cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יולנדה ביקמן
הוצאה להורג בדכאו
ביקמן הועברה בפתאומיות למחנה הריכוז דכאו יחד עם הסוכנות נור אינייאט חאן, מדלין דמרמנט ואיליין פלומן. הארבע הוצאו להורג בשחר היום למחרת, 13 בספטמבר. איש הגסטאפו מקס ווסמר היה אחראי על העברת האסירים בקרלסרוהה וליווה את הנשים לדכאו. איש גסטאפו נוסף, כריסטיאן אוט, נתן הצהרה בפני חוקרים אמריקאיים לאחר המלחמה לגבי גורלה של ביקמן ושלוש שותפותיה. אוט הוצב בקרלסרוהה והתנדב ללוות את ארבע הנשים לדכאו כיוון שהוא רצה לבקר את המשפחה שלו בשטוטגרט במסע חזרה. אוט אומנם לא היה נוכח בהוצאה להורג, אך סיפר לחוקרים את מה שאמר לו ווסמר: "ארבע אסירות באו מן מגורי המחנה איפה שהעבירו את הלילה אל החצר בו הירי היה אמור להתבצע. כאן הוא [ווסמר] הכריז כי דינן עונש מוות. רק מפקד המחנה ושני אנשי אס-אס היו נוכחים. האנגליה דוברת הגרמנית (הרב סרן) סיפרה לשותפותיה על עונש במוות. כל הארבע הפכו לחיוורות והתייפחו. הרב סרן בקשה לדעת אם הן יוכלו לערער על העונש. מפקד המחנה הכריז כי הדבר בלתי אפשרי. אז שאלה הרב סרן אם יינתן להן לראות כומר. מפקד המחנה סירב כיוון שלא היה כומר במחנה.
פרסים ועיטורים
פעולותיה ההירואיות של ביקמן קיבלו הכרה על ידי ממשלת צרפת עם צלב המלחמה אשר הוענק לה לאחר המוות. בנוסף, היא תועדה באנדרטאת חיל האוויר בסארי, אנגליה כאחת מסוכנות מנהלת המבצעים המיוחדים אשר מתה במהלך שחרור צרפת, ורשומה בלוחות הזיכרון באנדרטת מנהלת המבצעים המיוחדים בצרפת.
אין סוף לאהבה
אין סוף לאהבה (באנגלית: Enduring Love) הוא סרט קולנוע בריטי משנת 2004 על פי ספרו של איאן מקיואן "אהבה עיקשת". רוג'ר מיצ'ל ביים את הסרט, ג'ו פנהול עיבד וכתב את התסריט. סיפור אהבה, אמונה ומתח על קשר אובססיבי ומסוכן שנוצר בין שני זרים העדים לתאונה קטלנית.
עלילת הסרט
באמצע פיקניק שעורכים קלייר וג'ו, הם שומעים צעקה מכדור פורח העומד להתרסק לידם. הטייס מחלץ עצמו, אך ילד שנמצא בסלסלה חושש לקפוץ. ג'ו יחד עם עוד ארבעה גברים מנסים לחלץ את הילד, אך משב רוח עז סוחף את הכדור-פורח, וכולם פרט לאחד קופצים לאדמה. אחד מהם נשאר תלוי כשהכדור מתרומם עד אשר הוא צונח אל מותו, והילד ממשיך עד לנחיתה רכה. לג'ו וחבריו זו תחילתו של קשר אובססיבי מסוכן.
ג'ד פארי, אחד המחלצים, מאמין שהגורל זימן אותם למקום, הוא מתאהב בג'ו ומאמין בלב שלם שג'ו מחזיר לו אהבה. ג'ד מתחיל לעקוב אחרי ג'ו ולהטריד אותו בביתו ובמקום עבודתו. האהבה האובססיבית של ג'ד מביאה את ג'ו אל סף הטירוף ומשבשת את היחסים בין ג'ו וקלייר.
ההבדלים בין הסרט לרומן
הסרט שונה מהרומן בפרטים רבים, הבולט שבהם הוא שינוי שמה של בת-זוגו של ג'ו רוז מקלריסה לקלייר, והיא אינה הידועה בציבור שלו אלא חברתו. בפיקניק שהם עורכים בתחילת הסרט ג'ו מתכוון להציע נישואים לקלייר. קלריסה ברומן עוסקת בכתיבת מחקר על המשורר ג'ון קיטס, ואילו קלייר היא פסלת. גם המקצוע של ג'ו שונה מעיתונאי הכותב מאמרים על מדע פופולרי למורה בבית ספר. ג'ד פארי אינו גר בבית מפואר שקיבל בירושה אלא בדירה מוזנחת.
סצינות מפתח אחדות ברומן אינן מופיעות בסרט, ובמקומן יש סצינות שנכתבו על ידי התסריטאי. בספר המעקב של ג'ד אחרי ג'ו הוא תעלומה, לא ברור אם ג'ד באמת עוקב אחרי ג'ו או שהכל בדמיונו של ג'ו. בסרט ג'ד נמצא ליד ביתו של ג'ו, עוקב אחריו לספרייה ומופיע בכיתה שבה הוא מלמד.
בספר ג'ד שולח לג'ו סדרה של מכתבים, המבהירים את מצבו הנפשי של ג'ד ומובילים את ג'ו אל סף הטירוף. בסרט אין אזכור כלל למכתבים.
סצנה חשובה ברומן היא כשג'ד מארגן התנקשות בג'ו על יד רוצחים שכירים ביום ההולדת של קלריסה כשהם חוגגים במסעדה. המתנקשים פוגעים באדם אחר אך ג'ו רואה את ג'ד במסעדה ומבין את פוטנציאל האלימות שקיים בו. הסצנה אינה כלולה בסרט, ולעומת זאת ג'ו מצטייר כאדם אלים כאשר הוא מתפרץ לדירתו של ג'ד עם מחבט בייסבול.
בסוף הרומן כאשר ג'ד מגיע לביתו של ג'ו ומאיים על קלריסה, בסרט הוא דוקר אותה לעומת זאת ברומן ג'ד מכוון את הסכין אל גרונו שלו תוך בקשת סליחה מג'ו.
חכה
חכה היא כלי המשמש לתפיסת דגים, כיום בעיקר לדיג חובבני.
מבנה וסוגים
החכה הבסיסית היא מקל או מוט פשוט המחוברים לחוט המסתיים בקרס דיג. חכות מודרניות כוללות אביזרים נוספים: גלגלת עליה מלופף החוט, משקולת ומצוף.
החוטים כיום עשויים ניילון. הגלגלות עליהן מלופפים החוטים מונעות את הסתבכות החוט, ולעיתים מכילות מנגנונים שונים ליעול הפעלתן כקפיץ ורצ'ט.
חכות מגיעות בגדלים, אורכים ותצורות רבות, בהתאם לשימוש לו הן מיועדות: לדגים קטנים, בינוניים או גדולים, למים מתוקים או מלוחים, סוגי דיג ספציפיים כגון מוטות זבוב משמשים להטלת זבובים מלאכותיים, מוטות מסתובבים ומוטות פיתיון מיועדים להטלת פיתיונות, חכות לקרח שמיועדות לדיג דרך חורים קטנים באגמים המכוסים קרח, מוטות טרלינג שמיועדים לגרור פתיונות מאחורי סירות נעות, ועוד.
אופן השימוש
דיג באמצעות חכה נעשה על ידי השחלת פיתיון על הקרס, השלכתו למים ומשיכת הדג החוצה לאחר שזה בלע את הפתיון.
היסטוריה
על פי ציורים ותבליטים ממצרים העתיקה, המתוארכים לכ-4000 שנה לפני זמננו, השתמשו המצרים הקדמונים בחכה בנילוס, בימות ובתעלות הרבות של אזור הדלתה. דו"ח מסין מהמאה ה-4 לפנה"ס מתאר דיג בחכה עשויה מוט חזרן, חוט דיג עשוי משי, קרס העשוי ממחט ואורז מבושל כפיתיון.
במשך אלפי שנים הייתה החכה שבשימוש הדייגים קצרה יחסית (כמטר). במאה הרביעית הופיעה אצל המקדונים חכה ארוכה יותר המורכבת מכמה חלקים, כאשר לקצה החוט חובר פיתיון בדמות זבוב מלאכותי.
במאה ה-19 התפתח ציוד הדיג במהירות. החכה נבנתה מחומרים אלסטיים כדוגמת חזרן, ולאורכה הותקנו טבעות להובלת החוט שהיה עתה ממשי. מבנה הגלגלת הלך והתפתח, הגליל המרכזי שהיה עשוי עץ הוחלף במתכת. המצאות שונות אפשרו פיזור שווה של החוט על גבי הסליל, ואת סיבוב הגלגלת כך שבעת השלכת החוט הוא יהיה בקו אחד עם הטבעות שעל החכה, ובעת איסוף החוט תהיה הגלגלת מורדת מתחת לחכה.
החכות נעשו קצרות יותר וקלות יותר במאה ה-20. החזרן, ששימש כחומר עיקרי ביצור החכה, הוחלף בסיבי זכוכית ואחר כך בסיבי פחמן, החוט הוחלף לניילון, והפלסטיק הפך לחומר הנפוץ בהכנת פיתיונות מלאכותיים.
חמשת הבלבד
חמשת הבלבד (quinque solae בלטינית, five solas באנגלית) הם חמשת העקרונות התאולוגיים היסודיים של הרפורמציה הפרוטסטנטית, עקרונות העומדים בבסיס דוגמת הגאולה בנוסח הפרוטסטנטי.
המונח solae, ביחיד sola, הוא מונח לטיני שפירושו "בלבד" או "רק כך" כלומר, רק כך יש לנהוג ואין דרך אחרת מלבד עקרונות אלו. חמשת העקרונות מנסחים בבהירות את ההבדלים העיקריים בין הכנסייה הקתולית הרומית והכנסייה הלותרנית. ה-solae התפתחו ונוסחו החל מימיהם של מרטין לותר ופיליפ מלנכתון במאה ה-16 ועד התאולוגים הפרוטסטנטיים של המאה ה-20. שלושת ה- solae הראשונים - Sola scriptura, Sola fide, Sola gratia, נוסחו עוד בזמנו של מרטין לותר בהסתמך על שלושת כתביו החשובים אשר יצאו לאור בשנת 1520: "אל האצולה הנוצרית של האומה הגרמנית" (An den christelichen Adel deutcher Nation), "על השבי הבבלי של הכנסייה" (De Captivitate Babylonica Ecclesiae) ו-"על חירותו של האדם הנוצרי" (Von der Freiheit eines Christenmenschen). שתי solae נוספות - Solo Christo, Soli Deo gloria, נוסחו בהמשך.
עקרונות אלו מהווים את לב-לבה של הרפורמה הלותרנית. הצורך בתיווך הכנסייה בקשר בין אדם לאלוהים בטל, בטלה גם חשיבות הכומר וטקסיו, חשיבות רוב הסקרמנטים בטלה, אין צורך בפרשנויות התאולוגיות לחוקים הקאנוניים, לאגרות האפיפיורים ולפולחן הקדושים, ואין יותר צורך בנזירות וסיגופים.
1 - כתבי הקודש בלבד (Sola scriptura)
על פי עיקרון זה, כתבי הקודש (הביבליה - הברית הישנה והברית החדשה) הם הסמכות היחידה והבלעדית לקביעת עיקרי האמונה ודרך התנהלות הכנסייה והמאמינים. היות שכתבי הקודש הם דבר האלוהים, אזי המסורות, הפרשנויות, ולימודי הדת, חייבים להסתמך על כתבים אלו בלבד, ללא צורך בפרשנים חיצוניים (כמו אצל הקתולים). לפי גישה זו, כל אדם יכול ומסוגל להבין ולפרש לעצמו את הכתוב בכתבי הקודש, שכן הם ברורים, מספקים, ומפרשים את עצמם. רוח הקודש האלוהית עצמה, היא העד והערב לסמכותם של כתבי הקודש.
עיקרון זה נשען על דבריו של פאולוס - "כל הכתוב נכתב ברוח אלוהים ומועיל הוא להוראה, לתוכחה, לתיקון, לחינוך במעגלי צדק" (האיגרת השנייה אל טימותיאוס ג':16). התוכנית האלוהית הכללית התגלתה כאשר האל ברא את היקום. אך כדי שנוכל להבין תוכנית זו ומטרותיה, היה צורך לבהתגלות מילולית אשר תשמש כסמכות-על אולטימטיבית להוראת מטרות אלו. סמכות מילולית זו חייבת להיות בדרגה העליונה ביותר של אמינות ואובייקטיביות. דרגה זו מושגת רק על ידי דבר האלוהים עצמו, אשר הועלה על הכתב, על ידי בני אדם, בצורת כתבי הקודש.
בהתאם לעיקרון זה, השקיעו הפרוטסטנטים מאמצים רבים לתרגום כתבי הקודש לשפות רבות ככל האפשר והדפיסו מהדורות רחבות שלהם אשר הופצו בקרב המאמינים. הם הנהיגו את החובה לקרוא בתנ"ך מדי יום ובכך לחזק את אמונתם.
לעומת הפרוטסטנטים, הכנסייה הקתולית (וגם כנסייות קרובות לה כמו הכנסייה האנגליקנית והכנסייה המתודיסטית) תופסות את כתבי הקודש כ- "Prima scriptura" כלומר, "הכתבים העומדים בראש" בלטינית. לשיטתם, לצד סמכותם של כתבי הקודש, נמצאות גם סמכויות נוספות כגון כתבים קאנוניים, דעות של מומחים, מסורות, אגרות אפיפיוריות ועוד. סמכויות נוספות אלו, עוזרות למאמינים להבין טוב יותר את דברי האל. בניגוד לכתבי הקודש, הסמכויות המשניות אינן קבועות וניתנות לשינוי לפי הצרכים ורוח הזמן. דוקטרינה זו של הכנסייה הקתולית מסתמכת על כך שישו הסמיך את השליחים להעביר את דבריו אל בני האדם. לשליח הראשי, פטרוס, הוא אמר "ואתן לך את מפתחות מלכות השמים, וכל אשר תאסור על הארץ, אסור יהיה בשמים, וכל אשר תתיר על הארץ, מותר יהיה בשמים" (הבשורה על-פי מתי ט"ז 19). הכנסייה הקתולית רואה באפיפיור את יורשו של פטרוס, וכממלא מקום ישו על פני האדמה. מכאן שדברי האפיפיור תקפים, כאילו נאמרו על ידי האל עצמו. נובע מכך שגם לדברי ראשי הכנסייה יש סמכות גבוהה (שמתקבלת בשמים, כהבטחת ישו), לצד כתבי הקודש.
2 - האמונה בלבד (Sola fide)
על פי עיקרון זה, האמונה היא האמצעי היחיד שדרכו נפש האדם יכולה לקוות לגאולה. האמונה המלאה והמוחלטת היא תנאי מספיק הנותן למאמין תקווה שבבוא יומו, האל, שמידת הצדק ומידת החסד שלו אין סופיות, יעניק גאולה וחיי נצח לנשמתו בעולם העליון. כמובן שמעשים טובים, מעשי צדקה ותפילות רצויים בהחלט, כי הם נובעים מהאמונה באל, אך אין בכוחם של מעשים אלו כשלעצמם, לקרב את המאמין לגאולת נשמתו או להשפיע על החלטת האל בהענקת גאולה זו.
עיקרון זה נחשב, על ידי מחולל הרפורמה לותר, לעקרון המרכזי והחשוב בדוקטרינה שלו והוא הגדירו כ- "articulus stantis et cadentis ecclesiae" כלומר, "הרעיון עליו תקום או תיפול הכנסייה". אכן מדובר ברעיון עמוק ומורכב. לותר ראה בפסוק "צדיק באמונתו יחיה" (חבקוק ב:4) את נקודת המשען לתורתו החדשה. בתזה הראשונה שלו (מתוך 95 התזות), כותב לותר שכאשר ישו אמר "חזרו בתשובה" (מתי ד':17) הוא התכוון שכל חיי האדם יהיו חיי חזרה בתשובה, קרי, מאמץ בלתי פוסק של שמירה על האמונה המלאה באל. בתזה האחרונה, ה-95, כותב לותר שעדיף לעבור את החיים בייסורים מאשר בביטחון שווא ומזויף של שלוות נפש.
לפי הדוגמה הקתולית, המובאת בקטכיזם הקתולי, האדם נולד ללא כל זכויות של גאולה וחיי נצח של נשמתו. במשך חייו, ביחד עם האמונה באל ובחסד ובצדק האין-סופיים שלו, הוא יכול לרכוש לעצמו זכויות גאולת נשמתו על ידי מעשים טובים, תפילות, וידוי, שטר מחילה (אינדולגנציה) ועוד. בדרך זו הוא רוכש לעצמו גם ביטחון ושלווה נפשית לאורך חייו, לגבי גורל נשמתו לאחר המוות. עקרון ה"אמונה בלבד" של הרפורמה הפרוטסטנטית, גורס אף הוא שהאדם נולד ללא כל זכויות של גאולת נשמתו אך בהמשך, האדם מצהיר על אמונתו המוחלטת באל החסד והצדק. המאמין הפרוטסטנטי אינו יכול לרכוש את גאולת נשמתו ולהבטיח לעצמו שלוות נפש במשך חייו. אמנם, גם ממנו מצופה שיתפלל ויחיה חיי צדק, אך למעשים אלו אין השפעה על גאולת הנשמה. רק האל, אל החסד והצדק, יקבע בבוא היום את גורל נשמתו.
לותר סבר שזו הדרך הנכונה לשחרר את האדם מחרדה קיומית קשה - החרדה המתמדת שהוא אינו משביע את רצון האל והפחד מפני זעמו. הנוצרי הפרוטסטנטי משיג את חירותו מהפחד מפני האל משום שהוא יודע שגאולת נשמתו אינה תלויה בו עצמו אלא בחסדו האין סופי של האל. אין זה אומר שהאדם חופשי לנהוג כרצונו בחיי היומיום. בספרו "על חירותו של האדם הנוצרי" כותב לותר: "הנוצרי הוא אדון בן חורין לכל, שאינו נכנע לאיש. הנוצרי הוא עבד לכל שנכנע לכולם". מפרשים פסוק זה בקביעה שבחלקו הפנימי, הרוחני, של האדם המאמין, הוא בן חורין היות שהוא אינו תלוי בשום גורם חיצוני מלבד האל. בחלקו החיצוני, החומרי, הוא אינו בן חורין והוא חייב לעזור לרעהו ולהיות ממושמע וכנוע, כי זו דרישת האל (גם אם זו דרישה שאין בצידה שכר או עונש).
ומה היא אותה אמונה, עליה חייב האדם הנוצרי לשקוד במשך כל חייו? זו האמונה שהאל החליט לגאול את בני האדם מהחטא האנושי הטבוע בהם. לשם כך, האל הקריב חלק מעצמו, חלק שהתגלם בבשר בדמות ישו בן האלוהים. ישו נצלב, ועל ידי קורבנו זה, הוא כיפר על החטא האנושי. האמונה היא בקורבנו של ישו למען האנושות ובדבריו הכתובים בברית החדשה.
נגד טיעון זה מביאים הקתולים את דברי יעקב אחי ישו באיגרתו: "אחי, מה תועלת בדבר אם יאמר איש יש לי אמונה, ואין לו מעשים? התוכל האמונה להושיעו? אח או אחות אם יהיו בעירום ואין להם לחם חוקם ואיש מכם יאמר להם: לכו לשלום, התחממו ואכלו לשובע, ולא תתנו להם צורכי גופם, מה הועלתם? כך גם האמונה, אם אין בה מעשים, מתה היא כשלעצמה" (איגרת יעקב ב':14-17),
עיקרון זה מבדיל בין הקתולים והפרוטסטנטים גם בנושא הטבילה. לפי הקתולים, הטבילה היא פעולה המטביעה בילד הנטבל את שחרורו מהחטא הקדמון, ובמבוגר הנטבל - מחילת כל עוונותיו הקודמים. לעומתם, הפרוטסטנטים טוענים שאמנם טבילה אמורה להקנות לילד תודעה שהוא הופך למאמין ותפילה שהאל יערוב לקיום אמונתו זו אך אין לטבילה מטרה אחרת כגון מחילת חטאים. סקרמנט הטבילה מתבצע לא לשם השגת מטרה אלא כי האל ציווה זאת.
3 - חסד בלבד (Sola gratia)
על פי עיקרון זה גאולת האדם אינה תלויה בו כלל. הוא יגאל רק בזכות החסד האלוהי הניתן לו כמתנה על ידי האל (אף על פי שהאדם, כחוטא, אינו ראוי למתנה זו) ולא בזכות מעשיו. מתנה זו מוענקת לבני האנוש על ידי האל באמצעות ישו. עקרון ה"חסד בלבד" נשען על דברי פאולוס: "הן בחסד נושעתם על ידי האמונה, וזאת לא מידכם, כי אם מתנת אלוהים היא. אין זה נובע ממעשים, כדי שלא יתגאה איש" (אל האפסים ב':8-9).
עיקרון זה הועלה בעת הרפורמה כנגד הכנסייה הקתולית אשר, לדעת לותר, מאמינה שגאולת האדם תלויה בשיתוף פעולה בין החסד האלוהי ומעשי האדם. במילים אחרות - בעוד ששתי הדוקטרינות, הלותרנית והקתולית, מקבלות את הרעיון שהחסד הוא מתנת אמת תמידית של האל, הלותרנים סוברים שלמעשי האדם אין שום השפעה על מתנת חסד זו ותוצאותיה (דעה המכונה גם מונרגיזם - monergism) בעוד שהקתולים סוברים שתחת מעטה החסד, האדם יכול לפעול ולשתף פעולה עם האל כדי להגביר את עוצמת החסד המוענק לו לשם גאולת נפשו (דעה המכונה גם סינרגיזם - synergism), תאולוגים רבים סבורים שלא באמת קיים הבדל בין גישות שתי הדוקטרינות. כבר בוועידת הכנסייה השנייה באורנז' בשנת 529 נקבע שהאמונה, על אף היותה תלויה ברצונו החופשי של האדם, היא נובעת, בבסיסה, מהחסד האלוהי המאיר את נפש האדם ומכוון אותו אל האמונה. בועידת טרנטו אשר התקיימה לסירוגין בין השנים 1545–1563 כתגובה לרפורמה הפרוטסטנטית, נקבע שהגאולה אפשרית דרך החסד האלוהי בלבד ואילו האמונה והמעשים הטובים הם אמצעים משניים ואף הם עצמם, נובעים מהחסד.
מאידך, מרתין לותר סבר שקיים הבדל עמוק בין הדוקטרינות וכתב (בספרו "אל האצולה הנוצרית של האומה הגרמנית" מ־1520): "אם האפיפיור יאשר שהאל בלבד, עקב חסדו ודרך ישו, שופט צדק את החוטאים, אנחנו נישא אותו על כפינו וננשק את רגליו". פשרה מסוימת בין שתי הדעות הושגה רק בנובמבר 1999, כאשר נערך דיון בין נציגים של הכנסיות הלותרניות ונציגים מהותיקן ונקבע שרק על ידי החסד והאמונה במשיח הגואל, ולא בגלל מעלה או הצטיינות (merit) כלשהם, זוכה אדם לקבל מידי האל את רוח הקודש.
4 - המשיח בלבד (Solo Christo)
עיקרון זה שולל את הנחיצות של כהני הדת (הכמורה) בתהליכי הטקסים והסקרמנטים. ישו המשיח הוא המתווך הבלעדי בין האדם לאל ורק דרכו יכולה להתקיים גאולת האדם. לכהני הדת אין שום סמכות של התערבות או השפעה בהליך זה. העיקרון שולל את הדעה הרווחת בכנסייה הקתולית שרק כמרים, אשר מונו על ידי הבישופים - יורשי השליחים וממשיכיהם - רשאים לעסוק בסקרמנטים.
לותר טען שאין לחלק את הקהילה הנוצרית לכהנים רוחניים ולחילונים (seculars), היות שכל הנוצרים, לאחר הטבילה, הם כהנים ורוחניים בעיני האל. הוא הסתמך על דברי פאולוס: "אבל אתם עם נבחר, ממלכת כהנים ועם קדוש, עם סגולה" (איגרת פטרוס הראשונה ב':9) וגם: "ועשית אותם ממלכת כהנים לאלוהינו וימלכו על הארץ" (התגלות ה':10). בספרו "אל האצולה הנוצרית של האומה הגרמנית", כותב לותר שהאפיפיור או הבישופים הנמשכים בשמן, הממנים כמרים, המקדשים והלובשים בגדים שונים משאר הציבור, הם רק סמל לצביעות או מודלים לציורי כפירה בכנסיות אך דברים אלו אינם הופכים אותם לרוחניים יותר מאחרים. הרפורמה גם ביטלה את התואר "כמרים" (sacerdotes) והחליפה אותו ב-"רועים" (pastores). איש הדת מפסיק להיות כהן (כומר) המורם מהעם וקרוב לאלוהים יותר משאר הציבור והופך לרועה, שווה ערך לשאר אחיו, המדריך את הציבור בדרכי האל כפי שהרועה מוביל את העדר אל המרעה.
לכהנים הלותרנים (הפסטורים, הרועים) אין כוחות מיוחדים, אין פריווילגיות ואין להם קשר מיוחד עם האל המקנה להם כוחות על טבעיים בזמן הטקסים והסקרמנטים. הפסטור הוא עובד בעל משלח יד, שווה לחייט או נגר, והוא ממלא יעוד אלוהי כמו שכל בעל מקצוע ממלא יעוד אלוהי בתחומו. בניגוד לכומר קתולי שגם אם חטא ופשע, לא ניתן לשלול את תפקידו והוא רשאי להמשיך ולנהל את התפילות ולהעניק סקרמנטים, את הפסטור ניתן לפטר כמו כל עובד אחר. במקרה הצורך, הוא גם ישפט בבית משפט אזרחי כמו כל אזרח אחר.
5 - התהילה לאל בלבד (Soli Deo gloria)
עיקרון זה קובע שהראוי לתהילה הוא אלוהים בלבד היות שרק על ידי רצונו ופעלו מתרחשת גאולת האדם. הפרוטסטנטים שוללים את ערך התהילה מהקדושים (כולל, אפילו, ממריה אם ישו). הם טוענים שקדושים אלו, שעברו קאנוניזציה (הקדשה) על ידי הכנסייה הקתולית היו בני אדם ואי אפשר להעניק ליצורי אנוש את התהילה שיש להעניק לאל, הם אינם ראוים לכך. לא את הקדושים צריך המאמין להלל אלא את אלוהים, שגרם לקדושים אלו לבצע את אשר הם ביצעו.
כמו כן, עיקרון זה אומר שמטרתו הראשונית של כל אדם מאמין היא להלל את אלוהים. זאת יש לעשות על ידי התנהגות המאמין הנוצרי לאור האמונה בקורבנו של ישו ובחסד ובצדק האלוהי. מתן התהילה חייב להתקיים כל הזמן וללא הפסקה. זאת, כדי למנוע שאדם יחיה חיים חומריים וחילוניים רוב הזמן ויהלל את האל רק בעת התפילות וקבלת הסקרמנטים.
עקרון התהילה לאלוהים בלבד, מסתמך על דברי פטרוס: "איש כי ידבר, אימרי אלוהים ידבר. איש כי ישרת, יעשה זאת מתוך הכוח שנתן לו אלוהים. וזאת למען יכובד האלוהים בכל דרך ישוע המשיח אשר לו הכבוד והגבורה לעולמי עולמים, אמן" (איגרת פטרוס הראשונה ד':11).
המלצות בנות ימינו ל"בלבד" נוספים
בתקופתנו המליצו כנסיות פרוטסטנטיות שונות על solae נוספות: Sola ecclesia (הכנסייה בלבד), Sola caritas (הצדקה בלבד) ו- Sola Spiritus (רוח הקודש בלבד). עקרונות אלו הם, בינתיים, רק המלצות ולא נתקבלו באופן רשמי.
לקריאה נוספת
500 שנה לרפורמציה: לותר, הפרוטסטנטים, ושורשי החילון, מאת תומר פרסיקו בבלוג לולאת האל
הערה
כל הציטוטים מהברית החדשה נלקחו מהמהדורה של החברה לכתבי הקודש בישראל, 1976.
Google Store
חנות גוגל (באנגלית: Google Store) היא קמעונאית חומרה מקוונת המופעלת על ידי חברת גוגל, המוכרת מכשירי Google Nexus, גוגל פיקסל, כרומקאסטים, Wear OS על ידי שעונים חכמים של גוגל, מוצרי מעבדות Nest, מחשבי Chromebook ואביזרים, כולל מקלדות, מטענים וכיסוי טלפון. חנות גוגל מוכרת מוצרים המיוצרים על ידי גוגל או מיוצרים בשיתוף פעולה עם אותה חברה. השירות הושק ב-11 במרץ 2015.
גוגל פתחה גם חנויות פיזיות. במרץ 2015 פתחה את החנות הראשונה שלה בלונדון, "Google Shop", במתכונת של "חנות בתוך חנות", בתוך חנות של רשת מוצרי חשמל "Currys". באוקטובר 2016 היא פתחה חנות פופ-אפ בעיר ניו יורק כדי להציג את מוצרי החומרה שלה שהשיקה באותו זמן, ובחודש שלאחר מכן היא פתחה מתחמי "Google Shop" בתור חנות בתוך חנות ברשת Best Buy בקנדה. כל אלו היו חנויות זמניות, עד שביוני 2021 פתחה חנות קבועה ראשונה בשכונת צ'לסי במנהטן, ניו-יורק.
באינטרנט
באינטרנט, חנות גוגל החליפה את Devices section באתר Google Play.
אולם תצוגה פופ-אפ
באוקטובר 2016 פתחה גוגל את Made by Google, אולם תצוגה מוקפץ זמני בשכונת סוהו בעיר ניו יורק. החלל הציע הצצה למוצרי חומרה שפיתחה החברה לאחרונה, כולל הטלפון החכם פיקסל, הרמקול החכם של Google Home, ואוזניות Daydream View.
בתוך רשת Best Buy
בנובמבר 2016 פתחה גוגל את "גוגל שופ", חנות בתוך חנות בה גוגל מציגה את מוצרי החומרה שלה. חנויות Google, הזמינות במיקומי Best Buy הנבחרים בקנדה, מעניקות לגוגל נוכחות קמעונאית שהייתה "המפתח לבניית בסיס לקוחות פרימיום של מכשירים ניידים שניתן להעריך ונאמן, וזה לא משהו שלגוגל היה באמת עם תוכנית Nexus הקודמת שלה". החנויות הן "גוגל באופן מובהק", עם אסתטיקה חזותית, יחד עם "ריהוט מודולרי שנוצר בהתאמה אישית, המקנן כאשר חדר המגורים מוגבל, אך יכול להכיל בקלות, נניח, קבוצה קטנה של תלמידים עם מושבי שרפרף בצביטה". בהערה לאתר האינטרנט TechCrunch אמרה ג'נל פישר, מנהלת השיווק הקמעונאי של גוגל, כי "אנחנו אוהבים את זה כשאנשים יכולים להיכנס, לגלות, לשחק וליהנות וזה פשוט קשור לטכנולוגיה". כל Google Shop "יכולה להיות בעלת תוכן דיגיטלי ייחודי המותאם לעיר בה היא נמצאת".
חנויות קבע בניו יורק
במאי 2021, גוגל הודיעה שהיא תפתח חנות קמעונאית פיזית כחלק מקמפוס "צ'לסי מרקט" שלה, ליד משרדיה בניו יורק. בדומה לאפל סטור החנות מציגה את מוצרי החומרה של גוגל לרבות מכשירי Pixel, Nest, Chromecast, Fitbit. שירותי מנויים כגון Google Stadia ו-Google Fi, מוצרי תוכנה כגון Google Translate ו-Google Duo, כמו גם סחורה בלעדית. החנות נפתחה לציבור ב-17 ביוני 2021.
ביוני 2022 נפתחה חנות שנייה בשכונת ויליאמסבורג בברוקלין, ניו-יורק.
פרסים
חנות גוגל קיבלה את פרס ובי לשנת 2016 בקטגוריית מוצרי האלקטרוניקה.
בורגנלנד
בורגנלנד (בגרמנית: Burgenland, בהונגרית: Felsőőrvidék, בקרואטית: Gradišće) היא מדינת המחוז המזרחית ביותר, החדשה ביותר (התקבלה לתוך הפדרציה האוסטרית בשנת 1921) והמישורית ביותר של הרפובליקה הפדרלית של אוסטריה. היא השביעית (מתוך תשע) בגודלה מבחינת השטח והקטנה ביותר מבחינת מספר האוכלוסין.
בורגנלנד גובלת במזרח בהונגריה, בצפון בסלובקיה, במערבה במדינות האוסטריות אוסטריה תחתית ושטיריה, ובדרומה בסלובניה. צורתה מאורכת בציר צפון-דרום, ובמרכזה מצטמצם רוחבה לכדי 4 קילומטר בלבד.
היסטוריה
עד השנים 1920/1921 השתייך חבל בורגנלנד להונגריה, ונודע בתור Deutsch-Westungarn. בחבל היה רוב לדוברי גרמנית עוד מזמן המלחמות עם הטורקים. לאחר מאבקים ודיונים רבים הובטח החבל לאחר מלחמת העולם הראשונה לאוסטריה בהסכם סאן ז'רמן ובהסכם טריאנון. ההעברה בפועל התבצעה ב-28 באוגוסט 1921 וטקס העברה רשמי התקיים ב-29 באוגוסט 1921, אולם ההונגרים לא נסוגו לגמרי מהחבל, והצבא המלכותי האיטלקי נאלץ להתערב ולשלוח כמה גדודים כדי לאיים על ההונגרים שנאלצו לפנות את החבל.
עד שנת 1925 שימשה באד זאורברון בתור מקום מושבם הזמני של מוסדות הממשל, ואז הוכרזה העיירה אייזנשטט, שהייתה אז מועטת חשיבות, לבירתה של מדינת המחוז.
ההונגרים לא ויתרו על חלומם לשוב ולספח את החבל לארצם. לאחר תום מלחמת העולם השנייה הוכללה בורגנלנד באזור הכיבוש הרוסי והונגריה דרשה את החבל בחזרה.
פוליטיקה
ממשלת מדינת המחוז מורכבת משבעה חברים שמייצגים בהרכבם את חלקן היחסי של הסיעות בבית הנבחרים של מדינת המחוז. מאז הבחירות של שנת 2000 חברים בממשלה ארבעה נציגי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית SPÖ ושלושה נציגי מפלגת העם האוסטרית ÖVP. ראש מדינת המחוז הוא האנס ניסל (Hans Niessl) מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית, שנבחר לתפקידו בתמיכת מפלגת הירוקים האוסטרית. בבחירות לבית הנבחרים של בורגנלנד בשנת 2005 זכתה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית לרוב מוחלט.
אוכלוסייה
בשנות השפל הכלכלי בשנות העשרים לאחר מלחמת העולם הראשונה עקרו רבים מתושבי בורגנלנד לארצות הברית, שבה התרכזו בעיקר בשיקגו. גם בשל מדיניות מסך הברזל בתקופת המלחמה הקרה התקשתה כלכלתה של בורגנלנד להתפתח כבשאר מדינות המחוז של אוסטריה, וגם כיום רבים יוממים בווינה לצורכי עבודה. רק עם התרחבותו של האיחוד האירופאי מזרחה ועם הגברת ההשקעות מטעמו בבורגנלנד מתחילים להיווצר בה יותר מקומות עבודה.
במפקד של שנת 1991 הצהירו 29,000 איש כי הם משתייכים למיעוט הקרואטי, וכן 5,000 הצהירו שהם משתייכים למיעוט ההונגרי. 122 איש הצהירו ששפת אמם היא רומאני. מספרם הממשי של הצוענים הוא כנראה גבוה הרבה יותר.
דת
כמו באוסטריה כולה, רובם של תושבי בורגנלנד הם נוצרים קתולים, אף שחלקם של הפרוטסטנטים גבוה יחסית, כ-14%.
גאוגרפיה
צפונה של בורגנלנד שטוח מאוד, בהשוואה לדרומה. בצפון משתרעת ימת נויזידל ובקרבתה שוכנת שמורת הטבע לאנגה לאקה (Lange Lacke) ובה כמה מינים של ציפורים נדירות.
הרום המרבי בבורגנלנד הוא פסגת Geschriebenstein, שגובהה 884 מטר.
כלכלה
בורגנלנד היא אזור גידול הגפנים החשוב ביותר של אוסטריה, ביחד עם אוסטריה תחתית.
יהודי בורגנלנד - שבע קהילות אשכנז
עד לעליית הנאצים לשלטון בגרמניה והאנשלוס - סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית היו באזור בורגלנד חיים יהודיים מלאים.
שבע קהילות יהודיות חשובות התקיימו ופעלו בבורגנלנד עוד לפני הקמת הקיסרות האוסטרו-הונגרית. ראשי הקהילות יצרו יחסים טובים עם השליטים באזור. הקיסר פרנץ יוזף הראשון (שכונה גם בפי היהודים: הקיר"ה (הקיסר ירום הודו)) קיבל תמורה ליחסו הטוב ליהודים, בכך שהם נשאו תפילה מיוחדת לשלום שלטונו. במלחמת העולם הראשונה יהודי האזור גויסו לצבא האוסטרו-הונגרי ולחמו לצד מדינות הציר הגרמני. על גבי מצבות הנצחה המפוזרות ברחבי האזור יש הרבה שמות של יהודים ולחלקם מוצמד תואר 'רב'.
יהודי המקום גורשו סופית מהאזור לגטו וינה באישון לילה, זמן קצר לאחר האנשלוס. כל רכושם הולאם על ידי השלטונות. חלקם נאלצו להתגורר במשך כמה חודשים בסירה על הדנובה. חלק גדול מהם הצליחו - למרות הקושי הכרוך בכך - לעזוב את אוסטריה ולעלות לארץ ישראל המנדטורית, או להגר לארצות הברית או למדינות באירופה, לפני או מיד אחרי ליל הבדולח. כמעט כל היהודים שנותרו באוסטריה הושמדו במחנות ריכוז באוסטריה ואחר כך באושוויץ בפולין במהלך שנות המלחמה. רובם הגדול לא הצליח לשרוד עד השיחרור ב- 1945. גיזלה לגאט, בעלת חווה באזור הצילה יהודים וזכתה בתואר חסידת אומות העולם.
יהודים חיו גם בעיירות הסמוכות למרכז שבלקנבך, הקימו גם בהן בתי כנסת משפחתיים מכספם הפרטי, ודאגו לכל שאר צורכי הקהילה. ביתה של משפחה יהודית בעיירה לוקנהוז, שהתפרסמה בזכות הטירה המרשימה המהווה מוקד תיירותי, משמש כיום בית קפה וגלידריה, והמבנה ששימש כבית הכנסת בחצר המשותפת נמכר והפך לבית מגורים פרטי, אך ניתן לראות בחצרו את המדרגות שהובילו למקווה וסימנים נוספים לחיים היהודיים. בתקופת מלחמת העולם השנייה הפך הבית למרכז הגסטאפו, ועד היום ניתן לראות בו את סמל הגסטאפו. בבית העירייה של לוקנהוז ניתן לעיין בצילומים של רישומי המוהלים עם תאריכי לידה יהודיים לכל התינוקות היהודים שנולדו במשך מאות שנים באזור, וניתן למצוא בו גם דיווחים הקשורים לשירותי דת יהודיים נוספים.
עירום
עירום הוא מצב בו אנשים אינם לובשים בגדים לגופם ואיברי המין שלהם גלויים. לבישת פחות בגדים מהמקובל בתרבות מסוימת או במצב מסוים, נקראת עירום חלקי. אנשים לרוב עירומים בשעת רחצה, החלפת בגדים וקיום יחסי מין, ולעיתים בעת שינה, שחייה, שיזוף, טיפול רפואי ועוד.
היסטוריה
אנתרופולוגים מעריכים שבני אדם קדמונים עברו את חייהם בעירום מלא באופן טבעי. ההסבר השכיח לכיסוי הגוף בעורות בעלי חיים ובצמחים הוא שהוא נועד להגן עליו מפני חום, קור וגשם, במיוחד כשבני האדם היגרו לארצות עם אקלים שונה. מטרות אפשריות אחרות לביגוד הן כישוף, קישוט, פולחן או יוקרה, לפני או אחרי שהם התגלו גם כיעילים למטרות הגנה על הגוף. מכיוון שעורות וצמחים מתכלים במהירות, לא קיימות עדויות ישירות להתפתחות הבגדים הראשונים. עם זאת, מחקרים חדשים של כינים מצביעים על כך שבגדים החלו להיות נפוצים בחברה האנושית לפני כ-70,000 שנה. ישנם אנתרופולוגים הסבורים כי ההומו הביליס ואף ההומו ארקטוס השתמשו בעורות בעלי חיים לשם הגנה, ולפיכך שורשי הביגוד מגיעים עד למיליון שנה לפני ימינו. לא ידוע מתי טעמי צניעות החלו להשפיע על מנהגי הלבוש האנושיים. ספר בראשית מתאר שינוי זה שעבר על אדם וחוה בגן עדן כתוצאה של האכילה מעץ הדעת:.
רומא העתיקה ירשה חלק מהתרבות היוונית העתיקה, אך היה לה יחס שונה לעירום. עירום פומבי נחשב ראוי רק במקומות מסוימים כגון בתי מרחץ, שבמקור יועדו לשני המינים. בתחרויות גלדיאטורים שהתפתחו בתרבות הרומית הלוחמים היו חמושים בכלי נשק ובמגנים, אך עירומים לחלוטין או באופן חלקי. כשהנצרות החלה להתפשט במאה הרביעית, תחרויות הגלדיאטורים נעלמו והרומים החלו לראות בעירום חטא.
בתקופה הוויקטוריאנית עירום בציבור נחשב למגונה. בנוסף להפרדת חופי הרחצה לפי מינים, נעשה שימוש בקרונות רחצה כדי להסתיר את הגוף העירום. בתחילת המאה ה-20 חשיפת פטמות הגבר נחשבה לא ראויה בחלק מחופי הרחצה באירופה.
במדינות הנורדיות, שחייה בעירום בנהרות ובאגמים הייתה מסורת פופולרית. בקיץ הלכו הרוחצים לבתי מרחץ שנבנו בחלקם מעל המים. בתחילה נועדו בתי מרחץ אלה לגברים בלבד, אך כיום יש בהם בדרך כלל חלקים נפרדים לגברים ולנשים. כיום שחייה ושיזוף בעירום במדינות הנורדיות מוגבלות לחלקים מוגדרים בחוף המוקצים לזאת.
עירום וטאבו
ברוב החברות כיום, הסרת בגדים בציבור שלא במקום המיועד לכך (כמלתחות, מקלחות, חוף נודיסטי וכו') עשויה להיחשב למעשה פוגעני וכהטרדה מינית. ככלל, עירום במחיצת זרים בני אותו המין מקובל יותר מעירום במחיצת בני שני המינים ביחד. מסיבה זו, קיימים במקומות שונים חדרי הלבשה, בתי שימוש ומקלחות משותפות נפרדים לנשים ולגברים. עם זאת, במדינות אירופיות כמו גרמניה, פינלנד והולנד קיימים בתי מרחץ רבים בהם נשים וגברים מתקלחים ביחד ושהייה בהם עם בני אותו המין בעירום נחשבת שגרתית.
חשיפת שדיים מקובלת בחלק מארצות המערב במקרים מסוימים, למשל בשעת רחצה בים או בשעת שיזוף. עם זאת, במדינות רבות, בהן ארצות הברית, חשיפת אישה את פטמותיה בציבור היא מעשה אינו מקובל חברתית ואף פלילי. הנקה בפומבי עשויה לזכות ליחס סלחני יותר מכיוון שבמקרה זה חשיפת השד משמשת למטרה ברורה ונחוצה, אך עדיין יש הרואים אותה כבעייתית. ישנם אנשים וקבוצות הפועלים למען שינוי החוק ויחס החברה לחשיפת שדיים. קבוצות אלה רוצות בהקלת ההנקה לאם ולתינוק, או טוענות כי איסור חשיפת פטמות הנשים פוגע בשוויון הזכויות בין המינים.
בחלקים נרחבים באפריקה ובאזורים מסוימים באוקיינוס ההודי, השדיים הנשיים אינם נתפסים כאיבר ארוטי גרידא ונשים נוהגות להסתובב עם פלג עליון חשוף בדומה לגברים. ברוב מדינות אירופה, שיזוף עם חזה חשוף נחשב למקובל, בעוד חשיפת אזור החלציים אסורה, כאשר שיזוף ורחצה בעירום מלא מוגבלים לאזורים ייעודיים.
ישנם אנשים הנהנים מעירום פומבי בהקשר לא-מיני, אשר נקשר עם חופש וטבעיות. נודיסטים, למשל, נוהגים לבלות בחופים, בריכות שחייה, מועדונים או אתרים אחרים המיועדים לכך. במקומות כאלה נהוג קוד לבוש שונה מהמקובל, שעשוי להתיר את חשיפת כל הגוף או לחייב אותו.
מכיוון שהפשטה עשויה להיתפס כמעשה משפיל, במקרים מסוימים עירום משמש כענישה גופנית. מקרה מפורסם של ענישה כזו הוא פרשת ההתעללויות בכלא אבו גרייב שהתרחשה במהלך מלחמת עיראק. בנוסף לעינויים הפיזיים הקשים שנגרמו לאסירים בכלא על ידי חיילי צבא ארצות הברית, האסירים הופשטו וצולמו על ידי החיילים.
עירום מקושר למיניות במרבית התרבויות שבהן נהוגה מידה זו או אחרת של "צניעות" של הגוף. דוגמה לקשר זה ניתן לראות במופעי חשפנות הקיימים בתרבויות שונות.
שהות בעירום עם בן זוג מקובלת בדרך כלל, אך היא עשויה להיות מוגבלת, למשל לשעת יחסי מין, לשינה או לשעת מקלחת משותפת ולאחריה.
התפשטות פומבית מחוץ להקשר מקובל, מושכת בדרך כלל תשומת לב רבה, ולכן נעשה בה שימוש למטרות כמו פרסום ומחאה. כך, למשל, בפרסומות רבות נגד לבישת פרווה מוצגים ידוענים או דוגמנים כשהם אינם לובשים מאום. עם אמצעי מחאה בעירום נמנים ריצה בעירום באירועים ציבוריים ומונינג.
בתרבויות אחרות
בחברות ציידים-לקטים באקלים חם, לבוש מצומצם או היעדר לבוש היה או עודנו עניין שבשגרה אצל גברים ונשים, עד להגעת תרבות המערב. בחלק מתרבויות אפריקה ומלנזיה, רצועת בד סביב אזור החלציים נחשבת לבגד ראוי עבור גברים למטרת ציד ולפעילויות קבוצתיות מסורתיות נוספות. לדוגמה, במספר שבטים בגינאה החדשה גברים מכסים את הפין בקוטקה, קליפת דלעת מיובשת, בלעדיה עשוי הגבר לחוש נבוך מהיותו עירום.
בתרבויות עתיקות בדרום אסיה ישנה מסורת של סגפנות קיצונית שכוללת עירום מלא. הגימנוסופיסטים היו פילוסופים הודים שהחלו במסורת זו, והיא נמשכת עד היום אצל חלק מבני דת ההינדואיזם.
ברחבי אפריקה מסורות לבוש שונות קיימות בעידן הפוסט-קולוניאלי. בעוד קיימים שבטים כמו שבטי הסורמה באתיופיה ובסודאן שבהם גברים ונשים מתהלכים בעירום מלא, בני הבנטו בדרך כלל נמנעים לחלוטין מכל צורת עירום פומבי.
באמנות
במהלך ההיסטוריה, הצגת עירום ביצירות אמנות התאימה לרוב למוסכמות החברה לגבי עירום פומבי. בד בבד, תרבויות מסוימות היו סלחניות יותר כלפי עירום באמנות מאשר כלפי עירום ממשי. לעיתים, כשיחס החברה כלפי עירום השתנה, הדבר הוביל למחלוקת על יצירות שכבר לא התאימו לסטנדרטים החברתיים. כך, למשל, בחלק מהיצירות מתקופת הרנסאנס הולבשו הדמויות העירומות. נושא נוסף ששנוי במחלוקת לעיתים הוא הצגת ילדים עירומים ביצירות אמנות. מתנגדים לכך טוענים כי זו צורה של פורנוגרפיית ילדים וכי הילדים המוצגים ביצירות עשויים לחוות נזק פסיכולוגי במהלך יצירתן או לאחר מכן.
ישנם אמני צבע גוף שמציירים על אנשים עירומים באירועים ציבוריים וכך הופכים את גופם של האנשים ל"יצירת אמנות חיה".
הבליינים
הבליינים היא להקת רוק ישראלית שהוקמה בשנת 2001. הלהקה מורכבת משניים מיוצאי להקת הרוק זקני צפת: מאור כהן ואורן לוטנברג.
עירום
באמצעי התקשורת
מידת ההצגה של עירום היא חלק מהמדיניות של כל אמצעי תקשורת, החל באלה הנמנעים כליל מהצגת עירום וכלה באלה שהצגת עירום הוא מרכיב מהותי שלהם. בתווך נמצאים אמצעי תקשורת המציגים עירום חלקי, ומצנזרים הצגה של פטמה נשית או של אזור הפות. מדיניות זו משתנה לעיתים במשך השנים. כתב העת "פלייבוי", שתצלומי עירום הם מרכיב בולט שלו, נמנע בשנותיו הראשונות מלהציג את אזור הפות, אך שינה מדיניות זו בתחילת שנות ה-70. בשנות ה-60 נמנעה חשיפת הטבור של השחקנית ברברה עדן בסדרת הטלוויזיה "אני חולם על ג'יני", מגבלה שמאז נעלמה במרבית ערוצי הטלוויזיה. יש להבדיל זאת מהחוקים והמדיניות הנוגעים לתכנים של פורנוגרפיה, שם יש החמרות קשות הרבה יותר ובכללן הגבלת צריכתם בגילאים צעירים.
הבליינים
היסטוריה
שיתוף הפעולה בין לוטנברג לכהן, שהופסק לאחר שלוטנברג עזב את זקני צפת ב-1994, חודש ב-2001 עם הקמתו של הצמד "הבליינים". הסינגל הראשון יצא בנובמבר של אותה שנה ונקרא "בטלפון", וסגנונו ההומוריסטי הזכיר לרבים את זקני צפת ויצר ציפיות רבות, שמומשו ב-2003 לאחר שנתיים של הופעות. האלבום נקרא "שירים של מלחמות" ושני הסינגלים הבאים, "שוביניסט" ו"גולה גולה", זכו להצלחה. "שוביניסט" ו"אל תאמר לי לא" הם השירים היחידים באלבום שבהם לוטנברג שר. עוד ניגנו באלבום בין השאר יוצא זקני צפת תום מוכיח, פיטר רוט וז'אן פול זימבריס.
השיר "השד" כולל הופעת אורח של ברי סחרוף. עוד יצאו כסינגלים: "איש אחר", "הכל יכול" (שזכה גם לגרסת כיסוי של פאר טסי) ו"אתה חייב". כמעט כל השירים כוללים נגיעות של מוזיקה אלקטרונית.
טאקין בהוטני
טאקין בהוטני (שם מדעי: Budorcas taxicolor whitei), הוא אחד מ-4 תת-המינים של הסוג טאקין החי בבהוטן, סין העממית טיבט והודו. הוא תואר מדעית בשנת 1907 על ידי הזואולוג הבריטי ריצ'רד לידאקר. הטאקין הבהוטני חופף בתפוצתו עם קרובו - טאקין מישמי. תת-מין זה הוא החיה הלאומית של בהוטן.
אנטומיה
לטאקין הבהוטני גוף רחב וגדול המזכיר במעט את הביזון, והוא בעל צוואר קצר ועבה וראש גדול ורחב. חרטומו של הטאקין קמור ועגלגל מעט ומזכיר את המוס, ורגליו קצרות כשל העיזים עם פרסות גדולות ורחבות במיוחד. הלוע והנחיריים שלו גדולים ויש לו זקן קצר בסנטר. ארובות העין בולטות מעט על רקע הפנים. האוזניים שלו מקופלות ועגלגלות וזנבו קצר למדי. הטלאים של הטאקין הבהוטני נולדים עם פרווה בצבע שחרחר-חום ברובה והיא בהירה באזור הגב בלבד. הפרווה הכהה מספקת לטאקינים הצעירים הסוואה מושלמת בבית הגידול הסבוך וההררי.
מידות הגוף שלו הם כדלהלן: אורך ראשו וגופו: 220-170 ס"מ; אורך זנבו 20-15 ס"מ, אורך קרניו: 30-25 ס"מ, גובה כתפו: 130-100 ס"מ; משקל גופו עד 350 ק"ג.
תפוצה ואקולוגיה
הטאקין הבהוטני מצוי בדרום-מערב סין העממית (המחוז האוטונומי הטיבטי), הודו (מדינת ארונאצ'ל פרדש וסיקים) ובבהוטן (מרבית המחוזות הצפוניים).
הטאקין הבהוטני פעיל בשעות הבוקר והערב, ומבלה את זמנו בחיפוש אחר מזון האהוב עליו כבמבוקים, עשבי תיבול, עלים ועשבים שונים. בימים שטופי שמש הטאקין ירבוץ באזור חשוף כדי ליהנות מהחום. הטאקין נוטה לחיות בעדרים או בקבוצות שגודלם משתנה בין העונות: עד 100 בקיץ ועד 20 בחורף; זכרים מבוגרים עלולים לחיות בגפם. העדר תר תדיר אחר סכנה, ובמקרה של הבחנה בטורף הצופה יפלוט קריאת אזהרה שתגרור אחריה ריצה של העדר. הטאקינים נוהגים לבקר באתרי ליקוק מלח ומינרלים ועשויים לשהות שם מספר ימים. הטאקין מבצע נדידה עונתית מאזורים גבוהים לנמוכים במהלך החורף, ועולה חזרה עם בוא הקיץ בעקבות נוכחות גבוהה של יתושים וזבובים ביערות הנמוכים.
עונת הרבייה היא בחודשי יולי ואוגוסט. ההריון נמשך כ-8 חודשים לאחריהם נולד טלה אחד או שניים בחודשי פברואר או מרץ, המוסתר בימיו הראשונים בצמחייה הסבוכה. הוא נגמל לאחר 9 חודשים ומגיע לבגרות לאחר כ-2.5 שנים. תוחלת החיים היא עד 15 שנים.
איומים ושימור
בשל הימצאותו של הטאקין באזורי הגבול המרוחקים של סין, השליטה על הציד שמתבצע על ידי המקומיים היא קשה ביותר וציד של עדרים גדולים בחורף מהווה בעיה רצינית. בבהוטן, האיומים על הטאקין כוללים תחרות והעברת מחלות מבעלי חיים מקומיים, אובדן בית גידול כדוגמת שריפת מרעה, ואובדן או שיבוש של מסלולי הנדידה של הטאקינים. בהודו, האיומים הגדולים על הטאקין באים בעיקר מאובדן בית גידול הנובע מכריתת עצים, קצירת במבוקים, וסלילת כבישים בתחומי בית הגידול - כולם קשורים במידה זו או אחרת לאוכלוסיות האנושיות שממשיכות לנגוס בבית הגידול של הטאקין. המקומיים גם צדים טאקינים בקביעות - בתוך ומחוץ לאזורים מוגנים. עם זאת, עדיין רמות הציד הנוכחיות אינן מהוות השפעה משמעותית לאוכלוסייה של הטאקין הבהוטני.
הטאקין הבהוטני רשום בנספח ב' של אמנת CITES, במחלקה הראשונה או השנייה של רשימת המינים המאוימים בסין, ובבהוטן הוא רשום בחוק שימור הטבע של 1995. הטאקין הבהוטני מצוי במספר אזורים מוגנים, ביניהם שמורת נוג'יאנג ושמורת מואוטואה בסין, בפארק הלאומי דורג'י ג'יג'מה בבהוטן, ושמורת החי מאהאו, ושמורת קאמלנג בהודו. IUCN מציע על נקיטת צעדי השימור הבאים: 1) לבצע קמפיין חינוך נגד ציד כדי שהמקומיים יהיו מודעים לאיסור ציד הטאקין. 2) לפתח שיתוף פעולה על שמירת הטאקין במשולש הגבולות שבין הודו, סין ובהוטן. 3) לבצע סקרים של כמות האוכלוסייה ולקבוע את התפוצה העדכנית שלו. 4) שימת לב מיוחדת לשימור נתיבי הנדידה של הטאקין בין העונות. 5) בהודו, להקים שמורה ביוספרית גדולה סביב הפארק הלאומי נאמדאפה וכמה אזורים מוגנים נוספים בצפון-מזרח ארונצ'אל פרדש. 6) למנוע קרבה אנושית לריכוזים גדולים של טאקינים בגלל ציד לא חוקי.
לא ידוע אל אומדן ומגמת האוכלוסייה של תת-מין זה.
הטאקין הבהוטני והאדם
בבהוטן יש אגדות סביב היווצרות הטאקין המתוארכות למאה ה-15. על פי האגדות, נזיר טיבטי בשם דרוקפה קונלי שכונה "המשוגע האלוהי" גרם להיווצרותו של הטאקין. דרוקפה היה מטיף דתי והתבקש על ידי אנשיו לעשות בפניהם נס באחת מהרצאותיו. דרוקפה הסכים בתנאי שיביאו לו לארוחת צהריים פרה ועז שלמים. לאחד שהוא אכל אותם והשאיר את השלדים העצמות והגולגולת, הוא לקח את גולגולת העז, הניחה על השלד של הפרה והשמיע מילת קסם שגרמה לשלד לקום לתחייה. במעשיו הוא יצר בעל חיים עם ראש של עז וגוף של פרה שהחל להתפשט ברחבי בהוטן. בעל החיים קיבל את השם "טסיגים" שבתקופות מאוחרות הוחלף לשם "טאקין". בעקבות כך הטאקין הבהוטני נבחר כחיה הלאומית של בהוטן. חלקי גופו של הטאקין משמשים ברפואה המסורתית לסיוע ליולדות.
הטאקין הבהוטני מצוי בשמורת הטאקין במוטיטאנג הנמצאת ברובע מוטיטאנג שבעיר הבירה טהימפהו. במקור השמורה הייתה למעשה מיני-גן חיות, ומלבד הטאקין מצויים שם כיום גם אייל סמבר, מונטיאק מצוי, ובעתיד כנראה גם סרו ההימלאיה ופנדה אדומה. הטאקינים שהיו בתחילה כלואים בגן החיות שוחררו ב-1980 בפקודת מלך בהוטן הרביעי ג'יגמה סינגייה ואנגצ'וק שטען שאין זה ראוי במדינה בודהיסטית להגביל את התנועה של בעלי חיים; בעקבות כך גן החיות נסגר והטאקינים שוחררו לסביבה הטבעית באזור. הטאקינים שהיו כבר צייתנים ומורגלים לבני אדם לא עזבו את האזור והחלו להסתובב ברחבי העיר במשך מספר שבועות בחיפוש אחר מזון. בהתחשב בכך שהפרטים הללו הפכו כמעט למבויתים, הוחלט להחזיר אותם חזרה לגן החיות שהורחב מאז לשמורה גדולה יותר המשתרעת על פני 3.4 דונם. השמורה פותחה בשיתוף של הממשלה המלכותית של בהוטן יחד עם הקרן העולמית לשימור חיות הבר.
כיום השמורה היא חלק בלתי נפרד מהעיר טימפהו ואחת מהאטרקציות התיירותיות בעיר. לאורך גדרות השמורה ישנם חורים בינוניים דרכם אפשר לצלם את הטאקינים, אולם תיירים שמגיעים לשמורה נוהגים גם להאכיל דרכם את בעלי החיים; בשל כך הטאקינים שבשמורה סובלים מהשמנת יתר.
לקסוס NX
לקסוס NX (באנגלית: Lexus NX) היא מכונית קומפקטית במרכב קרוסאובר בעלת חמישה מקומות שמיוצרת על ידי לקסוס משנת 2014. היא הוצגה בתערוכת הרכב של בייג'ינג באפריל 2014 והגיעה לישראל בדצמבר 2014. בתערוכת הרכב של פרנקפורט בספטמבר 2013 הציגה לקסוס את הלקסוס LF-NX קונספט שהיווה כדגם הקונספט המקדים.
במבחן הבטיחות שערך היורו NCAP קיבלה ה-NX מקסימום של חמישה כוכבי בטיחות.
דור ראשון
הדור הראשון יוצר בין השנים 2014–2021. הדור הראשון כלל מכלולים רבים עם טויוטה ראב-4, כמו כן גם הלקסוס NX משתמש באותה פלטפורמה של הראב-4. העיצוב מודרני ומלוטש עם קימורים בבטן המכונית, פגוש קדמי רחב וגדול, בפנים המכונית העיצוב מודרני ומפואר עם מסך מגע המציג את המולטימדיה בקוטר 7.0 אינץ'.
היצע המנועים בדור הראשון כלל שלושה מנועים (2 בנזין, 1 היברידי). מנועי הבנזין בנפחי 2.0 ליטר ו-2.0 ליטר טורבו המספקים 150 כ"ס (מנוע 2.0 ליטר), 235 כ"ס (2.0 ליטר טורבו), המנוע השלישי, מערכת הנעה היברידית המשלבת בין מנוע בנזין בנפח 2.5 ליטר המספק כ-155 כ"ס עם שני מנועים חשמליים המספקים יחד 155 כ"ס או מנוע חשמלי אחד המספק כ-105 כ"ס. למנועי הבנזין תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שישה הילוכים, למנוע היברידי תיבת הילוכים רציפה.
מתיחת פנים שנת 2017
בתערוכת הרכב הבינלאומית של שאנגחאי באפריל 2017 הציגה לקסוס מתיחת פנים ל-NX. העיצוב הפך למודרני עוד יותר, עיצוב חדש לפגוש הקדמי, בתא הנוסעים שודרג הנוחות והוחלף המסך המגע בקוטר 7.0 אינץ' במסך מגע בקוטר 10.3 אינץ'. בתחום ההנעה אין כל שינוי.
דור שני
ביוני 2021 נחשף הדור השני של ה-NX. בעניין העיצוב החיצוני אין כל שינוי, אך תא הנוסעים שודרג הנוחות והאבזור, ישנו לוח מחוונים דיגיטלי, ומסך מגע חדש בקוטר 14 אינץ.
שני מנועים היברידים אחד מהם פלאג-אין. הנעה היברידית המשלבת בין מנוע בנזין 2.5 ליטר עם שני מנועים חשמליים חזקים יותר מערכת ההנעה הזאת מספקת יחד 242 כ"ס, הנעה היברידית המשלבת בין מנוע בנזין 2.5 ליטר עם שני מנועים חשמליים מערכת ההנעה הזאת מספקת יחד 306 כ"ס, סוללת ליתיום-יון בקיבולת 18.1 קוט"ש המספקת טווח נסיעה חשמלי של 63 ק"מ. לכל המנועים תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שמונה הילוכים.
מכירות
להלן נתוני המכירות של ה-NX באירופה, ארצות הברית וישראל. (בסוגריים נתוני מכירות של הדגם היברידי)
פרד שאוס
פרדריק אפלטון "פרד" שאוס (באנגלית: Frederick Appleton "Fred" Schaus; 30 ביוני 1925 – 10 בפברואר 2010) היה כדורסלן ומאמן כדורסל אמריקאי, אשר שיחק ב-NBA בין השנים 1949–1954. לאורך קריירת המשחק השתתף פעם אחת במשחק האולסטאר, והעמיד ממוצעים כוללים של 12.2 נקודות, 6.0 ריבאונדים ו-2.9 אסיסטים למשחק.
בין השנים 1960–1967 שימש כמאמן לוס אנג'לס לייקרס, ובין השנים 1967–1972 היה הג'נרל מנג'ר של הקבוצה.
קריירת משחק
במהלך עונת נמכר לניו יורק ניקס, ובסיומה פרש ממשחק, בגיל 28.
קריירת אימון
בקיץ 1959 אימן את נבחרת ארצות הברית בכדורסל בטורניר המשחקים הפאן-אמריקאיים, והוביל אותה לזכייה במדליית הזהב לאחר שניצחה בכל משחקיה בהפרש ממוצע של כ-39 נקודות. בלטו בנבחרת שחקני המכללות אוסקר רוברטסון וג'רי וסט.
לקראת עונת, בעת מעבר הקבוצה ללוס אנג'לס, מונה שאוס למאמן קבוצת לוס אנג'לס לייקרס, אשר בדיוק צירפה את ג'רי וסט דרך הדראפט. ב-7 עונותיו כמאמן הלייקרס העמידה הקבוצה מאזן כולל חיובי 315–245 (56.3%), וב-4 מתוכן העפילה לגמר ה-NBA. בכל ארבע סדרות הגמר הפסידה לוס אנג'לס מול בוסטון סלטיקס, אשר זכתה באותה תקופה ב-8 אליפויות רצופות. ב-5 מהעונות נבחר שאוס לאמן את "נבחרת המערב" במשחק האולסטאר, בה הדריך את שחקניו מהלייקרס ג'רי וסט, אלג'ין ביילור, פרנק סלבי, רודי לרוסו ודארל אימהוף.
בשנת 1972 חזר שאוס לליגת המכללות, כאשר מונה למאמן קבוצת אוניברסיטת פרדו אשר באינדיאנה. מאזנה הכולל של הקבוצה ב-6 עונותיו של שאוס בפרדו עומד על 104 ניצחונות ו-60 הפסדים (63.4%). בעונת 1976/1977 העפילה פרדו לטורניר אליפות המכללות, בפעם השנייה בלבד בתולדותיה.
קריירה כג'נרל מנג'ר
מיד עם עזיבתו את תפקיד מאמן הלייקרס בשנת 1967, מונה שאוס לג'נרל מנג'ר של הקבוצה. בעונת זכתה הקבוצה באליפות ה-NBA, ובסיומה עזב שאוס את תפקידו בקבוצה והוחלף על ידי פיט ניואל. בין פעולותיו הבולטות כג'נרל מנג'ר ניתן לציין את צירופם של וילט צ'מברלין מפילדלפיה 76' (1968) ושל גייל גודריץ' מפיניקס סאנס (1970), ואת מינויו של ביל שרמן למאמן הקבוצה ב-1971.
ב-10 בפברואר 2010 נפטר שאוס, בגיל 84.
נמלול (נמלים)
נמלול (בלועזית: פורמיקָריום) הוא קן נמלים מלאכותי, מעשה ידי אדם. נמלולים משמשים מירמקולוגים (חוקרי נמלים) על מנת לחקור נמלים בתנאי מעבדה. בנוסף, לעיתים קרובות אנשים מחזיקים נמלולים כתחביב.
ישנן חברות מסחריות שמשווקות נמלולים בשמות כמו "עיר נמלים" או "חוות נמלים". לעיתים החברות אף שולחות את הנמלים אל הקונה בדואר.
הנמלול הראשון שנעשה בו שימוש מסחרי הומצא על ידי פרנק אוסטין, ממציא ופרופסור להנדסה בדארטמות' קולג', שרשם אותו כפטנט בשנת 1929.
מבנה הנמלול
הנמלול מורכב משני חלקים: החלק החיצוני מדמה את סביבתם של הנמלים, והחלק הפנימי מדמה את קן הנמלים עצמו. לעיתים המונח "נמלול" מתייחס אך ורק לחלק הפנימי.
החלק הפנימי
החלק הפנימי, שנועד לדמות את קן הנמלים, הוא לרוב מכל שקוף ומרובע, שממלאים באדמה, בוץ, חול או נסורת. הנמלים חופרות מנהרות ומחילות, וניתן לראות אותן דרך המכל. לרוב לא כל הקן חשוף לצופה, אלא רק חלקו.
לעיתים במקום לתת לנמלים לחפור את המנהרות בעצמן, יוצקים מנהרות "בנויות מראש" באמצעות גבס. שיטה זו מאפשרת לעצב את המנהרות כך שניתן יהיה לראות את כל חלקי הקן, אך היא אינה מדמה באופן מלא את חייהם של הנמלים (כי הן אינן חופרות לעצמן את הקן). בנוסף, בנמלולים לצורכי הנאה, הצפייה בחפירות מוסיפה עניין לגידול הנמלים.
החלק החיצוני
החלק החיצוני צריך לדמות את סביבתן הטבעית של הנמלים, אך עם זאת לא לאפשר לנמלים לברוח או להקים קן נוסף מחוץ למקום המיועד. השיטה המקובלת ביותר היא להציב את המושבה בתוך ויוריום שקוף, כך שהנמלים לא יוכלו לצאת. הבעייתיות העיקרית בשיטה זו היא שמאוד קשה לטפל ולתחזק בקן הנמלים כאשר לבני האדם אין נגישות אליו.
שיטות נוספות כוללות הצבת החלק הפנימי על שולחן מים (שולחן שכל רגליו נמצאות בתוך מכלי מים), הקפתו ב"חפיר", או הצבתן בתוך מכל פתוח מלמעלה ומריחת חומר חלקלק כמו וזלין, טלק, או שמן צמחי על הקירות (כמו בנמלול שבתמונה למעלה). נמלים אינן מסוגלות לטפס על קיר אם הוא חלק מדי. אם הנמלים אינן מרוצות מתנאיהם בנמלול (טמפרטורה לא מתאימה, מחסור באוכל או במים וכדומה) הן יפגינו יצירתיות רבה בניסיונות ההימלטות שלהן. למשל: הן מסוגלות לעיתים לבנות "גשרים" על מנת לעבור את ה"חפיר".
תחזוקת הנמלול
תחזוקת הנמלול כוללת ויסות תנאים חיצוניים רבים על מנת לדמות את הסביבה הטבעית של הנמלים. התחזוקה עשויה לכלול:
יתרונות וחסרונות הנמלול במחקר
לנמלול כמה יתרונות וכמה חסרונות עבור המירמקולוג הרוצה לחקור נמלים. היתרונות העיקריים הם היכולת לווסת את תנאי הסביבה (וכך לבדוק את תגובת הנמלים לשינויים באקלים), הקרבה למעבדה על כל הציוד שבה, והאפשרות לעקוב אחרי כל הנמלים ולספור אותן. החסרונות העיקריים הם הקושי לדמות את תנאי הסביבה באופן מלא, והקושי להפגיש את הנמלים עם בעלי חיים אחרים הנמצאים בסביבה הטבעית שלהם. בנוסף, נמלים לרוב לא אוהבות להיות בנמלול אחד במשך כמה שנים.
בייקונור
בייקונור (בקזחית: Байқоңыр, ברוסית: Байконур) היא עיר בקזחסטן, המנוהלת על ידי רוסיה. בעבר הייתה עיר סגורה ונקראה לנינסק. היא נבנתה כדי לשרת את קוסמודרום בייקונור – בסיס שיגור של תוכנית החלל הסובייטית.
השם "בייקונור" ניתן לאתר השיגור כדי להסוותו ולהטעות לגבי מיקומו, שכן זהו שמה של עיירת כורים הנמצאת כמה מאות קילומטרים מצפון-מזרח לו.
שמה של העיר שונה רשמית לבייקונור ב-20 בדצמבר 1995 על ידי בוריס ילצין, נשיא רוסיה.
העיירה משרתת את תאגיד החלל הרוסי.
האחיות הבורומאיות
מסדר אחיות החסד של הקדוש בורומאו (באיטלקית: Le Suore della Carità di San Carlo, בצרפתית: Sœurs de la Charité de Saint-Charles, בגרמנית: Die Borromäerinnen oder Barmherzige Schwestern vom hl. Karl Borromäus) הוא מסדר נזירות - אחיות שמקורו בעיר נאנסי בצרפת הנקרא על שם פטרון המסדר מן המאה ה-16, הקדוש קארלו בורומאו. המסדר קיים עד ימינו כאיגוד של מסדרים שונים במספר מדינות, הפועלים לפי אותו תקנון נזורה.
היסטוריה
המסדר צמח ב-1626 על רקע הקונטרה-רפורמציה הקתולית לשם סיוע לחולים בבית החולים (הנקרא כיום) סן-שארל בנאנסי. בסביבות 1650 נטל הקרדינל קארלו בורומאו חסות על המסדר. במקביל לטיפול בחולים סיפקו האחיות גם חינוך לילדים, בפרט יתומי המגפות. על אף שמדובר במנזר קתולי, מבני המסדר מצטיינים בצניעות העיטורים ובארכיטקטורה פשוטה.
בתקופת המהפכה הצרפתית נרדף המסדר אך המשיך בפעילות ועם עליית נפוליאון בונפרטה זכה להכרה רשמית בפעילותו.
בשנת 1859 נקבע תקנון המסדר, המבוסס על התקנון של אוגוסטינוס. התקנון זכה לאשרור אפיפיורי מאת האפיפיור לאו השלושה-עשר ב-1892. במהלך המאה ה-19 נפתחו תתי-מסדרים רבים של בורומאיות בבוהמיה, מוראביה, אוסטריה, שלזיה, (מחוז המשתרע סביב משולש הגבולות בלגיה-הולנד-גרמניה) ועוד.
הענף הגרמני של המסדר (שמרכזו במדינת סקסוניה-אנהלט) החל לפעול במזרח התיכון ב-1884 במנזר שנפתח באלכסנדריה. בהמשך נפתחו מנזרים בורומאים בירושלים (מנזר האחיות הבורומאיות; 1886), חיפה (1888), קהיר (1904) ואמאוס ניקופוליס (ליד לטרון).
סבאדל
סבאדל (בקטלאנית: Sabadell; בלטינית: Sabatellum) היא העיר השנייה בגודלה (אחרי טראסה) בנפת ואלייס אוקסידנטל (Vallès Occidental) במחוז ברצלונה בקטלוניה, ספרד. העיר נמצאת בדרום הנפה על גדת נהר ריפול, 20 ק"מ צפונית לברצלונה. סבאדל נמצאת 190 מטרים מעל פני הים ומשמשת בירת הנפה.
סבאדל הייתה חלוצת המהפכה התעשייתית בקטלוניה במפעלי הטקסטיל שקמו בה, יחד עם העיר היריבה טראסה. באמצע המאה ה-19 היא הייתה לעיר המובילה בספרד בעיבוד צמר, וזכתה לכינוי "מנצ'סטר הקטלאנית". למעלה ממאה שנים אחר כך עדיין ניתן עדיין לראות בעיר רבים מבנייני מפעלי הטקסטיל, רבים מהם שופצו והוסבו לבנייני מגורים או למתן שירותים אחרים. בעשור השני למאה ה-21 סבאדל היא עיר מסחר ותעשייה, ללא פעילות חקלאית משמעותית.
סבאדל יושבת בצומת תחבורה מרכזי, שני כבישים מהירים חולפים סמוך לעיר: כביש C-58 (מברצלונה למנרסה) וכביש AP-7 (מצרפת וז'ירונה לטרגונה, ולנסיה ואנדלוסיה), כבישים נוספים מקשרים בין סבאדל לערים סמוכות, בהן טראסה.
מסילת רכבת חוצה את העיר (קו ברצלונה - ליידה). קו רכבת נוסף מברצלונה מסתיים בעיר.
היסטוריה
בתקופה הרומית שכן במקום כפר קטן בשם אראגונה. בימי הביניים התפתח היישוב לעיירה בשם אראונה, או ארהונה. אף על הגדה הנגדית של הנהר שכן בימי הביניים כפר קטן בשם סבאדל, אשר מנה בשנת 1378 כ-600 אנשים (152 בתים). הכפר סבאדל היה מוקף חומה, אבל גידול אוכלוסיית היישוב במאה ה-16, הביאה להתיישבות מחוץ לחומות. באותו עת החלה תעשיית הטקסטיל ביישוב, בעיקר בגדים עשויים צמר. תעשיית הצמר התפתחה במשך מאות שנים, ובשנת 1800 מנתה אוכלוסיית היישוב היה כ-2,000 תושבים.
המאה ה-19 הביאה שתי התפתחויות חשובות ליישוב: בשנת 1856 נסללה מסילת רכבת ליישוב, ובשנת 1877 היישוב זכה למעמד של עיר. במפקד האוכלוסייה בשנת 1897 מנתה אוכלוסיית העיר 23,044 תושבים. העיר הפכה ליצרנית צמר בגדים הראשית בספרד, ושמעה נודע ברחבי תבל.
תנועת המודרניזם קטלאני (הקרובה לאר נובו) היוותה השפעה חשובה על הארכיטקטורה של העיר בתחילת המאה ה-20 ומבנים ייחודיים שנבנו בהשפעת תנועה זו קיימים עד היום בעיר.
ז'אק מיול
ז'אק מיול (בצרפתית: Jacques Mayol; 1 באפריל 1927 – 22 בדצמבר 2001) היה צוללן צרפתי בעל שיאי עולם רבים בצלילה חופשית. הסרט "הכחול הגדול" משנת 1988, בבימויו של לוק בסון, נכתב בהשראת סיפור חייו ושל חברו אנזו מאיורקה. מיול היה אחד התסריטאים וחיבר את הספר "הומו דלפינוס: הדולפין בתוך האדם" של הפילוסופיה שלו על מקורותיהם הימיים של בני האדם.