cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Turner Classic Movies
שידורי הערוץ בעולם ובישראל
בישראל שודר הערוץ במשך שנים כחלק מ"חבילת הבסיס" של חברת HOT וחברות הכבלים שקדמו לה, וכן ב-YES. בשנת 2005 התגלעה מחלוקת כספית בין חברת טרנר ובין HOT, שהביאה להפסקת זיכיון השידור עבור הערוצים שבבעלות טרנר ב-HOT בנובמבר 2005, כגון CNN ו-Cartoon Network. על אף שערוץ CNN הוחזר לאחר מכן, לא חידשה חברת HOT את רכישת TCM. הערוץ המשיך בשידוריו בחברת YES וסיים את שידוריו ב-31 בדצמבר 2013 ב-YES.
הערות שוליים
TNT Film
היפופוטם
הִיפּוֹפּוֹטָם מָצוּי (שם מדעי: Hippopotamus amphibius), ובשמו התקני בעברית: בְּהֵמוֹת (נקרא גם סוּס הַיְּאוֹר - מיוונית היפוס (ιππος) - סוס, פוטאמוס (πόταμος) - נהר) הוא יונק אפריקני אוכל-צמחים גדול, הוא היונק היבשתי השלישי בגודלו בעולם של אחרי הפיל והקרנף. היפופוטם הוא אחד משני מינים החיים במשפחת ההיפופוטמיים (לצד היפופוטם ננסי), והמין היחיד הקיים בימינו מסוגו (בעבר היו בסוג היפופוטם מינים נוספים שחלקם היו קטנים יותר). זהו יונק מימי למחצה, החי בנהרות ובאגמים באפריקה שמדרום לסהרה, לרוב בקבוצות גדולות המונות עד 40 פרטים. במהלך היום הוא נוהג לקרר את גופו באמצעות שהייה במים או בבוץ, ובשעות בין הערביים הוא מגיח מן המים על מנת ללחך עשב. הרבייה וההמלטה עצמה מתרחשות במים, כאשר הזכרים הטריטוריאליים משתלטים על רצועת נהר. בניגוד לאופי פעילותם המימית, פעילותם היבשתית מתאפיינת בהתבודדות ובסובלנות כלפי היפופוטמים אחרים (הם אינם מחזיקים בטריטוריות על היבשה).
על אף הדמיון החיצוני הקיים בינם לבין חזירים ומכפילי פרסה אחרים, היצורים החיים הקרובים ביותר להיפופוטמים הם הלווייתנאים, כלומר לווייתנים, דולפינים ופוקנות. אביהם המשותף של שתי הקבוצות התפצל מסדרת מכפילי הפרסה לפני כ-60 מיליון שנה. המאובנים הקדומים ביותר של היפופוטמים התגלו באפריקה, והם שייכים לאב הקדמון קניהפוטם (Kenyapotamus) שחי לפני כ-12 מיליון שנה.
קל לזהות את ההיפופוטם בשל גופו הגדול דמוי החבית, פיו הגדול ושיניו הגדולות, גופו חסר-השיער ורגליו הקצרות והשמנות. הוא דומה בגודלו לקרנף רחב-שפה, ורק הפילים גדולים ממנו. למרות מראהו המגושם, מסוגל ההיפופוטם להשיג אדם בריצה בקלות יחסית. בריצה למרחקים קצרים הוא מסוגל להגיע למהירות של 40 קילומטרים בשעה, מהר יותר מאצן אולימפי. ההיפופוטם הוא מבעלי החיים המסוכנים והתוקפניים ביותר, ונחשב לאחד המסוכנים ביותר באפריקה. מספרם של ההיפופוטמים (בתנאי מחיה טבעיים) מוערך בכ-125,000 עד 150,000 פרטים, והם חיים באפריקה שמדרום לסהרה. האוכלוסיות הגדולות ביותר שלהם חיות בזמביה (כ-40,000 פרטים) ובטנזניה (20,000–30,000). היפופוטמים נוספים חיים בגני חיות. הם נמצאים באיום מתמיד בשל הפגיעה בבתי הגידול שלהם, וכן מצד ציידים שצדים אותם באופן בלתי חוקי בשל בשרם, עורם וניביהם.
מיון
ההיפופוטם שייך למשפחת ההיפופוטמיים, והוא המין היחיד החי כיום בסוגו. מלבד ההיפופוטם נמצא במשפחה עוד מין אחד בלבד החי בימינו - ההיפו הגמדי. בהסתמך על הבחנות מורפולוגיות בגולגולות והבדלים גאוגרפיים, נמצא שקיימים חמישה תת-מינים של היפופוטם: עם זאת, לא נמצאה עדות מחקרית מוצקה להפרדה לתת-מינים אלו, והיא מעולם לא אומתה על ידי ביולוגים. ההבדלים המורפולוגיים בין תת-המינים קטנים יחסית, ולכן הם יכולים להיות תוצאה של שונות לא-מייצגת. מחקר אחד בדק את ה-DNA המיטוכונדריאלי של שלושה מתוך חמשת תת-המינים. המחקר מצא שונות גנטית נמוכה אך משמעותית בין H. a. amphibius, H. a. capensis ו-H. a. kiboko.
ההיפופוטמיים נמצאים בסדרת מכפילי הפרסה, לצד מעלי גירה אחרים. חברים אחרים בסדרה הם הגמליים, החזיריים, הצבאיים והפריים. כל אלו קרובים יותר זה לזה מאשר להיפופוטמיים בכלל ולהיפופוטם בפרט. עד 1985 סיווגו חוקרי טבע אותו לצד החזירים, בהסתמך על מבנה השיניים הטוחנות. מאוחר יותר, עדויות של חלבוני דם, של DNA ושל מאובנים הביאו לסיווג ההיפופוטמיים כקרובים ביותר ללווייתנאים - סדרה הכוללת את הלווייתנים, את הדולפינים ואת הפוקנות. מבחינה גנטית ההיפופוטמים חולקים תכונות רבות יותר עם הלווייתנאים מאשר עם מכפילי פרסה אחרים, כמו חזירים, מאחר שהאב הקדמון של ההיפופוטמים והלווייתנים התפצל מיתר מעלי הגירה וממכפילי הפרסה. הדמיון המורפולוגי בין ההיפופוטם למכפילי הפרסה (למשל צורת השניים) נובע מאבולוציה מתכנסת ולא ממקור גנטי משותף.
אבולוציה
התאוריה העדכנית ביותר בנוגע למוצא ההיפופוטמים מציעה כי הם והלווייתנאים חלקו אב קדמון מימי-למחצה שהתפצל משאר מכפילי הפרסה לפני כ-60 מיליון שנים. קבוצת אב היפותטית זו התפצלה לשני ענפים לפני כ-54 מיליון שנים. אחד מהענפים הוא למעשה ראשית דרכם האבולוציונית של הלווייתנאים, והשני - של ההיפופוטמיים. תחילה הופיעה משפחה של יצורים בעלי ארבע רגליים, אנתרקותריים (Anthracotheriidae), שהראשון שבהם חי בסוף האאוקן, ודמה להיפופוטם רזה עם ראש צר וקצר. משפחה זו התפצלה ברבות השנים לענפים רבים, שכולם למעט אחד נכחדו בפליוקן. הענף היחיד ששרד התפתח, בחלוף הזמן, למשפחת ההיפופוטמיים.
ניתן לשרטט באופן גס את קו המתאר של שושלת אבותיהם של ההיפופוטמיים: בתקופת האאוקן ועד האוליגוקן חיו האנתרקותריום והאלומריקס (Elomeryx); במיוקן חיו ה-Merycopotamus וה-Libycosaurus; והאנטרקותריים האחרונים שחיו בסוף הפליוקן. היצורים מתקופת המיוקן וההיפופוטמיים המודרניים יוצרים קבוצה מונופילטית, שהאב הקדמון המשותף של חבריה חי בתקופת המיוקן, לפני כ-20 מיליון שנים. מסיבה זו ניתן לומר שמשפחת ההיפופוטמיים "מקננת" ממש בתוך משפחת היצורים הנכחדים אנטרקותריים. כפי הנראה, ההיפופטמיים התפתחו באפריקה.
ההיפופוטם הקדום ביותר הידוע לאדם הוא הקניהפוטם (Kenyapotamus), שחי באפריקה לפני 16 עד 8 מיליוני שנים. מינים אחדים נפוצו בעבר גם באסיה ובאירופה, אולם אף מאובן של היפופוטם לא התגלה ביבשת אמריקה. אב קדמון נוסף של ההיפופוטם המודרני, הארכאופוטם (Archaeopotamus), חי באפריקה ובמזרח התיכון לפני 7.5 עד 1.8 מיליוני שנים. אף שתיעוד שרשרת המאובנים של ההיפופוטמיים עדיין לא מובן היטב, שני סוגי ההיפופוטמיים, Hippopotamus ו-Choeropsis, כנראה התפצלו לפני שמונה מיליוני שנים.
מראה חיצוני ומבנה גוף
צבעו של ההיפופוטם הוא חום-אדמדם ואפור. גופו גדול, מגושם, כבד ודמוי חבית. עור גופו עבה מאוד ועוביו כחמישה סנטימטרים, ומתחתיו ישנה שכבת שומן עבה. ראשו גדול ובחלקו העליון עיניים קטנות, אוזניים קטנות ונחיריים המוקפים בזיפים דלילים קצרים. העיניים, האוזניים והנחיריים מצוידים במכסים, הנסגרים בעת צלילתו במים. הודות למיקום ולמבנה העיניים, האוזניים והנחיריים, שכולם מצויים במישור אחד, די בהוצאת חלקו העליון של הראש בלבד, כדי שההיפופוטם יוכל להשתמש בכל חושיו, לשמוע, לרחרח, לצפות בסביבתו ולנשום. חושי הראייה, השמיעה והריח שלו מפותחים מאוד.
רגליהם קטנות באופן יחסי לגופם, וזאת בשל העובדה שבמים משקלם האפקטיבי נמוך יותר הודות לכוח הציפה שמפעילים עליהם המים. בדומה ליונקים ימיים אחרים, את גופם מכסה כמות מעטה מאוד של שיער. כהגנה נוספת מפני השמש, עורם מפריש חומר מסנן קרינה שצבעו אדום. נמצא שחומר זה מכיל שני פיגמנטים, האחד אדום והשני כתום, שבליעת האור שלהם גבוהה בתחום הקרינה העל-סגולה. פיו של ההיפופוטם ענק, ומאפשר אף לאדם גדול מידות לשבת בתוכו ברווחה לו היה מתאפשר לו. להיפופוטם ניבים גדולים שאורכם עשרות סנטימטרים ומשקלם כמה קילוגרמים. הם בעלי שורש פתוח המאפשר צמיחה מתמדת. הניבים משמשים בעיקר למאבקים עם פרטים אחרים, והוא כלל לא ניזון מטרף אלא מסתפק בכמה עשרות קילוגרמים של מזון צמחוני מדי יממה. ריאותיו של ההיפופוטם גדולות ומפותחות ומאפשרות שאיפת אוויר בכמות גדולה, מה שמאפשר שהיה של מספר דקות (לרוב בין 4 ל-6) מתחת למים לפני שהוא נזקק לאוויר רענן.
תפוצה ושימור
לפני עידן הקרח האחרון, ההיפופוטמים היו נפוצים בצפון אפריקה ובאירופה, ובאופן עקרוני הוא מסוגל לחיות באזורים קרים, בתנאי שהמים אינם קופאים בחורף. בעבר הוא היה נפוץ באזור הנילוס שבמצרים, אולם מאז הוא נעלם מהאזור. גם לאחר הכיבושים הערביים במאה השביעית לספירה עדיין נמצאו היפופוטמים בעיר הנמל המצרית דמיאטה. היפופוטמים נמצאים כיום בנהרות ובאגמים של אוגנדה, סודאן, סומליה, קניה, צפון קונגו, אתיופיה, גאנה, גמביה, בוטסואנה, דרום אפריקה, זימבבואה וזמביה, וכן בטנזניה ובמוזמביק. במספר מקומות הוא נמצא גם במי הים, אך לא אוכל בהם.
ממצאים גנטיים מצביעים כי אוכלוסיית ההיפופוטמים באפריקה התרחבה משמעותית במהלך תקופת הפליסטוקן או אחריו, גידול שמיוחס לעלייה המקבילה בכמות מאגרי המים לקראת סוף התקופה. כיום, לעומת זאת, אוכלוסיות ההיפופוטמים מאוימות על ידי המחסור במים ביבשת. בנוסף, הציד שלהם אינו מוסדר במקומות רבים או שאינו נאכף. במאי 2006 הוגדר ההיפופוטם כמין "פגיע" (Vulnerable) על ידי ארגון השימור העולמי. אוכלוסייתו נאמדה בכ-125,000 עד 150,000 פרטים, ירידה של שבעה עד עשרים אחוזים מאז האומדן הקודם ב-1996.
הירידה החדה ביותר בגודל אוכלוסיית ההיפופטמים תועדה בקונגו. האוכלוסייה בפארק הלאומי וירונגה שבמדינה הצטמצמה לכדי 800 עד 900 פרטים, לאחר שבאמצע שנות ה-70 היא נאמדה בכ-29,000 פרטים; ההצטמצמות הגדולה מיוחסת למלחמת קונגו השנייה. הציידים הם כפי הנראה מורדים לשעבר מקבוצות ההוטו, חיילי קונגו ששכרם זעום ואנשי המיליציות המקומיות. ההיפופוטמים ניצודים בשל מספר סיבות, בהן האמונה כי הם בעלי חיים טיפשים, הטענה שהם פוגעים בחברה, וכן לשם מכירת חלקי גופם. מכירת בשר ההיפופוטמים אינה חוקית, אולם פקחי הקרן העולמית לשימור חיות הבר מתקשים לסכל מכירות שכאלו בשוק השחור.
התנהגות
ההיפופוטם מבלה את רוב זמנו בהתפלשות במים או בבוץ יחד עם יתר חברי להקתו. המים או הבוץ מסייעים בקירור הגוף ובשמירה על לחות העור. למעט אכילה, רוב חייהם של ההיפופוטמים - החל בלידה, המשך בלחימה וכלה ברבייה - מתנהלים במים. הם עוזבים את המים בשעות בין הערביים על מנת לטייל וללחך עשב, מקור מזונם הראשי.
תזונה ומבנה חברתי
ההיפופוטם ניזון מכמויות עצומות של מזון צמחי מדי יום ביומו. משום שבמים בהם הוא שוהה כמות הצומח דלה, אין לו ברירה אלא לעזוב אותם לטובת איתור צמחים על פני היבשה, בעיקר צמחיית גדות. ברם, ההיפופוטם סובל מן החום הרב ולפיכך מבכר לצאת מהמים רק עם רדת החמה ולא לפני כן. לעיתים, לצורך אכילה, מתרחק ההיפופוטם קילומטרים רבים מהבריכה בה טבל, וחוזר אליה רק בבוקר. בלילה אחד צורך היפופוטם עד 70 קילוגרמים של עשב. במהלך ליחוך העשב הם יאכלו גם צמחים אחרים, אולם אלו הם רק מרכיב משני בתזונתם.
מערכת העיכול של ההיפופוטם אינה יעילה, יחסית, ובגלליו נמצא חומר שעוכל חלקית ואשר מאפשר ליצורים רבים להסתמך על הגללים כמזונם העיקרי. למעשה יוצר ההיפופוטם סביב הפרשותיו מעין שבה מתקיימים מיני דגים ויצורי מים אחרים או עופות שונים המגיעים לנבור בגללים. מערכת העיכול שלו איננה מותאמת לאכילת בשר, ולכן התנהגויות מן הסוג של אכילת פגרים, טריפה ואף קניבליזם הן די נדירות.
ההיפופוטם חי בעדרים בני כעשרה פרטים בממוצע, אך גם בקבוצות גדולות יותר. בקבוצה הבסיסית יש זכר המחזיק בנחלה ועמו מספר נקבות בוגרות וצאצאיהן. במרחב המימי שוכנות הנקבות בנחלת הזכר השליט. מחוץ למים הן משוטטות בשדות עם צאצאיהן. הזכר השליט מסמן את נחלתו באמצעות גלליו שאותם הוא מפזר על קרקעית המים בעזרת זנבו. הוא שומר על נחלתו ועל נקבותיו בתקיפות מפני זכרים פולשים. התוקפנות מביאה לא פעם לעימותים קשים הכוללים פעירות פה בצד ניסיונות נשיכה באזור הצוואר העבה של כל אחד מהזכרים הנלחמים. התקשורת בקבוצה היא קולית ותת-מימית. רפרטואר הקולות של ההיפופוטם כולל בעיקר נהימות ושאגות. לעיתים הוא יחזיק את ראשו בגובה המים בדיוק, כך שהקריאה שישמיע תישמע מתחת למים ומעליהם גם יחד. ההיפופוטם יכול להבחין באמצעות הקולות אם מדובר בקריאה של בן מינו מוכר או של זר, ותגובתו תהיה תוקפנית פחות כלפי קולות מוכרים.
ההיפופוטמים מקיימים יחסי גומלין עם מינים נוספים: דגי לבאו אדום-עין מנקים את עורו ואת פיו מחיידקים ואנפית הבקר וזרזיר הבקר פועלים באותו אופן על גבו. ההיפופוטמים יתקפו חיות מסיגות גבול ויהרגו חיות קטנות יותר כמו אנטילופות, זברות או גנו שיפריעו להם או ייכנסו לתוך השטח שלהם. לפעמים הם גם הורגים את טורפיהם: אריות או תניני יאור.. היפופוטמים מפריעים במתכוון לעיתים לתנינים לצוד חיות קטנות יותר ויוציאו את קרבנותיהם מהמים.
סוג נוסף של יחס גומלין הוא קומנסליות- כאשר היפופוטם עושה את צרכיו במים, דגים קטנים וחלזונות אוכלים את צרכיו העשירים בחומרים מזינים כדי לשרוד (Frisch, 2007). על כן הם נהנים, ואילו ההיפופוטם אדיש לכך.
ההיפופוטם הוא מין מהנדס מערכת אקולוגית. בשל גודלו העצום, והרגלו לאכול עשב במסלולים ואזורים קבועים, להיפופוטם השפעה משמעותית על הימצאות מקורות מים ויצירה של מערכת אקולוגיות. הם רומסים את האדמה עליה פוסעים בחיפוש אחר מזון, ובשל כך לאורך זמן, היפופוטמים יכולים להסיט את נתיבי המים בהם מצויים, להרחיבם, ולהביא ליצירה ושגשוג של מקורות מים נוספים, אשר גם משמשים כתעלות ניקוז במהלך שיטפונות (McCarthy, Ellery & Bloam,1988).
רבייה
בשל גודלו הרב אין להיפופוטם אויבים של ממש בטבע, ורק הגור חשוף בצעירותו לאיומים של טורפים, בעיקר של תניני היאור. הנקבה עלולה להגיב בתוקפנות אדירה אם תחוש בסכנה לצאצא שלה. היפופוטם צעיר לא יהסס להלך במים שורצי תנינים, ולעיתים אף יחכך את אפו בגופם.
ההיפופוטם והאדם
ממצאים ארכאוזואולוגיים, כעצמות היפופוטם עם סימני חיתוך ושבירה מכוונת, מצביעים על ציד היפופוטמים בידי האדם הקדמון, בעיקר באפריקה, החל מכ-100,000 שנים לפני זמננו באתיופיה וביתר שאת בסוף התקופה הפלאוליתית, לפני כ-16,000 שנים בעמק הנילוס. תיעוד אמנותי מוקדם של אינטראקציה בין אדם להיפופוטם נמצא במרכז הסהרה בדמות גילופים וציורים על סלעים. ציור אחד שכזה, שמתוארך ללפני 4,000 - 5,000 שנים ונמצא בטאסילי נאג'ר שבאלג'יריה, מתאר ציד היפופוטם. במצרים העתיקה נחשב ההיפופוטם לחיה אכזרית החיה בנילוס. במיתולוגיה המצרית, האלה תאורת, שתפקידה היה להגן על ההיריון, הייתה בעלת ראש-היפופוטם. הסיבה לכך הייתה נעוצה בכך שנשות מצרים העתיקה הכירו באגרסיביות שמגלות נקבות ההיפופוטם כלפי אלו התוקפים את גוריהן.
ההיפופוטם ידוע להיסטוריונים מאז התקופה הקלאסית. ההיסטוריון היווני הרודוטוס תיאר את ההיפופוטם בספרו "היסטוריה" (The Histories) שנכתב בשנת 440 לפני הספירה לערך. ההיסטוריון הרומאי פליניוס הזקן כתב אודות ההיפופוטם באנציקלופדיה שערך, תולדות הטבע, שנכתבה בשנת 77 לספירה לערך.
החקלאות בחלקים ניכרים באפריקה עודה פרימיטיבית והשקיית הגידולים בשדות אינה ממוכנת אלא תלויה בגשם ובמקורות המים, קרי אגמים ונהרות. זו גם הסיבה שתושבי מזרח אפריקה נוהגים לעבד את אדמתם ליד אותם מקווי המים שבהם גם מצוי ההיפופוטם. שדות התירס ושאר הגידולים אהודים על ההיפופוטם ובמקום לחפש מקום מרעה טבעי, הרי עליו רק לשוטט בנחלתו ולמצוא מזון ככל שיוכל להכניס לקיבתו. אולם, נוהג זה של ההיפופוטם הופך אותו לאויב של החקלאי האפריקני; לא בשל כמות המזון הרבה שהוא אוכל אלא משום שבהולכו בשדה, רומס הוא את כל הצומח עליו חלף וממיט אסון על החקלאי. עקב כך הפך ההיפופוטם לאויבם המושבע של הכפריים באפריקה ובשל מידתו הגדולה ותכונותיו הרגזניות נעשה גם לאחד מקוטלי האדם העיקריים בעולם. מדי שנה נהרגים אלפי בני אדם שמנסים להרחיקו ולגרשו משדותיהם. בשל זעמו ומנהגי שמירת נחלתו, ההיפופוטם אץ אל עבר הכפריים ורומס אותם.
האדם צד את ההיפופוטם גם בשל הניבים הגדולים, המשמשים ליצור מוצרי נוי. גם בעורו העבה נעשה שימוש ובשרו משמש למאכל. כדי לצודו משתמשים הכפריים המקומיים בצלצלים וגם במחפורות בקרקע אליהן נופל ההיפופוטם ונלכד בהן.
גני חיות
ההיפופוטם מיטיב להתרבות בשביה. שיעור הרבייה של ההיפופוטמים בשבייה נמוך מזה שבסביבתם הטבעית, אולם עובדה זו מיוחסת לכך שגני החיות מעוניינים להגביל את מספר ההיפופוטמים שחיים בהם לכדי מספר מצומצם, שכן הם גדולים מאוד והחזקתם יקרה. כיום, מספר ההיפופוטמים שחיים בגני חיות גדול דיו ושיתוף פעולה בין גני החיות יכול, באופן עקרוני, לשמור על מגוון גנטי ללא הבאת פרטים חדשים מן הבר.
חלקתו של ההיפופוטם בגני חיות כללה בדרך-כלל בריכת מים ופיסת דשא. בשנות ה-80 של המאה ה-20, מתכנני גני חיות ניסו לשקף את בית הגידול הטבעי של ההיפופוטם בחלקות שהוקדשו לו. המקרה הידוע ביותר של ניסיון שכזה הוא ה"היפוקווריום" (הלחם של היפופוטם ואקווריום) בגן החיות של טולידו שבאוהיו, שהכיל למעלה מ-1,350 מטרים מעוקבים של מים שנועדו להיפופוטמים. ב-1987, הצליחו חוקרים להסריט בפעם הראשונה לידה תת-ימית של היפופוטם בהיפוקווריום שבטולידו, בדומה לתהליך המתרחש בטבע. מיצג זה היה כה פופולרי, עד כי גן החיות של טולידו הכליל היפופוטמים בלוגו שלו.
בתרבות
ההיפופוטם היה ידוע ליוונים ולרומאים כ"בהמת הנילוס". היפופוטם אדום ייצג את האל המצרי העתיק סת, כאשר ירך החיה היא הרגל בצורת פאלוס של סת שממנו זורם הנילוס, סמל לפוריות. גם בת זוגו של סת, האלה Tawaret, הוצגה כהיפופוטם בחלקה וכך גם האלה אמות, זוללת גוויות הרשעים. הבהמות שמופיע בספר איוב פרק מ' פס' ט"ו -כ"ד, גם הוא היפופוטם לפי אחת הפרשנויות.
ב-1850 הובא היפופוטם בן שנה שנלכד על אי בנילוס הלבן, ממצרים לגן החיות של לונדון. ההיפופוטם שכונה אובייש (Obaysch), על שם האי בו נלכד, היה ההיפופוטם הראשון שחי בבריטניה מאז הפרהיסטוריה (לפני עידן הקרח חי בבריטניה ההיפופוטם האירופאי (Hippopotamus antiquus) והראשון באירופה מאז האימפריה הרומית. אובייש יצר סנסציה בלונדון ומשך לגן כ-10,000 מבקרים מדי יום וגרם לגל של מסחר בחפצים הנושאים את דמותו ולכתיבת השיר "פולקת ההיפופוטם" (The Hippopotamus Polka). מאז היו ההיפופוטמים לחיות פופולריות בתרבות המערב בשל מבנה גופם העגלגל שמשווה להם דמות קומית. כך, היפופוטם בשם "הוברטה" (Huberta) הגיעה לתודעת הקהל בדרום אפריקה לאחר שב-1928 יצאה למסע בן שלוש שנים, במהלכו גמאה כ-1,600 קילומטרים. גם סיפורם של אואן ומזאי (Owen and Mzee), גור היפופוטם וצב בא בימים בהתאמה שפיתחו קשר אינטימי ומיוחד במינו, שעשעו אנשים שקנו ספרי היפופוטמים, חפצים הנושאים את דמותם, ובובות היפופוטמים. היפופוטמים מוזכרים גם בשיר חג המולד "I Want a Hippopotamus for Christmas" (אני רוצה היפופוטם לחג המולד), להיט שנכתב בשנת 1953 והפך את גאיילה פיבי (Gayla Peevey) בת העשר לכוכבת. הם אפילו נתנו השראה למשחק לוח פופולרי "היפופוטמים רעבים" (Hungry Hungry Hippos), ול"שיר ההיפופוטם" (הידוע גם כ"בוץ, בוץ, בוץ נהדר") בביצוע צמד הקומיקאים האנגלי "פלאנדרס וסוואן" (Flanders and Swann).
היפופוטמים שימשו גם כדמויות בסרטים מצוירים שבהם נעשה שימוש בגופם הקצר והשמנמן כאפקט משעשע. בסרט פנטסיה של חברת וולט דיסני מופיעה היפופוטם כרקדנית בלט כשהיא רוקדת לצלילי הבלט מחול השעות מתוך האופרה לה ג'וקונדה של המלחין האיטלקי אמילקארה פונקיילי. דמויות היפופוטם נוספות המופיעות בסרטים מצוירים כוללות את פטר פוטאמוס של האנה-ברברה, הספר וסדרת הטלוויזיה "ג'ורג' ומרתה", ואת "פלאביו ומריטה", זוג היפופוטמים עשירים בסדרת האנימציה אנימניאקס.
ב-1988 נוצרו דמויות ההיפופוטם "Happy Hippoes" (היפוס מאושרים) על ידי המעצב הצרפתי אנדרה רוש (Andre Roche) המתגורר במינכן, כדי להטמין אותן בביצי קינדר של חברת השוקולד האיטלקית פררו. דמויות אלו לא היו תוקפניות או עצלות כהיפופוטמים אמיתיים אלא חביבות ומלאות חיים, וזכו להצלחה רבה. לכן הן הופיעו שוב במוצרים אחרים של החברה בשנים שבאו אחר כך, והפופולריות שלהם בעולם התגברה. חברת נינטנדו הוציאה לאור משחקי גיים בוי בשנים 2001 ו-2007 המבוססים על הרפתקאותיהם.
פתיחת ההיפופוטמוס היא פתיחת שחמט בטוחה ובלתי הרפתקנית.
פרידריך ראנקה
פרידריך ראנקה (בגרמנית: Friedrich Ranke) היה חוקר תרבות ופולקלור גרמני.
ביוגרפיה
נולד ב-1882 כאחד משלושת בניו של התאולוג ליאופולד פרידריך ראנקה בעיר ליבק בגרמניה.
בשנים 1902–1907 ,עם סיום לימודיו בבית הספר היסודי בעירו, למד פילוסופיה אנגלית, גרמנית, ונורדית באוניברסיטאות של גטינגן, מינכן, וברלין.
בשנת 1912 התמנה למרצה באוניברסיטת גטינגן, וכיהן כפרופסור לבלשנות גרמנית עד 1921 שבה עבר לאוניברסיטת קניגסברג.
בשנת 1930 התמנה למשרה דומה באוניברסיטת ורוצלאב, אך בשנת 1938 נאלץ לפרוש מתפקידו עקב הלשנה של אחד מעמיתיו כי הוא מחזיק בדעות "לא אריות". ראנקה עבר ללמד בלשנות גרמנית באוניברסיטת בזל, שם חי עד יום מותו בשנת 1950.
ראנקה התעניין במיוחד בחקר סיפורי העלילה העממים –גרמאניים. במחקריו ניסה לגבש את מהותה של הנפש הגרמנית כפי שמשתקפת בפולקלור העממי. מעשיות טריסטן ואיזולדה, שירת הניבלונגים, ואגדות נורדיות אחרות מתקופת ימי הביניים שימשו כבסיס העיקרי למחקריו. ראנקה ניתח את העלילות וטען כי גיבוריהן אינם בלתי מוסריים, אלא פועלים על פי צווי גורלם ולהגשמת מטרתם בהווה, ללא שיקולי עולם הבא כמקובל באמונה הנוצרית.
עלי אבו א-ראע'ב
עלי אבו א-ראע'ב (בערבית: علي أبو الراغب; נולד ב-1946) הוא פוליטיקאי ירדני ששימש כראש ממשלת ירדן בשנים 2000–2004.
ביוגרפיה
עלי אבו א-ראע'ב נולד בעמאן בשנת 1946. הוא סיים תואר ראשון בהנדסה אזרחית בשנת 1967 באוניברסיטת טנסי בארצות הברית. הוא היה המנהל הניהולי של החברה הלאומית להנדסה ולקבלנות בשנים 1971–1991. מאוחר יותר שימש שר התעשייה והמסחר. הוא גם היה שר משאבי האנרגיה והמינרלים בין השנים 1991–1993 ונבחר לפרלמנט הירדני בשנת 1993.
נינה פקרמן
נינה פקרמן (נולדה ב-28 בספטמבר 1977) היא טריאתלטית ישראלית מקצוענית (פרו), אלופת העולם באיש ברזל לגילאים 30–34 לשנת 2010, אלופת אירופה באיש ברזל לגילאי 30–34 בשנת 2011, 5 פעמים אלופת ישראל בטריאתלון (2007-2004 ו-2009), 4 פעמים אלופת ישראל בתחרות ישראמן (2010, 2012, 2013 ו-2014), 4 פעמים אלופת ישראל בתחרות חצי ישראמן (2009, 2013-2011) ואלופת המכביה בטריאתלון (2005).
ביוגרפיה
ב-10 בפברואר 1994 עלתה פקרמן לישראל בגפה במסגרת תוכנית נעל"ה (נוער עולה לפני הורים) של הסוכנות היהודית, למדה במשך שנתיים בבית ספר חקלאי בכפר סילבר ואז התגייסה. בצבא שירתה בתחילה כפקידה ואחר כך הלכה לקורס מדריכי כושר קרבי, תפקיד בו שירתה ברוב שירותה הצבאי.
משנת 1998 החלה פקרמן ללמוד במכון ווינגייט פעילות גופנית עם אוכלוסיות מיוחדות. אחרי חמש שנים בהן הייתה לבדה בישראל עלו הוריה. ב-2002 התחרתה לראשונה בטריאתלון, אחר-כך התמקדה באופני כביש וב-2003 השתתפה באליפות העולם דרג ב' וסיימה במקום 25. ב-2004 אביה נהרג והיא חזרה לגור עם אמה, באותה שנה היא קיבלה חוזה עם קבוצה איטלקית מקצוענית, וטסה לאיטליה, אחרי שבועיים נודע לה שאמה חולה בסרטן והיא שבה לישראל.
אלופת המכביה ואלופת ישראל
במכביה השבע עשרה שנערכה בשנת 2005 זכתה פקרמן במדליית זהב בטריאתלון. בשנים 2004–2007 זכתה באליפות ישראל בטריאתלון, ב-2008 לא השתתפה וב-2009 שוב זכתה באליפות ישראל בטריאתלון.
2009
מ-2009 החלה פקרמן לעסוק בתחרות איש הברזל, הכוללת 3.8 ק"מ שחייה, 180 ק"מ אופניים ו 42.2 ק"מ ריצה. בינואר 2009 היא השתתפה בתחרות חצי ישראמן וזכתה במדליית זהב בתוצאה של 5:24:27 שעות.
2010
בשנת 2010 זכתה פקרמן במדליית זהב בתחרות ישראמן בתוצאה של 10:35:56 שעות וסיימה במקום חמישי כללי (גברים ונשים). בסוף מאי אותה שנה היא השתתפה בתחרות חצי איש הברזל בעמק הירדן וקבעה שיא ישראלי חדש לנשים, בתוצאה של 4:46 שעות. באליפות אירופה באיש הברזל שנערכה בפרנקפורט ב-4 ביולי אותה שנה היא סיימה במקום העשירי-כללי בין הנשים וראשון בגילאי 30–34, בתוצאה של 9:47:25 שעות. באליפות העולם בתחרות איש הברזל שנערכה בהוואי באוקטובר אותה שנה היא סיימה במקום 26 מבין כלל הנשים, במקום ה-3 לחובבות ובמקום הראשון בגילאי 30–34, בתוצאה של 9:55:19 שעות.
2012
בשנת 2012 זכתה פקרמן במדליית זהב בפעם השלישית בתחרות חצי איש ברזל שנערך באילת בתוצאה של 5:28:22 שעות. אותה שנה היא עברה להתחרות בתחרות המקצוענית. היא סיימה במקום 9 באליפות דרום אפריקה לאיש ברזל שנערכה ב-22 באפריל 2012 ובמקום 10 באליפות אירופה לאיש ברזל במסלול המקצועני שנערכה בפרנקפורט ב-8 ביולי 2012 בתוצאה של 9:55:38 שעות.
2013
בינואר 2013 זכתה פקרמן במדליית זהב בפעם הרביעית בתחרות חצי איש ברזל שנערך באילת בתוצאה של 5:43:44 שעות, לפני אוריין הרץ (6:38:33 שעות) ולילך בר נתן (6:40:25 שעות) באפריל אותה שנה היא סיימה במקום השמיני באליפות דרום אפריקה איש הברזל.
2014
בינואר 2014 זכתה פקרמן בפעם השנייה במדליית זהב בתחרות ישראמן שנערכה באילת בתוצאה של 11:17:43 שעות, לפני אירנה מאזין (11:33:32) וסוזאנה הרסני מהונגריה (12:16:29 שעות). באוקטובר אותה שנה, הגיעה למקום ה-12 בתחרות "איש הברזל" בברצלונה, בתוצאה 09:29:09.
2015
בינואר 2015 לקחה פקרמן את המקום השני בתחרות ישראמן באילת בתוצאה 05:18:58. מאוחר יותר בחודש מרץ, הגיעה למקום ה-16 בתחרות איש הברזל בדרום אפריקה. באותה שנה גם השתתפה בתחרות איש הברזל בניס ולקחה מקום 6.
בנובמבר 2015 הודיעה כי היא פורשת מספורט תחרותי.
2016
ב-2016 השתתפה באליפות ישראל בקרוספיט ונכנסה לענף גמר הטופ 10.
2017
ב-2017 הגיעה פקרמן למקום הראשון באליפות ישראל בקרוספיט בקטגוריית גילאי 35–39.
2018
בשנת 2018 התמודדה בתוכנית נינג'ה ישראל, אך נשרה בשלב המוקדמות לאחר שנפלה ונפסלה לאחר פגיעה בגב.
חיים אישיים
בהיותה ילדה קרסה פקרמן עקב אימון יתר והייתה מחוסרת הכרה במשך שלושה ימים. עקב פגיעה, שנגרמה בעמוד השדרה שלה, היא נאלצה להשתמש זמן מה בכיסא גלגלים, אך הצליחה להחלים ולחזור להתחרות.
פקרמן מתגוררת בכפר סבא. היא מאמנת שחייה לטריאתלון, ומפעילת חוג הידרותרפיה לתינוקות. מלבד זה, היא מרצה ומעבירה סדנאות ושותפה בחברת "גשר לחלום - חשיבה לגישה מקדמת ואפקטיבית".
הוציאה לאור ספר הנקרא "אימונינה" המכיל בתוכו 76 אימוני שחייה מגוונים המיועדים לשחיין המשתפר. פקרמן מתאמנת לתחרויות המקצועניות באופן עצמאי.
אבי ישראלי
אבי ישראלי (נולד ב-1953) הוא רופא פנימאי ומנכ"ל משרד הבריאות לשעבר. משמש מנהל מחלקת מדיניות מינהל וכלכלת בריאות במרכז הרפואי הדסה.
ביוגרפיה
ישראלי סיים ב-1978 לימודי רפואה בבית ספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים. התמחה ברפואה פנימית ובניהול רפואי. הוא מוסמך בבריאות הציבור מהאוניברסיטה העברית ומוסמך במנהל עסקים מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. משנת 1996 מכהן כפרופסור מינהל וכלכלה רפואית בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית.
מונה לתפקיד מנכ"ל משרד הבריאות בשנת 2003 על ידי שר הבריאות, דני נוה. קודם למינויו זה מילא ישראלי את תפקיד מנהל המחלקה למינהל בריאות וכלכלת בריאות בבית-הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים, ועוד קודם לכן כיהן בתפקיד מנכ"ל המרכז הרפואי הדסה. כן כיהן כיו"ר הוועדה להרחבת סל הבריאות. פרש מתפקיד מנכ"ל המשרד בשנת 2009.
מכהן כיושב ראש חברת הביומד "בריינסטורם".
עבד א-ראוף א-רוואבדה
עבד א-ראוף א-רוואבדה (בערבית: عبد الرؤوف الروابدة; נולד ב-18 בפברואר 1939 באירביד) היה ראש ממשלת ירדן ממרץ 1999 עד יוני 2000.
א-רוואבדה למד בלבנון רוקחות באוניברסיטה האמריקאית בביירות וסיים את לימודיו בשנת 1962. עבד כמרצה לרוקחות. בצעירותו הצטרף להאחים המוסלמים. הוא כיהן כחבר במועצה הלאומית המייעצת, בנוסף לחברות בפרלמנט הירדני ובסנאט הירדני. בנוסף כיהן כראש עיריית עמאן בשנת 1980, שר למספר משרדים, חבר בוועדות ופדרציות. היה נשיא התאחדות הכדורגל הירדנית. בראיון ששודר באלג'זירה בשנת 2009 הוא תיאר את ישראל כגוף סרטני.
פטריק דויל
פטריק דויל (באנגלית: Patrick Doyle; נולד ב-6 באפריל 1953) הוא מלחין סקוטי של פסקולים לסרטי קולנוע. נודע בשיתוף הפעולה ארוך השנים שלו עם הבמאי קנת בראנה בין היתר בסרטים לפי מחזות ויליאם שייקספיר בבמויו ובשתתפותו כגון הנרי החמישי, מהומה רבה על לא דבר, המלט ועוד וכן בסרטיו תור, סינדרלה ורצח באוריינט אקספרס. כן כתב את הפסקול לסרטים פארק גוספורד, על תבונה ורגישות, דוני בראסקו, יומנה של ברידג'ט ג'ונס, אמיצה, הארי פוטר וגביע האש, נני מקפי, אראגון (סרט), כוכב הקופים: המרד ועוד. היה מועמד לשני פרסי אוסקר (על "המלט" (1997) ו"על תבונה ורגישות" (1996)) ושני פרסי גלובוס הזהב. זכה חמש פעמים בפרס ASCAP (על "אמיצה", "כוכב הקופים: המרד", "ת'ור", "אראגון" ו"הארי פוטר וגביע האש") וכן בפרס מפעל חיים.
תולדות חייו
נולד בסקוטלנד וקיבל הכשרה במוזיקה קלאסית בקונסרבטוריון המלכותי של סקוטלנד בגלאזגו. ב-1987 הצטרף לקבוצת תיאטרון הרנסאנס שנוסד על ידי קנת בראנה במטרה להעלות בעיקר מחזות שייקספיריים. כך חיבר דויל מוזיקה עבור הפקות התיאטרון. בהמשך שיתף פעולה עם בראנה באחד-עשר סרטים, ארבעה מתוכם שייקספיריים. דויל עצמו מופיע בסרט "הנרי החמישי" מ-1989 בתור החייל הראשון המתחיל לשיר את ההמנון Non Nobis, Domine בשדה הקרב באז'נקור לאחר תום הלחימה. דויל זכה בפרס איבור נובלו לשיר הסרט הטוב ביותר עבור Non Nobis, Domine. המוזיקה לסרט הוקלטה בביצוע התזמורת הסימפונית של ברמינגהאם בניצוחו של סיימון ראטל.
באוקטובר 1997 אובחן דויל כחולה בלוקמיה, ואת פסקול סרט האנימציה החרב הקסומה השלים בהיותו מאושפז בבית חולים ובמסגרת הטיפול שקיבל. עשור לאחר מכן ארגן דויל את הקונצרט Patrick Doyle’s Music from The Movies ("פטריק דויל - מוזיקה מהסרטים") באולם רויאל אלברט הול בלונדון בהשתתפותם של קנת בראנה (ובבימויו), אמה תומפסון, דרק ג'קובי, ג'ודי דנץ', אלן ריקמן, אימלדה סטונטון, ריצ'רד אי. גרנט, אדריאן לסטר ורובי קולטריין. הכנסות הקונצרט היו קודש לחקר מחלת הלוקמיה.
ביוני 2013, במסגרת הטקס השנתי ה-28 של חלוקת פרסי הקולנוע של ASCAP (ההתאחדות האמריקאית של מלחינים, כותבים ומו"לים), הוענק לדויל פרס הנרי מנסיני על מפעל חיים והישגים יוצאי דופן בתחומו.
פיזיקה ניסויית
בפיזיקה, פיזיקה ניסויית (או, לפעמים: פיזיקה נסיונית) היא תחום המחקר המתמקד בביצוע ניסויים על מנת לבחון השערות פיזיקליות. התחום עומד בניגוד לפיזיקה תאורטית (או: עיונית), שעוסקת בהכללת הידע הפיזיקלי וניסיונות להרחבתו באמצעים מתמטיים.
הפיזיקאי הניסויי (לפעמים, בקיצור, "הניסיונאי") מתכנן ניסויים כדי לנסות לאשש או להפריך השערות העומדות על הפרק, ובכך לצבור ידע נוסף בתת-תחום שבו הוא עוסק.
ברנרדו וקסלר
ברנרדו וקסלר (בספרדית: Francisco José Bernardo Wexler; 1 באפריל 1925 – 30 ביוני 1988, שחמטאי יהודי ארגנטינאי יליד בוקרשט, רומניה.
ברנרדו וקסלר נולד במשפחה יהודית שהיגרה לארגנטינה כשהיה בן 7. הוא היה מגדולי השחמטאים של ארגנטינה ואלוף ארגנטינה בשנת 1959.
משנת 1959 הוא אמן בינלאומי.
להישגו הטוב ביותר הגיע בשנת 1960, כאשר בחודש אוקטובר מוקם בדירוג 2549, במקום ה-93 בעולם.
הוא השתתף גם בתחרויות אזוריות, בעיקר בדרום אמריקה ובין הישגיו:
השתתפות באולימפיאדות
הוא היה בנבחרת ארגנטינה בשלוש אולימפיאדות שחמט, בשנת 1956 במוסקבה, בשנת 1960 בלייפציג ובשנת 1964 בתל אביב. מאזנו הטוב ביותר באולימפיאדות היה בתל אביב (+6 –2 =5).
שמעון גרידי
שמעון גרידי (כ"ו בכסלו תרע"ג, 6 בדצמבר 1912 – י"ב בשבט תשס"ג, 15 בינואר 2003) היה מורה, חוקר ואיש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת בכנסת השנייה ונשיא התאחדות התימנים.
ביוגרפיה
גרידי נולד בדמאר שבתימן לאביו יחיא (שו"ב וסופר סת"ם, בנו של הרב יחיא גרידי (אל-גרידי), אב"ד קהילת דמאר) ולאמו נעמה בת יהודה עצטה. בילדותו, בשנת 1920 (תר"ף), עלה לארץ ישראל עם הוריו. התחנך בתלמוד תורה לתימנים בתל אביב ובבית הספר תחכמוני בעיר. בהמשך למד באוניברסיטה העברית בירושלים מדעי האסלאם ומדעי היהדות וקיבל תואר מוסמך. פרסם מאמרים חשובים בנושא יהדות תימן וערך ספרים רבים בנושא יהדות תימן. בשנת תרצ"ח הוציא עם ישראל ישעיהו קובץ מאמרים בשם "מתימן לציון". באותה שנה ערך את עיתון "המזרח" – העיתון הסדיר הראשון שיצא ליהודי תימן בארץ ישראל. כעבור שנה ערך בעיתון "הארץ" מדור בשם "במערכות התימנים". כן פרסם מאמרים בעיתונים "דבר הפועלים", "הד החינוך", ו"הבוקר".
בין השנים 1932–1944 שימש כמורה לעברית. גרידי היה פעיל בארגון הנוער יוצא תימן "בני שלום" בירושלים, וכן פעיל במרכז התאחדות התימנים בישראל ומזכירהּ הכללי של ההתאחדות בין השנים 1940–1944.
בבחירות לכנסת השנייה עמד בראש רשימת התאחדות התימנים בישראל, ונבחר מטעמה לכנסת כחבר כנסת יחיד. במהלך כהונת הכנסת הצטרף לסיעת הציונים הכלליים, אך לקראת הבחירות לכנסת השלישית פרש ממנה, אף על פי שהפרישה לא אושרה על ידי ועדת הכנסת. בבחירות לכנסת השלישית כשלה המפלגה בניסיונה להיבחר, וכהונתו תמה. במהלך הכנסת השנייה כיהן כחבר בוועדת העבודה, ועדת הכנסת וועדת החינוך והתרבות.
בשנת תשמ"ז-1987 הוענק לגרידי תואר יקיר העיר תל אביב.
היה נשוי לסגולה לבית נהורא (משנת תש"ט) ואב לשלושה ילדים, סעדיה (עדי), נורית ויחיאל (חיקי).
שמעון גרידי נפטר ב-15 בינואר 2003 ונקבר בבית העלמין נחלת יצחק.
סאעקה
סאעקה (בפרסית: صاعقه; בעברית: חזיז ורעם) הוא מטוס קרב סילוני חד-מושבי מתוצרת איראן. המטוס מבוסס, ככל הנראה, על ה-F-5 האמריקני, אך חלק ממאפייניו החיצוניים דומים דווקא לאלה של ה-F-18.
טיסת הניסוי הראשונה של המטוס נערכה ביולי 2004. על פי פרסומים איראניים, המטוס הוכנס לשירות מבצעי ב-6 בספטמבר 2006 כאשר ביצע משימות הפצצה במסגרת תרגיל צבאי של צבא איראן. המטוס נחשף לציבור במצעד צבאי שנערך ב-22 בספטמבר 2007.
מעט מאוד ידוע על מפרטי המטוס. מפקד חיל האוויר האיראני, בריגדיר גנרל אחמד מיגאני, ציין כי המטוס נושא מערכות טילים ומכ"ם מתקדמות. בפרסום איראני נאמר כי למטוס טווח של 3,000 קילומטרים.
כדורגל בישראל
כדורגל הוא ענף הספורט הפופולרי ביותר בישראל.
בארץ ישראל החלו לשחק כדורגל כבר בתחילת המאה ה-20. במהלך השנים התפתחו מספר קבוצות. הליגה הבכירה, ליגת ארץ ישראל, הוקמה על ידי נציגי שלטון המנדט הבריטי, והעונה הראשונה ששוחקה במלואה הייתה עונת 1931/1932 בליגה הארצית. ליגה ב' הייתה אז הליגה השנייה בחשיבותה בכדורגל בארץ ישראל, ושיחקו במסגרתה החל מעונת 1937.
בשנות ה-30 הוקמה נבחרת ארץ ישראל שהפכה לאחר קום המדינה לנבחרת ישראל. בתחילה הייתה הנבחרת חלשה ביותר, והטורניר המשמעותי הראשון בו השתתפה היה מוקדמות מונדיאל 1934, בו הובסה 2–11 בסיכום שני משחקים מול מצרים. ברבות השנים התפתח הכדורגל הישראלי, כדורגלנים ישראלים הפכו בורג מרכזי במועדונים בכירים בכדורגל העולמי, ובדומה לרבות ממדינות העולם, היה הכדורגל לענף הספורט המוביל בארץ מבחינת עניין הקהל.
מסגרות הליגה בכדורגל הישראלי כוללות את ליגת העל הבכירה (בעבר "ליגה א'" ובהמשך "הליגה הלאומית"), ואחריה הליגה הלאומית וליגות המשנה א', ב' וג', שמפוצלות לפי אזורים. בעבר התקיימה הליגה הארצית, אך בתום עונת 2008/2009 בוטלה, וקבוצותיה פוצלו בין הליגה הלאומית לליגה א', במקביל להרחבת מספר הקבוצות המשחקות בכל ליגה. הקבוצות שמסיימות במקומות הראשונים בליגת העל מעפילות למסגרות האירופיות הבינלאומיות: ליגת האלופות, הליגה האירופית והקונפרנס ליג, אותן מנהלת אופ"א. בליגות הנמוכות יותר, הקבוצות שמסיימות ראשונות מעפילות לליגה הבאה בדרג, במקביל לקבוצות שמסיימות במקומות האחרונים, שיורדות לליגה בדרג נמוך יותר. לצד הליגות מתקיימים טורנירים בשיטת נוקאאוט, שבסופם מוענק גביע למנצחת: גביע המדינה וגביע הטוטו. הקבוצה שזוכה בגביע המדינה אף מעפילה למוקדמות הקונפרנס ליג של אופ"א. בנוסף, מאז 1999 מתקיימת ליגת כדורגל נשים ישראלית וכן נבחרת נשים שערכה את משחקה הראשון ב-1977.
על הפעלת הליגות והגביעים אחראית ההתאחדות לכדורגל בישראל, שנוסדה ב-1928, בתקופת המנדט הבריטי, והצטרפה ב-1929 לארגון פיפ"א העולמי. ההתאחדות אחראית גם על נבחרת ישראל הבוגרת ועל הנבחרות הצעירות וכן משבצת את השופטים למשחקים השונים ומפקחת על הקבוצות השונות, לרבות קיום מוסד משפטי האחראי לפיקוח ואכיפת משמעת. החל מעונת 2014/15 מוקנית האחריות לניהול ליגות הכדורגל המקצועניות (ליגת העל והליגה הלאומית) כמו גם גביע הטוטו ומפעל אלוף האלופים למנהלת הליגות לכדורגל אשר קיבלה זיכיון לניהול מפעלים אלו, כמו גם לניהול המסחרי והכלכלי של הכדורגל המקצועני בישראל, מההתאחדות לכדורגל בישראל.
מפעלים עיקריים בישראל
יש בישראל 3 תחרויות כדורגל עיקריות:
מסגרות נוספות הן בין היתר ליגות וגביעים לקבוצות נשים, נוער, נערים, ילדים וטרום ילדים.
היסטוריה של המועדונים והליגה
בשנת 1906 הוקם מועדון הכדורגל היהודי הראשון בארץ ישראל - מועדון מכבי תל אביב כאגודת הראשון לציון-יפו.
בעשור הבא הוקמו מכבי חשמונאי ירושלים (1911), מכבי פתח תקווה (1912), מכבי רחובות (1912), מכבי חיפה (1913) וקבוצות הכדורגל של גימנסיה הרצליה ושל מקוה ישראל. בשנת 1923 הוקם מועדון הפועל תל אביב ובשנת 1924 הוקם מועדון הפועל חיפה. עד סוף העשור הוקמו גם הפועל ירושלים (1926), והפועל רמת-גן גבעתיים (1927) והפועל כפר סבא (1928). ב-1928 הוקמה גם ההתאחדות לכדורגל בארץ ישראל (בכפוף למנדט הבריטי), שהפכה לימים להתאחדות לכדורגל בישראל, והפועל תל אביב התחלקה עם מכבי חשמונאי ירושלים בגביע הארצישראלי הראשון, גביע העם 1928 שהיה בעצם התואר הרשמי הראשון מטעם ההתאחדות החדשה שהוקמה באותה השנה.
בתחילת שנות ה-30 החלה ההתאחדות לנסות ולקיים ליגה ארצית מכמה רמות, אך נכשלה בשנים הראשונות להכריח את הקבוצות ולהופיע באופן עקבי לתקופות ארוכות בגלל בעיות לוגיסטיות שהיו אופייניות באותה התקופה בישראל. הליגה הראשונה שהצליחה להתקיים עד לסופה הייתה בעונת 1931/1932 ובסופה זכתה קבוצת הכדורגל של המשטרה הבריטית באליפות הראשונה בארץ ישראל, כשהאלופה העברית הראשונה הגיעה רק שנתיים לאחר מכן בעונת 1933/1934 והייתה זו הפועל תל אביב. במקביל המשיכה המגמה של הקמת מועדונים חדשים ובשנת 1934 הוקמו המועדונים: מכבי נתניה, בית"ר תל אביב, הפועל פתח תקווה ומועדון "הכח תל אביב", לימים הכח רמת גן. שנה לאחר מכן לראשונה בהיסטוריה, ההתאחדות הצליחה לקיים את כל משחקי הליגה ללא חוסרים או ניצחונות טכניים בעונת 1935/1936. ב-1936 הוקמו המועדונים בית"ר ירושלים ובני יהודה תל אביב. ב-1940 הוקם מועדון הפועל ראשון לציון, וב-1949 גם מועדוני שמשון תל אביב, מכבי יפו והפועל באר שבע. בשנים אלו התאפיינה הליגה הארצית בחוסר יציבות בעקבות אירועים ביטחוניים שערערו את קיומם של אירועי ספורט באזור ועל כן הליגה הצליחה להתקיים רק לסירוגין ועם הגבלות תנועה של משטרת המנדט.
השנים הראשונות לאחר קום המדינה
בעונה הראשונה של הליגה הישראלית בכדורגל תחת מדינת ישראל שהוקמה זה מכבר (עונת 1949/1950), זכתה מכבי תל אביב שקבעה שיא של 103 שערי זכות בעונת משחקים - שיא שלא נשבר עד היום. שנים ראשונות אלו התאפיינו בסכסוכים בין המרכזים עד כדי כך שבעונות 1950/1951 ו-1952/1953 לא התאפשר קיום משחקי ליגה בעקבות אי הסכמות על מבנה הליגה, חלוקת התקציבים או הקבוצות שהרכיבו את הליגה. הרצון לקיים חיי ספורט וליגות סדירות הביא את הצדדים להסדר, הידוע בשם "פיפטי-פיפטי". הוא נחתם בשנת 1951, ונקבע בו כי הנהלת ההתאחדות לספורט תורכב על בסיס פריטטי (שישה מ"מכבי" ושישה מ"הפועל", תוך התעלמות מ"בית"ר" ו"אליצור"). הסכם זה חל גם על הוועד האולימפי וההתאחדות לכדורגל, ונשאר בתוקף עד 1963. רק בהתאחדות לכדורגל הוחלט בשנת 1954 על ייצוג יחסי במוסדות. הסדר ה"פיפטי-פיפטי" היה פוליטי במובהק, אך באווירה ששררה באותן השנים הייתה בו גישה פרגמטית שאיפשרה קיום "תקין" של מוסדות הספורט והליגות בענפים השונים.
הפוליטיזציה של הספורט הישראלי בשנים הראשונות של המדינה נגעה בכל הגורמים שהיו מעורבים בו. מרכזי הספורט היו קשורים בטבורם למרכזי הכוח הפוליטיים. "הפועל" המשיך להיות קשור להסתדרות הכללית, שבשנים אלה של שלטון מפא"י הייתה בשיא כוחה. "מכבי" מיסד את קשריו עם ה"ציונים הכלליים". בית"ר הייתה שייכת לתנועת החירות, וכמו בכנסת של אותם הימים ראתה ב"מכבי" בת ברית. "אליצור" המשיכה להיות מזוהה עם הציונות הדתית ("המזרחי" ו"הפועל המזרחי"). מרכזי הספורט מונו ומומנו בידי המרכזים הפוליטיים. אלה, מצדם, ראו במרכזי הספורט אמצעי לצבירת עוצמה פוליטית ואבן שואבת לצעירים.
בשנת 1953 סאבא ג'ורג'יוס הגיע מאפולון לימסול למכבי חיפה. באותה שנה, שינתה הליגה הראשונה את שמה מליגה א' ל"ליגה הלאומית", שם שלווה אותה עד סוף שנות ה-90. ב-1958 הגיע לישראל אחד מגדולי השחקנים ביבשת בתחילת שנות ה-50, זלייטו צ'ייקובסקי (צ'יק), שהצטרף כמאמן-שחקן להפועל חיפה.
בין השנים 1959–1963 זכתה הפועל פתח תקווה בחמש אליפויות רצופות, שיא שטרם נשבר.
שנות ה-60
בשנת 1962 עידן הזרים הזמני בכדורגל הישראלי הסתיים כשההתאחדות אסרה על בית"ר תל אביב להחתים שני שחקנים דרום-אמריקנים: אנטוניו בונזי וקרלוס בוסטמנטו. השניים התגיירו וקיבלו אישור לשחק. בונזי אף שיחק מחצית בנבחרת הלאומית.
בשנת 1964, לאחר שנים בהן היה פורמט הליגה בן 12 קבוצות, השתנה הפורמט בעקבות החלטת ועדת זאבי על הקפאת הירידות בשל שחיתויות בליגה. הליגה גדלה ל-15 קבוצות ולאחר עונה ל-16 קבוצות, פורמט שהחזיק מעמד עד 1987. זו הייתה גם הפעם הראשונה שליגה א' הפכה לליגה מחוזית.
בשנים 1966–1968 המשיכו השינויים המבניים בליגה, בשל שחיתויות ואלימות רבה במשחקי הליגה החליטה ההתאחדות לקיים ליגה בת שנתיים, ארבעה סיבובים, 60 משחקים הידועים בתור העונה הכפולה (גם בליגות התחתונות).
בשנת 1964, הפועל רמת-גן גבעתיים קבעה היסטוריה בהיותה הקבוצה הראשונה שזוכה באליפות מיד לאחר עלייתה מהליגה השנייה.
לקראת משחקי הגביע של 1965/1966 הוחלט על שינוי במבנה המשחקים בגביע, כך שבמקום משחקים חוזרים שנערכו אם בהארכה המשחק הסתיים בתיקו, התבצעו לראשונה סדרת דו-קרב בעיטות הכרעה.
שנות ה-70
בשנת 1971, בעקבות מכירת סדרה של משחקים מצידה של מכבי רמת עמידר, הוקמה ועדת עציוני, שמסקנותיה שינו חלק מהכדורגל הישראלי. המסקנה הראשית: הקמת מועצת הימורים ממלכתית - הספורטוטו. באותה שנה חתם שמואל רוזנטל בבורוסיה מנשנגלדבך הגרמנית והפך לכדורגלן הישראלי הראשון בליגה אירופית בכירה. כמו כן, לראשונה זכתה באליפות קבוצה שאינה מגוש דן - מכבי נתניה תחת שרביטו של דוביד שוייצר וכיכובו של מרדכי שפיגלר.
בשנת 1973, לראשונה מאז 1928 זכתה בתואר קבוצה מעיר הבירה, כאשר הפועל ירושלים הניפה את גביע המדינה. אחריו הגיעו לעיר הבירה עוד 13 תארים, כולם של בית"ר. באליפות זכתה קבוצת הכח מכבי רמת גן, בפעם השנייה בתולדותיה.
בשנת 1974 החלו קבוצות ישראליות להשתתף במשחקי גביע האינטרטוטו. ב-1975 הובילה ועדת הספורט של הכנסת בראשות אהוד אולמרט, יוסי שריד ורובי ריבלין מאבק יחד עם כוכב הפועל חיפה והנבחרת יוחנן וולך נגד השחיתות בכדורגל. כתוצאה מכך הוחלט להקפיא את הירידות בעקבות מסכת של מכירות משחקים, איומים ואלימות. בעונה הבאה, באופן חד פעמי, כללה הליגה הלאומית 18 קבוצות.
בשנת 1977 הוקמה ליגה חדשה בישראל, הליגה הארצית, שהפכה לליגה השנייה. ליגה א' הפכה לשלישית והמשיכה במתכונת הדו-מחוזית.
ב-1979, בפעם הראשונה, עבר שחקן ישראל לליגה האנגלית. אבי כהן חתם בשורות אלופת אירופה ליברפול, לאחר שעבר ממכבי תל אביב תמורת 200 אלף ליש"ט.
שנות ה-80
בשנת 1981 הפועל חיפה ירדה ליגה והותירה את הליגה עם שתי קבוצות בלבד שמעולם לא ירדו - הפועל ומכבי תל אביב. באותה עונה זכתה קבוצת בני יהודה תל אביב בגביע השני שלה, וזאת הייתה הפעם הראשונה בהיסטוריה בישראל שגמר גביע הוכרע בדו-קרב בעיטות עונשין.
בשנת 1982 זכה לראשונה דרור קשטן, לימים המאמן הכי מעוטר בתולדות הכדורגל הישראלי (נכון ל-2016), בתואר, לאחר אליפות סנסציונית להפועל כפר סבא. בשנת 1983 מכבי נתניה זכתה בצורה מוחצת בתואר האליפות החמישי שלה ב-12 שנה, וזכתה לכינוי "נתניה ועוד 15". ב-1984 זכתה מכבי חיפה באליפות לראשונה בתולדותיה. חיפה תפתח סדרה של 12 אליפויות בתוך 27 שנה. ב-1986, בפעם הראשונה בתולדות הכדורגל הישראלי, הועבר משחק ליגה בשידור חי, משחק העונה במחזור האחרון בו ניצחה הפועל תל אביב את מכבי חיפה 0-1 משער של גילי לנדאו וזכתה באליפות. בשנת 1987 זכתה בית"ר ירושלים באליפות הראשונה שלה.
בין השנים 1986–1988 עזבו שחקנים בכירים רבים לשחק בבלגיה. ביניהם נמצא אלי אוחנה, אשר הוביל את פינאליסטית הגביע הבלגי, מכלן, לזכייה סנסציונית בגביע אירופה למחזיקות גביע כשכבש חמישה שערים במפעל ובישל את השער היחיד בגמר מול אייאקס אמסטרדם, בכך הפך לשחקן הישראלי הראשון השותף באופן פעיל בזכייה בגביע אירופאי.
בעונת 9–1988 לראשונה נענשו קבוצות בהפחתת נקודות על עבירות בתקנון התשלומים. הנענשת הראשית, הפועל תל אביב, נשרה לראשונה בתולדותיה לליגה הארצית. מכבי תל אביב נותרה הקבוצה היחידה שמאז היווסדה תמיד שיחקה אך ורק בליגה הבכירה.
לקראת סוף העשור התחיל עידן הזרים הרשמי בכדורגל הישראלי: כל קבוצה הורשתה להחתים שני זרים. בית"ר תל אביב החתימה את השניים הראשונים: קרלוס קאמינו ודיילי ואלדז.
שנות ה-90
בשנת 1990 הושגה אליפות היסטורית לשכונה בתוך עיר, עת בני יהודה זכתה באליפות הראשונה בתולדותיה. ב-1991, לראשונה בתולדות המדינה, הופסקה הליגה ליותר מחודש בגלל מלחמת המפרץ.
ב-1994 הושגה האליפות המרשימה אי פעם של קבוצה ישראלית. מכבי חיפה, עם אחד הסגלים המרשימים בהיסטוריה של הכדורגל הישראלי, שכלל בין היתר את אייל ברקוביץ', ראובן עטר, אלון חזן ואלון מזרחי, סיימה את הליגה הארוכה (39 מחזורים) ללא אף הפסד ועם 28 ניצחונות, 11 תוצאות תיקו ו-97 שערי זכות. קבוצה זו נבחרה ל"קבוצת היובל" בסקר שערך ערוץ הספורט.
בשנת 1995 נחשפה פרשה חדשה של הימורים בלתי חוקיים בכדורגל. כמו כן, לראשונה מתבצעת רוטציה בראשות ההתאחדות לכדורגל ונציג מכבי, עזריקם מילצ'ן, הפך לראשונה ליו"ר ההתאחדות. נציגי מכבי ממשיכים לכהן כיושבי ראש עד היום.
בעונת 1999 עלתה לראשונה קבוצה ישראלית, מכבי חיפה, לרבע גמר אירופי, גביע המחזיקות בעונתו האחרונה. חיפה הדיחה את פ.ס.ז' ואת ס.וו ריד והודחה ברבע הגמר על ידי לוקומוטיב מוסקבה.
בשנת 1999 זכתה הפועל חיפה באליפות היסטורית ושחקן זר נבחר לראשונה לתואר שחקן השנה (ג'ובאני רוסו).
בסוף עונת 1999 עבר אייל ברקוביץ' מווסטהאם יונייטד לסלטיק תמורת 7 מיליון פאונד (כ-9 מיליון יורו) ושבר את שיא סכום העברה על שחקן ישראלי בכל הזמנים, ובנוסף שבר את שיא העברות ששילם מועדון סקוטי (נכון לשנה זו) על שחקן אחד.
שנות ה-2000
בעונת 1999/2000 הוחלט על שינוי במערך הליגות בישראל והיא הייתה העונה הראשונה של הליגה הבכירה בישראל בשם "ליגת העל", ושמה הקודם "הליגה הלאומית" ניתן לליגת המשנה שעד אז נקרא "הליגה הארצית" - שעבר להיות שמה של הליגה השלישית. כמו כן הליגה הוקטנה ל-12 קבוצות על מנת להגביר תחרותיות.
בשנת 2000 עבר חיים רביבו לפנרבחצ'ה הטורקית וזכה איתה באליפות, תוך כיבוש 16 שערים, בישול 22 וזכייה בתואר הכדורגלן הזר הטוב ביותר בטורקיה. עונה לאחר מכן, הפך לישראלי הראשון שמשחק בליגת האלופות, ואף כבש שער, השער היחיד שהקבוצה כבשה בטורניר.
בעונת 2000/2001 זכתה מכבי כפר כנא בגביע הטוטו של הליגה השלישית, והפכה לקבוצה הראשונה מהמגזר הערבי שזכתה בתואר כלשהו, וב-2004 זכתה קבוצת בני סכנין בגביע המדינה והייתה לראשונה מהמגזר שזוכה בתואר בכיר.
בשנת 2002, בעקבות אירועי האינתיפאדה השנייה ובפרט הפיגוע בסי-פוד מארקט, אסרה אופ"א על קיום משחקים בינלאומיים בישראל עד תום אירועי הדמים, וקבוצות ישראליות נאלצות לארח מחוץ לגבולות ישראל.
באותה עונה עלתה לראשונה קבוצה ישראלית, מכבי חיפה, לשלב הבתים של ליגת האלופות. חיפה הביסה בתוצאה 3–0 את מנצ'סטר יונייטד, סיימה שלישית בבית, והודחה לגביע אופ"א.
בשנת 2006 התרחשה פרשיית הטיית משחקים חמורה בבאר שבע שהביאה להוצאתן של הליגה הלאומית והליגה הארצית מטפסי הטוטו עד להודעה חדשה. באותה שנה זכתה מכבי חיפה באליפות שלישית ברציפות ושברה שיא פער מהסגנית: 16 נקודות.
בשנת 2008 זכה לראשונה שחקן זר (סמואל יבואה) בתואר מלך שערי הליגה.
בשנת 2009 ההתאחדות לכדורגל החליטה על שיטת הקיזוז בליגות המקצועניות, אשר בה בסוף העונה הסדירה קבוצות הליגה יחולקו ל-3 קבוצות פלייאוף ומספר הנקודות של כל קבוצה יחולק ב-2. כמו כן על הגדלת מספר הקבוצות בליגה הראשונה ובליגת המשנה מ-12 ל-16 קבוצות, וביטול הליגה הארצית (כך שליגה א' חזרה להיות הליגה השלישית בישראל).
בשנת 2011 בוטלה שיטת הקיזוז. כמו כן באותה שנה בוטל ה"פלייאוף האמצעי" שגרם ל"משחקי סוף עונה" בליגות הראשונות - משחקים בהם היה רק מאבקי מיקום כספיים, כיוון שהקבוצות בפלייאוף זה ידעו שאינם יכולות לרדת ליגה ואינם יכולות לזכות באליפות ולכן הספורטיביות נפגעה לטענת המבקרים. משנה זו הליגות התחלקו ל-2 קבוצות פלייאוף (עליון ותחתון) בלבד.
העשור שני של שנות ה-2000
בשנת 2012 זכתה עירוני קריית שמונה באליפות ראשונה והפכה לאלופה הצפונית ביותר בתולדות המדינה ולאלופה הראשונה אחרי 29 שנה שלא הגיעה מאחת משלוש הערים הגדולות.
לקראת עונת 2012/2013 הוחלט על הקטנת הליגה הראשונה בחזרה ל-14 קבוצות להעלאת התחרותיות בליגה.
בשנת 2015 זכתה מכבי תל אביב באליפות שלישית ברציפות, בנוסף לזכייה בגביע המדינה ובגביע הטוטו, והפכה לקבוצה הישראלית הראשונה שזוכה בטרבל מקומי.
בשנת 2016 הפועל באר שבע זכתה באליפות לראשונה אחרי 40 שנה, ומכבי חיפה בגביע המדינה לראשונה אחרי 18 שנה. באותה עונה שבר ערן זהבי את שיא השערים של שחקן לעונה אחת כשכבש 35 שערים בעונה ושבר את שיאו הקודם של נסים אלמליח שעמד על 30 שערים בעונה אחת. בנוסף לזאת, בסוף העונה נמכר זהבי ממכבי תל אביב לגואנגג'ואו R&F מהליגה הסינית תמורת סכום שמוערך בכ-8 מיליון יורו, הסכום הגבוהה ביותר שניתן לקבוצה ישראלית על שחקן, ובפרט על שחקן ישראלי.
החל מעונת 2016/2017, הקבוצות הורשו לרשום 6 זרים בליגה (אך מותר ש-5 יהיו בהרכב הקבוצה בכל רגע נתון).
בעונת 2016/2017 זכתה בני יהודה תל אביב בגביע המדינה לראשונה לאחר 36 שנים.
בעונת 2017/2018 זכתה הפועל חיפה בגביע המדינה לראשונה לאחר 44 שנים.
גביע המדינה
"גביע ארץ ישראל" הראשון נוסד בידי הבריטים בשנת 1922, בשנתו הראשונה השתתפו בו רק קבוצות צבאיות והזוכה הראשונה הייתה קבוצת הגדוד הלנקשיירי. ב-5 השנים הבאות, עד 1927, זכתה בו קבוצת חיל האוויר המלכותי שישבה ברמלה וכונתה בעיתונות העברית "המעופפים רמלה". ב-1923 השתתפה בו לראשונה קבוצה עברית, מכבי תל אביב, ובשנים הבאות הצטרפו גם הפועל חיפה, מכבי חשמונאי ירושלים, מכבי פתח תקווה, ומכבי חיפה אך הן היו מיעוט מול הקבוצות הבריטיות. ב-1923 הקימה הסתדרות "מכבי" בארץ ישראל גביע מקביל שיועד לקבוצות מכבי ונקרא "מגן שמשון". בשנתו הראשונה וב-1924 זכתה בו מכבי נס ציונה, ב-1925 וב-1926 מכבי תל אביב וב-1927 זכתה בו מכבי חיפה. לאחר קום ההתאחדות לכדורגל ב-1928 היא לקחה לידיה את ניהול המשחקים כשגם הקבוצות הבריטיות הצטרפו לתחרות ואף זכו בו פעמיים, כשיתר הזוכות עד לקום המדינה היו עבריות. ב-1943 ו-1945 כונה הגביע "גביע המלחמה" כיוון ששוחק תחת קיומה של מלחמת העולם השנייה. לאחר קום המדינה שינה הגביע את שמו ל-"גביע המדינה".
נבחרת ישראל
נבחרת הגברים של ישראל בכדורגל מייצגת את ישראל במשחקים בינלאומיים מאז שנת 1948. קדמה לה נבחרת ארץ ישראל בכדורגל שהחלה להופיע במסגרת בינלאומית בשנת 1934. נבחרת ישראל מתמודדת בשני מפעלים בינלאומיים, שהם מוקדמות המונדיאל ומוקדמות אליפות אירופה בכדורגל.
מאז השתתפותה במונדיאל 1970 שנערך במקסיקו, לא הצליחה נבחרת ישראל להעפיל למונדיאל או לאליפות אירופה, אף שהייתה קרובה לכך פעמים אחדות. הישג בולט נוסף של הנבחרת הוא זכייתה בתחרות גביע אסיה שנערכה בישראל בשנת 1964, בתקופה בה התחרתה הנבחרת במסגרת האסיאתית.
בשנת 1934 התמודדה נבחרת ארץ ישראל לראשונה בתולדותיה במוקדמות המונדיאל, והפסידה פעמיים לנבחרת מצרים.
בשנת 1957 הצטרף בן המיעוטים הראשון לנבחרת ישראל: חלוץ מכבי יפו, בוחוס ג'וג'וסיאן, ארמני מסוריה שהגיע לארץ עם לוחמי הפלמ"ח בליל הגשרים. אחריו יבואו יאנגו סימנדיריס, ליאון קיוביק, רפעת טורק, זאהי ארמלי ורבים אחרים. ב-1958 סירבו טורקיה ואינדונזיה להתמודד מול ישראל במוקדמות מונדיאל 1958 בשוודיה. פיפ"א החליטה שלא להעלות את ישראל למונדיאל ללא משחק, והגרילה בין סגניות הבתים באירופה את ויילס, שעלתה כך בפעם היחידה בתולדותיה למונדיאל (נכון ל-2016) אחרי שניצחה פעמיים את ישראל 0–2 ו-0–2.
ב-1959 מונה מאמן חדש לנבחרת, מאמנה של נבחרת הונגריה, היהודי גיולה מאנדי. ישראל זכתה איתו באליפות מערב אסיה בארנקולם.
בערב פסח 1960, התרחש ניצחון סנסציוני של ישראל בבלגרד על יוגוסלביה 1–2 מצמד של חלוץ מכבי תל אביב, רפי לוי. ישראל החמיצה את ההעפלה לטורניר באולימפיאדת רומא רק בגלל יחס שערים.
במוקדמות מונדיאל 1962 העפילה ישראל עד לשלבים הסופיים של אחרי שניצחה את קפריסין ואתיופיה, הוליכה 0–2 במשחק הראשון מול איטליה אבל הפסידה 2–4 ו-0–6.
בשנת 1964 ישראל זכתה בפעם הראשונה והאחרונה באליפות אסיה שנערכת בישראל אחרי שניצחה את קוריאה הדרומית, הונג קונג והודו.
בשנת 1967, ישראל העפילה לראשונה לאולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) אחרי שהיא ניצחה את ציילון 0-7 ו-0–4. באולימפיאדה עצמה, הגיעה ישראל להישג מרשים והעפילה לרבע הגמר האולימפי אחרי ניצחונות על גאנה ואל סלוודור. ברבע הגמר הפסידה בהגרלה אחרי תיקו 1-1 מול בולגריה.
ב-16 בדצמבר 1969, לאחר שניצחה פעמיים את ניו זילנד, פעם את אוסטרליה וסיימה בתיקו 1-1 בסידני (שער יתרון של מוטל'ה שפיגלר) העפילה ישראל למונדיאל במקסיקו בפעם הראשונה בתולדותיה, והיחידה (נכון ל-2020).
בשנת 1970 התרחשה הופעה היסטורית של נבחרת ישראל במונדיאל 1970. הפסד 0–2 לאורוגוואי, תיקו 1-1 מול שוודיה ותיקו 0-0 מול הפינאליסטית איטליה. בדירוג הבלתי רשמי דורגה ישראל במקום 12 מבין 16. את השער לישראל מול שוודיה כבש שוב שפיגלר. המונדיאל הביא לגל של ביקוש לשחקן הישראלי והתנגדות חריפה של ההתאחדות לכדורגל.
בשנת 1974 התרחשה הופעתה האחרונה של נבחרת הכדורגל במשחקי עמי אסיה, בהפסד בגמר לאיראן בטהראן 0–1 משער עצמי של יצחק שום. בשנת 1974 התקיים בישראל טורניר החורף הראשון לנבחרות נוער. הטורניר נערך עד 1990.
בשנת 1976, ישראל העפילה לאולימפיאדת מונטריאול אחרי ניצחון מרשים בקוריאה הדרומית 1-3 עם צמד של גידי דמתי. במשחקים האולימפיים שוב הגיעה ישראל לרבע הגמר עם שלוש תוצאות תיקו בבית המוקדם (0-0 מול גוואמטלה, 2-2 מול מקסיקו, 1-1 מול צרפת). ברבע הגמר הובסה הנבחרת מול ברזיל 4-1.