cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המחתרת היהודית בבלגיה
פעולות המחתרת
המבצע החשוב ביותר, שהוציאה המחתרת לפועל בעזרת אנשי מחתרת בלגים, היה ההתקפה על רכבת המגורשים – המשלוח ה־20, שיצא ממחנה האיסוף מכלן ב־19 באפריל 1943 לכיוון לפולין. בתיאום עם קבוצה שהוכנה לכך במחנה המעבר, הצליחו המתקיפים לשחרר כ־600–700 יהודים, כ־200 נתפסו, ואחרים הצליחו להימלט. עשרות נפצעו ולמעלה מ־60 אנשים נהרגו. אלה שהצליחו לברוח ולהימלט, קיבלו עזרה והוסתרו על ידי המחתרת. הייתה זו הפעולה היחידה באירופה שבה רכבת אשר הובילה יהודים למחנה השמדה הותקפה.
מבצע נוסף, היה התקפה על בית החולים טירלמונט, מבצע שחולצו בו הפצועים שהובאו ממשלוח ה־20. גם מבצע זה גבה קורבנות מאנשי המחתרת.
מתוך כ־65,000 יהודים שהיו בבלגיה בשנות המלחמה שרדו כ־35,000. מתוכם ניצלו למעלה מ־23,000 על ידי המחתרת וביניהם כ־3,000 ילדים, ואילו כ־10,000 מצאו מקלט בכוחות עצמם. בתקופת הכיבוש והגירושים למזרח אירופה בעיקר לאושוויץ, נספו כ־29,000 איש.
יוסף אליהו מובשוביץ
הרב יוסף אליהו הלוי מובשוביץ (נולד בל' בתשרי תשכ"ג, 28 באוקטובר 1962) הוא רבה של קריית משה בירושלים, מראשי מוסד הרב קוק ועורך תורני.
קורותיו
נולד בירושלים לרב שמואל דוד הלוי מובשוביץ, ר"מ בישיבת נובהרדוק בירושלים, עורך במכון ירושלים ומהדיר תורני המתמחה בתורת הגר"א. נקרא על שם סבו, יוסף אליהו מובשוביץ, בנו של הרב מרדכי שלמה מובשוביץ, רבה של מלסטובקה. למד בישיבת חברון. בשנת 1985 נישא למלכה, בת הרב שילה רפאל ולהם עשרה ילדים.
לאחר נישואיו החל לעסוק בההדרת ספרות תורנית, ובין השאר סייע לחותנו בההדרת חידושי הריטב"א על מסכת בבא מציעא. לאחר פטירת חותנו, בשנת 1994, התמנה תחתיו כרב שכונת קריית משה בירושלים ורב בית הכנסת אוהל יצחק בשכונה, והוא בן 32. באותה עת התמנה כסגן יו"ר מוסד הרב קוק. בשנת 2001 התמנה לראש מוסד הרב קוק. כעבור זמן מונה בנו של הרב שילה רפאל, יהודה לייב, ליו"ר הנהלת מוסד הרב קוק, ולצדו שני גיסיו הרב מובשוביץ והרב נתן שפירא.
פועלו הספרותי-התורני
בשנת 1999, לאחר פטירת ד"ר יצחק רפאל, מונה תחתיו כעורך כתב העת "סיני". הוא עורך גם את ספרי ההרצאות של הכינוס הארצי לתורה שבעל-פה הנערך על ידי המוסד. ערך את הספר "משכן שילה", הכולל לקט חידושים ופסקי דין של חותנו ואת ספר הזיכרון שיצא לזכרו. כמו כן ערך את "ספר רפאל" ובו מאמרים תורניים ומחקרים לזכרו של ד״ר יצחק רפאל, את "ספר יובל ה-70 למוסד הרב קוק" וספרים נוספים בהוצאת מוסד הרב קוק.
בהמשך לאביו, חלק מהספרים שערך עוסקים בתורת הגר"א. הוציא את סידור "תפילת אליהו" על פי הלכות הגר"א. הוא מפרסם מאמרים תורניים בכתב העת סיני ועוד.
פנטומס
פנטומס (באנגלית: Phantoms) הוא צמד מוזיקלי אמריקאי,   המורכב מקייל קפלן וויני פרגולה.
קריירה
ב-31 במרץ 2017, הצמד הוציא את אלבום האולפן הראשון שלהם, Phantoms. אחד מהשירים שנמצא באלבום, "Just a Feeling", שיצא בשיתוף פעולה עם הזמרת-יוצרת האמריקאית, וריטה. השיר הגיע, בשיאו, למקום העשירי במצעד הדאנס/מיקס שואו איירפליי.
ב-2016, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם סקיילר אסטין, את השיר "Call My Name".
ב-26 במאי 2017, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם ג'ורג'ו מורודר, את השיר "Champagne, Secrets, & Chanel".
ב-3 באוקטובר 2018, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם ונסה הדג'נס, את הסינגל "Lay with Me". השיר הגיע, בשיאו, למקום ה-24 במצעד הדאנס/מיקס שואו איירפליי ולמקום ה-39 במצעד שירי הדאנס/אלקטרוני.
ב-12 ביולי 2019, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם אנה קלנדנינג, את הסינגל "Say It". השיר הגיע, בשיאו, למקום השמיני במצעד הדאנס/מיקס שואו איירפליי ולמקום השביעי במצעד שירי הדאנס/אלקטרוני הדיגיטלי.
ב-19 ביולי 2019, הצמד הוציא את אלבום האולפן השני שלהם, Disconnect.
ב-25 בספטמבר 2020, הצמד הוציא את הסינגל "Want To Know". השיר הגיע, בשיאו, למקום ה-23 במצעד הדאנס/מיקס שואו איירפליי.
ב-23 באוקטובר 2020, הצמד הוציא את המיני-אלבום השני שלהם, Moonlight.
אברהם לוין (שואה)
אברהם לוין תיעד ביומנו את אירועי המלחמה במהלך השואה. עסק גם בהוראה. נרצח על ידי הנאצים במחנה ההשמדה "טרבלינקה" בשנת 1943.
קורות חיים
אברהם לוין נולד בוורשה למשפחה דתית ולמד בחדר ובישיבה. עם הזמן הוא החל להתרחק מהדת ובגיל עשרים התנתק ממנה לגמרי. לוין היה ממייסדי תנועת "חלוצי ציון" וכן השתתף והרצה בוועידת ה"חלוץ" שנערכה בוורשה. ועידה זו הייתה כחלק מההתארגנות למטרות עליית היהודים לארץ ישראל. בשנת 1917 התחיל ללמד תנ"ך, עברית והיסטוריה יהודית בבית ספר לבנות שנקרא "יהודיה" בוורשה. בית ספר זה אופיין בלימודי הציונות והיהדות. עם השנים לוין הפך לסגן המנהל בבית הספר.
משנת 1925 ועד הכניסה לגטאות לוין הספיק לבקר בארץ ישראל והוסמך להוראה. לאחר כמה שנים חזר לביקור נוסף בארץ והתארח אצל אחת מתלמידותיו.
פועלו בזמן השואה
עיקר פועלו של אברהם היה תיעוד של חיי היהודים בגטו ורשה בארכיון המחתרתי "רינגלבלום" שכונה גם "עונג שבת". בזמן המלחמה אברהם לוין כתב יומן על אירועי המלחמה, יומן זה נמנה בקטגוריה של יומן איש ציבור. חלקו הראשון של היומן נכתב לפני מלחמת העולם השנייה ביידיש בשנת 1934, וחלקו השני של היומן נכתב בעברית מיולי 1942 ופותח ב-"אקציה הגדולה". הכתיבה אינה אחידה, וייתכן ואבדו קטעים מסוימים במהלך השנים שעברו.
היומן מכיל סיפורים ושמועות המסתובבות בגטו ורשה. לוין הוסיף תיאורים ועובדות ביומנו על הנעשה בפולין, מעשי הרג שעוללו הגרמנים ביהודים, התעללות אכזרית וריכוז יהודים בעל כורחם על ידי הגרמנים בגטו ורשה. הוא כתב ביומנו: "כמעט ואין יום חולף בלי שישפך דם יהודים על אבני המרצפות של הגטו בוורשה ועל המדרכות". (מקור 8) לוין היה מהיחידים שהצליחו לתעד למרות התנאים הקשים את ה"אקציה הגדולה" שכונתה גם "הגירוש הגדול" בה הובלו כ 265,000 יהודים למחנה ההשמדה בטרבלינקה. ביומנו לא מצוינות רק עובדות, אלא גם הסקת מסקנות והפקת לקחים. הוא אינו כותב ביומנו רק על האירועים אשר התרחשו בוורשה, אלא גם את מה ששמעו אזניו מפי עדים על קהילות אחרות. כתביו התגלו בגניזות של ארכיון "רינגלבלום" אשר נמצאו מתחת להריסות של גטו ורשה לאחר המלחמה. ככל הנראה לוין נרצח במחנה בטרבלינקה באקציה בחודש ינואר 1943.
ארטיום דולגופיאט
אַרְטְיוֹם אוֹלֵגוֹבִיץ' דּוֹלְגוֹפְּיַאט (באוקראינית: Арте́м Олегович Долгопят; נולד ב-16 ביוני 1997) הוא מתעמל ישראלי, אלוף אולימפי (טוקיו 2020), פעמיים סגן אלוף העולם (2017 ו-2019) ופעמיים אלוף אירופה (2020 ו-2022) בתרגיל הקרקע.
ביוגרפיה
דולגופיאט נולד בדנייפרופטרובסק (כיום דניפרו) שבאוקראינה, לאולג דולגופיאט ולאנג'לה בילן. סבתו מצד אביו הייתה יהודייה. יש לו אח בשם מקסים. דולגופיאט החל להתאמן בהתעמלות בגיל שש. גם אביו היה מתעמל בצעירותו. ב־2009, בגיל 12, עלה דולגופיאט עם משפחתו לישראל עקב מצבם הכלכלי. דולגופיאט ומשפחתו התמקמו בראשון לציון והוא המשיך את אימוניו בקבוצת ההתעמלות של אגודת מכבי תל אביב תחת הדרכתו של סרגיי וייסבורג. הוא למד בבית הספר תיכון שבח מופת בתל אביב, המאופיין בתלמידים רבים ממדינות ברית המועצות לשעבר, אך נשר מהלימודים בגלל קשיי השפה בעברית ועומס האימונים. את שירותו בצה"ל עשה במעמד של ספורטאי פעיל בבסיס תל השומר במפקדת מיטב.
ראשית הדרך
טרם עלייתו לישראל בגיל 12, היה דולגופיאט פעמיים אלוף אוקראינה בקטגוריית גילו.
בישראל המשיך את אימוניו במסגרת קבוצת ההתעמלות של אגודת מכבי תל אביב. בגיל 14, במהלך מחנה אימונים, שבר דולגופיאט את רגלו ועבר הליך שיקום ארוך. בשנת 2014 השתתף באולימפיאדת הנוער נאנג'ינג והגיע למקום החמישי בקפיצות, למקום השמיני בתרגיל הקרקע, ולמקום העשירי בקרב רב.
בספטמבר 2015, זכה דולגופיאט במדליה הראשונה שלו בתחרות בסבב העולמי המקצועי כאשר זכה במדליית זהב בתרגיל הקרקע בתחרות מסוג 'גביע האתגר העולמי' שנערכה באוסייק שבקרואטיה. באותה השנה הוא התחרה לראשונה באליפות העולם בגלאזגו וסיים במקום 103 במוקדמות הקרב רב. עוד באותה השנה הדיח לראשונה את אלכס שטילוב מתואר אלוף ישראל בתרגיל הקרקע, הנחשב לתרגיל החזק של שטילוב. במהלך שנת 2016 הוא לא הצליח להשיג את הקריטריון עבור אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו ובסוף אותה השנה סבל מכאבי גב שהשביתו אותו מפעילות ספורטיבית לתקופה של שלושה חודשים.
סגן אלוף העולם
באליפות העולם 2017, שנערכה במונטריאול שבקנדה, זכה דולגופיאט במדליית כסף בתרגיל הקרקע, לאחר שקיבל ציון של 14.533. בכך היה למתעמל הישראלי השני שזכה במדליה באליפות העולם והראשון שזכה במדליית כסף. באליפות אירופה שנערכה בקלוז', רומניה, סיים במקום הרביעי בתרגיל הקרקע. באותה שנה זכה במדליית כסף בתרגיל הקרקע בתחרות מהסבב העולמי באוסייק שבקרואטיה. עוד באותה שנה, השתתף במכביה העשרים, שהוגדרה גם כאליפות ישראל, וזכה בשתי מדליות זהב בתרגיל הקרקע וסוס הסמוכות ובמדליית ארד בתרגיל הקפיצות. בדצמבר 2017 דולגופיאט נבחר לספורטאי השנה על ידי הוועד האולימפי בישראל במסגרת טקס פרסי הספורט הישראלי שהתקיים בהבימה.
באליפות אירופה 2018 שנערכה בגלאזגו שבסקוטלנד, הוא עלה לגמר מכשיר הקרקע מהמקום הראשון וזכה במדליית כסף לאחר שקיבל ציון של 14.466 בגמר. במהלך השנה הוא זכה בחמש מדליות בתחרויות מהסבב העולמי - כולן בתרגיל הקרקע. 4 מהמדליות בתחרויות מסוג 'גביע האתגר העולמי' ומדליה אחת בתחרות מסוג 'גביע העולם'; במאי זכה במדליית כסף בתחרות שנערכה בקרואטיה; ביוני זכה שוב במדליית כסף בתחרות שנערכה בסלובניה; ובספטמבר זכה בשתי מדליות זהב בתחרויות שנערכו בסומבטהיי שבהונגריה, ובפריז. בנובמבר הוא זכה במדליית זהב בתחרות מסוג 'גביע העולם' בקוטבוס שבגרמניה. באליפות העולם באותה השנה, שנערכה בדוחה שבקטר, סיים במקום החמישי בתרגיל הקרקע עם ציון של 14.566 נקודות, ציון זהה לאמריקאי יול מולדאוור, שסיים רביעי עקב רמת ביצוע טובה יותר.
באליפות העולם 2019, שנערכה בשטוטגרט שבגרמניה, זכה דולגופיאט במדליית כסף בתרגיל הקרקע בפעם השנייה בקריירה. הוא העפיל לגמר לאחר שסיים במקום הראשון במוקדמות עם ציון של 15.033 ובגמר סיים במקום השני לאחר שקיבל ציון של 15.200, עשירית הנקודה ממדליית הזהב של קרלוס יולו הפיליפיני (15.300). באליפות אירופה באותה השנה שנערכה בשצ'צ'ין, פולין, זכה במדליית כסף עם ציון של 14.900 נקודות בגמר תרגיל הקרקע לאחר שהעפיל לגמר הקרקע מהמקום הראשון עם ציון של 15.366 נקודות. באותה שנה זכה גם בארבע מדליות בתרגיל הקרקע בתחרויות מהסבב העולמי; מדליית זהב בתחרות בבאקו, מדליית זהב בתחרות באוסייק, מדליית זהב בתחרות בסומבטהיי ומדליית כסף בתחרות בפריז.
באליפות אירופה 2020 שנערכה במרסין שבטורקיה, זכה דולגופיאט בשתי מדליות; זהב בתרגיל הקרקע וארד בשולחן הקפיצות. דולגופיאט הפך למתעמל הישראלי השני שזוכה בזהב אירופי, והראשון שזוכה בשתי מדליות באותה אליפות. בתרגיל הקרקע הוא עלה לגמר מהמקום השני עם ציון של 14.933, ובגמר סיים עם ציון של 15.000 נקודות, אשר העניק לו את המקום הראשון. בתרגיל שולחן הקפיצות, סיים את המוקדמות עם ציון של 14.350, עלה לגמר מהמקום השלישי, בו סיים עם ציון ממוצע של 14.483 נקודות, ואשר העניק לו את המקום השלישי הכללי.
אלוף אולימפי - טוקיו 2020
באולימפיאדת טוקיו 2020, זכה דולגופיאט במדליית זהב בתרגיל הקרקע בהתעמלות מכשירים והפך לישראלי הראשון שזוכה במדליה אולימפית בענף ההתעמלות ולאלוף האולימפי הישראלי השני בהיסטוריה. מדליית זהב זו הייתה השנייה של ישראל במשחקים האולימפיים והראשונה מבין שתיים של ישראל בטוקיו 2020.
בסוף 2021, נבחר דולגופיאט בפעם השנייה בקריירה לספורטאי השנה על ידי הוועד האולימפי בישראל, עקב הישגיו.
אחרי אולימפיאדת טוקיו
כחודש וחצי לפני אליפות אירופה לשנת 2022, נפצע דולגופיאט במהלך אימונים וסבל משבר מאמץ בכף רגלו הימנית. כתוצאה מהפציעה הוא החמיץ את אליפות ישראל. למרות פציעתו שלא החלימה לחלוטין, הוא התחרה לבסוף באליפות אירופה שנערכה במינכן וזכה בתואר האירופי בתרגיל הקרקע בפעם השנייה בקריירה. לגמר הוא עלה מהמקום השישי כאשר סיים עם ציון של 14.266 נקודות. בגמר הוא סיים במקום הראשון בציון של 14.966 נקודות לפני כריסטוף מסארוש ההונגרי (14.600 נקודות) וג'ייק ג'רמן הבריטי (14.433 נקודות). עוד באותה השנה, דולגופיאט זכה בשש מדליות בתחרויות מהסבב העולמי; מתוכן שלוש מדליות בתרגילי קרקע ושלוש מדליות בתרגילי שולחן הקפיצות; בחודש מרץ בגביע העולם בקהיר, הוא זכה בזהב בתרגיל הקרקע ובארד בתרגיל שולחן הקפיצות, כמו גם מדליית זהב בתרגיל הקרקע בגביע העולם בדוחה שבקטאר. בחודש אפריל בגביע העולם בבאקו, דולגופיאט זכה בזהב בתרגיל הקרקע ובארד בשולחן הקפיצות. בספטמבר בתחרות מסוג גביע האתגר העולמי שנערכה בפריז, הוא זכה במדליית ארד בתרגיל שולחן הקפיצות. בדצמבר 2022 נבחר דולגופיאט בפעם השלישית בקריירה לספורטאי השנה על ידי הוועד האולימפי בישראל בעקבות הישגיו בשנה החולפת.
באליפות אירופה 2023 שנערכה באנטליה‎ שבטורקיה, זכה דולגופיאט במדליית הכסף בתרגיל הקרקע כשסיים במקום השני בגמר עם ציון של 14.666. עוד באותה השנה הוא זכה במדליית הזהב בתרגיל הקרקע בתחרות מסוג גביע העולם בקוטבוס שבגרמניה.
מדליות בסבב העולמי
מלבד מדליות במשחקים האולימפיים, אליפות העולם ואליפות אירופה, דולגופיאט זכה ב-20 מדליות בתחרויות מהסבב העולמי (12 זהב, 5 כסף ו-3 ארד). 9 מתוכן בתחרויות מסוג 'World Cup' ו-11 מתוכן בתחרויות מסוג 'World Challenge Cup'.
עולם חדש (אלבום)
עולם חדש הוא אלבום האולפן השני של הזמרת נרקיס שיצא לאור באוקטובר 2020. נרקיס כתבה תשעה מתוך עשרת השירים שבאלבום. ניר מימון הפיק את האלבום.
הפקה
האלבום נוצר לאורך תקופה של למעלה משנתיים. השיר הראשון שיצא מהאלבום הוא "ממה אתה בורח" בו שיתפה פעולה עם רביד פלוטניק (נצ'י נצ'). השיר יצא לאור באוקטובר 2018, שנתיים לפני יציאת האלבום. אחריו יצא לאור השיר "גלבי", שמשמעותו הוא "הלב שלי" בתימנית, משלב הקלטות של סבתה של נרקיס. ארבעה חודשים לאחר מכן יצא לאור השיר השני מתוך האלבום "כל מה שקורה". השיר עוסק בניגודים ובלבטים שבין עולם הבמה ובין עולמה הדתי וכולל סימפול של מרטין לותר קינג. השיר "שישמור לי עליך" נכתב על בנה הבכור, שגם מופיע בצילומי הוידאו קליפ.
"עולם חדש", שיר הנושא של האלבום, נכתב כחלק מפרויקט "יצירת חיי" של ידיעות אחרונות ו-ynet להנצחתו של גבריאל חוטר שנרצח בפיגוע בישיבת עתניאל. השיר יצא לאור בסמוך ליום הזיכרון לחללי מערכות ישראל. חודשיים לאחר מכן יצא לאור השיר "משה", דואט עם מירי מסיקה.
האלבום המלא יצא לאור ב-19 באוקטובר 2020. במקביל ליציאתו יצא לאור הסינגל "אביא לו" והשיר "אם ננעלו", העוסק בחווית פינוי גוש קטיף שעברה עליה ועל משפחתה בשנת 2005. בקליפ לשיר, שיצא בפברואר 2021, מופיעים בני משפחתה של נרקיס לצד משפחות אחרות ממפוני גוש קטיף.
להתחיל מחדש
להתחיל מחדש (באנגלית: Cast Away) הוא סרט קולנוע דרמטי משנת 2000 בבימויו של רוברט זמקיס ובכיכובו של השחקן טום הנקס כעובד חברת פדקס התקוע על אי לא מיושב, לאחר שמטוסו התרסק בדרום האוקיינוס השקט. הסרט מתאר את הניסיונות המוצלחים שלו לשרוד על האי באמצעות שרידי מטוס המטען שלו, כמו גם היציאה הסופית שלו והחזרה לחברה.
הנקס זכה באותה שנה בפרס גלובוס הזהב על משחקו. הסרט היה מועמד לשני פרסי אוסקר, בקטגוריות השחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי והסאונד הטוב ביותר, אך לא זכה באף אחת מהן.
סרט זה הוא שיתוף הפעולה השני בין זמקיס לבין הנקס. קדם לו הסרט "פורסט גאמפ" משנת 1994.
עלילה
במהלך הטיסה מתרסק מטוסו באוקיינוס השקט עקב סערה אדירה שמתחוללת, וצ'אק, שמאבד את הכרתו מוצא את עצמו אחרי כמה שעות על חוף אי לא מוכר.
אחרי שהוא מתעורר ומתאושש, מתחיל צ'אק לחקור את האי ועד מהרה מגלה כי הוא לבד באזור והאי לא מיושב. במהלך סיורו הוא מוצא כמה חבילות שהיו אמורות להגיע ללקוחותיו, שרידי מטוס ואת גופת אחד הטייסים אותו הוא קובר בחוף. בתחילה הוא מנסה לאותת להצלתו ועושה ניסיון בריחה עם סירת ההצלה שלקח עמו בעת שהמטוס התרסק, אך מהר מאוד הוא נכנע לגלי הים וחוזר לחפש אחר מזון, מים ומחסה. צ'אק פותח את החבילות כדי לנסות להציל את עצמו עם הפריטים שנשלחו אולם משאיר חבילה אחת סגורה, עם זוג כנפיים מצויר עליה, בתקווה להביאה ליעדה כשינצל.
במהלך הניסיון הראשון להצית אש, נפצע צ'אק בידו ומתחיל לדמם. בזעם הוא משליך חפצים שונים, ביניהם כדורעף תוצרת חברת וילסון. זמן קצר לאחר מכן הוא מסמן פרצוף על הכדור - בדפוס ידו המגואלת בדם - מכנה אותו "וילסון" ומתחיל לדבר אליו, כמעין חבר דמיוני.
ארבע שנים שוהה צ'אק באי המבודד במהלכן הוא מרזה באופן דרמטי, מגדל זקן ושיער פרוע ומפתח מיומנויות דיג שעוזרות לו לשרוד. לאורך כל התקופה הופך וילסון לחברו היחיד איתו הוא מדבר ומשתף אותו בימים שעוברים עליו. צ'אק מצליח לבנות רפסודה מאולתרת מחלקי המטוס ואחרי שבתחילת הדרך נכנע לגלים החזקים, הוא מייצר רפסודה שמחזיקה מעמד ויוצא לדרכו, יחד עם וילסון והחבילה שהחליט לשמור סגורה. במהלך ההפלגה נופל וילסון לים ומשאיר את צ'אק ההמום בתחושת בדידות אדירה. מאוחר יותר הוא נמצא על ידי ספינת משא חולפת שאנשיה מצילים אותו.
עם החזרה לחברה, ואחרי ארבע שנים בהן חי בגפו, צ'אק לומד שהוא כבר זמן רב נחשב למת, משפחתו וחבריו ערכו לו לוויה, וקלי התחתנה עם רופא השיניים שלו ואף יש להם בת. לאחר הפגישה עם קלי הזוג מצהיר על אהבתם, אך מימוש עתידי יחד הוא כבר מבחינתה בלתי אפשרי בשל מחויבותה למשפחתה.
צ'אק מחליט לצאת אל מחוץ לעיר כדי להחזיר את אותה חבילה סגורה ששמר. הוא מגיע אל הבית אך הוא ריק מאדם, והוא משאיר פתק בו כתוב כי החבילה הזאת והמטרה ששם לעצמו להחזירה, החזיקה אותו בחיים. הוא חוזר אל דרך העפר המובילה עד שמגיע להצטלבות דרכים בה פוגש אישה נוהגת בטנדר, שאותה הוא עוצר כדי לבקש ממנה עזרה. הנהגת מסבירה לצ'אק לאן מוליכה כל דרך בצומת וכשהטנדר מתרחק מבחין צ'אק באיור על המשאית, איור הדומה לזה המצויר על החבילה.
וילסון
"דמותו" של וילסון הכדורעף, המשמש כחברו של צ'אק, נוצרה על ידי התסריטאי ויליאם ברוילס ג'וניור. כשערך את המחקר לסרט, התייעץ ברוילס ג'וניור עם מומחי הישרדות מקצועיים, שבין היתר הציעו לו לכפות על עצמו חיים מבודדים על חוף ים כדי לחוש את האווירה. ברוילס ג'וניור קיבל את העצה ויצא לשבוע במפרץ קליפורניה הקרוי גם "חוף קורטז". במהלך השבוע נשטף כדורעף אל החוף, מה שנתן לברוילס ג'וניור את ההשראה.
לאחר יציאת הסרט נמכר הכדור המקורי במכירה פומבית לקן מאי, המנכ"ל לשעבר של פדקס, בסכום של 18,500 דולר. חברת וילסון המשיכה למכור כדורים עם הדפס היד האדומה גם שנים אחרי הצלחת הסרט.
במהלך הסרט נעשית התייחסות הומוריסטית אחת להיותו של וילסון, למעשה, נגזר משם יצרנית הכדורעף. בסצנה בה צ'אק עוקר לעצמו שן רקובה שהציקה לו, הוא פונה טרם המעשה לוילסון ומספר לו שלרופא השיניים שלו קראו ג'יימס ספולדינג (בהתייחסו ל"ספולדינג" - יצרנית ציוד ספורט ומתחרה של חברת "וילסון").
חברת פדקס (FedEX)
חברת פדקס, שבה צ'אק עובד, מפורסמת רבות במהלך הסרט, החל ממטוס החברה שמתרסק, חבילות אריזה שנושאות את הלוגו שלה וכו'. החברה לא שילמה כסף עבור הפרסום בסרט, אך בתמורה סיפקה גישה למתקני החברה בממפיס, לוס אנג'לס ומוסקבה, וכן מטוסים, משאיות, מדים ותמיכה לוגיסטית. אנשי השיווק של החברה ליוו את הצילומים במשך כשנתיים. מנכ״ל פדקס, פרד סמית', הופיע בתפקיד עצמו בסצנה בה צ'אק חוזר מן האי. הרעיון של סיפור המבוסס על מטוס פדקס שמתרסק נתן לחברה "התקף לב בהתחלה", אבל הסיפור הכללי נתפס כחיובי ובחברה החלה עלייה במודעות למותג באסיה ואירופה בעקבות יציאתו של הסרט.
ביקורות
הסרט קיבל ביקורות חיוביות באופן כללי ולציון 90% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 154 ביקורות.
אברהם עמיצור
ביוגרפיה
עמיצור נולד בכפר נובנדגאן שבמחוז שיראז באיראן. כשהיה בן תשע התייתם מאביו, שלמה הכהן, ונשלח עם דודיו לעבוד ברוכלות, ולעזור בפרנסת משפחתו, שכללה את אמו, אחיו ואחותו.
עוד בילדותו אהב ללמוד ולקרוא, ובין ספרי אביו גילה את התנ"ך. הקריאה בספר הותירה בו רושם, והוא ביקש לדעת מה אירע לעם ישראל לאחר חורבן בית המקדש השני; אלא שבני כפרו לא היו יודעי ספר, והוא לא קיבל תשובות. מאז התפתח בו רצון עז לעלות לירושלים ולהכיר את ההיסטוריה של עם ישראל.
בשנת ה'תרע"א (1911) כשהוא בן 20, עלה לארץ ישראל עם אשתו אסתר בשיירה מאיראן, ושינה את שם משפחתו ממזרחי לעמיצור, שם המעיד על חלומותיו הציוניים. עם הגיעו לארץ השתכן בירושלים למשך שלושה חודשים. לאחר מכן עבר למושבה כפר סבא, שם רכש כרם שקדים עוד בטרם בואו ארצה. הכרם לא היה רווחי כלל, ובשנת 1914, זמן קצר לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה, פתח חנות מכולת. בסוף המלחמה לא היה זכר לכרם, שכן הטורקים עקרו את העצים לשימוש כדלק לרכבות. לאחר המלחמה עבר עמיצור למושבה פתח תקווה, שם עבד כפועל בפרדסי העיר. לאחר תקופה פתח חנות בגדים, ושם עבד בשארית חייו.
במהלך השנים ניסה לשקם את כרמו עוד פעמיים: פעם אחת מלחמת העולם השנייה גרמה גם היא לכישלון העסק, ופעם נוספת נאלץ לוותר על החלום החקלאי, כאשר בתום מלחמת העצמאות כשכבר שיקם את הכרם, באו תושבי המעברות הסמוכות, ואכלו את הפֵרות. לאחר כל זה, בלית ברירה, מכר את הפרדס במחיר אפסי. לעמיצור נולדו שבעה ילדים, חמש בנות ושני בנים, והוא שאף שכולם יקבלו השכלה; ואכן, ילדיו גדלו והיו למורים ולגננות.
על הקריאה בתנ"ך כתב בזקנותו למשורר ישורון קשת:
עמיצור נפטר בפתח תקווה ב-1969, בגיל 78. נקבר בעירו.
כתביו
את שירו הראשון פרסם בכתב העת הספרותי "הדים" בעריכת אשר ברש ויעקב רבינוביץ, ולאחר מכן הדפיס שירים וסיפורים בכתבי עת נוספים: "כתובים", "מאזנים", "הארץ", "בוסתנאי", "הדואר", "גליונות", קובצי "קטיף", "הד המזרח" ועוד.
שלושה ספרים מפרי עטו ראו אור, האחרון בהם לאחר מותו:
הנצחה
עיריית פתח תקווה הנציחה את עמיצור, שהיה תושב העיר במשך שנים רבות, ברחוב על שמו.
קישורים חיצוניים
משיריו:
טורקי בן סלמאן אאל סעוד
טורקי בן סלמן אל סעוד (נולד ב-1987) הוא נסיך לבית סעוד ואיש עסקים סעודי, יו"ר חברת האחזקות תראוואט. ב-9 בפברואר 2013 הוא מונה ליו"ר קבוצת המחקר והשיווק הסעודית (SRMG) וכיהן בתפקיד עד 6 באפריל 2014.
ביוגרפיה
הנסיך טורקי נולד בריאד בשנת 1987 לאמו פהדה בינת פלאח אל חיתליין, בת זוגו השלישית של המלך סלמאן. הוא ילדו התשיעי של המלך סלמאן והילד השני של פאהדה בינת פלאח. הוא אחיו (גם מאם) של מוחמד בן סלמאן, יורש העצר של ערב הסעודית, ושל הנסיך חאלד, סגן שר ההגנה. הנסיך טורקי מחזיק בתואר ראשון בשיווק מאוניברסיטת המלך סעוד.
קריירה
הנסיך טורקי מונה ליו"ר קבוצת המחקר והשיווק הסעודית (SRMG) בפברואר 2013. הוא החליף בתפקיד את אחיו (מאב) הנסיך פייסל . כהונתו של הנסיך טורקי כיו"ר הסתיימה עם התפטרותו באפריל 2014.
הנסיך טורקי הוא יו"ר חברת האחזקות תראוואט. הוא פועל בה ההון הפרטי של משפחתו והשקעות זרות מאז 2015.
Neon Nature Tour
The Neon Nature Tour הוא סיבוב ההופעות השלישי של הזמרת-יוצרת הוולשית מרינה, הידועה גם בשם הבמה שלה לשעבר, מרינה אנד דה דיימונדס. סיבוב ההופעות הוכרז רשמית כשלושה חודשים לאחר יציאת אלבומה השלישי, Froot, ב-23 ביוני 2015. סיבוב ההופעות החל ב-12 באוקטובר 2015, ביוסטון, טקסס במרכז המוזיקה Revention והסתיים ב-20 במרץ 2016 בסנטיאגו, צ'ילה, וכלל בסך הכל 52 הופעות במשך שישה חודשים.
רקע
לאחר יציאתו של Froot, החלה דיאמנדיס להופיע במטרה לקדם את האלבום, ובעיקר במופעים ובפסטיבלים שונים במהלך האביב והקיץ של 2015. במהלך סדרת ההופעות, הביעה דיאמנדיס עניין בלצאת לסיבוב הופעות רשמי בסתיו של אותה השנה. באפריל 2015, כשנשאלה על סיבוב ההופעות, סיפרה דיאמנדיס כי תקרא לו "Neon Nature Tour". חודשיים לאחר מכן, ב-23 ביוני 2015 הוכרז רשמית סיבוב ההופעות בצפון אמריקה, שכלל תשע עשרה הופעות שהתפרשו לאורך חודשיים. כשבועיים לאחר ההכרזה הראשונית של סיבוב ההופעות, ב-6 ביולי 2015, הוכרז החלק האירופאי שלו, הבנוי מעשר הופעות ברחבי בריטניה ואירלנד. בהמשך נוספו הופעות נוספות לשני חלקי סיבוב ההופעות.
ב-5 באפריל 2016 הכריזה דיאמנדיס באינסטגרם ובטוויטר על סיום סיבוב ההופעות, וכן סיומה של תקופת הקידום של Froot, כאשר "Weeds" היא הרצועה היחידה באלבום שמעולם לא בוצעה בהופעה חיה.
ביקורות
סיבוב ההופעות זכה לביקורות חיוביות על ידי המעריצים והמבקרים. פרנק מוג'יקה מהמגזין המקוון Consequence of Sound שיבח את ההופעה שהתקיימה ב-19 באוקטובר 2015, בתיאטרון היווני שבלוס אנג'לס, וכינה אותה "חוויית פופ שכולה הנאה".
הצופים (ישראל)
תנועת הצופים העולמית היא תנועת נוער בינלאומית וא־פוליטית אשר מאוגדת בישראל במספר ארגונים שונים.
היסטוריה צבאית של הקיסרות הרומית
הקיסרות הרומית או האימפריה הרומית (בלטינית: Imperium Romanum) הייתה מדינה רומית שהתקיימה באגן הים התיכון מימיו של אוגוסטוס קיסר (המאה ה-1 לפני הספירה) ועד נפילתה בשנת 476 לספירה. הקיסרות הרומית נוצרה כתוצאה מהחלפת השלטון הרפובליקני ברומא העתיקה, והיא היוותה את השלב השלישי והאחרון בהתפתחות הציוויליזציה של רומא העתיקה; קדמו לה הרפובליקה הרומית (509 לפנה"ס - המאה ה-1 לפנה"ס) והמלוכה הרומית (המאה ה-8 לפנה"ס - 509 לפנה"ס). הקיסרות הרומית התאפיינה בצורת ממשל אוטוקרטית ובשטחים רחבי הידיים אותם כבשה באירופה ובמזרח התיכון.
את התפשטותה החלה רומא העתיקה עוד בימי הרפובליקה, אך היא הגיעה לשיאה בימיו של הקיסר טראיאנוס, כאשר חלשה על שטח של כמעט 6 מיליון קמ"ר. בעקבות התפשטותה הרחבה וכושר העמידה של הקיסרות בפני כוחות זרים, ניכרה השפעתה על השפה, הדת, הארכיטקטורה, הפילוסופיה, המשפטים והממשל באומות רבות ברחבי העולם עד עצם היום הזה.
התקופה הראשונה: התפשטות בשיא העוצמה (27 לפנה"ס - 193 לספירה)
בין תקופת שלטונו של אוגוסטוס לבין זו טראיאנוס, השיגה הקיסרות הרומית שטחים נרחבים הן במזרח והן במערב, לאחר כמה תבוסות החלו, בשנת 16 לפנה"ס, צבאות רומא לדחוף צפונה ומזרחה מחוץ לגאליה והכניעו את מרביתה של גרמאניה. ההתקדמות בצפון מזרח נעצרה, בעקבות השמדתם הכמעט מוחלטת של שלושה לגיונות, שהיוו יותר 10% מהצבא הרומי, בקרב יער טויטובורג בשנת 9.
הקיסרות הרומית התאוששה מתבוסה זו והמשיכה את התפשטותה אל מעבר לגבולותיו של "העולם הידוע". הרומאים פלשו לבריטניה בשנת 43, מפלסים את דרכם לפנים היבשה, ובנו שני בסיסים צבאיים כדי להגן נגד מרידות ופלישות מצפונו של האי הבריטי, שמהם בנו ואיישו חיילים, בשלב מאוחר יותר, את חומת אדריאנוס.
הקיסר קלאודיוס הורה על השהיית התקפות נוספות מעבר לנהר הריין, ולמעשה קבע את מה שהפך לקצה גבול התפשטותה של הקיסרות בכיוון צפון מזרח.
בשנת 69, דאג אותו לרציחתו של גלבה, ותבע את כס הקיסרות לעצמו. אך גם ויטליוס תבע את כס השלטון. אותו עזב את רומא ופגש את ויטליוס בקרב בדריאקום הראשון, שלאחריו ליגיונותיו של אותו נסו חזרה אל המחנה, ולמחרת היום נכנעו לכוחותיו של ויטליוס. אותו, משהבין כי הובס, איבד את עצמו לדעת. בינתיים הלגיונות המוצבים בפרובינקיות מצרים, יהודה וסוריה הכריזו על אספסיאנוס כקיסר. אספסיאנוס, שעסק באותו הזמן בדיכוי המרד ביהודה, עזב את הפרובינקיה והגיע לאלכסנדריה ומשם עצר את אספקת החיטה לרחבי הקיסרות, לאחר זמן קצר הכריזו הלגיונות המוצבים בדנובה על תמיכתם בטענתו לכס. צבאותיהם של אספסיאנוס וויטליוס נפגשו בקרב בדריאקום השני שלאחריו נסוגו חייליו של ויטליוס אל המחנה. אספסיאנוס, שהצליח לסיים את מלחמת האזרחים, הוכרז כקיסר. מלחמת היהודים והרומאים הראשונה, הידועה גם כהמרד הגדול, הייתה הראשונה משלוש המרידות של היהודים בפרובינקיית יהודה נגד הקיסרות הרומית. ההצלחות הראשוניות של המורדים רק משכו תשומת לב גדולה יותר מצידו של הקיסר נירון, אשר מינה את הגנרל אספסיאנוס כדי למחוץ את המרד. בשנת 68 דוכאה ההתנגדות היהודית במחוז הצפוני הגליל, ובשנת 70, נכבשה ירושלים ובית המקדש השני נחרב. בשנת 115 פרץ מרד נוסף ביהודה, שהוביל למלחמת היהודים והרומאים השנייה הידועה גם כמרד התפוצות, מרידה נוספת ואחרונה שהובילה למלחמת היהודים והרומאים השלישית פרצה בשנת 132 וידועה יותר כמרד בר כוכבא. שתי המרידות האחרונות דוכאו באכזריות ולמעשה הביאו לחורבנה של הקהילה היהודית הן ביהודה והן בתפוצות (בעיקר באלכסנדריה ובקפריסין).
מזרחה משם, הקיסר טראיאנוס הפנה את תשומת לבו אל עבר דאקיה ולאחר מספר לא ודאי של קרבות, צעד טראיאנוס בראש צבאו לתוך דאקיה, הטיל מצור על בירתה סרמיסג'טוזה שבסיומו בזז והחריבה עד היסוד.
את עיקר כוחה הצבאי, ואת עצם העובדה כי היא נחשבה לאויבת הקשה ביותר להתמודדות עימה במזרח, חייבת האימפריה הפרתית לצבאה החזק, שנשען על כוחו של חיל פרשי כבד, וקשתים זריזים הרכובים על סוסים. בשנת 113 יצא הקיסר טראיאנוס למסע מלחמה כנגד האימפריה הפרתית, שבשיא כיבושיו אף הצליח לכבוש לזמן קצר את בירת האימפריה הפרתית, קטסיפון ולהדיח את מלך הפרתים, אוסורס הראשון ולהציב במקומו שליט בובה בשם פרתמספטס. כיבושים אלה במזרח היו ההישג הגדול ביותר אליו הגיע הקיסרות הרומית במזרח, והביאו את הקיסרות לשיא התפשטותה, הישג שאף שליט רומי, שיבוא אחריו לא יצליח לחזור עליו. טראיאנוס מת במהלך של מסע המלחמה, יורשו אדריאנוס הבין כי לא יוכל להגן לאורך זמן על השטחים העצומים שנכבשו, והחליט לנטוש חלק גדול מהם, כדי לא לאמץ את הצבא הרומי יותר מכפי יכולתו. האימפריה הפרתית התאוששה מחורבנה, וחזרה ותקפה את הקיסרות הרומית בשנת 161 והביסה שני צבאות רומיים שניצבו בפניה. הגנרל גאיוס אבידיוס קסיוס נשלח בשנת 162 כדי להשתלט על המזרח הבוער, ולאחר שהצליח להרוס את העיר סלוסיה על גדת נהר הפרת, חתמו הפרתים על הסכם שלום עם הרומאים, בו נאלצו למסור את מערב מסופוטמיה לידי הרומאים.
בשנת 197, הקיסר ספטימיוס סוורוס ניהל מלחמה קצרה ומוצלחת נגד האימפריה הפרתית, שבשיאה נבזזה שוב בירת האימפריה הפרתית, קטסיפון, וחציה הצפוני של מסופוטמיה הושב לקיסרות הרומית. הקיסר קרקלה צעד לפרתיה בשנת 217 מאדסה כדי לפתוח במלחמה נגדם, אך במהלך מסעו הוא נרצח. בשנת 224, רוסקה האימפריה הפרתית, לא בידי הרומאים, כי אם בידי המלך הנתין הפרסי, ארדשיר, שמרידתו הביאה להיווסדותה של האימפריה הסאסאנית בפרס, שהחליפה את האימפריה הפרתית כאויבתה הגדולה של הקיסרות הרומית המזרח.
התקופה השנייה: התבצרות ודעיכה (193-395)
על אף כי האותנטיות ההיסטורית אינה ברורה, תערובת של עמים גרמאנים, קלטים ותערובת של שבטים בעלי מוצא אתני קלטו-גרמאני התיישבו על אדמות גרמאניה מתחילת המאה ה-1 והלאה. הבעיה המהותית של קבוצות שבטיות גדולות על גבולותיה של הקיסרות נישארה בעיינה לאורך המאות הבאות, אך המאה השלישית סימנה עלייה משמעותית בסכנה שניצבה בפני הקיסרות הרומית עקב איום זה.
אוסף של שבטים אלמאניים חצו תכופות את גבול הקיסרות ותקפו את הפרובינקיה גרמאניה העילית, כך שכמעט באופן רציף הם היו מעורבים בעימות עם הקיסרות הרומית. למרות זאת, התקיפה המשמעותית הראשונה לעומק השטח הרומאי לא התרחשה עד לשנת 268. באותה השנה נאלצו הרומאים לחשוף חלקים גדולים מגבולם עם הגרמאנים מחיילים בתגובה לפלישה מאסיבית בידי קונפדרציה חדשה של שבטים גרמאניים, הגותים, שהגיעו ממזרח. הלחץ של קבוצות שבטיות הדוחפות את עצמן אל תוך גבולות הקיסרות היוו את סופה של שרשרת הגירה ששורשייה טמונים רחוק אל תוך המזרח.
השבטים האלמאניים ניצלו את ההזדמנות, והחלו בפלישה מאסיבית לגאליה ולצפונה של איטליה. למרות זאת, הובסו הוויזיגותים באותו הקיץ ולאחר מכן הונסו בקרב נאיסוס. לאחר תבוסתם נשארו הגותים איום משמעותי עבור הקיסרות, אך למספר שנים כיוונו את התקפותיהם אל מחוץ לאיטליה עצמה.
באותו הזמן פשטו הפרנקים דרך הים הצפוני והתעלה האנגלית, אחד השבטים האלמאניים לחץ לעבר נהר הדנובה, ואילו שבטים אחרים הטרידו את דאקיה, אל הגותים הצטרפו הרולרים ויחדיו את תקפו סביב הים השחור. בתחילתה של המאה ה-5, הלחץ על גבולותיה של הקיסרות הרומית המערבית גבר משמעותית.
מצב בו היה הצבא מוכן לעיתים קרובות להעדיף ולתמוך במפקדו מאשר בקיסר הביאה מפקדים לבסס שליטה מוחלטת על הצבא עליו היו אחראים וכך לעשוק את כס הקיסרות. מה שנחשב כמשבר במאה ה-3 מתאר את המהומה, הרצח, תפיסת השלטון שלא כחוק והמלחמות הפנימיות, כפי שניתן לראות היטב עם רציחתו של אלכסנדר סוורוס בשנת 235.
הקיסר ספטימיוס סוורוס, נאלץ להתמודד עם שני יריבים לכתר: מושל בריטניה קלודיוס אלבינוס ומושל סוריה פסקניוס ניגר. יורשו של פטימיוס סוורוס, קרקלה שלט ללא הפרעה עד אשר נרצח בידי מפקד המשמר הפרטוריאני מקרינוס, שזכה לתמיכת הצבא והכריז על עצמו כקיסר מבלי להמתין לאישורו של הסנאט. לעומת זאת, חייליו של אלאגבאלוס ומתנגדיו של מקרינוס הכריזו עליו כקיסר, עקב הפצת שמועה שקרית מצידה של סבתו, כאילו הוא (אלאגבאלוס) בנו של הקיסר המנוח קרקלה ומכאן יורשו החוקי. שני הניצים נפגשו בקרב אנטיוכיה בשנת 218, בסיומו הובס מקרינוס ונרצח, ואלאגבאלוס הוכתר כקיסר.
מכל מקום, ארבע שנים לאחר מכן נרצח אלאגבאלוס ואלכסנדר סוורוס הוכרז כקיסר, שבסוף שלטונו נרצח בתורו ופינה את מקומו לרוצחו מקסימינוס. מכל מקום, כשם שהועלה לשלטון על ידי הצבא, כך גם הורד מקסימינוס מהשלטון, על די הצבא ונרצח. כאשר התברר לכוחותיו כי לא יוכל להתחרות עם עוצמתו של המועמד הסנאטורי לכס השלטון גורדיאנוס השלישי.
גורלו של גורדיאנוס השלישי אינו ודאי, על אף שישנה האפשרות כי נרצח בידי יורשו, פיליפוס הערבי, שישב על הכס רק שנים ספורות (244–249) לפני שהצבא שוב העלה גנרל אחר שתבע את השלטון, הפעם היה זה דקיוס, שהביס את פיליפוס בקרב שנערך ליד העיר ורונה, ותפס את השלטון. גם גורלו של פיליפוס אינו ידוע באופן ודאי ושתי הסברות המקובלות הן שנהרג במהלך הקרב, או שנרצח בידי חייליו שרצו להוכיח את נאמנותם לצד המנצח. גליאנוס ששלט ברומא בין השנים 260–268 ראה בתקופת שלטונו מספר שיא של טוענים לכתר ומרידות. לא פחות מחמישה טוענים לכתר במערבה של הקיסרות ועשרה במזרחה הכריזו על עצמם כקיסרים בתמיכת לגיונות שונים. הסיבה לריבוי הטוענים לכתר והמרידה נעוצה בעיקרה במשך שלטונו הארוך של גליאנוס, שבתחילת דרכו שלט במשותף עם אביו ולריאנוס שנפל בשבי והוצא להורג על ידי שאפור הראשון מלך האימפריה הסאסאנית, בשעה שהאחרון ערך מסע מלחמה לכיבושה של סוריה ואסיה הקטנה בשנת 260. לאחר מכן המשיך גליאנוס בשלטון לבדו עד לשנת 268. דיוקלטיאנוס, טוען לכתר בפני עצמו, הביס את קארינוס כדי להפוך לקיסר. מידה מסוימת של יציבות חזרה אל הקיסרות הרומית לאחר כמעט 50 שנה, דיוקלטיאנוס פיצל שוב את הקיסרות לשניים והנהיג משטר של טטררכיה שבה לכל אחד מחצאי הקיסרות ימונה שליט בכיר הנושא את התואר "אוגוסטוס" ושליט זוטר הנושא את התואר הפחות בחשיבות "קיסר". עם מותו או פרישתו של הבכיר יחליף הזוטר אותו בתפקידו וימנה לעצמו משנה חדש. שיטה זו הפסיקה את מלחמות האזרחים לתקופה קצרה עד לשנת 312. באותה השנה, התמוטטו הקשרים בתוך הטטררכיה לתמיד. החל משנת 314 והלאה הביס קונסטנטינוס את ליקיניוס בסדרה של קרבות. לאחר מכן, פנה קונסטנטינוס ונלחם במקסנטיוס, גובר עליו בקרב ליד העיר ורונה ומביסו סופית בקרב גשר מילויאן שעל נהר הטיבר, במהלך הקרב טבע מקסנטיוס ומת.
לאחר שהפילו את האימפריה הפרתית, רדפה האימפריה הסאסאנית שקמה על חורבותיה אחר מדיניות התפשטות הארסיבית יותר מאשר קודמתה והמשיכה במלחמה כנגד רומא. בשנת 230, תקף המלך הסאסאני הראשון, ארדשיר הראשון, את שטחה של הקיסרות הרומית, ובשנת 243 הביס צבא בראשותו של הקיסר גורדיאנוס השלישי את הסאסאנים וכבש שוב שטחים במזרח.
בשנת 253, תחת הנהגתו של שאפור הראשון, חדרה האימפריה הסאסאנית עמוק לשטחי הקיסרות הרומית, מביסים בדרכם את הצבא הרומי בקרב ברבליסוס וכובשים ובוזזים את אנטיוכיה. בשנת 260 הביס שוב צבא סאסני את הצבא הרומי בקרב אדסה ולכד את הקיסר ולריאנוס, שהוצא להורג.
בשנת 297 נחתם שלום לזמן ממושך בין נארסה הראשון לדיוקלטיאנוס. אולם שלום זה החזיק מעמד עד זמן קצר לפני מותו של קונסטנטינוס הראשון בשנת 337, שאפור השני שבר את הסכם השלום והחל עימות צבאי שנמשך 26 שנה, כשהוא מנסה, בהצלחה מועטה בלבד, לכבוש את המבצרים הרומיים באזור. הקיסר יוליאנוס הכופר פגש את שאפור השני בקרב קטסיפון, שנערך מחוץ לחומותייה של הבירה הפרסית. הרומאים נצחו את הקרב, אך לא היה בכוחם לכבוש את העיר הבצורה ונאלצו לסגת. עד לנפילתה של הקיסרות הרומית נערכו מלחמות נוספות בין הצדדים.
התמוטטותה של הקיסרות הרומית המערבית (395-476)
לאחר מותו של תאודוסיוס הראשון בשנת 395, התכחשו הוויזיגותים, תחת הנהגתו של מלכם החדש אלאריק הראשון, להסכם עם הקיסרות הרומית ופלשו לצפון איטליה, אך נהדפו שוב ושוב בידי מפקד הצבא המערבי פלביוס סטיליקו. גבולותיה המבוצרים של הקיסרות הרומית על נהר הריין רוקנו מחיילים רומאים, ובתחילת שנת 407 פלשו שבטים ונדלים, אלאנים וסואבים לגאליה, נתקלים בהתנגדות מועטה בלבד והמשיכו וחצו את הפירינאים, וחדרו לספרד בשנת 409.
סטיליקו הפך לקורבן למשפט קנוניה ברוונה (שם שכנה חצר הקיסרות משנת 402) והוצא להורג בעוון בגידה ב-408. לאחר מותו, הממשל הפך יותר ויותר ללא יעיל בטיפולו בבעיית הברברים, ובשנת 410 נבזזה רומא על ידי הוויזיגותים.
תחת יורשיו של אלאריק, התיישבו הגותים בגאליה (412–418) ולמשך זמן מה הועסקו כפוידרטוס כנגד הוונדלים, אלאנים והסואבים שנמצאו בספרד. בינתיים, במהומת השנים שעברו ננטשה הפרובינקיה בריטניה.
לאחר מותו של הקיסר פלביוס אוגוסטוס הונוריוס בשנת 423, מינתה הקיסרות הרומית המזרחית את ולנטיניאנוס השלישי כקיסר המערבי ברוונה. לאחר מאבק אלים עם מספר יריבים, עלה פלביוס אאטיוס למשרת מגיסטר מיליטום. פלביוס אאטיוס הצליח לייצב את מצבה הביטחוני של הקיסרות לזמן מה. כאשר הוא נשען רבות על בני בריתו ההונים. בעזרתם הוא הצליח להביס את הבורגונדים, שאכלסו חלקים מדרומה של גאליה לאחר שנת 407, ויישב אותם כבני בריתה של רומא בסבויה בשנת 433. בשלב מאוחר יותר באותה המאה, לאחר שכוחה של רומא דעך, הרחיבו הבורגונדים את שליטתם גם לעמק הנהר רון.
בינתיים, לחץ מצידם של הוויזיגותים ומרידה באפריקה, שכנע בניפקיוס, רוזן אפריקה, את הוונדלים בהנהגתו של גאיזריק, לחצות בשנת 429 את מצר גיברלטר, הוונדלים פשטו על הפרובינקיות העשירות של צפון אפריקה, שם התיישבו בשכנות לרומאים המקומיים. לאחר תפיסתה של קרתגו קבעו אותה הוונדלים כבירתם והקימו מדינה עצמאית עם צי מטיל אימה (439). כיבוש זה זכה להכרה בידי הקיסרות המערבית רק בשנת 442. הצי הוונדלי היווה מאז סכנה מתמדת לסחר הרומאי ולחופי ואיי מערב ומרכז הים התיכון.
בשנת 444, ההונים, שהועסקו כבני בריתה של רומא על ידי אאטיוס, אוחדו תחת מלכם אטילה, שפלש לגאליה ונעצר רק במאמץ גדול ומשותף לכוחות רומאים וגרמאניים שהונהגו בידי אאטיוס בקרב שאלון בשנת 451. שנה לאחר מכן, פלש אטילה לאיטליה ומשם התקדם וצעד לעברה של רומא, אך בשנת 453 הוא מת ומסע ההונים הופסק.
בשנת 454 נרצח אאטיוס על ידי ולנטיניאנוס השלישי, הנקמה לרצח זה לא אחרה לבוא, ושנה לאחר מכן נרצח ולנטיניאנוס בעצמו על ידי גנרלים נאמנים לאאטיוס. עם סופה של השושלת התאודוסיאנית הוצת מאבק חדש בין בתי האב הגדולים. הוונדלים ניצלו את חוסר השקט, הפליגו לעברה של רומא, ובזזו את העיר בשנת 455. עם הברברים המתיישבים בפרובינקיות לשעבר, כבני ברית להלכה בלבד, אך בפועל (דה פקטו) פועלים כיישויות מדיניות עצמאיות, הצטמצמו השטחי הקיסרות הרומית לאיטליה ולחלקים מגאליה בלבד.
משנת 455 ואילך, הוצבו מספר קיסרים במערב על ידי הממשל בקונסטנטינופול, אך סמכותם הגיע רק עד לאן שהמפקדי הצבא הברברים וחייליהם (ריקימר 456-472, וגונדובאד 473-475) איפשרו. בשנת 475 פלביוס אורסטס מזכירו לשעבר של אטילה, דחק את הקיסר יוליוס נפוס אל מחוץ לרוונה והכריז על בנו רומולוס אוגוסטולוס כקיסר.
בשנת 476, סירב אורסטס להעניק לאודואקר והרוליים, שבט גרמאני אותו הנהיג, מעמד פדרטיבי, דבר שהניע את אודואקר להורגו, ולהדיח את בנו. אודואקר שלח את הסמל הקיסרי לקונסטנטינופול, ומינה את עצמו למלך על איטליה. על אף שכיסים מבודדים של שלטון רומאי המשיכו אף לאחר שנת 476, הייתה העיר רומא הייתה תחת שלטונם של הברברים, ושלטונה של רומא על המערב הסתיים למעשה. הקיסרות הרומית המזרחית, או הקיסרות הביזנטית, החזיקה מעמד עד לשנת 1453, עד נפילתה של קונסטנטינופול בידי הטורקים העות'מאנים בהנהגתו של מהמט השני.
In 100 Years...
(בעברית: בעוד 100 שנים...) הוא הסינגל ה-11 של הצמד הגרמני מודרן טוקינג, שיצא כחלק מאלבום האולפן השישי שלו, In the Garden of Venus. השיר יצא לאור ב-9 בנובמבר 1987 על ידי חברות התקליטים אריולה רקורדס וברטלסמן מיוזיק גרופ כסינגל המוביל מתוך האלבום. "" הגיע למקום הרביעי בספרד.
"" הוא השיר האחרון שהוציא הצמד עד שנת 1998, בו חזר עם החידוש ללהיט "You're My Heart, You're My Soul '98".
Dangerously
Dangerously הוא סינגל של הזמר האמריקאי, צ'ארלי פות', שיצא על ידי אטלנטיק רקורדס, ב-2 בדצמבר 2016, כסינגל הרביעי והאחרון מתוך אלבום האולפן הראשון שלו, Nine Track Mind.
נכון למרץ 2022, השיר הושמע למעלה מ-201 מיליון פעמים בספוטיפיי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר, שבוים על ידי איה תנימורה, הועלה לראשונה בערוץ היוטיוב של צ'ארלי פות', ב-2 בנובמבר 2016. נכון למרץ 2022, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-127 מיליון פעמים.
עמק (סרט)
עמק הוא סרט נעורים ישראלי שעלה לאקרנים בשנת 2016 בכתיבתה ובבימויה של סופי ארטוס, עם נוה צור, רועי ניק, ג'וי ריגר ומאור שוויצר בתפקידים הראשיים.
סופי ארטוס, שזה סרט הביכורים שלה, ביססה חלק מהדמויות על תלמידים שהכירה וגם על האלימות שחוותה בהיותה מורה.
נוה צור היה מועמד לפרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר וזכה בפרס כבוד בפסטיבל ימי הקולנוע הבינלאומי בקפריסין ובפרס השחקן בסרט עלילתי בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה.
הסרט זכה בפרס לסרט ביכורים עלילתי בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה.
סופי ארטוס הייתה מועמת לפרס הראשי בפסטיבל הלילות השחורים של טאלין.
תקציר העלילה
דוד (רועי ניק) גר עם אביו (דורון צברי) לאחר שהאם נפטרה. האב הוא קשוח, עובד לשעבר במשרד הביטחון ומתעניין במטווחים בכלי נשק. דוד הוא עדין ואינו מסוגל לירות במטווח. הוא שקט וקורא ספרים של מאיר שלו, דויד גרוסמן, א.ב יהושע ואחרים.
הוא מגיע בפעם ראשונה לכיתה בבי"ס התיכון אורט ונתקל בג'וש (נוה צור), נער שמנמן ובלתי מחונך שמתחצף כל הזמן למחנכת (רותם אבוהב). הם מתקוטטים אבל נעשים חברים כשדוד מוצא את כלבו האבוד של ג'וש, בובו.
בכיתה לומדת גם לינוי (ג'וי ריגר) שג'וש מחזר אחריה לשווא אך היא נוטה יותר לדוד. היא רוצה לפרוץ את מעגל העליבות בעיר ולהגיע לאודישן בטלוויזיה ודוד מעודד אותה ונוסע אתה לתל אביב אך היא לא עומדת בלחץ ובורחת משם.
ג'וש סובל מאלימות קשה מצד אחיו הגדול אבי (מאור שוויצר). האם (רונית יודקביץ) היא גרושה המבלה עם מחזרים ולא שמה לב לנעשה בבית בו נמצא גם הבן הקטן דני (יואב סעדיאן רוזנברג). אבי מסתובב כל היום עם חבריו יואב (שלומי אוחיון) ואיתי (דוד שאול). ביחד עם ג'וש הם מבצעים גניבות קטנות מחנויות.
כאשר אבי מקבל מכתב מצה"ל שלא יוכל להיות קרבי, הוא מתחיל להשתולל ולהכות את ג'וש ואת האמא. לאחר שג'וש מגלה לאבי שהוא ראה אותו מתנשק עם יואב, הוא משלח את כלב הפיטבול של איתי בבובו והכלב נהרג.
ג'וש גונב את הסכין של אבי ומתכונן להרוג אותו למרות התנגדותו של דוד. הוא פוצע אותו ועובר להסתתר בבית דוד.
אבי וחבריו באים בלילה לבית דוד לחסל את ג'וש. הם תופסים גם את לינוי אבל אז לוקח דוד אקדח והורג את הכלב ואת איתי ואבי.
נאנדור הידגקוטי
נאנדור הידגקוטי (בהונגרית: Hidegkuti Nándor; 3 במרץ 1922 – 14 בפברואר 2002) היה כדורגלן הונגרי ששיחק בעמדת החלוץ או הקשר התקפי, ושיחק את רוב הקריירה שלו בקבוצת מ.ט.ק הונגריה. היה חלק מ"נבחרת הזהב" של הונגריה בשנות החמישים. כבש שלושער ב-3–6 המפורסם נגד אנגליה בומבלי.
הידגקוטי נפטר ב-14 בפברואר 2002 לאחר שסבל מבעיות לב וריאות זמן מה לפני מותו. קבוצתו לשעבר מ.ט.ק הונגריה שינו את שמו של אצטדיונם, לשמו של הידגקוטי לכבודו.
קריירת מועדונים
הידגקוטי החל לשחק במ.ט.ק הונגריה בשנת 1946. מועדון זה שינה את שמו כמה פעמים. בהתחלה נקרא טקסטיל, אחר כך שונה השם לבאסטייה ואחר כך גם לוורוס לובוגו. לבסוף הוחזר השם לשמו המקורי. שנות החמישים הוכיחו עידן מוצלח עבור המועדון, ובאותה עת מ.ט.ק הונגריה והידגקוטי זכו בשלושה תארים של הליגה ההונגרית, גביע הונגרי וגביע מיטרופה. בשנת 1955, בתור וורוס לובוגו, הם שיחקו גם בטורניר גביע אירופה לאלופות הראשון אי פעם. הידגקוטי כבש פעמיים בניצחון 10–4 על אנדרלכט במצטבר בסיבוב הראשון. בשנת 1958 עזב את הקבוצה ופרש מכדורגל מקצועי.
נבחרת הונגריה
בין השנים 1945–1958 ערך הידגקוטי 69 הופעות בנבחרת וכבש 39 שערים עבור הונגריה. הוא כבש פעמיים בבכורה שלו ב-30 בספטמבר 1945 בניצחון 2–7 על רומניה. שנתיים לאחר מכן, ב-17 באוגוסט 1947, הוא כבש שלושער נגד בולגריה. ב-18 בנובמבר 1951 רשם שלושער נוסף נגד פינלנד. הוא הפך לשחקן מרכזי ב"נבחרת הזהב" של תחילת ואמצע שנות החמישים. במהלך תקופה זו סיפקו פרנץ פושקש, שנדור קוצ'יש והידגקוטי להונגרים בסך הכל 198 שערים.
הידגקוטי שיחק בעמדת הקשר ההתקפי בנבחרת ולבש את החולצה מספר 9. כשמחצית מרכז הגנה השחקנים היריבים ניסו לעצור את הידגקוטי, הם עזבו את עמדתם, מה שאיפשר לשאר השחקנים ההונגרים לנצל את המרחב. באותה תקופה זו הייתה טקטיקה מהפכנית, המחייבת את השחקן להיות בעל שליטה מצוינת בכדור, מיומנויות חלוקה ומודעות מיקום.
המנהל לשעבר של אנגליה ולדס יונייטד, דון רווי, חלק כבוד להשפעתו של הידגקוטי על המשחק באוטוביוגרפיה שלו: "בקיץ 1954 הודחו אנגליה וסקוטלנד מגביע העולם בשווייץ. את התחרות הזו ניצחה גרמניה, אך נשלטה על ידי הונגריה, ונאנדור הידגקוטי ששלט במרכז המגרש. לצדו היו שניים מגדולי החלוצים בעולם בזמן זה: שנדור קוצ'יש ופרנץ פושקש. אבל כל מה שאנשים טוענים על קוצ'יש ופושקש, הידגקוטי היה זה שניצח את המשחק בוומבלי בנובמבר 1953. זה היה שוב הידגקוטי שהביס את אנגליה במשחק השני בבודפשט במאי 1954, כשהובסנו 7-1."
ספ הרברגר, מנהל הקבוצה של גרמניה המערבית שניצחה את הונגריה בגמר מונדיאל 1954, זיהה את הידגקוטי כשחקן החשוב ביותר בנבחרת הונגריה (אף על פי שפושקש משך את מירב תשומת הלב בציבור) והתאים כמה טקטיקות לקראת הגמר כדי למנוע ממנו לשחק את המשחק שלו. הידגקוטי זכה עם הונגריה במדליית זהב אולימפית בשנת 1952 וגם בגביע מרכז אירופה בשנת 1953. במונדיאל 1954 שבו הונגריה הייתה הפייבוריטית לזכייה, הפסידה בגמר לגרמניה המערבית 2–3 וסיימה במקום השני. הידגקוטי פרש מהנבחרת בשנת 1958 לאחר 13 שנים בה.
יתר לחץ תוך גולגולתי עצמוני
יתר לחץ דם תוך-גולגולתי עצמוני (בקיצור IIH, בעבר נקרא פסאודוטומור צרברי), הוא מצב המאופיין בלחץ תוך-גולגולתי מוגבר (לחץ סביב המוח) ללא סיבה ניתנת לזיהוי. התסמינים העיקריים הם כאבי ראש, בעיות ראייה, כפל ראייה, טנטון, בחילות והקאות, וכן כאבי כתפיים. סיבוכים עשויים לכלול אובדן ראייה.
בניגוד להידרוצפלוס, במצב של IIH בהדמיה ניתן יהיה לראות היצרות בחדרי המוח. קיום פפילאדמה יעזור להגיע לאבחנה וכן ניתן למדוד לחץ פתיחה בניקור מותני, אשר צפוי להיות מוגבר. הניקור הוא כשלעצמו אמצעי טיפולי לזמן קצר, ואם אכן תהיה הקלה בתסמינים לאחריו הרי שהדבר יאשש את האבחנה. להופעת מחלה זו קיים קשר חזק למין נקבי, גיל צעיר והשמנה.
אליהו רוניא (רנה) מזי"א
ילדות ונעורים
מזי"א נולד בראשון לציון ב-1896 (ז' בניסן ה'תרנ"ו) כבן שני לרופא ד"ר אהרן מאיר מזי"א ולאיז'ני לבית גוטמן. ב-1901 עברה המשפחה להתגורר בירושלים. מזי"א למד בבית הספר כי"ח ובגימנסיה העברית בעיר. החינוך בבית היה קוסמופוליטי באווירה צרפתית. כילד למד לנגן על כינור והצטיין בבחינות בזמרה. יחד עם אחותו מרגלית שנגנה בפסנתר נהגו לערוך דואטים בסלון הבית וערכו אפילו קונצרטים. את הקיץ נהגה המשפחה לבלות באלכסנדריה ולשהות אצל משפחת האם.
כשסיים את חוק לימודיו בארץ, המשיך, כמו אחותו, ללימודים בקולג' דה ז'נב בשווייץ ואחר כך המשיך ללימודי חקלאות באוניברסיטת מונפלייה שבצרפת. עם סיום התואר השני שלו בשנת 1914, חזר לארץ והתחיל לעבוד כאגרונום. עיקר עבודתו הייתה טיפול בפרדס המשפחה בפתח-תקווה.
מלחמת העולם הראשונה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס אליהו מזי"א לצבא העות'מאני. בתחילת 1915 החלו להקות של ארבה לפגוע בארץ ישראל. הממשל העות'מאני מינה את האגרונום אהרן אהרנסון למפקד המבצע של עצירת הארבה. אהרנסון בחר בצעירים מבני המושבות כדי שיעזרו לו במשימה, בניהם היו מזי"א ואיתן בלקינד. תוך כדי המאבק בארבה התיידדו השניים. בהמשך שירותו הצבאי הוצב מזי"א בחזית תעלת סואץ. הוא צורף למטהו של המפקד העות'מאני הבכיר בהג'ת ביי לצורך חקלאי, ומונה בנוסף להיות הצנזור הראשי של מכתבי החיילים העות'מאנים מן החזית.
פרשת ניל"י
כמתורגמן וצנזור נחשף מזי"א למידע צבאי מסווג, אותו העביר לידידו בראשון לציון איתן בלקינד שהיה חבר מחתרת ניל"י. בשלהי 1917 נחשפה הרשת והעות'מאנים החלו לאסור את חבריה. מזי"א הוזהר לא לחזור לפתח תקווה לכן הגיע לבית הוריו בירושלים אך שם נאסר.
לאחר מאסרו הובל לדמשק ונכלא בכלא חאן אל-באשה. במשפט שנערך לו נידון לחמש-עשרה שנות מאסר בתור פושע-מדיני אך בזכות קשריו הטובים של אביו עם השלטונות, הומתק עונשו לשלוש שנות מאסר. כשנה לאחר כליאתו החלו הבריטים להתקרב לדמשק ולכן החליטו הטורקים להעביר את האסירים לכלא באנקרה. בדרכם הופצצה הרכבת, בה הובלו, על ידי מטוסים בריטים ובמהלך המהומה שנוצרה הצליחו מזי"א ואסירים נוספים לברוח. בהתחלה היה מצבם היחסי טוב בזכות סכום כסף שהיה למזי"א ממשפחתו שביקרה אותו בכלא. בדרך דרומה חצו את הליטני בניסיון להגיע לחווה חקלאית שנוהלה בידי מכר של מזי"א אך בהגיעם לשם התברר שעל החווה השתלטו מורדים שגנבו את שארית כספם ואת בגדיהם. חלשים ורעבים הצליחו להגיע לביירות שם נעזרו בבני משפחה כדי להפליג ליפו ולחזור לירושלים. מזי"א הגיע לירושלים חולה מאוד, נפשית וגופנית, ולמרות מאמצי הרופאים מצבו הלך והתדרדר עד פטירתו ב-18 באוקטובר 1919 (כ"ד בתשרי תר"ף).
בעיתונות התקופה נכתב: "כל ההרפתקאות האלו דכאו את רוח הצעיר המנוח ותזעזענה את בריאותו, ומיום שובו מגלותו עד היום הלכה הלוך ורדת עד כי נצמתו חייו. ובמשך רגעיו האחרונים דבר רק על מעניו התורקים העריצים הרודפים אותו"
הובא למנוחות בבית העלמין בהר הזיתים. בהלווייתו השתתפו דוד ילין, אלכסנדר אהרנסון, אברהם אלמליח ואחרים.
משפחתו
סבו, אליהו-איסר, היה בנו של ר' אהרן מקלצק (מצאצאי הרב ישראל איסרליש). אביו אהרן מאיר מזי"א היה רופא, מהנדס, פרדסן, איש ציבור ובלשן ושימש כרופא במושבות הברון ובירושלים. היה מידידיו הקרובים של אליעזר בן יהודה ומחליפו בראש ועד הלשון העברית.
אחותו מרגלית (מרגו) התחתנה עם צבי איזקסון.
מרדכי שמואל קרול
הרב מרדכי שמואל קרול (בכתיב ארכאי: קראהל; תרנ"ט, 1899 – כ"ט באייר תש"ה, מאי 1945) היה רב בזורביץ ובנובגורוד שברוסיה, ולאחר עלייתו לארץ ישראל כיהן כרבו הראשון של כפר חסידים. היה חבר אספת הנבחרים הרביעית.
ביוגרפיה
נולד ברוסיה לישראל דב קרול. נישא לרבקה, בת הרב מרדכי שלמה מובשוביץ, רבה של מלסטובקה. לאחר נישואיו התמנה כרב בזורביץ, ולאחר מכן כיהן כרב בנובגורוד. עם חידוש הופעתו של כתב העת התורני של רבני רוסיה יגדיל תורה, בשנת תרפ"ח, נמנה עם ששת הרבנים שהשתתפו בו, בנוסף לשני עורכיו הרב יחזקאל אברמסקי והרב שלמה יוסף זוין.
בתחילת שנת תרצ"ב (1931) עלה לארץ ישראל, התמנה כרבו של כפר חסידים וכיהן בתפקידו עד פטירתו. בשנת תש"ב (1942) יזם הקמת קיבוץ של בחורי ישיבות בכפר חסידים, בהם הרב אברהם סלומון והרב דוד צבי אליאך.
בשנת 1944 עמד בראש רשימת האיחוד הדתי הבלתי-מפלגתי בבחירות לאספת הנבחרים הרביעית וכיהן בה כשנה, עד מותו.
היה תלמידו של הרב יהודה לייב דון יחיא וסייע לו לעלות לארץ ישראל בשנת תרצ"ו (1936). כמו כן ערך והוציא לאור את כתביו. פרסם מאמרים תורניים והשקפתיים בבמות שונות. בנו, הרב שלמה נח קרול, כינס וערך את כתביו ומאמריו ובשנת תשנ"ח (1998) הוציאם כספר בשם "משא דמשק".
נפטר בירושלים בשנת תש"ה (1945), בגיל 46. נקבר בבית הקברות בהר הזיתים בהלוויה רבת משתתפים, בסמוך לקבר רבו הרב דון יחיא שנפטר ארבע שנים קודם לכן.
בשנות ה-80 הקים בנו הרב שלמה נח קרול ישיבה על שמו במושב חמד בשם "חמדת שמואל", כיום שוכנת במקום ישיבת מאור יצחק.
ויליאם ארמפילד הובדיי
ויליאם ארמפילד הובדיי (באנגלית: William Armfield Hobday; 1771 – 17 בפברואר 1831) היה צייר פורטרטים ומיניאטוריות אנגלי, שבקהל לקוחותיו נכללו בני המלוכה ומשפחת רוטשילד.