cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סערון
טקסונומיה
המינים המופיעים כאן הם אלה המוכרים ברשימה המקוונת המתוחזקת על ידי פרנק גיל, פמלה רסמוסן ודייוויד דונסקר מטעם הוועדה הבינלאומית לצפרות (IOC). הסוג כולל 35 מינים, שאחד מהם אולי נכחד.
(הערה: השמות העבריים המופיעים ברשימה זו מבוססים ברובם על תרגומים חופשיים מאנגלית, שכן לרובם לא התקבל עדיין שם רשמי בעברית)
ג'ורדן פול
ג'ורדן אנתוני פּוּל (באנגלית: Jordan Anthony Poole; נולד ב-19 ביוני 1999) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הרכז בקבוצת וושינגטון וויזארדס מליגת ה-NBA.
קריירת תיכונים ומכללות
פול נולד וגדל במילווקי שבמדינת ויסקונסין, ועד לשנת 2016 למד ב"תיכון רופוס קינג" המקומי. לקראת שנתו האחרונה בליגת התיכונים עבר ללמוד ב"תיכון לה לומייר" שבעיר לה פורטה, אינדיאנה. בקבוצת הכדורסל של לה פורטה שיתף פעולה עם שחקני ליגת ה-NBA לעתיד ג'ארן ג'קסון הבן ובראיין בואן.
בשנת 2017 החל ללמוד ולשחק באוניברסיטת מישיגן. בעונתו הראשונה קלע 6.1 נקודות בממוצע למשחק, וסייע לקבוצה להעפיל לגמר טורניר אליפות המכללות בכדורסל, בו הפסידה מול אוניברסיטת וילאנובה. בעונה הבאה שימש כשחקן חמישייה קבוע, ותרם 12.8 נקודות, 3.0 ריבאונדים ו-2.2 אסיסטים בממוצע למשחק. לאורך שתי עונותיו עם ה"וולברינס" שיחק לצד שחקני ה-NBA לעתיד דאנקן רובינסון, מוריץ וגנר ואיגנאס בראזדייקיס.
גולדן סטייט ווריורס
בדראפט ה-NBA 2019 נבחר פול על ידי גולדן סטייט ווריורס, בבחירה ה-28. החוזה המובטח שלו עמד על 6.2 מיליון דולר על פני שלוש שנים. ב-29 באוקטובר 2019 פתח לראשונה עבור הווריירס במשחק מול ניו אורלינס פליקנס, וקלע 13 נקודות. בדצמבר 2019 הושאל פול לסנטה קרוז ווריורס מליגת הפיתוח של ה-NBA. בשלושת משחקיו עם סנטה קרוז קלע 26.0 נקודות בממוצע למשחק. בינואר 2020 נקרא פול לחזור להרכב של גולדן סטייט ב-NBA. ב-18 בינואר 2020 קלע פול שיא אישי של 21 נקודות בניצחון 109–95 מול אורלנדו מג'יק. ב-4 במרץ 2021 שיפר את שיאו כשקלע 26 נקודות מול פיניקס סאנס, וב-14 במאי 2021 קבע שיא קריירה חדש של 38 נקודות בניצחון 125–122 מול הפליקנס. פול השתלט על עמדת הקלע של הווריורס לעונת 2022/2021, בעוד קליי תומפסון מתאושש מפציעה קשה. ב-21 בנובמבר 2021 קלע 33 נקודות בשיא של 8 שלשות בקריירה בניצחון 119–104 על טורונטו ראפטורס. עם חזרתו של תומפסון מפציעה להרכב הפותח בינואר 2022 החל פול לשחק רכז בשיטת שלושה גארדים, לצדם של תומפסון וסטף קרי. כאשר קרי הושבת בסוף העונה, קלע פול 20 נקודות או יותר ב-18 מתוך 20 המשחקים האחרונים. 17 מתוך 20+ ההצגות האלה הגיעו במשחקים רצופים. פול לא היה אחד משלושת הפיינליסטים הרשמיים לפרס השחקן המשתפר של העונה ב-NBA, כשסיים רביעי בהצבעה.
וושינגטון ויזארדס
ב-6 ביולי 2023 הועבר בטרייד יחד עם פטריק בולדווין ג'וניור, ראיין רולינס ובחירות דראפט עתידיות לוושינגטון ויזארדס בתמורה לכריס פול.
פיאג'ו גרילו
פיאג'ו גרילו (באיטלקית: Piaggio Grillo) הוא טוסטוס מתוצרת יצרנית הרכב הדו-גלגלי פיאג'ו, אשר יוצר באיטליה בין השנים 1996–1989.
זהבה בן
זהבה בן (רוזן) (נולדה ב-8 בנובמבר 1968) היא זמרת ושחקנית ישראלית.
בן נחשבת לאחת מחלוצות המוזיקה המזרחית והמוזיקה המרוקאית בישראל. שירים רבים שלה היו ללהיטים (בהם: טיפת מזל וחיים שלי), ושניים מאלבומיה נכנסו לרשימת האלבומים הישראלים הנמכרים ביותר בכל הזמנים. זוכת האח הגדול עונה 11.
ביוגרפיה
נולדה בשם זהבה בניסטי להורים שעלו ממרוקו, וגדלה בשכונה ד' בבאר שבע ולה שבע אחיות ושני אחים. אביה, סימון, היה בעברו מוזיקאי במרוקו, והשפיע עליה רבות. האב נפטר ב-1988. ב-1991 נפטרה אחותה מסודי מדום לב שנגרם כתוצאה משימוש במנת יתר. יש לה אחות תאומה-זהה, הזמרת אתי לוי. בצעירותה, החלה בן להופיע באירועים משפחתיים ובפאבים (לעיתים הופיעה בתשלום). בן, בניגוד לאחותה, לא שירתה בצה"ל מטעמי הכרה דתית.
קריירה
כשהופיעה בפאב בשדרות בשנת 1988, הציע לה המפיק המוזיקלי אלי בנאי חוזה אמרגנות, ובן נענתה לבקשה. הדבר הוביל להוצאת אלבומה הראשון, "טיפת מזל", בסוף 1989. האלבום, ובעיקר שיר הנושא שלו, זכו להצלחה גדולה (מיוחסים לאלבום מכירות במאות אלפי עותקים), ובן הפכה לאחת מזמרות הזמר המזרחי הראשונות בישראל, תוך השפעה גדולה מלחנים טורקיים ומרוקניים עממיים. בין היתר האלבום כלל מספר שירים שזכו להצלחה, כגון "יא חביבי", "חוף זהב", "סלאמאת" ומחרוזת בשפה המרוקאית.
ב-1990 הוציאה בן את אלבומה השני "איזה מין עולם". האלבום זכה להצלחה מסחררת, והושפע בעיקר מהזרם המזרחי. בין שירי האלבום בלטו שיר הנושא, "טלפון האהבה", ביצוע לשיר המרוקאי העממי "ללה פטימה" וחידוש לשירו של חיים משה "מה עם הילד".
ב-1992, שיחקה בן בסרט בבימויו של זאב רווח, שגם הוא נקרא "טיפת מזל", בתפקיד ויוי, בתו של הזמר היהודי ז'וז'ו (זאב רווח). למרות הצלחת הסרט, הדבר סימן נסיגה בקריירה של בן. באותה שנה, היא הגיעה יחד בליווי אחותה אתי לוי למקום האחרון בתחרות הקדם-אירוויזיון, עם השיר "דף חדש". השיר נכלל באלבומה מאותה שנה "גשם בוכה", שלא זכה להצלחה. את מרבית שירי האלבום כתב יוני רועה ללחנים טורקיים, ורובי בן שמעון עיבד. מופע היחיד שהעלתה באותה שנה נכשל. למרות זאת, הפך השיר "דף חדש" לאחד מלהיטיה הגדולים של בן.
ב-1993, הוציאה בן אלבום ילדים, "זהבה בן שרה שירי ילדים", שכלל שירים בולטים וביניהם "הפיג'מה", "אני הבובה" אותו ביצעה בדואט עם אלון אולארצ'יק ו"הבובה זהבה", אותו ביצעה בדואט עם יהודה אליאס. בהמשך אותה שנה הוציאה בן את האלבום "דרך הגורל". באותה השנה השיקה בן בושם הנקרא על שמה.
ב-1994, יצא אלבומה "מביטה קדימה".
ב-1995, הוציאה אלבום הנקרא "תעצרו את העולם", ובאותה השנה היא השתתפה לצד אמנים נוספים בהקלטת השיר "כתונת פסים".
ב-1997, שודר על בן סרט דוקומנטרי בשם "כוכב אחד לבד". בעקבות הצלחת הסרט יצא אלבום בעל אותו שם, שהשיר המפורסם ממנו נקרא "הוא פגע בי אמא". באותה שנה יצא אלבומה "חסידה צחורה", שגם זכה להצלחה רבה ובו גרסת כיסוי לשיר סורו מני. עוד באותה שנה קיבלה פרס מיוחד מטעם רשת טלוויזיה צרפתית על פעילותה לקידום השלום במזרח התיכון, בנוסף לעבודותיה השונות יחד עם מלחינים מצרים והופעות שונות באזור, כולל בשטחי הרשות הפלסטינית.
ב-1998, הוציאה בן אלבום משולש, "זהבה בן שרה זהר ארגוב", בו חידשה את שיריו של זוהר ארגוב. באותה שנה הוציאה את האלבום "זמר שלוש התשובות", בו ביצעה גרסאות כיסוי לשיריה של הזמרת רבקה זהר (ביניהם השיר "זמר שלוש התשובות"), ושרה את השיר "אהבה אסורה", שיר הנושא של הסרט בעל אותו השם, שזכה להצלחה גדולה וצורף בהמשך לאלבום. כל אלה החזירו את בן לפסגה, דבר שבניגוד לרצונה "אפשר" לה להיפרד ממנהלה. היא חתמה חוזה עם המפיק המוזיקלי חיים סלוצקי, אך מאוחר יותר היא חזרה למנהלה הקודם. עוד באותה שנה הוציאה את האלבום "הביתה לחזור", שממנו התפרסם שיר הנושא אותו ביצעה במקור שרה בדישי.
בתחילת שנת 2000, הוציאה בן בחברת אן.אם.סי את האלבום "מלך אמיתי", שזכה להצלחה עצומה ומכר 100 אלף עותקים. בין שירי האלבום בלטו ארבעה להיטים גדולים: שיר הנושא "מלך אמיתי", "להשתגע", "חיים שלי", ו"אני שטה".
שה שה שה שה שה
שְׁה שְׁה שְׁה שְׁה שְׁה (בכתב סיני: 施氏食獅史; בפין-יין: Shī Shì shí shī shǐ) הוא שיר בשפה הסינית קלאסית מאת הבלשן הסיני-אמריקאי גַּ'או יְוֵּ'אנְזֶ'ן, המהווה דוגמה מפורסמת של כתיבה תחת אילוץ. תרגום כותרת השיר הוא בערך "המעשה באדם ששמו שִי שאכל אריות". כל 92 ההברות בשיר זה מבוטאות "שְׁה" באחד מארבעת הטונים הרשמיים בסינית הקלאסית. השיר מובן כמעט בשלמותו לרוב דוברי המנדרינית המודרניים, אך זאת בצורה הכתובה ההירוגליפית בלבד; זאת משום שבמהלך מעל ל-2,500 שנות שימוש בסינית הקלאסית חלו בהגייתה שינויים רבים, דבר שגרם להיווצרותם של הומופונים רבים. כתוצאה מכך, קריאה בעל-פה של השיר במנדרינית או כתיבתו בשיטת תעתיק כלשהי הופכת אותו לחסר משמעות לחלוטין.
זהבה בן
קריירה
בתחילת 2003 הוציאה בן את האלבום "בית אבי", בו חידשה שירים עבריים ידועים דוגמת: "היו לילות" (של אסתר עופרים), "בית אבי" (יהורם גאון), "ירושלים של זהב" (שולי נתן), "הרעות" (אריק לביא), "בן יפה נולד" ו"הבית ליד המסילה" (רבקה זהר), "שלווה" ('הלהקה'), "זמר נוגה" (החלונות הגבוהים), "להיות לבד" (מירי אלוני), "עץ הרימון" ו"שני שושנים" (שושנה דמארי). באותה שנה יצא האלבום גם בגרסה עם עיבודים אלקטרוניים, ועם השם "גרסאות לרוז", ומאוחר יותר יצא להפצה גם בחו"ל.
שה שה שה שה שה
תרגום השיר
"דברי ימי האדון שה שאכל אריות" "אדון שה המשורר ממשכן האבן, חובב האריות, נשבע לאכול עשרה אריות. לעיתים קרובות הלך האדון לשוק למצוא אריות. בדיוק בשעה עשר הלכו עשרה אריות לשוק. ובדיוק באותו זמן האדון שה הלך לשוק. האדון בחן את עשרת האריות הללו, ובכוח חיציו הביא את עשרת האריות אל מותם. האדון אסף את גופותיהם של עשרת האריות, והלך אל משכן האבן. משכן האבן היה רטוב, האדון שלח את המשרתת לנקות את משכן האבן. משכן האבן נוקה, ורק אז ניסה האדון לאכול את עשרת האריות הללו. רק כשניסה לאכול, הבין שעשרת האריות הללו היו למעשה עשר גופות של אריות אבן. נסה להסביר את העניין".
זהבה בן
קריירה
במרץ 2004, הוציאה בן אלבום בשם "זהבה בן". בין שירי האלבום בלטו "גשם של ברכה" ו"תן לי את הלילה". עוד באותה שנה שיתפה פעולה עם Astral Projection בשיר שהוציאו בשם "Mahamudra".
ב-2005, הקליטה את השיר הראשון, שהייתה שותפה להלחנתו עם מחבר המילים אמיר בן דוד, "כל הגבולות פתוחים", שיר הנושא לסרט "הכלה הסורית", שביים ערן ריקליס. באותה השנה, היא התמודדה בתחרות הקדם אירוויזיון עם השיר "Peace and Love", והגיעה עמו למקום החמישי.
בנובמבר 2006, הוציאה את השיר "ללכת עם האור". יחד עם איש האופנה גדי אלימלך, שינתה בן את המראה והתדמית שלה. בערב השקת הסינגל, שצולם לו קליפ, שמתאר את בן כמתאבקת, היא חזרה מחדש לשוק המוזיקה הישראלית, ואף השתמשה בשם זהVה בן כשם במה.
במרץ 2007, יצא האלבום "ללכת עם האור", שזכה להצלחה. בין שירי האלבום בלטו: שיר הנושא, "שאני איתך" בדואט עם עופר לוי, "מכולת" בדואט של ארקדי דוכין, "משקר" בדואט עם זאב נחמה, ו"אוהבת".
ב-2008, הוציאה בן מספר סינגלים, "שישי לפני הערב", "המלך", "משתולל בי געגוע" ו"מאושרת".
בתחילת 2009, הוציאה שיר לכבוד חיילי צה"ל, שנלחמו במבצע עופרת יצוקה, "פרחים בצבע זית". לקראת סוף אותה שנה הוציאה בן עם דודו אהרון את הסינגל "פעם בחיים"; לאחר מכן הוציאו השניים סינגל נוסף בשם "הלב יודע".
באפריל 2011, פרסמה בן את אלבומה "לילות בבית", שכלל את הדואטים עם אהרון, הדואט "שנינו לעולם" עם מושיק עפיה, "שוכחת לזכור", שנכתב והלחן על ידי שי גבסו, והשירים הקצביים "מתי חתונה" ו"אהוב שלי". בנוסף באותה השנה השתתפה ביחד עם אחותה אתי לוי בדוקו-ריאליטי של yes, "חי ב-LA LA לנד", בה התמודדו שישה זמרים ים תיכוניים מישראל על חוזה הקלטות על ידי חברת "גפן רקורדס". התוכנית צולמה ברובה המכריע בלוס אנג'לס שבארצות הברית.
בשנת 2013, יצאה לסיבוב הופעות משותף עם מרגלית צנעני, השתיים הוציאו סינגל בשם "אהבה גדולה". בנוסף הקליטו השתיים ביצועים מחודשים לשירים "עלם חמודות", ו"הוא פגע בי אמא", ואף הוציאו את הלהיט "קול העולם".
בשנת 2018, הקליטה מחדש את השיר "יד ביד" של עפרה חזה, עבור אלבום המחווה קול הנשמה - שרים עפרה חזה.
בדצמבר 2019, יצא הדואט "הלב זוכר" עם זאב נחמה, סולן להקת "אתניקס".
במרץ 2020, הוציאה את סינגל "בא לי", אשר נכתב והולחן על ידי מורן דוד ובר אגאי. הסינגל, בהפקתו של ניר מימון, קיבל חיבוק חם מתחנות הרדיו ונכנס לפלייליסט גלגלצ וכאן גימל.
מדצמבר 2020 ועד מרץ 2021, השתתפה בעונה ה-11 של תוכנית המציאות "האח הגדול" וזכתה במקום הראשון ובפרס הגדול של מיליון ש"ח. בינואר 2021, תוך כדי השתתפותה בתוכנית, פורסם השיר "אולי בעולם אחר", שהגיע למקום הראשון במצעד השבועי של מדיה פורסט.
בשנת 2021 הוציאה את השירים "ילד שלי", "אליי" (ביחד עם המפיק מוזיקלי עופר ניסים) ו"באמצע החיים". באותה השנה, השתתפה ב-"Sky High פסטיגל". באוקטובר 2022 לקחה בן חלק בספיישל הטלוויזיוני "מחווה לדנה אינטרנשיונל", ששודר לרגל ציון 20 שנה לארגון הנוער הגאה (איגי) ולקריירה המוזיקלית של הזמרת-יוצרת הישראלית דנה אינטרנשיונל. היא ביצעה את השיר "ניצחתי".
משפחתה
בין השנים 2001-1997 הייתה נשואה לאסף רוזן, כדורגלן העבר של עירוני הוד השרון, ולשניים ילד אחד שנולד ב-1998, בן רוזן. ב-2018 סיפרה בראיון כי שמה בתעודת הזהות הוא זהבה רוזן, וש"בן" הוא שם מסחרי שמהווה קיצור של שם משפחתה המקורי, בניסטי.
בן מתגוררת בראשון לציון.
הידרדרות במצבה הכלכלי
בשנת 2003, הדרדר מצבה הכלכלי של בן. לטענתה, מנהליה השונים לקחו את כל כספה לאורך השנים ורימו אותה, אבל היא לא הייתה מודעת לכך. ביולי 2005, נערכה הופעת צדקה מיוחדת לכבודה, בהשתתפות אמנים מובילים, אבל גם שם רוב כספי המופע נגנבו לפני שהגיעו לידיה.
מערכת היחסים עם אתי לוי
מערכת היחסים בין בן לאחותה אתי לוי סוקרה תקשורתית בצורה נרחבת, כשחוותה עליות ומורדות, לרבות כמה סכסוכים ארוכים. כך, למשל, בשנת 2005 הגיעה לוי לתמוך באחותה, לאחר עשר שנות סכסוך, בתוכנית מיוחדת של "שישי בגאון", שהוקדשה לבן לאחר בעקבות המצב הכלכלי הקשה אליו נקלעה. עם זאת, לוי הסתייגה מחידוש הקשר עם בן בריאיון ל-ynet שנערך לאחר מכן. בנוסף, אחד המוטיבים המרכזיים בפרקיה הראשונים של התוכנית "חי בלה לה לנד", שבה השתיים השתתפו, היה הסכסוך ביניהן והתמודדותן עם כך לנוכח הצטרפותה של לוי לתוכנית מבלי ידיעתה של בן. בהמשך התוכנית הן השלימו, אך זמן קצר לאחר השידור, לוי הסתייגה בשנית מחידוש הקשר בריאיון לישראל היום.
אלבומי אוסף
}}
איסידרו קורבינוס
איסידרו קורבינוס פונטאקה (בספרדית: Isidro Corbinos Pontaque; נולד ב-1894 בסרגוסה שבספרד, נפטר ב-30 בינואר 1966 בסנטיאגו שבצ'ילה) היה כדורגלן, עיתונאי ספורט ופרופסור ספרדי.
ביוגרפיה
קורבינוס נולד בסרגוסה שבחבל אראגון, ובצעירותו עבר לקטלוניה, שם היה כדורגלן. בעונת 1914/1915 שיחק בשורות ברצלונה, במדיה שיחק בשני משחקים והבקיע שער אחד. לאחר מכן שיחק בקטלוניה דה מנרזה. קורבינוס החל את קריירת העיתונאות שלו בעריכת העיתון הקטלאני הקטן "טריבונה" (Tribuna). ב-1915 הוציא ספר על אגרוף בשם Boxeo. בהמשך כתב למספר עיתונים בקטלוניה, כגון מונדו דפורטיבו ולה ונגארדיה, שם גם התמנה לתפקיד עורך ראשי. ב-1923 ניהל את העיתון "לה חורנדה דפורטיבה" (La Jornada Deportiva). כמו כן, ערך וניהל את עיתון הספורט "אקסלסיור" שבבילבאו וכן ערך בעיתון "אאורה" (Ahora) שבמדריד.
במהלך מלחמת האזרחים הספרדית ברח קורבינוס מספרד לצרפת, שם היה במחנה ריכוז יחד עם עוד פליטים ספרדים. ב-1939 גלה יחד עם אשתו ובתו על ספינת ויניפג לצ'ילה. בצ'ילה המשיך בעבודת העיתונאות, עבד בעיתון "לס נוטיסיאס דה אולטימה אורה" (Las Noticias de Ultima Hora) ובמגזין "ארסיז'ה" (Ercilla). בנוסף, היה פרופסור בבית הספר לעיתונאות של אוניברסיטת צ'ילה. ב-30 בינואר 1966 הלך קורבינוס לעולמו, בגיל 71. על שמו נוסד הפרס הלאומי לעיתונאות ספורט ("Premio Nacional de Periodismo deportivo Isidro Corbinos"), המוענק לעיתונאי הספורט בולט בצ'ילה באותה שנה על ידי איגוד עיתונאי הספורט במדינה (Círculo de Periodistas Deportivos).
סיסמה חד-פעמית
בקריפטוגרפיה ובאבטחת מידע, סיסמה חד-פעמית, או בקיצור OTP (One-Time Password), היא סיסמה שמשתמשים בה לצורך אימות אחד בלבד ולאחר מכן משמידים אותה. בגלל השימוש החד-פעמי, מערכת כזו מספקת מה שקרוי "אימות חזק" והיא עמידה בפני התקפת שידור חוזר (replay attack). מצותת פסיבי שמאזין לרשת התקשורת, מיירט סיסמאות ומנסה להשתמש בהן מאוחר יותר כדי להתחזות למישהו אחר, לא יוכל לעשות זאת כי הסיסמאות אינן בתוקף מיד לאחר השימוש הראשוני בהן.
ישנן כמה דרכים לניהול מערכת סיסמה חד-פעמית. דרך אחת היא שהשרת והלקוח מחזיקים ברשימת סיסמאות זהה ובכל פעם שהלקוח צריך לאמת את זהותו מול השרת הוא משתמש בסיסמה הבאה ברשימה, מסמן אותה לאחר השימוש בה ואינו חוזר להשתמש בה שוב. כאשר הרשימה מנוצלת עד תומה, מכינים רשימה חדשה ומתחילים מהתחלה. דרך אחרת היא לייצר את הסיסמה החד-פעמית באופן רקורסיבי מתוך סיסמה ראשונית המשותפת לשרת והלקוח עם פונקציה חד-כיוונית בטוחה כמו פונקציית גיבוב. כדי לייצר את רשימת הסיסמאות אפשר להפעיל מחולל פסאודו-אקראי. היתרון בזה שהסיסמאות הן בלתי תלויות הדדית. מערכת כזו כוללת בדרך כלל אלגוריתם להכנת סיסמאות ומנגנון לתיאום בין השרת והלקוח המסתמך על מונה כלשהו שמנוהל במקביל או חותם זמן כדי למנוע שימוש חוזר. חותם הזמן גם מקל על האילוץ של שימוש מידי בסיסמה. כאשר חותם הזמן מאפשר חלון זמנים לניצול יחיד, או למספר ניצולים, עד התפוגה, הכינוי הוא TOTP (Time based One-Time Password).
רקע
שיטת אימות באמצעות סיסמה קבועה מספקת הגנה מאוד חלשה מפני התחזות. מכמה סיבות, ראשית משתמשים בדרך כלל נוטים לבחור סיסמאות קלות לניחוש מה שמקל מאוד על האקרים לבצע התקפת מילון, למשל ברשימת הסיסמאות הגרועות ביותר לשנת 2015 עדיין מככבת במקום הראשון הסיסמה "123456". שנית, במהלך האימות המשתמש חייב לשדר את הסיסמה (או את ערך הגיבוב שלה) במצב קריא כך שהיא חשופה לציתות, מה שמסייע להאקרים לבצע מה שנקרא התקפת שידור חוזר (replay attack). בהתקפה כזו המתקיף פשוט מקליט את הסיסמה ששודרה באמצעות רחרחן ומשתמש בה מאוחר יותר כדי להתחזות לבעל הסיסמה.
MG3
MG3 (ר"ת בגרמנית: Maschinengewehr 3; 'מקלע דגם 3') הוא מקלע רב-שימושי אשר פותח בגרמניה על ידי חברת ריינמטאל, ומשמש את כוחות הבונדסוור משנת 1960 ועד היום, לצד כ-30 צבאות אחרים בעולם.
סיסמה חד-פעמית
רקע
קיימות דרכים להתמודד עם הבעיות המנויות, למשל שרתים בדרך כלל מנסים לאכוף "כללי סיסמה" על מנת למנוע ממשתמש לבחור סיסמה חלשה וכן דורשים פרט מידע נוסף כמו כתובת דואר אלקטרוני וכדומה. מה שקרוי אימות דו-שלבי או אימות רב-שלבי (MFA). או מעבר לאימות חזק יותר באמצעות פרוטוקול אתגר מענה. סיסמה חד-פעמית הוצעה לראשונה על ידי לזלי למפורט ב-1981 והיא טובה משיטת סיסמה קבועה אך חלשה יותר לעומת פרוטוקול אתגר מענה.
כיום שרתים נוטים לעבור לשיטות אימות חזקות יותר שהן גרסאות של פרוטוקול אתגר מענה (בדומה לשיטת האימות של GSM) או סיסמה חד-פעמית כמו S/KEY. משנת 2011 הציעה גוגל ללקוחותיה להשתמש בטכנולוגית אימות דו-שלבי עם אפליקציה הנקראת מאמת גוגל (Google Authenticator) המשתמשת בסיסמה חד-פעמית. מיקרוסופט מציעה שירות דומה Microsoft Authenticator הכולל אימות דו שלבי עם אפשרות להתקנת אפליקציה המכילה קוד אימות חד-פעמי.
MG3
ה-MG3 פותח במהלך שנות ה-50 ונועד להיות המקלע העיקרי של הבונדסוור שהוקם בתקופה זו לאחר מלחמת העולם השנייה. מבנה המקלע החדש התבסס על ה-MG42 אשר שירת באופן מוצלח את צבא צבא גרמניה הנאצית, כאשר השינוי העיקרי היה התאמתו לקליבר האחיד של נאט"ו 7.62X51 וזאת לעומת הקוטר הנהוג בגרמניה הנאצית של 7.92X57. הצלחתו הרבה של המקלע ניכרת בתפוצתו בקרב צבאות רבים בעולם, הוא גם הורכב על שלל הרכבים המשוריינים של גרמניה אשר חלקם יוצאו ביחד עם ה-MG3 (בהם לדוגמה הלאופרד 1).
סיסמה חד-פעמית
רקע
חברות רבות מייצרות טכנולוגיות אימות המבוססות על סיסמה חד-פעמית כמו חברת HID או חברת RSA. הטכנולוגיות מתחלקות לשני סוגים עיקריים, בקרת גישה פיזית ובקרת גישה לוגית. בקרת גישה פיזית היא בדרך כלל מכשיר אלקטרוני קטן (חסין מגע) שנקרא אסימון אבטחה (Security token) המייצר קוד אימות חד-פעמי כמתואר בתרשים משמאל. בקרת גישה לוגית מבצעת פעולה דומה אך בתוכנה או אפליקציה, ההבחנה אינה מדויקת כי גם מכשיר אימות נשלט בדרך כלל באמצעות תוכנה.
טיבריוס השני קונסטנטינוס, קיסר האימפריה הביזנטית
טיבריוס השני קונסטנטינוס (520-582) (בלטינית: Tiberius'Constantinus, ביוונית ביזנטית: Τιβέριος Κωνσταντῖνος) היה קיסר האימפריה הביזנטית בין השנים 574 ל-582.
סיסמה חד-פעמית
וריאציות של פרוטוקול סיסמה חד-פעמית
ניהול פרוטוקול סיסמה חד-פעמית (OTP) אפשרי בכמה צורות:
MG3
כיום נמצא ה-MG3 בתהליך הוצאה משירות הבונדסוור לטובת ה-MG4 וה-MG5.
טיבריוס השני קונסטנטינוס, קיסר האימפריה הביזנטית
חייו
טיבריוס עלה לשלטון כאשר הקיסר יוסטינוס השני, שחווה התמוטטות עצבים, הכריז עליו כקיסר החדש ואימץ אותו כבנו שלו. בשנת 578, יוסטינוס העניק לטיבריוס את התואר 'אוגוסטוס'. טיבריוס תואר כאדם נעים הליכות ורחום.
סיסמה חד-פעמית
חתימה חד-פעמית של למפורט
הלקוח והשרת מתחילים עם סוד משותף w הידוע רק להם וכן פונקציה חד-כיוונית (OWF) המסומנת H המשמשת להכנת רקורסיבית של הסדרה. כך הסיסמה ה-i מוגדרת על ידי כאשר t הוא קבוע המגודר מראש המייצג את מספר הסיסמאות המקסימלי שמותר לייצר מסיסמה אחת. כאשר מגיעים ל-t סיסמאות מתחילים עם סוד משותף חדש.
טיבריוס השני קונסטנטינוס, קיסר האימפריה הביזנטית
חייו
בימי שלטונו, מצבה של האימפריה היה קשה והקיסר טיבריוס הצליח בלהגן על האימפריה מהפרסים, אך סבל תבסות במלחמות נגד האווארים והסלאבים. הוא נפטר ביום 13 באוגוסט 582 וחתנו מאוריקיוס קיבל מידיו את השלטון. על פי ההיסטוריונים הביזנטיים מילותיו האחרונות של טיבריוס למאוריקיוס היו: "עשה את שלטונך תפארת לזיכרוני".
סיסמה חד-פעמית
חתימה חד-פעמית של למפורט
הפרוטוקול פועל כדלהלן:
צריך לזכור שסיסמה חד-פעמית אינה בטוחה לגמרי מסיבה שעדיין קיים חשש שהאקר יצליח לפרוץ למערכת ולגנוב סיסמאות חד-פעמיות שטרם השתמשו בהן. אם מניחים שניתן לאחסן סיסמאות מוצפנות בצד השרת אפשר לבצע אלטרנטיבה כזו: השרת והלקוח מתחילים בסוד משותף P ובכל בקשת אימות הלקוח תחילה בוחר מספר חד-פעמי r ושולח לשרת את r ואת. השרת מוודא את זהות הלקוח על ידי חישוב הפונקציה H של עותק הסיסמה הסודית P השמור אצלו יחד עם r ומשווה את תוצאות הגיבוב לעומת מה שקיבל. כדי למנוע התקפת שידור חוזר רצוי ש-r יהיה חד פעמי לדוגמה מספר סידורי או חותם זמן. החסרון העיקרי של סיסמת למפורט הוא שכל סיסמה תלויה בסיסמה קודמת. מסיבה זו אם המתקיף יצליח לנחש סיסמה אחת, כל הסיסמאות הבאות אחריה אינן בטוחות לשימוש.
תקנים
בגלל שטכנולוגיות סיסמה חד-פעמית רבות מוגנות בפטנטים קשה למצוא תקנים בתחום זה. בכל זאת קיימים מספר תקנים ידועים ביניהם:
ג'ורג' סיגל
ג'ורג' סיגל הבן (באנגלית: George Segal, Jr.; 13 בפברואר 1934 – 23 במרץ 2021) היה שחקן קולנוע וטלוויזיה יהודי-אמריקאי. זוכה פרס גלובוס הזהב לשנת 1973 על הופעתו בסרט "מגע של איכות" ומועמד פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1966 על הופעתו בסרט "מי מפחד מווירג'יניה וולף?".
סיגל התפרסם בשנותיו האחרונות בעיקר ככוכב הסיטקום "תהרוג אותי וזהו".
ביוגרפיה
סיגל נולד בעיר ניו יורק וגדל בעיירה גרייט נק שבלונג איילנד, ניו יורק למשפחה יהודית. אביו ממשפחת סגל ואימו ממשפחת סלובודקין (שם שמציין את מוצאם מהעיירה סלובודקה).
הוא למד בתיכון פנימייתי השייך לקהילת אגודת הידידים (הקווייקרים), למד ב"מכללת האוורפורד" שבפנסילבניה ולאחר מכן ב"אוניברסיטת קולומביה" משם סיים בהצלחה את לימודיו בשנת 1955. ב-1956 התגייס לצבא האמריקאי.
קריירה קולנועית
סיגל החל את דרכו כשחקן קולנוע בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 כאשר הופיע בדרמות "היום הארוך ביותר" בתור נחת אמריקאי, "ספינת השוטים" בתפקיד הנוסע היהודי דייוויד, ב"מלך עכברוש" בתפקיד הראשי הראשון של סיגל בתור "המלך" במחנה השבויים היפני ובמערבון "הזמנה לאקדוחן".
על עבודתו המוקדמת קיבל סיגל בשנת 1965 את פרס גלובוס הזהב לשחקן המבטיח הטוב ביותר, בצוותא עם השחקן הישראלי חיים טופול.
בשנת 1966 זכה סיגל לשדרוג משמעותי בקריירה שלו בזכות תפקיד שקיבל מהבמאי מייק ניקולס בדרמה "מי מפחד מווירג'יניה וולף?". על הופעתו בתפקיד המדריך הצעיר והנאה ניק הועמד סיגל לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. בנוסף להופעתו המוערכת שיחק סיגל באותה שנה גם בתפקיד הראשי במותחן הריגול הבריטי "המשימה ברלין" ובדרמת המלחמה "הפיקוד האבוד". ב-1967 הופיע סיגל בסרט הפשע של רוג'ר קורמן המבוסס על "טבח יום ולנטיין" בתפקיד הרוצח השכיר פיטר גוסנברג חבר ה"כנופיה הצפונית". ב-1968 הועמד סיגל לפרס באפט"א לשחקן המשנה הטוב ביותר על הופעתו במותחן הקומי "לא דרך להתייחס לגברת" בתור הבלש מוריס ברומל ושיחק בסרטו של סידני לומט "ביי ביי איש אמיץ" ב-1969 שיחק בסרט המלחמה "הגשר על הרמאגן" בתפקיד לוטננט פיל הארטמן.
בשנת 1973 זכה סיגל בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסרט קומי/ מוזיקלי על הופעתו בתפקיד סטיב בלקבורן בקומדיה הרומנטית הבריטית "מגע של איכות". בשנות ה-70 התפרסם גם לצידה של ברברה סטרייסנד בקומדיה "הינשוף והחתלתולה" בתור הכתב פליקס, לצידו של רוברט רדפורד בדרמת הפשע הקומית "היהלום הלוהט" ולצידה של גולדי הון במערבון "הדוכסית ודיטווטר פוקס" בו שיחק בתפקיד המהמר דיטווטר פוקס. בשנת 1976 זכה סיגל להנחות את טקס האוסקר לצידם של כוכבי קולנוע בדמותם של ולטר מתאו, ג'ין קלי, רוברט שו וגולדי הון. ב-1978 שיחק סיגל בקומדיית הבישול "רציחות קטנות של אשפי מטבח גדולים" בתפקיד יזם המזון המהיר רובי רוס.
ב-1981 הופיע סיגל בקומדיה "עותק פחם" לצידו של כוכב הקולנוע דנזל וושינגטון בהופעת הבכורה שלו. שנות השמונים אופיינו בקיפאון מסוים בקריירת המשחק של סיגל והוא נפנה לעסוק במוזיקה. יש לו להקת ג'אז משלו. ב-1989 שיחק בקומדיה המצליחה "תראו מי מדבר" בתפקיד אלברט, גבר נשוי המכניס להריון את גיבורת העלילה רואת החשבון מולי ג'נסן (קירסטי אלי). ב-1991 השתתף בדרמה המוזיקלית "למען הבנים" בתור ארט סילבר כותב הבדיחות של הבדרנית דיקסי לאונרד (בט מידלר). בשנת 1996 שיתף פעולה עם בן סטילר בקומדיות "אני, אשתי ואמי החורגת" בתפקיד אד אביו המאמץ של מל קופלין ו"כייבל גאי" בהפקתו של סטילר בתור אביו של סטיבן (מתיו ברודריק). באותה השנה חזר סיגל לשתף פעולה עם ברברה סטרייסנד לאחר כ-26 שנה בדרמה הקומית בבימויה "שתי פנים למראה". הופיע בפעם האחרונה בקולנוע בשנת 2010 בדרמה הקומית "על אהבה וסמים אחרים" בתפקיד אביו של ג'יימי רנדל (ג'ייק ג'ילנהול).
החל משנת 2013 שיחק סיגל בסדרת הטלוויזיה הגולדברגים.
תהרוג אותי וזהו
בשנותיו המאוחרות זכה סיגל להכרת המבקרים ולפרסום בעיקר בזכות תפקידו בקומדיית המצבים המצליחה "תהרוג אותי וזהו". סיגל הופיע בתפקיד ג'ק גאלו, המוציא לאור העוצמתי של המגזין במשך כשבע עונות והועמד פעמיים לפרס גלובוס הזהב לשחקן הקומי הטוב ביותר.
חיים אישיים
סיגל היה אב לשתי בנות מאשתו הראשונה, המפיקה והעורכת, מריון סיגל פריד. אשתו השנייה, לה היה נשוי עד למותה, הייתה לינדה רוגוף. סיגל היה נשוי בשלישית, משנת 1996, לסוניה גרינבאום.
סיגל נפטר מסיבוכים מניתוח מעקפים בסנטה רוזה, קליפורניה, ב-23 במרץ 2021, בגיל 87.
מרק שוורץ
מרק שוורץ (בפולנית: Marek Szwarc; 9 במאי 1892 – 28 בדצמבר 1958) היה צייר ופסל יהודי-פולני משומד שפעל בצרפת.
שנות חייו המוקדמות
שוורץ נולד בזגייז' פולין למשפחה ציונית ובילדותו קיבל חינוך מסורתי. למד בגימנסיה בלודז' ואחרי כן מ-1910 עד 1914 חי שוורץ ולמד בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות בפריז. הוא התגורר ב- La Ruche יחד עם חיים סוטין, ומרק שאגאל. הוא ייסד יחד עם צ'ייקוב וליכטנשטיין את כתב העת היהודי הראשון לאמנות מחמדים. ב-1913 הציג את הפסל הראשון שלו, "חוה", בסלון הסתיו. בין השנים 1914 ו-1917 הוא סייר ברוסיה, בין השאר גם באודסה. שם נפגש ובילה בחוג הספרותי של מנדלי מוכר ספרים, אחד העם וביאליק. הוא גם התגורר בקייב שם התיידד עם הסופרים האוונגרדים שם בראשות דוד ברגלסון. בזמן מלחמת העולם הראשונה חזר שוורץ לפולין. ב-1919 הוא נפגש והתחתן עם אשתו גווינה שהייתה סופרת. בשנה זו חבר לאמנים אחרים, בראשות משה ברודרזון והיה חלק מיונג יידיש בלודז'. אחרי המלחמה הוא חזר אתה לפריז. עד מלחמת העולם השנייה גר שוורץ בפריז ויצירותיו שכללו פיסול וציור נמכרו לאספנים בגרמניה, פולין וארצות הברית וכן על ידי כמה מוזיאונים. בתקופה זאת שבין המלחמות, יצר כמה יצירות בולטות ומקוריות בנחושת מרוקעת שהוצגו בסלון טווילרי (Salon des Tuileries) והיו נושא למונוגרפיה מאת לואי ווסל (Louis Vauxcelles).
שנים מאוחרות
כשפולין נפלה ב-1939 התנדב שוורץ לצבא הפולני הגולה ואחרי כיבוש צרפת הוא נמלט עם הצבא הפולני לסקוטלנד בעוד שמשפחתו נמלטה דרך ליסבון לאנגליה. בתקופה זו הוא צייר סדרה של איורים בעט ודיו המתארים את חיי היום-יום של חבריו החיילים.
אחרי המלחמה הוא חזר לפריז עם אשתו ובתו טרסקה טורס ששירתה בצבא צרפת החופשית בפיקודו של הגנרל שארל דה גול. היא פרסמה שני ספרים שעסקו, ברובם, בחיי אביה.
אחרי המלחמה הקדיש שוורץ את רוב זמנו לפיסול באבן ועץ וליציקה בארד. כמה מיצירות אלה נתרמו למוזיאון לאמנות ולהיסטוריה של היהדות (Musée d'art et d'histoire du judaïsme).
מרק שוורץ נפטר בפתאומיות בפריז בגיל 66. אשתו גווינה נפטרה גם היא בפריז ב-1973
ב-2010 פורסמו זיכרונותיו שהוכתבו על ידו לאשתו ב-1954 בשם מרק שוורץ: זיכרונות בין שני עולמות (Marek Szwarc: Memoires entre deux mondes).
יצירותיו ותערוכות
יצירתו של שוורץ מזוהה בסגנונה, ברובה, עם אסכולת פריז. היא עוסקת, לרוב, אבל לא רק בנושאים מקראיים מן הברית הישנה והברית החדשה. המוטיבים האחרונים באו לידי ביטוי אחרי המרתו לקתוליות ב-1919 בגיל 27 אך הוא מעולם לא התלבט בקשר לזהותו כיהודי. דבר זה מודגם במאמרו "היסוד הלאומי באמנות היהודית" שפורסם בכתב העת הספרותי ביידיש ליטערארישע בלעטער בוורשה באפריל 1925. שוורץ ראה באמנות פיגורטיבית ככלי להגדיר מחדש תרבות יהודית על העברת האמנות מהמקודש לחילוני. הוא ראה באמנות יהודית כזאת כשפה בינלאומית הנגישה לכולם. אחרי שחזר למערב אירופה חזר ליהדות
הוא הציג בשוודיה, אוסטריה, צרפת, קנדה, בלגיה, פולין. יצירותיו מוצגות במוזיאונים, באולמות ציבוריים ובאוספים פרטיים בפולין, ישראל, מונטריאול, ארצות הברית ואנגליה.
דאוטריום
דֶּאוּטֶרְיוּם (או דיטריום), הידוע גם בשם מימן כבד, הוא איזוטופ יציב (אינו רדיואקטיבי) של מימן. גרעין הדאוטריום, הנקרא דאוטרון, מכיל פרוטון אחד ונייטרון אחד (ראו תמונה), וזאת בניגוד לגרעין הנפוץ יותר של מימן המכיל רק פרוטון אחד ללא נייטרון. סמלו הכימי של הדאוטריום הוא 2H או D.
כמעט כל הדאוטריום ביקום נוצר במהלך המפץ הגדול לפני 13.8 מיליארד שנים, ביחס של 26 אטומי דאוטריום לכל מיליון אטומי מימן.
רובו הדאוטריום קשור לאטום מימן רגיל בגז הנקרא "מימן-דאוטריום", וקיימות רק בכמויות זניחות של גז דאוטריום, שסמלו הכימי הוא 2H2 או D2.
מבחינה כימית הדאוטריום מתנהג באופן דומה למימן, והשינויים העיקריים מתבטאים באנרגיות ובאורכי קשר. מים כבדים שבהם יש אטום דאוטריום במקום אטום מימן, מתנהגים באופן דומה למים רגילים.
דאוטריום מופק בעיקר ממי ים. המדינה המובילה בהפקת דאוטריום היא קנדה, ומספקת אותו בעיקר בצורת מים כבדים. החברה לאנרגיה אטומית של קנדה (AECL) משתמשת במים הכבדים שהיא מייצרת להאטת נייטרונים בכור גרעיני מסוג קנדו.
שימושים
הדאוטריום שימושי בתהליכי היתוך גרעיני, במיוחד אם מעורב עם טריטיום. בתהליך ההתכה הגרעינית מתרכב הדאוטריום עם הטריטיום ליצירת הליום ובתהליך זה משתחררת אנרגיה רבה.
בכימיה ובמיוחד בביוכימיה משתמשים בדאוטריום כעוקב אחר איזוטופים שאינם רדיואקטיביים בתגובות כימיות, וזאת היות שמבחינה כימית, הוא מתנהג כמימן, אך עדיין ניתן לזהות את מיקומו לעומת מימן על ידי בדיקה פשוטה בספקטרומטר מסות או בספקטרומטר תת-אדום.
היסטוריה
איזוטופי יסודות קלים (כמו ניאון) נצפו עוד בשנת 1913 ואף הוכחו על ידי ספקטרומטר מסות בשנת 1920. התאוריה העיקרית באותו זמן הייתה כזו שהסבירה את קיום האיזוטופים על ידי "מספר שונה של אלקטרונים גרעיניים". התאוריה טענה, שמשום שמימן נמדד במסה אטומית ממוצעת קרובה מאוד ל-\ 1u ומשום שגרעינו נחשב לבנוי מפרוטון אחד (שנתגלה זה מכבר), הוא אינו יכול להכיל "אלקטרונים גרעיניים", ולכן, הוא חסר איזוטופים.
הראשון שטען לקיום הדאוטריום היה וולטר ראסל בשנת 1926. הוא נתגלה לראשונה על ידי הרולד יורי בשנת 1931 מאוניברסיטת קולומביה. יורי מצא את הדאוטריום על ידי בדיקה ספקטרומטרית של 5 ליטרים מימן נוזלי. מתוך 5 הליטרים, מצא יורי עקבות זעירות של תוצאה ספקטרומטרית שונה שהצביעה על מיקום הדאוטריום. יורי קבע את שמו מן המלה היוונית והלטינית ל"שניים", כיוון שמסת הדאוטריום היא 2, בעוד שמסת המימן היא 1.
למידע נוסף לגבי היסטוריית הײצור ושימוש של דאוטריום ראו: מים כבדים.
דאוטריום בתרבות
תגובת חומר עם אנטי-חומר (דאוטריום עם אנטי-דאוטריום) הם הבסיס לתנועה במהירות גבוהה ממהירות האור בסדרה מסע בין כוכבים (וויאג'ר, אנטרפרייז). לפי תורת היחסות הכללית, התגובה שבין חומר ואנטי-חומר מייצרת אנרגיה בנצילות תאורטית של 100% ולכן, בסדרות אלו, דאוטריום ואנטי-דאוטריום משמשים כדלק כדי להגיע למהירויות אלו.
רוסודן (גיאורגי)
רוסודן (בגאורגית: რუსუდანი, רוּסוּדַני; ביוונית: Ρουςουδάν) הייתה בתו הצעירה של גיאורגי השלישי, מלך הממלכה הגאורגית המאוחדת, ואשתו בורדוחן (גוראנדוחט). אחותה הבכורה, תמר, ירשה את כס המלוכה כשליטה של הממלכה הגאורגית.
חייה
רוסודן נולדה בסביבות השנים 1158/1160, ונישאה, כנראה בשנת 1180, למנואל קומננס, בנו הבכור של אנדרוניקוס הראשון קומננס, קיסר האימפריה הביזנטית משנת 1183 ועד 1185. למנואל ורוסודן היו שני בנים, אלכסיוס, שנולד כנראה בשנת 1182, ודוד, שנולד בסביבות שנת 1184.
כאשר אנדרוניקוס הודח והומת, עוור מנואל, וייתכן שנהרג כתוצאה מכך. בכל אופן הוא נעלם מהרשומות ההיסטוריות. על פי ההערכה, נמלטה רוסודן מקונסטנטינופול עם בניה ומצאה מחסה בגאורגיה או בפונטוס.
בשנת 1204, כאשר האימפריה הלטינית, כבשה את קונסטנטינופול, שלחה תמר, מלכת גאורגיה חיילים גאורגים כדי לעזור לאלכסיוס ודוד להשתלט על פונטס, המחוז של האימפריה הביזנטית לשעבר. יחד עם הכיבושים שבאו לאחר מכן, הפך המחוז לאימפריה של טרפזונטס החדשה.
היכל התהילה הפאראלימפי
היכל התהילה הפאראלימפי ויזה (באנגלית: Visa Paralympic Hall of Fame) הוא היכל תהילה שהוקם בשנת 2006 על ידי הוועד הפאראלימפי הבינלאומי. בכל שנתיים מוכרזים להיכל התהילה בין שלושה לחמישה ספורטאים פאראלימפים. החל משנת 2010 קיבל היכל התהילה חסות מסחרית מחברת ויזה. הספורטאים נבחרים להיכל התהילה בהתבסס על שלושה קריטריונים: ביצועים ספורטיביים, משחק הוגן (Fair Play) ושירות לקהילה.
אריק קאנטונה
אריק קאנטונה (בצרפתית: Éric Cantona; נולד ב-24 במאי 1966 במרסיי) הוא כדורגלן עבר צרפתי. נחשב לאחד משחקניה הגדולים בכל הזמנים של קבוצת הפאר האנגלית מנצ'סטר יונייטד, אותה הוליך להישגים רבים.
קאנטונה היה ידוע בשל מזגו החם, ובמהלך הקריירה שלו היה מעורב בשערוריות רבות.
תחילת הקריירה
בילדותו שיחק קאנטונה בקבוצות כדורגל במרסיי. בגיל 15 אותר על ידי מגלי הכישרונות של קבוצת אוסר ועבר לשחק באקדמיית הכדורגל שלה. בגיל 17 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, אך התקדמותו הואטה מעט, כיוון שבילה שנה בצבא הצרפתי. כששב מהצבא בתחילת 1986, הושאל לחצי עונה לקבוצת מארטיג מליגת המשנה כדי לצבור ניסיון משחק. בסיום העונה עבר לאוסר וחתם על חוזה מקצועני. העונה הבאה היוותה פריצת דרך בקריירה של קאנטונה. הוא תופקד בקישור של אוסר, שכחלק מקבוצה צעירה וכשרונית בהדרכת המאמן גי רו. קאנטונה הבקיע 21 שערים בשתי עונות בקבוצה וסיים איתה בצמרת בשתי העונות. הוא זומן גם לנבחרת צרפת הצעירה, והיה חלק מהנבחרת שזכתה באליפות אירופה 1988.
תקופת הליגה הצרפתית
בקיץ 1988 שילמה עבורו אולימפיק מרסיי 2.3 מיליון לירות שטרלינג - סכום שהיווה שיא בכדורגל הצרפתי של אותה תקופה. אולם הצלחתו המקצועית לוותה בבעיות משמעת: קאנטונה העליב בפומבי את מאמן נבחרת צרפת, הנרי מישל, והושעה מהנבחרת לשנה. במקרה אחר, קאנטונה בעט כדור ליציע וזרק חולצה על שופט לאחר שהוחלף במשחק ידידות מול קבוצת טורפדו מוסקבה. בעקבות בעיות המשמעת הללו החליטה מרסיי להשאילו לבורדו עד תום העונה, שם כבש 6 שערים ב-11 משחקים.
בסיום העונה רכשה אותו מונפלייה ממרסיי ב-300 אלף לירות שטרלינג בלבד. קאנטונה הפגין עונה מצוינת, שבסיומה זכתה קבוצתו בגביע הצרפתי. גם במהלך עונה זו הסתבך קאנטונה באירועים משמעתיים, והושעה ל-10 ימים לאחר שבעט בפניו של חברו לקבוצה. אולם אירוע זה לא השפיע עליו רבות והוא זומן שוב לנבחרת, הפעם על ידי המאמן מישל פלאטיני.
העונה המוצלחת במונפלייה שכנעה את בעלי מרסיי, ברנאר טאפי, להשיב את קאנטונה לקבוצת הכוכבים שגיבש באותה תקופה במרסיי. קאנטונה פתח את העונה ביכולת טובה, אך לאחר מכן נפצע והושבת. הוא חזר לקראת סיום העונה ועלה מהספסל כדי לעזור לקבוצה לקחת אליפות. בסיומה של העונה החליט קאנטונה לעבור לנים הקטנה תמורת מיליון לירות שטרלינג. אחרי חודש בנים הוא הטיח כדור בשופט והושעה לחודש על ידי ועדת המשמעת של ההתאחדות הצרפתית. בתגובה כינה קאנטונה את שופטי הוועדה "אידיוטים" והם החמירו את עונש ההשעייה לחודשיים. בתגובה הודיע קאנטונה על פרישתו מכדורגל בדצמבר 1991 כשהוא בן 25 בלבד.
מעבר לאנגליה
אחרי חודש מחוץ למגרשים קאנטונה שוכנע לחזור בו מפרישתו ולעבור מצרפת לאנגליה. הוא הגיע לאנגליה מתוך ציפייה לחתום על חוזה בקבוצת שפילד ונסדיי, אולם לאחר שמאמן הקבוצה טרבור פרנסיס הודיע שלא יחתימו ללא מבחנים, קאנטונה נעלב, עזב את שפילד וחתם בלידס יונייטד הסמוכה. בלידס היה משמעותי מאוד בזכייתה באליפות. בעקבות הצלחתו באנגליה הוחזר להרכב נבחרת צרפת לקראת מוקדמות יורו 1992 בשוודיה.
תקופת מנצ'סטר יונייטד
את עונת 1992/93 פתח קאנטונה בלידס יונייטד. בראשית העונה הפגין יכולת חלשה ואף איבד לתקופה קצרה את מקומו בהרכב. מאמן לידס, הווארד וילקינסון, לא הסתיר את אי שביעות רצונו מכושרו; כשהגיעה הצעה ממנצ'סטר יונייטד, השיב עליה בחיוב. ב-27 בנובמבר 1992 חתם קאנטונה במנצ'סטר יונייטד, ששילמה ללידס דמי העברה נמוכים יחסית: מיליון לירות שטרלינג. קאנטונה הצטיין לכל אורך העונה ותרם תרומה מכרעת לזכיית הקבוצה באליפות ראשונה מזה 26 שנה. בכך היה השחקן הראשון בתולדות אנגליה שזכה בשתי אליפויות רצופות בשתי קבוצות שונות.
עונת 1993/94 הייתה מהטובות בקריירה של קאנטונה. הוא גם הבקיע 18 שערים ב-34 משחקים כולל צמד בניצחון 4–0 בגמר הגביע על צ'לסי והוליך את יונייטד לזכייה היסטורית באליפות ובגביע. יכולתו כשחקן יצירתי בלב המערך של יונייטד זכתה להכרה על ידי עמיתיו והוא נבחר לכדורגלן העונה של ארגון השחקנים. באותה עונה הוא גם סבל את אכזבת חייו, כאשר החמיץ את העלייה למונדיאל 1994 עם נבחרת צרפת וזאת בשל שני הפסדים ביתיים מפתיעים לישראל ולבולגריה. כמו כן, הוסיף קאנטונה להסתבך בשערוריות משמעתיות: הוא ירק על אוהד לידס יונייטד ונקנס בעקבות זאת בסך 1000 לירות שטרלינג; הוא העליב שופט במשחק ליגת האלופות מול גלאטסראיי; והוא התקוטט עם שוטר טורקי והושעה לארבעה משחקים.
עונת 1994/95 זכורה בשל השערורייה הגדולה בקריירה של קאנטונה. בראשית העונה הורשע קאנטונה בהתקוטטות במשחק קדם עונה מול ריינג'רס והושעה ל-3 משחקים. ב-25 בינואר 1995, במהלך משחקה של מנצ'סטר יונייטד מול קבוצת קריסטל פאלאס, קאנטונה הורחק לאחר בעיטה בלי כדור בשחקן פאלאס. בדרכו החוצה הוא התנפל בבעיטות על אוהד קריסטל פאלאס, מת'יו סימונס, לאחר שהאחרון המטיר עליו קללות גזעניות. האירוע זיעזע את בריטניה והעולם. הנהלת מנצ'סטר יונייטד הודיעה שתקנוס את קאנטונה בקנס כספי גבוה ותשעה אותו עד לסיום העונה. עיתונאים, שחקנים ואוהדים טענו שרק הרחקה לצמיתות תהלום את חומרת המעשה. ועדת המשמעת של ההתאחדות האנגלית החליטה להשעות את קאנטונה מכל פעילות עד ספטמבר ולקנוס אותו ב-1000 לירות שטרלינג, פיפ"א הודיעה כי ההשעייה תקפה לכל העולם וההתאחדות הצרפתית שללה ממנו את סרט הקפטן.
קאנטונה גם נתבע על תקיפה במשפט אזרחי ונשפט ל-120 שעות של עבודות שירות. התמיכה היחידה שהוא קיבל הגיעה מקבוצתו, מנצ'סטר יונייטד, אשר הציעה לו במרץ 1995 להמשיך את חוזהו ל-3 עונות נוספות. יונייטד עצמה לא התאוששה מאובדנו של קאנטונה והפסידה את האליפות במחזור האחרון לבלקברן. הקבוצה אף הפסידה בגמר הגביע האנגלי לאברטון.
אולם בעונה הבאה קאנטונה חזר בכוחות מחודשים. התנהגותו הייתה למופת במשך כל העונה. הוא הבקיע 14 שערים ב-30 משחקים, זכה באליפות שלישית בארבע שנים במועדון והבקיע גם את שער הניצחון בדקה ה-86 בגמר הגביע מול ליברפול. במהלך העונה קאנטונה גם מונה לקפטן הקבוצה, והיה לקפטן הזר הראשון להניף את הגביע האנגלי. הוא נבחר לתואר היוקרתי של שחקן השנה של העיתונאים והיה לשחקן יונייטד הראשון שזוכה בתואר מאז ג'ורג' בסט ב-1968. כושרו המצוין לא נעלם גם מעיני מאמן נבחרת צרפת, ז'ראר הוייה, אולם קאנטונה סירב לחזור למדים הלאומיים ופרש מהנבחרת כאשר באמתחתו 43 הופעות ו-19 שערים.
בעונת 1996/97 הוביל קאנטונה את מנצ'סטר יונייטד לאליפות רביעית בתוך 5 שנים ושבוע לאחר סיום העונה פרש במפתיע והוא בן 31 בלבד. הפרישה הכתה את בריטניה בתדהמה, אבל קאנטונה הודיע שמאס בכדורגל.
אלינה אורלובה
אלינה אורלובה (Alina Orlova נולדה ב-28 ביוני 1988 בשם אלינה אורלובסקיה) היא זמרת ומוזיקאית ליטאית.
אריק קאנטונה
תקופת מנצ'סטר יונייטד
קאנטונה נחשב לגאון כדורגל באנגליה והיה אחד השחקנים הפופולריים והשנויים במחלוקת ביותר באי הבריטי. הצלחתו הגדולה בליגה האנגלית עמדה בצילם של כישלונותיו בזירה האירופית: בגביעי אירופה לא עלה עם יונייטד מעבר לשלב חצי הגמר, ונבחרת צרפת של תקופתו לא הצליחה להגיע להישגים גדולים. כל זאת לא הפחית מההערצה לקאנטונה, בעיקר בקרב אוהדי מנצ'סטר יונייטד: על פי משאל אוהדי היונייטד שנערך בשנה האחרונה נבחר קאנטונה לשחקן השני הטוב ביותר של הקבוצה בכל הזמנים.
אריק היל
ביוגרפיה
היל נולד בלונדון. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, כשהיה בן 12, פונה לכפר קטן וחזר בשנת 1940. הוא עזב את הלימודים בגיל 15 והחל לעבוד. בגיל 16 הוא עבד בסטודיו לאמנות כשליח ושם החל להתעניין באיור. הוא שירת תקופה קצרה בחיל האוויר ואחר כך חזר לסטודיו והחל לפרסם איורים במגזינים ועיתונים.
בשנת 1976 נולד בנו כריסטופר, והיל כתב עבורו סיפור אודות כלכלב קטן, ובשנת 1980 פורסם הספר "Spot the Dog" (או "פינוקי" בעברית).
בשנת 2008 הוענק לו תואר קצין במסדר האימפריה הבריטית.
אריק קאנטונה
לאחר פרישתו
מאז פרישתו קאנטונה שיחק במספר סרטי קולנוע ובהם: "אליזבת" בו גילם את השגריר הצרפתי דה פואה, ובסדרת המתח "במדרון" ששודרה בנטפליקס ב-2020, וכן היה פעיל כאיש עסקים. בנוסף, הוא תפקד כמאמן-שחקן של נבחרת צרפת בכדורגל חופים. ב-2007 הוביל את קבוצת כדורגל-חופים של צרפת למקום שלישי בתחרות כדורגל חופים הראשונה שנערכה בישראל.
אריק היל
ביוגרפיה
היל נפטר בעקבות מחלה ב-6 ביוני 2014, בגיל 86.
אלינה אורלובה
אורלובה מלחינה ושרה יצירות מפרי עטה בליטאית, רוסית ואנגלית, ומבצעת גרסאות כיסוי לשירים מוכרים. אלבום הבכורה שלה, "Laukinis šuo dingo" ("הכלב הפראי דינגו", על שם ספר ילדים רוסי) יצא בתחילת 2008. אלבומה השני בשם "Mutabor" יצא בשנת 2010 והאלבום השלישי ("88") יצא בשנת 2015
Christina Aguilera
Christina Aguilera (בעברית: כריסטינה אגילרה) הוא אלבום הבכורה של זמרת הפופ כריסטינה אגילרה משנת 1999.
הפקה
האלבום מכר 360,000 עותקים בבריטניה, 600,000+ בקנדה, 9.1 מיליון בארצות הברית, ומעל ל-17 מיליון בעולם כולו.
ב-2007 האלבום נכנס שוב למצעד האלבומים בבריטניה כשהוא מגיע למקום ה-82.
רשימת השמעה
בשנת 2000'', מהדורה חדשה של האלבום אורגינל הושקה בתוספת גרסאות הרדיו והקליפ של הסינגלים"What A Girl Wants" ו "Come on Over Baby (All I Want Is You)". הגרסאות הללו החליפו את גרסאות האלבום במהדורה.''
ג'יימס איגן הולמס
ג'יימס איגן הולמס (באנגלית: James Eagan Holmes; נולד ב-13 בדצמבר 1987) הוא רוצח המונים אמריקאי האחראי לירי בבית הקולנוע "סנטרי 16" באורורה, קולרדו ב-2012. באירוע נהרגו 12 בני אדם ונפצעו 70 אחרים (62 במישרין ו-8 בעקיפין). לפני הירי הולמס מלכד את דירתו עם חומרי נפץ שנוטרלו יום אחד לאחר מכן על ידי יחידת חבלנים משטרתיים.
חיים אישיים
הולמס נולד ב-13 בדצמבר 1987 בסן דייגו שבקליפורניה. אביו רוברט הולמס הוא מתמטיקאי ומדען בעל תארים מאוניברסיטת סטנפורד, UCLA, ואוניברסיטת קליפורניה בברקלי. אימו ארלין הולמס היא אחות מוסמכת. ולהם בת נוספת. הולמס גדל בקהילת אוק הילס, הנמצאת במחוזי מונטריי אשר ליד קסטרוויל קליפורניה, שם גם למד בבית ספר יסודי. בגיל 12 הולמס עבר חזרה לסן דייגו.
יחסי רומניה–רוסיה
יחסי רומניה–רוסיה הם יחסי החוץ הדו-צדדיים בין המדינות רומניה ורוסיה. לאחר מלחמת העולם השנייה הפכו רומניה וברית המועצות לבעלות ברית כלכליות וצבאיות; שניהם חתמו על ברית ורשה. לאחר פירוק ברית המועצות נפגעו היחסים בין המדינות, בעקבות עמידתן בשני צידי המתרס במהלך הסכסוך בטרנסינטריה. כיום מתקיימים בין המדינות יחסים דיפלומטיים וקשרים דו צדדיים במגוון תחומים. כ-30,000 רוסים חיים ברומניה, וכ-5,300 רומנים חיים ברוסיה.
שתי המדינות חברות מלאות במועצת אירופה ובארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה.
הנסיכויות הרומניות
עד סוף המאה ה-18 היו קשרים חמים בין רוסיה הצארית, ולאחריה האימפריה הרוסית, לבין נסיכות מולדובה ונסיכות ולאכיה, והרוסים דאגו למתן אוטונומיה לנסיכויות הרומניות מהאימפריה העות'מאנית. הרוסים כבשו את הנסיכויות במהלך מלחמותיהם עם העות'מאנים, ובכלל זה במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1828–1829) ומלחמת קרים. במהלך אביב העמים התקוממו הרומנים, מה שהוביל למתח רב ביחסים עם רוסיה. בשנת 1859 התאחדו הנסיכויות הרומניות, הקימו את הנסיכויות הרומניות המאוחדות, אשר נתמכה על ידי רוסיה.
ממלכת רומניה
במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) לחמו הרומנים לצד הרוסים, ובקונגרס ברלין לאחר המלחמה הוכרה עצמאותם. במהלך השנים שלאחר מכן ידעו היחסים בין המדינות עליות ומורדות, ובשנת 1916 הצטרפה רומניה למלחמת העולם הראשונה לצד רוסיה ומעצמות ההסכמה, מה שהוביל לכיבוש רומניה על ידי מעצמות המרכז. במהלך המלחמה שהו ולחמו בתחום רומניה יחידות צבא רוסיות. לאחר מהפכת אוקטובר, כאשר השלטון הרוסי החדש חיפש דרכי יציאה מהמלחמה, נעכרו יחסי רוסיה ורומניה. בסוף 1917 עצרו השלטונות הסובייטים את השגריר של רומניה ברוסיה, תוך הפרה של חסינות דיפלומטית ושחררו אותו רק לאחר לחץ בינלאומי.
לאחר המלחמה קיבלה רומניה את טרנסילבניה, בוקובינה, בסרביה ושטחים בבנאט, מה שהביא להכפלת שטח המדינה. הסתפחות בוקובינה ובסרביה לרומניה נעשתה בניגוד לדעתה של ברית המועצות וגררה סנקציות מצידה, כולל תפיסת האוצר הרומני, שהועבר לרוסיה בתקופת המלחמה ועוד.
במהלך מלחמת העולם השנייה לחמה רומניה לצד מדינות הציר, וכוחותיה לחמו נגד ברית המועצות, ובכלל זה בקרב סטלינגרד, שבו הצליחו הרוסים לכתר את הארמייה השישית הגרמנית, לאחר שפרצו דרך הכוחות הרומניים שהיו מוצבים באגפיה. לאחר מבצע יאשי-קישינב והפיכת 23 באוגוסט 1944 עברה רומניה להילחם לצד ברית המועצות, וכוחותיה השתתפו בקרבות בהונגריה ובאוסטריה.
במסגרת חוזה פריז אשר נחתם ב־1947 סירבו בעלות הברית להעניק לרומניה מעמד של צד לוחם (co-belligerent). צפון טרנסילבניה חזרה להיות חלק אינטגרלי מרומניה, אך ברית המועצות סיפחה את בסרביה וצפון בוקובינה סופית. בשאר חלקי רומניה נשאר הכיבוש הסובייטי. ב־1947 הודח המלך מכיסאו והוגלה, ונוצרה הרפובליקה הקומוניסטית העממית של רומניה. הכיבוש הסובייטי הסתיים רק בשנת 1958.
לאחר מלחמת העולם השנייה, ברית המועצות דחפה להכללתה של המפלגה הקומוניסטית הרומנית, שלא הייתה מפלגה גדולה לפני כן, בממשלה החדשה, בזמן שפוליטיקאים לא־קומוניסטים החלו להיעלם מהזירה הפוליטית. בסופו של דבר הוכרח המלך מיכאי לוותר על כיסאו והוגלה, והוכרזה הקמה של הרפובליקה העממית הרומנית. בראש המשטר הקומוניסטי עמד בהתחלה הנהגה קולקטיבית - בעיקר הרביעייה גאורגה גאורגיו-דז', אנה פאוקר, ואסילה לוקה ותאוהרי ג'ורג'סקו ואחרי שנת 1952 התרכז הכוח בידיו של גאורגה גאורגיו-דז'.
תקופתו של גאורגיו-דז'
רומניה הפכה למדינה קומוניסטית תחת חסותה הצבאית והכלכלית המלאה של ברית המועצות. במהלך תקופה זו, משאביה המדולדלים של רומניה לאחר מלחמת העולם השנייה נשאבו בעקבות הסכמים סובייטיים-רומניים: חברות בבעלות סובייטית ורומנית משותפת הוקמו בעקבות מלחמת העולם השנייה כדי להסתיר את מה שרבים כינו "ביזה של רומניה על ידי ברית המועצות"; בנוסף לכך, הושתו על רומניה תשלומי פיצויים כבדים לברית המועצות בעקבות המלחמה. במהלך התקופה הזאת, למעלה משני מיליון בני אדם נאסרו בשרירותיות בשל סיבות פוליטיות, כלכליות ואחרות. הוצאות להורג, עינויים והתעללויות הופעלו כנגד מספר גדול של אנשים, החל מיריבים פוליטיים ועד לאזרחים מן המניין. לפחות 200,000 איש איבדו את חייהם כתוצאה מהדיכוי הקומוניסטי ברומניה בין 1948 עד 1964. בשנת 1958 הצליח גאורגיו-דז' להגיע להסכם עם מנהיג ברית המועצות ניקיטה חרושצ'וב בנוגע לנסיגת הצבא הסובייטי מרומניה. בסוף שלטונו, אחרי הפיוס עם טיטו, החרפה חוזרת של רדיפות פוליטיות בשנים 1959–1960, התחיל גאורגיו דז' ומקורביו בשנים 1963–1964 מדיניות של התרחקות מהמפלגה הקומוניסטית הסובייטית ושל חיזוק היחסים עם המערב. בו זמנית התחיל המשטר לעודד התנתקות בולטת מההשפעה התרבותית של רוסיה וברית המועצות ועודדה בריש גלי את הלאומיות הרומנית.
תקופתו של צ'אושסקו
ב־1978 ערק יון מיכאי פצ'פה, חבר בכיר במשטרה החשאית הרומנית, הסקוריטאטה, לארצות הברית. זהו העריק בעל הדרגה הגבוהה ביותר מהגוש הקומוניסטי במהלך המלחמה הקרה. בעקבות עריקתו, אשר היוותה מכה קשה למשטר הקומוניסטי, ערך צ'אושסקו מסע טיהורים בצמרת הסקוריטאטה, והגביר את דיכוי כלל האזרחים ברומניה. בנוסף לכך, ספר שהוציא פאצ'פה בארצות הברית חשף פרטים נסתרים על משטרו של צ'אושסקו, כגון שיתוף פעולה עם ארגוני טרור ערביים ומשטרים אפלים כגון זה של מובוטו ססה סקו, ריגול תעשייתי מאסיבי נגד ארצות הברית והמערב, ומאמצים רבים מצד צ'אושסקו להשיג תמיכה פוליטית מהמערב; גילויים אלו, ומדיניותו הדראקונית ההולכת ומחמירה של צ'אושסקו, גרמו לבידוד גובר והולך של רומניה בזירה הבינלאומית, ולהפסקת הצמיחה הכלכלית ממנה נהנתה בסוף שנות השישים.
במהלך שנות ה־80 הלך והחמיר המשטר ברומניה, וימי הזוהר של צ'אושסקו, בהם באמת זכה לתמיכה גדולה מן העם, נשכחו כלא היו. ההפיכות ברחבי הגוש הקומוניסטי היוו גורם מדרבן לנפילת המשטר הקומוניסטי בשרשרת אירועים עקובים מדם בדצמבר 1989, אשר התחילו בערים טימישוארה ובוקרשט, והסתיימו בהוצאתם להורג הפומבית של הרודן ורעייתו, והכרזה על הקמת רפובליקה דמוקרטית חופשית ברומניה.
יון איליאסקו, חבר בכיר לשעבר במפלגה הקומוניסטית אשר הודח על ידי צ'אושסקו, קיבל הכרה לאומית כמנהיגה של ממשלת קואליציה מאולתרת. חזית ההצלה הלאומית (שהפכה ל"מפלגה הסוציאל־דמוקרטית" בימינו) הכריזה על החזרת הדמוקרטיה והחירויות האזרחיות ב־22 בדצמבר 1989. המפלגה הקומוניסטית הוצאה אל מחוץ לחוק, והחוקים הדראקוניים ביותר של צ'אושסקו, כגון האיסור על הפלות ואמצעים למניעת הריון, בוטלו.
יחסי רומניה–הפדרציה הרוסית
מדיניות החוץ של רומניה לאחר 1990 נבנתה אך ורק מסיבות גיאו-אסטרטגיות ופחות על יחסים כלכליים, מה שהביא ליחסים מינימליים עם רוסיה. רומניה הכריזה בשנת 1993 רשמית על רצונה להצטרף לנאט"ו והאיחוד האירופי כדי לאחד את ביטחונה הלאומי הרעוע. במאמץ להרגיע את בעלת בריתה לשעבר, רומניה ורוסיה חתמו על חוזה הנוגע לשיתוף פעולה צבאי דו-צדדי בשנת 1994 והסכימו להמשיך במשא ומתן על חתימת האמנה הבילטרלית על יחסי שכנות טובה. למרות מאמצים אלה, היחסים הדו-צדדיים התדרדרו במהירות. באפריל 1996 חוותה מערכת היחסים הרומנית-רוסית את אחד הרגעים הקשים ביותר שלה, כאשר שר החוץ הרוסי יבגני פרימקוב טס לבוקרשט בהזמנת הרשויות הרומניות לחתום על גרסת המשא ומתן מחדש של הסכם היחסים לגבי שכנות טובה בין המדינות. נלחץ על ידי מפלגות האופוזיציה שינה הנשיא איליצ'ו את דעתו ורומניה סירבה לחתום על האמנה, מכיוון שהיא לא הצליחה להתמודד עם שניים מהמחלוקות הבילטרליות המתמשכות ביותר בין שתי המדינות: רומניה התלוננה על היעדר סעיפים בהסכם המגנים את הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, ובנוסף קביעת מפת דרכים ברורה להחזרת האוצר הלאומי של רומניה המאוחסן במוסקבה. רוסיה גינתה בזעם את כוונותיה של רומניה כעוינות ומונעות על ידי נטיות אירידנטיסטיות לעבר שטחים ברפובליקה של מולדובה ואוקראינה, אשר מוסקבה חשבה כי רומניה עשויה לתבוע. כמו כן, רוסיה התלוננה כי רומניה סירבה לכלול הוראה שתתחייב את שני הצדדים שלא להצטרף לבריתות שמכוונות נגד האחר. בעקבות פרק זה בוטלו כל הביקורים הדיפלומטיים. רק בשנת 1999 אמרה בוקרשט כי היא מוכנה לשקול מחדש את קשריה עם מוסקבה, ברמה הפוליטית והכלכלית כאחד. באמצע שנות האלפיים נפתח חלון הזדמנויות שלישי לנרמל את היחסים בעקבות הבחירות הכלליות ברומניה בשנת 2000, שבהם עלתה את המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, שנחשבת כקרובה יותר למוסקבה מאשר מפלגות רומניות אחרות. בסופו של דבר, בשנת 2003 נחתמה האמנה הדו צדדית על יחסי שכנות טובה, אך מבלי להתייחס לאף אחד מהנושאים המהווים מחלוקת בין שתי המפלגות: גינויו של הסכם ריבנטרופ-מולוטוב, השבת האוצר הלאומי של רומניה, וההוראות הנוגעות להסכם המחויבות של הצדדים שלא להשתתף בכך מכוונת נגד האחר.
סדרת קשרים ברמה גבוהה הגיעה לשיאה עם ביקורו של הנשיא טריאן בססקו במוסקבה בשנת 2005, אולם הצהרותיו באותה עת, על התגברות על דעות קדומות היסטוריות של 15 השנים הקודמות, לא קרמו עור וגידים ככל שהיחסים המשיכו להיות צוננים.
מקור המתח העיקרי כעת הוא מעמדה של מולדובה. הסכסוך על מולדובה, או בסרביה, אינו חדש. ונמשך בין רומניה לרוסיה כבר למעלה ממאה שנים, בגלל האינטרסים האסטרטגיים של רוסיה באזור המתנגשים עם מטרתה של רומניה למדינה פאן-רומנית אחידה. בסרביה, הידועה כיום לרוב העולם כמולדובה, הייתה במקור אזור בתוך מולדביה; רומניה נאלצה למסור אותה לרוסיה בקונגרס ברלין. האזור הוחזר לרומניה לזמן קצר, ואז נלקח שוב על ידי ברית המועצות לאחר מלחמת העולם השנייה. הרומנים עשויים לראות במולדובה כ"גנובה" על ידי רוסיה. רומניה החזירה לעצמה את השטח בסוף מלחמת העולם הראשונה, רק כדי לאבד אותו שוב בסוף מלחמת העולם השנייה. בזמן נפילת ברית המועצות, נבחרה השפה הרומנית (בשם השנוי במחלוקת של "השפה המולדובנית") עם כתב לטיני כשפה הרשמית של מולדובה, וגרמה לסכסוך עם אזורים שאינם דוברי רומנית (כלומר, גגאוזיה וטרנסניסטריה). עם זאת, מולדובה בחרה להצטרף באותה עת לרומניה בטענה שיש לה זהות לאומית נפרדת. הרומנים עשויים לראות במולדובנים קורבנות של רוסיפציה כפויה ושטיפת מוח.
לאחרונה, ב-10 בפברואר 2015, התריע ולדימיר אביסב, מנהל המרכז למחקרים פוליטיים וצבאיים במוסקבה, כי אם רומניה מרשה לעצמה להיות מעורבת בעימות בין רוסיה לנאט"ו, "אי אפשר שלא להציב בסיסים צבאיים שונים ברומניה ברשימת המטרות שיש לנטרל באמצעות כלי נשק מסוגים שונים." לדבריו, "רוסיה חוששת נורא שאפשר לשגר טילי שיוט [גם מבסיסים צבאיים העומדים להיבנות ברומניה]". נשיא רומניה קלאוס יוחניס הגיב לכך באישור פריסה זמנית של עד 250 חיילים אמריקאים בבסיס צבאי במזרח המדינה. הוא גם אישר בקשה מארצות הברית להשתמש ברומניה.