cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דן קרצר
קורות חיים
קרצר נולד להורים יהודים, נתן וסילביה קרצר, באליזבת שבניו ג'רזי. הוא סיים לימודי תואר ראשון בישיבה יוניברסיטי, ודוקטורט באוניברסיטת קולומביה. בין השנים 1977–1979 כיהן כדיקן לימודי תואר ראשון (ישיבה קולג') בישיבה יוניברסיטי, בטרם הצטרף לשירות החוץ של ארצות הברית.
ב-2006, פרש ממחלקת המדינה. במהלך עבודתו במחלקת המדינה זכה לאות השירות המצטיין של נשיא ארצות הברית. לאחר פרישתו מונה ליושב ראש לימודי המזרח התיכון בבית הספר וודרו וילסון לעניינים ציבוריים ובינלאומיים, שבאוניברסיטת פרינסטון. בשנת 2008 פרסם ספר על תפקידה של ארצות הברית במגעים לשלום במזרח התיכון. קרצר גם מונה לאחרונה לממונה (קומישינר) של ליגת הבייסבול הישראלית.
קרצר הודיע על תמיכה במועמדותו של הסנאטור ברק אובמה לנשיאות ארצות הברית 2008. על פי ה-Wall Street Journal, קרצר, יחד עם ג'יימס סטיינברג ודניס רוס, היו אחראים לכתיבת הנאום של אובמה בפני השדולה הפרו-ישראלית איפ"ק. נאום זה נתפס כאחד מהנאומים הבולטים ביותר של מועמד דמוקרטי בנושאים בינלאומיים.
דניאלה לונדון דקל
דניאלה אלכסנדרה לונדון דקל (נולדה ב-25 ביולי 1966) היא קומיקסאית, סופרת, קריקטוריסטית, תסריטאית ומאיירת ישראלית. מחברת סדרת הקומיקס "חמודי" ויוצרת הסדרה הקומית "יום האם".
ביוגרפיה
לונדון דקל נולדה ב-1966, בתם האמצעית של נירה וירון לונדון ואחותו למחצה של העיתונאי יואב זהבי. את דרכה המקצועית החלה בעיתון "חדשות", עוד כשהייתה חיילת, דרך חבר של אחיה שסיפר לה שבעיתון מחפשים שליחים. היא יצרה קשר עם העיתון ונאמר לה כי אין להם צורך בשליחים, אך יש להם צורך בגרפיקאים. כך היא החלה את דרכה בעיצוב, ורק לאחר מכן החלה ללמוד גרפיקה בבצלאל. בהמשך היא עבדה כמעצבת גרפית גם ב"ידיעות אחרונות" וב"לאישה", ולאחר מכן עברה להתגורר בניו יורק. לאחר שנתיים בארצות הברית היא שבה לישראל ונישאה למשה דקל.
קריירה מקצועית
עבודת העיצוב הראשונה של לונדון דקל הייתה כמאיירת עצמאית של צה"ל. בתפקיד זה היא איירה חוברות הדרכה בנושאי נשק ואייקונים לסימולציות מחשב. ספרה הראשון היה "דב מצב רוח טוב", ועליו היא זכתה בפרס סטימצקי לספר ביכורים.
לונדון דקל פרסמה את "חמודי", קומיקס שפורסם תחילה במוסף "הארץ". דמותו של חמודי מתארת את מאזן הכוחות בין הילד לאימו, שבו הילד תמיד מנצח לבסוף. הדמות נדדה עימה בין העיתונים השונים שבהם עבדה; עם הזמן זכה חמודי לככב בפרסומות ובפרסומים של קופת חולים כללית. דמותו כיכבה גם בספר רב־המכר "חמודי" ובספר ההמשך "חמודי – תעשי לי אווירון".
ללונדון דקל היה גם טור בשבועון "לאשה", "אחת משלנו". כן פרסמה קריקטורות פוליטיות בעמוד הדעות של "הארץ" וכן מספר קריקטורות קטנטנות לעמודי החדשות. פרסמה טור קומיקס שבועי למבוגרים, "המילון המשפחתי החסר". בטור הופיעו מילה לועזית לצד הפירוש שלה ופרשנות מאוירת. במרץ 2007 החלה לפרסם במוסף הארץ את הטור "כלכלת בית" שעסק, כמו מרבית עבודותיה, במשפחה וביחסי הורים–ילדים. בשנת 2010 איחדה את הטורים הללו לספר אחד שנקרא "המילון המשפחתי", שבו כללה גם איורים שונים וקטעים נוספים הקשורים כולם לנעשה במשפחה וליחסי ילדים–הורים. החל משנת 2000 הנחתה את תוכנית הטלוויזיה "זמן הורים" בטלוויזיה החינוכית, והשתתפה בתוכניות טלוויזיה שונות ש"הנרגנות" הייתה האחרונה שבהן.
לונדון דקל מפרסמת ב"ידיעות אחרונות". במהלך השבוע מופיעות קריקטורות שלה במדור הקריקטורה היומית שבעמוד הדעות. בימי שישי מופיע המדור שלה, "עמוד הבית", במוסף "7 ימים". ב־2012 יצרה את סדרת הטלוויזיה "יום האם" בכיכובה של קרן מור.
בשנת 2013 הוענק לה פרס דוש לקריקטורה.
חיים אישיים
דניאלה לונדון דקל היא ביסקסואלית, טבעונית ופמיניסטית.
היא נשואה לד"ר משה דקל, רופא משפחה ואם לשלושה ילדים.
יוסף ריבלין
יוסף (יאשע) ריבלין (י' בטבת תקצ"ז, 18 בדצמבר 1836 – כ"ז באלול תרנ"ו, 5 בספטמבר 1896 ) היה מראשי הקהילה היהודית בירושלים במאה ה-19 ומבוני שכונות ירושלים. נחשב לאחת הדמויות החשובות ביותר במפעל היציאה מהחומות.
תולדותיו
נולד בירושלים, בנו של אברהם בנימין ריבלין ונכדו של הרב משה ריבלין. למד בישיבת עץ חיים. בשנת תרט"ו (1855) נישא לשרה ציפה גולדשמיד.
בשנת תרי"ז (1857), בהיותו כבן עשרים, יסד חברה בשם "בוני ירושלים", ששמה לה למטרה לבנות בתים מחוץ לחומות העיר העתיקה. פרסם מאמרים למען בניין ירושלים ויישובה בכל עיתוני התקופה.
במשך שנים ארוכות עמד ריבלין בראש ועד הכללי כנסת ישראל שאיחד את כל קהילות האשכנזים בירושלים (ולמשך תקופה אף את קהילות הספרדים).
היה מעורב בהקמת שכונות יהודיות רבות מחוץ לחומות, וכונה ביידיש: "ר' יאשע דער שטעטלאך-מאכער" (רבי יושה בונה השכונות). בין השכונות שלהקמתן היה אחראי במישרין ניתן לציין את נחלת שבעה, שכונת בית דוד, מאה שערים, זיכרון טוביה, שערי צדק ועוד. יש הזוקפים לזכותו את הקמתן של 16 שכונות בירושלים, ואת הצלתם של מאות עניים מרעב וממחלות.
המניע האידאולוגי
ריבלין ראה בפעולותיו מעשה הצלה ליהודים הדחוסים בצפיפות בין החומות, ומשלמים שכר דירה מופרז לבעלי הבתים המוסלמים, אך בעיקר ראה בפעולותיו, כאמור, מעשה של קירוב המשיח וקיום ציווי אלוהי של "מצוות הרחבה". הוא העלה על הכתב מאות שירים, המבוססים כולם על סודות ורמזים קבליים, ובהם שטח את הסיבות לפעולותיו. באחד השירים יצר פרפרזה על המילים "רב לך שבת בעמק הבכא" מתוך המזמור לכה דודי, ואף רמז בראש השיר לשמו:
בשיר אחר, בו הוא מתייחס לחומות העיר כשלשלאות כובלות, וכגלות בפני עצמה, כתב:
אחרית ימיו
במשך שנים ארוכות נדד ריבלין בין השכונות שהקים, וגר בכל אחת מהן. לאחר מות אשתו הראשונה (לעיל) נישא בשנית למרים לבית פיזיצר, ונולדו לו שני בנים ושתי בנות. בין בניו החזן ומורה החזנות שלמה זלמן ריבלין.
בני משפחתו סבלו מאוד הן בשל המעברים הרבים והן בשל מצוקתם הכלכלית הקשה, עקב התעקשותו של ריבלין להוכיח כי כספי הציבור שבידו נתונים לציבור בלבד. <BR> בשלהי שנת תרנ"ו (1896) נפטר והותיר את משפחתו בחוסר כל. רבים ספדו לו, וביניהם יחיאל מיכל פינס אשר הכביר מילות הספד על חברו הטוב מעל דפי עיתון החבצלת. שמו של ריבלין הונצח לאחר מותו בקריאת אחד מרחובות נחלת שבעה על שמו. הייתה זו מחוות הנצחה ראשונה מסוגה, שכן הוא התעקש כל ימיו שלא ייקרא דבר מכל שבנה על שמו.
כתביו
ריבלין כתב, כאמור, מאות שירים, אותם הוציאו לבסוף צאצאיו בספר שנקרא "ברית אבות בסערת אליהו". בספר פזמונים זה ביטא את עקרונות הגאולה על פי הגר"א, אותם למד לדבריו מסבו. בפזמוניו שילב שני נושאים עיקריים: תיאור פועלם של תלמידי הגר"א, למען העלייה לציון ולמען יישוב ירושלים ותיאור חד ובהיר של תורת האתחלתא דגאולה מבית מדרשו של הגר"א. ר' יושעה התווה תוכנית ברורה כיצד לבצע את השלבים השונים של האתחלתא. הספר יצא בכמה מהדורות, שהאחרונה שבהן כוללת שירים שנכתבו על ידי צאצאיו ברוח פזמוניו.
בשנת 1966 ראה אור קובץ ממאמריו, שנקרא בשם "מגילת יוסף".
ת'כר
התֶ'כֱּר או סִיקוּלוּ (וגם סכל) היו אחד מעמי גויי הים. שמם תכר/סקל קיבל מספר תעתיקים. המידע עליהם ידוע בעיקר מהפפירוס מגילת ון אמון על פיו הם שלטו בדור שבמישור החוף, התבליטים והכתובות של רעמסס השלישי אחד ממלכי מצרים העתיקה שנמצאו במדינת האבו ממערב ללוקסור במצרים העליונה, ופפירוס האריס א.
על פי הכתובות של רעמסס השלישי שנכתבה בשנה השמינית למלכותו במקדש קבורה, גויי הים כללו גם את עמים נוספים ביניהם הפלשתים, שרדנה, שכלש, דני[נ], וושש ונוספים. גויי הים ניסו לפלוש למצרים, רעמסס ניצח אותם בקרב ימי, ואת השבויים שלקח גייס לצבא המצרי והושיב אותם במבצרים.
תאורם
על פי התבליטים שהתגלו על הקיר המזרחי במקדש במדינת האבו, לבושם וציודם האופייני של הת'כר היה זהה לזה של הפלשתים והדננ. ציוד זה כלל מגן מעוגל, חרב ישרה עם להב ארוך, חניתות, בגד בעל עיבוד דמוי צלעות מעור או מתכת, שמלה קצרה וקסדה בעלת נוצות או רצועות עור. השרדנה לבשו לבוש זהה אך נבדלו בקסדה שהייתה בעלת שתי קרניים בולטות. קסדה אחרונה זו אפיינה רק את השרדנה. הלוחמים מגולחים. בתבליטים שבהם תוארו השבויים, תוארו פלשתים ות'כר בעלי זקן.
בתיאור בני המשפחה, רואים את הנשים והילדים מובלים בעגלות כבדות, עם גלגל עץ מלא מובלות על ידי ארבעה שוורים.
התיישבות בדור
ון-אמון היה כהן מצרי שנסע לגבל לקנות עצי ארז הלבנון כדי לבנות סירה לאל אמון. על פי המגילה, דור הייתה התחנה הראשונה של הכהן לאחר עזיבתו את מצרים. המגילה מספרת שתושבי העיר ישבו הת'כר. המגילה מתוארכת לשנת 1075 לפנה"ס לערך.
העיר דור מופיעה במקורות המקראיים כדור או דאר. בספר יהושע פרק יב' מופיעה רשימת הערים אשר נכבשו על ידי שבטי ישראל בקרב מי מרום. פסוק כ"ג מציין "מלך דור לנפת דור" הציון מלך לנפה הוא חריג לגבי עיר זו ברשימה. ומכאן ניתן להבין שמלך דור שלט על אזור רחב יותר מאשר רק העיר עצמה. בספר שופטים פרק א' פסוק כ"ז מצוינת דור ובנותיה כאחת הערים אשר שבט מנשה לא הוריש. ומכאן ניתן להבין שאמנם מלך דור נוצח במסגרת הקרב במי מרום אבל העיר דור לא נכבשה. תיאור זה תואם את המצוין במגילת ון-אמון אשר על פיו העם אשר ישב בדור לא היה ישראלי. המגילה מתארת שליט בעל עצמה ומשאבים כספיים.
בסיפור במגילה, אונייתו של ון-אמון עוצרת בעיר דור, הנסיך המקומי "בדר" מקבל את פניו ונותן לו חמישים כיכרות לחם, כד יין ושוק של פר. אחד מאנשי האונייה גונב את כספו של ון אמון. ון אמון בתורו דורש מבדר שיתפוס את הגנב ויפצה אותו על הגנבה. השליט אינו מסכים וטוען שהאחריות אינה חלה עליו. לאחר שלא קיבל את כספו עוזב ון אמון את דור ונוסע לגבל. בהמשך הדרך, בחוף צור, הוא פוגש אונייה מדור, גונב את כספם של אנשי האונייה, ומחזיק את הכסף כערובה עד שכספו יוחזר לו. בדר רודף אחריו עם אחת עשרה אוניות. התיאור הזה מראה על העוצמה של השליט של דור ועל עוצמת העיר.
בחפירות הארכאולוגיות שנעשו בתל דור החופרים חיפשו תרבות חומרית שתתן אינדיקציה האם ישבה בעיר אוכלוסייה השונה מבחינת תרבותה החומרית. על פי הממצאים בשכבה הארכאולוגית מתקופת הברזל א' דור הייתה עיר גדולה בנויה היטב ומבוצרת. מתקופה זו נחשפו בדור, מבני ציבור, ביצורים וכן מבני מגורים פרטיים בסגנון 'בית חצר כנעני' המשמרים מסורות כנעניות מתקופות הברונזה המאוחרת. גם מכלול כלי החרס אשר נחשף בשכבות אלו משמר מסורות כנעניות, אך עם השפעה קיפרית ניכרת וכן נוכחות של כלי יבוא ממצרים (בעיקר קנקנים). שכבה זו חרבה בשרפה שעדויותיה ניכרות בכל שטחי החפירה באמצע המאה ה-11 לפנה"ס. החורבן מיוחס לכיבוש על ידי הפיניקים שהרחיבו את אזור שליטתם דרומה.
הממצאים בחפירות לא נתנו תשובה חד-משמעית לגבי זהות האוכלוסייה המקומית. מצד אחד נמצאו ממצאים ייחודיים המראים על קשר עם אוכלוסיות במערב. מצד שני הממצא החומרי בעיקר כלי החרס מראה על התפתחות הדרגתית בתרבות החומרית בתקופה זו ולא שינוי דרמטי בעקבות כניסת אוכלוסייה בעל תרבות שונה לדור.
מוריס קולן
מוריס קולן (באנגלית: Maurice Cullen; 6 ביוני 1866 – 28 במרץ 1934) היה אמן נוף אימפרסיוניסטי קנדי, שנודע בעיקר בזכות ציורי השלג שלו ובמראות קצירת הקרח שבו מזחלות סוסים עוברות על פני המים הקפואים של קוויבק.
ביוגרפיה ויצירה
קולן נולד ב־6 ביוני 1866 בסנט ג'ון, ניופאונדלנד. בשנת 1870 עברה משפחתו למונטריאול, קוויבק. הוא נסע לפריז בגיל 22 כדי ללמוד ציור באקול דה ביו-ארטס ובאקדמיה ז'וליאן. בהיותו בפריז הוא הושפע מהאימפרסיוניסטים, ובמיוחד מקלוד מונה.
החל מינואר 1918, שירת קולן עם כוחות קנדיים במלחמת העולם הראשונה. הוא הגיע לתשומת ליבו של לורד ביברברוק, שארגן את הזמנתו כאחד מאמני המלחמה הרשמיים בקנדה יחד עם פרדריק וארלי ואחרים. קולן נפטר ב־28 במרץ 1934 בצ'אמבלי, קוויבק.
תערוכות
ויליאם רובינסון ווטסון (1887–1973) במונטריאול, מגלריית ווטסון לאמנות, ייצג את קולן ופרסם עליו ספר בשנת 1931. מורשת האימפרסיוניזם בקנדה: שלוש תערוכות - נערכה בין התאריכים 31 בינואר ל -19 באפריל 2009 בגלריה לאמנות בוונקובר.
בשנת 2019, המוזיאון הלאומי של קנדה, קנדה ואימפרסיוניזם: אופקים חדשים, נפתחה במינכן.
דאבוד
דאבוד (בהונגרית: Dávod) הוא כפר בנפת באיה שבמחוז באץ'-קישקון בדרום־מזרח הונגריה. עד ל הייתה בו קהילה יהודית.
כמו יישובים רבים באירופה, גם בדאבוד אוכלוסיית היישוב נמצאת בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 2,612 תושבים ובשנת 2022 חיו בו רק 1,873 תושבים.
שמו של הכפר דאבוד הוזכר במסמכים לראשונה בשנת 1543.
יהודי דאבוד
יהודים חיו בעיירה במאה ה-19 ובמאה ה-20. בשנת 1944 נרצחו יהודים רבים מהכפר במהלך שואת יהודי הונגריה.
מדבר נמיב
גאוגרפיה וגאולוגיה
המדבר מתפרש על פני שטח של 80,900 קמ"ר ונמתח לאורך 1,600 קילומטרים במקביל לחופה של נמיביה עם האוקיינוס האטלנטי. רוחבו של המדבר נע בין 50 ל-160 קילומטרים. חלקו הצפוני של מדבר נמיב, החל מגבול המדינות נמיביה ואנגולה ועד למרחק של 450 קילומטרים בכיוון צפון ממנו, נקרא בשם מדבר מוסאמנדס (Moçâmedes). ממזרח למדבר נמיב, ובעיקר בקרבה לחלקו הדרומי, שוכן מדבר קלהארי.
בין 55 ל-80 מיליון שנים של מזג אוויר צחיח וצחיח למחצה הפכו אותו למדבר העתיק ביותר בעולם. ממוצע המשקעים השנתי במדבר עומד על 5 מילימטרים במערב ועד 85 מילימטרים בגבולותיו המזרחיים של המדבר.
גאולוגיית המדבר מורכבת מימות חול בסמוך לרצועת החוף, וממישורי חצץ והרים מרוחקים ופזורים בעומק היבשה. דיונות החול במדבר נמיב אשר מספר מהן משתרעות אף עד לאורך של 32 קילומטרים הן השניות בגודלן בעולם, לאחר דיונות החול שבמדבר בדאין חרן שבסין. מספר נחלים עוברים במדבר נמיב, אך כל אלו שמדרום לנהר קונני (Cunene) שמהווה את חלקו המערבי של גבול אנגולה-נמיביה ועד לנהר אורנג' המהווה את הגבול בין נמיביה לדרום אפריקה, הם כולם נחלי אכזב ומים זורמים בהם רק לאחר סופות הגשם של הקיץ.
רובו של מדבר נמיב מוגדר כפארק לאומי, פארק נמיב-נאוקלופט. הפארק משתרע על פני שטח של 49,768 קמ"ר משטחי מדבר נמיב ומסיב הרי נאוקלופט (Naukluft) באזור מרכז נמיביה, ובכך הוא נחשב לשמורת הטבע למערכת האקולוגית, במקום גידולה הטבעי, הגדולה ביותר באפריקה והרביעית בגודלה בעולם. חלקו המפורסם ביותר של הפארק הוא מדבר המלח והחרסית סוסוסבלאי (Sossusvlei), שהוא גם אחת מאטרקציות התיירות המובילות בנמיביה.
החי והצומח
מרבית הפאונה במדבר נמיב היא ממערכת פרוקי הרגליים כמו עקרבים או נמלת המרוץ וממספר מיני חיות קטנות המסוגלות לשרוד באמצעות כמויות מים מועטות ביניהם בולטים זיקית נאמאקה המותאמת לחיים במדבר שלא כדרך זיקיות, ונחש עכן הנע עם גופו כלפי מעלה כך שלא ייגע בחול הלוהט בשל החום הקיצוני ששולט שם, וכמוהו עושה גם לטאה שטוחת-אף שמרימה שתי רגליים בכל פעם שהיא הולכת ומחליפה אותם לסירוגין. יצור נוסף ייחודי הוא החפרפז שהוא חפרפרת חול האנדמית למדבר ונעה בתוך החול כך שהיא נראית כמו נחש. בצפון האזור ניתן למצוא גם בעלי חיים גדולים יותר. בין בעלי החיים במדבר ניתן למצוא מספר זנים לא רגילים של בעלי חיים, וביניהם: קטת נמקוואה, אנטילופות מהמין דלגן ומהמין ראם הצבי, בבון, סוריקטה, זברת הרים ותן שחור. בחלקים מסוימים של המדבר ניתן למצוא פילים מדבריים ואריות נמיב ובאזור החוף ישנם דובי ים מהמין דוב ים איוני וטורף הגורים שלהם צבוע חום.
למספר מיני חיפושיות אנדמיים במדבר נמיב, כגון חיפושית מדבר נמיב, ישנן תבניות מיוחדות על כנפי החפיה ובהן גבשושיות הידרופוביות ושקעים הידרופיליים אשר מנקזים את טיפות הטל המתעבות מהלחות שבערפל הבוקר הישר לתוך פיהן. חיפושיות מהמין Lepidochora discoidalis טוות קורים לאיסוף טיפות טל. בין הצמחים הייחודיים למדבר נמיב, ניתן למצוא את הצמח האנדמי למדבר זה, הולויטשיה. בעוד שבמרבית שטחי המדבר אין צמחייה, בגבולו המזרחי של המדבר ניתן למצוא דשא, שיחים וצמחים בעלי מחזור חיים קצר, ובאזור החוף ישנם צמחים סוקולנטים וחזזיות.
נוכחות אנושית
המדבר כמעט ואינו מיושב, התנועה בו קשה מאוד, יש בו התיישבויות קבע דוגמת ססריאם (Sesriem), הסמוכה לסוסוסבלאי והידועה כשער הכניסה לפארק הלאומי, שם יש דיונות חול הנישאות לגובה 300 מטרים. בגבולות המדבר, על חוף האוקיינוס האטלנטי, יש מספר יישובים, בהם העיירה מפרץ וולביס (Walvis Bay) הקרויה על שם המפרץ בו היא שוכנת, העיר סווקופמונד השוכנת מצפון לשפך נהר הסווקופ (Swakop) ועיירת הנמל לידריץ בדרום רצועת החוף של נמיביה. כמו כן, העיר נמיבי (Namibe) בדרום-מערב אנגולה, שוכנת בסמוך לקצה מדבר נמיב. מספר שבטים של ילידים חיים במדבר נמיב, ובהם שבט ההימבה (Himba) ושבטי הנאמה (Nama) וההררו (Herero). במהלך רצח העם של ההררו והנאמה, בתחילת המאה ה-20, השלטון הקולוניאלי הגרמני השמיד כ-80% מאוכלוסיית ההררו ולפחות מחצית מאוכלוסיית הנאמה.
רסס המים הנישא באוויר מן הים והאוויר היבש של המדבר יוצרים ערפל כבד וזרמים חזקים בקרבת החוף אשר גורמים למלחים רבים לאבד את דרכם. החוף הצפוני של המדבר זרוע בשברי ספינות גם בעומק 50 מטרים לתוך המדבר. הדבר נובע מתופעה של התקדמות המדבר מערבה אל תוך הים.
בתחילת המאה ה-20 בדרום המדבר נבנתה טירת דוויסיב.
נסיכת הנילוס (סדרת טלוויזיה)
נסיכת הנילוס (בצרפתית: Princesse du Nil) היא סדרת הנפשה צרפתית, אשר הופקה על ידי Dargaud Média, France 2 ו-Victory Multimediafonds. הסדרה עוקבת אחר הרפתקאותיהם של נטב ומרמפא במאבק על שלום מצרים.
הסדרה הופקה בשנת 1998, ושודרה לראשונה בצרפת בערוץ France 2, החל מ-11 בספטמבר 1999 עד שנת 2000. בישראל הסדרה שודרה בדיבוב לעברית בשנת 2003 בערוץ הילדים, ולאחר מכן בשידורים חוזרים בערוץ לוגי. לסדרה הופקה עונה אחת הכוללת 26 פרקים באורך 22 דקות.
תקציר העלילה
הסדרה מתרחשת בתקופת שלטונו של רעמסס השני, ועוקבת אחר נטב, נסיכת הנילוס המפורסמת ואחותה הצעירה של המלכה נפרטרי, אשר רוצה לשחרר את מדינתה, מצרים, מאויבים. יחד עם חברה, מרמפא, היא עוברת הרפתקאות רבות מול נבלים.
מדבבים בעברית
הדיבוב העברי בוים על ידי אפי בן ישראל, והופק על ידי לימור אבקסיס.
קונסטנצה מוצרט
מריה קונסטנצה ססיליה יוספה יוהנה אלויזיה מוצרט (שם נעוריה: ובר, 5 בינואר 1762 - 6 במרץ 1842) הייתה זמרת סופרן אוסטרית, דודניתו של המלחין קרל מאריה פון ובר ואשתו של וולפגנג אמדאוס מוצרט.
מוצרט וקונסטנצה נישאו ב-4 באוגוסט 1782. הם הביאו לעולם שישה ילדים תוך תשע שנים, אולם רק שניים מהם (קרל תומאס ופרנץ קסאפר) שרדו את גיל הילדות:
חולשתה הגופנית של קונסטנצה מיוחסת להריונותיה המרובים והתכופים, והיא בילתה חלק ניכר מזמנה תשושה במיטה. פרט זה מוזכר בסרט הספק בדיוני ספק ביוגרפי שנעשה על אודות חיי מוצרט, "אמדאוס", אף כי בסרט הוזכר רק הריון אחד מתוך השישה, בסצנות רבות נראתה קונסטנצה כשהיא נחה במיטתה.
לאחר מותו של וולפגנג אמדאוס מוצרט בשנת 1791, קונסטנצה נקלעה לקושי לכלכל את עצמה ואת שני ילדיה. בסופו של דבר בשנת 1800 היא מכרה את שארית יצירותיו של מוצרט, כולל הרקוויאם הלא-גמור, למוציא לאור יוהאן אנטון אנדרה.
בשנת 1809 נישאה קונסטנצה לגאורג ניקולאוס פון ניסן - דיפלומט וסופר דני. בשנים 1810–1820 הם התגוררו בקופנהגן, ואחר כך טיילו בכל רחבי אירופה, בעיקר בגרמניה ואיטליה. בשנת 1824 קבעו את מקום מושבם בזלצבורג, שם כתבו את הביוגרפיה של מוצרט, שפורסמה בשנת 1828, שנתיים לאחר פטירתו של בעלה השני.
קונסטנצה נפטרה בזלצבורג בשנת 1842.
הוראת המתמטיקה בישראל
הוראת המתמטיקה בישראל נחשבת חשובה ומשמעותית במערכת החינוך הישראלית, ומשולבת כבר בתוכניות הלימודים של גן הילדים. הוראת המתמטיקה היא תחום הכולל דיונים ומחלוקות – הן בשיח הציבורי והן בשיח המקצועי בארץ ובעולם – לגבי שיטות הלימוד, ההוראה והקניית המיומנויות הכרוכים במקצוע זה, וכן גם מקומה הראוי של המתמטיקה במערכת החינוך ובחברה בכלל. כתוצאה מכך, ובהתאם לתמורות תפיסתיות ופדגוגיות בהוראת המתמטיקה בעולם – חומרי ההוראה, שיטות הלימוד, והחומר הנדרש עוברים שינויים מדי תקופה.
הוראת האריתמטיקה היסודית בישראל
בראשית שנות החמישים והשישים הייתה נהוגה בישראל שיטת הוראה "קלאסית" ללימוד המתמטיקה. השיעורים היו שיעורים פרונטליים בהם היווה המורה את עיקר הסמכות בכיתה. ניתן דגש רב על הבנת המושגים המתמטיים האלמנטריים ולא נעשה שימוש באמצעים טכנולוגיים הנפוצים כיום, כגון מחשבים ומחשבונים. ישנה אמונה רווחת כי בשנת 1964 הייתה ישראל במקום הראשון בדירוג המתמטי העולמי, אך הישג זה נבע כנראה ממדגם מוטה, ואינו משקף את המציאות.
הגישה התבניתית
בשנות השמונים והתשעים שלטה בהוראת המתמטיקה היסודית בארץ גישה שנקראה "תבניתית". הרעיון בגישה היה שימוש באמצעי המחשה ללימוד עקרונות מתמטיים מופשטים. למשל, ללימוד החיבור והחיסור השתמשו בבדידים, כפיסי פלסטיק צבעוניים שאפשר להציבם זה ליד זה ולבדוק מהו הכפיס שאורכו כסכום אורכיהם. הגישה אומצה על ידי המרכז לטכנולוגיה חינוכית (מט"ח) בסדרות הספרים "אחת, שתיים, שלוש" ו"ועוד אחת". למחברי הספרים מספר נימוקים בעד השיטה:
ז'אק פיקאר
ז'אק פיקאר (Jacques Piccard; 28 ביולי 1922 – 1 בנובמבר 2008) היה אוקיינוגרף ומהנדס שווייצרי, הידוע בפיתוח צוללות לחקר זרמי הים. פיקאר ולוטננט מצי ארצות הברית היו האנשים הראשונים שחקרו את החלק העמוק ביותר הידוע באוקיינוסים בכדור הארץ, והמיקום הידוע העמוק ביותר על פני קרום כדור הארץ, תהום צ'לנג'ר בשקע מריאנה, שנמצא בצפון-מערב האוקיינוס השקט.
הוראת המתמטיקה בישראל
הגישה התבניתית
בשנת 1996 נמצאה ישראל במקום ה-28 מתוך 38 בדירוג העולמי. בעקבות ההידרדרות לכאורה במקומה של ישראל בדירוגים הבינלאומיים למתמטיקה, גיבש משרד החינוך לפני מספר שנים צוות אשר בין המלצותיו יישום של מספר עקרונות בעקבות סטנדרטים שפורסמו על ידי ה-NCTM, בהם שימת דגש רב על חקר ועל שימוש באמצעים טכנולוגיים, כמו גם צמצום הוראת השברים כך שרובו מתרכז בשברים המוכרים לתלמיד מחיי היום-יום. יש הטוענים כי יישום "הסטנדרטים" בישראל בעייתי מאוד וכי לא הובא לדיון ציבורי נדרש. מנגד, טוענים מצדדי היישום כי הוא יתמוך בלמידה מתוך הבנה, ויאפשר פעילות מתמטית ברמה גבוהה יותר. דוגמה לטענותיהם נתן למצוא בציטוט הבא:
ז'אק פיקאר
ביוגרפיה
ז'אק פיקאר נולד בבריסל, בלגיה, לאוגוסט פיקאר שהיה בעצמו הרפתקן ומהנדס. פיקאר האב היה שווייצרי שעבר לבלגיה לאחר שמונה לפרופסור לפיזיקה באוניברסיטה החופשית של בריסל. לאחר לימודי כלכלה והיסטוריה, עבד ז'אק פיקאר עבור אביו בתכנון ובניית מתקן הצלילה לעומק רב (בתיסקף) הטריאסטה. הצי האמריקני התרשם מאוד מהצוללת. מכיוון שהכיר בערכה האסטרטגי של צוללת להצלה ולשלייה של צוללות שטבעו, החל חיל הים האמריקני לבדוק את הטריאסטה לעומקים גדולים יותר. החיל מימן ניסויי צלילה מול האי קאפרי האיטלקי, ואז רכש את הטריאסטה ושכר את ז'אק פיקאר כיועץ מדעי. זמן קצר לפני צלילת השיא, האמריקאים רצו להחליף אותו באחד מבני ארצם, דבר שהוא הצליח למנוע.
הוראת המתמטיקה בישראל
ביקורת
גישה זו ספגה ביקורות שליליות עקב העקרונות העומדים בבסיסה, בעיקר הגישה בדבר הקניית העקרונות המופשטים בצורה תבניתית תוך שימוש בכלי עזר ייעודיים ותוך פיחות במעמדו של התרגול ה"קלאסי". מבקרי השיטה, ובהם המתמטיקאי רון אהרוני, טענו כי הילדים שיננו בעל פה את צבעי הבדידים, ולמדו לעבוד עם אמצעי ההמחשה במנותק מהקשר מתמטי או מעשי. גם הפדגוגית תלמה גביש העבירה ביקורת דומה, לפיה שימוש מסיבי באמצעי המחשה פוגע ביכולת ההכללה כי הייצוג הפנימי שנוצר אצל הילד יהיה צמוד לגודל ולצבע של הבדידים. לשיטתה אסור לתת לתלמידים בדידים בשלב ההקנייה של מושג המספר או בשלב ההסבר של פעולות החשבון. בעקבות מאמריהם, כמו גם של מירה עופרן ואהוד דה שליט ב"הד החינוך" וב"הארץ" ב-2002 וכן בזכות "העמותה הישראלית לקידום החינוך המתמטי לכל" התעורר בישראל גל ציבורי של התנגדות לשימוש בשיטת הבדידים. ב-2003 ישראל הפכה למדינה היחידה בעולם בה מקלות קוזינייר פסולים לשימוש על ידי משרד החינוך.
ז'אק פיקאר
הצלילה לתהום צ'לנג'ר
ב-23 בינואר 1960 צללו פיקאר ולוטננט דון וולש מחיל הים האמריקני עם הטריאסטה לתחתית תהום צ'לנג'ר בשקע מריאנה. הם הגיעו לעומק של 10,916 מטר, לחץ המים היה סביב 1,100 בר. מקורות שונים מציינים באופן שגוי עומק של מעל 11,000 מטר. ההבדל נובע מכיול שגוי של מד העומק, שנועד למים מתוקים. מאוחר יותר, מדידות מדויקות יותר במהלך 1995 מצאו כי שקע מריאנה עמוק מעט פחות ועומקו 10,911 מטרים. הירידה ארכה כמעט חמש שעות. הבתיסקף לא כללה ציוד מדעי ולא נערכו ניסויים; מטרת המשימה הייתה להוכיח שניתן להגיע לעומק. הירידה התקדמה ללא תקריות עד עומק 9,000 מטרים, כאשר הצוות שמע קול נפץ חזק. הם המשיכו בצלילה, ובסופו של דבר הצוללת נחתה על הקרקעית בתוך "רפש בצבע טבק". כשהגיעו לקרקעית הים חסרת המאפיינים, הם ראו דג שטוח וגם סוג חדש של שרימפס. מאוחר יותר חלקו ביולוגים ימיים על תצפיותיהם וטענו כי שום דג אינו יכול לשרוד את הלחץ בעומק כזה. לאחר שגילה סדקים בחלונות הצפייה, קיצר פיקאר את המסע. לאחר שהייה של 20 דקות בלבד על הקרקעית, הם החלו להשליך את הנטל לחזרתם לפני השטח, והכלי הפגוע חזר לספינות הליווי שלו ללא תקרית תוך שלוש שעות ורבע.
הוראת המתמטיקה בישראל
גישת החקר
חקר משמעו למידה באמצעות התנסות ועשייה, תוך כדי התמודדות עם בעיות ומצבים חדשים. שיטה זו נפוצה מראשית שנות ה-80, אז אומצה בסטנדרטים שפרסמה מועצת המורים האמריקאית (NCTM). בגישה זו ישנה שימת על עבודה אישית ובקבוצות קטנות, ועל תפקיד המורה כמלווה ומדריך. במסגרת השיטה נפוץ שימוש באמצעים טכנולוגיים על מנת לחסוך ללומדים פעולות חוזרות ומכניות, וכן על-מנת לאפשר להם לחקור אמפירית את העצמים המתמטיים. מבקרי השיטה טוענים כי היא באה על חשבון שינון ותרגול. למרות שיש עדויות רבות להצלחת הגישה הזו והיא אומצה על ידי מדינות מובילות בחינוך המתמטי קיים עדיין ויכוח ציבורי לגביה. הערה: יש להבחין בין גישת חקר כאמצעי להוראת נושא אחר ובין לימוד דרכי חקירה מתמטית והתנסות בהן, כנושא בפני עצמו.
הוראת המתמטיקה התיכונית בישראל
בישראל נלמד מקצוע המתמטיקה כאחד ממקצועות החובה לצורך קבלת תעודת בגרות. בשיטה הנוכחית, "שיטת היחידות", ניתן להיבחן במקצוע ברמה של 3 יחידות לימוד - שהיא רמת הסף לצורך קבלת תעודת בגרות, 4 יחידות לימוד או 5 יחידות לימוד. לצורך ההכרה ברמה מתמטית מסוימת מוטל על התלמיד לבצע סדרה של בין שניים לשלושה מבחנים המשוקללים, בסופו של דבר, לכדי ציון אחד ביחד עם ציוני המגן. בשנים 2013-2007 חלה ירידה ניכרת במספר הלומדים מתמטיקה ב-5 יחידות לימוד בעקבות יוזמה של שר החינוך, נפתלי בנט, להגדלת מספר הניגשים לבגרות במתמטיקה ב-5 יחידות לימוד, בשנת 2015 עלה מספר הנבחנים ברמה זו ל-13,000 ושב לרמתו בשנת 2016.
ז'אק פיקאר
לאחר הצלילה
הצלילה ההיסטורית זכתה לתשומת לב עולמית, ופיקאר תיאר אותה בספר "שבעה מיילים מטה" (Seven Miles Down), אותו כתב יחד עם רוברט דייץ, גאולוג בעל שם שעזר בתכנון המשימה. משלחת חוזרת מתוכננת, לעומת זאת, מעולם לא התקיימה. הטריאסטה הייתה יקרה לתחזוקה ותפעול. היא לא הייתה מסוגלת לאסוף דגימות ולא הצליחה לצלם ולכן היו מעט נתונים מדעיים להראות על מסעותיה. הספינה המקורית יצאה משירות בשנת 1961, אם כי מאוחר יותר גרסה משופרת (טריאסטה 2) איתרה את שרידי שתי הצוללות הגרעיניות האבודות של הצי האמריקני, הת'רשר והסקורפיון. לאחר שגילה שזרמים קיימים גם בעומק הים, הוא הזהיר מפני הטמנת פסולת רדיואקטיבית בעומק הים, מכיוון שהזרמים יגיעו במוקדם או במאוחר לפני השטח.
הוראת המתמטיקה בישראל
הוראת המתמטיקה התיכונית בישראל
ביקורת רבה מופנית כלפי מערכת החינוך בטענה כי הלימוד לבחינות הבגרות הוא טכני מדי ועוסק בעיקר בטכניקה חישובית ובשינון של תבניות לפתרון תרגילים, ולא ביצירת ידע מעמיק, בהבנה של תופעות ובפתרון בעיות. כמו כן, נטען כי תלמידי החטיבות העליונות לוקים בחוסר הבנה של מושגים מתמטיים בסיסיים. בעקבות הביקורת נכתבה תוכנית לימודים חדשה לחטיבת הביניים, הבנויה בשיטה "ספירלית" ובה יש חזרה על חומר קודם יחד עם הלמידה. התוכנית מאמצת את גישת החקר ומכוונת לשילוב בין התחומים המתמטיים השונים.
ז'אק פיקאר
הצוללת אוגוסט פיקאר
בשנים הבאות פיתח פיקאר את הצוללת "אוגוסט פיקאר" (Auguste Piccard), שהוזמנה על ידי ממשלת שווייץ. היא הייתה אמורה להיות מופעלת כאטרקציה תיירותית לרגל התערוכה העולמית EXPO64 שנערכה בלוזאן באגם ז'נבה ב-1964. בעת ביצוע ההזמנה נאלץ פיקאר להתמודד עם מומחים מדעיים שונים. אף על פי שמעולם לא נכנסו לצוללת, הם פקפקו בתוכניות של פיקאר, מכיוון שלא היה מהנדס מיומן. בסופו של דבר אושרו התוכניות של פיקאר והצוללת הצליחה לפעול בזמן. זו הצוללת התיירותית הגדולה ביותר שנבנתה אי פעם וכלי הרכב התת-ימי הגדול ביותר שאינו צבאי. בשנים 1964–1965 הובילה הצוללת כ-33,000 נוסעים לתחתית אגם ז'נבה בעומק של 150 מטרים. בין השנים 1969–1984 היא צללה לצורך תצפית מדעיות ותעשייתיות במפרץ מקסיקו, כיום מוצבת במוזיאון בלוצרן.
הוראת המתמטיקה בישראל
הוראת המתמטיקה התיכונית בישראל
רון אהרוני ואחרים טענו כי חוסר ההבנה של תלמידי החטיבות העליונות לגבי המהותיות של תופעות מתמטיות מורכבות נובעת מ"הגישה התבניתית" בבית-הספר היסודי.
בחטיבת הביניים יצאה תוכנית לימודים חדשה להוראת המתמטיקה בכיתות ז', ח', ט' בחודש ספטמבר 2008 - מטרתה הוא שילוב של שלושה ענפים במתמטיקה (אלגברי, גאומטרי ומספרי - מספרי הכוונה לאוריינות מתמטית) והעלאת הרמה והמיון של תלמידים בשכבות גיל אלו לקבוצות על פי רמות בקיאות - מתן מענה למתקשים.
ז'אק פיקאר
הצוללת בן פרנקלין
בשנים 1966–1968 נבנתה בשווייץ הצוללת בן פרנקלין (Ben Franklin) בתכנון של פיקאר כדי לחקור את זרם הגולף. ב-14 ביולי 1969, יומיים לפני שיגור אפולו 11 לנחיתה ההיסטורית על הירח, נגררה הצוללת למרכז זרם הגולף מול חופי פלורידה ליד פאלם ביץ'. פיקאר הוביל את הצוות של שישה מדענים בינלאומיים (2 שווייצרים, בריטי ושלושה אמריקנים) כראש המשימה. הצוללת צללה לעומק של כ-300 עד 350 מטר, והצוות נתן לעצמו להיסחף מתחת למים בזרם הגולף במשך ארבעה שבועות. הצוללת נסחפה צפונה 2,300 קילומטרים מתחת למים והתרוממה לבסוף מול חופי מיין. לאחר סיום מוצלח של המשימה ביקר אותו ורנר פון בראון, מתכנן הרקטות יליד גרמניה ובחן את הצוללת. סוכנות נאס"א התעניינה מאוד בהערכות המשימה לגבי טכניקות חדשות של חלליות, כמו גם את ההשפעות הפסיכולוגיות במהלך משימה כה ארוכה על הצוות וביצועיהם. הידע שנצבר שולב במשימות סקיילאב ובתוכנית מעבורת החלל. הצוללת המשוחזרת מוצבת במוזיאון בוונקובר בקנדה.
הוראת המתמטיקה בישראל
ספרי לימוד
ספרי לימוד להוראת המתמטיקה בעברית בבתי ספר תיכוניים נכתבו בתקופת המנדט הבריטי, ובהם:
ז'אק פיקאר
שארית חייו
בשנת 1973 קרא לשימוש באנרגיה נקייה בגלל ההשפעות השליליות של דלק מאובנים.
הוראת המתמטיקה בישראל
ספרי לימוד
בשנות החמישים של המאה העשרים זכו לפופולריות ספריהם של שרגא פייבל קלעי וזבולון תוחמן. בשנות השישים של המאה העשרים זכו לפופולריות ספריו של דניאל שמיר וספריו של חיים אבירי. בשנות השמונים של המאה העשרים זכו לפופולריות ספריו של אהרון אספיס. משנות השמונים של המאה העשרים יוצאים לאור גם ספרי מתמטיקה של המחלקה להוראת המדעים במכון ויצמן למדע. משנות התשעים נעשה עיקר הלימוד עם הספרים של בני גורן, יואל גבע וגבי יקואל, אורה שיינרמן אתי עוזרי ויצחק שלו.
בראשית המאה ה-21 התאגדה העמותה הישראלית לקידום החינוך המתמטי לכל אשר תרגמה ספרי מתמטיקה מסינגפור. ספרים אלו נבחרו לאור הצלחתה של סינגפור בבחינות הבינלאומיות במתמטיקה.
ז'אק פיקאר
שארית חייו
ביום הולדתו ה-85 העניק ראיון ל ובו אמר שהוא גם היה רוצה להיות אסטרונאוט. ב-1 בפברואר 2008, הוא ובנו ברטראן קיבלו דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת לוון.
הוראת המתמטיקה בישראל
פרויקט עדש"ה
פרויקט עדש"ה ("עמיתים דנים בשיעורי המתמטיקה") הוקם במכון ויצמן למדע, בתמיכת קרן טראמפ, בשנת 2012. מטרתו היא לאפשר למורי המתמטיקה בישראל להיחשף לפרקטיקות הוראה שונות. במסגרת הפרויקט נאספו עשרות רבות של שיעורי מתמטיקה מוסרטים בנושאים שונים, בעיקר בבתי ספר על-יסודיים. השיעורים המוצגים באתר מציפים היבטים מתמטיים ופדגוגיים מגוונים. האוסף אורגן כמאגר מתוקשב לשימושם של מורים, רכזי מקצוע, מדריכים, מורי מורים, חוקרים וסטודנטים. הצפייה בשיעורי מתמטיקה מוסרטים וניתוחם באמצעות החומרים הנלווים שפותחו סביבם, מספקים העשרה והעמקה של ידע מתמטי להוראה ומזמנים כר לרפלקציה על דרכים שונות להוראת המתמטיקה. המאגר מורכב מהשיעורים המוסרטים ובצדם חומרים נלווים: לכל סרט צמוד תרשים גרפי המתאר את מהלך השיעור, מדריך לצופה הכולל שאלות מנחות לצפייה והצעות לניתוח שנכתבו על ידי צוות המומחים של עדש"ה. החומרים עומדים לרשות הקהל הרחב ללא תשלום.
ז'אק פיקאר
שארית חייו
ז'אק פיקאר נפטר ב-1 בנובמבר 2008 בגיל 86 בביתו שעל אגם ז'נבה.
פוזי (פירושונים)
{{פירושונים|
ז'אק פיקאר
שארית חייו
פיל מונדווילר, דובר פרויקט המחקר של סולאר אימפולס של ברטראן פיקאר, בנו של ז'אק פיקאר, הדגיש כי ז'אק פיקאר תכנן כל צוללת בה השתמש כדי לחקור את הים.
הוראת המתמטיקה בישראל
פרויקט עדש"ה
בראש התוכנית עומד פרופ' אברהם הרכבי ומנהלת את התוכנית ד"ר רוני קרסנטי.
פוזי (פירושונים)
ראו גם
}}
ז'אק פיקאר
משפחת פיקאר
משפחת פיקאר ייחודית בשבירת שיאי עולם בטיסה הגבוהה ביותר וגם בצלילה העמוקה ביותר.
הוראת המתמטיקה בישראל
לתת חמש - התוכנית הלאומית לקידום המתמטיקה
עם כניסתו לתפקיד שר החינוך ב-2015 הצהיר נפתלי בנט שהוא רואה במתמטיקה ברמה גבוהה תשתית חיונית להמשך הצלחתה של ישראל כאומת סטארט-אפ ויזמות טכנולוגית. בעקבות ירידה במספר הניגשים למסלול 5 יחידות בבחינת הבגרות במתמטיקה, השיק בנט תוכנית לאומית להכפלת כמות התלמידים הלומדים 5 יחידות לימוד מתמטיקה, בהשקעה של 75 מיליון שקל. התוכנית כוללת הוספת שעות לימוד, הכשרת מורים נוספים למתמטיקה וסיוע של חונכים מהאקדמיה וההיי-טק. קודם לכן, ביולי 2015 יזם בנט את הגדלת הבונוס ללומדי 5 יחידות לימוד מתמטיקה ל-30 נקודות, לשם אותה מטרה. בדצמבר 2015 הודיעו בנט והאוניברסיטאות על העלאת הבונוס לנבחני מתמטיקה 5 יחידות ל-35 נקודות. בשנה הראשונה ליישום התוכנית עלה מספר הניגשים לבחינת הבגרות במתמטיקה ברמת 5 יחידות לימוד ב-6,000. ביוני 2018 ניגשו כ-18,000 תלמידים לבחינות הבגרות במתמטיקה ברמת 5 יח"ל.
הוראת המתמטיקה באוניברסיטאות
מתמטיקה נלמדת באוניברסיטאות בחוג או בית ספר העוסקים בכך. קיימים מסלולים נפרדים לתואר המפוצלים למתמטיקה שימושית, בה מודגשים ענפי המתמטיקה המשמשים בתחומי המדע השונים (ובפרט פיזיקה), ולמתמטיקה עיונית ("טהורה"), בה מודגשים ענפי המתמטיקה בהם אין שימוש מעשי בולט. בנוסף, קיים גם המסלול להוראת המתמטיקה, בו לומדים מורי בתי ספר תיכוניים וחטיבות ביניים לעתיד, ומסלול משולב ("בין-תחומי") של שתי מחלקות באוניברסיטה. תואר ראשון במתמטיקה ומדעי המחשב הוא שילוב שכיח ברוב האוניברסיטאות (בעיקר משום שלמדעי המחשב בסיס מתמטי נרחב). בתחום המתמטיקה הטהורה, קיימים מסלולי לימודים לתואר בוגר (B.Sc), תואר מוסמך (M.Sc) ותואר דוקטור לפילוסופיה (Ph.D).
תוכנית הלימודים לתואר ראשון במתמטיקה כוללת מספר רב של קורסים בהם נלמדים ענפים שונים בתחום. הקורסים השונים נקבעים בכל אוניברסיטה באופן עצמאי על ידי סגל המחלקה למתמטיקה, לפי שיקולים שונים כגון יכולת יישום הנלמד בקורס במקצועות העתיד בהם נדרשת המתמטיקה.
ברוב האוניברסיטאות, תוכנית הלימודים לשנה הראשונה כוללת מספר קורסי חובה המקנים לסטודנט בסיס ידע המאפשר לו להתגבר על אתגרים מתמטיים בהמשך הלימודים לתואר. באוניברסיטת בן-גוריון ואוניברסיטת תל אביב לדוגמה, על תלמידי השנה הראשונה לעבור את הקורסים חדו"א 1 ו-2, אלגברה ליניארית 1 ו-2, הסתברות, מתמטיקה בדידה, קומבינטוריקה ותורת המספרים, מתמטיקה שימושית וכן קורסי מבוא נוספים. בנוסף, מוצעים לתלמידים שעברו את השנה הראשונה מספר קורסי בחירה בתחומי המתמטיקה השונים, כגון גאומטריה, לוגיקה מתמטית, אנליזה נומרית, מרחבי הילברט, תורת השדות ותורת הגרפים.
יד טבנקין
היסטוריה
מאז 2011 עמד בראש הוועד המנהל אהרון ידלין.
פעילות המרכז
במרכז יד טבנקין קיים ארכיון היסטורי ועכשווי של התנועות הקיבוציות השונות, כמו כן ארכיון של תנועות נוער רבות בישראל ובעולם. בארכיון נמצאות אסופות של אנשי ציבור רבים, אוספי עלונים של הקיבוצים, כרזות ומוצגים נוספים. במרכז קיימת ספרייה בעלת אוסף ייחודי בהיקפו בנושא הקיבוץ והקומונות בעולם, הכולל ספרי עיון, ספרי קריאה ועיתונים.
יד טבנקין מקיים מחקר מקיף בנושאי התנועה הקיבוצית ומדעי החברה, הן בתחום ההיסטורי והן העכשווי. כמו כן, המרכז הוא גם הוצאה לאור שפרסמה מעל 80 ספרים ומוציאה עלון רבעוני. המרכז מעניק מלגות עידוד לעבודות מחקר ועיון.
בסמינר אפעל מתקיימים ימי עיון, סדנאות וכנסים בנושא האגודה השיתופית. הסמינר מסייע ומייעץ לארגונים קואופרטיבים ולקבוצות המעוניינות להקים אגודה שיתופית.
אגם אואסה
גובהו של האגם 2,267 מטרים מעל פני הים.
מקור השם
מקורו שמו של האגם במילה בשפה האינדיאנית סטוני שמשמעה "פינתי".
ניתן להגיע אל האגם, בטיפוס על שביל טיפוס שאורכו 3.2 ק"מ שראשיתו ב-אגם אוהרה שביל נוסף מקשר בין אגם אואסה לאגם אופבין.
קלמן אושבאט
אושבאט קלמן (במקור עד 1916 רוט, (בהונגרית: Osvát Kálmán; אוראדיה, 18 בינואר 1880 – בודפשט, 1 באוגוסט 1953) היה רופא, סופר יהודי-הונגרי, עורך. הוא אחיו הצעיר של ארנו אושבאט.
ביוגרפיה
קלמן אושבאט נולד במשפחה יהודית והיה דמות חשובה בחיי הספרות ההונגרית בטרנסילבניה. על פי השכלתו המקורית הוא היה רופא. בשנים 1919–1920 כתב מאמרים בכתב העת "אנשי העתיד" (Jövő Népe) ואחר כך היה זה שהשיק את כתב העת הספרותי ההונגרי הראשון ברומניה, זורד אידה (Zord Idő) שהתפרסם משנת 1919 בטרגו מורש. הוא היה העורך של כמה כתבי עת ספרותיים (מדריך, רפריז, מכתבי יום שני של קלמן אושבאט וכו'). בין 1920 לבין 1927 הוא היה עובד ב"תקופתנו" (Korunk). בשנת 1945 פרסם את כתבי אחיו ארנו אושבאט.
אלכסנדר יאקובלב
אלכסנדר סרגייביץ' יאקובלב (ברוסית: Алекса́ндр Серге́евич Я́ковлев; 1 באפריל 1906 – 22 באוגוסט 1989) היה מהנדס אווירונאוטיקה רוסי. הוא תכנן חלק ממטוסי חברת תכנון המטוסים יאקובלב, אותה יסד.
יאקובלב נחשב לאחד מהאבות המייסדים של תחום הספורט התעופתי בברית המועצות. הוא בנה גלשן בשם AVF-10 בשנת 1924 ומטוס קל AIR-1 בשנת 1927, אלו היו מראשוני המטוסים ששימשו לספורט ואימונים.
חייו
יאקובלב למד באקדמיית חיל האוויר של הצבא האדום ע"ש ז'וקובסקי, בשנת 1931 החל לעבוד כמהנדס במפעל למטוסים. שנה לאחר מכן הוא כבר ייסד משרד תכנון למטוסים קלים, ועד שנת 1984 היה המתכנן הראשי במשרד זה, שנקרא "יאקובלב" על שמו.
יאקובלב היה גם סגן שר ("זמסטיטל נארקומה", במונח הסובייטי) של תעשיית התעופה לענייני מוצרים חדשים בשנים 1940–1946. בשנת 1946 היה מעורב בפרשת המשרד לתעשיית התעופה שבסיומה נשפטו ראשי המשרד לתקופות מאסר לצד מפקד חיל האוויר הסובייטי (כולם נוקו מכל אשמה בשנת 1953).
בשנת 1943 נבחר לחבר באקדמיה הסובייטית למדעים.
בתקופת מלחמת העולם השנייה נבנו כ-40 אלף מטוסים פרי תכנונו.
שלם (עיר מקראית)
על פי פרשנויות מסוימות, שָׁלֵם היא עיר מקראית, באזור שכם, אליה הגיע יעקב מיד עם חזרתו לארץ ישראל מפדן ארם.
קיומה של עיר זו תלוי בפרשנות פסוק זה בספר בראשית: מרבית הפרשנים מסבירים שיעקב הגיע לעיר שכם. את המלה "שלם" הם מפרשים כתיאור מצבו של יעקב באותו זמן. לדעתם, כלל לא נזכרה כאן עיר בשם "שלם". אך פרשנים וחוקרים אחרים מסבירים כי מושא הגעתו של יעקב הייתה עיר בשם "שלם". את הביטוי "שלם עיר שכם" הם מפרשים בדרכים שונות: ייתכן שכלל אין כאן כוונה לרמוז לעיר שכם, ו"שלם עיר שכם" היא צירוף סמיכות שמשמעו "שלם עירו של שכם בן חמור", או שמדבור במזהה לעיר שלם, שנועד להבדיל בינה לבין העיר שלם שבדרום, היא ירושלים. .
בימינו מזהים החוקרים את מקומה של העיר שלם עם הכפר סאלם, השוכן מזרחית ("פני העיר") לשכם. משה זיידל הציע כי שלם היא שם אחר לשילה.
גם ירושלים מוזכרת במקרא מספר פעמים בשם "שלם".
מעבר אבוט
מעבר אבוט (באנגלית: Abbot Pass) הוא מעבר השוכן בין הר לפרוי והר ויקטוריה בהרי הרוקי הקנדיים, ומאפשר מעבר בין העמקים של אגם אוהרה ושל אגם לואיז. גובהו של המעבר - 2,925 מטרים מעל פני הים.
המעבר נקרא על שם פיליפ סטנלי אבוט, אשר נפטר בשנת 1896 בעת ניסיון לטפס על הר לפרוי. השם ניתן למעבר באופן רשמי על ידי מועצת השמות של קנדה ב- 30 ביוני 1904
במעבר אבוט מצויה בקתת אבן, שנבנתה בשנת 1922 על ידי מדריכי מטיילים אלפינים שווייצרים, שעבדו עבור הרכבת הקנדית פסיפית. כיום מתוחזקת הבקתה על ידי המועדון האלפיני של קנדה. הבקתה מהווה אתר היסטורי לאומי של קנדה.
LM5: The Tour
LM5: The Tour הוא סיבוב ההופעות השישי להקת הפופ הבריטית ליטל מיקס. סיבוב ההופעות עתיד להתחיל באירופה ולהסתיים באוקיאניה. הופעת הפתיחה תתבצע ב-1 בספטמבר 2019 בליברפול, שבבריטניה.
סיבוב הופעות זה נתמך על גבי האלבום LM5.
המטרופולין של טולידו
אזור המטרופולין של טולידו הוא אזור מטרופולין בקרבת העיר טולידו שבמדינת אוהיו בארצות הברית. האזור מכיל כ-656,696 תושבים בארבעה מחוזות שונים. לפי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית אזור המטרופולין של טולדו כולל את המחוזות "פולטון", "לוקאס", "אוטוואה" ו"ווד".
אוכלוסייה
אזור המטרופולין של טולידו הוא אזור המטרופולין השישי בגודל במדינת אוהיו. חמשת האזורים האחרים הם המטרופולין של קליבלנד, המטרופולין של קולומבוס, אזור המטרופולין של סינסינטי, אזור המטרופולין של דייטון ואקרון.
דמוגרפיה
לפי מפקד האוכלוסין משנת 2000, במטרופולין 659,188 תושבים, 259,973 משקי הבית, ו- 169,384 משפחות.
טוס-על-חוט
טוס־על־חוט (באנגלית: Fly-By-Wire) הוא סוג של מערכת בקרת טיסה שבה אמצעי ההיגוי של המטוס (מאזנות, הגה כיוון וכו') אינם נשלטים ישירות על ידי הטייס, אלא על ידי מערכת ממוחשבת המתווכת בין הטייס למטוס. במערכות אלו פקודות הטייס מומרות לאותות אלקטרוניים, ומחשב בקרת הטיסה קובע מהי הדרך הטובה ביותר להניע את משטחי ההיגוי כדי לספק את התגובה הרצויה מהמטוס.
רקע
אף על פי שהיו בעבר מערכות טוס־על־חוט אנלוגיות, הן היו גרסאות מאוד מוקדמות ומעטות במספר, שכן מערכות דיגיטליות החליפו אותן במהרה והפכו לחלק מההגדרה של מערכות טוס־על־חוט. הדוגמה הבודדה למטוס אזרחי בעל מערכת טוס־על־חוט אנלוגית הוא הקונקורד.
ישימות בכלי טיס
לא כל המטוסים המודרניים משתמשים במערכות טוס־על־חוט, וזאת מפני שהמערכת דורשת זמן ומחיר גדולים לפיתוח ויצור. המערכת אינה מתאימה למשל למטוסים קלים, בהם הטמעת מערכת טוס־על־חוט תגדיל את משקלו ואת מחירו של המטוס בצורה משמעותית. מערכות טוס־על־חוט מתאימות בעיקר למטוסים צבאיים, בין אם מטוסי קרב, תובלה או הפצצה, ולמטוסים אזרחיים שבהם יש כדאיות כלכלית ומעשית להטמעת המערכת, כגון מטוסי מנהלים יוקרתיים, ומטוסי נוסעים גדולים.
ישנה גם מגמה של הטמעת מערכות טוס־על־חוט במסוקי סער כדי להגדיל את בטיחות הטיסה בתנאים הקשים בהם נאלצים המסוקים לטוס.
קישורים חיצוניים
Stabilizačný systém lietadla
גבעת התחמושת (שיר)
היסטוריה
את השיר הזמין מטהרלב דני ליטאי שניהל אז את להקת פיקוד המרכז. הוא ביקש שיר בנושא חטיבת הצנחנים. את הרעיון לכתיבת השיר קיבל כאשר נתקל בכתבה בעיתון "במחנה" בה ראיין יוסף ארגמן כמה מלוחמי הקרב אשר סיפרו את עלילותיו. בין בתי השיר שילב טהרלב מספר ציטוטים מהכתבה, מדוקלמים על ידי חיליק צדוק, גדעון אמיר וקובי רכט. הציטוטים הם תיאורים מונולוגיים של הקרב על פרטיו מנקודת ראותם של לוחמים מהשורה שהשתתפו בו. הקטע האחרון המובא בשיר כולל בסופו גם אמירה אישית, שנחקקה בתודעה הישראלית לא פחות מכל שורה אחרת: "אני לא יודע למה קיבלתי צל"ש, בסך הכול רציתי להגיע הביתה בשלום". את המשפט הזה אמר הלוחם שלום דוד. המשפט זכה לציטוטים ואזכורים רבים במיוחד, גם בעתונות וגם בהקשרים תרבותיים כלליים,לעתים שונים מאד מהקרב עצמו וקרבות בכלל. בהתייחסו לעוצמתו של השיר אמר טהרלב:
מבנה,לחן ואיזכורים מלודיים
השיר בנוי מבתים אחדים שביניהם המונולוגים של החייל המתאר את הקרב. כל בית מורכב מארבע שורות - שלוש שורות עם חריזה ושורה רביעית המסתיימת במילים "גבעת התחמושת".
חלק מהצלחת השיר נקשר בשילוב בין המקצב הלירי-אלתרמני והלחן יוצא הדופן שיצר יאיר רוזנבלום. שירי הלהקות הצבאיות עד אז, ושירה לירית-ישראלית בכלל, הולחנה במלודיות הרמוניות ואיטיות יחסית. "גבעת התחמושת", לעומת זאת, הולחן במשקל של שישה רבעים, שבוצע בקצב מהיר מאוד. החוקר אלי אשד משווה את הלחן לקצב הקרב, למעשה לאפיון מצב הלחימה, ומסביר את איכויותיו כך:
בעוד שאשד מדגיש את ייחודיות הלחן, טהרלב עצמו כתב כי שאב את המקצב השירי, הפנימי למילים, משורות בשירו של חיים חפר, קרב הראל ("...שלושים בנבי סמואל, שבעה עשר על הקסטל..."). חפר, בתורו, שאל את המקצב מ"טרילוגיית מלחמת האזרחים", שיר מחאה אנטי מלחמתי שנוצר בארצות הברית בראשית שנות החמישים. כל היצירות בסדרה נכתבו כפזמונים פופולריים, לכולם נקבע מעמד קנוני, וכולם משלבים מבנה לירי עם מקצב חריזה המטיל את הקהל אל תוך חוויית הקרב. שירים אחרים של טהרלב ורוזנבלום השתמשו בנוסחת גבעת התחמושת.
משמעות השיר
השיר בנוי כך שהוא מביא באמצעות שלושה קולות מונולוג מפורט, תיעודי כביכול: השיר מנסה לעצב תיאור ממשי, כמו תחביר חדשות של הסיטואציה המתוארת בו. למעשה, זהו אינו שיר ממש, אלא מונולוג המלווה בנוסחה קצבית בלבד.
למרות הרושם התיעודי של השיר, הוא למעשה דיוקן נוסחאי מדויק של הגיבור הראוי לתקופת מלחמת ששת הימים. זהו דיוקן הנוצר באמצעות הדיבור - הקצב, אוצר המלים ואותו "תום" שבמשפט הסיומת המפורסם: "אני לא יודע למה קיבלתי צל"ש, בסך הכל רציתי להגיע הביתה בשלום". משפט זה ומשפטים נוספים המופיעים בשיר מעוררים סימפתיה ויוצרים מעין תקשורת בין הגיבור לקורא, ובכך שוברים את החומה (המדומה) בין הקורא לבין המסופר.
השיר משמש כדוגמה מובהקת של שירי תקופת ששת הימים, ששיקפו את דרך החינוך ואת הניסיון לכוון את הנוער והאנשים למעשים טובים. השיר מתוכנן היטב, בכל פרט קטן שבו, לצורך השגת תכלית זו. הוא משמש גם כשיא ה'אימהי' של התקופה ההיא, יחד עם מספר שירים נוספים, כגון מה אברך. שירים אלה מבוססים על הנוסחה של חייל גיבור היוצא לקרב, ושל אמו אשר שולחת אותו ודואגת לשלומו. בשיר זה, ה'אימא' היא למעשה העם והאנשים אשר הוא נלחם בשבילם. כך השיר מחזק את תחושת השייכות כלפי העם - מטרה שהייתה מרכזית בתרבות באותה העת.
השפעה
השיר נצרב עמוק בתודעה הישראלית ויש אומרים כי בלעדיו תהילת הקרב של גבעת התחמושת לא הייתה גדולה כל כך. אנשי צבא שונים אף טענו ברבות השנים כי הקרב, על אף שהיו בו סיפורי גבורה יוצאי דופן, היה מיותר מבחינה טקטית. גם הרמטכ"ל לשעבר מוטה גור, אשר פיקד על שחרור העיר ירושלים במלחמה, טען כי אלמלא השיר שפיאר כל כך את הקרב, השבעת חיילי הצנחנים לא הייתה מתקיימת בגבעת התחמושת.
בוריס טרכטנברוט
ביוגרפיה
טרכטנברוט נולד בשנת 1921 בכפר היהודי בריצ'בו שבצפון בסרביה (כיום במולדובה) שהייתה אז חלק מממלכת רומניה. בגיל 3 התייתם מאמו. בגיל 7 החל ללמוד עברית, ובנעוריו היה חבר בתנועת "השומר הצעיר". בשנת 1940 החל ללמוד בפקולטה לפיזיקה ומתמטיקה במכון הפדגוגי המולדבי בקישינב. במסגרת המתקפה הנאצית על ברית המועצות ביוני 1941 הופצצה העיר בידי הלופטוואפה וטרכטנברוט נמלט לצ'קלוב (כיום אורנבורג) וכעבור שנה עבר לבוגורוסלן, שאליה עבר המכון הפדגוגי המולדבי. בשנת 1947 החל דוקטורט במכון המתמטי של קייב שבמסגרת האקדמיה האוקראינית למדע, ומשם יצא לביקורים ממושכים במוסקבה, כדי לקבל את הנחייתו של פיוטר נוביקוב. בשנת 1950 קיבל תואר דוקטור למתמטיקה על עבודה שכותרתה "Decidability Problems for Finite Classes and Deﬁnitions of Finite Sets", בהנחייתו של נוביקוב. עם סיום לימודיו עבר לפנזה, שם קיבל משרה במכון הפדגוגי בלינסקי. בשנת 1961 עבר לנובוסיבירסק, שם עבד בשנות ה-60 וה-70 במרכז האקדמי אקדמוגורודוק. בשנת 1963 מונה לפרופסור. בדצמבר 1980 עלה לישראל ומונה לפרופסור בבית הספר למדעי המתמטיקה באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1991 פרש לגמלאות כפרופסור אמריטוס.
בשנת 1950 גילה והוכיח את משפט טרכטנברוט, שהוא משפט בלוגיקה, בתורת המודלים ובחישוביות. בשנת 1964 גילה והוכיח תוצאה יסודית במדעי המחשב הקרויה "משפט הפערים", ועוסקת בסיבוכיות. הוכחתו לא נודעה במערב, וב-1972 הגיע גם אלן בורודין לתוצאה זו, ולכן התוצאה קרויה גם משפט הפערים של בורודין-טרכטנברוט.
לכבוד יום הולדתו ה-85 יצא לאור בהוצאת שפרינגר ספר יובל לכבודו, "Pillars of Computer Science, Essays Dedicated to Boris (Boaz) Trakhtenbrot on the Occasion of His 85th Birthday", בעריכתם של ארנון אברון, נחום דרשוביץ ואלכסנדר רבינוביץ'.
בשנת 2011 הוענקה לו מדליית EATCS מטעם האיגוד האירופי למדעי המחשב התאורטיים.
היה נשוי לברטה, עד מותה בשנת 2013. בניהם הם יוסף הלחמי ומרק טרכטנברוט, חבר סגל במחלקה למדעי המחשב ב-HIT מכון טכנולוגי חולון.
נפטר ב-19 בספטמבר 2016 ונטמן בבית הקברות החדש ברחובות.
המאה ה-6 לפנה"ס
המאה השישית לפנה"ס היא התקופה שהחלה בשנת 600 לפני הספירה והסתיימה בשנת 501 לפני הספירה. זוהי המאה השישית לפני תחילת הספירה הנוצרית.
במאה השישית לפני הספירה חל מהפך עצום במחשבה האנושית בכל העולם, מהפך שהשפעתו ניכרת מאוד עד היום.
שינויים מדיניים
באמצא המאה -6 לספירה הקים "כורש הגדול" את האימפריה הפרסית במהלך כיבושים מהיר והשתלט על ממלכת מדי, על האימפריה הבבלית. זו היתה האימפירה הגדולה ביותר עד לתקופתה והיא חלשה על כל אזור איראן המודרנית, מסופוטמיה, צפון המזרח התיכון, הלבנט, אסיה הקטנה ומצרים העתיקה שטח זה מהווה את כלל השטח של האימפריות הממלכות החזקות שהיו באזור המזרח התיכון מזה אלפי שנים.
ממלכת קרתגו הרחיבה את השליטה במערב ים התיכון.
פיתוחים בתחום המחשבה המדינית
עם כיבוש בבל פרסם כורש הגדול את גליל כורש שהעניק זכיות לבבלים תחת שליטתו. המסמך העניק זכויות אדם כמו שחרור העבדים חופש דת ושוויון אתני. המסמך נחשב מסמך זכויות האדם הראשון בהיסטוריה. בהמשך, הרעיונות במסמך התפשטו מהאימפריה הפרסית לממלכות שכנות בינהן הודו, יוון ורומא וסייע לקדם מושגים כמו "משפט הטבע". בתקופה המודרנית תורגם המסמך לכל-6 השפות הרשמיות של ארגון האומות המאוחדות, כאשר הוראות בו מקבילות לארבעת הסעיפים הראשונים של ההכרזה האוניברסלית בדבר זכויות האדם.
לקראת שלהי המאה, בשנת 508 לפני הספירה קיים קלייסתנס את "הרפורמות של קלייסתנס" ובכך יצר את היסודות לדמוקרטיה האתונאית ולדמוקרטיה  בכלל.
התפתחות בתחומי חקר הטבע, פילוסופיה ודת
ביוון העתיקה - תחילת הפילוסופיה המערבית עם תאלס, ראשון הפילוסופים המוכרים לנו. יש הרואים בו את מי שהניח היסודות לפיתוח השיטה המדעית בגלל שלראשונה ניתן הסבר לפעילות העולם באמצעות כוחות טבע וללא אלים או הסבר על טבעי אחר.
בהודו - סידהרתה גאוטמה מייסד את הבודהיזם. לפי המסורת בודהה ניסח את מהות תורתו במילים "הדרך לשחרור מסבל". הוא נמנע מלעסוק בשאלות מטאפיזיות ובנושאים שאינם קשורים ישירות לשחרור האדם מסבל. חלק ניכר מתורתו עוסק בתשתית הפסיכולוגית שעומדת בבסיס הסבל שחווים בני האדם, ובדרך המעשית להשתחרר מסבל זה. בשונה מדתות אחרות, הבודהיזם אינו מבוסס על אמונה, ומעודד את הפרט לפתח חכמת-אמת ("פאניה") דרך התנסות ישירה. מסיבה זו, הבודהיזם איננו פילוסופיה או דת במשמעותן המסורתית, אלא דרך חיים.
מאהאווירה מייסד בהודו את הג'ייניזם. יצירתם של שני הזרמים מושפעת מתמורות בחברה של דרום אסיה של התכחשות למסורות הישנות, ומגבירה את תמורות אלו. שני הזרמים נוסדו כאלטרנטיבה ל"אדְוַאיְטַה וֵדַנְטַה" שהייתה התורה הוודית המרכזית בהודו בתקופת היווסדן, ומשתמשות במושגים דומים השאולים מתורה זו (לדוגמה קארמה, דהרמה ונירוואנה). הבודהיזם נקט בגישה לפיה כל בני האדם מסוגלים להגיע להארה, בניגוד לאדואיטה לפיה רק הברהמינים, בני הווארנה העליונה מסוגלים לכך, בעוד הג'ייניזם נקט בגישה מחמירה אף יותר מהאדואיטה לפיה רק נזירים ג'יינים הנמנעים באופן מוחלט מצבירת קארמה שלילית מסוגלים להגיע להארה.
בסין - קונפוציוס מייסד את תורתו קונפוציאניזם "אסכולת המלומדים" שהיא פילוסופיה ומערכת ערכים, והפכה לסוג של דת מדינה בסין. לאו דזה מייסד את הדאואיזם - פילוסופיה, דת ותנועה רוחנית. הדאואיזם נחשב לאחת משלוש מערכות האמונה הסיניות העיקריות יחד עם הבודהיזם והקונפוציאניזם.
המונותאיזם היהודי מתפתח עם הנביאים הגדולים יחזקאל וירמיהו.
שונרא
שונרא הייתה להקת רוק אלטרנטיבי ורוק ישראלי שפעלה בסוף שנות השמונים בישראל בהנהגתו של המוזיקאי דן תורן. הלהקה הוציאה רק אלבום אחד, "נופל על ארבע", שהיה לאלבום זהב, ובו הלהיט "לבן על לבן", שיצא כסינגל שנה לפני יציאת אלבום הבכורה, תחת חברת התקליטים "נענע דיסק". בלהקה היו חברים דן תורן (שירה וגיטרה), אורי בינשטוק (גיטרה), הדס רוזנקרנץ (גיטרה בס) ויובל שפריר (תופים).
היסטוריה
בשנת 1988, לאחר צאת אלבום הבכורה שלו, "לו-חמה בשטח בנוי", הקים תורן להקת ליווי בשם "התרנים" שתנגן איתו בהופעות הסולו שלו. עם הזמן החלו להתחבר ולנגן יחד ללא קשר להופעות ולבסוף החליטו להפוך ללהקה אחת, שבהמשך שינתה את שמה לשם הידוע שלה, "שונרא". הלהקה החלה לבצע שירים שכתב והלחין תורן בעבר ושירים חדשים, ובמקביל פנו למספר חברות תקליטים כדי להוציא אלבום חדש. לבסוף הסכימה חברת "נענע דיסק", שנוהלה על ידי ניצן זעירא, להקליט את האלבום. בשנים 1988–1989 הקליטה הלהקה באולפני "נענע דיסק" וב-1989 הוציאה את אלבומה היחיד, "נופל על ארבע", שכלל גרסאות מחודשות לשירים "לבן על לבן" ו"סין" מאלבום הסולו של תורן, וכן שירים חדשים שכתב והלחין תורן, שמהם התפרסם בעיקר השיר "ידיעות מניקרגואה". לאחר יציאת האלבום החליטו חברי הלהקה להפסיק את פעילותה.
הנרי פרנקפורט
הנרי 'האנס' פרנקפורט (בהולנדית: Henri 'Hans' Frankfort; 24 בפברואר 1897 – 16 ביולי 1954) היה אגיפטולוג, ארכאולוג ומזרחן יהודי הולנדי.
קורות חיים
פרנקפורט נולד באמסטרדם למשפחה "יהודית ליברלית". למד היסטוריה באוניברסיטת אמסטרדם ולאחר מכן עבר ללונדון, שם בשנת 1924, למד לתואר שני תחת סר פלינדרס פיטרי בקולג' האוניברסיטאי של לונדון. בשנת 1927 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת ליידן. נשא לאישה את הנרייט גרוונווגן (Henriette Groenwegen) ומאוחר יותר את אנריקטה האריס (Enriqueta Harris).
בין שנת 1925 ו-1929, פרנקפורט היה מנהל החפירה של החברה לחקר מצרים של לונדון באל עמארנה, אבידוס וארמנט (Armant). בשנת 1929 הוא הוזמן על ידי ג'יימס הנרי ברסטד להיות למנהל משלחת לעיראק מטעם המכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו. החפירות התקיימו במשך 6 עונות חפירה, בין השנים 1930–1937 והתרכזו באזור עמק נהר דיאלא באזור בו שכנה ממלכת אשנונה. בנוסף השתתפה המשלחת בחפירה קצרה בחפירות בדור שרוכין.
בשנת 1937 פרנקפורט ואמיל קרלינג (Emil Kraeling) זיהו אישה בתבליט בורניי (Burney Relief) כלילית של המיתולוגיה היהודית, אם כי זיהוי זה נדחה באופן כללי.