cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דפואנודון
הדפואנודון היה טורף בעל מבנה גוף של זאב, אך היה בעל רגליים חזקות שיכלו להאיץ קדימה. הוא הגיע למשקל של 100 קילוגרם ולגובה 80 סנטימטרים וראשו הזכיר מעט צבוע עם לסתות חזקות קצרות וחוטם קצר. הממצאים הכילו דו-צורתיות זוויגית בה הזכרים היו גדולים בהרבה מהנקבות שמבנם התאים יותר לריצה מהירה, ואולי הוא חי בלהקה דומה ללהקת אריות.
טורפים אלה צדו בחבורות קטנות במישורי אמריקה, בהם שוטטו מיני פרסתנים שונים והיו הרבה טורפים כמו ההאינדון, מינים של כלביים ושל שנחרבים. באמצעות מבנה הלסתות והשיניים הרחבות שלהם הם היו טורפים קשוחים מאוד.
קומבה מלה
מלה (Mela) הוא סוג של יריד, התכנסות של חבורות אנשים, בה כל חבורת אנשים רוצה לרכוש ידע מהחבורות האחרות. לרוב, משתמשים במושג לתיאור התכנסות דתית. למקומות רבים בהודו יש "מלה" משל עצמם.
פסטיבל הכד (בדוואנאגארי, קומבה מלה) נחגג בהודו אחת לשלוש שנים, בכל פעם בעיר אחרת מתוך ארבע הערים הקדושות אוג'אין, נאסיק, הארידוואר ואללהאבאד, כך שחוגגים אותו בכל אחת מהערים פעם אחת בכל 12 שנים.
אחת למחזור בן 12 שנים מגיע תורה של העיר אללהאבאד, השוכנת לגדת נהר הגנגס וליד ואראנסי, במדינת אוטר פרדש, לארח את החג. אירוע זה נקרא פורנה קומבה מלה (או קומב מלה). האירוע מתקיים ב"סאנגם", מקום מפגשם של שני נהרות קדושים מוחשיים ונהר קדוש רוחני, ונחשב להתכנסות הגדולה וההמונית ביותר בעולם.
פעם ב-144 שנים (תריסר תריסרים) מסתיים מחזור, הכוכבים נמצאים בסדר מסוים, המביא, על פי האמונה ההינדית, לאנרגיה קוסמית גבוהה, כשאז חוגגים את החג מהא קומבה מלה. בשנת 2001 התקיימה התכנסות כזאת באללהאבאד, שאליה הגיעו כ-70 מיליון מאמינים.
מקור החג
על פי האמונה ההינדית כפי שכתובה בגרסאות השונות של הבהגאוואד פוראנה, הגיע מורה הלכה לבקר את האל אינדרה והביא איתו כמתנה זר פרחי עד (שאינם נובלים לעולם). אינדרה שלא ייחס למתנה חשיבות הניח אותם במקום בו הפרחים נמחצו על ידי פיל. מורה ההלכה שנעלב הטיל על אינדרה כישוף שרוקן אותו מנכסיו ומכוחו. על מנת לרכוש מחדש את כוחותיו היה על אינדרה לשתות משיקוי (נקטר) שהיה טמון במעמקי אגם חלב באזור פראיאג (בו שוכנת היום העיר אללהאבאד), על גדות הנהרות הגנגס, הימונה והנהר המיתולוגי סארארסבת.
השדים רצו למנוע ממנו את חידוש כוחו ולכן התרחש מאבק בין השדים לבין האלים, בקרב זה הייתה ידם של השדים על העליונה ולכן פנו האלים בתחינה לשיווה שיצילם מידי השדים.
שיווה הורה לצדדים הניצים לקחת הר ולחבוץ בעזרתו את אגם החלב לגבינה. כאשר ביצעו את הפעולה גרם שיווה לכד (קומב) ובו השיקוי לצוף על פני המים, השדים היו גם הפעם זריזים יותר וכמעט הצליחו להשיג את הכד, אבל האל וישנו המיר את עצמו לדמות בחורה יפה והשדים פנו לתפוש אותו. ברהמה ניצל את ההזדמנות וחטף את הכד ובמשך 12 ימים נס מפני השדים. במהלך המנוסה נשרו ארבע טיפות נוזל מהכד, וקידשו את ארבע ערי הקודש ההינדיות, אוג'אין שעל גדות השיפרה, נאסיק שעל גדות הגודווארי, הארידוואר ואללהאבאד שעל גדות הגנגס. מאחר שיום אחד של האלים משול לשנת אדם – חוגגים את החג בכל אחת מהערים פעם ב-12 שנים.
עלייה לרגל וטבילה בערים הקדושות בתקופת המלה מביאה על פי האמונה למוקשה או לפחות גורמת למזל להשתנות לטובה.
אלכסנדר מטבר
אלכסנדר מטבר (ברוסית: Александр Михайлович Тверской; 1301–1339) בנו של מיכאל מטבר היה נסיך ולדימיר, שבכל התקופה הקצרה של שלטונו ניהל מאבק נגד נסיכי מוסקבה.
הכהונה הראשונה
בשנת 1318 אביו מיכאל מטבר חילק את הנסיכות שלו בין האחים דמיטרי מטבר ואלכסנדר. לאחר הריגת אביו באורדת הזהב, אלכסנדר נסע לולדימיר והתפייס עם יורי, נסיך ולדימיר. למרות זאת, היריבות בין נסיכי טבר לבין יורי לא הסתיימה. בשנת 1326 דמיטרי מטבר הרג את יורי בחצר חאן אורדת הזהב ובהתאם להחלטת החאן הוצא להורג בעצמו. כתוצאה מכך, התמנה אלכסנדר לנסיך ולדימיר וחזר לטבר. תחילת כהונתו עברה בשקט יחסית, אך בסוף קיץ 1327 לטבר הגיעה משלחת גדולה מאורדת הזהב בראשות קרוב משפחה של החאן. הם התמקמו בארמון הנסיך ואז התפשטה שמועה שראש המשלחת מתכוון להתמנות לנסיך טבר ולאסלאם את תושבי העיר. תושבי העיר פנו לנסיך אך הוא הרגיע אותם. ב-15 באוגוסט 1327 החלה התקוממות עממית שבמהלכה כל אנשי המשלחת נהרגו. בהתאם לדעת ההיסטוריונים הנסיך לא יזם את ההתקוממות, אך גם לא פעל מספיק להרגעת הרוחות. החאן יזם פעולת תגמול ובראש הכוח עמד איוואן הראשון, נסיך מוסקבה (איוואן קליטא) שהובטח לו מינוי נסיך ולדימיר לאחר סיום המערכה. הנסיך ומשפחתו נמלטו לפסקוב וערי הנסיכות שנשארו ללא הגנה צבאית נכבשו בקלות. איוואן הראשון, נסיך מוסקבה התמנה לנסיך ולדימיר ואלכסנדר החל בחיי גלות.
שנות גלות
אלכסנדר התגורר בפסקוב כ-10 שנים. הוא נתמך על ידי נסיך ליטא ולא פעל לחזור לטבר.
מספר חודשים לאחר שהותו בפסקוב, הגיעו לעיר שליחים של נסיכי מוסקבה וסוזדל שניסו לשכנע את אלכסנדר לנסוע לחצר החאן. אצילי פסקוב שכנעו אותו שהדבר מסוכן וככל הנראה הוא לא יחזור משם בחיים. בלחץ איוואן קליטא, ראש הכנסייה הרוסית הכריז חרם על הנסיך ותושבי פסקוב. כתוצאה מכך, אלכסנדר עזב את פסקוב ונסע לליטא. לאחר כשנה וחצי הוא חזר לפסקוב והתמנה לנסיך. בשנת 1336 הוא שלח את בנו שלו פיודור לאורדת הזהב במטרה לגשש האם יש סיכוי להתפייסות עם החאן. בשנת 1337 הוא נסע בעצמו והופיע בחצר החאן. הוא אמר לחאן שמוכן לקבל כל החלטתו. חאן אורדת הזהב החליט לסלוח לאלכסנדר ואף החזיר לו נסיכות טבר.
הכהונה השנייה בטבר
עם החזרתו לטבר, גם כל משפחתו של הנסיך עברה מפסקוב לטבר. אומנם לא היה שקט בנסיכות. מספר נסיכי רוסיה פנו לאלכסנדר בבקשת עזרה נגד איוואן קאליטה, נסיך מוסקבה. לעומת זאת, מספר אצילי העיר שלא היו מרוצים בשלטון של הנסיך עברו למוסקבה והתלוננו נגד הנסיך.
איוואן קאליטה החליט לנצל את ההזדמנות ונסע לאורדת הזהב עם תלונות על אלכסנדר. כאשר החאן ביקש מנסיך לבוא לחצרו, הוא שלח תחילה את בנו. להזמנה השנייה הוא כבר לא היה יכול לסרב ונסע בראש משלחת גדולה. הוא שהה בחצר החאן מעל חודש באי-ודאות. עם הגעת בני איוואן קליטה החאן החליט להוציא להורג את אלכסנדר ובנו. גופותיהם הועברו לטבר ונקברו בעיר.
איוואן קליטה דאג לכך שבראש נסיכות טבר התמנה נסיך שנאמן לו ובכך קיבל שליטה מעשית על הנסיכות.
משפחתו
אשתו אנסטסיה נפטרה בשנת 1364.היו להם 8 ילדים:
אשתו ו-3 מילדיו נפטרו בשנת 1364 במהלך מגפה.
ZIP
{{פירושונים|
ראו גם
}}
קיוביט
המונח קיוביט (אנגלית: Qubit; סיבית קוונטית) משמש כיחידת מידה למידע קוונטי, וגם לתיאור אלמנט אחסון המידע הקטן ביותר במחשב קוונטי. זהו האנלוג הקוונטי של הביט בתורת המידע הקלאסית. במחשב קוונטי, קיוביט הוא מערכת קוונטית בעלת שני מצבים.
ייצוג מתמטי של קיוביט
קיוביט ניתן לרישום מתמטי בתור וקטור במרחב הילברט דו-ממדי. על פי רוב מסמנים את מצבי הבסיס של הקיוביט כ- ו-, או כ- ו-, בהתאמה. סימון נפוץ נוסף הוא ו-, הקרוי בסיס הדמר. בסימון דיראק ניתן ליצג קיוביט כללי |\psi \rang באופן הבא:, כאשר , ומתקיים. באופן ויזואלי ניתן לחשוב על קיוביט כללי ביותר כעל נקודה על פני כדור היחידה (כדור ברדיוס אחד). כדור זה הקרוי לרוב כדור בלוך או "ספירת בלוך" על שם הפיזיקאי פליקס בלוך.
מימוש פיזיקלי של קיוביט
קיימות מספר מערכות פיזיקליות המממשות קיוביט: מכיוון שההנדסה של מערכות כאלו היא לא פשוטה, קיוביטים נבנים לעיתים קרובות מערכות שניתן להתייחס עליהן כמערכות שתי רמות רק בקירוב. לדוגמה, בקיוביטים על מוליכים, נעשה שימוש באוסילטור לא הרמוני, שהפרש הרמות שלו לא אחיד. מכיוון שיש הפרש אנרגיה ספציפי בין כל שתי רמות, ניתן לעורר בדיוק רב רק את זוג הרמות הראשונות, ולהתייחס אליהן כקיוביט.
קיוביט מול ביט
בניגוד לביט קלאסי, שיכול להיות באחד משני המצבים 0 או 1, קיוביט הוא מערכת שני מצבים קוונטית ולכן יכול להיות במצב 0, 1, או בסופרפוזיציה קוונטית של מצבים, ועשוי להיות שזור עם קיוביטים אחרים.
כאשר מבצעים מדידה בבסיס נתון (נניח, | 0 \rang ו-| 1 \rang, המכונה בסיס החישוב) המקדמים של אברי הבסיס הנ"ל מתארים את ההסתברות למדוד את אותו איבר-בסיס. לדוגמה, אם נמדוד קיוביט שהוא בסופרפוזיציה מאוזנת של מצבי הבסיס | 0 \rang ו | 1 \rang, כלומר את הקיוביט מהצורה, נקבל בחצי מהפעמים את התוצאה | 0 \rang ובחצי את התוצאה | 1 \rang. באופן כללי, מדידה בבסיס החישוב של המצב תתן את התוצאה | 0 \rang בהסתברות ואת התוצאה | 1 \rang בהסתברות.
הרחבות של קיוביט
ניתן להרחיב את מושג הקיוביט ממערכת דו-ממדית, למערכת תלת-ממדית (קיוטריט, qutrit), או מערכת d-ממדית (קיודיט, qudit). במובן הרחב, ניתן להרחיב את המצב הקוונטי למערכת בעלת ממד אינסופי. למשל, פולס של אור יכול להכיל (באופן תאורטי) מספר כלשהו של פוטונים. אם נסמן ב-| n \rang מצב קוונטי המתאים לפולס אור המכיל n פוטונים, נוכל לתאר פולס כללי ביותר, שהוא סופרפוזיציה של מספר כלשהו של פוטונים בצורה הבאה
ומתקיים
מדידה
מדידה מלאה של קיוביט (מעל בסיס נתון) היא תהליך המקבל כקלט מצב קוונטי של קיוביט, ומחזיר כפלט אינדקס (מספר קלאסי). המדידה היא תהליך הסתברותי, בה ככל שהמצב הקוונטי שנמדד קרוב יותר לאחד מאברי הבסיס, גדלה ההסתברות לקבל את האינדקס המתאים לאותו אבר.
לדוגמה, ביצוע מדידה בבסיס החישוב, תחזיר את האינדקס 0 כאשר "נמדד" המצב |0\rangle ואת האינדקס 1 כאשר נמדד |1\rangle. במקרה בו הקיוביט הנמדד נמצא בסופרפוזיציה של אברי הבסיס, ההסתברות למדוד כל אבר בסיס היא ריבוע המקדם של אותו אבר בסופרפוזיציה. למשל, מדידת המצב |+\rangle בבסיס החישוב, תיתן את התוצאה 0 בהסתברות חצי ואת התוצאה 1 בהסתברות חצי, מכיוון שמצב זה הוא סופרפוזיציה מאוזנת של אברי בסיס החישוב,.
באופן פורמלי, מדידה של קיוביט כלשהו, מעל בסיס נתון , היא פונקציה הסתברותית בה ההסתברות לקבל במדידה את הערך i, נתונה לפי , כאשר  הוא מקדם אבר הבסיס |b_i\rangle ברישום הקיוביט לפי הבסיס הנתון. מתקיים גם.
באופן דומה, מדידה של n קיוביטים במצב מעל בסיס נתון  היא פונקציה הסתברותית בה ההסתברות לקבל את האינדקס נתונה על ידי.
מדידה מלאה אינה המדידה הכללית ביותר המתאפשרת על ידי תורת הקוונטים, אך קיימת הוכחה כי ניתן לבצע כל מדידה כללית ביותר על ידי הוספת קיוביטים, הפעלת טרנספורמציה יוניטרית על האוגר המורחב, וביצוע מדידה מלאה לאוגר זה .
חלוקת הפרקים בתנ"ך
חלוקת הפרקים בתנ"ך ומספור הפסוקים הם פיתוחים מאוחרים מימי הביניים, והם מיוחסים לראשונה לתאולוג הנוצרי סטיבן לנגטון. במסורת היהודית ספרי המקרא מחולקים לסדרים, פסוקים ולפרשיות, אולם אלו לא ממסופרים. החלוקה לפרקים שנעשתה במקורה בביבליה במהדורת הוולגטה הלטינית, סייעה רבות בהתמצאות הטכנית בספרי המקרא. עם זאת, חוקרים רבים מצביעים על אלמנטים תאולוגיים נוצריים שחלוקה זו מבטאת. למרות היותה נוצרית ביסודה, הוכנסה החלוקה למהדורות הדפוס הראשונות של התנ"ך במהדורות "יהודיות", ומאז היא קיימת בכל המהדורות למיניהן.
פרשה פתוחה וסתומה
חלוקה אחת היא החלוקה לפרשיות, המתחלקות לפרשה פתוחה ופרשה סתומה, ואשר סימונה בטקסט הוא ריווח בין שתי הפרשות, כאשר פרשה סתומה מתחילה באותה שורה, ומסמלת ככל הנראה הפסקה מועטת, ופרשה פתוחה מתחילה בשורה חדשה, ומסמלת ככל הנראה הפסקה גדולה יותר. במספר חומשים מודרניים פרשה סתומה מסומנת באות ס' ופרשה פתוחה מסומנת באות פ'. חלוקה זו היא עניינית, וכל קטע מכיל מספר לא קבוע של פסוקים (מחלק של פסוק (כמו בעשרת הדיברות) ועד עשרות רבות של פסוקים). חלוקה זו מקודשת ברמת הקדושה של הכתוב עצמו, שכן על פי המסורת היא ניתנה למשה רבנו ביחד עם המקרא.
מחזור הקריאה הארץ-ישראלי
החלוקה לסדרים בתורה היא עניינית ברוב המקרים, ובספר דברים אף זהה לחלוקה לפרשות השבוע. בניגוד לחלוקה בתורה, בנ"ך לא ניתן לומר כי החלוקה לסדרים עניינית, אך היא בגודל אחיד למדי, ויש המשערים שהחלוקה נקבעה על פי דפי מהדורת מקרא מסוימת, ללא הקפדה תוכנית מהותית. בהקדמה לתנ"ך קורן מובאת השערה נוספת בשם רבי שאול קוסובסקי, הוא בדק וגילה שבנ"ך ישנם סדרים כמניין ימות החול בשנה (293), ומכך הוא הסיק שייתכן שנהגו בתקופות שונות לסיים כך את קריאת התנ"ך במחזור שנתי. על בסיס תובנה זו נוסד בימינו מחזור לימוד "נ"ך יומי". הסבר נוסף שמובא שם לעצם החלוקה שנראית לעיתים אקראית הוא שהמחלק ניסה לסיים ולהתחיל את הסדר בפסוק בעל תוכן חיובי.
מחזור הקריאה הבבלי
חלוקה נוספת, של התורה בלבד, הייתה על פי סדר קריאת התורה בבבל, שם נהגו לקרוא את כל חמשת חומשי תורה מדי שנה. חלוקה זו נפוצה בכל תפוצות ישראל וידועה כיום בשם "פרשות השבוע" (כגון: פרשת בראשית, פרשת נח, פרשת לך לך ועוד). כל פרשה מחולקת לשבעה חלקים המכונים "עליות", באורך משתנה, בעיקר מצורך פרקטי של עלייה לתורה בשבת. ברוב המקרים עלייה תפתח ותסתיים בפסוק שתוכנו "טוב" לישראל. לעולם לא תחל עלייה כזו בקללה כנגד ישראל.
החלוקה לפרקים
המסורת הנוצרית מייחסת את חלוקת הטקסט לפרקים לבישוף האנגלי סטיבן לנגטון (1150-1228), אולם אין ודאות בכך.
על אף שברוב המקרים הפרקים הנוצריים תואמים לחלקים אחדים או אחרים של המסורה, הם סותרים במקרים רבים את חלוקת נוסח המסורה. סתירה זו אינה כה בולטת באופן מעשי בסידור של בן ישמעאל, משום שהוא מיקם בפשטות את מספר הפרק באותיות בשוליים, בין אם יש התחלת סדר חדש (חלוקת נוסח המסורה) ובין אם לאו, ללא הצגת כל שבירה חדשה בתוך הטקסט לצורת ציון הפרק הנידון.
העורך המוקדם של הטקסט המודפס עד שנת 1517, דבק בצמידות לנוסח המסורה, וחילק את הטקסט לחלקים ללא ציונים של פרקי הנוצרים בשוליים. פליקס פרנסיס היה כנראה הראשון שהציג בשוליים את פרקי הנוצרים באותיות עבריות לאורך כל העריכה שלו של התנ"ך הרבני שיצא לאור על ידי דניאל בומברג בעיר ונציה בשנת 1517 (ואחר כך ב-1521 וב-1525). אולם הוא שמר על חלוקת הטקסט של המסורה. דבר זה המשיך בכל התנ"כים העבריים, כולל מהדורת יעקב בן חיים, עד 1570.
העורכים הנוצריים של הטקסטים הרב-לשוניים (בין השנים 1514-1517), היו הראשונים שהזניחו את החלוקה היהודית המסורתית בתנ"ך המודפס ואימצו את פרקי הנוצרים בלבד, כדי להתאים את הטקסט העברי לפסוקים של הטקסט היווני והטקסט הלטיני בטורים מקבילים. למרות ההצגה של שבירות טקסט חדשות, הם הציגו מספרי פרקים במספור לטיני, אולם עדיין שמו אותו בשוליים.
אריאס מונטנוס היה הראשון ששבר את הטקסט העברי לכדי פרקים והציגם במספור עברי בגוף הטקסט, בעריכה שלו לתנ"ך העברי עם תרגום לטיני שמוצג לאורך, והודפס באנטוורפן 1571. החל מעריכה זו, אומץ נוהג זה בעריכות של הטקסט העברי. זה נעשה בהופעה הראשונה בתנ"ך העברי ללא כוונה גם בהוצאת פלנטין בשנים 1573–1574. אפילו עורכים יהודיים, שהכריזו על עריכת הטקסט היהודי לפי נוסח המסורה, הציגו בתוך הטקסט עצמו את שבירת הטקסט שנוגדת את שיטתה.
בתנ"ך מקראות גדולות שהוצאתו הראשונה הסתיימה בשנת ה'רע"ח (1517) הכולל פירושים יהודים קדמונים, התנ"ך חולק לפי הפרקים הנוצריים, כאשר בתחילת כל פרק האות העברית המייצגת את מספור הפרק סומנה בהדגשה, אלא אם החלה פרשה מפרשות השבוע. בסוף כל פרשה הובאו ה"סימנים" לסיכום הפסוקים בפרשה, אך לא מספר הפרקים. "סימנים" אלו מקורם כנראה בעורך נוצרי.
יוסף אטיאס, שערך את התנ"ך בשנים 1659–1661, לא רק שהעתיק את אותה הדוגמה, אלא הלך עד כדי איחוד מספרי הפרקים בסיכום המסורה בסוף החומש וטבע סימן לזיכרון לשם כך. יש הסבורים שהוא היוצר של סימני הזיכרון לפרקים, אחרים סבורים שמקור כל סימני הזיכרון בעורך נוצרי של התנ"ך. כך, בסוף ספר בראשית, לאחר נתינת המספור של הפסוקים על-פי המסורה, הוא מעיר כי בספר זה 50 פרקים, ושסימנם הוא "ה' חָנֵּנוּ לְךָ קִוִּינוּ" ואחר כך ממשיך בסיכום המסורתי. דבר דומה הוא עושה בספר שמות, כשהוא מעיר כי יש 40 פרקים ושסימנם הוא "תּוֹרַת אֱלֹהָיו בְּלִבּוֹ". בסוף ספר ויקרא, הוא אומר כי יש 27 פרקים ושסימנם הוא "וְאֶהְיֶה עִמְּךָ וַאֲבָרְכֶךָּ" בסוף ספר במדבר, הוא מונה 36 פרקים, שסימנם "לוּ חָכְמוּ יַשְׂכִּילוּ זֹאת", ובסוף ספר דברים הוא מונה 34 פרקים שסימנם "אוֹדֶה ה' בְּכָל לֵבָב". יש הסבורים שכל אלו הם המצאה מובהקת שלו, שהוכנסה כחלק מהמסורה.
המוציא לאור היידנהיים, שעריכתו נדפסה ברדלהיים 1818-1821, גינה את הנוהג של שילוב מספור הפרקים בסיכום המסורה, כערבוב בין חול וקודש:
מאידך, הרבי מלובביץ החשיב את החלוקה לפרקים כמנהג ישראל - תורה:
הבדלים מהותיים בין השיטות
ההבדלים בין החלוקה הנוצרית לעברית באים לידי ביטוי בהבנת הטקסט, אולם מניעיהם שונים. לעיתים עורך החלוקה שינה מהחלוקה העברית משום שחלק עליה מבחינה מבנית ובמקרים רבים משתקפת בחלוקה זו המגמה הנוצרית להמעיט בערך המצוות ולהדגיש את הפסוקים שהנצרות זיהתה כנבואה מוקדמת על ישו.
דוגמה לטעות בהבנת הכתוב היא חלוקת פרקי שיר השירים. הפיסקה האחרונה ב עוסקת בדו-שיח בין הרעיה לדודה; הדוד מתחיל את השיחה וב פונה אליה באמרו: "עוּרִי צָפוֹן וּבוֹאִי תֵימָן הָפִיחִי גַנִּי יִזְּלוּ בְשָׂמָיו" ובאותו פסוק הרעיה מזמינה אותו: "יָבֹא דוֹדִי לְגַנּוֹ וְיֹאכַל פְּרִי מְגָדָיו". כאן צריכה לבוא תגובת הדוד להזמנה, אולם המסדר הנוצרי הפסיק את הפרק ושיבץ את תגובתו בתחילת הפרק הבא, משום שחשב כי זהו נושא חדש: "בָּאתִי לְגַנִּי אֲחֹתִי כַלָּה אָרִיתִי מוֹרִי עִם-בְּשָׂמִי אָכַלְתִּי יַעְרִי עִם-דִּבְשִׁי שָׁתִיתִי יֵינִי עִם-חֲלָבִי אִכְלוּ רֵעִים שְׁתוּ וְשִׁכְרוּ דּוֹדִים".
דוגמה לחלוקה מתוך מגמה פולמוסית נמצאת עם פתיחתו של ספר בראשית. התורה מתחילה את סיפוריה בבריאת העולם, שנמשכה שישה ימים, וביום השביעי האל נח, ולכן מצווים עם ישראל לשבות ביום זה. לכן החלוקה העברית של סיפור הבריאה רואה בכל הסיפור חטיבה אחת, שמסתיימת בהקדשת יום השבת. הנוצרים, שרצו לטשטש את יחודו של יום השבת, הרחיקו את הפסוקים אודותיו לפרק הבא, יחד עם סיפור גן עדן.
דוגמה מובהקת נוספת מצויה בתחילת הפרק האחרון של ספר הושע. על פי החלוקה היהודית, ישנה פרשה פתוחה פסוק אחד אחרי תחילת הפרק הנוצרי : "שׁוּבָה יִשְׂרָאֵל עַד ה' אֱלֹהֶיךָ כִּי כָשַׁלְתָּ בַּעֲוֹנֶךָ׃". המסר הוא שאחרי מספר פרקי תוכחה, הושע חותם בפרק הזה עם קריאה לשוב בתשובה. החלוקה הנוצרית, לעומת זאת, מתחילה את הפרק מהפסוק שהיה אמור לסיים את הפרק הקודם: "תֶּאְשַׁם שֹׁמְרוֹן כִּי מָרְתָה בֵּאלֹהֶיהָ בַּחֶרֶב יִפֹּלוּ עֹלְלֵיהֶם יְרֻטָּשׁוּ וְהָרִיּוֹתָיו יְבֻקָּעוּ׃". כלומר, המסר הוא שעם ישראל פשע באלוהיו ולכן הוא יושמד. הפסוק הבא והלאה מדבר על "עם ישראל החדש" (הנוצרים).
טעם דומה קיים גם בהפרדת הפסוק "אֵת כָּל-הַדָּבָר אֲשֶׁר אָנֹכִי מְצַוֶּה אֶתְכֶם אֹתוֹ תִשְׁמְרוּ לַעֲשׂוֹת לֹא-תֹסֵף עָלָיו וְלֹא תִגְרַע מִמֶּנּוּ", שאמור לסיים את הפרשיה המדברת באיסור עבודת אלילים. ב מוזהרים עם ישראל מפני שינוי בעבודת האל לפי מנהגי הגויים והפסוק המסיים מסכם את האמור כי יש לעבוד את האל רק על־פי התורה. אולם הסדרן הנוצרי הפריד בין הדברים בכוונה תחילה, כך שיובן כי האיסור הוא לנהוג על־פי הגויים הפגאנים, אבל מותר להוסיף את מנהגי הפולחן הנוצריים כמו השילוש.
בספר ישעיה, מדברים על "עבד ה'". פרשה זו נקראת "הנה ישכיל עבדי" ומדברת על שליח ה' באחרית הימים. מבחינה עניינית אין להפריד בין סוף לבין, שהרי כל הפסוקים הללו עוסקים ב"עבד ה'", אולם היה חשוב לסדרן הנוצרי להתחיל בפרק חדש עם הפסוק "מִי הֶאֱמִין לִשְׁמֻעָתֵנוּ וּזְרוֹעַ ה' עַל-מִי נִגְלָתָה", שהברית החדשה ייחסה לישו
לעיתים השוני בין החלוקה העברית לנוצרית נובע מחילוקי דעות בצורת סידור הדברים מבחינה ספרותית. כאשר המחלק הנוצרי בא לסדר את סיפורי יצחק ובניו, הוא סיפח אליהם את תולדות ישמעאל. לכאורה תולדות ישמעאל ראויים להסתפח לתולדות יצחק מבחינה מבנית, אך מהצד התוכני ראוי להפריד בין סיפור סופו של אברהם לבין סיפור תולדות יצחק ובניו ולהצמיד את תולדות ישמעאל לקורות חייו האחרונים של אברהם. זו דוגמה למחלוקת עברית-נוצרית סביב חלוקת הטקסט מבחינה ספרותית - החלוקה העברית מפרידה בין התכנים השונים ואילו הנוצרית מבדילה על פי המבנה.
חלוקת ספר תהילים
החלוקה של הפרקים בספר תהילים מוקדמת, ואיננה חלוקה נוצרית אלא מבוססת בעיקרה על המזמורים השונים המרכיבים את הספר, כשכל מזמור הוגדר כפרק. הספר חולק הן אצל הנוצרים והן אצל היהודים לפי מספר המזמורים שהוא מכיל. אולם יש חילוקי דעות במספר הפרקים: הנוצרים מחלקים את הספר ל-150 פרקים ואילו במסורת היהודית יש גרסאות שונות. בתלמוד מוזכרים מאה ארבעים ושבעה מזמורים כנגד מניין שנותיו של יעקב אבינו, אך לא ברור כיצד בדיוק הייתה החלוקה, ובמה היא הייתה שונה מהחלוקה ל-150 מזמורים. וכך סופרים עד היום יהודי תימן את מספר פרקי התהילים. יש שבעה מקומות עיקריים שבהם אולי הייתה החלוקה המקורית שונה:
החלוקה במהדורות עבריות בימינו
מהדורת תנ"ך קורן היה התנ"ך הראשון המודפס, שהציג את החלוקה לסדרים בציון האותיות (לצידו של הכתוב), אף שכאמור חלוקה זו אמנם הופיעה בספרי המדרשים ובמהדורות של פרשנות לתנ"ך. לתנ"ך קורן צורפה הקדמה המסבירה את השתלשלות החלוקה היהודית לסדרים, ההשערות לגביה, וחשיבותה לישראל כיום.
הוצאת קורן הייתה הראשונה לשנות את החלוקה והעימוד, ולהשיב את החלוקה לפי המסורת היהודית, ואף כללה את החלוקה הארץ ישראלית הקדומה לפרשיות, שהיו נקראות במחזור של שלש שנים. עם יציאת תנ"ך זה לאור, מדינת ישראל וצה"ל אימצו הוצאה זו כתנ"ך שיוגש לחיילי צה"ל בטקסי ההשבעה, וכן כתנ"ך שישמש באופן רשמי בטקסים של המדינה. מאוחר יותר יצא תנ"ך על פי כתר ארם צובא (בהוצאת מוסד הרב קוק ובעריכת הרב מרדכי ברויאר), המחולק על פי החלוקה היהודית. בשתי ההוצאות הפרקים צוינו בראש הדף, והפסוקים וחילופי הפרקים בצד הדף, במספור עברי. מבנה תנ"ך זה, ואף הגופן שלו הועתקו פעמים רבות ללא רשות, וכיום תנ"ך זה נפוץ מאוד.
ברוב החומשים המודפסים כיום, לצורך מעקב קריאת התורה בבתי הכנסת בשבת (בדרך כלל עם תרגום אונקלוס, פירוש רש"י, ולפעמים הערות מסורה, ופירוש 'בעל הטורים' על דרך הרמז והגימטריה), נשמר המבנה של מקראות גדולות, כשהפרקים משמשים לחלוקה, אלא אם פרשת השבוע מתחילה באמצע פרק, ומספורם (העברי) בולט, כמו גם מספור הפסוקים (העברי) בגוף הכתוב, ולא לצדו.
טסטולוגיה
הטֶסְטוֹלוֹגְיָה, היא דיסציפלינה העוסקת בחקר המבחנים והניסויים, דרכי התהוותם, התפתחותם, והמשך פיתוחם. העוסק במחקרים אלה נקרא "טֶסְטוֹלוֹג". הטסטולוגיה המעשית עוסקת בבניה וניסוח של מבחנים. על פי זה עורך מבחנים נקרא בתואר "טסטולוג".
טסטולוגיה מעשית ותאורטית
הטסטולוגיה מתחלקת לחלק מעשי ולחלק תאורטי (עיוני). כאשר החלק התאורטי עוסק בהיסטוריה של המבחנים ודרכי התהוותם והתפתחותם ובהמשך פיתוחם, ואילו החלק המעשי עוסק בהשלכות המעשיות של המחקרים ומממש אותם בשטח, ממש כמו פסיכולוגיה מעשית ועיונית. לתורת הטסטולוגיה יש ענפים רבים. למשל, יש תחום בטסטלוגיה העוסק בחקר המבחנים הנערכים לבדיקת השכל, הכישרונות, האישיות, והכושר למקצועות מסוימים (טסטולוגיה שכלית). תחום ספציפי זה אף הוא נחלק לענפים, כגון טסטולוגיה שכלית של בני אדם וטסטולוגיה שכלית של חיות או יצורים חיים אחרים. תחום אחר בטסטולוגיה עוסק בחקר ניסויים קליניים שונים שנעשים בבני אדם. כמו כן, ישנו תחום בטסטולוגיה העוסק בניסויים חומריים כימיים או פיזיקליים. עם התחומים הפעילים ביותר בחקר הטסטולוגיה השכלית, נמנות בחינות הפסיכומטרי, הפסיכוטכני והפסיכומוטורי.
תיאודור ויליאם ריצ'רדס
תיאודור ויליאם ריצ'רדס (באנגלית: Theodore William Richards; 31 בינואר 1868 בג'רמנטאון, פנסילבניה - 2 באפריל 1928 בקיימברידג', מסצ'וסטס) היה כימאי אמריקאי, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1914, "על קביעת משקלם האטומי של יסודות רבים".
חייו
ריצ'רדס נולד ב-1868 לוויליאם ט. ריצ'רדס, צייר נופים, ואנה ני מטלק, משוררת. בתחילה דאגה אימו להשכלתו, ומאוחר יותר נסע ללמוד באנגליה ובצרפת. ב-1883 החל בלימודיו בהוורפורד קולג' בפנסילבניה, התמחה במדעים, וסיים ב-1885, אז המשיך לאוניברסיטת הרווארד. הוא קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה ב-1888, ובילה שנה בגרמניה, שם למד אצל ויקטור מאייר. כאשר חזר להרווארד היה לעוזר הוראה בכימיה, מדריך, פרופסור חבר, ולבסוף התמנה לפרופסור מן המניין ב-1901. ב-1903 התמנה ליושב ראש המחלקה לכימיה באוניברסיטת הרווארד, וב-1912 קיבל את מינוי הפרופסור לכימיה ע"ש ארווינג, ומנהל המעבדה לזכר וולקוט גיבס.
כמחצית מעבודתו המקורית עסקה במשקלים אטומים, החל בעבודתו על חמצן ונחושת ב-1886. עד 1912 קבע מחדש, בדיוק רב, את משקלם האטומי של יותר משלושים יסודות כימיים בעלי חשיבות. לשם השגת יסודות בדרגת ניקיון גבוהה פיתח שיטות ולמד על מקורות אפשריים לזיהום.
מאוחר יותר שיחק תפקיד חשוב בגיבוש ההבנה המודרנית של האטום, הוא היה הראשון שהראה בעזרת אנליזה כימית כי ליסוד יכולים להיות משקלים אטומיים שונים כאשר קבע משקל אטומי של עופרת ממקור טבעי ובהמשך השתמש בעופרת שנוצרה בדעיכה רדיואקטיבית. בשני המקרים התקבלו משקלים אטומיים שונים, תוצאה זו תמכה בקונספט האיזוטופים.
ריצ'רדס זכה לתארים לשם כבוד ופרסים שונים ברחבי העולם, ביניהם פרס נובל לכימיה לשנת 1914. הוא היה נשוי, ונולדו לו שני בנים ובת. בין תחביביו נמנו רישום, גולף ושיט. היה נשיא האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (1919–1921).
Evita (פסקול)
Evita (בעברית: אוויטה) הוא אלבום פסקול של הזמרת וכותבת השירים האמריקאית מדונה, שיצא ב-12 בנובמבר 1996 על ידי חברת התקליטים של האחים וורנר. האלבום הופץ על מנת לקדם מכירות וללוות את סרט הקולנוע אוויטה.
הפסקול כולל ביצועים של אנטוניו בנדרס, ג'ונתן פרייס ונייל ג'ימי, אבל נחשב ל-"אלבום של מדונה" משום שרוב השירים מושרים על ידיה.
איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לאלבום זה תואר "אלבום זהב" ו-"אלבום פלטינה" ב-24 בינואר 1997, וכן תואר של "אלבום פלטינה מחומש" ב-29 במרץ 1999, לאור ציון 2.5 מיליון מכירות ברחבי ארצות הברית (מאחר שמדובר באלבום כפול שאורכו עולה על 100 דקות, כל אלבום שנמכר נספר כשתי יחידות של מכירות).
רקע
הפסקול שוחרר בשתי גרסאות שונות: Evita: The Motion Picture Music Soundtrack, גרסה זו, באלבום כפול, כוללת את הפסקול המוזיקלי המלא של הסרט, ו-Evita: Music from the Motion Picture, גרסה בדיסק CD אחד, הכוללת שירים נבחרים בלבד מתוך הפסקול המוזיקלי של הסרט. האלבום היה להצלחה בינלאומית, והגיע למקום מס' 2 בארצות הברית ולמקום מס' 1 בבריטניה, עם שלושה סינגלים להיטים בביצועה של מדונה: "You Must Love Me" (מקום 18 בארצות הברית; מקום 10 בממלכה המאוחדת), "Don't Cry for Me Argentina" (מקום 8 בארצות הברית; מקום 3 בממלכה המאוחדת; מקום 1 בצרפת) ו-"Another Suitcase in Another Hall" (מקום 7 בממלכה המאוחדת).
השיר "You Must Love Me" לא נכלל במחזמר אוויטה המקורי, והוא נכתב במיוחד עבור סרט הקולנוע "אוויטה". השיר זכה בן בפרס גלובוס הזהב והן בפרס אוסקר עבור השיר מקורי הטוב ביותר בשנת 1997. מדונה, בעצמה, זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי, והסרט זכה בפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי.
מאוחר יותר, גרסת ריקוד אינסטרומנטלית של "Don't Cry for Me Argentina" בוצעה במהלך סיבובי הופעות בינלאומיים של מדונה, בשנים 2001–2004. בשנים 2008–2009, מדונה ביצעה את השיר "You Must Love Me" כחלק מסיבוב ההופעות הבינלאומי שלה "Sticky & Sweet". הופעתה בבואנוס איירס, ארגנטינה, צולמה, ונכללה מאוחר יותר על גבי די וי די ובלו ריי רשמיים של המופע. לאחר השיר "You Must Love Me", מדונה ביצעה את השיר "Don't Cry for Me Argentina". במהלך סיבוב ההופעות הבינלאומי שלה במהלך שנת 2012, מדונה שרה גרסה אקוסטית של השיר "אל נא תבכי, ארגנטינה".
Evita: The Motion Picture Music Soundtrack
מהדורה זו, על גבי שני דיסקים, כוללת את הפסקול המוזיקלי המלא של הסרט.
Evita: Music from the Motion Picture
מהדורה זו, על גבי דיסק יחיד, כוללת שירים נבחרים מתוך הפסקול המוזיקלי של הסרט.
ערימה
במדעי המחשב, ערימה (באנגלית: Heap) היא מבנה נתונים בצורת עץ מכוון המקיים תכונה בסיסית, הנקראת תכונת הערימה: המפתח של כל צומת בעץ קטן ממפתח אביו (בערימת מקסימום). כתוצאה מדרישה זו, הצומת בעל המפתח הגדול ביותר הוא תמיד השורש של העץ, וניתן למצוא אותו בסיבוכיות זמן O(1), כלומר במספר פעולות קבוע, שאיננו תלוי במספר האיברים בערימה.
ב"ערימת מינימום", כל מפתח יהיה קטן ממפתחות בניו.
דרישה זו היא הדרישה היחידה מערימות באופן כללי. ישנם סוגים ספציפיים של ערימות שבהם נוספות דרישות, המשפרות את תפקוד הערימה.
הערימות השונות הן המימושים היעילים ביותר של מבנה הנתונים המופשט תור עדיפויות.
ערימה בינארית
ערימה בינארית היא ערימה שמיוצגת באמצעות עץ בינארי, כלומר לכל צומת יש לכל היותר שני בנים. בנוסף לתכונת הערימה, היא מקיימת תכונה נוספת הנוגעת לצורתה:
בזכות תכונה זו, דרך נוחה לייצג ערימה בינארית היא בתוך מערך, ובצורה קומפקטית בה אין צורך לשמור מצביעים מכל תא במערך לתאים המייצגים את בניו. בנו השמאלי של קודקוד יימצא באינדקס 2i+1 ובנו הימני באינדקס 2i+2.
באופן דומה אביו של קודקוד יימצא באינדקס.
גישה זו מאפשרת את מימוש מיון ערימה, שממיין איברים תוך שימוש במקום קבוע (במקום להקצות כמות זיכרון נוספת התלויה בגודל הקלט) - כל המיון יתבצע בתוך המערך שבו נתונים האיברים.
ערימה מסוג זה ניתנת לבניה ממערך לא ממוין בסיבוכיות O(n).
ערימה בינומית
ערימה בינומית מיוצגת בתור אוסף של עצים בינומיים. ההגדרה המיוחדת של עצים בינומיים מבטיחה שהערימה תקיים, פרט לתכונת הערימה, תכונה נוספת:
בשל תכונות אלו ערימה בינומית מסוגלת לאפשר מיזוג עם ערימה נוספת מסוגה בזמן מהיר.
ערימת פיבונאצ'י
ערימות פיבונאצ'י ממומשות גם הן בתור אוסף של עצים, בדומה לערימות בינומיות, אך העצים אינם חייבים להיות עצים בינומיים. בשל כך ערימת פיבונאצ'י היא גמישה יותר, ומהירה יותר כאשר מתייחסים לסיבוכיות משוערכת של זמן הריצה של הפעולות שבה (כלומר, לא בודקים את הזמן שלוקחת פעולה בודדת, אלא את הזמן שלוקחת סדרה של פעולות).
ערימת פיבונאצ'י משמשת לשיפור זמן הריצה של אלגוריתמים דוגמת אלגוריתם דייקסטרה והאלגוריתם של פרים.
ייצוג ערימה במערך סטטי
מקובל לייצג ערימה על ידי מערך סטטי (משתי סיבות עיקריות: טבעי וקל למימוש, יעיל בזיכרון וזמן ריצה).כאמור בערימה (מקסימום) הנתון בכל קודקוד גדול שווה משני ילדיו. ערימה היא עץ שלם, פרט אולי לרמה האחרונה שבה העלים מתחילים משמאל לימין.
גודלו הלוגי של מערך יהיה n כמספר הקודקודים וישמר במשתנה נפרד heapSize.
מתכונות המערך יש אפשרות להתייחס למסלול בעץ המתאים לערימה בתור תת-מערך, זאת לצורך חישובים שונים על ידי כך שנעבור מהעלה לאביו וכך הלאה עד לשורש העץ, תת-המערך יהיה ממוין. לדוגמה: מצא את מיקומו של האיבר העומד להיכנס מבלי להכניסו.ניתן גם לממש ערימה מדרגה K במערך סטטי באופן דומה.
משפחת קרליץ
משפחת קרליץ היא משפחה יהודית ליטאית, שהצמיחה מתוכה רבנים וגדולי תורה ידועים בליטא ובארץ ישראל, ובראשם החזון איש.
שם המשפחה קרליץ (ביידיש קארעליץ) לקוח משם העיירה קורליץ (בפולנית: Korelicze, כיום בבלארוס), שמעיד כנראה כי אבות המשפחה הגיעו משם. בדורות האחרונים ישבו בני המשפחה בעיירה קוסובה שבמחוז הורדנה (כיום בבלארוס).
ראש המשפחה היה, בן המאה ה-18, שהיה חתן אחותו של הרב אריה לייב הלוי אפשטיין בעל "הפרדס" ויורשו ברבנות העיר קניגסברג. הרב שמשון היה צאצא של הרב שמשון אב"ד קרמניץ, אחיו של המהר"ל מפראג, ונקרא על שמו.
נכדו של הרב שמשון, רבה של קניגסברג, היה הרב שמריהו קרליץ. בנו הוא הרב שמשון קרליץ - אביו של הרב שמריהו יוסף קרליץ, שכיהן כרבה של קוסובה ונחשב כאבי משפחת הרבנים לבית קרליץ. אשתו של הרב שמריהו יוסף קרליץ היא צאצאית ישירה של הרב אריה לייב הלוי אפשטיין, בעל "הפרדס", מגדולי הרבנים והמקובלים במזרח אירופה במאה ה-18.
דור שני
בני הרב שמריהו יוסף קרליץ: חתני הרב שמריהו יוסף קרליץ:
סנץ
סֶנֶץ (בסלובקית: Senec, בהונגרית: Szenc, בגרמנית: Wartberg) היא עיר בדרום-מערב סלובקיה, השוכנת כ-25 קילומטר צפונית-מזרחית לברטיסלאבה. סנץ היא העיר המרכזית בנפה בשם זה, הידועה כאחד האזורים החשובים בסלובקיה לתיירות קיץ. בעיר מועדון כדורגל ידוע בשם FC Senec, המשחק בליגת העל הסלובקית.
בין השנים 1763–1776 פעלה בסנץ מכללה ללימודי כלכלה שנוסדה על ידי מריה תרזה ונוהלה על ידי המסדר הקתולי של הפיארטים. תלמידי המכללה למדו הנהלת חשבונות, גאומטריה, מכניקה וכלכלה והשתלבו בפקידות של ממלכת הונגריה. בשנת 1776 נשרף בניין בית הספר בסנץ ובית הספר עבר לטאטא, בה הוא פעל במשך עוד 4 שנים עד שנסגר עם שאר בתי הספר בהונגריה בהוראת יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
יחסי איי שלמה–יוון
יחסי איי שלמה–יוון הם היחסים הדיפלומטיים שבין איי שלמה לבין הרפובליקה ההלנית.
סקירה כללית
היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו בשנת 1987. על פי משרד החוץ היווני, "היחסים בין המדינות טובים ומתקיים ביניהן שיתוף פעולה רב צדדי שבע רצון".
מחוזות ליטא
מבחינה אדמיניסטרטיבית מחולקת ליטא לעשרה מחוזות (apskritis, אפסקריטיס). המחוזות נקראים על שם בירת המחוז. כל מחוז מחולק למספר נפות.
מבחינה כלכלית יש הבדלים ניכרים בין המחוזות השונים של ליטא. מחוז וילנה הוא המחוז העשיר ביותר בו נרשם בשנת 2005 תל"ג לנפש של מעל 7,500 אירו, והשקעות זרות של 3,395 אירו לנפש. אחרי מחוז וילנה ניצבים מחוז קלייפדה, הודות לנמל הנמצא בו ומחוז קובנה הודות לעיר קובנה הנמצאת בו. שאר המחוזות הם בעלי תל"ג לנפש נמוך בהרבה מהממוצע בליטא, מחוז טאורגה הוא העני ביותר עם תל"ג לנפש של כ-2,900 אירו.
היסטוריה של החלוקה המנהלית של ליטא
כינון אזורים מנהליים בליטא החל בתקופת הדוכסות הגדולה של ליטא במאה ה-18. ב-1795 קבעה קתרינה השנייה את חלוקת המחוזות ובירותיהן, והחלוקה המנהלית הרוסית נותרה ללא שינוי עד תום מלחמת העולם הראשונה.
עם סיום המלחמה, ב-1918, הייתה ליטא למדינה עצמאית. ב-17 בדצמבר 1918 הוכרז על חלוקת ליטא לאזורים/מחוזות בשם "apskritys". בשנת 1940 כבשה ברית המועצות את ליטא וחוללה רפורמה במערכת השלטונית והחלוקה המנהלית, חלוקת המחוזות נותרה זמנית על כנה, עד שנת 1950. אז בוטלו המחוזות ונוצרה חלוקה מנהלית מדרג נמוך יותר, למחוזות משנה (rajonas).
רק בשנת 1994, ארבע שנים לאחר כינון ליטא העצמאית המודרנית, הוחזרה החלוקה המסורתית לעשרה מחוזות תוך שימור שמות המחוזות. לעומת זאת חלוקת השטחים בין המחוזות נעשתה לפי שיקולי מנהלה, ולא השתמרה החלוקה המקורית שנהגה לפני מלחמת העולם השנייה, ולכן ישנם יישובים שהיו לפני המלחמה במחוז אחד, ובחלוקה החדשה נמצאים במחוז אחר.
ב-2010 בוטל הממשל העצמאי של מחוזות ליטא, והם משמשים רק להגדרה טריטוריאלית וצרכים סטטיסטיים.
שמעון ברוך אוחיון
רבי שמעון ברוך אוחיון (1906–1990) היה ראש ישיבת "כתר-תורה", ראש השוחטים והבודקים בעיר קזבלנקה שבמרוקו, ורבה של יפו. מחבר הספר "הליכות-שב"א".
ראשית חייו
אוחיון נולד, בכ"ב בסיון ה'תרס"ו (יוני 1906), לרבי אברהם וסולטנה, בעיר אסואירה שבמרוקו. עד גיל 11 למד בבית הספר אליאנס בעיר, אז ביקר בביתם יעקב איפרגן ששכנע את הוריו לשלוח אותו לישיבה. היות שבאסואירה לא היו ישיבות נשלח ללמוד בישיבות מרקש. במרקש קיבל את פניו מי שיהיה רבו, רבי יוסף נחמיאש. ביום הגעתו סידר לו הרב נחמיאש לינה ואכילה בבית הגביר דוד מור יוסף, אצלו התגורר כשנתיים.
כר"מ באספי
באותה התקופה נוסדה ישיבה בשם "עץ-חיים" באסואירה עיר מולדתו, ואביו העביר אותו אליה. בישיבה זו למד אצל רבי דוד אבן עטר כשלוש שנים (ה'תרפ"א - ה'תרפ"ד). במהלך תקופה זו עזבו הוריו את אסואירה לקזבלנקה ואוחיון התגורר בבית שותפו של אביו לעסקים, רבי אברהם הלוי בן שושן.
כתלמידו של רבי אברהם אביטבול
בשנת ה'תרפ"ה ביקר בישיבה באספי רבי אברהם אביטבול. הרושם שהותיר עליו רבי אברהם גרם לרבי שמעון לעזוב את משרתו באספי ולנסוע עם רבי אברהם על מנת ללמוד בישיבתו במרקש. יחד עם רבי אברהם, שבו הוא ראה את רבו המובהק, למד במשך שעות תלמוד, רמב"ם, ארבעה טורים ושולחן ערוך. באותה התקופה התגורר בבית רבי יעקב הכהן.
בברית הנישואין
בשנת ה'תרפ"ז (בהיותו כבן 21) נשא את סולטנה בת רבי יהודה צרפתי. באותה התקופה המשיך את לימודיו כשהוא נתמך כלכלית על ידי גיסו הגביר שמעון צרפתי.
כראש ישיבת כתר תורה וראש השוחטים בקזבלנקה
בשנת ה'תרצ"א מונה לר"מ בישיבת "כתר-תורה" בקזבלנקה, אותה ייסד והנהיג רבי משה מאיר חי אליקים. בשנת ה'תרצ"ז מונה ידידו רבי שמעון אביקציץ שכיהן אז כראש הישיבה לדיין, ואוחיון מילא את מקומו בראשות הישיבה. בשנת ה'תש"ח מונה על ידי הקהילה והרבנות הראשית למרוקו לשוחט ובודק. לשם השתלמות והכנה לתפקיד נשלח למקנס שם שהה כארבעה חודשים, כשהוא מתגורר שם בבית דוד בן שימול. לאחר שנסמך לשוחט ובודק בשנת ה'תש"י, שב לקזבלנקה שם שימש בתפקיד. לאחר תקופה נחשב לראש השוחטים בעיר, כשבמקביל עמד בראשות ישיבת "כתר-תורה".
בשנת ה'תש"ז הופיע בקזבלנקה רבי רפאל עבו מטעם רשת מוסדות החינוך אוצר התורה. פעולותיו עשו רושם טוב על הרב אליקים והוא נאות לצרף את ישיבת כתר תורה תחת חסות הרשת. הרושם לטובה התקבל גם אצל אוחיון, והוא הפקיד את משרת ראש ישיבה בידי הרשת לטובת עבודתו כראש השוחטים והבודקים בעיר. תקופה קצרה לאחר שעזב את "כתר-תורה" נקרא ללמד בישיבת "אם-הבנים" בקזבלנקה.
בארץ ישראל
בשנת ה'תשט"ו קיבל כרטיס הלוך חזור לישראל מהסוכנות היהודית, כפרס הצטיינות על פיקוח הכשרות באוניות העלייה. בהגיעו לארץ החליט להתפטר מתפקידיו במרוקו ולעלות לישראל. הוא ניגש לבחינה ברבנות הראשית לישראל, עבר אותה בהצלחה והוסמך לרבנות. בתחילה כיהן כרב במגדים ואחר כך כרב, שוחט ובודק בקריית מלאכי. בשנת ה'תשי"ח התקבל כרבה של יפו, באישור רבי יעקב משה טולידאנו ורבי איסר יהודה אונטרמן.
נפטר בי"ג בטבת ה'תשנ"א (שלהי דצמבר 1990) ונטמן בהר הזיתים בירושלים.
מבחן איימס
מבחן איימס הוא מבחן ביולוגי הנועד להעריך את הפוטנציאל המוטגני של תרכובות כימיות. כיוון שמחלת הסרטן מקושרת לרוב לנזקים ב-DNA, המבחן משמש גם כמבחן מהיר להעריך את הפוטנציאל הקרצינוגני של התרכובת, כיוון שמבחנים סטנדרטיים לקרצינוגניות שנעשים על מכרסמים אורכים שנים רבות והם יקרים מאוד. התהליך מתואר בסדרה של מאמרים משנות ה-70 המוקדמות על ידי ברוס איימס והקבוצה שלו מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
תיאור התהליך
המבחן עושה שימוש במספר זנים של החיידק Salmonella typhimurium שנושא מוטציות בגנים המעורבים בסינתזת היסטידין, כך שהם יזדקקו להיסטידין ממקור חיצוני כדי לגדול (אוקסוטרופים להיסטידין). המשתנה הנבדק הוא היכולת של המוטגן לגרום למוטציה מחזירה כך שהחיידק יוכל לגדול במצע חסר היסטידין. הזנים הנבחנים מתוכננים באופן מיוחד כך שיהיו להם הן מוטציות היסט והן מוטציות נקודתיות בגנים הדרושים לסינתזת היסטידין, מה שמאפשר לגלות מוטגנים הפועלים במנגנונים שונים.
מקטע של כבד עכבר מוסף כדי לדמות את האפקט של מטבוליזם, כיוון שמספר תרכובות, כגון בנזופירן, אינן מוטגניות בעצמן, אולם תוצריהן כן מוטגניים.
החיידקים מפוזרים על צלחת אגר עם כמות קטנה של היסטידין. כמות קטנה זו במדיום הגדילה מאפשרת לחיידקים לגדול בפרק זמן התחלתי שבו יש זמן מספיק להתרחשות המוטציה. כשכל ההיסטידין נצרך, רק החיידקים שעברו מוטציה להחזרת היכולות לסנתז בעצמם היסטידין ישרדו. הצלחת מודגרת למשך 48 שעות. המוטגניות של חומר פרופורציונלית למספר המושבות שנספרו.
ראו גם
עקה גנטוקסית
הטיסה (סרט, 2016)
הטיסה (ברוסית: Экипаж) הוא סרט אסונות תעופה רוסי שובר קופות משנת 2016, בבימויו של ניקולאי לבדב ובכיכובם של דנילה קוזלובסקי, ולדימיר משקוב ואגנה גרודיטה. הסרט עלה לאקרנים בבכורה מסחרית ב-21 באפריל 2016.
זהו הסרט השני ברוסיה שצולם במצלמות IMAX, לאחר "סטלינגרד" ובדומה לו הפך לסרט שובר קופות ברוסיה משהרוויח למעלה ממיליארד רובלים.
רבים טענו שהסרט מהווה אתחול או רימייק לסרט סובייטי בעל אותו שם משנת 1979, אך המפיקים טענו בתוקף שהסרט לא מהווה אתחול, או רימייק.
צילומים
צילומי הסרט החלו ב-18 בספטמבר 2015 ונעשו בהשראת סבא סובייטי באותו שם שבוים על ידי אלכסנדר מיטא, שתמך בהפקת הסרט.
הסרט תוקצב בתמיכת קרן הקולנוע הרוסי וצולם במצלמות IMAX.
הצילומים הושלמו ב-10 בפברואר 2015, כשהצילומים נערכו במוסקבה, במחוז מוסקבה ובחצי האי קרים. בחצי האי צולמו הסצנות הנוגעות לאזור האיים האלאוטיים שבו התרסק, המטוס.
לדברי המפיק לאוניד ורשצ'אגין הסרט אינו מהווה רימייק לסרט הסובייטי: "רכשנו ממוספילם את השם, אך זהו לא רימייק, העלילה אצלנו אחרת והדמויות אחרות".
הכנסות
הסרט הרוויח בסך הכל מיליארד רובלים ברוסיה והיה לסרט הרוסי המכניס ביותר לשנת 2016.
נדיז'דה מנדלשטם
נדיז'דה יקובלבנה מנדלשטם (רוסית Надежда Яковлевна Мандельштам; 31 באוקטובר 1899 – 29 בדצמבר 1980) הייתה סופרת רוסיה ואשתו של המשורר אוסיפ מנדלשטם.
מנדלשטם נולדה בשם נדיז'דה חָזִין בעיר סראטוב למשפחה יהודית ממעמד הביניים. את נעוריה עברה בעיר קייב, ולמדה אמנות לאחר שסיימה את הגימנסיה.
לאחר נישואיהם חיו אוסיפּ ונדיז'דה מנדלשטם באוקראינה, פטרוגרד, מוסקבה וגאורגיה. אוסיפּ נאסר ב-1934 בשל שיר סאטירי קצר על סטלין בשם "מכתם סטלין" שכתב ב-1933, ונשלח לגלות יחד עם נדיז'דה לצ'רדין באזור פרם ואחר־כך לוורונז'.
לאחר מאסרו השני של אוסיפּ מנדלשטם, ומותו עקב כך במחנה המעבר "וטוריה רחקה" סמוך לולדיווסטוק ב-1938, ניהלה נדיז'דה מנדלשטם אורח חיים כשל נוודת כשהיא מתחמקת ממעצרה הצפוי ומחליפה את מקום המגורים ואת מקום העבודה לעיתים קרובות. לפחות במקרה אחד, בקלינין (כיום טבר), הגיע הנ.ק.ו.ד. לאוסרה יום אחד אחרי שנמלטה.
כייעוד לחייה קבעה מנדלשטם לעצמה לשמר ולהדפיס את מורשת השירה של בעלה. היא הצליחה לשמור את רוב יצירותיו בעל פה כיוון שלא בטחה בשימור בכתב.
אחר מות סטלין השלימה נדיז'דה מנדלשטם את התזה שלה (1956) והורשתה לחזור למוסקבה (1958).
זיכרונותיה "תקווה כנגד תקווה" ו"אובדן התקווה", שהודפסו תחילה במערב, הן ניתוח אפי של חייה וביקורת על ההתדרדרות התרבותית והמוסרית של ברית המועצות משנות ה-20 ואילך. שמות ספריה הם משחקי מילים, משום שמשמעות המילה "נדיז'דה" ברוסית היא תקווה.
קיטה רותמית
קיטה רותמית (שם מדעי: Tolpis virgata) היא צמח עשבוני דו שנתי ממשפחת המורכבים. מצוי ברוב אזורי ארץ ישראל. מגיע עד לגובה של כמטר. בעל גבעולים ארוכים ועלים מעטים. הפריחה צהובה בחודשים אפריל עד אוקטובר.
מחוזות פינלנד
בשנים 1997–2009, פינלנד הייתה מחולקת מבחינה אדמיניסטרטיבית לשישה מחוזות (läänit, לאניט). ב־1 באוקטובר 2010 חולקה פינלנד לאזורים.
איסוזו הילמן מינקס
איסוזו הילמן מינקס (באנגלית: Isuzu Hillman Minx) היא מכונית משפחתית, אשר יוצרה על ידי קונצרן הרכב היפני איסוזו (באנגלית: Isuzu Motors Ltd, ביפנית: いすゞ自動車株式会社) בין השנים 1953–1964 ברישיון Rootes Motors Limited, הבריטית.
גרסת "איסוזו הילמן מינקס" (סדרה שנייה) (דגם "PH10") אשר התבססה על דגם "Mk VI Hillman Minx" יוצרה בין השנים 1953–1954.
גרסת "איסוזו הילמן מינקס" (סדרה שלישית) יוצרה בין השנים 1954 - 1964, (סדרות: PH11 (Mk VII Minx), PH12 (Mk VIII Minx)).
סך הכל יוצרו 57,729 יחידות.
תאוצת "איסוזו הילמן מינקס" בין 0-100 קמ"ש היא 39.9 שניות.
RootkitRevealer
רוטקיט ריבלר (באנגלית: "Sysinternals Rootkit Revealer") הוא כלי לבדיקות אבטחה, סריקה ואיתור של יישומי Rootkit.
הכלי פותח בעבור מערכות הפעלה מבית מיקרוסופט: Windows XP וגרסת השרתים Windows Server 2003.
Rootkit Revealer פותח על ידי מארק רוסינוביץ' (Mark Russinovich) וברייס קוגסוול (Bryce Cogswell) בשנת 1996 והיה כחלק מאוסף הכלים לניהול ופתרון בעיות בסביבת חלונות Sysinternals.
בית שאן
בֵּית שְׁאָן היא עיר במחוז הצפון בישראל, בעמק בית שאן, ממזרח לעמק יזרעאל, ממוקמת על כביש 90, כ-25 קילומטר מדרום לכנרת.
בית שאן היא אחת הערים העתיקות ביותר בארץ ישראל. בתל בית שאן נתגלו ממצאים החל מהתקופה הכלקוליתית. בתקופת הברונזה המאוחרת, עת כנען נעשתה חלק מהאימפריה המצרית, בית שאן שימשה כמרכז אדמיניסטרטיבי של השלטון המצרי. לפי המקרא, בימי שאול הייתה זו עיר כנענית, ובהמשך היא שולבה בממלכת ישראל.
בתקופה ההלניסטית, בית שאן נודעה גם בשם סקיתופוליס. לאחר הכיבוש הרומי, סקיתופוליס קיבלה מעמד אוטונומי ונעשתה לעיר המובילה מבין ערי הדקאפוליס. בתקופה הביזנטית, בית שאן שימשה כבירת פרובינקיית פלשתינה סקונדה. בית שאן אז הייתה מרכז עירוני גדול ומונומנטלי, והתגוררו בה נוצרים, פגאנים, יהודים ושומרונים. לאחר הכיבוש הערבי של ארץ ישראל, ולאחר סדרה של רעידות אדמה (בייחוד רעש שביעית, בשנת 749), העיר ירדה מגדולתה ונעשתה לעיר שדה בינונית בגודלה.
בית שאן נודעה בימי הביניים כמקום עם קרקע דשנה ופוריה, שבה שדות אורז וקני סוכר, מטעי תמרים, כרמי זית וכרמי גפן. בתלמוד הבבלי אמר עליה ריש לקיש:, והסביר רש"י: "שפירותיו מתוקין מכל ארץ ישראל".
המועצה המקומית החדשה נוסדה בחודש יוני 1949 ונקראה בית שאן. רוב האוכלוסייה הערבית עזבה קודם לקרבות מלחמת העצמאות ובמהלכם ומיעוטה פונה לאחריהם, בעיקר לנצרת. שטח השיפוט שלה הוא 7.1 קמ"ר, והיא הוכרזה כעיר בשנת 1999.
תל חנן
תל חָנָן היא שכונה בעיר נשר. ראשוני תושביה היו מקרב עולים חדשים שהשתכנו בבתי הכפר הערבי בלד א-שיח', לאחר שנכבש על ידי כוחות ההגנה ב-24 באפריל 1948 ותושביו התפנו.
השכונה נקראת על שמו של לוחם החי"ש מפקד פלוגה בגדוד 21 בחטיבת כרמלי חנן זלינגר אשר נהרג ב-1 בינואר 1948 בפעולת תגמול של ההגנה כנגד הכפרים בלד א-שיח' וחוואסה, שרבים מהשותפים לטבח בתי הזיקוק, התגוררו בהם.
בית שאן
אטימולוגיה
ביוונית נקראה העיר Σκυθόπολις (סְקִיתוֹפּוֹלִיס) – על שם יושביה, הסקיתים, ופוליס שמשמעותה עיר ביוונית.
תל חנן
השכונה משתרעת בין אפיק נחל נשר ממזרח לבין נחל בן דור ממערב המפריד בין השכונה לבין שכונת בן דור (חוואסה לשעבר).
בית שאן
אטימולוגיה
בערבית שם העיר הוא بيسان (בִּיסַאן).
תל חנן
לאחר מלחמת העצמאות בעקבות חקיקת חוק נכסי נפקדים, עברו הבתים והאדמות של הכפרים הערביים לבעלות המדינה, ולניהולה של רשות הפיתוח. הבתים ביישובים בלד א-שייח' וחוואסה אוכלסו על ידי יהודים. יישובים אלה לא קיבלו כל מעמד רשמי ונוהלו על ידי מחלקת הקליטה של הסוכנות. תושביה ביקשו להצטרף כשכונה לעיר חיפה אבל משרד הפנים התנגד. ב-22 ביולי 1952 התקיימו בחירות ביישובים הנפרדים תל חנן, נשר, גבעת נשר וחוואסה, בעקבותיהן אוגדו ארבע השכונות תחת המועצה המקומית נשר, והיישוב לשעבר תל חנן הפך לשכונה ביישוב.
בית שאן
בעת העתיקה
תחילת היישוב הייתה בשתי נקודות מרכזיות: תל בית שאן, המתנשא מעל חורבות העיר הרומית, ובתל אצטבה, מצפון לתל בית שאן.
העיר מוזכרת בתנ"ך כמה פעמים. בכתבי המארות מוזכרת בכתיב "אסאן". נזכרה ברשימת כיבושיו של תחותמס השלישי במסעו לארץ ישראל במאה ה-15 לפנה"ס (1468 לפנה"ס). מאז ועד המאה ה-12 לפנה"ס הייתה העיר בשלטון מצרי, ונמצאו בה שרידים של בית מושל מצרי, ששימש ככל הנראה רצף של מספר מושלים. בזמן כמה מהם הייתה העיר מרכז שלטוני של כל האזור. בעיר נמצא פסל של רעמסס השלישי. וכן שתי מצבות ניצחון מימיו של סתי הראשון. מצבות אלה מעידות שכבר במסעו הראשון עבר דרך בית שאן והשליט בהן סדר. בתקופות ההלניסטית, הרומית והביזנטית נודעה העיר בשם Nysa (ניסה) או Scythopolis (סקיתופוליס).
תל חנן
הקמת השכונה
בעקבות חקיקת חוק נכסי נפקדים, עברו הבתים והאדמות של הכפרים הערביים לבעלות המדינה, ולניהולה של רשות הפיתוח. היישוב נותר ללא מעמד רשמי. עם כניסת יהודים מקרב העולים החדשים לבתי בלד א-שייח' לאחר נטישתו נקרא המקום "תל חנן".
בית שאן
תקופת המקרא
בתנ"ך מוזכרת בית שאן כבר בכניסת בני ישראל לארץ ישראל. כפי המסופר בספר יהושע, היא הייתה בנחלת שבט מנשה, אשר לא יכול לכובשה, בגלל רכב הברזל אשר לכנעני יושב העיר. בתקופת שאול המלך מסופר כי לאחר שצבא ישראל נוצח בגלבוע בידי הפלשתים, שמו את גווייתו וגוויות בניו על חומת העיר בית שאן: (משם עצמותיהם הועברו ליבש גלעד).
תל חנן
הקמת השכונה
בחודש אוגוסט 1949 מנה היישוב 600 תושבים. הסוכנות היהודית ארגנה בחירות מוניציפליות ביישוב. היישוב סבל מבעיות צנרת מים ותושבי צלע ההר היו מכתתים את רגליהם למכון המים בתחתיתו כדי להעלות מים בדליים לביתם. מוצאם של ראשוני התושבים בשכונה ממדינות מזרח אירופה ובשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 נוספו אליהם עולים ממדינות צפון אפריקה בעיקר ממרוקו. הקרבה לחיפה ולמקומות עבודה באזור כגון נמל חיפה, בתי הזיקוק, בית חרושת נשר, הטחנות הגדולות ועוד היוו גורם משיכה לתושבים החדשים. חלק מהתושבים מצאו את פרנסתם בעבודות דחק ובמסחר זעיר. תל חנן אוכלסה ללא הכוונה או וויסות של הסוכנות או ההסתדרות, אף על פי שאלו העניקו את השירותים הנדרשים ליישוב. בשנותיה הראשונות של השכונה הוקמה בה מעברת צריפים בקטע שבין הרחובות "ברק", "דבורה" ו"דרך השלום" של היום. המעברה נסגרה ובמקומה נבנו שיכונים.
בית שאן
תקופת המקרא
לפי סיפור המקרא, העיר נכללה בתחום הנציבויות של שלמה המלך, לאחר שנכבשה על ידי דוד המלך. כמו כן היא נזכרת ברשימת הערים הכבושות לאחר מסע שישק לארץ ישראל, בימיו של רחבעם (925 לפנה"ס).
בתקופת בית שני הייתה בית שאן עיר מעורבת שבה גרו יהודים שקראו לה ביישן, ויוונים שקראו לה סקיתופוליס ("עיר הסקיתים"). לדברי מיכאל אבי-יונה, היא נקראה כך על שם שכירי הצבא הסקיתים שהושיבו שם המלכים לבית תלמי.
תל חנן
הקמת השכונה
בשנים הראשונות כל הדרכים שעברו ביישוב היו דרכי עפר, בחלק מהבתים לא היו מים זורמים והתנאים היו קשים. בחורף הקשה של שנת 1950 הציפו הגשמים בתים רבים בשכונה שלמורדות הכרמל. ביישוב לא הייתה מערכת ביוב מוסדרת, והבתים היו מחוברים לבורות ספיגה שלעיתים קרובות עלו על גדותיהם וגרמו לבעיות תברואה קשות. מועצת נשר בתמיכתה של ההסתדרות חיפה השקיעו סכום של 130,000 ל"י לבניית מערכת ביוב מרכזית ועבודת ניקוז בבן דור ותל חנן. בנייתה של מערכת זאת הסתיימה בחודש דצמבר 1954. בסיום בניית מערכת הניקוז נערכה חגיגת המונים בבית הקולנוע "קול" בתל חנן.
בית שאן
התקופה הרומית
במהלך המרד הגדול (66–70 לספירה) שיתפו היהודים המקומיים פעולה עם שכניהם היוונים ונלחמו נגד אחיהם המורדים היהודים. לאחר שהצליחו להרחיק את המורדים היהודים לאות 'תודה' משכניהם היוונים נטבחו תושבי העיר היהודים על ידי שכניהם הנכרים. בתקופה הרומית כונתה העיר "ניסה סקיתופוליס", על-שם ניסה, שהייתה במיתולוגיה היוונית האומנת של דיוניסוס, אל היין והפריון ופטרונה של בית שאן. אולם ייתכן כי זהו שם ששייך לשושלת סלאוקוס, משום שהייתה נסיכה סלאוקית בשם זה. העיר הייתה הבירה של ברית עשר הערים (הדקאפוליס) בראשית התקופה הרומית, אף על פי ששאר הערים היו בעבר הירדן המזרחי.
תל חנן
הקמת השכונה
באמצע שנות החמישים החלה בנייה של שיכונים חדשים ביישוב בתחילה ליד הכביש הראשי בקרבת מבנה המועצה. כן החלו להיסלל חלק מרחובות היישוב, בעיקר הרחובות הראשיים. החלה גם בנייה במעלה ההר, בשטח שמעל שטח הכפר המקורי. אחד הרחובות הראשונים היה רחוב אברהם פרץ שלאורך צידו הצפוני נבנו שיכונים. הרחוב אוכלס בספטמבר 1959.
בית שאן
התקופה הרומית
בראשית המאה ה-3 לספירה פטר רבי יהודה הנשיא את הקהילה היהודית בעיר ממצוות התלויות בארץ, מאחר שהעיר לא נכבשה שנית בידי עולי בבל ואין לה דיני קדושת הארץ לעניין מעשרות. במשנה מוזכרות חנויות מעוטרות בעבודה זרה שהיו בבית שאן. משם ניתן להבין כי התקיימה בעיר עבודה זרה לפני תחילת המאה ה-3, בה נחתמה המשנה.
תל חנן
הקמת השכונה
במשך השנים נהרסו כמעט כל הבתים שנשארו מהכפר הערבי (כולל המבנים היפים והמפוארים) וכאשר חודשה השכונה בשנות ה-60 וה- 70 עיקר הבנייה הייתה של 'שיכוני רכבת'.
בית שאן
התקופה הביזנטית וימי הביניים
בית שאן הייתה עיר נוצרית חשובה בתקופה הביזנטית, באותה תקופה העיר נקראה סקיתופוליס. ברעידת אדמה בשנת 363 נהרסו מבנים בעיר, בהם הבזיליקה הרומית. בשנת 409 חולקה הארץ לשלוש פרובינקיות, וסקיתופוליס נבחרה לבירת הפרובינקיה פלשתינה השנייה. במהלך כל התקופה הרומית-ביזנטית הייתה סקיתופוליס עיר מפוארת עם מבני ציבור, בתי מרחץ, מתקני שעשועים, שווקים, נימפאונים, שערים מונומנטליים ורחובות מרכזיים צולבים (קארדו ודקומאנוס). בעיר היה בית כנסת עם פסיפס מרשים שנחשף בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20, ומקדשים אליליים גדולים שהפכו אחר כך לכנסיות. ב-2010 נחשף בית כנסת שומרוני שנבנה ככל הנראה בסוף המאה החמישית לספירה.
תל חנן
הקמת השכונה
בשנת 1978 הוכנסו חלק מבתי השכונה הוותיקים לפרויקט שיקום שכונות במסגרתו שופצו חלק מהשיכונים הוותיקים שנבנו בשנות ה-50 וה- 60 של המאה ה-20. פרויקט זה הסתיים בשכונה בשנת 1993.
בית שאן
התקופה הביזנטית וימי הביניים
רוב מבני העיר נהרסו ברעידות האדמה בשנת 659/60 וברעידה שאירעה בשנת 749, לאחריה הפכה לעיירה קטנה תחת השם הערבי ביסאן.
תל חנן
הקמת השכונה
מקום בילוי מרכזי בשכונה היה בית קולנוע "קול" של משפחת קולסקי, אשר נבנה בשטח שבין הכביש הראשי לבין מסילת רכבת העמק. בית הקולנוע נסגר בשנות ה-70.
בית שאן
התקופה הביזנטית וימי הביניים
בית שאן נכבשה על ידי טנקרד (1072 – 1112) במסע הצלב הראשון בשנת 1099, אך היא מעולם לא בוּצרה. למרות זאת הוקמה בה מצודה בחלקו המזרחי של ההיפודרום הרומי הנטוש. גם התל כנראה יושב בתקופה זו. בית שאן עמדה במתקפה הראשונה של צלאח א-דין ב-1182, אך מקץ שנה נפלה ונהרסה כליל בידיו. העיר נבנתה מחדש בשנת 1192, ועִז א-דין אֻסאמה אלצאלח מונה למושלה. ב-1217, הרסו הצלבנים את העיר שוב במסע הצלב החמישי בראשות אנדראש השני, מלך הונגריה. הקטע האחרון של קרב עין ג'אלות (1260) בין המונגולים לממלוכים התרחש בבית שאן. בית שאן שוקמה מהריסותיה שוב באמצע המאה ה-13, כאשר מדי פעם התנפלו עליה המונגולים או הצלבנים. בד בבד, חשיבותהּ הלכה ועלתה עם תזוזת החזית המונגולית-ממלוכית צפונה לסוריה, והיותה תחנה בדרך הראשית (דרך הדואר) המחברת בין סוריה ומצרים. ב-1260 הפכה בית שאן לבירת אחת הנפות של מחוז דמשק, כאשר באותה עת נבנתה בה אכסניית-השיירות של האמיר סלאר (שכונתה "ח'אן אל-אחמר"), ליד השכונה הסמוכה למסילת הברזל דהיום.
תל חנן
הקמת השכונה
למרגלות שכונת בן דור השתרע מגרש הכדורגל של קבוצת "הפועל תל חנן" אשר בשיאה שיחקה בליגה הארצית בעונת 1981/1982. במחזור הסיום של העונה הביסה הקבוצה 5 - 1 את הכח רמת גן, ובכך מנעה ממנה לשוב ולהעפיל בחזרה לליגה הלאומית (אז הליגה הבכירה). מגרש זה אינו פעיל יותר.
בית שאן
התקופה הביזנטית וימי הביניים
במאה ה-14 חייתה בעיר קהילה יהודית קטנה. ר' אשתורי הפרחי (1313 והלאה) כותב בספרו "כפתור ופרח" מדוע בחר בבית שאן כמקום מגוריו: