cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צ'ה גווארה
לאחר המהפכה
בתחילת המהפכה ראה גווארה בברית המועצות מודל לחיקוי שיש לשאוף אליו. עם הזמן, ולאחר שהתחוללה המהפכה בקובה, התחיל לראות פגמים במודל הקומוניסטי של ברית המועצות. התעוררו אצלו ספקות באשר לשיתוף הפעולה עם ברית המועצות, כפי שביטא בנאום שנשא באלג'יריה בו גינה את ברית המועצות על כך שאינה עושה מאמצים להפיץ את המהפכה מחוץ לגבולותיה. גווארה אמר כי מדינה שאינה מסייעת למדינות העולם השלישי לחולל בתוכן מהפכה אינה מדינה קומוניסטית אמיתית, ואולי אף יותר גרועה ממדינות קפיטליסטיות. גווארה גרס כי יש להוביל את המהפכה - תחילה בקובה, אחר כך בדרום אפריקה ובדרום אמריקה, ולהמשיך משם לשאר העולם. הוא התקרב בכך לעמדות המפלגה הקומוניסטית הסינית בביקורתה על מדיניות ברית המועצות. כפועל יוצא של הגינוי, ביקש ממנו פידל קסטרו, שהיה תלוי בחסדי הסובייטים, לצאת מקובה.
לאחר שיחה עם קסטרו, ובשל ייאושו מיצירת כלכלה חדשה בקובה, יצא גווארה לאלג'יריה ומשם לקונגו, כדי לסייע לכוחות הסוציאליסטיים במשבר קונגו. הוא האמין שיש ליצור מהפכה גם לפני שהתנאים מבשילים, ושהתחלת המהפכה יוצרת תנאים. למרות זאת נכשלה מהפכה זו. עם שובו לקובה פרש מפעילות ציבורית (ככל הנראה בשל סכסוך שהתגלע בינו לבין קסטרו). הוא הוצא ממנהיגות המפלגה הסוציאליסטית המהפכנית של קובה, והושמט מרשימת חברי הוועד המרכזי שנבחרו למוסד העליון של המפלגה.
בסתיו 1966, ככל הנראה, הגיע לבוליביה על מנת לארגן בה מהפכה דומה לזו שהתרחשה בקובה. לחייליו הטיף ל"שנאה בלתי מתפשרת כלפי האויב, הדוחפת את האדם אל מעבר לגבולות הטבעיים של ההוויה האנושית והופכת אותו למכונת הריגה יעילה, אלימה, סלקטיבית וקרה". ב-9 באוקטובר 1967 נתפס בידי צבא בוליביה והוצא להורג.
על מעמדו של גווארה בעת הוצאתו להורג יעיד טיפולם של אנשי הצבא הבוליביאנים בגופה. תחילה הזריקו לתוכה פורמלין, אחר כך הצטלמו לצידה במעמד מתוקשר, ולבסוף קיצצו את זרועותיה כדי לשמור טביעות אצבעות כהוכחה לזהותו. מקום קבורתו הוסתר. ב-1997 איתר צוות חיפושים קובני וארגנטינאי את עצמותיו של גווארה, והן הוטסו לקבורה במאוזוליאום צ'ה גווארה שהוקם לזכרו בסנטה קלרה שבקובה.
גווארה כסמל
גווארה הפך בעיני אוהדיו לסמל של אומץ, צדק ומהפכה. המעמד שתפס בחייהם של הקובנים מומחש בקריאת ארגון תלמידי בתי הספר היסודיים הנקרא "החלוצים הצעירים". התלמידים נוהגים להצדיע מדי בוקר לדגל בצירוף הקריאה "חלוצים בשביל הקומוניזם, אנחנו נהיה כמו צ'ה" (Pioneros por el Comunismo, Seremos como el Che).
בסוף שנות ה-60 הפך גווארה לסמל פופולרי של מהפכנות ואמונה באידיאלים פוליטיים. תדמית זו קודמה במידה רבה בזכות צילום דרמטי של דיוקנו שצולם על ידי צלם האופנה אלברטו קורדה ב-5 במרץ 1960, כאשר גווארה עמד על המרפסת ליד פידל קסטרו בהוואנה. הצילום התפרסם רק שבע שנים מאוחר יותר בכתבה של עיתון איטלקי על מותו של גווארה. צילום זה עובד לסמל שהוא אחד הפופולריים והמוכרים בעולם. הוא שוכפל מאז וצוטט רבות כולל על פוסטרים, בניינים, חולצות ועוד. בנוסף, התמונה משמשת כסמל לאוהדי ספורט רבים בעולם המזוהים עם הצד השמאלי של המפה הפוליטית, למשל אוהדי אגודות הפועל בישראל.
מורשתו של גווארה נוכחת מאוד גם בתרבות הפופולרית, בין היתר בזכות היומן שלו שזכה גם לעיבוד קולנועי (בסרט דרום אמריקה באופנוע) ובזכות השיר הפופולרי "Hasta Siempre" על אודותיו, שזכה לביצועים רבים.
פנטנל
פנטנל (Pantanal) הוא אזור הביצות הגדול בעולם המשתרע באמריקה הדרומית על שטח של כ-250,000 קמ"ר. בשנת 2000 הכריז אונסק"ו על אזורי הפנטנל שבברזיל כאתר מורשת עולמית. האזור נמצא בשטחי המדינות מאטו גרוסו ומאטו גרוסו דו סול אשר בברזיל, וכן חלקים קטנים ממנו נמצאים בבוליביה ובפרגוואי. הערים החשובות בו הן קורומבה וקמפו גרנדה במאטו גרוסו דו סול, וקויאבה במאטו גרוסו. הביצות מוצפות בעיקר על ידי נהר פרגוואי.
פאונה
חיי הבר בפנטנל עשירים וכוללים עשרות בעלי חיים, ביניהם יגואר, קפיבארה (המכרסם הגדול בעולם), קיימני ז'קרה, איילי ביצות, טפירים, שאגן, אנקונדה צהובה, דובי נמלים שונים, דביבון סרטנים, זאב רעמתי, זאב היער, לוטרת ענק, דגי פיראנה ומינים רבים של עופות דוגמת הטוקן ועופות מים רבים.
חלק מהמינים בביצות מצויים בסכנת הכחדה. כל המינים נפגעים או מאויימים על ידי ייבוש הביצות (למטרות חקלאיות), ציד ודיג, זיהומים, הפצת מחלות ומינים פולשים.
כמה מהחיות הבולטות בפארק:
דיאגרמת ראמצ'נדרן
דיאגרמת ראמצ'נדרן (באנגלית: Ramachandran plot; מכונה גם "מפת ראמצ'נדרן" או "תרשים ראמצ'נדרן", על שמו של גופאלאסמודרם ראמצ'נדרן) ממפה את הזוויות הדו-מישוריות בין הקשרים הכימיים לאורך שרשרת חומצות האמינו המרכיבות חלבון נתון. הדיאגרמה משמשת לבחינת תכונות בסיסיות של החלבון, להשוואה בין חלבונים שונים ולחשיפת שגיאות במבנה חלבוני מוצע.
ניתן לתאר את הדיאגרמה כגרף של פונקציה מהצורה: .
הזווית\ \phiבין האטומים ממופה לציר האופקי x, והזווית \ \psi בין האטומים  ממופה לציר האנכי y.
הפרעות מרחביות הדדיות בין חומצות אמינו שכנות מאלצות את מרבית הזוויות בחלבון לתחומים זוויתיים מוגבלים (ראו איור). אילוצים חריפים ביותר קיימים על הזוויות המותרות בין הקשרים עם חומצת האימינו פרולין. לעומת זאת גליצין, חומצת האמינו הקטנה ביותר, מסוגלת ליצור זוויות חריפות יותר עם החומצות השכנות לה הודות לשייר הקטן שלה - פרוטון בודד. לכן גליצין משמשת לעיתים כציר סיבוב בין חלקים שונים בחלבון. גם אספרגין ואספרטט מסוגלות להימצא לעיתים בזוויות חריגות על ידי יצירת קשר מימן נוסף המייצב את הקונפורמציה החריגה. הימצאות זוויות בין חומצות אמינו אחרות מחוץ לתחומים המותרים בדיאגרמה עשויה להעיד על אתר פעיל בחלבון. עם זאת, אם חלק ניכר (~רבע או יותר) מהזוויות בחלבון נתון פזורות מחוץ לתחומים המותרים בדיאגרמה, יש מקום לחשוד כי נפלו שגיאות בפענוח מבנה החלבון. בפרט, יש לצפות לגמישות זוויתית מועטה יותר בלב החלבון מאשר בשפתו.
הדיאגרמה פותחה בשנת 1963 על ידי V. Sasisekharan, תלמידו של הפיזיקאי ההודי הנודע גופאלאסמודרם ראמצ'נדרן.
ניתן להשתמש בדיאגרמה באופן דומה לייצוג הזוויות ברב-סוכרים ומבנים פולימריים אחרים.
סאו פאולו (מדינה)
מדינת סאו פאולו היא המדינה הגדולה (מבחינת אוכלוסייה) ביותר בברזיל. המדינה נמצאת בין האוקיינוס האטלנטי לנהר הפרנה ובה נמצאים מטעי הקפה, הקקאו, קני הסוכר וחוות הבקר (פאזנדה) הגדולים בעולם.
במטרופולין של בירת מדינת סאו פאולו, אשר נקראת גם כן באותו השם, מרוכזת חלק גדול מהתעשייה של ברזיל ושם גם נמצאים משרדים הראשיים של לא מעט חברות גדולות בברזיל. בשל היותה מוקד משיכה כלכלי, גדלה אוכלוסיית המדינה באופן ניכר מדי שנה בשל זרימת התושבים הנוהרים אליה כדי לתור עבודה, ואוכלוסייתה היא הגדולה ביותר, מבין מדינות ברזיל. ילידי סאו פאולו קרויים "פאוליסטה".
האימפריאליזם הפורטוגזי
בתקופה הטרום- אירופאית, אזור סאו פאולו נשלט על ידי בני הטופי, שהתקיימו בעיקר מציד וליקוט. בשנת 1510 התיישב הפורטוגזי הראשון באזור. בשנת 1532 הגיעה לסאו ויסנטה משלחת רחבה יותר של פורטוגזים בהנהגת מרטים אפונסו דה סוזה שהתיישבה במקום.
הקולוניזציה האירופית של ברזיל הייתה מוגבלת מאוד בתחילה. זאת מכיוון שפורטוגל התעניינה יותר באפריקה ובאסיה. רק כאשר אוניות בריטיות וצרפתיות הגיעו ליבשת, ז'ואאו השלישי, מלך פורטוגל סיפח את ברזיל לשלטונו הישיר בשנת 1548. בשנים שלאחר מכן השלטון הקים את סאו פאולו. בתקופה זו יצאו מסאו פאולו משלחות חקר רבות לפנים היבשת בחיפוש אחר כסף, זהב ויהלומים. למרבית ממשלחות אלו התלווה גם ניסיון מיסיונרי לנצר את האוכלוסייה המקומית. מרבית מתחנות המסחר של משלחות אלו הפכו בסופו של דבר להתיישבויות קבע ונתיבי המשלחות התפתחו לנתיבי תחבורה של ממש. התפתחויות אלו עזרו רבות להשרשת השלטון הקולוניאלי בברזיל.
עצמאות ברזיל
בתחילת המאה ה-19 החלה התנגדות ברזילאית לשלטון הפורטוגזי, ובספטמבר 1822 ברזיל הפכה לעצמאית. בעשורים שלאחר מכן האזור החל להתפתח בהדרגה. בשנת 1889 המלוכה הברזילאית נפלה, ובמקומה החל להתקיים משטר פדרלי. כשנתיים לאחר מכן התחזק כוחה של המדינה הפדרלית. בעשורים אלו הכלכלה קרטעה, בעיקר בגלל ביטול העבדות בשנת 1888. מתוך חשש חברתי וכלכלי מפני העבדים המשוחררים ומפני "הפיכתה של ברזיל לשחורה", השלטון הברזילאי עודד בלהט מהגרים אירופאים להגיע ולעבוד בברזיל. אזרחי ספרד, פורטוגל ואיטליה קיבלו תמריצים לעבוד בחקלאות בסאו פאולו. גל הגירה זה הגדיל רבות את סאו פאולו. בשנת 1920 הייתה סאו פאולו העיר השנייה בגודלה בארץ, זאת בניגוד לשנת 1870, אז הייתה  היא הייתה העיר העשירית בגודלה. התעשייה הפכה תהליכי מודרניזציה והייצור המרכזי כלל קפה, טקסטיל, מכוניות וחלקי מטוסים. בשנת 1945 האזור כבר היה למרכז התעשייה של ברזיל. תהליך התיעוש גרם גם לתהליך עיור רחב.
תהליכים אלו גרמו גם למשברים כלכליים ופוליטיים בשנות ה-30 וה-40. עשרות אלפי פועלים פתחו בשביתות, והתעוררה מתיחות בין הימין הרפובליקני לשמאל הסוציאליסטי. בנוסף על כך, נוצרה התמרמרות המונית כלפי הנשיא והשלטון הארצי. ב-9 ביולי 1932 החלו מהומות כאשר 5 סטודנטים נהרגו בהפגנות. מהומות אלו התפתחו לכדי מרד בדלני כנגד השלטון הארצי. לאחר כשלושה חודשים האלימות הסתיימה בהפסד של הכוחות הבדלניים. עם זאת, השלטון הארצי נענה לדרישות המקומיים וחיזק את השלטון המקומי של סאו פאולו שכלל חוקה חדשה ופרלמנט מקומי.
גאוגרפיה
שטח המדינה הוא 248,000 קמ"ר.
פוליטיקה וממשל
מפלגת הסוציאל-דמוקרטיה הברזילאית היא המפלגה הדומיננטית בסאו פאולו מאז שנת 1994. הפרלמנט החד-ביתי מורכב מ-90 נציגים.
מבין הפוליטיקאים הארציים שצמחו במדינה, ניתן למנות את פרננדו אנריקה קרדוזו ולואיז אינסיו דה סילבה.
דמוגרפיה
לפי הערכות IBGE, בשנת 2014 התגוררו במדינת סאו פאולו כ-44,035,304 תושבים.
ההרכב אתני הוא: רבים מהלבנים הם צאצאים של מהגרים מאיטליה. מהגרים הגיעו בעיקר מונטו וקמפניה. ישנם גם צאצאים רבים של מהגרים פורטוגזים מאנדלוסיה וגליסיה. בסאו פאולו ישנה הקהילה היפנית הגדולה ביותר מחוץ ליפן עצמה. רוב יהודי ברזיל מתגוררים בסאו פאולו.
החלוקה הדתית היא:
יישובים
רשימה חלקית של רשויות מקומיות במדינת סאו פאולו:
שבבי שיבולת שועל
שבבי שיבולת-שועל או קמח שיבולת-שועל (בלועזית: אואוטמיל) הם דגנים מסוג שיבולת-שועל שנטחנו או נגרסו על מנת לשמש כמזון.
הדגנים משמשים הן באפיה והן מבושלים ומוגשים כדייסה בארוחת בוקר.
ערכם התזונתי של דגני שיבולת-שועל גבוה, ומחקרים מראים כי הם אחד מחמשת המזונות הטובים ביותר להורדת הכולסטרול בדם, בשל הסיבים התזונתיים הרבים שבהם.
סקוטלנד
שיטת הבישול הנפוצה של המאכל, הייתה טחינת שיבולת השועל לקמח דק, השרייתם לילה שלם במי מלח, ובישולם על חום נמוך במשך זמן קצר. נוסף על אכילת שיבולת השועל הטחונה כדייסה, נוהגים בסקוטלנד להכין ברוס - העשוי מקמח שיבולת-שועל לא מבושל, המעורב בחמאה או שמנת; גרואל - דייסה העשויה משיבולת-שועל טחונה מעורבת במים קרים, ומיובשת; כמילוי לבשר, או כציפוי לגבינת קאבוק; כמרכיב בפודינג שחור, וכמרכיב עיקרי של ההאגיס - המאכל הלאומי של סקוטלנד.
סקנדינביה
דייסה העשויה משבבי שיבולת-שועל המבושלים במלח ומים רותחים (לעיתים בתוספת צימוקים) מהווה מרכיב מקובל בארוחת הבוקר המסורתית בארצות סקנדינביה. דיסה זו מוגשת לרוב עם חלב וריבה או רסק תפוחים, ולעיתים עם דבש או חמאה.
ארצות הברית
במדינת ורמונט שבארצות הברית, בשל מספר המתיישבים הרב שהגיעו מסקוטלנד למדינה זו, התפתחה מסורת של אכילת דייסת שיבולת-שועל לארוחת בוקר. דייסה זו העשויה משבבי שיבולת-שועל מושרית למשך לילה במים קרים עם מלח וסירופ מייפל, ומבושלת עם אגוז מוסקט, קינמון וזנגביל טחון.
ישראל
בהשפעת ארוחות הבוקר המסחריות בארצות הברית, הפכה דייסת שיבולת השועל לארוחת בוקר מוכרת גם בישראל (אף שמדובר במוצר פחות פופולרי מדגני הבוקר). המוצר מיובא מארצות הברית ולכן נפוץ השם המסחרי של החברה המייצרת "קווקר" כשמו המקובל של המוצר.
זיוה רודן-שפיר
זיוה רודן-שפיר (באנגלית: Ziva Rodann, נולדה ב-2 במרץ 1933) היא שחקנית ופנטומימאית ישראלית-אמריקאית, שפעלה בעיקר בארצות הברית.
קורות חייה
נולדה בשם זיוה בלכמן בחיפה, לפני קום המדינה. בישראל פעלה בשם זיוה שפיר. לאחר שסיימה את לימודיה בבית הספר היסודי בארץ, עברה לארצות הברית, לסנט לואיס, בהזמנת דודה, ולמדה שם שלוש שנים בבית ספר תיכון. בתום לימודיה חזרה לישראל והצטרפה לשורות תיאטרון "הבימה". כמו כן, הופיעה בהצגות פנטומימה בתיאטרון הקאמרי לצד שייקה אופיר ועמוס אריכא. השתתפה גם במחזה "תשוקה בצל האילנות" בקאמרי. בשהותה זו בארץ נישאה לבעלה הראשון, יעקב שפירא.
עמוס אריכא אמר עליה כי בתיאטרון הפנטומימה זיווה התגלתה ככישרון מעורר התפעלות. אילו הייתה מתמידה בתחום המרתק הזה הייתה מסוגלת להגיע להישגים משמעותיים ולרכוש שם ברמה בינלאומית.
באוגוסט 1954 זכתה שפיר בתואר "מלכת היין", ובספטמבר באותה שנה אף ייצגה את ישראל במסע שיווקי בארצות הברית לקידום היין הישראלי. באותה שנה הופיעה בסרט "אבן על כל מיל", ובהמשך הופיעה בסרטים "גבעה 24 אינה עונה" ו"ראשים למעלה".
בראשית 1956 עברה להוליווד וחתמה על חוזה בסרטי יוניברסל. בתחילת 1957 שינתה את שמה לזיוה רודן, על שם הפסל אוגוסט רודן. סרטה הראשון בארצות הברית היה סרט האימה "קללת פרעה" של יונייטד ארטיסטס שיצא לבתי הקולנוע בפברואר אותה שנה. כיוון שיוניברסל לא הרבו להשתמש בה בסרטיהם, עם סיום החוזה, חתמה על חוזה עם הבמאי סמואל פולר, במאי 1957. ב-1957 הופיעה במערבון של פולר "Forty Guns". כיוון שהשותפות עם פולר לא קידמה היטב את הקריירה שלה, החלה לעבוד כשחקנית עצמאית, והופיעה בסרטים ובהופעות אורח בסדרות טלוויזיה.
בגיליון ספטמבר 1958 של מגזין Scamp הופיעה בתצלומי עירום. תמונות העירום פורסמו גם בשבועון "העולם הזה" בישראל, והדבר עורר סערה בחברה. באותה שנה הופיעה בתפקיד קטן בסרט "קינג קריאול" בכיכובו של אלביס פרסלי.
בשנת 1959 התפרסמה בזכות הופעתה כאינדיאנית במערבון "רכבת אחרונה מגאן היל" (Last Train from Gun Hill) בהפקתו של האל ואליס ולצידו של קירק דגלאס. בשנת 1960 הופיעה בסרט "סיפורה של רות" (The Story of Ruth) בתפקיד ערפה, אשתו המואביה של כיליון. בסרט זה השתתפה גם השחקנית הישראלית אילנה עדן. במהלך קריירת הקולנוע שלה בשנות ה-50 הופיעה בעיקר בתפקידי נשים זרות, כגון זמרת צוענייה בסרט "האחים קרמזוב". היא הופיעה גם בסרטים נוספים, כגון בסרט "שערי סין" לצד נט קינג קול ובסרט "King Creole" לצד אלביס פרסלי (ללא קרדיט).
ב-1967 הגיעה לישראל לצורך צילומי סרטו של מנחם גולן "999... עליזה מזרחי".
חיים אישיים
חייה האישיים האפילו לעיתים קרובות על קריירת המשחק שלה:בתחילת שנות ה-60 נכתב בעיתונות שקיימה קשרים רומנטיים עם כוכבי קולנוע שונים, כגון רוברט אוונס, גרדנר מקיי, לנג ג'פריס וג'ורג' מונטגומרי וגם עם הסופר הנרי מילר.
בשנת 1964 נישאה לריד קימבל (Reid Kimball), מנהל של מרכז גמילה מסמים בסנטה מוניקה, קליפורניה, אך באותה השנה התגרשה ממנו.
בספטמבר 1966 הכירה את איש העסקים הקנדי דייוויד אלן שפלר והשניים התארסו. במהלך שהותה בישראל לצילומי הסרט "עליזה מזרחי", נהרג ארוסה שפלר, בעת שהטיס את מטוסו הפרטי.
בדצמבר 1974 התאזרחה גם כאמריקאית.
בפברואר 1977 נישאה לבעלה הרביעי, פרד ס. מיד (Fred S. Meade), שהיה מבוגר ממנה ב-10 שנים. בעלה נפטר בסוף דצמבר 2002.
מתגוררת בפאלם ספרינגס, קליפורניה.
התיקון ה-22 לחוקת ארצות הברית
התיקון ה־22 לחוקת ארצות הברית, שהושלם ב-1951, מגביל את כהונתו של אדם כנשיא ארצות הברית לשתי קדנציות.
Section 2
This article shall be inoperative unless it shall have been ratified as an amendment to the Constitution by the legislatures of three-fourths of the several States within seven years from the date of its submission to the States by the Congress.
פרשנות
ישנה מחלוקת בשאלה האם נשיא שכיהן במשך שתי קדנציות יכול להיבחר שוב כסגן נשיא. מצד אחד טוענים שהתיקון ה-12 לחוקה, הקובע שמי שלא כשיר לכהן כנשיא לא כשיר לכהן כסגן נשיא, מונע אפשרות כזאת. מאידך, נטען שהתיקון ה-12 מתייחס רק למי שפסול לכהונה - והתיקון ה-22 הרי חל רק על היבחרות, ולא על הכהונה בתפקיד. אין כל ספק, שנשיא לשעבר יכול להפוך לנשיא ממשרה אחרת בהיררכיית המשרות מהן נבחר נשיא (כשהנשיא נפטר ואין סגן נשיא), אלא שהסבירות לכך נמוכה. מכאן, כך הטענה, שהוא אינו פסול לכהונה, אלא להיבחרות גרידא.
היסטוריה
מקובל לטעון שג'ורג' וושינגטון, הנשיא הראשון של ארצות הברית, קבע את הנוהג שנשיא לא יכהן יותר משתי קדנציות, אולם בנאום הפרישה שלו הוא אמר שהוא פורש בגלל גילו המבוגר (הוא היה בן 65 בעת פרישתו), ועל כן ייתכן שהיה ממשיך לתקופת כהונה שלישית אילולא הרגיש מבוגר מדי. תומאס ג'פרסון, הנשיא השלישי של ארצות הברית, סירב להתמודד לכהונה שלישית וצוטט כאומר שאם משך כהונת נשיא ארצות הברית לא תקבע לתקופה מוגבלת על ידי החוקה או נוהג, משרת הנשיא אשר נקבעה להלכה לארבע שנים תהפוך למעשה לכהונה לכל החיים. יורשיו של ג'פרסון: ג'יימס מדיסון, ג'יימס מונרו ואנדרו ג'קסון נמנעו גם הם מלהתמודד על תקופת כהונה שלישית. באותה תקופה היו קולות שאל לנשיא לכהן יותר מתקופת כהונה אחת וייתכן שהיה לדבר השפעה על כך שנשיאים רבים כיהנו רק תקופת כהונה אחת. בהמשך, היו שלושה נשיאים אשר כיהנו שתי קדנציות וניסו להיבחר לתקופת כהונה שלישית, אולם הדבר לא עלה בידם. היו אלו יוליסס ס. גרנט שמפלגתו לא בחרה בו בפריימריס, גרובר קליבלנד שניסה להיבחר לכהונה נוספת אחרי שתי קדנציות לא רצופות, ותאודור רוזוולט שלאחר הפסקה של ארבע שנים מיוזמתו, בעקבות הנוהג שלא לרוץ לכהונה שלישית, ניסה להיבחר שוב. שאר נשיאי ארצות הברית עד שנת 1932 לא סיימו שתי קדנציות, או שלא יכלו להתמודד על כהונה שלישית עקב מחלה (וודרו וילסון).
בשנת 1940 התמודד פרנקלין דלאנו רוזוולט על תקופת כהונה שלישית, לטענת תומכיו בגלל מלחמת העולם השנייה שהייתה בעיצומה. הוא המשיך והתמודד שוב בשנת 1944 וזכה בתקופת כהונה רביעית.
בעקבות כהונתו הארוכה של רוזוולט כנשיא, עבר בקונגרס בשנת 1947 הצעת התיקון להגביל את משך הכהונה של הנשיא בחוקה, וההצעה אושררה על ידי המספר הנדרש של מדינות ארצות הברית (36), ב-1 במרץ 1951.
תמיכה והתנגדות
תומכי ההצעה טוענים שמצב בו אדם מכהן בתפקיד הנשיא יותר מדי שנים עלול להביא למצב קרוב לדיקטטורה, גם אם נאורה, שמשרת הנשיא עלולה לרכז יותר מדי כוח ושיש בכהונה ארוכה של הנשיא סכנה להפרדת הרשויות.
ההצעה להגביל את משך כהונת הנשיא עלתה פעמים רבות לפני כהונת רוזוולט כנשיא, והיו גם דמוקרטים שתמכו בהצעת התיקון. עם זאת, טענו מתנגדי ההצעה שיש בה פגיעה בחופש הבחירה ובדמוקרטיה, ושההצעה הועלתה על ידי קונגרס שנשלט על ידי הרפובליקנים, מעין נקמה בפרנקלין רוזוולט שהיה מהמפלגה הדמוקרטית.
הצעות רבות הוגשו לבטל את התיקון ה-22 לחוקה, אולם אף אחת מהן לא עברה את ההליכים הנדרשים בתוך הקונגרס.
הנשיא ביל קלינטון הציע בשנת 2003 לתקן את החוקה כך שנשיא שכיהן שתי קדנציות יוכל להיבחר שוב לאחר תקופת צינון.
השפעות
התיקון לא חל על הארי טרומן שהיה הנשיא המכהן בעת העלאת התיקון לאשרור. טרומן החל במסע בחירות לקראת תקופת כהונה שלישית אולם פרש מהמירוץ מוקדם לאחר תוצאות גרועות בפריימריס בניו המפשייר.
במדינת ישראל חוק יסוד: הממשלה (1992), המכונה חוק הבחירה הישירה, קבע מגבלה דומה על בחירה ישירה של ראש ממשלה בישראל. על פי החוק, "מי שכיהן כראש ממשלה שבע שנים רצופות לא יהיה מועמד בבחירות לראש הממשלה שבסמוך לאחר מכן". סעיף זה לא הגיע מעולם לידי ביטוי, מכיוון שאף אחד מבין המתמודדים בבחירות על פי החוק המדובר לא כיהן כראש ממשלה שבע שנים רצופות, ובשנת 2001 בוטל החוק ואיתו הגבלת הכהונה.
חבלי פורטוגל האוטונומיים
חבלי פורטוגל האוטונומיים (מפורטוגזית: Regiões Autónomas de Portugal) הם האיים האזוריים ומדיירה. יחד עם החלק היבשתי של פורטוגל הם יוצרים את הרפובליקה הפורטוגזית.
כפי שהוגדר בחוקה הפורטוגזית ובחוקים נוספים, לחבלים אלו אוטונומיה פוליטית ומנהלית ולכן יש להם את הממשלה שלהם. הפרלמנט המקומי נבחר על ידי ייצוג פרופורציונלי ובחלוקת שברי מקומות לפי שיטת ד'הונד, כפי שמתבצע גם בישראל. נשיא החבל מתמנה על ידי נציג רשמי של ממשלת פורטוגל בהתאם לתוצאות הבחירות לפרלמנט.
בעבר, לכל חבל אוטונומי ממשלת פורטוגל הייתה ממנה שר ממונה על החבל שנבחר על ידי נשיא פורטוגל. לאחר השינוי השישי בחוקת פורטוגל משנת 2006 ירד הדרג הממונה מדרג של שר לנציג הרפובליקה (Representante da República) הפורטוגזית.
איליה דו בננל
איליה דו בננל (בפורטוגזית: Ilha do Bananal, אי מטעי הבננות) הוא אי הנהר הגדול ביותר בעולם. שטחו כתשעה עשר אלף קמ"ר וכולו נמצא במדינת טוקנטינס שבברזיל. האי נוצר על ידי התפצלות של נהר ארגואייה לשני נהרות המתאחדים מחדש בהמשך. דרום האי מהווה מעין שמורה לשבטי האינדיאנים של הקרז'ס והז'אוואס, כמו כן מתגוררים בו חוואים ברזילאים. צפון האי מהווה פארק לאומי. מצד מערב גובל האי במדינת מאטו גרוסו ושם נמצא גם היישוב סאו פליקס דו ארגואייה שהוא הגדול באזור. מצפון לו מצוי השבט האינדיאני הטפירפה. הפארק מיוער ברובו. לאורך הנהר מצויים שטחי הדיג הטובים בעולם לדגים של מים מתוקים, בעיקר של דגי פיררוקו וטוקונרה.
האי התגלה על ידי ז'וזה פינטו פונסקה ב-26 ביולי 1773.
יהדות סוראמי
יהדות סוראמי הם יהודי העיירה סוראמי שבמחוז כארתלי הפנימית גאורגיה.
תעודות משפטיות מסוף המאה השמונה עשרה, עוסקות בבני משפחת מנאשראשווילי, שהגיעו לסוראמי, לאחר שעברו מסכת קשה של מעשי אכזריות ונמלטו מאדונם הקודם, והפכו לצמיתים של מנזר סווטיצחובלי במצחתה. לאחר שנים תבע אדונם לשעבר מסוראמי שיחזרו לבעלותו, והמשפחה ניהלה מאבק ממושך על רצונה וזכותה להישאר בחסות המנזר.
ביוני 1850, נרשמה בסוראמי, עלילת הדם הראשונה בגאורגיה (למעשה הראשונה באימפריה הרוסית), כאשר נעלם ילד נוצרי קטן, בן לזוג מהעיר גורי, שהתארח בבית משפחה בסוראמי. התערבותו של משה מונטיפיורי אצל הנציב הבכיר של מלכות המשנה של הקווקז, מיכאיל סיומונביץ' וורונצוב, לא עזרה והיהודים שנאשמו ברציחת הילד נשלחו לסיביר.
נודיזם
נוּדִיזְם, או בשמו האחר נטוריזם, הוא אורח חיים הכולל שהייה בעירום בחברת אנשים אחרים במקומות פרטיים וציבוריים. מקורו של המונח נודיזם, הנהוג בעיקר בארצות הברית הוא במילה nude, שמשמעותה "עירום", ומקורו של המונח "נטוריזם", הנהוג באירופה, הוא במילה nature, שמשמעותה "טבע". שני המונחים כמעט זהים במשמעותם, כאשר המונח נטוריזם מתייחס גם להתחברות לטבע במסגרת השהייה בעירום. מושג נוסף נפוץ הוא העירום החברתי , שבשונה משני המושגים האחרים מדגיש יותר את העירום במסגרת מפגשים ואירועים חברתיים.
הפילוסופיה הנודיסטית/נטוריסטית
הנטוריסטים מאמינים שהגוף העירום הוא דבר מקובל, מכובד ומהנה. הם סבורים שאין בעירום בושה, תיעוב, חוסר כבוד או סכנה כלשהי. הנטוריסטים אינם מקבלים את התפיסה לפיה להיות עירום בחברת אנשים אחרים הוא דבר לא מוסרי, או (לחלופין) בעל משמעות מינית, ארוטית או פורנוגרפית. לדידם, השהייה בעירום היא בריאה וטבעית, ואף רואים בעירום את הצורה הטהורה ביותר, שכן כל בני האדם נולדו עירומים וזה הדבר הטבעי והנכון. בנוסף, רבים מהם טוענים שההתרגלות לעירום היא מהירה כל כך, כך שהם לא מוצאים בכך כל ייחוד, והנטוריזם הוא עוד פרט אחד בחייהם.
התנועה הנודיסטית קיבלה את השראתה מרעיון הפילוסופים שהטיפו להתקרב לטבע יחד עם המגמה של ביטוי של בחירה אישית והפגנת חירות הפרט ללא מגבלות חברתיות. הנטוריסטים רואים בלבוש הסוואה והתחפשות והיעדר מתן ביטוי ל"אני" האמיתי. שוחרי העירום מאמינים כי כאשר בני אדם נמצאים בעירום במסגרת חברתית "כפי שהם", בלי סטטוס חברתי, "מקבלים אותם כפי שהם".
הנטוריסטים אינם מתעניינים באופן מיוחד בלראות אנשים אחרים בעירום (דבר אשר מכונה "מציצנות" אם מעורבת בכך הנאה מינית) ואינם נהנים להיחשף בפני אחרים (דבר אשר נחשב ל"אקסהיביציוניזם", אם מעורבת גם בזה הנאה מינית). רבים מהם טוענים כי הסיבה להשתתפותם באירועים נטוריסטים היא תחושה של שחרור, תחושה של שוויוניות (ללא הבגדים אין הבדלים בין בני האדם), תחושה של רוגע וקבלה עצמית ללא סייגים.
יש המקשרים בין נודיזם לפורנוגרפיה, אבל הנודיסטים מתייחסים לגופם לא כאל גוף המשווק לגרות או לגרום הנאה לאחרים אלא כאל ישות שיש לכבדה.
פעילות נודיסטית/נטוריסטית
בחלק מן הארצות, בעיקר אלו הפחות-סובלניות לנודיזם, נוהגים נטוריסטים להתכנס במקומות סגורים או במקומות המוכרים כפתוחים לנטוריסטים (זאת בשונה מן המצב בגרמניה, למשל, בהּ העירום החברתי, הוא דבר נפוץ ומקובל, גם במקומות, אשר אינם מוגדרים כ"מיועדים לנודיסטים" באופן רשמי). העירום בצוותא משולב בפעילויות חברתיות רגילות במסגרת משפחתית ולא-מינית, בדרך כלל בחופים סגורים, וכולל פעילויות שונות, כגון משחקי חברה, שחייה, האזנה להרצאות, ואף שירה בציבור. ישנם גם אלו המעדיפים לעבוד בעירום, כאשר מזג האוויר והסיטואציה החברתית מאפשרים זאת.
הנטוריזם מתקיים בתרבויות רבות, במיוחד כחלק משחייה ורחצה בבריכות ובמשותף לשני המינים. הפעילויות יכולות להיות במקומות סגורים או פתוחים, והן כוללות פעילויות פנאי שונות.
במקומות ומתקנים נטוריסטיים (מועדונים, מלונות, כפרי נופש ועוד) שונים נהוגה מדיניות לבוש שונה: חלק מן המקומות נוקטים במדיניות "לבוש אופציונלי" שבה מקבלים גם לבושים (בדרך כלל כדי לסייע ל"ביישנים מתחילים"), בעוד חלקם מקפידים על עירום מוחלט. המצדדים בעירום מוחלט מבקשים מן המשתתפים להיות עירומים לגמרי על מנת לאפשר תחושה משוחררת לכלל הנטוריסטים, ואילו המצדדים ב"לבוש אופציונלי" סבורים כי כפיית העירום כמוה ככפיית הלבוש ב"עולם הרגיל", וכי כפייה זו מנוגדת לחופש ולחירות המיוצגים בנטוריזם.
ארגונים נטוריסטים רבים מארגנים פעילויות חברתיות רבות. לכמה מהארגונים הללו יש דרישות קבלה מחמירות כגון תקופת ניסיון, הגעה רק בחברת חבר מוכר ולעיתים גם ועדת קבלה ובדיקת רקע פלילי. דרישות אלו צצו בעקבות החשש מפני עברייני מין. מנגד, ישנם אירועים נטוריסטים רבים במקומות פתוחים שאינם מאורגנים על ידי ארגון קבוע, וניתן להצטרף אליהם ללא התחייבות או תשלום כלשהו, אך תוך התנהגות לפי קוד אתי ברור. נטוריסטים מתחילים מגיעים לאירועים כאלו בחוויותיהם הנטוריסטיות הראשונות. אירועים כאלו יכולים להיות חופים עם "לבוש אופציונלי", רחצות ליליות בעירום ועוד.
חוף נודיסטים
פעילות נפוצה במיוחד של נודיסטים ונטוריסטים היא הרחצה והשיזוף בעירום, בחוף הים. כיוון שהרחצה בעירום בחופים "רגילים" אסורה על פי חוק ברוב מדינות העולם, נוצרו חופי הנודיסטים, אשר בהם מותרת הרחצה בעירום, כאשר המתרחצים הבאים למקום מודעים לכך, והחוף מסומן כחוף נודיסטים. הרחצה בחופים אלו היא לרוב מעורבת.
ישנם מספר סוגים של חופי נודיסטים, אשר נפרדים ביניהם לפי אופי העירום הנהוג באותו חוף, וכן על פי משתנים שונים:
נטוריזם בישראל
ידוע על כך שבשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20, נהגו לרחוץ בעיקר בני ובנות קיבוצים בעירום לעיתים, כחלק מפן שיתופי של היהודי החדש, דבר זה גם בא לידי ביטוי בתנועת הכנענים בשנות ה-40 אשר ראתה אידיאל במושגי הגוף ע"פ תרבויות עתיקות באזור לפירושם.
מחנה הנודיסטים, הראשון בארץ, הותקן ביולי 1965 בכפר הקיט הבינלאומי "גליה", בחוף גליה באזור חיפה. במקום הוקצה מתחם מגודר לשיזוף בעירום.
בשנות השישים פעל לתקופה קצרה מועדון נטוריסטי בשם "בריאות ושמש". עיקר פעילותו הייתה לארגן נסיעות למחנות נודיסטים בחו"ל.
ב-1979 הפך חוף הדולפינים שליד אופירה בדרום סיני למחנה נודיסטים. מרבית הנטוריסטים היו תיירים מארצות סקנדינביה.
בסוף שנת 1984 נפתחו באילת שני חופי נודיסטים חרף התנגדות הדתיים.
בהמשך הוקמו התארגנויות נוספות לעריכת מפגשי עירום בבריכות וחופים ברחבי הארץ.
בספטמבר 2011 נערך בים המלח מיצג אומנותי של הצלם ספנסר טוניק שקיבץ 1,200 גברים ונשים לצילום עירום המוני שמטרתו הייתה לקדם את המודעות לחשיבות השימור של ים המלח, בעקבות הפרסום הנרחב של המיצג הנושא חזר להתפתח בארץ והוקמו מספר קבוצות חדשות שמשכו גם יותר קהל צעיר.
בשנת 2014 הוקמה "פשטות - תנועה לעירום חברתי" מתוך מטרה לעודד את העירום החברתי בישראל, ליצור לו לגיטימציה רחבה בחברה הישראלית ולהרחיב את מעגלי המשתתפות והמשתתפים באירועים הנטוריסטים.
במהלך שנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000 בפסטיבלים ברחבי הארץ הוקמו אזורי עירום מלא או תכנים אשר כללו עירום חברתי ולא מיני, בארץ קמו מספר פסטיבלי עירום חברתי כגון "פסטיבל פשוט" באשראם במדבר אשר פעל בין השנים 2004-2020 בו שולבו גם תכנים וסדנאות רוחניות ולאחר הפסקתו הוקם "פסטיבל אגוורה" המאפשר תרבות עירום חברתי ומעורב.
במהלך השנים נעשים ניסיונות להקמת אזורי חוף מוגדרים כחופים נטוריסטים בחוק אך דבר זה טרם התאפשר באופן קבוע בשל התנגדויות מוסדיות בעיקר.
נטוריזם בגרמניה
בגרמניה נקרא נטוריזם "תרבות גוף חופשית" (גרמנית Freikörperkultur או בקיצור FKK)
תרבות עירום ותנועות לשינוי אורח חיים עד למלחמת העולם הראשונה
בשנת 1898 בעיר אסן הוקם מועדון ה-FKK הראשון. החל משנת 1900 החלו להופיע באזור ברלין, הים הבלטי והים הצפוני יותר ויותר "סאונות שוודיות".
הנודיזם ברפובליקת ויימאר וברייך השלישי
בשנת 1920 נפתח חוף הרחצה הרשמי הראשון בסילט. בשנת 1931 נאסרה באופן כללי הרחצה מחוץ לאזורים מוגדרים ולאחר עליית הנאצים לשלטון פורקו התנועות או אוחדו יחד עם ארגוני ספורט נאציים.
בסוף תקופת רפובליקת ויימאר היו חברים בתנועות נודיסטיות כ-100,000 איש.
כמו כן הייתה קיימת בגרמניה הנאצית "תרבות עירום גזענית" אשר קידמה את אידיאל היופי הנאציונאל-סוציאליסטי
הנודיזם בגרמניה המזרחית
בגרמניה המזרחית החל משנות ה-70 היה הנודיזם נפוץ בכל הגילאים. בחופים מוכרזים היו בדרך אזורים מוגדרים לרחצה בעירום, באופן כללי הייתה הסובלנות כלפי הנודיזם בגרמניה המזרחית גדולה יותר מאשר בגרמניה שאחרי האיחוד.
תחילתו של הנודיזם בגרמניה המזרחית היה בשנות ה-50 המוקדמות באהרנסהופ שעל הים הבלטי, שם בחופי הרחצה הוקמו אזורים שבהם אומנים ואינטלקטואלים היו מתרחצים בעירום. האזור היה נחשב לאזור נופש של האוונגרד, סופרים, שחקנים, ופוליטיקאים. בשנים שלאחר מכן נוצרו מחלוקות בין המתרחצים הלבושים והעירומים עד שבמאי 1954 אסר השלטון המקומי באהרנסהופ על רחצה בעירום.
בספטמבר 1954 פרסם העיתון "דר שפיגל" כתבה על הסכסוכים בין המתרחצים בהם אנשים לכאורה הופשטו בכוח, ואף נקשרו לעצים למטרת לעג, ועל מסיבות חוף פרועות המתרחשות בגרמניה המזרחית. לאחר הכתבה חששה הממשלה לתדמיתה בעולם ואסרה לגמרי את השחייה בעירום. לאחר מכן גדלה התנגדות הציבורית לאיסור, בקשות רבות, עצומות ומכתבי מחאה נכתבו לממשלה עד שבשנת 1956 בוטל האיסור ועל פי החוק החדש היה מותר להתרחץ במקומות ציבוריים מוגדרים. בשנות השבעים גדלה התנועה באופן מסיבי.
חוקיות
חוקיות העירום הציבורי משתנה ממקום למקום. במרבית העולם קיימת חקיקה כנגד עירום באזור ציבורי, אדם עירום בפומבי באזור לא מקובל, במרבית מדינות העולם, עלול להיקנס ואף להעצר על התערטלות בפומבי. במדינות רבות, ישנם מקומות בהם המדינה מקיימת מדינות רשמית או לא רשמית של העלמת עין מפעילות עירום חברתי ציבורית, בעיקר בחופים. במרבית העולם מקובל כי בחופי רחצה הלבוש מינימלי ביחס לשאר המתחמים הציבוריים שממוקמים בשטח פתוח, בחלקם אף מקובל שנשים יסתובבו טופלס, עם זאת רק בחופים מעטים, כמו בחוף האולובר במיאמי שבארצות הברית מקובל מבחינה חברתית ומשפטית עירום מלא.
פלעצל
הפלעצל (מילולית: "מקום קטן") הוא האזור (הגטו) היהודי ששוכן במארה ברובע הרביעי של פריז, צרפת.
ימי הזוהר של השכונה היו בסוף המאה ה-19, בעקבות מאורעות סופות בנגב ב-1882, אז היגרו לאזור עשרות אלפי יהודים דוברי יידיש מרוסיה ומזרח אירופה והקימו בה עסקים אופייניים, ושפת המקום הפכה ליידיש, מה שגרם למקום להיראות כמו שטעטל קטן, וגם העניק לשכונה את שמה.
האזור נותר בעל צביון יהודי עד היום, עם קהילה יהודית מגוונת שכוללת הן מהגרים מצפון מאפריקה והן ממזרח אירופה. השכונה מאופיינת בבתי כנסת, מעדניות יהודיות, מוכרי פלאפל וכיוצ"ב. אם כי בשנים האחרונות יש טענות על היחלשות אופייה היהודי של השכונה.
השכונה ממוקמת בסמוך לתחנת המטרו סנט פול.
בפינת הרחובות רו דה רוזייה ו-Rue Ferdinand Duval נמצאת לוחית שהוצבה על ידי עיריית פריז עם הסבר לשם השכונה:
פרקין
פרקין (באנגלית: Parkin או Perkin) היא עוגה מסורתית מהמטבח הבריטי העשויה סירופ סוכר או דבשה וקמח שיבולת שועל. עוגה זו אופיינית לאזור יורקשייר בצפונה של אנגליה בממלכה המאוחדת, ובייחוד עם אזור העיר לידס.
העוגה מורכבת מקמח, קמח שיבולת שועל, סירופ סוכר שחור או דבשה, זנגביל ושומן (באופן מסורתי מדובר בשומן חזיר אולם כיום משתמשים גם במרגרינה או חמאה). ישנן מספר גרסאות של העוגה, אולם בכולן יש קמח שיבולת שועל וסירופ סוכר או דבשה - שני מרכיבים שהיו נפוצים בצפון אנגליה בשלהי המאה ה-18 ולאורך המאה ה-19 ושימשו מזון בסיסי לפשוטי העם שהתגוררו בערי יורקשייר בתקופת המהפכה התעשייתית.
משמעות שמה של העוגה "פרקין" היא, בעגת יורקשייר, "פטר קטן".
גימנסיה
אטימולוגיה
מקור השם "גימנסיה" במילה היוונית העתיקה גימנסיון (γυμνασιον) שפירושה להתאמן בעירום – מוסד ששימש ביוון העתיקה כמתחם שבו קיבלו אנשים צעירים חינוך גופני ואינטלקטואלי. המילה הגיעה דרך הלטינית להרבה שפות אירופאיות, ביניהן ספרדית, גרמנית, רוסית, יוונית, הולנדית, פולנית והשפות הסקנדינביות, בהן המילה משמשת לתיאור מוסד השכלה על-יסודי.
באנגלית
באנגלית המילה "ג'ימנזיום" Gymnasium, או Gym בקיצור, משמשת לאולם ספורט או חדר כושר.
אופי ומבנה
אופי הגימנסיות משתנה ממדינה למדינה, וממוסד למוסד. חלק מהגימנסיות מציעות לתלמידיהן חינוך כללי, וחלק מציעות חינוך ממוקד ומגמה מרכזית.
נכון ל-2009 ישנן גימנסיות המתמחות בנושאים חדשים, כגון גימנסיות ספורט וגימנסיות אמנות.
גיל המינימום לכניסה לגימנסיה משתנה מארץ לארץ, ונע בין 9 (לדוגמה בדנמרק) ל-16 שנים (לדוגמה פינלנד). משך שנות הלימוד גם תלוי במוסד ובמדינה ויכול לנוע מפרק זמן של שנתיים (פינלנד) לתקופה של תשע שנים (גרמניה).
בישראל
בישראל, גימנסיה היא בדרך כלל מוסד חינוכי על-יסודי, המשלב בתוכו תיכון וחטיבה, ומעניק לתלמידיו שש שנים של חינוך על-יסודי, שבסיומן הם ניגשים לבחינות הבגרות. הגימנסיה העברית "הרצליה", שהוקמה ב-1905, הייתה המוסד החינוכי העל-יסודי העברי הראשון. כיום פועלים בארץ מספר מוסדות חינוך המכילים בשמם את המילה "גימנסיה": הגימנסיה הריאלית בראשון לציון (אשר נוסדה בשנת 1939); גימנסיה גן נחום בראשון לציון, שנוסדה כשלוחה של הגימנסיה הריאלית; גימנסיית קציר בחולון; הגימנסיה העברית רחביה בירושלים; וכן רשת תיכונים פרטיים לה שבעה סניפים, הנקראת "תיכון גימנסיה".
אסואי
מחוז אסואי (בספרדית: Provincia del Azuay) הוא מחוז באקוודור, שנוצר ב-25 ביוני 1824. שטח המחוז הוא למעלה מ-8,000 קמ"ר ובירתו היא העיר קואנקה. 712,127 תושבים מתגוררים במחוז (נכון ל-2010). המחוז ממוקם בדרום מרכז אקוודור על רמות הרי האנדים, ברמות ובשיאו, הוא מגיע לגובה של 4,500 מ' מעל גובה פני הים בפארק הלאומי אל קאחאס.
אסואי גובל במחוז קניאר מצפון; במורונה סנטיאגו ממזרח; מדרום במחוזות לוחה וסמורה-צ'ינצ'יפה ומערבית לו נמצאים אל אורו וגואייס. הכביש הפאן-אמריקאי עובר דרך אסואי. במחוז נמצאת תחנת הכוח ההידרואלקטרית הגדולה באקוודור, המנצלת את זרמי הפאוטה ויוצרת את סכר פאוטה. המחוז מחולק ל-15 קנטונים.
מושל המחוז הוא פאול קרסקו (Paúl Carrasco), שמשתייך למפלגה הסוציאל-דמוקרטית השמאל הדמוקרטי. למפלגה זו רוב גם בפרלמנט המחוזי וגם ראש עיריית קואנקה (שהיה מושל אסואי לפני קרסקו) הוא פעיל המפלגה.
אליפות ישראל בשחמט 1955
אליפות ישראל בשחמט 1955 הייתה אליפות ישראל השלישית בשחמט. היא אורגנה על ידי האיגוד הישראלי לשחמט ונערכה בין 30 בספטמבר ל-19 בנובמבר 1955. בתחרות השתתפו 16 שחמטאים (קניאז'ר ושיוביץ' פרשו מהתחרות).
האליפות התקיימה בשיטת ליגה הכוללת משחק בודד בין כלל המשתתפים. עבור ניצחון הוענקה נקודה וחצי נקודה הוענקה עבור תיקו. בתחרות זכה משה צ'רניאק, שצבר 11.5 נקודות מ-15 אפשריות. בתום התחרות התקיים טקס חגיגי בירושלים.
יהדות לאילשי
יהודי לאילשי היא קהילה של יהודים בכפר לאילשי (ლაილაში) שבנפת צאגרי לצ'חומי, גאורגיה. תחילת היישוב בכפר אינו ברור דיו. ידוע כי נוסע יהודי שעבר במקום בשנת 1870 ציין ברישומיו כי קיים בית כנסת במצב טוב.
בנין בית הכנסת נבנה בשנות ה-80 של המאה ה-19 והוא פעל עד ראשית 1953.
בשנת 1976 התגוררו בלאילשי 50 משפחות.
ספר התורה של יהודי לאילשי
מעמד מיוחד היה לספר התורה של יהודי לאילשי, שהאמינו כי הספר מגן עליהם וקשרו בו אגדות רבות. זהו ספר התורה הקדום ביותר שהיה קיים בגאורגיה. הספר נשמר בבית הכנסת של הכפר עד לשנת 1939. האופן שספר התורה הופיע בכפר לא ברור דיו עד היום, אם כי ברור כי מדובר בספר עתיק מאוד.
הספר נקרא "לאילַשיס בּיבּליא" ("ლაილაშის ბიბლია", "ספר התורה של לאילשי") או "סוואנוּרי בּיבּליא" ("სვანური ბიბლია", "ספר התורה הסוואני") על שום הטענה כי מקורו בסוואנתי.
הנפקה ראשונה לציבור
הנפקה ראשונית לציבור (באנגלית:  IPO – initial public offering) היא הנפקה בה חברה פרטית מציעה בפעם הראשונה את מניותיה למכירה לציבור. בדרך כלל עושות זאת חברות אשר זקוקות להון כדי להתרחב, תוך שהן בוחרות לגייס אותו מהציבור.
ככלל, גיוס הון יכול להיעשות באמצעות הנפקת סוגים שונים של ניירות ערך: מניות, איגרות חוב ואופציות למניות או איגרות חוב. עם זאת, המונח הנפקה ראשונית מתייחס להנפקת מניות בלבד. רק החזקה בידי הציבור של מניות, לא ניירות ערך אחרים, היא שמגדירה חברה כחברה ציבורית.
חברה פרטית, המעוניינת לגייס הון באמצעות הנפקה ראשונה של מניות לציבור, חייבת לקבל על עצמה כללי דיווח חשבונאיים מחמירים, המחייבים שקיפות גבוהה לציבור, כתנאי מקדים להפיכתה מחברה פרטית לחברה ציבורית. כחלק מכך, גיוס הון מהציבור מחייב פרסום של תשקיף על החברה המנפיקה. התשקיף נועד לתת לציבור את מלוא המידע הדרוש לו לשם ניתוח כדאיות ההשקעה ולשם כך הוא מפרט את עסקי החברה המנפיקה, כאשר בעיקר מדובר על תוצאותיה העסקיות ותיאור בעלי המניות שלה. בנוסף, נקבע בתשקיף מועד שבו מוזמן הציבור להגיש לחברה את בקשותיו לרכישת ניירות הערך המוצעים על פיו (בתשקיף שאיננו תשקיף מדף, מדובר בדרך כלל על כשבוע לאחר מועד פרסום התשקיף). מאידך, על פי תשקיפי מדף ניתן לפרסם דוחות הצעות מדף במשך שנתיים ממועד פרסומו של תשקיף המדף וליהנות מנגישות מהירה לשווקים.
הנפקה ראשונית יכולה להיעשות בליווי של חברת חיתום, או בצורה עצמאית.
יתרונות וחסרונות להנפקה
יתרונות:
חסרונות:
תהליך ההנפקה
החתם, שהוא מנהל ההנפקה אחראי על שיווק ההנפקה למשקיעים מיועדים ובעלי עניין, כמו כן הוא מבקר את תהליך ההנפקה ודואג לשקיפות המידע, ובנוסף הוא מעין ביטוח מצד החברה ו"מתחייב" לרכוש חלק מן המניות אם לא כולן נמכרו בהנפקה.
לאחר המכרז ו"פתיחת המעטפות" נקבע מחיר מינימום בו הוצעו מספיק הצעות לקניית כל המניות בהנפקה וכל המציעים שהציעו מחיר זה או גבוה יותר "יזכו" לקנות את המניות לפי סדר גודל יחסי להצעתן. כלומר, לדוגמה, אם הונפקו 100 מניות והוצעו מחירים המתאימים ל-200 מניות כל מציע ש"זכה" יקבל 50% מן המניות עליהן הציע, משמע אדם/גוף שהציעו מחיר על 10 מניות וזכו, יקבלו רק 5 מניות במחיר שנקבע בסוף ההנפקה.
כך מסתיים תהליך ההנפקה והפירמה יוצאת למסחר רגיל בבורסה לניירות ערך.
ההנפקות הגדולות בהיסטוריה
עד 2009 הייתה ארצות הברית המובילה בתחום ההנפקות הראשונות במונחי סכום כולל. מאז ההובלה עברה לסין (כולל הונג קונג) עם הנפקות בסך 73 מיליארד דולר עד נובמבר 2011, כאשר הבורסה המובילה הייתה בורסת הונג קונג עם 30.9 מיליארד ב 2011 (קצת מאחוריה בורסת ניו יורק שגייסה 30.7 באותה שנה).
קונסטיטושן
"קוֹנֶסְטִיטוּשְׁן" (באנגלית: USS Constitution), הידועה גם בכינויה "אוֹלְד אַיירוֹנְסַיידְס" (Old Ironsides), היא פריגטת מפרשים תלת־תורנית בעלת 44 תותחים של הצי האמריקני והאונייה המפורסמת ביותר בתולדותיו. את עיקר פרסומה רכשה במלחמת 1812, אז גברה בשלושה קרבות ימיים על אוניות מלחמה של הצי המלכותי הבריטי והכניעה אותן. "קונסטיטושן", הנקראת על שם חוקת ארצות הברית, היא אוניית המלחמה הישנה ביותר בעולם שעדיין שטה ונמצאת בשירות פעיל. היא עוגנת דרך קבע במספנת הצי בנמל בוסטון במסצ'וסטס, בקצה שביל החירות, ופתוחה למבקרים. האוניה יצאה לים הפתוח ב־1997, ביובל המאתיים להשקתה. ולאחרונה, באוגוסט 2012, ביובל המאתיים לניצחונה על ה"גֶּריֵיר".
רקע לבניית האונייה
בעשור האחרון של המאה ה-18 החלו אוניות הסוחר האמריקניות סובלות מהתקפותיהם של פריבטירים צרפתיים ושודדי ים בֶּרְבֶּרִים שפעלו מצפון אפריקה. בעיה זו לא התעוררה כל עוד נהנו המושבות מהגנתה של האימפריה הבריטית. אך לאחר מלחמת העצמאות האמריקנית חשו רבות מן המעצמות הזרות כי הן יכולות להתנכל לאוניות אמריקניות ללא כל חשש לתגובה. יתרה מכך, משעה שפרצה המהפכה הצרפתית, החלה גם בריטניה להטריד את אוניות הסוחר האמריקניות שסחרו עם צרפת אויבתה וזאת אף על פי שארצות הברית שמרה על נייטרליות במאבק בין השתיים. בשנת 1793 בלבד נתפסו אחת-עשרה אוניות על ידי הפירטים הברברים וצוותם נשבה עבור כופר, והממשל האמריקני הצעיר היה חסר אונים. על רקע זה החלו חושבים בארצות הברית להקים מחדש את הצי המלחמתי, שפורק לאחר מלחמת העצמאות בשל הקושי לממן את אחזקתו.
ב-27 במרץ 1794 אישר הקונגרס את חוק ההתחמשות הימית (Naval Act), המורה על בנייתן של שש פריגטות. במרץ 1796, בעוד המלאכה מתקדמת לאיטה, הושג הסכם שלום בין ארצות הברית לשליט אלג'יר. בהתאם לסעיף 9 של החוק, שקבע מפורשות כי הבנייה תופסק אם ייכון שלום, נעצרה העבודה. לאחר ויכוח לוהט הסכים הקונגרס לממן את בנייתן של שלוש אוניות בלבד, שהעבודה עליהן כמעט ונשלמה. הבנייה של שלוש האוניות האחרות חודשה בסופו של דבר בעקבות התחזיות להתלקחות מלחמה עם צרפת.
בניית האונייה וחימושה, 1794 - 1797
"קונסטיטושן" הייתה אחת משש הפריגטות הראשונות של הצי האמריקני. האונייה, שתוכננה על ידי ג'ושׁוּאַה הַמְפְרִיז (Joshua Humphreys) ונבנתה במספנתו של אֶדְמוּנְד הָארְט (Edmund Hartt) בבוסטון, הייתה פריגטה דו־סיפונית בעלת 44 תותחים, גדולה וחזקה מכל פריגטה אחרת בת זמנה. בתקופת אוניות המפרשים (1650 - 1840 לערך) לא נועדו פריגטות ליטול חלק בקרבות סדורים כחלק מן המערך הטורי. הגדולות שבפריגטות, בנות 44 תותחים, מילאו במאה ה־18 תפקידי ליווי והגנה בעיקר באזורים מרוחקים מן המולדת, בהם לא נשקפה להן סכנה מצד אוניות אויב גדולות מהן. פריגטות בנות 28, 32 או 36 תותחים שימשו למשימות סיור, איסוף מודיעין והעברה מהירה של ידיעות.
האונייה, וכמותה גם אחיותיה לגודל, הפריגטות "יונייטד סטייטס" (United States) ו"פרזידנט" (President), צוידה בתותחי 24 ליטראות בשעה שחימושן הסטנדרטי של פריגטות באותה תקופה היה תותחי 18 ליטראות. ממדיה העיקריים היו זהים כמעט לגמרי לאלו של אוניית-קו מדרגה שלישית, החמושה ב־74 תותחים. הגידול בממדים ובעוצמת האש שיקף את המגמה הכללית שאפיינה את אוניות המלחמה מכל הסוגים במאה ה־18 ונמשכה גם במחצית הראשונה של המאה ה־19. מחשבת המתכננים הייתה לבנות אונייה שתעלה על כל פריגטה אחרת הן בעוצמת האש הן ביכולות השיט שלה. גישה זו הוכיחה את יעילותה בתחילת מלחמת 1812, כאשר פריגטות אמריקניות וביניהן "קונסטיטושן" גברו על פריגטות בריטיות וניצחו אותן בקרב אנייה מול אנייה,
חידוש אחר היה שנבנה מְשׁוּוֶה למלוא אורכו, ללא  ו גבוהים ממנו בחרטום ובירכתיים כמקובל עד אז. צורת מבנה זו איפשרה להציב מספר תותחים רב יותר מן המקובל. על הסיפון העליון סודרו לפי התכנון הראשוני 22 תותחים בני 12 ליטראות (10 ק"ג). בסיפון שמתחתיו, סיפון התותחים, הוצבו 30 תותחים של 24 ליטראות. לימים יוחלפו תותחי הסיפון העליון ב־20 קָרוֹנָדוֹת של 32 ליטראות (14.5 ק"ג) ו־2 של 24 ליטראות (11 ק"ג).
מערך המפרשים של האונייה היה כשל כל אוניות המלחמה האחרות באותה תקופה. כל אחד משלושת תורני האונייה - הקדמי, הראשי והאחורי - נשא ארבעה : תחתי, עילי, על־עילי ועליון. מאסף בירכתיים ו מלפנים השלימו את המעטה.
ישנה מגמה לאידיאליזציה של האונייה, המתעלמת מחסרונותיה. הדבר נובע מעובדת היותה סמל לאומי, הן בשל חלקה במלחמת 1812 הן בשל היותה היחידה מאוניותיו הראשונות של הצי האמריקני ששרדה לימינו. התותחים הרבים הפעילו מאמצים כבדים על הגוף, וחרף החיזוקים הנוספים והחדשניים שהגה המפריז, העצים המשובחים והמידות הגדולות מן המקובל של הקורות ששימשו לבניית הגוף והתרנים, נזקקה האונייה לשיפוצים תכופים. ב־1802, לדוגמה, חמש שנים בלבד לאחר השקתה וארבע שנים לאחר שיצאה לראשונה לים, הועלתה האונייה לחוף לתיקונים שנמשכו קרוב לשנתיים.
טקס ההשקה של "קונסטיטושן" נערך ב־20 בספטמבר 1797 במעמד הנשיא ג'ון אדמס ומושל מסצ'וסטס, אינקריז סאמנר (Increase Sumner). האונייה החלה להחליק על מסילות ההשקה לעבר המים, אך לאחר כמה מטרים בלבד נעצרה. בשל משקלה הרב ותכנון לקוי שקעו המסילות באדמה והאונייה מיאנה לזוז. ניסיון נוסף, יומיים אחר־כך, נכשל גם הוא. בחלוף חודש ימים, ב־21 באוקטובר 1797, הושקה האונייה בשלישית, והפעם גלשה אל מימי נמל בוסטון ללא תקלות. עלות בנייתה הייתה כ־300,000 דולר, פי שניים מן האומדן הראשוני.
"המלחמה הבלתי רשמית" עם צרפת, 1798 - 1800
"קונסטיטושן" יצאה להפלגת הבכורה שלה ביולי 1798 בפיקודו של קפטן סמיואל ניקולסון, שגם פיקח על בנייתה. את שירותה המבצעי הראשון עשתה במהלך המלחמה הבלתי רשמית עם צרפת (1798 - 1800) בהגנה על ספינות סוחר אמריקניות מפני התנכלותם של פריבטירים צרפתיים. במאי 1799 נמסר הפיקוד על האונייה לידי קפטן סָיילָס טוֹלְבּוֹט, ו"קונסטיטושן", יחד עם אוניות אחרות של הצי, מרביתן סְקוּנֶרִים או ספינות סוחר מוּסָבוֹת שסרו לפיקודו הכולל של טולבוט, פעלה בים הקריבי. שני הצדדים ניהלו עימות צבאי מוגבל בזירה הימית, במסגרתו ניסה כל אחד מהם לפגוע בסחר הימי של אויבו על ידי לכידת אוניות הסוחר שלו. האוניות ומטענן נמכרו, והכסף חולק בין קציני האונייה ומלחיה בהתאם לחוק השלל הימי שהיה נהוג אז.
ב־16 בספטמבר 1799 חילצה "קונסטיטושן" מידי פריבטיר צרפתית את אוניית הסוחר השוודית "אָמֶלְיָה". זמן מה אחר כך, בינואר 1800, לכדה את הסקונר "סְוִויפְט". במאי אותה שנה, יחד עם "אַמְפִיתִ'יאֵיטֶר" (USS Amphitheatre), הסקונר שליווה אותה, לכדה שלוש ספינות נוספות (סקונר, בְּרִיג וסְלוּפּ). עוד באותו חודש תפסה "קונסטיטושן" בנמל פוארטו פלטה שבסן־דומינגו את הפריבטיר הצרפתית "סנדוויץ". לוּטֶנֶנְט אַייזק הָאל ואנשיו השתלטו על האונייה, בעוד חייליו האחרים נוחתים בחוף ומשתקים את תותחי המבצר החולש על הנמל. בסופו של דבר נאלצו האמריקנים להשיב את האונייה לבעליה, משום שהאי נשלט על ידי ספרד, ולמרות היותה בעלת ברית לצרפת נחשב הדבר להפרת ריבונותה. ב־24 באוגוסט 1800 שבה "קונסטיטושן" לבוסטון כדי להצטייד מחדש באספקה. חודשיים וחצי אחר כך יצאה שוב אל הים הקריבי, אך לא לזמן רב. המלחמה עם צרפת הסתיימה, והאונייה חזרה אל בוסטון ביוני 1801.
המלחמה בפירטים הבֶּרְבֶּרִים, 1801 - 1805
המלחמה בקורסארים הברברים של צפון אפריקה, שהייתה מלכתחילה סיבת בנייתן של שש הפריגטות הראשונות של הצי, התלקחה ב־1801. תעוזתם של שליטי המדינות הַבֶּרְבֶּרִיוֹת הגיעה לשיאים חדשים, כאשר הדֵּיי של אלג'יריה כפה באיום תותחים על ספינת הצי האמריקני "ג'ורג' וושינגטון", שבאה למסור לו את הכופר השנתי, להפליג בשליחותו אל הסולטאן בקונסטנטינופול ולמסור לידיו את מס העובד שהוא עצמו חב לו. יוסוף קרמנלי, הביי של טריפוליטניה, הרחיק לכת עוד יותר, וכשתביעותיו להגדלת הכופר לא נענו, הורה לגדוע את מוט הדגל בבית הקונסול האמריקני והכריז מלחמה על ארצות הברית (14 במאי 1801).
הלחימה התנהלה בים בלבד. שייטת בפיקודו של ריצ'רד דֵייל, שכללה שלוש פריגטות וסקונר, נשלחה באביב 1801 אל הים התיכון, הטילה הסגר ימי על טריפולי, ואף לכדה את אחת מאוניותיו של הביי. ב־1802 החליפה אותה שייטת גדולה עוד יותר, שמנתה חמש פריגטות ועוד כלי שיט קטנים בפיקודו של ריצ'רד ולנטיין מוריס. השייטת המחליפה השלישית, שנשלחה בקיץ 1803, כללה את הפריגטות "קונסטיטושן" ו"פילדלפיה" (36 תותחים) ועוד חמישה בריגים וסקונרים בפיקודו של אדוארד פְּרֶבְּל.
את פעילותה המבצעית הראשונה בזירה הים־תיכונית עשתה "קונסטיטושן" – אוניית הדגל של פרבל – מול נמל טנג'יר. פרבל, שקבע את בסיסו בגיברלטר, החליט לסלק קודם את האיום שנשקף מהפירטים של מרוקו, ששלטו על הכניסה לים התיכון ויכלו לפגוע באוניות האספקה שלו עצמו. יחד עם אוניות השייטת הקודמת, קודם עזיבתה, ערך הפגנת כוח מול נמל טנג'יר, ואילץ את שליט מרוקו לשוב ולהתחייב שלא לתקוף אוניות אמריקניות, בתמורה לכופר כסף וסחורות כפי שהיה קודם המלחמה (12 באוקטובר 1803).
בנובמבר 1803 נכנסה "קונסטיטושן" אל נמל סירקוזה שבסיציליה, בה בחר פרבל כבסיס החדש לאוניותיו. בדרכו לשם נודע לו, כי הפריגטה "פילדלפיה", שנשלחה בפקודתו בראשית אוקטובר להטיל הסגר על טריפולי, עלתה על שרטון סמוך לעיר ונתפסה על צוותה בידי אנשיו של הביי. חודש אחר כך יצאה "קונסטיטושן" ועמה הסקונר "אנטרפרייז" (12 תותחים), אל טריפולי, כדי לבחון מקרוב את המצב החדש שנתהווה, ובחלוף כשבועיים שבה אל סירקוזה. משנסתבר לפרבל, כי אין כל דרך לחלץ את "פילדלפיה" מן הנמל, החל מיד בהכנות להשמידה. צוות מתנדבים מ"קונסטיטושן" ו"אנטרפרייז", בפיקודו של לוּטֶנֶנְט סְטִיבְן דִיקֵייטֶר, יצא לביצוע המשימה בספינה מוסלמית שנלקחה שלל זמן מה קודם לכן. בפעולה נועזת הצליחו דיקייטר ואנשיו לחדור במסווה לתוך הנמל, להשתלט על "פילדלפיה" ולהעלותה באש, ותחת מטר קלעים מתותחי החוף וספינות האויב חמקו ושבו לסירקוזה (16 בפברואר 1804).
ב־12 בספטמבר התנגשה "קונסטיטושן" בבריג "אֶרְגוּס". חרטומה ניזוק קשות, והיא נשלחה לנמל מלטה לתיקונים. זמן קצר אחר כך, בעקבות תגבור השייטת בארבע פריגטות נוספות שנשלחו מאמריקה, עבר הפיקוד על "קונסטיטושן" תחילה לידי קפטן סטיבן דיקייטר ואחר כך לידי קפטן ג'ון רודג'רס הבכיר ממנו. האונייה המשיכה ליטול חלק בהסגר הימי על טריפולי עד סופה של המלחמה, שהוכרעה בסופו של דבר ביבשה בקרב דרנה. הסכם השלום עם הביי של טריפולי נחתם על סיפונה ב־3 ביוני 1805, ושנתיים אחר כך, ב־1807, היא שבה לבוסטון. "קונסטיטושן" הוצאה משירות פעיל כדי להקטין את הוצאות הצי המלחמתי, והועברה כעתודה למספנת הצי בניו יורק. ב־1809 הוחזרה לשירות והוצבה בשייטת הצפון־אטלנטית כאוניית הדגל של קומודור ג'ון רודג'רס.
המרדף אחר "קונסטיטושן"
את תהילתה ועיקר פרסומה קנתה "קונסטיטושן" במלחמה השנייה בין ארצות הברית לבריטניה, מלחמת 1812. היריות הראשונות במלחמה, שניטשה ביבשה ובים כאחד, נורו ב־23 ביוני מתותחי שייטת מימי הבית האמריקנית בפיקוד קומודור ג'ון רוג'רס. חמש מאוניותיו ניהלו מרדף, תחילה אחר הפריגטה הבריטית "בלווידרה" ואחר כך בעקבות שיירת אוניות סוחר בריטית עד חופי אנגליה כמעט, אך ללא כל תוצאות. כשפרצה המלחמה נמצאה "קונסטיטושן" באנאפוליס, ורק באמצע יולי, כשנשלמו הכנותיה, יצאה לים. האונייה, בפיקוד קפטן אייזק האל, הפליגה אל ניו יורק כדי להצטרף לאוניותיו של רוג'רס, שעל קורותיהן לא ידעה דבר. ב־17 ביולי, סמוך לניו ג'רזי הבחין האל בשייטת בריטית קטנה, אותה חשב בטעות לשייטת האמריקנית. כשהתקרב וגילה כי אלה אוניות אויב, החל אחד המרדפים המפורסמים ביותר בתולדות המלחמה בים.
הקרב עם הפריגטה "גֶּריֵיר"
"קונסטיטושן" לא השתהתה זמן רב בנמל. בצהרי ה־19 באוגוסט, כ־360 מייל דרומית־מזרחית להליפקס, נתקלה באה"מ "גֶּרְיֵיר", פריגטה בריטית בפיקוד קפטן ג'יימס דֵּייקֶרְז, שנפרדה מן השייטת המטילה הסגר על נמל ניו יורק ועשתה דרכה אל הליפקס להצטיידות. כשנתבררה לשני הצדדים זהותה של האונייה שמנגד, הוחל מיד בהכנות ללחימה.
למרות עוצמת האש העדיפה של "קונסטיטושן", לא נרתע דייקרז להיכנס עימה לקרב. "גֶּרְיֵיר" סווגה כפריגטה בת 38 תותחים, אך למעשה נשאה 30 תותחי 18 ליטראות על סיפון התותחים, 16 קרונדות בנות 32 ליטראות בסיפון העליון, תותח של 18 ליטראות על סיפון האחרה ותותח 12 ליטראות בצור החרטום – סך הכל 49 תותחים שירו מטח דופן במשקל 556 ליטראות. "קונסטיטושן", לעומתה, שסווגה כפריגטה בת 44 תותחים, נשאה 55 תותחים סך הכל, אך אלו שהוצבו בסיפון התותחים ירו כדורים במשקל 24 ליטראות כל אחד בהשוואה ל־18 ליטראות של יריבתה.
"קונסטיטושן" התקרבה אל "גֶּרְיֵיר" מצדה הימני, וניסתה לחצות את דרכה ולירות עליה אש אורכית. האונייה הבריטית פתחה באש, אך המרחק היה גדול מדי. כדי להימנע מחשיפת מלוא אורכה של האונייה למטח הדופן של האויב המתקרב מבלי יכולת להשיב אש יעילה, שינתה "גֶּרְיֵיר" מסלול וירתה מטח שני לעברה של "קונסטיטושן", הפעם מתותחי דופן שמאל. כמה כדורים פגעו באונייה האמריקנית, אך "ניתרו" מדפנותיה החזקות ולא הסבו לה כל נזק. זהו מקור הכינוי "אולד איירונסיידס" (Old Ironsides) שהוענק לה לאחר הקרב.