cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אמנת אמסטרדם
הרקע לאמנה
ביוני 1994, התקיימה מועצת קורפו, בה נתבקשו ראשי המדינות החברות באיחוד האירופי לתת את דעתם על השינויים המוסדיים הנדרשים בעקבות הצגת אמנת מאסטריכט. חוות הדעת ניתנה בתחילת 1995, במסגרתה הועלה הצורך בייעול הליך קבלת ההחלטות והצורך בהגברת הלגיטימיות והשקיפות. חוות הדעת היוותה כעבודת הכנה לקראת קיומה של הועידה הבין-ממשלתית שמטרתה הייתה ניסוח האמנה המתוקנת, בעיקר בנושאים הקשורים לענייני הנדבך השני והשלישי, הכוללים את הצורך בהגברת הלגיטימיות והשקיפות. חברי הוועידה היו כ-18 במספר, ונציגותם הייתה מ-15 המדינות החברות, שני נציגים מהפרלמנט האירופי ונציג אחד מהנציבות. הוועידה הבין-ממשלתית התכנסה לראשונה ב-29 במאי 1996, אך בעקבות התפרצות מחלת הבקר, "הפרה המשוגעת" בבריטניה, נדחתה חתימתו של הנציג הבריטי ובכך נכשלה ההסכמה הכוללת של המדינות החברות. ניצחונו של טוני בלייר בבחירות לראשות ממשלת בריטניה במאי 1997, לווה בהצהרתו על נקיטת מעורבות בונה (Constructive Engagement) של הממלכה המאוחדת באיחוד האירופי. הצהרה זו הובילה לכינוס הוועידה הבין-ממשלתית מחדש, באמסטרדם, ביוני 1997. סיומה של וועידת אמסטרדם היה עם חתימה של כלל המדינות החברות על אמנת אמסטרדם באוקטובר של אותה שנה.
תוכן האמנה
האמנה עוסקת בארבעה נושאים עיקריים: חירות, ביטחון וצדק; האיחוד ואזרחים; מדיניות חוץ וביטחון משותפים; שינויים מוסדיים. ניסוחה של האמנה כתיקון לכלל האמנות הקודמות, ניכר באופן בו ניתנת הדעת על כפילויות ולקונות משפטיות.
אמנת שנגן היא מבין החלקים החשובים באמנת אמסטרדם. הטמעתה באה לידי ביטוי בהעברתה אל המסגרת החוקית של האיחוד האירופי, תחת הנדבך הראשון במעמד של פרוטוקול רשות (כאשר אירלנד ובריטניה לא נכללו תחת הוראה זו). שינוי זה, לצד שינויים נוספים הכינו את התנאים המשפטיים ליצירת השוק המשותף עם חופש התנועה הפנימי.
למעשה, אמנת אמסטרדם אחראית על העברת נושאים רבים מאמנת מאסטריכט שהיו תחת הנדבך השלישי אל הנדבך הראשון. השינוי בנדבכים השפיע על הליך קבלת ההחלטות הקהילתי, ושמו של הנדבך השלישי שונה ל"שיתוף פעולה משטרתי ומשפטי בנושאים פליליים".
תחת הנדבך השני, יצרה אמנת אמסטרדם תפקיד חדש- משרת 'הנציג הגבוה', מעין שר חוץ מטעם המועצה, ומשרתו אוחדה עם תפקיד מזכ"ל המועצה. הראשון לכהן בתפקיד זה היה חאבייר סולאנה (Javier Solana) בשנת 1999, שלפני כן שימש כמזכ"ל נאט"ו. דבר חדש נוסף שיצרה האמנה, הוא מעין 'רשות מחקר לענייני חוץ', זהו גוף שתפקידו תכנון מדיניות חוץ וייעוץ לנציג העליון, ומפורטים תחומי הפעילות עליהן אחראית מדיניות החוץ והביטחון המשותפת: משימות הומניטריות, משימות הצלה ומשימות שמירת שלום. כמו כן, האמנה שאפה להשפיע על הליך קבלת ההחלטות בענייני חוץ וביטחון באמצעות כינון כלי 'ההימנעות הבונה' (Constrictive Abstention), הקובע כי קבוצות המעוניינות לפעול בשם האיחוד האירופי יכולות לעשות כן, רק בתנאי כי המדינות שאינן מעוניינות בפעולה מוכנות להימנע מהצבעה ובכך לאפשר הצבעה העוברת בהסכמה מלאה. כלי ההימנעות מאפשר למדינות להכיר בהחלטה העוברת כהחלטה מייצגת של האיחוד, אך לא לפעול על-פיה.
בנוסף, אמנת אמסטרדם קבעה שינויים על אופן הליך קבלת ההחלטות באיחוד. השינויים באים לידי ביטוי בהרחבת הצבעת הרוב המיוחד ל-16 תחומי מדיניות במקום הצבעת פה אחד; הרחבת זכות היוזמה של הנציבות האירופית לענייני חוץ גם כן; הרחבת תפקיד בית-המשפט האירופי כאחראי על הגנה של זכויות האזרח האירופי; הפשטת תהליך ההחלטה המשותפת על הפרלמנט והרחבת התהליך ל-24 תחומים נוספים.
האמנה לא ביצעה הכנה מוסדית להתרחבות האיחוד והכללת מדינות נוספות בתחומו, היא לא עסקה במפתח ייצוג המדינות החברות (בנציבות, בפרלמנט ובמועצה) שאמור להשתנות בעקבות ההרחבה. אי העיסוק בשינוי מפתח הייצוג, נובע מהתנגדות מדינות קטנות ומהתנגדותן של גרמניה וספרד, לגיבוש הסכמה. חוסר היכולת לגבש הסכמה, לפני ההתרחבות, הוביל להוספת פרוטוקול לאמנה, בו נקבע על כינוס ועידה בין ממשלתית כשנה טרם ההתרחבות.
השינויים המוצגים באמנה
השינויים אותם אמנת אמסטרדם מציגה, אינם מהפכניים, אלא מוסיפים חידודים לשדה מדיניות החוץ ותורמים בעיצוב הקוהרנטיות של אמנת האיחוד האירופי. השינויים מציגים הוראות בנוגע למדיניות החוץ והביטחון, המאפשרות פעולה בתחומים של ניהול משברים ותהליכי כינון שלום. הגישה בנוגע למדיניות הצבאית, מציגה את המימד התפעולי אותו יספק ה'איחוד המערב-אירופי'. האמנה כוללת את כלל ההשגות הקשורות בתחום הביטחון של האיחוד, ושמה אותן תחת הכותרת של 'מדיניות הגנה'. מדיניות זו אילצה את המדינות החברות לבצע התאמות בחוקה המדינית-פרטית כדי לאמץ את הגישה הכללית של האיחוד.
כישלונות
ישנן סוגיות שהועלו באמנה ונכשלו. הוועידה לא הצליחה ביישום והתאמת השינויים הנדרשים לשם ההגדלה העתידית של האיחוד, אף על-פי שהייתה זו מטרה מרכזית. הכישלון התבטא בחוסר ההצלחה בהפצת המושבים של הפרלמנט האירופי והגדלת הנציבות האירופית. מתוך כך, ההצעות לשינויים בנוגע להרחבה של האיחוד נקבעו להכרעה בוועידה הבאה.
תואר כבוד
תואר לשם כבוד הוא תואר המוענק לאדם או לארגון כהוקרה על פעילותו או מעלותיו.
לעיתים כולל התואר שם זהה או דומה לתואר הכולל סמכות ואחריות רשמיים, אך האדם לו מוענק תואר הכבוד לא נושא בחובות כלשהן, מלבד החובות הטקסיות הנלוות לתואר זה.
תוארי כבוד מוענקים במסגרת מגוון תחומים, כגון תארים אקדמיים (למשל דוקטור לשם כבוד), תארים צבאיים, תוארי הוקרה לאומיים (למשל גיבור הפדרציה הרוסית), תוארי הוקרה מוניציפליים (למשל יקיר העיר תל אביב-יפו), תוארי אצולה או חברות במסדרים (כגון דוכס, אביר), תוארי הערכה והצטיינות בתחומי עיסוק שונים (כגון תואר אמן העם) ועוד.
קיימים תוארי כבוד שניתן לרכוש באמצעים כספיים, דבר שעשוי ליצור הונאות שונות בתהליך קבלתם.
המכביה העשרים
המכביה העשרים נערכה מ-4 ביולי עד 18 ביולי 2017, והייתה המכביה הגדולה ביותר מאז החלו להתקיים משחקי המכביה. השתתפו בה כ-10,000 ספורטאים מכ-80 מדינות, שהתחרו ב-3,000 תחרויות ב-46 ענפי ספורט שונים. משחקי המכביה נערכו ברחבי מדינת ישראל, עם זאת, בעקבות החלטת ממשלת ישראל, חלק ניכר מהם נערכו בירושלים. המכביה עמדה בסימן 50 שנה לאיחוד ירושלים.
משחקי הנוער נערכו בכפר הנוער בחיפה, בהשתתפות למעלה מ-2,000 בני נוער מרחבי העולם.
ממשלת ישראל העבירה לתנועת מכבי העולמית תקציב של 26 מיליון ש"ח לטובת קיום מכביה זו. תקציב השיווק של האירוע עמד על 5.5 מיליון ש"ח.
אנתוני ארווין האלוף האולימפי במשחה ל-50 מטר חופשי השתתף במכביה זו.
טקסים
ב-26 בדצמבר 2016 העניקו אורי ששון ואסף יסעור לנשיא המדינה, רובי ריבלין את לפיד המכביה. ב-7 במרץ 2017 הוצת הלפיד בקברות המכבים ליד מודיעין בטקס בהשתתפות נשיא המדינה ריבלין, שרת הספורט מירי רגב, ראשי תנועת מכבי ומכובדים נוספים ומשם יצא ל"מסע הלפיד" בארץ ובעולם.
אירוע הפתיחה
טקס הפתיחה התקיים באצטדיון טדי בירושלים ב-6 ביולי 2017 במעמד נשיא המדינה ראובן ריבלין, ראש הממשלה בנימין נתניהו, ראש עיריית ירושלים ניר ברקת ומכובדים נוספים. בטקס הופיעו ליאור נרקיס, אסתר רדא, מרינה מקסימיליאן ואברהם טל. את הטקס המרכזי הנחו מירי נבו ונועה תשבי בעוד את תחילת האירוע הנחה מייקל הרפז.
שבעה ספורטאים השתתפו בטקס הדלקת לפיד המכביה, האלופים האולימפיים בשחייה אנתוני ארווין האמריקאי ופביאן ז'ילו הצרפתי וחמישה ספורטאים ישראלים המדליסטים האולימפיים בג'ודו אורי ששון וירדן ג'רבי, המתעמלת נטע ריבקין, שחקן הכדורסל הבינלאומי עמרי כספי, ואלופת העולם הפאראלימפית מורן סמואל.
אירוע הסיום
חגיגות סיום המשחקים התקיימה ב-17 ביולי באמפי פארק בלטרון.
משלחות
משחקי המכביה פתוחים לספורטאים יהודים מכל רחבי העולם ולכל אזרחי ישראל ללא קשר לדתם.
כ-10,000 ספורטאים מ-85 מדינות. התחרו במשחקים, שזהו שיא מספר הספורטאים בתולדות המכביה, מה שהופך את משחקי המכביה 2017 לתחרות הספורטיבית השלישית בגודלה בעולם (אחרי המשחקים האולימפיים והגביע העולם בכדורגל).
מדינות שיוצגו לראשונה במכביה הן
ישראל שלחה את המשלחת הגדולה ביותר, בת 2,500 מתחרים. משלחת ארצות הברית כללה 1,100 ספורטאים מ-42 מדינות והיא המשלחת השנייה בגודלה. במשלחת ארצות הברית התחרו, הספורטאים האולימפיים אלי דרשווייץ (סיף), האלוף האולימפי אנתוני ארווין (שחייה) וזאק טסט (רוגבי). האלופים האולימפיים ואלופי המכביה בעבר לני קרייזלברג וג'ייסון ליזאק מארצות הברית, הצטרפו כשגרירי המכבי הצעיר. המשלחות הארגנטיניות, האוסטרליות והקנדיות כללו כל אחת 650 ספורטאים, והממלכה המאוחדת יוצגה בידי 375 ספורטאים.
המדינות הבאות שלחו משלחות למכביה העשרים; המספרים בסוגריים מצביעים על מספר מתחרים:
כדורגל
טורניר כדורגל נערך לנבחרות נשים ולנבחרות גברים. בטורניר הנשים השתתפו 8 נבחרות. נבחרת ישראל זכתה במדליית זהב. בטורניר הגברים השתתפו 20 נבחרות. נבחרת ארצות הברית זכתה במדליית זהב.
חלק ממשתתפי הטורניר בנבחרות השונות היו כדורגלנים זרים שמשחקים בישראל, למשל אילן בוקארה. ג'ייק מייקל רוזנסקי שהיה מלך השערים של הטורניר הצטרף בשנת 2018 לקבוצת מכבי נתניה.
הוקי קרח
משחקי ההוקי קרח נערכו בפיס ארנה בירושלים מה-5 ועד 16 ביולי, השתתפו 6 נבחרות: התחרויות נערכו ב-3 קטגוריות: נבחרות בוגרים, נבחרות נוער עד גיל 18 ונבחרות וותיקים מעל גיל 40.
משחק הגמר של הטורניר הפתוח (נבחרות בוגרים), בו ניצחה קנדה את ארצות הברית 7:2, משך כ-7000 צופים והפך למשחק ההוקי קרח בעל הקהל הגדול ביותר אי פעם בישראל.
סיף
- ורה קנבסקי - (ורה קנבסקי, אנה לונדון, ניקול טל)
- אלי דרשוויץ -
-
קראטה
- דיאנה פטרסקו תחרות עד 61 ק"ג וקבוצתית
שחייה
אחד מרגעי השיא של המכביה, נערך בבריכה האולימפית במכון וינגייט. משחה ראווה שליחים 4X50 מטר מעורב בין רביעיית שליחים אמריקנית שכללה שלושה אלופים אולימפיים, לני קרייזלברג, אלכס בלווטניק, אנתוני ארווין וג'ייסון ליזאק לבין רביעיית שליחים ישראלית שכללה שחיינים אולימפיים, גיא ברנע, טל שטריקר, ערן גרומי, ויואב ברוק. רביעיית ארצות הברית ניצחה בתוצאה של 1:48.23 דקות, לעומת 1:51.25 דקות של הרביעייה הישראלית.
Toonami
Toonami (בתרגום חופשי: "גל של אנימה", ובתעתיק לעברית: "טונאמי") הייתה רצועת שידור בCartoon Network וKids' WB כיום משדרת בשבת בערב בAdult Swim, בבעלות חברת טרנר וחטיבה של טיים וורנר. שעות השידור הן בין 00:00 ל-3:00 לפי שעון ארצות הברית. הרצועה נוצרה על ידי Williams Street Studios שגם היא חטיבה של חברת טרנר. שגם פיתחה רצועת שידור נוספת -Miguzi.
מוזיאון הטנק (בובינגטון)
מוזיאון הטנק (באנגלית: The Tank Museum) לשעבר 'מוזיאון הטנק בובינגטון', הוא מוזיאון צבאי בשטחי מחנה בובינגטון, מחוז דורסט בדרום-מערב אנגליה.
עם קרוב ל-300 כלי שריון, המוזיאון מכיל את אוסף הטנקים הגדול בעולם ואוסף הרק"מ השני בגודלו. אוסף הכלים המשוריינים של המוזיאון כולל כלים מ-26 מדינות ברחבי העולם, בין היתר הוא כולל מספר טנקים במצב נסיעה ממלחמת העולם הראשונה והשנייה. בין היתר מכיל המוזיאון את אב-הטיפוס של הטנק 'וילי הקטן', הטנק המבצעי הראשון בעולם הסימן 1 וטיגר מס' 131 שהוא כיום הטיגר היחיד בעולם במצב נסיעה תקין.
המוזיאון מקיים אירוע שנתי (TankFest; 'פסטיבל טנקים') שבו מספר טנקים היסטוריים משוחזרים נוסעים אל מול קהל מבקרים, לצד תצוגה של יכולות כוחות השריון המודרניים. בנוסף מכיל המוזיאון ארכיון נרחב ללימוד ומחקר אודות ההיסטוריה של השריון ויחידות השריון הבריטיות, מספר חוקרים עובדי המוזיאון אף מפרסמים מעת לעת ספרים ומחקרים הקשורים לנושאים אלו.
היסטוריה
בשנת 1899 נפתח מחנה בובינגטון כמחנה אימון לחיל הרגלים הבריטי, עם קליטת הטנקים הראשונים במהלך מלחמת העולם הראשונה, הפך המחנה בשנת 1916 למחנה אימון ללוחמת שריון. המחנה שירת את הכוח המשוריין הבריטי, שבתחילה היה חלק מקורפוס המקלעים, בהמשך הפך לרגימנט הטנקים המלכותי ובתקופת מלחמת העולם השנייה עם יסוד חיל השריון המלכותי המחנה שירת את כלל כוחות השריון של הצבא.
לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה הוחזרו הכלים המשוריינים משדות הקרב חזרה לבסיס השריון בבוינגטון. כלים בודדים נשמרו בסדנאות הרכב כדי שצוותי השריון ומפתחי הטנקים יוכלו להתרשם מההיסטוריה המוקדמת של התפתחות השריון. בשנת 1923, בביקורו במחנה, העיר הסופר רודיארד קיפלינג כי צריך להפוך את אוסף הטנקים למוזיאון שריון. בסיום מלחמת העולם השנייה, אוסף כלי השריון גדל באופן משמעותי עם עשרות טנקים וכלי שריון בריטים, לצד טנקי אויב שנפלו שלל והגיעו למחנה לבחינה. בשנת 1947 נפתח האוסף לקהל הרחב בתור מוזיאון שריון, מאז הוא גדל באופן משמעותי וכיום מכיל את אוסף הטנקים הגדול בעולם ואוסף הרק"מ השני בגודלו בעולם.
אולם מלחמת העולם הראשונה
האולם מכיל פריטים רבים המציגים את התפתחות השריון הבריטי לאורך המלחמה, לצד מספר כלים משוריינים ממדינות אחרות במלחמה. בין היתר מוצג בו אב הטיפוס הראשון של הטנק "וילי הקטן", לצד טנקים ששירתו במלחמה בהם הסימן 1, סימן A ויפט, סימן 5 (אחד מהבודדים בעולם שמנועו עובד).
בנוסף מכיל האולם תצוגה המוקדשת לחיו של לורנס איש ערב, אשר שירת תקופה קצרה בחיל השריון ובמחנה בובינגטון. באולם ישנו גם אזור המוקדש לחוויית הלחימה בחפירות, בו המבקרים יכולים להסתובב בשדה קרב משוחזר.
אולם בין המלחמות
תצוגת כלים המדגישה את ההתפתחות המהירה ברק"מ וטנקים בשנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה.
בין היתר מוצגים באולם; שריונית רולס-רויס, טנק שיוט סימן 1, שריונית קרדן לוויד, שריונית לנקסטר 6X4 ושריונית פיירלס.
אולם מלחמת העולם השנייה
החלק הגדול ביותר במוזיאון, אשר כולל גם את אוסף הכלים הגדול ביותר במוזיאון, מוקדש לשריון מתקופת מלחמת העולם השנייה.
אולם טמייה ואולם הפלדה הבריטית
אולם טמייה (בחסות חברת הדגמים להרכבה טמייה) מציג את התקופה מיד לאחר סוף המלחמה ומתמקד בטנקי המערכה העיקריים שפותחו בשנים שלאחר המלחמה, בהם הצנטוריון הבריטי, הM-60 פאטון האמריקאי וה-T-72 הסובייטי. בין היתר ניתן לראות בשני האולמות מספר כלים בהם; טורטויס, T-55/54, צנטוריון, AMX-30, צ'יפטיין, BMP-1, צ'אלנג'ר 1, צ'אלנג'ר 2, M41 ווקר בולדוג, M103 והסטרידסואגן 103.
מרכז שימור הרכבים
מרכז שימור הרכבים הוא אגף חדש במוזיאון שנפתח לציבור באופן רשמי בשנת 2013. האולם משתרע על כ-3,700 מ"ר ומכיל כ-100 כלים בבעלות המוזיאון, אשר לא נותר להם מקום באולמות הראשיים. מרכז השימור מאפשר למבקרים לראות כמות גדולה של כלים שבעבר היו סגורים לציבור.
אריק פינטו
ארי (אריק) פינטו (נולד ב-22 בדצמבר 1961) הוא מנהל ישראלי, יו"ר דירקטוריון אברא טכנולוגיות מידע. כיהן כמנכ"ל בנק הפועלים בשנים 2016–2019.
ביוגרפיה
פינטו נולד במרוקו, עלה לארץ עם משפחתו בשנת 1964 ולמד והתחנך בכפר הנוער בן שמן שם קיבל את תעודת הבגרות. בגיל שנה חלה בפוליו וכתוצאה ממחלתו נותר משותק בשתי רגליו. פינטו התייתם מאמו בגיל 5 ומאביו בגיל 12. בשנת 1978 קיבל את אות המתנדב הצעיר מנשיא המדינה יצחק נבון, במסגרת שנת הילד הבינלאומית.
בעל תעודת מאמן מוסמך בכדורסל ממכון וינגייט. בשנת 2007 מונה למאמן נבחרת ישראל בכדורסל בכיסאות גלגלים במקביל לעבודתו בבנק הפועלים, אותה החל בשנת 1980. בשנת 2008 התחרתה נבחרת הכדורסל, בהובלתו של פינטו, במשחקים הפאראלימפיים בבייג'ינג שם סיימה במקום השישי בעולם. הישג זה זיכה את פינטו בתואר "מאמן העשור" בקטגוריה הפראלימפית, כפי שנקבע על ידי משרד התרבות והספורט במסגרת חגיגות שנת ה-60 למדינת ישראל. בדצמבר 2020 מונה ליושב ראש המועצה הלאומית לספורט.
פינטו הוא בעל תואר ראשון במנהל עסקים ממכללת ניו אינגלנד ותואר שני במינהל ציבורי מאוניברסיטת קלארק.
שימש כחבר הנהלת בנק הפועלים שש שנים לפני שמונה לתפקיד המנכ"ל. בין תפקידיו האחרונים שימש כממלא מקום למנכ״ל, כממונה על החטיבה הקמעונאית וכ-COO האחראי על האסטרטגיה משאבים ותפעול. במהלך כהונתו כמנכ"ל בנק הפועלים ביסס את מעמדו של הבנק כמוסד הפיננסי המוביל בישראל.
באפריל 2019 הודיע פינטו כי לא יאריך את חוזה העסקתו בבנק הפועלים ויסיים את תפקידו כמנכ"ל בסוף השנה. ב-1 באוקטובר החליף אותו דב קוטלר.
בינואר 2020 הוא מונה לדירקטור בחברה ציבורית "בבילון", הקרויה כיום "אברא טכנולוגיות מידע".
פינטו הוא גם יו"ר דירקטוריון הילטופ, קרן השקעות במטבעות דיגיטליים.
באוגוסט 2023 נבחר לדירקטוריון בנק דיסקונט.
פינטו נשוי לרונית ולהם שני בנים.
ארתור ניומן
ניומן שיחק במירב הקריירה בפ.ס.וו. איינדהובן ההולנדית, במדיה זכה באליפות ובגביע, ובמדי גלאזגו ריינג'רס הסקוטית, במדיה זכה בשלוש אליפויות וארבעה גביעים. ניומן היה המגן השמאלי של וערך במדיה 45 הופעות. הוא היה שותף, בין היתר, לסגל הנבחרת בשני טורנירי מונדיאל ובשתי אליפויות אירופה.
קריירת משחק
ניומן החל את הקריירה בקבוצת הנוער החובבנית בוורווייק, עד שאותר על ידי קבוצת הארלם מליגת העל ההולנדית של המאמן דיק אדבוקאט, שלאורך הקריירה היה למנטור של ניומן ואימן אותו בשתי קבוצות נוספות ובנבחרת הולנד. על אף שהגיע מעמדות התקפיות יותר, הוסב ניומן על ידי אדבוקאט לעמדת המגן השמאלי. את הופעת הבכורה שלו ערך ניומן בניצחון 0–2 על דורדרכט ב-26 במרץ 1988, בשלהי עונת, ועד לסיום העונה הוסיף שש הופעות ליגה ושער בודד.
לקראת עונת, ובתום עונה וחצי בלבד בטוונטה, עבר ניומן לראשונה בקריירה לקבוצת צמרת והצטרף לאלופה המכהנת, פ.ס.וו. איינדהובן. כבר באחד ממשחקיו הראשונים בקבוצה, זכה עמה ניומן בתואר הראשון בקריירת המשחק שלו, מגן יוהאן קרויף, כשעלה בהרכב הקבוצה בניצחון 0–1 על פיינורד. ניומן תופקד לסירוגין בהגנה ובקישור השמאלי של איינדהובן, והיה לשחקן הרכב משמעותי. בעונת, תחת המאמן אד דה מוס, רשם ניומן את עונת השיא שלו בקריירה מבחינה התקפית, עם עשרה שערי ליגה ב-33 הופעות. עם זאת, במהלך שתיים וחצי העונות הראשונות של ניומן בקבוצה ותחת שלושה מאמנים שונים, לא הצליחה איינדהובן לחזור ולכבוש את הפסגה בהולנד.
במהלך עונת שב והתאחד ניומן עם מאמנו בהארלם ובנבחרת, דיק אדבוקאט, וההצלחה לא איחרה להגיע. ניומן נותר שחקן הרכב חשוב תחת מאמנו החדש, ועונה אחר כך עלה כקפטן בהרכב קבוצתו בגמר הגביע ההולנדי, שהסתיים בניצחון מרשים 2–5 על ספרטה רוטרדם ובזכייה בגביע. במקביל סיימה הקבוצה כסגנית אלופת הולנד, והעפילה עד לרבע גמר גביע אופ"א, תוך שהיא מדיחה בין היתר את לידס יונייטד ואת ורדר ברמן עד שנעצרה באופן דרמטי על ידי ברצלונה, עם הפסד 4–5 בסיכום שני המפגשים. עונה אחר כך עשתה הקבוצה צעד נוסף וזכתה באליפות הולנד, בפער ארבע מהסגנית פיינורד, אליפות ראשונה בקריירה של ניומן.
ניומן נותר בקבוצה בעונת, האחרונה שלו בקבוצה. העונה הסתיימה במקום השני בליגה אחרי אייאקס, ועם הפסד מוחץ של 0–5 לאותה אייאקס בגמר הגביע. ניומן הוביל את הקבוצה כקפטן לגמר, אך לא זכה להניף גביע נוסף עם המועדון. בסך הכול שיחק ניומן תפקיד חשוב בהרכבה של איינדהובן במשך שש עונות, שלוש וחצי מהן תחת אדבוקאט, וסיים את דרכו בקבוצה עם אליפות, גביע ושלושה מגני יוהאן קרויף. לזכותו 178 הופעות ליגה במדי איינדהובן, יותר מבכל מועדון אחר בקריירה, והוא כבש במדיה 27 שערי ליגה.
לקראת עונת הלך ניומן בעקבות אדבוקאט והצטרף לגלאזגו ריינג'רס הסקוטית, תמורת סכום של כ-4.5 מיליון ליש"ט. עונת הבכורה של ניומן בריינג'רס הסתכמה בזכייה מרשימה בטרבל, אם כי ניומן עצמו הושבת לרוב העונה עקב פציעות. הוא ערך רק עשר הופעות ליגה במהלך העונה והחמיץ את גמר הגביע הסקוטי בו גברה ריינג'רס בדרבי של גלאזגו על סלטיק בתוצאה 0–1. עם זאת, הוא היה כשיר לגמר גביע הליגה הסקוטית ועלה בהרכב בניצחון 1–2 על סנט ג'ונסטון.
אדבוקאט החליט להמתין לשובו של המגן, וסבלנותו השתלמה כשניומן היה שותף בכיר עונה אחר כך לזכייה בדאבל המקומי, רשם שלושים הופעות ליגה והיה לקפטן הקבוצה בגמר הגביע בו הביסה 0–4 את אברדין. במהלך עונת, שהייתה פחות מוצלחת עבור הקבוצה ועבור ניומן עצמו, התפטר אדבוקאט מתפקידו כמאמן והוחלף באלכס מקליש. תחת מאמנו החדש זכה ניומן בגביע נוסף, שלישי במספר עם הקבוצה, בסיום עונת. עונה אחר כך, שהייתה לאחרונה שלו בריינג'רס, הסתיימה אף היא עם הצלחה גדולה. ניומן זכה בפעם השנייה בקריירה בטרבל עם ריינג'רס, והפעם כשותף פעיל כששותף ב-26 משחקי ליגה ופתח בהרכב גם בגמר הגביע, בניצחון 0–1 על דנדי.
ההצלחה הגדולה באותה עונה סימנה את סיום דרכו של ניומן בקבוצה. חוזהו במועדון תם עם סיום העונה, ועל אף שהסכים לקיצוץ בשכרו, הצעת המועדון הייתה נמוכה מדי וניומן החליט לעזוב את הקבוצה. זמן קצר אחר כך, הודיע על פרישה ממשחק פעיל בגיל 34.
נבחרת הולנד
ניומן החל את דרכו בנבחרת הולנד עד גיל 21, שם היה לקפטן הנבחרת והעפיל עמה לרבע גמר אליפות אירופה לנבחרות צעירות 1992.
ב-14 באוקטובר באותה השנה, כחצי שנה לאחר טורניר יורו הצעירות, ערך ניומן את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת הולנד, תחת המאמן דיק אדבוקאט. ניומן עלה בהרכב למשחק מול במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994, אך הוחלף כחמש דקות לפני תום המחצית בחברו לקבוצה חרלד וננבורג, כשנבחרתו נקלעה לפיגור מוקדם של 0–2. עד לסיום הצליחה הולנד להשוות ל-2-2.
כשבמאזנו ארבע הופעות בינלאומיות בלבד, זומן ניומן על ידי אדבוקאט לסגל הולנד לקראת מונדיאל 1994 בארצות הברית. ניומן לא שותף כלל בשלב הבתים, ועלה לראשונה בטורניר כמחליף ל-11 דקות בניצחון הולנד, 2-0 על בשמינית הגמר. הייתה זו הופעתו היחידה של ניומן בטורניר, והולנד הודחה שלב אחד אחר כך עם הפסד 2–3 לזוכה בסיום הטורניר,.
הידינק המשיך לטורניר נוסף, והוביל את נבחרתו להעפלה ממוקדמות מונדיאל 1998. ניומן שוב היה שותף לשבעה משחקי מוקדמות, והפעם נלקח בחשבון כאפשרות ראשונה בעמדת המגן השמאלי. הוא זומן על ידי הידינק לסגל הולנד לקראת מונדיאל 1998 בצרפת. הפעם ניומן פתח בהרכב בכל משחקי שלב הבתים, והשלים חוליית הגנה עם יאפ סתאם ופרנק דה בור, כשאליהם הצטרף מיכאל רייזיחר במקרה של רביעיית הגנה. הולנד העפילה לשמינית הגמר, ושם פתח ניומן בהרכב בניצחון 1–2 על. ברבע הגמר גברה הולנד 1–2 דרמטי על בדקה האחרונה. ניומן עלה בהרכב למשחק, אך הורחק בכרטיס צהוב שני בדקה ה-76 בעקבות הכשלה על דייגו סימאונה. פיליפ קוקו תפס את מקומו בחצי הגמר מול ברזיל, שהסתיים בהפסד בדן-קרב פנדלים. קוקו היה בין המחמיצים בדו-קרב. ניומן חזר להופעה שישית בטורניר במשחק על המקום השלישי מול. הוא פתח בהרכב דווקא בצד ימין של ההגנה, במשחק בו הפסידה הולנד 1–2 וסיימה את הטורניר במקום הרביעי.
בסיום הטורניר קודם עוזר המאמן פרנק רייקארד לתפקיד מאמן הנבחרת החדש. באותה תקופה עבר ניומן לגלאזגו ריינג'רס וסבל מפציעות שהשביתו אותו מהנבחרת למשך כשנה וחצי. הופעתו הראשונה תחת רייקארד נערכה ב-23 בפברואר 2000, בניצחונה של הולנד 1–2 על במשחק ידידות. במרוצת ארבעת החודשים הקרובים הספיק ניומן לערוך שתי הופעות נוספות במדי הולנד, וזומן על ידי רייקארד לסגל לקראת יורו 2000, אותו אירחה הולנד במשותף עם בלגיה. המקום הקבוע של ניומן בהרכב תחת הידינק עמד בסכנה, כשעל העמדה התחרו שחקנים בכירים כמו בוחארדה וג'ובאני ואן ברונקהורסט, שזכה במקום בהרכב בשני משחקיה הראשונים של הולנד בטורניר. עם זאת, ואן ברונקהורסט ספג כרטיס צהוב בשני המשחקים ונעדר מהמשחק השלישי בשלב הבתים, בו גברה הולנד עם ניומן בהרכב 2–3 על צרפת. ניומן שמר על מקומו בהרכב בניצחון המרשים 1–6 על יוגוסלביה ברבע הגמר, אך נפצע וסיים את דרכו בטורניר. הולנד נפרדה מהטורניר עם הפסד ל בפנדלים בשלב חצי הגמר.
לאחר הפרישה
בדצמבר 2008 התמנה ניומן למאמן הולנד ב'. לאחר כחצי שנה, עם מינויו של קור פוט לתפקיד מאמן נבחרת הולנד הצעירה, התמנה ניומן לתפקיד עוזר המאמן. החל מפברואר 2010 שימש במקביל כסקאוט עבור נבחרת הולנד תחת המאמן בארט ואן מרוויק. כעבור שנה סיים את תפקידו בנבחרת הצעירה ונותר בתפקיד הסקאוט בלבד, כשבמקביל היה לסקאוט עבור אסטון וילה האנגלית באזור הולנד והסביבה, תחת המאמן פול למברט בעונת.
עם מינויו של לואי ואן חאל לתפקיד מאמן הנבחרת ביוני 2012, סיים ניומן את תפקידיו השונים בנבחרות הלאומיות של הולנד לאחר כארבע שנים, ובספטמבר 2012 עבר לתפקיד הסקאוט בא.ז. אלקמאר.
קיסנגני
העיר ממוקמת כ- משפך נהר קונגו. קיסאנגני הוא הנמל היבשתי החשוב ביותר במדינה אחרי קינשאסה. העיר הייתה הבירה המסחרית של צפון קונגו מאז סוף המאה ה-19. קיסאנגני ממוקמת במיקום אסטרטגי בצומת הנהרות קונגו, טשופו ולינדי ובפרשת דרכים בין מזרח ומערב קונגו. מיקום זה סייע לעיר לגדול ולהיחשב כעיר סחר משמעותית באזור.
העיר מהווה מרכז להפקות טלוויזיה, רדיו, תיאטרון, קולנוע, מולטימדיה ופרסום מודפס ברמה לאומית. חיי הלילה של החוף בעיר משכו תושבים ותיירים רבים מאוד. כעיר במרכז אפריקה, קיסנגני חולקת מאפיינים תרבותיים רבים עם שאר היבשת. יש לה מסורת של הפקת ג'אז אפריקאי, נו-רומבה, פולק אפריקאי, רומבה ונדומבולו. העיר גם הוציאה מתוכה כישרונות רבים בתחומי האמנות החזותית, התיאטרון, המוזיקה והריקוד. הפסטיבל הגדול ביותר בעיר הוא פסטיבל תרבות סרקל בויומה, שהוא הגדול בעולם מסוגו. פסטיבלים פופולריים אחרים כוללים את פסטיבל הג'אז של קיסאנגאני, פסטיבל הסרטים של קיסאנגאני, Nuits d'Afrique ופסטיבל הזיקוקים של קיסנגאני.
כלכלה
כלכלת קיסנגאני היא הגדולה בערים באגן הקונגו. העיר היא מרכז מורכב של עסקים ומסחר ונחשבת לאחד משלושת המרכזים הכלכליים של קונגו (ביחד עם קינשאסה ולובומבאשי). בסוף תקופת שלטון האימפריה הבלגית, העיר בלטה בייצור קפה, כותנה וגומי - כאשר המצרכים האלה עדיין נמכרו במחירים גבוהים. כיום העיר היא מרכז חשוב של מסחר, פיננסים, תעשייה, מטלורגיה, נדל"ן, תעשיות הידרולוגיוך, חקלאות, מבשלות בירה, טכנולוגיה, תרבות, מדיה ואומנויות.
דמוגרפיה
במהלך המאה הראשונה שלה צמחה קיסאנגני באופן מהיר מאוד ביחס לקונגו הבלגית. בטווח של ארבעים שנה גדלה אוכלוסיית העיר מ-15,018 תושבים למעל 121,765 נפשות עד 1958. בסוף המאה ה-20 הייתה קיסאנגני העיר השלישית בגודלה במדינה. תוך שלושים ושלוש שנים האוכלוסייה שילשה את עצמה ליותר מ-600,000 תושבים.
האוכלוסייה בקונגו מגוונת מבחינה אתנית ומשתנה במהירות, במיוחד בערים גדולות כמו קיסאנגני. כך שלא תמיד קל לקבל תמונה מדויקת של מוצאם האתני של כלל האוכלוסייה מנתוני המפקד. מפקד האוכלוסין האחרון בשנת 2003 מנה בקיסאנגני כ-672,000 תושבים.
אשריטה פורמן
אשריטה פורמן (באנגלית: Ashrita Furman; נולד ב-16 בספטמבר 1954) הוא שיאן בהחזקת שיאי גינס. נכון ל-2017 קבע פורמן יותר מ-600 שיאים שונים, ביניהם את השיא "האדם בעל המספר הרב ביותר של שיאי גינס" ומחזיק בכ-226 שיאים. הוא שובר שיאי עולם שונים משנת 1979 ואילך.
תחילת חייו
פורמן נולד בשנת 1954 בברוקלין, ניו יורק. בגיל צעיר הוא החל להתעניין ברוחניות ובשנת 1970 פגש את המיסטיקן סרי צ'ינמוי. סרי נתן לפורמן השראה להשתתף במרוץ אופניים בן 24 שעות בסנטרל פארק בניו-יורק בשנת 1978. לאחר אימונים שנמשכו רק שבועיים, פורמן הצליח לקטוף את המקום השלישי במרוץ לאחר שדיווש 652 קילומטרים. בהמשך הוא תיאר את החוויה במילים הבאות: "היה זה אחד מהרגעים העמוקים ביותר בחיי. כאשר ירדתי מאופני הבנתי שזה לא היה גופי שדיווש במשך 24 שעות, אלא רוחי הפנימית. על ידי שימוש במדיטציה יכולתי להתחבר לאנרגיה בלתי נדלית שלכולנו יש אך אנו ממעטים להשתמש בה. באותו הרגע החלטתי לנסות לשבור שיאי גינס, על מנת לתת השראה לאנשים אחרים להתחבר לכוח הפנימי העצום שלהם". בערך באותה התקופה, פורמן שינה את שמו הפרטי המקורי קיט' לאשריטה ("מוגן על ידי אלוהים" בשפת הסנסקריט).
השיא הראשון
בשנת 1979 פורמן קבע את שיא גינס הראשון שלו, לאחר שביצע 27,000 קפיצות התעמלות. בשנת 1986, פורמן המציא ושבר שיא חדש - קפיצה במקל פוגו מתחת למים, את השיא הציג ביום הכזבים הבינלאומי בתוכנית בוקר טוב אמריקה. באותה השנה הוא החל לשבור שיאים שונים לצד אתרים היסטוריים. למשל, הוא ביצע גלגולים קדימה לאורך 12 ורבע מיילים במסלול רכיבתו של פול רוויר במסצ'וסטס, וקפץ במקל פוגו במדרונות הר פוג'י לאורך 11.5 מיילים. בעת ששבר את השיא בגלגולים לקדים הוא הורשה לעצור רק על מנת להקיא.
שיאים מסביב לעולם
פורמן ניהל חנות למזון בריאות בקווינס ניו יורק משנת 1982. הוא גם מנהל טיולים של קבוצת המדיטציה שלו ולכן הוא מסוגל לטייל הרבה בעולם. הוא קבע שיאים ביותר משלושים מדינות, והשיג את מטרתו - לשבור שיאים בכל שבע יבשות העולם, לאחר ששבר את שיא ההליכה תוך כדי הקפצת חישוק הולה הופ על הגוף באולורו שבאוסטרליה בשנת 2003. פורמן שבר שיאים נוספים גם באתרים הבאים: הפירמידות במצרים, סטונהנג' (עמידה על כדור אימון), מגדל אייפל (שיא של כפיפות בטן בשעה), החומה הגדולה של סין (רכיבה על כדור מגומי), בורובודור (הזמן המהיר ביותר של ריצת מייל תוך כדי איזון בקבוק חלב על הראש), ואנגקור ואט (קפיצה בחבל תוך כדי עמידה על מקל פוגו). בעודו בסין הוא שבר את השיא בריצת 8 קילומטרים על קביים, שיא שלא נשבר משנת 1892.
השגת שיאים חדשים
פורמן היה חלוץ ביצירת שיאים חדשים בתחומים שונים ומשונים. באמצעות מתקן חתירה עם גלגלים ובלמים הוא גמא מרחק של 2,400 קילומטרים ב-16 ימים בבאלי בשנת 1991. הוא פיתח שיאי ספורט חדשים, כגון ביצוע להטוטים מתחת למים, שיא שאותו ביצע במשך 48 דקות מתחת למים באוקלנד ניו זילנד בשנת 2002, וכן ריצה בשק, שיא ששבר בשנת 2007 במונגוליה בעודו מתחרה ביאק לאורך מייל. ב-30 בינואר 2008 הוא חשף את העיפרון הגדול ביותר בעולם שהרכיב בעצמו, מחירו 20,000 דולר, אורכו 23 מטרים ומשקלו 11,000 ק"ג (מתוכם 2,000 ק"ג של פחם). העיפרון הורכב במשך שלושה שבועות והיה מתנת יום-הולדת למורהו הרוחני סרי צ'ינמוי לתאריך 27 באוגוסט 2007.
הוקו (סוג)
הוקו (שם מדעי: Crax) הוא סוג של עופות יער גדולים ממשפחת ההוקיים. סוג זה הוא בעל המינים הגדולים במשפחה, והגדול מכולם הוא הוקו גדול שאורכו 78–100 ס"מ ומשקלו 3.1–4.8 ק"ג.
עופות ההוקו הם עופות גדולים המצויים על קרקע היער או בביצות וסבכי שיחים באמריקה הדרומית. כמה מינים חיים גם באמריקה המרכזית או במקסיקו וחלק מצויים באזורים הרריים וקרירים.
ההוקו הזכר, בניגוד לעופות אחרים מסדרת התרנגולאים, עוזר לנקבה לבנות את הקן ולטפל באפרוחים עד לבגרותם.
נסראניה
נסראניה (בערבית: النصرانیة, תעתיק מדויק: אלנצראניה) הוא כפר בקטר הממוקם במחוז א-שחאנייה, ולפני כן מוקם במחוז א-ריאן.
אטימולוגיה
נסראניה נקראה על שמה של באר מקומית. מכיוון שהבאר נבנתה על קרקע סלעית וקשה, המקומיים נאלצו לחפור עמוק מתחת לפני השטח על מנת להגיע אל המים. כאשר חפירת הבאר הסתיימה והבאר תפקדה כראוי, הדבר תואר כניצחון והמקומיים החליטו לקרוא לבאר "נסראניה", על שם דת הנצרות, באילוזיה לניצחון האסלאם על הנצרות כדת השלטת בחצי האי ערב.
בית הכנסת בשידלוב
בית הכנסת בשידלוב (בפולנית: Synagoga w Szydłowie) היה בית כנסת אורתודוקסי בשידלוב, בפולין קטן. הבניין שוכן ברחוב טרגובה 3. הוא בית הכנסת העתיק ביותר באזור קיילצה (וויבודות סביינטוקז'ס'ייה) ואחר העתיקים בפולין.
הוא נבנה בשנים 1564-1534 ככל הנראה במקום בית כנסת קודם. הבניין היה מבוצר, עם עמודי תמך כבדים מכל צדדיו, ועם שינות על גגו השטוח. סגנון הבנייה התאפיין ביסודות של רנסאנס מוקדם. קירותיו עוטרו בציורי קיר בארוקיים. הבניין עבר שיפוץ יסודי באמצע המאה ה-19, בשנים 1847–1863. צמוד לבית הכנסת בניין שחציו עשוי עץ וחציו לבנים שימש לעזרת הנשים.
בית הכנסת ניזוק בשנת 1939 כששידלוב נכבשה על ידי גרמניה הנאצית. בכל זאת הוא שרד ושימש לנאצים כמחסן לנשק ומזון. אחרי המלחמה בימי השלטון הקומוניסטי בפולין הבניין שימש לזמן קצר כבית קולנוע אך ננטש בגלל מצבו התחזוקתי הירוד. בשנות ה-1960 עבר שיפוץ והפך למרכז תרבות וספרייה של היישוב. הספרייה הייתה ממוקמת בקומה העליונה של עזרת הנשים, בעוד מרכז התרבות התמקם בבניין הראשי, בקומת קרקע. בימי השלטון הדמוקרטי המחודש בפולין, בשנת 1995 נסגרה הספרייה בגלל קיצוצים בתקציב. כל הבניין ובמיוחד הגג שהדליף מי גשם, נזקק לשיפוצים. העבודות גרמו לשינויים במראה הבניין אך בפנים הוא נשאר כפי שהיה. בולט בתוכו ארון הקודש שנבנה בזמנו בתוך הקיר.
המרשם הרשמי של הבניינים החשובים בממלכת פולין שנערך בימי המשטר הצארי הרוסי בשנים 1844–1845 על ידי קז'ימייז' סטרונצ'ינסקי, מתאר את בית הכנסת של שידלוב כאחד הבניינים הבולטים מבחינה אדריכלית בארץ זו.
יחסי ישראל–לוקסמבורג
יחסי ישראל–לוקסמבורג הם היחסים הדיפלומטיים שבין מדינת ישראל בין הדוכסות הגדולה של לוקסמבורג. היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו בשנת 1949, לאחר הקמת מדינת ישראל. שגרירות ישראל האמונה על לוקסמבורג נמצאת בבריסל, בלגיה.
היסטוריה
ב-12 ביוני 2001 נועד סגן ראש ממשלת ישראל שר החוץ שמעון פרס פגישות בילטרליות עם ראש ממשלת לוקסמבורג ז'אן-קלוד יונקר.
ב-12 בספטמבר 2016 נועד ראש ממשלת ישראל ושר החוץ בנימין נתניהו עם ראש ממשלת לוקסמבורג קסאבייה בטל. למחרת היום ניפגש בטל עם נשיא המדינה ראובן ריבלין.
מאז, היחסים המשיכו להתדרדר לעוינות של לוקסמבורג כלפי ישראל. בפברואר 2020 הובילה לוקסמבורג מהלך שבו היא ומדינות אירופה נוספות יכירו במדינה פלסטינית. באוגוסט 2020, שר החוץ של לוקסמבורג ז'אן אסלבורן נשאל בראיון על תגובתו בנוגע להסכם איחוד האמירויות–ישראל, ואמר "אני מודע, בעקבות כך שיש לי קשרים באזור, לפחד מאיראן, אבל אני חושב שאתה לא יכול פשוט לאכזב את האחים שלך [הכוונה לפלסטינים] כדי לרדוף אחרי אינטרסים כלכליים ואפילו כדי להגביר את הביטחון שלך"; וכן "זה זמן רב נראה שהסולידריות עם הפלסטינים, בראש ובראשונה ב (מדינות) המפרץ, איננה עוד בעדיפות. טוב שה[הנושא] שווק כך שהסיפוח של הגדה המערבית אכן נמנע". לאחר שכמה גופי תקשורת הבינו את דבריו כשבירת הקו שבו הלך האיחוד האירופי שבירך על ההסכם (ובפרט הוציא הצהרת תמיכה בהסכם שגובתה על ידי ממשלת לוקסמבורג), משרד החוץ הלוקסמבורגי פרסם בשם אסלבורן הבהרה לפיה הוא תומך בהסכם וכוונתו לא הייתה לבקר את ההסכם אלא להדגיש את החשיבות של המשך התמיכה של מדינות ערב ומדינות המפרץ במיוחד בפתרון שתי המדינות והחשיבות של סיוען לעם הפלסטיני להקים מדינה ריבונית ובת-קיימא.
בהמשך לכך, באוגוסט 2021 דווח על כך, שתייר ישראלי בלוקסמבורג קיבל לידיו טופס רישום לשהיה במלון מסוים, ובו הופיעה מדינת מגוריו ואזרחותו בשם "Palestinien occupé territoire" (מצרפתית: "השטח הפלסטיני הכבוש"). במסגרת מקרה זה עירב התייר את שגריר ישראל בבלגיה, האמון גם לגבי לוקסמבורג, ולאחר בירור העניין עם מנהל המלון המסוים, המנהל התנצל על הטעות, כולל באמצעות מכתב, והרישום תוקן.
Hold You Down
Hold You Down (בעברית: החזק אותך למטה) הוא סינגל של הזמרת האמריקאית ג'ניפר לופז, מתוך אלבומה הרביעי Rebirth. השיר יצא לאור ב-15 בפברואר 2005, כסינגל השני והאחרון מן האלבום. השיר נכתב על ידי גרגורי כריסטופר, גרגורי ברונו, מייקבה רידיק, ג'ו קרטחנה, קורי רוני, לארי טראוטמן, ובילי בק.
השיר זכה להצלחה נאה במצעדים, כאשר בשיאו הצליח להגיע למקום ה-6 במצעד הסינגלים הבריטי, ולמקום ה-64 במצעד הבילבורד הוט 100. הסינגל הצליח להיכנס למצעד השנתי שבבריטניה שם הגיע למקום ה-120.
השיר הוא דואט עם הראפר פאט ג'ו וזהו שיתוף הפעולה השני שלהם, כשהקודם היה: "Feelin' So Good". המבקרים נתנו ביקורות חיוביות על השיר, וגם על האלבום ושיבחו את לופז על שיתוף הפעולה עם ג'ו. שיתוף הפעולה הזה עם ג'ו לא הצליח לשחזר את הצלחת שיתוף הפעולה הקודם שלהם, כאשר מכר פחות, נכנס לפחות מצעדים, וכמעט ולא זכה לצפיות ביוטיוב.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ לשיר בוים על ידי דיאן מרטל ונערך על ידי פול מרטינז. הווידאו קליפ מציג את לופז מעל בניין בניו יורק ובמזדרון הבניין ניתן לראות אותה ואת פאט ג'ו. הביקורות על הקליפ היו חיוביות גם כן. רק בשנת 2017, הועלה הווידאו קליפ לערוץ ה-Vevo של הזמרת, ונכון ל-24 ביולי 2017, הווידאו קליפ צבר למעלה ממיליון צפיות. בשל הפערים הגדולים שנוצרו עם השנים, הווידאו קליפ לא זכה כלל להצלחה.
מיקומי שיא
במצעדים הסינגל זכה להצלחה נאה, והצליח להיכנס למצעדים רבים. במצעד הבילבורד הוט 100 הצליח הסינגל בשיאו להגיע למקום ה-64.
וולוו בראג'
וולוו בראג', וולוו סטארקֶה, וולוו ראסקֶה (בשוודית: Volvo Brage/Starke/Raske) היא סדרת משאיות בינוניות מתוצרת וולוו משאיות בבעלות יצרנית הרכב השוודית וולוו אשר יוצרה בין השנים 1954–1972 בשוודיה.
יוצרו 29,500 יחידות.
היסטוריה
בשנת 1954 הציגה וולוו את המשאית הבינונית "L370 Brage", במשקל של 4.5 טון. בדגם הורכב מנוע בנזין עם שסתומים עליונים. בשנת 1955 הגיע הדגם "L360" הפשוט יותר, עם משקל עומס של 3.5 טון ומנוע שסתום צדדי. ייצור ה-"L360" הופסק כבר בשנת 1957. מכוניות מוקדמות היו בעלות תיבת הילוכים בעלת ארבעה הילוכים לא מסונכרנים, אך עד מהרה הוחלפה בתיבת הילוכים מסונכרנת בעלת חמישה הילוכים. הביקוש למשאיות מנועי בנזין פחת עם עליית מחירי הדלק וייצור דגם ה-"Brage" הופסק בשנת 1963.
יחד עם דגם ה-"Brage" הוצגה גם גרסת הדיזל "L375 Starke", עם משקל עומס של 4.5 טון. בשנת 1955 נוסף דגם ה-"L365" הפשוט יותר, עם משקל עומס של 3.5 טון, אך ייצורו הופסק שוב בשנה שלאחר מכן. "סטארקה" החליף את תיבת ההילוכים הלא מסונכרנת שלה בתיבת הילוכים מודרנית יותר בעלת חמישה הילוכים.
בשנת 1961 המכונית שינתה את שמה ל- "L465 Starke".
משנת 1962 הוצע דגם ה-"L4751 Raske Tiptop".
בשנת 1965 הציגה וולוו את דגם ה-"N84". השינוי היחיד הנוסף היה שהמכונית קיבלה מנוע עם נפח גדול יותר, 5,130 סמ"ק.
מנטה (דג)
דגי מנטה הם בעלי המוח הגדול ביותר (יחסית לגודל הגוף) בקרב כל הדגים.
גודל פה המנטה הוא בערך שליש מרוחב גופה, ומידותיו עשויות להגיע לשניים וחצי מטרים.
שלא כמו קרוביהן הקטנים, המנטות אינן שוחות צמוד לקרקעית אלא באוקיינוס הפתוח וניזונות מפלנקטון, מסרטנונים ומביצי דגים. איסוף המזון מתבצע באמצעות המסננות שבצדי פניהן לתוך פיהן מלא המזיפות, שנמצא בצד התחתון של גופן.
המנטות חברתיות וניתן לראות אותן בקבוצות של כמה מאות משתפות פעולה באכילת פלנקטון; הן מסתדרות בשורה ארוכה ושוחות במהירות במעגלים עד שנוצרות מתחת לפני המים מערבולות וכך קל להן לשאוב את הפלנקטון.
בעבר הן היו נפוצות הרבה יותר אך כיום המנטות מוגדרות על ידי IUCN כמין פגיע עקב דיג יתר המפחית את מזונן, דיג באמצעות רשתות שבהן הן נתקעות, מסתבכות ומתות וכן עקב ציד למטרות רפואה סינית.
מינים
בקבוצה זו 2 מינים חיים ועוד מין אחד שכבר נכחד:
זרים על שפת האגם
זרים על שפת האגם (בצרפתית: L'Inconnu du lac; באנגלית: Stranger by the Lake) הוא סרט דרמה צרפתי משנת 2013 בבימויו של אלן גירודי. הסרט הוקרן בפסטיבל קאן של שנת 2013, במסגרת "Un Certain Regard", שבה זכה גירודי בפרס הבמאי הטוב ביותר. הסרט זכה גם בפרס "Queer Palm". בנוסף, הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו של שנת 2013, במסגרת "קולנוע עולמי עכשווי".
תקציר העלילה
במהלך הקיץ, על שפת אגם מבודד, המוקף גבעות ויערות באזור הכפרי של דרום צרפת, נפגשים מספר גברים, בעיקר נודיסטים והומוסקסואלים, הבאים להתרחץ ולהשתזף בעירום. החורשה הסמוכה לחוף היא מקום שבו מתקיימים מפגשים מיניים חולפים באווירה מופקרת. בכל יום, פרנק (פייר דלאדונשאן) מניח את המגבת שלו על חוף הים הסלעי הלבן, שבו הוא לומד להכיר את אנרי (פטריק ד'אסומסאו), שאשתו עזבה אותו זה עתה, וגם את מישל (כריסטוף פאו), גבר נאה שהוא מיידית נמשך אליו.
לא חולף זמן רב, ופרנק מגלה כי מישל הוא רוצח, כאשר ערב אחד, בעודו משקיף אל האגם מתוך החורשה, הוא מבחין במישל מטביע באגם את פסקל, בן-זוגו באותה העת. פרנק, שעדיין שבוי תחת קסמו של מישל, מחליט לשמור את מה שראה בסוד, והופך לשותפו לפשע של הגבר בו הוא חושק. פרנק נכנע לחיזוריו של מישל, ומתאהב בו בלהט, כשהוא כל הזמן ממשיך להסתיר את הפחד שלו מהרגע שבו המאהב שלו יבין שהוא יודע את שעשה.
יומיים לאחר מכן, גופתו של פסקל מתגלה ומזוהה. נסיבות מותו החשודות מביאות למקום מפקח משטרה (ז'רום שאפאט), שחוקר את פרנק ואת מישל. פרנק ממשיך להגן על מישל באומרו שהוא לא ראה שום דבר יוצא דופן בערב בו התרחשה הטביעה. בעוד המפקח ממשיך בבירוריו, מערכת היחסים בין פרנק לבין מישל מתקדמת, על אף תסכולו של פרנק מכך שמישל מסרב לפגוש אותו בכל מקום אחר, פרט לחוף האגם. אנרי, שאיתו פרנק מנהל מערכת יחסים אפלטונית לחלוטין עד כה, מגלה הבנה אינטואיטיבית אודות אירועי הימים החולפים, ומזהיר את פרנק: "(אם הייתי) בנעליים שלך, הייתי מאוד מבוהל!". פרנק פוחד, אך כאשר המאהב הפסיכופתי שלו מגיע אל החוף במהלך השיחה ביניהם, פרנק עוזב את אנרי לבדו, הולך לאורך החוף ומתיישב בסמוך למישל.
מאוחר יותר, כאשר פרנק הולך לשחות, אנרי ניגש אל מישל ואומר לו שהוא משוכנע שהטביעה האחרונה לא הייתה תאונה, שהוא הבין שמישל הוא הרוצח וכי מפקח המשטרה יגלה את זהות הרוצח במוקדם או במאוחר. אנרי קם, באומרו כי הוא הולך לטייל בחורשה. כשהוא נכנס לחורשה, הוא שולח מבט לאחור לעברו של מישל.
פרנק, אשר עדיין שוחה להנאתו באגם, מסתובב ומביט לכיוון החוף, ומבחין כי גם מישל וגם אנרי אינם שם עוד. במקומות אחרים על החוף - שוממים גם הם מכל אדם. הרגשה רעה מתגברת בקרבו של פרנק, אשר שוחה בחזרה לחוף וממהר אל תוך החורשה. הוא מבחין במישל יוצא מאחורי שיח גדול, וכאשר הוא מגיע בעצמו למקום, הוא מוצא שם את אנרי, מכוסה דם וגוסס, לאחר שמישל שיסף את גרונו. פרנק מוריד את חולצתו, ומנסה לעצור את הדימום, אבל מבין מאנרי שזה כבר מאוחר מדי. לאחר מותו של אנרי, פרנק המבועת בורח אל תוך החורשה, על מנת להסתתר. מישל עוקב אחריו, ופוגש באופן מקרי בחוקר המשטרה, אותו הוא דוקר בבטנו באמצעות סכין.
עם רדת החשיכה, פרנק נותר שפוף במחבואו, מאחורי שיח, משם הוא מבחין במישל, הולך הלוך ושוב, מרחק של מטרים ספורים ממנו, מחפש אחריו וקורא לו להראות את עצמו, באומרו שהוא צריך אותו, זקוק לאהבתו, ושהוא רוצה לבלות איתו במשך לילה שלם. לבסוף, מישל נכנס אל עומק החורשה על מנת לחפש אחר פרנק, ונדמה כי הסכנה חלפה לה. אולם אז, פרנק קם לבסוף ממקום מחבואו, ומתחיל לקרוא לאהובו בשמו, ללא כל תגובה. הוא מחכה בחושך, מתגבר על הפחד, ומביט אל תוך החורשה אל עבר הדממה.
יצחק רלב"ג
הרב יצחק רלב"ג (נולד בשנת 1944) הוא רב שכונת מעלות דפנה בירושלים וחבר מועצת הרבנות הראשית לישראל. לשעבר יו"ר המועצה הדתית בירושלים.
ביוגרפיה
נולד בירושלים, בנם של אליעזר דן וחיה רלב"ג. באמצע שנות ה-60 נישא להדסה רלב"ג.
שימש במשך שנים כיו"ר המועצה הדתית בירושלים.
בשנת 1999 דחה את כינוסה של המועצה הדתית על מנת למנוע מנציגי מרצ והתנועה ליהדות מתקדמת להשתתף בדיוניה. בעקבות זאת הטיל עליו בית המשפט קנס כספי. במהלך הפגנת החרדים נגד בית המשפט העליון פוזרו בקרב ציבור המפגינים שקים לאיסוף כסף קטן, והציבור התבקש לתרום מטבעות של 10 אגורות או חצי שקל למימון הקנס. הקנס היה אמור להינתן במטבעות של כסף קטן כאות מחאה.
בשנת 2000 פרש מתפקידו. לאחר פטירת הרב שלום משאש מונה לממלא מקום רב העיר ירושלים לעניין נישואין. מכהן כיום כרב שכונת מעלות דפנה בעיר.
בשנת תשס"ב התמנה כחבר מועצת הרבנות הראשית לישראל, תפקיד בו הוא משמש עד היום, לאחר שנבחר שוב בשנת תשס"ח ובשנת תשע"ד.
ההדיר כתבי ראשונים על מסכתות מתלמוד בבלי, יצאו לאור בהוצאת מכון הרי פישל.
משפחתו
אחייניו הם הרב יצחק בן פזי ראש ישיבת עפולה, ופרופסור חנוך בן פזי
עונת 1978 בגביע ליברטדורס
עונת 1978 בגביע ליברטדורס הייתה העונה ה-19 של התחרות הדרום-אמריקאית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי CONMEBOL. המשחק הראשון התקיים ב-27 ביוני 1978 ותחרות הסתיימה ב-28 בנובמבר 1978. בתחרות השתתפו 21 קבוצות מכל מדינות חברי הארגון.
התחרות הסתיימה בניצחון של בוקה ג'וניורס בפעם השנייה ברציפות.
מתכונת התחרות
בתחרות השתתפו 21 קבוצות. מנצחת של העונה הקודמת קיבלה זכות להשתתף בתחרות ישירות בשלב השני. בשלב הראשון הקבוצות חולקו ל-5 בתים, שתי קבוצות בכל בית עלו לשלב השני. בשלב השני, הקבוצות שיחקו ב-2 בתים. מנצחי הבתים נפגשו בסדרת משחקי הגמר.
במידה ומספר קבוצות בבית זכו באותו מספר נקודות ההכרעה הייתה על ידי משחק נוסף.
בכל השלבים נערכו משחק בית ומשחק חוץ. על הניצחון הוענקו שתי נקודות.
למורים (על-משפחה)
למורים (שם מדעי: Lemuroidea) היא על-משפחה של פרימטים קטנים הנפוצים רק באי מדגסקר, שליד חופי אפריקה. הם יותר קטנים מרוב הקופים, יש להם עיניים גדולות יותר, ייתכן שאבותיהם דמויי הגלגו שחיו באפריקה, הגיעו ליבשת לפני 65 מיליון שנה ומאז התפתחו לקבוצות שונות. המין הגדול ביותר מהלמורים היה למור ענק ששקל יותר מגורילה.
הלמורים חיים על העצים ואוכלים מזון מהצומח ומהחי. עקב שהייתם באי מבודד יש להם מעט טורפים טבעיים הכוללים את משפחת טורפי מדגסקר ובראשם הפוסה, עקב מדגסקר ואיה זרונית מדגסקרית.
תאטרו גולדוני
תאטרו גולדוני (באיטלקית: Teatro Goldoni) (לשעבר תאטרו סן לוקה, תאטרו ונדראמין די סן סלווטורה) הוא אחד מבתי האופרה והתיאטראות של ונציה. כיום שוכן בו התאטרו סטאבילה דל ונטו. התיאטרון המודרני נמצא סמוך לגשר ריאלטו במרכזה ההיסטורי של ונציה.
היסטוריה
כל התיאטראות החשובים בוונציה היו בבעלותן של משפחות אצולה בעלות ייחוס, ששילבו עסקים עם תענוגות בעיר האיטלקית - אולי אפילו האירופאית - שטיפחה את תרבות התיאטרון העמוסה והתחרותית ביותר. בעוד שמרבית הצגות האופרה באירופה עלו על הבמה בחצרות מלכים ובני אצולה עתירי ממון, משכו "הזדמנויות כלכליות ותשוקה לראוותנות חושפנית", לצד דעיכה בסחר המסורתי מעבר לים, את מיטב המשפחות הוונציאניות להשקיע בתיאטרון במהלך המאה ה-17.
תאטרו סן לוקא
בבעלות משפחת ונדראמין היה ה"תאטרו די סן לוקא", או "תאטרו ונדראמין" או "תאטרו סן סלווטורה", שנוסד בשנת 1622 ברובע סן סלווטורה, או בניב הוונציאני, "סן סלוודור". שם התיאטרון שונה בהמשך ל"תאטרו אפולו" ומאז 1875 הוא קרוי "תאטרו גולדוני", ועודנו משגשג כתיאטרון העיקרי בעיר למחזות, עכשיו בבניין משנות ה-20 של המאה ה-18. בתקופת חייו של קרלו גולדוני, גדול הדרמטורגים בוונציה, רק סן לוקא ומליבראן העלו עדיין דרמה מדוברת, ונטישתו את משפחת גרימאני לטובת משפחת ונדראמין בסן לוקא בשנת 1752 היה אירוע רב-חשיבות בתולדות התיאטרון של התקופה, פתיחה לתקופה היפה ביותר בחייו, כנראה, שבה מילא תפקיד חשוב לא רק בקומדיות שכתב אלא גם בהתפתחות האופרה בופה. יחסיה של משפחת ונדראמין, שהייתה מעורבת באופן ישיר ומשמעותי בניהול התיאטרון, עם גולדוני היו משובשים לעיתים, רצופי ויכוחים על כסף ועל סגנון מחזותיו, עד שעזב בשנת 1761 ויצא לפריז, כתוצאה מדין ודברין עם יריבו, קרלו גוצי. עם זאת, משפחת ונדראמין לא הרחיקה לכת במעורבותה כמו וינצ'נצו גרימאני, שהיה חשמן ולבריתן אופרה.
התיאטרון עבר שינויים ושיפוצים רבים בגלל שריפות או כשלים מבניים. החשובים ביותר בהם היו של האדריכל ומעצב התפאורות ג'וזפה בורסאטו בשנת 1818, ועיצובם מחדש של החדרים בידי פרנצ'סקו בגנארה, אז מננהל אמנותי בלה פניצ'ה, בשנת 1833. בשנת 1826 היה זה התיאטרון הראשון באיטליה שהכניס תאורת גז. זהו תיאטרון איטלקי מסורתי ברוח המאה ה-18, בעל אולם בן ארבעה נדבכיפם של תאים ויציעים, בתפוסה כוללת של 800 מקומות. רוחב הבמה 12 מטרים ועומקה 11 מטרים, והיא מוקפת שבכת ברזל.
תאטרו גולדוני
בשנת 1875, כחלק מן החגיגות להולדת המחזאי, שונה שם התיאטרון ל"תאטרו גולדוני" ביוזמת אנג'לו מורו לין, בתמיכת האלמנה רג'ינה דה מארקי ממשפחת ונדראמין.
התיאטרון נשאר בידי הצאצאים של משפחת ונדראמין עד 1957. הארכיבים של "תאטרו ונדראמין", השמורים עכשיו במוזיאון שהיה בעבר ביתו של גולדוני, משמשים יותר ויותר את ההיסטוריונים. התיאטרון נסגר אחרי מלחמת העולם השנייה משום שהמבנה התערער עד כדי סכנה, ובעליו הסירו את חזקתם עליו בשנת 1957. לאחר שיקום ושיפוץ ממושך לשיפור התפוסה והשירותים, נפתח התיאטרון מחדש בשנת 1979. ההפקה הראשונה הייתה "לה לוקאנדיירה" מאת גולדוני.
בתיאטרון מתקיימת עונת פרוזה שמארגן תאטרו סטאבילה דל ונטו "קרלו גולדוני", וכן יש בו מופעי תיאטרון לילדים, אופרה, קונצרטים, בלט ושאר אירועים.
חסן אלבסרי
חסן אלבסרי (בערבית, حسن البصري; תעתיק מדויק: חסן אל-בצרי) היה איש דת מוסלמי, סגפן, תאולוג, פוסק הלכה, שופט ומיסטיקן, מהדור השני של המוסלמים, אשר נקראו "א-תאבעון".
מעטים מאוד מכתביו המקוריים של חסן שרדו. הפתגמים והאמירות שלו בנושאים שונים הועברו בעיקר דרך מסורות בעל פה על ידי תלמידיו הרבים.
חייו
חסן נולד באל-מדינה בשנת 642. אמו הייתה העוזרת של אחת מנשותיו של מוחמד, בעוד שאביו היה עבד ממוצא פרסי. חסן גדל באל-מדינה, עד שמשפחתו עברה לבצרה. כשהוא גדל, החל חסן להיות נערץ באופן נרחב בגלל נאמנותו הבלתי מתפשרת לדרכו של מוחמד.
בשנת 656, עבר חסן לבצרה שבעיראק, שם הוא החל ללמוד את ההלכה האסלאמית, חדית', והחל להתעמק ביסודותיה של השפה הערבית.
בצעירותו השתתף חסן במסעות הכיבוש במזרח איראן (663 לערך) ועבד כסוחר תכשיטים, זאת לפני שנטש את חיי העסקים והצבא כדי להקדיש את כל זמנו לסגפנות ולימודים רוחניים. הוא היה חבר של מוחמד בן סירין אך בהמשך חייו הם נפרדו.
בשנת 720, מונה חסן להיות השופט של בצרה.
חסן אל-בסרי נפטר ב-15 באוקטובר 728, בגיל 86.
השפעתו על המיסטיקה האסלאמית
חסן אלבסרי היה מהתומכים הגדולים של השימוש בחרוזי תפילה ככלי עזר לזיקר. אחת האמירות המפורסמות שלו בנושא היא "דבר שהשתמשנו בו בתחילת הדרך, אין לנו כוונה לנטוש בסופה. אני אוהב לזכור את האל בלבי, בידי ובלשוני". כתוצאה מהדוגמה של מורים רוחניים מוקדמים כמו חסן, השימוש בחרוזי תפילה נפוץ מאוד במיינסטרים הסוני והשיעי.
כוויית אבקה
כוויית אבקה היא כווייה הנגרמת כתוצאה מחשיפה לגזים לוהטים היוצאים מלוע כלי ירייה בעת הירי.
מיטו (עוף)
מיטו (שם מדעי: Mitu) הוא סוג של עוף טרופי ממשפחת ההוקיים החי באמריקה הדרומית.
עופות המיטו ניזונים על קרקע היער מפירות, זרעים, חרקים ויצורים קטנים. חלקם בסכנה עקב הפגיעה בבית גידולם.
נאוקו ימזאקי
נאוקו ימזאקי (ביפנית: 山崎 直子, נולדה ב-27 בדצמבר 1970) היא אסטרונאוטית יפנית לשעבר של הסוכנות היפנית לחקר חלל, והאישה היפנית השנייה שטסה בחלל. שהתה 15 יום בחלל במסגרת טיסת מעבורת החלל STS-131.
בצעירותה
ימזאקי נולדה בשם נאוקו סומינו בעיר מצודו במחוז צ'יבה, פרבר של טוקיו, שביפן. במהלך ילדותה, היא גרה שנתיים בסאפורו. היא סיימה את לימודי התיכון בבית הספר התיכון האוניברסיטאי Ochanomizu בשנת 1989. יאמזאקי למדה תואר ראשון במדעים בהנדסת אווירונאוטיקה וחלל מאוניברסיטת טוקיו אותו סיימה בשנת 1993, ותואר שני בהנדסת אווירונאוטיקה וחלל בשנת 1996, תוך התמקדות ברובוטיקה חללית ומערכות תחבורה בתחום החלל. במהלך לימודיה, שהתה שנה אחת באוניברסיטת מרילנד.
קריירת בסוכנות החלל היפנית
ימזאקי החלה לעבוד בסוכנות פיתוח החלל הלאומית של יפן (NASDA, כיום הסוכנות היפנית לחקר החלל) בשנת 1996, והייתה חלק מצוות הפיתוח של המודול היפני הניסיוני לתחנת החלל הבינלאומית, בין השאר עבדה על מודי הכשל והתפעול של המודול. מיוני 1998 עד למרץ 2000, הייתה חלק מהצוות הצנטרפוגלי של תחנת החלל, הבודק את התכן הראשוני והקונספט הראשוני.
ימזאקי נבחרה כמועמדת לאסטרונאוטית בפברואר 1999 על ידי סוכנות פיתוח החלל הלאומית של יפן (NASDA, כיום הסוכנות היפנית לחקר החלל), והשתתפה בתוכנית ההכשרה הבסיסית לאסטרונאוטים לתחנת החלל הבינלאומית, החל מאפריל 1999 והוסמכה כאסטרונאוטית בספטמבר 2001.
בשנת 2001 ימזאקי השתתפה בהדרכה מתקדמת של תפעול תחנת החלל ותמכה בפיתוח החומרה ותפעול מודול קיבו היפני לתחנת החלל. במאי 2004 היא סיימה הכשרה כמהנדסת טיסה על חללית הסויוז (Soyuz-TMA) במרכז ההדרכה על שם יורי גאגרין בעיר הכוכבים, רוסיה.
בנאס"א וטיסת מעבורת החלל STS-131
ביוני 2004 ימזאקי הוצבה במרכז החלל ג'ונסון ביוסטון, טקסס, כדי להצטרף להכשרת האסטרונאוטים שם, והוצבה בסניף הרובוטיקה של משרד האסטרונאוטים.
בנובמבר 2008 סוכנות החלל היפנית הודיעה כי ימזאקי תהיה האישה היפנית השנייה שתטוס בחלל בטיסת מעבורת החלל STS-131, ששוגרה ב־5 באפריל 2010. (הראשונה הייתה צ'יאקי מוקיי). עם השיגור, היא גם האמא היפנית הראשונה והיפני השביעי בחלל. כיוון שהטיסות במעבורות החלל הופסקו בשנה לאחר מכן, היא הייתה גם האסטרונאוט היפני האחרון שטס במעבורת החלל.
ב-5 באפריל 2010 יאמזאקי שוגרה לחלל במעבורת החלל דיסקברי במסגרת משימת STS-131. המשימה נמשכה למעלה מ-15 יום. המעבורת הגיעה לתחנת החלל ועגנה שם יומיים לאחר מכן. במהלך הטיסה היא תמכה בפעילויות תוך הפעלת זרוע המעבורת הרבוטית והזרוע הרובוטית של תחנת החלל. כמו כן הייתה אחראית על העברת הציוד והאספקה מהמעבורת לתחנת החלל, והטענת המודול הלוגיסטי הרב תכליתי לאונרדו בציוד ואשפה לטיסתו חזרה לכדור הארץ. בזמן טיסתה של נאוקו, שהה בתחנת החלל אסטרונאוט יפני נוסף - סויצ'י נוגוצ'י, והשניים ערכו מסיבת עיתונאים יחדיו ופעילות מול ילדים בבתי ספר יפנים. כמו כן שניהם עבדו יחדיו להביא מספר רב של התקנות וציוד בתוך תחנת החלל. כמו כן בזמן שהותה בחלל היא הייתה אחת מ-4 נשים ששהו בו זמנית באותו זמן בתחנת החלל, מספר שיא של נשים.
מעבורת החלל דיסקברי חזרה לכדור הארץ ב־20 באפריל 2010.
ימזאקי פרשה מסוכנות החלל היפנית באוגוסט 2011.
לאחר סוכנות החלל היפנית
עם חזרתה לכדור הארץ, מסוף דצמבר 2010, היא המשיכה את לימודיה ומחקרה בהנדסת אווירונאוטיקה וחלל באוניברסיטת טוקיו.
משנת 2011, היא מעורבת בפעולות לקידום החינוך למדע וטכנולוגיה, וכן יועצת למדיניות החלל של ממשלת יפן.
ביולי 2018, היא הקימה ביחד עם אחרים את התאגדות נמל החלל של יפן, ארגון שנועד לפתוח נמלי חלל ביפן תוך שיתוף פעולה עם חברות מסחריות וגופים ממשלתיים.
נכון ליולי 2019, ימזאקי היא סטודנטית לדוקטורט במעבדה למערכות חלל חכמות באוניברסיטת טוקיו.
חיים אישיים
ימזאקי הייתה נשואה לטיאצ'י יאמזאקי ולזוג שני ילדים; הם התגרשו בפברואר 2012.
בשנת 2007 יאמזאקי דיבבה את הדמות שלה בפרק 7 בסדרת האנימה RocketGirls.
בית הדין לתחרות
בית הדין לתחרות (לשעבר בית הדין להגבלים עסקיים) הוא גוף שיפוטי לדיון בעררים על החלטות של הממונה על התחרות.
היסטוריה
בעקבות חקיקת חוק התחרות הכלכלית המקורי, שעבר בכנסת בשנת 1959, הוקמה מועצה להגבלים עסקיים, שדנה בענייני הגבלים עסקיים על פי המלצות הממונה על ההגבלים העסקיים.