cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פיימונטית
פיימונטית (או פיימונטזית; באיטלקית Piemontese מPiedmontese, ובשפה עצמה Piemontèis) היא שפה רומאנית בדומה לצרפתית, אוקסיטנית וקטלאנית. השפה מדוברת בפי כשני מיליון דוברים בצפון-מערב מחוז פיימונטה, והיא אחת השפות המקומיות המדוברות בצפון איטליה כמו לומברדית, אמיליאנו-רומניולה, ליגורית וונטית.
הפיימונטית אינה שפה רשמית באיטליה. מספר בלשנים מכירים בפיימונטית כשפה עצמאית, ואינם רואים אותה כניב איטלקי.
מקור השפה
המסמך הראשון בפיימונטית, "sermones subalpini", נכתב במאה ה-12, ובלשונו דומה מאוד לאוקסיטנית. ספרות פיימונטית נכתבה במאה ה-17 ובמאה ה-18, אך לא זכתה בפיימונטה להערכה הספרותית שלה זכו יצירות באיטלקית או בצרפתית, השפות האחרות המדוברות בפיימונטה. עם זאת, היצירה הספרותית בפיימונטית לא פסקה והיא כוללת שירה, תיאטרון, חלקי נובלות ועבודות מדעיות.
נעם מילס
נעם מילס (נולדה ב-27 במאי 1986) היא סייפת ישראלית, המתחרה בסגנון דקר. מאז 2005, מילס היא אלופת ישראל בסגנון זה.
קריירה
מילס החלה להתאמן בסיף בגיל 11 בהוד השרון, ובגיל 13 עברה למועדון הפועל כפר סבא. כבר בגיל צעיר הגיעה להישגים מרשימים בזירה הבינלאומית. בשנת 2004 עברה להתאמן אצל המאמן אוהד בלוה, ושנה אחר כך העפילה לרבע גמר (מקומות 8-5) באליפות אירופה לנוער. ב-2006 זכתה בשני גביעי עולם לנוער, ודורגה ראשונה בעולם עד גיל 20.
בשנת 2007 זכתה מילס במדליית הכסף באוניברסיאדה שנערכה בבנגקוק. באפריל 2008 העפילה לגמר תחרות המיון הקדם-אולימפית שנערכה בפראג. הישג זה הקנה לה את הקריטריון האולימפי הבינלאומי, אבל לא היה אמור להספיק כדי להבטיח את השתתפותה באולימפיאדת בייג'ינג, אולם הוועד האולימפי החליט להנהיג קריטריון מיוחד לצעירים, ואישר את השתתפותה של מילס, שהייתה אז בת 22, במשלחת האולימפית הישראלית.
ביולי 2008, זמן קצר לפני האולימפיאדה, הגיעה מילס למקום השביעי באליפות אירופה. בדרכה להישג זה, גברה על שתי הראשונות בדירוג העולמי.
מילס היא הסייפת הראשונה והיחידה עד כה שייצגה את ישראל במשחקים האולימפיים בסגנון דקר, מאחר שכל קודמיה וגם הסייפים הישראלים הנוספים שהתחרו בבייג'ינג התחרו בסגנונות רומח וחרב.
בסתיו 2008 החלה מילס ללמוד באוניברסיטת הרווארד בארצות הברית, לאחר שקודם לכן סיימה שנה א' בלימודי כלכלה באוניברסיטת תל אביב.
במרץ 2009 סיימה במקום השני באליפות המכללות בארצות הברית (NCAA) ועלתה למקום ה-23 בדירוג העולמי, שהוא דירוג שיא לסייף או לסייפת ישראלים בענף הדקר וסיימה יחד עם חברה לקבוצה עידו הרפר במקום 9-16 באליפות העולם (הפסידה בהגרלה).
ביולי 2010 רשמה הישג נוסף, כשזכתה במדליית ארד באליפות אירופה ועלתה לדירוג שיא של סייפת ישראלית, מקום 11 בעולם.
כיום היא מסיימת את התואר השני באוניברסיטת הרווארד, אחרי שבשנת 2012 בגיל 26 פרשה מעולם הסיוף.
ידידיה מונסונייגו
הרב ידידיה מונסונייגו (ה'תקנ"ט, 1799 - ה'תרכ"ח, 1867) היה דיין, פוסק, בלשן ומשורר בפאס שבמרוקו.
קורות חייו
נולד בשנת ה'תקנ"ט (1799) לרבי רפאל אהרן מונסונייגו ששימש כדיין בבית הדין בפאס, כצעיר מבין ארבעה בנים. בצעירותו למד אצל רבי אברהם אבן דנאן וכנראה גם אצל אביו. לפרנסתו שימש כשוחט ובודק בעיר והיה מומחה גדול בתחומים אלו להם הקדיש חלק גדול מספרו קופת הרוכלים. בשנת ה'ת"ר (1840), לאחר פטירת אביו נבחר למלא את מקומו בבית הדין, תפקיד אותו מילא עשרים ושמונה שנה.
נפטר בפאס בכ"ט בחשוון (ערב ראש חודש כסלו) ה'תרכ"ח (1867).
פיוט ולשון
עסק רבות גם בבלשנות וכתב חיבור שלם להוכיח את קרבתה של השפה הערבית לעברית. בספרו הוא מביא דוגמאות רבות למלים בערבית אשר לדבריו מקורן בשפה העברית לשכבותיה (לשון המקרא ולשון חכמים) או בלשון הארמית.
משפחתו
נישא למרים. ידועים בניו רבי יהושע מחבר הספר "שבילי משפט", ושניים נוספים יעקב ורפאל שנפטרו בחייו ולזכרם הקדיש כמה מיצירותיו. בן נוסף היה ר' יהודה ובת בשם חנינא. נינו הרב ידידיה מונסונייגו כיהן כרב הראשי וראב"ד מרוקו.
חיבוריו
כתב חיבורים רבים במקצועות שונים בתורה וידועים למעלה מ-20 מהם. מחיבוריו שנדפסו:
המילטון (קנדה)
המילטון (באנגלית: Hamilton) היא עיר נמל ותעשייה חשובה בדרום פרובינציית אונטריו שבקנדה. העיר שוכנת 60 ק"מ מטורונטו ולחופה הדרום-מערבי של ימת אונטריו. העיר נקראת על שמו של ג'ורג' המילטון, שהיה המתיישב הראשון באזור. המילטון רכש חווה מעט אחרי מלחמת 1812. המילטון היא אחת מערי הנמל החשובות בקנדה ועיר תעשייה החשובה במדינה. נכון לשנת 2006 חיו בעיר עצמה 647,634 תושבים וכמעט 700,000 במטרופולין שלה. המטרופולין של המילטון הוא התשיעי בגודלו בקנדה והשלישי בגודלו באונטריו.
היסטוריה
לפני בואם של האירופאים, חיו באזור אינדיאנים. האירופאי הראשון שתועד מגיע לאזור שכיום שוכנת עליו המילטון הוא החוקר הצרפתי אטיין ברול בשנת 1616. רוב האזור נשלט בעבר על ידי שבטי האירוקוי שלהם הייתה ברית עם הבריטים ועזרו להם להילחם בצרפתים.
אירופאים רבים החלו להתיישב באזור לאחר המהפכה האמריקנית במאה ה-18.
העיר המילטון הוקמה בידי ג'ורג' המילטון בשנת 1812 לאחר שרכש חווה ממש עם סיום מלחמת 1812. זמן קצר לאחר מכן המילטון מכר שטח גדול מחוותו לכתר הבריטי. התוכנית הראשונית הייתה לבנות באזור כלא אך בסופו של דבר הוקמה בשטח שהוקצה עיירה לאחר שהוקם 'מחוז גור'. בתחילת הדרך, המילטון לא הייתה עיירה חשובה במחוז. בית הכלא שאמור היה להיבנות לפי התוכנית המקורית נבנה רק בשנת 1832 (באיחור של 10 שנים).
עם הזמן התפתחה המילטון וזכתה למעמד של עיר ב-9 ביוני 1846. עם גדילתה של העיר החלו להיבנות בה בניינים חשובים, מרכזים שונים ומפעלים. העיר היא הראשונה באימפריה הבריטית בה הוקמה מרכזייה טלפונית עוד בשנת 1877. חשמליות וכרכרות מילאו את רחובות העיר העמוסים.
התעשייה בעיר התבססה בעיקר על תעשיית הברזל. בשנים 1910 ו-1912 הוקמו שני מפעלי ברזל גדולים: 'סטלקו' ו'דופסקו'. כיום שתי החברות הללו הן בין הגדולות ביותר בצפון אמריקה. בשנת 1914 הוקם בעיר מפעל של פרוקטר אנד גמבל. באותה שנה עבר מספר התושבים בעיר את המאה אלף. בשנת 1929 נבנה גורד שחקים הראשון של העיר, 'בית פיגוט'. צמיחתה של העיר הייתה כל כך מהירה שבשנת 1930 הוחלט להעביר את אוניברסיטת מקמסטר מטורונטו להמילטון.
בשנת 1930 אירחה העיר את התחרות העולמית הראשונה של משחקי חבר העמים הבריטי. בשנת 1940 נבנה נמל התעופה של המילטון. כיום הוא נמל תעופה בינלאומי. בשנת 2001 המילטון אוחדה עם עיירות וערי פרברים שלה: אנקסטר, דונדס, פלמבורו, גלנברוק, וסטוני קריק. כיום שמה הרשמי הוא 'המילטון-וונטוורת'.
גאוגרפיה
המילטון שוכנת בדרום פרובינציית אונטריו, בסמוך לצידו המערבי של אזור ניאגרה. העיר שוכנת לחופה של ימת אונטריו.
המילטון מורכבת מעיר תחתית בה מרוכזים בעיקר עסקים ובתי דירות ועיר עליונה הבנויה על הר שהוא חלק מרמות ניאגרה ובו בעיקר שכונות מגורים של בתים פרטיים.
המילטון משתרעת על שטח של 1,138.11 ק"מ מרובע מתוכם 1,117.11 ק"מ מרובע אדמה ו-21 ק"מ מרובע מים. העיר ידועה בעיקר בזכות הנמל והתעשייה שלה. אזור התעשייה הגדול והנמל שוכנים בצפון העיר. בפאתי העיר מצויים הגנים הבוטניים המלכותיים המשתרעים על שטח נרחב.
המילטון מרוחקת כ-60 ק"מ מטורונטו ו-90 ק"מ מהגבול עם ארצות הברית.
דמוגרפיה
לפי מפקד התושבים בשנת 2006 חיו בהמילטון 647,634 תושבים. יותר מחמישית מהתושבים בעיר לא נולדו בקנדה. זאת העיר השלישית בקנדה מבחינת שיעור המהגרים בה אחרי טורונטו וונקובר. בשנים 2001-2006 כמות המהגרים בעיר גדלה ב-7.7%. בשנים הללו הגיעו לעיר 20,800 מהגרים, רובם מאסיה ורבע מהם מאירופה.
כ-20,000 מבני המילטון הגיעו מהעיירה רקלמוטו שבסיציליה ומספרם גדול ממספר התושבים שנשארו ברקלמוטו.
רוב מכריע של תושבי העיר הם נוצרים, אך יש בה גם קהילות של מוסלמים, יהודים, בודהיסטים והינדואיסטים. בעיר בית ספר יהודי ומספר בתי כנסת. ראשוני היהודים בעיר היו יהודים שהגיעו אליה מגרמניה במאה ה-19 והקימו בה קהילה רפורמית.
כלכלה
הכלכלה העיקרית של העיר היא ייצור תעשייתי. בצפון העיר, סמוך לנמל, ישנו אזור תעשייה, אחד הגדולים בקנדה, בו ממוקמים מפעלים רבים לייצור פלדה ועוד. אחת החברות הראשונות שהקימו מפעל בתחומי העיר היא וסטינגהאוס הקיימת עד היום. המילטון נחשבת כ'בירת ייצור הפלדה של קנדה' בעיקר בזכות שני מפעלי ענק: 'סטלקו' ו'דופסקו'. 'סטלקו' הייתה על סף פשיטת רגל אך בשנת 2004 החברה הצליחה להתאושש וחזרה להיות רווחית. בשנת 2007 נקנתה החברה על ידי תאגיד הפלדה של ארצות הברית בעלות של 38.50 מיליון דולרים קנדיים. כיום 'תאגיד הפלדה של ארצות הברית' שולט ב-76% מהחברה. 'דפסקו' הייתה החברה לייצור פלדה הרווחית ביותר בצפון אמריקה לשנת 1999 והרווחית ביותר בקנדה בשנת 2000. החברה מעסיקה יותר מ-7,000 עובדים במפעל הראשי שלה בהמילטון ומייצרת מעל 4 מיליון טון פלדה מדי שנה. כיום 'דפסקו' היא חברת בת של ארסלור-מיטל, החברה הגדולה ביותר בעולם לייצור פלדה.
העיר המילטון ידועה גם בזכות תעשיית הרפואה שלה. המכון לרפואה של המילטון מעסיק כ-10,000 עובדים והוא אחד המעסיקים הגדולים בעיר.
יוגי דב
יוגי דב (באנגלית: Yogi Bear) היא סדרת אנימציה בת 35 פרקים שהופקה במקור על ידי חברת האנה-ברברה בשנת 1960. בישראל הסדרה שודרה בערוץ המזרח התיכון במשך שנים רבות.
דמותו של יוגי הדב הופיע לראשונה ב-1958 כמסגרת תוכנית האנימציה המופע של האקלברי האונד, ביחד עם האקלברי האונד ופיקסי ודיקסי. ב-1960 קיבלה הדמות תוכנית משלה, שם חלק יוגי דב זמן מסך עם סנאגלפוס ויאקי דודל. כיום הפרקים משודרים כתוכניות קצרות בפני עצמן ולא כחלק מסדרה כלשהי.
שם הדמות
שם הדמות (יוגי בר) מיוחס לשחקן הבייסבול המצטיין בתקופה בה עלתה הסדרה, יוגי ברה. ברה הגיש תביעה נגד היוצרים על שימוש בשמו, אך הסיר אותה. היוצרים הכחישו כי הדמות מבוססת על השחקן, אך מקובל כי היא אכן הייתה מבוססת עליו.
עלילה
הסדרה התמקדה בדב בשם יוגי וחברו הדב בובו אשר חיים בפארק ג'ליסטון (פארק בדיוני אשר מבוסס על הפארק הלאומי ילוסטון). יוגי מנסה באופן קבוע לגנוב סלי פיקניק מהתיירים המבקרים בפארק. בשל כך ריינג'ר סמית' (Ranger Smith), שומר היערות בפארק עוקב באופן קבוע אחר יוגי.
סרט הקולנוע
בדצמבר 2010 יצא סרט לייב אקשן עם אנימציה ממוחשבת בשם "יוגי הדוב" המבוסס על עלילת הסדרה, בין השחקנים המככבים בסרט דן אקרויד בתפקיד יוגי, ג'סטין טימברלייק בתפקיד בובו ואנה פריס בתפקיד כתבת שטח שהגיעה לפארק ג'ליסטון לצלם סרט תיעודי.
אגורה (מקום כינוס)
אגורה (ביוונית: ἀγορά) ביוון העתיקה האגורה הייתה ליעד האקרופוליס היא הייתה מכונה הלב הפועם של העיר הייתה מקום כינוס אספת העם של הפוליס, כיכר השוק ומרכז החיים של העיר.
האגורה הייתה חלל עירוני המוקף במבני ציבור כגון מקדשים, סטואה, בולטריון (מושב מועצת העיר) או מבנים אחרים שאפיינו את התקופה.
על האגורה פיקחו האגורנומים (Agoranomoi), שגם היו אחראים לסדר, למסחר ההוגן ולמסי השוק. הם גם יכלו לקנוס את מפירי הסדר. האגורה הידועה ביותר מן העת העתיקה היא האגורה של אתונה. האגורה שהייתה בעיר סמירנה (איזמיר של היום) שבאסיה הקטנה היא זו שהשתמרה בצורה הטובה ביותר עד היום, וכיום קיים בה מוזיאון המכונה "מוזיאון האגורה הפתוח של איזמיר" (İzmir Agora Open Air Museum).
המילה "אגורפוביה", שפירושה "פחד ממקומות פתוחים", נגזרת ממושג זה במשמעותו כמקום השוק וחלל ציבורי פתוח.
המילה "אגורה" משמשת כיום גם לציון מושב המועצה של מחוזות יוון המודרנית.
חלקי הדיבר
בבלשנות, החלוקה לחלקי דיבר (או חלקי הדיבור), או במינוח מקצועי יותר לקטגוריות לקסיקליות, היא סיווג כל מילה בלקסיקון של שפה לפי מאפיינים מורפולוגיים. בדקדוק עברי חלקי הדיבר העיקריים הם: שם עצם (או: שם), פועל, תואר (נקרא גם תואר השם או שם תואר), תואר הפועל, כינוי ומילת-יחס.
חלוקת המילים לפי חלקי דיבר יוצרת קבוצות פתוחות, כלומר שניתן בקלות להוסיף להן מילים, וקבוצות סגורות, שהרכבן לא משתנה. לדוגמה, בעברית קבוצות שמות העצם והפעלים הן פתוחות ואילו קבוצת מילות הקישור היא סגורה. קבוצת תוארי הפועל הייתה סגורה בעברית מקראית והפכה להיות פתוחה בעברית מודרנית, כנראה בהשפעת שפות אירופה.
חלוקת המילים לחלקי דיבר
חלקי הדיבר הנפוצים ביותר הם שם העצם והפועל, ולצדם קיימים שמות תואר, תוארי פועל, כינויים, מילות יחס, מילות קישור ועוד.
נגזרות לשוניות של הפועל
מהפועַל נובעות נגזרות לשוניות נוספות ובהם שמות העצם:
חלקי דיבר משניים
חלקי דיבר נוספים הם: מילות תפקוד וביניהם כינויים הכוללים :
בשפות אחרות
החלוקה לחלקי דיבר איננה זהה בכל השפות, אם כי מקובל לומר שבכל השפות יש פעלים ושמות עצם. הגבולות בין הקטגוריות השונות אינם תמיד חדים. בעברית למשל, צורות המקור והבינוני הן צורות פועליות על גבול שם העצם, ושמות הפעולה הם צורות שמניות שיש להם מאפיינים של פועל (למשל, מקבלים מושא). לאורך התקופות ייתכן גם מעבר של צורה מחלק דיבר אחד לאחר (תזוזה קטגוריאלית); למשל, המילה "זָקֵן" היא במקור שם תואר, אך הפכה להיות שם עצם.
חוק חסימת מספר טלפון לשם מניעת ביצוע עבירות
חוק חסימת מספר טלפון לשם מניעת ביצוע עבירות, התשע״ח-2018 נחקק ב-12 במרץ 2018 על ידי הכנסת העשרים, והוא מקנה לרשויות כלים למניעת ביצוע עבירות בתחומי זנות וסמים באמצעות טלפון סלולרי.
הצורך בחקיקה
דברי ההסבר להצעת החוק מנמקים את הצורך בחוק:
להצעת החוק הממשלתית מוזגו שתי הצעות חוק פרטיות:
תמצית החוק
בחוק זה עבירה היא כל אחת מאלה:
היה לקצין משטרה בדרגת ניצב משנה ומעלה יסוד סביר להניח כי מספר טלפון מפורסם ברבים לשם ביצוע עבירה, לרבות באמצעות האינטרנט ויישומים טכנולוגיים, וכי יש יסוד סביר לחשש שימשיך לשמש לפרסום כאמור אם לא ייחסם באופן מיידי, רשאי הוא לתת צו חסימה מנהלי למפעיל הסלולרי שעמו התקשר המנוי בהסכם התקשרות ולמפעילים נוספים, המורה על חסימת מספר הטלפון לתקופה שיקבע בצו, שלא תעלה על 30 ימים; בצו לא תצוין העבירה שבשלה נחסם מספר הטלפון. קודם למסירת הצו יש להודיע למנוי על הכוונה למתן הצו שבה תצוין העילה לנתינתו, ותינתן לו הזדמנות לטעון את טענותיו בתוך 24 שעות ממועד מסירת ההודעה.
על ההחלטה למתן צו חסימה מינהלי ניתן לערער, בתוך תקופת תוקפו של הצו, לבית משפט השלום.
בית משפט השלום רשאי לצוות כמפורט להלן, אם שוכנע כי חסימת מספר הטלפון חיונית למניעת המשך פרסום ברבים לשם ביצוע העבירה שבשלה ניתן צו חסימה מינהלי, ורשאי הוא לחזור ולצוות על הארכת תוקפו של הצו לתקופה נוספת שלא תעלה על 60 ימים מזמן לזמן:
אם הוגש כתב אישום בעבירה, רשאי בית המשפט הדן בכתב האישום, על פי בקשת תובע, לצוות כמפורט להלן, אם שוכנע כי חסימת מספר הטלפון חיונית למניעת המשך הפרסום ברבים לשם ביצוע העבירה; בית המשפט רשאי לצוות כאמור עד תום ההליכים או עד למועד מוקדם יותר שיקבע, ולחזור ולצוות על הארכת תוקפו של הצו לתקופה נוספת מזמן לזמן, ואם הסתיים ההליך בהרשעה – עד למועד אחר שיקבע ושלא יעלה על חמש שנים נוספות מתום ההליכים:
מפעיל סלולרי יפעל למימושה של הוראה שניתנה בצו חסימה מנהלי או בצו חסימה שיפוטי, באופן מיידי ולא יאוחר מ־24 שעות ממועד קבלתו; במניין תקופה זו לא יובאו בחשבון שעות החלות ביום שאינו יום עסקים.
אל-קדארף
אל-קדארף (בערבית: القضارف; לפעמים קדאריף, גדריף או גדאריף; בתעתיק מדויק: אלקצ'ארף) היא בירת מדינת אל-קדארף שבסודאן. היא נמצאת על הדרך המקשרת את ח'רטום הבירה עם גלאבאט, הממוקמת קרוב לגבול האתיופי.
רבים מיהודי אתיופיה שהו כפליטים בעיר זו ובסביבתה במהלך העלייה לישראל דרך סודאן.
היסטוריה
העיר התחילה משוק מסחרי אשר התפתח לכפר אשר משך אליו נוודים ואיכרים מן הכפרים הסמוכים. החוקר הסקוטי ג'יימס ברוס עבר בעיר בשנת 1772 ותיעד אותה בכתביו. גם החוקר והסופר הבריטי סמואל בייקר כתב על העיר לאחר שעבר בה בנובמבר 1862. בשמן השלטון המצרי על העיר, היא הפכה לבסיס מרכזי של חיל המצב המצרי. כוחותיו של מוחמד אחמד כבשו את העיר בשנת 1884 במסגרת המלחמה המהדית והשתמשו בעיר כבסיס לתקיפות באתיופיה. בזמן מלחמת העולם השנייה העיר הייתה מקור מרכזי לתוצרי מזון עבור צבאות בעלות הברית שלחמו בצפון אפריקה. לאחר המלחמה העיר הייתה מוקד להשקעות חקלאיות רבות.
אוכלוסייה
מרבית האוכלוסייה היא ערבית. המגוון האתני מורכב משבטים רבים: בגארה, מאסאליט, דינקה והאוסה. בעיר ישנה גם קהילה לא מבוטלת של תושבים זרים: יוונים, כורדים, סומלים, ארמנים ועוד.
מאיר יונה ברנצקי
רבי מאיר יונה ברנצקי (מוכר יותר בשמו הפרטי בלבד ולעיתים: ר' מאיר יונה שץ; ה'תקע"ז, 1817 - י"ז בסיוון ה'תרנ"א, 23 ביוני 1891) היה רב ליטאי ומחבר תורני פורה. נודע על שם מהדורת ספר העיטור שהדפיס.
ביוגרפיה
נולד בסוכובליה שליד ביאליסטוק לרב שמואל זלמן ברנצקי, שכיהן קודם לכן כרב בכמה קהילות. אביו נפטר כשהיה בחור והוא התמנה כרב העיירה במקומו בהיותו בן 18. בהמשך כיהן כרב במספר מקומות יישוב: בפורוזובה, שבה כיהן בעבר אביו כדיין ומגיד לפני מינויו כרב בסוכובליה; בקנושין ובסוויסלוץ'. בשנת ה'תרל"ב התמנה כראב"ד הקהילה היהודית החשובה בבריסק, ושימש במשרה זו כשנה וחצי. במהלך כהונתו בבריסק התגורר בעיר בגפו, אשתו נותרה בסוויסלוץ' וניהלה בה בית מסחר. לאחר שנה וחצי בבריסק נאלץ לחזור לסוויסלוץ' ובמקומו נבחר הרב יוסף דב הלוי סולובייצ'יק.
כותבי קורותיו מדגישים את חריצותו ואת השעות הרבות שהשקיע מדי יום בכתיבת חיבוריו הרבים, כמו גם את הקפדתו על שעת הליכה יומית מחוץ לעיר בכל מזג אוויר. רבי מאיר יונה נשאר בתפקידו כרבה של סוויסלוץ' עד פטירתו ממחלת הסרטן בי"ז בסיוון ה'תרנ"א, 23 ביוני 1891.
ספריו
בשנים ה'תרל"ד-ה'תרמ"ח הדפיס את מהדורתו המוערת לספר העיטור, ספר שנזנח בשל חשש לטפל בו שנבע ממסורת עתיקה על אסונות שאירעו לאלו שניסו לההדירו. גם במשפחתו פגעו אסונות כבדים בזמן עבודתו על הספר, אך הוא התאמץ והמשיך בעבודתו עד השלמת מהדורתו בשני כרכים לחלקו הראשון של הספר. הוא נזהר מלהכניס את שינויי הנוסח לגוף החיבור ורשם את כולם כחיבור נפרד מתחת לטקסט החיבור, אף על פי שהמדפיס יצחק גולדמן הציע לו לממן את המהדורה אם יסכים להכניס את התיקונים לגוף הספר. רבי מאיר יונה נרתע מצעד זה וסירב להצעתו מחשש שטעה במקומות אחדים.
בשנים ה'תרמ"ג וה'תרמ"ד בהתאמה, הוציא את פירושו להגדה של פסח בשם "לפסח ליל שמורים" ואת ספרו על אגדות התלמוד למסכת ברכות, "מי השלֹח". בשנת תרמ"ז הדפיס חלק ראשון מתוך ספרו על משנה תורה לרמב"ם, העוסק בספרי עבודה וקרבנות.
חלק מחיבוריו אבדו: הוא השאיר אחריו חיבור גדול על התלמוד הירושלמי בארבעה כרכים, שבהם כלל גם את חיבורו לירושלמי של בנו הבכור, ר' אברהם אהרן רבינוביץ, שנפטר בחייו בהיותו בן 49. בנוסף השלים בשנת תרמ"ד את עבודתו על ספר הלכות גדולות בחיבור בן שני כרכים, כרך נוסף של מי השילוח על אגדות התלמוד בסדר מועד וספר נוסף על משנה תורה לרמב"ם. בקיאותו הרבה, שנבעה משיטת לימודו המעדיפה היקף נרחב של הסוגיות, הביאה לכך שעיטר את רוב הספרים בספרייתו בהערות שוליים עם מובאות וציונים שונים. כתבים אלו נשרפו כולם בתוך ספרייתו שנשרפה בשריפה הגדולה בסוויסלוץ' לאחר פטירתו, שנים ספורות לפני מלחמת העולם הראשונה.
בחברה היהודית
לפי כותבי קורותיו, היה רבי מאיר יונה חרד וקפדן בהלכה, כמו גם קנאי. הוא עמד לימין העניים והפועלים ועורר על עצמו בכך את חמת העשירים והמיוחסים, מה שהביא לרדיפתו בידיהם בשנותיו האחרונות. הוא היה מתנגד מובהק לחסידות ולחסידים ואף רדף אותם בצעירותו, פעילות זו פחתה בשנות חייו האחרונות, וכשגבר הזלזול בדת בקרב ההמון, היה מדבר בשבח החסידים.
למרות שהיה מחמיר על עצמו בהלכה, השתדל להקל בפסיקותיו ככל שניתן בגבולות ההלכה. בעיקר הקפיד לבדוק שלא תמצא סתירה לסברותיו בספרות הראשונים.
בשל יושרו הגיעו לבוררות לפניו גם גויים בני הסביבה שנקלעו לסכסוך ממוני עם יהודים, והאגדה מספרת כי לאחר מותו גילו שמשי ה"חברה קדישא" המקומית כי מישהו מקרב האוכלוסייה הכללית באזור דאג למלא נפט במנורה שעל קברו בזמן סופת שלגים לאחר שהאחראי לדבר שכח לבצע זאת.
סייה קוליסי
סייאמטנדה קוליסי (Siyamthanda Kolisi; נולד ב-16 ביוני 1991) הוא שחקן רוגבי דרום אפריקאי, המשמש כקפטן נבחרת דרום אפריקה ברוגבי, ושחקנה של קבוצת הרוגבי הסטורמרס. קוליסי בדרך כלל משחק כחלוץ אגף. קוליסי מונה לקפטן הנבחרת הדרום האפריקאית ב-2018, והפך לאיש השחור הראשון שממלא תפקיד זה. קוליסי הוביל את הנבחרת לניצחון בגמר גביע העולם ברוגבי 2019 לאחר שגברו על אנגליה. בדצמבר 2019, קוליסי נבחר לרשימת 100 האפריקאים המשפיעים ביותר של המגזין ניו אפריקן.
חיים האישיים
סייה קוליסי, או בשמו המלא סייאטמנדה קוליסי, נולד ב-16 ביוני 1991, בדרום אפריקה. אימו של קוליסי, פקאמה, הייתה בת 16 כאשר סייה נולד. אביו, פז'קלה, היה בשנת הלימודים האחרונה שלו בתיכון. אימו של קוליסי נפטרה כאשר היה בן 15, והותירה את סבתו, נולולמיל, לגדלו. קוליסי גדל בעיירה זוויד הענייה, הסמוכה לעיר פורט אליזבת, בה חווה ילדות קשה של עוני ומחסור. בגיל 12, הוא השתתף בטורניר נוער ברוגבי בעיר מוסל ביי, בו הוא בלט במיוחד והרשים את הצופים הרבים. לאחר טורניר זה, הוצעה לו מלגה בבית הספר "גריי ג'וניור" שבעיר פורט אליזבת. את לימודיו התיכוניים הוא העביר בתיכון "גריי" היוקרתי מאוד בזכות המלגה שנתנה לו, כשהוא משחק בתפקיד קבוע בקבוצת הרוגבי של התיכון. בין השנים 2007–2009 קוליסי היה חלק ממערך הנוער בקבוצת הרוגבי Eastern Province Elephants, קבוצת רוגבי אזורית המשתתפת במספר תחרויות במדינה. בנוסף, הוא ייצג את נבחרת דרום אפריקה הלאומית מתחת לגיל 18 במשך שנתיים ברציפות.
קריירה
ההופעה הראשונה של קוליסי כשחקן מקצועי הייתה כשחקן בקבוצת Western Province, במשחק מול ה-Golden Lions, במהלך אליפות Vodacom Cup בשנת 2011. הוא הצטרף כשחקן באופן פורמלי באליפות ה-Currie Cup והשתתף ב-13 משחקים בהם הבקיע 4 שערים, כולל הבעיטה המכרעת במשחק מול היריבים המושבעים של קבוצתו ה-Blue Bulls.
בשנת 2012, הצטרף קוליסי לקבוצת הרוגבי המקצועית ה-Stormers ובלט מיד עם 16 הופעות לאורך העונה. במחצית השנייה של אותה שנה נפצע קוליסי, דבר שהגביל אותו להופעה אחת בלבד באליפות Currie Cup 2012 בה זכתה קבוצתו באליפות.
בשנה שלאחר מכן, קוליסי חזר לשחק ושמר על מקומו בהרכב של קבוצתו, על אף התחרות הרבה מול החלוצים האחרים בקבוצה. באותה שנה הוא השתתף ובלט מאוד ב-13 משחקים, חשיפה זו הובילה אותו להכרה בינלאומית כשחקן רוגבי מוביל. ביוני 2013, הוא הצטרף לנבחרת הרוגבי הלאומית ה"ספרינגבוקס". עקב ההכנות של הנבחרת הלאומית לאליפות הרוגבי 2013, קוליסי הוגבל לשחק שלושה משחקים בלבד עבור קבוצתו ה-Western Province במהלך אליפות 2013 Currie Cup, ולא יכול היה למנוע את הפסדם ל-Sharks בגמר האליפות.
קוליסי נבחר לתפקיד הקפטן של קבוצתו ב-20 בפברואר 2017. ב-25 במאי 2018 הוא נבחר כקפטן הנבחרת הלאומית – השחקן השחור הראשון בתפקיד ב-126 שנות ההיסטוריה של הנבחרת.
קריירה בינלאומית
קוליסי היה חבר בקבוצת הצעירים מתחת לגיל 20 של דרום אפריקה שהתחרתה בשנים 2010 ו-2011 בליגה הצעירים העולמית. ההופעה הראשונה שלו במדי הנבחרת הדרום אפריקאית הייתה ב-15 ביוני 2013 במשחק נגד סקוטלנד. קוליסי החליף את השחקן בוטה ארנו, שנפצע בדקה החמישית של המשחק, וזכה בתואר איש המשחק לאחר שהוביל את קבוצתו לניצחון 30–17. קוליסי השתתף ב-9 משחקי נבחרת נוספים בשנת 2013 וביסס את מעמדו כחבר קבוע בנבחרת. קוליסי שיחק בנוסף בשני משחקים באליפות הרוגבי העולמית לשנת 2015 כשחקן בנבחרת דרום אפריקה, מול נבחרות יפן וסמואה.
קוליסי כיהן כקפטן של נבחרת דרום אפריקה באליפות הרוגבי העולמית בשנת 2019 שהתקיימה ביוקואמה ביפן, בה ניצחו את אנגליה 32–12 בגמר וזכו בגביע. קוליסי הוא הקפטן השחור הראשון שהוביל נבחרת לניצחון באליפות העולם ברוגבי.
תיאסטס
תיאסטס (יוונית: Θυέστης) דמות מהמיתולוגיה היוונית, בנו של פלופס, אחי אטראוס ואביהם של פלופיה ושל אייגיסתוס.
דמותו
אטראוס ותיאסטס היו אחים תאומים, בניהם של פלופס, מלך אולימפיה והיפודאמיה. האחים הרגו את אחיהם החורג, כריסיפוס, הבן של פלופס ושל הנימפה אקסיוכה. השניים קנאו בו ואמם, היפודאמיה, חששה שאביהם ידיח אותם ויעדיף את הבן הצעיר, לכן זרקו אותו לתוך באר (קיימות גרסאות נוספות לגבי מותו, אונס ורצח שביצע בו המחנך שלו או התאבדות בגלל האונס). האב הזועם גירש את השלישייה מארצו והם מצאו מקלט במיקנה, שם תלתה האם את עצמה. האחים שאפו להיות שליטי המקום במקום המלך הנעדר אאוריסתאוס.
אטראוס הבטיח לארטמיס להקריב לה את הצמר המשובח ביותר. לאחר שמצא את גיזת הזהב הוא לא רצה להקריב אותה, לכן מסר אותה לאשתו, איירופה, כדי שתחביא אותה מפני האלה. איירופה שהתאהבה בתיאסטס, האח של אטראוס, נתנה לו את גיזת הזהב ללא ידיעת בעלה. תיאסטס ואטראוס התחרו על המלוכה במיקנה. תיאסטס אמר לאטראוס שרק מי שיוכל להשיג את גיזת הזהב יהיה ראוי למלוך ואטראוס, שחשב שהגיזה ברשותו (אצל אשתו), הסכים לכך. תיאסטס הציג את גיזת הזהב וזכה בכיסא המלוכה. מאוחר יותר הביא אטראוס אישור מהרמס לכך שהוא זכאי למלוכה ועל כך השיב לו אחיו, שיחזיר לו את המלוכה, כשהשמש תנוע אחורה על מסילתה בשמים. זאוס עשה זאת ואטראוס זכה במלוכה. בהזדמנות זו נודע לאטראוס על בגידת אשתו עם אחיו והוא תכנן את נקמתו. אטראוס הזמין את תיאסטס למשתה התפיסות. אטראוס הרג את בניו של תיאסטס ובישל את בשרם, פרט לידיהם ורגליהם. בארוחה הגיש אטראוס לאחיו את בשר ילדיו בעזרת ידיהם ורגליהם (רעיון שאינו חדש במשפחה זו, בדומה למה שעשה טנטלוס לפלופס). תיאסטס ברח, אך חיפש דרך לנקום באחיו. אורקל ניבא לתיאסטס שאם יביא לעולם בן מבתו, פלופיה, בן זה יהרוג את אטראוס. תיאסטס עיבר את בתו ונולד להם בן בשם אייגיסתוס. פלופיה הפקירה את בנה, אך רועה צאן מצא אותו והביא אותו אל אטראוס. אטראוס גידל את אייגיסתוס והתייחס אליו כאל בנו. כשאייגיסתוס בגר, הגיעה תיאסטס, סיפר לאייגיסתוס שהוא אביו וסבו והסית אותו נגד אטראוס. אייגיסתוס הרג את אטראוס ויחד עם אביו תיאסטס מלך במיקנה והגלה את בניו של אטראוס, אגממנון ומנלאוס, אל ספרטה.
מלך ספרטה, טינדאראוס, השיא לגולים את בנותיו, קליטמנסטרה והלנה. כשמת טנידאראוס, ירש אותו מנלאוס וכמלך ספרטה עזר לאחיו להפיל את אייגיסתוס ותיאסטס ולזכות במלוכה במיקנה. לאחר שאגממנון יצא למלחמת טרויה בגדה בו אשתו, קליטמנסטרה, עם אייגיסתוס. מהמלחמה חזר אגממנון המנצח כשהוא מביא איתו פילגש חדשה, את קסנדרה. קליטמנסטרה ואייגיסתוס, רצחו את אגממנון ואת קסנדרה ואת ילדיהם, התאומים פלופס וטלראמוס. ילדי אגממנון, אלקטרה ואורסטס שאפו לנקום את מות אביהם. אורסטס, יחד עם חברו פילאדס ובסיוע אחותו, אלקטרה, רצח את אמו, קליטמנסטרה, ואת אייגיסתוס.
דניאל ג'. אוונס
דניאל ג'קסון אוונס (באנגלית: Daniel Jackson Evans; נולד ב-16 באוקטובר 1925) הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמושלה השישה-עשר של מדינת וושינגטון במשך תריסר שנים, מ-1965 עד 1977, וכנציגה בסנאט של ארצות הברית בין השנים 1983–1989.
ראשית חייו
בתום לימודיו התיכוניים שירת אוונס בצי ארצות הברית בשנים 1943–1946. את שירותו הצבאי החל כאשר נכנס לתוכנית ההכשרה V-12 של מכללת הצי, במסגרתה הוצב באוניברסיטת וושינגטון, אך כעבור שמונה חודשים הועבר לתוכנית ROTC באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. במהלך שירותו אמנם לא נלחם בשדה הקרב, אך הוצב באוקיינוס השקט זמן קצר לאחר מלחמת העולם השנייה בתפקיד סמל על נושאת מטוסים. בשנת 1946 שב לאוניברסיטת וושינגטון.
בשנת 1948 השלים באוניברסיטת וושינגטון לימודי תואר ראשון בהנדסה אזרחית, ובשנה העוקבת קיבל תואר שני באותו התחום. הוא חזר לשירות פעיל בצי ארצות הברית ב-1951, והשתחרר ממנו סופית במהלך 1953. אחר כך עבד כמהנדס מבנים בשנים 1953–1956, ובתפקידו האחרון כמהנדס סייע בתכנון "ויאדוקט דרך אלסקה".
קריירה פוליטית
חרף היותו רפובליקני ושמרן בעל סגנון עצמי, אוונס נודע בזכות המדיניות הליברלית של ממשלו בנושא הגנת הסביבה – הוא הקים את המחלקה הראשונה לאקולוגיה שפעלה ברמה המדינתית, ושהיוותה השראה לייסוד הסוכנות להגנת הסביבה של ממשל ניקסון. כמושל הוא העניק תמיכה נלהבת במערכת ההשכלה הגבוהה של וושינגטון, ומימן את מערכת המכללות הקהילתיות של וושינגטון. בנוסף, הוא חתם על הצעת חוק להכשרת הפלות בארבעת החודשים הראשונים להיריון ונלחם ללא הצלחה למען הנהגת מס הכנסה מדינתי, שתי עמדות ליברליות נוספות.
אוונס כיהן כמושל וושינגטון בשנים 1965–1977, והיה המושל השני שנבחר לשלוש תקופות כהונה, אחרי ארתור לנגלי. מחקר שנערך באוניברסיטת מישיגן בשנת 1981 מנה אותו בין עשרת המושלים המצטיינים בארצות הברית במהלך המאה ה-20. אוונס מיאן להתמודד לקנדציה רביעית. טד בנדי, רוצח סדרתי מהמפורסמים ביותר בארצות הברית, היה עוזר במטה הבחירות של אוונס, ושמר על קשר הדוק עם המושל. במהלך מסע הבחירות של אוונס ב-1972 עקב באנדי אחר יריבו הדמוקרטי ברחבי וושינגטון, הקליט את נאומיו ודיווח לאוונס במישרין. לאחר מכן קמה שערורייה זוטא משחשפו פעילי המפלגה הדמוקרטית כי באנדי התחזה לסטודנט בקולג'.
בין השנים 1977 ל-1983 שימש אוונס כנשיא השני של המכללה המדינתית אוורגרין (Evergreen State College) שבאולימפיה, אותה ייסד אוונס ב-1967 באמצעות חתימה על חקיקה המאשרת את הקמת המכללה. הבניין הגדול ביותר בקמפוס אוורגרין קרוי על שמו של אוונס. ב-1983 מונה אוונס לסנאט של ארצות הברית בידי המושל ג'ון ספלמן, כדי למלא את מקומו של הסנאטור המנוח הנרי ג'קסון. אוונס זכה בבחירות מיוחדות שהתקיימו באותה השנה וגבר על יריבו מייק לאורי, ומילא את שארית כהונתו של ג'קסון. לאחר בחירות 1988 מפרש מהחיים הפוליטיים. במהלך כהונתו בסנאט הצביע בעד החוק למיסוד יום מרטין לותר קינג כחג פדרלי, בעד מינויו של רוברט בורק לבית המשפט העליון של ארצות הברית ובעד עקיפת הווטו של הנשיא רונלד רייגן.
בערוב ימיו
לאחר שעזב את הסנאט ב-1989, ייסד אוונס את חברת הייעוץ שלו "Daniel J. Evans Associates". המושל מייק לאורי מינה אותו למועצת העוצרים של אוניברסיטת וושינגטון בשנת 1993,, בשנים 1996–1997 היה יושב ראש הדירקטוריון של האוניברסיטה. ב-1999 נקרא על שמו בית הספר לעניינים ציבוריים באוניברסיטת וושינגטון. משעזב את החיים הפוליטיים הוסיף לעבוד בעולם העיתונות, שם כתב מאמר מערכת שבועי במהדורות החדשות של KIRO-TV מתחילת עד אמצע שנות ה-90 של המאה ה-20. בשנת 2012 היה מנהל של הארגון "היוזמה לפיתוח גלובלי". בשנת 2022 פורסמה האוטוביוגרפיה שחיבר.
אונייה מדרגה ראשונה
אונייה מדרגה ראשונה (באנגלית: First-rate) היה הכינוי בצי המלכותי הבריטי של אוניות הקו הגדולות ביותר. גודל האונייה מדרגה זו, מספר התותחים שנשאה וגודל צוותה השתנו במהלך 250 השנים בהם נהגה בצי שיטה סטנדרטית לדירוג האוניות, אך מתחילת המאה ה-18 נכללו בדרגה זו רק אוניות תלת-סיפוניות שנשאו 100 תותחים או יותר. בימיו של נלסון (1800 לערך) מנה צוותה של אונייה מדרגה ראשונה למעלה מ-800 איש וההדחק שלה עלה על 2,000 טונות.
הדירוג
ב-1620, כשהונהגה לראשונה שיטת דירוג האוניות, נקבע כי לאונייה מדרגה ראשונה תיחשב זו שצוותה מונה 300 איש לפחות. רק אחרי 1660 החלו נוקבים במספר התותחים כקריטריון לקביעת הדרגה. לאוניות הראשונות מדרגה זו היו 60 תותחים בלבד, אך כבר ב-1650 בקירוב הן נשאו בין 90 ל-100 תותחים. בתחילת המאה ה-18 נקבע כי בזמן מלחמה ייחשבו לאוניות מדרגה ראשונה אלו הנושאות 100 תותחים או יותר, וכי אוניות החמושות ב-90 תותחים, ולימים ב-98, לאוניות מדרגה שנייה. בימי שלום הוקטן מספר התותחים בכל אוניות הקו והן היו חמושות בחסר. לקראת סוף המאה ה-18 החלו בונים אוניות חמושות ביותר מ-100 תותחים, וגם הן סווגו כאוניות מדרגה ראשונה.
האונייה נשאה תותחים נוספים, שלא הוצבו על עגלות ולא נלקחו בחשבון במספר התותחים הנקוב של הדרגה. עם אלה נמנו תותחים קטנים נגד אדם, שהיו בתחילה בעלי חצובה מסתובבת (swivel gun). מ-1770 לערך העמידו על סיפון האחרה וצור החרטום של אוניות מדרגה ראשונה, כמו גם של אוניות מדרגות נמוכות יותר, תותחים כבדים לטווח קצר מסוג חדש שנקראו קרונדות. עד 1817 לא נכללו הקרונדות במספר התותחים הנקוב של הדרגה, משום שלא הוצבו על עגלות, אלא אם החליפו תותח רגיל.
מאחר שאוניות מדרגה ראשונה היו הגדולות והחזקות ביותר בצי המלכותי, מקובל היה להשוותן עם אלו של ציים אחרים, ולעיתים קרובות כינו את אוניותיהם הגדולות ביותר בשם "אוניות מדרגה ראשונה". ברם, לכל צי הייתה שיטת דירוג משלו, וראוי לציון מיוחד הצי הצרפתי ששיטת הדירוג שלו כללה חמש דרגות.
אוניות מפורסמות
בשל חשיבותן המיוחדת ליוקרת הצי, ניתן היה לבנות ולהפעיל אוניות מעטות בלבד מדרגה זו בעת ובעונה אחת. על כן, במשך 250 השנים לערך בהם נהגה שיטת דירוג האוניות בצי המלכותי נטלו חלק בקרבות ימיים רק מספר קטן יחסית של אוניות מדרגה זו.
האונייה היחידה מדרגה זו שנשתמרה לימינו היא אה"מ "ויקטורי", אוניית הדגל של אדמירל נלסון בקרב טרפלגר (1805). היא מוצגת בבסיס הצי המלכותי בפורטסמות' ועדיין בשירות. הגוף של אה"מ "סנט לורנס", 112 תותחים, שנבנתה ופעלה רק במים מתוקים במהלך מלחמת 1812, שרד בשלמותו במים רדודים בקרבת חוף קינגסטון (אונטריו), והוא אתר צלילה פופולרי. שתי אוניות מפורסמות נוספות הן אה"מ "רויאל סובריין", שפורקה ונגרטה ב-1841, ואה"מ "בריטניה", שפורקה ב-1825. אוניות מדרגה ראשונה מאוחרות יותר, כמו "קלדוניה" וכמה מאחיותיה, נשאו 120 תותחים. ציים אחרים, ובמיוחד הצי הצרפתי, החזיקו גם הם באוניות דומות בעלות למעלה מ-100 תותחים. האונייה כבדת החימוש מכולן הייתה "סנטיסימה טרינידד" הספרדית, אשר לאחר שיפוצה והגדלתה ב-1802 נשאה 140 תותחים.
תחרות מיס ניצולת השואה
תחרות מיס ניצולת השואה (באנגלית: Miss Holocaust Survivor) היא תחרות יופי ישראלית שנוסדה בשנת 2012, ובה משתתפות נשים ניצולות השואה. התחרות אורגנה על ידי השגרירות הנוצרית הפרוטסטנטית הבינלאומית ועל ידי יד עזר לחבר. האירוע, שנערך מדי שנה בחיפה, עורר מחלוקת. התחרות מתקיימת מדי שנה מאז 2012, למעט 2014.
היסטוריה
בשנת 2012 חברו השגרירות הנוצרית הבינלאומית ויד עזר לחבר וייסדו את תחרות מיס ניצולת השואה, שארגן שמעון סבג. האירוע, שהוצג כ"חגיגת חיים", עורר מיד ביקורת. סבג הגיב ואמר כי המשתתפות "מרגישות טוב ביחד. הן נהנות וצוחקות בחזרות. העובדה שכל כך הרבה רצו להשתתף מוכיחה שזה רעיון טוב." כמעט 300 משתתפות הגישו בקשה להשתתף בתחרות, שבסופו של דבר צומצמה ל-14 משתתפות. טווח הגילים של המשתתפות נע בין 74 ל-97. האירוע הראשון נערך ב-28 ביוני 2012, והשתתפו בו כ-600 איש, ביניהם משה כחלון ויוסי פלד. בתחרות שפטו ארבעה שופטים.
בשנת 2013 נערכה התחרות בהיכל הספורט רוממה חיפה. באירוע השתתפו כ-2,500 איש. שופטי התחרות כללו את פנינה רוזנבלום ואשת התקשורת ג'ודי שלום ניר מוזס. 18 נשים השתתפו בתחרות, בגילאי 70 עד 94.
בשנת 2015 השתתפו 13 נשים בתחרות שהתקיימה ב-24 בנובמבר 2015. המשתתפות סיפרו לקהל את סיפורי הישרדותן. אחת השופטים באותה השנה הייתה העיתונאית ליהיא לפיד, אשתו של יאיר לפיד, שהצהירה: "אני חושבת שבחרנו בהן על פי תשוקת החיים שלהן, על פי האנרגיה שלהן. הן כל כך שמחו להיות שם על הבמה ולספר את סיפורן. כל אחת מהן רצתה בכך והזכירה את העובדה שהיא כאן כי היא רוצה שנזכור ונדבר על זה ולעולם לא נשכח. והיה משהו כל כך נוגע ללב בדרך שהן רק רצו שנבין שאנחנו צריכים לחגוג את החיים."
בשנת 2016, מתוך 300 נשים שהגישו מועמדות לתחרות, נבחרו 14 מועמדות לגמר. מקהלה המורכבת כולה מניצולי שואה הופיעה לראשונה באירוע בו השתתפו כמעט 1,000 איש. בין הנוכחים היו יונה יהב ושרה נתניהו. הזוכה, אנה גריניס, הוכתרה לצלילי השיר "אישה יפה" של רוי אורביסון.
בשנת 2018 נבחרה מתוך 12 המועמדות הסופיות סבתא רבתא בת 93, טובה רינגר, שנולדה בפולין ושרדה את מחנה הריכוז אושוויץ במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביקורת
קולט אביטל, פוליטיקאית ישראלית, אמרה כי "זה נשמע לי לגמרי מקאברי. אני בעד העשרת חיים, אך תחרות חד פעמית המסתירה (ניצולות) בבגדים יפהפיים אינה מה שהולך להפוך את חייהן למשמעותיים יותר."
גל מור, עורך "חורים ברשת", שאל: "מדוע יש להשתמש במוסד מתפורר, תחרותי, המדגיש את מראה הנשים כהשראה, במקום לאפשר להן לספר את סיפורן ללא גימיקים? זהו צעד אחד מ"הישרדות-שואה" או "האח הגדול אושוויץ." זה משאיר טעם רע. ניצולי שואה צריכים להיות מעל לכל אלה."
דרוסוס יוליוס קיסר
דרוסוס יוליוס קיסר (7 באוקטובר 14 לפנה"ס – 14 בספטמבר 23), היה אציל רומאי מן השושלת היוליו-קלאודית. הוא היה בנו היחיד של הקיסר טיבריוס, בן-דוד מצד האם של הקיסר קליגולה, בן דוד מצד האב של הקיסר קלאודיוס, ודוד מדרגה שנייה של הקיסר נירון.
תולדות חייו
דרוסוס נולד בשנת 14 לפנה"ס, אביו טיבריוס היה בנו החורג של הקיסר אוגוסטוס ואמו ויפסניה אגריפינה הייתה בתו של המצביא הבכיר ביותר בתקופה, מרקוס ויפסניוס אגריפה.
עם מותו של אגריפה בשנת 12 לפנה"ס אוגוסטוס הכריח את טיבריוס להתגרש מוויפסניה ולשאת לאישה את בתו יוליה אלמנתו של אגריפה. בניגוד למנהג הרומאי אחרי גירושיו של הוריו דרוסוס נשאר לחיות עם אמו, ככל הנראה מכיוון שאוגוסטוס רצה להרחיק אותו מהחצר הקיסרית מכיוון שחשש שהוא יהווה תחרות לשני נכדיו ובניו המאומצים גאיוס ולוקיוס שאותם הועיד כיורשיו.
דרוסוס הפך לבן משפחת היוליים בשנת 4 עם אימוצו של אביו על ידי אוגוסטוס באותה שנה הוא נשא לאישה את דודניתו ליווילה, שהייתה גם אחותו של אחיו המאומץ גרמניקוס, לזוג נולדו שלושה ילדים יוליה והתאומים טיבריוס וגרמניקוס.
דרוסוס היה ידוע כאדם בעל אופי אלים וברוטאלי, אחרי שכמה פעמים הכה מספר חברים ממעמד הפרשים הוא זכה לכינוי האירוני קסטור על שם אחד מהאלים הפטרונים של מעמד הפרשים, כמו כן חרבות חדות זכו לכינוי דרוסיאן על שמו.
הקריירה הציבורית של דרוסוס התחילה בשנת 11 לספירה כשמונה כקוואיסטור, בשנת 14 לספירה כשטיבריוס ירש את אוגוסטוס כקיסר הוא נשלח לדכא את מרד הלגיונות שחנו בפאנוניה, הוא הופיע בפני החיילים המורדים וקרא להם לסיים את המרד תוך שהוא מבטיח להם שיביא את דרישותיהם לטיפולו של אביו והסנאט הרומי אולם החיילים שקצה נפשם בסחבת בטיפול בעניינים דחו את בקשתו של דרוסוס. למזלו של דרוסוס באותו לילה התרחש ליקוי לבנה, מכיוון שרוב החיילים המורדים ראו את הדבר כאות מבשר רעות גרם הדבר להרגעת המרד, דרוסוס ניצל את הרגיעה כדי להחזיר את המשמעת ללגיונות ולהוציא להורג את מנהיגי המרד. בשנה שלאחר מכן דרוסוס כיהן לראשונה כקונסול.
דרוסוס נפטר בשנת 23 לספירה, תחילה סברו שמותו נגרם מנסיבות טבעיות אולם בשנת 31 לספירה עם נפילתו של סיאנוס אשתו לשעבר גילתה במכתב לטיבריוס שלווילה, שפותתה על ידי סיאנוס, הייתה אחראית למותו של דרוסוס, אולם יש היסטוריונים שמפקפקים בגרסה זו ורואים בה תעמולה ותו לא.
מאוזוליאום
מָאוּזוֹלֵאוֹם הוא מבנה קבורה מפואר, המשמש לעיתים כמקום סגידה לנפטר או לנפטרים הקבורים או חנוטים בתוכו.
מקור השם
מקור המונח "מאוזולאום" באחוזת הקבר של מאוזולוס, סאטרפ (נציב; בפרסית: אחשדרפן) קאריה, שבנתה לזכרו אלמנתו ארטמיסיה השנייה. המבנה, הידוע בתור המאוזוליאום בהליקרנסוס, נבנה בהמאה הרביעית לפני הספירה בעיר הליקרנסוס, בירת ממלכת קאריה, הנמצאת כיום בבודרום (Bodrum) שבטורקיה. כיום נותרו שרידים מועטים של קבר זה במקום, אך חלק מפסלי הקבר נמצאים במוזיאון הבריטי בלונדון. מאוזוליאום זה נמנה עם שבעת פלאי תבל.
בית החולים המרכזי של ווהאן
בית החולים המרכזי של ווהאן (בסינית: 武汉 市中心 医院) הוא בית חולים שלישוני הממוקם במחוז ג'יאנג'אן בווהאן, סין. בית החולים הוקם בשנת 1880 כמרפאה על ידי הכנסייה הקתולית של האנקו (העיירה שקדמה לעיר המודרנית של ווהאן).
בית החולים התפרסם בעולם בתור המקום הראשון שדיווח על מחלת נגיף קורונה 2019.
דיווח על מחלת נגיף קורונה 2019
רופא עיניים בבית החולים, ד"ר לי ונליאנג הזהיר את חבריו לעבודה כי מחלה הדומה לסארס מתפרצת בקרב חולים בבית החולים (מה שמאוחר יותר היה למחלת נגיף קורונה 2019). הוא פרסם זאת ב-30 בדצמבר 2019. האזהרה הגיע לרשתות החברתיות והוא נחקר על ידי המשטרה כמפיץ "פייק ניוז" באינטרנט. הוא נדבק בנגיף מחולה שנחשד בחולה בגלוקומה ולאחר מכן נפטר בבית החולים ב-7 בפברואר 2020. בעקבות האירוע המפלגה הקומוניסטית של סין הוציאה באופן חריג התנצלות רשמית כלפי משפחתו וביטלה את האשמות נגדו.
אייגיסתוס
אייגיסתוס (ביוונית עתיקה: Αἴγισθος) הוא דמות מהמיתולוגיה היוונית, בנם של תיאסטס ושל בתו, פלופיה, המאהב של קליטמנסטרה, אשת אגממנון ואבי אלטה.
בין האחים התאומים אטראוס ותיאסטס היה סכסוך שלווה בפגיעות קשות. אטראוס הרג את בניו של תיאסטס והגיש לו את בשרם למאכל. תיאסטס חיפש דרך לנקום ואורקל אמר לו שאם בתו פלופיה תלד לו בן, הבן הזה יהרוג את אטראוס. תיאסטס עיבר את פלופיה. לאחר הלידה, פלופיה הנכלמת מכך שהרתה לאביה, זנחה את התינוק, אך רועה צאן שמצא אותו מסר אותו לאטראוס מבלי שהם ידעו את זהות התינוק. אטראוס גידל את התינוק, אייגיסתוס, והתייחס אליו כאל בנו. כשאייגיסתוס בגר, הגיע תיאסטס, סיפר לאייגיסתוס שהוא אביו וסבו והסית אותו נגד אטראוס. אייגיסתוס הרג את אטראוס ויחד עם אביו/סבו תיאסטס מלך במיקנה והגלה את בניו של אטראוס, אגממנון ומנלאוס, אל ספרטה.
רבבה (מספר)
רְבָבָה - 10,000 - היא המספר הגדול ביותר שיש לו שם עברי משלו.
המילה "רבבה" מופיעה כבר במקרא. בספר יונה ובספרי המקרא המאוחרים מופיעה גם הצורה רִבּוֹא.
מספרים גדולים יותר מוצגים במכפלה של רבבה, למשל. ביטויים כגון זה שכיחים בלשון חז"ל, בדרך כלל בדרך הגזמה. כך למשל מופיע בפיוט "נשמת כל חי" הנאמר בפסוקי דזמרא של שבת - "ואלו פינו מלא שירה כים, ולשוננו רנה כהמון גליו... אין אנחנו מספיקים להודות ... על אחת מאלף אלפי אלפים ורב רבי רבבות פעמים הטובות שעשית עם אבותינו ועמנו". הביטוי "ריבוא רבבות" או "ריבוא ריבואות" (שהוא מאה מיליון) שכיח בקבלה, וגם בספרות העברית של המאה התשע-עשרה (שלום עליכם כותב על גיבור סיפורו שימלה, שהוא "גביר אדיר בעל ריבוא רבבות").
הביטוי רבבה מופיע גם כאשר דוד מכה את פלשתים והנשים אומרות "הכה שאול באלפיו, ודוד ברבבותיו".
רוצי בובה
רוצי בובה היא שמה של להקת רוק אנד רול ישראלית המנגנת בעיקר שירי גראז' רוק ורוקאבילי בעברית ובאנגלית.
חברי הלהקה הם עומר שיזף ברזין - בסיסט וסולן, רודי ברזין - גיטריסט וסולן, ואורי רנרט המתופף.
בספטמבר 2011 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות ברחבי אירופה, במהלכו הופיעה בין היתר בגרמניה (ברלין, נירנברג, דרזדן), פולין (פוזנן וורשה, אוסטריה (וינה), צ'כיה (צ'ב) וסלובקיה (ברטיסלאבה וניטרה).
קרל יוהאן שטיינהאוזר
קרל יוהאן שטיינהאוזר (בגרמנית: Carl Steinhäuser; 1813, ברמן – 1879, קרלסרוהה) היה פסל גרמני.
ביוגרפיה
שטיינהאוזר בנו הבכור של גלף עץ ופסל, למד בברמן רישום אצל סטיבן מסרר והמשיך בלימודי פיסול אצל כריסטיאן דניאל ראוך באקדמיה לאמנות בברלין.
בין השנים 1835 ל-1863 למד ברומא אצל ברטל תורוואלסן. ואחר כך לימד אמנות בקרלסרוהה.
בין תלמידיו הפסלים: קרל פרידריך מוסט, אוטו לסינג.
סולם מוס
סולם מוֹס הוא סולם בן עשר דרגות למדידת קשיות של מינרלים. קשיות המינרל נמדדת במידת ההתנגדות שלו לחריצה על ידי מינרל אחר. סולם מוס נערך על ידי המינרלוג הגרמני פרידריך מוס (Friedrich Mohs) בשנת 1812, והוא המקובל ביותר בין כמה הגדרות קיימות למדידת קשיות של חומרים.
מוס ערך את הסולם בן 10 הדרגות על פי עשרה מינרלים זמינים, החל במינרל הרך ביותר - טלק (שדרגת הקשיות שלו 1) ועד למינרל הקשה ביותר - יהלום (שדרגת הקשיות שלו 10). חומרים נמדדים כנגד הסולם באמצעות איתור החומר הקשה ביותר שהם מסוגלים לחרוץ.
הטבלה דלהלן מראה השוואה עם קשיות מוחלטת כפי שנמדד על ידי סקלרומטר (מכשיר הבודק קשיות). אין בין דרגות הקושי המובאות בסולם מוס קשר מתמטי שיטתי. לדוגמה קורונדום (במקום התשיעי) קשה פי שניים מטופז (שבמקום השמיני) אך יהלום קשה מקורנדום פי ארבעה.
משמעות הנתונים בטבלה היא לדוגמה שגבס שדרגת קשיותו גבוהה מטלק יחרוץ בטלק. דרגת הקשיות של חומר שחורץ מינרל מסוים המצוי בטבלה, אך נחרץ על ידי מינרל המצוי מקום אחד מעליו בטבלה היא ביניהם. כך למשל לציפורן בכף היד דרגת קשיות 2.5, לסכין דרגת קשיות 5.5, ולזכוכית - 6-7.
הטבלה המקורית שנכתבה על ידי מוס כללה רק עשרה מינרלים, אך הורחבה מאז. מאחר שמוס הגביל את הסולם לעשרת המספרים הטבעיים הראשונים, הערכים שניתנו למינרלים אלו עשויים לכלול 2 ו-3 ספרות מעבר לנקודה העשרונית.
קישורים חיצוניים
Härte
אשרות כניסה לישראל
בישראל נהוגים מספר סוגי אשרות כניסה הנבדלים על פי גורמים שונים, שהמרכזי בהם הוא מטרת הכניסה.
על פי דיני מדינת ישראל, אזרח זר המבקש להיכנס למדינת ישראל צריך לבקש אשרה על פי חוק הכניסה לישראל. מכלל זה יצאו עולים חדשים מתוקף חוק השבות או אזרחי מדינות עמן למדינת ישראל יש הסכמים דו-צדדיים (האיחוד האירופי) או חד-צדדיים (ארצות הברית, אוסטרליה) המקבלים אשרה עם כניסתם לישראל.
יצחק זיו
יצחק זיו (נולד ב-11 בנובמבר 1937) הוא חבר הכנסת לשעבר מטעם גיל, בכנסת ה-17.
אשרות כניסה לישראל
פלסטינים תושבי יהודה ושומרון וחבל עזה יכולים להיכנס לישראל אם קיבלו היתר כניסה לישראל.
יצחק זיו
ביוגרפיה
זיו נולד בתל אביב. הוא עבד ברשות הדואר, בה שימש כיושב ראש ועד העובדים, ניהל ענף במחלקת ההדרכה של בזק ושימש כמנהל מחלקת החשמל במשרד התקשורת.
לאחר יציאתו לגמלאות שימש כיו"ר ארגון הגמלאים של בזק במחוז הצפון, ולאחר מכן כממלא מקום יושב ראש הארגון הארצי, תפקיד בו הוא נושא גם כיום.
אשרות כניסה לישראל
אשרת עבודה מסוג ב-1
אשרה המאפשרת עבודה זמנית בישראל. אזרח זר אשר מבקש לעבוד בישראל חייב לקבל אישור עבודה ואשרת כניסה תואמת. חוק הכניסה לישראל מאפשר עבודה בסוג אחד של אשרה זאת, בין אם מדובר במומחה זר ובין אם לא. זוהי אשרה מסוג ב-1.
תהליך קבלת האשרה כולל ארבעה שלבי ביורוקרטיה נפרדים:
אשרת מבקר מסוג ב-2
אשרה המאפשרת כניסה לישראל לצורכי ביקור או עסקים. אשרת ב-2 בישראל היא אשרת מבקר, הניתנת עבור תיירים ומבקרים עסקיים. אשרה זו מונפקת, בין היתר, עבור בני זוג וילדיו של מומחה זר העובד בישראל, וכן עבור מבקר עסקי, המאפשרת למבקר לקיים פגישות, ישיבות, התייעצויות וכדומה.
האשרה מונפקת בקונסוליה במדינת מגוריו של המבקר או בעת הכניסה לישראל בביקורת הגבולות. לאזרחי מדינות מסוימות יש פטור מן הצורך להנפיק את האשרה בקונסוליה.
על המדינות אשר אזרחיהן נהנים מן הפטור בקבלת אשרה נמנות מדינות צפון אמריקה, מדינות האיחוד האירופי, אוסטרליה וניו זילנד, רוסיה, יפן, האוקיינוס השקט וכו'. אזרחי מדינות אלו יקבלו, בדרך-כלל, את האשרה בביקורת הגבולות עם כניסתם לישראל.
תהליך קבלת אשרת מבקר מסוג ב-2
על מנת להיכנס לישראל דרוש דרכון תקף בצירוף אשרה, כתלות באזרחות המבקר. ככלל, אזרחי האיחוד האירופי, ארצות הברית, קנדה, רוסיה, יפן ומדינות נוספות יכולים להיכנס לישראל ללא צורך בקבלת אשרת מבקר טרם כניסתם לישראל, לתקופה של עד 3 חודשים. עבודה מכל סוג שהוא אינה מותרת לאורך התקופה. ניתן להאריך תקופה זו בתקופות נוספות, עד לשנתיים לכל היותר באישור משרד הפנים.
המונח "ביקור עסקי" אינו מוגדר כלל בחוק הישראלי. עם זאת, ברור כי אם מטרת הביקור היא עבודה יצרנית יש להצטייד באשרת עבודה מסוג ב-1, זאת ללא קשר למשך תקופת הביקור. מכל מקום, ככל שהדבר נוגע ליחסי עובד מעביד, הפסיקה קבעה כבר כי השתלמויות, קורסים, פגישות עסקיות וכו' נחשבים כולם כעבודה.
אדם המבקש להיכנס לישראל ואינו משתייך לרשימת המדינות אשר אינן חייבות באשרת מבקר, חייב לקבל אשרת מבקר. אשרות מסוג ב-2 מוענקות לתיירים במדינות מוצאם.
במקרים מסוימים ניתן לבקש את האשרה בישראל בהליך הכולל שלושה שלבים בירוקרטיים נפרדים:
אשרת סטודנט / תלמיד מסוג א-2
אשרת כניסה ושהייה בישראל למטרות לימודים, בעיקר במוסדות להשכלה גבוהה.
אשרת איש דת מסוג א-3
אשרת כניסה ושהייה בישראל למטרות כהונה במוסדות דתיים.
אשרת כניסה ושהייה לאזור יהודה ושומרון
אשרת כניסה ושהייה לאזור יהודה ושומרון מבוססת על קובץ פקודות קבע של מתאם פעולות הממשלה בשטחים. נוהל הכניסה והשהייה של זרים לאזור יהודה ושומרון היה בתחילה בן 4 עמודים, אך במשך 15 שנה הוחמרו הנהלים בהדרגה. בפברואר 2022 פורסם נוהל חדש בן 62 עמודים (97 עמודים בגרסה באנגלית).
על פי הנוהל, ישראל מגבילה העסקת מרצים וחוקרים זרים במוסדות פלסטיניים להשכלה גבוהה. המרצים חייבים לעסוק רק בתחומים ספציפיים, חייבים להיות מצטיינים ובעלי תואר דוקטור לפחות. כמו כן קיימת מכסה של מאה מרצים. הנוהל קובע גם מכסה של 150 סטודנטים זרים המורשים ללמוד במוסדות אקדמיים פלסטיניים. כל אחד מהסטודנטים יידרש לעבור תשאול בנציגות הישראלית בארץ המוצא שלו, ורק אז יחליט גורם מוסמך, ביחידת מתאם פעולות הממשלה בשטחים, אם להעניק לו אשרת כניסה.
כללי הכניסה והשהייה לאזור יהודה ושומרון עוררו ביקורת רבה. נטען כי הם פוגעים בחופש האקדמי הפלסטיני, וכן כי מטרתה של המדיניות הישראלית היא מעקב אחר תנועת אזרחים זרים בשטחים הפלסטיניים, שליטה בגידול האוכלוסייה הפלסטינית ואגירת נתונים על תביעות נדל"ן של פלסטינים המחזיקים באזרחות זרה.
הצהרה כחלק מאשרת הכניסה
בטופס למתן אשרת כניסה כלולה ההצהרה הבאה: "אני מצהיר/ה בזה [...] שלא פעלתי נגד העם היהודי וביטחון מדינת ישראל."
יצחק זיו
ביוגרפיה
בבחירות לכנסת ה-17 ב-2006 הוצב זיו במקום הרביעי ברשימת הגמלאים (גיל - גמלאי ישראל לכנסת) ונבחר לכנסת.
אשרות כניסה לישראל
הצהרה כחלק מאשרת הכניסה
ההצהרה עוררה תרעומת במספר מקרים, בהם האירוע שבו תוכננה הופעה של אלטון ג'ון בישראל, ולדברי המפיק שוקי וייס הוא נדרש לחתום על הצהרה זו כתנאי להופעתו בארץ. לדבריו, עלויות ההפקה "והדרישה לחתום על התחייבויות מצד אמנים, אינן מקובלות בשום מקום אחר שאליו היינו רוצים להשוות את עצמנו".
דרישה לוויזה מראש
אזרחי המדינות שלהלן צריכים לקבל מראש ויזת תייר: אוגנדה, אוזבקיסטן, אזרבייג'ן, אינדונזיה, איראן, אלג'יריה, אנגולה, אנטיגואה וברבודה, אפגניסטן, אריתראה, ארמניה, אתיופיה, בהוטן, בוליביה, בוסניה והרצגובינה, בורונדי, בורקינה פאסו, בחריין, בנגלדש, בנין, ברוניי, ברמודה, גאנה, גבון, גיאנה, ג'יבוטי, גינאה, גינאה ביסאו, גינאה המשוונית, גמביה, דרום סודאן, האיים המלדיביים, הודו, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, הרפובליקה העממית של סין, הרפובליקה של קונגו, וייטנאם, ונצואלה, חוף השנהב, זמביה, זימבבואה, טג'יקיסטן, טובאלו, טוגו, טורקיה, טורקמניסטן, טנזניה, ירדן, כווית, כף ורדה, לאוס, לבנון, לוב, ליבריה, מאוריטניה, מאלי, מדגסקר, מוזמביק, מולדובה, מזרח טימור, מיאנמר, מלזיה, מצרים, מרוקו, ניגריה, ניז'ר, ניקרגואה, נמיביה, נפאל, סאו טומה ופרינסיפה, סודאן, סומליה, סוריה, סיירה לאון, סיישל, סמואה, סנגל, סרי לנקה, עומאן, עיראק, ערב הסעודית, צ'אד, פקיסטן, קובה, קומורו, קוסובו, קוריאה הצפונית, קזחסטן, קטר, קירגיזסטן, קיריבטי, קמבודיה, קמרון, קניה, קריית הוותיקן, רואנדה, תאילנד, תוניסיה, ותימן.
קורבן תודה
קורבן תודה הוא קורבן נדבה שהיה קרב בבית המקדש. תכלית הקורבן - כשמו, הודאה לה' על ישועה שהביא למגיש הקורבן. למעשה, קורבן תודה נחשב סוג של קורבן שלמים, ודיניו מפורטים בתורה בפרשת קורבן השלמים, אך יש לו כמה דינים שבהם הוא שונה מקורבן שלמים רגיל. קורבן תודה בא תמיד כקורבן יחיד, והוא לעולם אינו בא כקורבן ציבור. על פי המדרש שונה קורבן תודה מכל הקרבנות, בכך שלעתיד לבוא לא יתבטל.
המקור בתורה
דין קורבן תודה מופיע בתורה בפרשת צו (ספר ויקרא ז, יב-טו): במקום אחר (ויקרא כב, כט-ל) חוזרת התורה על הגבלת זמן אכילת התודה: "
מביאי הקורבן
קורבן תודה הוא קורבן נדבה, שאדם מביא לפי רצונו; אך יש שכתבו שקורבן זה בא על ידי מי שנעשה לו נס וניצול, וחז”ל מונים ארבע סוגים שכאלה:
תהליך ההקרבה והאכילה
קורבן התודה, כשאר סוגי השלמים יכול לבוא מכל סוגי הבהמות הכשרות לקורבן: פרים, כבשים ועזים, זכרים ונקבות, גדולים וקטנים (כלומר: ללא הגבלת גיל).
הקרבת התודה זהה ברוב פרטיה להקרבת קורבן שלמים, אך יש שני דינים ייחודיים לקורבן תודה: א. ביחד עם הקורבן יש להביא ארבעים לחמים, ארבעה מהם ניתנים לכהנים לאכילה ואף מותרים באכילה לבת כהן, ושאר הלחמים נאכלים על ידי הבעלים, קרוביהם וחבריהם. ב. אכילת התודה מוגבלת ליום ההקרבה והלילה שלאחריו, בעוד ששלמים נאכלים עד תום היום השני להקרבה.
אלו הם שלבי הקרבת התודה:
1. סמיכה - הנחת ידי בעל הקורבן על ראש הבהמה. לדעת הרמב"ם, המקריב שלמים אומר "דברי שבח" בזמן הסמיכה, ונראה שכך עושה גם המקריב קורבן תודה.
2. שחיטה - שחיטת התודה נעשית בכל מקום בעזרה, כדין "קדשים קלים".
יצחק זיו
חיים אישיים
זיו מתגורר ברמת גן. הוא אלמן ואב לשלושה ילדים.
קורבן תודה
תהליך ההקרבה והאכילה
3. קבלת הדם הנשפך מן הבהמה על ידי כהן, בכלי הנקרא "מזרק".
4. הולכת הדם על ידי הכהן למזבח העולה.
5. זריקת הדם על ידי הכהן בשתי זוויות של המזבח: הזווית הצפון מזרחית והזווית הדרום מערבית. הדם צריך להינתן בכל זווית כך שייראה בשתי הצלעות של הזווית ("שתי מתנות שהן ארבע").
6. שפיכת שיריים - אם נשאר דם במזרק, הוא נשפך במקום מיוחד ביסוד המזבח בפינה הדרום - מערבית.
7. תנופה - הכהן נוטל את חלקי הקורבן הקרבים על גבי המזבח (ה"אימורים"), ואת חלקי הקורבן הניתנים לכהן (חזה ושוק וארבעה לחמים, אחד מכל סוג), מניח אותם על ידי הבעלים, מניח את ידיו מתחת ידי הבעלים, ושניהם ביחד מניפים את הכל למעלה, למטה ולארבעה צדדים.
10. אכילת הבשר והלחם - בשר התודה והלחמים הבאים עמה נאכלים על ידי הבעלים, מלבד החזה, שוק הימין וארבעה הלחמים שניתנו לכהן, שהם נאכלים על ידי הכהנים ובני משפחותיהם. קורבן התודה נאכל במשך יום ההקרבה והלילה שלאחריו, וזאת בניגוד לקורבן שלמים רגיל, שנאכל עד תום היום השני להקרבה. מקום אכילת התודה (כולל החלקים הניתנים לכהנים) הוא בכל שטח ירושלים המקודשת.
לחמי התודה
כאמור, מלבד הבהמה הקרבה יש להביא גם ארבעים כיכרות לחם מהסוגים הבאים:
שלושה מינים של מצה (לחמים שנאפו ללא שבאו לידי חימוץ):