cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קהילת יהודי סוקולוב פודלסקי
התפתחות הקהילה
עם תחילת המאה ה -20, המצב הכלכלי הפך את החיים בסוקולוב לקשים מאוד. היו שביתות רבות שפעלו על ידי עובדים קתולים ויהודים. אנשים רבים עבדו 14–16 שעות ביום בבתי חרושת, על מנת להרוויח כסף שהספיק בקושי להאכיל את משפחותיהם. במפעל הסוכר בסוקולוב, אשר נוהל על ידי אדם קתולי שהמיר דתו מן היהדות, ולכן יהודים נמנעו מלעבוד שם. במהלך תקופה זו, אזרחי סוקולוב רבים, יהודים ופולנים כאחד היגרו לארצות הברית ולמערב אירופה כדי לשפר את סיכוייהם לפרנסה כלכלית.
על אף המצב הכלכלי בשנת 1930, היהודים בעיירה היוו כ -60% מתושבי העיירה כולה, הם מנו כ־5000 יהודים. היהודים היו בעיקר חייטים, אופים, סנדלרים, חנוונים, וסוחרי בקר. בין שתי מלחמות העולם, היה תיאטרון יהודי בסוקולוב, שתי ספריות יהודיות וקבוצת ספורט - הפועל. בשנת זו גברה המצוקה כלכלית בד בבד עם הגברת האנטישמיות. בעידודה של הממשלה הלאומית החדשה של פולין תושבי העיר מנעו מהיהודים לעבוד. לעיתים, המשטרה מלובלין נקראה לסוקולוב על מנת להגן על היהודים מפני פעולות האוכלוסייה המקומית אשר הרשויות המקומיות בסוקולוב תמכו בפעולותיהם. החיים היהודיים בסוקולוב השתנו לחלוטין ברגע שמלחמת העולם השנייה החלה.
רבנים
הרב יצחק זליג מורגנשטרן (1866-1939), ששמו ידוע בקרב החסידים גם כיום. בנוסף, כיהן כרבה הרביעי של קוצק. בשנת 1924, ביקר הרבי בירושלים, צפת, חברון, טבריה ותל אביב. הוא היה מומחה רפואי, ודיפלומט פוליטי. המפתיע מכל, הוא תמיכתו הציבורית בהתיישבות המחודשת בארץ ישראל. הוא ניהל את הישיבה בסוקולוב, וסטודנטים הגיעו מכל רחבי פולין וממקומות אחרים באירופה על מנת ללמוד בה.
מוסדות לימוד
בסוקולוב פודלסקי היו כמה חצרות חסידים. ילדי הקהילה למדו בחדר המסורתי ובתלמוד תורה, בבית הספר "יבנה" של "המזרחי" ובבית הספר היסודי הממלכתי, ובנות למדו בבית הספר של רשת "בית יעקב".
הקמת הגטו
בשנת 1939 הנאצים הקימו גטו בסוקולוב, אשר פקד על כל היהודים להתרכז באותו המתחם אשר היה בשני הרחובות אשר סבבו את בית הכנסת המרכזי, ודחסו כ -5,000 בני אדם לתוכו. הגטו נודע בתנאי המחיה הירודים באופן קיצוני - צפיפות רבה, רעב ומחסור, הגבלות בלתי אפשריות, חשיפה להתעללויות, תנאי היגיינה ירודים ועוד. חלק ניכר מיהדות אירופה ניספה עוד בשלב הגטאות. לאלה ששרדו את הגטאות, היה הגטו תחנת מעבר בדרך לגורל קשה יותר במחנות ההשמדה.
השמדת הקהילה
שנה לאחר מכן, החלו הגרמנים לגרש יהודים אל יעד בלתי ידוע. בין ה-22 בספטמבר 1942 (יום אחרי יום כיפור) וה-25 בספטמבר 1942, תושבי הגטו נאלצו להתרכז בכיכר העיר. רבים ניסו לברוח אבל נורו על לידי הנאצים או על ידי פולנים אשר שיתפו פעולה עם הנאצים. במהלך אותם ארבעה ימים, 5,800 יהודים הובלו בקרונות בקר אטומים לטרבלינקה, שם נרצחו עם הגעתם.
רוב הקהילה היהודית בסוקולוב הושמדה על ידי הנאצים. היהודים ששרדו יצאו מן העיר לישראל או לארצות הברית. נותרו רק מעטים שזוכרים את העולם היהודי התוסס בעיירת מולדתם, סוקולוב, אשר איננו עוד.
בית הקברות היהודי
בקיץ 1941,הוסרו מצבות בבית הקברות היהודי. חלקם שימשו ליצירת מדרגות ומרפסות בבניין בכיכר השוק של שוובסקי (הם הוסרו משם בשנת 2013) ומדרכות ליד הבניינים שבהם הוצבו הגרמנים.
לאחר המלחמה צמח שם יער אורנים והוקם פארק עירוני. לא נותרה אף אבן אחת שתהיה עדות מוחשית לקיומו של בית הקברות במקום. בשנת 2009, בזכות מאמצי הקהילה היהודית בוורשה, הונחה אבן גרניט באחת מסמטאות הפארק, עליה מונצחת ההיסטוריה של מקום זה ויהודי סוקולוב, בכל שנה ב 22 בספטמבר, יום השנה לחיסול גטו סוקולוב והשמדת יהודי סוקולוב, נאמר עבורם קדיש במקום.
לאחר השואה
לאחר סיום המלחמה חיו בסוקולוב כ98 איש ממוצא יהודי שגרו בעיירה או בסביבה לפני 1939. רובם שהו בבניין אחד. בגלל המצב הכלכלי הקשה, היעדר משאבים כספיים לקיום וחוסר רצונם של פולנים למסור רכוש ליהודים, היהודים מסוקולוב ומהעיירות הסמוכות עזבו את העיר. בנוסף, הם הרגישו שייכות עוד למה ששייך לעולם הישן שנחרב. ברחוב בוז'נצה נותר רק בניין בית המדרש הישן. אבן אחת גדולה נותרה במקום בית הכנסת הגדול מלבד זאת לא נשאר דבר.
אליעזר ליפמן זילברמן
אליעזר ליפּמן זילברמן (ליפמאן זילבערמאן; Eliezer Lipmann Silbermann; 7 בספטמבר 1819, קניגסברג, פרוסיה – 15 במרץ 1882, ליק, שם, הקיסרות הגרמנית) היה סופר, עורך ומו"ל עברי יליד פרוסיה, מאבות העיתונות העברית, מייסד ועורך השבועון העברי הראשון: "המגיד", וההוצאה לאור "מקיצי נרדמים".
קורות חיים
זילברמן נולד בשנת 1819 בקניגסברג שבפרוסיה, בן ליהודים רוסים אשר הגיעו לעיר במהלך המלחמות הנפוליאוניות. בשנת 1823, בהיותו ילד רך, מת אביו, וזילברמן התחנך אצל משפחת אמו בקרוטינגן (קרטינגה) שבפלך קובנה, האימפריה הרוסית (ליטא). בבגרותו שב לפרוסיה והשתקע בעיר ליק (Lyck), כיום אֶלְק (Ełk) בצפון-מזרח פולין), שם מצא את מקומו כשוחט ורב ולקח חלק בפעילות הציבורית בעיר. בשנת 1856 ייסד את השבועון "המגיד", והיה עורכו הראשון. הגיליון הראשון ראה אור ב-4 ביוני, לפני חג השבועות. (המילה "עיתון" טרם נוצרה (אליעזר בן-יהודה יצר אותה ב-1891), ולכן תואר "המגיד" כ"מכתב קורות הימים"). בשנת 1858 צירף זילברמן את דוד גורדון כעוזרו בעריכת העיתון. וזה החליף את מקומו עם פרישתו של זילברמן בשנת 1880.
בשנת 1862 ייסד זילברמן את חברת "מקיצי נרדמים" בעיר ליק, במטרה להוציא ולפרסם ספרי יסוד בהגות יהודית (כגון "מורה הנבוכים" לרמב"ם, "ספר הכוזרי" ליהודה הלוי, סידור רש"י, סידור רס"ג, "פסיקתא דרב כהנא" ומדרשים רבים). המימון הראשוני להקמת ההוצאה הגיע ממשה מונטיפיורי. כן היו שותפים במערכת המשכילים מתתיהו שטראשון ואליעזר הלוי רפאפורט. גם ב"מקיצי נרדמים" נעזר זילברמן בדוד גורדון.
מתוך כוונה לכתוב את האוטוביוגרפיה שלו, החל זילברמן בשנת 1875 לפרסם את קורותיו תחת הכותרת "אלה תולדות בעל המגיד", בהקדמה הבהיר כי הדברים נכתבו מזיכרונו, ואם המידע אינו תואם את ידיעת הקוראים, ביקש מהם לדון אותו ל"כף זכות". בכעשרים רשומות שהעלה, החל בגיליון הראשון אותה שנה, חשף בהגיגים את זיכרונות ילדותו הקשים ואת הטרגדיות שחווה. אולם לאחר שקיבל מכתב תקיף מאחד מקוראיו החליט לעצור את הכתיבה ומעולם לא סיים את ספרו.
כאות הוקרה לפועלו, קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת לייפציג.
זילברמן נפטר בשנת 1882, בתום מחלה ממושכת.
סדנה (קורס קצר מועד)
סדנה היא אירוע למידה ממוקד הכולל השתתפות פעילה של הלומדים.
משתתפים
בסדנאות מעורבים בדרך כלל מספר גורמים:
מטרות
באקדמיה, נערכות לעיתים סדנאות שמטרתן מציאת תשובות קונקרטיות לבעיות עכשוויות בדרך של סיעור מוחות.
בתי עסק מפיקים סדנאות לימוד לשימוש במוצרים הנמכרים על ידם.
סדנאות המועברות על ידי מומחים פרטיים מיועדות לעיתים לקהל רחב יותר (סדנאות "פתוחות"), ועוסקות בלמידה של יכולות לצורך תחביבים או תחומי עניין אחרים.
סוג נוסף של סדנאות משמשות כפעילות פנאי המשלבת למידה מעשית עם בילוי.
מימון
סדנאות דורשות הפקה מיוחדת וההוצאות על קיום סדנה גבוהות מההוצאות על שיעורים "רגילים" במסגרת קורסים או אפילו חוג. ישנן מספר דרכים מקובלות למימון הוצאות הסדנה:
טרזן וג'יין (סרט)
טרזן וג'יין (באנגלית: Tarzan & Jane) הוא סרט הנפשה של חברת וולט דיסני המבוסס על טרילוגית פרקים מהסדרה "אגדת טרזן". הוא מהווה סרט המשך לסרט מ-1999 והסרט השני בזיכיון דיסני של סרטי טרזן.
תחילה, הסרט יצא לצפייה ביתית ישירות לוידאו ו-DVD בשנת 2002 בארצות הברית בלבד. בשנת 2023 עלה הסרט בדיבוב עברי לשירות הסטרימינג דיסני+.
תקציר העלילה
הסרט מתחיל בנקודת הסיום של הסרט הראשון. בזמן שג'יין ואביה פרופסור פורטר מחליטים להישאר עם טרזן וחבריו בג'ונגל ג'יין מתיידדת עם רוב הגורילות בשבט והיא וטרזן כבר נשואים אחד לשני. בעקבות כך חושבת ג'יין על מתנה מיוחדת בשביל טרזן והיא מחפשת במעבה הג'ונגל יחד עם טרק הגורילה וטנטור הפיל.
ארנומורפיה
ארנומורפיה (שם מדעי: Araneomorphae; בעבר נקראה Labidognatha) היא אינפרא-סדרה של עכבישאים מתת-הסדרה אופיסתותלה, והיא אחת משתי האינפרא-סדרות בתת-הסדרה לצד הקבוצה מיגלומורפה. קבוצה זו כוללת את מרבית העכבישים המודרניים ומרבית העכבישים המוכרים.
קבוצה זו מכילה מאות מיני עכבישים השונים בגודלם וצורתם. חלקם גדולים מאוד כמו המברישניים, העוקפים אף את הטרנטולות בגודלם, בעוד אחרים זעירים. הם בעלי גפיים ארוכות, גוף קטן יחסית וכליצרות דמויות-ניבים קטנות יחסית וישרות ולחלקם ארס קטלני כמו אצל האלמנה השחורה או הארסניים המסוכנים.
מינים אלה יכולים לבנות קורים גדולים וחזקים, איתם הם יכולים ללכוד חרקים בקלות. חלק מהמינים הם טורפים אורבים המשתמשים בדלתות מלכודת או בפיתיון והסרטבישיים ממתינים לטרף על פרחים. כמה מינים כמו הזאבניים אף רודפים אחרי הטרף בלי לטוות קורים.
גליביצה
גליביצה (בפולנית: Gliwice - "גְּליבִיצָה",, בגרמנית: Gleiwitz, גלייביץ), היא עיר בדרום פולין, בחבל-ארץ שלזיה עילית, בסמוך לעיר קטוביץ. אוכלוסיית העיר השוכנת על גדתו של הנהר קלודינקה (יובל של נהר האודר), מונה 184,993 נפש (נכון למרץ 2014).
עד לשנת 1975 הייתה גליביצה חלק מפרובינציית קטוביץ, אך בשנת 1999 עם החלוקה החדשה לפרובינציות בפולין, הפכה העיר לחלק מפרובינציית שלזיה.
היסטוריה
אזכור היסטורי ראשון של גליביצה הוא משנת 1276 עת נשלטה על ידי דוכסי שושלת פיאסט. בשנת 1335 העיר הפכה לחלק ממלכות בוהמיה ובשנת 1526 עברה גלייביץ, כשמה אז, לשלטון בית הבסבורג. במהלך המאה ה-18, בעת המלחמות השלזיות, גלייביץ נפלה לידי פרוסיה יחד עם רובה של שלזיה. עם תום המלחמות הנפוליאוניות גלייביץ נוהלה כחלק ממחוז טוסט-גלייביץ הפרוסי, אשר היה חלק מפרובינציית שלזיה. גלייביץ עברה יחד עם פרוסיה לשליטת האימפריה הגרמנית בשנת 1871. בשנת 1897 זכתה גלייביץ למעמד של מחוז עירוני.
בשנת 1796 הוקם בגלייביץ תנור רם ראשון ביבשת אירופה, אשר הוזן בקוק. במהלך המאה ה-18 החלך והתחזק מעמדה של גלייביץ כמרכז תעשייתי. מפעלי הפלדה שקמו בעיר עודדו התפתחות תעשיות בתחומים נוספים. בשנת 1875 התגוררו בעיר 14,156 תושבים. בשלהי המאה ה-18 פעלו בגלייביץ 14 מזקקות, שתי מבשלות בירה, 5 ממגורות, 7 בתי חרושת ללבנים, 3 מנסרות, בית חרושת לרעפים, 8 יצרני סיד ושני בתי חרושת לזכוכית. הפעילות התעשייתית בעיר הביאה לפתיחת בנקים ומוסדות מסחריים אחרים. בשנת 1892 הושלמה בניית רכבת קלה ובשנת 1899 נפתח בעיר תיאטרון, אשר זכה לפרסום בכל גרמניה ובו הופיעו עד לתחילת מלחמת העולם השנייה שחקנים מכל רחבי אירופה.
על פי המהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה, בשנת 1905 חיו בגלייביץ 61,324 תושבים. בעיר פעלו שתי כנסיות פרוטסטנטיות, ארבע כנסיות קתוליות, בית כנסת, בית ספר למקצועות הכריה, מנזר, שני בתי יתומים וקסרקטין. גלייביץ הייתה מרכז אזור המכרות בשלזיה עילית.
לאחר מלחמת העולם הראשונה אירעו באזור גלייביץ התנגשויות בין גרמנים ופולנים. כל אחת מן הקבוצות האתניות שאפה לספח את שלזיה למדינת הלאום שלה. בניסיון להכריע בסכסוך ערך חבר הלאומים משאל עם ב-20 במרץ 1921. בעיר גלייביץ 78.7% מן הקולות תמכו בהמשך השתייכותה של העיר לגרמניה. תוצאות משאל העם הובילו למרד השלזי השלישי, אשר בעקבותיו, בתיווך חבר העמים, הוחלט כי העיר גלייביץ, יחד עם הערים ביטום והינדנבורג תישארנה בתחום גרמניה, בעוד שהחלק המזרחי של שלזיה עילית ובתוכו העיר קטוביץ יעבור לשליטת פולין.
ב-31 באוגוסט 1939, מתקפה מבוימת על ידי המשטרה החשאית הגרמנית על תחנת רדיו בגלייביץ היוותה את העילה לגרמניה הנאצית לפלוש לפולין. אירוע זה, הידוע בכינוי "תקרית גלייביץ", היווה את תחילתה של מלחמת העולם השנייה. החל מיולי 1944 ועד ינואר 1945 פעל בגלייביץ אחד ממחנות הלווין של מחנה הריכוז אושוויץ. ב-24 בינואר 1945 נכבשה גלייביץ על ידי הצבא האדום של ברית המועצות. בהתאם להחלטות ועידת פוטסדאם הועברה גלייביץ לשליטת פולין, ורוב אוכלוסייתה הגרמנית הוגלתה מערבה והוחלפה בגולים פולנים משטחי פולין שסופחו על ידי ברית המועצות.
יהודי גליביצה
ככל הנראה היהודים הראשונים גרו בעיר כבר בימי הביניים. ישנן עדויות לכך שהיה קיים רחוב שנקרא בשם סימטת היהודים- Judengasse. בשנת 1921 חיו בעיר 2200 יהודים. לאחר השואה, בשנת 1946 חיו בגליביצה כ־1,000 יהודים. רובם עזבו בהדרגה למדינות המערב וישראל. בשנת 1950 היו בגליביצה כ־200 יהודים. בשנים 1968–1969, כתוצאה מקמפיין אנטי-ציוני, היגרו יהודים רבים מפולין. בשנת 2002 חיו בעיר רק 25 יהודים.
טקס פרסי אופיר לשנת 2010
טקס פרסי האקדמיה לקולנוע ה-21 על שם השחקן ואיש הקולנוע הישראלי שייקה אופיר, המכונה גם "האוסקר הישראלי", התקיים ב-21 בספטמבר 2010 בתיאטרון ירושלים, ירושלים. הפרסים מוענקים מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה. הזוכה בפרס אופיר בקטגוריה הסרט הטוב ביותר יישלח כנציג ישראל בתחרות על פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
את רשימת המועמדים הוביל הסרט "הדקדוק הפנימי" עם 13 מועמדויות, אחריו הסרט "שליחותו של הממונה על משאבי אנוש" עם 8 מועמדויות.
פרס על מפעל חיים הוענק לזאב רווח.
מועמדים
מקור:
ג'וזפה צנארדלי
ג'וזפה צנארדלי (באיטלקית Giuseppe Zanardelli; 29 באוקטובר 1826 – 26 בדצמבר 1903) היה משפטן ופוליטיקאי איטלקי. היה ראש ממשלת איטליה בשנים 1901–1903. נחשב למשפטן דגול ונואם מוכשר. נחשב לאחת הדמויות המייצגות את הליברליזם השמאלי של המאה ה-19 התומך באנטי-קלריקליזם, הרחבת זכות בחירה, חירויות אזרחיות והכלכלה החופשית. לאורך כל הקריירה הפוליטית שלו תמך נלהבות בחופש המצפון ובזכות להתגרש.
ביוגרפיה
צאנדרלי נולד בשנת 1826 בעיר ברשה שבלומברדיה אשר בצפון איטליה. בשנת 1848 התנדב ללחום במלחמת העצמאות האיטלקית הראשונה בין האימפריה האוסטרית לממלכת סרדיניה. לאחר המלחמה, צנארדלי נסע לפיזה ללמוד משפטים. אחרי הלימודים חזר לברשה על מנת לעסוק כעורך דין. הוא התפרנס בעיקר מהוראת המקצוע, ונעצר על ידי האוסטרים בשל סירובו לכתוב מאמרים פרו-אוסטריים לעיתונות.
ב־1859 צנארדלי ברח לשווייץ והתגורר בלוגאנו. הוא חזר לברשה בזמן לארגן את מלחמת העצמאות השנייה, ואירח את ג'וזפה גריבלדי בעיר. בזמן המלחמה לחם ביחידת ציידי האלפים. עם סיפוח לומברדייה לפיימונטה, החל לכהן בפרלמנט המקומי בטורינו. בשנים שלאחר מכן התמנה לתפקידים מנהליים שונים.
בשנת 1876 מפלגת השמאל של צנארדלי עלתה לשלטון, ובכך התמנה לשר בממשלתו הראשונה של אגוסטינו דפרטיס. בשנת 1878 כיהן כשר הפנים. בהמשך אף כיהן כשר המשפטים. הוא גם היה אדריכל הרפורמה בבחירות בשנת 1892, כשהוריד את גיל ההצבעה מ-25 ל-21. הוא פוטר על ידי דפרטיס בשנת 1883, וישב באופוזיציה עד שנת 1887. בשנים 1887–1891 חזר לכהן כשר המשפטים. בתקופה זו איחד את חוקי העונשין באיטליה לכדי חוק אחד מסודר, ביטל את עונש המוות והכיר בזכות השביתה. בשנת 1893 ניסה ללא הצלחה להקים ממשלה.
בשנים שלאחר מכן נלחם צנארדלי כיו"ר בית הנבחרים בחוקים שלכאורה פגעו בחופש הביטוי. בשנת 1901 השמאל הקיצוני גמל לו על פעילות זו בכך שאפשר לו להרכיב ממשלה, שבה כיהן היהודי ג'וזפה אוטולנגי כשר המלחמה. בריאותו החלה להידרדר בשנת 1902, ופגעה ביכולת התפקוד שלו. הוא פרש מראשות הממשלה בנובמבר 1903, ונפטר כחודש לאחר מכן במונצה-בריאנצה שבלומברדיה.
ריזן (גוף חדשות)
ריזן הוא מגזין ליברטריאני המתפרסם מדי חודש בארצות הברית על ידי קרן ריזן. למגזין יש תפוצה של כ-50,000 מנויים והוא נבחר לאחד מ-50 המגזינים הטובים ביותר בשנים 2003 ו-2004 על ידי השיקגו טריביון.
היסטוריה
המגזין "ריזן" נוסד בשנת 1968 על ידי לני פרידלנדר (1947-2011), סטודנט באוניברסיטת בוסטון. ב-1970 הוא נרכש על ידי רוברט וו. פול ג'וניור, מנואל ס. קלאוזנר וטיבור ר. מאצ'ן. המגזין מסקר פוליטיקה, תרבות ורעיונות עם שילוב של חדשות, ניתוחים, פרשנויות וביקורות.
במהלך שנות ה-70 וה-80, התורמים של המגזין כללו את מילטון פרידמן, מארי רות'בארד, תומאס סאס ותומס סואל. בשנת 1978, פול, קלאוזנר ומאצ'ן יצרו את "קרן ריזן" במטרה להרחיב את רעיונות המגזין גם לחקר מדיניות. מרטי זופאן הצטרף לריזן ב-1975, ושימש לאורך שנות ה-80 כעורך ועורך ראשי, ועזב ב-1989.
וירג'יניה פוסטל הייתה העורכת הראשית של המגזין מיולי 1989 עד ינואר 2000. היא הקימה את אתר המגזין בשנת 1995. ניק גילספי הפך לעורך הראשי בשנת 2000.
ביוני 2004, המנויים למגזין ריזן קיבלו גיליון מותאם אישית עם שמם, ותמונת לוויין של הבית או מקום העבודה שלהם על השער. הרעיון היה להדגים את כוחם של מסדי נתונים ציבוריים, כמו גם את יכולות ההדפסה המותאמות אישית של המדפסת של Xeikon. המהלך נתפס על ידי דייוויד קאר מהניו יורק טיימס כ"האולטימטיבי בפרסום מותאם אישית", כמו גם "הדגמה יוצאת דופן למספר ההולך וגדל של דרכים בהן ניתן לרתום מסדי נתונים".
בשנת 2008, אתר האינטרנט של ריזן זכה בפרס ובי המכובד בקטגוריית המגזינים. באותה שנה, מאט וולש הפך לעורך הראשי של המגזין, כשגילספי הפך לעורך הראשי של "reason.tv", מחלקת הווידאו של ריזן שיוצרת סרטונים קצרים ומפרסמת אותם באתר האינטרנט של המגזין וביוטיוב.
קת'רין מנגו-וורד הפכה לעורכת הראשית של המגזין ביוני 2016, כאשר וולש עבר לתפקיד עורך-פובליציסט.
ריזן TV
מגזין ריזן מפיק ומפרסם סרטונים בערוץ היוטיוב ReasonTV. אלה כוללים הפקת סרטים דוקומנטריים קצרים ומאמרי מערכת וידאו, שניק גילספי מפקח עליהם מתפקידו כעורך הראשי. האתר הפיק סדרת סרטונים בשם "The Drew Carey Project" (הפרויקט של דרו קארי) בהנחיית הקומיקאי דרו קארי. ריזן שיתף פעולה עם קארי שוב ב-2009 כדי להפיק את "Reason Saves Cleveland" (ריזן מצילים את קליבלנד), שבו קארי הציע פתרונות ברוח השוק החופשי לבעיות עיר הולדתו.
מוזיאון השואה בלוס אנג'לס
מוזיאון השואה בלוס אנג'לס (באנגלית: LAMOTH - Los Angeles Museum of the Holocaust), הוא מוזיאון שואה אמריקאי הממוקם בלוס אנג'לס שבמדינת קליפורניה. המוזיאון הוקם בשנת 1961 והיה מוזיאון השואה הראשון שהוקם באמריקה.
המוזיאון הוקם על ידי קבוצה של ניצולי שואה אמריקאים שנפגשו בשנת 1961 וסיפרו זה לזה על חוויותיהם מן השואה. במהלך המפגשים הם גילו כי בידי רבים מהם נמצאים חפצים שונים מתקופת השואה, כגון תצלומים, מדים של מחנות ריכוז, או חפצים אחרים בעלי ערך היסטורי. הם הגיעו למסקנה כי החפצים הללו זקוקים לשימור וצריכים להיות מוצגים לעיני הציבור הרחב, ובאותה שנה הקימו את המוזיאון. מטרותיו המוצהרות של המוזיאון הן שימור וחינוך.
עם הקמתו, הוחלט כי הכניסה למוזיאון תהיה ללא תשלום, זאת מתוך רצונם של המייסדים להפיץ את זיכרון השואה גם למי שאין ביכולתו לשלם. חלק מקבוצת המייסדים פעילים עד היום בהנהלת המוזיאון.
בשנת 2010 נחנך המבנה החדש של המוזיאון הכולל עיצובים אדריכליים וכן פיתוחים טכנולוגיים ייחודיים.
יהונתן וילוז'ני
יהונתן וילוז'ני (נולד ב-9 בדצמבר 1999) הוא שחקן ישראלי.
ביוגרפיה
יהונתן וילוז'ני נולד בתל אביב, להוריו השחקן והקומיקאי שמואל (שמוליק) וילוז'ני ואיריס וילוז'ני. גדל והתחנך בעיר הולדתו, בוגר תיכון עירוני א' תל אביב.
בצה"ל שירת בלהקה צבאית.
למד בבית הספר למשחק של יורם לוינשטיין.
קריירה
בשנת 2012 שיחק את יואל הצעיר בסרט קצר "חוף ללא מציל" בבימוי יחזקאל לזרוב.
בשנת 2017 שיחק בסדרה "כדברא" את שרון לצד דנה לב, גילי איצקוביץ' ואביה מלכה.
בשנת 2018 שיחק בסרט "הנשף" את מעיין לצד סתיו סטרשקו, נועם לוגסי וניב סולטן, באותה השנה שיחק בסדרה כיפת ברזל את אלחנן לצד רועי ניק, עדי אלון ומיכאל גבעתי. בשנה זו שיחק גם בתפקיד ראשי במחזה "האביב מתעורר" בתיאטרון הקאמרי.
בשנת 2020 משחק בסדרה "בלקספייס" ברשת 13, בתור תום.
בשנת 2022 שיחק בסדרה "ריקוד האש" ב-Yes, בתור יוסף, בן דודה של פייגי.
הספירה (לאס וגאס)
הספירה במלון ונישיאן הוא אודיטוריום להופעות מוזיקה, קולנוע ובידור בצורת כדור ענק (ספירה) בפרדייז, נבדה, ארצות הברית, הממוקם ממזרח לבית המלון ונישיאן, ליד הסטריפ של לאס וגאס, בו שוכנים מרבית המלונות ובתי הקזינו בעיר. הפרויקט הוכרז על ידי חברת מדיסון סקוור גארדן בשנת 2018, והבנייה יצאה לדרך בשנה שלאחר מכן. האודיטוריום שבפנים בן 18,600 המושבים היה אמור להיפתח בתחילה בשנת 2021, אך הבנייה הופסקה באפריל 2020 עקב שיבוש בשרשרת האספקה של הפרויקט, שנגרם בשל סגרים שהוטלו בזמן מגפת COVID-19. הבנייה חודשה מאוחר יותר באותה שנה. עלות הבניה האמירה לא פעם מהתכנון המקורי והגיעה לתקציב על סך למעלה משני מיליארד דולר - מקום הבילוי היקר ביותר בלאס וגאס.
הספירה אמורה להיפתח ב-29 בספטמבר 2023, כאשר להקת U2 מתכננת להופיע במקום כדי להשיק את U2:UV Achtung Baby Live.
החלק החיצוני של הספירה מוכן וכבר כעת ניתן לראות אותו מרחוק בזכות המעטפת החיצונית של המבנה בשל היותו צג LED עצום ממדים המקרין תצוגות מתחלפות כמו הירח, כדור הארץ או עין ענקית המביטה על העוברים בסטריפ.
גודלו של המבנה, היומרה בבנייתו ושונותו בנוף מעוררים תגובות מכל כיוון אבל בעיקר מבהירים שלאחר שנות הקורונה, מקומה של וגאס בחיי הבידור האמריקאיים חזר להיות כקדמותו.
רקע
הפרויקט בצורת כדור תוכנן על ידי משרד האדריכלים Populous, ופניו כוסו במסך ה-LED הגדול בעולם. MSG העריכה בתחילה את עלות הפרויקט ב-1.2 מיליארד דולר. בפברואר 2020, החברה פרסמה שעלות הבניה עלתה ל-1.66 מיליארד דולר כתוצאה משינויי עיצוב המורכבים משיפור התנאים לאורחי המקום. העלות המשיכה לטפס ובסופו של דבר עלתה על 2 מיליארד דולר עקב משבר שרשרת האספקה העולמית בשנים 2021–2023 והגל האינפלציוני בשנים 2021–2022, עם עלות צפויה סופית של 2.3 מיליארד דולר. בעלויות הללו, זהו מקום הבילוי היקר ביותר בהיסטוריה של לאס וגאס, וגבר על אצטדיון אלגיאנט בשווי 1.9 מיליארד דולר.
בניה
טקס הנחת אבן הפינה נערך ב-27 בספטמבר 2018, והשתתפו בו כ-300 איש, כולל שלדון אדלסון, הבעלים של לאס וגאס סנדס, ומושל נבאדה בריאן סנדובל. בנובמבר 2018 דווח כי ה-MSG Sphere ייבנה עם ברים חדשים, סוויטות פרטיות, מוזיאון ושטחי מסחר. AECOM החלה לעבוד על האתר בפברואר 2019, באמצעות הסכם ראשוני. AECOM עבדה על כמה אצטדיונים אחרים, כולל ארנה T-Mobile בלאס וגאס. החפירה החלה במרץ 2019. כ-84,000 מטר מעוקב של עפר נחפר להכנת האתר לבנייה. בעבודות חפירה החלו 400 פועלי בניין. בהמשך מספר זה היה צפוי להגיע בסופו של דבר לשיא של 1,500 פועלי בניין.
עד אוקטובר 2019, צוותי הבנייה השלימו את המרתף וכן מפלס הקרקע הראשון של הכדור. שטח המרתף ישמש כמרחב ציבורי לאירועים. בדצמבר 2019, הכדור הגיע לגובה 20 מ' עם השלמת הקומה הרביעית מתוך שמונה קומות קרקעיות.
בפברואר 2020 הוקם בצידו הצפון מזרחי של האתר המנוף הרביעי בגודלו בעולם, מנוף זחל דמג CC-8800 לצורך הרמת חומרי בניין כבדים. המנוף מסוגל להגיע לגובה 180 מטרים. העגורן הועבר על פני האוקיינוס האטלנטי מזבריחה, בלגיה לפורט הואנמה, קליפורניה. לאחר מכן, המנוף הועבר ללאס וגאס על ידי 120 טרקטור-נגררים. להרכבת המנוף הראשי נדרש מנוף נוסף בתהליך שנמשך 18 ימים. במרץ 2020, הבנייה הגיעה לנקודה הרחבה ביותר של הכדור, 157 מ' קוטר, הממוקם במפלס השישי, 33 מטרים מעל פני הקרקע.
הפתיחה
שם המבנה שונה ל-Sphere at The Venetian Resort, ב-2023. ב-4 ביולי 2023, החלק החיצוני של ה-LED של ה-Sphere הואר במהלך חגיגות יום העצמאות בלאס וגאס. המקום מתוכנן להיפתח ב-29 בספטמבר 2023, בהופעה של להקת U2 עם המופע U2:UV Achtung Baby Live at Sphere. הופעה זאת תציין את המופע החי הראשון של הקבוצה מאז שנת 2019. MSG מתכננת לארח ארבע עד שישה מופעים אורחים בכל שנה ב-Sphere. החברה גם אמורה להעלות לראשונה מופע, Postcards from Earth, ב-Sphere באוקטובר 2023. המקום יעסיק עד 3,000 עובדים.
מאפיינים
עם השלמתו, הכדור יהיה בגובה 112 מטרים וברוחב 157 מטרים בנקודה הרחבה ביותר שלו. זה יהיה הבניין הכדורי הגדול ביותר בעולם עם 81,300 מטרים רבועים. הוא יכלול 18,600 מקומות ישיבה, ולכל המושבים תהיה גישה לאינטרנט מהיר. טכנולוגיית Haptic משולבת ב-10,000 מהמושבים של המקום. הישיבה אינה עוטפת את כל הכדור, אלא מכסה כשני שליש מהפנים בזמן שהבמה תופסת את השאר. המקום יכול להכיל 20,000 איש בעמידה. לכדור יש תשעה מפלסים, כולל המרתף, שבו ימוקם מועדון VIP. בסך הכל ייכללו 23 סוויטות, על פני הקומות השלישית והחמישית.
פנים הספירה תצויד במסך LED עוטף ברזולוציית 16K, בגודל 15,000 מטרים רבועים. זה יהיה מסך ה-LED הגדול בעולם וברזולוציה הגבוהה ביותר. החלק החיצוני של המקום יכלול 54,000 מטרים רבועים של תאורה ניתנת לתכנות, שיכולה להכיל נושאי חג, כאשר הספירה יקושט לכבוד ליל כל הקדושים או ככדור שלג של חג המולד, למשל. הספירה תכלול מערכת שמע מרחבית המבוססת על מודול הרמקול X1 של Holoplot, המשתמש בטכנולוגיות של יצירת אלומה וסינתזה של שדות גל ומצויד ב-96 דרייברים כל אחד. מערכת הסאונד תכלול 1,600 רמקולים X1 שיותקנו מאחורי לוחות ה-LED, יחד עם 300 מודולים ניידים, עבור סך של 167,000 רמקולים. מערכת הקול תספק גם קול דרך לוחות הרצפה. ובהמשך צפויות תכונות מתקדמות של מימד רביעי, כולל ריח ורוח.
באולם המופעים יתקיימו בעיקר מופעי פרסים וקונצרטים, בנוסף לאירועי בידור נוספים. למרות שלא תוכנן כך שיתאים לפריסת זירה מסורתית לענפי ספורט כגון כדורסל והוקי קרח, הספריה יכולה לארח אירועי ספורט עגולים כגון אגרוף ואומנויות לחימה משולבות, וכן טורנירי ספורט אלקטרוני.
תכנונים נוספים
כדור MSG זהה מתוכנן להיבנות בסטרטפורד, מזרח לונדון. MSG מתכוונת לבנות ספירות נוספות ברחבי העולם.
אולפני MSG Sphere
MSG Sphere Studios נפתחו בבורבנק, קליפורניה, במאי 2022. האולפן מתכנן ומבצע פרויקטים בידוריים עבור המתחם בלאס וגאס והספירות העתידיות. אולפני MSG Sphere ביקשו לשתף פעולה עם יוצרי סרטים ומוזיקאים כדי ליצור חלק מהתוכן לתחום של לאס וגאס. טד קינג, שעבד בעבר על מסע בין כוכבים: החוויה, הוא בין אלה שייצרו תוכן ויזואלי לספירה בלאס וגאס. האולפן גם יפיק תוכן בשיתוף עם תחרות הגרנד פרי של לאס וגאס לשנת 2023, שיעבור על פני הספירה.
אופיסתותלה
אופיסתותלה (שם מדעי: Opisthothelae) היא תת-סדרה של עכבישאים המכילה את כל משפחות העכבישים הקיימות למעט הליפיסטידיים, ששייכים לתת-הסדרה הפרימיטיבית מסוטליים.
קבוצה זו מחולקת לשתי קבוצות: מיגלומורפה וארנומורפיה. הקבוצה הראשונה כוללת מינים בעלי גוף גדול יותר, רובם מכוסי שערות צורבות והם בעלי כליצרות הפונות כלפי מעלה והחוצה. הקבוצה השנייה, המכילה יותר מינים, בעלת גוף קטן יחסית, גפיים ארוכות וכליצרות הנוטות באופן ישר והם מייצרים קורים חזקים ביותר. בשתי הקבוצות מינים ארסיים שלרוב הורגים חרקים ופרוקי-רגליים אחרים כשהגדולים מביניהם יכולים לטרוף גם חולייתנים קטנים. מעט מאוד מהמינים מסכנים אנשים, כשהבולטים מביניהם הם אלמנה שחורה, עכביש נודד ברזילאי ומשפכן סידני.
הצלב האדום המלכותי
הצלב האדום המלכותי (באנגלית: Royal Red Cross מוכר גם בר"ת: RRC או ARRC לדרגה השנייה) הוא עיטור בריטי בעל שתי דרגות המוענק לחיילי הכוחות המזוינים של בריטניה ובעבר גם לחברי חבר העמים הבריטי. העיטור ניתן לציון פעולה יוצאת דופן, גבורה או שירות מצוין ומשמעותי בקרב חיילים בתחום הסיעוד הצבאי. עד שנת 1976 העיטור היה נחלתם של נשים בלבד, משום שנשים היו אלו שעסקו בתחום הסיעוד בעבר. העיטור ניתן החל מהיווסדו לכלל הדרגות בניגוד להרבה עיטורים בתקופות מוקדמות אשר חולקו בגרסה נפרדת לקצינים ולחיילים.
תיאור העיטור
העיטור הוא צלב מסוג צלב פאטה עשוי זהב ואמייל אדום, במרכז הצלב מוצג פורטרט המונרך המכהן. על הזרוע העליונה ועל השתיים משמאל ומימין כתובות המילים; "אמונה", "תקוה" ו-"צדקה", כאשר בזרוע התחתונה כתובה השנה 1883 (שנת היווסדות העיטור). העיטור תלוי על סרט כחול בעל שני פסים אדומים באגפיו, זה הוא גם סדר הצבעים המוצגים באות העיטור (גרסה מוקטנת של העיטור אשר נענדת לא באירועים פורמליים). העיטור בדרגת הנמוכה יותר של "עמית" (ARRC) דומה בצורתו לעיטור בדרגה הראשונה אך עשוי כסף ולא זהב.
קיי סי לייטפוט
קיי סי לייטפוט (באנגלית: KC Lightfoot; נולד ב-11 בנובמבר 1999) הוא אתלט אמריקאי, המתחרה בקפיצה במוט.
ביוגרפיה
לייטפוט גדל בלי'ס סאמיט שבמיזורי. בגיל 16 החל להתאמן בקפיצה במוט בעקבות אביו שהיה בעצמו קופץ במוט. בתיכון זכה פעמיים באליפות מיזורי בקפיצה במוט ונבחר לאתלט הנוער של השנה במדינה. ב-2019 החל ללמוד ולהתחרות במסגרת אוניברסיטת ביילור בטקסס. באליפות ארצות הברית אותה שנה, שהיוותה גם את המבחנים האמריקאיים לקראת אליפות העולם, סיים שלישי בשיא אישי של 5.76 מטר. באליפות העולם עבר גובה של 5.60 מטר במוקדמות ולא העפיל לגמר. ביולי 2020 קבע שיא אישי באצטדיון של 5.82 מטר. בפברואר 2021 עבר גובה של 6.00 מטר בתחרות באולם בלאבק. במרץ אותה שנה זכה באליפות המכללות באתלטיקה באולם כשקבע שיא אליפות של 5.93 מטר.
באולימפיאדת טוקיו סיים במקום הרביעי בתוצאה של 5.80 מטר.
קהילת חשיבה
קהילת חשיבה (באנגלית: Community of thinking) היא תפיסה חינוכית אשר שמה את התלמיד במרכז תהליך הלמידה ומגדירה את המורה כמנחה תהליך למידה משותף וחוויתי לכלל הלומדים יחד. התפיסה מתייחסת ללמידה תוך כדי עשייה והבנייה של החומר הנלמד תוך כדי שאילת שאלות והפיכת הלומד לפעיל במהלך התהליך.
הדגש הוא על תהליך אותנטי המתרחש תוך כדי עשייה ולמידה. באחריות התלמיד לשאול שאלות, לבנות תוצרים, ללמוד יחד ולייצר ידע חדש משותף מתוך קהילת הלומדים. קהילת חשיבה מתחילה בשאילת שאלה פורייה שממנה ניתן לצאת לתהליך למידה משותף בקהילת חשיבה. החינוכאי הישראלי יורם הרפז מגדיר שאלה פורייה כ'"שאלת מטריה" שקהילת החשיבה עוסקת בהיבטים שונים שלה באמצעות שאלות מחקר. לשאלה פורייה יש שש תכונות: היא מערערת, פתוחה, עשירה, מחוברת, טעונה ומעשית'.
קהילת חשיבה מכילה עקרונות של למידה שיתופית. היא גם יכולה להתקיים בתנאים של למידה מתוקשבת ולהוציא את המירב מהכלים מתוקשבים רבים מבלי שהמורה ינהג במרחב הטכנולוגי באופן זהה לאיך שהוא מלמד בכיתה בלמידה המסורתית. נוסף על כן התאוריה יכולה לסייע למורה ביישום הכלים ללמידה מתוקשבת באופן מתועד הניתן להערכה באופן פשוט יחסית.
בשנות ה-90 ניסה הרפז לפתח בישראל קהילות חשיבה. בעקבות ניסיון זה פיתח את תאוריית "המודל השלישי". המודל מתאר את הלמידה וההוראה בקהילת חשיבה משותפת.
ליבי קליין
ביוגרפיה
נולדה וגדלה בתל אביב. בילדותה, ניצלה מהפיגוע בדיזנגוף סנטר ויצאה ממנו עם פציעה קלה בלבד. בבגרותה למדה רפואה בפראג, שם חזרה בתשובה.
קריירה
ספריה עוסקים במקרים רפואיים שונים, כגון פציעה לאחר תאונה או כתוצאה מפיגוע, התמודדות עם מחלה וכדומה, בהתמודדויות רוחניות שונות, כגון חזרה בתשובה ויציאה בשאלה, בהתמודדויות זוגיות, ביחסי הורים-ילדים ועוד, כשהמיקוד נתון הן על המתמודד עצמו והן על התמודדויותיהם של בני משפחתו וידידיו במעגלים הקרובים והרחוקים עם מצבו, כשבעלילה טמונים מסרים אמוניים עמוקים. לרוב מסתיימים הספרים ב'הפי אנד'.
בספרים מתנהלות מספר עלילות במקביל, ללא קשר הדוק ביניהן. בכל טרילוגיה מתווספים דמויות ועלילות חדשות, לצד המשך עלילותיהן של הדמויות מן הטרילוגיות הקודמות.
שמות הספרים לקוחים מקטעי פסוקים מתהילים, ובכל אחת מהטרילוגיות נעשה שימוש בפסוקים עוקבים. כך, לדוגמה, "גם כי אלך", "כי אתה עמדי" ו"אך טוב וחסד" כולם קטעי פסוק מפרק כ"ג בתהילים.
במקביל לעיסוקה כסופרת, קליין מרצה ומופיעה בפני נשים.
חיים אישיים
קליינמן נשואה ואמא לשמונה ילדים. מתגוררת בכפר חב"ד.
יהונתן דנינו
ביוגרפיה
נולד ברמת גן למשפחה מסורתית ממוצא מרוקאי. הוא אחיה הקטן של מיכל, אשתו לשעבר של שולי רנד. גדל בערד, למד בתיכון מקיף ערד, שם הכיר את חברו דורון צברי. למד משחק ב אצל ג'וקי ארקין. במשך תקופה שהה עם הוריו בשליחות בדרום אפריקה. בצה"ל שירת בגרעין נח"ל שהוצב בגלאון. לאחר מכן התגורר במשך תקופה באילת.
בשנת 1987 למד משחק במכון לי סטרסברג לתיאטרון ולקולנוע. כשחזר לישראל שיחק במספר מחזות ישראלים. לאחר מכן עבר להתגורר בהוליווד כדי לנסות לעבוד בתעשיית הקולנוע של ארצות הברית. כדי להתפרנס עסק באבטחה, ובשנת 1991 שימש כשומר ראש של ארנולד שוורצנגר. במהלך תקופה זו ניהל שיחות עמוקות עם שוורצנגר, בעקבותיהן החל בתהליך של חזרה בתשובה. הוא חזר לישראל, השתתף בסמינר של ערכים. התגורר בבני ברק והחל ללמוד בישיבה. לאחר מכן עבר לירושלים והקים עסק לצילום בשם "ZOOM 2000". שימש כדובר תנועת "נוער כהלכה". לאחר מכן עבר לצפת והתחבר לרב דניאל דיין. בהמלצת הרב שלום ארוש ורבי דוד חי אבוחצירא חזר לעסוק במשחק, לצד גיסו שולי רנד.
משחק
ב-2004 גילם את דוד גבאי בסרט "האושפיזין" שכתב שולי רנד וביים גידי דר. ב-2012 גילם רב בבית קברות בסרט "המשימה X" שכתב פרוספר מלכה וביימו אור ישר (אורי גרודר) ויובל עובדיה.
הדיוויזיה ה-242 (ורמאכט)
דיוויזיית הרגלים ה-242 הייתה דיוויזיה של הצבא הגרמני במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
בשנת 1944 נלחמה הדיוויזיה נגד בעלות הברית המערביות במבצע דרגון. לאחר שקיבלו הוראה להגן על טולון עד הכדור האחרון, ולתת לשאר כוחות קבוצת ארמיות G הזדמנות לסגת, יוהנס בסלר יחד עם כוחות הדיוויזיה ה-242 החזיקו מעמד במשך 10 ימים, עד ל-26 באוגוסט 1944, כאשר בסלר נפצע אנושות ונכנע יחד עם כוחותיו.
ניאוניקוטינואידים
ניאוניקוטינואידים (אנגלית: Neonicotinoids) הם סוג של רעלים מלאכותיים אשר נמצאים בשימוש בני אדם כחומרי הדברה.
ניאוניקוטינואידים נכנסו לשימוש נרחב בחקלאות בשנים 2005-2006.
ניאוניקוטינואידים מחקים את פעולתו של הניקוטין, המגן בטבע על צמחי הטבק מפני מזיקים אוכלי עלים, והם רעילים לחרקים יותר מאשר לבעלי חוליות. ניאוניקוטינואידים חודרים לא רק לעלים אלא גם לכל שאר חלקי הצמח (כולל לאבקה ולצוף) ולכן הם עלולים לפגוע גם בדבורים ובחרקים מאביקים אחרים.
מחקרים הדגימו שחומרי הדברה על בסיס ניאוניקוטינואידים פוגעים בכושרן של דבורי הדבש לזכור את הדרך חזרה לכוורת, רמז לכך שחומרים אלה עשויים לתרום ל-CCD.
ניסוי רחב היקף באיטליה ב-2009 הראה שהאיסור על השימוש בחומרי ההדברה האלו בגידולי תירס הוריד כמעט לאפס את הפגיעה בדבורי הדבש.
באירופה אושר בשנת 2013 חוק האוסר את השימוש בניקוטינואידים בחקלאות. בארצות הברית מתרחש תהליך דומה, מתגבש לובי שיקרא לחקיקה כנגד השימוש בניאוניקוטינואידים בחקלאות.
בישראל אין חקיקה בנושא על אף שחומרי הדברה על בסיס ניאוניקוטינואידים נמצאים בשימוש נרחב בחקלאות במדינה. ככל הנראה מצב זה נגרם בין השאר עקב חוסר מודעות ציבורי לנושא.
ג'פרי רוזנשיין
ג'פרי רוזנשיין (נולד ב-14 במרץ 1957) הוא פרופסור מן המניין למדעי המחשב באוניברסיטה העברית ומשמש כראש בית הספר להנדסה ומדעי המחשב שם.
ביוגרפיה
נולד ב-1957 בפנסילבניה. הוריו הם מרטין ויולנדה רוזנשיין, ניצולי שואה ממוקצ'בו. יש לו שני אחים: סנטלי רוזנשיין ובוב רוזנשיין. בילדותו למד בין השנים 1963-1972 בבית הספר היסודי "סילבר אקדמי" (שנקרא אז בשם "ישיבה אקדמי"). בתיכון למד ב-"The Susquehanna Township School District", בין השנים 1972-1975. במשך 3 שנים (1975-1977, 1978-1979) היה חבר ב"מקהלת הזמיר של בוסטון" ("Zamir Chorale of Boston").
הגיע לראשונה לישראל בקיץ 1974 במסגרת מחנה של התוכנית "סמינר רמה". בקיץ 1976 שימש כיועץ שם, ובין השנים 1977-1980 היה ראש התוכנית למוזיקה.
הוא נשוי לבֶּת' מסיינט פּוֹל, מינסוטה, אותה נשא בשנת 1983. בשנת 1986 עלו שניהם לישראל. לזוג חמישה ילדים. רוזנשיין מתגורר בירושלים.
מחקר ופעילות ציבורית
רוזנשיין פרסם למעלה מ-200 מאמרים על שימושים של תורת הכלכלה, תורת ההצבעות ותורת המשחקים במערכות מרובות סוכנים חכמים. עבודתו המוקדמת עסקה בעיקר ביישום תורת המשחקים ותכנון מכניסטי למשא ומתן ותיאום בין סוכנים. עבודתו המאוחרת עוסקת בעיקר בתכנון וחיפוש באמצעות בינה מלאכותית, מערכות מרובות סוכנים לומדות, מערכות מוניטין, בקרה דינמית ובחירה חברתית חישובית.
עונת 1980/1981 בסרייה א'
עונת 1980/1981 בסרייה א' הייתה העונה ה-79 של התחרות שאורגנה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית ונוהלה על ידי "ליגת הכדורגל" (Lega Calcio). המשחקים החלו ב-14 בספטמבר 1980 והסתיימו ב-14 במאי 1981.
בליגה השתתפו 16 קבוצות. התחרות התקיימה בשיטת ליגה עם משחקי בית ומשחקי חוץ. עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו.
קומו, פיסטוייזה וברשה היו הקבוצות שעלו מהליגה השנייה.
יובנטוס זכתה באליפות בפעם ה-19 בתולדות המועדון.
במרץ 1980 למשטרת המס האיטלקית נודע על מעורבות מספר כדורגלנים בקבלת כספים תמורת הפסד קבוצתה. לאחר סיום החקירה הוחלט על עונשים שבחלקם היו הורדת נקודות בעונת 1980/1981:
בסיום העונה לסרייה ב' ירדו ברשה, פרוג'ה ופיסטוייזה. במקום הקבוצות שירדו לסרייה א' העפילו מילאן (ירדה לסרייה ב' בעקבות פרשת הסדרת המשחקים), צ'זנה וגנואה. לאציו לא הצליחה לעלות בחזרה לליגה העליונה.
כדורגלנים מצטיינים
רוברטו פרוצו, שחקנה של רומא, כבש 18 שערים וזכה בתואר מלך השערים.
רשת האופניים הלאומית
רשת האופניים הלאומית (אנגלית: National Cycle Network) היא רשת נתיבי אופניים בממלכה המאוחדת, המשתרעת לאורך כ-20,000 קילומטרים ברחבי המדינה ונועדה לשמש רוכבי אופניים שלא ייאלצו להסתכן ברכיבה במקומות כגון כבישים. הדרך הראשונה שהוקמה הייתה בין בריסטול לבאת', והשתרעה לאורך 27 קילומטרים של מסילת רכבת שאינה בשימוש. הרשת הוקמה על ידי קרן הצדקה Sustrans (ראשי תיבות של Sustainable Transport - תחבורה בת קיימא), שקיבלה לשם כך סיוע בגובה 42.5 מיליון לירות שטרלינג מהלוטו הלאומי.
נתיבי הרשת שמספרם מתחיל בספרות 1 עד 6 נמצאים בדרך כלל באנגליה, הנתיבים שמספרם מתחיל ב-7 נמצאים בדרך כלל בצפון אנגליה ובסקוטלנד, הנתיבים שמספרם מתחיל ב-8 נמצאים בדרך כלל בוויילס, ואלו שמספרם מתחיל ב-9 נמצאים בצפון אירלנד. לנתיבים הגדולים ביותר יש מספר בן ספרה אחת, ואלו שבאנגליה יוצאים מלונדון לפי מספרם בסדר המתאים לכיוון השעון. לנתיבים אחרים יש מספר בן שתי ספרות, המתחיל בספרה הראשית הרלוונטית.
ברחבי הממלכה פזורים נתיבים אזוריים רבים, המגיעים לעיירות וערים קטנות בעשרה אזורים. כל אזור מחולק ל-9 אזורי משנה. מספר הנתיבים האזוריים מורכבים ממספר האזור הראשי (1 - 9), ולאחר מכן ספרה נוספת. משמעות הדבר היא שברחבי הממלכה יכולים להיות 10 נתיבים אזוריים 12s, בנוסף לדרך הלאומית מספר 12 (לדוגמה). אזורי משנה בעלי מספר זהה באזור ראשי כלשהו לא גובלים זה בזה על מנת להימנע מטעויות, כך שדרכים עם אותו מספר מופרדות זו מזו.
השילוט של הדרך הוא באמצעות אופניים לבנים המצוירים על רקע כחול, ולידם מספר הדרך בלבן. למספר הדרך הלאומית יש רקע אדום, ולדרך אזורית יש רקע כחול.
2000 בארצות הברית
2000 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 224 שנה מיום היווסדה.
ג'ון סדה
ג'ונתן סדה (באנגלית: Jonathan Seda; נולד ב-14 באוקטובר 1970) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי ממוצא פורטו ריקני. התפרסם בסדרת המלחמה "הפסיפיק" בדמותו של גיבור המלחמה האמריקאי ג'ון בזילון, שיחק בסרטים "12 קופים", "בחורים רעים 2", "סלינה" ו"פחד ראשוני".
ביוגרפיה
סדה נולד במנהטן, ניו יורק לאחר שהוריו היגרו לשם מפוארטו ריקו. גדל בניו ג'רזי, ולאחר שסיים את לימודיו בתיכון שוכנע על ידי חבריו לעסוק באגרוף, לאחר אימונים בחדר כושר החל להתאגרף בזירות חובבים בעיר והגיע עד לשלבים המאוחרים של תחרות אגרוף מקצוענית. בתור מתאגרף חובבן רשם לעצמו סדה 21 ניצחונות והפסד אחד.
את הופעות הבכורה שלו בקולנוע ערך סדה ב-1992 בדרמת האגרוף "גלדיאטור" בדמותו של מתאגרף רחוב בשם רומנו ובדרמת הפשע העצמאית "ראש זברה". שנה לאחר מכן שיחק בתפקיד קטן בסרט הפשע "שוטר בניו יורק" לצד טוני סיריקו. קיבל את הכרת מבקרי הקולנוע לראשונה בשנת 1995 כששיחק בתפקיד צ'ינו ליאנרס בדרמה "אני אוהב את זה ככה" והועמד לפרס אינדפנדנט ספיריט לשחקן הראשי הטוב ביותר. באותה השנה גם התפרסם סדה גם ברמה העולמית במותחן האפוקליפטי של טרי גיליאם "12 קופים" בדמותו של ג'וזה שעוזר ומדריך את האסיר ג'יימס קול (ברוס ויליס) במשימתו בזמן.
ב-1996 שיחק את הנער האינדיאני חולה הסרטן בלו מונרו בסרטו של מייקל צ'ימינו "מרדף השמש", השתתף בתפקיד משני גם במותחן הפשע "פחד ראשוני", ובקומדיה "אלוהים היקר" של הבמאי גארי מרשל. זכה לפרסום נרחב ב-1997 על תפקידו בדרמה המוזיקלית "סלינה" בתור הגיטריסט המכסיקאני כריס פרז, בעלה של מלכת מוזיקת ה"טחאנו" הלטינית סלינה פרז (ג'ניפר לופז). שיחק במשך 46 פרקים בסדרת הפשע "רצח מאדום לשחור" בתור הבלש פול פלשסון, ובשלושה פרקים בסדרת כותלי הכלא המפורסמת "אוז" בתור הגנגסטר האיטלקי דינו אורטולני שנכלא על רצח ועל ניסיון חיסולו של ראיין אוריילי. ב-2001 שיחק בסרט הדרמה "חבטה כפולה" לצד אליזבת מיטשל.
בנוסף השתתף בסדרת דרמה "שיקגו FIRE" בתפקיד השוטר אנטוניו דוסון - תפקיד אותו שב לגלם בסדרת הבת "שיקגו PD" ולאחר מכן ב"שיקגו JUSTICE".
שיחק ב-2002 בדרמת הפשע "אהבה בדרך הקשה" לצדו של זוכה האוסקר אדריאן ברודי, בסרט "המלך ריקי" שמבוסס על המחזה ריצ'רד השלישי, ובסרט אמנויות הלחימה "אלוף ללא עוררין" בכיכובו של וסלי סנייפס.
ב-2003 בסרט הפעולה שובר הקופות של מייקל ביי "בחורים רעים 2" בתור רוברטו. ב-2004 החל לגלם את דמיאן רואיז בסדרת הדרמה המשפטית "קווין היל" ב-UPN, שבוטלה לאחר עונה אחת.
את מירב פרסומו קיבל סדה בשנת 2010 בסדרת המלחמה המופתית של טום הנקס וסטיבן ספילברג "הפסיפיק". בסדרה גילם סדה את דמותו של לוחם חיל הנחתים האמריקני הנערץ ג'ון בזילון שאולץ לחזור לארצות הברית כגיבור מלחמה ונלחם כדי לחזור לשדה הקרב בתור מפקד כיתה. בפרק השמיני בסדרה חוזר בזילון לפעילות מבצעית ונהרג בתחילתו של קרב איוו ג'ימה. ב-2011 הצטרף לעונה השנייה של הסדרה "טרמיי" ב-HBO, בתפקיד נלסון הידאלגו, קפיטליסט.
בשנת 2021 החל לשחק בסדרת המדע בדיוני "לה בראה" של רשת NBC, בדמותו של ד"ר סם ואלז, אביה של ריילי, פיזיקאי ויוצא יחידת אריות הים.
חיים אישיים
סדה נישא לבת זוגו בשנים האחרונות, ליסה גומז בשנת 2000. השניים מתגוררים בלוס אנג'לס עם ארבעת ילדיהם.
עמרם חזנוב
עמרם חזנוב (בלועזית: Amram Khazanov) (1890–1973) הוא מראשוני האגרונומים ילידי ארץ ישראל, בנו של הביל"ויי יעקב שלמה חזנוב והבן השני שנולד במושבה גדרה.
ביוגרפיה
עמרם חזנוב נולד בגדרה בשנת תרנ"א (1890) להוריו הביל"ויים חיה ויעקב שלמה חזנוב והיה בן יחיד להוריו. עמרם היה הבן השני שנולד בגדרה. הבן הראשון בגדרה היה אמנון הורביץ, אשר לימים פעלו יחד לקידום החקלאות בארץ ישראל. עמרם סיים את לימודיו בבית הספר היסודי בגדרה ועבר ללמוד בבית הספר למל בירושלים. שפות הלימוד בבית הספר היו גרמנית ועברית.
בסיום לימודיו בירושלים ב-1906 עבר ללמוד באוניברסיטה האמריקנית בביירות, בלבנון למשך שנה. עקב סיבה בריאותית לא סיים לימודיו בביירות וחזר לעבוד במשק של אביו בגדרה. לאחר מכן עבר לעבוד בחוות הניסיונות של אהרון אהרונסון בעתלית. ב־1912 כשהגיעה שעתו לשרת בצבא הטורקי, התגייס והיה מראשוני בני היישוב העברי בארץ ישראל ששרתו בצבא הטורקי. אביו יעקב שלמה חזנוב התנגד לשירות בצבא הטורקי. שלושה חודשים לאחר גיוסו "פדה" אביו את שחרורו על ידי תשלום של 50 לירות טורקיות.
עם שחרורו מהצבא הטורקי שקל ללמוד אגרונומיה בבורדו בצרפת. בעצתו של אהרון אהרונסון, מכיוון שתנאי האקלים בבורדו שונים מאלה שבארץ ישראל הבין שלימודיו לא יהיו שימושיים והחליט עמרם ללמוד בקליפורניה. בסוף 1912 החל ללמוד באוניברסיטת ברקלי בקליפורניה שם זכה למלגת לימודים שהעניק ג'וליוס רוזנוולד. בחופשות עבד בחוות חקלאיות באזור כדי לצבור ניסיון ולממן את קיומו. זמן קצר אחרי תחילת לימודיו בברקלי פרצה מלחמת העולם הראשונה. ממכתבי אביו אליו עולה שאם היה חוזר בזמן המלחמה היה צפוי לעונש מוות שכן נחשב לעריק מהצבא הטורקי. הוא סיים את לימודיו בברקלי כאגרונום המתמחה בפתולוגיה של צמחים ב־1917. עמרם חזר לארץ ב־1919 לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה וקבלת אישור כניסה מהבריטים.
תרומתו לאגרונומיה
לאחר חזרתו לארץ ישראל, התמנה ב-1920 על ידי צבי הנרי פרנק, נציג הברון רוטשילד בישראל, כממונה על קידום המושבות בגליל. אחר כך הקים והתמנה למנהלה של חוות הניסיונות זרעוניה שליד בנימינה שעסקה בבדיקה ואיקלום גידולים וזנים חדשים ובשיטות עיבוד מתקדמות של מספוא, דגנים, גידולי תעשייה, שקדים, תאנים, גפנים ועצי פרי נשירים. באותה תקופה רכשה פיק"א את רוב השטחים של אדמות קיסריה. חזנוב התחיל את פרויקט הייעור של חולותיה על ידי נטיעת עצי אקליפטוס, השיטה ארוכת העלים וצמחים רבים נוספים. התרומה החשובה של הניסויים בזרעוניה הייתה הכנסתו של העשב הסודני.
בתפקיד זה גם הפך את המושבה החדשה בנימינה למעין "בית גידול", שבו בחן את ניסיונותיו בטרם העבירם לאזורים קשים יותר. הוא גם ניצל את תנאי הקרקע והאקלים המיוחדים של האזור לפעילות תעשייתית-חקלאית ראשונה במינה בארץ – הקמת מפעל הבשמים "יסמין", שהוקם בשנת 1924.
בשנת 1927 לקח על עצמו לתכנן ולנהל את הניסויים במחלקת המטעים בחוות הניסיונות, שיזם והקים יצחק וולקני ליד נהלל.
בשנת 1929 הקים חזנוב משתלת הדרים גדולה ליד פרדס חנה.
ב־1929 התמנה לאגרונום הראשי של פיק"א אשר בין השאר עסקה בייבוש ביצות כבארה וחדרה. בתפקיד זה עמרם הגה את הקמת המחלקה למטעים במכון וולקני . כאגרונום ראשי בפיק"א, שמומנה על ידי הברון רוטשילד, נשלח גם לאבחן ולהציע פתרונות לבעיות במטעי תפוזי השמוטי בחוות הגידול שהיו בבעלות הברון באפריקה (מרוקו - 1933, רודזיה ועוד). עמרם פיתח זן שקדים הקרוי על שמו "חזנוב" שלא זכה להצלחה מסחרית ומגודל היום אך ורק באוסף של נווה יער, מרכז המחקר הצפוני של מינהל המחקר החקלאי. כמו כן, עמרם פיתח זן תפוזים הקרוי על שמו "חזנוב" שייחודו בכך שנתן פרי מוקדם יותר.
חזנוב הקדיש מאמץ רב לסיוע בהקמתה וביצורה של ההתיישבות בגליל. לרבים מהמתיישבים שימש מורה ומדריך. הוא הניח את היסודות לנטיעת כרמים ומטעי עצי הפרי הנשירים באזור.
פרסומיו הופיעו בכתבי עת בינלאומיים האחד בנושא משמש והשני בנושא פיקוס.
בספרו "נתיב הביל"ויים", מגדיר בלקינד את עמרם כאחד האגרונומים המובילים בארץ ישראל.
בשנת 1948 נשלח מטעם אגודת הכורמים לחקור בצרפת את אפשרויות המיכון בעבודת מטעי הגפן, יחד עם האגרונום יהודה קרניאל.בשנת 1941 חזרו עמרם, אשתו אסתר ובנותיהם שרה ושולמית, לגדרה לנהל את משק חזנוב.
ב-1944 נבחר עמרם ליו"ר ועד המושבה גדרה.
עמרם חי בגדרה וניהל את המשק החקלאי של המשפחה עד למותו ב־1973.עמרם שלט היטב בעברית, ערבית, אנגלית וצרפתית וכן דיבר יידיש, טורקית וגרמנית.
אסתר אשתו נולדה באוקראינה בשנת תרנ"ט 1899 למשפחת סמילנסקי. משה סמילנסקי איש הציבור והסופר מרחובות היה דודה.
אחותה חנה צמח הייתה נשואה לסופר, המבקר והאגרונום שלמה צמח (חברו מילדות ובן עירו של דוד בן-גוריון).
עמרם ואסתר קבורים בבית העלמין בגדרה.
אובי ואן קנובי (מיני-סדרה)
אובי ואן קנובי (באנגלית: Obi Wan Kenobi) היא מיני-סדרת אופרת חלל אמריקאית שנכתבה על ידי ג'ובי הרולד ונוצרה עבור שירות הזרמת המדיה של "דיסני+", המבוססת על דמותו של אובי ואן קנובי מזיכיון "מלחמת הכוכבים". המיני-סדרה מתרחשת ביקום של "מלחמת הכוכבים", בין הסרטים "נקמת הסית'" ו"תקווה חדשה". המיני-סדרה מופקת על ידי חברת "לוקאס פילם".
השחקן יואן מקגרגור שב לגלם את דמותו של אובי ואן, אותו הוא גילם בטרילוגיית הפריקוול ובפרויקטים נוספים הקשורים ל"מלחמת הכוכבים". בתחילה המיני-סדרה פותחה כאחד מסרטי האנתולוגיה עבור הזיכיון, אך בהמשך היא פותחה מחדש עבור השירות של "דיסני+". נשיאת "לוקאס פילם", קתלין קנדי, הכריזה רשמית על הפקת המיני-סדרה באוגוסט 2019 בכנס ה-D23, מועדון המעריצים הרשמי של חברת וולט דיסני. במהלך הכנס אושר שמקגרגור ישוב לגלם את אובי ואן, במקביל להפקת המיני-סדרה.
המיני-סדרה עלתה לשידור בשירות הזרמת המדיה של "דיסני+" ב-27 במאי 2022.
תקציר העלילה
עלילת המיני-סדרה מתרחשת במהלך גלותו של אובי ואן קנובי על כוכב הלכת טטואין, 10 שנים לאחר אירועי "נקמת הסית'" ו-9 שנים לפני אירועי "תקווה חדשה". החוקרים, תחת פיקודו של דארת' ויידר, רודפים את בודדי הג'דיי ששרדו את פקודה 66. רווה, האחות השלישית בצוות החוקרים, שואפת לנקמה וחוטפת את הנסיכה ליאה (אז ילדה בת 10) על מנת לפתות את אובי ואן קנובי לצאת ממחבואו. אובי ואן יוצא לחלצה וחושף את עצמו, ואז גם דארת' ויידר, המעוניין בנקמה במורו לשעבר, מצטרף למצוד אחריו.
צוות השחקנים והדמויות
בנוסף, קומייל ננג'יאני, או'שאה ג'קסון ג'וניור, סימון קסל ובני ספדי לוהקו לתפקידים שטרם פורסמו.
פיתוח כסרט אנתולוגיה
באוגוסט 2017, דווח כי הבמאי סטיבן דאלדרי נמצא בתהליכי משא ומתן ראשוניים על בימוי סרט אנתולוגיה של "מלחמת הכוכבים", שיתמקד בדמותו של אובי ואן קנובי. בדיווח צוין בין היתר כי "המשא ומתן הוא בשלב הראשוני ביותר" וכי "לפרויקט אין תסריט"; אם דאלדרי יחתום על חוזה, הוא "יפקח על ההפקה ועל הכתיבה" של הסרט יחד עם "לוקאס פילם". יואן מקגרגור, שגילם בעבר את דמותו של אובי ואן קנובי בטרילוגיית הפריקוול, הביע עניין לשוב לגלם את הדמות, אף שטען שאין לו מידע על תוכניות בשבילו או בשביל הדמות. צילומי הסרט התעתדו להתחיל בשנת 2019 באולפני פיינט הול שבבלפסט, לאחר סיום צילומי העונה האחרונה של "משחקי הכס" בסוף שנת 2018. בדצמבר 2017, דווח כי הסרט יתחיל את תהליך ההפקה בינואר 2019. ב-17 במאי 2018, דווח כי "לוקאס פילם" פיתחו סרט של אובי ואן קנובי, שנקרא "קנובי: סיפור מלחמת הכוכבים", בבימוייו של דאלדרי, והתעתד להתרחש מספר שנים לאחר אירועי "נקמת הסית'". על פי שר החוץ הבריטי לשעבר, בוריס ג'ונסון, "לוקאס פילם" רצו להפיק את הסרט בצפון אירלנד. על פי סקר שערך "הוליווד ריפורטר", הסרט נבחר לסרט האנתולוגיה המבוקש ביותר על ידי המעריצים. בסופו של דבר, הפקת הסרט בוטלה לאחר הביצועים הקופתיים המאכזבים של "סולו: סיפור מלחמת הכוכבים".
פיתוח כמיני-סדרה
ב-15 באוגוסט 2019 דווח כי "לוקאס פילם" עובדת על פיתוח מיני-סדרה שתתמקד בדמותו של אובי ואן קנובי עבור שירות הזרמת המדיה של אולפני וולט דיסני, "דיסני+", ושמקגרגור נמצא במשא ומתן על שיבה לגילום דמותו של אובי ואן. במהלך כנס "D23 2019" "לוקאס פילם" כי המיני-סדרה נמצאת בתהליך פיתוח עבור "דיסני+". על פי נשיאת לוקאספילם, קתלין קנדי, תסריטים להמיני-סדרה כבר נכתבו עד למועד ההכרזה. יואן מקגרגור וקנדי מפיקים את המיני-סדרה יחד עם טרייסי סיוורד, חוסיין אמיני, ג'ון שוורץ ודבורה צ'או, כשבנוסף לכך, אמיני התעתד גם לכתוב את התסריט להמיני-סדרה. ב-27 באוקטובר 2019, מקגרגור אישר כי המיני-סדרה נועדה במקור להיות סרט אנתולוגיה, אך הוסיף ש"הכל השתנה כל כך מהר, כל כך מהר" עד שהפרויקט בסופו של דבר הפך למיני-סדרה. בספטמבר 2020, מקגרגור הצהיר כי תהיה לסדרה רק עונה אחת.
כתיבה
המיני-סדרה עתידה להתרחש עשר שנים לאחר אירועי "נקמת הסית'". התסריטאי המקורי, חוסיין אמיני, תיאר את פרק הזמן בו מתרחשת המיני-סדרה כ"מרתק", כמו גם כ"תקופה בה יש הרבה שינויים בגלקסיה והרבה קשיים", ותיאר את המיני-סדרה כ"הזדמנות מרגשת באמת לחקור צד אחר של הזיכיון". אמיני אף ציין שהוא הרגיש שהעלילה עובדת הרבה יותר טוב בפורמט טלוויזיוני מאשר כסרט, מכיוון ש"המצב כל כך מורכב גם עבור [אובי ואן קנובי] באופן אישי, ובאופן מסוים, גם עבור הגלקסיה, אתה צריך זמן לחקור זה". בינואר 2020, דווח כי הפקת המיני-סדרה הושבתה ללא הגבלת זמן על מנת לעבד מחדש את התסריטים. על פי הדיווחים, חברת "לוקאס פילם" חשה כי עלילת הסדרה, שהציג את דמותו של אובי ואן המשגיח על לוק סקייווקר הצעיר, דומה מדי לסדרה אחרת בזיכיון "מלחמת הכוכבים" של "דיסני+", "המנדלוריאן". עוד דווח כי אמיני כבר לא יכתוב את התסריט למיני-סדרה, וש"לוקאס פילם" מחפשת תסריטאי חדש. באפריל 2020 התסריטאי ג'ובי הרולד נשכר לכתוב את התסריט למיני-סדרה.
ליהוק
יחד עם ההכרזה על המיני-סדרה בכנס "D23 2019", אושר כי השחקן יואן מקגרגור ישוב לגלם את דמותו של אובי ואן קנובי. בדצמבר 2020, אושר שהשחקן היידן כריסטנסן ישוב לגלם את דמותו של דארת' ויידר. במרץ 2021, דווח על ליהוקם של מוזס אינגרם, קומייל ננג'יאני, אינדירה וארמה, רופרט פרנד, או'שאה ג'קסון ג'וניור, סונג קאנג, סימון קסל ובני ספדי לתפקידים שטרם פורסמו. בנוסף, דווח שג'ואל אדגרטון ובוני פיסה ישובו לגלם את דמויותיהם כאוון לארס וברו ויטסון לארס, בהתאמה, מסרטי הפריקוול. על פי הדיווחים, דמותו של אינגרם עתידה למלא תפקיד חשוב בעלילת הסדרה.
ב-22 באפריל 2021 נמסר על צירופה של מאיה ארסקין לסדרה בתפקיד משנה, והיא תופיע בשלושה פרקים לכל הפחות.
צילומים
צילומי המיני-סדרה החלו ב-11 במאי 2021, בלוס אנג'לס, קליפורניה. על מלאכת הבימוי אמונה הבמאית דבורה צ'או. לדברי קתלין קנדי, צ'או נבחרה לביים את המיני-סדרה בשל עבודתה ב"המנדלוריאן", וקבעה כי צ'או עשתה "עבודה פנומנלית המפתחת את הדמויות [שלהם]" בסדרה הזו. הסדרה עתידה להשתמש באותה טכנולוגיה חדשנית בה נעשה שימוש ב"המנדלוריאן". במקור, הצילומים התעתדו להתחיל במרץ 2021, וב-29 במרץ 2021, דווח שצילומי המיני-סדרה יתחילו באפריל שלאחריו.
שידור
המיני-סדרה עלתה לשידור ב-27 במאי 2022 בשירות הזרמת המדיה של "דיסני+", וכוללת שישה פרקים. במקור המיני-סדרה התעתדה לעלות לשידור ב-25 במאי 2022, לרגל 45 שנה לצאת "הסרט המקורי לאקרנים.
ספיישל דוקומנטרי
באוגוסט 2022 דיסני הכריזה על הספיישל הדוקומנטרי אובי-ואן קנובי: הג'דיי חוזר שיצא בדיסני+ ב-8 בספטמבר 2022, יום דיסני+. הסרט התיעודי חוקר את יצירת הסדרה, ואת שובם של אובי-ואן קנובי ואנאקין סקייווקר.
יעקב גורדין (פילוסוף)
יעקב גורדין (1896, דינבורג – 1947, ליסבון) היה פילוסוף ומורה יהודי ממוצא לטבי-פולני שפעל בגרמניה וצרפת בתקופה שבין שתי מלחמות העולם ולאחר השואה. שימש כמורם של אנדרה נהר, עמנואל לוינס והרב יהודה ליאון אשכנזי (מניטו), הוגי האסכולה הפריזאית במחשבת ישראל. תלמידים אלו חוללו את תנועת ההתחדשות של יהודי צרפת לאחר מלחמת העולם השנייה.