cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלגברה אלטרנטיבית
אלטרנטיביות חד-צדדית
אלגברה המקיימת את האקסיומה x(yy)=(xy)y נקראת אלטרנטיבית מימין (ובדומה, אם מתקיימת האקסיומה השנייה, x(xy)=(xx)y, האלגברה אלטרנטיבית משמאל). במאפיין שאינו 2, כל אלגברה אלטרנטיבית מימין (או משמאל) היא אלגברה עם חזקות אסוציאטיביות. בדרך כלל, אלגברה אלטרנטיבית מימין אינה בהכרח אלטרנטיבית משמאל, ולכן אינה אלטרנטיבית. עם זאת, אלטרנטיביות חד-צדדית גוררת אלטרנטיביות עבור אלגברות פשוטות למחצה, וכן עבור אלגברות המקיימות את הזהות הגמישה x(yx)=(xy)x.
רדיקלים
רדיקל ג'ייקובסון של אלגברה אלטרנטיבית מוגדר, כהכללה של המקרה האסוציאטיבי, בכמה דרכים מתלכדות. זהו האידיאל הקוואזי-הפיך הגדול ביותר; חיתוך האידיאלים השמאליים המודולריים המקסימליים (אידיאל שמאלי הוא מודולרי אם הוא מכיל את כל האיברים מהצורה x-xe עבור e \in R מתאים; התנאי ריק בחוגים עם יחידה); וגם חיתוך הגרעינים של כל ההצגות האי-פריקות. החוג הוא פרימיטיבי למחצה אם הרדיקל מתאפס. כל חוג פרימיטיבי (כזה שיש בו אידיאל שמאלי מודולרי מקסימלי שאינו מכיל אף אידיאל דו-צדדי) הוא פרימיטיבי למחצה. חוג פרימיטיבי למחצה הוא מכפלה תת-ישרה של חוגים פרימיטיביים, וכל חוג פרימיטיבי הוא או אסוציאטיבי, או אלגברת קיילי. במקרים חשובים רבים, רדיקל ג'ייקובסון הוא נילפוטנטי, ולכן מתלכד עם הרדיקל הראשוני: כך הדבר בכל חוג אלטרנטיבי ארטיני, בכל אלגברת PI נוצרת סופית (Shestakov, 1983), וגם באלגברה האלטרנטיבית החופשית אם זו נוצרת סופית או בעלת מאפיין 0.
הרדיקל הראשוני הוא האידיאל הראשוני-למחצה הקטן ביותר של החוג; זהו אידיאל נילי, שבדרך כלל אינו נילפוטנטי. כאשר הרדיקל הזה מתאפס, החוג נקרא ראשוני-למחצה. כל חוג אלטרנטיבי ראשוני-למחצה הוא מכפלה תת-ישרה של חוגים ראשוניים, וכל חוג ראשוני במאפיין שונה מ-3 הוא או אסוציאטיבי, או תת-חוג מלא של אלגברת קיילי (R הוא תת-חוג מלא אם הוא מכיל בסיס של האלגברה מעל המרכז שלה). התוצאה לגבי חוגים ראשוניים נכונה גם במאפיין 3, אם מניחים שרדיקל לויצקי מתאפס.
הרדיקל הפתיר של אלגברה אלטרנטיבית מממד סופי הוא האידיאל הנילי המקסימלי היחיד (ולכן שווה לרדיקל הנילי), והוא גם נילפוטנטי. אלגברת המנה ביחס לרדיקל היא פשוטה למחצה. בפרט, אלגברה אלטרנטיבית מממד סופי היא נילפוטנטית אם ורק אם היא נילית, אם ורק אם היא פתירה.
המשפט העיקרי של ודרברן חל על אלגברות אלטרנטיביות מממד סופי: אם A אלגברה כזו ו-N הרדיקל שלה, ואם המנה A/N ספרבילית, אז אפשר לשכן את המנה ב-A ויש פירוק לסכום ישר (של מרחבים וקטוריים), A = N + A/N.
לכל אלגברה אלטרנטיבית מימין A יש רדיקל נילי N; המנה A/N היא אלטרנטיבית (בפרט, אלגברה אלטרנטיבית מימין ללא איברים נילפוטנטיים היא אלטרנטיבית). אלגברה אלטרנטיבית מימין נילית מממד סופי היא פתירה, אבל לא בהכרח נילפוטנטית.
אלגברות ראשוניות ופשוטות
משפט (מקס צורן): כל אלגברה אלטרנטיבית פשוטה היא או אסוציאטיבית, או אלגברת קיילי מממד 8 (אלגבראות קיילי הן הכללה של האוקטוניונים). אלגברה אלטרנטיבית ספרבילית מעל שדה F היא מכפלה ישרה של אלגבראות אלטרנטיביות פשוטות, שהמרכזים שלהן ספרביליים מעל F. בהכללה למשפט הקטן של ודרברן, אלגברה אלטרנטיבית סופית עם חילוק היא שדה.
הרחבות מרכזיות ופירוק פירס
אם e אידמפוטנט (כלומר, איבר המקיים את השוויון e^2=e), אז האלגברה מתפרקת לסכום, כאשר (ולכן e\in A_{11}). זהו פירוק פירס (Peirce decomposition) של האלגברה. הכפל בין מרכיבים מקיים אם j=k, ו- אם j \neq k ו-. בנוסף לזה,. אלו תכונות דומות למקרה האסוציאטיבי, פרט להבדל אחד: שם מתקיים אם i \neq j.
האלגברה החופשית
רדיקל ג'ייקובסון של אלגברה אלטרנטיבית עם שלושה יוצרים, שווה לאפס. במקרה הכללי, הרדיקל מורכב מכל האיברים הניליים, ושווה לאברי אידיאל האסוציאטור המהווים זהויות של אלגברת קיילי (Shestakov, 1975). מעל שדה ממאפיין 0 הרדיקל נילפוטנטי; מעל שדה ממאפיין 3, הרדיקל אינו נילפוטנטי. .
המקרה הקומוטטיבי
אלגברה אלטרנטיבית קומוטטיבית היא אלגברת ז'ורדן. באלגברה אלטרנטיבית קומוטטיבית מתקיימות הזהויות (ולכן אלגברה אלטרנטיבית קומוטטיבית מעל שדה ממאפיין שאינו 3 היא אסוציאטיבית).
הקשר למחלקות נוספות של אלגברות
תהי A אלגברה אלטרנטיבית. אלגברת ז'ורדן הנוצרת על ידי הפעולות של האלגברה על עצמה מימין מוגדרת, כרגיל, על ידי הפעולה ; מדובר אם כך באלגברת ז'ורדן מיוחדת. כאשר A נוצרת סופית, גם אלגברת ז'ורדן זו נוצרת סופית. הגידול של אלגברה אלטרנטיבית שקול לגידול של אלגברת ז'ורדן זו, ולכן גם לגידול של המעטפת האסוציאטיבית שלה (כלומר, האלגברה האסוציאטיבית הנוצרת על ידי אופרטורי הכפל מימין).
אלגברות מדרגה 3
כל אלגברה אלטרנטיבית ספרבילית עם יחידה מדרגה 3 מעל שדה F היא או הרחבה ספרבילית מממד 3, או F \oplus C כאשר C\neq F אלגברת הרכבה (עם יחידה) .
הערות שוליים
Alternativité
תגליות פורטוגזיות
תגליות פורטוגזיות (באנגלית: Portuguese discoveries) מתייחס לשטחים והנתיבים הימיים הרבים שהתגלו על ידי הפורטוגזים כתוצאה מחקירתם הימית האינטנסיבית במאות ה-15 וה-16. מלחים פורטוגזים היו בחזית החיפושים האירופיים מעבר לים, גילו ומיפו את חופי אפריקה, קנדה, אסיה וברזיל, במה שכונה עידן התגליות. משלחות שיטתיות החלו בשנת 1419 לאורך חופי מערב אפריקה בחסותו של הנסיך אנריקה הספן, כאשר בארתולומיאו דיאש הגיע לכף התקווה הטובה ונכנס לאוקיינוס ההודי בשנת 1488. עשר שנים אחר כך, בשנת 1498, הוביל ואסקו דה גאמה את הצי הראשון סביב אפריקה להודו, ונוצר מסלול ימי קבוע מפורטוגל להודו. חקירות פורטוגזיות המשיכו לדרום-מזרח אסיה, משם הגיעו ליפן בשנת 1542, ארבעים וארבע שנים לאחר בואם לראשונה להודו. בשנת 1500 הפך האציל הפורטוגלי פדרו קברל לאירופאי הראשון שגילה את ברזיל.
רקע
בשנת 1139 ממלכת פורטוגל השיגה עצמאות מליאון, לאחר שהכפילה את שטחה עם הרקונקיסטה תחת שלטונו של אפונסו אנריקס. בשנת 1297, המלך דניס מפורטוגל התעניין באופן אישי בהתפתחות היצוא, לאחר שארגן את יצוא עודפי הייצור למדינות אירופה. ב־10 במאי 1293, הוא הקים קרן ביטוח ימי לסוחרים פורטוגלים המתגוררים במחוז פלנדריה, אשר אמורה לשלם סכומים מסוימים לפי גודל המטען, שהצטבר להם. יין ופירות יבשים מאלגארבה נמכרו בפלנדריה ובאנגליה, מלח היה ייצוא רווחי לצפון אירופה, ויוצאו גם עור, צבע ארגמן. פורטוגזים ייבאו שריונות ותחמושת, בגדים נאים ומספר מוצרים שהיו מיוצרים מפלנדריה ואיטליה.
בשנת 1317 חתם המלך דניס הסכם עם הספן מג'נובה מנואל פסנו, ומינה אותו לראשונה כאדמירל עם הרשאות לסחר עם מולדתו בתמורה לעשרים ספינות וצוותי מלחמה, במטרה להגן על פורטוגל מפני פשיטות פיראטיות מוסלמיות. בכך הניח את הבסיס לחיל הים הפורטוגזי ולהקמת קהילת סוחרים מגנואה בפורטוגל. פורטוגל נאלצה לצמצם את פעילותה בים השחור, רפובליקת ג'נואה פנתה לסחר בצפון אפריקה - סחר של חיטה, שמן זית (גם כמקור אנרגיה) וחיפוש אחר זהב - והם ניווטו גם לנמלי פלנדריה ואנגליה.
במחצית השנייה של המאה הארבע עשרה התפרצויות של מגפת הדבר השחור שהביאה לתמותה גדולה וצימצום אוכלוסין קשה. הכלכלה הייתה ברמה מקומית והייתה הגירה גדלה מפורטוגל שהובילה לנטישת אדמות חקלאיות והאבטלה בכפרים. רק הים הציע אלטרנטיבות כלכליות, כאשר רוב האנשים התמקדו בדיג וסחר באזורי החוף. בין השנים 1325–1357 העניק אפונסו הרביעי, מלך פורטוגל מימון ציבורי לגיוס צי מסחרי ראוי והורה על החקירות הימיות הראשונות, בעזרת רפובליקת ג'נואה, בפיקודו של האדמירל מנואל פסנחה. בשנת 1341 התגלו באופן רשמי האיים הקנריים, שכבר היו ידועים לאנשי גנואה.
גלויים באטלנטי (1415–1488)
בשנת 1415 נכבשה העיר סאוטה, בצפון אפריקה, על ידי הפורטוגזים במטרה לשלוט על הניווט בחוף אפריקה. הכיבוש נעשה בברכת האפיפיור להרחבת ההשפעה הנוצרית, ורצון האצולה הפורטוגזית המובטלת למעשי מלחמה לאחר החזרת המלוכה. הנסיך הצעיר הנרי הנווט הבין את האפשרויות של רווח בצירי המסחר בסהרה. מאז 1420 הוא החזיק במונופולים יקרי ערך על משאבים באלגארבה, והשקיע בחסות מסעות לאורך חופי מאוריטניה. הוא פעל לארגן לו קבוצת סוחרים, בעלי אוניות, שהם בעלי עניין להשתתף בגילוי נתיבי הים. בהמשך, אחיו הנסיך פדרו, העניק לו מונופול מלכותי של כל הרווחים מהמסחר באזורים שהתגלו. עד מהרה הגיעו לאיים האטלנטיים מדיירה (1420) והאיים האזוריים (1427). שם מצאו חיטה ומאוחר יותר טיפחו קנה סוכר כמו באלגארבה, שהפכה לפעילות רווחית. פעולות אלה עזרו להם להתעשר.
הנרי הנווט מילא את התפקיד הראשי בעידוד החקירה הימית הפורטוגזית עד מותו בשנת 1460. באותה תקופה האירופאים לא ידעו מה נמצא מעבר לכף בוז'דור בחוף אפריקה. הנרי רצה לדעת עד היכן משתרעים שטחי המוסלמים באפריקה, והאם ניתן להגיע לאסיה דרך הים. הוא רצה להגיע למקור המסחר בתבלינים הרווחיים ואולי לאחד כוחות עם הממלכה הנוצרית שאבדה שנים ארוכות, השמועה שהתקיימה אי שם ב"הודו". בשנת 1419 נסחפו שני קברניטים של הנרי, ג'ו ז'ונס קארבס וטריסטו ווז טיקסיירה בזמן סערה אל מדיירה, אי לא מיושב מול חופי אפריקה שהיה ככל הנראה ידוע לאירופאים מאז המאה ה -14. בשנת 1420 חזרו זרקו וטייקסיירה עם ברטולומאו פרסטרלו והחלו בהקמת התנחלות פורטוגזית באיים. ניסיון פורטוגלי לכבוש את גרנד קנרי, אחד האיים הקנריים הסמוכים, שיושב חלקית על ידי ספרדים בשנת 1402, לא צלח וזכה למחאה מקסטיליה. אף על פי שהפרטים המדויקים אינם ברורים, עדויות קרטוגרפיות מראות כי האיים האזוריים התגלו ככל הנראה בשנת 1427 על ידי אוניות פורטוגזיות ששטו בהוראתו של הנרי. הדבר מצביע על כך שהפורטוגלים הצליחו לנווט 1,200 ק"מ מחוף פורטוגל.
בערך באותה תקופה כשהייתה ההתקפה הלא מוצלחת על האיים הקנריים, החלו הפורטוגלים לחקור את חופי צפון אפריקה. המלחים חששו ממה שנמצא מעבר לקייפ בויג'דור, והאם ניתן לחזור משם. בשנת 1434 עבר אחד מקברניטי הנסיך הנרי, גיל איינס, את המכשול הזה. לאחר חציית המחסום הפסיכולוגי הנ"ל, היה קל יותר לחקור הלאה לאורך החוף. החקירה מערבה נמשכה באותה תקופה: דיוגו סילבס גילה את באיים האזוריים את האי סנטה מריה בשנת 1427 ובשנים שלאחר מכן פורטוגזים גילו ויישבו את שאר האיים האזוריים. תוך שני עשורים של חיפושים עקפו אוניות הפורטוגזיות את הסהרה.
הנרי סבל מכה קשה בשנת 1437 לאחר כישלונה של משלחת לכיבוש טנג'יר, לאחר שעודד את אחיו, המלך אדוארד, לבצע התקפה יבשתית מסיאוטה. הצבא הפורטוגזי הובס וניצל מחורבן על ידי כניעה לנסיך פרדיננד, אחיו הצעיר של המלך. לאחר התבוסה בטנג'יר, פרש הנרי לעיר בקצה הדרומי של פורטוגל ושם המשיך לכוון את התגליות פורטוגזיות עד מותו בשנת 1460.
בשנת 1443 העניק לו הנסיך פדרו, אחיו של הנרי, את מונופול הניווט, המלחמה והסחר בארצות דרומית לקייפ בויג'דור. מאוחר יותר יתגשם מונופול זה ויעניק לפורטוגל את המסחר הבלעדי למדינות שהתגלו. תהליכים אלה הניחו את הבסיס לאימפריה הפורטוגזית.
התקדמות משמעותית שהאיצה את פרויקט התגליות, היה המצאת אוניות מדגם "הקראוול" באמצע המאה ה-15, ספינה שאפשר היה לנווט טוב יותר בכל רוח, ולא היו לה מתחרות אחרת באירופה באותה תקופה. תוך שימוש בטכנולוגיה ימית חדשה זו, הגיעו הנווטים הפורטוגזים לקווי הרוחב הדרומיים יותר ויותר, והתקדמו דרומה בקצב ממוצע של מעלה אחת בשנה. חצי האי סנגל וכף ורדה התגלו בשנת 1445. עמדת הסחר הראשונה מעבר לים הוקמה באותה העת בהוראותיו של הנרי, בשנת 1445 באי ארגין מול חופי מאוריטניה, כדי למשוך סוחרים מוסלמים ולעקוף את הנתיבים שעברו בצפון אפריקה. התחילה להיווצר שרשרת תחנות הסחר הפורטוגזיות לאורך החוף. בשנת 1446 התקדם אלברו פרננדס כמעט עד לסיירה לאון של ימינו והגיע למפרץ גינאה בשנות ה-60 של המאה ה-15.
הגילויים אחרי הנסיך הנרי
כתוצאה מהתשואות הדלות הראשונות של החיפושים באפריקה, בשנת 1469 העניק המלך אפונסו החמישי את מונופול המסחר בחלק ממפרץ גינאה לסוחר פרנאו גומס, תמורת תשלום שנתי של 200,000 ריאל. גומס נדרש גם לחקור 480 ק"מ נוספים מהחוף בכל שנה במשך חמש שנים. הוא העסיק את החוקרים ג'ואו דה סנטארם, פדרו אסקובר, לופו גונסאלבס, פרנאו דו פו ופדרו דה סינטרה, ומילא את הדרישה. בחסותו חצו החוקרים הפורטוגזים את קו המשווה לחצי הכדור הדרומי ומצאו את האיים של מפרץ גינאה, כולל סאו טומה ופרינסיפה.
בשנת 1471 הגיעו האונית של גומס לאלמינה בחוף הזהב (גאנה של ימינו) וגילו סחר משגשג בזהב בין הילידים לבין סוחרים ערבים וברבריים. גומס הקים שם עמדת סחר משלו, אשר נודעה בשם " מינה " ("המכרה"). הסחר בין אלמינה לפורטוגל גדל בעשור הבא. בשנת 1481 החליט ז'ואו השני, לבנות את מבצר סאו חורחה דה מינה (טירת אלמינה) כדי להגן על מסחר זה, שנחשב שוב כמונופול מלכותי.
בשנת 1482, דיוגו קאו גילה את נהר קונגו. בשנת 1486 המשיך קאו לקייפ קרוס, בנמיביה של ימינו, בסמוך לחוג הגדי.
בשנת 1488 עקף ברטולומאו דיאס את כף התקווה הטובה בקצה הדרומי של אפריקה, כשהוא מפריך את הקביעה שהייתה מאז תלמי כי האוקיינוס ההודי מופרד מהאוקיינוס האטלנטי. כמו כן, הגיע פרו דה קוויליאן להודו דרך מצרים ותימן, וביקר במדגסקר. הוא המליץ ​​לחקור את התוואי הדרומי.
כאשר פורטוגלים חקרו את קווי החוף של אפריקה, הם השאירו אחריהם סדרה של פאדרים, צלבי אבן שעליהם חרוט מגן השלטון הפורטוגלי המציין את ריבונותם. הם בנו מבצרים ומוצבי מסחר. מבסיסים אלה עסקו הפורטוגלים בסחר העבדים והזהב. פורטוגל נהנתה ממונופול של סחר העבדים האטלנטי במשך למעלה ממאה שנה, ויצאה מדי שנה כ-800 עבדים. מרביתם הובאו לבירת פורטוגל ליסבון. יש שמעריכים כי אפריקאים שחורים הגיעו לכדי 10 אחוזים מהאוכלוסייה.
חוזה טורדסיאס וחלוקת העולם (1492)
השלמת המשא ומתן עם ספרד היא אחת מהסיבות מדוע לקח תשע שנים לפורטוגזים לעקוב אחר מסעו של דיאס לכף התקווה הטובה. המטרה הפורטוגזית ארוכת השנים הייתה למצוא מסלול ימי לאסיה הושגה סוף סוף במסע פורץ דרך שפיקד עליו ואסקו דה גאמה.
הגעה להודו וברזיל (1497 –1500)
השייטת של וסקו דה גאמה עזבה את פורטוגל בשנת 1497, עקפה את הכף והמשיכה לאורך חופי מזרח אפריקה, שם הובא נווט מקומי שהעביר אותם אל האוקיינוס ההודי, והגיע לקליקוט במערב הודו במאי 1498. המסע השני להודו היה בשנת 1500 בפיקודו של פדרו אלווארס קברל. בעודו עוקב אחר המסלול הדרום-מערבי של ואסקו דה גאמה על פני האוקיינוס האטלנטי, קברל הגיע אל חופי ברזיל. ככל הנראה היה תגלית מקרית, אך משערים כי הפורטוגזים ידעו בסתר על קיומה של ברזיל וכי היא נמצאת בצד שלהם על פי חוזה טורדסיאס. קברל המליץ ​​למלך פורטוגל על ​​יישוב הארץ, ומסעות המשך נשלחו בשנת 1501 ו-1503. אדמות נמצאו בשפע בפאו-בראזיל, או ברזילווד, שממנה ירשה את שמה אחר-כך, אך לא הצליחו למצוא זהב או כסף. לכן בינתיים המאמצים הפורטוגלים התרכזו בהודו.
ב־8 ביולי 1497 עזב הצי, המורכב מארבע אוניות וצוות של 170 איש, את ליסבון. המסע שהובילו וסקו דה גמה לקליקוט היה נקודת המוצא לפריסה של פורטוגזים בחוף המזרחי של אפריקה ובאוקיינוס ההודי. הקשר הראשון התרחש ב־20 במאי 1498. לאחר סכסוך כלשהו, ​​הוא קיבל מכתב אישור לסחור מהשליט בקליקוט, והשאיר שם כמה אנשים להקים עמדת סחר. בתקופה זו איבדו המסעות את התמיכה מההון הפרטי, כי הן נעשו בחסותו הבלעדית של הכתר הפורטוגזי. זמן קצר לאחר מכן, הוקם קאסה דה אינדיה בליסבון לניהול המונופול המלכותי של הניווט והסחר.
חקר האוקיינוס ההודי (1497 – 1542)
מטרת פורטוגל באוקיינוס ההודי הייתה להבטיח את המונופול של סחר התבלינים. בניצול היריבות ששררה בין ההודים והמוסלמים, הקימו הפורטוגזים כמה מבצרים ועמדות מסחר בין 1500 ל-1510. במזרח אפריקה, מדינות אסלאמיות קטנות לאורך חופי מוזמביק, קילווה, בראווה, סופלה ומומבסה נהרסו, או שהפכו לבעלי ברית של פורטוגל.
בשנת 1500 הצי השני להודו שהגיע בטעות לברזיל, חקר את החוף המזרח אפריקני, שם גילה דיוגו דיאש את האי אותו כינה סנט לורנס, לימים ידוע בשם מדגסקר. צי זה, בפיקודו של פדרו אלווארס קברל, הגיע לקליקוט בספטמבר, שם נחתם הסכם הסחר הראשון בהודו. במשך זמן קצר הוקמה במקום תחנה פורטוגזית, אך היא הותקפה על ידי מוסלמים ב -16 בדצמבר ומספר פורטוגזים, כולל הסופר פרו וואז דה קמינהה, נהרגו. לאחר שהפציץ כתגמול את קליקוט, עבר קברל לעיר קוצ'ין.
הפורטוגזים נהנו מהיריבות בין המהרג'ה מקוצ'ין לשליט של קליקוט, והתקבלו היטב כבעלי ברית, וקיבלו היתר לבנות מבצר (פורט מנואל) ומוצב מסחר שהיה היישוב האירופי הראשון בהודו. שם בשנת 1503 הם בנו את כנסיית פרנציסקוס הקדוש. בשנת 1502 וסקו דה גאמה כבש את האי קילווה בחוף טנזניה, שם בשנת 1505 נבנה המבצר הראשון של מזרח אפריקה הפורטוגזית כדי להגן על אוניות הסחר במזרח הודו. בשנת 1505 מינה המלך מנואל הראשון מפורטוגל את פרנסיסקו דה אלמיידה למשנה למלך, הראשון של הודו הפורטוגזית לתקופה של שלוש שנים. הוא הקים את ממשלת פורטוגל במזרח, שבסיסה בקוצ'ין. באותה שנה כבשו הפורטוגלים את קאנור שם הקימו את מבצר סנט אנג'לו. לורנסקו דה אלמיידה הגיע לציילון (סרי לנקה המודרנית), שם גילה את מקור הקינמון. הוא מצא את האי מחולק לשבע ממלכות יריבות, הוא חתם חוזה הגנה עם ממלכת קוט והרחיב את השליטה באזורי החוף, שם בשנת 1517 הוקמה מצודת קולומבו.
בשנת 1506 צי פורטוגזי בפיקודם של טריסטאו דה קונחה ואפונסו דה אלבוקרקי, כבש את סוקוטרה בכניסה לים האדום ומוסקט בשנת 1507, לאחר שלא הצליחו לכבוש את מצר הורמוז, בעקבות אסטרטגיה שנועדה לסגור את הכניסות לאוקיינוס ההודי. באותה שנה נבנו מצודות באי מוזמביק ובמומבסה בחוף קניה. מדגסקר נחקרה בחלקה על ידי טריסטאו דה קונחה ובאותה השנה התגלתה מאוריציוס.
בשנת 1509 ניצחו הפורטוגזים בקרב הימי של דיו את כוחותיהם המשולבים של הסולטאן העות'מאני באיזיט השני, סולטאן מגוג'ראט, סולטאן ממליוק מקהיר, סמוטירי ראג'ה מקוז'יקוד, הרפובליקה הוונציאנית והרפובליקה רגוסאן (דוברובניק). הניצחון הפורטוגלי היה קריטי לאסטרטגיית השליטה שלהם בים ההודי. הטורקים והמצרים הסיגו את חיל הים שלהם מהודו, והשאירו את הימים לפורטוגזים. מהלך זה קבע את הדומיננטיות המסחרית של פורטוגל כמעט מאה שנים, וסייע מאוד לצמיחת האימפריה הפורטוגזית. האירוע סימן גם את תחילת הדומיננטיות הקולוניאלית האירופית באסיה. קרב דיו השני בשנת 1538 סיים לבסוף את השאיפות העות'מאניות בהודו ואישר את ההגמוניה הפורטוגזית באוקיינוס ההודי.
למרות התקפות בלתי פוסקות, גואה הפכה למקום מושבה של ממשלת פורטוגל, בשם אסטדו דה הודו (מדינת הודו), כאשר הכיבוש קבע את יחסן של הממלכות השכנות. גוג'אראט וקליקוט פתחו שגרירויות, שהציעו בריתות ומענקים לחיזוק. אלבוקרקי החל בגואה באותה שנה את ייצוא הנענע הפורטוגזית הראשונה מהודו, וניצל את ההזדמנות להודיע ​​על ההישג.
משלחות בדרום מזרח אסיה
באפריל 1511 הפליג אלבוקרקי למלאקה במלזיה המודרנית, הנקודה המזרחית החשובה ביותר ברשת הסחר, שם מלאיים פגשו את סוחרי גוג'ראט, סינים, יפנים, ג'וואיים, בנגלים, פרסים וערבים. מפגש שתואר על ידי טומה פירס תיאור שלא יסולא בפז. נמל מלאקה הפך לבסיס האסטרטגי להרחבת הסחר הפורטוגזי עם סין ודרום-מזרח אסיה, תחת השלטון הפורטוגזי בהודו עם בירתו בגואה.
כדי להגן על העיר הוקם מבצר חזק, ואחד השערים שלו נותר עומד. בהכרת השאיפות הסיאמיות ביחס למלאקה, אלבוקרקי שלח מייד את דארטה פרננדס למשימה דיפלומטית לממלכת סיאם (תאילנד המודרנית), שם הוא היה האירופי הראשון שהגיע, וביסס יחסים טובים בין שתי הממלכות.
בנובמבר אותה השנה, כשהוא מתוודע למיקומם של "איי התבלין" כביכול במולוקה, הוא שלח משלחת בראשות אנטוניו דה אבראו כדי למצוא אותם, והגיעה בתחילת 1512. כשהוא יצא ממלאקה, הגיע חורחה אלווארס לדרום סין בשנת 1513. האימפריה הפורטוגזית התרחבה במפרץ הפרסי כאשר פורטוגל שלטה על סחר התבלינים עם האימפריה העות'מאנית. בשנת 1515 כבש אפונסו דה אלבוקרקי את מדינת חוואלה הורמוז בראש המפרץ הפרסי, וביסס אותה כמדינה ווסאלית. עם זאת, עדן התנגדה למסע של אלבוקרקי באותה שנה, וניסיון נוסף נעשה על ידי יורשו של אלבוקרקי לופו סוארס דה אלברגריה בשנת 1516. בסדרת בריתות משתנה שלטו הפורטוגזים בחלק גדול מהמפרץ הפרסי במאה השנים הבאות.
בהיות מוזמביק על הדרך הימית הקבועה המקשרת בין ליסבון לגואה מאז 1497, האי הפך לנמל אסטרטגי, ושם נבנה מבצר סאו סבסטיאו ובית חולים.
בשנת 1525, ספרד תחת קרל החמישי שלחה משלחת להתיישב באיי מולוקה בטענה שהם נמצאים באזור שלהם על פי חוזה טורדסיאס, מכיוון שלא הייתה גבול מוגדר בין שתי האימפריות במזרח. הסכסוך עם הפורטוגזים היה בלתי נמנע, והחל עשור של התכתשויות הדדיות. הסכם חלוקה ביניהם הושג רק עם חוזה סרגוסה (1529), שייחס את איי מולקה לפורטוגל והפיליפינים לספרד.
בשנת 1530 ארגן ג'ון השלישי את הקולוניזציה של ברזיל וחילק אותה לאזורי משנה. שניתנו לכל מי שרצה לנהל ולחקור אותם, כדי להתגבר על הצורך להגן על השטח. הצרפתים היו מבצעים פלישות לשטחים הפורטוגזים בברזיל, וכדי להגן על האינטרסים של פורטוגל נבנו העיירות הקולוניאליות הראשונות: סאו ויסנטה בחוף, וסאו פאולו. מתוך 15 האזורים המקוריים, רק שניים, פרנמבוקו וסאו ויסנטה, שגשגו. עם ההתיישבות הקבועה שהתבססה על הקמת ענף קני הסוכר ודרישות העבודה האינטנסיביות שלו שמולאו עם עבדים ילידים ואחר כך עבדים אפריקאים.
בשנת 1542 הגיע המיסיונר הישועי פרנסיס קסבייר לגואה לשירותו של המלך ג'ון השלישי מפורטוגל. באותה העת פרנסיסקו זיימוטו, אנטוניו מוטה וסוחרים אחרים הגיעו ליפן לראשונה. לדברי פרנאו מנדש פינטו, שטען כי הם היו במסע זה, הם הגיעו לטנגאשימה, שם התרשמו המקומיים מכלי הנשק בשנת 1557 הרשויות הסיניות אפשרו לפורטוגלים להתיישב במקאו באמצעות תשלום שנתי, ויצרו מרכז לסחר המשולש בין סין, יפן ואירופה.
בשנת 1570 קנו הפורטוגזים נמל יפני בו הקימו את העיר נגסאקי, ובכך הקימו מרכז מסחר למשך שנים רבות.
פורטוגל הקימה נמלי מסחר במקומות מרוחקים כמו גואה, הורמוז, מלאקה, קוצ'ין, איי מלוקה, מקאו ונגאסאקי. כששמרה על הסחר מפני מתחרים אירופיים ואסיאתיים כאחד, פורטוגל שלטה לא רק בסחר בין אסיה לאירופה, אלא גם חלק גדול מהסחר בין אזורים שונים באסיה, כמו הודו, אינדונזיה, סין ויפן. מיסיונרים ישועים, כמו פרנסיס חאווייר הבסקי, עקבו אחר ההתפשטות הפורטוגזית כדי להפיץ את הנצרות הרומית-קתולית לאסיה בהצלחה מעורבת.
טכניקות השייט
המסעות והניסיון ברציפות של הנווטים הפורטוגזים הביאו להתפתחות מהירה למדי של מדעי האוקיינוסים הפורטוגזי, שיצר אליטה של ​​אסטרונומים, נווטים, מתמטיקאים וקרטוגרפים.
אוניות
עד המאה ה-15 הוגבלו הפורטוגלים לניווט באמצעות ספינות מטען עתיקות ששימשו באזור הים התיכון. סירות אלה היו קטנות ושבריריות, עם תורן אחד בלבד עם מפרש ריבועי קבוע ולא היו להם יכולות להתגבר על קשיי הניווט הקשורים לחקר האוקיינוס הדרומי, מכיוון שהרוחות החזקות, וזרמי האוקיינוס החזקים הגבילו את יכולותיהם. ספינות אלה קשורות לתגליות המוקדמות ביותר, כמו איי מדירה, האיים האזוריים, הקנריים ולחקירה המוקדמת של החוף הצפון-מערבי של אפריקה, דרומית עד למאוריטניה הנוכחית.
הספינה שאפשרה את השלב הראשון של התגליות הפורטוגזיות לאורך החוף האפריקני הייתה מסוג הקראוול, פיתוח המבוסס על סירות דיג קיימות. הן היו זריזות וקלות יותר לניווט, עם גודל של 50 עד 160 טון ו-1 עד 3 תרנים, עם מפרשים משולשים ומעוגלים המאפשרים תנועה. הקראוול נהנתה מיכולת התמודדות גדולה יותר. יכולת המטען והצוות המוגבלת היו החסרונות העיקריים שלהם, אך לא הפריעו להצלחתה.
עם תחילת הפלגה האוקיאנית הארוכה התפתחו גם ספינות גדולות. "נאו" היה שם נרדף ארכאי לפורטוגזית לכל ספינה גדולה, בעיקר ספינות סוחר. בשל הפיראטיות שפקדה את החופים, החלו להשתמש בהן בחיל הים וסיפקו פתחי תותחים שהובילו לסיווג הספינה על פי כוחם של התותחנים שלה. הם הותאמו גם לסחר הימי ההולך וגובר: מגודל 200 טונות במאה ה-15 ועד 500, הם הפכו לאוניות מרשימות במאה ה-16, בדרך כלל עם שני סיפונים, חרטומים נוקשים מקדימה ואחורה, שניים עד ארבעה תרנים עם מפרשים חופפים. במסעות להודו במאה ה-16 היו אוניות סוחר גדולות עם סיפון גבוה ושלושה תרנים עם מפרשים מרובעים, שהגיעו ל-2000 טון.
ניווט שמיימי
במאה השלוש-עשרה כבר היה ידוע על ניווט בעזרת תצפית במצב השמש. לניווט השמימי, הפורטוגזים, כמו האירופאים אחרים, השתמשו במכשירי ניווט ערבים, כמו האסטרולב. היו אלה מכשירים פשוטים ויעילים. הם גם יצרו גם מכשיר למדידת המיקום בים בשיא גובה השמש וכוכבים אחרים. הצלב הדרומי הפך לסמן ניווט, כאשר הגיעו לשוט בחצי הכדור הדרומי בשנת 1471. לשם כך השתמשו הפורטוגזים בטבלאות האסטרונומיים (Ephemeris), כלים יקרים לניווט באוקיינוסים, שהשתפרו במאה החמש עשרה. טבלאות אלה חוללו מהפכה בניווט, אפשרו לחשב קו רוחב. הטבלאות של אלמנאך פרפאטו, מאת האסטרונום אברהם זכות שפורסמו בשנת 1496, שימשו יחד עם האסטרולב המשופר שלו, את וסקו דה גמה ופדרו אלווארס קברל.
נתיבי השייט
מלבד שייט לאורך החוף, פורטוגזים גם ביצעו משטים באוקיינוס כדי לאסוף מידע מטאורולוגי ואוקיינוגרפי (בהם התגלו הארכיפלגים של מדירה והאיים האזוריים וים סרגאסו). הידע של דפוסי רוח וזרמי הים - רוחות המסחר והזרמים האוקיאניים באוקיינוס האטלנטי וקביעת קו הרוחב, הובילו לגילוי הדרך הטובה ביותר באוקיינוס ​​חזרה מאפריקה: חציית האוקיינוס האטלנטי בקו הרוחב של האיים האזוריים, באמצעות רוחות וזרמים קבועים המסתובבים בכיוון השעון בחצי הכדור הצפוני בגלל זרימת האטמוספירה והשפעה כוח קוריוליס. אלה אפשרו לעשות את הדרך לליסבון ובכך עזרו לפורטוגלים לצאת יותר ויותר מתחום החוף - תמרון שנודע בכינוי "וולטה דו מאר".
קרטוגרפיה
נהוג לחשוב כי יהודה קרקס, בנו של הקרטוגרף הקטלאני אברהם קרסקס, היה אחד הקרטוגרפים הבולטים בשירותו של הנסיך הנרי. עם זאת, תרשים הים הפורטוגזי העתיק ביותר שקיים הוא פורטולני שנעשה על ידי פדרו ריינל בשנת 1485 ומייצג את מערב אירופה וחלקים מאפריקה, המשקף את הגילויים שנעשו על ידי דיוגו קאו.
עם בנו, הקרטוגרף חורחה ריינל ולופו הום, הם השתתפו בייצור האטלס המכונה "לופו הום-ריינס אטלס" או "מילר אטלס", בשנת 1519. הם נחשבו כטובי הקרטוגרפים של זמנם, והקיסר צ'ארלס רצה שהם יעבדו בשבילו. בשנת 1517 מסר מנואל הראשון, מלך פורטוגל ללופו הום הסכם המקנה לו את הזכות לאשר ולתקן את כל מחטי המצפן בכלי שיט.
בשלב השלישי של הקרטוגרפיה הימית הפורטוגזית, היא מאופיינת בנטישת השפעת הרעיונות של תלמי לגבי המזרח ודיוק רב יותר בייצוג ארצות ויבשות. בולט המיפוי של פרנאו ווז דוראדו (גואה ~ 1520 - 1580) שיצא לו מוניטין כאחד הקרטוגרפים הטובים ביותר באותה תקופה.
חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים
חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים, התשל"ה-1975 (חוק הפלת"ד בפי עורכי-הדין) הביא לרפורמה יסודית בתחום הפיצוי לנפגעי תאונות דרכים בישראל. לפני חקיקתו היה תחום זה כפוף לדיני הנזיקין המסורתיים. הקושי המרכזי נבע מכך שהנפגע בתאונת דרכים נדרש להוכיח שנזקו נגרם על ידי התרשלותו של הנתבע כדי לזכות בפיצוי. אם גורם הנזק לא התרשל, אם לא ניתן היה להוכיח שגורם הנזק התרשל, אם גורם הנזק לא נמצא, או אם הנזק נגרם באשמת הנפגע עצמו - לא הייתה זכות לפיצוי. חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים נועד להבטיח שכל נפגע בתאונת דרכים יפוצה. לשם כך הוטלה אחריות מוחלטת על כל נהג המעורב בתאונה כלפי הנפגעים בתאונה וחובת ביטוח בגין האחריות הפוטנציאלית וכן בגין נזק שעלול להיגרם לנהג בתאונה עצמית.
הגדרות
בחוק הגדרה מורכבת וארוכה ל"תאונת דרכים":
ישנם שלושה שלבים בחוק הפיצויים:
בשלב הראשון על השופט לקבוע אם המאורע שלפניו נופל לגדרה של ההגדרה הבסיסית: על השופט לבחון את קיומם של ששת המרכיבים הבאים של ההגדרה הבסיסית: (1) מאורע; (2) נזק גוף; (3) עקב; (4) שימוש; (5) ברכב מנועי; (6) למטרות תחבורה. הנטל בשלב זה מוטל על הטוען לקיומה של תאונת דרכים. אם אחד מהמרכיבים הללו אינו מתקיים ­ואין נפקא מינה מהו המרכיב שאינו מתקיים – משמע שהמקרה אינו נופל בגדר ההגדרה הבסיסית.
השלב השלישי אם יש תחולה לחזקה החלוטה הממעטת – משמע אין לראות במקרה "תאונת דרכים" – מסתיימת הבדיקה של המקרה בגדריו של חוק הפיצויים.
היקף האירועים הכלולים בהגדרה של תאונת דרכים נדון פעמים רבות בפסיקה. הגם שההגדרה די רחבה, ישנם אירועים שנקבע לגביהם שהם אינם תאונות דרכים. למשל, נקבע שקטינה שנפטרה לאחר שננעלה במשך זמן רב ברכב אינה נחשבת כמי שנהרגה בתאונת דרכים, שוד דרכים והקורקינט המכני.
תאונה במתכוון
על פי פסיקת בית המשפט העליון, תאונה נחשבת לתאונה במתכוון בכל מקרה בו הנהג הפוגע ידע שהוא עתיד לפגוע בנפגע, גם אם מטרתו הייתה אחרת, למשל להימלט, וכלל לא רצה לפגוע בנפגע.
היקף הפיצויים
גובה הפיצוי המגיע לכל נפגע בתאונת דרכים – הן בגין נזקים ממוניים והן בגין נזקים שאינם ממוניים – הוכפף להגבלות נוקשות שלא היו קיימות קודם לכן. במישור הממוני נקבע שבחישוב הפיצוי בשל אובדן השתכרות וכושר השתכרות לא ניתן להביא בחשבון הכנסה העולה על שילוש השכר הממוצע במשק ("ההכנסה המרבית"), ואם האובדן נמוך ממאה-אחוזים בשיעור נתון, יש להפחית גם את ההכנסה המרבית, הבאה בחשבון לצורך חישוב הפיצויים, באותו שיעור בדיוק. עילת התביעה לפי החוק באה במקומה של עילת התביעה לפי דיני הנזיקין המסורתיים ולא מצטרפת אליה. פירוש הדבר הוא שבניגוד לאדם שנפגע בתאונת עבודה, אשר יכול להשלים את הסכום המגיע לו מן המוסד לביטוח לאומי בגין אובדן ההשתכרות וכושר ההשתכרות באמצעות תביעת נזיקין, אדם בעל הכנסה גבוהה, שנפגע בתאונת דרכים הנובעת מהתרשלות, צריך להסתפק בפיצוי החלקי שמעניק לו החוק.
בנוסף סכום הפיצויים בגין הפסד השתכרות וכושר השתכרות בתביעות נזיקין "רגילות" מחושב על פי השכר ברוטו, על אף שלפחות כאשר הפיצוי הוא חד-פעמי הריהו פטור ממס. בהצעת החוק משנת 1973 נאמר, לעומת זאת, כי "בחישוב הפסדי הנפגע כתוצאה מאבדן כושר השתכרות תובא בחשבון הכנסתו לאחר ניכוי מס הכנסה, ובלבד ששיעור המס שיובא בחשבון במקרה של היוון הפיצויים לא יעלה על 15% מסכום הפיצויים על אבדן כושר השתכרות". ועדת החוקה, חוק ומשפט לא קיבלה את העיקרון של ניכוי מס הכנסה בחישוב הפסדי הנפגע כתוצאה מאובדן כושר השתכרות. הוועדה סברה, כי די בהצבת תקרה לפיצוי על הפסד השתכרות, וש"ניכוי מס הכנסה יהיה בו משום הגבלה נוספת בלתי-מוצדקת ואף גורמת לעיוותים לגבי בעלי הכנסות נמוכות בהשוואה לבעלי הכנסות גבוהות יותר". על כן בנוסחו הראשוני של החוק לא נכללה הוראה בדבר ניכוי מס. הערכת הפיצוי נעשתה, אפוא, לפי השכר ברוטו, כמו בתביעות המבוססות על פקודת הנזיקין. אולם בסופו של דבר תוקן החוק ונקבעה בו ההוראה הבאה: "היו הפיצויים [בגין אובדן השתכרות וכושר השתכרות] פטורים ממס הכנסה יחושבו הפסדי הנפגע לעניין פיצויים אלה לפי הכנסתו לאחר ניכוי מס הכנסה החל עליה בעת קביעתם, ובלבד שההפחתה בשל ניכוי המס כאמור לא תעלה על 25 אחוזים מן ההכנסה שלפיה יחושבו פיצויים אלה".
הגבלה חשובה לא פחות נוגעת לנזק הבלתי-ממוני. בהצעת החוק נקבע, כי "לא ישולם בשל נזק שאינו נזק ממון פיצוי בסכום העולה על שלושים אלף לירות", על אף שבאותה התקופה הגיע הפיצוי בגין כאב וסבל בתביעות נזיקין עד ל־75,000 לירות. בסופו של דבר נקבע כי התקרה תעמוד על 100,000 לירות והוצמדה למדד המחירים לצרכן. נכון לשנת 2013, התקרה המתואמת היא כ-170,000 ש"ח.
בית המשפט העליון קבע שהמונח "נזק שאינו נזק ממון" שבסעיף 4 לחוק כולל את כל הנזקים הבלתי ממוניים, ובכלל זה – את קיצור תוחלת החיים, ועל כן לנפגעי תאונת דרכים לא ניתן פיצוי על קיצור תוחלת החיים. קביעה זאת ניתנה למרות הטענה שסעיפים 2(א) ו-3 לתקנות פיצויים לנפגעי תאונות דרכים קובעים את הנוסחה לחישוב הפיצוי על נזק לא ממוני באופן המראה שהכוונה היא רק לפיצוי על כאב וסבל ולא לקיצור תוחלת חיים.
ייחוד עילה
סעיף 8 של החוק קובע:
סעיף זה מכונה "ייחוד עילה" ומונע מנפגע תאונת דרכים לתבוע פיצויים על סמך פקודת הנזיקין, מידי נהג שאשם בתאונה. היו שבקשו להחיל את עקרון ייחוד העילה גם על מי שנהג ללא ביטוח חובה בתוקף, בניגוד לחוק, אולם דעה זאת לא נתקבלה ובתי המשפט בישראל פוסקים פיצויים לנהגים חסרי ביטוח שנפגעו בתאונת דרכים באשמת נהג אחר, על פי פקודת הנזיקין.
בעת חקיקת החוק, התלבטו חברי הכנסת בשאלה האם ראוי להגביל את סכום הפיצויים הניתן לנפגע תאונת דרכים שהחוק אינו חל עליו, למשל נהג שלא היה מבוטח בעת שנהג אחר פגע בו. בסופו של דבר הוחלט שלא להגביל את סכום הפיצויים במקרים אלו, וכך יוצא לעיתים שנפגע תאונת דרכים מקבל פיצוי יותר גבוה בגלל שבניגוד לחוק לא היה מבוטח. ב"דין וחשבון הוועדה בנושא בדיקת יישומו של חוק הפיצויים לנפגעי תאונות דרכים (ירושלים, התשנ"א-1991)" הומלץ להגביל את סכום הפיצויים במקרים אלו, כדי "שלא יהא חוטא נשכר" אולם המלצה זאת לא יושמה.
נינו אנניאשווילי
נינוֹ אנניאשווילי (בגאורגית: ნინო ანანიაშვილი; נולדה ב-28 במרץ 1963), הידועה גם כנינה גדבנובה אנניאשווילי, היא בלרינה גאורגית והמנהלת האמנותית של להקת הבלט הלאומי של גאורגיה.
ביוגרפיה
אנניאשווילי נולדה בשנת 1963 בטביליסי שבגאורגיה הסובייטית (כיום גאורגיה) לגדואן אנניאשווילי וליה גוגולשווילי. משום נטייתה הרבה לחלות, ובהמלצת רופאיה לעיסוק בספורט, החלה להתאמן בהחלקה על הקרח. בשנת 1969 היא החלה את אימונים מסודרים במוסד הכוריאוגרפי של גאורגיה, ובשנת 1973 הייתה לאלופת החלקה (לצעירים). בשנת 1976 בהשגחת סבתה עזבה את בית הוריה לטובת לימודי בלט המוסד הכוראוגרפי של מוסקבה (МГАХ). המורה העיקרית שלה הייתה נטליה זולוטובה. בשנת 1978 התקבלה ללימודים בבולשוי, והחלה ללמוד ככל יתר הבלרינות. הופעתה הראשונה על הבמה הייתה בשנת 1980 בהפקה של "קופליה". היא סיימה את חוק לימודיה בשנת 1981, והתקבלה לבלט בולשוי. בשנת 1983 קודמה לדרגת סולנית והופיעה לראשונה כמקצוענית בעיר המוצא שלה טביליסי. ולבסוף עלתה לדרגת פרימה בלרינה. אנניאשווילי, יחד עם, אנדריס לייפה, הייתה הרקדנית הסובייטית הראשונה, שהופיעה עם הבלט של ניו יורק סיטי, כאמן אורחת, בשנת 1986. בשנת 1993 היא הפכה לרקדנית העיקרית של תיאטרון הבלט האמריקאי. בשנת 1999 היא הצטרפה לבלט יוסטון באותה דרגה.
היא קיבלה אישור לרקוד כאמן אורח מחוץ לברית המועצות רק משנת 1986, בהתאם לעקרונות הגלאסנוסט של מיכאל גורבצ'וב. בעלה קישר אותה לכוריאוגרף הדני פרנק אנדרסון. האחרון שהתפלא לשמוע כי אנניאשווילי תוכל להופיע (עד אז הזמנות להופעה כאמן אורח לאנניאשווילי נידחו על ידי הסובייטים מכל מיני תואנות), מיהר לקשר אותה עם התיאטראות בעולם ומאז היא מופיעה ברחבי תבל. דבר זה גם פתח לה דלת בבלט בולשוי.
במהלך הקריירה שלה הופיעה אנניאשווילי בהרבה הפקות, ביניהם: "אנה קרנינה", אפולו מוליך המוזות, ציפור האש, אגם הברבורים, מפצח האגוזים, "דון קיחוטה, ז'יזל, רומיאו ויוליה, "היפהפייה הנרדמת", "הנסיך מעץ", "סינדרלה", הסילפידה, הביידרה, הנערה הסוררת, קופליה ועוד
המדינות בהן הופיעה (ברוב המקומות כאמן אורח): בולגריה, דנמרק, פינלנד, גאורגיה, גרמניה, הונגריה, איטליה, יפן, מונקו, נורווגיה, פורטוגל, רוסיה, סרביה, שוודיה, ישראל, בריטניה וארצות הברית.
בישראל, היא כיכבה בהפקת הבולשוי, בתפקיד ז'יזל וקיטרי מתוך דון קישוט.
אופוסום גויאנה
אופוסום גויאנה או אופוסום לבן-אוזן גויאני (שם מדעי: Didelphis imperfecta) הוא מין כיסאי דרום-אמריקני גדול בסוג אופוסום שאנדמי לאזור שילד גויאנה בצפון אמריקה הדרומית. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1984, ונחשב מ-1993 כתת-מין של אופוסום לבן-אוזן; בשנת 2002 הוא הוכר כמין עצמאי לצד אופוסום האנדים.
תיאור
האופוסום הגויאני הוא כיסאי גדול למדי; אורך ראשו וגופו 31–39 ס״מ, אורך זנבו 30–41 ס״מ ומשקלו 600 גרם עד 1.2 קילוגרם. גופו גוצי ומוצק, ראשו גדול ומשולש וחרטומו מחודד. אוזניו גדולות ועגולות, עיניו בינוניות ואפו בינוני ומרובע. הרגליים קצרות וחזקות, כשהקדמיות קצרות מהאחוריות ומשוות לו מראה שפוף. כפות הרגליים גדולות ובעלות טפרים גדולים וחדים. קצרות הזנב ארוך וגמיש, קשקשי ברובו (להוציא את בסיס הזנב הפרוותי) ולאורכו מפוזרות שערות דלילות. לנקבה כיס מפותח עם 13 פטמות.
הפרווה של אופוסום גויאנה גסה ועבה ומורכבת משתי שכבות שיער. השכבה מורכבת משיער צהוב-לבן, והשכבה העליונה מורכבת משיער לבן שקצהו שחור או אפור ומשפיע על המראה הכללי של הפרווה; בהתאם לכך, הצבע הכללי של האופוסום משתנה בין אפור כהה לאפור מאובק או שחור-כחלחל כשהגב נוטה להיות כהה יותר. בדומה לקרוביו לבני האוזן, גם לאופוסום גויאנה יש רגליים, ידיים וכתפיים שחורות, אך ניגודיות הצבעים פחות בולטת בשל הפרווה הכהה יחסית. פניו של האופוסום לבנות, אפרפרות או צהבהבות, והן מסומנות בפס שחור על המצח וזוג פסים שחורים עבים שנמשכים מהעיניים עד לחוטם. האוזניים בצבע שחור עם קצוות לבנים, והן משמשות כסימן זיהוי בולט שלו. האף ורוד. הזנב שחור ברובו וצהבהב או לבנבנן בקצהו. על אף שהאופוסום הגויאני דומה מאוד לאופוסום האנדים ואופוסום לבן-אוזן, ניתן לזהות אותו על בסיס צבע כהה יחסית, צבע שחור ברוב האוזן וסימוני פנים כהים וגדולים יותר.
תפוצה ואקולוגיה
כפי שמרמז שמו, אופוסום גויאנה אנדמי לאזור שילד גויאנה בצפון אמריקה הדרומית; טווח התפוצה שלו כולל את דרום וונצואלה, צפון ברזיל, מרכז סורינאם וגיאנה ומערב גיאנה הצרפתית. בית הגידול שלו מורכב מיער גשם טרופי בשפלות נמוכות עד יערות ננסיים באזורים הרריים ברום 2,250 מטר מעל פני הים. בשל העובדה שהמין פוצל מאופוסום לבן-אוזן, טרם נערכו לו מחקרים ספציפיים משמעותיים ולכן מעט מאוד ידוע עליו. האופוסום הגויאני הוא יונק-כיס שחי רוב הזמן בבדידות, אם כי עשוי מדי פעם לאכול לצד אופוסומים מזדמנים ללא אינטראקציה משמעותית. על אף שהוא טפסן מיומן, הוא מבלה את רוב זמנו דווקא על האדמה. האופוסום פעיל בשעות הלילה, ובמהלך היום יושן בתילי טרמיטים נטושים, עצים חלולים או בחופה הגבוהה של היער. לעיתים הוא בונה לעצמו קן מעלים או מתחפר באדמה.
האופוסום מאתר מזון בעיקר באמצעות חוש הריח וחוש השמיעה, אם כי גם ראייתו טובה מאוד. בתגובה לאיום הוא עשוי לברוח בזריזות או להיכנס לתנוחת התגוננות עם חשיפת שיניים; במקרים קיצוניים הוא מתחזה למת. האופוסום אוכל-כל, ותזונתו כוללת חסרי חוליות, צמחים, עופות קטנים, פירות וזרעים. טורפיו של האופוסום כוללים שועלים, נמרונים, אנקונדות, בואה, עקב צד הדרך ודורסי לילה גדולים.
אופוסום גויאנה הוא ככל הנראה פוליגמי. יש לו שתי תקופות רבייה, וההמלטות מתרחשות בתקופות של שפע במזון. ההיריון קצר מאוד ונמשך 12–14 ימים בממוצע. מספר הצאצאים בכל שגר אינו ידוע אך סביר להניח שהוא נע בין 4 ל-20 בדומה למינים אחרים בסוג. הצאצאים הזעירים מאתרים את הכיס באמצעות חוש הריח, וזוחלים לעברו באמצעות הגפיים. מכיוון שיש רק 13 פטמות, אלו שלא הצליחו לתפוס פטמה מתים. הגורים גדלים בכיס במשך חודשיים ולאחר מכן רוכבים על גבה במשך מספר שבועות. הם נגמלים בגיל 3–4 חודשים ומגיעים לבגרות בסביבות 9 חודשים. תוחלת החיים קצרה מאוד ואינה עולה על 20 חודשים.
מצב
האופוסום הצמרירי חום האוזן מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), לאור התפוצה הרחבה יחסית, התרחשותו באזורים מוגנים, העדר איומים משמעותיים, הסבירות לאוכלוסייה גדולה, והעדר מידע המצביע על ירידה משמעותית.
אני רוצה
אני רוצה הוא סינגל של הזמר-יוצר עידן עמדי אשר יצא לאור ב-18 ביוני 2019.
רקע וכתיבה
השיר, בדומה לשאר שיריו, נכתב והולחן על ידי עמדי עצמו, והופק על ידי עמדי ביחד עם סתיו נחמיאס. על השיר סיפר עמדי:
הצלחה
השיר זכה להצלחה בתחנות הרדיו, כשהגיע בשיאו למקום השישי במצעד השבועי של חברת מדיה פורסט, תוך שצבר באותו השבוע כ-73 השמעות וצעד במצעד כארבעה שבועות. במצעד הפזמונים העברי השנתי שערכו תחנת הרדיו גלגלצ ואתר ynet הגיע השיר למקום ה-31.
נכון לספטמבר 2020, עומד השיר על כ-6 מיליון צפיות באתר יוטיוב, וכמיליון השמעות ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
ביקורת
יוסי חרסונסקי העניק לשיר ביקורת חיובית: "בשיר הפשוט הזה, לעיתים הפשטני – קיים חיבור אמין בין היוצר למבצע. עידן עמדי יכול להאריך את רשימת הרצונות שלו עד אין סוף, וגם אם על הנייר זהו בליל מעט סתמי – עדיין המוזיקה המינורית והטון האפרורי הם סייסמוגרף שרושם את פעילות הלב שלו ללא זיופים. אקוסטי למהדרין, צלילים פריכים, קול מאפק, עצבות מחלחלת. הקליפ משלים בצילומי אווירה אקראיים. גל ים, שדות, אצבעות על קלידים. יכול להיות שזה כל מה שהוא רוצה. כותב שורות אלו רוצה מעידן עמדי יותר".
ג'פרי (מכונית)
ג'פרי (באנגלית: Jeffery) היא מכונית בתצורת קבריולה, אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב האמריקאית Thomas B. Jeffery Company בין השנים 1904–1917.
היסטוריה
יצרנית הרכב האמריקאית Rambler נוסדה על ידי Thomas B. Jeffery ובנו Charles T. Jeffery בקנושה, מדינת ויסקונסין בשנת 1902.
עם מותו של "Thomas B. Jeffery" בשנת 1910, שינה בנו את שם החברה ל-Thomas B. Jeffery Company, ובשנת 1917 מכר את החברה לCharles Williams Nash. החברה הייתה קרויה "Nash Motors", ומשנת 1937 "Nash-Kelvinator Corporation".
ציטוקינין
ציטוקינין (באנגלית: Cytokinin, ובקיצור: CK) הוא שם כולל לקבוצה של תרכובות אורגניות המשמשות כהורמונים צמחיים.
ג'פרי (מכונית)
היסטוריה
בשנת 1954 שם החברה שונה ל"American Motors Corporation (AMC)". בשנת 1987 החברה נקנתה על ידי קונצרן הרכב האמריקאי קרייזלר.
ציטוקינין
קיימים שני סוגים של ציטוקינינים, הנבדלים ביניהם במבנה הכימי. הורמוני הסוג הראשון מכילים כולם את הפורין אדנין, המצוי גם בנוקלאוטיד ATP ובחומצות הגרעין DNA ו-RNA. הורמוני הסוג השני מבוססים על שתנן, תרכובת חנקנית קטנה המצויה בשתן של בעלי חיים. למרות השוני הכימי הגדול בין שני סוגי הציטוקינינים, תפקודם הפיזיולוגי דומה. ציטוקינינים מצויים גם ביצורים מממלכות אחרות, כגון פטריות, חיידקים ובעלי חיים.
ג'פרי (מכונית)
היסטוריה
משנת 1904 ייצרה חברת "רמבלר" את הדגמים : L Rambler ו- K Rambler.
ציטוקינין
הציטוקינין הראשון שנתגלה היה הקינטין, אך החשוב ביותר הוא זיאטין (Zeatin), אשר התגלה לראשונה בצמח התירס ואשר קרוי על שמו (השם הטקסונומי של התירס הוא Zea mays). המילה ציטוקינין עצמה מקורה במילה ציטוקינזה (חלוקת התא); ההורמון מעודד תהליך זה בצמח.
ג'פרי (מכונית)
היסטוריה
מחירו של דגם "L Rambler" עמד על 1,350 דולר.
ציטוקינין
ציטוקינינים מעודדים את צמיחת הגבעול והענפים המשניים ומדכאים את צמיחת השורש. צמיחת הגבעול והענפים מתרחשת באמצעות חלוקת תאים. הציטוקינינים מעודדים פוטוסינתזה וסינתזה של כלורופיל, מעודדים היווצרות של עורקים (שיפה ועצה) בצמח ומעכבים את הזדקנות הצמח.
ג'פרי (מכונית)
היסטוריה
מחירו של דגם "K Rambler" עמד על 1,200 דולר.
EVGA
EVGA Corporation, או בקיצור EVGA, היא חברה אמריקנית העוסקת בייצור והפצה של חומרת מחשבים. בין המוצרים אותן החברה מייצרת נמנים לוחות אם, ספקי כוח, פתרונות לקירור מים, מארזי מחשב, עכברי גיימינג, מחשבים ניידים ייעודיים לגיימינג, ועד 2022 עסקה גם בייצור ומכירת כרטיסי מסך מבוססי ליבת GeForce של אנוידיה. החברה נוסדה ב-13 באפריל 1999, ומשרדיה שוכנים בבראה ובסנטה קלרה שבקליפורניה.
מוצרים
כיום, קו המוצרים של החברה כולל ספקי כוח, לוחות אם, ואביזרי חומרה נלווים. החברה החלה את דרכה בייצור כרטיסי מסך לשוק הביתי עבור חברת אנוידיה, כאשר הכרטיסים הראשונים שיוצרו על ידה השתייכו לסדרת RIVA TNT2 שיצאה ב-1999.
בשלב מאוחר יותר, נכנסה החברה לעסקי הייצור של לוחות אם למחשבים אישיים. תחילה, הוגבלה החברה בייצור לוחות אם מבוססי ערכות השבבים של אנוידיה (Nvidia nForce) בלבד; מצב זה נמשך עד 2009, השנה בה החליטה אנוידיה לצאת מעסקי לוחות האם. בנובמבר 2008 החלה EVGA לייצר את לוח האם הראשון שלה שהיה מבוסס ערכת שבבים תוצרת אינטל. הלוח, שהיה מבוסס ערכת השבבים X58, תמך במערך SLI של שלושה כיוונים (3-way SLI; כלומר, לוח האם מכיל שלושה חריצי PCIe X16 אליהם ניתן לחבר שלושה כרטיסי מסך במערך SLI). בהמשך, המשיכה החברה לייצר לוחות אם דומים תחת המותג "EVGA Classified" שיועדו עבור חובבי המהרה ובחלקם תמיכה ביותר אפיקי PCIe X16 על ידי הוספת שבבי NF200 תוצרת אנוידיה שתפקידם "לדבר" עם ערכת השבבים ולהרחיב את התמיכה של ערכת השבבים ביותר אפיקים.
ביוני 2021 החלה החברה לשווק לוחות אם תואמי AMD מבוססי ערכת השבבים X570 של AMD.
הפסקת שיתוף הפעולה עם אנוידיה
ב-16 בספטמבר 2022 הכריזה EVGA על יציאה מעסקי כרטיסי המסך והפסקת שיתוף הפעולה עם אנוידיה. בזמן ההכרזה, כ-80% מרווחי החברה נבעו ממכירות כרטיסי מסך. מנכ"ל החברה, אנדרו האן, הודיע כי החברה אינה מעוניינת לשתף פעולה עם חברות מתחרות כגון AMD או אינטל, וכי לא מתוכננת מכירה עתידית של החברה . כמו כן, הסביר האן כי ההתנהלות של אנוידיה עם שותפיה העסקיים גרמה קשיים בשמירה על שולי רווח עקביים, ולכן החברה תתמקד במוצרים אחרים רווחיים יותר כגון ספקי כוח.
הכרזה זו הגיעה בסמוך להכרזה של אנוידיה על יציאת סדרה 40 (RTX 4000) של GeForce. כתוצאה מכך, הכריזה החברה כי עד לסוף 2022 תמשיך במכירת המלאי הקיים של כרטיסי הסדרה הקודמת, סדרה 30, על מנת להשלים את הליך סיום השותפות עם אנוידיה.
קרואטיה באירוויזיון
קרואטיה נטלה חלק באירוויזיון 28 פעמים החל מהצטרפותה לתחרות ב-1993 ונעדרה מהתחרות פעמיים ב-2014 ו-2015 עקב קשיים כלכליים של רשות השידור הקרואטית.
קרואטיה בחרה את שיריה לתחרות בין השנים 1993-2011 באמצעות תחרות קדם-אירוויזיון בשם "דורה" ולאחר מכן באמצעות בחירה פנימית של רשות השידור הקרואטית. תחרות קדם-האירוויזיון "דורה" חודשה ב-2019.
היסטוריה
בין התחרויות בשנים 1961-1991, קרואטיה הייתה מיוצגת תחת הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה שתים עשרה פעמים מתוך עשרים ושבע פעמים בהן יוגוסלביה נטלה חלק בתחרות, והיא הרפובליקה היוגוסלבית המצליחה ביותר שכן הניצחון היחיד של יוגוסלביה בתחרות ב-1989 עם השיר "Rock Me" של להקת "ריווה" היה תחת הנציגות מקרואטיה. בעקבות ניצחונה של הנציגות הקרואטית, התחרות ב-1990 התקיימה ברפובליקה הסוציאליסטית של קרואטיה. הדבר הופך את קרואטיה למדינה היחידה שאירחה את התחרות אולם לא נטלה בה חלק כמדינה והמדינה היחידה שאירחה את התחרות מבלי לנצח בה.
מעבר לניצחון אותו השיגה עבור הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה ב-1989, קרואטיה השיגה עבורה בנוסף את המקום השני הטוב ביותר שלה בתחרות חוץ מהמקום הראשון, שהוא המקום ה-4 עם 92 נקודות בתחרות ב-1987.
לאחר התפרקותה של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה ב-1992, ביקשה קרואטיה להצטרף לשורות התחרות כמדינה עצמאית. אולם, עקב ריבוי המדינות שרצו ליטול חלק בתחרות נאלצה קרואטיה, ביחד עם 6 מדינות נוספות, להתחרות בתחרות מקדימה בשם "העפלה למיליסטריט", בתקווה להיות אחת משלוש המדינות שתקבלנה את הניקוד הגבוה ביותר, דבר שיקנה להן כרטיס כניסה לתחרות ב-1993.
בתחרות "העפלה למילסטריט" שנערכה ב-3 באפריל 1993 בסלובניה, ליובליאנה, הגיעה קרואטיה למקום השלישי עם 51 נקודות עם השיר "Don't Ever Cry" אשר בוצע בשפה הקרואטית על ידי להקת "פוט", והבטיחה את מקומה בתחרות ב-1993.
ב-1993, נציגתה של קרואטיה, להקת "פוט", הגיעה למקום ה-15 עם שלושים ושלוש נקודות.
הישגים
קרואטיה נטלה חלק בתחרות כ-25 פעמים: מתוכן היא הגיעה פעמיים למקום הרביעי בגמר התחרות שהוא הישגה הטוב ביותר בתחרות.
הפעם הראשונה הייתה ב-1996 כאשר מאיה בלגדן הופיעה עם השיר "Sveta ljubav" שסיים את גמר התחרות עם 98 נקודות.
קרואטיה הגיעה למקום הרביעי בפעם השנייה ב-1999 כאשר דוריס דרגוביץ' הופיעה עם השיר "Marija Magdalena" שסיים את גמר התחרות עם 118 נקודות. הופעתה של קרואטיה ב-1999 משכה התנגדויות מצד המשלחת הנורווגית משום שבליווי המוקלט הופיעו קולות אנושיים, דבר המנוגד לתקנון התחרות. בתגובה, איגוד השידור האירופי החליט לצמצם את הניקוד של קרואטיה בשליש לצורך חישוב לקביעת נטילתה העתידית של קרואטיה בתחרות, אולם הוחלט כי הדבר לא ישפיע על הניקוד של קרואטיה בתחרות הנוכחית. התחרות ב-1999 הייתה הפעם השנייה בה דרגוביץ' הופיעה בתחרות לאחר שנשלחה כנציגת הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה ב-1986.
לתחרות ב-1998 שלחה קרואטיה את דניאלה עם השיר "Neka mi ne svane" שסיים את התחרות, בערב הגמר, במקום ה-5 עם 131 נקודות, כאשר התחרות הייתה הפעם היחידה בה קרואטיה סיימה במקום ה-5.
קרואטיה מעולם לא ניצחה בתחרות כמדינה עצמאית ומעולם לא סיימה את התחרות בתור אחת משלוש המדינות המובילות בגמר התחרות.
להקת הבנות "פמינם" אשר נשלחה כנציגת קרואטיה לתחרות ב-2010, נשלחה לתחרות גם כנציגת בוסניה והרצגובינה ב-2005, אולם הלהקה לא נחלה הצלחה בתחרות הן כנציגת קרואטיה והן כנציגת בוסניה והרצגובינה: כנציגות בוסניה והרצגובינה הן סיימו את גמר התחרות במקום ה-14 עם 79 נקודות וכנציגות קרואטיה הן כשלו לעלות לגמר משלב חצי-הגמר.
קרואטיה, על אף הישגיה המעורבים, הייתה אחת המדינות היחידות בתחרות, יחד עם שוודיה, מלטה ולטביה, שלא הושפעו מהחלטתו של איגוד השידור האירופי לפסול מדינות שהגיעו להישגים נמוכים בתחרות בשנים קודמות כדי לאפשר למדינות חדשות להצטרף אליה. במהלך שנות ה-90 ושנות ה-2000 המוקדמות, איגוד השידור האירופי החליט לפסול מדינות שהגיעו להישגים נמוכים בתחרות בשנים קודמות, כדי לאפשר למדינות חדשות להצטרף לתחרות. נבע הדבר מריבוי המדינות שביקשו לקחת חלק בתחרות, דבר שחייב את איגוד השידור האירופי לסנן את המדינות שביקשו ליטול חלק בתחרות. שתי שיטות לסינון נקבעו לשם כך: סינון של השירים הפחות טובים ומניעה ממדינות שהישגיהן בשנים קודמות היו נמוכים לקחת חלק בתחרות. באותן שנים, הוחלט לערוך הצבעה מוקדמת של צוותי שיפוט מכל המדינות שלוקחות חלק על סמך גרסאות מוקלטות של השירים, ולנפות מן התחרות את השירים שהגיעו לשבעת המקומות האחרונים. כאמור, קרואטיה לא הושפעה מהחלטות האיגוד.
ניתן לסכם את הישגיה של קרואטיה בתחרות כמעורבים: בשנים הראשונות בהן נטלה חלק בתחרות היא הצליחה להתמקם במקומות גבוהים בגמר התחרות ואף צלחה את שלב הסינון המקדים של איגוד השידור האירופי. מהחלת שלב חצאי-הגמר ב-2004 קרואטה הצליחה לעלות לגמר התחרות משלב חצי-הגמר שש פעמים ב-2004, 2005, 2008, 2009, 2016 ו-2017.
היעדרויות
קרואטיה נעדרה משתי תחרויות אירוויזיון לאורך השנים:
היעדרותה הראשונה של קרואטיה התרחשה לאחר שרשות השידור הקרואטית הודיעה ב-19 בספטמבר 2013, כי קרואטיה לא תיטול חלק בתחרות ב-2014 בשל קשיים כלכליים של הרשות הקרואטית וכן שורה של תוצאות גרועות בתחרות בין 2010-2013 המשפיעות על החלטתה של רשות השידור לקחת הפסקה של שנה מהתחרות. באותה שנה, רשות השידור הקרואטית שידרה רק את גמר התחרות.
ב-26 בספטמבר 2014, מספר חודשים לאחר קיומה של התחרות ב-2014, הודיעה רשות השידור הקרואטית כי קרואטיה לא תשוב לתחרות בווינה. ימים מספר טרם קיומה של התחרות ב-2015, הודיעה רשות השידור הקרואטית כי לא תשדר את התחרות. היה זה המקרה הראשון מאז התחרות ב-1992 שבו רשות השידור הקרואטית לא שידרה את התחרות. אולם, רשות השידור הקרואטית הודיעה כי ישנן תוכניות לשוב לתחרות ב-2016. קרואטיה אכן שבה לתחרות בסטוקהולם ואף העפילה לגמר התחרות משלב חצי-הגמר לראשונה מהתחרות ב-2009.
הצבעות
סלובניה, שכנתה של קרואטיה, נוהגות להעניק לה מספר רב של נקודות, אולם קרואטיה נוהגת להעניק מספר רב של נקודות לבוסניה והרצגובינה. ב-1995, 1998, 1999, 2002, 2005 (חצי-גמר וגמר) ו-2017 (הצבעת הקהל), סלובניה העניקה לקרואטיה את מספר הנקודות הגבוה ביותר. ב-2006 (חצי-גמר וגמר), 2008 ו-2009, קרואטיה העניקה לבוסניה והרצגובינה את מספר הנקודות הגבוה ביותר. הדבר דומה למדינות רבות אשר יש להן קשרים כמו יוון וקפריסין, מדינות ברית המועצות לשעבר, המדינות הבלטיות והמדינות הנורדיות.
פטריסיו גברון
קריירה
פאטרי נולד וגדל במולה, שבקרבת מורסיה, שם החל לשחק כדורגל בילדותו. מאוחר יותר עבר למחלקת הנוער של ויאריאל, וב-2008, בגיל 15, הצטרף למחלקת הנוער של ברצלונה. ב-22 בספטמבר 2012 ערך פאטרי את הופעת הבכורה בברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של המועדון, כשנכנס כמחליף בניצחון 0–3 על הרקולס במשחק הליגה השנייה. בתקופתו בברצלונה ב', תחת המאמן אוסביו סקריסטן, הוסט מעמדת הקשר המרכזי לעמדת המגן הימני. ב-26 בנובמבר 2013 ערך את הופעתו היחידה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, כשהחליף את קרלס פויול בהפסד 1–2 לאייאקס אמסטרדם בליגת האלופות.
פאטרי היה שחקן קבע בהרכבו של אוסביו בברצלונה ב'. ב-7 בדצמבר 2013 הבקיע את שערו הראשון בקבוצת המילואים, בניצחון 0–2 על סבדל. בעונתו השלישית בקבוצה, עונת 2014/2015, כבש 3 שערי ליגה ב-32 הופעות. במקביל, התקשתה הקבוצה רבות במשחקיה בליגה השנייה. אוסביו פוטר באמצע העונה והוחלף על ידי ג'ורדי וינייאלס, ובתום העונה ירדה הקבוצה לליגה השלישית.
ב-8 ביוני 2015 עזב פאטרי את ברצלונה וחתם בלאציו שמהסרייה א' על חוזה לארבע שנים. בעונתו הראשונה מיעט לשחק במדי לאציו. הוא ערך תשע הופעות בלבד בליגה, כולן בעמדת המגן הימני. בשתי העונות הבאות זכה למספר דקות משמעותי יותר. בעונת 2017/2018 שיחק עם לאציו בליגה האירופית, כאשר הוא מוסט לעיתים לעמדת הבלם. בעונה שלאחר מכן מילא לרוב תפקיד של מגן כנף במערך של 3-5-2.
ב-7 ביולי 2020 הורחק פאטרי בכרטיס אדום לאחר שנשך את שחקנה של לצ'ה, ג'וליו דונאטי, בהפסד קבוצתו 1-2. למחרת קנסה ועדת המשמעת של ההתאחדות האיטלקית את פאטרי ב-10,000 אירו והרחיקה אותו מארבעה משחקים.
פולקנתוס
פולקנתוס (שם מדעי: Polacanthus; מילולית: "מרובה קוצים") הוא סוג של דינוזאור במשפחת הנודוזאוריים. הוא חי בתקופת הקרטיקון, 130-125 מיליון שנה לפני זמננו. הוא חי בחלק המערבי של אירופה ובעיקר באנגליה.
מאפיינים
יצור זה הגיע לאורך של אפשרי של ולמשקל של טונה אחת. חוליותיו היו חזקות וחופפו על גבו אך היו חסרות קוצים. הזנב היה דק וחשוף יותר משאר גופו והגוף היה מכוסה לוחות גדולות עד לראשו. יצור זה היה צמחוני בעל לסתות חלשות ושיניים קטנות.