cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בית הכנסת החייל (סבסטופול)
היסטוריה
מלחמת קרים התנהלה בין השנים 1853–1856 בין האימפריה הרוסית מצד אחד, לבין האימפריה העות'מאנית, האימפריה הבריטית, האימפריה הצרפתית וממלכת סרדיניה מצד שני. המערכה העיקרים במלחמה זאת התרכזה במצור על סבסטופול, בסיס הבית של הצי הרוסי בים השחור, ובדרכים שהובילו לעיר. המצור על העיר ערך 11 חודשים והסתיים בנפילת העיר. בין הכוחות הרוסיים שהשתתפו בהגנת העיר היו גדודים של חיילים יהודים שכונו "חיילי ניקולאי" או "קנטוניסטים". בתום המלחמה, החיילים המשוחררים הורשו להתיישב בעיר וכך נוצרה בה שוב קהילה יהודית.
בסבסטופול הוקם בית קברות צבאי עבור 500 החיילים היהודים מצבא הצאר שנהרגו במצור על סבסטופול. תחילה היה זה בית קברות עצמאי, אך מאוחר יותר אוחד עם בית הקברות היהודי הגדול.
בשנת 1864, הקהילה היהודית הקימה אנדרטה לזכרם של הנופלים בקרב ועליה הכיתוב "לזכרם של החיילים היהודים שמתו למען ארצם בהגנה על העיר סבסטופול במהלך מלחמת 1854 – 1855".
התאריך המדויק בו הוקם בית הכנסת החייל אינו ידוע, אך משערים שהוא נבנה בין השנים 1865 – 1873.
בשנות השמונים של המאה ה-19 מנתה הקהילה היהודית בסבסטופול 2,000 איש, לכן בשנת 1884 נבנה בעיר בית כנסת נוסף, גדול יותר, שכונה בית הכנסת הכוראלי (בית כנסת שבו יש מקהלה), שיכול היה להכיל 600 מתפללים. זה היה בניין אבן דו קומתי, עם שני מרתפים, ובו מים זורמים ותאורה חשמלית.
ב-3 בינואר 1910 נחנך במקום בו עמד בית הכנסת הישן של חיילי ניקולאי, בית כנסת חדש שיכול היה להכיל 200 מתפללים. גודלו החיצוני של הבניין היה 309.58 מ"ר. בשנת 1933, לאחר שהקהילה לא יכלה לעמוד בעלויות האחזקה של שני בתי הכנסת, הוחלט להעביר את בית הכנסת הכוראלי לרשות המדינה.
ידוע שבשנת 1938 בית הכנסת החייל היה עדיין פעיל ורשום כרכוש הקהילה. הוא נהרס במהלך מלחמת העולם השנייה בתחילת שנות הארבעים של המאה ה-20.
קנצונה
קנצונה (באיטלקית: Canzone; ברבים קנצוני), היא יצירה מוזיקלית, שיר או בלדה שמקורם איטלקי או פרובאנסלי. המונח משמש גם להגדרת סוג של שירה הדומה למדריגל. לעיתים מכנים יצירה פשוטה ושירית באופייה קנצונה, בייחוד אם מחברה איננו איטלקי. דוגמה טובה לכך היא האריה "Voi che sapete" מתוך נישואי פיגארו של וולפגנג אמדאוס מוצרט.
במוזיקה ובשירה, קנצונה היא יצירה מוזיקלית רב-קולית מהמאה ה-16, המבוססת על שירים קצרים שמקורם בפרובאנס, צרפת שהיו פופולריים באיטליה בימי הביניים. השירים עסקו באהבה, בטבע וביופי נשי. הם הורכבו מבתים שווים באורכם, ונחתמו בהקדשה או בבית קצר יותר. מספר השורות לבית היה בדרך כלל 14, כמו בסונטה. למעשה, הועלו השערות שהסונטה נבעה מהקנצונה. הכותבים המפורסמים ביותר של קנצונות היו המשוררים מהמאה ה-14: גווידו קוולקנטי, דנטה אליגיירי ופרנצ'סקו פטרארקה. הצורה המוזיקלית שלהם הייתה עיבוד קולי למלות השירים; המונח Canzone הוא גם בר-חליפין עם Canzona, צורה אינסטרומנטלית חשובה משלהי המאה ה-16 וראשית המאה ה-17; יצירות כאלה כונו לעיתים קרובות "קאנצוני דה סונאר" וחשיבותן נעוצה בהיותן מבשרות הסונאטה. הטרמינולוגיה הייתה חופשית למדי בסוף תקופת הרנסאנס וראשית תקופת הבארוק ומה שמלחין אחד כינה "קנצוני דה סונאר" עשוי היה להיקרא "קנצונה" או אפילו פנטזיה, אצל מלחין אחר. ביצירותיהם של מלחינים מסוימים, כמו פאולו קוואליאטי, נראה שלמונחים לא הייתה שום משמעות צורנית מכל וכל. בתחילה התבססו הלחנים על שירים פוליפוניים צרפתים-פלמים ("שנסונים"), ומאוחר יותר הולחנו לחנים מקוריים. הקנצונות הכליות, כגון הקנצונה לכלי נשיפה ממתכת של ג'ובאני גבריאלי, השפיעו על צורת הפוגה ומהן התפתחה צורת הסונאטה.
גבי לסט
גבריאל (גבי) לסט (נולד ב-9 בספטמבר 1946) הוא ניצב בדימוס במשטרת ישראל.
ביוגרפיה
לסט, נולד בהיידלברג, גרמניה בן להורים ניצולי השואה. ב-1948 עלה עם משפחתו לישראל והתגורר ברמלה. התגייס לחטיבת הצנחנים בה שירת כלוחם וכקצין. לאחר מלחמת ששת הימים עבר לשרת במשמר הגבול.
במלחמת ההתשה נפצע כשחילץ את פקודיו בתקרית ירי של מחבלים בעמק בית שאן בספטמבר 1969 וזכה לעיטור המופת. ב-1970 סיים קורס מפקדי פלוגות.
הוא שימש מפקד מג"ב צפון, סגן מפקד משמר הגבול, וראש אגף מבצעים במטה הארצי. בשנים 1993–1997 שירת כמפקד מחוז תל אביב. לאחר מכן שימש סגן מפכ"ל המשטרה (תחת אסף חפץ).
קריירה עסקית
בשנת 1998 יצא לגמלאות ופנה למגזר העסקי, ומאותה שנה ועד 2001 היה מנכ"ל "איגוד חברות הביטוח בישראל". בשנת 1999 מונה כנציג ממשלת ישראל בדירקטוריון חברת "בזק" ושימש בתפקיד עד שנת 2003. בשנת 2001 הצטרף לקבוצת דלק כמנכ"ל הקבוצה. באותה שנה מונה ליו"ר "איגוד חברות הדלק". בספטמבר 2003 מונה לתפקיד יושב ראש הדירקטוריון של קבוצת דלק וחדל לכהן כמנכ"ל. לסט מונה באותה עת גם ליושב ראש "קרן דלק למדע, חינוך ותרבות", המנהלת את פעילות התרומה לחברה ולקהילה של הקבוצה. בשנת 2010 רכש כ–5% ממניותיה של חברת ביטוח בולגרית שהוקמה באותה עת, על ידי מפקד בכיר לשעבר במשטרת בולגריה.
חיים אישיים
לסט נשוי ואב לשלושה. הוא בוגר תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני בהצטיינות במדעי החברה ובמתמטיקה מאוניברסיטת חיפה. במהלך שנות שירותו במשטרת ישראל, בוגר קורס A.M.P ליד בית ספר לעסקים באוניברסיטת הרווארד וקורס פיקוד ומטה, חבר הנהלה בתיאטרון ע"ש אורנה פורת ויו"ר הוועד המנהל של תיאטרון יידישפיל. ויושב בחבר הנאמנים של המכללה האקדמית נתניה.
חוק טיפול בחולי נפש
חוק טיפול בחולי נפש, התשנ"א-1991 הוא חוק ישראלי משנת 1991, המסדיר את זכויותיו של חולה הנפש ומגדיר את התנאים שבהם ניתן להגביל את חופש הבחירה של החולה. החוק החליף את החוק לטיפול בחולי נפש תשט"ו-1955.
מטרת החוק
מטרת החוק היא לקבוע הסדר, המאזן בין הצורך להגן על הציבור מפני אנשים הנתפסים כמסוכנים לעצמם או לסביבה בגין סימפטומים פעילים של מחלתם, לבין הצורך להגן על אדם הזקוק לטיפול ומתמודד עם מחלה פסיכיאטרית פעילה. בנוסף לכך, החוק לטיפול בחולי נפש מבקש להגן על חירות הפרט ועל זכויות האדם של המתמודדים עם מחלות פסיכיאטריות. האיזון ההולם בין מטרות אלה נעשה בעיקר על ידי הגדרת העילות המאפשרות כפיית טיפול ואשפוז, ועל ידי קביעת נוהלי פיקוח ובקרה למניעת ניצול לרעה של הסמכות שניתנה לרשות להפעיל את ההסדר.
עיקרי הוראות החוק החדש
החוק הרחיב את ההגנות בפני ניצול לרעה של הסמכות להורות על אשפוז כפוי, הן באמצעות הגברת הפיקוח על הפעלת סמכויותיו של הפסיכיאטר המחוזי והן באמצעות הגבלת שיקול דעתו. ההסדר החדש (לעומת החוק משנת 1955 שיפורט בהמשך) אף הבחין בין צורך דחוף באשפוז כפוי לבין אשפוז כפוי שאינו דחוף, והבחין גם בין מידת הראיות הנחוצה בכל אחד מהמצבים.
פסיכיאטר מחוזי רשאי לתת הוראה לאשפוז כפוי "בדחיפות" רק בהתקיים שני תנאים: התנאי הראשון הוא שהבדיקה הפסיכיאטרית מצביעה על קיומן של ראיות משכנעות לכך שהאדם עלול לסכן את עצמו או את זולתו סיכון פיזי מיידי, והתנאי השני הוא קיומו של קשר סיבתי בין המחלה לבין הסיכון (תנאים אלה הם מחמירים לעומת המבחן בחוק הקודם, שלפיו די היה בכך שהפסיכיאטר "נוכח" בקיומו של הסיכון).
לעומת זאת, במקרים שבהם מדובר באשפוז שאינו "בדחיפות", או כאשר יכולתו של האדם לדאוג לצרכיו הבסיסיים פגומה בצורה קשה, כאשר הוא גורם סבל נפשי חמור לזולתו או כאשר הוא פוגע פגיעה חמורה ברכוש - בכל אחד ממצבים אלה רשאי הפסיכיאטר המחוזי להורות על אשפוז כפוי, והחוק אינו מבהיר מהי דרגת הראיות הנדרשת לשם כך. ייתכן שאי-בהירות זו נובעת מהקושי בהגדרתה של מחלת נפש. יש לזכור, כי גם מהותו של ה"סיכון" המהווה עילת אשפוז אינה מוגדרת בחוק.
בחוק מצוינות העילות שבגינן ניתן לאשפז בכפייה, והוא אף הקנה לפסיכיאטר המחוזי סמכויות חדשות: סמכות להורות על בדיקה פסיכיאטרית בכפייה וסמכות להורות על טיפול מרפאתי בכפייה. זאת, כתחליף לאשפוז כפוי או לאחר שחרור מאשפוז כפוי. התנאי שנקבע בחוק החדש להפעלתן של סמכויות חדשות אלה הוא בדיקה פסיכיאטרית, שממצאיה מעידים על קיום העילות המפורטות בחוק לאשפוז כפוי. אי מילוי ההוראה לטיפול מרפאתי כפוי מעניק לפסיכיאטר המחוזי סמכות להורות על אשפוז כפוי. תוקפה של ההוראה לטיפול מרפאתי כפוי הוגבל לשישה חודשים, אך היא ניתנת להארכה על ידי הפסיכיאטר המחוזי לתקופות נוספות של שישה חודשים כל אחת.
בנוסף נקבע כי חולה זכאי לקבל מידע בכתב ובעל פה על זכויותיו, להמשיך לנהל את נכסיו בעת האשפוז, ללבוש את בגדיו האישיים ולשמור על קשר עם החוץ. כן הוכרה, במידה מוגבלת, זכותו של חולה לפרטיות והוכרה זכותו של חולה לסרב לקבל טיפול רפואי, למעט טיפול חירום (זכות אחרונה זו אינה עומדת לחולה המאושפז באשפוז כפוי או שניתנה לגביו הוראה לטיפול מרפאתי כפוי). החוק קובע שהחולה זכאי להשתתף, במידת האפשר, בתוכנית הטיפול בו, ולקבל מידע רפואי בקשר למצבו. כן נקבע כי זכותו של החולה להופיע בפני הוועדה הפסיכיאטרית הדנה בערר על החלטות הפסיכיאטר המחוזי, ולהשמיע טיעוניו בעצמו או באמצעות בא כוחו.
השינוי לעומת החוק הקודם
החוק החליף את החוק לטיפול בחולי נפש תשט"ו -1955, ונתפס כדבר חקיקה חדשני המקדם את זכויות האדם של החולים המתמודדים עם מחלות פסיכיאטריות. מטרות שינוי החקיקה נבעו, בין היתר, מהרצון להציב חלופות לאשפוז הכפוי בבית החולים הפסיכיאטרי. החוק החדש אימץ מגמות חדשות בתחום האשפוז הכפוי, ונתפס כמאזן בין השמירה על חירות הפרט לבין הצורך לטפל במתמודדים. חוק זה הרחיב את ההגנות מפני ניצול לרעה של הסמכות להורות על אשפוז כפוי, הן באמצעות הגברת הפיקוח על סמכויותיו של הפסיכיאטר והן באמצעות הגבלת שיקול דעתו. בשונה מהחוק הישן, בו נקבע כי על הרופא לבדוק את המטופל בדיקה רפואית ללא ציון אם מדובר בבדיקה נפשית או גופנית, ללא הבחנה מיהו הרופא המטפל ומה מומחיותו, בחוק החדש ישנה הדגשה של נושאים אלה ומתן הגבלות לכך. זאת ועוד, סעיף 6 לחוק החדש נותן הגנה (חלקית אומנם) על המטופל מאשפוז לא נחוץ ובמקביל מגן על הפסיכיאטר ומקנה לו האפשרות להפעיל שיקול דעת אם להוציא הוראת בדיקה/אשפוז כפוי למטופל (בניגוד לחוק הישן שבו הייתה קיימת חובת אשפוז כמעט ללא שיקול דעת).
בחוק נוספו סעיפים מיוחדים הכוללים את הזכות לייצוג משפטי בבית משפט לחולה שעניינו נדון בפני וועדות פסיכיאטריות, וכן סעיפים נוספים הקשורים למתן צו אשפוז לאדם אשר חשוד בעבירה כלשהי ואינו מסוגל לעמוד לדין (סוגיית הפטור מאחריות פלילית).
הרקע להחלפת החוק
החלפת החוק הישן (1955) בחדש (1991) נבעה, בין השאר, מרפורמות שהתרחשו בעולם המערבי בשנות ה-70 וה-80 של המאה העשרים, בכל הנוגע לחוקי האשפוז בכפייה. הרפורמות היו מבוססות על המודל המשפטי, שלפיו החלטה על אשפוז כפוי המהווה הגבלה על חירות הפרט, צריכה להתקבל על ידי הרשות השופטת. בהתאם למודל זה הגבילו החוקים החדשים את העילות המבססות אשפוז בכפייה, ונתנו עדיפות למבחן המסוכנות כעילת האשפוז על פני קריטריון של "צורך בטיפול", המהווה את הקריטריון המנחה במודל הרפואי. במקביל גברה המודעות הציבורית לזכויות האדם של המתמודדים המאושפזים.
בישראל קרה מהלך דומה, כאשר במהלך שנות ה-80 פורסמו מאמרים אקדמיים שביקרו את החוק משנת 1955 וקראו לשנותו. במאמרים אלה הוצעה רפורמה בתחום האשפוז הכפוי, שבה: כמו כן, הציעו המבקרים לאמץ את המודל המשפטי לאשפוז כפוי ולהוציא את סמכות ההוראה על אשפוז כפוי מידי הפסיכיאטר המחוזי.
גם בקרב הפסיכיאטרים נשמעה ביקורת כלפי החוק הקודם, בטענה כי החוק מיושן ואיננו משקף את הפרקטיקה בתחום הטיפול הפסיכיאטרי. לדעתם:
כל אלה חייבו לדעתם בחינה מחודשת של החוק הישן.
כמו כן, דו"ח מבקר המדינה לשנת 1974 מתח ביקורת על אי מילוי חובת הדיווח על אשפוזים כפויים ליועץ המשפטי לממשלה. בדו"ח קרא מבקר המדינה למחוקק לתקן את החוק ולקבוע בו הגנות על זכויות האדם של החולים. בין היתר המליץ על הגבלת תוקף ההוראה לאשפוז כפוי ועל הגדרות העילות שבגינן ניתן לאשפז בכפייה.
לבסוף, גם לתקשורת היה תפקיד חשוב ביצירת לחץ ציבורי על המחוקק ועל משרד הבריאות לשינוי החוק הקודם משנת 1955. בעיתונות הכתובה פורסמו מאמרים בנושא האשפוז הכפוי. מרביתם נקטו קו ביקורתי כלפי ההסדר הקיים בחוק, בשל העדר הגנות פרוצדורליות הולמות לזכויות האדם של המתמודדים והחשש מפני ניצול לרעה של סמכויות הפסיכיאטר המחוזי. בגיבוי התמיכה הציבורית הצליחה חברת הכנסת שושנה ארבלי-אלמוזלינו להביא לשינוי ולהחלפתו של החוק.
התפתחויות שחלו לאחר קבלת החוק
כחלק מההתקדמות שחלה בין חקיקת החוק החדש הוצעו במהלך השנים הצעות שונות לתיקון החוק, והוא אכן עבר 5 תיקונים, ביניהם תיקונים בנושא האשפוז הכפוי ונושא התשלום עבורו.
בשנת 2001 הוגשה על ידי האגודה לזכויות האזרח וארגון בזכות עתירה לבג"ץ בה נטען כי חובת המדינה לממן ייצוג משפטי לכל אדם הניצב בפני הליכי אשפוז כפוי. בעקבות העתירה, תוקן החוק ונקבעה זכותו של כל אדם הניצב בפני הליכים שכאלה לקבל ייצוג באמצעות הסיוע המשפטי במשרד המשפטים.
הביקורת על החוק מצד מתנגדיו
בעיני מתנגדי החוק, קבוצות פוליטיות, וארגונים חברתיים בישראל, החוק לטיפול בחולי נפש כפי שהוא כיום לאחר התיקון נותר בעייתי הן מהיבטים של התנגשות עם חלק מחוקי היסוד, והן מהיבטים של רוח הדמוקרטיה וזכויות האדם.
להלן הנקודות המרכזיות שעליהן נסב הדיון והמאבק לשינוי חקיקתי וחברתי:
דוגמאות לחלופות המוצעות על ידי המתנגדים
במרכז הרעיון הכוונה לשנות את אופן ההחלטה על אשפוז כפוי או טיפול מרפאתי כפוי מהליך רפואי גרידא להליך משפטי לכל דבר ועניין; הווה אומר, דיון בפני שופט בבית דין בה ממומשת הזכות להליך הוגן, יצוג, הגשת כתב תביעה לאשפוז וכתב הגנה בצידה, הצגת ראיות, עדי אופי, הבאת מומחים מטעם המתגונן וכו'. באופן פרדוקסלי, העמדה הרשמית (המוצנעת יחסית) של איגוד הפסיכיאטרים חופפת בחלקה שאיפה זו מטעמים אחרים בתכלית (כגון "הסרת הסטיגמה על מקצוע הפסיכיאטריה"). גרסה רכה יותר של דרישה זו מציעה להציב משקיף חיצוני שיהיה נוכח במחלקות הסגורות בכל שעות היממה, ויהיה בעל חופש תנועה מלאה בהן. ההצעה כאן רומזת לסגנון חבר המושבעים האמריקני, ומדברת אודות ועדה משפטית שתכלול בצד רופאים ומשפטנים גם אנשי ציבור, אנשי דת ואקדמיה, בעלי מקצוע אחרים בתחומים הסוציאליים, בעלי מקצועות חופשיים ואזרחים מן השורה. זאת על מנת לאפשר ראייה חברתית רחבה ומאוזנת יותר של אקט כפיית האשפוז.
מייסון הולגייט
מייסון אנטוני הולגייט (באנגלית: Mason Anthony Holgate; נולד ב-22 באוקטובר 1996) הוא כדורגלן אנגלי, המשחק בעמדת הבלם באברטון.
בארסנלי
הולגייט הצטרף לאקדמיה של בארנסלי בגיל תשע. הוא קודם לאקדמיה ומשם לקבוצת המילואים שם חתם חוזה מקצועני ראשון עד 2016.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב הפוטבול ליג האנגלית הראשונה עבור בארנסלי ב-2 בדצמבר 2014 ששיחק 90 דקות בתיקו 1-1 מול דונקסטר רוברס.
הוא כבש את שער הבכורה שלו בפוטבול ליג הראשונה במשחק האחרון של עונת 2014\2015 בניצחון 0–5 נגד רוצ'דייל.
אברטון
ב-13 באוגוסט 2015, חתם על חוזה ל 5 שנים בקבוצת הפרמייר ליג אברטון בסכום של 2 מיליון יורו. ב-13 באוגוסט 2016, שנה לאחר שחתם על חוזה באברטון ערך את הופעת הבכורה שלו נגד טוטנאהם. הולגייט ערך 5 הופעות בלבד במדי אברטון לפני שהושאל לוסט ברומיץ'.
ב-29 באוקטובר 2019 פתח בהרכב אברטון נגד ווטפורד במסגרת גביע הפוטבול ליג, ואף כבש את שער הבכורה שלו במדי אברטון בדקה ה-73.
וסט ברומיץ' אלביון
ב 31 לדצמבר 2018 הושאל הולגייט לוסט ברומיץ' עד לסוף העונה.
קריירה בינלאומית
להולגייט יש שורשים ג'מייקנים מצד סבו וסבתו ויכול לייצג את נבחרת ג'מייקה וגם את נבחרת אנגליה.
הולגייט ייצג את נבחרת אנגליה בכדורגל עד גיל 21 במסגרתה שיחק כמגן ימני באליפות אירופה בכדורגל ב-2017.
יחזקאל אינגסטר
יחזקאל בן אליאש אינגסטר (בפולנית: Ezekiel Ingster; 11 בנובמבר 1911- 8 ביולי 1952) היה אחראי בלוק במחנות המשנה של מחנה הריכוז גרוס-רוזן בגרמניה הנאצית. היה ניצול השואה והקאפו היהודי היחיד שנידון למוות במדינת ישראל על פשעים שביצע במלחמת העולם השנייה והשואה, על פי החוק לעשיית דין בנאצים ובעוזריהם, אך בערעור זוכה חלקית ונידון לשנתיים מאסר.
רשם אינטרנט אזורי
רשם אינטרנט אזורי (באנגלית: Regional Internet registry) הוא מוסד האחראי על הקצאת מספרי אינטרנט באזור בעולם.
יחזקאל אינגסטר
קורות חייו
יחזקאל אינגסטר נולד לאליהו ואלטה בבנדין שבפולין ב-11 בנובמבר 1911.
מלחמת העולם השנייה
ב-20 במרס 1941 נחטף בידי הגרמנים והועבר למחנה הריכוז והעבודה גרוס-רוזן מהעיר מסלוביץ בשלזיה תחתית שהיה בפיקוחו של ה. שם עורר תשומת לב בזכות עבודתו המסורה והנקיה, ובתחילת 1942 קיבל פקודה להיות מפקח על קבוצת עובדים, קאפו. אינגסטר היה אחראי בלוק במחנות המשנה של מחנה הריכוז גרוס-רוזן בגרמניה (גריידיץ, פאולבריק ורייכנבך). במחנה פאולבריק היה קאפו ראשי ותחתיו היו שבעה קאפוס. משם, הועבר למחנה אנברג, שם הועבר מתפקידו בידי זקן המחנה גולקמן, בשל התלונות עליו. ביוני 1943 הועבר אינגסטר להיות אחראי על 78 אסירים במחנה גריידיץ. בהמשך היה אסיר בברגן-בלזן.
לאחר המלחמה
לאחר השחרור מברגן-בלזן, גילה אינגסטר כי אשתו נספתה באושוויץ, לא ידוע מה קרה לילדיו. הוא שהה בבוכנוואלד ובשנת 1945 התחתן שוב בגרמניה. רגלו השמאלית נקטעה בשנת 1948 בשל מחלת בירגר, הוא עלה ארצה ב-20 באוגוסט 1949 ובשל נכותו קיבל שותפות בקולנוע במושב משמר השבעה. הוא נידון למוות בשנת 1952 לאחר שהואשם בפשעים נגד האנושות ובהתעללות בעצירים יהודים, אך בית המשפט העליון קיבל חלקית את ערעורו וזיכה אותו מפשעים נגד האנושות והמיר את עונשו למאסר של שנתיים. אשתו התגרשה ממנו לאחר מאסרו. אינגסטר, אשר היה חולה, ביקש חנינה מנשיא המדינה ונדחה, אולם שוחרר על פי החלטת שר המשטרה (בכור-שלום שטרית), ומת זמן קצר לאחר שחרורו.
המשפט
משפטו התנהל כמעט במקביל לזה של יעקב הוניגמן, קאפו במחנות גריידיץ ופאולבריק, ובאופן טבעי חלק מן העדים הופיעו בשני המשפטים.
אישומים
כתב האישום נגד אינגסטר הוגש לבית המשפט המחוזי בתל אביב בספטמבר 1951 בפני הרכב שמנה את פנחס אבישר, ישראל לוין ויוסף מיכאל לם. שני הסעיפים הראשונים היו בגין עבירות שהעונש בגינן היה מוות. הראשון היה פשע מלחמה בשל פגיעה בבני אוכלוסייה אזרחית במחנות גריידיץ ופאולבריק, אשר גרמה חבלות חמורות, פצעים, כאב וסבל לעצורים רבים בשני המחנות ובמיוחד לניצולי השואה שהעידו נגדו, ביניהם, יעקב שווייצר, דוד לבקוביץ', שמואל ויטלזון, יהודה הולצמן, אבא מושנגברג ויצחק פשכודניק. הסעיף השני היה פשע נגד האנושות. לפי כתב האישום, "אינגסטר התעלל באכזריות בעצורי המחנה והכה אותם ללא הצדקה וללא הבחנה מכות קשות בידיים ובמקל". שלושת האישומים הנותרים התייחסו לגרימת חבלה חמורה לחמשת האסירים שהוזכרו בסעיף הראשון.
רשם אינטרנט אזורי
המספרים הארגונים מקצים הם כתובות IP עבור IPv4 ו-IPv6 וכתובות מערכת אוטונומית עבור ניתוב BGP.
ישנם חמישה ארגוני רישום אזורי פעילים:
יחזקאל אינגסטר
אישומים
פסק הדין וגזר הדין, אשר פורסמו בינואר 1952, קבע עונש מיתה על אינגסטר. שני שופטים, אבשיר ולוין היו בעדו, אך השלישי, לם, התנגד ואף רצה לזכותו מאשמת פשע נגד האנושות. כל השופטים הצטרפו בסוף גזר דינם בקריאה אל נשיא המדינה, והמליצו לו להמתיק את עונשו של הנאשם בהתחשב בנסיבות המקלות.
עדויות נגדו
יעקוב שוויצר העיד, כי בהיותו בגריידיץ קיבל מאשתו חבילות בגדים, אותם היה מחליף במזון. שוויצר, שעבד תחת פיקוחו של הקאפו לנצר, החביא את החפצים בבית החרושת. יום אחד, בקיץ 1943 קרא לו אינגסטר, הכה אותו קשות ובעט בו; שתיים משיניו נפלו, פניו כוסו בדם והוא נלקח לחדר החולים. הרופא ד"ר ליטבק שאל מי עולל זאת, וכאשר נענה שהיה זה אינגסטר - אמר הרופא 'שיש לו "כתב יד" מפורסם'. לאחר שלושה ימים חזר שוויצר לעבודה ואז גילה שהבגדים המוסתרים נעלמו.
רשם אינטרנט אזורי
חמשת הרשמים מאוגדים ב"ארגון משאבים מספריים" (Number Resource Organization).
יחזקאל אינגסטר
עדויות נגדו
הוא שאל את לנצר היכן הם, ונענה שאם ידבר יותר מדי - ידווח הקאפו לשומרים על המסחר שניהל; ואילו בתשובה לשאלה מדוע אינגסטר הכה אותו, אמר לנצר שאין זה מעניינו. אלא שאחרי שלושה חודשים גילה שוויצר את מעילו אצל חייט המחנה, שלדבריו לנצר מסר לו את המעיל לתיקון. 'כך הבינותי את סיבת המכות שקיבלתי מאינגסטר: כנראה כדי לסלקני מבית החרושת לזמן מה על מנת לקחת את חפצי, שהרי הם עבדו תוך שיתוף פעולה'. שוויצר הצביע על שיניו התותבות ואמר: 'הנה התוצאות מקרבתי לאינגסטר'.
דוד לבקוביץ' העיד, שספג מכות כאשר נודע לאינגסטר שקנה לחמניות מפולני בעת העבודה. מעצמת המכה, העיד, הוא נפל והתעלף משום ש'אנו היינו חלושים ותשושי כוח'. לבקוביץ ציין, כי הוא עצמו היה מנהל עבודה יומיים אך התפטר (כלשונו), משום שלא רצה להרביץ לחבריו או להלשין עליהם - ולא קרה לו כלום.
רשם אינטרנט אזורי
רשמי האינטרנט האזוריים נוצרו כדי לחזק את הנייטרליות של רשת האינטרנט ולאפשר לכל אזור בעולם לקבוע את המדיניות שלו בנוגע להקצאת כתובות.
יחזקאל אינגסטר
עדויות נגדו
'היו קאפוס טובים שאמרו לאנשים שרשאים לא לעבוד אם כשהגרמנים אינם רואים אותם', הוסיף. 'לי היו 10–15 קאפוס במחנות השונים ולא היה לי יותר גרוע ממנו'. ב-1948 ראה לבקוביץ את אינגסטר במחנה הפליטים ברגן-בלזן. 'קיבלתי דפיקות לב כי נזכרתי במכות והתרחקתי ממנו. וכבר אז הוא היה בלי רגל, ואמרתי לעצמי שהוא בא על שכרו'.
שמואל ויטלזון תיאר את אינגסטר כמי שהיה אובר-קאפו: ממונה על 300 אסירים ועל שישה-שבעה קאפוס אחרים. פעם, בסתיו 1944 במחנה פאולבריק, ניגש אליו אינגסטר בזמן המסדר והכה אותו ובעט בו במשך 15 דקות, ללא סיבה. 'באותו היום לא עבדתי והקאפו שלי החביא אותי ולא יכולתי להתנועע שלושה שבועות', העיד. המכות גרמו לנפילת שלוש משיניו, ומאוחר יותר עקר לו הרופא שיניים נוספות שנפגעו.
רשם אינטרנט אזורי
הרשות למספרים מוקצים באינטרנט (Internet Assigned Numbers Authority, IANA) ו-ICANN מאצילים סמכויות לרשמי אינטרנט אזוריים, ואלה, בתורם פועלים בתיאום עם ספקי אינטרנט במדינות השונות.
יחזקאל אינגסטר
עדויות נגדו
יהודה הולצמן העיד כי איבד שתיים משיניו במכות שהנחית עליו אינגסטר ביום שבו הגיע לגריידיץ, באוגוסט 1943, וגם ספג בעיטות כאשר שאל מדוע הוא מכה אותו. 'תמיד הוא התהלך במעיל ארוך 3/4 [עד הברכיים] ובידו תמיד מקל גומי ולא הפסיק להכות באופן אכזרי מכות רצח', הוסיף הולצמן. הוא גם העיד על רצח שמונת האיסרים בגריידיץ באותה שנה:
הובאה קבוצה של יהודים ואני הכרתי כמה מהם ודיברתי איתם. הם נראו די בריאים, ואחר כך שמונה מהם נהרגו. אנחנו היינו למעשה בחדרנו ואילו הקאפוס, הוניגמן ואמליק ואינגסטר, היו בחוץ איתם. אינני יודע מי הרגם, אלא השתתפתי בקבורתם בלילה והיו מוכים וזבי דם בחדר הרחצה, עד כי לא יכולתי להסתכל בהם. אני שמעתי שהוניגמן הרג אותם. היו עוד כמה קאפוס ולא נתנו לנו לראות. הרבה קאפוס השתתפו בפעולה הזאת.
מושנברג גם סיפר שלא פעם היה קורה שקאפו היה מוסיף מספר מלקות על המספר שקבע השומר הגרמני על עבירות שונות של העצורים, כדי לזכות בשבחים מצד הגרמנים, שלמעשה התכוונו לגרום לכך שהיהודים ירצחו את אחיהם. לדבריו, הגרמנים מצאו טיפוסים אפלים, אנשי העולם התחתון, קצבים ואחרים, שהכו יהודים אחרים ללא נקיפות מצפון, ואינגסטר היה אחר מהם. הוא המשיך:
'אני מפנה את תשומת לב בית המשפט לא להתחשב בצורתו העלובה של הנאשם, על אחת כמה וכמה שהוא גם קטוע רגל. אז, במחנה או במקום העבודה, היה אינגסטר מתהלך כגלדיאטור מלא מרץ ומכה במלוא כוחו. וכוחו היה רב. מבשרי חזיתי זאת כאשר הלם לא פעם בראשי או בגופי באלת הגומי בעלת קפיץ הברזל שבידו.'
יצחק פשכודניק אפיין את אינגסטר בצורה חד-משמעית: 'הוא היה איש רע והיה מכה וחובל. אם הכה, הכה בכל ליבו. לדידו, להרביץ מכה כמו אצלי לבטא מילה. לא היה יום שלא הכה. לא יכול לעשות בלי להכות'. גם הוא סיפר על מכות בעת ההשכמה, במסדר, בעמידה לאוכל, עם סיבה, בלי סיבה, מכות עד זוב דם, בלי נוכחות של גרמנים.
עדות אינגסטר
אינגסטר עלה על דוכן העדים ב-9 בדצמבר 1951. הוא הכחיש שהפיל את שיניו של יהודה הולצמן, אמר שכלל אינו זוכר אותו והוסיף שמעולם לא שבר שיניו של אף אחד. ולא הייתה לו חוצפה כזאת. לו יש בסך הכל שש שיניים בפה, השאר נפלו. הן התנועעו מאליהן ונפלו כיוון שלא קיבל מזון מספיק במחנה. לדבריו, הוא, ויתר הקאפוס ספגו עשר מלקות לאחר שנמלטו שני אסירים הולנדים, אף על פי שלא היה לו כל קשר אליהם; כאשר אמר זאת למפקד המחנה, ספג מכות בראשו שהותירו סימן במצחו. בנוסף אמר שלא היה לו כל קשר לרצח שמונת האסירים. הוא שמע שיחה אודותיהם בין זקן היהודים צייגוט, גיסו הקאפו לנצר והקאפו רוזנצווייג, שבה אמר צייגוט שהוא מחכה להוראות ממפקד המחנה. אינגסטר אמר, בניגוד ליתר העדויות, כי באותו ערב הלכו האסירים לישון כרגיל בשעה תשע ורק למחרת בבוקר, נודע לו מפי הקאפו אויגליק שבאותו לילה בחצות נורו האנשים.
אמר גם שלא היה לו כל מקל גומי. חגורה הייתה לו, חגורת עור של מכנסיים. הוא טען שכל העדים שהעידו על מקל גומי נדברו בניהם. כל הסיפור שהיה מרביץ באנשים על ימין ועל שמאל בעת הקימה הוא לא נכון. הוא היה עובר מחדר לחדר ושורק, ואחר כך יורד לחצר ולא עולה עוד. קרה והוא היה מכה כגון במקרה שהיה פורץ סכסוך בין אנשים ואחד מאשים חברו שגנב ממנו הלחם. סכסוך כזה היה מביא לפעמים לידי מכות בניהם והיה מתערב ומפריד בניהם, על ידי סטירת לחי לזה ולזה.
עדות להגנתו
צבי שלימר התייצב להעיד לטובת של אינגסטר ותחילה סיפר כיצד התנהג הוא עצמו כקאפו בגריידיץ. לדבריו, גם הוא - כמו אינגסטר - נאלץ לטפל במקרה שבו נתפסו קונים מזון מפועלים גרמניים. הפתרון שלו היה זהה: הוא סטר להם ובכך סיים את הפרשה ומנע את הצורך למסור דיווח למפקדי המחנה, שהיה עלול להביא למלקות ואפילו לגירוש לאושוויץ. שלימר שמע במחנה על רצח שמונת האסירים, והעיד, בניגוד לדברי אינגסטר, שבאותו ערב נשלחו האסירים לחדריהם כבר בשעה שבע: 'למחרת שוחחו במחנה כי האנשים נרצחו במוטות ברזל ולבסוף ביריות. סיפרו כי בשעת מעשה היו שניים-שלושה קאפוס. את שם הנאשם לא הזכירו בקשר לכך'.
שלימר ראה את אינגסטר מכה אסירים, למשל כאשר מישהו ניסה לקבל מנת מזון כפולה. דבריו בחקירה הנגדית לא עזרו לאינגסטר: 'הנאשם היה שייך לקאפוס הרעים אבל היו גרועים ממנו. זקן המחנה היה בוחר בו ובעוד אחרים שכמותו כדי להרביץ'; בחקירה החוזרת בידי רוזנברג אמר, כי אינגסטר מעולם לא התנדב להלקות.
הערעור ולאחריו
אינגסטר ערער לבית המשפט העליון על הרשעתו ועל חומרת עונשו. בדיון בערעור ישבו נשיא בית המשפט העליון, משה זמורה, והשופטים יצחק אולשן ושניאור זלמן חשין. אחרי הגשת הערעור החליף אינגסטר את סניגורו, ובדיון באפריל 1952 הופיע מטעמו עו"ד אשר לויצקי, אשר מיקד את הטיעון בעל-פה בהרשעה בפשע כלפי האנושות.
בית המשפט קיבל את הערעור וביטל את ההרשעה של אינגסטר בעבירה של פשע כלפי האנושות, בהתאם לסעיף 1(א)(2) של החוק לעשיית דין בנאצים ובעוזריהם, וכך ביטלו את גזר הדין של מוות. גזר הדין של בית המשפט העליון קבע שנתיים מאסר לאינגסטר.
אינגסטר קיבל חנינה משר המשטרה בסוף יוני 1952 ונפטר ממחלתו ביולי באותה שנה. הוא קבור בבית העלמין קריית שאול.
59–50 לפנה"ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 59–50 לפנה"ס
מבפנים (סדרת טלוויזיה, 2022)
מבפנים (באנגלית: Inside Man) היא סדרת מתח-דרמטית, שפותחה על ידי סטיבן מופאט. הסדרה בת ארבעת הפרקים עלתה לראשונה ב-26 בספטמבר 2022, ושודרה בערוץ הבריטי BBC One. הסדרה הוקרנה לראשונה בארצות הברית בשירות הזרמת המדיה, נטפליקס ב-31 באוקטובר 2022.
עלילה
גריף (סטנלי טוצ'י) הוא פרופסור לקרימינולוגיה, נדון למוות על רצח אשתו בבית כלא שמור בארצות הברית. בת' דבנפורט, עיתונאית חוקרת (לידיה וסט) מוטרדת על ידי חוליגן ברכבת. לעזרתה נחלצת ג'אניס פייר (דולי וולס), מורה פרטית למתמטיקה שמעבירה שיעורים פרטיים גם לבנו של הכומר המקומי הארי ווטלינג (דייוויד טננט). כדי למצוא את ג'אניס נעזרת דוונפורט בגריף.
הפקה
הצילומים התקיימו בכנסיית סנט אנדרו בפרנהאם, תחנות הרכבת גודאלמינג וברוד סטריט בוקינגהאם ומרכז המבקרים בצי.
מד (נהר, קליפורניה)
הנהר מד (באנגלית: Mad River, מילולית "הנהר המטורף") הוא נהר בחלק העליון של. הוא זורם לאורך 182 קילומטרים בערך בכיוון צפון-מערב דרך מחוזות קליפורניה טריניטי והמבולדט, מנקז אגן בשטח של 1,290 קילומטרים רבועים ונשפך לתוך האוקיינוס השקט מצפון לעיירה ליד  ב. מקורות הנהר נמצאים ברכסי החוף של קליפורניה ליד סאות' קלסי רידג' (South Kelsey Ridge).
היסטוריה
לפני שמתיישבים אירופאים-אמריקאים הגיעו באמצע המאה ה-19, העמים הילידים שחיו בחלק התחתון של אגן הניקוז של נהר מד היו הוויוט (מ עד שפך הנהר, בתוספת אזור מפרץ המבולדט הנרחב) שדיברו בניב המזוהה עם משפחת השפות האלגונקווית, כשהאזורים במעלה הנהר בשליטת שלוש קבוצות שונות ששפותיהן קשורות למשפחת השפות האתבסקיות: ה, ו, כולל הלאסיק והנונגטל. כיום, בין הקבוצות הנבדלות הללו, רק של הוויוט ושבט ויוט של שמורת טייבל בלאף (Wiyot Tribe of the Table Bluff) הם שבטים מוכרים פדרלית וארצות הברית מחזיקה באדמות עבור אזרחיהם. הווילקוט, הנונגטל והלאסיק הושמדו למעשה במהלך בשנות ה-60 של המאה ה-19. מקור שם הנהר באנגלית (מילולית "הנהר המטורף") בתקרית מדצמבר 1849 שבה איבד ד"ר את עשתונותיו כאשר משלחת המחקר שלו לא חיכתה לו בשפך הנהר.
אגן הניקוז ושינויים במסלול הנהר
הנהר מד מנקז כ-1,290 קילומטרים רבועים מהפרובינציה הגאומורפית של רכסי החוף (Coast Range Geomorphic Province) ונשפך לאוקיינוס השקט מצפון למפרץ המבולדט במחוז המבולדט, קליפורניה. אורכו של האגן כ-160 קילומטרים ורוחבו בממוצע 10 קילומטרים. הגבהים נעים מגובה פני הים בשפך ל-900 מטרים לאורך הרכס המערבי ועד 1,800 מטרים במקורות היובלים. יובלים עיקריים לנהר מד כוללים את סאות פורק מד ריבר (South Fork Mad River), נורת פורק מד ריבר (North Fork Mad River), בארי קריק (Barry Creek), פיילוט קריק (Pilot Creek), דיר קריק (Deer Creek), באג קריק (Bug Creek), גראהם קריק (Graham Creek), בלו סלייד קריק (Blue Slide Creek), בולדר קריק (Boulder Creek), מייפל קריק (Maple Creek), קניון קריק (Canõn Creek), לינדסי קריק (Lindsey Creek), ומיל (הול) קריק (Mill (Hall) Creek).
הנהר מזרים מים למאגרים של מי התהום לאספקת מים לחקלאות והוא זורם חופשי ב-85% מאורכו. סכר מתיוס (Matthews Dam), כשליש מהדרך במורד הנהר ממקורו, יוצר את מאגר רות (Ruth Reservoir). הסכר נמצא בבעלות מחוז המים העירוני של מפרץ המבולדט, ומספק מים מבארות מהסוג הקרוי "Ranney collector" (באר האוספת מים משכבת הסחף הצמודה לנהר) ליד אסקס לשימוש עירוני ותעשייתי ב,, ובמספר רב של קהילות לא מאוגדות באזור. המאגר יכול להכיל 59 מיליון מטרים מעוקבים של מים; מי המאגר משמשים להפעלת תחנת כוח הידרואלקטרית בהספק של 2 מגה ואט המייצרת 5 מיליון קילוואט-שעה במהלך שנה של ספיקת מים ממוצעת.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 הציע חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית לבנות סכר על הנהר מד במחוז המבולדט. הסכר המוצע היה עתיד להציף את אזור מייפל קריק / עמק בטלר ולהשפיע לרעה על בריאותו של אגן הניקוז של נהר מד. בהדרגה גרמה ההתנגדות של הקהילה, לרבות האזורים העירוניים של המחוז להשעיית לוח הזמנים של המיזם ולבסוף את ביטולו. הסכר מעולם לא נבנה.
שימוש בקרקע
המחצית העליונה של הנהר שוכנת בתוך היער הלאומי שישה נהרות, אך רובו המכריע של הנהר זורם דרך אדמה פרטית, אפילו ביער הלאומי. כ-64 אחוז מהקרקע משמשים לכריתת עצים. גרין דיאמונד (Green Diamond) הוא בעל הקרקע הגדול ביותר באגן הניקוז, עם כ-42 אחוזים מכלל הקרקעות. בעלי הקרקעות הבאים בגודלם הם R. Emmerson ו-Humboldt Redwood Company (לשעבר חברת Pacific Lumber Company), עם 3 ו-2 אחוזים בהתאמה. יש לא מעט חוואים וחברות עצים שבבעלותם חלקות קרקע קטנות יותר, אך עדיין הן גדולות יחסית. מגורים פרטיים, שטחים פתוחים ופארקים מהווים את רוב השאר.
אקולוגיה
לפני השפך לאוקיינוס, הנהר פונה בפתאומיות צפונה ליד הצומת המשולש של הלוחות גורדה, הצפון אמריקאי והפסיפי. עיקול זה מציין את הגבול העליון הרגיל של שפך הנהר, אם כי מים מליחים יכולים להרחיק עד לכביש 101 בזמן הגאות. אף על פי שהוא קטן, מספק שפך זה בית גידול לדגיגים מהסוג ורדון (Sebastes melanops, S. Rastrelliger) ולכמה מינים של דגים שטוחים, כולל ', ' ו-. השפך משמש גם כמסדרון נדידה לאלתית ולצמד הפסיפי, וכמקום האכלה בקיץ לכמה מינים ימיים, כולל Atherinops affinis ו-. בשפך הנהר חיים כל ימות השנה ', Cottus asper (באנגלית prickly sculpin), C. Aleuticus (באנגלית coast range sculpin) ו-'. מעל לשפך, הנהר מד הוא משכן של, טרוטת עין-הקשת (O. mykiss irideus) ו-Catostomas occidentalis ממשפחת הקטוסטומיים.
דב הלברטל
דב הלברטל (נולד ב-8 ביוני 1956) הוא פובליציסט ומשפטן חרדי ישראלי. מחבר סדרת הספרים "ערך החיים בהלכה". התפרסם בעיקר בשל דעותיו הביקורתיות.
ביוגרפיה
נולד באורוגוואי להניה לבית אפשטיין, ילידת ירושלים, ומאיר הלברטל, ניצול השואה יליד לאנצוּט (Łańcut) שבגליציה ומנהל מחלקת העלייה של הסוכנות היהודית באורוגוואי. גדל במונטווידאו ובבואנוס איירס. ב-1961 עלתה משפחתו לישראל ואביו שימש כמנהל ישיבת כפר הרא"ה. לאחר מכן עברו לירושלים, שם שימש אביו כמנהל ישיבת נתיב מאיר. בצעירותו שימש יושב ראש המשמרת הצעירה של המפד"ל. למד בישיבות נתיב מאיר והר עציון. לאחר נישואיו למד במכון הרי פישל לדיינות ובבית מדרש תפארת בחורים.
שירת בצה"ל בסדיר ובמילואים כמפקד טנק. לאחר מכן עבר קורס קצינים ברבנות הצבאית, והיה ממפקדי קורס זה. היה ראש לשכת הרב הראשי לישראל, בזמנו של הרב ישראל מאיר לאו. לימד כמרצה מן החוץ בפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה.
בבחירות לכנסת העשרים וארבע התמודד לכנסת במקום השלישי של רשימת עם שלם בראשות הרב חיים אמסלם. אך הרשימה לא עברה את אחוז החסימה. לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש ב-2022 ניסה הלברטל להתמודד לראשות רשימת הציונות הדתית במסגרת הבחירות המקדימות במפלגה אך פרש מהתמודדות כיוון שלדבריו התקנון לא איפשר באופן מעשי למועמדים חדשים להתמודד לתפקיד יושב הראש. לאחר הפרישה הצטרף למפלגת "אנחנו" בראשות מוש חוג'ה והוצב שני ברשימתה לכנסת.
נושאי דת וחברה
הלברטל הוא מבקר חריף של "הממסד הדתי", המשחית לדעתו את מרקמה של מדינת ישראל. הוא מתנגד לתקצוב מכספי החילונים למוסדות חרדים או לקצבאות ילדים למשפחות ברוכות ילדים. הלברטל מאמין שהתודעה החברתית של החברה הדתית החרדית, תורמת "לפריחת אנטישמיות ושנאת יהודים". קרא להתיר גיור רפורמי ולאפשר תחבורה ציבורית בשבת וגידול חזיר, אך כעבור זמן הכריז על התנגדות להפעלת תחבורה ציבורית בשבת.
בשנת 2014 הזהיר כי על רקע המתיחות עם החרדים, יאיר לפיד עלול להירצח בידי חרדי.
בסוף שנת 2014 פרסם מאמר שבו כתב כי חסידות ברסלב מעוניינת להשתלט על היהדות.
בעבר אמר הלברטל שלנשים אין זכות מוסרית למשול, זאת לדבריו בשל העובדה שאינן משתתפות במערך הביטחון הקרבי ובעבודות בניה.
הלברטל היה מבקר חריף של הציבור הדתי לאומי, אולם לאחר שפרסם שהפך לימני, פרסם הלברטל מאמר אוהד כלפי הציונות הדתית.
התנחלויות, שלום וביטחון
הלברטל היה מתנגד חריף למפעל ההתנחלויות, אשר לטענתו מנוגד להלכה ומסכן את הקיום היהודי. לדבריו, "ישראל עוסקת מאז קיומה רק במלחמה, ומעולם לא עשתה ניסיון להגיע לשלום". ו"כל שפיכות הדמים והמלחמות של מדינות ערב והארגונים הפלסטינים נגד ישראל נובעים מהכיבוש ומההתנחלויות". בעת מבצע צוק איתן כתב כי על מדינת ישראל להיכנע לכל דרישות החמאס.
בסיוון תשע"ה (2015), במלאת שנה לחטיפת שלושת הנערים ורציחתם כתב הלברטל טור דעה שבו גינה את "פסטיבל הנקמה" שנלווה לדבריו לאירוע וציין בציניות "כמה טוב שהם נחטפו ונהרגו". בעקבות הסערה שחולל הטור התנצל הלברטל למחרת על הצורה והסגנון הציני, תוך שהוא מדגיש כי תוכן הדברים שכתב נכון.
לאחר המהומות בישראל (2021) פרסם מאמר בו טען שהפך לימני, שהערבים מבינים רק כח ושהוא רואה במדינה פלסטינית סכנה לביטחון ישראל. במאמר נוסף כתב כי הפוליטיקאי היחיד "שמבין את התהליך שמתרחש פה" הוא איתמר בן גביר, וש"אחרי הערבים, השמאל הוא האויב הגדול ביותר של מדינת ישראל. וגם בג"ץ".
מפלגת ש"ס ומזרחים
הלברטל כתב על מפלגת ש"ס שאנשיה כפויי טובה, ושהציבור המזרחי שבא לישראל ממדינות נחשלות צריך להודות לאשכנזים שהקימו את המדינה. אך במקום להודות הם טוענים שהאשכנזים הם גזענים.הלברטל הדגיש שדבריו מכוונים נגד ראשי מפלגת ש"ס ולא נגד הציבור המזרחי כעדה. לדבריו ש"ס אינה מפלגה חרדית. ב-2016 אמר כי "ש"ס היא המפלגה הגזענית היחידה במפה הפוליטית במדינת ישראל", ו"מדינת ישראל הולכת ונשלטת על ידי ספרדים". ב-2017 אמר הלברטל כי "הליכוד הופך למעין ש"ס לחילונים". על מירי רגב אמר שהיא "מובילה קו צעקני, וולגרי רטוריקה מאיימת של שוק". לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים הלברטל קרא לאשכנזים לא להצביע למפלגת העבודה שבראשה עומדים שלושה מרוקאים.
ספריו
הלברטל הוא מחברה של סדרת ספרים בשם "ערך החיים בהלכה", שיצאה לאור בהוצאה עצמית, ועוסקת בעמדת המשפט העברי בנושאים רגישים הכלולים מבחינה אתית בקטגוריה של "ערך החיים":
דחיית נפש - האחריות לחיי אחר, חובת הצלת חיים, מסירה לאויב, קדימויות בהצלת חיים, בעלות האדם על גופו - ניתוחי מתים, המתת חסד, איבוד עצמו לדעת, העובר כנפש - הגדרת חיים אנושיים, קידוש השם.
משפחתו
הלברטל נשוי ואב לשמונה. מתגורר בשכונת ארזי הבירה בירושלים. אחיו הוא פרופסור משה הלברטל.
קוד גריי
קוד גריי הוא שיטה לקידוד מספרים באופן בינארי שבה כל מספר-עוקב שונה מקודמו בספרה בינארית אחת. קוד גריי הוא קוד מראה שנהגה על ידי פרנק גריי במעבדות בל בשנת 1947 כדי למנוע פלט שגוי ממתגים אלקטרומכניים. היום שימושו העיקרי של קוד גריי הוא בתיקוני טעויות בתקשורת ספרתית כגון טלוויזיה בכבלים.
דוגמה
עשרוני גריי
1      00 1
2     011
3     010
4      110
5     111
6     101
7     100
כפי שניתן לראות, הקוד של 2 ו־3 הוא היפוך הסדר של הקוד של 0 ו־1, בהוספת הסיבית 1 משמאל. באותו אופן, הקוד של 4 עד 7 הוא היפוך הקוד של 0 עד 3, בהוספת 1 משמאל (והצבת אפסים בספרות החסרות). באופן זה, ניתן להמשיך ולבנות את הקוד. הקוד עבור 8 יהיה 1100, והקוד עבור 15 יהיה 1000.
המרה בין קוד גריי ובסיס 2
על מנת להפוך מספר בבסיס 2 לקוד גריי נתחיל משמאל. את הספרה הראשונה משמאל נעתיק. עכשיו נביט בספרה הסמוכה לה - אם זו סיפרה זהה נרשום מימין לסיפרה שהעתקנו 0, אם היא שונה נרשום 1 (פעולת XOR בין שני משתנים).
שיטה נוספת להמרה מגריי לבינארי רגיל: מתחילים מהספרה השמאלית. הספרה המקבילה במספר הבינארי היא הספרה הנוכחית בקוד גריי XOR הספרה הקודמת בקוד הבינארי (עבור האיטרציה הראשונה אפשר להוסיף 0 משמאל למספר הבינארי). עבור אותו מספר: 110, נוסיף 0 אחד משמאל: ???0. XOR של 1 ו-0 זה 1- הספרה השמאלית במספר הבינארי, כך שבינתיים יש לנו ??01. עוברים לספרה הבאה מימין: XOR של 1 ו-1 זה 0, ונקבל ?010. עוברים עוד ספרה: XOR של 0 ו-0 זה 0. קיבלנו 0100 שזה 4 דצימאלי כמו בשיטה הקודמת.
אפשר לייצג את זה בנוסחה: Gi זו הספרה ה-i בקוד גריי, ו-Bi  זו הספרה ה-i במספר הבינארי.
שימושים
אחד היתרונות של קוד גריי הוא בתיקון שגיאות בתקשורת נתונים. מכיוון שכל ספרה נבדלת מקודמתה (ולכן גם מהעוקבת לה) בסיבית אחת בלבד, קל לזהות שיבוש בקידוד. תכונה זו של הקוד גם מאפשרת להשתמש בו במפת קרנו (טכניקה ליצירת מעגל סיפרתי המממש פונקציה לוגית). לעיתים משתמשים גם בקוד גריי באלגוריתמים גנטיים (כדי שמוטציות ישנו רק במעט את התכונה של היצור). יכולים גם להשתמש בקוד לצורך פתירת משחק מגדלי האנוי.
טניה ריימונד
טניה ריימונד הלן כץ (באנגלית: Tania Raymonde Helen Katz; נולדה ב-22 במרץ 1988) היא שחקנית אמריקאית ממוצא יהודי. היא ידועה בעיקר בזכות תפקידה בתור אלכס רוסו בסדרת הטלוויזיה "אבודים" ברשת ABC, ולאחר מכן בזכות הופעתה בתור בריטני גולד בסדרה "גוליית" בשירות פריים וידאו.
ביוגרפיה
ריימונד נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית לאם (אן-מריה) קתולית, ולאב (ג'ון כץ) יהודי-אמריקאי, בן להורים יהודים מהגרים מפולין למדה בתיכון צרפתי בלוס אנג'לס, שם קיבלה את הבקאלור שלה (ההסמכה האקדמית שנדרשת לסטודנטים צרפתים).
קריירה
בשנת 2000 קיבלה ריימונד את תפקידה הטלוויזיוני הראשון בסיטקום "מלקולם באמצע", בסדרה היא גילמה את סינטה סנדראס במשך ארבעה פרקים בשנים 2000–2002.
בשנת 2006, היא ערכה, כתבה וביימה סרט קצר שזכה בפרס בפסטיבל בינלאומי. ב-2007, היא השתתפה בקליפ לשיר "Won't Go Home Without You" של להקת מארון 5.
בשנת 2013 שיחקה בעיבוד מחדש לסרט האימה "המנסרים מטקסס".
בשנת 2020 כיכבה בסרט האימה "ים כחול עמוק 3", בתור ד"ר אמה קולינס.
אלי קליין ואיצי ברי
אלי קליין ואיצי ברי הם צמד מוזיקאים חרדים ישראלים, הלחינו ועיבדו עבור זמרים במגזר החרדי.
מכונים לעיתים "הקליינבריס".
היסטוריה
למדו בישיבת קול תורה שם הם הכירו לראשונה ואף היו חברי חדר. בין הלהיטים שהפיקו: "ויהי רצון" של אוהד מושקוביץ, "פתח לנו שער" של מרדכי בן-דוד ו-"ואפילו בהסתרה" של יואלי קליין. הפיקו את האלבום "שהחיינו" של אהרון סיטבון, האלבום "ליחדא שמא" של נפתלי קמפה ושירים רבים נוספים.
השניים שימשו כשופטים בעונה השנייה של תוכנית הריאליטי "הקול הבא" ברדיו קול חי לבחירת המנצח כזמר הבא. קליין השתתף כשופט אורח בעונתה הראשונה של התכנית.
אלי קליין מגיש בעצמו מספר תוכניות מוזיקה, וביניהן בערוץ קול חי מיוזיק, וכמו כן הוא שר במספר שירים.
באפריל 2017 הלחינו וכתבו את השיר "כולם נקבצו", שיצא לכבוד מעמד "הקבלת פני רבו" שנערך באצטדיון טדי בחול המועד פסח ה'תשע"ז, בהשתתפות הזמרים משה לוק, שלמה כהן, מוטי שטיינמץ וישי ריבו.
באוקטובר 2019, זכו השניים בתואר "מעבדי העשור" במצעד העשור במוזיקה החסידית של רדיו קול חי.
בספטמבר 2020 נבחרו למקום עשירי ברשימת "המעבדים המוזיקליים המושמעים ביותר בישראל" על פי דו"ח אקו"ם.
זכו בתואר "מעבדי השנה" לשנים ה'תש"ף, ה'תשפ"א ה'תשפ"ב והתשפ"ג במצעד השנתי שעורך רדיו קול חי מיוזיק.
באוגוסט 2021 יצא אלבומו הראשון של הזמר משה קליין - "ניצוץ יהודי", שהיו שותפים בהפקתו. האלבום זכה בתואר "אלבום השנה" במצעד השנתי של האתר כיכר השבת.
במצעד המוזיקה השנתי של האתר כיכר השבת לסיכום שנת תשפ"ב במוזיקה היהודית, זכה אלי קליין במקום השני בקטגוריית "מלחין השנה" והצמד קליין וברי זכו במקום השני בקטגוריית "מעבד השנה".
דרק בואטנג
דרק בואטנג (באנגלית: Derek Boateng; נולד ב-2 במאי 1983 באקרה שבגאנה) הוא כדורגלן עבר גאנאי ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
קריירה
בואטנג גדל בעיר אקרה, והצטרף לאקדמיית הנוער המקומית של קבוצת ליברטי פרופשיונלס בהיותו בן 10 בשנת 1993. בין חבריו לקבוצה היה מייקל אסיין. בגיל 16 הוא חתם בקבוצה קלמאטה שביוון. קלמאטה מנעה ממנו להופיע באליפות העולם עד גיל 17 בשנת 1999 בניו זילנד.
בשנת 2001 חתם בואטנג בפנאתינאיקוס, מהקבוצות המובילות ביוון. באותה שנה הוא שיחק עם נבחרת הנוער של גאנה באליפות העולם לנוער שנערכה בארגנטינה, והוביל את קבוצתו עד לגמר. הוא הוזכר כאחד הכוכבים העולים באותו טורניר. סטיב מקלארן, עוזר המאמן במנצ'סטר יונייטד דאז, ראה את בואטנג משחק עם קבוצתו בליגת האלופות, וכאשר הפך להיות מאמן במידלסברו ב-2002, הוא ניסה להחתים את בואטנג. פנאתינייקוס הסכימה, אך מכיוון שהשחקן לא שיחק באופן קבוע בנבחרת גאנה, הוא לא קיבל אישור עבודה והעסקה נכשלה.
בשנת 2002 לא הצליח בואטנג לשמור על מקומו בהרכב פנאתינייקוס ועבר בהשאלה לקבוצת OFI כרתים, קבוצה יוונית נוספת, בה התקשה להשתלב הן מקצועית והן חברתית. סוכנו השוודי, פטריק מֶרק, הציע לו לחתום בקבוצה השוודית א.י.ק סולנה, ולאחר מספר חודשים של משא ומתן הוא חתם בקבוצה, באוגוסט 2003.
תחילת התקופה בסולנה הייתה קשה עבור בואטנג, כאשר הוא נפצע במשחק הראשון שלו ולא הצליח להחלים לגמרי במהלך העונה. בעונת 2004 ירדה סולנה לליגה השוודית השנייה. בואטנג זכור אצל האוהדים כאשר במשחק הירידה הסופי הוא צולם כשהוא יורד על ברכיו ובוכה. עונת 2005 הייתה עונת הפריצה מבחינת בואטנג. העונה התחילה בצורה לא מזהירה עבור השחקן, שחיפש במהלך אותו קיץ קבוצה אחרת שיוכל לעבור אליה, אך לאחר שלא הצליח נשאר בא.י.ק סולנה מאמן הקבוצה לא נתן לו דקות משחק רבות, אך אט אט הוא השתפר ובמהלך המחצית השנייה של העונה השתלב בהרכב הפותח באופן קבוע. באופן מפתיע הקבוצה הפסיקה להפסיד, כשבואטנג פתח בהרכב, ובסופה של אותה עונה עלתה הקבוצה חזרה לליגה הראשונה בפער של 9 נקודות מהמקום השני.
בואטנג המשיך ביכולתו הטובה באביב של 2006, ולאחר שהשתתף במשחק ידידות בין גאנה לקבוצה הצרפתית ניס, הוא נכנס לסגל של נבחרת גאנה למונדיאל 2006. ביולי 2006, חתם בקבוצת בית"ר ירושלים איתה זכה בשתי אליפויות וגביע. בינואר 2009 עבר לקבוצת פ.צ. קלן מהבונדסליגה. לאחר חצי עונה, משום שלא קיבל מספיק דקות משחק בקלן, עבר בואטנג לחטאפה הספרדית.
בואטנג גם שיחק בנבחרת גאנה במונדיאל 2010, והיה שותף להעפלתה ההיסטורית של גאנה לרבע הגמר.
לקראת עונת חתם בואטנג בדניפר דנייפרופטרובסק שבאוקראינה. לקראת עונת חתם בואטנג לעונה אחת בפולהאם מהפרמייר ליג, אך לא הצליח להשתלב במועדון. בתום העונה שוחרר מפולהאם וחתם לעונה אחת בקבוצת ראיו ואיקאנו מהליגה הספרדית, אך בטרם החלה העונה שוחרר מהמועדון וחתם באייבר, העולה החדשה לליגה הבכירה בספרד. לאחר עונה אחת בה שותף ב-13 משחקים, שוחרר בואטנג מהמועדון.
בינואר 2016 חתם בראיו OKC, קבוצה אמריקאית שהוקמה באותה שנה. ב-30 בינואר 2017 חזר לאחר 13 שנה לOFI כרתים מהליגה היוונית השנייה.
קוורת'ון
ביוגרפיה
קוורת'ון הקים את באת'ורי בהיותו בן 18. את הכינוי 'קוורת'ון' הוא שאל בצורה אקראית מרשימה של כינויי שדים. עקב בעיות כספיות את אלבומה הראשון של הלהקה הוא הקליט עם מגבר יחיד ששימש כיחידת ההגברה גם לגיטרה החשמלית וגם לגיטרת הבאס.
במקרה הזה, ובשאר אלבומיה של באת'ורי, ניכרת איכות הסאונד הגרועה שנבעה עקב בעיות כספיות; ולמרות זאת, איכות הסאונד הגרועה, יצרה סאונד ייחודי, שלהקות רבות מסצנת הבלאק מטאל שהושפעו מבאת'ורי חיקו. בעיות כלכליות אילצו את קוורת'ון להוציא מכיסו הפרטי כסף שיממן את הקלטת הסרט שמלווה את השיר המפורסם של באת'ורי "One Rode To Asa Bay", סרטון שהופיע בתוכנית המטאל של ערוץ הMTV, "האדבנגרס בול" ("Headbangers Ball").
החל מהאלבום "Hammerheart" (אלבום הוויקינג מטאל הראשון) שיצא בשנת 1990, קוורת'ון החליט שלא להופיע יותר בהופעות חיות, ולהשקיע את זמנו בכתיבה ובהקלטת מוזיקה, כשבדרך כלל הוא נעזר במוזיקאים זמניים. כמעט בכל אלבומיה של הלהקה קוורת'ון ניגן גם בגיטרה החשמלית וגם בגיטרת הבאס, כשהוא נעזר במתופף מזדמן או במכונת תופים.
לקוורת'ון היה פרויקט רוק צדדי, פרויקט שמושפע בעיקר מלהקות רוקנרול ורוק קלאסי. שמו של הפרויקט נשא את כינויו "קוורת'ון". לאלבום הראשון שיצא בשנת 1994 הוא קרא בפשטות "Album". את אלבום ה"סולו" השני שלו "Purity of Essence" (טהרת התמציתיות) הוא הוציא בשנת 1997. קוורת'ון אמר במספר ראיונות שהפרויקט הצדדי שסולד מהסגנון המסורתי של באת'ורי, עזר לו לקבל השראה לקראת אלבומיה הבאים של באת'ורי. גם בפרויקט הצד וגם בבאת'ורי (ברוב האלבומים) קוורת'ון הוא זה שניגן על כל הכלים, הלחין את המוזיקה וכתב את המילים.
באשר לבאת'ורי באותן השנים - ב-1994–1995 הוציא ההרכב שני אלבומי ת'ראש מטאל בסגנון של ת'ראש אזור המפרץ שהיה נפוץ בשנות השמונים. בשנת 1996 הוציא קוורת'ון את אלבום הקונספט "Blood On Ice" שעוסק במיתוס נורדי. האלבום במקור נכתב והוקלט בשנת 1989 אך קוורת'ון לא הוציאו לאור אותו מכיוון שהוא חשב שהוא עדיין לא הושלם סופית. האלבום מהווה חזרה לסגנון הוויקינג מטאל שקוורת'ון יצר עם האלבום "Hammerheart". גם האלבומים הבאים של קוורת'ון עסקו בסאגות הנורדיות ובסיפורים הנורדים והתאפיינו באטסמוספירה של אלבומי הוויקינג מטאל הקודמים להם. בשנים 2002 ו-2003 הוציאה באת'ורי שני אלבומים שנחשבים בעיני רבים כיצירות מופת, ואף מזוהים בעיני רבים יותר מכל אלבום אחר עם המוזיקה של קוורת'ון, שניהם נושאים את השם "Nordland" כאשר הראשון יצא בשנת 2002 ואילו החלק השני יצא בשנת 2003. במקור היו אמורים להיות עוד שני חלקים, שלא יצאו בסופו של דבר.
ב-3 ביוני 2004 נמצא קוורת'ון מת בדירתו, כנראה עקב אי ספיקת לב. הוא היה בן 38 במותו, והיה ידוע כי הוא סבל מבעיות לב.
אביו של קוורת'ון, ביירה "בוס" פורשברג, בעליה של חברת התקליטים "Black Mark Records" (חברת תקליטים עצמאית שקוורת'ון הקים), הוציא בשנת 2006 מארז כולל של 3 דיסקים עם שירים נבחרים מאלבומיה של באת'ורי ומהפרויקט "קוורת'ון".
אוסקר לבנט
אוסקר לבנט (באנגלית: Oscar Levant; 27 בדצמבר 1906 - 14 באוגוסט 1972) היה שחקן קולנוע, פסנתרן, מלחין וקומיקאי יהודי-אמריקאי. התפרסם במיוחד בהופעותיו בתוכניות רדיו וטלוויזיה הומוריסטיות.
חייו
נולד בפיטסבורג, פנסילבניה שבארצות הברית, להורים מהגרים יהודים-אורתודוקסים מרוסיה. ב-1922, לאחר מותו של אביו מקס, עבר עם אמו אנני לניו יורק. בניו יורק למד פסנתר אצל זיגמונט סטויובסקי וב-1924 הופיע באחד מן הסרטים המדברים הראשונים שהופקו בעיר,  Ben Bernie and All the Lads עם שירים מאת אירווינג ברלין, אוסקר המרשטיין וחברו הטוב ג'ורג' גרשווין.
ב-1928 עבר להוליווד שם הלחין מוזיקה ללמעלה מ-20 סרטים. שירו הידוע ביותר הוא Blame It on My Youth. ב-1932 ביקש ללמוד הלחנה באופן רציני יותר והפך לתלמידו של ארנולד שנברג. ב-1939 נשא לאשה את ג'ון גייל (June Gale, שהייתה חברה בלהקת האחיות לבית גייל עם אחיותיה Joan ,Jane ו-Jean). הם היו נשואים 33 שנים, עד מותו והיו להם שלושה ילדים.
לבנט הפך מפורסם בשל מעני-הלשון השנונים שלו כשותף לתוכניות רדיו בשנות השלושים והארבעים בהם הגיש גם חידונים מוזיקליים, שבהם חשף רוחב ידיעות והשכלה רחבה.
בשנת 1945 השתתף בסרט "רפסודיה בכחול" המגולל את סיפור חייו של גרשווין בתפקיד עצמו, יחד עם אל ג'ולסון, ששיחק אף הוא את עצמו והיה שותף של לבנט באחת מתוכניות הרדיו שלו. לבנט שיחק בסרט נוסף שצירו המרכזי הוא המוזיקה של גרשווין "אמריקאי בפריז" מ-1951.ב-1945 הקליט כסולן בפסנתר יחד עם המנצח יוג'ין אורמנדי והתזמורת הסימפונית של פילדלפיה את היצירה "רפסודיה בכחול" עבור חברת Columbia Records, הקלטה שנבחרה ב-1990 להכלל בהיכל התהילה של פרס גראמי.
ב-1948 שיחק בסרט "רומן בלב ים" לצידה של דוריס דיי.
ב-1953 שיחק בסרט קרון הלהקה לצידו של פרד אסטר.
ב-1958 החל להגיש תוכנית ארוח בטלוויזיה בשם The Oscar Levant Show, בה שילב ראיונות משועשעים עם נגינה בפסנתר והסתבך לא אחת בפליטת פה. התוכנית שודרה עד 1960, עת הורדה מהשידור בעקבות הערה של לבנט לאחר התגיירותה של מרילין מונרו כדי להנשא לארתור מילר: "עתה, משמונרו כשרה, מילר יוכל לאכול אותה".
לבנט היה מכור לתרופות הרגעה ואושפז לא אחת בבית חולים פסיכיאטרי, הוא העיר בהתייחס לנגינתו המופלאה בפסנתר: "יש קו דק בין גאונות ושיגעון. אני מחקתי את הקו הזה."
האיחוד השוודי-נורווגי
האיחוד בין שוודיה לנורווגיה (בשוודית: Unionen mellan Sverige och Norge; בנורווגית: Unionen mellom Norge og Sverige) היה איחודן של ממלכות שוודיה ונורווגיה בין 1814 ל-1905 תחת מלך אחד באוניה פרסונלית. ההסכם נחתם לאחר אירועי הסכם קיל, הכרזת העצמאות הנורווגית, המלחמה השוודית-נורווגית וועידת מוס.
במהלך האיחוד, שתי המדינות שמרו על הפרדה בכל הקשור לחוקות, המטבע, הרשות המחוקקת, צבאות וכנסיות. מדיניות החוץ נוהלה על ידי משרד החוץ השוודי. הבדלים ממושכים אלו הובילו לניסיון אף לפצל את מדיניות החוץ. לבסוף, האיחוד פורק בשנת 1905 בהסכם לאחר משא ומתן שנערך ונחתם בעיר קרלסטד שבמחוז ורמלנד, שבשוודיה.
איחודים סקנדיביים בעבר
איחוד זה הוא לא הפעם הראשונה שמתבצע איחוד בין נורווגיה לשוודיה. הפעם הראשונה התרחשה בשנים 1319–1343. הפעם השנייה התרחשה בשנים 1449–1450. במאות השנים שלאחר מכן התקיים איחוד עם הזמן בין נורווגיה לדנמרק. עד שנת 1524 התקיים איחוד של כל הישויות בסקנדינביה, אשר נקרא איחוד קאלמאר. שוודיה יצאה מאיחוד זה בשנת 1523, ומעמדה עלה באמצע המאה ה-17 לכדי מעצמה אזורית, אחרי התערבותו של גוסטב השני אדולף, מלך שוודיה במלחמת שלושים השנים. מעמד זה נשחק אחרי המלחמה הצפונית הגדולה ברבע הראשון של המאה ה-18. לאחר פירוק איחוד קלמאר, דנמרק-נורווגיה ושוודיה היו ביריבות רבה, שלעיתים אף הגיעה לכדי עימותים מזוינים בין המדינות. במהלך המאה ה-18 נורווגיה התפתחה מאוד מבחינה כלכלית, דבר שהפך לנדבך מרכזי באיחוד, ובסופו של דבר עד כדי הרגשת עוינות בנורווגיה כלפי השלטון בקופנהגן. שוודיה מצידה, רצתה לחזק את הקשרים עם נורווגיה, ולחזק את רגשי הבדלנות הנורווגיים אל מול דנמרק. בשלב מסוים גוסטב השלישי, מלך שוודיה אף פנה למעגלים מסוימים בנורווגיה בניסיון להציג שותפות עם ארצו כעדיפה על פני דנמרק.
המלחמות הנפוליאוניות
בשנת 1800, בזמן המלחמות הנפוליאוניות, שוודיה ודנמרק-נורווגיה ניסו להישאר נייטרליות ואף לשם כך כרתו בריתות עם פרוסיה והאימפריה הרוסית. הברית האחרונה הובילה לקריסת הנייטרליות שלהן לאחר ההתנקשות בפאבל הראשון, קיסר רוסיה בשנת 1801. לאחר התקפה בריטית על קופנהגן בשנת 1807, דנמרק-נורווגיה נאלצה לכרות ברית עם נפוליאון כנגד הממלכה המאוחדת, ששוודיה לצידה. ב-29 בפברואר דנמרק-נורווגיה אולצו על ידי נפוליאון להכריז מלחמה על שוודיה. לאחר שהבריטים החלו מצור במרחב הימי בין נורווגיה לדנמרק, הוקם שלטון נורווגי אוטונומי על אדמת נורווגיה.
האיחוד
קושי פוליטי מרכזי בשנות קיומו של האיחוד היה כי לנורווגיה הייתה חוקה יותר דמוקרטית משוודיה, אשר שמה דגש נרחב יותר על הפרדת הרשויות וחיזוק הרשות המחוקקת. בניגוד לכך, שוודיה הייתה מנוהלת על ידי אופי שלטון אוטוקרטי יותר. פער זה הקשה מאוד על קיומה של מערכת פוליטית מאוחדת ואפשר לומר כי בסופו של דבר הביא לפירוק האחוד. שיא הפער הגיע בשני העשורים האחרונים לקיום האיחוד. למלך שוודיה היה זכות וטו מוחלטת בארצו בעוד שבנורווגיה זכות זו הייתה חלקית מאוד. בשנת 1884 נורווגיה החילה משטר פרלמנטרי, אשר הביא את המלך לכדי תלות בפרלמנט. לשם השוואה, שוודיה החילה את שיטת ממשל זו רק בשנת 1905, מעט לפני סיום האיחוד.