cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלפרד הלאס
חבר באספה הלאומית
לאחר ששתי מפלגות הפועלים בהונגריה איחדו כוחות, הוא הצטרף למפלגת העובדים ההונגרית (MDP). מ-2 באפריל 1945 היה נציג האספה הלאומית הזמנית ומ-6 בספטמבר היה המזכיר. מ-4 בנובמבר 1945 הועברה רשימת ה-SZDP בבודפשט רבתי על ידי האספה הלאומית, ומ-31 באוגוסט 1947 על ידי הפרלמנט; מ-15 במאי 1949 היה חבר באספה הלאומית ובפרלמנט ברשימת החזית העממית ההונגרית לעצמאות עד 18 במרץ 1953.
אתלטיקו קלוב דה פורטוגל
אתלטיקו קלוב דה פורטוגל הוא מועדון כדורגל פורטוגלי מהעיר ליסבון, המשחק בליגה הפורטוגלית השנייה. המועדון הוקם ב-18 בספטמבר 1942 ומעולם לא זכה בתואר.
חיים חבשוש
ר' חיים חִבְשוּש או חַבְּשוּש (נקרא גם: חיים בן יחיא חבשוש או חיים אִבְּן יחיא חבשוש) (1833–1899, טבת תרנ"ט) היה חרש נחושת במקצועו, וכן היסטוריוגרף בן המאה התשע-עשרה של יהדות תימן. שימש מדריך עבור המזרחן והנוסע היהודי-צרפתי יוסף הלוי. לאחר מסעו עם הלוי בשנת 1870, הועסק על ידי אדוארד גלזר ונוסעים אחרים אחריו על מנת להעתיק כתובות וכדי לאסוף ספרים ישנים. ב-1893, כעשרים ושלוש שנים לאחר מסעו של הלוי ברחבי תימן לחיפוש כתובות שבאיות, החל חבשוש לכתוב דין וחשבון על מסעם, שנכתב בראשונה בעברית, ולאחר מכן, לבקשתו של אדוארד גלזר, כתב דין וחשבון נוסף בשפת אמו, ערבית-יהודית תימנית. הדין וחשבון הראשון התפזר בשלוש מדינות (ישראל, אוסטריה, תימן), ועותקים שלו חוברו מאוחר יותר יחדיו על ידי העורך של כתבי חבשוש, שלמה דב גויטיין. תרומתו החשובה ביותר של חבשוש למדע היא סיועו לחוקרים יוסף הלוי ואדוארד גלזר לפענח את הכתובות השבאיות (על מנת להעתיקן הם הגיעו לתימן) בהכינו תעתיקים באלפבית העברי של טקסטים כדי שיהיה ניתן להבינם ביתר קלות. בזמן שהלוי נאלץ להישאר בצנעא עקב מחלה, הלך חבשוש לבד לגימאן, כמה קילומטרים דרום-מזרחית לצנעא, שבה, למרות הקשיים שנבעו מחשדם של בני המקום, העתיק כתובות רבות וחפר חלק מחומת העיר מהתקופה הטרום-אסלאמית.
רקע משפחתי
כחבר בולט של הקהילה היהודית בתימן, ר' חיים חבשוש שימש כאחד מראשוני תנועת ההשכלה בתימן, שאחר כך התפתחה לתנועת "דור דעה", לצד הרב יחיא קאפח, וסעיד ערוסי.
משפחת חִבשוּש היא אחת המשפחות היהודיות הידועות המוקדמות ביותר שהתיישבו בתימן. חבשוש מציין בספרו שמשפחתו חיה בתימן לפני הופעת האסלאם, ואשר יחד עם עוד ארבע משפחות יהודיות (אל-בִּישַרִי, אל-פוּתַיְחִי, אל-עוּזַיְרִי ואל-מַרְחַבִּי) ליוו את ששון הלוי המהולל, שעבר בזמנו לתימן מעיראק (בבל). לפי המסורת, ששון הלוי הוא אב קדום של משפחת אלשיך הלוי הנודעות, כמו גם של משפחת יצחק הלוי, הראשונה עלתה לגדולה לאחר גלות מוזע, והאחרונה הוציאה מקרבה את אחד מאחרוני הדיינים של בית הדין הרבני של צנעא, הרב יחיא יצחק הלוי. משפחת חִבשוּש נקראה במקור בשם אל-פותייחי. בתימן, לעומת זאת, היהודים קראו למשפחה בשם "חִבשוּש", ואילו המוסלמים היו אומרים "חַבּשוּש."
מורשתו
אחד הגילויים החשובים התגלו במהלך שליחותו של חיים חבשוש עם יוסף הלוי לעיר צעדה ולאזורים שבסביבתה. בספרו, מסעות חבשוש, הוא מזכיר את העיר טילמס בתור העיר העתיקה של צעדה. הוא מצטט פתגם תימני עתיק בחרוזים: "אדא אנת מן מלץ פאנא מן תלמץ" (תרגום: אם אתה מתחמק (ערבית: מלץ), אז אני מטילמס (כלומר מצעדה)). חשיבותו של גילוי זה טמון בעובדה כי לא היה ברור לחוקרים עד אז מהו המקום שנקרא "טילמס" במסלולו של בנימין מטודלה, שהזכירו לצד תימא, ושבו שני אחים יהודים היו לכאורה נסיכים ומושלים על המקומות האלה במאה ה-12. אחד המקומות נמצא היום בערב-הסעודית, ואילו השני נמצא בתימן.
איש הצדק
אחת מן התכונות המיוחדות אשר ר' חיים חבשוש התברך בהן הייתה חוש הצדק העמוק שלו והסלידה הטבעית שלו מרשע. בשנת 1895, הקשיש יעקב בן חיים שרעבי, הגזבר היהודי של ההקדש (כספים שנתרמו לטובת עניי צנעא) נרצח בביתו, והכסף שהיה באחריותו נגנב. חקירה שנערכה על ידי חיים חבשוש חשפה את זהותו של הרוצח שנכלא מיד. פעם אחת, יהודי, שזה מקרוב בא לצנעא, בשם יוסף עבדאללה ("משרתו של אלוהים") הכריז על עצמו כשליחו של המשיח. אותו יהודי התפרנס ממכירת קמעות ותחבושות ופיתה את פשוטי העם התמימים שלא חשדו בו על ידי דיבורו על גאולה ועל ידי קמעותיו מונעי המחלות. האיש עורר את חשדם של מנהיגי הקהילה שחשדו בו שהוא מתחזה ומי שפועל ממניעים שאינם טהורים. מלבד זאת, האיש היה חשוד בהוללות וזימה עם נשים ובגרימת נזק אפשרי לקהילה על ידי התחזות (בשל הבטחותיו) ובהיותו סיכון ברור לשלטון. ר' חבשוש עקב מקרוב אחר האיש, ופעם אחת אף ביתו היה תחת מעקב. כאשר הראיות הפכו ברורות לגבי מניעיו הלא טהורים, התעקש הרב חבשוש ושכנע את השופטים של העיר לפעול והאיש התבקש, בסבר פנים יפות, לעזוב את העיר בפקודת מושל העיר (בערבית: ואלי).
אולפנית בני עקיבא תל אביב
אולפנית בני עקיבא תל אביב היא אולפנית לבנות השוכנת ברחוב ליליינבלום בתל אביב והיא חלק ממרכז ישיבות בני עקיבא.
היסטוריה
האולפנית נוסדה בכ"ח באב התשל"ח, 31 באוגוסט 1978, על ידי קבוצת הורים מקומיים שביקשה להקים מוסד דתי לבנות בתל אביב ולא לשלוח את בנותיה לאולפנות בהן יש פנימיות. קבוצה של שמונה עשרה בנות היוותה את הנדבך הראשוני לפתיחת מסגרת חדשנית ניסויית - אולפנא לבנות ללא פנימייה. לפיכך, "בני עקיבא תל אביב" היא חלוצת האולפניות בישראל.
משכנה הראשון של האולפנית היה בבית כנסת "איחוד שיבת ציון" שברחוב בן-יהודה, ולאחר מכן עברה מספר מקומות וביניהם כיתת לימוד ברחוב שפע טל בתל אביב. כיום משכן האולפנית הוא בניין בית הספר תחכמוני לשעבר.
ניהול האולפנית
מאז הקמתה ועד לשנת תשע"ד (2014) עמדה בראש האולפנית הרבנית יפה מגנס, אשת הרב יהושע מגנס אשר שימש במקביל כרב האולפנית, ואחיינית הרב אברהם צוקרמן. בשנת תשע"ה פרשו הרב והרבנית מגנס מניהול האולפנית, והמשיכו בתפקידי חינוך בירושלים: הרבנית דיקנית הסטודנטיות במכללה בית וגן, והרב כר"מ בישיבת מרכז הרב, תפקיד בו שימש לאורך שנות ניהול האולפנית. משנת תשע"ה עד לשנת תשע"ז (2015–2017) עמדה בראש האולפנית מיכל פלג, אשר עבדה כאשת חינוך מובילה באולפנת כפר פינס, והרב אחיה פרינס שימש כרב האולפנית. מאז שנת תשע"ז (2017) משמשת כראש האולפנית חני גולדמן, שהייתה לפני כן מנהלת בית הספר היסודי יפה נוף.
נכון לשנת 2019, מונה אולפנית תל אביב כ-180 בנות שלומדות בשכבות ז'–י"ב. התלמידות מגיעות מערי המרכז.
דרכו החינוכית של בית הספר
האולפנא מחנכת את תלמידותיה ברוח הציונות הדתית על-פי תורת הרב קוק: באולפנית מושם דגש על חינוך תורני ותרומה חברתית, וכן מושם דגש על חיפוש ה"אני". האולפנית שואפת להעצים את תלמידותיה מבחינה אישית, תורנית ולימודית ומציאת ייחודן. היא פועלת להעצים את כישרונותיהן של הבנות, כגון בהצגת תערוכות אמנות בלובי האולפנית. האולפנית מכוונת להכנה המקסימלית להשתלבות בחברה הישראלית מתוך קדושה, גדלות מתוך ענווה.
תלמידות האולפנא מתנדבות במסגרות חוץ כגון בתי אבות, בתי ספר, בתי חולים ומוסדות לחינוך מיוחד.
בשנת ה'תשע"ג (2013) זכתה האולפנית בפרס החינוך הדתי.
בית ספר ניסויי
מזה כמה שנים שהאולפנית היא ניסויית, תחת הנושא: "מה הסיפור שלך, אדם? החיפוש אחר האני".
דרכו המקצועית של בית הספר
בבית הספר מגמות מורחבות במקצועות ביולוגיה, פיזיקה, כימיה, אמנות, ספרות, פסיכודרמה ומחשבים.
תוכנית הניסויי בבית הספר עוסקת בסוגיות של זהות אידאולוגית ודתית על רקע טלטלות שעברו על הציונות הדתית כגון ההתנתקות ובוחנת עם התלמידות היבטים שונים בחברה הישראלית הדמוקרטית.
קשר עם הבוגרות
הרב והרבנית מגנס שומרים על קשר עם בוגרות האולפנית, באמצעות מיילים חודשיים בנושאים אקטואליים ותורניים, שבתות מחזור, שבתות אצל בוגרות, וייעוץ והכוונה לבוגרות הרוצות בכך. במשך שנים רבות הנהיג הרב מגנס בביתם שבקרית משה בירושלים שיעור לבוגרות הצעירות של האולפנית. במקביל, וב-6 שנים האחרונות מעביר הרב שיעורים לבוגרות - החל ממחזור א' של האולפנית - בגבעת שמואל, בביתה של בוגרת מחזור א'.
משפחת מגנס מפעילה אף את "מדרשת בת-ציון" בקריית משה בירושלים, אשר גם אליה מגיעות בוגרות האולפנית.
אירנה האתונאית
אירנה האתונאית הייתה קיסרית ביזנטית, אלמנתו של הקיסר לאון הרביעי ואמו של קונסטנטינוס השישי. אירנה עלתה לשלטון לראשונה בשנת 780 עם מותו של בעלה לאון, ובמשך עשר שנים שלטה כעוצרת וממלאת מקום בנה קונסטנטינוס, שהיה ילד צעיר במות אביו. ב-790 הדיח קונסטנטינוס את אמו, אירנה, מהשלטון, ושלט כשליט יחיד. שלטונו של קונסטנטינוס הסתיים באוגוסט 797 כאשר אירנה ביצעה הפיכה כנגדו ותפסה את השלטון, ובפקודתה הוא עוור והוגלה. אירנה המשיכה לשלוט בבלעדיות כקיסרית עד להפיכה נגדה באוקטובר 802.
ילדותה ושנים ראשונות בחצר הביזנטית (750/755–775)
מעט מאוד ידוע על אירנה לפני שהיא הגיעה לחצר המלכות. ההיסטוריון הביזנטי בן התקופה, תאופאנס, מתעד שאירנה הגיעה מאתונה לביזנטיון באחד בנובמבר 769, התארסה עם לאון בשלושה בנובמבר, ובשבעה-עשר בדצמבר נישאה וקיבלה את התואר "קיסרית" (Basilissa). בשעת הנישואין לאון ואירנה עוד היו בנערותם, ושלושה עשר חודשים לאחר הנישואין אירנה ילדה. כיוון שלאון היה כמעט בן עשרים בחתונה, אפשר להניח שאירנה הייתה לפחות בת ארבע-עשרה, ולכן כנראה היא נולדה בין 750 ל-755. אירנה באה ממשפחת סרנדרפיכיס היוונית (sarandapechys), אך לא ידוע דבר על הוריה מלבד טענתה של אירנה שהיא יתומה. הבחירה באירנה כשידוך ללאון נבעה כנראה מתוך רצון לחזק את האחיזה הביזנטית במחוז היווני הלס על ידי קשרי נישואין עם משפחת אצולה מקומית, ועל ידי כך גם לקדם את התנצרותם של השבטים הסלבים במחוז. ביום 14 בינואר 771 אירנה ילדה את בנה קונסטנטינוס השישי, ובאוגוסט 775 הקיסר קונסטנטינוס החמישי, קיסר האימפריה הביזנטית נפטר, ולאון, בנו של קונסטנטינוס החמישי, עלה לשלטון.
אשתו של לאון ותקופת העוצרות (775–790)
בארבע-עשרה באפריל 776 לאון הכתיר את בנו קונסטנטינוס השישי לקיסר-שותף - תופעה נפוצה בביזנטיון, בה הכתיר האב את בנו, יורש העצר, בעודו ילד לקיסר, כדי להבטיח שאכן הוא יעלה לשלטון בבוא העת. שלטונו של לאון נמשך עד לפטירתו בשנת 780, כנראה מתוצאה של חבישת כתר אשר גרם לזיהום בראשו והביא למותו (אם כי נסיבות מותו עדיין נתונות במחלוקת). עם מותו של לאון ב-780 התמנתה אירנה להיות העוצרת בשמו של קונסטנטינוס הקטן, שהיה בן תשע בלבד.
עם הפיכתה לעוצרת ניצבו בפני אירנה אתגרים רבים. מיד לאחר מותו של לאון התרחש ניסיון הפיכה מצד אחיו למחצה, אך הוא סוכל, והקושרים נענשו והוגלו. כדי לבסס את שלטונה, אירנה השאירה בעמדות מפתח רבים מנושאי המשרות ששירתו בתקופתו של בעלה המנוח לאון, אך גם העלתה לתפקידים בכירים סריסים רבים מאנשי שלומה. בשנת 781 ניסתה אירנה להשיא את קונסטנטינוס לבתו של קרל הגדול, רוטרודיס, אך השידוך בין רוטרודיס לבין קונסטנטינוס השישי עלה על שרטון.
איקונוקלאזם ואיקונופיליות
תקופת העוצרות של אירנה ידועה בעיקר במהפכה הדתית שחוללה בשאלת האיקונות. איקונות הן תמונות של קדושים נוצריים, דרכן המאמין יוצר חיבור רוחני לדמות הקדוש. האיקונות הוצאו מחוץ לחוק ב-726 על ידי סבו של לאון הרביעי, לאון השלישי, שהנהיג מדיניות של רדיפת המאמינים באיקונות, המכונה איקונוקלאזם (ניתוץ האיקונות). האיקונוקלאזם יצר ניתוק וסכסוך בין הכנסייה הביזנטית לכנסיות של רומא וירושלים, ולכן כשאירנה הפכה לעוצרת, הכנסייה הביזנטית הייתה מובדלת משאר העולם הנוצרי ומפולגת בתוך עצמה.
בקיץ 784, הפטריארך של קונסטנטינופול, פאול, נפל למשכב; זמן קצר לפני מותו, הוא הודה בפני אירנה, שלמרות עמדתו הרשמית הוא מתנגד לאיקונוקלאזם, וביקש ממנה לכנס וועידה כנסייתית בינלאומית, שתכיר מחדש בלגיטימיות של העמדה האיקונופילית (האוהדת את האיקונות). בדצמבר 784 אירנה מינתה את מקורבה, תארסיוס, לפטריארך של קונסטנטינופול, וניסתה לארגן וועידה כנסייתית שתוכננה לספטמבר 786, שמטרתה הייתה לבטל את העמדה הרשמית האיקונוקלסטית. כינוס הוועדה עלה על שרטון, כאשר חיילים אשר האמינו באיקונוקלאזם איימו על חייו של הפטריארך, ועל כן אירנה מינתה מפקדי צבא חדשים הנאמנים לה, ובמאי 787 שלחה הזמנות לכינוס שני של הוועידה בניקיאה שבאסיה הקטנה. הוועידה שהתכנסה, המכונה הוועידה האויקומנית השביעית, גינתה את האיקונוקלאזם והתירה מחדש את האיקונות.
לאחר הוועידה הכנסייתית, יחסי החוץ של אירנה עם קרל הגדול השתנו לרעה בעקבות כיבושיו של קרל בדרום איטליה. בעקבות זאת, אירנה ביטלה את אירוסי בנה קונסטנטינוס עם בתו של קרל, רוטרודיוס, ובנובמבר 788 קונסטנטינוס התחתן עם אישה בשם מריה. זאת ועוד, אירנה שלחה כוחות צבאיים כנגד קרל ב-789, אך הצבא הביזנטי נחל תבוסה. תבוסה זאת של אירנה, ובנוסף הפסדים צבאיים שהיא נחלה מול הבולגרים והערבים, הכינו את הקרקע לעלייתו לשלטון של קונסטנטינוס השישי.
שלטונו של קונסטנטינוס השישי (790–797)
ב-790 קונסטנטינוס כבר היה בן תשע-עשרה ובשל לשלטון, והוא "נמרץ ומאוד מוכשר", כדברי תאופאנס. הוא ניסה להדיח סריס בכיר המקורב לאירנה, אך נכשל; עם זאת, ניסיון זה יצר תגובה חזקה בקרב חיילים רבים שתמכו בו, ובתגובה נשבעו אמונים לו בלבד, ולא לאמו. אירנה חששה ממלחמת אזרחים, ולכן פרשה מהשלטון, ובאוקטובר 790 קונסטנטינוס הוכר כשליט היחיד של ביזנטיון. עם עלייתו לשלטון יחיד, קונסטנטינוס היגלה את סריסי החצר, ואת אמו אירנה כלא בארמון אלתריוס (Ελευθέριος) עד לינואר 792.
בשנת 791 קונסטנטינוס הפסיד בקרבות מול הבולגרים והערבים, ובנוסף נחל תבוסה משפילה לבולגרים ביולי 792. בעקבות תבוסות אלו קונסטנטינוס נאלץ להתמודד עם מרידות צבאיות. גם בחייו האישיים קונסטנטינוס לא רווה נחת – הוא מאס באשתו מריה, ובינואר 795 כפה עליה להיות נזירה ודה פקטו התגרש ממנה, ללא כל בסיס חוקי למעשיו.
בספטמבר 795 הוא התחתן מחדש, אך מכיוון שגירושיו ממריה לא היו מבוססים כדבעי, אנשי כנסייה רבים התנגדו לנישואין אלו וראו בהם ניאוף. על רקע החולשה של קונסטנטינוס, ב-796 אירנה שיחדה אנשי צבא רבים שיעברו לצידה. באוגוסט 797 קונסטנטינוס הבין שאין לו עוד תומכים בחצר והוא בסכנה, על כן ניסה להימלט אך נתפס, וב-19 באוגוסט אירנה ציוותה לעוור אותו.
שלטון היחיד של אירנה ומותה (797–803)
ב-797 אירנה הפכה לשליטה היחידה של ביזנטיון. היא הטביעה מטבעות הנושאים את דיוקנה, וחוקקה חוקים חדשים. אירנה ניסתה לשקם את יחסי החוץ של ביזנטיון, וב-798 שלחה משלחות שלום לפרנקים ולערבים. הערבים לא היו מעוניינים בהפסקת אש, אך קרל הגדול קיבל את הצעת השלום. במאי 799 חלתה אירנה, והסיכוי למותה יצר מאבק ירושה בין שני סריסים בכירים, סטוורקיוס (Σταυράκιος) ואאטיוס (Ἀέτιος), שניסו לקדם כל אחד את מקורביו כיורשי הכס לאחר מותה. המאבק בין השניים הגיע לקיצו עם מותו של סטוורקיוס ביוני 799 והחלמתה של אירנה, אך עדיין אירנה איבדה שליטה על אאטיוס, שהמשיך לקדם מקורבים לו לתפקידי מפתח.
מקסוול גורדון לייטפוט
מקסוול גורדון לייטפוט (באנגלית: Maxwell Gordon Lightfoot; 19 ביולי 1886 – 27 בספטמבר 1911) היה אמן וצייר מליברפול, שנודע בזכות תיאורי סצינות פסטורליות ואיורי דמויות.
אקסל, נסיך דנמרק
הנסיך אקסל מדנמרק (12 באוגוסט 1888 – 14 ביולי 1964) היה בן למשפחת המלוכה הדנית. הוא היה בנם השני של ולדמר, נסיך דנמרק, ושל מארי, נסיכת אורליאן, ונכדו של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק.
מקסוול גורדון לייטפוט
ראשית חייו
לייטפוט נולד ברחוב גרנבי, ליברפול, השני מבין חמישה ילדים לוויליאם הנרי לייטפוט ואשתו מקסוול גורדון לינדסי (לינדסי קיבלה שם גברי ככבוד לאביה שאבד בים זמן קצר לפני לידתה). ויליאם לייטפוט היה סוכן ביטוח ומתווך. המשפחה עברה להלסבי בצ'שייר, שם נכנס לייטפוט לבית הספר לאמנות של צ'סטר בשנת 1901. המשפחה עברה חזרה לליברפול בשנת 1905, והוא השתתף בשיעורי ערב. הוא הפך לחניך בהדפסות צבע – כרומוליטוגרף בחברת דפוס מסחרית, שהתמחתה בהדפסת קטלוגים של זרעים. באותו הזמן המשיך לייטפוט לצייר והציג עבודה בתערוכת הסתיו של ליברפול ב-1907.
אקסל, נסיך דנמרק
מצד אביו, הוא היה בן דודם הראשון של כריסטיאן העשירי, מלך דנמרק, הוקון השביעי, מלך נורווגיה ואשתו הנסיכה מוד מוויילס, קונסטנטינוס הראשון, מלך יוון ,ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת, ניקולאי השני, קיסר רוסיה, ארנסט אוגוסט, דוכס בראונשווייג ו, אנדראס, נסיך יוון ודנמרק, אביו של הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו, ומצד אמו של אנרי, רוזן פריז, אורליאניסט המתחזה לכס המלוכה הצרפתי.
מקסוול גורדון לייטפוט
חינוך והכרה
לייטפוט הציג בתערוכת הסתיו של ליברפול ב-1909 והיו בה שלושה נופים שהוצגו בתערוכת החורף החדשה במועדון האנגלי. בפברואר 1911, לייטפוט יחד עם סטודנטים לשעבר של סלייד, קיימו תערוכה עם ונסה בל בגלריה המועדון האלפיני בלונדון. סקירת ה"הטיימס" נתנה ללייטפוט ולגרטלר שבחים מיוחדים. עבודתו של לייטפוט הרשימה כל כך את ספנסר גור, שהוא הציע את לייטפוט כאחד משש עשרה החברים המקוריים בקבוצת קמדן טאון. לייטפוט התקבל והציג ארבע עבודות בתערוכה הראשונה של קבוצת קמדן טאון שהתקיימה בגלריית קרפקס ביוני 1911.
אקסל, נסיך דנמרק
הנסיך אקסל היה פטרון פופולרי של ספורט. הוא היה חבר בולט בוועד האולימפי הבינלאומי ופעיל וגם מנהל עסקים. בשנת 1963 הפך הנסיך אקסל לחבר הכבוד הראשון בוועד האולימפי הבינלאומי בהיסטוריה. הוא היה קצין בצי הדני המלכותי.
מקסוול גורדון לייטפוט
חינוך והכרה
שניים מציורי הדמות שלו, "אם וילד" ו"ילד עם חישוק" שהוצגו בתערוכה, היו שונים לחלוטין מכל מה שהופיע בה ולייטפוט עזב את הקבוצה מיד עם סגירת התערוכה.
אקסל, נסיך דנמרק
ראשית חיים וקריירה צבאית
הנסיך אקסל נולד ב-12 באוגוסט 1888 בארמון הצהוב, בית עירוני מהמאה ה-18 באמליגדה 18, סמוך למתחם ארמון אמליינבורג בקופנהגן. הוא היה בנם השני של ולדמר, נסיך דנמרק ואשתו מארי, נסיכת אורליאן (1865–1909). אביו היה בנם הצעיר של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק ולואיזה, נסיכת הסן-קאסל, ואמו הייתה בתו הבכורה של הנסיך הנסיך רובר, דוכס שארטר ופרנסואז, נסיכת אורליאן. נישואי הוריו היו אמורים להיות התאמה פוליטית. הנסיך אקסל שירת בחיל הים וקיבל את דרגת האדמירל.
מקסוול גורדון לייטפוט
מוות
בשנת 1911 לייטפוט התארס לאישה שפגש שנה קודם. בספטמבר 1911, מעט לפני שהיה אמור לבקר בליברפול כדי להציג את ארוסתו החדשה לקרוביו, הוא התאבד בביתו בפרימרוז היל. לדברי הצייר אדריאן אלינסון, ארוסתו הייתה דוגמנית אמנות והייתה אשה מופקרת. אהבתו אליה עיוורה אותו וגילויו האמת עליה הניע אותו לקיצוניות של ההתאבדות.
אקסל, נסיך דנמרק
נישואין ומשפחה
ב-22 במאי 1919 נשא לאישה את מרגרט, נסיכת שוודיה, בת דודתו הראשונה, ובתו הבכורה של הנסיך קרל, דוכס וסטריטלנד. החתונה התקיימה בקתדרלת סטוקהולם ונחגגו בחגיגות גדולות ברחבי העיר. אמה של הנסיכה מרגרטה, אינגבורג, נסיכת דנמרק, הייתה בת דודתו הראשונה של הנסיך אקסל, שכן הם חלקו את סבו המלכותי, כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק. הוא היה היחיד מבני הוריו שהתחתן בנישואים שווים. לנסיך אקסל ולנסיכה מרגרטה היו שני בנים:
מקסוול גורדון לייטפוט
מוות
לייטפוט התאבד על אף שהייתה לו תוכנית תערוכה בגלריית קרפקס. לא נמצאו בסטודיו שלו ציורים ונראה כי לייטפוט כנראה הרס אותם.
אקסל, נסיך דנמרק
המשך חייו
במהלך הכיבוש הגרמני של דנמרק במהלך מלחמת העולם השנייה, וילה Bernstorffshøj היה מקום המפגש עבור חברי ההתנגדות הדנית ואת Brødrehøj השכן שימש ארסנל עבור ההתנגדות. זה הוביל לכך שהנסיך אקסל הוכנס למעצר בית לזמן מה. [6]
מוות וקבורה
הנסיך אקסל התגורר עם אשתו, הנסיכה מרגרטה, בווילה בברנסטורפשוי עד מותו. הוא נפטר ב-14 ביולי 1964 בבית החולים ביספג'ירג, ביספג'ירג. אשתו נפטרה ב-4 בינואר 1977 בטרנמוסגארד, קונגסטד ליד פאקסה. שניהם קבורים בשטח ארמון ברנסטורף, לצד בניהם וכלותיהם.
חובות רשמיות
הנסיך אקסל והנסיכה מרגרטה ליוו את נסיך הכתר פרדריק ואת הנסיך קנוד בסיורם הנרחב באסיה בשנת 1930. הנסיך אקסל היה אחד הסנדקים של מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק בטבילתה ב-14 במאי 1940 בכנסיית הולמן בקופנהגן. בשנת 1947, הנסיך אקסל והנסיכה מרגרטה, יחד עם בניהם, הנסיכים ג'ורג' ופלמינג, היו בין האורחים הרשמיים בחתונתה של הנסיכה אליזבת, המלכה אליזבת השנייה לעתיד של הממלכה המאוחדת והנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו (הנסיך לשעבר פיליפ מיוון ודנמרק). ב-4 בספטמבר 1948 ייצג הנסיך אקסל את פרדריק התשיעי, מלך דנמרק בטקס הכתרת יוליאנה, מלכת הולנד. בשנת 1953 ייצגו הנסיך אקסל והנסיכה מרגרטה את המלך בהכתרתה של אליזבת השנייה. כתוצאה מחוק הירושה הדני משנת 1953, המגביל את כס המלוכה לצאצאי כריסטיאן העשירי, מלך דנמרק ואשתו אלכסנדרינה, דוכסית מקלנבורג-שוורין, כך באמצעות נישואים מאושרים, אקסל איבד את מקומו בשושלת הירושה.
ספורט
הנסיך אקסל היה דמות פופולרית בדנמרק, מעורב בקידום ופיתוח של ספורט, כמו גם עסקים. הוא היה חבר ותיק בוועד האולימפי הבינלאומי של דנמרק. במושב הוועד האולימפי הבינלאומי ה -55 בטוקיו בשנת 1958, הנסיך אקסל, חבר הוועד האולימפי הבינלאומי שהשתתף בפגישה, הציע באופן רשמי להפוך את העבודה שחוברה על ידי ספירידון סמארס להמנון האולימפי הרשמי. הנסיך אקסל היה חבר בולט בוועד האולימפי הבינלאומי והוא תמך בגלוי בהצעתו של לורד פוריטל הגביל את גיל חברי הוועדה ל-70 מאז ישיבת סנט מוריץ ב-1948. עם זאת, ההצעות לא התקבלו ברוב בוועדה והן יושמו לבסוף בשנת 1966. על שירותיו לתנועה האולימפית, הוא זכה פה אחד במסדר ההצטיינות האולימפי בשנת 1963. מאז בחירתו כחבר בוועד האולימפי הבינלאומי בשנת 1932, הנסיך אקסל נסע מעל 160,000 ק"מ ברחבי העולם לקראת תפקידו. ב-31 שנות שירותו הפעיל בוועדה, הנסיך החמיץ רק אחד מישיבותיו. בשנת 1963 היה הנסיך אקסל מועמד להיות חבר הכבוד הראשון בוועד האולימפי הבינלאומי.
הנסיך אקסל היה חלוץ הספורט המוטורי בדנמרק, נשיא מועדון הרכב המלכותי הדני משנת 1920 עד 1938. הנסיך החזיק ברישיון הטיס מספר 10 של דנמרק, שנרכש בשנת 1912.
תפקיד
הנסיך אקסל היה חבר במועצת המנהלים ובמשך זמן מה יו"ר מועצת המנהלים של SAS, מערכת סקנדינביה איירליינס. בשנת 1937 החליף את הנס נילס אנדרסן, מייסד החברה המזרח אסייתית, כיו"ר הדירקטוריון והמנכ"ל שלה. הנסיך הפסיק לנהל את החברה בשנת 1953, אך שמר על תפקיד היו"ר עד מותו בשנת 1964. בשנת 1948, במהלך ביקורו במלבורן, אוסטרליה כחבר הוועד האולימפי הבינלאומי וכמנהל של הוועדה המארגנת של אולימפיאדת 1956, הוא דן גם בהרחבה אפשרית של עסקי האוויר SAS באוסטרליה, מתוקף תפקידו כחבר במועצת המנהלים של החברה.
שאול מודיאנו (תעשיין)
שאול דויד מודיאנו (באיטלקית: Saul davide Modiano; ביוונית: Σαούλ Δαβίδ Μοδιάνο; 1834, סלוניקי, יוון – 1922, טריאסטה, איטליה) היה פילנתרופ ותעשיין יהודי.
קורות חיים
מודיאנו נולד בשנת 1834 בסלוניקי, לדניאל ורגינה לבית ארדיטי, החמישי בין 11 ילדים למשפחת מודיאנו, אחת ממשפחות ה'פראנקוס' העשירות והחשובות בסלוניקי, יוון.
מודיאנו קיבל בצעירותו חינוך מערבי שכלל לימוד מסחר ושפות זרות. בשנת 1868 עבר לטריאסטה שבצפון מזרח איטליה והקים שם את 'מודיאנו פירמה', חברה בינלאומית לקלפי משחק, מוצרי נייר והדפס אבן.
חיים אישיים
מודיאנו נישא בגיל צעיר לסטלה מודיאנו ונולדו להם 2 בנים ו-6 בנות.
ג'ורג' סנדרס
ג'ורג' הנרי סנדרס  (באנגלית:  George Henry Sanders; 3 ביולי 1906 - 25 באפריל 1972) היה שחקן קולנוע, מוזיקאי, ומדבב אנגלי זוכה פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1950 על תפקידו בסרט "הכל אודות חוה".
ביוגרפיה
סנדרס נולד בסנקט פטרבורג, ברית המועצות לזוג הורים אנגלים מרגרט והנרי סנדרס. אחיו הגדול היה שחקן הקולנוע טום קונוויי. חזר עם משפחתו בחזרה לאנגליה עם פרוץ המהפכה הרוסית ולמד ב"מכללת ברייטון" וב"אוניברסיטת מנצ'סטר למדע וטכנולוגיה". לאחר שסיים את לימודיו עבד כמזכיר בחברת פרסום ובעצתה של כוכבת הקולנוע גריר גרסון פנה לתחום המשחק. סנדרס היה טיפוס צבעוני ומבריק, שעטה על עצמו מסיכת סנוב אדיש ומתנשא, ועל פי כמה ביוגרפיות היה אף מסוגל לאכזריות של ממש. בסוף שנות השישים היה מעורב בפרשת שחיתות הלבנת כספים וחברות-קש וחמק ממאסר בעור שיניו. הוא פרסם אף כמה ספרים, בסגנון קליל ושנון, ובהם האוטוביוגרפיה שלו - "וידויו של נוכל" (1960).
קריירת משחק
סנדרס החל את דרכו כשחקן בשנות ה-30 של המאה ה-20 בתפקידים עבור ג'ון פורד בסרט "ארבעה אנשים ותפילה אחת", עבור הנרי קינג בסרטו "לוידס של לונדון" ובסרטים "וידויים של מרגל נאצי" של אנטולי ליטבאק, "האחות אדית קבאל" ו"התקוממות אלגנטית" לצידו של ג'ון ויין.
בשנת 1940 שיחק סנדרס בסרטיו של אלפרד היצ'קוק "רבקה" בתור ג'ק פאבל דודנה ומאהבה של רבקה (ג'ואן פונטיין) ו"כתב חוץ" בתפקיד הכתב סקוט פוליוט. ב-1941 שיחק סנדרס בסרטו של הבמאי הגרמני- יהודי המוערך פריץ לאנג "ציד אדם" בתור מייג'ור קווייב סמית' ובסרט המלחמה של הרי הת'וואי "שקיעה" בתפקיד מייג'ור קומבס. ב-1942 הופיע סנדרס בסרט ההרפתקאות "הברבור השחור" בתפקיד הפיראט קפטן בילי ליץ'. ב-1943 שיחק בסרט המלחמה האנטי נאצי של ז'אן רנואר "ארץ זו היא שלי". ב-1945 שיחק בתפקיד זכור במיוחד בתור הלורד הנרי ווטון בדרמת האימה "תמונתו של דוריאן גריי".
בנקודת השיא בקריירה שלו בשנת 1950 קטף סנדרס את פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על הופעתו בתפקיד מבקר התיאטרון אדיסון דה- ויט בדרמה של ג'וזף ל. מנקייביץ' "הכל אודות חוה". סנדרס שיתף פעולה עם במאיי על נוספים כמו ססיל ב. דה-מיל בדרמה התקופתית התנכ"ית "שמשון ודלילה" ואוטו פרמינגר בסרטו "לנצח אמבר" בתור המלך צ'ארלס השני.
ב-1952 הופיע סנדרס בסרט "אייבנהו" לפי הרומן "אייבנהו" של וולטר סקוט בתפקיד האביר בריאן דה בוּאָה-גילבר. ב-1953 הופיע סנדרס לצידה של כוכבת הקולנוע אינגריד ברגמן בדרמה של רוברטו רוסליני "המסע לאיטליה" בתפקיד אלכס ג'וייס. ב-1956 שיחק במותחן "בזמן שהעיר ישנה".
בשנת 1960 הופיע סנדרס בסרט המדע בדיוני "כפר הארורים" בתפקיד גורדון זלביי, בסרט האסונות "המסע האחרון" ובקומדיה הבריטית "מגע של גנבה" בתפקיד סיר צ'ארלס הולנד. בהמשך שנות ה-60 שיחק סנדרס בעיבוד הקולנועי של רוברט סטיבנסון לרומן ההרפתקאות "ילדי רב החובל גרנט" בתור הנוכל תומאס איירטון, בקומדיה של בלייק אדוארדס "ירייה בחשיכה" בתפקיד בנג'מין בלון, בדרמה "הקווילר ממורדאם", בסרטו של מנחם גולן "מבצע קהיר" ובסרט האנימציה הקלאסי "ספר הג'ונגל" בו דיבב את דמותו של הטיגריס שירחן.
סנדרס התפרסם כשחקן קולנוע בפעם האחרונה בשנת 1970 במותחן הריגול של ג'ון יוסטון "מכתב הקרמלין".
חיים אישיים
סנדרס היה נשוי ארבע פעמים במהלך חייו: אשתו הראשונה הייתה סוזן לארסון בשנים 1940 עד 1949. נישואיו השניים היו לכוכבת הקולנוע ההונגרייה ז'ה ז'ה גאבור שנמשכו כ-5 שנים עד לגירושין. אשתו השלישית של סנדרס הייתה השחקנית האנגלייה בניטה הום לה היה נשוי עד למותה ממחלת סרטן העצמות. בדצמבר 1970 התחתן בפעם הרביעית, עם השחקנית מאגדה גאבור (אחותה הגדולה של אשתו השנייה ז'ה ז'ה) והתגרש לאחר כחודש וחצי. מיד לאחר מכן החל סנדרס בשתיית אלכוהול מופרזת. בערוב ימיו סבל מדמנציה ובסרטיו האחרונים ניכר עליו שסבל מחוסר יציבות בהליכה. ב-25 באפריל 1972 נמצא סנדרס מת בחדר מלון בברצלונה. ממצאים שנמצאו לאחר מותו התברר שסנדרס נטל כמויות אדירות של תרופת ברביטורט ולמעשה התאבד, לאחר שהשאיר אחריו שלושה מכתבי התאבדות. אחד מהם - בן שורה אחת - הפך לאחד ממכתבי ההתאבדות הקלאסיים של כל הזמנים:"..עולם יקר, אני מסתלק כי אני - משועמם. אני מרגיש שחייתי מספיק, אני משאיר אותך עם הדאגות שלך. בהצלחה."
גופתו של סנדרס הוחזרה לבריטניה, שם נערך לו טקס אשכבה, גופתו נשרפה ואפרו פוזר בתעלת למאנש.
על שמו סנדרס כוכב קולנוע בשדרת הכוכבים של הוליווד.
ישי צימרמן
ישי צימרמן (נולד ב-1933) הוא קצין צה"ל במילואים, בעל עיטור העוז על פועלו במבצע הר געש.
ביוגרפיה
צימרמן גדל בקיבוץ עין חרוד ולאחר פיצולו בעין חרוד איחוד. ב-1952 התגייס לצה"ל ושירת כמפקד טנק בגדוד 82 של חיל השריון. לאחר הקמת יחידה 101 התנדב לשורותיה יחד עם בן כיתתו מהקיבוץ מאיר הר-ציון. הוא השתתף בפעולות התגמול וכן בפעולת הנקמה על רציחתה של שושנה הר-ציון (יחד עם בני כיתתו מעין חרוד, מאיר הר-ציון, זאב סלוצקי ויורם נהרי וכן עמירם הירשפלד ואיתן בן-טוב). לאחר הקמת סיירת צנחנים שירת כקצין בשורותיה.
בנובמבר 1955 פיקד על כוח במבצע הר געש וזכה על פועלו בעיטור העוז. תיאור המעשה: "ביום ה-2 בנובמבר 1955, שימש סג"ם ישי צימרמן כמפקד יחידת משנה בקרב על משלט א-צבחה שבאזור ניצנה הישראלי. היחידה שבמסגרתה פעל הסתערה על מוצב הפיקוד של האויב ועמדת המרגמה שלו. תוך כדי כך נפצעו רוב הקצינים וחלק ניכר מן החוגרים והתקדמותה שובשה. בנסיבות אלה המשיך סג"ם ישי צימרמן עצמאית בביעור עמדות האויב עד לחיסול ההתנגדות."
בשירות המילואים התקדם לדרגת רב-סרן. הוא השתתף במבצע סיני ופיקד על פלוגה מסייעת. עם הקמת סיירת חטיבה 80 הצטרף לשורותיה. הוא נפצע מירי בידו במהלך הקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים. במלחמת יום הכיפורים שירת כקצין בגדוד סיור ונ"ט 582 של חטיבה 317, הגדוד הופנה מהגזרה הצפונית לחזית הדרום, סופח לחטיבה 14 והשתתף במבצע אבירי לב. צימרמן נטל חלק במלחמת לבנון הראשונה, באוגוסט 1982 נטל ללא רשות, יחד עם קצין מילואים נוסף, מטוס ססנה משדה התעופה הבינלאומי ביירות והטיסו לישראל. מטוסי קרב של חיל האוויר הוזנקו, יירטו את המטוס וליוו אותו עד נחיתתו בשדה התעופה חיפה. צימרמן וחברו הועמדו לדין והוא נידון לחודש מאסר בפועל, קנס של 15,000 שקלים והורדה לדרגת סגן. הוא המשיך לשרת במילואים כנהג מוביל טנקים והשתתף בין היתר במלחמת לבנון השנייה ובמבצע צוק איתן.
היה פעיל במחאה על תוכנית ההתנתקות שיזם מפקדו לשעבר אריאל שרון.
צימרמן עוסק במסגרות. הוא משתתף משנת 2011 בתחרות טכנוראש של הטכניון, בשנה הראשונה זכה במקום השני, ב-2012 זכה במקום הראשון, וכך גם ב-2014, וב-2018.
צימרמן נשוי ואב לשישה ילדים.
עידית חכמוביץ
עידית חכמוביץ (10 ביוני 1955 – 20 בינואר 2015) הייתה משוררת, פזמונאית ומלחינה ישראלית, חברת קיבוץ יגור.
ביוגרפיה
עידית חכמוביץ נולדה וגדלה ביגור, בת שלישית לאהובה ויעקב חכמוביץ'. אביה, יליד בסרביה שברומניה, הצטרף לקיבוץ יגור בשנת 1940. היא למדה בבית הספר היסודי ביגור. בכיתה ט' הפסיקה לימודיה ועברה לעבוד בבית ילדים בקיבוצה. בנעוריה החלה לכתוב שירים. בהיותה בת 16 כתבה את "שיר שבת" שבוצע לראשונה על ידי מקהלת הקיבוץ המאוחד בכנס בבית השיטה.
את שירותה הצבאי עשתה כמורה-חיילת בכפר הנוער שפיה. שירה הראשון שהתפרסם ברדיו היה "אישה", שהולחן על ידי מתי כספי בביצוע חני ליבנה. בהמשך כתבה את השיר "הייתי אומרת" שגם אותו הלחין מתי כספי בביצוע גלי עטרי. שני השירים בוצעו גם על ידי מתי כספי עצמו.
בשנת 1993 השתתף שיר שכתבה (מילים) "בית בקצה הקשת" בתחרות קדם-אירוויזיון (לחן - אורי הרפז, זמרת - דורית ראובני) וזכה במקום השני בנקודת השיפוט האחרונה, בתל אביב, ובמקום השישי הכללי. את השיר "ארץ השירים שלי", שכתבה והלחינה, הקדישה לזכרה של נעמי שמר ושיריה, את השיר עיבד צבי שרף ומבצעת להקת "דומיננטה".
שירים נוספים של חכמוביץ שהתפרסמו הם: "נעורי זהב" שמבצעת מקהלת הגבעטרון, "קסם כלנית לעד" שנכתב לפי הזמנה לחג ה-25 של כרמיאל. בביצוע חני ליבנה, "ערב שבת" בביצוע אורנה ומשה דץ, "ונאהב לתמיד" בביצוע הפרברים ועוד.
הרבתה לכתוב ולהלחין שירים לאירועי תרבות שונים ביגור. השיר "מראה מקום" שכתבה (מילים ולחן) ב-1982 לחג שנת ה-60 של יגור (יָגוּר נוֹתֶנֶת לִי מָקוֹם לָנוּחַ), כמעט הפך להמנון מקומי של יגור. עידית שימשה במשך כמה שנים בתפקיד עורכת ביטאון הקיבוץ, "דפי יגור", ושנים שימשה ספרנית בספריית בית הספר האזורי "כרמל זבולון" ובספריית יגור. ב-2010 כתבה עידית חכמוביץ ביחד עם אפרים סידון את קטעי הקריינות לסרט הטבע ארץ בראשית.
בשנת 2012 יצאו לאור דיסק וספר שיריה הראשון "הייתי אומרת" ובו מיטב שיריה. הספר מעוטר בצילומיה של הצלמת מיכל מלכין, אף היא בת קיבוץ יגור.
מזרח דגונינו
מזרח דגונינו (ברוסית: Восточное Дегунино) הוא ראיון של המחוז הצפוני של העיר הפדרלית מוסקבה שברוסיה. שטח הראיון הוא 3.77 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 99,112 תושבים (2020).
שטח הראיון מורכב כמעט כולו מהחלק המערבי של יישוב בסקודניקובו, שהוקם בשנת 1938 וחלקו המזרחי הוא חלק מאלטופייבו.
בשנת 1960 התקבלה החלטה להרחיב את גבולות מוסקבה לכביש הטבעת של מוסקבה החדש. אז השטח של הראיון העתידי הפך לחלק מאדמת הבירה. גבול החלוקה המנהלית-טריטוריאלית עבר לאורך קו הרכבת סביולובסקאיה.
אד סקריין
אדוארד ג'ורג' סקריין (באנגלית: Edward George Skrein; נולד ב-29 במרץ 1983) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה וראפר אנגלי ממוצא יהודי. הוא זכה להצלחה בינלאומית כמוזיקאי, לפני שהתפרסם כשחקן בין היתר בזכות גילומו של דאריו נהריס בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "משחקי הכס", ובסרט גיבורי העל "דדפול" את דמות הנבל אג'קס.
ביוגרפיה
סקריין נולד בקמדן, לונדון, אנגליה, וגדל בהארינגי ובאיזלינגטון. הוא ממוצא אנגלי ואוסטרי-יהודי. סקריין למד בבית הספר פורטיסמר. הוא סיים את בית הספר לאמנות "ביאם שואו", בית ספר ציבורי לאמנויות, עם תואר BA באמנויות.
מוזיקה
בשנת 2004, סקריין הוציא מיני-אלבום ובו שלושה טרקים תחת חברת התקליטים "Dented Records". בשנת 2007 הוציא את אלבומו הראשון "The Eat Up". הוא שיתף פעולה עם מגוון אמנים. מאוחר יותר באותה שנה, סקריין הוציא מיני אלבום משותף, "Pre-Emptive Nostalgia", עם הלהקה "A State of Mind". בשנת 2009 סקריין שיתף פעולה עם הראפר ד"ר סינטאקס באלבום "Scene Stealers" בשם Skreintax.
משחק
סקריין ערך את הופעת הבכורה שלו בסרט הקצר "מישל". סקריין קיבל את התפקיד הראשי הראשון שלו ב-"III Manor". סקריין גילם את דא'אריו נאהאריס בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "משחקי הכס". עם זאת, בעונה הרביעית של הסדרה הוא הוחלף על ידי השחקן ההולנדי מיכיל האוסמן. סקריין אמר בראיון כי זו לא הייתה בחירתו לעזוב את הסדרה. בשנת 2014 לוהק סקריין לסרט "The Transporter: Refueled", והחליף את ג'ייסון סטיית'האם בתפקיד הראשי. על אף הביקורת השלילית לו זכה הסרט, סקריין זכה לשבחים על הופעתו. בשנת 2016 גילם סקריין את הנבל הראשי, אג'קס, בסרט האקשן "דדפול".
בשנת 2018 כיכב סקריין במותחן הנקמה הפסיכולוגי, "בחשכה", לצד נטלי דורמר וסטייסי מרטין. הצילומים החלו בתחילת שנת 2016. הוא אמור היה לככב בסרט "הלבוי" בתפקיד בן דיימו, דמות יפנית-אמריקאיית. לאחר מחלוקת על ליהוקו, הודיע סקריין בחשבון הטוויטר שלו, כי הוא עוזב את התפקיד בתקווה ששחקן ממוצא אתני ראוי ילוהק לתפקיד.
בשנת 2019 שיחק בסרט שובר הקופות של רולנד אמריך "הקרב על מידוויי" כסגן דיק בסט, בו השתתפו מנדי מור, פטריק וילסון, לוק אוונס, ארון אקהרט, ניק ג'ונאס, דניס קווייד ווודי הרלסון. באותה שנה שיחק בסרט הקולנוע נולד מלך.
בשנת 2022, שיחק סקריין בתפקיד ראשי בסרט "פעם הייתי מפורסם" של נטפליקס.
בימוי וכתיבה
סקריין ערך את הופעת הבכורה שלו בבימוי וכתיבה כשביים וכתב את התסריט לסרט הדרמה הקצר "Little River Run" אותו הוציא ב-20 ביולי 2020 באינסטגרם שלו.
לא ציפיתי
לא ציפיתי הוא סינגל מאת ההרכב המוזיקלי סוליקו בשיתוף עם קרולינה.
רקע
השיר הוא גרסת כיסוי לשירה של הזמרת הג'מייקנית טניה סטיבנס "It's a Pity".
אף על פי שהשיר מעולם לא יצא באופן רשמי, הוא היה לבין המושמעים בתחנות הרדיו באותה השנה והגיע למקום ה-33 במצעד השנתי של גלגלצ.
Ne ver', ne boysia
Ne ver', ne boysia (ברוסית: Не ве́рь, не бо́йся, מילולית: אל תאמין, אל תפחד), הידוע גם בשם "Ne ver', ne boisia, i ne prosi" ("אל תאמין, אל תפחד ואל תשאל"), הוא שיר שהוקלט על ידי הצמד המוזיקלי ט.א.ט.ו.. השיר ייצג את רוסיה באירוויזיון 2003.
הפקה
שמו של השיר מבוסס על אמירת כלא רוסית שנכנסה לתרבות המיינסטרים הרוסית עקב ספרו של אלכסנדר סולז'ניצין, "ארכיפלג גולג".
לדברי מארס לסאר, יליד אוסטרליה, השיר הופק על ידו ועל ידי איוואן שפובלוב באמצעות שליחת קובצי MP3 דרך האינטרנט אחד לשני, כאשר מארס היה בארצות הברית ושפובלוב ברוסיה.
איגור דודון
ביוגרפיה
איגור דודון נולד בשנת 1975 בכפר סדובה במחוז קלראש ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית המולדובנית. הוא בן לזוג מולדובנים דוברי רומנית: ניקולאיה דודון ואשתו, גלינה, מורה לשפה הרומנית. הוא למד בפקולטה לכלכלה במסגרת האוניברסיטה הממלכתית לחקלאות של מולדובה וסיים דוקטורט בניהול עסקים בשנת 1998 במסגרת החוג לבנקים ובורסות לניירות ערך, באקדמיה ללימודי כלכלה של מולדובה. בהמשך סיים גם פקולטה למשפט כלכלי במסגרת המכון הבינלאומי לניהול עסקים IMI-NOVA בקישינב. בשנים 1997–2005 עבד דודון בתחום ההוראה. לימד כסגן מדריך בקתדרה לבנקים ולבורסות לניירות ערך באקדמיה ללימודי כלכלה של מולדובה, במכון הבינלאומי לניהול עסקים (הקתדרה לפיננסים) ובאוניברסיטה הממלכתית של מולדובה. ישב בוועדות הרישוי של המכון הבינלאומי IMI-NOVA ו האוניברסיטה החופשית הבינלאומית ULIM בקישינב. הפרופסורים מיכאלה גראדו ויואן פופה מן האקדמיה ללימודים כלכליים בבוקרשט האשימו אותו כי בעבודת הדוקטורט שלו העתיק לכאורה מספריהם -"עסקאות במניות" (1997) ו"הבורסה" (1993).
החל מיולי 1997 עבד דודון בבורסה לניירות ערך של מולדובה. בשנים 1997–2011 עבד במומחה בכיר במחלקה לקלירינג (ניקוי), במחלקה לסליקה וכמנהל המערכות האלקטרוניות למשא ומתן ואחר כך כמנהל מחלקת השיווק, הרישום והדירוג במסגרת הבורסה לניירות ערך של מולדובה. בנובמבר 2001-מאי 2005 היה יושב ראש וחבר במועצת המנהלים של רשות הלאומית לאחסון ניירות ערך של מולדובה בע"ם. בספטמבר 2002-מאי 2005 היה יושב ראש הבורסה האוניברסלית לסחורות של מולדובה.
Ne ver', ne boysia
יציאה לאור
השיר יצא לאור לראשונה כחלק מהמקסי-סינגל של "Not Gonna Get Us" ב-19 במאי 2003. לאחר מכן, ב-26 במאי 2003, הוא נכלל במהדורת הדלוקס הבריטית של האלבום. לאחר מכן הוא יצא לאור ב-25 בנובמבר 2003 כחלק מאלבום הרמיקסים T.A.T.u. Remixes. השיר נכלל שוב בשנת 2006 באלבום The Best.
הסינגל הפיזי היחיד של "Ne Ver', Ne Bojsia" היה מהדורה שיווקית 'לא למכירה' שהופצה עבור האירוויזיון.
איגור דודון
חייו הפרטיים
איגור דודון נשוי לגלינה ואב לשלושה בנים: בוגדן, ולדוץ וניקולאיה. לצד רומנית ורוסית, דודון מדבר צרפתית, ויש לו ידע באנגלית ובגרמנית. החל משנת 2011 מכהן איגור דודון כיושב ראש הפדרציה המולדובנית לשחמט.
Ne ver', ne boysia
וידאו קליפ
לשיר צולם וידאו קליפ המכיל קטעי וידאו של מלחמות, תאונות ותמונות אחרות, וכן קטעי וידאו של לנה ויוליה. הווידאו קליפ הועלה לדף המייספייס ולערוץ היוטיוב הרשמיים של ט.א.ט.ו..
איגור דודון
קריירה פוליטית
במאי 2005 הוא התמנה לסגן שר למסחר וכלכלה בממשלת טארלב השנייה. אחר כך החל מספטמבר 2006 היה לשר המסחר והכלכלה. הוא החזיק תפקיד זה עד ספטמבר 2009 כשממשלת זינאידה גרצ'אני סיימה את כהונתה. ב-2008–2009 כיהן דודון גם כסגן ראש הממשלה בממשלת גרצ'אני.
Ne ver', ne boysia
אירוויזיון 2003
ט.א.ט.ו. ייצגה את רוסיה באירוויזיון 2003 עם שיר זה. הוא היה השיר ה-11 בסדר ההופעה על הבמה (אחרי גרמניה עם השיר "Let's Get Happy" בביצוע לו ולפני ספרד עם השיר "Dime" בביצוע בת'). בסיום ההצבעה הוא קיבל 164 נקודות, והגיע למקום השלישי מתוך 26. חמש מדינות העניקו לרוסיה 12 נקודות. מדינות אלה הן: קרואטיה, אסטוניה, לטביה, סלובניה ואוקראינה.
איגור דודון
קריירה פוליטית
ביוני 2011 הפסיד דודון מול דורין קיטואקה בבחירות לראשות העיר קישינב. הצביעו בעדו 49.9% מהמצביעים. בנובמבר 2011 עזב דודון את מפלגת הקומוניסטים של מולדובה מתוך תקווה כי יגיע להסכם עם ממשלת השלטון בראשות הברית לשילוב באירופה כדי להיבחר כנשיא מולדובה ולשים קץ למשבר החוקתי שנמשך שנתיים, מאז התפטרותו של ולדימיר וורונין ב-2009. בו זמנית עזבו את מפלגת הקומוניסטים גם זינאידה גרצ'אני וורוניקה אברמצ'וק. ב-18 בדצמבר 2011 הצטרף איגור דודון למפלגת הסוציאליסטים של מולדובה ונבחר ליושב ראשה. ב-2012 מפלגתו תמכה במועמדותו של ניקולאיה טימופטי לנשיאות מולדובה אבל מאוחר יותר הצהיר שהצטער על כך. בבחירות לפרלמנט ב-30 בנובמבר 2014 מפלגת הסוציאליסטים בראשות דודון זכתה ב-20,51% מהקולות והפכה לסיעה הגדולה ביותר בפרלמנט. היא לא תמכה בתוכנית הממשלה לחיזוק הקשר בין מולדובה ל ועברה לאופוזיציה.
Ne ver', ne boysia
אירוויזיון 2003
הממלכה המאוחדת ואירלנד היו המדינות היחידות בתחרות שלא העניקו נקודות לשיר. הדבר גרר תלונות מצד הגורמים הרוסיים שגרמו אז ל-BBC ול-RTÉ לחשוף את הסדר המלא של אופן הצבעת המדינות (דבר שמעולם לא נעשה קודם לכן או מאז). השיר הרוסי לא היה באף אחת מרשימות עשרת המובילים של אותן מדינות. אם זה לא היה המצב, היה סיכוי טוב שהשיר היה מנצח. השיר היה רחוק נקודה אחת בלבד מהשיר הבלגי שהגיע למקום השני, ושלוש נקודות מהשיר הטורקי הזוכה.
איגור דודון
קריירה פוליטית
במהלך ההפגנות נגד הממשלה בקישינב בינואר 2016 איגוד דודון יחד עם אנדריי נסטאסה ורנאטו אוסאטי הנהיג את תנועת המחאה ובלט כאחד ממנהיגי האופוזיציה במשא ומתן עם ממשלת הרוב של הימין-מרכז.
גישתו הפוליטית
דודון אימץ בעבר גישה הדוגלת בהידוק הקשר עם רוסיה ומנוגדת לשילוב מולדובה באירופה ותמך בהצטרפות אפשרית של מולדובה לאיחוד המכס האירו-אסיאתי מיסודה של רוסיה. הוא התבטא בעד ביטול מידי של הסכם ההתחברות של מולדובה עם האיחוד האירופי. במדיניות הפנים הוא תמך ברעיון הפדרליזציה של רפובליקת מולדובה (ואף של רומניה).
בשנים 2012–2014 הוא הנהיג הפגנות מול עיריית קישינב תוך דרישה להתפטרות ראש העיר דורין קירטואקה והפסקת מדיניות ההפרטות. בעבר ב-29 במרץ 2012 דודון הציע לארגן משאל עם לשם החלפת הדגל הלאומי הטריקולור של מולדובה (שצבעיו זהים לצבעי הדגל הרומני) בדגל ביקולורי אדום-כחול כשבאמצע ראש של שור הבר בצהוב ללא העיט.
דודון הצהיר בעבר את דבקותו בשמירת העצמאות והנייטרליות של מולדובה, שמירת זהות מולדובה והמולדובנים (למרות היותם דוברי רומנית), שמירת הערכים הנוצריים והמשפחה המסורתית, שיפור היחסים עם רוסיה ושמירת יחסים טובים עם האיחוד האירופי. הוא הבטיח שיפור העתיד הכלכלי של המדינה תוך מילוי מחדש של ה"חור" של מיליארד דולר ש"נעלם" משלושה בנקים חשובים של מולדובה בימי ממשלות קודמות.
נשיאותו 2016-2020
בסתיו 2016 ייצג את הסוציאליסטים בבחירות לנשיאות. בסיבוב הראשון השיג 47,98% מהקולות. ב-13 בנובמבר 2016 נבחר לנשיא מולדובה עם 52,27% מהקולות מול יריבתו מאיה סנדו, מועמדת מפלגת הפעולה והסולידריות (47,73%). דודון היה לנשיא השלישי של מולדובה שנבחר בבחירות כלליות (אחרי מירצ'ה סנגור ופטרו לוצ'ינסקי). בחירות כלליות לנשיא התקיימו ב-2016 לראשונה אחרי 20 שנה.
שלושה ימים אחרי כניסתו לתפקיד הנשיא הסיר דודון את דגל האיחוד האירופי מארמון הנשיאות בקישינב. באתר הנשיא שונה שם השפה מ"רומנית" ל"מולדובנית". דודון התחיל לפעול להחזרת השפה הרוסית כשפת חובה ללימוד בבתי הספר במולדובה. בינואר 2017 בעיר בנדרי נפגש דודון עם נשיא הרפובליקה המולדובנית הטנסניסטרית, ודעים קרנסוסלסקי. זה היה מפגש ראשון בין מנהיגי מולדובה ו"פרידנסטרוביה" בתוך שמונה שנים. בינואר 2017 ביקר דודון ברוסיה להזמנת הנשיא פוטין, ביקור ראשון של נשיא מולדובה ברוסיה ב9 השנים האחרונות. בהזדמנות זאת הודיע דודון שמולדובה בקשה מעמד של משקיפה ב"איחוד המכס האירואסיאתי". הוא הודיע שתבוטל הסכמת מולדובה להצטרפות לאיחוד האירופי ותיעצר הצטרפותה של המדינה לנאט"ו. מולדובה תהפוך, לדבריו, למדינה נייטרלית.
סירב לאשר את המינוי של אאוג'ן סטורזה כשר ההגנה, החלטה שנדחתה ב-17 באוקטובר 2017 על ידי בית המשפט החוקתי בנימוק של חוסר סמכויות להתנגד למינויים שהוצעו על ידי ראש הממשלה. בעת כהונתו שאף דודון להדק את הקשרים עם רוסיה, טורקיה, בלארוס, הונגריה וקוריאה הצפונית. ראש המדינה הראשון שביקר בקישינב באותה תקופה היא נשיא בלארוס לוקסשנקו. בעקבותיו באו גם נשיא טורקיה, רג'פ טאיפ ארדואן, נשיא צפון מקדוניה גיורגה איוואנוב, וראש ממשלת הונגריה, ויקטור אורבן ב-5 במאי 2018 הודיע דודון שיזום חקיקה שתהפוך את המדינה מרפובליקה פרלמנטרית לרפובליקה נשיאותית. באותו חודש הביע הצהרות הומופוביות ומתח בקורת על מצעד הגאווה שהוא לדעתו מנוגד ל"ערכים המסורתיים" של ארצו. הוא העדיף להשתתף במפגן מקביל שנקרא "פסטיבל המשפחה המסורתית". בספטמבר 2018 נפגע קלות בתאונת דרכים. ביולי 2018 השתתף, דודון בגמר גביע העולם לכדורגל במוסקבה. בדצמבר 2018 ערך בקור רשמי במדינת ישראל, ובהזדמנות זאת טען ששוקל העברת שגריריות מולדובה מתל אביב לירושלים ביולי 2018
בספטמבר 2018 שבעה מורים טורקים מבית הספר התיכון "אוריזונט" הוכרזו אישיות בלתי רצויה וגורשו ממולדובה. בית הדין האירופי לזכויות אדם גינה את רפובליקת מולדובה וכפתה על ממשלתה לשלם לחמשה מתוך אותם שבעה מורים פיצוי של 25000 אירו לכל אחד. ב-17 באוקטובר 2018 דודון ונשיא טורקיה ארדואן חנכו את ארמון המשופץ של הנשיא בקונדריצה. ממשל דודון הואשם על ידי גורמי אופוזיציה שגירוש המורים הייתה מחווה כלפי שלטונות טורקיה תמורת המימון על ידיים של שיפוץ ארמון הנשיאות של מולדובה בקונדריצה, קישינב. ראש הוועדה לביטחון לאומי שחקר את סוגיית גירוש המורים הטורקים לא מצא עדות להתערבות הנשיא בעיניין. בפברואר 2019 השתתף דודון בוועידה הבינלאומית לביטחון שאורגנה במינכן והציג בה את עקרונות "החבילה המקיפה למולדובה" השואפת לסיום הסטטוס קוו הנוכחי ולהכרזת מולדובה למדינה נייטרלית, הנמצאת בקשרים באותה מידה עם רוסיה ועם האיחוד האירופי וארצות הברית. האופוזיציה טענה שמדובר בתוכנית רוסית לפדרליזציה של מולדובה או "טרנסניסטריזציה" הכולל הכרה ברפובליקה המולדובנית הפלגנית של טרנסניסטירה ובמשטר בטירספול
הנשיא דודון נתן את חסותו לחגיגות מלאת 75 שנה למתקפה השנייה יאשי-קישינב של הצבא הסובייטי ושל גירוש הצבא של משטר אנטונסקו משטחי מולדובה. החגיגות כללו שחזור אנדרטאות וקברות והפקת סרט תיעודי. הוא פרש את חסותו גם על חגיגות 660 שנה למדינה המולדובנית. דודון ערך 47 בקורים בחו"ל ב-19 ארצות, ו-20 מתוכם -ברוסיה.
בבחירות לנשיאות שהתקיימו ב-2020 הוא הגיע למקום השני בסיבוב הראשון, ובסיבוב השני הפסיד למאיה סנדו שהתמודדה נגדו פעם נוספת, כך שסיים את תפקידו ב-24 בדצמבר 2020.
לאחר הנשיאות
דודון הפך לראש האופוזיציה במולדובה. במאי 2021, הוא, לצד הנשיא לשעבר וורונין, הקים ברית אלקטורלית המכונה הגוש האלקטורלי של הקומוניסטים והסוציאליסטים, שהתמודד בבחירות לפרלמנט של מולדובה ב-2021. הוא זכה בפחות מ-30 אחוזים מהקולות.
סטיכלה ארישול טורדה
מועדון ספורט סטיכלה ארישול טורדה (באנגלית: Sport Club Sticla Ariesul Turda) הוא מועדון כדורגל רומני מהעיר טורדה, המשחק בליגה הרומנית הרביעית.
ביוגרפיה
סטיכלה ארישול טורדה נוסדה בשנת 1907 כמונקיטורול טורדה, והיא בילתה את רוב ההיסטוריה שלה בליגה השנייה והשלישית של רומניה. התואר היחיד שלה הוא הגביע הרומני והיא זכתה בו לאחר שניצחה את ראפיד בוקרשט בעונת 1960/1961. בעקבות כך נכנסה להיסטוריה של הכדורגל הרומני כמועדון הראשון שזכה בגביע הרומני מהליגה השנייה.
לחם, אהבה וקנאה
לחם, אהבה וקנאה (באיטלקית: Pane, amore e gelosia) הוא סרט קולנוע איטלקי משנת 1954 בבימויו של לואיג'י קומנצ'יני, עם ויטוריו דה סיקה וג'ינה לולובריג'ידה בתפקידים הראשיים.
זה סרט המשך ל"לחם, אהבה ופנטסיה", בהשתתפות אותם השחקנים.
ב-1955 הופק סרט המשך בשם "סקנדל בסורנטו" ("לחם, אהבה ו...) עם סופיה לורן במקום ג'ינה לולובריג'ידה.
העלילה מתרחשת בכפר הבדיוני סליינה במחוז אברוצו בו רוב התושבים עניים וחיים על לחם אהבה וחלומות שיתגשמו אולי בחסדו של הקדוש סנט אנטוניוס שהם סוגדים לו. הסרט שייך לתקופה של הנאו-ריאליזם הוורוד שהחליף את הניאו ריאליזם האיטלקי בזה שהיה קליל יותר ושיתף יותר שחקנים מפורסמים.
טינה פיקה זכתה בפרס Nastro d'Argento לשחקנית משנה.
תקציר העלילה
מרשל אנטוניו קארוטנוטו (ויטוריו דה סיקה) מכתיב לסגנו מכתב בו הוא מודיע על התפטרותו מהשירות בגלל רצונו לשאת את אנארלה שהיא אם יחידנית שילדה את בנה מחוץ לנישואין.
בינתיים מביאה אנארלה את בנה לכפר ואנטוניו מנסה להתיידד אליו וקונה לו כדור.
פייטרו (רוברטו ריסי) נמצא בשירות ממושך מחוץ לכפר ומריה (ג'ינה לולובריג'ידה) רוצה לאסוף כסף לקראת החתונה.
המשרתת כרמלה (טינה פיקה) חשה בחולשה ואנטוניו מקבל את בקשתה של מריה להיות משרתת בדירתו. היא מבצעת את כל עבודות הבית ובכפר מתפשטות שמועות על יחסים קרובים מידי ביניהם.
פייטרו שומע זאת וממהר לכפר. בדיוק באותו זמן נערכת מסיבה בכפר עם תזמורת ריקודים. אנטוניו מזמין את מריה לריקוד צמוד ובאותו רגע מופיע פייטרו הקנאי ולאחר חילופי דברים קשים עם מריה לעיני כולם הוא עוזב את המקום.
מריה כעת מיואשת מגיעה במקרה למקום בו מתמקמת להקת תיאטרון נודד. מנהל הלהקה (סארטו אורזי) נותן לה מטאטא כדי לנקות את הבמה אך היא מדגימה לו את כישרונה בשירה וריקוד ומתקבלת מיד ללהקה.
כל בני הכפר נזעקים למקום ובראשם אמא של מריה והמרשל אנטוניו קארוטנוטו. האם טוענת שמריה עדיין לא בת 19 אך מנהל הלהקה משחד אותה והיא מוותרת על התלונה.
אנטוניו מנסה לשכנע את מריה לעזוב אך היא מנסה לפתות אותו והוא עוזב במהירות.
האב של הילד של אנארלה מגיע לכפר ודורש שאנארלה והילד יחזרו אתו לרומא. אנארלה מהססת אך הכומר דון אמידיו (וירג'ו רינטו) מייעץ לה לחזור עם אבי בנה. אנטוניו קורע את מכתב ההתפטרות שלו וחוזר לחדרו עצוב.
בכפר יש רעידת אדמה ובתים נהרסים בהם ביתה של מריה. החמור שלה נפצע קשה. אנטוניו פוקד על פייטרו להרוג אותו אך הוא אינו מסוגל וחברו יורה בחמור. מריה מתייפחת ונופלת בזרועותיו של פייטרו.
הם מתחתנים ופייטרו לוקח את מריה ומשפחתה לעיר מגוריו.
אנטוניו מלווה אותם לתחנת הרכבת.
באוטובוס החוזר לכפר מתיישב אנטוניו ליד בחורה נאה שאומרת לו שהיא תהיה המיילדת בכפר במקום אנארלה. אנטוניו מתחיל אתה בשיחה לבבית, אולי הפעם ימצא לו אישה כלבבו?
רוקני
רוקני הוא שם משפחה יהודי הנפוץ בקרב יהודי פרס.
גברדייסק
גברדייסק (ברוסית: Гвардейск; עד שנת 1946 נקראה בשמה הגרמני Tapiau; בליטאית: Tepliuva; בפולנית: Tapiawa/Tapiewo) היא עיר במחוז קלינינגרד שברוסיה.
היסטוריה
לראשונה מוזכרת ב-1255 כיישוב פרוסי בשם טפיאוב. בחצי השני של המאה ה-13 שכן ליד העיר מבצר של המסדר הטבטוני, בין 1280–1290 בעיר נבנה מבצר עשוי מעץ, ב-1351 נבנתה טירת אבן.
בין 1469 ל-1722 בטירת העיר החזיקו את הארכיון של המסדר הטבטוני.
קונספציה
{{פירושונים|
גברדייסק
היסטוריה
ב-6 באפריל 1722 פרידריך וילהלם הראשון העניק לטפיאוב מעמד של עיר והעניק לה סמל. ב-1807 לעיר נכנס צבאו של נפוליאון, ב-1902 בעיר נפתח מרכז לבריאות הנפש, ב-1904 החל לצאת לאור עיתון העיר, ב-1914 בזמן הפצצה ארטילרית על העיר הושמד ארכיון עירוני.
קונספציה
ראו גם
}}
גברדייסק
היסטוריה
לאחר מלחמת העולם השנייה העיר סופחה לברית המועצות ושמה שונה לגברדייסק.
אוכלוסייה
אוכלוסיית גברדייסק לפי שנים:
Vaillant Group
ויילאנט מעסיקה כ-16,000 עובדים ומספקת שירותים ללקוחות ברחבי אירופה. משרדיה הראשיים נמצאים בעיר רמשייד, גרמניה.
היסטוריה
ויילאנט הוקמה בשנת 1874 על ידי יוהאן ויילאנט (Johann Vaillant) ובשנת 1894, פיתח פטנט לאחר שהמציא מערכת סגורה לחימום מים בגז.
בשנת 1961, פיתחה החברה את סירקו גייזר (Circo Geyser), שהיה לדוד חימום המים הראשון הנתלה על הקיר.
בשנת 1995, פיתחה החברה דוד חימום הפועל באמצעות גז.
בשנת 2001, רכשה ויילאנט את החברה הבריטית הפוורת' (Hepworth) תמורת כ-1 מיליארד אירו.
בשנת 2006, הכריזה החברה שהיא מתחילה לייצר משאבות חום.
בשנת 2007, רכשה את החברה הטורקית דמיר דוקום (Demir Döküm) תמורת כ-230 מיליון אירו.
בשנת 2008, הכריזה החברה שהיא מתחילה לייצר קולטי שמש.
מבנה החברה
החברה מחזיקה בשמונה חברות שונות שפועלות ב-60 מדינות שונות:
הערות שוליים
קטגוריה:גרמניה:
כדורסל באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
אולימפיאדת 2016 נערכה בריו דה ז'ניירו, ברזיל, ותחרויות הכדורסל בה התקיימו בין ה-6 באוגוסט ל-21 באוגוסט 2016. כל המשחקים נערכו באולם "Carioca Arena 1" שבמרכז האימונים האולימפי של ריו דה ז'ניירו, המכיל 16,000 מקומות ישיבה.
בטורניר הגברים זכתה נבחרת ארצות הברית במדליית הזהב, לאחר שגברה על נבחרת סרביה במשחק הגמר בתוצאה 96–66. במשחק על המקום השלישי ניצחה נבחרת ספרד את נבחרת אוסטרליה בתוצאה 89–88 וזכתה במדליית הארד. גם בטורניר הנשים זכתה נבחרת ארצות הברית במדליית הזהב לאחר שהביסה את נבחרת ספרד במשחק הגמר בתוצאה 101–72, ובמדליית הארד זכתה נבחרת סרביה.
מבנה הטורניר של הגברים ושל הנשים זהה: לאולימפיאדה העפילו 12 נבחרות המחולקות לשני בתים, כאשר בשלב הבתים לכל נבחרת חמישה משחקים - אחד מול כל אחת הנבחרות האחרות בבית. בסיום שלב הבתים עלו ארבע הנבחרות המובילות בכל בית ל"שלב הפלייאוף", הנערך בשיטת "". שתי הנבחרות המפסידות בשלב חצי הגמר התמודדו ביניהן על המקום השלישי בטורניר וזכייה במדליית הארד.
טבלת בית א'
לוח משחקים - בית א'
טבלת בית ב'
לוח משחקים - בית ב'
פלייאוף אליפות
משחקי רבע הגמר
משחקי חצי הגמר
משחק על מדליית הארד
גמר הטורניר
קונספט
{{פירושונים|
ראו גם
}}
סורת א-נאזעאת
סורת א-נאזעאת (בערבית: النازعات) היא הסורה ה-79 בקוראן, והיא מונה 46 פסוקים. שם הסורה נלקח מהפסוק הראשון בה, ומשמעותו היא "הלוקחים בחזקה".
נושאי הסורה
הסורה נפתחת בשבועות שאללה נשבע לכאורה במלאכים הנוטלים את הנשמה ובמלאכים אשר לכאורה ממהרים לבצע את הוראותיו, ובאלה אשר מנהלים לכאורה את ענייני היקום לפי רצונו האלוהי.
כמו כן, הסורה מזכירה בקצרה גם את סיפורם של משה ופרעה.
חשיבות הסורה במסורת
על פי אחת המסורות האסלאמיות, אדם שמקפיד לקרוא את הסורה הזאת יעזוב את העולם הזה מסופק, יקום לתחייה מסופק, ויכנס לגן העדן מסופק.
דם האלפים
דם האלפים (בפולנית: Krew elfów, באנגלית: Blood of Elves) הוא ספר פנטזיה שנכתב על ידי הסופר הפולני אנדז'יי ספקובסקי, ויצא לאור לראשונה בשפה הפולנית ב-1994. זהו הספר הפותח את "סאגת "המכשף"", בת חמשת הספרים, ומבחינה כרונולוגית ועלילתית קדמו לו קובצי הסיפורים הקצרים "המשאלה האחרונה" משנת 1993 ו-"חרב הגורל" משנת 1992.