cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אנטוניו ברלוצי
אנטוניו בַּרלוּצי (באיטלקית: Antonio Barluzzi; 26 בספטמבר 1884 – 14 בדצמבר 1960) היה אדריכל איטלקי, אשר פעל בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי, ובירושלים המזרחית ובגדה המערבית בשנים שלאחר מלחמת העצמאות. ברלוצי תכנן מספר רב של כנסיות ומבנים אחרים במרחב ארץ הקודש, בעיקר עבור משמורת ארץ הקודש הפרנציסקנית. בתקופת פעילותו בארץ הקודש, עסק ברלוצי בפעילות פוליטית איטלקית ונשא מספר תפקידים רשמיים בא"י - מטעם ממשלת איטליה והמפלגה הפשיסטית.
תולדות חייו
אנטוניו ברלוצי נולד ברומא למשפחה שהועסקה במשך ארבעה דורות בידי קריית הוותיקן (קודם לכן מדינת האפיפיור). בין השנים 1902–1907 למד הנדסה בספיינצה – אוניברסיטת רומא. לירושלים הגיע ב-1912 כדי לעזור לאחיו ג'וליו ברלוצי בהקמת בית החולים האיטלקי בירושלים (כיום משמש את משרד החינוך וממוקם בין הרחובות שבטי ישראל והנביאים). הוא שב לאיטליה ב-1914 והצטרף לסמינר הנזירים שליד בזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו. הוא עזב את לימודיו לאחר מספר שבועות והתגייס לצבא האיטלקי, בו שירת בחיל ההנדסה. ב-1918 שב לארץ ישראל במסגרת כוח המשלוח הצבאי לארץ.
בשנות מלחמת העולם השנייה חזר ברלוצי לאיטליה, שם נשאר בעיקר בסרדיניה עד שנת 1947. לאחר ששב לארץ שיפץ ברלוצי את הקלויסטר בכנסיית קתרינה הקדושה בבית לחם, ובנה את כנסיית לזרוס הקדוש באלעיזריה, את כנסיית שדה הרועים בבית סאחור, ואת כנסיית דומינוס פלוויט (כנסיית בכי האדון) על הר הזיתים בירושלים. שנה לאחר מותו, ב-1961, נחנכה יצירתו האחרונה בארץ - כנסיית יוסף הקדוש השייכת למסדר הכרמליתי ברחוב המגינים בחיפה.
נוסף על מבנים אלה תכנן ברלוצי בתי ספר, בתי חולים וכנסיות בירדן, את הפטריארכיה הארמנית-קתולית בביירות ובית ספר ביריחו.
ברלוצי הכין תוכנית מפורטת לכנסיית הבשורה בנצרת, עליה עבד החל מ-1939 ואילך. ב-1954 הונחה אבן הפינה לכנסיית הבשורה, אולם בסופו של דבר נמסר פרויקט כנסיית הבשורה לארכיטקט איטלקי אחר, ג'ובאני מוציו, וברלוצי עזב את הארץ ב-1958. ברלוצי נפטר ברומא ב-1960.
עיטורים ואותות
במשך חייו הוענקו לברלוצי מספר עיטורים, ובהם אביר מסדר הכתר של איטליה (Ordine della Corona d'Italia) ב-1922, מפקד במסדר אבירי הקבר הקדוש בירושלים (Ordo Equestris Sancti Sepulcri Hierosolymitani) ב-1923, מפקד במסדר הסובירני הצבאי של מלטה, וכן עיטור הגבורה של הרפובליקה האיטלקית (Ordine al merito della Repubblica Italiana) שהוענק לו ב-1947 והוא העיטור הגבוה ביותר באיטליה.
פרנסיס קרדוזו
פרנסיס לואיס קרדוזו (Francis Lewis Cardozo; נולד ב-1 בפברואר 1836 בצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית, נפטר ב-22 ביולי 1903 בבירה וושינגטון) היה איש דת, פוליטיקאי ומחנך אפרו-אמריקני, ממוצא יהודי מצד אביו, שחי ופעל בדרום ארצות הברית, במחצית השנייה של המאה ה-19. הוא הותיר את רישומו בתחומי החינוך והממשל, על המציאות המקומית של קרוליינה הדרומית, בתקופה שלאחר מלחמת האזרחים, המכונה - תקופת השיקום (Reconstruction Era).
חייו
פרנסיס קרדוזו היה בנם של לידיה ויליאמס, אפרו-אמריקנית חופשייה, ושל אייזק קרדוזו, יהודי ממוצא ספרדי, שעבד בבית המכס של נמל צ'ארלסטון. פרנסיס הצעיר למד בבתי ספר לאפרו-אמריקנים חופשיים ועבד כנגר וכבונה ספינות. בהיותו בן 21 הפליג לסקוטלנד והחל ללמוד באוניברסיטת גלאזגו. פרנסיס שהה בגלאזגו עד 1861, עת סיים את לימודיו בהצטיינות בתחומי הלטינית והיוונית. לאחר מכן למד בסמינרים באדינבורו ובלונדון ובסופם הוסמך כאיש דת נוצרי פרסביטריאני. בהקשר זה, של עצם לימודיו הגבוהים, ועוד מעבר לים, יש לציין את הסיוע וההכוונה שקבל מקרוביו היהודים, בלעדיה, קרוב לוודאי, שלא היו יוצאים אל הפועל. זאת, לאור העובדה, שמדובר בתקופה שלפני מלחמת האזרחים בארצות הברית ולפני ביטול העבדות בה. הדבר בא לידי ביטוי בכתב יד של בנו, בו מובעת גם ההערכה והכרת התודה המשפחתית לדודו - העיתונאי היהודי הלבן ג'ייקוב קרדוזו. ב-1864 שב לארצות הברית ומונה לשמש כרועה הרוחני בכנסייה של קהילת Temple Street Congregational Church בניו הייבן, קונטיקט. פרנסיס קרדוזו נשא שם לאשה את קתרין האוול ונולדו להם שישה ילדים, ארבעה בנים ושתי בנות. ב-1865 שב לצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית. הפעם כנציג של האגודה המיסיונרית האמריקנית (American Missionary Association) והחליף את אחיו תומאס בתפקיד מנהל בית הספר המקומי לאפרו-אמריקנים של האגודה. פרנסיס שינה את שמו של מוסד זה ל-Avery Normal Institute, והפך אותו לאחת מחטיבות הביניים החופשיות הראשונות עבור אפרו-אמריקנים, שהשתחררו מעבדות בדרום ארצות הברית. המטרה העיקרית הייתה להניח תשתית להכשרת מורים, מאחר שהמשוחררים מעבדות העניקו עדיפות גבוהה לרכישת השכלה. בשנים האחרונות שולב ה-Avery Institute והפך לחלק מהקולג' של צ'ארלסטון.
הקריירה הפוליטית
פרנסיס קרדוזו נבחר כציר באספה החוקתית של קרוליינה הדרומית ב-1868, שנועדה לקבוע את סדרי השלטון במדינה לאחר כיבושה על ידי צבא הצפון. מתוך הכרה ביכולותיו בתחום הוא מונה ליושב ראש ועדת החינוך ובמסגרת זו תמך בהפעלת אינטגרציה במערכת החינוך הציבורית. בהמשך, כשמונה לתפקיד מזכיר המדינה בקרוליינה הדרומית, ערך רפורמה בגוף שהיה אחראי על חלוקת אדמות לעבדים המשוחררים. פרנסיס מונה לתפקיד שר האוצר המדינתי ב-1872, אך, ב-1874, כשסירב לשתף פעולה עם שחיתות ציבורית, נעשה ניסיון כושל על ידי מחוקקים מקומיים להדיחו. למרות זאת, ב-1874 וב-1876 הוא מונה שוב לאותו התפקיד. הבחירות לתפקיד המושל, שנערכו ב-1876, התאפיינו במעשי אלימות, שנועדו לדכא את המצביעים האפרו-אמריקנים. במהלכן אירעו זיופים במניין הקולות. הדמוקרטים, מתנגדי הכוח הפוליטי החדש של האפרו-אמריקנים המשוחררים מעבדות, השתלטו מחדש על הממשל המקומי. פשרה ברמה המפלגתית הפדרלית הביאה למינויו של ווייד המפטון למושל קרוליינה הדרומית וב-1877 נסוגו כוחות הצבא הפדרלי מתחומי הדרום. המושל המפטון דרש כי פרנסיס קרדוזו יתפטר וזה עזב את משרתו במאי 1877. בנובמבר אותה שנה הוגשה על ידי הדמוקרטים תביעה נגד פרנסיס קרדוזו בה הואשם בחתרנות. למרות ההוכחות המוטלות בספק הוא נמצא אשם ונכלא בבית הסוהר. רק ב-1879, לאחר ביטול אישומים על שחיתות בבחירות, נגד מספר דמוקרטים, חנן המושל ויליאם דאנלאפ סימפסון את פרנסיס קרדוזו, וזה עזב עם משפחתו את קרוליינה הדרומית לבירה וושינגטון, בה זכה למשרה במשרד האוצר הפדרלי.
מחנך
ב-1884 חזר פרנסיס קרדוזו לתחום החינוך. הוא מונה למנהל המכינה ללא-לבנים בחטיבה העליונה של התיכון בוושינגטון הבירה. כאן לימד קורס בתחום העסקים והפך את בית הספר למוסד מוביל עבור האפרו-אמריקנים. פרנסיס שימש כמנהל, עד לפרישתו ב-1896, ובית הספר נקרא על שמו עד היום (Cardozo Senior High School) בצפון מערב הבירה וושינגטון. פרנסיס קרדוזו היה קרוב רחוק של בנג'מין קרדוזו, שופט יהודי ידוע בבית המשפט העליון של ארצות הברית. דודו, ג'ייקוב קרדוזו, אח של אביו - אייזק, היה כאמור עיתונאי ובנוסף, תאורטיקן כלכלי מפורסם מצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית, שסייע לו, בראשית דרכו, לצאת ללימודיו באנגליה. נכדתו, הייתה אשתו של הזמר המפורסם והפעיל הפוליטי פול רובסון.
ג'רג' גאבור (סופר)
ג'רג' גאבור (במקור לֶדֶרֶר, בהונגרית: Gábor György; בודפשט, 6 במרץ 1902 – בודפשט, 3 באוגוסט 1973) היה עיתונאי, סופר, אסתטיקן, מתרגם, מורה יהודי-הונגרי. הוא אחיה של הציירת מריאן גאבור.
ביוגרפיה
ג'רג' גאבור נולד במשפחה יהודית כבנו של איגנץ גאבור, היסטוריון ספרות. הוא למד באוניברסיטה הפוליטכנית במילאנו. בשנים 1924–1925 עבד כעוזר במאי בית האופרה (הישן) בדרזדן ב-Semperoper. הוא למד היסטוריה של הספרות ורומנטיקה בפירנצה, בהיידלברג, בברלין ובפריז. בשנת 1928 קיבל את הדוקטורט בברלין. מחקריו בתחום האסתטיקה והדרמטורגיה וכן ביקורותיו הופיעו בפסטר לויד ובהליקון הטרנסילבני.
אחרי מלחמת העולם השנייה בשנת 1945 הקים גאבור בית יתומים בפוט (Fót), בטירת קארויאי לשעבר, לטיפול בילדים שננטשו כתוצאה מהמלחמה והרדיפות. משנת 1950 תרגם מ: גרמנית, צרפתית, איטלקית, אנגלית, ספרדית. הוא ערך את יצירותיהם של צ'כוב, דרייזר, אגון קיש ושל הסופר היהודי-גרמני אלברט מאלץ.
משנת 1957 ועד מותו, היה בעל הטור האיטלקי-ספרדי של כתב העת "העולם הגדול" (Nagyvilág), שם התמקדה עבודתו בעיקר בתרגום והצגת הספרות האיטלקית של זמנו. הוא בחר וערך את כתביהם של הסופרים ההונגרים-יהודים ינה הלטאי (בן דודו של בנימין זאב הרצל) ושל אלדאר קומיאט. אוסף האפוריזם הצרפתי שנערך ותורגם על ידו פורסם בכמה וכמה מהדורות. עבודתו האחרונה הייתה חיבור אנתולוגיה של ההיסטוריה התרבותית. בשנת 1973 זכה בפרס הספרות פרמיו קלבריה (הפרס הבינלאומי של קלבריה הוקם על ידי חוג התרבות והיחסים הבינלאומיים של וילה ס. ג'ובאני, בראשות פרופ' ג'וזפה מוראביטו.
איסטיודקטיליים
משפחה זו בעלת חמישה סוגים עם מוטת כנפיים של 4 מטרים בקירוב, קצת יותר ארוך מאלבטרוס נודד. הם עטו פלומה פרוותית והיו בעלי ראשים קטנים וחרטומים ארוכים שהזכירו מקור של ברווזים או של שקנאים. עם זאת הלסתות היו חלולות ובתוכם בלטו שורות של שיניים חרוטיות.
מעריכים שפטרוזאורים אלה ניזונו בעיקר מנבלות שהיו פזורות באזור. הם חיו בעיקר באזורי מחיה יבשתיים, הרחק יחסית ממקווי מים, ולא ברור אם יכלו לשחות ולהרטיב את כנפיהם.
מסטיסים
מֶסטיסים או מֶסטיסוס (בספרדית: Mestizos, בפורטוגזית: Mestiços, ביחיד מסטיסו וביחידה מסטיסה) או מטיס (צרפתית: Métis) הן קבוצות אתניות באמריקה הצפונית ואמריקה הדרומית שמוצאן מעורב – ילידי ואירופאי.
מקור המילה בלטינית: mixtus, mixticus, המציינת "ערבוב" או "התמזגות". כמונח המציין קטגוריה אנושית מקורו בספרדית, והוא הונהג תחילה באמריקה הלטינית. בשפות אירופיות נקראים כך גם בני התערובת שנקראו "צבעוניים" בתקופת הקולוניאליזם והאפרטהייד בדרום אפריקה.
משמעות המילה התרחבה ולעיתים נעשה בה שימוש רחב יותר לציון בני תערובת. למשל בפיליפינים משתמשים במילה זו לתיאורם של צאצאים של נישואי תערובת (בדרך כלל בין פיליפינים לסינים או לספרדים), וכך גם במזרח טימור (בדרך כלל הנישואים שם הם בין מקומיים לפורטוגלים).
המסטיסים מהווים את רוב האוכלוסייה בצ'ילה, בקולומביה, באקוודור, באל סלוודור, בהונדורס, במקסיקו, בניקרגואה, בפנמה, בפרגוואי ובוונצואלה. גם בבוליביה, בבליז ובפרו הם מהווים מרכיב נכבד מהאוכלוסייה, מעל 30%.
מצר מקמרדו
מצר מֶקמֶרדו (באנגלית: McMurdo Sound) הוא מצר שאורכו ורוחבו כ-55 ק"מ המצוי בין ים רוס למדף הקרח רוס ובין האי רוס לבין ארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
על חוף המצר, על האי רוס, ממוקמת תחנת מקמרדו - תחנת המחקר המרכזית של ארצות הברית באנטארקטיקה.
סוקסיניל כולין
סוקסיניל כולין (באנגלית: succinylcholine; נקרא גם Suxamethonium chloride) הוא אגוניסט ניקוטיני שמשמש להרפיית שרירים ושיתוקם לטווח קצר, בדרך כלל כדי להקל תהליך צנרור קנה. לפעמים התרופה משמשת להמתת חסד של סוסים בשילוב עם משככי כאבים וסמי הרגעה.
כסיף שפל-עין
כסיף שפל-עין או כָּסִיף (שם מדעי: Hypophthalmichthys molitrix) הוא מין של דג גרם ממשפחת הקרפיוניים. בטבע הוא חי באזור שבין סין עד למזרח סיביר, אך הוא הופץ במגוון מדינות למטרות חקלאות, לרבות בישראל, ובכמה מקומות בהם הופץ, הוא נמלט לטבע והפך למין פולש. זהו אחד הדגים הנפוץ ביותר בחקלאות הימית, לאחר המין אמור לבן (קרפיון העשב) מאותם אזורים.
מאפיינים
דג הכסיף יכול להגיע לאורך של 60–100 ס"מ. הדג הגדול ביותר שנתפס הגיע לאורך 140 סנטימטר ושקל 50 קילוגרם. כמו ששמו מרמז זהו דג בצבע כסף וגוון מעט זהוב בראשו וזנבו. הסנפירים גדולים וורודים והזנב דו-אונתי. פה הדג גדול מאוד ופונה מעלה והעיניים מצויות בתחתית הראש.
הדג חי בנהרות ואגמים בסין ורוסיה ומסנן יצורים קטנים מאוד כמו זואופלנקטון ואצות שונות מהמים, בכך הוא מועיל להם עקב סילוק של אצות כחוליות רעילות מהמים. ואולם הדג שנחשב לפולש באמריקה הצפונית גורם לתחרות קשה לדגים כמו חדקן שיניים אמריקאי או הדג Dorosoma cepedianum, וכן צאצאי דגים רבים הניזונים גם הם מפלנקטון. כדי להתרבות הדג נודד במעלה הזרמים והדגיגים הבוקעים נסחפים במורד הזרם, ניזונים מפלנקטון.
הדג לא מצוי בסכנת הכחדה אך אוכלוסייתו ירדה עקב פגיעה בבית גידולו ואזורי ההשרצה שלו, זיהום מים ודיג יתר.
הטיית האישוש
הטיית האישוש (Confirmation bias) היא הנטייה לחפש, לפרש, להעדיף, ולזכור מידע באופן שמאשר אמונות או השערות קודמות, תוך התעלמות ממידע מפריך או  כזה  שתומך באפשרויות חלופיות. זהו סוג של הטיה קוגניטיבית ושגיאה שיטתית בבחשיבה אינדוקטיבית. הטיה זו באה לידי ביטוי כשאנשים נוטים לאסוף או לזכור מידע באופן סלקטיבי, או כאשר הם מפרשים את המידע בצורה מגמתית. ההשפעה חזקה יותר בנושאים טעונים רגשית וכאשר מדובר באמונות שמושרשות עמוק. אנשים גם נוטים לפרש ראיות דו-משמעיות כאילו הן תומכות רק בעמדה שלהם. חיפוש, פרשנות וזיכרון מוטים הם גורמים התורמים לקיטוב גישה (כאשר מחלוקת הופכת להיות קיצונית יותר אף על פי שגורמים שונים נחשפים לאותם נתונים), היאחזות באמונות (כאשר אמונה נמשכת גם לאחר שמוצגות נגדה ראיות סותרות), השפעה אי-רציונלית של ההתחלה (הטיית העיגון והתיקון הסתמכות גדולה יותר על המידע בו נתקלים בתחילת סדרה ראיות), ומתאם מדומה (כאשר אנשים תופסים באופן כוזב קשר בין שני אירועים או מצבים).
סדרת ניסויים משנות ה-1960 מעלה את הטענה כי אנשים בעלי דעות קדומות מעדיפים לאשר את אמונותיהם. עבודה מאוחרת יותר פירשה מחדש את התוצאות הללו כנטייה של אנשים לבחון את הרעיונות באופן חד-צדדי, תוך התמקדות באפשרות אחת והתעלמות מחלופות. במצבים מסוימים גישה זו יכולה להטות את מסקנותיהם. הסברים להטיות הנצפות כוללים 'משאלת לב' ויכולת אנושית מוגבלת לעבד מידע. הסבר נוסף להטיית אישוש הוא כתוצאה מחישוב כלכלי קר של העלויות של שגיאה מול עלותה של בחינה מחדש, של חקירה מחדש של הראיות באופן נייטרלי ומדעי עם כל המשתמע מכך.
סוגים
הטיית אישוש היא תופעה בתחום עיבוד מידע. בכך היא שונה ממה שמכונה לעיתים אפקט 'אישוש ההטיה ההתנהגותית', הידוע בכינוי "נבואה המגשימה את עצמה", שבה ציפיותיו של האדם משפיעות על התנהגותו שלו, ומייצרת את התוצאה הצפויה.
ישנן שתי אסכולות. כמה פסיכולוגים מגבילים את הטווח של הטיית האישוש לאיסוף סלקטיבי של ראיות התומך במה שכבר החוקר מאמין, תוך התעלמות או דחיית ראיות שתומכות במסקנות הפוכות. פסיכולוגים אחרים משתמשים במונח באופן רחב יותר לנטייה לשמר אמונות קיימות של חוקר כאשר הוא מחפש ראיות, מפרש אותן, או נזכר בתוצאות אלו שראה בעבר.
חיפוש מוטה של מידע
ניסויים מצאו כי אנשים נוטים לבחון השערות באופן חד-צדדי, על ידי חיפוש ראיות התומכות או עולות בקנה אחד עם ההשערה שלהם. במקום לחפש את כל הראיות הרלוונטיות, גם התומכות וגם המפריכות, הם מנסחים את השאלה כך שיקבלו תשובה שתומכת בהשערה שלהם. הם מחפשים את התוצאות להן היו מצפים אילו השערתם הייתה נכונה, ולא את מה שהיה קורה אילו ההשערה הייתה שגויה.
לדוגמה, אדם המשתמש בשאלות "כן ולא" כדי למצוא מספר שהוא משער שהוא 3, ייטה לשאול "האם זה מספר אי זוגי?". אנשים נוטים להעדיף סוג כזה של שאלה, הנקרא "בדיקה חיובית", גם כאשר בדיקה שלילית, כגון "האם זה מספר זוגי?", תניב בדיוק את אותו המידע. במחקרים בהם הנבדקים יכלו לבחור בין שאלה חיובית שדומה לאבחון או באמת אבחון אמת, הם העדיפו את האבחון האמיתי. כך שלא ניתן לומר שאנשים מחפשים בדיקות שמבטיחות תשובה חיובית, אלא רק שיש להם העדפה לשאלות מסוג זה.
לדוגמה, רעיונות סותרים על אדם מסוים יכולים לקבל חיזוק על ידי התמקדות בהיבט מסוים של התנהגותו. יוצא מכך שבכל חיפוש יש לראיות התומכות בהשערה סיכוי להצליח.
פרשנות מגמתית
הטיות אישוש אינן מוגבלות לאיסוף ראיות. גם אם יש לשני אנשים שונים את אותן העובדות, האופן בו הם מפרשים אותן יכול להיות מוטה לכיוונים שונים.
צוות באוניברסיטת סטנפורד ערך ניסוי, בו נכללו משתתפים עם דעות קיצוניות בעד ונגד עונש מוות, כאשר חצי מאוכלוסיית המדגם הורכבה מתומכים והחצי השני ממתנגדים לעונש. המשתתפים קראו תיאורים של שני מחקרים: השוואה של מדינות בארצות הברית עם ובלי עונש המוות, והשוואה של שיעורי רצח במדינה לפני ואחרי החלתו של עונש המוות. לאחר קריאת תיאור קצר של כל מחקר, המשתתפים נשאלו האם דעותיהם השתנו. לאחר מכן, המשתתפים קראו תיאור מפורט יותר של המחקר כולו ונדרשו לדרג האם הוא נערך היטב ועד כמה התוצאות משכנעות. בעצם, המחקרים היו בדיוניים ולכל קבוצה ניתנו מסקנות הפוכות. למחצית מהמשתתפים נאמר שהמחקר תמך באפקט ההרתעה של עונש מוות ולקבוצה השנייה נאמר שתוצאות המחקר ערערו את אפקט ההרתעה של עונש המוות.
זיכרון מוטה
אפילו אם אנשים אוספים ומפרשים ראיות באופן ניטרלי, הם עדיין מסוגלים לזכור אותן באופן סלקטיבי וכך לחזק את הציפיות שלהם.
המחקר של וויסון בבדיקת השערה
המושג "הטיית האישוש" נטבע על ידי הפסיכולוג האנגלי פיטר וויסון. בניסוי שפורסם בשנת 1960 המשתתפים נדרשו לזהות כלל החל על שלשות של מספרים. בהתחלת הניסוי נאמר להם שהשלשה (2,4,6) תואמת את הכלל. משתתפים יכולו ליצור שלשות משלהם והנסיין אמר להם אם השלשה תואמת את הכלל.
למרות שבפועל הכלל היה פשוט "כל סדרה עולה", המשתתפים הפגינו קושי רב במציאתו, והציעו מגוון כללים הרבה יותר ספציפיים, כגון "המספר האמצעי הוא הממוצע של הראשון ואחרון". נראה כי מקור הקושי של המשתתפים היה כי הם נהגו לבדוק רק שלשות שתאמו את הכלל בו בחרו - ולא ניסו שלשות שהיו מפריכות כלל זה.
הסברים
הטיית אישוש מתוארת לעיתים קרובות כתוצאה מאסטרטגיה אוטומטיות, בלתי מכוונת, ולא כהונאה מכוונת. לפי דברי רוברט מַקוּן, עיבוד הראיות המוטה מתרחש לרוב בשילוב של מנגנונים "קרים" (קוגניטיביים) ו"חמים" (מניעים).
דוגמאות
אדם המאמין ב"קארמה" יזכור לטובה אירועים אשר מעשה רע הוביל לתוצאה רעה וישמיט אירועים אחרים.
לדוגמה אדם עקף אותנו בתור לסופר ("מעשה רע") ולאחר מכן הקופאית ביצעה טעות בחשבון מה שהשאיר את הבן אדם העוקף זמן רב בסופר ("עונש הקארמה") לאחר מכן. אז ההטייה שנזכור את המקרה הזה בצורה סלקטיבית.
אך למעשה בפועל נראה שזהו אירוע שקורה מספר מועט של פעמים, כאשר ברוב המקרים בו עוקפים אותנו בסופר לא קורה כלום לעוקף, המקרים הללו בו עוקפים אותנו בתור ולא קורה כלום ישכחו ואילו המקרה בו האירוע המיוחד שכן קרה משהו כן יזכר.
דבר העשוי להוביל למסקנה שגויה כי "כוח הקארמה" הוא הפועל לענישת האדם העוקף, כאשר בפועל ברוב המקרים אין שום כוח כזה הפועל.
הטיית אישוש בפסיכולוגיה
בפסיכולוגיה, הטיית אישוש היא סוג של חשיבה סלקטיבית או הטיה קוגניטיבית לעבר אישוש ההשערה הנחקרת. הטיית אישוש מתקיימת כאשר קובעי החלטות חותרים באופן פעיל ומייחסים משקל רב יותר לממצאים המאשרים את השערותיהם, ומתעלמים או מייחסים משקל פחות לממצאים הסותרים את השערותיהם. מסיבה זו, נהוג לבנות ניסויים כך שמטרתם להפריך את ההשערה ולא לאשרה. הטיית האישוש קשורה בדרכים שונות לכשלים לוגיים מסוג כשלי היקש וכשלי רטרודוקציה.
מחקרים אף מלמדים, שגם במצבים בהם מקבלי החלטות אוחזים במידע ספציפי אודות אדם המשתייך לקבוצה חברתית מסוימת, מקבלי ההחלטות יפרשו את המידע באופן שיתמוך בסטריאוטיפ בו הם מאמינים ואשר יחזק את תפיסתם הראשונית לגבי אדם זה.
הטיית אישוש מאפיינת תחומי פסבדו-מדע כמו פרסונולוגיה, גרפולוגיה, פאראפסיכולוגיה, אסטרולוגיה, ביוריתמוס, נומרולוגיה, ודומיהם. לדעת המצדדים בתאוריות האנטי פסיכיאטריות, גם קביעת אבחנות פסיכיאטריות במקרים רבים נעשית בלהט הטיית אישוש.
מחוץ לתחום החקר המדעי מהווה הטיית אישוש אחד היסודות עליהם בנויות רבות מן האמונות הרווחות באינטואיציה, קללות, תחושות נבואיות, יכולות על-חושיות, וכדומה. הטיית האישוש פועלת במקרי תחומי פסבדו-מדע, כמו גם בחיי היומיום באמצעות הגדרה מעורפלת של המדגם, כך שדוגמאות שאינן מתאימות (כלומר, אינן מאשרות את ההשערה) אינן משולבות בו מראש.
יחסי גרנדה–קוריאה הצפונית
יחסי גרנדה-קוריאה הצפונית הם היחסים בין גרנדה לבין הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה.
קרצינומה של תאי בסיס
קרצינומה של תאי בסיס (באנגלית: Basal cell carcinoma או BCC) היא הסוג השכיח ביותר של סרטן העור המתפתח - ככל קרצינומה - בשכבת האפיתל של העור, ובמקרה זה בשכבה התחתונה (ה"בסיסית") של תא האפיתל.
שכיחות המחלה באוכלוסייה מגיעה ל-30% באנשים בעלי עור בהיר. סוג זה של סרטן לעיתים נדירות בלבד שולח גרורות או גורם למוות, ובעיקר מפריע למראה העור. ב-80% מהמקרים הסרטן מופיע בראש ובצוואר. ישנם מחקרים המעידים על עליה בשיעור סרטן זה בשנים האחרונות.
טיפוסים
ניתן לסווג את המחלה לשלושה טיפוסים עיקריים:
לאיוש דיינש
לאיוש דיינש (במקור גוטליב, בהונגרית: Gyenes Lajos; בודפשט, 29 במאי 1888 – בודפשט, 3 בנובמבר 1944) היה אדריכל יהודי-הונגרי, שנרצח בשואה.
ביוגרפיה
בנם של פרנץ גוטליב, מהנדס, סמנכ"ל חברת הרכבות ההונגרית ומנהל האגף לבנית גשרים, ושל לואיזה בטלהיים (בַרְצַ'אִי). אחותו גיטה דיינש הייתה ציירת. את התואר באדריכלות קיבל דיינש בשנת 1910 באוניברסיטה הטכנית ההונגרית יוז'ף קיראי בבודפשט. לאחר סיום לימודיו נסע לרומא, איטליה, שם למד ציור ואחר כך השתלם בבאיה מארה.
בשנת 1919 נשא דיינש לאישה את אראנקה, וירה שחקנית. בתקופה זו עבד במחלקת הבינוי של חברת הרכבות ההונגרית. אחרי שנת 1924 היה לו משרד משותף עם האדריכל קורנל נוישלוס. דיינש היה אחד האדריכלים פופולריים והעסוקים ביותר בבודפשט בין שתי מלחמות העולם. בשנת 1943 הציג בפירוט בסדרת מאמרים בעיתון ההונגרי "קול העם" את טיפוסי הדירות שפיתח עבור מעמד הפועלים שבנייתם יכולה הייתה לעזור בפתרון מצוקת הדיור לאחר סיום מלחמת העולם השנייה. הוא הבין אחרי מלחמת העולם הראשונה שניתן היה להפחית את האבטלה הגבוהה שנוצרה בקרב החיילים שחזרו מהחזיתות על ידי התחלות בנייה מאסיביות. עם זאת, תוכניות אלה שלו כבר לא היו אפשריות. בשל היותו יהודי הוטלו עליו מגבלות רבות, עד שנורה ברחובות בודפשט על ידי אנשי צלב החץ ההונגרים בגיל 56.
מבחר מבנייניו החשובים
להלן הפרויקטים החשובים שתכנן:
מבחר מן הפרסים שזכה
להלן הפרסים החשובים שבהם זכה:
גרהאם ריקס
גרהאם ריקס (אנגלית: Graham Rix; נולד ב-23 באוקטובר 1957 בדונקסטר, יורקשייר) הוא שחקן ומאמן כדורגל אנגלי לשעבר.
קריירת המשחק
ריקס הצטרף לארסנל כשחקן מתלמד ב-1974, וחתם על חוזה המקצוען בשנה שלאחר מכן. משחקו הראשון היה נגד לסטר סיטי ב-2 באפריל 1977, והוא הבקיע בו את השער הראשון. ריקס הפך לשחקן הרכב קבוע בארסנל במקומו של ג'ורג' ארמסטרונג ששיחק באגף השמאלי של מערך המשחק של ארסנל. ריקס וליאם בריידי שיתפו פעולה בקו הקישור החזק של ארסנל, שהיה חלק מההפעלה לגמר גביע ה-FA שלוש פעמים ברציפות בין 1978 ל-1980, כאשר רק המשחק ב-1979 מסתיים בניצחון של ארסנל. תוצאת גמר זה הייתה 3 - 2 נגד מנצ'סטר יונייטד, כאשר ריקס מבשל לאלן סנדרלנד את שער הניצחון.
בעונה שלאחר מכן העפיל המועדון לגמר גביע המחזיקות והתמודד מול ולנסיה; המשחק וההארכה הסתיימו בתיקו 0 - 0, וריקס החמיץ את הבעיטה המכרעת בדו-קרב הפנדלים. לאחר עזיבתו של בריידי ליובנטוס בקיץ שלאחר מכן נטען כי גם ריקס יעזוב, אך הוא נשאר בארסנל והתמנה לתפקיד הקפטן ב-1983. שנות ה-80 לא היו מוצלחות מבחינת ארסנל, כך שריקס לא זכה בתואר כלשהו כקפטן.
סדרת פציעות בגיד אכילס גרמה לכך שריקס השתתף במשחקים מעטים באמצע שנות ה-80, ולבסוף הוא איבד את מקומו בהרכב הפותח למרטין הייז. ריקס הושאל לברנטפורד, ולבסוף שוחרר מארסנל ב-1988. הוא השתתף במדי המועדון ב-464 משחקים, והבקיע בהם 51 שערים. לאחר שעזב את ארסנל הוא שיחק במועדונים הצרפתיים קון (1988 - 1999) ולה הבר, ולאחר מכן עבר למועדון דאנדי, בו סיים את הקריירה שלו ב-1993.
קריירת האימון
ריקס הצטרף לצ'לסי כמאמן קבוצת הנוער בקיץ 1993. בתקופה זו הוא אף שיחק פעם במדי הסגל הבוגר (נגד ארסנל) לאחר ששחקנים רבים סבלו מפציעות. ריקס התמנה לעוזרו של המאמן רוד חוליט ב-1996. הוא המשיך בתפקיד גם תחת ג'אנלוקה ויאלי שהחליף את חוליט, וזכה עם צ'לסי בגביע ה-FA ב-1997, ובגביע הליגה וגביע המחזיקות ב-1998.
לאחר מכן ריקס אימן את פורטסמות' בין 2001 ל-2002, אך פוטר על מנת לפנות את המקום להארי רדנאפ. ריקס אימן את אוקספורד יונייטד במשך שבעה חודשים בשנת 2004. בשלושת החודשים האחרונים של עונת 2003/2004 בליגה השלישית התדרדר המועדון למקום התשיעי לאחר שקודם לכן היה על סף עלייה מהליגה. ריקס פוטר לאחר שהיכולת הלא טובה נמשכה גם בתחילת עונת 2004/2005.
ב-8 בנובמבר 2005 מונה ריקס למאמן של הארט אוף מידלות'יאן מליגת העל הסקוטית. בפברואר 2006 דווח בכלי התקשורת הסקוטיים על כך שריקס לא מרוצה ממעורבותו היתרה של הבעלים ולדימיר רומנוב. ב-22 במרץ 2006 פוטר ריקס לאחר ארבעה חודשים בלבד בתפקיד. רומן רומנוב, יושב ראש הארטס ובנו של ולדימיר, הצהיר כי "התוצאות לא היו כפי שהיו אמורות להיות".
המאוזוליאום בהליקרנסוס
המאוזוליאום בהליקרנסוס (ביוונית: Μαυσωλεῖον της Ἁλικαρνασσοῦ) הוא אחד משבעת פלאי תבל של העולם העתיק. הוא נבנה בסביבות שנת 350 לפנה"ס בעיר הליקרנסוס (כיום בודרום שבטורקיה). המאוזוליאום שימש כבניין הקבר של האחשדרפן מאוזולוס. כאשר מת מאוזולוס בשנת 353 לפנה"ס, הזמינה אשתו ארטמיסיה השנייה את גדולי האמנים היווניים כדי שיקימו בניין קבר מפואר לבעלה המנוח.
כיום נותרו שרידים מועטים של קבר זה במקום, וחלק מהפסלים שקישטו את הקבר נמצאים במוזיאון הבריטי בלונדון.
השמדתו
המבנה המקורי נהרס בשיטפון, המבנה המשוחזר נחרב ברעידת אדמה ופורק על ידי הצלבנים.
גיבורי ילדות (אלבום)
גיבורי ילדות הוא אלבום אוסף שאיגד שירי ילדים וזמר ישראלי בולט שהקליט הזמר אריק איינשטיין במהלך הקריירה שלו. האלבום הופק על ידי חברת פונוקול ויצא לאור בשנת 2005.
ליכטנשטיין במשחקים הפאראלימפיים
ליכטנשטיין השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984), והשתתפה במשחקים גם בשני הטורנירים הבאים, ופעם נוספת באולימפיאדת הנכים אתונה (2004). במשחקי החורף לקחה חלק המדינה באולימפיאדת הנכים אלברוויל (1992) ובאולימפיאדת הנכים לילהאמר (1994)
ליכטנשטיין זכתה במדליה פאראלימפית אחת בהיסטוריה, כשהגולש יוזף גמיינר קטף את מדליה ארד בתחרות הסלאלום בסקי האלפיני (קטגוריה B1-2) כשסיים את התחרות בזמן של 2:04.28 דקות.
לונא אבו נסאר
לונא אבו נסאר (בערבית: لونا ابو نصار; נולדה ב-1990 בנצרת שבישראל) היא זמרת-יוצרת וגיטריסטית ערביה-ישראלית, השרה בעברית ובערבית שירי פולק וסול, לשעבר חברת ההרכב סיסטם עאלי.
ביוגרפיה
בביקורת על אלבום זה כתב יואב קוטנר: ""אספר לך", אלבום הבכורה של לונא אבו נסאר, הוא יצירה נפלאה, מפתיעה, מרעננת ששווה את תשומת הלב שלך בגלל הסיבות הנכונות. היא רק בתחילת הדרך, והדרך נראית מרתקת".
אבו נסאר חברה בהרכב ההיפ הופ היפואי "סיסטם עאלי" וחלק מהמיזם החינוכי של ההרכב, והשתתפה באלבום הבכורה של ההרכב שיצא גם הוא ב-2013.
ב-2019 הוציאה את אלבום ההופעה "לילה ביער", שהוקלט וצולם ביער הפיות בבית אורן, ובאותה שנה השתתפה בהקלטת האלבום השני של סיסטם עאלי, "מהרג'אן". באותה שנה הופיעה במסגרת פסטיבל "יערות מנשה" לצד אלה רונן, פלורה, מירב הלינגר, אסף אמדורסקי, אביגיל קובארי, גיל בר הדס, יעל קראוס ואחרים.
וולבי סלע צהוב-רגל
וולבי סלע צהוב-רגל (שם מדעי: Petrogale xanthopus) הוא מין של יונק כיס ממשפחת הקנגוריים. הוא קרוב משפחה של הקנגורו אך שייך לסוג אחר.
אורכו של הוולבי 48–65 ס"מ ואורך זנבו 57–70 ס"מ. משקלו מגיע ל-6–11 ק"ג. הוא בעל גוף וראש אפורים עם רגליים כתומות, בטן לבנה וחלק מהצידיים וכפות רגליים חומות. האוזניים כתומות והזנב כתום בהיר יותר ועליו פסים חומים בהירים. זנבו של הוולבי שרירי מאוד וכך גם רגליו האחוריות.
וולבי זה חי רק במזרח אוסטרליה בתחום של המדינות דרום־מערב ניו סאות' ויילס, דרום קווינסלנד וצפון־מזרח אוסטרליה הדרומית. כפי ששמו מציין הוא מצוי בעיקר באזורי סלעים חשופים ומדרונות הרריים. הוא מצוי באזורים חמים ולעיתים גם יבשים. הוולבי צמחוני לגמרי וניזון מעשבים הצומחים בין הסלעים.
וולבי זה נפגע מסכנות כמו פגיעה באזורי חיותו, שריפות יער והבאת מינים פולשים כמו עזים וארנבים שפוגעים בצמחייה ומתחרים איתו על המזון וכן מטורפים כמו חתולים ושועלים.
סינפורם
Synform
עפרה (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
GDPR
האסדרה הכללית להגנה על מידע (GDPR - General Data Protection Regulation) (להלן: "הרגולציה") היא אוסף של הוראות מחייבות שהוסדרו על ידי הפרלמנט האירופי, מועצת האיחוד האירופי והנציבות האירופית על מנת להגן על נושאי המידע, הנקראים "Data Subjects", בטריטוריית האיחוד האירופי בכל הנוגע לעיבוד נתונים אישיים שלהם. הרגולציה מתייחסת לאיסוף, שמירה והעברה של נתונים אישיים של אנשים פרטיים וקובעת כללים אחידים לשמירה על הפרטיות.
הרגולציה נועדה בעיקר לאפשר לכל תושב באיחוד האירופי שליטה מרבית על הפרטים שנשמרו אודותיו בחברות פרטיות, ציבוריות וגופים עסקיים וממשלתיים, וזאת באמצעות החלת כללים משפטיים בני אכיפה על אותם גופים.
הרגולציה התקבלה ב-27 באפריל 2016, פורסמה בעיתון הרשמי של האיחוד האירופי, והפכה לבת אכיפה בתאריך 25 במאי 2018. הרגולציה אינה דורשת ממדינות האיחוד לחוקק חקיקה ספציפית נוספת, שכן היא חלה באופן ישיר ומחייב על המדינות החברות.
הרגולציה מחליפה את הדירקטיבה האירופאית בנוגע להגנה על נתונים (הנחיה 95/46/EC) שנחקקה בשנת 1995, והייתה מיושנת ולא מותאמת לעידן הנוכחי.
הרגולציה חלה על כל ארגון וכל אדם גם אם אינם פועלים בטריטוריה של האיחוד האירופי, ובלבד שהם מעבדים נתונים של נושאי מידע בטריטוריה של האיחוד האירופי. חלים איסורים ומגבלות על העברת מידע אל מחוץ לטריטוריית האיחוד, בשל החשש להפרות שעלולות להתרחש באזורים בעולם בהם הפרטיות אינה מוגנת כראוי.
אי ציות להוראות עלול לגרור אזהרות, ביקורות תקופתיות וקנסות חמורים המגיעים לכדי 4% מהמחזור השנתי העולמי של הגוף המפר או קנס בשיעור של 20 מיליון יורו.
יישום הרגולציה, אשר החל כבר בשנת 2017, גרר ביקורת רבה מצד גורמים פרטיים ומסחריים. נטען כי יישום הכללים מחייב משאבים נרחבים, הוצאות כספיות משמעותיות, מינוי בעלי תפקידים כגון מומחים וקציני אבטחת מידע, פיקוח משפטי ועסקי רחב היקף וכדומה. בנוסף, נטען כי הניסוח של כללים מסוימים מעורפל, אינו אחיד ואינו מתואם תמיד עם החקיקה המקומית במדינות האיחוד, וכי הכללים לא לקחו בחשבון באופן מלא ומקיף שיקולים כגון אחסון בענן, ביג דאטה וכדומה.
לצורך נגישות ונוחות, מתפרסמת הרגולציה בכל 24 השפות המדוברות באיחוד האירופי, ובפורמט של HTML, PDF וכן כפי שפורסמה בעיתון הרשמי של האיחוד האירופי.
הרגולציה בנויה משני חלקים עיקריים:
החלק הראשון שנקרא פתיח (Recital) כולל 173 סעיפי הסבר אודות הרגולציה, כולל דוגמאות והמחשה של הסעיפים השונים.
החלק השני כולל את הוראות הרגולציה עצמה: 99 פרקים (Articles).
הצהרות ועקרונות הרגולציה
בפתיח לרגולציה, בסעיף 1 נקבעת ההצהרה הבאה: "'ההגנה על אנשים טבעיים בהקשר לעיבוד מידע אישי היא זכות יסוד [...] לכל אחד יש זכות להגנה על מידע אישי הנוגע לו או לה'" ובהמשך בסעיף 2: "'העיקרון והכללים לגבי הגנה על אנשים פרטיים בכל הנוגע לעיבוד מידע אישי שלהם, תהא אזרחותם ותושבותם אשר תהא, חייבים לכבד את הזכויות והחירויות הבסיסיות שלהם, ובעיקר את הזכות להגנה על מידע אישי." "רגולציה זו נועדה לתרום להשגת חופש, ביטחון וצדק, ולהביא לכדי איחוד כלכלי, תוך התקדמות כלכלית וחברתית, לחיזוק וליכוד הכלכלות בתוך השוק הפנימי ולדאוג לרווחתם (well being) של אנשים פרטיים.'" על פי האיחוד האירופי, הרגולציה מבוססת על שלושה עקרונות מנחים:
בכלל זאת, נקבע כי עוד טרם עיבוד המידע, חייבים נושאי המידע להיות מודעים לכך שנעשה עיבוד וכן מהן מטרותיו.
היקף התחולה
הרגולציה חלה על כל הגורם השולט בנתונים (Controller) וקובעת את מטרות איסוף המידע וכן חלה על כל גורם המעבד את הנתונים (Processor). הרגולציה חלה, כאמור, גם אם מקום מושבם מחוץ לאיחוד האירופי, אולם הם עוסקים באיסוף מידע אישי אודות נושאי מידע באיחוד האירופי ומעבדים אותו. על בקר הנתונים קיימות חובות מוגברות.
"נשוא המידע" (Data Subject) הוא האדם שעל אודותיו נאסף המידע.
כמו כן, אינה חלה במקרה של עיבוד נתונים על ידי אנשים פרטיים לצרכים ביתיים ושימושים אישיים וכן אינה חלה על מידע בנוגע לאנשים שנפטרו.
רשויות מפקחות
הרגולציה מהווה סט אחד ובלעדי החל על כל המדינות החברות באיחוד האירופי. בהתאם להוראות פרק 51, חייבת כל מדינה חברה להקים רשות מפקחת עצמאית (Supervising Authority =SA) שתפקידה לפקח ולחקור תלונות וכן להטיל עיצומים מנהליים בגין הפרות. רשויות הפיקוח במדינות השונות חייבות לשתף פעולה עם רשויות במדינות אחרות, להעניק סיוע הדדי, ולארגן פעולות משותפות כלפי גורמים מסחריים הפועלים במסגרתן. במקרה של חברה מסחרית הפועלת במספר מדינות, הרשות המפקחת לגביה תהיה במדינה בה מצוי מרכז פעילותה של החברה המסחרית, כגון במקום בו נערך עיבוד הנתונים. הרשות המפקחת באותה מדינה לגבי אותה חברה תשמש כ-"one stop shop" ותפקח על כל פעילות עיבוד הנתונים אשר מתבצעת בכל רחבי האיחוד האירופי.
הלשכה האירופאית המרכזית להגנה על הפרטיות (EDPB) תתאם בין הרשויות השונות.
זכויות נשואי המידע
כאמור, הרגולציה נועדה להגן על כל אדם לגביו נאסף מידע ומגדירה מספר זכויות:
הזכות לשקיפות
כאשר בקר נתונים או גורם מעבד אוספים מידע אישי אודות נושאי מידע, חלות עליהם חובות מכוח הרגולציה. כך למשל, חלה חובה לדווח לנושא המידע בכל פעם שנאסף מידע אישי אודותיו, שהמידע אודותיו נשמר, מה מטרות שמירת המידע ומהו הבסיס החוקי לכך. כמו כן, יש למסור לנושא המידע פרטים ליצירת קשר, וכן לעדכן אותו בדבר פרטי קצין אבטחת המידע (DPO), אם מונה, ולידע אותו במקרה שהמידע האישי מועבר לגורם שלישי. והוא נדרש להיות הבקר הראשי אשר מחויב לשמור בצורה המתאימה ולעבד את הנתונים הפנימיים של הארגון כדי לוודא מעקב ואכיפה פנימית שהארגון מחויב לבצע בעצמו כדי לעמוד בתקנות.
הזכות להישכח
"הזכות להישכח" [שגם מכונה הזכות להימחק, "the right to be erased"] מעוגנת בפרק 17 לרגולציה, וקובעת כי לנושא המידע יש את הזכות לבקש מחיקה של הנתונים האישיים הקשורים אליו ללא דיחוי. עם זאת, הזכות תהיה מוגבלת במקרים שהמידע הוא חלק מחופש הביטוי, או כשיש לציית להוראת דין המחייבת שמירת המידע, או כשמדובר באינטרס ציבורי בתחומי הבריאות הציבורית, המדע או חקר היסטורי, או על מנת לשמר מידע לצורך תביעה משפטית עתידית. זכות זו הוכרה לראשונה בפסק הדין של מריו קוטסחה נגד גוגל ספרד, שם קוטסחה דרש שיסירו מגוגל קישורים לפרסומים אודותיו. הדיון הגיע לבית המשפט האירופי לצדק, שם פסקו כי לקוסטחה הזכות להישכח.
הזכות לניידות
אחת הזכויות המוקנות לנושא המידע היא הזכות לניידות, כלומר, נושא המידע רשאי בכל עת לבקש להעביר את הנתונים האישיים שלו מגורם מעבד אחד לגורם מעבד אחר אלא אם המידע אנונימי במידה מספקת ואם הדבר אפשרי מבחינה טכנית.
הזכות להתנגד לעיבוד
מצדו של נושא המידע, במקרים בהם קיים מנגנון עיבוד מידע אוטומטי היוצר פרופיל, הרי שמוקנית לנושא המידע הזכות לסרב לקבלת החלטות לגביו כתוצאה מניתוח אוטומטי זה. לנושא המידע הוקנתה גם "הזכות להסבר" אודות איסוף נתונים אודותיו, זכות אשר היקפה עדיין מעורפל ומחייב קביעת קריטריונים על ידי בתי המשפט.
הגנת המידע כברירת מחדל
הגנת המידע על ידי עיצוב והגנה כברירת מחדל מחייבים כי הגנה על מידע תופנם לתוך הפיתוח של תהליכים עסקיים של מוצרים ושירותים. כלומר, שמירה על הפרטיות תוגדר כברירת מחדל.
דוח של ENISA שהוא הסוכנות האירופית לאבטחת מידע, מציין מהם הצעדים שיש לנקוט על מנת לעמוד בדרישה זו, וקובע כי הצפנה ופיענוח, חייבים להתבצע באופן מקומי ולא על ידי שירות מרחוק, על מנת שיישארו בפיקוח ושליטת הבעלים. כמו כן קובעת הסוכנות כי במקרים של מיקור חוץ ניתן לעשות שימוש בשירותי ענן שהם בטוחים כל עוד הבעלים ולא שירותי הענן, מחזיקים במפתח הפענוח.
עיבוד נתונים
גורם מעבד רשאי לבצע עיבוד של מידע אישי בכל אחד מהמקרים הבאים:
הסכמה
במקרים בהם הסכמה היא הבסיס לעיבוד הנתונים, היא חייבת להיות מפורשת לגבי הנתונים שנאספים, וכן למטרה מסוימת שצוינה. במקרה של ילדים - ההסכמה חייבת להינתן על ידי האפוטרופוס וניתנת לאימות. גורם מעבד חייב לאפשר הסכמה במבנה של opt-in וההסכמה יכולה להיות מוסרת על ידי נושא המידע בכל שלב.
מנגנוני ביקורת: נציג אירופאי וקצין הגנת מידע
קצין הגנת מידע: בהתאם לפרקים 37–39, כאשר העיבוד מבוצע על ידי רשות ציבורית, או כאשר עיבוד המידע מבוצע על ידי חברה במגזר הפרטי המבצעת עיבוד וניטור של מידע נרחב או בקטגוריות מיוחדות, יש למנות קצין הגנת מידע (DPO) - אדם עם ידע ומומחיות לגבי הגנה על הפרטיות על פי דין, והוא יסייע לבקר הנתונים ולגורם המעבד לוודא ציות לרגולציה. על אף שקצין הגנת המידע יכול להיות בעל תפקידים נוספים, הרי שאסור לו להיות במצב של ניגוד עניינים עם תפקידיו האחרים. כמו כן, חל איסור להורות לו כיצד לפעול והוא מחויב בחובת הסודיות.
קצין הגנת המידע אינו זהה לקצין הציות בארגונים, שכן קצין הגנת המידע צריך להיות מיומן בניהול תהליכי IT, לרבות התמודדות עם מתקפות סייבר, ומיומנות בסוגיות נוספות של הגנה על מידע רגיש. ההבנה הנדרשת מקצין הגנת המידע היא מעבר לידע משפטי וכוללת גם הבנה של תהליכי מיחשוב ואוטומציה, של סטנדרטים מקובלים וגם של חוקים ותקנות.
נציג אירופאי:
בנוסף, בהתאם לפרק 27 חלה חובה למנות נציג אירופי (EU Representative) על כל הגורמים הפועלים מחוץ לאיחוד ומעבדים מידע אישי משמעותי או קטגוריות מיוחדת של מידע אישי. החובה אינה חלה על גופים ורשויות ציבוריות.
הפרות
בהתאם לרגולציה, קיימת חובה להודיע לרשות המפקחת ללא דיחוי אודות הפרה של הפרטיות, כגון פריצה, גנבה, השתלטות וכדומה. הדיווח לרשות המפקחת יעשה בהקדם, ועד כמה שניתן, תוך 72 שעות מהמועד בו נודע לבקר הנתונים אודות ההפרה.
בנוסף, יש לשקול הודעה גם לנושאי המידע. עם זאת, ההודעה לבעל המידע אינו נדרש אם ננקטו האמצעים הטכניים והארגוניים להפוך את המידע לבלתי ניתן לזיהוי.
סנקציות
הסנקציות שניתן להטיל מכוח הרגולציה הן חמורות וכוללות:
דיון ואתגרים
ההצעה על הרגולציה החדשה גרמה ללא מעט דיונים ומחלוקות ואלפי תיקונים שהוצעו.
מבקרי הרגולציה הצביעו על בעיות רבות, ביניהן:
יישום
כבר בחודשים הראשונים לאחר קביעת התקנות החלו להיחקר חברות טכנולוגיה בעוון הפרתן, והחלו להיקבע קנסות שונים. בשנת 2021 הפרת תקנות ה-GDPR הביאה לכמה מקנסות רחבי היקף, כאשר נכון לאוגוסט 2021 הקנס הגבוה ביותר הוטל על אמזון - קנס בגובה 746 מיליון יורו, על שימוש לא תקין במידע אישי, והקנס השני בגובהו הוטל על וואטסאפ - קנס בגובה 225 מיליון יורו, על העדר שקיפות מספקת לשימוש במידע. שתי החברות פתחו בהליך ערעור על הקנסות.
וחיד פאגיר
וחידאללה "וחיד" פאגיר (בדנית: Wahidullah "Wahid" Faghir; נולד ב-29 ביולי 2003 בוויילה שבדנמרק) הוא כדורגלן דני המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת נורשלן.
ויילה בולדקלאב
פאגיר נולד בדנמרק להורים שברחו מאפגניסטן בשל שלטון הטליבאן. גדל במחלקת הנוער של ויילה בולדקלאב. הוא ערך 43 הופעות ליגה במדי המועדון במסגרת ליגת העל הדנית והליגה הדנית השנייה, בהן הבקיע 11 שערים.
שטוטגרט
ב-31 באוגוסט 2021 חתם פאגיר על חוזה לחמש עונות בשטוטגרט מהבונדסליגה. ב-24 באוקטובר 2021 כבש שער בכורה בתיקו 1-1 נגד אוניון ברלין.
קריירה בינלאומית
פאגיר היה חלק מסגל נבחרת דנמרק עד גיל 21 בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2021, וערך שלוש הופעות בטורניר, בהן הבקיע שער אחד.
בארונג
בַּארוּנג (באנגלית: Barong או Barung) הוא כלי נשק דמוי חרב, בעל להב עבה בצורת עלה, המשמש שבטים אסלאמיים בדרום הפיליפינים.
הבארונג נמצא בשימוש נרחב בעיקר אצל המורו.
להב
להב הבארונג המכונה "סוּלאבּ" עבה וכבדה, דבר אשר מוסיף ליכולת החיתוך שלה. אורך אופייני נע בין 20 ל-60 סנטימטרים כאשר בארונג מודרני בדרך כלל יהיה בתחום הארוך יותר (בסביבות ה-50 סנטימטרים).
קת
הקת הקרויה "פּוּהַאן" עשויה בדרך כלל שרוול מוכסף הקרוי "באיקסקס" או "בּוּדבּוּד" עם סיבים טבעתיים מכוסים לכה שזורים כצמה המחפים עליו. קת השייכת לחבר אצולה עשויה להיות משנהב, קרן קראבאו או הובנה מקמגונג. עיטורים אופייניים על הקת כוללים קקדו ונאגה ובתחתיתה טבעת הידוק עשויה כסף, או נחושת מוקשחת. במלחמת העולם השנייה היו בשימוש קתות עם טבעות הידוק מאלומיניום.
שריונית דיימלר דינגו
שריונית הסיור דיימלר (באנגלית: Daimler Scout Car) המכונה גם דיימלר דינגו (על שם כלב הבר האוסטרלי דינגו) הייתה רכב משוריין קל תוצרת הממלכה המאוחדת שהייתה בשימוש נרחב בתקופת מלחמת העולם השנייה, בעיקר למטרות סיור ותצפית. הייתה זו שריונית בעלת הנעה כפולה (4X4), עם שני אנשי צוות, קלה ומהירה יחסית, ששמשה למגוון יחידות. השיריונית נחשבה מוצלחת והמשיכה לשרת עשרות שנים לאחר המלחמה.
רקע היסטורי
הצורך בשריונית קלה עבור הצבא הבריטי הוביל בשנת 1938 להוצאת מפרט על ידי משרד המלחמה הבריטי לשריונית סיור קלה.
שלוש חברות בריטיות הגישו למשרד המלחמה את הצעותיהן: חברת אלויס (Alvis), בי. אס איי. (BSA), וחברת מוריס (Morris). מתוך הצעות אלה נבחרה הצעתה של חברת BSA.
הייצור עצמו הועבר לחברת דימלר (Daimler) שהייתה חברת בת של קונצרן BSA שעסקה בייצור מכוניות ומשאיות. השריונית נקראה בשם דימלר סקאוט, אולם נודעה בציבור בשם הנפוץ: "דינגו" שהיה שם הדגם שהוצע על ידי חברת אלויס.
מבנה השריונית
על אף שמתחת למרכב שלה היה לוח פלדה שהותקן במטרה לאפשר נסיעה מעל למכשולים קטנים, הייתה השריונית פגיעה מאוד למוקשים. לא היה בה גלגל רזרבי, אולם הדבר לא היה ממש חיוני היות שהגלגלים שלה לא היו פניאומטיים אלא עשויים מגומי מלא שאפשרו נסיעה גם ללא אוויר. למרות גלגלי הגומי הקשיחים לכאורה, הייתה הנסיעה בה נעימה וחלקה הודות למערכת בולמי זעזועים עצמאית. לשני אנשי הצוות היו כיסאות מסתובבים שאפשרו להם לנהוג לשני הכיוונים, וכן לאיש הצוות השני להפעיל בנוחיות מכשיר קשר מק. 19 או מקלע ברן. המנוע שלה פעל בשקט רב. מכשיר הקשר כלל שני מכלולים: מכלול A שאפשר שידור בקוד מורס ובדיבור למפקדה לטווח של עד 40 ק"מ, ומכלול B שהיה לדיבור בלבד ליחידות השריון הקרובות.
דגמים
מסך כל חמשת הדגמים נבנו 6,626 שריוניות מסוג דינגו. מתוכן נותרו במוזיאונים ובאוספים פרטיים כ־57 יחידות.
מלחמת העולם השנייה
שריונית הדינגו הוכנסה לשימוש מבצעי ראשון עם הדיוויזיה המשוריינת הראשונה והדיוויזיה הרביעית במסגרת חיל המשלוח הבריטי לצרפת במערכה על צרפת בתחילת מאי 1940. מאות כלי רכב ננטשו על ידי חיל המשלוח הבריטי בדנקרק. מתוכם הושמשו כ-200 כלי רכב ושרתו בעיקר כרכבי פיקוד בצבא הגרמני. (ראו תמונה משמאל).
מלחמת העצמאות
השריונית סופקה על ידי הבריטים לצבא המצרי שעשה בה שימוש נרחב בתקופת מלחמת העצמאות. כך למשל בהתקפת הצבא המצרי על יד מרדכי ב-23 במאי נעו חיילי חיל הרגלים המצרי בעקבות השריוניות ששמשו להם מחסה מאש הנשק הקל של המגינים. שריון קדמי זה, שהיה עבה בהרבה לעומת זה של שאר השריוניות מסביר כנראה את העובדה שחיילי החי"ר המצריים נעו בעקבותיהן בביטחון יחסי והתקרבו בחסותן לגדרות החיצוניות של הקיבוץ ללא חשש להיפגע מאש הנק"ל של המגינים.
עדות חותכת לשימוש בשריוניות אלה בקרב זה נמצאה בסרט מתוך ארכיון הצבא המצרי שנעשה לצורכי הסברה ונמצא בעזה שננטשה על ידי הכוחות המצריים ב-1956 לאחר מבצע קדש.
שימוש בעולם לאחר מלחמת העולם השנייה
הצלחתה של השריונית ככלי סיור קל, קטן, נייד וזריז, הביאה לשימוש רב בה עד 1952, אז הוכנסה לשימוש שריונית מתקדמת יותר מסוג דיימלר פרט (Daimler ferret) ("חמוס").
כלי רכב ששרדו ברחבי העולם
דיימלר דינגו (Daimler Dingo)
פורד לינקס (Ford Lynx)
אנטולי דמיאננקו
אנטולי ואסילייביץ' דמיאננקו (באוקראינית: Анатолiй Васильович Дем'яненко; נולד ב-19 בפברואר 1959) הוא כדורגלן עבר סובייטי ששיחק בעמדת המגן בקבוצות דנייפר דנייפרופטרובסק ודינמו קייב. הוא שיחק גם תקופה ארוכה בנבחרת. אחרי פרישתו ממשחק פעיל הוא החל לאמן את קבוצת דינמו קייב, בהמשך אימן נפטצ'י באקו, נאסאף האוזבקית ואת ווהלין לוצק
חשיבה סלקטיבית
חשיבה סלקטיבית היא הטיה קוגניטיבית שבה אדם בוחר לזכור ממצאים מועדפים ולהתמקד בהם, תוך זניחה או התעלמות מממצאים שאינם תומכים באמונתו. סוג כזה של חשיבה מהווה בסיס לרוב האמונות בכוחות על טבעיים של קריאת מחשבות ומהווה בסיס לרוב אמונות הפולחן והפסבדו-מדע.
חשיבה סלקטיבית יכולה להתקיים רק כאשר ניצבים בפני אדם ממצאים תומכים ושוללים כאחד. חשוב גם להבחין בין חשיבה סלקטיבית לחשיבה מוטה או חשיבת משאלה. בראשון, מתבצעת בחינה של ממצאים תומכים ושוללים, אך היא ביקורתית מאוד כלפי סוג אחד של ממצאים. בחשיבת משאלה ישנה הבעת רצון שדברים מסוימים יהיו נכונים, היכולה להתקיים בלי כל תלות בקיומם.
הר דב
הר דב או כתף שׂיאוֹן או הר הבתרים הוא שלוחה של הר החרמון בצדו המערבי, המגיעה לגובה 1,529 מטר מעל פני הים. ההר קרוי בערבית ג'בל רוס (جبل رؤوس "הר ראשים"), ובעברית הוא נקרא על-שם סרן, שנפצע בקרב עם מחבלים בהר ב-3 באוגוסט 1970, ומת מפצעיו שישה ימים אחר כך. ההר חולש על אזור נרחב בצפון הגליל, הגולן ובדרום לבנון ומאז נסיגת צה"ל מדרום לבנון בשנת 2000 לקו הגבול הבינלאומי מהווה סלע מחלוקת בין לבנון התובעת ריבונות על השטח הידוע בשם חוות שבעא לבין ישראל המחזיקה בו מאז כבשה את רמת הגולן מידי סוריה ב-1967 וחוק רמת הגולן, 1981, החיל עליו את הריבונות הישראלית.
פני ההר מכוסים סלעים קרסטים בעלי צורות מגוונות. בין הר דב לבין הר החרמון זורם נחל שיאון.
מעמד דתי
במפנה הדרומי של ההר, בדרום כֶּתֶף שיאון, נמצא הר הבתרים, בגובה 1,296 מעל פני הים. על ההר נמצא אתר מקודש ליהודים ולמוסלמים, שנקרא בערבית "משהד א-טיר אל-איבראהימי" (مشهد الطير الإبراهيمي) שפירושו "האתר הקדוש של ציפורי אברהם" או "מקאם איברהים אל-ח'ליל" (مقام إبراهيم الخليل) שפירושו "האתר הקדוש של אברהם ידיד האל". לפי מסורות אחדות במקום זה התרחשה ברית בין הבתרים, ולפיכך נהגו יהודים לעלות לרגל אל ההר בשבוע של פרשת "לך לך" ולקרוא את הקטע בפרשה המתאר את ברית בין הבתרים, תיאור המופיע בפרק ט"ו בחומש בראשית. בתיאור ברית בין הבתרים בספר בראשית מתבקש אברהם להקריב, בין היתר, תור וגוזל (פרק ט"ו, פסוקים ט'-י'), אותם, בשונה מיתר הקרבנות, הוא אינו מבתר. הביטוי "ציפורי אברהם" באחד משמות המקום בערבית מתייחס כנראה לפסוק 260 בסורת אל-בקרה, הסורה השנייה בקוראן. בפסוק זה מבקש האל מאברהם להקריב ארבעה סוגי עופות ולהניח את בתריהם על הר. האל מחיה את העופות כאות לאברהם שתחיית המתים אפשרית ברצון האל.
היסטוריה
במלחמת ששת הימים כבשה ישראל את רמת הגולן מידי סוריה, וסיפחה אותה בשנת 1981. ב-3 בדצמבר 1969, ב"מבצע פלצור", פשט כוח מחטיבת גולני על ג'בל רוס והרג כחמישים מחבלים. לאחר מכן שמר צה"ל על נוכחות קבועה בהר ואף בנה בו מוצבים מבוצרים. הידועים שבהם מוצבי נחל שיאון, גלדיולה, דליה והדס. ב־3 באוגוסט 1970 נפצע אנושות סרן, מפגיעת פצצת מרגמה שירו מחבלים לעבר מוצב צה"ל שבהר. הוא נפטר לאחר שישה ימים, ולאחר מותו הוחלט לקרוא את שם ההר על שמו: הר דב.
ב-1971 נחנכה דרך גדעון על שם אלוף-משנה, על בסיס נחל שיאון, 26 ק"מ אורכה, המוליכה למוצבי הר דב ומהווה ציר חליפי למוצבי החרמון. בשנת 1979 הוקמה על הר דב היאחזות נח"ל שיאון. ההיאחזות ננטשה ב-1986 ומבניה פורקו, מאחר שהוחלט שאין היתכנות כלכלית להקמת יישוב אזרחי במקום. בשנת 1984 גרעין של שבעה חברי קיבוץ גונן, בראשות דויד רוטנברג, ניסה להקים במקום קיבוץ אך הניסיון לא צלח.
ההר חולש על אזור נרחב בצפון הגליל, הגולן ודרום לבנון ו'דרך גדעון' החוצה אותו היא ציר גישה חלופי למוצבי החרמון. מאז נסיגת צה"ל מדרום לבנון מהווה האזור סלע מחלוקת בין ישראל ללבנון ולחזבאללה המשים עצמו מגן לבנון. ישראל טוענת כי מדובר בשטח שהיה סורי עד מלחמת ששת הימים אז עבר לידי ישראל יחד עם רמת הגולן והר החרמון, ואין לו כל קשר ללבנון. גם המזכיר הכללי של האו"ם קבע בדו"ח על נסיגת ישראל מלבנון מ-22 במאי 2000, כי לפי המפות שבידי האו"ם הר דב היה בשטח סוריה עד מלחמת ששת הימים, ולפיכך נסיגת ישראל מלבנון אינה קשורה אליו. לעומת זאת, חזבאללה טוען שהשטח, הידוע גם כחוות שבעא, הוא חלק מלבנון, ועל ישראל לפנות אותו, מכיוון שהיה בשטחה בתקופת המנדט הצרפתי.
מאז נסיגת צה"ל מלבנון בשנת 2000 ועד מלחמת לבנון השנייה ב-2006 היוותה סוגיית השליטה בשטח עילה לאנשי חזבאללה לתקוף את מוצבי צה"ל שבהר והיישובים הסמוכים, ולבצע ניסיונות חדירה וחטיפת חיילים. התקרית החמורה ביותר התרחשה ב-7 באוקטובר 2000, ובה תקפו פעילי חזבאללה סיור של צה"ל וחטפו שני לוחמים מחיל ההנדסה הקרבית, ו ואת הנהג, תוך התעלמות של אנשי או"ם מכוח UNIFIL המוצב באזור. בדיעבד הסתבר שהחיילים נהרגו בהתקפה (המחבלים הכינו מטען לרק"ם, אך שלושת החיילים נסעו בבט"שית), וחזבאללה חטף את גופותיהם. באוגוסט 2002 בוצע ירי טילים נגד טנקים ופצצות מרגמה של חזבאללה לעבר מוצב צה"ל בהר דב ממנו נפצע באורח אנוש סמ"ר אופיר מישאל, אשר נפטר מפצעיו לאחר יומיים. מן הירי נפצעו שני חיילים נוספים באורח קל עד בינוני. ביוני 2005, בעקבות חדירת חולית פעילי חזבאללה להר, ארב לה כוח מיחידת מגלן, בפיקוד איתמר בן חיים. הכוח הרג את מפקד החוליה ופצע פעיל נוסף. בתגובה ירו פעילי חזבאללה אש מרגמות על מוצבי צה"ל, ממנה נהרג לוחם מחטיבת גולני, רב"ט עוזי פרץ, וחיל האוויר תקף מטרות בלבנון. בעקבות מלחמת לבנון השנייה קיבלה מועצת הביטחון של האו"ם את החלטה 1701 שקוראת, בין היתר, לבחינה מחודשת של סוגיית חוות שבעא, ובכלל זה הר דב. בדו"ח מזכ"ל האו"ם למועצת הביטחון מיום 30 באוקטובר 2007 נמסר על התקדמות בבדיקת העניין, אך אין החלטה סופית, כך שהמצב בשטח נשאר בעינו, והוא כעת בשליטת ישראל.
ב-28 בינואר 2015, חזבאללה פרס מארב נ"ט סמוך להר ופגע בשני כלי רכב כתגובה לתקיפה אווירית בסוריה שממנה נהרג ג'יהאד מורנייה וגנרל איראני. כתוצאה מכך נהרגו שני חיילים ונפצעו שבעה.
ב-1 בספטמבר 2019 דווח ב"אל-מנאר", ערוץ הטלוויזיה של החזבאללה, כי ישראל ירתה פגזים באזור הר דב, ופיזרה חומר דליק על חורש באזור, כדי לחשוף את פני השטח הסמוך להר. צה"ל אישר כי פעל באזור ההר.
ב-27 ביולי 2020 סוכל פיגוע של חוליות מחבלים אשר חצו את הגבול הבינלאומי באזור ההר, חיילים אשר הוצבו במקום פתחו באש כנגד החוליה שברחה חזרה ללבנון. מלבד זאת באזור נשמעו קולות נפץ לצד תנועה ערה של כלי טיס. בתקשורת הלבנונית דווח על ירי פגזים באזור חוות שבעא. בעקבות זאת חסם צה"ל את הכבישים במרחב למשך כשעה, הורה לתושבי האזור להישאר בבתיהם וסגר זמנית את שדה התעופה בראש פינה.
משה קונסטנטין
משה קונסטנטין (נולד ב-9 בספטמבר 1970) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ישראלי. ששיחק בעמדת הקשר והמגן.
קריירת משחק
קונסטנטין גדל במחלקת הנוער של מכבי תל אביב. בגיל 19 עלה לקבוצה הבוגרת, ושימש בעיקר כשחקן ספסל. בעונת 1990–1991 הושאל לקבוצת מכבי רמת עמידר מהליגה הארצית. בתחילת העונה קונסטנטין שבר את ידו במהלך שירותו בצה"ל, ועקב כך נעדר חודשיים מהמגרשים. בהופעת הבכורה שלו השיגה הקבוצה את ניצחונה הראשון. בסיום העונה ירדה עמידר לליגה א' בעקבות נחיתות בהפרש השערים.
בעונת 1992–1993 חזר למכבי תל אביב, ושיחק עונה אחת, בה שימש בעיקר כשחקן מחליף. קונסטנטין שותף בחמישה משחקים בלבד ובסוף העונה זכה עם קבוצתו בגביע הטוטו. את עונת 1993–1994 התחיל במכבי תל אביב, והשתתף בשני משחקים במסגרת האינטרטוטו. בהמשך עבר לקבוצת צפרירים חולון בליגה הבכירה, בה שיחק בהרכב בעמדת המגן, וסיים את העונה במקום העשירי בטבלה. את עונת 1994–1995 התחיל בצפרירים חולון ובאצמע העונה הצטרף לקבוצת מכבי עירוני אשדוד כמחליף למגן אלון כהן שנפצע. בעירוני היה שחקן הרכב בתפקיד המגן הימני וירד איתה לליגה הארצית במחזור האחרון.
קריירת אימון
בשנת 2004 התחיל קונסטנטין את קריירת האימון שלו במחלקת הנוער של צפרירים חולון. לאחר מכן עבר למחלקת הנוער של הפועל ראשון לציון. לאחר מכן חזר למחלקה של צפרירים חולון ובשנת 2009 החל לאמן במחלקת הנוער של בני יהודה תל אביב, בה אימן במשך 10 שנים.
קונסטנטין החל לאמן בעונת 2019–2020 את קבוצת הבוגרים של שמשון תל אביב מליגה ב', אך נפרד מהקבוצה לאחר שני מחזורים. בנובמבר 2019 למאמן קבוצת נערים א' של בית"ר תל אביב בת ים.
חיים אישיים
קונסטנטין נשוי לקארין ואב לשני בנים. בנו הוא הכדורגלן שי קונסטנטין. מאז שנת 1996 עובד בבנק דיסקונט.
ליבריה במשחקים הפאראלימפיים
ליבריה השתתפה פעם אחת במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים לונדון (2012) כששלחה למשחקים משלחת של ספורטאי יחיד. במשחקי החורף לא נטלה ליבריה חלק מעולם.
הספורטאי אותו שלחה ליבריה, ג'יימס סאיפה, התחרה בהרמת כוח (קטגוריה 82.50 ק"ג) וסיים במקום השביעי לאחר שהרים 190 ק"ג.
בית הסופר
בית הסופר ע"ש שאול טשרניחובסקי, ברחוב קפלן מס' 6 בתל אביב-יפו, הוא מקום משכנה של אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל.
ב-27 בינואר 1952 אישרה מועצת עיריית תל אביב-יפו את התוכנית להקמת בית הסופר על שם ש. טשרניחובסקי ובחודש ספטמבר 1956 הונחה אבן היסוד להקמתו.
בית הסופר יועד לשמש מרכז לחיי הספרות העברית בישראל, בו ישוכנו משרדי אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל, המכון הביבליוגרפי "גנזים" ע"ש אשר ברש, מערכת כתב העת "מאזניים", מערכת הספרייה המקורית וספריית "נפש". בנוסף יועד לשמש כסניף של האקדמיה ללשון העברית.
ב-19 בדצמבר 1957 נחנך בית הסופר. בטקס חנוכת הבית ציין יהודה בורלא, יו"ר אגודת הסופרים, כי לבניין החדש יהיו ארבע מטרות: עידוד היצירה העברית והסופרים הצעירים, הפצת תורה שבעל פה בצורת כינוסים וועידות, הגנה על זכויות הסופר מפני קיפוח ואחדות של כל חוגי הסופרים.
בית הסופר תוכנן על ידי האדריכל דב כרמי. הבניין כלל שתי קומות מעל קומת הקרקע וקומה וחצי חפורה. בשנת 1962 הוגשה על ידי כרמי לעיריית תל אביב-יפו תוכנית הרחבה לבניין, הכוללת הן תוספת קומה והן הוספת אולם בקומת הקרקע בחזית הבניין.
בשנת 2013 רכשה קבוצת "העיר החדשה" את מתחם בית הסופר. במתחם, המשתרע על 1.5 דונם, מתוכנן להיבנות פרויקט יוקרה בשילוב של מגורים ותרבות. בשנת 2015 קנה יצחק תשובה את המבנה מקבוצת "העיר החדשה".
במסגרת הפרויקט האמור ישופץ בית הסופר, הממוקם בחזית רחוב קפלן והוא בניין המיועד לשימור. בתום השיפוץ אמור בית הסופר להמשיך ולשמש בית לאגודת הסופרים, כשבמסגרתו יוקם גם מוזיאון לתולדות הספרות העברית.
בעבר אירח חיים נחמן ביאליק, שהיה בין מקימי האגודה, את פעילותה בביתו שברחוב ביאליק בתל אביב. בבית שכן מכון "גנזים" ארכיון האגודה (שהועבר לספריית בית אריאלה), ובבית מתקיימות סדנאות כתיבה על כל ענפיה, וכן אירועים ספרותיים הפתוחים לקהל הרחב.
הבית נקרא על שם המשורר שאול טשרניחובסקי. בית דומה נמצא בירושלים, וקרוי על שם הסופר חיים הזז.