cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מוטאון
"היטסוויל יו. אס. איי" 1959 - 1972
בין 1961 ל-1971 מוטאון השיגה 110 שירים בעשרת המקומות הראשונים במצעד הפזמונים, והחתימה אמנים כסטיבי וונדר, מרווין גיי, דיאנה רוס והסופרימס, ארבע הפסגות וחמישיית הג'קסונים. החברה הפעילה מספר חברות בת בנוסף לשמות "טמלה" ו"מוטאון". חברה בת שגורדי קרא על שם עצמו, החתימה את "הפיתויים" ("The Temptations"), מרתה והוונדלאס (Martha and the Vandellas). חברה נוספת, .V.I.P החתימה את ה"וולווטס" (Velvelettes) וה"אורגים" (The Spinners), חברה נוספת, סול (Soul), החתימה את ג'וניור ווקר והאול סטארס (Jr. Walker & the All Stars) ואת גלאדיס נייט והפיפס. הפיפס היו הלהקה הראשונה שזכתה להצלחה במסגרת אחרת, וחתמה עם חברה בת של מוטאון לאחר מכן. מוטאון הפעילה גם חברות שעסקו במוזיקת ג'אז, קאנטרי ואף רוק. סיסמתה של החברה "קולה של אמריקה הצעירה" שיקפה את הפופולריות של זמריה השחורים של חברת מוטאון בקרב קהל שחור וקהל שאינו שחור. החברה זכתה להצלחה הן בארצות הברית והן מעבר לים, ובמיוחד בבריטניה.
פיתוח האמנים
רבים מהאמנים השתתפו במסע הופעות שנתי שנקרא "מוטאון רביו", שהחל את דרכו בתחילה ב"צ'יטלין סירקט", סדרת אולמות ומועדונים בדרום ומערב ארצות הברית, שנטו לקבל מוזיקה שחורה. עם הצלחת החברה התרחב מסע ההופעות והפך למסע עולמי. מסע ההופעות נתן לזמרים הצעירים את ההזדמנות לשפר את סגנון הופעתם ואת כישוריהם החברתיים, וללמוד מהאמנים המנוסים יותר.
הליך ההפקה
רבים מהשירים הידועים ביותר של מוטאון, כדוגמת כל הלהיטים המוקדמים של הסופרימס, נכתבו על ידי משולש הכותבים הולנד-דוזייר-הולנד, שכלל את האחים בריאן ואדי הולנד, ולמונט דוזייר. מפיקים וכותבים אחרים באולפני "היטסוויל יו. אס. איי." היו נורמן ויטפילד ובארט סטרונג, ניקולס ארמסטרונג וואלרי סימפסון, פרנק וילסון, סמוקי רובינסון ומרווין גיי וברי גורדי עצמו.
האמנים והמפיקים הרבים במוטאון שיתפו פעולה עם התהליך, על אף שהתהליך תואר כתהליך תעשייתי כמעט. האולפנים עבדו 22 שעות ביממה, והאמנים היו לרוב במסעות הופעות שנמשכו שבועות, ולאחריהם שבו לדטרויט והקליטו כמה שיותר שירים, ולאחר מכן יצאו שוב למסע הופעות.
"הפאנק בראת'רס"
בנוסף לכישרונות כתיבת השירים של הכותבים והמפיקים, אחד מהגורמים העיקריים בהצלחתה הנרחבת של מוזיקת מוטאון הייתה נטייתו של גורדי להשתמש לצורך הקלטת הליווי המוזיקלי לשירי מוטאון, בקבוצת מוזיקאי אולפן שנבחרה בקפידה וגובשה ליחידה מוזיקלית, שנודעה כ"פאנק בראת'רס" (האחים פאנק. בין אמני האולפן שיצרו את "צליל מוטאון" היו הקלידנים ארל ואן דייק, ג'וני גריפית' וג'ו האנטר, הגיטריסטים ג'ו מסינה, רוברט וייט ואדי וויליס, אנשי כלי ההקשה אדי (בונגו) בראון, ג'ק אשפורד, המתופפים בני בנג'מין אוריאל ג'ונס וריצ'רד (פיסטול) אלן, והבסיסטים ג'יימס ג'יימרסון ובוב באביט. הקריירה והעבודה של הקבוצה תועדה בסרט התיעודי משנת 2002 "בצילה של מוטאון" (Standing in the Shadows of Motown), המתעד את הדרך בה יצרה חבורת "האחים פאנק" את המוזיקה הגדולה שהביאה להצלחת השמות הגדולים כמרווין גיי או הסופרימס, אך לא זכתה לתהילה ולהצלחה בה זכו הם.
"היטסוויל מערב" 1972 - 1998
לאחר עזיבת הצוות הולנד-דוזייר-הולנד ב-1967 בשל סכסוך על תשלומי תמלוגים, החלה האיכות של היצירה במוטאון לרדת, כמו גם התדירות בה הגיעו שירים שיצרו אמני החברה למקום הראשון במצעד הפזמונים. נורמן ויטפילד הפך למפיק העל של החברה, ויצר להיטים עבור הטמפטיישנס, מרווין גיי וגלדיס נייט והפיפס. בה בעת יצר ברי גורדי את "מוטאון הפקות" חברה בת שעסקה בטלוויזיה, והפיקה תוכניות מיוחדות עבור אמני החברה כדיאנה רוס או חמישיית הג'קסונים.
באמצע שנות השישים הקימה מוטאון סניפים בניו יורק ובלוס אנג'לס, וב-1969 החלה בהדרגה להעביר את עיקר פעילותה ללוס אנג'לס. אחרי 1972 התבצעה עיקר פעילות החברה בלוס אנג'לס, כאשר כמה אמנים המזוהים עם החברה, כמרתה ריבס, ארבע הפסגות, גלדיס נייט והפיפס, ואף אמני האולפן "הפאנק בראת'רס", נותרו מאחור בדטרויט, או עזבו את החברה מסיבות אחרות. הסיבה העיקרית למעבר הייתה ניסיון להשתלב בתעשיית הקולנוע, ו"מוטאון הפקות" השתלבה בתחום בשתי הפקות מוצלחות - האחת, הביוגרפיה של בילי הולידיי, "הליידי שרה בלוז" בכיכובה של דיאנה רוס" ב-1972, והשנייה "מהוגני" (1975), שאף בו כיכבה דיאנה רוס כשחורה ענייה המצליחה בעולם האופנה ברומא. הצלחות אחרות של חברת ההפקה כללו את "Thank God It's Friday" ("תודה לאל שהיום יום שישי") מ-1978, סרט שעסק במוזיקת הדיסקו, בכיכוב "הקומודורס" ודונה סאמר, "The Wiz" (הקוסם) (1978), גרסת דיסקו אורבנית לסיפור "הקוסם מארץ עוץ" בכיכובם של דיאנה רוס ומייקל ג'קסון, ו"הדרקון האחרון" (1985), סרט אמנויות לחימה שזכה למעמד של קאלט.
על אף שב-1975 לא עבדו כבר עם החברה המפיקים האחראים להצלחתה הראשונית, כהולנד-דוזייר-הולנד, נורמן ויטפילד, ורבים מיוצרי הלהיטים האחרים, עדיין היו למוטאון הצלחות רבות בסוף שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80, שכללו את הצלחת ליונל ריצ'י והקומודורס, ריק ג'יימס, טינה מארי ודהבארג'. באמצע שנות השמונים החלה מוטאון להפסיד כספים, וברי מכר את בעלותו בחברה לחברת MCA ולתאגיד "בוסטון וונצ'רס" ביוני 1988 עבור סכום של 61 מיליוני דולרים. ב-1989 מכר ברי את "מוטאון הפקות" לסוזאן דה פאס, אחת ממנהלות החברה בבעלותו של גורדי, ששינתה את שמה ל"דה פאס הפקות" והמשיכה בניהול החברה.
במהלך שנות ה-90 החתימה מוטאון אמנים מצליחים כבויז טו מן וג'וני גיל על אף שהחברה עצמה הייתה במצב של התפרקות. מנהלים חדשים באו והלכו, החל ממחליפו הישיר של גורדי, ג'ריל באזבי. באזבי עזב על רקע סכסוך כספי עם MCA וטען כי החברה לא העניקה למוטאון תשומת לב או קידום מכירות ראויים. בשנת 1991 מוטאון תבעה את MCA על מנת לבטל את הסכם ההפצה שבין החברות, והחלה בעבודה עם חברת פוליגרם. שלוש שנים לאחר מכן רכשה פוליגרם את מוטאון, והחליפה את באזבי באנדרה הראל. הראל שימש כמנהל החברה במשך שנתים, ועזב את החברה לאחר שספג ביקורת על אי יעילותו. הוא הוחלף באיש פוליגרם, דני גולדברג ששימש כמנהל ובג'ורג' ג'קסון ששימש כנשיא.
יוניברסל - מוטאון: 1998 ואילך
ב-1998 מוטאון הייתה עדיין חברה גדולה ומשפיעה, והחתימה כוכבים כ-להקת 702, בריאן מקנייט ואריקה באדו. בדצמבר 1998 נרכשה חברת פוליגרם על ידי חברת סיגרם ומוטאון מוזגה עם חברת "יוניברסל מיוזיק גרופ". באופן אירוני, שלוש שנים לפני כן רכשה סיגרם את חברת האם לשעבר של מוטאון, MCA, ולמעשה מוטאון חזרה לשתף פעולה עם הרבה מחברות הבת של MCA. סיגרם קיוותה ליצור במהלך זה אימפריה מוזיקלית סביב חברת יוניברסל. קיידר מסנבורג מפיק לשעבר של אריקה באדו הפך למנהל מוטאון, ופיקח על המשך הצלחתה של באדו, וכן אמנים כמקנייט, מיכאל מקדונלד ואינדיה ארי.
ב-2005 הוחלף מסנבורג בסילביה רון, ומוטאון אוחדה עם חברת "יוניברסל רקורדס" ונקראה "יוניברסל מוטאון רקורד גרופ", חברה המפקחת על הקלטות וקטלוגים בחברות התקליטים מוטאון, יוניברסל, וכן חברות נוספות כ"בלאקגראונד רקורדס", "ריפבליק רקורדס" ואחרים. תחת התנאים החדשים ממשיכה מוטאון לפעול בהצלחה ובשורותיה פועלים זמרי הרית'ם אנד בלוז אינדיה ארי, אריקה באדו, מיה, קם, יאמי בינגהם זמרת הפופ לינדזי לוהן, זמרי הרגאיי דמיאן מארלי וסטיבן מארלי והראפרים טריק טריק וניק קאנון.
האמנים שהובילו להצלחתה הראשונית של החברה, דיאנה רוס, סמוקי רובינסון, סטיבי וונדר והטמפטיישנס המשיכו לפעול במסגרתה במשך שנים רבות, וגם תחת השינויים בבעלות. רוס עזבה את מוטאון ב-1981 אך שבה ועבדה עמה בין 1988 ל-1989. רובינסון עזב לתקופה קצרה ב-1999 והטמפטיישנס המשיכו בעבודה עם מוטאון עד 2004. סטיבי וונדר הוא היום האמן היחיד הפועל במסגרת מוטאון שנותר מ"התקופה הקלאסית" של החברה.
דוד שחר
דוד שחר (17 ביוני 1926 - 2 באפריל 1997) היה סופר ישראלי בשפה העברית, מרצה, מתרגם ועורך.
ביוגרפיה
דוד שחר נולד בירושלים למשפחה ותיקה בארץ, דור חמישי לילידי ירושלים. אבותיו הגיעו לירושלים במאה ה-19 - מצד אמו באו מהאימפריה הרוסית ומצד אביו באו מהונגריה ולפי ספורים משפחתיים לענף זה של המשפחה הייתה זיקה למגורשי ספרד.
דוד שחר עשה בעיר כמעט את כל חייו, גדל בבית חילוני ומשפחתו התגוררה עד לגרושי הוריו ברחוב הנביאים. עקב מאורעות 38–1936 נקלע בית הספר ללימוד שפות אותו הקים אביו למשבר שהוביל לפשיטת רגל. המשפחה נותרה בחוסר כל וכך נאלץ שחר בגיל 12 למצוא מקלט יחד עם כל משפחתו החילונית תחת קורת בית סבתו הדתיה בשכונת מאה שערים. יחסי הוריו התערערו והם נפרדו כשהיה בן 18. דוד שחר למד בבית הספר תחכמוני ואחר כך בתיכון בית הכרם. השלים לאחר מכן לימודיו בפסיכולוגיה ובספרות עברית באוניברסיטה העברית. במלחמת העצמאות התגייס לצה"ל ושירת כמפקד קרבי, ומאוחר יותר כקצין חינוך. מהרגע שהחליט להקדיש את חייו ליצירתו התפרנס בקושי, היה מורה, עורך, מתרגם, מתקין לשוני ועוד. לימד אנגלית ותנ"ך בבתי ספר טכניים, מאוחר יותר היה מרצה בבית המדרש למורים בגבעת השלושה.
יצירתו הנחשבת היא סדרת הספרים בשמונה כרכים, "היכל הכלים השבורים", ששחר עצמו כינה אותם גם בשם הכולל "לוריאן", על שם גיבור הסדרה גבריאל לוריא. בסדרה מגולל שחר תמונה פנורמית ענקית, המתרחשת ברובה בירושלים, אך גם בערים אחרות בעולם. לתוך הפנורמה הזו הביא שחר דמויות צבעוניות, סיפורים מפותלים וגורלות שזורים, המהווים מעין מפה אנושית רחבה של מאה וחמישים השנים האחרונות.שחר זכה לכיבודים ספרותיים ופרסים. בין השאר זכה בפרס עגנון, פרס ביאליק, פרס ברנר, פרס נשיא המדינה לספרות, וכמה פעמים בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים. בשנת 1973 נבחר ליושב ראש אגודת הסופרים בישראל. אף על פי כן הביקורת הספרותית בארץ לא אהבה את יצירתו. ייתכן שבין הגורמים לכך היו דעותיו ה"ימניות" המתונות, סלידתו מכל מחנאות פוליטית וזיקתו אל היישוב הישן בירושלים. החל משנות השישים יצא לעיתים לצרפת, בתחילה ליווה את שולמית אשתו לרגל עבודת הדוקטורט שלה ובהמשך גם לרגל עבודתו הספרותית. בצרפת ובבלגיה יצא לו שם של סופר מיוחד במינו, הממשיך את המסורת הספרותית הגדולה של הסופר מרסל פרוסט.
דוד שחר פרסם בעברית קרוב לשישים כרכים של סיפורת ותרגום. ספריו ניתרגמו לכמה לשונות, ובהן צרפתית, אנגלית, קטלאנית, יפנית, רוסית, גרמנית, אסטונית וספרדית.
בשנת 1956 נישא להיסטוריונית פרופ' שולמית שחר, כלת פרס ישראל. בנו הוא הפרופ' לתרבות סין מאיר שחר. בתו דינה היא מעצבת, אחיינו הוא הסופר אורי וינברג.
דוד שחר נפטר ב-2 באפריל 1997 בבית חולים בפריז. במותו היה בן 70. נקבר בבית העלמין בהר הזיתים. בהלוויה נשא הספד הכימאי והמשורר פרופ' אבנר טריינין.
לרגל הוצאתו המחודשת של ספרו "סוכן הוד מלכותו" בשנת 2007 כתב הסופר חיים באר: "יצירתו של דוד שחר היא אחד מהשיאים המזהירים ביותר של הספרות הישראלית ובד בבד עם כך - אחת ההחמצות הגדולות של הביקורת המקומית שלא השכילה להציב אותו במקום הבולט שהוא ראוי לו".
לקריאה נוספת
על יצירתו של שחר נכתבו מאמרים ומחקרים רבים. להלן מבחר מתוכם:
ספריו שתורגמו ללועזית
עשרים ושמונה מספריו של שחר תורגמו, בהם ספרים שתורגמו לצרפתית, גרמנית, אנגלית וספרדית. בצרפת יצאו ספריו בהוצאת גלימר (Gallimard). דליה בילו תרגמה את ספריו לאנגלית ומדלין נז' לצרפתית.
משה שהם (פרופסור)
משה שהם (נולד ב-1952) הוא פרופסור אמריטוס בפקולטה להנדסת מכונות בטכניון. מחקריו של שהם מתמקדים בקינמטיקה ובדינמיקה של רובוטים ורובוטים רפואיים. הוא המייסד והמייסד-שותף של כמה חברות בתחומים אלו, ובכללן מזור רובוטיקה ומיקרובוט מדיקל. שהם הוא עמית IEEE ו-ASME וחבר בינלאומי באקדמיה הלאומית להנדסה של ארצות הברית "על תרומתו לטכנולוגיה רובוטית עבור ניתוחים מונחי הדמיה".
ביוגרפיה
בתום לימודי התואר השלישי הצטרף שהם לאוניברסיטת קולומביה בניו-יורק במחלקה להנדסת מכונות. הוא שב לטכניון בשנת 1990 כמרצה בכיר בפקולטה להנדסת מכונות ומונה לראש המעבדה לרובוטיקה. בשנת 1997 קודם לדרגת פרופסור חבר ובשנת 2004 לפרופסור מן המניין. שנה לאחר מכן הופקד שהם על הקתדרה על שם תמרה והארי הנדלסמן בפקולטה. שהם עומד גם בראש המרכז לרובוטיקה על שם לאומי שנוסד בשנת 2009 בפקולטה. הוא פרש בשנת 2020 כפרופסור אמריטוס.
במהלך השנים היה שהם פרופסור אורח במחלקות להנדסת מכונות באוניברסיטת סטנפורד, האוניברסיטה העירונית של הונג קונג ואוניברסיטת קולומביה, ניו יורק. הוא הנחה 45 סטודנטים לתארים מתקדמים.
שהם נשוי לטובה והם ממייסדי היישוב הושעיה, שבו הם מתגוררים, והורים לארבעה ילדים. בנם השלישי, נדב, נהרג בסופת שלגים בנפאל בשנת 2014. תחרות הרובוטראפיק בטכניון נקראת על שמו.
פעילות מחוץ לאקדמיה
בשנת 2001 הקים שהם, יחד עם אלי זהבי, את חברת "מזור רובוטיקה". החברה מפתחת ומיייצרת מערכת הנחיה רובוטית לניתוחים בעמוד השדרה, והיא נקנתה בשנת 2018 על ידי חברת "מדטרוניק" תמורה 1.64 מיליארד דולר. הייתה זו עסקת הרכישה הגדולה ביותר בתחום הביוטק בישראל.
בשנת 2011 ייסד שהם בשותפות את "מיקרובוט מדיקל" המפתחת מיקרו-רובוטים לניתוחים. בשנת 2016 היה שהם מייסד שותף של דיאגנוסטיק רובוטיקס, העושה שימוש בבינה מלאכותית לצורך שיפור השירות הרפואי.
שהם ייסד בשנת 2017 את "תמר רובוטיקה", המפתחת רובוטים לניתוחי מוח, ובשנת 2019 הוא היה מייסד שותף של פורסייט רובוטיקס המפתחת רובוטים לניתוחי עיניים.
שהם הוא גם חבר בדירקטוריון של חבר הידידים של אלי"ן ובחבר הנאמנים הבינלאומי של יד שרה.
מחקריו
מחקריו של שהם עוסקים ברובוטים רפואיים ובמערכות רובוטיות. הם כוללים קינמטיקה ודינמיקה של רובוטים, רובוטים מבוססי חיישנים וידיים מרובות אצבעות.
בעבודותיו התאורטיות הרחיב שהם את התיאוריה של המספרים הדואליים על מנת להפחית את מספר משוואות התנועה של גוף קשיח משש משוואות ממשיות לשלוש דואליות. שהם גם פיתח מבנים חדשים של רובוטים מקבילים וניתח את הסינגולריות שלהם.
פרסומיו
שהם כתב שלושה ספרים, פרסם כ-200 מאמרים, ורשם על שמו מעל 50 פטנטים.
התנהגות ארגונית חיובית
התנהגות ארגונית חיובית (באנגלית: Positive Organizational Behavior, POB), מתייחסת למושג החיוביות כפי שהוא בא לידי ביטוי בעולם הארגוני. היא מוגדרת כ"מחקר ויישום של משאבים אנושיים חיוביים ויכולות פסיכולוגיות אשר ניתן למדוד, לפתח ולנהל בצורה אפקטיבית שתאפשר שיפור ביצועים במקום העבודה של ימינו". הגדרה זו מבדילה בין POB לרעיונות פופולריים רבים בימינו המתקשרים לנושא של חיוביות, על ידי ההדגשה של היבט מהותי בתחום ההתנהגות הארגונית החיובית: בניית תאוריה מבוססת מחקר במטרה להביא לשיפור ביצועי הארגון.
על מנת שמאפיין פסיכולוגי כלשהו יוכל להיחשב כחלק מהתנהגות ארגונית חיובית, הוא מוכרח להיות חיובי, בר מדידה ומבוסס על יסודות תאורטיים ומחקריים. כמו כן, מאפיין זה צריך להיות מבוסס על תכונה מצבית הניתנת להתפתחות ומאפשרת שיפור בביצועים.
התכונות המצביות החיוביות העומדות בקריטריון ה-POB נחקרות, נמדדות ומפותחות ברמה האינדיבידואלית.
רקע
התנהגות ארגונית חיובית היא יישום של גישת הפסיכולוגיה החיובית למקום העבודה. היא מתמקדת ביתרונות ונקודות חוזק בארגון ובעובדיו מתוך ההנחה הבסיסית שניתן לחקור את היבט החיוביות ולמצוא דרכים אפקטיביות להשגת תנאי עבודה אופטימליים אשר יובילו לשיפור בביצועי הארגון.
מקור ההתנהגות הארגונית החיובית: תנועת הפסיכולוגיה החיובית
למרות שחקר התנהגות ארגונית חיובית הוא חדש יחסית, רעיונות הליבה שלו מבוססים על מושגים קודמים. המחקר בתחום זה צמח מתנועת הפסיכולוגיה החיובית, אשר הוקמה ב-1998 על ידי מרטין סליגמן ועמיתיו. מטרת הפסיכולוגיה החיובית היא להעביר את הפוקוס בפסיכולוגיה מהתמקדות בהיבטים שליליים לעבר התמקדות בהיבטים חיוביים המדגישים יתרונות אנושיים ומגבירים התפתחות של בריאות נפשית.
התפתחות ההתנהגות הארגונית החיובית
פרד לות'נס (Fred Luthans) הניח את היסודות לחקר התנהגות ארגונית חיובית ב-1999, כאשר הוא מיזג בין שני תחומים בפסיכולוגיה שעד אז היו נפרדים: הפסיכולוגיה החיובית והפסיכולוגיה הארגונית. מאז, לות'נס ועמיתיו התמקדו במחקר שמטרתו מציאת דרכים לעיצוב סביבות עבודה אופטימליות אשר מאפשרות לאדם להיות במיטבו הן בעבודתו והן ביחסיו עם אנשים אחרים.
על אף התפתחות תאורטית ומחקרית, התנהגות ארגונית חיובית עדיין נמצאת בשלב הינקות. דרוש מחקר נוסף באשר למנבאים, הגורמים הסיבתיים והתהליכים בבסיס ההתנהגות הארגונית החיובית. האתגר המרכזי הניצב כיום בפני התחום הוא השגה של הבנה מעמיקה ומדויקת יותר של השלכות התכונות החיוביות על התפקוד הארגוני, כמו גם מציאת דרכים להגברת תכונות אלו במסגרת מקום העבודה.
מחקר
במסגרת התנהגות ארגונית חיובית נחקרים משאבים פסיכולוגיים חיוביים ברמת הפרט. בין המרכזיים בהם ניתן למנות מאפייני תקווה, חוללות עצמית (self-efficacy), גמישות ויכולת התאוששות. שילוב של מאפיינים אלו יחדיו הוליד ענף מחקר בתוך התנהגות ארגונית חיובית הנקרא הון פסיכולוגי חיובי.
רמות הניתוח בפסיכולוגיה ארגונית חיובית
קיימות 3 רמות ניתוח מרכזיות במסגרת גישת ה-POB. הרמה הראשונה מתמקדת בהיבט הסובייקטיבי של ההתנסות החיובית כגון שביעות רצון מהעבר, שמחה וסיפוק מההווה, ותקווה ואופטימיות לגבי העתיד. הרמה השנייה מתמקדת ברמת הפרט (נקראת גם micro level) ומדגישה בעיקר תכונות חיוביות כמו יכולת אהבה, סלחנות, חוכמה וכישרון. הרמה השלישית מתמקדת בארגון (נקראת גם macro level) וכוללת ערכים ארגוניים חיוביים כמו סובלנות ואתיות וארגונים המעודדים התנהגויות חיוביות כגון עזרה הדדית והתנהגות אזרחית ארגונית.
סיסטיק פיברוזיס
סיסטיק פיברוזיס או ציסטיק פיברוזיס (Cystic fibrosis או CF בקיצור; בעברית: לַיֶּפֶת כִּיסְתִית) היא מחלה תורשתית קשה המשפיעה על הריאות, הלבלב, בלוטות הזיעה, מערכת העיכול ומערכת המין. זוהי אחת המחלות התורשתיות הנפוצות ביותר בארצות המערב בקרב לבנים.
גורם
הגורם למחלה הוא חלבון פגום הנמצא בקרום התא של תאים רבים בגופו של החולה. תפקידו של החלבון הוא להעביר יוני כלור (שעוברים יחד עם מולקולת מים) מפנים התא אל החוץ התא (בדרכי אוויר, לבלב, מרה ועוד) ומחוץ לתא אל הפנים (בבלוטות זיעה). כאשר החלבון לא מסוגל לבצע את עבודתו מאזן הנוזלים בתאים משתבש (כיוון שתנועת מים דרך ממברנת התא תלויה רבות בריכוז המומסים בציטופלזמה ובנוזל החוץ-תאי) והתאים, שבדרך כלל מפרישים ריר דליל, מפרישים נוזל סמיך מאוד, ובכמויות גדולות. התוצאה של הצטברות הריר גורמת להצטברות חיידקים ולירידת יכולת הספיגה של גזים, ובהם חמצן.
החלבון הפגום נקרא על שם המחלה - CFTR ("וָסָת הולכה טרנסממברני של סיסטיק פיברוזיס", Cystic Fibrosis Transmembrane conductance Regulator). הגן, אשר שינוי בו מהרצף הסטנדרטי מקודד לחלבון הפגום, התגלה בשנת 1989. מאז נתגלו כ-1,600 מוטציות שיצרו אללים הגורמים למחלה, כל אחד מופיע בחולה אחר וגורם לפנוטיפ (תסמין) שונה במקצת אצל החולה. האלל השכיח ביותר בארצות הברית, המופיע אצל 70% מהחולים, מקודד לרצף חומצות אמינו עם חוסר בחומצת אמינו בודדת מהרצף - פנילאלנין. השמטת חומצת אמינו זו גורמת לכך שהחלבון לא מסוגל להשתלב בצורה חלקה בממברנת התא. המוטציה שיצרה את האלל הנפוץ ביותר בישראל היא מוטציה מסוג מוטציות STOP, הגורמות לעצירה ברצף יצירת החלבון, כך שהוא נפלט כשהוא לא מושלם. באללים אחרים החלבון יושב בממברנה כראוי אך לא מסוגל להיקשר ליוני הכלור על-מנת להעבירם.
מוטציות נוספות של הגן עלולות לגרום לפגמים בתהליך העיכול. מחקרים קשרו את המוטציה CFTR-T5 לאי ספיקת לבלב אקסוקרינית, היפרליפידמיה ומחלת קרוהן.
מחלת הסיסטיק פיברוזיס מהווה דוגמה להרס ולנזק העצום שיכולה מוטציה קטנה בגן בודד לחולל בגוף. בנוסף, זוהי דוגמה לחשיבות העליונה של רצף חומצות האמינו בחלבון לתפקודו התקין (ראו גם: ביולוגיה מבנית).
תסמינים
התאים בהם נמצא חלבון ה-CFTR נמצאים בדפנות הפנימיות של הריאות, דרכי העיכול והבלוטות האקסוקריניות (כלומר, אלו שאינן מפרישות הורמונים אל מחזור הדם, אלא מפרישות נוזלים בסביבתן; למשל - הלבלב, בלוטות הזיעה וצינורות המרה). תאים אלה מפרישים בגופם של אנשים בריאים ריר מימי שתפקידו להגן על דפנותיהם של איברים אלו ולסלק משם גורמי מחלות (חיידקים בעיקר). בחולי סיסטיק פיברוזיס, כאמור, הריר המופרש סמיך מאוד. ריר זה מצטבר בצינורות וחוסם את המעבר התקין של נוזלים אחרים. בנוסף, מהווה הריר כר נוח ומזין להתרבות חיידקים, במיוחד בריאות. השערות (Cillia) הקטנות המכסות את דפנות הריאות, ושתפקידן אף הוא לסלק גורמים זרים, לא מסוגלות לנוע כשהן מכוסות בריר הסמיך, והחיידקים (במיוחד Staphyloccocus aureus ו-Pseudomonas aeruginosa, איתם מתמודד הגוף בדרך-כלל בקלות) גדלים באין מפריע.
המחלה קיימת בתינוק כבר מרגע לידתו. התסמינים הראשונים יכולים להופיע בכל עת, אם כי אצל רובם הם מופיעים בשלוש השנים הראשונות. אחד הסימפטומים שמופיע בדרך כלל כבר לאחר הלידה, הוא זיעה מרובה ומלוחה. בלוטות הזיעה מפרישות יוני כלור בכמות גדולה; הללו מתרכבים עם יוני נתרן שנמצאים מחוץ לתאים, ומתקבל מלח. למרות ששיטה זו היא מהירה ונוחה לבדיקה היא איננה אמינה לחלוטין מכיוון שחלק מהמוטציות הגורמות למחלה לא משפיעות לחלוטין על מליחות הזיעה. בנוסף, הבדיקה לא מהימנה כשהיא נעשית בפעוטות, שכן הללו לעיתים קרובות אינם מייצרים כמות מספקת של זיעה, או שהיא מלוחה מסיבות אחרות שאינן קשורות למחלה; על כן יש לערוך בדיקה זו מגיל חודש ואילך. הזיעה המלוחה עלולה לעיתים לגרום לאיבוד מלחים בגוף. גם לכך יש סימפטומים: עייפות מוגברת, הקאה, כאבי בטן והתכווצות שרירים.
לחולים בסיסטיק פיברוזיס בעיות רבות בעיכול. המזון המעוכל בחלקו מתקשה לעבור דרך צינור העיכול החסום; בנוסף, מיצי עיכול (כגון המרה) לא מסוגלים להגיע אל המזון ולהמיסו. חולי סיסטיק פיברוזיס רבים נמצאים במצב של תת-משקל עקב העיכול החלקי, למרות שהם אוכלים כרגיל. הם סובלים לעיתים משלשולים כרוניים.
חלק מהחולים סובלים מצורות שונות של חסימת מעיים, דבר שבמקרים חמורים דורש התערבות כירורגית. העיכול החלקי מונע ספיגת שומנים; היות שוויטמינים מסוימים מסיסים בשומן בלבד, נמנעת קליטתם של אלו בגוף.
סימפטומים נוספים הם גידולים קטנים (פוליפים) בתוך האף והתעגלות של קצות האצבעות. אצל כ-5% מהחולים מופיעות בעיות בכבד (שחמת), הנובעות מחסימת הצינורות המנקזים את הפרשות המרה. אצל כעשירית מהחולים מופיע סוג של סוכרת (CFDM), זאת בשל הנזק הנגרם ללבלב, האחראי על יצור האינסולין. רובם המוחלט (95%) של הגברים החולים במחלה עקרים; הצינור המעביר זרע מהאשכים אל נוזל הזרע חסום גם הוא על ידי ריר והנוזל הנפלט חסר זרע, אמנם אפשר על ידי טיפול להשתמש בזרע הנלקח מהם להפריה מלאכותית. אצל נשים, לעומת זאת, אין בדרך-כלל בעיות פוריות.
עד תחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 נפטרו רוב החולים לפני גיל 30, אך מאז הם יכולים לחיות חיים תקינים כמעט לחלוטין. במשך השנים חלה עלייה מתמדת בתוחלת החיים של החולים. אם בעבר הייתה תוחלת החיים נמוכה מעשר שנים, כיום רבים מגיעים לשנות השישים והשבעים לחייהם. בחולי CF לא טיפוסי (מעדות המזרח בדרך כלל), הפגיעה היא בריאות בלבד וקשה יותר לאבחן את המחלה בחולים אלה. חולי CF לא טיפוסי יסבלו מברונכיאקטזיות, והטיפול שלהם זהה לטיפול בחולי CF טיפוסי. ניתן למצוא בצילום של חולי CF ברונכיולים סמוכים ופקוקים, ובצילום המחלה נראית כמחלה ברונכאקטטית נרחבת. חולי CF יסבלו מלימפאדנופדיה, שיעול עם דם או ליחה עם דם, שיעול טורדני בלילה, שיעול כרוני, חרחורים כרוניים עקב הליחה הרבה שבריאותיהם, ויציאות תכופות עקב תפקוד לקוי של הלבלב. לעיתים בתרבית כיח יתגלה אספרגילוס או פסאודומונס אצל חולי CF. ייתכנו צפצופים סוף אקספירטוריים.
תורשה ותפוצה
סיסטיק פיברוזיס מועברת בתורשה רצסיבית אוטוזומית; פירוש הדבר הוא שהגן המקודד לחלבון הפגום נמצא על אחד מהכרומוזומים האוטוזומיים (ה"רגילים", שאינם כרומוזומי המין X או Y), ושהגן הוא רצסיבי - כלומר, המחלה מופיעה רק אצל אנשים שירשו שני אללים פגומים - האחד מהאם והשני מהאב. אצל נשאים - אנשים הטרוזיגוטים, שתאיהם מכילים רק אלל אחד פגום - המחלה לא מתבטאת.
האלל המוטנטי שכיח למדי באוכלוסייה. כ-5% מתושבי ארצות הברית הם נשאים של המחלה. כשנשא ונשאית של המחלה מביאים ילדים לעולם, קיים סיכוי של רבע (25%) לקבלת ילד בריא, סיכוי של חצי לקבלת ילד נשא, וסיכוי של רבע לקבלת ילד חולה. סיכויים אלו תקפים בכל לידה מחדש; הולדת ילד בריא או חולה אינה משפיעה על סיכויו של הילד הבא לחלות במחלה. המחלה תוקפת זכרים ונקבות כאחד.
לפי נתוני איגוד סיסטיק פיברוזיס בישראל, חיים כיום כ-70,000 חולים באירופה ובארצות הברית. בישראל חיים כ-645 חולים. זו המחלה הגנטית הרציסיבית הנפוצה בקרב העולם המערבי. בישראל שכיחה המחלה בקרב כל העדות ברמות שונות. תדירות הנשאים נעה בין 1:25 ליוצאי בולגריה ויון, 1:26 ליוצאי גאורגיה ולוב, 1:29 ליוצאי אשכנז, 1:33 ליוצאי טורקיה, 1:35 ליוצאי תוניס ו-1:47 ליוצאי מצרים ותימן.
אבחון
קיימת בדיקה המכונה קביעת רצף של הגן או "ריצוף" הגן, שעשויה להצביע על כמעט כל (98%) המוטציות הידועות לרפואה וכן על מוטציות חדשות שטרם אותרו. במקרה שידוע כי אחד ההורים נשא ואילו ההורה השני אינו, ניתן לבצע (באופן פרטי) את בדיקת הריצוף ולהוריד את הסיכון לנשאות בצורה משמעותי. בדיקת הריצוף מאתרת כ-98% מהמוטציות בגן ה-CF ללא קשר למוצא של הנבדק.
במהלך ההריון ניתן לבצע בדיקת סיסי שליה או בדיקת מי שפיר לזיהוי המחלה בעובר; הזיהוי במקרה זה ודאי.
אחרי הלידה, החולים נבדקים בדרך כלל על ידי תבחין זיעה. שיטה נוספת לבדיקה היא בדיקת דם לאבחון מוטציות בגן, שמתבצעת בדרך כלל בהורים. רק אם שני ההורים נשאים מתבצעת בדיקה בפרט עצמו.
בדיקה נוספת, שפותחה בישראל לאחרונה, בודקת היווצרות פוליפים באף.
טיפול
תרופות מסוימות מדללות וממיסות את הריר הסמיך, ומקלות על חלק מהתופעות שהוזכרו לעיל - במיוחד במקרה של חסימת מעיים. לעיתים יש להשתמש בחומרים משלשלים או בחוקן.
מונדיאל 1978
מבנה הטורניר נשאר כפי שהיה במונדיאל 1974. 16 נבחרות העפילו לטורניר לאחר טורניר מוקדמות, וחולקו לארבעה בתים של 4 קבוצות בכל בית. שתי הנבחרות עם המאזן הטוב ביותר בכל בית העפילו לסיבוב השני, שבו היו שני בתים של 4 נבחרות בכל אחד. שתי הנבחרות שיסיימו את הבית במקום הראשון העפילו למשחק הגמר, ושתי הנבחרות שסיימו במקום השני התמודדו ביניהן במשחק על המקום השלישי.
הארגנטינאי מריו קמפס הוביל את נבחרתו לזכייה בגביע תוך שהוא מבקיע שישה שערים במהלך הטורניר. כן בלטו באותה נבחרת אוסבלדו ארדילס, לאופולדו לוקה, אלברטו טרנטיני וריקרדו ויז'ה. בדרכה לזכייה הפגינה ארגנטינה, למרות הפסד לאיטליה בבית המוקדם, תצוגות כדורגל משכנעות. אחת מהן הייתה בניצחון 2-1 על צרפת, מה שנחשב לאחד המשחקים הטובים ביותר אי פעם.
באחד המשחקים בסיבוב הראשון, בין נבחרות סקוטלנד והולנד, הבקיע הסקוטי ארצ'י גמיל שער מפורסם שהפך בעתיד לחלק בלתי נשכח מהסרט טריינספוטינג. סקוטלנד הייתה צריכה לנצח בהפרש של שלושה שערים על מנת להעפיל לשלב הבא, אך ניצחה רק 3-2. הולנד הייתה מעורבת בתצוגת כדורגל מרהיבה נוספת, והפעם כמנצחת, עת גברה 5-1 על אוסטריה בשלב הבתים השני. להוציא משחק זה, היה לאוסטריה טורניר מוצלח יחסית, בכיכובו של הנס קרנקל. היא סיימה ראשונה את שלב הבתים הראשון, ובשלב הבתים השני ניצחה ב"דרבי" דוברות הגרמנית את מערב גרמניה, אלופת העולם היוצאת.
מחלוקות רבות היו במונדיאל זה, והבולטת בהן הייתה המחלוקת סביב המשחק האחרון בסיבוב השני בין נבחרות ארגנטינה ופרו. עקב העובדה שמשחקה של, יריבתה של ארגנטינה במאבק על העלייה לגמר, נגד הסתיים מספר שעות לפני המשחק בין ארגנטינה ופרו, נבחרת ארגנטינה ידעה שהיא צריכה לנצח את פרו בהפרש של לפחות ארבעה שערים על מנת להעפיל למשחק הגמר. שוער נבחרת פרו, ראמון קירוגה, שנולד בארגנטינה וגם שיחק בליגה הארגנטינית, ספג עד לאותו משחק שישה שערים בחמישה משחקים, וארגנטינה הבקיעה רק שישה שערים עד אותו משחק. ארגנטינה הבקיעה את אותו מספר שערים במשחק נגד פרו, ניצחה אותה בתוצאה 6-0, ועלתה למשחק הגמר על חשבון ברזיל. היו שמועות על כך שנבחרת פרו קיבלה שוחד ולא התאמצה במשחק כדי להקל על ארגנטינה את המלאכה, אך הן מעולם לא הוכחו.
בעקבות שערורייה זו ושערורייה נוספת במונדיאל 1982 במשחק גרמניה-אוסטריה, החליטה פיפ"א שכל המשחקים במחזור הסיום של שלב הבתים ייערכו בשעה אחידה, ושלב הבתים השני הוחלף בשיטת נוק אאוט.
מחלוקת נוספת סביב מונדיאל זה הייתה בעובדה שבארגנטינה שלטה אז חונטה צבאית, שדיכאה ביד קשה את מתנגדי המשטר ונודעה לשימצה בהפרות קשות של זכויות האדם. מדינות רבות, בייחוד הולנד, לא ששו לשלוח את נבחרותיהן לארגנטינה, ואף הצהירו על כך בפומבי. כוכבה של הולנד, יוהאן קרויף, סירב לנסוע לארגנטינה. למרות זאת, כל הנבחרות השתתפו בטורניר בסופו של דבר.
טלה סנטנה
טלה סנטנה דה סילבה (בפורטוגזית: Telê Santana da Silva; 26 ביולי 1931 - 21 באפריל 2006) היה מאמן וכדורגלן ברזילאי ששיחק בעמדת הקשר הימני.
ככדורגלן, היה סנטנה מסמליה של קבוצת פלומיננסה, בה שיחק לאורך רוב הקריירה. הוא ממוקם שלישי בטבלת ההופעות במדי הקבוצה בכל הזמנים, וחמישי בטבלת מלך השערים בכל הזמנים.
סנטנה נחשב לאחר מבכירי המאמנים הברזילאים בהיסטוריה. הוא הוביל את נבחרת ברזיל בטורנירי מונדיאל 1982 ומונדיאל 1986, והסגל אותו בחר לטורניר ב-1982 שכלל את זיקו, סוקרטס ואחרים, נחשב לאחד מהאיכותיים בתולדות הנבחרת, על אף שלא זכה בתואר. הוא הוביל כמאמן מספר קבוצות ברזילאיות. הבולטות שבהן ביו סאו פאולו, אותה הוביל בין היתר לשתי זכיות רצופות בגביע ליברטדורס ובגביע הביניבשתי, ואתלטיקו מיניירו עמה זכה בין היתר באליפות ברזיל הראשונה בקריירה שלו.
סנטנה, שנאלץ לפרוש מאימון בשנת 1996 מסיבות בריאותיות, נפטר בשנת 2006 בגיל 74, כתוצאה מזיהום בבטנו.
קריירת משחק
סנטנה החל את קריירת המשחק במדיה של פלומיננסה בשנת 1951. בימיו כשחקן נוער החל סנטנה את דרכו כשוער, אך שינה את עמדתו לשחקן התקפה בשלב מוקדם יחסית ובקריירה הבוגרת שיחק בתפקידי הקישור וההתקפה. הוא היה לאחד מסמליו של המועדון, בו שיחק עד לשנת 1960, ובו היה לשלישי בטבלת ההופעות במדי הקבוצה בכל הזמנים עם 557 הופעות, ולחמישי בטבלת מלך השערים של המועדון עם 162 שערים. בין היתר זכה סנטנה עם פלומיננסה פעמיים באליפות ריו דה ז'ניירו, פעמיים בטורניר ריו-סאו פאולו (בשנים אלו, בהן לא התקיים טורניר אליפות מרכזי, שימש הטורניר כמעין אליפות ברזיל), ופעם אחת בקופה ריו.
לאחר שעזב את פלומיננסה, המשיך סנטנה לתקופה קצרה בגוארני ואחריה שיחק תקופה קצרה בקבוצת ואסקו דה גאמה. ב-1963 פרש ממשחק פעיל בגיל 32. על אף שנכלל לעיתים בסגל המורחב של נבחרת ברזיל, לא זכה סנטנה להופעה בינלאומית במהלך הקריירה.
קריירת אימון
סנטנה החל את דרכו המפוארת כמאמן בקבוצה בה הפך לסמל, פלומיננסה, בה היה למאמן נוער ב-1967. הוא קודם לתפקיד הראשון כמאמן ראשי בקריירה כשהתמנה למאמן פלומיננסה ב-1960, וזכה עמה להצלחה מיידית כשהוביל אותה לזכייה באליפות ריו דה ז'ניירו ובגביע גואנברה.
ב-1970 התמנה לתפקיד מאמן אתלטיקו מיניירו, אותה הוביל לזכייה הראשונה בתולדותיה באליפות ברזיל ב-1971, שנה לאחר זכייה באליפות המקומית, אליפות מינאס ז'ראיס. סנטנה סיים את תפקידו בקבוצה ב-1972, וארבע השנים הבאות המשיך לקדנציות קצרות ונטולות תארים בסאו פאולו, אתלטיקו מיניירו (קדנציה שנייה) ובוטפוגו.
בין השנים 1976 ל-1978 אימן סנטנה את גרמיו, ושב לקצור הצלחות בברזיל כשהוביל את קבוצתו לזכייה באליפות ריו גראנדה דו סול, לראשונה מזה קרוב לעשור. ב-1980 אימן את פלמיירס למשך תקופה קצרה ולא מוצלחת, במה שהייתה לתחנה האחרונה שלו בליגה הברזילאית בשבע השנים הבאות.
בשנת 1980 קיבל סנטנה לראשונה את תפקיד מאמן נבחרת ברזיל. סנטנה הוביל את ברזיל בטורניר מוקדמות מונדיאל 1982. בטורניר זה חולקו הנבחרות לבתים בני שלוש נבחרות כל אחד, כאשר הנבחרות בבית נפגשות פעמיים (בית-חוץ). ברזיל של סנטנה, שפגשה את ואת  החלשות, סיימה את הבית עם מאזן מושלם של ארבעה ניצחונות ופער שערים של 2–11 בדרך למונדיאל 1982 בספרד. סנטנה איגד סגל מרשים של שחקנים בולטים ובהם זיקו, סוקרטס, פלקאו, ז'וניור וטוניניו סרזו. ברזיל נחשבה באותו הזמן לנבחרת המלהיבה והטובה בעולם, וצברה לה קהל אוהדים רב שדחף לזכייתה בגביע העולם.
בשלב הבתים הראשון הציגה ברזיל את מגוון היכולות שלה, כשהשלימה מהפך מאוחר וגברה 1–2 על החזקה, ומשם המשיכה לניצחונות 1–4 על  ו-0–4 על. בשלב הבתים השני הוגרלה ברזיל לבית קשה במיוחד, עם שהייתה אלופת העולם המכהנת, ועם  החזקה. לאחר שסיימה את דרכה של ארגנטינה בטורניר עם ניצחון 1–3, פגשה ברזיל את איטליה למשחק מכריע על הכרטיס לחצי הגמר. פאולו רוסי העלה את איטליה פעמיים ליתרון ממנו הצליחה ברזיל לחזור, אך שערו השלישי של רוסי במשחק היה לשער המכריע. איטליה גברה 2–3 על ברזיל וסיימה את דרכה בטורניר, ובעיני רבים ברזיל של אותו הטורניר הייתה לנבחרת הטובה בתולדות הטורניר שלא זכתה לבסוף בתואר. סנטנה סיים את דרכו בנבחרת בתום הטורניר.
ב-1983 עזב סנטנה לראשונה בקריירה את ברזיל, כשהחל לאמן את אל-אהלי ג'דה הסעודית. סנטנה היה המאמן הברזילאי הרביעי ברציפות של הקבוצה, ורשם עמה הצלחה גדולה. בשלוש שנים בקבוצה הוביל אותה לזכייה בשלושה תארים שונים: גביע המלך הסעודי (1983), אליפות ערב הסעודית (1984) וגביע אלופות המפרץ (1985).
סנטנה חזר לקדנציה שנייה בנבחרת ברזיל ב-1985. הוא הוביל את הנבחרת במוקדמות מונדיאל 1986, ופעם נוספת העפיל עמה מראש הבית לטורניר הגמר. ברזיל שיחקה בבית עם בוליביה ועם, וסיימה במאזן של שני ניצחונות (שניהם בחוץ) ושתי תוצאות תיקו. סנטנה אימן את ברזיל במונדיאל 1986 במקסיקו, שהיה השני ברציפות שלו כמאמן הנבחרת. בשלב הבתים הראשון הרשימה ברזיל עם מאזן מושלם של שלושה ניצחונות וללא ספיגה, לאחר שגברה 0–1 על, 1-0 על , וסיימה עם 0–3 על. הנבחרת של סנטנה המשיכה להרשים גם בשמינית הגמר, לאחר 0–4 על. ברבע הגמר פגשה ברזיל את אלופת אירופה המכהנת, נבחרת צרפת עם כוכבה הגדול מישל פלאטיני. קארקה הבריזלאי כבש ראשון, אך פלטיני השווה עוד במחצית הראשונה, מה שהיה שער החובה היחיד של ברזיל בטורניר. התוצאה נשמרה עד לדו-קרב בעיטות עונשין, בו נוצחה ברזיל 3–4 והודחה. סנטנה סיים את הקדנציה השנייה בברזיל בתום הטורניר, לאחר שהוביל אותה ליכולת גבוהה ומרשימה אך לא הצליח לזכות עמה בגביע העולם.
לאחר הקדנציה השנייה בנבחרת שב סנטנה לאמן בליגה הברזילאית, כאשר התמנה לקדנציה שנייה באתלטיקו מיניירו. בשנת 1988 זכה עמה באליפות מינאס ז'ראיס, 18 שנים לאחר שזכה עמה באותו התואר. באותה שנה עבר לאמן את פלמנגו, עמה זכה בגביע גואנברה, וממנה המשיך לקדנציות קצרות ולא מוצלחות בפלומיננסה ובפלמיירס.
בשנת 1990 הגיע סנטנה לתחנה האחרונה, הארוכה והמוצלחת ביותר בקריירת האימון שלו, כששב לקדנציה שנייה בסאו פאולו. בניגוד לקדנציה הקצרה הראשונה 17 שנים קודם לכן, סנטנה בנה בסאו פאולו קבוצה משופעת כישרונות, בהם זטי, קאפו, ראיי ולאונרדו, שהיו מכוכבי הנבחרת במונדיאלים ב-1990 וב-1994. שיאה של ההצלחה המקומית של סאו פאולו התרחשה כבר בשנותיו הראשונות של סנטנה בקבוצה. סאו פאולו זכתה באליפות ברזיל ב-1991 ובשתי אליפויות סאו פאולו באותה השנה ובשנה שאחריה.
בשנת 1992 הוביל את סאו פאולו לזכייה ראשונה בתולדותיה בגביע ליברטדורס. סאו פאולו הייתה לקבוצה הברזילאית הראשונה שזוכה בתואר מזה קרוב לעשור, לאחר שגברה בגמר הכפול על ניואל'ס אולד בויס בסופו של דו-קרב פנדלים. הזכייה בתואר הביאה את סאו פאולו למפגש הגביע הביניבשתי מול ברצלונה של יוהאן קרויף. במשחק הפתיעה סאו פאולו לאחר שגברה 1–2 על הספרדים, וזכתה בתואר לראשונה בתולדותיה. על הישגיו באותה השנה זכה סנטנה בתואר מאמן השנה בדרום אמריקה.
שנה אחר כך הוביל סנטנה את סאו פאולו לזכייה שנייה ברצף בגביע ליברטדורס, עם ניצחון בגמר הכפול על אוניברסידד קאתוליקה מצ'ילה, שכלל ניצחון 1–5 מרשים במשחק הראשון. סאו פאולו הפתיעה פעם נוספת את אלופת אירופה, הפעם הייתה זו מילאן של פאביו קאפלו, עם ניצחון 2–3 בגביע הביניבשתי וזכייה שנייה ברציפות בתואר. באותה השנה זכתה סאו פאולו בשני תארים יבשתיים נוספים - סופרקופה סודאמריקנה (ניצחון בפנדלים על פלמנגו) ובגביע רקופה סודאמריקנה (ניצחון בפנדלים על קרוזיירו).
בשנת 1996 נאלץ סנטנה לפרוש מאימון, לאחר שלקה בשבץ. ב-2003 נאלץ לעבור קטיעה של חלק מרגלו השמאלית, בשל איסכמיה בכף רגלו, בבית החולים בבלו הוריזונטה. סנטנה נפטר בשנת 2006, בגיל 74, כתוצאה מזיהום בבטנו. הוא נחשב בעיני רבים כממציא מחדש של הז'וגו בוניטו (בפורטוגזית: Jogo Bonito, המשחק היפה), בשל שיטותיו ההתקפיות וההתמקדות בחלק ההתקפי של המשחק, ולאחד מגדולי המאמנים הברזילאים בכל הזמנים.
אלבום בכורה
אלבום בכורה מציין את ההקלטה הקולית או הרישום הראשוניים של זמר, להקה או פזמונאי שיוצאים לאור וזמינים למכירה, הורדה או הפצה. אלבומי בכורה הם אלבומים מוזיקליים אשר מכילים קטעי מוזיקה אינסטרומנטלית (יצירות), לרוב מוזיקה קלאסית או אופרה, או קטעי מוזיקה עם מילים ושירה. המונח מדויק יותר במקרה של פזמונאי המפרסם אסופת שירים מאשר שירים בודדים, כאשר במקרים של זמר או להקה ההקלטה הקולית הראשונה היא לעיתים שיר ולא אלבום, אם כי לרוב השיר נכלל באלבום והופך לסינגל מוביל.
אלבומים רבים, בעיקר אלבומי בכורה, גם בארץ וגם בעולם, נקראים על שם האמן או כוללים את השם שלו או חלק ממנו. "מנהג" זה קורה מכיוון שהאמנים מרגישים שהאלבום מייצג את הלהקה, את המוזיקה או את המסר שלה. באלבומי הבכורה, או מאוחר יותר בקריירה של הלהקה, אלבום בעל שמו של האמן הוא הצהרה שאומרת: "זה מי שאנחנו". אמנים עושים זאת מכמה סיבות נוספות, כגון, כדי ליצור רושם ראשוני טוב, לקבוע מי האמן במהירות וביעילות וכדי להקל על זכירת השם של האמן. דוגמאות בולטות לכך הן Queen ו-Queen II של קווין, David Bowie ו-David Bowie של דייוויד בואי, Taylor Swift של טיילור סוויפט, Selena של סלינה, ריטה של ריטה, Spice של ספייס גירלז, The Doors של הדלתות, Maddona של מדונה, Whitney Houston של ויטני יוסטון, Led Zeppelin III, Led Zeppelin II, Led Zeppelin ו-Led Zeppelin IV של לד זפלין, Boston של בוסטון, The Voice of Frank Sinatra של פרנק סינטרה ו-5 Seconds of Summer של 5 Seconds of Summer
לעיתים רחוקות יותר, אף אלבומים שאינם אלבומי הבכורה נקראים על שם האמן, כפי שקרה עם האלבום Metallica של להקת ההבי מטאל מטאליקה, היהודים של היהודים, Shakira של שאקירה, The Neighborhood של דה נייבורוהוד, Deep Purple של דיפ פרפל, Elton John של אלטון ג'ון ו-The Beatles של הביטלס.
היסטוריה
בשנת 1894 חברת ברלינר גרמופון הקליטה והפיצה את האלבום המסחרי הראשון, אף הוא על גבי תקליט. האופרה הראשונה שהוקלטה במלואה הייתה "ארנאני" בשנת 1903, והסימפוניה החמישית של בטהובן בניצוחו של ארתור ניקיש ב-1913 הייתה היצירה הראשונה של תזמורת שהוקלטה באורך מלא.
בהמשך המאה ה-20 ולאחר תקופת התקליטים ואריכי-הנגן, השימוש בקלטת שמע הפך פופולרי. בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 התקליטור תפס את מקומה, ובשנת 1981 הופץ באופן מסחרי אלבום הבכורה הראשון על גבי תקליטור, Business as Usual של להקת הפופ-רוק "Men at Work". מתחילת העשור השני של המאה ה-21 הצטמצם השימוש בתקליטור בעקבות התפתחות האינטרנט והנוחות שבהעברת מידע דרכו, ונכון לעשור השני של המאה ה-21 ההורדות הדיגיטליות הן שהפכו נפוצות.
מספר סודר
בתורת הקבוצות, מספר סודר (באנגלית: ordinal – אורדינל) הוא טיפוס סדר של קבוצה סדורה היטב. את רעיון המספרים הסודרים הגה לראשונה אבי תורת הקבוצות, גאורג קנטור, במסגרת עבודתו על קבוצות נגזרות.
המוטיבציה להגדרת המספרים הסודרים מגיעה מהרצון להכליל את התכונות המועילות של המספרים הטבעיים. למספרים הטבעיים שני תפקידים עיקריים:
המספרים הסודרים הראשונים הם המספרים הטבעיים (בתורת הקבוצות מקובל להחשיב את 0 כמספר טבעי). לאחריהם מגיע הסודר האינסופי הראשון, \omega (אומגה). \omega מתאפיין בכך שהוא "הסודר הקטן ביותר שגדול מכל מספר טבעי". לאחריו מגיעים הסודרים:
הגדרה
למספרים הסודרים מספר הגדרות, להלן הנפוצה שבהם. התכונה הראשונה שמופיעה מאפשרת הגדרת סדר בין סודרים: עבור סודרים. סדר זה הוא סדר טוב.
עוקב
הגדרת פעולת העוקב:.
אקסיומת היסוד מבטיחה שאם קבוצה טרנזיטיבית סדורה קווית ביחס השייכות, אז היא סדורה היטב באותו יחס.
הסודרים הסופיים
סודר נקרא סודר סופי אם הוא או שהוא עוקב של סודר סופי.
בניית המספרים הטבעיים של ג'ון פון נוימן מתלכדת עם המספרים הסודרים הסופיים:
סודרים נוספים
לפי אקסיומת הקבוצה האינסופית קיימת קבוצת כל הסודרים הסופיים.קבוצה זו:, היא הסודר האינסופי הקטן ביותר.
ניתן להמשיך ולהגדיר סודרים נוספים בעזרת פעולת העוקב ובעזרת איחוד הסודרים הקודמים. למשל:
תכונות
תכונה מעניינת נוספת שמתקבלת היא הפרדוקס של בּוּרָלִי-פוֹרְטִי, ששולל את קיום "קבוצת כל המספרים הסודרים". משום כך, לא ניתן לדבר בתורת הקבוצות על "קבוצת כל המספרים הסודרים", כשם שבגלל הפרדוקס של ראסל לא ניתן לדבר על "קבוצת כל הקבוצות". בלשון תורת הקבוצות, נאמר כי אוסף כל הסודרים הוא מחלקה ולא קבוצה.
לכל קבוצה וסדר טוב שלה (A,\leq) קיים ויחיד סודר \alpha כך ש-, כאשר הסימון \cong מציין שקיים איזומורפיזם ביניהם (פונקציה חד-חד-ערכית ועל, ששומרת את הסדר בין האיברים). \alpha נקרא טיפוס הסדר של (A,\leq) ומסומן. נציין כי פעמים רבות ניתן להגדיר מספר סדרים טובים על אותה קבוצה והם יכולים להשרות טיפוס סדר שונה.
הקשר בין סודרים לעוצמות
אחת המטרות של הגדרת הסודרים היא לתת ביסוס פורמלי למושג העוצמה, ואכן ניתן להשיג מטרה זו בהנחת אקסיומת הבחירה. במערכת האקסיומות של צרמלו-פרנקל, אקסיומת הבחירה שקולה למשפט הסדר הטוב, ולכן כל קבוצה ניתנת לסידור טוב, ומכאן הגדרת העוצמה שהוצגה קודם מוגדרת היטב עבור כל קבוצה.
נוכל להגדיר את המספרים המונים בתור הסודרים המונים. באופן זה נזהה כל מונה כסודר המונה שעוצמתו היא המונה הנ"ל, למשל את \aleph_0 (אָלֶף אֶפֶס) נזהה עם \omega.
פעולות בין סודרים
כפי שניתן להגדיר פעולות על מספרים מונים, ניתן גם להגדיר פעולות על מספרים סודרים.
פעולות על סודרים אינן בהכרח מתלכדות עם פעולות על מונים. למשל, \omega מזוהה עם \aleph_0, אולם לפי ההגדרה מטה, בעוד שלפי משפט קנטור.
חיבור
ניתן להגדיר חיבור סודרים במספר דרכים; נציג שתיים מתוכן:
הגדרה 1
הגדרה זו היא הגדרה אינדוקטיבית.
הגדרה 2
נגדיר את באופן הבא: נסתכל על  יחד עם יחס הסדר בו איברי \alpha שומרים על סדרם הפנימי, איברי \beta שומרים על סדרם הפנימי ואיברי \alpha קטנים מאיברי \beta. ניתן להראות, כי יחס סדר זה הוא יחס סדר טוב. כעת ניתן להגדיר את החיבור כטיפוס הסדר (ראו הגדרה מעלה) של האיחוד הנ"ל, תחת יחס הסדר המדובר:.
ניתן להראות, כי שתי ההגדרות שהוצגו שקולות זו לזו.
כפל
באופן דומה, ניתן להגדיר כפל סודרים במספר דרכים; נציג שתיים מתוכן:
הגדרה 1
הגדרה זו היא הגדרה אינדוקטיבית, בדומה להגדרת החיבור.
הגדרה 2
באופן דומה להגדרת החיבור השנייה, נגדיר כאשר יחס הסדר הוא יחס הסדר הלקסיקוגרפי.
חזקה
באופן דומה, ניתן להגדיר העלאה בחזקת סודרים במספר דרכים; נציג את אחת הדרכים.
בדרך זו נגדיר חזקה באופן אינדוקטיבי.
מלחמת השפות
מלחמת השפות הייתה סערה ציבורית שהתרחשה בארץ ישראל ב-1913 סביב מקומה של העברית המתחדשת במערכת החינוך היהודי בארץ. מאבק זה, שהתנהל כנגד חברת "עזרה" של יהודי גרמניה, היה חריג בהשפעתו, ומשמש כסמל לניצחון ההתחדשות היהודית הלאומית ותחיית הלשון העברית.
רקע
חברת "עזרה", שהייתה גוף יהודי-גרמני לא ציוני, תרמה את מרבית הכסף למוסד, והנהלתה, בראשות ד"ר פאול נתן, החליטה כי הגרמנית, ולא העברית, תשמש כשפת הוראה ראשית, בעיקר משום שמשיקולים מעשיים היה יתרון לגרמנית כשפה מקובלת במדע. העברית הייתה שפה שהדיבור בה החל זה מקרוב, והיה מחסור גדול באוצר מילים טכני ומדעי ובכלים שיאפשרו השכלה מדעית בשפה זו.
המחלוקת
התעוררה מחלוקת שפשטה ליישוב כולו, בהנהגת הסתדרות המורים ותלמידים שהצטרפו. פרצה שביתה במוסדות "עזרה" ונעשו פעילויות מחאה. בעקבות השביתה הוצבו שוטרים טורקים במוסדות החינוכיים על מנת להגן על אלה שבחרו לא לשבות. עם ראשי הלוחמים נמנה אליעזר בן-יהודה, שעשה זאת חרף תלותו בחברת "עזרה", שסייעה לו במימון ההוצאה לאור של מילונו לשפה העברית. הוויכוח בין שני הצדדים היה חריף ובלתי פוסק עד שד"ר שמריהו לוין, שמונה על ידי חברת "עזרה" למנהל פרויקט הקמת הטכניקום, ושתמך בעברית כשפה עיקרית בבית הספר התיכון, התפטר מתפקידו. הוא גם נאם בקונגרס הציוני ה-11 שנערך ב-1913 בדרישה שההסתדרות הציונית תהיה חייבת לדאוג לחינוך הדור הצעיר בארץ. ב-26 באוקטובר 1913 התקיימה הישיבה המכריעה בהנהלת מוסד הטכניקום בברלין בנושא שפת ההוראה. ההחלטה הייתה לקבל את ההצעה של ד"ר נתן וללמד בגרמנית.
כתוצאה מההחלטה הזו התפטרו חברי ההנהלה הציונים מהנהלת המוסד, ובארץ ישראל פרצה התנגדות רבה נגד חברת "עזרה", עד כדי כך שהסתדרות המורים הכריזה על חרם נגד הטכניקום והתיכון (מעשה סמלי בלבד, שכן הטכניקום והתיכון טרם קמו, ועדיין לא היה צורך במורים).
תוצאות המאבק
המריבות על השפה גרמו לכישלון בניסיון למצוא תורמים להמשך הפרויקט, ולכן נאלצו להפסיק את הבניה בגלל מחסור בכסף ולדחות את פתיחת המוסד. התוצאה הישירה הייתה פיטורי העובדים ועוינות מוגברת כלפי חברת "עזרה" בארץ ישראל. לחברת "עזרה" לא נותרה ברירה אלא להיכנע, ובישיבה שנערכה ב-22 בפברואר 1914 היא הודיעה ששפת הלימוד בטכניקום תהיה עברית.
בסופו של דבר היה הניצחון במאבק בידי המצדדים בשימוש בשפה העברית. היישוב השתחרר מתלות בין-תרבותית ומהשפעת שפות זרות והלאומיות היהודית קיבלה חיזוק משמעותי. פרישת המורים מ"עזרה" הייתה למעשה השתחררות מה"אפוטרופסות" ומעבר לעצמאות בתחום החינוך, והקמת מוסדות-חינוך כמו בית המדרש למורים העברי ובית הספר הריאלי בחיפה. התפתחה רשת חינוך עברי בחסות ועד ציבורי עם ערכים לאומיים-ציוניים. השלטונות הטורקיים הכירו בעברית כשפת הוראה. בשנת 1922 הכריזה ממשלת המנדט הבריטי על השפה העברית כשפה רשמית בארץ ישראל, לצד האנגלית והערבית.
הבית הלבן
הבית הלבן (באנגלית: The White House) הוא המעון הרשמי ומקום העבודה העיקרי של נשיא ארצות הברית. המבנה שוכן בשדרות פנסילבניה מספר 1600 שבוושינגטון די. סי., בירת ארצות הברית. הוא נבנה בשנים 1792–1800 מאבן החול אקוויה שנצבעה לבן, ומשמש כמעונם הרשמי של כל נשיאי ארצות הברית מאז כהונתו של ג'ון אדמס.
תחרות ארכיטקטונית
ביתו של הנשיא היה סממן בולט בתוכניתו של פייר צ'ארלס לאנפנט של העיר הפדרלית החדשה. אדריכל הבית הלבן נבחר במסגרת תחרות; הוצעו תשע הצעות, אחת מהן הוגשה באנונימיות על ידי תומאס ג'פרסון (לימים, נשיא ארצות הברית). הנשיא הראשון, ג'ורג' וושינגטון, בחר במהירות את הצעתו של ג'יימס הובן, אדריכל ממוצא אירי מצ'ארלסטון שבקרוליינה הדרומית. וושינגטון לא היה מרוצה לחלוטין מהצעתו המקורית של הובן: הוא טען שהבית בהצעה קטן מדי, חסר עיטורים, ולא מתאים לנשיא האומה. לפי המלצתו של וושינגטון, הבית הוגדל ב-30%, והוסף אולם קבלה גדול (כיום "החדר המזרחי"). ההשראה לתוספת זו הייתה כנראה מאולם הקבלה הגדול במאונט ורנון, אחוזתו הפרטית של וושינגטון.
השפעות על העיצוב
המבנה שעיצב הובן הושפע מהקומה הראשונה והשנייה של בית ליינסטר, בית הפרלמנט האירי בדבלין, אירלנד. ייתכן כי מספר מבנים איריים כפריים מהתקופה הג'ורג'יאנית היו מקור השראתו לתוכנית הקומות המקיפה, לפרטים כמו החזית הדרומית הקשתית, ולפרטים פנימיים כמו הגומחות המעוצבות באזור שנקרא כיום "החדר הכחול". השפעות אלו, אף על פי שאינן מתועדות, מצוטטות במדריך הרשמי לבית הלבן, ובהוצאות האגודה ההיסטורית של הבית הלבן. במדריך הרשמי הראשון לבית הלבן, שהתפרסם בשנת 1962, נטען כי קיים קשר בין עיצובו של הובן למרפסת הדרומית לשאטו דה ראסטיגנאק, בית כפרי נאו-קלאסי בצרפת, שעוצב על ידי מאת'ורין סאלאט, ונבנה בין השנים 1812–1817. עם זאת, הועלתה ביקורת כנגד טענה זו, משום שהובן מעולם לא ביקר בצרפת. המצדדים בטענת ההשפעה הצרפתית סבורים כי תומאס ג'פרסון, בזמן שהותו בצרפת כשגריר ארצות הברית בשנת 1789, צפה ברישומיו של סאלאט, ועם חזרתו לארצות הברית שיתף בהתרשמויותיו את וושינגטון, הובן, מונרו ובנג'מין הנרי לאטרוב.
תהליך הבנייה
אבן הפינה לבניין הונחה ב-13 באוקטובר 1792, ללא טקס רשמי, והבנייה החלה. המעונות הראשיים, וכמו כן יסודות הבית, נבנו בעיקר על ידי פועלים שחורים משועבדים וחופשיים, ובנוסף על ידי אירופאים מועסקים. רוב העבודה האחרת בוצעה על ידי מהגרים, שלרובם לא הייתה עדיין אזרחות. קירות אבן-החול הוקמו על ידי מהגרים סקוטיים, שהועסקו על ידי הובן. עוד בנו המהגרים הסקוטים את התבליט הנישא בדמות ורד, את עיטורי הזרים מעל לכניסה הצפונית, ואת תבנית "אבן הדג" מתחת לגמלונים שנבנו לכיסוי החלונות. רוב עבודות הלבנים והטיח בוצעו על ידי מהגרים אירים ואיטלקים. הבנייה הראשונית נמשכה יותר משמונה שנים, ועלותה המדווחת הייתה 232,371.83 דולר אמריקאי דאז (אם המבנה היה מוקם בשנת 2005, עלותו הייתה נאמדת ב-2.4 מיליון דולר). אף על פי שבנייתו לא הושלמה, הבית הלבן היה מוכן למגורים בסביבות נובמבר 1800.
בשל המחסור בכוח-עבודה ובחומרים, נאלצו מבצעי הפרויקט למצוא תחליפים לתוכנית הראשונית של מתכנן העיר הפדרלית, פייר שארל ל'אנפן. תוכניתו של ל'אנפן עבור הבית הלבן הייתה בניית "ארמון" שהיה אמור להיות גדול פי חמישה מהבית שנבנה בסופו של דבר. בסיום הבנייה כלל הבית רק שתי קומות ראשיות במקום שלוש שתוכננו, ופחות לבנים יקרות לכיסוי חזית האבן של הבניין. כשהסתיימה הבנייה כוסתה אבן החול, הנקבובית, בתערובת של סיד, דבק אורז, קזאין ועופרת. התערובת הקנתה לבית את צבעו ושמו המוכרים, "הבית הלבן".
כשעבר תומאס ג'פרסון להתגורר בבית הלבן כנשיא בשנת 1801, הוא הורה לאדריכל בנג'מין הנרי לאטרוב להרחיב את המבנה כלפי חוץ, וליצור שתי אכסדרות שיועדו להסתרת אורוות ומחסנים.
בהיותו מבנה מפורסם בארצות הברית, מספר חיקויים נבנו לפי דמותו של הבית הלבן לאורך השנים.
שם המבנה
בתחילה נקרא המבנה בשמות "ארמון הנשיא", "אחוזת הנשיא", או "בית הנשיא". העדות הראשונה לשימוש ציבורי בשם "הבית הלבן" היא משנת 1811. יש הטוענים כי בזמן הבנייה מחדש של המבנה לאחר השרפה ב-1814, השתמשו בצבע לבן כדי לכסות את נזקי השרפה, וכך קיבל המבנה את שמו; טענה זו משוללת יסוד כיוון שהבית נצבע לבן עוד בבנייתו הראשונית בשנת 1798. בהקשרים רשמיים נקרא המבנה בשם "האחוזה הביצועית" (Executive Mansion), עד שהנשיא תאודור רוזוולט ביסס את שמו הרשמי כאשר חרט את השם "הבית הלבן-וושינגטון" על נייר המכתבים הרשמי של המבנה בשנת 1901. הניסוח העכשווי של כותרת נייר המכתבים, המילים "הבית הלבן" והמילה "וושינגטון" ממורכזת בשורה מתחתן, נקבע כבר מימי ממשלו של פרנקלין דלאנו רוזוולט.
השערה נוספת למקור שמו של הבית, היא מתקופתו של ג'ורג' וושינגטון, וזאת אף על פי שהבית לא נבנה עד מספר שנים לאחר נשיאותו; נטען כי שם הבית הגיע משם אחוזתה של רעייתו, מרתה וושינגטון, "הבית הלבן" במחוז ניו קנט שבווירג'יניה, בה התגוררה עם בעלה הראשון דניאל קרטיס בטרם מותו.
שימוש מוקדם, שריפת 1814 והבנייה מחדש
ג'ון אדמס היה הנשיא הראשון שגר במבנה, החל מ-1 בנובמבר 1800. במהלך יומו השני של אדמס בבית, הוא כתב פתק לרעייתו אביגייל, ובו תפילה לשלום הבית. אדמס כתב:
בהמשך, הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט חרט את ברכתו של אדמס על אדן האח בחדר האוכל הממלכתי.
אדמס גר בבית תקופה קצרה, ואחריו גר בו תומאס ג'פרסון. למרות טענותיו על כך שהבית גדול מדי, הוא תכנן התרחבויות עתידיות של הבית. לצד האדריכל בנג'מין הנרי לאטרוב, הוא סייע להכנת תוכניות לאכסדרה המערבית והמזרחית, אגפים קטנים שיוכלו להסתיר את הפעולות הפנימיות והשגרתיות בבית, כגון כביסה, מקום האורווה והמחסנים. כיום אכסדרות ג'פרסון מחברות בין אגף המגורים לבין האגף המערבי והמזרחי.
בשנת 1814, במהלך מלחמת 1812, הבית הלבן הועלה באש על ידי כוחות בריטיים, בתגובה לשריפת בניין הפרלמנט של מחוז קנדה העליונה בקרב יורק; מרבית שטחה של וושינגטון נפגע באותה שרפה. רוב הקירות החיצוניים שנותרו על תילם בבית הלבן ניזוקו ונחלשו כתוצאה מהשרפה, ולמעט חלקים מהקיר הדרומי, נאלצו המתכננים להרוס את מרבית הקירות ולבנותם מחדש. הכוחות הבריטיים בזזו שלל רב מהבית הלבן, ורובו אבד כאשר שיירה של ספינות בריטיות טבעה בליל סערה ב-24 בנובמבר 1814. רק שני חפצים נותרו: ציור של ג'ורג' וושינגטון, שהוברח על ידי הגברת הראשונה דאז דולי מדיסון; וקופסת תכשיטים, שהוחזרה לנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט בשנת 1939 על ידי גבר קנדי שטען כי סבו לקח את הקופסה מוושינגטון.
לאחר השרפה, שני האדריכלים, לאטרוב והובן, עיצבו את הבית והשגיחו על הבנייה מחדש. המרפסת הדרומית נבנתה בשנת 1824 בתקופת כהונתו של ג'יימס מונרו; המרפסת הצפונית נבנתה שש שנים לאחר מכן. אמנם לאטרוב הציע מרפסות דומות לפני השרפה של 1814, אך לבסוף שתי המרפסות נבנו לפי עיצובו של הובן. יש הטוענים כי מקור ההשראה שלו היה צרפתי, בשל הדמיון בין המרפסת הדרומית למרפסת האליפטית שבארמון הצרפתי שאטו דה ראסטיגנאק, והמדרגות הנוטות הזהות בשתיהן. עבודת האבן המעוטרת בשתי המרפסות בוצעה על ידי אמן איטלקי שהובא לוושינגטון כדי לסייע בבניית בניין הקפיטול.
צפיפות יתר ובניית האגף המערבי
עם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית בשנת 1861, הלך ונעשה הבית הלבן צפוף למדי. גם מיקומו היה בעייתי - מצפון לתעלה ולאדמות בוצתיות, שהיוו תנאים נאותים להתפתחות מחלות כגון מלריה. על הבריגדיר גנרל נת'ניאל מיצ'לר הוטלה המשימה למצוא פתרונות לבעיות אלו; הוא הציע לנטוש את הבית הלבן כמקום מגורים, ולהשתמש בו רק לעבודה, ובמקומו הציע לבנות אחוזה חדשה למשפחת הנשיא, בגבעת מרידיאן שבתחום העיר וושינגטון די. סי.. התוכנית נדחתה על ידי הקונגרס.
האגף המערבי נפגע בשרפה בשנת 1929, ונבנה מחדש בשלהי כהונתו של הנשיא הרברט הובר. בשנות ה-30 של המאה ה-20, נבנתה קומה שנייה לאגף, הורחב המרתף; בתקופה זו העביר הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט את המשרד הסגלגל למקומו הנוכחי תוך בנייה מחודשת שלו, צמוד לגן הוורדים.