cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מקס הורטון
מלחמת העולם השנייה
בפרוץ מלחמת העולם השנייה מונה הורטון למפקד הפטרול הצפוני שמטרתו הייתה הטלת מצור ימי על גרמניה בין איסלנד, איי פארו ואיי אורקני בים הצפוני. ב-1940 מונה למפקד צי הצוללות שבסיסן בבריטניה. חלק מכוח זה השתתף בקרב הים התיכון. ב-9 בינואר הועלה לדרגת אדמירל וב-17 בנובמבר 1942 מונה למפקד ראשי של פיקוד המבואות המערביים, שחלש על נתיב השיירות מארצות הברית.
לאחר שנכשל בקרב על בריטניה הורה היטלר לקרל דניץ לצאת למלחמת צוללות נגד שיירות האספקה מארצות הברית לבריטניה. בהתחלה נטתה הכף לטובת הגרמנים. ממפקדתו ב"דרבי האוס" בליברפול ניהל הורטון את ההגנה על שיירות אלה. הוא פיתח טקטיקה שהצריכה הוספת אוניות קרב לשיירות בצורה שחלק מיהן למרות שהיו צמודות לשיירה, נהנו מחופש פעולה שאיפשר להן לרדוף ולהשמיד את הצוללות. בתחילה סירבו באדמירליות לאשר לו זאת אבל במרץ 1943 הצליחו הגרמנים להטביע שתי שיירות גדולות ובבריטניה נשאר דלק לשבועות ספורים. צ'רצ'יל זימן את הורטון לישיבת חרום ואישר לו את תוספת אוניות הקרב. התוצאה לא איחרה לבוא. ביחד עם שינוי הטקטיקה, שיפור המידע המודיעיני, שיפור פצצות העומק ופיתוח מטוסים ארוכי טווח נגרמו לצוללות הגרמניות אבדות כבדות ודניץ הורה להן לחזור לבסיסיהן.
פילון
{{פירושונים| אישים: אחר:
ראו גם
}}
זלמן ינובסקי
זלמן (זאל) ינובסקי (באנגלית: Zalman "Zal" Yanovsky; 19 בדצמבר 1944 – 13 בדצמבר 2002) היה זמר רוק יהודי-קנדי.
קורות חיים
ינובסקי נולד בטורונטו שבקנדה, בנו של הקריקטוריסט אברום ינובסקי. לתקופה קצרה התגורר בקיבוץ דגניה ב' בישראל, שם התארח אצל משפחת דודו זלמן ינאי, ולאחר מכן שב לקנדה. בעת שהותו בישראל התפרנס לעיתים כנגן רחוב.
ניגן בגיטרה ושר בלהקת הכפיות המאוהבות (Lovin' Spoonful), שהקים בשנת 1964 עם ג'ון סבסטיאן.
הוציא אלבום בשם Alive and Well In Argentina שיצא בשתי גרסאות שונות, ב-1968 וב-1971.
היה נשוי לשחקנית ג'קי בורוז, ממנה נולדה לו בתו. לאחר סיום הקריירה המוזיקלית שלו הפך למסעדן. נפטר ב-2002 בקינגסטון, קנדה.
מפל מרצ'יסון
מפל מרצ'יסון, הקרוי גם מפל קבלגה, הוא מפל גדול על נהר הנילוס. המפל נמצא בקטע של נילוס ויקטוריה, שמוצאו באגם ויקטוריה, במערב אוגנדה, בפארק הלאומי מרצ'יסון פולס, הקרוי על שמו. הנילוס פורץ דרך פתח ברוחב 7 מטרים בלבד בראש המפל, נשפך אל בסיס המפל בהפרש גובה של 43 מטרים, וממשיך בזרימתו מערבה אל אגם אלברט. במפל זורמים כ-300 מטרים מעוקבים של מים מדי שנייה.
מגלה הארצות הבריטי סמואל בייקר, האירופי הראשון שהגיע למפל (ב-1864), קרא לו על שמו של רודריק מרצ'יסון, נשיא החברה הגאוגרפית המלכותית באותה עת. שליט אוגנדה אידי אמין שינה את השם לקָבַּלֵגָה, על שמו של אחד ממלכי בוניורו, אך השם הוחזר עם נפילת משטרו של אמין.
תנינים רבים מתקהלים בבסיס המפל.
פוסום זנב-טבעת שלגל
פוסום זנב-טבעת שלגל (שם מדעי: Pseudochirulus schlegeli; קרוי גם פוסום זנב-טבעת ארפקי) הוא מין פוסום קטן בסוג פוסום זנב-טבעת דק שאנדמי לקצה המערבי של האי גינאה החדשה. הוא תואר מדעית בשנת 1884 על ידי הזואולוג ההולנדי פרידריקוס אנה ז'נטינק (Fredericus Anna Jentink), וקרוי על שמו של הזואולוג הרמן שלגל (Hermann Schlegel).
מידע כללי
גופו של פוסום שלגל קומפקטי וקליל, ראשו עגלגל וקצר ומחודד בקצהו. עיניו גדולות וכתומות ומותאמות לראיית לילה, ואוזניו עגלגלות וקטנות. אפו דמוי פקק וסביבו זיפים ארוכים. זנבו השעיר של הפוסום באורך זהה לגופו, ולקצהו החשוף יכולת לפיתה בענפים. הרגליים דקיקות, ובכפות כריות דביקות וטפרים ארוכים וחדים המשמשים לטיפוס. אורך ראשו וגופו של פוסום שלגל: 23-21 סנטימטרים, אורך זנבו: 25-21 סנטימטרים ומשקלו 244–305 גרם.
פרוותו של הפוסום עבה וצמרירית. צבעה הכללי נע בין חום-אפרפר או קרמל בהיר לקפה עמוק עד מהגוני, והיא הופכת לכתמתמה-צהבהבה באזור המותניים; הגחון, החזה והמפשעה בצבע אפרפר חיוור או לבן-קרמי. הזנב בצבע שחרחר להוציא את קצהו החשוף, ולעיתים קרובות יש פס שחרחר דהוי לאורך הגב. הראש בצבע חום-אפרורי או אדמוני והפנים שחרחרות. האוזניים בצבע חום-אדמוני בצידן החיצוני וורוד כהה בצידן הפנימי, ולהן כתם כהה ובהיר בצדדים; החוטם והשפתיים בצבע ורוד כהה וסביב העיניים טבעות לבנבנות.
פוסום שלגל אנדמי לרכס ארפק בחצי האי ראש-ציפור הנמצא במחוז פפואה המערבית שבשליטת אינדונזיה. הפוסום חי ביערות גשם ממוזגים ויערות טחב ננסיים ברום 1,900-750 מטר מעל פני הים. אין כל מידע על האקולוגיה והביולוגיה שלו, אך סביר להניח שהן דומות במובנים רבים לקרוביו. מין פוסום נוסף שאנדמי לאזור זה הוא פוסום זנב-טבעת נזירי ששייך לסוג אחר.
מצב
פוסום שלגל מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור פגיע (VU), היות שטווח התפוצה הכולל שלו קטן מ-20,000 קילומטרים רבועים, הוא מצוי בלא יותר מ-5 מקומות, וחווה ירידה מתמשכת במספריו עקב בירוא יערות, הפרעה אנושית וציד למזון על ידי הילידים המקומיים. הפוסום מצוי בפארק לאומי אחד. IUCN ממליץ לבצע מחקרים נוספים כדי לקבל מידע מדויק יותר אודות התפוצה והאקולוגיה של המין.
מוחמד בן סוליים
מוחמד בן סוליים (בערבית: محمد بن سليم, בתעתיק מדויק: מחמד בן סלים; נולד ב-12 בנובמבר 1961) הוא נהג מרוצי ראלי אמירתי לשעבר, המשמש כנשיא הפדרציה הבין-לאומית לרכב.
ג'יני
בפולקלור הערבי ג'יני (בערבית: גִ'ן جن, באנגלית: Genie או Djinn) הוא יצור על-טבעי בדיוני שמעניק רצון חופשי. הג'ינים מוזכרים בקוראן, ויכולים להיות טובים או רעים. ג'ינים רעים יכולים להוליך שולל בני אדם המחזיקים בהם. באסלאם, השטן הוא ג'ין שסירב להשתחוות לאדם כאשר צווה בידי אללה.
הצבעים תכלת וטורקיז מזוהים עם הג'ין, ומשמשים גם להגנה מעין הרע.
מוחמד בן סוליים
בן סוליים זכה 14 פעמים באליפות המזרח התיכון בראלי בין השנים 1984–2002. מאז שנת 2006 משמש כנשיא מועדון הרכב והתיור של איחוד האמירויות. בשנת 2008 מונה לסגן הנשיא הערבי הראשון של הפדרציה הבין-לאמית לרכב, ובדצמבר 2021 נבחר למחליפו של ז'אן טוד בנשיאות הארגון.
השכלה
בן סוליים למד מנהל עסקים באמריקן יוניברסיטי בוושינגטון די. סי. ובאוניברסיטת אלסטר. ביולי 2012 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד במדעים מאוניברסיטת אלסטר על תרומתו לספורט, מנהיגות אזרחית ופעילות צדקה.
ג'יני
המילה "מג'נון" בערבית (مجنون), שפירושה "משוגע", מקורה במילה "ג'ין", קרי: אדם שנכנס בו שד.
בעדות רבות ג'יני יכול להגשים לאדם אשר שחרר אותו מהמנורה שלוש משאלות.
מוחמד בן סוליים
משפחה
ב-7 במרץ 2023 נהרג בנו, סייף, בתאונת דרכים שאירעה בדובאי.
אילן בבילון
אילן שושנה (ידוע בשם הבמה אילן בבילון) הוא ראפר ישראלי.
ביוגרפיה
ב-2003 הצטרף בבילון ללייבל "משפחת תאקט". בשנה שלאחר מכן, השתתף באלבום של הלייבל "אולסטארז". כבר באותה שנה, עזב את הלייבל לטובת הלייבל "בייס רקורדס".
ב-2006 תבע את מייסד משפחת תאקט, הראפר סאבלימינל על פגיעה בזכויות יוצרים בשווי 300,000 שקלים, בטענה שלא שילם לו תמלוגים והשתמש בשיריו באלבום "אולסטארז" של משפחת תאקט ללא הסכמתו.
ב-2007 הוציא את אלבום הבכורה שלו באנגלית, "First Impression", אשר משלב את סגנונות ההיפ הופ והמוזיקה האלקטרונית.
אביבה גוטליב זורנברג
ביוגרפיה
אביבה גוטליב נולדה בלונדון בשנת 1944, בת בכורה לרב האורתודוקסי זאב וולף גוטליב, וגדלה בגלאזגו שבסקוטלנד, שם שימש אביה אב בית דין ורב הקהילה בגלאזגו. מילדותה למדה תורה אצל אביה. בעלת תואר ראשון ותואר דוקטור בספרות אנגלית מטעם אוניברסיטת קיימברידג'.
בשנת 1969 עלתה לישראל, וכעבור חמש שנים נישאה לאריק זורנברג, דוקטור לפיזיקה, ולזוג שלושה ילדים. בשנים 1969–1976 לימדה ספרות אנגלית באוניברסיטה העברית בירושלים עד לפיטוריה משום שלא פרסמה מספיק.
בשנת 1980 החלה לעסוק בהוראת תורה במגוון מסגרות אקדמיות ומסגרות הפונות לציבור הרחב, כגון מכון "מתן" בירושלים, מכון פרדס ללימודי היהדות ו"בית אבי חי" בירושלים. את הרצאותיה היא נותנת באנגלית, שפת האם שלה. הרצאותיה בארצות דוברות אנגלית (ארצות הברית, קנדה ובריטניה) זכו למוניטין רב, ובין השאר השתתפה בסדרה של ביל מוירס על ספר בראשית, ששודרה בערוץ PBS.
בשנת 1995 הוענק לה הפרס הלאומי לספרים יהודיים, על ספר "Genesis: The Beginning of Desire".
מתגוררת בירושלים.
ספריה
<DIV dir=ltr> </DIV>
בית ברוך מזרחי
ברוך בן דוד אלמשרקי (מזרחי) היה יהודי שעלה לירושלים בסמוך לשנת 1620, וקנה בניין בירושלים בעל 5 דירות (חדרים).
יש מסורות שונות אודות מאין הגיע ברוך בן דוד מזרחי לארץ ישראל. על פי מסורת משפחתית אחת עלה לארץ ישראל מטורקיה והוא מצאצאי רבי אליהו מזרחי (הרא"ם, 1435–1526). על פי מסורת אחרת המשפחה היא מצאצאי מגורשי ספרד והגיעה לארץ ישראל דרך ונציה.
בראש חודש חשוון שנת ה'ת"ד (1643) כתב אבי המשפחה צוואה, על פיה הוא מוריש את הבתים שקנה בירושלים לבניו, ובלבד שאלה יורישו את הבתים לבניהם ואלה יורישו את הבתים לבני בניהם ובלבד שלא ימכרו את הבתים ולא ימשכנו אותם עד קץ כל הדורות, עד ביאת המשיח, שכן ברצונו לחזור ולגור בבתים עם תחיית המתים. הבתים עברו בירושה מאב לבן, כאשר בני המשפחה מתגוררים בבתים ולא עוזבים אותם ולא עוזבים את וירושלים (למרות הגירה נמשכת של היהודים בירושלים מהלך אותה תקופה וזאת במקביל לגלי עלייה ניכרים לירושלים).
בתחילת המאה העשרים, כאשר היהודים המבוססים עזבו את העיר העתיקה בירושלים, עברו בני המשפחה לעיר החדשה ובנו בתים בה, תוך שהם ממשיכים ומשכירים הבתים. במלחמת העצמאות נפלה העיר העתיקה לידי ממשלת ירדן. במלחמת ששת הימים חזרו הבתים לידי שליטת ממשלת ישראל, אשר הפקיעה את כלל הבניינים ברובע היהודי, ותמורתם שילמה פיצויים בלבד. בני המשפחה בחרו שלא לקבל פיצויים על הפקעת הנכס, ובמקום זאת סיכמו על תליית שלט הנצחה על הבית (המצוי ברחוב המלאך בעיר העתיקה).
באחד מהסרטים על המשפחה הבטיח טדי קולק ראש עיריית ירושלים, כי ברוך מזרחי יוכל לקבל את חמשת בתיו עם ביאת המשיח. הבטחה שחודשה על ידי ראשי עיריית ירושלים הבאים, אורי לופוליאנסקי וניר ברקת.
בין הצאצאים של ברוך מזרחי: הרב ניסים חיים משה מזרחי (שהיה הראשון לציון בשנים 1745–1749), הנשיא החמישי יצחק נבון, מתורגמן ממשלת המנדט יצחק עבאדי, עו"ד גלעד שר, עו"ד שמואל שמיר שכתב רבות על המשפחה, עו"ד רפאל שמיר ובנו פרופ' רון שמיר ראש הקתדרה לביואינפורמטיקה באוניברסיטת ת"א, ועו"ד צבי שמיר.
היפוגליקמיה ראקטיבית
היפוגליקמיה ראקטיבית (אנגלית: Reactive Hypoglycemia) היא מונח רפואי המתאר סדרה של תסמינים היפוגליקמיים המופיעים כמה שעות לאחר ארוחה מרובת פחמימות. משוער כי ריבוי הפחמימות משרה שחרור עודף של אינסולין הממשיך גם לאחר עיכול הפחמימות וגורם לתסמינים ההיפוגליקמיים.
ישנם גם אנשים בריאים (ללא תסמינים) המראים סימני היפוגליקמיה בדם במבחן חשיפה לגלוקוז (tolerance test). לכן, מקובל להגדיר את התסמינים כהיפוגליקמיה ראקטיבית רק כשהם מופיעים לאחר האוכל ונעלמים בעקבות העלאת רמת הגלוקוז (קריטריון וויפל). אם התסמינים מופיעים ללא קורולציה עם רמת גלוקוז נמוכה הם מכונים "אידיופטים" (ללא גורם ידוע).
תסמינים
התסמינים וחומרתם משתנים על פי הרגישות של אותו אדם לשינויים ברמות הגלוקוז בדם. התסמינים הנפוצים ביותר הם:
פוסום זנב-טבעת שפלתי
פוסום זנב-טבעת שפלתי (שם מדעי: Pseudochirulus canescens) הוא מין פוסום קטן בסוג פוסום זנב-טבעת דק שמצוי בגינאה החדשה ובמספר איים סמוכים. הוא תואר מדעית בשנת 1846 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ורג' רוברט ווטרהאוס ולו חמישה תת-מינים. הפוסום השפלתי הוא המין הקטן ביותר במשפחת הפוסומים הטבעתיים לאחר פוסום זנב-טבעת ננסי.
תיאור
הפוסום השפלתי הוא כיסאי קטן וקומפקטי עם גוף וראש עגלגלים; עיניו גדולות, אוזניו קטנטנות וחוטמו חרוטי. זנבו ארוך ובעל יכולת לפיתה בקצהו. אורך ראשו וגופו: 23-20 סנטימטרים, אורך זנבו: 20-17 סנטימטרים ומשקלו 235–380 גרם. הפרווה שלו צפופה ועבה, וצבעה הכללי נע בין אפור-כסוף לחום כשהיא הופכת לדהויה וחיוורת בגחון. הפנים, הלחיים והגפיים בצבע חום בהיר. לאורך הגב, יש פס שחור עבה שמתחיל בבסיס הזנב ומסתיים באזור המצח. בנוסף, סביב האוזניים החומות יש כתמים שחרחרים. החוטם והכפות בצבע ורוד דהוי. הזנב בולט בצבעו החום כהה-שחור, להוציא את קצהו החשוף והוורוד.
תפוצה וביולוגיה
הפוסום השפלתי מצוי בעיקר באי גינאה החדשה, הן בצד של פפואה והן בצד של אינדונזיה, כמו גם באיים האינדונזים סלוואטי ויאפן. באי גינאה החדשה, הטווח שלו משתרע מחצי האי ראש-ציפור במערב ועד מפרץ מילנה במזרח, והוא נעדר לחלוטין משרשרת ההרים במרכז האי ומהסוואנות הגשומות בשפלה הדרומית הגדולה. בית הגידול של הפוסום מורכב מיער גשם טרופי בגובה נמוך (שפלה בדרך כלל), אך עשוי להימצא גם במדרונות הרריים עד רום 1,300 מטר.
מצב
הפוסום השפלתי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), נוכח תפוצתו הרחבה, ומכיוון שירידה משמעותית במספרים אינה סבירה עדיין. הפוסום מאוים בעיקר על ידי ציד לבשר בכ-25% מטווח התפוצה שלו. הוא מאוים במידה מסוימת גם מצד אובדן בית גידול בשל בירוא יערות לשימוש חקלאי, וגידול באוכלוסייה האנושית. ייתכן שהפוסום עשוי להסתגל לשהייה בשברי יערות שמופרעים באופן תדיר על ידי פעילות אנושית.
הפוסום השפלתי מצוי במספר אזורים מוגנים. נדרשים מחקרים נוספים אודות הטקסונומיה, התפוצה, הביולוגיה ומצבו של המין.
שריף כיוף
שריף כיוף (בערבית: شريف كيوف; נולד ב-25 ביוני 2001) הוא כדורגלן דרוזי-ישראלי, המשחק בעמדת השוער במכבי חיפה.
קריירת מועדונים
כיוף נולד בכפר עוספיא, ישראל, למשפחה דרוזית. גדל במחלקות הנוער של הפועל עספיא, מ.ס. כדורגל נשר, עירוני נשר ומכבי חיפה.
ב-5 בנובמבר 2020 הושאל כיוף ממכבי חיפה למשך עונה אחת להפועל כפר שלם מהליגה הלאומית. הוא ערך 21 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה.
ב-14 בספטמבר 2021 הושאל כיוף למשך עונה אחת להפועל עפולה מהליגה הלאומית. ב-15 באוגוסט 2022 הוארכה השאלתו בעונה נוספת. ב-18 בינואר 2023 חזר למכבי חיפה בעקבות פציעתו של השוער הראשון, ג'וש כהן. בסך הכל ערך 44 הופעות בליגה הלאומית במדי הפועל עפולה.
קריירה בינלאומית
כיוף הוא חלק מסגל נבחרת ישראל עד גיל 21. נכלל בסגל הנבחרת לטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2023.
תארים
מכבי חיפה
בתואל
בְּתוּאֵל הָאֲרַמִּי, דמות מקראית, בנו הצעיר של נחור אחי אברהם ושל מילכה ואביהם של לבן הארמי ורבקה אשת יצחק. אחיו מנחור ומילכה: עוץ, בוז, קמואל, כשד, חזו, פלדש וידלף. מילכה היא גם אימו וגם בת דודתו. כמו כן, סבו תרח הוא גם סבה של אימו.
אזכורים במקרא
בתואל נזכר לראשונה בתורה כאחד מבניהם של נחור ומלכה, אחיו וגיסתו של אברהם: .
מותו על פי הדרש
בילקוט שמעוני (קט,ה) מובא תיאור אגדי על נסיבות מותו של בתואל: בתרגום המיוחס ליונתן (תרגום ירושלמי) מביא גם הוא את עניין הרעל שהכניסו לתבשילו של אליעזר, אך לדעתו היה אליעזר עצמו שהרגיש בכך ונמנע מלאכלו:דרשה זו נובעת מהמילה: "וַיּוּשָׂם" שעל פי הדרשה נקראת בצורה כפולה, כך: "ויושם-סם לפניו", ויש בכך רמז לסם המוות שבאמצעותו ניסו להרעילו כדי לקחת את כל הרכוש הרב שהביא עמו.
שם עממי
בביולוגיה, שם עממי (באנגלית: common name) של טקסון או אורגניזם (ידוע גם כשם מקומי או שם מדובר (vernacular name)) הוא שם המבוסס על השפה המדוברת המקומית של חיי היומיום. לעיתים קרובות, שם זה שונה וסותר את השם המדעי של אותו אורגניזם, אשר נכתב באותיות לטיניות.
לעיתים השמות העממים נוצרים על ידי הרשויות בניסיון להנגיש נושאים ספציפיים לציבור בעל עניין (כגון דייגים או חקלאים), כדי שיהיו מסוגלים להתייחס ולהבדיל בין המינים והאורגניזם השונים, ללא צורך להיות מסוגלים לזכור או לבטא את השם המדעי הלטיני. במידה שבאיזורים שונים במדינה נוהגים להשתמש בשמות עממיים שונים, יצירת רשימה "רשמית" של שמות עממיים יכולה להוות סטנדרט בניסיון לייצר שיח זהה בין חלקי המדינה או מדינות שונות המשתמשות באותה שפה.
המצאת שמות עממיים
שמות מדעיים לרוב נגזרים מלטינית קלאסית או חדשה, יוונית וכן מילים או מטבעות לשון בשפה מקומית שעברו לטיניזציה. שמות כאלה לרוב קשים ללמידה וביטוי עבור הדיוטות, במיוחד כאשר השפה המקומית אינה משתמשת באלפבית לטיני, ולכן ספרים כגון מדריכי שדה (כגון מגדיר צמחים), ספרות טכנית או טכנית-למחצה וספרות מדעית פופולרית משתמשים לרוב בשם עממי לצד השם המדעי. מאחר שטקסונים רבים חסרי שם עממי נאלצים גופים שונים לטבוע שמות חדשים. המטרות שלשמן מומצאים שמות חדשים הן:
רשימות רשמיות
רשימת שמות דגי אוסטרליה (AFNS). ב-2007 כונסה באוסטרליה ועדה הכוללת מומחים בתחום. בעזרת ארגון המחקר המדעי והתעשייתי הפדרלי (CSIRO) והוועדה לשמות דגים (AFNC) נוצרה רשימת שמות רשמית.
ב-1978 פרסם כתב עת מדעי והאגודה האמריקאית לצפרות מדריך ליצירת שמות עממיים לציפורים. בעקבות פרסום זה נכתב הספר.
בישראל האקדמיה ללשון העברית מפרסמת מדי פעם מילונים של שמות עממיים של מינים הנפוצים בישראל וסביבתה. לדוגמה "זוחלים" (1938), "דגי גרם" (2012), "שפיראים" (2015) ועוד. לרוב האקדמיה אינה נוהגת לתת שמות לטקסונים שתחום מחייתם אינו בישראל אלא כן בעלי חיים אלו מוכרים על ידי הציבור, למשל בגני חיות.
סיומות בשמות עממים
בכללי הוועדות לשמות מדעיים כגון ICZN נקבעו סיומות ברורות לכל שם מדעי המרמזות על הרמה הטקסונומית. לדוגמה, הסיומת idae- מרמזת על משפחה, ולכן המשפחה שבה הסוג Canis (כלב) היא Canidae. גופים אחדים בחרו להשתמש בשיטה זו גם בשמות עממיים. למשל באוקראינה קיימות הסיומות המקומיות (-подібні,-виді,-уваті,-ові,-ині,-і) לסיומות המדעיות (formes, -morpha, -oidea, -idae, -inae, -ini-).
האקדמיה ללשון העברית מעולם לא פרסמה באופן רשמי כללים לכתיבת שמות עממיים אך היא אימצה שיטת כתיב עברי של סיומות המתוארות בטבלה הבאה:
שמות עממים בעברית
בישראל הסמכות על פי החוק להוסיף מילים לשפה העברית (לרבות מונחים מדעיים ושמות בעלי חיים) נתונה לאקדמיה ללשון העברית. לצורך כך נוצרו כמה וועדות ותת-וועדות של מומחים לגבי קבוצות בעלי חיים או צמחים מסוימים אשר ממליצים על השמות בשיתוף האקדמיה. בעבר קבעה האקדמיה שמות על פי מקורות קדומים כגון התלמוד או שמות שהיו מקובלים בספרות העברית או הערבית כגון הספר "תולדות הטבע" מאת מנדלי מוכר ספרים, "צמחי היהודים" מאת עמנואל לעף ואחרים. בהיעדר כללי נומנקלטורה לקביעת שמות בעלי חיים או צמחים הקווים המנחים לקביעת השמות של וועדות שונות היה תלוי בעיקר בהרכב המשתתפים ודעותיהם.
בוטניקה
הרשימה הראשונה של שמות צמחים פורסמה על ידי האקדמיה ב"זכרונות ועד הלשון", 1913 והתבססה בעיקר על עבודותיהם של עמנואל לעף ואליהו ספיר שמות הטקסונים נקבעו כמילה אחת כגון "חצב" (Urginea maritima) ו"מרווה" (Salvia) ללא קשר לרמה הטקסונומית. אהרן אהרנסון שהעלה על כתב שמות עבריים רבים לצמחים התנגד לפעולת הוועדה בתואנה שאין זה תפקידה של המדינה לקבוע שמות עמיים אלא הם צריכים להגיע מהעם לפי צורך. בשנת 1930 פרסמו פסח אוירבך ומרדכי אזרחי עדכון נוסף בשם "ילקוט הצמחים" הנסמך בעיקר על רשימות צמחים של אליהו ספיר ואפרים הראובני ברשימה זו הופיעו שמות סוגים ומינים אך לא בשיטה הבינומית. בינתיים פורסמו בישראל מספר מגדירי צמחים בעברית כגון "לוחות להגדרת משפחות", 1925 מאת אלכסנדר איג ואליעזר פקטורובסקי ו"מגדיר לצמחי ארץ-ישראל", 1931 מאת איג, זהרי, פינברון, האחרון קבע שמות עבריים לכל הצמחים הידועים בארץ ישראל ומאחר שעסק בהגדרת צמחים בצורה מדעית גם השמות העמיים של הצמחים שמרו על כללי הנומנקלטורה הבוטנית הבינארית. בשנת 1939 כאשר החלו ההכנות למהדורה שנייה של המגדיר נפתח משא ומתן בין מחברי המגדיר וחברי הוועדה מאחר שהשמות העבריים במגדיר ניתנו ללא דעתה של האקדמיה ללשון. דו-שיח זה הניב בשנת 1946 את רשומת "צמחי ארץ ישראל – שמות המשפחות והסוגים". לאחר תקופה זו התפרסמו מגדירים נוספים כגון Flora Palaestina (בשנים 1966–1986), חידוש למגדירים של זהרי (1989), "המגדיר לצמחי בר בארץ-ישראל" מאת נעמי פיינברון-דותן ואבינעם דנין (1991) ורשימת צמחי ישראל בהוצאת רת"ם והעשבייה (1987). לצורך ארגון הידע החדש הוקמה "הוועדה לשמות צמחי ארץ" שפעלה באקדמיה בשנים (1993–2002).
זואולוגיה
בשנת 1915 יצא הספר "תורת החי" מאת ישראל אהרוני שתרם רבות לזיהוי בעלי החיים הנזכרים במקורות ישראל ואף קבע שמות עבריים חדשים כגון דורבן, פשוש וצוצלת. בשנת 1933 התבקש אהרוני בידי חיים נחמן ביאליק לעמוד בראש הוועדה הזואולוגית של ועד הלשון העברית אך הוא סירב מפאת רצונו להמשיך במחקר השמות. בהמשך שלח את רשימותיו לגבי שמות דגי ארץ ישראל. את שמות הדגים פרסמה ועדת הזואולוגיה של ועד הלשון בשנת 1938 כחלק ממונחי בישול למטבח ובאותה שנה פורסו גם מילונים לדו־חיים והזוחלים הנסמכו בעיקר על שמות מידי יהושע מרגולין והיינריך מנדלסון. ועד הלשון הפסיקה לפעול בשנת 1953 אך פעילותה בנושא שמות בעלי חיים עברה ל"וועדה לזואולוגיה" שהוקמה בשנת 1958 לאחר כינונה של האקדמיה ללשון העברית.
בשנת 1963 פרסמה הוועדה החדשה שמות לקבוצות מבעלי חוליות, יונקים, זוחלים, דו-חיים ועופות בשנת 1971 אישרה הוועדה רשימה של יונקי וזוחלי הנכר ובשנת 1972 שמות עופות הנכר. בספטמבר 1972 יזם חבר הוועדה יהודה ורנר כינוס בו אושר לראשונה תקנון "מינוח זואולוגי בעברית" שקבע כללי נומנקלטורה לקביעת שמות בעלי חיים. בניגוד לכיוון בו בחרה הוועדה לשמות צמחים החליטה הוועדה הזואולוגית שאין להצמיד את השם העממי לשם המדעי וזאת כדי ליצור מערכת יציבה שאינה דורשת את שינוי השם בעברית עם שינויים בשמות המדעיים. נקבע שהשם העממי בעברית יינתן למטרות תקשורת בשפה העברית ואמצעי עזר לחינוך שלא למטרות עבודות טקסונומיה. השם העממי יהיה מורכב בדרך כלל מ"שם סוג" ו"שם מין" כאשר שם הסוג יהיה "סוג שימושי" כלומר קבוצת טקסונים הנראים בעיני החובב קרובים זה לזה ולא סוג על בסיס טקסונומיה מדעית. שם המשפחה יגזר מהסוג הנפוץ בארץ ולא מהסוג שתואר לראשונה כשם מדעי. הוועדה חדלה לפעול בשנת 1989. בשנת 2005 פרסם ורנר מאמר המתאר את תהליכי קבלת ההחלטות בזמן פעולתה של וועדה זו
מבקר תלונות נחקרים בשב"כ
מבקר תלונות נחקרים בשב"כ (מבת"ן) הוא איש משרד המשפטים הממונה על טיפול מקדמי בתלונות נגד חוקרים בשירות הביטחון הכללי.
שם עממי
זואולוגיה
בשנת 1995 הוקמה שוב הוועדה והפעם מרכז פעילותה בבית האקדמיה ללשון העברית בירושלים. הוועדה הוסיפה לחדש שמות מתוך בעלי חוליות אך הוסיפה שמות חדשים גם מערכות אחרות כגון פרוקי-רגליים, רכיכות ועכבישאים. התקנון שנקבע בוועדה הקודמת לא נשמר במלואו ובחלק מהפרסומים כגון רשומת "שפיראים" (2015) הוחלט לתת שם סוג עברי שונה לכל טקסון בהתאמה למיון המדעי שהיה ידוע באותו העת.
קישורים חיצוניים
* Werner Yehudah L. 2005. A rational system of vernacular animal names, as exemplified by Hebrew amphibian and reptile names. באתר BRILL
מבקר תלונות נחקרים בשב"כ
תפקיד המבת"ן
המבת"ן, שהחל לפעול מתחילת שנות ה-90, מבצע בדיקה מקדמית של תלונות נחקרים נגד חוקרי השב"כ, ומעביר את החומר לידי פרקליט בכיר בפרקליטות המדינה המשמש כ"ממונה על המבת"ן" המחליט על הטיפול בתלונה.
כך תיאר השופט אליקים רובינשטיין את עבודת המבת"ן:
כפיפות המבת"ן
במשך שנים רבות היה איש שב"כ הכפוף לפרקליטות המדינה ממונה על בדיקת תלונות של נחקרי הארגון (מבת"ן). הממונה היה ככלל בתפקידו האחרון בשב"כ, כדי להגן על עצמאותו.
ביוני 2013 הועבר התפקיד בפועל למשרד המשפטים, עם מינויה של אל"ם (מיל') ז'אנה מודזגברישוילי לתפקיד.
הטיפול בתלונות
בשנים 2001–2008 הוגשו למבת"ן ונבדקו על ידו כ-600 תלונות על עינויים והתעללות, אולם לא נפתחו חקירות פלילית. בתחילת שנת 2018 פורסם כי לראשונה מאז הקמת המבת"ן, נפתחה חקירה פלילית נגד חוקר שב"כ בעקבות תלונה.
על פי טענת הוועד הציבורי נגד עינויים בישראל, תשובות המבת"ן לתלונות היו לקוניות באופן שהקשה על הגשת ערר ולא יידעו את המתלונן על זכותו להגיש ערר. החל מסוף 2011 כללו התשובות לתלונות גם הודעה על הזכות להגיש ערר.
בשנת 2013 הודיעה המדינה, בתשובה לעתירה בבג"ץ, כי תאפשר בעתיד עיון של המתלוננים בחלק מחומרי הבדיקה העוסקים בתלונותיהם, ללא חומר שמסירתו עלולה לפגוע באינטרסים ציבוריים.
בעבר עלו תלונות על עיכוב בטיפול בתלונות כשלעיתים לקח מספר שנים עד לקבלת תשובה לתלונה. לטענת המדינה, עם העברת המבת"ן לאחריות משרד המשפטים, "אין עוד בסיס לטענות בדבר עיכוב בלתי סביר בבדיקת תלונות". עם זאת, הנושא תלוי ועומד בעתירה לבג"ץ שהגיש הוועד הציבורי נגד עינויים בישראל.
מבקר התלונות נוהג לדחות תלונות בהם נעשה שימוש ב"אמצעים מיוחדים" שהוא כינוי לאמצעים בלתי חוקיים שנפסלו לשימוש בבג"ץ העינויים, אם הוא סבור שלחוקרים עומדת הגנת הצורך. בג"ץ אישר נוהג זה ודחה את תביעת הוועד הציבורי נגד עינויים בישראל לפתיחה בחקירה פלילית בכל מקרה בו נעשה שימוש ב"אמצעים מיוחדים".
המרקיז דה סאד
דונאטיין אלפונס פרנסואה דה סאד (בצרפתית: Donatien Alphonse François de Sade), הידוע כ"המרקיז דה-סאד" (2 ביוני 1740 - 2 בדצמבר 1814), היה אריסטוקרט צרפתי, מהפכן, פילוסוף וסופר שנודע בעיקר בזכות סגנון חייו ותפישת עולמו הליברטינית. עבודתו כוללת רומאנים, סיפורים קצרים, מחזות ופרגמנטים פוליטיים, חלקם פורסמו בימי חייו תחת שם בדוי. עבודותיו עסקו בשאלות חברתיות נוקבות באמצעות העלילה והדמויות ושילבו רעיונות פילוסופיים-ראציונאליסטיים עם ארוטיקה, בכדי להציף את השאלות המהפכניות בהן עסק בספריו. עבודות אלה כללו תיאורים מפורטים של פנטזיות מיניות בשילוב אלימות וקריאת תיגר על הכנסייה הקתולית, ועל מוסכמויות חברתיות שונות בתקופתו בעיקר כנגד מעמד האצולה, טבע את הטענה כי הכוח משחית בתקופה בה לא הייתה כל מודעות לדבר. סאד נכלא במשך תקופות שונות בחייו במתקני כליאה שונים ובבתי חולים לחולי נפש ברחבי צרפת. נחשב בעיני הסוריאליסיטים כמבשר הסוריאליזם.
המונח סאדיזם - הפקת הנאה מגרימת סבל לזולת, קרוי על שמו.
שנות חייו המוקדמות
דה סאד נולד ב־Condé palace שבפריז לרוזן דה סאד ומארי אלינור מאייה דה כארמן (Marie Elénore Maillé de Carman). דה סאד חונך על ידי דודו. כשהתבגר, פנה לקריירה צבאית והשתתף במלחמת שבע השנים. ב־1763 נישא לרֵנֵה-פְּלאז'י דֵה מוֹנטְרֵיי, בתו של שופט עשיר. לזוג נולדו שלושה ילדים. כשאביו מת, בינואר 1767 הוא קיבל את התואר "הרוזן דה סאד" אך מעולם לא הציג את עצמו כך, אלא כמרקיז דה סאד.
שערוריות ומאסרים
זמן קצר לאחר החתונה, החל לחיות חיים ליברטיניים, מלאי פרשיות שערורייתיות, ומקרים חוזרים ונשנים של התעללות בפרוצות ובמשרתיו, משני המינים, מאוחר יותר גם בעידוד אשתו. כמו כן הוא ניהל רומן עם אחות אשתו. הוא ישב בסדרת מאסרים וקיבל גזר דין מוות ב־1772 אך קיבל חנינה. ב־1777 נאסר שוב בכלא וינסֵן (Vincennes), שם הוא פגש באסיר אונורֵה מירבו (Honoré Mirabeau) שכתב גם הוא תכנים אירוטיים. למרות זאת שניהם תיעבו זה את זה. ב־1784, אחרי ניסיון בריחה כושל, הועבר דה סאד לבסטיליה שבפריז.
ב־2 ביולי 1789, צרח מתא כלאו אל ההמון בחוץ כי "הם רוצחים כאן את האסירים!" וגרם למהומה קלה. יומיים לאחר מכן הועבר למוסד לחולי נפש בשרנטון (Charenton-Saint-Maurice), (כיום סן-מוריס). שליד פריז. הוא שוחרר משרנטון ב־1790 ואשתו קיבלה גט זמן קצר לאחר מכן.
כתביו של סאד
חלק נכבד מעבודתו עשה סאד בבסטיליה ובמוסד לחולי נפש בשרנטון. בעודו בחיים, זכו כתביו להצלחה. ב־1782 הוא סיים את "דיאלוג בין כומר ושכיב מרע" שבו ביטא את האתאיזם בכך שרעיונותיו הליברטיניים שכנעו את הכומר. הנובלה "120 הימים של סדום" נכתבה ב־1785 ותיארה מגוון רחב של סטיות מיניות שבוצעו על ידי קבוצה של בני נוער משועבדים. ב־1787 כתב את "ייסוריה של המידה הטובה", גרסה מוקדמת ל"ז'וסטין" שפורסמה ב־1791. היא מתארת את תלאותיה של נערה שמאמינה בטובו של אלוהים למרות ההוכחות הסותרות. ז'וסטין בוחרת כל פעם להאמין בטובם של בני אדם. היא מאמינה שכל פעם האנשים שהיא פוגשת יכבדו אותה, ויסייעו לה. במציאות היא עוברת התעללות מינית קשה. דה סאד משתמש בדמויות שז'וסטין פוגשת ובדיאלוגים ביניהם כדי לחשוף את המסה שלו על מושג הרוע. מצבה העגום של ז'וסטין רק מודגש על ידי השוואה עם אחותה שהגיעה לשגשוג על ידי כך שדחתה את חינוך הכנסייה ומאמצת את הפילוסופיה ההדוניסטית. דה סאד כתב את המשך הנובלה, "ז'ולייט" (1798), המתארת את הרפתקאותיה של אחותה של ז'וסטין. ב"אלין ווולקור" (Aline and Valcour) (1795) הוא מציג ממלכה אפריקנית ברוטאלית כנגד אי אוטופי נוסח גן-עדן. עבודותיו הנוספות הן Flourvil et Courval ו"פשעי האהבה" (Les Crimes de l'amour) (1800). כמו כן כתב מספר מחזות.
יצירתו של סאד, הנחשבת כתרומה הגדולה ביותר לאמנות היא "הפילוסופיה של חדר המיטה". המחזה תמציתי, שנון ומושך ובו דמויות סאד-יות המיושמות באפקטיביות רבה.
בעבודותיו של דה סאד מקרי אונס ומעשי סטיות מינית המתוארים בדקדקנות, שרבים מהם כוללים אלימות שעוברת את גבולות האפשר. הליברטיניות של סאד ותיאוריו הסוטים ביותר מתרכזים יותר בפילוסופיה הראציונליסטית שמאחורי המעשים, יותר מאשר במעשים עצמם.
בחזרה לחופשי
במשך היותו חופשי (1790 ואילך), הוא פגש את מארי קונסטנס קאנה (Marie-Constance Quesnet), שחקנית ואם במשפחה חד-הורית ממעמד הפועלים; הם נשארו יחד עד סוף חייו. הוא הסתדר במצב הפוליטי החדש ואף השיג מספר משרות ציבוריות למרות שושלתו האצילית. הוא אף נבחר לוועדה הלאומית, שם ייצג את השמאל הקיצוני.
לאחר מכן הואשם במתינות ("moderatism"), נאסר למשך יותר משנה, ובקושי חמק מהגיליוטינה. פרשה זו חיזקה את השנאה שלו לטיראניות ובעיקר לגזר-דין מוות. על הרקע הזה כתב את העלון "צרפתים! עוד מאמץ נוסף אם תרצו להיות רפובליקנים!" שבו דיבר זכות על צורה אוטופית של סוציאליזם. שם טען כי חוקים נגד גנבות הם מגוחכים: הם מגינים על הגנבים המקוריים - העשירים - במקום על העניים שלא נותר להם דבר אלא לגנוב. הוא גם טען כי למדינה אין זכות להוציא את הרצח מחוץ לחוק, כל עוד היא מוציאה להורג אסירים או יוצאת למלחמה.
מאסר נוסף בשרנטון
ב־1801 ציווה נפוליאון לאסור את המחבר האנונימי של "ז'וסטין" ללא משפט. דה סאד נעצר במבצר Bicetre. בשל התערבות משפחתו, הוכרז כחולה נפש ב־1803 והועבר שוב לשרנטון. הותר לקונסטנס, אשתו, לגור איתו שם. מנהל המוסד הליברלי, האב דה קוּלמִייֵה, איפשר לו להעמיד מספר ממחזותיו בהשתתפות אסירים נוספים, כדי שיוצגו בפני הקהל הפריזאי.
הערכה
סימון דה בובואר וסופרים נוספים ניסו כעבור זמן-מה לאתר סימנים של פילוסופיית חופש קיצונית בכתביו של סאד, שקדמו את האקזיסטנציאליזם בכ־150 שנה. הסוריאליסטים העריצו אותו וראו בו את מבשרם וגיום אפולינר קרא לו "הנפש החופשייה ביותר עד היום".
סוף שבוע בפריז
סוף שבוע בפריז הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית שרית חדד. השיר יצא לאור ב-23 במרץ 2011, כסינגל החמישי מתוך אלבומה ה-20 שקרוי על שם מספרו, 20, על ידי חברת התקליטים אבי גואטה הפקות בע"מ.
תופעת הענישה על בחירה באימהות
תופעת הענישה על בחירה באימהות (באנגלית: Motherhood penalty) הוא מונח שטבעו סוציולוגים הטוענים שבמקומות העבודה אמהות עובדות נתקלות בחסרונות רבים הנוגעים לשכר, לאופן שבו הכשירות שלהן נתפסת במקום העבודה, ובהטבות שהן מקבלות ביחס לנשים בלי ילדים. באופן ספציפי, נשים יכולות לסבול מענישה בשכר על כל ילד, וכתוצאה מכך ישנם מפערים מהותיים בשכר בין אמהות לנשים בלי ילדים אשר גדול לעיתים רבות מפערי השכר במקום העבודה בין גברים ונשים. אמהות יכולות גם לסבול מכך שלמעסיקים במקום העבודה תהיה חוות דעת פחות חיובית עליהן משום שהן פחות מחויבות לתפקידן מעובדים בלי ילדים, פחות אמינות, ופחות סמכותיות מאשר עובדים בלי ילדים. לפיכך, אמהות עשויות לחוות חסרונות במונחים של היכולת למצוא עבודה, שכר, וניסיון בעבודה היומיומית.
פער השכר
ההסבר השכיח ביותר לענישה על הבחירה באימהות הוא שהלידה וגידול הילדים משבשים את החינוך הפורמלי וההכשרה המקצועית של הנשים שבוחרות בכך. עם זאת, ממצאים מעידים על כך שההבדלים בחינוך וההכשרה בין אמהות לנשים בלי ילדים אינם מסבירים לחלוטין את תופעת הענישה על הבחירה באימהות. בארצות הברית לדוגמה פערי השכר אינם זהים בכל האומה, שכן הם נוטים להשתנות ממדינה למדינה ותחום עיסוק אחד למשנהו. בעוד שפערי השכר פחות בולטים בתפקידי ההוראה והסיעוד, שכן אלה משום שהם ענפים בהן עובדות בעיקר נשים. עם זאת, בענף הבנייה בארצות הברית למשל, הפער בשכר הופך מהותי בהרבה ואף יותר עבור נשים שחורות או נשים היספניות. אם הנשים הללו יהפכו לאמהות, פערי השכר שלהן יהפכו להיות משמעותיים אף יותר, שכן הן יאלצו להפסיד ימי עבודה רבים ולרוב מדיניות החברה תהיה פחות סלחנית כלפיהן.
סוף שבוע בפריז
רקע וכתיבה
השיר נכתב והולחן על ידי דודי מלכה, והופק על ידי תמיר צור. השיר הוא שיר בסגנון הפופ, המשלב בתוכו גם את סגנון הים-תיכוני. בשיר כשמו, יש אזכור לעיר פריז שבצרפת, והוא מעין שיר אהבה.
תופעת הענישה על בחירה באימהות
אמהות חד-הוריות לעומת אמהות שחיות עם בן זוג
לאמהות חד-הוריות יש לא רק קשיים פיננסית רבים יותר אלא גם מחסור באינטראקציה חברתית חיובית ותמיכה חברתית בכוח העבודה. אמהות חד-הוריות חוות גם סבירות גבוהה יותר להתפחות של סיבוכים בריאותיים. אמהות חד-הוריות ניצבות בפני מכשולים נוספים כאשר הן מנסות להישאר במקום עבודה מסוים לאורך זמן בשל הסיכון המוגבר משום שבמוקדם או במאוחר הן יצטרכו לפספס ימי עבודה בשל האתגרים שכרוכים במציאת מסגרות איכותיות, אמינות ובמחירים סבירים לילדיהן.
השפעת גיל האם
גיל האמהות לרוב מהווה תפקיד מכריע במידת ההשפעה של תופעת הענישה על הבחירה באימהות על האמהות. מחקר שבוצע גילה שההשפעות של האמהות מהותיות יותר בגיל צעיר, והן פחות מהותיות כשהאם מגיעה לגיל 40 או 50. לפיכך לרוב עבור אם שבוחרת להביא ילדים בגיל צעיר יותר, הקריירה שלה לרוב תהיה יותר מושפעת מתופעת הענישה על הבחירה באימהות מאשר אמהות שבוחרות לחכות עד לאחר שהצליחו להתבסס בתחום הקריירה. נשים שיש להן ילדים בתחילת הקריירה צריכות לעשות התאמות גדול יותר בחייהן כגון להשקיע פחות זמן ומשאבים בחינוך/הכשרה המקצועית שלהן, ולוותר על יותר הזדמנויות שנקרות בדרכן. לבחירות הללו עשויות להיות השפעה ממושכת בהרבה על מהלך הקריירה של האישה מאשר נשים שבוחרות להביא ילדים רק לאחר שהן התבססו בתחום הקריירה. הולדת ילד בגיל צעיר מחזק את הרעיון של האימהות כמעמד שנובע מבחירה ועלול בשל כך לשקף בעיני מעסיקים שהאישה בחרה באמהות על פני קריירה.
סוף שבוע בפריז
רקע וכתיבה
עם השיר הופיעה שרית חדד בהיכל מנורה מבטחים. את ההופעה העלתה בהמשך לערוץ היוטיוב.
וידאו קליפ
טרם הוציאה את הוידאו קליפ המלא של השיר, העלתה שרית חדד לערוץ היוטיוב שלה אודיו של השיר, המציג את עטיפתו של הסינגל. האודיו זכה לויראליות רבה, ונכון ל-25 באוגוסט 2018, מונה הצפיות שלו עומד על כ-2.6 מיליון צפיות.
תיאורמה (סרט)
זו הייתה הפעם הראשונה שפאזוליני עבד בעיקר עם שחקנים מקצועיים. בסרט זה משפחת מילנס מייצגת משפחה ממעמד גבוה אשר זוכה לביקור של הכוח האלוהי ולאחר מכן - לנטישתו. שני מוטיבים חוזרים בהקשר הזה בצורת התוכן ואמצעי המבע הם המדבר ונצח האלוהות. מאוחר יותר הרחיב פאזוליני את יצירה זו לרומן בעל אותו שם, והסרט אף עובד לאופרה על ידי ג'ורג'ו באטיסטלי.
עלילה
סטמפ מגלם דמות מסתורית אשר מופיעה בחייה של משפחה איטלקית בורגנית טיפוסית. הוא מתקשר בצורה מינית עם כל בני הבית: המשרתת הדתייה האדוקה, הבן הרגיש, האם המודחקת מינית, הבת הביישנית ולבסוף גם עם האב המיוסר. הזר נותן בשפע מעצמו ולא מבקש דבר בתמורה. בני הבית מתאהבים בו ומוצאים עצמם משוחררים מכל הבעיות שתקפו אותם בעבר. לפתע הדמות המסתורית עוזבת כלעומת שבאה וכל אחד מבני המשפחה נותר בודד ומבולבל. בני המשפחה חשים בחלל ריק שהותיר הזר בחייהם ולא מצליחים להתמודד עם התחושה הזו. האם נעשית נימפומנית, הבן הופך לאמן מיוסר, הבת מאבדת שפיותה והאב יוצא לחפש את עצמו. המשרתת, לעומת זאת, הופכת למחוללת נסים.
ביקורות
עם יציאתו לשוק מתח הימין הדתי של הוותיקן ביקורת על תכנים מיניים בסרט. הסרט זכה בפרס מיוחד בפסטיבל ונציה בקטגוריית הסרטים הקתולים הבינלאומיים. כמובן שלאחר מכן מחה על כך הוותיקן.
מבקרים ראו את הסרט אחרת עקב הפתיחות שלו וחוסר הבהירות שלו. כותבי הריאליזם המסוים עושים שימוש בתאוריה של פאזוליני, מאוריציו ויאנו טען שכדי להבין את הסרט חייבים להשתמש ב"תרגום הולם", כיון שהדיאלוגים מעטים להפליא וכל אי הבנה מצד הצופה יכולה להסיט לגמרי מהתוכן הנתון שגם ככה מעורפל. רוב הכותבים והמבקרים לא עוסקים בטכניקה שבחר פאזוליני או באמצעי המבע שלו, אלא בטענה הפילוסופית שהוא מציג. ויאנו טוען כי פאזוליני מיועד להיות תאורטיקן ומתוך הסרט הזה בחר להתפרסם בתור "תאורטיקן קולנועי".
אטימולוגיה של כותרת הסרט והמבנה שלו
פירוש המילה תיאורמה היא – משפט. מושג זה לקוח מתחום המתמטיקה - משפט הוא הצהרה שניתן להוכיח אותה במסגרת מערכת אקסיומות מסוימת. הוכחת משפטים היא מהפעילויות המרכזיות במתמטיקה. למשפט ישנם שני חלקים: התנאים הדרושים להתקיימותו, והמסקנות שהמשפט מסיק על סמך אותם תנאים. במהלך הסרט ניתן לראות קישור ישיר בין שם הסרט למהלכים של הדמויות ולהתפתחות העלילה. שורש המילה בא מן השפה היוונית שם המשמעות למילה נרחבת יותר, אפשר להשתמש בה בכמה הקשרים: "ספקטקל" (- המחזה, מהמילה מחזה, או מפגן) ו- "אינטואיציה".
במובן זה, הסרט מכיל תבנית קבועה, הכוונה היא שיש חוקים קבועים מראש, וכל תוצאה מתקבלת על ידי נוסחה קבועה. זה מתחיל עם תמונות בסגנון תיעודי ולאחר מכן עובר אל כתוביות הפתיחה על רקע מדבר געשי, אשר מרמז להימצאות הר געש, סצנת חגיגה בבית המשפחה, חיתוכים בזמן למפעל בטון מהעבר (הוא משויך אותו אל העבר כיון שמוצג בפילטר ספיה), הצגת כל בן משפחה בשתיקה (גם בגווני ספיה), ורק אז, יש מעבר לצבע בשוט של האורח אשר יושב בחצר של בית המשפחה. החלק האמצעי מחולק לשלושה חלקים: פיתויים, וידויים ו"שינויים".
לא רק מבנה הסרט בנוי לפי נוסחאות אלא גם ההתפתחות הפסיכולוגית של כל דמות. כל דמות בסרט עוברת דרך פיתוי, לווידוי ומשם לשינוי. הדרך בה כל דמות עוברת שינוי במצב הנפשי שלה היא זהה. כולם נופלים אל תוך רגש עז של תשוקה מינית כלפי האורח. כל הדמויות מקיימות איתו יחסי מין. כאשר האורח עוזב, כולם, למעט העוזרת, מתוודים בפניו על רגשותיהם. בחלק האחרון של הסרט, אחרי שהוא עוזב, כל הדמויות מאבדות את הזהות שהייתה להם לפני כן. הבת נכנעת לפסיכוזה קשה. הבן הופך אובססיבי לגבי המשיכה שלו אל האורח שכבר לא קיים ועסוק בכל זמנו לצייר את התשוקה העזה שלו. האם אוספת בחורים צעירים שמזכירים את האורח במראה שלהם ומקיימת איתם יחסי מין. האב מתפשט באמצע תחנת הרכבת. העוזרת חוזרת לכפר שלה, מבצעת ניסים ומבקשת להיקבר בחיים.
פרשנות המבקרים
פרשנות רווחת בקרב חוקרי הקולנוע היא שהסרט מציג את החברה הבורגנית בכלל ואת הופעתה של תרבות הצריכה בפרט באמצעות ההתחלה של הסרט- הכתב שואל עובד מפעל של פאולו אם הוא חושב שהבורגנות תיעלם בעתיד. בגלל התיעוש וקידום הטכנולוגיה, אשר בזכותה אנשי המעמד הנמוך מסוגלים למצוא עבודה. ככל שהם מוצאים מקומות עבודה, כך הם מגדילים את הפער בין המעמדות, ומקשים על המאבק לצמצום הפער. ככל שהם מרוויחים כסף, כך הם צורכים יותר.
קיימת דרך נוספת להסתכל על סצנת הריאיון. בקולנוע של "הנס הכלכלי" - אשר עוסק בויזואליות והמודרניזציה בקולנוע האיטלקי, אנג'לו מניח כי פאזוליני חשב שאפילו תמונות תיעודיות המתארות עובדות נכשלות בהצגת האמת. כמו במהדורת חדשות שיכולה להביא אל הצופים רק את האירועים שקורים על פני השטח. הצפייה בריאיון עם העובדים אינה מסבירה מדוע פאולו הבעלים של מפעל ויתר עליו. זו יכולה להיות אחת הסיבות למקם את הסצנה בתחילת הסרט.
בעבודה הביוגרפיה שלו על פאזוליני, מניח אנזו סיציליאנו כי פאזוליני מבטא בסרט את מאבקו על היותו הומוסקסואל. מצד שני, ויאנו מאמין שהדגש של פאזוליני אינו על הומוסקסואליות אלא על מיניות בכלל, כיוון שהאורח מקיים יחסי מין באופן שווה עם כל אחד מבני הבית.
פירוש משכנע של הסרט הזה הוא פירוש של שעוסק בשליט המרקסיסט שבעצם נוגד את טענתו של פאזוליני אך חוקרי הקולנוע מוצאים בה הגיון. הם טוענים שפאזוליני בתור קומוניסט ותיק, רצה להעביר ביקורת על שני המעמדות, המעמד העילית הבורגני (משפחת דקדנטי) והפרולטריון הדרומי (המשרתת). באופן שבו הוא מציג את הסיפור ניכר כי הוא בז להופעתו של האדם ה'מושלם',בניית הדמות במתכונת של פוליטיקאי ערמומי ותככן שכמו הפוליטיקאי שמסתמן בהתחלה כמושיע ומהר מאוד מתגלה אחרת, מצב זה מציג לדעת החוקרים את נקודת מבטו של פאזוליני על מצבה של איטליה באותם זמנים שמחכה לטענתן ל "נסיך" שינער את העניינים ויחזיר את איטליה למסלולה. הגבר הצעיר והחסון משחק ברגשותיהם של האנשים סביבו ומסמל בכך את המנהיג הערמומי שחושף את ה "אמת " ומשחרר את כל הדמויות האחרות כדי שיוכלו לממש את מלוא ה"פוטנציאל" שלהם. בסופו של דבר האב שהיה הבעלים של המפעל, יוצא למדבר לחפש את עצמו, ובו זמנית משחרר את עובדי המפעל, ובכך הופך אותם לאחראיים לגורלם.
תוספות
בשנת 2009 החברה התיאטרון ההולנדי "אמסטרדם טונילגרופ" העלתה גרסה חיה לסרט -מחזה. ב-2015, הועלתה בתיאטרון הקוביה יצירה בימתית בהשראת הסרט בבימוי של אריאל וולף.
Ordinary World
Ordinary World הוא שיר של הלהקה הבריטית דוראן דוראן משנת 1993, שנכלל באלבומם הנושא את שם הלהקה אך ידוע בשם "אלבום החתונה".
רקע
בראשית שנות ה-90 הלהקה לא הצליחה לשחזר את הצלחתה שזכתה לה בשנים קודמות. אלבומם Liberty, שיצא בשנת 1990, כשל מסחרית, ושני הסינגלים מתוכו לא הצליחו במצעדים בבריטניה ובארצות הברית.
מילות השיר נכתבו על ידי סולן הלהקה סיימון לה בון לזכר חבר הילדות שלו דייוויד מיילס, כשיר השני מתוך טרילוגיית שירים שכתב לזכרו.
לה בון הסביר שהשיר מדבר על להיות מסוגל לקבל את החיים שהוענקו לך, לא את אלו שתכננת, לא אלו ששמעת עליהם, אלא אלו שיש לך וכל מה שהם מביאים, הטוב והרע [...] "
לאחר שהשיר הוגש בתחנת רדיו בג'קסונוויל, פלורידה וזכה להצלחה רבה, חברת התקליטים של הלהקה הוציאה את השיר מוקדם מהמתוכנן, תחילה בארצות הברית.
הוידאו קליפ לשיר בוים על ידי ניק איגן וצולם בגני האנטינגטון, שבסן מרינו, קליפורניה.
סיימון לה בון ביצע בשנת 1995 את השיר באחד ממופעי ההתרמה הרבים שערך זמר האופרה לוצ'יאנו פאברוטי. השיר בוצע באנגלית ואיטלקית במופע שהוקדש לילדים נפגעי המלחמה בבוסניה והרצגובינה. ההופעה הוקלטה ונכנסה לאלבום Pavarotti & Friends Together For The Children Of Bosnia, שיצא בשנת 1996 ובו שירים בביצוע של פבארוטי ביחד עם זמרי רוק. בשנת 2023 הקדיש את השיר לאנשי אוקראינה (הנתונים במלחמה עם רוסיה).
בשנת 2005 הופיע השיר בפסקול הסרט לאייר קייק.
הצלחה
השיר הגיע למקום השלישי במצעד הבילבורד הוט 100, ולמקום השישי במצעד הסינגלים הבריטי. בנוסף הגיע השיר למקום הראשון במצעד "Hot 100 Airplay" שעורך מגזין הבילבורד ומודד את מספר השידורים של שירים מכל סגנונות המוזיקה בתחנות רדיו בארצות הברית. השיר הגיע גם למקום ראשון במדד "Mainstream Top 40" ולמקום הראשון במצעד הסינגלים הקנדי, ולמקום השני במצעד הרוק האלטרנטיבי.
השיר היה מועמד לפרס אייבור נובלו לשיר המולחן והכתוב הטוב ביותר בשנת 1994.
נג'יס
בשריעה, המושג נג'יס (בערבית: نجس) מתאר דבר מה שאינו טהור מבחינה פולחנית, והוא מקביל למושג "טמא" שבהלכה היהודית.
על פי המקורות של הפיקה, אדם הבא במגע עם דבר מה טמא, מנוע מלבצע פעולות רוחניות כתפילה או כחג'.
על פי המד'הב השאפיעי, הדברים הבאים נחשבים כ"נג'יס":
מאידך, על פי המד'הב החנפי, משקאות אלכוהוליים אינם נחשבים נג'יס. כן, על פי המד'הב המאלכּי חזירים וכלבים חיים אינם נחשבים נג'יס.
התרשמות, זריחה
"התרשמות, זריחה" (בצרפתית: Impression, soleil levant) הוא שמו של ציור מאת קלוד מונה, אשר בעקבותיו קיבלה התנועה האימפרסיוניסטית את שמה.
הציור מתאר נוף ימי בנמל של לה הבר שבצפון צרפת. הוא מצויר במשיכות מכחול חופשיות, ללא רישום מוקדם. אין ביצירה שימוש בפרספקטיבה מדעית. למרות זאת קו האופק מודגש בצבע כהה יותר וגם כיוון ההתקדמות של הסירות יוצר תחושה של מרחב. משיכות המכחול החופשיות אינן משרטטות דימוי ברור של האובייקטים שבציור, אלא של צורתם הכללית בלבד. עובדה זו, בשיתוף עם מגוון הצבעים המצומצם (ירקרקים-כחולים וצבע כתמתם), מעניקים תחושה של מזג אוויר ערפילי. את הביטוי להתפתחות טכניקת הציור האימפרסיוניסטית ניתן לראות בתיאור המים, שבהם משתקף צבעם של השמים הכתומים.
מונה ניסה להסביר, בדיעבד, את שמה של היצירה ואת גישתו בציורה:
מונה הציג את הציור בתערוכה הראשונה של הקבוצה האימפרסיוניסטית, שהתקיימה באפריל 1874, בסטודיו של הצלם נדאר בפריז. לואי לרואה (Louis Leroy), מבקר אמנות צרפתי, תיאר בעיתון האמנות ההומוריסטי "Le Charivari" ("המהומה") את התרשמותו מן הציור, תיאור שבזכותו נטבע שמה של הקבוצה - אימפרסיוניזם:
הציור, אשר מוצג במוזיאון מרמוטאן מונה בפריז, נגנב בשנת 1985, והוחזר למקומו רק כעבור חמש שנים, בשנת 1990.
וייב (קומיקס)
וייב (באנגלית: Vibe, רטט) הוא דמות בדיונית של גיבור-על המופיעה בחוברות הקומיקס ליגת הצדק ביקום DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Justice League of America Annual #2 מאוקטובר 1984 ונוצרה על ידי הכותב גרי קונוויי והמאייר צ'אק פאטון.
וייב הוא האלטר אגו של פרנסיסקו (סיסקו) פאקו ראמון, צעיר שהחל את הקריירה שלו בלוחמה בפשע כשאקוומן פירק את ליגת הצדק המקורית. כשפאקו הצעיר גילה שקבוצה חדשה של ליגת הצדק מוקמת בעיר הולדתו דטרויט, הוא החליט לותר על מקומו כמנהיג כנופיית הרחוב לוס לובוס ולהצטרף אליה. יכולותיו העל-אנושיות של פאקו לשחרר תנודות חזקות של גלי הדף הן אלה שאיפשרו לו להיות מועמד בקבוצה. לאחר הצטרפותו התעוררו חילוקי דעות בין אקווהמן לבין הצייד ממאדים בעניין נאמנותו של המגויס הטרי, מאחר שגרם לליגה להיות מעורבת עם כנופיית רחוב יריבה. אולם, עד מהרה פאקו הוכיח את ערכו ונשאר בליגה לכל אורכו של המשבר בעולמות האינסופיים, בו כוחותיו שיחקו תפקיד מרכזי בהבסתו של הנבל דספרו.
במהלך התקפתו של דארקסייד על כדור הארץ, פאקו נתפס על ידי אחד האנדרואידים של פרופסור אייבו והיה לראשון מבין חברי הליגה שנהרג בעת מילוי תפקידו. גופתו הונחה בתא הקפאה אך מאז הוחייתה מחדש פעמיים - באירועי הלילה האפל ביותר ופלאשפוינט. כוחותיו החדשים של הפקת ויברציות ברמה מולקולרית נובעים כתוצאה מאופק אירועים של פורטל בין-ממדי, שבו כוחות בין-ממדיים שיכתבו מחדש את ה-DNA שלו.
סמל בצלאל (יעקב שטארק)
סמל בצלאל הוא כינוי להדפס שעיצב יעקב שטארק בשנים 1907–1915, ופורסם כגלויה.
תיאור
יעקב שטארק, תלמיד המחזור הראשון של בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות בירושלים, יצר את העבודה כנראה באזור 1908, אז עבר בית הספר ממשכנו בבית הקיסרית טאיתו ל"בתי בצלאל" המתוארים בו. היא פורסמה על ידי יעקב בן דב כגלויה בטכניקה של הדפס אבן, כנראה לאחר מותו של שטארק, בשנת 1915.
מקהלת פרחי בני הישיבות
מקהלת פרחי בני הישיבות (באנגלית The Yeshiva Boys Choir) הידועה גם בשם "ישיבה בויס" או בקיצור "YBC", היא מקהלת ילדים יהודים אמריקאים המשתייכת למוזיקה החסידית, הפועלת בארצות הברית משנת 2003 בניהולם של יוסי ניומן והמלחין אלי גרסטנר.
היסטוריה
בשנת 2003 חברו המלחין אלי גרסטנר וחבר ילדותו יוסי ניומן, שהיה אז מורה כיתת ג' ומלחין מקהלה בבית ספר בקליבלנד, והקימו את מקהלת הילדים. הילדים הראשונים היו תלמידים נבחרים מבית הספר שלימד בו יוסי ניומן. משכנה של המקהלה נדד בכמה אתרים ברחבי ארצות הברית, עם הקמתה היה משכן המקהלה בעיר קליבלנד, לאחר מכן עברו לשכונת פאר רוקאוואי ברובע קווינס שבניו יורק. לאחר מכן עברה לשכונת פלטבוש ברובע ברוקלין, מקום מגוריו של אלי גרסטנר. לאחר מכן עברה לשכונת בורו פארק באותו הרובע, ובאוקטובר 2018 הגיעה הלהקה למשכנה החדש במחוז פאסיק במדינת ניו ג'רזי. נכון לאוקטובר 2016 נמנים במקהלה למעלה מ-50 ילדים, מכיתה א' עד כיתה ח'.
כשחיכיתי לך על הספסל
כשחיכיתי לך על הספסל הוא פזמון אשר נכתב, הולחן ובוצע בידי אהוד בנאי והוא האחרון במספר באלבום "עוד מעט". השיר מספר על מפגש בין הדובר לנמענת לא ידועה, בשנת 1982, ומוזכרות שם שיירות הצבא שנסעו בדרכם ללבנון, ככל הנראה לקראת מבצע שלום הגליל.
העובדות שבשיר
השיר מספר שבשנת 1982 התרחשו שבעה ליקויי חמה ולבנה, אירוע אסטרונומי נדיר, שעל פי המתואר בשיר מתרחש אחת לשמונה-עשרה שנה. השורה "יצאנו מהאבל אל החתונה" משקפת כיצד פגש בנאי את אשתו לעתיד יום אחרי שקם מהשבעה על אמו, ונישא לה כעבור חמישה חודשים. בסוף השיר מבקש הדובר מהנמענת להביט לשמיים בשנת 2000, שמונה-עשרה שנים לאחר אותו מפגש ראשון, ולחפש את אותם שבעת הליקויים.
העובדות למעשה
שבעה ליקויים בשנה הם אכן אירוע נדיר, שמתרחש רק ב-3.2% מהשנים, כלומר בממוצע אחת לכ-32 שנה. האירוע הזה נדיר במיוחד, בשל העובדה שליקויי מאורות מתרחשים בשתי עונות בשנה (אחת ל-173 ימים) שנמשכות 37 ימים כל אחת. בכל עונה כזאת מתרחש לפחות ליקוי שמש אחד וליקוי ירח אחד. כיוון שזמן הקפת הירח את כדור הארץ הוא 29 ימים, פעם ב-3.5 שנים מתווסף ליקוי לאחת העונות, וכך מתרחשים חמישה ליקויים בשנה אחת.
לעומת זאת, מאחר שהפרש הזמן בין שתי עונות הליקויים קצר מחצי שנה, פעם ב-4.5 שנים מתקיימות שלוש עונות, ואז מספר הליקויים בשנה עולה לשישה.
כאשר שני האירועים הללו מצטרפים יחד, פעם ב-31.5 שנים בממוצע, ישנן שלוש עונות ליקויים כאשר באחת מהן מתרחשים שלושה ליקויי מאורות, וסה"כ שבעה ליקויים בשנה אחת.
שנים שבהם התרחשו שבעה ליקויים: 1908, 1917, 1935, 1973, 1982.
בשנת 2000 לא התרחשו שבעה ליקויים כפי שמבטיח השיר, אלא רק שישה.
זאק אייבל
זאק דוד זילסניק (באנגלית: Zak David Zilesnick; נולד ב-1 במרץ 1995), הידוע יותר בשם זאק אייבל (Zak Abel), הוא זמר-יוצר אנגלי-מרוקאי.
ראשית חייו
זילסניק נולד ב-1 במרץ 1995 בלונדון. אביו, שנולד במרוקו והיגר לישראל, נפטר כאשר זילסניק היה בן 12. הוא למד בבית הספר הממלכתי היהודי מטילדה מארקס בלונדון, ובבית הספר האוניברסיטאי של יוניברסיטי קולג' לונדון, ממנו סיים את לימודיו בשנת 2013. מאוחר יותר, הוא עבר לגדור בהאקני.
קריירה
כשלמד בבית הספר היסודי, זילסניק זכה בתחרות לשיר בחגיגת יום העצמאות באצטדיון וומבלי.
ב-28 באוגוסט 2014, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם גורגון סיטי, את הסינגל "Unmissable". השיר הגיע, בשיאו, למקום ה-16 בסקוטלנד, למקום החמישי במצעד הדאנס הבריטי, ולמקום ה-19 במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-6 בפברואר 2015, הוא הוציא את המיני-אלבום הראשון שלו, Joker presents Zak Abel.
ב-28 באוגוסט 2015, הוא הוציא את המיני-אלבום השני שלו, One Hand on the Future.
ב-6 באוקטובר 2017, הוא הוציא את אלבום המוזיקה הראשון שלו, Only When We're Naked. האלבום הגיע, בשיאו, למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי. כיום, הוא היה חתום על ידי אטלנטיק רקורדס.
ב-20 במרץ 2020, הוא התארח בסינגל "Bad" של דון דיאבלו. השיר הגיע, בשיאו, למקום ה-38 בוולוניה, ולמקום ה-28 בפולין.
ב-17 באפריל 2020, הוא התארח בסינגל "Freedom" של קייגו. השיר הגיע, בשיאו, למקום התשיעי במצעד שירי הדאנס/אלקטרוני ולמקום ה-11 בנורווגיה.
ב-13 ביולי 2023 הוציא את הסינגל "Endless Summer" יחד עם אלן ווקר.
חיים אישיים
זילסניק מזדהה כיהודי וטבעוני.
פרנסיס טרווליאן בקלנד
פרנסיס טרווליאן בקלנד (Francis Trevelyan Buckland; 1880–1826), הידוע יותר בשם פרנק בקלנד, היה כירורג אנגלי, זואולוג, סופר פופולרי והיסטוריון של הטבע. הוא נולד במשפחה מפורסמת של חוקרי טבע. לאחר קריירה קצרה ברפואה הוא התעניין בדגים ובנושאים אחרים. הוא היה אחד מחברי המפתח והמייסדים של חברת להתאקלמות בבריטניה, ארגון שתמך בהכנסת צמחים ובעלי חיים חדשים כמקורות מזון שהושפעו מהתשוקה שלו לאכול ולטעום מגוון בשרים ובעלי חיים אקזוטיים.
חיים וקריירה
פרנק היה בנו הראשון של ויליאם בקלנד, גאולוג ופלאונטולוג ידוע, ומרי, אספנית מאובנים, פליאונטולוגית ומאיירת. פרנק נולד וגדל באוקספורד, שם אביו היה מרצה בקולג' קורפוס כריסטי. הוא חונך על ידי אמו בבית, ובגיל שמונה וחצי הלך לפנימייה ושהה אצל דודו ג'ון בקלנד. בשנים 1837–1839הוא הלך למכינה בלהאם, סורי, שנוהלה על ידי דודו, ג'ון בקלנד, מנהל בית ספר היה אכזרי כלפי תלמידיו בצורה מוגזמת. ההקלה הגיעה עם קבלת מלגה למכללת וינצ'סטר, בית ספר עם היסטוריה רצופה של שש מאות שנה. כאן לימדו אותו את התואר השני, והא הצטיין בלימודיו. גם בוינצ'סטר היה משטר נוקשה, אך הוא היה עדיף על בית הספר הקודם שלו. בעודו בוינצ'סטר המשיך להתעניין בבעלי חיים, לכד חולדות ועכברים, כדי לנתח ולעיתים אף לאכול אותם.
הוא לא הצליח להשיג מלגה לאוקספורד. הוא הצטרף למועדון דיונים והמאמר הראשון שקרא היה בנושא "האם החרקים מועילים לחקלאים או לא". הוא הפך לחבר של האוצרת בגן החיות של סורי. כשההתאחדות הבריטית נפגשה בשנת 1847 באוקספורד, פרנק לקח את דוב המחמד שלו לבוש בלבוש סטודנטים עם כובע ושמלה למסיבה. צ'ארלס לייל כתב שבקלנד הציג את הדוב רשמית בפניו ובפני זואולוגים אחרים שנמצאו במקום. האירוע לא נמשך זמן רב שכן הדיקן הודיע לו כי "או שאתה או הדוב שלך חייבים ללכת". בשנת 1845 נסע פרנק לגיסן במשך שלושה חודשים ללמוד כימיה אצל ג'וסטוס פון ליביג. בספטמבר 1846 עשה סיור סביב שווייץ. פרנק השתתף גם בכמה מהרצאותיו של אביו.
בקלנד למד בקורפוס כריסטי בין השנים 48–1844, וסיים את התואר במאי 1848. בעצתם של ריצ'רד אוון וסר בג'ימין ברודי, אביו שלח אותו ללמוד רפואה בלונדון בבית החולים סנט ג'ורג'. הוא השתתף בשיעורים של הנרי גריי, והיה חבר לכיתה עם פרנסיס דיי. במהלך תקופה זו התוודע גם לאברהם די ברטלט אשר שלח לו חיות מתות מגן החיות, והוא המשיך לשמור על בעלי חיים רבים. ביקור בפריז בשנת 1849 נתן לו סיכוי להשוות את שיטותיהם עם אלו שנלמדו בלונדון. בלונדון רוב האחיות היו אנאלפביתיות והתוצאה הייתה שהן לא הבינו את המירשמים שכתבו הרופאים. בקלנד סיים לימודיו בשנת 1851, ומונה כעוזר מנתח בסנט ג'ורג' בשנת 1852. הוא עזב את סנט ג'ורג' בשנת 1853 ובאוגוסט 1854 הצטרף כעוזר מנתח בצבא המלכותי. מינוי זה השאיר לו זמן רב להתעניינותו ההולכת וגוברת בהיסטוריה של הטבע, שכן יחידת הצבא שסופח אליה, לא נפרסה מעבר לים, עד שנת 1882 בזמן קרב תל אל-קביר (במצריים). בקלנד החזיק במינוי הצבאי עד שנת 1863. במהלך תקופה זו פרסם מספר רשימות והחל לנהל שיחות מדעיות.
בינואר ופברואר 1859 ביצע בקלנד חיפוש אחר ארונו של ג'ון האנטר במרתפים של כנסיית סנט מרטין בשדות בלונדון. בקלנד כינה את האנטר "גדול האנגלים" וב־22 בפברואר גילה את הארון. בית הספר לרפואה בלידס העניק לו מדליה על גילוי זה.