cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רודוכרוזיט
רודוכרוזיט (וגם רודוקרוסיט) הוא מינרל קרבונטי הבנוי ממנגן (Mn) ופחמה (קרבונט CO3). צורת הגבישים של הרודוכרוזיט היא מעוינון, ובמקרים נדירים יותר - סקלנוהדרון. בצורתו הטהורה (והנדירה) צבעו אדום-ורד, אבל לדגימות הבלתי טהורות והנפוצות יותר יש גוונים מוורוד ועד חום בהיר. לעיתים טועים בין הרודוכרוזיט לרודוניט שהוא סיליקט של מנגן, אבל הרודוכרוזיט רך הרבה יותר. גם לקלציט, שבו חלק מאטומי הסידן הוחלפו באטומי מנגן, יש גוון ורוד היכול להטעות בינו לבין הרודוכרוזיט, אבל הקלציט הוא פלואורסצנטי בעוד הרודוכרוזיט נעדר תכונה זו.
רודוכרוזיט יוצר שורה איזומורפית עם פחמת הברזל (סידריט). סידן (ולפעמים גם מגנזיום ואבץ) מחליף לעיתים קרובות את המנגן במבנה, דבר הגורם לגוונים בהירים יותר של אדום וורוד, תלוי בדרגת ההחלפה. מסיבה זו הצבע הנפוץ ביותר של הרודוכרוזיט הוא ורוד.
רודוכרוזיט נוצר יחד עם מינרלים נוספים של מנגן בעורקים הידרותרמיים במרבץ עפרה בטמפרטורה נמוכה כמו במכרות הכסף של רומניה, שם נתגלה לראשונה. במקרים נדירים כמו במכרה N'Chwanging ב-Hotazel שבדרום אפריקה נוצר הרודוכרוזיט בתהליכי שקיעה ואז הגביש מופיע בצורת הסקלנוהדרון הנדירה. בקפיליטס (Capillitas) שבארגנטינה כורים סוג מיוחד של רודוכרוזיט מפוספּס. קאטאמרקה (Catamarca) הוא מכרה כסף ישן מתקופת האינקה, שממנו כורים דוגמיות מרהיבות וייחודיות של רודוכרוזיט זקיפי. חתך לרוחב של המינרל מגלה טבעות קונצנטריות בהירות וכהות של שכבות הצבועות בגוונים של אדום ורד. נוהגים לגלף תכשיטים מאבנים אלו.
השימוש העיקרי ברודוכרוזיט הוא כמחצב של מנגן, שהוא רכיב חשוב בייצור של פלדה בלתי מחלידה זולה ובסגסוגות אלומיניום מסוימות. בסוגים המפוספסים האיכותיים יותר נעשה שימוש כאבני קישוט ולגילוף פסלונים וחרוזים. האבן רכה יחסית ומצטיינת בפצילות מושלמת, ולכן קשה מאוד לחתוך אותה ולכן כמעט שלא משתמשים בה לשיבוץ בתכשיטים.
התיאור הראשון של הרודוכרוזיט הוא מ-1813, בהתייחס לדגימה מקַבְניק (Cavnic) שבמחוז מרמורש, כיום ברומניה. מקור השם הוא מיוונית "רודון" – ורד ו"כרומה" – צבע, כלומר "בצבע הורד".
מדינת קולורדו שבארצות הברית הכריזה רשמית על הרודוכרוזיט כ"מינרל המדינה" בשנת 2002, בהתבסס על הצעה שהועלתה בבית הספר התיכון בעיירה ביילי. הסיבה לכך נעוצה בעובדה שאף על פי שהמינרל נפוץ בכל העולם, גבישים אדומים גדולים מצויים במספר מועט של מקומות בעולם וכמה מהדוגמאות המשובחות ביותר נמצאו במכרה "סוויט הום" (Sweet Home – בית מתוק) שבסמוך ליישוב אלמה (Alma) שבקולורדו.
בית התפילה הבהאי בפנמה סיטי
בית התפילה הבהאי בפנמה סיטי הוא אחד משמונת בתי התפילה הבהאים ברחבי העולם, והוא נחשב ל"מקדש האם של אמריקה המרכזית". המבנה שוכן על "גבעת השירה היפה" (la montaña del Dulce Canto), המכונה גם "גבעת השירה" (Cerro Sonsonate), צפונית לפנמה סיטי אליה הוא צופה. תכנן אותו האדריכל הבריטי פיטר טילוטסון. בבנייתו, שהושלמה ב-1972, נעשה שימוש בחומרי בנייה מקומיים.
רודוכרוזיט
האינקה האמינו כי הרודוכרוזיט הוא דמם של שליטיהם הקודמים שהפך לאבן. משום כך האבן קרויה לעיתים "רוסה דל אינקה" (Rosa del Inca – ורד האינקה).
רודוכרוזיט וכריית כסף
פחמת המנגן היא תרכובת הרסנית לתהליך האמלגמציה המגדיל את ריכוז הכסף שבעפרות הכסף, ולכן עד שדוגמיות איכותיות של המינרל הפכו למבוקשות ביותר נהגו הכורים להיפטר מהרודוכרוזיט ולהשליכו לאשפה.
בית התפילה הבהאי בפנמה סיטי
כלכל יתר בתי התפילה הבהאים, למבנה תשע צלעות והוא נושא כיפה. הכיפה מכוסה באלפי אריחים אליפטיים בצבע לבן, והיא מזכירה כיפת פלנטריום. בחלקה העליון של הכיפה תשעה פתחים קטנים. בחזיתה של כל אחת מתשע צלעות המבנה שוכנת רחבה בצורת משולש שווה-צלעות המוליכה אל אחת מדלתותיו. בין השטחים המשולשים ניצבים קירות מעוטרים בגוון חום, הקורנים מן המבנה לתשעת צדדיו ומסתיימים בשיפוע. מעל כל דלת קבוע חלון בצורת לונטה המאפשר חדירת אור אל פנים המבנה. בית התפילה מנוהל על ידי האספה הרוחנית הלאומית של פנמה.
להט
להט היא תופעה פיזיקלית שבה נפלטת קרינה אלקטרומגנטית מגוף חם כתוצאה מהטמפרטורה הגבוהה שלו. פליטת הקרינה היא בדרך-כלל בתחום הנראה של הספקטרום וכמו כן בתחום התת-אדום של הספקטרום. בנורת להט נפלט אור כתוצאה מזרימת אלקטרונים במוליך (חוט הלהט) אשר לו התנגדות גבוהה לזרימתם - דבר המייצר חום. החום מעורר חלק מהאטומים בחוט הלהט לרמת אנרגיה (אורביטל אלקטרוני) גבוהה יותר. כאשר חוזרים האטומים לרמת האנרגיה המקורית הם פולטים את האנרגיה העודפת בצורת פוטון (אור).
ככל שהטמפרטורה שאליה מחומם הגוף עולה, עולה הספק האור הנפלט וצבעו משתנה - אורך הגל הבולט בו מתקצר לפי חוק וין.
סיאט 600
סיאט 600 היא (בספרדית: SEAT 600) היא מכונית סופרמיני, אשר ייצרה יצרנית כלי הרכב הספרדית סיאט, בין השנים 1957–1973.
דגם ה"סיאט 600" התבסס על דגם פיאט 600 אשר ייצר קונצרן הרכב האיטלקי פיאט בין השנים 1955-1969, ונבנה ברישיון פיאט.
סך הכול יוצרו 783,745 יחידות.
VDSL
קו מנוי דיגיטלי מהיר מאוד (באנגלית: VDSL Very high direct subscriber line) וקו מנוי דיגיטלי מהיר מאוד 2 (VDSL2) הם טכנולוגיות קו מנוי דיגיטלי (DSL) המספקות שידור נתונים מהיר יותר מהסטנדרטים הקודמים של קו מנוי דיגיטלי אסימטרי (ADSL).
VDSL
VDSL מציע מהירויות של עד 52 מגה-בייט הורדה ו-16 מגה-בייט העלאה, על פני זוג יחיד של חוטי נחושת שזורים, באמצעות התדרים מ-25 קילו-הרץ עד 12 מגה-הרץ. מהירויות אלה מאפשרות לרשת VDSL לתמוך ביישומים כגון שידורי טלוויזיה באיכות גבוהה, כמו גם שירותי טלפון (VoIP) וגישה כללית לאינטרנט, דרך חיבור יחיד. VDSL נפרס על גבי תשתית קיימת המשמשת לשירותי טלפון אנלוגיים וחיבורי DSL במהירויות נמוכות יותר.
תקן זה אושר על ידי איגוד התקשורת הבינלאומי (ITU) בנובמבר 2001.
VDSL2
הדור השני (VDSL2) שאושר בפברואר 2006 משתמש בתדרים של עד 30 מגה-הרץ כדי לאפשר מהירויות העולות על 100 מגה-בייט לשנייה בו-זמנית בהעלאה ובהורדה.
VDSL2 הוא שיפור לדור הראשון של VDSL שאושר בנובמבר 2001, תקן זה תומך בשירותים הצורכים תעבורת רשת גבוהה כגון קטעי קול, וידאו וטלוויזיה באיכות גבוהה (HDTV). VDSL2 נועד לאפשר למפעילי תקשורת ולספקי תשתית לשדרג בהדרגה את תשתית xDSL.
השם התקני ל- VDSL2 של איגוד הטלקומוניקציה הבינלאומי (ITU-T) הוא G.993.2. התקן הוכרז רשמית ב-27 במאי 2005, ופורסם לראשונה ב-17 בפברואר 2006. מספר שינויים ותיקונים פורסמו מ-2007 עד 2011.
VDSL2 מאפשר שידור של קצבי נתונים מצטברים אסימטריים וסימטריים של עד +300 מגה-בייט לשנייה העלאה והורדה בזוגות שזורים של נחושת, תוך שימוש ברוחב פס של עד 35 מגה-הרץ. המהירות המרבית יורדת ככל שמתרחקים מארון התקשורת המקומי כך שמהירות המקסימום התאורטית של 350 מגה-בייט לשנייה יורדת ל-100 מגה-בייט לשנייה במרחק של 500 מ' מארון התקשורת, ו-50 מגה-בייט לשנייה במרחק של 1000 מ', במרחקים גדולים יותר המהירות יורדת למהירויות בתקן VDSL ופחות.
פרקראקס
פרקראקס (שם מדעי: Paracrax; משמעות השם: "קרוב להוקו") הוא סוג נכחד של עוף גדול נכחד מהמשפחה בטורניטיים שבסדרת הקריאמאים. הוא חי באמריקה הצפונית בתקופת האוליגוקן לפני 33-30 מיליון שנה. בסוג זה נכללו 3 מינים, אשר הזכירו במראם את קרוביהם הפורוסרקוסיים מאמריקה הדרומית.
המאובנים הראשונים של עוף זה התגלו בקולורדו ב-1871 בידי החוקר עותניאל צ'ארלס מארש אשר זיהה אותם כעצמות של תרנגול הודו. ב-1964 החוקר פירס ברוקורב שייך אותו למשפחת ההוקיים, מה שגרם לו לקבל את שמו וכמה חוקרים סברו שמדובר על עצמות של קורמורן. רק בהמשך התברר שמדובר על סוג של עוף דורס נכחד. תחילה התגלה המין Paracrax antiqua ובהמשך התגלו עוד 2 מינים דומים באזור.
הפרקראקס היה עוף בגובה של 2 מטר שהיה הגדול שבעופות האזור לצד קרובו הבטורניס והיה בעל עצמות חזה רחבות אך כנפיים גמדיות. שני המינים חיו בסוואנות הפוריות שהיו באליגוקן במרכז אמריקה הצפונית ובה היו מיני פרסתנים נכחדים כמו קרנפים ננסיים, גמלים צפון אמריקאים ואוראודונטים וגם טורפים כמו ההאינדון והדיניקטיס. עוף זה שהיה בעל מקור גדול המעוצב לחיתוך בשר יכל לטרוף יונקים בינוניים בעזרת חבטה ממקורו.
Dookie
Dookie הוא אלבומה השלישי של להקת הפאנק גרין דיי והוא האלבום המצליח ביותר שלה בכל הזמנים, עם 20 מיליון עותקים שנמכרו.
שם האלבום מתייחס אל חברי הלהקה שלעיתים קרובות סובלים משלשול שכונה על ידם כתוצאה של אכילת אוכל מקולקל בזמן טיול ("Liquid Dookie"). לכן, בהתחלה, האלבום נקרא בשם זה, אבל השם נשמע מגעיל מדי ולכן הם קיצרו אותו ל"Dookie".
האלבום נכנס למקום ה-193 ברשימת "500 האלבומים הטובים בכל הזמנים" של מגזין הרולינג סטון שנערכה בשנת 2003. האלבום נכנס גם לספר "1,001 אלבומים שחייבים לשמוע לפני שמתים".
סקירה כללית
האלבום הצליח בעיקר בזכות פריצת הרוק האלטרנטיבי אל המיינסטרים. לעומת שני האלבומים הקודמים של הלהקה, האלבום יותר רציני והשירים יותר קליטים. רוב השירים נכתבו על ידי סולן הלהקה, בילי ג'ו ארמסטרונג, ומבוססים על חוויותיו האישיות, בנושאים כגון: חרדה, מערכות יחסים, מיניות ושעמום.
למרות שהאלבום נפתח בשני שירים הדומים בסגנונם לשני האלבומים הקודמים של הלהקה, הוא ממשיך בשירים Chump ו־Longview (הנחשבים מחוברים יחדיו) שכבדים יותר יחסית לסגנון הפאנק רוק. הוא ממשיך בשירים Welcome to Paradise, She, Basket Case ו-When I Come Around הקליטים, כשהשניים האחרונים כובשים את המצעדים, במיוחד בזכות הקליפים שנעשו להם. האלבום נגמר בשלושה שירים החוזרים עדיין לסגנון הלהקה, שאורך כל אחד הוא קצת יותר מדקה וחצי. השיר האחרון F.O.D דווקא כבד יחסית ומזכיר את Longview, כשבסופו מוחבא שיר אקוסטי, ששר מתופף הלהקה טרה קול, וכדי לשמוע את השיר צריך לחכות מספר דקות לאחר סוף השיר F.O.D. האלבום, ביחד עם Smash של אופספרינג, נחשבים לאבני דרך בפאנק רוק של שנות התשעים והאלפיים.
שלם
{{פירושונים|מקומות:
אישים: ארגונים ומוסדות:
ספרות ותרבות:
אחר:
ראו גם
}}
צ'יטה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
27 במרץ
27 במרץ הוא היום ה-86 בשנה (87 בשנה מעוברת) בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 279 ימים.
שנברג
שֶׁנֶבֶּרג (Schöneberg) הוא חלק מרובע טמפלהוף-שנברג בברלין בירת גרמניה.
שנברג, יחד עם השכונה הקטנה פרידנאו, היוותה רובע עצמאי עד ל-1 בינואר 2001, אז אוחדה שנברג עם רובע טמפלהוף במסגרת רפורמת השכונות של ברלין לישות מנהלתית אחת.
היסטוריה
העדויות הראשונות לקיום יישוב בשנברג מופיעות ב-1264 בכתביו של אוטו, מארקגראף ברנדנבורג. ב-1751 הקימו אורגים מבוהמיה כפר בשם נוֹי שנברג (נקרא גם: בֶּהמיש שנברג) במקום שבו עובר כיום הרחוב הראשי של השכונה (הָאוּפְּטְשְטְרַאסֶה). במלחמת שבע השנים נהרסו כמעט לחלוטין הכפר וכנסייתו בשריפה, שפרצה כתוצאה מהפצצות הרוסים והאוסטרים.
שני הכפרים - הישן והחדש - אוחדו ב-1874 והוכרזו כעיר ב-1898. ב-1920 סופחה העיר לברלין. בית העירייה של שנברג, שנבנה ב-1914, שימש כבית העירייה של מערב ברלין, ממלחמת העולם השנייה ועד איחוד העיר ב-1991, אז חזרה מועצת העיר המשותפת ל'בית העירייה האדום' (Rotes Rathaus) במרכז העיר.
אופי הרובע
שנברג הוא רובע מיושב ואמיד יחסית, שאין בו הרבה אתרי תיירות מסורתיים, אך נחשב למרכז קניות חשוב ויוקרתי. אזור נולֶנדוֹרף-פּלאץ (Nollendorfplatz, כיכר נולנדורף) שימש מרכז ללהט"בים מאז ימי רפובליקת ויימאר בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 וביתר-שאת כיום. באזור מצויות חנויות-ספרים להט"ביות רבות. הצייר אוטו דיקס השתמש במבקרים במועדון הלילה המקומי 'אלדורדו' כמודלים לציוריו. הסופר כריסטופר אישרווד, שהתגורר בשכונה, ביסס על החיים בה את ספרו 'פרידה מברלין', והאזור שימש גם השראה למחזמר קברט.
נקודות עניין
בין השנים 1910-1973, שכן ברובע ארמון הספורט - אולם הספורט הגדול בברלין, בשעתו, ומוקד לכינוסים ועצרות פוליטיות.
רוסיה ביתנו
רוסיה ביתנו (ברוסית: Наш дом — Россия) הייתה מפלגה פוליטית רוסית וארגון חברתי שייצג בשנות קיומו את האינטרסים של הנומנקלטורה ואת האליטה במחוזות השונים ברוסיה.
בראש המפלגה עמד ויקטור צ'רנומירדין. בסוף שנות ה-90 למפלגה היו 55 מושבים בדומה. בשנת 1999, בוריס ילצין הפסיק לתמוך במפלגה וכתוצאה מכך בבחירות של שנת 1999 היא קיבלה 8 מושבים בלבד.
זלמן רייזן
זלמן רייזן (בכתיב יידי: זלמן רייזען; ברוסית: Залман Рейзен; לעיתים גם רייזין (Рейзин), ריזין, ריזן) (1887, בלארוס – הוצא להורג כנראה ב-1939) היה פילולוג של השפה היידית, היסטוריון של הספרות, עורך ומתרגם ליידיש, ביוגרף, מחבר ספרי לימוד, מבקר ספרות, סופר ועיתונאי, ממייסדי מכון ייִוואָ.
תולדות חייו
זלמן רייזן היה בנו של הסופר והמשורר העברי-יידי קלמן רויזין (יק"ר) ואחיהם הצעיר של הסופרים והמשוררים אברהם רייזן ושרה רייזן. מפעלו החשוב ביותר הוא הלקסיקון המלא לסופרי היידיש, "הלכסיקון לספרות יידיש, עיתונותהּ ובלשנותהּ". הלקסיקון, אשר נדפס בארבעה כרכים בין השנים 1926–1930, משמש עד היום כמקור חשוב, עשיר ואמין לתולדות ספרות היידיש שלפני השואה.
רייזן ישב מרבית שנותיו בווילנה, שבה ערך והוציא ספרי לימוד ביידיש, ספרי דקדוק, אנתולוגיות, ביקורות ועוד. היה בין יוזמיו ומייסדיו של הארכיון והמכון המדעי לתרבות יידיש, "ייוו"א" (ר"ת ביידיש: "המכון המדעי היהודי" או "המכון המדעי היידי") – מפעל תרבותי ענק ויחיד מסוגו. המכון נפגע מאוד בשנות הכיבוש הגרמני והשמדת גטו וילנה. רבים ממסמכיו הועברו לניו יורק, שם הוקם מחדש.
כמתרגם הרבה רייזן לתרגם ליידיש מלשונות אירופה. בין תרגומיו: "רובינזון קרוזו" של דפו, משיריו וסיפוריו של לרמונטוב, מארק טוויין, דוסטויבסקי, הנס כריסטיאן אנדרסן, גי דה מופסן, היינריך היינה, "בן חור" של לואיס וולאס, ואחרים. הוא פרסם למעלה מ-50 כרכי ביקורת, תרגומים ואנתולוגיות, אך עד היום לא תורגם לעברית אף ספר מספריו.
על נסיבות הירצחו יש מחלוקת. יש המקדימים את הוצאתו להורג לשנת 1939 לאחר פלישת ברית המועצות לליטא, ויש המאחרים אותה לשנת 1941, לאחר כיבוש וילנה בידי הגרמנים.
סטפן דנב
סטפן דנב (בצרפתית: Stéphane Denève, נולד ב-1971) הוא מנצח צרפתי המשמש כמנהלה המוזיקלי של תזמורת סנט לואיס, של התזמורת הפילהרמונית של בריסל ושל תזמורת העולם החדש של מיאמי.
קורות חיים
דנב נולד בטורקואן, צרפת והוא בוגר הקונסרבטואר של פריז. הוא עבד כעוזר מנצח לגאורג שולטי בתזמורת פריז, ז'ורז' פרטר באופרה הלאומית של פריז וסייג'י אוזאווה בפסטיבל סאיטו קינן של 1998. הופעתו הראשונה בניצוח בארצות הברית הייתה באופרה של סנטה פה בשנת 1999 ב"דיאלוגים של הכרמליטיות"  (פרנסיס פולנק). דנב ניצח על עוד רבות מן התזמורות החשובות בעולם.
הערות על ענף הזהב של פרייזר
הערות על ענף הזהב של פרייזר (בגרמנית: "Bemerkungen über Frazers "The Golden Bough) הוא אסופת הערות שכתב לודוויג ויטגנשטיין על "ענף הזהב" של ג'יימס ג'ורג' פרייזר. ההערות פורסמו כחיבור לראשונה ב-1967, ומהדורה אנגלית ב-1979. ויטגנשטיין כתב את הטקסט בקיץ 1931. הטקסט הוא אחד ממאמציו המוקדמים לחבר את מה שיהפוך בסופו של דבר לחקירות הפילוסופיות (1953).
נושא מרכזי של ההערות הוא התפיסה של המטאפיזיקה כ"סוג של קסם". הטקסט נערך על ידי ראש ריס, שפרסם אותם בנפרד מיצירותיו האחרות של ויטגנשטיין. בהערות, ויטגנשטיין תיאר את פרייזר כפראי יותר מהפראיים שחקר, והיה ביקורתי בצורה יוצאת דופן כלפי הפרשנויות של פרייזר למיתולוגיה פרימיטיבית, נצרות ואפיסטמולוגיה.
ההערות נכללו מאוחר יותר במלואן באנתולוגיה של יצירתו השונות של ויטגנשטיין בשם Philosophical Occasions 1912-1951 (אירועים פילוסופיים). העורכים טוענים כי ריס השמיט מספר הערות ממהדורת הספרים הדו-לשוניים של ההיערות, וכוללים באנתולוגיה שלהם כמה הערות שהם מאמינים כי ייתכן שריס השמיט בטעות.
ארכיאולוגיה ימית, פרקי מבוא
הספר משמש כספר לימוד בסיסי בחוג לציוויליזציות ימיות באוניברסיטת חיפה ונמצא בשימוש של סטודנטים ומרצים באוניברסיטה והוא מופיע בסילבוס בקורסים בחוג.
נושאי הספר
מהי ארכאולוגיה ומהי ארכאולוגיה ימית, מהי תרבות ימית, מי היו גויי הים, ערי הנמל הראשונות בארץ ישראל ובנמל קיסריה אשר נבנה על ידי הורדוס בקיסריה. בנוסף הספר עוסק באמצעים בהם היא משתמשת: הצלילה ככלי מחקר, כיצד מאתרים שרידים מתחת לפני הים, כלי שיט טבועים ומטעניהם, בממצאים אחרים אשר ניתן למצוא מתחת לפני הים כגון: עוגנים, קנקנים. הספר מקדיש פרק מיוחד לחפירה בקרקעית הים לבעיות ההשתמרות של ממצאים מתחת לפני הים ולקשיים המלווים חפירה מתחת לפני המים, ולבעיית החוף המשתנה תמיד.
הספר מכיל תמונות ושרטוטים, וכן רשימה ביבליוגרפית נבחרת.
ולדימיר קוזלובסקי
ולדימיר קוזלובסקי (ברוסית: Владимир Козловский; 1867–1930) היה צייר אימפרסיוניסטי רוסי.
ביוגרפיה
בגיל 13 שנים, ולדימיר קוזלובסקי נכנס לבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה, שם למד אצל קונסטנטין קורובין ויצחק לויתן. התפתחותו המקצועית הושפעה במידה רבה מחבריו כמו גם ממוריו, אלכסיי סאווראסוב, וסילי פולנוב ו-וסילי פרוב. לאחר סיום לימודיו ב-1887, ולדימיר חזר לקייב ועד מהרה התקבל על ידי החברה האימפריאלית של קייב לעידוד האמנויות (1890 - 1896). ציוריו המוקדמים של קוזלובסקי זכו בשנים אלו בפרסים רבים בקייב ובמוסקבה, ביניהם "מנזר שקט" (1892), "בית מתוק" (1893), "צהריים" (1894) ו"יער אורנים" (1895).
בתחילת המאה ה-20 הפך קוזלובסקי לאחד האימפרסיוניסטים הרוסים, והצטרף לתנועת האמנות ההולכת וגדלה במדינה. בציוריו חיבר ולדימיר את מסורות ציורי הנוף של מורו, וסילי פולנוב, עם סצנות ז'אנר של וסילי פרוב, המתארות בצורה חיה את החיים הפשוטים של האיכרים האוקראינים. בשנת 1915, ולדימיר קוזלובסקי היה חבר מייסד של אגודת האמנים בקייב (1914–1919) ושימש כמזכירה של חברה זו במשך 5 שנים. ציוריו הוצגו ברחבי האימפריה הרוסית, כולל מוסקבה, סנט פטרסבורג, קייב, אודסה, חרקוב, ז'יטומיר וערים נוספות. כמה מיצירותיו המפורסמות ביותר, כגון "חורף", "אביב", "הדרך לז'יטומיר", "בריכה", "בנהר", "דייגים" פורסמו כגלויות.
לאחר המהפכה הרוסית של 1917, ציירים רבים נאלצו לעזוב את הארץ. האידאולוגיה הקומוניסטית החדשה הייתה עוינת במיוחד לתנועת האמנות האימפרסיוניסטית ה"בורגנית", שנחשבה כבלתי תואמת את הערכים הקומוניסטיים. ולדימיר קוזלובסקי נשאר בקייב והחל לעבוד כמאייר של ספרי ילדים, ושיתף פעולה עם אותן הוצאות לאור שקודם לכן פרסמו את ציוריו.
ולדימיר קוזלובסקי נפטר בשנת 1930, ונקבר בבית הקברות הישן של באיקוב בקייב.
לא רק בלונדינית 2
לא רק בלונדינית 2 (באנגלית: Legally Blonde 2: Red, White & Blonde) הוא סרט קומדיה אמריקאי מ-2003 המהווה סרט המשך לסרט "לא רק בלונדינית".
עלילה
אל וודס מעוניינת שברוזר, כלב הצ'יוואווה שלה ייתאחד עם אמו מכיוון שהיא מעוניינת להזמין את אמו לחתונה שלה עם אמט. היא שוכרת בלש על מנת למצוא את אמא שלו. היא מגלה שהבעלים של האמא הם C'est Magnifique, חברת קוסמטיקה המשתמשת באמו על מנת לבצע בה ניסויים. היא מגלה שמשרד עורכי הדין בו היא עובדת מייצג חברה זו. היא רבה עם הקולגות שלה לעבודה על מנת שהחברה תפסיק להיות מיוצגת אצלם ולאחר מכן היא מתפטרת.
היא מחליטה לעזוב את בוסטון ועוברת לוושינגטון הבירה. היא נסערת כשהיא מגלה שאמו של הכלב נמצאת במעבדה לניסוי באיפור ומחליטה לשמש כ"הקול של מי שאינו יכול לדבר" ולנסות להוציא מחוץ לחוק ניסויים בבעלי חיים.
הצלחה קופתית וביקורתית
בניגוד לסרט הקודם, הסרט זכה לביקורות שליליות עם יציאתו ב-2 ביולי 2003 בארצות הברית. הסרט קיבל 37% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes מתוך 157 ביקורות, בביקורת באתר נכתב: "בדיחה על בלונדינית היא פחות מצחיקה בפעם השנייה בסביבה". באתר Metacritic הסרט קיבל 47 מתוך 100 המבוסס על 39 ביקורות. באתר אנטרטיינמנט ויקלי הסרט זכה במקום ה-21 ברשימת "25 סרטי ההמשך הגרועים שאי פעם נוצרו".
הסרט יצא לאקרנים יומיים לפני 4 ביולי והרוויח 40 מיליון דולר. בסוף הסרט הרוויח 90 מיליון דולר בארצות הברית והפך להצלחה.
סום (נהר)
מוצאו בכפר פונסום שליד העיר סן-קנטן במחוז אן שבחבל פיקרדיה. הוא זורם מערבה לאורך 245 ק"מ ונשפך למימי תעלת למאנש בעיירה סן-ואלרי-סור-סום. שפך הנהר מהווה תחנה של נדידת עופות בשם מארקנטר. גובה הנהר בנקודת המוצא 85 מטר מעל פני הים והוא זורם דרך הערים סן-קנטן, פרון, אמיין ואבוויל. אגן הניקוז של נהר הסום מגיע ל-6,000 קמ"ר. בין 1770 ו-1843 נבנתה תעלת הסום שמימיה זורמים לצד הנהר. כיום התעלה משמשת למטרות נופש בלבד. ב-2001 הנהר עלה על גדותיו והציף את עמק הסום.
היסטוריה
השבטים הקלטיים שישבו לחופיו כינו אותו בשפתם בשם "השקט" - שם המתאים לעובדה שבדרך כלל זרימת מימיו שקטה למדי. הרומאים כינו אותו בשם "סאמארה" ומכאן השם "סום". ב-1066 צבאו של ויליאם הכובש שעלה על אנגליה התאסף בסן-ואלרי-סור-סום. ב-1346 צבאו של אדוארד השלישי, מלך אנגליה צלח את הנהר, אך נאלץ לסגת במאורעות שהגיעו לשיאם בקרב קרסי. צליחת הנהר הייתה מאורע חשוב גם בקרב אז'נקור (1415).
הקרב על הסום (1 ביולי - 18 בנובמבר 1916), שבו יצאו הבריטים למתקפה נגד הגרמנים, היה אחד הקרבות הגדולים של מלחמת העולם הראשונה. מתקפת האביב של הגרמנים ב-1918, שהחלה בסביבות סן-קנטן, נעצרה על ידי כוחות בריטיים ואוסטרליים בקרב שהתחולל ליד אמיין - מה שסימן את סוף המלחמה. עמק הסום נכבש על ידי הגרמנים במאי-יוני 1940 במלחמת העולם השנייה ושוחרר על ידי בעלות הברית באוגוסט 1944.
רחוב מחובאיה
רחוב מוחובאיה (ברוסית: Моховая улица) הוא רחוב במחוז האדמיניסטרטיבי המרכזי של מוסקבה ברובע ארבאט וטברסקוי.
פרובוריהאיניים
הפרובוריהאיניים היו טורפים גדולים שהגדולים ביניהם, הפרובוריהאינה והפרבוריהאינה הגיעו עד למשקל 130-150 ק"ג ואולי אף ל-600 ק"ג, מה שהופך אותם לגדולים בבני סדרתם או בכלל בבני קבוצת המטאתריה. הם היו בעלי גולגולת חסונה שהזכירה גולגולת צבוע ובעלת שרירי לסת חזקים וניבים גדולים שנועדו למחוץ עצמות אך הייתה חסרת אמייל, כמו של שליינים. הסוג Callistoe היה בעל גולגולת דומה לזו של זאב טסמני. הם היו ציידים או אוכלי נבלות כמו צבועים והשתמשו בלסתותיהם כדי למחוץ נבלות.
בני הקבוצה חיו רק במשך הפלאוגן שהיה בעל אקלים לח יחסית. ייתכן שהם נכחדו עקב התייבשות אמריקה הדרומית לקראת המיוקן והם הוחלפו בקרוביהם התיילוקוסמיים שהיו בעלי שיני חרב.
דרור אהרונוב
דרור אהרונוב (נולד ב-30 באוגוסט 1970) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה
אהרונוב נולד וגדל בחולון. את צעדיו הראשונים ביצע במגרש הפועל חולון בגיל 9 ואחרי הצטיינות בקבוצות הילדים עלה לקבוצת הנוער של המועדון. מאמנו היה שמעון ברדה ובמסגרת משחקיו בקבוצת הנוער והנערים מצא את הרשת 51 פעמים במסגרת הליגה. לזכותו של אהרונוב 5 הופעות במדי נבחרת הנערים של ישראל. בהיותו בן 17 הועלה לראשונה על ידי המאמן מאיר נמני למשחק הבכורה שלו בליגה הלאומית, אז הליגה הבכירה, במדי הקבוצה הבוגרת של הפועל צפרירים חולון מול מכבי חיפה. את שער הבכורה שלו בקריירה כבש בעונת, ובסך הכל כבש בעונה זו ארבעה שערי ליגה ושער אחד בגביע הטוטו. בעונת נכנס ל"הסגר" לאחר שלא האריך את חוזהו בקבוצה.
את שנותיו האחרונות העביר בקבוצת מכבי לזרוס חולון מליגה א', במדיה כבש 15 שערים בשתי עונות, ובגיל 28 פרש ממשחק פעיל בעקבות פציעה טורדנית.
מיכאילו אוברנוביץ'
מיכאילו אוברנוביץ' (בסרבית: Михаило Обреновић; 16 בספטמבר 1823, קראגויבאץ, נסיכות סרביה - 10 ביוני 1868, בלגרד, נסיכות סרביה) היה הנסיך של נסיכות סרביה בשנים 1839–1842 ושוב בשנים 1860–1868. כונה בזמנו "השלישי" במובן של "הנסיך השלישי מבית אוברנוביץ'".
קורות חייו
מיכאילו אוברנוביץ' נולד בקראגויבאץ למילוש אוברנוביץ' ("הראשון") ולליוביצה ווּקוֹמָנוֹבִיץ'. רכש השכלה בפוז'ארוואץ ובווינה. ב-1839 הודח אביו על ידי קבוצת מגיני החוקה ואחיו הבכור מילאן אוברנוביץ' "השני" הוכתר לנסיך. מילאן נפטר כעבור זמן קצר ומיכאילו הוכתר תחתיו. ב-1842 הודח בהפיכה ואלכסנדר קאראג'ורג'ביץ' עלה לשלטון. מיכאילו נאלץ לגלות לווינה. בווינה נישא ליוליה הוניאדי דה קטל (במקור ההונגרי:קטהיי), בת למשפחת אצולה הונגרית. לזוג לא נולדו ילדים. למיכאיל נולד לפחות בן אחד ממערכות יחסים מחוץ לנישואים.
ב-1860 בעקבות קרע פנימי בקרב "שומרי החוקה", הודח אלכסנדר קאראג'ורג'ביץ', מיכאילו שב לסרביה והוכתר בשנית לנסיך. שלטונו אופיין באבסולוטיזם נאור. בתקופתו, עזב חיל המצב העות'מאני את סרביה ותוך ניצול כישוריו הדיפלומטיים ניהל משא ומתן עם ממלכת יוון ומונטנגרו ליצירת "הברית הבלקנית הראשונה" כנגד האימפריה העות'מאנית. בהמשך, נטה שלטונו לכוון האבסולוטיזם, עניין שהקים עליו מתנגדים רבים מהמערכת הפוליטית.
ב-10 ביוני 1868 נרצח הנסיך מיכאילו אוברנוביץ' כאשר נסע בכרכרתו בפארק בפאתי בלגרד. ככל הנראה היו רוצחיו שלוחי בית קאראג'ורג'ביץ', אם כי טענה זו לא הוכחה משפטית. מיכאילו אוברנוביץ' נקבר בבלגרד. הנסיך מילאן אוברונוביץ' "הרביעי" הוכתר תחתיו.
אלכסנדר לאזארב
אלכסנדר לאזארב (באנגלית: Alexander Lazarev; נולד ב-5 ביולי 1945) הוא מנצח רוסי.
ביוגרפיה
לאזארב, יליד מוסקבה, למד בקונסרבטוריון של לנינגרד (כיום סנקט פטרבורג ובהמשך בקונסרבטוריון של מוסקבה אצל לאו גינסבורג. בשנת 1971 זכה בפרס ראשון בתחרות ניצוח לאומית בברית המועצות. בשנת 1972 זכה בפרס ראשון ובמדליית זהב בתחרות הניצוח על שם קאראיין בברלין.
בשנים 1987-1995 כיהן לאזארב כמנצח ראשי וכמנהל אמנותי של תיאטרון בולשוי, הראשון זה למעלה משלושים שנה שהחזיק בשתי המשרות במקביל. משנת 1992 עד 1995 היה מנצח אורח ראשי של תזמורת רשות השידור הבריטית. בשנת 1994 התמנה לאזארב למנצח אורח ראשי של התזמורת הסקוטית הלאומית. משנת 1997 עד 2005 כיהן כמנצח הראשי של התזמורת הסקוטית וכיום הוא מנצח אמריטוס שלה.
אלסה הוסק
אלסה אנה סופי הוסק (באנגלית: Elsa Anna Sofie Hosk; נולד ב-7 בנובמבר 1988) היא דוגמנית שוודית. היא השתתפה בתצוגת האופנה של ויקטוריה'ס סיקרט מספר פעמים והפכה למלאכית של המותג. במהלך הקריירה שלה השתתפה בקמפיינים של חברות כמו דולצ'ה וגבאנה, דיור, H&M ואונגרו. היא דגמנה עבור ויקטוריה'ס סיקרט, והופיעה בתצוגת האופנה השנתית של המותג בין השנים 2011 ל-2018. היא הופיעה גם בקמפיינים נלווים של המותג וב-PINK בפרט.
בשנת 2015 הוכרזה כאחת מ-10 המלאכיות החדשות של ויקטוריה'ס סיקרט. היא גם שיחקה כדורסל מקצועי בשוודיה.
קריירת דוגמנות
הוסק נולדה ב-7 בנובמבר 1988, בסטוקהולם. כשגדלה בשוודיה הציעו להוסק לדגמן במהלך התיכון לאחר שאביה הגיש סט צילומים לסוכנויות דוגמנות שונות בשוודיה כשהייתה בת 13; היא החלה לדגמן בגיל 14. היא דגמנה במהלך התיכון אך החליטה להתרכז בעיקר בלימודים במקום זאת. לאחר שסיימה את לימודיה החליטה להמשיך בקריירה בליגה השוודית לנשים בכדורסל. הוסק טענה כי רמת המשחק בליגת הכדורסל המקצוענית בשוודיה לא הייתה תואמת ל-WNBA, וכי העניין בספורט לא היה גדול בשוודיה כמו בארצות הברית. בסופו של דבר היא נטשה את תחום הכדורסל המקצועי לצורך דוגמנות, וטענה שהקפדנות העזה של תרגולים ונסיעות שהיו כרוכות בלימודי הכדורסל שלה, סייעו לה בעולם הדוגמנות.
לאחר ששיחקה כדורסל מקצועי במשך שנתיים, היא החלה לקבל הצעות עבודה רבות ועד מהרה עברה לניו יורק כדי להתחיל לדגמן במשרה מלאה. כמה מבקרים שיערו שעבודתה עם ויקטוריה'ס סיקרט היא שהובילה אותה להצליח בעולם האופנה, אך הוסק טענה שזה בזכות עבודתה עם הצלמת אלן פון אונרט בקמפיינים ל-Guess. היא מדורגת במקום ה-15 ברשימת "הדוגמניות הסקסיות ביותר" שפורסמה על ידי models.com. היא פתחה את תצוגת האופנה של ויקטוריה'ס סיקרט בשנת 2016 ולבשה את תלבושת סברובסקי בשנת 2017. היא נבחרה ללבוש את חזיית "מלאך החלום" בתצוגת האופנה של ויקטוריה'ס סיקרט שהתקיימה בניו יורק ב-8 בנובמבר 2018. החזייה עוצבה על ידי אטלייה סברובסקי ושווייה הוערך במיליון דולר.
היא דגמנה עבור מעצבים כמו ורסצ'ה, דיור, ז'אן-פול גוטייה, קלווין קליין, מייקל קורס, מיו מיו, מקס מארה ודולצ'ה וגבאנה.
חיים אישיים
הוסק היא בתם של פול ומרג'ה; אביה ממוצג שוודי בעוד אמה ממוצא פיני. יש לה שני אחים. בת דודה שלה, אליס הרבסט, היא דוגמנית גם כן. הרבסט זכתה בתחרות הטלוויזיה של "הטופ מודל הבאה" בשוודיה בשנת 2012. הוסק פעלה לתמיכה בארגון נגד סחר בבני אדם, FAIR Girls. בשנת 2013 פורסמו בכלי התקשורת מאמרים על דמיונה לאלזה מ"לשבור את הקרח", אך זו הכחישה כל קשר.
מאז תחילת 2015 היא במערכת יחסים עם איש העסקים בריטי טום דאלי. בתם נולדה ב-11 בפברואר 2021.
אסתרינה טרטמן
אסתרינה טרטמן (נולדה ב-9 בנובמבר 1957), היא חברת הכנסת לשעבר מטעם ישראל ביתנו.
ביוגרפיה
טרטמן נולדה כאסתרינה שבתאי למשפחה דתית ספרדית ירושלמית המתגוררת בארץ ישראל זה שבעה דורות. את שמה הפרטי ירשה מסבתהּ. בילדותה למדה בבית הספר החרדי "בית יעקב" ובגיל 15 עברה לקיבוץ הדתי חפץ חיים. שירתה בצה"ל כסמלת מבצעים. שירתה כקצינת העיר ירושלים והשתחררה בדרגת רב-סרן. היא הוסיפה לשרת במילואים כקצינת העיר של מועצה אזורית מטה בנימין ושל גבעת זאב. טרטמן עברה בשירותה קורס צניחה ואף החזיקה בעבר בשיא הצניחות על ידי נשים בצה"ל. לאחר שחרורה מצה"ל הקימה חברה פרטית לכוח אדם.
קריירה פוליטית
לאחר שהתמודדה לכנסת ה-15, במסגרת ישראל ביתנו, וה-16 במסגרת הרשימה המשותפת של האיחוד הלאומי וישראל ביתנו, הושבעה כחברת כנסת בסוף דרכה של הכנסת ה-16, בעקבות התפטרותו של מיכאל נודלמן. בבחירות לכנסת ה-17 נבחרה לכנסת במקום החמישי ברשימת ישראל ביתנו. לקראת הבחירות לכנסת ה-18 לא שובצה במקום ריאלי ברשימת ישראל ביתנו לכנסת ה-18, והודיעה על פרישתה מהרשימה ומהפוליטיקה.
במהלך כהונתה בכנסת יזמה טרטמן, יחד עם מיכאל מלכיאור, תיקון לחוק חינוך ממלכתי, המסמיך את שר החינוך לקבוע לגבי מוסד חינוך רשמי כי הוא מוסד חינוך ממלכתי משלב, שבו יינתן חינוך שיכלול לימוד מקורות יהודיים בהיקף רחב, תוך שימת דגש על עיסוק בזהות יהודית.
בתחילת הכנסת ה-17 שימשה כיו"ר סיעת "ישראל ביתנו" וחברה בוועדת הכנסת, ובוועדה לענייני ביקורת המדינה. בעקבות מחלתו של יו"ר ועדת הביקורת, ח"כ יורי שטרן, שימשה כממלאת מקום יושב ראש הוועדה לענייני ביקורת המדינה עד להצטרפות סיעת ישראל ביתנו לקואליציה. בנוסף שימשה ממלאת מקום בוועדת החוץ והביטחון.
ב-25 בפברואר 2007, אישרה סיעת ישראל ביתנו פה אחד את מינויה לתפקיד שרת התיירות, במקום השר יצחק הרצוג שהתמנה לשר הרווחה. בעקבות החלטה זו החלו להופיע באמצעי התקשורת ידיעות לפיהן קיימות אי-התאמות בין קורות חייה של טרטמן כפי שפורסמו במקורות שונים (בין היתר באתר הכנסת, אתר ישראל ביתנו ובראיונות בערוץ הכנסת ובגלי צה"ל) לבין המציאות. בעוד שטרטמן הציגה עצמה פעמים אחדות כבוגרת תואר ראשון בהצטיינות בחשבונאות וניהול פיננסי מאוניברסיטת בר-אילן וכבעלת תואר שני במנהל עסקים, לאחר בדיקות התברר שעברה רק השתלמות באוניברסיטת בר-אילן, את התואר הראשון (שבעת היותה סטודנטית, למוסד בו למדה לתואר ראשון לא הייתה הכרה כמוסד אקדמי על ידי המל"ג) קיבלה ממכללת טורו קולג' ולימודיה לתואר שני לא הושלמו. כתוצאה מהסערה הציבורית שליוותה פרסומים אלה, היא נאלצה להסיר את מינויה לתפקיד שרת התיירות והוחלפה גם בתפקידה כיושבת ראש סיעת ישראל ביתנו. כחודש לאחר גילוי הפרשה טרטמן אף ננזפה על ידי ועדת האתיקה של הכנסת נזיפה חמורה.
דעותיה הפוליטיות
טרטמן תומכת בנקיטת קו נוקשה ביחס לטרור ומתנגדת למה שהיא מכנה "רפיסות" ו"כניעה" מול הפלסטינים ועמדותיהם. טרטמן טוענת שהפלסטינים וערביי ישראל מהווים איום דמוגרפי על מדינת ישראל ולכן תומכת בתוכנית חילופי השטחים של יו"ר מפלגתה, אביגדור ליברמן. טרטמן ידועה בסגנונה הישיר ולעיתים אף בוטה, ודעותיה כנגד מינויים של ערביי ישראל לתפקידי מפתח. על מינויו של ראלב מג'אדלה לשר בממשלה ה-31, אמרה טרטמן: "אנחנו צריכים לבער את הנגע הרע מקרבנו".
חיים אישיים
לאחר שחרורה מהצבא נישאה למפקדה עמוס טרטמן (ממייסדי מעלה אדומים וראש המועצה הראשון של היישוב מהקמתו בשנת 1979 עד לאחר הכרזתו כעיר בשנת 1992 ובהמשך ראש מועצת גבעת זאב בין השנים 2003 - 2008). בסוף 1997, לאחר שנולדו לשניים ארבעה ילדים, התגרשו בני הזוג.
באמצע שנות התשעים לקתה בסרטן שממנו החלימה. ב-9 בינואר 1997 נפגעה בתאונת דרכים שריתקה אותה למיטה למשך כשנה לאחר שנפגעה קשות בכל חלקי הגוף, היא נותרה עם 52% נכות. בתביעה נגד חברת הביטוח, קבע רופא תעסוקתי כי עליה לעבוד לא יותר מ-4 שעות ביממה במשך אותה שנה, ולכן עזבה טרטמן את עבודתה בבנק יהב.
ב-2012 טרטמן נישאה בשנית לאדריכל אורי סלי (בעבר שחקן קולנוע).
זכויות להט"ב בפרו
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בפרו מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שתושבים הטרוסקסואלים אינם חווים. פעילות הומוסקסואלית בקרב מבוגרים בהסכמה חוקית בשטחי המדינה מאז 1924. עם זאת, משקי בית בראשם זוגות חד מיניים אינם זכאים לאותן הכרות משפטיות הזמינות לזוגות הטרוסקסואלים.
בינואר 2017 נכנס לתוקף צו שהוציא הנשיא פדרו פבלו קוצ'ינסקי האוסר על כל צורות של אפליה ופשעי שנאה על בסיס נטייה מינית וזהות מגדרית. באפריל 2019, הורה בית המשפט החוקתי האחד-עשר של בית המשפט העליון לצדק בלימה לרשום את הנישואים החד-מיניים של סוזל פאראדס וגרייס אלחובין, שנישאו ב-2016 במיאמי.
הומוסקסואליות בפרו העתיקה הוגדרה כנושא שבשגרה בעת תרבות המוצ'ה בין השנים 700–1000 לספירה אם כי לאחר כיבושם של הספרדים הנוצרים והחלתה של ההאינקוויזיציה הספרדית, נחקקו חוקים המטילים על "מעשי סדום" עונש מוות בעוד חוקים שנועדו להגן על "המוסר הציבורי", כגון סעיף 183 לחוק העונשין על "תערוכות ופרסומים מגונים", שימשו גם נגד לסביות והומואים. יחסה של החברה להומוסקסואלים היה בדרך כלל עוין ועדיין מושפע מהכנסייה הקתולית, אם כי מאז שנות ה-80, ייסוד הארגון "Movimiento Homosexual de Lima" חולל שינויים באופן שבו התייחסה התקשורת להומוסקסואליות. במהלך מצעד הגאווה הראשון של הבירה לימה בשנת 2002, רוב המפגינים לבשו מסכות בדומה למצעדים הראשונים במדינות השכנות ארגנטינה וקוסטה ריקה כדי להימנע מרדיפות הציבור. במהדורתו בשנת 2017, משך מספרי שיא של משתתפים בו לקחו חלק פוליטיקאים בולטים.
היסטוריה
תרבות המוצ'ה (100–700 לספירה) לא התייחסה להומוסקסואליות באופן שלילי או נשאה עמדות מזלזלות נגדה בעוד כ-40% מהקרמיקה של מוצ'ה (ואקוס) מתארת יחסים הומוסקסואלים בין נשים לסביות וגברים הומואים. באופן דומה, תרבות צ'ימור (900–1470 לספירה) לא ראתה הומוסקסואליות בצורה שלילית, בעוד קרמיקת צ'ימור גם כן בדומה למוצ'ה, המתארת פעילות הומוסקסואלית קיימת עד היום. עם זאת, רבים מהקרמיקה והחפצים הללו הושמדו על ידי הספרדים הנוצרים שראו בהם כ-"בלתי מוסריים". אנשי האיימרה ראו בהומוסקסואלים כ-"יצורים על טבעיים ושמאנים בעלי יכולות קסם". התפיסה של אימפריית האינקה לגבי הומוסקסואליות אינה ברורה והיא נושא לוויכוח מתמשך. רוב התיעוד המודרני על בני האינקה נובע מהאינקוויזיציה הספרדית, שהכניסה את הנצרות לפרו ולאמריקה הדרומית וראתה הומוסקסואליות כחוטאת. על פי מקורות מסוימים, הומוסקסואליות וקרוס-דרסינג היו נסבלים ב-"מעשי פולחן", שהתקיימו בדרך כלל בטקסים דתיים ובמקדשים. "קוואריווארמי" היו שאמאנים הלובשים בקרוס-דרסינג, שהוטל עליהם לבצע טקסים לכבודו של "צ'וקי צ'ינצ'אי", אל יגואר דו-מגדרי. גברים נשיים נקראו על ידי בני האינקה כהואלמיסוסו ("hualmishcu") או וארמינצ'ו ("warminchu"). נראה שמערכות יחסים לסביות זכו להערכה רבה על ידי חברת האינקה. לסביות אשר היו ידועות בכינוין הולג'ושטה ("holjoshta") נהנו מפריבילגיות רבות ואף יכלו להשתתף בקרבות.
זנות של גברים ונשים הייתה קיימת גם באימפריית האינקה. זונות זכו ליחס בוז, נשים לא הורשו לדבר איתן, אחרת הן היו מגולחות בפומבי, וגברים נשואים שניהלו איתן יחסי מין היו נענשים בקשירת ידיהם ורגליהם ולאחר מכן נשפטו על ידי משפחת נשותיהם. למרות זאת, נראה שהן זכו להערכה רבה על ידי צעירים לא נשואים. זונות גברית, יוחסה עם זכויות יתר מסוימות בעוד אנשים אשר עסקו בה חיו במקדשים עם הנשים והתלבשו בבגדים, ונאהבו במיוחד על אצילים. פרנסיסקו דה טולדו וספרדים נוספים "נחרדו" לגלות שהומוסקסואליות וקיום יחסי מין לפני נישואים היו בשגרה על ידי בני האינקה עם הגעתם במאה ה-16. לאחר נפילת אימפריית האינקה ב-1572, הספרדים הנהיגו עונש מוות על "מעשה סדום" אשר כלל בין היתר פעילות הומוסקסואלית.
מעמד בחוק
בין 1836–1838, חוק העונשין של בוליביה, שהוטל על ידי הגנרל אנדרס דה סנטה קרוז עם הקמת הקונפדרציה הפרו-בוליביאנית, לא אסר במפורש פעילות הומוסקסואלית.
החוק הפלילי הראשון של פרו, שאושר ב-1863, כלל "מעשי סדום" כמעשה פלילי. על פי סעיף 272, אדם אשר ביצע מעשה סדום ישלח למאסר, עם אותם עונשים המוטלים על מבצעי פשעים הקשורים לאונס על פי חוק.
פעילות הומוסקסואלית בהסכמה הפכה לחוקית מאז חקיקת חוק העונשין משנת 1924. גיל ההסכמה בפרו השתנה מספר פעמים במהלך השנים האחרונות, והיה נתון לוויכוח פוליטי, אך כיום נקבע ל-14, עבור זוגות הומוסקסואלים והטרוסקסואלים כאחד, בהתאם לחוק מ-2012 החלטה של בית המשפט החוקתי של פרו.
איחודים אזרחיים
ב-26 ביולי 2010, הודיע חבר הפרלמנט חוסה ורגאס ממפלגת השלטון ברית המהפכה האמריקאית הפופולרית כי יגיש הצעת חוק המאפשרת הכרה באיחודים אזרחיים. אולם בתחילת 2011 נדחתה הצעת החוק בוועדת המשפטים משום שחלק מחבריה סברו כי יהיה צורך לשנות את החוקה על מנת לאשר את החוק.
לפני הבחירות הכלליות בפרו ב-2011, שניים מהמועמדים לנשיאות, קייקו פוחימורי ואלחנדרו טולדו, הביעו את תמיכתם באיחודים אזרחיים עבור זוגות חד מיניים, אך אף אחד מהם לא נבחר. הזוכה בבחירות, אויאנטה אומאלה, הצהיר כי הוא מתנגד להכרה משפטית בזוגות חד מיניים. באפריל 2014, המחוקק קרלוס ברוס קיבל עצומה שנחתמה על ידי כ-10,000 אנשים בעד התרת איחוד אזרחי לזוגות חד מיניים. ברוס, שהציע את השינוי בחוק בספטמבר 2013, הביע את תקוותו שהוא "יקל על האפליה איתה מתמודדים תושבי הלהט"ב הפרואנים".
הצעת החוק הייתה אמורה לעלות לדיון ב-7 באפריל בפני ועדת המשפטים וזכויות האדם, אך בסופו של דבר נדחתה עד לאחר חג הפסחא. ביוני 2014 נדונו בקונגרס מספר הצעות חוק המעניקות צורות שונות של הכרה. לאחר הדיון, הפוליטיקאי ברוס, שהצהיר במאי 2014 קודם לכן בפומבי שהוא הומוסקסואל, החליט שיש להצביע על הצעת החוק האזרחית המקורית שלו המעניקה לזוגות חד מיניים זכויות מקיפות יותר, בנפרד מההצעות האחרות, הצעת החוק המאפשרת הכרה במערכות יחסים חד-מיניות אשר הייתה אמורה להידון במושב הפרלמנט הבא, שהחל באוגוסט, אם כי הדיון נדחה בסופו של דבר פעם נוספת.
באמצע דצמבר 2014, במהלך השבוע האחרון של שנת החקיקה 2014, הוכרז כי הצעת החוק תהיה הדבר הראשון על סדר היום של הממשלה במושב הפרלמנטרי החדש, שהחל בתחילת מרץ 2015. ב-10 במרץ נדחתה הצעת חוק האיחוד האזרחי של ברוס בהצבעה של 7–4 עם 2 נמנעים ו-2 היעדרויות בוועדת המשפטים. סנאטור אחד קרא לקונגרס לשקול מחדש את הצעת החוק וההצעה הייתה אמורה להצביע ב-17 במרץ, אך הישיבה הושעתה עקב חוסר נוכחות של סנאטורים. על סדר היום עמדה גם הצעה חלופית בשם "איגוד סולידארי" אשר הייתה אמורה להצביע בתוך שבועיים, אם כי הישיבה מעולם לא התממשה. ב-14 באפריל 2015, הצעת החוק נגנזה רשמית על ידי ועדת המשפטים לאחר שקיבלה שני קולות בלבד בעד במהלך בחינתה מחדש.
ב-8 באוגוסט 2020 קבע משרד הכלכלה והאוצר כי בני זוג של זוגות חד מיניים של עובדי שירותי בריאות זכאים לקבל הטבות בירושה.
נישואים חד מיניים
ב-14 בפברואר 2017 הוגשה בקונגרס הפרואני הצעת חוק המאפשרת הכרה בנישואים חד מיניים. הצעת החוק בחסות אינדירה הוילקה, מריסה גלאב, טניה פאריון טארקי, אלברטו קינטנילה, מנואל דמרט, הוראסיו זבאלוס, מרקו ארנה ואדגר אוצ'ואה ממפלגת החזית הרחבה ואלברטו דה בלאונדה, גווידו לומברדי וקרלוס ברוס ממפלגת פרואנים עבור שינוי. הוילקה הצהירה כי החקיקה לא עוסקת ב-"יצירת הכרה משפטית אד-הוק לזוגות חד מיניים אלא עבור הרחבת את שוויון הזכויות לא יותר ולא פחות מזה". ההצעה מבקשת לשנות את סעיף 234 של הקוד האזרחי כדי להגדיר נישואים כ-"איחוד המוסכם מרצון על ידי שני אנשים בעלי יכולת חוקית לעשות זאת".
ב-9 בינואר 2018, בית הדין האינטר-אמריקאי לזכויות אדם (IACHR) קבע כי מדינות החתומות על האמנה האמריקאית לזכויות אדם (בהן פרו) מחויבות לאפשר לזוגות חד מיניים להינשא. הפסיקה, שקבעה תקדים מחייב למדינות רבות באמריקה הלטינית, קובעת כי,
ב-11 בינואר, נשיא בית המשפט העליון של פרו ויו"ר מערכת המשפט במדינה, דוברלי רודריגז, הצהירו שעל פרו לציית לפסיקה. ב-29 בינואר 2018, שר השיכון קרלוס ברוס העריך שנישואים חד מיניים יתאפשרו בפרו בתוך שנתיים, בעוד מספר מחוקקים ושופטים לשעבר של בית המשפט העליון, בהם המחוקק אינדירה הוילקה, הצהירו כי "נישואים חד מיניים יהיו חוקיים בקרוב בפרו. לא משנה מה". עם זאת, ממשלת פרו טרם הוציאה החלטה רשמית בעניין.
הכרה בנישואים שנערכו בחו"ל
ב-16 בספטמבר 2016, בית הדין לרישום של המרשם הלאומי לזיהוי ומעמד אזרחי (RENIEC) פסק לטובת זוג חד מיני אשר נישא בחו"ל, בהתחשב בכך שנישואים חד מיניים אינם סותרים את החוק והסדר הבינלאומי. בני הזוג, אשר נישאו בבלגיה, ביקשו לרשום נכס שרכשו במדינה. עם זאת, הרשם הציבורי סירב. ב-3 בפברואר קבע בית המשפט כי הדין החל במקרה זה הוא הדין הבלגי ולא החוק הפרואני. ככזה, קבע כי בני הזוג יכולים לרכוש ולרשום נכס בפרו. הרשם הציבורי שוב סירב ואמר כי על אף שבמקרה זה הנישואים נערכו על פי החוק הבלגי, הדבר סותר את החוק והסדר הבינלאומי על פי אמנות שנחתמו על ידי פרו. בספטמבר, בית המשפט קבע כי הנישואים אינם יכולים להיות עולים בקנה אחד עם הסדר הציבורי הבינלאומי מכיוון שנישואים חד מיניים מותרים במדינות רבות ושוב קבע כי החוק הפרואני אינו חל על המקרה מכיוון שמדובר בנישואים המנוהלים על פי חוקי בלגיה. כתוצאה מכך, לזוגות חד מיניים שנישאו במדינה זרה יהיו רשאים לרשום נכסים שרכשו בפרו ויוכרו זכויותיהם הכלכליות. בפסק דין שפורסם ב-9 בינואר 2017, בית המשפט החוקתי ה-7 של לימה הורה ל-"RENIEC" להכיר ולרשום נישואים של זוג חד מיני, אוסקר אוגרטצ'ה ופידל ארוצ'ה, שנישאו בעבר במקסיקו סיטי. בית המשפט קבע כי אי הכרה בנישואים חד מיניים שנערכו במדינות אחרות תהיה מפלה ביותר ומנוגדת הן לחוקה הפרואנית והן להוראות של חוקות בינלאומית רבות. בית המשפט מצא כי "הסיבה היחידה שבגינה לא הוכרו הנישואים היא משום שנכרתו בין בני אותו המין", בעוד טענה זו "אינה סבירה ואובייקטיבית". בנוסף, ציטט תקדימים בינלאומיים רבים, כולל אטלה ריפו ובנותיו נגד צ'ילה ואוברגפל נגד הודג'ס. "RENIEC" הצהיר כי יערער על פסק הדין לבית המשפט העליון לצדק של לימה. בית המשפט העליון לצדק דחה את התיק במרץ 2018, מכיוון שאוגרטצ'ה הגיש את התביעה נגד "RENIEC" שישה ימים מאוחר מדי. אולם בית המשפט לא פסק לגופו של עניין. אוגרטצ'ה הודיע על כוונתו לערער לבית המשפט לחוקה. בית המשפט דן בתיק ב-20 ביוני 2018. ב-3 בנובמבר 2020, בית המשפט לחוקה הצביע בעד 3–4 לדחות את עתירתו של אוגרטצ'ה לרשום את נישואיו ב-"RENIEC". אוגרטצ'ה הוא מייסד התנועה ההומוסקסואלית של לימה, קבוצת תמיכה להט"ב פרואנית שנוסדה בשנת 1982.
באפריל 2019, הורה בית המשפט החוקתי האחד-עשר של בית המשפט העליון לצדק בלימה לרשום את הנישואים החד-מיניים של סוזל פאראדס וגרייס אלחובין, שנישאו ב-2016 במיאמי.
באפריל 2019 דווח כי ארבעה תיקים המבקשים הכרה בנישואים חד מיניים בפרו תלויים ועומדים. אחד מהם מדבר על נישואים שנערכו בחו"ל, שבגינם ביקשו בני הזוג הכרה בפרו באמצעות תביעה משפטית. אחר הובא על ידי אזרח פרואני המבקש את הזכות להינשא לבן זוגו החד-מיני בפרו מבית משפט בלימה. נלי פארדס רוחאס, תובעת ציבורית של "RENIEC", קראה לקונגרס הפרואני להכשיר נישואים חד מיניים בחוק.
הגנה מפני אפליה
סעיף 2.2 לחוקת פרו קובע כי "לכל אדם הזכות לשוויון בפני החוק. אין להפלות אדם על בסיס מוצא, גזע, מין, שפה, דעה, מצב כלכלי, או כל מאפיין ייחודי אחר" בעוד ניתן לכלול נטייה מינית וזהות מגדרית תחת "כל תכונה מבדלת אחרת", אך אינן מוזכרות במפורש.
עם זאת, מאז מאי 2004, קוד הנוהל החוקתי (חוק 28.237) קובע במפורש כי ניתן להשתמש בכתב האמפארו, מונח ברוב מדינות העולם הדוברות ספרדית לערובה חוקתית להגנה על אנשים מפני איום או הפרה של הזכויות המוכרות בחוקה, במקרה של אפליה המבוססת על אפליה על רקע נטייה מינית.
ביולי 2013, הקונגרס הצביע נגד, 56–27 עם 18 נמנעים, הצעת חוק לתיקון חוקי פשע השנאה של פרו כך שיכללו נטייה מינית וזהות מגדרית.
עד פברואר 2016, נוסח חוק עונשין חדש שהיה תלוי ועומד בוועדת המשפטים וזכויות האדם אשר יקבע הגנה מפורשת עבור תושבי להט"ב מפני אפליה, רדיפה והסתה לשנאה. כדי לשבור את המבוי הסתום הפוליטי בתוך הקונגרס, צו ממשלתי (מספר 1323) המוסיף את המונחים נטייה מינית וזהות מגדרית לחוקי פשעי שנאה ומניעת אפליה קיימים, פורסם בעיתון הרשמי של המדינה, עם כניסת חוק העונשין החדש לתוקף ב-7 ינואר 2017. הצו הוצא על ידי הנשיא הנבחר לאחרונה פדרו פבלו קוצ'ינסקי.
עם זאת, במאי 2017, הקונגרס הפרואני הצביע ב-66 קולות מול 29 כדי להסיר את הוראות הצו מחוקי פשעי השנאה ונגד אפליה. לחברי המפלגה הלאומנית הגדולה בקונגרס, פופולאר פורס, שמנהיגה הפסיד לקוצ'ינסקי בבחירות 2016, הצטרפו חברי מפלגת הברית להתקדמות, כדי להסיר את ההוראות שהונפקו בצו. אף על פי כן, הנשיא קוצ'ינסקי הטיל וטו על החקיקה, וחברי המפלגות המתנגדות מאז לא הצליחו לעקוף את הווטו שלו. החל מנובמבר 2018, על פי סעיפים 46 ו-323 לחוק העונשין, הצו שניתן בשנת 2017 על איסור של אפליה, הסתה לאפליה ופשעי שנאה על בסיס נטייה מינית וזהות מגדרית מוגדר כחוק.
בשנת 2020, בית הדין האינטר-אמריקאי לזכויות אדם קבע שאזול רוחאס מרין, אישה טרנסג'נדרית, עברה עינויים במעצר משטרתי בשנת 2008 בה הייתה מוגדרת עוד כגבר הומוסקסואל.
חוקים אזוריים
בנוסף לצו 2017 האוסר על אפליה נגד תושבי להט"ב ברחבי המדינה, מספר אזורים ומחוזות חוקקו חוקים משלהם נגד אפליה המכסים בין היתר נטייה מינית וזהות מגדרית אלה כוללים את האזורים: אייקוצ'ו, לה ליברטד, לורטו, מוקיואגוא, סן מרטין, טקנה, אוקאיאלי, המחוזות: אלטו סלבה אלגרה, קסטיליה, מיראפלורס ופואבלו ליברא. לאחרים ישנן הגנות בשטחם אך רק על בסיס נטייה מינית בהם: אמזונה, אפורימאק, קאלאו, הואנקאבאליקה, הואנוקו, איקה, ג'ונין ומדר דה דיוס כמו גם מחוזות קאג'מרקה, קניטה, קוטרבו, למבאיק, לימה, פיורה, סנטה וסאלנה והמחוזות אנקון, צ'קלאקאיו, צ'רקאטו, ג'קובו האנטר, חסוס מריה, לינס, מג'ס, מיראפלורס (ארקיפה), מורופון, פצ'אקמק, פיקסי, סן איסידרו, סן חואן דה לוריגנצ'ו, סן מיגל, סאניה, סנטה אניטה, סנטה מריה דל. מאר, סנטיאגו דה סורקו ווילה אל סלבדור.
זומבי
זוֹמְבִּי הוא דמות בדיונית של יצור אל-מת שנוצר באמצעות החזרה לחיים של גופת אדם מת. מקור הדמות בפולקלור של בני האיים הקאריביים, שלפיהם הזומבי הוא מת שהוחזר לחיים בעזרת קסם הוודו ונועד לשרת את כהן הוודו שהחזירו לחיים. מהאיים הקאריביים התפשטה דמותו של הזומבי האל-מת לתרבויות שונות ברחבי העולם וכיום היא נפוצה בעיקר בסוגת ספרות האימה, שבה הוא מוצג כייצור חסר בינה ומעורר אימה, המשתוקק למאכל בשר אדם. חלק גדול מן המאפיינים שניתנים לזומבי מזוהים עם מחלת הכלבת.
זכויות להט"ב בפרו
זהות מגדרית
טרנסג'נדרים רשאים לשנות את שמם כך שיתאים לזהותם המגדרית. עם זאת, במאי 2014, בית המשפט החוקתי בפרו קבע שאישה טרנסג'נדרית אינה יכולה לשנות את מגדרה במסמך הזהות הלאומי שלה. ב-21 באוקטובר 2016, בית המשפט הפך את החלטתו משנת 2014, בה קבע כי מין יכול להיות מוגדר רק כביולוגי וכרומוזומלי. בפסיקה חדשה זו, שפורסמה ב-8 בנובמבר, הודה בית המשפט שישנם אנשים שלא מוגדרים רק על ידי המין הביולוגי שלהם, בעוד יש לקחת בחשבון גם את המציאות הנפשית והחברתית שלהם. לפיכך, בית המשפט הכיר מאז בזכותם של טרנסג'נדרים לזהותם המגדרית. עם החלטה זו, טרנסג'נדרים בפרו עשויים להגיש בקשה לשינוי מגדר בפני שופט ללא צורך בחיוב העברת ניתוח להתאמה מגדרית. בכך, הצטרפה פרו למדינות אמריקה הדרומית: ארגנטינה, בוליביה, קולומביה, אקוודור ואורוגוואי אשר מקלות על דרישות לשינוי מגדרי.
ב-4 בנובמבר 2016, הוצגה בקונגרס הפרואני הצעת חוק המאפשרת לטרנסג'נדרים לשנות את מינם באופן חוקי ללא צורך בחיוב העברת ניתוח להתאמה מגדרית. הצעת החוק גם מבקשת לאפשר לטרנסג'נדרים גישה לדרכונים ולמסמכי זהות אחרים התואמים את זהותם המגדרית. החל ממרץ 2021, חוק הזהות המגדרית תלוי ועומד בבית המחוקקים, הנתמך על ידי חברות הקונגרס רוסיו סילבה סנטיסטבן, מוניקה סאוודרה, קרולינה ליזארגה וחבר הפרלמנט העצמאי ארלט קונטררס.
זומבי
זומבים בוודו
בשנת 1937, בזמן שחוקרת הפולקלור, זורה ניל הרסטון, חקרה את הפולקלור בהאיטי, היא נתקלה בגופה שנקברה בשנת 1907 בגיל 29. תושבי המקום האמינו שראו אותה מסתובבת באזור, צולעת, שלושים שנה מאוחר יותר.
זכויות להט"ב בפרו
שירות צבאי
על פי סעיף 269 לחוק העונשין הצבאי משנת 1988, אנשי צבא ומשטרה שעסקו בפעילות הומוסקסואלית, היו עלולים להיענש בעונש של בין 60 יום ל-20 שנות מאסר או שחרור ללא כבוד מהכוחות. אף על פי שלא נאסר באופן מפורש להיות הומוסקסואל, מגייסים נהגו לדחות מועמדים שהם חושדים שהם הומוסקסואלים.
ב-9 ביוני 2004, בית המשפט החוקתי של פרו קבע כי מדובר בסוג של אפליה בלתי חוקתית לשחרר אנשים שביצעו מעשים הומוסקסואלים מהצבא, בהתחשב בעובדה שמתאפשרים מעשים הטרוסקסואלים מקבילים.
זומבי
זומבים בוודו
עשרות שנים מאוחר יותר חוקר האתנובוטניקה, וייד דייוויס, הציג את הזומבים כתופעה פרמקולוגית. דייוויס ביקר בהאיטי בשנת 1982 וכתוצאה ממחקריו, טען כי אדם חי יכול להתנהג כזומבי תחת השפעת שני סוגי סמים. הסוג הראשון, בו היה טטרודוטוקסין, השאיר את האדם גוסס אך בהכרה למשך מספר ימים, והסוג השני בו היו הלוצינוגנים גרם לאדם להתנהג כמו זומבי ולהיות חסר רצון עצמי. דייוויס ביצע ניסוי על אדם מהאיטי, וטען שהצליח להופכו לזומבי. חוקרים רבים חולקים על דעותיו של דייוויס.
זכויות להט"ב בפרו
תרומת דם
גברים המקיימים יחסי מין עם גברים (MSM) רשאים לתרום דם בפרו ללא הגבלות. ביולי 2015, בתגובה לאישה לסבית שנדחתה מתרומת דם בשל נטייתה המינית, פרסם משרד הבריאות הודעה בגנות האירוע ואישר כי נטייתו המינית אינה מניעה לתרום דם.
זומבי
זומבים בפולקלור
בימי הביניים רבים האמינו כי נשמות המתים יכלו לחזור ולהלך על פני האדמה כרוחות רפאים ולרדוף את החיים. לפי "האנציקלופדיה של דברים שמעולם לא היו", זומבים שבו לכדור הארץ כדי לרדוף פושעים ובעיקר רוצחים. הזומבים נראו כגופה רזה ושלדית, והם הסתובבו מסביב לבתי הקברות בלילה. במיתולוגיה הנורדית אל-מת בשם דראוגר הקים לתחייה גופות של ויקינגים כדי לתקוף את החיים. יש אזכור לזומבי גם באמונות במזרח הרחוק, באזור האוקיינוס השקט, בהודו ואפילו אצל האינדיאנים.
זכויות להט"ב בפרו
תרומת דם
עם זאת, כאשר הקומיקאית והמחזאית קרולינה סילבה סנטיסטבן ביקשה לתרום דם בתחילת 2018, בקשתה נדחתה על רקע נטייתה המינית. דה יורה, כללי תרומת דם בפרו אינם מונעים ממבקשים הומוסקסואלים לתרום, אם הם במצב בריאותי תקין, אם כי דה פקטו, מספר מכוני דם דחו תורמים אלה.
זומבי
בתרבות המודרנית
הזומבים המודרניים, כמתואר בספרים ובסרטים, שונים מאלו המתוארים בוודו ובפולקלור. הזומבים המודרניים בדרך כלל מתוארים כגזע חסר-דעה וחסר-רגישות, ובעל רעב לבשר אדם. לפי תיאורים אלו, נאמר גם שכאשר נושך זומבי אדם חי, יהפוך אותו אדם לזומבי בעצמו. הזומבים יכולים לזהות אדם לפי שמיעה של רעשים, אך אינם יכולים לראות או להריח אותו.
זכויות להט"ב בפרו
תנאי מחיה
החברה הפרואנית נחשבת בדרך כלל כעוינת עבור זכויות להט"ב מאחר שלכנסייה הקתולית ישנה השפעה רבה במדינה. עם זאת, הגישות כלפי הנושא הפכו בעלות קבלה רחבה יותר בשנים האחרונות, בהתאם למגמות ברחבי העולם. החקיקה והפסיקות האחרונות של בתי המשפט גם העניקו לתושבי להט"ב זכויות משפטיות רחבות יותר, כגון הזכות לתרום דם, זכותם של טרנסג'נדרים לשנות את מגדרם החוקי, הזכות לשרת בגלוי בצבא, והזכות להיות מוגנים מפני אפליה. מצעדי גאווה שנתיים מתקיימים בלימה, ארקיפה, טרוחיו, צ'יקלאיו, איקיטוס, פיורה, קוסקו וקייאו. בשנת 2017, המצעד של הבירה לימה משך מספרי שיא של משתתפים, במהלך לקחו חלק פוליטיקאים בולטים. במהלך מצעד הגאווה הראשון של לימה בשנת 2002, רוב המפגינים לבשו מסכות בדומה למצעדים הראשונים במדינות השכנות ארגנטינה וקוסטה ריקה כדי להימנע מרדיפות הציבור.
זומבי
בתרבות המודרנית
הזומבי המודרני הופיע לראשונה בסרט המקורי משנת 1968 "ליל המתים החיים" של ג'ורג' רומרו, אך מקורות שונים מעידים על הזומבי הראשון בקומיקס ״הדרדסים״ כמה שנים קודם לכן בשנת 1959. אותו הקומיקס מספר על דרדס שנעקץ על ידי חרק שחור ובעקבות כך הופך לשחור בעצמו (אחרי כן בסדרת האנימציה השתנה הצבע לסגול כדי להימנע מגזענות) ולחמום מוח. הדרדס חוזר כל הזמן על אותה מילה (בגרסא בעברית: ״יאמ, יאמ, יאמ״) וכל רצונו זה לנשוך דרדסים אחרים ולהפוך אותם לשחורים וחמומי מוח בדומה לו. יתכן שרומרו לקח השראה מהקומיקס של הדרדסים. מאז, יצאו מאות סרטים, סדרות טלוויזיה ומשחקים העוסקים בזומבים. סדרת הזומבים "המתים המהלכים" שעלתה בשנת 2010, הייתה מועמדת לפרסים רבים ואף כוללת סדרת בת בשם "אימת המתים המהלכים". קיים שוני רב בין הזומבים שמתוארים בסיפורים שונים. הצורה הנפוצה בסיפורי אימה היא של זומבים רקובים הצועדים באיטיות לעבר מטרתם למרות מחסור בחלקי גוף חיוניים. בקליפ השיר "Thriller" ("מותחן") של הזמר מייקל ג'קסון ובבימויו של ג'ון לנדיס היו זומבים כחלק מסרט האימה ש"התעורר לחיים" בקליפ.
זכויות להט"ב בפרו
תנאי מחיה
במאי 2015, "PlanetRomeo", רשת חברתית עבור להט"ב, פרסמה את אינדקס האושר הראשון שלה (GHI). גברים הומוסקסואלים מלמעלה מ-120 מדינות נשאלו על איך הם מרגישים לגבי השקפת החברה על הומוסקסואליות, איך הם חווים את הדרך שבה הם מיוחסים על ידי אנשים אחרים ועד כמה הם מרוצים מחייהם. פרו דורגה במקום ה-87 עם ציון "GHI" של 24.
זומבי
פעילויות חברתיות
במספר מדינות בעולם, התקיימו צעדות של הציבור הרחב, כאשר הם מחופשים לזומבים.
זכויות להט"ב בפרו
חינוך
תוכנית הלימודים הלאומית לחינוך הפרואנית לשנת 2016 כוללת מידע על נושאי נטייה מינית, מין ומגדר. נטייה מינית מתוארת רשמית כ-"משיכה רגשית ומינית כלפי אדם אחר אשר אינה בחירה מרצון שאדם עושה ברגע ואז משנה אותה. היא תוצאה של אינטראקציה מורכבת של נסיבות רבות במהלך החיים: ביולוגיים, היבטים קוגניטיביים וסביבתיים".
זומבי
פעילויות חברתיות
צעדה גדולה שכזו התקיימה בקניון מונרוויל שבפיטסבורג, פנסילבניה, ב-29 באוקטובר 2006 (במקום זה צולמו הסצנות לסרט שחר המתים) בהשתתפות כ-900 איש.
צעדת הזומבים בפיטסבורג נחשבה לגדולה ביותר שנערכה עד לצעדה שהתקיימה ב-27 בנובמבר 2011 ברחובות מקסיקו סיטי בהשתתפות כ-10,000 איש.
בארץ צעדת הזומבים מתקיימת משנת 2010 ברחובות תל אביב, כאשר בשנה הראשונה הגיעו 300 איש בלבד, ובשנים הבאות המספר עלה לכמה אלפים.
בכל שנה בחודש מאי מתקיים "חודש המודעות לזומבים".