cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קלמן מיקש
גורל המכתבים
אחרי מותו של מיקש המכתבים הגיעו לידי אישטוואן הורבאט (מת ב-1799 ברודוסטו), המשרת של הסופר שהיה קשיש מופלג. שלושים שנה אחרי מותו של מיקש הוא העביר אותם להונגרי בשם מסארוש, שעבד בשירותו של סלים פאשה, לימים הסולטאן סלים השלישי. בעת ביקור בווינה, מסר מסארוש את כרך המכתבים להיסטוריון של האמנות והעורך דמטר גרג (Demeter Görög) שקלט את ערכם של כתבי היד. מכיוון שגרג היה מודע כי בגלל נוקשות הצנזורה לא היו סיכויים להוצאתם לאור של המכתבים בבירת האימפריה ההבסבורגית העביר אותם לאישטוואן קולצ'אר, (1828-1760), סופר ומורה לספרות הונגרית שפעל בעיר סומבטהיי. אולם גם בהונגריה לא יכלו לפרסם את היצירה ללא בדיקה של הצנזורים. קולצ'אר פנה לכומר הישועי מתיאס ריטאלר שהיה צנזור בעיר בודה. ריטאלר נהג בנדיבות רבה וב-10 ביולי 1792 אישר את הדפסת המכתבים. הכותרת המקורית " סיפורם של הנסיך פרנץ ראקוצי ושל ההונגרים האחרים שחיו איתו בגלות" (Rákóczi Ferenc fejedelemnek és a vele bujdosó magyaroknak történetei'') הוחלף, ייתכן לבקשת הצנזור, ל"מכתבים מטורקיה". היצירה הוצאה לאור בפברואר 1794 בבית ההוצאה של אנטון יוזף זיס בסומבטהיי. זכויות הפרסום שויכו לקולצ'אר. אחרי מותו של קולצ'אר הן עברו לידי יורשו, פרנץ טולדי. ב-1867 מכר טולדי את הזכויות לארכיבישוף של העיר אגר, בלה ברטקוביץ'. הוא הפקיד את כתבי היד בספרייה של הארכיבישופות אגר, בה נמצאים עד היום. מאז הוצאו לאור במהדורות רבות. מיקש תיבל את מכתביו בקוריוזים ופרטים מסקרנים ממקורות מגוונים:החל מכתבי הקודש ("ביבליה") דרך ספרות הרנסאנס (בוקאצ'ו, מתאו בנדלו, מרגריט מנווארה) ועד לספרות הצרפתית בת זמנו. סגנונו מתאפיין בקלילות, שובבות, עדינות, בהירות, הומור ואירוניה, דומה לשיחות הסלונים בתקופתו. לפי אנטאל סרב מכתביו של קלמן מיקש "חנכו פרק חדש בתולדות הנשמה בספרות ההונגרית: אחרי הנפשות הקשוחות באמונתם הדתית ובמעשי הגבורה, הוא פתח את עידן האנושיות"
תרגומיו
מיקש תרגם טקסטים מצרפתית בששת אלפים דפים בכתב יד, מתוכם שנים עשר ספרים תורגמו בין השנים 1720–1754. מדובר בספרים שדנו בעיקר בנושאי דת ותולדות הכנסייה ושמיקש הכיר אותם מקריאה קודמת או שאל אותם בספרייתו של הנסיך ראקוצי. הוא היה קפדן מאוד בעבודת התרגום מן הטקסטים הקלאסיים הצרפתיים ובעיניו ערכם עלה על זה של המכתבים, שזיכו אותו בהערכת הדורות הבאים. דאג לחזור עת התרגומים ולשפר את סגנונם ואת בחירת המלים. יוצא מן הכלל מבחינה זו היה אוסף הסיפורים הקצרים של מאדאם דה גומז Journées amusantes, (ימים משעשעים) אותם עיבד תוך העברת עלילתם לנופי טרנסילבניה רשימת תרגומים: Instruction de la jeunesse en la piété, tirée de l’Écriture sainte et des saints Pères Epitres et évangiles avec des Explications par demandes et par Réponses ; pour tous les dimanches, les principales festes de- I'année...1741 Az Épistoláknak és Az Evangéliumoknak Esztendő által valo vasárnapokra és leg fővebb Innepekre rendeltetett, Kérdésekkel és Feleletekkel valo Magyarázattya Catechismus Formájára valo közönséges Oktatások, A Mellyek rövideden két szakaszban meg magyaráztatnak, a Szent Irásokbol (1744) Mulatságos napok - עיבוד לפי שמונה כרכי סיפורים קצרים (1745) A Keresztnek királyi úttya (1747) (דרך המלך של הצלב) Pensées Chrétiennes Tirées De L'Écriture Sainte Et Des Saints Pères (1728) Keresztényi Gondolatok, Mellyek a Szent Irásokbol és a Szent Atyák irásirbol vannak ki szedegetve. Az idő Jóll el Töltésének Módgya Minden féle rendben (1751) Traité de la paresse ou l'art de bien employer le temps,
קישורים חיצוניים
Lóránt Czigány: A History of Hungarian Literature: From the Earliest Times to the mid-1970’s, Clarendon Press, 1984
JS Izumo
JS Izumo (DDH-183) היא נושאת מסוקים יפנית (נקראת ביפן באופן רשמי: いずも型護衛艦, תרגום: "משחתת מסוקים מסוג איזומו"). היא ספינת הדגל של סדרת נושאות המסוקים Izumo בכוחות חיל ההגנה הימיים של יפן (ה-MSDF).
הספינה מסוגלת לשאת עד 28 כלי טיס, אולם בתכנון הנוכחי היא נושאת 7 מסוקי ASW ו-2 SAR. עבור משימות אחרות היא יכולה לשאת 400 חיילים ו-50 משאיות או כמות מקבילה של ציוד. על הסיפון 5 מנחתים המאפשרים פעילות מקבילה של נחיתות או המראות. מערכת ההגנה שלה כוללת 2 פלנקס (Phalanx CIWS) ו-2 יחידות טילים נגד מטוסים מסוג RIM-116 (SeaRam)
משחתות מסוגה תוכננו במקור להחליף את שתי הספינות מסוג Shirane, אשר תוכננו לצאת מהמערך בשנת 2014.
בניית הספינה הראשונה החלה בשנת 2011 ביוקוהאמה, במימון של 113.9 מיליארד ין (כ 1.5 מיליארד דולר).
הספינה, הגדולה ביותר של יפן מאז מלחמת העולם השנייה, נכנסה לשירות פעיל במרץ 2015.
שפת הסימנים של כפר קאסם
שפת הסימנים של כפר קאסם היא שפת סימנים המסומנת בכפר קאסם בישראל. השפה נמצאת בתהליך תיעוד, בעיקר במעבדה לשפות סימנים באוניברסיטת חיפה. כפר קאסם מאופיין באחוז גבוה יחסית של אנשים בעלי לקות שמיעה, וככל הנראה, שפת הסימנים שלהם התפתחה מאליה במהלך השנים, גם אם ספגה השפעות משפת הסימנים הישראלית ומשפות סימנים מקומיות מהאזור.
חוות החופש (סדרת רשת)
חוות החופש היא סדרת רשת של היוצרת טליה פינקל עבור כאן דיגיטל על חוות המקלט לבעלי חיים "חוות החופש" שבמושב עולש. הסדרה עוסקת בסיפורי חיים של מתנדבים בחוות החופש המטפלים בבעלי חיים שניצלו מתעשיית המזון.
הסדרה עוקבת אחר קשרים יוצאי דופן שנוצרו בין בעלי החיים לבין המתנדבים שמטפלים בהם. החיבור והקשר המרפא בין כאבם של הדיירים לבין כאב המתנדבים יוצר פסיפס אוניברסלי של אחדות בין אדם לחיה. בכל פרק ופרק יש סיפור על ההתנדבות בחווה המייצרת מערכות יחסים יוצאות דופן, המכילות רגעים קומיים וטרגיים, התמודדות מול כאבי גוף ונפש לצד שמחה, הומור, אופטימיות ואהבה.
הבמאית תיעדה את החווה והקמתה לאורך שנים מ-2014 כשעדית רומנו ומיטל בן ארי, היו בשלבי הרעיון הראשוניים, והחווה עצמה הוקמה באוקטובר 2016. מאז המשיכה פינקל לתעד את החווה באופן עצמאי. ב-2020 יצאה לאור סדרת רשת בת שישה פרקים בני 8–10 דקות כל אחד. בחודש עלייתה לאוויר צפו בסדרה כמיליון וחצי צופים בפלטפורמות השונות. הסדרה משודרת גם באתר כאן. הסדרה זכתה בין היתר במקום ראשון בקטגוריית unscripted בפסטיבל SeriesFest, סדרת הרשת הטובה ביותר ביוני 2021 בפסטיבל CIFF, ניצחה סדרות עלילתיות וזכתה בתואר "סדרת הרשת הטובה ביותר" ב-Paris Art and Movie Awards, וב-DeadCenter Film Festival באוקלהומה.
תוכן
הסדרה מתרכזת במספר מתנדבים בחווה, ובקשרים שנוצרים בין מתנדב לבין בעל חיים דייר בחווה, המתחבר אליהם באלמנטים מסיפור חייהם:
הלמה של סטרבנץ
בחישובי נקודה צפה, הלמה של סטרבנץ (באנגלית: Sterbenz' lemma) היא משפט שנותן את התנאים בהם חישוב הפרש של נקודה צפה מחושב באופן מדויק. היא נקראת על שם פט ה. סטרבנץ, שפרסם אותה כמשפט 4.3.1 בספרו Floating Point Computation בשנת 1974.
הלמה של סטרבנץ טוענת שעבור מערכת מספרים של נקודה צפה עם מספרים תת-נורמליים, כגון IEEE 754 binary64, אם y, x הם מספרי נקודה צפה כך שמתקיים:
אז המספר x - y גם הוא מספר נקודה צפה. ולכן, חישוב ההפרש מתבצע באופן מדויק.
קשר לביטול הרסני
ניתן להשוות בין הלמה של סטרבנץ לבין ביטול הרסני: הלמה של סטרבנץ טוענת כי אם y, x הן מספרי נקודה צפה מספיק קרובים, אז ההפרש ביניהם מחושב באופן מדויק, ללא צורך בעיגול:.
התופעה של ביטול הרסני היא שאם \tilde x, \tilde y הם ערכים משוערכים למספרים האמיתיים x, y בהתאמה. בין אם השגיאה בחישובם מופיע מעיגול קודם או מקיטום, השגיאה המתקבלת בחישוב ההפרש בין המספרים המשוערכים היא הפוכה בפרופורציה להפרש המדויק x - y. ולכן, אם הערכים קרובים מאוד, השגיאה של החישוב המשוערך גדולה מאוד.
במילים אחרות, הלמה של סטרבנץ מראה שחישוב חיסור של נקודות צפה קרובות היא מדויקת, אך התוצאה המתקבלת היא בעלת שגיאה גדולה.
שימוש באנליזה נומרית
הלמה של סטרבנץ היא חשובה להוכחת תיאוריות על גבול עליון באלגוריתמים של נקודה צפה. בתור דוגמה, נוסחת הרון לחישוב שטח של משולש עם צלעות a, b, c היא:
כאשר היא מחצית ההיקף. אם נשתמש בנוסחה הזאת בחישובי נקודה צפה, היא עשויה לתת תוצאות בעלות שגיאה גדולה עבור משולשים צרים. לעומת זאת, עבור הנוסחה החלופית:
נוכל להוכיח, בעזרת הלמה של סטרבנץ, שהיא בעלת שגיאה קדמית נמוכה לכל קלט אפשרי.
ג'יילן נאוול
ג'יילן קלינטון אנדרו נאוול (באנגלית: Jaylen Clinton Andrew Nowell; נולד ב-9 ביולי 1999) הוא כדורסלן אמריקאי, שמשחק בקבוצת מינסוטה טימברוולבס מליגת ה-NBA, בעמדת הקלע.
קריירת משחק מקצועית
בדראפט ה-NBA 2019 נבחר נאוול על ידי מינסוטה טימברוולבס, בבחירה ה-43. לאורך עונת הרוקי שלו קלע נאוול 3.8 נקודות בממוצע למשחק בלבד, ב-15 המשחקים בהם שותף, אולם בעונה העוקבת הציג שיפור משמעותי ותרם 9.0 נקודות בממוצע למשחק.
קרחון היפוקרטס
קרחון היפוקרטס (באנגלית: Hippocrates Glacier) הוא קרחון בצדו המזרחי של האי ברבנט, בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
הקרחון מנקז את המדרונות הדרום-מזרחיים של הרי סטריבוג, וזורם לכיוון דרום מזרח בין הרי סלוואי ורכס גוטסאל, ונשפך אל מפרץ בול.
גילוי ומיפוי הקרחון
הקרחון מופיע לראשונה בתרשים של ממשלת ארגנטינה משנת 1953; בתרשים זה אין לו שם.
הקרחון צולם מן האוויר על ידי האנטיג אירוסרוויירס בע"מ בין השנים 1956–1957; הקרחון מופה על בסיס תצלומי אוויר אלה בשנת 1959.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הקרחון נקרא על שמו של היפוקרטס, רופא יווני שניסח את שבועת היפוקרטס.
השם ניתן, בדומה לשמות של אתרים רבים נוספים באזור, על שמו של חלוץ בתחום הרפואה.
מרכז הפיקוד הצבאי הלאומי
מרכז הפיקוד הצבאי הלאומי (באנגלית: National Military Command Center או בקיצור NMCC) הוא מרכז הפיקוד והתקשורת של הפנטגון עבור רשות הפיקוד הלאומית (כלומר, נשיא ארצות הברית ומזכיר ההגנה של ארצות הברית). המרכז מתוחזק על ידי מחלקת חיל האוויר לתמיכה לוגיסטית, תקציבית, מתקנים ומערכות של NMCC. "ה-NMCC אחראי להפצת הודעות חירום (EAMs) למרכזי בקרת שיגור טילים, צוללות גרעיניות, מטוסי סיור ומפקדים בשדה הקרב".
ייעוד
ל-NMCC שלוש משימות עיקריות, כולן משרתות את יו"ר המטות המשולבים בתפקידו כיועץ הצבאי העיקרי הן למזכיר ההגנה והן לנשיא (המכונים גם רשות הפיקוד הלאומית).
בנוסף ה-NMCC מתחזקת את הצד האמריקאי של הקו החם המפורסם של ארצות הברית-רוסיה (מה שמכונה "הטלפון האדום").
תפעול
ה-NMCC מופעל על ידי חמישה צוותים מסביב לשעון. לכל צוות יש בדרך כלל 17–20 עובדים בתפקיד המבצעים מגוון רחב של פונקציות כולל תקשורת. הצוותים מנוהלים על ידי סגן מנהל מבצעים (DDO) ועוזר סגן מנהל מבצעים (ADDO), והם מחולקים לחמישה תפקידים של קצין תורן: ה-DDO בדרך כלל בדרגת בריגדיר גנרל, וה-ADDO הוא בדרך כלל קולונל או קפטן. במקרה שהנשיא יכנס ישיבה עם יועצים כדי לדון באפשרויות לפתיחת מתקפה גרעינית, ה-DDO יהיה משתתף מרכזי בפגישה.
קלוד צ'ארלס בלוך
קלוד צ'ארלס בלוך (באנגלית: Claude Charles Bloch; 12 ביולי 1878 – 4 באוקטובר 1967) היה אדמירל בצי ארצות הברית ומפקד הפיקוד ה-14 של הצי בפרל הארבור בתקופת מלחמת העולם השנייה. הקצין היהודי הבכיר ביותר בכוחות המזוינים של ארצות הברית בעת המלחמה. על פועלו כמפקד נושאת הגייסות במלחמת העולם הראשונה עוטר בצלב הצי.
קורות חיים
בלוך נולד בוודברי שבקנטקי, בן למשפחה יהודית שהיגרה לארצות הברית מבוהמיה. ב-1895 החל ללמוד באקדמיה הימית של ארצות הברית, ב-1898, במהלך שירותו כצוער באקדמיה השתתף כימאי באוניית המערכה איווה, בקרב מפרץ סנטיאגו דה קובה שהתרחש במהלך מלחמת ארצות הברית–ספרד. ב-1900 נטל חלק בכוח החילוץ האמריקאי שנשלח לחילוץ הדיפלומטים הזרים מסין בעקבות מרד הבוקסרים. בשנים 1907 עד 1909 שירת כראש לשכתו של מפקד צי האוקיינוס השקט. בשנים 1911 עד 1913 שירת כקצין חימוש בספינת המערכה "דלאוור". ב-1914 נטל חלק בכוח האמריקאי שכבש את העיר וראקרוס במקסיקו במהלך המהפכה המקסיקנית.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה שירת כקצין ניווט של אוניית המערכה "אריזונה". ב-1918 קודם לדרגת קפטן ומונה לקברניט נושאת הגייסות "פלטסבורג" שתחת פיקודו ערכה ארבעה סבבים להובלת כוחות חיל המשלוח של ארצות הברית לאירופה. על פועלו במלחמה עוטר בעיטור צלב הצי.
בשנים 1918 עד 1921 שירת כעוזר קצין חימוש ראשי של הצי וב-1923 קודם לדרגת ריר-אדמירל ומונה לקצין החימוש הראשי. בשנים 1927 עד 1929 פיקד על אוניית המערכה מסדרת טנסי, "קליפורניה". ב-1929 סיים לימודים בקולג' ללוחמה ימית של הצי. בשנים 1932 עד 1934 פיקד על שייטת הסיירות ולאחר מכן שימש כפרקליט הראשי של הצי עד 1936 וכמפקד שייטת אוניות המערכה השנייה עד ינואר 1937. ב-1937 מונה למפקד צי אוניות המערכה.
ב-1938 מונה למפקד צי ארצות הברית (United States Fleet) ומפקד צי האוקיינוס השקט. באפריל 1940 מונה למפקד הפיקוד ה-14 של הצי שמפקדתו שכנה בפרל הארבור. בתקופת שירותו הועברה מפקדת צי האוקיינוס השקט מסן דייגו לפרל הארבור. בלוך ביקש לחזק את ההגנה על הוואי ונמל פרל הארבור אך נתקל בהתנגדות מצד האדמירל האזבנד קימל מפקד צי האוקיינוס השקט וממפקדי הצי הבכירים. לאחר המתקפה על פרל הארבור הודח קימל ובלוך נותר בתפקידו לאחר ששמו טוהר בידי ועדת החקירה של הקונגרס לאירועי המתקפה. הוא פעל לשקם את הנמל כבסיס לפעילות עתידית של הצי ובאפריל 1942 פרש מהשירות. עוד באותו שנה נקרא לחזור לצי ומונה ליושב ראש ועדת הצי לתגמול התעשייה הצבאית הימית וקודם לדרגת אדמירל (גנרל ארבע כוכבים יהודי הראשון. לאחר מספר שנים בן מוריל היה אדמירל יהודי נוסף). ב-1945 סיים את שירותו הצבאי.
בלוך נישא לאוגוסטה קנט ב-1903 ולזוג נולדה בת אחת. הוא נפטר ב-1967 והובא למנוחות בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
רועי מנחם מרקוביץ'
רועי מנחם מרקוביץ' (נולד ב-1979) הוא אמן וידאו, פיסול ומיצב ישראלי, זוכה פרס משרד החינוך התרבות לאמן וידאו בכיר בשנת 2019.
ביוגרפיה
רועי מנחם מרקוביץ' נולד ב-1979. בין השנים 2003 ו-2007 למד במדרשה לאמנות בבית ברל. חי ועובד בתל אביב. מרקוביץ׳ הציג בתערוכות יחיד בארץ ובעולם ביניהן - ׳צד ג׳ מוזיאון בית אורי ורמי נחושתן אשדות יעקב מאוחד ב-2020, ׳ממ״ד ביניים׳ ב-2018, גלריה רו ארט, תל אביב; ׳שוד ושבר׳ ב-2017, משכן האמנים, הרצליה; ׳False Majoure׳ ב-2017, גלריה קלבובנה, ברנו, צ׳כיה; ׳טיפת מזל׳ ב-2013 בגלריה רו ארט, תל אביב; ׳We Shall Overdraft׳ ב-2012, סלון מסר – פרלה מודה, ציריך; ׳אל טרקלין היוקרה׳ ב-2010 גלריה p13, היידלברג ועוד.
עבודותיו הוצגו בתערוכות קבוצתיות, פסטיבלים והקרנות רבות בארץ ובעולם, ביניהן מוזיאון הטייט מודרן, לונדון ב-2010; המוזיאון היהודי לאמנות עכשווית, סן פרנסיסקו ב-2016; מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית ב-2009; מוזיאון ישראל, ירושלים ב-2008; מוזיאון לאמנות עכשווית, ברצלונה ב-2009; המרכז לאמנות עכשווית,תל אביב ב-2012; מוזיאון MODEM, דברצן הונגריה ב-2018; 2008 ART-TLV, תל אביב; Meet Factory, פראג ב-2015 ועוד.
חברה ציבורית
חברה ציבורית היא חברה שהציעה את מניותיה לציבור והן נסחרות בבורסה לניירות ערך.
רועי מנחם מרקוביץ'
ביוגרפיה
זוכה הפרס לאמן וידאו בכיר של משרד התרבות 2019, מענק קרן יוצרים של משרד התרבות 2019, מענק מפעל הפיס 2020, פרס KUNST13 – ZURICH לקידום היצירה 2013, פרס קרן התרבות אמריקה־ישראל 2007, מלגת התערוכה "בעילום שם" של אוניברסיטת חיפה 2007 ומלגת התערוכה של גלריה ג׳ולי.מ.2007.
חברה ציבורית
חברה ציבורית בישראל
בהתאם ל, חברה ציבורית היא "חברה שמניותיה רשומות למסחר בבורסה או שהוצעו לציבור על פי תשקיף ומוחזקות בידי הציבור". לעיתים נקראת חברה ציבורית גם בשם "חברה נסחרת".
רועי מנחם מרקוביץ'
עשייה אמנותית
לאחר סיום לימודיו ב-2007 העמיק מרקוביץ' את עיסוקֿו בעבודות וידאו המשלבות אלמנטים פיסולים. הוא יצר סביבות פיסוליות מצולמות, המופעלות ידנית מחוץ לפריים ונקט בשיטה של וואן שוט או וואן טייק להגברת אפקט המתח והסלפסטיק שבשוט. במקביל פיתח סגנון וידאו תיעודי ניסיוני המשלב מניפולציות על חומרים טלוויזיוניים.
אחת מעבודות הווידאו המרכזיות של מרקוביץ היא "והיינו עובדים" שצולמה בין השנים 2009–2012, וכוללת שלושה פרקים הבוחנים את מנגנוני שימור וזיכרון הטראומה הלאומית. הפרקים מתעדים את אלישבע ניצולת שואה. בפרק הראשון מנסה אלישבע לספר את סיפור חייה, כאשר בני המשפחה, המראיינת והצלם קוטעים אותה ללא הרף. השליח עם הפיצה מגיע, הבת שהיא המראיינת צריכה לשירותים, בני המשפחה מרעישים והקלטת נגמרת באמצע המשפט. בפרק השני צוות מטעם ארכיון שפילברג מגיע והופך את סלון דירתה לסט צילומים עם עמודי תאורה וכבלים מסועפים. בזמן שהצלם מאפר את אלישבע הוא מנהל עם המראיינת שיחה חוצבת על החזרי נסיעות ועל השחיקה הכרוכה בעבודת תיעוד מסוג זה. בפרק השלישי צמד חיילים צעירים מגיעים לדירתה של אלישבע להעניק לה תעודת הוקרה כחלק מתוכנית של צה"ל להוקרתם של ניצולי שואה בבניית הארץ, החיילים יושבים בפינת האוכל כשאלישבע מגישה להם תה. הם מבטיחים לה שדבר כזה כמו שקרה בשואה לא יקרה שוב לעולם ומעניקים לה תעודה מודפסת וחתומה. החומרים מאחורי הקלעים, שיכלו למצוא עצמם על רצפת חדר העריכה, הופכים אצל מרקוביץ לליבת העבודה.
חברה ציבורית
חברה ציבורית בישראל
חובות הדיווח כוללות שלושה סוגים עיקריים של דיווחים: דוח תקופתי המוגש פעם בשנה; דוח רבעוני המוגש פעם בשלושה חודשים; ודוח מיידי המוגש בהתאם לאירוע מהותי שהתרחש בחברה.
רועי מנחם מרקוביץ'
עשייה אמנותית
בשנת 2011, בתקופת המחאה החברתית, החל ליצור בדירתו "מינימנטים" – מונומנטים זעירים, כלומר פסלונים קטנים שמייחסים לפיסול מודרניסטי איקוני – כתשובה למצב מחירי הדירות והאילוץ להסתגל לחללי מגורים קטנים אך עדיין יקרים. ב-2013 מרקוביץ הציג לראשונה את המינימנטים בתערוכת יחיד "טיפת מזל" בגלריה רו-ארט. בשנת 2017 בתערוכה "שוד ושבר" במשכן האמנים בהרצליה, המשיך מרקוביץ לעסוק במינימנטים ולהציג דרכם עבר מלאכותי ומדומיין, שנטווה לפי צורכי ההווה השבור. הפסלונים של מרקוביץ משתמשים כפרפרזה על התנופה והעוצמה של ראשית הפיסול הישראלי ובייחוד על האנדרטאות שיצרו הפסלים בני הדור המייסד.
חברה ציבורית
חברה ציבורית בישראל
לרוב, בחברה ציבורית ישנם בעלי מניות המחזיקים חלק ניכר ממניות החברה או חלק המקנה להם שליטה (בעלי שליטה), וכל שאר המניות מפוזרת בקרב הציבור. מצב זה יוצר כוח משמעותי לבעלי השליטה אשר מאפשר להם פעמים רבות ליצור רוב מוחלט או יחסי באסיפות הכלליות. בנוסף, הם ממנים את הדירקטורים ומציעים את מינויים של הדירקטורים החיצוניים ולכן גם בקרב חברי הדירקטוריון יש להם יתרון. לרוב, בעלי המניות מן הציבור אינם נוכחים באסיפות הכלליות, ולכן אף אם מספרם רב, הרי שכוחם מצומצם: הם מפוזרים, מתחלפים מדי יום, ואדישים בנוגע לאופן ניהול החברה ("אדישות רציונלית"). לרוב, מסתכם עניינם של בעלי המניות מן הציבור בחברות ציבוריות, בתשואה על המניה בטווחים קצרים ולאו דווקא באופן ניהול החברה הציבורית בטווח הארוך. מצב זה מותיר כאמור, כר נרחב לפעולה של בעלי השליטה.
רועי מנחם מרקוביץ'
עשייה אמנותית
ב-2018 בתערוכה "ממ"ד ביניים" בגלריה רו-ארט, הציג מרקוביץ את עבודת הווידאו "Suddenly", מחווה לסצנה האייקונית The Odessa Steps מסרטו של סרגי אייזנשטיין "אניית הקרב פוטיומקין" משנת 1925. מרקוביץ שיחזר את הסצנה במדרגות פוטיומקין בה נראים חיילי הצאר יורדים במדרגות בשורות מסודרות תוך כדי שהם טובחים באזרחים, ביניהם נשים וילדים, באמצעות ירי רובים. סצנת הטבח של אזרחי אודסה שתמכו במרד התחלפה בדיירי בניין מגורים אשר נסים על נפשם למקלט, בשל אזעקת צבע אדום ובדרך נתקלים במכשולים כמו משקפיים אבודות, פסנתר שצונח מהקומה האחרונה ועגלת תינוק שמתדרדרת במדרגות. לצד הווידאו הוצגה הסדרה השלישית של המינימנטים וכמו שתי סדרות המינימנטים הקודמות, לוותה במניפסט.
חברה ציבורית
כללי ניהול חברה ציבורית בישראל
בשל העובדה שחברה ציבורית משתפת את הציבור בהחזקות של מניותיה, חלות עליה הוראות חוק מיוחדות וכללי ניהול קפדניים מכוח חוק החברות וחוק ניירות ערך:
רועי מנחם מרקוביץ'
עשייה אמנותית
ב-2020 הציג מרקוביץ' את תערוכת היחיד המוזיאלית הראשונה שלו במוזיאון אורי ורמי נחושתן בקיבוץ אשדות יעקב מאוחד. התערוכה כללה שתי עבודות וידאו חדשות: "circles" ו"המועדון" וסדרת פסלי קו חלולים שכינה אותם פסלי קומבינה. הפסלים גדלו והתנפחו והם מהווים נקודת מפנה בגישתו הפיסולית.
חושנים
מרקוביץ נתקל לראשונה בפסל "חושן" של יצחק דנציגר על כריכת הקטלוג "אמנות ישראלית בבנק דיסקונט לישראל" בספריית בית הוריו ועם השנים החל לפסל גרסאות משלו. ראשית יצר פסלון חושן קטן מנייר שהופיע בווידאו "משקולות נייר" ב-2011 ולאחר מכן יצר פסל גדול יותר מברזל, מרוסס ספריי זהב, שהוצג בתערוכה "דג זהב" בבית האספן סרג' תירוש. פסל זה הוצג שוב ב-2012 והפעם במרכז חלל גלריית המדרשה במסגרת התערוכה "קונגו" שאצר בועז ארד. בגלגולו האחרון הוצג חושן בתערוכה "קרוב רחוק" במוזיאון תל אביב ב-2018, באוצרות אלן גינתון, לצד החושן המקורי של דנציגר מאוסף בנק דיסקונט.
פרדריק ז'ורנס
פרדריק ז'ורנס (בצרפתית: Frédéric Journès; נולד ב-25 באוקטובר 1968 בפריז) הוא דיפלומט צרפתי ומומחה לענייני אסטרטגיה וביטחון המשמש כשגריר צרפת בישראל.
מספטמבר 2019 עד יולי 2023 כיהן כשגריר צרפת בשווייץ ובליכטנשטיין. ביולי 2023 החליף את אריק דנון כשגריר צרפת בישראל.
ביוגרפיה
פרדריק ז'ורנס הוא בוגר בית הספר הלאומי למינהל (צרפת) ו-Ecole Supérieure de Commerce de Lyon (ESC Lyon). וכן מחזיק בתואר בהיסטוריה וגאוגרפיה.
קריירה
פרדריק ז'ורנס החל את הקריירה הדיפלומטית שלו בניו יורק כמזכיר בנציגות הקבועה של צרפת באו"ם בין השנים 2003–2007, שם היה אחראי על נושאי פירוק הנשק ואי-הפצת נשק גרעיני. הוא היה יועץ בשגרירות צרפת באתונה (2007-2010) ולאחר מכן בקאבול (2010-2011).
כשחזר לפריז, כיהן כסגן מנהל לעניינים אסטרטגיים במשרד החוץ ואירופה (צרפת) מ-2012 עד 2013. הוא היה אחראי על המסגרת הבין-ממשלתית לשיתוף פעולה וסחר בתחום הלוויינים. הוא גם היה אחראי על סחורות דו-שימושיות ואבטחה גרעינית.
לאחר מכן הצטרף לוועדה לאנרגיה אטומית (CEA), כמנהל היחסים הבינלאומיים בסבא"א . בתפקיד זה, הוא פיתח את שיתוף הפעולה המדעי הבינלאומי של ה-CEA, פיקח על המסגרת הבין-ממשלתית לשיתופי פעולה גרעיניים, וניהל משא ומתן רב-צדדי על מדיניות בטיחות וביטחון גרעיניים.
בספטמבר 2016 הצטרף ללשכת ראש הממשלה של צרפת כמנהל העניינים הבינלאומיים, האסטרטגיים והטכנולוגיים של המזכירות הכללית להגנה וביטחון לאומי (SGDSN).
בספטמבר 2019 מונה לשגריר צרפת בשווייץ וליכטנשטיין.
ביולי 2023 החליף את אריק דנון כשגריר צרפת בישראל.
ברהומט
ברהומט (באוקראינית: Берегомет; ברומנית: Bеrhomet pe Siret; בגרמנית: Bеrhometh; ברוסית: Берегомет, ברגומט) הוא יישוב עירוני במחוז משנה (ראיון) ויז'ניץ במחוז צ'רנוביץ במערב אוקראינה. היישוב שוכן על הנהר סירט.
אוכלוסיית ברהומט
במפקד 2001 נמנו ביישוב 8,513 תושבים. ב-2018 נמנו ביישוב 7,647 תושבים.
היסטוריה
ערב מלחמת העולם השנייה היה ברהומט יישוב כפרי שהיווה מרכז מסחרי במחוז סטורוז'ינץ שברומניה. היישוב סופח לברית המועצות ב-1940. בעת זו היו ביישוב כ-5,000 תושבים, מתוכם כ-1,000 יהודים. ב-5 ביולי 1941 כבש צבא רומניה את ברהומט, בעת פלישת רומניה לברית המועצות, במקביל לפלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות ב"מבצע ברברוסה". במרס 1944 כבש את ברהומט הצבא האדום והיישוב נכלל באוקראינה הסובייטית. כיום נמצא היישוב ברהומט בשטח אוקראינה.
יהודי ברהומט
יהודי ברהומט עסקו במסחר והיו בהם בעלי מלאכה, סוחרי עצים ובעלי יערות. בברהומט פעלו ארבעה בתי כנסת, שני מקוואות, שלושה חדרי לימוד, ותלמוד תורה אחד. עם הכיבוש בידי הסובייטים ב-1940 הוחרם רכוש יהודי וכן הולאמו עסקים יהודיים. מצבם הכלכלי של יהודים שעסקיהם הוחרמו החמיר. יהודים רבים שהיו בעלי רכוש והואשמו בהשתייכות למעמדות הבורגניים נחקרו וחלקם הוגלו ברכבות עם בני משפחותיהם לסיביר.
יהודי ברהומט בשואה
בשלושת הימים שלאחר הכיבוש הרומני ביולי 1941, פרעו חיילים רומנים ביהודי ברהומט, רצחו בהם ובזזו מהם רכוש. חלק מהיהודים הצילו את רכושם על ידי הסתרתו או העברתו באופן זמני לשכנים נוצרים. לאחר אירועים אלה רוכזו יהודי ברהומט וגורשו ברגל בליווי ז'נדרמים רומנים לסטרוז'ינץ, עיר המחוז. בסטרוז'ינץ רוכזו היהודים בבית הכנסת. גברים יהודים נשלחו לעבודות כפייה. לאחר מספר ימים גורשו יהודי ברהומט בצעדות מוות לטרנסניסטריה.
מפרץ בומבטוקה
מפרץ בומבטוקה הוא מפרץ בחוף הצפון מערבי של מדגסקר ליד העיר של מאהאז'אנגה, שם הנהר בטסיבוקה זורם אל ערוץ מוזמביק. המפרץ מאופיין באיים ושרטונים רבים שנוצרו בשפך כתוצאה מכמות גדולה של משקעים שנשאו על ידי נהר בטסיבוקה ועוצבו על ידי זרימת הנהר, וכן הסחף הנובע כתוצאה מהגאות והשפל.
נשיא עיראק
נשיא הרפובליקה של עיראק (בערבית: رئيس جمهورية العراق) הוא ראש המדינה בעיראק, ו"מגן ההתחייבות לחוקה ולשמירה על עצמאותה, ריבונותה, אחדותה וביטחון גבולותיה של עיראק, בהתאם להוראות החוקה".
הנשיא נבחר על ידי בית הנבחרים, על ידי רוב של שני שלישים מהבית, ומוגבל לשתי כהונות בנות ארבע שנים. הוא מאשר חוקים המוצעים בבית הנבחרים, רשאי לחון, ממליץ על ראש הממשלה, ומכהן כ"ראש הכוחות המזוינים לענייני טקסים והוקרה".
תואר זה נשא הדיקטטור סדאם חוסיין, ששלט במדינה במשך כ-24 שנים. בשנת 2005 נבחר לתפקיד ג'לאל טאלבאני, שהיה השישי בתפקיד והכורדי הראשון שנושא את התואר. בשנת 2014, על רקע המאבק שהתחולל במדינה נגד ארגון "המדינה האסלאמית", נבחר לנשיא הפוליטיקאי פואד מעצום, כורדי גם הוא.
אב המנזר דניאל
ביוגרפיה
סיפור חייו וזהותו לוטים בערפל. היה ככל הנראה ראש מנזר ב"רוסיה הקטנה" או אוקראינה של ימינו, אז חלק מרוס של קייב. ייתכן כי נולד והתחנך בצ'רניהיב.את הקשר לאזור צ'רניהיב ביססו החוקרים, בין היתר, על האזכורים התכופים בכתביו, של הנהר סנוב הזורם בעיר צ'רניהיב. קיבל ככל הנראה את עול הנזירות בטקס שהתקיים בחג עליית מרים בלאוורת קייב-פצ'רסק. יש שמשערים כי לפני הקריירה הכנסייתית היה הנזיר דניאל לוחם. הוא מגלה עניין בתיאור ביצורים וכלי נשק. מייחסים לו גם שליחות דיפלומטית כלשהי, אולי מטעם הקניאז הגדול של קייב, סביאטופולק איזיאסלביץ', ואולי משום כך מצא דלת פתוחה ואוזן קשבת אצל מלך ירושלים, בולדווין, שהושיב אותו לצידו בעת טקס בכנסיית הקבר. דניאל הצטייר כבעל כושר גופני טוב - בעת מסעו רכב על סוסים, טיפס על הרים, ירד לתוך מערות, שחה בירדן ובכנרת. מחברים מסוימים, כולל ההיסטוריון ניקולאי קרמזין זיהה את דמותו עם זו של דניאיל, בישוף העיר יורייב שעל נהר רוס (בילה צרקווה של ימינו), שהתמנה בתפקיד זה בשנת 1115 ושהלך לעולמו ב-9 בספטמבר 1122.
מסעותיו
כעולה רגל, יצא דניאל לקונסטנטינופול ומשם, דרך הים, עבור אפסוס, ככל הנראה דרך האיים כיוס, סאמוס, קוס, טילוס, רודוס, אחר כך חוף ליקיה עם טלמסוס או מאקרי (בימינו פתחייה), פטארה ומירה ואחר כך קפריסין, נסע למקומות הקדושים של הנצרות בארץ ישראל. נחת ביפו ומשם שם פעמיו לירושלים.
תאורי המסע שלו מתחילים בקונסטנטינופול. ברשמיו בארץ הקודש ציין, בין היתר, את פשיטות המוסלמים (ה"סרצנים") עד לחומות ירושלים והתרשם מיחסי הידידות בין הכנסייה הקתולית והכנסיות המזרחיות בסוריה. לטענתו צירף אותו המלך בלדווין הראשון לפמלייתו בעת מסע צבאי נגד דמשק אך דניאל לא חצה עם המלך את הירדן ונשאר לבקר באזור ים כנרת.
שובו למולדת לא היה נטול הרפתקאות. דניאל הפליג מביירות או מאנטיוכיה. בעת שנסע לכיוון קונסטנטינופול הספינה שבה נסע הותקפה על ידי שודדי ים. בסופו של דבר הצליח דניאל להגיע הביתה בריא ושלם.
ספרו
דניאל היה בן תקופתו של נסטור הכרוניקן ומעריכים כי סגנונו דומה לזה של נסטור. הוא נחשב לאחד מראשוני הכרוניקנים הרוסים ויומן המסע שלו,"Житье и хоженье Данила, Русьскыя земли игумена ("חייו ועליית הרגל של דנילו, אב המנזר מהארץ הרוסית") שנכתב בתחילת המאה ה-13, מהווה אחד מניצני הספרות הרוסית הקדומה. כתב היד של דניאל מתאר בעיקר את עליית הרגל שלו בארץ הקודש. המקור לא שרד, אבל קיימים לפחות 150 העתקים של כתב היד, מתוכם חמישה הועתקו לפני שנת 1500. כתב היד העתיק ביותר שנשאר נכתב בשנת 1475 ונשמר בספרייה להיסטוריה הכנסייתית בסנט פטרסבורג. הספר פורסם בשנת 1849 ב"תולדות הרוסים" מאת פ. סחרוב, תורגם לאנגלית תחת הכותרת '"1106-1107 The Pilgrimage of the Russian Abbot Daniel in the Holy Land, עם הערות מאת סר סי.וו. וילסון (1895) ובצרפתית בשנת 1889 תחת הכותרת "Itinéraires russes en Orient ("מסלולים רוסיים במזרח"), בתרגומה של סופיה פטרובנה באחטמב דה חיטרובו, בז'נבה.
הספר מתאר את המסע, את המקומות הקדושים ואת הפגישה בין אב המנזר דניאל למלך ירושלים, בלדווין הראשון. למרות הערך הרב של רשמי המסע שלו, דניאל לא תיאר בו כמה מהחלקים החשובים במסעו, למשל את הנסיעה מארץ רוס לקונטנטינופול. ברצף הזמן, ביקורו בארץ ישראל אירע בדיוק אחרי כיבוש עכו על ידי הצלבנים ב-1104. דניאל מספר על היחס הידידותי בו זכה מצד המלך בלדווין.
תיאורו את ירושלים בתקופתו מוערך כאמין, ברור ומפורט.
דניאל מציין בין היתר, גם את הסכנות שארבו לנוסעים בשנים הראשונות של ממלכת ירושלים הלטינית.
למרות תלונותיו על מעשי השוד והמתקפות של המוסלמים, השכיל דניאל להעריך את כישורי האולכוליסה הערבית בתחום החקלאות, הבנייה והכנסת האורחים.
יומן המסע של דניאל נחשב לאחת התעודות החשובות ביותר על אזור זה בימי הביניים ברוסית ובכלל. דניאל שלט במידה מסוימת ביוונית ובלטינית וכך יכול היה להיעזר בשירותי מתורגמנים. כדבריו "אי אפשר להכיר את כל המקומות הקדושים ללא מורי דרך ומתורגמנים". לדבריו בעת מסעו ליווה אותו נזיר מלומד בא בימים שחי במנזר בגליל מזה שלושים שנה. דניאל הזכיר בספרו כשישים מקומות שביקר בארץ הקודש. תאוריו כוללים עם זאת גם כמה טעויות גדולות בסוגיות טופוגרפיה והיסטוריה.
הטקסט של אב המנזר דניאל הוא בעל חשיבות רבה גם מבחינת ההיסטוריה של השפה הרוסית הקדומה וגם מבחינת חקר הפולחן והליתורגיה האורתודוקסית של התקופה. הוא כולל למשל את תיאור הפולחן בחג הפסחא, לרבות את נס "הורדת האש הקדושה" בכנסיית הקבר. בכתביו ראה דניאל את עצמו נציג של רוס של קייב ולא של מנזר או אזור מסוים. הוכחה לכך גם השורות האחרונות של ספרו, שבו ציין: "יעיד בעדי אלהים כי (בעת הליתורגיה) במקומות הקדושים לא שכחתי לרגעפ להזכיר את שמות נסיכי רוס, של ילדיהם, של בישופי רוס, של אבות המנזרים, ושל הבויארים, ושל ילדי הרוחניים ושל כל הנוצרים הטובים". דוגמה אחרת, הנחשבת לביטוי לתודעה הקיבוצית הרוסית הקדומה, הייתה בקשתו של דניאל מהמלך בולדווין ,"למען אלהים ונסיכי רוס", להניח על קברו של ישו "איקונין-מנורה מארץ רוס כולה".
קישורים חיצוניים
Itinéraires russes en Orient, Société de l'Orient Latin, Imprimerie Jules-Guillaume Pick, Genève 1889
יישום - החברה לפיתוח המחקר של האוניברסיטה העברית בירושלים
יישום, החברה לפיתוח המחקר של האוניברסיטה העברית בירושלים בע"מ, היא חברת מסחור ידע של האוניברסיטה העברית בירושלים. יישום היא האחראית הבלעדית למסחור הטכנולוגיות והפטנטים שמקורם באוניברסיטה העברית. החברה נחשבת כיום לאחת המובילות בעולם בתחומה.
פעילות
לעיתים במהלך עבודות מחקר של חוקרים באוניברסיטה, הם ממציאים טכנולוגיות אשר להם אפליקציות בתחומים שונים. יישום היא הזרוע של האוניברסיטה אשר מזהה טכנולוגיות אלו ומביאה אותם אל החברות המסחריות. יישום מלווה את התהליך החל משלב המחקר דרך רישום הפטנט ועד פיתוח עסקי על מנת למסחר את הפטנטים.
עד היום רשמה יישום למעלה מ-10,750 פטנטים על למעלה מ-3030 המצאות בכל תחומי הטכנולוגיה והביוטכנולוגיה. כשליש מהפטנטים מוסחרו, ומוצרים המבוססים עליהם נמכרים בלמעלה מ-2 מיליארד דולר בשנה.
ליישום הסכמי שיתופי פעולה עם חברות בינלאומיות דוגמת אינטל, נוברטיס, רוש, ג'ונסון אנד ג'ונסון, טבע, מרק, גוגל, אדובה מונסנטו, סינג'נטה, וילמורין, ועוד רבים נוספים.
סיפורי ההצלחה הבולטים של יישום הם תרופה בשם אקסלון הנמכרת על ידי נוברטיס, תרופה בשם דוקסיל לטיפול בסוגים שונים של סרטן, זרעי עגבניות ופלפלים ועוד.
היסטוריה
"יישום" הוקמה בשנת 1964.
בשנת 1994 חתמה על הסכם רישוי עם חברת התרופות השווייצרית "הופמן לה רוש", שהוביל לסכסוך משפטי שהסתיים בפשרה, בה נחתם הסכם שיתוף פעולה ארוך טווח. באותן השנים (1993-1997), מנכ"ל החברה היה אורי ליטוין.
בשנת 2004 הקימה "יישום" אגף לקידום ומסחור פרויקטים בתחום הלוחמה בטרור.
בדצמבר 2005 מונתה נאווה סברסקי-סופר, לתפקיד מנכ"לית "יישום".
בשנת 2007 ההכנסות "יישום" הסתכמו ב-51 מיליון דולר. מתוכם ההכנסות מתמלוגים הסתכמו ב-36 מיליון דולר וההכנסות משירותי מחקר שמעמידים מדעני האוניברסיטה העברית עבור חברות תעשיות הגיעו ל-10 מיליון דולר. ב-2007, שלושה מוצרים היו אחראים למרבית הכנסותיה מתמלוגים: Exelon, תרופה לטיפול באלצהיימר ובשיטיון שמשווקת על ידי נוברטיס; Doxil, תרופה לטיפול בסרטן השחלות שמשווקת על ידי ג'ונסון אנד ג'ונסון, והמכירות של עגבניות מזן שרי ועגבניות בעלות חיי מדף ארוכים של הזרע סידס, זרעים גדרה ועוד חמש חברות זרעים.
בשנת 2014, החלה "יישום" במסחור טכנולוגיה, המבוססת על מחקרו של פרופסור אמיר עמדי, שמסייע לעיוורים לראות צבעים.
החל מינואר 2020, מנכ"ל החברה הוא דר' איציק גולדוסר.
בשנת 2018 רכשה מ"יישום" חברת "ביותרקס" מארצות הברית את זכויות הפיתוח של תרופה חדישה שפותחה על ידי חוקרים באוניברסיטה העברית לטיפול בלוקמיה מיאלואידית חריפה, אחד מסוגי הסרטן האלימים ביותר.
במאי 2018 נרכשה חברת "בריפקאם" (BriefCam) של "יישום" על ידי חברת קנון היפנית. בריפקאם הוקמה ב-2007 על ידי פרופסור שמואל פלג מהאוניברסיטה העברית, מומחה בתחום הראייה הממוחשבת. הטכנולוגיה של בריפקאם הופכת קובצי וידאו של מצלמות אבטחה למידע שימושי בזמן אמת, ומקצרת באופן דרמטי את הזמן שלוקח לעבור, להבין, ולנצל אלפי שעות של וידאו. פלג גם הקים בשנת 2000, יחד עם "יישום", את חברת יומנאייז טכנולוגיות (HumanEyes), העוסקת בפיתוח תוכנה המאפשרת צילום תלת־ממדי סטריאוסקופי במצלמה דיגיטלית רגילה והדפסתו במדפסות דיגיטליות סטנדרטיות.
המחלוקת עם חברת מובילאיי
בתחילת המאה ה-21 נאבקו פרופסור אמנון שעשוע והאוניברסיטה העברית, על הקניין הרוחני של חברת מובילאיי שהקים שעשוע ב-1999. הבוררות בין הצדדים הוטלה על פרופ' אלכסנדר לובוצקי. במהלך הבוררות הובהר כי מובילאיי אינה מנצלת במישרין את תוצאות מחקריו המדעיים של שעשוע, אלא מתבססת על ידע כללי יותר שרכש במשך השנים, כחבר הסגל האקדמי של האוניברסיטה. הידע של מובילאיי, נטען, סופק לה לא רק על ידי שעשוע, אלא גם על ידי עובדים ויועצים אחרים המועסקים בחברה. באותה העת החזיק שעשוע 18% ממניות מובילאיי. כדי להגיע לפשרה בדרכי נועם, הציע נשיא האוניברסיטה להחיל באופן רטרואקטיבי על מובילאיי את "המסלול הירוק", הקובע כי חבר סגל יכול לבקש מ"יישום" להקים בעצמו חברת הזנק בלי מעורבות של "יישום", ובתמורה תקבל "יישום" 7.5% ממניות החברה בזמן הקמתה. הפעלת המסלול הירוק לגבי מובילאיי באופן רטרואקטיבי משמעותה העברת 2.7% ממניות מובילאי לבעלות "יישום". פרופ' לובוצקי הסתמך על הצעה זו, אך הסביר כי האוניברסיטה אינה זכאית לקבל 7.5% מכלל הידע שצברה מובילאיי, וכי סביר יותר שתזכה רק ב-7.5% מהחלק היחסי שהובא לחברה על ידי שעשוע. לפיכך הציע כפשרה כי שעשוע ידאג להעברת 1.354% ממניות החברה לבעלות יישום (כלומר 7.5% מתוך חלקו של שעשוע שהיווה אז כ-18% ממניות מובילאיי). הצדדים הגיעו להסכמה באפריל 2004, על פי הצעת לובוצקי.
בשנים שלאחר הנפקתה של מובילאיי בנאסד"ק, האוניברסיטה העברית מימשה את המניות, תמורת כ-40 מיליון דולר. במרץ 2017, לאחר מכירת מובילאיי לאינטל התגלעו ויכוחים לגבי ההסכם מהעבר אך בסוף הצדדים הגיעו לעמק השווה.
רפאל גוטמן
רפאל גוטמן (גוטמאן) (Raphael Gutman; בכתיב פולני: Rafał Gutman; 1883, סוקולי, פלך גרודנה, רוסיה (רוסיה הלבנה) – תש"ד, 1943/44, גטו ביאליסטוק) היה מחנך יהודי ורשאי, מנהל מחלקת החינוך של הקהילה היהודית בוורשה ומחבר ספרי לימוד ומתודיקה של הוראה לכיתות הנמוכות במקצועות מתמטיקה, קריאה וכתיבה ומקרא.
קורות חיים
רפאל גוטמן נולד בשנת תרמ"ג-1883 בעיירה סוקולי שבקרבת לומז'ה, בפלך גרודנה של רוסיה (רוסיה הלבנה), במשפחת רבנים, בנם של שושנה (שושֶה) לבית ליפשיץ והרצל גוטמן, סוחר עץ ופעיל ציבור, ונכדו של הרב מנחם יונה גוטמן מסוקולי. למד ב"חדר" ובישיבות לומז'ה וסלובודקה. אחר-כך רכש השכלה כללית כתלמיד אקסטרני בווילנה, שם עבר ב-1900 את בחינות הבגרות, וביקר באוניברסיטת אודסה כשומע חופשי. בהמשך, ב-1918, למד פילוסופיה באוניברסיטת ורשה.
את עבודתו בתחום החינוך החל בשנת תרס"ה-1904, כמורה בבתי ספר יהודיים בעיירות פּלוֹצְק ומְלָאוָוה שבפולין הרוסית (שבה התגורר לאחר נישואיו). נישא לדינה לבית גלפרן, והיה אב לשלושה. לאחר מכן השתקע בעיר ורשה, ברח' פיינקנה (Piękna) 41. בוורשה החל כמורה ברשת החינוך של הקהילה היהודית, מ-1912 כיהן כמנהל בית ספר ארבע-שנתי של הקהילה ולבסוף שימש בתפקיד המנהל המקצועי (או המפקח) של מחלקת החינוך של קהילת ורשה במשך שנים רבות. משנת 1918 כיהן גם כמנהל הקורסים הפדגוגיים להשתלמות המורים של לשכת החינוך והתרבות שליד ההסתדרות הציונית. במשך שנים היה בין הבולטים שבעסקני יהדות ורשה. בשנת 1928 הוענקה לו מטעם משרד החינוך דיפלומה שהכתירה אותו בתואר פרופסור של בתי הספר התיכוניים והסמינר למורים.
החל בראשית המאה ה-20 פרסם מאמרים בענייני חינוך, בעיתון Белостокский Вестник (ביאליסטוק, 1902-04), ב-Вестник ОПЕ של חברת מרבי השכלה (1915), ב"תרבות" (של רשת "תרבות") ובעיתונים היידיים של ורשה, בהם "היינט", "נייעס", "ווארשעווער טאָגעבלאט" ו"דער מאָמענט" (בין פרסומיו: סדרות המאמרים "חינוכנו", "ה'חדר' שלנו", "בית הספר העממי אצלנו ואצל אומות העולם"). החל בעשור השני של המאה ה-20 פרסם ספרי לימוד והוראה לכיתות הנמוכות בבית הספר היהודי (תחילה ביידיש ואחר-כך בעיקר בעברית; פרסם מעט גם בפולנית וברוסית) – סדרות של ספרי לימוד במקצועות המתמטיקה (אריתמטיקה וגאומטריה), לימוד קריאה וכתיבה (ביידיש ובעברית; הכרת האלפבית, לימוד דקדוק ומקראות) ומקרא (תורה ונביאים), וכן ספרי עזר והדרכה למורים במתודיקה של הוראת האריתמטיקה והלשון העברית. במרוצת כשני עשורים הוציא ספרים רבים, בעשרות מהדורות. רבים מספריו ומרבית מהדורותיהם הופיעו בהוצאה עצמית; אחרים הופיעו בהוצאות אחיאסף, האחים לוין-אפשטיין, "צֶנטראל/מרכז", בהוצאת הלשכה לחינוך ותרבות של ההסתדרות הציונית בפולין, בהוצאת רשת החינוך העברית-הציונית "תרבות" ואף בהוצאת משרד החינוך הפולני; וכן מעבר לים, בניו יורק, בהוצאות "היברו פאבלישינג קאמפאני" (Hebrew Publishing Co.‎) ו"סטאר היברו בוק קאמפאני" (Star Hebrew Book Co.‎). ספרי הלימוד הבולטים שפרסם: "יידיש" (אלפבית מצויר ומקראה ביידיש, ב-3 כרכים), "ספרִי" (ללימוד קריאה וכתיבה בעברית: אלפבית, קריאה, דקדוק ומקראה, ב-5 כרכים), "שאלות אריתמטיקה" (ללימוד חשבון לכיתות א'–ד', ב-3 כרכים; בהמשך הורחב לכדי "שאלות אריתמטיקה וגאמוטריה", ב-5 כרכים, לשבע שנות הלימודים), "סיפורי החוּמש למתחילים" (ב-2 כרכים; המהדורה העשרים יצאה בהוצאת משרד החינוך הפולני) ו"הנביאים לבתי ספר" (ב-3 כרכים). הספרים היו מלווים באיורים, ונכתבו ברוח ציונית. ספרי לימוד המקרא כללו ביאור המילים. ספריו היו ספרי לימוד מקובלים בפולין, והיו מהם שזכו לאישור מטעם משרד החינוך, ההסתדרות הציונית בפולין או הוועדה הפדגוגית של "תרבות" בפולין. בראשית שנות ה-20 פרסם גוטמן בספרייה לילדים (קינדער-ביבליאָטעק) של הוצאת "יידיש" של יעקב לידסקי סדרה של שלושה ספרונים עם אגדות לילדים ביידיש על חוני המעגל, הלל הזקן ורבי עקיבא. אחד הפרויקטים האחרונים שלו, באמצע שנות ה-30, היה הוצאת סדרת ספרי ראשית קריאה בשם "קוּם קְרָא"; היה בדעתו להוציא ספרייה לילדים בת שישה ספרים ובהם אגדות ישראל ואגדות פולין, אולם בסופו של דבר הופיעו בסדרה רק שני כרכים, שעליהם חתם בשם העט "ר' לְבָבִי": אלפון (ספר ללימוד האלפבית) לכיתה א', בשלושה צבעים, וספר שני, לכיתה ב', ובו שלוש חוברות מנוקדות ומצוירות (שנמכרו גם בנפרד) שבהן סיפורים על גדולי ישראל: חוני המעגל, הלל הזקן ורבי עקיבא (הפעם בעברית).
משפחתו
שלושת ילדיו של גוטמן: יונה גוטמן, רוזה אהרונוביץ' (ארונוביץ') ונתן גוטמן, נולדו בתחילת העשור השני של המאה ה-20, ושלושתם היו בעלי השכלה גבוהה. בנו יונה גוטמן, רווק, בעל תואר דוקטור בכימיה או ביולוגיה, היה חוקר סרטן במכון מארי קירי-סקלודובסקה, ובמלחמה עבר לאוניברסיטת לבוב. נספה בשואה. בתו רוזה ארונוביץ הייתה בעלת תואר מגיסטר (מקביל לתואר מוסמך) במדעי הטבע. נספתה בשואה עם בעלה הפסנתרן זיגמונט (Zygmunt Aronowicz). בנו נתן גוטמן (Nathan Gutman; 1911–2001?) היה בעל תואר מגיסטר במשפטים מאוניברסיטת ורשה ותואר בוגר (מעשי) במוזיקה (כינור) מהקונסרבטוריון ע"ש שופן בוורשה, ובשנים 39–1937 השתלם באינטרפרטציה אצל ג'ורג'ה אנסקו בפריז. נישא לאירנה הרמן והיה אב לבת. הופיע ככנר כסולן וברסיטלים של מוזיקה קאמרית ברדיו הפולני בוורשה. באוסטרליה המשיך להופיע ברדיו ובטלוויזיה, והיה מורה לכינור בקונסרבטוריון של אוניברסיטת מלבורן (Victorian College of the Arts) והכשיר מורים בשיטות הוראה ואינטרפרטציה. ביום אוסטרליה 2002 הוענקה לו מדליית מסדר אוסטרליה בגין תרומתו למוזיקה.
אחיו של גוטמן, שמאי לבבי (1880–1956), היה ציר לוועידת מינסק (1902). עלה לארץ ישראל ב-1921 והיה מראשוני עיר גנים (רמת גן) ומחלוצי התעשייה בה, חבר המועצה ופעיל בתנועת החרות בעיר.
דודנו אלתר גינזבורג (גינצבורג) כיהן כראש היודנראט בסוקולי עד גירוש היהודים מהעיירה בנובמבר 1942.
קישורים חיצוניים
ביקורות על ספריו:
מפרי עטו:
נהר בטסיבוקה
נהר בטסיבוקה (בצרפתית: Betsiboka) הוא נהר באורך 525 קילומטר הממוקם במרכז צפון מדגסקר.
גאוגרפיה
הנהר זורם לכיוון צפון-מערב ונשפך למפרץ בומבטוקה שם הוא יוצר דלתה גדולה. מקור הנהר במזרח אנטננריבו בירת מדגסקר. הנהר מוקף במנגרובים.
נהר בטסיבוקה נודע במימיו האדומים, אשר נצבעים באדום כתוצאה ממשקעי הנהר אשר נושא כמות גדולה של סחף אדמדם-כתום לים. היובל הגדול ביותר של נהר הבטסיבוקה הוא נהר איקופה, המנקז את מימי עיר הבירה אנטננריבו.
מישל ברנייה
מישל ברנאר ברנייה (בצרפתית: Michel Bernard Barnier; נולד ב-9 בינואר 1951) הוא פוליטיקאי ודיפלומט צרפתי, שכיהן כראש צוות המשא ומתן של האיחוד האירופי בדיונים על פרישת הממלכה המאוחדת מהאיחוד האירופי.
בפוליטיקה הצרפתית הוא ייצג את מחוז סבואה כחבר פרלמנט באספה הלאומית הצרפתית מטעם המפלגה הנאו-גוליסטית "אספה למען הרפובליקה" של ז'אק שיראק בשנים 1978–1993. הוא כיהן מספר פעמים כשר בממשלות צרפת. היה שר לאיכות הסביבה בממשלה של אדואר בלאדור, מזכיר המדינה לעניינים אירופאיים בממשלה של אלן ז'ופה, שר החוץ בממשלה של ז'אן-פייר רפרן ושר החקלאות והדיג בממשלה של פרנסואה פיון.
בפוליטיקה האירופית היה נציג של מפלגת העם האירופית בפרלמנט האירופי בשנים 2009–2010. כיהן בנציבות האירופית כנציב למדיניות אזורית, בשנים 1999–2004 תחת נשיא הנציבות רומנו פרודי, וכנציב לענייני השוק הפנימי והשירותים, בשנים 2010–2014 תחת הנשיא ז'וזה מנואל ברוזו.
ראשית חייו והשכלה
ברנייה נולד בלה טרונש במחוז איזר באלפים הצרפתיים. משפחתו תמכה בגישה הפוליטית של שארל דה גול. הוא סיים לימודי מנהל עסקים ב-ESCP Europe ב-1972.
קריירה פוליטית
בשנות ה-70 עבד ברנייה כיועץ פוליטי של מספר שרים גוליסטים בממשלת צרפת. בגיל 27 הוא נבחר כנציג של מחוז סבואה מטעם מפלגת "אספה למען הרפובליקה" (Rassemblement pour la République) שהקים ז'אק שיראק ב-1976. המפלגה הציגה את עצמה כיורשת של הפוליטיקה הגוליסטית לאחר שואלרי ז'יסקר ד'אסטן המתון נבחר לנשיא צרפת.
ברנייה זכה להכרה בציבור הצרפתי כשהיה יושב ראש הוועד המארגן של אולימפיאדת החורף באלברוויל ב-1992, יחד עם ז'אן-קלוד קילי.
לאחר הבחירות לפרלמנט הצרפתי ב-1993, בהן הברית של האספה למען הרפובליקה הצרפתית והאיחוד למען הדמוקרטיה הצרפתית זכו בניצחון סוחף, הנשיא פרנסואה מיטראן מינה את ברנייה לשר לאיכות הסביבה בממשלה של אדואר בלאדור. לאחר שניצח ז'אק שיראק בבחירות לנשיאות ב-1995, מונה ברנייה למזכיר המדינה לעניינים אירופאיים בממשלה של אלן ז'ופה, תפקיד בו החזיק עד ההפסד של קואליציית הימין ב-1997.
אחרי שסיים את כהונתו הראשונה כנציב מונה שוב לשר בממשלת צרפת, הפעם כשר החוץ בממשלה של ז'אן-פייר רפרן. בתקופת כהונתו התנגדה צרפת לפעולות של ארצות הברית ובריטניה במסגרת מלחמת עיראק ותמכה בתוכנית של אריאל שרון לנסיגת ישראל מרצועת עזה.
אירוע חשוב בתקופת כהונתו כשר חוץ היה ניצחון המתנגדים במשאל העם על האמנה לכינון חוקה לאירופה בפברואר 2005. לאחר ההפסד אמר ברנייה ש"זוהי אכזבה גדולה מאד" וש"יהיה קשה הרבה יותר לצרפת לייצג את האינטרסים שלה [באיחוד]". בעקבות ההפסד, ברנייה סיים את תפקידו ב-5 ביוני 2005 כשראש הממשלה הנכנס דומיניק דה וילפן החליף אותו בפיליפ דוסט-בלאזי.
ב-2006 שימש יועץ עבור נשיא הנציבות האירופית ז'וזה מנואל ברוזו והציג למועצת אירופה דוח התומך בהקמה של כוח הגנה אזרחי אירופאי. בנוסף הוא הצטרף ל-Action Committee for European Democracy, שנודעה כ"קבוצת אמאטו" על שם ג'וליאנו אמאטו. הקבוצה כללה דיפלומטים ופוליטיקאים אירופים בדרגים גבוהים, שנפגשו באופן לא רשמי כדי לכתוב מחדש את האמנה לכינון חוקה לאירופה לאחר כישלונה במשאל העם בצרפת ובהולנד. הטקסט שחיברה הקבוצה הפך בהמשך לאמנת ליסבון.
בשנת 2007 מינה ניקולא סרקוזי את ברנייה לשר החקלאות והדיג בממשלה של פרנסואה פיון. במסגרת תפקיד זה הוא הוביל רפורמות באופן התמיכה של הממשלה בחקלאים.
בבחירות לפרלמנט האירופי בשנת 2009 ברנייה הוביל את הרשימה של מפלגת העם האירופית בצרפת. לאחר הבחירות הוא כיהן כחבר בפרלמנט האירופי עד שמונה להציב לענייני השוק הפנימי והשירותים, תפקיד בו החזיק עד 2014. הרפורמות שקידם בעקבות משבר החוב האירופי כללו יותר מ-40 חוקי רגולציה על מוסדות פיננסיים אירופאיים וכינון "איחוד הבנקים" במדינות האירו, שהעביר אל הבנק המרכזי האירופי חלק מסמכויות הבנקים המרכזיים הלאומיים. הרפורמות עוררו ביקורת בסיטי של לונדון ובגרמניה. בדיילי טלגרף הבריטי פורסם ב-2010 מאמר שתהה אם ברנייה הוא "האיש המסוכן ביותר באירופה". עם זאת, הוא הצליח לשכנע את הממשלה הבריטית לקבל את רוב חוקי הרגולציה החדשים, כולל החלטה על קביעת תקרה לבונוסים של בנקאים, שעוררה ביקורת במוסדות פיננסיים בלונדון.
מאז 2015 משמש ברנייה כיועץ ללא תשלום לענייני ביטחון והגנה עבור נשיא הנציבות האירופית ז'אן-קלוד יונקר. במאי 2019 הוא פרסם מאמר שמסכם את דעותיו בנושא מדיניות ביטחון והגנה אירופאיים. במאמר הוא קרא שבמצב הגאופוליטי החדש, שכולל איומים על הסדר הבינלאומי הליברלי, תחרות בין מעצמות-על ופנייה של ארצות הברית בעידן דונלד טראמפ להגנה חד-צדדית על האינטרסים שלה, אירופה צריכה לפתח יכולת עצמאית להגן עצמה. הוא קרא להקמת מנגנונים משותפים ותקציבים משותפים להגנה וביטחון הממוסדים ברמת האיחוד ולהגדיל את היכולות הצבאיות שאירופה מסוגלת להפעיל במסגרת מדיניות הביטחון וההגנה המשותפת.
משא ומתן לפרישת הממלכה המאוחדת מהאיחוד האירופי
ב-27 ביולי 2016 הוכרז שברנייה יהיה ראש צוות המשא ומתן של האיחוד האירופי במשא ומתן על פרישת בריטניה מהאיחוד האירופי (ברקזיט). יונקר אמר שהוא "רצה פוליטיקאי מיומן עבור המשימה הקשה הזו". בהודעה של מועצת אירופה נמסר שברנייה יהיה ממונה על המשא ומתן עם בריטניה לגבי התנאים העתידיים של היחסים בין בריטניה לבין האיחוד ועל "תאום כל הנושאים האסטרטגיים, האופרטיביים, המשפטיים והפיננסים שקשורים למשא ומתן".
באוקטובר 2019 החליטה הנציבות האירופית שברנייה יעמוד גם בראש צוות המשא ומתן לגבי יחסי האיחוד האירופי והממלכה המאוחדת. "כוח המשימה ליחסים עם הממלכה המאוחדת" (UKTF) החל לפעול ב-16 בנובמבר 2019. בראיון שהעניק ברנייה לעיתונים בריטיים לאחר שהוכרז על התפקיד, הוא אמר שהאיחוד האירופי לא יתפשר על רגולציה בנושאי סביבה וזכויות עובדים ושמידת הגישה של השוק הבריטי לשוק האירופי המשותף תהיה תלויה במידת הנכונות של הבריטים לאמץ את הרגולציה האירופית. ברנייה ניהל את המגעים עם הממלכה המאוחדת לגבי הסכם הקבע שנחתם ב-21 בדצמבר 2020 ונכנס לתוקף עם סיום תקופת המעבר, ב-31 בדצמבר 2020.
ב-19 בינואר 2021 הוכרז שהצוות שהוביל ברנייה במשא ומתן עם הממלכה המאוחדת סיים את תפקידו ויתפזר ב-1 במרץ 2021. ברנייה יתמנה ליועץ מיוחד לנשיאת מועצת האיחוד האירופי אורסולה פון דר ליין, החל מ-1 בפברואר 2021. בתפקיד זה ייעץ ברנייה לגבי יישום הסכם הפרישה של הממלכה המאוחדת ולגבי תהליך האשרור של הסכם שיתוף הפעולה המסחרי בין האיחוד לממלכה.
פריימריז במפלגת הרפובליקנים (2021)
בפברואר 2021 הכריז ברנייה על הקמה של קבוצה פוליטית חדשה בתוך מפלגת הרפובליקנים, בשם "פטריוטים ואירופאים". ב-27 באוגוסט 2021 הוא הכריז על כוונתו להתמודד על בבחירות לנשיאות צרפת 2022 מטעם הרפובליקנים. במהלך הקמפיין למועמדות מטעם המפלגה הביע ברנייה עמדות שנחשבו לימניות יותר מהצפוי. הוא טען שהגירה לא מבוקרת לצרפת מערערת את הזהות הצרפתית והבטיח להטיל מורטוריום על הגירה של לא-אירופאים לצרפת למשך 3–5 שנים, כולל הגירה של בני משפחה של מהגרים. בנוסף הוא הבטיח קיצוץ מיסים, הגדלת מספר שעות העבודה בשבוע ושינוי של גיל הפרישה לפנסיה.
בסיבוב הראשון בפריימריז (קונגרס הרפובליקנים) הגיע ברנייה למקום השלישי, עם כ-23.9% מהקולות, אחרי ואלרי פקרס (25%), שזכתה במועמדות, ואריק צ'יוטי (25.6%), שזכה בסיבוב הראשון והובס בסיבוב השני. כתוצאה מכך הוא הודח מהמרוץ ולא השתתף בסיבוב השני.
יהיה טוב (שיר של יסמין מועלם)
קבלה ביקורתית
בוואלה! NEWS סומן השיר כטוב ביותר מתוך האלבום "אין עולם" ותואר כ"המנון מרגש". על הפקתו המוזיקלית נאמר: "ההפקה המוצלחת שלו מחמיאה למועלם, שאפשר סוף סוף להבחין עד כמה היא זמרת מוכשרת".
הצלחה מסחרית
בצאתו של האלבום, נכנס השיר למקום ה-56 במצעד היטליסט של מאקו, והיה לשיר השני הגבוה ביותר במצעד, לאחר "צונאמי". בשיאו, הגיע למקום ה-37 במצעד.
במצעד הרשמי של גלגלצ, נכנס השיר למקום הרביעי וקבע את שיאו במקום זה.
שחף פסיפי
שחף פסיפי (שם מדעי: Larus pacificus) הוא מין של שחף גדול השוכן בחופי אוסטרליה מקרנרבון עד סידני ובאיים קטנים ברחבי מזרח האוקיינוס השקט.
מאפיינים
השחף מגיע לאורך 58–66 סנטימטרים ובעל מוטת כנפיים באורך 137–157 סנטימטרים. המשקל מגיע ל-900–1,180 גרם, דבר ההופך אותו לאחד הגדולים שבשחפיים. לעיתים מבלבלים בינו לשחף הקלפ החולף באוסטרליה ואייה, והוא קרוב אליו בגודלו. השחף בעל מקור צהוב כבד שבקצהו אדום. הלסת התחתונה שלו בולטת ביותר בצורתה המרובעת. הוא בעל בלוטות נחיריים גדולות הפולטות מלח ובעל עיניים צהובות. גופו של השחף לבן והכנפיים אפורות כהות, שחורות בקצותיהן. גם הזנב שחור. ביחס לשחפים אחרים הכנפיים רחבות מאוד. הצעירים בוקעים כשנוצותיהם אפורות משורטטות.
השחף הוא אוכל נבלות או תופס יצורים קטנים לאורך החוף ולא יהסס לחטוף טרף של עופות אחרים.
שחף זה מקנן בזוגות או במושבות לאורך החופים ובני הזוג מכסים את הקן בעשבי ים ומקלות. הם מטילים 2 ביצים. הגוזלים מגיעים לבגרות בגיל 4 שנים.
תת-מינים
לשחף יש 2 תת-מינים:
עמק לאוטרברונן
עמק לאוטרברונן (בגרמנית: Lauterbrunnental) הוא עמק טבעי הנמצא בקנטון ברן בשווייץ. בעמק נמצאת העיירה לאוטרברונן הקרויה על שם העמק ומתגוררים בה כ־900 תושבים. העמק ידוע בזכות פסגות ההרים ו־72 המפלים המקיפים אותו. המפל הגבוה ביותר הוא מפל שטאובך הנישא לגובה של 297 מטר.
הרים בעמק לאוטרברונן
העמק נמצא למרגלותיהם של הרי יונגפראו (הנישא לגובה 4,158 מטר), הר מנך (4,107 מטר) והר אייגר (3,970 מטר) במזרח. למרגלות הר גלטשרהורן (3,983 מטר) ומיטאגהורן (3,897 מטר) במערב והרי גשפאלטנהורן (3,436 מטר) ושילטהורן (2,970 מטר) בדרום. הוא שוכן גם למרגלות קיר לאוטרברונן מצפון, הנמתח לאורך 8 ק"מ.
אקלים בעמק לאוטרברונן
עמק לאוטרברונן נמצא בגובה 813 מטר מעל פני הים ומזג האוויר בו חמים אך ממוזג והטמפרטורה הממוצעת היא 7.6 מעלות צלזיוס. בין השנים 1981 ועד 2010, ירדו 136.5 ימי גשם או שלג בממוצע בעמק לאוטרברונן בכל שנה, עם כמות משקעים ממוצעת של 1,092 מ"מ. החודש היבש ביותר בעמק לאוטרברונן הוא מרץ עם 69 מ"מ משקעים והחודש עם כמות המשקעים הגבוהה ביותר הוא אוגוסט עם 129 מ"מ.
חודש יולי הוא החודש החם בשנה עם טמפרטורה ממוצעת של 16.6°C והחודש הקר ביותר בשנה הוא ינואר עם טמפרטורה של מינוס -1.2°C.
ג'ניפר ברנינג
ג'ניפר ברנינג (נולדה ב-15 בדצמבר 1996) היא זמרת וכותבת שירים גרמנייה אשר ייצגה את סן מרינו באירוויזיון 2018 שנערך בעיר ליסבון, בירת פורטוגל. ברנינג ייצגה את סן מרינו לצד ג'סיקה מוסקט עם השיר "Who We Are". הצמד הגיע למקום ה-17 בחצי הגמר, ובכך לא צלחו לעלות לגמר הגדול. ברנינג התחרתה בעבר בתוכנית הכישרונות האמריקאית "The Winner Is" ובעונה האחת-עשרה של מופע הכישרונות "Deutschland sucht den Superstar".
קנדה מאסטרס
טורניר קנדה מאסטרס או בשמו המסחרי גביע רוג'רס על שם חברת התקשורת הקנדית "Rogers Communications", הוא טורניר טניס שנתי משולב בסבב ה-WTA לנשים וסבב ה-ATP לגברים הנערך בקנדה. הטורניר, שנערך על משטח קשה, הוא אחד מהיוקרתיים ביותר בעולם הטניס, כאשר הוא נמצא בקטגוריות הגבוהות, הן עבור סבב הגברים, בקטגוריית המסטרס 1000, והן בסבב הנשים, בקטגוריית פרמייר 5. זהו אחד הטורנירים הוותיקים ביותר בעולם, ואשר החל במאה ה-19, כשתחרות הגברים הראשונה נערכה ב-1881, ותחרות הנשים הראשונה נערכה ב-1892.