cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ארמניה (קולומביה)
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 13 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא אפריל (16 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא יוני (12 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 1,912 מילימטרים בשנה. חודש אפריל הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (250 מ"מ גשם), וחודש יולי הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (59 מ"מ גשם).
היסטוריה
לפני למעלה מ-10,000 שנה הייתה תרבות בשם קימבאיאס (Quimbayas), שנמצאת בעיקר באזור בו נמצאת כיום ארמניה. ייצור הצורפות שלו בולט, ממנו התגלו פסלים שונים שאפשרו לנו ללמוד את הצורות והפרקטיקות העתיקות של הקימביה.
כלכלה
הפעילות המסחרית של ארמניה נתמכת בעיקר על ידי מסחר, חקלאות, תיירות, אספקת סחורות ושירותים, תקשורת, ובמידה פחותה, תעשייה ובנייה.
ספיריטס אוף סנט לואיס
ספיריטס אוף סנט לואיס (באנגלית: Spirits of St. Louis) הייתה קבוצת כדורסל מהעיר סנט לואיס שבמיזורי, אשר שיחקה בליגת ה-ABA בין השנים 1967–1976. בין השנים 1967–1969 שיחקה ביוסטון, סן אנטוניו, בשם יוסטון מאבריקס, ובין השנים 1969–1974 שיחקה בגרינסבורו שבקרוליינה הצפונית בתור קרוליינה קוגרס.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 1967 בעיר יוסטון, בתור "יוסטון מאבריקס", לקראת עונת הבכורה של ליגת ה-ABA. בעונתם הראשונה אימן את המאבריקס חבר היכל התהילה של הכדורסל סלייטר מרטין, תחתיו רשמה הקבוצה מאזן שלילי 29–49. במשחק האחרון של עונת 1968/1969, בו אירחה יוסטון את ניו יורק נטס, נרשם קהל צופים של 89 איש בלבד, ובסיום העונה נמכרה הקבוצה בגין תפוסת קהל נמוכה ועברה לשחק בקרוליינה הצפונית, בשם "קרוליינה קוגרס".
בחמש העונות של המועדון בקרוליינה הצפונית אירחה הקבוצה את מרבית משחקיה בעיר גרינסבורו, אך על מנת למשוך קהל אוהדים רחב יותר אירחה משחקים רבים גם בשארלוט, וינסטון סיילם וראלי. לקראת עונת 1972/1973 מינתה קרוליינה את לארי בראון למאמן הקבוצה, במקום טום משרי, וצירפה את שחקני האולסטאר בילי קנינגהם ומאק קלווין. הודות ליכולת טובה של קנינגהם (אשר זכה בתואר ה-MVP של העונה), קלווין וג'ו קולדוול, סיימו הקוגרס את אותה עונה עם המאזן הטוב ביותר בליגה (57–27), והעפילו לראשונה בתולדות המועדון לגמר האזור המזרחי בפלייאוף. בסדרת גמר המזרח הפסידה קרוליינה בתוצאה 3–4 מול קנטקי קולונלס, בה בלטו דן איסל וארטיס גילמור.
בקיץ 1974 נמכרה הקבוצה לצד האחים אוזי ודניאל סילנה, אשר העבירו את המועדון לסנט לואיס שבמיזורי, ושינו את שמו ל"ספיריטס אוף סנט לואיס" על שם המטוס ספיריט אוף סנט לואיס. בעונת 1974/1975 הובילו את הקבוצה מרווין בארנס, פרדי לואיס ומוריס לוקאס להעפלה נוספת גמר המזרח, בו שוב הודחו על ידי הקולונלס.
במהלך המשא ומתן על איחוד ליגת ה-ABA עם ליגת ה-NBA, בקיץ 1976, הוחלט על מעברן של 4 קבוצות ל-NBA (ניו יורק נטס, דנוור נאגטס, אינדיאנה פייסרס וסן אנטוניו ספרס), ושתי קבוצות ה-ABA הנותרות פורקו וזכו לפיצויים מליגת ה-NBA: בעוד הבעלים של קנטקי קולונלס, ג'ון י. בראון, קיבל פיצוי חד פעמי בסך כ-3.3 מיליון דולר, סיכמו האחים סילנה על קבלת תמלוגים בסך שביעית מהכנסות ארבע הקבוצות משידורי משחקיהן בטלוויזיה, לצמיתות. לאורך השנים הניבה עסקת התמלוגים מעל ל-300 מיליון דולר לאחים סילנה, עד שבשנת 2014 סיכמו עם ליגת ה-NBA על התרת החוזה, תמורת פיצוי של 500 מיליון דולר.
Me & the Rhythm
Me & the Rhythm (בעברית: אני & הקצב) הוא סינגל שיווקי שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית, סלינה גומז. השיר יצא לאור לכבוד צאת אלבום האולפן השני של גומז Revival, ב-2 באוקטובר 2015, על ידי חברות התקליטים אינטרסקופ רקורדס ופולידור רקורדס.
השיר הגיע למקום השישי במצעד השירים מתחת להוט 100.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי סלינה גומז, ג'סטין טרנטר, ג'וליה מייקלס, רובין פרדריקסון ומטיאס לרסון והופק על ידי מאטמן & רובין. לאחר הוצאתו כסינגל שיווקי, "Me & the Rhythm" נכנס למקום ה-57 בקנדה הוט 100, וה-143 במצעד הסינגלים שבצרפת. השיר הוא שיר דאנס, דיסקו, R&B וסינת'פופ.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-93 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
טרם יצא הווידאו קליפ המלא של השיר, העלתה סלינה גומז לערוץ היוטיוב שלה את האודיו של השיר. נכון לאוקטובר 2020, מונה הצפיות שלו עומד על למעלה מ-48 מיליון צפיות.
הירונובו טקסאקי
הירונובו טקסאקי (ביפנית: 竹崎 博允; נולד ב-8 ביולי 1944) הוא עורך דין שהיה נשיא בית המשפט העליון של יפן.
טקסאקי הוא בוגר הפקולטה למשפטים באוניברסיטת טוקיו ובית הספר למשפטים של אוניברסיטת קולומביה. הוא מונה לראשונה לשופט בשנת 1979 בבית המשפט המחוזי בטוקיו, וכיהן כנשיא בית המשפט המחוזי בנגויה וכן כנשיא בית המשפט המחוזי בטוקיו. ב-25 בנובמבר 2008 התמנה למשרת נשיא בית המשפט העליון והחליף את נירו שימאדה שהגיע לגיל פרישה.
אליפות צרפת בטניס 1947
אליפות צרפת 1947 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי חימר באצטדיון רולאן גארוס בפריז. התחרויות התחילו ב-14 ביולי והסתיימו ב-26 ביולי. זו הייתה האליפות ה-46 מאז ייסודה. בשנים 1946-1947 התחרויות נערכו לאחר אליפות וימבלדון של אותה שנה.
לראשונה בתולדות הטורניר טניסאי צרפת לא השתתפו באף משחק גמר.
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 82 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
מנצח תחרות של שנת 1946 מרסל ברנר הודח בחצי הגמר. בגמר התחרות יוז'ף אשבות נפגש עם אריק סטארגס ( דרום אפריקה) וניצח ב-3 מערכות.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 38 טניסאיות שחולקו ל-4 בתים. כמו בתחרות הגברים, הטניסאיות החזקות זכו לדירוג:
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו מספר זוגות. במשחק הגמר יוסטס פאנין ואריק סטארגס ( דרום אפריקה) נפגשו עם תום בראון וביל סידוול  וניצחו אותם ב-4 מערכות.
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 26 זוגות. במשחק הגמר מנצחות תחרות 1946 לואיז ברוף ומרגרט אוסבורן ניצחו את הזוג האמריקאי הנוסף דוריס הארט ופטריסיה טוד בשתי מערכות. באותה שנה הן ניצחו גם באליפות ארצות הברית הפתוחה.
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 44 זוגות. במשחק הגמר שיילה סאמרס ואריק סטארגס ( דרום אפריקה) נפגשו עם ידוויגה ינדז'ייובסקה וכריסטיאן קרלוליס  וניצחו בשתי מערכות.
יעקב נאכט
הרב ד"ר יעקב נאכט (י' בטבת ה'תרל"ב, 9 בינואר 1872 – 21 בינואר 1959, י"ג בשבט ה'תשי"ט) היה רב ברומניה ופעיל ציוני. ב-1932 עלה לארץ ישראל.
ראשית חייו
נאכט נולד בעיר יאשי שברומניה, לשלמה הכהן נכט ושל יוטה פייגה, בת לבית שו"ב. אביו היה צאצא למשפחת נאכט מבוצ'אץ' ופודהייצה שבפודוליה, שהייתה אז חלק מהאימפריה ההבסבורגית והיו מראשוני החסידים של רבי ישראל מרוז'ין. אחרי שלמד ביאשי אצל מיטב המורים, בגיל 14, 1886, עבר לישיבתו של הרב חנניה יום טוב ליפא טייטלבוים בסיגט שבמרמורש, אז בממלכת הונגריה, חלק מאוסטרו-הונגריה. לא היה מרוצה מקצב הלימודים שם וחזר הבייתה ללמוד בבית המדרש.בסופו של דבר קיבל סמיכה לרבנות מהרב בנימין אריה וייס מצ'רנוביץ ומהרב יצחק יעקב ריינס שניהל אז ישיבה בלידא באימפריה הרוסית. אחר כך שם פעמיו לגרמניה, ולמד אצל רבני הקלויז של הלברשטאדט. ואחר כך יצא לברלין. בבירת גרמניה הוסמך לרבנות בבית מדרשו של הרב עזריאל הילדסהיימר, כשבמקביל למד באוניברסיטת ברלין עד לקבלת תואר דוקטור לפילוסופיה.
רב ופעיל ציוני ברומניה
ב-1928 הוזמן לשטרסבורג שבצרפת לשם ניהול מכון למדעי היהדות שליד אוניברסיטת שטרסבורג. ב-1932 לאחר שבתו יהודית נישאה ליצחק אבינרי (בנו של הרב משה רבלסקי), עלה לארץ ישראל עם בתו הצעירה, דבורה.
מגיל צעיר נמשך הרב נכט לרעיונות הציונות וניהל התכתבות ענפה עם הרצל השתתף בקונגרסים ציוניים רבים, מן הקונגרס השישי ואילך, ונשא את נאומיו בעברית בלבד.
פעילותו העיתונאית, החינוכית והספרותית
ד"ר נאכט כתב בעיתונות העברית של זמנו - למשל, בתלפיות, הצפירה, המליץ והשילוח, כיומונים העבריים בוורשה וגם כן בעיתונים רומנים כמו מוסף של העיתון "אדוורול" לאמנות ולספרות, Curierul Israelit, (ברומנית:השליח היהודי), Institutorul evreu (ברומנית:המורה היהודי), "מבשרת ציון" ו-Mântuirea (מנטואיריה = ברומנית, הגאולה). בשנת 1915 היה חבר מערכת כתב העת "התקווה" שהופיע בעיר גאלאץ. בארץ ישראל כתב בעיתונים דבר והארץ. הרב נאכט פרסם מחקרי פולקלור רבים ("לשון נקיה", "הנעל", "הרגל", "סמלי אישה") וכן מאות שירים שפורסמו בעיתונים שונים בעזבונו הספרותי נותרו כאלפיים שירים שלא פורסמו, וכן ארכיון רב-ערך של מכתבים מגדולי ישראל. ארכיונו שמור בספרייה הלאומית. יחד עם הרב יעקב נימירובר היה הרב נאכט חבר בוועדה להפצת הפשה העברית בקרב התלמידים ברומניה.
הרב נאכט נפטר בתל אביב בשנת 1959.
חייו הפרטיים
נאכט ידע היטב כמה שפות וידע לכתוב בעברית, רומנית, גרמנית, צרפתית, פולנית ואיטלקית. נכדו משה הנעמי היה משורר ומתרגם עברי.
לקריאה נוספת
(ברוך טרקטין ולוצ'יאן-זאב הרשקוביץ', "נוכחויות רבניות במרחב הרומני", הוצאת "הספר", בוקרשט, 2008 )
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
המפקח בלאמי
המפקח בלאמי (צרפתית:  Bellamy) הוא סרט צרפתי משנת 2009 בבימויו של קלוד שברול. זהו סרטו האחרון של הבמאי, טרם מותו ב-2010. הסרט הוא דרמה בלשית העוסקת בחקירת מקרה מוות הנחשד כהונאת ביטוח אולם הדגש בסרט מושם על מערכות היחסים בין הדמויות המרכזיות אשר אינן קשורות במישרין לתעלומה הבלשית.
תקציר העלילה
מפקח המשטרה פול בלאמי ורעייתו פרנסואז הם זוג פריזאי בגיל העמידה החי כ"זוג יונים", כפי שמתאר אותם ז'אק, אחיו הצעיר של פול. הם נמצאים בחופשה ארוכה בנים שבריביירה הצרפתית. אמצעי התקשורת עוסקים בגופה שרופה שנתגלתה על החוף ליד מכונית שרופה שהתדרדרה מצוק ליד העיר הסמוכה, סט, והמקרה נחשד כהונאת ביטוח. במקביל, מטריד את מנוחתם זר הסובב סביב מקום שהותם. הזר מתברר כאמיל לולה, האיש שנחשד כזה שיזם את הונאת הביטוח כדי שאשתו תקבל את כספי הביטוח והוא, שנחשב כמת, יוכל לנסוע עם פילגשו ולהתחיל בחיים חדשים. לולה מבקש מהמפקח שיסייע לו בהוכחת חפותו כיוון שהנווד חסר הבית שהחליפו במכונית שהתדרדרה מהצוק, היה חולה וביקש להתאבד. המפקח בלאמי מתחיל לחקור את הפרשה ללא כל קשר לחקירת המשטרה המקומית אשר למפקח העומד בראשה הוא בז.
במקביל, מגיע לשהות בדירת הזוג, ז'אק, אחיו הצעיר של המפקח שהוא שתיין, חסר עבודה ובעל עבר פלילי ומצוי בריבים חוזרים ונשנים עם בלאמי המתעב אותו. אשתו של בלאמי דווקא מסתדרת היטב עם ז'אק ומנסה לפשר בין השניים, אך ללא הצלחה. לאחר שבלאמי מתחקר את נדיה, פילגשו של לולה ואת קלר, חברתו לשעבר של דני, הנווד שגופתו נמצאה, הוא עדיין איננו יודע בוודאות מה ארע. כשבלאמי מספר לאמיל לולה שנדיה בוגדת בו עם מפקח המשטרה המקומי וכאשר נודע ללולה שאשתו מתה באופן פתאומי, הוא מסגיר את עצמו למשטרה ועומד למשפט. בינתיים ממשיכים היחסים בין האחים פול וז'אק להתדרדר עד לסיום המפתיע.
שני הז'ורז'ים
בסיום הכתוביות הפותחות את הסרט מופיעה הקדשה של הסרט ל-"aux deux Georges" (לשני הז'ורז'ים). הכוונה היא לסופר ז'ורז' סימנון ולזמר היוצר, ז'ורז' ברסנס. דמויותיהם של השניים באות לידי ביטוי בסרט. הסרט נפתח בתמונה מבית הקברות בסט, שם קבור ברסנס, כשברקע נשמעת שריקה של אחד משיריו. גם בהמשך הסרט שרות הדמויות בהיסח הדעת קטעים משיריו והשיא הוא כשסנגורו של אמיל לולה בוחר בזמן המשפט לשיר בפני השופטים שיר של ברסנס במקום נאום הסיכום של ההגנה. המפקח בלאמי הוא בעל מאפיינים המזכירים בנקודות רבות את דמותו של המפקח מגרה, גיבורו המפורסם של ז'ורז' סימנון. גם השם בלאמי נלקח מדמות משנה מאחד מספריו של סימנון.
אנדרטה לחללי ההפצצה המצרית על ראשון לציון
האנדרטה לחללי ההפצצה המצרית על ראשון לציון היא אנדרטה הניצבת בגן המושבה במרכז העיר ראשון לציון. היא מנציחה את שמות 25 חללי ההפצצה.
המפקח בלאמי
ביקורת
הביקורות על הסרט היו מעורבות. אורי קליין המצהיר על עצמו כחסיד של שברול, רואה בסרט את המשך עיסוקו של שברול, "בסוגיות של חזות מתעתעת, מוסריות נזילה והווייתן התמידית של התשוקה, האלימות ואפילו הטירוף מתחת לפני השטח השלווים". הוא אף מציין את הציטוט משירו של ו.ה. אודן בסוף הסרט, "תמיד יש סיפור נוסף, תמיד יש יותר משנגלה לעין" ואומר כי משפט זה מסכם אולי את כל יצירתו של שברול.
אנדרטה לחללי ההפצצה המצרית על ראשון לציון
ההפצצה
לאחר תום המנדט הבריטי על ארץ ישראל פלש הצבא המצרי לתחומיה, יחד עם צבאות ערב אחרים. בשבועות שלאחר מכן ערך חיל האוויר המצרי סדרת הפצצות על ערי החוף של מדינת ישראל שזה עתה קמה. רוב ההפצצות הונחתו על תל אביב, אך הן פגעו גם ברמת גן, חולון, ראשון לציון ורחובות.
ההפצצה המצרית פגעה בראשון לציון ב-3 ביוני 1948. בשעה 11:15 הטילו שני מטוסים מצריים פצצות, שנחתו ברחוב רוטשילד ובקרן הרחובות עין הקורא-מוהליבר. עקב ההפצצה נהרגו 25 אנשים. 14 מהם היו אזרחים, ובהם נערה ונער, והיתר חיילים.
האנדרטה
האנדרטה ממוקמת בפינת גן העיר, בקרבת צומת הרחובות הרצל ורוטשילד, לא הרחק מאתרי ההפצצה. היא ממוקמת בתוך ערוגת צמחים עגולה, ובנויה כשני עמודים בהירים, האחד גבוה ממשנהו, שביניהם נקבע לוח אנכי ועליו לוחית זיכרון כהה. הכיתוב עליה מתאר את ההפצצה ומונה את שמות קורבנותיה. מעל שני העמודים קבועים שלושה עצמים בדמות פצצות העושות דרכן אל הקרקע.
האנדרטה הוקמה בשנת 1996 ביזמת עיריית ראשון לציון.
במרחק קצר מהאנדרטה ממוקמת האנדרטה לזכר בני העיר שנפלו במערכות ישראל.
ויבורג (כדורגל)
ויבורג פודספורטס פוינין (דנית: Viborg Fodsports Forening בתרגום לעברית: "התאחדות הכדורגל ויבורג", או בקיצור ויבורג) הוא מועדון כדורגל, המשחק בעיר ויבורג במרכז יוטלנד שבדנמרק.
היסטוריה
המועדון נוסד בשנת 1896 ועד שנת 1959 שיחק בליגה אזורית ביוטלנד שבדנמרק. בעונת 1954/1955 הגיע לרבע גמר הגביע הדני והפסיד לקבוצת אולבורג צ'אנג. בעונת 1957/1958 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצת ונדסייסל FF. בשנת 1959 המועדון עבר לשחק בליגה הרביעית של דנמרק.
בעונת 1999/2000 זכה בגביע הדני בפעם היחידה עד כה. בעונה זו סיים במקום הרביעי בליגת העל ולכן שיחק בגביע אופ"א בעונת 2000/2001. בסיבוב הראשון ניצח את קבוצת צסק"א מוסקבה מרוסיה ובסיבוב השני הפסיד לקבוצת ראיו ואיקאנו מספרד והודח מהטורניר. בעונת 2001/2002 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצת פ.צ. קופנהגן. בעונת 2002/2003 הגיע לחצי גמר הגביע והפסיד לקבוצת מיידטלנד. בעונת 2003/2004 הגיע לרבע גמר הגביע והפסיד לקבוצת אולבורג בולדספילקלוב. בעונת 2005/2006 הגיע לגמר גביע הליגה הדנית והפסיד לקבוצת פ.צ. קופנהגן ולשמינית גמר הגביע הדני והפסיד לקבוצת בולקלובן פרם. בעונת 2006/2007 הגיע לחצי גמר הגביע והפסיד לקבוצת אודנזה בולדקלאב.
הקבוצה שיחקה 10 עונות ברציפות בליגה הראשונה עד עונת 2007/2008 שבסופה ירדה לליגה השנייה. בעונות 2009/2010, 2010/2011, 2011/2012 הגיעה לשמינית גמר הגביע והפסידה לקבוצות סילקבורג IF, אולבורג בולדספילקלוב ופ.צ. פרדריסיה בהתאמה. הקבוצה שיחקה 5 עונות ברציפות בליגה השנייה ובסוף עונת 2012/2013 עלתה מהליגה השנייה לליגת העל הדנית. בסוף עונת 2013/2014 חזרה לליגה השנייה לאחר שסיימה במקום ה-11 בליגה הראשונה. בסוף עונת 2014/2015 חזרה לליגת העל הדנית. החל מעונת 2016/17 מתמודדת בליגת משנה.
גבול בלארוס–ליטא
גבול בלארוס–ליטא הוא הגבול הבין-לאומי המפריד בין בלארוס לליטא. אורך הגבול הוא כמעט 678.8 ק"מ (421.8 מ"ל). זהו גבול חיצוני של האיחוד האירופי (שחברה בו ליטא) והגבול המערבי של חבר המדינות (שחברה בו בלארוס). 379.9 ק"מ (236.1 מ"ל) של הגבול הוא ביבשה, בעוד 298.9 ק"מ (185.7 מ"ל) הוא על מים, אגמים חוצים ונהרות, למשל נהר ניימן.
אפקט הבעלות
אחד ההסברים לתופעה זו היא שנאת ההפסד (Loss-aversion). אנשים יהיו מוכנים לשלם יותר כדי להחזיר משהו ששייך להם מאשר לשלם עבור משהו זהה שאינו שייך להם. זאת משום שברגע שיש לך מוצר מסוים, ויתור עליו מרגיש כמו הפסד, ובני אדם לא אוהבים לחוש תחושה של הפסד.
גבול בלארוס–ליטא
היסטוריה
גבולות היסטוריים של הדוכסות הגדולה של ליטא, ומאוחר יותר, בעקבות מחיצות של האיחוד הפולני-ליטאי, נפות של האימפריה הרוסית מגוונות משמעותית לאורך ההיסטוריה בזמנים דמה דמיון לגבולות המודרניים. התצורות המוקדמות של הגבול הנוכחי מקורן לאחר מלחמת העולם הראשונה, בעקבות הקמת הרפובליקה של ליטא והמלחמה הליטאית-סובייטית. הסכם השלום הסובייטי-הליטאית נחתם ב-12 ביולי 1920, שמגדיר ומכיר בגבול המזרחי של ליטא, אף על פי שזה הייתה דה פקטו בשליטת פולין עקב המלחמה הפולנית-ליטאית והמלחמה הפולנית-סובייטית. הגבול דאז דומה הגבול הנוכחי, אך אזור וילנה היה דה פקטו בשליטת פולין. בעקבות מלחמת העולם השנייה וכיבוש המדינות הבלטיות, גבול חדש הוקם בין הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הליטאית ל, ששתיהן היו תחת שליטת ברית המועצות. זהו הבסיס לגבול הנוכחי שנותר יציב ברובו מאז 1940.
אפקט הבעלות
רקע לכתיבת התאוריה
בעבר הלא רחוק, התאוריה הכלכלית הרווחת הייתה תאוריית הכלכלה הנאו-קלאסית. על פי תאוריה זו, נתפס האדם כ"אדם כלכלי רציונלי” הפועל אך ורק להשגת תועלת ורווח מרביים. על פי תאוריה זו, אין הבדל בין המחיר שאדם מוכן לשלם עבור מוצר לבין המחיר שאדם מוכן לקבל עבורו.
גבול בלארוס–ליטא
היסטוריה
הגבול מוגדר בהסכם מ-6 בפברואר 1995 בין שתי המדינות. תיחום הגבול של הגבול הושלם בשנת 2007. מאז 2004 הגבול משמש כגבול חיצוני של האיחוד האירופי ומאז 2007 הוא חלק מאזור שנגן. התפתחויות אלו הביאו להגברת בקרת הגבולות ולדרישות ויזה מחמירות יותר למעבר בין שתי המדינות. הסכם שנחתם ב-2010 נועד ליישם נסיעה פשוטה עבור אנשים המתגוררים בטווח של 50 ק"מ (31 מ"ל) מהגבול.
אפקט הבעלות
רקע לכתיבת התאוריה
בעשורים האחרונים, החל להתפתח ענף הכלכלה ההתנהגותית. לפי גישה זו, ישנם גורמים רבים, פסיכולוגיים וחברתיים, המשפיעים על התנהגותו הכלכלית של האדם. מחקרים רבים אשר פורסמו בתחום זה הציגו סתירות לתאוריית הכלכלה הנאו-קלאסית וכן דוגמאות למקרים ומצבים רבים בהם האדם אינו מתנהג באופן הרציונלי הצפוי ממנו לפי תאוריית הכלכלה הקדומה. מחקר בולט ופורץ דרך בתחום הכלכלה ההתנהגותית הוא מחקרם של דניאל כהנמן ועמוס טברסקי משנת 1979 אודות תורת הערך (Prospect Theory). מחקר זה הראה כי במקרים רבים בני אדם לא פועלים בהתאם למנובא על פי תאוריית הכלכלה הנאו-קלאסית ולא בהכרח בוחרים באפשרות אשר תיתן להם את הרווח המרבי. במאמרם, טענו השניים כי ניתן לצפות את ההחלטות האי-רציונליות כביכול שמבצעים בני האדם ואף הציגו נוסחה לחישוב ערכן של החלטות אלו.
גבול בלארוס–ליטא
הגדרת הגבול
האמנה מגדירה את הגבול כמתחיל בטריפוינט הגבול של ליטא, לטביה ובלארוס, שם יש אנדרטה. הוא עובר לדרום-מזרח על פני אגם דרייסוואטי, ממשיך דרך נהר אפיווארדקה, על פני אגמים אפורדאי ופרוטאס, בהמשך דרך נהר דיסנה מזרחה, ובהמשך לתחנת הרכבת באדוטישקיס. הגבול עוד הולך צפונית לעיירה הבלארוסית לינטופי, ממזרח לעיירה הליטאית שומסקאס, מעבר לכביש וילנה-מלדזייצ'נה, הולך מסביב לאזור ההתיישבות ליטאית דיוויאנישקס ממזרח, מדרום וממערב, עובר דרך צפון אזור ההתיישבות הבלארוסית בניאקוני, חוצה את דרך לידא-וילנה ובהמשך בעקבות נהר סאלצ'יה. הוא ממשיך מדרום לעיר הליטאית איישישוק, עובר דרך נהר נצ'יה, הולך לדרום העיירה הליטאית דוביצ'יאי, מגיע למקור נהר קוטרה ובהמשך עובר דרך הנהר הזה, ואז חוצה דרך אגמי גרודה איר דובאס. הגבול עוד יותר חוצה את מסילת הברזל וילנה-גרודנו ליד תחנת סיינוב, ואת הרכבת דרוסקינינקאי מצפון לתחנת פרקט, מערבה וממשיץ לעבר נהר הניימן, נגד הזרם, ובהמשך בא דרך נהר שבמשולש הגבולות בלארוס-ליטא-פולין.
אפקט הבעלות
רקע לכתיבת התאוריה
בין התופעות אשר הוסברו במחקר זה הייתה גם תופעת שנאת ההפסד, לפיה אנשים נוטים להתנהג באופן שונה כאשר מדובר בהפסד לעומת האפשרות שמדובר ברווח.
גבול בלארוס–ליטא
משבר המהגרים (2021)
בחודש יוני 2021, פקידים ליטאים טענו כי רשויות בלארוסית מעודדים הגירה בלתי חוקית מעיראק וסוריה לליטא על ידי ארגון קבוצות של פליטים ולסייע להם לחצות את הגבול הליטאי-בלארוסית. חברת הנסיעות צנטרקורורט (Tsentrkurort) בבעלות המדינה הוכתרה כאחת המבצעות של הגירה בלתי חוקית. ההנחה הייתה שתמיכת המדינה בהגירה בלתי חוקית יכולה להתבצע מסיבות פוליטיות. הגירה בלתי חוקית מבלארוס אילצה את ליטא להכריז על מצב חירום ב-7 ביולי 2021.
אפקט הבעלות
התפתחות התאוריה
ישנן גישות המקשרות בין תאוריית הבעלות להטיית הסטטוס קוו. לפי תאוריה זו, אנשים מעדיפים להישאר במצבם הקיים ומפחדים לבצע שינוי. הם יבצעו שינוי במצב הקיים רק אם ידעו ברמת ודאות גבוהה שהמצב הבא יהיה טוב יותר באופן משמעותי. כך למשל, אנשים לא ימהרו לעבור דירה או להחליף מקצוע, על מנת שלא לפגוע במצבם הנוכחי. גם לפי תאוריית הבעלות אנשים נוטים שלא לוותר על מוצרים שבבעלותם, על מנת לא להרגיש תחושה של הפסד.
גבול בלארוס–ליטא
משבר המהגרים (2021)
ליטא בונה מחסום גבול כדי לעצור את זרימת המעברים הבלתי חוקיים. ב-5 באוגוסט 2021, מפקד שירות משמר הגבול הליטאי הציג פרויקט של המכשול המוצע עבור כל גבול בלארוס–ליטא, אשר יהיה בגובה 4 מ' וישתמש במספר שכבות של חוט הקונצרטינה. עלות הפרויקט מוערכת ב-150 מיליון אירו והפרלמנט הליטאי אישר אותו בדחיפות.
אפקט הבעלות
מרכיבי התאוריה
במרכזה של תאוריה זו עומד הפרט. התאוריה עוסקת בהבנת התנהגותו הצרכנית של הפרט. סביבת התאוריה היא השוק החופשי, וניתן להשליכה גם על תחומים אחרים כגון דעות, רעיונות וכדומה.
המשתנה המוסבר בתאוריה הוא משתנה WTP (מוכנות לשלם) והמשתנה המסביר הוא משתנה הבעלות. משתנה הבעלות הוא משתנה היכול לקבל שני ערכים – יש או אין בעלות. לפי התאוריה, ברגע שמשתנה הבעלות חיובי, כלומר המוצר נמצא בבעלות האדם, ערך WTA גדל גם כן. באופן זה, נוצר ההבדל בין ערכי WTA ו-WTP. המוכנות לקבל עבור המוצר גדלה, בעוד שהמוכנות לשלם עבורו לא משתנה.
דוגמאות
תמיכה אמפירית לאפקט הבעלות נמצאה במחקרים רבים שבוצעו בנושא בעשורים האחרונים. אחת הדוגמאות המפורסמות לאפקט זה מובאת בניסוי שבוצע על ידי כרמון ואריאלי באוניברסיטת דיוק בארצות הברית. הניסוי כלל מספר שלבים. בשלב ראשון נערכה הגרלה בהגרלה הוגרלו כרטיסים למשחק הכדורסל של נבחרת האוניברסיטה, בהשתתפות סטודנטים רבים. לאחר ההגרלה, נשאלו סטודנטים אשר זכו בהגרלה מה המחיר המינימלי שבו הם מוכנים למכור את הכרטיס בו זכו. כמו כן, נשאלו סטודנטים שלא זכו בכרטיס מה המחיר המקסימלי שהיו מוכנים לשלם עבור כרטיס למשחק. נמצא כי סטודנטים אשר זכו בכרטיס למשחק היו מוכנים למכור אותו במחיר הגבוה פי כ-14 מהמחיר שסטודנטים אשר לא זכו היו מוכנים לשלם עבור כרטיס. כלומר, נמצא כי ערך WTA היה גבוה פי יותר מ-14 מערך WTP.
בניסוי אחר קיבלו הנבדקים ספל והוצע להם למכור את הספל תמורת סכום כסף או תמורת סחורה אחרת בשווי זהה (עטים). בניסוי זה נמצא כי הסכום שהנסיינים היו מוכנים למכור את הספל (WTA) היה גבוה פי 2 כמעט מהסכום שהיו מוכנים לרכוש אותו (WTP). ניסוי זה הוכיח את "אפקט הבעלות המיידי" בו אנשים נתנו למוצר אשר בבעלותם ערך גבוה יותר, על אף שלא הספיקו להחזיקו במשך זמן רב ולפתח רגש או קשר כלפי המוצר.
במחקרים נוספים שבוצעו נמצא כי אפקט הבעלות לא מוגבל רק לדברים חומריים, אלא גם לעמדות, מחלות, רעיונות ועוד.
שימושים בתאוריה במחקרים
תאוריית הבעלות השפיעה על התפתחותן של מספר תאוריות ותופעות בעולם הכלכלה ההתנהגותית. בין תופעות אלו ניתן לציין את תופעת אפקט איקאה. לפי תופעה זו, הקרויה על שם חברת הרהיטים להרכבה עצמית "איקאה", אנשים נוטים לתת ערך כלכלי גבוה יותר למוצר אשר ביצעו עליו עבודה. תופעה זו, אשר נהגתה על ידי דן אריאלי ונחקרה במחקרים רבים, הראתה כי אנשים אשר משקיעים זמן ואנרגיה בבנייה או עיצוב של מוצר מסוים (בין אם ארגז להרכבה, פריט אוריגמי או עיצוב של נעל), יהיו מוכנים לשלם עליו יותר מאשר אנשים אשר קיבלו את המוצר מוכן. אחת הסיבות המרכזיות לתופעת אפקט איקאה היא תאוריית הבעלות. עצם השקעת העבודה על המוצר על ידי הצרכן, גורמת לו להיקשר למוצר ולחוש מעין תחושת בעלות כלפיו. על כן, הצרכן יהיה מוכן לשלם יותר עבור המוצר, מכיוון שאי-רכישת המוצר תגרום לו להרגיש כהפסד של מוצר שכמעט שייך לו.
תופעה נוספת שנחקרה ועשתה שימוש בתאוריית הבעלות שייכת לעולם מערכות המידע, היא תופעת אפיון היתר (Over-requirement) במוצרי תוכנה. לפי תופעה זו, מפתחים או מתכנתים אשר עבדו על אפיון או פיתוח קוד לתוכנה, פיתחו יחס של קרבה ובעלות לקוד שיצרו ועקב כך חשיבותו של קטע זה לתוכנה כולה עלה בעיניהם. תופעה זו גורמת פעמים רבות לאפיון יתר של מוצרי תוכנה, כלומר העמסת קטעי קוד ויכולות של התוכנה שלא בהכרח חיוניים או הכרחיים לצרכן של התוכנה, אך עולים כסף רב לגוף שמפתח את התוכנה.
שימושים פרקטיים אפשריים לתאוריה
תאוריית הבעלות יכולה להיות שימושית ביותר בתחום הפיננסי ובתחום התמחור. כך למשל, הוכח בניסויים כי אנשים אשר בבעלותם תיק מניות מסוים לא ימהרו להחליפו תמורת מניות אחרות, הן בגלל החשש להפסיד ולקבל תיק פחות טוב והן בגלל הקשר שפיתחו האנשים למניות שבבעלותם.
תחום נוסף בו ניתן לראות השפעות של תאוריית הבעלות הוא תחום המכירות הפומביות. אנשים נוטים לפתח יחס של בעלות כלפי מוצר עליו הציעו הצעת מחיר כלשהי עוד לפני שרכשו את המוצר. על כן, מתרחשים פעמים רבות מקרים בהם אנשים יציעו עבור המוצר מחיר הגבוה בהרבה מהמחיר הראשוני המקסימלי שהסכימו להוציא עבורו.
ניתן למצוא שימוש בתאוריה זו גם בעולם מוצרי התוכנה ומערכות המידע. חברות רבות מציעות מוצרי תוכנה או מידע במהדורת ניסיון חינמית לתקופה מוגבלת. לאחר שהצרכן עובד על התוכנה זמן מה, הוא מפתח יחס של בעלות כלפיה וויתור על התוכנה לאחר תום תקופת הניסיון יחשב בעיניו כהפסד והוא ישקול לרכוש את התוכנה במחירה המלא, פעולה שכנראה לא היה עושה ללא תקופת הניסיון.
השירים הנמכרים ביותר בכל הזמנים בגרמניה
רשימת השירים הנמכרים ביותר בגרמניה היא רשימה בה נכללים השירים והסינגלים הנמכרים ביותר בגרמניה. השירים שמופיעים להלן זכו לתארים מטעם איגוד תעשיית ההקלטות הגרמני (Bundesverband Musikindustrie). נכון למאי 2019, השיר הנמכר ביותר בגרמניה הוא "Candle in the Wind 1997" של אלטון ג'ון.
כמו כן, שוק המוזיקה בגרמניה הוא השלישי בגודלו בכל העולם, והשני בגודלו באירופה.
יונס מלדה
קריירה
מלדה נולד בקריית ביאליק, למשפחה יוצאת אתיופיה. מלדה התחיל את דרכו בקבוצות הילדים של מכבי צור שלום, שהייתה הקבוצה של עיר מגוריו קריית ביאליק. לקראת עונת 2012/2013, עבר למחלקת הנוער של הפועל חיפה בה שיחק שלוש שנים לפני שעזב למחלקת הנוער של מכבי נתניה. מלדה היה אחד השחקנים הבולטים במחלקת הנוער, כשבעונת 2017/2018 שהייתה העונה האחרונה בה שיחק בקביעות בקבוצת הנוער, כבש תשעה שערים והציג דומיננטיות רבה. באותה עונה ערך מלדה גם את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון כאשר ב-24 בפברואר 2018 פתח במשחק ליגה נגד מכבי חיפה, שנגמר בניצחון 1–2 למכבי נתניה. כבר במשחקו השני בקבוצה הבוגרת, ב-3 במרץ 2018, הבקיע מלדה את שער הבכורה שלו בקריירה המקצועית כשכבש בניצחון הליגה 0–2 על הפועל אשקלון. בעונת 2018/2019, החל מלדה לשחק בקביעות בקבוצה הבוגרת של המועדון אך עדיין שיחק לעיתים בקבוצת הנוער. בעונה זו כבש מלדה שני שערים ושיחק 24 משחקים בקבוצה הבוגרת בכל המסגרות ואף פתח בעשרה מהם. בעונת 2019/2020 המשיך מלדה במגמה מהעונה החולפת אך כן חל שיפור במעמדו בקבוצה והוא פתח ביותר משחקים. באותה עונה כבש מלדה שער אחד ושותף ב-29 משחקים לפני שמגפת הקורונה עצרה את העונה.
במחזור השני של עונת 2020/2021 כבש רביעייה במשחק בו ניצחה הקבוצה בתוצאה 0:7.
ב-15 בינואר 2021 חתם בגנט מליגת העל הבלגית ל-4.5 שנים. ב-24 בינואר ערך הופעת בכורה בניצחון קבוצתו 0–3 על לובן.
ב-15 ביוני 2022 חתם במכלן מליגת העל הבלגית לשלוש שנים. ב-13 באוגוסט ערך הופעת בכורה בקבוצה בתיקו 0-0 נגד סרקל ברוז'.
נבחרות ישראל
במאי 2021 מלדה זומן לראשונה לסגל נבחרת ישראל הבוגרת.
ב-5 ביוני 2021 ערך את הופעת בכורה בבוגרים כשפתח בהרכב במשחק ידידות במונטנגרו שנגמר בניצחון 1–3 לישראל.
הור ההר הצפוני
הֹר הָהָר - החלק ההררי של ההר, הוא שם מקום הנזכר בספר במדבר, המשמש כגבולה הצפון מערבי של ארץ ישראל.
מיקום משוער
בתלמוד הבבלי מזוהה הר ההר כ"טורי אמנון". זיהויו המדויק של ההר נתון במחלוקת. בדומה, תרגום יונתן מתרגם את הביטוי 'הר ההר' שבתורה ל'טורוס אמנוס' המזוהה עם דרום הרי הטאורוס, בדרום טורקיה, מצפון לקו רוחב 36.
הרמב"ם מזהה את הר ההר עם העיר הסורית בניאס השוכנת מעט מצפון לקו רוחב 35.
רבי אשתורי הפרחי (יצחק הכהן) קובע כי הר ההר הוא הר אל-אקרע אשר לצפון לאטאקיא וכן העיר ״עמה״ אשר לשבט אשר נמצאת בכיוון מזרח ההר, אלא שבתקופה זו קראוהו ״עים״ וכן הערים ״חלבה״ ״רחב״ ו״חמם״ אשר כולם התחלקו לשבט אשר נמצאות באזור הר זה.
הר"ש סירילאו מזהה את הר ההר סמוך לטריפולי, באזור ההררי שמצפון לעיר בתרון.
החוקר חיים בר-דרומא משער כי הֹר ההר הצפוני הוא ההר הענק הר ארג'ייס שבלב אנטוליה.
ריצ'רד סטון
ריצ'רד ברנרד סטון (באנגלית: Richard Bernard Stone; 22 בספטמבר 1928 – 28 ביולי 2019) היה פוליטיקאי יהודי-אמריקאי שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת פלורידה בשנים 1975–1980, ולאחר מכן היה שגריר כללי במרכז אמריקה וכיהן כשגריר ארצות הברית בדנמרק.
תחילת דרכו
סטון נולד בניו יורק, בנם של לילי אֶבְּנִי ואלפרד סטון, שנולד בבלגיה. משפחתו הייתה יהודית. בצעירותו עברה משפחת סטון לפלורידה ולמד בבתי ספר ציבוריים במחוז מיאמי-דייד. ב-1949 סיים סטון באוניברסיטת הרווארד את לימודי במשפטים בכבוד, וב-1954 קיבל תואר בוגר במשפטים (LL.B.) מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קולומביה. סטון שב לפלורידה והתקבל ללשכת עורכי הדין של ב-1955, והחל להתמחות בעריכת דין במיאמי. ב-1966 התמנה לתובע העירוני של מיאמי ונבחר לסנאט של פלורידה ב-1967, כנציג מחוז מיאמי-דייד. ב-1970 נבחר למזכיר המדינה של פלורידה. הוא התפטר מתפקיד זה ביולי 1974 בטרם תום כהונתו, כדי להתמקד במסע הבחירות שלו לסנאט של ארצות הברית.
ב-1974, סטון התמודד בבחירות המקדימות במפלגה הדמוקרטית וניצב בפני 11 טוענים לכתר. חבר בית הנבחרים ביל גונטר סיים במקום הראשון, אולם סטון זכה בקושי בסיבוב השני, עם 51% לעומת 49% של גונתר. בינתיים במפלגה הרפובליקנית, הסנאטור המכהן אדוארד גורני בחר שלא להתמודד מחדש בבחירות לאחר שהוגש נגדו כתב אישום בגין לקיחת שוחד בתמורה להשפעתו במִנהל השיכון הפדרלי. בבחירות הכלליות גבר סטון על המועמד הרפובליקני ג'ק אקרד. סטון היה הסנאטור היהודי-אמריקאי השני מפלורידה אחרי דייוויד לוי יולי והראשון מאז מלחמת האזרחים האמריקנית. הסנטור היוצא גורני התפטר מתפקידו ב-31 בדצמבר 1974, וסטון הושבע לתפקידו באורח רשמי בידי המושל ראובין אסקוב ב-1 בינואר 1975, יומיים לפני שכהונתו אמורה הייתה להתחיל.
בסנאט האמריקאי
בתקופת כהונתו של סטון בסנאט של ארצות הברית, היה חבר בוועדת החוץ של הסנאט והיה תומך חזק בהסכמים שחתם נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר עם שליט פנמה אומאר טוחירוס, אשר השיבו את אזור תעלת פנמה לשליטת פנמה. הוא גם הצביע בעד מימון פצצות נייטרון, ביטול רגולציה על גז טבעי ומימון ציבורי של מסעי בחירות לקונגרס האמריקאי והצביע נגד גרסה מוקדמת של תוכנית קיצוצי המיסים של ויליאם רות' וג'ק קמפ ונגד מימון הפלות הכרחיות מבחינה רפואית. הוא הוביל את מאמצי הקונגרס להבטיח סיוע למדינת ישראל ושירת גם כיועץ חשוב במהלך הסכמי קמפ דייוויד. בנוסף לחברותו בוועדת החוץ, היה סטון חבר גם בועדת החקלאות, התזונה והיערנות. הוא נמנה עם שלושת חברי הסנאט היהודיים, עם ג'ייקוב יעבץ ואברהם ריביקוף.
לאחר כהונתו בקונגרס
הסנאטור סטון היה חבר בצוות המעבר של הנשיא הנבחר רונלד רייגן יום לאחר הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1980. בשנים 1981–1982, היה שותף בכיר במשרד עורכי דין בוושינגטון די. סי.. באותה תקופה, ניצל סטון את שליטתו בשפה הספרדית ועבד כשדלן עבור ממשלת הימין של פרננדו רומיאו לוקאס גרסיה, נשיא גואטמלה. ב-19 בינואר 1982 נקרא סטון לקובה כסגן יו"ר נציבות שידורי הרדיו של הנשיא. הוא היה גם סגן יו"ר מועצת המנהלים של בנק קפיטול בוושינגטון. בפברואר 1983 שימש סטון כנציג מיוחד של הנשיא במחלקת המדינה של ארצות הברית לדיפלומטיה ציבורית באמריקה המרכזית.
ב-28 באפריל 1983 הודיע הנשיא רייגן על מינויו של סטון לשגריר כללי באמריקה המרכזית. למרות חששות ציבוריים מפני קשריו האחרונים עם ממשלת הימין של גואטמלה ומהאופן שבו יתפוס את מפלגת השמאל השולטת באל סלוודור, אושר המינוי וסטון החל לכהן בתפקידו ב-26 במאי. העובדה כי עבד בשכר כשדלן של ממשלת גואטמלה גרמה למפלגה הדמוקרטית לטעון כי הוא אינו מתאים לתפקיד שגרירו הכללי של הנשיא רייגן באמריקה המרכזית, תפקיד שדרש לקיים משא ומתן עם ממשלת השמאל באל סלוודור וממשלות אחרות. סטון התפטר מתפקידו ב-1 במרץ 1984, אחרי שניצב בפני חיכוכים עם עוזר מזכיר המדינה של ארצות הברית לעניינים בין-אמריקאיים, לנגהורן א. מוטלי.
אחרי שעזב את ממשל רייגן שב לעבודתו בבנק קפיטול, שפורק ב-1989. ב-9 בנובמבר 1991 הועמד סטון לתפקיד שגריר ארצות הברית בדנמרק בידי הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש. אישור מינויו צלח את הדיונים בסנאט והוא כיהן בתפקידו עד אוקטובר 1993. ב-28 ביולי 2019 נפטר סטון ברוקוויל שבמרילנד, בעקבות מאבק בדלקת ריאות ובמחלות אחרות. בתקופה הסמוכה למותו, התגורר סטון בשכונת ג'ורג'טאון שבוושינגטון די.סי. ביחד עם רעייתו מרלין לואיס סטון.
דוכס רטלנד
דוכס רטלנד (באנגלית: Duke of Rutland) הוא תואר אצולה אנגלי הניתן בממלכה המאוחדת. הדוכסות נקראת על שם אזור רטלנד במזרח המידלנדס, היא נוסדה ב-1703 על ידי המלכה אן עם הפיכת רוזן רטלנד התשיעי ג'ון מנרז לדוכס רטלנד הראשון, זאת כאות הוכרה לתרומתו במהלך המהפכה המהוללת. החל מ-1999, נושא בתואר זה דייוויד מנרז, דוכס רטלנד ה-11 לצד אשתו ריצ'ל אמה מנרז דוכסית רטלנד.
רוזנות רטלנד שקדמה לדוכסות הוקמה לראשונה ב-1390 עבור אדוארד מנוריץ', דוכס יורק (נכדו של אדוארד השלישי), אך פסקה להתקיים עם מות בנו ריצ'רד פלנטג'נט, דוכס יורק לאחר שנשללו תאריו והוחזרו למלך. הרוזנות הוקמה מחדש ב-1446 עבור אדמונד, בנו השני של ריצ'רד פלנטג'נט ואחיו הצעיר של אדוארד (לעתיד מלך אנגליה אדוארד הרביעי), עם מותו של אדמונד הרוזנות חדלה שוב מלהתקיים. בפעם השלישית הוקמה הרוזנות מחדש עבור תומאס מנרז (נכד-נכדו של ריצ'רד פלטג'נט) שהפך לרוזן רטלנד הראשון ב-1525 ומאז התקיימה הרוזנות באופן רציף, ב-1703 ג'ון מנרז, רוזל רטלנד התשיעי, קודם לדוכס רטלנד הראשון ונוסדה הדוכסות.
לצד התואר 'דוכס רטלנד' שאר תוארי הדוכסות כוללים את מרקיז גרנבי (הניתן באופן מסורתי ליורש העצר של הדוכסות), רוזן רטלנד, ברון מנרז מהדון במחוז דרבי, וברון רוס מביוור במחוז ליסטר. אחוזת הדוכסות היא טירת ביוור שם שוכן הדוכס ומשפחתו ובבעלות הדוכסות גם בית הדון. הדוכסות מזוהה באופן היסטורי עם דוכסות יורק (הסמוכה גאוגרפית לאחוזות רטלנד), מאז נוסדה בפעם השלישית היא נמצאת בידי משפחת מנרז (Manners), צאצאי דוכס יורק ריצ'רד פלנטג'נט.
רובר ממולם
רובר ממולם (בצרפתית: Robert de Molesme; 1028 לערך – 1111) היה קדוש נוצרי, מאבות המסדר הציסטרציאני בצרפת ואב מנזר. בן אצולה מקומי ממחוז שמפאן בצרפת. נכנס למנזר בגיל 15 ונשאר במנזר עד הפיכותו לראש המנזר.
המשמר החברתי
"המשמר החברתי" היא עמותה שקמה במהלך המחאה החברתית בישראל בסוף קיץ 2011. הכוונה הייתה לממש את התובנות החברתיות של המחאה הדוגלת באקטיביזם אזרחי ובלקיחת אחריות האדם על גורלו.
המטרות הראשוניות של "המשמר החברתי" היו לפי הצהרותיה, קירוב הציבור אל הכנסת ודיווח ומעקב שוטף אחרי הנעשה בוועדות, מתוך רצון לחזק את הכנסת ואת חבריה אל מול לחצי ההון והלחצים הפוליטיים, ולהזכיר לנציגי הציבור את מחויבותם לבוחרים, ואת דרישת העם לצדק חברתי.
היסטוריה
בתחילה היה ״המשמר החברתי״ קבוצה של פעילים חברתיים מתנדבים שנפגשו לראשונה בעקבות קריאה של הסופרת ליה נירגד ובן זוגה, ד"ר דניאל דור, בפייסבוק, להקים כוח אזרחי שישקיף, יפקח, וידווח לציבור מתוך דיוני הכנסת.
לאחר כחצי שנה של פעילות וולונטרית, נרשם המשמר החברתי כעמותה, בה פועלים מתנדבים (משקיפים בכנסת), ויש לה מנגנון בשכר. משקיפי המשמר מגיעים לכל הדיונים המתקיימים בוועדות הכנסת והקשורים לצדק חברתי ולשוויון אזרחי, צופים, מדווחים, ולאחר שצברו ניסיון גם מתחילים להעלות שאלות בוועדה. עדויות המשקיפים, ובהן מידע על תפקוד הכנסת, מתפרסמות באתר ובדפי הפייסבוק של הארגון, ואף מגיעות לתקשורת המסחרית.
פעילות שטח זו היא גם הבסיס לפרויקטים מיוחדים של המשמר החברתי, כמו "המדד החברתי" המדרג ח"כים ומפלגות לפי הצבעות בחוקים חברתיים וכלכליים.
המשמר החברתי מנהל מדיניות של שקיפות מלאה בכל הקשור להוצאותיו הכספיות. תקציב "המשמר החברתי" בשנת 2013 עומד על 535 אלף שקל. לארגון זה אין משרדים אבל יש לו 9 חברים שהם חברי ועד מנהל ושלושה חברים בוועידת הביקורת.
מרקו פולו (סדרת טלוויזיה)
מרקו פולו היא סדרת דרמה אמריקאית בהשראת שנותיו הראשונות של מרקו פולו בחצר קובלאי חאן, כגן האימפריה המונגולית ומייסד שושלת יואן (1271–1368). הסדרה שודרה בבכורה בנטפליקס ב-12 בדצמבר 2014. הסדרה נכתבה ונוצרה על ידי ג'ון פוסקו ובכיכובו של לורנזו ריצ'למי בתפקיד הראשי עם בנדיקט וונג בתפקיד קובלאי חאן. הסדרה הופקה על ידי חברת ויינשטיין. ב-7 בינואר 2015, הסדרה חודשה על ידי נטפליקס לעונה שנייה בת 10 פרקים, שהוקרנה לראשונה ב-1 ביולי 2016.
ב-12 בדצמבר 2016, נטפליקס הודיעה כי ביטלה את הסדרה לאחר שתי עונות. מקורות אמרו ל"הוליווד ריפורטר" כי שתי העונות הביאו להפסד של 200 מיליון דולר עבור נטפליקס וההחלטה לבטל את הסדרה התקבלה במשותף על ידי נטפליקס וחברת ויינשטיין.
פול פלקונר פול
פּוֹל פלקוֹנר פּוּל (באנגלית: Paul Falconer Poole; 1807 – 1879) היה צייר ז'אנר אנגלי. אף על פי שהיה אוטודידקט, תחושתו המשובחת לצבע, אהדת שירה וכוחו הדרמטי הביאו את פול למעמד גבוה בקרב אמנים בריטים.
ביוגרפיה
פּוֹל פלקוֹנר פּוּל נולד ב־28 בדצמבר 1807 בבריסטול, אנגליה, בנו הרביעי של ג'יימס פּוּל, סוחר פחם מבריסטול.
פּוּל הציג את עבודתו הראשונה באקדמיה המלכותית לאמנויות בגיל עשרים וחמש, הנושא היה "הבאר", סצנה בנאפולי. עברו שבע שנים עד שהציג בפעם הבאה את הציור "הפרידה" בשנת 1837, ואחריו הציג את "עזיבת המהגר", ואת "הרמן ודורותיאה". בשנת 1843, מעמדו הובטח על ידי הציור "סלומון איגל", ועל ידי הצלחתו בתערוכת הקריקטורות, בה קיבל פרס של 300 לירות שטרלינג.
לאחר הצגת התמונה "כניעת בית סיון", הוא נבחר לעמית של האקדמיה המלכותית בשנת 1846, והפך לאקדמאי מלא בשנת 1861. בשנות ה-50 של המאה ה-19 התגורר בקמדן רוד ליד קמדן טאון.
סגנון
ניתן לסווג את נושאי עבודותיו של פול כאידיליסטים או דרמטיים. הציור "יום במאי" שלו (1852) הוא דוגמה אופיינית ליצירותיו האידיליסטיות. ציורים משני הסגנונות, נראו באוסף הקטן של עבודותיו שהוצגו בבית ברלינגטון בתערוכת החורף של 1883–1884. בין תמונותיו הדרמטיות המוקדמות היה "סולומון איגל המצווה לעם לחזור בתשובה במהלך המגפה של 1665," שצויר בשנת 1843.
לסוג זה של נושאים שייך גם "רוברט, דוכס נורמנדי וארלטה" (1848). דוגמאות נוספות לסגנונו הבוגר בכיוון זה ניתן למצוא ב"בן האובד", שצויר בשנת 1869. ציורים בסגנון שקט יותר הם "שירת הטרובדור" (צויר בשנת 1854) והגותים באיטליה (1851), האחרון הוא יצירה היסטורית חשובה.
בציורים הפסטוראליים הוא מייצג אוירה רכה ונינוחה, כמו ב"נתיב ההרים" (1853), "מלקטי גרגרי המים" (1870). אבל יש כשהוא פונה אל ציורים בסגנון מפואר ונשגב ועבודתו נועזת ונמרצת. דוגמאות יפות לסגנון זה ניתן לראות ב"חזון יחזקאל" מהגלריה הלאומית, "בדידות" (1876), "הכניסה למערת ממון" (1875), "מערת הדרקון" (1877), ואולי הדוגמה הטובה ביותר היא "נתיב האריה" (1873), עם ייצוג ייחודי של צורת הרים והעננים.
נמר מערות
נמר מערות הקרוי גם נמר פליסטוקני או נמר עידן הקרח האירופי (שם מדעי: Panthera pardus spelaea) הוא תת-מין קדום של נמר שחי ברחבי אירופה, בתקופת הפליסטוקן. בגודלו הוא דמה לנמר מודרני והוא חי מלפני 600,000-11,000 שנה.
תיאור
נראה שנמר המערות דמה במראהו ובפרווה לנמר שלג או לנמר פרסי. גולגולת הנמר הייתה בינונית-ארוכה ומאפייניה קרובים לנמר פרסי. כמה מהתיאורים נמצאו במערת שובה, צרפת ומראים שנמר המערות דמה לנמר מודרני. עם זאת, לא ברור אם חברבורות הנמר היו גדולות בדומה לנמרים החיים כיום. בניגוד לנמר מודרני, בטן הנמר הייתה בהירה ללא כתמים. שרידי נמרים באירופה מעידים כי נמרים שחיו באזורים קרים יותר גדולים יותר מנמרים שחיו באזורים חמים. בדומה לנמרים אחרים, גם אצל נמרי המערות היה דימורפיזם מיני, שכן הזכר היה גדול מהנקבה.
תפוצה
שרידים של נמרי מערות נמצאו לעיתים במערות, שם כנראה חיפשו מקום למחסה או שהחביאו את טרפם. לפי הממצאים, נמרי המערות העדיפו בעיקר מערות קטנות. ככל הנראה, מכיוון שמערות גדולות נשלטו על ידי טורפים גדולים יותר (כמו אריה מערות ודוב מערות). במערות קדומות באירופה אותרו יותר שרידי אריה מערות מאשר נמרי מערות, ולרוב שרידיהם במערות מיוחסים לשרידים של פרטים בוגרים. דבר שמרמז כי נמרי המערות לא גידלו את גוריהם במערות. עם זאת, נמצאו נמרי מערות במערות גדולות ובשקעים עמוקים, כמו במערת Zoolithen Cave שבגרמניה. ייתכן שתזונתו של נמר המערות דמתה לזו נמר השלג, והם צדו בעיקר חזירי בר, יעלים ואיילים. סביר להניח שנמר המערות היה נוהג לצוד דובים במהלך תרדמה במאורותיהם. באזורים קרים, נמרי המערות שכנו בעיקר ביערות הרריים, אלפיניים ובהרים מעל קו העצים, אך יש עדויות לכך שנמרי מערות חיו גם באזורים פתוחים, כגון ערבות.
מבצר סקופיה
מבצר סקופיה קייל או מצודת סקופיה קייל (במקדונית: Скопската тврдина Кале) הוא מבצר הנמצא בסקופיה, בירת מקדוניה הצפונית. המבצר משקיף על הנהר וארדאר, והוא בעל חשיבות אסטרטגית והיסטורית.
היסטוריה
המבצר נבנה בימי האימפריה הביזנטית (המאה ה-6), עם קירות אבן באורך 121 מטר. לטענת ארכאולוגים, האבנים מהם הוקם המבצר נלקחו מהעיר ההרוסה סקופי שמתחתיה.
הגנה והתאוששות
לאורך השנים, ניזוק המבצר פעמים רבות במסגרת סכסוכים צבאיים ופלישות. לאחר רעידת האדמה בסקופיה ב-1963, מגדלי המבצר שוחזרו ומוגנו מפני רעידות אדמה.
המבצר כיום
המבצר הוא אחד מהאתרים הפופולריים ביותר בסקופיה. מהמבצר ניתן להשקיף על העיר. בקיץ מתקיימים באזור קונצרטים והופעות תיאטרליות.
חפירות ארכאולוגיות
חפירות ארכאולוגיות באזור המבצר החלו ב-14 במאי 2007. היקף המחקר הגדול (כ-300 מעורבים) והמיקום החשוף מאוד במרכז סקופיה גרמו להתעניינות רבה בקרב הציבור, התיירים והתקשורת.
פייר השני, רוזן אלנסון
פייר השני, רוזן אלנסון, כונה האציל (בצרפתית: Pierre II d'Alençon; 1340 – 20 בספטמבר 1404), היה רוזן אלנסון מ-1361 ורוזן פרשה מ-1377.
ביוגרפיה
פייר נולד בשנת 1340, והיה בנם של שארל השני, רוזן אלנסון ומריה דה לה סרדה. הוא זכה בתואר אביר ב-1350, והיה אחד מבני הערובה שהוחלפו בעד ז'אן השני, מלך צרפת לאחר קרב פואטייה, ולא חזר לצרפת עד 1370. הוא ואחיו רובר פעלו נגד האנגלים באקוויטניה, וכבשו את לימוז', אך לא הצליחו ללכוד את אוסון (1371).
לאחר מכן הוא לחם תחת גוסקלין בברטאן ונפצע לפני הנבונט, והשתתף במשלחת נגד וילם הראשון מחלרה ב-1388.
פייר מת ב-20 בספטמבר 1404 בארז'נטאן.
משפחתו
ב-10 באוקטובר 1371, התחתן פייר עם מארי שאמיילאר, הוויקונטית מבומון-או-מיין. נולדו להם:
היה לו גם בן לא חוקי אחד:
גטאות בשואה
בתקופת השואה בשטחי הכיבוש הנאציים במזרח אירופה במלחמת העולם השנייה, רוכזו היהודים במתחמים שנקראו "גטו". המתחמים הוקמו על ידי שלטונות גרמניה הנאצית בשיתוף פעולה עם המקומיים, ובמקרים רבים בשכונות וברבעים יהודים ובסמוך להם. תהליך הקמתם היה דומה ברוב שטחי הכיבוש: יהודי העיר וסביבותיה נצטוו לעבור להתגורר ברחובות או רבעים מוגדרים, שלעיתים פונו מיושביהם הלא-יהודים, כשלב מקדים לפני שילוחם אל מחנות ההשמדה. כ-20% מתושבי הגטו מצאו את מותם ברעב, במחלות ובירי על ידי חיילים גרמנים. בחלק מהגטאות התרחשו מרידות.
קפיטליזם קשוב
קפיטליזם קשוב (באנגלית: Conscious Capitalism) היא גישה לניהול עסקים שחתירתם לרווחיות פיננסית שזורה בחתירה להשאת ערך לכלל מחזיקי העניין של העסק, זאת לעומת חברות הקפיטליזם המסורתי הפועלות אך ורק לשם מקסום הרווחים עבור בעלי מניותיהן. שורשיה של הגישה בשינויים חברתיים גלובליים בעולם המערבי, מחד בתגובה למשברים אתיים ופיננסים, ומאידך לדרישה הצרכנית הגוברת כלפי עסקים לשים בסדר העדיפויות שלהם את המחויבות לנושאים הנוגעים לעולם ולסביבה.
גטאות בשואה
המונח "גטו" שהונהג בתקופת מלחמת העולם השנייה על ידי הנאצים, הושאל מהמונח הישן גטו, שמשמעותו שכונה סגורה, ומבודלת ליהודים, מראשית העת החדשה, במאה ה-16, עד מחצית המאה ה-19, כאשר בוטלו בהדרגה הגטאות באירופה עם כינון שוויון זכויות ליהודים. הבחירה במונח הישן, הייתה אופיינית לתעמולה הנאצית, אשר נקטה ברמייה והטעייה של הציבור הגרמני בתוך גרמניה הנאצית, כלפי מדינות אחרות בנות ברית או אויבות, והן כלפי היהודים.
קפיטליזם קשוב
קפיטליזם קשוב מקודם בעולם על ידי ארגון בינלאומי ללא מטרות רווח בשם Conscious Capitalism, שנוסד בשנת 2007 בארצות הברית על ידי ג'ון מאקי, המייסד והבעלים של קמעונאית המזון האמריקאית Whole Foods Market ופרופסור ראג' סיסודיה, מומחה בינלאומי לשיווק. בארגון מעורבים אנשי עסקים נוספים ואנשי אקדמיה. בין היתר חברים בו תאגידים מוכרים ברחבי העולם כ- Starbucks, Whole Foods Market, The Container Store, Southwest Airlines ,Costco ועוד. הארגון מונה 23 נציגויות בארצות הברית ו-10 נציגויות נוספות ברחבי העולם.
גטאות בשואה
היסטוריונים של השואה מנו מספר סיבות להקמתם של הגטאות. האחת, בעקבות האידאולוגיה האנטישמית הקיצונית של הנאציזם, הגטו בודד את היהודים מן החברה הכללית. השנייה, שימש כמקום ריכוז נוח, שבו עבדו או ממנו הוצאו היהודים לעבודות כפייה ולעיתים אף שולחו למחנות ההשמדה. והשלישית, למעשה, שימש הגטו כאמצעי חיסול של האוכלוסייה היהודית בגטו עצמו עקב תנאי המחיה הצפופים, התברואה הלקויה והתזונה הדלה.
קפיטליזם קשוב
קפיטליזם קשוב כמענה לאתגרים העסקיים של המאה ה-21
על פי מייסדי הארגון, הקפיטליזם המסורתי הוכיח עצמו כשיטה הכלכלית הממנפת באופן המיטבי את היכולת האנושית להגעה להישגים והבאת קידמה לאנושות, אך בעולם בו מחוברות עובדים ונאמנות לקוחות מדשדשות, רמת האמון כלפי עסקים נמוכה ביותר ועסקים מואשמים ברדיפת בצע ופגיעה בציבור או בסביבה.
גטאות בשואה
הקמה ובידול
ב-21 בספטמבר 1939, שלושה שבועות לאחר הפלישה הגרמנית לפולין, שלח ריינהרד היידריך הנחיות לעוצבות המבצע בפולין הכבושה, כי פעולתם הראשונה באשר ליהודים, תהיה איסופם מן הכפרים והעיירות אל הערים הגדולות. מפקדו של היידריך, היינריך הימלר, ראש האס אס, שלח בדצמבר 1939 הודעתו הרשמית לכל מוסדות המפלגה הנאצית, לרשויות הערים, למשטרה ולמפקדות האס אס, להקים גטאות ולרכז בהם את היהודים. הגטאות היו שלב בתוך תוכנית כוללת, שמטרתה הייתה איסוף היהודים והכחדתם.
הגטאות הראשונים הוקמו בחודשים האחרונים של שנת 1939, ובהמשך בשנים 1940–1941. גטו פיוטרקוב טריבונלסקי היה הגטו הראשון שהוקם על ידי הנאצים בפולין באוקטובר 1939. השני אשר הוקם אחריו בתאריך 10 בדצמבר 1939 היה גטו לודז'.
קפיטליזם קשוב
קפיטליזם קשוב כמענה לאתגרים העסקיים של המאה ה-21
הקפיטליזם הקשוב מסביר את יחסי הגומלין בין המרכיב הכלכלי לבין המרכיב הערכי בקביעה, שהרווחים אמנם חשובים וחיוניים לקיום עסק אבל הם לא מהווים את הסיבה לקיומו. במקצועות רבים טמונה שליחות, מעבר להיותם משלח יד ממנו מתפרנסים אנשי המקצוע. כך, לפי הקפיטליזם הקשוב, גם לעסקים יכולה להיות שליחות מעבר לרצון להשיא רווחים. כאשר עסק חותר לייעוד עסקי, הדבר הופך אותו לגורם בעל השפעה חיובית על הסביבה וכמי שמייצר מוטיבציה ומחויבות אצל העובדים, הצרכנים ושאר מחזיקי העניין להירתם למענו ולשתף עמו פעולה. עסקים המיישמים עקרונות אלה נהנים מדינמיקה חיובית, מוטיבציה והשראה שהגישה מייצרת, המתבטאים בסופו של דבר גם בשגשוג וצמיחה כלכלית.
עקרונות הקפיטליזם הקשוב
המודל של קפיטליזם קשוב דן בארבעה אלמנטים משלימים, שכאשר הם מתקיימים יחד או אז הופכת התנהלות העסקית לקשובה:
גטאות בשואה
הקמה ובידול
הגדולים שבהם היו בוורשה ובלודז'. בגטו ורשה התגוררו בשיאו, על פי אומדן, כ-445 אלף נפש. גטו לודז' נסגר למעבר חופשי ב-1 במאי 1940, ובאותה עת נאמד מספר התושבים, רובם ככולם יהודים, בכ-164 אלף נפש.
קפיטליזם קשוב
1. מטרת על / ייעוד
לפי הקפיטליזם הקשוב, עסקים צריכים להיעשות עם חשיבה על מטרת-על, ולא רק עם ראייה של יצירת רווחים. עשיית כסף היא הכרחית לחיוניות העסק ומאפשרת את המשך החיים שלו, אך היא אינה הסיבה היחידה לקיומו, ואפילו אינה החשובה ביותר.
בני אדם זקוקים למטרת על ומשמעות בחיים, זה אחד מהדברים בהם מותר האדם מהבהמה. מטרת העל הזו מניעה אותנו לקום בבוקר, מאפשרת לנו לעבור תקופות קשות, ומשמשת ככוכב צפון כשאנו מאבדים את הדרך. עסקים קשובים בנויים סביב צורך אנושי זה ומספקים לנו תחושת מטרה ומשמעות.
גטאות בשואה
התנהלות וחיי יומיום
ניהול חיי היומיום בגטאות הופקד בידי "מועצות יהודים" - יודנראט, תחת פיקוחו של הגסטפו. כמו כן, שימש כגוף מקשר בין השלטונות הגרמנים לאוכלוסייה היהודית כדי לאכוף את החוקים הנוקשים שהוטלו, ולספק מכסות יהודים לעבודת כפייה לפי דרישת הגרמנים. בגטאות הגדולים הוקמה "המשטרה היהודית" (או "שירות הסדר היהודי"; בגרמנית: Juedische Ordnungsdienst).
קפיטליזם קשוב
1. מטרת על / ייעוד
באמצעות המיקוד בסיבה עמוקה יותר לקיומו של העסק, העסק הקשוב נוסך השראה, מחבר, ויוצק רמות אנרגיה גבוהות הרבה יותר בקרב כל מחזיקי העניין שלו.
עובדים, לקוחות ואחרים חשים אמון כלפי חברות שמונעות על ידי ייעוד מעורר השראה ואף אוהבים אותן יותר.
גטאות בשואה
התנהלות וחיי יומיום
היודנראט, שבתחילה עמדו בראשו נבחרי הקהילה, טיפל בהסדרת ענייני הציבור בתחומי הגטו - חינוך, בריאות ודיור; אולם במשך הזמן נאלצו אנשי היודנראט להתמודד עם תנאים שנעשו קשים יותר ויותר; ראשי היודנראט הבינו שנעשו כלי שרת לתעשיית מוות; חלקם התאבדו, או בחרו מרצון ללכת למחנות ההשמדה עם אנשי הגטו. בהמשך, לאחר הקמתם של מחנות ההשמדה שנועדו ליישם את התוכנית להשמדה כוללת של היהודים, שכונתה בשם: הפתרון הסופי, נדרש היודנראט לספק "מכסות" לגירוש למחנות ההשמדה.
קפיטליזם קשוב
2. התמקדות במחזיקי עניין
להבדיל מעסקים מסורתיים המתמקדים במיקסום רווחים לבעלי המניות שלהם, עסקים קשובים מתמקדים בכלל מחזיקי העניין שלהם שלהם, ושואפים ליצור ערך גם למחזיקי העניין. הם שואפים לשלב את האינטרסים של מחזיקי העניין בהרמוניה עם אלו של העסק ומבינים כי כאשר מחזיקי עניין של העסק עובדים עמו בשיתוף פעולה שהוא מועיל להם ומעצים אותם, הדבר תורם לכך שהעסק עצמו ייהנה מיציבות, בריאות ועמידות לאורך זמן.
העסקים הקשובים מתאימים את האינטרסים של מחזיקי העניין באופן שמה שטוב לאחד טוב לכולם. החברה (Society) היא מחזיקת עניין ראשונה במעלה כיוון שעסקים אלו מוודאים באופן מתמיד שהם בצד "הנכון" של החברה, כלומר: שיש להם השפעה חיובית על העולם.
גטאות בשואה
התנהלות וחיי יומיום
האוכלוסייה היהודית שנאספה אל המחנות כללה יהודים ממגזרים רבים שחלקם נטמעו בחברה הכללית. ביניהם היו עשירים ועניים, משכילים ופשוטי עם, ובעלי השקפות עולם מגוונות. חלקם התנכרו ליהדותם, חלקם היו צאצאי יהודים ושאינם יהודים, ואף היו מי שהמירו את דתם לנצרות, אולם הובאו בכפייה אל הגטו משום שנתפסו כיהודים על ידי השלטונות הנאציים. למעשה, הייתה האוכלוסייה בגטאות, במיוחד הגדולים שבהם, מרובדת מבחינה כלכלית. כחציה סבלו ממחסור ורעב, שנאבקו בו, כחציה התדרדר והתנוון ללא יכולת להשיג מזון או תרופות, וכשניים עד חמישה אחוזים התפרנסו מעסקים, כגון הברחות ומסחר ב"שוק השחור" בגטו.
קפיטליזם קשוב
2. התמקדות במחזיקי עניין
עסקים קשובים מכירים בכך שללא עובדים, לקוחות, ספקים, גורמי מימון, קהילות תומכות ו-Eco System המאפשר חיים – אין קיום לעסק. הם יוצרים שותפות דרך לאורך זמן עם כל אחד ממחזיקי העניין והצעת הערך שלהם היא לפיכך win-win-win. היא כוללת בתוכה גם תשואה יפה לבעלי המניות.
גטאות בשואה
התנהלות וחיי יומיום
הגטו היה לרוב מעין "מדינה" קטנה בפני עצמה, שתושביה הופרדו לחלוטין מהחברה הסובבת. היהודים נותקו מפיקוחן של המערכות האזרחיות במדינה, הועברו לפיקוחו של הגסטפו והוצאו למעשה אל מחוץ לחוק. במקרים רבים הונהג בגטאות מטבע מיוחד. בתחילה אפשרו ליהודים בעלי מקצועות חיוניים לצאת לעבוד מחוץ לגטו, ולצורך זה ציידו אותם בתעודות מעבר מיוחדות. עבור רבים היו עבודות הכפייה מחוץ לגטו מושא לכיסופים, בגלל האפשרות לצאת מבין החומות ולקבל מעט מזון. ברוב הגטאות הגדולים פעלו בתי חרושת וסדנאות אשר שירתו את הגרמנים. כך למשל בגטו ורשה הועסקו בעבודות הייצור הרשמיות (לא כולל סדנאות פרטיות או לא מוכרות) כ-60,000 נפש.
הגרמנים הנהיגו בשטחי הכיבוש במזרח אירופה הקצבת מזון, שתורצה במצב המלחמה. הקצבת המזון נקבעה על פי מפתח אתני: "2,613 קלוריות ליום לגרמנים, 699 קלוריות ליום לפולנים, ו-184 קלוריות ליום ליהודים - פחות מ-10% מתצרוכתו המינימלית של אדם בוגר". השגת מזון הייתה אחת המטלות העיקריות בחיי היהודים מלאחר הכיבוש הגרמני ובחיי הגטו. כדי להשיג מזון מכרו רבים את כל רכושם, ולאחר שנותרו חסרי כל, גוועו מרעב. כשמונים אחוז מהמזון בגטו הגיע באמצעות הברחה; שנעשתה בתעלות תת-קרקעיות, ובסדקים ובקעים בגדר הגטו. רבים מיוצאים מהגטו, בהיתר ושלא בהיתר, עסקו בהברחת סחורות מהגטו ואליו, בהם ילדים. רבים מהמבריחים נתפסו ונורו. המשוררת היהודיה הפולנייה הנריקה לזוברט, אשר נספתה בטרבלינקה, תיארה את דמותו של הילד המבריח למען משפחתו בשירה "המבריח הקטן":
קפיטליזם קשוב
4. תרבות ארגונית קשובה
"תרבות ארגונית אוכלת את האסטרטגיה לארוחת בוקר" - גורו הניהול פיטר דרוקר (Peter Drucker) ידע כיצד לזהות ולבטא את המפתח להצלחה בעסקים. תרבות ארגונית היא הערכים, העקרונות ודפוסי ההתנהגות עליהם מושתת עסק. מארג זה בא לידי ביטוי בפעילויות של העסק, הוא זה שמייצר את החיבור בין מחזיקי העניין השונים של העסק ומחבר כל אחד מהם לייעוד, לעובדים ולתהליכים שלו.
תרבות ארגונית קשובה בנויה על אותנטיות, שקיפות ויושרה. היא מקדמת אהבה ואכפתיות ובונה אמון בין עובדי העסק לשאר מחזיקי העניין. תרבות ארגונית קשובה, המאפשרת גם למידה והעצמה, מהווה כוח מאחד שמכניס אנרגיה, והיא זו שמקימה את העסק הקשוב לחיים.
גטאות בשואה
התנהלות וחיי יומיום
מצב התברואה בגטאות היה גרוע מעת הקמתם, בשל מחסור, שנגרם גם בשל מצב המלחמה במים, תרופות, מזון ואמצעי הסקה. הגרמנים אסרו להכניס מזון לגטו באופן עצמאי. העונש על הברחתו לגטו היה מוות. בשלבים הראשונים הגיעו משלוחי מזון מאורגנים ממדינות נייטרליות, באותה שעה, כגון ארצות הברית. ארגון הג'וינט היהודי אמריקני שלח תרופות, מזון וציוד, אבל משאביו אזלו. רבים מתו מרעב, קור, מחלות גוף ונפש, ובעקבותיהם, המגיפות כגון טיפוס הבהרות ושחפת, שפשטו עקב אי היכולת לשמור על תנאי קיום בסיסיים.