cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קיילה סטל
עבודות נוספות
בריאיון סיפרה "אני לא באמת שחקנית של תיאטרון מוזיקלי, אני יותר זמרת רית'ם אנד בלוז ועשיתי את זה כל החיים שלי". סטל אמרה כי לאחר הופעתה במחזמר היירספריי היא לא ידעה מה לעשות עם עצמה, ובמשך שנים עבדה מאחורי הקלעים עם מעצבים עד שהיא לוהקה לדרום פסיפיק.
בשנת 2017 סטל גילמה את דמותה של האישה המזוקנת לטי לוץ, בסרט המוזיקלי "האמן הגדול מכולם", לצד יו ג'קמן, זאק אפרון וזנדאיה. השיר "This Is Me" מתוך הסרט, בביצועה כסולנית, זכה בפרס גלובוס הזהב לשיר המקורי הטוב ביותר בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-75, והיה מועמד לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-90. ב-22 בדצמבר 2017 היא הוציאה את השיר על גבי מיני-אלבום.
בשנת 2018 היא השתתפה באלבום Forbidden של היוצר טודריק הול, בפרט - בשיר שנקרא Forbidden אשר עוסק בהומופוביה.
בשנת 2019 שיחקה את סיי במופע הטלוויזיה "Rent: Live" ששודר בערוץ פוקס, ושרה את השיר "Seasons of Love".
אריה להולה
אריה להולה (30 בינואר 1918 - 12 בינואר 1968) היה מחלוצי הקולנוע הישראלי, במאי ותסריטאי שפעל בישראל בין השנים 1949 ל־1956.
תולדות חייו
הוציא לאור וערך את ביטאון התנועה הציונית בסלובקיה, הדרך, עד לכיבוש הנאצי. בשנים 1937-1940 למד בלשנות סלובקית ופילוסופיה באוניברסיטת קומניוס בברטיסלאבה. במקביל, לקח שיעורי ציור פרטיים אצל יאן מורדוך (Ján Mudroch). בשנת 1940, ממש מתחת לאפה של המשטרה הפרו-נאצית הסלובקית, תרגם והוציא לאור אנתולוגיה לשירה עברית מודרנית, שבה הביא את טובי המשוררים העבריים של התקופה. האנתולוגיה הנדירה, בשם חמסין, נשכחה לחלוטין למשך כמה עשורים, ושבה ונתגלתה לאחרונה, כאשר גבר העניין בלהולה ובפועלו.
המשטר הפרו-נאצי כלא אותו, עם רבבות אחרים, במחנה העבודה נובקי. במחנה נמשכו חיי התרבות הפנימיים של הכלואים ולהולה-פרידמן נטל בהם חלק חשוב. להולה עבר משבר קשה כאשר אמו ואחיו נשלחו ממחנה העבודה נובאקי להשמדה באושוויץ. הצטרף לתנועת ההתנגדות הסלובקית, הפרטיזנים שהיו נתונים להשפעה קומוניסטית מכרעת, ובמסגרתה השתתף במרד הסלובקי נגד הגרמנים, שם גם נפצע קשה ברגלו. לאחר השחרור זנח להולה את התנועה הציונית. בשנים 1945-46 שימש כעורך בפועל של בטאון הצבא Bojovník. בהמשךקומיסר פוליטי קומוניסטי, עורך ביטאונים שלהם, מחזאי מצליח, מתרגם ובמאי. בשנים אלה, 1946 והלאה, גם החל את דרכו כבמאי סרטים, והתפרסם בארצות הקומוניסטיות של מזרח אירופה. בשנת 1948 גברה האנטישמיות בסלובקיה, בעקבות ביקורת נוקבת על מחזהו "ההתנקשות", ביקש מן השלטונות להגר לישראל.
פעילותו בישראל
בראשית שנת 1949 הגיע להולה עם משפחתו לישראל. שנתיים ראשונות עשה בתל עמל ובמסגרות קיבוציות אחרות, שם גם הקים תיאטרון אזורי פוליטי של קיבוצי עמק בית שאן. במסגרת זו היה מעורב בהעלאת ההצגה "פעמוני הקרמלין", שמאמץ עצום הושקע בהפקתה, והוצגה רק פעמיים או שלוש, בשל ביקורת שלילית בתוך הקיבוץ הארצי. כמו כן, כתב וביים הצגת ילדים בשם "הבלדה לתפוח הזהב".
בסוף 1950 הוזמן על ידי יוסף (פפו) מילוא להצטרף לתיאטרון הקאמרי הצעיר ועבר לתל אביב. בשנת 1951 הצטרף לקואופרטיב הסרטים ״קולון״. הקואופרטיב הקים מטה לצורך הפקת סרט עבור יום העצמאות השלישי (1951) ולהולה עמד בראשו. הוא פיקח על 31 צוותים שצילמו חומר לסרט ברחבי הארץ. בסופו של המבצע הופק סרט קצר באורך של 20 דקות, אולם באיכות יוצאת דופן לאותה עת. הסרט נשלח לפסטיבל קאן של 1952. בקיץ אותה שנה העלה בקאמרי את מחזהו ארבע כנפות הארץ בבימויו. העיתונות הסוציאליסטית כתבה ביקורות משבחות על המחזה.
להולה התמסר מכאן ואילך לעשיית קולנוע לאחר שבתחילת דרכו עבד כבמאי של סרטי סוכנות וסרטים מוזמנים קצרים. בין סרטיו הקצרים הידועים השחר בוקע על חיי מושב עולים וקשייו (צולם במושב אשתאול). הזדמנות גדולה ניתנה לו כשעשה במשותף עם אחרים את סרטו הראשון עיר האוהלים באורך 36 דקות. הייתה זו הופעתה הראשונה של אורנה פורת בסרט. עיר האוהלים עוסק בשתי משפחות עולים, האחת מעיראק והשנייה מגרמניה, החולקות אוהל במעברה וטיפל בנושאי קליטת העלייה ההמונית וקשיי העולים בארץ.
אבן על כל מיל
סרטו הראשון באורך מלא היה אבן על כל מיל, ציון דרך חשוב בתולדות הקולנוע הישראלי הצעיר. את התסריט כתב להולה יחד עם חיים חפר. התקציב להפקה (200,000 לירות) הגיע ממשקיע פרטי ומן הקיבוץ המאוחד, שהקים לשם כך את חברת ההפקות "שדות". על השחקנים הראשיים נמנו יוסי ידין, חנה מרון, אורנה פורת, בומבה צור והשחקנית הצרפתייה סופי לה-קלר (Sophie Leclair). בתחילת 1954 החלו הצילומים (הצלם היה יעקב יונילוביץ'). בסוף מאי 1954 הוכרז על סיום הצילומים. העריכה הייתה אמורה להתבצע בפריז ולהסתיים בתוך חודשיים. להולה יצא לפריז ושב באוקטובר, אולם הסרט עוד לא היה גמור. העותק הגמור היחיד הגיע לישראל בתחילת ינואר 1955. הסרט הוקרן רק פעם אחת במסגרת פסטיבל הסרטים השני של חיפה ביוני 1955 בקולנוע "מאי". הסרט לא זכה לביקורות חיוביות ונטען שאין זו גרסתו הסופית. עקב העיכוב בהשלמת הסרט והביקורות השליליות הסתבך להולה כלכלית ונמלט מהארץ בנובמבר 1956 מחמת הנושים שרדפו אותו. בארץ הותיר את אשתו ובנו. הסרט לא הוקרן יותר מאז. נעשו ניסיונות לשכתב את התסריט ולהשלים צילומים בהתאם. הנושים אף ניסו למכור חלקים מן הסרט בחו"ל.
פעילותו באירופה
תחילה הגיע לפריז ומשם המשיך ליוגוסלביה, אוסטריה וגרמניה המערבית. שם שיחק לו שוב המזל והוא התפרסם כבמאי מסחרי, שעשה מערבונים וסרטים לא חשובים אחרים. בסוף חייו, בשנת 1967, טוהר שמו והוא הוזמן לשוב לסלובקיה מולדתו, ולסייע בשיקום הקולנוע הסלובקי. בעידודו של אלכסנדר דובצ'ק עשה גם את סרטו האחרון שם, ונפטר מהתקף לב בינואר 1968, ממש על הסט, באמצע עשייתו של הסרט. להולה נקבר בבית העלמין "עמק הזמיר" בעיבורי ברטיסלאבה, ומצבתו ניצבת בסמוך למצבתו של דובצ'ק, המנהיג שמרד ושבר את כוחה של הרודנות הסובייטית בצ'כוסלובקיה.
להולה זכה לעיטור הוקרה מממשלת צ'כוסלובקיה ב-1991 על פועלו האמנותי.
בשנים האחרונות הוא זוכה לעדנה, גם בסלובקיה וגם בישראל, נכתבו עליו מאמרים וכתבות. הבמאית דליה קרפל עשתה עליו סרט תיעודי בשם "להולה", שהוקרן בפסטיבל ירושלים 2001. המשורר אלישע פורת, שהכירו כנער, פרסם רומן אודותיו, וסרטיו בישראל שוחזרו וטופלו על ידי ארכיון הסרטים על שם ספילברג בירושלים.
איילי מושק
הבלוטה הריחנית ושימושיה
בזכרים בוגרים של איילי מושק מצויה בלוטת ריח מיוחדת סמוך לאברי המין, המפרישה חומר ריחני בתקופת החיזור שלהם. מקור שמו של החומר יקר הערך, מושק, הוא בשפת הסנסקריט, ומשמעותו "אשך". חומר זה שימש מאז ימי קדם לייצור בשמים, אולם לשם הפקתו היה צורך בציד בעלי חיים אלה ובהריגתם. מחירו של קילוגרם מושק טבעי מגיע לעשרות אלפי דולרים, משום שמכל זכר ניתן להפיק רק 25 גרם מהחומר החום והשמנוני. כיום, ניתן לסנתז את המושקון, המרכיב העיקרי במושק, מה שמוזיל באופן ניכר את מחיר בשמי המושק ומאפשר להגן על חיות הבר, אשר מצב השימור שלהן הוגדר כפגיע על ידי איגוד השימור העולמי.
בספרות ההלכה
בתלמוד הבבלי מסכת ברכות נאמר:. בספרי הפוסקים נידונה שאלת כשרותו לאכילה של בושם זה.
אורבנוס השישי
אורבנוס השישי (בלטינית: Urbanus VI; בערך 1318 – 15 באוקטובר 1389), כיהן כאפיפיור מ-8 באפריל 1378 עד מותו. בחירתו הייתה כרוכה במחלוקות פוליטיות, והביאה למינוי מקביל של אנטי-אפיפיור באביניון, ולראשית הקרע המערבי בכנסייה הקתולית.
ביוגרפיה
אורבנוס השישי נולד בשם ברתולומאו פריניאנו (Bartolomeo Prignano) בנאפולי בשנת 1318 לערך. בעודנו צעיר נסע לעיר אביניון שבפרובאנס, למד שם והפך לנזיר. ב-1364 הוסמך לארכיבישוף ושימש בתפקיד זה בעיר אסראנזה בדרום איטליה (שהייתה שייכת לממלכת נאפולי). ב-1377 הועבר על ידי האפיפיור גרגוריוס האחד עשר אל העיר בארי שלחוף הים האדריאטי.
במרץ 1378, עם מות האפיפיור גרגוריוס האחד עשר שהיה צרפתי, דרשו אנשי רומא מחבר הקרדינלים לבחור באפיפיור איטלקי. מתוך 16 אנשי חבר הקרדינלים 4 בלבד היו איטלקים. באפריל 1378 התאסף המון רומי מול הוותיקן ואיים לרצוח את הקרדינלים הצרפתים. הקרדינלים הנפחדים בחרו בברתולומאו פריניאנו לאפיפיור ומיהרו להימלט על נפשם. האפיפיור החדש שבחר בשם אורבנוס השישי שלט בעיר רומא ובכנסייה בשחצנות ובעריצות. הקרדינלים הצרפתים התכנסו בעיירה אניאני שמדרום מזרח לרומא, וב-9 באוגוסט 1378 הכריזו כי הבחירה באורבנוס השישי הייתה בלתי חוקית בגלל שנעשתה תחת לחץ ההמון הרומי. אורבנוס השישי מינה 26 קרדינלים איטלקים במקום 12 הקרדינלים הצרפתים. שארל החמישי מלך צרפת תמך בקרדינלים הצרפתים שהתכנסו בעיירה פונדי שמדרום לרומא, וב-20 בספטמבר 1378 בחרו ברוברט מז'נבה לאפיפיור בשם קלמנס השביעי. הוא התיישב באביניון שבפרובאנס כאנטי-אפיפיור, בעוד שהאפיפיור אורבנוס השישי נשאר ברומא. הייתה זו תחילתו של "הקרע המערבי" בכנסייה הרומית קתולית שנמשך ארבעים שנה.
אנגליה, פורטוגל וקיסר האימפריה הרומית הקדושה הכירו באורבנוס השישי כאפיפיור, ואילו צרפת, סקוטלנד ויוהנה מלכת נאפולי תמכו בקלמנס השביעי. באפריל 1380 הדיח אורבנוס השישי את יוהנה, והכתיר ברומא את שארל מדוראצו למלך נאפולי (1381). אולם ב-1383 התפתח ריב בין אורבנוס השישי לבין שארל מדוראצו. כאשר האפיפיור הגיע אל העיר אבראסה שמצפון לנאפולי, הוא הושם במעצר (30 באוקטובר 1383), ושוחרר אחרי שהושגה פשרה. שבעה קרדינלים איטלקים שליוו את האפיפיור במסעו זממו להדיחו, אך הקשר התגלה והם נעצרו ורכושם הוחרם. אורבנוס המשיך בדרכו אל העיר נוסארה שמדרום מזרח לנאפולי, ושם שארל מדוראצו הטיל עליו מצור שנמשך חמישה חודשים (1384). האפיפיור נמלט אל העיר בארלטה שלחוף הים האדריאטי, ומשם הפליג לג'נובה שבצפון מערב איטליה. שם הוציא להורג את שבעה הקרדינלים שהיו אסיריו (1385). אחרי ששארל מדוראצו נרצח ב-1386, ערך אורבנוס השישי תוכניות לכבוש את ממלכת נאפולי. ב-1387 הכריז על מסע צלב נגד האנטי-אפיפיור קלמנס השביעי.
כדי לממן את תוכניותיו הצבאיות הכריז אורבנוס השישי כי שנת היובל תיערך כל 33 שנה, והתכוון לחגוג אותה ברומא ב-1390. אך באוקטובר 1389 מת ברומא כתוצאה מנפילה (יש אומרים כתוצאה מהרעלה). במקומו נבחר לאפיפיור בוניפקיוס התשיעי.
זקן ואן דייק
זקן ואן דייק (מאנגלית: Van Dyke; נכתב גם Vandyck או Van Dijk) הוא סגנון של עיצוב שיער הפנים, ונקרא על שמו של הצייר הפלמי מהמאה ה-17 אנתוני ואן דייק. זקן ואן דייק מורכב באופן ספציפי מגידול של שפם ובנוסף זקן תייש, בעוד שיער הלחיים מגולח כולו. אפילו לסגנון זה קיימות מספר וריאציות, ביניהן גידול שפם בעל קצוות מסולסלים, החלפת זקן התייש בשיער מתחת לשפה התחתונה וכו'.
סגנון זקן זה היה נפוץ באירופה של המאה ה-17. הוא נגמר בבריטניה יחד עם הרסטורציה בשנת 1660, כאשר סגנונות ופאות צרפתיות הפכו פופולריים. זמן מה לאחר מכן, לעומת זאת, גברים מסוימים, שנודעו בכינויים "vow-beards" (בתרגום מילולי: "נודרי הזקן") המשיכו להתגלח בסגנון הואן דייק, תוך שבועה כי ימשיכו לעשות כן עד שהמלך יישוב להתגלח באופן זה. הסגנון הפך פופולרי בארצות הברית במאה ה-19. בעיתון Chicago Chronicle גינתה המבקרת אידית' סשנס טאפר את סגנון הואן דייק יחד עם זקן התייש, כשני סממנים של גברים "שהיו אנוכיים, זדוניים, ויהירים כטווס". הסגנון מכונה לעיתים "זקן צ'ארלי", אשר נקרא אחרי המלך האנגלי צ'ארלס הראשון, שאת דיוקנו צייר האומן ואן דייק, בעת שהיה מגולח בסגנון זה.
זקן ואן דייק בהיסטוריה
הזקן נראה על ואן דייק עצמו, ועל הרבה מהדמויות אותן צייר בדיוקנאותיו, ביניהם המלך צ'ארלס הראשון. מהפכן המרקסיזם הרוסי ולדימיר איליץ' לנין נראה גם הוא מגולח בסגנון הואן דייק. הזקן ראה תחייה במאה ה-19 ונראה בקרב דמויות ידועות רבות, ביניהן הגנרל קסטר (אשר לבש סגנונות רבים כמו גם) והשחקן מונטי וולי. הקולונל הרלנד סנדרס, המפורסם מלוגו רשת המסעדות KFC, נחשב גם הוא לבעל זקן ואן דייק.
באנגלית pickedevant היא מילה נרדפת לזקן ואן דייק.
פקוריים
פקוריים (שם מדעי: Pecora) היא קבוצה בתת-סדרת מעלי גירה, הכוללת מספר משפחות מכפילי פרסה. מעלי הגירה היחידים שלא נמצאים בקבוצת הפקוריים הם האיילוניים, שהם חסרי קרניים ובטנם בעלת ארבעה החללים מפותחת פחות מזו של הפקוריים.
ראשוני מינים אלה התפתחו בסוף האאוקן והם היו קטנים ושוכני יערות אך לאורך השנים הותאמו לחיים במישורי ערבות עשב וסוואנות בהם הם למדו לרוץ במהירות כדי להימלט. הם בעלי 4 מדורים בקיבתם, מה שעוזר להם לעכל עשבים וצמחייה קשיחה יחסית.
מיון
המשפחות הקיימות הנמצאות בקבוצה זו הן:
מיון הקבוצה:
חאן נוניאן סינג
חאן נוניאן סינג (באנגלית: Khan Noonien Singh), הוא דמות נבל ביקום הבדיוני של זיכיון מסע בין כוכבים. על פי סיפור הרקע שניתן בהופעתה הראשונה של הדמות, ב-"מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", בפרק "Space Seed" משנת 1967, חאן הוא דיקטטור אנושי מהונדס גנטית שבעבר שלט על יותר מרבע מכדור הארץ, במהלך "מלחמות האאוגניקה" של שנות ה-90. לאחר שקם לתחייה מחיות מושהית בשנת 2267 על ידי צוות ספינת החלל אנטרפרייז, חאן מנסה ללכוד את הספינה, אבל מזימתו מסוכלת על ידי קפטן ג'יימס ט' קירק, והוא מועמד לדין, נשפט ונגזר עליו עונש גלות על כוכב לכת בשם "סטי אלפא 5", שם יוכל ליצור חברה חדשה עם אנשיו. דמותו מופיעה שוב בסרט הקולנוע "מסע בין כוכבים 2: זעמו של חאן" משנת 1982, 15 שנים לאחרי אירועי "Space Seed", שבו חאן בורח ממקום גלותו, ויוצא לחפש אחר קירק על מנת לנקום בו.
הדמות גולמה על ידי ריקרדו מונטלבן הן בפרק הטלוויזיה והן בסרט הקולנוע. חאן מופיע כהודי, המוערך, אך גם ידוע לשמצה, על ידי צוות האנטרפרייז. הארווי בנט, מפיק "מסע בין כוכבים 2: זעמו של חאן", בחר בחאן להיות הנבל של הסרט. על מנת לשקף את הזמן הרב שבמהלכו חאן היה תקוע בעולם עוין, הוא קיבל תלבושת שנראתה כאילו הורכבה מפריטים שונים ואשר חשפה לא מעט מגופו של מונטלבן. הדמות התקבלה באופן חיובי מאוד מצד מבקרים ומעריצים; חאן נבחר כאחד מעשרת הנבלים הגדולים ביותר בקולנוע מכל הזמנים, על ידי אגודת מבקרי הקולנוע באינטרנט.
הסדרה המקורית
הופעתו הראשונה של חאן מתרחשת במסגרת פרק 22 של "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", ששמו "Space Seed", אשר שודר לראשונה ב-16 בפברואר 1967. על פי סיפור הרקע הנחשף בפרק, חאן הוא אחד מקבוצה של אנשי-על ("סופרמנים") המהונדסים גנטית, שגודלו על מנת להיות חופשיים מהמגבלות הנפשיות והפיזיות של האדם הרגיל, אשר הודחו מהשלטון לאחר "מלחמת האאוגניקה" של שנות ה-90. חאן היה גם הכובש המוצלח ביותר, ושליטה המיטיב ביותר של הקבוצה, ששלט על למעלה מרבע מכדור הארץ, בין אסיה לבין המזרח התיכון, בשנים 1992–1996, ביד קשה, אך באופן כללי בדרכי שלום, עד אשר הודח. בעוד רוב אנשי-העל נהרגו או נידונו למוות, חאן ו-84 אחרים נמלטו מכדור הארץ על סיפון ספינת החלל "בוטני ביי" הישנה. הצוות הקפיא את עצמו למצב של "חיות מושהית", עד אנשי נתגלו על ידי צוות ספינת החלל אנטרפרייז בשנת 2267.
כאשר תא השינה של חאן מתקלקל, הוא משוגר אל האנטרפרייז, שם הוא מעורר מחדש ומגלה שהוא במאה ה-23. חאן מקבל על הסיפון חדר מגורים מרווח, בעוד ספינתו, "בוטני ביי", נגררת אל תחנת החלל הקרובה. חאן, בקסמו האישי הרב, מקסים את ההיסטוריונית של האנטרפרייז, לוטננט מרלה מק'גיברס (השחקנית מדלין רו), ומשיג גישה אל כל מאגרי הנתונים שעל הספינה, לרבות הספרות הטכנית של הספינה, המאפשרת לו ללמוד כיצד להשתלט ולהפעיל את האנטרפרייז. מק'גיברס מסכימה לעזור לחאן להחיות את אנשי-העל האחרים, ומאפשר לו לארגן מרד. על מנת לכפות על צוות האנטרפרייז לשתף פעולה עמו, חאן מציב את הקפטן ג'יימס ט' קירק (ויליאם שאטנר) בתוך תא הלחץ שעל הספינה ומאיים להרוג אותו אלא אם כן הצוות ייכנע לו. מק'גיברס מסרבת לעמוד מנגד כאשר הקפטן שלה בסכנת מוות, והיא משחררת את קירק, שמנטרל את הגברים של חאן באמצעות גז עצבים. חאן מגיע אל חדר ההנדסה על מנת להפעיל את מנגנון ההשמדה העצמי של הספינה, אולם קירק משתק אותו. קפטן קירק מקיים שימוע, וגוזר על חאן ועל תומכיו עונש של גלות על כוכב לכת לא מיושב, "סטי אלפא 5". חאן מקבל את האתגר - בהתייחסו אל הנפילה של לוציפר ב-"גן העדן האבוד" מאת ג'ון מילטון - וקירק מאפשר למק'גיברס להצטרף אל חאן, במקום להעמידה למשפט צבאי. ספוק (לנרד נימוי) תוהה מה יניב הזרע, שקירק זה עתה נטע, בעוד מאה שנה.
מסע בין כוכבים 2: זעמו של חאן
חאן חוזר בשנת 1982, בסרט הקולנוע "מסע בין כוכבים 2: זעמו של חאן", בו הוא משמש כיריב העיקרי. קפטן ספינת החלל "רילאיינט" (Reliant) קלארק טרל (פול וינפילד) וסגנו פאבל צ'כוב (וולטר קניג), קצינים של צי הכוכבים, משוגרים אל פני כוכב לכת שהם סבורים שהוא "סטי אלפא 6", בחיפושם אחר כוכב לכת לא מיושב, לצרוך בדיקת מכשיר הג'נסיס - טכנולוגיה חדשנית וחזקה שנועדה למטרות הארצה, שעדיין בשלבי פיתוח. אנשיו של חאן לוכדים את טרל וצ'כוב, וחאן מסביר כי כוכב הלכת השומם והצחיח שאליו הגיעו הוא בעצם "סטי אלפא 5"; כוכב הלכת השישי במערכת התפוצץ זמן קצר לאחרי שחאן ואנשיו ננטשו, והתוצאה של כך: הפרעות אקלים מסיביות. "סטי אלפא 5" הפך למדבר, ורבים מהניצולם, בהם לוטננט מק'גיברס שהפכה לאשתו של חאן, נהרגו על ידי היצור החי היחיד ששרד על הכוכב, סוג של צלופח מקומי. בזמן שה"רילאיינט" מגיעה אל "סטי אלפא 5", רק 20 מאנשיו של חאן נותרו בחיים. חאן, אשר נשבע לנקום בקירק, משתלט על טרל וצ'כוב באמצעות השתלת צלופח סטי במוחם של שני הקצינים, הליך אשר הופך אותם לכנועים וצייתנים. חאן תופס את השליטה על ה"רילאיינט", תוך כוונה להשיג את מכשיר הג'נסיס ואת נקמתו בקירק על ששלח אותו לגלות.
חאן מפתה את האנטרפרייז להגיע אל תחנת החלל "רגולה 1", שם נופלת ספינת החלל קורבן למתקפת הפתע של חאן. כאשר האנטרפרייז משותקת, קירק מערים על חאן, בכך שהוא עושה שימוש באמצעות קוד מיוחד מרחוק, על מנת לנטרל את מערכת ההגנה של ה"רילאיינט" ולגרום לה לנזק משמעותי. חאן נאלץ לסגת, על מנת לבצע תיקונים. תוך שימוש בטרל ובצ'כוב כמרגלים שעדיין נמצאים תחת השפעתו, חאן משיג את מכשיר הג'נסיס, ומשאיר את קירק נטוש על "רגולה 1". עם זאת, ספוק מצליח לגרום לחאן לחשוב כי ה"אנטרפרייז" משותקת, והוא מופתע כאשר קירק בורח עם ה"אנטרפרייז" אל ערפילית סמוכה, אשר בתוכה מערכות ההגנה והעזרים החזותיים הם בלתי שמישים. חאן מורה ל"רילאיינט" להיכנס אל תוך הערפילית בעקבותיו של קירק. בשל חוסר ניסיונו של חאן עם קרבות חלל תלת-ממדים, ה"אנטרפרייז" מביסה את ה"רילאיינט" וחאן נפצע אנושות. מסרב להשלים עם תבוסה, הוא מפעיל את מכשיר הג'נסיס, מתוך כוונה להרוג את האויב שלו ביחד עם עצמו. חאן מצטט את דברי הנקמה של קפטן אחאב מהספר "מובי דיק", כשהוא רואה את האנטרפרייז מתקשה להימלט מהמקום, בטרם מכשיר הג'נסיס ישמיד אותה. עם זאת, ספוק, באקט של הקרבה עצמית, חושף עצמו למינון קטלני של קרינה, בזמן שהוא מתקן את מנוע העיוות של האנטרפרייז, ומאפשר לה להימלט בזמן, ולצוותה - להינצל.
האויב בתוכנו - סטארטרק
בסרט ה-12 בסדרת סרטי מסע בין-כוכבים, האויב בתוכנו - סטארטרק מתוארת מציאות שונה מזו שהופיע בסדרה המקורית. בסרט שמתרחש מבחינה כרונולוגית לפני הסדרה המקורית חאן ואנשיו נמצאים לאחר שהות של למעלה מ-300 שנים במצב של קריוניקה על ידי אלכסנדר מרקוס ולא על ידי קירק כפי שקרה בפרק "Space Seed". אדמירל מרקוס משיב את חאן לחיים, על מנת שיסייע לו לפתח כלי נשק למלחמה עתידית בין הפדרציה לבין הקלינגונים.
מסע בין כוכבים: עולמות חדשים ומשונים
עם השקתה של הסדרה "מסע בין כוכבים: עולמות חדשים ומשונים" התברר כי קצינת הביטחון של ה"אנטרפרייז", לא'אן נוניאן סינג, היא צאצאית של משפחתו, ובילדותה זכתה להתנכלויות מצד חבריה ללימודים על רקע זה.
סדרה עתידית אפשרית
מאז שנת 2017 החלו גורמים שונים בהפקת הזיכיון לדבר על האפשרות שבעתיד תופק מיני סדרה שתספר על קורותיו של חאן בפרק הזמן שבין הפרק "Space Seed" לסרט "זעמו של חאן". אך עד כה לא אושר באופן רשמי כי סדרה כזו אכן מופקת. השחקן דב פאטל הוזכר כמועמד לגילום דמותו של חאן. באמצע 2022 עדכן מאיירס כי ההפקה הוסבה מהפקה טלוויזיונית להסכת.
רומנים
הסופר גרג קוקס כתב שלושה רומני מסע בין כוכבים בכיכובו של חאן. הרומנים פורסמו על ידי Pocket Books המורשה, אם כי הנושא נופל מחוץ לקאנון הרשמי של מסע בין כוכבים. בספר בעל שני החלקים "The Eugenics Wars: The Rise and Fall of Khan Noonien Singh", חאן ואנשיו מונחים על סיפון ה"בוטני ביי" על ידי גארי סבן, כחלק מהעסקה לעצור את תחבולותיו של חאן על כדור הארץ. בשנת 2005, בספר ההמשך "To Reign in Hell: The Exile of Khan Noonien Singh", מסופר מה קרה לחאן ולאנשיו בגלות, בפרק הזמן שבין האירועים שמתוארים בפרק "Space Seed" ועד לסרט "מסע בין כוכבים 2: זעמו של חאן".
עיצוב וניתוח
בטריטמנט העלילה המקורי של הפרק "Space Seed" שכתב קארי וילבר, דמותו של חאן הייתה איש-על נורדי בשם הרולד אריקסן. הטיוטה הראשונה של התסריט הציגה לראשונה את דמותו כג'ון אריקסן – אשר מתגלה להיות מעורב ב-"עריצות העולמית הראשונה", תחת השם רגנר ת'ורוואלד. דמותו של ת'ורוואלד הייתה אכזרית יותר מאשר חאן, בגרסה הסופית, אשר הורג שומרים באמצעות פייזר. בטיוטה הסופית, חאן הוא ממוצא הודי. המבטא הלטיני של הדמות והמראה העל-אנושי מבדל אותו מאוד מרוב הדמויות שבמסע בין כוכבים. ב-"Space Seed", חאן מוצג כבעל מספר תכונות חיוביות: הוא אדיב, חייכן, עשוי ללא חת, נדיב. הוא אינו מאוים על ידי הצלחתם של אחרים, ומעודד את ההערכה העצמית שלהם. הוא גם שאפתן, הרוצה אתגר העומד בקנה אחד עם היכולות שלו. שאיפה זו, עם זאת, לא מושפעת על ידי כל התחשבות בזכויות של אחרים. הסופר פול קנטור טוען שחאן הוא תמונת ראי של קירק, שיתוף התוקפנות שלו, השאפתנות ואפילו נטיות רדיפת השמלות שלו, אבל ריסונם במידה גדולה בהרבה. בעת הפרק, כמה מהדמויות מביעות את הערצתן לדמות ההיסטורית, בו-זמנית תוך כדי הסתייגות מהתוכניות שלו וממה שהוא מייצג.
לאחר התגובה המאכזבת לסרט הקולנוע הראשון של מסע בין כוכבים, "מסע בין כוכבים: הסרט", מנהלי סרטי פרמאונט מינו את הארווי בנט, מפיק טלוויזיה שמעולם לא צפה במסע בין כוכבים, כדי להיות המפיק של סרט ההמשך. בנט צפה בכל פרקי מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית ובחר בחאן מ-"Space Seed" כנבל אפשרי עבור הסרט. על פי טיוטות מוקדמות של התסריט, חאן היה רודן אפל ומסתורי, המוביל כוכב לכת שלם במרד; בטיוטות מאוחרות יותר נוסף "מכשיר הג'נסיס" אשר חאן יגנוב.
מעצב התלבושות רוברט פלטשר רצה להדגיש את ההשפעות של הסביבה הקשה שלהם בחאן וחסידיו. "הכוונה שלי בחאן הייתה לבטא את העובדה שהם היו תקועים על כוכב הלכת ההוא ללא תשתית טכנית, ולכן הם היו צריכים לנצל היטב את כל מה שהיה על החללית שלהם. לכן, ניסיתי לגרום לזה להיראות כאילו הם התלבשו בבגדים שנוצרו מתוך פיסות ריפוד וציוד חשמלי שהיה קיים בספינה", הוא אמר. הבמאי ניקולס מאייר אמר למונטלבן ללבוש את הכפפה הימנית של חאן בכל עת, כדי לתת לצופים חידה ולאפשר להם לגבש דעה משלהם על כך ולהוסיף מסתורין לאופי. מאייר נשאל שוב ושוב אם מונטלבן לבש חזה תותב לסצנות שלו, משום שמדיו עוצבו בכוונה עם חזית פתוחה. מאייר השיב כי מונטלבן (שהיה בן 61 בזמן צילומים) הוא "עוגייה אחת חזקה", וכי לא נעשה שימוש באף פרוטזות.
במהלך כל "מסע בין כוכבים 2: זעמו של חאן" - קירק וחאן מעולם לא נפגשים פנים אל פנים, אלא רק מדברים האחד עם השני באמצעות מכשירי קשר ומסכי תצוגה. הדבר נבע, בחלקו, מהעובדה שאותה תפאורה, שבה נעשה שימוש לצורך צילומי סצנות גשר הפיקוד של האנטרפרייז, משמשת גם כתפאורה של הגשר של ה"רילאיינט", וכי הסצנות של שני השחקנים צולמו בהפרש של ארבעה חודשים זה מזה. מונטלבן דיקלם את השורות שלו עם נערת תסריט, במקום לוויליאם שאטנר.
מונטלבן אמר בראיונות לקידום המכירות של הסרט שהוא הבין בשלב מוקדם בקריירה שלו שנבל טוב אינו רואה את עצמו כנבל. הנבל יכול לעשות דברים מרושעים, אבל הוא מרגיש שהוא עושה אותו מהסיבה נכונה. מונטלבן עוד ציין שהוא תמיד מנסה למצוא פגם בדמות, כמו שאף אחד לגמרי טוב או לגמרי רע, ואילו חאן הייתה השקפת עולם מעוותת של המציאות, ולכן ביצע מעשים רעים, זאת בעוד שהוא עדיין חש שהנקמה שלו הייתה מטרה נעלה - בגלל מותה של אשתו האהובה. חאן מצטט את דמותו של אחאב ממובי דיק לאורך כל הסרט, כשהוא מתעל את תאוותו לגרום לקירק לשלם על העוולות שהוא גרם להן.
כאדם עליון
באופן שטחי, חאן האמין שהוא מקיים דמיון עם הקונספט של פרידריך ניטשה של "Übermensch" (האדם העליון או סופרמן). חאן, מבחינה נפשית ופיזית, עליון מעל כל אדם נורמלי. בסדרה "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז", בפרק "Borderland", מאליק, מנהיג קבוצה של "אנשים עליונים" שנוצרה מאותו פרויקט הנדסה גנטית כחאן, למעשה מצטט את ניטשה, ואומר לג'ונתן ארצ'ר כי "האנושות היא משהו שעולה עליו". פרופסור ויליאם ג'דוולין והמחבר-השותף שי בידרמן בדקו את דמותו של חאן, לעומת ה-Übermensch ומצאו שהרדיפה העיוורת של החאן אחר נקמה היא נגד האידיאלים של ניטשה של התעלות ויצירה עצמית של חיים בעלי משמעות. במקום זאת, החוקרים מציעים את מעשה ההקרבה העצמית של ספוק ב-"מסע בין כוכבים 2: זעמו של חאן" כדוגמה טובה יותר לאדם העליון.
קבלה ומורשת
חאן התקבל בחיוב על ידי מבקרים. בידיעות AP, הדנות בסרטי הקולנוע של מסע בין כוכבים, ציינו כי סרטי מסע בין כוכבים נמדדו לפי עד כמה מאיים היה האויב, וכי חאן היה בין הטובים ביותר בסדרה; בביקורת לשנת 2002 סרטי מסע בין כוכבים מדורג חאן כאויב הגדול ביותר שנראה על המסך, מבין כל הסרטים. מבקרים של "מסע בין כוכבים 2: זעמו של חאן", כגון רוג'ר איברט, מציינים את חאן כאחד מההיבטים החזקים ביותר של הסרט. מבקרת הניו יורקר פאולין קייל אמרה שהביצועים של מונטלבן כחאן היו "האימות היחידי שאי פעם היה לו הכוח לפקד על המסך הגדול".
המבקר כריסטופר נאל מציין כי "זו כמעט בשורה עכשיו בין מעריצי מסע בין כוכבים ש... מסע בין כוכבים 2: זעמו של חאן הוא הטוב ביותר ללא עוררין בסדרה, וסביר להניח שלעולם יפגוש שווה", וקורא לחאן "התפקיד הגדול ביותר של הקריירה [של מונטלבן]". אף על פי שהוא הרגיש שהנבל של מסע בין כוכבים: הסרט, ו'ג'ר, היה שכלתני יותר ומעניין, הסופר ג'יימס אייצ'ינו מציין כי רוב האוהדים וצופי הקולנוע העדיפו מאבק ארכיטיפי של הטוב-מול-רע כמאבק המיוצג בין קירק לחאן. נבלים בסרטים הבאים של מסע בין כוכבים כבר נמדדים על ידי התקן של חאן, עם סרטי פרמאונט אשר מבטיחה לאוהדים כי הנבל של מסע בין כוכבים: דורות יהיה שווה-ערך לאדם-העל הגנטי. אתר האינטרנט IGN מדרג את חאן כנבל הטוב ביותר של מסע בין כוכבים, וציין כי הוא קבע את הדפוס לנבלים המחפשים אחר נקמה בסדרה; בעשרות השנים מאז יציאתו של הסרט, "גם אלו עם עניין חולף במסע בין כוכבים - מכירים את השם". מפיק מסע בין כוכבים ריק ברמן כי את חאן "נבל מאיים ובלתי נשכח".
חאן מוכר כנבל גדול גם מחוץ לסדרת מסע בין כוכבים. סוכנות ידיעות AP כינתה את הדמות "אחד הנבלים הגדולים של המדע הבדיוני". בשנת 2002, 132 חברים של אגודת מבקרי הקולנוע באינטרנט הצביעו עבור חאן כנבל העשירי הגדול ביותר על המסך של כל זמנים, דמות מסע בין כוכבים היחידה המופיעה בדירוג. בשנת 2006, מגזין האמי בחר בחאן "הדמות הטלוויזיונית הכי לא-מהעולם-הזה", כשהוא גובר על דמויות מדע בדיוני אחרות כמו הדוקטור (דוקטור הו) וקומנדר אדאמה (בטלסטאר גלקטיקה). עורכים כתבו כי "חאן היה כל כך מגניב שהיינו קונים קרייזלר קורדובה אם הוא אמר לנו", בהתייחסו למסע פרסום עובר קרייזלר בו מונטלבן הופיע. לדמות הייתה גם השפעה תרבותית מחוץ לקהילת המעריצים של מסע בין כוכבים; קליפ מ-"מסע בין כוכבים 2: זעמו של חאן" המציג את קירק הזועק "Khaaan!" הפך לנכס של התרבות הפופולרית.
בשנת 2004, זיכיון מסע בין כוכבים חזר לסיפור הרקע של חאן בסיפור שנפרש על פני שלושה פרקים, בסדרה "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז". בפרק "Borderland" ובהמשכיו "Cold Station 12" ו-"The Augments", מדען מהמאה ה-22 מוצג כמיש החיה עוברים מהונדסים גנטית מתקופתו של חאן, וגידל אותם. מפיק "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז" מני קוטו תיאר את הדמויות הללו כ-"זוג של מיני-חאן נוניאן סינג".
בעקבות ההצלחה בקופות של "סטארטרק", סרט האתחול מחדש של ג'יי ג'יי אברהמס משנת 2009, וההודעה כי השחקנים כריס פיין וזאכרי קווינטו הסכימו בלא היסוס להופיע בעוד שני סרטי המשך, שמועות באינטרנט החלו לדון בעלילת הסרט השני. אברמס רמז כי מאחר שציר הזמן החלופי נוצר בסרט הראשון, קיימת האפשרות כי חאן יחזור ויופיע במסע בין כוכבים. אברהמס סיפר ל-MTV כי חאן וקירק "קיימים - ואילו ההיסטוריה שלהם לא יכולה להיות בדיוק כפי שהאנשים מכירים; הייתי טוען שדמותו של האדם היא מה שהוא", אברמס אמר בהתייחסות לרעיון כי חאן יכול להיות רשע באותה המידה, גם אם מעולם לא ננטש על ידי קירק על "סטי אלפא 5". "אנשים מסוימים עשוי להיתקל זה בזה, בסופו של דבר; וחאן נמצא שם בחוץ... גם אם אין לו את אותן הבעיות".
Molitva
Molitva זכה גם בחצי גמר התחרות, כשלזכותו 298 נקודות, היה זה הניקוד הגבוה ביותר שניתן לשיר בשלב חצי הגמר במתכונת חצי הגמר היחידה של התחרות (2004-2007).
רקע
Molitva היה השיר הזוכה הראשון בתחרות שאינו הכיל מילים בשפה האנגלית מאז דנה אינטרנשיונל שניצחה בתחרות עבור ישראל בשנת 1998 עם השיר "דיווה''. Molitva היה השיר האחרון שאינו באנגלית שזכה בתחרות עד אירוויזיון 2017, שם סלבדור סובראל הפורטוגלי ניצח עם שיר בפורטוגזית. את הופעתה של מריה השלימה נוכחותם הבולטת של חמש זמרות הליווי.
לשיר גרסאות נוספות בשפות רבות. באנגלית הגרסה נקראת "Destiny", הגרסה הרוסית נקראת "Молитва", ובפינית "Rukoilen". השיר יצא לאור גם כרמיקס לריקודים ורימיקס בשם "Jovan Radomir mix".
Molitva נכלל ברשימת 10 הזוכים הטובים ביותר באירוויזיון על פי האינדפנדנט בשנת 2019, ועל ידי Special Broadcasting Service בשנת 2016. האירוויזיון טיימס, בלוג מעריצים של התחרות, דירג אותו כשיר האירוויזיון השלישי הטוב ביותר בכל הזמנים.
אנטי-חלקיק
בפיזיקת החלקיקים, אַנְטִי-חֶלְקִיק הוא בן זוג של חלקיק אחר, בעל מסה זהה לו, אך בעל מטען (כולל מטען חשמלי) הפוך בסימנו. לאלקטרון, לדוגמה, יש מקביל מהופך הנושא מטען חיובי, ושמו פוזיטרון, בעוד שלפרוטון האנטי חלקיק המקביל הוא אנטיפרוטון. בניסוח טכני ומדויק יותר, אנטי-חלקיק הוא השדה הקוונטי הסימטרי לחלקיק מסוים תחת היפוך מטען וזוגיות (שהיא כוון המרחב), ובאנגלית CP symmetry (ר"ת: Charge Parity).
אפשרות קיומם התאורטי של האנטי-חלקיקים הועלתה בשנת 1928 על ידי פול דיראק, וכבר בשנת 1932 נמצא הפוזיטרון בתוך קרינה קוסמית.
כאשר חלקיק ואנטי-חלקיק נפגשים, הם עוברים תהליך של איון, שבסופו הם הופכים לאנרגיה, על-פי נוסחתו של איינשטיין, E=mc2. אנרגיה זו מועברת על ידי נשאי הכוח המתאימים, למשל, פוטון במקרה של אינטראקציה אלקטרו-מגנטית (אלקטרון עם פוזיטרון), שיכולים בהמשך התהליך להפוך לזוג חלקיק - אנטי-חלקיק אחר. גם האינטראקציות ההפוכות אפשריות: נשאי כח שהופכים לצמד חלקיק - אנטי-חלקיק.
הסימטריה בין חלקיקים לאנטי-חלקיקים אינה מדויקת, וקיימים הבדלים קטנים במסה ובתכונות אחרות שלהם. תופעה זו מכונה בשם שבירת סימטריית CP, והובילה להיווצרות היקום כפי שהוא מוכר כיום, כלומר מורכב מחומר ולא מאנטי-חומר. היבט אחר של שבירת סימטריית CP הוא תופעת הבריוגנזה, כלומר יצירה של בָּרִיוֹנים.
לוחות הברית
לוחות הברית או לוחות העדות הם על פי המתואר בתנ"ך לוחות אבן, שעליהם נכתבו עשרת הדיברות ב"אצבע אלוהים" ואשר ניתנו לעם ישראל במעמד הר סיני. כמשתמע משמם, הם מהווים עדות או ברית בין אלוהים לעם ישראל, כפי שכוננה במעמד.
בהמשך, אלוהים מצווה לבנות משכן שיוצב בו ארון ויונחו בו הלוחות. ארון זה מכונה "ארון העדות" או "ארון הברית". בספר מלכים מתואר כיצד לאחר כ-500 שנה, כאשר נבנה בית המקדש הראשון, הארון עם הלוחות מוצב גם שם במרכזו.
קורות לוחות הברית
פירוט קורותיהם של לוחות הברית כתוב בחלקו בפירוש, ובחלקו משתמע ממהלך האירועים כפי שמוצגים במקרא:"וַיִּתֵּן אֶל-מֹשֶׁה כְּכַלֹּתוֹ לְדַבֵּר אִתּוֹ בְּהַר סִינַי שְׁנֵי לֻחֹת הָעֵדֻת לֻחֹת אֶבֶן כְּתֻבִים בְּאֶצְבַּע אֱלֹהִים"; וכן: "וְהַלֻּחֹת מַעֲשֵׂה אֱלֹהִים הֵמָּה; וְהַמִּכְתָּב מִכְתַּב אֱלֹהִים הוּא חָרוּת עַל הַלֻּחֹת".
לאחר שמשה קיבל את הלוחות הראשונים, הודיע לו האלוהים כי חטא העם, וכשמשה ראה את העם מבצע את חטא העגל שיבר את הלוחות. לאחר מכן עלה משה אל הר סיני להתפלל ובציווי אלוהים ירד ופסל (מלשון פיסול) שני לוחות אבנים "כראשונים" ועליהם כתב אלוהים שוב את עשרת הדיברות. על פי, הלוחות נשברו בי"ז בתמוז; משה עלה שלישית להר בכ"ט באב, והלוחות השניים ניתנו לישראל ביום הכיפורים.
הלוחות השניים ושברי הלוחות הראשונים, הושמו בארון הברית, שמקומו בקודש הקודשים של אוהל מועד הוא המשכן, מקום הפולחן המרכזי של ישראל במדבר. לאחר כמה גלגולים הועלה ארון הברית לירושלים ובתקופת דוד המלך הוא הושם באוהל. לאחר מכן הועבר אל מקדש שלמה. בעקבות חורבן הבית הראשון על ידי נבוכדנצר בשנת 586 לפני הספירה נעלם הארון ועמו נעלמו הלוחות. התלמוד במסכת תענית העלה כמה השערות מה עלה בגורלו. בשל אי הוודאות לגבי מקום הימצאו נקשרו בו מסורות אגדתיות שונות.
כותב הלוחות
בלוחות הראשונים, הדיברות נכתבו על הלוחות בידי האל: "שְׁנֵי לֻחֹת הָעֵדֻת לֻחֹת אֶבֶן כְּתֻבִים בְּאֶצְבַּע אֱלֹהִים".
בלוחות השניים, בתחילה נאמר שה' יכתוב: "וַיֹּאמֶר ה' אֶל מֹשֶׁה פְּסָל לְךָ שְׁנֵי לֻחֹת אֲבָנִים כָּרִאשֹׁנִים וְכָתַבְתִּי עַל הַלֻּחֹת..."
ואילו בהמשך משתמע מפשט הפסוק שמשה כתבם: "וַיְהִי שָׁם עִם ה' אַרְבָּעִים יוֹם וְאַרְבָּעִים לַיְלָה לֶחֶם לֹא אָכַל וּמַיִם לֹא שָׁתָה וַיִּכְתֹּב עַל הַלֻּחֹת אֵת דִּבְרֵי הַבְּרִית עֲשֶׂרֶת הַדְּבָרִים". פשט הפסוק עוסק כולו במשה וממילא הוא זה שכתב את הלוחות השניים.
הרמב"ן ואחרים מתרצים שהפסוק אינו כפי המשתמע, חציו הראשון עוסק במשה אך חציו השני בה'.
לעומתם המשך חכמה מסביר את הסתירה כך: "משה כתבן כדרך כל אדם הכותב, אבל החקיקה מזה ומזה כדרך שהיה בלוחות הראשונות... זה היה מפועל אלקי".
מהות הלוחות
בריתות לא היו אירוע נדיר בעת העתיקה, וכמו היום כן אז - לכריתת ברית היה נוהל קבוע: בעת כריתת ברית חשובה - בדרך כלל ברית בין שבטים או בין עמים, היה נכתב נוסח הברית על גבי לוח אבן, וזאת מטעמים של עמידות החומר. הלוח היה מיוצר בשני עותקים: עותק לכל אחד מהצדדים השותפים לברית. ככל שעלתה חשיבות המסמך הוא אוחסן במקום בעל חשיבות רבה יותר. ייתכן ששני הלוחות היו שני עותקים של אותו הטקסט בדיוק. לוחות הברית אוחסנו במשכן תחילה, עד בניית בית המקדש.
דעה הגורסת כי כל עשרת הדיברות היו כתובות על כל אחד מהלוחות, מופיעה גם בתלמוד הירושלמי בשם רבנן. לצדה מופיעות דעות נוספות (5 דיברות בכל לוח, או פעמיים ואפילו ארבע פעמים כל הדיברות בכל לוח).
עדות מול ברית
לפי דעה מסוימת במחקר ביקורת המקרא, כינוי הלוחות בשני שמות שונים מעיד על תפיסותיהם של כותבים שונים לגבי מהות היחסים בין האל לבין עם ישראל. תפיסה אחת רואה ביחסים אלו ברית, כלומר מערכת יחסים דו צדדית, על פיה האדם נדרש להתנהגות מוסרית ובתמורה לה ידאג האל לרווחתו. התפיסה השנייה רואה ביחסים אלו עדות במובנה הקדום של המילה - זהו יחס חד צדדי של שליט כלפי וסאל, המטיל על האדם חובות ללא הבטחה לגמול כלשהו.
התיאור המקראי
התנ"ך מתאר את צורת הלוחות באופן עמום. בתחילת תיאור מתן תורה הראשון, לא מוזכר כלל כי היו שני לוחות דווקא אלא רק דברי האל למשה: . בפסוק האחרון לפני חטא העגל נאמר: . בפרק ל״ב מתוארים הלוחות ככתובים משני צידיהם, שלא כפי שמקובל לתארם כיום:.
בכל התיאורים שבספר דברים מוזכר בפירוש כי מדובר בשני לוחות: ; ;.
ספר מלכים אף הוא מאשש כיוון זה ומציין:.
גודל הלוח
אף שבמקרא הלוחות מתוארים כלוחות אבן ותו לא, התלמודים נותנים תיאור מפורט לצורת הלוחות: גודל כל לוח היה שישה טפחים על שישה טפחים ועוביים שלושה טפחים. כאשר הלוחות מוצבים זה לצד זה יש לפנינו שני ריבועי אבן, ואילו הצמדת לוח אל לוח בחזיתם או בגבם יוצר קובייה. חישוב נפח שני הלוחות לפי התפיסה המקובלת בחז"ל, לשיטת הגרא"ח נאה (טפח שווה ל-8 ס"מ) הוא 110 ליטר (48 ס"מ בשלישית), לעומת זאת לשיטת החזון איש (טפח שווה ל-9.6 ס"מ), נפחם של הלוחות תפס 197 ליטר בקירוב (57.6 ס"מ בשלישית).
עיגול ראשי הלוחות
בעולם היהודי נפוצה צורת לוחות המעוגלים בראשם. וכך מופיע בזוהר.וכך מפרשים הרמ"ק והרב אברהם אזולאי בספרו "אור החמה" את דברי הזוהר. שירדו הלוחות כמין טיפות ונקרשו בבואם לארץ ומכאן צורתם המעוגלת. וכך גם מסביר הרב ישראל יעקב פישר בספרו אבן ישראל, שהלוחות היו מעוגלים, הן מכיוון שהיו מונחות על ספר התורה, שהיה עגול. והן מכיוון שאמרו חז"ל כי "אין מרובע מששת ימי בראשית", והלוחות נבראו בערב שבת בראשית קודם שנשלמה הבריאה, כמופיע במסכת אבות. לעומת זאת, הרבי מליובאוויטש ועוד רבים סוברים כי צורת הלוחות היא רבועה, והם תולים את מקור הצורה המעוגלת בציורים של אמנים ומדפיסים נוצרים, שהדפיסו את השערים של ספרי קודש עם לוחות בצורה עגולה. לטענתם, השערה נוספת לעיגול הלוחות שבעבר היו מציירים על הלוחות כתרים, את הכתרים שילבו עם השנים בלוחות עצמם, וכך הפך חלקם העליון לעגול.
סוג האבן
צירוף כל פרשנות חז"ל בקשר ללוחות מתארת אותם באור פנטסטי. מעבר לכך היה חייב להיות נס ביצירת הלוחות גופם, מכיוון שאין בנמצא אבן ספיר בגודלם, ולכן התנאים מנו אותם במשנה בין הדברים שנבראו בסוף הבריאה בין השמשות, ביחד עם עצמים ניסיים אחרים. המשקל הסגולי של הספיר הוא כמעט פי ארבעה ממים, כך שיוצא שמשקלם היה בין 450 ק"ג לבין 788 ק"ג, לפי הנפח שמשערים חז"ל, ואם כי ניתן לומר לפרשנות חז"ל שכתב הלוחות הניסי החזיק את הלוחות בירידת משה מההר, בלוחות שניים מתואר שמשה פסל את הלוחות והעלה אותם להר לפני שהיה הכתב חרוט עליהם. בנוסף, שהספיר נחשב לחומר הקשה בטבע לאחר היהלום, ובכל זאת, לפי המדרש, לוחות ספיר הראשונים בעובי המתואר נשברו לאחר שמשה זרקם מההר, ומשה הצליח לחצוב את הלוחות השניים. יש חוקרים שסוברים שמדובר בלפיס לזולי מכיוון שאבן חצי יקרה זו נמצאת בגדלים שתוארו, היא שבירה ואפשר לסתת אותה, וגם משקלה הסגולי נמוך מאבן הספיר. לפי הוגים כרמב"ם וחוקרי מדרש מודרניים, מדרשי חז"ל באו להביע רעיון ספרותי ולא לנסות לתאר את ההיסטוריה כפי שאירעה, ולכן לא חייבים לפרש כי הם רצו לתאר שמדובר באבן ספיר או כל מחצב יקר אחר ממש.
חלוקת הדברות בלוחות
אף שבתפיסה המקובלת בלוח הראשון נחקקו חמש מצוות שבין אדם למקום כשהדיבר של כיבוד אב ואם יוצא דופן, ובלוח השני נחקקו חמש המצוות שבין אדם לחברו, קיימות בחז"ל תפיסות נוספות: עשרה דיברות בכל לוח (וזו היא התפיסה העיקרית של חכמי הירושלמי), עשרים דיברות בכל לוח (כנראה משני צדדיו), ואף ארבעים דיברות בכל לוח (כנראה עשרה דיברות בכל אחד מצדדיו של כל לוח) (ירושלמי שקלים טז, ב).
בתרבות הכללית
ההדגשה המקראית כי מדובר בשני לוחות עשויה להיות מוסברת על פי המנהג העתיק לכתוב כל ברית בשני עותקים. פרשן המקרא רבינו בחיי מעלה נימוקים נוספים מדוע הדיברות לא נכתבו על לוח אחד. התיאורים הוויזואליים של הלוחות במהלך ההיסטוריה, קיבלו צורות שונות, ונראה שהושפעו מהמקובל באותה עת, באשר למשטח שעליו נכתבו חוזים:
יש לזכור שרוב הציירים שאיירו את התנ"ך במשך דורות היו נוצרים, עקב נטייתם של היהודים (והמוסלמים) להימנע כמה שאפשר מלעבור על הציווי: "לא תעשה לך פסל וכל תמונה". אי לכך הציורים שבידינו "נגועים" מאוד בנצרות, ולעיתים אף באנטישמיות כלפי היהודים וסמליהם. הדבר בא לידי ביטוי גם בתיאור לוחות הברית וכל הקשור בהם: קבלתם על ידי משה מהאל; הורדתם מהר סיני, ושבירתם.
רוב התיאורים הוויזואליים של הלוחות מובאים בהקשר של חטא העגל, שם מופיעה לרוב שבירתם על ידי משה. הנוצרים הדגישו סצנה זו, בבקשם להציג לראווה את בוגדנותו של העם היהודי ואת נהייתו אחר אלילי הכסף והזהב. הלוחות, מכורח זה, הלכו והושפעו מן האווירה הדמונית בה תוארה הסצנה (דמויות שטניות; משה עם קרניים; מחולות פולחן מפחידים סביב העגל ועוד), עד כי הפכו הם עצמם לסמל הברית שהופרה ונבגדה. תוצאת מעשה נבלה זה הייתה, כמובן, יצירת 'ברית חדשה' של האל עם עמו החדש – הם הנוצרים. בעקבות כך החלו מופיעים יותר ויותר תיאורים ויזואליים של הלוחות כמסמכים משפטיים (חוזים וכדומה), עד כי במאה ה-12 באירופה הופך ה'דיפטיכון' לסמל המוכר ביותר ל'לוחות הברית הנבגדת'.
טלאי צהוב
על חשיבותו של הסמל בתקופה זו יעיד מעשהו של הנרי השלישי מלך אנגליה, אשר במהלך ימי שלטונו במאה ה-13 פסק כי על היהודים לשאת אות קלון בצורת לוחות הברית (ראו בתמונה): "כל יהודי ישא על חזהו על לבושו העליון בכל מקום אשר ילך או ירכב, הן בעיר והן מחוצה לה, כעין שני לוחות לבנים עשויים בד או קלף מעוגל בקצהו." נראה כי פסיקה זו לא נאכפה דיה, שכן מיד לאחר מותו של הנרי ב-1272 עלה לכס המלכות המלך אדוארד הראשון, אשר חידש את החקיקה: "כי כל אחד מהם אשר מלאו לו שבע שנים ישא על לבושו העליון סמל עשוי אריג צהוב בצורת שני לוחות, שש אצבעות אורכו ושלוש אצבעות רוחבו."
נרודניה ווליה
"נרודניה ווליה" (ברוסית: Народная воля, "רצון העם") הייתה תנועה מחתרתית סוציאליסטית טרום-מרקסיסטית שפעלה ברוסיה בימיהם של הצארים אלכסנדר השני (שנרצח על ידי חברי הארגון) ובנו, אלכסנדר השלישי. התנועה הוקמה בשנת 1879 ופעלה עד 1887.
משמעות השם "נרודניה ווליה" ברוסית היא "רצון העם". זהו שמה של תנועה פוליטית מהפכנית בשנות ה־80 של המאה ה־19. הוקמה ב־1879 ומטרותיה היו: כינון אספה מכוננת, הענקת זכויות הצבעה, ייצוג האוכלוסייה הרוסית, חופש דיבור, חופש עיתונות וחופש התאגדות, החלפת הצבא הרוסי הקבוע בצבא מתנדבים, העברת הקרקעות הרוסיות לידיים אזרחיות, העברת הבעלות על בתי החרושת לפועלים ופירוק האימפריה הרוסית לטובת "הגדרה עצמית של לאומים". זו הייתה תנועה דמוקרטית וסוציאליסטית שחבריה ניסו לרצוח את אלכסנדר השני שבע פעמים עד שהצליחו. אך פעולותיהם לא גרמו לוויתורים משמעותיים מצד הממשל, שהגיב במצוד אחרי חברי התנועה וכמעט 2,000 רוסים הועמדו למשפט באשמת חברות בארגון.
רקע
ברוסיה של שנות ה-70 של המאה ה-19 החלו להתארגן ארגונים שדברו על אלטרנטיבה לצאר. הארגונים הורכבו ברובם ממשכילים ונוסדו כתוצאה מאכזבה מהרפורמה שהונהגה זמן קצר לפני כן, ושהייתה אמורה להקנות לאיכרים חזקה על אדמותיהם, אך בפועל לא היטיבה את תנאי חייהם.
הכוונה הייתה ליצור תודעה של צורך בשינוי השלטון בקרב האיכרים שהיו רוב אוכלוסיית המדינה. ניסיון זה לא הצליח. בנוסף לכך, השלטונות החלו במעצרים ומשפטים המוניים. התוכנית שנראתה בתחילה ראלית התבררה כלא ישימה. על רקע הוויכוח בין תומכי המשך פעילות הסברתית בלבד לתומכי תחילת פעולות טרור, התקיימה בשנת 1879 וועידת תנועת "זמליה אי ווליה" (צו האדמה).
הקמת התנועה
כתוצאה מפילוג של "זמליה אי ווליה" בוועידה זו, נוסדה התנועה החדשה - "נרודניה ווליה". הבסיס לפילוג היה אכזבת חלק מהפעילים מפעילות שקטה יחסית של הארגון הקודם. הכלי העיקרי של התנועה החדשה במאבק נגד השלטון היה טרור. בראש התנועה עמד הוועד הפועל (Исполнительный комитет). לאורך התקופה בה התקיימה התנועה היו בוועד הפועל 36 חברים, ובמיוחד אפשר לציין שלושה: אנדרי ז'ליאבוב, אלכסנדר מיכאילוב, וסופיה פרובסקאיה. התנועה שאפה, בנוסף לביטול משטר המונרכיה, לבצע מספר שינויים דמוקרטיים נוספים:
התנועה שאפה לשנות את סדרי השלטון באמצעות רתימת מעמד האיכרים לצדה, ושאפה לקדם סוציאליזם אגרארי, כלומר חברה שוויונית המבוססת על קומונות כפריות, שהייתה הבסיס לקהילה הכפרית הרוסית מקדמת דנא.
בסך הכול היו בארגון כ-500 חברים וביחד עם תומכים שלא היו חברים פעילים הארגון מנה כ-2000 איש. בשנים 1885-1879 הוציאה התנועה לאור עיתון, ממנו ראו אור בסך הכל 12 גיליונות.
פעילות
התנועה פנתה לשימוש באלימות ובטרור. למרות שמספר חברי התנועה היה קטן מאוד והתמיכה ברעיונותיה בקרב המשכילים הייתה מצומצמת מאוד, חברי התנועה האמינו בכוחה. מדיניות הממשלה הליברלית בראשות מיכאיל לוריס מליקוב גרמה לכך שחלק מתומכי התנועה התרחקו ממנה.
חלק מחברי הוועד הפועל רצו להוביל טרור מסיבי ורחב. לדעתם הממשלה לא הייתה עומדת בלחץ ובסופו של דבר הייתה מאפשרת לתנועה חופש תעמולתי והסברתי תמורת הפסקת הטרור. עמדה זו לא התקבלה וניקולאי מורוזוב שדגל בעמדה זו עזב את המדינה. הוא חזר בשנת 1881, נעצר ונשפט ל-25 שנות מאסר. דרך פעולה שהתקבלה בוועד הייתה שילוב של התנקשות בצאר עם הכנת מהפכה המונית. בשנת 1879 ראשי התנועה החליטו על ביצוע התנקשות בצאר. במשך 18 חודשים בוצעו מספר ניסיונות נפל.
הניסיונות החלו בסתיו 1879. שלושה ניסיונות לפוצץ את רכבת הצאר נכשלו. ב-5 בפברואר 1880 בוצע פיצוץ בארמון החורף, אך למעט הפרסום הרחב לניסיונות אלו לא היו תוצאות ממשיות. כתוצאה משורת הכשלונות, נוצר צורך דחוף בהצלחה, וצורך זה הפך למטרה העיקרית של הפעילות. ניסיונות התנקשות בפקידות בכירה הופסקו. בקיץ 1880 היה ניסיון כושל נוסף. במקביל לניסיונות התנקשות נערכו מעצרים בקרב חברי התנועה.
ההתנקשות באלכסנדר השני
רצח הצאר אלכסנדר השני בוצע ב-13 במרץ 1881 על ידי הטלת פצצה, על ידי אדם בשם גרינביצקי, שנהרג בפעולה. כחודש לאחר ההתנקשות הוצאו ראשי התנועה להורג.
בין ראשי התנועה שנעצרו בשנת 1881 הייתה גם גסיה גלפמן שנולדה במשפחה יהודית בבלארוס. ביחד עם ראשי התנועה האחרים היא נשפטה וקיבלה עונש מוות. לאחר קבלת גזר הדין הודיעה שהיא הרה. בהתאם לחוקי האימפריה הרוסית אין מוציאים להורג אישה הרה. לאחר הלידה הוחלף עונשה לעבודות כפייה לכל חייה. היא נפטרה זמן קצר לאחר הלידה עקב סיבוכים.
המשך הפעילות וסיום הדרך
למרות גל מעצרים התנועה הצליחה להמשיך בפעילות חתרנית ולבצע מספר התנקשויות נוספות. לקראת קיץ 1882 הייתה ורה פיגנר החברה היחידה של הוועד הפועל בהרכבו משנת 1881 שלא נעצרה. היא הכניסה לוועד חברים חדשים, אך לוועד זה לא היה המוניטין של הוועד הקודם. בפברואר 1883 נאסרה גם היא על ידי השירות החשאי הקיסרי ובספטמבר 1884 נשפטה יחד עם חברי תנועה נוספים. גל המעצרים של שנת 1884 החליש את התנועה עוד יותר.
ב-1886 הוקמה קבוצה חדשה שבין ראשיה היה אלכסנדר אוליינוב, אחיו הגדול של ולדימיר איליץ' לנין. הם תכננו התנקשות באלכסנדר השלישי. הניסיון נכשל ומארגני ההתנקשות נעצרו. 5 ראשי הקבוצה, בהם גם אחיו של לנין, הוצאו להורג, והיתר נשלחו לסיביר לתקופות ארוכות. למעשה בכך בא הקץ על התנועה.
סיכום
חברי הארגון חשבו שפעילות חתרנית תניע את הקהל הרחב להצטרף למאבק, אך הדבר לא התרחש, והחברה עמדה מנגד והמתינה לתוצאות המאבק בין התנועה לבין השלטון.
במהלך הפעילות הארגון הצליח להוציא לפועל 6 התנקשויות מוצלחות. זה כולל הצאר עצמו, מפקד המשטרה החשאית, סניגור צבאי ו-3 מרגלים מטעם המשטרה בשורות הארגון. בארגון התנקשויות אלו השתתפו 20 פעילים בנוסף לחברי הוועד הפועל. לעומת זאת, במסגרת פעילות הממשלה לדיכוי הארגון נאסרו כ-10 אלפים אנשים, וחלקם גם נשפטו.
האגודה המלכותית לביולוגיה
האגודה המלכותית לביולוגיה (Royal Society of Biology, בראשי תיבות: RSB) היא אגודה מדעית בממלכה המאוחדת במטרה לקדם את הידע הביולוגי באקדמיה, תעשייה, חינוך ובמחקר. האגודה נוצרה ב-2009 על ידי איחוד שתי אגודות מקבילות, ולה כ-18,000 חברים וכ-100 ארגונים הפועלים בשיתוף פעולה עמה.
בשנת 2015 קיבלה האגודה את מעמדה כאגודה מלכותית, ושינתה את שמה שהיה עד אז "האגודה לביולוגיה" ל"האגודה המלכותית לביולוגיה".
האגודה מוציאה לאור דו-ירחון מדעי בשם The Biologist. כתב העת החל לצאת לאור ב-1953, על ידי אחת האגודות שממנה נוצרה האגודה.
פקארי
פקארי (שם מדעי: Pecari) הוא סוג של יונקים דמויי חזיר אך שייכים למשפחת הפקאריים. בסוג ישנם 2 מינים:
מינים אלה חיים באמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית ובדרום אמריקה הצפונית והם הנפוצים שבמיני משפחת הפקאריים. הם חיים בחבורות קטנות במגוון אזורים חמימים סביב יערות, ערבות ואף מדבריות.
מוריס מרינה
מוריס מרינה (באנגלית: Morris Marina) היא מכונית משפחתית אשר יוצרה במספר גרסאות, מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית Morris Motors Limited חברת בת של הקוֹנְגְּלוֹמֵרָט הבריטי British Leyland  אשר יוצרה בין השנים 1971–1980 בבריטניה, אוסטרליה, ניו זילנד, דרום אפריקה, מלטה ומלזיה.
Mechanical Animals
Mechanical Animals ("חיות מכניות") הוא אלבום של להקת המטאל מרילין מנסון.
האלבום יצא בגרסת הויניל שלו כשני תקליטים נפרדים, הראשון מיוחס למרילין מנסון ועוסק בבדידות ובאהבה, והשני מיוחס ל"אומגה והחיות המכניות" ועוסק בסקס ובשימוש בסמים. בגרסת התקליטור המקורית, לאלבום יש מארז כחול שדרכו ניתן לקרוא טקסטים באותיות צהובות חיוורות שמודפסות על חוברת השירים. הלהיטים מתוך האלבום הם Rock is Dead ,The Dope Show ו-(I Don't Like the Drugs (But The Drugs Like Me. האלבום הגיע למקום השלישי ברשימת האלבומים הנמכרים בארצות הברית.
אנאבל (סרט)
אנאבל (באנגלית: Annabelle) הוא סרט אימה אמריקאי משנת 2014. הסרט הוא השני מתוך היקום הקולנועי של לזמן את הרוע.
תקציר העלילה
בסנטה מוניקה של שנת 1967, הרופא ג'ון פורם (וורד הורטון) מציג בפני אשתו מיה (אנאבל ווליס) בובת חרסינה ישנה שקנה כמתנה לילדם הראשון. באותו הלילה, הזוג מתעורר משנתם למשמע קולות מאבק ומגלים ששכניהם נרצחו במהלך חדירה לביתם. כאשר מיה מתקשרת למשטרה היא ובעלה מותקפים בידי הרוצחים של שכניהם - גבר ואישה. הגבר נורה למוות במהלך מאבקו עם השוטרים בעוד שהאישה מתאבדת באמצעות חיתוך גרונה עם סכין בעודה אוחזת בבובת החרסינה. מאוחר יותר הפולשת מזוהה כאנאבל, בתם של השכנים שנרצחו, ונודע שהיא חברה בכת שטנית.
בימים שלאחר הרצח מתחילות לחול תופעות על-טבעיות בביתם של ג'ון ומיה. באותם הימים מיה מביאה לעולם את ילדתם הראשונה של הזוג, אשר זוכה לשם ליאה. בניסיונה להימלט מהתופעות העל-טבעיות המשפחה שוכרת דירה בפסדינה, אך לשווא - תופעות משונות מתרחשות גם בבית החדש, רבות מהן קשורות בבובת החרסינה שמשנה את מקומה בבית מבלי התערבותם של בני המשפחה. באחד הלילות מיה מותקפת בידי ישות דמונית, דבר שחוזר על עצמו פעם נוספת.
בימים שלאחר ההתקלות בישות המסתורית (שהזוג סבור שהיא רוחה של אנאבל) מיה יוצרת קשר עם חוקר משטרתי בשם קלרקין (אריק לאדין) ומספרת לו על ההתרחשויות. החוקר מספר למיה שהכת בה היו חברים הרוצחים מתחילת הסרט היא כת שטן שמטרתה לזמן ישויות על-טבעיות באמצעות טקסים עתיקים. בעזרתה של מוכרת הספרים אוולין (אלפרה וודארד) מיה מבינה שהכת זימנה יצור שטני שרודף אותה ואת משפחתה בניסיון לגנוב את נשמתם. לאחר שהם מתייעצים עם כומר בני המשפחה ואוולין מגיעים למסקנה שהשד כבל את עצמו לבובת החרסינה. הכומר לוקח את הבובה עמו אך הוא מותקף והבובה נלקחת מידיו.
הכומר מתאשפז בבית חולים למחרת, ומספר לזוג על שאירע לו. באותו הלילה, ביתם של הזוג פורם מותקף בשנית בידי השד, וכדי לרצות אותו אוולין מקריבה את עצמה ומעניקה לו את נשמתה. השד עוזב את משפחת פורם ומעלים יחד איתו את בובת החרסינה.
בסוף הסרט הבובה מתגלית בחנות בובות ונקנית על ידי שלישיית אחים. הסרט מדלג על התופעות העל-טבעיות שחוו ועל בקשת העזרה שלהם מהזוג אד ולוריין וורן מכיוון שזה הוצג בתחילת הסרט לזמן את הרוע. הסרט מסתיים בצילום מקורי של הבובה במרתף של וורן תוך ציון העובדה שהיא עוברת טיהור על ידי כומר פעם בחודש וכן הצגת קטעי עיתונים מהמקרה.
פסקול
הפסקול של הסרט הולחן על ידי ג'וסף בישארה, ויצא לאור ב-30 בספטמבר 2014.
קוני סויר
ביוגרפיה
סויר נולדה בפואבלו שבקולורדו לזוג הורים יהודים שהיגרו מרומניה, כשהייתה בת שבע עברה לקליפורניה, שם אביה פתח חנות, מגיל צעיר אמה עודדה אותה לעסוק בשירה ובריקוד ואף רשמה אותה לתחרות כישרונות, בהיותה בת תשע עשרה עברה לניו יורק בתיאטראות וודוויל. ב-1959 הופיעה בסרט חור בראש. ב-1961 שיחקה בסרט הדרמה הפוליטי "Ada". ב-1969 השתתפה בתפקיד קטן במערבון "אומץ אמיתי".
היא הופיעה בסרט כשהארי פגש את סאלי... כמרואיינת בסרט תיעודי. ב-1994 הופיעה בסרט טיפשים בלי הפסקה, ב-2004 הופיעה בסרט הישראלי הארץ המובטחת. היא שיחקה את סבתא של מייקל סקוט (סטיב קארל) בפרק של המשרד
היא פרסמה את האוטוביוגרפיה שלה "I Never Wanted to Be a Star — and I Wasn’t". היא התחתנה עם מרשל שאקר ונולדו להם שתי בנות.
איילוניים
איילוניים (שם מדעי: Tragulidae) היא משפחה בתת-סדרת מעלי גירה והיחידה מבני הקבוצה טרגולינה שקיימת כיום. היא כוללת שלושה סוגים ומספר מינים. האיילוניים הם יצורים קטנים, שנמצאים כיום רק ביערות טרופיים באפריקה, בהודו ובדרום-מזרח אסיה.
אבולוציה ותזונה
בהיותם השרידים העתיקים ביותר למעלי הגירה הקדומים, האיילוניים נחשבים למאובנים חיים. המיונים המסורתיים מיקמו את המשפחה בין מכפילי פרסה שאינם מעלי גירה, כמו חזירים ובין מכפילי הפרסה שמעלים גירה, כמו האייליים. מכפילי הפרסה היא סדרה, אשר התפצלה למשפחות שונות בזמן תקופת האאוקן (לפני 38 עד 54 מיליוני שנים), ואלו היו האבות הקדומים של האיילוניים של ימינו. יחד עם זאת, מאובנים של יצורים לאיילוניים של ימינו תוארכו לתקופת המיוקן (לפני 15 מיליוני שנים) לכל המוקדם.
בעקבות שינויי האקלים שחלו בתקופת המיוקן, אדמות יער רבות הפכו לאדמות מרעה. השינוי בתזונתם של מכפילי הפרסה היה הכרחי - התפתח צורך לעכל את חומרי המזון שבעלים ובעשבים. מכיוון שכך, התפתחה אצל מכפילי הפרסה בכלל, ואצל האיילוניים בפרט, בטן בעלת מספר מדורים. מערכת העיכול המשופרת איפשרה להם לעכל את התאית ואת הצורן הדו-חמצני שבמזונם, בניגוד ליצורים שאינם מכפילי פרסה. יחד עם זאת, תזונתם של האיילוניים שונה באופן עקרוני מזו של יתר מכפילי הפרסה - גודלם הקטן מביא לכך שצריכת האנרגיה שלהם נמוכה, ולכן כמות האוכל היומית לה הם נזקקים נמוכה יותר. מסיבה זו, הם יכולים להשקיע זמן רב יותר בחיפוש מזון, אותו הם מתעלים לטובת חיפוש עלים טריים, פירות ופרחים, שהם מזונות שקל יותר לעכל.
דרך עיכול זו הביאה לשינוי ייחודי במבנה מערכת העיכול שלהם. בדומה ליתר מכפילי הפרסה, החיידקים המפרקים את התאית ואת הצורן הדו-חמצני נמצאים בשני המדורים הראשונים של הבטן, ההמסס (Rumen; המדור הראשון) ובית הכוסות (Reticulum; המדור השני). מכיוון שמזונם, כאמור, קל יותר לעיכול משל יתר מכפילי הפרסה, הוא עובר מסלול מהיר במערכת העיכול שלהם, ומגיע ישירות לקיבת המיצים (Abomasum; המדור הרביעי). המדור השלישי, קיבת העלעלים (Ormasum; המדור השלישי), שמחבר אצל מכפילי פרסה אחרים את המדור השני עם המדור האחרון, אינו קיים אצל האיילוניים. מספר איילוניים נצפו אוכלים חסרי חוליות ואף יונקים קטנים.
מאפיינים פיזיים
בניגוד לאיילים, לאיילוניים אין קרניים, ומשום כך הם נאבקים באמצעות הניבים העליונים שלהם. היעדר הקרניים הוא מאפיין נוסף שמלמד על הפרימיטיביות היחסית שלהם, והוא אחד מהמאפיינים אותו חולקים האיילוניים עם האבות הקדומים הפרימיטיביים שלהם, שהיו מעלי הגירה. מבין עשרת המינים החיים במשפחה, איילון המים (Hyemoschus aquaticus) הוא הפרימיטיבי ביותר, כפי שניתן להסיק מהמאפיינים האנטומיים הדומים לאלו של החזיריים יותר מאלו של האייליים. בין מאפיינים אלה ניתן למנות את עור הישבן העבה במיוחד, המקשה על טורפים לנשוך אותו.