cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שחמט באזרבייג'ן
הפריחה בימי השלטון הסובייטי
פרט להיכל הפיונירים והתלמידים על שם יורי גגארין בבאקו (שבו התאמנו שחמטאים כמו קספרוב, בגירוב, זטולובסקיה, מהראמוב ואחרים) ולמועדונים עירוניים, אגודות ספורט כמו "ספרטק", בורווסטניק", "נפטצ'יק", "דינמו", "מחסול" ואחרים פתחו מועדוני שחמט גם בכפרים בשנת 1968 הוקם באזרבייג'ן בית הספר הראשון לשחמט לילדים ולנוער, החל מ-1982 - בית הספורט הממלכתי לשחמט של משרד החינוך. בשלהי שנות ה-1970 פעלו ברחבי הרפובליקה מעל 50 בית ספר לספורט לילדים ולנוער שכללו גם לימודי שחמט. החל מ-1982 התקיימו גם פסטיבלים לשחמט בקרב התלמידים.
בעיר הבירה, באקו, התנהלו מספר תחרויות כלל-סובייטיות ובינלאומיות:האליפויות של ברית המועצות ה-29 וה-49 לשחמט גברים (1972,1961), האליפות ה-23 של ברית המועצות לנשים (1963), התחרות הבינלאומית ה-20 של מועדון השחמט המרכזי של ברית המועצות. באליפויות ברית המועצות לקבוצות - התמקמה הקבוצה הרפובליקנית של אזרבייג'ן כדלהלן:ב-1951 - במקום 5, ב-1958 - במקום 10, ב-1960 במקום 9, ב-1952 במקום 10, ב-1969 ו-1972 במקום 9, ב-1981 במקום 14, ב-1985 במקום 7 ו-8. בתחרות לאומי ברית המועצות הקבוצה הרפובליקנית של אזרבייג'ן התמקמה כדלהלן: ב-1959, 1963, 1967 - במקום 9, ב-1975 - במקום 11, ב-1979- במקום 13, ב-1983 במקום 11, ב-1986 - במקום 14 (גברים) ובמקום הראשון (נשים)
ספרים בתחום השחמט
ספרי השחמט הראשונים - של ר. ספארוב פורסמו בשפה הרוסית בשנת 1928 - "משחק השחמט" וב-1932 "קורס שחמט למתחילים". בהמשך פורסמו גם בשפה האזרית תרגום משל הקורס לשחמט של מקס אווה (1936) ו"קודקס השחמט של ברית המועצות"- המהדורה השלישית (1938). בימי המשטר הסובייטי החל ממרץ 1981 פורסם באזרית וברוסית מוסף לשחמט דו-ירחי של העיתון "ספורט". מדורי שחמט קבועים הופיעו גם בעיתונים "קומוניסט" "בקינסקי קבוצ'י" ("הפועל מבאקו"), "וישקה" (הצריח), "באקו". פעמיים בחודש שודרו בטלוויזיה תוכניות דו-חודשיות "מועדון השחמט" ו-"בית הספר למאמני שחמט".
סטטיסטיקה ביחידים
נכון לאוקטובר 2018 לאזרבייג'ן היו 24 רבי אמנים פעילים, 30 אמנים בינלאומיים ו-151 שחמטאים בעלי תארים בינלאומיים בכלל.
להלן רשימת 10 השחמטאים המדורגים ראשונים של אזרבייג'ן (כולם רבי-אמנים), נכון לאוקטובר 2018:
נשים
עשר השחמטאיות הטובות ביותר באזרבייג'ן, נכון לאוקטובר 2018:
גביע נשיא אזרבייג'ן
במסגרת תחרות גביע נשיא אזרבייג'ן, שהוקדשה לנשיא השלישי של אזרבייג'ן העצמאית, היידר אלייב (2003-1993) שהתקיימה על במת התיאטרון "אונס" בעיר באקו בין 7 במאי - 9 במאי בשנת 2009 התחרתה נבחרת אזרבייג'ן (בהרכב: טיימור רג'אבוב, ווגאר גשימוב, שחריאר ממדיארוב, קדיר חוסיינוב, ראוף ממדוב) מול נבחרת העולם (בהרכב: וישוואנתן אנאנד, ולדימיר קרמניק, אלכסיי שירוב וסרגיי קריאקין). האורחים ניצחו ב-21.5:10.5.
שחמט בהתכתבות
תחרויות ראשונות של שחמט בהתכתבות התחיל להתקיים החל מאמצע שנות ה-1970. ב-1976 הוקמה ועדה אחראית על משחקי השחמט בהתכתבות במסגרת פדרציית השחמט של אזרבייג'ן. 4 תחרויות התנהלו באזרבייג'ן (מנצחים: ל. וולושין 1975-1974;ס. ודובין 1978-1977; ו. צטוריאן 1981–1983 וס. סרבריאקוב 1984–1985. פ. אטיישב, תושב באקו, תפס את המקום הראשון בתחרות השנייה של ברית המועצות ובהתכתבות הוא היה לאלוף האולימפיאדה השלישית בחבר בקבוצת ברית המועצות. קבוצת אזרבייג'ן תפסה את המקום ה-11 מבין 13 קבוצות באליפות ברית המועצות (באליפות השישית - במקום 10–11 מבין 17, ובתחרות השביעית במקום השלישי בין 17 קבוצות).
יצחק מרעלי
הרב יצחק מרעלי (בצרפתית: Isaac Morali; 1867–1952) היה משכיל עברי מאלג'יר, משורר ופייטן, חוקר, מתרגם, דיין ומחנך, ממחיי השפה העברית באלג'יר ומראשוני מנהיגי שיטת עברית בעברית. כתב מעל ל-200 פיוטים ושירים, ונחשב לדמות מרכזית בקרב משוררי וחכמי אלג'יריה.
קורות חיים
נולד באלג'יר ב-12 בספטמבר 1867 (י"ב באלול ה'תרכ"ז), לרפאל דוד ולסולטנה מרעלי, בן למשפחת רבנים וסוחרים מקומית ותיקה. את חינוכו המסורתי קיבל תחילה בגיל שש בבית המדרש של הרב מרדכי אטנג'יר ולאחר מכן אצל הרב יצחק אפריאט, ומשם המשיך לישיבת "עץ החיים" שהקים אביו, והרב משה דאדון עמד בראשה. כשרצה לנסוע ללמוד בבית המדרש לרבנים בפריז, נמנע מכך בעקבות אביו, שלא יכל להפרד ממנו. בלית ברירה החל לעבוד בבית המסחר של אביו, ולעיתים היה מקדיש את זמנו ללימוד ולכתיבה. לאחר שלא הצליח במסחר והבין כי עתידו לא בתחום זה, חזר ללמוד בישיבת עץ חיים באלג'יר, ובשנת 1883 (ה'תרמ"ח) הוסמך בה לשוחט ובודק.
מגיל צעיר גילה עניין רב בספרות ושירה עברית. לאחר שאביו הבחין בו מנסה לתרגם לעברית משיריו של ז'אן דה לה פונטן בגיל 16, נתן לו במתנה מנוי ל"המגיד", השבועון העברי הראשון, וכן עותק של הספר "תלמוד לשון עברי" ליהודה ליב בן-זאב. דרך העיתון והספר השתלם באופן אוטודידקטי בשפה העברית, והחל לכתוב בעצמו מכתבים ומאמרים לעיתון "המגיד" החל משנת 1887. בתקופה זו החל להעלות על הכתב את הגיגיו, והוציא חיבורים על פרקי אבות והגדה של פסח בשם "ברית יצחק", "מלי דאבות" ו"זרע יצחק". בשנת 1891 (ה'תרנ"א), לאחר ששוב רצה לנסוע לבית המדרש לרבנים בפריז, החליט אביו להגשים את רצונו, ובשלב הראשון שכר לו מורה פרטי שהכין אותו לבחינות הבגרות של צרפת (Baccalauréat), שבלעדיהן לא ניתן היה להתקבל לבית המדרש בפריז. כשסיים בשנת 1893 (ה'תרנ"ג) את לימודיו בהצטיינות, התכוון לנסוע להמשך לימודיו בפריז, אך בשל פטירת אביו נאלץ להישאר באלג'יר ולנהל את עסקי אביו. למרות ניהול עסקי אביו, המשיך ללמוד ועד מהרה הוכתר בידי רבני העיר בתואר "רב". בשנת 1894 (ה'תרנ"ד) נשא לאישה את אנאיס בת הרב דוד אלנקאוה. בנו הבכור נולד חודשים אחדים לאחר הקונגרס הציוני העולמי הראשון, והוא הוסיף לו את השם "בן-ציון" לרגל המאורע.
פועלו החינוכי
לאחר סמיכתו לרבנות החל לעסוק בחינוך. תחילה ניהל בהתנדבות חוג ללימודי עברית והיסטוריה יהודית למספר צעירים משכילים בני הקהילה היהודית באלג'יר. שיעוריו אלו אף משכו אליהם פרופסורים, עורכי דין ורופאים שחפצו ללמוד עברית.
בקיאותו בתלמוד ובמקרא משכו אליו תלמידים רבים, וביתו שימש להם כמרכז של תורה, תרבות והשכלה. בתקופה בה התמעטו הערכים הרוחניים והמסורתיים, דאג כמחנך לעצב את אופיים של תלמידיו והפיח בהם את רוח ההקרבה העצמית, ולימדם לפעול ולתת מעצמם כאנשי ציבור.
במטרה להפוך את התלמוד תורה לבית מדרש למורים עבריים, יצר קשר בשנת 1899 (ה'תרנ"ט) עם חברת כל ישראל חברים כדי שתשלח מורה מטעמה למוסד. עם הגיעו של המורה שנשלח, משה נהון, הופיעה הדרישה כי זה האחרון ישמש כמנהל המוסד. לאחר ניסיון פשרה בו חולק הת"ת לשניים: אחד ללימודי חול בניהול המורה, ואחד ללימודי קודש בניהול הרב מרעלי, השתלט המורה על הנהלת שני חלקי הת"ת, והרב מרעלי החליט להתפטר ממשרתו לאחר שנפגע על מפעלו שנלקח ממנו. לאחר התפטרותו, הוכתר על ידי רבני ונשיאי הקהילה היהודית בתואר "מנהל כבוד" של הת"ת, אך בתחילה סירב לקבלו, ולאחר הפצרות מצד הרב יעקב מאיר שביקר בתקופה זו באלג'יר, נענה לבקשה, ואף המשיך ללמד עברית במוסד כמורה. בתקופה זו נצרך המורה נהון לאסוף חומר לחיבור ספר על דברי ימי היהודים באלג'יר, והרב מרעלי נענה לסייע לו, ומדי שבוע היה נפגש עמו לשם כך.
לאחר מכן הקדיש את מרבית זמנו לפעילות ספרותית, וכן שימש כדיין וכיהן בתפקידים ציבוריים שונים בקהילה היהודית.
יצירתו ופרסומיו
לאורך חייו כתב מאמרי מחקר והגות, שירה עברית ושירה צרפתית לעיתונים וכתבי עת בעברית, בצרפתית ובערבית יהודית מרחבי העולם, בהם "המגיד", "המצפה", "רוח הזמן", "העברי" (ניו יורק), "החוקר בבית ישראל" (וינה), "אוצר הספרות", "בית ישראל" (כתב עת אלג'יראי בערבית יהודית בעריכת שלום בכ'אש), "המאסף", "הבאר (פולין)", "La Diane", "La Revue Juive de Lorraine" ועוד. בנוסף, פרסם מאמרים ושירה כחלק ממאספים וספרים שונים. בכתיבה עברית סגנונו היה תנכ"י והצטיין במשחקי מילים, ועם זאת, לשונו הייתה פשוטה ומתובלת בבדיחות ובחידודים.
שירתו מבוססת על שירת ימי הביניים של יהדות ספרד וממשיכיה באלג'יריה וכן מושפעת משירי תנועת ההשכלה העברית ומהשירה הצרפתית להם נחשף מנעוריו. שיריו נעו בין פיוטים מסורתיים לשירים יהודים-לאומיים, שירים פטריוטיים לצרפת בזמן מלחמת העולם הראשונה, שירי קינה על סבלם של היהודים בקונסטנטין שבאלג'יריה בזמן הפרעות נגדם בשנת 1934, סבלם של יהודי איטליה וגרמניה תחת מוסוליני והיטלר לקראת מלחמת העולם השנייה ועוד. ספר שיריו "עת מלחמה ועת שלום" (1929) כולל שירים בעברית שחיבר בימי מלחמת העולם הראשונה עם תרגומם לצרפתית גבוהה ובהם נימה פטריוטית צרפתית. שיריו בספר זכו לשבחים מאישים כגון הרב יוסף משאש ופרופ' ישראל לוי.
הרב מרעלי עסק גם בחקר וההדרת השירה של חכמי אלג'יריה בדורות הקודמים, ובמיוחד הריב"ש, ר' יהודה עייאש, הרשב"ץ, ר' יהודה כלאץ והרשב"ש. הוא פעל כדי לאתר כתבי יד עתיקים באלג'יריה עם שיריהם ולאחר מכן פרסמם. בשנת 1897 פרסם את הכרך הראשון לספרו "צפנת פענח", ובו שרידים משיריהם של הריב"ש והרשב"ץ עם מבוא היסטורי והערות פרי עטו בתוספת הערות של החוקר חיים ברודי. הוא המשיך וחיבר מספר אסופות נוספות לשירים של חכמי אלג'יריה שאיתר, אך רק את חלקם הספיק להוציא לאור בחייו. כמו כן קרוב לעשרה מחיבוריו בתחומי היהדות השונים לא ראו אור וחלקם אבדו עם השנים, בהם מסות היסטוריות על יהודי אלג'יריה, וספרי פרשנות לפרקים במקרא ובתלמוד.
פיוטיו ושיריו השתלבו במסורת השירה של יהודי אלג'יריה, ועל פעליו השונים קיבל בשנת 1932 את אות הכבוד "קצין האקדמיה הצרפתית".
הלך לעולמו ב-30 במרץ 1952 (ד' בניסן ה'תש"ב).
מנהרת רוקי
מנהרת רוקי (בגאורגית: როკის გვირაბი, רוֹקיס גוויראבּי; ברוסית: Рокский туннель; באוסטית: Ручъы тъунел) היא המעבר היחיד שחוצה את רכס הקווקז הגדול הפתוח במשך כל ימות השנה ומחבר את גאורגיה ורוסיה. המעברים האחרים פתוחים בעונת הקיץ בלבד וחלקם משמשים הולכי רגל בלבד. המעבר, החוצה את שטח אוסטיה, מאפשר קשר ישיר ורציף מצפון הקווקז לטביליסי. המנהרה, שבנייתה הושלמה על ידי הסובייטים בשנת 1984, מהווה את הנכס הכלכלי החשוב ביותר של דרום אוסטיה: המכסים וההיטלים במנהרה מהווים כשליש מהתקציב האוסטי.
מנהרת רוקי היא מנהרה לתנועת כלי רכב בעלת שני מסלולים. היא נמצאת בגובה של כ-2,000 מטר מעל פני הים ואורכה 3,730 מטר.
בעקבות הסכסוך האוסטי-גאורגי ופרישת דרום אוסטיה בתקופת מלחמת האזרחים של גאורגיה, נמצאת המנהרה, המחברת למעשה בין שני חלקי החבל צפון אוסטיה ודרום אוסטיה, בשליטת הבדלנים האוסטים. הממשל הגאורגי, בגיבוי ארצות הברית, קרא להשבת ריבונותה של גאורגיה על הצד הדרומי של המנהרה. ב-2 במרץ 2006 קראה ארצות הברית להטלת פיקוח בינלאומי על המנהרה.
מיקרוס MR-300
מיקרוס MR-300 (בפולנית: Mikrus MR-300) היא מכונית מיקרו, 2 דלתות, מתוכננת ל-4 נוסעים, אשר יוצרה על ידי חברת התעופה וייצור המטוסים הפולנית Państwowe Zakłady Lotnicze (PZL) - (באנגלית: Polish Aviation Works) בין השנים 1957–1960.
סך הכול יוצרו 1,728 יחידות.
מחיר היחידה בהשקה עמד על 120,000 זלוטי.
רוברט פירי
רוברט פירי (באנגלית: Robert Peary; 6 במאי 1856 - 20 בפברואר 1920) היה מגלה ארצות אמריקאי.
פירי נולד בקרסון, פנסילבניה. הוא קיבל דרגת סגן בחיל הים האמריקאי ב-26 באוקטובר 1881.
בין השנים 1909 ו-1996 הוכר פירי כאדם הראשון שהגיע לקוטב הצפוני, ב-6 באפריל 1909. בדיקות שנערכו בשנת 1996 הראו כי פירי החמיץ את הקוטב הצפוני ב-40 ק"מ.
יוזף ביהלר
ד"ר יוזף ביהלר (בגרמנית: Josef Bühler; 16 בפברואר 1904 – 22 באוגוסט 1948) היה פוליטיקאי נאצי ששימש כמזכיר המדינה בממשל הכללי של פולין בזמן מלחמת העולם השנייה.
ראשית חייו
ביהלר נולד בשנת 1904 בעיירה באד ואלדזה שבמדינת באדן-וירטמברג, למשפחה קתולית בעלת 12 ילדים. אביו היה אופה. ביהלר החל ללמוד משפטים ובגיל 26 היה בעל תואר ד"ר למשפטים. לאחר לימודיו החל ביהלר לכהן כשופט עוזר בבית המשפט המקומי של מינכן, שם פגש את הנס פרנק, ששימש כיועץ משפטי לאדולף היטלר, ועבר לעבוד במשרדו.
המפלגה הנאצית
עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון, ב-1 באפריל 1933, מונה הנס פרנק לשר המשפטים של מחוז בוואריה. ביהלר נרשם כחבר במפלגה הנאצית ומונה על ידי פרנק לתובע בבית המשפט המקומי של מינכן, ובשנת 1935 קודם למשרת התובע של בית המשפט המחוזי בעיר. בשנת 1938 שימש פרנק כשר בלי תיק בממשלת היטלר וביהלר מונה למנהל משרדו.
הממשל הכללי של פולין
עם הפלישה לפולין, ב-1 בספטמבר 1939, מונה פרנק למושל הצבאי של שטחי פולין הכבושה. בתחילה שימש כמנהל משרדו של פרנק ובשנת 1941 מונה למזכיר המדינה בגנרלגוברנמן וקיבל מהיינריך הימלר את דרגת הבריגדפיהרר. עם התבססות הממשל בפולין החלו מאבקי כוח בין משרד המושל פרנק לבין הפיקוד הבכיר של הס"ס באזור בראשות פרידריך-וילהלם קריגר. פרנק רצה להיות הסמכות היחידה על יחידות הס"ס והמשטרה בתחום שלטונו, אך קריגר משך מן הצד השני וניסה להיות כפוף להימלר בלבד.
עקב מתיחות זו הוחלט להזמין את ביהלר, כממלא מקומו של פרנק, לועידת ואנזה, אף על פי שלא נכח ברשימת המוזמנים הראשונה. מארגן הוועידה, אדולף אייכמן אמר במשפטו כי היידריך ביקש להזמין את ביהלר על מנת לחזק את יציבות הפתרון הסופי תוך ודאות לקיום שיתוף פעולה בין הגופים. בכירי הס"ס ידעו כי הממשל קורס תחת פיצוץ האוכלוסין היהודי בשטחו והוא צמא לפתרון יכיל ומהיר לבעיה זו. ואכן במהלך הועידה הייתה לביהלר רק בקשה אחת: "ששאלת היהודית באזור זה (הגנרלגוברנמן) תיפתר מהר ככל האפשר". ביהלר היה מודע להליך ההשמדה שכבר החל בחלמנו, וכן על בניית תאי גזים בבלז'ץ, והוא הפציר בוועידה שהפתרון הסופי יתחיל ביהודי הגנרלגוברנמן שכן שינועם למחנות אינו בגדר בעיה ואומד היהודים שאינם כשירים לעבודה להערכתו עמד על 2.5 מיליון יהודים. בוועידה הכיר ביהלר כי הטיפול בפתרון היהודי מוטל באחריות הס"ס והממשל נותן לו את תמיכתו המלאה.
ביהלר כיהן בתפקידו כמזכיר בממשלה עד לשחרור פולין בידי הצבא האדום בינואר 1945.
לאחר המלחמה
עם כיבוש קרקוב, בירת הגנרלגוברנמן, ברח ביהלר מהעיר עד שנתפס על ידי הצבא האדום ב-30 במאי. בעלות הברית ידעו שביהלר יכול לשמש כעד במשפט נגד פרנק ולכן הוא נאסר בתנאים מיוחדים. באפריל 1946 הופיע במשפטי נירנברג כעד הגנה של הנס פרנק, בה טען כי פרנק לא ידע מהשמדת היהודים וכי: "מהודעתו זו (של היידריך) התרשמתי מעל לכל ספק, שהעברת היהודים תתנהל אף כי לא משום אהבת היהודים עצמם, אלא למען שמו הטוב ויוקרתו של העם הגרמני, בצורה הומנית". באותו הזמן עדיין לא נמצא פרוטוקול ועידת ואנזה, בו מוזכרת דרישתו של ביהלר, בשם פרנק, לחסל בהקדם את יהודי הגנרלגוברנמן. ביהלר ניסה לגמד את חלקו של הממשל בהשמדת היהודים ושטח פעמים רבות את הסכסוך בין הממשל לבין הס"ס על מנת להוכיח את חפותם. טענותיו של ביהלר לא עזרו לו או לפרנק, ולאחר שפרנק הוצא להורג בסיום המשפטים, הוסגר ביהלר לפולין והועמד לדין בפני בית המשפט העליון. ביהלר הורשע בפשעי מלחמה והוצא להורג בקרקוב ב-22 באוגוסט 1948 (סגנו ארנסט בופל נשפט בנפרד והוצא להורג בשנת 1950). ביהלר היה אחד מתוך שלושה בלבד (יחד עם אדולף אייכמן ואברהרד שנגארט) שהשתתפו בוועידה והוצאו להורג לאחר המלחמה.
מורה חיילת
מורה חיילת הוא מקצוע בצה"ל הדורש מיונים מוקדמים. יחידת המורות החיילות שייכת למערך מגן בחיל החינוך והיא יחידת ימ"ל (יחידה מחוץ לסד"כ). המורות החיילות פועלות במסגרות אזרחיות, במגוון תחומים בהתאם להכשרה המיוחדת הניתנת להם בכל מסלול ביחידה.
הכשרה
המורות החיילות עוברות את ההכשרה בטירונות 02 באחד מבסיסי הטירונים של מגל.
לאחר הטירונות עוברים החיילים קורס של כ־6 שבועות בבה"ד במתקן האזרחי רמות שפירא אשר בבית מאיר ליד ירושלים. הקורס ממומן ובאחריות משרד החינוך אך מנוהל בו אורח חיים צבאי.
הסגל של הקורס מורכב מסגל צבאי וסגל אזרחי.
הסגל הצבאי:
מפקדת הקורס - קצינה בדרגת סגן.
סמלת - רב"ט או סמל, מורה חיילת בשנתה השנייה לתפקיד.
מפקדת צוות - רב"טית או סמלת, מורה חיילת בשנתה השנייה לתפקיד.
סגל אזרחי:
רכזת פדגוגית, ורכזת טכנית.
ז'ול וגדעון נודה
ז'ול קלמנט נודֶה והאח גדעון נודֶה (בצרפתית: Jules et Gédéon Naudet) הם יוצרי קולנוע צרפתים-אמריקאים. האחים, תושבי ארצות הברית מאז 1989 ואזרחים מאז 1999, שהו בניו יורק בזמן פיגועי 11 בספטמבר כדי לצלם סרט תיעודי על אנשי תחנת הכיבוי של דאון-טאון מנהטן. ז'ול צילם את הצילומים הברורים היחידים של המטוס הראשון, טיסה 11 של אמריקן איירליינס, שפגע במגדל הצפוני של מרכז הסחר העולמי. הצילומים שצולמו בשנת 2001 שימשו לסרט התיעודי מ-2002 שנקרא 9/11. מצלמת הווידאו שבה השתמש ג'ולס שצילמה את טיסה 11 מתרסקת במרכז הסחר העולמי, מוצגת כעת במוזיאון הלאומי להיסטוריה אמריקאית בוושינגטון הבירה.
ביוגרפיה וקריירה מקצועית
ז'ול וג'דעון נודה עברו לניו יורק עם הוריהם ז'אן-ז'אק ושִיוָוה, כשהיו בני נוער. שניהם סיימו את לימודיהם האקדמיים בבית הספר לאמנויות טיש באוניברסיטת ניו יורק בשנת 1995. בשנת 2000 הם הוציאו את סרטם הראשון: "תקווה, גאולה וכפפות" (באנגלית: Hope, Gloves and Redemption), שבמרכזו מתאגרפים צעירים באימונים ברובע ברונקס ובמזרח הארלם. הסרט כלל סיקור של טורניר כפפות הזהב של ניו יורק דיילי ניוז ב-1998, וזכה בפרס חבר השופטים בפסטיבל הקולנוע והווידאו הבינלאומי של ניו-יורק בשנת 2000.
"מתקפת ה-9/11"
ג'ולס נכנס עם הכבאים ללובי של המגדל הצפוני וצילם את מפקדי הכיבוי כשהם מקימים עמדת פיקוד ושולחים כבאים במעלה המדרגות. הוא צילם את האזרחים המפנים והמפונים ואת תגובות הכבאים לפגיעת טיסה 175 של יונייטד איירליינס במגדל הדרומי וקפיצת האנשים אל מותם מהקומות העליונות. כשהמגדל הדרומי החל לקרוס, הוא תפס מחסה עם שאר הכבאים, תוך שימוש בפנס של מצלמתו כדי לעזור להם לאסוף את הפצועים והמתים בעת פינוי המגדל הצפוני. הוא עקב אחרי הכבאים כשיצאו צפונה וניסה להקים עמדת פיקוד נוספת. הוא לא הפסיק לצלם, אלא ל־8 שניות בלבד להחלפת סרט הצילום.
במקביל, גדעון צילם את בנטטוס, הכבאי היחיד שנותר בתחנה, מקבל שיחות מהתחנות האחרות, אבל בסופו של דבר יצא לרחוב מתוך דאגה לאחיו. הוא הלך זמן מה, צילם את תגובות האנשים ואת הנזק שנגרם על ידי הפסולת המעופפת, והצליח לצלם את פגיעת טיסה 175 לתוך המגדל הדרומי. כשהבין שהוא לא יכול להתקרב למרכז הסחר העולמי, הוא חזר לתחנה, שם צילם את הגעתם של כבאים שונים. הוא חזר לצלם את תגובות האנשים כשהמגדל הדרומי התמוטט, לפני שחזר לתחנה והצטרף לשלישיית כבאים שלא היו בתפקיד כשיצאו לאזור האסון והמשיך לצלם שם. כל העת ההיא הוא היה משוכנע שאחיו ג'ול ניספה בקריסת המגדלים, וכך גם ג'ול לגבי גדעון.
כשהמגדל הצפוני קרס, נמלטו האחים נודה עם שאר האנשים שעדיין היו באזור. ג'ולס ומפקד הכבאים תפסו מחסה בין שתי מכוניות לפני שחזרו ל-למגדל כדי להעריך את המצב. פחות מרחוב אחד משם, עזר גדעון לסוכן FBI לשאת ניצול מאובק על כל גופו לפני שעשה את דרכו למעדנייה כדי להתאושש. בדאגה לג'ולס, הוא ניסה לחזור להריסות המגדל, אך נדחה על ידי סיורים משטרתיים. לאחר מכן חזר לבית הכיבוי וצילם את תגובות הכבאים החוזרים מהפיגוע. בינתיים, ז'ול חזר עם הקבוצה של מפקד הכבאים ואז התקיים מפגש מרגש בין האחים. הם המשיכו לצלם ולעזור בניקוי התחנה וסביבתה במשך 3 שבועות לאחר הפיגוע.
140 שעות הצילום שלהם, הפכו בסופו של דבר לסרט תיעודי בן שעתיים, כשההכנסות מהפרויקט מועברים לקרן מלגות למשפחות של כבאי העיר ניו יורק.
"בשם האלוהים"
בשנת 2007 האחים נודה הפיקו וביימו עבור CBS סרט תיעודי ששמו: "בשם אלוהים: מבט חושפני ואינטימי על האנושות (באמצעות) הספקות, האמונות והתקוות של מנהיגי הדת הגדולים בעולם". את הנהגת היהדות בסרט מייצג הרב יונה מצגר שהיה בעת הכנת הסרט הרב הראשי האשכנזי לישראל.
"שומרי הסף הנשיאותיים"
בשנת 2013, הפיקו וביימו האחים נודה את שומרי הסף הנשיאותיים עבור ערוץ דיסקברי - תיאור מרתק של חמישה עשורים ותשעה ממשלים של היסטוריה נשיאותית מבעד לעיניהם של כל עשרים ראשי הסגל בבית הלבן שעדיין היו בחיים לעת ההיא. לדברי אתר הקולנוע IMODb, מדובר בסדרה חסרת תקדים שמסירה את המסך מעל הפעילות הפנימית של המשרד הסגלגל.
"אדוני הריגול: ה-CIA על הכוונת"
"אדוני הריגול ה-CIA על הכוונת" הוא סרט תיעודי החושף את פעולתו הפנימית של ארגון הביון החזק בעולם, עם גישה חסרת תקדים לרשת הריגול של ארצות הברית. כל 12 מנהלי ה-CIA החיים ופעילי הסוכנות הבכירים, מדברים בו בגילוי לב על עינויים, בתי כלא סודיים, לוחמת מזל"טים, חיסולים לכאורה והאיום המתמיד של התקפה על אמריקה, מה שמעלה את השאלה: כמה רחוק צריכה אמריקה ללכת כדי לשמור על עצמה?
ה-13 בנובמבר - מתקפת טרור בפריז
הסרט עוסק במתקפת הטרור על פריז ב-13 בנובמבר 2015 באמצעות ראיונות עם ניצולים ואנשי כוחות החירום וההצלה שמספרים סיפורים אישיים על הסבל, על האנושיות ועל הגבורה שהיו עדים להם בעת המתקפה.
"ה-6 בינואר"
הסרט עוסק באירועי ה-6 בינואר 2021, בו הסתערו תומכי הנשיא דונלד טראמפ על גבעת הקפיטול. יוצרי הסרט נקטו בגישה פשוטה של הקפדה על דיווח כרונולוגי של האירועים, וחיבורם להתקדמות האלימות באותו יום, באמצעות קטעי וידאו ופרטים מראיונות עם אלה שהגנו על השטח או הסתתרו בתוך הקפיטול. ע"פי "הארץ" מדובר בסרט התיעודי המקיף ביותר שנעשה על הפריצה לקפיטול, כפי שעשו האחים על המאורע הטראומטי של ה-9/11.
לדברי האחים נודה: בכל שלושת הסרטים התיעודיים שיצרו אודות מתקפות, הם לא נתנו מקום לראיונות עם התוקפים, והם מסרבים לתת ביטוי כלשהו לצד האגרסיבי והרע לדבריהם.
קלייר
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אמנת וינה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
שבעת כדורי הבדולח
שבעת כדורי הבדולח (בצרפתית: Les 7 boules de cristal) הוא הספר השלושה-עשר בסדרת הקומיקס "הרפתקאותיו של טינטין" אשר נכתב ואויר על ידי הסופר והצייר הבלגי ארז'ה. רצועות הקומיקס של עלילת הספר הוצגו לראשונה במהלך שנת 1948 בצבע. הספר תורגם לעברית ב-1969.
קו העלילה ממשיך בספר ההמשך, "אסירי השמש".
עלילת הספר
ברכבת, טינטין קורא כתבה בעיתון על משלחת שיצאה שנתיים לפני כן לחפש מומיות בפרו, ומצאה מומיה משבט האינקה, בשם ראסקאר קאפאק. חברי המשלחת עומדים לחזור לאירופה. האיש שישב ליד טינטין, אמר לו "שיקרה להם משהו רע, כי הם מתעסקים עם עסקי המומיות, והם שכחו מה קרה עם תות ענח' אמון, ושודדי הקברים שמתו בנסיבות מוזרות, ושאותו הדבר יקרה להם..."
הרכבת של טינטין הגיעה למרלינספייק, הבית החדש של קפטן האדוק ופרופסור קלקולוס. האדוק שמח לראות את טינטין ומדגים לו את התחביב החדש שלו- ניסיון להפוך כוס מים לוויסקי. לאחר שהקסם לא צולח, האדוק מתעצבן ואומר לטינטין שהם צריכים ללכת לראות את הקוסם שעושה את זה בכל לילה בוולודרום.
מחלה מסתורית פוקדת את חברי המשלחת, אשר בזה אחר זה נופלים לתרדמת. הרמז היחיד הוא שברי כדור בדולח מנופץ, הנמצא ליד כל קורבן.
טינטין, האדוק, פרופסור קלקולוס ושני שומרים משגיחים על הבית שבתוכו נמצא החוקר היחיד שלא נמצא בתרדמת, כאשר בתוך הבית נמצאת המומיה של ראסקאר קאפאק. סופת ברקים מתחוללת, ומשחררת כדור אש לוהט, אשר פגע במומיה המתאדה כתוצאה מכך. החוקר מזועזע מכיוון שהקללה של ראסקאר קאפאק נכונה. באותו לילה סובלים טינטין, האדוק והפרופסור מסיוט בו הופיעה המומיה. הם מתעוררים ומגלים שהחוקר כבר נמצא בתרדמת.
לבסוף מגלה טינטין שתוקפים הרדימו את החוקר, והמשטרה הצליחה להשיג תמונה אך הם לא תפסו את התוקף.
טינטין הולך לבית חולים לבדוק את מצבם של החוקרים, ומגלה שבשעה מסוימת הם מתעוררים בצווחות ואז נופלים בחזרה למיטותיהם, שקועים עוד פעם בתרדמת.
בינתיים קלקולוס יוצא לטיול בגינת מרלינספייק שם הוא מוצא את הצמיד של המומיה ועונד אותו, ואז נחטף על ידי חוטף אנונימי.
המשטרה יוצאת לחפש את קלקולוס, וכך גם וטינטין והאדוק. הם מצליחים למצוא את החוטפים ומתפתח קרב יריות, שבסופו החוטפים מצליחים להימלט. לאחר מכן, טינטין מגלה שהפרופסור לקח את התכשיטים של המומיה, ושצ'יקיטו נעלם באותו יום שהפרופסור נעלם.
התסבוכת הובילה אותם לנמל ואז שלגי הבחין בכובע של הפרופסור. טינטין והאדוק מבררים במודיעין ומגלים שהפרופסור מפליג לפרו עם צ'יקיטו.
טינטין והאדוק מפליגים גם הם לפרו בספר הבא, "אסירי השמש", כדי למצוא את הפרופסור.
גטו מיינדזיז'ץ פודלסקי
גטו מיינדזיז'ץ פודלסקי היה גטו שהקימו הגרמנים בשנת 1941 בעיר הפולנית מיינדזיז'ץ פודלסקי.
הגטו חוסל סופית ב-17 ביולי 1943. כמאה יהודים ממיינדזיז'ץ פודלסקי שרדו את המלחמה, בעיקר הודות לעזרה שקיבלו מן האוכלוסייה הפולנית ביישובים הסמוכים.
האקציה הראשונה
בין ה-25 ל-26 באוגוסט 1942 בוצעה בעיר אקציה בה השתתפו שוטרים גרמנים, אוקראינים ופולנים. כ-2,000 יהודים שהתגלו במסתורים נרצחו במקום, וכן כ-1,000 חולים וקשישים. בשעת האקציה רצחו השוטרים תינוקות לעיני אמותיהם. כ-11,000 היהודים הנותרים שולחו בקרונות משא למחנה ההשמדה טרבלינקה, כאשר כתוצאה מתנאי הצפיפות והמחנק בקרונות, מתו רוב היהודים עוד טרם הגעתם למחנה.
האקציה השנייה
לאחר האקציה הראשונה, רוכזו כ-5,000 היהודים שנותרו בעיר, יחד עם כ-13,000 יהודים נוספים שגורשו אליה, בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה.
האקציה השלישית
בין 27 באוקטובר ל-29 באוקטובר 1942, לאחר שהובאו לגטו שבעיר קרוב ל-3,000 יהודים שגורשו מרדזין, שולחו מהגטו כ-9,000 יהודים לטרבלינקה.
האקציה הרביעית
כ-2,000 יהודים שרוכזו בגטו חוזר שהוקם בעיר, והועסקו בעבודות כפייה, שולחו ב-7 בנובמבר 1942 לטרבלינקה, ולאחר מכן ערכו הגרמנים מצוד שיטתי אחר יהודים מסתתרים.
כ-550 עובדי כפייה יהודים שהובאו לעיר לאחר אקציה זו שולחו למיידנק, ובעת חגיגות חג המולד רצחו אנשי הגסטאפו 65 יהודים נוספים מהגטו שבעיר.
האקציה החמישית
ב-2 במאי 1943 פשטו על הגטו שבעיר אנשי גסטאפו ושוטרים אוקראינים, וכ-3,000 מיושביו שולחו לטרבלינקה, תוך רצח מאות יהודים במהלך האקציה ורצח כ-200 יהודים בשטח בית העלמין היהודי בעיר. למחרת שילחו הגרמנים את יתר יהודי הגטו למיידנק, וערכו מצוד אחר כ-200 צעירים יהודים שהצליחו להימלט מהגטו ליערות הסביבה.
האקציה השישית
ב-26 במאי 1943 שילחו הגרמנים מהגטו למיידנק כ-700 יהודים. כ-200 יהודים שהושארו בגטו לעבודות כפייה וכ-200 מסתתרים שנתפסו נרצחו לאחר מכן. באקציה זו חוסל סופית גטו מיינדזיזץ' פודלסקי, והעיר הוכרזה רשמית כ"נקייה מיהודים". כחצי אחוז מקהילת העיר שרדו את השואה.
האלפים הפניניים
האלפים הפניניים (בגרמנית: Penninische Alpen, בצרפתית: Alpes pennines, באיטלקית: Alpi Pennine) (נקראים גם האלפים הוואליים Valais Alps) הם רכס הרים בהרי האלפים בדרום מערב שווייץ וצפון מערב איטליה.
מקור השם הוא מימי רומא שכינו אותם ההרים הפונים, על שם הצבא הפוני (פיניקי) שחצה את ההרים תחת פיקודו של חניבעל.
מורפולוגיה
הרכס המרכזי (המהווה גם את קו פרשת המים בין הים התיכון והים האדריאטי) עובר ממערב למזרח לאורך קו הגבול שבין שווייץ (מצפון) ואיטליה (מדרום), מהר מון בלאן המהווה את הפסגה הראשונה הגבוהה ממזרח למעבר סן ברנאר. רוב הרכס הוא גבוה יחסית וחלקו הגדול אף מעל 4000 מטר מעל פני הים, אך מדי פעם יורד הרכס מעט ובנקודות מסוימות אף אל מתחת ל 3000 מטרים.
מהרכס המרכזי יוצאים רכסים רבים נוספים העוברים מדרום לצפון ויורדים בהדרגה אל עמק הרון.
בשונה מרכסי הרים אחרים הפסגות הגבוהות ביותר אינם ממוקמות בהכרח ברכס המרכזי וחלקם (כמו הגרנד קומבין, וייסהורן, מיסצ'בל, ווייסמיס) נמצאות באמצע רכסי המשנה.
גאוגרפיה
גבולות הרכס הם מעבר סן ברנאר הגדול (המפריד בין הרכס לבין רכס האלפים השבליים (Chablais Alps) ומסיב המון בלאן (Mont Blanc Massif)) ממערב, מעבר סימפלון (Simplon) (המפריד בין הרכס לבין רכס האלפים הלפונטיניים (Lepontine Alps)) ממזרח, עמק הרון (המפריד בין הרכס לבין רכס האלפים הברניים) מצפון. ועמק אאוסטה (המפריד בקצהו המערבי בין הרכס לבין רכס האלפים הגאריים (Graian Alps)) מדרום.
הנקודה הגבוהה ביותר ברכס היא הר המון רוז (Mont Rose), שהוא גם הנקודה הגבוהה ביותר בקנטון ואלה ובשווייץ כולה, והפסגה השנייה בגובהה בהרי האלפים ובאירופה כולה.
השלגים המפשירים ברכס האלפים הפניניים מתנקזים על ידי נהר הרון מצפון, בצדו השווייצרי של הרכס, אל אגם ז'נבה, ובצדו האיטלקי, על ידי הנהרות דורה בלטאה, ססיה (Sesia) וטוקה (Toce), אל נהר פו והים האדריאטי.
צידו הדרומי של הרכס מהווה לרוב אורכו את קו הגבול שבין שווייץ ואיטליה ובקצהו המערבי נכנס מעט לתוך השטח האיטלקי עד לסיומו בהר גרנד רושר (Grande Rochère).
מפלגת תומכי הבנייה
מפלגת תומכי הבנייה (בפרסית: حزب کارگزاران سازندگی) באיראן הוקמה בשנת 1996. היא בעלת השקפות רפורמיסטיות ודוגלת בשוק כלכלי ליברלי ובתוכניות לפיתוח כלכלי מואץ במדינה.
המפלגה הייתה המפלגה הראשונה שהוקמה במדינה לאחר פירוקה של מפלגת הרפובליקה האסלאמית בשנת 1987. באותו זמן לא פעלו באיראן מפלגות פוליטיות מאורגנות והמועמדים לפרלמנט מג'לס התמודדו כעצמאיים. המפלגה התמודדה בבחירות הפרלמנטריות באותה שנה. מרבית מועמדי המפלגה היו בעלי השקפות רפורמיסטיות והיו תומכיו של הנשיא דאז, אכבר האשמי רפסנג'אני ושירתו בממשלה שהקים.
המפלגה החדשה הצליחה להפוך לאחד מהמפלגות החשובות בפרלמנט החמישי (2000-1996). היא נהנתה מתמיכה רחבה בקרב בני המעמד הבינוני עירוני בחברה. המפלגה האמינה בחשיבות הרחבת החירויות לאזרח. העיתון ששיקף יותר מאחרים את השקפותיה של המפלגה היה העיתון "האמשאהרי" (Hamshahri), שנוסד על ידי גולאם חוסיין, ראש עיריית טהראן דאז, שהיה ממקימי המפלגה.
קוקל ברצ'ל
קוקל ברצ'ל (שם מדעי: Centropus superciliosus) הוא מין עוף ממשפחת הקוקייתיים החי באפריקה שמדרום לסהרה ברחבי הסוואנה. הוא נקרא על שמו של החוקר הבריטי ויליאם ברצ'ל (1781-1863).
מאפיינים
אורך קוקל זה הוא 36-42 ס"מ ומשקלו 160 גרם בזכר ו-180 גרם בנקבה. הוא מעופף חלש. קולני מאד. הוא חי בבדידות בין השיחים והעצים בסוואנות של אפריקה אך מגיע גם לחופי הים. הוא בעל נוצות לבנות עם כנפיים חומות וראש שחור ומוצק. הזנב ארוך ושחור ומסייע באיזון הגוף. בצידי הראש יש סעיפי נוצות קטנים.
מין זה הוא אוכל בשר. ניזון בעיקר מחרקים (כמו חגבים וחיפושיות) וגם מעכבישים, רכיכות, דו-חיים, לטאות וזיקיות ואף עופות עד גודל של צוצלת. הוא ממית את הטרף על ידי מקורו הכבד והחסון.
תת-מינים:
מיכאל זקש
הרב יחיאל מיכאל זַקש (נכתב במקורות שונים גם מיכל; וכן זק"ש, זאקש, זקס, זאקס; בגרמנית: Michael Sachs; 3 בספטמבר 1808, גלוגאו – כ"ד בשבט תרכ"ד, 31 בינואר 1864, ברלין) היה רב ומטיף גרמני מגלוגאו, שלזיה. כיהן כדיין ודרשן בברלין. היה אחד מראשוני הבוגרים היהודים של אוניברסיטה מודרנית.
ביוגרפיה
ב-1836 קיבל תואר דוקטור. מונה לרב בפראג ב-1836 ובברלין ב-1844.
התנגד לרעיונות התנועה הרפורמית, והיה בין המתנגדים החריפים להכנסת עוגב לבתי הכנסת. באופן כללי נמצא בין המחנות הרפורמי והאורתודוקסי – אם כי היה שמרן ביותר ולעיתים נמנה עם האחרונים; הוא היה בחירתה הראשונה של עדת ישורון בפרנקפורט, קיבל את התפקיד ב-9 בנובמבר 1850 אך אז חזר בו – קרוב לעמדותיו של הרב זכריה פרנקל, אף כי הביוגרפית מרגית שאד ציינה שנמנע ממעורבות של ממש בבית המדרש לרבנים בברסלאו וניצב לצד שי"ר ויצחק נח מנהיימר יותר מאשר לצד פרנקל.
התנגד נחרצות לתקונים בסדרי התפילה שדרשו הרפורמים בברלין, כגון הכנסת עוגב ותפילות בגרמנית, ובשל כך קומם עליו את האגף הליברלי בקהילה. מאידך גיסא, הסכים לעריכת תיקונים קלים בסדרי התפילה, ולהשמטת יקום פורקן ובמה מדליקין. הסכמה זו קוממה עליו את האגף האורתודוקסי בקהילה, בראשות הראב"ד הרב יעקב יוסף אטינגר והדיין הרב אלחנן רוזנשטיין.
ב-1847, דנה ממשלת פרוסיה בהענקת אמנציפציה ליהודים. המתנגדים טענו כי היהודים אינם פרוסים בשל שאיפתם לשוב לארץ ישראל, בעוד אחרים טענו כי היהודים ויתרו על שאיפה זו. אחד המחוקקים נועץ אז ברב זקש, שאמר כי היהודים אכן מצפים לביאת המשיח ולשיבה לציון. דבריו אלה קוממו עליו את הרפורמים בראשות שמואל הולדהיים שהצהירו כי הם פרוסים בני דת משה ואינם מאמינים בביאת המשיח.
זקש נפטר בליל כ"ד בשבט ה'תרכ"ד (31 בינואר 1864), בגיל 55. הותיר את אשתו וילדיו. בהלווייתו השתתפו למעלה מ 3,000 אנשים. (מקור: "המגיד" שנה שמינית גיליון 8–9)
משפחתו
זקש נישא ב-2 בפברואר 1837 להנרייטֶה ליפלדט (Lehfeldt), אחותו של ידידו הרופא קארל ליפלדט (בעל התואר ""). אביה, עמנואל נתן ליפלדט, שעד לנישואיו השניים ב-1811 נקרא אֶלקַן לוי, היה בעל אחוזה ליד ברסלאו, שב-1820 נאלץ למכור מסיבות כלכליות).
בנו פליקס היה בנקאי בפרנקפורט, וסייע לרב צבי הירש קלישר בפעילותו ליישוב הארץ. בתו תרזֶה נישאה ב-1869 לפרופ' יעקב פרוידנטל (1839–1907), פילוסוף גרמני שעסק בתרבות ההלניסטית. בנם של תרזה ויעקב התנצר.
נכדו ד"ר הנס זקש (בנו של בנו ליאונרד), זכה בעיטור צלב הברזל במלחמת העולם הראשונה על הקמה וניהול של בית חולים צבאי למחלות מידבקות בחזית הרוסית.
מייקל ג'ורדן: הריקוד האחרון
מייקל ג'ורדן: הריקוד האחרון (באנגלית: The Last Dance) היא מיני-סדרה דוקומנטרית אמריקאית של נטפליקס שעלתה לשירות ההזרמה של החברה ב-20 באפריל 2020. הסדרה זכתה בפרס אמי לסדרת התעודה הטובה ביותר.
תקציר העלילה
הסדרה עוקבת אחר קבוצת ליגת ה-NBA שיקגו בולס במהלך עונת 1997/1998 ב-NBA, ובייחוד אחר כוכב הקבוצה, מייקל ג'ורדן, שהייתה זו עונתו האחרונה בקבוצה. העונה הסתיימה עם תואר האליפות השלישי ברציפות של שיקגו בולס, וזכייתה השישית בסך הכל. בסדרת הגמר ניצחה שיקגו את יוטה ג'אז בתוצאה 4–2, ומייקל ג'ורדן זכה בתואר ה-MVP של סדרת הגמר. ג'ורדן זכה גם בתואר ה-MVP של העונה הסדירה לאחר שהוליך את הבולס למאזן הטוב בליגה (62–20, זהה לזה של הג'אז) והוכתר כמלך הסלים של ה-NBA עם 28.7 נקודות בממוצע למשחק.
במהלך הסדרה שזורים קטעים על עונותיה הקודמות של שיקגו, ועל אישיותם של אישים בארגון שיקגו בולס: מאמנים, מנהלים ושחקנים. מלבד מייקל ג'ורדן, מרואיינים בסדרה, בין היתר:מאמן הבולס פיל ג'קסון, הבעלים ג'רי ריינסדורף, שחקני הקבוצה סטיב קר, סקוטי פיפן, דניס רודמן, בי. ג'יי. ארמסטרונג, ג'ון פקסון, הוראס גרנט, ביל ונינגטון, טוני קוקוץ', ויל פרדו, ביל קרטרייט, ג'אד בושלר, סקוט בורל, רוד היגינס, רון הרפר, צ'ארלס אוקלי וג'ו קליין, שחקני ה-NBA רג'י מילר, אייזיאה תומאס, מג'יק ג'ונסון, לארי בירד, ג'ון סאלי, גארי פייטון, ג'יימס וורת'י, קובי בראיינט, ג'יילן רוז, צ'ארלס בארקלי, ג'ון סטוקטון, דני איינג', גלן רייס, פטריק יואינג וסידני מונקריף, מאמני הכדורסל רוד ת'ורן, דאג קולינס, רוי ויליאמס, ברנדן מלון, פט ריילי וקווין לוגרי, פרשני הכדורסל דייוויד אולדרידג', מייקל וילבון, אנדראה קרמר, סם סמית', אחמד רשאד ובוב קוסטאס, והקומישינרים דייוויד סטרן ואדם סילבר. כמו כן מרואיינים נשיאי ארצות הברית ברק אובמה וביל קלינטון, הזמרים נאז וג'סטין טימברלייק, הדוגמנית כרמן אלקטרה, וכן סוכנו, מאמנו האישי ובני משפחתו של ג'ורדן.
הפקה
במאי 2018 הודיעה לראשונה רשת הספורט ESPN כי תוציא סדרה על שנתו האחרונה של מייקל ג'ורדן ב"שיקגו בולס", וב-25 בדצמבר 2018 פורסם הטריילר הרשמי הראשון. בדצמבר 2019 יצא טריילר נוסף, ופורסם כי הסדרה תצא ביוני 2020. עם זאת, עקב מגפת הקורונה, פורסם טריילר רשמי נוסף ב-31 במרץ 2020, והוצאת הסדרה הוקדמה ל-19 באפריל 2020.
הסדרה עלתה ב-19 באפריל ונגמרה ב-17 במאי 2020. בכל יום ראשון שודרו שני פרקים ברשת ESPN, ולמחרת הם עלו לשירות ההזרמה של נטפליקס.
דרור מורה
דרור מורה (נולד ב-4 בנובמבר 1961) הוא במאי, צלם ומפיק קולנוע וטלוויזיה ישראלי. סרטו התיעודי שומרי הסף מביא ראיונות עם שישה מראשי השב"כ, בו הם מספרים על אופן פעולתו ומביעים את דעתם על הסכסוך הישראלי-פלסטיני. הסרט נכלל בין חמשת המועמדים הסופיים לפרס האוסקר בקטגוריית הסרט התיעודי.
קורות חיים
נולד בירושלים בשם דרור מועלם. הוא בוגר החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. החל את דרכו כצלם קולנוע וטלוויזיה. החל מראשית העשור הראשון של המאה ה-21 החל לביים ולהפיק סרטי תעודה.
דונגפנג 4
על פי כמה מקורות, בשנות ה-70 ובתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 אוחסנו הטילים בכמה מנהרות והירי היה אמור להתבצע מפתחי אותן מנהרות.
מפרט
ל-DF-4 עוצמת שיגור 1,224.00 קילו-ניוטון, משקל 82,000 קילוגרם, היקף 2.25 מטר ואורך 28.05 מטר. הטווח המקסימלי הוא 4,750 קילומטר. הטיל משתמש בניווט פנימי ובאלגוריתם המבוסס על מעגל פגיעה של 1,500 מטר.
הטיל חמוש בנשק גרעיני במשקל 2,190 ק"ג עם עצמת פיצוץ של 3,300 קילו-טון.
נעמי חשמונאי
נעמי חשמונאי (נולדה ב-27 באוקטובר 1984) היא מוזיקאית ומשוררת ישראלית.
ביוגרפיה
נולדה וגדלה בחיפה למשפחה דתית. בנעוריה יצאה בשאלה, ובמהלך לימודיה באוניברסיטה חזרה בתשובה מתוך זיקה לחסידות ברסלב. כיום חיה באורח חיים מסורתי.
ב-2014 החלה להופיע עם שיריה בליווי פסנתר וגיטרה, ובאותה תקופה נוצר שיתוף פעולה בינה לבין המוזיקאי אמיר צורף. כעבור שנתיים הוציאה בהפקה עצמאית את אלבומה הראשון, "שמונה שורות", בהפקת צורף, ובו עשרה שירים שכתבה והלחינה. האלבום זכה לביקורות טובות: ב"הארץ" כתב בן שלו כי "יש ב'שמונה שורות' גם להט וגם תבונה, גם צעקה וגם תפילה חרישית, ויש בו קפיצת אמונה, תרתי משמע". המבקר יוסי חרסונסקי כתב: "יש במוזיקה של נעמי חשמונאי עומק ויופי שנוגעים באמת הצרופה שלה... היא אינה מחפשת להיט. חשובה לה האמירה". באותה שנה זיכה אותה האלבום בפרס שר החינוך לתרבות יהודית בתחום המוזיקה, לצד אביהו מדינה.
לחשיפה רבה זכתה בסוף 2016, כשנבחרה לפתוח את פרויקט השירה המצולם "כאן שיר" בתאגיד השידור הישראלי עם שירה "אישה עם כיסוי ראש". עד ספטמבר 2019 צפו בסרטון יותר מ-200 אלף איש בפייסבוק וביוטיוב. בשיר מתחה חשמונאי ביקורת על היחס לאישה בציונות הדתית ובציבור החילוני גם יחד, ועל כך אמרה בריאיון: "אני מרגישה שלפעמים הפלורליזם חוטא בסלקטיביות, וחופש דעה נתון רק למי שחושב בדיוק כמונו. זה מטריד אותי כאישה שלא רוצה שיגידו לה איך לחשוב ולא מעוניינת להיות מקוטלגת מיידית כפרימיטיבית בגלל כיסוי הראש או הבחירה לשמור תורה ומצוות. כמי שחיה בין שני העולמות וחווה על בשרי את הפיצול שבין המחנות, החילוני והדתי, אני מקווה שלא אצטרך להכריע ביניהם... אני רוצה שלא יצמצמו אותי לדמות האישה עם כיסוי הראש. ובכלל, אני לא רוצה לסמן ולקבוע את 'תחום השבת' שלי". ב-2017 צילמה סרטון נוסף ל"כאן" ובו הביעה את עמדתה בסוגיית האיסור על האזנה לשירת נשים בקהל דתי וחרדי.
במקביל החלה לפרסם שירה בעיתונים ובכתבי עת, בהם "הארץ", "ידיעות אחרונות" ו"הו!". בימים אלה (2019) היא עובדת על ספרה הראשון.
שיתופי פעולה
חשמונאי שיתפה פעולה והופיעה עם מוזיקאים רבים, בהם אמיר צורף, אסף אמדורסקי, יהוא ירון, תמר אייזנמן, דוד פרץ, אביב גדג', שי צברי, שלום גד, יוסי בבליקי ושני פלג. בפסטיבל הפסנתר 2018 העלתה מופע משותף עם הזמרת לונא אבו נסאר, ובאותה שנה השתתפה במופע מחווה משירי גבריאל בלחסן שנערך בפסטיבל אינדינגב ובמקומות נוספים. בתחילת 2019 ערכה עם עומר ולדמן ערב מחווה למשורר יאיר הורביץ, ובו השתתפו בין השאר חדוה הרכבי, שמעון אדף, אנה הרמן, עינב ג'קסון כהן ועודד כרמלי. לכבוד המופע הלחינה וביצעה את שירו של הורביץ, "שיר ילדים". בסוף אותה שנה שרה את השיר "נצח מיותר" באלבום "מיתולוגיה שלמה מתחת לציפורניים" שיצרו שמעון אדף וחיים רחמני בשם "דליה שושן".
קישורים חיצוניים
שירים:
ראיונות:
ציפורנית מצרית
צפורנית מצרית (שם מדעי: Silene aegyptiaca), שם בערבית עוינה, חאלאוואן. הוא צמח עשבוני חד-שנתי ממשפחת הצפורניים. הצמח גדל באזורי בתה ושדות. בארץ ישראל הצמח נפוץ מאוד, הוא צומח בכל הארץ למעט צפון הנגב, הערבה, החלק הדרומי של בקעת הירדן, ומדבר יהודה. תפוצתו העולמית היא בארצות מזרח הים התיכון. בתקופת הפריחה, הצמח יוצר מרבדי פריחה בצבע ורוד. ניתן גם לראותו בפרטים בודדים.
גובהו של הצמח כ-20 ס"מ. הצמח מתחיל בנביטה בחודש נובמבר, צמיחתו מהירה והוא פורח כבר בינואר. פריחתו נמשכת עד אפריל. לצמח פרחים ורודים עד ארגמן, והוא בעלי 5 עלי כותרת. עלי הגביע של הצפורנית מצרית הם בצבע אדום–סגול.
צב רך בוסטמי
צב רך בוסטמי (שם מדעי: Nilssonia nigricans) הוא מין של צב מהמשפחה צבים רכים, החי בנהרות גדולים בהודו באסאם וטריפורה ובעיר צ'יטגונג בבנגלדש (בעבר התקיים גם באיראן). צב זה למעשה נכחד בטבע (או מצוי בסכנת הכחדה חמורה) והוא מצוי כיום רק במספר בריכות של מקדשים. הצב נחשב לעיתים לתת-מין של צב רך הגנגס או של המין Nilssonia hurum, הקטן ממנו בהרבה. המין תואר ב-1875.
שימור
עד 2002 החליטה הרשימה האדומה של IUCN להגדיר מין זה כנכחד, אך התברר להם שהוא שרד במספר מקדשים מרוחקים בהודו. עם זאת המין עדיין קרוב להיכחדות. מאחר שהצב קדוש לפי הדת ההינדית הצבים מגודלים במקדשים ומואכלים בהם, מה שעוזר להאכלתם ולמנוע את טריפתם בטבע ואולם אינו מתאים לשיקום האוכלוסייה והחזרתה לטבע. לעיתים הצבים גם מקבלים טיפול כושל כמו זריקת ביסקוויטים לצבים בידי תיירים, מה שפוגע בהם ומוביל אותם לתת-תזונה. בכמה מקדשים הצבים אף הורעלו בטעות. במספר אזורים החזירו צבים לטבע אך מספרם קטן ביותר והם בסכנת הכחדה גדולה.
Maxis
Maxis Software היא חברה אמריקנית השוכנת באמרוויל, קליפורניה. החברה נוסדה ב-1987 על ידי ויל רייט וג'ף בראון כחברה לפיתוח משחקי וידאו, וכיום מוחזקת כחברת בת ומותג על ידי Electronic Arts.
בשנת 1994 החברה החלה לשווק תוכנה "משחקליק".
החברה התפרסמה לראשונה בזכות הצלחתו של משחקה, סים סיטי, משחק אסטרטגיה ממוחשב המדמה פיתוח עיר. משחק הנחשב כיום לאחד מהמשחקים המצליחים ביותר בכל הזמנים. החברה היא גם היוצרת של משחק המחשב הנמכר ביותר אי פעם - הסימס , והדורות הבאים בסדרה (הסימס 2, הסימס 3 והסימס 4)
לורן מייברי
לורן איב מייברי (באנגלית: Lauren Eve Mayberry; נולדה ב-7 באוקטובר 1987) היא זמרת, פזמונאית, כתבת ועיתונאית סקוטית. ידועה בתור הסולנית של להקת הסינת'פופ הסקוטית Chvrches.
ב-Chvrches, מייברי שותפה לכתיבה ולהפקת השירים יחד עם איאן קוק ומרטין דוהרטי. מייברי גם מנגנת בתופים ובקלידים. מייברי היא סופרנו.
ביוגרפיה
מייברי מנגנת בפסנתר מילדות ובתופים מאז שהייתה נערה. היא למדה בבית הספר ביקונהורסט, בית ספר עצמאי בעיירה ברידג' אוף אלן שבמרכז סקוטלנד. לאחר השלמת ארבע שנים לתואר ראשון במשפטים באוניברסיטת סתראת'קלייד בגלאזגו, היא קיבלה תואר מוסמך בעיתונאות ב-2010, מה שהוביל אותה לקריירה בעיתונאות כפרילנסרית. בשנים 2010–2009 היא כתבה לאתר המוזיקה הבריטי The Line of Best Fit.
קריירה מוזיקלית
מגיל 15 ועד 22 היא ניגנה בתופים בלהקות שונות. לפני Chvrches, הייתה מעורבת מייברי בשתי להקות מקומיות, Boyfriend/Girlfriend ו-Blue Sky Archives. ב-Blue Sky Archives, היא הייתה זמרת וניגנה בתופים וקלידים. כחברה ב-Blue Sky Archives, ביצעה מייברי גרסת כיסוי, אשר יצא כסינגל, לשיר "Killing in the Name" של Rage Against the Machine.
בספטמבר 2011 איאן קוק, שהיה בעבר חבר בלהקה Aereogramme ובאותו הזמן גם ב-The Unwinding Hours, הפיק מיני אלבום ל-Blue Sky Archives. קוק גם החל פרויקט חדש עם חברו מרטין דוהרטי שיחד ביקשו ממייברי לשיר כמה דמואים. הם כתבו יחד במשך שבעה או שמונה חודשים באולפן במרתף בגלאזגו. לאחר מכן, קוק, מייברי ודוהרטי החליטו להקים להקה חדשה. הם בחרו את השם Chvrches, תוך שימוש באות הלטינית "v" הנהגית כ-"u" כדי לעשות הבחנה מהמילה "כנסיות" באנגלית בעת חיפושים באינטרנט.
לאחר שחרור השירים "Lies" ו-"The Mother We Share" ב-2012, חתמו מייברי וחבריה ל-Chvrches עם גלאסנוט רקורדס. המיני אלבום Recover יצא לאור ב-2013. אלבום הבכורה המלא, The Bones of What You Believe, יצא לאור ב-20 בספטמבר 2013.
מייברי שיתפה פעולה עם אמנים שונים כגון הלהקה Death Cab For Cutie,, Bleachers, דה נשיונל וסולנית פאראמור, היילי ויליאמס.
פמיניזם וזכויות נשים
מייברי היא פמיניסטית, היא ייסדה את TYCI, קולקטיב פמיניסטי בגלאזגו. בספטמבר 2013 כתבה מייברי מאמר בגרדיאן בתגובה להודעות מיזוגניות שהיא קיבלה ברשת. היא הציגה את הנושא שוב בחדשות ערוץ 4, לאחר תגובות אגרסיביות שקיבלה הלהקה בתגובה לקליפ השיר "Leave a Trace". ב-2015, כתבה מייברי על מערכת יחסים מתעללת אישית שהיא עברה.
מייברי תומכת גם בארגוני צדקה וסיוע נוספים. יחד עם חבריה ל-Chvrches, תומכת מייברי באמנסטי אינטרנשיונל. היא גם הייתה מעורבת יחד עם הלהקה בחילוץ בית הספק לרוק לבנות בגלאזגו לאחר שזה לא הצליח בגיוס תרומות ובפרויקט של איימי פולר, Smart Girls. בדצמבר 2016, היא לקחה חלק באירוע התרמה עם קרלי ריי ג'פסן ולורד וצ'ארלי XCX לארגון המגייס כסף עבור להט"בים צעירים מחוסרי בית.
פוליטיקה
מייברי ביקורתית כלפי ממשל טראמפ והתבטאה בנוגע להתנהגות הלא נאותה שיוחסה לו. בהתייחסותה לתגובות מעורבות של הקהל לאחר שהתבדחה על טראמפ בהופעה אמרה מייברי: "אתה לא יכול לומר שאתה לא חושב שהוא גזען. אתה לא יכול לומר שאתה לא חושב שהוא סקסיסט. אתה לא יכול לומר שאתה לא חושב שהוא טראנספוב והומופוב, כי הוא הראה לנו מי הוא."
בעקבות הטבח בכנסיית סאת'רלנד ספרינגס, הוציאה מייברי סרטון בחשבון הטוויטר שלה המותח ביקורת על תגובתו של הנשיא טראמפ בטענה ש"זה איפשהו על הסקאלה בין אירוני לצבוע שטראמפ מדבר על בריאות נפשית בהקשר להתקפה זו כאשר הממשל שלו לא עשה דבר מלבד למנוע גישה לטיפול לאלו שזקוקים לכך יותר מכל". בהמשך היא סיפרה על זיכרונותיה מטבח בית הספר דנבליין בסטירלינג, סקוטלנד ב-1996 בו נרצחו 16 ילדים ומורה בירי אקדח, ושכתוצאה מכך החל פיקוח רחב על נשק בבריטניה. מייברי מייחסת את הירידה במקרי הירי בבריטניה למאמצים אלו.
חייה האישיים
מייברי מתגוררת כיום בניו-יורק.
מייברי והשחקן ג'סטין לונג עוסקים יחד במספר פעילויות נדבנות, כולל נסיעה יחד לניקרגואה לביקור במעון לנשים מוכות. ב-2017, הם צולמו בפסטיבל הסרטים טרייבקה יושבים יחד אחרי מסיבה, מה שגרר חרושת שמועות מהסאן הבריטי שציטט מקור אנונימי שטען כי השניים בזוגיות. גם לונג וגם מייברי לא התייחסו לספקולציות אלו. בספטמבר 2018, אישר השבועון פיפל שמייברי ולונג, שהחלו לצאת ב-2016, נפרדו. במהלך ריאיון עם מגזין הרולינג סטון, רמזה מייברי שהיא רווקה.
פרננדו לאון
לואיס פרננדו לאון ברמאו (בספרדית: Luis Fernando León Bermeo; נולד ב-11 באפריל 1993 בלוס ריוס שבאקוודור) הוא כדורגלן אקוודורי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת אתלטיקו סן לואיס מליגת העל המקסיקנית ובנבחרת אקוודור.
קריירת מועדונים
ב-1 בינואר 2020 חתם לאון באתלטיקו סן לואיס מליגת העל המקסיקנית. ב-11 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 0-0 נגד טיגרס במסגרת עונת.
ב-26 בינואר 2021 הושאל לאון לברצלונה ספורטינג קלוב מליגת העל האקוודורית. הוא ערך 27 הופעות ליגה במדי המועדון.
קריירה בינלאומית
ב-10 באוקטובר 2014 ערך לאון את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אקוודור, בתיקו 1-1 נגד נבחרת ארצות הברית במשחק ידידות. הוא היה חלק מסגל נבחרת אקוודור בטורניר קופה אמריקה 2021, אך לא שיחק בטורניר.
מספן המודיעין
מספן המודיעין הוא הגוף האחראי על גיבוש תמונת המודיעין בזירה הימית שבה פועל חיל הים הישראלי והעברתה לגורמי הפיקוד והתכנון במפקדת חיל הים וליחידות הלוחמות של החיל. במקביל אחראי מספן המודיעין על שילוב המרכיב הימי בתמונת המודיעין הכוללת שמגבש אגף המודיעין במטה הכללי של צה"ל.
המודיעין הימי הוקם באפריל 1948, ערב הכרזת המדינה, כחודש לאחר הקמת "השירות הימי". מאז, ובמהלך כל השנים, היה מעורב בפעילותו של החיל על היבטיה השונים, החל בתכנון הכוח ובניינו וכלה במבצעים שביצע חיל הים במלחמות ישראל ובתקופות שבין המלחמות.
משימות המודיעין הימי
משימתו של המודיעין הימי היא גיבוש והצגת תמונת מודיעין על האויב הימי לצרכני קהילת המודיעין ולצרכני חיל הים. בעוד שצרכני קהילת המודיעין זקוקים להשלמת הפן הימי ברובד האסטרטגי והאופרטיבי, הרי צרכני חיל הים זקוקים גם לרובד הטכנו-טקטי. זאת כדי לאפשר לגורמי הפיקוד בחיל הים לקבל החלטות באשר לבניין הכוח (סד"כ, אמל"ח) ובאשר להקצאת כוחות והגדרת משימות לטיפול באיומים השונים.
משחק תפקידים שולחני
משחק תפקידים שולחני, הידוע גם כמשחק תפקידים בעט ונייר, הוא סוג של משחק תפקידים (RPG) בו המשתתפים מתארים את פעולות הדמויות שלהם בדיבור. המשתתפים קובעים את פעולות הדמויות שלהם על פי אפיונם, והצלחת או כישלון הפעולות נקבעים על פי שיטה רשמית של חוקים והנחיות. במסגרת הכללים, לשחקנים יש חופש לאלתר; הבחירות שלהם מעצבות את כיוון המשחק ואת תוצאתו.
מספן המודיעין
משימות המודיעין הימי
תמונת מודיעין זו נחלקת לכמה מישורים:
עקרונות העבודה
אין שוני מהותי בין המתודולוגיה של עבודת המודיעין הימי לזו המאפיינת את שאר גופי המודיעין בצה"ל. עם זאת, מאפייניה של זירת הלחימה הימית מחייבים מענה מודיעיני ייחודי, שבא לידי ביטוי, בין השאר, בהקניית יכולת מודיעינית עצמאית לספינה או לכוח הפועלים זמן ממושך הרחק מחופי המדינה. זאת ועוד, לאנשי המודיעין הימי יש מעורבות רבה בכל הקשור בתחקור, במיצוי, ובהכוונה של מקורות ייעודיים המופעלים על ידי סוכנויות האיסוף השונות ואשר יש להם נגישות לתחום הימי.
משחק תפקידים שולחני
בשונה מסוגים אחרים של משחקי תפקידים, משחק תפקידים שולחני מתנהל לרוב כמו תסכית: משחקים רק את החלק המדובר. השחקנים לא תמיד מדברים בתוך הדמות, אלא ממלאים את תפקידה על ידי לקיחת החלטות ותיאור הפעולות שהדמות מבצעת במהלך המשחק. ברוב המשחקים, יש שחקן מיוחד הנקרא בדרך כלל שליט המשחק (GM) היוצר עולם מערכה בו כל שחקן משחק את התפקיד של דמות אחת. שליט המשחק מתאר את עולם המשחק ואת תושביו; השחקנים האחרים מתארים את הפעולות אותן הם רוצים לבצע, ושליט המשחק מתאר את תוצאותן. התוצאות נקבעות בחלקן על פי שיטת המשחק, וחלקן על פי החלטות שליט המשחק. כמה ממשחקי התפקידים השולחניים השונים קובעים שמות מלשהם לשליט המשחק, כגון שליט המבוך (שה"מ) ב"מבוכים ודרקונים", מנחה בכל משחקי Game Designers' Workshop, או מספר סיפורים בשיטת היסטוריטלינג.
מספן המודיעין
עקרונות העבודה
המודיעין, המופק מהידיעות שמגיעות למודיעין הימי, מועבר לצרכנים באמצעות פרסומי המודיעין המופצים למכותבים מורשים וכן במסגרת תדרוכי מודיעין והערכות מצב המתקיימות בפורומים שונים בחיל הים ומחוצה לו.
משחק תפקידים שולחני
המונחים "עט ונייר" ו"משחק שולחני" משמשים בדרך כלל רק כדי להבדיל בין הפורמט הזה של משחקי תפקידים לפורמטים אחרים, מכיוון שעט ונייר או שולחן לא תמיד הכרחיים.
מספן המודיעין
מבנה וארגון
נוסף על הגוף העיקרי במטה חיל הים, מפעיל המודיעין הימי פַּלְגוֹת מודיעין בארבע היחידות הגדולות של חיל הים: בסיס חיפה, בסיס אשדוד, בסיס אילת ושייטת 13. תפקידן של פלגות אלה, אותן מאיישים קמ"נים ימיים ומש"קי מודיעין ימי, הוא לקשר בין הצרכנים ביחידות הלוחמות לבין מספן מודיעין, להטמיע את המודיעין בקרב המפקדים והלוחמים, לסייע למפקדי יחידות הלחימה בנתוני מודיעין, ללוות נוהלי קרב ולהצטרף למרבית המבצעים כקמ"נים בחפ"קים של מפקדי הכוחות. במקביל לפלגות המודיעין פועלים בבסיסי חיל הים השונים גם קציני ביטחון מידע, המונחים מקצועית על ידי ענף ביטחון מידע במספן המודיעין. על הנחייתם המקצועית של הקמ"נים וקציני ביטחון המידע בבסיסים וביחידות חיל הים אחראית מחלקת מל"ם.
משחק תפקידים שולחני
מהלך המשחק
מרבית המשחקים מתנהלים על פי התבנית שביסס משחק התפקידים הראשון שפורסם - "מבוכים ודרקונים". המשתתפים בדרך כלל מנהלים את המשחק במפגש חברתי מצומצם. שליט המשחק, המכונה שליט המבוך (שה"מ) ב"מבוכים ודרקונים", רוכש או מכין מערכת חוקים וסביבה בדיונית שבה השחקנים יכולים לפעול לפי תפקידי הדמויות שלהם. הסביבה הבדיונית כוללת אתגרים שעל הדמויות המשוחקות להתגבר עליהם, כגון מלכודות שיש להימנע מהן או יריבים שיש להילחם בהם. הפרטים המלאים של העולם נשמרים בסוד, אך בדרך כלל ניתנים לשחקנים כמה פרטים כלליים של עולם המשחק. ניתן לשחק משחקים בפגישה אחת של כמה שעות, או בפגישות רבות בהתאם לעומק ולמורכבות העולם.
כל אחד מן השחקנים יוצר דמות שאת תפקידה הם ישחקו. בנוסף ליצירת ההיסטוריה האישית והרקע של הדמות, הם מקצים סטטיסטיקות מספריות של לדמות אשר ישמשו אחר כך לקביעת תוצאות האירועים במשחק. כל אלו יחדיו מספרים לשחקן על הדמות שלו ומקומה בעולם המשחק. בתחילת המשחק השה"מ מציג ומתאר את העולם והדמויות השונות. השחקנים מתארים את פעולות הדמויות שלהם, והשה"מ מגיב בתיאור תוצאת הפעולות. בדרך כלל התוצאות נקבעות על פי עולם המערכה והשכל הישר של השה"מ; רוב הפעולות הן פשוטות ומצליחות באופן מיידי. למשל, אם שחקן מחליט שדמותו מסתכלת מסביב לחדר, שליט המשחק יתאר את החדר; אם הדמות עוזבת את החדר שליט המשחק יתאר מה נמצא בחוץ.
מספן המודיעין
מבנה וארגון
אחריות המטה של מחלקת מל"ם כוללת גם תיאום אלמנטים של איסוף קרבי המשתלבים בפעילות מבצעית של יחידות חיל הים. כמו כן יש למודיעין הימי נציגים בחלק מסוכנויות האיסוף הצה"ליות כגון יחידה 8200 ומרכז הפענוח.
משחק תפקידים שולחני
מהלך המשחק
לפעמים התוצאה של פעולות מסוימות נקבעת על ידי חוקי המשחק. לדוגמה, בעת התבוננות בחדר, דמות עשויה להבחין או לא להבחין בחפץ חשוב או בפתח סודי, בהתאם למיומנות החקירה של הדמות. דברים כאלה בדרך כלל נעשים על ידי זריקת קובייה, והשוואה בין המספר שיצא בקובייה לסטטיסטיקה של הדמות כדי להחליט אם פעולה הצליחה או לא. לרוב, ככל שמספר הסטטיסטיקה גבוה יותר כך סיכוי ההצלחה גדל. קרב מתנהל באופן דומה, בהתאם ליכולות הקרביות והמיומנויות הפיזיות של הדמות. בשיטות משחק מסוימות, דמויות יכולות להעלות את הערך המספרי של תכונותיהן במהלך המשחק (או לאורך כמה משחקים) כתוצאה מצבירת ניסיון. ישנן שיטות משחק חלופיות ללא קוביות, או כאלו המשתמשות בצורות חלופיות של אקראיות, כגון הקוביות ללא מספרים של פאדג' או מגדל ג'נגה.
אין אורך מוגדר למשחקים, והם יכולים להימשך בין מפגש אחד (שלרוב מסתיים תוך שעות ספורות) ועד לסדרת מפגשים רבים המתפרסים על פני שנים עם צוות שחקנים ודמויות מתפתח. המשחק מתנהל לעיתים קרובות באופן אפיזודי וממוקד משימה, עם סדרת אתגרים שבשיאם חידה או אויב סופיים שיש להתגבר עליהם. סדרת משימות מרובות המשוחקת על ידי אותו סט של דמויות עשויות להיות קשורות זו לזו בקו עלילה אחיד בעל אתגרים גוברים. הטון, המבנה, הקצב והסיום (אם יש אחד) המסוימים משתנים ממשחק למשחק בהתאם לצורכי והעדפות השחקנים.
מספן המודיעין
מבנה וארגון
לא תמיד פעל המודיעין הימי במסגרת מספנית. השינויים הארגוניים שעברו לאורך השנים על המודיעין הימי מופיעים בפרק ההיסטוריה שבהמשך.
עץ מבנה
מבנה מספן המודיעין בשנות ה-2000.