cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כרוניקה של גטו לודז'
הארכיון
מחלקת הארכיון הוקמה כדי לגנוז חומר ארכיוני, אך בחלוף הזמן החלה לעסוק באיסוף חומר על תולדות הגטו. לארכיון הייתה סמכות לאסוף חומר מכל שלוחות היודנראט, אשר הונחו להעביר חומרים לארכיון. הארכיון אסף חומר שמקורו היה במנהל הגרמני ובמנהל היהודי שכלל צווים, כרוזים, תזכירים, נאומים, תכתובת רשמית, צילומים; ובנוסף ספרים וכתבי יד שננטשו בגטו על ידי אנשי רוח שנפטרו או גורשו. כל פריט מוין, מוספר ונרשם. הארכיון גם רשם מונוגרפיה ולקסיקון אודות הגטו ומחלקות המנהל. נוסף על אלה יצר הארכיון את הכרוניקה.
היחיד מבין כל חברי הארכיון ששרד את השואה היה המהנדס ד"ר ברנרד אוסטרובסקי.
מבנה הכרוניקה
תחילה נכתבה הכרוניקה בכתב יד ולאחר מכן הודפסה ב-5–6 עותקים במכונת כתיבה על דפים ארוכים מהמקובל כשהגיליונות נעו בין חצי עמוד לכעשרה עמודים. רישומי הכרוניקה נעשו כדין וחשבון בעל תבנית וסדר עקיבים וקבועים למדי: מדי פעם היו רשימות וכתבות בנושאים אחרים מחיי הגטו.
כרך א'
מינואר 1941 עד מאי 1942
מאפיין התקופה: כתיבת הכרוניקה נפתחה ב-12 בינואר, כשנה לאחר סגירת הגטו. הכתיבה היא בפולנית ומתארת את שלבי ההתארגנות של הגטו ומוסדותיו.
מספר עמודים בכרך: 569
כרך ב'
מיוני 1942 עד דצמבר 1942
מאפיין התקופה: 55,000 מתושבי הגטו, בתוכם 10,000 מיהודי מערב אירופה שגורשו לגטו גורשו למחנה ההשמדה חלמנו. מתוארים אירועי ה"שְׁפֶּרָה" - העוצר והגירוש הגדול בספטמבר 1942. החל מאוגוסט עבר רישום הכרוניקה מהכותבים הראשונים למגורשים אינטלקטואלים מהמערב, שפת הכתיבה עוברת ברובה להיות גרמנית וגם סגנון הכתיבה משתנה בהתאם.
מספר עמודים בכרך: 420
כרך ג'
מינואר 1943 עד דצמבר 1943
מאפיין התקופה: בעוד מרבית הגטאות כבר חוסלו, נותר גטו לודז' אחד הבודדים בשטח הכיבוש הגרמני. וועדות שונות של הנאצים מבקרות בגטו כדי לבחון את חשיבותו למאמץ המלחמתי של גרמניה והגטו הופך להיות מחנה עבודה בפועל. בצד הרעב, המחלות והמוות, חלה רגיעה מסוימת בגירושים להשמדה.
מספר עמודים בכרך: 787
כרך ד'
מינואר 1944 עד יולי 1944
מאפיין התקופה: השלב האחרון של קיום הגטו. תיאור הגירושים מהגטו למחנות העבודה ולמחנה מוות בחלמנו ומאבקי ההישרדות. מתוארת פרשת האזנה מחתרתית לרדיו, הפצת ידיעות על מהלך המלחמה ורציחת המעורבים בהאזנה. כתיבת הכרוניקה נקטעה לקראת חיסול הגטו.
מספר עמודים בכרך: 569
הצפנת הכרוניקה ומציאתה
לא כל חומרי הכרוניקה נשתמרו, אך לפי רצף הגיליונות, מספורם, ניתוח תוכנם וסדרם הכרונולוגי, נראה כי החוסר אינו עולה על 5-10% מהחומר. בעת הוצאת הכרוניקה לאור ידוע היה על שלושה ריכוזי חומר, מהם שני ריכוזי חומר ששרדו:
החומר שהוסתר על ידי זונאבנד
זונאבנד הצליח להימלט מהגטו ונשאר בלודז' עד שחרורה בינואר 1945 על ידי הצבא האדום, הוא חזר לחצר ואף על פי שבגטו לשעבר פעלו כבר בוזזים שחיפשו אוצרות שהושארו על ידי היהודים הוא הוציא את המזוודות מהבאר, העביר אותן לדירתו ומאוחר יותר מסר אותן לידי הוועדה ההיסטורית היהודית.
ביקורת
בעוד יומנים, זיכרונות וכרוניקות שנכתבו על ידי יהודים בתקופת השואה נכתבו בידי יחידים ונשאו אופי סובייקטיבי ואישי, הרי שהכרוניקה נכתבה במשרדי הנהלת הגטו, תחת לפחות שלושה תנאים:
השירות המטאורולוגי הישראלי
השירות המטאורולוגי הישראלי הוא יחידת סמך במשרד התחבורה האחראית לחיזוי מזג האוויר, אספקת מידע מטאורולוגי וחקר האקלים בישראל. ראשיתו בשנת 1937 במסגרת ממשלת המנדט הבריטי, והוא חבר בארגון המטאורולוגי העולמי מאז 1949. השירות מפעיל יותר כ-100 תחנות מדידה ברחבי ישראל, ומרכזו בקצה הצפון-מערבי של ראשון לציון, בשטחו של מרכז וולקני ליד מחלף השבעה.
השנים הראשונות
התחנה המטאורולוגית הוותיקה ביותר בישראל הפועלת עד היום באותו מקום, נמצאת במנזר בית ג'מאל. היא הוקמה בשנת 1919 על ידי הפטריארך האיטלקי. עם תחילת תקופת המנדט הבריטי והחל משנת 1920 החלו מדידות בחמש תחנות: חיפה, עזה, ג'נין, באר שבע וירושלים. התחנות היו כפופות למשרד החקלאות של ממשלת המנדט, כאשר האחריות לאיכות התצפיות בתחנות היה של השירות המטאורולוגי המצרי. בנוסף, הוקמו תחנות מדידת גשם במקומות רבים, על ידי דב אשבל. בשנות ה-30 של המאה ה-20, הקימה האוניברסיטה העברית בירושלים, תחת ניהולו של דב אשבל תחנות מטאורולוגיות ברחבי הארץ, כמעט בכל יישוב חדש שהוקם, בשיתוף מוסדות התנועה הציונית.
ב-1 בנובמבר 1936 התמנה רודולף פייגה לתפקיד המטארולוגי הממשלתי, ומיד אחר כך החל לגייס עובדים נוספים לצורך הקמת השירות עבור ממשלת המנדט. הוא היה מטאורולוג יהודי יוצא גרמניה, שהקים וניהל את המצפה המטאורולוגי באזור קריטרן-ברסלאו בגרמניה (כיום העיר וורוצלב בפולין). פייגה הגיע לארץ בשנת 1935 לצורך השתתפות במכביה השנייה, במסגרת משלחת דאונים מגרמניה ,כשכוונתו המקורית הייתה לפתח בארץ את המחקר על מטאורלוגיה ודאייה. הוא אסף קבוצה של עובדים שהקימו את התשתית של השירות המטאורולגי. ביניהם, שלושת יוצאי גרמניה שהיו בכירי השירות המטאורולוגי בשנתיים הראשונות להקמתו – היינץ גוטפלד (מרדכי גלעד), אדגר רוזנאו (נפתלי רוזנן) וגדעון שטייניץ, שלימים גם היוו את הנהלת השירות המטאורולוגי לאחר הקמת המדינה.
באוגוסט 1939 הועבר שדה התעופה לוד לידי חיל האוויר הבריטי. החשדות והעוינות של מפקד השדה נגד היהודי יוצא גרמניה הביאו לשליחתו של פייגה למעצר במאי 1940. הוא שב לנהל את השירות המטאורולוגי רק לאחר שחיל האוויר הבריטי פינה את שדה לוד בפברואר 1946.
לקראת סוף 1940 ובמהלך מלחמת העולם השנייה ועד תחילת 1946 היה השירות המטאורולוגי המנדטורי מסופח השירות לחיל האוויר המלכותי שבראשו עמד קצין מטאורולוג מהמשרד המטאורולוגי הבריטי שגוייסלמילואים.
במאי 1941 הועבר השירות המטאורולוגי לרמלה וזמן קצר לאחר מכן לירושלים, מקום מושבו של מטה חיל האוויר בארץ. עם יציאת חיל האוויר הבריטי משדה התעופה לוד, עברה לשם קבוצת חזאים של השירות המטאורולוגי המנדטורי, במקביל למרכז החיזוי שנשאר בירושלים.
בשנת 1948 הוחלט להקים יחידה מטאורולגית ב"שירות האוויר" (לימים, חיל האוויר של מדינת ישראל) ועובדי השירות המטאורולוגי הצעירים גויסו ליחידה זו. בעת מלחמת העצמאות, חלק גדול מעובדי השירות היהודים עברו ליחידה המטאורולוגית של חיל האוויר. עמדת החיזוי בשדה התעופה לוד ננטשה ב-22 במאי 1948 לאור ההנחיה של ההגנה ליהודים לעזוב את השדה מחשש לביטחונם.
השירות המטאורולוגי לאחר הקמת המדינה
לאחר הכרזת המדינה, הקבוצה שנשארה בירושלים, שלה ניתן השם "שמאי" (שירות מטאורולוגי ארץ ישראלי) ונתנה שירות ליישוב היהודי, בין היתר שירות לתעופה באזור ירושלים. עובדי היחידה קיבלו תעודות על "מילוי תפקידי הכרחי".
ב-28 במאי 1948 נהרג רודולף פייגה, מנהל השירות המטאורולוגי מרסיסי פגז ירדני, בעודו עוסק בסידורי החשמל שנדרשו להמשך פעילות היחידה המטאורלוגית בירושלים.
השירות המטאורולוגי הישראלי הפסיק לתת שירותי חיזוי עד ליולי 1949. בתקופה זו המשיכו לפעול ההנהלה, מחלקת רשת התחנות ואקלים ומחלקת מחקר. באותה עת חתמה מדינת ישראל על האמנה של הארגון המטאורולוגי העולמי.
בחודש יולי 1949 נפתח מחדש מרכז החיזוי בשדה לוד. כל עובדי היחידה המטאורולוגית של חיל האוויר שרצו בכך, הצטרפו לשורותיו. בהסכם עם משרד הביטחון נקבע כי השירות המטאורולוגי של משרד התחבורה יספק שירותים מטאורולוגיים לצורכי המדינה, כולל עבור צה"ל.
בשני העשורים הראשונים של המדינה השירות המטאורולוגי עסק בעיקר בעבודות קלימטולוגיות בתחום המטאורולוגיה החקלאית לצורך תכנון החקלאות במדינה החדשה: אזורי קרה, שיטות למניעת קרה, אזורים בעלי טמפרטורה גבוהה, הגברת המטר באמצעות זריעת עננים, חקר ההתאדות ומחקרים לצורך יישוב הנגב. בנוסף, החל העיסוק בנושא זיהום אוויר והשפעת המטאורולוגיה על התפשטות מזהמים, כולל הכנת דו"ח משמעותי לטובת הקמת הכוח רידינג ד' בתל אביב בשנת 1967.
השירות המטאורולוגי היה מעורב בהקמת המחלקה למטאורולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1957. היא הוקמה במסגרת לימודי מתמטיקה ומדעי הטבע על ידי ד"ר ייל מינץ ושנתיים לאחר מכן, פרופ' יהודה נוימן, מנהל מחלקת המחקר בשירות המטאורולוגי החליף את ד"ר מינץ באוניברסיטה העברית בירושלים.
עם סיום בנייתו של המחשב "וייצק" במכון ויצמן, החל ד"ר מינץ לעשות שימוש במחשב זה לצורך הרצת מודלים נומריים לחיזוי מזג אוויר. כאשר ד"ר מינץ עזב את הארץ, המשיך בהרצת המודלים הנומריים גדעון שטייניץ שהיה אחראי על המחלקה הסינופטית והמחקר בשירות המטאורולוגי, תחילה ב"וייצק", ולאחר מכן במחשב שנרכש על ידי צה"ל.
ב-1958 חתמה ישראל עם הארגון המטאורולוגי העולמי על הסכם להקמת מרכז מטאורולוגי חדש בבית דגן. המרכז נחנך ב-1962 וכל יחידות השירות הועברו אליו. כחלק מההסכם עם הארגון העולמי, סיפק המרכז מאז שירותים מטאורולוגיים גם למדינות אחרות.
בשנת 1967 הוקמה מחלקה למדעי הסביבה באוניברסיטת תל אביב, שכללה גם את נושא מדעי האטמוספירה. בשנת 1963 הוקם האיגוד המטאורולוגי הישראלי (אמ"י) ובשנת 1970, אירח השירות המטאורולוגי יחד עם אמ"י, שתי האוניברסיטאות והאיגוד המטאורולוגי האמריקאי את הכנס המטאורולוגי הבינלאומי הראשון שהתקיים בישראל.
בהמשך נחתם הסכם עם השירות המטאורלוגי הגרמני להעברה ישירה של נתונים מטאורלוגים עולמיים לשירות המטאורלוגי הישראלי, והשירות המטאורולוגי אמור להעביר לגרמנים את הנתונים שנאספו בישראל.
בשנת 1969 הגיע המחשב הראשון לשירות המטאורולוגי. עם הגעתו, נתן היה לקבל את כל הנתונים שהגיעו באמצעות הקו הישיר מגרמניה, ישירות למחשב השירות המטאורולוגי ולשרטט את התצפיות על המפות. נתונים אלה איפשרו גם לעשות ניתוח אובייקטיבי של מזג האוויר לצורך הרצת מודלים נומריים לחיזוי והדבר הוביל לעליית מדרגה ביכולות החיזוי והדיוק. במהלך השנים מאז, השירות המטאורולוגי קיבל תוצרי מודלים כחבר בארגון המטאורולוגי העולמי.
בשנות ה-90 הורחב מגוון השירותים שהשירות סיפק. כיום מקושר מרכז החישובים של השירות בחיבור מהיר לרשת התקשורת הבינלאומית של ארגון המטאורולוגי העולמי ומסייע בכך לשיפור החיזוי שלו ושל שירותים מטאורולוגיים מקבילים.
בשנת 2011 נחתם הסכם שיתוף פעולה עם המרכז האירופאי לתחזיות לטווח בינוני ECMWF.
ב-2020 השירות המטאורולוגי חנך אתר אינטרנט חדש.
חברות בארגונים
השירות המטאורולוגי מקיים שיתופי פעולה עם שירותים מטאורולוגים אחרים וכן עם ארגונים בינלאומיים, בין השאר עם המרכז האירופאי לחיזוי לטווח בינוני European Centre for Medium-Range Forecasting (חברה בארגון מאז 2010). במסגרת שיתוף הפעולה, ישראל מקבלת את כלל התוצרים המופקים במרכז החשוב הזה, החל מתחזיות לטווח קצר, המשך בתחזיות ים, קרינה, אבק ועוד וכלה בתחזיות חודשיות ועונתיות.
ישראל חברה גם בתאגיד לפיתוח מודלים בקנה מידה קטן The Consortium for Small-scale Modeling מאז שנת 2017. במסגרת זו, אגף מחקר ופיתוח משתתף בפיתוח המודל ובהרצתו לאזור מזרח אגן הים התיכון.
בכל הנוגע לחיוזי לטווח הקצר (עד שש שעות), השרות המטאורולוגי הישראלי משתמש במערכת (INCA (Integrated Nowcasting through Comprehensive Analysis. מערכת INCA שפיתוחה החל על ידי השירות המטאורולוגי האוסטרי (ZAMG) מאז שנת 2011
השירות המטאורולוגי משתתף באופן פעיל בשלושה פרויקטים מרכזיים של תאגיד השירותים המטאורולוגים של אירופה EUMETNET, ובהםEUMETCAL Meteo-Alarm ,ו - OPERA.
SEE-MHEWS-A
פרויקט האזהרות המוקדמות לאירועי קיצון למדינות דרום מזרח אירופה SEE-MHEWS-A שהגה ארגון המטאורולוגיה העולמי בשנת 2016, ובו לוקחת ישראל חלק פעיל ומריצה את אחד מארבעת המודלים הנומריים של הפרויקט. תוצרי המודל מוצגים גם באופן שוטף באתר השירות המטאורולוגי, ומשמשים גם את חזאי השרות המטאורולוגי ומסייעים להם במתן תחזיות.
שיתוף הפעולה הטרילטרלי בין יוון, קפריסין וישראל
במסגרת הסכמי הברית האסטרטגית בין ממשלות יוון, קפריסין וישראל, שנחתמו בחודש מאי 2019, נחתם גם הסכם הבנות לשיתוף פעולה בין השירותים המטאורולוגיים של אותן מדינות. ההסכם כולל יצירת פלטפורמה לשיתופי נתונים וידע, קידום הקמת תחנות מדידה חדשות, שיתוף פעולה מחקרי בתחומי האגרומטאורולוגיה, המטאורולוגיה התעופתית והימית, המודלים הנומריים לתחזיות לטווח קצר ותחזיות עונתיות, קלימטולוגיה, תחזיות שריפות ואבק ועוד.
RTC Bet-Dagan
השירות המטאורולוגי משמש כמרכז הדרכה בינלאומי Regional Training Center להדרכה במטאורולוגיה יישומית של ארגון המטאורולוגיה העולמי משנת 1967. במסגרת מרכז ההדרכה הבינלאומי, מקיימים השירות המטאורולוגי והמחלקה לשיתוף פעולה בינלאומי של משרד החוץ (מש"ב) קורסים וסדנאות בתחומים שונים של המטאורולוגיה וההידרולוגיה למשתלמים מרחבי העולם ובעיקר ממדינות מתפתחות.
שינויי אקלים
אחד מהנושאים המדוברים ביותר בשנים האחרונות הוא שינוי האקלים, המהווה אתגר לכל המדינות וביניהן ישראל. לפי החלטת ממשלה 4079 מ-2018, המשרד להגנת הסביבה מרכז את היערכותה של מדינת ישראל אל מול הבעיות הנובעות משינויי האקלים באזורנו.
לפי אותה החלטה, השירות המטאורולוגי, כמוקד ידע בתחום, התחייב לספק את המידע המטאורולוגי ההיסטורי ואת ההערכות לגבי התנאים המטאורולוגיים הצפויים בעתיד, כבסיס לתוכנית ממשלת ישראל להתמודדות עם שינויי אקלים.
מרכז חיזוי שיטפונות
הצפות ושיטפונות בזק הם שניים מאירועי מזג האוויר הקיצוניים בעלי המידה הגבוהה ביותר של פגיעה בחיי אדם וברכושו, המתרחשים תדיר ברחבי העולם וגורמים לאבידות מרובות בנפש והרס רב.
הצפות מתרחשות, כאשר במעלה הנהר, בשל סיבה זאת או אחרת (הפשרת שלגים, גשמים חזקים וממושכים וכיוצא בזה), עולה בבת אחת גובה פני המים ועודף המים הנוצר מחפש לו דרך אל הים. אם כי בארץ, נדירים מקרים שכאלו, אך עדיין לנהרות ולנחלים שונים ישנה היכולת לגרום הצפות בקנה מידה נרחב, לגעתון, למשל או לאיילון.
שיטפונות הבזק מתרחשים על פי רוב באזורים מדבריים, בהם הקרקע יבשה וקשה וכל גשם חזק וקצר עשוי לגרום, בשל חוסר היכולת של המים לחלחל אל תוך הקרקע, לשיטפון רב-עוצמה, מהיר ולעיתים גם קטלני.
פורט נוקס (בסיס צבאי)
פורט נוקס (באנגלית: Fort Knox) הוא בסיס צבאי של צבא ארצות הברית הממוקם בקנטקי. הבסיס קרוי על שמו של הנרי נוקס, קצין בכיר בצבא הקונטיננטלי ומזכיר המלחמה הראשון. סמוך לבסיס נמצא אוצר המטילים של ארצות הברית המכונה אף הוא "פורט נוקס".
הבסיס שימש את בית הספר לשריון של צבא ארצות הברית מ-1940 ועד 2010, עת עבר לפורט בנינג. נכון ל-2020 ממוקמות בבסיס היחידות הבאות:
בבסיס ממוקם מוזיאון ג'ורג' פטון שנפתח במאי 1949 וכן שדה התעופה גודמן שהוקם באוקטובר 1918. הוא משתרע על פני שטח של כ-54 קמ"ר. ב-1936 הועברו חלק מאדמות הבסיס לטובת הקמת אוצר המטילים, והמבנה החדש שהוקם לשימור הזהב מזוהה עם השם פורט נוקס.
הבסיס הוקם ב-1918 בעקבות הצטרפות ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה ושימש תחילה לאימוני יחידות ארטילריה. ב-1931 נבחר הבסיס לפעילותו של הכוח הממוכן החדש של צבא ארצות הברית. בתקופת מלחמת העולם השנייה הוקם בבסיס בית הספר לשריון של צבא ארצות הברית, ונערכו בו ניסויים בטנקים חדישים. כמו כן הוקם בשטחו מחנה שבויים שפעל מפברואר 1944 עד יוני 1946. בתקופת המלחמה פעל בשדה התעופה גודמן להק הפצצה 447 של טייסי טסקיגי.
מרי ג'יין ווטסון
מרי ג'יין ווטסון (באנגלית: Mary Jane Watson) היא דמות משנה בדיונית המופיעה בחוברות הקומיקס ספיידרמן ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת The Amazing Spider-Man #25 מיוני 1965, ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ון רומיטה האב.
מרי ג'יין ווטסון היא צעירה אדומת שיער ובעלת עיניים ירוקות שמשמשת כמושא אהבתו של פיטר פארקר, גיבור-העל הידוע בזהות ספיידרמן, ואף הייתה אשתו בנקודה מסוימת בהיסטוריית הקומיקס. מעט לפני מותה של גוון סטייסי, התפתחה בין השתיים יריבות על ליבו של פארקר כאשר שלושתם למדו באוניברסיטת אמפייר סטייט. השניים התחתנו בסופו של דבר, אם כי נישואיהם בוטלו באירועי "ספיידרמן: עוד יום אחד".
דמותה של מרי ג'יין ווטסון הופיעה במגוון עיבודים שונים לקומיקס. את דמותה בטרילוגיית סרטי ספיידרמן של הבמאי סם ריימי גילמה השחקנית קירסטן דנסט. נודע כי שיילין וודלי אמורה הייתה לגלם את דמותה בסרטי הלייב אקשן "ספיידרמן המופלא", אולם תפקידה נדחה לסרט השלישי שלבסוף בוטל. את דמותה בסרט "ספיידרמן: ממד העכביש" דיבבה השחקנית זואי קרביץ. גרסת היקום הקולנועי של מארוול נקראת מישל "MJ" ג'ונס-ווטסון והיא מגולמת בידי זנדאיה בסרטים "ספיידרמן: השיבה הביתה", "ספיידרמן: רחוק מהבית" ו"ספיידרמן: אין דרך הביתה".
Plectrumelectrum
Plectrumelectrum (מבוטא: פְּלֵקטרוּם אֶלֶקטרוּם) הוא אלבום האולפן ה־36 של המוזיקאי האמריקאי פרינס, והראשון (והיחיד) בשיתוף להקת הליווי שלו, 3rdeyegirl. הוא יצא לאור ב־26 בספטמבר 2014 על ידי NPG Records ברישיון הפצה בלעדי לוורנר רקורדס.
פרינס הוציא לאור בו זמנית את "Plectrumelectrum" ואת "Art Official Age".
רקע
שם האלבום מתייחס לכך שהמוזיקה שבו מבוססת על גיטרות חשמליות: "Plectrum" בתרגום לעברית הוא מפרט (במקרה זה: של גיטרה). "Electrum", בהקשר זה, מתבסס על המילה האנגלית "Electricity" (בעברית: חשמל. שוּנה לצורך חריזה), ומתייחס לגיטרה החשמלית.
"3rdeyegirl", להקת הליווי של פרינס, ליוותה אותו מאז שהקים אותה בסוף 2012, עד מותו ב־2016. היא הורכבה מהמתופפת האמריקאית חנה וולטון־פורד, הגיטריסטית הקנדית דונה גרנטיס והבסיסטית הדנית אידה קריסטן נילסן. לפחות שתיים מבין חברות הלהקה הוזמנו לאודישנים לאחר שפרינס צפה בסרטוני יוטיוב שלהן.
הגיטריסטית דונה גרנטיס סיפרה שהן גילו לראשונה על השם של הלהקה בהופעה בתוכניתו של ג'ימי פאלון:
חברות הלהקה השתתפו בכמה מהופעות סיבוב ההופעות "Hit and Run" (בעברית: "פגע וברח"), שנקרא כך משום ההתרעות הקצרות ביותר – לעיתים של יום אחד – להופעות. ההתרעות הועברו בין המעריצים בטוויטר. לעיתים גם חברות הלהקה למדו באותו אמצעי על הופעות שבהן היו צריכות להשתתף:
פרינס כתב את השירים, אך נתן לחברות הלהקה חופש יחסי בנגינה. עד שהגיעו לשלב השירה הן לא ידעו שאלבום מתוכנן לצאת. בהופעות פרינס שינה את רשימת השירים בהתרעות קצרות וברמזים, וחברות הלהקה היו צריכות להיות דרוכות לשינויים המהירים.
האלבום (יחד עם Art Official Age) ציין את חזרתו של פרינס לעבודה עם "Warner Records" לאחר הסכסוך ביניהם בשנות ה־90. הצדדים הגיעו להסכם שפרינס יקבל את הזכויות על המאסטרים של להיטיו הגדולים שיצאו דרך החברה, תמורת הסכמתו להוציא לאור מהדורת דלוקס של "Purple Rain". ההסכם אמנם כלל את קבלת הזכויות של פרינס על המאסטרים שלו, אך המשיך להבטיח ל"וורנר רקורדס" הפצה בלעדית בכל הנפקה עתידית של האלבומים.
אופי המוזיקה והמילים
האלבום תואר על ידי פרינס כ"אלבום להקה קלאסי".
רנדל רוברטס מ"לוס אנג'לס טיימס" תיאר את האלבום כאלבום רוק, הכולל מילים ואפקטים של סאונד עם "מוזרות אצילית" ו"חוש הומור" אופייניים לפרינס. אביגיל קובינגטון מ־"The A.V. Club" כתבה שהוא "נוקט בגישה בלתי־שטותית לפאנק", וש"במרביתו הוא מנגן ליד החופים הרדודים של המים העצומים של הרוק". ג'ון דולן מ"רולינג סטון" תיאר את האלבום כסדרה של "קטעי רוק פאנק ניסיוניים מחקריים".
יחס הביקורת והקהל
האלבום נכנס בהשקתו למקום השמיני במצעד בילבורד 200, תוך שהוא מוכר 26,000 עותקים במשך השבוע הראשון. בשבוע השני צנח האלבום למקום ה־47 במצעד, תוך שהוא מוכר 7000 עותקים – סך הכל כ־33,000 עותקים בשבועיים הראשונים להשקתו.
עם יציאתו לאור, קיבל "Plectrumelectrum" ביקורות חיוביות באופן כללי ממבקרי המוזיקה. במדד מטקריטיק, קיבל האלבום ציון ממוצע משוקלל של 61, בהתבסס על 20 ביקורות.
מבקר "AllMusic", סטיבן תומאס ארלוויין, מציין את העובדה שבאלבום לא רק פרינס שר כמוביל בשירים, אלא גם בנות ההרכב, וטוען שהדבר "הולם את סגנון הקרנבל של האלבום הווירטואוזי מפעם לפעם, כשהוא גולש משירי רוק סמיכים לשירים איטיים – לפני שהוא מחזיר את עצמו לחיים בסדרה של דיסטורשנים". ארלוויין מתייחס גם לאלבום שיצא במקביל, "Art Official Age" וכותב שיש "הבחנה ברורה" ביניהם בכך שב־"Plectrumelectrum" יש "אלסטיות למקצבים שמנוגדת לדיוק של הביטים (של  "Art Official Age")". הוא טוען ש"אם תיקחו מהאלבום את ההסתמכות על הגיטרות הרוקיסטיות שלו, הוא יונק מאותם מקורות של מוזיקת נשמה איטית חלקה, פופ וראפ מוגזם שמרגיש שהוא במתכוון מנתק את עצמו מההיפ הופ". ארלוויין מסכם בכך ש"יותר מכל, האלבום מרגיש כאילו הוא שייך ליקום פרטי קטן משלו, שחוגג לא רק את הצלילים האהובים על פרינס, אלא גם את הסטיות והשיגעונות שלו", וש"גם אם אותם שיגעונות לא מרגישים מוזרים או מקפיצים כבעבר... זה עדיין די מלהיב לשמוע את פרינס מתנצח עם שותפים ראויים, כפי שהוא עושה לאורך כל האלבום".
מבקרת "The A.V. Club", אביגיל קובינגטון, מתארת את האלבום כ"חכם אבל לא מבריק, שניתן להקשיב לו, אבל בסופו של דבר ניתן לשכוח אותו" – אם כי ישנם גם "רגעים מבריקים" באלבום, כדוגמת התיפוף "המהפנט" של האנה ולטון־פורד ב־"whitecaps", כמו גם זִמרתה ב־"Stopthistrain".
רשימת השירים
כל השירים נכתבו על ידי פרינס למעט "Plectrumelectrum", שנכתב על ידי הגיטריסטית דונה גרנטיס ועובד על ידי פרינס.
הערה
שירות הסירות המיוחד
שירות הסירות המיוחד (באנגלית: Special Boat Service, בקיצור: SBS) הוא כוח מיוחד בצי הבריטי תחת פיקוד מנהלת הכוחות המיוחדים (UKSF), מרכיב בפיקוד האסטרטגי UKStratCom של משרד ההגנה הבריטי (MOD). הוא חלק ממערך הכוחות המיוחדים של בריטניה, הכולל גם את ה-SRR, SFSG, SAS ורגימנט הקשר 18 (UKSF).
אנשי ה-SBS הם בעיקר יוצאי חיל הנחתים המלכותי. היחידה ממלאת תפקידים הדומים לאלה של "שירות האוויר המיוחד", ה-SAS, עם דגש ייחודי על לוחמה אמפיבית.
ארגון
ב- SBS משרתים כ-100–250 לוחמים. על היחידה מפקד קצין בדרגת לוטננט קולונל. היא מחולקת לפלגות (אסקדרון) בפיקוד קצינים בדרגת מייג'ור. הצוותים בפלגה בנויים בדומה ל- SAS, מ-16 לוחמים. הם מתחלקים לחוליות סיור של ארבעה לוחמים, חוליית קאנו של שני לוחמים או חוליה של 8 איש (סירה מלאה). על צוות כזה מפקד לוטננט. במבצעים האחרונים באפגניסטן, SBS פעל על פי הדיווחים במסגרות גדולות יותר, לפעמים במסגרת פלגתית. תמיכה אווירית
גיוס והכשרה
רוב לוחמי ה- SBS מגיעים מהקומנדו הימי של חיל הנחתים. תהליך המיון של היחידה היה עצמאי, אך שולב כעת בתהליך אחד המשותף לכל הכוחות המיוחדים של בריטניה. ישנם שני גיבושים ליחידות אלה, בקיץ ובחורף, והם מועברים על ידי אנשי סגל משורות ה-SAS.
השירות ביחידה פתוח לגברים בלבד. ניתן להתנדב ליחידה לאחר שירות סדיר בן 18 חודשים לפחות, כאשר למועמד יתרת שירות של שלש שנים לפחות. הגיבוש ליחידה נערך בדרום ווילס, מדרום לעיירה סניברידג' (Sennybridge). ביומיים הראשונים נבחנים כישוריהם הבסיסיים של המועמדים בקריאת מפה ובשחייה, והם עוברים מבחן כושר גופני בסיסי ומבחן כושר קרבי לחיילי חי"ר.
לאחר יומיים אלה נפתח שלב בן ארבעה שבועות, הבוחן את כושר הסבל ויכולת העמידה של המועמדים. במהלך ארבעה שבועות אלה עושים המועמדים סדרה של מסעות שאורכם עולה מיום ליום, כאשר הם נושאים משא שמשקלו עולה גם הוא מיום ליום. עליהם לנווט דרך סדרה של נקודות ציון בשטח, תוך התמודדות עם קשיים פיזיים, שטח קשה להליכה ולניווט, ומזג אוויר קשה. אחד המסעות הקשים ביותר והמפורסמים ביותר נקרא "ריקוד פאן" (Fan dance), במהלכו נדרשים המועמדים לעבור מסלול באורך 23 קילומטרים, הכולל טיפוס על פסגת ההר פן ואי פאן (Pen-y-Fan), שגובהו 886 מטרים. המועמדים אמורים לסיים את המסע תוך ארבע ורבע שעות, כשהם נושאים עליהם תרמיל גב שמשקלו 18 ק"ג ורובה שמשקלו 5 ק"ג נוספים. השלב השני מסתיים במסע באורך 64 קילומטרים, אותו עליהם לסיים תוך 20 שעות, כשהם נושאים תרמיל גב שמשקלו 25 ק"ג, לא כולל מים, מזון ונשק. בסיום השלב אמורים המועמדים לרוץ 4 מייל (6.43 ק"מ) בשלושים דקות, ולשחות 2 מייל (3.21 ק"מ) בתשעים דקות.בשלב השלישי עוברים המועמדים (שהצליחו לסיים את השלב השני) הכשרה בסיסית במיומנויות של יחידות מיוחדות: תפעול כלי נשק, סיור וחבלה. לאחר שלב זה יוצאים המועמדים לאימון בלוחמת ג'ונגל, המתקיים בבליז, ברוניי או מלזיה. האימון כולל ניווט, סיור, לוחמה והישרדות בתנאים של ג'וגל סבוך וקשה לתנועה. האימון בסביבה כה תובענית מביא את המועמדים לקצה גבול היכולת שלהם, ובוחן שוב את כושר הסבל והעמידות שלהם, כמו גם את יכולתם ליישם את העקרונות שלמדו.
בשלב החמישי לומדים המועמדים טכניקות של בריחה והתחמקות מלכידה. הם עוברים אימון שבו הם צריכים להימלט מכוחות הרודפים אחריהם (בדרך כלל צנחנים או נחתים). לאחר לכידתם, הם עוברים הדמיה של שבי וחקירות ("סדרת שבי"), הכוללת מניעת מזון, מים ושינה, חקירות מדומות, וכדומה. עם סיום שלב זה נבחנים כישוריהם של המועמדים לשירות הסירות המיוחד בפעילות במים, והם מתחילים בקורס ייחודי המכשיר אותם לצלילה תנאים שונים, שיט בקנו למרחקים ארוכים, חבלה תת-מימית, סיור ואיסוף מודיעין על חופים, וכדומה. עם סיום שלב זה נחשבים המועמדים כלוחמים מן השורה ביחידה, אך הם עדיין בתקופת ניסיון.
לאחר סיום הכשרתם נקראים הלוחמים "שייטי קאנו"
משימות
שניים מתוך ארבעת הגפים ביחידה, C ו-X, מיועדים לכלל הפעילויות של היחידה. גף S מתמחה בשימוש בצוללות ננסיות וסירות קטנות, וגף M מתמחה בלוחמה נגד טרור ימי. ה-SBS פועל גם ביבשה, ופעל באפגניסטן ובעיראק.
מלחמה בטרור
כיחידה למבצעים מיוחדים של חיל הים, ה- SBS אחראי להגיב לאירועי טרור נגד האינטרסים הימיים של בריטניה. במהלך השנים פיתח ה- SBS שיטות לחילוץ בני ערובה מאסדות נפט, ספינות נופש ומעבורות.
ה- SBS מתרגל באופן קבוע השתלטות על כלי שיט ומתקנים. פעולות אלה כוללות בדרך כלל השתלטות בו זמנית מהאוויר ומהים. הם נתמכים על ידי מסוקי CH-47 צ'ינוק מטייסת RAF 7 או מסוקי מרלין מכוח המסוקים של הקומנדו הימי (CHF). צלפים על גבי מסוקי AW159 Wildcat ישמשו לעיתים קרובות לחיפוי. מבחר סירות מתנפחות קשיחות (RIB) משמשות לתקיפת ספינות ואסדות נפט מהמים. הם נמצאים בכוננות לאירועי טרור רחבי היקף הכוללים השתלטות על תחנת כוח גרעינית או השתלטות בו זמנית על מספר אתרים.
מלחמה בסחר בסמים
היכולות והשיטות שפיתחו להשתלטות על כלי שיט משמשות גם למעצר ספינות החשודות בהברחת סמים. בכל המקרים המבריחים נכנעו ללא התנגדות.
תקיפת נמלים
המומחיות של ה- SBS כוללת חבלה בספינות ובמתקני נמל. משימה כזו שבוטלה ממש ברגע האחרון, תוכננה נגד ספינת סוחר שעגנה בנמל זר במהלך מלחמת פוקלנד (1982) בחשד שהיא נושאת טילי אקסוצ'ט מתוצרת צרפת המיועדים לארגנטינה. יכולות אלה משמשות גם למלחמה בטרור על ידי התקנת אמצעי ציתות ומעקב על ספינות חשודות.
חבלה
ה- SBS מאומנים להסתנן עמוק מאחורי קווי האויב ולבצע משימות חבלה נגד מתקני אויב חיוניים כמו מצבורי תחמושת, גשרים ומתקני תקשורת. תנועה לאזור היעד יכולה להיות באמצעות סירה, צוללת, מסוק או באמצעות בצניחה טקטית. המומחיות שלהם בחדירה דרך הים המתאימה ביותר לתקיפת מתקני חוף כמו נמלי אויב ותחנות מכ"ם.
מבצעים חשאיים
טייסת E היא יחידת כוחות מיוחדים מסווגת המשתתפת במבצעי שירות המודיעין החשאי (SIS). היחידה פועלת במסגרת כנף לוחמה מהפכנית ( Revolutionary Warfare Wing (RWW, ארגון מובחר המאויש בלוחמים מנוסים שנבחרו באופן אינדיבידואלי מה-SAS, SBS, ו-SRR לתמיכה במבצעי ה-SIS. הם נעזרים במסוקי CH-47 צ'ינוק של טייסת חיל האוויר 7 RAF מכנף התעופה לכוחות מיוחדים משולבים (JSFAW). הם כוללים :
סיורים מיוחדים
אחד התפקידים העיקריים של ה- SBS הוא לסקור את החופים ואת קו החוף לפני נחיתות אמפיביות של הכוחות העיקריים (בדרך כלל חיל הנחתים) כדי לוודא שהם מתאימים לנחיתה. הדוגמה האחרונה לכך הייתה כאשר צוותי SBS אבטחו את ראש החוף של חצי האי אל-פא בתחילת מלחמת המפרץ השנייה וסללו את הדרך לנחיתות האמפיביות הראשונות.
היסטוריה
ה-SBS הוקמה במלחמת העולם השנייה ונקראה אז "יחידת הסירות המיוחדת". למשך זמן רב הם פעלו תחת ה-SAS 22 עד ש 'אומצו' על ידי הצי המלכותי. לאורך השנים שונו שמות היחידה, אך היא נשארה עם אותם ראשי תיבות - SBS. משנת 1940 עד 1977 הם כונו כ"מדור סירות מיוחד", בשנת 1977 שונה שמם ל"פלגת הסירות המיוחדת" ובשנת 1987 שונה שמם ל"שירות סירות מיוחד" והם הפכו לחלק ממערך הכוחות המיוחדים של בריטניה.
מלחמת העולם השנייה
יחידת הסירות המיוחדת הוקמה ב-1940 על ידי קצין קומנדו בשם רוג'ר קורטני. קורטני גויס לכוחות המיוחדים באמצע אותה שנה, ונשלח למרכז האימונים המשולב בסקוטלנד. הוא ניסה לשכנע את אדמירל הצי, סר רוג'ר קיס ואת מפקד מרכז האימונים, אדמירל תיאודור האלט, בצורך להקים יחידה מיוחדת של הצי. הרעיון היה ליצור יחידת קומנדו שתסתייע בקיאקים מתקפלים למשימות מיוחדות, אך הוא לא הצליח לשכנע את הקצינים הבכירים. קורטני החליט להסתנן לנחתת שעגנה בנהר הקלייד, כדי להוכיח את הרעיון הוא חתר אל האונייה, טיפס עליה בלי שנתגלה, חתם את ראשי התיבות של שמו על דלת תאו של הקברניט, וגנב כיסוי של אחד מהתותחים. הוא חזר עם הכיסוי נוטף המים והציג אותו בפני ישיבה של קצינים בכירים שהייתה בסמוך. מעשה זה שכנע את הממונים על קורטני: הוא הועלה לדרגת קפטן וניתן לו פיקוד על שנים עשר איש, שהיוו את ראשית היחידה.
הצוות שהוקם נקרא תחילה "יחידת פולבוט" (Folboat Troop), על שם טיפוס הקנו המתקפל בו השתמשו בפשיטות. מאוחר יותר שונה השם ל"מחלקת הסירות המיוחדת מס' 1". היחידה צורפה ל"כוח ליי" (Layforce), יחידה אד הוק שנבנתה מיחידות קומנדו שונות. מאוחר יותר פעלה היחידה יחד עם שייטת הצוללות הראשונה, שבסיסה היה באלכסנדריה. מכאן פעלה היחידה בפשיטות ברודוס, פינוי חיילים בריטיים מכרתים, ועוד מבצעים שונים. בדצמבר 1941 שב קורטני לבריטניה, כדי לארגן את מחלקת הסירות המיוחדת מס' 2. יחידה מס' 1 צורפה ל-SAS, והוגדרה מחלקת פולבוט. ביוני 1942 השתתפה היחידה בפשיטה על שדות תעופה בכרתים, כדי למנוע ממטוסים גרמניים לסייע לקורפוס אפריקה. במהלך הפשיטה נהרסו 45 מטוסים גרמניים ו-29 מטוסים נוספים ניזוקו, ו-200 טון של דלק הושמדו. 12 חיילים גרמניים נהרגו. הכוחות הפושטים איבדו חייל אחד. בספטמבר 1942 השתתפה היחידה בפשיטה נוספת על שדה תעופה, הפעם ברודוס. בפשיטה הושמדו לפחות 33 מטוסים גרמניים, אך הפעם שילמה ה־SBS מחיר יקר, כאשר מתוך 12 הפושטים נלכדו 10. שני הנותרים חולצו בידי צוללת בריטית. בשל האבדות הכבדות אוחדו הנותרים עם הSAS.
היחידה נוצרה מחדש ב-1943, כאשר חלק מה-SAS פוצל, וצורף ליחידת קומנדו נוספת, יחידת הקומנדו 62 (שנקראה גם כוח פשיטות זעירות, Small Scale Raiding Force). היחידה החדשה נקראה "אסקדרון הסירות המיוחד", ומפקדה היה הרוזן ג'ורג' ג'ליקו (בנו של מפקד הצי המלכותי הבריטי במלחמת העולם הראשונה, אדמירל ג'ון ג'ליקו). בסיסה של היחידה החדשה היה בחיפה, ומשם פעלה בים האגאי עם יחידת הקומנדו היוונית הרגימנט הקדוש (יוונית: Ιερός Λόχος). היחידה לחמה באיים הדודקאנסיים והקיקלאדיים במהלךמערכת הדודקאנס, והשתתפה בקרבות באיים קוס ובלרוס. באוגוסט 1944 צורפה היחידה לקבוצת המדבר ארוכת הטווח, ופעלה עמה במבצעים בים האדריאטי, בפלופונסוס, באלבניה, ולבסוף באיסטריה. היחידה הייתה יעילה מאוד, ועל פי ההערכות במהלך 1944 הביאה לריתוקן של שש דיוויזיות גרמניות.
SBS2 נקראה "מחלקת הסירות המיוחדת" במהלך המלחמה, ולא "אסקדרון". היחידה סייעה למבצע לפיד, הנחיתה בצפון אפריקה בנובמבר 1942. מחלקה אחת של היחידה ביצעה סיורים מקדימים לקראת פלישת בעלות הברית לאיטליה ופשיטות בכרתים. מאוחר יותר עברה היחידה לציילון, שם פעלה עם כוחות מיוחדים אחרים. חלק אחר של היחידה פעל בדרום-מזרח אסיה, לאורך הנהרות ו, ובמהלך המערכה על בורמה.
לאחר המלחמה
ב-1946 פורק ה-SBS, גם היחידה שפוצלה מ-SAS וגם היחידה שהוקמה על ידי קורטני. השם "שירות הסירות המיוחד" נותר בחיל הנחתים המלכותי, והיה שמה של יחידה בבית הספר למבצעים ייחודיים, בפיקודו של הרברט האסלר ("בלונדי"), מן המפקדים הנועזים של הנחתים בזמן המלחמה. משימותיה הראשונות של יחידה זו היו בארץ ישראל המנדטורית, שם טיפלו בסילוק פצצות ובהסרת מוקשי עלוקה בנמל חיפה. היחידה השתתפה במלחמת קוריאה, שם פעלה במבצעים לאורך החוף של קוריאה הצפונית, ובמבצעים מאחורי קווי האויב. המבצעים כללו איסוף מודיעין, פגיעה בקווי תקשורת וחבלה במתקני אויב. במהלך מלחמה זו פעלה היחידה לראשונה מצוללות.
ב-1952 היו צוותים של SAS ו-SBS בכוננות במהלך המהפכת הקצינים החופשיים במצרים, כדי להתערב אם המהפכה תהפוך אלימה מדי, דבר שלא אירע בסופו של דבר. היחידה הייתה בכוננות גם במהלך מבצע מוסקטר, ב-1956, וגם במהלך ההפיכה בלוב ב-1959. גם במקרים אלה לא השתתפה היחידה בפעילות מבצעית בסופו של דבר. ב-1961 ביצעה היחידה משימות איסוף מודיעין במהלך מלחמת אינדונזיה-מלזיה. באותה שנה איימה עיראק לראשונה לפלוש לכווית, וצוות של היחידה הוצב בבחריין בכוננות. ב-1972 התפרסמה היחידה, כאשר צוותים של SBS ו-SAS הוצנחו אל אוניית הפאר קווין אליזבת 2, לאחר שנתקבל איום טלפוני של פצצה שהוטמנה בה. לאחר סריקה קפדנית לא נתגלה דבר, והסתבר כי האיום היה תעלול בלבד.
הקמת היחידה העצמאית מחדש
בשנת 1972 צנחו אנשי ה- SBS לאוקיינוס האטלנטי ועלו על אוניית הנוסעים 'המלכה אליזבת השנייה' בעקבות אתראה על פצצה. זמן קצר לאחר מכן, ה- SBS קיבלה את האחריות למלחמה בטרור ימי, להגנה על נמלים, מעבורות, ספינות שייט ואסדות נפט. בהמשך הם פיתחו שיטות להצלת בני ערובה בכל הסביבות הללו.
ב-1977 שונה שם היחידה לאסקדרון הסירות המיוחד. במסגרת הארגון מחדש הועברו כמה מתפקידי היחידה ליחידות אחרות של הנחתים. אחד מתפקידים אלו היה ההגנה על אסדות קידוח הנפט הבריטיות בים הצפוני, שהועברה לאחריות קבוצת הקומנדו 43 להגנת הצי (Commando Fleet Protection Group). אסקדרון הסירות המיוחד השתתף במלחמת פוקלנד, לאחר שארגנטינה השתלטה על איי פוקלנד. אנשי האסקדרון השתתפו בשלב הראשון בכיבושם מחדש של איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים, ולאחר מכן נטלו חלק במשימות איסוף מודיעין באיי פוקלנד עצמם. האבדות היחידות שספגה SBS במלחמה היו שניים מאנשיהם שנורו בטעות על ידי אנשי סיור SAS, שטעו בזיהוים וסברו שהם חיילים ארגנטינאיים.
ב-1987 שונה שוב שם היחידה, הפעם לשירות הסירות המיוחד. היחידה הפכה לחלק לקבוצת הכוחות המיוחדים של בריטניה, לצד שירות האוויר המיוחד ופלוגת המודיעין 14.
במלחמת המפרץ ביצעה SBS את אחד ממבצעיה הידועים, כאשר אנשי היחידה השתלטו מחדש על השגרירות הבריטית בכווית, על ידי גלישה ממסוקים שריחפו מעל הבניין. ב-23 בינואר 1991 הונחת כוח מן היחידה ממסוק צ'ינוק וחיבל בקו תקשורת עיראקי שקישר בין המפקדה העליונה של הצבא העיראקי לכוחות הצבא הפרושים בשדה. אנשי היחידה ביצעו משיטות הסחה לאורך החוף, כדי להסיח את דעתם של העיראקים מהמאמץ העיקרי של כוחות הקואליציה.
ב-1999 השתתף צוות מהיחידה בלוחמה במזרח טימור.
פעולות במאה ה-21
בספטמבר 2000 השתתפה היחידה בחילוץ בני ערובה שנחטפו בסיירה לאון על ידי אחת המיליציות החמושות באזור. בני הערובה היו חיילים בריטיים מהרגימנט האירי המלכותי, שהיו במקום כחלק מכוח משקיפים של האו"ם. מבצע החילוץ עלה יפה, והחיילים החטופים חולצו תוך גרימת אבדות כבדות לחוטפים.
ב-8 במרץ 2012 ניסה צוות משולב של SBS ו־SFSG לחלץ שני בני ערובה שהוחזקו על ידי קבוצת חמושים בניגריה, הקבוצה, ארגון בוקו חראם, היא ארגון הקשור לארגון אל-קאעידה. שני בני הערובה נהרגו בידי החוטפים לפני או במהלך החילוץ. כל החוטפים נהרגו אף הם במהלך המבצע.
עונת 2012/2013 בליגה הלאומית
על ניצחון במשחק הוענקו שלוש נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו.
הליגה כללה 16 קבוצות שתחילה שיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 15 משחקים כל אחד - 30 מחזורים בסה"כ. בניגוד לשנים קודמות לאחר הסיבוב ה-15 הליגה חולקה ל-2 בתים: פלייאוף עליון (8 קבוצות) ופלייוף תחתון (8 קבוצות).
העונה הסתיימה בניצחון של מכבי פתח תקווה שעלתה לעונת 2013/2014 לליגת העל לצד הפועל רעננה.
הפועל כפר סבא וסקציה נס ציונה ירדו לליגה השלישית. בית"ר תל אביב רמלה ניצחה במשחקי המבחן ולא ירדה.
עומר גולן ממכבי פתח תקווה ואיציק כהן מהפועל ירושלים זכו בתואר מלך השערים של הליגה עם 18 כיבושים.
משחקי המבחן ללאומית
בית"ר תל אביב רמלה ניצחה 4:2 בסיכום שני המשחקים ונשארה בליגה הלאומית עונה נוספת.
נווה פלייט דק
נווה פלייט דק (באנגלית: Flight Deck Névé; מילולית: נווה סיפון טיסה) הוא נווה (מקפא קרחוני) גבוה ויוצא דופן בהיותו מישורי, ברכס קונווי, באזור חוף סקוט של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
גודל שטחו של המישור 9 קילומטרים על 6 קילומטרים.
המישור ממוקם בין הר פלאגשיפ לבין הר רייזורבק.
הנווה מהווה את המוצא, ואת מקור הקרח הזורם לכיוון מזרח אל קרחון בנסון; הקרח נופל לעבר קרחון בנסון דרך מפלי הקרח סקאפרז.
גובהו של המישור 1,265 מטרים מעל פני הים.
מקור השם
סי. ברג'ס (C. Burgess) הציע לקרוא למישור "נווה ווטרהאוס" (Waterhouse Névé), אולם שם זה לא התקבל על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
טרוור צ'ין (Trevor Chinn) הציע את השם "פלייט דק" (The Flight Deck), והוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים הוסיפה את התיאור "נווה" והציעה "פלייט דק נווה".
שמו של הנווה ניתן לו בשנת 1994 על ידי הוועדה גאוגרפית של ניו זילנד.
שם זה, בדומה לשמות אתרים אחרים ברכס קונווי (שמשמעות שמו "רכס השיירת הספינות"), הוא שם הקשור למונחים בתחום הימאות והלוחמה הימית.
טיבדאר לאנדור
טיבדאר לאנדור, (במקור לובל או לבל - Löbl, בהונגרית: Lándor Tivadar; נג'קניז'ה, 9 בספטמבר 1873 – בודפשט, 19 באוגוסט 1954) היה עיתונאי יהודי-הונגרי, סופר אמנותי, מתרגם, היסטוריון של האמנות ועורך עיתון.
ביוגרפיה
טיבדאר לבל נולד למשפחה יהודית, הוא בנם של ליפוט לבל, פחח, ולפאולה ברודמן. הוא קיבל תואר דוקטור לרפואה מטעם האוניברסיטה למדעים של בודפשט, אך עד מהרה החליף את עיסוקו מרפואה לעיתונאות וכן החל ללמוד אמנות. לאנדור החל את הקריירה העיתונאית שלו בעיתון של יאנוס ויידה, העיתון הביקורתי "התקופה הנוכחית" (Jelenkor). ב-1896 הפך לעובד ולאחר מכן לסגן עורך של היומון החשוב פשטי נפלו. בין 1906 לבין 1908 עבד כעורך האחראי של "האומה ההונגרית" (Magyar Nemzet). לאחר סגירת העיתון היה העורך הראשי:
אשתו הראשונה הייתה ז'ופיה זילברשטיין (1867–1916), בתם של מוריץ זילברשטיין, מורה, ושל רוזה זלנפרוינד (Seelenfreund), אותה נשא לאישה בקישפשט ב-10 בנובמבר 1898. לאחר שהתאלמן התחתן שוב. אשתו השנייה הייתה אילונה וסידוניה וג (Vég).
דרמטילומניה
הפרעת חיטוט בעור (Excoriation of skin), המכונה גם דרמטילומניה, מתאפיינת בהתנהגות חזרתית וכפייתית של חיטוט בעור, המובילות לנזק ברקמות.
על פי הנתונים הרפואיים, כפי שמופיעים בסקרים אפידמיולוגיים, שכיחותה של הפרעת חיטוט בעור נעה בין 3%–5% בקרב האוכלוסייה הכללית. במחקרים אחרונים מקובל לסווג הפרעה זו תחת הפרעות של התנהגות חזרתית הקשורה לגוף (behaviors repetitive focused body – s’BFRB). בנוסף, נמצא קשר מנגנוני עם הפרעות דיכוי תנועה וטיקים וכן עם הפרעות השייכות לקשת טורדנית:
מישל סטיבנסון (במאית)
מישל סטיבנסון (באנגלית: Michèle Stephenson) היא קולנוענית האיטית ועורכת דין לשעבר לזכויות האדם. סטיבנסון יוצרת סרטים דוקומנטריים ועלילתיים, מתוך מחויבות לספר סיפורים אנושיים ואישיים, אשר לעיתים קרובות אינם נכללים בתקשורת המיינסטרים.
קריירה
עם בן זוגה ג'ו ברוסטר, סטיבנסון ייסדה את Rada Film Group, במטרה לספר סיפורים על קהילות אשר הוזנחו על ידי הזרם המרכזי של התקשורת ולתרום לפסיפס הנרטיב האמריקאי. הזוג, שחי עם ילדיהם בברוקלין, ניו יורק, מביימים ומפיקים סרטים תיעודיים ועלילתיים. בשנת 2008, הם ביימו את Slaying Goliath, סרט דוקומנטרי העוקב אחר 10 ימים בחיי קבוצת הכדורסל בהארלם של בנם, שבכיתה ה'. הסרט מראה את ההתנגשות התרבותית שהילדים חווים בטורניר לאומי שמתקיים בפרברי פלורידה. ברוסטר וסטיבנסון גם הפיקו וביימו את הסרט Faces of Change, אשר עוקב אחר חמישה פעילים בחמש יבשות הנלחמים בגזענות בקהילות שלהם.
בשנת 1999, ברוסטר וסטיבנסון יצאו לתעד את החוויות של הבן שלהם ושל חברו הטוב ביותר, מהזמן ששניהם נכנסו לגן חובה בבית ספר פרטי במנהטן ועד סיום התיכון ב-2012, בסרט הדוקומנטרי American Promise. מטרתם הייתה לבחון מקרוב את חוויית ההתבגרות והניסיון של שני בנים אפריקאים-אמריקאים ממעמד הביניים, בבית ספר פרטי שהוא בעיקרו לבן. ברוסטר וסטיבנסון הם עמיתי מכון סאנדנס, עמיתי טרייבקה, וזוכי מימון קרן טרייבקה גוצ'י לפרויקט סרט American Promise בן 13 השנים. הסרט הוא הליבה של קמפיין מולטי-תקשורתי המשתמש במדיות שונות כדי לסייע לקידום צעירים של צבע.
הקרנת הבכורה של American Promise אירעה בפסטיבל הסרטים סאנדנס ב-2013, שם זכה הסרט בפרס השופטים המיוחד למצוינות ביצירת קולנוע, והסרט גם היה נבחר פסטיבל הסרטים בניו יורק. American Promise זכה בפרס השופטים לסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל Full Frame, וכן באותו הפרס בפסטיבל הוט ספרינגס, ובפרס סרט רב-ההשפעה ב-PUMA BritDoc. סטיבנסון וברוסטר גם זכו בפרס NAACP Image עבור הספר הנלווה לסרט, Promises Kept: Raising Black Boys to Succeed in School and in Life.
עבודתה של סטיבנסון הופיעה ב-PBS, ההצגה מתחילה, MTV ועוד ערוצי תקשורת. פרסים וכיבודים שזכתה בהם כוללים: הסרט הטוב ביותר שבוים על ידי אישה של צבע, ADFF (Architecture & Design Film Festival); פרס השופטים לסרט התיעודי הטוב ביותר, הפסטיבל האמריקאי לסרטים שחורים; פרס הגיוון, פסטיבל הסרטים התיעודיים הבינלאומי SilverDocs; פרס הנרי המפטון למצוינות בקולנוע ובמדיה דיגיטלית.
סטיבנסון היא אחת המייסדים, והפיקה בשיתוף מספר סרטים דוקומנטריים קצרים בפרויקט השיחה, סדרה של סרטי דעה דוקומנטריים עבור "הניו יורק טיימס", כולל חינוך לשוויון, שיחה עם אנשים לבנים על גזע, ושיחה עם נשים שחורות על גזע.
סטיבנסון משתתפת במגוון כנסים ופאנלים, ומשמשת כנואמת ומרצה על נושאים הקשורים לקהילות של צבע.
סימון מתריע
סימון מתריע (באנגלית: Flagging או Reporting), הוא מנגנון דיווח על תוכן מקוון פוגעני או לא ראוי. מנגנון זה נמצא במרבית האתרים המאפשרים למשתמש לשתף ולהגיב לתוכן, כגון ברשתות החברתיות פייסבוק, טוויטר, Vine, פליקר, YouTube, Instagram ועוד. למנגנון הדיווח חשיבות רבה במציאות הדיגיטלית בה כמות התוכן עצומה והמידע מתפשט באופן נרחב ומהיר. לצד זאת, לנוכח האופי הסובייקטיבי של המנגנון, לעיתים קרובות הוא מעורר חילוקי דעות בקרב קהל המשתמשים הרחב.
מטרות וחשיבות המנגנון
האינטרנט בכלל והמדיה החברתית בפרט משמשים פלטפורמה זמינה וחופשית עבור משתמשים רבים ברחבי העולם, כאשר ישנם המנצלים לרעה מערכת פתוחה ונגישה זו. כך לדוגמה, יש המפרסמים דברי שטנה, הסטה, גזענות, פורנוגרפיה, שמועות שלא אומתו, צנזור תכנים על רקע פוליטי וכו'. לנוכח כך, מנגנון הדיווח מאפשר למשתמשים להתריע על חששותיהם מפני תוכן פוגעני או לא ראוי המצוי באינטרנט.
מנגנון הדיווח אינו מהווה רק פעולה טכנית, אלא שהוא מקיים יחסי גומלין בין משתמשים לפלטפורמות, בין בני אדם לאלגוריתמים ובין נורמות חברתיות וגופים רגולטורים למדיה חברתית. בהמשך לכך, למנגנון שתי מטרות אשר משמשות את הפלטפורמות: שימוש במשתמשים אמינים כמקור לאיתור וסינון של תוכן בלתי הולם, במטרה לאפשר התמודדות עם תוכן מסוג זה בתוך כמות התוכן האינסופית המאפיינת את האינטרנט ; ובמקביל, כאשר התוכן שנוי במחלוקת, ההחלטה האם להסירו נשארת בידי הפלטפורמה. כלומר, מצד אחד האחריות ניתנת במידה מסוימת למשתמשים, אם כי מצד שני הכוח והשליטה נשארים בידי הפלטפורמה.
מגלן זיתי גמד
מגלן זיתי גמד (שם מדעי: Bostrychia bocagei) הוא מין של עוף מתת-משפחת המגלנים ומהסוג מגלן אתיופי, המצוי אך ורק באיי סאו טומה - חלק ממדינת סאו טומה ופרינסיפה שלחופי מערב אפריקה. עוף זה מצוי בסכנת הכחדה חמורה עקב פגיעה בבית גידולו ומיעוט האוכלוסייה שלו. בעבר נחשב לתת-מין של מגלן זיתי אך הופרד לאחר הבדלים גנטיים והגודל הקטן יותר שלו, הנובע כנראה מגמדיות איים.
אורכו של המגלן 60 עד 65 ס"מ, כאשר הזכרים גדולים מעט מהנקבות. צבעו זית-ירוק והוא בעל כסות שחורה לאורך הפנים שסביב העיניים ותחילת המקור האפור והכפוף. המגלן בעל רגליים קצרות יחסית ואדומות. פנים הכנפיים בצבעי ברונזה.
סימון מתריע
מטרות וחשיבות המנגנון
בנוסף, למנגנון הדיווח תפקיד חשוב ביצירת המבנה הטכנו-תרבותי של רשתות חברתיות. מנגנון זה מהווה חלק ממכלול של כלים המאפשרים לספק, למדר ולכמת משובים של משתמשים על תכנים אינטרנטיים. כך לדוגמה, מנגנוני ה "like" וה "share" של רשת הפייסבוק מאפשרים למשתמש להעביר את אישורו לתוכן מסוים או לפרסם אותו מחדש בפלטפורמה אחרת. דוגמה נוספת למנגנונים מסוג זה הם מנגנוני ה "upvoting" וה "downvoting" של רשת ה Reddit אשר מקבצים את תגובות המשתמשים על מנת להגדיל את הנראות של תוכן מסוים על פני תכנים אחרים. המשותף לכל המנגנונים הנ"ל הוא שכל אחד מהם מאפשר למשתמש להשתתף באופן שבו תוכן הפלטפורמה מאורגן, מדורג, מוערך ומוצג אצל אחרים. לנוכח כך, הם נושאים תפקיד חשוב בשמירה על השיח הציבורי, כשככאלה יש להם חובה לא רק כלפי הפרט המפרסם או הצופה, אלא כלפי האוכלוסייה הרחבה יותר.
גופים רגולטוריים מתמודדים זה מכבר עם האתגר הטמון בהערכה ויישום של ערכי הקהילה בתוכן, כולל: סרט, טלוויזיה או ספרות. מרבית הממשלות חווות קושי רב להסדיר את פעילותם של אתרי מדיה חברתיים גדולים, כאשר עדיין אין גוף לאומי או בינלאומי המסוגל לפקח באופן סלקטיבי על כמויות התוכן האינסופיות המאפיינות אתרים אלו בזמן אמת. לפיכך, הדגלים מספקים מענה מעשי וסמלי בשמירה על מערכת של רגולציה עצמית.
מגלן זיתי גמד
המגלן מצוי רק במספר ביצות ויערות בעלי סבך דליל, בגובה 450 מטרים או פחות. לרוב הוא מצוי על הקרקע הרמוסה, לעיתים בידי חזירי בר או במים ובבוץ, ם הוא מחטט עם מקורו בחיפוש מזון. המגלן הוא אוכל כל הניזון מהחי ומהצומח.
המגלן מצוי בסכנה חמורה בטבע עקב פלישה של מינים פולשים הטורפים את המגלן, ביציו ואפרוחיו, בירוא יערות נרחב, סלילת כבישים ולעיתים גם ציד אנושי. זאת נוסף על העובדה שהאוכלוסייה קטנה ומבודדת על האי. המגלן נחשב למוגן במדינתו, אך היערות בהם חי אינם מוגנים כמותו. כיום נשארו רק 50 עד 249 פרטים של המגלן.
סימון מתריע
אופן פעולת המנגנון
מנגנון הדיווח לא רק נותן במה לביטויי דאגה, אלא שהוא גם ממיר ומקודד אותם כחלק ממאגר הנתונים על המשתמש. בדיוק כפי שהמשתמשים מקודדים כפרופילים והניווט שלהם באתר מקודד כעקבות, דאגותיהם מקודדות גם הן כנתונים. הנתונים מנותחים באמצעות אלגוריתמים, או לחלופין הכלאה בין אלגוריתמים לעבודה אנושית, במטרה לסווג אותם כביטויים הניתנים/לא ניתנים לשליטה ולתעדף אותם בכל הנוגע לחוסר הולמות התוכן ולמוטיבציה המוסקת לדיווח. אלו עוצבו ותוכננו במטרה לדמות שיקול דעת אנושי בכל נוגע לחשיבות ולדחיפות הדיווח. במקביל, המשימה של מפעילים אנושיים בנוגע לדיווחים קשורה גם היא בקטגוריות ובתהליכי מיון, כאשר לבסוף ניתנת תגובה אלגוריתמית, מבוססת-חוק: מאושר / נדחה / עולה דרגה.
היישום הספציפי של מנגנון הדיווח משתנה בין פלטפורמות. כך, יחסי הגומלין בין עבודה אנושית לפעולה אלגוריתמית משתנה בין אתרים. כמו כן, בעוד שרשתות חברתיות מסוימות, כמו Twitter ו- YouTube, מסתמכות באופן בלעדי על ידיעות המשתמשים לבחינת תוכן אשר עשוי להיות פוגעני או לא ראוי, אתרים אחרים, כמו פייסבוק, עושים שימוש במנגנון הדיווח של המשתמשים לצד סקירת תוכן פרואקטיבית.
קונפליקטים הנוגעים למנגנון
בנוסף, פעולת הסינון טומנת בחובה שאלות בדבר נורמות וערכים. לנוכח כך ולאור הטרוגניות המשתמשים, בלתי נמנע כי ייווצרו מחלוקות בנוגע לשאלה מה מהווה תוכן פוגעני או לא ראוי. כך לדוגמה, נשאלת השאלה מתי עירום גוף נחשב ל"אומנות" ומתי הוא נחשב ל"תוכן פוגעני", מדוע נשיקה בין הומואים אינה הולמת יותר מאשר נשיקה בין סטרייטים ועוד.
חילוקי דעות שכאלו מהווים למעשה משא ומתן ציבורי על קווי המתאר של השיח הציבורי עצמו. הם מהווים דיון על האופן שבו עלינו לדון: מה מותר לנו לראות, מה נקבל כחלק מהתרבות ותחת אילו תנאים צריך תוכן להיות חשוף לעיני הציבור.
מוחמד נאדיר שאה, מלך אפגניסטן
מֻחַמַּד נַאֲדִיר שָׁאָה (בפרסית/דארי/פשטו: محمد نادر شاه, נולד בשם מֻחַמַּד נַאֲדִיר חָ'אן; 9 באפריל 1883 – 8 בנובמבר 1933) היה שאה (מלך) אפגניסטן הרביעי, אשר שלט בין השנים 1929–1933. נאדיר ירש את הכתר בעת מאבק פנימי ממושך שהתלקח לכדי מלחמת אזרחים בין פלגים חילוניים ודתיים. רוב שלטונו עסק בהפלת כוחות בדלנים שונים, הסדר סמכות הממשלה על כל המדינה ותיעוש ומודרניזציה של המדינה לעבר העולם המערבי. התנקשות פוליטית על רקע אתני-אישי בשנת 1933, סיימה את שלטונו של נאדיר ובנו הבכור, מוחמד זאהיר שאה, ירש אותו.
שנותיו הראשונות
דרך אביו, סרדאר מוחמד יוסוף, מוחמד נאדיר ח'אן השתייך לשושלת ברקאזי אשר שלטו באמירות אפגניסטן, שהייתה מדינת חסות של הראג' הבריטי מאז המלחמה האנגלו-אפגנית השנייה. אביו של נאדיר, יוסוף, גורש מאפגניסטן לאחר שהפסיד במאבק על הכתר ונאדיר נולד וגדל בדהראדון (כיום בהודו). לנאדיר היו תשעה אחים ואחיות. נאדיר נולד בשנת 1883 וכף רגלו דרכה באפגניסטן לראשונה בגיל 18 כאשר סבו, מוחמד יעיה, שגורש להודו בהוראת האימפריה הבריטית בשנת 1879, הוסמך לחזור לאפגניסטן עם משפחתו בחסות האמיר עבדול רמאן ח'אן זמן קצר לפני מותו של האחרון בשנת 1901.
ענף אל-יאיש של שושלת ברקאזי (הענף לו נאדיר השתייך) מילאה תפקיד חשוב בחצר המלוכה של האמיר חביבאללה אשר שלט בין השנים 1901–1919. מוחמד נאדיר החל בקריירה צבאית מצליחה והועלה לדרגת נאיבסאלאר (מקביל לסגן אלוף) בשנת 1912, ולאחר מכן לדרגת גנרל (ספאהסאלאר) בשנת 1914. כוחות פנימיים באפגניסטן הביאו למרד נגד הבריטים לאחר מלחמת העולם הראשונה ולתחילת המלחמה האנגלו-אפגנית השלישית. הצלחתו הצבאית של נאדיר נמשכה לאורך כל מלחמת העצמאות, כאשר יכולתו לגייס את שבטים פשטונים מסורתיים מתוך הודו הבריטית הבטיחה את הניצחון האפגני על הבריטים בקרב על תאל וואזיריסטאן במאי 1919, והקנתה לו את מדליית "נסן-י אל-אמיר אללה" היוקרתית.
התחזקות כוחו
מוחמד נאדיר הפך לשר המלחמה הראשון של אפגניסטן הריבונית בנובמבר 1919 בממשלה שהקים אמאנואלה ח'אן, מלך אפגניסטן. בתפקיד זה היה אחראי על הארגון המנהלי החדש והחלוקה המנהלית של מחוזות אפגניסטן. עם הזמן המלך אמאנואלה נעשה חשדן ביחס למגעיו ההדוקים של מוחמד נאדיר עם שבטי הגבול. החשד התפתח כתוצאה מעמדתו של נאדיר אשר מצא את מדיניות הרפורמות של אמאנואלה כבלתי-הולמת וקיצונית מדי. נאדיר נאלץ להתפטר בנובמבר 1923 והוא מונה לשגריר אפגניסטן בפריז, הרפובליקה הצרפתית השלישית. תפקיד ממנו התפטר מאוחר יותר בנובמבר 1926, באופן רשמי מטעמי בריאות.
מוחמד נאדיר חי מספר שנים בדרום צרפת, משם החליט לחזור לאפגניסטן כשנודע לו על תחילת מלחמת האזרחים האפגנית הראשונה בשנת 1928. הרפורמות החילוניות של אמאנואלה, אשר לא התיישבו בטוב עם האוכלוסייה המסורתית של אפגניסטן, הביאו למרד ולמלחמת אזרחים במסגרתה נפל משטרו של אמאנואלה וחביבאללה קלקאני, מנהיג שבטי טג'יקי, כבש את הבירה האפגנית קאבול.
נאדיר נע תחילה לעבר הודו הבריטית, שם קיבל סיוע דיסקרטי של הבריטים להשיב את הסדר של משטר השושלת שלו לאפגניסטן. קשריו עם מנהיגי השבטים הפשטונים אפשרו לו לגייס כוחות משבטי הגבול, כולל את השבטים החמושים המסעוד והוואזירי. לאחר שני ניסיונות כושלים, התקפה צבאית בהנהגתו של נאדיר הביאה לכיבוש מחודש של קאבול במהלך 13 באוקטובר 1929.
מלך אפגניסטן
חייליו של מוחמד נאדיר הכריזו עליו כשאה (מלך) החמישי של אפגניסטן ב-15 באוקטובר. בהמשך נסוגו הכוחות הדתיים הרדיקלים לפעולות מחתרת והועלתה הלגיטימציה לשלטונו של נאדיר שאה. נאדיר שאה החזיר את היציבות הפוליטית ופעל לבנות מחדש את המרקם החברתי-כלכלי ולספק למדינה מסגרת משפטית על ידי חקיקת חוקה סדירה. משטרו של נאדיר, אשר נשען על תמיכת הפשטונים, הביא למאבקים אתנים פנים מדיניים, בייחוד עם הטג'יקים וההזארים. נאדיר, לאחר אירועי מלחמת האזרחים, הבין כי אסור לו לתת לאישיות או פלג מסוים בממלכה להסיג השפעה מרכזית על הממשל ולכן נהג לטהר את יריבייו הפוליטיים. עלייתו של נאדיר שאה לכס המלוכה של קאבול סימנה את סופו של המשטר הליברלי של אמאנואלה. שלטונו המוקדם של נאדיר היווה אוטוקרטיה שמרנית ורפורמות מדודות למנוע מאבקים פנימיים.