cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שקאלזן גאשי
קריירת מועדונים
בקיץ הוא עבר לגראסהופרס ציריך, ב-15 ביולי 2012 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בהפסד 0–2 נגד פ.צ. סיון. ב-24 בנובמבר 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו בגראסהפורס בתיקו 1-1 שוב נגד פ.צ. סיון. את עונת סיים גאשי עם 5 שערים ב-28 משחקי ליגה. ב-14 ביולי 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בעונה זו בניצחון 0–2 נגד סנט גאלן. ב-16 במרץ 2014, גאשי הבקיע את השלושער הראשון שלו בקריירה בניצחון 2–4 נגד פ.צ. סיון. בסיום העונה גאשי זכה בתואר "מלך השערים" בליגה עם 19 שערים.
ב-28 ביוני 2014, חתם גאשי ל-4 שנים בפ.צ. בזל תמורת 3 מיליון אירו, ומשכורת של מיליון אירו לעונה. ב-19 ביולי 2014 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בניצחון 1–2 נגד אראו בו הוא גם בישל את השער השני של קבוצתו. ב-27 ביולי 2014 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 0–3 נגד לוצרן.
ב-1 בפברואר 2016 עזב לראשונה את שווייץ וחתם בקולורדו ראפידס מה-MLS.
קריירה בינלאומית
בצעירותו, גאשי שיחק בנבחרת הצעירה ובנבחרת הנוער של שווייץ. בשנת החליט לשחק עבור נבחרת אלבניה, וב-14 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק ידידות בניצחון 0–2 נגד. ב-11 באוקטובר 2013 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק רשמי בהפסד 1–2 נגד. ב-29 במרץ 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1–2 נגד.
רבי אלעזר בן פדת
רבי אלעזר בן פדת, היה כהן, אמורא בדור השני והשלישי של אמוראי ארץ ישראל, הוא הנקרא בתלמוד בשם הסתמי רבי אלעזר (כאשר מדובר באמורא. ואולם, בלבול מסוים נוצר לעיתים מכיוון שישנו גם תנא בסתם רבי אלעזר והוא רבי אלעזר בן שמוע). עלה מבבל לאחר שלמד בישיבתם של רב ושמואל.
ביוגרפיה
בצעירותו חי בבבל, שם למד אצל רב. עלה לארץ ישראל, נסמך שם וישב בוועד סוד העיבור. למד רבות אצל רבי יוחנן, עד שאמרו לרבי יוחנן "ר' אלעזר תלמידך יושב ודורש סתם והכל יודעין כי שלך היא". היה מוסר שמועות (=ציטוטים הלכתיים) באופן סתמי, כלומר בלי לציין ששמע אותן מרבי יוחנן, וריש לקיש גער בו על כך. גם רבי יוחנן בעצמו הקפיד עליו בשל כך ורבי יעקב בר אידי פייסו ואמר לו: הגיב רבי יוחנן:. בתלמוד נראה כי אכן העובדה כי תורתו של רבי אלעזר כולה אשר שמע מפי רבי יוחנן רבו הייתה כל כך מפורסמת, עד שגם כאשר היה אומר פסקי דין על דעת עצמו חשבו שרבי יוחנן רבו אמר אותם.
למד גם אצל רבי חנינא בר חמא, והוא מביא בשמו את המשפט "כל האומר דבר בשם אומרו מביא גאולה לעולם".
היה פרנס, ולכן כאשר רבי זירא עלה לארץ ישראל הוא צם מאה תעניות שרבי אלעזר לא ימות, ויפלו עליו צורכי הציבור למרות זאת הוא היה עני מרוד. מסופר עליו, כי כאשר הקיז דם, לא היה לו מה לאכול, והוא תחב בפיו ראש של שום, והתעלף מחולשה. הקב"ה התגלה אליו בחלומו ושאל אותו אם ברצונו שיהפוך את העולם ויברא אותו מחדש, כדי שאולי הפעם ייוולד רבי אלעזר במזל טוב. אמר רבי אלעזר בן פדת: "כולי האי ואפשר?" (=כל זה, ורק אולי?!). הוא הוסיף ושאל אם כבר חי את רוב שנות חייו, ומשנענה בחיוב וויתר על הצעתו של ה'.
על אף שהיה אביון ביותר לא הסכים לקבל מתנות ולא להתארח אצל אחרים בנימוק "שונא מתנות יחיה".
גדלותו הייתה מפורסמת, והוא כונה "מרא דארעא דישראל" (בארמית, ופירושו: האדון של ארץ ישראל). היה נושא ונותן עם חכמי דורו בארץ ישראל - רבי אמי ורבי אסי, רבי זירא ועוד. וכן היה שולח איגרות לחכמי בבל של אותם ימים. כאשר ריש לקיש נפטר, ורבי יוחנן התאונן שאין לו חברותא, החליטו חכמי הדור לשלוח לרבי יוחנן את רבי אלעזר כלומר שמועותיו ברורות ומאירות. למרות זאת רבי יוחנן לא התנחם, שכן הוא רצה בחברותא כריש לקיש, שהיה מפריך את דבריו.
היה לו בן, ושמו רבי פדת כשם סבו.
יצירה של הממשל הפדרלי של ארצות הברית
יצירה של הממשל הפדרלי של ארצות הברית היא, כפי שמוגדר בחוק זכויות היוצרים האמריקני, "יצירה שהוכנה בידי ממונה או עובד של הממשל של ארצות הברית כחלק מהמטלות הרשמיות של אדם זה". המונח מתייחס רק ליצירה שנוצרה במסגרת הממשל הפדרלי של ארצות הברית, ולא במסגרת ממשל של אחת ממדינות ארצות הברית. יצירות שנוצרו במסגרת הממשל הפדרלי של ארצות הברית הן ברשות הציבור בהתאם לחוק האמריקני, כלומר הכול רשאים להשתמש בהן.
יואן (מטבע)
היְוֵּאן (סינית: 元; פיניין: Yuán) הוא יחידת הבסיס של כמה מטבעות סיניים בעת החדשה.
היואן הוכנס לשימוש לראשונה בצורת מטבע ב-1889, ואילו השטרות הראשונים הוכנסו לשימוש בשנות ה-90 של המאה ה-19.
ב-28 במאי 2021 החלה סין לראשונה למכור מטבע קריפטוגרפי לאחר שהודיעה כי היא מאמצת מטבע מסוג זה כמטבע הרשמי ברחבי המדינה.
The Israel Project
The Israel Project ("פרויקט ישראל") היה ארגון הסברה פרו-ישראלי. הארגון הוקם בשנת 2002 על ידי ג'ניפר לאסלו מזרחי, אשת יחסי ציבור ופעילה ציבורית יהודית-אמריקאית, במטרתה לספק מידע אמין ועדכני לעיתונאים ולמנהיגים בנושאי ישראל והמזרח התיכון, כדי לקדם דעה חיובית על מדינת ישראל.
הארגון העסיק צוות של מומחים המספק מידע לעיתונאים בנושאים הקשורים לישראל, לסכסוך הישראלי-ערבי ולמזרח התיכון ובנוסף מקיים תדריכי עיתונאים בהשתתפות נציגים ישראלים.
לארגון היה סניף בירושלים העובד עם עיתונאים זרים המוצבים במדינת ישראל. וכן סניף מרכזי בארצות הברית. הארגון מקיים דרך הסניף סיורים במסוק לעיתונאים, במטרה לאפשר להם להתרשם מהמצב באזור מזווית ראייה נוספת.
בשנת 2011 החל הארגון לפעול גם במזרח הרחוק.
ביולי 2018 סגר המשרד את משרדו בישראל ושלח מכתבי פיטורים לכל העובדים בשל מחסור בתרומות. מאז 2016 כמות התרומות שהוא קיבל החלה לרדת ובשנת 2019 כמעט התאפסה.
עמדות
הארגון מזוהה עם עמדות הימין המדיני בישראל.
הארגון טוען שהסברת העמדה התומכת בהתנחלויות צריכה להתבסס על שיקולים ביטחוניים ולא על ציטוטים מהתנ"ך. הארגון קורא לפעיליו להדגיש שהטענה שבכל מקום בו מתגוררים פלסטינים אסור שיהיו יהודים איננו יכול להתקבל כדרישה סבירה לכינון שלום ושיש בטענה זו גזענות. בנוסף, מדגיש הארגון שהדרישה לפירוק ההתנחלויות הוא בעצם דרישה לטיהור אתני.
מאט קורנט
מאט קורנט (באנגלית: Matt Cornett; נולד ב-6 באוקטובר 1998) הוא שחקן וזמר אמריקאי, המוכר בעיקר מתפקידו בתור אי.ג'יי מקסוול בסדרה "היי סקול מיוזיקל: המחזמר: הסדרה".
קריירה
בשנת 2016 השתתף בתפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "בלה והבולדוגס" וזכה בפרס האמן הצעיר על תפקידו בסדרה.
קורנט הופיע בתפקידי אורח במספר תוכניות טלוויזיה, ביניהן "מקום טוב באמצע", "מחשבות פליליות", "ללא מילים", "במשפחות הכי טובות", "השייקריות" ו"הגולדברגים".
בשנת 2019 הוא החל לגלם את תפקידו של אי. ג'יי בסדרת הטלוויזיה המוזיקלית "היי סקול מיוזיקל: המחזמר: הסדרה" של שירות הסטרימינג דיסני+. הסדרה הסתיימה באוגוסט 2023.
בשנת 2022 הוא כיכב בסרט של ערוץ דיסני "זומבים 3".
כוחו של הרגע הזה
הספר הומלץ על ידי אופרה ווינפרי ותורגם ל-33 שפות. נכון לשנת 2009, ההערכה היא כי שלושה מיליון עותקים נמכרו בצפון אמריקה.
סקירה כללית
הספר שואב השראה ממגוון של מסורות רוחניות, ותואר על ידי אחד הסוקרים כ"בודהיזם מעורב עם מיסטיקה וכמה התייחסויות לישו, מעין חידוש ניו-אייג ' למסורת הזן ". הספר משתמש במסורות אלו כדי לתאר "מערכת אמונות המבוססת על חיים ברגע הנוכחי". המסר העיקרי שלו הוא שהבעיות הרגשיות של האנשים מושרשות בהזדהות עם שכלם. המחבר כותב כי בני האדם צריכים להיות מודעים ל-"רגע הנוכחי שלהם" במקום לאבד את עצמם בדאגה ובחרדה לגבי העבר או העתיד.
על פי הספר, רק הרגע הנוכחי הוא חשוב, והעבר של האדם והעתיד שלו נמצאים מחשבות שלו. המחבר טוען כי התעקשותם של אנשים שיש להם שליטה על חייהם היא אשליה "שמביאה רק מביאה". הספר מתאר גם שיטות של הרפיה ושל מדיטציה כדי לסייע לקוראים לעגן את עצמם בהווה. הצעות אלה כוללות האטת החיים על ידי הימנעות מריבוי משימות, שהייה בטבע, ושחרור הדאגות לגבי העתיד. כמה מן המושגים הכלולים ב"כוחו של הרגע הזה", כגון האגו האנושי והשפעותיו השליליות על האושר, מפורטים עוד בספריו המאוחרים יותר של המחבר, ובמיוחד ב"ארץ חדשה" (2005).
הקשת הגאודזית של שטרובה
הקשת הגאודזית של שטרובה (באוקראינית ורוסית: Дуга Струве; בשוודית: Struves meridianbåge; בנורווגית: Struves meridianbue; בפינית: Struven ketju; בליטאית: Struvės geodezinis lankas) היא שרשרת של נקודות טריאנגולציה אשר הוקמו לאורך קשת בת 2,821.833 קילומטרים שהם שווי ערך ל-"08 '20 25° מעלות רוחב; מפוגלנסס ליד המרפסט שבנורווגיה בצפון 70.66972°N, 23.64667°W, ועד לסטארה נקרסיבקה (Stara Nekrasivka) שבאוקראינה בדרום 45.34667°N, 28.93°W.
ייחודה של קשת שטרובה
נקודות התצפית לאורך הקשת הוקמו על ידי האסטרונום פרידריך פון שטרובה, שעל שמו נקרא האתר, בין השנים 1816 ו-1855 במטרה לחקור ולקבוע את גודלו וצורתו המדויקת של כדור הארץ. הקשת הייתה למפעל המדידה המדויק הראשון לאורך מקטע רחב היקף של מרידיאן, וסימנה ציון דרך בתולדות מדעי כדור הארץ והמיפוי. הקשת כללה 258 משולשים ו-265 נקודות תצפית ראשיות אליהן הצטרפו יותר מ-60 נקודות משניות.
קשת שטרובה היוותה דוגמה לשיתוף פעולה מדעי בינלאומי אף כי בעת הקמת נקודות התצפית הן השתרעו רק בשטחם של האיחוד השוודי-נורווגי והאימפריה הרוסית. כיום, משתרעת הקשת בתחומן של נורווגיה, שוודיה, פינלנד, אסטוניה, לטביה, ליטא, בלארוס, רוסיה, אוקראינה ומולדובה.
בערך באותה תקופה ערכו הבריטים בהודו מדידות דומות בהיקפן, במסגרת המיפוי הטריגונומטרי הגדול. תוצר לוואי של מדידות אלו היה מדידת גובהו של הר האוורסט והכרתו כהר שפסגתו היא הגבוהה בעולם.
אתר מורשת עולמית
ב-15 ביולי 2005 הוכרזה קשת שטרובה כאתר מורשת עולמית ו-34 מנקודות התצפית נכללו בהכרזה. אלה מסומנות בשטח במגוון דרכים, ובין היתר בדמות צלב פלדה, חור בסלע, גל אבנים או אובליסק מעשה ידי אדם.
בשתי נקודות בלבד ניצבים מבנים - במצפה טרטו מהמאה ה-19 שבאסטוניה ובכנסיית העץ באלאטורניוס (Alatornios) משנת 1686 בפינלנד. הקשת היא ה"מכשיר המדעי" הראשון ברשימת אתרי המורשת העולמית.
אופיר שהם
אופיר שהם (נולד ב-1963) הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל, כיהן כראש מפא"ת (המנהל למחקר ופיתוח אמצעי לחימה ותשתית טכנולוגית במשרד הביטחון).
ביוגרפיה
שהם התגייס לצה"ל ב-1980 והוא בוגר המחזור השני של תוכנית תלפיות, במסגרתה למד לתואר ראשון במתמטיקה ובפיזיקה שימושית (הוא סיים גם לימודי תואר שני בפיזיקה שימושית). בין השנים 1989–1993 עבר מסלול מבצעי בחיל הים, אשר כלל קורס חובלים. הוא ביצע תפקידי פיקוד והדרכה, ושימש כמפקד סטי"ל אח"י עצמאות (סער 4). ב-1994 מונה לראש ענף גילוי ואופטרוניקה (גל"א) במפקדת חיל-הים. ב-1995 מונה לראש ענף מערכות ל"א (מל"א). ב-1997 מונה לראש מחלקת מאל"א (מערכות אלקטרוניות ולוחמה אלקטרונית) במפא"ת, בדרגת אלוף-משנה. ב-2000 מונה לראש מחלקת תקציבים וכלכלה במפקדת חיל הים.
ביוני 2002 הועלה שהם לדרגת תת-אלוף ומונה לעוזר ראש אגף התכנון. בכך היה לבוגר תלפיות בעל הדרגה הבכירה ביותר מאז נוסדה. לאחר מכן כיהן כמפקד יחידת לוטם (היחידה לתקשוב ולטכנולוגיות המידע) באגף התקשוב בין השנים 2005–2010.
במרץ 2010 מונה לראש מפא"ת וכיהן בתפקיד עד יוני 2016.
חיים אישיים
שהם נשוי ואב לשלושה.
שטיין אם ריין
שטיין אם ריין (בגרמנית: Stein am Rhein) היא עיירה בקנטון שפהאוזן בשווייץ, בנקודה בה אגם קונסטנץ שוב הופך לנהר הריין.
מרכז העיר הוא מימי הביניים ומשמר את מבנה הרחובות העתיקים. השתמרו גם חומת העיר ושעריה, על אף שבמקום שבו עמדה חומת העיר ניצבים כיום בתים. המרכז ההיסטורי של העיר הוא כיום מדרחוב שלו. על רבים מהבניינים העתיקים צוירו פרסקאות.
בין המראות של שטיין אם ריין ניתן למצוא את מנזר סנט ג'ורג', אחד ממתחמי המנזרים מימי הביניים השמורים ביותר, מוזיאון לינדווורם המתאר את חיי הבורגנות והחקלאות מהמאה ה -19 וכן יעדי טיול הכוללים את קבוצת האי ורד וטירת Hohenklingen שנבנתה גבוה מעל העיירה בשנת 1225.
היסטוריה
בשטיין אם ריין נולד יוהאן היינליין (בסביבות 1425–1496), שפתח את בית הדפוס הראשון בצרפת.
ב-22 בפברואר 1945 הפציצו בנות הברית את העיר, במלחמת העולם השנייה, אף על פי ששווייץ לא הייתה צד במלחמה. על פי בעלות הברית מדובר היה בטעות ניווט, אך נטען בשווייץ שמדובר היה באמצעי לחץ על המדינה.
פונטיאק אזטק
פונטיאק אזטק (באנגלית : Pontiac Aztek) הוא קרוסאובר אשר יוצר על ידי יצרנית הרכב האמריקאית פונטיאק באמצעות Ramos Arizpe Assembly מבית ג'נרל מוטורס אשר יוצר בין השנים 2005–2000 ב-מקסיקו, ידועה בעיקר בתור הרכב המשמש את וולטר וייט בסדרה "שובר שורות".
ראול, מלך צרפת
ראול דוכס בורגונדיה (בצרפתית: Raoul de France) (מכונה גם רודולף [Rodolphe], 890 – 15 בינואר 936), מלך על פרנקיה המערבית מ-923 עד מותו.
ביוגרפיה
ראול ירש את דוכסות בורגונדיה מאביו, רישאר מאוטן ב-921. נישא לאמה מצרפת, בתו של המלך רובר הראשון, אך לא היו להם ילדים. אחרי שהמלך רובר הראשון נהרג בדו- קרב עם שארל התם (בן לשושלת הקארולינגים), נבחר ראול על ידי מועצת האצילים למלך פרנקיה המערבית ב-13 ביולי 923. בעזרתו של הרברט השני, רוזן ורמנדואה, דאג המלך ראול להחזיק את שארל "התם" בכלא במצודת טיירי (בחבל פיקרדי שבצפון צרפת), שם מת ב-929. המלך ראול פחד מתחרות על הכתר מצדו של הרברט השני, רוזן ורמנדואה, ולא היסס לקרוא לעזרתו את היינריך הראשון מלך גרמניה.
המלך ראול נתקל בקשיים כאשר רצה להטיל את מרותו על כל ממלכת פרנקיה המערבית, ובמיוחד על אקיטן ועל קטלוניה. היה עליו גם לעמוד בפני הנורמנים שמלכם היה דוכס נורמנדיה. המלך ראול איבד גם את השליטה בפרובאנס, והנסיכים המקומיים בכל רחבי הממלכה החלו לטבוע מטבעות משלהם. המלך ראול נפטר ב-936 ללא יורשים, והאצילים מסרו את הכתר ללואי, בנו של שארל "התם", שמלך בשם לואי הרביעי.
מוזיקת חג המולד
מוזיקת חג המולד (באנגלית: Christmas music) כוללת מגוון סוגות של מוזיקה שמבוצעת או מושמעת באופן קבוע במהלך עונת חג המולד. מוזיקה הקשורה לחג המולד עשויה להיות אך ורק אינסטרומנטלית, או במקרה של מזמורים או שירים עשויה לכלול מילים שהנושא שלהן נע בין לידת ישו, מסירת מתנות ועליזות. זאת, תוך ציון אנשי תרבות כמו סנטה קלאוס, בין היתר. מעבר לכך, שירים רבים עוסקים בנושאים חורפיים או עונתיים. ישנם מוזיקאים שמוציאים אלבומי חג המולד, שירי חג המולד ומקיימים ספיישלים של חג המולד.
בעוד שרוב שירי חג המולד לפני 1930 היו בעלי אופי דתי מסורתי, עידן השפל הגדול של שנות ה-1930 הביא זרם של שירים ממוצא אמריקאי, שרובם לא התייחסו במפורש לאופיו הנוצרי של החג, אלא למסורות החילוניות יותר ולנושאים ומנהגים מערביים הקשורים לחג. בין השירים ניתן היה למנות את "Santa Claus Is Comin' to Town" ו-"Rudolph the Red-Nosed Reindeer", וכן שירים מסוג בלדות סנטימנטליות שבוצעו על ידי קרונרים מפורסמים של התקופה, כמו "Have Yourself a Merry Little Christmas" ו-"White Christmas"; האחרון שבהם נשאר השיר הנמכר ביותר בכל הזמנים נכון לשנת 2018. Elvis' Christmas Album (1957) מאת אלביס פרסלי ו-Merry Christmas (1994) מאת מריה קארי הם שני אלבומי חג המולד הנמכר ביותר בכל הזמנים.
הופעות של מוזיקת חג המולד בקונצרטים ציבוריים, בכנסיות, במרכזי קניות, ברחובות העיר ובמפגשים פרטיים הם מרכיב עיקרי בחג המולד בתרבויות רבות ברחבי העולם. תחנות רדיו לעיתים קרובות, עוברות לפורמט של 24/7; פורמט שמתחיל לקראת בואו של החג, ולפעמים כבר ביום שאחרי ליל כל הקדושים – כחלק מתופעה המכונה "קריפ חג המולד".
מוזיקה מוקדמת
מקורה של המוזיקה הקשורה לחג המולד הוא ברומא של המאה הרביעית, במזמורים בשפה הלטינית כמו "Veni redemptor gentium". במאה ה-13, בהשפעתו של פרנציסקוס מאסיזי, התפתחה המסורת של שירי חג המולד הפופולריים בשפות מקומיות אזוריות. מזמורי חג המולד בשפה האנגלית מופיעים לראשונה בעבודתו משנת 1426 של ג'ון אוודליי, כומר אנגלי, שֶמוֹנָה עשרים וחמש "caroles of Cristemas", ועוסקת ככל הנראה בקבוצות של וסילים שהיו נוסעות מבית לבית. במאה ה-16 הופיעו לראשונה מזמורי חג מולד שונים המושרים עד היום, כולל "Twelve Days of Christmas", "God Rest You Merry, Gentlemen" ו-"O Christmas Tree".
מוזיקה הייתה מאפיין מוקדם של עונת חג המולד וחגיגותיה. הדוגמאות המוקדמות ביותר הן יצירות הימנו גרפיות (מזמורים וליטאיות) המיועדות לשימוש ליטורגי בשמירה על חג המולד ואופניה, שרבות מהן עדיין בשימוש על ידי הכנסייה האורתודוקסית המזרחית. במאה ה-13 הייתה עליה חדה בכתיבת מזמורים בשפת העם, בעקבות פרנציסקוס מאסיזי.
בימי הביניים, האנגלים שילבו ריקודי מעגל עם שירה וכינו אותם מזמורים. מאוחר יותר, פירוש המילה מזמור היה שיר בו מתייחסים לנושא דתי בסגנון מוכר או חגיגי. מאיטליה המסורת עברה לצרפת ולגרמניה, ואחר כך לאנגליה. מזמורי חג המולד באנגלית מופיעים לראשונה ביצירתו של ג'ון אודליי משנת 1426, כומר ומשורר משרופשייר, המוֹנָה 25 "caroles of Cristemas", ועוסקת ככל הנראה בקבוצות של וסילים, שעברו מבית לבית. המוזיקה כשלעצמה הפכה במהרה לאחת המחוות הגדולות ביותר לחג המולד וזאת, בנוסף לכך שמוזיקה של חג המולד כוללת כמה מהיצירות האצילות ביותר של הנגנים הגדולים.
איסור פוריטני
בתקופת ממשלת חבר העמים של אנגליה בפיקוחו של קרומוול, אסר פרלמנט ראמפ לשיר מזמורי חג מולד מפאת העובדה שטענו שמדובר בעבודת אלילים. בדומה למנהגים אחרים הקשורים לנצרות הקתולית העממית, עורר מנהג שירת המזמורים לסערה בקרב פוריטנים ופרוטסטנטים. מקרה מפורסם היה כאשר נאסר לחגוג באופן גורף את חג המולד בתקופת אותה הממשלה. ניסיון זה לאסור את חגיגות חג המולד נראה בעבר בהיסטוריה המוקדמת של אבא חג המולד.
במהלך האספה בווסטמינסטר נקבע יום ראשון כָיום הקדוש היחיד בלוח השנה, בשנת 1644. הליטורגיה החדשה שהופקה עבור הכנסייה האנגלית הכירה בכך בשנת 1645, ולכן ביטלה את חג המולד באופן חוקי. חגיגתו הוכרזה כעבירה על ידי הפרלמנט בשנת 1647. ישנו ויכוח כלשהו לגבי היעילות של איסור זה, והאם הוא נאכף במדינה או לא.
הפוריטנים בדרך כלל לא הסתייגו מחגיגת חג המולד – מגמה שהתחדשה ללא הרף באירופה ובארצות הברית במאות ה-18, ה-19 ו-20.
שיקום מלכותי
כאשר במאי 1660, החזיר צ'ארלס השני את הסטיוארטס לכס המלוכה, תושבי אנגליה שוב התאמנו בשירה פומבית של מזמורי חג המולד כחלק מהחייאת מנהגי חג המולד, שאושרו לקיום על ידי המלך עצמו. במהלך התקופה הוויקטוריאנית נוצרו שירי חג מולד ידועים כדוגמת "Silent Night", "O Little Town of Bethlehem" ו-"O Holy Night".
שירי חג המולד הראשונים הקשורים לניקולאוס הקדוש או למביאי מתנות אחרים הופיעו במהלך המאה ה-19, כולל "Up on the Housetop" ו-"Jolly Old Saint Nicholas". מזמורי חג מולד רבים ישנים יותר תורגמו, או שהוסיפו להם מילים מהתקופה הזו, במיוחד בשנת 1871, כאשר ג'ון סטיינר פרסם אוסף בעל השפעה רחבה ששמו, "Christmas Carols New & Old". יצירתו, Christmas Carols Ancient and Modern (1833), של ויליאם סנדיס כללה מזמורים אנגליים קלאסיים ותרמה לתחיית החג בתקופה הוויקטוריאנית. שירת מזמורים בכנסיות הפכה לנפוצה בערבי חג המולד, תוך שבשנת 1880 התקיים פסטיבל תשעה שיעורים ומזמורים, בקפלת קינגס קולג', קיימברידג'.
על פי אחד מהמחקרים היחידים שפורסמו אודות שירת חג המולד, שמירת חג המולד ומסורות השירים משתנות במידה ניכרת במדינות במאה ה-21. חגיגות חג המולד, כולל ניגון ושירה של מוזיקה, נחגגות גם באופן חילוני יותר על ידי מוסדות כמו הכפר של סנטה קלאוס, ברובניימי, פינלנד.
נדבות
המסורת של שירת מזמורי חג המולד בתמורה לנדבה או צדקה החלה באנגליה במאה ה-17 לאחר הרסטורציה. מוזיקאים בעיר או 'ממתינים' קיבלו רישיון לאסוף כסף ברחובות בשבועות שקדמו לחג המולד; המנהג התפשט בכל האוכלוסייה במאות ה-18 וה-19 עד המאות שעקבו להן. מנהג נוסף שקיימו בעיקר נשים במאה ה-17 היה להעניק סירי וסייל לשכנותיהן והכול, תוך כדי שירת מזמורים. למרות ההיסטוריה הארוכה הזו, מזמורי חג מולד רבים מתוארכים רק מהמאה ה-19 ואילך, למעט שירים כמו "Wexford Carol", "God Rest You Merry Gentlemen", "As I Sat on a Sunny Bank", "The Holly and the Ivy", "Coventry Carol" ו-"I Saw Three Ships".
סעודות כנסייתיות
חשיבות הציפייה וחג כריסטמסטייד בשנה ליטורגית פירושה שיש רפרטואר גדול של מוזיקה שהורכבה ונוצרה במיוחד לצורך הופעה בכנסיות המקיימות את מנהגי חג המולד. מעבר לכך, שנה כזו היא שם כולל של מונח הבא לתאר התנהלות על פי תאריכים המופיעים בלוח השנה, בהם יש הנחיות בדבר התנהגות דתית. התנהגות זו יכולה לכלול תפילות (שונות מהתפילות הנערכות ביום-יום), טקסי חליפין, צומות, קטעי קריאה שיש לקרוא, קורבנות שיש להקריב וכדומה. מחזור הליטורגיה יכול להיות במחזור שנתי או מחזור של מספר שנים.
מלחינים שונים מתקופת הבארוק ועד המאה ה-21 כתבו קנטטות ומוטות לחג המולד. כמה יצירות בולטות כוללות:
מוזיקה קלאסית
יצירות דתיות רבות מבוצעות במסגרת קונצרטים בחג המולד. הופעות עם האורטוריה "משיח" של גאורג פרידריך הנדל מהוות מרכיב של חגיגות חג המולד במדינות מסוימות, ואף על פי שהיא נכתבה במקור עבור חג הפסחא, היא כוללת היבטים מסוימים הקשורים לנרטיב של חג המולד המקראי. הופעות "Scratch Messiah" הבלתי פורמליות המתקיימות בציבור, פופולריות מאוד בעונת חג המולד. "Christmas Oratorio" מאת יוהאן סבסטיאן באך (Weihnachts-Oratorium, BWV 248), שנכתבה לחג המולד 1734, מתארת את לידתו של ישו, את ההכרזה לרועים, את סגידת הרועים ואת מילת ישו ושמותיו. אנטוניו ויוואלדי הלחין את הקונצ'רטו RV270 לכינור "Il Riposo per il Santissimo Natale" ("For the Most Holy Christmas"). ארכאנג'לו קורלי הלחין את הקונצ'רטו Christmas Concerto בשנת 1690. פטר קורנליוס חיבר שישה שירים הקשורים לנושאי חג המולד, אותם כינה, Weihnachtslieder.
יצירות קלאסיות אחרות הקשורות לחג המולד כוללות:
מזמורי חג המולד
שירים שהם מסורתיים, אפילו חלקם ללא הקשר דתי ספציפי, נקראים לעיתים קרובות מזמורי חג המולד. לכל אחד מאלה היסטוריה ארוכת טווח, שמתפרסת על גבי מאות שנים.
סטנדרטים
שירים אלה נוצרו לפני מאות שנים, ביניהם גם העתיק ביותר ("Wexford Carol") ומקורם במאה ה-12. החדשים שבהם נוצרו יחד באמצע המאה ה-19 ועד סוף המאה ה-19. רבים מהם נוגנו והושמעו לראשונה במדינות שאינן דוברות אנגלית, ולעיתים קרובות שולבו עם נושאים שאינם קשורים לחג המולד, ולאחר מכן תורגמו לאנגלית עם הקשר לחג המולד. (כדוגמת "O Holy Night" מאת אדולף אדם, שנכתב במקור בשפה הצרפתית ("Cantique de Noël") ותורגם בהמשך לשפה האנגלית)
שירי חג מולד חילוניים מוקדמים
בין שירי חג המולד החילוניים המוקדמים ביותר ניתן למנות את "The Twelve Days of Christmas", שהופיע לראשונה בשנת 1780 באנגליה (הלחן שלו נוצר עד 1909); מזמור חג המולד "We Wish You a Christmas Christmas" הופיע לראשונה בשנות ה-30 של המאה ה-20, אך לא פורסם בצורתו המודרנית עד שארתור ורל הציג אותו בפני קהל רחב יותר בשנת 1935. כאשר המיתוסים החילוניים של החג (כמו סנטה קלאוס בצורתו המודרנית) צצו במאה ה-19, כך גם שירי חג המולד החילוניים. השיר "Up on the Housetop" של בנג'מין האנבי ו-"Jolly Old Saint Nicholas" של אמילי הנטינגטון מילר היו בין שירי חג המולד החילוניים המפורשים הראשונים בארצות הברית, שניהם מתוארכים לשנות ה-60; קדם להם "Jingle Bells" מ-1857, שלא נכתב במיוחד עבור חג המולד.
מזמורים עכשוויים
מזמורים חדשים כוללים את "I Wonder as I Wander" (1933), "Mary's Boy Child" (1956), "" (1941), "" (1962) ו-"" (1984).
מוזיקת חג המולד שפורסמה
מוזיקת חג המולד פורסמה כפרטיטורה במשך מאות שנים. אחד האוספים המוקדמים ביותר של מוזיקת חג מולד מודפסת היה, Piae Cantiones; ספר שירים פיני שפורסם לראשונה בשנת 1582 ובו מספר שירים שהפכו למזמורי חג מולד ידועים ברחבי העולם. ספרי מוזיקה לחג המולד במאה ה-19, כמו Christmas Carols ו-New and Old (ברמלי וסטיינר, 1871), מילאו תפקיד חשוב בהרחבת הפופולריות של שירי החג. במאה ה-20 פרסמה הוצאת אוניברסיטת אוקספורד (OUP) כמה אוספי מוזיקת חג מולד מצליחים במיוחד כמו The Oxford Book of Carols (מרטין שו, רייף וון ויליאמס ופרסי דירמר, 1928), שהובילו להצלחתם של שירי חג מולד מסורתיים. לאחר יציאתו של אוסף חג המולד המצליח, The Oxford Book of Carols, יצאו סדרות רבי-המכר Carols for Choirs (דייוויד וילקוק, רג'ינלד ז'אק וג'ון ראטר), שפורסמו לראשונה בשנת 1961 והיו זמינות לרכישה בחמישה כרכים. אותם הספרים הפופולריים הצליחו להשתלב בעת החדשה, בייחוד בקרב דוברי השפה האנגלית. להלן חלק מאוספים פופולריים של חג המולד:
משאל המקהלות
בשנת 2008 פרסם BBC Music Magazine סקר של "50 המזמורים הגדולים ביותר", שהורכב מדעותיהם של מומחי מקהלות בממלכה המאוחדת וארצות הברית. הרשימה כללה את השירים:
ארצות הברית
שירי חג מולד רבים שיצאו לפני שנת 1955 כדוגמת "", "Winter Wonderland", "Sleigh Ride" ו-"Have Yourself a Merry Little Christmas" עדיין מדורגים במצעדי השירים השונים, כדוגמת בילבורד הוט 100, מצעד הסינגלים הבריטי וקנדה הוט 100. שירי חג מולד שיצאו לאחר שנת 1955 ועדיין ממשיכים לזכות להצלחה רבה במצעדי השירים הם "Wonderful Christmastime" של פול מקרטני, "All I Want for Christmas Is You" של מריה קארי, ו-"Last Christmas" של וואם!. השני מביניהם, "All I Want for Christmas Is You", הגיע לשיא הפופולריות שלו בדצמבר 2019, 25 שנים לאחר צאתו, כאשר כבש את פסגת מצעד הבילבורד הוט 100, ובכך הוא הפך לסינגל ה-19 של קארי לעשות זאת. קארי הפכה לאמנית השנייה עם מספר להיטי המקום הראשון הרב ביותר בארצות הברית (אחרי הביטלס) ואמן הסולו היחיד שעשה זאת. בשנת 2020, 26 שנים מצאתו המקורית, הצליח השיר להגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי וקבע שיא היסטורי במצעד. הוא הפך לשירה הבינלאומי המוצלח ביותר של קארי וכן אחד מהשירים הנמכרים ביותר בכל הזמנים.
השירים שצוינו קודם לכן – שמושמעים ברדיו, באינטרנט, בקניונים, במעליות, במבואות וברחובות בעונת חג המולד – הולחנו ובוצעו החל משנות ה-30 ואילך. (שירים שפורסמו לפני 1925 אינם מוגנים בזכויות יוצרים, מה שהוביל את האגודה האמריקאית למלחינים, מחברים ומוציאים לאור (ASCAP) לא לכלול אותם ברשימותיה). בנוסף לבינג קרוסבי, אמנים נוספים ששיריהם הצליחו להיכלל ברשימת שירי חג המולד המבוצעים ביותר שפורסמה בשנת 2015, הם פרנק סינטרה, אלביס פרסלי, אנדי ויליאמס וחמישיית הג'קסונים.
מאז אמצע שנות ה-50, חלק ניכר ממוזיקת חג המולד שהופקה עבור ויועדה להיות פופולרית הייתה בעלת צלילים רומנטיים במפורש, ועשתה שימוש בנושא חג המולד למטרות שיווקיות ותפאורה בלבד. בשנות ה-50 הקליטו שירי חג מולד שונים למטרות סאטיריות וקומיות. שירים יוצאים מן הכלל כמו "The Christmas Shoes" (2000) עסקו בנושא הנצרות, בצורה שעוררה עניין והובילה לכך שמספר רב של אמנים מכל הסוגות המוזיקליות השונות הקליטו אותם. "The Christmas Shoes" עצמו זכה להצלחה רבה כאשר קיבל מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA) את תואר הזהב.
שירי חג המולד המבוצעים ביותר
שלושים שירי חג המולד המבוצעים ביותר לעונת החגים 2015 מדורגים בטבלה שלהלן; כל הקרדיטים מתבססים על ה-ASCAP.
רוב השירים שנכללו ברשימה מתארים בדרך כלשהי את חג המולד או קשורים אליו. חלקם אף מסבירים כיצד מדינות נוצריות מערביות נוהגות לחגוג את החג. כלומר, ב"מזמור דבקון" למשל, תתואר סיטואציה של הענקת מתנות חג המולד אחד לשני, או שמא יתוארו עצי חג המולד, ארוחות חג המולד וכדומה. מנגד, ישנם שירים הקשורים לחג המולד, אך בעלי הקשר לעונת החורף ולמאפייניו, כדוגמת "" שעוסק בשלג המאפיין את חג המולד.
שירים רבים מתבססים על מסורות שונות הקשורות לחג המולד ולעונת החורף בפרט. לדוגמה, "Santa Baby" של ארת'ה קיט מכיל שימוש בכפל לשון, בו מבקשת אישה מסוימת מסנטה קלאוס שייתן לה לכבוד חג המולד מתנות חג המולד כמו יאכטה ותכשיטים של טיפאני ושות'. התוכן הלירי של "Santa Baby" היה שנוי במחלוקת וכתוצאה מכך נאסר להשמעה באופן זמני בדרום ארצות הברית. מבקרי מוזיקה הפנו ביקורות מעורבות כלפי השיר, תוך שחלקם טענו שהוא "רווי בתוכן" ביחס לשיר חג המולד. בנוסף, שירים כמו "Winter Wonderland" ו-"Song for a Winter's Night" עוסקים בעונת החורף בפרט, כשהראשון מביניהם עוסק ברומן של זוג בעונת החורף. גרסה מאוחרת יותר של השיר (שיצאה לאור בשנת 1947) כללה "ליריקה המתאימה לילדים".
הדירוג לעיל נובע מסך גרסאות הכיסוי שנעשו לשיר מסוים החל מ-1 בינואר 2015 ועד ל-31 בדצמבר 2015.
דגל אסטוריאס
דגל אסטוריאס (בספרדית: Bandera de Asturias) הוא דגלה של הקהילה האוטונומית הספרדית אסטוריאס. הדגל מעוצב כדגל כחול המוטען בצלב הניצחון.
צלב הניצחון המופיע בדגל הוא צלבו של פלגיוס אשר נישא על ידו בקרב קובאדונגה בשנת 722 כנגד המורים. הקרב, אשר נערך בהרים האסוטוריים, נחשב כתחילתו של תהליך הרקונקיסטה - כיבושה מחדש של ספרד מידי המוסלמים.
סמל אלפא ואומגה תלוי מן הזרוע האופקית מציין את פסוק א', 11 מתוך חזון יוחנן:
הדגל אומץ כדגלה הרשמי של הקהילה עם קבלתו של חוק הדגל של אסטוריאס ב-19 בדצמבר 1990.
רדיו שטח
רדיו שטח הוא אלבום האולפן השביעי של הזמר הישראלי פאר טסי. האלבום יצא לאור ב-10 בנובמבר 2022.
האלבום זכה בתואר אלבום השנה בפרסי אקו"ם לשנת 2022-2023.
רקע והפקה
בתחנת הרדיו 103fm, סיפר טסי על תהליך העבודה של האלבום, ואמר כי "עבדנו עם כמה מפיקים בו זמנית, אני ואיתן דרמון צירפנו אלינו עוד כמה כותבים וכך נוצר האלבום". בנוסף, העיד כי "האלבום הזה נוצר מאהבה גדולה למוזיקה, מחברות אמיתית. אני והקהל שלי, יש בנינו משהו שהוא ביני לבינם - שזה קורה בשטח". בהפקה וכתיבת השירים השתתפו יוצרים רבים, ובהם מתן דרור, אבי אוחיון, גיל ויין, אליעד נחום וטסי עצמו.
קבלה ביקורתית
האלבום התקבל באופן חיובי על ידי מבקרי המוזיקה והקהל. בן שלו מהארץ טען כי האלבום הוא "אולי אלבום הפופ הישראלי הכי טוב של התקופה האחרונה", אך סימן את "חציו השני" של האלבום כ"נפילה".
הצלחה מסחרית
האלבום סימן את חזרתו של טסי למיינסטרים של תעשיית המוזיקה הישראלית, לאחר שסומן בעיני גופים ומבקרים שונים כ"זמר של להיט אחד" בעקבות הצלחתו החד-פעמית של להיטו, "דרך השלום" משנת 2014. בסטרימינג, זכה השיר להצלחה רבה, כשטיפס אל המקום הראשון במצעד האלבומים של פלטפורמת ספוטיפיי בישראל והדיח את "קרן שמש" של בניה ברבי מהמקום הראשון.
מתוך האלבום הצילחו במיוחד השירים "אהבה חולה" ו-"38", שהגיעו בשיאם למקומות השני וה-11, בהתאמה, במצעד השירים השבועי של ספוטיפיי. גם בתחנות הרדיו זכו השירים להצלחה, כש-"38" הגיע למקום החמישי במצעד הרשמי של גלגלצ והשני במצעד העשירייה של כאן גימל, ו"אהבה חולה" הגיע למקום הראשון בעשירייה ובמצעד הרשמי של גלגלצ במשך מספר שבועות.
Besándote
Besándote (בעברית: מנשק אותך) הוא סינגל שהוקלט על ידי הלהקה הקולומביאנית Piso 21. השיר יצא לאור ב-21 באפריל 2017, על ידי חברת התקליטים וורנר מיוזיק גרופ מקסיקו. כסינגל שני מתוך האלבום Ubuntu.
מכשירי חשמל ביתיים
למכשירי חשמל ביתיים רבים קיימות גרסאות "תעשייתיות". אלו הם מכשירים הזהים בתפקידם אך בקנה מידה גדול יותר.
סוגי מכשירים ושימושיהם
ישנם מספר סוגים של מכשירים חשמליים:
שימושים
מכשירים מאירים משמשים בראש ובראשונה לתאורה מלאכותית, קרי הארת הבית בעת בה אין תאורה טבעית מספקת. מכשירים אלה נקראים גופי תאורה. שימוש נפוץ נוסף למכשירים מאירים הוא להצגת מידע חזותי.
מכשירים מחממים, משמשים בעיקר לחימום: הסקה, חימום מזון, אפייה ובישול. למכשירי חימום קיימות אלטרנטיבות שאינן חשמליות (כמו חימום בגז או סולר למשל) אולם יתרונם של המכשירים החשמליים ניכר - נוחות התפעול, היעדר זיהום אוויר (בתוך הבית), בטיחות ונקיון.
המכשירים המכניים לרוב משלבים בתוכם מספר יכולות. ישנם מכשירים מכניים שכל מהותם היא התנועה הסיבובית של המנוע החשמלי המצוי בתוכם, כגון מקדחה, מערבל מזון ושואב אבק, אך רוב רובם משלבים בתוכם מספר רב של יכולות. המכשירים המכניים משמשים במגוון רחב של תחומים:
ההיסטוריה של השימוש במכשירי חשמל
השימוש הכללי במכונות חשמליות החל זמן מה לפני שהן נכנסו לסביבת המגורים. התנאי ההכרחי לקיומם של מכשירי החשמל הביתיים היה קיומה של מערכת חלוקה שתעביר את האנרגיה החשמלית ממקום הייצור (תחנות כוח או גנרטורים) לסביבת המגורים. תחנת הכוח הראשונה שנועדה לספק חשמל לצרכנים ביתיים הוקמה בניו יורק ב-1882 על ידי חברת Edison Electric & Light. תחנה זו הפיקה 720 קילוואט, ששימשו לצורכי מאור בלבד. היה זה אך טבעי היות שהמכשירים החשמליים הראשונים שנכנסו לשימוש, רק שנתיים קודם לכן, היו הנורות ששימשו לתאורת רחובות.
בראשית המאה ה-20, עם התרחבות הפקת החשמל ונגישותו לאזורי המגורים התפשט השימוש בחשמל גם ליישומים האחרים. בעשור הראשון פותחו מכשירי חשמל ביתיים בסיסיים רבים כגון שואב האבק והרדיו (1901), המזגן (1902), המגהץ (1903), המצנם (1909) והמקרר (1911).
חלוקה "מסחרית"
בטרמינולוגיה המסחרית מקובל לחלק את מכשירי החשמל הביתיים לשתי קבוצות: מכשירים גדולים ומכשירים קטנים.
מכשירי חשמל ביתיים גדולים
מכונות גדולות, לרוב נייחות, לביצוע מטלות כגון בישול, שימור מזון, ניקיון וכדומה, במשקי בית או בסביבה מוסדית, תעשייתית או מסחרית.
מבחינים בין מכשירי אלקטרוניקה בידורית (המכונים "חומים") למכשירי בישול, שימור מזון וניקיון (הללו מכונים "לבנים").
המוצרים מכונים "חומים" ו"לבנים" על שם צבעי הגימור שאפיינו אותם בעבר. כיום צרכנים אינם מודעים בדרך כלל לכינויי סיווג אלו, אך בטרמינולוגיה המסחרית עדיין משתמשים בהם ואף משייכים אליהם מוצרים חדשים שיוצאים לשוק.
ייתכן שאחת הסיבות לשימור המונחים הללו הוא ייחוסים מגדריים - המוצרים החומים נתפסים כגאדג'טים גבריים מורכבים ומסובכים לתפעול בעוד המוצרים הלבנים פשוטים וקלים לשימוש.
שרות תיקונים למוצרים החומים ניתן עד רמת הרכיב, למשל - במקרה הצורך יוחלף מעגל משולב או טרנזיסטור. למוצרים לבנים השרות ניתן ברמת החלק, כגון: מנוע, תרמוסטט, לוח בקרה.
מוצרים "חומים"
קרויים "חומים" משום שנהגו ליצרם בגימור עץ או בקליט. הדבר היה נכון בעיקר למכשירי טלוויזיה ומערכות מוזיקה. השם נותר למרות שכיום הוא אנכרוניסטי. מוצרים "חומים" כוללים מכשירי אלקטרוניקה בידורית כגון DVD, CD, טלוויזיה, מערכת קולנוע ביתית, מצלמת וידאו. בעבר נכללו בקבוצה זו פטיפון, רשמקול.
מכשירי חשמל ביתיים קטנים
בקבוצה זו כלולים מערבל מזון (גם ידני), מכשיר אפיית לחם, קומקום חשמלי, פותחן קופסאות חשמלי, מעבד מזון, מכונת גלידה, תנור מיקרוגל, מצנם, תנור מצנם, מכונת ופלים. כמו כן נכללים בקבוצה מכשירים שאינם מיועדים למטבח כגון מכשיר אדים, מאוורר, מגהץ, מכונת תפירה ומכשירי חשמל ביתיים לשימוש אישי כגון מברשת שיניים חשמלית, מכונת גילוח, מייבש שיער.
קישורים חיצוניים
Huishoudelijke apparatuur
שואב אבק מרכזי
שואב אבק מרכזי הוא סוג של מכשיר שואב אבק, המותקן במבנה כמתקן חצי-קבוע. מערכות שאיבה מרכזיות נועדו להסיר לכלוך ופסולת מבתים ומבנים, לשלוח חלקיקי לכלוך דרך צינורות המותקנים בתוך הקירות למיכל איסוף בחלל שירות מרוחק. יחידת הכוח היא מתקן קבוע, המותקן בדרך כלל במרתף או במחסן, יחד עם מיכל האיסוף. כניסות מותקנות בקירות ברחבי הבניין המתחברים לצינורות חשמל ואביזרי שאיבה מרכזיים אחרים כדי להסיר אבק ופסולת קטנה מחדרים פנימיים. לרוב צינורות החשמל יש בדרך כלל מתג הפעלה הממוקם על הידית.
המאה ה-19
בשנת 1869 איבס מקגאפי רשם פטנט על שואב האבק הנייד הראשון. שואב האבק הנייד הוא מוצר האב למערכת השואב המרכזית המודרנית.
המאה ה-20
בשנות ה-30, הפיתוח של מנועים חשמליים קטנים וחזקים הגביר את הפופולריות והזמינות של שואב האבק הנייד, והסיט עוד יותר את הצרכנים מרכישת חומרי ניקוי מרכזיים.
בתחילת שנות ה-60, המצאת צינורות שאיבה דקים מפוליוויניל כלוריד הפכה את מערכת השאיבה המרכזית למשתלמת יותר בארצות הברית. בעבר, נעשה שימוש בלעדי בצינורות מתכת יקרים יותר, ועדיין ניתן להשתמש בהם להתקנה חלקית או כולה, אם נדרש על פי תקנות בטיחות אש בבניין.
בשנות ה-90, מערכות שואב אבק מרכזי צברו פופולריות בקרב סוכני נדל"ן ושיפוצניקים בזכות הערך שהוסיפו לבתים במכירה חוזרת. לאלרגיה לאבק גם היה תפקיד חשוב בפופולריות הגוברת של מערכות שאיבה מרכזיות בשנות ה-90.
יתרונות בריאותיים
עם מערכות שאיבת אבק מרכזיות היוצאות החוצה לחלוטין מהבית, לא מוחזרים אבק או אלרגנים דרך האוויר הפנימי, כפי שקורה בשואב אבק רגיל.
מחקר משנת 2001 באוניברסיטת קליפורניה בדייוויס הראה שיפורים בהיבטים מרובים של בריאות ב-25 אנשים עם היסטוריה מתועדת של רגישות יתר לאבק. כל אחד מהאנשים הללו השתמש במערכת שאיבת אבק מרכזית או בשואב אבק אחר שלהם למשך תקופה של שלושה חודשים. בתום תקופה זו, הפרט עבר לגפה הנגדית של המחקר למשך שלושה חודשים נוספים. בכל שבעת התחומים של ההערכה, לרבות פעילות, שינה, תסמינים שאינם באף, בעיות מעשיות, תסמיני אף, תסמיני עיניים ורגשות, השימוש בשואב אבק המרכזי הוכיח את עצמו כעדיף.
פעולות
כדי להשתמש בשואב אבק מרכזי, צינור השואב מוסר מהאחסון ומצויד בכל אביזרי הניקוי הדרושים (כגון מברשת). הקצה השני של הצינור מוחדר לכניסת שאיבה צמודת קיר, לאחר פתיחת דלת המכסה. בעיצובים מסוימים, פתיחת הדלת מפעילה את מנוע השואב; בעיצובים אחרים, התאמת קצה הצינור המתכתי מגשרת בין שני מגעים חשמליים, ומדליקה את המנוע. עיצובים חליפים אחרים כוללים מתג הפעלה/כיבוי מרחוק הממוקם בקצה הכלי של צינור שואב האבק, המתקשר באמצעות זוג חוטים המוטבעים בצינור, או באמצעות איתות אלחוטי. שאיבת האבק מתבצעת באותו אופן כמו בשואב אבק נייד. לפעמים, עוצמת השאיבה הגבוהה יותר של שואב אבק מרכזי עשויה לדרוש הפחתה (לדוגמה: בעת ניקוי וילון בד שקוף עדין). עודף שאיבה "נוזל" על ידי פתיחה חלקית של פתח כדי לאפשר לאוויר הנכנס לעקוף את כלי הניקוי. הפתח ממוקם בדרך כלל בקצה הכלי של צינור השואב, כדי לאפשר התאמה מהירה במהלך השימוש.
לאחר השלמת הניקוי, צינור שואב האבק מוסר מכניסת הקיר (שננעל בנקישה ומכבה את מנוע השואב). הצינור מפותל ותלוי על מדף אחסון, וכל אביזרי הניקוי מאוחסנים.
הטעות הגדולה
הטעות הגדולה (באנגלית: Delivery Man) הוא סרט דרמה קומית אמריקאי משנת 2013 שנכתב וביים על ידי קן סקוט, בהפקת דרימוורקס ו-Reliance Entertainment. הסרט הוא גרסה מחודשת לסרט הקנדי מ-2011, "סטארבק", בסרט מככבים וינס ווהן, כריס פראט וקובי סמולדרס.
הוא הוקרן לראשונה על ידי סרטי טאצ'סטון ב-22 בנובמבר 2013, וזכה לביקורות מעורבות והכניס 53 מיליון דולר.
עלילה
דוד ווזניאק עובד כשליח של האטליז המשפחתי, ונרדף על ידי בריונים שהוא חייב להם 80,000 דולר. חברתו אמה, קצינה במשטרת ניו יורק, בהריון עם ילדו. יום אחד, דוד חוזר מהעבודה, ושם מחכה לו עורך דין המייצג בנק זרע (שם נתן 693 תרומות והרוויח סכום של 24,255 דולר במהלך שנות לימודיו), ומספר לו שהקליניקה נתנה את הדגימות שלו לנשים במרפאה וכתוצאה מכך יש לו 533 ילדים. מתוכם, 142 הצטרפו לתובענה ייצוגית כדי לאלץ את מרפאת הפוריות לחשוף את זהותו של "סטארבק", הכינוי שבו השתמש.
חברו ועורך דינו של דייוויד, ברט (כריס פראט), מייצג אותו כשהוא מנסה לשמור על הרישומים חתומים. הוא מספק לו פרופילים של כל צד לתביעה; דוד מחפש אותם, מוצא רגעים למעשי חסד אקראיים. הוא מחפה על שחקן מתקשה בעבודה שלו כדי שיוכל לעבור אודישן לתפקיד. הוא מעמיד פנים שהוא שליח פיצה כשהוא רואה את בתו נלחמת עם החבר שלה ומציל את חייה כשהיא משתמשת בסמים. הוא שוקל להזדהות, אך לאחר שהבריונים תקפו את אביו, הוא מאפשר לברט לתבוע נגד בנק הזרע על פיצויים עונשיים. הוא זוכה בתביעה, מקבל 200,000 דולר ושומר את זהותו בסוד.
דייוויד מתחרט, וחושב לחשוף את זהותו. עם זאת, אם יבחר לעשות זאת, הוא יפסיד את 200,000 הדולרים שבהם זכה בתביעה הנגדית. כשהוא מגלה לאביו שהוא סטארבק, אביו משלם את החוב של דייוויד. דייוויד סוף סוף חושף את זהותו בפייסבוק. כשהוא הולך לאמה, הוא מגלה שהיא עם צירים מוקדמים. בבית החולים, התינוק שלהם נולד, הוא מציע נישואין לאמה, ורבים מהילדים מגיעים לראות אותם.
ברצף הסיום נראה שדייוויד שומר על קשר עם רבים מילדיו.
הפקה
הסרט הוא עיבוד מחודש לסרט הצרפתי-קנדי "סטארבק" מ-2011 שגם בוים על ידי סקוט; "סטארבק" היה גם כותרת הסרט להפקה בשפה האנגלית.
הצילומים החלו באוקטובר 2012 בעמק ההדסון בניו יורק. לאחר מכן הצילומים עברו לניו יורק, בברוקלין ובמנהטן.
הפצה
הסרט הוקרן לראשונה ברחבי העולם בנובמבר 2013 על ידי סרטי אולפני וולט דיסני דרך הלייבל סרטי טאצ'סטון, למעט רוב הטריטוריות הבינלאומיות, שם הזכויות נמכרות על ידי Mister Smith Entertainment למפיצים עצמאיים אחרים. השותפה הפיננסית של דרימוורקס ו-Reliance Entertainment, הפיצה את הסרט בהודו.
משבר ליטל רוק
משבר ליטל רוק (באנגלית: Little Rock Crisis) הוא משבר שאירע בשנת 1957 על רקע קיום אינטגרציה בין האפרו-אמריקאים ללבנים בבתי הספר הציבוריים של ארצות הברית.
הטעות הגדולה
ביקורת
הסרט קיבל ביקורות מעורבות ממבקרים. אתר צבירת הביקורות Rotten Tomatoes העניק לסרט ציון של 40% על סמך ביקורות של 148 מבקרים עם ציון ממוצע של 5.00/10. הקונצנזוס של האתר אומר: "יש לו קסם מתוק ללא ספק, ווינס ווהן חביב במיוחד בתפקיד הראשי, אבל הסרט סובל מהשוואה ל"סטארבק", הקומדיה הקנדית המצליחה שהעניקה לה השראה". ב-Metacritic הסרט קיבל ציון של 44/100 על סמך ביקורות של 33 מבקרים.
משבר ליטל רוק
פסק דין: בראון נגד מועצת החינוך
בשנת 1954 פסק בית המשפט העליון של ארצות הברית בפסק דין בראון נגד מועצת החינוך כי ההפרדה הגזעית שהייתה נהוגה עד אז בבתי ספר נוגדת את החוקה האמריקאית ולפיכך אינה חוקית. בעקבות התקדים שיצר פסק דין זה, נרשמו בשנת 1957 תשעה ילדים אפרו-אמריקאים לבית הספר התיכון המרכזי של ליטל רוק, ארקנסו.
המאבק
ב-4 בספטמבר 1957 ניסו התלמידים האפרו-אמריקאים להיכנס לבית הספר. אורוול פובוס, מושל ארקנסו וממתנגדי האינטגרציה, הורה לחיילי המשמר הלאומי לחסום בגופם את דרכי הגישה של הילדים. ב-23 בספטמבר שוב ניסו התלמידים להיכנס, ונחסמו בשנית. למחרת, ב-24 בספטמבר 1957, שלח הנשיא אייזנהאואר את הדיוויזיה המוטסת ה-101 לליטל רוק כדי לאכוף את החלטת בית המשפט העליון ולספק הגנה על גופם ועל זכויותיהם של התלמידים. פעולה זו נתפסה על ידי דרומיים רבים כפלישה שנייה של כוחות הצפון והביאה לתסיסה רבה ולפעולות אלימות מצד מתנגדי האינטגרציה. לבסוף, למדו תשעת התלמידים בבית הספר באותה השנה, אבל סבלו במשך תקופה זו מאלימות פיזית ומילולית. בשנה הבאה, 1958, ליטל רוק סגרה את בתי הספר הציבוריים שלה, כדי להימנע מקיום האינטגרציה.
אחרי הפרשה
במשך התקופה, בה סבלו התלמידים מהתעללויות שונות, הם זכו לסיוע ולייעוץ מדייזי בייטס, עיתונאית ופעילת זכויות אדם. בייטס ותשעת התלמידים קיבלו את מדליית ספרינגארן בשנת 1958. בשנת 1996, שבעה מתוך תשעת התלמידים הופיעו בתוכנית הטלוויזיה של אופרה וינפרי בה הם פגשו שוב חלק מהתלמידים הלבנים שהתעללו בהם בשעתו כמו גם תלמידה אחרת שהתחברה איתם. אחד התלמידים לשעבר, דייוויד זונטג, התנצל, הביע חרטה על מעשיו ואף התחבק בחום עם אחת התלמידות אליהן נטפל. תלמידה אחרת, אן ברלסון, אשר הפגינה נגד התלמידים בסיסמאות גזעניות, אמרה בתוכניתה של ווינפרי כי במשך 38 שנה הרגישה בושה עזה למעשיה וביקשה מחילה מתשעת התלמידים. ברלסון העידה כי גדלה במשפחה גזענית, אולם עצרה את שרשרת השנאה במשפחתה שלה, כאשר גידלה את ילדיה לסובלנות ואהבת אדם.
תשעת התלמידים זכו במדליית הזהב של הקונגרס האמריקאי ב-9 בנובמבר 1999.
בית הספר התיכון של ליטל רוק מתפקד עדיין כבית ספר של מחוז ליטל רוק, ומאכסן בתוכו גם מוזיאון בנושא זכויות אדם להנצחת אירועי 1957.
השפעת הפרשה
הפרשה השפיעה מאוד על תחומי זכויות האזרח וזכויות האדם, וכן היוותה תקדים לאינטגרציה בעולם כולו. הייתה זו תקופה שאחרי מלחמת העולם השנייה ומלחמת קוריאה, שבהן נלחמו חיילים שחורים לצד חיילים לבנים. בשובם של החיילים הביתה, נאלץ הציבור האמריקאי והממשל האמריקאי לקבל את השחורים כשווים בין שווים, שכן לא היה אפשר לתת להם להיהרג בחזית ולמנוע מהם זכויות של אנשים לבנים. הפרשה כולה היא אבן יסוד במאבק לזכויות אדם בכלל, ובזכויות האפרו-אמריקאים בפרט.
התייחסויות באמנות
בשנת 1957 כתב מלחין הג'אז צ'ארלס מינגוס את השיר Fables of Faubus ("משלי פובוס") בתגובה למקרה.
מארלי ואני (סרט)
מארלי ואני (באנגלית: Marley & Me) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה, בבימויו של דייוויד פרנקל. הסרט מבוסס על ספרו האוטוביוגרפי המצליח של ג'ון גרוגן, הנושא את אותו השם.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ובקנדה ב-25 בדצמבר 2008, ושבר את שיא ההכנסות מסרטים בחג המולד, עם הכנסות ממכירת כרטיסים בשווי 14,750,000 דולר. ברחבי העולם הכניס הסרט 244 מיליון דולר. את דמותו של מארלי משחקים 22 כלבי לברדור שונים.
עלילה
ג'ון (אוון וילסון) וג'ני (ג'ניפר אניסטון) גרוגן, הם זוג עיתונאים, נשואים טריים, שאחרי שירד שלג ביום חתונתם והם הגיעו קפואים הביתה, מואסים בחורפים המושלגים והקשים של מישיגן ומחליטים להתחיל חיים חדשים בפאלם ביץ', פלורידה, מקום בו שניהם מצליחים למצוא עבודה, בית וחברים. ג'ון לא משוכנע שהוא מוכן להביא ילדים לעולם, ועל מנת ליצור אצל ג'ני תחושת אימהות הוא מחליט להביא קודם כל את מארלי (על שמו של בוב מארלי שאת אחד משיריו שמע ג'ון עם הכלב בדרך חזרה מהאימוץ), כלבלב מסוג לברדור. הכלכלב, שכאשר בחרו אותו היה קטן מאחיו, אוכל ללא הפסק, גם דברים שאינם אמורים להיאכל על ידו וגדל במהירות רבה להיות כלב גדול וחזק. חזק עד כדי כך שהוא מצליח לצאת דרך הרשת של דלת רשת ללא מאמץ. בין מעלליו - שתיית מים ישירות מהאסלה, אכילת קירות הגבס והספה החדשה.
ג'ון, שהקריירה שלו נשרכת אחרי זו של ג'ני מקבל את הצעתו של ארני, עורך העיתון בו הוא עובד, לכתוב טור בעיתון. מחוסר רעיון טוב יותר הוא כותב טור על "צער גידול כלבים". הטור השנון והמצחיק זוכה להצלחה. אחרי היריון כושל אחד, ג'ני יולדת את פטריק. לאחר זמן מה, ג'ני שוב בהריון וג'ון מקבל טור יומי (ותוספת נכבדה לשכר) על מנת לממן בית חדש וגדול יותר. זמן לא ארוך אחר כך את קונור. גם גידול הילדים והקשר שלהם לכלב מהווים נושאים לכתיבה בטור של ג'ון. למשל, איך משכנעים כלב לא לאכול את התינוק החדש, למרות שהוא נראה כמו צעצוע לעיסה, ואיך הכלב בלע מחרוזת שג'ון קנה לג'ני והדרך בה השתמש על מנת למצוא אותה חזרה.
הילדים גדלים תוך שהכלב מהווה עבורם חלק מהמשפחה וכאשר הוא מזדקן, עובדת הזדקנותו מהווה עבורם משבר, המתעצם כאשר כשג'ון נאלץ להרדים אותו על שולחן הטיפולים אצל הווטרינרית, בגיל 13 לערך.
ג'יימס גורדון
ג'יימס וורתינגטון גורדון האב (באנגלית: .James Worthington Gordon Sr) הוא דמות משנה בדיונית המופיעה בחוברות הקומיקס באטמן ביקום DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Detective Comics #27 ממאי 1939, בכתיבתו של ביל פינגר ובאיורו של בוב קיין.
גורדון הוא מרכיב חשוב במיתוס של באטמן, והוא מופיע בעיבודים השונים שנעשו על איש העטלף במשך השנים. את דמותו גילם בסרטים "באטמן", "באטמן חוזר", "באטמן לנצח" ו"באטמן ורובין" השחקן פאט הינגל. ב סרטי האקשן "באטמן מתחיל", "האביר האפל" ו"עלייתו של האביר האפל" גילם השחקן גארי אולדמן ובסדרות האנימציה באטמן - הסדרה המצוירת והמשכיה דובב על ידי בוב הייסטינגס. את דמותו בסדרת הטלוויזיה "גותהאם" מגלם השחקן בנג'מין מקנזי, ואת דמותו בסרט הלייב אקשן "ליגת הצדק" גילם השחקן ג'יי. קיי. סימונס. בסרט "באטמן (סרט, 2022)" שהופק בשנת 2022 גילם השחקן ג'פרי רייט. דמותו של גורדון מדורגת במקום 19 ברשימת מאה גיבורי-העל הגדולים, לפי אתר IGN.
לפני המשבר
בהמשכיות המקורית שלפני המשבר בעולמות האינסופיים, גורדון היה בלש משטרתי שהתנגד להתערבות פורעי חוק בעסק המשטרתי. הוא מופיע לראשונה בסיפור באטמן הראשון, בו הוא ובאטמן חוקרים רצח של תעשיין כימיקלים. למרות שבאטמן לוחם לצד הצדק, שיטותיו ועברו המרשים בעצירת פשעים ולכידת פושעים מביכה את המשטרה. לבסוף, באטמן נפגש עם גורדון ומשכנע אותו שהאחד זקוק לעזרתו של השני. באטמן מוסמך על ידו ועובד עם גורדון כסוכן הצדק. בחוברת Batman Special #1 מתגלה שגורדון ירה והרג שני שודדים כשהיה שוטר צעיר כהגנה עצמית מול עיניו הרואות של בנם. מאורע זה יגרום לילד להפוך ברבות הימים לנבל-העל ווראת' (Wrath, זעם), ההורג שוטרים עם תלבושת דומה לזו של באטמן, שירדוף אחר גורדון כנקמה שנים לאחר מכן.
באטמן: שנה ראשונה
גרסת הדמות בהמשכיות שלאחר המשבר הוצגה בסיפור "באטמן: שנה ראשונה" משנת 1987, שנכתבה בידי פרנק מילר. גורדון מועבר חזרה לגות'אם סיטי לאחר שעבד כשוטר במשך 15 שנה בשיקגו. כאדם בעל יושרה, הוא מוצא שבן בריתו היחיד הוא באטמן בשלטון המושחת שנשלט בידי המאפיה. אחד השינויים העיקריים בגרסה זו הוא שבאטמן אינו מוסמך על ידי גורדון, ושמערכת היחסים ביניהם נשמרת מחוץ לעיני הציבור. בהמשכיות זו גם נקבע שגורדון הוא יוצא הכוחות המיוחדים, שמתמחה בקרב פנים אל פנים. הוא מגיב על איומים מצד חבריו המושחתים למקצוע על ידי אלימות. הוא מנהל מערכת יחסים רומנטית עם בלשית במחלקתו, שרה אסן, וזאת בעקבות חיכוכים בנישואיו. גורדון ואסן משערים את זהותו האמיתית של באטמן, אך הם אינם חוקרים לעומק את ניחושם כדי לאשר זאת. גורדון מסיים את הרומן ביניהם לאחר שנסחט בידי מפכ"ל המשטרה לואב.
מאורעות המיני סדרה Gordon of Gotham משנת 1998 מתרחשים כעשרים שנה לפני הזמן הנוכחי ביקום DC וכחודשיים לפני הגעתו של גורדון לגות'אם, כפי שתואר ב"שנה ראשונה". מתגלה כי גורדון, בזמן שהותו בשיקגו, לקח שיעורי לילה בקרימינולוגיה באוניברסיטה והיה צריך להתמודד עם אשתו, שרצתה להיכנס להריון. הוא הפך לידוען במידת מה לאחר שסיכל ניסיון שוד מאוחר בלילה. אולם, לאחר שהחליט לחקור שוטר מושחת ממחלקתו, הוא מותקף ומאבד מאמינותו. לאחר מכן, הוא חושף עדות להתעסקות בבחירות למועצת העיר ומפיל שניים מחבריו למשטרה. כתוצאה מכך, הממונה עליו ממליץ לו שייקח משרת בלש שהתפנתה בעיר גות'אם.
הסיפור Wrath Child מסביר שגורדון הועבר לגות'אם משיקגו כחלק מתוכניתו של גיליאן ב. לואב, שהיה קפטן בזמנו. תוכניתו נועדה לטייח את פועלו של אליוט קולדוול, שנודע ברבות הימים כנבל-העל ווראת', כפי שנראה בהמשכיות לפני המשבר. גורדון יורה והורג שוטר מושחת ואת אשתו בשעה שחמקו ממחסן, משום שלואב איים להרוג את הילד. גורדון עובר לגות'אם באותו זמן בו באטמן מתחיל את לחימתו בפשע.
גורדון היה עדיין סגן בכוחות המשטרה כאשר שכנע את מחליפו של לואב להתקין את סמל העטלף על גג בניין המשטרה על מנת לתקשר עם באטמן ולהפחיד פושעים. היה זה בתקופה זו שרובין הראשון, דיק גרייסון, הפך לשותפו הצעיר של באטמן. גורדון בתחילה אינו מרוצה מכך שהילד מצטרף להרפתקאותיו של באטמן, אך עם הזמן הוא לומד לקבל אותו ולסמוך עליו כשם שהוא סומך על באטמן.
בשנים הבאות, גורדון מקודם בדרגתו למפכ"ל לאחר שהוא ובאטמן מנקים את המשטרה מהשחיתות ששורצת בה. לאחר מות אחיו וגיסתו, גורדון מאמץ את אחייניתו, ברברה. מעט לאחר אימוצה, גורדון מתגרש מאשתו, שחזרה לשיקגו עם בנם ג'יימס, והוא מקבל משמורת על ברברה, שהופכת ברבות הימים לבאטגירל. גורדון מגלה את זהותה הסודית ומתכוון להתעמת איתה על כך, אך באטמן מהתל בו להאמין שמדובר בטעות בזיהוי. אולם, גורדון ממשיך להאמין שבתו היא באטגירל אך הוא לא מתעמת איתה אלא לאחר מספר שנים.
באטמן: הבדיחה ההורגת
ברומן הגרפי "באטמן: הבדיחה ההורגת" משנת 1988, הג'וקר חוטף את גורדון לאחר שירה וגרם לשיתוקה של ברברה. הוא כולא את גורדון במופע מפלצות אשר בפארק שעשועים נטוש ומאלץ אותו לחזות בתמונות של בתו הפצועה כמאמץ לדחוף אותו לכדי שיגעון, ובכך להוכיח לבאטמן שגם אנשים רגילים יכולים לאבד את שפיות דעתם אם היה להם "יום רע אחד". באטמן עוצר בסופו של דבר את הג'וקר ומציל את גורדון. למרות שסבל מטראומה רצינית, שפיותו והקוד המוסרי של גורדון נותרו ללא פגע. הוא מתעקש שבאטמן יעצור את הג'וקר ולא יפגע בו כדי "להראות לו שדרכנו עובדת".
נישואים
מעט לאחר ששרה אסן חוזרת לגות'אם, היא וגורדון מחדשים את הרומן ביניהם ומתארסים. אולם, אסן אינה מבינה מדוע גורדון זקוק כל כך לבאטמן, דבר שלעיתים יוצר מתח במערכת היחסים ביניהם. מעט לפני נישואיהם הקרבים, פלאס - סגנו ושותפו לשעבר של גורדון - מכה את גורדון וחוטף את בנו כדרישה לכופר בתמורה לשיחרורו לחופשי של שופט מושחת. באטמן מציל את ג'יימס גורדון הבן, אבל גורדון, אסן, פלאס והשופט נלכדים וחייבים לעבוד במשותף כדי להימלט.
בתקופה מסוימת לאחר מאורעות "באטמן: נפילתו של אביר" ו"באטמן: הבן האובד", גורדון מוחלף בתפקידו על ידי אשתו, בעיקר משום חוסר נכונותו לסמוך על באטמן לאחר ששני מחליפיו - ז'אן-פול ואלי ודיק גרייסון מקבלים את זהותו מבלי שהם טורחים לידע אותו על ההחלפה.
שטח הפקר
קשת הסיפור "באטמן: שטח הפקר" מתרחשת לאחר שגות'אם נחרבת ברעידת אדמה ומבודדת מכל עזרה חיצונית. בתוך העיר, גורדון מנסה להשתלט על הסדר באמצעו של גל פשיעה. באטמן נעדר באופן מסתורי למשך שלושת החודשים הראשונים, וגורדון מרגיש נבגד במידה מסוימת. הוא כורת ברית מאולצת עם דו-פרצוף, אך השותפות לא מחזיקה מעמד להרבה זמן - דו-פרצוף חוטף את גורדון ומעמיד אותו למשפט על הפרת הברית, "הכבולה בידי חוק". גורדון נמלט ונפגש עם באטמן. במפגש זה, גורדון זועם על באטמן כי הרשה לגות'אם להתדרדר למצבה הנוכחי. באטמן מציע להוכיח את נאמנותו על ידי חשיפת זהותו הסודית, אך גורדון מסרב להסתכל כשבאטמן מסיר את מסכתו. בסופו של דבר, השניים מתקנים את החברות ביניהם.
בסוף קשת הסיפור, הג'וקר הורג את שרה אסן-גורדון. גורדון הזועם בקושי מצליח לרסן את עצמו מלהרוג את הג'וקר, ויורה בפיקת הברך שלו במקום. מעט לאחר מכן, פושע יורה בגורדון כנקמה על מעצר קודם. למרות שסבל פציעות אנושות, גורדון שורד ומחלים לגמרי.
פרישה
לאחר שברברה נזקקת לניתוח כדי להציל את חייה מווירוס של ברייניאק, גורדון מבקר את בתו במטרופוליס. היא מגלה לו את תפקידה הנוכחי כאורקל - מקור המודיעין של באטמן - ואת עברה כבאטגירל. גורדון אומר לה שהוא היה מודע לחייה כבאטגירל, אך הוא מופתע לטובה בעקבות הידיעה על זהותה השנייה כאורקל.