cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אירן אגאי
ביוגרפיה
אירן אגאי נולדה במשפחה יהודית כבתם של אדולף אגאי (1879-1959), מורה בבית ספר יסודי ושל מאריה שטיינר. היא נולדה כאמור בבודפשט, ברחוב פטרדי 30. הוריה נישאו ב-24 במרץ 1912 ברובע 6 בבודפשט. אירן עברה מספסל הלימודים ישר לבית הספר של התאחדות השחקנים ההונגרית הארצית. היא סיימה את לימודיה בשנת 1931.
בשנים 1931 עד 1935 הייתה אמנית בתיאטרון הקומדיה של בודפשט. זכתה להצלחה בעיקר במחזות מודרניים וכן כגיבורה ראשית של סרטי קומדיות. בין היתר שיחקה עם פאל יאבור, אימרה ראדאי ודיולה קאבוש. היא הייתה גיבורה צעירה ואהובה בסרטים העליזים והקלילים של שנות ה-30 של המאה ה-20. קיבלה משימה תובענית יותר בסרט "שני האסירים", שם בנוסף לגיזי באיור גילמה דמות נשית מובילה נוספת בסיפור מלחמת העולם הראשונה של לאיוש זילאהי. ב-28 באוקטובר 1933 נישאה בבודפשט לאישטוואן (סטיב) סקיי, שהיה הבמאי של רוב סרטיה. בני הזוג היגרו לארצות הברית בשנת 1938. בשנת 1950, בצילומי סרט, התמוטטה ונפטרה כשלא הייתה אפילו בת 38. סיבת המוות הייתה יתר לחץ דם.
מעיין עטרת
מעיין עטרת הוא מעיין שכבה, אשר נובע לשתי בריכות בטון, במורדות המזרחיים של היישוב עטרת. הבריכות הוקמו בשנת 2005 על ידי תושבים ובני נוער מהישוב עטרת הסמוך, בסיוע המועצה האזורית מטה בנימין.
היסטוריה
במהלך שנת 2005 תושב עטרת שם לב לנביעה ובגיוס עוד שני חברים הוחלט על פיתוח המקום לשתי בריכות אשר מחוברות בתעלה לנביעה. בשנת 2010 נסללה הירידה התלולה בדרך הגישה למעיין, על ידי המועצה האזורית, ובעקבות זאת הפכה הגישה למעיין אפשרית לכל סוגי הרכב.
בשנת 2019 מחלקת תיירות של המועצה האזורית מטה בנימין הנגישה את המעיין לאנשים בעלי מוגבלויות. במסגרת ההנגשה נבנתה מדרגה עם מוט אחיזה המאפשרת כניסה למים למרותקים לכיסאות גלגלים, בנוסף, נבנו שולחנות פיקניק עם מקומות ישיבה לכיסאות גלגלים.
באוגוסט 2023 התפרסם כי שני ילדים שטבלו במעיין אושפזו במרכז הרפואי שערי צדק כתוצאה מחדירת עלוקות לעיניהם.
After School
After School הוא המיני-אלבום הרביעי של הזמרת-יוצרת האמריקאית מלאני מרטינז. האלבום יצא לאור ב-25 בספטמבר 2020, על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס. מתוך המיני-אלבום יצא הסינגל, "The Bakery". מרטינז הסבירה כי After School הוא "הרבה יותר אישי ויוצא לרגע מחוץ לתיבת דמות קרייבייבי (Cry Baby)".
רקע
בראיון למגזין V בספטמבר 2019 הצהירה מרטינז כי היא תוציא שירים שעומדים שטרם נכנסו לאלבומה הקודם, K-12, השירים האלו יהיו "אישיים ופגיעים יותר". ב-7 בינואר 2020, הודיעה מרטינז בחשבון האינסטגרם שלה כאשר העלתה סטורי כי היא תפרסם מיני-אלבום ששמו After School, שיהיה חלק מאזור תקופת K-12. במקור, המיני-אלבום היה אמור לצאת באביב 2020. מרטינז אף הודיעה בעבר שתכננה שני סרטים נוספים, שניהם ילוו באלבומים, אך טרם אישרה מעורבות של After School לסרטים אלו.
ב-9 בפברואר 2020, אישרה מרטינז בעמוד האינסטגרם שלה בסטורי כי המיני-אלבום ייצא באביב. יממה לאחר מכן, פרסמה מרטינז את הסינגל, "Copy Cat", בהשתתפות הראפר. במקור, נועד השיר להיות הסינגל המוביל מהאלבום, אך לבסוף לא נכלל בו כלל.
ב-15 בספטמבר, העלתה מרטינז בעמוד האינסטגרם שלה, תמונה סוריאליסטית בה היא יושבת בקן עם שתי ביצים עם הכיתוב; "החזיקו מעמד עבור ביצים האלה, עד שהן מוכנות להיבקע בשבוע הבא", ברמיזה שהמיני-אלבום יפורסם בשבוע הבא. בראיון לבלוג המוזיקה Idolator, מרטינז הביעה עניין בהכנת קליפ לרצועה השנייה באלבום, "Test Me", ואמרה כי הכנת וידאו קליפ לשיר תלויה בכמה שאנשים יתחברו אליו.
פאול לוי
ד"ר פאול לוי (1891 - 9 ביוני 1970) היה מראשוני הבובנאים בארץ ישראל.
ביוגרפיה
פאול לוי נולד וגדל בעיר אגר (כיום קב שבצ'כיה) בעל תואר שלישי במשפטים. במלחמת העולם הראשונה שימש כקצין תותחנים.
עם נישואיו עבר לעיר המרחצאות קרלסבאד ושם עבד כמשפטן. את שעותיו הפנויות הקדיש לאהבותיו הגדולות: אמנות ותיאטרון בובות.
בשנת 1935 הקים להקה מקצועית יחד עם אשתו אלזה והזוג אריך ואירנה קינצל. הלהקה הופיעה בגרמנית ובצ'כית.
הוא הקפיד על במה מעוצבת, עם תפאורות אקספרסיביות, שימוש בתאורה ובמוזיקה חיה ומוקלטת. בשנת 1938 נבחרה להקת העץ לייצג את צ'כוסלובקיה יחד עם התזמורת הפילהרמונית של פראג ביריד העולמי בניו יורק. בחודש מרץ הלהקה הייתה ארוזה ומוכנה לצאת לדרך. אלא שאז התגברה האנטישמיות, בקארלסבאד נופצו חלונות של יהודים. פאול לוי ומשפחתו עברו לפראג. הם הצליחו להשיג אשרות מעבר לארץ ישראל כאמנים אורחים.
ביום בו פלשו הכוחות הגרמנים לצ'כוסלובקיה, עזבו ד"ר לוי, אשתו, בתו ועוד שלושה מחברי הלהקה לפולין ברכבת של 11 בבוקר, זו הייתה הרכבת האחרונה מפראג ברכבת פטרלו כבר חיילים גרמנים. אחרי מסעות ותלאות, המשפחה הגיעה לטריאסט, שם חיכו לה יותר ממאה בובות ארוזות ומשם עלו לארץ ישראל. הם הגיעו לנמל חיפה ב-23 במרץ 1939.
לוי החליט שבארץ החדשה הוא לא יעסוק יותר במשפטים אלא באהבתו הגדולה: המריונטות איתן הופיע ברחבי הארץ בשם "להקת העץ". להקה זו היתה תיאטרון הבובות הראשון שנוסד בארץ ישראל (ב-1939).
מי שדיבב את הבובות היה צעיר צ'כי בשם יוסף פסובסקי – 'פפו', שלימים נודע כיוסף מילוא.
הלהקה הופיעה בהפסקות עד שנת 1950. בשנות הארבעים והחמישים יצר ד"ר לוי עשרות תלבושות ותפאורות עבור הצגות בתיאטרון הקאמרי בהאוהל, בהבימה ועבור האופרה הישראלית.
ד"ר לוי והצלם הידוע הלמר לרסקי צילמו את קטע הבובות בסרט "קללה לברכה" שהפיקה קרן היסוד שם הוא מופיע גם בתפקיד עצמו. הוא לימד במדרשה למורים לציור. הוא לימד גם בבית הספר לבמה שליד התיאטרון הקאמרי. בין תלמידיו היה הפסל והצייר דני קרוון (לימים, זוכה פרס ישראל). הוא כתב מאמרים שעסקו בפילוסופיה ובאמנות.
במשך השנים נעלמו רוב בובות העץ שלו. מתוך למעלה מ-300 בובות נותרו כ-20 ואלה עברו שיפוץ ושימור במוזאון לאמנות תיאטרון הבובות בחולון והוצגו שם בתערוכה לזכרו בשנת 2012.
בית ברלין-פסובסקי
בית ברלין–פסובסקי או בית התאומים הוא מבנה ידוע בתל אביב הבנוי בסגנון האקלקטי השוכן בפינת הרחובות מזא"ה ושטראוס, בלב תל אביב.
היסטוריה
הבניין תוכנן על ידי משרד ברלין–פסובסקי (האדריכל יוסף ברלין והמהנדס ריכרד פָּסוֹבסקי) כבית מגורים. הקמת הבניין הושלמה בשנת 1922 כמבנה חד-קומתי. בשנת 1925 נוספו לבניין שתי קומות נוספות, וכן חדרים על הגג, והוא קיבל את צורתו הנוכחית כבית תאומים סימטרי שקשת מונומנטלית מחברת בין שני אגפיו.
הבניין שימש בין היתר כבית הספר הראשון לאדריכלות בתל אביב, אך פעל ככזה שנה אחת בלבד. בשנות ה-50 פעל הבניין כחלק מבית החולים הדסה הסמוך.
לאחר הזנחה של שנים רבות, עבר הבניין שיפוץ נרחב בשנים 2003-2002 בתכנון אדריכל אמנון בר אור, כחלק מפרויקט "רובע לב העיר" שכולל גם מגדל מגורים מפואר ומבנים נוספים לצדו. שיפוץ הבניין היה אחד מהתנאים שנדרשו יזמי רובע לב העיר למלא בתמורה לאישור אחוזי בנייה חריגים, והוא נועד לשמש ספרייה עירונית. תוכנית הקמת הספרייה בבניין לא מומשה, והמבנה המשופץ בעל החזות המרשימה נותר ריק.
באוקטובר 2010 עברה למבנה גלריה שלוש, ששכרה שטח של 600 מ"ר, בארבע קומות (עד אז פעלה הגלריה בחלל ששכן ברחוב חיסין בעיר). הגלריה פעלה בבניין עד לשנת 2020. כמו כן נפתח בבניין סניף של חנות הספרים "תולעת ספרים", שבה ששולב גם בית קפה.
בשנת 2011 נחנך בחציו השני של הבניין "בית הצעירים" של עיריית תל אביב. בבניין יש חלל עבודה ואולמות פתוחים לפעילויות שונות חברתיות ואמנותיות. בבניין גם מוצעים שירותי ייעוץ, כמו ייעוץ לשוכרי דירות.
הנהלת חשבונות כפולה
הנהלת חשבונות כפולה (או הנהלת חשבונות דו-צידית) היא שיטת ניהול חשבונות בו כל עסקה נרשמת בשני מקומות (או כרטיסיות) - חובה וזכות. סיכום כל הכרטיסיות יהיה מאוזן. סך הכל החובה יהיה תמיד שווה לסך הכל הזכות. מתוך יתרות הכרטיסיות אפשר להכין שני דוחות: דוח רווח והפסד ומאזן. יתרת דו"ח רווח והפסד יהיה בזכות, אם העסק הרוויח בתקופה החשבונאית, או בחובה אם הפסיד. יתרה זו מתווספת למאזן. סך הזכות במאזן יהיה שווה תמיד לסך החובה. את השיטה ניסח לוקה פאצ'ולי בסוף המאה ה-15, ומאז עקרונותיה הבסיסיים כמעט ולא השתנו.
דוגמאות
ברכישת רכוש קבוע תמורת מזומן, גדלה יתרת הרכוש הקבוע במאזן הנמצא בצד הנכסים, וכנגדו קטנה יתרת המזומנים, אף הם בצד הנכסים. לעומת זאת, רכישתו באשראי, מגדילה את יתרת הרכוש הקבוע, בצד הנכסים, ומגדילה את יתרת הספקים, או נותני האשראי, בצד ההתחייבויות, והאיזון נשמר.
סת' לי
סת' לי (באנגלית: Seth Lee נולד: 17 בינואר 2003) הוא שחקן, תסריטאי, במאי ואמן לחימה אמריקאי הוא התפרסם לאחר ששיחק בזכות משחקו בסרט הקולנוע "רואה החשבון" משנת 2016.
חיים מוקדמים
לי נולד באוסטין, טקסס, ב-17 בינואר 2003 והחל את הקריירה שלו בתעשיית הבידור בגיל 7 לאחר פגישה מקרית עם השחקן ארני רייס ג'וניור (ילד הקראטה). לאחר שצפה בכמה מסרטיו של רייס עם שגרת אמנויות לחימה, לי התחיל לקחת שיעורי משחק לצד אימון באמנויות לחימה, פעלולים והתעמלות.
קריירה
תפקידו הראשון היה תפקיד קטן בסרט הקולנוע ספיי קידס 4: כל הזמן שבעולם. במקביל הופיע לי בפרסומות מקומיות, קמפיינים מודפסים וסרטים קצרים לפני שזכה בקרדיט הטלוויזיה הראשון שלו בתור דניס הצעיר בסדרת הטלוויזיה פילדלפיה זורחת.
הפריצה הגדולה של לי במשחק הגיעה כשגילם הגרסה הצעירה יותר של דמותו של בן אפלק בסרט רואה החשבון שבו הוא זכה לשבחים על גילום ילד עם אוטיזם. על משחקו בסרט זכה בפרס האמן הצעיר ופרס הבדרן הצעיר לשחקן המשנה הטוב ביותר לנוער בסרט עלילתי.
לאחר מכן לי החל ללמוד ב-"גטו בית הספר לקולנוע" והיה לסטודנט הצעיר ביותר בתוכנית בכיתתו. הוא סיים את לימודיו בשנת 2019. לי כתב וביים כמה סרטים קצרים וקליפים, הצליח להציע פיילוט שהקרין למנהלים ומפיקים באולפני FX. סרט נוסף שלו שביים הוקרן עבור מנהלים באולפני יוניברסל NBC.
בשנת 2019 שיחק בסרט הקולנוע "Runt" לצד קמרון בויס, שנפטר שמן קצר לפני הקרנת הבכורה.
בשנת 2020 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע "מערב מישיגן".
ישראל באירוויזיון 1982
ישראל השתתפה באירוויזיון 1982 עם השיר הורה בביצוע של אבי טולדנו בעיר הרוגייט, אנגליה, הממלכה המאוחדת.
קדם אירוויזיון 1982
קדם-אירוויזיון 1982 הוא תחרות שירים שנועדה, לבחור את השיר שייצג את ישראל בתחרות האירוויזיון 1982.
התחרות התקיימה ב-1 באפריל בתיאטרון ירושלים בירושלים, בהנחיית דניאל פאר, בחלק האומנותי השתתף הפסנתרן יצחק שטיינר, המפיק והעורך של התחרות היה חנוך חסון והבמאי היה אנטואן סאלח.
הניקוד של השופטים הגיעו משבעה אזוריים ברחבי ישראל, שהחליטו על הזוכה. בכל נקודת שיפוט היה חבר שופטים שהעניק 12, 10, 8, 7, 6, 5, 4, 3, 2, 1 נקודות עבור עשרת השירים המובילים שלהם.
במקור השיר "מוזיקה נשארת" היה מיועד לריקי גל, אך היא סירבה לשיר אותו, בטענה שהוא שיר מסחרי מידי בשבילה. לבסוף השיר הוצע לירדנה ארזי שפתחה את קריירת הסולו שלה.
השיר הזוכה היה הורה, בביצועו של אבי טולדנו שגם הלחין אותו וכתב יורם טהרלב, שהקדים בחמש נקודות את שירה של ירדנה ארזי "מוזיקה נשארת".
באירוויזיון
ישראל הופיעה ה-15 בסדר ההופעה, אחרי יוגוסלביה ולפני הולנד. בתום ההצבעה ישראל קיבלה 100 נקודות והגיעה למקום ה-2 מתוך 18 מדינות שהשתתפו בתחרות. הצבעת חבר השופטים הישראלי העניקה את ה-12 נקודות שלה לגרמניה.
בצקת ריאות תלוית גובה
בצקת ריאות תלוית גובה (באנגלית: High-altitude pulmonary edema, או בקיצור: HAPE) היא צורה מסכנת חיים של בצקת ריאות, שאינה ממקור לבבי, המופיעה אצל אנשים בריאים בגבהים, בדרך כלל מעל 2,500 מטר מעל פני הים, אם כי בעלי גורמי סיכון עלולים לסבול מתסמינים גם בגבהים נמוכים יותר. בצקת ריאות תלוית גובה היא סיבוך של מחלת גבהים, וגורם המוות העיקרי הקשור לחשיפה לגובה רב, עם שיעורי תמותה גבוהים בהיעדר טיפול חירום הולם. באופן קלאסי, בצקת ריאות תלוית גובה מתרחשת בקרב אנשים החיים בגובה נמוך הנוסעים לגובה גבוה, אך היא נפוצה גם אצל אנשים שגרים בגובה רב, לאחר שחזרו משהייה בגובה נמוך. תסמיני בצקת ריאות תלוית גובה כוללים קוצר נשימה במנוחה, שיעול, חולשה או ירידה בביצועי הפעילות הגופנית ולחץ או גודש בחזה. סימני הבצקת כוללים חרחורים או צפצופים בהאזנה לריאות, כיחלון מרכזי, טכפניה (נשימה מהירה) וטכיקרדיה (דופק מהיר). לעיתים, בצקת ריאות תלוית גובה באה בשילוב עם בצקת מוחית תלוית גובה.
הגורם הפתו-פיזיולגי העיקרי הגורם לבצקת ריאות תלוית גובה הוא הירידה בלחץ החלקי של החמצן העורקי הנגרם כתוצאה מלחץ האוויר הנמוך בגבהים. ישנם גורמי סיכון רבים לבצקת ריאות תלוית גובה כמו מין (זכר), גורמים גנטיים, היסטוריה של בצקת ריאות תלוית גובה, קצב העלייה לגובה, חשיפה לקור, גובה השיא, עוצמת המאמץ הגופני ומצבים רפואיים בסיסיים מסוימים, כמו יתר לחץ דם ריאתי. ההמלצה העיקרית למניעת בצקת ריאות תלוית גובה היא עלייה הדרגתית בגובה. ה-Wilderness Medical Society ממליצים למטפסים לגובה של מעל 3,000 מטר לא לעלות מעל 500 מטר ביום ולכלול יום מנוה כל 3–4 ימים. אם יש קושי בביצוע ההנחיות מומלץ ימי מנוחה רבים לפני או אחרי העליות הגדולות בגבהים. התרופה הנחקרת והמועדפת ביותר למניעת בצקת ריאות תלוית גובה היא ניפדיפין, שמרחיב כלי דם ריאתיים ומונע את יתר לחץ הדם הריאתי הנגרם מהעלייה לגובה. בנוסף, מומלץ למי שעולה לגבהים במהירות להימנע מאלכוהול ותרופות שינה. הטיפול המומלץ כקו ראשון לבצקת ריאות תלוית גובה היא ירידה לגובה נמוך במהירות האפשרית ושיפור בתסמינים נראה כבר בירידה של כ-500 עד 1,000 מטר. עם זאת, במצבי בצקת קלי, לא חובה לרדת בגובה ולעיתים התחממות, מנוחה וחמצן יכולים לשפר את התסמינים.
איה (צמד מוזיקלי)
איה (, מעוצב באותיות גדולות) הוא צמד מוזיקלי איסלנדי-דני, המורכב מהאחיות בריניה מארי ושרה ויקטוריה סווריסדטיר.
קריירה
שתי הבנות גדלו במשפחה בת שמונה אחים. בריאיון סיפרו כי במרוצת השנים חיו בשש מדינות שונות, ולמדו חמש שפות שונות, שהפכו לשפות אם שלהם.
האחיות סווריסדטיר ניגנו בכלים אינסטרומנטליים כבר מגיל צעיר. שתיהן שרו וניגנו על פסנתר במקהלת בית ספרן. הן מתארות את סוג המוזיקה שלהן כ"פופ קליל ומדורני, בעל זיקה הדוקה לתרבות הנורדית". בריניה מארי השתתפה בקדם האיסלנדי לאירוויזיון 2020, אך סיימה במקום הרביעי ולא העפילה לגמר התחרות.
בפברואר 2021 הן הוציא את סינגל הבכורה שלהן "Don't Forget About Me", שהגיע בשיאו למקום השני במצעד שירי הרדיו הדני. באוקטובר אותה השנה יצא הסינגל השני שלהן, "The Wrecking Crew", שהגיע למקום ה-11 באותו המצעד. לאורך שנת 2022 הן פרסמו שלושה סינגלים בשם "Ultraviolet", "Big Feelings" ו-"10".
ב-19 בינואר 2023 הוכרז כי הצמד ישתתף בקדם הדני לאירוויזיון 2023, ה-"Dansk Melodi Grand Prix 2023", עם השיר "I Was Gonna Marry Him". הוא כשל בניסיון להעפיל לשלב התלת-קרב בגמר, והודח מהתחרות.
יחסי בלארוס–צ'ילה
יחסי בלארוס–צ'ילה הם יחסי החוץ בין בלארוס לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היסטוריה
היחסים בין המדינות כוננו בשנת 1992, לאחר שבלארוס זכתה בעצמאותה בעקבות פירוק ברית המועצות.
ביקורים רשמיים
בדצמבר 2008, במשרד החוץ של הרפובליקה של צ'ילה, לבקשתה של הרפובליקה של בלארוס, התקיימה פגישה בין המזכיר הראשון של שגרירות בלארוס בארגנטינה מר סרגיי לוקשביץ' עם סגן המנהל לענייני אירופה, אדוארדו שוט. ב-7 באוקטובר 2013 קיבל סגן שר החוץ של הרפובליקה של בלארוס, אלכסנדר גוריאנוב, את השגריר הצ'יליאני ברפובליקה של בלארוס חואן אדוארדו אגיגורן.
קורארה
קוּרארָה הוא שם נפוץ לאלקלואידים שונים שמקורם בתמציות צמחים המשמשים בהכנת. בשימוש כ על ידי עמים ילידים באמריקה המרכזית והדרומית לציד ולמטרות טיפוליות. קורארה הופך פעיל רק כאשר הוא מזהם פצע. רעלים אלו גורמים לחולשה של שרירי השלד, וכאשר הם ניתנים במינון מספיק, בסופו של דבר למוות כתוצאה מחנק עקב שיתוק של הסרעפת. מכינים את הקורארה על ידי הרתחת הקליפה של אחד מעשרות המקורות הצמחיים, שבסופו של דבר משאירה משחה כהה וכבדה שניתן למרוח על ראשי חצים. ברפואה נעשה שימוש בקורארה כטיפול בהרעלת טטנוס או סטריכנין וכחומר משתק לניתוחים.
סיווג
בשנת 1895 ביקש הפרמקולוג הגרמני לסווג את הרעלים האלקלואידים השונים על סמך המכלים המשמשים להכנתם. הוא האמין שניתן לסווג את הקורארה לשלושה סוגים עיקריים כפי שניתן לראות להלן. עד כמה שזה נראה שימושי, סיווג זה התיישן במהירות. ריצ'רד גיל (Richard Gill), אספן צמחים, גילה שהעמים הילידים החלו להשתמש במגוון של מכלים להכנת הקורארה שלהם, מה שפסל את בסיס הסיווג של בוהם.
בספרו האלקלואידים (The Alkaloids) כתב מנסקה:
שימוש בציד
קורארה שימש כרעל משתק על ידי ילידים רבים מאמריקה הדרומית. מכיוון שהיה יקר מכדי להשתמש בו בלחימה, נעשה שימוש בקורארה בעיקר לציד. הטרף נורה על ידי חיצים מקנה נשיפה הטבולים בקורארה, מה שהוביל לחנק בגלל חוסר יכולתם של שרירי הנשימה של הקורבן להתכווץ. מכיוון שלקורארה אין השפעה רעילה בבליעה (ראו בהמשך), אזי ניתן לאכול בבטחה את הטרף שניצוד בשיטה זו. בפרט, הרעל שימש את בני הקאריב, ילידים מהאנטילים הקטנים בקריביים, על קצות החיצים שלהם. בנוסף, בני ה, ילידי קולומביה וצפון-מזרח פרו, השתמשו בדרך כלל ברעלים הללו באמצעות קני נשיפה כדי לכוון לטרף במרחק של 30 עד 40 צעדים.
בשל הפופולריות שלו בקרב הילידים כאמצעי לשיתוק טרף, שבטים מסוימים הקימו מונופולים לייצור קורארה. כך הפך הקורארה לסמל של עושר בקרב האוכלוסיות הילידיות.
בשנת 1596, הזכיר סר וולטר ראלי את החיצים הרעילים בספרו "גילוי האימפריה הגדולה, העשירה והיפה של גויאנה" (הנוגע למסעותיו בטרינידד ו), אם כי ייתכן שהרעל שתיאר לא היה קורארה. בשנת 1780 גילה אב המנזר פליקס פונטנה (Felix Fontana) שהרעל פועל על השרירים הרצוניים ולא על העצבים והלב. בשנת 1832, סיפק אלכסנדר פון הומבולדט את התיאור המערבי הראשון על אופן הכנת הרעלן מצמחים על ידי ילידי נהר האורינוקו.
במהלך 1811–1812, ערך הפיזיולוג האנגלי סר ניסויים בקורארה. הוא היה הראשון שהראה שקורארה אינה הורגת את החיה וההחלמה מההרעלה מלאה אם מנשימים את בעל החיים באופן מלאכותי. בשנת 1825, תיאר צ'ארלס ווטרטון ניסוי קלאסי שבו הוא החזיק בחיים אתון, שהוזרק לה קורארה, באמצעות הנשמה מלאכותית עם מפוח באמצעות פיום קנה. ווטרטון נחשב גם כמי שהביא את הקורארה לאירופה. החוקר הגרמני, שהיה בוטנאי מיומן, זיהה את הצמח כשייך לסוג סטריכנוס והעניק לו את השם המקובל כיום Strychnos toxifera.
שימושים רפואיים
הרופא הסקוטי (1829–1896) הראה ב-1850 שקורארה יעילה לטיפול בהרעלת טטנוס וסטריכנין. בשנת 1857 פרסם קלוד ברנאר (1813–1878) את תוצאות הניסויים שלו בהם הוכיח כי מנגנון הפעולה של הקורארה הוא תוצאה של הפרעה בהולכה של דחפים עצביים מתא עצב תנועתי לשריר השלד, וכי הפרעה זו התרחשה בצומת עצב-שריר. משנת 1887, כלל הקטלוג של Burroughs Wellcome תחת שם המותג 'Tabloids', טבליות 1⁄12 גריין (5.4 מיליגרם) של קורארה (מחיר: 8 שילינג) לשימוש בהכנת תמיסה להזרקה היפודרמית. בשנת 1914 תיאר הנרי האלט דייל (1875–1968) את הפעולות הפיזיולוגיות של אצטילכולין. לאחר 25 שנים, הוא הראה כי אצטילכולין אחראי על העברה עצבית-שרירית, אותה ניתן לחסום על ידי קורארה.
הרעלן הידוע והחשוב ביותר מבחינה היסטורית (בגלל יישומיו הרפואיים) הוא. הוא בודד מהסם הגולמי - מדגימה של קורארה ממוזיאון - בשנת 1935 על ידי הרולד קינג מלונדון, שעבד במעבדתו של סר הנרי דייל. קינג גם גילה את המבנה הכימי שלו. פסקוואל אסקנונה (Pascual Scannone), רופא מרדים מוונצואלה שעבר הכשרה והתמחות בעיר ניו יורק, ערך מחקר מקיף על קורארה כגורם משתק אפשרי עבור חולים במהלך פרוצדורות כירורגיות. בשנת 1942, הוא הפך לאדם הראשון באמריקה הלטינית שהשתמש בקורארה במהלך הליך רפואי, כאשר ביצע בהצלחה צנרור של קנה הנשימה בחולה לו נתן קורארה עבור שיתוק שרירים בבית החולים אל אלגודונאל (El Algodonal) בקראקס, בירת ונצואלה.
לאחר השימוש הראשון ב-1942, הפכו הקורארה ונגזרותיה לחומר משתק בשימוש נרחב במהלך פרוצדורות רפואיות וכירורגיות. ברפואה הוחלף הקורארה על ידי מספר חומרים דמויי קורארה, כגון (משווק תחת השם פבולון – Pavulon) אשר להם פרופיל פרמקודינמי דומה, אך עם פחות תופעות לוואי.
מבנה כימי
המרכיבים השונים של קורארה הם תרכובות אורגניות המסווגות כאלקלואידים או אינדול. הוא אחד המרכיבים הפעילים העיקריים ברעל החיצים הדרום אמריקאי. בתור אלקלואיד, טובוקרארין הוא תרכובת המורכבת מבסיסים חנקניים, אם כי המבנה הכימי של האלקלואידים משתנה במידה רבה.
כמו רוב האלקלואידים, טובוקרארין וטוקסיפרין C מורכבים ממערכת מחזורית עם אטום חנקן בקבוצת אמינים. מצד שני, בעוד שאצטילכולין אינו מכיל מערכת מחזורית, הוא מכיל קבוצת אמינים. בגלל קבוצת אמינים זו, אלקלואידים מסוג קורארה יכולים להיקשר בקלות לאתר הפעיל של קולטני אצטילכולין (ACh) בצומת העצב-שריר, ולחסום דחפים עצביים מלהישלח לשרירי השלד, ולמעשה לשתק את שרירי הגוף.
תכונות פרמקולוגיות
קורארה הוא דוגמה ל ללא דפולריזציה החוסמת את הקולטן הניקוטיני לאצטילכולין (nAChR), אחד משני הסוגים של קולטני אצטילכולין (ACh), בצומת עצב-שריר. הרעלן העיקרי של הקורארה ה-d-tubocurarine, תופס את אותו מיקום על הקולטן כמו ACh עם זיקה שווה או גדולה יותר, ואינו מעורר תגובה, מה שהופך אותו לאנטגוניסט תחרותי. התרופה נגד הרעלת קורארה היא מעכב אצטילכולין אסטראז (AChE) (אנטי כולינסטראז), כגון פיזוסטיגמין או נאוסטיגמין. על ידי חסימת פירוק ACh, מעכבי AChE מעלים את כמות ACh בצומת העצב-שריר; לאחר מכן, ה-ACh המצטבר יתקן את השפעת הקורארה על ידי הפעלת הקולטנים שאינם חסומים על ידי רעלן בקצב גבוה יותר.
זמן ההשפעה משתנה בין דקה אחת (עבור טובוקרארין בעירוי, שחודר לווריד גדול יותר), לבין 15 עד 25 דקות (למתן תוך שרירי, כאשר החומר מוחדר לרקמת השריר).
הרדמה
ניסיונות בודדים להשתמש בקורארה במהלך הרדמה מתוארכים לשנת 1912 על ידי ארתור לאוון מלייפציג, אך קורארה הגיעה להרדמה באמצעות פסיכיאטריה (נזעי חשמל). בשנת 1939 השתמש בה כדי לשנות את הטיפול בפרכוסים הנגרמים על ידי. מרפי שרירים משמשים בהרדמה מודרנית מסיבות רבות, כגון מתן תנאי פעולה אופטימליים והקלת צנרור של קנה הנשימה. לפני מרפי שרירים, הרופאים המרדימים היו צריכים להשתמש במינונים גדולים יותר של חומר ההרדמה, כגון דיאתיל אתר, כלורופורם או ציקלופרופאן כדי להשיג מטרות אלו. הרדמה עמוקה כזו הגבירה את הסיכון להרוג חולים מבוגרים או עם בעיות לב.
מקור הקורארה באמזונס נחקר לראשונה על ידי האתנובוטנאי האמריקאי בשנת 1941. מאז שנות ה-30 של המאה ה-20, היא שימשה בבתי חולים כמרפי שרירים. הוא גילה שסוגים שונים של קורארה דורשים עד 15 מרכיבים, ועם הזמן עזר לזהות יותר מ-70 מינים שייצרו את התרופה.
ב-23 בינואר 1942, נתנו ו תכשיר סינתטי של קורארה (Intercostrin/Intocostrin) למטופל שעבר כריתת תוספתן (להשלמת הרדמה קונבנציונלית). נגזרות של קורארה בטוחות יותר, כגון (מוכר בשם זמורון) ו (משווק תחת השם פבולון – Pavulon), החליפו את ה-d-tubocurarine להרדמה במהלך הניתוח. בשימוש עם יכול d-tubocurarine לגרום לירידה עמוקה בלחץ הדם בחלק מהחולים שכן שתי התרופות הן. עם זאת, בטוח יותר להשתמש ב-d-tubocurarine עם אתר.
בשנת 1954 פורסם מאמר מאת ביצ'ר וטוד שטענו שהשימוש בתרופות להרפיית שרירים (תרופות הדומות לקורארה) הגביר את המוות עקב הרדמה כמעט פי שישה. טענה זו הופרכה ב-1956.
לרשות המרדימים המודרניים עומד מגוון תרופות להרפיית שרירים לשימוש בהרדמה. היכולת לייצר הרפיית שרירים ללא קשר להרגעה אפשרה למרדים להתאים את שתי ההשפעות באופן עצמאי ובאופן מיידי כדי להבטיח שהמטופלים שלהם יהיו מחוסרי הכרה בבטחה ורגועים מספיק כדי לאפשר ניתוח. השימוש בתרופות חוסמות עצב-שריר טומן בחובו סיכון למודעות בזמן הרדמה.
הצמחים כמקור לקורארה
ישנם עשרות צמחים שניתן לבודד מהם אלקלואידים של איזוקווינולין ואינדול בעלי השפעות מרפאות, ואשר נוצלו על ידי שבטים ילידים של אמריקה המרכזית והדרומית לייצור רעל חצים. ביניהם: במשפחת הסהרוניים (Menispermaceae)
ריינלנד-פפאלץ
ריינלנד-פפאלץ (בגרמנית: Rheinland-Pfalz ולעיתים בעברית: ריינלנד-פלטינאט) היא אחת מ-16 מדינות גרמניה. המדינה משתרעת על פני שטח של 19,847 קמ"ר והיא התשיעית בגודלה בגרמניה; במספר תושביה היא נמצאת במקום השביעי, עם כ-4 מיליון נפש.
קורארה
הצמחים כמקור לקורארה
משפחות אחרות: לפחות שלושה חברים מהסוג Artanthe ממשפחת הפלפליים
ריינלנד-פפאלץ
גאוגרפיה
בריינלנד-פפאלץ אין ערים גדולות ביחס לגרמניה, אך לערים רבות בה חשיבות היסטורית ותיירותית גדולה: טריר - העיר העתיקה ביותר בגרמניה, וכן מספר ערים בעלות היסטוריה יהודית עשירה, בהן קובלנץ, בכרך, לנדאו (מונצחות בשמות המשפחה של יהודים רבים, עדות להיסטוריה היהודית שלהן), מיינץ, המשמשת כבירת המדינה (ידועה כמגנצא בהיסטוריה היהודית), וורמס (ורמיזא) ושפייר (שפיירא). בשלוש האחרונות היו בעבר קהילות יהודיות חשובות וגדולות. שפייר אף העניקה את שם המשפחה "שפירא" ליהודים רבים. שפייר, וורמס ומיינץ הן שהרכיבו את "קהילות שו"ם", המרכז היהודי החשוב ביותר באירופה בימי הביניים, וערש יהדות אשכנז. ערים חשובות נוספות בריינלנד-פפאלץ הן לודוויגסהאפן וקייזרסלאוטרן.
קורארה
הצמחים כמקור לקורארה
כמה צמחים ממשפחת הספלוליים דווחו גם הם כמקורות.
אלקלואידים בעלי פעילות דמוית קורארה קיימים בצמחים מהסוג Erythrina של משפחת הקטניות.
ריינלנד-פפאלץ
גאוגרפיה
המדינה הפדרלית, השוכנת בקצה המערבי של גרמניה, נוסדה לאחר מלחמת העולם השנייה מצירוף של כמה מחוזות היסטוריים, שרובם היו שייכים בעבר למדינות הסה ובוואריה.
קורארה
רעילות
הרעילות של אלקלואידים של הקורארה בבני אדם לא הוכחה. מתן הקורארה חייב להיות פרנטרלי, שכן ספיגה במערכת העיכול אינה יעילה.
אנושי: 0.735 הערכה (צורה ושיטת מתן לא מצוינים) עכבר: סיר: 0.8–25; צינור: 5-10; דלעת: 2-15.
ריינלנד-פפאלץ
גאוגרפיה
ראש ממשלת ריינלנד-פפאלץ נכון ל-2021 היא מלו דרייר, המכהנת בתפקיד מאז 2013. ראש ממשלת המדינה בשנים 1969–1976 היה הלמוט קוהל, אשר נולד בלודוויגסהאפן ולימים נבחר לתפקיד קנצלר גרמניה. ראש הממשלה הבא של ריינלנד-פפאלץ היה ברנהרד פוגל (Bernhard Vogel), אשר שימש בתפקיד עד לשנת 1988.
קורארה
הכנה
ב-1938, אספו ריצ'רד גיל (Richard Gill) והמשלחת שלו דוגמאות של קורארה מעובד ותיארו את שיטת ההכנה המסורתית שלו; אחד ממיני הצמחים שבהם השתמשו באותה תקופה היה .
ריינלנד-פפאלץ
גאוגרפיה
המיתון הכלכלי שפקד את גרמניה בתחילת המילניום הנוכחי פגע בריינלנד-פפאלץ בצורה קלה יחסית. שיעור האבטלה ב-2007 היה נמוך ב-9 אחוזים מהממוצע הגרמני באותה התקופה, ואוכלוסיית המדינה גדלה לאיטה, בניגוד למגמה ברוב אזורי גרמניה, בהם האוכלוסייה מתכווצת.
קורארה
תוספים
לתכשיר מוסיפים צמחי מרפא מגרים שונים, חרקים עוקצים, תולעים רעילות וחלקים שונים של דו-חיים וזוחלים. חלק מאלה מאיצים את תחילת הפעולה או מגבירים את הרעילות; אחרים מונעים מהפצע להחלים או את קרישת הדם.
אבחון וניהול של הרעלת קורארה
ניתן לזהות הרעלת קורארה על ידי סימנים אופייניים של כגון שיתוק, כולל נשימה, אך לא משפיעות ישירות על הלב.
ריינלנד-פפאלץ
גאוגרפיה
ריינלנד-פפאלץ היא אחת המדינות המתוירות ביותר בגרמניה. נהר המוזל, הזורם מלוקסמבורג לאורכה של ריינלנד-פפאלץ, דרך טריר וקובלנץ, עד שנשפך אל הריין בקובלנץ במקום המכונה הפינה הגרמנית. הוא יוצר בדרכו עמק, עם אין-ספור טירות המשקיפות מצוקים תלולים, עיירות עתיקות בעלות סמטאות צרות ובעיקר גפנים; זהו אחד מאזורי הפקת היין החשובים באירופה. בערים מיינץ, שפייר ו-וורמס נמצאות שלוש מהקתדרלות הידועות ביותר בגרמניה. תיירים רבים באים להתחקות אחר שורשיהם של כמה אישים ידועים שנולדו במדינה ובהם קרל מרקס - אבי הסוציאליזם (נולד בטריר) ויוהאן גוטנברג - ממציא הדפוס (נולד במיינץ). בריינלנד-פפאלץ שטחי נוף רבים, ובראשם הפארק הלאומי הגדול אַייפְל (Eifel), שחלקו נמצא בבלגיה וחלקו בנורדריין-וסטפאליה.
קורארה
אבחון וניהול של הרעלת קורארה
נשימה ספונטנית מתחדשת לאחר סיום משך הפעולה של הקורארה, שהוא בדרך כלל בין 30 דקות ל-8 שעות, בהתאם לסוג הרעלן והמינון. שריר הלב אינו מושפע ישירות מהקורארה, אך אם חלפו יותר מארבע עד שש דקות מאז הפסקת הנשימה, שריר הלב עלול להפסיק לתפקד בשל חוסר חמצן, מה שמחייב החייאה לב-ריאה כולל עיסוי בית החזה.
ריינלנד-פפאלץ
גאוגרפיה
מוקד התיירות החשוב ביותר במדינה הוא העיר טריר. זו הוקמה על ידי הרומאים עם תחילת ספירת הנוצרים, ולימים אף שימשה כבירה מחוזית במסגרת הקיסרות הרומית המערבית. העיר מתגאה ביותר שרידים רומאיים מאשר בכל עיר אחרת בגרמניה, בהם גם ממצאים משמעותיים שאין להם אח ורע מחוץ לגבולות איטליה, בראשם הפורטה ניגרה - השער הרומאי השמור ביותר צפונית להרי האלפים. טריר שוכנת במרחק כרבע שעת נסיעה מלוקסמבורג וכחצי שעת נסיעה מצרפת.
קורארה
נוגדי רעל
מכיוון שטובוקרארין ושאר מרכיבי הקורארה נקשרים באופן הפיך לקולטני ACh, הטיפול בהרעלת קורארה כרוך בהוספת מעכב אצטילכולין אסטראז (AChE), שיעצור את הרס האצטילכולין כך שיוכל להתחרות בקורארה. ניתן לעשות זאת על ידי מתן מעכבי אצטילכולין אסטראז (AChE) כגון, נאוסטיגמין, פיזוסטיגמין ו. אצטילכולין אסטראז הוא אנזים המשמש לפירוק המוליך העצבי אצטילכולין (ACh) שנשאר בסינפסות של תאי עצב מוטוריים. המעכבים שהוזכרו לעיל, המכונים תרופות "אנטי-קוראריות", נקשרים באופן הפיך לאתר הפעיל של האנזים, ומונעים ממנו להיקשר ליעד המקורי שלו, ACh. על ידי חסימת פירוק ACh, מעכבי AChE יכולים להעלות ביעילות את כמות ACh הקיימת בצומת עצב-שריר. לאחר מכן, ה-ACh המצטבר יתקן את השפעת הקורארה על ידי הפעלת הקולטנים שאינם חסומים על ידי הרעלן בקצב גבוה יותר, החזרת הפעילות לתאי העצב המוטוריים ולתנועת הגוף.
יו. איי. אי. אמירטס
'''קבוצת יו. איי. אי. אמירטס (באנגלית: UAE Team Emirates''') היא קבוצת רכיבה מקצוענית מאיחוד האמירויות הערביות השייכת לסבב העולמי של האיגוד הבין-לאומי לאופניים. עד 2017 נקראה "למפרה" ובסיסה היה באיטליה. מנהלה הספורטיבי הבכיר מאז הקמתה הוא רוכב העבר האיטלקי ג'וזפה סארוני.
היסטוריה ופעילות
הקבוצה נוסדה כקבוצה איטלקית שרוב רוכביה הם איטלקים בשנת 1999, בשם "למפרה - דאיקין - קולנאגו". מאז ועד היום היא נחשבת לקבוצה בכירה שרוכבים בשורותיה מטפסים חזקים והם מועמדים בעיקר לניצחונות בקטעים. היא רשמה ניצחונות בקטעים במרוצים בכירים כמו הטור דה פראנס עם לודו דירקסנס, ובוואלטה אספנייה עם רוברט האנטר ועוד. בשנת 2000 רשמה ניצחונות בקטעים בג'ירו ד'איטליה עם יאן סבוראדה, מריאנו פיקולי וג'ילברטו סימוני, ובוואלטה אספנייה עם השניים האחרונים. ב-2001 ניצח אוסקר קמנצינד במרוץ לייז'–בסטון–לייז'.
בשנת 2003 שונה שם הקבוצה ל"למפרה" בלבד, וב-2005 שונה השם שנית, ל"למפרה - קאפיטה". בשנים 2006–2007 נקראה "למפרה - פונדיטאל" ואלסנדרו באלאן ניצח עבורה במרוץ רונדה ון פלנדרן. למפרה המשיכה להחליף ולצרף ספונסרים ולשנות את שמה: בשנת 2009 נקראה "למפרה אנ.ג'י.סי", ובשנת 2010 "למפרה פארנס-ויני". בשנת 2011–2012 נקראה "למפרה איי.אס.די". מיקלה סקרפוני ניצח בג'ירו ד'איטליה במדי הקבוצה בשנת 2011, ומשנת 2013 עד 2016 שימשה חברת האופניים מרידה כספונסר הבכיר שלהם והקבוצה נקראה "למפרה - מרידה".
בשנת 2017 לקחה איחוד האמירויות הערביות בעלות על הקבוצה והיא נקראה "יו. איי.אי אבו דאבי", והספונסרים של הקבוצה הם גופים בתוך איחוד האמירויות כמו בנק אבו דאבי, הבנק הראשון של אבו דאבי ואמירטס.
Jinbei F50
Jinbei F50 הוא מיניוואן מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Jinbei (בסינית: 華頌) אשר מיוצר משנת 2017 ועד היום בסין.
Jinbei הוקמה בשותפות (joint venture) בין Brilliance Auto (51%) ויצרנית הרכב הצרפתית רנו (49%) בדצמבר 2017. עד 2017 Jinbei נשלטה על ידי Shenyang Brilliance Jinbei Automotive שהייתה חברת בת של Brilliance.
הייל וודרוף
הייל אספסיו וודרוף ( באנגלית: Hale Aspacio Woodruff; 1900 – 1980) היה אמן אפרו-אמריקאי, שנודע בזכות ציורי הקיר, ציוריו והדפסיו.
משפחה וחינוך
וודרוף נולד בקהיר, אילינוי ב־26 באוגוסט 1900. הוא גדל עם משפחתו בנאשוויל, טנסי, שם למד בבתי הספר המופרדים המקומיים. הוא למד בבית הספר לאמנות ועיצוב של הרון באינדיאנפוליס, במכון לאמנות בשיקגו ובמוזיאון לאמנות בהרווארד.
וודרוף זכה בפרס מטעם קרן הרמון בשנת 1926, שאפשרה לו לבלות ארבע שנים מכריעות בלימודים בפריז בין השנים 31–1927. הוא למד גם במוזיאונים בעיר, תוך כדי היכרות עם ציירים אחרים, כולל הנרי אוסאווה טאנר, אמן אפרו-אמריקאי. וודרוף פגש דמויות מרכזיות מהאוונגרד הצרפתי והחל באיסוף אמנות אפריקאית, שהיוותה מקור השראה למודרניסטים רבים אחרים, כולל פבלו פיקאסו.
הוא שב לארצות הברית בשנת 1931 והתחתן באותה שנה עם תרזה עדה בייקר. נולד להם בן אחד, רוי.
קריירה ואמנות
וודרוף חזר באי רצון לארצות הברית בגלל בעיות כלכליות עקב השפל הגדול. הוא עבד כמורה לאומנות כדי לפרנס את עצמו. מאוחר יותר הפך למנהל האמנות באוניברסיטת אטלנטה, מכללת השחורים ההיסטורית, וכן לימד שיעורים לסטודנטיות במכללה שלמדו בה נשים שחורות.
בשנת 1936 נסע וודרוף למקסיקו ללמוד כחניך אצל דייגו ריברה על ציורי הקיר ולמד את טכניקת הפרסקו שלו והתעניין בציור דמויות. הוא שב לאטלנטה והמשיך ללמד. הוא החל לנסוע למכללה באלבמה כדי ללמד ולעבוד בהכנת סדרת ציורי קיר.
לאחר שובו לארצות הברית בשנת 1936, וודרוף יישם את הבנתו בפוסט-אימפרסיוניזם וקוביזם בציור ורתמם לטובת מחאה חברתית. וודרוף קיבל השראה מהגזענות והעוני בדרום שהתעצמו בזמן השפל הגדול.
במהלך שנות החמישים היו לוודרוף שלוש תערוכות יחיד בגלריה ברטה שפר.
עבודתו הידועה ביותר של וודרוף היא שלושה ציורי קיר "אמיסטד מוטיני" (1938). את הציורים האלה השלים לספרייה במכללת טלדלגה לשחורים. ציורי הקיר האלה תיארו את המרד, סצנת המשפט והחזרה לאפריקה. האירועים קשורים למרד העבדים בשנת 1839 בספינת האמיסטד הספרדית. המרד קרה לאחר שארצות הברית ובריטניה אסרו על סחר העבדים האטלנטי, אך ספרד המשיכה לסחור בעבדים מאפריקה. ציורי הקיר מתארים את האירועים בספינה, את המשפט בית המשפט העליון בארצות הברית, והחזרתם של אנשי הספינה לאפריקה.
בספרייה ישנה סדרה נוספת של שלושה ציורי קיר של וודרוף הבוחנים אירועים הקשורים לתפקיד המכללה השחורה בהיסטוריה האפרו-אמריקאית, כולל עבדים משוחררים לאחר מלחמת האזרחים האמריקאית והקמת מבני הקמפוס.
שני ציורי הקיר נוספים של וודרוף ששרדו הם "הכושי בהיסטוריה של קליפורניה" (1949), שהוזמן על ידי חברת ביטוח החיים ההדדית של גולדן סטייט בלוס אנג'לס. עבודה זו הייתה בשיתוף פעולה עם צ'ארלס אלסטון. וודרוף השלים גם שישה פאנלים בסביבות שנת 1951 בגלריית אוניברסיטת קלארק אטלנטה.
בשנת 1942, בזמן מלחמת העולם השנייה, יזם וודרוף את פעילות האמנות באוניברסיטת אטלנטה - תערוכה ותחרות שנערכו עד 1970. נערכו 29 תערוכות לאומיות שנתנו מקום חשוב להתפתחות אמנים שחורים.
בשנת 1946 הצטרף וודרוף לסגל אוניברסיטת ניו יורק במנהטן. הוא לימד שם יותר מעשרים שנה לפני שפרש בשנת 1968.
וודרוף נפטר בעיר ניו יורק ב־6 בספטמבר 1980.
מורשת
בשנת 2012 המוזיאון לאמנות באטלנטה, ג'ורג'יה, ארגן תערוכה של ציורי קיר של וודרוף שנוצרו עבור מכללת טלדלגה.
התערוכה כללה שישה מציורי הקיר המשוחזרים נדדה בארצות הברית כולל במוזיאון האפרו- אמריקני (דאלאס), מוזיאון ברמינגהם לאמנות, מרכז התרבות בשיקגו, המוזיאון הלאומי להיסטוריה ותרבות אפרו-אמריקאית, מוזיאון האמנות של נלסון אטקינס, והמוזיאון לאמנות בניו אורלינס.
דיר א-זור (מחוז)
נפות
המחוז מחולק לשלוש נפות:
קרן שואה של אוניברסיטת דרום קליפורניה - המכון להיסטוריה חזותית וחינוך
קרן שואה של אוניברסיטת דרום קליפורניה - המכון להיסטוריה חזותית וחינוך; (באנגלית: USC Shoah Foundation – The Institute for Visual History and Education, שם קודם: הקרן לתיעוד ההיסטוריה החזותית של השואה) היא קרן ללא כוונות רווח המוקדשת ליצירת ראיונות קול ווידאו של ניצולי השואה ועדים וכן מאירועי השמדת עם נוספים, כקריאה המחייבת לחינוך ולפעולה. הקרן נוסדה בידי סטיבן ספילברג בשנת 1994, כשנה לאחר זכיית סרטו "רשימת שינדלר" בפרס אוסקר. מטרתה המקורית של הקרן הייתה לתעד עדויות של ניצולים ושל עדים אחרים מהשואה באמצעות אוסף של ראיונות וידאו.
בינואר 2006 הקרן יצרה שיתוף פעולה עם אוניברסיטת דרום קליפורניה, ועברה לשכון במוסד זה תחת השם קרן שואה של אוניברסיטת דרום קליפורניה - המכון להיסטוריה חזותית וחינוך (באנגלית: USC Shoah Foundation – The Institute for Visual History and Education).
הקרן אספה בערך 52,000 עדויות וידאו בין השנים 1994–1999, וכיום יש בה למעלה מ-53,000 עדויות. חלק הארי של העדויות מתייחס לשואה שהתרחשה במהלך מלחמת העולם השנייה, וכולל לא רק עדויות של ניצולים יהודים, אלא גם של מצילים ומספקי סיוע, אסירים פוליטיים, משחררי המחנות, עובדי כפייה לא יהודיים, ניצולי ניסויים אאגוניים וכן ניצולים של קבוצות נוספות שנרצחו על ידי הנאצים: צוענים, עדי יהוה והומוסקסואלים.
רוב העדויות מכילות תיאור אישי של החיים לפני, במהלך ולאחר רצח העם. העדויות נשמרות בארכיון ההיסטוריה החזותית, אחד האוספים הדיגיטליים הגדולים מסוגו בעולם. בעקבות הדיגיטציה ניתן לחפש בארכיון באמצעות מילות מפתח, ולקבל קישור למיקום המדויק בראיון שבו נזכר הביטוי. כיוון שיש בארכיון למעלה מ-112,000 שעות של ראיונות, טכנולוגיית המפתוח חיונית כדי להנגיש את המידע ולאפשר למתעניינים לאתר נושאים רלוונטיים בתוך המאגר. המפתוח מאפשר לסטודנטים, מורים, פרופסורים, חוקרים ולאחרים ברחבי העולם לדלות עדויות שלמות או קטעי עדות באמצעות קטלוג של 64,000 ביטויים ומילות מפתח, 1.8 מיליון שמות, ו-695,000 תמונות. אורך ממוצע של עדות הוא כשעתיים, והראיונות נערכו ב-63 מדינות וב-41 שפות. כדי להנגיש את הראיונות, העדויות עברו מפתוח על ידי אדם הדובר את שפת המרואיין, וכל דקה של סרטון מקושרת לתרגום האנגלי של הראיון באמצעות מנוע חיפוש שפותח על ידי המכון (שאף נרשם עליו פטנט).
לקרן ישנה גישה למקורות ראשוניים נוספים מעבר לראיונות שנאספו. האוניברסיטה רכשה אוסף של ספרי שואה והשמדת עם לספריית דוהני, המכיל למעלה מ-1,000 ספרים וחוברות נאציים מקוריים, פרסומים יהודיים, מיקרופילמים עם מסמכים מקוריים כגון עיתונים נאציים ועותק כמעט שלם של תמלילים מקוריים ממשפטי נירנברג. בספריית דוהני ניתן למצוא גם היסטיוגרפיות מוקדמות של השואה; יומנים ועדויות שפורסמו מייד לאחר מלחמת העולם השנייה במגוון שפות; ומסמכים מקוריים של פליטים גרמניים ואוסטריים מהרייך השלישי, כולל אלה של הסופר היהודי-גרמני המפורסם ליון פויכטוונגר.
עם השנים, הארכיון החזותי של המכון מתרחב כדי לכלול עדויות של ניצולים ועדים של השמדות עם נוספות כולל רצח העם נגד הטוטסי ברואנדה, הטבח בנאנג'ינג, השמדת העם הארמני והשמדת העם בגוואטמלה. 64 עדויות רואנדיאניות נוספו באביב 2013, ו-12 עדויות של ניצולי טבח נאנג'ינג נוספו באביב 2014, ו-18 נוספו באוקטובר 2014. ב-24 באפריל 2015, לרגל ציון 100 שנים להשמדת העם הראשונה המאה ה-20, שואת הארמנים, נוספו לארכיון 332 עדויות הקשורות לשואה זו.
מחקר
המכון שואף להיות הסמכות האקדמית המובילה בעולם לתחום של השמדת עם ועדויות אישיות. הוא ממשיך לאסוף עדויות של ניצולים ועדים ובמקביל מטפח פעילויות מדעיות המתעמתות עם בעיות בהווה הנשקפות מתוך עדויות העבר. חוקרים מתחומים רבים ניצלו את המשאבים העצומים של הארכיון להיסטוריה חזותית כדי ללמד בלמעלה מ-400 קורסים באוניברסיטאות על פני ארבע יבשות, כולל 112 קורסים באוניברסיטה של דרום קליפורניה. חוקרים ואנשי רוח השתמשו בעדויות בלמעלה מ-120 עבודות מדעיות. כמו כן המכון היה שותף לעשרות כנסים במגוון תחומים הנוגעים לנושא.
למכון ישנה זרוע מחקרית בשם המרכז למחקר מתקדם של השמדת עם (The Center for Advanced Genocide Research) אשר נוסד בשנת 2014. המרכז מנסה לקדם מחקר בין-תחומי הנוגע לשואה והשמדת עם, בדגש על הגורמים המובילים להשמדת עם וכיצד ניתן להתערב במעגל המוביל לאלימות המונית. המרכז עורך כנסים בינלאומיים וסדנאות, ומארח עמיתי מחקר אשר משתמשים במאגר העצום הזמין באוניברסיטה של דרום קליפורניה. בכל שנה המרכז מארח 10 חוקרים. עמיתי המחקר, עובדי המכון, הצוות והסטודנטים משתתפים בלמעלה מתריסר אירועים אקדמיים הנערכים בקמפוס של האוניברסיטה. הייחודיות של המרכז נעוץ במחקר הבין-תחומי המתרכז סביב שלושה נושאים כדי לקדם ניתוח של השמדת עם ואלימות המונית שיטתית בקנה מידה בינלאומי: ההתנגדות לרצח עם ולאלימות המונית, אשר מתמקד במעשי התנגדות ובאלמנטים של התרסה המאטים או מפסיקים תהליכים של השמדת עם; אלימות, רגש ושינוי התנהגותי, אשר חוקר את אופיו של השמדת העם ואלימות המונית וכיצד הם משפיעים על התנהגות רגשית, חברתית, פסיכולוגית, היסטורית ופיזית. המכון עורך מחקר הבוחן כיצד נתוני עתק ומאגרי מידע גדולים דוגמת הארכיון להיסטוריה חזותית של המכון יכולים לשמש כדי לזהות דפוסים בתחום האלימות ההמונית וההתנגדות אליה. המכון מארגן אירועים אקדמיים שונים, שאליהם מגיעים חוקרים כדי להציג את מחקריהם בתחום.
המכון, בשיתוף עם המרכז למחקר מתקדם של השמדת עם, ערך בנובמבר 2014 כנס בינלאומי בשם "זיכרון, מדיה וטכנולוגיה: חקר המסלולים של רשימת שינדלר", תוך בחינת מסלולי הזיכרון, התקשורת והטכנולוגיה במגוון תחומים ונקודות מבט. בשנת 2015, המרכז למחקר מתקדם של השמדת עם בשיתוף עם בית הספר למוסיקה באוניברסיטה אירח כנס בינלאומי שכותרתו "שירה בלוע הארי: מוזיקה כהתנגדות לאלימות" שכללה יומיים של תוכניות המדגישות את שימוש במוזיקה ככלי להתנגד לדיכוי ולהפצת מודעות.
מחקר השמדת עם דיגיטלי
המכון מקדיש אמצעים לא רק להרחבת הארכיון, אלא גם לשימור החומר הקיים, לאיכות ההקלטות ולהגן עליו מפני פגעי הזמן. באמצעות סיוע מחברות טכנולוגיות, המכון המציא מערכת שימור שבו קטעי הווידאו המקוריים עברו דיגיטציה לפורמטים נפוצים. תהליך הדיגטציה ארך כחמש שנים, בין השנים 2008-2012. במהלך תהליך זה הסתבר שלכחמישה אחוזים מתוך 235,005 קלטות ישנם בעיות בפס הקול או בווידאו, לעיתים ברמה שלא מאפשרת צפייה כלל. גילוי זה דחף את הצוות הטכני של המכון לפתח תוכנות לשחזור המידע. כדי להגן על המידע המצוי בארכיון, המכון יצר אוספים דיגיטליים המנוהלים על ידי לקוחות, כגון האקדמיה האמריקאית לקולנוע והאחים וורנר. הנגשת החומר של הקרן כוללת גם שילוב של חומרים שנאספו על ידי ארכיונים אחרים ומתן הדרכה על שיטות לאיסוף עדויות.
חינוך
באמצעות שימוש בעדויות המצויות בארכיון, המכון מפתח כלים למורים ולמחנכים במגוון רחב של תחומים, כגון מדעי החברה, השפה האנגלית ושפות נוספות, ממשל, היסטוריה אמריקאית וכללית ועיצוב אישיות. המכון גם מציע פיתוח מקצועי להכשרת מחנכים אשר ישתמשו בעדויות ככלי המוביל ללמידה משמעותית, מתוך חוויה הלוקחת את התלמיד מעבר לספרי הלימוד. לצורך כך הקים המחקר אתר אינטרנט בשם IWitness, שבו יכולים מורים ותלמידים לגשת ל-1,600 עדויות ולבצע מחקר מודרך. באתר מובנה עורך וידאו, המאפשר לתלמידים לקחת קטעים מהעדויות שונות וליצור מחקר מולטימדי. כ-17,000 תלמידי תיכון ויותר מ-5,000 אנשי חינוך ב-57 מדינות וכל 50 המדינות בארצות הברית השתמשו ב- IWitness. המכון הדריך למעלה מ-39,000 מחנכים ברחבי העולם על מנת לשלב עדויות מהארכיון בשיעורים בכיתה. יותר מ-200 אנשי חינוך השתתפו בהכשרה מתקדמת ו'בתוכנית להוראה בשילוב עדויות במאה ה-21' בארצות הברית, אוקראינה, צ'כיה, הונגריה ופולין.
הנגשה עולמית
העדויות מגיעות לקהל בינלאומי באמצעות הארכיון להיסטוריה חזותית ו-IWitness, ערוץ יוטיוב ואתר אינטרנט ב-12 שפות. החומר בארכיון להיסטוריה חזותית זמין ל-51 מוסדות בעלי מנוי, הנמצאים ב-13 מדינות שונות, רובם אוניברסיטאות ומוזיאונים. מנוי חלקי נרכש על ידי למעלה מ-200 מוסדות ב-34 מדינות. ארכיון ההיסטוריה החזותית (vhaonline.usc.edu) כולל יותר מ-1,200 עדויות בפתוחות לציבור הרחב ברחבי העולם. כ-1.6 מיליון איש צופים בעדויות מדי שנה.
וארדאר סקופיה (כדוריד)
וארדאר (במקדונית: РК Вардар) הוא קבוצת כדוריד מהעיר סקופיה שבמקדוניה, שמתחרתה בליגה העליונה של מקדוניה. הקבוצה נוסדה בשנת 1961. בתקופת יוגוסלביה הוא לא הגיע להישגים של ממש. לאחר הקמת מקדוניה העצמאית, וארדאר הפכה להיות בין הקבוצות החזקות במדינה. היא ניצחה באליפות המדינה 14 פעמים ו-13 פעמים זכתה בגביע.
שלוש פעמים הקבוצה הגיע לרבע הגמר של ליגת האלופות בכדוריד ובעונת 2016/2017 ובעונת 2018/2019 זכתה בגביע. בנוסף לכך, 3 פעמים היא הייתה בחצי גמר של גביע מחזיקות גביע.
ישראל באולימפיאדת טוקיו (2020)
אולימפיאדת טוקיו הייתה האולימפיאדה ה-17 שבה משתתפת משלחת ישראלית מאז החלה ישראל את השתתפותה במשחקים האולימפיים בהלסינקי בשנת 1952. לאור מגפת הקורונה הוחלט על ידי הוועדה המארגנת של המשחקים והוועד האולימפי הבינלאומי לדחות את מועד המשחקים מקיץ 2020 לקיץ 2021, והם התקיימו מ-23 ביולי עד 8 באוגוסט.
במהלך טקס הפתיחה ולאחר 49 שנים, נערך אזכור ראשון של 11 חללי הטבח באולימפיאדת מינכן. בתום המשחקים, התארחו ספורטאי המשלחת מטוקיו בבית הנשיא לטקס קבלת פנים חגיגי בנוכחות ראש הממשלה נפתלי בנט ונשיא המדינה יצחק הרצוג.
הרכב המשלחת הישראלית
המשלחת הישראלית מורכבת מ-90 ספורטאים מ-15 ענפי ספורט, והיא המשלחת הישראלית הגדולה ביותר שהשתתפה במשחקים האולימפיים עד כה.
יעדי המשלחת למשחקים
הוועד האולימפי בישראל קבע ארבעה יעדים למשלחת הישראלית:
תנאי הסף הישראליים
הוועד האולימפי בישראל בשיתוף מינהלת הספורט ההישגי קבעו תנאי סף ישראליים להעפלה למשחקים האולימפיים.
תמריצים כספיים להשגיות במשחקים
הועד האולימפי בישראל קבע כי סכומי התמריצים המיועדים לזכייה במדליות אולימפיות באולימפיאדת טוקיו יהיו זהים לאלו שהובטחו באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו בשנת 2016. כמו כן, זוג ספורטאים שיזכו במדליה יקבל 75% מגובה התמריץ כל אחד. קבוצה המונה 3–4 ספורטאים תקבל 50% מגובה התמריץ לכל אחד. קבוצות ספורט אישי של 5 ספורטאים ומעלה תקבל 40% מגובה התמריץ לכל אחד. לנבחרת הבייסבול של ישראל מיועד מענק שיחולק באופן שווה לכל אחד מחברי הנבחרת ואנשי צוות. מנגד, הוועד האולימפי החליט להגדיל את גובה התמריצים עבור העפלה לגמר אולימפי.
width="20px"|
אופניים
ישראל העפילה למקצה אופני ההרים בזכותו של שלומי חיימי אשר סיים במקום השלושים באליפות העולם באופני הרים לשנת 2019. ישראל היא המדינה השנייה בדירוג מהאליפות שטרם העפילה דרך הדירוג האולימפי לאופנים הרים ובהתאם לכך קיבלה את הכרטיס למשחקים. ישראל דורגה במקום ה-23 עם 2397 נקודות בדירוג האולימפי, כאשר 21 המדינות הראשונות מעפילות למשחקים אולימפיים.
איגוד האופניים בישראל קבע כי שפירא וחיימי יהיו נציגי הענף במשלחת הישראלית למשחקים האולימפיים.
אתלטיקה
שישה רצים קבעו את הקריטריון האולימפי שנקבע על ידי התאחדות האתלטיקה הבינלאומית. סלאמוויט באיולין-טפרי, קבעה את הקריטריון בריצת 5,000 מטר במסגרת תחרות סבב בקורטרייק שבבלגיה. באיולין-טפרי קבעה זמן של 15:08.39 דקות, ובכך גם שברה את השיא הישראלי. ביוני 2021, קבעה באיולין-טפרי את הקריטריון גם בריצת 10,000 מטר במסגרת גביע אירופה בבירמינגהאם. באיולין-טפרי סיימה במקום השני עם תוצאה של 31:19.21 דקות. בן זוגה של סלאמוויט, מארו טפרי, קבע תוצאה של 2:10:10 שעות וסיים במקום ה-8 הכללי במרתון סביליה, ספרד. במרתון פראג, גירמה אמרה קבע זמן של 2:09:54 שעות ולונה צ'מטאי-סלפטר קבעה זמן של 2:19:46 שעות. צ'מטאי סלפטר, בנוסף לכך גם קבעה את הקריטריון בריצת 10,000 מטר, כאשר סיימה את הריצה בזמן של 31:15.78 דקות בתחרות גביע אירופה וקבעה שיא ישראלי חדש. איימרו עלמיה קבע תוצאה של 2:11:02 שעות במרתון ולנסיה שנערך בדצמבר 2019. באפריל 2021 קבעה מאור טיורי תוצאה של 2:29:03 שעות וסיימה במקום השני מבין הנשים במרתון אנגליה. גודאדו בלאצ'או (2:07:54 שעות), ימר גטהון (2:09:27 שעות) ומלקאם ג'מבר (2:09:51 שעות) קבעו אף הם את הקריטריון האולימפי בריצת מרתון, אך לא ישתתפו במשחקים עקב המגבלה המתירה השתתפות של עד שלושה רצים למדינה.
ביוני 2021 קבעה חנה קנייזבה-מיננקו את הקריטריון האולימפי בקפיצה משולשת בתחרות הסבב היבשתי שנערכה במדריד, שקפצה למרחק של 14.36 מטר.
דיאנה ויסמן ואדוה כהן קיבלו את הכרטיס למשחקים במקצועות ריצת 100 מטר וריצת 3000 מטר מכשולים, בהתאמה, בזכות מיקומן בדירוג העולמי עם סיום תקופת ההעפלה.
בדמינטון
מישה זילברמן וקסניה פוליקרפובה העפילו למשחקים בהתאם לדירוג האולימפי לאחר ניכוי הספורטאים ממדינות שהגיעו למכסת המשתתפים. זילברמן דורג במקום ה-45 עם 30,354 נקודות. פוליקרפובה דורגה במקום ה-52 עם 25,197 נקודות.
בייסבול
נבחרת ישראל בבייסבול, תחת המנג'ר אריק הולץ העפילה לראשונה לטורניר האולימפי, באולימפיאדה הראשונה מאז חזר להיות ענף אולימפי, זאת לאחר שסיימה בראש הטורניר האירופאי-אפריקאי הקדם-אולימפי. הנבחרת ניצחה בטורניר הקדם־אולימפי את נבחרות הולנד, איטליה וספרד, שסיימו בשלושת המקומות הראשונים באליפות אירופה, בה ישראל סיימה במקום הרביעי. השתתפותה של נבחרת הבייסבול במשחקים האולימפיים סיימה בצורת של 45 שנות היעדרות ייצוג ישראלי מענפי כדור קבוצתיים, מאז נבחרת הכדורגל באולימפיאדת מונטריאול.
ב-1 באוגוסט, השיגה נבחרת הבייסבול ניצחון ראשון, 5-12 על מקסיקו. בשמינית הגמר, ישראל הפסידה 6–7 לנבחרת הרפובליקה הדומיניקנית וסיימה את המשחקים במקום החמישי.
מתוך 24 שחקני נבחרת הבייסבול, 20 מהם יהודים אמריקאים וארבעה הם ילידי ישראל.
השגת הקריטריונים
תריסר ג'ודוקא ייצגו את ישראל באולימפיאדה, שישה מכל מין. 11 ישירות דרך ההקצאה הבינלאומית ואחד באמצעות הקצאה יבשתית. שניים נוספים אף על פי שנכנסו לרשימה הבינלאומית לא הצטרפו למשלחת, עקב המגבלה של ג'ודוקא אחד למדינה בכל קטגוריית משקל. הייתה זו נציגות הג'ודו הישראלית הגדולה ביותר שנשלחה למשחקים האולימפיים עד כה. כמו כן, נבחרת ישראל השתתפה בתחרות הקבוצתית, הנערכה לראשונה כחלק מהמשחקים האולימפיים. ישראל היא אחת מבין 12 הנבחרות היחידות שהצליחו לעמוד בקריטריון סף הכניסה לתחרות הקבוצתית העומד על העפלה של שלושה ג'ודאים ושלוש ג'ודאיות בתחרויות האישיות בפיזור משקלי: קל, בינוני וכבד.
בנבחרת הנשים, במשקל עד 48 ק"ג העפילה שירה ראשוני מהמקום ה-15 עם 3,493 נקודות. במשקל עד 52 ק"ג נבחרה גילי כהן, שדורגה במקום ה-13 עם 4,170 נקודות, על פני גפן פרימו, שדורגה במקום התשיעי עם 4,320 נקודות. במשקל עד 57 ק"ג העפילה תמנע נלסון-לוי מהמקום התשיעי עם 4,428 נקודות. במשקל עד 63 ק"ג העפילה גילי שריר מהמקום ה-26 עם 2,537 נקודות. במשקל עד 78 ק"ג העפילה ענבר לניר מהמקום ה-28 עם 2,332 נקודות. במשקל מעל 78 ק"ג העפילה רז הרשקו מהמקום ה-22 עם 2,812 נקודות.
שלושה נציגים ישראלים צפויים התחרו ישירות בסיבוב השני: פיטר פלצ'יק, אורי ששון ותמנע נלסון-לוי. כמו כן, שישה ג'ודוקא דורגו במסגרת שמונת המדורגים הבכירים למשקלם: שגיא מוקי דורג שני, פיטר פלצ'יק דורג רביעי, ברוך שמאילוב וטוהר בוטבול דורגו במקום השישי, תמנע נלסון-לוי דורגה שביעית ואורי ששון דורג שמיני.
תוצאות במשחקים האולימפיים
בתחרויות האישיות, משלחת הג'ודו הישראלית סיימה ללא מדליות ועם שני ג'ודוקא שסיימו במקום החמישי לאחר שהפסידו בקרב על מדליית הארד: שירה ראשוני שסיימה עם 3 ניצחונות ו-2 הפסדים וברוך שמאילוב שסיים עם 3 ניצחונות ו-2 הפסדים. שלושה ג'ודוקא סיימו במקום השביעי לאחר שהודחו ברבע הגמר: תמנע נלסון-לוי שסיימה עם ניצחון אחד ושני הפסדים, טוהר בוטבול שסיים עם שני ניצחונות ושני הפסדים ופיטר פלצ'יק שסיים עם ניצחון אחד ושני הפסדים. שבעה ג'ודוקא סיימו בשלבים המוקדמים; שגיא מוקי ולי קוכמן הודחו בסיבוב השלישי, גילי כהן, ענבר לניר, רז הרשקו ואורי ששון הודחו בסיבוב השני וגילי שריר הודחה בסיבוב הראשון.
במהלך התחרויות בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג, החרים הג'ודוקא האלג'יראי, פתחי נורין, את השתתפותו בסיבוב הראשון כדי להימנע ממפגש אפשרי עם הנציג הישראלי, טוהר בוטבול, בסיבוב השני. בתום המשחקים האולימפיים נורין הושעה לעשר שנים מתחרויות על ידי איגוד הג'ודו העולמי, והחליט לפרוש בעקבותיה.
גלישת גלים
ענת ליליאור הבטיחה השתתפותה במשחקים האולימפיים בתחרות הנשים בגלישה בגלשנים קלאסיים, לאחר שסיימה כאירופית הבכירה באליפות העולם לשנת 2019 שהתקיימה במיאזקי, יפן, בספטמבר 2019. המכסות בענף ניתנות לספורטאים בשמם. זו הופעה ראשונה של ענף גלישת הגלים במשחקים האולימפיים.
הרמת משקולות
דוד ליטבינוב קיבל כרטיס למשחקים חמישה ימים לפני טקס הפתיחה מאחר שמרים המשקולות, פרננדו רייס, מברזיל נפסל מהשתתפות לאחר שנכשל בבדיקת חומרים אסורים.
התעמלות אמנותית
נבחרת ישראל זכתה במכסה למשחקים בתחרות הקרב רב לנבחרות לאחר שסיימה במקום השישי עם ציון של 54.950 נקודות באליפות העולם בהתעמלות אמנותית לשנת 2019.
התעמלות מכשירים
ארטיום דולגופיאט זכה בכרטיס למשחקים לאחר שהיה המתעמל היחיד שהעפיל לגמר תרגיל קרקע, עם תוצאה של 15.033 נקודות, באליפות העולם בהתעמלות מכשירים לשנת 2019 ממדינה שנבחרתה לא העפילה למשחקים ולא זכה בכרטיס למשחקים באמצעות הדירוג בתחרות הקרב רב. אלכס שטילוב זכה בכרטיס למשחקים לאחר שסיים את תחרות הקרב רב באליפות העולם בהתעמלות מכשירים לשנת 2019 במקום ה-30 עם 81.507 נקודות, וסיים בין 12 המתעמלים שנבחרת מדינתם לא העפילה למשחקים.