cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בני ישראל (הודו)
חינוך
מאחר שבהודו היו לקהילת בני ישראל זכויות מלאות, הגיעו רבים לעמדות בכירות במערכת המשפט, היו ממקימי מערכת הרפואה ההודית ומקימי מערכת החינוך ההודי במהאראשטרה, והקימו מערכת חינוך לבני ישראל. הסופר חיים שמואל קהימקר, הקים את אגודת העזובים לחינוך יתומי ויתומות הקהילה בשנת 1853, המחנך והסופר יוסף יחזקאל ראג׳פורקר, שימש כבוחן בשפה העברית החל מ-1871 באוניברסיטת בומביי. בשנת 1875 ייסדה "החברה לעידוד החינוך של בני ישראל" את "בית הספר הישראלי", מוסד לחינוך יסודי בשפה האנגלית. ב-1892 נוסף עליו גם בית ספר תיכון. בשנות השלושים הוסב שמו ל"בית ספר אלי כדורי", על שם הנדבן שתמך בו. רוב תלמידיו היו יהודים, ולימדו בו עברית, נוסף על אנגלית ומרטי. כיום, שפת ההוראה בבית הספר היא מרטי ואין כלל יהודים בין תלמידיו. איגוד בוגרי בית הספר היהודי (לימים, הוא נודע בכינוי "אגודת המכבים") נוסד בשנת 1917 ובתקופת השיא שלו, בשנות החמישים, השתתפו באספותיו מאות אנשים.
בשלהי המאה ה-19 הוקם בבומביי בית ספר על שם יעקב ששון לילדי "הבגדאדים". תחילה הוטלו הגבלות על מספר התלמידים מבני ישראל. ב-1970 היו כמעט כל התלמידים היהודים בבית הספר מבני ישראל.
גאומטריה אנליטית
מרחק בין נקודות
בבסיס התחום נמצאת הגדרת המרחק בין שתי נקודות, שמוגדרת לפי משפט פיתגורס:
בני ישראל (הודו)
חינוך
רבים מהגברים של הקהילה, קיבלו השכלה כללית ולא מעט בנו קריירה צבאית בעמדות מפתח בכירות בצבא הבריטי-הודי. עם סיום השלטון הבריטי היו לקצינים בצבא ההודי. שחקנים וזמרי תיאטרון מבני ישראל פעלו בתחילת המאה העשרים בהודו, ועם הקמת התעשייה הבוליוודית במומבאיי, היו אנשי קולנוע מקהילת בני ישראל. אחד האישים הבולטים מהקהילה הוא שמואל יחזקאל דיווקר, מקים בית הכנסת הראשון של הקהילה "שער הרחמים" ב-1796 וצאצאיו היו בין מנהיגי הקהילה כמאה שנים תחת התואר "קמודאן מוכאדם" שעבר בירושה.
גאומטריה אנליטית
קווים ישרים
קו ישר מוגדר להיות אוסף הנקודות שמקיימות משוואה מהצורה: כאשר A=B=0 המשוואה מגדירה את כל המישור או אף נקודה, ולא קו ישר במובן הרגיל של המילה.
בני ישראל (הודו)
השתלבות בני הקהילה בארץ ישראל
בהינתן הצלחתם תחת הממשלה הבריטית, רבים מ"בני ישראל", התכוננו לעזוב את הודו בשנת 1947. הם האמינו כי התעוררות הלאומיות והדגש על דתות מקומיות יביאו לפחות הזדמנויות עבורם. בסופו של דבר רובם היגרו לארץ ישראל.
גאומטריה אנליטית
קווים ישרים
כאשר B \ne 0 ניתן להציג את הקו הישר על ידי משוואה מהצורה y=mx+n. משוואה זו נקראת המשוואה הקנונית של הישר (או המשוואה המפורשת של הישר). המספר m שבמשוואה נקרא שיפוע הישר, והוא מייצג את מספר היחידות שהישר עובר בציר ה־y עבור כל יחידת אורך שהוא עובר בציר ה־x. ישרים בעלי שיפוע זהה הם ישרים מקבילים. שיפוע הישר המקביל לציר ה־x הוא 0, ושיפוע הישר המקביל לציר ה־y אינו מוגדר ואי אפשר לייצג אותו באמצעות משוואה זו. המספר n שבמשוואה הוא ערך ה-y בנקודת חיתוך הישר עם ציר ה־y.
בני ישראל (הודו)
השתלבות בני הקהילה בארץ ישראל
כאשר החלה העלייה של משפחות בני ישראל לארץ וכן צעירים רבים מהקהילה שהגיעו כדי להכין תשתיות לקראת בואה של המשפחה המורחבת, נתקלו בקשיים בהשתלבות המשפחות בארץ. בני קהילת בני ישראל נשלחו לעיירות פיתוח ללא מקומות תעסוקה. ב-1951 התלוננה קבוצה מבני ישראל על אפליה ופתחה במחאה השקטה בהנהגת אייזיק (אק איי) דיווקר, ודרשה לחזור להודו.
גאומטריה אנליטית
קווים ישרים
המשוואה המפורשת של הישר היא יחידה – כלומר, אם נתונות שתי משוואות שונות, הן בהכרח מייצגות שני ישרים שונים, ולהפך. לעומת זאת, לכל ישר קיימות אינסוף משוואות רגילות המתארות אותו, כיוון שניתן להכפיל את המשוואה של ישר נתון בכל מספר ממשי שאינו אפס והמשוואה תוסיף ותתאר את אותו הישר.
בני ישראל (הודו)
השתלבות בני הקהילה בארץ ישראל
בין השנים 1960–1964 פתחו בני הקהילה במחאה השנייה כנגד פסיקתם של כמה רבנים שפסקו כי בני הקהילה אינם יהודים. מנהיג המחאה היה בהנהגת שמשון שמשון (קילקר). המחאה נסתיימה עם הצהרת ראש ממשלת ישראל לוי אשכול שעל הממסד הרבני לחדול מאפלייתו כלפי הקהילה.
גאומטריה אנליטית
מרחק בין ישרים מקבילים
בהינתן שני ישרים מקבילים, i=1,2, המרחק ביניהם הוא
בני ישראל (הודו)
השתלבות בני הקהילה בארץ ישראל
לפי דו"ח הוועדה העליונה על הפזורה ההודית (2012), שסקר את החיים בישראל עבור קהילת בני ישראל. הוא ציין כי בעיר באר שבע בדרום הארץ נמצאת הקהילה הגדולה ביותר של בני ישראל, יש להם סוג חדש של משפחה רב-לאומית.
גאומטריה אנליטית
מרחק בין ישרים מקבילים
.
בני ישראל (הודו)
השתלבות בני הקהילה בארץ ישראל
בדרך כלל בני ישראל לא פעלו פוליטית מאז אמצע שנות ה-60 של המאה הקודמת ופעלו באמצעים צנועים יותר. הם כן יצרו קשרים כלכליים מתמשכים עם הודו, אך הם בעלי מעמד פוליטי מצומצם בישראל. הקהילה, אף על פי שהייתה בישראל במשך דורות רבים, שמרה על מסורות רבות מהודו, מלידה ופולחנים כמו מהנדי. יהודים ממוצא הודי נחשבים בדרך כלל לספרדים, אף על פי שרובם המכריע אינם ממוצא ספרדי; הם השתלבו היטב מבחינה דתית עם הקהילה הספרדית בישראל.
גאומטריה אנליטית
מרחק בין ישרים מקבילים
אם נדאג לכך ש-B > 0, אם \ell_2 מעל \ell_1 נוכל להשמיט את הערך המוחלט, ואם אם \ell_2 מתחת ל-\ell_1 נוכל לשים במקומו מינוס.
בני ישראל (הודו)
המעמד בהלכה הרבנית
התעוררו תהיות ביחס למעמדם של "בני ישראל" והאפשרות לשלבם במניין ואף להתחתן עמם. לכן, נשלחה בשנת ה'תר"ג שאלה מבני הקהילה בכלכתא אל הרבנים הגדולים בבגדאד לשאול על דעתם בנושא "בני ישראל", וזה לשונה: רבני בגדאד השיבו לבני הקהילה בכלכתא שהם רשאים לקבלם לקהילה ולהתחתן עמם. בשנת ה'תר"ל ביקר הרב אברהם חיים עבו בנו של הרב שמואל עבו בבומביי, בראותו את היחס המזלזל מצד היהודים הבגדאדיים שבהודו ועורר את אביו למחות בהם, אליו הצטרפו חכמי צפת הספרדים והאשכנזים וביחד שלחו אגרת לבני משפחת ששון שכך תוכנה: לאגרת זו נוספו עוד אגרות. בשנת ה'תרע"ד רבני ירושלים ובגדאד דנו בנושא שוב, והגיעו למסקנה לאסור את החיתון עם בני הקהילה.
גאומטריה אנליטית
מרחק בין נקודה לישר
בהינתן ישר ונקודה (x_0,y_0) המרחק ביניהם הוא
בני ישראל (הודו)
עלייה לארץ ישראל ומעמדם ההלכתי
עת עלית "בני ישראל" ארצה התעורר פולמוס הלכתי רחב היקף. כמה טענות נטענו כלפי הקהילה, ביניהן האם עברו על איסור יבמה לשוק, ספק איסור אשת איש, חששות זנות ונישואין עם קרובים, חששות לגבי גיטין שסודרו בהודו, שמא הם צאצאי גרים והאם יש לדון אותם כקראים שכן לא היו בקיאים בהלכות. שתי השאלות המרכזיות היו האם הם יהודים ובאם הם יהודים האם ישנו חשש ממזרות:
גאומטריה אנליטית
מרחק בין נקודה לישר
.
בני ישראל (הודו)
עלייה לארץ ישראל ומעמדם ההלכתי
הראשון לציון באותה תקופה, הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל קבע שמותרים לבוא בקהל ושאין לדון אותם כקראים, אבל ההיתר מותנה בכך שיקבלו עליהם עול תורה ומצוות. הרב הראשי האשכנזי, הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג הסכים לדעתו.
גאומטריה אנליטית
מרחק בין נקודה לישר
אם הנקודה מעל הישר נוכל להשמיט את הערך המוחלט, ואם הנקודה מתחת לישר נוכל לשים במקומו מינוס.
בני ישראל (הודו)
עלייה לארץ ישראל ומעמדם ההלכתי
הרב שאול ישראלי הכיר ביהדותם אך התלבט בשאלת ספק הגיטין וקבע כי אין לאוסרם מלהתחתן עם ישראלים, אבל אסר עליהם להתחתן עם כהנים.
הרב עובדיה הדאיה הצריך אותם לעבור גיור לחומרא ואסר אותם להנשא לכהונה – כפי שאסר הרב ישראלי – ועמו הסכים הרב משה פיינשטיין.
גאומטריה אנליטית
מעגלים
המעגל לפי הגדרתו הגאומטרית, הוא אוסף כל הנקודות שמרחקן מנקודה מסוימת שווה למספר חיובי קבוע - רדיוס המעגל. הנקודה המסוימת נקראת מרכז המעגל. משוואתו של מעגל מוגדרת כך: כאשר מרכז המעגל נמצא בראשית הצירים - הנקודה (0,0), משוואת המעגל מקבלת את הצורה: מעגל כזה נקרא מעגל קנוני, וקל לראות שניתן ליצור ממנו כל מעגל על ידי הזזה. כאשר רדיוס המעגל הקנוני הוא 1, המעגל נקרא מעגל היחידה. דרך נוחה להצגה פרמטרית של מעגל היחידה היא על ידי הנוסחה קיימות נוסחאות דומות גם לחתכי חרוט אחרים (פרבולה, היפרבולה ואליפסה).
בני ישראל (הודו)
עלייה לארץ ישראל ומעמדם ההלכתי
הרב משה שטרנבוך, אב דית הדין של העדה החרדית, פסק "שלהתיר את כלל האומה ["בני ישראל"] צריך לקבץ יחד את כל גאוני ישראל, וזה אי אפשר היום". יחד עם זה הוא התיר במקרה של יוצא העדה שהתארס ליהודיה להתחתן עמה בתנאי שיעבור גיור מלא. על פסק דין זה חתמו גם הרבנים שלמה זלמן אוירבך, שלמה שמשון קרליץ ונסים קרליץ.
גאומטריה אנליטית
הכללה למרחב ה-n ממדי
במרחב n-ממדי, מיוצגת כל נקודה על ידי וקטור n-ממדי מעל המספרים הממשיים. מישור עילי במרחב n-ממדי מוגדר על ידי כל הנקודות המיוצגות על ידי קומבינציות ליניאריות של n-1 וקטורים בלתי תלויים, המייצגים נקודות באותו מרחב. קו ישר מיוצג על ידי קבוצת כל הקומבינציות הליניאריות של שתי נקודות שונות ומישור (במרחב תלת-ממדי) על ידי כל הקומבינציות הליניאריות של שלוש נקודות שאינן על ישר אחד.
בני ישראל (הודו)
עלייה לארץ ישראל ומעמדם ההלכתי
בקריינא דאגרתא, ספר השו"ת של הרב יעקב ישראל קניבסקי הובאה דעתו שיש לאסור את הקהילה לחלוטין והרב אלעזר מנחם מן שך סבר כמוהו. עמם הסכים הרב אליעזר וולדנברג.
גאומטריה אנליטית
משמעות מודרנית
במשמעותה המודרנית גאומטריה אנליטית עוסקת בחקר של קבוצות אפסים של פונקציות אנליטיות. ישנם קשרים רבים בין גאומטריה אנליטית מודרנית לגאומטריה אלגברית מודרנית, למשל במשפטי ה-GAGA של ז'אן-פייר סר.
בני ישראל (הודו)
עלייה לארץ ישראל ומעמדם ההלכתי
בני הקהילה חוו עלבון צורב ופגיעה קשה, שכן הקהילה הייתה ידועה כקהילה שמרנית ששמרה על עצמה במשך מאות שנים ללא התערבות עם גויי הסביבה. זאת, ועוד: נאמנות הבעל לאשה הייתה ידועה בקהילה, כמעט ולא נרשם מקרה של גירושין בקהילה, וגם במקרה שהבעל נפטר, או במקרים נדירים של גירושין, האישה הייתה נשארת באלמנותה כל ימי חייה.
עם הגברת העלייה של בני הקהילה החלו ברבנות הראשית בשנת תשי"ז באיסוף חומר היסטורי ופסקי דין, הראשון לציון הרב יצחק נסים פנה אל פוסקי ההלכה להביע את דעתם בנושא, בשנת תשכ"א פנה שוב הרב נסים לרבנים נוספים. באסרו-חג סוכות בשנת תשכ"ב כינס הרב נסים עשרה פוסקים מפורסמים, הם הרב יוסף שלום אלישיב הרב עובדיה הדאיה, הרב יהושע מנחם אהרנברג והרב שאול ישראלי, הרב יעקב עדס, הרב בצלאל זולטי, הרב אליעזר גולדשמידט, הרב שלמה שמשון קרליץ והרב שלמה טנא, לדון בנושא. ב-ב' חשוון באותה השנה, התקבלה החלטה של הרבנות הראשית לישראל, כדעת הרב עוזיאל והרב הרצוג, להכיר בהם כיהודים לכל דבר ושאין כל יסוד לאיסור. מסקנות הרבנות פורסמו בספר "'בני ישראל' - פסקי הלכה ומקורות לבירור דינם ושאלת מוצאם".
רוב רבני ישראל קיבלו את החלטת מועצת הרבנות, למעט מקרים יוצאי דופן. לצורך זה מינתה הרבנות רושמי נישואים אזוריים שאליהם הובאו המקרים האלה. בעיה זו נדונה בכנסת. בעניין זה השיב שר הדתות ד"ר זרח ורהפטיג ש"בני ישראל הם יהודים לכל דבר". לאחר שביתות, שביתות רעב והפגנות רבות יזם נשיא המדינה זלמן שזר פגישה בלשכתו ביחד עם הרב נסים והשר ורהפטיג, נציג הקהילה ממומבאיי שלום אברהם (צ'אולקר) ונציג הקהילה בישראל שמשון שמשון (קילקר). השר ורהפטיג פרסם הודעה רשמית כדי להניא את בני הקהילה מהשביתות וההפגנות, וכי הרבנות כבר הכריזה שהם יהודים לכל דבר.
כתגובה למחלוקת הציבורית, פרסם גם הרב דוד חיים שלוש רבה של העיר נתניה פסק הלכה המתיר את בני העדה ללא כל ספק:
בשנת ה'תשמ"ב שלחו הרבנים הראשיים הרב עובדיה יוסף והרב שלמה גורן הנחיות לכל הרבנים האחראים על הנישואים המורות על עריכת נישואים לבני הקהילה. הרב עובדיה יוסף פרסם פסק-דין סופי בי' בשבט ה'תשנ"ח המתיר לבני העדה להנשא ללא כל פקפוק וצורך בבירורים:פסק דין זה שם סוף רשמי למחלוקת הציבורית בעניין, בנוסף לסיום המחלוקת שבא על ידי הכרעת הרבנות הראשית שנים רבות קודם לכן.
מבנה הקהילה הדתית
קהילת "בני ישראל" התנהלה במשך השנים על פי ההנהגה של "החזן", שהוא היה הדמות הרוחנית בקהילה. המורה הרוחני שעל פיו נעשה כל דבר. הקהילה הייתה ממושמעת מאוד לדברי "החזן" בכל דבר רוחני. המצב כיום במומבאי הוא שרוב רובם של יהודי הקהילה הם מ"בני ישראל" – כחמשת אלפים איש. רובם המכריע השתקעו במדינת ישראל וכ-2,000 היגרו לארצות דוברות אנגלית – אנגליה, קנדה, ארצות הברית ואוסטרליה, ורק כ-200 איש נותרו מהבגדאדים. כיום ניתן לומר, ש"בני ישראל" הם אלו שמקבלים לתוכם את היהודים העיראקים.
את חיי הקהילה היהודית בהודו מאפיין מספרם הרב של ארגוני חברה ורווחה. ארגון הנשים "סטרי מנדל" שנוסד ב-1913 על ידי המחנכת רבקה ראובן (נוגאוקר), המעון לנטושים וליתומים שנוסד ב-1934 במתכונתו הנוכחית ומטפל גם כיום בקומץ קשישים. במשך השנים פעלו בקרב בני ישראל גופים שונים – מועדוני ספורט, ארגונים ציוניים ואגודות צדקה וגמילות חסדים.
קהילת בני ישראל בהודו היא כיום, נכון לשנת 2019, קהילה קטנה, הנאבקת על קיומה ושורדת בזכות מנהיגיה ומאמציהם של ארגונים יהודיים, וביניהם הג'וינט. בעקבות ההגירה גדולת ההיקף, הפעילות הקהילתית הצטמצמה. עיתונים וכתבי-עת של בני ישראל, שהתפרסמו בתפוצה רחבה, מופיעים כעת באופן לא תדיר. עם זאת, בקרב קהילות היהודים בהודו מתרחש תהליך של התלכדות, ונוצרו קשרים בינן לבין קבוצות שונות בישראל ובארצות הברית.
הבונים החופשיים
מתחילת המאה ה-19, ובעקבות השפעת הבריטים בקרב חברי הקהילה, רבים הצטרפו לארגון "הבונים החופשיים" והגיעו לדרגות הבכירות. הם נשלחו ללשכות הארגון במדינות כגון: בהודו, ישראל, קנדה, ארצות הברית.
דון וורן
דונלד "דון" ג'יימס וורן, (באנגלית: Donald "Don" James Warren ; נולד ב-5 במאי 1956 בבלינגהאם, וושינגטון) הוא שחקן פוטבול אמריקני לשעבר בליגת ה-NFL. את קריירת הפוטבול החל וורן באוניברסיטת סן דייגו סטייט. לאחר שסיים את לימודיו, נבחר על ידי וושינגטון רדסקינס בדראפט של שנת 1979. ברדסקינס היה חלק מקו ההתקפה שכונה ה"חזירים". יחד עם הרדסקינס זכה וורן בשלושה סופרבולים. לאחר שפרש ב-1992 חזר לרדסקינס ב-2005 כגלאי כישרונות עבור הקבוצה עד ששוחרר מתפקידו ב-5 במאי 2010.
בל וסבסטיאן (אנימה)
בל וסבסטיאן (ביפנית: 名犬ジョリィ, באנגלית: Belle and Sebastian) היא סדרת אנימה בת 64 פרקים שהופקה לטלוויזיה בין השנים 1981 ל-1982. הסדרה מבוססת על סדרת ספרים בשם "בל וסבסטיאן" מאת הסופרת הצרפתית ססיל אוברי.
בישראל הסדרה שודרה בדיבוב לערבית בערוץ הראשון בשנות השמונים.
תקציר העלילה
עלילת הסדרה מתמקדת בהרפתקאותיהם של נער צעיר ויתום בשם סבסטיאן וחברתו הטובה, כלבת הרים פירנאית לבנה וגדולה בשם בֶּל, אשר מתגוררים בכפר קטן בהרי הפירנאים.
לסבסטיאן אין חברים משום שהילדים האחרים נוהגים להקניט אותו על כך שאימו נטשה אותו בגיל צעיר. אף על פי כן, יום אחד, הוא מתידד עם כלבת הרים פירנאית לבנה גדולה אשר הואשמה בפשע אשר אותו היא לא ביצעה. הוא מכנה אותה בֶּל ובהמשך הם הופכים לחברים הכי טובים. על מנת להציל אותה מגורל לא צודק, סבסטיאן נוטש את משפחתו המאמצת ויוצא למסע יחד עם בל ועם כלב קטן בשם פוצ'י. יחדיו הם חווים הרפתקאות רבות בעודם חומקים מהמשטרה ומנסים לאתר את אימו של סבסטיאן.
קול הלשון
נכון לשנת ה'תשפ"א קיימים באתר הארגון מעל שלושה מיליון שיעורי אודיו, ולמעלה מ-200,000 שיעורי וידאו, הניתנים על ידי מגוון גדול של רבנים, ומיועדים לגברים, נשים וילדים) והם נאמרים במספר שפות.
פעילות הארגון
הארגון מפיץ את השיעורים במספר אופנים: החל משנת תשע"א הוספה האפשרות להעלות לאתר קטעי וידאו תורניים או חסידיים, על ידי משתמשים.
כיום אף פותחה אפליקציה למשתמשים עם אפשרות האזנה לכל תוכני האתר.
באתר קיימים מגוון ספרים תורניים וכן חידוני טריוויה על פרשת השבוע, גמרא ונושאים שונים, הזמינים להורדה באתר. משנת ה'תשפ"א החל הארגון גם בהוצאת ספרים, בעיקר עם תמונות המחשה תלת מימד (ביניהם תמונות להמחשה על המסכתות עירובין, יומא וסוכה).
באתר קיים שירות "בנק התורה", המאפשר לכל אדם לפתוח חשבון ולהקליט ולאחסן את שיעורי התורה שלו, לשתף עם חברים, או לפתוח לצפיה חופשית.
באתר קיימת אפשרות עבור מוסדות לימוד לנהל קווי תוכן מתקדמים והקלטה של כל השיעורים. בתקופת הקורונה הצטרפו אלפי רבנים, מוסדות וארגונים חרדיים, ללמידה מרחוק דרך מערכת קול הלשון.
איל ניגוח
אֵיל נִגּוּחַ הוא כלי מצור ששימש לפריצת שערי מבצר וביקוע חומות בעת העתיקה, מתקופות פרהיסטוריות ועד ימי הביניים המאוחרים. המתקן הורכב מבול עץ או אבן עבה, קשה וכבד, ומבסיס יציב ונייד. בתקופות מסוימות ייצרו גם ראשי ניגוח ממתכות, כמו ברונזה.
כדי שאיל ניגוח יהיה יעיל בביקוע חומות, גובהו של הראש (בול העץ) מעל הקרקע אמור היה להיות בהתאם למטרה. פגיעה במטרה במקום גבוה יותר הקלה על מיטוטה. עם זאת, כיוון גבוה מדי, מוטט רק חלק קטן מהמטרה. בהתאם, אם שטח הפגיעה היה קטן מדי, היה צורך במספר ניסיונות רב על מנת למוטט את המטרה. כיוון שהחומות היו חזקות מדי ברוב המקרים לפריצה בשיטה זו, השתמשו בכלי בעיקר כדי לפרוץ שערים ודלתות. כלי הניגוח היה כבד מאוד, והיה צורך במספר אנשים על מנת לגרור אותו למטרה ולהשתמש בו.
מתגליות ארכאולוגיות התברר שגם מבצרים בארץ ישראל בתקופת התנ"ך נכבשו בעזרת שימוש באיל ניגוח.
רוק לטיני
רוק לטיני הוא מונח המתייחס לתת-סגנון המורכב מפולק אמריקני וקאריבי עם מוזיקת רוק. עם זאת, בשפה האנגלית משתמשים במונח רוק לטיני כדי לציין כל סוג של רוק בו מדברים בספרדית או פורטוגזית, אלא שלמעשה רוק לטיני הוא סוגה בפני עצמו שמתאפיינת בשילוב של סגנונות מוזיקליים מאמריקה המרכזית והדרומית עם מוזיקת רוק. הסגנון החל להתפתח בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 עם להקות כמו "סנטנה", "סר דאגלס קווינטט" ועוד.
מקורות (1950 – 1960)
הלהקה הראשונה שניסתה לשלב בין הז'אנרים של מוזיקה לטינית ורוק היא חמישיית "סר דאגלס". החמישייה הייתה להקת רוק אמריקאית שהתנסתה באלמנטים עממיים לטיניים במהלך שנות השישים תוך שילובם בשלל סגנונות, כמו מוזיקת רוק אנד רול שנבעה ממגוון מקורות הכוללים בלוז, גוספל, קאנטרי, מוזיקת פופ, סווינג ומוזיקת טין פן אלי. הלהקה הייתה משתמשת במקצבים קריביים כמו 'קליפסו' בשילוב עם מוזיקת רוק; היו להם כמה שירי רוקנרול שהתבססו על סגנונות כמו "צ'ה צ'ה צ'ה" או "ממבו". אלה היו הניסיונות הראשונים שהובילו ליצירת הז'אנר.
רוק לטיני (מונח שטרם נוצר אז) נולד בארצות הברית בסוף שנות החמישים. בשנת 1958 נעשה עיבוד לשיר עם מקסיקני בשם "לה במבה" מאת אמנית הרוק צ'יקנו ריצ'י ולנס. באותה שנה הוציאה להקת הרוק האינסטרומנטלית "השאנז" את "טקילה", יצירה שמשלבת צלילים לטיניים ברורים (שהלחין צ'יקנו דני פלורס) עם רוק אנד רול. במהלך שנות השישים היו יותר ויותר אמנים מעולם הרוק ששילבו ביצירותיהם מוזיקה דרום אמריקאית, כמו "The Midniters" ,"Mark Mark & the Mysterians" ,"Sam the Sham and the Faraohs" או חמישיית "סר דגלאס". באתו זמן, כמעט בצורה מותאמת באופן פלאי, התפתח בקליפורניה זרם ה'רוק צ'יקנו' שהפך פופולרי. אף על פי שלא ניתן היה לראות את כל אמני הרוק צ'יקנו כאמני רוק לטיני, ישנם הרבה מאוד מאפיינים דומים בין הסגנונות. לעומת זאת, בחלק ממדינות אמריקה הלטינית החל רוק לטיני להתפתח כמו בפרו, קולומביה או ארגנטינה, אך במיוחד בברזיל אשר בה הופיעה הלהקה "טרופיקליה" באמצע שנות השישים עם הגרסאות הראשונות של השירים "Os Mutantes", "Gal Costa" ו- "Caetano Veloso" בין השנים 1967–1970 והייתה בסיס לתנועת מוזיקה שערבבה מוזיקת רוק עם מוזיקות מוכרות בעולם הג'אז כמו בוסה נובה, פסיכדליה ואלמנטים לטיניים אחרים שנחשבו לשורש העיקרי של הז'אנר.
מונח "רוק לטיני" נולד (1970 – 1979)
בשנת 1969, לאחר יציאת אלבום הבכורה של סנטנה (Santana), הופיע הרוק הלטיני בארצות הברית ובאזורים אחרים בעולם. התיאור של סגנון המוזיקה של הלהקה כמיזוג של מקצבים אמריקאים וקריביים, מוזיקת נשמה, ג'אז, פאנק, בלוז, פסיכדליה ורית'ם אנד בלוז המבוססים על מוזיקת רוק. בעקבות הופעותיה של סנטנה (פסטיבל וודסטוק) הופיעו להקות אמריקאיות אחרות כמו "מאלו", "אוצ'ו", "מנדריל", "אל צ'יקנו", "הארלם ריבר דרייב" של אדי פלמיירי, "וור", "סאפו" ו"אצטקה" בתחילת שנות ה-70 של המאה הקודמת, והפכו את המוזיקה לז'אנר. במקביל להקות רוק לטיניות אמריקאיות הופיעו כפי שניתן היה לראות בפרו עם להקות כמו שדרת טלגרף, סאונד טראפיק, המד'ס, אל פולין ורוק מיוחד להמסת רוק שחור עם מוזיקת ג'אז, פולק פרואני, רוק פרוגרסיבי ואלמנטים לטיניים; בקולומביה הדגישו את סיגלו קרו, ג'נסיס ולה קולומנה דה להקת "פוגו"; בארגנטינה להקת "ארקו איריס"; ובצ'ילה, להקת "לוס ג'יבאס" ועוד ועוד. הז'אנר הגיע גם לאירופה, עם "ברראבס" הספרדים, "מצדה" ההולנדית ו"אוסיביסה" הבריטית. בינתיים, מוזיקת ה'רגאיי' השיגה הצלחה גדולה ברחבי העולם. מקורו של קצב זה בג'מייקה במהלך שנות ה-60 של המאה הקודמת, התפתח מסקאה. מאז מקורותיו יחד עם מוזיקת רוק ורית'ם אנד בלוז עם מקצבים עממיים ג'מייקניים, אלמנטים קריביים מאמריקה הלטינית השפיעו על הסצנה. עם זאת, רגאיי או סקאה מעולם לא היו חלק מהרוק הלטיני. גם מוזיקת הדיסקו השפיעה גם על הרוק הלטיני במהלך שנות השבעים.
אבולוציית הרוק הלטיני (1980 – הווה)
עם סוף שנות ה-70, הז'אנר הושפע גם מסגנונות מוזיקה רבים אחרים. כמה להקות פאנק בריטיות כמו ה- "Clash" כללו אלמנטים שיכולים להיחשב כ"לטיניים" ביצירה "סנדיניסטה!" (1980). להקות אחרות כמו Bow Wow Wow, Gang of Four, The Slits או Special AKA עשו זאת גם. בספרד, הושפעו גם להקות מקומיות כמו "לוס קויוטות", "לוס מסטיזוס" ו"רדיו פוטורה", שיצאו כרוק לטיני המעורב עם פאנק, באמצע שנות ה-80. ספרד המשיכה לייצר רוק לטיני כמו "מקאקו", "אמפרנויה" או "ג'ראבה דה פאלו". בצרפת, להקות כמו "Les Negresses Vertes" ניגנו מיזוג של רוק עם מוזיקת עולם כולל אלמנטים לטיניים. האמן מאנו צ'או היה ההצלחה הגדולה של הרוק הלטיני בצרפת עם הלהקה מנו נגרה (גם כאמן סולו) עם סגנון שהיה ידוע מאוחר יותר כ"לטינית אלטרנטיבית"; ערבוב של רוק, עם אלמנטים לטיניים, מוזיקה ערבית, פאנק, ראפ, פלמנקו, סאקה ורגאיי. בארצות הברית במהלך תקופה זו הופיעו להקות כמו דייוויד ביירן (לשעבר סולן Talking), פיטר גבריאל, פול סיימון, ווילי דוויל, לוס לובוס, אל-ווז, רד הוט צ'ילי פפרז ו-Rage Against the Machine, ופיתחו כמה צלילי "ערבוב" (במיוחד בצלילי פולק לטיניים). הז'אנר התגבש במהלך שנות התשעים באמריקה הלטינית. להקות רבות הופיעו במקסיקו, ארגנטינה, ברזיל, קולומביה ופרו עם שלל להקות רוק לטיני ובינן "ריו רומא" ו"קאיפאנס" המקסיקניות ו"פאבולוסוס קדילאק" הארגנטינאית.
הוויכוח על המושג "מוזיקה לטינית"
בשלהי שנות ה-90, הגידול של הלהקות הלטיניות בארצות הברית (המונח שהיה פופולרי מאז שנות ה-60 בגלל שימוש לא נכון ומבלבל במונח "ספרדי" והמונח הלא פופולרי "היספני") הובילה את תעשיית המוזיקה ליצור את "האקדמיה הלטינית לאמנות ומדעי הקלטה" כחוג-משנה של האקדמיה הלאומית לאמנויות ומדעי הקלטה. כמו כן, בשנת 2000 נוצרו פרסי גראמי הלטיניים. לפיכך, חלק ניכר מהתקשורת האנגלית החל להתייחס לכל סוג של מוזיקה המציגה שירה בספרדית "מוזיקה לטינית". מונח זה זכה להצלחה רבה בחלק ממדינות אמריקה הלטינית, שם חלק מהעיתונות האזורית שלהם החלה להשתמש במינוח החדש. תופעה זו הפיצה את השימוש במונח "הרוק הלטיני" עם משמעות שונה לחלוטין מזו המקורית. זה הוביל למחלוקת ובלבול בקרב רבים באוכלוסייה, והגיע עד לידיי החלטה של האקדמיה האנגלית כי המושג רוק לטיני מתאר תת-סוגה של מוזיקת רוק ואילו מוזיקה לטינית מתארת מוזיקה שמגיעה מהארצות הלטיניות (דרום אמריקה, ספרד, פורטוגל).
נשיא טורקיה
נשיא הרפובליקה הטורקית (בטורקית: Türkiye Cumhuriyeti Cumhurbaşkanı, ובדרך כלל רק Cumhurbaşkan – נשיא הרפובליקה) הוא האישיות הבכירה בטורקיה ומשמש כראש המדינה. הנשיא, המייצג את המדינה ואת אחדותה, מופקד על יישומה של החוקה ועל תפקודן התקין של רשויות השלטון. תפקידיו והליכי בחירתו מוסדרים בסעיפים 101 עד 106 לחוקת טורקיה משנת 1982. בשנת 2007 בוצעו שינויים בחוקה, ובחירת הנשיא עברה מבחירה בידי הפרלמנט לבחירה בבחירות ישירות על ידי העם.
הנשיא המכהן מאז 28 באוגוסט 2014 הוא רג'פ ארדואן, והוא הנשיא השנים-עשר של טורקיה.
התפתחות המשרה
עם הכרזת העצמאות של טורקיה ב-29 באוקטובר 1929, מונה מוסטפא כמאל לנשיאה הראשון, ולשם כך שונה בו ביום סעיף 10 לחוקה הלקונית שהתקבלה על ידי האספה הלאומית הגדולה של טורקיה ב-1921. הסעיף המתוקן המכנה את הנשיא לפי כללי הטורקית העות'מאנית ("Reisicumhur") קבע כי הוא ימונה על ידי האספה הלאומית מקרב חבריה, כי יישא בתפקידו עד מינויו של נשיא חדש וכי הוא יכול לכהן בתקופת כהונה נוספת. באשר לתפקידו של הנשיא כל שנקבע הוא שהוא ראש המדינה והסמכות הביצועית העליונה בה. בחוקה שהתקבלה ב-20 באפריל 1924 נקבע תפקידו של הנשיא באופן מפורט יותר כראש המדינה וכראש הרשות המבצעת. החוקה קבעה כי הנשיא ייבחר בידי האספה הלאומית מקרב חבריה, אך הוא לא יטול חלק בדיוניה ובהצבעות המתקיימות בה. לנשיא ניתנה זכות וטו, אך נקבע כי האספה יכולה לעקוף אותה ברוב רגיל. ההצעה לקבוע את כהונת הנשיא לשמונה שנים לא התקבלה, והחוקה קבעה לבסוף כי הנשיא יכהן במקביל לכהונת האספה.
ההפיכה הצבאית שהתחוללה במדינה ב-1960 בעקבות החששות לפגיעה באופייה החילוני, הביאה לביטולה של חוקת 1924, וחוקה חדשה נכנסה לתוקף ביום 20 ביולי 1961. החוקה החדשה הפכה את טורקיה מרפובליקה נשיאותית לרפובליקה פרלמנטרית, והנשיא הפך לדמות ייצוגית אף כי שמר על מעמדו הרשמי כראש הרשות המבצעת. נקבע כי הנשיא ייבחר לכהונה אחת בלבד בת שבע שנים, וכי עליו להתנתק ממפלגתו ומחברותו בפרלמנט, ככל שהיה חבר במי מהם. בעקבות העמדתו לדין של נשיא טורקיה לפני ההפיכה ג'לל באייר בעוון בגידה, נחקק סעיף 99 לחוקה שקבע כי הנשיא עלול, בהתקיים התנאים הקבועים בסעיף, לעמוד לדין בעוון זה.
לאחר ההפיכה הצבאית השלישית בטורקיה ב-1980 בוטלה החוקה מ-1961 ובמקומה התקבלה ב-1982 החוקה הרביעית בתולדות המדינה. חוקה זו שבה והרחיבה את סמכויותיו של נשיא טורקיה באופן מרחיק לכת, ונתפרה במידה רבה לפי מידותיו ושאיפותיו של קנן אוורן שעמד בראש ההפיכה והמשטר הצבאי שלאחריה, ואשר היה לנשיאה השביעי של טורקיה. החוקה לא שינתה את מעמדו של הנשיא כראש הרשות המבצעת וחזרה על הכלל כי כהונת הנשיא נמשכת שבע שנים ואינה ניתנת להארכה.
ראוי לציין את קביעתו של סעיף 102 לחוקה, לפיו הנשיא ייבחר בידי שני שלישים מקרב חברי האספה הלאומית הגדולה של טורקיה. דרישה זו הייתה אחת העילות למשבר הפוליטי החריף שפקד את טורקיה בשנת 2007 סביב ההצעה למנות את עבדוללה גול לנשיא. עוד קובע הסעיף כי אם לא ייבחר נשיא בתוך ארבעה סבבים, תפוזר האספה הלאומית ובחירות חדשות ייערכו לאלתר.
בחודש אפריל 2007 ביקש ראש הממשלה רג'פ טאיפ ארדואן למנות את בן מפלגתו ושר החוץ של טורקיה עבדוללה גול (Abdullah Gül) לנשיא המדינה, אך כוונתו התפרשה בקרב הצבא והמפלגות החילוניות כניסיון לשנות את אופייה של המדינה. גל של הפגנות נגד היוזמה שטף את המדינה החל ב-14 באפריל 2007, וראש המטות המשולבים של טורקיה, הגנרל יאשאר בייקאניט (Yaşar Büyükanıt), הכריז כי הצבא, המופקד על שמירת אופייה החילוני של המדינה, לא יהסס להתערב ולהפעיל את סמכותו במידת הצורך. הבחירות לנשיאות אכן התקיימו ב-27 באפריל 2007, אך גול לא זכה בתמיכת שני שלישים מחברי האספה הלאומית כנדרש בחוקת טורקיה, לאחר שהליך הבחירות הוחרם על ידי רובם המכריע של חברי מפלגת העם הרפובליקאית. בית המשפט לחוקה של טורקיה (Anayasa Mahkemesi) פסק כי רוב של שני שלישים יידרש גם בסיבוב השני, אך סיבוב זה, שהתקיים ב-6 במאי 2007, הסתיים בדומה לקודמו. בו ביום הודיע גול על הסרת מועמדותו לתפקיד, ושלושה ימים לאחר מכן, ב-9 במאי 2007, בוטלו הבחירות לחלוטין בשל היעדר מועמדים. בעקבות המשבר הפוליטי החריף הודיע ארדואן ב-10 במאי 2007 על הקדמת הבחירות לאספה הלאומית (הפרלמנט הטורקי).
באותו היום, 10 מאי 2007, הצליחה מפלגת השלטון בראשות ארדואן לאשר בפרלמנט ברוב של מעל לשני שלישים את התיקון לחוקה, שלפיו נשיא טורקיה ייבחר בבחירות ישירות על ידי העם, לכהונה בת חמש שנים. בנוסף, יוכל הנשיא הנבחר לחדש את כהונתו למשך חמש שנים נוספות (בניגוד לשבע שנות כהונה שאינן ניתנות להארכה על-פי החוקה טרם השינוי). מנגד, הנשיא המכהן אחמט נג'דט סזר השתמש בזכות הווטו הנתונה לו, וב-25 במאי 2007 הטיל וטו על התיקון לחוקה. ראש הממשלה ארדואן הביא ב-28 במאי 2007 את ההצעה לתיקון החוקה להצבעה חוזרת בפרלמנט, ושוב זכה לרוב בפרלמנט לתיקון בשיטת בחירת הנשיא. הנשיא סזר לא יכל להטיל וטו בפעם השנייה - החוק הטורקי אינו מאפשר לנשיא להטיל פעמיים וטו באותו נושא, כך שבחירת נשיא טורקיה עברה לבחירה ישירה של העם הטורקי.
בבחירות לאספה הלאומית שהתקיימו ב-22 ביולי 2007, גרפה מפלגת הצדק והפיתוח בראשות ארדואן 46.3% מקולות הבוחרים, כאשר כ-80% מבעלי זכות הבחירה בטורקיה מימשו את זכותם והצביעו. היות שנוסף על מפלגת הצדק והפיתוח עברו את אחוז החסימה רק שתי מפלגות נוספות - מפלגת העם הרפובליקאית ומפלגת התנועה הלאומית (Milliyetçi Hareket Partisi, MHP) הימנית, תורגמו הישגיה של מפלגת הצדק והפיתוח בבחירות ל-341 מושבים מתוך 550 המושבים באספה, דהיינו, רוב מוחלט של 62%. הצלחתה של המפלגה הוסברה בעיקר בהצלחותיה במישור הכלכלי והבינלאומי, אך גם בעליית קרנו של האסלאם במדינה. ב-28 באוגוסט 2007 נערכה באספה הלאומית הצבעה שלישית בעניין מועמדותו של גול לנשיא טורקיה. בסבב בחירה זה, שבו נדרש רוב רגיל, נבחר גול על ידי 339 חברי האספה לנשיאה האחד-עשר של טורקיה, והמפלגה בהנהגת ארדואן נחלה ניצחון פוליטי חשוב, והשיבה את המצב שלפני המשבר לקדמותו. ארדואן הציג את חברי ממשלתו (הממשלה ה-60 בתולדות המדינה) בפני עבדוללה גול ב-29 באוגוסט 2007, מיד לאחר היבחרו של האחרון לנשיא.
ב-10 באוגוסט 2014 נערכו בטורקיה הבחירות הישירות לנשיאות. רג'פ טאיפ ארדואן זכה בסיבוב הראשון בבחירות ברוב של 52% מהקולות והיה לנשיא הטורקי הראשון שנבחר על ידי העם בבחירות ישירות. סמכויות הנשיא גדלו לאחר משאל העם בטורקיה (2017) ששינה את המשטר בטורקיה מדמוקרטיה פרלמנטרית למשטר נשיאותי.
בקשר לרשות השופטת
הנשיא ימנה את בעלי התפקידים הבאים:
רשימת נשיאי טורקיה
(מקרא: ירוק - רקע אזרחי; כתום - רקע צבאי; אדום: שלטון צבאי)
אברהם מרדכי פיורקו
אברהם מרדכי פְּיוּרקוֹ (בכתיב שנהג בזמנו: פיורקָא; ברוסית: Пюрко באנגלית: Abraham Mordechai Piurko; 1853, לומז'ה, פולין הקונגרסאית – 1933, גראייבו, הרפובליקה הפולנית השנייה) היה סופר עברי, סופר ילדים, עורך, בעל בית דפוס ומו"ל. מחלוצי ספרות ועיתונות הילדים והנוער העברית. בנו הוא הסופר חיים פיורקו.
קורות חיים
אברהם מרדכי פיורקו נולד ב-15 בפברואר 1853 בעיר הפלך לומז'ה למשפחה יהודית של בעלי מלאכה. למד בילדותו ב"חדר" מסורתי, ובד בבד רכש השכלה חיצונית וחילונית, עברית וכללית. בשנת 1875, בהיותו איש צעיר, עזב את עירו והשתקע בעיירה הסמוכה גראייבו. כמה שנים היה סוחר זעיר, מורה, פקיד ומלמד.
פיורקו הקים בית דפוס עברי, תחילה כדי להדפיס את הספרים הרבים שכתב הוא עצמו, ואחר כך גם הדפיס בו מספרי אחרים.
בשנת תרנ"ג פרסם בהוצאת שולדברג בוורשה סדרה ראשונה מסוגה: 11 "ספרי ילדים למקרא ולשעשועים". בשנת תרנ"ט (ראשית 1899) ייסד וערך את שבועון הילדים העברי המפורסם "גן שעשועים" ("מכתב עתי לחנוך לספרות ולמדעים שונים: לנערי בני ישראל"), שהיה עיתון הילדים העברי הראשון שראה אור מחוץ לארץ ישראל. עיתון זה, שהופיע בעיר הקרובה ליק שמעבר לגבול, בפרוסיה המזרחית שבגרמניה (שם נדפס גם העיתון העברי הראשון, "המגיד"), שימש במה ראשונה לפרסום דבריהם של סופרים עבריים ידועים, כגון יעקב פיכמן, דוד שמעוני, צבי שארפשטיין ואחרים. בנוסף כתב לעיתוני ילדים יידיים באודסה, בסנקט פטרבורג ובוורשה. הוא פרסם את זיכרונותיו על אודות סופרים עבריים ויידיים ביומון הוורשאי "היינט".
בשנים תרפ"ח–תרצ"ב (1928–1931) ערך והוציא לאור את הירחון למדעי היהדות "בית המדרש החדש". פיורקו היה רב-גוני מאוד בכתיבתו, וטיפח את ספרות הילדים העברית בפולין בכל ענפיה. הוא ערך והוציא שבועונים ומקראות לילדי ישראל, כתב סיפורים ופואמות מקראיות, כתב משלים וסיפורי מופת, הביא מכתמים וחרוזי שיר, ואפילו טיפח את הדקדוק העברי.
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
קתרינה, נסיכת וירטמברג (1783–1835)
קתרינה, נסיכת וירטמברג (בגרמנית: Katharina von Württemberg; 21 בפברואר 1783 – 29 בנובמבר 1835), הייתה נסיכה גרמנית לבית וירטמברג, ואשתו של ז'רום בונפרטה.
ביוגרפיה
קתרינה נולדה ב-21 בפברואר 1783 בסנקט פטרבורג בירת האימפריה הרוסית, לפרידריך, דוכס וירטמברג, שהיה מאוחר יותר מלך וירטמברג, ולאוגוסטה, דוכסית בראונשווייג-וולפנביטל, בתם של קרל וילהלם פרדיננד, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל ואוגוסטה, נסיכת בריטניה אחותו של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת. אביה ואמה לא הסתדרו ביניהם, ובשנת 1786 נפרדו, וקתרינה נשארה עם אביה. בשנת 1795 עלה סבה פרידריך השני אויגן, דוכס וירטמברג לשלטון, ובשנת 1797 עלה אביה לשלטון. באותה שנה התחתן אביה בשנית עם שארלוט, הנסיכה המלכותית, בתם של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת ושארלוט ממקלנבורג-שטרליץ.
בשנת 1803 כרתה וירטמברג ברית עם צרפת, וכחלק מתנאי ההסכם הוחלט שקתרינה תתחתן עם ז'רום בונפרטה, שהפך בשנת 1807 למלך וסטפאליה, ואכן ב-22 באוגוסט 1807 התחתנו השניים בטירת פונטנבלו. נישואי השניים היו מוצלחים, על אף שז'רום בגד בה בקביעות עם נשים אחרות. בשנת 1813 פורקה ממלכת וסטפאליה, וז'רום וקתרינה מצאו מקלט בפריז יחד עם ז'ולי קלארי - אחותה של דזירה קלארי. לאחר נפילת נפוליאון בשנת 1814 יעץ לה אביה להיפרד מז'רום, כפי שעשתה מארי לואיז, דוכסית פארמה - אשתו של נפוליאון, אולם קתרינה סירבה ויצאה עמו לגלות בטריאסטה. במהלך מאה הימים סייעה קתרינה לז'רום לחבור לנפוליאון, ובשל כך הושמה במעצר בית בווירטמברג, ולאחר נפילת נפוליאון הצטרף אליה גם בעלה.
כעבור זמן קצר שוחררו השניים, והם חיו את שארית חייהם כנסיכי מונטפור באיטליה ושווייץ לסירוגין, וב-29 בנובמבר 1835 מתה קתרינה בלוזאן.
משפחתה
ב-22 באוגוסט 1807 התחתנה קתרינה עם ז'רום בונפרטה, ממנו נולדו לה 3 ילדים:
עדי אופיר
עדי אופיר (נולד ב-22 בספטמבר 1951) הוא פרופסור אמריטוס במכון להיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות ע"ש כהן באוניברסיטת תל אביב, עמית בכיר במכון ון ליר בירושלים, חוקר אורח במרכז לחקר המזרח-התיכון באוניברסיטת בראון, ועמית במרכז ללימודים מתקדמים מכון הרטמן ירושלים.
ביוגרפיה
אופיר קיבל תואר ראשון בפילוסופיה ובפסיכולוגיה ב-1976 מהאוניברסיטה העברית, וב-1980 קיבל תואר שני בפילוסופיה קונטיננטלית. לאחר מכן עבר לאוניברסיטת בוסטון, שם קיבל תואר דוקטור בפילוסופיה קונטיננטלית ב-1984. מיד לאחר קבלת תואר שלישי החל ללמד היסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות במכון כהן שבאוניברסיטת תל אביב. החל מ-2001 פרופסור חבר במכון.
ב-1991 ייסד עם קבוצה של אינטלקטואלים את כתב העת "תיאוריה וביקורת". אופיר כיהן כעורך כתב העת מרגע הקמתו ועד שנת 2000, אז החליפו יהודה שנהב.
אחד מפרסומיו הבולטים, שמהווה מסמך מרכזי בהגדרת העמדה הפוסטמודרנית, הוא פוסטמודרניזם: עמדה פילוסופית, חלקו המצוטט של המאמר הוא סעיף 3 - תשעה עקרונות של עמדה פוסט מודרנית, בו מסביר אופיר מדוע בבסיס עמדת הפוסטמודרניזם יש להביא את שלילת המוניזם כגורם מלכד לכדי עקרון אחד. הוא מדגים את עיקריו באופן בין תחומי, דרך קשת רחבה של בחינות שונות, כגון אפיסטמולוגיה, אונטולוגיה, אתיקה, סמנטיקה, פסיכולוגיה ועוד.
תחומי העניין העיקריים של אופיר הם פילוסופיה קונטיננטלית מודרנית ובת זמננו, אתיקה, פילוסופיה פוליטית ותאוריה ביקורתית. הוא כתב על הוגים בולטים במאה העשרים כמישל פוקו, ז'אן פרנסואה ליוטר, חנה ארנדט, עמנואל לווינס וג'ורג'ו אגמבן, וכן על היבטים שונים של תרבות וחברה בישראל. בספרו לשון לרע הוא הציג קווי מתאר ל"אונטולוגיה מוסרית" המבוססת על הבנת ייצורן של "רעות" (אובדן, נזקים, פגיעות, סבל וסיכונים) והפצתן בחברה, ומציע פרשנות חדשה למושגי הרוע והעוול. ספרו עבודת ההווה הוא אסופת קריאות דה-קונסטרוקטיביות של טקסטים ואירועים שהותירו את רישומם על התרבות הישראלית בת זמננו. ב-2002 פרסם יחד עם בת זוגו אריאלה אזולאי את ימים רעים – אסופת מאמרי ביקורת על המצב הפוליטי בישראל כיום. בשנת 2008 הוציא עימה את הספר משטר זה שאינו אחד – כיבוש ודמוקרטיה בין הים לנהר העוסק בבחינה מחודשת של מבנה המשטר בישראל.
בשנים 2000–2003 ניהל מחקר בין-תחומי על "פעולות הומניטריות בעתות אסון: עיצוב הדמיון הפוליטי והרגישויות המוסריות בימינו". עם ד"ר סרי חנפי מהמרכז לחקר הפזורה הפלסטינית ברמאללה הוא מרכז קבוצת מחקר ישראלית-פלסטינית על תהליכי "קטסטרופיזציה" בשטחי יהודה ושומרון ועל תגובות הארגונים ההומניטריים וארגוני זכויות האדם, מקומיים ובינלאומיים, להיבטים שונים של האסון הכרוני המתמשך בשטחים. אופיר מרכז גם סמינר חוקרים בנושא "מושג הפוליטי במחשבה הפילוסופית במאה העשרים".
ב-2010 ייסד את מפתח: כתב עת לקסיקלי למחשבה פוליטית.
עמדותיו ופעילות ציבורית
בשנת 1987, במלאת 20 שנים למלחמת ששת הימים, ייסד אופיר ביחד עם חנן חבר את תנועת המחאה "השנה ה-21" שהתנגדה להמשך שליטת ישראל בשטחי יהודה והשומרון וחבל עזה. ביולי 1989 נכלא בשל סירובו לשרת ב"שטחים הכבושים".
חלק מכתיבתו עוסקת גם היא בנושאים אלו. בספרו "לשון לרע" העוסק בשאלות מוסר בעידן פוסט מודרני דן אופיר במהות הרוע ובין השאר כתב: "לא הסכמתי לקבל את הציווי המעין דתי, שאוסר להשוות בין אושוויץ לאתרי רוע אחרים... חיפשתי דרך אחראית, שקולה, מנומקת, נטועה בדיון תורת-מוסרי שיטתי, לשקם רצף מושגי שיאפשר להשוות בין הרוע שהתחולל באושוויץ לרוע שמחוללים צאצאי הקורבנות ויורשיהם לאנשים שאותם הפכו לגרים בארצם, לנתינים תחת משטר כיבוש צבאי, וגם ללוחמי חירות במאבק אנטי-קולוניאלי, לטרוריסטים, לרוצחים".
בשנת 2001 יצא לאור הקובץ "זמן אמת: אינתיפאדת אל-אקצה והשמאל הישראלי" בעריכתו של אופיר. בספר קובצו 29 מאמרים של סופרים, אנשי אקדמיה ועיתונאים ממחנה השמאל בישראל, אשר דנו בסיבות לפרוץ האינתיפאדה השנייה ובהתייחסות השמאל אליה. בהקדמה לספר קבע אופיר כי ללא חזרה לקווי שביתת הנשק של 1948, פינוי כל היישובים היהודיים שהוקמו לאחר 1967, ובכלל זה הבנייה בירושלים, ופתרון של שאלת הפליטים לא יהיה פיוס עם הפלסטינים. אופיר צפה כי אם יושג הסכם יהיה זה "במחיר של מה שהימין מכנה 'קרע בעם'" ולדעתו "המחיר הזה ראוי". בסוף דבריו הזהיר אופיר מפני הפסקת המשא ומתן עם הפלסטינים בעקבות פרוץ האינתיפאדה ומפני הרצון "לשכוח את הכיבוש" ולפנות לסדר יום אזרחי פנימי של החברה הישראלית:
בשנת 2010 נמנה עם מייסדי ארגון "אנו פליטים" המעניקה סיוע משפטי לפליטים ומבקשי מקלט מאפריקה המגיעים לישראל.
קונסטנטין קרתיאודורי
קונסטנטין קרתיאודורי (13 בספטמבר 1873 – 2 בפברואר 1950) היה מתמטיקאי גרמני ממוצא יווני. הוא תרם משמעותית לתורת הפונקציות הממשיות, חשבון וריאציות, ותורת המידה. כמו כן פרסם תוצאות חשובות בתחום העתקות קונפורמיות ובתורת התאמת השפה.
חייו
קונסטנטין קרתיאודורי נולד בברלין וגדל בבריסל, שבה שירת אביו כשגריר טורקיה בבלגיה. משפחת קרתיאודורי הייתה בין המשפחות המכובדות של קונסטנטינופול, ובניה החזיקו במשרות ממשלתיות רמות דרג.
קרתיאודורי החל את לימודיו באוניברסיטת ברלין ב־1900. בשנים 1902–1904 הוא למד לתואר דוקטור באוניברסיטת גטינגן בהנחייתו של הרמן מינקובסקי. בשנים 1909–1920 הוא שימש כמרצה באוניברסיטאות של הנובר, ברסלאו, גטינגן וברלין.
בשנת 1920 קיבל קרתיאודורי משרה באוניברסיטת סמירנה (כיום איזמיר) שבאסיה הקטנה (אז שייכת תקופה קצרה ליוון). הוא היה משתתף מרכזי בפיתוח המוסד והצליח להביא לשם מספר פרופסורים בעלי שם, אך בשנת 1922 עלו מאמציו בתוהו כאשר הטורקים כבשו ושרפו את העיר. קרתיאודורי נאלץ לנוס לאתונה, ובעזיבתו הצליח לקחת עמו את הספרייה האוניברסיטאית וכך הציל אותה מחורבן. הוא נשאר באתונה ולימד שם באוניברסיטה ובבית-ספר טכני עד שנת 1924.
בשנת 1924 התמנה לפרופסור למתמטיקה באוניברסיטת מינכן והחזיק במשרה זו עד למותו בשנת 1950.
קרתיאודורי ניחן בכישרון לשפות. בנוסף ליוונית וצרפתית שהיו לו כשפות אם, הוא פרסם את רוב מאמריו בגרמנית, שאף כיום מהווים דוגמה לסגנון כתיבה מדעית מצוין. כמו כן הוא שלט בשיחה באנגלית, איטלקית וטורקית, וידע לקרוא לטינית ויוונית קלאסית. יכולתו זו אפשרה לו לקיים קשרים עם מתמטיקאים בארצות שונות.
קפא
קַפָּא (אות גדולה: \ \Kappa, אות קטנה: \ \kappa) היא האות העשירית באלפבית היווני.
בספרות יווניות האות שקולה כנגד המספר 20.
האות קפא נהגית ככ"ף דגושה (/k/ :IPA).
Come Swing With Me
Come Swing With Me הוא אלבום של הזמר האמריקני פרנק סינטרה, זהו אלבום האולפן ה-27 של סינטרה וה-19 שיצא תחת חברת ההקלטות קפיטול רקורדס והוא יצא בשנת 1961.
הפקה
האלבום הוא אלבום הסווינג האחרון אותו הוציא סינטרה בחברת קפיטול, האלבום הבא והאחרון שלו בקפיטול יהיה מוקדש לשירי אהבה.
מבחינה מוזיקלית משלב האלבום בין שני אלבומי סווינג שונים, Come Fly with Me ו-Come Dance with Me!, בשעה ש Come Fly with Me, הוא אלבום סווינג קליל ומעט קומי, !Come Dance with משלב בתוכו מקצבי ג'אז כבדים. המארגן בילי מיי שילב בין שני הסגנונות.
התזמורת המלווה את האלבום לא כללה בתוכה את כלי המיתר ואת כלי הסקסופון, זאת ועוד בעקבות שיטת ההקלטה של חברת קפיטול שנקראה פול ספקטרום (באנגלית: full-spectrum Stereo sound), נקבע הרכב ישיבה מיוחד לתזמורת בהקלטות של האלבום וכך יוצא כי הצלילים הבוקעים משני הרמקולים שונים מבחינת כלי הנגינה המפיקים אותם ואילו היושב בנקודת המרכז בין שני הרמקולים זוכה לשמוע את התזמורת במלואה.
אסקיה
אסקיה (באיסלנדית: Askja) הוא הר געש שכבתי הנישא לגובה של 1,510 מטר ברכס דינגייפטל במזרח מרכזה של איסלנד. ההר שוכן במדבר צל גשם שבו יורדים משקעים בהיקף של כ-450 מ"מ בשנה בלבד, ונמצא צפונית-מזרחית לשדה הקרח וטנאיקוטל (Vatnajökull).
אוניברסיטת אריזונה
אוניברסיטת אריזונה (באנגלית: University of Arizona; בראשי תיבות: UA; בקיצור: Arizona, U of A, UArizona) היא אוניברסיטה ממשלתית בטוסון, אריזונה, ארצות הברית. היא האוניברסיטה הוותיקה במדינה, הוקמה ב-1885 (27 שנים לפני שאזור אריזונה הוגדר כמדינה). האוניברסיטה חברה באיגוד האוניברסיטאות האמריקניות, חברה באיגוד אוניברסיטאות המחקר ו ומפעילה את הנמצא סמוך לטוסון. האוניברסיטה שותפה מייסדת בקונסורציום הבינלאומי של מיזם טלסקופ מגלן הענק.
האוניברסיטה כוללת בתוכה את ה'קולג' לרפואה' היחיד במדינת אריזונה אשר מעניק לבוגריה תואר M.D (דוקטור לרפואה).
בשנת 2006 למדו באוניברסיטה 36,085 סטודנטים.
אסקיה
פעילות ההר
ההר לא היה ידוע עד להתפרצות געשית חזקה שארעה בו ב-29 במרץ 1875, ואשר יצרה את הלוע הקטן יותר, המהווה כיום את אגם אסקייואן. האגם הממלא את הלוע מגיע לעומק של 224 מטר, דבר ההופך אותו לאגם העמוק באי, ומפלס מימיו שוכן בעומק של 50 מטר מתחת לפני הלוע הגדול. מי האגם היו בעבר חמים, אך הם הצטננו עם השנים, וכיום הם קופאים בעונות החורף. פיצוץ נוסף בקצה הצפוני של הלוע הקטן, שהתרחש גם הוא באותו אירוע, יצר את לוע ויטי שקוטרו 100 מטר. בויטי אגם תרמי חם שמימיו הלבנים עשירים בגופרית ובמינרלים אחרים. אפר מההתפרצות שכיסה חלקים נרחבים ממזרח איסלנד, גרם לתמותת בעלי חיים ולבריחת תושבים, ורוחות מערביות נשאו עימן אפר וטפרה מהתפרצות זו עד לשוודיה ולנורווגיה.
ב-1907 נעלמו שני החוקרים הגרמניים ולטר פון קנבל (Walter von Knebel) ומקס רודולף (Max Rudloff), אשר יצאו בסירה קטנה אל מימי אגם אסקייואן כדי לחקור את הלוע. משלחת חיפוש שיצאה בעקבותיהם לא מצאה להם זכר.
אוניברסיטת אריזונה
המחלקות האקדמיות מתחלקות לקולג'ים ובתי ספר למקצועות השונים.
אוניברסיטת אריזונה מחזיקה במספר תארים הרב ביותר מנאס"א מכל מוסד אקדמי אחר בארצות הברית.
היסטוריה
האוניברסיטה הוקמה בשנת 1885 והייתה לראשונה באזור. עיריית טוסון העדיפה להקים במקום בית חולים לחולי נפש ולקבל מענק יותר גדול אך לא הצליחה להשיג את המטרה. עיריית טוסון החליטה לא להעניק כסף על מנת לבנות את האוניברסיטה והתוכנית להקמתה התעכבה עד שמספר אזרחים בעלי ממון החליטו לתרום מכספם ושטח על מנת להקים בית ספר. פעילותו של בית הספר החל ב-1891 כאשר למדו בו 32 סטודנטים.
האוניברסיטה כיום
הקמפוס הראשי ממוקם כ-2 קילומטרים צפונית למרכז העיר. בקמפוס יש 179 בניינים וביניהם גם הבניין הראשון של האוניברסיטה שהוקם ב-1885 המשמש עד היום ללימודים.
האוניברסיטה בנויה כעיר בתוך עיר. בשטחה ישנם בנקים, חנויות, מסעדות, פאבים, בתי קפה ואפילו בית מלון בעל 9 קומות של רשת המלונות מריוט.
בנז'מן קונסטן
אנרי-בנז'מן קונסטן דה רֵבֵּק (צרפתית: Henri-Benjamin Constant de Rebecque) (25 באוקטובר 1767 - 8 בדצמבר 1830) היה פילוסוף, איש מדע המדינה סופר ופוליטיקאי צרפתי יליד שווייץ.
סיימון סבאג מונטיפיורי
סיימון ג'ונתן סבאג מונטיפיורי (באנגלית: Simon Jonathan Sebag Montefiore; נולד ב-27 ביוני 1965 בלונדון) הוא היסטוריון וסופר יהודי בריטי.
ההיסטוריה המשפחתית
משפחתו מצד אביו הם ספרדים שעברו למרוקו ואיטליה, המשפחה מצד אמו הגיעה לבריטניה מליטא בתחילת המאה ה-20. אביו של סיימון, רופא במקצועו, הוא נצר לשושלת ספרדית עשירה של יהודים שפעלו כדיפלומטים וכבנקאים בכל רחבי אירופה. בראשית המאה ה-19, סר משה מונטיפיורי, דוד סבו של סיימון, סחר בשווקים בהתבסס על ידע מודיעיני אודות קרב ווטרלו ונעשה שותף בעסקי הבנקאות של חברת הבנקאות של משפחת רוטשילד. בניגוד לכך, אמו של סיימון, אפריל, סופרת במשלח ידה, הגיעה ממשפחה ענייה של מלומדים יהודים ליטאים. אביה נס מהאימפריה הרוסית בראשית המאה ה-20. הוא רכש עם משפחתו כרטיסים לעיר ניו יורק, אבל רימו אותם והם הורדו בקורק, אירלנד. במהלך חרם לימריק של 1904 הם עזבו את אירלנד ועברו לניוקאסל, אנגליה.
שנותיו הראשונות
סיימון סבאג מונטיפיורי למד בבית הספר הארו (Harrow) ובקולג' גונוויל וקאיוס (Gonville and Caius) באוניברסיטת קיימברידג', שם למד היסטוריה. הוא עבד כבנקאי וכעיתונאי ליחסים בינלאומיים.
ספריו של מונטיפיורי הם רבי מכר וראו אור ב-33 שפות, בהם גם עברית. ספרו הראשון, "Catherine the Great & Potemkin", היה מועמד סופי לפרסים סמואל ג'ונסון, דאף (Duff) קופר ופרסי הביוגרפיה של מארש. "סטלין - חצר הצאר האדום" זכה בפרסי הספר הבריטי בקטגוריית ספר ההיסטוריה של השנה ב-2004. "סטלין הצעיר" זכה בפרס הלוס אנג'לס טיימס לביוגרפיה הטובה ביותר של השנה, בפרס הספר של קוסטה, בפרס ברונו קרייסקי לספרות פוליטית, ובפרס הביוגרפיה הפוליטית בצרפת, והיה מועמד סופי לפרס הזיכרון לג'יימס טייט בלאק (James Tait Black).
אולפני מירמקס ואולפני רובי רכשו את הזכויות לסרט שיתבסס על הספר "סטלין הצעיר".
הוא גם כתב רומן, "Sashenka". ספר ההיסטוריה הבא שכתב הוא "Jerusalem: the Biography", המתאר היסטוריה חדשה של המזרח התיכון.
הוא עמית האגודה המלכותית לספרות, מתגורר בלונדון ביחד עם אשתו, הסופרת סנטה מונטיפיורי, ושני ילדיהם. חמיו הוא בעל האדמות האנגלו-ארגנטינאי צ'ארלס פלמר-תומקינסון, אחיו הוא יו סבאג מונטיפיורי וגיסתו היא אשת החברה טארה פלמר-תומקינסון. חבריו כוללים את הנסיך צ'ארלס, ראש ממשלת בריטניה לשעבר דייוויד קמרון וקו סטארק.
דיסק בנהם
דיסק בנהם (או סביבון בנהם, Benham's top) היא תבנית עגולה ולבנה אשר עליה מצוירים קטעים וקווים שחורים, שכאשר מסובבים אותה במהירות סביב צירה, נוצרת אשליה אופטית של צבעים. צבעים אלה נקראים צבעי פכנר, על שם הפיזיקאי הגרמני גוסטב תאודור פכנר אשר תיאר אותם לראשונה. אלו אינם צבעים ממשיים מכיוון שהסיבוב אינו משנה את תכונות הצבע של החומר, אלא הם צבעים אנטאופטיים, זאת אומרת שמקורם פנימי (מוח האדם) ולא בגירוי חיצוני.
דיסקית בנהם המקורית התגלתה בשנת 1895 על ידי צ'ארלס בנהם, יצרן צעצועים אנגלי אשר מכר דיסקיות בעלות האפקט. כיום ישנן וריאציות רבות לדיסקית היוצרות אפקט דומה.
אין הסבר מלא לתופעה של ראית צבעים אלה, התאוריה המקובלת היא שזמני התגובה של שלושת קולטני הצבע בעין (האדום, הירוק והכחול) שונים ולכן כאשר מהבהב אור לבן (אשר מורכב משלושת הצבעים - אדום ירוק וכחול), במרווחי זמן שונים, הקולטנים השונים חשים אותם במרווחים שונים (ולא בעת אחת) ולכן המוח מפרש את המידע כצבעים שונים ממשיים ולא כאור לבן מהבהב.
Apple TV
Apple TV הוא מזרים מדיה (מכשיר סטרימר) המיוצר, משווק ונמכר על ידי חברת אפל. המכשיר מנגן מדיה דיגיטלית שמקורה ב-iTunes Store או במחשב לטלוויזיה בהפרדה גבוהה המתחברת אליו. את המדיה ניתן לאחסן בכונן קשיח פנימי, או להזרימה דרך רשת תקשורת באמצעות תוכנת iTunes הרצה על גבי OS X או Windows, בהתאם לרצון המשתמש. מכשיר זה הוכרז לראשונה במסיבת עיתונאים מיוחדת בסן פרנסיסקו, ב-12 בספטמבר 2006, על ידי מנכ"ל אפל דאז, סטיב ג'ובס.
הגרסה ההתחלתית, בעלת נפח אחסון של 40 ג'יגה בייט, החלה להשלח למזמינים ב-12 במרץ 2007. גרסה שנייה, עם דיסק קשיח של 160 GB, שוחררה ב-31 במאי 2007. ב-14 בספטמבר 2009 הפסיקה אפל את ייצור גרסת ה-40 GB, והוזילה את מחיר הגרסה השנייה.
בשנת 2010 הוצג הדור השני בממדים קטנים יותר. המכשיר לא כלל עוד דיסק קשיח פנימי והסתמך על הזרמת תוכן בלבד. לשם שיפור הביצועים כלל המכשיר זיכרון מטמון של 8GB. הדור השלישי הוצג בשנת 2012. הוא היה זהה באופן חיצוני ובחלק מרכיביו לדור הקודם, אך כלל מעבד וזיכרון משופרים המאפשרים שידור בהפרדה גבוהה של 1080p.
תכונות
Apple TV מאפשר למשתמש לנצל את הטלוויזיה שלו לצפייה בתמונות, להשמעת מוזיקה ולהפעלת סרטי וידאו מתוך רשת אינטרנט מקומית או מתוך שירות אינטרנטי (iTunes Store, YouTube, Flickr או MobileMe). בהתחברות ישירות ל-iTunes Store, ניתן לשכור ולקנות סרטים, תוכניות טלוויזיה, שירים, אלבומים וקליפים כשחלק גדול מהתוכן קיים באיכות HD, מתוך המכשיר. בנוסף, אפשר לצפות באמצעותו בסרטי YouTube ופליקר ולעיין באלבומי תמונות ב-MobileMe ו-iCloud. המשתמש במכשיר יכול להסתנכרן ולהזרים מידע (תמונות, מוזיקה וסרטים) ממחשב שמחובר לאותה רשת ומכיל iTunes. המכשיר נשלט באמצעות שלט מיוחד. נוסף לכך, ניתן להוריד למכשיר יישומונים שונים דרך חנות האפליקציות, כגון שירותי הזרמת וידאו כמו נטפליקס, פריים וידאו ויוטיוב.
החל מהדור השני המכשיר לא כלל דיסק פנימי אלא רק זיכרון מטמון בנפח 8GB לתמיכה בהזרמת המדיה, בעיקר בפרוטוקול AirPlay התומך בהעברת וידאו וקול. החל מדור זה גם מתאפשרת הצגת תמונה חיה של מכשירים אחרים של אפל הנמצאים באותה רשת ותומכים בתכונה המכונה Mirror, לדוגמה, אייפון 4S ואייפד 3.
מגרש טניס
מגרש טניס הוא המקום בו משחקים את ספורט הטניס. זהו משטח מלבני יציב עם רשת נמוכה הנמתחת לרוחב המרכז. ניתן להשתמש באותו משטח למשחקי זוגות ויחידים כאחד. ניתן להשתמש במגוון משטחים ליצירת מגרש טניס, לכל אחד מאפיינים משלו המשפיעים על סגנון המשחק של המשחק.
ממדים
הממדים של מגרש טניס מוגדרים ומוסדרים על ידי הגוף המנהל של הפדרציה הבינלאומית לטניס (ITF) והם רשומים במסמך השנתי "כללי הטניס". אורך המגרש הוא 78 רגל (23.77 מטר). רוחבו הוא 27 רגל (8.23 מטר) למשחקי יחידים ו-36 רגל (10.97 מטר) למשחקי זוגות. קו ההגשה נמצא במרחק של 21 רגל (6.40 מטר) מהרשת. יש צורך במרחב פנוי נוסף מסביב למגרש על מנת ששחקנים יגיעו לכדורים מהירים ברוחב כולל של 60 רגל (18 מטר) ואורך 120 רגל (37 מטר). רשת נמתחת על פני כל רוחב המגרש, במקביל לקווי הבסיס, ומחלקת אותו לשני חלקים שווים. הרשת בגובה של 3 רגל ו-6 אינץ' (1.07 מטר) בצדדים, וגובה של 3 רגל (0.91 מטר) במרכז. עמודי הרשת נמצאים 3 רגל (0.91 מטר) מחוץ למגרש בכל צד.
בהתבסס על הכללים הסטנדרטיים של הטניס, גודל המגרש נמדד לפי הצד החיצוני של קווי הבסיס והצד המתאימים. קווי ה"הגשה" ("T" וקו "הגשה") ממורכזים. הכדור חייב לפספס לחלוטין את הקו כדי להיחשב "בחוץ". זה גם אומר שרוחב הקו (קו הבסיס לרוב רחב יותר) אינו רלוונטי למשחק.
מגרשים קטנים
קמפיין Play and Stay של ITF מקדם משחק במגרשים קטנים יותר עם כדורים אדומים, כתומים וירוקים איטיים יותר לילדים צעירים יותר. זה נותן לילדים יותר זמן ושליטה כדי שיוכלו להגיש, לרוץ ולחבוט מהשיעור הראשון במגרשים שגודלם מתאים לגופם. ה-ITF הורה כי תחרות רשמית לילדים מגיל 10 ומטה צריכה להתקיים במגרשים "כתומים" באורך 18 מ' (59 רגל) על 6.4 מ' (21 רגל) רוחב. התחרות לילדים מתחת לגיל 8 מתנהלת במגרשים "אדומים" שאורכם 11 מ' (36 רגל) ורוחבו 5.5 מ' (18 רגל). הרשת תמיד גובהה 0.8 מ' במרכז.
סוגי משטחים
מבין ארבעת טורנירי הגראנד סלאם הנוכחיים, אליפויות אוסטרליה וארצות הברית הפתוחה משתמשות במגרשים קשים, אליפות צרפת הפתוחה משוחקת על חימר, ואילו וימבלדון, הגראנד סלאם היחיד שתמיד שוחק על אותו משטח, משוחק על דשא. ב-1988, עברה אליפות אוסטרליה הפתוחה ממגרשי דשא למגרשים קשיחים. בשנים הראשונות של הרולאן גארוס, האליפות הצרפתית החליפה בין מגרשי חימר לחול/חצץ. אליפות ארצות הברית הפתוחה שוחקה על שלושה סוגי משטחים; מאז היווסדה ועד 1974 שוחקה על דשא, מ-1975 עד 1977 על חימר ומאז 1978 מתקיימת על מגרשים קשים.
ITF משתמש בסיווג הבא עבור סוגי משטחי טניס:
מגרשי חימר
מגרשי חימר עשויים מפצלים כתושים, אבן או לבנים. אליפות צרפת הפתוחה הוא טורניר הגראנד סלאם היחיד שמשתמש במגרשי חימר.
מגרשי חימר מאטים את הכדור ומייצרים הקפצה גבוהה בהשוואה למגרשי דשא או מגרשים קשיחים. מסיבה זו, מגרש החימר מסיר רבים מהיתרונות של ההגשה, מה שמקשה על שחקנים מבוססי הגשה לשלוט על פני השטח. מגרשי חימר זולים יותר לבנייה מאשר סוגים אחרים של מגרשי טניס, אבל משטח חימר עולה יותר לתחזוקה. יש לגלגל מגרשי חימר כדי לשמור על שטוחות. תכולת המים של החימר חייבת להיות מאוזנת; מגרשי חימר ירוקים בדרך כלל דורשים שהמגרשים יהיו משופעים כדי לאפשר נזילת מים.
היסטורית עבור הגראנד סלאם שימשו מגרשי חימר באליפות צרפת הפתוחה מאז 1891 ובאליפות ארצות הברית הפתוחה מ-1975 עד 1977.
מגרשי דשא
מגרשי דשא הם הסוג המהיר ביותר של משטחים הנמצאים בשימוש נפוץ. הם מורכבים מדשא שגדל על אדמה דחוסה מאוד, מה שמוסיף משתנים נוספים: הקפצות הכדור תלויות במידת הבריאות של הדשא, מתי נקצץ לאחרונה, והבלאי של המשחק האחרון. הנקודות בדרך כלל מהירות מאוד כאשר הקפצות מהירות ונמוכות שומרות על ראלי קצר, וההגשה משחקת תפקיד חשוב יותר מאשר על משטחים אחרים. מגרשי דשא נוטים לטובת שחקני טניס הגשה והנחתה (Serve-and-volley).
היסטורית עבור הגראנד סלאם שימשו מגרשי דשא בווימבלדון מאז 1877, באליפות ארצות הברית הפתוחה מ-1881 עד 1974, ובאליפות אוסטרליה הפתוחה מ-1905 עד 1987.
מגרשים קשיחים
מגרשים קשיחים עשויים מחומר קשיח אחיד, לעיתים קרובות מכוסה בשכבת משטח אקרילית כדי להציע עקביות רבה יותר של הקפצה מאשר משטחים חיצוניים אחרים. מגרשים קשים יכולים להשתנות במהירות, למרות שהם מהירים יותר מחימר אבל לא מהירים כמו מגרשי דשא. כמות החול המוספת לצבע יכולה להשפיע מאוד על קצב האטת הכדור.