cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יבלונה (מחוז לגיונובו)
עד מלחמת העולם השנייה
בעת המלחמה הפולנית-סובייטית נקראו יהודים פולנים לקחת חלק בלחימה. אולם, חיילים יהודים ובעיקר קצינים לא שולבו בצבא בהוראתו של קז'ימייז' סוסנקובסקי, שר הצבא, והם נכלאו מעין מחנה ריכוז , לא הרחק מיבלונה, בחשד לאי נאמנות כביכול למולדתם.
ב-1921 התגוררו ביבלונה 572 יהודים שהיו כרבע מכלל האוכלוסייה במקום, וביישוב הסמוך, לגיונובו, היו כמה מאות יהודים שנמנו גם הם עם קהילת יבלונה. רוב היהודים בשני היישובים התפרנסו בעיקר ממלאכה. בשנת 1925, האדמו"ר של יבלונה, יחזקאל טאוב, ארגן קבוצת חסידים שעלו ארצה איתו כדי לעבוד בחקלאות ולקחת חלק במפעל הציוני. הם ייסדו חברה בשם "נחלת יעקב" שהקימה בקרבת חיפה מושבה ושמה "נחלת יעקב", שאוחדה בהמשך אל כפר חסידים.
ביבלונה הוקם סניף של ארגון צעירי ציון, שיזם הקמת ספרייה ומרכז תרבות לנוער, אך כיוון שרבים מבני הנוער של יבלונה עבדו או למדו בוורשה, והיו מעורבים שם חברתית ותרבותית, התנועה לא הצליחה.
בזמן המלחמה
כשפרצה מלחמת העולם השנייה נמלטו רבים מיהודי העיירה לוורשה, סבלו שם את מצוקת המצור ולאחר כניעת ורשה הם חזרו ליבלונה.
כניסת הגרמנים ליבלונה בשנת 1939 הייתה מלווה במעשי רצח. הגרמנים לקחו קבוצה של 21 יהודים כבני ערובה ודרשו מיהודי העיירה לשלם כ-20,000 זלוטי על מנת לשחררם. אמנם הכסף נאסף ונמסר לגרמנים, אך בני הערובה לא שוחררו וכעבור זמן מה קיבלו משפחותיהם הודעות על מותם. הגרמנים אף הודיעו למשפחות שיוכלו לשלם בתמורה לאפר של הנרצחים.
ב-10 בפברואר 1940 הורה המושל הגרמני לראש העיירה להקים יודנראט ביבלונה. ראש העיירה הורה על אחד מאנשי הקהילה להכין רשימה של 12 איש שיהיו חברי היודנראט, אחדים מהנבחרים ניסו להשתמט ולברוח לוורשה, אך לאחר מאמצי שכנוע הסכימו שלא לברוח ולקבל על עצמם את התפקיד. בפקודת הגרמנים, ערכו היודנראט מפקד של כל הגברים היהודים, מגיל 15 עד 60, וקבעו מתי עליהם להתייצב לפי תור, לעבודות הכפייה. היהודים עסקו בניקוז תעלות מים, בהטענת פחם ובניקוי העיר ללא כלי עבודה מתאימים.
באותו זמן הגיעו ליבלונה יהודים שגורשו מעיירות סמוכות, הם שוכנו בצריפים ואיתם עלה מספר הנפשות בקהילת יהודי יבלונה ל-1,700 איש. באחד הלילות פרצו הגרמנים לאחד הצריפים, כינסו את הנשים שהתגוררו בו ואלה שהתנגדו נורו למוות. הנשים שלא התנגדו נאנסו על ידי הגרמנים.
הגטו
באוקטובר 1940, הוקם הגטו בשכונת לודווישין בלגיונובו שצמודה ליבלונה. בגטו זה רוכזו יותר מ-2,000 יהודים מכל עיירות הסביבה. ביוני 1941 המספר צמח לכ-3,000, כולל מאות פליטים מיישובים סמוכים.
הוקמה משטרה יהודית בראשותו של שלמה סטרדינר. הכוח מנה כ-20 איש ותפקידו היה לשמור שהיהודים הכלואים בגטו, שלא היה מוקף גדר או חומה. מפעם לפעם נכנסו לגטו ז'נדרמים גרמנים וחטפו ואנסו צעירות יהודיות. מכסת המזון היומית לאדם שסיפקו הגרמנים הייתה 210 גרם לחם ו-100 גרם סוכר. עם זאת, בגטו לא שרר הרעב. לגטו הוברח קמח ופעלו בו שתי מאפיות גדולות ועשרות מאפיות קטנות שהשלימו את מנות המזון. עם זאת, מחמת המחסור ותנאי התברואה הקשים פרצה בגטו מגפת טיפוס, ובהיעדר טיפול רפואי מתו במגפה מאות בני אדם. בגטו פעל בית משפט יהודי ועסק בעיקר בפישור, וכן היה בו בית סוהר, שמקצת האסירים בו הורשו לצאת ממנו בשעות היום כדי לעסוק במסחר.
ב-4 באוקטובר 1942, ריכזו הגרמנים את כל היהודים והודיעו להם שעומדים להסיעם לגטו ורשה. במהלך האקציה עצמה נהרגו כ-70 יהודים, כולל ראש היודנראט. הנשים והילדים הועלו על העגלות והוסעו לתחנת הרכבת בראדזימין. הגברים נאלצו לצעוד לשם, מרחק של 40 קילומטר. בראדזימין הועלו כולם, עם יהודי המקום ויהודי וולומין, על הרכבות והוסעו למחנה ההשמדה טרבלינקה, שם נספו כולם.
לאחר השואה
מן הקהילות היהודיות של יבלונה ולגיונובו שרדו יחידים בלבד. כמה מהם עקרו לברית המועצות.
הבחירות לנשיאות צרפת 2017
הבחירות לנשיאות צרפת 2017 הוכרעו בשני סיבובים: הסיבוב הראשון נערך ב-23 באפריל 2017. משום שאף מועמד לא השיג 50% מהקולות ומעלה, שני המועמדים שקיבלו את מספר הקולות הרב ביותר, עמנואל מקרון (24.01%) ומארין לה פן (21.30%), התמודדו בסיבוב שני שנערך ב-7 במאי 2017. עמנואל מקרון (66.06%) ניצח בסיבוב זה בפער עצום וב-99 המחוזות של צרפת מתוך 101 והושבע ב-14 במאי לנשיאות צרפת במקום הנשיא המכהן, פרנסואה הולנד, שהודיע ב-1 בדצמבר 2016 כי לא יתמודד על כהונה שנייה.
רקע
נשיא הרפובליקה הצרפתית נבחר לתקופת כהונה בת 5 שנים בבחירות שיכולות להתפתח לשני סיבובים. על פי סעיף 7 בחוקת צרפת: אם אף מועמד לא השיג רוב מוחלט בהצבעת הסיבוב הראשון, נערך סיבוב שני שבועיים לאחר מכן בין 2 המועמדים שקיבלו את מירב הקולות. ב-2017, הסיבוב הראשון נערך ב-23 באפריל והסיבוב השני נערך ב-7 במאי.
בשונה מהצבעות קודמות, הפעם אזרחי צרפת תושבי חוץ לא יכלו להצביע באמצעות האינטרנט, אלא פיזית בנציגויות. עם הכרזתו של הולנד שלא יתמודד לכהונה שנייה, הוא הפך לנשיא הראשון בתולדות הרפובליקה הצרפתית החמישית שלא התמודד לקדנציה שנייה. היו אלה גם הבחירות הראשונות בהן מועמדי מפלגות המרכז-שמאל והמרכז-ימין נבחרו בפריימריז פתוחים. לאחר הבחירות לנשיאות נערכו גם בחירות לאספה הלאומית ב-11 וב-18 ביוני 2017.
המועמדים
בבחירות השתתפו 11 מועמדים, מתוכם חמישה מועמדים שקיבלו בסקרי דעת הקהל מעל 5% מהקולות וסומנו על ידי התקשורת כבעלי סיכוי לעלות לסיבוב השני. והם אלו שהגיעו לחמשת המקומות הראשונים.
הסיבוב השני
עמנואל מקרון ומארין לה פן העפילו לסיבוב השני של הבחירות. הייתה זו הפעם הראשונה בתולדות הרפובליקה החמישית (שנוסדה ב-1958) ששתי מפלגות השלטון המסורתיות לא העפילו לסיבוב השני והפעם השנייה שמועמד החזית הלאומית התמודד בסיבוב השני, בפעם הראשונה ז'אן מארי לה פן העפיל לסיבוב השני בבחירות 2002 והפסיד לז'אק שיראק.
בסיבוב השני עמנואל מקרון זכה בניצחון סוחף של 66.01% מקולות הבוחרים, ב-99 מחוזות צרפת מתוך 101 המחוזות ובכך התמנה לנשיא צרפת. על אף הפסדה הגדול, לה-פן רשמה הישג עבור הימין הקיצוני בצרפת, היא גרפה 33% מקולות הבוחרים והגדילה למעשה את כוחו של הימין הקיצוני בצרפת. לראשונה שיעור הפתקים הלבנים או הפסולים היה גבוה ביותר ועמד על 11.49% מהבוחרים (5.80% ב-2012, 4.20% ב-2007, 5.39% ב-2002, 5.97% ב-1995, 3.62% ב-1988 וכו').
3DS (אבטחת מידע)
היסטוריה
הפרוטוקול פותח בשנת 1999 על ידי חברת Celo Communications (כיום חלק מקבוצת תאלס) עבור חברת ויזה. גרסה מעודכנת פותחה בשנים 2000–2001.
בשנת 2001 הציעו חברת Arcot Systems (כיום חלק מCA טכנולוגיות) וחברת ויזה ללקוחות שירות המבוסס על הפרוטוקול, במותג Verified by Visa, שבהמשך שונה ל-Visa Secure. חברת מאסטרקארד הציעה אף היא שירות המבוסס על הפרוטוקול, אשר מותג SecureCode, וכך גם חברות כרטיסי אשראי נוספות.
גרסה 2 של הפרוטוקול פורסמה בשנת 2016, לשם התאמה להוראות האיחוד האירופי בדבר אימות זהות ופתרון ליקויים בפרוטוקול המקורי.
מאפיינים
הפרוטוקול משתמש בהודעות XML המשודרות בפרוטוקול SSL עם פרטי זיהוי הלקוח.
במרבית היישומים של פרוטוקול 3DS נדרש המשלם להזדהות באמצעות סיסמה הידועה רק לו ולמנפיק כרטיס האשראי (או שרת בקרת הגישה שלו). הסיסמה אינה ידועה למקבל התשלום, ולכן מהווה הוכחה טובה לכך שהמשלם הוא אכן בעל הכרטיס. בגרסה 1 של הפרוטוקול מחזיק הכרטיס נרשם לשירות באתר מנפיק הכרטיס וקיבל סיסמה קבועה לשירות. בגרסה 2 מחזיק הכרטיס מקבל במסרון במהלך עסקה קוד זיהוי חד-פעמי לאותה עסקה. במהלך עסקה, לאחר שמחזיק הכרטיס הזין את פרטי כרטיס האשראי מוצג לו מסך אימות, בו עליו להזין את הסיסמה או את הקוד החד-פעמי. חברת האשראי בודקת את הסיסמה שהוזנה, ומאשרת למקבל התשלום להמשיך בעסקה. כך מאומתות זהות מחזיק הכרטיס וזהות מקבל התשלום. העסקה מסומנת כעסקה עם פרט אימות מוגבר, שלא ניתן להתכחש לה. (כן ניתן, עם זאת, לבקש החזר מסיבות אחרות - כשל תמורה למשל)
הפרוטוקול אינו מחייב יישום הכולל סיסמה, ומאפשר גם שימוש בכרטיס חכם או אסימון אבטחה. פתרונות אלה עשויים להיות נוחים יותר למשתמש, משום שהם פוטרים אותו מהשימוש בסיסמה.
היתרון למקבל התשלום בשיטה זו הוא מניעת אפשרות הכחשת עסקה מצד הלקוח. (כן נותרת ללקוח אפשרות להתלונן על כשל תמורה, ולבקש החזר מהעסק, עם זאת) חסרונה הוא עלות גבוהה יותר לעסק (על מנת לפצות את חברת האשראי על הסיכון הנוסף), והעובדה שהסיבוך הנוסף מגבירים את הסיכון לנטישת העסקה מצד הלקוח.
אנס בדרכך
"אנס בדרכך" (בספרדית: Un violador en tu camino) הוא מיצג פמיניסטי נגד אלימות כלפי נשים שמקורו בצ'ילה. המיצג, המשלב שיר מחאה ופלאש מוב, ידוע גם כ"האנס הוא אתה" (El Violador Eres Tú), כשם שורה החוזרת בו מספר פעמים.
במיצג מובעת ביקורת כלפי הפטריארכיה כגורם לדיכוי נשים, וכנגד תרבות האונס. המיצג בוצע בהפגנות נשים ברחבי העולם, בין היתר במקסיקו, קולומביה, צרפת, טורקיה, ספרד, בריטניה וישראל. שם המיצג מתייחס לסלוגן "חבר בדרכך" (Un amigo en tu camino) שהיה בשימוש המשטרה הצ'ילאנית הלאומית (ה-Carabineros de Chile) בשנות ה-90 של המאה ה-20.
ב-20 בנובמבר 2019 בוצע המיצג לראשונה, בעיר ולפראיסו, בירת מחוז ולפראיסו, צ'ילה. הוא זכה לפרסום לאחר שבוצע על ידי הקולקטיב הפמיניסטי Las Tesis ברחבת בית המשפט העליון של צ'ילה, במהלך אירועי יום המאבק הבינלאומי למניעת אלימות נגד נשים. ההשראה למיצג הגיעה מהוגת הדעות הפמיניסטית ריטה לאורו סגאטו, שרעיונותיה הניעו אותן ליצור פלאש מוב שמראה שאונס הוא לא רק פשע כלפי נשים אינדיבידואליות, אלא ביטוי לבעיה חברתית גדולה יותר.
בשנת 2020 הופיעו חברות הקולקטיב LASTESIS ברשימה השנתית של מגזין טיים, טיים 100, על פועלן בהקשר של המיצג.
סיימון לנגטון
סיימון לנגטון (באנגלית: Simon Langton; נולד ב-5 בנובמבר 1941) הוא במאי ומפיק טלוויזיה אנגלי.
ביוגרפיה
לנגטון נולד באמרשם שבבקינגהאמשייר. הוא בנו של השחקן דייוויד לנגטון שגילם את דמותו של ריצ'רד בלמי בסדרת הדרמה "על אדונים ומשרתים".
אחרי שביים מספר סדרות דרמה בטלוויזיה ומיני-סדרות במהלך שנות השבעים של המאה העשרים, עיבד לנגטון את הרומן "כל אנשי סמיילי" מאת ג'ון לה קארה והיה מועמד עליו לפרס באפט"א לטלוויזיה בבריטניה, ולפרס אמי בארצות הברית. ב-1989 זכה בפרס באפט"א על הסדרה "אהבת אם" בכיכובה של דיאנה ריג.
לנגטון ידוע בעיקר מבימוי המיני-סדרה "גאווה ודעה קדומה" בכיכובם של קולין פירת' וג'ניפר אילי משנת 1995, עליו היה מועמד שוב לפרס באפט"א.
לנגטון ממשיך לביים דרמות טלוויזיוניות בריטיות בין השאר ביים פרקים בסדרות "רוזמרי ות'יים" ו"רציחות במידסומר".
חולית (מיני-סדרה)
חולית (באנגלית: Dune) היא מיני-סדרת טלוויזיה מסוגת המדע בדיוני המבוססת על הספר חולית של פרנק הרברט. הסדרה שודרה בערוץ המדע בדיוני Syfy, והייתה אחת הסדרת המצליחות ביותר ששודרו בערוץ אי פעם.
הסדרה זכתה בשני פרסי אמי בשנת 2001, עבור צילום יוצא דופן ואפקטים חזותיים מיוחדים במיני סדרה או סרט, והייתה מועמדת לאמי שלישי עבור עריכת סאונד יוצאת דופן. בעקבות הצלחת הסדרה, הופקה סדרת המשך "ילדי חולית" המבוססת על שני ספרי ההמשך בסדרת הספרים של הרברט משיח חולית וילדי חולית.
תקציר העלילה
העלילה מתמקדת בפול אטריידס, בן אצולה צעיר הניחן בכוחות מיוחדים המאפשרים לו לחזות את העתיד. בהוראת קיסר הגלקסיה, משפחתו עוברת לשלוט בכוכב אראקיס - הידוע גם בכינוי "חולית". אראקיס הוא כוכב צחיח לחלוטין שבו לעולם לא יורד גשם, אולם הוא משמש כמקור היחידי לחומר המכונה "מרקוח", אשר הכרחי לתעבורה בחלל הפתוח ולפיכך מהווה מקור לעושר עצום. עד מהרה מתגלה ששליחת משפחת אטריידס לאראקיס הייתה למעשה מזימה שתוכננה היטב בידי אויביהם, בני משפחת הארקונן. לאחר שאביו של פול נרצח, פול נמלט למדבר הפתוח וחובר אל הדררים - שבטי המדבר הפראיים, במטרה להשיג נקמה.
עלילת הסדרה נאמנת לעלילה המקורית של הספר, פרט למספר סצנות העוסקות בסיפורה של הנסיכה אירולן, אשר אינן נזכרות בספר. מפיקי הסדרה בחרו להוסיף את הסצנות הללו בשל התפקיד החשוב אותו ממלאת אירולן בספרי ההמשך.
סלאם אייר
סלאם אייר (בערבית: طيران السلام) היא חברה לטיסות חסך מעומאן. בסיס הפעולה שלה נמצא בנמל התעופה הבינלאומי מסקט.
היסטוריה
החברה הוקמה בשנת 2016, לאחר שהבעלים שלה, Muscat National Development and Investment Company, זכתה במכרז של ממשלת עומאן לפתיחת חברה לטיסות חסך.
לאחר שחכרה מקבוצת LATAM איירליינס שלושה מטוסים מדגם איירבוס A320-200 ערכה החברה את טיסת הנוסעים הראשונה שלה (פנים ארצית) ב-30 בינואר 2017. חודש לאחר מכן נערכה הטיסה הבינלאומית הראשונה של החברה לדובאי.
בנובמבר 2019 הפעילה החברה שמונה מטוסים - שלושה מטוסי איירבוס A320-200 וחמישה מטוסי איירבוס A320neo. החברה הזמינה עוד שני מטוסי איירבוס A320neo ושני מטוסי איירבוס A321neo.
Unbreakable
Unbreakable (בעברית: בלתי שבירה) הוא אלבומה ה-11 של הזמרת-יוצרת האמריקאית, ג'נט ג'קסון. האלבום יצא לאור ב-2 באוקטובר 2015, על ידי חברת התקליטים הפרטית של ג'קסון ריתם ניישן וברטלסמן מיוזיק גרופ, לאחר שהיא עזבה את חברת התקליטים הקודמת שלה איילנד, בעקבות הכישלונות שחוותה עם אלבומה הקודם.
סלאם אייר
היסטוריה
החברה מפעילה כ-30 קווי טיסה. הטיסות הבינלאומיות נערכות למדינות הבאות:
Unbreakable
עם יציאתו נכנס האלבום אל המקום הראשון במצעד הבילבורד 200.
רקע
לאחר מכן ג'קסון התחילה להקליט שירים חדשים עם המפיק רודני ג'רקינס אך בסופו של דבר הוא הפסיק את העבודה עם ג'קסון והפרויקט לא יצא לפועל. במקום זאת היא החליטה להתמקד בתפקידים בקולנוע ובסיבוב הופעות חדש ובנישואיה לאיש העסקים הקטרי ויסאם אל מאנה. ב-2015 הודיעה ג'קסון כי היא שוב צפויה לצאת לסיבוב הופעות ואף להוציא אלבום חדש.
לאחר סיום העבודה עם ג'רקינס פנתה ג'קסון לעבוד עם צמד המפיקים ג'ימי ג'אם וטרי לואיס אשר עברו איתה על כל אלבומיה פרט לאלבומה האחרון. בנוסף היא גם עבדה עם המפיקים והכותבים דם ג'ינץ', טומי מקלנדון וותומאס לומפקינס. בנוסף באלבום זה הראפר ג'יי קול התארח בסינגל הראשון מהאלבום ואילו הראפרית מיסי אליוט התארחה בסינגל השיווקי "". מבחינה לירית האלבום משקף נושאים שונים בחייה של ג'קסון כמו מות אחיה מייקל ג'קסון והיבטים שונים של ילדותה. בנוסף האלבום גם מעביר מסרים חברתיים בדומה לאלבומה Rhythm Nation 1814.
סינגלים והצלחה
האלבום הגיע למקום הראשון בארצות הברית ונהיה לאלבום השביעי שלה לעשות זאת מה שהופך אותה לזמרת השלישית סך הכל שהצליחה להכניס אלבום למקום הראשון במדינה ב-4 עשורים שונים. בנוסף הוא הגיע ל-40 העליונים ברוב המדינות המרכזיות ואף זכה לביקורות חיוביות ממבקרי מוזיקה אשר רובם ציינו את התבגרותה המוזיקלית ודירגו אותו כאחד מהאלבומים הטובים ביותר של אותה שנה. נכון לאפריל 2016 האלבום מכר 253 אלף עותקים בארצות הברית.
כריסטופר מקנדלס
כריסטופר ג'ונסון מקנדלס (באנגלית: Christopher McCandless, מכונה גם: "אלכסנדר סופרטראמפ"; 12 בפברואר 1968 – 18 באוגוסט 1992) היה הרפתקן אמריקאי. באפריל 1992 נדד אל ערבות אלסקה הרחוקות עם מעט אוכל וציוד הישרדות בסיסי, בתקווה שיגשים את יהבו לחיות חיים פשוטים והרמוניים בטבע ללא כל מגע ידי אדם.
תחת ההשפעה מסיפורו של כריס, ג'ון קראקאוור הוציא לאור ב-1996 את ספרו "Into the wild" (בעברית: 'עד קצה העולם') אודות מסעותיו של כריס בדרכים ובחיק הטבע. הספר תורגם לעברית ב-2014. הספר, שבעצמו היה רב מכר מוצלח עם חלוף השנים, היה מקור השראה לסרט בעל אותו שם שבוים על ידי שון פן בשנת 2007. את דמותו של כריסטופר גילם השחקן אמיל הירש. כמו כן, באותה השנה, יצא סרט דוקומנטרי-ביתי של הבמאי רון למות' בשם "The call of the wild" (ובעברית – הקריאה של הטבע או קול מיער). בסרט, הבמאי מציג את המקומות בהם כריס ביקר במהלך מסעותיו ואת האנשים שהכירו או פגשו את כריס, כולל בתחנה האחרונה אליה הגיע באלסקה.
השנים הראשונות
כריס נולד באל סגונדו, קליפורניה, כבנם הבכור של וולטר ("וולט") וְוילהלמינה ״בילי״ ג'ונסון. לכריס הייתה אחות אחת צעירה בשם קארין. בשנת 1976 התיישבה המשפחה באנאנדייל, וירג'יניה, פרבר של וושינגטון הבירה, לאחר שאביו הועסק כמדען מומחה בנאס"א. אמו עבדה כמזכירה בחברת "מטוסי יוז" ומאוחר יותר סייעה לבעלה וולט בחברת הייעוץ המוצלחת שהקים במקום מגוריהם באנאנדייל.
היחסים בין ההורים של כריס היו עכורים. וולט ובילי רבו לעיתים קרובות, ולעיתים כאשר הוויכוחים היו מתלהטים ויוצאים מכלל שליטה הם שקלו להתגרש. לכריס ואחותו קארין היו שישה אחים למחצה שהתגוררו בקליפורניה מנישואיו הראשונים של וולט. כאשר כריס וקארין נולדו, וולט טרם התגרש מאשתו הראשונה, וכריס לא גילה את הרומן של אביו עד שביקר אצל קרוביו בדרום קליפורניה בקיץ 1986. תגלית זו גרמה לו לפתח הרבה מרירות ואנטגוניזם כלפי אביו, ויחס מנוכר להוריו, ולמעשה הייתה אחד מגורמים הראשיים של כריס בתפיסת העולם שלו על החברה המודרנית.
בבית הספר הבחינו המורים שלכריס כוח רצון בלתי רגיל. בגיל ההתבגרות הוא היה התגלמות מושלמת של ערכים ואידיאליזם אינטנסיבי, טיפוס פופולרי מבחינה חברתית וספורטאי מצטיין. בבית הספר התיכון שימש כקפטן של נבחרת הקרוס קאנטרי (נבחרת הרצים למרחקים ארוכים). באימונים עצמם, הוא היה מאיץ בחברי הנבחרת בתרגילי מוטיבציה בעל אופי רוחני שבו הם: "פועלים נגד כוחות האופל... כל הרע בעולם, כל השנאה".
ב-2 ביוני 1986 סיים כריס את לימודיו בבית הספר וילברט טאקר ודסון בפיירפקס, וירג'יניה. ב-10 ביוני יצא כריס לאחת ההרפתקאות הגדולות הראשונות שלו, כשנסע בכל רחבי הארץ בניסאן דאטסון הפרטית שלו. הוא הגיע לאוניברסיטת אמורי שבאטלנטה, ג'ורג'יה יומיים לפני תחילת הלימודים בסתיו של אותה שנה. הרקע הסוציו-אקונומי הגבוה שממנו הגיע כריס וההצלחה האקדמית שלו, היו תמונת ראי להשקפותיו על החברה המודרנית-אנושית כחברה ריקנית שבה מרדף בלתי נלאה אחר חומרנות וכסף.
כריס מאוד אהב לקרוא, ובין היתר שאב את ההשראה שלו ממגוון של סופרים, פילוסופים הרפתקנים, כגון ג'ק לונדון, לב טולסטוי, ג'ק קרואק, והנרי דייוויד תורו. בשנה השלישית ללימודיו, הוא סירב להיות חבר מועדון בוגרים יוקרתי של האוניברסיטה תחת הסיבה המרכזית ש"כבוד" "ותארים" היו לא רלוונטיים מבחינתו. כריס סיים את לימודיו בקולג' אמורי ב-12 במאי 1990 עם תואר ראשון בהיסטוריה ואנתרופולוגיה. למעשה, סיום התואר הראשון היה בעצם הפעם האחרונה שבה כריס נפרד מהחברה המודרנית המאורגנת לתקופה של התבוננות והתבודדות.
טיוליו
במאי 1990 תרם כריסטופר 24,000 דולרים, שניתנו לו על ידי חבר של המשפחה על מנת לממן את לימודי המשפטים אליהם שקל להמשיך, לאוקספם (ארגון בינלאומי המסייע לעניים). לקראת סוף יוני, הוא החל את מסעו בשם "אלכסנדר מקנדלס", ומאוחר יותר אימץ את שם המשפחה "סופרטרמפ" (״נווד-על״, בהשראת מאת ו. ה. דייוויס). מרבית האנשים שנתקלו בו בדרכים התייחסו אליו כאל בחור אינטליגנטי ויודע ספר. בסוף הקיץ החל כריס את דרכו דרך אריזונה, לעבר העיירה קארתג' שבדקוטה הדרומית, שם עבד בחווה לגידול חיטה. בהמשך שרד שיטפון עז בזמן שהיה במכוניתו. המכונית ניזוקה וכריס החליט להשאיר אותה במדבר, ובנוסף השליך את לוחיות הרישוי שלו כדי שלא יקשרו את הרכב אליו (בדיעבד, המכונית ספגה נזק קטן יחסית, נמצאה מאוחר יותר, והמשטרה אף הסיקה כי כריס נטש אותה מרצונו).
בשנת 1991, אלכסנדר חתר בסירת קיאק קטנה במורד מסוכן של נהר קולורדו עד למפרץ קליפורניה. הוא חצה את הגבול למקסיקו, ולאחר שהלך לאיבוד בתעלות ונקלע למבוי סתום, נגרר על ידי ציידי ברווזים מקומיים לים, שם שהה במשך זמן מה. הוא התגאה בעובדה שהצליח לשרוד עם ציוד מינימלי ועם מעט עזרים חיצוניים, והוא חש כי עשה "הכנה קטנה" לקראת מה שצפוי לו בהמשך הדרך. כריס לא אהב לתכנן דברים מראש, הוא אהב לתת משמעות לאותה חוויה בלי לחשוב על כלום לפניה. מטרתו הראשית במסע הייתה להגיע לאלסקה. שום דבר במסעו לא היה מוגדר. הוא החליט והאמין שלא צריך להשתמש במטוסים אלא רק בטרמפים וברכבות כדי להכיר את הארץ מקרוב דרך האדמה. כריס עבר חוויית רבות במהלך המסע עד הנסיעה לאלסקה. הוא פגש אנשים רבים בכל מקום שהגיע אליו ורקם איתם קשרים הדוקים.
אודיסאה לאלסקה
במשך שנים, כריס חלם על "אודיסיאת אלסקה" (מסע או טיול ארוך לאלסקה), בה יחיה על אדמת הפרא של אלסקה, הרחק מכל ציוויליזציה, וימצא משמעות לחייו. הוא ניהל יומן מסע המתאר את ההתקדמות הפיזית והרוחנית שלו כמי שהתייצב כנגד איתני הטבע. באפריל 1992 כריס תפס טרמפים כל הדרך מאנדרלין שבצפון דקוטה ועד לעיר פיירבנקס שבאלסקה. הוא נראה לאחרונה כשהוא בחיים ב-28 באפריל 1992 על ידי ג'ים גאלין, בחור מקומי, שנתן לו טרמפ מפיירבנקס עד לתחילתו של שביל שנקרא "Stampede Trail". גאלין היה מודאג לגבי "אלכסנדר", שהיה באמתחתו ציוד הישרדות מינימלי (אפילו ללא מצפן) וללא ניסיון לחיות בערבות הקפואות של אלסקה.
גאלין ניסה פעמים רבות לשכנע את כריס לדחות את מסעו, ואף הציע להסיע אותו לעיר אנקורג' כדי לקנות ציוד ואספקה המתאים להישרדות בתנאים קיצוניים. אולם, כריס התעלם מהאזהרות של גאלין וסירב לכל סיוע אפשרי פרט לזוג מגפי גומי, שתי קופסאות טונה ושקית של חטיפי תירס.
לאחר שהרחיק לכת לאורך השביל, כריס מצא אוטובוס נטוש והחל לחיות בתוכו, באזור מיוער יותר של השביל ליד הפארק הלאומי דנאלי (כ-25 קילומטרים מערבה מהעיירה הילי). האוטובוס הנטוש שימש בעיקר כקורת גג לעובדים שעסקו בתחזוקת השבילים והכבישים באזור, וכמו כן שימש כמקלט לציידים. כריס נשא עמו בתיקו האישי כ-10 ק"ג אורז, רובה חצי-אוטומטי מחברת רמינגטון עם תחמושת של 400 כדורים, ספר של הצמחים הגדלים באזור (ומספר ספרים נוספים אחרים), ומעט ציוד מחנאות. כריס הניח שכדי לשרוד הוא יוכל ללקט מזון מן הצומח בשילוב מבוקר של ציד. במשך 30 הימים הבאים בקירוב, כריס החל לנסות לצוד חיות רבות כגון דורבנים, סנאים, ציפורים, עופות, ואווזים קנדיים. ב-9 ביוני 1992 הוא אפילו הצליח להרוג אייל, אך עם זאת הוא לא הצליח לשמר את הבשר כראוי, ותוך מספר ימים הבשר התקלקל והתכסה ברימות. במקום לחתוך את הבשר דק ולייבש אותו כפי שנהוג לעשות בבשר משומר (מה שבדרך כלל נהוג לעשות באזורים אלה של אלסקה) הוא ניסה לעשן אותו על האש, בעקבות עצתם של ציידים שפגש בדרום דקוטה כמה חודשים קודם לכן.
המסע של כריס בפרא ובשממה של אלסקה נמשך כ-112 יום בסה"כ (כמעט ארבעה חודשים). ביולי, לאחר שהתגורר באוטובוס הנטוש במשך כשלושה חודשים, הוא החליט לעזוב ולצאת מהשמורה; אך בדרכו חזרה ראה כי השביל נחסם על ידי נהר הטקלניקה, שהיה במידה ניכרת גבוה וסוער יותר מאשר כשהוא חצה אותו בחודש אפריל שלושה חודשים קודם לכן. בדיעבד, מבלי ידיעתו של כריס, היה קרון המופעל בצורה ידנית אשר חצה את הנהר בדיוק 400 מטר מהמקום שבו ניסה לחצות. בסרט הדוקומנטרי "The call of the wild", לפי הראיות בשטח, לכריס הייתה בשקית האשפה שלו מפה שהייתה מסייעת לו למצוא דרך אחרת לחצות את הנהר בבטחה. כריס שהה באוטובוס כ-113 יום בסה"כ. בשלב מסוים במשך הזמן הזה, ככל הנראה לקראת קץ חייו, הוא כתב קריאת S.O.S לכל עוברי האורח שעשויים לעבור שם ולסייע לו משום שהוא נפצע והיה "חלש מדי" כדי לתפקד. קריאת העזרה של כריס הייתה כדלקמן: "שימו לב מבקרים ואורחים בפוטנציה, S.O.S, אני זקוק לעזרתכם. אני פצוע, גוסס למוות, וחלש מידי כדי ללכת. אני לבד לגמרי, זאת לא בדיחה. בשם אלוהים, אנא הצילו אותי. הלכתי לאסוף גרגירי דובדבנים ואני עשוי לחזור הערב הזה. תודה מקרב לב, כריסטופר מקנדלס".
מותו
ב-12 באוגוסט 1992 כתב כריס ביומן המסע שלו מה שמסתבר כמילותיו האחרונות: "אוכמניות יפהפיות".
הוא קרע את העמוד האחרון של הספר "Education of a Wandering Man" (סיפור חייו של הסופר האמריקאי הנודע לואיס ל'אמור) שהכיל קטע של המשורר האמריקאי רובינסון ג'פרס שנקרא "אנשים פיקחים בשעות הרעות שלהם":
גופתו של כריס נמצאה טמונה בתוך שק השינה שלו באוטובוס על ידי צייד מקומי (באטץ' קיליאן) ב-6 בספטמבר 1992.
כריס כבר היה ללא רוח חיים לכל הפחות כשבועיים ממועד מציאת גופתו, ומשקל גופו היה 30 ק"ג בלבד. סיבת המוות הרשמית שלו הייתה רעב. הסופר ג'ון קראקאוור הציע שני גורמים שהיו עשויים להביא למותו: הגורם האפשרי הראשון לדבריו, היה רעב, בין אם מחוסר תזונה ובין אם מתת-תזונה, וזאת עקב מחסור במזון בסיסי וקלקול המזון הקיים עקב עובש, לחות וטפילים שהיו על הצמחים. הגורם האפשרי השני היה הרעלה כתוצאה מאכילה של זרעים רעילים.
אולם, מאמר שהתפרסם במגזין Men's Journal קבע כי בדיקות מעבדה מעמיקות גילו כי לא היו שרידים של רעל במאגר האוכל של כריס. ד"ר תומאס קלאוסן, ראש המחלקה לכימיה וביוכימיה באוניברסיטת פיירבינקס באלסקה טען כי "הוא אכל בעצמו את הצמחים שנמצאו באספקת האוכל של כריס ולא נמצאו שם שום רעלים".
לאחר מכן, נעשה ניתוח מעמיק על הצמח אפונה ריחנית (צמח נוי מטפס ממשפחת הקטניות) והתברר כי מותו של כריס - כפי שהוצג בסרטו של שון פן - לא נגרם מהרעלה, ולא הוזכר ולו מקרה אחד בתולדות הספרות הרפואית שמישהו נפטר מהרעלה של אותו הצמח. אחד העיתונאים שסיקר את מותו של כריס טען בנחרצות : "הוא לא מצא דרך מילוט מהסביבה בה חי, לא הצליח ללקט מספיק מזון כדי לשרוד, ופשוט גווע למוות". אולם, הסבירות שמותו של כריס נגרם כתוצאה מעובש שגדל על הזרעים בעקבות הלחות שנוצרה בתיקו של כריס היא ההסבר הכי מתאים לנסיבות מותו, כפי שציין באופן דומה ג'ון קראקאוור.
לאחר מותו, קישר האקדמאי רונלד המילטון את הסימפטומים שתוארו על ידי כריס לפני מותו לבין הרעלה מכוונת של אסירים יהודים במלחמת העולם השנייה ממחנה הריכוז ופניארקה באוקראינה. הוא הציע את האפשרות כי מותו של כריס נגרם בעקבות אכילת יתר של קטניות שהכילו את הרעלן ODAP. אפשרות זו לא הועלתה על ידי החוקרים מכיוון שהם התמקדו במציאת חומר אלקלי (חומר בסיסי שמכיל חנקן בצמח - אלקלואיד) במקום לחפש את החלבון הרעיל. לאחר בדיקות חוזרות, נמצא שהרעלן ODAP אכן היה מצוי בזרעים שכריס אכל.
ביקורת
דמותו של כריסטופר מקנדלס הפכה למיתוס בקרב אנשים רבים, מטיילים והרפתקנים לאחר מותו. סיפורו התפרסם במאמר של ג'ון קרקאוואר בינואר 1993. בזמן שקרקאוור וקוראים רבים חשו הזדהות רבה עם סיפורו של כריס, אחרים – במיוחד תושבי אלסקה – הביעו את מורת רוחם על מותו של כריס ועל האנשים שחשבו כי מותו סימל אקט של גבורה.
ישנן ביקורות רבות על אופן ההתנהגות של כריס. אנשי אלסקה טוענים כי ההחלטה של כריס לא להצטייד בציוד הישרדות בסיסי בתנאי קור כה קיצוניים הייתה נטולת כל היגיון. בנוסף, כריס לא היה מודע להימצאותן של בקתות עם ציוד חירום במרחק של קילומטרים ספורים מהאוטובוס בו הוא שהה (אולם בדיעבד התברר כי בקתות אלה הושחתו ולא נותר בהן ציוד שהיה עשוי לסייע לו). יתר על כן, טיילים ואנשי מקצוע אחרים בתחום מוחים בתוקף כי כריס לא תכנן שום פרט חיוני בטיול ובעצם חרץ את גורלו מבעוד מועד ללא סיכוי אמיתי לשרוד.
אולם, חרף הביקורת הקשה שהוטחה, תושבי אלסקה ואנשים נוספים התרשמו מן האמונה שהייתה לכריס ושהוא בחר בדרך חיים לא קונבנציונלית והלך עם האידיאלים והערכים שלו עד הקצה. כריס נודע בזכות התפיסות הייחודיות שלו על החיים - הוא האמין כי עוצמתה של החוויה וההרפתקה מקבלת משמעות ועוצמה רבה יותר כאשר היא נעשית ללא תכנון מראש והכנה מוקדמת. יתרה מזאת, הרצון של כריס לבחון את עצמו אל מול הלא נודע ולנהוג בספונטניות מוחלטת דחפו אותו לטייל ללא כל עזרים מכניים וליהנות מהפשטות שבחיי הטבע.
כריס נולד בבית בו שני הוריו חיו במרדף בלתי פוסק אל עבר העושר והחומרנות. הם כפו עליו חומריות גבוהה שבאה על חשבון נורמות בסיסיות אחרות כמו השקעה בחינוך, יחסי אנוש בין בני המשפחה ובין בני אדם בפרט, וכן ערכים נעלים. בין השאר, זאת אחת הסיבות המרכזיות שגרמו לכריס לסלידה מהחברה המודרנית ובסופו של דבר לעזוב את הבית ולברוח אל הטבע. אחד מהמאפיינים הבולטים בהתנהגותו של כריס הוא נון-קונפורמיזם (אנטי ממסדיות) – התנהגות שבה אדם מתאים את עצמו ואת עמדתו כלפי מוסכמויות החברה, כלומר צורת התנהגות שבה אדם הולך נגד הזרם ולא נכנע ללחצים של החברה.
כריס היה בעל יכולת פסיכואנליטית גבוהה מאוד, ואבחנה חדה של המציאות הובילה אותו לנתח את החברה המודרנית ולהתנגד לסממניה. בעיני רבים, הבריחה אל הטבע מביאה עמה עיצוב אישיות, זמן חשיבה, שקט, ואפשרות להעריך את הפשטות בחיים ולברוח אל הפרא על פני החיים המודרניים.
ציטוטים נבחרים ופירושם
כריס ניהל יומן מסע במהלך מסעו וציין את מכלול החוויות אשר עברו עליו מאז שעזב את הבית. הציטוטים הנבחרים מהיומן, שימשו בין היתר את שון פן, במאי הסרט שנעשה עליו, בהכנת התסריט מתוך רצון להמחיש לצופים את סיפורו של כריס לאותנטי ומעורר אמפתיה.
הגעגועים הכמהים לבית, לצד הבדידות וסיפוק מהמסע אשר עבר במשך שלוש שנים, גרמו לכריס להבין שעל מנת לחוות אושר אמיתי בחיים צריך לחוות אותו ביחד.
האי הארי
קנדה
}}
הארי (אי, אנטארקטיקה)
האי הארי (באנגלית: Harry Island) הוא אי בארכיפלג פאלמר, למול חופי אנטארקטיקה.
האי מכוסה קרח ולו פסגה בצורת פרמידה קטומה.
עולם חדש
{{פירושונים|
ראו גם
}}
הארי (אי, אנטארקטיקה)
האי ממוקם בכניסה הדרומית-מזרחית לתעלה שבין האי בראבנט לאי לייז' שבארכיפלג.
גילוי האי
האי התגלה על ידי המשלחת האנטארקטית הבלגית (אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1897–1899) בפיקודו של אדריאן דה ז'רלאש. האי צולם מן האוויר על ידי משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד בין השנים 1955–1956.
ליל המכשפות
ליל המכשפות (באנגלית: A Discovery of Witches) היא סדרת טלוויזיה בריטית המבוססת על הטרילוגיה "כל הנשמות" מאת דבורה הרקנס, ושמה הוא כשם הספר הראשון בטרילוגיה. את הסדרה הפיקו Bad Wolf ו-Sky Productions, ומככבים בה טרסה פאלמר, מת'יו גוד, אדוארד בלומל, לואיז ברילי, מאלין בוסקה, איישה הארט, אוון טיל, אלכס קינגסטון, ואלרי פטיפורד. העונה הראשונה של הסדרה, הכוללת שמונה פרקים, שודרה בבריטניה בערוץ Sky One ב-14 בספטמבר 2018. בנובמבר 2018 חודשה הסדרה על ידי Sky One לשתי עונות נוספות. העונה השנייה, בת 10 פרקים, עלתה לשידור בבריטניה ב-8 בינואר 2021 ובארצות הברית ב-9 בינואר של אותה השנה. העונה השלישית והאחרונה עלתה לשידור ב-7 בינואר 2022.
תקציר עלילה
דיאנה בישופ היא היסטוריונית ומכשפה שאינה מעוניינת להשתמש בכוחותיה. היא מגלה כתב יד מכושף בספרייה הבודליינית באוניברסיטת אוקספורד. תגלית זו דוחפת אותה לתוך עולם הכשפים במטרה לפענח את הסודות השמורים בו לגבי יצורים מכושפים. מתיו קלרמון שהוא גנטיקאי וערפד מציע לה עזרה. על אף חוסר האמון רב השנים בין המכשפות לבין הערפדים, הם מצליחים ליצור ברית ויוצאים להגן על הספר ולפתור את התעלומות החבויות בו, תוך כדי התמודדות באיומים של עולם היצורים.
הפקה
ב-2011 רכשה חברת האחים וורנר את זכויות ההפקה של "A Discovery of Witches". הסרט היה בשלבים ראשונים של הפקה, ופורסמו פרטים מעטים כגון חתימה על חוזה עם המחזאי דייוויד אובורן, ועם המפיקים דניס די נובי ואליסון גרינספן.
הערוץ הבריטי Sky One רכש את הזכויות לעיבוד הספרים לטלוויזיה. טרסה פאלמר לוהקה לתפקיד דיאנה בישופ, ומת'יו גוד לוהק לתפקיד מת'יו קלרמון. הצילומים נערכו במשך שישה חודשים והסתיימו ב-16 בפברואר 2018. רוב הצילומים נערכו בוויילס באולפני Bad Wolf.
שידור
שידור הבכורה של הסדרה בבריטניה היה ב-14 בספטמבר 2018 בערוץ Sky One. השידור בסטרימינג ב-NOW TV נעשה יום אחר השידור בטלוויזיה. ההפצה הבינלאומית נוהלה בידי Sky Vision.
העונה השנייה, בת 10 פרקים, עלתה לשידור בבריטניה ב-8 בינואר 2021 ובארצות הברית ב-9 בינואר של אותה השנה. העונה השלישית והאחרונה הפכה זמינה לצפייה ישירה בשלמותה ב-7 בינואר 2022, ולאחר מכן שודרה מדי שבוע בערוץ Sky Max הבריטי.
קבלה וביקורת
הסדרה זכתה לסקירות חיוביות מהמבקרים ששיבחו את העיבוד, את ההפקה ואת הופעתם של השחקנים. באתר Rotten Tomatoes קיבלה הסדרה דירוג של 100% המבוסס על 5 סקירות.
פרסים
באוקטובר 2018 הייתה הסדרה מועמדת לפרס הטלוויזיה הלאומית בקטגוריית הדרמה החדשה הטובה ביותר.
דני קרבחאל
דניאל (דני) קרבחאל ראמוס (בספרדית: Daniel Carvajal Ramos; נולד ב-11 בינואר 1992) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת המגן הימני במועדון הכדורגל ריאל מדריד ובנבחרת ספרד.
קריירת מועדונים
קרבחאל נולד בלגאנאס (פרבר של מדריד) שבספרד. בגיל עשר הצטרף למחלקת הנוער של ריאל מדריד, והמשיך להתקדם במועדון עד שהפך לשחקן בריאל מדריד קסטיליה.
ב-11 ביולי 2012 עבר קרבחאל למועדון הגרמני באייר לברקוזן תמורת שמונה מיליון אירו וחתם לחמש עונות במועדון. בסיום עונת נבחר קרבחאל למגן הימני השלישי בטיבו בבונדסליגה אחרי פיליפ לאם מבאיירן מינכן ואטסוטו אוצ'ידה משאלקה 04.
לאחר שנה אחת בלבד במדי לברקוזן, בה הציג יכולת טובה, ריאל מדריד, מועדון נעוריו, הפעיל את סעיף החזרה בחוזהו והחזיר אותו למועדון תמורת 6.5 מיליון אירו. קרבחאל חתם במועדון למשך שש שנים, וב-5 ביולי 2013 הוצג בקבוצה.
ב-18 באוגוסט ערך קרבחאל את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–2 על ריאל בטיס. ב-29 במרץ כבש קרבחאל את שער הבכורה שלו בקבוצה במסגרת ניצחון 0–5 על ראיו ואיקנו. ב-16 באפריל היה שותף לזכייתה של הקבוצה בגביע המלך לאחר ניצחון 1–2 על ברצלונה. באותה העונה היה שותף לזכייתה של הקבוצה בליגת האלופות לאחר ניצחון במשחק הגמר בתוצאה 1–4 לאחר הארכה על אתלטיקו מדריד. קרבחאל היה שותף גם לשלוש הזכיות הרצופות ההיסטוריות של קבוצתו בליגת האלופות בעונות 2015/2016, 2016/2017 ו-2017/2018.
ב-17 בספטמבר 2017 האריך קרבחאל את חוזהו בריאל מדריד עד עונת 2022.
ב-29 ביולי 2021 האריך שוב קרבחאל את חוזהו בריאל מדריד בשלוש שנים עד שנת 2025
קריירה בינלאומית
קרבחאל זומן לסגל ספרד עד גיל 21 לקראת אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2013 שהתקיימה בישראל בו זכתה ספרד במקום הראשון.
לקראת מוקדמות יורו 2016 זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת, וערך את הופעת הבכורה ב-4 בספטמבר 2014 בהפסד 0–1 ל.
במונדיאל 2018, הודח יחד עם ספרד בשלב שמינית הגמר נגד נבחרת רוסיה בכדורגל בפנדלים.
נכלל בסגל נבחרת ספרד לטורניר מונדיאל 2022.
נאג'מידין ג'אלולוב
נאג'מידין ג'אלולוב (ברוסית: Наджмуддин Камолитдинович Джалолов; 1 באפריל 1972 – 14 בספטמבר 2009), המכונה גם אבו יחיא מוחמד פתיח, היה מנהיג של ארגון הטרור ג'מאעת אל-ג'יהאד אל-אלסלאמי (איחוד הג'יהאד האסלאמי), ארגון מליטנטי המזוהה עם אל-קאעידה הפועל במרכז אסיה, רוסיה ומערב אירופה.
בתחילת החיים
ג'אלולוב נולד בחרטום, אנדיז'ן, שברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוזבקית, (כיום אוזבקיסטן).
בשנת 1997 הוא עבר לצ'צ'ניה. הוא עבר אימוני מיקוש, וחומרי נפץ במחנות "אל-קאעידה" והשתתף במבצעים באפגניסטן ובפקיסטן בצד הטליבאן.
מוות
ג'אלולוב נהרג בתקיפת מל"ט "predetor" אמריקאי בפקיסטן ב-14 בספטמבר 2009.
סליל טסלה
סליל טסלה הוא שנאי תהודה המשמש ליצירת זרם חילופין חזק במתח חשמלי גבוה. הסליל הומצא בשנת 1891 על ידי ניקולה טסלה.
עקרונות
הפעולה של סליל טסלה מבוססת על תופעת התהודה באלקטרוניקה. כאשר זרם חשמלי עובר דרך סליל השראה, הוא גורם לשדה מגנטי להיווצר בסליל, ולפי חוק לנץ ייווצר כוח אלקטרו מניע בכיוון שיתנגד לשינוי השטף המגנטי. הזרם לא יגדל מיד אלא באופן מעריכי, וזמן הגידול האופייני תלוי בהשראות הסליל: עבור השראות בסדר גודל של מיקרו-הנרי זמן הגידול האופייני יהיה כמה אלפיות השנייה, ועבור השראות של כמה מיליהנרי זמן הגידול האופייני יהיה בסדר גודל של שניות. תהליך דומה קורה כאשר הזרם לסליל נפסק - הוא דועך באופן מעריכי עם אותו זמן דעיכה אופייני.
במעגל RC, קבל מתנהג בצורה דומה לסליל, אלא שכאן לא מדובר בהשראה אלקטרומגנטית אלא בטעינת לוחות הקבל במטען חשמלי, תהליך שאורך זמן אופייני שתלוי בקיבול שלו.
במעגל RLC - מעגל שמכיל גם קבל וגם סליל - מתרחשת תופעה ייחודית. הזרם שפורק את הקבל טוען את הסליל בשטף מגנטי, ולאחר מכן נפרק הסליל מהשטף המגנטי וטוען את הקבל, וחוזר חלילה. זהו למעשה מתנד הרמוני והתדירות הטבעית שלו תלויה בקיבול הקבל ובהשראות הסליל. ככל שאלו בעלי ערכים נמוכים יותר קצב שינוי הזרם מהיר יותר. כאשר מוזן למעגל זרם חילופין בתדירות הטבעית של המעגל, הוא מוגבר מאוד - ולתופעה זו קוראים תהודה.
בסליל טסלה יש צורך ליצור תדירות גבוהה מאוד - כ-2 מיליון הרץ, וכתוצאה מכך נעשה שימוש בסליל שבו כ-1,000 כריכות שנותן השראות של כמה מיקרוהנרי, וקבל גדול בצורת טורוס (הנראה בתמונה על ראש סליל הטסלה), בעל קיבול של כמה מיקרופאראד. תדירות התהודה מגיעה לכ-2 מיליון הרץ.
לסליל הטסלה מחובר מקור מתח ראשוני של 10,000 וולט (10 קילו-וולט, ק"ו). מתח זה הוא לרוב מתח בזרם ישר, ועל מנת ליצור זרם חילופין קוטמים את המעגל החשמלי הראשוני, כך שייווצר רווח בחיווט של כסנטימטר אחד בתוספת קבל וסליל. הקבל נטען למתח של כ-10 ק"ו, וכאשר השדה החשמלי מספיק חזק הוא מיינן את האוויר שבמרווח באורך הסנטימטר, וכך יוצר פריצה חשמלית באוויר. הזרם עובר באוויר במשך כמה מילישניות, והתהליך חוזר על עצמו כך שהזרם יוצא בפעימות בזמן מחזור שתלוי בגודל מרווח האוויר, בקיבול הקבל ובהשראות הסליל. מתח פועם זה מושרה על הסליל של 1,000 הכריכות וכך מתח של 10 ק"ו הופך למתח גבוה יותר של 10,000 ק"ו.
תעשייה פרמצבטית בישראל
מפעלי התעשייה הפרמצבטית פרוסים ברחבי ישראל, מקריית שמונה בצפון ועד ירוחם בדרום. בענף מועסקים בישראל למעלה מ-9,000 עובדים, מחציתם אקדמאים. בשנת 2009 הגיע היקף המכירות של התעשייה ל-4.6 מיליארד דולר, מתוכם כ-4.3 מיליארד דולר לייצוא, המהווים כ-12% מכלל היצוא התעשייתי של מדינת ישראל.
חברות עיקריות
חברות עיקריות בתחום זה:
טבע
בעלייה החמישית באו לארץ ישראל, בעיקר מגרמניה, רוקחים וכימאים. אלו הקימו חברות לייצור תרופות ושיווקן בארץ ישראל, בהן "פיסן" "טבע" (שאותה הקים ד"ר גינטר פרידלנדר) ו"צֳרִי" (שם זה ניתן לחברה בידי חיים נחמן ביאליק). באותה תקופה הקימו גם השותפים בחברת שיווק התרופות "ס.ל.א.", שנוסדה בירושלים ב-1901, מפעל לייצור תרופות בשם "אסיא". חברות אלו זכו לזריקת מרץ בשנות מלחמת העולם השנייה, כאשר סיפקו תרופות לצבא הבריטי בחזיתותיו השונות במזרח התיכון.
אחרי הקמת המדינה החלו החברות להיסחר בבורסה הישראלית הצעירה. ב-1964 התמזגו "אסיא" ו"צרי", וב-1968 הן רכשו את "טבע". אלי הורוביץ התמנה למנכ"ל ב-1976. עם מינויו איחד את פעילות כל החברות תחת "טבע תעשיות פרמצבטיות".
בתחילת שנות ה-80 קיבלה טבע את אישור ה-FDA (מנהל התרופות האמריקני), והחלה בשיווק תרופות גנריות (חיקויים של תרופות מקוריות שפג עליהן הפטנט) לארצות הברית. בשנות ה-80 נרכשו בידי "טבע" החברות הישראליות הגדולות "איקפארם" (שהייתה בבעלות "כור תעשיות") ו"אביק". אז היא החלה להיסחר בבורסת נאסד"ק. בשנים 2011-2013 בתקופת רון מירון כמנכ"ל טבע-ישראל החברה נכנסה למספר תחומים נלווים דוגמת תחליף חלב אם ועדשות מגע. כמו כן הוקם מרכז לוגיסטי להחברה בחבל מודיעין.
בשנת 2012 עברה להיסחר גם בבורסה לניירות ערך בניו יורק.
כצט
כצט בע"מ היא חברת תרופות ישראלית פרטית הפועלת בישראל משנת 1921 וכיום ברחבי העולם, באירופה ובמזרח התיכון בפרט. כצט בעלת שלושה מפעלים בהם פעילות פיתוח וייצור. בשנים האחרונות בכצט רואים חשיבות גדולה לרפואה מותאמת אישית וכיום כצט משווקת מגוון בדיקות גנטיות למצבי בריאות שונים המאפשרם קבלת החלטות מושכלות לגבי טיפול.  בנוסף כצט משוות בדיקות גנטיות מתקדמות ומקיפות לגילוי תסמונות בעובר (NIPT).
דקסל פארמה
דקסל פארמה (באנגלית: Dexcel Pharma) היא חברת תרופות ישראלית, הנחשבת כשנייה בגודלה בארץ אחרי טבע. החברה קמה ב-1968 על ידי דן אורן תחת השם דקסון. החברה נחשבת מצליחה בתחום התרופות הגנריות, המשווקות בעיקר בישראל. דקסל פארמה מוכרת גם בחו״ל, בעיקר חומרי גלם לתרופות. אחד המהלכים החשובים של החברה היה רכישת תכשירי פריו מכימיקלים לישראל, שאיפשר לה לראשונה לפתח תרופות חדשניות משלה, ולא רק גנריות.
תרו
תרו תעשייה רוקחית (בקיצור "תרו") הוקמה בחיפה בשנת 1950 על ידי משפחות לויט ומורוס. בשנת 1982 הונפקו מניות החברה בבורסת נאסד"ק. ב-1984 נכנסה תרו לשוק הצפון-אמריקאי על ידי רכישת החברה הקנדית "קיי-ליין". ב-2004 נסחרה החברה בבורסת נאסד"ק לפי שווי שוק של כמיליארד דולר, אך בעקבות הסתבכות כספית נרכשה על ידי חברת התרופות ההודית "סאן". תחת "סאן" חזרה החברה לשגשג, וב-2014 הגיע שוויה ל-6 מיליארד דולר.
ד"ר פישר
תשלובת מפעלי ד"ר פישר נוסדה בשנת 1965 על ידי דבורה ואלי פישר. החברה מייצרת מוצרים לטיפול בעור, תכשירים להגנה מהשמש, טיפות עיניים, מוצרי היגיינה ותוספי תזונה.
אוניפארם
אוניפארם היא חברת תרופות ישראלית המפתחת ומשווקת תרופות גנריות מאז 1975. החברה הוקמה על ידי מגיסטר זבולון תומר, שהיה אז רוקח צעיר. עם השנים, הצטרפו לחברה שני בניו של זבולון - גיל ורון תומר (נשיא התאחדות התעשיינים המכהן), שניהם בעלי תואר דוקטור ברוקחות. החברה מונה מעל 200 עובדים. את התרופות ייצרה החברה במפעל "תרימה" שבקיבוץ מעברות ב-2017 השיקה אוניפארם מפעל ייצור משלה באזור התעשייה מבוא כרמל.
קמהדע
חברת "קמהדע" נוסדה בשנת 1990 על ידי דוד צור, ראלף האן וחברת קמהפארם בע"מ, אשר הייתה בבעלות מלאה של קיבוץ בית קמה. קמהפארם עסקה עד אז בייצור אלבומין, ומתקני הייצור שלה נרכשו במלואם על ידי קמהדע. ב-1999 מכר קיבוץ בית קמה את מלוא מניותיו (35%) לחברה בבעלות ראלף האן ולמשקיע נוסף תמורת 2.5 מיליון דולר. ראלף האן ודוד צור עמדו בראש החברה עד תחילת 2013. החברה השלימה הנפקה ציבורית ראשונה בשנת 2005 בבורסה לניירות ערך בתל אביב. החברה מתמחה בפיתוח, ייצור ושיווק של תרופות מצילות חיים, באמצעות טכנולוגיה ייחודית לטיהור והפרדת חלבונים. כמו כן, מתמחה קמהדע בפיתוח מוצרים לטיפול במחלות יתום (לדוגמה: אמפיזמה תורשתית). החברה מייצרת כ-10 תרופות הניתנות בהזרקה והמשווקות ביותר מ-15 מדינות ברחבי העולם.
פלוריסטם
חברת "פלוריסטם תרפיוטיק", המוכרת בשם המקוצר "פלוריסטם", עוסקת בפיתוח וייצור תרופות מקור המבוססות על תאי גזע. מרכז החברה נמצא בפארק מת"ם בחיפה. פלוריסטם הוקמה בשנת 2001 על ידי ד"ר שי מרצקי מהטכניון, הבעלים של פטנט מוגן אשר פותח בשיתוף עם מכון ויצמן למדע ומאפשר לייצר תאי גזע משלייה (תאי PLX) בסביבה תלת־ממדית. החברה החלה להיסחר בבורסת נאסד"ק בשנת 2003 ולאחר מכן הונפקה גם בבורסה לניירות ערך בתל אביב ובבורסת פרנקפורט.
גלובליזציה
ב-1984 רכשה "תרו" את החברה הקנדית "קיי-ליין". בשנת 2000 החלה "טבע" בסדרת רכישות של חברות זרות, והפכה לחברה רב-לאומית.
הגלובליזציה של התעשייה הפרמצבטית בישראל פעלה גם בכיוון הפוך: שני יצרני תרופות ישראלים נרכשו על ידי חברות רב-לאומיות: ב-2005 נרכשה חברת "אגיס" על ידי חברת פריגו האמריקאית (שהפכה ב-2013 לחברה אירית), וב-2007 נרכשה "תרו" על ידי חברת התרופות ההודית "סאן".
שיתוף פעולה עם האקדמיה
האוניברסיטאות בישראל הן מקור עיקרי לצוותי המחקר והפיתוח ולסגל המקצועי הבכיר בתעשייה הפרמצבטית בישראל. בנוסף, תרופות מקור אחדות של התעשייה הישראלית מקורן במחקר שנעשה באוניברסיטאות. תרופות בולטות:
פסגת ארצ'ר
פסגת ארצ'ר (באנגלית: Archer Peak) היא פסגה באיי פוזשן, בחוף בורכגרווינק שבאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 110 מטרים מעל פני הים.
הפסגה ממוקמת בקצה הדרום-מערבי של איי פוזשן.
היסטוריה
שמה של הפסגה ניתן לה על ידי קאשטן בורשקרווינק שהוביל את המשלחת הבריטית לאנטארקטיקה 1898 (משלחת צלב הדרום), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1898–1900.
לא ברור מקור השם של הפסגה:
גמר הליגה האירופית 2022
גמר הליגה האירופית של עונת 2021/2022 נערך באצטדיון רמון סאנצ'ס פיחואן בסביליה, ספרד ב-18 במאי 2022.
אצטדיון רמון סאנצ'ס פיחואן היה אמור לארח את הגמר של שנת 2021 אך בעקבות מגפת הקורונה באירופה בשנת 2020, הגמר שהיה אמור להתקיים בשנה זו באצטדיון אנרגה גדנסק שבפולין העובר לאצטדיון ריין אנרגי בקלן, גרמניה. ולו"ז משחקי הגמר נדחה בשנה, אצטדיון אנרגה גדנסק קיבל את האירוח של גמר 2021 במקום גמר 2020, אצטדיון רמון סאנצ'ס פיחואן קיבל את אירוח גמר 2022 במקום גמר 2021, והפושקש ארנה בבודפשט, הונגריה קיבל את אירוח גמר 2023 במקום גמר 2022.
המנצחת בגמר, איינטרכט פרנקפורט, תתמודד על תואר הסופר קאפ האירופי לשנת 2022 מול המנצחת בגמר ליגת האלופות 2022.
בחירת האצטדיון המארח
זה יהיה גמר הליגה האירופית הראשון שנערך באצטדיון רמון סאנצ'ס פיחואן אשר אירח גם את גמר גביע אירופה לאלופות 1986. העיר סביליה אירחה את גמר גביע אופ"א 2003 אך באצטדיון לה קרטוחה.
ב-28 בספטמבר 2018 הושק הליך הגשת המועמדות עבור ערי אירופה לאירוח גמר ליגת האלופות, גמר הליגה האירופית וגמר ליגת האלופות לנשים לשנת 2021.
אופ"א הודיעה ב-1 בנובמבר 2018 כי שני אצטדיונים הביעו עניין לארח את גמר הליגה האירופית לשנת 2021 וב־22 בפברואר 2019 שני האצטדיונים הגישו את מועמדותם במועד האחרון.
האצטדיון המארח נבחר על-ידי הוועד המנהל של אופ"א במהלך ישיבה בליובליאנה שבסלובניה ב-24 בספטמבר 2019. ב-17 ביוני 2020 הודיעה אופ"א כי בשל מגפת הקורונה באירופה, לו"ז הגמרים ידחה בשנה, וכתוצאה מכך רמון סאנצ'ס פיחואן יארח את גמר הליגה האירופית 2022.
אן ואן אלסן
אן ואן אלסן (נולדה ב־27 בדצמבר 1979) היא דוגמנית, מנחת טלוויזיה ומגישת רדיו בלגית. הוכתרה למיס בלגיה בשנת 2002.
ביוגרפיה
ואן אלסן נולדה בעיר מול שבבלגיה. היא מחזיקה בתואר ראשון בשיווק, ותואר שני בכלכלת עסקים.
מיס עולם
תמונתה התפרסמה לראשונה בעיתון תחת קמפיין "תמונות הקוראים" לאחר שאחד הקוראים שלח אותה למערכת. הדבר דרבן אותה להתמודד בשנת 2002 בתחרות מיס אנטוורפן בה זכתה. בהמשך זכתה ואן אלסן גם בתחרות מיס בלגיה וייצגה את בלגיה בתחרויות מיס אירופה ומיס תבל.
באותה השנה סירבו ואן אלסן ומתמודדות נוספות להשתתף בתחרות מיס עולם שנערכה בניגריה במחאה על החלטת בית המשפט הניגרי להוציא אישה להורג בגין הבאת ילד מחוץ לנישואין.
בתקשורת
בשנת 2007 החלה להנחות את התוכנית הדבר הגדול הבא בגרסתה הבלגית ומספר תוכניות נוספות בטלוויזיה הבלגית.
בינואר 2008 הופיעה במגזין פלייבוי תחת הסכם שלפיו יתרום המגזין חלק מרווחיו על גיליון זה לאירוע צדקה שנתי המתקיים בבריסל. באותה שנה החלה ואן אלסן גם להגיש תוכנית ברדיו.
אלסן השתתפה בתוכניות שונות בטלוויזיה הבלגית בין השנים 2002-2013, כשחקנית, קריינית ומארחת.
חיים אישיים
אלסן נשואה לשחקן הכדורגל הבלגי גאנטר ואן האנדנהובן.
מנזר פובלט
המנזר המלכותי של סנטה מריה דה פובלט (בקטלאנית: Reial Monestir de Santa Maria de Poblet, בספרדית: Real Monasterio de Santa María de Poblet), או בקיצור מנזר פובלט, הוא אב הטיפוס של מנזר ציסטרציאני (מסדר נזירים קתולי) ספרדי.
המנזר שוכן ב בשטח המועצה המקומית, במחוז טרגונה בקטלוניה (ספרד). המנזר הראשון במקום טופח ומומן על ידי רמון ברנגר הרביעי, רוזן ברצלונה, שהעניק אותו לנזירים של (דרום צרפת של ימינו) בשנת 1149.
המבנה שימש כפנתאון המלכותי של כתר אראגון, מסוף המאה ה-14 עד להכחדת בית המלוכה של אראגון במאה ה-15.
המנזר הלך והתעשר כתוצאה מתרומות שונות שקיבל, והגיע לשיא פארו במאה ה-14, ומאז הלך והידרדר עד שננטש לחלוטין בשנת 1835 כתוצאה מ. בשנת 1930 החל שיקום המנזר, כך שבשנת 1935 ניתן היה לקדש את הכנסייה במטרה לחדש בה את הפולחן, ובשנת 1940 חזרו אליו כמה נזירים. לא ניתן לבקר בכל חלקי המנזר, בייחוד סגורים החדרים המשמשים את הנזירים הציסטרציאנים שחזרו להתגורר במנזר.
בשנת 1991 הוכרז מנזר פובלט אתר מורשת עולמית של אונסק"ו ויחד עם מנזר גואדלופה, אל אסקוריאל, מנזר סן מייאן דה יוסו ומנזר סן מייאן דה סוסו הם שזכו לתואר זה.
היסטוריה
מנזר פובלט הוקם על ידי רמון ברנגר הרביעי, רוזן ברצלונה, שסביב שנת 1150 תרם את אדמות פופולטום למנזר הצרפתי בתקופה בה היה אב המנזר. מנזר פונפרואד היה שלוחה של מנזר קלרבו והוא שוכן קרוב לנרבון. אדמות אלו שהוצעו למנזר הן אלה שנמצאו כיום ב בשטח המועצה המקומית, ליד העיירה , על רקע הרי פראדס (montañas de Prades). למובלעת היו התנאים המומלצים על ידי הנזירים הציסטרציאנים להקמת מנזר: היא מבודדת, עם מים בשפע וסביבה נרחבת לחקלאות.
עם הקמתו של מנזר זה, היו קיימים באירופה ארבעה מנזרים ציסטרציאניים גדולים: קלרבו (בעמק אבסינת בצרפת), לה סוב-מז'ר (La Sauve-Majeure בלנגדוק), פונפרואד (ליד נרבון) ופובלט. קהילה הנזירים הראשונה הוקמה בראשות אב המנזר גראו (Abad Guerau) בשנת 1153. במסמכים שנשמרו, תרומה של הוויקונטים של קרדונה (vizcondes de Cardona) מתוארכת שנתיים קודם לכן, ב-1151. במשך מאות שנים קיבל המנזר לעיתים קרובות תרומות של מלכים ומשפחות אצולה. הודות למסמכים אלה על התרומות והמתנות השונות אפשר לעקוב אחר שלבי הבנייה והגימור של הקלויסטר או חלקים בכנסייה. בצוואה משנת 1184 נאמר כי הכנסייה הייתה עדיין בבנייה. מסמך נוסף מאותה השנה מתייחס לתרומה של המלך עבור מנורות למזבח של סנטה מריה, מה שמרמז שלפחות במקום המקודש בכנסייה כבר התנהל פולחן. במחצית השנייה של המאה ה-12 היה הקדוש חבר בקהילת המנזר. ברנרדו, במקור נסיך מוסלמי מאל-אנדלוס, הצטרף למסדר כשהיה השגריר של ולנסיה המוסלמית בחצר של רמון ברנגר הרביעי.
בשנת 1340 הורה פדרו הרביעי, מלך אראגון המכונה "חובב הטקסים" להקים במנזר מאוזוליאום הקרוי "הפנתאון המלכותי" (Panteón real) בו נקברו בסופו של דבר 6 מלכים מממלכת אראגון ונשותיהם. הבחירה בקבורה במנזר לוותה בתרומות חשובות: קרקעות, גברים וכסף. בנוסף, נבנו קפלות פרטיות כמו אלה של אורז'ל (Urgel) וארז'נסולה (Argensola). השושלות החשובות ביותר של קטלוניה תרמו למנזר במידה רבה: הרוזנים של אורז'ל, סרברה (Cervera), קרדונה (Cardona), פוג'יוור (Puigvert) ובוישאדורס (Boixadors).
מנזר פובלט היה תחת חסותם ופטרונותם של המלכים מאז הקמתו. עם הכחדת בית המלוכה של אראגון התחילה דעיכתו הרבה, אם כי בתקופת הרנסאנס ניסו כמה אבות מנזר להעשיר אותו ביצירות חדשות. כך למשל שכר אב המנזר קאישל (Caixal) את הפסל לייצר באבן את הקישוט מאחורי המזבח בקפלה הראשית (1526–1531), יצירה יוצאת דופן שעלותה הייתה כה מוגזמת עד שגרמה להתקוממות הנזירים נגד אב המנזר שלהם, שנשפט לבידוד תמידי בהאשמות של "בזבוז ואי-ציות".
עם השינויים הפוליטיים של המאה ה-19, מלחמות אזרחים וכו', היה המנזר בתהליך של דעיכה. בשנת 1822 הועמדו הנכסים שלו למכירה והנזירים גורשו על ידי המיליציה הקטלאנית של הליברלים שהיו ב. המנזר נשאר ללא השגחה וסבל משריפות וביזה במשך שנתיים, אם כי אוצרות התכשיטים נלקחו קודם לכן. בשנת 1825, במהלך, חזרו הנזירים וניסו להשיב את הסדר, לתקן את הנזקים ולהשיג בחזרה חלק מהרכוש הגנוב. אך המאבקים בין הליברלים והאבסולוטיסטים נמשכו והתוצאות היו קטלניות עבור מובלעות נזירים רבות בקטלוניה. מתוך חשש מהגרוע ביותר, החליטו החניכים הצעירים והליברלים, ואחריהם המבוגרים יותר, לצאת מהמנזר ולמצוא מקלט בבתים פרטיים. הם הוציאו את החפצים היקרים והניידים ביותר מהמנזר, והעבירו אותם לאנשים פרטיים; כמעט הכול אבד. במנזר נותרה הספרייה, הארכיונים וקברי המלכים בהמתנה לביזה וחילול הקודש.
בשנת 1833 ובמהלך המלחמה הקרליסטית הראשונה התיישבו גדודים של הצבאות השונים במנזר. הם הרסו את הקברים כששרפו את הבגדים שמצאו בפנים בחיפוש אחר זהב ואבנים יקרות. בהמשך, חולצו ספרים ומסמכים רבים ושרידי הקברים נלקחו לטרגונה לשמירה.
ביזה, הצתות והזנחה הפכו את המתחם למקום של חורבות נשכחות. בשנת 1930 קמה העמותה "פטרונטו דה פובלט" (Patronato de Poblet, "חסות פובלט") כדי לעזור לשחזר את האבנים העתיקות ויצירות האמנות שעדיין נותרו. נוצרה גם העמותה "אחוות ידידי המנזר" (Hermandad de Amigos del Monasterio). בסיועם שופץ חלק גדול מהבניין, ובשנת 1940 הצליחה להשתקע בו קבוצה של ארבעה נזירים ציסטרציאנים איטלקיים.
נכון לעשור השלישי של המאה ה-21 ממשיכים הנזירים הציסטרציאנים לאכלס את המנזר, דואגים למקום, מתפללים ומתחזקים גינה קטנה. הם גם מנהלים אכסניה לשנים-עשר אורחים גברים הזקוקים למפלט רוחני, בתמורה הם מקבלים תרומות שכל אורח רוצה לתת (במנזרים רבים בספרד יש אכסניה מסוג זה). הפונדק מהווה אמת מידה לניהול אקולוגי, וב-2012 זכה בפרס מטעם.
ארגון המנזר
מראשית היווסדו תוכנן שהמנזר יקיף אזור עיבוד חקלאי למופת הן בתוך הנכס, והן בחוות בסביבה (המכונות grangiae), תוך ניצול של שפע המים והיערות. כל אחת מהחוות נשלטה ונוהלה על ידי נזיר שעמד בראש קבוצת עובדים המכונה "משפחה" (familia) המורכבת מעמאיים, שומרים כפריים, גננים וכו'. בסוף המאה ה-12 היה המנזר הבעלים של 17 חוות.
מנזר פובלט הצליח לספק את כל צרכיו בכוחות עצמו. המנזר היה בפועל עיירה שלמה אמיתית בסגנון של המנזרים וקלרבו. בנוסף למבני השירות המובנים מאליהם והעיקריים של כל מנזר, היו בפובלט מרפאה, בית מרקחת, בתי קברות, גן של צמחים ארומטיים, טחנות, מאפיות ואפילו צינוק, שכן לאב המנזר הייתה סמכות של אציל פיאודלי.
בתים, רכוש וזכויות
המנזר הפך לבעלים של מנזרים ציסטרציאניים רבים בעיירות החשובות ביותר בכתר אראגון. השלוחות הגדולות היו:
המנזר הרחיב את תחום השיפוט שלו על פני שבע ברוניות שכללו 60 יישובים. הייתה לו הזכות למנות את ראש העיירה של 10 העיירות התלויות בו. המנזר היה גם בעל רכוש גדול שכלל את:
למנזר היו גם זכויות מרעה על אדמות המלוכה, כמו גם על משטחי המלח של קרדונה וזכויות הדיג באמפוריאס.
אב המנזר והנזירים
פרו השני, מלך אראגון, העניק את התואר נוטריון מלכותי (Notario real) לנזיר האחראי על הארכיון. גם המנזר וגם הנזירים קיבלו פטור משבועה בתביעות ובמשפטים שכן דיברתם אמורה הייתה להיות שווה יותר משבועה.
על פי סמכות שהעניק חיימה הראשון, מלך אראגון משנת 1222 נתנה הזכות לשאת את הסמל המלכותי לכל אחד מנכסי מנזר פובלט כסימן להיותם תחת חסותו של המלך.
בניית מתחם המנזר
בנייתו של מנזר ציסטרציאני זה כפי שהגיע לימינו החלה בערך בשנת 1163, כלומר עשר שנים לאחר הקמתו. מתועד כי בשנה זו (1163) תרם ארנאו דה בורדלס (Arnau de Bordells) לבנייה הסופית באבן ורמון דה סרברה (Ramón de Cervera), אישר לנזירים שיוכלו.