cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אנחות מהלב
תקציר העלילה
פרננדו מעמיד פנים שהוא אכן שחקן, מצלם את "אנה קארנינה" עבור הגיליון של החודש הבא, ובתוך כך מתאהב בנכדתו של אחד הזקנים. לבסוף מתברר שהיא הכותבת את ההורוסקופ, ומשהיא מגלה שהוא מתחזה היא עוזבת אותו ונוסעת ללמד בבית ספר בספר, אך משאירה לו את ההורוסקופ, בו היא ממליצה שלא לעשות את העסקה. פרננדו, המבין שהוא מאוהב בה, מחליט לעשות את העסקה בידיעה שייכשל על מנת להוכיח לה את אהבתו. בדיעבד מתברר שדיוק ההורוסקופ הראשון היה מקרי, וגם בעסקה זו הוא מרוויח מיליונים – אותם הוא משקיע בהקמת בתי ספר בספר, בו הוא מתגורר עם אהובתו שהפכה להיות אשתו.
עיר מעורבת
עיר מעורבת הוא כינוי לעיר שבה יושבות לפחות שתי קבוצות אתניות, לשוניות או דתיות נבדלות. המונח נמצא בשימוש בעיקר בהתייחס לארצות שבהן חיות קבוצות הנוטות לשמור על הפרדה זו מזו (מרצון או מכורח), ולפיכך עיר שבה חיים תושבים משתי הקבוצות היא תופעה חריגה שיוצרת בעיות מיוחדות.
בישראל המונח מתייחס לרוב לעיר שגרים בה יהודים וערבים – כמו ירושלים וחיפה. המושג משמש גם מצע למחקרים המבחינים מאפיינים של עיר מעורבת לעומת עיר הומוגנית, כלומר שכל תושביה הם מאותה קבוצה אתנית.
ערים מעורבות בישראל
בישראל המונח עיר מעורבת מתייחס לעיר שבה חיים יהודים וערבים. ברוב היישובים בישראל אפשר לאפיין את האוכלוסייה כיהודית או כערבית, ולפעמים יש אפילו הפרדה פנימית בתוך הקהילות בין תת-קבוצות שונות. ההפרדה נובעת מכמה סיבות: אורח חיים שונה במידה משמעותית, מתח בין הקהילות עקב הסכסוך הישראלי-ערבי וגם מדיניות מכוונת (אם כי לא רשמית) של רשויות המדינה שמעודדת הפרדה בין הקהילות. על אף כל זאת, יש קבוצה של ערים מעורבות, אם כי גם בהן יש נטייה ליהודים ולערבים לחיות בשכונות נפרדות. בכל אחת מהערים המעורבות רוב האוכלוסייה היא יהודית, ושיעור הערבים בין תושבי העיר נע בין אחוזים בודדים לשליש. בתקופת המנדט הבריטי היה המצב שונה – ברובן רוב האוכלוסייה הייתה ערבית, ובכמה מהן כמעט שלא הייתה אוכלוסייה יהודית. השינוי בהרכב האוכלוסייה קרה בעקבות הנטישה ההמונית של התושבים הערבים במהלך מלחמת העצמאות מחד, ויישוב עולים חדשים בערים האלה לאחר קום מדינת ישראל מאידך. בשנים האחרונות נוצרו ערים מעורבות חדשות, בעיקר בצפון הארץ, עקב מצוקת דיור ביישובים הערביים ותהליכי עיור שמתחוללים במגזר הערבי - תהליכים אלה מביאים להגירה פנימית של ערבים לערים יהודיות חדשות שנבנו במהלך שנות ה-60 בסמוך ליישובים ערביים.
הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מפרסמת נתונים על הרכב האוכלוסייה בכל יישוב בישראל, בין היתר שיעור היהודים ושיעור הערבים ביישובים השונים, ושיעורם של בני דתות שונות באוכלוסיית היישוב. ברישומי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מסווג כל יישוב לפי דת (יישוב יהודי, מוסלמי, נוצרי, דרוזי ועוד). יישובים שבהם חיים בני לאומים שונים מוגדרים כיישובים מעורבים.
בשנת 2022 העלה דו"ח מבקר המדינה שמבין 165 עובדים בכירים בעיריות הערים המעורבות לוד, רמלה ונוף הגליל היו 3 ערבים בלבד, שיעור התמיכות שהופנו לגופים הפועלים לטובת האוכלוסייה הערבית היה 6% מכלל כספי התמיכות ו-5 נכסים מתוך 500 (1%) הוקצו לגופים מהחברה הערבית.
רשימת הערים המעורבות בישראל
כלל היישובים בעלי רוב יהודי שחי לצד מיעוט ערבי, למעט במזרח ירושלים ובנווה שלום.
הנתונים מעודכנים לשנת 2021.
קיפודן נמלים אוסטרלי
קיפודן נמלים אוסטרלי (שם מדעי: Tachyglossus aculeatus) הוא מין ממשפחת הקיפודניים המשתייך, יחד עם הברווזן, לסדרת יונקי הביב. סדרת יונקי הביב כוללת את היונקים הפרימיטיביים ביותר בימינו – הם היונקים היחידים שמטילים ביצים. המאובנים המוקדמים ביותר של קיפודן הנמלים האוסטרלי תוארכו לסוף תקופת הפליסטוקן.
מבחינה טקסונומית, קיפודן הנמלים האוסטרלי משתייך למשפחת הקיפודניים, בה נמצאים שלושה מינים נוספים. שלושת המינים מצויים בסוג אחד (Zaglossus), וקיפודן הנמלים האוסטרלי מצוי לבדו בסוג Tachyglossus. מקור שמו של הקיפודן הוא בחזותו החיצונית (דמיונו לקיפוד), באזור תפוצתו העיקרי (אוסטרליה) ובתזונתו (נמלים). גופו של קיפודן הנמלים האוסטרלי מכוסה בפרווה ובקוצים, והוא בעל חוטם ארוך במיוחד. לשונו דביקה, חזקה וארוכה, והוא שולה באמצעותה חרקים ממחילותיהם ואוכל אותם. בדומה ליתר יונקי הביב החיים בימינו, ובניגוד לשאר קבוצות היונקים, קיפודן הנמלים האוסטרלי מטיל ביצים.
הקיפודן האוסטרלי נפוץ ברחבי אוסטרליה, וכן באזורים החופיים וההרריים שבדרום מערב גינאה החדשה. באוסטרליה הוא המין האנדמי הנפוץ ביותר בימינו. המין אינו נתון בסכנת הכחדה, אולם פעילות אנושית כגון ציד, הרס בתי גידול והחדרת מינים פולשים המזיקים לקיפודן, הביאו לירידה בתפוצתו ביבשת אוסטרליה.
המפקדה הארצית
המפקדה הארצית (מ"א) היה הגוף שהופקד על הניהול הכולל של ארגון ההגנה.
קיפודן נמלים אוסטרלי
טקסונומיה
קיפודן הנמלים תואר לראשונה על ידי ג'ורג' שו (George Shaw) ב-1792. הוא כינה אותו בשם "Myrmecophaga aculeata", בסברו כי הוא קשור לדוב הנמלים הדרום-אמריקאי. מאז הכינוי שהעניק שו, שמו של הקיפודן השתנה ארבע פעמים: מ-"M. aculeata" ל-"Ornithorhynchus hysterics", כ"Echidna hystrix", אחרי כן ל-"Echidna aculeata" ולבסוף הוא קיבל את השם המקובל בימינו, "Tachyglossus aculeatus". שמו של הסוג, "Tachyglossus", משמעו "לשון זריזה", והוא מתייחס למהירות הרבה שבה הקיפודן משתמש בלשונו על מנת ללכוד נמלים וטרמיטים. שמו הספציפי של המין, "aculeatus", משמעו "קוצני" או "בעל קוצים".
קיפודן הנמלים הוא המין היחיד בסוגו, והוא חולק את משפחת הקיפודניים יחד עם שלושה מינים הנמצאים בסוג קיפודן חרטומני (Zaglossus) ונפוצים בגינאה החדשה. כל מיני הקיפודן החרטומני גדולים יותר מקיפודן הנמלים, ותזונתם מורכבת בעיקר מתולעים ומזחלים ופחות מנמלים ומטרמיטים. מיני משפחת הקיפודניים הם יונקים מטילי ביצים; יחד עם מיני משפחת הברווזניים, הם מהווים את יונקי הביב היחידים החיים בימינו בעולם.
המפקדה הארצית
תולדות המפקדה הארצית
המפקדה הארצית הוקמה ב-1930, לאחר שמוסדות היישוב הכירו בצורך תיאום ההגנה המאורגנת ליישובים תחת פיקוח אזרחי, כחלק מלקחי מאורעות תרפ"ט. עד אז התנהל ארגון "ההגנה" מול ועדים מקומיים בערים השונות שלא היו כפופים לו ופעלו לרוב באופן עצמאי. עם הקמתה, הוכפפה המפקדה הארצית תחת הוועד הלאומי והסוכנות היהודית בראשותו של דוד בן-גוריון. המפקדה הייתה מורכבת הן מנציגי ההסתדרות שייצגו את מחנה הפועלים והן מנציגי המחנה האזרחי (סוחרים, תעשיינים והתאחדות האיכרים) בחלוקה שווה של 3-4 נציגים לכל מחנה. עקב החלוקה הפוליטית למפלגות והאינטרסים המנוגדים, התגלעו ויכוחים לא מעטים והטיפול של המפקדה בבעיות שנוצרו היה לעיתים מלווה בחשדנות ובסחבת. בשנת 1938, לאחר מאבק ארוך צורף גם נציג של הפועל המזרחי, שמעון וסרמן.
קיפודן נמלים אוסטרלי
טקסונומיה
קיימים חמישה תת-מינים לקיפודן הנמלים, השונים בתפוצתם הגאוגרפית, במידת שעירותם, באורך קוציהם, ברוחבם וכן בגודל הטפרים הנמצאים על רגליהם האחוריות.
המפקדה הארצית
תולדות המפקדה הארצית
כדי לשפר את תפקוד המפקדה הארצית ולמסד את ארגון "ההגנה" כצבא לכל דבר, הוחלט ב-1937 להעמיד רמ"א - ראש המפקדה הארצית שאותו מינתה הסוכנות, וב-1939 הוחלט למנות ל"הגנה" מטה כללי שהיה אחראי לצד המבצעי של הארגון, תחת מרות המפקדה הארצית. המפקדה הארצית שימשה מעתה כמעין דרג מדיני, גוף הקובע מדיניות כוללת למטכ"ל "ההגנה" ולרמטכ"ל העומד בראשו. כמו כן עסקה המפקדה בצד הכלכלי של הארגון, ברכש נשק וכלי לחימה ובגיוס אנשים. המפקדה הארצית והמטכ"ל כונו בשם "הפיקוד העליון".
קיפודן נמלים אוסטרלי
מאפיינים פיזיים
אורכו הממוצע של קיפודן נמלים נע בין 30 ל-45 סנטימטרים, חוטמו ארוך ומגיע ל-7.5 סנטימטרים, ומשקלו נע בין 2.5 ל-8 קילוגרמים. תת-המין הטסמני T. a. setosus גדול יותר מקרוביו החיים ביבשת האוסטרלית. הצוואר קצר וקשה להבחין בו, ולכן נראה שהראש מחובר ישירות לגוף. אוזני הקיפודן מצויות בשני צידי הראש והן חסרות אפרכסת חיצונית. עיניו קטנות ומצויות בבסיס חוטם שצורתו משולש, ואילו הנחיריים והפה מצויים בקצה החוטם. הקיפודן אינו מסוגל לפתוח את פיו לרוחב העולה על 5 סנטימטרים. מרבית גופו מכוסה בקוצים בצבע קרם. האזורים שאינם מכוסים בקוצים הם צידו התחתון, הפנים והרגליים. הקוצים עשויים בעיקר מקרטין ואורכם עשוי להגיע לכחמישה סנטימטרים. בין הקוצים ישנה פרווה שגון צבעה יכול להיות דבש, אדמדם-חום כהה ואף שחור; גם צידו התחתון של הקיפודן וזנבו מכוסים בפרווה. גוני הפרווה והקוצים משתנים בהתאם לאזור הגאוגרפי בו נמצא הקיפודן.
גפיו של הקיפודן מותאמות לחפירה מהירה – הן קצרות ובקצותיהן טפרים חזקים. בדומה דווקא לזוחלים, גפיו של קיפודן הנמלים (בדומה ליונקי הביב האחרים) לא גדלות אל מתחת לגופו, אלא יותר לצידי גופו. הטפרים שברגליים האחוריות ארוכים ומעוקלים לאחור, מבנה שמאפשר לקיפודן לנקות ולטפח את קוציו. על קרסוליהם של הזכרים מצוי דורבן קרני, שמסייע לקבוע אם פרט מסוים הוא זכר או נקבה. בדומה לברווזן, גם לקיפודן טמפרטורת גוף נמוכה ביחס ליונקים אחרים, הנעה בין 30 ל-32 מעלות צלזיוס, אולם בשונה מהברווזן, שחום גופו נמוך מהרגיל בזמן תרדמת חורף, טמפרטורת הגוף של הקיפודן יכולה לרדת אף לכדי חמש מעלות צלזיוס בלבד. הקיפודן אינו מאבד חום על ידי נשיפה או הזעה, ולכן בשעות החום הוא נמנע מכניסה לאזורים החשופים לשמש. בסתיו ובחורף הקיפודן נכנס לעיתים לתרדמת חורף עמוקה או למצב של נמנום (האטה במטבוליזם, Torpor). בשל טמפרטורת הגוף הנמוכה שלו, הקיפודן הופך לעצל ואיטי במזג אוויר חם מאוד או קר מאוד. בדומה ליונקי הביב האחרים, לקיפודן פתח הנקרא פתח הביב (Cloaca), המשמש הן להוצאת צואה ושתן והן לאיברי הרבייה שלו. לזכרים יש אשכים פנימיים, ללא שק אשכים חיצוני, והפין שלהם חריג בשל ארבע הבליטות המצויות בקצהו. בגופה של נקבה הרה מתפתח כיס בצידו התחתון של הגוף ובו היא מגדלת את ולדותיה.
המפקדה הארצית
תולדות המפקדה הארצית
בנובמבר 1942 הוחלט על הקמת ועדות:
קיפודן נמלים אוסטרלי
מאפיינים פיזיים
למערכת השרירים של קיפודן הנמלים מספר מאפיינים חריגים. לקיפודן שריר גדול מתחת לעור. הוא יכול לשנות את צורתו על ידי כיווץ אזורים מסוימים בשריר זה. כך למשל, כאשר הקיפודן חש מאוים, הוא מתכווץ לצורה של כדור. צורת הכדור מאפשרת לקיפודן להגן על בטנו בעזרת קוציו החדים. לקיפודן חוט שדרה קצר מאוד יחסית ליונקים אחרים, המגיע עד לבית החזה בלבד.
המפקדה הארצית
תולדות המפקדה הארצית
עוד ב-1947 חתר דוד בן-גוריון לביטול המפקדה הארצית על מנת שלא לערב גוף פוליטי בהנהגת הצבא העתידי. ב-2 במאי 1948 שלח בן-גוריון לרמ"א, ישראל גלילי, מכתב המודיע על סיום כהונתו, וזה נכנס לתוקף למחרת (ראו גם מרד הגנרלים). חלק מסמכויות המפקדה הועברו למטכ"ל של צה"ל וחלקן הועברו למחלקת הביטחון בסוכנות (שהתפתחה למשרד הביטחון).
קיפודן נמלים אוסטרלי
מאפיינים פיזיים
שרירי הפנים, הלסת והלשון של הקיפודן מותאמים לציד טרפו. לשונו של קיפודן הנמלים היא איבר הציד שלו (אין לו שיניים). באמצעותה הוא לוכד חרקים המהווים את מזונו, והיא יכולה להישלף למרחק של 18 סנטימטרים מחוץ לחוטמו. הלשון מכוסה בריר העשיר בגליקופרוטאין. חלבון זה הופך את הלשון לדביקה, ולכך שני יתרונות: מהירות הלשון גבוהה יותר בשל היותה חלקה, ונוכחות החלבון מאפשרת הדבקת נמלים וטרמיטים ללשון. הוצאת הלשון נעשית על ידי כיווץ שרירים טבעתיים המשנים את צורתה של הלשון ודוחפים אותה החוצה. זרם הדם המהיר הפורץ ללשון בזמן יציאתה החוצה מקשיח אותה, ומשום כך לשון הקיפודן יכולה לחדור לאדמה קשה או לעץ. נסיגת הלשון חזרה לחוטם נעשית בעזרת כיווץ של שני שרירים פנימיים ואורכיים. הלשון נעה במהירות רבה, ובמדידה נמצא כי היא עשויה לנוע פנימה והחוצה בקצב של כ-100 פעמים בדקה.
המפקדה הארצית
חברי המפקדה הארצית
ראשי המפקדה הארצית:
קיפודן נמלים אוסטרלי
מאפיינים פיזיים
מספר התאמות פיזיולוגיות מסייעות לקיפודן הנמלים באורח חייו. מכיוון שהקיפודן חי במחילות, הוא עמיד לרמות גבוהות של פחמן דו-חמצני, ואף נשאר מרצונו במקומות שבהם רמת הפחמן הדו-חמצני גבוהה. אוזניו רגישות לגלי קול בתדירות נמוכה, ובכך הן מותאמות לזיהוי הקולות שמשמיעים הנמלים והטרמיטים. חוטמו של הקיפודן מכוסה בקולטנים מכניים (mechanoreceptor) ובקולטני חום (thermoreceptors), אשר מספקים לו מידע על הסביבה המקיפה אותו. חוש הריח שלו מפותח למדי, ומשמש לזיהוי טרף ולזיהוי בני המין השני. עצב הראייה שלו רגיש מאוד, ונראה כי הוא בעל יכולות אבחנה ויזואלית וזיכרון מרחבי, ברמה הדומה לאלו של החולדה. מוחו ומערכת העצבים המרכזית שלו נחקרו רבות תוך השוואה אבולוציונית בין הקיפודן ליונקי השליה (Placentalia). לקיפודן הנמלים קורטקס קדם-מצחי (קליפת המוח הקדמי; prefrontal cortex) הגדול ביותר ביחס לגודל גופו מבין היונקים, והוא מגלה תנועת עיניים מהירה בזמן השינה. לקיפודן נמלים אוסטרלי יש יכולת נדירה מקרב היונקים היבשתיים לחישה חשמלית, יכולת זו שכיחה יותר בבעלי חיים ימיים. איבר החישה החשמלי נמצא על קצה חוטמו ומכיל כ-400 קולטני חשמל המסייעים לו לחוש בשדות חשמליים של טרפו. איבר זה יעיל יותר בקיני נמלים וטרמיטים שם המוליכות גבוהה יותר בשל הלחות, במיוחד לאחר הגשמים.
המפקדה הארצית
חברי המפקדה הארצית
עם החברים במפקדה לאורך השנים נמנו:
קיפודן נמלים אוסטרלי
אקולוגיה והתנהגות
על קיפודן הנמלים האוסטרלי לא נערך מחקר אקולוגי מסודר; עם זאת, נערכו מספר מחקרים בנוגע לכמה היבטים בהתנהגות האקולוגית שלהם. קיפודני נמלים אוסטרליים חיים בבדידות ובנפרד מהמאורה שיצרו עבור צאצאיהם; אין להם מחסה קבוע. הם פעילים בעיקר בשעות היום, אף על פי שאינם מצוידים כראוי להתגוננות מפני החום – אין להם בלוטות זיעה והם אינם מתנשפים. מסיבה זו הם משנים, במזג אוויר חם, את דפוס הפעילות שלהם ומעבירים את עיקר פעילותם לשעות הערב או הלילה. הם מסוגלים להתקיים במזג אוויר קר, ובאזורים קרים במיוחד הם נכנסים לתרדמת חורף.
קיפודן הנמלים האוסטרלי יכול להתקיים בכל מקום שיש בו אספקה מספקת של מזון, אם כי הוא יכול לשרוד ללא מזון במשך מספר שבועות. הם מאתרים את מזונם באמצעות חוש הריח שלהם והחיישנים שבקצה חוטמם. עיקר מזונם הוא נמלים וטרמיטים. בסביבות החודשים אוגוסט וספטמבר הקיפודנים מסתערים על תליה של נמלת הבשר (Iridomyrmex detectus) ואוכלים את הנקבות השמנות. על מנת להוציא את טרפם מהאדמה ולהכין לעצמם מחסה, הם משתמשים בטפרים שבכפות רגליהם הקדמיות. חוש הראייה שלהם חלש יחסית, והם אינם משתמשים בו: הם מאתרים את טורפיהם באמצעות שמיעתם הטובה. אם הם חשים מאוימים ואין מחסה קרוב, ייתכן שיתחפרו באדמה במהירות. במהלך התחפרות זו, הם מכניסים את בטנם לחור קטן שהם חופרים באדמה, ומשנים את צורתם לצורת כדור. צורה זו משמשת אותם להגנה מפני טורפים.
באוסטרליה, קיפודן הנמלים נפוץ בעיקר באזורים מיוערים השופעים יצורים שמהם הוא ניזון. באזורים חקלאיים ניתן למצוא אותם בעיקר בסביבת סבך שיחים נמוכים. כמו כן, ניתן למצוא אותם גם באדמת מרעה, באזורים צחיחים ואף בפאתי פרברים של ערים. מעט ידוע לגבי תפוצתם בגינאה החדשה, אף שהם נתגלו בדרום גינאה החדשה באזורים מיוערים.
בגל השרפות באוסטרליה (2020-2019), שבו מתו מעל למיליארד בעלי חיים, התברר כי הקיפודן פיתח שיטת התגוננות מפני שרפות: הוא מסתתר במחילה עמוקה באדמה ומוריד מאוד את טמפרטורת גופו.
רבייה
קיפודן הנמלים מחפש בת-זוג בין החודשים יוני ואוגוסט. הן הזכרים והן הנקבות מפרישים ניחוח חזק בעונת הרבייה. במהלך החיזור – שנצפה לראשונה ב-1989 – הזכרים מאתרים נקבות ורודפים אחריהן. נצפו שיירות של עד 10 זכרים שעוקבים אחרי נקבה אחת, כאשר לעיתים קרובות הזכר הצעיר והקטן ביותר נמצא בסוף התור, בטקס חיזור שנמשך עד ארבעה שבועות; משך החיזור משתנה בהתאם למיקום הגאוגרפי. באזורים קרים, כמו בטסמניה, עשויות הנקבות להזדווג עם בני-זוגן בתוך מספר שעות לאחר שהתעוררו מתרדמת החורף.
התקופה שבה מזדווגים הקיפודנים היא בחודשים יולי ואוגוסט. לפני ההזדווגות, מריח הזכר את הנקבה, ומפנה תשומת לב מיוחדת לפתח הביב (פתח המין אשר ממנו מופרשים גם השתן והצואה; Cloaca). הזכר נצפה לעיתים קרובות מגלגל את הנקבה על צידה כדי לבחון את פתח הביב שלה, ואז מתגלגל הוא עצמו על צידו, כך שבטנו מופנית אל בטנה. הנקבה מטילה ביצה אחת בלבד. ההפריה נעשית בחצוצרת הרחם. לזכר אין כיס אשכים, שכן אשכיו הם פנימיים. ההיריון נמשך בין 21 ל-28 ימים, ובמהלכו בונה הנקבה מחילה לוולדותיה. בסוף תקופה זו מוטלת ביצה יחידה שקוטרה נע בין 13 ל-17 מילימטרים לתוך כיס קטן שמתפתח בבטן האם. לאחר עשרה ימים בוקע הוולד מתוך הביצה. במהלך תקופת הדגירה מפתח העובר "שן ביצה", ובסופה הוא משתמש בשן זו על מנת לבקע את הביצה; שן זו נעלמת זמן קצר לאחר הבקיעה.
אורכם של הקיפודנים הקטנים מייד לאחר בקיעתם הוא 1.5 סנטימטרים, ומשקלם נע בין 0.3 ל-0.4 גרמים. עד גיל שנה, משקל הקיפודן הצעיר לא יגיע אף לקילוגרם בודד. לנקבת קיפודן הנמלים, כלשאר יונקי הביב, אין פטמות, והוולדות מחברים את עצמם לאזור מיוחד בבטנה של האם המפריש חלב ונקרא "הילת החלב". הקיפודנים הקטנים יוצאים מכיס אימם כבר בגיל שניים עד שלושה חודשים, וזאת מכיוון שקוציהם בגיל זה כבר ארוכים למדי. תדירות ההנקה יורדת בהדרגה, עד לגמילתם הסופית בסביבות גיל חצי שנה. לאחר שהם יוצאים מכיס האם, חיים הקיפודנים הקטנים במחילה שהאם בונה עבורם, ושם הם נשארים גם כאשר האם יוצאת לחפש מזון. מדי פעם חוזרת האם למחילה על מנת להניק את צאצאיה.
קיפודן הנמלים מגיע לבגרות מינית בגיל ארבע עד חמש שנים לפי ההערכות, אולם עובדה זו אינה ידועה לאשורה. במחקר שנערך במשך 12 שנים ופורסם ב-2003, נמצא כי קיפודן הנמלים מגיע לבגרות מינית בין הגילים 5 ו-12, וכי תדירות הרבייה יורדת מהטלה אחת בכל שנתיים להטלה אחת בכל שש שנים. תוחלת החיים של קיפודן הנמלים היא 45 שנים בטבע, ועשויה להגיע ל-49 שנים בשביה.
מצב שימור
בית הגידול האופייני לקיפודן הנמלים הוא בעל אקלים ממוזג. הוא נפוץ באוסטרליה ובשפלה של גינאה החדשה, והוא אינו נתון בסכנת הכחדה. הקיפודנים באוסטרליה נפגעו פחות מבירוא יערות מאשר מינים אחרים, כיוון שקיפודני הנמלים אינם זקוקים למקום מחיה מיוחד, ומתקיימים היטב בכל אזור שיש בו היצע מספיק של נמלים וטרמיטים. מקיפודן הנמלים ניזונים, על אף קוציו, עופות, שדים טסמניים, חתולים, שועלים וכלבים, כדוגמת הדינגו האוסטרלי. כמו כן, קיפודני הנמלים נאכלו על ידי האבוריג'ינים והמתיישבים האירופאים הראשונים באוסטרליה. האיומים הגדולים ביותר על הקיפודן באוסטרליה הם כלי רכב והרס בתי הגידול שלו, שהובילו להכחדה מקומית של הקיפודן במספר אזורים. בנוסף, זיהום הנגרם על ידי הטפיל Spirometra erinaceieuropaei הוא קטלני במיוחד עבור הקיפודן.
הקיפודן ממעט להתרבות בשבי, בין היתר בגלל מחזור הרבייה הנדיר שלו. חמישה גני חיות הצליחו להרבות את קיפודן הנמלים בשבי, אולם אף אחד מהקיפודנים שנולדו בשבי לא הגיע לבגרות.
אזכורים בתרבות
קיפודני נמלים אוסטרליים מוצגים בתרבות האנימיסטית של הילידים באוסטרליה, בין היתר באמנות החזותית ובסיפורים אודותם. הקיפודן היה למושא הערצה של מספר קבוצות, כמו בני הנונגאר (Noongar) ממערב אוסטרליה, אשר קראו לקיפודן בשם Nyingarn. כמה מיתוסים התפתחו בנוגע לקיפודן הנמלים האוסטרלי. כך, למשל, אחד המיתוסים הללו מתאר כיצד קיפודן הנמלים האוסטרלי נוצר כאשר קבוצה של גברים צעירים ורעבים יצאו בלילה על מנת לתור אחר מזון. בדרכם הם נתקלו בוומבט, והטילו עליו את חניתותיהם, אולם לא הצליחו לפגוע בו בשל החשיכה. הוומבט אימץ את החניתות לעצמו ככלי הגנה והפך לקיפודן נמלים. במיתוס אחר היה הוומבט אדם שהחביא אוכל מאנשי שבטו, שהטילו עליו את חניתותיהם, ואלו הפכו לקוצים. האדם מכוסה הקוצים הפך, על-פי המיתוס, לקיפודן.
קיפודן הנמלים האוסטרלי הוא בעל חיים מוכר מאוד באוסטרליה של ימינו ומהווה את אחד מסמליה. באופן בולט, הוא מופיע על המטבע האוסטרלי של חמישה סנט (המטבע בעל הערך הקטן ביותר באוסטרליה; ראו תמונה להלן), וכן על שטר מיוחד של 200 דולרים אוסטרליים שהונפק בשנת 1992. כמו כן הוא הופיע על מספר פרסומים של הדואר באוסטרליה: הוא היה אחד מארבעה מינים אנדמיים לאוסטרליה שהופיעו על בולי דואר אוסטרליים בשנת 1974, הוא הופיע על בול בשווי 37 סנט ב-1987, ועל בול בשווי של 35 סנט ב-1992. בנוסף, דמות מואנשת של קיפודן נמלים בשם מילי (Millie) הייתה לאחד הקמעות באולימפיאדת סידני בשנת 2000.
חסרף מזרחי
חסרף מזרחי (שם מדעי: Anarrhinum forskhalii) הוא בן שיח ממשפחת הלועניתיים. מקור שמו העברי הוא בהיעדר ה'אף'- הבליטה שקיימת בפרי של הלוע הארי. בכך הוא נבדל מסוג קרוב זה. שמו הלטיני רומז אף הוא על קרבתו לסוג לוע הארי. תואר המין הוא לכבודו של פורסקהל, בוטנאי שלכבודו קרוי גם הסוג פורסקליה ממשפחת הסרפדיים.
מין זה גדל בעיקר על קרקעות חוואר וקירטון. הוא נפוץ באופן משני (כלומר, כתוצאה מהשפעת האדם), באזורי סלעים שפוררו על ידי האדם.
הצמח אינו מסתעף וגובהו בערך חצי מטר. בישראל הוא גדל בחבלים הים תיכוניים של הארץ, ובחרמון.
טרנטולה אדומת רגליים מקסיקנית
טרנטולה אדומת רגליים מקסיקנית (שם מדעי: Brachypelma emilia) היא מין של טרנטולה יבשתית קרובה מאוד לטרנטולה אדומת ברכיים מקסיקנית המפורסמת. הקרבה הגנטית מאפשרת למינים להתרבות בינם לבין עצמם, אם כי ברוב המקרים יהיו הצאצאים עקרים. כמו אדומת הברכיים, מדובר בטרנטולה רגועה הנחשבת פופולרית בקרב המגדלים. מדובר בטרנטולה הגדלה באיטיות וכמו במינים רבים מסוג ברכיפלמה ומשפחת הפרווניתיים בכלל, הנקבות יכולות להגיע לגיל מופלג של מספר עשורים.
תיאור
אורך גופה של נקבה בוגרת הוא כ-10 ס"מ, ומוטת רגליה כ-15 ס"מ. משקלה של נקבה בוגרת נע בין 15 ל-16 גרם.
כחיית מחמד
כרוב הברכיפלמות, גם מין זה הוא רגוע יחסית, אולי אף יותר מאדומת הברכיים. נתון זה יחד עם צבעיה וגודלה המרשים הופכים אותה לחיית מחמד פופולרית בקרב מגדלים. הטיפול בה נחשב פשוט יחסית, וכמו מרבית הברכיפלמות, היא מוגדרת כטרנטולה המתאימה למגדלים מתחילים.
גם כשהיא במצב מצוקה אדומת הרגליים כמעט לעולם לא תנשך אדם, אך תבעט שערות צורבות מבטנה כשהיא חשה מאוימת.
סמי בוסו
סמי בוסו (בפלמית: Sammy Bossut; נולד ב-11 באוגוסט 1985 בטילט (Tielt), בלגיה) הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת השוער בקבוצת זולטה ורכם.
קריירה
בוסו החל את דרכו בקבוצה הבוגרת הרלבק ששיחקה בליגה השנייה של בלגיה ב-2003 לאחר ששיחק בקבוצת הנוער שלה במשך שנתיים. אף על פי שלא שיחק הרבה, ב-2006 הוא עבר לקבוצת זולטה ורכם שרק זכתה בגביע הבלגי שם שימש שוער שני לשוער נבחרת בלגיה, חרט דה פליכר (Geert De Vlieger). במשך עונה וחצי הוא משחק משחקים בודדים רק כאשר דה פליכר פצוע או מושעה. במרץ 2008, ראשי המועדון מחליטים שלא להאריך את החוזה של דה פליכר והמאמן החליט להפוך את בוסו לשוער הראשון של הקבוצה. מאז אותה עונה הוא השוער הראשון של הקבוצה ולמעט כמה בודדים עמד בשערה בכל משחקיה.
במאי 2014 זומן בוסו לראשונה לנבחרת בלגיה כשוער השלישי של בלגיה במונדיאל 2014. הוא שיחק לראשונה במדי בלגיה במשחק ידידות נגד, המשחק אינו מוכר על ידי פיפ"א כיוון שמאמן בלגיה מארק וילמוטס ערך שבעה חילופים, אחד מעל למותר על פי התקנון.
דנה זקס
דנה זקס (נולדה ב-9 בינואר 1987) היא עיתונאית ושחקנית ישראלית.
ביוגרפיה
דנה זקס נולדה וגדלה בעפולה. מאז ימי בית הספר עוסקת במוזיקה ובתיאטרון. למדה במגמת מצטיינים בתיכון אורט עפולה. לפני שירותה הצבאי שהתה בשנת שירות בארצות הברית במסגרת התוכנית "שותפות 2000" של הסוכנות היהודית. בצה"ל שירתה כמדריכת חי"ר - "אכזריות" (נגמ"ש כבד) וסימולטור ירי.
לאחר שחרורה למדה במשך שנה בבית הספר הגבוה לאמנויות הבמה "בית צבי". בוגרת תואר ראשון בתיאטרון, עם דגש על לימודי משחק, באוניברסיטת תל אביב. במקביל ללימודים עבדה עם ילדים כמפעילת ימי הולדת לגיל הרך, מפעילת תיאטרון סיפור ומדריכת חוגי תיאטרון ודרמה. למדה בקורס משחק מול מצלמה, קורס משחק בשיטת צ'אבק ופיתוח קול.
קריירה
במסגרת פסטיבל "סמול במה" שיחקה בהצגה האינטראקטיבית "עוד שקל אחד אני בהודו". בפסטיבל צו קריאה בתיאטרון צוותא שיחקה בהצגה "חלום של גבר" לצד דב רייזר ונולי עומר. הגישה פינה בתוכניתו של גיא לרר "צינור לילה" בערוץ 10.
בשנים 2010–2011 זקס שיחקה בתפקיד הראשי בסדרה הקומית "המכשפות משינקין" לצד נלי תגר, בין השחקנים האורחים בסדרה: אסי כהן, דורון עמית, טלי אורן וניסו שליו. את הסדרה יצרו סם לביא וצחי רפפורט.
השתתפה בפרסומות לפאנטה, מקדונלד'ס, פרימור, מסטיק מאסט ופרומו לערוץ הקניות.
השתתפה באירוע ׳חשיפה 2013׳ של ארגון השחקנים שח"ם, שהוצג בצוותא, בבימויו של ניר ברגמן בשנת 2013.
שיחקה בתפקיד שירלי בסדרה "אבודים באסיה", ששודרה ביס קומדי בשנת 2013.
בשנת 2013 עבדה בעיתון הג'רוזלם פוסט לייט בתור עורכת משנה וכתבת תרבות ולייף סטייל. נכון לשנת 2015 היא עורכת את אתר "R1" מבית ידיעות אחרונות.
בשנת 2016 מונתה לתפקיד העורכת הראשית של מגזין הנוער המוביל במדינה, "ראש אחד".
בשנת 2018 מונתה לתפקיד סגנית עורך אתר פנאי פלוס Pplus מבית ynet.
מצר אינגליש
מצר אנגליש (באנגלית: English Strait) הוא מצר ים, באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
תחילתו של המצר, בדרומו, בקו שבין נקודת סנטה קרוז לבין נקודת אדוארדס.
קצהו של המצר, בצפונו, הוא הקו שבין לשון היבשה פורט ויליאם לבין האיונים סלעי אורול ואיי אייצוק.
מקור השם
שמו של המצר ניתן לו בשנת 1822.
פופ-פאנק
פופ-פאנק (באנגלית: Pop-punk) הוא סגנון מוזיקלי המהווה תת-ז'אנר של סוגת הפאנק רוק ומהווה חלק ממוזיקת הפופ. פופ-פאנק מתאפיין בסגנון קליל ונוסחתי, בדומה לפופ, אך שעדיין שומר על עקרונות הפאנק.
היסטוריה
החל מאמצע שנות ה-80 החלה מתפתחת בארצות הברית דרישה לשירי פאנק יותר נגישים זאת כנגד סגנון ההארדקור פאנק שהתבלט אז.
שיאו של הפופ-פאנק הגיע בתחילת שנות ה-90 לאחר שנירוונה הוציאו את אלבומם Nevermind ב-1991 שהיה לאלבום פורץ דרך הן אמנותית ובעיקר מסחרית. נירוונה הוכיחו לקהילת הפאנק שגם לרוק על גוניו היותר מחוספסים יש מקום במיינסטרים ושלהקת פאנק זוכה להשמעות בשידורים מסחריים פופולריים בטלוויזיה וברדיו. ב-1994 הוציאה גרין דיי את אלבומה, Dookie, שזכה להצלחה ענקית הן במונחי מכירות והן במונחי השמעות. חודשיים לאחר מכן הוציאה אופספרינג את אלבומה, סמאש, שמכר בלמעלה מ-11 מיליון עותקים והפך לאחר מההוצאות המצליחות ביותר של כל הזמנים של לייבל מוזיקה עצמאי. שתי הלהקות האלו היו בולטות בסצנת הפאנק, הופיעו ואף שחררו אלבומים שנים רבות טרם פריצתם. פריצה זו הצביעה הן על שינוי בהרגלי צריכת המוזיקה של הקהל ובעיקר על המחשבה המסחרית ועל השינוי האומנותי שחל אצל הלהקות עצמן שביקשו להגיע לקהל רחב יותר.
ב-1999 הגיע גל נוסף של להקות פופ-פאנק שבהן אפשר למצוא את גוד שארלוט, ניו פאונד גלורי ובלינק-182. גל זה אופיין בתמיכה של חברות התקליטים הגדולות, זאת בניגוד לגל להקות הפופ-פאנק של תחילת שנות ה-90 שנוהלו באמצעות לייבלים קטנים ועצמאיים. יחסית לשאר להקות הפופ-פאנק בבלינק-182 ניכר כי הם ביצעו מעבר אומנותי חד ובוטה במטרה לפזול לקהל חדש ורחב הרבה יותר. האלבום של בלינק אופיין במלודיות קליטות והמנוניות וכתיבה פשוטה שפונה לקהל צעיר ומתאפיין בהומור נמוך.
ביולי 2007, יצאו האלבום של סם 41, "Underclass Hero" והאלבום של MxPx, "Secret Weapon". באלבומים אלה ניתן לראות כיצד הלהקות חוזרות לנגן מוזיקת פופ-פאנק כמו בתחילת הקריירה שלהן. האלבומים הנ"ל זכו ליותר הצלחה בקרב המעריצים הישנים והחדשים כאחד. גם להקת גוד שארלוט הודיעה על כך שהיא חוזרת לנגן פופ-פאנק באלבומה הרביעי, "Good Morning Revival".
פופ-פאנק בישראל
בשנת 1994 קמה בחיפה, ישראל להקת הפופ-פאנק Useless ID, אשר זכתה להצלחה רבה ביחס לשאר להקות הפאנק בארץ. בראשית דרכה הייתה הלהקה לא ידועה, והייתה מאופיינת במוזיקת פאנק רועשת כמעט חסרת מילים. בהמשך דרכם, כשיצא האלבום Bad Story, Happy Ending - אשר הוקלט בלייבל המכובד קונג-פו (בו הקליטו בלינק-182 את אלבומם הראשון), התפרסמה הלהקה ברחבי העולם, ונעשתה מצליחה במיוחד בארצות הברית, קנדה, ויפן.
ביקורת
שומרי הסף של האתיקה, הזהות, הערכים והעקרונות של תרבות הפאנק נוטרים טינה מסוימת לזרם הפופ-פאנק. זאת, בשל התמסחרותו, כניעתו למוסכמות, השתלבותו בזרם המרכזי והתפשרותו על חופש היצירה, שלא להזכיר את כפיפותו הברורה לתאגידים מסחריים ולממסד הפוליטי. לפי שומרי הסף האלו, מטרותיה של תרבות הפאנק היא לפרוץ גבולות, לערער על סמכויות ולאתגר את הממסד הפוליטי. למרות זאת, הפופ-פאנק קידם נורמות של גלובליזציה, פרסום, מסחור ושיווק והכחיד את האלמנט הנשכני, המחאתי והעצמאי
אוכלי מוות
אוכלי המוות (באנגלית: Death Eaters) הם קבוצת דמויות בדיונית שמופיעה בסדרת ספרי הארי פוטר מאת ג'יי. קיי. רולינג. על פי העלילה, "אוכלי המוות" הוא הכינוי לקבוצה של קוסמים ומכשפות אפלים, המובלים בידי אדון האופל הלורד וולדמורט, הקוסם האפל המרושע ביותר במאה ה-20. חברי הקבוצה דוגלים באידאולוגיה שלפיה יש להשליט סדר עולמי חדש בו הקוסמים ישלטו בגלוי על המוגלגים, אותם הם רואים כחיות נחותות, ולטהר את עולם הקוסמים מבני-מוגלגים, כך שרק קוסמים טהורי-דם (שכל דורות משפחותיהם היו קוסמים) יהיו רשאים להתקיים בעולם הקוסמים.
אוכלי המוות הופיעו כקבוצה לראשונה בספר "הארי פוטר וגביע האש". בספר, אוכלי המוות מתוארים כלבושי גלימות שחורות וברדסים, ועוטי מסיכות. סימן ההיכר שלהם הוא "האות האפל" המוטבע על זרועם: מעין קעקוע מכושף, איור ובו גולגולת אדם ונחש היוצא מתוך פיה, שמשמש גם כאמצעי תקשורת: אוכל מוות יכול לגעת באות שעל זרועו כדי לזמן את וולדמורט, ולחלופין, כאשר וולדמורט נוגע באות האפל של אחד מאוכלי המוות, אוכלי המוות נדרשים להתאסף מיד סביבו.
סמל
האות האפל הוא סמלם של לורד וולדמורט ואוכלי המוות. הסמל מורכב מגולגולת ונחש הזוחל ממנה. כל אוכל מוות נושא כתובת קעקע שחורה של הסימן האפל על אמתו השמאלית. סמל זה אף מזומן לשמיים על ידי הלחש מוֹרְסְמוֹרְדְרֶה. המילה מורסמורדרה היא הלחם בסיסים של המילה הלטינית mors ("מוות"; זהו גם שמה של התגלמות המוות במיתולוגיה הרומית) והמילה הצרפתית mordre ("לנשוך", "לנגוס"). פירושן יחד הוא "קח נגיסה מן המוות", ומכאן השם "אוכלי מוות". לרוב השימוש בלחש המורסמורדרה יעשה מעל זירת רצח, או מעשה נפשע אחר. זאת כדי להטיל מורא באלו הצופים בו, וכן כדי לבשר את חזרתו של הלורד וולדמורט.
לפני מפלתו הראשונה של וולדמורט, הלחש היה ידוע רק לקומץ מעריציו הקרובים. לאחר שנפל, הלחש כבר לא נראה עוד בשמיים, מאחר שאותם חברים במעגל הפנימי ירדו למחתרת או נשלחו לאזקבאן. הלחש הופיע שוב לראשונה בהארי פוטר וגביע האש. ברטי קראוץ' הבן השתמש בו מיד לאחר גביע העולם בקווידיץ'. בכך הוא גרם לפאניקה ומנוסה המונית.
בלטריקס לסטריינג' (לבית בלק)
בלטריקס לסטריינג' (Bellatrix Lestrange) לבית בלק (1951–1998) היא מכשפה טהורת דם. בלטריקס היא בת למשפחת בלק טהורת הדם ועתיקת היומין: היא דודניתם של רגולוס וסיריוס בלק, ואחיותיה הן נרקיסה מאלפוי ואנדרומדה טונקס. גם בעלה, רודולפוס, ואחיו רבסטאן הם אוכלי מוות, בנים למשפחת לסטריינג' שבדומה למשפחת בלק גם היא משפחת קוסמים עתיקת יומין, וייתכן שהם צאצאים של לסטריינג' מסוים (שלא ידוע שמו הפרטי) שמוזכר בספר השישי כאחד מחבורתו של וולדמורט במהלך לימודיו בהוגוורטס.
בלטריקס נחשבת לאחד מאוכלי המוות הנאמנים ביותר לוולדמורט, וכן למכשפה אכזרית וסדיסטית במיוחד, ולבעלת מומחיות רבה באומנויות האופל, אותן למדה מוולדמורט בעצמו, לטענתה. היא התמחתה בשימוש בקללת קרושיאטוס במטרה לענות אנשים ולייסר אותם בכאבים. נטייה ידועה לשמצה זו בלטה במאורע שהתרחש לאחר תום מלחמת הקוסמים הראשונה: בלטריקס הייתה בין אוכלי המוות שחטפו ועינו ממושכות את בני הזוג פרנק ואליס לונגבוטום, הילאים וחברים במסדר עוף החול והוריו של נוויל לונגבוטום, במטרה להוציא מהם מידע על מקום הימצאו של אדונם. כתוצאה מכך נגרם נזק מוחי לצמיתות לבני הזוג, ועל מעשה זה נידונה למאסר עולם בבית הכלא אזקבאן. היא שהתה שם במשך 14 שנים, ולאחר שובו של וולדמורט לחיים, ברחה יחד עם עשרה אוכלי מוות נוספים במהלך הבריחה הגדולה שתוארה בספר החמישי.
עם הזמן מתגלה שבלטריקס פיתחה משיכה רומנטית כלפי וולדמורט, וזו באה לידי ביטוי בכך שנכנסה להריון ממנו, וילדה בת בשם דלפי רידל.
במהלך מלחמת הקוסמים השנייה היא נטלה חלק בקרבות רבים תחת פיקודו של וולדמורט. היא השתתפה בקרב במחלקת המסתורין, שם הצליחה להביס בדו-קרב ולגרום למותו של בן דודה סיריוס בלק, והייתה אוכלת המוות היחידה שהצליחה להימלט מזירת הקרב (מלבד וולדמורט) לאחר סיומו, ולחמוק ממאסר. מאז היא עסקה בזריעת הרס ופחד לפי פקודתו של וולדמורט. במהלך הספר השביעי היא רוצחת את גמדון הבית דובי, לאחר שזה הציל מידיה את הארי, רון והרמיוני, אותם עינתה בבית משפחת מאלפוי. בסוף הספר היא נוטלת חלק פעיל בקרב על הוגוורטס, והורגת את אחייניתה נימפדורה טונקס. היא הייתה בין אוכלי המוות הבודדים שנשארו עם וולדמורט עד הסוף, והפגינה כישרון רב בלחימת דו-קרב קוסמים: היא הצליחה להילחם ב-3 מכשפות מוכשרות - הרמיוני, ג'יני ויזלי ולונה לאבגוד - בו זמנית.
סופה היה שחוסלה על ידי אמה של ג'יני, מולי ויזלי, לאחר שניסתה להרוג את ג'יני.
בסרטים היא מגולמת על ידי השחקנית הבריטית הלנה בונהם קרטר. כשאר בני משפחת בלק, שרובם נקראים בשמות של גרמי שמיים, גם בלטריקס קיבלה את שמה מכוכב בעל אותו השם.
לוציוס מאלפוי
לוציוס מאלפוי (Lucius Malfoy) הוא קוסם טהור-דם, צאצא למשפחת מאלפוי טהורת הדם, בית אצולה עשיר ובעל השפעה רבה על עולם הקוסמים. סבו ברוטוס ייסד עיתון אנטי-מוגלגי, אולם לא ידוע אם המשפחה המשיכה אותו בדור זה. נולד ב-1954 וגר בוויטשרי. ללוציוס יש השקפת עולם שדוגלת בעליונות טהורי-הדם על פני שאר הקוסמים, ובעקבות כך הצטרף לשורות אוכלי-המוות והשתתף במלחמת הקוסמים הראשונה. עד מהרה, הפך לוציוס לאחד מאוכלי המוות הנאמנים ביותר לוולדמורט, ושימש בפועל כיד ימינו. וולדמורט סמך עליו כל כך, שהפקיד בידיו את אחד מאוצרותיו היקרים ביותר: היומן שאותו ניהל בתקופת לימודיו בבית הספר הוגוורטס, שהכיל הוראות לפתיחת חדר הסודות שלבסוף אף התברר שהיה אחד ההורקרוקסים של וולדמורט. באותה תקופה הוא פגש בנרקיסה לבית בלק, נשא אותה לאשה ומנישואים אלו נולד בנם היחיד, דראקו.
לאחר תבוסתו הראשונה של וולדמורט, בה הוא איבד את גופו הגשמי, לוציוס הצליח להתחמק ממאסר בטיעון שהוא היה נתון תחת קללת אימפריוס. בכך הצליח לשמור על מעמדו וקשריו עם החברה הגבוהה של עולם הקוסמים, תוך כדי כך שהוא מטפח קשר קרוב עם בכירי משרד הקסמים ותורם על מנת לקדם מטרות חשובות. למרות זאת לוציוס לא הפסיק לדבוק ברעיונותיו והמשיך לעסוק באומנויות האופל. במהלך תקופה זו, ניסה לוציוס להפליל את משפחת ויזלי בכך שהשתיל את יומן בית-הספר של וולדמורט בין ספרי הלימוד של בת המשפחה ג'יני ויזלי, וגרם לכך ששבריר הנשמה של וולדמורט שהיה בפנים ישתלט עליה ויגרום לפתיחתו של חדר הסודות ושחרור הבסיליסק ששכן בפנים. מזימה זו נכשלה בזכות להארי פוטר, שהביס את הבסיליסק והשמיד את היומן. שנתיים לאחר מכן, השתתף מאלפוי בעינוי ומעשי איבה כלפי אנשים שאינם יכולים לעשות קסם ושלא נולדו לקוסמים/מכשפות במהלך אליפות העולם בקווידיץ'.
עם שובו של וולדמורט, לוציוס היה אחד מאוכלי המוות שהתייצבו מיד כאשר וולדמורט קרא לכלל אוכלי המוות. עם זאת, אובדן היומן של רידל, והעובדה שלוציוס העדיף להציל את עורו מאשר לשמור על נאמנות לוולדמורט, גרמו לפיחות במעמדו של לוציוס. שנה לאחר מכן, לוציוס הוביל קבוצה של אוכלי-מוות אל משרד הקסמים במטרה לגנוב משם נבואה שעסקה בהארי ובוולדמורט. כישלונו של לוציוס בהשגת הנבואה הוסיפה עוד יותר לתחושות האכזבה של וולדמורט מלוציוס, והוא החל להתייחס אל לוציוס ומשפחתו בזלזול, ואף התעלל בבני המשפחה נפשית במספר הזדמנויות. לוציוס, שיותר מכל היה קנאי ביותר לשלומה של משפחתו, החליט בסופו של דבר יחד עם אשתו לערוק משורותיו של וולדמורט במהלך הקרב על הוגוורטס, כאשר הוא מסרב להשתתף בלחימה ומעייניו נתונים אך ורק בהבאת בנו, דראקו, למקום מבטחים, וכאשר אשתו רימתה את וולדמורט בכך ששיקרה לו שהארי פוטר מת, ובכך הצילה את חייו. בעקבות מעשים אלו, ניצלו בני הזוג ממאסר לאחר מלחמת הקוסמים השנייה.
תומכי אוכלי המוות
ברשימה זו מופיעים קוסמים ש:
מוריס ורטהיים
מוריס ורטהיים (באנגלית: Maurice Wertheim; 1886, ניו יורק – 27 במאי 1950, קונטיקט) היה בנקאי השקעות יהודי-אמריקאי, שחמטאי, תורם לשחמט, איש איכות הסביבה ונדבן. מימן את מרבית פעילות השחמט בארצות הברית בשנות ה-40.
קורות חיים
ורטהיים היה שחמטאי-חובב ברמה גבוהה, שנהנה מהמשחק והשקיע מאמץ גדול במשחקיו בשחמט בהתכתבות. הוא התעניין גם בתיאטרון, בדיג, בשמירת הטבע ובאמנות. הוא תרם 2,000 אקרים (8.1 קמ"ר) במזרח לונג איילנד לממשלת ארצות הברית בשנת 1947 והשטח הפך ל-"שמורת הטבע ורטהיים". ורטהיים תרם את האוסף הגדול של ציורים אימפרסיוניסטים צרפתים למוזיאון האמנות פוג באוניברסיטת הרווארד עם מותו.
תרומותיו העיקריות לשחמט בארצות הברית הן כפטרון וכמארגן. ורטהיים מימן את הדו-קרב בין שמואל רשבסקי לישראל הורוביץ שבאליפות ארצות הברית בשנת 1941 חלקו את המקום הראשון-שני ובדו-קרב ביניהם על המקום הראשון ניצח שמואל רשבסקי +3 =13 -0 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו).
ורטהיים תמך כספית במועדון השחמט במנהטן במעבר לאזור טוב יותר בשנת 1941. הוא הגה את הרעיון לדו-קרב שחמטאי בשנת 1946 בין ארצות הברית וברית המועצות במוסקבה, שכנע את מחלקת המדינה של ארצות הברית שזה יסייע להפשרת המלחמה הקרה ומימן את הנסיעה ועלות המלונות לנבחרת האמריקאית.
ורטהיים נפטר מהתקף לב ב-1950. ב-1951 אורגנה תחרות שחמט לזכרו, בה ניצח שמואל רשבסקי.
ורטהיים הוא חתנו של הנרי מורגנטאו (האב) ואביה של ההיסטוריונית ברברה טוכמן.
אלבום בולים
אלבום בולים הוא ספר שבו ניתן לשמר בולי דואר כאוסף. האלבום הפך לכלי הנפוץ ביותר לבולאות, הן למתחילים והן לאספנים המומחים. אלבום יכול להיות בעל מספר דפים קבוע (בדרך כלל חזקה של 2), או שהוא אלבום מודולרי שניתן להוסיף לו דפים.
המילונאי ראובן אלקלעי הציע את החידוש בּוּלוֹן תחת אלבום בולים.
עיצוב האלבום
אלבומי הבולים כוללים דפים המיועדים לאחסון בולים, לעיתים עם רצועות פלסטיק שקופות, לתוכן מושחלים הבולים. הבולים באלבום מסודרים לפי טעמו של האספן ולפי מטרתו באוסף. אוסף המציג בול יחיד מכל סוג יכלול לרוב שורות של בולים המסודרות לאורך האלבומים. אספנים אשר מנסים להשלים סדרות יקדישו לרוב עמודים או אזורים מסוימים בדפים לסדרות מסוימות. מומחים אף יציינו ליד כל בול הערות על סגנונו, עיצובו, פרטים טכניים על הוצאתו או הדרך בה הגיע לבעליו הנוכחיים. בעבר היה נהוג לרשום את הערות אלו בעזרת כלי כתיבה פשוטים, אך כיום תוכנות רבות מציעות תכנון גרפי של הדף על גבי מסך המחשב.
אספנים רבים קונים אלבומים או דפים מודפסים מראש. מכלול האלבומים משתרע מאלבומים עבור בולים מכל רחבי העולם ועד לאלבומי "התמחות מקומית". לרוב האלבומים המוכנים האלו מציגים את תמונת הבול בשחור-לבן במקום בו יש לשים את הבול. לצד כל מקום שכזה האלבומים המודפסים מראש מספקים בעצמם את המידע הכתוב, זאת בהתאם לרצון האספן או הספקת היצרן.
חברות הוצאת אלבומי הבולים
אחד מאלבומי הבולים הראשונים הוא ה-V.R. של חברת סטנלי גיבונס. האלבום, שקוטלג בסביבות 1870, הפך לסדרת אלבומים שכללו בולים יקרי ערך במיוחד והפך את החברה הבריטית למובילה בתחום. חברות בולטות אחרות הן "לייטהאוס", "סקוט", "וייט אייס" (White Ace), לוכטרן, ולינדנר. החברות מעודדות את נאמנות לקוחותיהם על ידי פרסום עדכונים לאוספים מדי שנה.
השימוש באלבום
בעבר הבולים היו מודבקים לעמודים על ידי דבקם שלהם (כמו היו מודבקים על מעטפה לשם שליחת דבר דואר), או בעזרת דבק אחר. עם הזמן הבינו אספני הבולים שכתוצאה מכך לא ניתן עוד להפריד את הבולים מהאלבום בו הונחו ולא ניתן לבחון את גבם, שם נמצאים סימני המים וסימני המומחים. התשובה באה בדמות "צירי בולים". הצירים הם, למעשה, נייר דק ורך אשר מצדו האחד מודבק לדף האלבום. בצידו השני של הציר ישנו דבק רק על קצהו, כך שניתן יהיה להרים את הבול שיודבק עליו ולבחון את גבו. עם הזמן השתכללו הצירים והיה ניתן אף "לקלף" את הבולים מהם ובכך להוציאם כליל מהאלבום. אומנם גם הדבק ב"צירים" גורם לנזק מסוים לגב הבול, אך התוצאה סבירה הרבה יותר מאשר בשיטה הישנה.
גם שיטה זו נחשבת כיום למיושנת, ולא נהוג יותר להדביק את הבולים לאלבום על מנת נזק ולו הקל ביותר לדבק.
אחסון האלבומים מתבצע בעדינות תוך שמירה פן "ידחסו" יתר על מידה. האספנים שומרים על העמודים כך שיאווררו במטרה למנוע מהבולים להתקמט או לדבק לנזול. אלבומים יקרי ערך במיוחד מרופדים בכריכותיהם היטב כדי למנוע נזק אפשרי לבולים.
צביקה שטרנפלד
צביקה שטרנפלד (נולד ב-1955) הוא משורר ופסיכולוג ישראלי.
ביוגרפיה
צביקה שטרנפלד נולד בוורוצלב, פולין. עם עלייתו ארצה ב-1957 התגורר בקריות. עשור לאחר מכן עזב עם משפחתו את הארץ, לאחר שאביו קיבל משרה בחו"ל. עם סיום לימודיו בהמבורג, כשבידו תעודת בגרות בריטית, נסע שטרנפלד ללמוד רפואה בבריסל. בשנת 1977, לאחר שירותו בצה"ל, נישא לדורית. באותה שנה התחיל ללמוד באוניברסיטת חיפה, והשלים תואר ראשון בלשון עברית ובפסיכולוגיה וכן תואר שני בפסיכולוגיה. כיום הוא עוסק בהנחיית קבוצות ובייעוץ משפחתי וזוגי. עד שנת 2003 היה יו"ר אגודת הסופרים העבריים סניף חיפה.
שירתו מאופיינת בהומור, נגיעה ברבדים שונים של האדם ועיסוק בטווח רחב של סוגיות בתחומי הוויה האנושית.
שטרנפלד זכה בפרס אקו"ם לשנת 2007 ופרס ראש הממשלה בשנת 2015.
כיום הוא מתגורר בחיפה, נשוי ואב לשלושה. בתו הבכורה, מעין, משוררת אף היא.
מוניק מבקה פובה
מוניק מבקה פובה (בצרפתית: Monique Mbeka Phoba; נולדה ב-1962) היא יוצרת סרטים המתגוררת בבנין, אך משפחתה מן הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו (DRC). סרטיה זכו במספר פרסים.
תחילת דרכה
פובה נולדה ב-1962, בבריסל שבבלגיה, בתו של דיפלומט מן הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. היא גדלה בבלגיה, צרפת, גרמניה ואיראן, וחייתה בקונגו (זאיר, בזמנו) למשך שנתיים, אז שימש אביה כסגן שר, ואז כשר הכלכלה בשנות ה-1970 המוקדמות. אך כשהגיעה לגיל 16, כשאביה סיים את תפקידו והפך לגולה פוליטי בצד הלא-נכון של שלטונו של ממבוטו, היא השתקעה בבלגיה. היא סיימה שם תואר בעסקים בינלאומיים. במהלך לימודיה הייתה מגישה תוכניות על תרבות אפריקאית ברדיו הקמפוס, ואף כתבה מאמרים עבור מגוון עיתונים בבריסל וז'נבה. כשאירעה ההפיכה בבורקינה פאסו ב-1983, היא נסעה למקום לדווח משם לרדיו. היא פגשה אז את המהפכן, תומא סנקרה, שהיה לנשיא בורקינה פאסו. בשנים 1987 ו-1989, היא נכחה בפסטיבל הקולנוע הפאן-אפריקאי FESPACO, ואירועים אלו שינו את מטרותיה בחיים, והיא החליטה לעשות קולנוע במקום לפתח קריירה בעסקים בינלאומיים, ונסעה לפריז כדי להשתתף בסדנה לקולנוע תיעודי באטלייה ואראן.
קריירה
ב-1991 יצרה פובה את הסרט הקצר Revue en vrac עם פרד מונגו, עיתונאי מהטלוויזיה הלאומית של זאיר (OZRT). הסרט סיקר את לידתה של עיתונות עצמאית ופלורליסטית ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו. פובה אז יצרה סדרה של סרטים תיעודיים על אפריקה כולל את ''Rentrer? (1993), Deux petits tours et puis s'en vont (1997) על הבחירות לנשיאות בבנין, Un rêve d'indépendance (1998) על סבא שלה, תחת הקולוניזציה הבלגי קולוניזציה הבלגית, ו- Sorcière, la vie'' (2004).
Rentrer? מתאר את הבעיה של בריחת מוחות. הסרט זכה בפרס דרום / צפון של המועצה האירופאית ב-Rencontres Media Nord/Sud בז'נבה ב-1996. סרטה הקצר Une voix dans le Silence משנת 1996 מספר על המאבק של ברונו אדיקו, איש עם HIV מבנין. את סרטה הרביעי, Deux petits tours et puis s'en vont..., היא ביימה בשיתוף עם עמנואל קולוולה. הסרט עוסק בבנין, בתור מעבדת הדמוקרטיה האפריקאית, והוא זכה בפרס מקום שני לסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל FESPACO במרץ 1997. בסרטה משנת 1998 Un reve d'indépendance היא מתארת 35 שנים של עצמאות ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו. הסרט בפרס "Images of Women" בטקס פרסי פסטיבל Vues d'Afrique במונטריאול באפריל 2000.
בשנת 2001 יצרה פובה את הסרט Anna, l'Enchantée. הוא מספר על אנה טקו, זמרת שזכתה במלגה ללימוד מוזיקה בצרפת. אנה מגיעה ללא הכנה מספיק טובה, ומחזיקה מעמד שם פחות משלושה חודשים. הסרט התיעודי זכה בפרס "Images of Women" בטקס פרסי פסטיבל Vues d'Afrique במונטריאול באפריל 2002. סרטה משנת 2006, ''Sorcière, la vie! '' מראה את חייו של אדם זקן, אשר היה עוזר רפואי תחת הקולוניאליזם הבלגי, רופא לאחר העצמאות, ולאחר פרישתו, הסכים לשמש כשופט מסורתי. הסרט בוחן את השכיחות של האמונה בכישוף בקהילה דרך מקרים המובאים בפניו. ב-2007 היא סיימה סרט תיעודי על הנבחרת הלאומית של זאיר, הנמרים, אשר כיכבו בגביע העולם בכדורגל בשנת 1974. הקבוצה הזאת הייתה הראשונה מאפריקה שמדרום לסהרה שהשתתפה במונדיאל. Entre la coupe et l'élection (בין הגביע לבחירות) בוים בשיתף עם גי קאביה מויה.
מ-1995 ועד 2007, התגוררה פובה בבנין, שם עבדה בהפקה, הפצה וקידום של קולנוע אפריקאי. היא יסדה את הפסטיבל לטלוויזיה וסרטים תיעודיים Lagunimages בשנת 2000. מאז 2007 היא מתגוררת בבלגיה, שם גם השלימה תואר נוסף בתסריטאות.
מאז 2007, היא מחלקת את זמנה בין בלגיה למערב אפריקה. בשנת 2009, היא פרסמה אוסף שירה, Yemadja. בשנת 2010, היא השתתפה בסרט כשחקנית בפעם הראשונה, בסרט העלילתי הקצר של הבמאי הקונגולזי פאולאן מולומבה, Tout le monde a des raisons d'en vouloir à sa mère..
ב-2014 היא הפיקה את הסרט העלילתי הקצר הראשון שלה: Sœur Oyo, על ילדים בפנימייה קתולית במבנזה-מבום, בעת הקולוניזציה הבלגית. עשיית סרט זה עורר בה את הרעיון להעביר כיתות אמן על הטאבו ששורר סביב התייחסות לקולוניזציה הבלגית בקולנוע הבלגי במהלך 40 השנים האחרונות. היא ערכה את השיעור יותר מ-20 פעמים בין 2015 ל-2017 הן בבלגיה והן בפסטיבלי קולנוע באפריקה, בפסטיבל סרטי הנשים של בריסל, בבתי ספר לקולנוע ואמנות, ועוד.
טירת היבר
טירת היבר (באנגלית: Hever Castle) היא טירה בהיבר, קנט, כ-48 קילומטרים דרומית-מזרחית ללונדון, בירת אנגליה. היא החלה כאחוזה כפרית במחצית השנייה של המאה ה-13. בין 1462 ל-1539 היא הייתה ביתם של בני משפחת בוליין. טירת היבר היא בניין רשום בדרגה I.
היסטוריה
ישנם למעשה שלושה שלבים עיקריים בבניית טירת היבר. חלקה העתיק ביותר של הטירה מתוארך ל-1270, אז נבנה בית השער וחצר פנימית (bailey) מוקפת חומה. השלב השני, שהחל ב-1462 עם כניסת בני משפחת בוליין לטירה, שיפוץ של המבנה המקורי והפיכתו לאחוזה על ידי אחיו הצעיר של תומאס בוליין (הכומר), ג'ופרי, כשהוסיף מבנה מגורים בסגנון ארכיקטטורי טיודור, שהיה נפוץ בעיקר בתחילת המאה ה-16 באנגליה. השלב השלישי של שיפוץ המבנה התקיים במאה ה-20, כשנקנתה על ידי ויליאם ולדורף אסטור (William Waldorf Astor).
נכדו של ג'ופרי, הדיפלומט והפוליטיקאי תומאס בוליין, אביה של המלכה אן בולין, ירש את הטירה ב-1505. הוא חי שם עם אשתו, הרוזנת אליזבת בוליין ועם ילדיו ג'ורג', מרי ואן. לא ידוע האם אן נולדה בטירת היבר (או בבליקלינג הול, שם נולדו אחיה) כי לא נותר תיעוד מהימן לתאריך לידתה (בין יולי 1501 ל-1507), אך היא גדלה שם עד שנשלחה להולנד ב-1513 כדי לרכוש השכלה בחצרה של הדוכסית מרגרטה מאוסטריה, בתו של מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
ב-1539, לאחר מותו של תומאס בוליין, הטירה עברה לרשותו של הנרי השמיני. הנרי העניק אותה לאן מקלווה, אשתו הרביעית, כחלק מההסכם לאחר ביטול נישואיהם ב-1540. אחד ממנעוליו הפרטיים של הנרי, שלקח עימו בכל ביקור בבתי האצולה ושיכל לפתוח כל דלת ודלת, עדיין קיים בתוך הטירה.
עד תחילת המאה ה-20 המשיכה הטירה לעבור ידיים מעת לעת, כולל אצל משפחת וולדגרייב (Waldegrave) בין 1557–1715, משפחת המפריס (Humfreys) עד 1749 ומשפחת מיד וולדו (Meade Waldo) בין 1749–1903. במשך המאות הללו הטירה הושכרה לאנשים שונים, ומצבה התדרדר עקב חוסר טיפול ותחזוקה ראויה.
ב-1903 נרכשה הטירה על ידי המיליונר האמריקאי ויליאם ולדורף אסטור, שהשתמש בה כבית אחוזה פרטי. אסטור הוסיף את הגן האיטלקי כדי להציג לראווה את אוסף פסליו. ב-1983 מכרה משפחת אסטור את הטירה לברודלנד נכסים בע"מ (Broadland Properties Limited) בבעלות משפחת גתרי (Guthrie).
אתר תיירות
במאה ה-21 משמשת הטירה כאתר תיירותי, ומתהדרת בקשר שלה לאן בולין ולהנרי השמיני, במבוכיה, בגניה ובאגמה. הטירה מארחת אירועים רבים, בין היתר תצוגות ג'אוסטים וירי בחץ וקשת בחודשי הקיץ, וכן תחרויות ריצה ושחייה. בטירה עצמה נמצאים ריהוט העתיק, אוסף ספרי התפילה הפרטי של אן בולין ואוסף דיוקנות מתקופת טיודור. מאז 1988 מארחת הטירה את מוזיאון חיל הפרשים של קנט. בית השער המקורי מ-1270 עדיין עומד על תילו ובו השער המתרומם העתיק ביותר באנגליה שעדיין פועל.
דייוויד אתרטון
דייוויד אתרטון (באנגלית: David Atherton; 3 בינואר 1944) הוא מנצח אנגלי.
חייו
אתרטון נולד בבלקפול, לנקשייר למשפחה מוזיקלית. אביו, רוברט אתרטון, היה המורה למוזיקה בסנט ג'וזף קולג' בבלקפול וכן היה מנצח. אמו הייתה זמרת.
אתרטון למד מוזיקה בפיצוויליאם קולג' באוניברסיטת קיימברידג' בשנים 1962-66 ובאקדמיה המלכותית למוזיקה. בשנת 1967 הכניס אותו גאורג שולטי לסגל של קובנט גארדן, שם ניצח לראשונה על טרובאדור בשנת 1968 וכיהן כמנצח הבית עד 1980. בשנת 1976 הופיע לראשונה בלה סקאלה ובשנת 1978 באופרה של סן פרנסיסקו. בשנים 1968 עד 1973 ושוב מ-1980 עד 1983 כיהן כמנהל מוזיקלי של הסינפונייטה של לונדון. בתקופת כהונתו השנייה בסינפונייטה כיהן במקביל גם כמנהל מוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית המלכותית של ליברפול, שם המשיך וכיהן כמנצח אורח ראשי בשנים 1983 עד 1986. באותן שנים היה גם המנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של סן דייגו. בשנת 1989 התמנה למנהלה המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של הונג קונג ואף ייסד את פסטיבל "בעיקר מוצרט" בסן דייגו. בשנת 1991 ניצח בקובנט גארדן על הפקה בימתית מלאה של "ההוגנוטים" מאת מאיירבר, הראשונה בלונדון מאז מלחמת העולם השנייה.
אתרטון התבלט בהתלהבותו למוזיקה חדישה, שהתבטאה בין השאר בביצועי בכורה ל"הלוויתן" של ג'ון טאוונר (1968), "פאנץ' וג'ודי" של הריסון ברטוויסל (1968) ו"אנו באים אל הנהר" של הנס ורנר הנצה (1976). כמו כן ערך והקליט את מכלול יצירותיו של שנברג להרכב קאמרי והקליט יצירות משל לאוש יאנאצ'ק, מוצרט, שוברט, וייל ואחרים עם תזמורות ידועות-שם. פרשנותו ל"המלך פריאם" של מייקל טיפט זכתה לשבחי המלחין.
מגדלור (אלבום)
"מגדלור" הוא שם האלבום החמישי של הזמרת מיקה קרני. האלבום יצא לחנויות ב-2004 בחברת התקליטים NMC. הקו האלקטרוני שלט באלבום, בניגוד לאלבומיה הקודמים של קרני, שהתאפיינו בביצועים אקוסטיים שקטים.
שיר הנושא, "מגדלור", המספר את סיפורה של אחותה הקטנה שהתמכרה לסמים, זכה להצלחה גדולה. סינגלים נוספים מהאלבום: "שיר מספר אחת", "מלחמות כאילו", "קח". לשירים "מגדלור" ו"מלחמות כאילו" צולמו קליפים מושקעים. באלבום מחדשת קרני את שירו של אריק איינשטיין, "סע לאט".
עינת
עֵינַת הוא קיבוץ באזור השרון השייך למועצה אזורית דרום השרון.
מיקומו של הקיבוץ
הקיבוץ שוכן דרומית-מערבית לראש העין וכביש הגישה היחיד אליו מסתעף מכביש 444, כביש המקשר בין ראש העין לפתח תקווה. כמו כן תוואי כביש 6 עובר כמה עשרות מטרים מערבית לקיבוץ, אך אינו מוביל לקיבוץ. בסמוך לקיבוץ נמצאות מספר חנויות ומסעדות, וכן גן אירועים ומאפייה – מאפיית דגנית עין בר. בקיבוץ ממוקם בית הספר האזורי "מעבר אפק", שבו לומדים תלמידים מהקיבוצים עינת, חורשים, גבעת השלושה ונחשונים, ותלמידים מראש העין, בנוסף לגני ילדים קיבוציים. ילדי הקיבוץ עוברים ללמוד בחטיבת הנעורים והתיכון בבית חינוך ירקון.
כלכלת הקיבוץ
כלכלת הקיבוץ מתבססת ברובה על מאפיית "דגנית עין-בר", "עינת תעשיות מזון", תעשייה עתירת ידע בעלת יישומים צבאיים, חקלאות (בעיקר גידולי שדה), מטעי אבוקדו, חממות, מפעל הנעליים "נגה-עינת", השכרות נדל"ן רבות, ומרכז מסחרי "עינת-אלון", בריכת שחייה. בעבר היה בקיבוץ רפת ולול.
בפאתי הקיבוץ נמצא בית קברות אזרחי, בו קבורים בין היתר: נתן זך, עמוס קינן, אברהם דשא (פשנל), ישראל פוליאקוב, יאיר רוזנבלום, יורם אוברקוביץ, ארנן יקותיאלי, דן סממה ואליהו מצא.
היסטוריה
הקיבוץ הוקם בשנת 1952 על ידי חברי הקיבוצים גבעת השלושה ורמת הכובש שפרשו מקיבוציהם בעקבות הפילוג בקיבוץ המאוחד. עוד בסוף שנת 1950 הודיעו חברי מפא"י בגבעת השלושה, שהיו מיעוט בקיבוץ שבעת המעבר לאדמות הקיבוץ בנזלה, הם דורשים לנצל את ההזדמנות כדי לפצל את הקיבוץ ולהקים שתי נקודות. למרות התנגדות חברי מפ"ם בקיבוץ ובתנועת הקיבוץ המאוחד, הפיצול התרחש ובתחילת אפריל 1952 הונחה אבן הפינה לקיבוץ החדש. בתחילה נקרא הקיבוץ גבעת השלושה של איחוד הקבוצות והקיבוצים כדי להבדילו מקיבוץ גבעת השלושה של הקיבוץ המאוחד או "גבעת השלושה-רמת הכובש", בגלל הצטרפות לקיבוץ של פורשי מפא"י מרמת הכובש. ועדת השמות הממשלתית העניקה לקיבוץ את השם עינת, בזכות קרבתו למעיינות הירקון.
כיום נמצא הקיבוץ בתהליך הפרטה ארוך שבסופו הקיבוץ יהפוך מקיבוץ שיתופי לקהילה מגובשת חברתית אך ללא שותפות כלכלית. לאחר שנים ארוכות שבהן לא התקיימה קליטה, החליט הקיבוץ על מהלך של קליטה והתחדשות שבו פתח מחדש את שעריו לבניו ובנותיו וכן לכמה עשרות משפחות חיצוניות. ב-2005 הוחל תהליך השינוי והחל מ-2007 החלה הקליטה במהלכה הכפיל הקיבוץ ואף יותר את מספר חבריו. הקיבוץ עבר התחדשות ובניה הכוללת בניית שכונה חדשה לאכלוס הנקלטים. כיום מתגוררים בעינת כ-350 חברים וכ-250 ילדים וילדות.
בשנת 1981, צולם בקיבוץ סרטו של נדב לויתן, סיפור אינטימי.
אנדרטת "יד לשלושה"
בכניסה לקיבוץ נמצאת האנדרטה יד לשלושה מעשה ידיה של בתיה לישנסקי. לאחר גילוי מחתרת ניל"י החלו הטורקים לחפש אחרי חברי המחתרת. הם הגיעו לפתח תקווה ודרשו להסגיר לידיהם את שומרי המושבה בחשד לפעילות חתרנית. השומרים היו בני איכרים ונתינים טורקים ועקב כך בני שפיטה. 11 פועלים נתיני אוסטריה הסכימו להסגיר את עצמם כ"שומרים" בתקווה שבגלל נתינותם האוסטרית לא יאונה להם דבר כי אוסטריה בתקופה זו הייתה בעלת ברית של טורקיה. שיקול זה התברר כמוטעה. הם הועברו לכלא בדמשק ושם עונו. בעינויים מתו שלושה מהם: שמואל שטרייפלר, מנחם גרוייליך ואייזיק מהרינג. על שמם נקרא קיבוץ גבעת השלושה.
יום אכפי הכבדתי
יוֹם אַכְפִּי הִכְבַּדְתִּי היא קינה שחיבר רבי יהודה הלוי ומתארת את סיפור ביאתו של נבוזראדן למקדש וראייתו את דמו של זכריה בן יהוידע. הקינה נאמרת בקינות בתשעה באב בבוקר במנהגי האשכנזים ובמנהגי הספרדים.