cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יוליסס - מבנה הספר והעלילה
פרק 14: שורי השמש
ג'ויס השקיע בפרק כ-1,000 שעות כתיבה, לפי חישוביו, וראה בו את אחד הקשים לכתיבה. בפרק, המקביל לתיאור התפתחות העובר ברחם, מחקה ג'ויס באופן פארודי ערב-רב של סגנונות ספרותיים החל בפרוזה לטינית (בסגנונם של ההיסטוריונים טקיטוס וסלוסטיוס), בסגנונות של ימי הביניים, ובפרוזה אנגלו-סקסית, המשך בסגנונות הכתיבה של תומאס מלורי, ג'ון מילטון, ג'ון באניאן ), דניאל דפו, ג'ונתן סוויפט, ג'וזף אדיסון, ), לורנס סטרן, אדמונד ברק, ריצ'רד שרידן (Richard Brinsley Sheridan)ריצ'רד שרידן, אדוארד גיבון, הוראס וולפול, צ'ארלס לם, צ'ארלס למב, תומאס דה קוינסי (Thomas De Quincey)תומאס דה קוינסי, צ'ארלס דיקנס, ג'ון רסקין תומאס קרלייל ואחרים, וכלה בסגנון מעורב של אנגלית רצוצה בעגות שונות.
מאפיינים: צבע: ירוק. מדע/אמנות: פיזיקה/רפואה איבר: רחם. סמל: אימהות
פרק 15: קירקי
השעה: 11 בלילה. המקום - רובע הזונות בדבלין.
זהו הפרק הארוך בספר, 174 עמודים. הפרק כתוב כהזיה סוריאליסטית, בה דמיון ותת מודע של בלום וסטיבן מתערבבים במציאות. המתכונת היא של מחזה, רב שיח בין דמויות רבות. בלום וסטיבן דדאלוס מסתובבים ברובע הזונות. בלום פוגש את אביו המת, הנוזף בו על מעשיו, את אמו ואת מולי אשתו. סטיבן פוגש את אמו המתה. דמויות רבות נוספות ובהן בלה כהן, מנהלת בית הבושת, שמקבילה לקירקי ההומרית. כהן הופכת את בלום לאישה ואחר כך לחזיר, בהקבלה לאודיסיאה בה קירקי כישפה את אנשי אודיסיאוס והפכה אותם לחזירים. לקראת סיום מחלץ בלום את סטיבן השיכור מקטטה עם שני חיילים, אחד מהם הוא הטוראי קר, שאת שמו שאל ג'ויס מהנרי קר, שחקן תיאטרון שתבע את ג'ויס בבית משפט בציריך.
בדומה לקודמו, הפרק "קירקי" לא מרחיב את העלילה, אלא חושף בפני הקוראים את עולמו הפנימי של בלום (ובמידה פחותה את זה של סטיבן). הדמויות וההתרחשות לאורך כל הפרק היא פנטזיה של בלום שגבריותו נפגעה כתוצאה מבגידת אשתו. מוטיב חשוב בפרק הוא המזוכיזם של בלום, הכולל קונוטציות לונוס בפרווה מפרי עטו של לאופולד פון זאכר-מאזוך.
מאפיינים: צבע: סגול. מדע/אמנות: מחול איבר: שלד. סמל: יצאנית
חלק שלישי - השיבה הביתה
חלק זה כולל את שלושת הפרקים האחרונים, שנכתבו בפריז בשנת 1921, והוא מתאר את חזרתו הלילית של בלום לביתו כשהוא מלווה בסטיבן, לאחר האירועים ברובע הזונות. הפרק האחרון מוקדש כולו למונולוג המפורסם של מולי בלום, שהקשה על הוצאת הספר לאור בארצות הברית ובבריטניה.
פרק 16: אמאוס
השעה: חצות.
כאן שוב באה לידי ביטוי הפרודיה של ג'ויס: מרפי, המייצג את אומאיוס, נעדר מן הבית שבע שנים, שב אל ביתו ובלום מקשיב לו בעודו מספר את סיפורו, בעוד שבאודיסאה אודיסאוס הוא המלח שתעה בימים עשרים שנה ואילו אומאיוס, רועה החזירים, הוא זה שמאזין. באופן אירוני, בניגוד לאודיסאה, בה המפגש של טלמאכוס עם אביו אודיסאוס חם, סטיבן ובלום מתקשים למצוא נושא שיחה משותף ובמקום זאת מקשיבים לסיפורו של מרפי על מסעו בים, שנשמע בדוי לגמרי, ואחר כך קוראים עיתון עמוס בשגיאות.
סגנון הכתיבה של הפרק רווי בשגיאות סגנוניות רבות, ובמשפטים לא שלמים ולא תקינים, ככל הנראה כדי לשקף את עייפותן של הדמויות.
מאפיינים: צבע: אין. מדע/אמנות: ניווט איבר: עצבים. סמל: מלחים.
פרק 17: איתקה
השעה: אחת בלילה.
הפרק הלפני אחרון בספר מתאר את מסעם וכניסתם של בלום וסטיבן לביתו של בלום, בהקבלה לחזרתם של שאודיסאוס וטלמאכוס בנו לביתו של הראשון באיתקה. באודיסיאה, אודיסאוס המחופש לקבצן ובנו חודרים אל הבית וטובחים במחזריה של פנלופי. בלום וסטיבן דדאלוס מגיעים לביתו של בלום בשתיים בלילה, בלום, ששכח את מפתחות הבית, מטפס על הגדר, נכנס דרך חלון ופותח לסטיבן את הדלת. ב-1909, בהגיעו לביקור מולדת בדבלין, פגש ג'ויס בחבריו וינסנט קוסגרייב וג'יי. אף. ביירן. ביקורו בביתו של ביירן, שגר בבית ברחוב אקלס 7, במהלכו איבד ביירן את המפתח ונאלץ לטפס על גדר הבית שימש לג'ויס חומר גלם לספר. בדיוק כמו ביירן, גם בלום מתגורר ברחוב אקלס מספר 7. וסצנת איבוד המפתח והטיפוס משוחזרת במדויק ב"יוליסס". במקרה זה הגיעה האובססיה של ג'ויס לדיוק בפרטים לשיאה. במכתב ששלח לדבלין ביקש לברר "האם יכול אדם רגיל לטפס על גדר הבית שברחוב אקלס מספר 7..., לטפס ולרדת מחלקה התחתון של הגדר... ואז לצנוח משם בלי פגע."
סטיבן מסרב להצעתו של בלום לישון בביתו והולך לדרכו, בניגוד לסיפור המקורי של האודיסאה.
במהלך הפרק, בלום וסטיבן מוצאים נושאים משותפים לשיחה ואף מנהלים דיאלוג הכולל בין היתר השוואה בין אירלנד לארץ ישראל ובין לאומנות אירית לבין ציונות. בלום אף שר את שתי השורות הראשונות של התקווה.
הפרק כתוב טכנית, בצורת שאלות ותשובות. התשובות מנוסחות בצורה מדעית ( או פסבדו-מדעית) ומספקות כמות גדולה מאוד של פרטים קטנים ומספריים על בלום וסטיבן וחישובים מתמטיים ופיזיקליים. לעיתים התשובות נראות כהומוריסטיות, כגון תשובה המפרטת איך גילו של בלום היה גדל אילו יחס הגילאים בין סטיבן לבלום היה קבוע מאז 1883.
ג'ויס אמר לידידו פרנק באדג'ן כי איתקה הוא הפרק האהוב עליו בספר, וכינה אותו "הברווזון המכוער". זה היה הפרק האחרון שנכתב, וג'ויס השלימו בינואר 1922, ימים ספרים לפני הוצאת הספר לאור.
מאפיינים: צבע: אין. מדע/אמנות: (-) איבר: שלד. סמל: שביטים.
פרק 18: פנלופי
הפרק החותם את הספר, הוא הפרק היחיד שבו מולי בלום מככבת בבלעדיות. הוא מוקדש במלואו למונולוג המפורסם שלה. במונולוג, למעשה מונולוג פנימי, שכתוב בסגנון זרם התודעה, היא מבטאת את מחשבותיה ותשוקותיה, בעודה שוכבת על המיטה לצד בעלה. המונולוג הארוך משתרע על פני 47 עמודים. הוא נכתב כמעט ללא סימני פיסוק וכמעט ללא חלוקה לפסקאות, וכולל את אחד המשפטים הארוכים ביותר שנכתבו באנגלית - 4,391 מילים.
המונולוג כולל קטעים רבים שעלולים להיתפס בחוגים מסוימים כפורנוגרפיה (בחלונית משמאל). המונולוג היה אחד מהגורמים העיקריים שהביאו לאיסור על הוצאתו לאור של הספר בבריטניה ובארצות הברית, בהן נתקל הספר בהתנגדות עזה של חוגים שמרניים. ארצ'יבלד בודקין, התובע הכללי באנגליה, שעמד בראש המסע לאיסור הפצת הספר, כתב על המונולוג כי:
.
מאפיינים: צבע: אין. מדע/אמנות: (-) איבר: בשר. סמל: ארץ.
הערות שוליים
Ulysses (novel)
הישיבה לאמנויות ולמדעים בר-אילן
הישיבה לאמנויות ולמדעים בר-אילן או ישיבת בר-אילן, היא ישיבה תיכונית עירונית שש-שנתית בתל אביב-יפו הממוקמת בשדרות רוטשילד.
הישיבה נקראת על שמו של הרב מאיר בר-אילן, ממנהיגי הציונות הדתית.
הישיבה בשמה 'הישיבה העירונית בר-אילן', נוסדה בשנת תשכ"ה על ידי הרב פנחס וילמן. החל משנת תשל"ו עמד בראשה הרב אהרן גרז ובשנים אלה השתנה שמה ל'ישיבה תיכונית-מדעית בר-אילן'. בשנים תשס"ב ו-תשס"ג כיהן הרב וייסברד דב. החל משנת תשס"ד מכהן כראש הישיבה הרב בני פרל שייסד בה את הישיבה לאמנויות ובהמשך שונה שמה של הישיבה ל'ישיבה לאמנויות ולמדעים "בר-אילן" תל אביב'.
מבנה הישיבה
מאז היות הישיבה במבנה הנוכחי, היא חולקת בתחומה את בית הכנסת ביל"ו (שנחנך בעצמו בשנות ה-40 של המאה ה-20) - מניין אשכנזי הידוע בייחוד בזכות מקהלת החזנות שהופיעה בו בניצוחו של החזן שלמה רביץ. בתחומי בית הכנסת מתקיימות שלוש התפילות של היום, והמניין הוא משותף לכל תלמידי הישיבה.
בתוך בית הכנסת, הקימה הישיבה חדר הנצחה לזכרו של סג"ם – בוגר הישיבה שנפצע מירי מחבלים בינואר 2005 ונפטר תשעה חודשים לאחר מכן.
תכנים ומאפיינים
הישיבה לאמנויות ולמדעים פועלת במתכונת אופיינית לישיבה תיכונית: שעות הבוקר מוקדשות ללימוד תורה ולאחר מכן נלמדים המקצועות הכלליים. נבדלותה בשתי מגמות הלימודים הנלמדות בה, זו לצד זו, החל מחטיבת הביניים ועד לבגרות: המגמה המדעית, הכוללת לימודים במדעי המחשב, פיזיקה וכימיה; ומגמת אמנות הכוללת לימודי מוזיקה ואמנות פלסטית.
בעשור הראשון של המאה ה-21 התאפיינה הישיבה גם בהישגים גבוהים ויוצאי דופן בזכאות לבגרות ובאיכות תעודת הבגרות של מסיימי הישיבה. למשל, מנתוני משרד החינוך, בשנת 2015 עמד שיעור זכאי תעודת בגרות בישיבה על 100% ושיעור המצטיינים עמד על 16.98%, מה שהעמיד את הישיבה במקום ה-10 ברשימת התיכונים הטובים בישראל.
מספר דמוי משוכלל
במתמטיקה, מספר דמוי משוכלל הוא מספר טבעי השווה לסכום של כל או חלק מהמחלקים שלו.
המספרים הדמוי משוכללים הראשונים הם: 6, 12, 18, 20, 24, 28, 30, 36, 40, ...
כל כפולה של מספר דמוי משוכלל היא מספר דמוי משוכלל בעצמה, וכל מספר מהצורה 2mp  עבור מספר טבעי m ומספר ראשוני p כך ש- 2m < p < 2m + 1 הוא גם דמוי משוכלל.
מספר דמוי משוכלל השווה לסכום של כל מחלקיו נקרא מספר משוכלל; מספר שופע שהוא לא מספר דמוי משוכלל נקרא מספר מוזר.
קישורים חיצוניים
Vollkommene Zahl
הקנוניה נגד אמריקה (סדרת טלוויזיה)
הקנוניה נגד אמריקה היא מיני-סדרת דרמה אמריקאית שנוצרה ונכתבה על ידי דייוויד סיימון ואד ברנס, המבוססת על הרומן בעל אותו שם מאת פיליפ רות, אשר הוקרנה בהקרנת בכורה ברשת HBO ב-16 במרץ 2020.
הסדרה מגוללת היסטוריה אמריקאית אלטרנטיבית המסופרת דרך עיניה של משפחה יהודית ממעמד הפועלים בניוארק, ניו ג'רזי, כשהם צופים בהתפתחותו הפוליטית של צ'ארלס לינדברג, גיבור-תעופה ופופוליסט המעודד שנאת זרים, שהופך לנשיא ארצות הברית ומצעיד את האומה לכיוון הפשיזם.
עלילה
יוני 1940. הרמן מתחבט לגבי הרטוריקה האנטי-מלחמתית של גיבור התעופה הפופוליסטי צ'ארלס לינדברג ונטיותיו האנטישמיים, אך אינו מתייחס ברצינות לאפשרות שהלה יתמודד לנשיאות. להרמן מוצע תפקיד בקידום מכירות, אך הדבר ידרוש ממנו לגור בשכונה שבה הם ככל הנראה היהודים היחידים בה. הוא מחליט לדחות את ההצעה. אלווין מפוטר מעבודתו בתחנת שירות מקומית באסו בגין גניבה; הוא אומר לסנדי שהוא לקח עליו אשמה של חבר. הוא עוזב את הבית לאחר ויכוח עם הרמן. אחותה הגדולה של בס, אוולין, שמטפלת באמם, מנהלת רומן עם גבר נשוי בניו יורק; עד מהרה מתברר כי אין בכוונתו להתגרש מאשתו. חברו של פיליפ ארל, שאמו בעלת מוניטין שערורייתי, משפיע עליו. אוולין ובס נפגשות עם הרב בנגלסדורף, שמזדהה עם המסר האנטי-מלחמתי של לינדברג; אוולין מוקסמת. אלווין יורד למחתרת עם חבר שאביו מנהל חנות ממתקים. בלילה הוא ושני חברים ממתינים מחוץ לבר הגרמני ומכים שני שיכורים בדרכם הביתה וקוראים להם פאשיסטים.
אוקטובר 1940. סנדי משתתפת בשקיקה בנאום של לינדברג, בהשתתפות אוולין ובנגלסדורף. מאוחר יותר אוולין ובנגלסדורף נכנסים למערכת יחסים, ואוולין מציגה אותו בפני אמה. בנגלסדורף מבטיח לאוולין שהוא ינסה להטות את משפחתה לצדו מבחינה פוליטית. בסיועו של הרמן, אלווין לוקח עבודה כנהג עבור אדם עשיר בשם אייב שטיינהיים, אך מגלה במהרה שהוא גס ומושחת. כדי לסייע למשפחתה מבחינה כלכלית, בס עובדת בעבודה קמעונאית בחנות מהמעמד הגבוה, אם כי עד מהרה היא הופכת להיות חסרת כל קשר ללקוחות התומכים בלינדברג. פיליפ ממשיך ללמוד על התנהגות עבריינית מארל, כולל גניבה ומעקב אחר זרים ברחבי העיר. כשהוא מדבר בעצרת של לינדברג, תומך בנגלסדורף בלינדברג, כשאוולין לצידו. נגעלת מבנגלסדורף ומהכיוון שאליו הולכת המדינה, אלווין מתפטר מתפקידו ומתגייס לצבא הקנדי. לינדברג זוכה מאוחר יותר בבחירות לנשיאות.
מאי 1941. חודשים ספורים לאחר השבעתו של לינדברג, אירועים אנטישמיים מתרחשים בארצות הברית. לינדברג חותם על הסכם נייטרליות עם אדולף היטלר. הוא גם מציב את בנגלסדורף כאחראי על תוכנית בשם "Just Folks", כחלק ממשרד הקליטה האמריקאי, שמכניסה זמנית נערים יהודים למשפחות כפריות כדי להפוך אותם ל"אמריקאים יותר"; אוולין רושמת את סנדי להשתתף בתוכנית כזו. פיליפ מתחיל לקבל סיוטים על נאצים. בינתיים, הדמנציה של אמן של אוולין ובס החמירה. ככל שהדאגה של בס לשלום משפחתה גוברת, היא מציבה אותם ברשימת המתנה כדי להגר לקנדה. משפחת לווין יוצאת לטיול בוושינגטון הבירה, שם הם חווים אנטישמיות בקרב האזרחים והמשטרה. בסופו של דבר הרמן נותן את אישורו לסנדי לנסוע לקנטאקי במסגרת Just Folks. אלווין פורח בתוכנית הצבאית של קנדה ומגויס על ידי המודיעין הבריטי כדי לסייע בגניבת מכשיר מכ"ם גרמני. עם זאת, הוא מאבד את רגלו בקרב.
ספטמבר 1941. אמם של בס ואוולין מתה. הרמן מבקר את אלווין בבית החולים ומציע את תמיכתו, אך אלווין התרחק והתפכח ממנו. אלווין נחקר על ידי ה-FBI, לאחר מכן הוא משוחרר וחוזר לניו ג'רזי. בבית כנסת מעבירה סנדי מצגת הדוגלת בתוכנית Just Folks, לאחר שהוגדרה על ידי אוולין כ'קצינת גיוס'. כאשר אוולין ובנגלסדורף מצטרפים למשפחת לווין לשבת, הרמן מתנגש עם דעותיו של בנגלסדורף, כולל אבותיו שנלחם למען הקונפדרציה. אחרי שבנגלסדורף מציע להרחיב את Just Folks, אן מורו לינדברג מזמינה אותו ואת אוולין לארוחת ערב ממלכתית עם שר החוץ הגרמני, יואכים פון ריבנטרופ (לאחר שכל שאר הנציגים היהודים סירבו). אוולין גם מגישה הזמנה לסנדי, שמזהירה את הרמן ובס, שמסרבים לתת לסנדי להשתתף. הוא מגיב בכך שהוא מכנה את הוריו "יהודים בגטו" ו"גרועים יותר מהיטלר". אוולין רוקדת עם הפקיד הגרמני בארוחת הערב ומופיעה מאוחר יותר בסרטוני החדשות. ה-FBI, בינתיים, עקב אחר אלווין לאחר שסימן אותו כקומוניסטי פוטנציאלי. ארל עוזב את העיר לגור אצל סבתו לאחר שאמו מאושפזת בבית חולים פסיכיאטרי. אביו של סלדון נפטר. פיליפ, המום מכל המתרחש סביבו, צופה בשמחה במסע הפרסום של לינדברג, למורת רוחו של הרמן.
אפריל 1942. משפחת לווין נרשמת בכוח, על ידי אוולין, להשתתף בהומסטד 42, תוכנית הרחבה של Just Folks שמנהל בנגלסדורף שמעבירה משפחות שלמות של יהודים. בנגלסדורף מודיע לבס כי השתתפותם תשכנע את ה-FBI להוריד קצת לחץ מאלווין. פיליפ מביע סקרנות ודאגה בנוכחותם של אנשי קו קלוקס קלאן בקנטקי, ושואל בכעס את אוולין מדוע לא הועברו למקום שכנו סלדון ווישנוב ואמו האלמנה של סלדון סלמה. בפירוש מוטעה זה כרצון להיות עם חברו, אוולין רושמת גם אותם. למרות איומי ה-FBI, הרמן מתכוון לתבוע את הקו קלוקס קלאן, אך מתברר שההליך המשפטי יימשך לפחות שנה; במקום זאת, הוא מתפטר מתפקידו כדי להימנע מההתחייבות של הומסטד 42. פיליפ מוצף באשמה כשהוא מבין שהוא הגורם למעברו של סלדון לקנטקי, שם כמעט בוודאות יהיה אומלל. ה-FBI ממשיך לעקוב אחר אלווין. אוולין ובנגלסדורף מתחתנים בטקס בזבזני ללא השגחה. מנחה הרדיו הבוטה וולטר ווינצ'ל מסלים את הרטוריקה האנטי-לינדברגית שלו; בנגלסדורף מפטר אותו במהירות. ווינצ'ל מכריז על התמודדות לנשיאות והרמן משתתף בעצרת שלו, אך תומכי לינדברג אלימים תוקפים את הנוכחים כשהמשטרה עומדת בצד. כאשר הרמן חוזר שותת דם, בס מאיימת לעזוב אותו ולקחת את הילדים לקנדה אם הוא ימשיך בהתנגדותו.
ספטמבר 1942. תקריות אנטישמיות אלימות מסלימות ומתפשטות ברחבי הארץ. ווינצ'ל נרצח בלואיוויל. בהלווייתו מספיד אותו ראש עיריית ניו יורק פיורלו לה גווארדיה ומוקיע את לינדברג. בתגובה קורא בנגלסדורף לגברת הראשונה לשכנע את לינדברג להוציא הצהרה, אך נאומו של לינדברג קצר וחסר מהות. בילי מרפי, עמיתו הוותיק מהצבא הקנדי, מבקר את אלווין ומציג בפניו סוכן בריטי שמשכנע את אלווין להצטרף לקבוצה אנטי-פשיסטית חשאית שרוצה להתנקש בחייו של לינדברג; יש צורך במומחיות המכ"ם של אלווין כדי לעקוב אחר מטוסו של לינדברג, שנעלם זמן קצר לאחר מכן. הרדיו הגרמני מפיץ תעמולה על קנוניה יהודית, טענות שמושמעות על ידי ממלא מקום הנשיא וילר שמכריז על חוקי מלחמה ומורה על מעצרים של יהודים בולטים כולל בנגלסדורף. מודאג מהדיווחים מקנטקי, בס מנסה ליצור קשר עם סלמה אך מגיעה רק לסלדון, שאמו לא חזרה הביתה. הרמן וסנדי נוסעים לקנטאקי לאסוף את סלדון, שם הם לומדים כי סלמה נרצחה על ידי הקו קלוקס קלאן. הם נתקלים בעוד חברי קלאן בדרך חזרה לניו ג'רזי. אוולין מבוהלת מבקשת מבס מקלט, אך בס אומרת לה לעזוב ולעולם לא לחזור. הגברת הראשונה מפרסמת הצהרה שקוראת לשלום אזרחי, לשחרר את העצורים היהודים, וקוראת לקונגרס להחליף את וילר ועריכת בחירות בזק לנשיאות. בנגלסדורף חוזר לבית הכנסת שלו ומוצא שקהילתו כמעט ואיננה. טענותיו כי נשיאותו של לינדברג והיעלמותו בעקבות כך היו תוצאה של מבצע סחיטה גרמנית נתקלים בספקנות מצד עמיתיו. אלווין מבקר את משפחת לוין עם ארוסתו, אך נקלע לעימות עם הרמן על אדישותו לכאורה של אלווין לאירועים הלאומיים. בחודש נובמבר הבחירות נפגעות מאי-הרשאה ממשלתית לבוחרי רוזוולט והסדרה מסתיימת מבלי שנחשפות תוצאות הבחירות.
הפקה
רשת HBO הודיעה ב-8 בנובמבר 2018, כי הוזמנו שישה פרקים של סדרה על בסיס הרומן של פיליפ רות הקנוניה נגד אמריקה, שייכתב על ידי דייוויד סיימון ואד ברנס ובהפקתם של סיימון, ברנס, רוט, לצד ג'ו רוט. ג'פרי קירשנבאום, נינה נובל, מייגן אליסון, סו נגל, סוזן גולדברג ודניס סטרטון. חברות הפקה המעורבות בסדרה כוללות את סרטי Annapurna וחברת Productions Deadline Productions. באפריל 2019 הצטרפו לשחקני הסדרה ווינונה ריידר, זואי קאזאן, מורגן ספקטור, ג'ון טורטורו, אנתוני בויל, אז'י רוברטסון וקיילב מאליס.
צילומים
הצילומים התרחשו בג'רזי סיטי בבית הכנסת "טמפל בית אל" וברובע הקניות גרינוויל במאי 2019. הצילומים התרחשו גם בניוארק ביוני וגם בניו יורק במאי ויוני 2019.
ביופיזיקה
בִּיּוֹפִיזִיקָה (באנגלית: Biophysics) או פיזיקה ביולוגית היא ענף של מדע בין תחומי העוסק בחקר תופעות פיזיקליות ביצורים חיים ובהפעלת כלים מתחום הפיזיקה, המתמטיקה, הכימיה ומדעי המחשב לחקר מערכות ביולוגיות. לאחרונה, פותחו שיטות ביופיזיקליות המשלבות גם ננוטכנולוגיה, כמו גם שיטות המאפשרות לחקור מולקולות בודדות.
התפתחות הביופיזיקה
העיסוק בביופיזיקה החל כבר בתקופה מוקדמת בהתפתחות המדע. ניתן לציין כדוגמה את הניסוי המפורסם של גלווני (במאה ה-18) בו הראה שאופן פעולת מערכת העצבים מבוסס על תופעות חשמליות. באותה תקופה לא הייתה הבחנה כה מוגדרת בין תחומי המדע השונים. עם התפתחות המדע והתמקצעות המדענים, גברה ההתבדלות בין התחומים. הביולוגיה, החוקרת מערכות מורכבות ומסובכות ביותר, התפתחה לכיוון של מדע תיאורי עם חשיבות רבה לפרטים. הפיזיקה, לעומת זאת, התפתחה לכיוון כמותי יותר, תוך שימוש במודלים פשוטים שנועדו לחקור את העקרונות הבסיסיים של הטבע ומבלי להיכנס תמיד לפרטים.
בסביבות אמצע המאה ה-20 גברה ההכרה כי נתק זה בין תחומי המדע אינו בריא, וכי הביולוגיה יכולה להרוויח רבות מיישום שיטות פיזיקליות בתחום הביולוגיה. פיזיקאים רבים (וגם מדענים אחרים) סברו שהחסרונות העיקריים בשיטת המחקר הביולוגית הם עיסוק מופרז בפרטים (מרוב עצים לא רואים את היער) וחוסר שימוש במודלים מתמטיים ובשיטות מחקר כמותניות. אי לכך החלו פיזיקאים (וגם מדענים אחרים) לעסוק במחקר ביולוגי, הן בניסוי והן בתאוריה, תוך שימוש בכלים שהכירו מתחומם המקורי.
גילוי מבנה ה-DNA מהווה דוגמה מובהקת לשימוש בשיטות פיזיקליות להבנת המערכות הביולוגיות. מבנה ה-DNA פוענח על ידי ג'יימס ווטסון ופרנסיס קריק שנעזרו גם בצילום 51 שביצעה רוזלינד פרנקלין בעזרת קריסטלוגרפיה באמצעות קרני רנטגן. טכנולוגיה זה שימשה, ומשמשת גם כיום, לפענוח המבנה האטומי של חומרים ביולוגיים. למעשה, אין כמעט התפתחות ביולוגית שאינה קשורה בפיתוח פיזיקלי. דוגמה נוספת לכך היא השימוש הרב שנעשה במיקרוסקופ אופטי ומיקרוסקופ אלקטרוני. רוברט הוק שהיה מגדולי המדענים פיתח את אחד מהמיקרוסקופים האופטיים הראשונים ובעזרתו גילה כי הרקמה הביולוגית מורכבת מתאים, והוא היה זה שלמעשה טבע את השם תא חי בספרו מיקרוגרפיה.
מודל הודג'קין-הקסלי נחשב לגולת הכותרת של תקופת הביופיזיקה הקלאסית. המודל מתאר את התגובה החשמלית של תאי עצב ומסביר את אופן היווצרותם של דחפים עצביים, עליהם מתבססת התקשורת העצבית. המודל פורסם בשנת 1952 על ידי אלן הודג'קין ואנדרו הקסלי, על יסוד מחקר שביצעו על תכונותיהם החשמליות של סיבים עצביים בדיונונים. עבודה זו זיכתה את השניים בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1963.
מעבר הפיזיקאים לליבת המחקר הביולוגי גברה בסוף המאה ה-20 וכיום ברוב האוניברסיטאות ישנם חוקרים העוסקים בביופיזיקה. לרוב לא קיימת מחלקה מיוחדת לביופיזיקה, אלא החוקרים משולבים במחלקות אחרות בהתאם לתחום התמחותם. בישראל יש מסלול ללמודי ביופיזיקה באוניברסיטת בר-אילן ובאוניברסיטת חיפה. באוניברסיטת תל אביב קיים מסלול משולב בפיזיקה ובמדעי החיים. כמו כן, הפקולטה לפיזיקה של מכון ויצמן מעניקה תואר מוסמך בפיזיקה ביולוגית.
תחומי משנה בביופיזיקה
הביופיזיקה עוסקת בנושאים רבים ומגוונים, ביניהם ניתן למנות את הנושאים הבאים:
היסודות התאורטיים של הביופיזיקה
המערכות הביולוגיות מאופיינות בהיותן מבוססות על תמיסות בסביבה מימית. כל מערכת מורכבות בדרך כלל ממספר רב של חלקיקים, ולכן הטיפול הפיזיקלי במערכות אלו דורש בדרך כלל שימוש בשיקולים סטטיסטיים. בנוסף, המערכות מאופיינות בכך שתחומי האנרגיה המעניינים תואמים לאנרגיה התרמית בטמפרטורת החדר. בטמפרטורות וברמות אנרגיה אלו, השיקולים הקוונטים בדרך כלל אינם משמעותיים. בין הנושאים העיקריים המהווים את הבסיס לפיזיקה של מערכות ביולוגיות ניתן למנות:
שיטות נסיוניות בביופיזיקה
כפי שתואר למעלה, שיטות המחקר המשלבות ידע פיזיקלי ומשמשות למחקר של מערכות ביולוגיות התפתחו מאז ומתמיד ותרמו רבות להבנה הביולוגית. שיטות רבות מתפתחות גם היום, ולמעשה, כל שיטה פיזיקלית חדשנית מוצאת במהרה יישום גם לחקר מערכות ביולוגיות. הרשימה הבאה מפרטת את השיטות השימושיות ביותר:
ארנון גרונברג
ארנון יאשה איב גרונברג (בשם מלא בהולנדית: Arnon Yasha Yves Grünberg; נולד ב-22 בפברואר 1971) הוא סופר, מחזאי, עיתונאי ופובליציסט הולנדי המתגורר בניו יורק. חלק מיצירותיו פורסמו תחת שם העט מארק ואן דר יאגט (בהולנדית: Marek van der Jagt).
אריאנה הפינגטון
אריאנה הפינגטון (באנגלית: Arianna Huffington, נולדה כאריאנה סטסינופולוס: Arianna Stassinopoulos; ביוונית: Αριάννα Στασινοπούλου; נולדה ב-15 ביולי 1950) היא סופרת ובעלת טור יוונייה-אמריקאית. היא ידועה במיוחד בשל היותה מייסדת-שותפה של אתר החדשות והבלוגים הפופולרי "הפינגטון פוסט", בשנת 2005, יחד עם ג'ונה פרטי ואנדרו ברייטברט.
ארנון גרונברג
גרונברג הוא בן למשפחת מהגרים יהודית שמקורה גרמני.
אריאנה הפינגטון
היא הייתה נשואה לחבר הקונגרס הרפובליקני מייקל הפינגטון, ואימצה דעות פוליטיות ליברליות יותר בשלהי שנות התשעים.
ב-2003 היא רצה כמתמודדת עצמאית לתפקיד מושלת קליפורניה.
ב-2009 דורגה הפינגטון במקום ה-12 ברשימת הנשים המשפיעות ביותר בתעשיית התקשורת שפרסם לראשונה המגזין "פורבס". היא גם העפילה למקום ה-42 ברשימת מאה אנשי התקשורת המובילים של "הגארדיאן".
ב-7 בפברואר 2011 הכריזה חברת אמריקה און ליין (AOL) על רכישת האתר הפינגטון פוסט תמורת סכום של 315 מיליון דולר ועל הפיכתה של הפינגטון לנשיאת ועורכת בפועל של קבוצת התקשורת הפינגטון פוסט (The Huffington Post Media Group) שכוללת את Engadget, TechCrunch, Moviefone, MapQuest, Black Voices, PopEater.com , AOL Music, AOL Latino, AutoBlog, Patch Media ו-StyleList.
נוער מד"א
ארגון נוער מד"א הוא ארגון נוער הומניטרי בישראל. הארגון מבסס את פעילותו על ערכי החינוך להצלת חיים, פעילות הומניטרית בקהילה והתנדבות ופועל במסגרת הפעילות של מגן דוד אדום. הארגון הוא המקביל לארגוני הנוער של הצלב האדום במדינות אחרות.
נוער מד"א מוכשרים כמגישי עזרה ראשונה (מע"רים) כחלק מצוות האמבולנסים הלבנים וניידות לטיפול נמרץ של מד"א, מסייעים בהדרכות עזרה ראשונה לאוכלוסייה, בד בבד עם הפעילות ההומניטרית בקהילה, בה הם עוסקים בחינוך וחיזוק ערכי התנועה, באמצעות הפעלות בתחומים מגוונים הקשורים להצלת חיי אדם, סיוע לנזקקים על ידי איסוף מזון למשפחות נזקקות בחגים, וסיוע לכלל האוכלוסייה בעתות משבר.
בתחילת ההתנדבות הם עוברים קורס מערים 60 שעות הנקרא "קורס 60". בפועל הקורס נמשך כ-130 שעות. הקורס משמש להכשרתם כמגישי עזרה ראשונה באמבולנסים ובניידות טיפול נמרץ.
קורסי הכשרה
קיימים מספר קורסים המכשירים את החניכים בארגון:
קורס הכשרה בסיסי: קורסי הכשרה מתקדמים:
לאחר שהמתנדבים עוברים את קורס המע"רים הבסיסי הם מתחילים להשתלב בצוותי האמבולנס. ההשתלבות נעשית באופן הדרגתי, כאשר בשלב ראשון מלווה כל מתנדב חדש במתנדב ותיק החונך אותו. מתנדבי הנוער פועלים במסגרת תפקידם כחלק מצוותי האמבולנסים. המתנדבים נדרשים לסייע בטיפול אקטיבי בנפגעים. בסוף שנת ההתנדבות הראשונה יכול המתנדב לצאת לקורסי הקיץ, מביניהם התאר"ן, מדריכים א' או מדריכים ב', ובנוסף קיימת האופציה לאחר שנה לעבור את קורס מסייעי האט"ן. בנוסף, עוסק הארגון בפעילויות הומניטריות כגון איסוף מוצרי מזון לנזקקים בחגים, טקסים, הדרכות לציבור הרחב ועוד.
בני הנוער ככל אנשי רפואת החירום, נתקלים לעיתים במראות קשים, משום כך ניתנת עזרה נפשית במידת הצורך.
בעלי תפקידים
בקרב המתנדבים הוותיקים בתחנות ובמרחבים השונים קיימת האפשרות למתנדבי הנוער לקבל תפקיד אשר מהווה חלק מניהול המתנדבים - עזרה לעובדי מד"א האחראים עליהם.
תפקידי הנוער במד"א:
בשגרה
מתנדבי הנוער מתנדבים למשמרת בהתאם לשיבוץ, המשמרות מחולקות למשמרות בנות 8 שעות כל אחת, בוקר (7:00-15:00), תגבור (12:00-20:00) ערב (15:00-23:00) ולילה (22:30-7:00). בני הנוער אינם יכולים להתנדב במשמרות הלילה כלל, ובמשמרות הבוקר והתגבור רק בחופשים על פי תקנות משרד החינוך.
בכל אמבולנס משמרת רגיל יהיו 1-3 מתנדבי נוער יחד עם נהג האמבולנס כאשר הוא איש הצוות הבכיר ובכל אמבולנס טיפול נמרץ יהיו 1-2 מתנדבי נוער בהתאם לצורך ביחד עם נהג האמבולנס והפרמדיק.
משמרות
מתנדבי הנוער משתתפים בטיפול בכל סוגי האירועים בהם מטפלים צוותי האמבולנס. כחלק מעבודתם במקום האירוע, מתנדבי הנוער מסייעים לנהג האמבולנס בטיפול הראשוני הניתן לחולה בביתו במהלך הפינוי לבית החולים. למתנדבי הנוער חל איסור על כניסה לאירועים אשר עלולים להוות להם סכנה. מתנדבי הנוער מורשים להתנדב למשמרות ערב בלבד.
בחופשות מהלימודים רשאים המתנדבים להתנדב גם למשמרות הבוקר והתגבורים.
לכל מתנדב מותר לבצע משמרות כדרך קבע בתחנות הסמוכות למגוריו בלבד, מעבר מתחנה לתחנה נעשה רק באישור אחראי המתנדבים של אותו מרחב
אבטחות
מתנדבי הנוער משתתפים באבטחת אירועים אסטרטגיים או רבי משתתפים בהם נדרשת נוכחות כוחות ההצלה. אירועים כגון: הופעות, אירועי בידור, עצרות והפגנות.
בחירום
בשעת חירום אסורה הפעילות על כל מתנדבי הנוער בתחנות מד"א.
חל איסור על מתנדבי הנוער להגיע לאירוע רב נפגעים (גם על אלו שעברו קורס תאר"ן), זירת פשע/אסון (דקירה, ירייה, קטטה), אירוע חומרים מסוכנים ואירוע טרור/פח"ע או כל אירוע אחר אשר יכול להוות סכנה למתנדבים.
מד"א מפעיל מערך תמיכה וליווי למתנדבים, ובמסגרתו מזה כעשר שנים נסקר מערך מתנדבי הנוער באופן קבוע באמצעות שאלונים ייעודיים הבודקים את רמת הסימפטומים הפוסט-טראומטיים ופועלים "מתערבים ראשוניים" שעברו הכשרה ייעודית לזיהוי מתנדבים הסובלים ממצוקות נפשיות עקב חשיפה לאירועים קשים לצורך הפנייתם להמשך טיפול.
בעת התפרצות נגיף הקורונה החלו מתנדבי הנוער לשמש כמוקדנים במוקד החירום המשותף של מגן דוד אדום ומשרד הבריאות.
ביקורת על פעילות הארגון
במהלך השנים עלו טענות לגבי פגיעות מיניות של נערות שהתנדבו במסגרת מד"א והתרחשו על פי הטענות על ידי נהגי אמבולנס, פרמדיקים ומתנדבים ובעקבות סדרת תחקירים אף התקיים דיון ב בנושא.
כיון שבמד"א ניתן להתנדב מגיל 15 במסגרת מחויבות אישית או עצמאית, בשנים האחרונות גברה הביקורת על מערך ההתנדבות שמאפשר חשיפת נוער צעיר למראות קשים וטראומטיים, ובד בבד מתבסס על פעילותם. בנוסף, העדר מערך משמעותי פעיל של תמיכה נפשית במתנדבים (יחס פסיכולוגים\מתנדבים של כ-1 ל-1000, לכל היותר) והעדר מערכת מיון מועמדים להתנדבות על בסיס פרופיל נפשי-אישיותי - אינו מונע את התפתחותם של קשיים וחרדות אלו.
כמו כן, רווחת הטענה שריבוי מתנדבי נוער כחלק דומיננטי בהרכב צוותי אמבולנס (לעיתים קרובות אמבולנס "לבן" מאכלס כשלושה מגישי עזרה ראשונה צעירים, עד גיל 18, וחובש בוגר אחד בלבד, שהוא גם נהג האמבולנס) פוגם בצורה משמעותית באיכות הטיפול הרפואי שניתן לציבור - זאת ביחס לאלטרנטיבה המקובלת ברוב מדינות העולם המערבי (בהן צוותי אמבולנס מאוישים על ידי בוגרים בעלי הכשרה פרא רפואית מתקדמת בלבד - חובשים בכירים או פרמדיקים - והנוער כלל אינו מצוי במסגרות אלו).
המתנגדים לביקורת טוענים מנגד, כי אילו היה נאסר בחוק לשתף בני נוער במסגרת הארגון מחמת הבעיות הכרוכות בכך, הייתה הנהלת מד"א נקלעת לקשיים תקציביים חמורים ולמחסור חריף בכח אדם - זאת בהיעדר מימון ממשלתי שבכוחו להעסיק כוח אדם בוגר ומקצועי בתחום הרפואה.
מתנגדים אחרים לביקורת טוענים כי בחשיפה למקרי פציעה, חולי ומוות, קיים אלמנט מבגר ומחשל. ככלל, טענה זו שנויה במחלוקת בקרב פסיכולוגים, והמחקר אינו חד משמעי לגביה, אך נוטה שלא להסכים עימה.
מדי מתנדבי הנוער
מדי המע"ר (מגיש עזרה ראשונה) זהים לשאר מדי עובדי ומתנדבי מד"א, חולצה בצבע לבן ומכנסיים בצבע כחול-כהה שעליהם פס אפור מחזיר אור. על החולצה מופיע פס אדום, בנוסף לפס האפור מחזיר האור שנמצא על שרוול החולצה של כל מדי עובדי ומתנדבי מד"א (מלבד עובדי מנהלה במד"א שחסרי פסים על מדיהם).
עשרה דברים שנבראו בערב שבת בין השמשות
עשרה דברים שנבראו בערב שבת בין השמשות הם עשרה עצמים שעל פי חז"ל במשנה נבראו ברגע האחרון של סיום בריאת העולם, בערב שבת בראשית קודם שנשלמה הבריאה. בכל אחד מהעשרה יש משהו נסי.
על פי הנאמר במסכת אבות:
פירוש עשרת הדברים
לפרשנותו של רבי עובדיה ברטנורה, עשרת הדברים הם:
בתלמוד הבבלי ישנה מסורת שונה מן המשנה שלעיל לאותם עשרה דברים שנבראו בערב שבת:
הסברים ופרשנות
ריה"ל בספרו "הכוזרי" טען כי מאמר זה מנסה לתאם בין חכמת הטבע לבין אמונת התורה בכך "שגם שנויי הנוהג מקורם בטבע, כי כך הותנה עליהם ברצון הקדמון, וכך הוסכם עליהם מששת ימי בראשית".
באופן דומה כתב הרמב"ם בפירוש המשניות, שכל הנסים טבעם הושם כבר בבריאה או בסופה כמו אלו העשרה או בימי הבריאה עצמה כמו קריעת ים סוף ביום השני שבו נחלקו המים, ועמידת השמש ליהושע ביום הרביעי שבו נבראה השמש.
ובדומה גם לפי רבנו בחיי, מאמר זה של חז"ל בא לתמוך בדעה כי מששת ימי בראשית אין שום שינוי בבריאה, וכל הנסים והנפלאות שנעשו לאחר מכן כבר הושמו בטבע העולם ולכן אין בדבר יציאה מגדר הטבע.
המהר"ל מפראג הסביר את מהות המאמר בכך שהזמן שבין השמשות, שאינו יום ואינו לילה, הוא זמן גבולי ומיוחד שאינו חולין כששת ימי הבריאה ואיננו קדוש כמו השבת, ולכן מצד קישורו וקרבתו לששת ימי הבריאה, ראויים עדיין להברא בו חפצים גשמיים, אך בשל הקרבה ליום השבת הם ראוים להיות כאלו שיוצאים מגדר הטבע ובעלי קדושה. את מספרם הוא מסביר בכך שכל דבר שבקדושה ראוי לו המספר עשרה כמו המאמרות שנברא בהן העולם ועשרת הדיברות ומניין.
תלמידו יום-טוב ליפמן הלר בעל "התוספות יום טוב" מסביר מדוע דווקא עשרה חפצים אלו נבראו, לפי קשרם לעשרה מאמרות שנברא בהם העולם.
ענב (יישוב)
עֵנָב (לפעמים בכתיב מלא: עינב) היא התנחלות ויישוב קהילתי דתי בשומרון על כביש 57 בין ענבתא לבין בית ליד, 4 ק"מ מזרחית לאבני חפץ.
היישוב ענב מוזכר במקרא בהקשר למלחמת יהושע בענקים. שם זה השתמר באתר ששמו ענב אלכביר שנמצא בדרום הר חברון, ולא הרחק משם הוקם ב-1982 היישוב הקהילתי אשכולות, מושג סמלי הקשור לענבים. ביישוב פועלים סניף של תנועת הנוער בני עקיבא, וכן כולל כרמי המשפט ללימודי דיינות.
היסטוריה
היישוב הוקם בדצמבר 1981 על ידי ארגון אמנה ושייך למועצה אזורית שומרון. שמו של היישוב-סמלי, על שם כרמי הענבים שגדלו בעבר באזור השומרון. וכן, על פי שמה של העיירה הפלסטינית הסמוכה - ענבתא.
למרות שהיישוב הוקם בדצמבר 1981, טקס העלייה על הקרקע נחגג רק באוקטובר 1982, בעת שביישוב התגוררו 19 משפחות, לאחר נסיגת צה"ל מסיני במסגרת הסכם השלום עם מצרים. בדצמבר 1985 התקיים טקס התחלת בניית יישוב הקבע, בהשתתפות השר משה ארנס. היישוב מונה כ-200 משפחות.
אוניברסיאדת שנג'ן (2011)
אוניברסיאדת הקיץ ה-26 נפתחה ב-12 באוגוסט והסתיימה ב-23 באוגוסט 2011 בשנג'ן, סין הייתה המהדורה ה-26 של טורניר האוניברסיאדה, ואחת האוניברסיאדות הגדולות ביותר בתולדות הטורניר, לאחר שחולקו 968 מדליות ל-58 מדינות.
הנבחרת הרוסית, שהייתה הנבחרת הגדולה ביותר (עם 500 ספורטאים) הייתה המועדפת לזכייה במקום הראשון אך סיימה במקום השני עם 132 מדליות, כשמעליה הנבחרת המארחת עם 145 מדליות סך הכול.
בחירת המארחת
ב-16 בינואר 2007, מארגנת האוניברסיאדה, FISU הודיעה בכנס ערב פתיחת אוניברסיאדת החורף ב-2007, כי המארחת תהיה שנג'ן. לצד חמש מועמדות, זה היה מרוץ צמוד למדי.
שנג'ן לא נחשבה כמועדפת אף שמספר תחרויות ספורט בסין נערכו בה בשנים האחרונות. כמה מהתחרויות שנערכו בעיר היו כמה תחרויות מאולימפיאדת בייג'ינג 2008 ואוניברסיאדת 2009 והמשחקים האסייתים ב-2010 שנערכו בגואנגג'ואו. ככלל, שנג'ן היא עיר צעירה יחסית וחסרת ניסיון לעומת המועמדים האחרים, באירוח טורנירים גדולים.
ההכנות
לקראת האוניברסיאדה, עיריית שנג'ן בנתה תשתית תחבורתית רחבה, מספר קווים חדשים של הרכבת התחתית של שנג'ן נפתחו, כאשר עלות ההכנות נאמדת ב-180 מיליארד יואן, מתוכם 75 מיליארד שהושקעו בקווי הרכבת התחתית החדשים שנבנו. עוד 12 מיליארד יואן הושקעו בשיפוץ בניינים ורחובות ו-4.1 מיליארד יואן הושקעו בהרחבת האצטדיון העירוני המכיל כעת 60,000 מושבים. לפני פתיחת האוניברסיאדה פונו 80,000 תושבים מהעיר בשל אחוזי אבטלה גבוהה וכיוון שהם נחשבו כ"איום" על האוניברסיאדה. המהלך השנוי במחלוקת עורר ויכוח על חוקיותה של החלטת הפינוי. התושבים שגרו בסמוך לאצטדיון נצטוו לעזוב את בתיהם במשך חמש שעות, אך להשאיר את האורות דולקים. 15,000 אנשי ביטחון מערים אחרות נפרסו בשנג'ן, בנוסף לכוח חזק של 5,000 שוטרים ממשטרת שנג'ן עצמה. נמל התעופה של שנג'ן נסגר במהלך טקס הפתיחה, מה שהשפיע על 290 טיסות שהיו אמורות לנחות. לדברי ראש סניף המפלגה הקומוניסטית של שנג'ן, כל זה נעשה כדי למנוע מבוכה אפשרית של סין מול העולם, כיוון שזרים רבים יהיו נוכחים בעיר במהלך המשחקים, ולצורך כך החליט השלטון לנקוט צעדים נוקשים אלה, על מנת להבטיח את עריכת המשחקים בביטחה.
ישראל באוניברסיאדה
המשלחת הישראלית כללה 38 ספורטאים, ובתוכם נבחרות כדורסל וכדורעף לגברים, שחיינים, אתלטים וסייפים. השחיין גיא ברנע נשא את הדגל בטקסט הפתיחה, והיה הספורטאי היחיד שהעניק מדליה לישראל, לאחר שזכה במדליית כסף במשחה ל-50 מטר גב.
אליסטר פותרג'יל
אליסטר דייוויד ויליאם פותרג'יל (באנגלית: Alastair Fothergill; נולד ב-10 באפריל 1960) הוא במאי ומפיק בריטי, שביים מספר סרטי טבע מצליחים. הוא בעל תואר קצין (OBE) במסדר הבריטי.
ביוגרפיה
פותרג'יל נולד באפריל 1960 בלונדון ולמד בבית הספר החקלאי אורליי ובבית ספר הארו. בהמשך החל ללמוד זואולוגיה באוניברסיטת דרהאם שבדרהאם. במהלך לימודיו הוא ייצר את סרטו הראשון - "On the Okavango".
ב-1983 הצטרף פותרג'יל לערוץ ההיסטוריה של ה-BBC: "BBC Natural History Unit" ושם החל לעבוד על מספר סדרות טבע חשובות כמו: "Wildlife on One", "The Really Wild Show" וסדרתו של דייוויד אטנבורו (עמו עבד על עוד הרבה סדרות) מעגל החיים. ב-1992 מונה לעמוד בראש הערוץ ושם עבד יחד עם אטנבורו על הסדרה עטורת השבחים "החיים במקפיא" (Life in the Freezer).
ב-1996 קיבל את מדליית הפרס על שם שרי קירטון מהחברה הגאוגרפית המלכותית.
ב-1998 עזב את עבודתו בערוץ ההיסטוריה של ה-BBC כדי לעבוד על הסדרה עטורת השבחים: הכוכב הכחול ולאחריהם עבד על הסדרה המשובחת מ-2006, עולם מופלא. שתי הסדרות שודרו בקריינותו של אטנבורו. סדרות אלה הובילו ליציאת סרטי טבע: ב-2003, "כחול מופלא" ("Deep Blue") וב-2007 "עולם גדול מופלא", גם הם בבימויו.
ב-2008 הוענק לו "פרס האנרגיה הירוקה" מטעם ארגון "הקולנוע לשלום" ("Cinema for Peace"), במהלכה זכה ב-BMW. באותה שנה חתם על עבודה עם החברה "Disneynature", בה הוא מפיק תוכניות כל שנת שבתון מה-BBC, כמפיק עצמאי. הוא הפיק לחברה זו את הסרטים: "Penguins" ,"Bears" ,"Chimpanzee" ,"African Cats" ו-"Dolphin Reef", אותם ערך לצד מארק לינפילד וקית' שולי.
בשנת 2011 עבד על הסדרה "עולם קפוא" וב-2015 על סדרה על טורפים, "המצוד:. בנוסף הוא עסק בהכנת על כמה סדרות קצרות וכתב כמה ספרים.
בשנת 2016 מונה להפיק סדרות היסטוריה באגודת הטלוויזיה המלכותית. בנוסף הוא קיבל תואר "קצין" (OBE) במסדר הבריטי.
פותרג'יל מתגורר בבריסטול. הוא נשוי למרילדה ואב לשניים.
סלפית
סלפית (בערבית: سلفيت) היא עיירה פלסטינית בהרי שומרון, ברשות הפלסטינית ושטח A, ומשמשת כבירת נפת סלפית. סלפית סמוכה לעיר אריאל, ונמצאת כ-3 ק"מ מדרומה. רוב תושביה עוסקים בחקלאות, בעיקר בגידולי זיתים, ענבים ותפוחים.
בסלפית נמצאת האוניברסיטה הפתוחה אל-קודס, בית חולים ע"ש יאסר ערפאת, ותחנת משטרה נפתית.
היסטוריה
סלפית נזכרת בספרי מס עות'מאניים משנת 1596. באותו זמן נרשמו בה 118 משפחות ו-2 רווקים, כולם מוסלמים.
במאות ה-18 וה-19, תחת שלטון האימפריה העות'מאנית, סלפית הייתה אחד מהמרכזים הראשיים בחבל הארץ שנקרא "ג'וֹרַת עַמְרַא" או "בילאד ג'מאעין," החופף במידה ניכרת את נחלת שבט אפרים המקראית. אזור זה היה על התפר שבין הרי יהודה והרי השומרון, והוא סבל מחוסר יציבות פוליטית עקב הגירת שבטים ותחרות מתמדת בין משפחות תקיפות על גביית מיסים בשם השלטונות העות'מאניים.
בסקר הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1882 מתוארת העיירה כמוקפת כרמי זיתים. בשנות ה-50 של המאה ה-20 הייתה סלפית מעוז המפלגה הקומוניסטית הפלסטינית. לאחר מלחמת ששת הימים יצאו תושבים רבים לעבוד בישראל ובהתנחלויות הסמוכות. בשנת 1978 הוקמה מצפון לסלפית ההתנחלות אריאל שהוכרזה עיר ב-1998. לצורך כך הופקעו מתחומי סלפית 3,500 דונם. האינתיפאדה הראשונה גבתה את חייהם של 7 תושבים. ב-1995 הייתה סלפית העיירה הראשונה שפינה צה"ל במסגרת יישום הסכם אוסלו ב'.
דרכי הגעה
לסלפית מספר כניסות. מצפון-מערב קיימת כניסה מכביש 4775, מכיוון צומת אריאל. כניסה זו נעולה עם מחסום מנוף, ונפתחת רק לרכבים ציבוריים או לבעלי אישור מיוחד. דרך נוסף מצפון-מזרח מובילה לכיוון איסכאכא ויאסוף. דרך ממערב לכיוון בורוקין נסללה לאחרונה. גם ממזרח נסללו שתי כניסות חדשות מכיוון לובאן א-שרקיה. מדרום ישנן שתי דרכים המתחברות עם ח'ירבת קיס ופרח'ה. כל הדרכים מפותלות והנסיעה בהן אורכת זמן רב.
המתקן לטיהור שפכים
ב-2007 הסכימה הקרן הגרמנית KfW, המשקיעה בפיתוח תשתיות ברשות הפלסטינית, להקים עבור סלפית מתקן לטיהור שפכים, אך המנהל האזרחי לא אישר את הקמתו בתוואי המתוכנן בשטח C ודרש מעיריית סלפית להקים מתקן משותף לסלפית ולאריאל. הפלסטינים סירבו לבנות מתקן משותף בטענה שאריאל היא ישוב בלתי חוקי. הזיהום שנוצר מהביוב של שני היישובים הפך למטרד סביבתי ולמפגע בריאותי. לבסוף, בשנת 2015 אושרה ותוקצבה הקמת מתקן טיהור שפכים לאחר שנמצא פתרון אחר לביוב של אריאל.
מזכיר הכנסת
מזכיר הכנסת הוא אדם שתפקידו ניהול עבודת הכנסת. מזכיר הכנסת אחראי על ארגון ישיבות הכנסת וניהולן האדמיניסטרטיבי. מזכיר הכנסת עומד בראש מזכירות הכנסת, שתפקידה להכין את סדר היום של מליאת הכנסת. מזכיר הכנסת נוכח בישיבות המליאה, ומייעץ ליושב-ראש הישיבה בענייני תקנון הכנסת. כשמזכיר הכנסת אינו נוכח, מחליף אותו סגנו. מזכיר הכנסת וסגנו נבחרים על ידי נשיאות הכנסת.
מזכיר הכנסת אינו חבר הכנסת והוא לא אדם פוליטי. תפקידו הוא ניהולי בלבד, לתפקיד נבחר בדרך כלל אדם בעל ידע במשפטים ובהליכי הכנסת. בעבר כהונת מזכיר הכנסת הייתה בלתי מוגבלת בזמן, אך כיום היא עומדת על עשר שנים. מזכיר הכנסת חבר בארגון המזכירים הפרלמנטריים הבין-לאומי.
עד שנת 2006 היה אחראי מזכיר הכנסת גם על התפקוד הניהולי והאדמיניסטרטיבי של הכנסת (ולא רק ישיבות הכנסת) ועל ניהול ופיקוח על עובדיה, אך תפקידים אלו יחד עם סמכויות נוספות פוצלו לתפקיד חדש בשם מנכ"ל הכנסת.
מזכיר הכנסת הנוכחי הוא דן מרזוק וסגנותיו הן אלינור לאון-ימין וראדה חסייסי.
הסכם אי-תוקפנות
הסכם אי-תוקפנות (באנגלית: Non-aggression pact), הסכם אי-התקפה או הסכם נייטרליות הוא הסכם בין שתי מדינות או יותר, בו החותמות על ההסכם מתחייבות להימנע מפעולות צבאיות אחת כנגד השנייה.
לעיתים המונחים "הסכם אי-תוקפנות" ו"הסכם נייטרליות" משמשים במובנים שונים זה מזה, כשהסכם אי-תוקפנות (או הסכם אי-התקפה) מתייחס להסכם הכולל התחייבות של מדינה שלא לתקוף את המדינה השנייה, בעוד הסכם נייטרליות מכיל גם התחייבות שלא לתמוך במדינה שלישית הנלחמת נגד המדינה השנייה.
הסכמי אי-תוקפנות היו צורה נפוצה של הסכמים בינלאומיים בשנות ה-1920 וה-1930, אך השימוש בהם כמעט פסק בעקבות מלחמת העולם השנייה. כיוון שהיישום של הסכמי אי-תוקפנות תלוי רק ברצונן הטוב של המדינות החתומות עליו, אימצה הקהילה הבינלאומית לאחר מלחמת העולם השנייה נורמה של הסכמי ביטחון קיבוציים מרובי-משתתפים, כמו ההסכמים שביסודם של נאט"ו, ANZUS, SEATO וברית ורשה.
דוגמה להסכם אי-תוקפנות הוא הסכם ריבנטרופ–מולוטוב שנחתם בשנת 1939 בין ברית המועצות לבין גרמניה הנאצית, הסכם שהחזיק מעמד עד לפלישת הצבא הגרמני לברית המועצות במסגרת מבצע ברברוסה בשנת 1941.
מחקרים שנעשו הראו שסיכוייהן של מעצמות להיכנס לעימות צבאי נגד מדינות עמן הן חתומות על הסכמי אי-תוקפנות, גבוה מהסיכוי שלהן להיכנס לעימות כזה נגד מדינות עמן אין להן כל הסכם שהוא.
תוקפנות אסורה לפי מגילת האומות המאוחדות, לפיכך כל המדינות החברות באומות המאוחדות נמצאות תחת התחייבות הסכמית להימנע מפעולות תוקפנות (בפועל היו מקרים רבים של הפרה של איסור זה).
Love Is an Open Door
Love Is an Open Door (בעברית: אהבה היא דלת פתוחה) הוא שיר שנכתב על ידי קריסטן אנדרסון-לופז ורוברט לופז לסרט ההנפשה ה-53 של אולפני ההנפשה של וולט דיסני "לשבור את הקרח" (2013). בביצוע של קריסטן בל וסנטינו פונטנה בתור אנה והנסיך הנס בהתאמה, השיר הוא דואט רומנטי המתרחש במהלך המערכה הראשונה של הסרט, כאשר אנה פוגשת את הנס במהלך קבלת ההכתרה של אחותה אלזה. השיר נועד על ידי לופז ואנדרסון-לופז "להרגיש כמו הדייט הראשון המושלם", בהשראת התאריך המתואר בסרט "קראטה קיד" (1984).
הפקה
הרעיון של שיר ששימש כדואט רומנטי ושיר הנבל התממש לאחר שהכותבים החליטו להפוך את אלזה לגיבורה טראגית ולא לנבל, והותירו את הדלת פתוחה להנס להפוך לנבל של הסרט. השיר הראשון שנכתב לסרט, "אתה אתה", נחתך מהסרט, עקב כך שהנס קטע את אנה בשיר, מעשה שהיה מפחית את החשיפה של הנס כנבל בהמשך הסרט. השיר הוקלט בסופו של דבר גם על ידי דמי לובאטו, אך מעולם לא יצא.
השיר שואב השראה מהתאריך המתואר בסרט "קראטה קיד" (1984), והוא "נועד להרגיש כמו הדייט הראשון המושלם", לפי כותבי השירים. השורה על סיום "הכריכים אחד של השני" לא הייתה קשורה במקור לתוכנית הטלוויזיה "משפחה בהפרעה". אנדרסון-לופז הסבירה שהיא אכלה כריך בזמן שכתבה את השורה, אבל לא ראתה את התוכנית, ורק לאחר שאחיה של לופז הצביע על הקשר, הם הבינו שחברי הקהל עשויים לשמוע את זה בתור רפרנס של פיתוח מעוצר. הם ניסו להעלות כמה גרסאות חלופיות לדיסני, אבל התור לגבי כריכים נשאר בפנים.
תקציר
השיר נכתב כדואט אהבה לכאורה ששרה הנסיכה אנה מארנדל עם הנסיך הנס מהאיים הדרומיים. אנה פותחת את השיר בכך שהיא מסבירה להנס את הבדידות שלה בכך שהיא מושבתת מאלזה במשך שנים, כשהנס מבטיח שלעולם לא יסגור אותה בחוץ. ככל שהלילה עובר, השניים מוצאים את עצמם בהדרגה חולקים הרבה במשותף, ולקראת סוף הלילה, הנס מציע נישואים לאנה, והיא נעתרת.
גרסת מחזמר
בגרסה המוזיקלית בברודוויי של הסרט לשבור את הקרח, השיר "Love Is an Open Door" הורחב ונוסף קטע ריקוד בדיוק במקום שבו המקור יסתיים עם אינטראקציה של הנס ואנה זה עם זה. חזרה מעט מורחבת של הפזמון השני מתרחשת לאחר שהנס מציע נישואים לאנה.
גרסאות בין-לאומיות
גם כמה גרסאות שפה אחרות של השיר זכו להצלחה. את הגרסה בשפה היפנית בשם "Tobira Akete" שרו סאיאקה קנדה ואייסוקה צודה. הוא הופיע בבילבורד יפן הוט 100 במאי 2014, והגיע לשיא במקום ה-36 לאחר חמישה חודשים, השיר זכה לאישור זהב עבור 100,000 הורדות על ידי RIAJ. הגרסה בשפה הקוריאנית, המושרת על ידי פארק ג'-יון ויון סאונג-קון, הגיעה ל-131 במצעד הסינגלים של Gaon, לאחר שהיו 14,000 הורדות מוזיקה לשיר.
הגרסה האיטלקית, יחד עם כל העיבוד האיטלקי לסרט, זכתה בדיבוב הזר הטוב ביותר בעולם.
מאז 2013, כמה תחנות טלוויזיה מקומיות מדבבות את הסרט בשפות המקומיות שלהן, ויצרו כמה גרסאות לא רשמיות. כלומר: אבחזית, אלבנית, ערבית, קברדית, קראצ'אי-בלקר, פרסית וטגלוג.
ביקורת
TheWrap אמר שהשיר "נשמע כאילו הוא יצא ממגירת השירים הלא בשימוש של "היי סקול מיוזיקל". ניאון טומי כתב כי: "אחד הדברים האהובים עליי בסרט הוא מידת יכולתו של הגבול שבין לספר ברצינות את הסיפור לבין הכרת המורשת שלו. 'Love Is an Open Door' הוא דוגמה מושלמת לכך, שמהווה סיבוב מוזר לדואט אוהבי טיפוסי. אנה היא דמות מוזרה להפליא (ומי לא יהיה, בנסיבותיה?), והשיר הזה מצייר תמונה יעילה מאוד של מי היא אנה".
במאמר שפורסם על ידי גיק מגזין נכתב כי השיר מהווה "חקירה מצחיקה של הטירוף של אהבה ממבט ראשון וממש קליט". המרשם הלאומי הקתולי אמר שהשיר מהווה "אחד מרבים שנשכחו, וכמו "Let It Go" הוא לא בקצב רגשי עם הדרמה הגדולה יותר". רוטוסקופרס תיאר את השיר כ-"לחן מוזר, אפילו קצת צ'יזי שעובד בצורה מושלמת בסרט". קרייבאונליין כתב כי: "כיף להאזין ולשמוע את ו-'Love Is an Open Door', אשר מתהדרים במילים מתחשבות וחכמות, שבניגוד לרוב מחזות הזמר כיום (או אי פעם), מרגישים כי לעיתים קרובות הם הומצאו באמת ובתמים על ידי אנשים שפשוט לא יכלו שלא לשיר את רגשותיהם". במאמר שפורסם על ידי האטלנטיק נטען כי הורים יכולים לשלב את השיר עם הגילוי הגדול לקראת סוף הסרט כדי ללמד את ילדיהם על דברים שהם טובים מכדי להיות אמיתיים.
יצחק מאיו
יצחק מאיו (נולד ב-14 בספטמבר 1954) הוא סגן-אלוף במילואים בחיל האוויר הישראלי ונווט קרב. היה אסטרונאוט הגיבוי לאילן רמון.
מאיו, בן יחיד להוריו, גדל בכפר חיטים. ב-1974 סיים את קורס הטיס, שירת כנווט בטייסת העטלף. היה הנווט הראשון שיצא לקורס בקרי טיסה ושירת ביחידות הבקרה של חיל האוויר. ב-1979 השתחרר והחל בלימודי תואר ראשון בפיזיקה. במלחמת לבנון הראשונה השתתף בגיחות תקיפה בטייסת פנטום. סיים תואר שני בפיזיקה באוניברסיטת בן-גוריון. ב-1988 שב לחיל האוויר, עבר הסבה ל-F-16 ושירת כנווט במרכז ניסויי טיסה ובטייסת הקרב הראשונה.
בשנת 1997 נבחר מאיו יחד עם אילן רמון לעבור הכשרה במרכז החלל על שם ג'ונסון שביוסטון, טקסס, על מנת לקבל הסמכה כמומחה מטען. מאיו נבחר מראש לשמש גיבוי לאילן רמון, שיועד להיות האסטרונאוט הישראלי הראשון. ביולי 1998 החל מאיו את אימוניו בנאס"א.
עם הדחיות הרבות בשיגור מעבורת החלל, ועקב סיבות אישיות הכרוכות בשהיה ארוכה של שנים בארצות הברית, החליט מאיו לשוב לישראל. עבד ברפאל בתחום השיווק, ושימש נשיא אגודת החלל הישראלית. בשירות המילואים עבר לשרת כנווט בטייסת העטלף, ובהמשך החליט לעבור הסבה ולסיים את שירות המילואים שלו במערך הכטב"מ (כלי-טייס בלתי מאוישים) של חיל האוויר הישראלי.
השתתפות במשימת מעבורת החלל STS-107
מאיו השתתף בניסוי MEIDEX של אוניברסיטת תל אביב, ושהה במרכז הבקרה של נאס"א במרילנד, בעת משימת החלל של מעבורת החלל קולומביה.
אן נוויל
אן נוויל (באנגלית: Anne Neville; 11 ביוני 1456 - 16 במרץ 1485) הייתה מלכת אנגליה, רעייתו של ריצ'רד השלישי, מלך אנגליה.
ילדותה
אן נוויל נולדה ב-11 ביוני 1456 בטירת ווריק, שבמרכז אנגליה, הבת הצעירה מתוך שתיים של ריצ'רד נוויל, הרוזן מווריק ורעייתו אן דה בושמפ. ריצ'רד נוויל היה באותה התקופה בעל האדמות העשיר והמשפיע ביותר בכל ממלכת אנגליה. הוא היה דמות מרכזית במלחמות השושנים והיה אחראי לעלייתו של המלך אדוארד הרביעי לשלטון בשנת 1461. אן בילתה את רוב ילדותה בטירת מידלהאם שביורקשייר הצפונית יחד עם אחותה הבכורה, איזבלה ושם הכירה את בניו הצעירים של ריצ'רד פלנטג'נט, דוכס יורק, נינו של אדוארד השלישי, מלך אנגליה, ביניהם בעלה לעתיד, ריצ'רד.
נסיכת ויילס
אן והנסיך אדוארד התארסו רשמית בטירת אמבואז שבצרפת ונישאו ב-13 בדצמבר 1470 בקתדרלת אנז'ה. לאחר החתונה שלחה המלכה מרגרט את נוויל לאנגליה כדי שיסייע להשיב את בעלה, הנרי השישי, לכס המלוכה. רוזן ווריק הצליח במשימה זו אך נהרג בקרב בארנט מספר חודשים לאחר מכן על ידי כוחותיו של אדוארד הרביעי. עם הנרי השישי בשלטון יכלו אן, בעלה יורש העצר וחמותה המלכה לשוב בבטחה לאנגליה.
דוכסית גלוסטר
ב-4 במאי 1471 נהרג הנסיך אדוארד בן ה-17 בקרב טיוקסברי ואן וחמותה מרגרט נשבו ונלקחו לביתו של ג'ורג' פלנטג'נט, דוכס קלרנס, אחיו של אדוארד הרביעי. דוכס קלרנס, שהיה נשוי לאחותה של אן, איזבלה, ושאף לרשת את כל עושרה של משפחת נוויל, החזיק בגיסתו כאסירה. אולם אחיו הצעיר, ריצ'רד, דוכס גלוסטר, שביקש להנשא לאן כדי לקחת לעצמו חצי מהירושה של נוויל, לקח את אן מביתו של אחיו והביא אותה למקלט בכנסייה. דוכס קלרנס הוצא להורג מספר שנים מאוחר יותר באשמת בגידה באחיו המלך.
אן וריצ'רד נישאו ב-12 ביולי 1472 במנזר ווסטמינסטר ללא אישור האפיפיור ועברו להתגורר בטירת מידלהאם, שם בילו יחד זמן רב בילדותם. ריצ'רד מונה למושל צפון אנגליה על ידי אחיו, המלך אדוארד. לזוג נולד בן אחד, אדוארד, שמת בגיל 11.
מלכת אנגליה
ב-9 באפריל 1483 מת המלך אדוארד הרביעי וריצ'רד מונה כעוצר בשמו של אחיינו הקטין, אדוארד החמישי. חודש וחצי לאחר מכן הכריז הפרלמנט לבקשתו של ריצ'רד כי אדוארד ואחיו היו ילדים לא חוקיים תחת הטענה שאדוארד הרביעי היה מאורס לאלנור טאלבוט כשנישא לאימם של הנסיכים, אליזבת וודוויל. אדוארד החמישי ואחיו הצעיר, ריצ'רד, דוכס יורק ונורפוק, נלקחו למצודת לונדון ולא נראו שוב (יש הטוענים כי דודם ריצ'רד ציווה על מותם). ריצ'רד ירש את הכתר כריצ'רד השלישי, מלך אנגליה ואן הוכתרה כמלכת אנגליה. בנם אדוארד קיבל את התואר נסיך ויילס השמור ליורש העצר אולם מת שנה לאחר מכן. אן, שהייתה שבורת לב ממותו של בנה היחיד, אימצה את בנה של אחותה המתה, אדוארד, והמלך ריצ'רד אף הכריז עליו כיורשו.
מותה
המלכה אן מתה ב-16 במרץ 1485 בארמון ווסטמינסטר בגיל 28. באותה התקופה היו שמועות בממלכה כי לאחר מותו של נסיך ויילס תכנן המלך ריצ'רד להתגרש מאשתו כדי להנשא לאחייניתו, אליזבת מיורק, ולכן הרעיל את אן. אולם אין שום הוכחות לכך והמלכה מתה ככל הנראה ממחלת השחפת.
Live and Let Die
Live and Let Die (בעברית: חיה ותן למות) הוא סינגל מאת להקת הרוק הבריטית פול מקרטני וכנפיים, אשר שוחרר ב-1 ביוני 1973. השיר שימש כשיר הנושא של הסרט "חיה ותן למות", השמיני בסדרת סרטי ג'יימס בונד. השיר זכה להצלחה רבה, הגיע למקומות גבוהים במצעדי הפזמונים ברחבי העולם, והיה מועמד לפרסים רבים. השיר נחשב עד היום לאחד משיריו הידועים של מקרטני, ולאחד משירי הבונד הטובים ביותר בכל הזמנים.
כתיבה
עוד לפני שהסתיימה כתיבת התסריט של חיה ותן למות, החלו המפיקים הארי זלצמן ואלברט ברוקולי לחפש מבצע לשיר הנושא. זלצמן היה מעוניין בשירלי באסי או בתלמה יוסטון, אולם ברוקולי החליט לפנות לפול מקרטני. מקרטני, ששנתיים לפני כן הקים יחד עם אשתו לינדה את להקת "כנפיים", ביקש מברוקולי לשלוח לו עותק של הרומן "חיה ותן למות" מאת איאן פלמינג. מקרטני התרשם מאוד מהספר וכתב את השיר במהירות. לצורך הפקת השיר התאחד מקרטני עם חברו מימי הביטלס ג'ורג' מרטין.
שמואל שי
שמואל שי (17 ביוני 1932 – 16 ביוני 2023) היה ממייסדי להקת הנח"ל, מנחה, עורך ושדרן רדיו ב"קול ישראל" משנת 1957. יקיר העיר תל אביב לשנת 2006.
ביוגרפיה
שי נולד בפולין. עלה לארץ והדריך בצעירותו בתנועות נוער. בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 שירת בלהקת הנח"ל ונמנה עם דור המייסדים שלה. לאחר שחרורו מהלהקה הצטרף לקיבוץ מעיין ברוך. בהמשך עבר לתל אביב והופיע בתוכניות הבידור של קול ישראל כבדרן וחקיין.
קריירה
בשנת 1957 החל את עבודתו בקול ישראל. הוא השתתף בתוכנית "כל האמת" לצדם של חברי הצוות, ובהם עדה בן נחום ועמוס קינן, הנחה ראיונות רדיו רבים, והנחה ערבי ראיונות במלון שרתון תל אביב, כשבין אורחיו היו דוד בן-גוריון, שמעון פרס ויצחק נבון.
עוד טרם הצטרפותו לקול ישראל, ערך את העיתונים "שדמות" ו"במעלה".
שי שימש כדובר "הבימה" ולהקת "בת שבע", וניהל משרד עצמאי ליחסי ציבור שעסק בניהול מסעות הפרסום לפסטיבלי ישראל, ולהופעות של פרנק סינטרה, עמליה רודריגז, ז'ולייט גרקו ואחרים. בטלוויזיה,
חיים אישיים
היה נשוי לנחמה עד פטירתה במרץ 2023.
שי נפטר ב-16 ביוני 2023 בגיל 91, ונקבר בבית הקברות האלטרנטיבי "מנוחת עולם" בנתניה.
הותיר אחריו שלושה ילדים.
ריווה
הלהקה הוקמה בזאדאר (כיום בקרואטיה) והופיעה לראשונה בפסטיבל זאגרב 1988 עם השיר Zadnja suza (בעברית: הדמעות האחרונות). בשנת 1989 ייצגה את יוגוסלביה באירוויזיון 1989 שנערך בלוזאן, שווייץ עם השיר: Rock Me (בעברית: המם אותי) שזכה במקום הראשון עם 137 נקודות, הפעם הראשונה והאחרונה שבה יוגוסלביה זכתה במקום הראשון באירוויזיון.
עם תחילת מלחמת העצמאות של קרואטיה ב-1991 התפרקה הלהקה וזמרת הלהקה, אמיליה קוקיץ' המשיכה בקריירת סולו בקרואטיה.
אלברט אליאס
אלברט אליאס (1927 – 25 בדצמבר 2014) היה מלחין, מבכירי נגני חליל הנאי בישראל.
קורות חיים
אליאס נולד בעיראק, שם ניגן עם נאזם אל-ע'זאלי, מוחמד אל-גובנצ'י (محمد القبانجي), סלימה מוראד ועוד. בשנת 1947 הצטרף לתזמורת רשות השידור העיראקית. למד משפטים בעיראק במשך שנתיים, אך הפסיק את לימודיו בעקבות עלייתו לישראל בשנת 1951.
בשנת 2011 שיתף פעולה באלבום הראשון של דודו טסה והכוויתים, אלברט הוא אחרון הנגנים שניגן עם האחים ונשאר חי ומנגן.
נפטר בישראל ב-25 בדצמבר 2014.