cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אוניברסיטת חברון
תחת הרשות הפלסטינית
מאז שנות ה-2000 לומדים באוניברסיטה כמה מאות סטודנטים ערבים ישראלים, בעיקר מהמגזר הבדואי בנגב.
עימותים
במאי 1975 פתחו תלמידי המכללה ביוזמה להפריע לתפילת יהודים במערת המכפלה. בנובמבר 1980 סגרה ההנהלה את המכללה במחאה על סגירת אוניברסיטת ביר זית. במרץ 1982 הפגינו תלמידים במכללה ויידו אבנים. שני אנשי הממשל הצבאי שהגיעו לבקר במכללה הותקפו על ידי הסטודנטים במכללה.
ב-26 ביולי 1983, ביצעה המחתרת היהודית פיגוע במכללה האסלאמית בחברון (כפי שהאוניברסיטה נקראה אז), ובו תקפו כמה מחברי המחתרת את המקום בירי ורימונים, רצחו שלושה סטודנטים, שניים מקלקיליה, ופצעו 33 נוספים. הפיגוע בא לאחר רצח אשר אהרן גרוס בחברון באותו החודש. הלימודים במכללה התחדשו ב-2 באוגוסט 1983.
בפברואר 1985 השתתפו תלמידי המכללה בהפגנות ויידוי אבנים בעקבות גירוש של פעיל אש"ף ללבנון.
בינואר 2003 סגר צה"ל את המכללה לשבועיים. בשנת 2003, נסגרה האוניברסיטה על ידי צה"ל לשמונה חודשים.
פקולטות
פקולטות האוניברסיטה כוללות: לימודי שריעה, אמנות, מדע וטכנולוגיה, חקלאות, חינוך, כלכלה, מנהל עסקים ורוקחות.
קמפוס האוניברסיטה ממוקם בצפון מערב העיר, בשכונת ביר אל מהג'ר, וכולל מספר מבנים המאכלסים את הפקולטות והמחלקות השונות בשטח כולל של כ-14,850 מ"ר.
אליפות אירופה באתלטיקה באולם 2023
אליפות אירופה באתלטיקה באולם ה-37 נערכה באיסטנבול, טורקיה בין ה-2 במרץ ל-5 במרץ 2023.
קיילה בארון
קיילה בארון (באנגלית: Kayla Jane Barron, נולדה ב-19 בספטמבר 1987) היא טייסת חלל אמריקאית בנאס"א, קצינה לוחמת בצוללות של הצי ארצות הברית. בארון עברה הכשרה של שנתיים של נאס"א לטיסה לתחנת החלל הבינלאומית כחלק מהתוכנית המאוישת המסחרית שהיא שיתוף פעולה בין נאס"א לחברת SpaceX. בארון הצטרפה לצוות SpaceX Crew-3, כחלק מהמשלחת ה-66/67, היא המריאה לחלל ב-10 בנובמבר 2021 ונחתה חזרה בכדור הארץ ב-6 במאי 2022 אחרי שהייה של 176 ימים בחלל.
השכלה
בארון התגייסה לאקדמיה של הצי הימי האמריקאי וסיימה ב-2010 תואר ראשון בהנדסת מערכות מידע בהצטיינות יתרה. מונעת על ידי רצון להשפיע על שינויי אקלים אנתרופוגניים, והצורך העולמי באנרגיה חלופית, הצטרפה בארון ללימודי תואר שני בהנדסה גרעינית בקולג' פטרהאוס באוניברסיטת קיימברידג' בלונדון. היא סיימה את התואר בשנת 2011. מחקריה לתואר שני התמקדו במודלים של מיחזור דלק עבור הדור הבא של כורים גרעיניים הפועלים על דלק תוריום. כורים כאילו נקראים כור גרעיני תת-קריטי מונע האצה.
קריירה צבאית
לאחר שסיימה תואר שני, בארון הייתה אחת מקבוצות הנשים הראשונות שנכנסו כלוחמות בצוללות של הצי האמריקאי. היא השתתפה בתוכנית הכשרה של הצי לקצונה של צוללות וצורפה לצוללת USS Maine באוהיו.
בארון סיימה שלושה סיורים כקצינת אוגדה. לאחר סיום שירותה על הצוללת הצטרפה לאקדמיה הימית בתור עוזרת מפקח ראשי.
קריירה בנאס"א
ביוני 2017, נבחרה בארון לאחת מ-12 אסטרונאוטים בכיתה ה-22 של נאס"א. התמקדות לימודי החלל הייתה על תחזוקת מערכות שונות, לימודי רוסית ועוד, מתוך מטרה לטוס לתחנת החלל הבין-לאומית, ובעתיד לטוס לירח ולמאדים. היא סיימה את הכשרתה ב-2020 במרכז החלל ג'ונסון ביוסטון, טקסס.
היא צורפה להכשרת צוות SpaceX Crew-3. היא המריאה לחלל ב-10 בנובמבר 2021 כחלק מ SpaceX Crew Dragon במשלחת ה-67 לחלל. במהלך השהייה בחלל היא יצאה לשתי משימות מחוץ לתחנה. הצוות נחת במפרץ מקסיקו ב-6 במאי 2022 אחרי שהייה של 176 ימים בחלל.
חיים אישיים
קיילה בארון נשואה לתום בארון, קצין בכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית. תחביביה הם טיולים, ריצות וקריאת ספרים. לבארון יש רישיון כטכנאית רדיו חובבים.
הוקרה ופרסים
בארון היא לוחמת צוללות מוסמכת. במהלך הקריירה הצבאית שלה הוענקו לבארון שתי מדליות מצי ארצות הברית: מדליית ציון לשבח ומדליה להשגים, כמו כן היא קיבלה ציון לשבח יחידתי של הצי וסרט E של הצי. בנוסף הוענקו לה מדליית שירות ההגנה הלאומי ומדליית המלחמה העולמית בטרור.
הפיגוע ברחוב בן-יהודה (1997)
הפיגוע ברחוב בן-יהודה היה פיגוע התאבדות בישראל שהתרחש בירושלים בשעות אחר הצהריים, 4 בספטמבר 1997. במתקפה מתואמת פוצצו שלושה מחבלים מתאבדים פלסטינים את מטעני הנפץ שנשאו ברחוב כמעט בו זמנית. בפיגוע נרצחו 5 ישראלים.
הפיגוע
ב-4 בספטמבר 1997 שלושה מחבלים מתאבדים פלסטינים שהשתייכו לארגון החמאס פוצצו את מטעני הנפץ שנשאו במקביל במדרחוב, וגרמו בכך למותם של חמישה ישראלים, וגם שלושת המחבלים נהרגו. הפיגוע בוצע על ידי פלסטינים מהכפר עסירה אל-שמאליה. אחת הנערות הייתה בתה של פעילת השלום נורית פלד אלחנן ונכדתו של איש הצבא והפוליטיקאי הישראלי מתתיהו פלד.
אחרית דבר
לאחר הפיגוע משפחתה של אחת הנרצחות, יעל בטווין, אשר הייתה אזרחית אמריקאית, הגישה תביעה בארצות הברית נגד איראן על ביצוע הפיגוע.
ב-2 בדצמבר 2013 חמש מהמשפחות האמריקניות, אשר בני משפחתם היו קורבנות לפיגוע, זכו לפיצוי בסך 9 מיליון דולרים, שנפסקו לטובתם בבית המשפט הפדרלי.
איל קרג
איל קרג (באנגלית: Ill Crag) היא פסגה באזור האגמים באנגליה. גובהה של הפסגה הוא, והיא הפסגה הרביעית בגובהה באנגליה. הפסגה משקיפה על "Eskdale" וניתן לראות ממנה את "Bowfell" ו"Crinkle Crags".
מרצדס-בנץ EQ
מרצדס-בנץ EQ (באנגלית: Mercedes-Benz EQ) היא משפחת המכוניות החשמליות מתוצרת חברת מרצדס-בנץ. המשפחה הושקה בתערוכת הרכב של פריז בספטמבר 2016, עם הצגת הקונספט מרצדס-בנץ ג'נריישן EQ.
הסמליל של המשפחה החל כ-eQ אך בעקבות תביעה של צ'רי במרץ 2017 שלטענתה מרצדס העתיקה את הסימן מהצ'רי QQ3 החשמלי, שינתה מרצדס את הסמליל ל-EQ.
אנתרופוצנטריות
אנתרופוצנטריות (ביוונית άνθρωπος, אנתרופוס - אדם, קנטרום בלטינית, מ"קנטרון" ביוונית - מרכז, בתרגום לעברית "ממוקד באדם" או "האדם במרכז") היא השקפה בתחום הפילוסופיה והתאולוגיה הרואה באדם את מרכז או תכלית העולם. מולה עומדות שתי השקפות שונות הנוגדות את הנחת היסוד שלה: ההשקפה התאוצנטרית הרואה באלוהים את מרכז או תכלית העולם; והשקפה האקוצנטרית הרואה באדם כלא יותר מחלק אינטגרלי מהטבע ומממלכת החיות.
ההשקפה האנתרופוצנטרית עשויה לנבוע משני מקורות:
מקורות יהודים
יש הרואים ביהדות דת אנתרופוצנטרית: לפי ספר בראשית נאמר "ויברא אלוהים את האדם בצלמו" (א', כו) והוא ישלוט על כל שאר הבריאה "וירדו בדגת הים ובעוף השמים ובבהמה...", "...ומלאו את הארץ וכבשוה" (א', כז-כח). בספר תהלים כתוב על האדם "ותחסרהו מעט מאלוהים" (ח' ו). גם בתלמוד ובמדרש באה לביטוי השקפה אנתרופוצנטרית: "אדם אחד שקול כנגד כל מעשה בראשית" (אבות דרבי נתן ל"א). "בשעה שברא הקב"ה את האדם הראשון נטלו...ואמר לו: ראה מעשי כמה נאים ומשובחים הם וכל מה שבראתי, בשבילך בראתי...(קהלת רבה ט). אך למרות כל זאת אדם אינו אלוהים אלא יצור חולף כאחד היצורים - "בני אדם דומים לעשבי השדה, הללו נוצצים וההלו נובלים" (קהלת רבה נ"ד).
מקורות יווניים
בתפיסה הדתית היוונית הקדומה ביותר, האלים הם סוגי חיות ומפלצות ואופיים בהתאם. לאחר הומרוס חלה האנשה של האלים, הדומים לאדם כולל תכונותיהם השליליות. בשלב מתקדם יותר, הרקליטוס קבע את הרעיון שזאוס הוא החוקיות האלוהית של העולם שממנה נובע האדם שהוא "אל בן תמותה". כסנופנס מרחיק לכת הרבה יותר וקובע שלא האל יצר את האדם בדמותו אלא האדם יצר את האל בדמותו. הוא היה אומר: "אילו האריות ידעו לצייר, היו מציירים את אליהם בצורת אריות". פרוטגורס מרחיק יתר וקובע "האדם הוא מידת כל הדברים". אפלטון חוזר לגישה שהאל הוא מידת כל הדברים אך האדם "מן ההכרח שיהיה שווה לו עד כמה שאפשר ושיהיה כמותו". מכאן שתכלית האדם הוא הידמות לאלוהים. אריסטו אומר: "הצמחים קימים לטובת בעלי החיים וכל בעלי החיים קיימים לשם האדם" (פוליטיקה א' ח). גם הסטאיקן כריזיפוס אומר: "כל מה שלמטה מהאדם, קיים לשם האדם".
ביהדות
בכל זאת הרמב"ם מכיר בייחודיות אחת של האדם והיא הבחירה החופשית המאפשרת לו לשנות את טבעו, בניגוד לשאר היצורים. אי ראית האדם כתכלית הבריאה, הביאה על הרמב"ם ביקורת חריפה מאוד מצד אחד ההוגים הגדולים של הכנסייה הנוצרית, תומאס אקווינס, שראה בכך כפירה גם בכתבי הקודש וגם במחשבה הפילוסופית.
בנצרות
כבר בימי הביניים המוקדמים התפתחה בנצרות הדעה האנתרופוצנטרית. בהסתמכה על תיאור הבריאה בספר "בראשית", אומרת הכנסייה שאלוהים ברא את האדם בדרך ובצורה אחרת מבריאת שאר העולם ויצוריו. על כן האדם הוא יצור איכותי יותר בעל מקום מיוחד בקרב הבריאה. אוגוסטינוס הקדוש אמר שנשמתו של כל אדם קשורה ישירות לאלוהים בניגוד לשאר הקוסמוס. מכאן שנשמתו של האדם היא נצחית והיא מחוץ לטבע וחוקיו. בשלהי ימי הביניים טען המתמטיקאי ניקולאוס קוזאנוס (תחילת המאה ה-15) שהאדם הוא צלם אלוהים היות שכמו אלוהים, הוא יכול ליצור מתמטיקה. כל אדם הוא צלם אלוהים באופן המיוחד לאותו אדם, אך כל בני האדם יחדיו מהווים את הדמות השלמה של האל.
תקופת הרנסאנס
זו תקופה בה האנתרופוצנטריות לובשת צורה חילונית יותר:
על כן, תקופה זו מכונה גם תקופת "גילוי העולם וגילוי האדם" (ההיסטוריון ז'ול מישלה - 1798-1874).
תקופת ההשכלה
התפתחות המדע, בייחוד האסטרונומיה הביאה מימי קופרניקוס והלאה להחלשת ההשקפה האנתרופוצנטרית. כדור הארץ, מקום מושבו של האדם, הוא כוכב קטן בין אין-ספור כוכבים והוא כבר לא יכול להחשב למרכז הבריאה. אך לא כולם סברו כך. פסקל מכנה את האדם "צמח חלוש" ואפסי במרחביו הריקים של היקום. אך לאדם יש כושר חשיבה המתגבר על כל המרחקים הללו ועל כן הוא עליון על היקום: "...אף בשעה שהעולם ירוצץ אותו, יהיה האדם נאצל על מה שממית אותו כי הוא יודע שהוא ימות ויודע שכוח העולם חזק מכוחו, ואילו העולם אינו יודע מזה כלום". גם קאנט שב והעמיד את האדם במרכז העולם כי העולם עצמו מעוצב על ידי הקטגוריות, הן כלי התפיסה, של האדם. הוא ראה באדם תכלית לעצמו ולא אמצעי וקבע: "עשה פעולתך כך שהאנושיות, הן שבך והן שבכל אדם אחר, תשמש לך לעולם כתכלית ולעולם לא כאמצעי בלבד".
התקופה המודרנית
בתקופה המודרנית הגיעה ההשקפה האנתרופוצנטרית לשפל מדרגתה. הדרוויניזם הציג את האדם כלא יותר מחוליה נוספת בשרשרת התפתחות החיים, ככל בעל חיים אחר. בספרו מוצא האדם כתב צ'ארלס דרווין, שיכולותיו השכליות של האדם בהשוואה לחיות אחרות אינן נבדלות בסוג, כי אם במידה; במילים אחרות, האדם נמצא על רצף אחד עם בעלי החיים האחרים, ולא כקטגוריה נפרדת. תורתו של זיגמונד פרויד הציגה את האדם לא כיצור תבוני ורציונלי דווקא, אלא כמונע מיצרים טבעיים בסיסיים "נמוכים". התפתחות התורות החברתיות המודרניות של המאה ה-19 הפכו את האדם לבורג בתוך מכונה, גוף ענק שהוא החברה, הלאום או הגזע. הגוף הענק הוא התכלית, ואילו האדם, הבורג הקטן, הוא רק אמצעי לפעולת המכונה הענקית.
האדם כחלק ממארג החיים והטבע
בשונה מהשקפות אנתרופוצנטריות הרואות באדם כעומד מעל הטבע או במרכז הטבע וכגולת הכותרת של הטבע, השקפות חדשות יותר מבקשות לערער על מעמדו המיוחד. גישות אלה, הרווחות בקרב תנועות אקולוגיות "ירוקות" ובקרב התנועה לזכויות בעלי חיים, מתחלקות לשתי קבוצות:
גישת זכויות בעלי החיים
הראייה האנתרופוצנטרית הרואה באדם נזר הבריאה מציבה את שאר בעלי החיים כנחותים ממנו, ככאלה שייעודם הוא לשמש כלי לסיפוק צרכיו ותאוותיו. השקפה זו מתחשבת באינטרסים של בני אדם בלבד, ואינה מתחשבת באינטרסים של בעלי חיים אחרים. על פי פילוסופית זכויות בעלי החיים, עליה מושתתת התנועה לזכויות בעלי חיים, העובדה שהאדם נבון יותר מבעלי חיים אחרים, אין בה כדי להעניק לו עליונות מעמדית ביחס לשאר עולם החי. תבונה לא צריכה להיות המדד להפעלת יחס מוסרי ולמתן זכויות, כי אם היכולת לחוש ולסבול. כל יצור המסוגל לחוש ולהזדקק, זכאי להגנה על האינטרסים הבסיסיים שלו בדמות זכויות (כמו הזכות לחיים והזכות לשלמות הגוף). לפי תורה זו, האדם מחויב לגלות יחס מוסרי שווה לצורכיהם השונים של כל בעלי החיים. ראייה אנתרופוצנטרית המעדיפה אינטרסים של בני אדם דווקא, רק מתוקף השתייכותם למין בני האדם, נחשבת "סוגנית", כלומר בגדר אפליה שרירותית פסולה בין מין למין.
האדם כחלק מהטבע
גישה ירוקה רדיקלית שמכונה "אקולוגיה עמוקה" (Deep ecology) מתנגדת למושג "איכות הסביבה" בגלל האנתרופוצנטריות שבו, הרואה באדם מרכז שסביבו קיים הטבע והאדם אמור לדאוג לסביבה זו לשם תועלתו הפרטית ושמירת עצמו מנזק. על פי גישה זו יש להכיר ב"טבע" כערך עצמאי שהאדם הוא חלק ממנו. לפי המאמינים בגישה זו יש למנוע מהאדם לפגוע בטבע אפילו בדרכים כמו צימצום הילודה בניסיון להקטין את אוכלוסיית האדם בעולם, או בדרכים אלימות ולא חוקיות. יש להעניק לטבע זכויות ועל האדם לכבד זכויות אלו כפי שהוא רוצה שיכבדו את זכויותיו. האדם והטבע הופכים לשווי זכויות. במקום "אמנה חברתית" נוסח רוסו יש לכרות "אמנת טבע". אמנה זו אומרת שהאדם הוא פרט בתוך ממלכת הטבע והוא צריך להתייחס לשאר הפרטים כשווים לו ולא כנחותים.
חברים על הכוונת (סדרת סרטים)
חברים על הכוונת היא סדרת סרטי אנימציה ממוחשבת, שמופצים על ידי חברת סוני אנימציות. הסרט הראשון בסדרה יצא ב-2006, הצליח בקופות וקיבל ביקורות מעורבות. שלושה סרטי המשך יצאו ישירות ל-DVD ב-2008, 2011, 2015.
חברים על הכוונת
בוג הוא דוב גריזלי שאומץ בילדותו על ידי ציידת ולאחר שהוא תוקף את אליוט במהלך מופע תיאטרון שלו היא מרדימה אותו ו משחררת אותו לחופשי. הוא פוגש את אליוט, צבי פטפטן שנזרק מהקהילה שלו ונלכד על ידי צייד. השניים נאלצים לסמוך אחד על השני ולאחד את כול חיות היער למלחמה נגד הציידים.
חברים על הכוונת 2
לאחר שאליוט מתאהב בג'יזל, אליוט דוהר לחופה ומתעקב כאשר קרניו נשברות. וויני נחטף על ידי קבוצה של חיות מחמד מפונקות שרוצות להחזיר אותו לבעליו. בוג, אליוט, מקסקוויזי, באדי ושאר החבורה יוצאים למשימת הצלה נרחבת להצלת חברם דמוי הנקניקייה. במהרה מוצאים עצמם במחנה האויב, עולם חיות המחמד, שמונהג על ידי פודל בשם פיפי. חיות המחמד לא מתכוונות לוותר על וויני ללא מאבק, ומתחילה מלחמה ביניהם.
חברים על הכוונת 3
בוג תכנן טיול גברים ואף אחד לא יכול לבוא איתו, אפילו לא אליוט שנשוי לג'יזל עם שלושת ילדיו: ג'יזלה, ג'יזליטה ואלוויס. בעקבות זאת, בוג ברח לקרקס והתחלף עם דאג, בקרקס הוא הכיר את אליסטר הלאמה והתאהב באורסה, דובת גריזלי שנולדה ברוסיה, בינתיים שהחברים ביער גילו את האמת שזה דאג הם הלכו להציל את בוג יחד עם מר נקניקיה וחיות המחמד. כאשר הם מצאו את בוג, אליוט התנצל על מעשיו ובוג ביקש מאורסה לבוא איתו ליער, בהתחלה אורסה לא יכלה, אולם כאשר דאג הגיע אורסה הסכימה ובילתה ביער עם שאר החיות. הסרט מסתיים כאשר בוג, אליוט וכל החיות הגברים יוצאים לטיול ואילו הנשים עורכות קבלת פנים לאורסה.
חברים על הכוונת: להפחיד את הדוב
כאשר יצור לא נודע נחשב בטעות לזאב מגיע ליער, הצייד לשעבר שו פותח בשנית את עונת הצייד. כשהחיות בשמורה בסכנה, בוג, אליוט ומר נקניק יצאו כדי לחקור את התעלומה על איש הזאב, וגרמו לסגירת עונת הצייד.
לילה מגניב
לילה מגניב (באנגלית: Adventures in Babysitting) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1987 בבימויו של כריס קולומבוס ובכיכובם של אליזבת שו, מאיה ברוטון, קית' קוגן, אנתוני ראפ, פנלופה אן מילר, וברדלי וויטפורד.
אף על פי שחלק גדול מעלילת הסרט מתרחשת בשיקגו, הסרט צולם בעיקר בטורונטו.
תקציר העלילה
הנערה כריס פארקר (אליזבת שו) היא תלמידת בית ספר תיכון בת 17 שגרה בפרבר האמיד אוק פארק אשר בפאתי שיקגו. לאחר שהחבר שלה, מייק, מבטל דייט רומנטי עימה, כריס מסכימה להיות שמרטפית לשרה ובראד אנדרסון. ברנדה, ידידתה של כריס, מתקשרת אליה מתחנת אוטובוס בשיקגו ומספרת לה שברחה מהבית ונגמר לה הכסף, ומתחננת שכריס תבוא להציל אותה. בעקבות כך כריס לוקחת עימה את שרה, בראד, ואת חברו של בראד, דריל, לשיקגו על מנת להציל את ברנדה. במהלך הנסיעה יש להם תקר, ונהג משאית גרר מתנדב לגרור את מכוניתם למוסך. בדרך לשם הנהג מקבל דיווח על כך שאשתו בוגדת בו, ונוסע למקום האירוע. בהגיעם הנהג פותח באש לעבר הגבר הזר שבילה עם אשתו, והחבורה מסתתרת בתוך מכונית. אז מתברר שגנב רכב יושב במושב הנהג. הגנב נוסע למרכז העצבים של כנופיית גנבי רכב. הבוס שלו שולח את החבורה להמתין במשרד. הם מצליחים לברוח משם ונקלעים למועדון בלוז. שם הלהקה שמופיעה על הבמה מכריחה אותם לבצע שיר בלוז. לאחר מכן הם עולים על רכבת תחתית ומוצאים עצמם בעיצומה של קטטה בין שתי כנופיות יריבות. בראד נפצע בכף רגלו וכולם שמים פעמיהם לבית החולים הקרוב. שם הם פוגשים את נהג משאית הגרר שמבשר להם שמכוניתם מוכנה וממתינה במוסך. בדרך למוסך הם מבקרים במסיבת אחווה, שם כריס פוגשת בחור שמוצא חן בעיניה. הבחור, דן, מסיע את החבורה למוסך, ומלווה להם 45 דולר למימון התשלום. בדרך מהמוסך הם רואים את הרכב של מייק חונה ליד מסעדה. כריס נכנסת למסעדה ומתעמתת עם מייק שמבלה שם עם מישהי. שרה הולכת לאיבוד ומגיעה לבניין שבו נמצאים ההורים שלה. גנבי הרכב מאתרים אותה שם אבל היא מצליחה לחמוק. בסופו של דבר החבורה מתאחדת, אוספת את ברנדה מהתחנה ומספיקה להגיע הביתה לפני ההורים.
חוה אלברשטיין
חוה אלברשטיין (נולדה כאווה אלברשטָיין ב-8 בדצמבר 1946 בשצ'צ'ין, פולין) היא זמרת-יוצרת, פזמונאית, מלחינה, מוזיקאית, סופרת ושחקנית ישראלית, הפעילה מאז שנות ה-60 של המאה ה-20.
אלברשטיין הוציאה לאור מעל לשישים אלבומים, יותר מכל זמר או זמרת אחרים בישראל, כאשר שמונה מהם על טהרת היידיש ואחד מהם באנגלית. אלבומיה כוללים בין השאר שירים שהפכו קלאסיים בזמר העברי ("מרדף", "משירי ארץ אהבתי", "פרח הלילך"), שירי ילדים ("אליק בליק בום", "מקהלה עליזה", "עץ הכוכבים", "חנות הצעצועים", "דלת הקסמים"), שירי מחאה חברתית ("לונדון", "צל") ופוליטית ("חד גדיא", "הקוסם", "שחמט"), וכן שירים אישיים. יצירתה זוכה להערכה מתמשכת ולהצלחה בישראל, וכן להצלחה בינלאומית גדולה החל מראשית המאה ה-21. אלברשטיין נחשבת ליוצרת בלתי מתפשרת שיצירתה נשארת עדכנית לאורך שנים רבות של פעילות.
ביוגרפיה
אלברשטיין נולדה בשנת 1946, בשצ'צ'ין שבפולין בשם אווה אלברשטָיין. שם אימה היה מינה (רות) אלברשטיין. בשנת 1951, כשהייתה בת ארבע, עלתה לישראל עם הוריה, למעברת "שער העלייה" שבחיפה. את אנשי המקום, אשר רובם פליטים ניצולי שואה מאירופה, היא תתאר לאחר שנים בשיר "שרליה" כ"אנשים מקצה הזמן, מקצה האור והחיים". הוריה דיברו פולנית, יידיש ועברית. משפחתה עברה בהמשך להתגורר בקריית חיים, והיא למדה בבית הספר תיכון קריית חיים. בספרה הראשון "שיר במתנה" שיצא ב-1979 סיפרה אלברשטיין כי את שמה העברי חוה נתנה לה הגננת בגן הילדים.
בשנות ילדותה החלה חוה הצעירה לשיר ולנגן בגיטרה, ואף למדה פיתוח קול, לאחר שזכתה במלגה מיוחדת של כישרונות צעירים בתחרות של מרכז ההסברה. בשנת 1964, בטרם מלאו לה 17, הופיעה לראשונה במועדון החמאם ביפו, כשהיא שרה ומלווה את עצמה בגיטרה, כלי נגינה שעתיד ללוות אותה בכל הופעותיה בתחילת הקריירה. היא הצטרפה ל"מועדון זמר" של מאיר הרניק, ושם התגלתה על ידי המלחין נחום היימן, שפתח לה דלתות בשוק המוזיקה בארץ. היימן המליץ על חוה אלברשטיין לסיימון שמידט, שפתח שנה קודם לכן סניף ישראלי של חברת התקליטים CBS. בשנת 1965 יצא לאלברשטיין תקליטון ראשון בחברת CBS (לימים NMC), שבה הוחתמה. לאחר שירותה הצבאי, שבו הופיעה בתחילה ב"צוות הווי גולני" וב"שלישיית פיקוד צפון" ואחר כך כזמרת סולו, הוציאה אלברשטיין בשנת 1967 את תקליטה השני (והראשון בעברית), "חוה אלברשטיין בשירים עבריים". זמן מה לאחר מכן, יצא תקליט זה בהוצאה מחודשת בשם "פרח הלילך". האלבום כלל את השירים "פרח הלילך", "מקהלה עליזה" ו"פנס בודד", שהפכו לנכסי צאן ברזל בזמר העברי. באותה שנה אף הוציאה אלבום ביידיש ואלבום שירי ילדים.
ב-1969 הקליטה אלברשטיין עם דני גרנות את התקליט "שירי רחל", שכלל משירי רחל המשוררת, בעיבוד אוונגרדי יחסית לאותם ימים, כאשר חלק מהשירים (בפרט "אשתו") מלווים בכלי הקשה בלבד. שירי התקליט היו מתוך מופע- ערב שירי רחל המשוררת שהועלה לאורך אותה שנה. הלחנים נכתבו על ידי דרורה חבקין, דני ליטני, אלברט פיאמנטה ומוני אמריליו. על העיבוד המוזיקלי היה אחראי זוהר לוי. אלברשטיין מכנה את האלבום "הדבר הכי אוונגרדי שעשיתי בחיים".
שנות השישים והשבעים
בשנות ה-60 וה-70 נעה אלברשטיין בשני מסלולים: שירי ארץ ישראל והקלטת אלבומים עם שירים מוכרים ביידיש מאת מיטב יוצרי היידיש בעבר. לכאורה, היה זה צעד מפתיע לזמרת צעירה שגדלה בארץ לשיר שירים ביידיש. בריאיונות שנערכו עמה סיפרה שבילדותה שמעה יידיש בבית, כאשר נהגה להאזין להוריה ולחבריהם. כך התחברה לשפת היידיש, שאותה תיארה כעושר תרבותי קסום ובלתי נדלה. באחד מריאיונותיה הראשונים אמרה:
אולם, לעיקר הצלחתה בשנים אלה זכתה הודות לאלבומים שהוציאה בסגנון פולק ושירי ארץ ישראל מאת יוצרים נודעים וגדולים, כמו סשה ארגוב, משה וילנסקי, תרצה אתר, דפנה אילת, נעמי שמר, נחום היימן, נורית הירש, אהוד מנור, נתן יונתן, רחל שפירא, מוני אמריליו, מתי כספי, חנן יובל, לאה נאור, יורם טהרלב ועוד, ועם עיבודים של אלכס וייס ואחרים. שירים כמו "אליעזר בן-יהודה" "חיוכים", "ויויו גם", "את חרותי", "שיר ארץ", "שיר סיום", "כמו עשב בניסן", "את תלכי בשדה", "נחל התנינים", "כפל", "שיר משמר" (שכתב נתן אלתרמן לבתו תרצה אתר) ועוד רבים היו ללהיטים גדולים, והפכו את אלברשטיין לזמרת מצליחה.
כמה מהבלדות הידועות ביותר שהקליטה בתקופה זו קשורות להיסטוריה של מדינת ישראל, חלקם למלחמות ולשכול. השיר "מרדף" (מילים: ירון לונדון), שנכתב על המרדפים בבקעה בזמן מלחמת ההתשה, "בשביל אל הבריכות" (מילים: יורם טהרלב) המדבר על אהבה של זוג צעירים הנגדעת במלחמה והשיר "לו יהי" של נעמי שמר, שנכתב ובוצע בעת מלחמת יום הכיפורים והפך לשיר המזוהה ביותר עם המלחמה. השיר "החיטה צומחת שוב" נכתב על חללי אותה מלחמה מקיבוץ בית השיטה והוקלט על ידי אלברשטיין לאלבומה "נמל בית" בשנת 1983, תקופת מלחמת לבנון הראשונה. הביצוע של אלברשטיין לשיר "לכל איש יש שם" של זלדה (מתוך האלבום "כמו צמח בר", שיצא בשנת 1975) מזוהה עם טקס קריאת שמות הנספים בשואה. עוד משיריה המפורסמים הם "החול יזכור" של נתן יונתן, המבכה את "הנעורים שבאו פתע אל סופם" והפך עם השנים להיות מזוהה עם שכול. לצד שירי המולדת, ביצעה אלברשטיין גם שירים אישיים יותר המבטאים את נפש האדם ובעיקר את נפש האישה. הדבר בא לידי ביטוי בולט בתוכנית היחיד הראשונה שלה בשנת 1971, וכן באלבום "כמו צמח בר" משנת 1975, ששיקף את הלך הרוח במדינה אחרי מלחמת יום הכיפורים. זה אחד האלבומים החשובים בקריירה שלה והמצליח ביותר מביניהם, עם השירים "כמו צמח בר" המדבר על כאב בעקבות דחייה חברתית והשיר "אדבר איתך" ("כשאתה חיוור מצער, מתחפר בשתיקתך...") המבטא אהבה של אישה לגבר (שניהם למילותיה של רחל שפירא). בשנת 1978 הקליטה אלברשטיין אלבום משיריה של שפירא בשם "התבהרות", שכלל את השירים "שיר תשרי", "התבהרות חלקית", וכן את "פרח משוגע" בלחנו של מוני אמריליו.
אלברשטיין הוציאה במהלך שנים אלה גם אלבומים של שירי ילדים, ובכך הייתה לאחת הזמרות הראשונות שהקליטה שירים לילדים. היא החלה זאת כבר באלבומה הראשון, שבו נכלל השיר "מקהלה עליזה" (נאור - הירש) שהפך ללהיט ילדים גדול. אלבומה השני, "צעצועיה של אסנת", כבר הוקדש כולו לשירי ילדים וכך גם אלבומים נוספים שהוציאה. באמצע שנות השבעים השתתפה אלברשטיין בתוכנית הטלוויזיה לילדים "קרוסלה", בעקבותיה הוציאה שלושה אלבומי ילדים עם שירים מהתוכנית.
שנות השמונים והתשעים
בשנות ה-80 המשיכה אלברשטיין להקליט ברציפות ולהוציא מדי שנה אלבום ואף שניים. ב-1980 הוציאה את האלבומים אני הולכת אלי ושיר במתנה, כשהראשון הורכב כולו מלחניו של נחום היימן. אלברשטיין נסעה ללונדון ושם הקליטה בהפקתו של היימן ומוזיקאים מקומיים את האלבום הכולל שירים שכתבו נתן יונתן, נתן אלתרמן, אהוד מנור, רחל ולאה גולדברג. בהמשך העשור החלה אלברשטיין לבצע יותר שירים שכתבה והלחינה בעצמה ופחות של יוצרים אחרים. היא עברה משירי ארץ ישראל היפה לשירי מחאה אישיים, כיוון שהרחיק אותה מחלק מקהלה הישן, שהסתייג מביטויים של מחאה חברתית ופוליטית. השינוי חל גם בסגנון המוזיקלי: מבלדות לשירים בגוון מחוספס יותר של רוק רך ופופ.
בשנת 1982 השתתפה בערב הוקרה למלחין משה וילנסקי שנקרא זר כלניות למשה וילנסקי (ויצא כאלבום לאחר מכן). אלברשטיין שרה באירוע את השיר "תפילת יום הולדת" (מילים: תרצה אתר).
בספטמבר 1983 הוציאה את האלבום "נמל בית", שמרבית שיריו והופקו מוזיקלית על ידי מנחם ויזנברג ואלברט פיאמנטה. שיר אחד אחד עובד על ידי משה וילנסקי. בין שירי האלבום בלטו: "החיטה צומחת שוב" (שהפך לשיר זיכרון בולט), "בגלל הלילה" והדואט "שוב" עם אריק סיני (שיר שבוצע במקור על ידי שמוליק קראוס וג'וזי כץ). בסוף שנת 1983 הנחתה אלברשטיין לצד יהורם גאון את פסטיבל שירי הילדים והתחרתה בו עם השיר "עולם קטן". בספטמבר 1984 הוציאה את האלבום "אבק של כוכבים", בו דואט נוסף עם אריק סיני, השיר "תן לי יד" (מילים: עלי מוהר, לחן: יוני רכטר).
התקליט "מהגרים" משנת 1986, שבו כתבה לראשונה את מרבית השירים, עסק בתחושות ורגשות של מהגרים לארץ מתקופות שונות, כפי שהיא והוריה היו בעבר. שירי האלבום הופקו מוזיקלית על ידי יהודה עדר. האלבום כלל את השיר "שרליה" העוסק בשוכני מעברת שער העלייה שבה גרה אלברשטיין כשעלתה לארץ ובזכות הצלחת השיר המנציח את המעברות, נבחרה אלברשטיין להדליק משואה בטקס יום העצמאות.
מגמת השינוי המוזיקלי בולטת ביותר באה באלבומה המצליח "לונדון" שיצא ביולי 1989, שהיה גם אלבומה הרוקיסטי ביותר, בו נכללו שירי מחאה כמו "לונדון" של חנוך לוין (מתוך המחזה "אורזי מזוודות"), המתאר סיבות אישיות לעזיבת הארץ לטובת לונדון ("שם היאוש נעשה יותר נוח"), ו"חד גדיא", שיר מחאה פוליטי לנוכח האינתיפאדה הראשונה וכנגד השליטה הישראלית בשטחים. שיר זה, המתאר מחזור דמים כפרפרזה על השיר הידוע מההגדה של פסח, נפסל לשידור בתחנות הרדיו וגרר תגובות סוערות נגדה. ירוסלב יעקובוביץ' הפיק מוזיקלית את שירי האלבום.
ביוני 1991 הוציאה את האלבום "האהבה מאלתרת", שהופק מוזיקלית על ידי עובד אפרת. בין שירי האלבום בלטו "שיר מגרש את החושך" (מילים של אלברשטיין ללחן גאורגי) שעוסק בהעצמה נשית ושיר הנושא. עוד בשנת 1991 כתבה ליהודית תמיר את "שיר ערש".
בשנת 1992 כתבה לאורנה ומשה דץ את "חללית".
בשנת 1992 השתתפה אלברשטיין במחזמר "יוסף וכתונת הפסים המשגעת" בתפקיד המספרת. מפיק המחזמר היה אברהם דשא (פשנל) והבמאי היה צדי צרפתי. במחזמר השתתפו גם שי זורניצר בתפקיד יוסף ומקסים לאונידוב בתפקיד פרעה. באותה שנה כתבה לדורון מזר את השיר "טוב שצלצלת הבוקר", שהלחין מיקיאגי. השיר זכה להצלחה והופיע באלבומו של מזר "קול". עוד באותה תקופה שירה "נוסע סמוי", אשר הולחן במקור על ידי גדעון כפן למילותיה, הולחן מחדש על ידי יהודית רביץ ויצא בשנת 1993 באלבומה של רביץ "ומאוד לא פשוט לחכות".
בשנת 1994 כתבה אלברשטיין ספר ילדים בשם "אני לא מושלם!", אותו אייר איקו אביטל.
באפריל 1995 הוציאה את האלבום "דרך אחת", שהפיק מוזיקלית אילן וירצברג. בין שירי האלבום בלטו "יש לי זמן" או "כמעט שנתיים", שעסקו בחייה האישיים. עוד בשנת 1995 צילמה אלברשטיין עם בן זוגה הבמאי נדב לויתן את סרט התיעודי "מוקדם מדי לשתוק, מאוחר מדי לשיר". השניים התחקו אחר משוררי היידיש האחרונים שחיו בארץ. רבים מן היוצרים שהופיעו בסרט נפטרו זמן מה לאחר הצילומים, והסרט מהווה מעין מחווה של הנצחה לדור שלם של יוצרי יידיש. בסרט שרה אלברשטיין בביצוע חי כמה שירים ביידיש. הדסה קסטין, אשתו של אחד המשוררים המופיעים בסרט, בינעם הלר, מקריאה את שירו "מיין שוועסטער חיה", בשנת 1998 הלחינה והקליטה חוה את השיר באלבומה "די קרעניצע - הבאר" עם להקת הקלזמטיקס.
החל ממחצית שנות התשעים ועד לשנת 2007 קיימה אלברשטיין את הופעותיה מחוץ לישראל, אף על פי שהמשיכה לגור בה. ההופעות הראשונות שקיימה לאחר ההפסקה הארוכה זכו לתשומת לב רבה ולהד תקשורתי רחב. בסוף שנות התשעים ובתחילת המאה ה-21 היא הוציאה אלבום יידי בשם "The Well" ("הבאר") עם להקת הקלזמטיקס, איתה גם הופיעה בארצות הברית, את האלבום "Foreign Letters" ("אותיות זרות") שכלל שירים חדשים בעברית וביידיש, ואוסף משיריה העבריים עבור הקהל הבינלאומי בשם "Crazy Flower: A Collection" ("פרח משוגע: אוסף"). אלברשטיין זוכה החל מראשית המאה ה-21 להצלחה יפה בשוק המוזיקה הבינלאומי, שם היא מקוטלגת בדרך כלל כאמנית מוזיקת עולם.
העשור הראשון של המאה ה-21
אלברשטיין זכתה להצלחה מחודשת בארץ עם האלבום "מוצאי חג" משנת 2003. באלבום זה בולטת שוב מחאה חברתית, בעיקר היחס לעובדים הזרים ונושא איכות הסביבה, כמו בשירים "מוצאי חג", "וורה מבוקרשט", "צל", "נדל"ן", "נחל גוסס" ועוד. אלבומה הבא, "קוקוס", שיצא בשנת 2005, היה קליל ומחוייך יותר, עם השירים "קוקוס", "כל שעה נשיקה" ו"גבר כלבבי".
בשנת 2004 זכתה אלברשטיין בפרס אקו"ם על ביצוע, הפצה וקידום הפזמון הישראלי. בשנת 2005 זכתה בתואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2006 יצא בהפקה בינלאומית אלבום יידי בשם "לעמעלע" ("כבש קטן"), שהכיל שירים של משוררי יידיש ידועים כמו איציק מאנגר, שאותם הלחינה אלברשטיין בעצמה. אלבום זה זכה בישראל לתשומת לב גדולה יותר מאשר אלבומיה הקודמים ביידיש. בראיון שנערך לשם קידום האלבום בעיתון ידיעות אחרונות התבטאה אלברשטיין כנגד תחרות הזמר הטלוויזיונית "כוכב נולד". בשנה זאת, הוענק לאלברשטיין פרס הופשטיין על הישגיה המוזיקליים ביידיש ועל אומץ ליבה בהעניקה לשיר יידיש מקום מכובד ואמוציונלי, גם בזמנים בהם היידיש לא הייתה פופולרית בפומביי.
באותה השנה, יצאה לאור מהדורה חדשה של אלבומה משנת 1975 "כמו צמח בר". הוצאה זו כללה כרצועות בונוס את הביצוע המקורי לשיר הנושא "כמו צמח בר" מתוך הסרט "דודי ורעי", וכן דיסק בונוס עם שישה קטעים מהופעה חיה באולם צוותא משנת 1976 וקטע וידאו מאותה הופעה. בפתח החוברת המתלווה לאלבום, הוסיפה אלברשטיין מספר מילים למהדורה החדשה, בה היא תוהה על התמימות והנאיביות שאפפו את מילות שירי האלבום המקורי:
ב-1 בינואר 2007 פתחה אלברשטיין בסיבוב הופעות בישראל לראשונה מאז 2000. ההופעות זכו להצלחה גדולה ולשבחי הביקורת. בהמשך השנה היא הוציאה את אלבום שירי הערש "שביל החלב - שירי ערש", למילותיהן של עדולה, נאוה סמל, רחל שפירא, צרויה להב ואלברשטיין עצמה, וכמו כן השתתפה בהקלטת השיר "נפשי" של שאנן סטריט. באפריל 2008 יצא אלבומה "טבע האדם", שנוצר בשיתוף פעולה עם מוזיקאי הג'אז אבי ליבוביץ', אותו פגשה תוך כדי עבודתה עם סטריט. האלבום הולחן ברובו בידי ליבוביץ' והחזיר את אלברשטיין לעמדת "הזמרת המבצעת" לראשונה מאז שנות השמונים. באוקטובר 2008 יצא האלבום הכפול "חוה אלברשטיין בהופעה", שהוא תיעוד של סיבוב ההופעות המצליח. ההופעה הוקלטה באולם "נגה" ביפו, שם גם התקיימה ההופעה הראשונה בסיבוב הקאמבק בשנת 2007.
העשור השני והעשור השלישי של המאה ה-21
בשנת 2010 הוציאה אלברשטיין את אלבומה ה-58 במספר "ברוך הבא", שזכה לתשבחות המבקרים.
בינואר 2011 הוכרז כי אלברשטיין תקבל את פרס אקו"ם על מפעל חיים בתחום הזמר העברי. ועדת השופטים קבעה כי
בנובמבר 2011 קיבלה אלברשטיין את תואר דוקטור לשם כבוד ממכון ויצמן למדע. במאגדת שהוציא המכון של המושב השנתי השישים ושלושה של המועצה הבינלאומית נכתב:
באפריל 2013 הוציאה אלברשטיין את האלבום "ואיך אצלך". האלבום, בהפקתו המוזיקלית של תמיר מוסקט, זכה לשבחים רבים ואף הגיע למעמד אלבום זהב תוך שלושה שבועות מצאתו. שירי האלבום עסקו, בין השאר, בהתמודדותה של אלברשטיין עם פטירתו של בעלה נדב לויתן שלוש שנים קודם לכן.
בשנת 2014 יצא במסגרת פרויקט "עבודה עברית" האלבום "שרות חוה אלברשטיין" ובו גרסאות כיסוי של זמרות צעירות לשיריה מתקופות שונות. האלבום התבסס על מופע משנת 2009 בשם "בנות חוה" בו הצדיעו הזמרות, רובן מסצנת האינדי הישראלית, ליצירתה רבת השנים של אלברשטיין ולתרומתה למוזיקה הישראלית. בשנה זו שיתפה פעולה עם היוצר שלומי שבן, והקליטה עמו את השיר "תרגיל בהתעוררות", שיצא באלבום באותו השם והגיע לראש המצעד השנתי של רשת ג' לשנת תשע"ד. כמו כן הלחינה את השיר "July" לאלבום "הכל לטובה" של שאנן סטריט, עמו שיתפה פעולה גם באלבומו הראשון.
ב-2017 החלה אלברשטיין בסדרת הופעות בשיתוף שלומי שבן. בהופעה זו מבצעת הזמרת שירים משלל תקופות ומבצעת לראשונה על הבמה שירים שמעולם לא ביצעה בצורה חיה. בנוסף הפתיעה וביצעה בהופעות אלה גרסת כיסוי לשיר שקיעתה של הזריחה של רמי פורטיס. הפרמיירה לסדרת הופעות זו בוצעה ב-23 בספטמבר של אותה השנה.
בשנת 2019 השתתפה לראשונה בפרסומת, לחברת הכבלים yes, שהתבססה על שירה "לונדון".
בשנת 2020 השתתפה בהקלטת גרסה של המוזיקאי גוסטו לשירה "לא צריך הרבה" (מתוך האלבום "האהבה מאלתרת"), ושרה בו את הבית האחרון.
בשנת 2021 הוציאה את אלבומה ה-63 במספר, "ערב אחר", הכולל את השירים: "איפה כואב", "ערב אחר", "כשיבוא הבוקר" ו"הייתה לה ארובה לבנה", אותו שרה ביחד עם אבי קושניר (למילים של חנוך לוין).
הוקרה
אלברשטיין זכתה לתיאורים כגון: "הזמרת הישראלית הגדולה מכולן" ו"סמל ומופת לזמר העברי".
בפברואר 2011 קיבלה את פרס אקו"ם על מפעל חיים.
במאי 2018 קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ברנדייס. באותה השנה קיבלה את פרס מפעל חיים של הרשות הלאומית לתרבות היידיש לשנת ה'תשע"ט בטקס שנערך בבית הנשיא בירושלים.
בשנת 2023 הוענק לה עיטור נשיא מדינת ישראל.
חיים אישיים
אלברשטיין הייתה נשואה לאמרגן והמפיק המוזיקלי עמירם טננבוים, ולהם שני ילדים.
היא חברת המועצה הציבורית של ארגון "בצלם".
בעלה השני היה הבמאי נדב לויתן, אותו הכירה בשנת 1981 במהלך צילומי סרטו "סיפור אינטימי", בו שיחקה בתפקיד הראשי. אלברשטיין שיחקה בסרטו "אין שמות על הדלתות" (1997) והלחינה את הפסקול לסרטיו "ילדי סטלין" ו"גרופי". לויתן כתב את כל שירי האלבומים "מוצאי חג" ו"טבע האדם" וכן חלק משירי האלבום "קוקוס".
אלברשטיין מתגוררת ברמת השרון.
דיסקוגרפיה
{| align=center width=95%
קישורים חיצוניים
ראיונות
על יצירתה
עונת 1968/1969 בליגה הלאומית
עונת 1968/1969 בליגה הלאומית הייתה העונה ה-13 של הליגה הלאומית כליגת הכדורגל הבכירה בישראל. על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. במידה והיה שוויון בנקודות, נקבע הדרוג בטבלה על פי יחס שערים. הליגה כללה 16 קבוצות. הקבוצות שעלו לליגה הלאומית לעונת 1968/1969 היו הפועל כפר סבא ובית"ר ירושלים. העונה החלה ב-2 בנובמבר 1968 והסתיימה ב-21 ביוני 1969. בתום העונה סיימה הפועל תל אביב במקום הראשון וזכתה באליפות. המבקיע המצטיין של העונה היה מרדכי שפיגלר ממכבי נתניה שכבש 25 שערים.
בסיום העונה מכבי שעריים והפועל רמת גן ירדו ליגה. הקבוצות שעלו לליגה הלאומית לעונת 1969/1970 היו מכבי פתח תקווה ובית"ר תל אביב.
לורן בוברט
לורן אופל בוברט (באנגלית: Lauren Opal Boebert; נולדה ב-15 בדצמבר 1986) היא פוליטיקאית אמריקאית ופעילה למען הזכות לשאת נשק, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של מדינת קולורדו. בכניסתה לתפקיד עם התכנסות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית, נהפכה בוברט לאישה הראשונה המייצגת מחוז קונגרס זה בבית הנבחרים.
תחילת דרכה
בשנת 2013 פתחה בעיר רייפל, בצוותא עם בעלה, מסעדה בשם "Shooters Grill" לאחר שבעלה פוטר מעבודתו. בעקבות אירוע בו עובר אורח הותקף בסמטה הסמוכה למסעדה, השיגה בוברט אישור לשאת נשק סמוי והחלה לעודד את השרתים במסעדה לשאת כלי נשק. כעבור שנתיים, ב-2015, פתחו הזוג מסעדה נוספת בשם "Putters" על מסלול הגולף "רייפל קריק". באמצע חודש מאי 2020, בשיא התפרצות נגיף הקורונה בארצות הברית, הפרה בוברט את הוראות הממשלה להישאר בבתים ולשמור על הסגר בקולורדו בכך שפתחה את מסעדדת "Shooters Grill" לשירות פרונטלי. אף על פי שקיבלה מכתב הפסקת פעילות לצמיתות מטעם מחוז גארפילד, הצהירה בוברט כי לא תסגור את המסעדה. כאות מחאה היא הוציאה אל הרחוב שולחנות לשם סעודה, וכתוצאה מכך מחוז גארפילד הפקיע את רישיונה לממכר מזון. בסוף החודש, כשהמדינה התירה למסעדות להיפתח עד 50% תפוסה, השעה המחוז את הפקעת רישיונה.
בית הנבחרים האמריקאי
בדצמבר 2019 הכריזה בוברט על התמודדותה אל בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של קולורדו בבחירות 2020, נגד נציג המחוז המכהן סקוט טיפטון בבחירות המקדימות במפלגה הרפובליקנית. במהלך מסע הבחירות שלה מתחה בוברט ביקורת על אלכסנדריה אוקסיו-קורטז וחברותיה האידאולוגיות כמו ראשידה טליב ואילהאן עומאר, ומיצבה את עצמה כאלטרנטיבה שמרנית לאוקסיו-קורטז. סת' מסקט, פרופסור למדע המדינה באוניברסיטת דנוור, טען כי בוברט שאפה להניע בוחרים רפובליקנים לקחת חלק בבחירות המקדימות נגד טיפטון, תוך קיום מערכת בחירות איטית, דרך שלהוב הכעס שלהם על אוקסיו-קורטז ואחרים.
בבחירות הכלליות ניצבה בפני המועמדת הדמוקרטית דיאן מיטש בוש, פרופסור לסוציולוגיה מהעיר סטימבוט ספרינגס. בוברט נחשבה כמועמדת המובילה לייצג את מחוז הקונגרס השלישי בבית הנבחרים, וב-3 בנובמבר 2020 גברה על מיטש בוש כשלה 51.27% מקולות הבוחרים. היא הושבעה לתפקידה בראשית ינואר 2021.
בורסייט (אנטנה)
בטלקומוניקציה וטכנולוגיות מכ"ם, בּוֹרְסַייט (מאנגלית: Boresight) הוא מושג המשמש לתיאור הציר בו יש לאנטנה כיוונית את השבח הגדול ביותר (ולכן בו עצמת השידור תהיה הגבוהה ביותר). עבור מרבית האנטנות, הבורסייט הוא ציר הסימטריה של האנטנה. עבור אנטנה פרבולית, הבורסייט הוא ציר הסימטריה של הצלחת הפרבולית, ועקום הקרינה של האנטנה (האונה הראשית) סימטרי ביחס לציר הבורסייט.
עבור מרבית האנטנות, הבורסייט קבוע המושפע מצורת האנטנה ואינו ניתן לשינוי, אולם עבור אנטנות מסוימות כגון אנטנת מערך מופע, הוא אינו קבוע מפני שיש להן יכולת לכוון את האלומה באופן אלקטרוני, שינוי זווית הבורסייט בעזרת הזחות מופע של גלי הרדיו הנפלטים האלמנטים שונים של האנטנה (למעשה אנטנות אלו אפילו יכולות לשלוח אלומות לכמה כיוונים בו זמנית).
המושג בורסייט הגיח מתחום השידור בשבח גבוה, או HGA (ראשי תיבות של High-Gain Antenna) כגון זה של אנטנות פרבוליות אשר מפיקות אלומות שידור צרות וממוקדות. אלו קשות לכיוון מדויק עבור אנטנה קולטת רחוקה ולכן נפוץ לראותן מופיעות עם מעין בורסייט אופטי המסייע בכיוון.
לנגדוק (חבל ארץ)
השם
בצרפתית אזור זה נקרא תחילה בשם בנקבה "לאנג ד'אוק" (Langue d'oc) ובלטינית "lingua occitana'" לפי שם השפה הרומאנית שדוברה ועדיין מדוברת בו - השפה האוקסיטנית. שם השפה וכך גם שם האזור נגזרים מהמילים "לאנג" langue-" שפה" בצרפתית והמילה oc "אוק" שמשמעותה "כן" באוקסיטנית. כשם גאוגרפי הוא הפך בהמשך לשם מולחם ממין זכר - "לנגדוק" Languedoc (או באוקסיטנית - Lengadòc). הוא התחיל להיות בשימוש החל מהעשור האחרון של המאה ה-13, אחרי שב שנת 1271 סופחה הרוזנות טולוז לכתר צרפת והיה נהוג באופן שוטף רק החל משלהי המאה ה-14
אוכלוסייה
אוכלוסיית החבל מונה כ-4 מיליון תושבים.
ערים וערי בירה
כבירת הרוזנות טולוז לשעבר וכמושב "הפרלמנט של טולוז" שהייתה לו סמכות באזור, נחשבה העיר טולוז תכופות ל"בירת" חבל לנגדוק. כך היא מסומנת במפות עתיקות יותר אך גם מודרניות של הפרובינציות ("gouvernements") של צרפת בשנת 1789. עם זאת, החלוקה המורכבת מבחינה מנהלית ומשפטית איפשרה לעיר מונפלייה להיקרא גם כן בירה של החבל. במאה ה-18 העדיפה המלכות באופן ברור את מונפלייה, שהייתה עיר יותר קטנה ובעלת פחות לגיטימיות היסטורית מטולוז ונעדרת רשויות מקומיות אוטונומיות כמו הפרלמנט והקפיטולט שהיו עלולות לערער על השלטון המלכותי.
יהודים
בחבל התקיימו קהילות יהודיות ששורשיהן הגיעו לתקופת האימפריה הרומית, בעיקר בערים נרבון, לוניל, בזייה וקרקסון. בתקופת רוזני טולוז הייתה בחבל סובלנות דתית, שממנה נהנו גם היהודים, שעסקו בתחומים רבים ומגוונים, כולל עבודת האדמה, והגיעו לעמדות בכירות בממשל המקומי. במהלך מסע הצלב נרצחו רבים מהם.
עקום קרינה
עקום קרינה (באנגלית: Radiation Pattern או Antenna Pattern או Far-field pattern) מתאר את התלות הזוויתית של עצמת גלי רדיו באנטנה או מקור קורן אחר.
בתחומי הסיבים האופטיים, הלייזר וה-PIC (ראשי תיבות של photonic integrated circuit) המושג עקום קרינה הוא מושג נרדף לדפוס קרוב-רחוק ודפוס פרסנל. שם משמעו תלות המיקום של שדה אלקטרו-מגנטי בשדה הקרוב או תחום פרסנל במקור. דפוס שדה-קרוב מוגדר בדרך כלל על ידי מישור הממוקם אל מול המקור הקורן או משטח ספירי המקיף אותו.
ריצ'רד סווינברן
ריצ'רד סווינברן (באנגלית: Richard G. Swinburne; נולד ב-26 בדצמבר 1934) הוא פילוסוף בריטי. פרופסור אמריטוס לפילוסופיה באוניברסיטת אוקספורד. לעמדתו של סיוונברן בזכות הטיעונים הפילוסופיים להוכחת קיומו של האל השפעה רבה. תרומתו הפילוסופית העיקרית היא בשטח הפילוסופיה של הדת והפילוסופיה של המדע.
ביוגרפיה
סווינברן למד לימודים קלאסיים, פילוסופיה, מדעי המדינה וכלכלה באוניברסיטת אוקספורד. במהלך עבודתו כמרצה היה מחבר פורה מאוד, וכל שנתיים לערך יצא לאור ספר פרי עטו. ספריו ידועים במורכבות הטכנית הטיפוסית לפילוסופיה האקדמית, אם כי הוציא סווינברן מתחת ידו אף ספרים להדיוטות בהם שטח את תמצית טיעוניו בנוגע לקיום האל. כחבר בכנסייה האורתודוקסית המזרחית, מתבלט סווינברן כאחד האפולוגיסטים הנוצרים הדובקים בגישה לפיה אמונה נוצרית היא בהסכם עם השכל, וחפה מסתירות מבחינה לוגית. אליבא דסווינברן, האל הוא ישות אשר קיומה אינו הכרחי מבחינה לוגית, אולם הכרחית היא מבחינה מטאפיזית. שיטתו הפילוסופית נגזרת מזו של תומאס אקווינס.
גאגאקו
גאגאקו, בדומה לשׁוֹמְיוֹ, כתוב בסולם יוֹ, סולם פנטטוני במרווחים עולים של שניים, שלושה, שניים, שניים ושלושה חצאי טון בין חמשת צלילי הסולם.
תולדות הגאגאקו
גאגאקו, המוזיקה הקלאסית העתיקה ביותר ביפן, הובאה ליפן מסין עם הבודהיזם. בשנת 589, שיגרה יפן משלחות דיפלומטיות רשמיות לסין בתקופת שושלת סווי ללימוד התרבות הסינית, לרבות מוזיקת החצר הסינית, גאגאקו. במאה השביעית הובאו הקוטו (ציתר) והביווה (לאוטה קצרת צוואר) מסין ליפן. כלי נגינה שונים, כולל השניים הללו, היו הקדומים ביותר ששימשו לנגינת גאגאקו.
אף כי היפנים משתמשים באותו מונח 雅楽 (yǎyuè בסינית מנדרינית, ngahngohk בקנטונזית), צורת המוזיקה שיובאה מסין הייתה בעיקרה מוזיקה לנשפים, אֶנְגָאקוּ, ולא המוזיקה הטקסית של היָאיְוֵּ'ה הסינית. יבוא המוזיקה הגיע לשיאו בתקופת שושלת טאנג, ויצירות אלה קרויות טוֹגָאקוּ (מוזיקת טאנג). יצירות גאגקו הקודמות לשושלת טאנג קרויות קוֹגָאקוּ (מוזיקה עתיקה), ואילו אלה שנוצרו לאחר שושלת טאנג קרויות שִׁינְגָאקוּ (מוזיקה חדשה). המונח "גאגקו" עצמו תועד לראשונה בשנת 701, כשנוסדה האקדמיה הקיסרית הראשונה למוזיקה "גָאגַקוּרְיוֹ".
צלופחים ביצתיים
צלופחים ביצתיים (שם מדעי: Synbranchidae) היא משפחת דגים מוארכים מסדרת צלופחי ביצות החיים באזורים טרופיים לחים. אורכם נע בין 8 ל-150 ס"מ, גופם רירי ומוארך עם מעט קשקשים וראשים מגודלים. הם בעלי שלפוחית אוויר גדולה המשמשת אותם לנשימה כשיש חוסר בחמצן במים. ישנה להם יכולת לשהות פרקי זמן קצרים מחוץ למים. הם חיים בביצות ואגמים בכל היבשות וניזונים מדגים קטנים.
וו. סי. פילדס
'''וו. סי. פילדס (באנגלית: W. C. Fields'''; 29 בינואר 1880 – 25 בדצמבר 1946), קומיקאי אמריקאי, אחד הקומיקאים הנודעים ביותר במחצית הראשונה של המאה ה-20.
פילדס יצר דמות של מיזנתרופ (שונא-אדם), אגוצנטרי ואלכוהוליסט השונא כלבים, נשים וילדים ובז לדת, למנהגיה ולכוהניה. הדמות הבדויה דבקה בו והפכה למזוהה עמו עד כדי כך שהגבול בין הדמות לבין השחקן המגלם אותה היטשטשה מבחינת הציבור לקראת סוף חייו. רק עם פרסום יומניו ומכתביו האישיים החל ב-1973 התברר שהיה נשוי (אך חי בנפרד מאשתו) והיה אב אוהב לילדיו ולנכדיו.
הקומיקאי הבריטי בני היל ביצע מספר רב של מערכונים המבוססים על מערכונים של פילדס.
תולדות חיים וקריירה
פילדס נולד כויליאם קלאוד דקנפילד (William Claude Dukenfield) בדרבי, פנסילבניה למשפחה ממוצא אירי. כבר בגיל 11 הצטרף ללהקת וודוויל כלהטוטן ובגיל 21 כבר היה לו מופע משלו (The Eccentric Juggler) אשר שילב להטוטנות (עם עצמים שונים שכללו קופסאות סיגרים, כובעים וכדומה; להטוטים עליהם יחזור כעבור שנים בסרטים בהם ישתתף) והומור בסגנון סטנד-אפ. הוא נדד ברחבי צפון אמריקה ואירופה. לגבי ילדותו ונעוריו נהג לספר סיפורים ואגדות שונות במטרה לטשטש את גילו ומקום הולדתו האמיתיים.
החל מ-1910 הוא כיכב בברודוויי במופעי "רוויו" שהיו סוג מעודן יותר של וודוויל, תחילה במופעיו של פלורנץ זיגפלד (Ziegfeld Follies, שגיונות זיגפלד) ומ-1920 ב"סקנדלים" של ג'ורג' וייט (George White's Scandals) שהמוזיקה להם נכתבה על ידי ג'ורג' גרשווין. הופעות אלה הפכו אותו לכוכב מוכר.
כבר ב-1915 הצטלם למספר סרטים אילמים שצולמו בניו יורק. הוא עבר בהצלחה את המעבר לסרט המדבר ומ-1924 ריכז את פעילותו בהופעה בסרטים רבים. רוב תפקידיו היו קומיים, אך הוא הופיע גם בתפקיד מר מיקובר בסרט "דייוויד קופרפילד" משנת 1935 לפי הרומן באותו שם של דיקנס. הוא הופיע במהלך חייו בתפקיד ראשי ב-35 סרטים, רובם לפי תסריט שלו.
הדמויות שפילדס שיחק היו רובן ככולן בעלות חיבה למשקאות חריפים. כל עוד עסק בלהטוטנות חשש פילדס לשתות אלכוהול, מחשש שהרגל זה עלול לפגוע בביצועיו, אולם משהתחיל לשחק בסרטים החל לשתות באופן קבוע. למרטיני שלו נהג לקרוא בשם הקוד "לימונדה".
בשנת 1936 חלה פילדס ולא היה יכול למלא אחר התחייבויותיו לאולפני סרטי פרמאונט ופוטר. בזמן שלא הופיע בסרטים השתתף בהצלחה רבה במערכונים ודיאלוגים משעשעים (עם צ'ארלי מקארתי, ששימש כמי שמוסר לפילדס משפט או שאלה תמימה שפילדס מגיב לו בבדיחה או בהלצה) ששודרו ברדיו. הוא המשיך להופיע ברדיו וצבר פופולריות רבה עד כדי כך שאולפני יוניברסל הציעו לו חוזה ב-1939. הדו-שיח עם מקרתי נמשך גם בסרטיו ביוניברסל כגון "אינך יכול לרמות איש ישר" מ-1939. סרטו הידוע ביותר מהתקופה, ששורות דיאלוג שלו שגורות על פיהם של אמריקאים רבים, הוא The Bank Dick.
עם ההצלחה פילדס ניסה להשיג יותר ויותר שליטה בהפקת הסרטים, בהכוונת הצוות הטכני ובקביעת שחקני המשנה שיככבו לצידו ולפיכך עסק בוויכוחים ובמריבות עם אנשי אולפני יוניברסל. ב-1941 ניתנה לו ההזדמנות ליצור סרט משלו, עם תסריט שלו ושליטה שלו בצוות השחקנים. התוצאה הייתה הסרט Never Give a Sucker an Even Break, הסרט היה כה מוזר וההומור שבו כה אבסורדי, עד כי האולפנים נאלצו לערוך אותו מחדש. פילדס עזב בזעם את יוניברסל ולא היה שותף עוד לעשיית סרטים, פרט למספר הופעות אורח קצרות.
פילדס נפטר בפסדינה, קליפורניה כתוצאה מדימום תוך-בטני, סיבוך של מחלתו, שנבעה משתייה מופרזת.
אלכסנדר לובוצקי
אלכסנדר (אלכס) לובוצקי (נולד ב-28 ביוני 1956 ברמת גן) הוא מתמטיקאי ישראלי, המכהן כפרופסור מן המניין למתמטיקה במכון ויצמן למדע. כיהן כחבר הכנסת מטעם מפלגת הדרך השלישית וכפרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים. לובוצקי הוא חתן פרס ישראל לחקר המתמטיקה לשנת ה'תשע"ח.
ראשית חייו
נולד להורים ניצולי שואה. אביו, עורך דין איסר לובוצקי, היה קצין באצ"ל ושימש כיועץ המשפטי של תנועת החירות, ואמו רבקה ניצלה כנערה צעירה ביערות פולין, ולאחר טלטולים רבים העפילה לארץ דרך קפריסין. לובוצקי למד בבית הספר התיכון הדתי הרא"ה, והוכתר כחתן התנ"ך לנוער ברמת גן. במקביל ללימודיו החל בלימודי תואר ראשון במתמטיקה באוניברסיטת בר-אילן, אותו סיים בהצטיינות יתרה בגיל 19. לאחר מכן המשיך בלימודי המתמטיקה במסלול ישיר לתואר שלישי בהנחייתו של הלל פורסטנברג (לימים חתן פרס אבל), במסגרת העתודה האקדמית, תואר אותו סיים בשנת 1979 וכך הפך לד"ר בגיל 23. את שירותו הצבאי החל בשנת 1977, במהלכו שירת כחמש שנים ביחידת מחקר ופיתוח במחלקה לניתוח מערכות באגף התכנון וביחידה מסווגת של חיל הקשר בצה"ל. בשנת 1982 השתחרר בדרגת סרן.
קריירה מתמטית
לובוצקי הצטרף בסיום שירותו הצבאי לסגל המכון למתמטיקה של האוניברסיטה העברית כמרצה בכיר. בשנת 1985, בגיל 29, קודם לדרגת פרופסור חבר (וכך הפך לפרופ' הצעיר ביותר בארץ באותה העת) ובשנת 1989 - לדרגת פרופסור מן המניין. בין הישגיו הידועים מאותה תקופה - הבנייה (יחד עם R. Phillips ופיטר סרנק) של גרפי רמנוג'אן, הנעזרת בכלים מתקדמים מתורת ההצגות ותורת המספרים, כדי לתאר גרפים סופיים בעלי תכונות הרחבה אופטימליות. בשנת 1990 זכה בפרס ארדש.
לאורך השנים שימש לובוצקי בתפקידים אקדמיים וציבוריים שונים באוניברסיטה ומחוצה לה, בין השאר כעורך הראשי של כתב העת הישראלי למתמטיקה, חבר הוועדה האקדמית של הוצאת מאגנס, חבר ההנהלה הציבורית של הספרייה הלאומית, חבר המועצה הציבורית של יד בן צבי וחבר מערכת במספר כתבי עת בינלאומיים. במשך השנים שימש כפרופסור אורח לתקופות שונות באוניברסיטאות סטנפורד, שיקגו, ייל, קולומביה, המכון הטכנולוגי של ציריך ובמכון למחקר מתקדם שבפרינסטון, והוא מוזמן להרצות בכנסים בינלאומיים. בשנים 1994 עד 1996 כיהן כראש המכון למתמטיקה באוניברסיטה העברית.
לאחר כהונה כחבר הכנסת בכנסת ה-14 שב לאקדמיה. בשנת 2002 זכה בפרס רוטשילד ובפרס על שם פראן סונייר בלגר (פרופ' לובוצקי הוא המדען היחידי שזכה בפרס בינלאומי זה פעמיים). בשנת 2003 הופקד על הקתדרה על שם Weil. בשנים 2005–2006 ניהל עבור המכון למחקר מתקדם בפרינסטון תוכנית מחקר שנתית על הקשרים בין תורת החבורות ומתמטיקה דיסקרטית, תחום מחקרו העיקרי. בשנת 2006 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת שיקגו. בשנת 2007 זכה בפרס הרקטור על הצטיינות כחוקר ומורה. בשנת 2008 זכה במענק היוקרתי לחוקרים במסגרת תוכנית ERC הייחודית של האיחוד האירופי לשנת 2008.
מעמדו האקדמי הבינלאומי זכה להוקרה עם הכללתו ברשימת ISI לשנת 2003 כאחד המדענים המצוטטים ביותר בעולם וקבלתו כחבר זר לשורות האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (2005). כתריסר פרסים בינלאומיים הוענקו לו, מהם שניים על ספריו. בינואר 2011 היה הנואם הראשי בכינוס השנתי המשותף של האגודה האמריקאית למתמטיקה (AMS) והאגודה המתמטית של ארצות הברית (MAA). בכינוס נשא את הרצאות הקולקויום בנושא 'גרפים מרחיבים ושימושיהם במתמטיקה עיונית ושימושית'. וב-2012 הוזמן כחוקר אורח למרכז המחקר של מיקרוסופט בקיימברידג', ארצות הברית.
החל מסוף שנת 2014 הוא חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. בשנת 2015 זכה במלגה היוקרתית ERC Advanced Grant מהאיחוד האירופי, ובכך היה לאחד המדענים הבודדים שזכה במלגה זו פעמיים. לרגל יום הולדתו ה-60 נערך בנובמבר 2016 כנס מחקר ("מדרשה") במכון ללימודים מתקדמים בישראל בהשתתפות חוקרים בכירים מרחבי העולם סביב תרומתו המדעית של לובוצקי למתמטיקה המודרנית. פרופ' לובוצקי הוא חתן פרס ישראל לחקר המתמטיקה לשנת 2018. בשנת 2018 נבחר לובוצקי כנשיא האיגוד הישראלי למתמטיקה. בקונגרס הבינלאומי של המתמטיקאים בשנת 2018 בריו דה ז'ניירו, הכנס החשוב והגדול ביותר במתמטיקה, נשא לובוצקי את הרצאת המליאה בתחום האלגברה. הזמנה לשאת את נאום המליאה בכנס נחשבת ככניסה ל"היכל התהילה" של המתמטיקאים. בשנת 2020 זכה שוב במלגה היוקרתית ERC Advanced Grant מהאיחוד האירופי, ובכך היה בין המדענים הראשונים שזוכים במלגה זו שלוש פעמים, וליחיד שזכה בה שלוש פעמים במסלול הבכיר ביותר (ERC Advanced Grant).
בשנת 2021 החל לכהן כפרופסור מן המניין במחלקה למתמטיקה במכון ויצמן למדע. באוגוסט 2022 הוכרז כחבר של כבוד באקדמיה ההונגרית למדעים.
עבודתו המדעית
תחום בולט אחר בעבודתו של לובוצקי הוא חבורות פרו סופיות ושימושיהן. לובוצקי פיתח טכניקה חדשנית ומפתיעה לחקר חבורות דיסקרטיות על ידי מעבר להשלמה הפרו סופית (או פרו-p), הפעלת כלים אנליטיים וטופולוגים על ההשלמה, ואז חזרה לחבורה המקורית והסקת מידע עליה – שימוש מפתיע של כלים מתחומים לכאורה לא קשורים לבעיה המקורית. בצורה כזו הוכיח לובוצקי את השערתו של המתמטיקאי הנודע ז'אן-פייר סֶר (Serre) לגבי אי־קיום תכונת הקונגרואנציה בחבורות יסודיות של יריעות היפרבוליות תלת־ממדיות, וקבע אפיון של חבורות ליניאריות העונה לשאלות שהציב המתמטיקאי מלצב (Malcev) כיובל שנים קודם לכן.
בסדרת עבודותיו עם מן וסיגל בתורת החבורות האסימפטוטיות הוכיחו לובוצקי ושותפיו משפט מרכזי בתחום המאפיין חבורות עם גידול תת־חבורתי פולינומי. עבודה מקיפה זו משלבת כלים עמוקים שונים מחבורות סופיות, אלגבריות, חבורות פרו סופיות ותורת המספרים. מוטיב חוזר בעבודתו של לובוצקי הוא קישור בין גאומטריה לתורת החבורות. דוגמה לקישור כזה היא עבודתו של לובוצקי עם מוזס ורגונטן, בה הראו שבשריגים בחבורות ליניאריות מדרגה גבוהה, מושג המרחק הקומבינטורי של החבורה בר־השוואה עם המרחק הגאומטרי. בשנים האחרונות מקדם לובוצקי פיתוח תורה רב־ממדית של קומפלקסים סימפליציאליים מרחיבים, והוא מצא קשרים מפתיעים בין תורה זו ובין בדיקת תכונות (property testing) בתחום מדעי המחשב, וקודים לתיקון שגיאות קוונטיים.
קריירה פוליטית
בשנת 1996 הצטרף למפלגת הדרך השלישית, בה שימש יו"ר מזכירות המפלגה ומטעמה נבחר לכהן בכנסת ה-14. במהלך כהונתו כיהן כחבר בוועדת החוץ והביטחון, ועדת חוקה, חוק ומשפט, ועדת המדע והטכנולוגיה ובוועדה לקידום מעמד האישה. כמו כן, נבחר לעמוד בראש ועדת המשנה לנושא באג 2000. פעילויותיו בנושא הסדרת אמנה ליחסי דתיים-חילונים והמחלוקת בנושא הגיור זכו לתהודה ציבורית. לובוצקי עמל וחתם יחד עם יוסי ביילין ואחרים על אמנה שתסדיר את יחסי דתיים-חילונים במדינת ישראל - אמנת מימד-לובוצקי-ביילין (1998). בזמן משבר "מיהו יהודי / חוק ההמרה" בין מדינת ישראל ויהדות התפוצות שהתעורר במהלך כהונתו בכנסת, מילא תפקיד מרכזי בגישור ובפישור וליווה את דיוני ועדת נאמן בנושא הגיור. נבחר לחבר הכנסת המצטיין בכנסת ה-14 במשאל הכתבים הפרלמנטריים.
בין פעילויותיו הציבוריות האחרות נמנה עם מייסדי ארגון "קולך" והיה חבר הנהלה בבית מדרש "בית מורשה".
בשנת 2002 לובוצקי התבקש לשמש כבורר בין האוניברסיטה העברית לבין פרופ' אמנון שעשוע לגבי הקניין הרוחני של חברת מובילאיי. הצדדים הגיעו להסכמה באפריל 2004, על פי הצעת לובוצקי.
חיים אישיים
אלכס לובוצקי נישא בשנת 1980 לירדנה (בתו של פרופ' מאיר רוסטון), מרצה לתולדות האמנות ואנגלית ומחברת הספר בין קודש למכחול. לזוג שישה ילדים ו-28 נכדים. בנם הבכור, עשהאל, מחבר הספרים "מן המדבר והלבנון" ו"לא דרכי האחרונה", נפצע באורח קשה בקרב בגזרת בינת ג'בייל במלחמת לבנון השנייה בעת ששימש כמפקד מחלקה בגדוד 51 של חטיבת גולני. הוא עבר שיקום ממושך והחלים, ובעקבות חוויותיו הפך לרופא.