cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פייר בורדייה
לימודים
לימים כתב בורדייה על חוויית הלימודים בפּו, שהביאה אותו לאמץ השקפה ריאליסטית ולוחמנית בנוגע ליחסים החברתיים; בפנימייה חש את ההבדל החברתי בינו לבין בני העיר ה"בורגנים", וכן חווה את הנתק שבין העולם האלים, המניפולטיבי והמחוספס של הפנימייה לעולם של הכיתה והמורים, שם שולטים ערכים מנוגדים בתכלית, של תגליות אינטלקטואליות ויחסים קסומים כביכול. בפנימייה למד לדבוק בחומרה בכללי בית הספר כדי להצליח ולהצטיין. מאידך, בית הספר היה "המקום שבו הוא [בורדייה] למד על בשרו שהחזית השלווה והמסודרת לכאורה של העולם נשענת על יסודות מוסתרים של עולם רווי מאבקים ומעשי אלימות. כאן נוצר ההאביטוס הלוחמני שלו, לרבות ספקנותו, חשדנותו וביקורתיותו כלפי מראית העין של המוסדות הרשמיים, לרבות התנגדותו ומרדנותו הכרונית כלפי כל מה שקשור לאליטות ולמשרתים אותן".
בזכות הישגיו בבית הספר, הצליח בורדייה להתקבל למוסד הפריזאי היוקרתי, האקול נורמל סופרייר שברחוב אוּלְם, שם למד פילוסופיה. יחד עמו למדו גם הפילוסופים ז'אק דרידה ומישל סר, וההיסטוריון עמנואל לֵה רוּאָה לאדוּרי, ושם הכיר והתיידד עם הפילוסוף מישל פוקו. בעוד האקלים האינטלקטואלי נשלט באותה תקופה על ידי הפילוסופיה האקזיסטנציאליסטית ודמות "האינטלקטואל הטוטאלי" שהשליט ז'אן-פול סארטר, פנה בורדייה ללימודי לוגיקה והיסטוריה של הפילוסופיה והמדע, אותם למד אצל גסטון בשלאר (Bachelard) וז'ורז' קנגילם (Canguilhem). על מורים אלו כתב בורדייה: "מחברים אלו, שהיו שוליים ולזמן-מה נשלטים ומוסתרים מעין הכלל על ידי ברק השולטים, הציעו מפלט עבור מי שמסיבות שונות ביקשו להסתייג מן הדימוי הקוסם, אך גם מעורר ההתנגדות, של האינטלקטואל הטוטאלי הנוכח בכל חזיתות החשיבה."
ראשית הקריירה האקדמית
לאחר שהשלים את בחינת ההסמכה בפילוסופיה וסיים את לימודיו ב"אקול נורמל סופרייר" ב-1954, עבד בורדייה כמורה בתיכון במשך שנה. בשנת 1955 זומן לשירות צבאי, ובזמן מלחמת העצמאות האלג'יראית, בשנים 1958 - 1960, נשלח לשרת באלג'יר. תוך כדי שירותו בצבא הצרפתי, לימד פילוסופיה בפקולטה למדעי הרוח באלג'יר, והחל במקביל לערוך מחקר על ההוויה האלג'יראית. בורדייה נטש במהרה את העמדה הפילוסופית שאליה הוכשר ב"אקול נורמל", ועבר למחקר אמפירי - סטטיסטי - אתנוגרפי. הפניית הגב לפילוסופיה הצרפתית נבעה מתחושתו של בורדייה שהפילוסופים פועלים ביהירות בלתי נסבלת מתוך עולם של עצמם, מוגנים ומשוחררים מכל ידע ממשי על אודות המציאויות החברתיות שבעניינן הם כה שמחים לחרוץ משפט. זאת אף על פי שבציבוריות הצרפתית הם נהנים ממעמד רם ומיחס של חרדת קודש.
בית הספר ללימודים גבוהים
לאחר שובו לפריז מאלג'יריה, נשכר בורדייה על ידי רמון ארון לשמש כעוזר הוראה לשיעורו בסורבון על הקלאסיקות של התאוריה הסוציולוגית. למרות עבודת השטח האנתרופולוגית התובענית, רבת השנים ורבת הסכנות שערך באלג'ריה, בחר בורדייה להפנות עורף לאנתרופולוגיה, הפעם בשל הרתיעה שעוררו בו האינטלקטואליזם המופשט והסגנון הספרותי של האנתרופולוגיה נוסח לוי שטראוס, שהיה אז האנתרופולוג הדומיננטי של צרפת. משנת 1964 קיבל בורדייה משרת ניהול ב"בית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה" (École des Hautes Études en Sciences Sociales). באותה שנה החלה שותפותו עם החוקר ז'אן-קלוד פאסרון (Passeron), ויחד הם פרסמו את ספרם היורשים (1964, Les Héritiers: les étudiants et la culture). החל משנת 1965, עם פרסום ספרו על השימוש החברתי בצילום - אמנות ביניים (Un Art Moyen: Essais sur les usages sociaux de la photographie), שאחריו פרסם את אהבת האמנות (L'amour de l'Art) ערך בורדייה סדרת מחקרים אודות הפרקטיקות התרבותיות החדשות. בניגוד למחקרים בסוציולוגיה של האמנות שראו באמנות מתחם אוטונומי בעל מימד אמנציפטורי, עבור בורדייה האמנות אינה אלא "שדה", אחד מני המוסדות החברתיים הרבים שבהם מתארגן הידע. עבורו, האמנות אינה צופנת בחובה כל יסוד אוטופי, אלא מהווה שדה חברתי אשר מכונן על ידי מניפולציות דכאניות מוסתרות היטב. בורדייה גורס, בהשפעת העמדה המרקסיסטית, כי המוסדות התרבותיים המובהקים כדוגמת הדת, המדע והאמנות, באשר הם מתיימרים לייצג תובנות וערכים אוניברסליים, משרתים בפועל אינטרסים פרטיקולאריים-מעמדיים; הם ממלאים פונקציה אידאולוגית, הווה אומר, הם עשויים למסך את התודעה, לשקף את המציאות הכלכלית השוררת באורח מסולף. בניסוחו של מרקס, ביכולתם לעצב 'תודעה כוזבת' ביחס להוויה החברתית הקיימת.
ב-1968 ייסד בורדייה את "המרכז לסוציולוגיה אירופאית" (Centre de Sociologie Européenne), מרכז מחקר שניהל עד מותו. ב-1975 הוא ייסד את כתב העת הבין תחומי "מחקרים במדעי החברה" (Actes de la recherche en sciences sociales), בעזרתו הוא ביקש לשנות את הקנונים המקובלים של הסוציולוגיה תוך הדגשת המדעיות שלה.
קולז' דה פראנס
מ-1981 ועד מותו החזיק בקתדרה לסוציולוגיה בקולז' דה פראנס היוקרתי, המשרה הגבוהה ביותר במערכת האוניברסיטאות הצרפתית. בשנת 1993 היה לסוציולוג הראשון לו הוענקה מדליית הזהב של המכון הלאומי למחקר מדעי (CNRS). בשנת 1997 זכה בפרס ארנסט בלוך.
בורדייה ביקש תמיד לחבר את הרעיונות התאורטיים שלו עם מחקר אמפירי אשר מבוסס בחיים היומיומיים, וניתן לראות את עבודתו גם כסוציולוגיה תרבותית.
בהספד שנכתב עליו ב"גארדיאן" נאמר ש"הוא היה, לדעת רבים, האינטלקטואל המוביל בצרפת של היום [...] הוגה ברמה של פוקו, בארת ולאקאן". יצירתו תורגמה ליותר מעשרים שפות והשפיעה על תחומים רבים במדעי הרוח והחברה. כמה מספריו נחשבים כקלאסיקות בסוציולוגיה אך גם באנתרופולוגיה, חינוך ולימודי תרבות. ספרו "ביקורת חברתית על שיפוטי טעם" נבחר כאחד מעשרת הספרים החשובים ביותר בסוציולוגיה במאה ה-20 על ידי האגודה הבינלאומית לסוציולוגיה.
בצרפת, בורדייה לא נחשב כאקדמאי היושב במגדל השן או כפרופסור מנותק, אלא כאקטיביסט שפעל למען אלה שחשב שהחברה פוגעת בהם. ציטוט נוסף מ"הגארדיאן": "סרט דוקומנטרי על פייר בורדייה - "סוציולוגיה היא ספורט מלחמתי" - היה לשובר קופות מפתיע בפריז. אפילו שם הסרט הדגיש את האקטיביזם הפוליטי של בורדייה, שהלך בדרכם של אמיל זולא וז'אן-פול סארטר בחיי הציבור הצרפתיים, ונלחם בפוליטיקאים כי הוא חשב שזה תפקידו של אדם כמוהו".
מ-1962 ועד מותו הוא היה נשוי למרי-קלייר בריזרד, ולהם שלושה ילדים, ג'רום, לורן ועמנואל - ד"ר לפילוסופיה ובמאי סרטים.
בורדייה הלך לעולמו בפריז בשנת 2002.
תרומתו התאורטית של בורדייה
ניתן לחלק את עבודתו של בורדייה לשתי חטיבות - הראשונה עוסקת בדפוסים היררכיים של צריכה תרבותית ומאורגנת סביב המושג הון תרבותי, והשנייה בוחנת את תחום הייצור התרבותי אותו בורדייה מגדיר כשדה הייצור התרבותי.
דפוסי צריכה תרבותית
המושגים שבהם משתמש בורדייה בתחום זה של עבודתו לקוחים לרוב מהעולם הכלכלי –
בעבודות מוקדמות שבהן חקר את תחום החינוך, בורדייה מצא כי ההון התרבותי, שיסודותיו נרכשים כבר בשלב מוקדם של החִברות, מהווה גורם מרכזי בתהליכי השעתוק החברתי ושימור ההיררכיה המעמדית, ובכך ערער על ההנחה המונחת בבסיס מערכות החינוך המודרניות לגבי יכולתן להעניק שוויון הזדמנויות לכל. טענה נוספת היא קיומו של מתאם גבוה בין הון תרבותי להון כלכלי, כאשר ההון התרבותי נוטה להסתיר את מקורות ההון הכלכלי מהם צמח. בורדייה משתמש במילה אלכימיה כדי להסביר את המעבר מהון כלכלי לתרבותי – התהליכים מסתוריים, מעורפלים אך הקשר ברור ומובהק.
במחקריו מפתח בורדייה את מושג ההביטוס ומשתמש בו על מנת לנתח את הזיקה בין מבנים חברתיים לפעולתו של האדם הפרטי. הנחת היסוד שלו היא שהפעולה האנושית אינה מקרית אלא היא תוצר של הבנייה חברתית, וכי היא מהווה חלק ממודל פעולה תרבותי שלם. ההביטוס הוא מכלול ההרגלים והפרקטיקות התרבותיות של אדם בחיי היומיום, כאשר אלו ממקמים אותו ב"שדות" החברתיים השונים שבהם הוא מהווה "שחקן". ההביטוס הוא סוג של חוקיות מופנמת, הטמעת מערכת התיווך התרבותית באדם מרגע לידתו ובמהלך חייו, עד שהיא הופכת לבסיס הכרת המציאות שלו ומחוללת בכך את כל פעולותיו. מערכת זו היא מערכת כללים המוטבעת באדם באופן גופני, דרך מצבים ספציפיים, ולעולם אינה מערכת חוקים אובייקטיבית של מבנה המתקיים במנותק מהאנשים הפועלים לפיו. אין משמעות לחוקיות כללית ואובייקטיבית ללא הפעולה הממשית עצמה, טוען בורדייה, כשם שאין משמעות לפעולה בודדת המנותקת מהמערכת הסובבת אותה.
יש לציין כי מושג ההביטוס מוגדר גם-כן ביחס לשדות ודיסציפלינות, ולא רק ביחס לפרטים: "הביטוס", טוען בורדייה, "הנו בעת ובעונה אחת הן "מקצוע", אוצר של טכניקות ושל אסמכתות, והן מכלול של "אמונות" [...] כל התכונות הללו נובעות מן ההיסטוריה...הייחודית של הדיסציפלינה, ממיקומה...בהיררכיה של הדיסציפלינות: תכונות אלו מהוות בעת ובעונה אחת הן תנאי מוקדם, המאפשר לשדה לתפקד – והן תוצר של תפקודו".
שדה הייצור התרבותי
מושג מחקרי מרכזי נוסף בהגותו הוא שדה: "שדה הנו מרחב מתובנת, זירה של כוח – יש בו שולטים ונשלטים, יש בו יחסים מתמידים, מתמשכים, של חוסר שוויון ששוררים בתוך המרחב הזה – שהוא גם שדה קרב לשימור או לשינוי יחסי הכוחות הללו". כל גורם בשדה מוגדר ביחס למיקום שלו במרחב, ומתחרה באחרים תוך שימוש בכוח היחסי שיש בידו, ואשר מגדיר את מעמדו בתוך השדה, וכפועל יוצא את האסטרטגיות שינקוט. "כל שדה", מוסיף בורדייה, "מגדיר את עצמו בין השאר באמצעות מושאי-מאבק ואינטרסים ייחודיים לו [...] כדי ששדה יפעל, צריך שיהיו בו מושאי-מאבק ואנשים המוכנים לשחק את המשחק ובעלי הביטוס, הכולל הן הכרה של כללי המשחק האימננטיים, של מושאי-המאבק וכדומה, והן הכרה בתוקפם".
פיתוח תורת השדות של בורדייה היא פרי השראתם הן של קרל מרקס והן של מקס ובר. ובר תפס את המציאות החברתית כמכלול של תת-ספירות – הספירה הכלכלית, הדתית וכו'. לכל ספירה יש אוטונומיה והגיון פנימי משלה. גם על פי בורדייה, המרחב החברתי כולל שדות רבים, לכל שדה יש אוטונומיה אך זו אינה טוטלית. קיימים קשרים בין השדות - קשרים הניתנים לשינוי. כל השדות שייכים לשדה גדול יותר שנקרא "שדה הכח" – שדה זה נשלט על ידי המדינה (שלטון פוליטי). אמירה זו מתאימה לצרפת שהיא מדינה ריכוזית והשלטון בה מקרין על כל מה שמתרחש במדינה.
לשדות שונים יש חוקי תפקוד בלתי משתנים, שהמשמעותיים שבהם הם:
בורדייה מיישם את מושג השדה לתחום הייצור התרבותי - שדה הייצור התרבותי הוא המרחב החברתי שבו מתקיימת עשיית תרבותית ואמנותית. במסגרת זו ניתן להתייחס לתת-שדות, כגון שדה הציור, שדה המוזיקה, הספרות ועוד. המאבק בשדה הייצור התרבותי הוא על הגדרת יצירות האמנות כיצירות מופת, הכנסתן ל"קאנון" והכרה בסטטוס של יוצריהם כטובים בתחומם, כגאונים יצירתיים. בורדייה מציין את המאבק המתמיד בשדה הייצור התרבותי בין אוטונומיה להטרונומיה. בתחום האוטונומי ההכרה ניתנת על בסיס עקרונות וחוקים ייחודיים לעולם התרבות והאמנות ("אמנות לשם אמנות"), בעוד בתחום ההטרונומי משולבים גם שיקולים חיצוניים מתחומים אחרים של הפעילות החברתית, כגון תפוצה, מסחריות וכדומה.
קפטן (דרגה)
קפטן היא דרגת קצונה הקיימת במרבית צבאות העולם המערבי ומקבילה לדרגת הסרן בצה"ל. לרוב דרגת הקפטן בכירה מדרגת לוטננט וזוטרה מדרגת מייג'ור. סימון הדרגה על פי תקנות נאט"ו הוא OF-2 ועל פי צבא ארצות הברית O-3. להבדיל, בציים ובחילות הים דרגת קפטן מקבילה לרוב לדרגת אלוף-משנה בצה"ל.
במסגרת האזרחית התואר קפטן משמש גם כתואר של מפקד כלי שיט, לרוב כמפקד ספינה (רב-חובל) ושל קברניט כלי טיס.
בלוטת הערמונית
יש הבדלים ניכרים בערמונית של מינים שונים, מבחינה אנטומית, כימית ופיזיולוגית. שמה העברי של הבלוטה נגזר מפרי עץ הערמון, שצורתה דומה לו.
בלוטת הערמונית אצל האדם
בלוטת הערמונית מתפתחת אצל הגבר, ובגילאים 20–30 היא מגיעה לשיא התפתחותה. קוטרה של הערמונית נע בין 3 ל-4 ס"מ ומשקלה כ-20 גרם.
מתחת לערמונית נמצאות בלוטות קאופר, אשר מפרישות נוזל שקוף לפני פליטת נוזל הזרע.
תפקיד הערמונית
הערמונית היא בעלת תפקיד חשוב בפוריות הגבר. היא מפרישה את נוזל הערמונית, שהוא חלק מהותי מנוזל הזרע. נוזל הערמונית מגן על תאי הזרע. הבלוטה עלולה לגרום לבעיות שונות, החל בדלקות, הפרעות במתן שתן עקב הגדלה שפירה, וכלה בהתפתחות סרטן הערמונית.
מנפלוט
מַנפַֿלוּט (בערבית: منفلوط ) היא עיר במצרים, בגדה המערבית של הנילוס, כ-350 ק"מ מדרום לקהיר, במחוז אסיוט.
בשנת 2006 נמנו בעיר 82,585 תושבים.
בעיר תחנת רכבת המשרתת את קווי הרכבת אלכסנדריה-לוקסור, אסיוט-גיזה, אסיוט-אל מיניה, קהיר-סכר אסואן, לוקסור-פורט סעיד.
ב-17 בנובמבר 2012 אירעה בעיר התנגשות בין רכבת לבין אוטובוס שהסיע ילדים, ובה נספו 51 ילדים ונהג האוטובוס, ונפצעו 17 ילדים.
צ'אנגווי
הצ'אנגווי (בכתיב לועזי: Changüí) הוא סגנון מוזיקה קובנית מסורתי המנוגן על כלים אקוסטיים.
היסטוריה
מקורו של הצ'אנגווי בחבל גואנטנמו שבמזרח קובה. חבל זה התמחה בייצור סוכר ורום, ולמטרה זו יובאו עבדים מאפריקה למטעי קנה-הסוכר. עבדים אלו הגיעו מאזור הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, הרפובליקה של קונגו וחוף השנהב, שם היה דומיננטי מקצב ה-Bantu. במאה ה-19 שולב מקצב זה עם סגנון הנגינה הספרדי (ה-Cancion) ונוצר הסגנון הידוע בשם צ'אנגווי.
במאה ה-20, הפך הצ'אנגווי למוזיקה פופולרית בקובה, בעיקר הודות לפועלו של Elio Reve ולהקתו, Orquestra Reve. ב-1950, Elio Reve הגיע להוואנה, וכדי לעניין את הקהל העירוני המתוחכם יותר, הכניס מספר שינויים לג'אנגווי, כמו החלפת תפקיד תופי בונגו ב-טימבלס, כמו גם הוספת כינור וטרומבון.
בימינו, משפחת Reve היא עדיין הקבוצה הדומיננטית ביותר המנגנת צ'אנגויי. Elio Reve Jr, בנו של הזמר המפורסם, שינה מהותית את הסגנון, עד שכיום שירי צ'אנגווי מודרניים דומים מאוד לטימבה, אך עדיין שומרים על מספר מאפיינים ייחודיים.
מאפיינים מוזיקליים
הכלים הדומיננטיים בצ'אנגווי המסורתי הם הטרס, תופי בונגו, הגווירו וה-מאראקס, הקונטרבס והצ'קרה - דלעת חלולה שעליה רשת שזורת חרוזים, המשמיעה קול רשרוש כשהנגן מנענע את הכלי. בנוסף לעיתים משתמשים בקאמפאנה בקטעי האלתור.
הטרס מנגן בצ'אנגווי באופן פחות מלודי מבסגנונות אחרים, יותר כמו כלי הקשה מאשר כלי מיתר. הקצב שהטרס מחזיק תואם לשאר כלי ההקשה (בונגוס וצ'קרה).
המקצב של הצ'אנגווי הוא מקצב אפריקאי לא סימטרי הנקרא קלאווה. בצ'אנגווי אין הקפדה על נגינה של הקלאווה, שלא כמו בסון, ונוטים לשנות את הקלאווה כדי להתאים למלודיה.
מבנה
שירי צ'אנגווי מתחילים בקטע כתוב של טרס. בהמשך, השיר מתפתח בצורה הדומה למבנה הקלאסי בסון- הזמר שר בתים, וזמרי הליווי שרים פזמון חוזר. אחרי גוף השיר, מגיע קטע של אלתור (Descarga), בו כל הכלים שומרים על מקצב בסיס למעט אחד המאלתר בכל רגע נתון.
השיא של שירי צ'אנגווי מגיע ממש לפני סיום השיר.
בצ'אנגווי מודרני, הפתיחה מבוצעת על ידי כלים אחרים (חליל, כינור), והמבנה הקשיח שתואר נעשה גמיש יותר. מתווספים קטעי אלתור באמצע השיר, וקטעי סולו של כלים מלודיים.
פייר אייל
פייר אייל (באנגלית: Fair Isle, בגאלית סקוטית: Fara) הוא אי בצפון סקוטלנד, ונמצא במחצית הדרך בין מיינלנד ואורקני. הוא נחשב כחלק מאיי שטלנד.
היסטוריה
האי היה מיושב לראשונה לפני כ-6,000 שנה, וקיימות עדויות על התיישבות קדומה במקום בתקופה הנאוליתית, תקופת הברונזה ותקופת הברזל.
לאי הייתה חשיבות רבה למתיישבים הויקינגים והסקנדינבים; האי מוצג בהרחבה בסאגת אורקניינגה, שנכתבה סביב שנת 1200 לספירה.
גאוגרפיה
פייר אייל הוא האי המיושב הכי מרוחק (מאיים אחרים) בממלכה המאוחדת. אורכו של האי 4.8 ק"מ ורוחבו 2.4 ק"מ. שטחו 8 קמ"ר והוא האי העשירי בגודלו מבין איי שטלנד. באי מתגוררים כ-65 תושבים.
החל משנת 1954 האי שייך לקרן הלאומית של סקוטלנד.
החי והצומח
באי אוכלוסייה גדולה של כבשים, שבעבר היוו גורם חשוב בפרנסתם של תושבי האי.
האי הוא ביתו של גדרון פייר אייל, תת-מין של גדרון שטלנד, אחד מתת המינים הנדירים ביותר בבריטניה.
באי כ-250 סוגי פרחים וצמחים שונים, חלקם נדירים, כמו Mertensia maritima, Ophioglossum azoricum, Botrychium lunaria ו-Coeloglossum viride. עיקר הפריחה מתרחשת בחודשים יוני ויולי.
מלאכת יד
סריגה היא תחום עיסוק מסורתי באי, וטכניקת הסריגה המורכבת אף זכתה לכינוי "סריגת פייר אייל". המוטיבים המופיעים בסריגים כוללים צורות גאומטריות, אלמנטים מקומיים כמו קרני אייל ועוגנים, ואף פרחים וצמחים שונים. בחפירות שנערכו במקום נמצאה מערת קבר בה גופת גבר צעיר ואיתו סריגים רבים: גרביים, כפפות, תיק ושני כובעים. זו העדות הקדומה ביותר לסריגה באיי שטלנד.
באופן מסורתי, השתמשו הסורגים המקומיים בסוגים שונים של כבשים כדי לייצר חוטי צמר בצבעים שונים - שחור שטלנד, שאלה (אפור כהה), שולמיט (אפור בהיר), מוריט (חום), מוסקיט (חום כהה), איסיט (חום בהיר) ולבן טבעי.
בשנת 1923 התפרסמה יצירה של הצייר סטנלי קורסיטר בשם "הסוודר של פייר אייל", ועוררה עניין בפריט הלבוש ובאי בו הוא מיוצר. תמונתו של אדוארד השמיני לובש אפודה מפייר אייל בעת משחק גולף, העלתה את הפופולריות של טכניקת הסריגה.
פידבולוצ'יסק
פידבולוצ'יסק (באוקראינית: Підволочиськ; בפולנית: Podwołoczyska, פודבולוצ'יסקה; ביידיש: פּאָדוואָלאָטשיסק) היא עיירה בגליציה המזרחית, בנפת סאקלאט (Skałat), במחוז טרנופול, כיום במערב אוקראינה, על גדת נהר זברוץ', בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
בהסכם בין הקיסרות האוסטרו-הונגרית והאימפריה הרוסית הוחלט על סלילת מסילת ברזל שתקדם את המסחר בין שתי הקיסרויות. הוסכם שבצד האוסטרי תיסלל מסילת ברזל שתצא מלבוב ותגיע עד לנהר זברוץ', שם תיפגש בגשר ובמסילת ברזל שיסללו הרוסים. סביב תחנת הרכבת שהוקמה ליד הגשר נבנתה העיר פודבולוצ'יסקה ב 1872. העיירה נועדה לשרת את תחנת-הרכבת שעל הגבול ודרכה הועברו סחורות לרוסיה וממנה לרחבי אירופה. מאחר שמסילות הברזל הרוסיות היו רחבות יותר ממסילות הברזל האירופאיות היה צורך לפרוק את הסחורות בהגיען לתחנת פודבולוצ'יסקה ולהטעינן מחדש מהצד השני של הגבול. לשם כך נבנה בעיר בית מכס והוקמו מחסנים גדולים. ליד התחנה נבנו בתי-מלון ובתי-מגורים ובהם שוכנו בין השאר סוכנויות מסחריות של שווייץ, אנגליה, צרפת וגרמניה וכן סוכנים ומתווכים של בתי-מסחר גדולים מרחבי האימפריה האוסטרית. מאות אלפי טונות של דגן, חומרי גלם וסחורות אחרות הגיעו אל תחנת פודבולוצ'יסק. העיר נודעה במיוחד כתחנת מעבר חשובה לסחר בביצים שיוצאו מרוסיה לאירופה. בעיר היו 32 מחסני ביצים, שבהם שומרו הביצים במי סיד, ובהם הועסקו מאות פועלים.
גידולה של פודבולוצ'יסקה נבלם לאחר שנבנו בשנות ה-90 למאה ה-19 תחנות מעבר נוספות בגבול עם רוסיה. במלחמת העולם הראשונה נכבשה פודבולוצ'יסקה בראשית המתקפה הגדולה של צבאות רוסיה באוגוסט 1914, וכיבושה נמשך עד המהפכה הבולשביקית ב-1917. רוב אוכלוסייתה הוגלתה מן העיר ורבים מן הגולים לא חזרו יותר לעירם. בתקופה שבין שתי מלחמות-העולם קטן היקף סחר-החוץ של ברית-המועצות עם גליציה ועם מדינות האימפריה האוסטרית לשעבר. פודבולוצ'יסקה חדלה לשמש תחנת מעבר לסחר זה, וכך ירדה קרנה ופחתו אוכלוסייה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה. עד פרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה העיירה עם פרווריה כ 7000 תושבים. 20% מהם פולנים, 20% אוקראינים ו 60% יהודים.
יהודי פידבולוצ'יסק
היהודים היו ממייסדי פידבולוצ'יסקה ומראשיתה נמנו בה כ-70% יהודים. עם התארגנותה של קהילה יהודית בשנות ה-70 למאה ה-19 הוקמו גם מוסדותיה. כלכלתם של יהודי פודבולוצ'יסקה תאמה את כיוון התפתחותה של העיירה. מיעוטם של המפרנסים עסקו בשנים 1881- 1885 בחנוונות ובמלאכה ורובם עסקו במסחר הקשור באופייה של העיר - מקום מעבר לייבוא וייצוא, או בשירותים שניתנו לעוסקים בסחר זה. ערב מלחמת-העולם הראשונה, ב-1913, נשתנה המבנה המקצועי של יהודי פודבולוצ'יסקה והתקרב אל הממוצע בשאר עיירות גאליציה. והיה בו רוב לסוחרים ולבעלי מלאכה.
הפעילות הציונית עד מלחמת העולם הראשונה
עוד ב-1895 התארגנו חוגים ציונים בפודבולוצ'יסקה. ב-1900 הוקם הארגון הציוני "דגל יהודה", שמנה ב-1905 מאה חברים שהקים חדר מתוקן שנסגר ב-1904. ב-1906 הוקם בפודבולוצ'יסקה סניף פועלי ציון ועברו אליו חברים רבים מן הסניף של הז'.פ.ס. - המפלגה הסוציאליסטית היהודית, שנתקיימה במקום מכבר. ב-1905 התארגן איגוד לאומי של עובדים במסחר ופועלים יהודים בשם "אחוה". ב-1907 נוסד איגוד "בנות ציון", שמטרתו העיקרית הייתה פעילות בתחום התרבות. בוגרי הגימנסיות והסטודנטים הקימו ארגון בשם "תקוה", שאליו הצטרפו חברים מקרב האינטליגנציה המקצועית. הארגונים הציוניים גילו פעילות ענפה בתחום התרבות, בעיקר במועדון "טוינבי-האלה", שהוקם ב-1902. באותו זמן נפתחו קורסים ללימוד השפה העברית מיסודה של "שפה ברורה" ופעל חוג לדרמה וכן מקהלה.
בין שתי מלחמות העולם
בזמן הכיבוש הרוסי במלחמת העולם הראשונה גורשו כל יהודי העיירה לסקאלאט הסמוכה, ושם התגוררו בדוחק ובעוני. לאחר המלחמה שבו רק חלק מהיהודים לעיירה, ובסיוע הג'וינט השתקמה במעט הקהילה.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 2,334 יהודים, כשני שלישים מתושביה, שינוי בולט לרעה חל בכלכלתם של יהודי פודבולוצ'יסקה בתקופה זו. ב-1926 כ 60% של תושבי המקום היהודים הוגדרו כמחוסרי פרנסה. כשכילתה דליקה מספר בתים וחנויות של יהודים בעיר ב 1929 נאלצה הקהילה לפנות לקהילות אחרות ולבקש עזרה למען שיקום הנפגעים. איגוד הסוחרים שבמקום הקים ב-1926 בנק למסחר ותעשייה במטרה לתת אשראי זול לסוחרים. ב-1929 הוקמה מחדש, בתמיכת הג'וינט. קופת גמילות חסדים שנתנה הלוואות לסוחרים זעירים ולבעלי-מלאכה נצרכים. רוב יהודי העיר התפרנסו ממסחר זעיר וממלאכה. לאחר סיום בית הספר היסודי המשיכו חלק מהתלמידים ללמוד בגימנסיות לבנים ולבנות בעיר המחוז טרנופול. היו שהמשיכו בלימודים אקדמיים בפוליטכניקום או באוניברסיטאות או באופן אוטודידקטי והיו לבעלי מקצועות חופשיים: רופאים, רוקחים ועורכי דין. בשנות ה-1930 גברה האנטישמיות בפולין והממשלה הוציאה תקנות וצווים כנגד היהודים. הלאומנים הפולנים, בתמיכת הממשלה, קראו להחרים את חנויות היהודים ואת בעלי המלאכה היהודים. בפודבולוצ'יסקה אמנם לא ניכרה כל כך מגמת האנטישמיות אך אפשרויות הפרנסה של הצעירים היהודיים צומצמו מאוד, מה שהגביר את הנהירה לתנועות הנוער. בגמר מלחמת-העולם הראשונה עמד בראש ועד הקהילה קומיסאר ממשלתי. לאחר הבחירות ב-1927 היה הרוב בוועד הקהילה בידי החרדים, שהיו נתונים להשפעתו של רב העיר. לעומת זאת לציונים הייתה השפעה ניכרת במועצת העירייה. בבחירות לעירייה ב-1927 נבחרו 26 יהודים מתוך 40 חברי מועצת העירייה, וב־1933 נבחרו, על-פי התקנון החדש, 6 יהודים מתוך 12 כלל הנבחרים. עם הנציגים היהודים נמנו 4 ציונים ו- 2 חרדים. בעיר היו מספר בתי כנסת: בית הכנסת המרכזי בו התפללו רוב יהודי העיר, בית הכנסת של מזרחי, בית המדרש של חסידי הרבי מצ'ורטקוב ובית המדרש של חסידי הרבי מהוסיאטין. בין שתי המלחמות התקיימו בפודבולוצ'יסקה סניפים של הציונים הכלליים,תנועת התאחדות, המזרחי, והמפלגה הרויזיוניסטית, כן פעלו ארגוני הנוער השומר-הצעיר, הנוער הציוני, בני עקיבא, בית"ר וגורדוניה. בבחירות לקונגרסים הציוניים צעדה רשימת המזרחי בראש ואחריה רשימת ארץ-ישראל העובדת. האחרונה לפי מספר הקולות בפודבולוצ'יסקה הייתה רשימת הרוויזיוניסטים. בחסותם של הארגונים הציוניים חודשה פעולתו של בית-הספר העברי המשלים וליד בית-הספר התקיימה ספריה. בעיירה פעלו שתי קבוצות כדורגל יהודיות מארגון מכבי, ומועדון-ספורט "הפועל", שהיה מסונף להתאחדות פועלי-ציון. בתנועות הנוער הציוניות ובספריית הבונד התקיימו הרצאות על מגוון נושאים וביקורי התיאטרון היהודי מוורשה, בהנהלת אידה קמינסקה משכו קהל רב.
עם כיבוש האזור בידי ברית המועצות בספטמבר 1939 הופסקה פעילות התרבות ותנועות הנוער, כמו גם המסחר הפרטי בעיירה.
השואה
ב-7 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ותוך ימים אחדים ביצעו אוקראינים מקומיים פוגרום ביהודיה, תוך שריפת בתי הכנסת המקומיים, רצח מספר יהודים במקלות ובאבנים ושוד בתי היהודים בעיירה. רב הקהילה, יהודה באב"ד, ושני שוחטים, נצטוו להתפשט ולרקוד בפרהסיה, תוך גזיזת זקניהם.
בפקודת השלטונות הגרמניים הוקם יודנראט. בראשו הועמד עורך-הדין שולר. הגרמנים דרשו מהיודנראט לספק צוותי-עבודה ותשלומי קנסות. במרוצת הזמן אילצו את תושבי פודבולוצ'יסקה להתרכז בגיטו, שהקיף שטח לא גדול סביב הרחוב "רבנס גאס", אשר גודר בתיל דוקרני. הגיטו חוסל בספטמבר 1942 וכל יושביו גורשו לגטו זברז', ושם חלקו את גורל יתר יהודי המקום. במועד זה הוכרזה העיירה רשמית כ"נקייה מיהודים".
לאחר חיסול הגטו, הוקם בסמוך לעיירה מחנה עבודה, בשם "קאמיונקה 3" הכלואים היהודים עבדו בפרך במחצבות, בניפוץ אבנים, בסלילת דרכים ומסילות ברזל. רבים מתו מרעב ומטיפוס הבהרות שהפיל קורבנות רבים. כלואים אחדים סיכנו את חייהם וארגנו הברחת תרופות למחנה (בעזרת גרגוראשצ'וק הבעלים האוקראיני של בית- המרקחת היהודי לשעבר בפודבולוצ'יסקה). כן הוברח קמח מן הטחנה הסמוכה. בזכות הברחות אלו שופר מעט מצבם של היהודים במחנה. המחנה חוסל בליל 28.6.1943- 29: אנשי האס. אס. ירו ברוב הכלואים, כ־600 איש. הם נקברו בקבר-אחים בגבעת פייטלה (מחצית הקילומטר מן הגבול הפולני-רוסי הישן על הנהר זברוץ'). לא נותר בחיים אלא קומץ יהודים. ששולחו ב-10.7.1943 למרכז המחנה בקאמיונקי.
יהודים אחדים ממחנה פודבולוצ'יסקה הצליחו לברוח אל יערות הסביבה עוד קודם החיסול, והסתתרו שם במחפורות-עפר. חלקם ניצלו מן המלחמה. לאחר שחרור העיר בידי הצבא הסובייטי ב-7.3.1944 התגלתה קבוצת כלואי-מחנה לשעבר ויהודים אחרים, שהמלחמה עברה עליהם אצל איכרים בסביבה. אחדים מן הניצולים מתו כעבור זמן מה בטיפוס או מתשישות. מתושבי פודבולוצ'יסקה היהודים שרדו לאחר המלחמה כ־200 איש: הנחבאים שנזכרו לעיל, וכן קומץ שרידים ממחנות העבודה הגרמניים, ומספר יהודים ששהו בברית-המועצות או ששרתו בצבא הסובייטי. יהודים מעטים השתהו בעיירה זמן-מה לאחר המלחמה, ואחר כך נטשוה לעולם. כמה יהודים ניצלו בזכות הנוצרים המקומיים, שהחזיקו בבתיהם יהודים והושיטו להם עזרה, תוך סיכון חייהם.
מאראקס
המאראקס (צורת יחיד - מאראקה) הם כלי נגינה פשוטים שמקורם במוזיקה הלטינית. המאראקס עשויים מקליפה חלולה המכילה אורז או גרגרים אחרים, אליה מחוברת ידית אחיזה.
נגינה במאראקס מתבצעת בזוגות (לרוב), כאשר הנגן ממבצע תנועת נדנוד והקפצה של הכלי, כך שמתקבל קול רשרוש מתמשך והרמוני. לרוב, אחת משתי המאראקות היא בעלת טון גבוה מהשנייה, כך שהנגן יכול ליצור ניגודים ושיאים בצליל המתמשך. אף שלכאורה הנגינה במאראקס היא קלה, נדרשת מיומנות רבה כדי להוציא צליל נכון ומתמשך, וכדי ליצור סינקופות והנגדות בין שתי המאראקות.
במקור, הכלי פותח ככל הנראה בתקופות פרה-היסטוריות באמריקה. מקור השם הוא ככל הנראה בשפת הטופי של אינדיאנים מסוימים בברזיל. בעבר, היו הקליפות עשויות מדלועים מיובשים, והידיות מעץ. בימינו, מאראקס עשויים ממגוון חומרים - פלסטיק, עץ או עור.
במוזיקה הלטינית, המאראקס משמשים ככלי ליווי לזמר (שלרוב מנגן עליהם בעצמו תוך כדי שירה), ומהווים חלק בלתי-נפרד ממרבית המקצבים הלטיניים.
אלבארו סבוריו
אלבארו אלברטו סבוריו צ'אקון (בספרדית: Álvaro Alberto Saborío Chacón; נולד ב-25 במרץ 1982) הוא כדורגלן עבר מקוסטה ריקה.
קריירה
סבוריו היה מלך השערים של הליגה הקוסטה-ריקנית בעונת עם 25 כיבושים, 5 יותר מוויין וילסון. הוא אחד השחקנים החשובים בנבחרת קוסטה ריקה. סבוריו השתתף בנבחרת קוסטה ריקה עד גיל 23, שהשתתפה באולימפיאדת אתונה (2004), ותרם רבות לעליית קוסטה ריקה למונדיאל 2006.
עם דפורטיבו סאפריסה, זכה סבוריו בגביע CONCACAF לאלופות בשנת 2005, והיה חלק מהקבוצה שהשתתפה באליפות העולם לקבוצות 2005. בטורניר זה סיימה סאפריסה במקום השלישי וסבוריו סיים כמלך השערים של הטורניר.
שמות ספרי עיון
לכל ספר ניתן שם, שמהווה מפגש ראשון לקורא עם הספר. גם ההתייחסות לספר (בסקירות, בביבליוגרפיות, בקטלוגים וכדומה) נעשית באמצעות שם הספר (הכותר שלו). בנסיבות אלה יש לשמו של הספר חשיבות גדולה, ככלי לקידום הפצתו של הספר.
שם נאות לספר מתאפיין בתכונות הבאות: השם לוכד את העין, משקף היטב את נושא הספר, קל לזכור אותו וקל להזכירו. קיימות גישות אחדות לבחירת שם לספר, תוך מתן משקל שונה לכל אחת מתכונות אלה. שם הספר תלוי גם בקהל היעד: ספר שנועד לקהל הרחב יישא שם המובן לכל הציבור, אך כאשר הספר נועד לאוכלוסייה מקצועית ייחודית בעלת ז'רגון ייחודי, יש יתרון דווקא לשם הכתוב בשפת סתרים זו, משום ששם כזה מבהיר לכל אדם בקהל היעד שהספר פונה רק אליו ואל אנשים מסוגו. הצורך בהתאמה בין אופי הספר ובין השם הניתן לו הוא מקרה פרטי של העיקרון הכללי של שמירת הרמוניה, או קוהרנטיות, בין כל רכיבי הספר.
שם שבלוני
לשם שבלוני יש מתכונת אחידה, ולכן אינו מצטיין במקוריותו, אך יתרונו בקלות בה ניתן להבינו ולזכור אותו. בשם שבלוני שני רכיבים:
ספרי מבוא
ספר מבוא מספק הצגה ראשונית של נושא, תוך הימנעות מירידה לפרטים. ספר מסוג זה עשוי לפנות לקהל יעד רחב ביותר, ובהתאם לכך אינו מניח כל היכרות של הקורא עם הנושא, או לפנות לקהל יעד מצומצם יותר, ובהתאם לכך להניח קיום דרישות יסוד מסוימות מצד הקורא. בספר מסוג זה בדרך כלל לא יוצגו חידושים מהותיים; ייחודו בהצגת ידע קיים בדרך מקורית. מילות מפתח רבות משמשות לזיהוי ספרי מבוא, ולכן ניתן להחליפן זו בזו, וכך ליצור וריאציות רבות על אותו שם, וריאציות שיספיקו לכל הכותבים בנושא זה.
"מבוא" היא מילת המפתח הפשוטה ביותר לספרים בקטגוריה זו. מילים נוספות למטרה זו הן "עקרונות", "יסודות", "מושגי יסוד", "פרקי יסוד". המילה "הזמנה" היא פחות פורמלית ופחות מחייבת, ולכן מתאימה לספר עממי. המילה "הכרת" גם היא מילה "ידידותית" לאפיונם של ספרי מבוא.
דוגמאות:
מדריכים
מדריך הוא ספר שימושי, שלא נועד רק לקריאה חד-פעמית (ולעיתים לא נועד כלל לקריאה כזו), אלא ישמש את הקורא באופן שוטף, לשם מציאת מידע נדרש. מדריכים עוסקים בקשת רחבה של נושאים, החל בנושאים טכניים וניהוליים, וכלה בתחביבים ובחיי היומיום, כדבריה של עירית לינור:
"מדריך" היא המילה הפשוטה והעניינית לשמו של ספר הדרכה. דוגמה: מדריך לטיולי פרחים. גישה יומרנית (או מו"ל אגרסיבי) מוסיפים לשם זה את התואר "שלם", למשל המדריך השלם לצילום. אפשר להמשיך ולעלות, מעלה מעלה: המדריך המושלם לקנייה ולמכירה של עסקים, ואפשר גם אחרת: תן חיבוק! - המדריך הקטן למתחבקים. וריאציות נוספות של תארים למילת מפתח זו הן: "מדריך מקיף", "מדריך מעשי", "מדריך שימושי", "מדריך כיס", "מדריך בזק", "מדריך קצר", "המדריך הקל".
המילים "איך", "הדרך", "הלכה ומעשה" רומזות גם הן לקורא שספר הדרכה מונח לפניו:
המילים "מדריך למשתמש" (Manual, User's Guide) מציינות ספרות טכנית הנלווית למוצר ומנחה את המשתמש בו. לעיתים נעשה בו שימוש גם בספרות לא-טכנית, למשל The Bar Mitzvah Mother's Manual.
טכניקה שונה למתן שם לספר הדרכה היא סיום השם בסימן שאלה. השאלה המופיעה בשם הספר היא שאלתו של הקורא הזקוק להדרכה, והספר מכיל תשובה לשאלה זו.
דרך עדינה יותר ליצירת מעורבות של הקורא בשם הספר היא הכללת הקורא בשם זה:
ספרים הערוכים במיון לקסיקוגרפי
בנוסף למשמעות המקובלת למונח "מילון" כאוסף מקיף של מילים בשפה מסוימת, הממוין בסדר אלפביתי עולה ("מיון לקסיקוגרפי"), משמש שם זה גם לאוסף מילים בתחום ייחודי, ובמקרה זה מתארכת ההגדרה ליותר מהמקובל במילון רגיל. לקסיקון ואנציקלופדיה ממוינים אף הם בסדר אלפביתי, וכוללים מידע מפורט יותר אודות כל ערך. השם "אנציקלופדיה" ניתן ליצירות רחבות היקף וכלליות, אך מקובל להשתמש בו גם לספרים בני כרך אחד או שניים בלבד, המתרכזים בתחום מסוים. ההחלטה באיזו מילת מפתח לבחור (מילון, לקסיקון או אנציקלופדיה), תלויה גם ביומרנותו של המו"ל. חוסר יכולת להחליט הביא לשם הלקסיקון האנציקלופדי החדש (דוד שחם, "ספרית פועלים").
ספרי אוספים
סוגה מרכזית של ספרי עיון כוללת אוספים - אוספים של מסמכים, מאמרים, כתבי-יד, סוגיות ואחרים.
ספרי אוספים מופיעים תחת שמות כגון: אוסף, אסופה, מאסף, אוצר, ילקוט ולקט, מכלול, קובץ, גנזים, גנזכים, סדרות ועוד.
שם המו"ל או שם המחבר
כאשר למו"ל מוניטין רב בתחומו, יופיע שם המו"ל בשמו של הספר.
"Oxford Advanced Learner's Dictionary" הוא אחד מני ספרים רבים המתחילים בשם Oxford, המשלב את המוניטין של האוניברסיטה ושל בית ההוצאה גם יחד. באופן דומה משמש גם שמו של מחבר בעל מוניטין כאבן בניין ליצירת שם הספר:
שם ענייני קולע
שם יכול לחרוג מהשבלונה שתוארה לעיל, ועם זאת להישאר קצר וענייני, כלומר לתאר בפשטות את נושא הספר. פשטותו של שם כזה מאפשרת לזהות ולאתר בקלות את הספר, ועם זאת אין השם שגרתי עד שעמום. רבים מספרי העיון היוצאים לאור בישראל משתמשים בשיטה זו.
שם ענייני + ספירת מלאי
שם ענייני המציג גם את כמות המידע. יש מספרים המוצגים בספרות ויש המוצגים במילים.
שם ייחודי
שם ייחודי חורג מהפשטות שמאפיינת את השמות שנידונו עד כה. חיבורו אינו טכני, אלא מחייב יצירתיות מסוימת. שם זה אינו משקף את נושא הספר באופן חד משמעי כשמות הפשוטים, אך מושך תשומת לב לספר.
שם מתוחכם לספר שגרתי
כדי להציג את הספר בצורה מפתה יותר, שתגרום לקורא להיחפז ולקחת את הספר לידיו, אין מסתפקים בשם ייחודי, אלא יוצרים שם מתוחכם, שהבנתו מצריכה היכרות מה עם נושא הספר. פיתוי הקורא אינו מטרה יחידה של שם הספר. אופי השם אמור לשקף במידת מה את אופי הספר, ולכן במתן שם מתוחכם לספר שגרתי יש סכנה של הטעיית הקורא הפוטנציאלי.
שם מתוחכם לנושא בלתי שגרתי
שם מתוחכם לספר העוסק בנושא שגרתי נועד להוות פיתיון שילכוד את עיני הקורא. כאשר הספר כולו עוסק בנושא בלתי שגרתי, או שהספר עוסק בנושא מוכר מנקודת מבט מיוחדת, הרי שם המשקף בצורה עניינית את תוכן הספר הוא שם בלתי שגרתי.
שם מתחום אחר
יש ספרים ששמם רחוק מלהעיד על תוכנם. ייתכן שיש כאן אלמנט של הטעיה מדעת כדי לעורר עניין, וייתכן כי יש בכך תחכום יתר.
שם עם מילה לא-מילונית
יש שממציאים מילה חדשה וייחודית כדי לשלב אותה בשם הספר, ובזכותה למשוך תשומת לב.
שם עם חרוז
חריזת כותר נהוגה בספרי ילדים, אך אפשר למצוא אותה גם בספרי עיון.
שם ראשי + שם משני
פתרון לבעיה זו נמצא בגישה הנפוצה, של מתן שם כפול לספר: שם ראשי המושך את העין, ובצמוד לו שם משני - שם שבלוני או ענייני המסַפר על תוכן הספר, ובכך יוצק משמעות בשם הראשי.
במקרים פחות נפוצים אין לאף אחד משני השמות קיום עצמאי, ורק שילובם יוצר שם בעל משמעות: מצב חריג, שבו השם הראשי הוא שם ענייני ואילו שם המשנה הוא המיוחד, ניתן בשם הספר The Four-Color Problem - Assaults and Conquest. במקרה זה די בשם הראשי, שהוא שמה של בעיה מפורסמת במתמטיקה (בעיית ארבעת הצבעים), כדי לפתות את הקורא הפוטנציאלי לגלות עניין בספר; שם המשנה מוסיף פרטים על הדרך שבה מטפל ספר זה בהצגת הבעיה.
גם כאשר לספר שם קצר ושגרתי יש מקום לכותרת משנה, המרחיבה את המידע שמספק שם הספר. שם הספר מציין את התחום הכללי בו עוסק הספר, וכותרת המשנה מצמצמת תחום זה, ובכך מבהירה את נושא הספר.
שם ראשי 'או' שם משני
אחת הדרכים לשלב שני שמות לשם אחד היא חיבורם ברצף באמצעות המילה "או":
שם בשלוש רמות
יש היוצרים שם של ספר המורכב אף משלושה קטעים. במקרה כזה מעצבים כל קטע באותיות שונות.
הכל על פרשת ניסיון חיסול תשלובת מפעלי פיקנטי
העלוקות
מנגנון המס נגד איש אחד איך ליישם בעסקים ובכל התחומים את
סודות המנהיגות של
אטילה מלך ההוּנים
מהמנהיגים האדירים שידע העולם
שם הספר כשם אחד מפרקיו
כאשר הספר הוא אוסף של פרקים בעלי תלות נמוכה זה בזה (קושר אותם מכנה משותף רחב, כגון מדור בכתב-עת בו פורסמו), ניתן לקרוא לספר בשם אחד הפרקים.
לעיתים שמות הפרקים הם מיוחדים ומקוריים; אין בכך כל בעיה כאשר שמות אלה תואמים את אופי הספר, ומשמעותם מתבררת לקורא במהלך קריאת הספר. בחירת שם פרק כזה כשם לספר מעניקה לספר שם מתוחכם ומוזר. גם במקרה זה פתרון מקובל הוא מתן כותרת כפולה לספר.
פרפרזה על שם ספר נודע או על ביטוי מפורסם
יצירת שם לספר כפרפרזה על שם ספר נודע, שהפך לחלק מהתרבות הכללית או התרבות הענפית, מעניקה לספר החדש מכושר הפיתוי הגלום במוניטין של הספר הישן, ובפרט את הקליטה המהירה של השם המוכר. השם המקורי אינו חייב להיות בתחומו של השם החדש, ואף יכול להיות שם של ספר בדיוני (ולאו דווקא ספר עיון). הפרפרזה נוצרת באמצעות חיקוי המילים המרכיבות את השם המקורי, או באמצעות חיקוי המבנה של השם המקורי.
מקרה מיוחד, של שם ספר הנשען על שם קודם, הוא כאשר מחבר של ספר מצליח כותב ספר נוסף באותו נושא, ועל השם של הספר החדש להבהיר זאת לקורא. לשם כך ניתן לקחת את שם הספר הקודם ולהוסיף לו את המילה "עוד", למשל.
וריאציה של טכניקה זו היא בחירת שם המהווה פסוק (או חלק מפסוק) מהתנ"ך, שורה משיר ידוע, או פרפרזה על ביטוי מפורסם.
לשון נופל על לשון
משחק מילים מסוג "לשון נופל על לשון" מופיע בשמות הספרים הבאים:
אמפיבוליה
אמפיבוליה היא כשל לוגי מילולי הנובע מערפול או משיבוש במבנה הדקדוקי של משפט, הגורם לכך שלמשפט יש כפל משמעות. להלן קטע מעטיפת הספר המסביר את כפל המשמעות: A panda walks into a café. He orders a sandwich, eats it, then draws a gun and fires two shots in the air. "Why?" asks the confused waiter, as the panda makes towards the exit. The panda produces a badly punctuated wildlife annual and tosses it over his shoulder. "I'm a panda," he says, at the door. "Look it up." The waiter turns to the relevant entry and, sure enough, finds an explanation. Panda: Large black-and-white bear-like mammal, native to China. Eats, shoots and leaves.
שם עם שאלה
יש שמות ספרים שמציגים שאלה. לעיתים הספר מספק תשובה לשאלה, לעיתים תוכן הספר סותר את ההנחה שבשאלה, ולעיתים זו שאלת תמיהה.
שאלה לקראת הפרכה
השאלה שבכותרת היא בבחינת 'האמנם?' מעין רמז לקורא כי בספר יוטל ספק באמירה, או אף ינותץ מיתוס.
שאלה שמעוררת סקרנות
יש שמות ספרים עם שאלות שמיועדות לעורר את סקרנותו של הקורא בשאלה ישירה, למשל: * "Can You Believe Your Eyes?" (J. Richard Block and Harold Yuker, Published by Brunner-Routledge) - Book on illusions and visual oddities. הספר הבא בוודאי רוצה לעורר סקרנות, הרי בכותרת המבוא כתוב בבירור: "בשבחה של הסקרנות".
אפשר גם לעורר סקרנות על ידי שאלה של תמיהה:
שאלות שעולות
שאלה של תמיהה:
שאלה ללא סימן שאלה:
שאלה בהשאלה: "אחד מי יודע?" זו קושיה מהגדה של פסח, והשם בשום דרך לא רומז על ספר אוטוביוגרפיה.
רק שאלות:
שם עם סימן קריאה
כפי שקיימים שמות ספרים עם סימן שאלה, יש גם שמות ספרים עם סימן קריאה. שמות אלה פונים לקורא בלשון ציווי - עַשֶׂה...!, היזהר! - וגם בקריאת עידוד או בזעקת צער. השמות הם לעיתים עם סימן קריאה או בלעדיו.
קח עצה
פְּעַל על פי עצתנו - ותצליח!
היזהר!
היזהר מאנשים, הישמר ממעשים!
איוּם
איום בסגנון של שוד מזוין, שמאחוריו מסתתר צרור עצות כלכליות:
הצהרת מחויבות
הכרזה כלפי עם ועולם על מחויבות:
שם הרומז על דבר עבירה
יש ספרים אשר שמם רומז על דבר עבירה. אלה ספרים שאין להם זיקה לפלילים, אך השם מושך את העין ומעורר עניין. למשל ספרים שמסבירים כיצד ליצור מצג שוא באמצעות מניפולציה בנתונים סטטיסטיים ובגרפיקה - עיוות, הבלטה, הסתרה, צביעה ועוד. יש גם ספרים על מניפולציה של זריזות ידיים. שמות ספרים כגון: "איך לרמות בעזרת...", או "המדריך להונאה...".
שם הרומז על שותפוּת
יש ספרים ששמם כולל כינויי גוף כגון אנחנו, או מילות שיתוף כמו שלנו ושלך. שם כזה עשוי להתפרש בעיני הקורא כשותפות, ולעודד אותו כשותף לספר.
ביוגרפיות
ספרי ביוגרפיה ואוטוביוגרפיה מהווים שדה נרחב ליצירתיות שמות הספרים. כי הרי כיצד יבחינו בין אינסוף הכותרים, כאשר כולם מספרים את תולדותיו של פלוני.
ביוגרפיה עם שם סתמי
מחברים רבים בוחרים בדרך הפשוטה, הסתמית: "ביוגרפיה של פלוני". זה שם ברור, שם שאינו דורש יצירתיות, שם שאינו מחייב כותרת משנה. חסרונו של השם הסתמי הוא בכך שאינו ייחודי, שאינו מושך את העין.
ביוגרפיה עם שם שבלוני
השם השבלוני הוא בבחינת וריאציה משופרת של השם הסתמי, כאשר מחליפים את המילה ביוגרפיה במילים נרדפות.
ביוגרפיה עם שם מורחב
שם מורחב מורכב מכותרת ומכותרת משנה, כאשר באחת הכותרות כותבים 'ביוגרפיה', או תחליף נאה למילה ביוגרפיה.
ביוגרפיה עם אופי
דרך נפוצה היא מתן שם לספר הכולל את תיאור האופי של הביוגרפיה. יש בכך מעין סיכום, במילה או בשתיים, של הדמות או של קורותיה.
ביוגרפיה מאוירת
ספרי ביוגרפיה לילדים מאופיינים על ידי ריבוי תמונות, למשל ספר עם שפע תצלומים ואיורים - 600 תמונות על פני 300 עמודים: ביוגרפיה בעיצוב של קומיקס - איורים עם טקסטים בבועות, פורמט המיועד לתלמידי הכיתות הנמוכות: ביוגרפיה שעיקרה תצלומים המלווים במידע ובאנקדוטות:
ביוגרפיה סמויה
יש ספרים אשר שמם כלל לא מעיד עליהם שזו ביוגרפיה. הספרים להלן, למשל, הם ביוגרפיות, אך למילה ביוגרפיה, או לתחליפיה, אין זכר על העטיפה.
ביוגרפיה בהשאלה
ספר ביוגרפיה מספר על מהלך חיים של פלוני, אך יש השואלים את המונח ביוגרפיה כדי לתאר תהליכים היסטוריים לא של בני אדם.
מֵעֵין ביוגרפיה
על פי שמו, הספר הוא ביוגרפיה של סוקרטס, אך למעשה לא מדובר כאן על חייו של האיש, אלא על תורתו. הספר מביא שלושה דיאלוגים שכתב אפלטון, דיאלוגים שבהם מופיע סוקרטס כשואל השאלות. שמו של הספר בעברית ניתן על ידי המתרגם. אותם דיאלוגים באנגלית, למשל, מופיעים בשם "משפטו ומותו של סוקרטס - ארבעה דיאלוגים" ("The Trial and Death of Socrates - Four Dialogues").
רה-ביוגרפיה
לצד הביוגרפיה מתקיימת סוגה של רה-ביוגרפיה. רה-ביוגרפיות הן גרסאות של סיפורי חיים, רומנים המייצגים עלילות חיים בדויות, וגם אוטוביוגרפיות, אותנטיות לכאורה, המעוצבות כטקסטים ספרותיים. ספרים אלה אינם נמנים עם ספרי עיון, אך אזכורם כאן לצד ביוגרפיות - מתבקש.
על ביוגרפיות ועל ביוגרפים
נכתבים גם, ספרים שעניינם מלאכת הכתיבה של ביוגרפיות, ולא הביוגרפיות עצמן. שמות הספרים מעידים על תוכנם.
מהדורה חדשה
שם של ספר הוא יותר מאשר זיהוי סתמי של הספר. לפיכך מוחלף לעיתים שם הספר במהדורה שנייה שלו, בהתאם לשיקולים שונים.
סיבה נפוצה לשינוי כזה היא הרצון להדגיש גם בשם הספר את ההתפתחות שחלה בספר. שינוי מזערי מסוג זה בוצע לספרו של אברהם אבן-שושן מילון חדש, אשר יצא לאור תחת שם זה במהדורות אחדות, עד אשר במהדורתו החדשה, שהחלה לצאת לאור בשנת תשכ"ו, שונה שמו במקצת לשם המילון החדש. שינוי זה משיג מחד את המטרה של הדגשת התפתחות הספר, ומאידך שומר על קשר הדוק עם השם הקודם והמוניטין הצבור בו. במהדורה שיצאה לאור בשנת 2004, כעשרים שנה לאחר פטירת המחבר, שונה שם המילון לשם שבו נודע בציבור כבר שנים רבות, מילון אבן-שושן.
בדרך דומה נהגו באנציקלופדיה "בריטניקה לנוער", ובמהדורה החדשה שמה היה "הבריטניקה החדשה לנוער" וגם הוספה לה כותרת משנה: "אנציקלופדיה עברית-בינלאומית" (הוצאת אנציקלופדיות לנוער בע"מ).
שינוי ניכר מעט יותר, המתבסס על שיקולים דומים, בוצע בספר חזור ולמד לקלוע. ספר זה הוא גרסה חדשה לחלוטין, שיצאה לאור בשנת 1975, לספר למד לקלוע, שיצא לאור לראשונה בשנת 1950. לאחר הופעתו הראשונה יצא הספר בשתי מהדורות נוספות, בשנים 1952 ו-1958, אך השינויים שנכללו בהן לא הצדיקו החלפת שם לספר, שהרי בספר עיון המתאר מציאות דינמית אין הצדקה להחלפת שם עם כל מהדורה חדשה של הספר.
שינוי ניכר עבר שם ספרו של יהודה כהנא, שבגרסתו הראשונה, שיצאה לאור בשנת 1976, נקרא ביטוח סוציאלי, הסדרי גמל וביטוח חיים בישראל. גרסתו השנייה, שיצאה לאור בשנת 1983, נקראה מדריך לביטוח חיים, פנסיה וגמל, ובגרסתו השלישית, הכפולה בהיקפה מהראשונה, שיצאה לאור בשנת 1989, נקרא ספר ביטוח החיים, הפנסיה והגמל בישראל.
למו"ל ולשיקוליו משקל רב בקביעת שמו של הספר, ולכן נפוצה יותר התופעה של החלפת שם בעת החלפת מו"ל. הספר The Unexpected Hanging שהוזכר לעיל, נקרא כך במהדורתו האמריקאית, אך במהדורתו האנגלית (בהוצאת Penguin) שונה שמו לשם שמרני יותר: Further Mathematical Diversions.
סיבה נוספת לשינוי שמו של ספר טמונה בעיבוד הספר לסרט. כאשר הסרט נעשה פופולרי, לעיתים מותאם שם הספר לשם הסרט, משיקולי שיווק. כך, לדוגמה, הספר מה חלומות נראה מאת ריצ'רד מאתסון הפך ללחלום אותך, לאחר שנעשה סרט בשם זה בעקבות הספר. עוד דוגמה לשינוי שכזה היא הספר הכריש, שבמהדורות מאוחרות יותר שונה שמו למלתעות, בעקבות סרטו המצליח של סטיבן ספילברג.
שנתונים
בספרים שמטבעם דורשים עדכון תקופתי, לצורך הדגשת העדכניות מוסיפים לשמם את מספר המהדורה או את שנת ההוצאה.
אבולוציה של שם
סדרת הספרים של חוק מרפי יצאה לאור בשלבים, בהפרש של שנים בין הפרסומים. כך מתגלגל שמו של הספר בשלושת הכרכים ובמהדורה המקבצת את שלושתם בכרך אחד:
תקצירים
לצד מהדורות חדשות ומורחבות, יש מקום גם למהדורות מקוצרות. אלה ספרים הידועים כתקציר, קיצור, תמצית, גרסת כיס, מהדורה עממית, וכיוצא בזה. בדרך כלל זו מהדורה זולה יתר, אם בשל דילול הטקסט או בזכות הפקת דפוס פשוטה יותר (כריכה רכה, אותיות מוקטנות, נייר פשוט, ללא צבע).
מתברר שאפשר להוציא מהדורה מתומצתת שהיא מורחבת.
תרגום שמות ספרי עיון
תרגומו של ספר מחייב גם את תרגום שמו. בפני המתרגם עומדות מספר דרכים לביצוע משימה זו.
תרגום מילולי, מדויק ככל האפשר, של שם הספר: תרגום רוחו של השם, ללא הקפדה על תרגום מילולי: בחירה עצמאית של שם עברי לספר:
שילוב תעתיק שאינו תרגום:
תהליך בחירת השם לספר
לכל ספר אפשריים שמות רבים, מתוך הקטגוריות שנידונו לעיל. בתהליך בחירת השם לספר נבחנים שמות שונים, לשם מציאת השם המתאים ביותר. לשם הספר חשיבות גדולה, ככלי לקידום הפצתו של הספר ולפיתויו של הקורא הפוטנציאלי, ולכן השם בו יתפרסם הספר אינו דווקא השם בו בחר המחבר; בחירת השם נעשית בשיתוף פעולה עם המו"ל, לאחר ניתוח חלופות אפשריות.
בתהליך בחירת השם לספר עולים לדיון שמות רבים. כל השמות תואמים את תוכן הספר, ולפיכך מכילים כולם מעט מהמסר שבספר. אחד מכל השמות שהועלו נבחר לתפקידו, וכל האחרים יורדים לטמיון. לא הכול משלימים עם אובדן השמות הנותרים, ולכן יש המנסים להעביר לקורא את כל השמות שהועלו. את ספרה ירושלים מבפנוכו מסיימת נתיבה בן-יהודה בעמוד שכותרתו "השמות האפשריים לספר הזה", ובו נאמר:
טייס הקרב רן פקר הסביר גם הוא כיצד בחר את השם לספרו האוטוביוגרפי נץ בשחקים:
מחוץ לבועה
מחוץ לבועה היא תוכנית טלוויזיה המשודרת בערוץ עשר ועוסקת בנושאי הפריפריה במדינת ישראל.
"מחוץ לבועה" היא תוכנית טלוויזיה יומית המשודרת בשעות הצהריים החל משנת 2016. התוכנית החליפה את התוכנית "זמן מיסטיקה", ששודרה אף היא במסגרת של רצועה יומית. "מחוץ לבועה" היא תוכנית אולפן המצולמת באולפני "טופ ליין" בקריית שמונה. מגישתה הראשונה של התוכנית הייתה אמירה בוזגלו. החל מ-2017 היא מוגשת על ידי אושרה פרידמן, שעלתה לישראל מאתיופיה בילדותה, ומתגוררת בקריית מוצקין.
בתוכנית מתארח פאנל אורחים הדן בנושאים שונים הקשורים לפריפריה הגאוגרפית של ישראל (הגליל והנגב) בתחומים כגון תעסוקה, בריאות, רווחה ותרבות. בין האורחים, ראשי רשויות, אנשי אקדמיה, פעילים חברתיים ועוד.
מטען (הרלדיקה)
המטען בהרלדיקה ובווקסילולוגיה הוא צורה המאכלסת את שדה המגן או הדגל. בבלאזון המילה "מטען" יכולה לשמש גם כפועל (לדוגמה, אם על מגן מופיעים שלושה אריות, נוכל לומר כי "המגן מוטען בשלושה אריות"). חשוב להבדיל בין המטען לבין חלוקת השדה, ולהבחין כי המטענים עצמם עשויים להיות מוטענים גם כן.
אלפי אובייקטים מעולם הטבע, המיתולוגיה והטכנולוגיה הופיעו ומופיעים מעל שלטי אצולה לצד מטענים אשר אופייניים לעולם המושגים ההרלדי. המטענים עשויים להיות כל דבר החל בבעלי חיים, חפצים וכלה בצורות גאומטריות. הצורות הרגילות נקראות לעיתים מטענים נכונים (proper charges) ואילו מטענים אחרים נקראים מטענים נפוצים (common charges). בבלאזון הצרפתי הצורות הרגילות נקראות pièces ואילו המטענים האחרים שניתן לשבץ בכל מקום על גבי המגן הם meubles (ניידים).
אנטוניו פוארטה
אנטוניו חוסה פוארטה פרס (בספרדית: Antonio José Puerta Pérez; 26 בנובמבר 1984 – 28 באוגוסט 2007) היה כדורגלן בסביליה ובנבחרת ספרד שנפטר בעקבות שני אירועי דום לב שחווה בזמן משחק לה ליגה ב-25 באוגוסט מול חטאפה.
קריירה
פוארטה הצטרף לסביליה כשחקן שמאלי טבעי וגדל שם 14 שנים עם שחקנים כגון חסוס נבאס, סרחיו ראמוס, אלחנדרו אלפרו וקפה בלנקו. הישגיו הרבים וכישרונו הרב גרמו למספר מועדוני כדורגל בכירים כגון ארסנל, מנצ'סטר יונייטד וריאל מדריד להתעניין בו.
פוארטה שיחק פעם אחת בנבחרת ספרד במשחק שנערך ב-6 באוקטובר 2006 נגד נבחרת שוודיה במוקדמות יורו 2008, ובנוסף הוא גם שיחק בנבחרת ספרד עד גיל 21.
ב-25 באוגוסט 2007 התמוטט פוארטה ואיבד את הכרתו מדום לב במהלך המשחק הראשון של סביליה בעונת באצטדיונה הביתי, רמון סאנצ'ס פיחואן, נגד חטאפה. פוארטה נראה מתכופף אך לפתע התעלף. חבריו לקבוצה - השוער אנדרס פאלופ והמגן איויקה דרגיוטינוביץ – רצו אליו ומנעו את צניחת בסיס הלשון שלו ("בליעת לשון"). לאחר שהתאושש הוחלף וכשירד לחדר הלבשה איבד שנית את הכרתו וחווה דום לב נוסף. פוארטה פונה מחדר ההלבשה במהירות לבית חולים ושם לאחר 3 ימים נפטר, משאיר מאחוריו את חברתו לחיים בחודש השביעי להריונה.
בשל מותו נדחה משחק של סביליה מול א.א.ק. אתונה במוקדמות ליגת האלופות, ובנוסף בכל משחקי השבוע שלאחר מותו כיבדו המועדונים את זכרו בדקת דומייה לפני המשחקים בליגה.
דוד הלוי מדרעא
רבי דוד הלוי (הראשון) הידוע בכינוי מול דרעא היה רב ומקובל מרוקאי ממגורשי ספרד, מראשי חוג המקובלים בעמק הדרעא ומחבר "ספר המלכות".
חייו
נולד בסביליה לבליידא ורבי שמואל הלוי בן זמרא. לאחר הגירוש היגר בשנת ה'רנ"ב (1492) למרוקו. לפי גרסה אחת הגיע במסע מפרך ורווי ייסורים לפאס, ולאחר כשמונה חודשים פרצה בפאס שרפה גדולה, ובעקבותיה שרר בעיר רעב כבד ופרצה מגפת דבר, והוא עבר לדבדו. סברה אחרת גורסת כי משפחתו הגיעה מספרד ישירות לדבדו. בין כך ובין כך, בהמשך הגיע לפאס כדי ללמוד מפי רבי יהודה עוזיאל (הראשון), ממנו נסמך וכנראה גם התגורר בביתו וסמך על שולחנו. מפאס הוא היגר בשל קשיי פרנסה לכפר תמגרות שבעמק הדרעא, ובו התפרנס מיגיע כפיו - כנראה מסחר או צורפות. ייתכן ששימש כדיין בתמגרות. מלבד גדלותו בתורה, היה בעל השכלה מדעית רחבה. באותה העת התרכזו באזור דרעא מקובלים רבים, ורבי דוד למד עם רבי משה בן מחפוצא, והתגורר בביתו. רבי דוד היה מהדמויות הבולטות והמובילות של חוג המקובלים שהתגבש בעמק הדרעא, והיה בקשרים טובים גם עם המושל המקומי. דמותו הייתה נערצת על יהודי האזור ויוחסו לו כוחות מיסטיים וגילויי אליהו. הוא פיתח את "תורת הצירוף" של מקובלי דרעא ורבי אברהם אבולעפיה, ותורתו עוסקת בצירופי אותיות שונים, ושימוש בהם בהבנת מעשה מרכבה והסברתו ובקבלה מעשית.
נפטר כנראה עד סוף המחצית הראשונה של המאה ה-16. נקבר בתמגרות, וקברו אבד כנראה במהלך המאה ה-19. מסורת אחרת מזהה את קברו עד היום בכפר דרע הסמוך.
חיבוריו
שרידים מחיבורים נוספים שלו (שלא זוהו בשמותם) נלקטו על ידי הרב גד עמר למהדורת "ספר המלכות" שלו.
Internet Group Management Protocol
Internet Group Management Protocol או בקיצור IGMP הוא פרוטוקול תקשורת מעל IP המשמש לניהול קבוצת שידור Multicast.
הפרוטוקול מאפשר לצמתים בעלי כתובת IP ברשת לפנות לנתב סמוך התומך ב-Multicast ובאמצעותו להירשם לקבוצת השידור הרצויה. מרגע הרישום לקבוצת השידור בנתב, הלה מוודא שהוא מקבל את חבילות המידע הנשלחות לקבוצה, ומעביר אותן הלאה לשאר הצמתים תחתיו שנרשמו לקבוצה זו.
IGMP מהווה חלק אינטגרלי מהדרישות להקמת רשת התומכת ב-Multicast, והוא נחשב לחלק משכבת הרשת של מודל ה-TCP/IP, למרות שהוא פועל מעל ל-IP. זאת בדומה ל-ICMP, שלא נחשב לפרוטוקול בשכבת התעבורה של מודל ה-TCP/IP שכן אינו מאפשר העברת מידע ברמה מעליו.
גרסאות
קיימות שלוש גרסאות ל-IGMP המוגדרות על ידי ה-Request for Comments הבאים:
מבנה חבילת IGMPv2
חבילת IGMPv2 מוגדרת על ידי באופן הבא:
כאשר:
קרבונט
קרבונט (באנגלית: Carbonate) או פחמה הוא מלח או אסטר של חומצה פחמתית.
תכונות כימיות
יון הקרבונט הוא אניון רב-אטומי (פוליאטומי), בעל נוסחת המבנה CO3−2, ומשקל מולקולרי של 60.01 דלטון; הוא מורכב מאטום פחמן מרכזי, המוקף בשלושה אטומי חמצן זהים, בגאומטריה משולשת מישורית. יון הקרבונט נושא מטען חשמלי פורמלי (2-), והוא הבסיס המצומד של יון ביקרבונט, HCO3−; יון זה הוא בתורו הבסיס המצומד של H2CO3, חומצה פחמתית.
בתמיסה מימית, קרבונט, ביקרבונט, פחמן דו-חמצני וחומצה פחמתית מתקיימים ביחד, בשיווי משקל דינמי. בתמיסות בסיסיות חזקות, הצורה העיקרית היא יון הקרבונט, ובתמיסות בסיסיות חלשות נפוץ יותר יון הביקרבונט. בתמיסות חומציות יותר, הצורה העיקרית היא פחמן דו-חמצני מומס, והוא, יחד עם מים, נמצא בשיווי משקל עם חומצה פחמתית (שיווי המשקל נוטה בחוזקה לכיוון פחמן דו-חמצני).
בכימיה אורגנית, המושג קרבונט מתייחס לעיתים לקבוצה פונקציונלית המהווה חלק ממולקולה גדולה יותר; הקבוצה כוללת אטום פחמן הקשור לשלושה אטומי חמצן, לאחד מהם בקשר כפול. הקישור לשאר המולקולה מתבצע דרך אטומי החמצן האחרים.
שימושים
מבחן פשוט להימצאות קרבונט במלח הוא הוספה של חומצה מינרלית מהולה (כמו חומצה הידרוכלורית) - החומצה תסיט את שיווי המשקל לכיוון שחרור הגז פחמן דו-חמצני.
מלחי קרבונט נפוצים בטבע (במינרלים) ובתעשייה. המונח "קרבונט" מתייחס לעיתים קרובות גם למלחי קרבונט, או מינרלים קרבונטיים. הנפוץ ביותר ביניהם הוא קלציט, או סידן פחמתי, המרכיב העיקרי באבן גיר.
חשיבות ביולוגית
יוני הקרבונט משמשים כבופר בדם, דרך לשמור על רמת חומציות נכונה. המנגנון הוא כדלקמן: