cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סרטן הריאה
טיפול בגידולים מסוג SCLC
אצל חולים עם גידולים מסוג SCLC, הטיפול העיקרי הוא כימותרפיה, הקרנה או שילוב של השניים. ביצוע סטייג'ינג במחלה זו כולל CT של חזה ובטן, MRI של המוח ומיפוי עצמות אם נראה כי המחלה מערבת את העצמות. (קיים מידע מוגבל נכון להיום לגבי בדיקות מסוג PET-CT בסטייג'ינג של SCLC). כאשר אין סימנים למחלה גרורתית, יש לשקול טיפול משולב בכימותרפיה וקרינה (אלא אם כן המטופל לא מסוגל לקבל את הטיפול המשולב. במקרה כאמור יינתן טיפול בשלבים: ראשית כימותרפיה ולאחר מכן קרינה למשל). משיש סימנים למחלה גרורתית, יינתן טיפול פליאטיבי (שמטרתו הקלה על הסימפטומים) בקרינה או בכימותרפיה (ללא טיפול משולב).
מערכת ביצוע הסטייג'ינג לחולים עם SCLC שונה מאשר חולים עם NSCLC, וכוללת שתי אבחנות עיקריות - האם לחולה יש מחלה מוגבלת יחסית - limited-stage disease (כלומר מוגבלת לחצי מבית החזה בלבד) או מחלה מפושטת יותר, Extensive-Stage Disease. כ-60% עד 70% מן המטופלים מאובחנים עם הגעתם עם מחלה מפושטת בסוג סרטן זה.
מאחר שמדובר במחלה אגרסיבית יחסית, המאופיינת בגדילה מהירה של הגידול והתפשטות מהירה שלו, הרי שמנגד התגובה לכמותרפיה ולקרינה דרמטית. ניתוח אינו מבוצע באופן שגרתי אצל חולים אלו, גם עם מחלה מוגבלת, לאור הסבירות הגבוהה לקיומן של מיקרו-גרורות.
הטיפול הנחשב כ"טיפול קו ראשון" למחלה הוא כימותרפיה במישלב הכולל ציספלטין (או קרבופלטין) יחד עם אטופסיד (etoposide) למשך 4-6 מחזורי טיפול. שיעורי התגובה הם עד 80% וההישרדות החציונית נעה מ-12-20 חודשים לחולים עם מחלה מוגבלת ו-7–11 חודשים לחולים עם מחלה מפושטת. מרבית החולים, עם זאת, מפתחים עמידות לטיפול הכימותרפי ומעטים מאוד שורדים לאחר חמש שנים (אחוזים בודדים), הן במחלה מוגבלת והן במחלה מפושטת.
בנוסף לטיפול הכימותרפי, ניתן טיפול בקרינה כאשר התוצאות טובות יותר כאשר הטיפול הוא משולב (כלומר, כימותרפיה תוך כדי הקרנות) אולם טיפול משולב גורם לתופעות לוואי גדולות יותר (כגון, אסופגיטיס וטוקסיות לריאות) ועל כן יש לבחור את המטופלים בקפידה לעניין יכולתם לעמוד בטיפול משולב זה. קרינה פרופילקטית למוח מומלצת אף היא כדי למנוע שליחת גרורות.
טיפול אימונותרפי
המילה האחרונה בטיפול בסרטן הריאה היא התרופות האימונותרפיות. כיום מאושרות שלוש תרופות כאלו על ידי ה-FDA מתוכן רק אחת לטיפול בשני סוגים של סרטן ריאה: אדנוקרצינומה ו-Squamous NSCLC. התרופות במקור היו מיועדות לטיפול במלנומה אך התגלה כי הן טובות גם לטיפול בסרטן הריאה. התרופות הן: OPDIVO, YERVOY ו-KEYTRUDA. שיטת הפעולה של שלוש התרופות זהה והיא מניעת המפגש בין מולקולת ה-PD-1 והקולטן PDL-1. מתוכן אישר ה-FDA רק את אופדיבו לטיפול בסרטן ריאה שלא הגיב לטיפול בכימותרפיה והקרנות. התרופות בינתיים מסוגלות להאריך את חיי החולים במספר חודשים בלבד אולם לשפר את איכות חייהם ולספק תקופה של נסיגה או אי התקדמות בת עד כ-9 חודשים. הביקורת על תרופות אלו על ידי איגוד האונקולוגים בארצות הברית הוא עלותן (עד 13,000 דולר לחודש לטיפול) וחברות הביטוח בחלקן אינן מכסות את עלות הטיפול.
טיילר, דה קריאייטור
טיילר גרגורי אוקונמה (באנגלית: Tyler Gregory Okonma; נולד ב-6 במרץ 1991), הידוע גם תחת שם הבמה טיילר, דה קריאייטור (Tyler, The Creator), הוא ראפר ומפיק מוזיקלי אמריקאי מקליפורניה. ממייסדי ומובילי קולקטיב ההיפ הופ האלטרנטיבי אוד פיוצ'ר.
ביוגרפיה
טיילר אוקונמה נולד בלדרה הייטס שבמחוז לוס אנג'לס, קליפורניה לאבא ממוצא ניגרי ולאמא ממוצא חצי אפרו אמריקאי וחצי קנדי אירופאי. הוא טען שמעולם לא פגש את אביו. בגיל 7 (לפני שיכל ליצור מוזיקה) הוא נהג להכין עטיפות לאלבומים דמיוניים שלו, ואף הכין גם לאלבומים אלו רשימת שירים עם זמני השירים. בגיל 14 טיילר לימד את עצמו לנגן בפסנתר. בשתים עשרה שנות לימודיו בבית ספר, טיילר למד בשנים עשר בתי ספר שונים.
קריירה מוזיקלית
ב-25 בדצמבר 2009 טיילר הוציא לאור את מיקסטייפ הבכורה שלו, Bastard.
בפברואר 2011 טיילר חתם על חוזה להוצאת אלבום אחד בחברת התקליטים אקס-אל רקורדינגס. באותו החודש טיילר הופיע בתוכנית הלייט נייט של ג'ימי פאלון יחד עם חברו הודג'י ביטס. ב-16 במרץ 2011 טיילר הופיע בטקס פרסי ה-mtvU Woodie עם השירים: "Yonkers" ו-"Sandwitches". ב-10 במאי 2011 טיילר הוציא לאור את אלבום הבכורה שלו, Goblin, שהגיע למקום ה-5 במצעד בילבורד 200. ב-28 באוגוסט באותה שנה זכה בפרס הווידאו קליפ של MTV על הקליפ לסינגל "Yonkers". באותה השנה טיילר התארח במספר שירים, כמו: "Trouble on My Mind" של פושה טי, "Martians vs. Goblins" של דה גיים (יחד עם ליל ויין).
ב-25 במרץ 2012 עלתה לאוויר התוכנית Loiter Squad, שבה שיחקו טיילר וחבריו מאוד פיוצ'ר. ב-2 באפריל 2013 טיילר הוציא לאור את אלבומו השלישי, Wolf, שבו התארחו האומנים: ארל סווטשירט, פרנק אושן, מייק ג'י, הודג'י ביטס, דומו ג'נסיס, פארל ויליאמס, קייסי וג'יס ואריקה באדו. האלבום הופק במלואו (למעט השיר האחרון) על ידי טיילר. האלבום הגיע למקום ה-3 במצעד בילבורד 200 ונמכרו כ-90 אלף עותקים של האלבום בשבוע הראשון לצאתו.
ב-9 באפריל 2015, טיילר פרסם שיר חדש בשם "Fucking Young" לדף הרשמי של Odd Future Wolf Gang Kill Them All (או בקיצור OFWGKTA), יחד עם וידאו קליפ קצר תצוגה מקדימה של שיר נוסף בשם "Deathcamp". טיילר הודיע באותו יום כי השירים יופיעו באלבום שייצא בשם Cherry Bomb. טיילר הודיע דרך חשבון הטוויטר שלו כי באלבום ישתתפו Chaz Bundick, Cole Alexander ו-Charlie Wilson. יומיים לאחר מכן, טיילר ביצע את השירים "Fucking Young" ו-"Deathcamp" בפעם הראשונה בפסטיבל מוזיקה Coachella. במהלך ההופעה, טיילר ביקר במיוחד חברי VIP בקהל, אשר רבים היו סלבריטאים, על חוסר ההתלהבות שלהם.
האלבום הרביעי של טיילר, Cherry Bomb, יצא באופן דיגיטלי ב-13 באפריל 2015, דרך החברה של טיילר אוד פיוצ'ר רקורדס, עם עותקים פיזיים של האלבום, שלו היו חמישה עיצובי קאברים שונים. האלבום כלל הופעות של אמנים בולטים כגון קניה וסט, ליל ויין וסקולבוי קיו. האלבום לווה בסיבוב הופעות עולמי ברחבי צפון אמריקה, אירופה ואסיה, החל מפסטיבל המוזיקה של קוצ'לה ב-11 באפריל 2015 ונגמר בטוקיו, יפן בספטמבר 2015. טיילר ביטל את ההופעות באוסטרליה במהלך הסבב בעקבות מחאה של ארגון קולקטיבי נגד הצגה של נשים במוזיקה שלו.
בשנת 2017 יצא אלבומו החמישי של טיילר, Flower Boy. באלבום זה, אשר כולל 14 שירים ואורכו כ-47 דקות, חשף טיילר כי התבגר מאז יצר את אלבומו הקודם, והגדיר אותו כאחד מאלבומיו הטובים ביותר. האלבום זכה להצלחה והיה מועמד לפרס גראמי לאלבום הראפ הטוב ביותר.
ב-17 במאי 2019 יצא האלבום השישי של טיילר, Igor, שזכה להצלחה רבה, הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200 וזכה בפרס גראמי לאלבום הראפ הטוב ביותר. מתוך האלבום הצליח הסינגל "Earfquake".
ב-16 ביוני 2021 יצא הסינגל המוביל מתוך אלבומו השביעי, Call Me If You Get Lost, "Lumberjack". האלבום זכה אף הוא בפרס גראמי לאלבום הראפ הטוב ביותר.
בעיות משפטיות
ב-22 בדצמבר 2011 טיילר נעצר בזמן שהופיע במועדון שנמצא בצפון הוליווד. הוא נאשם בחשד לוונדליזם, על כך שכביכול הרס ציוד סאונד ששייך למקום. הוא שוחרר בערבות של 20 אלף דולר.
סכסוכים
טיילר הסתכסך עם זמר האר אנד בי כריס בראון, כשבראון טען בטוויטר שהמוזיקה של אוד פיוצ'ר מכילה מסרים "שטניים". טיילר העיר מספר הערות סרקסטיות כלפי בראון, שהובילו להתחממות הסכסוך בין שני המוזיקאים. לאחר שבראון וטיילר יישבו את הסכסוך ביניהם, טיילר צייץ בטוויטר שהוא מעריץ את השיר "Look At Me Now" של בראון (שבו התארחו ליל ויין ובאסטה ריימס). על פי טיילר, יש דברים "[שהמעריצים] אפילו לא יודעים" על הסכסוך.
טיילר הסתכסך גם עם ברנדון דהשי, שאיתו שיתף פעולה בעבר. לפני פסטיבל South by Southwest 2011 דהשי התעמת עם טיילר דרך הרשת החברתית Formspring וטען שהוא הולך ליישב את הסכסוך עם טיילר בפסטיבל. טיילר אמר למעריצים שהשיר היחידי ששיתף עם דהשי בו פעולה היה "Session" מהמיקסטייפ "Bastard". שנה לאחר הוצאת המיקסטייפ טיילר הוציא לאור מחדש את המיקסטייפ, כשהוא החליף את הבית של דהשי עם בית חדש של מייק ג'י. מאז טיילר אמר שאין לו שירים נוספים עם דהשי, ושדהשי הקליט בתים על השירים של טיילר ללא רשותו. על פי טיילר פעם אחת דהשי הכה אותו. טיילר גם לעג עליו בשיר "Yonkers", כשהתרברב על ההצלחה והפרסום שלו.
טיילר אמר ברשת החברתית Formspring שהוא לא אוהב את וינס סטייפלס, למרות שהוא שיבח את יכולות הראפ שלו. וינס שיתף פעולה עם מספר חברים מאוד פיוצ'ר, כגון ארל סווטשירט, מייק ג'י ודומו ג'נסיס. ב-2011 טיילר אמר שזה לא שהוא לא אוהב את סטייפלס, אלא הוא לא אוהב את העובדה שאנשים חושבים שהוא חלק מאוד פיוצ'ר, כשלמעשה הוא לא. לאחר ש-Revival, האלבום של אמינם יצא ב-2017, טיילר צייץ בטוויטר על כך שהאלבום גרוע. כתוצאה מכך, באלבומו הבא של אמינם מספטמבר 2018, Kamikaze, הוא כלל את השיר "Fall", שמהווה דיס על טיילר, ובו הוא ירד על נטייתו המינית, ובנוסף ירד גם על חברו ארל סווטשירט.
יחסי אינדונזיה–ירדן
יחסי אינדונזיה–ירדן הם היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת אינדונזיה לבין ממלכת ירדן.
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו בשנת 1950. מאז, המדינות מקיימות מערכת יחסים חמה שכוללת מגוון שיתופי פעולה בתחומי המסחר והכלכלה. בחודש יוני 2009, ממשלת אינדונזיה וירדן חתמו על הסכם בדבר מהגרי העבודה בירדן. ישנם כ-30 אלף מהגרי עבודה העובדים במגזר הפורמלי והבלתי פורמלי בירדן.
סמית' אנד וסון
סמית' אנד וסון (Smith & Wesson) - יצרנית האקדחים הגדולה ביותר בארצות הברית. בסיסה בעיר ספרינגפילד שבמדינת מסצ'וסטס.
סמית' אנד ווסון נוסדה על ידי הוראס סמית' ודניאל ב. ווסון בשנת 1856 לאחר שהחברה הקודמת שלהם, שנקראה גם "חברת סמית אנד ווסון" נמכרה. ב-30 בספטמבר 2021, Smith & Wesson הודיעו על תוכניות להעביר את המטה שלה למריוויל, טנסי ב-2023, עקב סביבה עסקית לא טובה במסצ'וסטס.
המאה ה-19
החברה הוקמה בשנת 1852, על ידי השותפים הוראס סמית' ודניאל וסון. הם פיתחו אקדח תופי שנקרא "וולקניק" (Volcanic), והחברה נקראה על שמו (Volcanic Repeating Arms Company). החברה נקלעה לקשיים כלכליים, ואיש העסקים אוליבר וינצ'סטר השתלט עליה.
בשנת 1856 שני השותפים המייסדים עזבו את החברה, והקימו חברה חדשה, שפיתחה אקדח תופי חדש ומתקדם. באופן טבעי, מלחמת האזרחים האמריקנית (1861–1865) עוררה ביקוש רב לאקדחים של החברה. האקדחים של סמית' אנד ווסון זכו לביקוש פופולרי עם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית, כאשר חיילים מכל הדרגות משני צדי הסכסוך ביצעו רכישות פרטיות של האקדחים להגנה עצמית.
במקביל, העיצוב של החברה הופר על ידי יצרנים אחרים, מה שהוביל לתביעות רבות שהגיש רולין ווייט, שהיה חלוץ בתחום התחמושת של אקדחי התופי באותה תקופה.
הביקוש לאקדחי תופי ירד בתום מלחמת האזרחים ולכן סמית' אנד ווסון התמקדו בפיתוח נשק מתאים לשימוש בגבול האמריקני. בשנת 1870 החברה שינתה את הפוקוס מרובי תופי בגודל כיס לאקדח מסגרת גדול בקליברים כבדים יותר (44 מגנום S&W אמריקאי). עיצוב חדש זה, הידוע בשם Smith & Wesson Model 3, אומץ על ידי צבא ארצות הברית כאקדח ירי המחסניות הראשון בשירות ארצות הברית.
המאה ה-20
התקופות שלאחר מלחמת העולם השנייה במאה ה-20 היו זמנים של חדשנות גדולה עבור החברה. בשנת 1935 הוציאו סמית' אנד ווסון את ה"מודל 27" של סמית' אנד ווסון שהיה האקדח הראשון בקליבר של 357. (9.07 מ"מ). הוא תוכנן כאקדח חזק יותר עבור קציני אכיפת החוק. ה"מודל 27" התחיל את "עידן המגנום" של אקדחים. השיא היה בשנת 1955 כאשר החברה יצרה את Smith & Wesson Model 29 ב-.44 Magnum. שני עשורים לאחר מכן, סרטי הארי המזוהם הפכו את האקדח הזה לאייקון תרבותי.
ב-1965 מכרה משפחת ווסון את גרעין השליטה שלה בסמית' אנד ווסון לבנגור פונטה, איש עסקים אמריקאי גדול. במהלך העשור הבא, גיוון בנגור פונטה את המכירות האזרחיות של החברה כדי לכלול מוצרי נשק קשורים (כגון נרתיקים) וכן להציע ציוד משטרתי נוסף (כגון אזיקים ומדדי נשימה לבדיקת נוכחות אלכוהול בדם). עד סוף שנות ה-70 המהלכים הרווחיים הללו הפכו את סמית' אנד ווסון ל"קנאת התעשייה" לפי מגזין "ביזנס וויק".
עם זאת, למרות כל היתרונות הללו, נתח השוק של Smith & Wesson החל לרדת בשנות ה-80. ככל שהמלחמה בסמים התגברה בארצות הברית, מחלקות המשטרה בכל רחבי המדינה החליפו את אקדחי הסמית' אנד ווסון שלהם באקדחים חצי אוטומטיים אירופיים (כגון גלוק, זיג זאואר וברטה). מ-1982 עד 1986 ירדו הרווחים בחברה ב-41%.
ביוני 1987 קנתה חברה בריטית בשם "Tomkins plc" את Smith & Wesson בסכום של 112.5 מיליון דולר. טומקינס ביצע מודרניזציה של ציוד הייצור והנהיגה בדיקות נוספות שהגדילו משמעותית את איכות המוצר. עם זאת, מכירות הנשק החדשות בארצות הברית פיגרו בשנות ה-90, חלקן יוחסו לאיסור הפדרלי על נשק תקיפה משנת 1994. כמו כן, היו תביעות רבות בעיר ובמדינה נגד סמית' אנד ווסון.
העברות השליטה
בשנת 1964, קבוצות משקיעים קנו את השליטה בחברה ממשפחת וסון.
בשנת 1996 החברה נרכשה על ידי חברה בריטית, בשם Tomkins PLC.
בשנת 2001 החברה נרכשה על ידי משקיעים אמריקנים.
במהלך שנות פעילותה, החברה פיתחה סוגי תחמושת רבים, והפכה לאחת מיצרניות הנשק הידועות ביותר בעולם.
חרם הצרכנים
במרס 2000, החברה (שהייתה אז בשליטת חברה בריטית) חתמה על הסכם מיוחד עם ממשל הנשיא קלינטון, כדי להתחמק מתביעה משפטית. במסגרת ההסכם, החברה התחייבה לאמץ תקנים חדשים של בטיחות, ולהגביל בצורה משמעותית את ההפצה והמכירה של האקדחים. ההסכם עורר חרם צרכנים נרחב בארצות הברית, שנמשך עד היום - אך נחלש מאוד, אחרי העברת השליטה בחברה למשקיעים אמריקנים ב-2001.
קתדרלת לאון
קתדרלת לאון (שמה המלא בספרדית: Catedral de Santa María de León), הנקראת גם "בית האור" או "Pulchra Leonina", היא קתדרלה קתולית הבנויה בסגנון גותי, בלאון, צפון-מערב ספרד.
הקתדרלה נבנתה על אתר בו שכנו מרחצאות רומיות עתיקות מהמאה ה-2, שכעבור 800 שנה הוסבו לארמון על ידי אורדוניו השני, מלך לאון. הקתדרלה הנוכחית נבנתה במאה ה-13 על ידי האדריכל אנריקה והושלמה במאה ה-16. היא הוכרזה כ"נכס תרבותי" (Cultural Interest) ב-1844.
הקתדרלה בנויה בסגנון גותי קורן (Rayonnant) היא הראשונה והאחרונה בסגנון זה בספרד. היא ידועה בזכות שעריה, חלונות הרוזטה המרשימים שלה, בית המקהלה הקורן (אחד העתיקים בסגנון הגותי בספרד) ובפיסול העדין של מספר דמויות, כגון הבתולה בלאנקה. הקתדרלה ידועה גם בזכות החזית המערבית שלה, בעלת שני המגדלים (על כל מגדל צריח מחודד, אחד במרקם תחרה עטור קרוקטים והשני במרקם חלק), המופרדים מגוף הספינה הראשית ומשאירים רווח בו ניתן לראות את התמיכות הדואות של הקתדרלה. במרכז החזית חלון רוזטה קורן. המגדל הדרומי ידוע כמגדל השעון. שלושת השערים בחזית מעוטרים בפסלים ונמצאים בין שני המגדלים. ראוים לציון הם הפסלים של הבתולה בלנקה ו-Locus Appellation.
פנים הקתדרלה משלב אדריכלות גותית נאה, ציורים, פיסול, חלונות ויטראז' ויצירות אחרות. בית המקהלה נבנה על ידי חוסקווין, קופין מהולנד וחואן דה מאלינאס. יצירת אמנות שראויה לציון היא מסך הפלאטרסק (סגנון אמנות ספרדי) מאחורי הקבר של המלך אורדוניו. חלונות הויטראז' בסגנון Rayonnant תופסים כ-1800 מטר רבוע, ונעשו במאות ה-13 עד ה-15, ונחשבים למעולים באיכותם.
בקפלה הראשית ישנו מזבח מאת Nicolás Francés (המאה ה-15) וכד כסף המכיל את שרידי סאן פרוילאן, הקדוש הפטרון של העיר לאון, שהוכן בידי אנריקה דה ארפה. הקלויסטר מהמאות ה-13 עד ה-15 מכיל קישוטים פיסוליים על עמודים, אפריזים ואדנים.
מוזיאון הקתדרלה מכיל אוסף גדול של יצירות אמנות ותשמישי קדושה בעל כ-1500 פריטים. האוסף כולל 50 פסלי רומנסק, פסלי מרים, אם ישו וכן פסלים מהעת העתיקה ועד המאה ה-18. הוא כולל יצירות מאת חואן דה חוני, גרגורין פרננדס, מאטאו קרזו. כמו כן הוא כולל טריפטיכון מאנטוורפ, תנ"ך של המוזערבים ומספר קודקסים. ארכיון הקתדרלה מכיל את כתב היד הראשון בשפה הלאונית, הנודיציה דה קסוס (Nodicia de Kesos).
רותי יובל
רותי יובל (נולדה ב-1955) היא עיתונאית ישראלית, לשעבר עורכת "מעריב".
ביוגרפיה
יובל נולדה וגדלה בחיפה, בילדותה הייתה מדריכה בצופים. את דרכה העיתונאית החלה בסוף שנות ה-70, אז הפכה להיות כתבת השכונות של מקומון ירושלמי, "ירושלתון" (שהפך ל"כל העיר", עם רכישת עמוס שוקן את העיתון). עם השנים התקדמה יובל והחלה לערוך מדורים שונים בעיתון, כיהנה כסגנית העורך והפכה בסופו של דבר לעורכת הראשית של העיתון.
בשנת 1996 עזבה את "כל העיר" ואת רשת שוקן והצטרפה למגזין "7 ימים" של "ידיעות אחרונות" כסגניתו של דורון גלעזר, שעזב איתה את המקומון. 4 שנים לאחר מכן, עם עזיבתו את המגזין מונתה לעורכת. במסגרת תפקידה כעורכת המגזין הובילה יובל קו עיתונאי תקיף נגד הון ושלטון שהתבטא בתחקירים רבים בנושא ואף מוסף מיוחד שהוציאה, "הזמן השחור" בו פורסמו שורה של כתבות תחקיר שעסקו בקשרים שבין הון, שלטון ועולם הפשע בארץ.
ביוני 2004 התפטרה יובל מעריכת העיתון והחלה לעבוד ב"שידורי קשת" כיועצת בתחום התיעודי והעיתונאי. משם, בדצמבר 2005 מונתה לעורכת תוכנית הדגל של חברת החדשות, "אולפן שישי", המשודרת בערוץ 2.
באוקטובר 2007, עם פרישתו של אמנון דנקנר, מונתה לעורכת "מעריב" לצדו של דורון גלעזר. במאי 2009 הודיעו השניים על התפטרותם. בדצמבר אותה שנה נתמנתה לעורכת הראשית של מהדורת החדשות של יום שישי בערוץ 10. בספטמבר 2011 התפטרה מתפקידה על רקע פרשת ההתנצלות בפני איש העסקים שלדון אדלסון.
בשנת 2017 השתתפה, יחד עם דורון גלעזר והבמאי דוד דרעי ביצירת הסרט התיעודי "סאלח, פה זה ארץ ישראל".
ליובל תואר שני בפסיכולוגיה. היא אחותה של יושבת ראש רשות ניירות ערך לשעבר, עו"ד מירי כץ.
יובל חברה בהנהלת האגודה לזכויות האזרח.
Metulji botnet
מטולי בוטנט (באנגלית: Metulji Botnet, בסלובנית: Metulji, "פַּרְפָּר") היה בוטנט זדוני שביצע מתקפות מניעת שירות מבוזרות, אשר התגלה בשנת 2011.
פעל בעיקר מסלובניה ובשיא פעילותו היה מורכב מיותר מ-12 מיליון מחשבים נגועים במאה מדינות שונות.
התולעת הופצה באמצעות תוכנה זדונית שהורדה אל מחשב הקורבן. לאחר ההדבקה הראשונית מחשבו של הקורבן אפשר לתוקף חיצוני להשתלט עליו ולבצע פעולות בשמו.
במבצע משולב של האינטרפול ולשכת החקירות הפדרלית של ארצות הברית (FBI), נעצרו שני פעילים מבוסניה וסלובניה לאחר שלקחו חלק בתחזוקת שרתי השליטה והבקרה של הבוטנט.
לאחר המעצר מפתחי הבוטנט החליטו ליצור בוטנט חדש העונה לשם מאריפוסה (Mariposa), באמצעותו ביצעו פעולות כמעט זהות לאלה של מטולי.
טרור בבית הספר
טרור בבית הספר (באנגלית: Detention) הוא סרט אמריקאי משנת 2003.
עלילה
סם דקר, חייל לשעבר שלחם במלחמת המפרץ וביוגוסלביה, הולך לעבוד כמורה להיסטוריה וחינוך גופני בבית ספר של ילדים בעייתיים על מנת להביא לשינוי. הוא מתוסכל מן המערכת ומחליט להתפטר, אך ביום זה המנהל מבקש ממנו להישאר בבית הספר עם תלמידים שקיבלו ריתוק. באותו יום הופך בית הספר לזירת קרב כאשר חברי ארגון פשע מחליטים להשתמש בבית הספר כמקום מחבוא להרואין.
רוברט קלייטון איימס
רוברט קלייטון איימס (באנגלית: Robert Clayton Ames; 6 במרץ 1934 – 18 באפריל 1983) היה מרגל אמריקאי, מנהל גזרת המזרח התיכון ב-CIA. נהרג בפיצוץ שגרירות ארצות הברית בשנת 1983 בביירות.
ראשית חייו
גדל בפילדלפיה, היה בוגר 1956 מאוניברסיטת לה סאל. בזמן שהיה בלה סאל, הוא היה חבר בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה שזכתה באליפות ה-NCAA בשנת 1954 וסיימה במקום השני בשנת 1955.
קריירה
בשנת 1956 התגייס לצבא ארצות הברית ממנו עבר ל-CIA והתמחה במזרח התיכון. הוא הפך לאנליסט הראשי של ה-CIA לאזור. איימס, שעבד במנהל המזרח התיכון של ה- CIA, נחשב שביצע את החדירה הראשונה בדרגה הגבוהה ביותר של אש"ף. נטען כי אחד משני אנשי הקשר הבכירים שיצר בארגון היה חסן סלאמה.
איימס נהרג ב-18 באפריל 1983 כאשר מחבל מתאבד פוצץ. בסך הכל נהרגו 63 איש בפיצוץ ובהם איימס, ראש תחנת CIA בלבנון וסגנו, וכן שישה קציני סי. איי. איי ועוד שמונה אמריקאים. מנהל ה-CIA, וויליאם קייסי, תיאר את אובדן איימס כ"הדבר הכי קרוב לאדם שאין לו תחליף".
נשיא ארצות הברית רונלד רייגן ואשתו ננסי רייגן השתתפו בטקס לציון הגעתם של ארונות הקבורה לבסיס חיל האוויר אנדרוס. שלושת אלפים איש השתתפו בטקס אזכרה עבורם, שהתקיים בקתדרלה הלאומית של וושינגטון. איימס קבור בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
חיים אישיים
הוא היה נשוי ואב לשישה ילדים. הוא דודו של שחקן MLB לשעבר מארק גוביצ'ה.
להקת פיאמנטה
להקת פיאמנטה הייתה להקת רוק ג'אז מזרחי חסידי שהתבססה על הגיטריסט יוסי פיאמנטה ואחיו החלילן אבי פיאמנטה. הלהקה, שהייתה חלוצה בתחום הרוק המזרחי בתחילת שנות ה-70 בישראל, לא הצליחה להפיק תקליט בישראל ועברה לפעול בארצות הברית שם ניגנה והקליטה מסוף שנות ה-70 ועד 2005.
ראשית הלהקה
בתקופת מלחמת יום הכיפורים החלו יוסי פיאמנטה יוצא להקת חיל התותחנים שכבר הספיק להופיע עם יוני רכטר, שלישיית אף אוזן גרון ואחרים, ואחיו הצעיר אבי, בן ה-15, שניגן על חליל ואורגן, להופיע במחנות צה"ל מול החיילים המגויסים.
בסוף 1974, הקימו השניים את להקת פיאמנטה שבה היו חברים גם בני קדישזון (תופים), ג'ו מיר (גיטרה בס) וג'יין פליישר (שירה). במהלך השנים שלאחר מכן, החליף ג'רי גרוול את קדישזון בתופים ואביבה שמואלי (אבידן) את פליישר בשירה. את אבידן החליפה בשירה אביבה הד וזו הוחלפה על ידי האחיות לבית פיאמנטה, אני וויוי. הלהקה ניגנה ב"מועדון הרוק" של בית ליסין ושימשה כלהקת הליווי של צביקה פיק. ב-1975 הוציאה לרדיו את השיר "מצווה גוררת מצווה" שצעד במצעדי הפזמונים.
ב-1977 הגיע להופעות בישראל סקסופוניסט הג'אז הנודע סטן גץ. הוא שמע את להקת פיאמנטה והתלהב ממנה והקליט עם הלהקה מספר קטעים ומופעים שעשו פרסום למקהלה, והזמין אותה להופיע איתו בארצות הברית. בהמשך השנה הקליטה הלהקה תקליט (עם אהרל'ה קמינסקי על כלי הקשה) אולם זה לא יצא לאור והלהקה נסעה לארצות הברית, הופיעה יחד עם סטן גץ אך לא הצליחה להוציא אלבום.
האחים פיאמנטה החלו בתהליך חזרה בתשובה ואבי הפך לחסיד חב"ד. האחים ושתי האחיות השתקעו בארצות הברית, נישאו והקימו משפחות וניגנו לפרנסתם בהופעות ובאירועים ביחד ולחוד. יוסי ואבי פיאמנטה אף ניגנו לפני הרבי מנחם מנדל שניאורסון פעמים רבות.
אבי פיאמנטה מתגורר בכפר חב"ד.
הנרי רולינסון
אלוף סר הנרי רולינסון (באנגלית Sir Henry Creswicke Rawlinson, 1st Baronet; 5 באפריל 1810 - 5 במרץ 1895) היה קצין בחברת הודו המזרחית, פוליטיקאי בריטי ומזרחן, המתואר לעיתים כאבי האשורולוגיה. רולינסון היה אחד מהדמויות הדומיננטיות בטענה כי בריטניה חייבת למתן את השאיפות הרוסיות בדרום אסיה. הוא היה חסיד נלהב של מדיניות תקיפה באפגניסטן, ויעץ לשמור על קנדהאר. הוא טען כי רוסיה הצארית תתקוף ותספח את קוקאנד (Khokand), בוכרה וחיווה (מה שהם אכן עשו), והזהיר שהם יפלשו לפרס (איראן של היום) ולאפגניסטן כהכנה לפלישה להודו הבריטית.
קורותיו
הוא נולד בצ'אדלינגטון (Chadlington), אוקספורדשייר, בנו השני של אברהם טיאק רולינסון (Abram Tyack Rawlinson), ואחיו הבכור של ההיסטוריון, ג'ורג' רולינסון.
שירות צבאי
בשנת 1827, לאחר שהתמחה בשפה הפרסית, הוא נשלח לאיראן, עם קצינים בריטיים נוספים כדי לאמן ולארגן מחדש את כוחותיו של השאה. חילוקי דעות בין החצר הפרסית וממשלת בריטניה הסתיימו בעזיבתם של הקצינים הבריטיים.
רולינסון החל לחקור כתובות פרסיות, ובמיוחד בכתב יתדות שלא פוענח עד אז. הוא היה בקרבתה של כתובת ביסותון, ליד העיר כרמאנשאה במערב איראן, במשך שנתים. הוא החל לתמלל את הכתב בפרסית עתיקה בכתובת התלת לשונית שנכתבה בפרסית עתיקה, עילמית ובבלית (שהיא צורה מאוחרת של אכדית). כתובת זו נכתבה על ידי דריווש הראשון מתישהו בין הכתרתו כמלך של הממלכה האחמנית בקיץ 522 לפנה"ס ומותו בסתיו 486 לפנה"ס.
קריירה פוליטית
רולינסון התמנה לתפקיד פוליטי בקנדהאר בשנת 1840. בתפקידו זה שמש במשך שלוש שנים, ועבודתו הפוליטית הייתה נעלה כמו גבורתו במהלך המלחמה באפגניסטן; בעבור זה תוגמל על ידי החברה באות מסדר האמבט בשנת 1844.
בדרך מקרה, המושל הכללי שמע אודותיו, והביא למינויו כסוכן פוליטי בסעודיה העות'מאנית. וכך הוא עבר לבגדאד, בה הוא הקדיש את מרצו ללימודי כתב היתדות, עד אשר הצליח, במאמץ רב, לפענח את כתובת ביסותון במלואה. לאחר שצבר ידע רב ערך בנושאים אלה ודומיהם, בנוסף לידע גאוגרפי רב אותו צבר במסעות מחקר רבים (כולל ביקור אצל סר אוסטן הנרי לייארד בחורבות נינוה), הוא חזר לאנגליה לחופשה ב-1849.
רולינסון נשאר בבית במשך שנתים, ב-1851 פרסם את זיכרונותיו על כתובת ביסותון, וקודם לדרגת סגן אלוף. הוא העביר את אוסף העתיקות יקר הערך שלו של חפצים מבבל, מממלכת סבא, ומהאימפריה הסאסאנית לחבר הנאמנים של המוזיאון הבריטי, שהעניק לו סכום משמעותי כדי להמשיך בחפירות שהחל לייארד בבבל ובאשור. במהלך 1851 הוא חזר לבגדאד. חפירות נערכו בניהולו, והעלו ממצאים יקרי ערך, שתרמו משמעותית לפענוח כתב היתדות. תרומתו הגדולה ביותר של רולינסון לפענוח כתב היתדות הייתה הגילוי כי לסימנים בודדים היו מספר אפשרויות לקריאתן בהתאם להקשר שלהם.
לאחר תאונת רכיבה בשנת 1855 חזר לאנגליה, ובשנה זו גם התפטר מתפקידו בחברת הודו המזרחית. בשובו לאנגליה קיבל את אות מפקד האבירות של מסדר האמבט, והוא מונה למנהל כתר של חברת הודו המזרחית.
40 שנותיו הנותרות היו מלאות בפעילות - פוליטית, מדינית ומדעית - ורוב זמנו שהה בלונדון. במהלך שנת 1858 הוא התמנה לחבר במועצת הודו הראשונה, אך התפטר במהלך 1859 עם השלחו לפרס כמיופה כוח יוצא דופן ונציג מוסמך. בתפקיד זה החזיק שנה אחת בלבד, וזאת בשל אי שביעות רצונו בנוגע לעמדתו הרשמית שלו שם. לפני שליחותו הוא כיהן בבית הנבחרים הבריטי כחבר פרלמנט (MP) מטעם מחוז רייגייט (Reigate) מפברואר עד ספטמבר 1858. הוא היה שוב MP עבור מחוז פרום (Frome) בין השנים 1865-1868. הוא מונה למועצת הודו שוב בשנת 1868, והמשיך לשרת בה עד מותו.
חיין המאוחרים
הוא הציג את דעותיו בספרו "אנגליה ורוסיה במזרח" (1875). הוא היה בחבר הנאמנים של המוזיאון הבריטי מ-1876 עד מותו. הוא קיבל את תואר אביר הצלב הגדול (G.C.B.) בשנת 1889, ותואר ברונט בשנת 1891; היה נשיא האגודה הגאוגרפית המלכותית בין 1874-1875, ושל האגודה האסייתית בין 1878-1881, וכן קבל תוארי כבוד מאוניברסיטאות אוקספורד, קיימברידג', ואדינבורו.
הוא נישא לואיזה קרוליין הרקורט סימור ב -2 בספטמבר 1862, עמו היו לו שני בנים: הנרי ואלפרד. הוא התאלמן ב-31 באוקטובר 1889 ונפטר בלונדון שש שנים מאוחר יותר.
מעבודותיו
העבודות שפרסם רולינסון כוללות ארבעה כרכים של כתובות בכתב יתדות, שפורסמו תחת פיקוחו בין 1870 ו-1884 על ידי החבר הנאמנים של המוזיאון הבריטי; את כתובת ביטוסטון בכתב יתדות פרסי (1846-1851); תיאור ההיסטוריה של אשור (1852); פרשנות על כתובות בכתב יתדות מבבל ואשור (1850); הערות על ההיסטוריה המוקדמת של בבל (1854); ואנגליה ורוסיה במזרח (1875). הוא גם תרם לפרסומים של חברות מלומדות. הוא כתב מאמרים על בגדאד, הפרת וכורדיסטן למהדורה התשיעית של אנציקלופדיה בריטניקה, יחד עם כמה מאמרים אחרים העוסקים במזרח, והוא סייע בעריכת התרגום של ההיסטוריות של הרודוטוס על ידי אחיו, ההיסטוריון ג'ורג' רולינסון.
וזן
וֶזֶן או δ בכלב גדול הוא הכוכב השלישי בבהירותו בקבוצת הכוכבים כלב גדול והוא אחד הכוכבים הבהירים בשמים. למרות בהירותו הכוכב קיבל ציון באייר δ בלבד, ייתכן בשל מיקומו הדרומי שמקשה על הצפייה בו מאירופה, שם קרבתו אל האופק מעמעמת את בהירותו.
פרוש שמו של וזן הוא "משקולת" בערבית (وزن).
תכונות
וזן הוא על-ענק צהוב בעל סיווג ספקטרלי F8 Ia, במרחק של כ-1,800 שנות אור כך שזהו אחד מהכוכבים הרחוקים ביותר שנראה מכדור הארץ ככוכב בהיר במיוחד. בהירות נראיתו הגדולה על אף המרחק הגדול נובעת מכך שהכוכב מאיר בעוצמה של פי 50,000 מעוצמת ההארה של השמש. רדיוס הכוכב הוא בערך פי 200 מרדיוס השמש, כלומר קרוב לרדיוס המסלול של כדור הארץ, ומסתו כ-17 מסות שמש. טמפרטורת פניו היא כ-6,200 קלווין, מעט יותר מטמפרטורת השמש.
וזן נמצא בשלבי התפתחות אחרונים, לאחר ששלב היתוך המימן בליבתו הסתיים ועבר לשכבות חיצוניות יותר. כתוצאה מכך הכוכב התנפח והפך לעל-ענק בדרכו להפוך לעל-ענק אדום. בשל מסתו הגדולה צפוי וזן להתפוצץ בסופרנובה.
קרסו נדל"ן
קרסו נדל"ן בע"מ היא חברת נדל"ן ישראלית ציבורית. החברה מאגדת את כל פעילות הנדל"ן של קבוצת קרסו ונמצאת בשליטת חלק מבני משפחת קרסו.
היסטוריה
קבוצת קרסו הוקמה בשנת 1933 כעסק ליבוא כלי רכב, על ידי משה קרסו. הקבוצה עוסקת בתחומי הרכב והנדל"ן. קבוצת קרסו התאגדה בספטמבר 1967 כחברה פרטית בשם בני משה קרסו בע"מ שפעלה בשני התחומים רכב ונדל"ן במקביל. בשנת 2007 פוצלה פעילות הרכב של הקבוצה לחברת קרסו מוטורס, וחברת בני משה קרסו, שבה נותרה פעילות הנדל"ן של הקבוצה, שינתה את שמה לקרסו נדל"ן בע"מ.
בחודש מאי 2022 חברת קרסו נדל"ן נרשמה בבורסה לניירות ערך בתל אביב ובחודש יולי 2022 החברה השלימה את הנפקת המניות הראשונה שלה לציבור (IPO) והפכה לחברה ציבורית. בהנפקה גייסה החברה כ־332 מיליון ש"ח לפי שווי חברה של 2 מיליארד ש"ח. מניות החברה נכללות במדדי הבורסה תל אביב 90 מדד תל אביב נדל"ן ותל אביב בניה.
מנכ"ל קרסו נדל"ן הוא עורך דין דן פרנס.יושבת ראש החברה היא יוני קרסו גולדשטיין.
תחומי פעילות
החברה פועלת כחברה יזמית בכל תחומי הנדל"ן המרכזיים בישראל (מגורים, התחדשות עירונית, משרדים ומסחר), בצד החזקה וניהול של כ־80 אלף מ"ר של נדל"ן מניב ברחבי הארץ.
ייזום וניהול בתחום הנדל"ן המניב
תחום הנדל"ן המניב של החברה כולל פעילות ייזום וקידום תוכניות פיתוח לקרקעות היסטוריות והשבחת מבנים של החברה, בצד ניהול והחזקת מבני משרדים, שטחי תעסוקה ומרכזי קניות שכונתיים בישראל.
בצד החזקת הנדל"ן המניב הפעיל, יוזמת החברה בשנת 2022 כ־226 אלף מ"ר מניב, הכוללים בין היתר את פארק ויקה בקריית אריה בפתח תקווה (ביחד עם חברת ויתניה), במסגרתו נבנים כ-120,000 מ"ר בנוי של מסחר, תעסוקה ומשרדים; מתחם ריב"ל בתל אביב (שיכלול כ־157 אלף מ״ר של מגדלי משרדים, מגורים, דיור בר השגה, שטחי ציבור ומסחר) ומכרזים מסחריים בשכונת עין הים בחדרה ובפוריידיס.
ייזום בתחום הנדל"ן למגורים
החברה פועלת בשני סגמנטים עיקריים בפיתוח נדל"ן למגורים:
החברה השלימה הקמתן של שכונות מגורים גדולות בגוש דן ובירושלים, הכוללות למעלה מ־1,300 יח"ד.
בין הפרויקטים הידועים של החברה, נמצאים מתחם אומאמי בצפון מערב קריית אונו, מתחם "גן המושבות" בשכונת אם המושבות בפתח תקווה, שכונת פסגות ירושלים ומתחם בצלאל בתל אביב.
בנייני הבוטיק של החברה כוללים בין היתר את פרויקט אנדרומדה רה בורן ביפו העתיקה, אותו הקימה במשותף עם חברת צמח המרמן והיזם שמוליק וולדינגר, גרוזנברג 37/39 בתל אביב, הכנסת 32 בגבעתיים, פרויקט ME- CRO באבן גבירול 144–146 בתל אביב ופרויקט יבניאלי 24/26 בגבעתיים.
נכון לאוקטובר 2022 לקרסו 53 פרויקטים למגורים בתכנון וביצוע הכוללים כ־10,900 יח"ד לשיווק ן.
התחדשות עירונית ופינוי בינוי
קרסו הייתה מבין הראשונות להיכנס לפעילות בתחום ההתחדשות העירונית והחלה לפעול בו כבר בשנת 2010, והיא מדורגת בין החברות המובילות הפועלות בתחום הפינוי בינוי והתמ"א 38. לחברה מיזמים אחדים של פינוי בינוי. מאז החלה לפעול בתחום החברה השלימה 12 פרויקטים ואכלסה 276 יח"ד.
לפי מדד ההתחדשות העירונית של מרכז הנדל"ן, לחברה 22 פרויקטים בשלבים מתקדמים, מתוכם 9 הם מתחמי פינוי בינוי, הכוללים הקמת 2,410 יח"ד חדשות וירושלים.
פעילות למען הקהילה
החברה תורמת ומשקיעה לאורך השנים למען קידום החינוך, צמצום פערים בחינוך וחינוך למדע ולטכנולוגיה. היא יזמה, פיתחה ותרמה למגוון מיזמי חינוך ותוכניות קידום ופיתוח ברחבי הארץ, היא סייעה במימון הספרייה האור-קולית לסטודנטים לתואר הראשון, ומתן מלגות מלאות לחיילים להמשך לימודים טכניים והנדסיים בטכניון.
החברה תרמה להקמת את פארק קרסו למדע בבאר שבע, בו פועל בית הספר מעו"ף - שמטרתו העמקת הידע המדעי והטכנולוגי לתלמידים מצטיינים מדרום הארץ.
ירוק-עד
צמח יְרוֹק-עַד הוא צמח המחליף את עליו בהדרגה במשך כל השנה, להבדיל מצמחים ועצים נשירים, המשירים את כל עליהם בעונת שנה מסוימת.
כל עלה של צמח ירוק-עד חי בין שנה לחמש שנים. עם זאת תועדו מקרים של עלים שחיו שנים רבות, עד 45 שנים.
באזורים טרופיים חמים רוב הצמחים הם יְרֻקֵּי-עַד. אזורים בעלי אקלים יבש מתאפיינים באוכלוסייה הטרוגנית של צמחים ירוקי-עד ונשירים. באזורים קרים רוב הצמחים הם נשירים.
אדוארד נורדן
שמאל|ממוזער|200px|אדוארד נורדן כסטודנט בברלין אדוארד נוֹרדן (בגרמנית: Eduard Norden; 21 בספטמבר 1868, אֶמדֶן, גרמניה – 13 ביולי 1941, ציריך, שווייץ) היה פילולוג קלאסי והיסטוריון של הדת, גרמני ממוצא יהודי. נורדן היה מורו המשפיע של חוקר מדעי היהדות היהודי-גרמני ארתור שְׁפַּנְיֶיר.
קורות חיים
נולד במשפחה יהודית מתבוללת. אביו, קרל יוזף נורדן, היה רופא ידוע. מעט לפני סיום לימודיו המיר נורדן את דתו לפרוטסטנט. נורדן החל את לימודיו בבלשנות קלאסית באוניברסיטת ברלין בשנת 1890 אצל הרמן דִילס (Diels), תאודור מוֹמזֶן, קרל רוברט ואדוארד צֶלֶר (Zeller). לאחר שני סמסטרים עבר ללמוד באוניברסיטת בון, אצל הרמן אוזנר (Usener) ובמיוחד אצל הפילולוג של הלטינית פרנץ ביכלר (Bücheler). הוא קיבל תואר דוקטור כבר בשנת 1891, ומיד התמנה לעוזרו של גאורג קאיבּל (Kaibel) מאוניברסיטת שטרסבורג. גם את ההביליטציה לקראת הפרופסורה השלים נורדן תוך שנה אחת. הקריירה שלו נסקה באופן בולט, ובשנת 1893 הוא מונה לפרופסור מן המניין באוניברסיטת גרייפסוואלד (Greifswald). מ-1898 כיהן כפרופסור באוניברסיטת ברסלאו, ובין השנים 1936-1906 חזר ללמד באלמה מאטר שלו, אוניברסיטת ברלין. לנוכח רדיפות הנאצים, בסוף ימיו עבר להתגורר בציריך.
גישות במחקר
נורדן חידש דרכי מחקר בתחום הסגנון. ספרו "הפרוזה האמנותית העתיקה" (Die antike Kunstprosa), שראה אור ב-1898, הפך לספר יסוד ללימוד תולדות הסגנון בספרויות הקלאסיות. כהיסטוריון של תולדות הדת, הקדיש במיוחד את זמנו לחקירת הסינקרטיזם הדתי בתקופה ההלניסטית ובתקופת הקיסרות.
משה יוסף גליקסון
משה יוסף גליקסון (ר"ח אלול תרל"ח, 30 באוגוסט 1878 – ה' בסיוון תרצ"ט, 1939) היה מנהיג ציוני ועיתונאי, עורך "הארץ", פובליציסט ומתרגם עברי.
קורות חייו
משה יוסף גליקסון נולד בהולינקה שבפלך סובאלק, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום בפולין) בשנת 1878. אביו אלחנן היה נכדו של המקובל רבי יצחק אייזיק חבר. קיבל חינוך תורני, למד בישיבות גרודנה ולומז'ה, ובגיל 17 נמשך אחר ההשכלה, נסע למערב ולמד בבית ספר תיכון בפרנקפורט ובאוניברסיטאות מרבורג שבגרמניה וברן שבשווייץ. בין היתר היה תלמידו של הפילוסוף היהודי הנודע הרמן כהן. ב-1907 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה, ובאותה שנה הצטרף לוועד "חובבי ציון" באודסה, והיה מזכירו. בתקופה זו החל לכתוב בעיתונות היהודית באירופה, ובפרט בשבועונים "די ולט" ו"העולם".
כיהן כציר למספר קונגרסים ציוניים. מראשוני העלייה השלישית. לאחר מלחמת העולם הראשונה עלה לארץ, בשנת 1919, באוניה "רוסלאן". היה מנהיגה של תנועת הנוער "הנוער הציוני". היה ממייסדי "הציונים הכלליים" בארץ, וכיהן כחבר הוועד הפועל הציוני והוועד הלאומי.
בשנים 1923–1938 היה גליקסון העורך של עיתון "הארץ", ותחתיו הפך העיתון לעיתון אחראי המבטא תרבות רחבה והשקפת עולם ליברלית-מתונה. הוא המשיך לערוך את העיתון לאחר שזה נרכש בידי שלמה זלמן שוקן, אך במחצית השנייה של 1936 היה בחופשת מחלה. בקיץ 1937 יצא לחופשה, שעל פי השמועות נועדה להיות חופשת פרישה ובתחילת פברואר 1938 דווח באופן רשמי שעריכת העיתון עברה לנתן אלתרמן. גם לאחר פרישתו מתפקיד העורך המשיך לכתוב בהארץ בענייני השעה.
גליקסון עסק בכתיבה ספרותית. כתב על אחד העם והרמב"ם. תרגם את ספרי פילוסופיה "מבוא לתולדות הפילוסופיה החדשה" מאת קוּנוֹ פישר (Kuno Fischer) ו"‫תולדות הפילוסופיה החדשה / בחיבור עם התרבות הכללית ועם המדעים המיוחדים" מאת וילהלם וינדלבנד (Windelband), וערך את "חכמי יון: תולדות הפילוסופיה העתיקה" תיאודור גוֹמְפֶּרְץ (Gomperz), בתרגום שרגא פייבל פרנקל ("בר טוֹביה").
משה יוסף גליקסון נפצע קשה בתאונת דרכים במאי 1939, וכעבור כשבועיים נפטר, ביום ה' בסיוון תרצ"ט. על שמו נקרא הקיבוץ כפר גליקסון, שעלה על הקרקע ביום שבו נפטר, וכן רחובות במספר ערים כגון תל אביב, נתניה וקריית גת.
הניח אחריו את אשתו מאשה מלכה גליקסון ואת ילדיו נעמי גליקסון-וייס (פסיכואנליטיקאית), בנימין גל (גליקסון) ומרים גליקסון.
קפה רייסר
קפה רייסר (באנגלית: Cafe racer) הוא סוג של אופנוע שרוכבי אופנועים היו מסבים את מבנהו באופן עצמאי בעיקר בשנות ה-60 של המאה ה-20. לעיתים התייחס הכינוי "קפה רייסר" גם לרוכבים עצמם. עם התעצמות התופעה החלו יצרנים שונים להציג בשנות ה-70 גרסאות מסחריות לאופנועי "קפה רייסר".
היסטוריה
אופנועי "קפה רייסר" היו במקור אופנועי כביש רגילים שמבנם הוסב כדי לשפר את ביצועיהם ולשמש למרוצים פיראטיים. סוגת מרוצים זו התפתחה בתחילת שנות ה-60, בעיקר בבריטניה, וכונתה כך, כי המרוצים נערכו בכבישים רגילים, בין קפיטריות בצידי הדרכים. התפתחות הכבישים המהירים ומזנוני הדרכים בהם הגבירה את המשיכה בקרב הרוכבים לאופנועים מהירים יותר. אחד מסוגי המרוצים שנהגו הרוכבים לבצע היה מרוץ כנגד השעון שהתבסס על אורכו של שיר רוק אנד רול שנוגן במכונת תקליטים. בזמן זה היה על הרוכב לרכב ממזנון הדרכים לעבר מחלף קרוב ובחזרה בטרם הסתיימה נגינת השיר.
דגמי האופנועים ששימשו בסיס לאופנועי הקפה רייסר היו לרוב מתוצרת בריטית כדוגמת טריומף, BSA ומצ'לס. לאחר מספר שנים, בעקבות פופולריות התופעה, החלו יצרנים שונים, לאו דווקא בריטים, לייצר דגמי "קפה רייסר" מסחריים. עם זאת, הופעתם של האופנועים היפניים בעלי ארבעה הצילינדרים, הפכה את אופנועי הקפה רייסר למיותרים כיוון שהאופנועים המקוריים היו חזקים ממילא ובהמשך אף החלו להיות מוצעים מראש עם מאפיינים כדוגמת תנוחת ישיבה ומיגון רוח שיצרו את טיפוס אופנועי הספורט.
כיום איבדו אופנועי הקפה רייסר את ייעודם המקורי, כיוון שאופנועי הספורט המוצעים על ידי היצרנים הם בעלי ביצועים טובים בהרבה. מעת לעת, אך לעיתים רחוקות, ניתן לראות דגמי יצרנים חדשים המיוחסים לקבוצת הקפה רייסר, אך אופנועים אלו נבנים בעיקר כדי לשחזר את המראה המקורי של אופנועי הקפה רייסר. למרות הדמיון ביניהם, יש להבחין בין אופנועי קפה רייסר לאופנועים המכונים סטריט פייטר (Street Fighter). גם מקורם של אופנועי סטריט פייטר הוא באופנועי כביש שעברו עדכון עצמאי על ידי רוכבים, אך בניגוד לקפה רייסר, אלו הם אופנועי ספורט שהיו בעלי ביצועים טובים יותר במצבם המקורי ועדכונם כולל בעיקר פעולות הנוגעות לפן העיצובי של האופנוע כמו הסרת חלקי המעטה החיצוני (פיירינג) וחשיפת חלקי המנוע המוסתרים. כיום מקוטלגים אופנועי קפה רייסר וגם אופנועי סטריט פייטר כחלק מקבוצה גדולה יותר של אופנועי עירום.
תמונה באבן
תמונה באבן הוא מיזם ירושלמי, שבמסגרתו מונצחות המשפחות שבנו את שכונת "אוהל משה", שהיא חלק משכונת "נחלאות", אחת השכונות הראשונות שנבנו מחוץ לחומות, בשלהי המאה ה-19.
את המיזם יזמה דבורה אבי-דן. למימושו פנתה לצאצאיהם של מייסדי שכונת "אוהל משה", בבקשה לקבל תמונות מהאלבום המשפחתי. מתוך כ-600 תמונות שנאספו, נבחרו עשרים לתלייה על בתי השכונה. המעצב עופר קוטלר עיצב את המיזם. בשלב הראשון הוגדלו תמונות אלה, נצרבו באבן, ונוסף להן תקציר קורות חייהן של המשפחות. מרביתן נתלו על בתי המשפחות המתאימות. את השלב הזה מימן עוזי הלוי, נכדו של ר' בנימין הלוי שהיה ממייסדי השכונה.
בינואר 2006 מומש השלב השני של "תמונה באבן", 17 תמונות קטנות יותר נתלו בסמטה שעל יד בית הכנסת הגדול של אוהל משה. השלב השני מומן על ידי הצאצאים של המשפחות המופיעות בתצלומים. בפתח השלב השני נקבע שירו של אלישע פורת, "פחיתה", העוסק, בדומה למיזם כולו, בשלשלת הדורות. וסוגר את המיזם התרגום לאנגלית של השיר.
בכוונת היזמית להקים גם בשכונת "אבן ישראל" ובשכונות הכורדים "זיכרון יוסף" מפעל דומה.
עם המשפחות המונצחות נמנית משפחת נבון שאחד מבניה היה נשיא המדינה יצחק נבון, ומשפחות נכבדות נוספות.
חתול תעלול
חתול תעלול (באנגלית: The Cat in the Hat, בתרגום חופשי: "החתול שבכובע") הוא ספר ילדים מאת דוקטור סוס. פרסומו של הספר והצלחתו הביאה את הפופולריות הרבה של ד"ר סוס בקרב מורים והורים. ספר זה היה הראשון בסדרת ספרים מצליחה ביותר:
היסטוריה
ב-24 במאי 1954 פורסם במגזין "לייף" מאמר מאת ג'ון הרסי ששמו "מדוע תלמידים נתקעים בקריאתם? קהילה מקומית מדגימה בעיה לאומית: קריאה". במאמר נטען שילדי בית ספר יסודי מתקשים בקריאה מאחר שבספרי הלימוד מופיעים תיאורים בלתי מציאותיים של ילדים בני גילם (גיל בית הספר היסודי) מנומסים ונקיים. המאמר טען כי לו היו ספרי הלימוד מציאותיים יותר מבחינת הצגת הילדים (היינו הצגת ילדים מלוכלכים ומתנהגים באופן טבעי) וכן לו היו בספרים אלו סצנות דמיוניות, היו הספרים מעוררים עניין והזדהות בקרב הילדים. במאמר שאל המחבר מדוע ספרי הילדים אינם מכילים איורים כמו איוריהם של ג'ון טניאל, הווארד פייל ודוקטור סוס.
סוס קיבל על עצמו "אתגר" זה שנרמז במאמר והחליט לכתוב ספר ילדים המתבסס על אוצר המילים הנלמד בשנה הראשונה בבית הספר היסודי. הספר מבוסס על החריזה של המילים "חתול" - "cat" ו"כובע" - "hat", כאשר הרעיון מקורו באחד מספרי הלימוד באותה עת שנקרא "look say" ובו הופיע המשפט "הבטנו וראינו אותו, את החתול בכובע". המוציא לאור של ספרי דוקטור סוס נתן לו רשימה של 400 מילים הנלמדות בבית הספר ומתוכן בחר 223 מילים שהרכיבו את הסיפור, בתוספת 13 מילים שלא הופיעו ברשימה המקורית. כתיבת הספר ארכה כתשעה חודשים.
הספר יצא לאור בשנת 1957, והוא כתוב בטטראמטר אנאפסטי, מקצב שהשתמשו בו גם לורד ביירון ומשוררים אחרים מהקאנון הספרותי האנגלי. טטראמטר אנאפסטי מכיל ארבע יחידות מקצביות (אנאפסטים), שכל אחת מהן מכילה שתי פעימות חלשות ולאחריהן אחת חזקה (ההדגמה משמאל לימין): x x X x x X x x X x x X
אורך הספר בשפת המקור (אנגלית) הוא 1,629 מילים בסך הכול. הספר מורכב מ-236 מילים שונות. 54 מהמילים מופיעות פעם אחת, 33 מילים מופיעות פעמיים.
את הספר תרגמה לעברית לאה נאור. הוא יצא בעברית בהוצאת כתר. אורכו בעברית 953 מילים. הספר מורכב מ-261 מילים שונות אך עקב חוקי התחביר והדקדוק העברי (שורשים, מילות ומיליות יחס) קיימות בספר 441 מילים ייחודיות.
עלילת הספר חתול תעלול
הספר מתאר את הופעתו של החתול תעלול בביתם של שני ילדים צעירים ביום גשום, בעת שאימם נמצאת מחוץ לבית. החתול מביא עמו שתי דמויות: "דבר אחד" ו-"דבר שניים" (במקור: Thing One ו-Thing Two) ומנסה לשעשע את הילדים. חיית המחמד של הילדים - דג הזהב, המסמל את מצפונם של הילדים שחרד מהפרת הנורמות שמתווים המבוגרים, מתנגד לשהותו של החתול בבית. הסיפור מסופר מנקודת מבטו של האח, המספר על חוויותיו ועל חוויות אחותו, טלי (במקור "Sally") בשל התנהגות החתול. לבסוף החתול מסדר את הבית ונעלם רגע לפני הגעת האם.
בתרגום לעברית השתנתה מעט המשמעות של הסיפור. בגרסה האנגלית האם שואלת את הילדים האם היה להם כיף (ובכך אולי נרמז שהיא זו שהזמינה את החתול), ואילו בגרסה העברית הספר מסתיים בנימה אירונית. ניכר שהאם חשה תחושות אשמה על כך שהשאירה את הילדים לבדם כדי לצאת לעבוד, אך הילדים כלל לא השתעממו אלא חוו יום מלא הרפתקאות עם החתול.
הצלחת הספר
הספר נמכר בלמעלה מ-7.2 מיליון עותקים בשפה האנגלית, ותורגם לשפות רבות, ובהן לטינית (בשם "Cattus Petasatus"), עברית ואף יידיש.
חתול תעלול חוזר
בשנת 1958 נכתב ספר ההמשך "חתול תעלול חוזר". בספר זה שב החתול אל ביתם של טלי ואחיה, המנסים לגרוף את השלג מהכניסה לביתם. החתול מלכלך את האמבטיה, וכאשר הוא מנסה לנקות אותה הוא מלכלך את מיטת הורי הילדים. בשביל לעזור לו לנקות את המיטה הוא חושף כי בכובעו נמצא חתול א', אשר בכובעו חתול ב'. בהמשך, יוצאים חתולים נוספים באותו אופן רקורסיבי מהכובעים, כך שהחתולים הנושאים את שמות אותיות האל"ף בי"ת (כאשר חתול ת' אינו נראה לעין עקב מידתו המזערית). הרקורסיה נעצרת כך שבכובעו של חתול ת' (cat Z במקור) נמצא "בום", אשר במהלך deus ex machina מצליח לנקות את הלכלוך ובנוסף להחזיר את החתולים כולם בחזרה לכובעו של חתול תעלול. חתול תעלול אמר להם שהוא ישמח לשוב ולעזור אם יהיה צורך בכך, הוא וכל החתולים.
הוצאת Beginner Books
הספר "חתול תעלול" פורסם על ידי הוצאת רנדום האוס אולם לאור הצלחתו הקים סוס בית הוצאה לאור עצמאי בשם "Beginner Books" (ספרים למתחילים) שבו יצאו לאור שאר ספרי הסדרה. הספרים הופצו על ידי רנדום האוס בין השנים 1957–1960. בשנת 1960 רכשה רנדום האוס את הוצאת בגינר בוקס בשל הצלחתה.
עיבודים
בשנת 1982 חברת CBS הוציאה תקליט בהשתתפותם של מירי אלוני וישראל גוריון ובו הסיפור חתול תעלול וקטעים נוספים מאת ד"ר סוס בהלחנתו של רמי בר דוד. את הטקסטים תרגמו לאה גולדברג ולאה נאור.
הספר עובד כסרט טלוויזיה ואף כסרט קולנוע בשם "חתול תעלול" בכיכובו של מייק מאיירס.
בפארק השעשועים "איי ההרפתקאות" יש אי ששמו "סוס לנדינג" שנבנה בשנת 1999 המבוסס על הספר.
בשנת 1997 יצרה "חברת ג'ים הנסון" סדרה ששמה "ד"ר סוס" שבה חתול תעלול ושאר דמויות הספרים הוצגו כבובות.
ב-2013 בוצעה פרודיה על חתול תעלול במסגרת ספיישל Treehouse of Horror (בית העץ של האימה) בסדרה המצוירת משפחת סימפסון.
אזכורים פוליטיים
בנאום שנשא מנהיג הרוב בסנאט ארצות הברית הארי רייד הוא מאזכר את החתול המופיע בספר ומציין שהחתול מצליח לנקות את הלכלוך שעשה בעוד שהבית הלבן אינו מצליח לנקות אחריו. בנאום זה ציטט הסנטור כמה משפטים מהספר.
הגל השלישי של הפמיניזם
הגל השלישי של הפמיניזם הוא מושג המזוהה עם מגוון זרמים של פעילות וכתיבה פמיניסטית החל משנות ה-90 המוקדמות. הגל השלישי של הפמיניזם התעורר כתגובה למה שנתפס ככישלונות של הגל השני, וכן כתגובה לתגובת הנגד שהתעוררה אל מול היוזמות והתנועות שנוצרו על ידי הגל השני.
סקירה כללית
הגל השלישי של הפמיניזם מנסה לאתגר ולהימנע מההגדרות המהותניות של הגל השני לנשיות. הגדרות אלו, לפי הגל השלישי, מניחות לרוב זהות נשית אוניברסלית אחידה ומדגישות יתר על המידה את חווייתה של האישה הלבנה במעמד הבינוני-גבוה. פרשנות פוסט-סטרוקטורליסטית של מגדר ומיניות היא מרכזית ברוב האידאולוגיה של הגל השלישי. תאוריות של הגל השלישי מקיפות בדרך כלל תאוריות קוויריות, מודעות של נשים שחורות, תאוריות פוסט קולוניאליות, תאוריות של ביקורת, תאוריות חוצות לאומים (transnationalism), פמיניזם אקולוגי וחשיבה פמיניסטית חדשה. הגל השלישי של הפמיניזם מתמקד בצורות ביטוי וייצוג מגדריות שהן פחות פוליטיות מקודמותיו. הגל השלישי מערער על הפרדיגמות של הגל השני לגבי מה טוב, או לא טוב, לנשים.
היסטוריה
ב-1991, אניטה היל האשימה את קלרנס תומאס, מועמד לבית המשפט העליון של ארצות הברית, בהטרדה מינית שקרתה לכאורה עשור לפני כן, כאשר עבדה כעוזרת שלו במחלקה לחינוך של ארצות הברית. תומאס דחה את ההאשמות ואחרי דיון נרחב, הסנאט הצביע 52-48 בעדו. בתגובה למקרה הזה, פרסמה רבקה ווקר כתבה בגיליון של Ms. תחת הכותרת "להפוך לגל השלישי" בו היא הצהירה כי "אני לא פמיניסטית פוסט-פמיניסטית. אני הגל השלישי." המקרה של היל ותומס הביא לתשומת לב את הנוכחות הנמשכת של הטרדה מינית במקומות עבודה והחזיר את המודעות אצל אנשים רבים שהניחו כי הטרדה מינית במקומות העבודה ובעיות נוספות שבהן עסק הגל השני נפתרו.
שורשי הגל השלישי החלו, למרות זאת, באמצע שנות ה-80. מנהיגות פמיניסטיות כגון צ'רי מורגה, צ'לה סנדובל, בל הוקס, גלוריה אנזלדואה, מקסין הונג קינגסטון (Maxine Hong Kingston) ואודרי לורד, ששורשיהן בגל השני, ופמיניסטיות אפרו אמריקאיות רבות, קראו לסובייקטיביות חדשה בקול הפמיניסטי. הן ביקשו לשאת ולתת על מקום במחשבה הפמיניסטית לדעות סובייקטיביות הקשורות לגזע. התמקדות זו בצומת שבין גזע למגדר נשארה בולטת במהלך כל ההליך המשפטי של מקרה היל-תומאס.
זכויות הייסוד והפרוגרמות שהושגו על ידי פעילות פמיניסטיות של הגל השני – יצירתם של מקלטים ביתיים לנשים שעברו התעללות, ההכרה הציבורית בהתעללות ואונס, גישה לאמצעי מניעה ושירותי רבייה אחרים כולל הפיכת ההפלות לחוקיות, היצירה והאכיפה של מדיניות כלפי הטרדה מינית במקומות העבודה, שירותי טיפול בילד, מימון שוויוני לחינוך וחינוך בלתי פורמלי לבנות, תוכניות ללימודי נשים ועוד - שרתו כבסיס וככלי לפעילותן של הפמיניסטיות מהגל השלישי.
פמיניסטיות של הגל השלישי מגיעות ממגוון רקעים. הן מגיעות מתרבויות, מעמדות, הגדרות מגדריות ומיניות רבים ושונים. חלקן מעדיפות לא לקרוא לעצמן פמיניסטיות משום שלמילה זו יש אינטרפרטציות מוטעות רבות כקבוצה אקסקלוסיבית אליטיסטית או לחלופין כשונאות גברים. הפמיניזם של הגל השלישי מבקש לאתגר כל הגדרה אוניברסלית של נשיות.
הגל השלישי מתעסק בנושאים שנראה כי מגבילים או מדכאים נשים. פעילות להגברת המודעות ופעילות חינוכית נרחבת הן פעמים רבות הצעד הראשון שפמיניסטיות נוקטות לעבר שינוי חברתי. בספרן "המניפסט: נשים צעירות, פמיניזם והעתיד" (Manifesta: Young Women, Feminism and the Future) ג'ניפר באומגרדנר ואמי ריצ'רדס (Jennifer Baumgardner and Amy Richards) כותבות: "מודעות בקרב נשים היא שיצרה את השינוי, והמודעות, היכולת של האדם להיפתח לעובדה שלשליטה גברית יש השפעה על נשים בנות דורנו, היא מה שאנו צריכות... הנוכחות של פמיניזם בחיינו נלקחת כמובן מאליו. לדור שלנו, פמיניזם הוא כמו פלואוריד. אנחנו בקושי שמים לב שיש לנו את זה - זה פשוט במים."
נושאים המעסיקים את הגל השלישי של הפמיניזם
נושאים מרכזיים שבהם עוסק הגל השלישי של הפמיניזם הם גזע, מעמדות ומיניות. נושאים חשובים נוספים הם נשים בעבודה — תקרת הזכוכית, הטרדה מינית ואי הוגנות בחוקי פרישה מעבודה בשל אימהות; תקיפה מינית ואונס; אימהות- תמיכה באימהות חד הוריות על ידי קצבת רווחה וטיפול בילדים ויחס לאימהות עובדות; נשים, פוליטיקה ואינטלקט- כבוד לנשים כיצורים תבוניים, פוליטיים בעלות תודעה פוליטית ואינטליגנטית; המדיה- סטנדרטים לא בריאים שנשים מרגישות כי הן צריכות לעמוד בהם, הפרעות אכילה וציורן של נשים כאובייקטים מיניים הקיימות רק כדי למלא את צרכיו של הגבר.
אקטיביזם והתוצרים של הגל השלישי
טרנספורמציה היא תוצר של שיתוף פעולה ומודעות. כאשר יש עלייה בתודעה, אקטיביזם הוא הכרחי לפמיניזם. ישנו שפע של תנועות שורשיות- התארגנויות חברתיות הפועלות מחוץ למרכזי כוח פוליטי ושל קואליציות הפועלות לשנות את העולם שנשים חיות בו. לדוגמה Dress for Success, ארגון האוסף חליפות דרך תרומות ואירועי התרמה ונותן אותן לנשים החיות מקצבת רווחה כדי ליצור בהן ביטחון במראן כאשר הן ניגשות לראיון עבודה. ארגונים נוספים הפועלים בארצות הברית: National Organization for Women, La Red, The Third Wave Foundation, Women’s Action Alliance, Voters for Choice, Students Organizing Students, Take Back the Night, Code Pink ועוד.
הצגת סיפורים היא דרך פרודוקטיבית שאומצה על ידי נשות הגל השלישי להעלאת מודעות והפשטת דוגמאות של דיכוי. "לעיתים קרובות, נשים יבינו שחוויה שעברו היא תוצאה של סקסיזם רק אם הן שומעות אישה או נשים אחרות מדברות... קריאה על חוויות אמיתיות של נשים בספרים ומגזינים יכולה לספק את "הנפילה של האסימון" להכרה של האישה."
כתוצאה, מגזינים פמיניסטיים כ - Bitch, Bust, Off Our Backs, Ms. הצליחו בהעברת מסרים בעניינים הקשורים בנשים וסיפורים אישיים של נשים הקשורות לתנועה הפמיניסטית. ספרים כמו "מונולוגים מהווגינה" של איב אנסלר (Eve Ensler), "הקשיבו! קולות מהדור הבא של הפמיניזם." בעריכת ברברה פינדלן (Barbara Findlen) ו Bitchfest בעריכת ליסה ג'רויס ואנדי זיסלר (Lisa Jervis and Andi Zeisler) פעלו את אותה פעולה כמו גם ועידות וכנסים בהם נשים מתכנסות ומהוות השראה אחת לשנייה.
זכויות רבייה
זכויות רבייה הן נושא בו עוסקות פמיניסטיות של הגל השלישי מכיוון שחייהן של נשים והכבוד לגופן הם מהנושאים המרכזיים של הפמיניזם. ההצבעה בבית המשפט העליון של ארצות הברית התומכת באיסור פדרלי על הפלות נתפסת כהגבלה מחמירה של זכויות אזרחיות וזכויות רבייה של נשים. הגבלות על החלטת בית המשפט העליון מ-1973 בפסק דין רו נגד וייד שהפכה את ההפלות בארצות הברית לחוקיות, הופכות להיות יותר ויותר נפוצות במדינות שונות בארצות הברית. הגבלות אלו כוללות חקיקה של פרקי זמן של המתנה, חוקים הקשורים להסכמה הורית והסכמה של בן הזוג. בנוסף, מתנגדים לשימוש באמצעי מניעה ולשיעורי חינוך מיני מנסים להעביר חוקים המאפשרים לרוקחים למנוע מאנשים קניית אמצעי מניעה על בסיס עמדות מוסריות, חוקים שיביאו להפסקת מימון לתוכניות ציבוריות של תכנון משפחה וללימוד תלמידים בחינוך הציבורי שהימנעות מקיום יחסי מין לפני החתונה היא ההתנהגות הראויה היחידה. בנוסף, אלימות והפרעות במרפאות לתכנון משפחה ומרפאות להפלה ממשיכות להוות מכשול בפני טיפול רפואי בנשים בנושאי רבייה.
הגל השלישי בישראל
ויקי שירן, אחת ההוגות המרכזיות של הפמיניזם המזרחי, כותבת במאמרה "לפענח את הכוח, לברוא עולם חדש":
מורדות ללא מטרה
שאלה אחת לגבי התקפות של הגל השלישי היא: איך הוא יכול להיות נקודת ציון על הציר המתמשך של פמיניזם בלי מטרה מרכזית? הגל הראשון נלחם למען זכות ההצבעה לנשים והשיג אותה. הגל השני השיג את הגישה לכוח העבודה ואת שוויון ההזדמנויות של נשים בו ואת סיום האפליה המינית החוקית. לגל השלישי אין אף מטרה מוצהרת שיכולה להיות מיוחסת אליו בלבד. בשל כך, פעמים רבות הוא נראה כהמשך של הגל השני. כמו כן אין בנמצא אף הגדרה של הגל השלישי היכולה להבדיל אותו מהגל השני. כינוי מדויק יותר לגל השלישי יכול להיות "הגל השני, חלק שני".