cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ורנר שארף
בתנועת ההתנגדות
ורנר שארף היה מלא רעיונות כיצד לעודד באופן פעיל אזרחים אחרים להתנגדות פסיבית נגד הנאצים, אך הוא נזקק לאנשים שיעזרו לו. כששמע וינקלר על תוכניותיו של שארף, הוא היה מוכן מיד להשתתף. יחד עם גונטר סמואל ואריך שוורץ, וינקלר כבר הפעיל קבוצת התנגדות רופפת עוד לפני פרוץ המלחמה כדי לעזור להציל יהודים מגירוש. קבוצת ההתנגדות נודעה מאוחר יותר כ"קהילה לשלום ובניה" (בגרמנית: "Gemeinschaft für Frieden und Aufbau").
עבודתו בבית המשפט המחוזי נתנה לווינקלר אפשרות לארגן דרכונים מזויפים ולהנפיק תעודות פטירה של יהודים שהוסתרו במקומות שלו ושל חבריו. היו לו גם חברים ומכרים רבים שהיו מוכנים לספק תלושי מזון ולינה. שארף הפך בהדרגה לראש הארגון שהורכב בעיקר מחברים ומכרים שלו ושל ווינקלר, מתנגדי המשטר הנאצי, ואזרחים בעלי השקפה דומה מברלין-ודינג, ברלין-מיטה וברלין-קרויצברג. הוא פיתח רעיונות חדשים כיצד להפיץ הודעות שרשרת ועלוני התנגדות וכיצד לגייס תומכים חדשים. יחד עם וינקלר הוא ארגן את ההפצה הרחבה של העלונים שלהם, בהם הם באו בפנייה ועודדו חשיבה עצמאית והתנגדות למלחמה. יתר על כן, הם סיפקו מקלט ל-6–10 יהודים נרדפים בכל עת. שארף ווינקלר אף יצרו קשר עם תושבי אסיר מחנה המלחמה סטלאג III-A בלוקנוואלדה, ככל הנראה במטרה להשיג גישה בסופו של דבר למחסן הצבאי. זה היה חלומו של שארף לשחרר את היהודים האחרונים שנכלאו בכלא ובמחנה המעצר בבית החולים היהודי בברלין.
רבים, ובעיקר אשתו של הנס וינקלר, חשבו שהארגון מתנהג בפזיזות מדי. חברת הקבוצה הילדה ברומברג אכן נעצרה באפריל 1944 לאחר הלשנה של אלמנתו של מוכר הספרים שהוצא להורג אוגוסט בונאס ג'וניור. (1890–1944). אף על פי שברומברג לא חשפה את שאר חברי הקבוצה ואף הצליחה להוליך את שולל הגסטפו, הם בסופו של דבר איתרו את הקבוצה ועצרו את ורנר שארף ב-14 באוקטובר 1944. שארף הובא לכלא באלכסנדרפלאץ, נחקר ועונה באכזריות. זמן קצר לאחר מכן נעצרו גם וינקלר וחברים רבים בארגון.
בסוף 1944 הועבר שארף למחנה הריכוז זקסנהאוזן. הוא הוצא להורג ב-16 במרץ 1945. פנסיה גרון הוצאה להורג גם במחנה הריכוז. רבים מחברי הקהילה האחרים שרדו את המלחמה.
ממנון חוסיין
ממנון חוסיין (באורדו: ممنون حسین, 23 בדצמבר 1940 – 14 ביולי 2021) היה פוליטיקאי פקיסטני, נשיא פקיסטן ה-12 (9 בספטמבר 2013 – 8 בספטמבר 2018).
ביוגרפיה
חוסיין נולד באגרה בדצמבר 1940 למשפחה של סוחרי נעליים. בשנת 1949, כשנתיים לאחר חלוקת הודו והקמתה של פקיסטן, משפחתו של חוסיין היגרה לקראצ'י. חוסיין למד בקראצ'י ובמחצית הראשונה של שנות ה-60 קיבל תואר ראשון ושני במנהל עסקים. חוסיין ייסד חברה לטקסטיל ובשנת 1970 הצטרף לליגה המוסלמית. בשנים 1997–1999 כיהן חוסיין כנשיא לשכת המסחר והתעשייה של קראצ'י. בשנת 1999 מונה על ידי הנשיא מוחמד רפיק תאראר לכהן כמושל המחוז סינד. הוא כיהן בתפקידו כמספר חודשים בלבד.
ביולי 2013 חוסיין התמודד מטעם הליגה המוסלמית לתפקיד נשיא המדינה, וזכה בבחירות לאחר שזכה בכ-432 קולות בפרלמנט. הוא הושבע לתפקידו ב-9 בספטמבר. בדומה לנשיאים שקדמו לו, חוסיין לא היה דומיננטי בפוליטיקה הארצית, אך היה שותף למלחמה במחלת הפוליו. חוסיין כיהן בתפקידו עד ה-8 בספטמבר 2018, אז החליף אותו בתפקיד עאריף עלוי, שזכה בבחירות לנשיאות פקיסטן.
חוסיין נפטר ב-14 ביולי 2021.
נסיכה בהחלפה: חילוף חוזר
נסיכה בהחלפה: חילוף חוזר (באנגלית: Princess Switch: Switched Again) הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי לחג המולד. הוא מהווה את סרט ההמשך של נסיכה בהחלפה, בו מככבים ונסה הדג'נס, סם פלדיו, סואן בראון, ניק סגאר ובן לם בתפקיד קמע. הסרט הוקרן לראשונה בנטפליקס ב-19 בנובמבר 2020.
עלילה
הסיפור עוקב אחר הדוכסית מרגרט דלקורט, אשר יורשת לפתע את כס המלוכה בארץ מולדתה - מונטנארו. כשהכתרתה מתקרבת, היא וסטייסי מחליפות שוב מקום כדי שמרגרט תוכל לתקן את יחסיה עם הידיד הטוב של סטייסי, קווין. מבלי ששתי הנשים מודעות לכך, כפילה שלישית, בת דודתה המרושעת של מרגרט, ליידי פיונה, מתחזה למרגרט בתוכנית לגניבת כס המלוכה.
1975 בברית המועצות
1975 בברית המועצות הייתה שנה בה נחגגה השנה ה-58 למהפכת אוקטובר.
דייוויד רוברטסון
דייוויד רוברטסון (אנגלית: David Robertson; נולד ב-19 ביולי 1958) הוא מנצח אמריקאי.
הומוקומארום
הומוקומארום (בהונגרית: Homokkomárom) הוא כפר זעיר של כ-160 תושבים במחוז זאלה, בנפת נג'קניז'ה, בגבעות זאלה, באזור הגבעות אגרסג - לטניה. ביישוב פועל משמר אזרחי.
מיקום
הכפר הוא יישוב ללא מוצא קרוב לגבול עם קרואטיה, בצד ההונגרי. הוא יושב כ-13 ק"מ צפונית-מערבית משולי "עמק פרינציפלי" על הכביש מנג'קניזה.
האזכור הראשון בכתב של הכפר מתוארך לשנת 1293 בשם קאמאר או הומוקאמאר. בשמו הנוכחי הוא ידוע מאז 1741. זו הייתה אחוזה מלכותית בתקופתם של מלכי בית ארפאד. בשנת 1360 התיישבו במקום נזירים פאולינים (מסדר הנזירים של הנזיר הראשון של פאולוס הקדוש, בלטינית: Ordo Fratrum Sancti Pauli Primi Eremitae). במהלך הכיבוש הטורקי נהרסו כליל הן המנזר והן הכנסייה.
החלק החיצוני והפנימי של הכנסייה שופצו בשנת 1938 על חשבון László Batthyány-Strattmann. במרץ 1990 הגיעה "קהילת השמונה אושר" הקתולית לבניין המנזר הריק בהזמנתו של הבישוף יוז'ף סנדי. בשנת 1992 הקים הכפר פסל של אורבנוס הראשון (הקדוש) לכבודו של פטרון הכרם.
קהילה יהודית
מעט היהודים במקום הועברו לגטו נג'קניז'ה באפריל 1944. ב-29 באפריל שולחה קבוצה ראשונה של 800 גברים מיושבי הגטו למחנה ההשמדה אושוויץ. יתר תושבי הגטו יחד עם יהודים נוספים שהובאו מיישובים סמוכים (לרבות מהומוקומארום גורשו לאושוויץ ב-17 במאי 1944.
דייוויד רוברטסון
רוברטסון היה בעבר המנהל המוזיקלי של תזמורת סנט לואיס, מנצח אורח ראשי של תזמורת רשות השידור הבריטית ומנצח ראשי של התזמורת הסימפונית של סידני.
רוברטסון נולד בסנטה מוניקה, קליפורניה ולמד נגינה בקרן יער, קומפוזיציה וניצוח באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון.
מעט לפני התחלת כהונתו בתזמורת סנט לואיס, היה דייוויד רוברטסון המנהל המוזיקלי של התזמורת הלאומית של ליון, צרפת והמנהל האמנותי של אודיטוריום ליון. הוא היה לראשון שכיהן בשתי משרות אלה במקביל. כבן חסותו של פייר בולז, כיהן רוברטסון גם כמנהל המוזיקלי של אנסמבל אנטרקונטמפורן בפריז משנת 1992 עד 2000.
רוברטסון מתגורר במרכז סנט לואיס ומחזיק דירות גם בניו יורק ובפריז. יש לו שני בנים מתבגרים מנישואיו הראשונים. כיום הוא נשוי לפסנתרנית אורלי שחם, אותה פגש כאשר היה מנצח אורח והיא פסנתרנית אורחת בקונצרט, שהיה לשניהם הופעה ראשונה עם תזמורת סנט לואיס, בינואר 1999.
Megamix
Megamix (ידוע גם כ-Miami Hit Mix) הוא שיר הכולל מחרוזת של שירים של הזמרת הקובנית-אמריקאית גלוריה אסטפן, אשר יצא ב-3 בנובמבר 1992 כסינגל מתוך אלבום אוסף הלהיטים שלה Greatest Hits באירופה ובקולומביה תחת השם "Miami Hit Mix" ותחת השם "Megamix" באוסטרליה ובמקסיקו. בהולנד השיר יצא כמקסי סינגל יחד עם השיר "Christmas Through Your Eyes", ובארצות הברית השיר שוחרר כבי-סייד ביחד עם השירים "I See Your Smile" ו-"Go Away".
רקע
השיר הוא מחרוזת של שירים של להקת מיאמי סאונד משין, הלהקה בה אסטפן הייתה חברה בעבר, ושירים של אסטפן עצמה. המחרוזת כוללת את השירים: "Dr. Beat", "Conga", "Rhythm Is Gonna Get You", "1-2-3" ו-"Get on Your Feet". המגה מיקס הופק על ידי פבלו פלורס וחביאר גרזה. לשיר יצא קליפ רשמי אשר מכיל אוסף של קטעים מהופעות חיות של אסטפן.
הנס גרהרד קרויצפלדט
הנס גרהרד קרויצפלדט (בגרמנית: Hans Gerhard Creutzfeldt; 2 ביוני 1885 – 30 בדצמבר 1964) היה נוירולוג ונוירו-פתולוג גרמני. התפיסה הרווחת היא שקרויצפלדט היה הראשון לתאר את מחלת קרויצפלד-יעקב, אבל יש על כך מחלוקת.
קרויצפלדט נולד בעיר הרבורג, כיום רובע בהמבורג, ומת במינכן.
ביוגרפיה
קרויצפלדט נולד למשפחת רופאים מהרבורג, שנספחה מאוחר יותר להמבורג ב-1937. ב-1903, בגיל 18, קרויצפלדט גויס לצבא גרמניה ושירת בקיל. בסיום שירותו, למד בבית הספר לרפואה באוניברסיטאות יינה ורוסטוק, באחרונה קיבל דוקטורט בשנת 1909. חלק מהכשרתו הרפואית נעשתה בבית החולים סנט ג'ורג' בעיר המבורג. לאחר הסמכתו, שימש קרויצפלדט כרופא באונייה שהפליגה באוקיינוס השקט, ובהזדמנות זו למד מלאכות מקומיות, בלשנות ובוטניקה טרופית.
לאחר שובו לגרמניה ב-1912, עבד קרויצפלדט במכון הנוירולוגי בפרנקפורט על המיין, במרפאות פסיכיאטריה-נוירולוגיה בברסלאו, בקיל בברלין ובמינכן.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הוצב קרויצפלדט כקצין-רפואה במילואים וניצל מטביעת ספינת העזר עליה הפליג. לאחר שנפל בשבי ב-29 בפברואר 1916, הוחזר קרויצפלדט לארצו ולתפקידו בחודש מאי של אותה שנה ושירת כרופא בצי עד תום המלחמה ב-1918.
קרויצפלדט עבר להתגורר בקיל ב-1920, וב-1925 קיבל דרגה בתחום הפסיכיאטריה והנוירולוגיה באוניברסיטת קיל. ב-1938 מונה לפרופסור וראש מחלקות הפסיאטריה והנוירולוגיה באוניברסיטת קיל. הוא השתתף בזיהוי מחלה נוירולוגית ניוונית יחד עם אלפונס מריה יעקב, מחלת קרויצפלד-יעקב, שמאופיינת על ידי כך שרקמת המוח הופכת ספוגית ובעלת נקבים. כיום ידוע שהמחלה נגרמת על ידי חלבון פריון. הפריונים הם חלבונים שהתקפלו באופן לא תקין והשפיעו על הקיפול של החלבונים בסביבתם.
בשנים 1932–1933 היה קרויצפלדט חבר כבוד ונותן חסות לתנועת האס אס בהנהגתו של היינריך הימלר בגרמניה הנאצית.
שנים מאוחרות
קרויצפלדט היה בן 54 כאשר פרצה מלחמת העולם השנייה. הוא לא הושפע מהאידאולוגיה הנאצית והצליח להציל מספר אנשים ממוות במחנות ריכוז. בנוסף, הצליח להציל כמעט את כל המטופלים הפסיכיאטרים שלו מרצח תחת תוכנית T-4 אותנסיה (המתות חסד). זהו הישג יוצא דופן מאחר שרוב המטופלים הפסיכיאטרים שזוהו על ידי מפעילי תוכנית T-4 הומתו בגז או הורעלו במרפאות ייעודיות של התכנית כגון מרכז אותנסיה האדאמר.
ביתו ומרפאתו של קרויצפלדט נהרסו בהפגזות במהלך המלחמה. לאחר המלחמה שימש קרויצפלדט כראש האוניברסיטה בקיל במשך 6 חדשים, לפני שפוטר על ידי כוחות הכיבוש הבריטים. המאמצים שלו לבנות מחדש את האוניברסיטה גרמו לשורה של התנגשויות עם הבריטים, בעקבות רצונו של קרויצפלדט לאפשר לקצינים גרמנים ללמוד באוניברסיטה. קרויצפלדט התפטר ממשרתו ב-1953 על מנת לשמש כפרופסור אמריטוס במינכן.
חיים אישיים
קרויצפלדט היה נשוי לקלרה זומברט, והיו להם חמישה ילדים. קרויצפלדט סבל ממחלה גריאטרית במהלך השנים האחרונות של חייו ומת בשנת 1964 במינכן.
דילמות מוסריות
ד"ר קרויצפלדט נחשב לאחד הרופאים השנויים במחלוקת מימי מלחמת העולם השנייה. כאמור, הוא לא תמך באידאולוגיה הנאצית ואף פעל על מנת להציל את מטופליו על ידי כתיבת אבחנה רפואית שקרית ובכך מנע את שליחתם ל"אשפוז ארוך", שסופו היה במרכזי אותנסיה. מצד שני, שימש ד"ר קרויצפלדט כיועץ רפואי פסיכיאטרי למרכז העיקורים הגרמני שבבסיסו רעיון האיגניקה, ולחיל הים הגרמני. בנוסף, ישנן עדויות המקשרות בין קרויצפלדט לייעוץ בתוכנית T4. בשנת 1954 הסגיר ד"ר קרויצפלדט את פרופסור ורנר היידה, ראש תוכנית האותנסיה T4, לרשויות, אך חזר בו לאחר שראה שלא נפתחה חקירה בנושא.
Po volne moei pamyati
(ברוסית: ; בעברית: לפי גל זיכרוני) הוא אלבום קונספט של המלחין דויד טוחמנוב משנת 1976. האלבום נקרא על שם אחד השירים הכלולים באלבום לפסוקיו של ניקולס גיין בתרגום רוסי.
האלבום יצא בברית המועצות בשנת 1976 ופשוט זעזע את הקהל - הוא לא התאים לסטנדרטים של אותה תקופה. זה לא היה רק אוסף שירים - זה היה אלבום קונספט רציני ומוחשב שבגינו בחרה אשתו הראשונה של טוחמנוב, טטיאנה סאשקו, יצירות ספרות איקוניות של קלאסיקות גדולות: מהמשוררת היוונית העתיקה סאפפו ועד אנה אחמטובה, וטוחמנוב עצמו כתב את המוזיקה ועשה את העיבוד. מרבית הצעירים והמעט ידועים בעת יציאת האלבום סולנים קיבלו פרסום רחב, בעיקר אודיו. האלבום נוצר באווירה של סודיות, באולפן הביתי של טוחמנוב ואף אחד לא ידע מה יגיע בסוף.
טוחמנוב הגדיר את ז'אנר האלבום כארט רוק. מוזיקאים שהשתתפו ולא השתתפו באלבום דירגו אותו כ"מהפכה" במוזיקה הפופולרית העכשווית (בעיקר סובייטית); מיד לאחר הופעתו הפך לאלבום פולחן בברית המועצות.
גביע סטנקוביץ'
גביע סטנקוביץ' לאלופות היבשות' (באנגלית: Stanković Continental Champions' Cup) הוא טורניר כדורסל בינלאומי אשר ברוב המקרים מיועד לאלופות פיב"א הלאומיות. הטורניר מאורגן על ידי פיב"א. הרעיון לגביע הגיע מד"ר קארל צ'ינג, נשיאה של פיב"א במטרה להוקיר את עבודתו הרבה של מזכירה הכללי של פיב"א בדימוס, בוריסלאב סטנקוביץ'. ד"ר צ'ינג בחר בסין כמדינה שתארח ותארגן את משחקי הטורניר. הטורניר מארח נבחרות שזכו באליפות יבשתם ואת הנבחרת שזכתה במשחקים האולימפיים ובאליפות העולם למעט הנבחרת המאולתרת של כוכבי ליגת הפיתוח של ה-NBA שייצגה את ארצות הברית. עד היום, אורגנו ארבעה טורנירים החל משנת 2005, מדי שנה.
אנג'לה סרפיאן
אנג'לה סרפיאן (בארמנית: Անժելա Սարաֆյան; נולדה ב-30 ביוני 1983) היא שחקנית אמריקאית-ארמנית. היא ידועה בגילום דמותה של קלמנטיין פניפת'ר בסדרה מבית HBO, "וסטוורלד".
ראשית חייה
סרפיאן נולדה בברית המועצות, בירוואן שבארמניה הסובייטית, כיום בירת ארמניה. כשהייתה בת ארבע עברה סרפיאן עם הוריה ללוס אנג'לס שבקליפורניה, ארצות הברית. אביה, גריגור סרפיאן, הוא שחקן, ואמה ציירת. היא למדה בלט וניגנה בפסנתר בילדותה. היא למדה בתיכון "פרנסיסקו בראבו מדיקל מגנט", בשכונת בויל הייטס, שבלוס אנג'לס.
קריירה
את הופעת הבכורה שלה ערכה בשנת 2000, בסדרת הדרמה המשפטית "המשפט של איימי" ברשת CBS; בתפקיד אורח של אעישה אל ג'אמל. באותה השנה השתתפה בקליפ לשירה של בריטני ספירס "Stronger".
במהלך השנים היא הופיעה בכמה סדרות טלוויזיה כמו "באפי ציידת הערפדים", "המגן", "המחלקה", "24", "מחשבות פליליות", "CSI: ניו יורק", "ניקיטה", "שוטרים בדם", "איסטוויק", "פשע מן העבר" ו-"המנטליסט".
בשנת 2008 גילמה את טשה בשני פרקים של סדרת הדרמה "שומרת סוד" מבית רשת USA.
בשנת 2010 סרפיאן גילמה את סטורמי בסדרת הרשת "סקס אד", ובהמשך השנה הצטרפה לצוות השחקנים של הסדרה "החבר'ה הטובים", כשהיא גילמה את סמנת'ה אוונס. סרפיאן שיחקה בסרטים עלילתיים בדמויות משניות שונות, כמו את דמותה של טיה בסרט "דמדומים 4: שחר מפציע - חלק 2" משנת 2012.
בשנת 2015 שיחקה במותחן הפסיכולוגי "1915" שנכתב ובוים על ידי האמריקאי-ארמני גארין הובניסיאן. הסרט עוקב אחר במאי מסתורי שמעלה מחזה כדי להחזיר לחיים את רוחות הרפאים של קורבנות רצח העם הארמני.
בשנת 2016 היא החלה לגלם את קלמנטיין פניפת'ר בסדרת המותחן של HBO "וסטוורלד". ב-2017 השתתפה בקליפ לשיר "Lay It On Me" של הזמר האוסטרלי ואנס ג'וי.
בשנת 2019 שיחקה בסרט הביוגרפי "משפטו של טד בנדי", המסופר מנקודת המבט של חברתו לשעבר של הרוצח הסדרתי טד בנדי, ליז קנדל. בשנת 2021 שיחקה בסרט המדע-בדיוני "מסע בזיכרון" אותו כתבה וביימה ליסה ג'וי.
ונוס אסקווילינו
ונוס אסקווילינו הוא שמו של פסל שיש לבן, בגודל מעט קטן מגודל טבעי, של האלה ונוס. הפסל התגלה על גבעת אסקווילינו ונקרא על שמה.
היסטוריה
הפסל התגלה בשנת 1874 על גבעת אסקווילינו במקום בו עמדו גני לאמיה, והיה אחד הפסלים שעיטרו את הגנים (יחד עם פסל לאוקון ובניו וזורק הדיסקוס שאף הם התגלו בגנים אלה קודם לכן). הפסל התגלה במהלך עבודות בנייה בגנים, והועבר אל המוזיאון הקפיטוליני בו הוא מוצג כיום.
תיאור הפסל
המלומדים סבורים כי הפסל הוא פסל האלה הרומית ונוס, ככל הנראה כאשר היא עולה מן הים (מוטיב ונוס אנאדיומנה).
הפסל מתאר בחורה צעירה עירומה - וישנה סברה שמדובר בפסל ממצרים מתקופת בית תלמי או העתק שהוזמן על ידי הקיסר קלאודיוס של גרסה זו - וזאת לאור הסגנון המצרי של הגלימה לצד הדמות, והשיער המתולתל. אם אכן מדובר בהעתק של פסל מצרי, המדובר באלה המצרית איזיס. סברה אחרת אומרת כי מדובר בהעתק של פסל קלאופטרה שהוצב על ידי יוליוס קיסר במקדש ונוס גנטריקס.
סגנון הפסל שונה מהסגנון היווני, בעיקר באופן ייצוג השרירים וגודל החזה (הקטן ביחס לפסלים יווניים קדומים יותר). זרועות הפסל נשברו בעת נפילת הפסל מכנו, כאשר הגן הקיסרי נהרס באחת מ.
השפעות תרבויות
הפסל היווה השראה לאמנים רבים, ובין היתרה היווה השראה ליצירה של אלמה טאדמה "דוגמנית האמן" וליצרתו של אדוארד פוינטר "דיאדומנה" - שתי גרסאות בהן הדמות אוספת את שערה בשרוך (האחת, כהכנה לדוגמנותה בפני הצייר, והשנייה כהכנה לפני רחצה).
אמנים רבים האמינו כי אכן שתי ידי הפסל המקורי היו מורמות, אולם ישנה סברה לפיה רק יד אחת הייתה מורמת (זה ניתן ללמוד משארית אצבע שנותרה בראש הפסל), ואילו היד השנייה החזיקה את לבושה של הדמות.
אגור בן יקה
אָגוּר בִּן יָקֶה הוא דמות מקראית, שדברי חכמתו נכללו בספר משלי.
זיהויו ותקופתו
פרק ל' בספר משלי פותח בכותרת:
המילה "המשא", שמובנה הפשוט: נבואה, נתפרשה על ידי מקצת המפרשים ככינוי לאגור, על שם היותו בן השבט "משא", מצאצאי ישמעאל, או, בכיוון אחר לגמרי, עקב היותו מן הלויים המשוררים בבית המקדש.
פרשנות חז"ל
חז"ל פירשו ש"אגור בן יקה" הוא כינוי לשלמה המלך עצמו. "אגור" - לשון אגירה וכינוס, בדומה לכינוי אחר של שלמה: "קהלת בן דוד". "יקה" - לשון הקאה ופליטה. "אגור בן יקה", אפוא, הוא המכנס דברי חכמה ומלמדם לאחרים. כך נאמר במדרש:
על פי דרכם, פירשו חז"ל את "איתיאל" ו"אוכל" כמתייחסים אף הם לשלמה המלך: האל אתי, ולכן אני יכול. כמה מפרשים (כמו רבי יוסף קרא ורלב"ג) הלכו בעקבות חז"ל בעניין אגור, אך פירשו ש"איתיאל" ו"אוכל" הם שמות חכמים ששלמה המלך לימד אותם.
אגור ולמואל
הכותרת לפרק הבא במשלי (פרק ל"א) מציינת אף היא דמות מקראית בלתי ידועה, למואל מלך משא:
ההתלבטות בזיהוי האיש וזמנו והפתרונות שניתנו לה דומים, על פי כל שיטה פרשנית כעניינה, לאלו של אגור בן יקה. בהקשר שם, התואר "מלך" וכן תוכן ה"משא" מבססים את הכיוון הפרשני המייחס זאת לשלמה המלך, ויש לכך השלכה גם על הפרשנות ל"אגור בן יקה".
הולדה לאחר המוות
הולדה לאחר המוות מתאפשרת ברפואה המודרנית באמצעות שאיבת זרע מגבר חי או זמן קצר לאחר מותו, לשם הפריה של אישה לאחר מותו, כדי שתלד ילד למנוח, או שימוש בביצית מאישה שמתה לשם הריון, ובכך לאפשר למנוחים רבייה, המאפיינת יצורים חיים.
תיאור השיטה
התפתחות הטכנולוגיה הרפואית שאפשרה שמירה של זרע וביציות לתקופה ארוכה, בשילוב עם הפריה מלאכותית והפריה חוץ-גופית, יצרו אפשרות של לקיחת זרע או ביצית מאדם חי ואף מיד לאחר מותו, לשם הפריה של אישה שתסתיים בלידת ילד למנוח. נושאת ההיריון היא אם פונדקאית, כלומר בתום ההיריון תמסור את הילד למי ששכרו אותה למטרה זו, או אישה שתופרה בזרעו של המנוח ותהפוך לאמו של הילד.
זכות משפטית להורי המנוח
בית המשפט העליון נדרש למחלוקת בין הורי המנוח שרצו למסור את זרעו לאם פונדקאית לבין אשתו של המנוח שהתנגדה לכך, והכריע כי זכותה של אשת המנוח גוברת על זכותם של הוריו. באוביטר היו חילוקי דעות לגבי מעמדם המשפטי של הורי המנוח במקום שאין התנגדות של אשתו: השופטים אסתר חיות ויורם דנציגר צידדו בזכותם של הורי הנפטר להעביר את זרעו של הנפטר לפונדקאית כשאין התנגדות לכך מצד אשתו, לעומת השופט מני מזוז שהתנגד לכך.
פסק דין של בית משפט לענייני משפחה בבאר שבע עסק בגבר שנפטר ללא בת זוג. בית המשפט התיר להוריו להשתמש בזרעו, רק לשם הפריית אישה שתהיה אם לילד זה (ולא לשם הפריית אם פונדקאית).
השופט שאול שוחט קבע, בפסק דין של בית משפט לענייני משפחה בתל אביב, שהורים שבנם נפטר ללא בת זוג זכאים לשאוב מגופו זרע שיופרה באמצעות אם פונדקאית, בתנאי שיוכיחו כי הבן הסכים לכך. על ההוכחה לכלול שלושה מרכיבים מצטברים לגבי רצונו של הבן המנוח:
זכות לקצבת שאירים ולפנסיית שאירים
עובד מדינה פרש לגמלאות, החל לקבל פנסיה תקציבית, התחתן עם בת זוגו, ונפטר פחות משנה לאחר שנישאו. לאחר מותו עברה האם הפריה חוץ גופית בזרעו של המנוח וילדה בת. האם תבעה מהמוסד לביטוח לאומי קצבת שאירים לה ולבת, והמוסד אישר את תביעתה. היא תבעה מהמדינה פנסיית שאירים לה ולבת, ותביעתה נדחתה, בנימוק שהזכות לפנסיה מתגבשת ביום קרות האירוע המזכה, וביום פטירתו של המנוח לא היה לו ולאם ילד משותף, ועל כן האם והבת אינן זכאית לפנסיית שאירים. התביעה הובאה לבית הדין הארצי לעבודה, שפסק שהבת זכאית לפנסיית שאירים ואילו האם אינה זכאית.
במדינות אחרות
עד שנת 2000, תינוקות שנולדו בבריטניה באמצעות הפריה מזרעו של מת נרשמו כחסרי אב. בשנה זו הודיעה ממשלת בריטניה שתינוקות כאלה ירשמו בתעודת הלידה עם שם אביהם.
בשנת 2002 פסק בית המשפט העליון של מסצ'וסטס שילדה שנולדה בהפריה מלאכותית מזרעו של מת היא יורשת של אביה, בתנאי שהוכח קשר גנטי בין האב לבת, ושהוא הסכים להפריה בזרעו לאחר מותו והסכים לתמוך בצאצא שייוולד.
בשנת 2012 פסק בית המשפט העליון של ארצות הברית בהחלטה תקדימית שתאומים שנולדו 18 חודשים לאחר מות אביהם תוך שימוש בזרע של האב אינם זכאים לקצבת שאירים מביטוח לאומי.
המסגד הגדול של ג'נה
המסגד הגדול של ג'נה (צרפתית Grande mosquée de Djenné) הוא מבנה החמר הגדול בעולם ונחשב על ידי אדריכלים רבים להישג הגדול ביותר של האדריכלות הסודנו-סאהליאנית, אף על פי שבנייתו הושפעה ממגמות אסלאמיות. המסגד שוכן בעיר ג'נה שבמאלי, על מישור ההצפה של נהר באני. המסגד הראשון באתר נבנה במאה ה-13, אך המסגד הנוכחי מתוארך לשנת 1907. בנוסף להיותו המרכז הקהילתי של ג'נה, המסגד הוא אחד מציוני הדרך המפורסמים ביותר באפריקה. בשנת 1988 הכריז ארגון אונסק"ו על המסגד כאתר מורשת עולמית, כחלק מההכרזה על העיירות העתיקות של ג'נה.
היסטוריה
המסגד הגדול של ג'נה נחשב לחריג בקרב המסגדים שבאפריקה המערבית כיוון שהאתר שעליו הוא שוכן לא קודש לפני הקמתו, לפני כן שכן במקום ארמון. מסגדים אחרים נבנו בצורת מגדלים מחודדים קוניים העשויים מחמר או אבנים, ומייצגים את המסורת המקומית. חלק מהמומחים לאדריכלות אסלאמית, כגון לאבל פרוסין, מאמינים שהמגדלים החרוטיים הללו שולבו לתוך המסגדים ברחבי מאלי, ומצביעים על מסגד ג'נה בתור הדוגמה הבולטת ביותר למגמה זו.
האתר שבו שוכן המסגד כיום שימש כמקום פולחן מאז שהמבנה המקורי נבנה על ידי קוי קאנבורו בשנת 1240, לאחר שמאלי המירה את דתה לאסלאם. דבר זה קרה לפני שג'נה הפכה לעיר חשובה באימפריות מאלי וסונגהאי. המבנה המקורי, בדומה לנוכחי, היה עשוי מחמר (לבני בוץ).
הפוליאני אמדואו לובו שכבש את ג'נה במסגרת הג'יהאד שלו פקד להחריב את המסגד ב-1834. הוא התייחס אל המבנה המקורי, שבמקור היה ארמון, כאל מבנה ראוותני שאינו ראוי לשמש כמסגד. החלק היחיד של המבנה המקורי שעדיין קיים הוא המתחם הסגור שבו נמצאים קבריהם של המנהיגים המקומיים. שחזור של המסגד הראשון הושלם ב-1896, אך מאוחר יותר גם הוא נהרס על מנת לפנות מקום למבנה הנוכחי.
בנייתו של המסגד הנוכחי החלה ב-1906, וככל הנראה הושלמה ב-1907 או ב-1909. בנייתו של המסגד נוהלה על ידי אסמעילה טראורה, מנהיג פועלי הבנייה של ג'נה. באותה תקופה הייתה ג'נה חלק מהקולוניה של אפריקה המערבית הצרפתית, והצבא הצרפתי הציע תמיכה פוליטית וכלכלית לבניית המסגד והמדרסה שלידו.
מסגדים רבים במאלי חוברו לרשת החשמל הלאומית, ונבנו בהם תשתיות מים. בחלק מהמקרים כוסו פני השטח של המסגד בשכבה נוספת, וכך נהרס המראה ההיסטורי של המבנים, ובמקרים אחרים התערערה יציבות המבנים. בזמן שהמסגד הגדול צויד במערכת רמקולים, הביעו תושבי ג'נה התנגדות לתהליך המודרניזציה של המסגד ותמכו באופיו המסורתי. תומכי שימור רבים תמכו בעמדת הקהילה, והעניין במסגד גדל מאוד בשנות ה-90.
המסגד נסגר ללא-מוסלמים לאחר שעל גגו ובתוך היכל התפילה נערכו צילומי אופנה, דבר שנחשב להפרת ההסכם עם המנהיגים המקומיים.
עיצוב
כמחצית מהמסגד מקורה והמחצית האחרת משמשת כהיכל תפילה פתוח או כחצר. גג המסגד נתמך על ידי שורה של תשעים עמודי עץ המתחילה בהיכל התפילה הפנימי. לפתחי האוורור בגג יש מכסים ניידים העשויים מקרמיקה, וכאשר מסירים אותם האוויר החם יכול להיפלט מהבניין החוצה והחלל הפנימי מתאוורר. היכל התפילה השני נמצא בתוך החצר האחורית של המסגד המוקפת על ידי קירות מצפון, דרום וממערב, ובמסגד עצמו במזרח. בין חומות המסגד יש ארקדה המקיפה את החצר ופונה אליה, וקבועים בה פתחים קשתיים שגובהם 15 מטרים, המאפשרים לצפות או להיכנס לתוך החצר מהארקדה.
נזקי מים, ובייחוד שיטפונות, היו מקור דאגה עיקרי עבור טראורה כאשר תכנן את הבניין. ההצפה השנתית של נהר באני גורמת לג'נה להפוך לאי, ושיטפונות חריגים בגודלם עשויים להציף חלקים נרחבים מהעיר. המסגד נבנה על משטח מוגבה ששטחו 5,625 מ"ר, ועד כה הוכיחה שיטה זו את עצמה גם בפני השיטפונות הכבדים ביותר.
חשיבות תרבותית
קהילת ג'נה כולה לוקחת תפקיד פעיל בתחזוקת המסגד באמצעות פסטיבל שנתי. בפסטיבל נערכים מופעי מוזיקה ומחולק בו מזון, אך מטרתו העיקרית היא לגייס מימון לצורך תיקון הנזקים שנגרמו למסגד בשנה החולפת, בעיקר בליה הנגרמת על ידי משקעים, וסדקים הנגרמים על ידי שינויי טמפרטורה וכתוצאה מלחות. בשבוע שלפני הפסטיבל הטיח מיוצר בתוך בורות. להשלמת תהליך הייצור נדרשים כמה ימים שבמהלכם צריך לערבב את התערובת בפרקי זמן קבועים, ובדרך כלל חברי הקהילה הצעירים הם אלה שמבצעים את המטלה. הגברים מטפסים על פיגומי העצים שמסביב למסגד ומורחים את שכבת הטיח.
קבוצה נוספת של גברים מעבירה את הטיח מהחורים אל הפועלים שבמסגד. בתחילת הפסטיבל נערך מרוץ שבו נבדק מי יהיה הראשון שיצליח להביא את הטיח אל המסגד. הנשים והילדות מביאות מים לחורים לפני הפסטיבל, ולפועלים במסגד במהלך הפסטיבל. חברי גילדת הבנאים של ג'נה מנהלים את העבודות, ואילו זקני הקהילה, שכבר השתתפו בפסטיבל פעמים רבות, יושבים במקומות מכובדים בכיכר השוק וצופים באירועים.
סנטה קרוס
באקוודור:
בארגנטינה:
בארצות הברית:
בבוליביה:
בברזיל:
במקסיקו:
בספרד:
בפורטוגל:
בפיליפינים:
בקובה:
בקולומביה:
ברפובליקה הדומיניקנית:
אישים ששם משפחתם סנטה קרוס:
מולא חוסיין בושרואי
מולא חוסיין בושרואי (1813–1849) (בפרסית: ملا حسين بشرویه‌ای; באנגלית: Mulláh Hossein Boshru'i; תעתיק נוסף באנגלית: Mullá Husayn), שהיה ידוע בכינויו "בּאבּ אל-בּאבּ" "(שער השערים"), היה אישיות דתית שמוצאה מפרס של תחילת המאה ה-19, והאות הראשונה מבין אותיות הח"י, כלומר הראשון להימנות על 18 מאמיניו הראשונים של הבאב, מייסד תנועת הבאביזם, התנועה שקדמה להופעת הדת הבהאית. הכינוי "באב אל-באב" הוענק לו על ידי מנהיג התנועה החדשה, הבאב, סיד עלי מוחמד שיראזי, כדי להביע הכרה בכך שהוא היה המאמין הבאבי הראשון וכדי לציין את היותו האדם הראשון להביע אמונה בבאב כמהדי המובטח של האסלאם וכמניפסטציה אלוהית חדשה (נביא חדש), המייסד דת עצמאית חדשה.
כאדם צעיר, מולא חוסיין למד את התאולוגיה השיעית האוצולית, על פי האוצול אל-פיקה, כלומר את שורשי ההלכה האסלאמית השיעית, תוך שהוא נהיה חבר מוסמך מן המניין, עוד בגיל 21, של מערך פוסקי ההלכה השיעים. מאוחר יותר, מולא חוסיין נהיה חסיד של האסכולה השיח'ית המשיחית, כשהוא לומד תחת הדרכת מנהיגה, השיח' סייד כאזם רשתי ונוסע להתדיין עם חכמים שיעים בולטים כדי להשיג תמיכה לרעיונותיו של רשתי.
לאחר מות רשתי, מולא חוסיין הוביל קבוצת מאמינים שיח'ים למסע חיפוש אחר המהדי. ב-22 במאי 1844, בעיר שיראז, מולא חוסיין הפך לאדם הראשון להביע את אמונתו בבאב כמהדי והחסיד הראשון של הדת החדשה אשר הבאב ייסד, הדת הבאבית. הוא מונה להיות השליח הראשון של הבאב, כחלק מקבוצה אשר נודעה בכינויה אותיות הח"י. יום השנה של אירוע זה, נחשב כיום קדוש בקרב המאמינים הבהאים והם חוגגים אותו מדי שנה.
כאחד שהיה חלק מאותיות הח"י, מולא חוסיין מילא תפקיד בולט כמנהיג וכמטיף באבי. מסעותיו ודרשותיו הציבוריות מילאו תפקיד חשוב בהפצת הדת ברחבי פרס, דבר שאיפשר לו לבוא במגע עם רבים מבכירי פקידי הממשל וחכמי הדת הבולטים, כולל בהאא אללה ומוחמד שאה קאג'אר. לעיתים קרובות הוא מוזכר בספרות הבהאית כדוגמה ומופת לאומץ ולמצוינות רוחנית. הוא הוביל את הלוחמים הבאבים, בקרב מצודת שייח' טברסי, קרב אשר בו הוא נהרג, ב-2 בפברואר 1849. מולא חוסיין נחשב כקדוש וכמרטיר מרכזי באמונות הבאבית והבהאית, תוך שמוענק לו מעמד רוחני גבוה בשתי הדתות, כראשון להאמין בבאב וכאדם אשר נתפס בעיני מאמיני דתות אלו, כמשתתף בולט בהגשמתם של חלקים רבים באסכטולוגיה האסלאמית.
רקע
מולא חוסיין בושרואי נולד בבושרויה שבדרום ח'וראסאן, למשפחה שהשתייכה למעמד המבוסס והאמיד של העיירה. אביו, חאג'י מולא עבד אללה, התפרנס מצביעת בדים; אמו הייתה משוררת אשר נודעה בשל צדיקותה וידענותה. כמו רוב הילדים הצעירים שחיו בזמנו של בושרואי, בפרס, הוא לא התחנך באופן מסודר. לימודיו היסודיים כללו שינון מועט של כתבי הקודש, קריאה, כתיבה ומתמטיקה בסיסית. בהגיעו לגיל 12, הוא עזב את בית הספר בו למד, תוך שהוא שואף לקבל חינוך ברמה גבוהה יותר, אשר כלל לקיחת שיעורים בספרות פרסית והתמחות בקוראן ובאומנות הרטוריקה. בגיל 21, הוא כבר היה בעל התואר ההלכתי האסלאמי, מוג'תהד. במהלך לימודיו בעיר משהד, הוא גילה את כתביו של השיח' אחמד אבן זיין א-דין אבן אבראהים אל-אחסאי, מייסד האסכולה השיח'ית הקרויה על שמו, והחל להימשך לתורה השייח'ית.
הכרזת הבאב
יורשו של השיח' אחמד אחסאי, המנהיג השייח'י סיד כאזם רשתי, הדריך את מאמיניו לצאת למסע חיפוש שמטרתו הייתה לגלות את הקא'ים. כשנפטר סיד כאזם רשתי, מולא חוסיין התפלל 40 יום בבידוד ולאחר מכן נדד לערים בושהר ושיראז. כשהגיע לשיראז, ב-22 במאי 1844, הוא פגש בבאב, סיד עלי מוחמד שיראזי אשר הכריז בפניו של מולא חוסיין שהוא הקא'ים לו ציפו. למעשה, מיד לאחר המפגש וההכרזה, נהיה מולא חוסיין המאמין הראשון של הבאב. יום ההכרזה מצוין עד היום בכל שנה כיום חג בקרב חברי הקהילות הבהאיות ברחבי העולם.
מתקפת ארזורום
מתקפת ארזורום נערכה במהלך המערכה בקווקז במלחמת העולם הראשונה. בתאריכים 10 בינואר 1916 - 16 בפברואר 1916 על ידי האימפריה הרוסית נגד האימפריה העות'מאנית באזור מזרח טורקיה בפאתי הרי הקווקז. המתקפה הסתיימה בניצחון רוסי והם התקדמו כ-150 ק"מ לעומק השטח הטורקי.
תוכניות הצדדים
ארזורום הייתה מרכז לוגיסטי של ההגנה העות'מאנית באזור. העיר ממוקמת בכניסה לעמק ומהווה מרכז תחבורתי חשוב. לאחר סיום מערכת גליפולי הצבא העות'מאני שלחם באזור השתחרר. הפיקוד העליון תכנן להעביר אותו לאזור הקווקז במטרה להכריע את המערכה. מפקדי צבא האימפריה העות'מאנית לא האמינו שרוסים יתחילו במתקפה בתקופת החורף ולאור הלקחים של תחילת המלחמה לא תכננו מתקפה לתקופה זו. בהתאם לכך הם החליטו להעביר חלק מהכוח שהיה מוצב באזור לעיראק וגם את תגבורות מאזור גליפולי שלחו לאזור עיראק במטרה לחזק את הכוח הלוחם נגד הבריטים באזור. הם תכננו לסיים את המערכה בעיראק לקראת האביב ובהמשך להתחיל במתקפה באזור הקווקז. רמת החיילים העות'מאנים באזור הקווקז הייתה ירודה ויש הטוענים שרק כמחצית היו חיילים קרביים.
ניקולאי יודניץ' שפיקד על הצבא הרוסי באזור היה מודע למצב ולכן החליט להקדים ולהתחיל את מתקפתו עוד לפני הגעת התגבורות לאויב. מטרת המתקפה הייתה לכבוש את העיר ארזורום ובהמשך גם עיר נמל טרבזון. למטרה זו הוא ריכז כוח של כ-180 אלף חיילים ו-375 תותחים. הכוח התכונן ללחימת חורף באזור הררי, קיבל אספקת בגדים חמים ונערכו אימונים.
מהלך המתקפה
כשלב ראשון של המתקפה היה צורך לפרוץ את קו ההגנה של העות'מאנים באזור קפריקיי ומבצר גאסאן-קאלה. זאת לאחר כישלון ניסיון רוסי קודם לפרוץ את קו ההגנה הזה. הפעם הרוסים תכננו לתקוף באמצעות 2 אוגדות שיעקפו את האזור מצפון ויתקפו את קו ההגנה מהעורף. אוגדה נוספת תקפה את קו ההגנה בקפריקיי מלפנים.
לאחר הפגזה ארטילרית קשה, הרוסים החלו במתקפה בבוקר 7 בינואר. העות'מאנים שלחו תגבורות לאזור הקרב אך העברת תגבורות הייתה איטית ורוסים המשיכו בהתקדמות. ב-12 בינואר אוגדות רוסיות החלו בביצוע איגוף. לאחר יומיים של קרבות הם הצליחו להתקדם מספיק כדי לסכן את הקו ההגנה הראשי בכיתור. למרות המצב הטורקים עמדו במתקפה ולא הייתה הכרעה. במטרה לעמוד במתקפה, מפקד העות'מאני באזור אבדילקרים פאשה החל בהעברת כוחות מאגף הדרומי של ההגנה לאגף הצפוני המותקף. ניקולאי יודניץ' גילה את המהלך והחל מתקפה גם באגף הדרומי. תוך זמן קצר קו ההגנה נפרץ והעות'מאנים החלו בנסיגה לא מאורגנת מערבה. הרוסים לא רק פרצו את קו ההגנה בקפריקיי אלא גם הצליחו לכבוש את מבצר גאסאן-קאלה והצבא העות'מאני נסוג לאזור מבצר ארזורום.
ניקולאי יודניץ' החל בהכנות לכיבוש ארזורום. תחילה החלו טיסות מודיעין של חיל האוויר במטרה ללמוד את קו ההגנה העות'מאני. לאחר מספר שבועות של הכנות באזור רוכזו כ-60 אלף חיילים המוכנים לקרב. במקביל הצי הרוסי הצליח להטביע מעל ל-100 אוניות עות'אמניות בים השחור שהיו מביאות אספקה לנמל טרבזון. אספקה זו בסופו של דבר הייתה מיועדת לצבא הלוחם באזור ארזורום.
ב-11 בפברואר 1916 החלה הפגזת תותחים ולקראת חצות רוסים החלו להתקדם. הם ניצלו היטב את החשכה, הצליחו להגיע קרוב מאוד לעמדות ההגנה והחלו בקרבות מטווח קצר. לאחר מספר ימים של קרבות העות'מאנים החלו לנטוש את המוצבים סביב העיר. בבוקר 16 בפברואר הצבא הרוסי נכנס לעיר עצמה ללא קרב. הצבא העות'מאני נסוג כ-8 ק"מ מהעיר והחל להתבצר בקו ההגנה החדש.
תוצאות המתקפה
הצבא הרוסי התקדם כ-150 ק"מ, הארמייה ה-3 של העות'מאנים איבדה מעל למחצית מכוחה ולמעשה הפסיקה להתקיים כיחידה לוחמת. באפריל 1916 כבשו הרוסים את עיר נמל טרבזון וביולי את ארזינדג'ן. הצבא הרוסי כבש כמעט את כל האזור של ארמניה המערבית שאוכלס ברובו על ידי אוכלוסייה ארמנית.
לעות'מאנים הניצחון הרוסי היה צורם ביותר. מפקד הכוחות באזור אבדילקרים פאשה הועבר מתפקידו. הממשל לא היה יכול לנצל הצלחות במערכת גליפולי בדעת הקהל. נעשו מאמצים רבים לשלוח תגבורות לאזור במטרה לעצור התקדמות רוסית לתוך עומק השטח העות'מאני.
קומנדר קין
קומנדר קִין (באנגלית: Commander Keen) היא סדרת משחקי מחשב מצליחה, שפיתחה חברת התוכנה id Software בראשית שנות התשעים של המאה ה-20. משחקים אלה עשו שימוש בגרפיקת EGA והיו חלוצים בהפצתם במתכונת Shareware ובהיותם מראשוני המשחקים שיצרה חברת "id Software", לימים מפתחת רבי-המכר DOOM ו-Quake. המשחקים הלהיבו רבים בקרב קהילת משחקי ה-PC באותם הימים, זאת בשל המנוע הגרפי המהפכני שהגה ג'ון קארמק. בעיצובה הגרפי של סדרת המשחקים, לרבות היקום הדמיוני המוצג בהם, עסק טום הול.
הפצתם של מרבית המשחקים בסדרה נעשתה בידי חברת אפוג'י (Apogee), שלה היה בעת ההיא ותק מסוים בהפצת משחקים למערכת ההפעלה MS-DOS.
כיום, כדי לשחק בסדרת המשחקים של קומנדר קין במחשבים מודרניים (כלומר, בגרסאות מודרניות יותר של Windows), יש להוריד אותם מהאינטרנט ולהשתמש באמולטור של MS-DOS כדי להפעילם (היות שמשחקי MS-DOS לא תואמים למערכת ההפעלה של מחשבים מודרניים יותר).
תיאור כללי
בתחילת המשחק מופיעה דמותו של קומנדר קין והשחקן מפנה אותה לאחת הזירות במשחק לפי בחירתו וכן כחלק מההרפתקה. ברוב השלבים ישנם דלתות או מעברים נעולים והשחקן צריך למצוא יהלומים אדומים, צהובים, ירוקים או כחולים, הפותחים אותם. קין מסוגל לנתר למקומות גבוהים באמצעות מקל פוגו. קין חמוש באקדח לייזר שצלמיות המייצגות תחמושת שלו פזורות בזירת המשחק.
בכל שלב במשחק ניתן לפנות למסך המתאר את מצבו של הגיבור: חפצים שצבר, פסילות שנותרו לו, שלב במשחק וניקוד. בדומה למשחקים רבים מסוגה זו, השחקן נפסל כאשר הדמות נוגעת באויבים, נפגעת מתחמושותיהם או נופלת לבורות (בין השאר לבורות עם קוצים).
המשחק מלווה באפקטים קוליים ומוזיקה (שימוש בסיסי ב-Speaker בפרקים 1–3 ללא מוזיקה, בפרק 3.5 נעשה שימוש בכרטיס קול ללא מוזיקה, בפרקים 4–6 נעשה שימוש בכרטיס קול והם כללו גם מוזיקה) אך נוצר בתקופה שבה היו מגבלות טכנולוגיות על קול ומוזיקה, ולכן הדיאלוגים בין קין ודמויות אחרות במשחק מופיעים כטקסט בלבד.
בחלק מהמשחקים קיים משחק נוסף, פונג שבו ניתן לשחק נגד המחשב, והמנצח בו הוא הראשון שצבר 21 נקודות.
קומנדר קין
הדמות הראשית במשחק, אותה מפעיל השחקן, היא דמותו של הילד ויליאם ג'וזף בלאזקוביץ' השני, המכונה גם בילי בלייז ובילי, ובעיקר בשם קומנדר קין, או בפשטות קין. קין הוא ילד גאון בן שמונה שלו מנת משכל של 314 (רמז למספר 3.14, הפאי). קין הוא נכדו של ויליאם ג'וזף "בי.ג'יי" בלאזקוביץ' (הגיבור במשחק הטירה הנאצית). הוריו של קין הם ארתור קנט בלאזקוביץ', בעל תוכנית אירוח בטלוויזיה במילווקי, וסוזן אליזבת' מק'מייקלס, אשר עליה לא ניתנו פרטים רבים. אביו של קין שינה את שם משפחתו ל"בלייז" כדי להצליח בתחום הבידור. בנוסף, יש לבילי אח גדול ואחות קטנה שלהם מעולם לא ניתן שם.
בילי בנה בחצר האחורית של ביתו, מפחיות משקה וממצרכי בית אחרים, ספינת חלל הנקראת "The Bean-with-Bacon Megarocket" ("טיל-העל שעועית ובייקון"). כשהוריו יוצאים מהבית ומולי מקמייר, השמרטפית שלו, נרדמת, הוא חובש את קסדת הפוטבול של אחיו והופך לקומנדר קין, מגן כדור הארץ. וזאת מבלי שהוריו, אחיו והשמרטפית יודעים זאת. במהלך מסעו הראשון למאדים, קין אימץ חייזר בעל עין אחת שהסתנן לספינת החלל שלו ומאז הוא מגדל אותו כחיית המחמד שלו, כאילו היה כלב מחמד. לחייזר קרא בשם שמקובל לכלבים, ספוט.
טום הול, המעצב הגרפי של קומנדר קין, ציין שדמותו של קין מבוססת על דמותו שלו בגיל שמונה. קין חובש קסדת פוטבול של הגרין ביי פאקרס, הקבוצה המקומית בוויסקונסין שבה גדל הול.
מורטימר מקמייר
מורטימר מקמייר הוא יריבו מבית הספר של קין ודמות הרשע במשחק, כמו כן גם אחיה הקטן של מולי, השמרטפית של קין. בדומה לקין, גם מורטימר הוא ילד גאון בן שמונה, אך בניגוד לקין, מנת המשכל שלו היא 315, גדולה מזו של קין בספרה אחת, והוא חובש קסדת פוטבול שחורה. במשחק השלישי, מתגלה שמורטימר התנהג בבריונות כלפי קין מפני שהוא "טיפש יותר" (כי רמת המשכל של קין קטנה משלו). כאמור, מולי, אחותו הגדולה של מורטימר, היא השמרטפית של קין ולא יודעת על מזימתו של אחיה ושקין מנסה לסכל את מזימתו.
מטרתו העיקרית של מורטימר, כפי שהיא באה לידי ביטוי במשחקים השונים, היא להרוג את כל היצורים ביקום שהם בעלי מנת משכל נמוכה משלו.
המשחקים בסדרה
שבעה משחקים רשמיים של קומנדר קין הופצו למחשבים האישיים במערכת ההפעלה MS-DOS. הם נחלקים למיני סדרות הנחשבות ל"פרקים" של הסדרה המלאה. המשחק השמיני והאחרון בסדרה הופץ רק לגיים בוי קולור ולא זכה להצלחה רבה.
קומנדר קין ב"פלישת הוורטיקונים" (Invasion of the Vorticons)
3.5. קטע ביניים (בישראל הוא היה ממוספר לעיתים קרובות כפרק השביעי והאחרון במשחק) - חלומותיו של קין הקרוי גם הפרק האבוד (Keen dreams), הופץ על ידי סופטדיסק - יצא לשווקים בשנת 1991.
קומנדר קין ב"להתראות גלקסיה!" (Goodbye Galaxy)
קין לא ידע על כך שמורטימר שאותו הביס היה למעשה כפיל רובוטי של מורטימר האמיתי. מורטימר האמיתי הלך להנהיג את השיקאדים, גזע של חייזרים סייבורגים דמויי רובוטים המכנים אותו בשם גאנהלך (שם שלמען האמת הוא שיבוש של Grand Intellect, השם של האינטלקט הכביר באנגלית). במשחקים הרביעי והחמישי, מורטימר מנסה להרוס את גלקסיית שביל החלב עם ספינת החלל של השיקאדים, האומגאמטיק, אבל קין, שבנה זמן קצר לפני תחילתו של המשחק רדיו בעל טווח קליטה המגיע עד לקצה הגלקסיה, מיירט שדר רדיו ומגלה את תוכניתם של השיקאדים.
קומנדר קין ב"חייזרים אכלו את השמרטפית שלי!" (!Aliens Ate My Babysitter)
6. חייזרים אכלו את השמרטפית שלי! (!Aliens Ate My Babysitter) - יצא לשווקים בשנת 1991.
קומנדר קין (GBC)
בשנת 2001 חברת אקטיוויז'ן הפיצה משחק של קומנדר קין לגיים בוי קולור שנקרא בפשטות "קומנדר קין". בפיתוח המשחק שנעשה בהסכמת חברת id Software, לא השתתפו מפתחי המשחקים הקודמים. רוב אוהדי המשחקים המקוריים התאכזבו ממשחק זה מפני שסטה בהרבה מעלילת המשחקים הקודמים וסגנונו היה פחות אסתטי. טום הול, המעצב הגרפי של משחקי הסדרה המקוריים ציין שהוא אינו מחשיב את המשחק הזה כהצלחה.
צבי פירן
קורות חיים
פירן נולד בשנת 1949 בתל אביב וגדל בגבעתיים. את לימודי התואר הראשון השלים ב-1970 כעתודאי באוניברסיטת תל אביב. שירת בצה"ל והשתחרר בדרגת סרן. בזמן שירותו הצבאי קיבל תואר שני מאוניברסיטת תל אביב (1972), ואת הדוקטורט שלו עשה באוניברסיטה העברית בירושלים (תשל"ו-1976). הדיסרטציה שהגיש הייתה בנושא "תהליכים אסטרופיזיקליים בקרבת חורים שחורים". את הפוסט-דוקטורט עשה באוניברסיטאות טקסס ואוקספורד. בתחילת שנות ה-80 שב לאוניברסיטה העברית, וב-1988 התמנה לפרופסור. במשך תקופה ארוכה היה חבר במכון למחקר מתקדם בפרינסטון, ולתקופות קצרות יותר עבד עם המכון הטכנולוגי של קליפורניה (Caltech) ועם מרכז המחקר של נאס"א בשיקגו. היה פרופסור אורח באוניברסיטאות הרווארד וקולומביה. כיהן כחבר בוועדת ההיגוי של סוכנות החלל הישראלית. בשנת 1983 ייסד, עם הפיזיקאי האמריקאי חתן פרס נובל סטיבן ויינברג את בית ספר החורף לפיזיקה עיונית, המשמש מרכז חשוב בתחום זה בישראל ומחוץ לה, ושימש מנהלו הראשון במשך עשר שנים. ב-2005 הופקד על הקתדרה ע"ש שוורצמן במכון רקח לפיסיקה. בין השנים 2006–2009 כיהן כדקאן בית הספר למנהל עסקים באוניברסיטה העברית (הוחלף על ידי פרופ' דן גלאי). פירן עומד בראש מרכז מצוינות (I-Core) של המל"ג באסטרופיזיקה.
תחומי המחקר של פירן הם אסטרופיזיקה יחסותית, קוסמולוגיה, ותורת היחסות. בנוסף, הוא חוקר גם את המבנה הפנימי של חורים שחורים, תופעות של התפרצויות גמא בכוכבים, אזורים ריקים מגלקסיות ביקום, וקרינה קוסמית בעלת אנרגיה גבוהה. בשנות השמונים הציע יחד עם דוד אייכלר, מריו ליביו מהטכניון ודויד שרם מאוניברסיטת שיקגו הסבר הנוגע להתמזגות של כוכבי נייטרונים. התאוריה אוששה בשנת 2017.
פירן הוא האסטרופיזיקאי הישראלי המצוטט ביותר: הוא פרסם 472 מאמרים, שזכו ליותר מ-18,000 ציטוטים, ושמו מופיע ברשימת ISI תומסון-רויטרס של המדענים המצוטטים ביותר במדעי החלל.
ערך 10 ספרים ופרסם שני ספרי מדע פופולרי בעברית בנושא חורים שחורים והמפץ הגדול (יצאו לאור בסדרת האוניברסיטה המשודרת של משרד הביטחון).
מתגורר במושב בני עטרות. נשוי לדליה ולהם שתי בנות.
פרסים
בנוסף זכה במספר פרסים מטעם האגודה לחקר הגרוויטציה על מחקריו באסטרופיזיקה, בקוסמולוגיה ובתורת היחסות.
הדיבוק
בין שני עולמות: הדיבוק (ברוסית: [Меж двух миров [Дибук, בתעתיק לעברית: מֶז' דְווּך מִירוֹב [דִיבּוּק]; ביידיש: צִווִישֶן צְווַיי ווֶעלְטֶן – דֶער דִבּוּק) הוא מחזה מאת ש. אנ-סקי, אשר חובר בין השנים 1913 ל-1916. "הדיבוק" נכתב ברוסית ולאחר מכן תורגם ליידיש בידי המחבר. הוא הועלה לראשונה ביידיש ב-1920 על ידי "הלהקה הווילנאית" בוורשה. ב-1922 ערך תיאטרון הבימה במשכנו במוסקבה את הצגת הבכורה של הגרסה העברית, בתרגומו של חיים נחמן ביאליק ובבימויו של יבגני וכטנגוב.
העלילה מספרת על בחור ישיבה אביון ששמו חנן, המאוהב בלאה, בת הגביר. כשמתברר לו שתינשא לאחר, הוא מת, אך נשמתו נאחזת כדיבוק בגופה. אביה מביאה אל צדיק כדי שירפאה, ובעת גירוש הרוח מתברר סוד אפל מן העבר. "הדיבוק", העוסק בפולקלור ובמיסטיקה יהודיים, הוא אחת היצירות הקאנוניות ביותר בתיאטרון היידי והעברי גם יחד, ואחד המחזות היהודיים המפורסמים והמוכרים ביותר בעולם.
מערכה ראשונה
הסיפור מתרחש בשלהי המאה ה-19, לאחר 1882 (שנת פטירתו של "ר' דוד'ל מטלנא, זכרונו לברכה..." המוזכר בפתיחה), בעיירה בריניץ שמשתמע כי היא סמוכה למירופול שבווהלין.
בבית-הכנסת יושבים שלושה בטלנים, מספרים סיפורי צדיקים ועל העוצמה שמקנה תורת הקבלה לבקיאים בה. יחד עמם יושב המשולח, שליח מוזר המגלה ידע חריג בנושא. לשיחתם מצטרף גם חנן, בחור ישיבה הידוע כעילוי שמלחשים עליו כי גם הוא עוסק בקבלה מעשית אסורה. הם עוברים לעסוק בשידוכיה של לאה, בת סנדר הגביר, שאביה מערים ללא הרף דרישות על אבות החתנים המוצעים לה; ניכר כי חנן מאוהב בה. כשמספר מישהו ששוב דחה סנדר חתן לבתו, עולץ חנן. אך אז מגיע סנדר בעצמו ומודיע כי התפשר לבסוף וחתם על התנאים. חנן מזדעזע וצונח ארצה. האחרים, חוגגים, מנסים להעירו; הם מבחינים בבהלה כי נפטר.
מערכה שנייה
כמה חודשים לאחר מכן, מגיע יום חתונתה של לאה. בטרם מגיע חתנה מנשה, נערכת סעודה לעניי העיר, והכלה רוקדת עם הקבצניות. לאה מדברת עם חברותיה ועם אומנתה על נשמות המתים ועל המקום אליו הולכים אלה שמתו בדמי ימיהם, ומזכירה את חנן. היא הולכת אל הקבר הקדוש במרכז העיירה - קברם של חתן וכלה שנהרגו מתחת לחופתם "בשעה שנפל הרשע חמיל על העיירה." מנשה בא וטקס הנישואין מתחיל. הוא ניגש להסיר את ההינומה מפניה של לאה; היא הודפת אותו בצרחות, בקול גבר. המשולח, העומד בסמוך, מודיע כי דיבוק נכנס בכלה.
מערכה שלישית
במוצאי שבת, בביתו של האדמו"ר עזריאל ממירופול, מודיע השמש מיכאל כי סנדר הגיע עם בתו אחוזת הדיבוק. הצדיק שופך את לבו בפני מיכאל ואומר כי הוא זקן ותשוש, אך זה מזכיר לו את גדולת אבותיו. הצדיק מתעודד וקורא לסנדר פנימה. הלה אומר לו כי לפי קולו, זיהה את הדיבוק כחנן. לאחר שהוא דורש מהרוח לצאת וזו מסרבת, קורא עזריאל לבד"ץ מירופול על מנת להחרים את הדיבוק. שמשון, רב העיר, מספר כי ניסן, אברך שנהג לפקוד קודם את בית הצדיק ונפטר, בא אליו בחלום ואמר כי חנן היה בנו וכי הוא תובע את סנדר לדין תורה באשמה שהוא אחראי למותו. הרבנים מחליטים לערוך את המשפט למחרת, ולגרש את הדיבוק רק לאחר שיתברר העניין.
מערכה רביעית
למחרת, מגיעה רוחו של ניסן ומתקשרת דרך הר' שמשון: הוא מספר כי הוא וסנדר נדרו נדר כי אם ייוולדו לאחד מהם בן ולשני בת, ישיאו אותם זה לזה. כך אכן קרה, אך ניסן נפטר שנה אחרי לידת בנו, חנן. ניסן מוסיף כי משגדל בנו, הגיע לבריניץ, ונשמתו נהתה מיד אחר לאה, שכן יועדה לו; סנדר זיהה אותו אך לא אבה לתת לו את בתו, כי היה עני. סנדר מודה כי היה לו דחף מוזר לדחות כל חתן ולהשיא את בתו דווקא לחנן. ניסן ממשיך ומאשים כי בשל כך אחז בבנו היאוש, והוא פנה אל הסטרא אחרא ולבסוף מת. בית הדין מזכה את סנדר מאשמת הפרת נדר שכן אין אדם יכול להקנות דבר שלא בא לעולם, אך גוזר עליו לתת חצי מרכושו לעניים ולומר קדיש על ניסן ועל חנן כל ימיו.
הם פוקדים על המת לצאת מלאה, והוא מסרב שוב. בית הדין עורך טקס נידוי דרמטי, והדיבוק עוזב. לאחר שחנן יוצא מגופה, מותירים את לאה לשכב בחדר. חתנה מוזמן שוב, ונערכים להשיאם. לאה מדברת עם רוחו של חנן, ומודה כי אהבה אותו מאז ראתהו לראשונה. נשמתה יוצאת מגופה והשניים מתאחדים במותם.
כתיבה
בשנת 1912 החלה לפעול משלחת אתנוגרפית בראשות אנ-סקי בפודוליה ובווהלין שבתחום המושב, במטרה לתעד את תרבותם ואת מסורותיהם של יהודי האזור, שהלכו ונכחדו בהשפעת המודרנה. המשלחת מומנה על ידי הברון ולדימיר זאב וולף גינצבורג, בנו של הוראצי גינצבורג, ונקראה על שם האב. אנ-סקי יצא לדרך עם שמואל שרירא, שתיאר בטור בעיתון "דבר" מ-8 בנובמבר 1940, תחת הכותרת "עם אנסקי במסעותיו", כיצד שמעו שניהם על אדמו"ר מקומי שעסק בהוצאת דיבוקים:
אנ-סקי החל בחיבור "הדיבוק" כנראה לקראת סוף 1913, בשפה הרוסית. האזכור הראשון ל"הדיבוק" מופיע במכתבו של הברון ולדימיר גינצבורג לאנ-סקי מ-12 בפברואר 1914: "אני מודה לך על מכתבך מ-24 בינואר, ועל כתב-היד שקיבלתי למחרת... הוא שבה אותי, ולא יכולתי להניחו מידי עד שהגעתי לעמוד האחרון... "הדיבוק" מייצג עבורי ביטוי אמנותי, פואטי אך מציאותי של כל מה שעניין אותי ואותך בשנתיים-שלוש האחרונות... אך אתה מצפה לניתוח מעמיק הן מהבחינה האמנותית והן מהבחינה הטכנית-תיאטרלית... לכך אינני מוכשר... מה גם שאני נוטה מדי לשפוט את עבודתך כמושלמת ממילא." בעצת ידידים, החליט אנ-סקי לתרגם בעצמו את הטיוטה מרוסית ליידיש.
שכתוב וצנזורה
ב-2001, מצא החוקר הרוסי ולדיסלב איבנוב את שני העותקים המקוריים הללו בספריית התיאטרון הלאומית ע"ש לונצ'רסקי בסנקט פטרבורג. שם היצירה ברוסית היה "(Меж двух миров (Дибук" ["בין שני עולמות (דיבוק)"]. שתי הגרסאות, שהיו צריכות לעמוד בדרישות הצנזורה הרוסית, שונות במידת מה מהגרסה המוכרת. השנייה והארוכה מוצגת כסיפור שמספר אב - תלמיד ישיבה לשעבר, שמשתמע כי השתלב בחברה הרוסית - לבתו החולה, ששבה לביתו זמן קצר קודם לכן אחרי שנמלטה מטקס חתונתה כדי לברוח עם גבר אחר. הבת מאשימה אותו כי אינו מבין את עצמת אהבתה, ולאחר ויכוח ביניהם הוא מתחיל בסיפורו ("לרב דוד'ל מטלנא..."). אז נופל המסך ומתחיל המחזה באותן מילים מפי אחד מזקני בריניץ. כשאומר הצדיק "ברוך דיין האמת", שוב נופל המסך ועוברים חזרה לבית האב, שחוזר על אותן מילים. גם הדמויות אינן זהות בדיוק: למשל, שמו של הצדיק הנו ר' שלוימל'ה מטרטקוב ולא עזריאל ממירופול. חשוב מכל, דמות המשולח אינה מופיעה; כמה מהתפקידים שהוא ממלא בעלילה ניתנים לדמויות אחרות, ורבים אחרים אינם.
רק אתה (שיר של שרית חדד)
רק אתה הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית שרית חדד. השיר יצא לאור באוגוסט 2004, כסינגל השלישי מתוך אלבומה ה-12 חגיגה, על ידי חברת התקליטים אבי גואטה הפקות בע"מ.
הדיבוק
הדרך לבמה
אף על פי שקיימים סיפורים רבים על מעורבות קונסטנטין סטניסלבסקי בכתיבת "הדיבוק" – למשל, נטען כי הוא הגה את דמות המשולח, על מנת שיבאר את ענייני הקבלה לקהל הרחב – ישנו רק תיעוד אחד הקושר אותו אליו: ב-30 בדצמבר 1915 שלח מכתב לפופוב, בו נעתר לבקשתו לקרוא את המחזה, בתנאי שלא יהיה מחויב לקבל אותו ולא יידרש לבקר אותו באופן מקיף. למעשה, אף כי מאוחר יותר צפה בחלקים מהחזרות של וכטנגוב ונשא הרצאות בפני השחקנים, הוא מעולם לא ראה את המחזה בשלמותו. בחורף 1916 פרסם העיתון היהודי המוסקבאי "יברסקאיה ז'יזן" (החיים היהודיים) חלק ארוך מהמערכה הראשונה. ככל הנראה, דיונים לגבי "הדיבוק", ואולי אף שכתוב נרחב נוסף, נמשכו לכל אורך השנה. ב-25 בנובמבר (12 לפי היוליאני) כתב המחזאי ביומנו כי היצירה הוקראה בתיאטרון האמנותי; סטניסלבסקי היה מרוצה כמעט לחלוטין אף כי המליץ עוד על שינויים קלים במערכה האחרונה. ב-8 בינואר 1917 התפרסם בעיתונות כי התיאטרון האמנותי קיבל את המחזה ומתכנן להעלותו.
באותו הזמן תמך סטניסלבסקי בניסיונו של נחום צמח להקים תיאטרון עברי, "הבימה". בפברואר, השתתף אנ-סקי בהתוועדות בביתו של הלל זלטופולסקי, שם הקריא את "הדיבוק" בגרסתו היידית. זלטופולסקי, שהיה אף הוא פטרון של "הבימה", ביקש לרכוש את הזכויות על המחזה ולהציגו בעברית. אנ-סקי העמיד אך תנאי אחד, שהמתרגם יהיה חיים נחמן ביאליק. ב-26 בפברואר 1917 התפרסם בעיתון היהודי "יברסקאיה נדלה" בפטרוגרד כי "הבימה" תציג את "בין שני עולמות", וכי ביאליק לקח על עצמו את מלאכת התרגום. ביאליק, שאנ-סקי ביקש ממנו אישית לתרגם את המחזה ושהתבסס הן על הגרסה היידית והן על המקור הרוסי, השלים את העבודה ביולי, ותרגומו פורסם לראשונה בגיליון הראשון של "התקופה" בפברואר 1918. כשהושלמה מלאכת התרגום, החל במאי "הבימה" יבגני וכטנגוב לתכנן את ההצגה, אף כי נדרשו עוד מספר שנים - הן בשל מורכבותה והצורך ללמוד אותה, והן בשל כך שהתיאטרון העלה מחזות אחרים - כדי לבצע את "הדיבוק". ההפקה בתיאטרון האמנותי, שליהקה את מייקל צ'כוב לתפקיד הצדיק ואת גריגורי חמרה כחנן, לא יצאה לבסוף אל הפועל. הדרמטורגים והשחקנים נתקלו בקשיים, בעיקר מסיבות של פערים תרבותיים. על רקע מחלתו של סטניסלבסקי וסיבוכים כלכליים, כתב אנ-סקי ב-8 במרץ 1918 ביומנו: "ההצגה לא תיכלל ברפרטואר לעונה הזאת. סושחביץ' הודיע לי אתמול: 'אף כי כולנו אוהבים את המחזה, איננו יכולים להעלותו עכשיו, עם מה שקרה לסטניסלבסקי ולצ'כוב.'"
רק אתה (שיר של שרית חדד)
השיר הגיע למקום השני במצעד של רשת ג'.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי מירית שם אור, הולחן על ידי צביקה פיק והופק על ידי יעקב למאי. את הקליפ שיצא עבור הסינגל, צילמה שרית חדד ברומניה, בפילם, לראשונה בתולדות התעשייה הישראלית.
הדיבוק
הדרך לבמה
עבודתו של ביאליק היא המהדורה הראשונה של המחזה שיצאה לאור. מספר חוקרים אף טענו כי מאחר שאנ-סקי איבד את המקור היידי כשעבר לווילנה לאחר מהפכת אוקטובר, הוא תרגם את "בין שני עולמות" בהתבסס על ביאליק, מעברית ליידיש, וכך למעשה ביאליק הוא הכותב האמיתי של הגרסה המוכרת. הצגה זו של האירועים אינה נכונה: כדי לשחזר את המחזה השתמש אנ-סקי גם בעותק ביידיש שהיה מצוי בידי שמואל ניגר. בעת שהותו בווילנה, הקריא אנ-סקי את המחזה בפני דוד הרמן, במאי הלהקה הווילנאית, והציע לו להפיק את ההצגה. הוא מת זמן קצר לאחר מכן, ב-8 בנובמבר 1920. הרמן החליט להעלות את "הדיבוק" במלאת השלושים לפטירתו.
הפקות
ב-9 בדצמבר 1920 העלו חברי הלהקה הווילנאית את "בין שני עולמות" לראשונה ב תיאטרון האליזאום שבוורשה, בשפת היידיש. מרים אורלסקה, אלכסנדר שטיין, אברהם מורבסקי ונח נאכבוש גילמו בהתאמה את לאה, חנן, הצדיק והמשולח. ההצגה הפכה להצלחה מסחררת: "במשך למעלה משנה", כתב מיכאל שטיינלאוף, "עשירים ועניים, חופשיים ואדוקים, מתבוללים ולאומיים, כולם זרמו לתיאטרון, כמו גם מספר ניכר של פולנים. עיתונות היידיש בוורשה הצמידה לתופעה את השם 'דיבוקיאדה'." שלושה חודשים אחרי הבכורה, כתב בעל טור יידי: "אם תערכו סקר, תגלו שמתוך כל חמישה יהודים בוורשה, ראו תריסר את 'הדיבוק'. כיצד אפשרי הדבר? עליכם לדעת כי 'הדיבוק' אינו דבר שאתה הולך אליו פעם אחת וזהו." בעיר לבדה ביצעו הווילנאים את המחזה כשלוש-מאות פעם. ההיסטוריונית נחמה סנדרו הוסיפה: "הם נעשו מזוהים עם 'הדיבוק', וכמוהם תיאטרון היידיש ככלל." במסע ההופעות שלהם ברחבי אירופה בין 1922 ל-1927, בו התקבלו בכבוד על ידי ראשי מדינה כמו וילהלמינה, מלכת הולנד, היה הדיבוק "היהלום שבכתר הרפרטואר שלהם"; בעוד שרוב ההצגות זכו לשבחי הביקורת אך לא משכו קהל גדול, "לא נותרו כיסאות ריקים כשהוצג 'הדיבוק'."
רק אתה (שיר של שרית חדד)
וידאו קליפ
הוידאו קליפ המלא שצולם עבור השיר בוים על ידי טל פיטל שגם ביים את הקליפ של "חגיגה", ופורסם לראשונה ביוטיוב ב-26 באוגוסט 2010. בקליפ ניתן לראות את שרית חדד, כשהיא לבושה כלוחמת. בסוף הקליפ, ניתן לראותה כשהיא יורה באקדח.
הדיבוק
הפקות
ב-1 בספטמבר 1921 בוצע "הדיבוק" לראשונה על אדמת ארצות הברית, בתיאטרון היידיש האמנותי של מוריס שוורץ בשדרת לקסינגטון. שוורץ עצמו גילם את הצדיק ממירופול וסליה אדלר, בתו של יעקב אדלר, הופיעה כלאה.