cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחידת הפרטיזנים של בלסקי
לאחר המלחמה
עם סיום המלחמה חזרו האחים טוביה וזוס לפולין ובשנת 1945, לאחר שנרדפו על ידי השלטונות הסובייטים, עלו לארץ ישראל ולחמו ביחד במלחמת העצמאות. ב-1956 היגרו טוביה וזוס לארצות הברית שם פתחו עסק הובלות קטן.
טוביה נפטר בשנת 1987, כשהיה בן 81 בניו יורק. הותיר אחריו את אשתו לילקה ושלושה ילדים, שני בנים ובת ותשעה נכדים.
זוס נפטר בשנת 1995 ממחלת לב, כשהיה בן 83 בברוקלין, ניו יורק. השאיר אחריו שלושה בנים, דוד, צבי ויעקב ביילסקי, שנולדו לו ולאשתו השנייה, סוניה.
האח האחרון לבית ביילסקי שנותר בחיים, אהרון, עלה אף הוא לארץ לאחר המלחמה ולחם במלחמת העצמאות, וכמו אחיו הבוגרים היגר אף הוא לארצות הברית ב-1951, שם שינה את שמו לארון בל. הוא מתגורר בפאלם ביץ' שבפלורידה.
האשמות בפולין
בפולין, העיתונות הלאומנית האשימה את יחידת בלסקי במעורבות בטבח נאליבוקי בו נהרגו 128 איש, בעיקר גברים חברי יחידת הגנה עצמית ששיתפה פעולה עם הנאצים, על ידי פרטיזנים סובייטים. טבח נאליבוקי מוזכר בעיתונות הלאומנית בפולין כאשר האחריות הפולנית לשואה עולה על סדר היום. המוסד לזיכרון הלאומי הפולני חקר בנושא החל משנות ה-2000 המוקדמות, וקבע שיחידת בלסקי הגיעה ליער רק לאחר הטבח, לכן אין לה חלק בו.
הספרים והסרטים
שני ספרים באנגלית התמקדו בסיפורם של הביילסקים: "משפחת אנשי היער" (1993) של נחמה טק, ו"האחים ביילסקי" (2004) של פיטר דאפיוכן ספר אחד בעברית "מנדי ילד יהודי ביער" של שרה ליאון. הקבוצה הוזכרה גם במספר רב של ספרים אודות תקופה זו בהיסטוריה. "נקמה: סיפורם האמיתי של האחים ביילסקי" יצא לאור בפולין ב-2009 וחובר על ידי שני כתבים מה"גאזטה ויבורצה" עסק בעיקר בהקשר הפוליטי וההיסטורי בו פעלו הפרטיזנים ובמיוחד במאבק בין קבוצות ההתנגדות הפולניות והסובייטיות באזור קרשי.
ב-2006, שידר ערוץ ההיסטוריה סרט דוקומנטרי בשם "האחים ביילסקי: ירושלים ביערות" שנכתב ובוים על ידי דין וורד.
סדרת ה-BBC "הישרדות קיצונית" כללה פרק על האחים.
סרט הקולנוע "התנגדות" יצא לאקרנים ב-2008.
פרד לזין
פרד לזין (באנגלית: Frederick A. Lazin; נולד ב-2 ביוני 1943) הוא פרופסור למדעי המדינה וחבר במחלקה לפוליטיקה וממשל באוניברסיטת בן-גוריון.
אודות
לזין נולד ב-2 ביוני 1943 בבוסטון וגדל בעיר שרון במסצ'וסטס למשפחה קונסרבטיבית. בנעוריו היה חבר בתנועת הצופים והגיע לדרגה הגבוהה ביותר, Eagle Scout. בתיכון שימש כנשיא האזורי של תנועת הנוער יהודה הצעיר ואחרי התיכון בילה בישראל שנה במסגרת התנועה. הוא החל ללמוד לתואר ראשון במדעי המדינה והיסטוריה באוניברסיטת מסצ'וסטס. לאחר שנה, נסע לישראל ולמד כחצי שנה כלכלה באוניברסיטת העברית. אולם, החליט לחזור לארצות הברית ושם סיים את התואר בהצטיינות יתרה (1966). הוא היה נשיא מקומי של ארגון הלל. אחר כך סיים תואר שני (1969) ושלישי (1973) במדעי המדינה מאוניברסיטת שיקגו.
בשנת 1975 עלה לישראל, הצטרף לסגל ההוראה באוניברסיטת בן-גוריון והתגורר ביישוב עומר. הוא לימד באוניברסיטת ניו יורק, אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, אוניברסיטת העיר ניו יורק ובאוניברסיטת קורנל.
טלסקופ החלל פלאנק
טלסקופ החלל פלאנק (Planck) הוא טלסקופ חלל של סוכנות החלל האירופית המודד את קרינת הרקע הקוסמית, עם רזולוציה אופטית גבוהה במיוחד. מצפה החלל קרוי על שמו של הפיזקאי הגרמני, זוכה פרס נובל לפיזיקה מקס פלאנק.
הטלסקופ שמשקלו 1,950 קילוגרם, נבנה במרכז החלל שבקאן, ושוגר מבסיס החלל האירופי קורו שבגיאנה הצרפתית ב-14 במאי 2009 יחד עם טלסקופ החלל הרשל. הוא סיים את תפקודו ב-23 באוקטובר 2013, לאחר השלמת מטרותיו.
נתונים שהתקבלו באמצעות הטלסקופ היו בין המקורות לגילוי "ציר הרשע הקוסמולוגי".
בדרי פטרקצישווילי
ארקדי בַּדרי פַּטַרקַצישווילי (גאורגית: ბადრი პატარკაციშვილი; 31 באוקטובר 1955 - 12 בפברואר 2008) היה איש עסקים יהודי-גאורגי-רוסי, אוליגרך רוסי, ומשנת 2004, נשיא הוועד האולימפי של גאורגיה, נשיא אגודת המסחר הגאורגית ונשיא קבוצת הכדורגל הגאורגית דינמו טביליסי. חבר קרוב של בוריס ברזובסקי.
ביוגרפיה
פטרקצישווילי נולד בטביליסי, גאורגיה למשפחה יהודית מסורתית. הוא החל את דרכו הפוליטית בתנועת הנוער הקומוניסטי, הקומסומול, למד הנדסת תעשייה וניהול ועבד בתחום הטקסטיל. בסוף שנות השבעים הכיר את בוריס ברזובסקי, שהפך מאוחר יותר לאוליגרך רוסי. בעצת ברזובסקי עזב פטרקצישווילי את טביליסי ועבר להתגורר, בשנת 1988, ברוסיה. בתחילה עבד שם כמכונאי בבית מלאכה, ולאחר מכן, בשנת 1993 עבר למוסקבה והחל לעבוד ב"לוגוואז", יצרנית הרכב הרוסית שנקנתה בהמשך על ידי בוריס ברזובסקי. עם רכישת לוגוואז על ידי ברזובסקי, מינה אותו האחרון לסגן נשיא הראשון של "לוגוואז", שהפכה לחברת החזקות פיננסית, שזרועותיה הגיעו לענפי המדיה, הבנקאות והנפט.
הקשר בין השניים הפך לחברות אישית ושותפות עסקית. בשנת 1994 הפך פטרקצישווילי לעוזרו של בוריס ברזובסקי. בשנת 1995 מונה לסמנכ"ל הכספים של ערוץ הטלוויזיה הרוסי, ORT, ובמקביל שימש בתפקיד בכיר בחברת הנפט הרוסית, סיבנפט. שש שנים לאחר מכן, במרץ 2001 מונה למנכ"ל ערוץ הטלוויזיה הרוסי, TV6.
חזרה לגאורגיה
ביוני 2001, יחד עם ברזובסקי, הואשם על ידי התובע הכללי של רוסיה בקשר למעילת ענק מחברת התעופה הרוסית, אארופלוט, ובארגון ניסיון הבריחה מהכלא של ניקולאי גלושקוב, סמנכ"ל אארופלוט שהואשם בשנת 2000 בהונאה והלבנת הון. בעקבות זאת חזר פטרקצישווילי לגאורגיה והקים את קבוצת התקשורת הגאורגית, אימדי, הכוללת: תחנות טלוויזיה, רדיו, עיתונים וסוכנות ידיעות פרטית. בעקבות יציאתו מרוסיה, ניסו רשויות החוק ברוסיה להביא להסגרתו, אולם ניסיונות אלה עלו בתוהו. לפיכך הואשם פטרקצישווילי, באוקטובר 2002, בקשר למעילת ענק באווטוואז. באוגוסט 2006, מכר פטרקצישווילי את כל החזקותיו בחברה לעיתון המסחרי הרוסי, קומרסנט (Коммерса́нтъ), שבבעלות האוליגרך הרוסי-אוזבקי, אלישר אוסמנוב (Алишер Усманов).
באביב 2003 תיווך בפגישה שנערכה בלונדון בין זוראב ז'ווניה לבין שותפו לשעבר בוריס ברזובסקי, שהייתה הראשונה מבין סדרת מפגשים בהן השיג ז'ווניה מימון לתמיכה בכוחות הדמוקרטיים באוקראינה, עבור ויקטור יושצ'נקו.
פטרקצישווילי מוכר בגאורגיה כנדבן ידוע, אשר תרם בין היתר, בשנת 2002 כספים לפיתוח ולשיקום העיר טביליסי, עיר הולדתו, ונתן הלוואה ללא ריבית לתשלום חובותיה לחברות חשמל וגז. פעילותו הפילנתרופית של פטרקצישווילי כוללת בין היתר, הקמת קרקס לאומי, עריכת פסטיבלים תרבותיים בינלאומיים, סיוע בחידוש מבנים היסטוריים בגאורגיה, מימון מחקרים מדעיים ועוד. בשנת 2005 הוא מימן את תיקון ושיפוץ הפוניקולר של טביליסי על מדרון הר מתאצמינדה.
בשנת 2001 רכש פטרקצישווילי את מועדון הכדורגל המצליח דינמו טביליסי, ובשנת 2006 פורסם כי פטרקצישווילי נמצא במגעים מתקדמים לרכישת מועדון הכדורגל האנגלי וסטהאם יונייטד. כמו כן, שמו קושר לאחרונה גם לקבוצת השקעות תקשורתית, ששותפה בשליטה במועדון הכדורגל הברזילאי קורינתיאנס.
פטרקצישווילי מכהן בעמדות מכובדות שונות, ביניהן, חבר האקדמיה הבינלאומית לאומנויות הטלוויזיה ומדעים, מארגן חגיגות פרס אמי בניו יורק, משנת 2001 נשיא קבוצת הכדורגל דינמו טביליסי, ומשנת 2004 יו"ר הוועד האולימפי הגאורגי ויושב ראש איגוד הקבלנים בגאורגיה.
המשטרה הפדרלית של שווייץ, מחשיבה את פטרקצישווילי ל"סמכות פושעת", כיוון שהוא מהווה גשר בין ארגונים חוקיים ללא חוקיים. על פי מחקר שנערך על ידי הפס"ב יש לו קשר חזק לפושע הגאורגי-רוסי, אותר קוואנטרישווילי (Отари Квантришвили), שעזר לו בתחילת דרכו, בשנת 1993, במוסקבה.
מעבר ללונדון
במרץ 2006 התבטא פטרקצישווילי בפומבי כנגד מארגני מהפכת הוורדים. הוא האשים את הממשלה הגאורגית בראשות הנשיא, מיכאיל סאקשווילי, בהפעלת לחץ אמצעי התקשורת ואנשי עסקים בכלל. הוא חשף קרן בלתי חוקית ובלתי מפוקחת של הממשלה הגאורגית, שאנשי עסקים אולצו לתרום לה במזומן ובדרכים אחרות. התבטאויותיו לא זכו לתגובות אוהדות מצידם של ראשי השלטון, אשר האשימו אותו בפעילות חתרנית נגד הממשל.
בעקבות הביקורת, עזב פטרקצישווילי את גאורגיה ועבר להתגורר בלונדון. הוא מכר חלק מעסקי התקשורת שלו לאנשי העסקים המערביים, ביניהם רופרט מרדוק.
באמצע שנת 2007 החל פטרקצישווילי לנהל משא ומתן לרכישת העיתון הישראלי מעריב, וזאת במקביל למשא ומתן המתנהל עם המיליארדר האמריקאי שלדון אדלסון.
מעורבות בפעילות הפוליטית בגאורגיה
ב-25 בספטמבר 2007 האשים איראקלי אוכרואשווילי, שר ההגנה של גאורגיה לשעבר, בין יתר ההאשמות, את סאקשווילי באופן אישי בתכנון ניסיון הרצח של פטרקצישווילי. יומיים לאחר מכן נעצר אוכרואשווילי באשמת סחיטה, הלבנת הון ושימוש לרעה בתפקיד שר ההגנה של גאורגיה. לאחר חקירה חזר בו אוכרואשווילי מהודאתו, ושוחרר בערבות של 10 מיליון לארי. בעקבות הודאתו הותר לו לצאת מהמדינה לאחר שהוא משאיר כביטחון איגרות חוב בשווי 6 מיליון דולר.
ב-5 בנובמבר 2007 הופיע אוכרואשווילי בערוץ הגאורגי אימדי, שבבעלות פטרקצישווילי, והצהיר כי בתקופת שהותו בכלא הוכרח לחזור בו מהאשמותיו כנגד הנשיא הגאורגי. מכל מקום, התובע הכללי של גאורגיה דחה את האשמותיו של אוכרואשווילי, כאשר חבר בכיר בפרלמנט של גאורגיה, תיאר את אוכרואשווילי כ"כלי בידי פטרקצשווילי, איל-ההון היהודי-גאורגי שתמך כספית בעצרת האופוזיציה כנגד הממשלה הגאורגית. בעקבות הופעתו של אוכרואשווילי בערוץ אימדי נסגרה התחנה לחודש, מה שהביא ללחץ בינלאומי על הנשיא הגאורגי. משום כך ועקב התגברות ההפגנות הכריז הנשיא של סאקשווילי על הקדמת הבחירות.
ב-10 בנובמבר 2007 הודיע פטרקצישווילי כי יתמודד מול סאקשווילי על הנשיאות בגאורגיה. עם זאת, התנה זאת בהסכמה של כלל מפלגות האופוזיציה להעמיד מועמד יחיד.
פטרקצישווילי נפטר ב-12 בפברואר 2008 בביתו בלונדון. דוחות מוקדמים מצביעים על כך שסיבת המוות הייתה התקף לב.
אברהם אלרן
אברהם (ממושי) אלרן (18 במאי 1947 - 17 בינואר 1985) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, שירת כמפקד חטיבת הבקעה וסגן מפקד עוצבת הגליל (91). נהרג בהתפוצצות מטען צד בלבנון.
ביוגרפיה
אלרן נולד ברומניה בנם של סימה ויעקב ליזרוביץ. עלה עם משפחתו בגיל שנה לישראל. למד בבית ספר רמז ובגימנסיה הריאלית בראשון לציון. עם גיוסו לצה"ל התנדב לצנחנים. בצנחנים עבר אלרן מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. במלחמת ששת הימים היה צוער בקורס קציני חי"ר. הכוח הוא הצטרף לחטיבת הצנחנים שלחמה תחת אוגדת טל בקרבות בכיבוש חן יונס, רפיח ומערך פתחת רפיח. בסיום קורס הקצינים מונה למפקד מחלקה בחטיבה. בהמשך מונה למפקד פלוגה ושימש סגן מפקד גדוד בצנחנים והשתתף במבצע ברדס 54-55. במלחמת יום הכיפורים נפצע במהלך הקרבות בסיני.
במבצע ליטני לחם כמפקד גדוד בחטיבת ביסלמ"ח, והוביל אותו בלחימה במארון א-ראס. ב-1982 מונה למפקד חטיבת הבקעה ובהמשך שירת כסגן מפקד עוצבת הגליל(91). בתחילת 1985 נפגע באורח קשה בהתפוצצות מטען צד באזור הכפר ארזי בדרום לבנון (מצפון לערוץ הליטני, כ-4.5 ק"מ מזרחית לגשר קסמייה), כשהיה בכוח חילוץ וסריקה לאחר פיגוע בו נהרגו שני חיילים, הוא נפטר כעבור 4 ימים. על שמו תיאטרון בסמוך לאנדרטת הבקעה.
חיים אישיים
היה נשוי לקיילי, ואב לשלושה בנים.
הסכם לשימור עופות מים נודדים אפריקאים-אירואסייתים
ההסכם מתמקד במיני ציפורים התלויים באזורי ביצות לפחות חלק ממחזור חייהם וחוצים גבולות בינלאומיים במסלולי הנדידה שלהם. כיום הוא מכסה 254 מינים.
מעבר תרקומיא
מעבר תרקומיא הוא מעבר בגדר ההפרדה בכביש 35 ("חוצה יהודה") בין חברון לקריית גת, סמוך לכפרים הפלסטיניים תרקומיא ואידנא. המעבר מקשר את אזור חברון למרכז הארץ. בעקבות הסכמי אוסלו, החל מסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 ועד לפרוץ האינתיפאדה השנייה, שימש כמעבר בין יהודה ושומרון לבין רצועת עזה, במסגרת "המעבר הבטוח".
הסכם לשימור עופות מים נודדים אפריקאים-אירואסייתים
אסיפות
המדינות החברות מתאספות אחת לכמה שנים. עד כה נערכו שבעה כנסים:
מעבר תרקומיא
המעבר אוזרח באוקטובר 2007 ומופעל על ידי רשות מעברים יבשתיים במשרד הביטחון. במתחם פועלת גם עמדה של המכס ושל יחידת פיצו"ח (פיקוח חי וצומח) של משרד החקלאות. במקום מזנון לממכר משקאות ומזון, ומתוכננת הקמתו של אזור תעשייה מעבר תרקומיא.
הסכם לשימור עופות מים נודדים אפריקאים-אירואסייתים
איסור על כדורי עופרת
השימוש בכדורי עופרת על אדמת ביצות נאסר על ידי החותמים על האמנה בשל ההרעלה שהוא גורם.
מעבר תרקומיא
בשל היותו מעבר המחבר בין חברון לבין נמל אשדוד, משמש המעבר כנמל יבשתי לסחורות בין חברון לנמל אשדוד. קיימ תוכנית להאריך את מסילת חלץ עד המעבר.
ב-2013, בשל צפיפות ששררה בתורים לבידוק הביטחוני במעבר, נמחץ ונפצע גבר פלסטיני כבן 50. בשנת 2019 נרשם שיא של מעבר יומי הולכי רגל במעבר, עם 9,869 בני אדם. באותה השנה עברו במעבר בסך הכל 2,382,000 פלסטינים.
ארי אנקוריון
ארי אנקוריון (2 באוקטובר 1908 - 11 במרץ 1986) היה עורך דין ועיתונאי ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפא"י בשנת 1965 ובשנים 1969–1977.
מעבר תרקומיא
אירועים ביטחוניים
ב-10 במרץ 1998 פתחו חיילים במחסום באש אל רכב מסחרי והרגו שלושה פועלים פלסטינים שחזרו מיום עבודה בישראל.
ארי אנקוריון
ביוגרפיה
אנקוריון נולד בקאלאווריה שבליטא בשם אריה אשר וולוביצקי. בצעירותו למד בחדר ובגמנסיה העברית בווילקובישקי. לאחר מכן יצא ללימודי משפטים באוניברסיטת קובנה, בה החל לפעול באגודת הסטודנטים הציונים. כן היה פעיל במפלגה הציונית-סוציאליסטית ובליגה למען ארץ ישראל העובדת.
יובל המבולבל (סדרת טלוויזיה)
יובל המבולבל היא סדרת טלוויזיה ישראלית המשודרת בערוץ הופ!. בסדרה זו לאחר שיובל המבולבל קיבל את החולצה עם הכוכב הוא מגיע לערוץ הופ עם חבר חדש בשם צ'יף, וכל הזמן הוא מתבלבל. לאור ההצלחה הרבה של התוכנית, הוחלט להרחיב את הפורמט הקיים שלה.
מעבר תרקומיא
אירועים ביטחוניים
במוצאי שבת, 30 באוקטובר 1999 נורה אוטובוס ישראלי סמוך למחסום וחמישה מנוסעיו נפצעו.
ב-14 באפריל 2014, ערב ליל הסדר, נרצח בפיגוע ירי סמוך למחסום ניצב-משנה, ורעייתו וילד נוסף נפצעו
רסמוס סיוסטט
רסמוס סטלאן סיוסטט (בשוודית: Rasmus Stellan Sjöstedt; נולד ב-28 בפברואר 1992) הוא כדורגלן שוודי המשחק בעמדת הקשר האחורי.
קריירה
סיוסטט התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של פריסטאנדס וכשהיה בן 15 הצטרף למחלקת הנוער של קאלמאר. ב-21 באפריל 2012 סיוסטט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 1-0 נגד גפלה.
בינואר הושאל לפאלקנברג עד לסיום העונה. בסיום העונה חתם בקבוצה לשנתיים. ב-20 באוגוסט 2015 סיוסטט הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 0-4 נגד אסיריסקה במסגרת הגביע השוודי.
ב-16 באוגוסט 2019 חתם סיוסטס בפאנטוליקוס היוונית
ב-16 באוקטובר 2020, סיוסטט חתם בקאלמאר.
יובל המבולבל (סדרת טלוויזיה)
עלילה
העלילה עוסקת בשכונה של הופ! אליה יובל המבולבל חוזר עם חבר חדש בשם צ'יף, בכל פרק הוא מתבלבל ועושה טעויות אבל יחד עם צ'יף הוא מתחיל ללמוד איך להיות מסודר. בעונה השנייה צ'יף ויובל שוב מתנהגים אותו דבר כמו בעונה הקודמת. בעונה השלישית הוחלט לשנות את הסדרה ולהביא דמויות חדשות ליובל, וצ'יף מופיע בעונה זו רק בפרק יחיד והקול שלו השתנה. כשיובל יוצא אל הגינה הוא פוגש את הילדים ושר איתם בכל פרק שיר אחד מתוך קלטות הילדים שלו.
סדרות בת
המועדון של יובל המבולבל היא סדרת ספין אוף של הסדרה "יובל המבולבל", המשודרת בערוץ הופ!.
בכל פרק יובל מארח חבר חדש אחר, כמו בסדרה הקודמת יובל יוצא למרפסת המועדון ושר עם הילדים שיר אחד.
מר עגבנייה היא סדרת בת נוספת של הסדרה יובל המבולבל שמשודרת בערוץ הופ! משנת 2012.
בזמן טיול יובל מוצא הודעה, "דרוש עוזר לפרופסור פוקס", והוא מגיע איתה למעבדה. יובל מפעיל בטעות מכונה והופך ל"מר עגבנייה", שאין לו כוחות מיוחדים, אך הוא עוזר לכל מי שנמצא בצרה. בסוף כל פרק נעזר יובל בהמצאות של פוקס לפתירת בעיה אליה נקלעות הדמויות השונות.
בחנוכה 2017 שודרה בערוץ הופ סדרת בת נוספת של יובל המבולבל בשם "המופע המבולבל של יובל".
ארי אנקוריון
ביוגרפיה
בשנת 1933 עלה אנקוריון לארץ ישראל. בראשית ימיו בארץ החל לפעול במפא"י ונבחר למזכירות הסניף בירושלים, בה התגורר ועסק בעריכת דין. במקביל עסק בכתיבה בעיתון "דבר". בראשית 1936 יצא ללימודים באנגליה בבית הספר הגבוה למדעי הכלכלה והחברה בלונדון, נתקבל לשמש כעורך דין באנגליה וסיים דוקטורט במדעי המדינה.
לאחר שובו לארץ ישראל עבד כעורך דין. בין השנים 1940–1946 שימש כיועץ המשפטי של "חברת עובדים". משנת 1940 ייצג במשך שנים פעילים של ההסתדרות במאבקים כנגד המעסיקים, ובאישומים פליליים על הפגנות. פעילות זאת נמשכה אף לאחר קום המדינה. אנקוריון גם ייצג את דבר במשפטי דיבה. בשנת 1962 ייצג את רוברט סובלן.
אנקוריון היה פעיל בהסתדרות וחבר בית הדין העליון שלה. בימי הצנע הוא נתמנה ליושב ראש הוועדה למלחמה בשוק השחור.
אנקוריון היה במשך שנים רבות חבר הנהלת הסתדרות עורכי הדין ובמועצה המשפטית. עם הקמת לשכת עורכי הדין נבחר למועצת הלשכה ובבחירות ללשכה בראשית 1966 היה ממובילי רשימת השמאל "נאמני המקצוע".
אנקוריון היה פעיל באגודת הידידות ישראל-אמריקה ואף היה יושב ראש של האגודה.
במקביל היה פעיל של מפא"י בתל אביב, חבר בכיר בגוש של שרגא נצר. כבר בשנת 1955 הומלץ על ידי סניף מפא"י בתל אביב לרשימה לכנסת, אולם לא הוצב במקום ריאלי. לקראת הבחירות לכנסת הרביעית הוצב חמישי במומלצי סניף תל אביב לרשימת מפא"י לכנסת והוצב במקום ה-49 של הרשימה. אולם מפא"י זכתה רק ב-47 מקומות בבחירות ואנקוריון נכנס לכנסת רק ביולי 1965, בשלהי כהונת הכנסת החמישית, בעקבות פטירתו של משה שרת. לקראת הבחירות לכנסת השישית נבחר כמומלץ הרביעי מטעם סניף מפא"י בתל אביב, אך הוצב במקום ה-50 ברשימת המערך, דבר שעורר את רוגזו של אנקוריון עקב היות המקום לא ריאלי. אנקוריון נכנס שוב לכנסת בעקבות פטירתו של לוי אשכול בפברואר 1969. אנקוריון נבחר מחדש בבחירות לכנסת השביעית וכהונתו נמשכה עד לשנת 1977. במהלך הכנסת השביעית והשמינית כיהן אנקוריון כיו"ר ועדת הכנסת והיה חבר ועדת חוקה, חוק ומשפט. בכנסת היה אנקוריון מראשי המחייבים עונש מוות למחבלים.
במפלגת העבודה נבחר ליו"ר המוסד לביקורת.
מקיף עירוני חשמונאים בת ים
מקיף עירוני "חשמונאים" בת ים הוא בית ספר תיכון וחטיבת ביניים בבת ים. בית הספר הוקם בשנת 1955 על ידי ד"ר מרון והיה הראשון שהוקם בעיר בת ים. תחילה שכן בית הספר ברחוב החשמונאים שבעיר ומכאן שמו. בסוף שנת 2004, עת הפך לבית ספר מקיף שש שנתי, עבר למשכנו הנוכחי ברחוב אנה פרנק שבדרום-מזרח העיר.
מקיף חשמונאים הוא מקיף ממלכתי המופעל על ידי אגף החינוך בעיריית בת ים. בבית הספר 6 שכבות והוא מונה כ-1300 תלמידים מגילאי 12 ועד 18. בשנת 2019, מנהלת חטיבת הביניים היא רונית בן שלום ומנהלת התיכון היא מלכה אביוב.
בחטיבת הביניים קיימים מספר מסלולי לימוד ובהם כיתת "מופת", כיתה מדעית וכיתת משפטים. בחטיבה העליונה קיימים מסלולי לימוד נוספים כמו פיזיקה, כימיה, ביולוגיה, מדעי המחשב, ניהול ידע, תקשורת, מדעי החברה, ערבית וניהול עסקי. בתיכון ישנן גם מגמות מב"ר ואתג"ר.
המועדון של יובל המבולבל
המועדון של יובל המבולבל היא סדרת ספין אוף ישראלית של יובל המבולבל המשודרת בערוץ הופ!.
תקציר העלילה
יובל המבולבל חוזר עם תוכנית חדשה, בה הוא מארח בכל פרק חבר חדש אחר, כמו בסדרה הקודמת יובל יוצא למרפסת המועדון ושר עם הילדים שיר אחד (לא כל השירים מוזכרים בקלטות הילדים של יובל).
1926 במדע
רשימת אירועים מדעיים עיקריים שהתרחשו ב-1926.
ויקטור כריסטיאנסן
ויקטור ברנט כריסטיאנסן (בדנית: Victor Bernth Kristiansen; נולד ב-16 בדצמבר 2002 בקופנהגן שבדנמרק) הוא כדורגלן דני המשחק בעמדת הקשר בקבוצת לסטר סיטי.
קריירת מועדונים
ב-20 בינואר 2023 חתם בלסטר סיטי עבר 17 מיליון שטרלינג והפך לשחקן היקר ביותר שנקנה מהליגה הדנית.
ורניקלין
ורניקלין (Varenicline) היא תרופת המרשם הראשונה שפותחה במיוחד להפסקת עישון. התרופה פותחה על ידי חברת התרופות Pfizer. בישראל נמכרת בישראל בשם המסחרי צ'מפיקס (Champix) ונקראת בארצות הברית בשם המסחרי Chantix. פעלותו של ורניקלין על קולטני הניקוטין דומים לזו של החומר בדומה מבחינה מבנית ציטיסין, אלקלואיד הנמצא בצמח לַבּוֹרְנוּם.
מנגנון פעולה
החומר הפעיל בתרופה, הוורניקלין (Varenicline) מתקשר במוח לרצפטורים לאצטילכולין, אליהם ניקשר גם הניקוטין שבסיגריות וגורם לתחושת ההנאה וההתמכרות. בהיות הוורניקלין רגש (אגוניסט) חלקי ולא מלא לקולטנים לאצטיל כולין מסוג אלפא-4-ביתא-2, הוורניקלין (צ'מפיקס) גם חוסם קולטנים אלו וגם מאפשר שחרור של הדופמין1,2, בכמות מבוקרת. בכך הן נמנעת תחושת ההנאה שנלווית לעישון ומצטמצמים תסמיני הגמילה, לרבות התשוקה לחזור לעשן. הקישור המתחרה מפחית את יכולת הניקוטין להיקשר ולגרות את מערכת המזולימבית של דופאמין, באופן הדומה לפעולת הבופרנורפין בטיפול בהתמכרות לאופיואודים.
התמדה בטיפול לאורך 12–24 שבועות מקטינה את הסיכויים לשוב ולעשן. במנגנון זה, התרופה עשויה לסייע לאנשים להפסיק לעשן ובכך מקטינה את נזקי העישון. ורניקלין, מאושרת על ידי משרד הבריאות הישראלי, ה-FDA (מנְהל המזון והתרופות האמריקאי) וה-EMA (הסוכנות האירופית לתרופות).
התוויה ויעילות
התרופה מותווית (מוצעת לשימוש) כעזר להפסקת עישון לחולים במחלת העישון (מעשנים). יש להשתמש בתרופה, על פי עצת הרופא, במשך 12–24 שבועות. במחקרים רפואיים מדעיים השוואתיים, הוורניקלין נמצא יעיל יותר מתרופות אחרות שאושרו לשימוש. התרופה הומלצה כקו טיפולי ראשון, לחולים מתאימים, לטיפול בהפסקת העישון בהנחיות הרפואיות האמריקאיות והבריטיות. התרופה לא נבדקה באנשים מתחת גיל 18, נשים בהריון ונשים מיניקות ולכן אין להשתמש בתרופה בקבוצות אלו.
סילוק התרופה מהגוף: רוב החומר הפעיל של התרופה מסולק דרך הכליות (92-93%) ומיעוטה מעובד ומסולק בכבד. זמן מחצית החיים (חצי מזמן השהיה) של התרופה בגוף הוא 24 שעות4. התרופה אינה ממכרת.
תופעות לוואי
תופעת הלואי השכיחה ביותר היא בחילה, ניתן להימנע או להפחית תופעת לוואי זו באמצעות נטילת התרופה לאחר האוכל ועם כוס מים מלאה. תופעות הלוואי הפחות שכיחות כוללות: כאב ראש, הפרעות בשינה וזכירת חלומות. תופעות לואי נדירות כוללות: שינויים בטעם, הקאה, כאב בטן, נפיחות בטן ועצירות5.
ב-1 ביולי 2009, חייב מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) הוספת אזהרה מיוחדת על אריזת התרופה. האזהרה נוגעת לתופעות לוואי לנטילת התרופה כגון שינויים בהתנהגות, דיכאון ומחשבות אובדניות.
בשנת 2016 הסירה FDA את אזהרת ה black box על האריזה של ורניקלין. לאותם המטופלים ששמו לב לשינויים במצב הרוח, בהתנהגות או בחשיבה הומלץ להפסיק את התרופה.
דרכי הטיפול
המטופל בוחר תאריך להפסקת העישון. תאריך זה צריך להיות בין היום השמיני ליום ה-14 של נטילת התרופה. כלומר הטיפול מתחיל 1–2 שבועות לפני התאריך שנקבע להספקת העישון. הוא נמשך 12 שבועות, וניתן להאריך אותו לפעמים לעוד 12 שבועות. המינון המומלץ הוא כדלהלן: במקרה כישלון אין צורך בעלייה במינון.
היסטוריה
בעבר האלקלואיד ציטיזין (ידוע משנת 1818 ובודד בשנת 1865) מן הצמחים Cytisus Laburnum, הדומה מבנית לניקוטין, הוצע בתחילת המאה ה-20 כתחליף לניקוטין שבטבק. הצמח גדל בעיקר בדרום אירופה ובמרכזה והחומר ציטיזין שימש כתחליף לעישון טבק בימי מלחמת העולם השנייה על ידי חיילים גרמנים וסובייטים. מכאן ניסו מכאן הרעיון להשתמש בציטיזין להפסקת עישון בכמה ארצות במזרח אירופה - למשל ב-1964 בבולגריה. על רקע חקר אנלוגים של ציטיסין נתגלה בחברת פייזר החומר ורניקלין.
אזור עבר קארקוראם
אזור עבר קרקוראם (בסינית: 喀喇昆仑 走廊, בפין-יין: Kālǎkūnlún zǒuláng, בהינדי: शक्सगाम, באורדו: شکسگام, ברוסית: Долина Кырчинбулака), הידוע גם בשם שאקסגם או דרך שאקסגם, הוא שטח של יותר מ מצפון לקארקוראם, כולל עמק השקסאם וראסקאם (עמק נהר הירקנד). האזור מנוהלת על ידי הרפובליקה העממית של סין כחלק ממחוז המיסקורגן שלה במחוז האוטונומי שינג'יאנג, אך היא נחשבה על ידי פקיסטן כחלק מקשמיר עד להסכם סין-פקיסטן משנת 1963. הודו טוענת לבעלות על השטח ומהווה על פי החוק ההודי חלק משטח האיחוד של לדאק.
מרבית השטח מורכב מעמק שאקסגאם והופעל בעבר כחלק משייגר, מחוז (לשעבר תהיל) באזור בולטיסטן. קרקע פולו בשקסגאם נבנתה על ידי משפחת רויאל של אמאצ'ה של שיגר, והראג'ות של שיגר נהגו להזמין את אמירי חוטן לשחק שם פולו. מרבית שמות ההרים, האגמים, הנהרות והמעברים נמצאים בבולטי / לדאצ'י, מה שמרמז על כך שארץ זו הייתה חלק מאזור בולטיסטן / לדאק במשך זמן רב.
היסטוריה
מבחינה היסטורית תושבי חונזה עיבדו שטחים מצפון לקרקורם ומיר מירזה תבע אזורים אלה כחלק משטחי הונזה. אזורים אלה כללו את עמק Raskam, צפונית לעמק שאקסגאם.
בשנת 1889 נערכה המשלחת הראשונה לעמק שאקסגאם על ידי אירופאי על ידי פרנסיס יוגוסבנד (שהתייחס לשקסגאם כ"אופראנג").
במרץ 1899 הציעו הבריטים, בפתק רשמי מסר קלוד מקדונלד לסין, גבול חדש בין סין להודו הבריטית. ההערה הציעה כי על סין לוותר על טענותיה לסובלים מעליונות על פני Hunza, ובתמורה על Hunza לוותר על טענותיה לרוב מחוזות Taghdumbash ו-Raskam. בפתק הציעו גבול שבאופן כללי עקש אחר סמל קרקארם הראשי המפריד את אפיקי נהר האינדוס ונהר הטארים, אך עם וריאציה לעבור דרך עמדת הונזה בדארווזה ליד מעבר שמשל הסינים לא הגיבו לפתק והממשלה ההודית מעולם לא חזרה לבקר את הגבול באותה צורה. קו מקדונלד שונה בשנת 1905 כך שיכלול בהודו אזור קטן ממזרח למעבר שמשל, כדי להציב את הגבול בקטע של נהר השקסאם.
במקביל, לאור "המשחק הגדול", בריטניה הייתה מודאגת מהסכנה של התפשטות רוסית כששושלת צ'ינג בסין נחלשה וכך אימצה מדיניות של תביעת גבול מצפון לנהר שקסאם. זה בא בעקבות קו שהציע סר ג'ון ארדאג בתזכיר בשנת 1897. גבול זה כלל את טענת "מיר חונזה" על עמק רסקאם. עם זאת, הממשל הבריטי מעולם לא התרחב מצפון לקו המים של קארקוראם.
משנת 1899 עד לעצמאות הודו ופקיסטן בשנת 1947, ייצוג הגבול במפות השתנה. בשנת 1926 חקר קנת מייסון וסקר את עמק השקסאם. בשנת 1927 ממשלת הודו הבריטית נטשה כל טענה לאזור שמצפון לקו מקדונלד, אך ההחלטה לא מצאה את דרכה למפות בריטיות. אולם בשנת 1959 פורסמו מפות סיניות המראות אזורים גדולים מערבית ודרומית לקו מקדונלד בסין. באותה שנה הודיעה ממשלת פקיסטן על נכונותה להתייעץ בשאלת הגבול.
מאז שנת 1947, הודו טוענת לריבונות על כל שטח המדינה העצמאית ג'אמו וקשמיר העצמאית שלפני 1947, וטוענת כי פקיסטן וסין אינן חולקות גבול משותף.
המנון העיר החופשית דנציג
"לדנציג" (בגרמנית: "Für Danzig") היה שם ההמנון הלאומי של העיר החופשית דנציג (כיום העיר גדנסק בפולין). מילות ההמנון נכתבו על ידי פול אנדרלינג, והמנגינה הולחנה על ידי גאורג גהלר. ההמנון היה בשימוש בין השנים 1920–1939, שנות עצמאותה של דנציג. לאחר שסופחה דנציג לגרמניה הנאצית, הופסק השימוש בהמנון.
אפרים הסורי
אפרים הסורי (סביבות 306–373; סורית: ܐܦܪܝܡ ܣܘܪܝܝܐ, תעתיק: אַפְרֵים סוּרִיָיָא; יוונית: Ἐφραίμ ὁ Σῦρος; לטינית: Ephraem Syrus) הוא קדוש נוצרי. אפרים היה דיאקון, אחד ממחברי המזמורים החשובים בשפה הסורית ותאולוג של המאה ה-4. הוא מוכר כקדוש בכל רחבי העולם הנוצרי, אך במיוחד בקרב הכנסייה הסורית (הנוצרים האשורים). הוא נחשב לאחד ממורי הכנסייה (מאז 1920). בתקופתו הושלם תרגום התנ"ך והברית החדשה לסורית.
אפרים נולד בנציבין (נוסייבין של ימינו). הוא ניהל חיי פרישות ולימד שם עד שקיסר רומי יוביאנוס נאלץ לסגת מן העיר לטובת הכובשים מן האימפריה הסאסאנית בשנת 363. הוא מת באדסה (אורפה בטורקיה של ימינו).
דייוויד ויימן
דייוויד ויימן (אנגלית: David Wyman; 6 במרץ 1929 - 14 במרץ 2018) היה היסטוריון אמריקאי, פרופסור מאוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט, שנודע בזכות מחקריו בנוגע לתגובתה של ארצות הברית לגרמניה הנאצית. עמד בראש מכון ויימן לחקר השואה בוושינגטון די. סי.
אודות
נולד בוויימאות' מסצ'וסטס, נכד לשני כמרים פרוטסטנטים. הוא סיים תואר ראשון מאוניברסיטת בוסטון ודוקטורט מאוניברסיטת הרווארד. בין השנים 1966 ל-1991 לימד באוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט. הוא קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מההיברו יוניון קולג' ומישיבה יוניברסיטי.
נפטר ב-14 במרץ 2018.
מספריו
בעברית - הפקרת היהודים אמריקה והשואה 1941–1945, הוצאת יד ושם, 1993.
תבוכ
תַבּוּכ (בערבית: تَبُوك) היא אחת מהערים הגדולות בערב הסעודית ובירת המחוז המערבי ביותר בה הקרוי על שמה. לפי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2022 התגוררו בעיר 594,350 בני אדם.
גאוגרפיה ואקלים
העיר שוכנת בצפון חבל חג'אז כ-1,090 ק"מ צפון-מערבית לבירה ריאד וכ-130 ק"מ מזרחית לחופו של ים סוף בקרבת הגבול עם ירדן. גובהה של העיר הוא 767 מטרים מעל פני הים, אקלימה מדברי וקיצוני, וכמות המשקעים קטנה. הקיץ חם מאוד, והחורף נוח עד קר - הקרה שכיחה למדי, ושלג עשוי לרדת בעיר אחת למספר שנים.
סביב העיר משתרעים שטחים חקלאיים נרחבים, שצורתם כשל עיגולים, בשל ממטרות הענק המשקות שטחים עגולים בקוטר של עד כקילומטר. בעיר שדה תעופה והיא מקושרת אל ירדן מצפון ואל ג'דה מדרום באמצעות כביש ארצי מספר 15; כביש ארצי מספר 80 מחבר אותה אל חופו של ים סוף.
היסטוריה
תבוכ שוכנת בסמוך למקום בו לפי המסורת הערבית נערך שפתח בשנת 628 את הסכסוך הממושך בין הערבים בהנהגת מוחמד לבין הביזנטים. העיר נזכרה באחד המסמכים הסוואהיליים המוקדמים ביותר הידועים, "Utendi wa Tambuka" ("סיפורה של טמבוקה", היא תבוכ). המסמך, שהתגלה בקניה, מתוארך לשנת 1728, והוא שיר אפי המתאר את המלחמות והקרבות בין הביזנטים לערבים ולעות'מאנים אחריהם. חוקרים מערביים מטילים ספק בכך שהקרב נערך כלל ועיקר, אם כי בעולם הערבי הוא נתפס כעובדה היסטורית.
תבוכ שכנה על קטע מסילת הרכבת החג'אזית שנחנך ב-1908, אך כיום הוא אינו פעיל. מבנה תחנת הרכבת עדיין ניצב בעיר.
ועד קהילת יהודי יפו ותל אביב
ועד קהילת יהודי יפו ותל אביב היה הנציגות הרשמית של הקהילה היהודית של יפו, תל אביב ופרבריהם משנת 1863 וניהל את ענייניה, עד העברת סמכויותיו לעיריית תל אביב ולמועצה הדתית של תל אביב במאי שנת 1939.
היסטוריה
בשנת 1863 יזם הרב יהודה הלוי מרגוזה את "ועד העיר ליהודי יפו" שהיה הוועד הציבורי הראשון בארץ שלא על בסיס עדתי-קהילתי ובו היו שותפים ספרדים ואשכנזים יחד. ועד זה היה ממונה על ענייניה הדתיים והחברתיים של הקהילה היהודית של יפו. בשנת 1891 התאחד הוועד עם ועד אשכנזים נפרד שהוקם שנה לפני כן על ידי הרב נפתלי הרץ הלוי ושם הוועד המאוחד היה "ועד העיר ליהודי יפו". הרב נפתלי הרץ הלוי מונה על ידי רבני כל העדות לעמוד בראש הקהילה המאוחדת. בוועד כיהנו הירש, פינס, הערצנשטיין, בן טובים וטאמקין. פעילותם התרכזה בטיפול רפואי ובסיוע לעניים.
בעקבות פתיחת שחיטה מתחרה קרסו ההכנסות ממס השחיטה, והוועד חדל לפעול. בתחילת 1909 כונן ועד זמני על סמך תשלומי דמי חבר ולקראת סוף שנת 1909 התקיימו בחירות ונתכונן ועד של 18 איש. אחד מראשי הוועד הנבחר היה מנחם שינקין, אך הוא עזב את יפו אחרי זמן קצר ועיקר העול של ניהול הוועד נפל על אבוהב. שמעון רוקח, שניהל תחת חסותו חלק ממוסדות הציבור ביפו, לא השתתף בבחירות ובחר לפעול בלא תלות בוועד. הרב קוק ביקש באותה תקופה להקים לצד ועד הקהילה ועד דתי שיטפל בענייני הדת.
בשנים הקשות של מלחמת העולם הראשונה עלתה קרנו של הוועד, שהיה המוסד היחיד שהוכר רשמית על ידי השלטונות העותמאניים וקיבל לידיו את כספי הסיוע שהגיעו ליהודי יפו. לאחר המלחמה, הודות לתקציבים של ועד הצירים, הגיע הוועד לשיא גדולתו. לאחר המלחמה, בסוף 1918, התקיימה מערכת בחירות מתוחה על ראשות הוועד בין שמאל לימין, שבסופה הושג ניצחון לימין. באותה תקופה עמדו בראש הוועד אנשי הוועד של תל אביב. בראשית שנות ה-20 התקיימו בחירות לוועד ולאחריהן עברה השליטה בוועד לאנשים אחרים ונוצרה תחרות בין הוועד לבין הנהגת תל אביב. התפתחות תל אביב הביאה לכך שידם של התל אביבים הייתה על העליונה ובידי ועד העיר נותר בעיקר לטפל בענייני הדת. בתל אביב עלו קולות שהגיע הזמן לבטל את ועד העיר של יפו ולהעביר את כל הפעילות לידי עיריית תל אביב. אולם היו שתי סיבות חשובות שמנעו פעילות זאת: לעיריית תל אביב הותר לעסוק רק בעניינים הנמצאים בתחומה, בעוד רוב התושבים שהשתייכו לקהילה לא גרו בתוך גבולות תל אביב, ומתן השליטה על הקהילה בידי העירייה הייתה עלולה להיות פתח למהלך דומה בערים אחרות, בהן הייתה העירייה בידיים ערביות. לאור זאת, סודר הסכם לתיחום פעילות ועד הקהילה. שמו הוסב ל"ועד קהילת יהודי יפו ותל אביב" והופקדו בידיו ענייני דת וצדקה, רישום לידות, נישואין ופטירות, ענייני משפט (בית משפט השלום העברי ובית דין רבני) וענייני צוואות ועזבונות. ענייני חינוך ותרבות, סיוע לעולים, יחסי חוץ ועניינים נוספים נמסרו לוועדה משותפת של ועד הקהילה ועיריית תל אביב.
בשנות ה-20 פעילות הוועד כללה ניסיונות לשמור על מחיר נמוך של בשר כשר, סיוע במתן אישורים לצורך עלייה וניהול בית מרחץ עירוני.
מקורות מימון
בתחילת פעילותו הסתמך הוועד על תרומות. בהמשך הוא נסמך על מס השחיטה, עד שהתחרות בשחיטה הביאה להימנעות מתשלום המס. בכינון הוועד מחדש בשנת 1909 נסמך הוועד על דמי חבר ותרומות וניסה שוב לגבות את מס השחיטה. בימי מלחמת העולם הראשונה ולאחריה הגיע עיקר התקציב מתרומות. לאחר המלחמה פעל ועד הקהילה לגבות "מס הערכה" מחברי הקהילה וראה במס זה את הדרך הצודקת ביותר לממן את פעילותו. בתחילת שנות ה-30, בניגוד למקומות אחרים בהם התשלום לוועד הלאומי עבר דרך הקהילה המקומית, בתל אביב שילמו התושבים ישירות לוועד הלאומי, דבר שהקשה על הגבייה על ידי ועד הקהילה. בסוף שנת 1933 הושגה הסכמה שגם בתל אביב הגבייה לוועד הלאומי תהיה דרך ועד הקהילה. בשנת 1934 הצליח ועד הקהילה לגבות מס ממעל 7,000 משפחות.
בנובמבר 1934 אישר מושל המחוז הבריטי את מס הקהילה, בשיעור של 3% מעלות השכירות של מקום המגורים, ומס זה הפך לחובה חוקית.
חברי הוועד
בבחירות לוועד הקהילה שהתקיימו בסוף שנת 1920 נבחרו:
י. ל. אבוהב, ישראל יהודה אדלר, זאב אשור, אברהם אזולאי, בן ציון אידלננט, א. אנג'יל, א. בלומנפלד, י. בן מאיר, דוד בנבנישתי, ח. בדיחי, מ. ז. גדארד, מאיר דיזנגוף, א. הניגמן, חיים זיידמן, ישראל חבס, א. טולצינסקי, נחום טברסקי, מ. ינקובסקי, בצלאל יפה, משה ירקוני, יעקב כהן, ש. כהן, אברהם דניאל לוי, חיים מוטרו, מ. מעודה, שמעון מזרחי, ד. מויאל, זלמן מייזל, יעקב מלכוב, א. מונציק, רפאל סברדלוב, י. סופר, ז. עובד, א. פלסר, שלום פחטר, מ. א. פרידמן, עדה פישמן, מ. צ. ציזלינג, מ. נ. קליינמן, דוד רמז, יוסף רבי.
בבחירות לוועד הקהילה שהתקיימו בסוף שנת 1922 נבחרו:
בן ציון אידלננט, א. אררינסט, חיים בוגר (בוגרשוב), דוד בנבנישתי, ח. בדיחי, זאב גלוסקין, יצחק גוריון, א. גרינשפון, זלמן דבורקין, נטע הרפז, ד. וינשטין, י. ולפרט, י. זילברוסר, חיים חורגין, בצלאל יפה, משה ירקוני, יעקב כהן, ש. כהן, הינך כספי, אברהם דניאל לוי, ש. לרנר, חיים מוטרו, שמעון מזרחי, מ. מטלון, ש. מדאר, זלמן מייזל, אליהו מרגלית, יהושע סופרסקי, ישראל פלסר, י. פרבשטיין, הרב א. פרמן, י. פרקלוורט, נסים קורקידי, א. קוסובסקי, י. קנייבסקי, יוסף רבי, י. רוזנברג, יוסף אליהו שלוש, ז. שוחטמן.
בבחירות בתחילת 1933 בחרו נציגי תנועת העבודה להחרים את הבחירות בטענה שיש לבטל את ועד הקהילה ולהעביר את פעילותו לידי עיריית תל אביב. בעקבות זאת, בבחירות לוועד הקהילה שמנה 21 חברים, נבחרו: ההנהלה כוננה על ידי קואליציה של הדתיים, הספרדים ועולי פולין והציונים הכלליים והתימנים נותרו באופוזיציה. בראש הוועד עמד דניאל סירקיס מהמזרחי וסגנו היה עורך דין משה בן עמי מהספרדים. בשנת 1938, בעקבות מחלתו של סירקיס נתמנה אליהו גולדשטיין לממלא מקומו כיו"ר הוועד.
אפנאסי פט
אפנאסי אפנאסייביץ' פט (שמו במקור הגרמני: Foeth; ברוסית: Афанасий Афанасьевич Фет, שינה מאוחר יותר לשנשין (Шеншин, נהגה Shenshín; 23 בנובמבר/5 בדצמבר 1820 בנובסיוליקי, באזור אוריול - 21 בנובמבר/3 בדצמבר 1892 במוסקבה) היה משורר רוסי ממוצא גרמני, דמות דומיננטית בשירה הרוסית של שלהי המאה ה-19. חלק מחייו שרת כקצין חיל פרשים בצבא הרוסי.
מוצאו והתסבוכת המשפטית סביבו
אפנאסי פט היה ילד לא חוקי של אשה גרמניה בשם שרלוטה (לבית בקר) פט. שם המשפחה שלה (פט Foeth) מקורו בשמו של בעלה הראשון, יוהאן פטר, אולם היא נישאה שנית לבעל אחוזה וקצין רוסי בשם אפנאסי נאופיטוביץ' שנשין אותו הכירה בעת שהותו בעיר דרמשטאדט. המשורר פט נולד באחוזה נובוסיולקי של שנשין במחוז מצנסק, שבאזור אוריול. אמו נטשה בזמן הריונה את גרמניה, הלכה שבי אחרי שנשין העשיר ונטשה מאחוריה ילדה בשם קרולינה. נישואיה לשנשין התקיימו כעבור שנתיים בטקס נוצרי אורתודוקסי. בהזדמנות זו שינתה שרלוט פט את שמה לשם הרוסי ייליזבטה פטרובנה שנשינה.
בשנת 1822, בגיל 14, מסיבות הכרוכות במשפט הכנסייתי (התגלה כי לידתו קרתה עוד טרם נישואיה השניים של אמו), שלל בית הדין של הכנסייה האורתודוקסית בעיר אוריול מהנער אפנאסי את הזכות לשאת את השם שנשין, נישל אותו מהאזרחות הרוסית, מתואר האצולה ומהזכות לרשת את אחוזת המשפחה (להבדיל מארבעת אחיו) והכריח אותו להיקרא פט לפי שמו של בעלה הראשון של אמו ולחתום על כל מסמך בחתימה "הזר אפנאסי פט". הסטיגמה של ה"ממזרות" (במובן הנוצרי של המילה) ושל הזרות ותחושות העוול רדפו את אפנאסי פט לאורך כל חייו עד שאחרי שנים ארוכות של הליכים משפטיים ופניות לשלטונות, בשנת 1876 אושר לו סוף-סוף להשתמש בשם המשפחה האריסטוקרטי שנשין. לא ידוע עד היום אם המשורר היה בנו הביולוגי של יוהאן פט או של אפנאסי שנשין. שני הגברים לא הכירו באבהותם. אפנאסי פט, מכל מקום, הרגיש קשור לאביו הרוסי וכפי שצוין נלחם רבות לשאת את שמו.
מקורות מסוימים קשורים בין השאר לספקולציות סביב שמות המשפחה (במיוחד סביב השם "שנשין") וסביב תווי פניו של פט שיערו כי לאביו ה"רוסי" של אפנאסי פט, אפנאסי נאופיטוביץ' שנשין או, להפך, לאמו ה"גרמניה", שרלוטה לבית בקר, או לחשוד שלישי באבהות, פונדקאי מסתורי שניהל רומן עם אמו של המשורר, היה מוצא יהודי, אבל ככל הנראה אין בסיס מוצק להנחות אלה.
נעוריו, לימודיו ופעילותו בצבא
החל מגיל 15, מינואר 1835, חונך אפנאסי פט שנשין בפנימיה הגרמנית קרימר (Krümmer) בעיירה ורו (Werro, היום וורו Vőru), שבאזור הבלטי ליבוניה, בדרומה של אסטוניה של היום. לאחר מכן, בשנת 1838 שהה לזמן-מה ב"פנסיון" של ההיסטוריון מיכאיל פוגודין במוסקבה ולאחר מכן נרשם ללמוד ספרות ופילולוגיה קלאסית באוניברסיטת מוסקבה. לימודיו באוניברסיטה נמשכו יותר מכרגיל - כשש שנים. אהב פחות ללכת לקורסים מאשר להתמסר לכתיבת שירים. בעידוד חברו האינטימי באוניברסיטה, המבקר לעתיד אופולון גריגורייב, פרסם פט בשנת 1840, על חשבונו, קובץ ראשון של שירים - "פנתיאון לירי". בשנים 1842-1843 פרסם מפירות יצירותיו בכתב העת "מחברות מולדת" ("Otechestvennye zapiski") של קראייבסקי ולפעמים בעיתון "מוסקוביטניק" ("המוסקבאי") וזכה להצלחה רבה. המבקר הדגול ביילינסקי הגדיר אותו כ"משורר המוכשר ביותר" באותה עת במוסקבה והעריך את "שיר הערש" שלו כאחד משלשת הטובים של שנת 1843, יחד עם שני שירים של לרמונטוב המנוח.
אבל, מתוך ציפייה להעלות את הסיכויו להתקבל בעתיד בקרב האצולה, בחר המשורר בקריירה צבאית ובין השנים 1845-1853 שירת ברגימנט של קירסירים (פרשים כבדים). בהיותו מוצב במחוז חרסון שבאוקראינה, התרגל במשך הזמן לאורח חיי חיל המצב והפסיק כל פעילות ספרותית. בכל זאת בעת שרותו בצבא יצא לו להתיידד עם קצין אחר אותו העריץ עוד מימיו במוסקבה, הסופר לב טולסטוי. באוקראינה פגש אפנאסי גם את המוזיקאית הצעירה וענייה ממוצא סרבי מריה לאזיץ'  ושני הצעירים התאהבו. אולם, בגלל עונייה, פט לא היה מוכן להתחתן איתה. כעבור זמן מריה לאזיץ' מצאה את מותה בדליקה, ספק תאונה ספק התאבדות. מר גורלה גרם לפט ייסורי מצפון שהציקו לו עוד שנים רבות והשתקפו בכמה משיריו.
חזרתו לעיר הגדולה ולשירה
אחרי שהצליח להחזיר לעצמו את האזרחות הרוסית בשנת 1853 הועבר פט למחוז הצפוני נובגורוד הקרוב לסנקט פטרבורג על מנת לשרת במשמר האולנים של הצאר. בבירה חזר לפקוד את החוגים הספרותיים. בשנות ב-50 של המאה ה-19 היטיבה עמו גם העלייה המחודשת בעניין הציבור בשירה, וקובץ שיריו "שירי א. פט" עורר הדים חיוביים בקרב הקוראים והמבקרים. פט, עדיין לא בטוח בעצמו, הביא את שיריו לעריכתו של ידיד מפורסם אחר, הסופר איוון טורגנייב. מעריכים כיום שלא תמיד העריכה של טורגנייב עשתה חסד עם כתיבתו מפני שסילקה לפי טעמו קטעים שהיו דווקא בעלי ערך במקוריותם ובייחודיותם. החל מ-1854 התארח פט על דפי כתב העת "סוברמניק" ("בן זמננו") יחד עם סופרים חשובים אחרים כמו נקראסוב, שניהל את העיתון, טורגנייב, גונצ'רוב, גריגורוביץ', ומאוחר יותר גם לב טולסטוי. ביקר בגרמניה, בצרפת ובאיטליה. ב-1859 ניתק את הקשרים עם ההנהלה המתקדמת החדשה של "סוברמניק" - צ'רנישבסקי ודוברוליובוב - אך בניגוד לציפיותיו, העיתונות השמרנית, הקרובה אליו מבחינה פוליטית, לא התלהבה מחידושיו השיריים וסירבה לפרסמם.
אחרי 15 שנות עבודה בצבא התכוון לפרוש. דרגתו בשעת הפרישה, זו של "קפטן פרשים ז'וניור" (שטאבס רוטמיסטר) (מעין לוטננט משנה) לא יכלה לתת לו סיכוי כלשהו בתביעותיו לתואר אציל. זאת מפני שכבר ב-1856 הועלה, לאכזבתו, סף הדרישות לקבלת קצינים באצולה על ידי הצאר אלכסנדר השני לדרגת "פולקובניק", כלומר קולונל. באותה תקופה, בשנת 1857 החליט פט להתחתן נישואים מתוך חשבון עם מריה בוטקינה, בת ה-28, בת של סוחר התה האמיד פיוטר בוטקין ואחותו של המשורר וסילי בוטקין. פט השיג, דרך קשר נישואין זה, בעלות על אחוזה בכפר סטפנובקה שבאזור הולדתו, מצנסק. החתונה התקיימה בפריז בכנסיית אלכסנדר הקדוש (Saint Alexandre-sur- Seine). השושבין ("אביר הכבוד") שלו בטקס היה איוון טורגנייב. אחרי פרישתו מהצבא, השתקע פט במוסקבה והתמסר לכתיבה.
המשך פעילותו הספרותית. מיליטנטיזם אסתטי
בשנת 1863 הוציא לאור שני כרכי שירים - סיכום יצירותיו בעשרים וחמש השנים האחרונות, אך זכה בבקורות לא אוהדות. המבקרים הצעירים, שדגלו בשינויים חברתיים ובקדמה לא אהבו את המשורר הריאקציונר בעיניהם, ה"מזניח" את הסוגיות החברתיות ואת "סבל העם", והמתעניין רק בהנאות האסתטיות של האמנות, ברגשותיו האישיים וברשמים ארעים. לעומת זאת ניקולאי נקראסוב, המשורר האהוב על "המתקדמים" העריך מאוד את שירתו של פט. מתוסכל, נסוג אפנאסי פט לאחוזתו החדשה בסטפנובקה שם דווקא הצטייר כאיש עסקים קשוח. הירבה להחליף ביקורים עם לב טולסטוי ועם טורגנייב, שכניו. התחיל לכתוב פמפלטים שבהם ביטא את עוינותו כלפי הצעירים של שנות ה-60. בהשפעת שופנהאואר ביטא דעות פסימיות לפיהם הכל בעולם הוא רק הבלים וסבל, ושכל התקוות להפוך אותו לטוב יותר הן רק אשליות. הרי דרך העולם היא ש״הזמירים יזללו את הפרפרים״. המבקרים נותרו אדישים אם לא עוינים לכתיבתו של פט עד שתנופת הטרנד art pour l'art ("אמנות לשם אמנות") החזירה לו לבסוף את הערכת הציבור.
שנותיו האחרונות
בשנת 1873 החליט סנאט האימפריה הרוסית להעניק לאפנאסי פט את כל זכויותיו כאציל וכיורש של אפנאסי שנשין. שבע רצון ממה שנראה עד אז בעיניו כתכלית חייו, מכר המשורר את האחוזה בסטפנובקה והתיישב באחוזה רחבת ידיים בשם ורובייבקה בגוברניה קורסק. שם חי ויצר במשך כחמש-עשרה שנים.
בין השנים 1885–1891 פרסם ארבעת קובצי שירים תחת הכותרת "להבות הלילה", כמו כן שני כרכי זכרונות. תרגם גם את ספרו של הפילוסוף האהוב עליו, שופנהאואר, "העולם כרצון וכייצוג" ("Die Welt als Wille und Vorstellung") ואת "פאוסט א' של גתה. כמו כן עשה תרגומים ממחברים מהקלאסיקה הרומאית - ורגיליוס, קטולוס והורטיוס. בזכות תרגומים אלה התקבל כחבר מתכתב של האקדמיה הרוסית למדעים.
תרומתו לשירה הרוסית
נושאי שיריו נוגעים ברגשות פרטיים ובזכרונות אישיים - באהבה הרומנטית - אהבה נכזבת, בטבע - בעיקר נופי מרכז רוסיה, באמנות - בשלמות הפסלים היווניים או רומיים (למשל פסלה של האלה דיאנה) או בהודו של אלהים, הנתפסים בדרך כלל תחת רשמים רגעיים חולפים. פט עשה שימוש באליטרציות, באסוננסים, לעיתים קרובות בהברות מוזיקליות, במשחקי דגש, חידושים במקצב ובחרוזים, פעם השתמש פט בשיר מסוים בשורות של נושאים ללא פעלים. הוא עצמו השווה את שפתו הפואטית ל"שפה האילמת של העלים".
הושפע משירתו של היינריך היינה, וגם ממסורת המשוררים וסילי ז'וקובסקי ופיודור איבנוביץ' טיוטצ'ב ומאוחר יותר גם על ידי שרל בודלר. נחשב כמבשר של האימפרסיוניזם והסימבוליזם בשירה הרוסית והשפיע במיוחד על שירתם של אינוקנטי אננסקי ואלכסנדר בלוק. בניגוד לאופיו המלנכולי שירתו משרה אור ושמחת חיים.
סוף ימיו
במהלך חייו ידע אפנאסי פט שנשין מצבים דיכאוניים חוזרים. בשנות השבעים בחייו סבל תכופות מהתקפי קוצר נשימה בלתי נסבלים וביצע כמה ניסיונות אובדניים שבעקבותם המשפחה השגיחה עליו יום ולילה. היו חשדות כי עצם מותו מהתקף אסתמה או התקף לב התרחש תוך כדי סערת הרגשות שלאחר ניסיון כושל נוסף לשים קץ לחייו בעזרת סכין. נפטר במוסקבה ב-3 בדצמבר1892.
הנצחה
ב-1985 הוכרז כי על שמו ייקרא מכתש פגיעה על כוכב חמה.
ב-1991, לקראת מלאת מאה שנה למותו, הוקמה אנדרטה לזכרו ביישוב וורוביובקה באזור קורסק.
יצירותיו
Шёпот, робкое дыханье (דוגמה של שיר ללא שימוש בפעלים, שהפך למעין מניפסט של "האמנות לשם אמנות" ברוסיה)
לַחַשׁ, נְשִׁימָה שׁוֹקֶטֶת,
שִׁיר זָמִיר עָלוּם,
בֹּהַק-כֶּסֶף, נִיעַ-רֶטֶט
נַחַל זַךְ רָדוּם.
אוֹר וָצֵל לֵילִי, וְרֶשֶׁת
כֶּשֶׁף שִׁנּוּיֵי אֲרֶשֶׁת
פְּנֵי הָאֲהוּבָה.
שׁוֹשַׁנָּה בְּעַב אוֹדֶמֶת,
לֶשֶׁם, הַבְלָחָה,
וּנְשִׁיקוֹת, וּבְכִי וָדֶמַע,
וּזְרִיחָה, זְרִיחָה!
1850
פואמות:
ספורת:
זכרונות "זכרונותי" Мои воспоминания - 1890 "שנות חיי הראשונות" - פורסם ב Ранние годы моей жизни" - 1893). ..
תרגומים: שתי עבודות של שופנהאואר: השורש המרובע של עיקרון הטעם המספיק".
כתביו שראו אור בעברית
בדור עתיד אמצא קורא (תרגמה: אלה סוד, פתח דבר ומבואות: זויה קופלמן), אנתולוגיה הכוללת תרגומים לשירים נבחרים של ארבעה משוררים רוסים מן המאה ה-19.תל אביב: גוונים, תשע"ז
שירת פט והמוזיקה
שירים רבים של אפנאסי פט, בעלי מוזיקליות אופיינית, הולחנו על ידי מלחינים או שולבו ביצירותיהם:
באתר יו טיוב בביצוע זמרת המצוסופרן יקטרינה סמנצ'וק
- "תביני לפחות פעם אחת" - poymi hot raz- מתוך 6 מלודיות אפוס 16 - 1872
- "שאי ליבי איתך" - unossi moyo serdtse - ללא אופוס - 1873
-"לא אגיד לך דבר" - ya tebe nichevo nye skazhu- מתוך 12 מלודיות אופוס 60
-"הערב כבה חרישית" - tiho vecher dogorayet מתוך 4 רומנסות אופוס 4 מס.4 - 1866
-"בממלכת הוורדים והיין" - v tsarstvo roz i vina - מתוך 6 רומסנות אופוס 8 - 1868
-"לחש, נשימה שוקטת" -, shopot,robkoye dyhanye מתוך 4 רומנסות אופוס 42 -1897
- "באתי הנה לספר לך..." - ya prishol tebe s privetom- גם כן מתוך 4 הרומנסות אופוס 42 - 1897
-"מבושמת ורעננה עטרת הפאר שלך" -Svezh i dushist tvoy roskoshnyi venok-השיר שלישי ממחזור השירים "באביב" - 1897 Vesnoy.
- "תחינה" - Die Beschwörung לפי אפנאסי פט
-"הכוכבים" - Die Sterne
-"שני הוורדים" - Les Deux Roses מאת לואי פומיי לפי שיר של פט
-תמונות של חצות - Mitternächtige Bilder
-זהר הלילה - Siyala nochj
באתר יו טיוב בביצוע של הטנור סרגיי למשב
-הפרפר - Babochka -ואלס -Valse אופוס 37 מס 4- הלא תמול שלשום בצלילים קסומים... Davno li pod volshebnye zvuki
-הנחש - Zmey - אופוס 64 מס.5
-הלא תמול שלשום בצלילים קסומים... Davno li pod volshebnye zvuki אופוס 48 מס.5
הליל הקדוש Heilige Nacht - בתרגומו לגרמנית של בודנשטדט - פורסם ב 1897
כולל הקלטה של קולות סופרן על טקסט של אפנאסי פט - 1976
1988
מלחינים אחרים שהלחינו שירים של פט : פיוט פטרוביץ' בולאחוב (1822 - 1885); אכילס ניקולאייביץ' אלפראקי (1846 - 1919); צ'יגיר; גיורגי אדוארדוביץ' קוניוס (1862 - ); אופרוסימוב; שיריאייב; ניקולאי ארציבושב
לקריאה נוספת
ד.ס. מירסקי - תולדות הספרות הרוסית, הוצאה לאור גרצאנטי, 1965 (אמילי קלנין - הפואטיקה של אפנאסי פט - 2002 קלן, בו'לאו) Cambridge University Press 1992 Cerf histoire - Institut d'Etudes slaves, Paris 2005 (בצרפתית) - ניקולה רוס - הכנסייה אלכסנדר הקדוש על נהר סנה - סרף היסטואר - המכון לחקר תרבויות סלביות. פריז 2005
Fayard, 1994 ''Guide de la mélodie et du lied (בריז'יט פרנסואה - סאפיי וז'יל קנטגרל (עורכים) - מדריך למלודיות וללידר הוצאה לאור פאיאר, פריז, 1994
קישורים חיצוניים
Jean Claude Polet - Patrimoine littéraire européen - vol.12 , De Boeck Université, 1992, Paris באתר באיטלקית לתרבות רוסית E-zine ufficial dell'Asscoiazione culturale "Eco" - Russianecho
מוזיאון בת ים לאמנות
מוזיאון בת ים לאמנות הוא מוזיאון לאמנות עכשווית המהווה חלק ממערך מובי: מוזיאוני בת ים (MoBY: Museums of Bat Yam). המוזיאון שוכן בשכונת רמת יוסף בעיר ונקרא על שם דוד בן ארי, ראש העיר הראשון של בת ים.
הוא נפתח בשנת 1961 ובארבעת העשורים הראשונים שימש מוזיאון לאמנות מודרנית. בתחילת שנות האלפיים הפך למוזיאון לאמנות עכשווית.
המוזיאון מציג מספר תערוכות יחיד וקבוצתיות בשנה, הכוללות אמנים ישראלים ובינלאומיים. אוסף המוזיאון כולל עבודות אמנות עכשווית לצד יצירות מודרניסטיות של לאה ניקל, דוד נתון, אהרון גלעדי ואחרים, בהם גם עבודות שנתרמו על ידי בן ארי. כן משולבים באוסף אמנים בת-ימים דוגמת הפסל יעקב אפשטיין והצייר חיים קיוה, ששימש מנהל המוזיאון בשנות השישים של המאה העשרים.
אוצרת המוזיאון היא הילה כהן־שניידרמן, זוכת פרס שר התרבות והספורט בתחום האוצרות לשנת 2021.
מבנה המוזיאון
המוזיאון תוכנן על ידי האדריכל יצחק פרלשטיין, שתכנן את שכונת רמת יוסף כקריית תרבות המשולבת באזור מגורים. המבנה מושפע מסגנון הבנייה הברוטליסטי המזוהה עם עבודותיו של האדריכל הברזילאי אוסקר נימאייר, וכלל גם ארבע קומות של חדרי סטודיו שנועדו לשלב יצירה והצגת אמנות. חלל הכניסה היה המשך טבעי של הפארק המקיף את המבנה, באופן המזמין פנימה את העוברים ושבים. במקור המעגל החיצוני היה מקורה והֵצֵל על היושבים בו. במעלה המדרגות נפרסה קומת התצוגה כספירלה רחבת ידיים, מוארת באור טבעי. בהמשך נסגרו קירותיו החיצוניים של הביתן והחלונות נאטמו.
קישורים חיצוניים
המוזיאון בפייסבוק
אמנון ליפקין-שחק
אמנון ליפקין-שחק (18 במרץ 1944 – 19 בדצמבר 2012) היה הרמטכ"ל ה-15 של צה"ל, ולאחר מכן שר התיירות, שר התחבורה, וחבר הכנסת מטעם מפלגת המרכז. כלוחם וקצין בצה"ל הוענק לליפקין-שחק עיטור העוז פעמיים במהלך שירותו.
ביוגרפיה
אמנון ליפקין נולד לשרה חיה (לבית וילקובריסקי) וצבי בתל אביב ב-18 במרץ 1944, אח צעיר ליעקב ותמר. הוא נינו של יצחק ליפקין, מבוני שכונות ירושלים.
את שנות התיכון עשה בפנימיה הצבאית שליד בית הספר הריאלי בחיפה. בשנת 1962 התגייס לצה"ל, התנדב לצנחנים, ושובץ בגדוד 890. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם והשתתף בפעילות מבצעית במסגרת הגדוד והחטיבה. לאחר מכן עבר קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. לאחר סיום הקורס מונה למפקד מחלקה בצנחנים. כסגן מפקד פלוגה בגדוד 202 השתתף בפעולות התגמול בג'נין וסמוע וכן כמ"פ בגדוד 890. במלחמת ששת הימים מילא את מקומו של סמג"ד בחטיבה. לאחר המלחמה קיבל פיקוד על סיירת דוכיפת, איתה גם השתתף בפעולת כראמה. על תעוזתו בפעולה זו עוטר בציון לשבח על ידי הרמטכ"ל שהומר בהמשך לעיטור העוז.
בהמשך שימש כקצין האג"ם של חטיבת הצנחנים ולחם במלחמת ההתשה, בין היתר במבצע תרנגול 53. בשנת 1971 כיהן כמפקד גדוד הנח"ל המוצנח בחטיבת הצנחנים והשתתף בפעולות בגזרת לבנון. בפברואר 1973 פיקד על כוח מן הגדוד במבצע ברדס 54-55.
באפריל 1973 השתתף במבצע אביב נעורים בביירות, כמפקד כוח הצנחנים שתקף את מפקדת ארגון החזית העממית לשחרור פלסטין, ששכנה ברובע פקהאני בלב העיר. בכוח היו לוחמים מהסיירת ומגדוד 50 של הצנחנים, בפיקוד אמנון ליפקין, אשר הגיעו ליעד במכוניות נהוגות בידי אנשי "המוסד". הכוח נתקל בהתנגדות עוד בראשית הפעולה. שניים מחייליו, ו, פתחו באש והרגו את הזקיפים בחזית הבניין, אולם מיד בעקבות הירי הם הופתעו מאחור על ידי אנשי פת"ח שלא היה עליהם מודיעין. שור נהרג מאש מקלע, ומעין נפצע פצעי מוות. התגלות הכוח הפכה את הביצוע למורכב ומסובך. אך למרות הנחיתות המספרית מול אנשי הפת"ח בבניין, הצליחו ליפקין-שחק וחייליו להטמין את מטעני חומר הנפץ ותוך כדי הנסיגה להשמיד את היעד, תוך שהם מנהלים קרבות פנים אל פנים מטווחים קצרים בחזית הבניין. הבניין קרס וגרם למותם של עשרות אנשי פת"ח. על האופן בו פיקד על חייליו הוענק לו עיטור העוז, בפעם השנייה.
במלחמת יום הכיפורים שימש כסגן מפקד חטיבת הצנחנים הסדירה. הוא לחם בחזית המצרית, תחילה בגזרת מפרץ סואץ במרדף אחר חוליות קומנדו מצריות ובהמשך בקרבות לבלימת הצבא המצרי. במסגרת מבצע אבירי לב לצליחת תעלת סואץ לחם עם החטיבה בקרב החווה הסינית. עם העברת הלחימה לשטח מצרים השתתף בקרבות להרחבת ראש הגשר.
בשנת 1974 מונה לקצין האג"ם של פיקוד המרכז.
בשנת 1976 הועלה לדרגת אל"ם ומונה לראש תורת חיל הרגלים והצנחנים במפקדת קצין חי"ר וצנחנים ראשי, ולמפקד עוצבת שועלי מרום.