כ-25 שנה, והקלטת האולפן האחרונה של הלהקה בכלל.
2006–2009: סיבוב הופעות האיחוד
בסוף שנת 2006 הודיעה הלהקה על מסע הופעות איחוד של הרכב השלישייה קולינס, בנקס וראת'רפורד. סיבוב ההופעות החל בשנת 2007. הלהקה הופיעה ברחבי אירופה במהלך הקיץ, ובסתיו יצאו לסיבוב הופעות בארצות הברית. להופעות הצטרפו הגיטריסט דריל סטרומיר והמתופף צ'סטר ת'ומפסון. הופעת הסיום של הסיבוב האירופאי התקיימה ברומא והכניסה למופע הייתה ללא תשלום. להופעה הגיעו כחצי מיליון צופים. לאחר מכן הוציאה הלהקה מספר מארזים נוספים, וכן הוצאות משופרות של רוב אלבומי הלהקה.
2010 ואילך: כניסה להיכל התהילה, ספקולציות איחוד וסרט תיעודי
במרץ 2010 נכנסה ג'נסיס להיכל התהילה של הרוק אנד רול. קולינס, בנקס ראת'רפורד והאקט נכחו באירוע. מאז שנה זו, חברי הלהקה הביעו עמדות שונות לגבי אפשרות לאיחוד.
בשנת 2014 שודר ברשת BBC הבריטית הסרט התיעודי "להקת ג'נסיס: יחד ולחוד" על תולדות הלהקה וחבריה. במסגרת הסרט התאחדו לראיון משותף פיטר גבריאל, פיל קולינס, טוני בנקס, מייק ראת'רפורד וסטיב האקט, ולסרט התראיין לחוד גם אנתוני פיליפס. סטיב האקט הביע חוסר שביעות רצון מהסרט עקב התעלמות מקריירת הסולו שלו לעומת חברי הלהקה האחרים, על אף שהרחיב בנושא במהלך הצילומים. כמו כן, הסרט אינו כולל אזכור כלשהו של תקופת הלהקה עם הסולן ריי וילסון או ראיון עמו, וכן קיבל ביקורות ממעריצים רבים עקב התייחסות מועטה מאוד לאלבומים "Selling England by the Pound" ו"Wind & Wuthering".
בשנת 2015 לאחר שהודיע קולינס על חזרתו לעולם המוזיקה, ציין גם כי הוא ישמח לאיחוד נוסף של ג'נסיס אם הדבר יתאפשר. בנוסף על כך, טוני באנקס קלידן הלהקה הודיע בראיון על כך שהוא ומייק ראת'רפורד ישמחו לחזור להופיע ולקיים איחוד נוסף במסגרת ג'נסיס.
בחודש מרץ 2020 פורסם כי ג'נסיס (בהרכב של קולינס, באנקס וראת'רפורד) תתאחד פעם נוספת ותצא לסיבוב הופעות בשם "The Last Domino? Tour" ברחבי בריטניה וארצות הברית בחודשים נובמבר ודצמבר של אותה השנה. הסיבוב נדחה בשנה בשל מגפת הקורונה והחל בספטמבר 2021. להרכב מתלווה דאריל סטארמר ולראשונה ניקולס קולינס (בנו של פיל) בתפקיד המתופף, כמו גם שני זמרי ליווי.
באוקטובר 2021, נדחו 4 ההופעות הנותרות בסיבוב בבריטניה בעקבות הדבקות בקורונה בתוך הלהקה. הופעות אלה נקבעו מחדש לחודש מרץ 2022. ההופעה האחרונה במסגרת הסיבוב התקיימה ב-26 במרץ 2022 בלונדון. פיטר גבריאל נכח בהופעה זו, אולם לא הצטרף לחבריו לשעבר ללהקה על הבמה. במהלך ההופעה, פיל קולינס הכריז מול הקהל כי זוהי ההופעה האחרונה של ג'נסיס.
בספטמבר 2022 מכרה הלהקה את הזכויות לקטלוג השירים שלה לקונקורד מיוזיק גרופ בסכום של 300 מיליון דולר. בפברואר 2023 פרסם מגזין פורבס כי הלהקה הם אנשי הבידור המרוויחים ביותר לשנת 2022 עם כ-230 מיליון דולר.
דיסקוגרפיה
מיני אלבומים - Extended play's
עוזי שביט
עוזי שביט (1936 – 28 בפברואר 2023) היה פרופסור לספרות עברית באוניברסיטת תל אביב, מנכ"ל הוצאת הקיבוץ המאוחד ועורכה הראשי.
ביוגרפיה
עוזי שביט נולד בשנת 1936 בשכונה של עובדי חברת החשמל בתחנת הכוח בנהריים, להורים, מהנדס וגננת, שעלו מגרמניה. עם מעבר אביו לתחנת הכוח רדינג בתל אביב, עברה המשפחה לגור ברמת גן.
בין השנים 1955–1957 שירת שביט בצה"ל, בגרעין נח"ל שהוצב בקיבוץ שדות ים, ומאז ועד מותו היה חבר הקיבוץ, ושימש גם מזכיר הקיבוץ. שביט למד באוניברסיטת תל אביב במקביל לעבודתו כמרכז ענף המספוא בקיבוצו. עבודת המוסמך שלו בחוג לספרות עברית, שהוגשה בשנת 1972, נשאה את הכותרת "לאופיה של הסיומת הדקטילית בשירת ביאליק ובני דורו". עבודת הדוקטור שלו, שהוגשה בשנת 1978, נשאה את הכותרת "לבטים והתפתחויות בשיטות משקל ביצירת ביאליק". הוא נמנה עם סגל אוניברסיטת תל אביב, ובה היה ראש מכון כ"ץ לחקר הספרות העברית, ראש החוג לספרות עברית, ראש בית-הספר למדעי היהדות וראש מרכז קיפ לחקר הספרות והתרבות העברית. בשנות האלפיים אף עמד בראש התוכנית של סמינר הקיבוצים לתואר שני בחינוך רב-תחומי במדעי הרוח.
היה חבר מערכת בהוצאת הקיבוץ המאוחד, ובשנת 1985 מונה למנכ"ל ההוצאה. כמו"ל הביע תמיכה בהצעת "חוק הספרים", שבאה להגביל מתן הנחות על ספרים, ואמר: "חוק הספרים בצורה זו או אחרת חיוני, כי היום ההשתוללות במבצעים היא נוראית, וזה בא על חשבון מה שהסופרים וההוצאות מקבלים. אם יהיו מבצעים מדי פעם על ספר חדש, הם יהיו מאוד מוגבלים, עד 20%. החוק יתקן את כל הנזקים של המצב הנוכחי". בשנת 2019 פרש מההוצאה.
שביט היה יו"ר ועדת רפרטואר תחום ספרות בסל תרבות ארצי של משרד החינוך. בשנת 2014 זכה בפרס ביאליק לחוכמת ישראל על מפעל חייו בחקר הספרות.
בשנת 2016, עם הגיעו לגיל 80, יצא לאור לכבודו ספר יובל בשם "הנאמן: מנחת הוקרה וידידות לעוזי שביט", בעריכת זיוה שמיר ומנחם פרי.
ספריו
חקר הספרות:
שירה:
קישורים חיצוניים
מכּתביו:
דגל פקיסטן
דגל פקיסטן הוא דגלה הלאומי של פקיסטן. הוא עוצב על ידי מוחמד עלי ג'ינה, ואומץ עם עצמאות המדינה ב־14 באוגוסט 1947. החלק הירוק מסמל את המוסלמים, בעוד החלק הלבן מייצג את המיעוטים הלא־מוסלמיים. הסהר מסמל קדמה; הכוכב מסמל אור וידע.
עוזי שביט
קישורים חיצוניים
על יצירתו:
עם מותו:
יצחק שוורץ
הרב  יצחק שוורץ (נולד בח' בניסן תשי"ב, 3 באפריל 1952) הוא אחד מראשי ישיבת סלבודקה בבני ברק. מונה לראש ישיבה באייר תשע"ג - מאי 2013 לאחר פטירת חמיו, הרב עמרם זקס.
ביוגרפיה
נולד לצבי ולגיטה בחיפה. אביו היה בוגר ישיבת לומז'ה בפתח תקווה, ומתלמידי הרב משה קליערס מטבריה, עבד לפרנסתו כפקיד בנק. למד בבית הספר רמב"ם ובתיכון באור עקיבא. ב-1971 החל ללמוד בישיבת סלבודקה, והיה מתלמידיהם של הרב מרדכי שולמן ובנו הרב נתן שולמן.
בשנת תשל"ו (1977) נשא את יוכבד, בתו של הרב עמרם יצחק זקס. בתקופת אירוסיו למד במשך כשלושה חדשים בישיבת מיר בירושלים, מהרבנים חיים שמואלביץ ונחום פרצוביץ.
בחודש אלול תשמ"א (1981) החל הרב שורץ במסירת שיעורים לבני שיעור א' בישיבת סלובודקה ובהמשך מסירת שיעורים לבני שיעור ב'. באייר תשע"ג (2013), לאחר פטירת חמיו הרב עמרם יצחק זקס, החל הרב שורץ למסור שיעור כללי בהיכל הישיבה, תפקיד השמור לראשי הישיבה, לצד אמירת השיעורים היומיים לבני שיעור ב'. על אף זאת הוא אינו יושב בקדמת הישיבה כראשי הישיבה המבוגרים ממנו.
אשתו יוכבד, מנהלת סמינר אור החיים. לבני הזוג 16 ילדים.
ביניהם ,
בניו
ספריו
בתשע"ד הודפסו שיעוריו בספר לקט שיעורים שיצא לאור על ידי ישיבת סלובודקה, עם שיעורי חמיו ושיעורי עמיתיו ראשי הישיבה הרב דוב לנדו והרב משה הלל הירש. מלבד זאת יוצאים לאור שיעורים כלליים שמסר בהיכל הישיבה ונכתבו על ידו, בקונטרס, בשם קובץ שיעורי הגר"י שוורץ. בסדרה זו יצאו:
לחם שיפון
לחם שיפון הוא סוג של לחם, העשוי מקמח המופק מהדגן שיפון. לחם שיפון עשוי להיות בצבע בהיר או כהה - תלוי בסוג הקמח בו השתמשו לייצור הלחם, ובסוג של תוספי הצבע בו השתמשו. לחם שיפון בדרך כלל צפוף יותר מאשר לחם העשוי מקמח חיטה ומכיל לרוב כמות גדולה יותר של סיבים תזונתיים מאשר לחם לבן. לעיתים רבות הוא כהה יותר בצבעו ובעל טעם חזק יותר.
לחם שיפון הוא אחד מסוגי הלחם הנפוצים ביותר בצפון ומזרח אירופה משום שדגני השיפון גדלים בקלות רבה יחסית בקרקע ובאקלים של צפון אירופה.
יתרונות בריאותיים
לחם שיפון מכיל כמות גדולה של סיבים תזונתיים וכמות קטנה של שומן. בהשוואה לחלק מהלחמים כמו לחם לבן, ללחם שיפון מדד גליקמי נמוך יחסית, כאשר משמעות הדבר היא שהוא גורם לעלייה איטית יותר ברמת הסוכר בדם מאשר לחם לבן, ולכן מומלץ יותר לחולי סוכרת, לבעלי משקל עודף ולאתלטים העוסקים בסיבולת. עם זאת, הוא עדיין מורכב ברובו מפחמימות, ולכן שלו גבוה יחסית.
פטריית ארגוט
ארגוט (שם מדעי: Claviceps purpurea) הוא מין של פטריות טפילי רעיל, הנראה כעובש הצומח על דגנים (בעיקר שיפון). תזונה מפטריות הארגוט גורמת להרעלת הארגוטיזם המתבטאת בתחושת בעירה, עוויתות בלתי נשלטות בגוף, ולעיתים אף נמקים ומוות. סם ההזייה LSD מסונתז מארגוט.
חומט גמד
חוֹמֶט גַּמָּד (שם מדעי: Ablepharus rueppellii) הוא מין לטאה. אורכו מגיע עד 15 ס"מ, והוא הקטן בחומטי הארץ.
מאפיינים
מין זה נפוץ בצפון ומרכז ארץ ישראל בחבל הים-תיכוני, במערב ירדן ובחלקים מסיני. החומט הגמד נפוץ בחורשות אורנים, שאינן משופעות בזוחלים אחרים.
על סמך תצפיות, החומט ניזון מזנבזיף כספי ועכבישים קטנים.
עפעפיו של חומט זה מאוחים, אך הם שקופים לחלוטין והוא רואה דרכם. הזנב ארוך ועדין, ועלול להישבר, אך צומח מחדש. בקיץ הנקבה מטילה 2-3 ביצים ואינה מטפלת בהם.
המין נחשב בעבר כתת-מין של Ablepharus kitaibelii, אך הוגדר טקסונומית מחדש ב-1997, יחד עם תת-מינים נוספים במזרח התיכון והבלקן.
הבחירות הפרלמנטריות בקנדה 2019
הבחירות הפרלמנטריות בקנדה נערכו ב-21 באוקטובר 2019. בבחירות אלו נבחרו חברי בית הנבחרים שהרכיבו את הפרלמנט הקנדי ה-43. הפרלמנט ה-42 השלים את כהונתו בת ארבע השנים, ולכן הבחירות הוכרזו על ידי המושלת הכללית ז'ולי פאייט ב-11 בספטמבר 2019.
עם 33.12% מהקולות למפלגה הליברלית בראשות ראש הממשלה המכהן ג'סטין טרודו, בחירות אלו דורגו במקום השני (לאחר בחירות 2021) עבור אחוז הקולות הנמוך ביותר למפלגה שהקימה ממשלת מיעוט. הליברלים אמנם ניצחו במושבי בית הנבחרים, אך הפסידו בהצבעה העממית למפלגה השמרנית באחוז אחד. זוהי הפעם השנייה בהיסטוריה הקנדית שמפלגת שלטון קיבלה פחות מ-35% מקולות הבוחרים. הפעם הראשונה התרחשה בבחירות 1867.
ידידיה שופט
ביוגרפיה
נולד בכ' בחשוון ה'תרס"ט בעיר כאשאן שבמחוז אספהאן בפרס לשושלת של שנים-עשר דורות של רבני פרס. כבר בתחילת דרכו הוא הפך למנהיג בשל כושר הדיבור שיוחס לו.
בשנים שלאחר מלחמת העצמאות של ישראל, בעת שיהודי עיראק סבלו רדיפות קשות, שכנע את ממשלת השאה לקלוט רבים מהם. חלקם הגדול עלו משם ארצה. לאחר פרוץ המהפכה האיראנית ב-1979 עזב את המדינה ועבר ביחד עם משפחתו לקהילת יוצאי איראן בניו יורק, ארצות הברית.
נפטר בי"ז בסיוון ה'תשס"ה בלוס אנג'לס ונקבר שם; בהלווייתו השתתפו אלפי בני אדם. שופט פעל למען אחדות הקהילה. הוא היה ידידו של הרב עובדיה יוסף. בשנותיו האחרונות שהה בארצות הברית בחיק משפחתו. בנו הרב דוד שופט מכהן כיום כרב הקהילה האיראנית בלוס אנג'לס. בשנת 2010 הוציאה קהילת "נצח ישראל" ספר לזכרו שנקרא "Upon the Wings of Wisdom".
פה בארץ חמדת אבות
מילות השיר מבטאות את הרעיון הציוני, ובכלל זה את שאיפות היישוב היהודי והעולים לארץ ישראל. השיר מתאר שאיפות היהודים באשר לארץ ישראל, ובהן חיי יצרנות ועשייה ותחיית השפה העברית. יש הטוענים כי מילות השיר נכתבו כאנטיתזה למילותיו היידיות המקוריות, המתייחסות אל קושי ומרירות הגלות.
יצירת השיר
השיר נוצר בעקבות פנייתו של חיים בוגרשוב כאשר היה מנהל הגימנסיה העברית הרצליה בתל אביב. הוא פנה אל דושמן וקרצ'בסקי בבקשה שייצרו שיר לכת עברי שאותו ישירו התלמידים בעת טיוליהם בארץ ישראל. השניים נענו לבקשתו וכתבו את מילות השיר.
השיר נעשה אהוד מאוד ביישוב העברי בארץ ישראל. יוסף קלוזנר תיאר את הצלחת השיר: "זו השירה, שנתפשטה עתה בארץ ישראל יותר משירת 'התקווה', מפני שלמרות קלישותה הפיוטית מתאים תכנה להרוח המתהלכת עתה בארץ." במהלך השנים חלו שינויים קלים במילות השיר. בהמשך נודע גם בארצות הגולה, שם הוחלפה המילה "פה" למילה "שם" (כך לדוגמה שונה המשפט הראשון בשיר מ-"פה בארץ חמדת אבות" ל-"שם בארץ חמדת אבות").
השיר הוקלט לראשונה בשנת 1922 מפי הזמר יוסף בורנשטיין, בסדרת התקליטים 'שירי ארץ ישראל' בעריכת אברהם צבי אידלסון, שהופקה בגרמניה על ידי חברת פולידור.
ברבות הזמן הפך השיר לסמל ציוני מובהק והוא מושר בכינוסים ציוניים שונים, ובכללם מדי שנה בטקס הדלקת המשואות בהר הרצל בערב יום העצמאות.
השיר הופיע מספר פעמים במערכון הנודע של תוכנית הטלוויזיה לול - העלייה לארץ.
כלבו שוקן
כלבו שוקן (בגרמנית Kaufhaus Schocken) הייתה רשת חנויות כלבו שהקים והפעיל שלמה זלמן שוקן בגרמניה טרם עליית הנאצים לשלטון. ב-1901 הרחיב שוקן את "בית-מסחר האחים אורי" (Warenhaus Ury Gebrüder) בלייפציג, שהייתה שייכת למשפחה שאחיו שמעון התחתן בה, בכך שפתח חנות נוספת בצוויקאו. ב-1907 נרשם העסק בשם "י. שוקן ובניו" והתרחב כך שב-1930 כבר היו 20 סניפים והרשת הייתה רשת החנויות הרביעית בגודלה בגרמניה. אחרי מות אחיו ב-1929 היה שלמה זלמן שוקן הבעלים היחיד של הרשת.
החנויות המפורסמות ביותר של הרשת היו אלו שנבנו בנירנברג (1925-26), שטוטגרט (1926-28) וקמניץ (1927-30), כולן עבודות של האדריכל היהודי אריך מנדלסון. כל השלוש הן אבני-דרך בתולדות האדריכלות המודרנית.
החנות המפורסמת ביותר הייתה בשטוטגרט. היא נבנתה מבטון ולבנים והייתה דוגמה טובה לשילובה של אדריכלות מודרנית בהקשר עירוני. שם היא עמדה מול מגדל העיתון "טאגבלאט", גם הוא מבנה בסגנון הבינלאומי, כך שנוצר שם מתחם מרשים של אדריכלות מודרנית (בקרבת מקום עומד גם בית הולדתו של הפילוסוף הגל). במלחמה כמעט ולא ניזוק המבנה, אבל ב־1960 החליטה עיריית שטוטגרט להרוס אותו על אף מחאות ברחבי העולם, וכיום עומד במקומו סניף "קאופהוף". החנות בקמניץ עומדת עדיין על תילה. ב-2014 הוקם במבנה מוזיאון המציג תערוכות מההיסטוריה הגרמנית ותערוכה קבועה על חייו ופועלו של שוקן.
יחידת הבט
יחידת הבט (ראשי תיבות של "הדרכה באמצעות טכנולוגיה") היא יחידת פיתוח ההדרכה של מפקדת זרוע היבשה. היחידה היא חלק ממחלקת תורה והדרכה של הזרוע. כוח האדם ביחידה מורכב מחיילים, מאזרחים עובדי צה"ל ומאזרחים. היחידה ממוקמת בבסיס צריפין (מחנה ידין).
היסטוריה
יחידת הבט הוקמה בשנת 2000, לאחר איחוד של מדור הדב"ם (הדרכה באמצעות מחשב) ויחידת ההסרטה של זרוע היבשה. תחילה מוקמה היחידה באחד מהבסיסים במחנות גלילות ובשנת 2001 עברה לצריפין (מחנה ידין).
ייעוד היחידה
הייעוד של יחידת הבט הוא טיוב איכות ההדרכה בצה"ל, באמצעות פיתוח אמצעי הדרכה מתוקשבים, מבוססי טכנולוגיה.
היחידה מפתחת הדרכה בתחומי האימונים, ההכשרות, קליטת אמצעי לחימה, השתלמויות, למידה מבצעית ושחזור אירועי בטיחות, בהתאם לנדרש ביחידות זרוע היבשה וביחידות נוספות. בנוסף, משמשת היחידה סמכות מקצועית להכשרת מפיקי וידאו צבאיים.
היחידה מפתחת את המוצרים על פי מודל ADDIE, המורכב מחמישה שלבים: ניתוח ואפיון הבעיה, תכנון הפתרון, פיתוח תסריט, יישום והערכה.
מבנה היחידה
היחידה פועלת בארבעה תחומים כאשר בראש כל תחום עומד ראש תחום האחראי על ניהול, שליטה ובקרת איכות:
נענע קרחת
נענע קרחת (שם מדעי: Mentha spicata, באנגלית Spearmint, ידועה גם במטבח הים תיכוני כנענע ללא פירוט) הוא מין של נענע הצומח בר ברחבי אירופה ואסיה והתאקלם כצמח תרבות בצפון אפריקה והמזרח התיכון. הוא משמש לתבלין, כתוספת למשקאות חמים וכחומר טעם וריח לתעשיית התמרוקים והמזון. השם האנגלי Spearmint (בתרגום חופשי: נענע החנית) מתאר את הקצוות המחודדים של העלה.
מאפיינים
נענע קרחת היא צמח בעל שורשים מעובים המתפשטים במהירות תחת פני הקרקע ומוציאים גבעולים מעל לפני הקרקע, בדומה למיני נענע אחרים. הגבעולים באורך 30–100 ס"מ, וחלק מהזנים שעירים וחלקים. התפרחות חרוטיות, בגוון ורוד או לבן, באורך של כ-3 ס"מ. העלים מחודדים בעלי שפה משוננת וגוון ירוק בהיר.
הנענע מתרבה היטב מגבעולים וכן משורשים, ויכולה להשתלט על אזור גדול. היא מותאמת לאקלים ממוזג וסביבות לחות, עם שמש מלאה או חצי צל.
העלים מכילים שמן אתרי המשמש בתעשיית התמרוקים והבשמים. השמן של עלי הנענע הקרחת מכיל משמעותית פחות מנתול מנענע חריפה, ומנגד מכיל כמויות לא מבוטלות של לימונן (החומר הדומיננטי בגרידת הדרים).
מיני כלאיים
נענע קירחת היא אחת מהאבות של מיני כלאיים שונים של נענע, בין השאר נענע חריפה (שהיא כלאיים של נענע קרחת ונענת מים), נענת תפוח (שהיא כלאיים של נענע קרחת ונענע ריחנית) ונענת זנגוויל (שהיא כלאיים של נענע קרחת ו-Mentha arvensis). כל מיני הכלאיים הם עקרים ואינם מתרבים מזרעים, אלא רק מייחורים.
שימוש במטבח
נענע קרחת היא חלק ממתכון לתה מרוקאי, ומשמשת כחלק ממתכון קוקטייל המינט ג'וליפ הפופולרי בדרום ארצות הברית. הנענע הקרחת לרוב מתבלת את הסוויט טי, תה קר ומתוק המוגש כחלק ממטבח דרום ארצות הברית.
ויימאר
וַיימאר (בגרמנית: Weimar) היא עיר במדינת תורינגיה שבגרמניה. העיר נתנה את שמה לאחת התקופות החשובות בתולדות גרמניה, תקופת רפובליקת ויימאר.
בשנת 2015 מנתה אוכלוסייתה 64,000 איש.
היסטוריה
המסמכים הראשונים בהם מוזכר השם ויימאר הם משנת 899 לספירה, ומשנה זו יושבה העיר באופן רצוף.
ויימאר היא אחד מאתרי התרבות הידועים באירופה. העיר הייתה ביתם של ענקי תרבות כיוהאן סבסטיאן באך, פרידריך שילר, יוהאן גוטפריד הרדר ויוהאן וולפגנג פון גתה. מאז אמצע המאה ה-18, עת בחר בה גתה למגוריו, הייתה ויימאר מוקד עלייה לרגל של האינטליגנציה הגרמנית. ניתן למצוא בה את קבריהם של גתה, פרידריך ניטשה, שילר ורבים אחרים, כמו גם את הארכיונים הפרטיים של גתה ושילר.
התקופה שבין 1918 ו-1933 נקראת "רפובליקת ויימאר", זאת מכיוון שחוקת הרפובליקה נוסחה בעיר זאת. עיר הבירה ברלין נחשבה למסוכנת מדי, לאור מרידת ה"ספרטקיסטים", אנשי השמאל הקיצוני, ברחובותיה ב-1918. מסיבה זו בחרה האספה הלאומית להתכנס בוויימאר, ולקבל שם את החוקה.
מתום מלחמת העולם השנייה ועד איחוד גרמניה מחדש השתייכה ויימאר לגרמניה המזרחית.
ב-1991 נערך בוויימאר מפגש שרי החוץ של המדינות גרמניה, פולין וצרפת, בו נוסד "משולש ויימאר", שנועד לסייע לתהליך יציאתה של פולין מהשלטון הקומוניסטי. נציגי המדינות ממשיכים להיפגש בכינוסי משולש ויימאר בערך מדי שנה, בכל פעם בעיר אחרת באחת משלוש המדינות. באחד המפגשים ב-2011 הוחלט על הקמת יחידת חיילים בשם "לוחמי ויימאר", שתהיה מוכנה לפריסה באזורי משבר בעולם החל מ-2013.
תרבות
מאז אמצע המאה ה-19 שכן בוויימאר ארכיון ליצירות מוזיקליות. בוויימאר התקיים מדי שנה פסטיבל מוזיקה, שלשמו הוזמנו יצירות אצל מלחיני התקופה. לכל יצירה שהוזמנה ובוצעה בפסטיבל נשמרו בארכיון הן הפרטיטורה והן ההתכתבות הנוגעת להזמנה ולביצוע. באופן כזה נאצרו בארכיון אלפי יצירות, הן מוכרות והן נדירות. מנהל הפסטיבל האחרון, בשנת 1934, היה ריכרד שטראוס. השלטון הנאצי סגר את הפסטיבל והורה לחסל את הארכיון, אך האחראים עליו העבירו אותו לגניזה במחבוא בשטח שבו הוקם בשנים הבאות מחנה הריכוז בוכנוואלד. לאחר הקמת המחנה, נשלחו אליו יהודים מגרמניה ומארצות אחרות, כמו הולנד וצ'כוסלובקיה, ופרטיטורות וכתבי יד של יצירות מוזיקליות שנמצאו בכליהם הועברו גם הם לארכיון. בהם פרטיטורה של ברוקנר.
אתרים
ויימאר הייתה מוקד לתנועה האדריכלית באוהאוס. בעיר מצויים גלריות אמנות, מוזיאונים, התיאטרון הלאומי הגרמני ואוניברסיטת הבאוהאוס. במסגרת שנת ה-100 לבאוהאוס, חודשו מבנים רבים בקשורים למוסד המיתולוגי שנפתח לראשונה בוויימאר, בהם בית על ההורן שנבנה על ידי מורי ותלמידי הבאוהאוס ב-1923.
שני אתרי מורשת עולמית הוכרזו על ידי ארגון אונסק"ו בוויימאר. הראשון: אתרי הבאוהאוס בוויימאר (במשותף עם דסאו וברנאו שליד ברלין) בשנת 1996, והשני ויימאר הקלאסית בשנת 1998. בנוסף, הכריז האיחוד האירופי על העיר כ"בירת התרבות של אירופה" לשנת 1999.
בעיר ממוקמת ספריית הדוכסית אנה אמליה, המאחסנת אוסף נרחב של ספרות גרמנית ומסמכים היסטוריים.
אביהו
{{פירושונים|
ראו גם
}}
הראלד הלפגוט
הראלד אנדרס הלפגוט (בספרדית: Harald Andrés Helfgott; נולד ב-25 בנובמבר 1977) הוא מתמטיקאי פרואני-צרפתי, חוקר תורת המספרים ותחומים סמוכים. חוקר במכון למחקר מתמטי IMJ-PRG בפריז ופרופסור באוניברסיטת גטינגן.
ביוגרפיה
הראלד הלפגוט נולד ב-1977 בלימה, בירת פרו. בשנת 1998 קיבל תואר ראשון (בהצטיינות יתרה) מאוניברסיטת ברנדייס. ב-2003 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת פרינסטון, על עבודה בהנחיית Henryk Iwaniec ופיטר סרנק, שכותרתה "Root Numbers and the Parity Problem". בשנים 2003–2004 היה באוניברסיטת ייל במשרת פוסט-דוקטורט, ובשני 2004–2006 היה בפוסט-דוקטורט באוניברסיטת מונטריאול.
בשנים 2006–2009 היה מרצה ואחר כך מרצה בכיר באוניברסיטת בריסטול. בשנת 2010 מונה לחוקר במכון למחקר מתמטי IMJ-PRG, ובשנת 2015 מונה במקביל לפרופסור באוניברסיטת גטינגן.
בשנים 2012 ו-2013 הוכיח את השערת גולדבך החלשה בשלושה מאמרים. ההוכחה התבססה בין היתר על חישוב שביצע יחד עם דוד פלאט. שני המאמרים הראשונים הוקדשו לשיפור החסמים הנחוצים להוכחה. שיפור החסמים התאפשר בין היתר בזכות בדיקה ממוחשבת של השערת רימן המוכללת (עבור מספר סופי של פונקציות זטא) עד לגובה מסוים במישור המרוכב. בשנת 2013 בדקו הלפגוט ופלאט את תקפותה של השערת גולדבך החלשה עד 10^{30}. הם השתמשו בשיטה דומה לשיטתו של Saouter לבדיקה של השערת גולדבך החלשה עד 10^{20}. במאמר האחרון הוכיח הלפגוט את ההשערה למספרים גדולים מ-10^{29} ללא הנחת השערת רימן המוכללת, ובכך סגר את השערת גולדבך באופן מלא. בנספח למאמר זה מתאר הלפגוט שיטה נוספת לבדיקת ההשערה עד 10^{27}. שיטה זו התבססה על מאמר חישובי אחר של פלאט שנכתב באותו הזמן.
בשנת 2017 גילה טעות בהוכחתו של לסלו בבאי משנת 2015 לבעיית הגרפים האיזומורפיים, ובבאי תיקן את הטעות.
החזית הסנדיניסטית
החזית הסנדיניסטית לשחרור לאומי (בספרדית: Frente Sandinista de Liberación Nacional או בראשי תיבות FSLN) היא מפלגת שמאל בניקרגואה. ראשיתה בתנועה פוליטית מהפכנית שהובילה את ההתנגדות למשטר סומוסה והחזיקה בשלטון בשנים 1979–1990. התנועה נקראת על שם המהפכן אוגוסטו ססאר סנדינו (Sandino), ממנהיגי המרד הלאומי נגד הנוכחות הצבאית האמריקנית בניקרגואה, שנרצח בידי מתנקש ב-1934.
מאבק בשלטון סומוסה
החזית הוקמה ב-1961 במטרה להילחם בשלטונה הדיקטטורי המושחת של משפחת סומוסה. בין המייסדים היו גם סוכני הק.ג.ב., אשר פעלו בשנות השישים במטרה לרתום את המאבק הלאומי של עמי אמריקה הלטינית לטובת ברית המועצות. אחרי שורה ארוכה של תבוסות ומפלות מידי המשמר הלאומי של סומוסה, התארגנו הסנדיניסטים מחדש בסיוע קובה בשנות השבעים.
ב-23 בדצמבר 1972 פקדה את ניקרגואה רעידת אדמה אשר החריבה כ-80% משטח הבירה מנגואה, הפילה כ-10,000 חללים והותירה כ-50,000 חסרי בית. חיילי המשמר הלאומי בזזו את חבילות הסיוע הבינלאומי שזרמו למדינה ואנסטסיו סומוסה דביילה, האחרון לבני סומוסה ששלט בניקרגואה, החרים עשרות מיליוני דולרים מכספי הסיוע לעצמו. רעידת האדמה ואופן טיפול המשטר בה הביאו למחאה גלויה וקריאה לסיום הדיקטטורה. על אף מחאה זו הכריז סומוסה על עצמו כמנצח בבחירות לנשיאות בשנת 1974, אולם הפעם התעוררה האופוזיציה בעוצמה שטרם נראתה כמותה בניקרגואה.
החזית הסנדיניסטית זכתה לתמיכה חסרת תקדים, אשר עודדה אותה לצאת למבצע חטיפה נועז ב-27 בדצמבר 1974. ביום זה כמה "סנדיניסטים", כפי שכונו חברי "החזית", פשטו על מסיבה פרטית במנגואה ולקחו כ-40 איש כבני ערובה, ביניהם קרובי משפחה של סומוסה וכמה מאנשי המשטר. בתמורה לשחרורם דרשו החוטפים כופר בסך מיליון דולר; שחרור של 14 מחבריהם שהיו כלואים בידי המשטר; מעבר חופשי לאסירים המשוחררים ולחטופים להוואנה שבקובה. בתיווכו של הארכי-הגמון של ניקרגואה הסכימה הממשלה לתנאי החוטפים. משבר החטופים העלה את קרנה של "החזית" וסימן את דרך הטרור כאמצעי השחרור היעיל מעול הדיקטטורה, אולם גם גררה גל דיכוי אלים מצד המשטר שחש מושפל. בשנים הבאות החל כוחו של המשטר להתערער וכוחות האופוזיציה התחזקו.
בחודש ינואר 1978 פרסם העיתונאי מתנגד המשטר פדרו חואקין צ'מורו (Chamorro) סדרת מאמרים תחת הכותרת "כרוניקות הערפד", בהן הוכיח את משטר סומוסה על שחיתותו. בתגובה למאמריו נרצח צ'מורו ב-10 בינואר בידי המשטר, ורציחתו עוררה גל הפגנות במנגואה ובשאר חלקי ניקרגואה. האליטה לא הייתה יכולה להתעלם מהרצח של אחד מבני המשפחות העתיקות והמכובדות בניקרגואה, כפי שהיו יכולים להעלים עין משנות הדיכוי את האוכלוסייה הכפרית והאינדיאנית, ורבים הבינו כי אם איש כצ'מורו אינו בטוח בפני המשטר - חייו של איש אינם מובטחים לו.
ביום ה-22 באוגוסט 1978, הסתערו 25 סנדיניסטים על ארמון הנשיאות ולקחו כ-2,000 עובדים ממשלתיים כבני ערובה. שוב דרשו החוטפים סכומי עתק, שחרור 59 מחבריהם ומעבר בטוח, לפנמה, ודרישותיהם נענו. ב-8 בספטמבר פתחו הסנדיניסטים במתקפה מתואמת בחמש ערים שונות. סומוסה הפעיל את חיל האוויר כנגד מרכזי המרידה ובמבצע טיהור דקדקני מצד הצבא נהרגו כ-5,000 איש. ניקרגואה הייתה על סיפה של מלחמת אזרחים.
ביוני 1979 קראה החזית לשביתה כללית שהחלה ב-8 ביוני. קרבות רחוב במנגואה נמשכו כחודש ימים. סומוסה נסוג לבונקר שבארמונו והורה על מתקפה אווירית וארטילרית ללא כל התייחסות לחיי אזרחים. המתקפה האכזרית הרסה את העיר כמעט עד ליסוד. ב-16 ביולי 1979 הסכים סומוסה להתפטר ולצאת לגלות, ולמחרת היום עזב את ניקרגואה. ב-18 ביולי נכנסו הסנדיניסטים המנצחים בשערי מנגואה והקימו ממשלה זמנית.
המהפכה הסנדיניסטית והמאבק בקונטראס
על אף האיום המתמיד על יציבות המשטר הצליחו הסנדיניסטים לשפר את איכות החיים במדינה, מגמה שבאה לידי ביטוי, למשל, בעליית אחוז יודעי הקרוא וכתוב במדינה, וכן עלייה בתוחלת החיים. בשנת 1984 קיימה הממשלה הזמנית בחירות חופשיות בליווי משקיפים בינלאומיים, כפי שהבטיחה, ומועמד המפלגה, דניאל אורטגה (Ortega), זכה ל-67% מקולות הבוחרים. חלק ממפלגות האופוזיציה החרימו את הבחירות. שנתיים לאחר מכן, בשנת 1986, הצליחו הסנדיניסטים להדוף את צבא שכירי החרב של מתנגדי השלטון.
אולם הצלחה צבאית ופוליטית זו לא השיבה את המתונים לחיק המשטר המרקסיסטי. כלכלת המדינה הייתה בכי רע, ובשנת 1988 הגיע האינפלציה לכדי 14,000%, מה שפגע בעיקר בפועלים קשיי היום. סופת הוריקן פגעה בניקרגואה והקשתה על מאמצי ההתאוששות, וכך גם עלויות המלחמה שניהלה ניקרגואה מזה כמחצית העשור האמברגו האמריקאי הקשה גם הוא על היחלצות מהמצב. הממשלה המרקסיסטית התייחסה בנאיביות מסוימת לשאלה האתנית במדינה, בצפותה כי האינדיאנים יטמעו לתוך החברה הסוציאליסטית, כפי שקבעה הדוקטרינה האירופוצנטרית. אולם מאמצי המודרניזציה הכפויים של הממשלה כלפי בני המיסקיטו (Miskito) הביאו להגירה של כ-15,000 ביניהם להונדורס הסמוכה, ורבים מהם הצטרפו לכוחות שלחמו כנגד המשטר.
בבחירות 1990 הפסידה החזית, ומועמדת האופוזיציה, ויולטה צ'מורו (אלמנתו של פדרו חואקין צ'מורו) זכתה ב-54% מהקולות. על אף כוחם הצבאי קיבלו דניאל אורטגה והסנדיניסטים את תוצאות הבחירות. המהפכה הסנדיניסטית באה על סיומה.
לאחר אובדן השלטון
לאחר 1990 הפכה התנועה הסנדיניסטית למפלגה פוליטית שמאלית רגילה, ללא מאפיינים מהפכניים, תחת הנהגתו של דניאל אורטגה. מהלכיה הפוליטיים של המפלגה, ובהם שיתוף פעולה עם יריבים פוליטיים מושבעים מן הימין בתקופת משטרו של אנריקה בולאניוס, עוררו את זעמם של רבים מן המהפכנים הוותיקים, דוגמת הרטי לוויטס, ומן המפלגה התפצלו תנועות פוליטיות קטנות, שטענו שהן ממשיכות-דרכה האידאולוגיות האמיתיות של החזית. המפלגה נותרה באופוזיציה ומועמדה לנשיאות, אורטגה, הפסיד שוב בבחירות ב-1996 ו-2001 למועמדים מן הימין והמרכז. בבחירות 2006 ניצח אורטגה והחזית חזרה לשלטון בניקרגואה, כמפלגה דמוקרטית. אורטגה שב וניצח בבחירות ב-2011 ו-2016.
סמל פקיסטן
סמל פקיסטן אומץ בשנת 1954 לאחר שאושר על ידי הממשלת פקיסטן. הסמל בדרך כלל צבוע בירוק, אשר מייצג את הרוב האיסלאמי בפקיסטן (הצבע הירוק מזוהה עם דת האסלאם), בדומה לסהר ולכוכב בראש.
עטרת הפרחים סביב המגן מייצגת את ההיסטוריה של פקיסטן, שכן העטרה היא סמל מוגולי.
לבסוף, המגילה בתחתית הסמל כוללת את המוטו הלאומי בשפת אורדו. המוטו הוא אמרה של מוחמד עלי ג'ינה (המושל הראשון של פקיסטן והעומד בראש "הליגה המוסלמית" שהייתה אחראית להקמתה של המדינה) וכתוב בו, מימין לשמאל: "אימאן, אֶתֶהאד, נַזְם" שמשמעו "אמונה, אחדות, משמעת".
ג'ון סאליבן
ג'ון לורנס סאליבן (באנגלית John Lawrence Sullivan, 12 באוקטובר 1858 - 2 בפברואר 1918), המכונה גם "הנער החזק מבוסטון", היה, בשנים 1881 עד 1892, אחרון אלופי העולם באיגרוף במשקל כבד בעידן התחרויות באגרוף חשוף, ואלוף העולם הראשון באיגרוף במשקל כבד בעידן עטוי הכפפות. סאליבן נחשב לראשון הספורטאים-כוכבים בתרבות האמריקנית ולספורטאי הראשון שהרוויח יותר ממיליון דולר בקריירה הספורטיבית שלו.
חייו
סאליבן נולד למשפחת מהגרים אירית בפרוור של בוסטון, מסצ'וסטס. בצעירותו הרבה להסתבך עם החוק ונעצר מספר פעמים בידי המשטרה באשמת השתתפות בקטטות תמורת תשלום, במהלך סיורי הופעות שערך בירידים פתוחים לקהל. בשנים 1883–1884 ערך סאליבן מסע תחרויות ברחבי ארצות הברית עם חמישה מתאגרפים נוספים, אשר במהלכו הזמין מתמודדים מן הקהל להילחם נגדו תמורת תשלום. בתקופה זו של 238 ימים ערך סאליבן 195 קרבות איגרוף ב-136 ערים שונות במדינה.
בשנת 1887 הוענקה לו בבוסטון חגורת "אלוף האלופים" לאחר שהשיג בשנת 1882 ניצחונות על אלוף העולם המכהן פדי ראיין (Paddy Ryan) ואחרים. בשנת 1888 השיג ניצחון גם על המתאגרף הבריטי צ'ארלי מיצ'ל (Charley Mitchell) בקרב שנערך בצרפת בניגוד לחוק המקומי.
ב-1889 ערך סאליבן את הקרב האחרון בהיסטוריה באגרופים חשופים מול ג'ק קילראין (Jake Kilrain) אשר בו ניצח בנוק אאוט לאחר 75 סיבובים. הייתה זו ככל הנראה תחרות הספורט הראשונה בהיסטוריה אשר זכתה לכיסוי עיתונאי מאסיבי בתפוצה ארצית. העיתונות ערכה מסע של קידום מכירות לפני הקרב, כולל כתבות רקע וחישובי הסתברויות לסיכויי הניצחון של המתמודדים.
סיום הקריירה ופרישה
לאחר קרב זה לא התמודד סאליבן בתחרויות אגרוף במשך ארבע השנים הבאות. בשנת 1892 קיים קרב הגנה על התואר מול ג'ים קורבט (Jim Corbett) הצעיר. קורבט ניצח לאחר 21 סיבובים לאחר שהפגין כושר גופני וטכניקה עדיפה על זו של סאליבן, והוכתר כאלוף העולם באיגרוף במשקל כבד.
במשך 12 השנים הבאות המשיך סאליבן להתאגרף תמורת תשלום באירועים ציבוריים שונים. הקרב האחרון שלו התקיים בשנת 1905 מול ג'ים מק'קורמיק (Jim McCormick). בשנים שלאחר פרישתו מאיגרוף הופיע כשחקן, נואם, ופרשן ספורט.
במהלך הקריירה המקצוענית שלו ערך סאליבן 41 קרבות והשיג 38 ניצחונות מהם 32 בנוק אאוט, קרב אחד הסתיים בתיקו, ובקרב אחד, שהיה האחרון שלו כמקצוען, נחל הפסד. בסך הכל קיים סאליבן בחייו מאות רבות של קרבות איגרוף ובהם השיג יותר מ-450 ניצחונות.