cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קלקמול
קלקמול ודוס פילאס
הצרות נמשכו במזרח, עם סכסוך מחודש בין נראנחו לקרקול. נראנחו ניצחה לחלוטין את קרקול בשנת 680, אך שושלת נראנחו נעלמה תוך שנתיים ובתו של באלאג' צ'אן קאוויל ייסדה שם שושלת חדשה בשנת 682, מה שמעיד על כך שכנראה קלקמול התערבה באופן נחרץ להצבת וסאל נאמן על כס המלכות. החסות של יוקנום צ'אן השני בתור אדון-על מתועדת במגוון ערים חשובות, כולל אל פרו, שם הוא פיקח על הכתרתו של קיניץ' באלם (K'inich B'alam) כמלך וחיזק את הקשר עם נישואיה של נסיכת קלקמול לאותו מלך. תחום השפעתה של קלקמול השתרע עד לחוף הצפוני של, שם מתועד אתר המאיה כוואסל של קלקמול במאה ה-7, אף על פי שבאופן מסורתי הוא היה בעל ברית של טיקאל. יוקנום צ'אן השני זכה לנאמנותם של שלושה דורות של מלכים ב, 245 קילומטרים מדרום, ופיקח על ההכתרה של לפחות שניים מהם, בשנים 656 ו-677. המלך יוקנום צ'אן השני היה מעורב, במישרין או בעקיפין, בהכתרת מלך במורל (Moral) ממערב בטבסקו ואחד מאצילי יוקנום פיקח על טקס ב על גדת נהר אוסומסינטה בגואטמלה. יוקנום צ'אן השני מת בשנות השמונים לחייו, כנראה בתחילת שנת 686. כאשר הוא מת, קלקמול הייתה העיר החזקה ביותר בשפלת המאיה המרכזית.
יוקנום ייצ'ק קאק (Yuknoom Yichaak K'ak') ירש את יוקנום צ'אן השני, הכתרתו ב-3 באפריל 686 תועדה על מונומנטים בדוס פילאס ובאל פרו. הוא נולד בשנת 649 וסביר להניח שהיה בנו של קודמו. הוא כבר מילא תפקידים גבוהים לפני שמונה למלך וייתכן שהיה אחראי להצלחות הגדולות של החלק האחרון של שלטונו של יוקנום צ'אן השני. הוא שמר על נאמנותם של קיניץ' באלם מאל פרו ושל באלאג' צ'אן קאוויל מדוס פילאס וקיבל את הנאמנות של ק'אק' טילב צ'אן צ'אק (K'ak' Tiliw Chan Chaak) בשנת 693, כאשר עלה על כס המלכות של נראנחו בגיל חמש. עם זאת, הטקסטים על מונומנטים מפוסלים אינם חושפים את מלוא המורכבות של הפעילות הדיפלומטית, כפי שנחשף על ידי אגרטל קרמיקה מצויר מטיקאל, המתאר שגריר של מלך קלקמול כורע ברך לפני מלך טיקאל ונותן מנחות. רק ארבע שנים לאחר מכן, באוגוסט 695, שתי המדינות שוב היו במלחמה. יוקנום ייצ'ק קאק הוביל את לוחמיו נגד חאסוו צ'אן קאווייל הראשון (Jasaw Chan K'awiil I) בקרב קטסטרופלי שהסתיים בתבוסתה של קלקמול ואת לכידת פסלו של האל של קלקמול יאחוו מאאן (Yajaw Maan). לא ידוע מה קרה ליוקנום ייצ'ק קאק; פסל גבס מטיקאל מציג שבוי והמלך מוזכר בכיתוב המצורף, אך לא בטוח אם השבוי והמלך הם אותו אדם. אירוע זה סימן את סוף תקופתה של קלקמול, כאשר הפעילות הדיפלומטית פחתה ופחות ערים הכירו במלך קלקמול כשליטם. לא נותרו אסטלות עומדות בלב האתר המתעדות את יוקנום ייצ'ק קאק, אם כי יש כמה אסטלות בקבוצה הצפונית-מזרחית ו-2 אסטלות שבורות נקברו במבנה 2.
מלכים אחרונים
המלך הידוע הבא השתמש במספר גרסאות של שמות, והוא מכונה על ידי קטעי שמות שונים בתוך ומחוץ לקלקמול. קריאה חלקית של שמו היא יוקנום טוק קאווייל (Yuknoom Took' K'awiil). הוא הקים שבע אסטלות כדי לחגוג אירוע קלנדרי בשנת 702 והוא מוזכר בדוס פילאס באותה שנה, מה שמוכיח כנראה שדוס פילאס הייתה עדיין וסאל של קלקמול. גם אל פרו המשיכה כוואסל ויוקנום טוק קאווייל הכתיר שם מלך חדש בתאריך לא ידוע. קיבלה מלכה מיוקנום טוק קאווייל. גם נראנחו נשארה נאמנה. יוקנום טוק קאווייל הזמין שבע אסטלות נוספות לציון סיום הקאטון של 731. על תבוסה חדשה של קלקמול מול טיקאל מעיד מזבח מפוסל בעיר ההיא, כנראה מתישהו בין 733 ל-736, המתאר שליט כבול מקלקמול ואולי השם יוקנום טוק קאווייל.
קלקמול וקירגואה
לאחר מכן, התיעוד ההיסטורי של קלקמול הופך מעורפל מאוד, הן בשל המצב הירוד של המונומנטים שנשחקו מאוד בעיר עצמה והן בשל הנוכחות הפוליטית המופחתת שלה על במת המאיה הרחבה יותר. המלך ואמאב קאווייל (Wamaw K'awiil) מקלקמול מוזכר בקיריגואה שבפריפריה הדרומית של מסו-אמריקה. קויריגואה הייתה באופן מסורתי וסאל של קופאן, שכנתה מדרום, ובשנת 724 הכתיר אואקסקלאחון אובאה קאווייל (Uaxaclajuun Ub'aah K'awiil), מלך קופאן, את ק'אק' טיליב צ'אן יופאט (K'ak' Tiliw Chan Yopaat) כמלך קיריגואה וכוואסל שלו. בהגיע 734 הראה ק'אק' טיליב צ'אן יופאט שהוא כבר לא כפוף יותר לקופאן כשהתחיל להתייחס לעצמו כאל "קול אהאב" (k'ul ahaw), שליט קדוש, במקום להשתמש בתואר הנמוך הקטן יותר "אהאב", שליט משועבד; באותו זמן הוא החל להשתמש בגליף משלו של סמל קיריגואה. נראה כי מעשה המרד המקומי הזה היה חלק מהמאבק הפוליטי הגדול יותר בין טיקאל לקלמול. בשנת 736, רק שנתיים לאחר מכן, זכה ק'אק' טיליב צ'אן יופאט לביקור מוואמאב קאווייל מקלקמול, בעוד קופאן הייתה אחת מבעלות בריתה הוותיקות של טיקאל. העיתוי של ביקור זה של מלך קלקמול הוא משמעותי ביותר, והוא התרחש בין עלייתו של ק'אק' טיליב צ'אן יופאט לכס המלכות של קיריגואה כוואסל של קופאן לבין המרד המוחלט שעתיד היה להתרחש בעקבותיו. זה מרמז מאוד על כך שקלקמול נתנה חסות למרד של קיריגואה על מנת להחליש את טיקאל ולהשיג גישה לנתיב הסחר העשיר של. סביר להניח שהמגע עם קלקמול נוצר זמן קצר לאחר עלייתו לכס המלכות של ק'אק' טיליב צ'אן יופאט. בשנת 738 שבה ק'אק' טיליב צ'אן יופאט את המלך החזק אך הקשיש של קופאן, אואקסקלאחון אובאה קאווייל. כתובת בקיריגואה, אף על פי שקשה לפרש אותה, מעידה על כך שהאירוע התרחש ב-27 באפריל 738, כאשר קיריגואה תפסה ושרף את פסלי העץ של האלים הפטרונים של קופאן. השליט השבוי נלקח בחזרה לקיריגואה וב-3 במאי 738 נערף ראשו בטקס פומבי.
בתקופה הקלאסית המאוחרת, הברית עם קלקמול הייתה קשורה לעיתים קרובות להבטחה לתמיכה צבאית. העובדה שקופאן, עיר חזקה הרבה יותר מקיריגואה, לא הצליחה לגמול לווסאל הקודם שלה מרמזת שהיא חששה מהתערבות צבאית של קלקמול. קלקמול עצמה הייתה רחוקה מספיק מקיריגואה כדי שק'אק' טיליב צ'אן יופאט לא חשש לחסות ישירות תחת כוחה כמדינה וסאלית מלאה, אף שסביר להניח שקלקמול שלחה לוחמים לעזור בהבסתה של קופאן. נראה שהברית במקום זאת הייתה בעלת יתרון הדדי: קלקמול הצליחה להחליש בעל ברית רב עוצמה של טיקאל בעוד קיריגואה זכתה לעצמאות.
התמוטטות
חמש אסטלות גדולות הוצבו בשנת 741, אם כי שמו של המלך האחראי אינו קריא על כולן והוא סומן כשליט Y. נוכחותה של קלקמול באזור המאיה הרחב יותר המשיכה לדעוך, כאשר שניים מבעלי בריתה הגדולים של העיר ספגו תבוסות מידי טיקאל. אל פרו הובסה ב-743 ונרנאחו שנה לאחר מכן, והדבר הביא לקריסה סופית של רשת הברית החזקה של קלקמול, בזמן שטיקאל עברה תחייה מחודשת בעוצמתה.
בשנת 751 הקים שליט Z אסטלה שמעולם לא הושלמה, בשילוב עם אחרת עם דיוקן של מלכה. גרם מדרגות הירוגליפיים מזכירות את מישהו שנקרא בולון קאווייל (B'olon K'awiil) בערך באותו זמן. בולון קאווייל היה המלך בשנת 771 כאשר הוא הציב שתי אסטלות והוא הוזכר בעיר המאיה בשנת 789. אתרים מצפון לקלקמול הראו ירידה בהשפעתה בזמן זה, עם סגנונות אדריכליים חדשים שהושפעו מאתרים צפוניים יותר בחצי האי יוקטן.
בשנת 849 הוזכרה קלקמול בעיר המאה, שם השתתף שליט בשם צ'אן פט (Chan Pet) בטקס סיום קאטון; שמו עשוי להיות מתועד גם על כלי חרס שבור בקלקמול עצמה. עם זאת, אין זה סביר שקלקמול עדיין התקיימה כמדינה בצורה משמעותית כלשהי במועד מאוחר זה. תנופת פעילות אחרונה התרחשה בסוף המאה ה-9 או בתחילת המאה ה-10. אסטלה חדשה הוקמה, אם כי התאריך מתעד רק את היום, לא את התאריך המלא. היום המתועד עשוי ליפול ב-899 או ב-909, כאשר התאריך האחרון הוא הסביר ביותר. נראה כי כמה מונומנטים הם מאוחרים אף יותר, אף על פי שהסגנון שלהם גס, המייצג את המאמצים של שארית אוכלוסייה לשמור על מסורת המאיה הקלאסית. אפילו הכתובות על המונומנטים המאוחרים הללו הן חיקויים חסרי משמעות של כתיבה.
כלי חרס המתוארכים לסוף התקופה הקלאסית אינם נפוצים מחוץ ללב האתר, מה שמצביע על כך שאוכלוסיית העיר התרכזה במרכז העיר בשלב האחרון של היישוב של קלקמול. רוב האוכלוסייה ששרדה כללה כנראה פשוטי העם שהתיישבו בארכיטקטורה העילית של לב האתר, אך המשך הקמתן של אסטלות בתחילת המאה ה-10 ונוכחותם של מוצרים מיובאים יקרים כגון מתכת, אובסידיאן, ירקן וקונכייה, מעידים על המשך מגורים של בני המלוכה עד לנטישה הסופית של העיר. בני הקבוצה האתנית של ה דוברי שפת ה שחיו באזור בזמן המגע עם הספרדים בתחילת המאה ה-16, היו אולי צאצאיהם של תושבי קלקמול.
היסטוריה מודרנית
האתר התגלה מחדש מהאוויר על ידי הביולוג סיירוס לונדל (Cyrus L. Lundell) מחברת Mexican Exploitation Chicle ב-29 בדצמבר 1931. במרץ 1932 הוא דיווח לארכאולוג האמריקאי ממכון קרנגי למדע בצ'יצ'ן איצה על קיום האתר ונוכחות של יותר מ-60 אסטלות. מורלי ביקר בהריסות בעצמו מטעם מכון קרנגי בוושינגטון ב-1932. בשנות ה-30 של המאה ה-20 סקרים מיפו את לב האתר ותיעדו 103 אסטלות. המחקר נעצר ב-1938 וארכאולוגים לא חזרו לאתר עד 1982, כאשר ויליאם ג'. פולאן (William J. Folan) ניהל פרויקט מטעם האוניברסיטה האוטונומית של קמפצ'ה (Universidad Autónoma de Campeche), שעבד בקלקמול עד 1994. קלקמול היא נושא של פרויקט רחב היקף של (בראשי תיבות INAH) בניהולו של רמון קרסקו (Ramón Carrasco).
תיאור האתר
ליבת האתר של קלקמול משתרעת על שטח של כ-2 קמ"ר, שטח המכיל שרידים של כ-1,000 מבנים. הפריפריה התפוסה על ידי מבני מגורים קטנים יותר מעבר לליבת האתר משתרעת על שטח של יותר מ-20 קמ"ר שבתוכו מיפו הארכאולוגים כ-6,250 מבנים. קלקמול שווה לעיר הגדולה טיקאל בגודלה ובאוכלוסייתה המשוערת, אם כי נראה כי צפיפות התושבים בקלקמול הייתה גדולה ממנה.
האבן ששימשה לבנייה במקום היא אבן גיר רכה, מה שגרם לסחיפה חמורה של הפסלים באתר. העיר קלקמול נבנתה בצורה קונצנטרית מובהקת וניתן לחלקה לאזורים ככל שמתרחקים ממרכז האתר. האזור הפנימי ביותר משתרע על שטח של כ-1.75 קמ"ר. הוא מכיל את רוב הארכיטקטורה המונומנטלית ויש בו 975 מבנים ממופים. כ-92 מבנים נבנו על פירמידות גדולות שהוקמו סביב כיכרות וחצרות. לב העיר גובל בצד הצפוני בחומה בגובה של 6 מטרים ששלטה בגישה מצפון וייתכן שגם היה לה תפקיד הגנתי.
בתי מגורים רבים של פשוטי העם נבנו לאורך שפת ביצת אל לברינטו ממערב ללב האתר, אם כי כמה בתי מגורים ומבני ציבור במעמד גבוה היו משובצים ביניהם. השטח שבין המגורים שימש להורטיקולטורה.
ניהול מים
האתר מוקף ברשת ענפה של תעלות ומאגרים. ישנם חמישה מאגרים עיקריים, כולל הדוגמה הגדולה ביותר בעולם המאיה, בגודל 242 על 212 מטר. מאגר זה מתמלא בנהר עונתי קטן בעונת הגשמים וממשיך להכיל מספיק מים שישמשו גם את הארכאולוגים בעת החדשה.
13 מאגרים זוהו בקלקמול. הקיבולת המשולבת של כל המאגרים מוערכת בלמעלה מ-200,000,000 ליטר. כמות מים זו הייתה יכולה להספיק ל-50,000 עד 100,000 איש; אין ראיות לכך שהמאגרים שימשו להשקיית יבולים.
אגדה 1 (Aguada 1) הוא הגדול ביותר מבין המאגרים ושטחו 50 דונם.
סוללות
שמונה (דרכים על סוללות בשפת המאיה) אותרו סביב קלקמול והן ממוספרות מסקבה 1 עד סקבה 8. שתיים מהן מופו, שלוש זוהו חזותית על הקרקע ושלוש נוספות זוהו באמצעות חישה מרחוק. רשת הדרכים לא רק קישרה את קלקמול עם אתרי לוויין מקומיים אלא גם עם בעלי ברית ויריבים רחוקים יותר, כמו הערים הגדולות של אל מיראדור, אל טינטאל ונאקבה. הדרכים הללו, החוצות אדמה ביצתית, מוגבהות מעל הקרקע שמסביב וכיום גדלה עליהן צמחייה צפופה יותר מהיער שמסביב.
סקבה 1 – אורכה 450 מטרים והיא מרוצפת ומלאה באבן. היא ממוקמת בתוך השטח העירוני הממופה של לב האתר. סקבה 1 מופתה לראשונה בשנות ה-30 על ידי מכון קרנגי בוושינגטון.
סקבה 3 – משתרעת לאורך 8 קילומטרים מצפון-מזרח מלב האתר ונראית מגג מבנה 1. היא התגלתה לראשונה ב-1982.
סקבה 4 – משתרעת לאורך 24 קילומטרים מדרום-מזרח מלב האתר, גם היא נראית מגג מבנה 1 והתגלתה ב-1982.
סקבה 5 – עוברת מערבה מבור ההשקיה הראשי, על פני הביצה העונתית אל לברינטו ונמשכת מרחק כולל של 16 קילומטרים או יותר לכיוון ססילה (Sasilhá).
סקבה 6 – עוברת לדרום-מערב על פני הביצה העונתית אל לברינטו ומקשרת בין קלקמול לבין אל מיראדור (38.25 קילומטרים לדרום-מערב) ומעבר לה, אל טינטל (עוד 30 קילומטרים).
סקבה 7 – ממוקמת דרומית לסקבה 6. אורכה לפחות 5.1 קילומטרים והיא עוברת על פני ביצת אל לברינטו.
סקבה 8 – נמצאת בצד המערבי של הביצה ולא נראה שהיא חוצה אותה אל לב האתר.
מבנים
מבנה 1 (או מבנה I) הוא פירמידה בגובה 50 מטר ממזרח ללב האתר. מספר אסטלות הוצבו בבסיסה על ידי יוקנום טוק קאווייל בשנת 731. מכיוון שהוא נבנה על גבעה נמוכה, נראה לכאורה שמבנה 1 גבוה ממבנה 2.
מבנה 2 (או מבנה II) הוא מקדש פירמידה ענק הפונה צפונה, אחד הגדולים בעולם המאיה. צלע בסיסו הריבועי באורך 120 מטרים והוא מתנשא לגובה של למעלה מ-45 מטרים. בדומה לפירמידות המקדשים הרבות באזור התרבות המסו-אמריקאי, הפירמידה בקלקמול גדלה על ידי בנייה על מקדש קיים במטרה להגדיל את נפחה. ליבת המבנה (מבנה A2) היא פירמידה טריאדית המתוארכת לתקופה הפרה-קלאסית המאוחרת, כאשר מבנה עתיק זה עדיין מהווה את הנקודה הגבוהה ביותר של המבנה. בתקופה הקלאסית המוקדמת נוספה הרחבה מסיבית לחזית הפירמידה, המכסה בניין קודם המטויח בסטוקו בצד הצפוני. שלושה מקדשים חדשים נבנו על הרחבה זו (מבנים B2, C2 ו-D2), לכל אחד מהמקדשים הללו היה גרם מדרגות גישה משלו. מבנה B2 היה המקדש המרכזי, C2 היה ממזרח ו-D2 ממערב. בחזית היו שש מסכות גדולות שהוצבו בין המדרגות הללו, שלוש מסודרות אנכית בכל צד של המדרגות המרכזיות. מבנה 2 דומה בתאריך, בגודל ובעיצוב לפירמידת אל טיגרה באל מיראדור, וגם כלי החרס הקשורים דומים. במועד מאוחר יותר הוקמו מבנים לאורך בסיס החזית, כל אחד מהם הכיל אסטלות. במאה ה-8 לספירה, נקבר מבנה B2 תחת פירמידה גדולה וחזית מדורגת כיסתה את המסכות הענקיות. מאוחר יותר נבנתה חזית נוספת על פני חזית מדורגת זו במאה ה-8, אך ייתכן שהיא מעולם לא הושלמה. בתקופה הקלאסית המאוחרת נבנה על גבי הפירמידה ארמון בן תשעה חדרים, התומך במסרק גג שעליו עיטור תבליט סטוקו צבוע. החדרים היו מסודרים בשלוש קבוצות של שלושה, כל חדר ממוקם מאחורי הבא. מידות כל הארמון הקלאסי המאוחר 19.4 על 12 מטר. שתי שורות החדרים הקדמיות (חדרים 1 עד 6) שימשו להכנת מזון, בכל אחד מהם נמצאו ואח. חדר 7, החדר הדרום-מערבי, היה מרחץ זיעה.
מבנה 3 (או מבנה III, המכונה גם ארמון לונדל) נמצא מדרום-מזרח למבנה 4, בצד המזרחי של הכיכר המרכזית. זהו בניין בן כמה חדרים.
מבנה 4 (או מבנה IV) הוא קבוצה של שלושה מקדשים בצד המזרחי של הכיכר המרכזית. הוא מחולק לשלושה חלקים, המתויגים כמבנים a4, b4 ו-c4. המבנה המרכזי b4 בנוי על תשתית המתוארכת לתקופה הפרה-קלאסית. יחד עם מבנה 6 בצד הנגדי של הרחבה, מבנים אלו יוצרים את קבוצת המבנים האופיינית למאיה שקיבלה את הכינוי "קבוצה-E" שייתכן ששימשה לקביעת נקודת היפוך ונקודת השוויון.
מבנה 5 (או מבנה V) הוא מבנה גדול הממוקם ברחבה מצפון למבנה 2. הוא היה מוקף ב-10 אסטלות, רבות מהמאה ה-7 לספירה אף על פי שהמבנה עצמו הוקם לראשונה בתקופה הפרה-קלאסית.
מבנה 6 (או מבנה VI) נמצא בצד המערבי של הכיכר המרכזית ויחד עם המבנים a4, b4 ו-c4, יוצר מתחם אסטרונומי של "קבוצה-E". בשנת 1989 אימתו תצפיות שב-21 במרץ, יום השוויון האביבי, השמש עלתה מאחורי מבנה 4 כפי שניתן לראות ממבנה 6.
מבנה 7 (או מבנה VII) הוא פירמידת מקדש בצד הצפוני של הכיכר המרכזית. הוא פונה דרומה ומתנשא לגובה של 24 מטר. חמש אסטלות פשוטות הוקמו בצד הדרומי של הפירמידה. הוא עבר כמה שלבי בנייה מהתקופה הקלאסית המאוחרת ועד לסוף התקופה הקלאסית. בראש הפירמידה היה מקדש בן שלושה חדרים ובו מסרק גג גבוה מטויח בסטוקו. לוח משחק נחצב ברצפת החדר החיצוני ביותר של המקדש.
מבנה 8 (או מבנה VIII) הוא מבנה קטן הממוקם בצידה הצפוני של הכיכר המרכזית, ממזרח למבנה 7. הוא קשור לאסטלה 1 ולמזבח.
אסטלות, ציורי קיר וכלי חרס
קלקמול הוא אחד האתרים העשירים ביותר במבנים באזור המאיה. האתר מכיל 117 אסטלות, המספר הגדול ביותר באזור. רובן נמצאות בזוגות המייצגות שליטים ונשותיהם. עם זאת, מכיוון שהאסטלות המגולפות הללו יוצרו באבן גיר רכה, רוב האסטלות הללו נשחקו כך שלא ניתן לפענח אותן. כמו כן התגלו בקלקמול ציורי קיר מפורטים רבים. ציורי קיר אלו אינם מייצגים פעילויות של מעמד האליטות. במקום זאת, הם מתארים סצנות שוק מפורטות של אנשים המכינים או צורכים מוצרים כמו אטולה, טמלה או טבק כמשחה. כמו כן, פריטים שנמכרו היו בדים ומחטים. ציורי קיר אלה כוללים בתוכם גם גליפים המתארים את הפעולות המתרחשות. הדמות הבולטת ביותר בציורי קיר אלו מזוהה כגברת תשע אבן; היא מופיעה בסצנות רבות. ציורים אלו מציגים לארכאולוגים את השוק התוסס של עולם מאיה. משאב נוסף המועיל ביותר להבנה הארכאולוגית של המאיה בקלקמול הוא שרידי כלי החרס. הרכב החומרים הקרמיים מזהה את האזור או ליתר דיוק את הישות הפוליטית שיצרה אותם. כלי חרס עם סמל הנחש שנמצאו במספר אתרים גם מספקים עדויות נוספות לזיהוי קשרים או שליטה באתר זה על ידי קלקמול.
אסטלה 1 קשורה למזבח וממוקמת על יד מבנה 8.
אסטלה 9 היא אנדרטת לווחה דקה המתוארכת לשנת 662. הטקסט שלה מתאר את הולדתו של המלך יוקנום ייצ'ק קאק ומעניקה לו את התואר המלכותי המלא שלו.
אסטלה 28 ואסטלה 29 הוצבו בשנת 623 והן האנדרטאות המוקדמות ביותר ששרדו מהתקופה הקלאסית המאוחרת של קלקמול. הן מתארות זוג מלכותי אבל הטקסטים ניזוקו בצורה כזו שלא ניתן לחשוף את שמותיהם.
אסטלה 33 הוקמה על ידי יוקנום צ'אן השני בשנת 657 ומתעדת אירוע בתקופת שלטונו של אונה צ'אן, שאולי היה אביו. האירוע נחגג בשנת 593.
אסטלה 38 עומדת בבסיסו של מבנה 2.
אסטלה 42 ממוקמת גם בבסיסו של מבנה 2.
אסטלה 50 היא אחד המונומנטים האחרונים שהוקמו במהלך שקיעתה הסופית של העיר. היא נושאת דיוקן גס, המבוצע בצורה מגושמת.
אסטלה 51 היא האנדרטה השמורה ביותר בקלקמול. היא מתארת את יוקנום טוק קאווייל ומתוארכת לשנת 731 לספירה.
אסטלה 54 מתוארכת לשנת 731 ומתארת את אשתו של יוקנום טוק קאווייל.
אסטלה 57 היא אסטלה גבוהה שהוקמה בשנת 771 על ידי בולון קאווייל. היא בת זוג עם אסטלה 58 ונמצאת ממזרח למבנה 13.
אסטלה 58 היא השנייה מתוך זוג שהוקם על ידי בולון קאווייל בשנת 771, השנייה היא אסטלה 57. היא הוקמה ממזרח למבנה 13.
אסטלה 61 היא אנדרטה מאוחרת הנושאת את השם אח טוק (Aj Took'). זוהי אסטלה פגומה עם דיוקן שנשחק קשות וצורת תאריך מקוצרת המקבילה לתאריך ב-899 או ב-909, כנראה האחרון.
אסטלה 62 לא הושלמה. היא נחצבת לציון טקס הסיום של קאטון בשנת 751 והיא נושאת את שמו שלא ניתן לפענח של השליט Z.
אסטלה 76 ואסטלה 78 הן צמד אנדרטאות המתוארכות לשנת 633 לספירה. הן נשחקו קשות, אך אמורות להיות מתוארכות לתקופת שלטונו של המלך יוקנום הד.
אסטלה 84 היא אחת האנדרטאות האחרונות שהוקמו בקלקמול ועליה כתובת שהיא חיקוי של כתיבה אנאלפביתית. היא כנראה מתוארכת לתחילת המאה ה-10 לספירה.
אסטלה 88 הוצמדה כנראה לאסטלה 62. באנדרטה יש דמות של מלכה, אך שמה אינו ידוע. נראה שגם בולון קאווייל מוזכר על האסטלה. היא מתוארכת לסביבות שנת 751 וניצבת על גרם המדרגות של מבנה 13.
אסטלה 91 היא עוד אנדרטה מאוחרת מאוד המתוארכת כנראה לתחילת המאה ה-10. כמו אסטלה 84, היא נושאת כתובת שהיא חיקוי חסר משמעות של כתב הירוגליפים.
אסטלה 114 מתוארכת לשנת 435 לספירה, בתקופה הקלאסית המוקדמת. היא הועברה בעת העתיקה לבסיס של מבנה 2. באסטלה יש טקסט הירוגליפי ארוך שטרם הצליחו לפענח, אך כנראה מנציח את ההכתרה בשנת 411.
אסטלה 115 ואסטלה 116 מתוארכות לתקופת שלטונו של יוקנום ייצ'ק קאק. הן נשברו ונקברו במבנה 2 וייתכן שהן קשורות לקבורה המלכותית בקבר 4.
קבורה מלכותית
קבר 4 ממוקם ברצפת מבנה B2 מהמאה ה-8 לספירה והוא הקבר העשיר ביותר הידועה מקלקמול. הקבר הכיל שלד של זכר עטוף בבדים ובפרוות יגואר שהשתמרו חלקית בשרף. הקבר הכיל מנחות עשירות שכללו קישוטי אוזני ירקן שמקורם בתקופה הקלאסית המוקדמת, מסכת פסיפס מירקן, חרוזים מקונכיות ומעצם, צדפות קוצניות, להבי אובסידיאן, כלי חרס משובחים ושרידי חפצי עץ. אחד מכלי החרס היה צלחת עם טקסט הירוגליפי המציין במפורש שבעליה הוא המלך יוקנום ייצ'ק קאק. השרידים והמנחה הונחו בארון קבורה מקושת מעץ מגולף עם עיטורים מפורטים והירוגליפים שנצבע במגוון צבעים. הארון התכלה כמעט לחלוטין אך הותיר דפוס בבוץ שהתקשה סביבו. בשל הצלחת והקשר האפשרי של אסטלות 115 ו-116 לקבורה, הקבר הוא הקבר של המלך מסוף המאה ה-7 יוקנום ייצ'ק קאק.
אתר המורשת העולמית
אתר העיר קלקמול הוכרז אתר מורשת עולמית של ארגון אונסק"ו ב-2002. ב-2014 הורחבו מאוד גבולות האתר והוא משתרע על שטח של 3,314 קילומטרים רבועים, כששטח אזור החיץ שסביבו כולל 3,918 קילומטרים רבועים נוספים, וביחד הם מכסים את השמורה הביוספרית קלקמול, הכוללת את שטח היערות הטרופיים הגדול ביותר ביבשת העל של אמריקה אחרי אגן האמזונאס. השטח שוכן בתוך הנקודה החמה של מגוון ביולוגי של מסו-אמריקה, השלישית בגודלה בעולם. בשטח זה התגלו כ-250 אתרים ארכאולוגיים הקשורים למאיה, ובהם ערים גדולות נוספות מלבד קלקמול. היערות עצמם הם בית גידול חשוב למינים רבים של צמחים ובעלי חיים, ושוכנים בהם שניים מתוך שלושת מיני הפרימטים, שניים מוך ארבעת מיני הדלשינאים וחמישה מתוך ששת המינים של חתוליים החיים במקסיקו.
סטאן ואוורינקה
סטאניסלאס "סטאן" ואוורינקה (בצרפתית: Stanislas Wawrinka, נולד ב-28 במרץ 1985) הוא טניסאי שווייצרי מקצועני. בשיאו דורג במקום שלישי בעולם (27 בינואר 2014) בסבב ה-ATP. נכון למאי 2022, מדורג 246 בעולם.
ואוורינקה זכה ב-3 טורנירי גראנד סלאם, לאחר שניצח את רפאל נדאל בגמר אליפות אוסטרליה הפתוחה (2014) ואת נובאק ג'וקוביץ' בגמר אליפות צרפת הפתוחה (2015), ובגמר אליפות ארצות הברית הפתוחה (2016). הוא אלוף אולימפי (בייג'ינג 2008) לאחר שזכה בטורניר זוגות גברים ביחד עם רוג'ר פדרר. נוסף לכך הוא זכה בגביע דייוויס 2014 עם שותפו לנבחרת רוג'ר פדרר.
ואוורינקה שיחק במשחק הזוגות הכי ארוך בהיסטוריה במסגרת גביע דייוויס נגד צ'כיה (עם צ'יודינלי).
ג'ון מקנרו אמר שלואוורינקה יש את אחת ממכות גב היד הכי חזקות שהוא ראה אי פעם, ותיאר אותו כ"בעל חבטת גב יד ביד אחת הטובה ביותר בסבב כיום".
ביוגרפיה
בגיל 15 הפסיק ואוורינקה את לימודיו על מנת להתרכז בקריירת טניס מלאה, עם זאת הוא המשיך את לימודיו על ידי למידה מרחוק עם הארגון הצרפתי CNED, מה שהעניק לו יותר גמישות בלימודיו. בשנת 2002, בהיותו בן 17, הפך לשחקן מקצועי.
נערים
ואוורינקה התחיל לשחק בטורנירים בינלאומיים לנוער בגיל 14. בשנת 2003 זכה ברולאן גארוס לנערים והגיע עד למקום ה-7 בדירוג הנערים (יוני 2003).
2007-2003
ואוורינקה הפך לשחקן מקצועני בשנת 2002 בגיל 17. הוא התאמן מגיל 8 עד יוני 2010 בהדרכת דימיטרי זאביאלוף.
בשנת 2005 נכנס לרשימת חמישים השחקנים הגדולים. באוקטובר 2006 ואוורינקה הגיע לדירוג השיא שלו מקום 29 בעולם.
באליפות אוסטרליה הפתוחה של שנת 2007 הגיע ואוורינקה לסיבוב השלישי אך הובס על ידי רפאל נדאל. ואוורינקה הראה יכולות בקהנד מרשימות, אבל לא היה יכול למשחקו האגרסיבי של נדאל. לאחר מכן נעדר מהמגרשים במשך שלושה חודשים לאחר שקרע גיד בברך הימנית.
באליפות צרפת הפתוחה לקח את המדורג 7 איבן ליובצ'יץ' ל-4 מערכות אך לבסוף הודח בסיבוב השני. בנוסף רשם ניצחונות מרשימים על ג'יזרמו קניאס וחואן איגנסיו צ'לה בטורניר שטוטגרט עד שפגש את נדאל בגמר והפסיד לו בשתי מערכות.
באליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס הגיע לסיבוב הרביעי אליו מעולם לא הגיע קודם והודח על ידי חואן איגנסיו צ'לה ב-5 מערכות.
2008: טופ 10 וזכייה במדליית זהב אולימפית
בעקבות הגעתו לגמר טורניר המאסטרס ברומא, ואוורינקה הגיע לטופ 10 בפעם הראשונה. הוא הפסיד בגמר לנואבק ג'וקוביץ' ב-3 מערכות, אף על פי שזכה במערכה הראשונה.
באולימפיאדת בייג'ינג חבר לבן ארצו רוג'ר פדרר, והשניים זכו במדליית זהב כשגברו בחצי הגמר על התאומים בוב ומייק בריאן, ובגמר גברו על הצמד השוודי סימון אספלין ותומאס ג'והנסון ב-4 מערכות. באליפות ארצות הברית הגיע ואוורינקה לסיבוב הרביעי שבו הודח נגד אנדי מארי ב-3 מערכות.
2009
ואוורינקה הפסיד בסיבוב הרביעי לרפאל נאדאל בטורניר המאסטרס במיאמי. נאדאל ניצח בשני שוברי שוויון. המשחק נמשך שעתיים ו-42 דקות. בטורניר מונטה-קרלו ואוורינקה ניצח את רוג'ר פדרר בשתי מערכות מה שמנע מפגש של פדרר עם נאדאל בגמר בפעם הרביעית ברציפות.
באליפות צרפת הפתוחה לשנת 2009 הפסיד בסיבוב השלישי לניקולאי דווידנקו. בווימבלדון ניצח בסיבוב השלישי את האמריקאי ג'סי לוין, ובסיבוב הרביעי הפסיד ב-5 מערכות לאנדי מארי.
2010
ואוורינקה חזר לסבב לטורניר מיאמי לאחר שאשתו ילדה את בתם. הוא ניצח את קווין אנדרסון, לפני שהפסיד למיקאיל יוז'ני בסיבוב השלישי.
באליפות צרפת הפתוחה ואוורינקה שדורג 20, הגיע לסיבוב הרביעי מבלי לאבד מערכה, לפני שנוצח על ידי רוג'ר פדרר.
אחרי עונת דשא לא מוצלחת שבמהלכה הפסיד כבר בסיבוב הראשון בווימבלדון, ואוורינקה החליט להיפרד ממאמנו ושכר את פיטר לונדגרן (מאמנם לשעבר של סאפין ופדרר). השותפות עם לונדגרן הניבה תוצאות באליפות ארצות הברית, שם וואורינקה הגיע לרבע הגמר ובדרך ניצח את אנדי מארי המדורג הרביעי.
2011
את 2011 ואוורינקה התחיל בצורה מרשימה, ניצחון על המדורג 6 בעולם, תומאש ברדיץ', בדרך לזכייה בטורניר צ'נאי. בגמר, ואוורינקה ניצח את חאבייר מאליס ב-3 מערכות.
באליפות אוסטרליה הפתוחה, ואוורינקה הגיע לרבע הגמר, אחרי ניצחון ב-3 מערכות על אנדי רודיק, כדי לקבוע מפגש עם רוג'ר פדרר ולהפסיד לו לבסוף ב-3 מערכות. כמו כן הוא חזר מהפסד של שתי מערכות ושבירה במערכה השלישית כדי לנצח את ג'ו-וילפריד צונגה בסיבוב השלישי באליפות צרפת הפתוחה, לפני מפגש נוסף עם פדרר שבו הוא הפסיד שוב.
ואוורינקה הפסיד לסימון בוללי בסיבוב השני בווימבלדון, והפסיד לדונלד יאנג באליפות ארצות הברית הפתוחה גם בסיבוב השני.
בספטמבר 2011 הודיע כי הוא נפרד ממאמנו פיטר לונדגרן. בהמשך העונה הוא שיחק ללא מאמן. בטורניר בזל, ואוורינקה הגיע לחצי הגמר לאחר ניצחון על פלוריאן מאייר. בחצי הגמר נפגש שוב עם רוג'ר פדרר ושוב הפסיד ב-2 מערכות.
2012
ואוורינקה פתח את עונת 2012 בטורניר צ'נאי שם הגיע עד לרבע הגמר לפני שהפסיד ליפני גו סואדה.
באליפות צרפת הפתוחה, הגיע ואוורינקה לסיבוב הרביעי אחרי ניצחונות על סיפולה, אנדוחר וסימון. הוא הודח נגד ג'ו-וילפרד צונגה, אף על פי שחזר מפיגור של שתי מערכות ושבירה.
בווימבלדון הודח בסיבוב הראשון.
לאולימפיאדת לונדון נרשם ואוורינקה לשתי תחרויות היחידים והזוגות. ביחידים, הודח בסיבוב הראשון מול אנדי מארי. בתחרות הזוגות הפסידו ואוורינקה ושותפו פדרר, זוכי מדליית הזהב באולימפיאדת בייג'ינג, בשמינית הגמר לצמד הישראלי אנדי רם ויוני ארליך בשלוש מערכות.
ואוורינקה הגיע לחצי הגמר בטורניר סינסינטי שם הפסיד שוב לרוג'ר פדרר.
באליפות ארצות הברית הפתוחה, הוא הגיע לסיבוב הרביעי, אבל נאלץ לפרוש מהמשחק נגד נובאק ג'וקוביץ' בגלל מחלה.
2013: הפריצה
ואוורינקה הגיע לגמר קופה קלארו בבואנוס איירס, שם הפסיד לדוד פרר בשתי מערכות. ואוורינקה זכה בתואר ה-4 שלו בסבב באליפות פורטוגל הפתוחה, בגמר ניצח את דוד פרר.
באליפות צרפת הפתוחה הגיע לרבע הגמר לאחר שחזר מפיגור של שתי מערכות במשחקו נגד רישארד גאסקה, אך לבסוף הפסיד לרפאל נאדאל.
בווימבלדון הפסיד בסיבוב הראשון ללייטון יואיט.
באליפות ארצות הברית הפתוחה הגיע לראשונה למעמד חצי הגמר והפסיד לנובאק ג'וקוביץ', שוב במותחן של 5 מערכות. בסיבוב הרביעי ניצח ב-4 מערכות את תומאש ברדיץ' וברבע הגמר ניצח את האלוף המכהן אנדי מארי ב-3 מערכות חלקות.
בסוף 2013 השתתף לראשונה באליפות סבב המאסטרס העולמי, והעפיל לשלב חצי הגמר, שם הפסיד לג'וקוביץ' בשתי מערכות בפעם הרביעית בעונה זאת.
2014: זכייה בגראנד סלאם
בינואר 2014 זכה ואוורינקה לראשונה בקריירה שלו בטורניר גראנד סלאם, לאחר שניצח במשחק הגמר באליפות אוסטרליה הפתוחה את רפאל נדאל (1 בעולם) ב-4 מערכות, 3:6, 2:6, 6:3, 3:6, אף שב-12 המפגשים הקודמים ביניהם מעולם לא ניצח אותו, אף לא במערכה אחת. בשלב רבע הגמר, הוא ניצח ב-5 מערכות את האלוף היוצא ב-3 השנים האחרונות, נובאק ג'וקוביץ' (2 בעולם), לאחר 14 משחקים שבהם נוצח על ידי ג'וקוביץ', וקטע לו רצף של 30 משחקים ללא הפסד. בכך הפך לראשון מזה 30 שנה שמנצח באליפות אוסטרליה את שני המדורגים במקום הראשון והשני בעולם. בנוסף, הוא השחקן היחיד שניצח את ג'וקוביץ' ונדאל באותו טורניר גראנד סלאם.
לוח הארטוך
לוח הארטוך או לוח דירק הארטוך (באנגלית: Dirk Hartog Plate) הוא הלוח המקורי שהושאר על ידי מגלה הארצות ההולנדי דירק הארטוך ב, במסעו לחקר החוף המערבי של אוסטרליה, לפני ההתיישבות האירופאית שם. לוח זה הוא השריד מעשה ידי אדם העתיק ביותר לחקר אוסטרליה האירופאי שעודנו קיים. הלוח העגול המקורי נלקח להולנד, ומוצג שם ברייקסמוזיאום באמסטרדם. לוח חילופי דומה התגלה לאחר זמן בשלושה ביקורים נוספים באי במהלך 200 השנים הבאות.
סטאן ואוורינקה
2015: זכייה שנייה בגראנד סלאם
באליפות אוסטרליה הפתוחה שהתקיימה בינואר, הפסיד ואוורינקה לנובאק ג'וקוביץ' בחצי הגמר ולא הגן על תוארו. ביוני זכה באליפות צרפת הפתוחה לאחר שגבר על נובאק ג'וקוביץ' (1 בעולם) ב-4 מערכות, 6:4, 4:6, 3:6, 4:6, והשיג תואר גראנד סלאם שני בקריירה שלו. בשלב רבע הגמר אף הדיח את אלוף הטורניר לשעבר (2009) ובן ארצו רוג'ר פדרר (2 בעולם) בשלוש מערכות.
2016: זכייה שלישית בגראנד סלאם
את שנת 2016 פתח ואוורינקה בזכייה באליפות צ'נאי הודו לאחר ניצחון על בורנה צ'וריץ' מקרואטיה בשתי מערכות. שבוע לאחר מכן, באליפות אוסטרליה הפתוחה שהתקיימה בסוף ינואר, כרביעי בעולם, הוא הגיע לסיבוב רביעי שבו הפסיד למילוש ראוניץ' מקנדה (13 בעולם) ב-5 מערכות (6-4, 6-3, 5-7, 4-6, 6-3). חודש לאחר מכן, הוא זכה באליפות דובאי לאחר ניצחון על מרכוס בגדטיס מקפריסין בשתי מערכות. בסוף מאי הוא זכה באליפות ז'נבה, שווייץ לאחר ניצחון בשתי מערכות על מרין צ'יליץ' מקרואטיה. שבוע לאחר מכן, באליפות צרפת הפתוחה הוא הפסיד בשלב חצי הגמר לאנדי מארי (2 בעולם) ב-4 מערכות (6-4, 6-2, 4-6, 6-2) ולא הצליח להגן על תוארו. לאליפות וימבלדון הוא הגיע כמדורג רביעי בעולם והפסיד כבר בסיבוב השני לחואן מרטין דל פוטרו מארגנטינה שחזר להתחרות, ב-4 מערכות (3-6, 6-3, 7-6, 6-3).
באליפות ארצות הברית הפתוחה שנערכה בספטמבר זכה ואוורינקה בתואר הנכסף לאחר ניצחון במשחק הגמר על האלוף היוצא נובאק ג'וקוביץ' (1 בעולם) ב-4 מערכות (7-6, 4-6, 5-7, 3-6). בדרך לתואר הוא נאלץ לשחק 5 מערכות על מנת להכריע את דניאל אוונס מבריטניה. בסיבוב הרביעי הוא ניצח ב-4 מערכות את איליה מרצ'נקו מאוקראינה, ברבע הגמר הוא ניצח ב-4 מערכות את חואן מרטין דל פוטרו ובחצי הגמר הוא ניצח שוב ב-4 מערכות, הפעם את קיי נישיקורי מיפן.
2017
ואוורינקה העפיל לגמר הרולאן גארוס אך הפסיד בשלוש מערכות לרפאל נדאל.
סגנון משחק
ואוורינקה ידוע בהגשות המהירות שלו, שהגיע לשיא מהירות של 232 קמ"ש.
ב-2013 ואוורינקה התחיל להתאמן בהדרכתו של מגנוס נורמן. שותפות זו הביאה לשיפור בביצועיו במשחקים הגדולים ובעיקר בצד המנטלי, ולראיה, הוא ניצח שחקנים שדורגו גבוה ממנו בשלושה משחקי גמר גראנד סלאם. גם בדרכו לגמרים האלה גבר על יריבים שהיו מדורגים גבוה ממנו.
משפחתו
אביו של ואוורינקה, וולפרם, גרמני ממוצא צ'כי, אף על פי ששם המשפחה הוא ממקור פולני. אמו של ואוורינקה, איזבל, שווצרית. לואוורינקה אח אחד גדול, יונתן, שמלמד טניס, ושתי אחיות קטנות דג'ני ונואלה ששתיהן תלמידות ושחקניות טניס. ואוורינקה מחזיק אזרחות שווייצרית וגרמנית.
ואוורינקה מתגורר בסנט בארתלמי בקנטון וו שבשווייץ יחד עם אשתו. השניים נישאו ב-15 בדצמבר 2009. ב-12 בפברואר 2010 נולדה לזוג בתם הבכורה. ב-2011 עזב ואוורינקה את אשתו ובתו לאחר שנה בלבד של נישואים על מנת להתרכז בקריירת הטניס. לאחר שהתברג בצמרת העולמית חזרו השניים להתגורר יחד.
לוח הארטוך
וילם דה פלמינך, 1697
ובתרגום:
עמנואל האמלין, 1801
בשנת 1801 נכנס רב החובל הצרפתי של ה"נטוראליסט", ז'אק פליקס עמנואל האמלין, משנה למפקד המשלחת ניקולא בוין באונייה "ז'אוגרף", אל מפרץ הכרישים ושלח קבוצה אל החוף. הקבוצה מצאה את הצלחת של פלמינך, אם כי היא נקברה למחצה בחול, לאחר שהעמוד נרקב כליל בפגעי מזג האוויר. כשלקחו את הצלחת לספינה, פקד עליהם האמלין להחזירה למקומה, משום שהאמין שהרחקתה מן האי כמוה כחילול קודש. נוסף לכך, התקין צלחת דומה משלו ועליה חרת פרטים ממסעו (ב-16 ביולי 1801). את שתי הצלחות הציב באתר של פלאמינך, ועוד הוסיף דגל הולנדי קטן. במעמד זה כונה האתר "כף הכתובת" (Cape Inscription).
לואי דה פרייסינה, 1818
בשנת 1818 שלח חוקר הארצות הצרפתי לואי דה פְֵרֶייְסינֶה, שהיה קצין בצוות של האמלין ב-1801, סירה אל החוף לקחת את הצלחת של פלאמינך ולהחליפה בלוח עופרת, שלא נמצא מעולם. אשתו, רוז דה פרייסינה, שנמצאה על הסיפון לאחר שהתגנבה אל הספינה עם העוזר של בעלה, תיעדה את האירוע במה שהיה למעשה יומן הקפת כדור הארץ שלה. לאחר שהספינה נטרפה באיי פוקלנד, הצלחת ומוצגים אחרים ממסע ה"אורניה" הועברו בהמשך לספינה אחרת ונלקחו לצרפת, שם נמסרו לאקדמיה הצרפתית בפריז.
אחרי שהייתה אבודה במשך יותר ממאה שנה, התגלתה צלחת פלאמינך מחדש בשנת 1940 על מדף תחתון בחדר קטן, בערבוביה עם צלחות נחושת חרותות נושנות. כהכרה באבדות של אוסטרליה בהגנה על צרפת בשתי מלחמות העולם, הוחזרה הצלחת בסופו של דבר לאוסטרליה בשנת 1947 והיא שמורה כיום במוזיאון הימי של מערב אוסטרליה בפרמאנטל, מערב אוסטרליה.
לוחות המגדלור בכף הכתובת
לציון האתר הנציחה ממשלת חבר העמים הבריטי בשנת 1938 את נחיתתו של דירק הארטוך בלוח נחושת.
כמעט 60 שנה לאחר זאת, ב-12 בפברואר 1997, הסיר ראש ממשלת מערב אוסטרליה באותו זמן, ריצ'רד קורט, את הלוט מעל לוח ארד לציון שלוש-מאות שנים לביקורו של פלאמינך. המגדלור והלוחות ממוקמים ב- -25.48194°N, 112.97194°W.
Funny Girl (פסקול)
Funny Girl (בעברית: מצחיקונת) הוא פסקול של הזמרת והשחקנית ברברה סטרייסנד לסרט בעל אותו השם, "מצחיקונת". האלבום הופץ לראשונה כתקליט ובהמשך יצא מחדש על גבי פורמטים נוספים כמו קלטת שמע ותקליטור.
ביקורת
הפסקול היה ברשימת 200 האלבומים הנמכרים ביותר בארצות הברית של המגזין בילבורד בין ספטמבר 1968 - לאוקטובר 1970 (השהות הארוכה ביותר של אלבום שלה). בנוסף, שובץ ברשימת האלבומים הטובים ביותר בכל הזמנים ורשת הרדיו NPR כללה אותו ברשימת האלבומים הנשיים הטובים בהיסטוריה.
אגם קרטיי
אגם קרטיי (בצרפתית: Lac de Créteil) הוא אגם מלאכותי שנמצא בתוך העיר קרטיי שבמחוז עמק המארן.
אגם קרטיי הוא אגם מלאכותי שנוצר באזור שהיה בעבר מחצבה שסבל מהצפות חוזרות ונשנות על ידי הסן והמארן. בשנת 1968 הוחלט להפוך את השטח לאגם מלאכותי. האגם נפתח כעבור מספר שנים והפך לאזור דיג ושיט, ומועדון שיט הוקם ב-1978. העבודות על האגם וסביבתו הסתיימו רק בשנת 1988.
גישת הקונפיגורציה
גישת הקונפיגורציה (באנגלית: Configurational Approach) היא גישה מתחום מדעי הניהול ובפרט חקר ארגונים והתנהגות ארגונית. על אף שקשה לייחס לאדם מסוים את הגיית הגישה, אשר התפתחה במקביל לאורך השנים גם בתחום האנתרופולוגיה, ניתן לומר שדני מילר והנרי מינצברג, חברי סגל באוניברסיטת מקגיל שבקנדה, הם ממובילי הגישה. גישה זו החלה להיות מוזכרת במחקרים שונים החל משנות ה-70.
גישת הקונפיגורציה מגדירה ארגון כאוסף מקבצים של מגוון תכונות סביבתיות, ארגוניות ואסטרטגיות, הנבחנות בו-זמנית ובהקשר מסוים. אוסף תכונות אלה מגדיר את תצורת (או: קונפיגורציית) הארגון. על פי גישה זו, על ניתוח ארגונים להתבצע דרך בחינת החוקיות שלפיה מרכיבי הארגון השונים מתקשרים ומשלימים זה את זה. ניתוח זה צפוי להאיר קונפיגורציות ארגוניות נפוצות, שדרכן יאותרו דפוסים נפוצים, המכונים גשטלט (בגרמנית: Gestalt).
שורשי הגישה
יסודות גישת הקונפיגורציה נעוצים בתפיסה ההוליסטית, שעל פיה הטבע מייצר ישויות "שלמות", אשר הן יותר מסכום חלקיהן הנפרדים. תפיסה זו רומזת שלא ניתן להבין את תפקודן של מערכות באמצעות בחינת חלקיהן, כי אם יש להתבונן על מכלול הגורמים והקשרים ביניהם. התפיסה ההוליסטית נוגדת את התפיסה הרדוקציונית, אשר מפשטת תופעות מורכבות באמצעות פירוקן לגורמים בודדים ובחינתם.
גישת הקונפיגורציה, בדומה לגישה ההוליסטית, מכתיבה הסתכלות מעמיקה על שלל גורמים והקשרים ביניהם ושוללת את נקודת המבט, שעל פיה ארגון הוא תערובת של תכונות אשר משתנות באופן עצמאי ובלתי תלוי.
גישת הקונפיגורציה היא, במובן מסוים, אבולוציה של תאוריית התלות, הגורסת כי ניהול ארגון יעיל תלוי בהתאמה רציפה למאפייני המצב הפנימיים והחיצוניים (המכונים "תלויות"), דוגמת שיקולי טכנולוגיה, מבנה וגודל הארגון, ארגונים מתחרים ועוד. תחזיות ארגוניות המבוססות על נתונים, אשר מנותחים בגישת תאוריית התלות, כוללים בעיקרם התבוננות על אינטראקציות בין משתנים ותכונות.
עיקרי הגישה
גישת הקונפיגורציה טוענת, שקונפיגורציות ארגוניות הן מורכבות, דינאמיות ונתונות לשינויים לאורך זמן. לפיכך, חקר קונפיגורציות ארגוניות צריך לכלול יותר מאשר "צילום" של ערכי משתנים בודדים; עליו לכלול מעקב לאורך זמן לגבי מספר רב של משתנים. מחקר שכזה, על פי הגישה, עשוי לשפוך אור על רצפי מצבים והשתנות, כמו גם על הכוחות אשר מעניקים יציבות לקונפיגורציות ארגוניות מסוימות.
גישת הקונפיגורציה טוענת שקיים מספר מצומצם של קונפיגורציות ארגוניות שניתן לתארן באופן עשיר ועשויות לייצג דפוסים בעלי ערך ניבוי לאחוז ניכר מהארגונים. מחקרים מסוימים הציגו ראיות אמפיריות לכך שקיימים 10 גשטאלט של התווית אסטרטגיה, אשר באים לידי ביטוי בכ- 30 משתנים אשר מתארים אסטרטגיה, סביבה ומבנה של ארגונים. על אף שההסתברות התאורטית להתרחשות דפוסים שכאלה היא נמוכה, הם תיארו כ- 85% ממדגם החברות שנבדקו.
עקרון נוסף המתואר במסגרת גישת הקונפיגורציה, הוא אקוויפינליות (באנגלית: Equifinality), עקרון שלפיו תיתכן יותר מדרך אחת להשיג הצלחה ארגונית באותם תנאים ארגוניים. כלומר, אל מול מספר אפשרויות יוכל כל ארגון לבחור את זו המתאימה לצרכיו באופן המיטבי.
ביקורת כלפי מחקרי עבר
על אף הרקע ההוליסטי המשותף שחולקות תאוריית התלות וגישת הקונפיגורציה, הוגי גישת הקונפיגורציה מבקרים מספר הנחות יסוד העומדות בבסיס תאוריית התלות. ביקורת זו מופנית גם כלפי הכלים הסטטיסטיים שבהם נעשה שימוש במטרה לנתח נתוני ארגונים. להלן מספר טענות המועלות כבעייתיות במחקרי העבר, בפרט כלפי אלה שעוצבו בהשראת תאוריית התלות: דוגמה לכך היא שפעמים רבות ההנחה היא שארגון מתאים עצמו לסביבתו, אך לא מן הנמנע שהדבר קורה בכיוון ההפוך.
גישת הקונפיגורציה מעודדת ניתוח מעמיק וכולל, אשר מתבטא בהסתכלות על אינטראקציות מורכבות ועל קשרים דו-כיווניים מורכבים. זאת, לעומת גישה רדוקציוניסטית אשר לרוב נוטה להתמקד בקשרים ליניאריים חד-כיווניים.
שיטות ניתוח נפוצות
גישת הקונפיגורציה סבורה שדרך טובה להתמודד עם חולשות מחקרי העבר ולאתר דפוסים נפוצים היא סיווג ארגונים. גישה זו נטועה בפרקטיקה ולפיכך מציעה גישות נפוצות לסיווג:
דוגמה
להלן דוגמה הממחישה את ההבדלים העיקריים בין ניתוח באמצעות תאוריית התלות לבין ניתוח דרך גישת הקונפיגורציה. דוגמה זו מבוססת על הדוגמה שמציג מילר במאמרו.
מדינה המבקשת לחקור את מבנה ויעילות האסטרטגיות הצבאיות יכולה לעשות זאת בכמה דרכים. דרך אחת, התואמת לתאוריית התלות, תבחן את הקשר בין חיל האוויר וכוחות הקרקע במדגם רחב של סיטואציות.
דרך שנייה, העולה בקנה אחד עם זו של גישת הקונפיגורציה, תבחן את היחסים בין כוחות הצבא באופן רחב ותלוי הקשר. גישה זו תשקלל גורמים נוספים אשר יכולים להשפיע על היחסים בין הכוחות השונים: אקלים, תנאי השטח, אימון החיילים, המפקדים, מאפייני כלי הנשק ועוד. גישת הקונפיגורציה גורסת כי רק למידת שילוב הגורמים תאפשר לגבש הבנה אסטרטגית עמוקה. ניתוח בגישה זו יכלול איסוף מגוון רחב של סיטואציות, אפיונן וסיווגן לקבוצות. מתוך קבוצות אלה ייעשה ניסיון לאתר דפוסים (גשטלטים) נפוצים בעלי ערך בחיזוי.
ביקורת כלפי הגישה
הביקורת כלפי גישת הקונפיגורציה נוגעת למספר היבטים:
יישומי הגישה
כפי שתואר לעיל, מקורה של גישת הקונפיגורציה בחקר ארגונים ושיטות ניהול אסטרטגי, ומשום כך השימוש הניכר ביותר בה הוא בתחום זה. אולם, בשל העובדה שגישת הקונפיגורציה היא כללית במהותה ואינה תוחמת את תרומתה לתחומים ספציפיים, דהיינו היא מהווה מסגרת למחקרים מעולמות שונים, וניתן למצוא מחקרים ממגוון סוגים ודיסציפלינות אשר עשו בה שימוש.
דון מוסט
דונלד מוסט (באנגלית:  Donald Most; נולד ב-8 באוגוסט 1953) הוא שחקן יהודי אמריקאי. התפרסם בעיקר בזכות תפקידו בקומדיית המצבים המצליחה "ימים מאושרים".
ביוגרפיה
למוסט שתי בנות מאשתו השחקנית מורגן הארט.
איגור סבוצ'קין
איגור סבוצ'קין (ברוסית: Игорь Савочкин; 14 במאי 1963 – 17 בנובמבר 2021) היה שחקן תיאטרון וקולנוע ומנחה טלוויזיה רוסי.
ביוגרפיה
איגור יורייביץ' סבוצ'קין נולד ב-14 במאי 1963 בכפר בריוזובקה שבמחוז סראטוב. הוא למד בסטודיו לתיאטרון בניהולו של ולדימיר פדוסייב.
היה בוגר מכון סרטוב למיכון חקלאי. ב-1991 סיים את לימודיו בפקולטה לתיאטרון של הקונסרבטוריון הממלכתי של סובינוב (בקורס של רימה בליאקובה וגאורגי באניקוב).
לאחר שעבר למוסקבה, הוא עבד בתיאטרון "על הקרשים" עם סרגיי קורגיניאן ובתיאטרון על פוקרובקה עם סרגיי ארציבשב. הוא עבד כקריין בתחנת הרדיו "נוסטלגיה".
משנת 2000 עד 2010 עבד בחברת ההפקות Bazelevs של טימור בקממבטוב והופיע בהפקות הקולנוע של הבמאי.
מנובמבר 2014 ועד ספטמבר 2015 הנחה את התוכנית "תורת הקונספירציה" בערוץ הראשון, שם הוחלף על ידי מיכאיל ממאייב.
הוא אושפז במוסקבה ב-10 בנובמבר 2021. ב-17 בנובמבר 2021 הוא נפטר. סיבת המוות הייתה בעיות בכבד. במקביל, אובחן כחולה במחלה אונקולוגית.
קפין
קפין (בערבית: قفّين) היא עיירה פלסטינית בנפת טולכרם השוכנת כ-22 קילומטרים צפונית-מזרחית לעיר טולכרם וצפונית-מזרחית לבאקה אל-גרבייה. לפי נתוני הרשות הפלסטינית לסטטיסטיקה מנתה העיירה 8,750 תושבים בשנת 2006. השטח העירוני הבנוי השתרע על 1,000 דונמים. בתקופת המנדט השתייך הכפר לנפת טולכרם (המנדט). על פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל התגוררו בכפר ובכפרים הסמוכים אליו 1,570 תושבים.
שמן הזית המיוצר בקפין ידוע באיכותו. גדר ההפרדה מפרידה בין הכפר ל-5,000 דונם מתוך אדמותיו החקלאיות. אין בנמצא שער חקלאי קרוב הפתוח ביום יום לצורך מעבר בעלי החלקות אליהן. דרך שער המרוחק 12 ק"מ מן העיירה ניתן להיכנס רגלית בלבד. הגבלת הגישה פוגעת הן בפעולות חקלאיות הנחוצות למניעת שריפות, והן בזמינות של כוחות כיבוי אש פלסטיניים, וכתוצאה מכך נשרפו 20,000 עצים
שימש נקודת מוצא לכנופיה של מחבלים ערבים שחדרו אל ישוב יהודי וחיבלו בו. בכ"ח באלול תשכ"ז / 3 אוקטובר 1967. בעקבות מעשה זה פשט צה"ל והרס שלשה בתים שמהם באו המחבלים.
דאגלס הודג'
דאגלס הודג' (באנגלית: Douglas Hodge; נולד ב-25 בפברואר 1960) הוא שחקן, במאי ומוזיקאי אנגלי, זוכה פרס טוני לשחקן הטוב ביותר לשנת 2010 על הופעתו במחזמר "כלוב העליזים".
הודג' הוא חבר מועצת "התיאטרון הלאומי לנוער". ב-1989 כתב עבור התיאטרון את המחזה "Pacha Mama's Blessing" על יערות הגשם באמזונאס שהוצג בתיאטרון אלמיידה.
ביוגרפיה
הודג' נולד בפלימות' שבמחוז דבון. הוא למד משחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה.
תיאטרון
הודג' זכה להצלחה רבה בהופעותיו במחזות של הרולד פינטר. בין השאר שיחק ב-"No Man's Land" בתיאטרון הקומדיה בפברואר 1993; "Moonlight" בתיאטרון אלמיידה בספטמבר 1993; "מין אלסקה", "המאהב" ו-"The Collection" בתיאטרון דונמאר ורהאוס במאי 1998; בתפקיד ג'רי במחזה "בגידה" בתיאטרון ליטלטון של התיאטרון המלכותי הלאומי בנובמבר 1998; ובתפקיד אסטון במחזה "מנהל הבית" בתיאטרון הקומדיה בנובמבר 2000 לצדם של מייקל גמבון (בתפקיד דייוויס) ורופרט גרייבס (בתפקיד מיק), בבימויו של פטריק מרבר. על תפקיד זה היה הודג' מועמד לפרס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה.
ב-2004 ביים הודג' לראשונה בתיאטרון ובחר את המחזה "The Dumb Waiter and Other Pieces" מאת פינטר שהועלה בתיאטרון אוקספורד פלייהאוס.
ב-2015 ביים הודג' בברודוויי הפקה מחודשת של המחזה "Old Times" משנת 1971 מאת פינטר. בהפקה כיכבו קלייב אוון, איב בסט וקלי ריילי.
במאי 1994 הופיע הודג' בתפקיד הראשי במחזה "פריקלס" מאת שייקספיר בבימויה של פילידה לויד. במאי 1997 שיחק במחזה "Blinded by the Sun" מאת סטיבן פוליאקוף בבימויו של רון דניאלס בתיאטרון קוטסלו.
באפריל 2002 הופיע הודג' בתפקיד לאונטס במחזה "אגדת חורף" בהפקה של הלהקה השייקספירית המלכותית בתיאטרון ראונדהואס. את ההצגה ביים מתיו וורקוס, והיא הייתה עיבוד בסגנון "הקולנוע האפל" ועם מוזיקת קאנטרי.
באפריל 2003 גילם הודג' את אנדריי בהפקה המחודשת של מייקל בלייקמור למחזה "שלוש אחיות" מאת צ'כוב בתיאטרון פלייהאוס. שנה אחר כך שיחק בתיאטרון הרויאל קורט בתפקיד בארי במחזה "Dumb Show" מאת ג'ו פנהול שביים טרי ג'ונסון. המחזה הוצג בספטמבר 2004 וקיבל ביקורות חיוביות בעיקר על הופעתו של הודג'.
ב-2005 הופיע הודג' בתפקיד נייתן דטרויט במחזמר "ברנשים וחתיכות" בתיאטרון פיקדילי לצדו של יואן מקגרגור שגילם את סקיי מסטרסון. על הופעתו הוא היה מועמד לפרס אוליבייה.
בקיץ 2006 לוהק לתפקיד הראשי במחזה "טיטוס אנדרוניקוס" שהוצג בתיאטרון שייקספיר גלוב. במקביל ביים בווסט אנד את המחזה "See How They Run", פארסה מאת פיליפ קינג, שהוצג לפני כן בסיבוב הופעות בבריטניה. כשההצגה הועלתה בווסט אנד החליפה ננסי קרול את האטי מוראהן בתפקיד אשתו הצעירה של הכומר.
הודג' שר בקול טנור לירי בתפקיד פרנק במחזה "A Matter of Life and Death" שהועלה במאי 2007 עם להקת תיאטרון ניהיי בתיאטרון הלאומי. ההפקה המרהיבה מבוססת על סרט באותו שם. עוד ב-2007 כיכב בתפקיד אורח בתסכיתי דרמה מסדרת "דוקטור הו".
ב-2008 כיכב הודג' בתפקיד אלבין בהפקה עטורת שבחים של המחזמר "כלוב העליזים" שהועלה בתחילה בתיאטרון "Menier Chocolate Factory". בהמשך שיחק באותו תפקיד בתיאטרון פלייהאוס וב-2009 זכה בפרס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר במחזמר.
ב-18 באפריל 2010 הועברה ההפקה הלונדונית לברודוויי והוצגה בתיאטרון לונגאקר עם הודג' ועם קלסי גראמר בתפקידי אלבין וג'ורג'. על תפקיד זה זכה הודג' ב-2010 בפרס טוני לשחקן הטוב ביותר במחזמר.
באוקטובר 2012 פורסם שהודג' לוהק לתפקיד וילי וונקה במחזמר "צ'ארלי ומפעל השוקולד" בווסט אנד. הצגת הבכורה הייתה ב-25 ביוני 2013 בתיאטרון דרורי ליין שבלונדון.
הודג' ביים את המחזה "Last Easter" מאת בריוני לייברי בתיאטרון הרפרטוארי של ברמינגהם, ואת המחזה "See How They Run" שהוצג בסיור הופעות ובווסט אנד.
ב-2005 היה הודג' מועמד לפרס איבנינג סטנדרד לשחקן הטוב ביותר על תפקידו ב-"Dumbshow" בתיאטרון רויאל קורט.
דאגלס כיכב בתפקיד אלבין במחזה "כלוב העליזים" בברודוויי. עליו זכה בפרס טוני לשחקן הטוב ביותר במחזמר, בפרס דרמה דסק לשחקן מצטיין במחזמר, ובפרס חוג המבקרים לשחקן מצטיין במחזמר. ב-2008 הופיע בתפקיד זה בלונדון בתיאטרון "Menier Chocolate Factory" ואחר כך בתיאטרון פלייהאוס.
טלוויזיה
ב-1994 זכה הודג' לשבחי הביקורת על משחקו בדמות ד"ר טרשיוס לידגייט במיני-סדרה "מידלמארץ'" שעיבד אנדרו דייוויס על פי הרומן באותו שם מאת ג'ורג' אליוט. את הסדרה ביים אנתוני פייג' וב-1994 שודרה בארצות הברית במסגרת "Masterpiece Theatre".
תפקידים נוספים של הודג' בטלוויזיה היו בסדרה "Behaving Badly" (מ-1989), "Capital City" (מ-1989 עד 1990), עיבוד לספר "A Fatal Inversion" מאת רות רנדל (1992), בפרק בסדרה "על שוטים ואנשים" (1996), בסדרת המדע בדיוני "The Uninvited" (מ-1997), "רסן הסוררת" (1998), עיבוד של ה-BBC לרומן של אנתוני טרולופ "The Way We Live Now", בסדרה "כובע אדום" (2003–2004), תפקיד אורח בסדרה "ספוקס" (2005), בדמות סר תומאס ברטרם במיני-סדרה "מנספילד פארק" עיבוד של ITV מ-2007 לרומן באותו שם, ובסרט טלוויזיה "Lift" בבימויו של ג'יימס הוז.
ב-2010 הופיע הודג' בפרק "המסעדה" בעונה השלישית של הסיטקום הפופולרי "Outnumbered" בדמות בריק בולנג'ר, תרפיסט אמריקאי הנשוי לדודה אנג'לה (בגילומה של סמנתה בונד). הדמות הוזכרה גם בעונה הרביעית של הסדרה אבל לא נראתה על המסך.
ב-2012 שיחק הודג' בדרמה "One Night". עוד הופיע במיני-סדרה "מדינה סודית" ובסדרת הדרמה של ITV1 "העיר".
ב-2015 החל לשחק בתפקיד המפקח ברתולומיאו רוסק בסדרה "פני דרדפול".
קולנוע
בין סרטי הקולנוע בהם השתתף הודג' היו "פנים משקרות", "יריד ההבלים", "רובין הוד" ו"דיאנה".
הודג' ביים לראשונה בקולנוע סרט קצר על פי מחזה מאת הרולד פינטר "תחנת ויקטוריה".
בשנת 2017 שיחק בסרט הדרמה העצמאי "קדחת הצבעונים" לצידן של אליסיה ויקנדר וקארה דלווין.
בשנת 2019 שיחק בסרט "ג'וקר" בתפקיד אלפרד פניוורת', וכן שיחק בסרטו של אנג לי "איש מזל התאומים".
מוזיקה
בשם דאג הודג' הוא הוציא שני אלבומים פרי עטו. ב-2005 יצא האלבום "Cowley Road Songs", וב-2009 יצא האלבום "Nightbus". ב-2012 זכה בפרס "סטיילס ודרו" על השיר "Powercut" מתוך המחזמר "Meantime" שכתב יחד עם אשלין דיטה.
חיים אישיים
עד ל-2013 היה הודג' במערכת יחסים עם השחקנית טסה פיק-ג'ונס איתה נולדו לו שני ילדים.
רנה ורבין
רָנָה וֶרבין (נולדה ב-7 בדצמבר 1973) היא מתרגמת, סופרת, עורכת, מבקרת ספרות, בעלת טור שחקנית ישראלית ומורה לספרות.
ביוגרפיה
רנה ורבין נולדה לד"ר נחום ורבין (בנו של פרופ' בן ציון ורבין), כירורג שהיה רופא מוצב המזח במלחמת יום הכיפורים ונפל בשבי המצרי והשחקנית בתיה ברק. דודתה מצד אביה, דורית, נישאה ליוסי שריד, אשר כיהן כחבר-כנסת וכשר במספר ממשלות ישראל. ורבין גדלה בתל אביב, והיא בוגרת תיכון חדש. מגיל 14 החלה ורבין לרכוש ניסיון כשחקנית, כאשר ביצעה עשרות תפקידים בתוכנית "קשר משפחתי". לאחר שסיימה את שירותה הצבאי נסעה ללמוד משחק בארצות הברית, בבית הספר "Circle in the Square Theatre School" בניו יורק. עם שובה ארצה בשנת 1997 שיחקה ב"תיאטרון לילדים ולנוער", על שם אורנה פורת, ובהפקות טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון שונות.
בשנת 2002 סיימה בהצטיינות את הלימודים לתואר ראשון בספרות כללית ואנגלית באוניברסיטת תל אביב. במקביל ללימודיה תרגמה ורבין ספרי נוער בהוצאת ידיעות אחרונות, ביניהם הספרים: "שני ירחים", "בית שישים האבות" ו"חביבי". כמו כן כתבה ביקורות ספרים עבור מוסף הספרים של עיתון "הארץ". לאחר סיום לימודיה עברה לכתוב טור ספרים שבועי בעיתון "העיר" כשלוש שנים.
בשנת 2005 זכתה ורבין ב'פרס ברנשטיין' לביקורת ספרותית בעיתונות, וזמן קצר לאחר מכן החלה בעבודתה כעורכת ספרות המקור בהוצאת ידיעות ספרים, משרה בה החזיקה עד לספטמבר 2011 . בהמשך הגישה את פינת הספרים בתוכנית הבוקר של גידי גוב והנחתה את תוכנית הראיונות "קצת תרבות".
בשנת 2010 סיימה בהצטיינות את לימודיה לתואר השני בחוג לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב והוציאה לאור את ספרה הראשון "כמה טוב לחיות".
השתתפה כחברת פאנל קבועה בתוכנית "הינשופים" בערוץ 8 בהנחיית רוגל אלפר.
בשנת 2016 סיימה לימודי תסריטאות בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
בשנת 2017 הקימה הוצאת ספרים בשם "ערבי נחל" בשותפות עם הוצאת "ידיעות ספרים".
1040-1049 לפנה"ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 1049 - 1040 לפני הספירה
מכבי חיפה (כדורגל נשים)
מכבי חיפה היא קבוצת עבר בכדורגל נשים, אשר פעלה במשך חמש עונות מהקמת ליגת הנשים בארץ ב-1998 ועד פירוקה ב-2003. הייתה מהקבוצות החזקות והבולטות בשנים הראשונות של כדורגל הנשים בישראל, האלופה ומחזיקת הגביע הראשונה. בשנת 2019 חידשה את פעילות מחלקת הילדות בקבוצה מתוך כוונה לבנות ולפתח את מחלקת הנשים כולל הקמת קבוצת בוגרות כדי לחזור ולהיות המועדון המוביל בתחום.
הקמת הקבוצה
קבוצת הנשים של מכבי חיפה הוקמה בינואר 1998 בעקבות החלטת נשיא המועדון, יעקב שחר, להקים קבוצת נשים במועדון. כל זאת בעקבות החלטת ההתאחדות לכדורגל לפתוח ליגת נשים, לאחר שכבר הוקמה נבחרת בהוראת אופ"א. הקבוצה התבססה על שחקניות מנבחרות בתי הספר התיכוניים בקריות ועל המאמן איסר רביץ שגם שימש כעוזר מאמן בנבחרת הנשים.
מארן לווין
מארן לווין (באנגלית: Marne Levine), היא אשת עסקים אמריקאית, מנהלת בכירה בחברת אינסטגרם ולפני כן הייתה סגנית נשיא למדיניות ציבורית עולמית של פייסבוק. מארן לווין פועלת להעצמה נשית במספר ארגונים.
מכבי חיפה (כדורגל נשים)
הקמת הקבוצה
באפריל 1998 זכתה הקבוצה בגביע ההתאחדות שהיה הטורניר הראשון בכדורגל נשים שאורגן בישראל ובו השתתפו 8 קבוצות.
מארן לווין
ביוגרפיה
מארן לווין נולדה באוהיו, ארצות הברית למארק וטרי לווין. אביה היה מנתח פלסטי ואמה הייתה חברה בצוות המנהלים של הצלב האדום האמריקאי וכן של פדרציית הקהילה היהודית של קליבלנד.
מכבי חיפה (כדורגל נשים)
עונות הפעילות (1998 - 2003)
בעונת 1998/1999 זכתה הקבוצה בדאבל תוך הפגנות עליונות ברורה על שאר קבוצות הליגה. היא סיימה את הליגה עם 24 ניצחונות וללא הפסדים ובהפרש שערים שעמד על 10:164. בתום העונה השתתפה וזכתה בטורניר ידידות בינלאומי ביוון.
מארן לווין
ביוגרפיה
מארן לווין נשואה ואם לשניים. היא ומשפחתה חיים כיום בוושינגטון.
מכבי חיפה (כדורגל נשים)
עונות הפעילות (1998 - 2003)
בתקופה זו היו יותר מחצי משחקניות הסגל בקבוצה חלק מנבחרת ישראל הבוגרת ונבחרת הנערות.
מארן לווין
קריירה מקצועית
לווין סיימה תואר ראשון במדעי המדינה ובתקשורת באוניברסיטת מיאמי בשנת 1992. ב-2005 סיימה תואר באוניברסיטת הארוורד במסלול למנהל עסקים.
מכבי חיפה (כדורגל נשים)
עונות הפעילות (1998 - 2003)
בשתי העונות הבאות לא הצליחה הקבוצה לשמור על העליונות המוחלטת מעונת הבכורה. למרות זאת זכתה הקבוצה בגביע המדינה בעונת 1999/2000. את הגביע באותה שנה העניקה רעיית נשיא המדינה, ראומה ויצמן, כשבהרכב הקבוצה שיחקו איריס אברהם, פרחיה ביבי, ענבל אלופי, אנה אברמוביץ, סיון פחימה, יעל קמחי, אורלי נבעה, נעמה שירן, קרן כנפו, ליאת בירן, נתי חג`ג` וכן המחליפות מיטל דיין ושירלי אוחנה. בסוף אותה תקופה עזב המאמן איסר רביץ את המועדון.