cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צב ים גלדי
תת-אוכלוסייה אטלנטית
אתרי הקינון החשובים ביותר הם במרכז אמריקה, הקאריביים, וגבון שבאפריקה. שיעור הקינון בחופי גבון הוא הגבוה ביותר באזור (וייתכן שאף בעולם), ובשנה 30,000 צבות מקננות על חופי גבון בין החודשים אוקטובר לאפריל. בחופים הצפוניים של דרום אמריקה, חופים נבחרים הם אתרי קינון בשביל צבי ים רבים, בעיקר צבי ים גלדיים בפלורידה נספרים כמה מאות קינים בשנה. בקוסטה ריקה יש אתרי קינון נוספים.
תת-אוכלוסייה דרום-סינית
בעבר התקיימה תת-אוכלוסייה פסיפית שלישית בדרום סין ודרום מזרח אסיה, אך אוכלוסייה זו הושמדה כמעט לחלוטין בידי בני אדם. בחופים במלזיה בהם בעבר הייתה כמות הקינים הגדולה ביותר בעולם נותר נטוש ומאז שנות ה-90 לא ניתן למצוא שם קינים. הסיבה העיקרית לדלדול באוכלוסייה היא צריכת ביצי צבים בידי בני אדם בדרום מזרח אסיה, היכן שהם נחשבים למעדן.
תת-אוכלוסייה באוקיינוס ההודי
נכון לשנת 2015 נעשה מעט מאוד מחקר על אוכלוסיית צבי הים הגלדיים באוקיינוס ההודי והים האדום. ידועות אוכלוסיות מקננות מסרי לנקה ועד לאיי ניקובר. הצבים שמקננים באזורים אלה יוצרים אוכלוסייה נפרדת עם מגוון גנטי שונה מהאוכלוסיות האחרות ועל כן נחשבים לתת אוכלוסייה נפרדת.
סביבת מחיה
צבי ים גלדיים חיים בדרך כלל בים הפתוח. מדענים עקבו אחר צב ים גלדי ששחה במשך שנתיים מחופי קליפורניה לאינדונזיה. צבי ים גלדיים עוקבים אחרי המדוזות (אותן הם אוכלים) במהלך היום, מה שגורם להם להעדיף מים עמוקים ביום ומים רדודים בלילה (מדוזות מתקרבות לפני הים במהלך הלילה וחוזרות למעמקים ביום). שיטת ציד זו גורמת להימצאותם של צבים במים קרים מאוד. צב אחד נמצא צד במים בטמפרטורה של °0.4 צלזיוס. צבים גלדיים עוקבים אחר טרפם לעומקים של מעל 1000 מטר, עמוק יותר מהגבולות הפיזיולוגיים של כל החיות הצוללות מלבד לווייתני מקור וראשתנים גדולי-ראש.
צבי ים גלדיים מעדיפים לקנן בחופים שיוצאים ישירות לים פתוח, ונמנעים מלקנן בחופים עם שוניות אלמוגים.
הזנה
צבי ים גלדיים ניזונים כמעט אך ורק ממדוזות. הם בין היצורים היחידים ששומרים על גודל תקין של אוכלוסיית המדוזות באזורים בהם הם חיים, באזורים מהם הם נעלמים אוכלוסיית המדוזות מתרבה ללא שליטה.
צבי ים פציפיים מהגרים 6,000 קילומטר מאתרי הקינון באינדונזיה עד לאמריקה על מנות לאכול מדוזות קליפורניות. אחת הסיבות העיקריות לסכנת ההכחדה של צבי הים הגלדיים היא שקיות שצפות באוקיינוס. צבי ים חושבים ששקיות אלה הן מדוזות, ואוכלים את השקיות. מוערך שכשליש מצבי הים הגלדיים הבוגרים בלעו פלסטיק במהלך חייהם. פלסטיק מגיע לאוקיינוס מחופים מערביים מפותחים, ובקליפורניה בלבד משתמשים ב-19 מיליארד שקיות פלסטיק בשנה.
מספר זנים של צבי ים אוכלים פלסטיק לעיתים קרובות, וגם כמויות קטנות של פלסטיק עלולות להרוג צב ים בוגר, מאחר שהפלסטיק לא מתעכל וסותם את מערכת העיכול של הצבים. הפלסטיק בקיבה גורם לספיקה איטית יותר של חומרי מזון, מה שגורם לעיכוב ופגיעה בגדילה של צבי הים ובכך גורם להם להגיע לבגרות מינית בגיל מאוחר יותר או לא להגיע לבגרות מינית כלל. המקום בו צבים אוכלים הכי הרבה פלסטיק הוא במפרץ סן פרנסיסקו בקליפורניה.
טריפה
צבי הים הגלדיים (כמו כל סוגי צבי הים) חשופים לטריפה בעיקר בתור צעירים. צבי הים נטרפים עוד לפני בקיעתם מהביצה. עשרות סוגים של טורפי חוף ניזונים מביצי צבי ים, כולל סרטנים, לטאות כוח, דביבונים, חוטמנים, כלבים, קויוטים, גחנים, שחפים ועוד. גם אם הביצים לא נטרפות והצבים בוקעים רבים מטורפי החוף מנסים לטרוף את הצבים במרוצתם מהקן אל הים, לדוגמה פרגטות ועופות אחרים. גם כאשר הם מצליחים להגיע לים, הצבים הצעירים נטרפים על ידי טורפים ימיים רבים, כמו כרישים, דיונונים, עופות ים, ודגים טורפים. למרות שריונם הרך יחסית, לצבי ים גלדיים בוגרים כמעט אין טורפים, אך לעיתים רחוקות טורפים גדולים במיוחד כגון עמלץ לבן, כריש טיגריסי, או קטלן מצליחים להילחם ולטרוף צבי ים גלדיים בוגרים. כשנקבות עולות על החוף לקנן הן פגיעות מאוד, ולעיתים נטרפות על ידי בעלי חיים יבשתיים גדולים כגון יגוארים או תניני ים.
צבי ים בוגרים מגנים על עצמם מטורפים באגרסיביות רבה. צב ים גלדי בגודל בינוני נצפה רודף אחר כריש שניסה לנשוך אותו, ולאחר שהכריש ברח הפנה את האגרסיביות שלו אל הסירה שממנה צפו מדענים במרדף עם הכריש. צבי ים גלדיים צעירים מעבירים יותר זמן באזורים טרופיים מצבי ים גלדיים בוגרים.
צבי ים גלדיים נודדים מרחקים ארוכים, בין הימים הקרים בהם הם ניזונים אל הימים הטרופיים בהם הם מתרבים ובוקעים. צבות ים שנתפסו בחופי דרום אמריקה באוקיינוס האטלנטי נתפסו שוב בצד השני של האוקיינוס במרוקו וספרד.
רבייה
ההזדווגות מתרחשת בים הפתוח. זכרים לעולם לא יוצאים מהים לאחר שהם נכנסו אליו בפעם הראשונה, בניגוד לנקבות שעולות ליבשה על מנת לקנן. אחרי שזכר פוגש בנקבה (שייתכן שהפרישה פרומונים שמעידים על כך שהיא מיוחמת וכך מושכת את הזכר) הזכר משתמש בתנועות ראש, נשיכות, התחככויות, ותנועות זרועות על מנת למשוך את הנקבה. נקבות מזדווגות פעם בשנתיים או שלוש. למרות זאת, צבי ים גלדיים מסוגלים לקנן כל שנה. ההפריה היא פנימית, ומספר זכרים בדרך כלל מזדווגים עם נקבה אחת. לא נראה שיש לפוליאנדריה זו יתרון הישרדותי כלשהו לצאצאים על פני שיטות רבייה אחרות.
צאצאים
בזמן שצבות ים ממיני צבי ים אחרים חוזרות כמעט תמיד לחופים בהם הן בקעו על מנת להטיל ביצים, צבות ים גלדיות בוחרות לעיתים קרובות להטיל ביצים בחופים אחרים. הנקבות בדרך כלל בוחרות חופים בעלי חול רך מפני שסלעים קשים פוגעים בהם בקלות בגלל שריונם הרך. לחופי הקינון כמעט תמיד יש שיפוע מתון לתוך הים במקום שיפוע תלול. אף על פי ששיפוע זה עוזר לנקבה לעלות על החוף על מנת להטיל, היא מסכנת את הצבים הקטנים מפני שלטורפי ים כגון סרטנים יותר קל לגשת לחופים כאלה. הנקבות יוצרות את הקן ומטילות את ביציהן בלילה, כשסיכויי הטריפה הם הקטנים ביותר. מאחר שצבים גלדיים מבלים את כל חייהם בתוך האוקיינוס, עיניהם לא מותאמות לראיית לילה על היבשה. סביבת הקינון הטיפוסית היא רצועת חוף צרה שבצידה האחד הים ובצידה השני יער חשוך וצפוף. הניגוד בין היער החשוך לבין הגלים הבוהקים באור ירח (בגלל הקצף) משמש כוונון לנקבות שאחרי שהן מטילות את ביציהן בכיוון האפל של היער הן חוזרות לכיוון המואר של הים.
הנקבות בונות את הקן שלהן מעל לקו השיא של הגאות באמצעות זרועות החתירה שלהן. נקבה יכולה להטיל עד 9 תטולות בעונת רבייה אחת. עוברים בערך 9 ימים בין הטלה להטלה. גודל תטולה ממוצע, הוא 110 ביצים, כשבערך 85% מהביצים בוקעות. אחרי ההטלה, הנקבה מכסה בזהירות את הקן בחול על מנת להסתירו מטורפים.
התפתחות
התפתחות התאים מתחילה שעות ספורות אחרי ההזדווגות, אך מושהית בתהליך הגסטרולציה עד להתפתחות של תאים עובריים, עד שהאם מטילה את הביצים. לאחר ההטלה ההתפתחות ממשיכה, אך העוברים נותרים רגישים מאוד לתנועה ותנועות קלות יכולות להרוג אותם עד שהממברנות מתפתחות לחלוטין ביום ה20 עד ה 25. לאחר התפתחות הממברנות התפתחות האיברים השונים מתחילה כמעט מיד. הביצים בוקעות אחרי בין 60 ל -70 יום. כמו אצל זוחלים אחרים, טמפרטורת הקן קובעת את מינם של הצאצאים. כשהשמש שוקעת הצאצאים חופרים החוצה מהקן ורצים אל הים. עונת הקינון של צבי ים גלדיים משתנה בהתאם לאזור מחייתם. בקוסטה ריקה עונת הרבייה היא בין פברואר ליולי, בגינאה בין מרץ לאוגוסט, ובאוקיינוס האטלנטי גם כן בין פברואר ליולי.
חשיבות לבני האדם
אנשים במקומות שונים בעולם עדיין מלקטים ביצי צבי ים. איסוף ביצים בדרום מזרח אסיה היא הסיבה העיקרית לסכנת ההכחדה של צבי הים הגלדיים, בכל העולם. במלזיה (בה כבר נכחדו צבי הים הגלדיים), הביצים נחשבות למעדן. באיים הקאריביים נפוץ איסוף של ביצי צבי ים גלדיים בתור אמצעי להגדלת יכולת מינית (אמונה טפלה כמו האמונה בקרן הקרנף בדרום מזרח אסיה).
צבי ים גלדיים הם ציידי מדוזות ראשיים ושומרים על גודל קבוע של אוכלוסיית המדוזות. בין היתר זה תורם לבני האדם בכך שזה מונע ממדוזות להתקרב לחופים, וגם בכך שמדוזות ניזונות מדגיגונים צעירים, שלאחר מכן גדלים להיות דגים אותם בני אדם דגים בדיג תעשייתי למטרות מאכל.
שימור
מרגע שצבי ים גלדיים מגיעים לבגרות יש להם מעט מאוד טורפים טבעיים. הם בעיקר חשופים לטריפה כאשר הם צעירים ולפני שהם בקעו מן הביצה. ציפורים, יונקים קטנים ועוד בעלי חיים שנתקלים בקיני צבי ים חופרים החוצה את הקינים ואוכלים את הביצים. ציפורי חוף וסרטנים אוכלים צבי ים גלדיים לאחר שהם בוקעים כשהם רצים למים. כאשר הם נכנסים למים, הצבים הצעירים נעשים טרף של דגים טורפים גדולים ושל סוגים שונים של ראש רגלאים. אמנם בני אדם מעמידים פחות איום לצבי ים גלדיים מאשר לזני צבי ים אחרים מאחר שבשרם של צבי הים הגלדיים מכיל יותר מדי שמנים ושומנים, מה שמוריד את הביקוש לבשרם, אך בני אדם עדיין מעמידים איום לצבי ים גלדיים דרך פעולות לא אקולוגיות אחרות באופן לא ישיר. באופן ישיר, בני אדם כן צדים חלק מצבי הים הגלדיים למטרות מאכל, וגורם שיותר משפיע, בני אדם באזורים מסוימים (בעיקר דרום מזרח אסיה) בעולם לוקחים את הביצים מקינים של צבי ים גלדיים למטרות מאכל, מה שפוגע מאוד באוכלוסייתם.
פעולות רבות של בני האדם פוגעות בצבי הים הגלדיים באופן לא ישיר. כזן שחי בים פתוח, צבי ים גלדיים נתפסים לעיתים קרובות בטעות על ידי רשתות דגים. מפני שהם גדולים מאוד גם ביחס לצבי ים אחרים, צבי ים גלדיים לפעמים נשארים לכודים ברשתות דיג למרות מנגנונים שמונעים מצבי ים להילכד ברשתות דיג. בשנות ה-90 נתפסו בממוצע כ-1,500 נקבות בשנה. זיהום, גם פיזי וגם כימיקלי, יכול להיות קטלני לצבי ים גלדיים. צבים רבים מתים מרעב שנגרם כתוצאה מחסימת מעיים, שנגרמת כתוצאה מבליעת שקיות פלסטיק ובלונים שנראים כמו מדוזות. ביצי צבי ים גלדיים נמדדו, והתברר שהן מכילות כמות גדולה של מזהמים.
מצב אוכלוסיות
צב הים הגלדי הוא רשום באמנת וושינגטון להגנה על בעלי חיים בסכנת הכחדה, כלומר ייצוא וייבוא של צבי ים גלדיים הוא אסור על פי החוק הבינלאומי.
לפי הרשימה האדומה של IUCN צב הים הגלדי רשום תחת ההגדרה של פגיע (VU), כשתת האוכלוסיות עומדות במצבים הבאים: שימור האוכלוסיות הפסיפית והמזרח אטלנטית היה בין עשר הבעיות הגדולות ביותר בדוח על מצב צבי הים שפורסם בשנת 2006. הדוח ציין ירידה משמעותית באוכלוסייה במקסיקו, קוסטה ריקה ומלזיה. צוין גם שהאוכלוסייה המזרח אטלנטית מאוימת בעיקר על ידי לחצי דיג ממדינות במזרח דרום אמריקה.
"ארגון צבי הים הגלדיים" נוסד המטרה להגן על צבי ים בכלל, אך בעיקר על צבי ים גלדיים. הארגון ייסד מקלט לצבי ים גלדיים בקוסטה ריקה.
נזכרו רק שלושה אתרי הטלת ביצים של הצב הגלדי. שניים מהם נמצאים בים הקריבי, אחד מהם בקוסטה ריקה, האתר השלישי נמצא בפפואה המערבית, מערב גינאה החדשה, אינדונזיה.
יוזמות מקומיות ולאומיות
ישנם חוקים לשימור צבי ים גלדיים במספר מדינות.
בארצות הברית צבי הים הגלדיים הוגדרו כזן בסכנת הכחדה ב-2 ביוני 1970. העברת "חוק הגנת הזנים בסכנת הכחדה" ב-1973 תרמה מאוד להדגשת סטטוס זה. ב-2012 החברה האמריקאית לסביבה מימית ואווירית הגדירה 110,000 קילומטר רבוע בחופי האוקיינוס השקט בקליפורניה, אורגון וושינגטון כ"סביבה קריטית". "חוק ההגנה על זנים בסיכון" בקנדה אסר ציד וסחר בצבי ים גלדיים במים הטריטוריאליים של קנדה. צב הים הגלדי גם מוגדר כזן בסכנת הכחדה לפי "ועדת סטטוס בעלי חיים בסכנת הכחדה" בקנדה. אירלנד ווילס החלו בפרויקט שימור של צב הים הגלדי במספר אוניברסיטאות. באמצעות מימון שניתן על ידי האיחוד האירופי, תוכנית שימור צבי הים הגלדיים האירית מתרכזת במחקר כגון תיוג ומשדור צבי ים גלדיים.
"ארגון ארת'ווץ'" (מילולית: ארגון משמר כדור הארץ), ארגון בינלאומי שמאחד מדענים ומתנדבים למטרות מחקר סביבתי בינלאומי, הקים תוכנית שימור שנקראת "צבי הים הגלדיים של טרינידד". מטרת התוכנית היא לשמר את אוכלוסיית צבי הים הגלדי בחופי טרינידד, ומתנדבים עובדים יחד עם מדענים וארגון שמירת טבע מקומי. האי טרינידד שנמצא קרוב לחופי ונצואלה ידוע במגוון האתני שלו ובעושר התרבותי שלו. זהו גם אחד מאתרי הקינון החשובים ביותר עבור צבי הים הגלדיים הענקיים. כל שנה, מעל 2,000 נקבות עולות על החוף על מנת להטיל ביצים. מאחר שאוכלוסיות צבי הים הגלדי קטנות בקצב מדאיג, כל צב ים נוסף חשוב למאמצי השימור.
מספר מדינות קריביות החלו ליצור תוכניות שימור, כמו "תוכנית מעקב צבי הים של סיינט קיט", שמתמקדת בייצור תיירות אקולוגית בנושא צבי ים גלדיים להעלאת המודעות בנושא מצבם של צבי הים הגלדיים והאיומים עליהם בצד האטלנטי של קוסטה ריקה, בכפר בשם פריסימה יש יוזמה מסוג זה. פריסימה היא חוף חולי מבודד אליו מגיעים מספרים גדולים של נקבות על מנת להטיל ביצים, אך ציידים בלתי חוקיים משמידים את רוב הקינים. מאז 1998, הכפר החל להפעיל תוכנית להדגרת צבי ים גלדיים ושחרורם לטבע. הארגון בפריסימה הוא ארגון על בסיס תרומות שמתקיים מתיירות אמריקנית ותורמים, ואוסף תרומות על מנת להסדיר שמירה על החוף כדי להגן על הקינים מציידים. הפארק הלאומי מיומבה, בגבון שבמרכז אפריקה, נוצר על מנת להגן על חוף הקינון הכי חשוב באפריקה לצבי הים הגלדיים. יותר מ-30,000 נקבות מקננות כל שנה בחופי מיומבה בין החודשים ספטמבר לאפריל.
באמצע 2007 מחלקת הדיג המלזית הציגה תוכנית לשבט צבי ים גלדיים על מנת לשחזר את האוכלוסייה המתמעטת בצורה דרסטית של מלזיה. למרות זאת, מספר ביולוגים מפקפקים בהצלחת התוכנית מאחר שעד אז שיבוט הצליח רק ביונקים גדולים כגון כבשים, חזירים, כלבים וחתולים, וגם זה עם בעיות בריאותיות רבות ותוחלת חיים קצרה מהמצופה. אלפי צבי ים גלדיים נהגו לקנן בחופי מלזיה, ובחופים מסוימים המספרים הגיעו ליותר מ-3,000 נקבות בשנה בשנות ה-60 המאוחרות. מאז האוכלוסייה נכחדה לחלוטין, כשב-1993 עלו לקנן על החוף שתי הנקבות האחרונות שנצפו.
בברזיל, רביית צבי הים הגלדיים מפוקחת ומעודדת על ידי "פרויקט TAMAR", שעובד על הגנה על קינים של צבי ים וניסיונות למנוע פגיעה לא מכוונת על ידי סירות דיג. הספירה הרשמית האחרונה של נקבות מקננות בברזיל העלתה שבע נקבות מקננות בלבד. בינואר 2010 עלתה לקנן נקבה אחת שהטילה מספר מאות ביצים. מאחר שצבי ים גלדיים מעולם לא קיננו באזור זה קודם, התקרית משכה תשומת לב רבה לאזור וביולוגים הגנו על הקינים מנזק, אף על פי שחלק גדול מהביצים לא היה פורה.
גם באוסטרליה צבי הים הגלדיים מוכרזים כזן בסכנת הכחדה ומוגנים בחוק.
צבי ים גלדיים בישראל
בישראל צבי הים הגלדיים נדירים ביותר, והם נצפים אך ורק לעיתים נדירות. צבי ים גלדיים לא מקננים בישראל מפני שהחול בחופי ישראל עבה מדי בשבילם ועלול לשרוט ולפגוע בהם אם הם עולים לקנן.
מאז שנות ה-50 נצפו רק 33 צבים. בין התצפיות האחרונות ניתן למנות:
אוולין בארינג, הרוזן הראשון מקרומר
אוולין בארינג, הרוזן הראשון מקרומר (באנגלית: Evelyn Baring; 26 בפברואר 1841 - 29 בינואר 1917) היה קצין ולאחר מכן דיפלומט בריטי אשר בין היתר שימש קונסול כללי במצרים ולמעשה ניהל אותה מטעם האימפריה הבריטית.
קריירה צבאית
בארינג נולד ב-26 בפברואר 1841 בקרומר, נורפוק שבאנגליה. בגיל 14 החל בארינג את לימודיו באקדמיה הצבאית המלכותית בוולויץ' ובגיל 17 התגייס לרגימנט הארטילריה המלכותי בדרגת לוטננט. בתחילת שירותו הוצב בארינג באי קורפו ביוון, בתקופה זו הוא לימד את עצמו יוונית עתיקה ואיטלקית, לאחר כשנתיים קיבל את המשרה של קצין במטהו של הנרי סטורקס מושל האיים היוניים. בשנת 1864 המשיך לשרת בארינג במטה של סטרורקס כאשר זה עבר למשרת מושל מלטה. בשנת 1868 נבחר בארינג ללמוד במכללת המטה של הצבא הבריטי, כשהוא מסיים את לימודיו שנה לאחר מכן ועובר לשרת במשרד המלחמה למשך בשנתיים. בתקופה זו הוא עזר ליישם את מסקנות מלחמת קרים.
מפקח וקונסול במצרים
בשנת 1877 נשלח בארינג למצרים בתור קונסול דיפלומטי בשם האימפריה הבריטית. באותה תקופה השלטון המצרי היה שקוע עמוק בחובות בעיקר לבריטניה וצרפת לאור כריית תעלת סואץ ופרויקטים לאומיים יקרים אחרים. משום החובות המצריים באירופה, לקונסולים האירופים במצרים היה כוח רב והם למעשה שלטו בהתנהלות הכלכלית במצרים ובמידה מסוימת החזיקו גם שליטה רבה בשאר חלקי השלטון. בארינג היה המפקח-הכללי הראשון, מטעם בריטניה, במצרים בין השנים 1878–1879. בתקופה זו היה כוחו והשפעתו הפוליטית של בארינג רבה, הן במצרים והן ביחסי מצרים-בריטניה. בשנת 1879 התעורר מרד עוראבי שפילג את מצרים לתומכי המערב והשליטה החיצונית אל מול המורדים שביקשו לסלק את ההשפעות החיצוניות ממצרים. שליט מצרים אסמאעיל פאשא תמך באופן חלקי במרד ותחת לחץ פנימי, גירש את הקונסולים והדיפלומטים האירופים, בהם גם בארינג. כתגובה, עמד בארינג בראש מאמצים דיפלומטים על האימפריה העות'מאנית (ששלטה במצרים באופן רשמי) להחליף את אסמאעיל, מה שאכן קרה באותה השנה עם עלייתו של בנו תאופיק לשלטון.
בתקופה זו של המרד במצרים, שהה בארינג בהודו. בשנת 1882 לאחר החרפה במצב במצרים והתקפות כנגד אירופאים ששהו בה, הכריזו צרפת ובריטניה את תמיכתם בשליט המצרי תאופיק ובריטניה פתחה במערכה קצרה כנגד כוחותיו המורדים של עוראבי במלחמה האנגלו-מצרית. לאחר דיכוי המרד בידי הבריטים, שליטתם בפועל בשלטון המצרי גדלה עד מאוד ובארינג הוחזר למצרים בתור קונסול-כללי במצרים. עם כניסתו לתפקיד החל במלאכת ייצוב השלטון ופיתוח הכלכלה והתשתיות במצרים. עוד מתקופת שירותו בהודו, החזיק בארינג בדעה ששליטים מקומיים נוטים להיות מושחתים ואינם מטיבים לנהל את ענייני המדינה באופן אופטימלי, לכן חייב לעמוד בראש מדינות מתפתחות שכאלה נציג אירופי. לפי גישה זו ראה גם את תקופתו במצרים, כמי שחייב לנהל בפועל את ענייני המדינה וכך לפעול ולהשפיע מעל לראשי המדינה המקומיים (בהם תאופיק הח'דיו המצרי). עמדה זו של קרומר נטועה בגישתו כלפי ה"אוריינטלים", שאותם תפס כבעלי יכולת שכלית נחותה, אמינות נמוכה וצורת חשיבה הפוכה ללוגיקה האירופית
בתקופתו הארוכה של בארינג כקונסול-כללי, הוא התמודד וניהל בין היתר את התגובה האנגלו-מצרית כנגד מרד המהדי בסודאן (שהייתה בשליטה מצרית) בין השנים 1881 - 1899. בתקופה זו הצבא המצרי היה זקוק גם הוא לתהליך התחדשות ומודרניזציה וכלל מספר קצינים אירופאים בשורותיו, רוב הכוחות המצרים שהתמודדו עם כוחות האנצאר בסודאן פעלו בפיקוד בריטי וכללו מספר יחידות בריטיות. בארינג היה מי שבפועל עמד בראש מאמצים אלו.
שנים אחרונות
בארינג חזר לאנגליה בשנת 1907, בגיל 66. עבור שירותו במצרים העניק לו הפרלמנט של בריטניה מענק בסך 50,000 לירה שטרלינג והוא זכה להערכה רבה על הצלחתו בייצוב וניהול מצרים. מרגע חזרתו החל בארינג לכתוב שורה של ספרים בנושאים שונים על ענייני מצרים וכאמור הח'דיו עבאס השני, כמו גם ספר המשווה בין האימפריה הבריטית לזו הרומית.
במהלך תקופה זו היה בארינג פעיל כנגד התנועה הסופרג'יסטית שקראה להעניק שוויון זכויות והזדמנויות לנשים. לאורך חיו נחשב בארינג לתדמית האדמיניסטרטור הקולוניאליסטי הבריטי, בעל מוסר עבודה, נאמן, פטריוטי אך גם חסר חוש הומר, מחוספס ומעט מתנשא. הוא האמין, כמו בכירים רבים באימפריה, בעליונותם, מוסריותם וערכיהם של האנגלו-סקסים המערביים.
אוולין בארינג נפטר ב-29 בינואר 1917 בווסטמינסטר, לונדון, בן 75 במותו.
איברהימה קאסורי פופאנה
איברהימה קאסורי פופאנה (נולד ב-1954) הוא פוליטיקאי גינאי שכיהן כראש ממשלת גינאה מ-21 במאי 2018 עד 5 בספטמבר 2021.
פופאנה הוא מומחה למדיניות כלכלית, מילא בעבר מספר תפקידים אסטרטגיים בממשל גינאה, בהם שר המדינה להשקעות ושותפויות ציבוריות-פרטיות תחת ממשל אלפא קונדה ושר הכלכלה והפיננסים תחת ממשל לנסנה קונטה. כמו כן, הוא היה מועמד לנשיאות בשנת 2010.
ביוגרפיה
איברהימה קאסורי פופאנה נולד בפורכריה (גינאה התחתונה) למשפחה של איכרים מוסלמים. בשנת 2000 עזב את הממשלה והחליט לנסוע לחו"ל. תחילה טס לסנגל ואחר כך לארצות הברית. בשנת 2002 השיג דוקטורט בפיתוח, מימון ובנקאות כשלמד באמריקן יוניברסיטי בוושינגטון והיה יועץ בינלאומי.
כהונתו כראש הממשלה
ב-21 במאי 2018 מונה איברהימה קאסורי פופאנה לראש ממשלת גיאנה בידי הנשיא אלפא קונדה. הוא הודיע על תוכנית שאפתנית להפחתת עוני במדינה שמטרתה לעזור ל-40% מהגינאים ולהצילם מעוני קיצוני עד 2025.
ב-2021 במהלך ההפיכה הצבאית בגינאה הודח פופאנה מתפקידו.
אגרות משה
אגרות משה היא סדרת ספרי שאלות ותשובות שכתב הרב משה פיינשטיין בנושאי הלכה, הנחשבת ליצירתו העיקרית והחשובה ביותר. הסדרה כוללת 9 כרכים וכרך מפתחות.
הסדרה
הסדרה כוללת תשובות הלכתיות שכתב הרב משה פיינשטיין לשאלות שנשאל עליהן. הסדרה מהווה אבן דרך בפסיקה ההלכתית, ובהתייחסות ההלכתית לבעיות החדשות, כגון טכנולוגיה ורפואה. הסדרה מסודרת על פי סימני השולחן ערוך.
שבעה כרכים מסדרה זו הדפיס בחייו. הכרך השמיני והתשיעי יצאו לאור לאחר פטירתו, על ידי חתנו, הרב משה דוד טנדלר, וחתנו של הרב טנדלר, הרב שבתי רפפורט. יש שטענו כי כרכים אלו כוללים דברים שלא רצה להדפיס והיו בגדר הוראת שעה.
הרב דניאל אידנסון פרסם ספר בשם "יד משה" המכיל מפתחות לכל סדרת השו"ת.
הערות שוליים
__לחיפוש__
קימוסבי רקורדס
היסטוריה
בנובמבר 2011, סוני מיוזיק אנטרטיינמנט שיתפה פעולה עם המפיק המוזיקלי לוקאס "דוקטור לוק" גוטוואלד כדי ליצור את קימוסבי רקורדס. החברה מוציאה אלבומים בשיתוף עם סוני מיוזיק אנטרטיינמנט. גוטוואלד קיבל את הזכויות להעסיק צוותים משלו, להחתים אמנים ולפתח כישרונות, אך הוא הצליח להפיק אלבומים עבור אמני סוני בלבד עד 2016. באפריל 2017 התרחקה סוני מגוטוואלד לאחר שהזמרת קשה האשימה אותו באונס. החל מ-26 באפריל 2017, אתר קימוסבי כבר אינו נגיש. באתר RCA ובסוני מיוזיק, קימוסבי הוסר מרשימת החברות, וכן מדף ה"עבודות ונתונים" באתר של סוני מיוזיק.
ישראל חסון
ישראל חסון (נולד ב-27 באפריל 1955) הוא פוליטיקאי ישראלי שכיהן כמנכ"ל רשות העתיקות עד נובמבר 2020. בעבר היה חבר הכנסת מטעם סיעות ישראל ביתנו וקדימה וסגן ראש שב"כ.
ביוגרפיה
חסון נולד בדמשק שבסוריה למשפחה בת עשרה ילדים. בגיל שבע בשנת 1962 עלה עם משפחתו לישראל, דרך אדנה שבטורקיה. השתחרר מצה"ל בדרגת סגן בשנת 1977. לאחר שחרורו מצה"ל גויס לשב"כ.
שירת בשב"כ במשך 23 שנים, שבמהלכן החליף בין היתר את גדעון עזרא בתפקיד ראש מרחב ירושלים. עם כניסתו לתפקיד החל לעסוק בשני מבצעים חשובים: יירוטו של יחיא עיאש בשומרון ויירוט חוליית חברון. תפקידים נוספים בשב"כ היו מפקד מרחב לבנון ומפקד מרחב יהודה ושומרון. הוא היה שותף למשא ומתן של הסכם טאבה, הסכם חברון, הסכם ואי והמשא ומתן של אהוד ברק בקמפ דייוויד. בתפקידו האחרון בשב"כ, בשנים 1997–1999, היה סגנו של ראש השב"כ עמי אילון והאחראי על המבצעים. הוא מצוטט בדיון על יאסר ערפאת שלמרות ניסיון רב מאוד עם האיש, מעולם לא התיימר לטעון שהוא יודע מה ערפאת רוצה.
קריירה פוליטית
לקראת הבחירות לכנסת השבע עשרה הודיע על הצטרפותו לחיים הפוליטיים ולמפלגת ישראל ביתנו ונבחר לראשונה לכנסת כשני ברשימת המפלגה (כשהיחיד הממוקם מעליו הוא יו"ר המפלגה אביגדור ליברמן), שזכתה ב-11 מנדטים. בכנסת זו שימש יושב ראש ועדת הכלכלה של הכנסת וכיהן כחבר בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות ובועדת החוץ והביטחון ובשלוש מועדות המשנה שלה: ועדת המשנה ליחסי חוץ והסברה, ועדת המשנה לכוננות ולביטחון שוטף ובועדת המשנה למוכנות העורף. כן היה חבר בוועדת החקירה הפרלמנטרית בנושא עמלות הבנקים.
במהלך כהונתו בכנסת יזם חוק המסדיר מימון הוצאות למשפחות שבויים ונעדרים, וכן היה בין יוזמי "חוק דרומי". ב־2006 יזם הצעת חוק שזכתה לכינוי "חוק הטוקבקים", לפיו אתרי אינטרנט ידרשו לדרוש ממגיבים לכתבות להזדהות בשמם האמיתי, במטרה להגביל את ההתלהמות שקיימת בדיונים אלו, ושלטענתו משפיעה על האלימות המילולית בדו-שיח הציבורי. הצעת החוק לא קודמה לאחר לחץ ציבורי ותקשורתי נרחב. בכנסת זו יזם את הקמת השדולה לקידום עולי אתיופיה בישראל והמשיך לעמוד בראשה גם בכנסת ה-18.
ב-6 בנובמבר 2008 הודיע שיעזוב את מפלגת "ישראל ביתנו" ויתמודד בבחירות המקדימות של מפלגת קדימה. הוא נבחר למקום ה-25 ברשימת מועמדי "קדימה" לכנסת ונכנס במסגרת רשימתה, שזכה ב-28 מושבים, לכנסת ה-18 לכהונה נוספת. שימש כחבר בוועדת הכנסת, בוועדת הכלכלה ובוועדת החוץ והביטחון. כן הקים ועמד בראשן של מספר שדולות: השדולה למען התעשיות הביטחוניות, השדולה למען צמצום תופעת ההשתמטות ועידוד הגיוס לצה”ל, השדולה למען חוות הבודדים והשדולה לעידוד, חיזוק וטיפוח החיילים המשוחררים. חסון המשיך לעמוד בראשה של האחרונה גם בכנסת ה-19. חסון היה שותף במגעים עם שלטונות מצרים לשחרורם של אילן גרפל ועודה סלימאן תראבין.
לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה הוצב במקום השני ברשימת "קדימה", ונבחר מטעמה לכנסת, יחד עם ראש הרשימה, שאול מופז. בכנסת זו שימש כחבר ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות ועמד בראש השדולה החקלאית. כיהן כיושב-ראש קבוצת הידידות הפרלמנטרית ישראל-ארמניה. לקראת הבחירות לנשיא המדינה העשירי ב-2014, היה הראשון שנתן את חתימתו לחתן פרס נובל לכימיה, פרופ' דן שכטמן. במהלך מבצע צוק איתן ביולי 2014 שימש כחבר פאנל קבוע בשידורי המהדורה המרכזית של חדשות ערוץ 2 מהקריה בתל אביב.
בנובמבר 2014 נבחר על ידי ועדת האיתור של מועצת רשות העתיקות, לתפקיד מנכ"ל רשות העתיקות. בעקבות מינויו לתפקיד מנכ"ל רשות העתיקות התפטר מהכנסת. החל לכהן כמנכ"ל הרשות ב-21 בדצמבר 2014 ועד נובמבר 2020.
חקירת מבקר המדינה בנוגע לאי סדרים ברשות העתיקות
בשנת 2017 פתח מבקר המדינה יוסף שפירא בחקירה בחשד לאי סדרים ולשחיתות ברשות העתיקות בניהולו של חסון, בין התחומים שחקרו אנשי המבקר: תנאי העבודה של חסון וכן הטבות לעובדים בכלל, תקינות מכרזים ומינויים והעסקת קרובי משפחה.
במסגרת החקירה הוציא שפירא צו הגנה לחושף שחיתות לראש ענף השכר ברשות העתיקות סמדר יצחק, שסבלה מהתנכלויות קשות ועזבה את הרשות. יצחק חשפה שורה של חשדות לשחיתות ברשות, ביניהם פרשת הרכב של חסון וכן תשלומים לא חוקיים לכאורה על הוצאות ונסיעות לחו"ל . ביוני 2018 נשלחה טיוטת הדו"ח למבוקרים ברשות העתיקות ובהם חסון.
עם כניסתו לתפקיד של מבקר המדינה מתניהו אנגלמן ביולי 2019, מנע אנגלמן את פרסום הדו"חות של קודמו שפירא, ובהם הדו"ח העוסק ברשות העתיקות ובישראל חסון.
ב-2.4.2020 הוארכה בהחלטת ממשלה כהונתו של ישראל חסון כמנכ"ל רשות העתיקות.
ב-11.10.2020 הודיע חסון על התפטרותו מרשות העתיקות.
בפברואר 2021 פורסם בכלכליסט כי אנגלמן מתכוון לגנוז את הדו"ח נגד חסון:
"מבקר המדינה מתניהו אנגלמן מתכוון לגנוז טיוטת דו"ח חמור על רשות העתיקות והמנכ"ל היוצא שלה ישראל חסון - לאחר שעיכב את פרסומו במשך שנה וחצי. זאת, ככל הידוע בעקבות לחצים שהפעיל חסון. על פי לשכת שר התרבות שמשרדו אחראי לרשות העתיקות, המבקר אף הורה לא לדון בטיוטת הדו"ח.".
חיים פרטיים
חסון בעל תואר ראשון ביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת חיפה ותואר שני מהמכללה לביטחון לאומי.
חסון גר בקיבוץ חוקוק, נשוי לגל לוסקי, מייסדת ומנכ"לית עמותת IFA, ולשניים ילד משותף. לחסון יש חמישה ילדים מנישואיו הראשונים.
בוב מלאך
ביוגרפיה
בצעירותו, למד מלאך לנגן על מספר כלי נשיפה, וניגן עם להקות "Philly Soul" בפילדלפיה כמו The Stylistics ולהקת- O'Jays. vut הופיע לעיתים קרובות עם המפיק ג'ון לי והזמר ג'רי בראון.
בוב מלאך ידוע בעיקר בזכות הנגינה על הסקסופון טנור, אך מנגן גם על סקסופון אלט, חליל וקלרינט.
הוא ניגן בהרכבי הביג בנד של נגני החצוצרה לין ביוויאנו ושל לס אלגרט באמצע שנות השבעים. הוא עבר לניו יורק בשנת 1977, שם פגש את המתופף ובעל חברת ההקלטות Tenacious Records, אלפונס מוזון.
הוא הקליט עם מוזון ויצא איתו לסיבוב הופעות באירופה, מה שהוביל לשיתופי פעולה בסופו של דבר עם אמני ג'אז אירופאים, ביניהם, נגן החליל ההולנדי כריס הינזה, הפסנתרן הגרמני יואכים קון, כנר הג'אז הצרפתי דידייה לוקווד (“Live in Montreux”), נגן החצוצרה הדני פאל מיקלבורג, פסנתרן הג'אז מישל פטרוצ'יאני, המתופף האיטלקי אלדו רומנו, הבסיסט הדני בו סטיף, והפסנתרן ההולנדי ג'ספר ואן ט'הוף.
בארצות הברית, מלאך ניגן רבות הן בחוגי ג'אז והן עם מוזיקאי פופ, רוק וסול. בשנות ה-70 הוא עבד עם נגן הבס סטנלי קלארק, ובשנות השמונים והתשעים, ניגן עם הוראס סילבר, הסקסופוניסט בוב מינצר, הגיטריסט רובן פורד, עם הזמר סטיבי וונדר. הוא ניגן גם בהרכבים של נגן הגיטרה סטיב מילר, ג'ו זאווינול, מייק סטרן, הקלידנים ג'ורג'י פיים ובן סידראן, הגיטריסטית לני שטרן והמתופף דייב וקל.
מאז 1985 הוא חבר בלהקת הביג בנד של בוב מינצר ובשנת 1989 הוא הצטרף גם להרכב "Concert Jazz" של הפסנתרן ג'ורג' גרונץ.
בשנת 1991 הצטרף למיילס דייוויס וקווינסי ג'ונס בפסטיבל הג'אז במונטרה. בנוסף, מלאך מופיע בהקלטות של להקת Loose Ends ולני שטרן, איוון פדוארט, מירוסלב ויטוס, מדונה ורבים אחרים.
מבחינה סגנונית, בוב מלאך מזוהה לעיתים קרובות עם הסקסופוניסט מייקל ברקר, שנחשב לבעל ההשפעה המשמעותית ביותר עליו.
מבקר הג'אז הגרמני, יואכים ארנסט ברנדט, אפיין פעם אחת את נגינת הסקסופון של מלאך:
מלאך הופיע בפסטיבל הג'אז באילת בשנת 2009 בהרכב של מייק סטרן.
מחזור פעולה
מחזור פעולה (אנגלית: Duty cycle) הוא מושג מתחום המדעים וההנדסה, שמתאר את חלק הזמן של פעולה מחזורית שבה פעילות מתקיימת. לדוגמה נורה שדולקת במשך חצי שנייה ואז כבה לחצי שנייה באופן מחזורי תהיה בעלת מחזור פעולה של 50%.
דוגמאות
השליטה על זווית ההטייה של מנועי סרוו נעשית באמצעות שינוי מחזור הפעולה, בביולוגיה נהוג להשתמש במחזור פעולה לתיאור הזמן בו נוירונים נותרים פעילים.
אגם גאן (קולומביה הבריטית)
אורכו של האגם כ-10 קילומטרים, עומקו המקסימלי 103 מטרים, עומקו הממוצע של האגם 88 מטרים, ופני האגם מצויים בגובה של 890 מטרים מעל פני הים.
האגם ממוקם דרומית מזרחית מרכס לקי.
האגם נשפך לנחל גאן, יובל של הנהר ברידג'.
אגם לאג'ויי הסמוך (המצוי מדרום מערב לאגם גאן) מכונה "אגם גאן הקטן", ושני האגמים יחד מכונים "אגמי גאן" (Gun Lakes.).
תיירות
האגם מוקף יערות צפצפה קנדית וצפצפה רעדנית. האגם הוא אתר תיירות ונופש.
סביב האגם בין עצי היער נחבאים בקתות נופש. בחלקו הצפוני של האגם אזור טבע מוגן.
יתר חלקי האגם הם אתר דיג פופולרי, וכן אתרי שחייה, שייט בקאנו, סקי מים ונסיעה באופנועי ים.
כמו כן, במערב האגם מצוי אתר מחנאות פופולרי.
מרמוסטיים
מרמוסטיים (שם מדעי: Callitrichidae) היא משפחת קופים בתת-סדרת קופים רחבי אף, המכילה את קופי המרמוסט והטמרין. זוהי משפחה של קופים קטנים, הנפוצים בחלקה הצפוני של יבשת אמריקה הדרומית. שיוכה של משפחה זו מוטל בספק, ויש הכוללים אותה כתת-משפחה (Callitrichinae) במשפחת הצבוסיים.
מאפיינים
בני המשפחה הם מהקטנים שבפרימטים. משקלם נע בין משקלו של המרמוסט הזעיר, שאינו עובר את 100 הגרם, ועד למשקלו של הטמרין הרעמתי, 600 גרם. הם עירומים משיער בכל או ברוב פניהם. פרוותם רכה ומשיית, ולרבים מהם יש ציצות ממין זה או אחר. הם בעלי אפים קצרים וזנבות ארוכים, שאינם יכולים להיאחז.
גפיהם הקדמיות קצרות מהאחוריות, אך עיקר תנועתם היא על ארבע רגליים. גולגולתם דומה לזו של צבוס קטן, אך תיבת המוח גדולה יותר, האף קצר יותר וסידור השיניים שונה - סידור השיניים אצל המרמוסטיים הוא זהה למעלה ולמטה, ומורכב משתי חותכות, ניב, שלוש טרום-טוחנות ושתי טוחנות, בעלות מבנה משולש - סה"כ 32 שיניים. בכך הם שונים מהצבוסיים שלהם טוחנת אחת יותר. ההבדל העיקרי בין בני משפחה זו לרוב הפרימטים הוא היותם מצוידים בטפרים, לעומת הציפורניים שמאפיינות את שאר בני הסדרה. מאפיין זה גרם בעבר לחוקרים להניח כי מדובר במשפחה פרימיטיבית יחסית, המקורבת לסנאים, אך מחקרים חדשים מראים כי מדובר במאפיין מפותח ביותר, ששב והופיע בבני המשפחה לאחר שכבר חיו באמריקה הדרומית.
תזונתם מתבססת על פירות, חרקים, מוהל עצים ובעלי חוליות קטנים. יכולתם להיצמד לעצים, במיוחד לעצי גומי, בצורה מאונכת, לנקוב חור בקליפה באמצעות טופריהם ולשתות את המוהל (מיץ או גומי), היא ייחודית בין הפרימטים.
בית הסתרים
בית הסתרים הוא כינוי בהלכה למקומות בגוף האדם או בכלי שהם נסתרים ואינם נראים בהתבוננות מבחוץ. דיני בית הסתרים שייכים להלכות חציצה לחייבי טבילה במקווה כגון לאשה נידה שנטהרת.
בכלל בית הסתרים הן תוך האוזן והאף והפה.
טומאת מגע
טומאת מגע עוברת רק כאשר ישנו מגע במקום גלוי בדבר המטמא עם מקום גלוי בדבר הנטמא. אבל כאשר הנגיעה הייתה במקום נסתר - 'בית הסתרים', כגון בגוף האדם - כמו למשל במקום ביאה, אינו מטמא, (אם כי התורה גזרה שביאה מטמאת למרות שאין בה טומאת מגע).
אמנם דין זה אינו מוסכם על הכל, והוא נתון במחלוקת תנאים, האם אכן טומאת בית הסתרים מטמאה במגע או לא. במשנה הובא מקרה של בגד שיש בו שלושה על שלושה טפחים שנטמא טומאת מדרס (שטמא דרך עליו), וכעת הבגד נחצה לשתיים. לדעת רבי מאיר הבגד ממשיך להיות טמא טומאת מגע מדרס מכיוון שבזמן שהבגד היה שלם נגע כל חלק בחבירו ונטמא, אך לדעת רבי יוסי נגיעה זו הייתה בבית הסתרים, מאחר שמקום הנגיעה נסתר.
האמורא רבינא מחדש, שאוכל המחובר לאוכל אחר, נטמא על ידי נגיעתו לאוכל. לפי הסברו של רבינא, חיבור חלקי האוכל זה לזה הוא חיבור חלוש, ואין חיבורו נחשב לחיבור, לכן יש להחשיב כל חלק מהאוכל בנפרד, כך שחלק מהאוכל שנגע בחלק אחר, מטמא.
מקור
בחז"ל למדו דין זה מהפסוק, ממה שהוזכר בפסוק "ידיו" אנו למדים שרק דבר שהוא גילוי כידיו מטמא במגע ולא בית הסתרים. ושאר הטומאות למדים מטומאת מגע.
הלכה
להלכה נפסק כדעת רבי יוסי שטומאת בית הסתרים אינה מטמאה וכך כתב הרמב"ם
טומאת היסט
גם לעניין טומאת היסט, כאשר הנגיעה הייתה דרך 'בית הסתרים' היא אינה מטמאה. ולכך אם זב, שמטמא בדרך כלל בטומאת היסט, אוחז קנה במקום בית הסתרים כגון בבית השחי, ומסית עם עם המקל, הוא אינו מטמא בכך, וכך הם דברי הרמב"ם בספר משנה תורה:
פולטת
בתלמוד למדו מהפסוקים כי אישה שפלטה שכבת זרע, נטמאת בכך:.
מכאן נראה לכאורה, כי דינה של הפולטת שווה לדם נידה, שאינו נטמא מדין טומאת מגע שאינו קיים על ידי נגיעה במקום "בית הסתרים" הנחשב כחלק הפנימי של הגוף, אלא מדין ראייה הדומה לראית דם נידה.
חציצה בבית הסתרים
בית הסתרים אף על פי שאין צריך שיכנסו שם המים, צריך שיהיה ראוי לביאת מים מדין 'כל הראוי לבילה - אין בילה מעכבת בו'. כלומר, שבאופן תאורטי אם היו נכנסים לשם מים, צריך שהמים יגעו בכל מקום בדיוק כשם שצריך שהמים יגיעו לכל מקום בגוף האדם בצד החיצוני הגלוי. ולכן, אם יש חציצה הדבוקה לגוף בתוך בית הסתרים, כגון חציצה בין השיניים, (באופן שבדרך כלל מקפיד עליה להסירה), אף על פי שלא צריך שיגיעו המים לשיניים, ואע"פ שבאמת לא נכנסו לשם המים, צריך לחזור ולטבול.
בראשונים נחלקו בטעם הדבר שצריך ראוי לביאת מים: למעשה לבית הסתרים יש דין קל יותר, ולכן בדיעבד אם טבל בלי לוודא קודם לכן שאין חציצה בבית הסתרים ולאחר מכן נזכר ובדק ולא מצא חציצה, אינו צריך לחזור ולטבול, בשונה משאר הגוף.
טבילת כלים
יש מהראשונים שכתבו שלעניין טבילת כלים בית הסתרים אינו צריך להיות אפילו ראוי לביאת מים, ואפילו יש שם חציצה - עלתה לו טבילה. ויש שכתבו שכלים דינם כאדם.
צמר מפוצל
צָמָר מְפֻצָּל (שם מדעי: Phlomoides laciniata), צמח עשבוני רב-שנתי בסוג צמר, ממשפחת השפתניים. בארץ ישראל הוא גדל בר בכל חלקי ישראל, מהחרמון התחתון ועד הנגב, בבתי גידול טבעיים בלבד באזורי בתה וגריגה, פזור במדבר למחצה ובשטחים עשבוניים. גדל בר באזור האירנו-טורני (אזור בעל אופי ערבתי-יבשתי) והים-תיכוני. תפוצתו בעולם היא אפגניסטן, איראן, לבנון, סוריה, צפון הקווקז, ישראל, ירדן, סיני, טרנס-קווקז וטורקיה. שמו של הצמח ניתן לו בגלל הכסות של שיער צמרי המכסה את הגבעול והגביע של פרח. שם המין "מפוצל" משום עליו שמפוצלים לאונות רבות.
טקסונומיה
צָמָר מְפֻצָּל (שם מדעי קודם: Eremostachys laciniata Bunge) שויך בעבר לסוג Eremostachys וגם כיום הוא משויך לסוג זה בספרות העברית ובאתרים הישראלים. בעקבות מחקרים מולקולריים ומורפולוגיים הוא הועבר יחד עם מינים אחרים לסוג חדש Phlomoides (ניתן לכנות סוג זה שלהבת משום קרבתו לסוג שלהבית (Phlomis). חשוב לציין שיש אי-הסכמה בין מאגרי המידע.
באזור הרי אדום גדל מין נוסף שנקרא צמר אדומי. הצמח התגלה על ידי הבוטנאי אלכסנדר אֵיג. לפי הטקסונומיה העכשווית מין זה מסופק והוא לא מופיע באתר צמחיית ישראל ברשת.
מאפיינים
הצמח גבוה ובולט בנוף. חלקו העל-אדמתי מתייבש ונובל מדי קיץ, ובסתיו מתחדש הצמח מתוך ניצנים היושבים על הגבעול סמוך לפני הקרקע. בחורף הוא מפתח שושנת עלים ובאביב עולה ממנה גבעול זקוף ומאוד צמרי. הצמח פורח בחודשים פברואר עד אפריל, ואז לאורך הגבעול נישאים פרחים צהובים או ארגמניים גדולים המסודרים בדורים. לאחר הפריחה מתפתחים על הגבעול פירות ואז הוא נראה כמו גבעול ועליו גושי צמר.
עלי השושנת שבסיס הצמח ענקיים, שרועים על הקרקע אורכם עד 40 ס"מ, גזורים-מנוצים עמוקות לאונות רחבות. הם כמעט קירחים, צבעם ירוק כהה והעורק הראשי שלהם עבה ועסיסי. העלים הולכים וקטֵנים כלפי מעלה, ונעשים פחות גזורים ויותר צמריים.
גבעול התפרחת, הוא יחיד ובלתי מסתעף, רבוע באופן ברור, גבוה, עברה וזקוף זקוף גבוה ועבה, גובהו עד 150 ס"מ. הוא צמרי מאוד (מכוסים כסות עבה של שיער צמרי), ובשל כך מראהו אפרפר מכסיף לעומת השושנת הירוקה.
הפרחים, שאורכם 2 עד 4 ס"מ, צמריים מאוד וערוכים דורים דורים לאורך הגבעול בכל דור 10 עד 20 פרחים. עלי התפרחת (החפים) קטנים מ-1 ס"מ ואינם מחולקים-מנוצים.
הגביע צינורי עד פעמוני, צמרי מאוד, בקצהו 5 שיניים קוצניות במקצת.
הכותרת דו-מינית, דו-שפתנית גדולה, צמרית, אורכה 2 עד 4 ס"מ, והיא בולטת הרבה מתוך הגביע. הכותרת צהובה או ארגמנית. בתחתית צינור הכותרת מופרש צוף.
השפה העליונה של הכותרת מקומרת, דמוית קובע ושעירה מאוד.
השפה התחתונה מפושקת לשלוש אונות מעוגלות. בקצה האונה אמצעית של השפה התחתונה מצוי כתם חום-אדום, מידותיו וגונו שונים בפרטים שונים, בגילים שונים ובאוכלוסיות שונות – בדרום הארץ חסר כליל כתם זה. צבעוניות הפרחים מעניינת – בנגב הם צהובים לחלוטין, במרכז ובצפון הארץ הם צהובים עם כתם ארגמני כהה ורק בחרמון הם ארגמניים לגמרי.
האבקנים שמספרם ארבעה, ערוכים בשני זוגות. זוג אחד ארוך מהזוג השני. הם מעורים בצינור הכותרת וחבויים יחד עם עמוד העלי מתחת לשפה עליונה.
תפוצה
בסוג צמר קיימים תשעה מינים והם נפוצים בעיקר במרכז אסיה ובמערבה.
טיסטה דאס
טיסטה דאס (בבנגלית: তিস্তা দাস; נולדה ב-9 במאי 1978) היא פעילה למען זכויות טרנסג'נדריות, סופרת ושחקנית בנגלית, מהמדינה ההודית מערב בנגל.
ביוגרפיה
טיסטה היא שחקנית ויועצת קהילתית. היא מופיעה בסרטי קולנוע הינדיים ובנגליים, וכן בסדרות טלוויזיה. היא הייתה גם עמיתת מחקר באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שם חקרה את אורח חייהן של טרנסג'דריות שעברו ניתוחי התאמה מגדרית, ואת מידת קבלתן בחברה. כשחקנית, היא הופיעה בסרט התיעודי של סוהיני דאסגופטה, I Couldn't Be Your Son, Mom, ובסרט The Third Gender? אשר הוקרן בפסטיבל הסרטים של בולגריה בשנת 2006. היא גילמה את התפקיד הראשי בסרט Beyond Reflections, שמבוסס על סיפור חייה, ובסרטי קולנוע, סרטי טלוויזיה וסדרות נוספים, בעיקר בתפקידים שמיועדים לספר את סיפוריהן של דמויות להט"ביות.
טיסטה הוזמנה להצטרף ללהקת תיאטרון מובילה בקולקטה, אך לבסוף נדחתה בשל הפתיחות המגדרית שלה באמצעי התקשורת. במקום זאת, היא הצטרפה לתיאטרון הניסיוני אקדמיית ביוואבן. מאז, היא שיחקה בתיאטראות רבות בקולקטה.
חוק הירושה
חוק הירושה, תשכ"ה-1965 מסדיר את כללי הירושה בעקבות מותו של אדם. החוק קובע שבמות אדם יועבר עזבונו ליורשיו על פי דין או על פי צוואה. החוק קובע מיהם יורשיו של אדם ומהו סדר העדיפויות ביניהם בקבלת הירושה. הוא קובע מהו תוקף הצוואה וכיצד ניתן להגיש התנגדות לצוואה. בנוסף, הוא מגדיר את עילות ההתנגדות לצוואה ומהם התנאים לקבלת מזונות מתוך העזבון.
החוק אושר בכנסת החמישית ב-1 בפברואר 1965, ונכנס לתוקף תשעה חודשים לאחר פרסומו, ב-10 בנובמבר 1965. בעת דיוני הכנסת הובהר כי החוק לא מתעד להתחקות אחר הדין העברי, כיוון שחוקותיו אינם מתאימים לרוח הזמן. עם זאת, כן ישנה התייחסות רבה לעקרונות הצדק העולים מתוך הדין העברי בהקשרי ירושה, ובמיוחד מזונות מתוך העיזבון ובנוסף שוויון בין ילדים חוקיים לכאלה שנולדו מחוץ לנישואין. בנוגע לזכותה של ידועה בציבור למזונות מן הירושה, ישנה ביקורת גדולה מצד הדין העברי כיוון שזכויות במזונות לא מתגבשות עם הירושה אלא עם הנישואין.
משרד המשפטים אחראי על ביצוע החוק. בחוק היו תיקונים רבים במהלך השנים במצבים של ילדים מאומצים, מאמצים ואפוטרופוסים. כמו כן נעשה שינוי משמעותי בעניין צוואות הדדיות.
מטרת החוק
מטרת חוק הירושה היא לסדר במרוכז את כל נושאי דיני ירושה, צוואות ועזבונות, ולתת מענה כולל לכל הסוגיות בנושא זה. במסגרת דברי ההסבר של הצעת חוק הירושה, צוין כי מטרת החוק היא לכונן דין ישראלי מקורי בתחום דיני הירושה האזרחיים, וזאת במקום דיני הירושה שנותרו בישראל מתקופת השלטון העותמאני ותקופת המנדט הבריטי. מקורו של חוק הירושה במשפט האיטלקי.
ביצוע חוק הירושה
שר המשפטים רשאי להתקין תקנות בכל עניין הנוגע לביצוע החוק ואכן בהתאם חוקקו תקנות הירושה המסדירות את הדרך שבה יש לבצע הליכים בדיני ירושה, כגון כיצד לערוך צוואה, כיצד להפקיד אותה ברשם הירושה וכיצד להגיש את הבקשה לצו ירושה או לצו קיום צוואה לאחר פטירת המצווה. החוק מכיל גם הוראות ליישום משפט בינלאומי בדיני הירושה, ומנחה את בתי המשפט ביחס לתוקף צוואה שנערכה במדינה אחרת על פי חוק אחר. החוק קובע כי אחרי פטירת אדם יש לפנות לרשם הירושה או לבית הדין הרבני כדי לקבל צו ירושה שיצהיר מיהם יורשי הנפטר. אם קיימת צוואה, יש לבקש צו קיום צוואה שיקיים את צוואת המנוח ויצהיר על יורשיו.
הן בטרם קבלת צו ירושה או צו קיום צוואה והן לאחר קבלתם, ניתן לפנות לרשם הירושה או לבית המשפט לענייני משפחה בבקשה למינוי מנהל עיזבון. תפקידו של מנהל העיזבון הוא לכנס את נכסי העיזבון, לשלם את חובות העיזבון, ולחלק את יתרת העיזבון בין היורשים. המוריש בצוואה יכול להורות על מינוי מנהל עיזבון ועל זהותו. תקנות הירושה מפרטת את סוגי מנהל העיזבון, הזמני - הממונה בטרם הוצאת צו ירושה או צו קיום צוואה והקבוע, אשר תפקידו לנהל את נכסי העיזבון ולחלקם בין היורשים שנקבעו בצו.
תיקונים בחוק
נקבע שמאומץ וצאצאיו יורשים את עיזבון המאמץ, וקרובי המאמץ יורשים את עיזבון המאומץ. אם יימצא אדם ללא אפוטרופוס (קטין, נעדר ועוד) בית המשפט יהיה רשאי למנות לו אפוטרופוס. בית הדין יהיה רשאי למנות אדם לניהול דברי הירושה ודרך חלוקתם. אם השאיר המוריש ילדים, והוריו עוד חיים, ההורים יקבלו כשישית מהירושה.
יתר על כן, לילד מאומץ זכות לרשת את עיזבון הוריו הביולוגיים. זכות זו היא חד כיוונית כלומר, להורה הביולוגי אין זכות לרשת את עיזבון הילד שנמסר לאימוץ. עורך דין לענייני משפחה יוכל לטפל בענייניו השונים של הילד המאומץ, כולל זכויותיו לרשת את עיזבון הוריו המאמצים והביולוגיים כאחד.
ביקורת על החוק
חוק הירושה אינו מכיל הגדרות מהותיות רבות, ולכן נזקקים בעלי הדין לפרשנות מרחיבה של בתי המשפט בדבר כוונתו של המחוקק. חוק הירושה נמנע במפתיע להגדיר מהי הירושה והוא מסתפק בהגדרת עיזבון בלבד, דבר שחייב את בתי המשפט לקבוע מהי ירושה על דרך האנלוגיה למול המושג עיזבון.
החוק מכיל התייחסות למושג של ידועים בציבור, במטרה להשוות בין מעמדו של בן זוג נשוי לבן זוג שאינו נשוי בהיבט של זכות הירושה, אך אינו מכיל תנאים ברורים להגדרת ידוע בציבור.
בהקשר של עילות התנגדות לצוואה, החוק מציין רשימת עילות שבחלקה ערוכה בשפה בלתי ברורה, מצב אשר גורם בתורו לקושי בשימוש בעילות אלו בהליך התנגדות לצוואה. השפעה בלתי הוגנת מוגדרת גם כתחבולה,אך החוק אינו מגדיר מהי תחבולה.
לקריאה נוספת
איריס מרקוס, התנגדות לצוואה וביטולה: עילות ופגמים, פתח תקווה: אוצר המשפט, 2020.
ד"ר רן מובשוביץ, סכסוכי ירושה הלכה למעשה, תל אביב, 2015,
תל אבו הוריירה
האתר ממוקם על מישור בסמוך לגדה הדרומית של נהר הפרת. באתר שני שלבי יישוב נפרדים, כאשר ביניהם שלב בו היה היישוב נטוש. האתר נחקר בשנים 1972–1973 בניסיון להציל את ממצאיו לפני הצפתו על ידי אגם אסד, מאגר אשר נוצר עם בנין סכר טבקה. כמות ניכרת של חומר חולצה מהאתר ונחקרה במשך מספר עשורים. בשנת 1983 פורסם דו"ח ראשוני ובשנת 2000 פורסם דו"ח סופי.
יישוב אפיפלאוליתי הוקם באתר לקראת 11,500 לפני זמננו, סביר להניח שעל ידי התרבות הנאטופית באחת מההתפשטויות הנאטופיות צפונה ממולדתם בדרום הלבנט. היישוב הורכב מבקתות עגולות עשויות עץ ואכלס, לכל היותר, מספר מאות מתיישבים. בתקופה זאת שימשו הציד, הדיג וליקוט צמחי בר כאופני הפקת מזון. בבתים נמצאו אזורי אחסון למזון. צבאים, ערודים, כבשים, בקר, ארנבות, שועלים ועופות נאכלו. נקצרו שני סוגים של שיפון ושני זנים של חיטת בר עתיקה (Triticum boeoticum; Triticum dicoccoides). נמצאו עדויות לגידול שיפון החל מ־10,000 לפני זמננו. הוצע כי אקלים יבש בתקופת הדריאס הצעיר גרם לפיחות בכמויות דגני הבר. הקיצוץ במקורות המזון הוביל את יושבי אבו הוריירה לגידול עצמאי של הדגניים, בניסיון להבטיח את אספקתם.
אחר תקופה בה עמד האתר נטוש, יישוב נאוליתי הוקם על גבי הכפר האפיפלאוליתי. היישוב החדש היה גדול, לכל היותר, פי עשרה מהיישוב האפיפלאוליתי, והיה אחד היישובים הגדולים במזרח התיכון בתקופתו. בתי לבנים נבנו, ותל הורם משרידי היישוב הישן. מגוון רחב יותר של צמחים בויתו, ובחינה של שלדי אדם מלמדת על מספר מומים גופניים. מקור המומים הוא, כפי הנראה, עבודה חקלאית קשה ובמיוחד טחינת התבואה. גם בעלי חיים שולבו במערכת הכלכלית, וטופלו בעדריהם. הקדרות נכנסה לאתר סביב ל־7,000 לפני זמננו, והאריגה אף מוקדם יותר. סמוך לכך ננטש האתר.
טניס במשחקים האולימפיים
טורניר הטניס במסגרת המשחקים האולימפיים הוא אחת התחרויות החשובות של הענף, אך בניגוד לענפים אולימפיים אחרים הוא אינו הראשון בחשיבותו, כי ארבעת טורנירי הגרנד סלאם נחשבים יותר ממנו אפילו בשנה אולימפית.
טניס נכלל במשחקים האולימפיים מתחילתם ב-1896 עד 1924, אך לאחר מכן הוצא מהתוכנית האולימפית והוחזר אליה רק ב-1988, וזאת לאחר שהותר למקצוענים להשתתף באולימפיאדות, דבר שאיפשר את השתתפותם של הטניסאים שלא יכלו להשתתף קודם לכן מסיבה זו (באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) היה טורניר ראווה בלתי רשמי).
ישנם מספר דברים המבדילים את הטורניר האולימפי משאר הטורנירים בענף. הראשון הוא שאין בו פרסים כספיים, אלא רק מדליות לזוכים בשלושת המקומות הראשונים ותעודות למדורגים 4–8 כמו בשאר התחרויות האולימפיות. כדי לקבוע את הזוכה במדליית ארד מתקיים משחק בין המפסידים בחצי הגמר. השני הוא שמספר המשתתפים ממדינה אחת מוגבל (המכסה המקסימלית למדינה היא 4 שחקני יחידים ושני זוגות, ו-6 שחקנים סה"כ, ומספר זהה לנשים), ולכן לא משתתפים כל הטניסאים הטובים ביותר. כך למשל לא יכלה מריה שרפובה לשחק באולימפיאדת אתונה (2004) מכיוון שבתאריך הקובע (שהיה לפני זכייתה בטורניר וימבלדון באותה שנה) היא לא הייתה בין 4 הרוסיות הראשונות. בנוסף לכך, הוועדים האולימפיים הלאומיים יכולים למנוע מטניסאים שהשיגו את הקריטריון של פדרציית הטניס הבינלאומית (ITF) להשתתף בטורניר מכיוון שלא השיגו את הקריטריון הלאומי. מקרים כאלה היו למשל ב-2004 וה"קורבנות" היו 2 טניסאיות גרמניות, טניסאי הולנדי ודודי סלע מישראל, דבר שהכעיס מאוד את מנהלי הסבב העולמי לגברים (ATP) והסבב העולמי לנשים (WTA), שטענו שהוסכם עם ITF שכל השחקנים הזכאים יוכלו להשתתף בטורניר. מגבלה נוספת על ההשתתפות בטורניר האולימפי היא ששחקנים צריכים להיות מוכנים לשחק בגביע דייוויס או בגביע הפדרציה כדי להשתתף בטורניר. שחקני הזוגות חייבים להיות מאותה מדינה. כמו כן, בטורניר האולימפי אין מוקדמות.
בטורניר האולימפי משתתפים 64 שחקנים/יות בתחרויות היחידים, 32 זוגות של נשים וגברים ו-16 זוגות מעורבים. תחרויות זוגות מעורבים התקיימו באולימפיאדת פריז (1900), ובין 1912 ל-1924, והוחזרו לתוכנית המשחקים באולימפיאדת לונדון (2012). מכסת המשתתפים הכוללת שנקבעה על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי היא 86 שחקנים מכל מין.
בין אולימפיאדות אתונה 2004 ללונדון 2012, למשתתפים בטורניר האולימפי (יחידים, לא זוגות) ניתנו נקודות דירוג שנכללו בדירוג העולמי של סבבי ה-ATP ו-WTA. הניקוד בטורניר האולימפי היה שווה פחות מהטורנירים הגדולים של הסבבים האלה, סבב המאסטרס העולמי 1000 של ה-ATP אצל הגברים וטורנירי הפרמייר של WTA אצל הנשים. אף על פי שהטורניר האולימפי נערך רק פעם ב-4 שנים, נקודות הדירוג נמחקו אחרי שנה כנהוג בשאר הטורנירים. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) לא ניתנו נקודות דירוג כלל.
ג'ון שרפנל
ג'ון שרפנל (באנגלית: John Shrapnel; 27 באפריל 1942 – 14 בפברואר 2020) היה שחקן אנגלי.
ביוגרפיה
שרפנל נולד בברמינגהאם שבווריקשייר, למרי ליליאן מייפנווי והעיתונאי הסופר נורמן שרפנל.
הוא למד בבית הספר העצמאי לבנים סיטי אוף לונדון שנמצא בסיטי של לונדון, ובבית הספר מייל אנד בסטוקפורט, שם החל להתעניין במשחק ולהופיע בקבוצת הדרמה של בית הספר. אחר כך למד בסנט קתרין קולג' באוניברסיטת קיימברידג' וקיבל תואר MA.
כשחקן תיאטרון היה שרפנל חבר בלהקת התיאטרון המלכותי הלאומי של לורנס אוליבייה ובלהקה השייקספירית המלכותית. ב-2011 שיחק במחזה "The School for Scandal" בבימויה של דבורה וורנר שהועלה במרכז האמנויות ברביקן. שרפנל היה הקריין בפרק בסדרה "Wild Discovery".
בטלוויזיה הופיע שרפנל בסדרות כגון "אליזבת' ר.", "Z-Cars", "אדוארד וגברת סימפסון", "חלל: 1999", "המפקח מורס", "GBH", הסדרה של סטיב קוגן "Coogan's Run", ובפרק בסדרה "המלחמה של פויל". ב-1983 הגיש פרק בסדרת הטלוויזיה "Great Little Railways" של ה-BBC. הוא שיחק בשלוש מחזות בסדרת המחזות של שייקספיר בהפקת ה-BBC, וגילם את קריאון במחזות של תבאי מאת סופוקלס. בסדרה "Ancient Rome: The Rise and Fall of an Empire" גילם את דמותו של פומפיי. הוא שיחק בתפקיד מנהל הכלא המיני-סדרה מסוגת פנטזיה אפית "הממלכה העשירית".
שרפנל שיחק בסרטי קולנוע רבים בהם "ניקולס ואלכסנדרה" (1971), "האפיפיורית יוהנה" (1972), "הנסי" (1975), "שירותים אישיים" (1987), "Testimony" (מ-1988), "How to Get Ahead in Advertising" (מ-1989), "England, My England" (מ-1995), "101 כלבים וגנבים" (1996), "נוטינג היל" (1999), "חוקר העצמות" (2001), "קיי-19" (2002), ו-"נתיחת החייזר" מ-2006. עוד הופיע בסרטים היסטוריים כגון "גלדיאטור" בתפקיד הסנאטור גאיוס, "טרויה" (2004) בתפקיד נסטור, "אליזבת: תור הזהב" (2007) בדמות לורד הווארד, ובסרט "הדוכסית" (2008) בדמות גנרל גריי.
ברדיו שיחק שרפנל בתסכיתי הסדרה "המפקח מורס" מאת קולין דקסטר, וגילם את הדמות הראשית לצדו של רוברט גלניסטר ששיחק בתפקיד סמל לואיס. עוד כיכב בעיבוד לספר "נוירומנסר" מאת ויליאם גיבסון.
שרפנל מת ב-14 בפברואר 2020 ממחלת הסרטן. היה נשוי מ-1975 לפרנצ'סקה אן בארטלי, בתה של השחקנית הבריטית דברה קר. הם גרו בהייבורי שבצפון לונדון ולהם שלושה בנים: הסופר ג'ו שרפנל (יליד 1976) והשחקנים לקס שרפנל (יליד 1979) וטום שרפנל (יליד 1981).
פאוץ'
פאוץ' (לפי האקדמיה ללשון העברית, פֻּנְדָּה) הוא תיק קטן שמחובר לחגורה. בגרמניה הם נקראים "Bauchtasche" ("תיק בטן"), בצרפת, "banana bags", באנגליה, "bum bags" ובדרך כלל הם נקראים פאני פאקס (Fanny pack). בישראל הם נקראים לרוב "פאוץ'". הם נלבשים גם על ידי גברים וגם על ידי נשים.
האינדיאנים לבשו חגורות עם תיק וכך גם בימי הביניים. בזמנו שימשו אף להסתרת נשק. בימי הביניים נהגו ללבוש תיקים סביב החגורה בהם נשאו כסף ופריטים נחוצים אחרים. תיק זה העיד על מעמד הלובש אותו. לרוב היה עשוי מעור. במאה ה-15 לבשו הצרפתים תיק צמוד לחגורה שנקרא chatelaine bag. הם השתמשו בו כדי לשאת מספריים, שעון, מפתחות וכדומה. הסקוטים נהגו ללבוש תיק סביב החגורה הנקרא sporran. הוא עשוי מעור או מפרווה ומקושט במכת, שער סוס, גדילים ואף ראש בעל חיים.הוא משמש בארנק כסף וכתיק לחפצים אישיים. החל משנות ה-80 החלו ללבוש חגורות תיקים. הלבוש נוח לספורט ובעיקר לריצות, אך גם ניתן למצוא אותו בתצוגות אופנה.
מחנה הריכוז צרווני קרסט
מחנה הריכוז צְרְוֶונִי קְרְסְט (בסרבו-קרואטית: koncentracioni logor Crveni Krst, בסרבית קירילית: концентрациони логор Црвени Крст), היה מחנה ריכוז אשר הוקם על ידי הגסטפו סמוך לעיר ניש ביוגוסלביה, פעל בתקופת השואה מ-1941 עד 1944, ובו נכלאו ונרצחו יהודים, סרבים ובני רומה.
היסטוריה
במלחמת העולם השנייה לאחר כיבוש ממלכת יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית, חולקה הממלכה לאזורי שליטה, ואזור ניש, נותר בניהול ישיר של הגרמנים. באמצע 1941 הוקם מחנה הריכוז שזכה לשם צרווני קרסט מסרבית: הצלב האדום בשל מתקני הצלב האדום אשר שכנו בסמוך. באוקטובר 1941 נערכה אקציה במחוז ניש ונעצרו יהודי ניש, לסקובאץ והסביבה. ב-15 באוקטובר הובאו העצורים למחנה. ב-12 בפברואר 1942 נלקחו הגברים ליישוב הסמוך בובאני ונורו למוות. הגופות הושלכו לקברי המונים שנחפרו על ידי אסירים בני רומה. הנשים והילדים גורשו למחנה ההשמדה סיימישטה, ושם נרצחו באמצעות משאיות גז.
במקביל הוצאו להורג על ידי הנאצים גם בני רומה וסרבים. בסך הכל נרצחו באזור המחנה כ-10,000 בני אדם. בשלהי 1944 שוחרר המחנה על ידי כוחות הפרטיזנים של טיטו.
ג'ון סלסטון
'''ג'ון א. סלסטון (באנגלית: John E. Sulston'; 27 במרץ 1942 - 9 במרץ 2018) היה ביולוג בריטי, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 2002 (יחד עם סידני ברנר ורוברט הורביץ) על מחקריו בנושא שושלות יוחסין של תאים (cell-lineage) בתולעת ה-Caenorhabditis elegans''. ייסד את מרכז סנגר בהינקסטון, בריטניה, ועמד בראשו בשנים 1992–2000, תקופת הרצפת הגנום האנושי. סלסטון היה חבר החברה המלכותית בלונדון, וכיהן כיו"ר המכון למדע, אתיקה וחדשנות באוניברסיטת מנצ'סטר.