cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המטבח המלגשי
המטבח המלגשי כולל את שלל המסורות הקולינריות של האי מדגסקר השוכן באוקיינוס ההודי מול חופי אפריקה. מגוון המנות הנפוצות במדגסקר במאה ה-21 משקף את ההיסטוריה הייחודית של האי ואת מאפייניה המגוונים של האוכלוסייה המיישבת אותו כיום. המאכלים משקפים את ההשפעות של המהגרים מדרום-מזרח אסיה, מאפריקה, מהודו, מסין ומאירופה. אורז ופקעות אשר עובדו על ידי מתיישבים אלה, מהווים את המרכיבים המרכזיים בתזונה המלגשית. בשנת 1000 לספירה נוסף כמרכיב מרכזי לתזונתם גם בשר הזבו, שהוא תת-מין מבוית של פר. הזבו הגיע למדגסקר לראשונה יחד עם מהגרים ממזרח-אפריקה שהיגרו לאי באותה תקופה. המסחר עם סוחרים מארצות ערב והודו בשילוב של המסחר האירופאי הטרנס-אטלנטי העשירו את המסורות הקולינריות של האי עוד יותר על ידי שילוב שפע של פירות, ירקות ותבלינים. רוב תושבי האי מגישים את האוכל שלהם על מרבד על הרצפה. המסורת הנהוגה היא שבן המשפחה המבוגר ביותר אוכל ושותה ראשון, אך מפסיק לאכול לפני שמגישים לצעיר ביותר על מנת לוודא שיהיה מספיק לכולם. התזונה העכשווית של מדגסקר בנויה בדרך כלל ממנת אורז כבסיס, המוגשת בליווי של מנה נוספת. בדיאלקט הרשמי של השפה המלגשית, האורז מכונה "וארי" (Vary), והמנה המלווה נקראת "לאוקה" (Laoka). ה"לאוקה" עשויה להיות מגוון מנות, חלקן צמחוניות וחלקן מכילות בשר. בחלקיו הדרומיים והמערביים של האי המאופיינים בצחיחות, תושבי המקום עשויים להחליף את מנת הבסיס של האורז בתירס, קסאווה או גבן המופק מחלב זבו מותסס. ניתן לומר כי על אף היותו של המטבח המלגשי מטבח מסורתי, הוא עדיין משתנה וסופג השפעות תרבויות משלל המהגרים שהגיע למדגסקר בתקופות השונות.
היסטוריה
ככל הנראה, הראשונים להתיישב באי היו יורדי ים אוסטרונזים שהגיעו בין השנים 100-500 לספירה והתיישבו בצפון ובדרום-מזרח האי. הם הביאו איתם מרכיבי מזון עיקריים מארץ המוצא שלהם, הכוללים אורז וסוגים של פקעות כגון טארו ויאם. כנראה שגם קנה הסוכר, הג'ינג'ר, הבטטה, בשר החזיר והעוף, הקוקוס והבננות הגיעו לאי יחד איתם. מתיישבים אלו חתכו ושרפו את יערות הגשם לשם עיבוד אדמות לגידולים ונהגו לצוד ביערות. בשנת 1000 לספירה, הגיעו לאי מתיישבים ממזרח אפריקה והביאו איתם לראשונה את הזבו, שהוא סוג של בקר, את הסורגום שהוא סוג של דגן, עזים ועוד. באותה תקופה הכנת האוכל נעשתה על ידי הרתחת מים בבמבוק ירוק אשר שימש כסיר, מעל מדורה או אבנים חמות. רק מאוחר יותר התחיל השימוש בסירי חימר וברזל. דרך בישול נוספת הייתה ההתססה ולשם מסחר ואחסון לטווח ארוך נעשו גם תהליכים של ייבוש, עישון והמלחה של המזון. בסוף המאה ה-17, בעקבות סחר העבדים הטרנס-אטלנטי, המסחר בנמלי מדגסקר הלך וגדל ובפרט הסחר במזון. האורז הפך לדגן העיקרי במסחר. בהמשך, ספינות הסחר הביאו איתם יבולים מאמריקה כמו בטטות, עגבניות, תירס, בוטנים ושעועית. יבול זה התפשט ברחבי האי והביא לעיבוד חקלאי נוסף באזורים שונים באי. בהמשך הגיע מאמריקה זן של קקטוס המכיל נוזלים רבים ושימש להזנת הבקר, מה שהביא לרעיית בקר יעילה יותר ובעקבות כך לעלייה בכמות הבקר באזור. בתחילת המאה ה-19, עקב גידול משמעותי באוכלוסיית האי, חויבו העבדים בממלכת מרינה (Merina kingdom), אזור הררי במרכז מדגסקר, לעבוד אדמות אורז במקום תשלום מיסים על מנת להבטיח כמות מספקת של מזון להזנה מקומית ולמסחר ביתר חלקי האי. בעקבות כך, הוקמו שווקים באזור שהוכרז כממלכת מדגסקר. הוא נותר שכזה עד שהצרפתים כבשו סופית את האי והחלה תקופת הקולוניה הצרפתית ב-1896. ב-1803 הוקמו באזור מטעים אשר את יבולם סחרו ברחבי האי ואפילו ייצאו לאירופה. המסחר עם אירופה התחיל כאשר ספינה של קפטן פורטוגזי נפרדה מצי ספינות שהיה בדרכו להודו והגיע במקרה לאי. בתקופת הקולוניה הצרפתית, החלו להיכנס לתרבות המזון בגטים, קרואסונים, עוגות קרמשניט, כבד אווז ועוד. בנוסף, התחילה נטיעה של ייבולים חדשים שהובילה למסחר במוצרים כמו וניל, שמן קוקוס, קפה ותה. חלקם אף השתרשו במזון האי עד היום. מאוחר יותר, הגיעו גם מהגרים סינים אשר הביאו איתם את האורז המטוגן, הנודלס והאגרולים וב-1880 הגיעו מספר סוחרים הודים לצפון מערב מדגסקר והביאו איתם את הסמוסה, סוג של בצק מטוגן עם מילוי.
המטבח המלגשי העכשווי
כיוון שמדגסקר קיבלה עצמאות מהמשטר הקולוניאלי הצרפתי רק ב-1960, המטבח המלגשי מייצג את מגוון התרבויות וההשפעות ההיסטוריות של האי. אורז נחשב למאכל הנפוץ ביותר באי והמנות הנלוות לאורז משתנות בין האזורים השונים בהתאם למצרכים הזמינים ולחקלאות המקומית. אוכל הרחוב המלגשי מוגש בקרוואנים המהווים דוכני רחוב. מעדניות ומסעדות יוקרתיות יותר מציעות מגוון רחב יותר של מאכלים שאינם מקומיים. המסעדות מגישות את המנות המלגשיות המסורתיות בתוספת השפעות של המטבח הצרפתי, הן מבחינת המצרכים והטכניקה והן מבחינת צורת ההגשה. כיום, ישנה השפעה של המטבח המלגשי גם מחוץ לגבולות מדגסקר בעקבות יוצאי מדגסקר שהקימו מסעדות במקומות אליהם היגרו. בין הערים בהן ניתן למצוא מסעדות מלזיות נמצאות לונדון, ניו יורק, וושינגטון, לוס אנג'לס ופריז. בנוסף, ב-2015 קם בלונדון פרויקט בשם "The Lemur House", על ידי 2 קרובות משפחה שהגיעו ללונדון ממדגסקר. מטרת הפרויקט היא להכיר לאנגליה ולעולם המערבי את מדגסקר והשותפים לפרויקט עושים זאת בעיקר על ידי הקמת פסטיבלים שכוללים מוזיקה, תרבות ומאכלי רחוב מקומיים.
אורז ("וארי")
כפי שצוין, אורז ("וארי") הוא המרכיב הבסיסי והמרכזי בתזונה המלגשית כלול בכל ארוחה. הפועל "לאכול ארוחה" בשפתם (mihinam-bary) מתפרש, באופן מילולי, ל"לאכול אורז". כמות המים בהכנת האורז יכולה להשתנות ובכך ליצור מנות שונות. למשל, מעט מים משמשים להכנת אורז יבש ואוורירי הנקרא "וארי מאינה" (vary maina), אשר מגיע בדרך כלל עם "לאוקה", סוג של תבשיל עם רוטב. כמו כן ניתן להכין את האורז עם כמות גדולה של מים על מנת לקבל דייסת אורז הנקראת "וארי סוסואה" (vary sosoa) המוגשת בדרך כלל כארוחת בוקר או לחולים. "וארי סוסואה" מוגשת לפעמים גם עם לאוקה יבשה, כמו למשל רצועות מעושנות של בשר זבו הנקראות "קיצואה". סוג נוסף של מנת אורז נפוצה הוא "וארי אמינהנהנה" (vary amin'anana), דייסת אורז עם בשר וירקות ירוקים. בטקס הקבורה המסורתי של האי, ה"פאמאדיהאנה" (famadihana), מוגש סוג מיוחד של אורז הנקרא "וארי בי מנקה" (vary be menaka), "אורז עם הרבה שומן", המוגש עם חתיכות של בשר בקר או חזיר עם אחוזי שומן גבוהים בהתאם לאווירת הטקסיות והחגיגיות שבפולחן זה.
מנת ליווי ("לאוקה")
מנת הליווי המוגשת עם האורז נקראת "לאוקה" בגרסה הרשמית של השפה המלגשית. מנות הלאוקה מוגשות לרוב בתוך רוטב כלשהו: באזורים ההרריים, הרוטב הוא על בסיס עגבניות, בעוד שבאזורי החוף משתמשים בעיקר בחלב קוקוס. באזורים הצחיחים בדרום ובמערב המדינה, היכן שמגדלים עדרי זבו, נפוץ השימוש בחלב הזבו כמרכיב במנות המבוססות על ירקות. הרכיבים העיקריים באזור זה כוללים: בטטות, שורש טארו ובמיוחד קסוואה, דוחן ותירס. אלו מבושלים לרוב במים רותחים ומוגשים לעיתים עם חלב מלא או בשילוב בוטנים. מנות הלאוקה הן מגוונות ועשויות לכלול רכיבים כגון: אגוזי אדמה מסוג במברה, בשר חזיר, בשר בקר, דג, מאכלי ים ועוד. באזורים הדרומיים והמערביים הצחיחים של המדינה, שום, בצל, ג'ינג'ר, עגבניות, קארי ומלח הם הרכיבים הנפוצים ביותר לתיבול מנות. באזורי החוף נהוג להשתמש גם בחלב קוקוס, וניל, ציפורן וכורכום. לרוב, מגוון תבלינים ותוספות מוגשות בצד ומעורבבות לתוך מנת האורז לפי הטעם האינדיבידואלי של הקונה. זאת במקום לערבב אותם כבר בשלב הבישול. התבלין הבסיסי והנפוץ ביותר הוא "סקאי", תבלין חריף המופק מפלפל צ'ילי אדום או ירוק. תוספות האופייניות לאזורי החוף הן מנגו, לימון ועוד שלל פירות כבושים.
אוכל רחוב
מגוון עוגות ופריטרים, סוגים שונים של בצק מטוגן, הידועים באופן כללי כ"מופו" (Mofo), נפוצים בקיוסקים ברחבי מדגסקר. הנפוץ ביותר הוא "מופו גאסי" (Mofo gasy), לחם מלגשי המוכן מבלילה של קמח אורז ממותק. מופו גאסי היא מנה נפוצה לארוחת בוקר ובדרך כלל היא מוגשת עם קפה. באזורים חופיים מנה זו מבושלת עם חלב קוקוס וידועה כ"מוקרי" (Mokary). מנות נפוצות נוספות הן ה"מנאקלי" (Menakely), מנה מתוקה של דונאט מטוגן, ה"מופו באולינה" (Mofo baolina), בצק מטוגן, פריטרי הפירות, בעיקר אננס ובננה ו"קובה אקונדרו" (Koba akondro), מאכל מתוק המוכן מבלילה של שברי בוטנים, בננות מעוכות, דבש וקמח תירס עטופים בעלי בננה.
קינוחים
באי מגוון רחב של פירות טרופיים ונהוג לאכול פירות טריים אחרי ארוחה כקינוח. קנה סוכר טרי גם נחשב כחטיף ונהוג ללעוס אותו כמו שהוא. מגוון הפירות הטרופיים כולל קוקוס, תמרינד, מנגו, אננס, אבוקדו, פסיפלורה, שסק, גויאבה, לונגן, ליצ'י ואפרסמון. בחוף המערבי, הפירות של עצי הבאובב נפוצים גם הם במהלך התקופה הקצרה שהם זמינים, לקראת סוף העונה הגשומה. האי מדגסקר ידוע באיכות הקקאו והוניל הגדלים בו, אשר רובם נשלחים לייצוא. גם מאפים צרפתיים ועוגות הם קינוחים נפוצים ברחבי האי.
משקאות
מי הברז ברחבי האי בדרך כלל אינם ראויים לשתייה לפי הסטנדרטים המערביים. המשקאות המסורתיים הנפוצים ביותר הם "ראנונאמפאנגו" (Ranon'ampango) ו"ראנובולה" (Ranovola). משמעות שני השמות היא משקה המוכן על ידי הרתחת מים בסיר עם מעט האורז שנדבק לסיר לאחר הבישול. משקה זה הוא תחליף טעים וסניטרי יותר למים. חלב הוא מצרך נדיר באי ולכן המקומיים שותים את הקפה והתה ללא חלב. החלב שכן ישנו הוא ברובו חלב הזבו. בנוסף, קיימים מגוון משקאות המופקים באופן מקומי. גידולי קפה נמצאים בצד המזרחי של האי, וקפה נחשב כמשקה בוקר אופייני. כמו כן, תה שחור, בשילוב וניל או עשבים נפוץ גם כן. ניתן למצוא גם מגוון מיצי פירות. משקה קל מקומי הוא Bonbon Anglais, משקה לימון-סודה ממותק. כמו כן, מוצרי קוקה-קולה פופולריים מאוד ברחבי האי. בנוסף, קיימים מספר משקאות אלכוהוליים המיוצרים לצריכה מקומית ולייצוא מוגבל. הבירה המקומית היא "Three Horses Beer" והיא נפוצה מאוד. יין מיוצר באזורים ההרריים הדרומיים וניתן לשתות אותו מתובל עם פירות אקזוטיים ותבלינים על מנת ליצור "רום אראנג'" (rhum arrange) או מעורבב עם חלב קוקוס על מנת ליצור קוקטייל בשם "פונץ' קוקו". הגרסה המסורתית ביותר של רום נקראת Betsabetsa והיא מופקת ממיץ קנה-סוכר מותסס.
מיגל מרקוס מדרה
מיגל מרקוס מדרה (בספרדית: Miguel Marcos Madera; נולד ב-8 בנובמבר 1985), הידוע כמיצ'ל, הוא כדורגלן עבר ספרדי המשחק בעמדת הקשר האחורי.
קריירה
מיצ'ל הוא שחקן בית של אקדמיית הנוער של ריאל אוביידו. בשנת 2003 הוא הועבר למחלקת הנוער של ספורטינג חיחון. הוא עזר לה לזכות בגביע אלופות לנוער באותה השנה, ונבחר להיות השחקן המצטיין של משחק הגמר.
ב-2004 הועלה מיצ'ל לקבוצת המילואים של המועדון ספורטינג חיחון ב'. הוא התקדם בשנת 2005 לקבוצה הראשונה ספורטינג חיחון ששיחקה בליגה השנייה בספרד. הוא רשם 24 הופעות בעונתו הראשונה ואף זכה לכבוש את שער הבכורה שלו בקבוצה בוגרת בניצחון 4-0 על ז'ימנסטיק בחוץ.
בעונת 2007/08 בעזרת מיצ'ל חזרה הקבוצה לליגה הראשונה בספרד לאחר 10 שנים שלא הייתה שם. את הופעת הבכורה שלו בליגה הראשונה רשם בהפסד נגד חטאפה 2-1. בהמשך העונה לבש מיצ'ל את סרט הקפטן והמועדון ניצל מירידה במחזור האחרון. בסך הכול הוא רשם 30 הופעות (24 בהרכב) בעונתו ראשונה בלה ליגה. מיצ'ל היה שחקן הקבוצה עד ינואר 2010 כאשר נמכר לברמינגהאם סיטי האנגלית.
למעשה שמו של מיצ'ל הוזכר כמועמד למועדון עוד ב-2009, אך לא הוגשה הצעה עד ינואר 2010. מיצ'ל חתם במועדון האנגלי לשנתיים וחצי תמורת 3 מיליון ליש"ט עם אופציה להארכה. הוא ביצע את הופעת הבכורה שלו בליגה האנגלית ב-27 בינואר 2010 כאשר נכנס מחליף בדקה ה-73. ברמינגהאם הייתה ברצף של 15 משחקים ללא הפסד אך בהופעת הבכורה של מיצ'ל הקבוצה הפסידה 3-0 לצ'לסי בסטמפורד ברידג'. מעמדו של מיצ'ל בקבוצה לא היה טוב כאשר יריבו לעמדה ברי פרגוסון הועדף על ידי המאמן, מה שגרם למיצ'ל לרשום רק 6 הופעות במועדון האנגלי ובחלון העברות של חורף 2011 הוצע להשאלה לא.א.ק. אתונה.
מיצ'ל הצטרף בהשאלה לא.א.ק. אתונה בחלון העברות עד לסוף העונה וערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 2-0 בחוץ על סקודה. בהופעתו השנייה בלבד בקבוצה כבש שער מדהים בבעיטה חופשית מ-40 מטרים נגד פנאתינאיקוס בתוספת הזמן והוביל את קבוצתו לחצי גמר הגביע היווני. אתונה לבסוף זכתה בגביע, אך מיצ'ל לא שותף בגמר.
באוגוסט 2011 חזר מיצ'ל לספרד כאשר חתם בחטאפה בהעברה חופשית. ב-6 בנובמבר 2011 כבש את שערו הראשון בקבוצה וקבוצתו ניצחה את אתלטיקו מדריד 3-2 בדרבי הקטן של מדריד. ב-22 באוגוסט 2014 מיצ'ל שוחרר מהקבוצה בהעברה חופשית.
ב-4 בספטמבר 2014 מיצ'ל נחת בישראל וחתם במכבי חיפה לעונה אחת עם אופציה לעונה נוספת. בתום העונה עבר לקרבאך האזרית ובעונתו הראשונה זכה בדאבל.
שבתות וחגים (סדרת טלוויזיה)
"שבתות וחגים" היא סדרת דרמה ישראלית מצליחה, ששודרה בערוץ 3 במשך 5 עונות בין השנים 2000–2004.
הפקה ושידור
הסדרה עלתה לשידור בינואר 2000, ורוב פרקיה בוימו על ידי רני בלייר, ונכתבו על ידי מספר רב של כותבים: ארי פולמן, ערן קולירין, חגי לוי, אריק רוטשטיין, אורי סיון ובלייר עצמו. גיבורי הסדרה הם קבוצת חברים בשנות ה-30 וה-40 לחייהם המתגוררים בתל אביב. עלילות הסדרה כללו סיפורי אהבה, זוגיות, חברות, משפחה וכן הלאה. הפקת הסדרה התאפיינה בזוויות צילום "טבעיות" במטרה לצמצם את המרחק בין הצופה לעלילות המתרחשות מעל מסך הטלוויזיה.
צילומי העונה הראשונה החלו באוגוסט 1999 והיא כללה תחילה שמונה פרקים. שני פרקי פיילוט שהופקו לסדרה אוחדו לסרט תחת השם "שבתות וחגים - הסרט", אשר הוקרן בפסטיבלים שונים במהלך שנת 2000. הסרט כלל דמויות ראשיות שלבסוף לא נכללו בסדרה. הסרט אף שודר בטלוויזיה בערוץ 2 (בזכיינית קשת, לה הוצעה תחילה הסדרה) לאחר שידור העונה הראשונה של הסדרה בערוץ 3. ב-16 באפריל 2001 עלתה לשידור העונה השנייה.
שיר הנושא של הסדרה הוא "ככה זה (לאהוב אותך)" של ברי סחרוף. לפי סחרוף, השיר נכתב עבור הסדרה, אולם שידורה התעכב והשיר הופץ כשנה קודם לכן באלבומו "נגיעות". חריג הוא הפרק "הסערה" בעונה השלישית, אשר נפתח עם היצירה הקלאסית "ארבע העונות" של ויוואלדי במקום שירו של סחרוף.
כמו כן, בשנת 2004 שולב בעלילת העונה החמישית והאחרונה של הסדרה השיר "בואי אליי", אותו ביצעו יחד שחקני הסדרה אלון אבוטבול ורומי אבולעפיה. את מילות השיר כתב ארי פולמן (אחד מכותבי הסדרה) והלחין נפתלי אלטר. השיר הופץ באותה שנה כסינגל וכן בפסקול הסדרה. העונה האחרונה כללה גם שיר שאותו ביצעה רומי אבולעפיה, איתו דמותה "דניאלה" מנסה להתקבל לתחרות הקדם אירוויזיון, אולם שיר זה לא זכה להפצה.
אלון אבוטבול השתתף בכמות הפרקים הגדולה ביותר מבין שחקני הסדרה הקבועים. אבוטבול נעדר רק מפרק אחד בסדרה - הפרק "זכרון יעקב" מתוך העונה החמישית, אשר אותו ביים.
הסדרה זכתה בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לסדרה הדרמטית הטובה ביותר לשנת 2003. באותה השנה זכתה יעל אבקסיס על תפקידה בסדרה בפרס מסך הזהב בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר בסדרה מקורית, כאשר באותו הטקס גם היה מועמד אלון אבוטבול על תפקידו בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בסדרה מקורית.
שלוש העונות הראשונות של הסדרה שודרו בשידורים חוזרים בערוץ 10 בשנת 2005, ומאוחר יותר הועלו כל פרקי הסדרה לשירות ה-VOD בהוט.
בספטמבר 2020, לרגל 20 שנה לשידורה המקורי, החל שידור נוסף של הסדרה בערוץ הוט 3 ובשירות ה-VOD של הוט לראשונה מזה מספר שנים.
שחקנים נוספים ודמויות
בנוסף, השתתפו במהלך הסדרה בתפקידי אורח שחקנים כגון דן תורן, צ'רלי בוזגלו, שרון חזיז, עלמה זק, אלברט אילוז, נירה רבינוביץ', צחי גראד, שלמה וישינסקי, רפי תבור, מיקי קם, יורם חטב, דינה דורון, רבקה בכר, אלון נוימן, נדב אסולין, אניה בוקשטיין, יוסי וירז'נסקי ועוד.
ניל ארמסטרונג
ניל אולדן אַרְמְסְטְרוֹנְג (באנגלית: Neil Alden Armstrong; ) היה אסטרונאוט אמריקאי, טייס ניסוי ואחד מאנשי הצוות בנושאת מטוסים, שהתפרסם בזכות היותו האדם הראשון שצעד על אדמת הירח.
בטיסתו הראשונה לחלל היה ניל ארמסטרונג טייס במשימת ג'מיני 8 ב-1966. משימה זו הייתה הראשונה שביצעה עגינה והתחברות לעצם אחר בחלל (Agena Target Vehicle) בזמן שהייה במסלול סביב כדור הארץ והוא ביצע זאת יחד עם טייס המשנה דייוויד סקוט.
במשימתו השנייה (והאחרונה) היה מפקד משימת אפולו 11, שנחתה על הירח ב-20 ביולי 1969. ארמסטרונג היה הראשון שדרך על הירח. במעמד זה אמר את המשפט הידוע. יחד עם באז אולדרין, חקר את הירח בפעילות חוץ-רכבית בת כשעתיים וחצי.
לפני היותו אסטרונאוט, שירת ארמסטרונג בנושאת מטוסים בצי האמריקאי והשתתף במלחמת קוריאה. לאחר שירותו בחיל הים הפך ארמסטרונג לטייס ניסוי בוועדה הלאומית המייעצת לאווירונאוטיקה (NACA), קודמתה של נאס"א.
ילדות, נעורים וראשית הקריירה
ארמסטרונג החל להתעניין בטיסה עוד בילדותו. את טיסתו הראשונה חווה ב-26 ביולי 1936 (בגיל 6), על מטוס פורד טרימוטור (Ford Trimotor). בגיל 8 החל להתעניין בבנית דגמי מטוסים ובגיל 15 החל לחסוך לשיעורי טיסה. לכל שעת טיסה נדרש ארמסטרונג לעבוד כ-22 שעות וחצי כדי להרוויח 9 דולרים. בגיל 16 החל לקחת שיעורי טיסה ב-Aeronca Champion, מטוס קל בעל מנוע 65 כוחות סוס. לאחר מכן עבר למטוסי BT-13 ולבסוף למטוסי פרצ'יילד PT-19. הוא קיבל את רישיון הטיס שלו עוד בטרם למד נהיגה, ועל כן היה שב לביתו באופניו.
לאחר שסיים בהצלחה את התיכון, החל ללמוד באוניברסיטת פרדו בשנת 1947 וסיים לימודי הנדסת אווירונאוטיקה. ארמסטרונג היה השני במשפחתו שזכה בהשכלה על-תיכונית, ולימודיו אלו התאפשרו בעזרת מלגה אשר במסגרתה התחייב לשירות בצי האמריקאי. ציוניו בפרדו היו בינוניים, ועלו רק לאחר שחזר משירותו במלחמת קוריאה. במסגרת לימודיו בפרדו הוא נפגש לראשונה עם ג'נט שירון, עמה התחתן ב-28 בינואר 1956. בנוסף, התקבל לאוניברסיטת דרום קליפורניה וקיבל שם תואר מוסמך בהנדסת תעופה וחלל.
ארמסטרונג היה פעיל מאוד בתנועת הצופים הבנים של אמריקה והגיע עד לדרגת צופה נשר. כבוגר, הוא קיבל שני אותות כבוד מתנועת הצופים. בזמן טיסתו לירח ב-18 ביולי 1969, הוא שלח את ברכתו לחניכי ג'מבורי הצופים הארצי באיידהו. יחד עם חפציו האישיים שלקח איתו לירח ובחזרה היה תג רשמי של ארגון הצופים העולמי.
שירות צבאי - מלחמת קוריאה
ארמסטרונג למד באוניברסיטה במסגרת תוכנית מלגות אשר במסגרתה התחייב לשירות בצי האמריקאי. הוא שירת כטייס בין 1949 ל־1952, כולל במלחמת קוריאה. לאחר תקופת אימונים ממושכת התבצעה טיסתו המבצעית הראשונה ב-5 בינואר 1951, באותה עת הטיס מטוס סילון מדגם F9F-2B. בסוף אותו חודש נשלח למלחמת קוריאה. משימתו הראשונה הייתה ליווי מטוס ביון אשר צילם תצלומי אוויר בשטח האויב. במהלך משימות אלו הפיל מטוס אויב לראשונה; הפלה זו הייתה היחידה במהלך כל קריירת הטיס שלו.
במהלך המלחמה ארמסטרונג ביצע 78 משימות וצבר 121 שעות טיסה. עבור שירותו במלחמה קיבל מספר עיטורי לוחמה: פעמיים במדליית האוויר (עבור ביצוע למעלה מ-40 גיחות קרביות) ופעמיים במדליית השירות בקוריאה. ארמסטרונג סיים את שירותו בצי בינואר 1952 בדרגת לוטננט מדרג זוטר.
טייס ניסוי
ארמסטרונג הוא בוגר קורס טייסי ניסוי שנערך בבסיס חיל האוויר האמריקני אדוארדס. במהלך שנותיו כטייס ניסוי הטיס מגוון רחב של מטוסים, ובמיוחד התפרסם כאחד הטייסים של המטוס המאויש המהיר בהיסטוריה, ה-X-15, אשר שבר גם שיאי גובה והגיע למעשה אל שולי החלל. בהיותו טייס ניסוי היה ארמסטרונג מעורב גם בפיתוח מטוס החלל של חיל האוויר האמריקאי, ה-X-20, שבוטל בסופו של דבר.
בחירתו לטייס חלל
ארמסטרונג סיפר שאינו יודע מתי התגבשה אצלו ההחלטה להיות אסטרונאוט. ארבעה או חמישה חודשים לאחר הפנייה אליו לבוא למבחני בחירת אסטרונאוטים (הקבוצה השנייה שנאס"א בחנה) הפך לנרגש ביותר. כששמע על תוכנית אפולו ובהזדמנות לחקור סביבה חדשה לחלוטין שבה אין כוח כבידה התרגשותו אף גברה.
דיק סלייטון היה אחראי על בחירת צוות המשימה וקרא לארמסטרונג ב-13 בספטמבר 1962, בתקווה שזה יתעניין להצטרף לנאס"א. ארמסטרונג נענה לבקשה ללא שום היסוס. בחירת האסטרונאוטים מתוך הקבוצה הגדולה שבאה להיבחן נעשתה בחשאיות מוחלטת במשך 3 ימים ולאחריה פורסם כי ארמסטרונג היה בין הנבחרים לשמש כאסטרונאוטים.
במהלך השנתיים שלאחר הבחירה התעמק ארמסטרונג באימונים בסיסיים ותאורטיים. לאחר מכן החל לעבור סדרת אימונים בסימולטורי טיסה.
ג'מיני 5
ארמסטרונג נבחר לשמש כטייס בצוות הגיבוי במשימה זו יחד עם אליוט סי. משימה זו הייתה בת 8 ימים, הארוכה ביותר עד אותה תקופה, כשצוות החללית היה גורדון קופר ופיט קונרד. המשימה, הצוות וצוות הגיבוי הוכרזו ב-8 בפברואר 1965 וההמראה התקיימה ב-21 באוגוסט 1965. במהלך ההכנות למשימה הוכנו גם ארמסטרונג וסי למשימה, למקרה שהצוות שנבחר לא יוכל למלא אותה.
ג'מיני 8
ב-20 בספטמבר 1965 הוכרז הצוות של משימת ג'מיני 8 וארמסטרונג נבחר לשמש כטייס הראשי. כטייס המשנה נבחר דייוויד סקוט. החללית המריאה ב-16 במרץ 1966. משימה זו הייתה המסובכת ביותר שבוצעה עד אז על ידי ארצות הברית, ויעדה העיקרי היה התחברות לעצם אחר בחלל (Agena Target Vehicle) בזמן שהייה במסלול ארצי. בסך הכול תוכננה המשימה ל-75 שעות ו-55 הקפות. לאחר ההנתקות מהאג'ינה בשעה 10 בבוקר, לפי שעון מזרח ארצות הברית, ה"טיטאן 2" הוצת בשעה 11:41:02 כדי להכניס את החללית למסלול מחדש.
עקב תקלה, החלה החללית ג'מיני, בעודה מחוברת אל שלב האג'ינה, להסתחרר בקצב הולך וגובר, עד כדי סכנה של אובדן חיי הצוות עקב התאוצה הגבוהה. בנוסף, כילו ניסיונות מערכת הייצוב של החללית ג'מיני את מלאי הדלק במהירות, דבר שהביא לחשש באשר ליכולתה לתמרן לקראת הכניסה לאטמוספירה. בהחלטה מהירה ניתק ארמסטרונג את חלליתו משלב האג'ינה, ובניהוג ידני הביא לנחיתת חירום מוקדמת מהצפוי ומוצלחת של החללית ג'מיני.
ג'מיני 11
זוהי המשימה האחרונה בתוכנית ג'מיני שבה נבחר ארמסטרונג לצוות הגיבוי יחד עם ויליאם אנדרס. הכרזתו להיות טייס בצוות הגיבוי הוכרזה יומיים לאחר שנחתה ג'מיני 8. ההמראה של המשימה התקיימה ב-12 בספטמבר 1966 כשצוות המשימה הוא פיט קונרד ודיק גורדון.
אפולו 11
לאחר שנבחר למפקד צוות הגיבוי של משימת אפולו 8, נבחר ארמסטרונג למפקד משימת אפולו 11 על ידי דיק סלייטון ב-23 בדצמבר 1968. בפגישה שנערכה ללא עיתונאים, סלייטון טען שרצה להחליף את באז אולדרין בג'ים לוול, אך ארמסטרונג אמר שמבחינה מקצועית הוא מסתדר ומתואם יותר טוב עם אולדרין. אמירה זו על אולדרין השפיעה על החלטת סלייטון, שבחר לבסוף את הצוות הסופי. ארמסטרונג יהיה המפקד, באז אולדרין ינהג בנחתת הירח ומייקל קולינס יהיה טייס תא הפיקוד.
אחד הוויכוחים שנוצרו לפני ואחרי המשימה היה על ההחלטה מי יהלך ראשון על הירח. אולדרין חשב שהוא זה שיהיה הראשון עקב ניסיונו בתוכנית ג'מיני, במהלכה ביצע מספר הליכות חלל בעוד שהטייס הראשי נשאר בחללית. הנימוק הנגדי לזה טען שמפקד המשימה הוא בעל האחריות הגדולה ביותר על הצלחת המשימה, ובנוסף הוא עובר אימונים רבים שיכינו אותו למשימה טוב יותר בנוסף לאימונים הרגילים. לבסוף התקבלה ההחלטה שארמסטרונג ילך ראשון על הירח ואולדרין אחריו.
המסע לירח
המטרה העיקרית של אפולו 11 הייתה לנחות על הירח. המכ"ם תחילה לא מצא מקום נחיתה נוח, לאחר זמן מה הראה מקום נחיתה שבו יהיה טוב לנחות, אך מספר מחשבים הראו שגיאות, הראשונה שביניהן הראתה שגיאה מספר 1202, אולדרין וארמסטרונג לא הכירו את שגיאות המערכת והחלו לדאוג לגבי המצב. מצב זה הלחיץ את הצוות הרבה יותר מאשר המכ"ם שלא מצא תחילה מקום נחיתה. אפילו ניסיונו של ארמסטרונג כטייס ניסוי לא עזר ולא היה להם מושג כללי מה לעשות לגבי המצב שאליו נקלעו. לבסוף התברר שהמחשב מוציא שגיאה זו כאשר הוא עמוס בחישובים ואינו יכול לקבל אליו חישובים נוספים.
לאחר פתירת בעיית המחשב, נותר לצוות להנחית את החללית על-פני הירח. עקב הזמן הרב שאבד עקב מציאת מקום לנחיתה, נשאר לצוות זמן מועט להנחית את החללית. למעשה אם היו נוחתים 15 שניות מאוחר יותר, הדלק היה אוזל והם היו מתרסקים על אדמת הירח מגובה של 15 מטרים. לטענת ארמסטרונג, שלא היה מודאג כלל מהמצב, היה הצוות שורד את ההתרסקות. ניתוח הממצאים לאחר הנחיתה הראה כי היו להם עוד 50 שניות לנחיתה ולא 15 כפי שחשבו.
ההליכה הראשונה על הירח
לאחר הנחיתה המוצלחת, התכוננו ארמסטרונג ואולדרין לצאת לפני הקרקע של הירח. דלת החללית נפתחה וארמסטרונג ירד בסולם. ב-21 ביולי 1969 בשעה 2:56 בלילה, לפי שעון הזמן העולמי, הניח את כף רגלו השמאלית ולאחריה הימנית על הירח. אז הוא אמר את המשפט שייזכר לדורות:
בשל בעיות תקשורת לא נקלטה כראוי המילה "a" שבמשפט, ועל כן דומה היה שארמסטרונג אמר "לָאדם" - ביהירות והתנשאות, בניגוד לענווה שהייתה מנת חלקו ושבה דיבר גם עתה.
לאחר 15 דקות מהצעד הראשון הצטרף אליו באז אולדרין והם החלו בתהליכי מחקר שתוכננו למשימה. במהלך ההליכה על הירח הם קבעו לוח שמנציח את הנחיתה הראשונה של האנושות על הירח, ובנוסף נעצו את דגל ארצות הברית באדמת הירח.
מחקר הירח במשימת אפולו 11
המשימה הראשונה של ארמסטרונג על פני הירח הייתה איסוף דגימת קרקע, אותה ביצע באמצעות יעה המחובר לידית אחיזה ארוכה. דגימה זו הושמה בכיס חליפתו, וכונתה דגימת חירום - אם יאלצו ארמסטרונג ואולדרין להמריא חזרה מהירח, תהא זו דגימה יחידה שיביאו עמם לכדור הארץ. ארמסטרונג ואולדרין הציבו על הירח סייסמוגרף, ומראה שנועדה להחזיר קרן לייזר הנורית מכדור הארץ על מנת לאפשר מדידות מדויקות של מרחק הירח מכדור הארץ. בנוסף בוצעה לכידה של חלקיקים שמקורם מן השמש, באמצעות רדיד אלומיניום שנחשף על פני הירח והוחזר לכדור הארץ.
המשך חייו ומותו
בין 1971 ל־1979 כיהן כפרופסור להנדסת תעופה וחלל באוניברסיטת סינסינטי. מ־1980 כיהן בתפקידים בכירים במספר חברות אירוספייס, האחרונה שבהן בשנת 2000.
בין 1971 ל־1973 היה יושב ראש הוועדה המייעצת לנשיא ארצות הברית בנושא חיל השלום.
בין 1985 ל־1986 היה חבר בוועדה הלאומית לחלל, שמונתה על ידי נשיא ארצות הברית כדי להמליץ על תוכנית חלל לאומית למאה ה־21. היה גם סגן יו"ר "ועדת רוג'רס" - ועדת החקירה לבדיקת אסון הצ'לנג'ר בראשה עמד ויליאם רוג'רס.
ארמסטרונג היה נוצרי אדוק ולאחר מסעו לירח ביקר בישראל. בעת סיור בעיר העתיקה בירושלים, על המדרגות לשערי חולדה, אמר לארכאולוג מאיר בן דב, לאחר ששמע ממנו כי ישו ככל הנראה הלך עליהן: "אני הרבה יותר נרגש כשאני פוסע על המדרגות האלה מכפי שהייתי כשצעדתי על הירח". בתחילת יולי 2007 ביקר ארמסטרונג בישראל כאורח של ישיר בית השקעות ונאם באירוע סגור שיזמה הקבוצה לכבודו, שנערך במרכז הירידים והקונגרסים בתל אביב.
בתחילת אוגוסט 2012 דווח כי סבל מבעיות בלבו ועבר ניתוח מעקפים.
ניל ארמסטרונג נפטר ב-25 באוגוסט 2012 כתוצאה מסיבוכים, כ-3 שבועות לאחר הניתוח שעבר. ב-13 בספטמבר נערך לו טקס אשכבה בקתדרלה הלאומית של וושינגטון במעמד מנהל נאס"א, חבריו לצוות אפולו 11 ואסטרונאוטים נוספים מתוכנית אפולו. גופתו נשרפה. למחרת הובל אפרו לאוקיינוס האטלנטי על סיפון אונייה של הצי האמריקני ופוזר שם.
טרנס ליירד
טרנס ליירד (באנגלית: Terrance Laird; נולד ב-12 באוקטובר 1998) הוא אתלט אמריקאי, בעל תוצאת השנה בעולם (2021) בריצת 200 מטר.
ביוגרפיה
ליירד נולד וגדל בווסטצ'סטר, פנסילבניה. הוא לומד באוניברסיטת מדינת לואיזיאנה.
באליפות המכללות באולם שנערכה בפאייטוויל, ארקנסו ב-13 במרץ 2021 הוא זכה במדליית כסף בריצת 200 מטר בשיא אישי חדש, התוצאה השנייה בטיבה בעולם השנה והתוצאה השמינית בטיבה בכל הזמנים של 20.20 שניות, אחרי מתיו בולינג שקבע את תוצאה השנה בעולם של 20.19 שניות.
שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה באוסטין, טקסס ב-27 במרץ הוא קבע בריצת 200 מטר שיא אישי חדש ואת תוצאת השנה בעולם. הריצה שלו הייתה מרשימה במיוחד מאחר שהוא רץ ב"נגטיב ספליט", 100 המטרים השניים (9.42 שניות) מהר יותר באופן משמעותי מ-100 מטר הראשונים (10.39 שניות) באחת הסגירות המהירות בהיסטוריה.
סטיב לייסי
סטיב תומאס לייסי-מויה (נולד ב-23 במאי 1998) הוא מוזיקאי, זמר, פזמונאי ומפיק מוזיקלי אמריקאי.
ביוגרפיה
סטיב לייסי נולד ב-23 במאי 1998 בקומפטון, קליפורניה. אימו, ואלרי, היא אפרו-אמריקאית ואביו פיליפיני. אביו נעדר מחייו של לייסי, ביקר לרוב באירועים מיוחדים בלבד ונפטר כאשר לייסי היה בן 10. לייסי החל להתעניין לראשונה בניגון בגיטרה בגיל 7 בעקבות משחק הווידאו גיטאר הירו, ובהמשך למד לנגן בגיטרה באופן ממשי.
בשנת 2013, החל להפיק את מה שהפך בהמשך לאלבומם השלישי של להקת "האינטרנט", Ego Death. האלבום קיבל מועמדות לקטגוריית "האלבום האורבני העכשווי הטוב ביותר" בטקס פרסי גראמי ה-58.
לאחר צאת האלבום, החל לייסי להפיק שירים עבור Twenty88, דנזל קארי, אייזיאה רשאד, ג'יי קול וקנדריק לאמאר. בין השירים שהפיק, "Pride" של קנדריק לאמאר, מתוך האלבום זוכה פרס גראמי, Damn.
בפברואר 2017, יצא המיני-אלבום הראשון שלו, Steve Lacy's Demo, שכלל את הלהיט "Dark Red", שזכה למאות מיליוני השמעות בסטרימינג. את רוב האלבום יצר לייסי באמצעות אייפון.
באפריל 2019 הוציא לייסי את הסינגל המוביל מתוך אלבום הבכורה שלו, "N Side". האלבום, Apollo XXI, יצא לאור במאי אותה השנה וזכה במועמדות לקטגוריית "האלבום האורבני העכשווי הטוב ביותר" בטקס פרסי גראמי ה-62.
ב-16 ביוני 2022 יצא הסינגל המוביל מתוך אלבומו השני, "Mercury". אחריו, יצא "Bad Habit" שזכה להצלחה מסחרית רחבה והגיע למקום השני במצעד הבילבורד הוט 100. האלבום עצמו, Gemini Rights יצא באותו החודש והגיע למקום השביעי במצעד האלבומים בילבורד 200.
בשנת 2023 הופיע ברשימה השנתית טיים 100 של מגזין טיים.
חיים אישיים
לייסי מזדהה כביסקסואל.
נחל השיטים
נַחַל הַשִּׁטִּים הוא אזור הנמצא ממזרח לירושלים, המוזכר בנבואות יואל הנביא. הנחל נקרא, ככל הנראה, על שם עצי השיטה שגדלו בו, אך אפשר כי הנביא בחר בשם זה, שאינו שכיח, מתוך כוונה לתאר את צחיחותו של הנחל. צמד המילים "נחל השיטים" מופיע רק בספר יואל, והאתר המקראי "שיטים" מופיע עוד ארבע פעמים בתנ"ך כמקום בערבות מואב. אתר זה הוא אבל השיטים אשר היה התחנה האחרונה במסעם של בני ישראל טרם כניסתם לארץ ישראל.
זיהוי המקום
התחנה הראשונה ממנה יצאו בני ישראל לכיוון ארץ ישראל הייתה השיטים. בעת כיבוש הארץ הקים יהושע בן נון את מחנהו הראשון ממערב לירדן בגלגל. בנבואות יואל מדובר על מעין מים חיים שיצא מהר הבית וישקה את נחל השיטים:. נראה כי הנביא יואל אמנם התכוון בשם זה לנחל קדרון שבתחום אגן הניקוז שלו נמצא הר הבית.
מן ההשוואה ל: ובמיוחד למקור המובא בספר יחזקאל. נראה כי שמו של הנחל מרמז לחלקו התחתון של הנחל אשר עובר במדבר יהודה.
חוקר המקרא יוליוס ולהאוזן התקשה בזיהוי נחל השיטים עם נחל קדרון, כיון שנחל קדרון מוכר בשמו. לכן הוא הציע לראות בוואדי א-סנט (ואדי א-סנט הוא שמו הערבי של עמק האלה), שם בעל דמיון צלילי, כאשר הוא מסתמך על הכתוב בספר זכריה י"ד, אשר שם מתוארת זרימת מים מירושלים גם לעבר ים המלח גם לעבר הים התיכון. אך גם בנבואות זכריה עיקר הפלא המובע בנבואה  הוא בזרימת המים לעבר מדבר יהודה היבש רב ימות השנה. לשיטתו הקביעה מורידה מן המעשה הניסי את עיקר מובנו ואף אינה יכולה להתקבל הגיונית מבחינה גאוגרפית. ישנם חוקרים אשר מזהים את מקומו של הנחל במזרח ירושלים.
מכיוון, שאזור הר הבית מתנקז דרך נחל קדרון לאזור המדברי, שצפוני לים המלח נראה כי השם נחל השיטים מכוון לחלקו התחתון של נחל קידרון באזור ים המלח ומדרום ליריחו ואכן עצי שיטה גדלים במקום עד עצם היום הזה.
אבסולוטיזם
אַבְּסוֹלוּטִיזְם הוא החלטיות.
היכל העצמאות (ארצות הברית)
היכל העצמאות (באנגלית: Independence Hall) הוא מבנה לאומי הנמצא ברחוב הערמונים שבפילדלפיה אשר בפנסילבניה, בין הרחובות ה-5 וה-6 במרכז ההיסטורי של העיר. המבנה ידוע בעיקר בזכות היותו המקום שבו נערכו הדיונים על הכרזת העצמאות של ארצות הברית, שאף אומצה בו. בניית המבנה הסתיימה ב-1753 והוא נקרא בית מדינת פנסילבניה, כאשר ייעודו היה לשמש כמבנה שלטוני של פרובינציית פנסילבניה. הבניין הפך למקום המפגש של הקונגרס הקונטיננטלי השני. היכל העצמאות הוא המקום שבו חתמו על הכרזת העצמאות, תקנון הקונפדרציה וחוקת ארצות הברית. ההיכל הוא חלק מפארק העצמאות ההיסטורי הלאומי והוא הוכרז על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית ב-1979.
היכל העצמאות מצויר על הגב של שטר שערכו 100 דולרים ועל המטבע שערכו חצי דולר שהונפק לזכר ג'ון קנדי ולכבוד יום העצמאות המאתיים. חדר האספה מצויר על הגב של שטר שערכו שני דולרים, ומקור הציור הוא בציורו המפורסם של ג'ון טרמבל הנקרא הכרזת העצמאות.
פעמון החירות
צריח ההיכל שכונה "מגדל הפעמון" היה האתר המקורי שבו נמצא פעמון החירות וכיום נמצא בו "פעמון המאה", שנבנה ב-1876 לכבוד יובל המאה להקמתה של ארצות הברית, בעוד שקודמו הועבר לבניין מעבר לרחוב בשם "מרכז פעמון החירות". ב-1976 ביקרה בפילדלפיה המלכה אליזבת השנייה והעניקה לאזרחי ארצות הברית העתק של פעמון המאה במתנה, אשר אף נוצק באותו בית היציקה כמו זה המקורי. פעמון שלישי זה תלוי כעת במגדל הפעמון המודרני הנמצא ברחוב 3 ליד היכל העצמאות.
הכרזת העצמאות והקונגרס הקונטיננטלי השני
הבניין שימש כמקום המפגש העיקרי של הקונגרס הקונטיננטלי השני בין השנים 1775 עד 1783. קונגרס זה היה גוף שהורכב מנציגי שלוש עשרה המושבות הבריטיות בצפון אמריקה. הכרזת העצמאות אושרה בבניין זה ב-4 ביולי 1776, וזאת אף על פי שההצבעה עצמה נערכה יומיים לפני כן וההכרזה הוקראה לציבור באזור שידוע כיום בשם כיכר העצמאות. מסמך היסטורי זה הצהיר על איחוד את המושבות שהכריזו על עצמן כעצמאיות וחופשיות משלטון הממלכה המאוחדת, והסביר את נסיבות הקמת המדינה החדשה. המאורעות ההיסטוריים הללו נחגגים כל שנה ביום העצמאות של ארצות הברית.
ב-14 ביוני 1775 מינה הקונגרס הקונטיננטלי את ג'ורג' וושינגטון למפקד צבאו. הקונגרס מינה את בנג'מין פרנקלין למזכיר הדואר הכללי של ארצות הברית שעמד בראש הגוף שעתיד היה להיות מחלקת הדואר של ארצות הברית.
במהלך ספטמבר 1777 פילדלפיה הייתה נתונה לכיבוש של הצבא הבריטי והקונגרס הקונטיננטלי נאלץ לנטוש את בית המדינה ולברוח ליורק שבפנסילבניה. הקונגרס חזר למשכנו ב-2 ביולי 1778 לאחר שהבריטים הונסו מהעיר.
חוקת ארצות הברית ובניין עיר הבירה פילדלפיה
בספטמבר 1786 התכנסו בבניין שליחים מטעם חמש מדינות על מנת לדון בתיקונים לתקנון הקונפדרציה שהיו אמורים לשפר את איכות המסחר. הם הזמינו נציגים מטעם כל המדינות להשתתף בכינוס בפילדלפיה על מנת לדון בשיפורים במנגנון הממשל הפדרלי. לאחר מספר דיונים אושרה ההצעה על ידי קונגרס הקונפדרציה ב-21 בפברואר 1787. שתים עשרה מדינות, מלבד רוד איילנד, קיבלו את ההזמנה ושלחו נציגים לוועידה שהתקיימה בהיכל העצמאות ביוני 1787.
בהחלטה שקראה לכינוס הוועידה נכתב שמטרתה היא להציע שיפורים לתקנון, אולם בוועידה הוחלט להציע חוקה חדשה לחלוטין. בוועידת פילדלפיה הוחלט שהדיונים יהיו חשאיים ושחלונות הבניין יהיו סגורים למרות הקיץ החם. תוצאת הוועידה הזאת הייתה הקמת מנגנון ממשלתי חדש לחלוטין. ב-17 בספטמבר 1787 הושלם ניסוחה של החוקה והיא נכנסה לתוקף ב-4 במרץ 1789, אך מושבו של הקונגרס החדש היה ההיכל הפדרלי אשר בניו יורק.
ב-1790 חזר הקונגרס לפילדלפיה אך לא להיכל העצמאות, אלא להיכל הקונגרס, הנמצא במרחק קצר מהיכל העצמאות. פילדלפיה נותרה מקום המושב של הממשלה הפדרלית עד 1800, כאשר וושינגטון הבירה הפכה למקום המושב הקבוע של הממשלה. במהלך התקופה הזאת היכל העצמאות שימש כבניין הקפיטול והכיל בתוכו משרדי ממשל ביצועיים.
מאורעות עיקריים החל מתחילת המאה ה-20
ב-18 באוקטובר 1918 הכריז טומאש מסריק על עצמאותה של צ'כוסלובקיה כשהוא עומד על המדרגות המובילות לבניין.
ב-1948 בוצע ארגון מחדש של פנים הבניין כך שהוא נראה כפי שהיה בעבר. באותה שנה החליט הקונגרס להכריז על המקום כעל פארק העצמאות ההיסטורי הלאומי על מנת לשמר את המאפיינים ההיסטוריים הקשורים למהפכה האמריקנית. הפארק הלאומי כלל את היכל העצמאות עצמו והכיכר הסמוכה לו כמו גם מבנים אחרים באזור בעלי קשר הדוק לקום המדינה. עמל המשחזרים על היכל העצמאות היה ברבות הימים לתקן עבור שימור היסטורי לאתרים אחרים בארצות הברית וכן הוביל להאצת השחזור של פילדלפיה הישנה. האתר מנוהל על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
היכל העצמאות משמש לאחרונה כבמה להפגנות בגלל הסמליות שלו מבחינה היסטורית כמקום תמיכה לתנועות הדוגלות בדמוקרטיה וזכויות אזרח. היכל העצמאות ופעמון החירות נמצאים תחת מעטה אבטחה הכולל בידוק ביטחוני בכניסה.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר, וכחלק מהמאמץ של המחלקה לביטחון המולדת להגן על אתרים היסטוריים, הוגבלה התנועה מסביב להיכל וקניון אשר הוקם בסמוך לו באמצעות מחסומים ושוטרים. ב-2006 הציע שירות הפארקים לבנות גדר בטיחות ברוחב 2 מטרים מסביב להיכל ובכך לחצות את כיכר העצמאות. תוכנית זו נתקלה בהתנגדות עזה מצד פקידי עיריית פילדלפיה, מושל פנסילבניה אד רנדל והסנאטור ארלן ספקטר. החל מינואר 2007 שירות הפארקים החל בתהליך של שיפור המצב סביב הפארק בכך שהקטין את גודל הגדר לטובת מחסומים ניידים, וזאת בנוסף להסרת חלק מהמחסומים שנועדו למנוע תנועה של הולכי רגל ומבקרים.
יאן מיאוס
יאן מיאוס (במקור: Jean Meeus; נולד ב-12 בדצמבר 1928) הוא אסטרונום בלגי, שהתמחותו הידועה היא בחישוב תנועות ומסלולים של גרמי שמים שונים.
ביוגרפיה
מיאוס נולד בבלגיה. הוא בוגר אוניברסיטת ליוון (Leuven) במתמטיקה. עבד לפרנסתו במשך ארבעים שנה כמטאורולוג בשדה התעופה של בריסל, עד ליציאתו לגמלאות בשנת 1993.
התחום בו התבלט מיאוס במיוחד, הוא פישוט והנגשת דרכי חישוב מורכבות של מסלולים ומיקומים של גופים שונים בחלל. הוא פיתח אלגוריתמים שבאמצעותם ניתן לחשב את המסלולים והמיקומים באמצעים פשוטים, הנגישים לכל אחד.
ב-1986 זכה בפרס "Amateur Achievement Award" של האגודה "Astronomical Society of the Pacific".
מבצע שלמה
מבצע "שלמה" (י"ב סיוון התשנ"א, 24-25 במאי 1991) או בשמו המקורי מבצע גשמי זעף היה מבצע רכבת אווירית לפינוי המלא של יהודי ביתא ישראל שהתרכזו בעיר אדיס אבבה. בתוך 36 שעות פונו לישראל 14,310 יהודים על ידי 18 מטוסי C-130 הרקולס, מטוסי בואינג 707 של חיל האוויר הישראלי מטייסת 120 (שנקראה אז "הבינלאומית") וכן 23 מטוסי בואינג של חברת אל על ומטוס אחד של חברת התעופה האתיופית אתיופיאן איירליינס. המבצע נקרא על שם שלמה המלך, אשר על פי המסופר בתנ"ך, פגש את מלכת שבא.
רקע
ב-5 בינואר 1985 הופסק מבצע משה בעקבות הדלפה לעיתונות בדבר עלייתם החשאית של יהודי אתיופיה דרך סודאן לישראל. באתיופיה ובסודאן נותרו עוד קרוב ל-15,000 יהודים, ובמשפחות רבות נותרו חלק מההורים או הילדים באתיופיה. בהמשך אותה שנה הועלו מהמחנות בסודאן לארץ כאלף יהודים במבצע שבא, ביוזמת ג'ורג' בוש האב, שהיה אז סגן נשיא ארצות הברית.
במרוצת 1985 קרסה כלכלת אתיופיה בהשפעת הבצורת, הרעב הגדול ומלחמת האזרחים. החונטה הצבאית האתיופית העבירה כ-600,000 אזרחים בכפייה לאזורים שונים בדרום אתיופיה במסגרת תוכנית הווילגיזציה. בתוך כך הוחלו הגבלות תנועה קשות על כלל תושבי אתיופיה, לרבות היהודים, והעלייה ארצה הפכה כמעט בלתי אפשרית.
מבצע ההעברה
אתיופיה וישראל חידשו את היחסים הדיפלומטים הגלויים לאחר שאתיופיה נהפכה לרפובליקה עממית בספטמבר 1987. לפי סוזאן פולק, אשר הייתה באותה העת נציגת האגודה האמריקאית למען יהודי אתיופיה באדיס אבבה, היא נפגשה כבר בשנת 1988, בעיר הבירה האתיופית, עם משלחת של מנהיגים רוחניים מקהילת ביתא ישראל אשר למעשה היו הוגי רעיון מבצע ההעברה של היהודים מכפריהם לאדיס אבבה, לקראתם עלייתם לישראל, ולא דרך סודאן, כפי שהיה מקובל עד אותן שנים. משלחת זו הייתה מורכבת משלושה קסים ושני שמגלויץ'(מבוגרים חכמים), ביניהם היה פעיל העלייה הוותיק אסיר ציון אבבה ברהן, וכן את קס ברכאו יאלו. אותה משלחת סקרה בפנייה את המצב הקשה באותו העת בכפרי ביתא ישראל ועל חוסר המשילות באזורים אלו. הם אמרו לה שיהודי אתיופיה לא יכולים כבר להישאר בכפריהם ורבים החלו ללכת לכיוון סודאן. כדי למנוע אבדות בנפש ואסונות הומינטריים הם הפצירו בה לפתוח ציר עלייה נוסף דרך אדיס אבבה. בהתחלה סוזאן הייתה סקפטית מכיוון שזו הייתה קבוצה גדולה של יהודים ולא הייתה תשתית לוגיסטית ארגונית כדי לקלוט אותם. כמו כן היה חשש שייפגעו ביהודים פיזית בגלל המצב הביטחוני האישי הרעוע באותן שנים בדרכים ובעיר הבירה. אותה קבוצת קסים ושמגלויץ' הרגיעו אותה ואמרו לה שהם ידאגו לכך שאותם יהודים יגורו בקבוצות קטנות ובפיזור בכל רחבי העיר, וגם לתחום הרפואי והלוגיסטי יימצא פתרון. מכיוון שזו אופרציה מורכבת שתעלה עשרות מיליוני דולרים סוזאן פנתה לנייט שפירו, שהיה באותה העת נשיא האגודה האמריקאית למען יהודי אתיופיה שפירו התלהב מהרעיון, והבטיח שהכסף ימצא. שפירו הוסיף, שחייבים ללכת על המהלך הזה בכל הכוח כדי שלא יהיה חלילה אסון ליהדות אתיופיה. ואכן מסוף שנות השמונים הגיעו רוב רובם של ביתא ישראל לאדיס אבבה במטרה לעלות לישראל. סוזאן מוסיפה שמהלך ההעברה כפה על מדינת ישראל להוציא לפועל את מבצע שלמה
בין נובמבר 1988 למאי 1991 הגיעו לאדיס אבבה, בירת אתיופיה, כ-15,000 יהודים, מרביתם כפריים מהרמה האתיופית בצפון המדינה. רבים הגיעו באוטובוסים שנשכרו על ידי ה-AAEJ וה-NACOEJ וחלקם הגיעו בכוחות עצמם. הם שוכנו במחנות פליטים בהמתנה להיתרי עלייה לישראל. מבצע זה, במימון קהילות יהודיות בארצות הברית ובקנדה, שם קץ ליישוב היהודי הכפרי באתיופיה. שירותי הרפואה בעיר לא תפקדו ורבים מהיהודים במחנות לקו במגוון רחב של מחלות, בהן מלריה, צהבת ושחפת. רופאים ישראליים הכשירו סייענים פרא-רפואיים מקרב הקהילה היהודית והעניקו בעזרתם שירותים רפואיים לכ-4,000 משפחות יהודיות. תוכנית זו, לצד תוכנית חיסונים לכ-20,000 מבוגרים וילדים, הצליחה להפחית את שיעור התמותה בקרב יהודי אתיופיה הממתינים לעלייה.
ב-17 בדצמבר 1989 פתחה ישראל שגרירות באדיס אבבה והגדילה את שיתוף הפעולה עם הממשלה האתיופית. במשך 1990 היחסים בין ממשלות אתיופיה וישראל המשיכו להתהדק וישראל סיפקה לאתיופיה מערכות נשק שכללו כ-150 אלף רובים, פצצות, עשרים יועצים צבאיים לאימון המשמר הנשיאותי של מנגיסטו ומספר לא ידוע של קצינים שעבדו עם יחידות קומנדו אתיופיות. העזרה הצבאית לאתיופיה באה בתמורה להעלאת יהודי אתיופיה לישראל. לפי ההסכם בין ישראל ואתיופיה, תאפשר ממשלת אתיופיה את עלייתם של חמש מאות יהודים בחודש, בתמורה לעזרה כלכלית, חקלאית ואספקת ציוד רפואי.
מבצע ההטסה
בראשית 1991 עמד שלטונו של מנגיסטו היילה מרים בפני התרסקות נוכח כוחות המורדים שהתקרבו לאדיס אבבה. הדחתו הקרובה של מנגיסטו עוררה את החשש כי גורלם של אלפי היהודים שהמתינו בעיר לעלייה ארצה נתון בסכנה. בהתאם לכך החלה ממשלת ישראל (בראשות יצחק שמיר) בניהול משא ומתן, בתיווך ארצות הברית, עם השליט האתיופי, במטרה לסכם על הוצאתם המהירה של היהודים מאתיופיה לישראל.
בסוף מאי 1991, ימים ספורים לפני נפילת אדיס אבבה בידי המורדים, נמלט מנגיסטו מאתיופיה ומצא מקלט בזימבבואה. המשא ומתן בין הצדדים הואץ ולבסוף הושגה הסכמה בין בכירי שלטונו של מנגיסטו לבין נציגים מישראל, אשר מונו מטעמו של ראש הממשלה יצחק שמיר לגבי העלאתם של יהודי אתיופיה ארצה תמורת כ-35 מיליון דולרים ומקלט בארצות הברית לכמה מבכירי השלטון.
לאחר גיבוש ההסכמה בין שתי המדינות, הורתה ממשלת ישראל לצה"ל לפתוח במבצע הצלה אווירי לחילוצם של יהודי אתיופיה. על המבצע פיקד אמנון ליפקין-שחק, סגן הרמטכ"ל באותה עת, מחפ"ק נייד בשדה התעופה באדיס אבבה. במהלך כ-36 שעות (בין 24 ל-25 במאי 1991) טסו כ-30 מטוסי נוסעים ומטען בין נמל התעופה בן-גוריון לנמל התעופה באדיס אבבה והעלו כ-14,400 מיהודי אתיופיה. במבצע השתתפו גם הסוכנות היהודית, הג'וינט, "המוסד", השב"כ וכ-70 לוחמים מיחידת שלדג, בפיקוד בני גנץ, שאבטחו את אזור נמל התעופה.
במבצע נקבע שיא עולמי לאחר ש-1,088 איש הוטסו במטוס בואינג 747 של חברת אל על. למטוס עלו 1,086 נוסעים, אך במהלך הטיסה נולדו שני תינוקות.
עדויות על שחיתות
בספרו המסע אל החלום ליקט אברהם אדגה עדויות של עולים מהשנים 1977–1992. בפרק המוקדש למבצע שלמה מביא אדגה את העדויות הבאות על מעשי שחיתות במבצע ההטסה:
אי העלאת הפלשמורה
במברק סודי ובהול ששלח שגריר ישראל באתיופיה, חיים דיבון, בדצמבר 1991, הוא התריע: "שלוש-מאות נוצרים גמורים הועלו לישראל במהלך מבצע שלמה. הם התחזו ליהודים ועלו ארצה בין חמש-מאות יהודים מתנצרים. בארץ הם ממשיכים לקיים בחשאי את הדת הנוצרית".
תוצאות המבצע
ימים ספורים לאחר סיום המבצע נפלה אדיס אבבה בידי כוחות המורדים וכך ניצלו במידה מסוימת כל אותם העולים. עם זאת, קליטתם בישראל הייתה כואבת. תקופות מסוימות שוכנו העולים, בשל מחסור בדיור, במגורונים ארעיים אשר היוו כר נוח להזנחה.
כריס נורמן
כריסטופר וורד נורמן (באנגלית: Christopher Ward Norman; נולד ב-25 באוקטובר 1950) הוא זמר רוק קל אנגלי וסולן להקת סמוקי שהייתה להקת רוק קל אנגלית וזכתה להצלחה באירופה בשנות השבעים. הדואט Stumblin' In שביצע עם סוזי קוואטרו ב-1978 הפך ללהיט גדול בארצות הברית.
חיים וקריירה
ב-1957, עם הופעת הרוקנרול, רכש נורמן את הגיטרה הראשונה שלו והחל לנגן בהשפעת אלביס פרסלי, ריצ'רד הקטן, ולוני דונגן.
כמו בני נוער רבים, הושפע נורמן ממוזיקה של להקות כמו הביטלס, הרולינג סטונס ובוב דילן. יחד עם חברו אלן סילסון בילו את זמנם הפנוי בלימוד שירים חדשים בעזרת הגיטרות שרכשו. הם הצליחו לשכנע את חברם טרי אטלי להצטרף אליהם ויחד עם המתופף רון קלי הקימו את הלהקה הראשונה שלהם. השמות הראשונים של הלהקה היו "ין" (Yen), "אסנס" (Essence) ו"לונג סייד דאון" (Long Side Down) אך בסופו של דבר בחרו חברי הלהקה בשם "האליזבתיאנים" (The Elizabethans). ב-1973 הוחלף רון קלי על ידי מתופף אחר וחבר ותיק פיט ספנסר ובכך הושלם הרכב להקת "סמוקי".
בין 1974 לתחילת שנות ה-80 זכתה הלהקה בהצלחה בסיבוב הופעות בכל רחבי העולם, אך הריחוק מהבית והמשפחה גרמו ללחץ והקשו על נורמן כך שבתחילת שנות השמונים החליט להקדיש זמן רב יותר לכתיבה ועבודה באולפן. נורמן וספנסר עבדו יחד על שירים לאמנים אחרים ובהם קווין קיגן (Head over Heels in Love ), נבחרת אנגליה בכדורגל (לה כתב את השיר "We'll Get It Right"), אנייטה פלטסקוג מלהקת אבבא (לה סייע באלבום הסולו שלה), להקת Racey (היה בין כותבי השיר "Baby It's You"), דונובן (השתתף בקולו באלבום "דונובן" ) ולהקת Heavy Metal Kids.
ב-1978 הקליט נורמן דואט עם סוזי קוואטרו את הסינגל "Stumblin 'In" שדורג במקום הרביעי בבילבורד הוט 100 ונמכר בכמיליון עותקים.
ב-1986 שר נורמן את הסינגל "Midnight Lady" שהפך ללהיט באירופה, צעד שישה שבועות בראש מצעד הפזמונים בגרמניה ומכר שם כ-900,000 עותקים. גם שיריו הבאים (וביניהם "Some Hearts Are Diamonds", "No Arms Can Ever Hold You" , "Broken Heroes" ) הצליחו במצעדים ובמכירות.
ב-1994 נבחר נורמן על יד ערוץ CMT Europe ל"כוכב הווידאו הבינלאומי של השנה" שלהם.
ב-2004, השתתף בתוכנית טלוויזיה בשם "הקאמבק" בתחנת הטלוויזיה הגרמנית ProSieben שם ביצע את "Stumblin 'In" בדואט עם זמרת הפופ הגרמנייה סי. סי. קאץ' כשבחלקה האחרון של התוכנית הצטרפו אליו חברי להקת "סמוקי".
ב־2 ביוני 2007 הופיע נורמן בפסטיבל פיל ביי, האי מאן והוא ממשיך להקליט ולבצע הופעות ברחבי אירופה ומחוצה לה.
האוצר (כתב עת)
האוצר הוא ירחון תורני אינטרנטי היוצא לאור משנת תשע"ז (2017) על ידי חברי פורום אוצר החכמה.
מטרתו של כתב העת הוא "להיות במה לכל בר בי רב, לפרסם בה חידושיו".
חברי המערכת והכותבים
יוזם הקמת כתב העת הוא הרב משה בוטון, המשמש גם כראש המערכת של כתב העת. חברי המערכת הם הרב רועי זק, הרב משה מרדכי אייכנשטיין, הרב אריאל דוד והרב הראל דביר. מנעד הכותבים רחב, ובירחון כותבים חרדים ודתיים לאומיים, ראשי ישיבות וכוללים, רבני יישובים, דיינים, אברכים ואף בחורים צעירים, מחברי הפורום לצד אחרים. כותבים בולטים, שפרסמו מאמרים רבים בכתב העת: הרב יעקב דוד אילן, הרב איתמר גרבוז, הרב יהושע ון דייק, הרב יהושע בן מאיר, הרב יואל שילה, הרב אלחנן פרינץ, הרב עידוא אלבה, הרב עמנואל מולקנדוב.
מדורי כתב העת
נושאי המאמרים המתפרסמים בכתב העת מגוונים ועוסקים בתחומים רבים. המאמרים מחולקים למדורים שונים המכונים "אוצרות", וביניהם: "אוצר הגנזים" בו מתפרסמים כתבי רבנים שנפטרו (כדוגמת האדר"ת והרב שך), "אוצר הזמנים" העוסק בענייני הלכה ואגדה בנושאי המועדים החלים בחודש הפרסום של הירחון, "אוצרות ההלכה", בתחומי אורח חיים, יורה דעה, אבן העזר וחושן משפט, "אוצר קדשים", בענייני קרבנות ועבודת המקדש, "אוצר התולדות", לפרסום הספדים ומחקרים אודות גדולי ישראל, "אוצר הספרים" לביקורת ספרים ו"אוצר חקר ועיון". כמו כן, קיים בירחון מדור "הערות קוראים" ובו מובאות הערות הקוראים ותגובות הכותבים.
רמאדין
רמאדין הוא כפר פלסטיני הנמצא 24 ק"מ מדרום-מערב לחברון, הכולל בתוכו את הכפר הקטן ערב אל-פוריג'את, בצד דרום-מזרח. הכפר הוא חלק מנפת חברון בדרום חבל יהודה, סמוך לקו הירוק. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, האוכלוסייה בשני הכפרים הייתה 3,853 נפש, בשנת 2007. המשפחות העיקריות בכפרים הן: אל-שועאר, אל-זאהרנה, אל-פוריג'את, אל-דראגמה, אל-ר'ח'מת, אל-מליאת, ואל-מסמרה.
רמאדין וערב אל-פוריג'את, הוקמו על ידי בדואים שבאו מאזור באר שבע בנגב, בפרברי דאהרייה. השם "רמאדין" נובע מהמילה "ראמאדן", שהייתה שמו של ראש השבט הבדואי העיקרי, שהקים את הכפר המודרני לאחר מלחמת העצמאות. ב-1997 מונתה מועצת כפר של תשעה חברים על ידי הרשות הפלסטינית כדי לנהל את רמאדין וערב אל-פוריג'את. ברמאדין שלושה מסגדים פעילים, וכן שלושה מבנים נוצריים היסטוריים.
נבחרת חוף השנהב בכדורגל
נבחרת חוף השנהב, הידועה בכינוייה "הפילים", היא נבחרת הכדורגל הלאומית של מדינת חוף השנהב. הנבחרת נחשבת כיום לאחת החזקות באפריקה, ומשחקים בה שחקנים רבים המככבים במועדונים בכירים באירופה.
ההישג הגדול ביותר שבו זכתה נבחרת חוף השנהב הוא זכייה בגביע אפריקה לאומות ב-1992 וב-2015. בטורנירים שנערכו בשנים 2006 ו-2012 סיימה במקום השני.
חוף השנהב העפילה לראשונה לטורניר גביע העולם בכדורגל ב-2006. היא הפסידה לנבחרות החזקות של ארגנטינה והולנד בתוצאה 2–1, וסיימה את השתתפותה בטורניר לאחר המשחק השלישי נגד סרביה ומונטנגרו שבו ניצחה בתוצאה 2–3.
חוף השנהב העפילה גם למונדיאל 2010. הנבחרת סיימה בתיקו 0–0 במשחקה נגד נבחרת, הפסידה 1–3 ל וניצחה 0–3 את. חוף השנהב סיימה את שלב הבתים במקום השלישי ולא העפילה לסיבוב השני.
חוף השנהב העפילה למונדיאל 2014 בפעם השלישית ברציפות. בניגוד לפעמים הקודמות, הפעם שובצה הנבחרת בבית נוח יחסית עם יפן, קולומביה ויוון. חוף השנהב פתחה בניצחון 1–2 על יפן, אך בהמשך הפסידה 1–2 לקולומביה וליוון והודחה בשלב הבתים. בכך סיימה חוף השנהב במקום השלישי בבית המוקדם בפעם השלישית ברציפות ושוב הודחה בשלב הבתים.
סגל הנבחרת
להלן סגל שחקני הנבחרת לקראת משחקי גביע אפריקה לאומות 2021 שיערכו בינואר 2022.
שיאי שחקנים
נכון ל-28 במרץ 2023.
עכבר מצוי
עכבר מצוי או עכבר הבית (שם מדעי: Mus musculus) הוא מין מכרסם בסוג עכבר. מוצאו באזור הודו אך במהלך 8,000 השנים האחרונות התרחבה התפשטותו הגאוגרפית, כתוצאה מיחסיו עם בני האדם.
מבנה גוף ומראה
אורך הזנב כאורך גופו וראשו יחדיו – 65-105 מ"מ. העכבר הוא בעל עיניים שחורות, אוזניים עגולות, אף מחודד ושפם זיפני ארוך. משקלו: 30-12 גרם. צבע הפרווה בדרך כלל חום בהיר עד שחור, בעל כרס פרוותית לבנה או אפורה, צבע הזנב בהיר יותר בחלק תחתון מאשר עליון.
תפוצה
עכבר הבית נפוץ כמעט בכל אזור מחיה בו יש אנשים לרבות אזורים חקלאיים, ביערות טבעיים וגם ביערות שנשתלו על ידי בני אדם. באדמת מרעה ובאזורי חוף, באזורים בעלי שיחים נמוכים ואזורים עירוניים.
התנהגות
בשעות היום רוב בני המשפחה חבויים במחילות ובסדקי סלעים ופעילים בשעות הדמדומים והלילה. הם מיטיבים לרוץ ולטפס. עכבר הבית מרבה לשכון גם בסביבת האדם: בבתי מגורים, מחסנים, ומבנים אחרים. בתנאי סביבה מתאימים יימצא בשדות ולאורך נחלים, במקומות בהם צמחייה צפופה המאפשרת לו להסתתר בה. עכבר הבית ניזון בעיקר מחומר צמחי, אבל הוא אוכל-כול. גם את הצואה של עצמו הוא אוכל. בכך הוא ניזון מחומרי מזון הנוצרים במעיו באמצעות חיידקים.
מספר שעות השינה ביממה של עכבר הבית בשבי הוא בממוצע 12.5.
העכבר הוא טריטוריאלי. ובדרך כלל זכר דומיננטי אחד חי יחד עם מספר נקבות וגורים. זכרים דומיננטיים מכבדים את הטריטוריה של פרטים אחרים, ובדרך כלל אינם נכנסים אליה אלא אם היא פנויה.
אויבים
לעכבר הבית ישנם אויבים רבים. חתולים, נחשים ועופות דורסים. אולם האויב הגדול ביותר הוא האדם. עקב הרתיעה הרבה מעכברים, נוצרה תעשייה שמגלגלת מיליארדי דולרים בשנה ועוסקת בלכידת והרעלת עכברים.
רבייה
תקופת ההריון של העכבר נמשכת 19–21 יום, שבסופה ממליטה הנקבה 3–14 גורים (בממוצע שישה עד שמונה). נקבה אחת יכולה להמליט 5 עד 10 פעמים בשנה, כך שאוכלוסיית העכברים יכולה לגדול מהר מאוד. הרבייה מתרחשת לאורך כל השנה. (בכל אופן, בעלי חיים בטבע אינם מתרבים בחודשים הקרים).
הגורים נולדים עיוורים, חירשים וחסרי פרווה. השמיעה מגיעה לכדי התפתחות מושלמת ביום הרביעי ללידה, הפרווה תתחיל להופיע בערך לאחר שישה ימים, והעיניים נפתחות בערך לאחר 13 יום מהלידה. הנקבות מגיעות לכדי בגרות מינית בערך בגיל שישה שבועות, והזכרים בערך בגיל שמונה שבועות. אבל הם יכולים להזדווג גם בגיל חמישה שבועות. כאמור, בדרך כלל עכברי הבית פוליגמיים.
תוחלת חיים
בדרך כלל חיים עכברי הבית בטבע פחות משנה. בסביבה מוגנת הם חיים לעיתים תכופות שנתיים עד שלוש שנים.
נזקים לאדם
עכברי הבית גורמים נזק רב בהורסם יבולים חקלאיים, וגורמים לזיהום המזון שנצרך על ידי בני האדם. עכבר הבית הוא מין פולש הקשור להכחדתם של מינים מקומיים באזורים שאליהם הוא פולש, שנחשבים מחוץ לתחום האזור הטבעי שלו. עכבר הבית משמש פונדקאי למגוון רחב של מחלות וטפילים מדבקים של בני האדם. המשמעותי ביניהם הוא הדבר הבובוני שמועבר באמצעות החיידק Yersinia pestis וחיידק הסלמונלה.