cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גלריית המלכה
היסטוריה של בניין
הגלריה מהווה את האגף הדרומי הבולט ביותר של הארמון. הכניסה/יציאה שלו היא נבנתה במקום בו עמדה הקפלה המלכותית שנהרסה בבליץ - המתקפות האוויריות הגרמניות במלחמת העולם השנייה. הגלריה נפתחה ב-1962; ב-37 השנים הבאות ביקרו בגלריה כ-5 מיליון מבקרים, עד לסגירתה ב-1999 (1999 עד 2002) לצורך הרחבה ושיפוץ. ההרחבה, הוזמנה מהאדריכל ג'ון סימפסון.
ב-21 במאי 2002, הגלריה נפתחה מחדש על ידי אליזבת השנייה במסגרת חגיגות יובל הזהב למלכותה. הוא פתוח לציבור במהלך היום במשך רוב ימות השנה.
Resident Evil: Village
משחקיות
בדומה לקודמו, המשחק משתמש במכניקת "גוף ראשון" (דהיינו, השחקן רואה את העולם דרך עיניו של אית'ן) ומתרחש בכפר אירופאי מושלג המתואר על ידי יוצרי המשחק כ-"אזור שאוחזר מהתקופה הוויקטוריאנית והרבה יותר גדול ועמוס ממפת המשחק הקודם" וניתן לטפס על בתים וגבעות שונות בכפר עבור לחימה נוחה יותר באויבים.
בניגוד למשחק הקודם בסדרה, משחק זה שם יותר דגש על פעולה וכעת אית'ן ווינטקס (דמות הפרוטגוניסט במשחק הזה ובמשחק הקודם) מצויד ביותר כישורי לחימה לאחר אימונים שעבר בין המשחק הזה למשחק הקודם. האויבים העיקריים במשחק הם יצורים דמויי אנשי זאב בשם "לייקנים" והם לא רק זריזים וחכמים, אלא מסוגלים לתקוף בעזרת נשק ובלהקות, מה שמצריך מהשחקן לחשוב האם כדאי לו לבזבז תחמושת, לתקוף בעזרת אגרופיו או פשוט לברוח. בדומה למשחק "Resident Evil 4", ניתן להשתמש במחסומים כדי להתגונן מאויבים.
בדומה למשחק "Resident Evil 3", המשחק מכיל מצב מרובה משתתפים על גביי רשת האינטרנט המיועד לשישה שחקנים בשם "Resident Evil: RE: Vers", אולם, האפשרות למשחק מרובה משתתפים נדחתה עד לקיץ 2021.
מצב משחק שנקרא "Mercenaries" שהופיע במשחקי הסדרה הקודמים חוזר גם פה ומציג משחק בסגנון ארקייד.
רקע ועלילה
העלילה נכתבה לפי הסדר וכוללת את עלילת המשחק הראשי ואת עלילת ההרחבה.
רקע
המשחק מתרחש כשלוש שנים לאחר אירועי המשחק הקודם. אית'ן וינטרס חי עם אשתו מיה ובתו בת החצי שנה רוזמרי בשלווה. באחד הלילות, כריס רדפילד חוזר לחייהם של הזוג וינטרס, רוצח את מיה לנגד עיניו של אית'ן וחוטף את אית'ן ורוזמרי אל עבר כפר מושלג באירופה. במהלך המשחק, אית'ן עושה דרכו ברחבי הכפר על מנת למצוא ולחלץ את בתו רוזמרי. הכפר מאוכלס במפלצות דמויות אנשי זאב ונשלט על ידי ארבעה "לורדים" מוטנטים, כל אחד מהלורדים שולט על הטריטוריה שלו בכפר ומנהיג את צבא המפלצות שלו: הגבירה אלקינה דמיטרסק, גבירה ערפדית גבוהה, שולטת בטירת דמיטרסק יחד עם שלוש בנותיה בלה, קסנדרה ודניאלה יחד עם צבא משרתות. הגבירה דונה בנויטנו שולטת על האזור סביב האחוזה שלה ומתקשרת בעזרת בובה רדופה בשם אנג'י. אדם בשם מורו המושיע שולט על שטח קטן בסמוך לכפר ובעל גוף המזכיר בן ים ויכולות אמפיביות. קארל הייזנברג, בעל היכולות לשלוט בשדות מגנטיים המנהיג את צבאו המכני באזור המפעל הנטוש בכפר. כל הלורדים במשחק כפופים למנהיגה בשם "האם מירנדה", מנהיגת הכפר שתושביו סוגדים לה.
עלילה
לאחר שהרג את דונה בנויטנו ואת מורו עבור הבקבוקים שלהם, אית'ן מגלה שישנו יצור חזק דמוי זאב שמתהלך בחופשיות בכפר. הייזנברג, אחד מהלורדים בוחן את אית'ן ומציע לו להגיע למפעל הנטוש במטרה לרקום תוכנית שבה הם יחסלו את מירנדה יחדיו. אית'ן מסרב לאחר שהוא לומד שהייזנברג מעוניין לחמש את גופה השלם של רוזמרי ובורח. אית'ן פוגש בכריס ומתעמת איתו לאחר שהאחרון הרג את מיה. כריס מסביר שהמיה שהוא הרג הייתה בעצם מירנדה בתחפושת. כריס מסביר שמירנדה מחזיקה באותם הכוחות שאוולין (דמות האנטגוניסט במשחק הקודם) החזיקה בהם והצליחה לחטוף את רוזמרי. כריס מצליח להרוס את המפעל של הייזנברג בזמן שאית'ן מתעמת מול הייזנברג ישירות ומנצח. מירנדה מתעמתת מול אית'ן והורגת אותו לאחר שהיא חושפת שמטרתה היא להחיות את רוזמרי ולשמור אותה לעצמה.
כריס מוצא את גופתו של אית'ן ומתחיל במבצע להחזרתה של רוזמרי בזמן ששאר היחידה מתצפתת על מירנדה בזמן ההכנות לטקס. כריס נכנס אל מערה בתחתית הכפר ומגלה את "ליבת העובש", המקור של העובש שמעניק למירנדה את כוחותיה והחומר שממנו אוולין נוצרה. כריס מתכנן לפוצץ את הליבה ומגלה את מעבדתה של מירנדה במערה, בה הוא מגלה שמירנדה חיה במשך מאה שלמה ועשתה ניסויים על העובש וכמו כן שימשה כמנטורית עבור מייסד תאגיד "אמברלה" לשעבר, אוסוול אי. ספנסר. אוסוול השתמש בידע שהוא רכש ממירנדה במטרה לפתח את "וירוס ה-T". במהלך מחקרה על העובש, מירנדה תכננה לנצל את יכולותיו במטרה להחיות את בתה 'אווה' שנפטרה מהשפעת הספרדית. ארבעת הלורדים, אנשי הזאב ואוולין היו בעצם ניסויים כושלים שנוצרו בעזרת העובש. מירנדה גילתה שרוזמרי יכולה לשמש כמארחת ראויה עבור אווה עקב יכולות שהיא קיבלה בתורשה מאית'ן ומיה (לאחר שהשניים נדבקו בעובש במשחק הקודם). כריס מצליח להציל את מיה האמיתית שמספרת לו שאית'ן עדיין בחיים בזכות היכולות המיוחדות שהוא קיבל מהעובש.
אית'ן חוזר לחיים לאחר שפגש את אוולין בלימבו. אוולין מספרת לאית'ן שהוא בכלל נהרג לאחר המפגש הראשון עם ג'ק בייקר (דמות מהמשחק הקודם), אולם העובש שבגופו החזיר אותו לחיים והעניק לו יכולות התחדשות וסיבולת טובה יותר נגד התקפות. הדוכס אוסף את אית'ן ומביא אותו אל אתר הטקס, שם מירנדה מנסה להחזיר את אווה לחיים, אך נכשלת ובטעות מחזירה את רוזמרי עצמה לחיים במקום. מירנדה הזועמת מתחילה בקרב מול אית'ן שמצליח להרוג אותה, רגע לפני שליבת העובש פורצת מהקרקע. גופו של אית'ן מתחיל להתאבן בעקבות שימוש יתר בעובש והוא מקריב את עצמו כדי לחסל את הליבה ולתת לכריס ורוזמרי מספיק זמן להימלט מהכפר לפני שיתפוצץ בעזרת פצצה שכריס הטמין. בזמן שמיה מבכה את אובדנו של בעלה, כריס מגלה שהסוכנים שנשלחו לכפר מ"המטה למלחמה בטרור ביולוגי (BSAA)" היו בעצם נשקים ביולוגיים בעצמם ומצווה על אנשיי יחידתו להגיע במהירות אל מטה ה-BSAA באירופה.
בסצנה שאחרי הכתוביות, רוזמרי, כעת נערה נוסעת אל קברו של אביה ומניחה עליו זר פרחים. לאחר מכן היא נקראת אל משימה חדשה תחת ארגון לא ידוע. בזמן שהיא והמלווה שלה נוהגים מבית הקברות, דמות לא ידועה מתקרבת לרכבם.
צילה של רוז
רוז, כעת נערה בת 16, הופרדה ממיה וכעת תחת הגנתו של כריס רדפילד. בבגרותה, רוז הפכה למנודה חברתית בגלל יכולותיה, אותם היא קיבלה מהעובש ומסתירה את כוחותיה. דיון, אחד מחברי הצוות של כריס, מספר לרוז שהוא עבר על מחקרה של מירנדה וגילה שקריסטל מיוחד מסוגל לטהר את רוז מכוחותיה. דיון מפציר ברוז להתחבר טלפתית לחתיכת העובש שיש ברשותו על מנת שתמצא את שאר מחקרה של מירנדה. רוז משתמשת בכוחותיה כדי להתחבר טלפתית לעובש ומגיעה בתודעתה לאזור המזכיר את טירת דמיטרסק, אך כעת כולה מכוסה בעובש ומלאה במפלצות, שתחת הנהגתו של הדוכס הורגות שיבוטים שלה ברחבי הטירה. רוז נעזרת בישות בלתי נראית שקוראת לעצמה "מייקל" המדריכה אותה ליעדה. מייקל מציע לרוז להתנתק מהעובש, אך רוז מתנגדת ורוצה להיפתר מכוחותיה. בעזרתו של מייקל, רוז נמלטת מהטירה, אך נופלת אל תוך שכבה עמוקה יותר של העובש.
רוז מוצאת את עצמה באזור המזכיר את אחוזת בנויטנו, שם היא חיה מחדש את זכרונותיה הטראומתיים ומתעמתת עם תחושת האשמה בנוגע לאובדן אביה. כדי לנחמה, מייקל לוקח אותה לאזור המדמה את הבית בו היא חיה בתור תינוקת. מנהיגת האזורים אותם רוז חוקרת מתבררת להיות אוולין, שמקנאה ברוז מכיוון שאוולין עצמה הייתה ניסוי כושל ולא רצוי. מייקל עוזר לרוז לברוח בשנית ומגיעה לאזור המזכיר את הכפר אליו היא נחטפה בינקותה על ידי מירנדה. בכפר, רוז מוצאת הקריסטל דרכו היא מצליחה להסיר את כוחותיה, אך מירנדה מתגלה בפניה ומגלה לה שדיון היה בסך הכל אשליה שלה שנוצרה כדי להוביל אותה אליה ואל העובש. עדיין רוצה להחיות את בתה אווה, מירנדה רוצה להשתמש ברוז, כעת חסרת הכוחות ככלי. מייקל מתגלה ומופיע כאית'ן, אביה של רוז שתודעתו נכלאה בעובש ועוזר לרוז לברוח. במהלך המנוסה, אית'ן נפצע ומפציר ברוז לברוח, אך רוז שוברת את הקריסטל ומקבלת את כוחותיה מחדש, בעזרתם היא מצליחה להביס את מירנדה. אית'ן מתנצל בפני רוז שהוא לא נכח בזמן גדילתה ואומר לה שהוא גאה בה. רוז מנתקת את הקשר הטלפתי מהעובש, מצליחה לחזור לעולם האמיתי ומבקרת בקברו של אית'ן. לאחר מכן היא נקראת אל משימה חדשה תחת ארגון לא ידוע. בזמן שהיא והמלווה שלה נוהגים מבית הקברות, דמות לא ידועה מתקרבת לרכבם.
אית'ן וינטרס
מדבב באנגלית: טוד סולי.
מדבב ביפנית: הידנובו קיוצ'י.
הפרוטגוניסט של המשחק הראשי. בעלה של מיה ואביה של רוזמרי. לאחר האירועים בדולבי לפני שלוש שנים, אית'ן ומשפחתו (בסיועו של כריס רדפילד) עברו לאירופה במטרה להתחיל בחיים חדשים. אולם, השגרה המשפחתית נקטעת כאשר כריס רוצח את מיה וחוטף את אית'ן ואת רוזמרי לכפר אירופאי. במהלך המשחק אית'ן עושה דרכו בכפר במטרה למצוא בקבוקים שמכילים חלקים מגופה של רוזמרי ולעצור את האם מירנדה ומשרתיה מלהרוג את ביתו. אית'ן מגלה במהלך המשחק שהוא היה אמור למות בבית משפחת בייקר, אולם בגלל העובש גופו חזר לחיים והוא קיבל כוחות התחדשות. בסוף המשחק מקריב את עצמו ומפוצץ את כל הכפר והעובש הקיים בו, בכך הוא נותן לכריס הזדמנות לברוח מהכפר ביחד עם בתו.
בהרחבה "צילה של רוז" מתברר שלמרות מותו, תודעתו של אית'ן נכלאה בעובש והוא מסייע לרוז לנצח את האם מירנדה והשניים חווים סגירת מעגל.
מיה וינטרס
מדבבת באנגלית: קאטי הו'אגן.
מדבבת ביפנית: אקארי היגוצ'י.
אשתו של אית'ן ואמה של רוזמרי. לאחר האירועים בדולבי, היא ומשפחתה עברו לאירופה במטרה להתחיל בחיים חדשים. מסתירה מאית'ן סוד במהלך המשחק ומסרבת לדבר על האירועים שקרו בבית משפחת בייקר. נרצחת בתחילת המשחק על ידי כריס רדפילד. אולם, לקראת סוף המשחק מסתבר שהמיה שנרצחה הייתה בעצם מירנדה בתחפושת ומיה האמיתית הוחזקה בשבי במעבדתה של מירנדה. בסוף המשחק מצליחה לברוח מהכפר יחד עם רוזמרי וכריס.
רוזמרי וינטרס
מדבבת באנגלית (כנערה): ג'ניפר טיראדו.
בתם התינוקת של אית'ן ומיה וינטרס. נולדה עם העובש בגופה אותו קיבלה בתורשה מהוריה (שהם בתורם נדבקו במשחק הקודם). במהלך המשחק נחטפת על ידי כריס רדפילד שמנסה להציל אותה ממירנדה. מירנדה מנסה להשתמש בגופה על מנת להחיות לתוכו את בתה אווה שנפטרה. בסוף המשחק מוצגת כנערה מתבגרת שמשתמשת בכוחותיה בעבודתה בארגון לא ידוע.
רוזמרי היא דמות הפרוטוגניסט בהרחבה "צילה של רוז". כעת נערה מתבגרת הנלעגת על ידי חברותיה בגלל כוחותיה, רוז מנסה למצוא דרך להסיר ממנה את הכוחות ולהיות נערה רגילה. במהלך ההרחבה היא מתעמתת עם מירנדה בשנית ובעזרת תודעתו של אביה (שנכלאה בעובש) היא מצליחה להביסה ולהשלים עם ייעודה ויכולותיה.
כריס רדפילד
מדבב באנגלית: ג'ף שיין.
מדבב ביפנית: הירוקי טוצ'י.
סוכן בכוח התקיפה "בלו אמברלה" והפרוטוגניסט של חלק מהמשחקים הקודמים בסדרה. לאחר האירועים בדולבי, עזר לאית'ן ומיה לעבור לאירופה וכעת הוא מנהיג צוות תקיפה מיוחד נגד נשקים ביולוגיים. בתחילת המשחק הוא רוצח את מיה (שהייתה בעצם מירנדה בתחפושת) וחוטף את אית'ן ורוזמרי אל עבר הכפר. במהלך רוב המשחק מניעיו נשמרים בסוד ואית'ן מנסה בקביעות להבין את הסיבות לרצח אשתו ולהגעתם לכפר. בסוף המשחק הוא מטמין חומר נפץ בליבת העובש ומציל את מיה ורוזמרי מהכפר.
כריס לא מופיע בהרחבה "צילה של רוז", אך מתברר שהוא הפריד את רוז ממיה במטרה לאמן אותה לשלוט בכוחותיה בתקווה שיום אחד היא תצטרף לצוות התקיפה.
האם מירנדה
מדבבת באנגלית: מישל לוקס.
דמות האנגוניסט הראשית במשחק. מירנדה נולדה במאה ה-19 והייתה מדענית שחקרה את העובש וסגולותיו. למירנדה הייתה בת קטנה בשם אווה שנפטרה בגלל השפעת הספרדית ומאז מירנדה מנסה להשתמש בעובש במטרה להחזירה לחיים ושאיפתה היא להשתמש בגופה של רוזמרי בתור כלי קיבול לאווה. במהלך חייה הארוכים הפכה למנטורית של אוסוולט אי. ספנסר, המייסד של חברת "אמברלה". בעזרת מחקריה על העובש, אוסוולד ייצר לראשונה את וירוס ה-T ובכך גרם לאירועי המשחקים הקודמים. מתבררת כאחת המדעניות שיצרו את אוולין (דמות האנטגוניסט מהמשחק הקודם) וכך גם את הלורדים ושאר המפלצות בכפר. מרוב קרבתה לעובש היא פיתחה כוחות על טבעיים שכוללים שינויי צורה ותוחלת חיים ארוכה. מנוצחת על ידי אית'ן בסוף המשחק.
מירנדה היא דמות האנטגוניסט הראשית גם בהרחבה "צילה של רוז" ולמרות שהיא הובסה, תודעתה עדיין כלואה בעובש ובעזרת כוחה היא מנסה לשכנע את רוז לוותר על כוחותיה ולהשתמש בה בשנית כדי להחיות את בתה אווה.
הגבירה אלקינה דמיטרסק
מדבבת באנגלית: מגי רוברטסון.
מדבבת ביפנית: קיוקו אינו.
אנטגוניסטית משנית במשחק ואחת מהלורדים שמשרתים תחת האם מירנדה. אלקינה היא מפלצת עובש דמוית אישה ערפדית המתנשאת לגובה של יותר משני מטרים ויכולה להאריך את ציפורניה ללהבים כדי לתקוף. במקור היא אחת מהניסויים הכושלים של מירנדה בעובש ואחת מהלורדים האהובים עליה. אלקינה שולטת בטירת דמיטרסק ביחד עם שלוש בנותיה. במהלך הקרב עם אית'ן וחשיפתה לאור שמש היא הופכת למפלצת גדולה ומכונפת שאית'ן לבסוף הורג.
במסמכים שקשורים לאלקינה שמצויים במעבדה של מירנדה, נאמר שאלקינה סובלת ממחלה נדירה שביחד עם העובש בגופה, מצריכות ממנה לשתות דם אנושי כדי לשרוד (ומכאן תכונותיה הערפדיות).
דונה בנויטנו
מדבבת באנגלית: אנדי נוריס.
מדבבת ביפנית: לא ידוע.
אנטגוניסטית משנית במשחק ואחת מהלורדים שמשרתים תחת האם מירנדה. דונה שולטת על אחוזת בנויטנו ומתקשרת בעזרת בובה בשם "אנג'י". במקור היא אחת מהניסויים הכושלים של מירנדה בעובש. במהלך הקרב נגדה, אית'ן נלחם נגד אנג'י ולבסוף לאחר שאית'ן הורס את אנג'י מתגלה שגם דונה מתה.
במסמכים שקשורים לדונה שמצויים במעבדה של מירנדה, נאמר שדונה סובלת מבעיות נפשיות.
מורו המושיע
מדבב באנגלית: ג'ס פימנטל.
מדבב ביפנית: טאיסוק סאטו.
אנטגוניסט משני במשחק ואחד מהלורדים שמשרתים תחת האם מירנדה. במקור הוא אחד מהניסויים הכושלים של מירנדה בעובש. נחשב להכי פחות "אהוד" מבין שאר הלורדים והטריטוריה שלו היא אגם קטן שנמצא בסמוך לכפר. מנסה להרוג את אית'ן במטרה לרצות את האם מירנדה. מחזיק בגוף חצי אנושי - חצי בן ים ובעל יכולת לנשום מתחת למים. בזמן הקרב עם אית'ן הוא עובר מוטציה לדג ענק ומפלצתי. נהרג על ידי אית'ן. שמו ודמותו מבוססים על דמותו של מורו (בגילומו של מרלון ברנדו) מהסרט "האי של דוקטור מורו".
קארל הייזנברג
מדבב באנגלית: נייל ניובון.
מדבב ביפנית: הירושי שירוקומה.
אנטגוניסט משני במשחק ואחד מהלורדים שמשרתים תחת האם מירנדה. במקור הוא אחד מהניסויים הכושלים של מירנדה בעובש והלורד האהוב על האם מירנדה. הלורד ששולט על המפעל הנטוש ובכוחו לשלוט על החשמל והשדות המגנטיים סביבו. המפלצות שמשרתות תחתיו הן מכונות. במהלך המשחק מציע לאית'ן לעבוד ביחד במטרה להפיל את האם מירנדה, אולם אית'ן מסרב לאחר שהוא מגלה שהייזנברג מעוניין להפוך את גופה של רוזמרי לנשק. נהרג על ידי אית'ן.
הדוכס
מדבב באנגלית: ארון להפלנט.
מדבב ביפנית: צ'פורין.
דמות מסייעת במשחק שמשמש כסוחר. הדוכס הוא אדם שמן בצורה קיצונית. לא הרבה ידוע עליו מלבד העובדה שהוא הסוחר של הכפר במשך שנים. מניעיו אינם ברורים, אך הוא מצידו מסוגל לנהל עסקים עם כל אחד בכפר (כולל מירנדה והלורדים) עבור כסף. מסייע לאית'ן במהלך המשחק במכירת נשק וציוד. בסוף המשחק מסייע לאית'ן להגיע לאתר הטקס כדי לעצור את מירנדה.
דמותו של הדוכס משמשת כאחת מהאנטגוניסטים בהרחבה "צילה של רוז", אך לא ידוע אם מדובר בדוכס האמיתי או רק באשליה של האם מירנדה.
אוולין
מדבבת באנגלית: פאולה רודס (שגם דיבבה את הבובה אנג'י).
מדבבת ביפנית: סומיר מורוהושי
דמות האנטגוניסט מהמשחק הקודם. נוצרה על ידי ארגון בשם "The Connections" שמייצר נשק ביולוגי ופנה לעזרתה של מירנדה בניסויים על העובש. במקור היא אחד מהניסויים בעובש שיצאו מכלל שליטה. נוצחה על ידי אית'ן במשחק הקודם ומופיעה מולו בלימבו, שם היא מספרת לו שאית'ן "המקורי" בכלל מת בתחילת המשחק הקודם, אך גופו חזר לחיים בעזרת העובש. מופיעה לקטע קצרצר במשחק הראשי ומשמשת כאחת מהאנטגוניסטים בהרחבה "צילה של רוז".
דיון וילסון
מדבב באנגלית: קונר מארקס.
מדבב ביפנית: קאזוהירו פוזגאווה.
דיון הוא אחד מאנשי צוותו של כריס רדפילד ועובד ביחד ראיתו בכוח התקיפה. הופיע בקצרה בתחילת המשחק הראשי בתור חמוש שפלש ביחד עם כריס לבית משפחת וינטרס וכן המשיך לסייע לכריס במאבקו באם מירנדה בכפר. בהרחבה "צילה של זרוז" דיון מופיע כדמות משנית ומספר לרוז שהוא מצא דרך לגרום לכוחותיה להיעלם בעזרת קריסטל מיוחד ומשכנע אותה להתחבר לעובש בעזרת כוחותיה הטלפתיים כדי למצוא אותו. לבסוף, מתברר שהדיון איתו רוז דיברה בתחילת ההרחבה היה רק אשליה של האם מירנדה ולא דיון האמיתי.
פיתוח
המשחק היה בתהליכי פיתוח במשך כשלוש וחצי שנים לפני שהוכרז בשנת 2020. חברת Capcom ביקשה מצות הפיתוח להתחיל לעבוד על המשחק החדש באוגוסט 2016, כשנה וחצי לפני שחרור המשחק הקודם בסדרה. בזמן שהצוות חיכה לביקורות על המשחק הקודם, הוא עיצב את המשחק החדש בסגנון "הישרדות - אימה" כדי לדמות את המשחקיות שנעשתה במשחק Resident Evil 4 וחזרה לשימוש במשחק השביעי בסדרה. בתחילת תהליך הפיתוח הצוות הגה את רעיון הכפר כמקום התרחשות העלילה בדומה למשחק הרביעי שגם הוא התרחש בכפר, יחד עם משחקיות דומה. הצוות נעזר במשחק הרביעי כדי ליצור חוויה שמאזנת בין קרבות, חקירה ופתירת חידות.
המשחק השביעי שוחרר בינואר 2017 וקיבל ביקורות חיוביות על ידי שחקנים. בעקבות כך, החליט צוות הפיתוח ליצור את המשחק השמיני שישמש כהמשך ישיר אליו. הפיתוח התבטא בשימוש באית'ן וינטרס כפרוטגניסט גם במשחק הנוכחי וחזרה על המשחקיות מהמשחק הקודם. לפי דברי המפיק טסויושי קנדה, ההקשר בין המשחק השביעי לשמיני עזר לצוות לסיים את סיפורו של אית'ן שנשאר פתוח בסוף המשחק הקודם.
בזמן בניית הכפר, הצוות רצה ליצור מרחב חקירה יותר נרחב עבור השחקנים (בניגוד למשחק הקודם שהתרחש כולו בתוך בית אחד) וייתן להם הזדמנות לפתור חידות שונות. השאיפה הייתה ליצור "סרט אימה שניתן לשחק בו". קנדה אמר שבדומה למשחק הרביעי, הצוות הצליח ליצור סגנונות שונים של אימה בעזרת גודלו של הכפר, מה שגרם לחברת Capcom להגדיר את הכפר כ"פארק שעשועים של אימה". כמו כן, בניגוד למשחקים הקודמים שבהם ההתקדמות הייתה ליניארית, הצוות רצה ליצור מרחב שיותר גדול ופתוח לחקירה חופשית על ידי השחקנים עם אזורים סודיים למציאה. הסיפור במשחק תוכנן בהתאם לעולם הפתוח במשחק. הצוות ציין שמזג האוויר המושלג בכפר נוצר בהשראת ביקורם בכפרים באירופה במהלך מחקרם על המקום עבור השראה למשחק.
לוגו המשחק הוא "Resident Evil VIII" בהשראת המספר "8" במספור הרומי. לאחר מכן הצוות שילב את המספר בלוגו במילה "כפר", (Village).
בניגוד למשחקים הקודמים בסדרה, הצוות החליט לנטוש את עניין הזומבים ולייצר מפלצות חדשות במטרה להעניק לשחקנים חוויה חדשה של פחד. במקור הצוות רצה לאכלס את הטירות במשחק במכשפות, אך הבין שזאת תהיה משימה טכנית קשה ולכן ירד מהרעיון. דמותה של הגבירה אלקינה דמיטרסק נוצרה כערפדית על מנת להפריד אותה מערפדים סטריאוטיפיים קיימים ששחקנים מכירים וליצור משהו חדש. שלושת הבתים האחרים בכפר מבוססים על אימה גותית וחיים בהם אנשי זאב, מפלצות ים ורוחות. הדמות של הייזנברג עוצבה כמכונאי וסגנון הלבוש שלו מושפע מסגנון לבושם של גברים משנות ה-60 ומקום משכנו (המפעל הנטוש) לא מכוסה בשלג בניגוד למקומות אחרים. הדמות של מורו תוארה כ"היצור הכי דוחה בעולם" ומשכנו עוצב בסגנון אגם קפוא שצוות הפיתוח ביקר בו במהלך ביקורם באירופה. אחוזתה של דונה בנויטנו עוצבה בהשראת אלמנטים מהמשחק הקודם ודונה ואנג'י הוכרזו כדמויות הכי מפחידות במשחק על ידי הצוות האמריקאי. בזמן העיצוב של האם מירנדה, הצוות קיבל השראה מעורבים במטרה לעצב את דמותה. הצוות הרגיש שעורבים מסמלים את הכפר יותר מכל סמל אחר.
כמו המשחק הקודם בסדרה, גם המשחק הזה פותח באמצעות המנוע "RE Engine".
שחרור וקידום מכירות
על מנת לקדם את המשחק, הצוות הכריז על משחק לוטו מיוחד בטוויטר שהפרס בו הוא פאזל. כדי להיכנס להגרלה, על המשתמשים היה לתייג בציוצים את ההאשטאג #VILLAGE予約.
הגבירה דמיטרסקו, שדמותה צברה מוניטין גדול עוד לפני שחרור המשחק, הוצגה בחומר שיווקי שעזר לקדם את המשחק לפני שחרורו. בחודש אפריל 2021, סרטון תיאטרון בובות שמציג את האם מירנדה וארבעת הלורדים שוחרר באתר Youtube.
גרסת ההדגמה "'Maiden'" ("'בתולה'") שוחרר באופן בלעדי לקונסולת ה-Playstation 5 בינואר 2021, לאחר מכן הוא שוחרר לקונסולת ה-Playstation 4. הדמו נתן לשחקנים 30 דק' לחקור את הכפר והיה זמין בחנות למשחק במשך 8 שעות. גרסת ההדגמה "'The Castle'" ("'הטירה'") שוחרר לקונסולות ה-Playstation בשחרור מוקדם באפריל 2021. הדמו נתן לשחקנים אפשרות לחקור את הטירה למשך 30 דק' וכמו קודמו, גם הוא היה ניתן למשחק חופשי מהחנות למשך 8 שעות. גרסת הדגמה נוספת שהפעם שוחררה לכל קונסולות המשחקים שוחררה בתחילת מאי 2021. גרסת ההדגמה הזאת נתנה לשחקנים אפשרות לחקור את הטירה ואת הכפר למשך 60 דק' והיה ניתן למשחק מהחנות במשך שבוע.
החברה AMD הצהירה שגרסת המחשב האישי תשתמש באפשרות לניתוב קרניים וב-AMD FidelityFX.
בתחילת חודש מאי 2021, חברת Capcom שחררה סרטון קצר של מאחורי הקלעים בערוץ ה-Youtube הרשמי של החברה ובו מוצגת העבודה על שיר הנושא של המשחק "Village of Shadows".
ביקורות
המשחק קיבל ביקורות חיוביות ממבקרים בעת שחרורו, על פי אתר הביקורת Metacritic.
חלק מהביקורת התרכזה בשינוי המשחק מבחינת סגנון מאימה לאקשן, בהשוואה למשחק הקודם וכן לדמיון בין המשחק הנוכחי למשחק הרביעי בסדרה. פיל הורנשו מאתר GameSpot כתב שבזמן שהמשחק הקודם נשען על אלמנטים של אימה ובתים רדופים, המשחק החדש מנסה להיות כמו הרביעי בסדרה. טריסטן אוגילייב מאתר IGN כתב שהמשחק משלב בהצלחה בין האקשן במשחק הרביעי לאימה מהמשחק הקודם בצורה יותר מודרנית. הורנשו שיבח את הכיוון שהמשחק החדש לוקח ומפריד אותו מהמשחק הקודם וכך מאזן בין שני הסגנונות. בניגוד אליהם, לאון הארלי מהאתר FameRadar כתב שהשינוי היה מאכזב והיה עדיף לדעתו להמשיך את סגנון האימה של קודמו. חלקים מסוימים במשחק הושוו, חיובית ושלילית לסגנון היריות במשחקים כמו "Call of Duty". אוגילייב ציין שהחלק האחרון במשחק עמוס בכאוס שהזכירו לו את העלילה ב-Call of Duty. ביקורות אחרות ציינו שלקראת סופו, המשחק שם יותר דגש על אקשן כבד והשוו אותו למשחק השישי בסדרה.
מכירות
המשחק מכר בארבעת הימים הראשונים לשחרורו יותר משלושה מיליון עותקים, בכך הוא הפך למשחק השלישי בסדרה שמכר הכי הרבה עותקים מיד לאחר שחרורו (בתיקו יחד עם הרימייק למשחק השני).
חברת Capcom הכריזה שיותר ממאה מיליון יחידות של כל משחקי הסדר נמכרו מאז יצירתה בשנת 1996.
תביעות
מיד לאחר השחרור, במאי הסרטים ריצ'רד רפורסט תבע את חברת Capcom בגניבת זכויות יוצרים בטענה שחלק מהמפלצות המופיעות במשחק הן העתק של המפלצות מסרטו "צבאו של פרקנשטיין".
אוטרופיוס (היסטוריון)
חייו
ישנה מחלוקת על הרקע ומקום הולדתו המדויקים של אוטרופיוס. חוקרים אחדים טוענים שהוא נולד בבורדיגלה (בורדו). עם זאת, אחרים דחו את הטענות הללו כבלתי סבירות ביותר. אוטרופיוס נזכר במקורות אחרים כ"איטלקי" ונאמר שהיה בעל אחוזות באסיה. מלבד זאת, שמו היה יווני, ולכן לא סביר שהגיע מגאליה. בלבול בעניין זה התעורר בגלל העובדה שאוטרופיוס היה שם פופולרי בעת העתיקה המאוחרת. עם זאת, הוא היה כמעט בוודאות פגאני ונשאר כזה גם תחת יורשיו הנוצרים של הקיסר יוליאנוס הכופר.
הוא שימש כמזכיר הקיסרי (magister memoriae, האחראי על הארכיון) בקונסטנטינופול. הוא ליווה את יוליאנוס (קיסר בשנים 361–363) במסע מלחמתו נגד הפרתים בשנת 363. הוא שרד לפחות בכל תקופת הקיסר ואלנס (364–378), לו הקדיש את חיבורו "תקציר תולדות רומא".
ההיסטוריה שלו מסתיימת במהלך תקופת שלטונו של ואלנס, אך ייתכן שהוא שרד וכיהן בתפקיד בכיר גם בשנים מאוחרות יותר: ידוע שאדם בשם "אוטרופיוס" שימש כפרפקט פרטוריאני באיליריה בשנת 380 וכקונסול קיסרי – עם הקיסר ולנטיניאנוס השני – בשנת 387.
יצירתו
חיבורו, "תקציר תולדות רומא" (Breviarium Historiae Romanae), הוא אוסף בן עשרה פרקים של ההיסטוריה של רומא מאז היווסדה ועד עלייתו של הקיסר ואלנס. הוא נערך בזהירות רבה מתוך המקורות ברי הסמכא הנגישים הטובים ביותר, הוא נכתב בסגנון ברור ופשוט, ומתייחס לנושאיו בחוסר משוא פנים כללי. עבור תקופת הרפובליקה, אוטרופיוס התבסס על התקציר של ההיסטוריה של רומא ("מיסוד העיר") של ליוויוס. עבור תקופת האימפריה, נראה שהוא השתמש בסווטוניוס ובחיבור האבוד "ההיסטוריה של הקיסרים". לסוף סקירתו, עשה שימוש ככל הנראה בחוויות האישיות שלו.
מורשת
הערך הבלתי תלוי של "התקציר" שלו הוא קטן, אך לפעמים הוא ממלא פער שהותירו הנתונים הרשמיים יותר. זה מועיל במיוחד להיסטוריונים בגלל תיאורו את המלחמה הפונית הראשונה, מכיוון שלא שרד שום עותק של ספריו המקוריים של ליוויוס על אותה תקופה.
סגולותיו הסגנוניות והמתודולוגיות גרמו לכך שנעשה בו שימוש רב על ידי היסטוריונים מאוחרים יותר של רומא. בפרט, הוא קיבל מהדורה מורחבת של פאולוס הדיאקון (המאה ה-8), שחזר על הטקסט המקורי והמשיך אותו לתקופות שלטונו של יוסטיניאנוס הגדול, ומהדורה זו הורחבה על ידי לנדולפוס סאגאקס (סביב שנת 1000), שהרחיב אותה הלאה עד לתקופת לאון החמישי הארמני  (813–820).
החיבור תורגם ליוונית על ידי פאייניוס בסביבות שנת 380 ועל ידי קפיטו ליקיוס (Capito Lycius) במאה ה-6. תרגומו של האחרון שרד כמעט בשלמותו.
אף על פי שהלטינית של אוטרופיוס שונה במספר מקרים מהדוגמאות הטהרניות ביותר, הסגנון הפשוט של החיבור הפך אותו למשך תקופה ארוכה לספר לימודים לטיני אהוב. מהדורה מדעית נערכה על ידי דרויסן (H. Droysen) בשנת 1879, והכילה את המהדורה היוונית של קפיטו ליקיוס ואת המהדורות הלטיניות המורחבות של פאולוס ולנדולפוס.
המדינות הבלטיות
המדינות הבלטיות הן 3 מדינות השוכנות לחופו של הים הבלטי: ליטא, לטביה ואסטוניה. יש מדינות נוספות השוכנות לחופי הים הבלטי, אך השם "המדינות הבלטיות" ייחודי למדינות אלה בלבד. לפני מלחמת העולם השנייה התייחסה ברית המועצות אל פינלנד כאל המדינה הבלטית הרביעית (שמאוחר יותר קובצה לה ביחד עם שאר המדינות הנורדיות כאחת משלושת מדינות סקנדינביה).
במאה ה-19 היו המדינות הבלטיות חלק מהאימפריה הרוסית. בשנת 1918, בתום מלחמת העולם הראשונה, זכו שלוש המדינות בעצמאות. בשנת 1940, בהתאם לפרוטוקולים הסודיים של הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, שנחתם ב-23 באוגוסט 1939 בין גרמניה הנאצית לבין ברית המועצות, סיפחה ברית המועצות את המדינות הבלטיות וחלק משטחה של פינלנד. בשנת 1941 כבשה גרמניה את המדינות הללו, ובשנת 1944 הן חזרו לשליטתה של ברית המועצות, והפכו ל"רפובליקות סוציאליסטיות סובייטיות" במסגרתה.
בשנת 2002 החלו המדינות הבלטיות לפעול להגשמת תוכניתן להצטרף למערב אירופה. ב-29 במרץ 2004 התקבלו המדינות הבלטיות כחברות בנאט"ו, וב-1 במאי 2004 הן התקבלו כחברות באיחוד האירופי. בשנת 2007 הצטרפו המדינות הבלטיות לאמנת שנגן ובכך בוטלה למעשה ביקורת הדרכונים במעברי הגבולות של המדינות הבלטיות עם שאר המדינות החתומות על אמנת שנגן.
קישורים חיצוניים
Official statistics of the Baltic states:
כמעט כמו לווייתן
כמעט כמו לווייתן - מוצא המינים נכון לעכשיו (באנגלית: Almost Like a Whale), הוא ספר מאת סטיב ג'ונס, בנושא אבולוציה שתורגם לעברית על ידי עדי מרקוזה-הס.
תוכן הספר
המחבר, פרופסור לגנטיקה, מציג את ספרו כך: . רוב הפרקים, שכאמור, מקבילים ל"מוצא המינים" המקורי, מביאים בסופם תרגום מסיכום הפרק המקביל בספרו של דרווין.
אחד הקשיים בהבנת האבולוציה, כותב ג'ונס, "נובע מכך שהיא מנסה לשחזר היסטוריה שקצב מהלכה איטי בהרבה מזה של אלה החוקרים אותה". כדי לנסות ולהמחיש את האבולוציה מתחיל ג'ונס בתיאורה של אבולוציה שאיננה נזקקת לעשרות מיליוני שנים, אלא כזו שמתרחשת לנגד עינינו – האבולוציה של בעל חיים קטן אבל מאוד מפורסם – נגיף האיידס... נגיף הכשל החיסוני (האיידס) באדם מכיל בהיסטוריה הקצרה שלו את הטיעון המוצג בספר "מוצא המינים" בשלמותו: וריאציות, מאבק להישרדות, וברירה טבעית. הגאוגרפיה מספרת חלק מסיפורו, וכמוה גם המאובנים; והגנים שלו מקשרים בינו לבין קרובים רחוקים, אשר לכולם היה אב קדמון משותף בעבר הרחוק. בעשותם זאת, חושפים הגנים היררכיה מסודרת הבנויה מקבוצות בתוך קבוצות, שכל אחת מהן היא עדות למוצא ממקור משותף בעבר ההולך ומתרחק."
שם הספר מתייחס לדברים שדרווין כתב בספרו: "אינני רואה כל קושי בכך שזן של דובים יהפכו, בדרך של ברירה טבעית, לשוכני מים על פי מבנה גופם ונוהגיהם, עם פיות ההולכים וגדלים בהדרגה, עד שתופיע לבסוף חיה מפלצתית לא פחות מהלווייתן". דברים אלו שזיכו את דרווין בקיתונות של לגלוג, והביאו אותו לשנות את הניסוח במהדורת 1872 של הספר ל"מפלצתית כמעט כמו לווייתן", הם היום חלק מהקונצנזוס המדעי של האבולוציה.
העבודה-גשר
העבודה–גשר הייתה רשימה משותפת למפלגות העבודה וגשר לבחירות לכנסת העשרים ושתיים. הרשימה דגלה בסוציאל-דמוקרטיה ובמיסוי פרוגרסיבי והייתה בעלת מצע חברתי-כלכלי ברובו.
הקמה
ב-18 ביולי 2019 הודיעו עמיר פרץ, יושב ראש העבודה, ואורלי לוי-אבקסיס, יושבת ראש גשר, על ריצה משותפת בבחירות. פרץ החליט כי הרשימה לא תתאחד עם מפלגות נוספות. בנוסף הודיע שלא יצטרף לממשלת נתניהו ושימליץ לנשיא על בני גנץ כמועמד להרכבת הממשלה.
סתיו שפיר פרשה ממפלגת העבודה והצטרפה לרשימת המחנה הדמוקרטי כיו"ר רשימת התנועה הירוקה, לצד יעל כהן פארן. גם יפעת ביטון מגשר עזבה למפלגת ישראל דמוקרטית. חברי הכנסת שלי יחימוביץ', אבי גבאי וטל רוסו הודיעו שיפרשו מפעילות פוליטית.
באוגוסט 2019 גילח עמיר פרץ את שפמו לאחר 47 שנים. הוא הסביר שעשה זאת כדי להבהיר שמפלגתו ומפלגת גשר בראשות אורלי לוי לא ישבו יחד עם נתניהו בממשלה בשום מצב: "החלטתי להסיר את השפם כדי שכל עם ישראל יבין בדיוק מה שאני אומר ויוכל לקרוא את שפתיי – לא אשב עם ביבי".
בבחירות לכנסת ה-22 זכתה הרשימה בשישה מנדטים.
ב-13 בינואר לקראת הבחירות לכנסת ה-23, החליטה העבודה-גשר לרוץ ברשימה משותפת יחד עם מרצ. הרשימות קבעו כי יפרדו לסיעות נפרדות, מיד לאחר הבחירות לכן מדובר כבלוק טכני בלבד. עמיר פרץ ואורלי לוי-אבקסיס מוקמו במקומות הראשון והשני בהתאמה בבלוק המשותף, כאשר שאר חברי מרצ והעבודה משולבים בעשיריה הראשונה כזוגות באופן שווה. הרשימה המשותפת רצה עם הפתק "אמת".
מיד אחרי הבחירות ועל רקע מחלוקת סביב האפשרות של ממשלת מיעוט בתמיכת הרשימה המשותפת, התפצלה גשר לסיעה נפרדת, ובכך שיתוף הפעולה חדל להתקיים.
עקרונות
מצע הרשימה הוא חברתי-כלכלי ברובו והיא דוגלת בערכי שמאל חברתיים מובהקים בתחומי הדיור, הכלכלה, הבריאות והחינוך. הרשימה מציעה מתן סיוע לשכבות החלשות וחיזוק הפריפריה. במישור המדיני-ביטחוני הסיעה מאמינה בפתרון שתי המדינות.
חברי כנסת
רשימת חברי המפלגה אשר נחברו ונכנסו לכנסת העשרים ושתיים: מקרא: ,
סוסא גיבן
סוסא גיבן (שם מדעי: Sousa chinensis), מין בסוג סוסא, במשפחת הדולפיניים. הסוסא הגיבן נפוץ באוקיינוס ההודי ובאוקיינוס השקט. כינויו האנגלי "דולפין סיני לבן" נגזר מצבעו הלבן, הזן הסיני נבדל ביכולת הפריטים "להסמיק" לגוון ורוד עדין.
תוחלת חיים
הסוסא הגיבן יכול לחיות עד 40 שנים. הפרט המבוגר כיום חי בהונג קונג וגילו מוערך בכ-33 שנים. מדענים גילו שניתן לקבוע את גילם של דולפינים מתים מתוך מדידת שטח החתך של שיניהם.
התנהגות
הסוסא הגיבן עולה לפני המים כדי לנשום כל 20 עד 30 שניות, לאחר שאסף מספיק חמצן הוא צולל למים העמוקים לפרק זמן ממושך יותר.
"גורי דולפינים" עולים לפני המים פי 2 יותר מדולפינים בוגרים. זאת מכיוון שיש להם ריאות קטנות יותר וקיבולת האוויר בהן פחותה משל פריטים בוגרים.
מלבד הקפיצה מחוץ למים הדולפינים עולים אנכית לפני המים כשחצי מגופם חשוף. הדולפינים מסוגלים להשתמש בעיניהם גם במים וגם באוויר.
זיקית (קומיקס)
זיקית (באנגלית: Chameleon) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס ספיידרמן ביקום מארוול קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת The Amazing Spider-Man #1 ממרץ 1963 ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר סטיב דיטקו.
זיקית הוא האלטר אגו של דמיטרי סמרדיאקוב, אזרח סובייטי שבצעירותו שירת את אחיו למחצה קרייבן הצייד, סרגיי קרבינוף. למרות שהשניים היו חברים, סרגיי נהג להתעלל באחיו, מה שהוביל את דמיטרי להעריץ אותו, אך גם עורר בו רגשי טינה כלפיו. לבסוף, סמרדיאקוב היגר לארצות הברית והחל לרכוש שם לעצמו כאשר נהג להשתמש בכישרונו להתחזות לחברים ושכנים. במהלך פעילותו הקרימינלית הראשונה בזהות הזיקית, דמיטרי התחזה לספיידרמן אך הוא נחשף ונעצר. זמן מה לאחר מכן גם קרבינוף היגר לארצות הברית, והזיקית הפנה את תשומת לבו של אחיו לספיידרמן. השניים הפכו עד מהרה לאויביו המושבעים של ספיידרמן, ולחלק מגלריית הנבלים הנרחבת שלו.
הזיקית השפיע על קרייבן הצייד להתחיל לצוד את ספיידרמן. שני האחים נלחמו יחדיו באיירון מן והתעמתו עם הענק הירוק. בשלב מסוים, הזיקית התחפש למדען הנרי פים וגנב ממעבדתו מסמכים סודיים עבור ארגון הטרור הידרה. אולם, הוא נעצר בידי פים, שהיה תחת הזהות איש הנמלה. הזיקית התחזה לנבל בשם טורפדו ולחם בדרדוויל.
כאשר קרייבן הצייד התאבד, הזיקית הפך לאובססיבי ורצה לגרום לספיידרמן לסבול על כך שלא מנע את התאבדותו של אחיו. הוא רקח נסיוב שגרם לפניו להיות חסרי הבעה וקפואים, חטף את ג'יי ג'ונה ג'יימסון וקיבל הצעה ממשפחת המאפיה להפוך לראש הפשע המאורגן, תוך כריתת ברית עם ראש פטיש. תוך שהוא מתחזה למדען, הזיקית פשט את ספיידרמן מכוחותיו לזמן קצר והצטרף לעקרב כדי להילחם גם בספיידרמן וגם בחתולה השחורה. אולם, הוא נמלט לאחר שתוכניתו סוכלה.
מהלכו הבא של הזיקית היה לכרות ברית עם הארי אוסבורן, הגובלין הירוק השני. לפני מותו של הארי, הוא אמר לו שזהותו הסודית של ספיידרמן יכולה להיות קשורה בפיטר פארקר, וכן הורה לו לבנות אנדרואידים בדמותם של הוריו הביולוגיים של פארקר. תוכנית זו הובילה להתמוטטות פסיכוטית של ספיידרמן ושל הזיקית. בהמשך, הזיקית למד שפיטר פארקר הוא אכן ספיידרמן, ותקף אותו דרך בני משפחתו וחבריו הקרובים. אולם, מרי ג'יין ווטסון הכניעה אותו באמצעות מקל בייסבול.
באירועי "קצוות הארץ" שלאחר מלחמת האזרחים של מארוול, הזיקית הופיע כחבר בקבוצת ששת המרושעים של דוקטור אוקטופוס, והתחזה לקפטן אמריקה בניסיון להסתנן לתוך בסיס צבאי.
אלניט
אלניט הוא מינרל סורוסיליקטי (סורו ביוונית ערימה - סיליקט במבנה טטרהדרונים כפולים) השייך לקבוצת האפידוט, והמכיל כמות משמעותית של עפרות נדירות.
הרכב
נוסחת המבנה הכימי של האלניט היא (Ca (Ce,La,Y,Ca)Al2(Fe2+,Fe3+)(SiO4)(Si2O7)O (OH. האגודה הבינלאומית למינרלוגיה מכירה בשלושה סוגים של אלניט, אלניט-(Ce), אלניט-(Y) ואלניט-(La), תלוי איזה עפרה נדירה דומיננטית בהרכב. צריום באלניט-(Ce), איטריום באלניט-(Y) ולנתן באלניט-(La). ההבדלים בין השלושה קטנים וניתן להבדיל ביניהם במעבדה בלבד. אלניט-(Ce) הוא הנפוץ מבין השלושה והנתונים המספריים שבהמשך הערך מתייחסים אליו, אם כי כאמור ההבדלים בין שלושת סוגי האלניט קטנים ובמרבית המקרים נתונים אלו תואמים לכולם.
אלניט מכיל עד כ-20% של עפרות נדירות. כמו כן יכול האלניט להכיל תוריום שהוא יסוד רדיואקטיבי. הרדיואקטיביות גורמת לשתי תופעות. האחת, מטאמיקטיזציה - הרס הדרגתי עד מוחלט של המבנה הגבישי של המינרל. תוך כדי השארת המבנה החיצוני ללא שינוי. הרס מוחלט של מבנה האלניט יכול ליצור חומר ממוים (תופעה המתרחשת בשל המטאמיקטיזציה) בעל ברק זגוגי. השנייה - תופעת ההילה הכהה סביב תכלילים של אלניט המצויים במינרל אחר.
קריסטלוגרפיה
האלניט מתגבש במערכת המונוקלינית, חבורת סימטריות נקודתית "מונוקלינית רגילה" 2/m\, וחבורת סימטריות מרחבית P21/m. הפרמטרים של תא היחידה הם: Åa=8.932, b=5.770Å, c=10.1575Å, וגודלה של זווית β הוא 114.69°.
תכונות אופטיות
אופטית המינרל הוא דו-צירי שלילי, איזוטרופי כשהוא מטאמיקטי. מקדמי השבירה של האלניט הם: nα=1.715-1.791, nβ=1.718-1.815 ו-nγ=1.733-1.822. גבישי האלניט אטומים עד שקופים למחצה, וצבעם הוא בדרך כלל שחור, אבל גם חום עד חום-סגול כשהם שקופים למחצה. שקף מנוסר דק של אלניט הוא בדרך כלל חום עד ירוק. האלניט ניחן בנפיצה חזקה ובפליאוכרואיזם (עד כמה משתנה צבע המינרל בהתאם לזווית בה מסתכלים בו) חלש. הוא נראה ירוק-זית חיוור, חום אדמדם מזווית אחת, חום כהה, צהוב שחום מזווית שנייה וחום אדמדם כהה, חום ירקרק מזווית שלישית.
גילוי ומקור שם
המינרל אלניט-(Ce) נתגלה לראשונה ב-1810 באי אלוק (Aluk) שבמפרץ הנסיך כריסטיאן (Prins Christian) שבמערב גרינלנד. המינרל קרוי על שמו של תומאס אלן (Thomas Allan; 1833-1777), מינרלוג סקוטי שגילה את המינרל לראשונה. המינרל המקורי שמור כיום באוניברסיטת קופנהגן. המינרל היה ידוע פעם גם בשם אורתיט. אלניט-(Y) נתגלה ב-1949 ואלניט-(La), נתגלה במכרה בוקה דלה ונה (Buca della Vena) ליד העיירה סטצמה (Stazzema) נפת לוקה במחוז טוסקנה שבאיטליה והתקבל כמינרל נפרד על ידי האגודה הבינלאומית למינרלוגיה ב-2003.
שימושים
אלניט מכיל עד כ-20% של עפרות נדירות והוא מקור חשוב להפקתם. שימוש נוסף הוא כמינרל במכירה לאספנים.
מקור ותפוצה
האלניט הוא מינרל משני נפוץ בסלעי יסוד רבים, בייחוד סלעים פלסיים כדוגמת גרניט, סיאניט ודיוריט ובפגמטיטים שלהם, ובסלעי יסוד שעברו התמרה. כמו כן בסלעי סקארן, וטקטיטים. לעיתים רחוקות בשיסטים ובגנייסים.
האלניט הוא מינרל נפוץ למדי. מקומות בהם ניתן למצוא גבישי אלניט באיכות טובה כוללים את האי אלוק (Aluk) שבמפרץ הנסיך כריסטיאן (Prins Christian) שבמערב גרינלנד (המקום בו נמצא המינרל לראשונה); באיטרבי (Ytterby) שבשוודיה; בקראגרו (Kragerø) בנורווגיה; במכרה בוקה דלה ונה (Buca della Vena) ליד העיירה סטצמה (Stazzema) נפת לוקה במחוז טוסקנה שבאיטליה; בהרי אילמן ליד מיאס (Миа́сс) במחוז צ'ליאבינסק שברוסיה; במכרה טלק 6 ק"מ מהקומונה לוזנאק (Luzenac) שבמחוז ארייז' (Ariège) שבצרפת; בפגמטיט גבעת ברינגר (Baringer Hill) מערבית לברנט (Burnet) שבטקסס שבארצות הברית; בעיירה אולדן (Olden) שבמחוז פרונטנק (Frontenac), בפרובינציית קוויבק שבקנדה; ובברוקן היל (Broken Hill) במדינת ניו סאות' ויילס שבאוסטרליה.
אות הערכה מטעם הרמטכ"ל
אות הערכה מטעם הרמטכ"ל (נקרא גם אות ההערכה המבצעי) הוא עיטור של צה"ל המוענק על ידי הרמטכ"ל לאדם או ליחידה שתרמו באופן ניכר לחיזוקו של צה"ל וביטחון מדינת ישראל.
הכללים למתן האות
מתוך פקודת המטכ"ל המתייחסת לאות ההערכה:
אות הערכה מטעם הרמטכ"ל ניתן בהתאם להחלטת ממשלה 589 (סט/35) מיום 26 באפריל 1981 וועדת השרים לענייני סמלים וטקסים 35-60 מיום 31 במרץ 1981:
החלטה להעניק אות הערכה מתואמת בעוד מועד עם מי שנקבע כזכאי לקבלו, כדי לקבל את הסכמתו לכך, ואם הוא אזרח של מדינה זרה - כדי להשיג את האישור הדרוש לשם כך משלטונות מדינתו, אם האישור דרוש. פרסום דבר הענקתו של אות ההערכה יישקל בכל מקרה בהתחשב בנסיבות ובהתאם לזהותו של מקבל האות.
ב-2020 החליט הרמטכ"ל אביב כוכבי שמאותה שנה ואילך האות יחולק במרוכז בטקס חגיגי אחת לשנה.
מי שקיבל אות הערכה רשאי לעונדו בכל עת. מי שקיבל אות הערכה ושוהה ביום העצמאות בישראל, מוזמן לטקס פתיחת חגיגות יום העצמאות בהר הרצל, ואם הוא שוהה באותה שעה מחוץ לישראל - יוזמן לקבלת הפנים לרגל יום העצמאות, הנערכת מטעם הנספח הצבאי או שגריר ישראל באותה מדינה.
תיאור האות
אות ההערכה מורכב מפארה וסרט. הפארה עגולה ועשויה מתכת בצבע כסף, שבחזיתה מופיע מגן דוד עם ענף זית וחרב משמאלו וצידה האחורי ריק. הסרט, עליו תלויה הפארה, עשוי מאריג בצבעי תכלת ולבן המסמלים את דגל ישראל.
לאות מצורפת תעודה בעברית המפרטת את המעשה עבורו זכה המקבל באות.
אות ההערכה ייענד מעל הדש השמאלי של חולצת המדים או על חולצה אזרחית. במקרה והאות ניתן ליחידה הוא מוענק כסרט המחובר לדגל או נס היחידה.
2020
רשימת מקבלי האות ב-2020:
2021
רשימת מקבלי האות ב-2021:
2022
רשימת מקבלי האותות ב-2022: בנובמבר 2022 פורסמה רשימת מקבלי האות, שהוענק ב-14 בנובמבר:
כנסיית מדלן
כנסיית מדלן (בצרפתית: Église de la Madeleine; כנסיית מגדלנה) היא כנסייה הנמצאת בכיכר מדלן (Place de la Madeleine) שברובע השמיני של פריז. הכנסייה מהווה דוגמה קלאסית לסגנון הנאו-קלאסי בזכות הפורטיקו (מבנה השער) המתומן, כלומר בעל שמונה עמודי תווך.
בניית הכנסייה נמשך על פני 85 שנה בשל חוסר השקט הפוליטי ששרר בצרפת בשלהי המאה ה-18 ובראשית המאה ה-19. התהפוכות הפוליטיות של התקופה, ובכללן המהפכה הצרפתית, גררו שינויים רבים בייעוד ובתוכניות הבנייה של המבנה. בשנת 1806 יועד המבנה על ידי נפוליאון בונפרטה כמונומנט להאדרת הגרנד ארמה, הצבא הצרפתי תחת פיקודו. עם זאת, תבוסת נפוליאון והמשבר התקציבי אליו נכנסה צרפת, הובילו לדרך חתחתים שסופה רק בשנת 1845 כאשר המבנה הוכרז סופית ככנסייה.
היסטוריה
במקור שכן באזור המדלן בית כנסת שהופקע מיהודי פריז על ידי פיליפ השני, מלך צרפת בשנת 1182 במסגרת יחסו העוין ליהדות צרפת. בית הכנסת הועבר לרשות בא כוחה של הכנסייה הקתולית בפריז, הבישוף של פריז דאז, מוריס דה סולי, שקידש אותו למריה מגדלנה. מאז אזור המדלן כונה Ville l'Évêque, כלומר עיר הבישופ בצרפתית. בשנת 1722 סופח האזור לפריז ובשנת 1755 נחנכה שם כיכר תחת השם כיכר לואי ה-15 (Place Louis XV).
המיקום הנחשק של האתר, בקצה רחוב רויאל (rue Royale) ובקו ראייה ישיר מכיכר הקונקורד, יצר שיח ער סביב המבנה שצריך לקום בו. בשנת 1757 הופקדה תוכנית לבנייה מחדש של המבנה לאותה המטרה - כנסייה למריה מגדלנה. ב-3 באפריל 1763 נערך בחגיגיות טקס הנחת אבן הפינה, אך הבנייה נפסקה ב-1764.
בעוד הוויכוחים נמשכו, ב-2 בדצמבר 1806, בהיותו בפוזנאן שבפולין, חתם נפוליאון בונפרטה על צו המורה להקים שם מונומנט להאדרת שמם של צבאות צרפת. הוכרזה תחרות בה השתתפו כשמונים אמנים, במסגרת נבחר על ידי נפוליאון עצמו העיצוב של האדריכל פייר-אלכסנדר ויניון, בניגוד להמלצת האקדמיה: מקדש נאו-קלאסי מוקף עמודים בהשראת אדריכלות יוון ורומא העתיקות.
העבודות התחילו והתקדמו במהירות עד שנת 1811, אז נתקלו בבעיות תקציב שגרמו להפסקת הבנייה. לאחר המערכה ברוסיה בשנת 1812 חזר בו נפוליאון מכוונתו להקים מונומנט לצבאו ושב לתוכנית המקורית לייעוד המבנה: כנסייה. בעיות התקציב נמשכו עד שבשנת 1834 הועבר חוק שתקצב פרויקטים לתועלת הציבור כדי להפחית את אחוז האבטלה, וכך התאפשר להשלים את הבנייה בשנת 1842. במהלך הבנייה עוד עלתה הצעה להסבת המבנה לתחנת רכבת, אך ההצעה נדחתה והכנסייה נפתחה רשמית ב-9 באוקטובר 1845 על ידי הארכיבישוף של פריז, דניס אוגוסט אפר.
שדרות הגעתון
שדרות הגעתון הוא שמה של שדרה ראשית המהווה את מרכז העסקים העירוני של נהריה. השדרה נקראת על שם נחל געתון הזורם במרכזה. בשדרה נמצאים סניפי בנקים, בתי קפה, מסעדות, בנייני משרדים, מרכז תחבורה וחנויות רבות.
שדרות הגעתון הם אחד הסמלים הבולטים ביותר של העיר נהריה. השדרה מתחילה בצומת נהריה ונגמרת בים התיכון בשפך הגעתון לים, שם מתחילה טיילת נהריה.
מבנה הרחוב
השדרה מתחילה בקרבת קניון ארנה נהריה מכיוון מזרח ומסתיימת עם "פארק תרבות ופנאי" ממערב. השדרה נבנתה כך שבמרכזה זורם נחל (נהר) הגעתון. השדרה מתחברת, בין השאר, לשני רחובות אורכיים מרכזיים בנהריה, ויצמן והרצל.
היסטוריה
שדרות הגעתון נבנו בשנת 1934 והם הרחוב הראשון שנבנה בנהריה.
בשנת 1937 גודר נחל הגעתון הזורם במרכז השדרה וניטעו עצי אקליפטוס בשני צידיו במטרה למנוע את עליית מפלס המים בנחל, שהיה אז נחל איתן, ולמנוע הצפות ושיטפונות. מאמצים אלו עלו על שרטון והאזור מועד בחורף להצפות ושיטפונות.
כבר בחורף 1944 התרחש שיטפון גדול בעיר כתוצאה מעליית מפלס מי הנחל. בשיטפון נגרמו נזקים לענף החקלאות ולענף המסחר, שני הענפים הבולטים והחשובים ביותר בעיר. כמו כן, בשיטפון נהרגו שני חיילים בריטים ותושב נהריה יהודי אחד.
בחודש ינואר 2020 עלה נחל געתון על גדותיו והציף רחובות רבים באזור מרכז העיר. ב-8 בינואר, בשיא ההצפות, ביקש ראש העיר רונן מרלי מהתושבים שלא לצאת מבתיהם וכוחות צה"ל הוזעקו לעיר על מנת לסייע בחילוץ תושבים.תושב העיר מוטי בן שבת 38 טבע בשיטפון כשניסה לסייע למשפחה שרכבה נסחף. הוא אותר ללא רוח חיים במרינה בעיר. ראש העיר העריך כי אמדן הנזקים נע בין 200 ל-300 מיליון שקלים. בדוח מבקר המדינה, שפורסם כחצי שנה לאחר האירועים, הובעה ביקורת על היערכות עיריית נהריה לשיטפון: נמצא שהעירייה לא הכינה תוכניות לתשתיות הניקוז בתחומה, ולא תחזקה אותן באופן קבוע.
החל מחורף 2022 החלה תוכנית לצמצום המים המגיעים מנחל הגעתון אל העיר, החל מגב ההר שמוביל את המים בנחל, בוצעו מספר צעדים בניהם בורת ספיגה ונקודות ריכוז של המים טרם כניסתם לנחל המוביל לעיר, והוצאתם בהדרגה אל הגעתון, יחד עם הרחבת מעבר המים הסמוך לקניון ארנה, דבר שהוביל לצוואר בקבוק וגרם לשיטפון הרב בשנת 2020.
אתרים ומבנים מרכזיים
רשימת אתרים ומבנים מרכזיים בשדרות הגעתון, מסודרים ממערב למזרח:
נסיכות בראונשווייג-וולפנביטל
נסיכות בראונשווייג-וולפנביטל (בגרמנית: Fürstentum Braunschweig-Wolfenbüttel) הייתה חלק מדוכסות בראונשווייג-לינבורג, שההיסטוריה שלה התאפיינה בחלוקות ובאיחודים רבים. שטחה היה 3,828 קמ"ר באמצע המאה ה-17. שושלות שונות של בית ולף שלטו בבראונשווייג-וולפנביטל עד לפירוק האימפריה הרומית הקדושה ב-1806. כתוצאה מקונגרס וינה, המדינה היורשת שלה, דוכסות בראונשווייג, הוקמה ב-1815.
ימי הביניים
לאחר שאוטו הילד, נכדו של היינריך הארי, קיבל את המושב לשעבר של משפחתו (נמצא באזור מזרח סקסוניה התחתונה של ימינו וצפון סקסוניה-אנהלט) מהקיסר פרידריך השני ב-21 באוגוסט 1235 הוקמה דוכסות בראונשווייג-לינבורג, אשר חולקה בשנים 1267–1269 על ידי בניו.
אלברכט הראשון (1236–1279) קיבל את האזורים סביב בראונשווייג – וולפנביטל, איינבק-גרובנהאגן וגטינגן-אוברוואלד. כך ייסד את הבית הישן של בראונשווייג והניח את הבסיס למה שהפכה, מאוחר יותר, לנסיכות בראונשווייג-וולפנביטל. אחיו יוהאן (1242–1277) ירש את הארץ סביב לינבורג והקים את הבית הישן של לינבורג. העיירה בראונשווייג נותרה תחת שלטון משותף.
אזור בראונשווייג (-וולפנביטל) חולק עוד יותר בעשורים שלאחר מכן. לדוגמה, הקווים של גרובנהאגן וגטינגן פוצלו לזמן מה. באופן דומה, בשנת 1432 התפצלו האחוזות בין גבעות דייסטר לנהר הליין, שנרכשו בינתיים מהבית האמצעי של בראונשווייג ויצרו את נסיכות קלנברג. היו איחודים ופילוגים נוספים. בינתיים התעייפו הדוכסים מהמחלוקות המתמידות עם אזרחי העיירה בראונשווייג ובשנת 1432 העבירו את בית המגורים שלהם לטירת המים של וולפנביטל, ששכנה בשקע ביצות של נהר אוקר כ- דרומית לבראונשווייג. הטירה שנבנתה עבור הדוכסים של בראונשווייג-לינבורג – יחד עם הכנסייה הדוכסית, הקונסיסטוריה, החצרות והארכיונים – הפכה למרכז העצבים של בראונשווייג-וולפנביטל מהדוכסות הכוללת. במשך תקופה ארוכה, היא שלטה גם בנסיכויות קלנברג-גטינגן וגרובנהאגן, הנסיכות-בישופות הלברשטט, חלקים נרחבים מהנסיכות-בישופות הילדסהיים, רוזנויות הוהנשטיין ורגנשטיין, הברוניות קלטנברג ולורהה וחלקים של הויה על הוסר התחתון. חשיבותו של חצר זו התבטאה במספר בעלי המלאכה הדרושים. מאות מבני עץ נבנו עבור בית הדוכסות, עבור אזרחיו ועבור מתקנים דוכסיים, בתחילה באופן אקראי, לאחר מכן תוכננו לדרישות הדוכסיות ולהגנה מפני אש. בימי הזוהר של התפתחות העיירה נקראו מחוזותיה על שמם של דוכסים שונים: אוגוסטשטאדט במערב, יוליוסשטאדט במזרח והיינריכשטאדט.
לאחר החלוקה השתים עשרה של הדוכסות ב-1495, לפיה חולקה מחדש נסיכות בראונשווייג-קלנברג-גטינגן לשטחים המרכיבים אותה, קיבל הדוכס היינריך האב את אדמת בראונשווייג, שאליה נוסף שמו של בית המגורים החדש בוולפנביטל. מכאן ואילך הפך שם הנסיכות "בראונשווייג-וולפנביטל".
העת החדשה המוקדמת
בעקבותיו הגיעו שלטונם של הדוכסים היינריך הצעיר, יוליוס והיינריך יוליוס, שתחת שלטונם הורחב בית המגורים של וולפנביטל והנסיכות זכתה למעמד בכיר בגרמניה.
בשנת 1500 הפכה בראונשווייג-וולפנביטל לחלק מהחוג הסכסוני התחתונה בתוך האימפריה הרומית הקדושה.
משנת 1519 עד 1523 יצאה הנסיכות למלחמה עם נסיכויות הילדסהיים ולינבורג בפיוד הדיוקסי של הילדסהיים, אשר, למרות תבוסה מהדהדת בקרב זולטאו, הביא בסופו של דבר לרווחים טריטוריאליים גדולים שהצטברו לבראונשווייג-וולפנביטל. במלחמת שלושים השנים הייתה וולפנביטל המבצר החזק ביותר בצפון גרמניה אשר שרד את המלחמה כשהוא פגוע קשות. ענף וולפנביטל נכחד במהלך המלחמה.
בשנת 1571 הטירה והכפר קלוורדה הפכו לחלק מהנסיכות הודות לדוכס יוליוס מבראונשווייג.
בשנת 1635 השתלט הדוכס אוגוסט הצעיר, מהענף של לינבורג-דננברג, על השלטון בנסיכות והקים את הבית החדש של בראונשווייג. תחת שלטונו הגיעה וולפנביטל לשיאה התרבותי. אחד מהישגיו הגדולים ביותר היה בניית ספריית וולפנביטל, הגדולה באירופה בתקופתה. בשנת 1671 התגשם חלום ישן של דוכסי בית ולף כאשר הצבאות המשותפים של ענפי השושלת השונים הצליחו לכבוש את העיירה בראונשווייג ולהוסיף אותה לתחום שלהם.
ב-1735, כשהענף השושלתי גווע, הופיע ענף עזר נוסף: ענף בראונשווייג-בפרן שנוסד ב-1666.
בשנים 1753–1754 חזר ביתם של הדוכסים מוולפנביטל לבראונשווייג, לארמון בראונשווייג החדש שנבנה.
בכך איבדה העיר את העצמאות ממנה נהנתה מאז המאה ה-15. תוך כדי כך, הדוכס עקב אחר המגמה ולא הפריע לכלום, כולל עבודות על הטירה החדשה, שהחלו בשנת 1718 על ידי הרמן קורב על ה-"Grauer Hof" ועדיין לא הסתיימו. ההשפעה על וולפנביטל הייתה קטסטרופלית, כפי שניתן לראות מבתי העץ שנבנו מאוחר יותר. 4,000 תושבים מהעיר עקבו אחר המשפחה הדוכסית ואוכלוסייתה של וולפנביטל צנחה מ-12,000 ל-7,000. רק הארכיון, משרד הכנסייה והספרייה נשארו כקישור לתקופות קדומות יותר. מבראונשווייג נשמעו טענות על כך שוולפנביטל הידרדרה ל"מעון אלמנות" ("Witwensitz").
מבחינה פוליטית בראונשווייג-וולפנביטל הייתה אחת מבעלי בריתה הקרובים ביותר של פרוסיה. בעוד זמן קצר קודם לכן הקיסר ההבסבורגי היה המוקד החשוב ביותר באמצעות נישואים פוליטיים, ענף וולפנביטל של הוולפים הפך לקשר הדוק להוהנצולרן באמצעות נישואי יורש העצר הפרוסי פרידריך לאליזבת כריסטינה. את הנישואים ארגנו פרידריך וילהלם הראשון, מלך בפרוסיה ופרדיננד אלברכט. הם גם ייסדו את "האחווה לנשק" בין המדינה הקטנה לממלכה הפרוסית הגדולה. קצינים רבים של בראונשווייג-וולפנביטל שירתו בתפקידים בכירים בצבא הפרוסי, בעיקר במהלך מלחמת שבע השנים. הרגימנטים של הנסיכות היוו את צבא בעלות הברית במערב פרוסיה, ובמיוחד את צבא נסיכות הבוחר מהנובר. נציג מצטיין של הברית הצבאית בין בראונשווייג ופרוסיה היה הדוכס מבראונשווייג ולינבורג, הנסיך פרדיננד מבראונשווייג-וולפנביטל.
בתקופתו של קרל הראשון היו הישגים גדולים בתחומי התרבות והמדעיים: התיאטרון זכה לקידום ועודד החינוך. בשנת 1753 נוסד האוסף הדוכסי לאמנות ותולדות הטבע – מבשר המוזיאון להיסטוריה של הטבע. האוספים הנכבדים הללו נאספו על ידי הדוכסים של בראונשווייג. מפעל זה נתמך על ידי אב המנזר ירושלים, מייסד הקולגיום קרולינום. בעוד וולפנביטל דעכה, בראונשווייג חוותה כעת פריחה תרבותית.
באוגוסט 1784 שהה יוהאן וולפגנג פון גתה בבראונשווייג בשליחות פוליטית, כאשר ליווה את קרל אוגוסט, הדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך. בתקופה שבה המצב הפוליטי בין אוסטריה ופרוסיה התחמם שוב, תכננו המדינות הגרמניות הקטנות והבינוניות את הקמתה של מדינה נסיכותית גדולה יותר ככוח מאזן. קרל וילהלם פרדיננד, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל היה אמור להתבקש להצטרף לליגת הנסיכים הזו ("Fürstenbund"), דבר שעשה ב-30 באוגוסט.
עידן נפוליאון והקמת דוכסות בראונשווייג
כתוצאה מהחילון הגרמני של 25 בפברואר 1803 הנסיכות קיבלה את השטחים של המנזרים האימפריאליים החילוניים של גנדרסהיים והלמשטדט. בשנת 1806 הדוכס קרל וילהלם פרדיננד נפצע אנושות כגנרל פרוסי בקרב אאורשטדט. לאחר תקופת ביניים קצרה נכבשה בראונשווייג מ-1807 עד 1813 על ידי הצרפתים והפכה לחלק מממלכת וסטפאליה.
לאחר תום שלטון נפוליאון המדינה הוקמה מחדש תחת השם של דוכסות בראונשווייג.
דת ממלכתית
[[קובץ:Map of state religions.svg|ממוזער|250px|מדינות עם דת ממלכתית:
רוב המדינות המכירות בדת ממלכתית נמצאות במזרח התיכון ובאירופה, אך קיימות גם מספר מדינות בעלות דת ממלכתית רשמית באמריקה הצפונית והמרכזית ובמזרח אסיה.
הממלכה המאוחדת
בממלכה המאוחדת, הכנסייה האנגליקנית והכנסייה של סקוטלנד מוכרות כדת הממלכתית במדינות התואמות שלהן, אך כנסיית אירלנד וכנסיית וויילס פורקו בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20. עד 1920 נהנתה כנסיית אנגליה ממעמד זהה גם בווילס, וכנסיית אירלנד החזיקה באותה עמדה באירלנד.
הכנסייה האנגליקנית היא הדת הממלכתית של אנגליה, ומלך הממלכה המאוחדת (כיום צ'ארלס השלישי) מנהיג את הכנסייה. בפועל, הכנסייה כפופה לממשלת בריטניה.