cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
האספה הלאומית של בלארוס
בתי האספה הלאומית מתכנסים לשני מושבים קבועים מדי שנה: הישיבה הראשונה נפתחת ב-2 באוקטובר ומשך הזמן שלה לא יכול להיות יותר מ-80 יום; הישיבה השנייה נפתחת ב-2 באפריל ואינה נמשכת יותר מ-90 יום.
בית הנבחרים ומועצת הרפובליקה עשויים להתכנס לישיבה יוצאת דופן. ישיבות חריגות מתקיימות תחת סדר יום מסוים ביוזמת הנשיא או על פי בקשה של לפחות שני שלישים מכלל החברים בכל אחד מהבתים.
ראשית יש לשקול כל הצעת חוק בבית הנבחרים ואחר כך במועצת הרפובליקה.
בפועל, לאספה הלאומית יש מעט כוח אמיתי. המערכת הפוליטית בבלארוס מרכזת כמעט את כל הכוח בידי הנשיא אלכסנדר לוקשנקו. יש לציין כי לאספה הלאומית אין שליטה מועטה על הוצאות הממשלה; על פי החוקה, כל הצעת חוק שמשפיעה על תקציב המדינה חייבת להיות מאושרת על ידי הנשיא או הממשלה לפני שתיבחן. לצווי הנשיא יש משקל גדול יותר מאשר חקיקה רגילה. עם זאת, מאז לבשה את צורתה הנוכחית בשנת 1996, נשלטה האספה הלאומית על ידי תומכי לוקשנקו בכל מקרה, ואין כל התנגדות מהותית להחלטות הנשיא.
סוכנות מגנום
סוכנות מגנום (Magnum Photos) היא קואופרטיב בינלאומי לצילום, השייך לצלמים החברים בו. לסוכנות משרדים בניו יורק, פריז, לונדון וטוקיו. בסוכנות חברים צלמים מכל רחבי העולם. הצלם הישראלי היחיד החבר בסוכנות הוא מיכה בר-עם.
הסוכנות הוקמה בשנת 1947 על ידי הצלמים רוברט קאפה, אנרי קרטייה ברסון, דוד "שִים" סימור וג'ורג' רודג'ר, בתגובה לחוויותיהם במלחמת העולם השנייה. סוכנות מגנום היא בין הקואופרטיבים הראשונים לצילום, השייכים לצלמים עצמם. אחת המטרות של הסוכנות היא לאפשר לצלמים לעבוד באמצעות סוכנות, על כל היתרונות הגלומים בכך, מבלי לאבד את זכויות היוצרים על יצירותיהם.
מאז שהוקמה הסוכנות, הספיקו צלמיה לתעד אין ספור אירועים היסטוריים בכל רחבי העולם וכן תרבויות ונושאים שונים כגון שבטים באפריקה, שכונות עוני ומלחמות (ולעומת זאת גם את חיי הזהר של המפורסמים). הסוכנות תפסה מקום של כבוד בעולם הצילום. לאורך השנים הוצגו התצלומים בתערוכות שונות של הסוכנות או של האמנים השונים וחלקם התפרסמו בזכות הצגתם במגזינים כגון נשיונל ג'יאוגרפיק. חלק גדול מן התצלומים מוצגים כיום בארכיון הסוכנות באתר האינטרנט שלה.
פדרו סרמיינטו דה גמבואה
פדרו סרמיינטו דה גמבואה (Pedro Sarmiento de Gamboa; 1532 – 1592) היה חוקר, סופר, היסטוריון, מתמטיקאי, אסטרונום ומדען ספרדי. מקום הולדתו אינו ברור וייתכן שהיה פונטבדרה, או אלקלה דה אנארס בקסטיליה, שם נודע שמו. אביו, ברטולומה סרמיינטו, נולד בפונטבדרה ואמו מריה גמבואה נולדה בבילבאו שבחבל הבסקים.
ביוגרפיה
בגיל 18 התגייס סרמיינטו דה גמבואה לצבא המלכותי בזמן המלחמות באירופה. בשנים 1550–1555 מי שיהיה בעתיד נווט ימי, נלחם בצבאותיו של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, שהיה גם מלך ספרד (כקרלוס הראשון). בשנת 1555 החל את דרכו בחקירות העולם בהפלגה באוקיינוס האטלנטי. היעד הראשון שלו היה "ספרד החדשה" (מקסיקו), שם התגורר שנתיים. מעט ידוע על התקופה הזו בחייו, מלבד העובדה שהוא נתקל בקשיים עם האינקוויזיציה. לאחר מכן הפליג לפרו, שם התגורר למעלה מעשרים שנה, וזכה למוניטין כנווט ימי.
בלימה הואשם על ידי האינקוויזיציה בהחזקת שתי טבעות קסם וקצת דיו קסמים ואפילו בהתיהדות. לאחר מכן הצטרף למשלחתו של אלברו דה מנדניה שיצאה לדרום האוקיינוס השקט כדי למצוא את הטרה אוסטרליס הלא מוכרת. אילו עקב מנדניה אחרי ההוראות של סרמיינטו היה מגיע לניו זילנד או לאוסטרליה. במקום זאת הם גילו את איי שלמה בשנת 1568. המשלחת לא הצליחה למצוא זהב וניסיונות להקים יישוב באיי שלמה הסתיימו בכישלון.
על מנת לקחת לעצמו קרדיט על התגליות, השמיד מנדניה את המחברות והמפות שיצר פדרו סרמיינטו דה גמבואה ונטש אותו במקסיקו. עם זאת, במשפט שנערך בלימה ניתנה ההכרה בזכויותיו של סרמיינטו בתגליות האלה.
בשנת 1572 הוזמן על ידי פרנסיסקו דה טולדו, המשנה למלך בפרו, לכתוב את תולדות האינקה. טולדו קיווה שהיסטוריה כזו תצדיק התיישבות ספרדית על ידי חשיפת ההיסטוריה האלימה של האינקה. סרמיינטו אסף עדויות בעל פה ממקור ראשון מאנשי האינקה וכתב את היסטוריה של האינקה, שמתעדת את כיבושם האלים של האזור.
תולדות האינקה
הספר נכתב בקוסקו, בירת אימפריה האינקה, ארבעים שנה בלבד לאחר בואם של הספרדים הראשונים לעיר. היסטוריית האינקה של סרמינטו מכילה תיאורים מפורטים במיוחד של תולדות האינקה והמיתולוגיה שלהם. החסות המלכותית לעבודתו הבטיחה לסרמיינטו גישה ישירה לפקידים הספרדים הגבוהים ביותר בקוסקו. הדבר אפשר לו לזמֵן ילידים בעלי השפעה, כמו גם את אלה שהיו עדים לנפילת אימפריה האינקה, כך שיוכלו לספר את סיפוריהם.
סרמיינטו דה גמבואה נסע רבות וראיין מספר מנהיגים מקומיים, בהם בני משפחות האינקה המלכותיות, ואת מעט הכובשים הספרדים שנותרו שעדיין התגוררו בקוסקו. לאחר השלמת הטיוטה הראשונה של הספר, במאמץ חסר תקדים לבסס את האותנטיות הבלתי מעורערת של היצירה, הוא נתן את כתב היד שלו לארבעים ושניים אנשים ילידים לצורך פירושם ותיקונם. לאחר הקריאה, שהתקיימה ב־29 בפברואר וב־1 במרץ 1572, הופקד כתב היד בידי חבר המשמר האישי של המשנה למלך. הוא אמור היה לקחת את כתב היד לספרד ולמסור אותו לפליפה השני, מלך ספרד, יחד עם ארבעה בדים מצוירים המציגים את תולדות האינקה ומספר חפצים אחרים שטולדו אסף. עם זאת, בשל שורה של אירועים חריגים, המסמך הנדיר הזה של תולדות האינקה נעלם במשך מאות שנים.
מצר מגלן
הוא הפך למפקד התחנה הימית באוקיינוס השקט בשנת 1578, כאשר סר פרנסיס דרייק תקף בחופי פרו ומקסיקו. סרמיינטו דה גמבואה הפליג מנמל קייאו עם אחד עשרה כלי שיט בשנת 1579 כדי לתפוס את דרייק. הוא לא מצא אותו, ועבר מערבה דרך האוקיינוס השקט, אבל הוא חקר את חופי האוקיינוס השקט לאורך אמריקה הדרומית, ועבר את מצרי מגלן ממערב למזרח בפעם השנייה. הוא שִרטט מפות חשובות של נקודות רבות במצר, לאחר שייט וחציית האוקיינוס האטלנטי מדרום-מערב לצפון-מזרח, הוא הגיע לספרד בסוף 1580. לאחר שדיווח על תוצאות משלחתו למלך ספרד פיליפה השני, המלך החליט לבצר את המצר, ובשנת 1581 שלח משלחת של עשרים וארבעה כלי שיט עם 2,500 איש מקדיס, בפיקודם של סרמיינטו דה גמבואה ודייגו פלורס ואלדז. המשלחת איבדה שמונה כלי שיט בסערה, ודה ואלדז, כתוצאה מיריבות עם סרמיינטו דה גמבואה, נטש אותו עם שנים-עשר כלי שיט בכניסת למצר וחזר לספרד.
בשנת 1584 הפליג סרמיינטו דה גמבואה לאירופה, אך הוא נפל בשבי הצי האנגלי בפיקודו של סר וולטר ראלי ונלקח לאנגליה שם הוצג בפני המלכה אליזבת הראשונה. הם ניהלו שיחה בלטינית, שהייתה שפתם היחידה המשותפת, ולמרות המדיניות הרשמית של ספרד לשמור בסוד כל מידע הקשור לניווט, הוא שיתף את מפותיו עם הקרטוגרפים האנגלים. המלכה אליזבת נתנה לו "מכתב שלום" שיישא למלך פיליפה השני מספרד.
בדרכו חזרה לספרד, הוא נלכד על ידי הוגנוטים צרפתים והוחזק בשבי עד 1588. באותה תקופה ספרד הרכיבה את הארמדה הספרדית ותקפה את הצי האנגלי. אילו נמסר "מכתב השלום" של המלכה אליזבת קוד לכן, ייתכן שלא הייתה פורצת מלחמה.
בינתיים המושבה של דה גמבואה התפרקה עקב רעב; אחד הניצולים חולץ על ידי צי קוונדיש בשנת 1587, ואחד אחר על ידי מריצ'ה בשנת 1589. לאחר שחרורו, הגיש סרמיינטו דה גמבואה תלונה למלך ספרד נגד דייגו פלורס דה ואלדז. נראה שתלונתו נזנחה.
באחרית חייו
פדרו סרמיינטו דה גמבואה הקדיש את שארית חייו לכתביו וכן פעל בעריכת שירה. במשימתו הימית האחרונה בשירות המלך הופקד כאדמירל על ארמדה בדרכה להודו. הוא מת בעת ההפלגה, סמוך לחופי ליסבון.
יורם סלבסט
יורם סלבסט (נולד ב-26 בפברואר 1956) הוא סופר ומשורר ישראלי. זוכה פרס אקו"ם לעידוד היצירה.
ביוגרפיה
סלבסט נולד בסביון לג'ראלד ונינה, והיה הילד הראשון שנולד ביישוב. בילדותו נדד עם משפחתו לאילת בשל אסתמה שסבל ממנה, ולאחר מכן לירושלים. בגיל 14 עבר לקיבוץ מעלה החמישה כילד חוץ, אך חזר לסביון כעבור שנה וסיים את לימודיו בבית הספר התיכון "מקיף יהוד".
בין השנים 1974–1977 שירת בצה"ל בחיל השריון כמפקד טנק. בעל תואר ראשון בפילוסופיה ותואר שני במדע המדינה מהאוניברסיטה העברית. בשנות ה-30 לחייו נתקל סלבסט בסופר אידריס שאה, הכותב באנגלית על הדמות נאסר א-דין והחליט לנסות לכתוב בעצמו מספר סיפורי נאסר א-דין בעברית. סיפורים אלו הפכו לספרו הראשון, "חכמת "נאסר א-דין", שראה אור בשנת 1982.
במרוצת השנים פרסם עוד שירה, מאמרים וסיפורים, בספרים ובכתבי עת ספרותיים מוכרים כגון: מאזניים, עתון 77, פסיפס, מטען ובאתרי אינטרנט רבים העוסקים בספרות ושירה. בין היתר פרסם ספר המשך לספר הידוע "הנסיך הקטן", בשם "הנסיך הקטן חוזר", שאף תורגם לאנגלית. ספר השירה שהוציא לאור בשנת 2013, "יותר קרוב מסמוך", זכה בפרס אקו"ם לעידוד היצירה בתחום השירה. במלאת 50 שנה ליישוב סביון כתב את הספר "סיפורי סביון" שחולק לכל תושבי היישוב.
נוסף על יצירתו, מתפרנס סלבסט מיזמות בתחום הנדל"ן.
יצירתו
בסך הכל פרסם סלבסט 9 ספרים, בהם 3 ספרי ילדים, 3 ספרי שירה ו-3 ספרי פרוזה.
חיים אישיים
סלבסט נשוי לדפנה, אב לשניים. מתגורר בתל אביב-יפו.
אניף
אֶנִיף (מערבית: أنف "אנף" - אף או זרבובית של בעל חיים), נקרא גם ε בפגסוס, הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים פגסוס ומייצג את קצה אפו של פגסוס. בעבר הוא היה הכוכב השני הכי בהיר בקבוצה אחרי δ בפגסוס, אך δ בפגסוס הועבר לקבוצת אנדרומדה (וקיבל את ציון באייר α באנדרומדה), כך שאניף הפך לבהיר ביותר בקבוצה. זהו כוכב משתנה שבהירות נראיתו נעה סביב דרגה 2.39 והוא נמצא במרחק של כ-690 שנות אור ממערכת השמש.
מאפיינים
אניף הוא על-ענק כתום מסוג ספקטרלי K2 Ib, מסתו מוערכת בקרוב ל-12 מסות שמש, רדיוסו קרוב לפי 200 מרדיוס השמש, טמפרטורת פניו היא כ-4,350 קלווין והוא מאיר בעוצמה גדולה פי 4,200 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה ובערך פי 5,000 בתוספת הקרינה בתחום התת-אדום. הכוכב משתנה באופן לא סדיר, בהירותו בדרך כלל נמצאת בין דרגות 2.29 ו-2.44, אבל בשנת 1972 דווח שבהירותו התגברה פי 5 והגיעה עד לדרגה 0.7 (דומה לבהירותו של אלטאיר) למשך 4 דקות ואז דעכה בחזרה לדרגה 2.4. כמו כן דווח בשנת 1847 שבהירות הכוכב דעכה לדרגה 3.5 ואז התבהרה בחזרה במשך כמה ימים עד שחזרה לדרגת הבהירות הרגילה. הסיבה לשינויים חדים אלה בבהירות אינם ידועים.
אניף נמצא בשלב התפתחות מתקדם מאוד, הוא כבר סיים להתיך מימן להליום בליבתו ועבר להתכה של הליום לפחמן ולחמצן. מסתו נמצאת קרוב לגבול המפריד בין הפיכה לננס לבן ובין התפוצצות כסופרנובה, כך שעתידו אינו ידוע.
המוצא של שושלת בגרטיד
שושלת בגרטיד - הבגרטונים מארמניה והבגרטיוני מגאורגיה, היו ממשפחות שושלות המלוכה העתיקות ביותר בקווקז, ולמעשה בכל אירופה, שהחלו משושלות של נסיכים והגיעו למעמד מלכותי בשתי המדינות במאה ה-9. מקורם של הבגרטידים שנוי במחלוקת. הסברה המקובלת ביותר גורסת כי לשתי המשפחות יש אותם שורשים, שהתחילו בארמניה והסתעפו מאוחר יותר לגאורגיה. השושלת הארמנית הראשית נכחדה במאה ה-12. ענף גאורגי קטן של השושלת ממשיך להקרא עד היום "בית האצולה של גאורגיה".
מקור שורש שם המשפחה של שתי השושלות, שושלת בגרטוני ושושלת בגרטיוני, "בגרט", הוא מהמילה בפרסית עתיקה "בגדטה" (Bagadāta) - "שניתן מידי האל". התרגום המילולי של שם השושלת בארמניה הוא "בן בגרט", שנובע מהשילוב של בגרט בתוספת "בן" ביוונית עתיקה, ובגאורגיה "בית בגרט".
בתחילה העלו הבגרטידים הארמנים השערה כי הם נצר לשושלת אורונטיד מהאחשדרפנים האחמנים, שהפכו לדיבריהם מאוחר יותר למלכי ארמניה (400 לפנה"ס - 200 לפנה"ס לערך). היו להם נכסים משפחה מקוריים בבגרוואנד, מחוז היסטורי בצפון-מרכז ארמניה, והם טענו כי מוצאם הוא מאל השמש "אנגל-תורק", האל שהיה האפוטרופוס של האורונטידים, עד להתנצרותם. מאוחר יותר נדחתה טענה זו לטובת הטענה כי מוצאם מהאב הקדמון המיתולוגי של הארמנים, האיק. מאוחר יותר, בהשפעת התנ"ך, הם אימצו סברה לפיה הם צאצאי העברים (כנראה החבירו), שקיבלו תימוכין מאוחר יותר בכתבי מובסס חורנאצי, המחבר המשמעותי ביותר של "ההיסטוריה של ארמניה בימי הביניים", שטען כי הם צאצאי דוד המלך. אגדה זו, בגרסה מותאמת, אומצה מאוחר יותר גם על ידי הבגרטידים הגאורגים. על פי חוקרים מודרניים, אין לטענות אלה אחיזה במציאות, אולם סברה זו התקבלה באותן ימים ונתנה יוקרה רבה למשפחה.
הבגרטיד המוקדם ביותר המוכר לנו הוא באגאדטס, שהיה מפקד תחת טיגראנס הגדול, המשנה למלך בסוריה ובקיליקיה, בין השנים 83 לפנה"ס-69 לפנה"ס. אף על פי כן, על פי סיריל טואומנוף, ההיסטוריון הראשון שבדק את קורות הבגרטידים, מופיעים הבגרטידים לראשונה בכתובים בשנת 314 כמייסדי ספאר שהייתה באותם ימים בצפון-מערב ארמניה וכיום בצפון-מזרח טורקיה, על יד הגבול האיברי. מאוחר יותר הם שלטו במחוזות ההיסטוריים של ארמניה, קוגוביט וטמוריק. שלא כמו רוב משפחות האצולה בארמניה הם החזיקו רק ברצועות צרות של האדמה, בניגוד לממיקוניאן שהחזיקו בשטח המאוחד.
ברור בוודאות, בסריקה דור אחר דור, כי ההיסטוריה של המשפחה מתחילה רק במאה ה-8, כאשר נפילת השבט היריב, הממיקוניאן, עזרה לבגרטידים להתבסס ככוח העיקרי במאבק המתמשך כנגד השלטון הערבי, והם הצליחו להשיג את הכתר המלכותי רק לקראת סוף המאה ה-9.
יחד עם זאת, אימצו לעצמם הבגרטידים הגאורגים את האגדה הבגרטידית המוקדמת לפיה הם צאצאים ישירים של דוד המלך. הם הסתירו את הקשר הקרוב לבגרטידים הארמנים, וציינו את הנסיך מהמאה ה-6, גואראם, כשליט הבגרטיוני הראשון. טענה זו נתקבלה באופן כללי במשך מאות שנים. למרות שהשיוך התנכי של הבגרטידים בוטל כיום ברובו, חלק מהחוקרים המודרניים, במיוחד חוקרים גאורגיים, עדיין מחשיבים את גוראם כמייסד השושלת הגאורגית של בית בגרטיוני, שהיה לו, לפי דעתם, קשר רחוק עם הבגרטונים הארמנים.
ג'יין אייר (סרט, 1970)
ג'יין אייר (באנגלית: Jane Eyre) הוא סרט טלוויזיה משנת 1970, עיבוד לרומן באותו שם מאת שרלוט ברונטה שיצא לאור ב-1847, בבימויו של דלברט מאן ובכיכובם של ג'ורג' סי סקוט וסוזאנה יורק. הסרט הוקרן לראשונה בבתי הקולנוע בבריטניה ב-1970, ובטלוויזיה בארצות הברית הוקרן ב-1971. גרסה מדובבת של הסרט לסינית-מנדרינית הייתה פופולרית בסין והופצה בקלטות וידאו ואף בקלטות שמע.
תקציר עלילה
ג'יין אייר היא ילדה יתומה הנשלחת לבית ספר לווד, מוסד ליתומות המנוהל באכזריות על ידי מר ברוקלהרסט. עם סיום הלימודים היא מסרבת להצעה להישאר כמורה בבית הספר, והיא מקבלת עבודה כאומנת לילדה בשם אדל באחוזת תורנפילד הול. ג'יין מודעת למעמדה הנמוך ולכך שאינה יפה והיא משתדלת למצות את הטוב שבחייה. אולם תורנפילד טומן בחובו סודות רבים אותם ג'יין אינה מצליחה להבין. אדוארד רוצ'סטר, בעל האחוזה והאפוטרופוס של אדל, וג'יין מתאהבים ועומדים להינשא. כאשר לפתע מתברר סוד אפל אשר מצריך ממנה לגייס את כל כוחה, אומץ ליבה, אהבתה ובגרותה.
פרסים
המלחין ג'ון ויליאמס זכה בפרס אמי על הלחנת המוזיקה לסרט.
בלוטות זיעה
בלוטות זיעה נחלקות לשני סוגים: בלוטות זיעה אקריניות ובלוטות זיעה אפוקריניות.
בלוטות זיעה אקריניות מפוזרות על פני כל שטח העור, מלבד השפתיים ואיברי המין. בלוטות זיעה רבות שכאלו נמצאות על כף היד ובגב העליון. בלוטת זיעה בנויה כצינור מתפתל. בבסיס הצינור, השכבה התת-עורית, נוצרת הזיעה. הצינור עובר בעיקר דרך הדרמיס. תפקיד הבלוטות האקריניות הוא סילוק פסולת דרך הזיעה שהן מפרישות וכן איבוד חום יתר על ידי התאדות הזיעה, תופעה שמאפשרת ויסות ושמירה על טמפרטורת גוף קבועה.
בלוטות זיעה אפוקריניות מופיעות בריכוזים גבוהים בבית השחי ובמפשעה. הבלוטה מתפתלת ומתחילה בשכבה התת-עורית. בלוטות אלו גדולות יותר מהבלוטות האקריניות ומתפתחות בגיל ההתבגרות. הנוזל אותו הן מפרישות הוא יותר צמיג וכהה מן הזיעה, והריח הלא נעים שניתן להרחה בקלות אצל אנשים שלא משתמשים בדאודורנט נובע מחיידקים שניזונים מההפרשה, כיוון שבית השחי הוא מקום לח וחם - בית גידול אידיאלי לחיידקים. הבלוטות מפרישות חומר אנטי-פטריתי.
תיבת תהודה (תקשורת)
תיבת תהודה בתחום התקשורת או מרחב הדהוד תקשורתי הן קהילות סגורות, שבהן אנשים מתקשרים עם אנשים שדומים להם ודעותיהם משקפות את שלהם. המונח מושאל מהמונח תיבת תהודה בתחום המוזיקה, שהיא מתחם חלול המשמש לייצור הדהוד.
כללי
האינטרנט הרחיב את הטווח והזמינות של מידע פוליטי. הפן החיובי הוא הימצאות מידע ודעות זמינים באופן חופשי לטובת כלל הציבור; בצד הנגדי, יש אפשרות שמתוך המבחר הגדול של מקורות מידע אנשים יבחרו להיחשף באופן סלקטיבי רק לערוצים שאיתם הם מזדהים אידאולוגית. במצב כזה נוצרת תיבת תהודה תקשורתית, שבה בעל עניין אחד יכול לייצר פריטי מידע שקריים ואנשים ששייכים לאותה תיבת תהודה תקשורתית יחזרו עליהם שוב ושוב (לעיתים קרובות בצורה מוגזמת או מעוותת אחרת) עד שרוב האנשים יניחו כי יש אמת במידע הזה.
תיבות תהודה תקשורתיות ברשתות החברתיות נובעות משילוב של שני גורמים: אחד - בחירות שמבצע המשתמש עצמו ושני - סינון שהאלגוריתם של הרשת החברתית מבצע עבורו, כדי להפוך את המסר ליותר אטרקטיבי. קיימת אפשרות שמצב עניינים זה כולא את המשתמשים בבועת פילטר וכתוצאה מכך הם לא מודעים לעובדה שקיים מידע שהם שלא נחשפים אליו. בכך שמותאם תוכן לטעם האישי של כל משתמש אף מתעצמת בועת הפילטר. בעוד שבעת צפייה או האזנה לשידור חדשות יש אפשרות שאדם יהיה חשוף באופן אקראי למידע שונה או לדעות סותרות, בתוכן המקוון האדם צפוי פחות להיתקל בשתי השקפות על אותו נושא.
הרעיון שאנשים מעדיפים להיחשף לטיעונים התומכים בעמדתם מבוסס בין השאר על מחקרים המראים כי אנשים נוטים לבחור מאמרי חדשות באינטרנט מתוך מקורות שמתאימים לדעותיהם הפוליטיות ומאשרים את השקפותיהם. במסגרת זו קיים הרעיון של רשתות חיזוק ספירליות אשר מסבירות את מערכות החיזוק ההדדי בבחירת אמצעי התקשורת, כאשר אנשים בוחרים מקורות מידע שמאשרים את אמונותיהם, בעקבות כך אמונות אלה מתחזקות ואז הם בוחרים תוכן נוסף אשר מאשר מחדש את אותן אמונות. המונח Cyberbalkanization מתייחס לרעיון שבמהלך הזמן משתמשים נוטים להתפצל לקהילות מקוונות קטנות יותר ויותר, שלהן השקפות עולם הומוגניות, הדוחות מעליהן רעיונות אחרים.
תיבת התהודה התקשורתית משתנה ממשתמש למשתמש ובין נושא לנושא. נושאי שיחה "לוהטים" כגון נישואי להט"ב נידונים יותר רק בתוך קבוצות אידאולוגיות עצמאיות. כאשר משתמשים דנים בנושאים שפחות מעוררים מעורבות רגשית, אנשים מוכנים יותר לתקשר עם מי שמתנגדים לדעותיהם.
היסטוריה
אחד התיאורים הראשונים של המושג נמצא בדו"ח שפורסם בשנת 1996 על ידי "קרן העם למען הדרך האמריקאית" וכותרתו "לקנות תנועה". הדו"ח מסביר, כי כל שנה קרנות שמרניות מממנות ביד רחבה ארגונים שמרניים למיניהם. אותן קרנות פיתחו אסטרטגיית מימון, שבמסגרתה ניתנו מענקים לקבוצות שונות שכל אחת מהן קידמה עמדות ימניות קיצוניות בקרב קהל אחר: אמצעי תקשורת, צוותי חשיבה, תוכניות לימודים אקדמיות, עיתוני מכללות ומלגות. רבים ממקבלי המענקים כמעט שלא זכו למימון ממקורות אחרים.
בשנת 1998 נכתב על ידי חברת הטבק פיליפ מוריס מזכר, שכותרתו "גישה של מרחב הדהוד תקשורתי לשדלנות". המזכר מסביר אסטרטגיה בשם זה, שהוצעה לשימוש בסקרים, בעיקר במסגרת המאבק בבלו שעמד על הפרק. על פיה מנסים לגרום למידע מועדף להדהד ממקורות שונים וביניהם, כדי להגביר את אמינותו בקרב קהל המטרה.
הפצת מידע שגוי
המונח מתייחס גם לאפקט התקשורתי שבו סיפור שגוי - לרוב שמועה שהופיעה לראשונה בניו מדיה - מדווח בערוץ תקשורת באופן מעוות ויוצר דיון תקשורתי. הסיפור מגיע לתקשורת המרכזית. זאת מתמקדת במחלוקת ומסתמכת על מקורות מתווכים ופרשניים, כשהיא נוטה להזניח את הדיווח על העובדות כהווייתן. טענות שווא הרווחות בציבור יכולות לקבל לגיטימציה בדרך זו, גם אם רובם של המקורות מטילים ספק בדיוק העובדתי של הסיפור המקורי.
השפעה על קהילות מקוונות
כאשר מנועי חיפוש או רשתות חברתיות מתוכנתות בצורה בה הן מתאימות את המידע אליו נחשף המשתמש לתכנים המתאימים לדעותיו ותחומי עניינו, עלול להיווצר מצב של מציאות מוכתבת.
תכנות אלגוריתמים בניו מדיה יוצרים סינון התכנים על ידי פילטרים נסתרים מהעין המשתמש וכפועל יוצא, המשתמש מקבל תכנים מותאמים בלי שיודע למעשה שעברו סינון בהתאם למה שהוא אוהב לקרוא, ויותר מזה אינו יודע אילו תכנים סוננו החוצה. יש סכנה בחשיפה כמעט בלעדית למדיה שמחזקת השקפות קיימות. היא יכולה להביא להחלשת ההבנה לצדדים אחרים ולצמצום דעות, וכמו כן ליצור מצג שגוי של המציאות. הדבר עלול להוביל לקיטוב חברתי גובר בין אוכלוסיות שונות,
דרכים למניעת תופעת תיבת התהודה התקשורתית
קיימים רעיונות שונים לגבי האופן שבו ניתן למנוע היווצרות של תיבות תהודה תקשורתיות. האזרחים יכולים לצפות מהממשלות שיטילו בחוק הגבלות, הנחיות והוראות בנוגע לאופן הצגת המידע, כך שהתוצאות ישרתו את המשתמשים ולא רק את החברות המספקות את המידע. מצד שני ניתן לצפות מהחברות עצמן לרגולציה עצמית, למשל על ידי הצגת מידע איכותי שמכבד את המרחב המקוון מבלי לפגוע באינטרסים הכלכליים שלהן ועל ידי יצירת כללים לגבי סדר הצגת המידע. כמו כן ניתן לצפות לאפשרות מוסדרת לערעור במקרה הצורך.
לקראת הבחירות לכנסת ה-22 הושק פרויקט "הפרלמנט" על ידי חוקרים מאוניברסיטת בן-גוריון. הוא מציג באופן מקביל את השיח בטוויטר באגפים הפוליטיים השונים.
דעה שונה
יש חוקרים שמצאו כי החשיפה ברשתות החברתיות היא רחבה יותר ופתוחה ליותר מקורות מידע מאשר החשיפה למקורות המידע הרשמיים. בניגוד לתחושה האינטואיטיבית, הגלישה למקורות מידע רשמיים מורכבת לעיתים קרובות רק מאתר אחד או שניים שאותם האדם נוהג לקרוא באופן קבוע - כגון ה-BBC ו-CNN - בעוד שברשתות החברתיות נחשפים למספר מקורות יותר גדול ומגוון. מחקר בבריטניה מצא שאנשים נוטים לחפש מידע מחוץ לאזור הנוחות שלהם.
Don't Shut Me Down
"Don't Shut Me Down" הוא שיר של להקת הפופ השוודית אבבא. הוא יצא לאור כסינגל ב-2 בספטמבר 2021 כסינגל כפול לצד "I Still Have Faith in You". שני השירים הם מתוך אלבום האולפן התשיעי של הלהקה והראשון מזה 40 שנה, Voyage. אנייטה פלטסקוג היא סולנית השיר. זה הפך להיות השיר הראשון של אבבא בראש מצעד הסינגלים השוודי מאז "Summer Night City" בשנת 1978.
השיר קיבל מועמדות בקטגוריות הקלטת השנה וביצוע הפופ הטוב ביותר של צמד/להקה בטקס פרסי גראמי ה-65.
טלפון חוגה
הפטנט הראשון לטלפון חוגה הוגש על ידי הממציא האמריקני אלמון סטראוג'ר ב-21 בדצמבר 1891, והרישום של הפטנט הושלם ב-29 בנובמבר 1892.
הגרסה המודרנית של טלפון החוגה עם החורים לאצבעות בלוח החיוג נכנסה לשווקים במהלך 1904, אך השימוש בה החל בארצות הברית רק בשנת 1919. במהלך הרבע האחרון של המאה ה-20 הוחלף טלפון החוגה בהדרגה בטלפונים נייחים בהם לוחצים על כפתורים על מנת לחייג מספרים - מודל שהוצג לראשונה לציבור ביריד העולמי של 1962 בסיאטל.
נטייה מוקדמת
ברפואה, נטייה מוקדמת (או "פרה דיספוזיציה") היא נטייה לחלות במחלות מסוימות. נטייה מוקדמת יכולה לנבוע ממבנה גנטי המועד לפורענות או מתנאים סביבתיים. לחלקים באוכלוסייה שיש להם נטייה מוקדמת ישנה נטייה לחלות במחלות מסוימות, לעומת אנשים אחרים שהם חסינים יותר.
מחלות רבות מושפעות מנטייה גנטית מוקדמת ובהן מחלות לב, סרטן ולחץ דם.
לעוו
לעוו (Löw) הוא שם משפחה. {{פירושונים|
ראו גם
}}
ליאל אלכסנדרה אדמון
ליאל (צ'יקה) אלכסנדרה אדמון (נולדה ב-21 במאי 1980) היא משוררת ישראלית.
חברה בקבוצת "כֻּלָּנָה", חבורה פואטית הכותבת, עורכת ומופיעה יחד במיצגי פרפורמנס.
ביוגרפיה
נולדה כאלכסנדרה רגוזוב בפלובדיב, בולגריה, בת יחידה לסרגיי ורחל. עלתה לישראל ב-1991, בגיל 11. בהמשך התגיירה ובעקבות זאת הוסיפה לשמה את השם "ליאל".
למדה בתיכון עירוני ה' בתל אביב. בעלת תואר ראשון בלשון עברית ותואר שני בספרות מאוניברסיטת תל אביב אותו סיימה בהצטיינות יתרה. את התזה עשתה בתחום המחקר הקוגניטיבי של השפה.
גלריה אלפרד
גלריה אלפרד היא גלריה שיתופית לאמנות עכשווית שהוקמה בשנת 2005 בתל אביב-יפו.
ליאל אלכסנדרה אדמון
ביוגרפיה
שיריה התפרסמו בעיתונים "ידיעות אחרונות" וב"הארץ; ובכתבי העת: מטעם, מטען והליקון. כותבת סיפורת ומתרגמת מבולגרית את שיריו של המשורר סים אלכסיאב.
גלריה אלפרד
היסטוריה
הגלריה הוקמה בשנת 2005 על ידי 14 אמנים שותפים כעמותה במטרה לאפשר את הצגת יצירותיהם. היא נקראת על שמו של אלפרד הכט (1991-1907), אספן אמנות ובן משפחתה של אחת מחברות הגלריה, ברחוב פלורנטין מס' 13 בתל אביב-יפו.
ליאל אלכסנדרה אדמון
חיים אישיים
נשואה לאיל אדמון, אם לשלושה ומתגוררת בחולון.
גלריה אלפרד
היסטוריה
בתחילת דרכה הגלריה הציגה תערוכות של חברי הקבוצה המקימה בלבד, אולם בהמשך התרחבה פעילות הגלריה ובתערוכותיה שולבו גם יצירותיהם של אמנים מחוץ לקבוצת המייסדים. בשנת 2010 עברה לחללים אחר ברחוב לבונטין מס' 19 (2011-2010) ואחר כך לחלל ברחוב בן עטר מס' 19 (2013-2011). החל משנת 2013 שוכנת הגלריה במבנה בן כ-500 מ"ר ברחוב סמטת שלוש 5. לבד מן הגלריה מכיל המבנה גם חדרי עבודה לאמנים. המבנה משמש גם את "אלפרד - מכון שיתופי לאמנות ולתרבות" שפעילותו עוסקת בהפצת תרבות ואמנות הכוללות סדנאות, הרצאות, ייעוץ לאמנים צעירים ועוד.
נכון לשנת 2019 בגלריה חברים האמנים יעל בן שלום, דפנה גזית, אפרת גל, דביר כהן-קידר, עדי לוי, נועה ליברמן, מי-רב סוטון, גדעון סמילנסקי, יעל עמית, טליה רז, רותם ריטוב, יואב שביט וליאור שור.
יצחק פירוז'ניקוב
יצחק פִּירוֹז'ניקוב (ביידיש: פּיראָזשניקאָוו; ברוסית: И. І. Пирожников; באנגלית: Isaac Piroshnikoff; 8 במאי 1859, חורטיצה, מחוז אלכסנדרובסקי, פלך יקטרינוסלב, רוסיה (אוקראינה) – 14 ביוני 1933, ניו יורק) היה מוזיקאי יהודי, מנצח תזמורות ומקהלות, מלחין שירים עממיים ונגן קונצרטינה וירטואוז שהוכתר בתואר "מלך הקונצרטינה", ומו"ל ובעל בית דפוס, שפעל בעיקר בווילנה ובאחרית ימיו בניו יורק.
קורות חיים
יצחק בן יוסף (יוסיפוביץ') פירוז'ניקוב נולד בשנת 1859 בכפר חוֹרטיצָה (Хортица) שבמחוז אלכסנדרובסקי, פלך יקטרינוסלב, בדרום-מערב רוסיה (אוקראינה), במשפחה יהודית. למד מוזיקה בקונסרבטוריון של ורשה, והיה למוביל הרכב צבאי בעיר וילנה. בהמשך כיהן כמורה לזמרה בסמינר הממלכתי למורים יהודים בווילנה וכמנצח תזמורת המוסד. שיטת הוראת הנגינה בקונצרטינה (מפוחית יד) שפיתח סייעה לנגנים מתחילים לתפוס את יסודות הנגינה, ונפוצה ברבים מהסמינרים למורים ברוסיה. פירוז'ניקוב סייע להפיץ את השימוש בקונצרטינה ככלי עזר להוראת הזמרה בבתי הספר ברוסיה. פירוז'ניקוב ניצח על מקהלות נוספות, בהן המקהלה הלאומית שנוסדה ליד האגודה הספרותית-אמנותית בווילנה.
בשנת תרנ"ט-1899 ייסד בווילנה הוצאת ספרים ובית דפוס. בהוצאתו ובבית דפוסו הופיעו מאות ספרים, מהם בעריכתו ובתרגומו – ספרי לימוד ביידיש ובעברית, ספרי יהדות, ספרי קודש ותפילה בלוויית תרגום רוסי, מספרי המקרא בתרגומו לרוסית, סיפורים מקוריים ביידיש, וכן סדרה של 24 חוברות תחת הכותרת "פּיראָזשניקאָווס ביבליאטָעק: בארימטע דערציילונגען איבערזעצט פון פארשיעדענע שפראכן" ('הספרייה של פירוז'ניקוב: סיפורים מפורסמים מתורגמים משפות שונות'), שבה הופיעו תרגומים ליידיש של סיפורים מהספרות האירופית (בעיקר הרוסית והצרפתית). בשנת 1908 החל להופיע בווילנה כתב העת העברי לילדים "החבר", שהיה היומון העברי הראשון לילדים. את כתב העת יזם וערך המחנך והסופר י"ח טביוב, ושותפו היה המו"ל פירוז'ניקוב.
בשנת 1912 היגר פירוז'ניקוב לארצות הברית והתיישב בניו יורק, בשדרות פורט וושינגטון (Fort Washington Ave. 461, בשכונת וושינגטון הייטס שבצפון מנהטן. בניו יורק ניהל את המקהלה של הארבעטער רינג (חוג הפועלים), את מקהלת "פרייהייט געזאנג פאריין" ('אגודת זמר החרות'; בהמשך נקראה Paterson Jewish Folk Chorus) וכן כמה מקהלות ילדים.
Love Gets Me Every Time
Love Gets Me Every Time (בעברית: אהבה מקבלת אותי בכל פעם) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הקנדית שאניה טוויין, מתוך אלבומה השלישי, Come On Over. השיר יצא לאור ב-23 בספטמבר 1997, כסינגל הראשון והפותח מתוך האלבום, וכסינגל השנים עשר של טוויין.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-1 במצעד שירי הקאנטרי של קנדה.
רקע וכתיבה
בדומה ל-"" ו-"" השיר נכתב, הולחן והופק על ידי שאניה טוויין ורוברט ג'ון "מאט" לאנג. השיר הוא שיר בסגנון הקאנטרי, המשלב בתוכו גם את סגנון הפופ.
בשנת 2004, הוציאה טוויין את אלבום הלהיטים הראשון שלה Greatest Hits, בו נכלל השיר.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר בוים על ידי טימותי וייט וצולם בניו יורק סיטי שבארצות הברית. הקליפ צולם ב-3 בספטמבר 1997, ופורסם כמה ימים לאחר מכן. הקליפ נכלל באלבום הקליפים The Platinum Collection, שהוציאה טוויין בשנת 2001.
נכון ל-31 באוגוסט 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-8 מיליון צפיות.
מחוז לוקאס (אוהיו)
מחוז לוקאס (באנגלית: Lucas County) הוא מחוז השוכן בחלק הצפוני של מדינת אוהיו שבארצות הברית, לצד החוף המערבי של ימת אירי. לפי מפקד האוכלוסין האמריקני של 2010 היו באותה במחוז 441,815 תושבים - מגמת ירידה של 2.9% מ-455,054 תושבים ב-2000. בירת המחוז היא טולידו. שם המחוז ניתן לו בשנת 1835 על שם רוברט לוקאס, מושל אוהיו ה-12.
מחוז לוקאס הוא חלק מאזור המטרופולין של טולידו.
היסטוריה
ב-20 באוגוסט 1794, בסמוך למקום בו נמצאת כיום העיירה מאומי (Maumee), כוחות צבא אמריקנים בראשותו של הגנרל אנתוני וויין הצליחו לגבור על הלוחמים האינדיאנים בקרב העצים הגדועים (Battle of Fallen Timbers). בעקבות כן נפתחה כל הטריטוריה הצפון-מערבית להתיישבות לבנה.
מחוז לוקאס הוקם בשנת 1835. באותה העת הבעלות על רצועת קרקע לאורך הגבול בין אוהיו וטריטוריית מישיגן הייתה שנויה במחלוקת. במסגרת הסכסוך בין אוהיו לטריטוריית מישיגן, אוהיו הקימה באופן רשמי בטריטורייה השנויה במחלוקת את מחוז לוקאס, כאשר שם המחוז ניתן לו על שם המושל המכהן של אוהיו, רוברט לוקאס.
גאוגרפיה
לפי מפקד האוכלוסין של 2010 שטח המחוז הוא 1,543.3 קילומטרים רבועים, מהם 882.8 קילומטרים רבועים (57.20%) הם שטחי יבשה, ו-660.5 קילומטרים רבועים (42.80%) הם שטחי מים.
בתחום מחוז לוקאס עובר נהר מאומי.
דמוגרפיה
על פי נתוני מפקד האוכלוסין משנת 2000, התגוררו באותה העת במחוז 455,054 תושבים, המחוז כלל 182,847 משקי בית, כאשר 116,290 משפחות התגוררו באותה העת במחוז. צפיפות האוכלוסין הממוצעת הייתה 516 נפש לקמ"ר.
באותה העת היו 196,259 יחידות דיור במחוז בצפיפות ממוצעת של 223 יחידות דיור לקילומטר מרובע. כמו כן, באותה העת בין תושבי המחוז 77.50% היו לבנים, 16.98% היו שחורים או אפרו-אמריקאים, 0.26% היו ממוצא אינדיאני, כ-1.21% היו ממוצא אסיאתי, 1.86% היו ממוצא אחר. היספנים ולטינים (אשר יכולים להשתייך לכל אחד מהגזעים המוזכרים מעלה) היוו 4.54% מכלל אוכלוסייה המחוז.
באותה העת היו במחוז 182,847 משקי בית, אשר מתוכם ב-31.10% היו ילדים מתחת לגיל 18, ב-44.70% היו זוגות נשואים שחיו יחד, ב-14.70% ממשקי הבית בעלות הבית היו נשים שחיות ללא בעל, וב-36.40% חיו תושבים ללא משפחות. בכ-10.50% ממשקי הבית חיו תושבים בודדים שהם מעל לגיל 65. גודל משק הבית הממוצע באותה העת היה 2.44 וגודל המשפחה הממוצע היה באותה העת 3.06.
כ-26.30% מתושבי המחוז היו באותה העת מתחת לגיל 18, כ-9.80% היו בין הגילאים 18 עד 24, כ-29.10% היו בין הגילאים 25 עד 44, כ-21.70% היו בין הגילאים 45 עד 64, וכ-13.10% היו בכיל 65 ומעלה. הגיל החציוני באותה העת היה 35. על כל 100 נשים היו 92.60 גברים. לכל 100 נשים בגילאים 18 ומעלה, היו 88.60 גברים בגילאים 18 ומעלה.
ההכנסה החציונית למשק בית במחוז הייתה 38,004 דולרים, וההכנסה החציונית למשפחה הייתה 48,190 דולרים. ההכנסה החציונית של הגברים במחוז הייתה 39,415 דולרים לעומת 26,447 דולרים של נשות המחוז. ההכנסה לנפש במחוז הייתה 20,518 דולרים. כ-10.70% מהמשפחות במחוז וכ-13.90% מכלל אוכלוסיית המחוז היו מתחת לקו העוני. כ-19.70% מכלל התושבים שהיו מתחת לקו העוני היו מתחת לגיל 18 וכ-8.70% מהם היו מעל לגיל 65.
פוליטיקה
בניגוד למרבית המחוזות באזור הצפון-מערבי של מדינת אוהיו, תושבי המחוז נוטים בדרך כלל להצביע למועמדים מהמפלגה הדמוקרטית. למרות שתושבי המחוז בחרו פעמיים ברונלד רייגן, מלבדו אף מועמד רפובליקני אחר לא זכה בקולות המחוז ב-50 השנים האחרונות. בשנת 1972, למשל, מחוז לוקאס היה אחד משתי מחוזות בלבד במדינה כולה שתמכה במועמד הדמוקרטי לנשיאות ג'ורג' מקגוורן.
יישובי מחוז לוקאס
להלן רשימה של יישובי מחוז לוקאס אשר מוצגים לפי כמות האוכלוסין בסדר יורד:
תתי-מחוזות
להלן רשימה של 11 תתי-המחוזות (Townships) במחוז לוקאס המוצגים לפי כמות האוכלוסין בסדר יורד:
פרנצ'סקו השני ד'אסטה, דוכס מודנה
פרנצ'סקו השני ד'אסטה, דוכס מודנה (באיטלקית: Francesco II d'Este; 6 במרץ 1660 – 6 בספטמבר 1694), היה דוכס מודנה בין השנים 1662–1694.
ביוגרפיה
פרנצ'סקו נולד ב-6 במרץ 1660 במודנה, לאלפונסו הרביעי ד'אסטה, דוכס מודנה וללאורה מרטינוצי, בתם של הירונימוס מרטינוצי ולאורה מרגריטה מאזריני, ואחייניתו של הקרדינל מאזארן. אחותו, מרי ממודנה, התחתנה בשנת 1673 עם ג'יימס, הנסיך מוויילס והפכה למלכת אנגליה בשנת 1685.
בשנת 1662, בהיותו בן שנתיים, מת אביו, ופרנצ'סקו עלה לשלטון במקומו, תוך שאמו משמשת כעוצרת עד לשנת 1674.
מדיניות החוץ של פרנצ'סקו הושפעה מדרישותיו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, שהיה הפטרון של אחותו לאחר 1688, אולם הוא התנגד לניסיונות הצרפתיים להתערב בדוכסות. על מנת לחזק את הברת בין צרפת ומודנה, הוצע לפרנצ'סקו להתחתן עם ביאטריס הירונימה דה לורן, בתו הבכורה של פרנסואה מארי דה לורן, נסיך לילבון, אולם לבסוף הוא התחתן עם מריה מרגריטה פארנזה.
ב-6 בספטמבר 1694 מת פרנצ'סקו במודנה ללא ילדים, ודודו רינלדו השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה עלה לשלטון במקומו.
כרטיס לנסיעה
כרטיס לנסיעה (באנגלית: Ticket to Ride) הוא משחק לוח המשלב בין אסטרטגיה ובניית סדרות מקלפים, לשניים עד חמישה שחקנים. המשחק נוצר באנגלית בשנת 2004, על ידי מעצב המשחקים אלן ר. מון.
המשחק זכה בשנת 2004 בפרס משחק השנה הגרמני (Spiel des Jahres).
מטרת המשחק היא ליצור מסלולי רכבות על מפת ארצות הברית על ידי איסוף קלפים בעלי צבע זהה ויצירת "סדרות" קלפים על מנת להשלים מסלולים שונים. בסוף המשחק מנצח השחקן שהשיג את כמות נקודות הגבוהה ביותר בכך שהשלים את כמות המשימות והמסלולים הגבוהה ביותר.
למשחק יצאו מספר הרחבות וכן גרסאות נוספות, כגון "כרטיס לנסיעה: אירופה" ו"כרטיס לנסיעה: ארצות הצפון". כמו כן יצאו הרחבות הכוללות מפת משחק בלבד, כגון אסיה, שווייץ, הודו אפריקה וכו'.
בישראל תורגם המשחק לעברית על ידי חברת "הקוביה" ומשווק בחנויות החל משנת 2016.
אליפות איטליה בכדורגל 1901
אליפות איטליה בכדורגל 1901 הייתה העונה הרביעית של התחרות שאורגנה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית. המשחקים החלו ב-14 באפריל 1901 והסתיימו ב-5 במאי 1901.
בתחרות השתתפו 5 קבוצות. תחילה התקיימו משחקים מוקדמים. הקבוצות המנצחות המשיכו בתחרות בשיטת הנוקאוט.
מילאן זכתה באליפות בפעם הראשונה בתולדות המועדון.
מהלך התחרות
בשלבים המוקדמים שיחקו קבוצות של אותו עיר.
מלכת השושנים (אלבום)
מלכת השושנים הוא אלבום הבכורה של הזמרת הישראלית עדן בן זקן. האלבום יצא לאור ב-3 בספטמבר 2015, על ידי חברות התקליטים ארומה מיוזיק, Mobile1 Music, NMC ושרית הפקות. מהאלבום יצאו חמישה סינגלים, כשהשניים הבולטים ביותר הם שיר הנושא, והלהיט "פיסה מזכרוני".
לאחר חמישה חודשים מצאתו, זכה האלבום לתואר "אלבום זהב", על מכירות של 20,000 עותקים, לתואר "אלבום פלטינה", על מכירות של 40,000 עותקים, ולתואר "אלבום פלטינה משולש" על יותר מ-50 אלף שימושים דיגיטליים.
סינגלים וקליפים
לפני שיצא האלבום לאור, יצאו ממנו שלושה סינגלים. לכל אחד מהם פרט ל"שיכורים מאהבה", יצא קליפ רשמי שזכה להצלחה חסרת תקדים.
תסמונת X שביר
תסמונת X שביר או תסמונת מרטין-בל, היא תסמונת גנטית המופיעה כמגוון תסמינים פיזיים, אינטלקטואליים, רגשיים והתנהגותיים בטווח מתון עד חמור. לבעלי לקות זאת ישנם תווי פנים ייחודיים, סימפטומים המזכירים את הקשת האוטיסטית, עם הפרעת קשב ריכוז והיפראקטיביות - דיכאוניים או אפילפטיים, כשרבים מהם לוקים גם במוגבלות שכלית התפתחותית.
גורמים
תסמונת X שביר קשורה בהרחבת מספר ההכפלות של רצף תלת-בסיסי (CGG) ב-DNA שבפרומוטור לגן ל-FMR-1 על כרומוזום X. באופן טבעי, פרומוטור זה מכיל בין 29 לבין 31 הכפלות כאלה. אולם אם מספר ההכפלות רב מ-200 (יש הטוענים - רב מ-230), הן גורמות להפסקת היקשרות גורמי שעתוק לפרומוטור זה. כתוצאה מכך, נוצרת כמות לא מווסתת של החלבון FMRP (fragile X-mental retardation protein), הדרוש להתפתחות תקינה של אקסונים וסינפסות ולתפעול תקין של חלקים מרכזיים של מערכת העצבים. ההרחבה של מספר החזרות בצורה כזו גורמת למתילציה של מקטע DNA זה, הגורר השתקה של ביטוי הגן.
ישנם שני סוגים של נשאים של לקות זו:
קיימים גם שילובים של שתי הקבוצות, למשל אישה שנשאית בכרומוזום X אחד ובעלת קדם מוטציה בשני, או אישה נשאית שלבן הזוג שלה יש קדם מוטציה. שיעור הנשאים משני הסוגים יחד הוא 1 מכל כ-800 גברים ו-1 מכל 259 נשים. הערכות שיעור החולים במחלה הן כ-1 מכל 4,000 גברים וכ-1 מכל 6,000–8,000 נשים.
משערים כי המתילציה של FMR1 באתר Xq27.3 היא שגורמת לכרומוזום להראות "שביר" באזור זה תחת המיקרוסקופ, תופעה שנתנה לתסמונת את שמה.
בדיקה גנטית לתסמונת X שביר
ניתן לבדוק את מספר ההכפלות בגן FMR1 על ידי בדיקה גנטית. בדיקה זו מוצעת במקרים הבאים: בדיקה גנטית ל-X שביר מבוצעת בבדיקת דם פשוטה שהפיענוח שלה אורך מספר שבועות. לכן, משרד הבריאות ממליץ על ביצוע בדיקת הנשאות בשלבי תכנון הריון.
מאפיינים פיזיים
ישנם מאפיינים פיזיים שונים אשר ניתן למצוא אצל בעלי תסמונת ה-X השביר. ביניהם בולט: אפרכסות אוזניים גדולות ובולטות אשר ניתן לראות בעיקר בקרב הגברים הלוקים בתסמונת זו ובקרב כ-75% מהנשים הלוקות בה. בנוסף אצל הגברים ניתן להבחין באשכים גדולים מהנורמה עוד לפני גיל ההתבגרות המינית ולאחריה. היקף הראש גדול מהממוצע ומאורך יותר. ישנם תסמינים פיזיים נוספים הקשורים לבעיה ברקמות החיבור בגוף. בין היתר ניתן לראות אצלם כף רגל שטוחה, בעיה במסתמי הלב המובילה לבעיות במחזור הדם, דלקות אוזניים כרוניות כתוצאה מבעיות ניקוז בחצוצרות השמע, חריצים וקמטים בגולגולת הנגרמים מהתעבות א-נורמלית של העור בקרקפת, מתיחת האצבעות או האגודל מעבר לנורמה כתוצאה של רקמת חיבור רופפת. בקרב הנשים הלוקות בתסמונת זו ניתן לראות אצל אחת מתוך שש הפסקה מוקדמת של הוסת, עוד לפני גיל 40.
מאפיינים קוגניטיביים
יותר מ-80% מהלוקים בתסמונת סובלים מעיכוב בהתפתחות הקוגניטיבית. מתבטא בפיגור קל-גבולי בקרב 10%-15% מהגברים הלוקים בה וב-70% מהנשים הלוקות בה. השאר מתפקדים ברמות נמוכות יותר. כשליש מהלוקים בתסמונת סובלים בנוסף גם מאוטיזם. דלקות האוזניים החוזרות פוגעות לרוב גם בשמיעה וגורמות לתפקוד שמיעתי לקוי.
אספת העם הכל-בלארוסית
היסטוריה
האספה הראשונה נערכה ב-20 באוקטובר 1996, שבועות ספורים לפני משאל העם השנוי במחלוקת, אשר שימש כדי לתת לגיטימציה לריכוז הכוח בידי הנשיא אלכסנדר לוקשנקו. האספה השנייה התקיימה במאי 2001, השלישית במארס 2006, הרביעית בשנת 2010 והחמישית בשנת 2016.
ביקורת
חברי האופוזיציה בבלארוס מתחו ביקורת פעילה על האסיפות כיוון שהם לכאורה אירועי תעמולה המאורגנים להפגנת תמיכה בפה אחד למנהיג הסמכותי במדינה אלכסנדר לוקשנקו. חברי האופוזיציה נשללו באופן קבוע מגישה לאספה או נמנע מהם מלדבר בה. בשנת 2006, המועמד לנשיאות והרקטור לשעבר של אוניברסיטת בלארוס, אליאקסנדר קזולין, הוכה ועוכב על ידי המשטרה לאחר שניסה להיכנס לאספת העם בבלארוס. הוא הואשם בהתנהגות לא ניאותה ושוחרר לאחר שהוחזק במעצר במשך שמונה שעות.
מפלגות האופוזיציה מאפיינות את האספות כ"גוף לא חוקתי" שמטרתו הייתה "לעשות דה-לגיטימציה של מכון הפרלמנט בבלארוס" ו"להפגין תמיכה ארצית [לאלכסנדר לוקשנקו] לקראת הבחירות לנשיאות".
מבקרים מתארים את נוהל מינוי צירים לאספה כלא שקוף ובלתי דמוקרטי, בדומה לנוהל של מינוי צירים לקונגרסים של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות בעידן הסובייטי.
המבקרים מציינים כי לא ניתן לקבל את האספה כביטוי לגיטימי לרצונו של העם הבלארוסי, כמשתמע משמו. האספה הוקמה בהוראת הרשות המבצעת ואינה גוף דמוקרטי מייצג. בהתחשב בכך שרק ובאופן בלעדי תומכים במדיניות הממשלה הנוכחית יהיו נוכחים בעצרת, גוף זה אינו מסוגל לעמוד במשימת הגיבוש הלאומי." ולא ברורה מידת הנייטרליות בגיבוש ההחלטות בה.
מגה-מוח
מגה-מוח (באנגלית: Megamind) הוא סרט הנפשה קומי בתלת-ממד על גיבורי על מאת אולפני דרימוורקס, שיצא לאקרנים בסוף 2010. דמויותיו הראשיות מדובבות על ידי ויל פרל, בראד פיט, טינה פיי וג'ונה היל. הסרט זכה להצלחה מסחרית נאה ולשבחי הביקורת.
תקציר העלילה
אחרי שנבל-העל מגה-מוח הורג את גיבור העל ואויבו המושבע מטרו-מן מוצא עצמו מגה-מוח משועמם ומתגעגע ליריבו המנוח מאחר שלא נשארו לא אויבים להלחם בהם. לכן יוצר לו מגה-מוח יריב חדש בדמותו של מטרו-מן. גיבור זה שנקרא טיטאן מתגלה כנבל גדול אף יותר ממגה-מוח. מגה-מוח מוצא את עצמו לראשונה בתפקיד הגיבור כאשר הוא יוצא נגד נבל-העל שהוא עצמו יצר.
אמבריתוזאורוס
אמבריתוזאורוס (שם מדעי: Embrithosaurus; מילולית: "לטאה עבה") הוא סוג של זוחל גדול נכחד מסדרת הפרוקולופונומורפה, אשר חי באמצע הפרם של דרום אפריקה שלפני 265 עד 206 מיליון שנה מזמננו.
סוג זה קרוב מאוד לברדיזאורוס ולעיתים נחשב לחלק מאותו הסוג, כשרוב המאפיינים שלהם דומים ושניההם תוארו ב-1914 בידי החוקר ד. מ. ס. ווטסון. ידועים ממנו 3 מינים תקפים:
האמבריטהוזאורוס היה זוחל מגושם דומה מעט לקרנף או לצב ענק, אשר הגיע לאורך 3 מטרים ולמשקל של 600 ק"ג בקירוב, מה שעזר לו הן לשמור על טמפרטורה קבועה והן להתגונן מטורפים. הייתה לו גולגולת כבדה אך צרה יחסית עם לסתות עבות ששימשו לטחינת צמחייה. הגוף היה מצופה בחיפוי של אוסטאודרם להגנה נגד טורפים כמו גורגונופסיים.
ג'ון ברנט
ג'ון ברנט (באנגלית: John Burnet; 9 בדצמבר 1863 - 26 במאי 1928) היה קלסיקאי סקוטי.
חייו ומחקריו
ברנט התחנך בבית הספר התיכון המלכותי באדינבורו (Royal High School), באוניברסיטת אדינבורו ובבייליול קולג' השייך לאוניברסיטת אוקספורד, שם הוא סיים תואר שני ב-1887. בשנים 1915-1890 עבד כעמית מחקר בקולג' מרטון באוניברסיטת אוקספורד; הוא היה פרופסור ללטינית באדינבורו; בין השנים 1892 ל-1926 הועסק כפרופסור ליוונית באוניברסיטת סנט אנדרוז. בשנת 1916 נבחר כחבר האקדמיה הבריטית. ב-1909 הוצע לברנט לקבל את הקתדרה ליוונית באוניברסיטת אוקספורד, אולם הוא לא נענה להצעה.
ב-1894 הוא נשא לאישה את מארי פארמר, בתו של ג'ון פארמר, שכתב את ההקדמה לאסופת המסות של ברנט Essays and Addresses, שראתה אור אחרי מותו.
ברנט נודע בשל מחקריו על אפלטון, בייחוד התזה שלו שלפיה הצורה שבה אפלטון מתאר את דמותו של סוקרטס בדיאלוגים שלו היא מדויקת מבחינה היסטורית וכי את ההשקפות הפילוסופיות המיוחדות לאפלטון ניתן למצוא רק במה שקרויים כיום הדיאלוגים המאוחרים. ברנט גם החזיק בדעה שסוקרטס היה קרוב מאוד בהשקפתו למסורת הפילוסופית היוונית הקדומה, שכיום נודעת באופן כללי כפילוסופיה קדם-סוקרטית; ברנט האמין שסוקרטס היה בצעירותו תלמידו של ארכלאוס, שהשתייך לאסכולה של אנכסגורס (Burnet 1924, vi).
בימינו עדיין מרבים לקרוא את עבודתו הפילולוגית של ברנט על אפלטון ומהדורותיו נחשבו לאוטוריטטיביות במשך מאה שנים. מלומדים עדיין מוקירים ונעזרים בפרשנויותיו לדיאלוגים האפלטוניים אותיפרון, אפולוגיה, קריטון, ופיידון. מיילס ברנייט (Myles Burnyeat), למשל, קורא לספרו של ברנט Plato: Euthyphro, Apology of Socrates, Crito "המהדורה הטובה ביותר שמצויה בידינו כיום".
בת יאור
בת יאור ((Bat Ye'or הוא שם העט של גיזל ליטמן - Gisèle Littman); נולדה ב-1933 בקהיר), היא היסטוריונית, מזרחנית וסופרת יהודיה-בריטית, ילידת מצרים. מרבה לעסוק בנושאי המזרח התיכון, האסלאם ובמעמד הלא-מוסלמים בארצות מוסלמיות.
קורות חייה והשכלתה
בת יאור נולדה בקהיר ב-1933, אולם אזרחותה המצרית נשללה בשנת 1955, ובשנת 1957 הגיעה עם הוריה ללונדון כפליטה נטולת אזרחות. בשנת 1958 התחילה ללמוד במכון לארכאולוגיה של אוניברסיטת לונדון. ב-1959 קיבלה אזרחות בריטית. ב-1960 עברה לשווייץ להמשך הלימודים באוניברסיטת ז'נבה, אבל לא השלימה את לימודיה ולא הועסקה מעולם באקדמיה.
תפיסת העולם שלה
בת יאור תארה את השפעת ניסיון חייה על כיוון המחקר שלה במילים אלה. והיא מוסיפה:
מחקרה
ספרה הראשון, "היהודים במצרים", יצא לאור בשנת 1971. היא פרסמה אותו יחד עם מחקרה אודות הקופטים במצרים, בפסבדונים "יהודייה מצרייה". מאז התרכזה בת יאור בעיקר בהיסטוריה של הלא-מוסלמים תחת השלטון המוסלמי. היא ידועה בשל קידום השימוש בביטוי ד'ימיות (Dhimmitude), עליו היא דנה באריכות בספרה אסלאם וד'ימיות: היכן שציוויליזציות מתנגשות. היא מזכה את בשיר ג'ומאייל, הנשיא הנבחר של לבנון שנרצח, בטביעת המונח "ד'ימיות".
בת יאור רואה ב"ד'ימיות" "מצב חברתי ייחודי הנובע מן הג'יהאד ומצב של פחד ואי-ביטחון" של ה"כופרים" הנדרשים "לקבל על עצמם מצב של השפלה". היא מאמינה כי "מצב הד'ימי יכול להיות מובן רק בהקשר של ג'יהאד", והיא חוקרת את הקשר בין העיקרים התאולוגיים של האסלאם לבין הסבל של נוצרים ויהודים, אשר, בתקופות שונות בהיסטוריה ובאזורים גאוגרפיים שונים, חיו תחת רוב מוסלמי. היא טוענת כי עקרון הג'יהאד טופח בסביבות המאה השמינית על ידי תאולוגים מוסלמים אחרי מות מוחמד, והביא לכיבוש חלקים גדולים של שלוש יבשות במהלך היסטורי ארוך.
היא אומרת:
ז'ק אלול מנסה לסכם את השקפותיה בהקדמה לספרה "השקיעה". הוא אומר שבת יאור "מתמקדת ב"ג'יהאד וד'ימיות ... כבשני נוהגים משלימים", "יש הרבה אינטרפרטציות של הג'יהאד" אומר אלול, "לעיתים הדגש העיקרי מושם לאופי הרוחני של 'מאבק' זה ... ולמאבק שעל המאמין לנהל כנגד הנטיות המושחתות שלו עצמו ... אינטרפרטציה זו אינה מכסה, בשום פנים, את מלוא המשמעות של הג'יהאד. בזמנים אחרים, מעדיפים להסתיר את העובדות ולשימן בסוגריים. התפשטות האסלאם ... נעשית במלחמה!" אף על פי שבת יאור מכירה בכך שלא כל המוסלמים תומכים במה שקרוי "תאוריות ג'יהאד מיליטנטיות של החברה", היא טוענת שמקום השריעה ב"הצהרת קהיר מ-1990 על זכויות האדם באסלאם" מוכיח ש"מלחמה מתמדת כנגד אותם כופרים המסרבים להיכנע" היא עדיין דוֹגמה תקפה בארצות מוסלמיות.
בת יאור מתמקדת בהמרה המהירה של ארצות הנצרות המזרחית לאסלאם, ומסיקה שייתכן כי שחיתות ופילוג בקרב הנוצרים תרמו לשליטה של האסלאם על האוכלוסיות המשועבדות ואף סיפקו מודלים משפטיים לצורך זה. היא טוענת שיוגוסלביה, שבה היו הנוצרים נתונים תחת שלטון מוסלמי במשך מאות שנים, היא דוגמה לצלקות שהותירה הד'ימיות.
השימוש במונח "ד'ימיות" נעשה רווח יותר בשנים האחרונות. מלומדים משתמשים בו הן כשלעצמו והן בקורסים אוניברסיטאיים העוסקים בקשרים שקיימו המוסלמים במשך ההיסטוריה עם עמים אחרים.
נושאים אחרים שעליהם כתבה בת יאור הם:
"אירוערביה"
בספרה אירוערביה: הציר האירופי-ערבי (2005), היא הציגה מה שלדבריה הוא דו-שיח בין האיחוד האירופי (אז - הקהילה הכלכלית האירופית) והמדינות הערביות שהחל בשנות ה-70, ועקבה אחר "הקשרים בין ערבים ומוסלמים רדיקלים, מצד אחד, ובין פשיסטים ונאצים, מצד שני", שנועדה, לדבריה, להגיע להשפעה של האסלאם על אירופה, על תרבותה ועל המערכת הפוליטית שלה.
העיתונאית והסופרת האיטלקייה אוריאנה פלאצ'י היא זו שטבעה את המושג "אירוערביה". בת יאור מדגישה זאת בספרה הנושא שם זה, שאכן היא קיבלה השראה מאותו ביטוי שטבעה העיתונאית והסופרת האיטלקייה המפורסמת.
הופעות ציבוריות וביקורת
בת יאור הופיעה מספר פעמים בפני ועדות וגופים שונים (כגון: ועדת הסנאט לענייני חוץ, ועדת הקונגרס לזכויות האדם) ובטלוויזיה האמריקנית.
בת יאור מזוהה על ידי רבים כמייצגת גישה ימנית, והיא מקבלת פרסום באתרים אמריקניים הנוטים לכיוון זה. ההיסטוריון מרק ר. כהן כינה אותה "הגורו של רבים מקרב בעלי הבלוגים האסלאמופובים". יש אף החולקים על הערך המדעי של עבודתה וסבורים שיחס המוסלמים אל "עמי הספר" (נוצרים ויהודים) לא היה כה גרוע כמצטייר מעבודותיה. נראה, שיחס האסלאם לדתות מונותאיסטיות אחרות לא היה אחיד בכל התקופות, וחוקרים שונים עשויים לקבל רושם בנושא גם על פי התקופה שאותה הם חוקרים.
בשנת 2006 היא השתתפה בסרט Islam: What the West Needs to Know לצד וליד שועיבת ורוברט ספנסר
חסידות ליניץ
חסידות ליניץ הייתה חסידות שפעלה בפודוליה (כיום באוקראינה). מייסדה היה רבי גדליה רבינוביץ מליניץ מחבר ספר "תשואות חן". מחסידות זו יצאה חסידות מונסטריץ'.
תולדות החסידות
רבי גדליה היה בנו של רבי יצחק דיין בפולנאה שהיה מיוחס למהרש"א. היה תלמידם של רבי לייב מפולנאה ושל המגיד ממזריטש ורבי יעקב יוסף מפולנאה. כיהן ברבנות באוסטרופול, מאריפול וליניץ (איליינצי). נפטר בכ"ט בכסלו תקס"ד. גיסו היה רבי משה מסלאוויטא מקים בית הדפוס.
הדור השני
בניו של רבי גדליה היו רבי שמואל יהודה לייב (תקמ"ב - י"ט בכסלו תקע"ח) ממלא מקום אביו ורבי יצחק יואל (תקנ"א - כ"ה בחשוון תקפ"ח) ממלא מקום אחיו. רבי יצחק יואל היה חתנו של רבי יעקב מלוברטוב. חתניו של רבי גדליהו היו: רבי ישראל חיים מלודמיר (בנו של רבי אברהם המלאך) ורבי אהרן מצ'רנוביל.
הדור השלישי
בנו של רבי יצחק יואל היה רבי גדליהו אהרן רבינוביץ. רבי גדליהו אהרן נולד בשנת תקע"ד ולאחר פטירת אביו גדל אצל רבי שמואל אברהם אבא שפירא מסאלוויטא שלימים היה חותנו. כיהן בליניץ ובשנת תרי"ב עבר לסוקלבקה. בשנת תרכ"ח עבר לפודול-אילואי שברומניה שם נפטר. חיבר את הספר "חן אהרן". חתנו היה רבי יעקב שמשון חודרוב מבהפאלי.
הדור הרביעי
בניו של רבי גדליהו אהרן היו רבי יצחק יואל מקנטקוזבה, רבי פנחס מסוקלובקה ורבי אליהו יוסף מליניץ-באפלו:
הדור החמישי
בניו של רבי יצחק יואל היו:
הדור השישי
בנו של רבי משולם זוסיא מארעל היה רבי בן ציון יוסף מארעל. היה חתן דודו רבי פנחס מקנטקוזיבה. משנת תר"צ החל לכהן באדמו"רות. היגר לארצות הברית ובשנת תשכ"ז עלה לישראל והתיישב בגבעתיים. נפטר בט"ו בכסלו תשכ"ח.
אבא מתארס (סרט, 1998)
אַבָּא מִתְאָרֵס (באנגלית: The Parent Trap) הוא סרט קולנוע שיצא לאקרנים ב-1998 כרימייק של סרט באותו שם שיצא ב-1961. הסרט בוים על ידי ננסי מאיירס שגם השתתפה בכתיבת התסריט יחד עם דייוויד סוויפט וצ'ארלס שייר ששימש גם כמפיק. בסרט מככבים דניס קווייד ונטשה ריצ'רדסון, המגלמים זוג שהתגרש זמן קצר לאחר הנישואין, ולינדזי לוהן המשחקת בתפקיד כפול בתור הילדות התאומות שלהם, אשר נפגשות במפתיע אחרי שהופרדו זמן קצר לאחר לידתן. שני הסרטים מבוססים על הספר "אורה הכפולה" מאת אריך קסטנר.
עלילה
ניק פארקר (דניס קווייד) ואליזבת ג'יימס (נטשה ריצ'רדסון) נפגשו ונישאו במהלך שיט באוקיינוס על הספינה QE2 (המלכה אליזבת 2 ). לניק ולאליזבת נולדו שתי בנות תאומות זהות, האלי ואנני (שתיהן מגולמות על ידי לינדזי לוהן), אך הם התגרשו זמן קצר לאחר מכן ואיבדו קשר, כאשר ניק ואליזבת מקבלים תאומה כל אחד, ומגדלים אותן מבלי לספר לאף אחת מהן על קיומה של אחות תאומה. ניק מגדל את האלי במחוז נאפה בקליפורניה, והוא בעל כרם ויקב, בעוד אליזבת מגדלת את אנני בלונדון והופכת למעצבת שמלות כלה מפורסמת.
לאחר החתונה בתחילת הסרט קופץ הסיפור 11 שנים ו-9 חודשים לקיץ בו ניק ואליזבת מחליטים במקרה, וללא תיאום, לשלוח את בנותיהם לאותו מחנה קיץ במיין. האלי ואנני, בנות 11, נפגשות לראשונה בסיומו של קרב סיף, אז הורידו את מסכות המגן וגילו את הדמיון הרב ביניהן. עוינות קומית בין שתי הבנות מובילה למלחמת קונדסות המסתיימת כאשר מנהלת המחנה נופלת לאחת המלכודות של האלי ומחליטה לבודד את שתי הבנות משאר בנות המחנה בבקתת העונשין של המחנה.
כאשר הן יחד בבקתה, האלי ואנני מגלות כי הן נולדו באותו יום, ושלכל אחת מהן יש חצי תמונה המראה את ההורה השני שלהם ביום החתונה. כאשר הן מגלות בשמחה כי הן תאומות, הבנות הוגות תוכנית, שבה כל אחת מהן תוכל לפגוש בהורה השני: כל אחת תלמד את תאומתה להתחזות לעצמה וכך הן יוכלו להתחלף בסוף הקיץ – האלי תראה את אמה, אליזבת, שאותה לא ראתה מעולם, ואנני תראה את אביה, ניק, שאותו לא ראתה מעולם.
כאשר מחנה הקיץ מסתיים הבנות מבצעות את ההחלפה: האלי טסה ללונדון ופוגשת את אמה, סבה ואת הבאטלר מרטין (סימון קונז). אנני נוסעת לקליפורניה ופוגשת את אביה, את האומנת צ'סי (ליסה אן וולטר), את הכלב סמי (הראשון שגילה על החילוף) ואת הארוסה הטרייה של אביה מרידית' (אליין הנדריקס), המעוניינת רק בכספו של אביה. מתוך דאגה מהתנהגותה של מרידית', אנני מטלפנת להאלי ומנסה לשכנע אותה להביא את אמה לקליפורניה כך שהוריהם ייפגשו ואביה יבטל את אירוסיו למרידית'. סבה של האלי מגלה כי היא אינה אנני אלא האלי, והיא מודה ומגלה גם לאמה, שמתרגשת ושמחה לפגוש את בתה האבודה. האם מסכימה לנסוע יחד איתה לקליפורניה כדי לפגוש את ניק ואת אנני. באותו זמן צ'סי מגלה כי אנני אינה האלי ומתרגשת מאוד, אך היא ואנני אינן מגלות לניק ולמרידית' שבוצעה החלפה.
על מנת לגרום לניק ואליזבת להיפגש, האלי, אנני, סבה, מרטין וצ'סי "קושרים קשר" וגורמים לפגישתם במלון בסן פרנסיסקו. הם מארגנים, כביכול, לניק מפגש עם הוריה של מרידית', ואינם מספרים לאליזבת על מרידית'. לחוצה מהמפגש הצפוי לה עם ניק, אליזבת מבקשת ממרטין להצטרף אליה ואל האלי. לאחר מספר בלבולים מצחיקים במלון, ניק ואליזבת רואים אחד את השנייה. ניק סוף סוף מבין כי התאומות התחלפו, והתאומות מארגנות לניק ולאליזבת סעודה רומנטית על יאכטה, המוגשת על ידי מרטין וצ'סי, שמטרתה לשחזר את הערב שבו נפגשו על הספינה QE2. בסעודה, אליזבת מזכירה לניק כי אחרי שעזבה אותו הוא לא "רדף" אחריה, וניק ענה לה כי הוא לא היה בטוח אם היא רצתה בכך או לא. יחד הם מתכננים כי התאומות יהיו יחד בחופשים, אך הם לא יחדשו את מערכת היחסים ביניהם.
האלי ואנני, שאינן מרוצות מהתוכנית, לא מגלות להוריהן מי הן ואומרות להם כי רק אחרי שהם יצאו כולם לטיול המחנאות שהובטח להאלי הן יגלו מי היא כל אחת. מרידית', השומעת כי ניק ואליזבת יוצאים לטיול יחד, מצליחה להצטרף לטיול במקום אליזבת, שמחליטה להישאר בבית. במהלך הטיול התאומות עושות למרידית' צרות ותעלולים המרגיזים אותה, וגורמים לה לומר לניק כי הוא צריך לבחור בינה לבין הבנות. כאשר ניק אומר לה כי הוא בוחר בבנות, היא עוזבת אותו, וניק והתאומות חוזרים הביתה.