cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אוניברסיטת וילאנובה
אוניברסיטת וילאנובה (באנגלית: Villanova University) היא אוניברסיטה פרטית קתולית, הנמצאת בעיר וילאנובה שבפנסילבניה, ארצות הברית. האוניברסיטה, הקרויה על שמו של הקדוש תומאס מווילאנובה, היא האוניברסיטה הקתולית הוותיקה ביותר בפנסילבניה, וכן האוניברסיטה האוגוסטיקנית היחידה בארצות הברית.
היסטוריה
באוקטובר 1841, רכשו שני נזירים אירים אוגוסטינים מפילדלפיה את אחוזת "בל אייר" אשר במחוז דלאוור בפנסילבניה, ובשנת 1842 הקימו במקום את "המכללה האוגוסטינית של וילאנובה". המהומות הנייטיביסטיות בפילדלפיה ב-1844 הביאו לקשיים כלכליים של הקהילה האוגוסטינית, בגינם נסגרה המכללה בין 1845 ל-1846. במרץ 1848, אישר מושל פנסילבניה את הפיכת האוניברסיטה לתאגיד, ובכך ניתן לה הזכות להעניק תוארים אקדמיים רשמיים. ב-18 בנובמבר 1853 הפכה המכללה באופן רשמי לאוניברסיטה, ושינתה את שמה ל"אוניברסיטת וילאנובה". ב-1855 בגר המחזור הראשון של האוניברסיטה. בשנת 1857 נסגרה האוניברסיטה בשנית, בשל הפאניקה של 1857, והיא חזרה לפעול רק בספטמבר 1865, בסיומה של מלחמת האזרחים האמריקנית.
ב-76 שנותיה הראשונות למדו באוניברסיטה גברים בלבד, עד לשנת 1918 בה נפתחו קורסי ערב לנזירות, על מנת שיוכלו ללמד בבתי ספר נוצריים פרטיים. בשנת 1938 הוענק לראשונה תואר במשפטים לסטודנטית. רק בשנת 1968 הפכו הלימודים באוניברסיטה למעורבים מגדרית באופן מוחלט.
במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה וילאנובה אחת מ-131 האוניברסיטאות בארצות הברית בהן פעלה "תוכנית ההדרכה של מכללת חיל הים V-12", אשר הציעה הסמכה של סטודנטים לצי ארצות הברית. לאורך השנים הכשירה אוניברסיטת וילאנובה 25 אדמירלים וגנרלים בצי הצבאי ובחיל הנחתים, בהתאמה; זהו מספר האדמירלים והגנרלים הגבוה ביתר מבין כל אוניברסיטאות המדינה, מלבד האקדמיה הימית של ארצות הברית.
קמפוס
באוניברסיטה חמש פקולטות: המכללה למדע ומדעי הרוח, המכללה להנדסה, המכללה לסיעוד, בית הספר לעסקים ובית הספר למשפטים.
דירוג אקדמי
על פי הדירוג של עיתון פורבס לשנת 2019, מדורגת וילאנובה כאוניברסיטה ה-72 באיכותה בארצות הברית. בשנת 2020 דירג אותה מגזין U.S. News & World Report במקום ה-49, בעוד ה-Times Higher Education והוול סטריט ג'ורנל דירגו אותה במקום ה-129.
ספורט
מבין קבוצות הגברים של הוויילדקטס, קבוצת הכדורסל זכתה באליפות ליגת המכללות בעונות 1985, 2016 ו-2018, קבוצת ריצת השדה זכתה ב-1966, 1967, 1968 ו-1970, קבוצת האתלטיקה זכתה ב-1957, 1968, 1971 ו-1979, וקבוצת הפוטבול זכתה ב-2009. קבוצת הנשים בריצת שדה זכתה באליפות המכללות שש פעמים ברציפות, בין 1989–1994, וכן ב-1998, 2009 ו-2010.
בוגרים מוכרים
רבים מבוגרי האוניברסיטה התפרסמו לאחר לימודיהם:
מבין הבוגרים אשר התפרסמו בתחומי הממשל והצבא בולטים מושל פנסילבניה אד רנדל, מושל קונטיקט ג'ון רולנד, הסנאטורית קלי איוט, ראש השירות החשאי של ארצות הברית ג'וזף קלנסי, ומפקדי פיקוד מרכז של ארצות הברית ויליאם פאלון ואנתוני זיני. בוגרים בולטים נוספים כוללים את הארכיבישוף ג'ון ג'וזף או'קונור ואת נשיא אוניברסיטת סטנפורד ג'ון הנסי.
מבין האישים הבולטים בתחום התרבות ניתן למנות את השחקנים ג'ון פוליטו ומריה בלו, ואת הזמרים טים האוזר, ג'ים קרוצ'י ודון מקליין. כמו כן הצטיינו לאחר לימודיהם שחקן הפוטבול האווי לונג, ושחקני הכדורסל פול אריזין, כריס פורד וקייל לאורי.
אל-בכרי
אל-בכרי (בשמו המלא: אבו עביד עבדאללה בן עבד אל-עזיז אל-בכרי, בערבית: أبو عبيد عبدالله بن عبد العزيز البكري) היה היסטוריון וגאוגרף ערבי בן המאה ה-11 מן אל-אנדלוס.
קורות חייו
אל-בכרי נולד בשנת 1014 בהואלבה שבמערב אל-אנדלוס לחופי האוקיינוס האטלנטי. הוא בנו של מי שהיה לזמן קצר השליט של מחוז הואלבה. לאחר הדחת אביו מהשלטון, עבר אל-בכרי לחיות בקורדובה, ולמד שם ביחד עם גאוגרפים והיסטוריונים ידועים נוספים בני זמנו כגון אבן חייאן. הוא בילה את כל חייו באל-אנדלוס, לרוב בערים אלמריה וסביליה. אל-בכרי מעולם לא נסע לאזורים המרוחקים שעליהם כתב. אל-בכרי נפטר בשנת 1094.
מכתש קטן בירח בצפון-מערב "ים השלווה" שעל הירח קרוי על שמו.
ספריו
אל-בכרי היה גאוגרף והיסטוריון שכתב על אירופה, צפון אפריקה וחצי האי ערב. רק שתיים מעבודותיו השתמרו עד ימינו. ספרו החשוב ביותר הוא "ספר הדרכים והממלכות" (كتاب المسالك والممالك כתאב אל-מסאליק ואל-ממאליכ) אותו הוא סיים לחבר בשנת 1068. הספר מתבסס על תיאוריהם של סוחרים ומגלי ארצות כגון אברהם בן יעקב. הספר הוא אחד מהמקורות החשובים ביותר להיסטוריה של מערב אפריקה, והוא מספק מידע יקר ערך על אימפריית גאנה, על שושלת אל-מוואחידון ועל סחר חוצה סהרה. ספרו השני של אל-בכרי שהשתמר עוסק בחצי האי ערב ומספק מידע גאוגרפי ורשימת שמות של יישובים ומקומות בחצי האי.
גילרמה מרינאטו
גילרמה אלווים מרינאטו (בפורטוגזית: Guilherme Alvim Marinato; ברוסית: Гилерме Алвим Маринато; נולד ב-12 בדצמבר 1985), או פשוט גילרמה הוא כדורגלן רוסי יליד ברזיל שמשחק כשוער בלוקומוטיב מוסקבה ובנבחרת רוסיה. שוער השנה ברוסיה לעונת 2018/2019.
לוקומוטיב מוסקבה
באוגוסט 2007, הוא חתם על חוזה לחמש שנים בלוקומוטיב מוסקבה, והיה לשוער הברזילאי הראשון בליגה הרוסית. הוא קיבל את חולצה מספר 85. אך ב-2007 הוא לא שיחק אף משחק ושיחק רק שלושה משחקים בקבוצת המילואים.
את הופעת הבכורה הראשונה בהרכב הקבוצה העיקרית עשה ב-12 ביולי 2009, במשחק ליגת העל הרוסית נגד טום טומסק (שהסתיים בתיקו 0-0), והפך לשוער העיקרי של לוקומוטיב. בשנת 2010, הוא החליף את מספר החולצה מ-85 ל-1. הוא שיחק את כל 30 משחקי הליגה במהלך העונה. ב-19 באוגוסט 2010 עשה את הופעת הבכורה שלו בליגת אירופה במשחק נגד לוזאן.
במהלך מחנה החורף בקפריסין בפברואר 2013 גילרמה מונה לקפטן על ידי המאמן סלאבן ביליץ'. ביולי 2013 גילרמה נבחר על ידי אוהדי לוקומוטיב לשחקן החודש. בהמשך, הוא פספס שישה חודשים לאחר פגיעה ברצועות הצולבות ברגלו, במשחק נגד צסק"א ב-28 ביולי 2014 וחזר לראשונה לקבוצה רק באביב 2015. למרות זאת, באותה עונה זו הייתה העונה המוצלחת ביותר של גילרמה בלוקומוטיב, כשלוקומוטיב סיימה במקום השלישי בטבלת האליפות.
במרץ 2015, הוכתר שוב לשחקן החודש. בעונת 2017/2018 זכה עם קבוצתו באליפות רוסיה.
קריירה בנבחרת
גילרמה אומנם נולד וגדל בברזיל, אך קיבל אזרחות רוסית ב-22 בנובמבר 2015, וזומן להרכב נבחרת רוסיה למשחקי הידידות נגד ליטא וצרפת. הוא עשה את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים ב-26 במרץ 2016 באוטקריטיה ארנה, כשעלה להחליף את סטניסלב קריציוק במחצית והפך לשחקן המתאזרח הראשון מחוץ לשטחי ברית המועצות לשעבר שנכלל בהרכב נבחרת רוסיה. הוא גם נכלל בסגל הרוסי ליורו 2016, אבל לא שיחק אף משחק.
ב-11 במאי 2018, נכלל בסגל המורחב למונדיאל 2018. אך לא נכלל בסגל הסופי. לאחר פרישתו של אקינפייב, זומן גילרמה לסגל הנבחרת במשחק ליגת האומות נגד נבחרת שוודיה, ב-11 באוקטובר 2018.
חייו האישיים
ב-12 בדצמבר 2009, יום הולדתו ה-24, הוא נישא לבחירת לבו רפאלה. יחד הם הביאו לעולם שתי בנות.
גילרמה דובר רוסית. ב-22 בנובמבר 2015, הוא קיבל אזרחות רוסית וקיבל את הזכות לייצג את רוסיה ברמה הבינלאומית.
אלכסנדר מנקוב
אלכסנדר אלכסנדרוביץ' מנקוב (ברוסית: Александр Александрович Меньков; נולד ב-7 בדצמבר 1990) הוא אתלט רוסי. הוא אלוף העולם (מוסקבה 2013) בקפיצה לרוחק.
ביוגרפיה
מנקוב נולד במינוסינסק שבדרום מחוז קרסנויארסק.
באליפות אירופה באתלטיקה לנוער שנערכה בנובי סאד שבסרביה בסוף יולי 2009 זכה מנקוב במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.98 מטר. שבועיים לאחר מכן, באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין שבגרמניה באוגוסט אותה שנה הוא סיים במקום 32 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.72 מטר.
באליפות אירופה לקבוצות שנערכה בסטוקהולם שבשוודיה ביוני 2011 זכה מנקוב במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.20 מטר. חודש לאחר מכן, באליפות אירופה באתלטיקה עד גיל 23, שנערכה באוסטרבה שבצ'כיה ביולי אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.08 מטר וחודש וחצי לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בטגו שבקוריאה הדרומית בתחילת ספטמבר אותה שנה הוא סיים במקום שישי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.19 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה באיסטנבול שבטורקיה במרץ 2012 זכה מנקוב במדליית ארד בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.22 מטר, אחרי מאורו ויניסיוס דה סילבה מברזיל והנרי פריין מאוסטרליה שניהם קפצו למרחק של 8.23 מטר. באולימפיאדת לונדון (2012) הוא סיים במקום 11 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.78 מטר. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 8.09 מטר ועלה מהמקום השלישי.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בגטבורג שבשוודיה במרץ 2013 זכה מנקוב במדליית זהב בקפיצה לרוחק בשיא אישי חדש של 8.31 מטר. באוניברסיאדה שנערכה בקאזאן שברוסיה בתחילת יולי אותה שנה הוא זכה במדליית כסף בשיא אישי חדש של 8.42 מטר, אחרי לואיס ריוורה ממקסיקו שקבע שיא מדינה ושיא אוניברסיאדה חדש של 8.46 מטר.
אלוף עולם
באליפות העולם שנערכה במוסקבה שברוסיה באוגוסט אותה שנה זכה מנקוב במדליית זהב בקפיצה לרוחק בשיא רוסיה חדש של 8.56 מטר, בקפיצתו החמישית, לפני איגניסיוס גייסה מהולנד שקבע שיא מדינה חדש של (8.29 מטר) ולואיס ריוורה (8.27 מטר). כבר בקפיצתו השלישית, הוא קבע שיא אישי חדש של 8.52 מטר.
ארגוני חסד בישראל
ארגוני חסד הוא שם כולל לארגונים שפועלים למען מתן עזרה באופן וולונטרי, ממניעים א-פוליטיים, סוציולוגיים או מגדריים, לרוב מתוך אידאולוגיה של צדקה וגמילות חסדים. בישראל פועלים ארגונים התנדבותיים רבים הפועלים למען מטרות צדקה מגוונות: מתן אוכל לרעבים, איסוף צעצועים לילדים עניים, חלוקה של בגדים לנזקקים ועוד. חלק ניכר מהארגונים אינו נתמך על ידי הממשלה.
בישראל ישנן כ-16 אלף עמותות פעילות, כ-16 אחוז מהן עוסקות ברווחה ובריאות.
באופן מסורתי, בתחום הרווחה פועלים ארגונים דתיים רבים ואלה מתרכזים בסיוע כספי וחומרי, המשך לתרבות הצדקה שאפיינה את החברה היהודית גם בגולה. בדרך כלל תורמים הארגונים הדתיים כספים או מוצרים לבני אדם, בעוד שארגונים לא דתיים בתחום הרווחה נטו להקים ארגוני פילנתרופיה, שנתנו כספים לקידום מטרות כמו חינוך ובריאות.
ארגוני חסד בולטים
להלן רשימת ארגוני חסד שמחזור הפעילות השנתית שלהם בשנת 2010 עלה על 10 מיליון ש"ח, לפי הדיווח באתר גיידסטאר.
משה יטבת
משה יטבת (לנצט) (14 בדצמבר 1923 - 21 בינואר 2013) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, אשר פיקד על חטיבת קרייתי.
חייו
יטבת נולד ברומניה לצבי ואירנה לנצט, במשפחה בת שלושה ילדים. הוריו עלו לארץ ישראל איתו ועם אחותו בתיה לנצט ב-1924, והיו מהמתיישבים הראשונים בהרצליה. אחיו הצעיר, כרמל, נולד בהרצליה.
בגיל צעיר הצטרף להגנה, שימש מפקד גדוד השרון בגדנ"ע. במלחמת העצמאות שירת כמפקד מחלקה וכסגן מפקד פלוגה ב' בגדוד 32 של חטיבת אלכסנדרוני, הגדוד סופח לחטיבה 7 והפלוגה לחמה בקרבות לטרון, בהן נהרגו עשרות מחייליה, ויטבת עצמו נפצע. בהמשך מונה למפקד פלוגה א' בגדוד 32, והיה בראש הכוח שכבש את אזור עין גדי.
לאחר המלחמה עלה בדרגות הפיקוד, סיים את המכללה לביטחון לאומי, שירת כראש ענף תורת לחימה במחלקת ההדרכה ובמלחמת סיני הצטרף כקצין מטה לחטיבה 27. אחרי המלחמה היה חבר במשלחת צה"ל לאלג'יריה, במטרה ללמוד את דרכי הפעלת המסוקים בצבא הצרפתי.
לפני מלחמת ששת הימים מונה למפקד חטיבה 4. במלחמה פעלה חטיבה זו כחטיבה מרחבית בגזרה הירדנית, גדודי החי"ר של החטיבה היו מפוזרים במוצבים שונים באזור השפלה. עם פרוץ הקרבות קיבלה החטיבה פיקוד על שתי פלוגות חי"ר על זחל"מים, פלוגת טנקי AMX-13, יחידת סיור חטיבתית ויחידת סיור פיקודית (סיירת חרוב) מוגברת במחלקת שריוניות מסיירת דוכיפת, בהמשך חבר אליה גדוד צנחנים מחטיבה 80, ושני הגדודים האורגנים שלה שנאספו מהמוצבים. החטיבה כבשה את מובלעת לטרון, אזור בית חורון והרי גופנא, והגיעה עד פאתי העיר רמאללה. במהלך הקרבות נפצע משה יטבת, ואת מקומו מילא מפקדה לשעבר יוסף הרפז.
נישא לחוה לבית פולק בשנת 1949 ועברו לגור בנוף ים למשך 12 שנים. לאחריהן עברו לתל אביב. לזוג נולדו שתי בנות - סמדר ואיריס. אחותו, בתיה לנצט, שנפטרה ב-2019, הייתה שחקנית של התיאטרון הקאמרי.
תומר כהן
תומר כהן הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף, אשר מכהן כראש חטיבת כוח אדם בזרוע היבשה. בעבר שימש כמפקד יחידת מיתר ועוצבת קלע דוד.
ביוגרפיה
כהן התגייס לצה"ל לחיל התותחנים. שירת ביחידת זיק בה התקדם עד לתפקיד סגן מפקד היחידה. לאחר לימודים אקדמאיים מונה לראש מדור כלי טיס בלתי מאוישים במפקדת קצין תותחנים ראשי. בשנים 2012–2014 שימש מפקד יחידת מיתר, בעת כהונתו ביצעה היחידה לראשונה ירי "תמוז" למטרה בסוריה, הירי בוצע ב-11 בנובמבר 2012 בעקבות ירי פצצות מרגמה מסוריה לרמת הגולן. בשנים 2016–2018 כיהן כמפקד עוצבת אדירים. בשנת 2018 מונה למפקד עוצבת קלע דוד הוא סיים את תפקידו בשנת 2020. ב-5 באוגוסט 2019 פורסם שימונה לראש מחלקת הארגון באגף התכנון. ב-13 באוגוסט 2021 הוחלט על מינויו לראש חטיבת כוח האדם בזרוע היבשה והוא הועלה לדרגת תת-אלוף.
איי זד
איי זד (באנגלית: Zed Islands) הם ארכיפלג קטן של איים, הממוקמים בסמוך לחוף צפון מזרחי של האי ליווינגסטון באיי שטלנד הדרומיים, שבבאנטארקטיקה.
הארכיפלג כולל ארבעה איים: האי אספרנטו, האי לסידרן, האי פאנאגוריה, האי קושאבה, וכן השוניות הסמוכות: סלעי גוריצה, וסלעי דלאגניה.
הנקודה הגבוהה ביותר בארכיפלג מתנשאת לגובה של 290 מטרים מעל פני הים.
נקודת ויליאמס, בחצי האי וארנה שבאי ליווינגסטון ממוקמת 1.5 קילומטרים מדרום לאיי זד, מעברו השני של מצר הים מעבר איגליקה.
מיפוי הארכיפלג
הארכיפלג מופה לראשונה בשנת 1935 על ידי סקרי דיסקברי (אשר הפליגו על האונייה דיסקברי II).
האיים מופו בשנית על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1968, סוקרים צ'יליאניים בשנת 1971, סוקרים ארגנטינאיים בשנת 1980, סוקרים ספרדים בשנת 1991, וסוקרים בולגריים בשנת 2005 ובשנת 2009.
מקור השם
שמה של קבוצת האיים ניתן לה על ידי סקרי דיסקברי בשנת 1935.
הלן שרמן
ד"ר הלן פטריסיה שרמן (Helen Patricia Sharman נולדה ב-30 במאי 1963 בשפילד, אנגליה) היא טייסת חלל בריטית שנשלחה כמדענית לתחנת החלל הסובייטית מיר. שרמן הייתה אזרח הממלכה המאוחדת הראשון בחלל.
ביוגרפיה מוקדמת
שרמן נולדה וגדלה בשפילד, אנגליה. למדה כימיה לתואר ראשון באוניברסיטת שפילד (1984), הדוקטורט שלה הוא מבירקבק, אוניברסיטת לונדון. היא עבדה במחקר ופיתוח בחברת ג'נרל אלקטריק האנגלית, ולאחר מכן בחברת מרס בפיתוח טעמים לשוקולד.
תוכנית ג'ונו
הקונסורציום פרסם קריאה למועמדים: "דרוש אסטרונאוט, לא נדרש ניסיון קודם". 13000 איש נענו לקריאה מתוכם נבחרו 4 מועמדים: הלן שרמן, עוד מדען ושני טייסי קרב. בסופו של דבר שרמן והטייס טימותי מייס נבחרו להיות האסטרונאוטים ויצאו לרוסיה לאימונים שכללו גם לימוד רוסית.
המשימה בחלל
משימותיה של שרמן במהלך שהותה בתחנת החלל היו: ביצוע ניסויים בתחומי הרפואה ומדעי החקלאות, צילום מהחלל של האיים הבריטיים ותקשורת רדיו עם תלמידי בתי ספר בבריטניה. בין הניסויים שביצעה הייתה בחינה של מוליכות-על בטמפרטורות גבוהות באמצעות אלקטרוגרף ומספר ניסויים על התנהגות צמחים בתנאים של חוסר משקל: על הקרקע הם צומחים כלפי מעלה ובתנאים של חוסר משקל הם צומחים לכל הכיוונים.
לאחר הטיסה
שרמן עסקה בפופולריזציה של המדע בדגש על החלל. הנחתה תוכניות בטלוויזיה החינוכית של הBBC וברדיו, פרסמה אטוביוגרפיה בשנת 1993, וספר ילדים בנושא החלל (1997). בהמשך עבדה במעבדת המטרולוגיה הלאומית הבריטית. ב-2015 מונתה למנהלת התפעול של מחלקת הכימיה באימפריאל קולג'.
חיות לילה
חיות לילה היא תוכנית אירוח סאטירית-קומית ישראלית, בהנחיית דודו ארז וירון ברלד, בהשתתפותם של דניאלה מילוא וניקו ניתאי. התוכנית עלתה לשידור באוגוסט 2013 בהוט קומדי סנטרל בטלוויזיה בכבלים. התוכנית היא תוכנית אירוח ברכב נוסע, המצופה בפרווה וורודה. כל תוכנית מתרחשת במשך לילה שלם, מחצות ועד הזריחה.
מבנה התוכנית
מבנה התוכנית הוא קבוע, וחוזר על עצמו בכל הפרקים:
במהלך התוכנית משולבים אמרות כנף (catch phrases) רבות, החוזרים על עצמם בכל הפרקים, כמו: "דה רבה" (תודה רבה), "וירדוז ונו-ניימז" (אנשים מוזרים ולא מוכרים), "ביס אחרון" (תגובתו הקבועה של ברלד לארז שמאיץ בו לסיים לאכול במסעדה), "שמונים אלףףף" (ביטוי חוזר של איש חיי לילה, המתגאה בסכום הכסף שהוא מבזבז מידי ערב) ועוד.
מקורות
התוכנית היא תולדה של סדרת הרשת המצליחה "סנאי סנאי" שהופקה על ידי גולדסטאר, גם היא בכיכובם של דודו ארז וירון ברלד, ובבימויו של נועם ורדי.
אבות הניהול
אבות הניהול הוא ספר הדרכה למנהל ויזם, המבוסס על עקרונות היהדות כפי שהם מתבטאים בפרקי אבות, ומכאן שמו. הספר נכתב בידי יניב פוגל וזיו אלול, ויצא לאור במרץ 2022 בהוצאת ידיעות ספרים.
בהשקת הספר השתתפו, בין היתר, אנשי עסקים, עיתונאים ופוליטיקאים. כל הכנסות הספר מועברות לארגון "בנועם".
תוכן הספר
מטרת הספר המוצהרת היא "לשלב בין חוכמת העבר לפרקטיקה עכשווית". הספר עוסק בפיתוח אינטליגנציה רגשית אצל המנהל, ניהול עובדים מיטבי ואיזון אידיאלי בין עבודה, בילוי ורוח.
הספר מחולק לשבעה פרקים, שכל אחד מהם נפתח בציטוט מפרקי אבות ויישום שלו כלפי דילמה מודרנית. לאורך כל פרק שלובים מקורות וסיפורים היסטוריים מהיהדות, לצד תובנות והתרחשויות מודרניות ויחד הם מצטרפים לתובנות מעשייות וקונקרטיות. בסוף כל פרק מצורף ריאיון עם מומחה ניהול בינלאומי, דוגמת יוני אסיא, צ'ארלס בואזיז (מנכ"ל אינטקס), ג'ודי קאופמן דייוויס (סמנכ"לית בכירה ודיקרטורית ב-HW) ואחרים.
קישורים חיצוניים
על הספר:
אז'ן פננסיה
אז'ן פננסיה (בצרפתית: Eugène Penancier; 24 בפברואר 1873, ברה-סור-סן – 4 ביולי 1955, פריז) היה מדינאי צרפתי שכיהן בפרלמנט הצרפתי ובתפקיד שר במספר מממשלות צרפת.
ביוגרפיה
אז'ן פננסיה נולד בברה-סור-סן. לאחר סיום בית הספר הוא למד בסורבון וסיים את לימודי הדוקטורט במשפטים בשנת 1897. הוא חזר לעיר הולדותו לנבחר לראש העיר. בשנים 1920–1936 הוא היה חבר הסנאט הצרפתי. פננסיה היה חבר במפלגה הרדיקלית.
אז'ן פננסיה פעמיים כיהן כשר המשפטים של צרפת במהלך שנת 1933 ו-1934, כל פעם תחת ראש ממשלה אדואר דאלאדיה. בפעם השנייה ממשלה בה הוא כיהן נפלה לאחר 10 ימים בלבד. תקופה מסוימת הוא היה סגן ראש ממשלה ראשון של צרפת. פננסיה עזב את הפוליטיקה בשנת 1936 לאחר שלא הצליח להיבחר מחדש לסנאט.
על פעילותו בתחום הציבורי הוא התקבל ללגיון הכבוד.
הדרכת עובדים
הדרכת עובדים היא הגדרה כללית ללימודים הבלתי פורמליים בהם העובד לוקח חלק שמעבר להכשרתם הפורמלית שלפני הרגע שבו התקבלו לעבודה. הדרישה להדרכות אלה נובעת מהגדרת מיומנות העובד כדלהלן: מיומנות העובד = השכלה התחלתית (ברגע הקבלה לעבודה ) + למידה מתמדת על ידי הדרכות וצבירת ניסיון.
סיבות אופייניות להדרכת עובדים
מסקר שנערך במרכז לפיתוח מיומנויות באונטריו שבקנדה נמצא כי 63% מהמשיבים מתכננים להכניס למקום העבודה טכנולוגיה חדשה שתדרוש הכשרה של העובדים. שליש מהנשאלים אמרו שישקיעו בהדרכות עובדים על מנת לשמור על העובדים הטובים ביותר ולשפר את ביצועיהם. החברה האמריקאית להדרכה ופיתוח (ASTD) מדווחת כי פחות מ 1500 $ לעובד הושקעו בכשרה בשנת 1996. 50 אחוזים מהסכום הזה הוצא על הכשרה טכנית ומקצועית, ואילו רק 5 אחוזים הוצאו עבור הכשרות אחרות לעובדים חדשים. ד"ר אדוארד גורדון ממליץ לחברות להפוך את ההדרכות לפונקציה נפרדת ממחלקת משאבי אנוש. הוא מדגיש את העובדה שהגידול של 20% באימונים משנת 1983 לא עומד בקצב הגידול של העובדים באותה תקופה. הוא מציע הדרכה למנהלים שתלמד אותם להשתמש ב- ROI (החזר השקעה) כדי להוכיח כי הדרכה היא מרכז רווח, לא רק מרכז עלות.
יתרונות בהדרכה של העובדים
הדרכת העובדים נחלקת לשני חלקים עיקריים:
הדרכת עובדים חדשים
חברות רבות מספקות הכשרת מבוא עבור העובדים החדשים שלהם. הדרכה זו יכולה להיות של עובד וותיק המראה לעובד החדש כיצד הדברים מנוהלים בחברה או מחלקת משאבי אנוש הקולטת את העובד החדש או הבוס החדש המסביר את הציפיות שלו מעובדיו. מספר חברות בתעשייה הקימו מערך הדרכה של מספר שבועות או אפילו חודשים של אימונים כדי שכל עובד חדש יכיר את החברה, מוצריה, תרבותה, מדיניותה ומתחריה.
הדרכת עובדים ותיקים בחברה
הכישורים של העובדים נשחקים עם הזמן, הידע העולמי משתנה בכל רגע נתון והתחרות הגדולה שקיימת בין החברות השונות בעולם- כל אלה דורשים תחזוק ופיתוח יכולות העובד. לכן, חברות משקיעות סכומים גדולים בפיתוח עובדיהן. הפיתוח יכול לכלול מגוון נושאים, החל מקריאה ועד פיתוח מנהלים.
נושאים טיפוסיים של הדרכת עובדים
'''- הדרכות בנושא הטרדה מינית כוללות בדרך כלל תיאור קפדני של מדיניות הארגון על הטרדה מינית, ובמיוחד על מה הן התנהגויות בלתי הולמות.
שיטות אימון
קיימים 2 סוגי אימונים:
ידוע שאנשים שונים משתמשים באמצעים שונים על מנת ללמוד ביעילות. חלקם קוראים, אחרים מקשיבים ואחרים צריכים התנסות. על כן, על המנהל להתאים את ההדרכות המתאימות ביותר לכל עובד.
במחקר שנערך בקנדה בשנת 1994, נעשתה הפרדה בין הדרכות עובדים שממומנות על ידי המעסיק לבין ההדרכות שממומנת על ידי העובדים עצמם. נמצא שברב המקרים, בחברות שבהן המעסיק משקיע בהדרכות, גם העובדים משקיעים בהן עצמאית. יש 2 קבוצות אשר משקיעות בהדרכות עצמאיות למרות שלא מקבלות הרבה הדרכות מהמעסיק אלה הם: נשים, עובדים בחברות קטנות.
מטרת ההדרכות היא לתחזק כח עבודה בעל מיומנות גבוהה ולכן, לא מספיק שתהייה גישה קלה להדרכות, דרושה גם סביבה של תעסוקה גבוהה שתתחזק את מיומנות העובד ושיפור המיומנות על ידי הימנעות מבטלה. לשם כך צריך ליצור עבודות חדשות שדורשות מיומנות בצורה אינטנסיבית. צריך לתת לעובד יותר סמכויות על מנת שיוכל לקבל החלטות ולאתגר אותו על מנת שיוכל לפתח מיומנויות חדשות. וכן, זה דורש סביבה תרבותית ששמה את השכלה כאלמנט המרכזי בחיי האומה.
החלק של המנהל הישיר בהדרכת עובדים
בנוסף להדרכות הקבועות והמוגדרות לעובד, למנהל יש חלק לא מבוטל בהדרכה יומיומית של העובד. זאת כיוון שהצלחת הארגון תלויה בביצועי אנשיו, חלק מתפקיד המנהל הוא לתקן בעיות הקשורות בביצועי הכפיפים ולסייע להם לצמוח בצורה מקצועית כך שיוכלו לתרום לארגון בעודם מקדמים את הקריירה שלהם. ידע באימון והדרכה היא אחת מבין הדרישות המופנות למנהל, במיוחד טכניקות של פנים-מול-פנים לשם פתרון בעיות של ביצועי עובדים ולסייע לעובדים לפתח את מלוא הפוטנציאל שלהם במקום העבודה. כאשר המנהל מחלק הוראות הנוגעות לתפקיד, עליו לנקוט בטכניקות אימון. כך גם כאשר הוא מאציל סמכויות ותפקידים, מגבש צוותי עבודה ומעודד פיתוח קריירה של עובדים. מנהלים שהם מאמנים טובים מפיקים תועלת בשתי דרכים: הם מקבלים מכפיפיהם עבודה באיכות טובה ובמהלך העבודה יש להם תדמית טובה. כתוצאה מכך, הממונים עליהם מכירים בהם ומתגמלים אותם. להיות מנהל-מאמן טוב משמעו לדעת את מי אתה מאמן, מתי לאמן וכיצד לאמן. הדבר גם כרוך במודעות לבעיות אימון שכיחות ופיתוח מאפיינים של מאמן טוב.
עונת 2019/2020 בליגת העל בכדורגל נשים
עונת 2019/2020 בליגת העל בכדורגל נשים הייתה העונה ה-22 של ליגות כדורגל הנשים בישראל תחת אחריות הההתאחדות לכדורגל בישראל. העונה נפתחה ב-21 בנובמבר 2019 והופסקה ב-13 במרץ 2020 בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל. מ.כ. רמת השרון הוכרזה כאלופה ואף קבוצה לא ירדה ליגה.
משתתפות ופורמט הליגה
הקבוצה שסיימה ראשונה בליגה הלאומית בעונת 2018/2019 והצטרפה לליגת העל לקראת עונה זו הייתה מכבי בנות עמק חפר.
שנות ה-90 של המאה ה-1
שנות ה-90 של המאה ה-1 היו העשור העשירי והאחרון של המאה ה-1, החלו ב־1 בינואר 90 והסתיימו ב־31 בדצמבר 99.
עונת 2019/2020 בליגת העל בכדורגל נשים
משתתפות ופורמט הליגה
הליגה הסדירה תכלול 8 קבוצות שישחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 7 משחקים כל אחד - 14 מחזורים בסך הכל. לאחר מכן תפוצל הליגה לפלייאוף עליון ופלייאוף תחתון (בכל פלייאוף 4 קבוצות שישחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 3 משחקים כל אחד) שיכללו תוספת של 6 מחזורים לעונה הסדירה ובסה"כ 20 מחזורים. על ניצחון במשחק מוענקות שלוש נקודות, ונקודה בודדת מוענקת על תיקו.
מהלך העונה
עקב מחלוקת בין משרד הספורט לבין התאחדות לכדורגל ולקבוצות ליגת העל לנשים, לא הועברו תקציבים לקבוצות והיה ספק אם העונה תיפתח כלל. הקבוצות איימו בהשבתת הליגה ופנו לבג"ץ בטענה להפליה מגדרית. לאחר הדיון בבג"ץ ועוד לפני שנקבע פסק הדין בנושא הסכים משרד הספורט להעביר את התקציבים שהתחייב אליהם ובעקבות כך הקבוצות הסכימו לפתוח את הליגה. כיוון שהחלטה זו התקבלה במועד מאוחר מאוד, הקבוצות לא הספיקו להיערך בזמן ופתיחת העונה נדחתה לסוף נובמבר.
במהלך העונה הסדירה הפתיעה העולה החדשה, מכבי בנות עמק חפר, כשהצליחה לסיים במקום הרביעי ולהעפיל לפלייאוף העליון. עם סיום העונה הסדירה וכשבוע לפני תחילת הפלייאוף, הוחלט על הפסקת הליגה עד להודעה חדשה בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל.
ב-14 באפריל הודיעה ההתאחדות לכדורגל על הפסקת הליגה ומ.כ. רמת השרון הוכרזה כאלופה בפעם השנייה בתולדותיה וייצגה את המדינה במוקדמות ליגת האלופות.
קבוצות
הליגה כללה 8 קבוצות, 7 ששיחקו בליגה בעונת 2018/2019, אליהן הצטרפה מכבי בנות עמק חפר שהעפילה מהליגה הלאומית.
הקיבוץ (כתב עת)
עורכו הראשי היה שמעון שור. במערכת "הקיבוץ" השתתפו נציגים של התנועות הקיבוציות השונות: שמעון שור ומנחם רוזנר ייצגו את הקיבוץ הארצי השומר הצעיר; אברהם פולובין את הקיבוץ הדתי; דן טונה את הקיבוץ המאוחד; יצחק בן-דוד את איחוד הקבוצות והקיבוצים.
ב"הקיבוץ" השתתפו חוקרים: היסטוריונים וסוציולוגים ויוצרים, שפרסמו חיבורים בבמות אקדמיות וספרותיות; בהם: משה צ'יזיק, הנרי ניר, יוסף לניר, שמואל נח אייזנשטדט, אמיר הלמן, אלכסנדר אבנת, ברוך בן-אברם וראובן שפירא.
רוברטו מוסי
רוברטו מוסי (נולד ב-25 באוגוסט 1963 במאסה) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת המגן הימני.
מוסי שיחק באיטליה לאורך כל הקריירה, והגיע להישגים במדיהן של פארמה, מילאן וטורינו. הוא ייצג את נבחרת איטליה בטורנירי מונדיאל 1994 (שם העפילה לגמר) ויורו 1996, ובסך הכול ערך במדיה 11 הופעות.
קריירת משחק
מוסי החל את הקריירה בקבוצת הנוער של מאסזה, במדיה עלה לקבוצה הבוגרת בליגה החמישית בעונת. הוא השתלב בהרכב במהרה, וסייע לקבוצתו להעפיל לליגה הרביעית כבר בעונה השנייה שלו במדיה, בה רשם 28 הופעות ליגה.
באוקטובר 1984, כחודשיים לאחר שפתח את עונתו הרביעית בקבוצה והשנייה בליגה הרביעית, נרכש מוסי על ידי פארמה, ששיחקה אז בסרייה ב'. מוסי ערך 16 הופעות ליגה בעונת הבכורה שלו בקבוצה, שהסתיימה בירידה לליגה השלישית. בעונת, תחת המאמן אריגו סאקי, שותף מוסי בכל משחקי הליגה של פארמה וסייע לה להעפיל בחזרה לסרייה ב' מהמקום הראשון. הוא השלים עונה שנייה ברציפות בה שותף במלוא המשחקים תחת סאקי, ובסך הכול ערך 88 הופעות ליגה במדי פארמה בשלוש עונות.
לקראת עונת, עם מעברו של סאקי לתפקיד מאמן מילאן, החתים המאמן את מוסי בקבוצתו החדשה והעניק לו הזדמנות ראשונה בסרייה א'. כבר בעונת הבכורה שלו בליגה הבכירה זכה מוסי באליפות הראשונה בקריירה, כשערך 11 הופעות ליגה. עם פתיחת העונה הבאה שותף מוסי כמחליף לדקות ספורות בניצחונה של מילאן 3-1 על סמפדוריה בסופר קאפ האיטלקי, וכן היה שותף לזכייתה של מילאן בגביע אירופה לאלופות, לאחר ניצחון 4-0 במשחק הגמר על סטיאווה בוקרשט. מוסי ישב על הספסל ולא שותף במשחק הגמר. בליגה ערך מוסי 19 הופעות במהלך אותה העונה.
לאחר שתי עונות במילאן, ומשהתקשה למצוא את מקומו בהרכב הקבוצה, עבר מוסי לטורינו מליגת המשנה. כבר בעונת הבכורה שלו במועדון היה מוסי לשחקן הרכב משמעותי בקבוצה, עם 34 הופעות ליגה. הוא אף הוסיף שני שערי ליגה, שהיו לשערי הליגה הראשונים בקריירה שלו. טורינו סיימה את העונה כאלופת ליגת המשנה, ועלתה לליגה הבכירה. עונה אחר כך בסרייה א', המשיכה טורינו את התקדמותה וסיימה את העונה במקום החמישי המוביל לאירופה, וכן זכתה בגביע מיטרופה, אך מוסי לא שותף במשחק הגמר בו גברה טורינו 2-1 על פיזה בהארכה, והוגבל ל-18 משחקי ליגה בלבד באותה העונה. בעונת הגיע מוסי עם קבוצתו למקום השלישי בטבלה, תוך שהוא עורך 25 הופעות ליגה וכובש שער אחד. בנוסף, העפיל עם טורינו עד לגמר גביע אופ"א, בו פגשה קבוצתו את אייאקס. מוסי עלה בהרכב לצמד משחקי הגמר, שהסתיימו בשוויון 2-2 בבית ושוויון 0-0 בחוץ, מה שהעניק את התואר לאייאקס עקב חוק שערי חוץ. בעונת התרחקה טורינו ממאבקי הצמרת כשסיימה תשיעית בטבלה, אך זכתה באותה עונה בקופה איטליה לאחר שגברה בגמר על רומא בזכות חוק שערי חוץ, לאחר שוויון 5-5 בסיכום שני המשחקים (3-0 לטורינו בבית, 5-2 לרומא בחוץ). מוסי עלה בהרכב קבוצתו לצמד משחקי הגמר. לאחר עונה אחת נוספת, חמישית במספר, סיים מוסי את דרכו בטורינו עם 129 הופעות ליגה, בהן כבש חמישה שערים.
לקראת עונת חזר מוסי לקדנציה שנייה בפארמה, שם זכה להצלחה גדולה, תחילה תחת נביו סקלה ובהמשך תחת קרלו אנצ'לוטי. כבר בעונת הבכורה המחודשת שלו בקבוצה, סיים עמה מוסי במקום השלישי בליגה תוך שהוא עורך 28 הופעות ליגה, וזכה עמה בגביע אופ"א לאחר ניצחון בגמר כפול על יובנטוס. במשחק הראשון בבית, בו ניצחה פארמה 1-0, עלה מוסי כמחליף כבר לאחר תשע דקות במקומו של אנטוניו בנאריבו שנפצע. בגומלין, שהסתיים בשוויון 1-1 שהספיק לזכייתה של פארמה, עלה מוסי מהספסל במחצית, שוב במקומו של בנאריבו. מוסי זכה למעמד של שחקן הרכב בשתי העונות הבאות, וסיים עם פארמה במקום השני בליגה בעונת. לאחר עונה זו הלכו ומעטו דקות המשחק של מוסי, אך הוא המשיך לקחת חלק ברוטציה בקבוצה. בעונת הפרישה של מוסי, עונת הוסיפה פארמה זכייה נוספת בגביע אופ"א. הפעם מוסי נותר על הספסל ולא שותף בניצחונה של פארמה 3-0 במשחק הגמר על אולימפיק מרסיי. בנוסף, זכתה הקבוצה בגביע האיטלקי לאחר ניצחון על פיורנטינה עקב חוק שערי חוץ בתום שני משחקי גמר שהסתיימו בשוויון. מוסי שולב כמחליף בשני המשחקים. בתום העונה פרש ממשחק פעיל בגיל 36.
נבחרת איטליה
הקריירה הבינלאומית של מוסי בנבחרת איטליה התנהלה כולה תחת המאמן אריגו סאקי, שטרם מינויו למאמן הנבחרת החתים את מוסי בפארמה ולאחר מכן במילאן. סאקי העלה את מוסי בהרכב הפותח להופעת בכורה ב-13 באוקטובר 1993, בניצחונה הביתי של איטליה 3-1 על במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994. את הופעתו השנייה ערך במשחק ידידות מול לקראת טורניר הגמר שמונה חודשים אחר כך.
על אף חוסר ניסיונו הבינלאומי של מוסי, שכלל שתי הופעות בלבד, הוא זומן על ידי סאקי לסגל איטליה לקראת מונדיאל 1994 בארצות הברית. מוסי לא שולב כלל במהלך שלב הבתים, ממנו העפילה איטליה דרך המקום השלישי בלבד. את הופעת הבכורה שלו בטורניר ערך בשלב שמינית הגמר, כשפתח בהרכב איטליה מול. שתי דקות לסיום ההתמודדות, בישל מוסי לרוברטו באג'ו את שער השוויון של איטליה שקבע 1-1, ובהארכה השלים באג'ו צמד שקבע 2-1 לאיטלקים, שהמשיכו לרבע הגמר. מוסי לא שותף בניצחונה של איטליה 2-1 על ברבע הגמר, אך שב להרכב בניצחון 2-1 על  בחצי הגמר, ושמר על מקומו בהרכב גם למשחק הגמר מול. לאחר 35 דקות במשחק הגמר נפצע מוסי ונאלץ לצאת בחילוף מוקדם. איטליה נוצחה בסיום בדו-קרב בעיטות עונשין.
מוסי לא נטל חלק משמעותי במוקדמות יורו 1996, בו ערך שתי הופעות בלבד. הוא צבר שלוש הופעות בינלאומיות בלבד בתוך שנתיים, אך על אף זאת זומן על ידי סאקי לסגל איטליה לקראת יורו 1996 באנגליה. מוסי פתח ושיחק לאורך כל שלושת משחקיה של איטליה בשלב הבתים, בהם גברה 2-1 על, נוצחה באותה תוצאה על ידי ונפרדה בשוויון 0-0 עם. איטליה סיימה את הבית במקום השלישי בלבד, והודחה מהמשך הטורניר.
סיום דרכו של סאקי לאחר הטורניר סיים גם את דרכו של מוסי בנבחרת, עם 11 הופעות וללא שערים.
ואל טורנס
ואל טורנס (בצרפתית: Val Thorens) היא עיירת הסקי הגבוהה ביותר באירופה, הממוקמת בעמק טאראנטז (Tarentaise) במחוז סבואה שבהרי האלפים הצרפתיים. ואל טורנס מהווה חלק ממרחב שלושת העמקים (Les Trois Vallées) – מרחב הגלישה המחובר הגדול ביותר בעולם, המציע 600 קילומטרים של מסלולים מחוברים. רוב בתי המלון ובתי הדירות בוואל טורנס הם Ski-In/Ski-Out, כלומר מאפשרים גלישה מפתח הדלת וחזרה בגלישה. גובהה של העיירה הוא כ-2,300 מטרים מעל גובה פני הים.
אתר הסקי
בשנות ה-60 של המאה ה-20 הבחינו יזמים בפוטנציאל הגלום בוואל טורנס, להפוך מעיירת הרים קטנה לאתר סקי ייעודי. תוכנית הפיתוח החלה בשנת 1967, בעיירה לה מֵנוּאיר (בצרפתית: Les Menuires), הנמצאת בגובה נמוך יותר בעמק (1,850 מטר). בשנת 1969 הורחב כביש הגישה לוואל טורנס, וכך התאפשר לפתח במקום אתר סקי. בשנת 1971, נבנו שלוש מעליות הסקי הראשונות, ושנה לאחר מכן, נפתח בית הספר הראשון לסקי – ESF. את בית הספר הקים ז'אן ברנז'ה (Jean Beranger), מאמן נבחרת הסקי הנשית של צרפת וכיום סגן ראש העירייה ומנהל משרד התיירות המקומי.
ואל טורנס הוא אחד מהאתרים הרב-לאומיים ביותר בצרפת, שכן כ-70% מהגולשים בו אינם צרפתים. עיקר התיירים והגולשים מגיעים לוואל טורנס מבריטניה, סקנדינביה, בלגיה, הולנד וגרמניה.
מרחב הגלישה
בזכות גובהו של האתר וכמויות השלג הגדולות להן הוא זוכה, עונת הסקי בוואל טורנס מתחילה בדרך כלל באמצע נובמבר ומסתיימת בתחילת מאי. האתר לבדו מציע כ-140 ק"מ של מסלולים לכל הרמות ו-29 מעליות, ובסקי פס המורחב כלולים 600 ק"מ ו-180 מעליות.
הפסגות הגבוהות ביותר אליהן ניתן להגיע ברכבל הן Pointe du Bouchet (שגובהה 3,220 מטר) ו-Cime du Caron (שגובהה 3,200 מטר). הרכבל שמוביל לשנייה מביניהן נושא את אותו השם והוא אחד הרכבלים הגדולים בעולם (תפוסה מקסימלית של 150 גולשים).
בעוד העיירה עצמה פונה דרומה וזוכה לכמויות שמש גדולות, רבים מהמסלולים בוואל טורנס פונים לכיוון צפון וצפון-מערב, מה ששומר על השלג איכותי לאורך זמן. פרט ל-68 מסלולים מסומנים יש בוואל טורנס מרחבי אוף פיסט גדולים ואזורי פריסטייל שכוללים סנופארק, מסלול בורדרקרוס, קפיצות ומתקנים נוספים.
הגעה
נמלי התעופה הקרובים ביותר לוואל טורנס הם שאמברי (Chambery), ליון וז'נבה. נסיעה מנמלים אלה לאתר אורכת כשעתיים, שעתיים ושלושת רבעי השעה ושלוש שעות ורבע, בהתאמה. כמו כן, ואל טורנס נמצאת במרחק שעת נסיעה ברכב מ-Moûtiers, בה ישנה תחנת רכבת המובילה לעיר ליון או פריז וערים נוספות.
קאדאר (שפה)
קאדאר (באנגלית: Kadar) היא שפה דראווידית דרומית המדוברת באזורים קרלה וטמיל נאדו שבהודו. כמות דוברי השפה יורדת והיא נמצאת בסיכון. כ-51% מדוברי קאדאר כשפת אם בקרלה יודעים קרוא וכתוב וכ-56% מדוברי השפה בטמיל נאדו יודעים קרוא וכתוב.
ג'ורג' פיקט
ג'ורג' אדוארד פיקט (באנגלית: George Edward Pickett; ינואר 1825 - 30 ביולי 1875) היה קצין אמריקני, ששירת כמייג'ור גנרל בצבא קונפדרצית מדינות הדרום במלחמת האזרחים האמריקנית. הוא זכור במיוחד בשל הפעולה חסרת התוחלת והעקובה מדם של הדיוויזיה שעליה פיקד בקרב גטיסברג, פעולה אשר נקראה על שמו - "הסתערות פיקט".
ראשית חייו
פיקט נולד בעיר ריצ'מונד שבמדינת וירג'יניה, הבכור מבין שמונה ילדים במשפחתו. בגיל 17 התקבל לאקדמיה הצבאית הלאומית של ארצות הברית. הוא נודע שם כבעל משובה וכתלמיד שלא שאף להצטיין, אך הוא סיים את לימודיו (לאחר ששליש מבני כיתתו הודחו מהלימודים), אחרון מבין 59 בוגרים, ב-1846. הוא מונה לקצין ברגימנט הרגלים ה-8. הוא זכה לפרסום בציבור במלחמת ארצות הברית–מקסיקו כאשר במהלך קרב צ'אפולטפק (Chapultepec) נשא את הדגל היחידתי אל מעבר לחומת טירה זו ופרש אותו מעל גגה. ב-1855 קודם לדרגת סרן.
פיקט שירת בטריטוריה של וושינגטון וב-1859 פיקד על הקמת מחנה צבאי שם. באותה שנה היה מעורב בסכסוך בגבול ארצות הברית-קנדה שנודע כמלחמת החזיר.
פיקט נשא אשה ב-1851, אך היא נפטרה בלידה באותה שנה. בהמשך הוא נשא אשה שנייה, שילדה לו בן ב-1857. לאחר שהתאלמן ממנה נשא אשה (שהייתה אז בת עשרים) בשלישית ב-1863.
קרבות ראשונים
לאחר פרוץ מלחמת האזרחים באפריל 1861 פרשה וירג'יניה מארצות הברית. פיקט שב לשם מן החוף המערבי כדי לשרת את מדינת הולדתו, למרות סלידתו האישית ממוסד העבדות. הוא התפטר מתפקידו בצבא ארצות הברית ומונה כקצין בצבא מדינות הקונפדרציה בדרגת רב-סרן. בתוך חודש קודם לדרגת קולונל (אלוף-משנה) והוצב לפיקוד על גזרה בקו החזית עם מדינות הצפון בווירג'יניה. השפעתו של מפקדו שם, גנרל תיאופיליוס הולמס, הביאה לקידומו לדרגת בריגדיר גנרל בינואר 1862.
פיקט הוביל חטיבה במספר קרבות נגד כוחות הצפון במסגרת מערכת חצי-האי בווירג'יניה באביב 1862, נפצע באחד מהם וזכה לשבחים ממפקדיו. לאחר חופשת החלמה מונה בספטמבר 1862 למפקדה של דיוויזיה בת שתי חטיבות וסמוך לאחר מכן קודם לדרגת מיג'ור גנרל. יחידתו לא הייתה מעורבת בקרבות קשים עד לאביב שלאחר מכן.
קרב גטיסברג
קרב גטיסברג נחשב לאחת מנקודות המפנה במלחמת האזרחים של ארצות הברית. לו היה מצליח צבא הדרום להביס את צבא הצפון (כפי שעשה בכמה ניצחונות מבריקים בשנים הקודמות) סביר להניח שמלחמת האזרחים הייתה מסתיימת בניצחון למדינות הקונפדרציה ובהכרה בינלאומית מצד המעצמות, האימפריה הבריטית והאימפריה הצרפתית. מאידך, אי-הצלחה הייתה עלולה להיות יקרה מאוד בחיי אדם ובציוד עבור מדינות הדרום, שגם כך סבלו מהמצור הימי שהטיל צי ארצות הברית, עד כדי כך שלא ניתן יהיה לשוב ליוזמה התקפית נוספת.
בקרבות קודמים בין ארמיית צפון וירג'יניה וארמיית הפוטומק השכיל לִי, מפקד ארמיית צפון וירג'יניה, לכפות על הכוחות הצפוניים להילחם בשדה קרב שהיה מתאים לו מבחינה טופוגרפית ופיזית וכך להביא לידי ביטוי מלא את היכולות הצבאיות המעולות של כוחותיו ולהשיג רצף של ניצחונות מבריקים. ואולם, קרב גטיסברג לא תוכנן על ידי לי, וכוחות הצפון הצליחו לתפוס עמדה הגנתית מעולה מדרום לעיירה. ארמיית הפוטומק, כעת בפיקוד גנרל ג'ורג' מיד (הוקר הועבר מתפקידו על ידי הנשיא אברהם לינקולן מספר ימים לפני כן) התבצרה על כמה רכסים מדרום לעיירה במבנה הגנתי דמוי פעמון, וכפתה על הדרומיים קרב בתנאים שלא אפשרו להם לבטא את יכולותיהם. היומיים הראשונים של הקרב היו רצף של התקפות חיילי הדרום על קו הביצורים של ארמיית הפוטומק, שנהדפו במחיר אבדות כבדות לשני הצדדים.
הדיוויזיה של פיקט הגיעה לשדה הקרב של גטיסברג בשלהי היום השני לקרב, 2 ביולי. מזכיר המלחמה של הקונפדרציה תכנן לשלוח את הדיוויזיה לזירה המערבית כדי לתגבר את הכוחות הדרומיים בויקסברג שהיו מכותרים על ידי צבא הצפון בפיקוד גנרל יוליסס גרנט. ואולם, משהסתבר היקפו של הקרב בגטיסברג נשלח פיקט לפנסילבניה. היחידות שלחמו בשני ימים הראשונים של הלחימה סבלו, כאמור, אבדות כבדות, והדיוויזיה של פיקט הייתה הכוח הרענן והשלם היחיד.
תוכניתו של לי ליום הלחימה השלישי הייתה לתקוף ישירות, ובעוצמה רבה, את מרכז קו ההגנה הצפון מערבי של צבא הצפון, על רכס שנקרא "רכס בית הקברות" (Cemetery Ridge), מתוך הנחה שהתקפותיו על אגפו ביומיים האחרונים הביאו להעברת גייסות לשם ממרכז הקו. לי הועיד להתקפה את הקורפוס של גנרל ג'יימס לונגסטריט, והדיוויזיה של פיקט הייתה המרכזית בו. בנוסף, צורפו לדיוויזיה שש בריגדות מהקורפוס של היל (שחלקן ספגו אבדות כבדות ביום הלחימה הראשון). הכוח כולו מנה כ-12,000 איש. כדי להקל על המתקפה החזיתית, ולהגדיל את סיכויי ההצלחה, ריכז לי כמעט את כל קני הארטילריה שעמדו לרשותו, כדי להנחית הפגזת "ריכוך" כבדה וממושכת על עמדות הצפון ברכס בית הקברות. הכוח התוקף היה אמור לעבור ברגל מרחק של 900 עד 1,200 מטרים, תחת אש כבדה, לפני שיגיע למגע עם הכוח הצפוני. לונגסטריט התנגד לתוכניתו של לי, וסבר שחיל הרגלים לא יוכל לעבור את המרחק עד לעמדות צבא האיחוד תחת האש הכבדה שתונחת עליו. ואולם, לִי עמד על שלו. סנגוריו של לי טוענים, שלמעשה לא הייתה לו ברירה אחרת. הוא לא רצה לסגת, משום שנסיגה משדה הקרב לאחר שני ימי לחימה עקובים מדם ללא כל הישג הייתה נתפסת ככישלון. הוא לא יכול היה להישאר במקומו, שכן כל יום נוסף של עיכוב היה מאפשר לצבאו של מיד להתחזק ולקבל תגבורות, בעוד שלצבא הדרום, שנמצא עמוק בשטח אויב הרחק מבסיסיו, לא היה סיכוי לקבל תגבורות. לכן החליט לי לתקוף את הנקודה שנראתה לו החלשה ביותר במערך ההגנה של צבא האיחוד, מרכז רכס בית הקברות. ביום שלפני כן הצליחה הדיוויזיה של אנדרסון להגיע עד לפסגת הרכס; המדרון בנקודה שנבחרה להתקפה לא היה תלול במיוחד, ולִי קיווה שהסתערות נחושה תצליח להבקיע דרך מערך ההגנה הצפוני.
בסביבות השעה 13:00 החלה הפגזת ריכוך של 140 עד 170 תותחים של הדרום על רכס בית הקברות, הפגזה שקרוב לוודאי הייתה הכבדה ביותר במלחמה כולה. הארטילריה של הצפון השיבה בתחילה אש מכ-80 תותחים אך לאחר כחצי שעה החליט מפקד הארטילריה של צבא הפוטומק להפסיק את ההפגזה הנגדית כדי לחסוך תחמושת לשלב המתקפה הרגלית של האויב. הפסקת הירי בוצעה בכוונה בצורה מדורגת: התותחים לא הפסיקו לירות בבת אחת, כדי לתת לאויב את התחושה שההרעשה שלו מצליחה לפגוע בסוללות הארטילריה של הצפון ולשתק אותן בזו אחר זו.
ההפגזה הכבדה של הארטילריה הדרומית לא הייתה אפקטיבית. רמת הדיוק של תותחי הקונפדרציה לא הייתה טובה, וחלק גדול מהפגזים חלפו מעבר לקו הרכס ולכן גרמו לנזק מצומצם ליחידות של צבא האיחוד שהחזיקו בקו הקדמי. העשן והאבק הרב שהעלתה ההפגזה היקשו על איכון המטרות. הפסקת הירי הארטילרי של הצפון, ונסיגת חלק מסוללות התותחים שלו מהקו (לצורך התארגנות מחדש) גרמו לפיקוד צבא הדרום להאמין שההפגזה המקדימה הצליחה לשתק את אש הארטילריה של היריב. קולונל אלכסנדר, מפקד הארטילריה בקורפוס של לונגסטריט, אישר כי ניתן לפתוח בהתקפה, והבהיר שהתחמושת של תותחיו עומדת להיגמר; לונגסטריט עדיין התנגד להתקפה, אך הבין שאינו יכול למנוע אותה, ולכן אישר לפיקט בניד ראש לצאת במתקפה.
סמוך לשעה 15:00, לאחר כשעתיים של הפגזה, יצאו תשע בריגדות דרומיות, שכללו כ-12,500 חיילים, והחלו להתקדם אל עבר קווי הצפון. הדיוויזיה של פיקט הייתה באגף הימני, הדרומי, של ההתקפה. הסתערות זו נודעה כאחת מההסתערויות הטרגיות בתולדות מלחמת האזרחים בפרט ובתולדות המלחמות בכלל, והיא ידועה בשם "הסתערות פיקט" (Pickett's Charge). כאשר התקרב הכוח המסתער למערך ההגנה של הצפון הוא החל לספוג אש ארטילריה כבדה, וסוללות תותחים נוספות מהעתודה של צבא הצפון קודמו אף הן לקו האש.
האש הכבדה שספגו חיילי הדרום החלה לתת את אותותיה. קו המסתערים הדרומי החל להתפורר, וחיילי הדרום שנעו באגף השמאלי (הצפוני) החלו להישבר ולהימלט משדה הקרב. ואולם, באגף הימני של הכוח המסתער המשיכה הדיוויזיה של פיקט להתקדם. כוחות של צבא הצפון איגפו מדרום את כוחותיו של פיקט והמטירו אש קטלנית על האגף והעורף. הנטייה הטבעית של חיילי הדרום להתרחק מאש הנשק הקל והארטילריה גרמה להם לנוע בהדרגה לכיוון מרכז חזית המתקפה ולהצטופף בשטח צר יחסית (כ-800 מטר), ובכך הפכה אותם פגיעים יותר לאש המגינים. כאשר הגיעו חיילי הדרום לטווח קצר מעמדות צבא הצפון על רכס בית הקברות הומטרה עליהם אש הרסנית של רובים ושל פגזי רסס (Canister) שנורו בכינון ישיר.
התקפת שלוש הדיוויזיות נכשלה והייתה למרחץ דמים. 6,555 איש – למעלה ממחצית החיילים שנשלחו להתקדם לרוחב השטח הפתוח – נהרגו, נפצעו או נישבו. לדיוויזיה של פיקט היו 2,655 נפגעים ושבויים. בין הנפגעים היו כל מפקדי החטיבות והגדודים שלה. כנגד פיקט, שלא נפגע, הופנתה ביקורת על כך שפיקד על יחידותיו מעמדה אחורית מדי, ומנגד נשמעה טענה כי הוא הסתכן כפי המצופה מקצין בדרגתו ויותר מכך. חלק ניכר מהחיילים שנפצעו במהלך ההסתערות הושארו בשדה הקרב ונפלו בשבי הצפון. צבא הצפון טען שבמהלך היום נלקחו בשבי 3750 מחיילי הדרום. אבדות ארמיית הפוטומק היו קלות יחסית והסתכמו בכ-2330 נפגעים בלבד. בסוף היום, כאשר לי הורה לפיקט להיערך להגנה כדי להדוף את התקפת הנגד הצפויה של הצפון, הגיב האחרון באומרו: "גנרל, אין לי יותר דיוויזיה".
כישלונה של ההסתערות סימן את סיומו של הקרב, בהפסד לדרום. זו הייתה היוזמה ההתקפית האחרונה של ארמיית צפון וירג'יניה. בתחילת 1864 עבר צבא הצפון, תחת מפקד חדש - גנרל יוליסס גרנט - למתקפה רצופה שהביאה לכניעת הדרום לאחר כשנה וחצי של קרבות עקובים מדם. אף על פי שההתקפה לא נערכה על ידי הדיוויזיה של פיקט בלבד, דבק בה השם "הסתערות פיקט". כך היה כנראה משום שגנרל לי התייחס אל פיקט כאל מוביל ההתקפה (אף שהוא היה כפוף לגנרל לונגסטריט). סיבה אחרת לכך הייתה העובדה שעיתוני וירג'יניה הבליטו את חלקו בהתקפה של פיקט, שהיה בן וירג'יניה היחיד בדרגת הפיקוד הבכירה שלו. ההסתערות של פיקט נקראת "קו פרשת המים של הקונפדרציה" (High-water mark of the Confederacy), כלומר הנקודה שבה היה הדרום קרוב יותר מאי פעם, לפני כן או אחרי כן, להגיע לניצחון.
קרבות נוספים
לאחר קרב גטיסברג ואף על פי שלא ספג ביקורת עליו מגנרל לי או גנרל לונגסטריט הלכה הקריירה הצבאית של פיקט ודעכה. הוא פיקד על גזרת הגנה בווירג'יניה ובצפון קרוליינה ובאביב 1864 פיקד על דיוויזיה במסגרת הגנת העיר ריצ'מונד בווירג'יניה. יחידתו השתתפה במערכת אוברלנד (Overland Campaign), בקרב קולד הרבור (Battle of Cold Harbor) (מאי-יוני 1864), שבו החזיקה בגזרת הגנה שלא הותקפה על ידי הצפון, ובמצור על פיטרסבורג (Petersburg) במחצית השנייה של שנה זו. תבוסת הדיוויזיה של פיקט בקרב פייב פורקס (Battle of Five Forks) ב-1 באפריל 1865 הביאה להוראתו של גנרל לי לצבא הדרום לפנות את ריצ'מונד ולסגת לעבר אפומטוקס. פיקט השתתף בעת הקרב בסעודת קצינים שלושה קילומטרים מאחורי הדיוויזיה שלו, וכאשר חזר אל שדה הקרב היה זה כבר מאוחר מדי.
קיימת טענה שב-6 באפריל, לאחר קרב ערוץ סיילר, הורה גנרל לי על הדחת מספר קצינים וביניהם פיקט ועל החלפתו בפיקוד על שרידי הדיוויזיה שלו, ואולם אין ודאות שכך היה. מכל מקום פיקט הוסיף לפקד על חייליו הנותרים בקרב בית המשפט של אפומטוקס ב-9 באפריל. הוא נכנע שם באותו יום לצבא הצפון ביחד עם כל צבאו של גנרל לי.
חייו לאחר המלחמה
לאחר המלחמה נמלט פיקט לקנדה. בשנה שלאחר מכן חזר לווירג'יניה והחל לעבוד בעיר נורפוק כסוכן ביטוח. זמן רב חלף עד אשר זכה לחנינה על שירותו בצבא הדרום, כמו בוגרי וסט פוינט אחרים, שעזבו את צבא ארצות הברית לשם כך. רק ב-1874 ניתנה לו ולאחרים החנינה בחוק שנתקבל על ידי הקונגרס.
פיקט נפטר בנורפוק ב-30 ביוני 1875 ונקבר בעיר הולדתו ריצ'מונד.
פיקט היה חבר בלשכת DOVE מספר 51 בריצ'מונד, וירג'יניה, של הבונים החופשים. סבורים, כי היה גם חבר בלשכה הצבאית Old Guard מספר 211 של הבונים החופשים, שהתקיימה במשך מלחמת האזרחים האמריקאית.
הוא גם היה חבר במסדר הקשת המלכותית בסנט אלבן ובלשכת ריצ'מונד מספר 2, של האבירים הטמפלרים.
הנצחה
שנים לאחר מותו של פיקט הייתה אלמנתו לסאל (שנפטרה ב-1931, בגיל 88) לסופרת ידועה, והיא הביאה בהדרגה לבניית מיתוס אודותיו כקצין וג'נטלמן דרומי מושלם. בין השאר היא פרסמה בשמו של בעלה שני ספרים, שאמינות תוכנם מוטלת בספק (היא כתבה עליו גם ספר אחד בחתימתה שלה). עם זאת, המיתוס של פיקט בתקופתנו - שספרים אודות צבא מדינות הקונפדרציה וקרב גטיסברג וסרט שנעשה אודות הקרב תרמו לו - הוא של גיבור טרגי.
על קברו של פיקט בנורפוק הוקמה מצבה מפוארת. היא הוקמה ביוזמת אנשי אגודת הדיוויזיה של פיקט, שביקשו במקור להציב אותה באתר הקרב של גטיסברג, אך מחלקת המלחמה של ארצות הברית סירבה לכך.
אנדרטה לזכרו של פיקט הוקמה גם במחנה הצבאי באי סן חואן, אתר מלחמת החזיר שבמדינת וושינגטון, ב-1904.
פורט פיקט, מחנה צבאי בווירג'יניה, נקרא על שמו של פיקט. הוא שימש כבסיס אימונים במלחמת העולם השנייה, וכיום מחזיק בו המשמר הלאומי של וירג'יניה.
השחקן סטיבן לאנג גילם את דמותו של פיקט בסרט המלחמה "גטיסברג" (1993). בסרט "Gods and Generals" מ-2003 גולמה דמותו על ידי השחקן בילי קמפבל (Billy Campbell).
הוי (פירושונים)
{{פירושונים| {{מיזמים|ויקימילון=הוי}} אישים:
ראו גם
}}
סילביזאורוס
סילביזאורוס (שם מדעי: Silvisaurus; מילולית: "לטאת יער") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הנודוזאוריים שחי באמריקה הצפונית במשך הקרטיקון העליון לפני 96 עד 93.5 מיליון שנה מזמננו. הסוג תואר לראשונה ב-1960 בידי החוקר תאודור ה. איתון (Theodore H. Eaton). נמצא רק ממצא בודד של הדינוזאור במשקעים בקנזס, על קרקעית נהר רדוד קדום. הממצאים היו חלקיים ושבורים והם נאספו ונשלחו לאוניברסיטת קנזס. מקור השם הוא על המיקום המיוער שבו נמצאו המאובנים לראשונה.
הסילביזאורוס היה דינוזאור באורך 4 מטרים ובעל גולגולת באורך 33 ס"מ והוא דמה במראהו לזאורופלטה והיה בעל כסות אוסטאודרם נוקשה על גופו ובנוסף הכיל זוג זיזים ארוכים על כתפיו ועל תחילת זנבו. היה זה נודוזאור פרימיטיבי מאחר שלמינים המאוחרים לא היו שיניים בלסתותיהם דמויות המקור. הוא היה אוכל צמחים שאולי נע בקבוצות קטנות ביערות הקדומים של אמריקה הצפונית.
רחובות ברוקלין
רחובות ברוקלין (באנגלית: Brooklyn's Finest) הוא סרט דרמת פשע אמריקאי משנת 2009 בבימויו של אנטואן פוקואה, שנכתב על ידי מייקל מרטין, ובכיכובם של ריצ'רד גיר, דון צ'ידל, אית'ן הוק ווסלי סנייפס. הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל סאנדנס בשנת 2009 ויצא לאקרנים בארצות הברית ב-5 במרץ 2010.
עלילה
בובי "קרלו" פאורס והבלש סלבטורה "סאל" פרוצידה מנהלים שיחה במכונית כאשר סאל יורה במפתיע בקרלו, תופס שק של כסף מחיקו של קרלו ונמלט. בהמשך מודה סאל על הרצח בפני כומר ומבקש עזרה במצבו הקשה: אשתו בהריון תאומים והם גרים בבית שקטן מדי לארבעת ילדיהם; יש גם עובש המסכן את בריאות משפחתו.
כשהוא נואש לעבור, סאל קובע רכישה של בית גדול יותר באמצעות אישה שחייבת לו טובה. המקדמה מתבצעת ביום שלישי שלאחר מכן וסאל עדיין קצר בכסף. סאל הוא בלש מיומן מאוד במחלק הסמים של משטרת ניו יורק, אך החל לגנוב כסף מפשיטות סמים.
הקצין אדוארד "אדי" דוגן נמצא שבוע מפרישה לאחר 22 שנות שירות מצטיין. אדי מונה לפקח על טירונים בשכונות הקשות של העיר. עם זאת, חייו האישיים במצב נורא; כשהוא שותה ויסקי בבוקר כדי לצאת מהמיטה, והאדם היחיד שהוא יכול לדבר איתו בכנות היא שאנטל, עובדת מין שהוא שוכר באופן קבוע.
הבלש קלרנס "טנגו" באטלר הוא שוטר סמוי שעובד בכנופיות הסמים. לאחר שאיבד את עצמו בתפקידו כסוחר סמים, טנגו עייף מסוג תשומת הלב שמושך אדם שחור שנוהג בב.מ.וו שחורה. לאחר שהובטח לו קידום הכולל משרה משרדית במשך שנים, לבאטלר מוצע סוף סוף דרך לצאת ממעגל העבודה הסמויה אם הוא יבגוד בחברו הקרוב קזאנובה "קז" פיליפס, עבריין ידוע אשר שוחרר לאחרונה מהכלא הפדרלי. הסוכן הפדרלי סמית' מורה לטנגו ליזום עסקת סמים שתבטיח את מעצרו של קז והחזרתו לכלא הפדרלי.
שותפו הטירון הראשון של אדי הוא חייל חיל הנחתים לשעבר, שנגעל מהפחדנות ותפיסתו הצינית של אדי. הטירון מבקש שותף חדש, אך הוא נהרג במשימה הבאה שלו. בן הזוג טירון השני של אדי יורה בטעות באקדחו ליד נער במהלך חקירת גנבה קטנונית. הנער מתחרש ומותיר את משטרת ניו יורק בפני סיוט יחסי ציבור כשהוא מפיץ את הסיפור בכלי התקשורת. במהלך החקירה אדי מתחרט על מה שקרה אך מסרב לשחק לניסיונות הממונים עליו לרמוז שהנער היה סוחר סמים.
כאשר טנגו מזהיר את קז לבטל את עסקת הסמים הקרובה, הם נופלים למארב. קז נורה בפקודתו של רד, גנגסטר שטנגו השפיל בעבר. אחרי שסמית' מעיר הערה גזענית ומסרב לרדוף אחרי רד, טנגו זועם עליו אך קצינים עמיתים מרסנים אותו.
הפשיטה האחרונה של סאל על מתחם מבוטלת אך הוא עוזב כדי לשדוד את הכסף הדרוש לביתו. אחד מחברי הצוות שלו, הבלש רוני רוסאריו, מנסה אך לא מצליח לעצור את סאל לבצע את הפשיטה. כשהוא מתקרב לבניין, סאל מעביר לידי השוטרים את טנגו שהגיע לשם להרוג את רד. סאל פושט על הדירה ואחרי שהרג שלושה סוחרי סמים, מגלה את מאגר המזומנים שלהם. לרוע המזל סאל נורה ונהרג על ידי צעיר שחשד כשהבחין בסאל נכנס לבניין.
לאחר שטנגו מקבל את נקמתו ברד, רוזסריו שמגיע מזהה אותו בטעות כגנגסטר ויורה בו בהגנה עצמית. רק לאחר שירה בטנגו, רוסאריו מבין שהוא ירה בקצין אחר. רוסאריו, שעדיין נחוש לעצור את סאל, משאיר את טנגו פצוע כדי להמשיך בחיפושיו אחר סאל. רוסאריו עד לצעיר שירה בסאל שברח מזירת הפשע והוא מתמוטט כשהוא מוצא את גופתו של סאל בדירה.
בינתיים, אדי פורש ומבקר את שאנטל, שמסרבת להצעתו לעבור לקונטיקט. בדרכו הביתה, אדי רואה אישה שדיווחה על גנבה שהיא החליפה את רכבה במכונית מסחרית. הוא עוקב אחר הרכב לפרויקטים של שיכון ואן דייק, שם הוא מאתר צינוק במרתף לעבדי מין. אדי מרתק את אחד הגברים ומתעמת עם השני.
כאשר האיש השני אינו ממלא אחר הוראותיו לשכב על הרצפה, אדי יורה בו פעם אחת בחזה, מתחיל בקטטה אלימה שמסתיימת בכך שאדי חונק את יריבו באזיקון. אדי מוצא גאולה בכך שהוא מציל את הנערות הנעדרות.
עיבוד בוליוודי
במאי 2013 אישרה חברת Original Entertainment כי חתמה על עסקה בת סרטי מילניום כדי לייצר גרסאות מחודשות של בוליווד של "רמבו", "בלתי נשכחים", "16 רחובות", "88 דקות" ו"רחובות ברוקלין".
מרונדרה
מרונדרה (באנגלית ובשונה: Marondera; נודעה בעבר בשם מרנדלסי, באנגלית: Marandellas) היא בירת מחוז משונלנד המזרחית (Mashonaland East) בזימבבואה. העיר שוכנת במזרח זימבבואה, כ-72 ק"מ מבירת המדינה הארארה איתה היא קשובה בכביש A3 שעבוד דרך ברומלי.
היסטוריה
באזור היה קיים יישוב בו התגורר ראש השבט המקומי. לאחר התקוממות נגד הבריטים בשנת 1896, היישוב עבר מספר קילומטרים מזרחה ובשנת 1943 קיבל הכרה כעיר. בתקופת מלחמת הבורים במקום הוקם בסיס צבאי להתארגנות כוחות בריטניה לפני העברתם לחזית הלחימה. במהלך מלחמת העולם השנייה בעיר התיישבו פליטים מפולין.
בית הספר לעסקים בין-לאומיים באי מאן
בית הספר לעסקים בין-לאומיים באי מאן (באנגלית: Isle of Man International Business School, במאנית: Scoill Dellal Eddyrashoonagh Vannin) הוא מוסד להשכלה גבוהה באי מאן אשר בשטחי חסות של הכתר הבריטי.
מרונדרה
היסטוריה
רוב אוכלוסיית העיר היא מקומית, אך קיימת קהילה משמעותית של יוצאי אירופה.
העיר ידוע במוסדות ההשכלה, לרבות מכונים להשכלה גבוהה.
בית הספר לעסקים בין-לאומיים באי מאן
בית הספר לעסקים ממוקם בארמון ננרי, ליד עיר הבירה דאגלס של האי מאן.
מרונדרה
היסטוריה
העיר מהווה מכרז תעסוקה לתושבי האזור ומתקיים בו שוק מקומי מרכזי. בנוסף לכך קיימת תעשייה של עיבור תוצרת חקלאית.
גאוגרפיה
העיר שוכנת באזור אקלים ימי עם טמפרטורת ממוצעת בינואר של 26 מעלות וביוני כ-16 מעלות. רוב הגשמים יורדים במהלך הקיץ.
בית הספר לעסקים בין-לאומיים באי מאן
בית הספר מספק מגוון רחב של תארים שונים, והכשרות מקצועיות רבות בנושאים שונים של תחום העסקים והמימון, לסטודנטים מרחבי העולם.
העשור הראשון של המאה ה-2
העשור הראשון של המאה ה-2 הוא העשור שהחל ב-1 בינואר 100 והסתיים ב-31 בדצמבר 109.