cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המכון לאסטרטגיה ציונית
בית המדרש לציונות
מטרת בית המדרש לציונות היא להנגיש את רעיונותיהם וחזונם של הוגיה ומנהיגיה של הציונות מראשיתה לכלל הציבור במדינת ישראל, באמצעות מפגש עם המקורות ההגותיים. הלימוד, הנערך בשיטה בית מדרשית של חברותא ועיון יסודי בטקסט, נועד לייצר בסיס ידע בתחום ולקיים בירור ערכי מתוך היכרות עם ההשקפות של הזרמים הציוניים השונים. בית המדרש החל כיוזמה של בוגרי "תוכנית המנהיגות הצעירה" של המכון. התוכנית מתקיימת כיום במסגרת ארבע קבוצות לימוד, באוניברסיטה העברית בירושלים, באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, במכללת תל-חי וב-"לגלות" – בית מדרש ירושלמי. בין ההוגים הנלמדים: אחד העם, הרצל, א.ד. גורדון, ביאליק, זאב ז'בוטינסקי, הראי"ה קוק ודוד בן-גוריון ועוד. הלימוד מתייחס לסוגיות אקטואליות.
בית המדרש מוציא סדרה בשם "הזמן", הכוללת חוברות ובהן הגות ציונית בהקשר ללוח השנה העברי וחגיו. החוברות יוצאות לאור בשיתוף עם מרכז מורשת בגין ומכון מורשת בן-גוריון. עד כה יצאו שלוש חוברות, בנושאים שנת שמיטה, תשעה באב ופורים. החוברות עוסקות גם בהגות של יהדות ארצות האסלאם.
פורום הארגונים הציוניים
המכון יוזם פגישות עם עשרות ארגונים ציוניים העוסקים בתחומי התיישבות, חינוך, הסברה, קליטת עלייה, תרבות, צדק חברתי, משפטים ומחקר, ומנסה להביא לשיתוף פעולה ביניהם על מנת להאבק במגמות פוסט-ציוניות.
זכויות אדם כחולבן
ב-2013 הקימו המכון לאסטרטגיה ציונית ויועז הנדל את "זכויות אדם כחולבן", ארגון זכויות אדם ציוני שפועל למען שמירת זכויות האדם מתוך גישה ציונית, כמשקל נגד לארגוני זכויות האדם המזוהים עם השמאל. הארגון דואג לזכויות האדם של הפלסטינים במחסומי צה"ל, מחנך לטוהר הנשק ומסייע במתן טיפול רפואי ללא הבדל דת, גזע ומין. על כך זכה הנדל באות אומ"ץ ב-2013.
"שביל הזהב"
המכון מפעיל פרויקט בשם "שביל הזהב" שמטרתו הסדרת יחסי עם, דת ומדינה בישראל. במסגרת הפרויקט פורסמו מחקרים וניירות עמדה בתחומים המגוונים של יחסי דת ומדינה בישראל: מעמד השבת, מערך הכשרות, גיור, בחירת רבנים, הכפילות העדתית בתפקידי הרבנות, מערך המקוואות, מרוץ הסמכויות, קבורת חללי צה"ל שאינם יהודים ועוד.
תקציב
תקציב המכון לשנת 2013 היה 621,770 ש"ח, ומומן כמעט כולו (92%) מתרומות מחו"ל.
מחלוקת סביב אמינות המכון
פרופ' אורן יפתחאל מהמחלקה לגאוגרפיה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, המשמש כיו"ר משותף של ארגון "בצלם", עליו נמתחה ביקורת בדו"ח, טען כי שיטות המחקר לגבי ההטיה הפוסט-ציונית באקדמיה אינן עומדות בסטנדרט אקדמי ומחקרי מקובל. לביקורת זו הגיב עורך המחקר, ד"ר חנן מוזס, תוך כדי ציון כי ישנן טעויות עובדתיות וחוסר העמקה בביקורת של יפתחאל עצמה.
סקודה 1101/1102
סקודה 1101 וסקודה 1102 (ידועות גם בשם Tudor) הן מכוניות משפחתיות מתוצרת יצרנית הרכב הצ'כית סקודה שיוצרו בין השנים 1946–1952.
"סקודה 1101" יוצרה בשנים 1948-1946 ו"סקודה 1102" יוצרה בשנים 1952-1948. יוצרו 66,904 יחידות מ-2 הדגמים, שהיו כמעט זהים.
כ-50,000 יחידות של דגמי "סקודה 1101" ו-"סקודה 1102" יוצאו.
שיווק בישראל
בסוף שנות הארבעים של המאה העשרים, החל משנת 1946 בימי שלטון המנדט הבריטי בארץ-ישראל, שווק דגם 1101 ומשנת 1949 דגמי 1102 על ידי "פלמה - סוכנות ארץ ישראלית לאוטומובילים בע"מ".
מערכת שטיינר
מערכת שטיינר עם פרמטרים t,k,n היא מבנה קומבינטורי סימטרי הכולל תת-קבוצות בגודל k, הקרויות בלוקים, של קבוצה בגודל n, באופן שכל t נקודות מוכלות בבלוק יחיד. מערכת כזו נקראת S(t,k,n). . מערכות כאלה קרויות על שם המתמטיקאי השווייצרי יאקוב שטיינר שחי במאה התשע עשרה.
אם זורקים נקודה ממערכת קיימת S(t,k,n) ושומרים רק את הבלוקים שעברו דרכה, מתקבלת מערכת. הכיוון ההפוך (הוספת נקודה למערכת קיימת) בדרך כלל בלתי אפשרי. קל להראות שבמערכת שטיינר S(t,k,n) יש בלוקים בסך-הכל, ושדרך כל נקודה עוברים  בלוקים; אם המערכת קיימת, המספרים האלו חייבים כמובן להיות שלמים, והם מקיימים bk=rn. בעיית הקיום של מערכת שטיינר S(2,6,36) הייתה ידועה בשם בעיית הקצינים של אוילר; למרות שהשלשה (2,6,36) מקיימת את תנאי הקיום האריתמטי, מערכת כזו אינה קיימת (G. Tarry, 1900). משפט הקיום של וילסון (Richard Wilson) קובע שעבור פרמטרים גדולים מספיק, לכל שלשה המקיימת את תנאי ההתחלקות קיימות מערכות שטיינר מתאימות.
בגאומטריה האפינית המישורית מעל השדה הסופי יש q^2 נקודות, שדרך כל שתיים מהן עובר ישר יחיד, עליו q נקודות. לכן אוסף הישרים מהווה מערכת שטיינר S(2,q,q^2). בדומה לזה, קבוצת הישרים במישור הפרויקטיבי מעל אותו שדה היא מערכת שטיינר. קבוצת המישורים במרחב האפיני ה-n-ממדי היא מערכת שטיינר S(3,4,2^n) (משום שדרך כל שלוש נקודות x,y,z עובר מישור יחיד, ).
מערכת שטיינר עם הפרמטרים t=2 ו-k=3 נקראת מערכת שטיינר משולשת. קיימת מערכת כזו על n נקודות אם ורק אם. מערכת שטיינר המשולשת היחידה בגודל n=7 היא מישור פאנו. מערכת שטיינר המשולשת היחידה בגודל n=9 היא המישור האפיני מעל השדה מסדר 3. מערכת שטיינר משולשת שבה כל שתי שלשות נחתכות מוכלות בתת-מערכת בגודל 9 נקראת מערכת הול משולשת.
חבורות הסימטריה של כמה מערכות שטיינר מיוחדות (הנוצרות מן המערכות S(5,6,12) או S(5,8,24)) הן חבורות פשוטות ספורדיות הקרויות חבורות מתיו.
חומצה קלוולנית
חומצה קלוולנית (Clavulanic acid) היא מעכב בטא לקטמאז הניתן כתרופה בשילוב עם אנטיביוטיקה ממשפחת הפניצילין. כשלעצמה, הפעילות האנטיביוטית של החומצה הקלוולנית חלשה, אולם השילוב שלה עם פניצילינים מאפשר התגברות על עמידות לאנטיביוטיקה במנגנון של הפרשת בטא לקטמאז. החומצה הקלוולנית פעילה נגד בטא לקטמאז מסוג A, המופרשת, למשל, מחיידקי Staphylococcus aureus, Haemophilus influenzae ו-Moraxella catarrhalis.
חומצה קלוולנית ניתנת במרבית התכשירים כמלח אשלגן, יחד עם אמוקסיצילין וטיקרצילין.
החומצה הקלוולנית התגלתה בשנת 1974 בחברת ביצ'ם כתוצר של החיידק Streptomyces clavuligerus, ומכאן שמה.
סינתזה
חומצה קלוולנית מיוצרת מחומצת האמינו ארגינין ומהסוכר גליצראלדהיד 3-פוספט, בתהליך של שבו משתתפים בעיקר שלושה אנזימים: CEA, בטא לקטם סינתטאז וקלוומינאט סינתאז. האנזים הראשון מצמד בין ארגינין לגליצראלדהיד 3-פוספט במנגנון שאינו ברור לאשורו, אך מתבצע באמצעות תיאמין דו-זרחתי. בטא לקטם סינתטאז אחראי לייצור הטבעת הבטא לקטמית של החומצה הקלוולנית, ואילו קלוומינאט סינתאז הוא אוקסיגנאז שבאתר הפעיל שלו מתרחשים שלבי ייצור החומצה הקלוולנית.
מנגנון פעולה
החומצה הקלוולנית נקשרת בקשר קוולנטי לשייר הסרין באתר הפעיל של הבטא לקטמאז, קשר אשר גורם לשינוי בתצורתה של החומצה הקלוולנית ומעודד קשרים עם חומצות אמינו נוספות באתר הפעיל, ובכך מוציא מכלל פעילות באופן בלתי הפיך את הבטא לקטמאז. עיכוב הבטא לקטמאז מאפשר לפניצילין לבצע פעולתו על הטרנספפטידאז.
למרות הרחבת טווח הפעילות של הפניצילינים, זני חיידקים פיתחו עמידות גם נגד מעכבי בטא לקטמאז, ובכלל זה החומצה הקלוולנית.
תופעות לוואי
השימוש של חומצה קלוולנית עם פניצילינים נקשר בשכיחות מוגברת של צהבת כולסטטית ודלקת כבד במהלך הטיפול בתרופה או זמן קצר לאחר מכן. הצהבת על פי רוב חולפת מאליה, ורק לעיתים נדירות ביותר קטלנית.
מתועדים מקרים של אלרגיה לחומצה קלוולנית, שאינה תלויה באלרגיה לפניצילין.
קימנלאקסו
קימנלאקסו (בפינית: Kymenlaakso; בשוודית: Kymmenedalen) הוא אזור בפינלנד הגובל באזורים של אוסימה, פייט-המה, דרום סאבו, דרום קרליה ורוסיה. פירוש שמו הוא "עמק קימי". הנהר קימי הזורם בו הוא אחד הנהרות הגדולים בפינלנד, עם אגן ניקוז של 11% משטחה של פינלנד. לעיר קוטקה, עם 51,000 תושבים, נמל היבוא החשוב ביותר בפינלנד.
קימנלאקסו היה אחד האזורים התעשייתיים הראשונים של פינלנד. הוא הפך לאזור החשוב ביותר לתעשיית עיסת הנייר בפינלנד. מאז סוף המאה ה-20 נסגרו מפעלים רבים, ונרשמה אבטלה וירידה באוכלוסייה.
היסטוריה
במאה ה-17, אזור קימנלאקסו היה שייך למחוז ויבורג וסאבונלינה של האימפריה הקולוניאלית השוודית. לאחר המלחמה הצפונית הגדולה, בהסכם ניסטאד ב-1721, חלק גדול מהמחוז נפל לידי האימפריה הרוסית. לאחר הסכם אובו ב-1743, הועבר הגבול בין האימפריות לנהר קימי, ובשפך שלו עבר הגבול לאורך הקצה המערבי ביותר של השפך.
אוכלוסייה
נכון ל-2021 מתגוררים באזור כ-162 אלף תושבים.
האזור מחולק לתת-אזור קואובולה ותת-אזור קוטקה-המינה. אוכלוסיית תת-אזור קואובולה היא 95,203 (נכון ל-30 בנובמבר 2009) ואוכלוסיית תת-אזור קוטקה-המינה היא 87,245 (נכון ל-30 בנובמבר 2009).
ערים באזור
אזור קימנלאקסו מורכב משש רשויות מקומיות, מתוכן שלוש בעלות מעמד של עיר (מסומנות בהדגשה).
אליזבת אמליה, רוזנת הסן-דרמשטדט
אליזבת אמליה, רוזנת הסן-דרמשטדט (20 במרץ 1635 – 4 באוגוסט 1709), הייתה אשתו של פיליפ וילהלם, הנסיך הבוחר מפפאלץ, וחמותם של לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה וקרלוס השני, מלך ספרד.
ביוגרפיה
אליזבת אמליה נולדה ב-20 במרץ 1635 בגיסן שהשתייכה לרוזנות הסן-דרמשטאדט, לגאורג השני, רוזן הסן-דרמשטאדט, ולסופיה אלאונורה מסקסוניה, בתם של יוהאן גאורג הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה ומגדלנה זיבילה, דוכסית פרוסיה. אליזבת אמליה הייתה נערה מאוד יפה, והיא חונכה על ידי אמה שהייתה לותרנית אדוקה.
ב-3 בספטמבר 1653 התחתנה אליזבת אמליה עם פיליפ וילהלם, הנסיך הבוחר מפפאלץ, ממנו נולדו לה 17 ילדים. זמן קצר אחר חתונתה המירה אליזבת אמליה את דתה לקתולית, בנוכחות ארכיבישוף קלן מקסימיליאן היינריך מבוואריה. נישואי השניים היו מאושרים, וביחד הם טיפחו את הנסיכות ובנו הרבה כנסיות ומנזרים. ב-4 באוגוסט 1709 מתה אליזבת אמליה בנויבורג על הדנובה, והיא בת 74 שנים.
משפחתה
ב-3 בספטמבר 1653 התחתנה אליזבת אמליה עם פיליפ וילהלם, הנסיך הבוחר מפפאלץ, ממנו נולדו לה 17 ילדים:
אביגדור אלבום
הרב אביגדור אלבום (נכתב גם: אלבוים; תשרי תרפ"ח, 30 בספטמבר 1927 - ד' בשבט תשע"ג, 15 בינואר 2013) היה מייסד התנועה לכינון המקדש (יחד עם אחיו התאום הרב דוד אלבום), מראשוני הפעילים למען עליה להר הבית והקמת בית המקדש ובעל סדרת הספרים "אתה תחזה" העוסקת בהלכות המקדש.
תולדותיו
נולד בחודש תשרי תרפ"ח בלודמיר לנחמיה ופראדל אלבום. בשנת תש"ו, בגיל 18, עלה בעקבות אחיו באוניית מעפילים לארץ ישראל, ולמד בישיבת סאטמר.
הרב אלבום נמנה עם ראשוני המעוררים להחזרת עבודת המקדש למקומה, לאחר שחרור המקום מידי הירדנים במלחמת ששת הימים בשנת 1967, יחד עם אחיו הרב דוד ובניהם. פעילותו כללה חיבור ספרי תורת הבית, ליקוט ביאורים ושו"ת, ייסוד כולל מיוחד לצורך לימוד ובירור הלכותיו הלכה למעשה, והקמת המפעל הראשון ליצירת כלי מקדש לשימוש בפועל ליום שהרשויות יאפשרו את בנייתו.
הוציא את סדרת ספרי "תורת הבית" (שלושה חלקים) על ענייני בניין בית המקדש והקרבת הקרבנות בזמן הזה וספרי "ואתה תחזה" (חמישה חלקים) על תורה נביאים וכתובים והרמב"ם. על ספריו קיבל הסכמה מרבנים שונים ובהם: הרב מרדכי אליהו, הרב אברהם כהנא שפירא, הרב אברהם יעקב זלזניק, הרב ישראל יעקב פישר, הרב עובדיה יוסף והאדמו"ר מבעלזא הרב ישכר דב רוקח.
לאלבום שישה עשר ילדים. בנו הבכור הרב יוסף יחיאל אלבום הוא ראש כולל תורת הבית, ממשיך דרכו ומראשי התנועות לכינון המקדש. נכדו (בנו של הרב יוסף יחיאל אלבום) הוא הרב שמשון אלבוים, ראש מנהלת הר הבית.
הר קאסל
הר קאסל (באנגלית: Castle Mountain - מילולית - "הר הטירה") הוא הר הממוקם ברכס מוריסיי בהרי הרוקי הקנדיים, בערך באמצע הדרך בין העיירה באנף והעיירה לייק לואיז בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
ההר ממוקם בשטח הפארק הלאומי באנף.
גאוגרפיה
ההר גובל בעמק בואו, לצד שבר הר קאסל. גובהו של ההר 2,850 מטרים מעל פני הים.
השחיקה של סלעי ההר נתנה לו מראה של טירה, ומכאן שמו. מראה ההר הוא תוצאה של שחיקה המשפיעה באופן שונה על שכבות ההר: שכבות של רכות פצלים, ושכבות קשות יותר של גיר, דולומיט וקוורץ.
היסטוריה
בקרבת ההר מצויים שרידי העיירה סילבר סיטי, שהייתה יישוב כורים במאה ה-19. כמו כן נמצא בקרבת ההר מחנה המעצר הר קאסל, אשר שימש כמחנה מאסר לאנשים שהוגדרו כנתיני אויב (אנשים ממוצא גרמני, הונגרי, אוסטרי ואוקראיני) במלחמת העולם הראשונה.
היישוב היה יישוב משגשג עת נבנתה באזור מסילת הרכבת הקנדית פסיפית בשנת 1884.
בשיאה, חיו בעיר למעלה מ-3,000 תושבים, אך העיר ננטשה לחלוטין בשנת 1885 מאחר שהמכרות בסמוך כשלו בהפקת רווחים משמעותיים לכורים.
בסמוך להר נבנה מחנה המעצר הר קאסל, במלחמת העולם הראשונה, אשר שימש ככלא למהגרים מאוקראינה, וכן לאנשים החשודים בתמיכה באויב - כגון יוצאי גרמניה ואוסטריה. בשל מיקומו המבודד נחשבו תנאי המחנה לתנאים קשים עבודות הכפייה של הכלואים במחנה שימשו להקמת הפארק הלאומי באנף. בחודשי החורף נכלאו האסירים בשטח האתר ההיסטורי קייב ובאסין.
ב-1910 החלה בניית העיירה קאסל ג'נקשן (Castle Junction - צומת קאסל) על הכביש המחבר את פרובינציית קולומביה הבריטית לעיר קלגרי בפרובינציית אלברטה, והשלמת הצומת בתחילת 1920, הפכה את הר קאסל לנגיש יותר עבור מטפסים, מטיילים ותיירים אחרים.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו בשנת 1858 על ידי ג'יימס הקטור, בשל מראהו דמוי הטירה. בין השנים 1946 עד 1979 נקרא ההר בשם הר אייזנהאואר (Mount Eisenhower) לכבודו של גנרל מלחמת העולם השנייה דוויט ד. אייזנהאואר.
מתן השם המקורי
ג'יימס הקטור, אשר היה חלק ממשלחת פאליסר, הגיע אל ההר באוגוסט 1858, בעודו מנסה לגלות את מקורות נהר בואו. הוא ציין, כי ההר "...נראה בדיוק כמו טירת ענק" היה הראשון שמתועדת עלייתו על מורדות ההר, אך לא מתועדת הגעתו לפסגת ההר.
השבת השם המקורי
התגובה של הציבור למעשה הייתה מעורבת; אבל "חברי מועדוני הסקי והטיפוס של הרי הרוקי" (he ski clubs and climbing clubs of the Rocky Mountains), מחו כנגד שינוי השם. ההתנגדות לשינוי השם התגברה עד שנות ה-70 של המאה ה-20, ואף הוגשו עצומות למועצה לאתרי מורשת של אלברטה (Alberta Heritage Sites Board), בדרישה להשבת השם הקודם. בשנת 1976 תוכנן שינוי השם, אך יישום השינוי נדחה על מנת שלא לפגוע באמריקאים, אך יישומו נדחה על מנת שלא לפגוע באירועי חגיגות ה-200 להקמת ארצות הברית באותה שנה.
שמו המקורי של ההר הושב בנובמבר 1979, אך שמו של קצהו הדרומי-מזרחי נותר פסגת אייזנהאוארק (Eisenhower Tower - מילולית: מגדל אייזנהאוור).
הטיפוס על ההר
המטפס הראשון אשר מתועדת עלייתו לפסגת הר קאסל היה ארתור פי. קולמן (Arthur P. Coleman), פרופסור באוניברסיטת טורונטו, בשנת 1884. לורנס גראסי (Lawrence Grassi) ופ. צ'רוטי (P. Cerutti), שניהם מקאנמור, היו הראשונים שטיפסו על פסגת אייזנהאואר בשנת 1926.
אבינועם גרנות
אבינועם גרנות (1948 - 22 במאי 2021) היה איש חינוך ואיש ציבור ישראלי.
ראשית דרכו
אבינועם גרנות נולד ב-1948 בחולון לאשר גמרמן ואסתר לבית סגל, אשר עלו לארץ ישראל בשנות ה-30 של המאה ה-20 והיו ממקימי שיכון "סולל בונה" בחולון (חלק מקריית עבודה). אביו היה מוותיקי חברת "סולל בונה" ומאנשי ארגון "ההגנה". אמו הייתה מורת השפה העברית לעולים חדשים, מהראשונות בפרויקט הלאומי להנחלת הלשון. גרנות היה אח צעיר למשה.
גרנות גדל בחולון. היה בוגר תיכון "קוגל". מגיל צעיר נמשך אל הפעילות בתנועת "הנוער העובד והלומד" בקן חולון (שבשנות ה-50 עדיין השתייך לתנועה המאוחדת). בגיל 17–18 שימש כמזכיר קן צעיר, וערך את עלון הקן; במסגרת זו ייחד ב-1965 גיליון שלם לתחקיר על התנהלות מפא"י במערכת הבחירות לכנסת, וקרא לחברי התנועה שלא לסייע עוד למפלגה בתעמולת הבחירות.
ביחד עם חברים הקים את גרעין "הבשור", שיועד לחיזוק קיבוץ אורים שבנגב והתגייס לנח"ל. עם סיום הטירונות פרצה מלחמת ששת הימים, והוא השתתף בקרב על מוצבי תאופיק. לאחר המלחמה נטל חלק בהקמת סיירת הנח"ל בחצי האי סיני ולאורך תעלת סואץ (סיירת ביר תמאדה). באותה עת הוביל, כמזכיר הגרעין, מהלך של התגייסות גרעין "הבשור" לתקופת משימה חינוכית חברתית בבית שמש ובמושבים באזור, כולל הארכת תקופת שירות החובה בחצי שנה. בתום תקופת שירת בפלוגת מ"כים בגדוד הנח"ל המוצנח.
לאחר השירות הצבאי
ב-1969 שירת כמרכז קן בורוכוב בגבעתיים. בתפקיד זה קידם את איחודם של שני הקִנים באותו הבניין – קן בורוכוב איחוד וקן בורוכוב מאוחד. ניהל עם קבוצת מדריכים מאבק מול הנהגת התנועה לביטול ההפרדה שהייתה נהוגה בתנועת הנוער העובד והלומד בין "היישוב החדש" ו"היישוב הוותיק".
בהמשך הצטרף אל חבריו בקיבוץ אורים ועבד במטעים. עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים ב-1973 נמנה עם הכוח המוטס שכבש את מוצבי החרמון בתום המלחמה. עם סיום לימודי היסטוריה ומדעי המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים החל ללמד בבית הספר האזורי ההתיישבותי "אשל הנשיא". בשנים אלה החל לפתח את הלמידה החקרנית ופרויקט הספרייה כמרכז משאבים, תוכנית שהעביר לימים אל בית הספר "אליאנס" בתל אביב, ביחד עם ספריית בית אריאלה. נאבק עם אחרים על שילובם של ילדי עומר ב"אשל הנשיא".
ניהול חינוכי
בין השנים 1983–1987 ניהל את בית הספר השש-שנתי "כפר סילבר". בהמשך יצא עם משפחתו לשליחות בקהילה היהודית של סינסינטי, אוהיו. בנה בין היתר מערך הסברה על ישראל לאור אירועי האינתיפאדה הראשונה. לאחר שובו מהשליחות כיהן כמנהל קריית החינוך של יפו (עירוני ז'). ב-1991 החל לכהן כמנהלו הראשון של תיכון מטרו ווסט ברעננה. טיפח את שיטת הבחירה של מקצועות התמחות, אשר החליפה את שיטת "כיתת מגמה". בתיכון נפתח מרכז לטיפול בלקויי למידה. כבוגר קורס המנהלים הראשון במכון הרטמן, שילב כמקצוע לימוד בסיסי את תחום "תרבות ישראל". באותה תקופה השתתף בצוות ההיגוי שעיצב את המינהל לחינוך ערכי במשרד החינוך. מיד לאחר רצח יצחק רבין יזם גרנות ביחד עם ראש עיריית רעננה זאב בילסקי את קריאת קריית החינוך הכוללת את תיכון "מור" מטרו ווסט, תיכון אמי"ת "רננים", היכל הספורט ומרכז האמנויות, על שמו של יצחק רבין. באותה שנה, בצל המחלוקת בחברה הישראלית, יזם מערך פעילות מגשרת בין תלמידי התיכון לבין אולפנת "להבה" וישיבת "קדומים" שבשומרון.
בשנת 1998 יצא לשליחות שנייה מחוץ לישראל, כמנכ"ל בית הספר העברי "מגן דוד" במקסיקו סיטי. עסק בחידוש תוכניות לימודי העברית והקמת מרכז מורשת יהדות חלב. הכנסת בית הספר לתוכנית הבינלאומית IBO זיכתה אותו בתו תקן בינלאומי כבית ספר מעודד חקר, העמקה במקורות מורשתו של התלמיד, וסף כניסה אוטומטית למרבית האוניברסיטאות החשובות בעולם. לקראת תום השליחות השתתף יחד עם צוות מחנכים בניסוח מסמך רעיון הקמת בית ספר בינלאומי בירושלים להוראת ערכי הסובלנות למדריכים ומחנכים בני שלוש הדתות המונותיאיסטיות. המסמך, שנכתב בעברית, ערבית, ספרדית ואנגלית, הופץ בקרב קובעי מדיניות, אך המהלך הופסק עם פרוץ האינתיפאדה השנייה בשנת 2000.
בשנת 2000 החל לכהן כמנהלו הראשון של תיכון "אביב" ברעננה. את בית הספר בנה כשני אשכולות: אשכול של מגמות בתחומי המדעים, ואשכול המגמות אמנות פלאסטית ותיאטרון. בענפי הספורט מתמחה התיכון בכדורעף וכדורגל. פיתח מסלולים לתלמידים מתקשים במיוחד שהיו בסיכון של נשירה.
בשיאה של האינתיפאדה השנייה ייסד גרנות ביחד עם אחרים את הפורום הארצי של המחנכים לכבוד האדם והסובלנות. בפורום היו חברים מכשישים בתי ספר, בהם בתי ספר ממלכתיים, ישיבות ובתי ספר מהמגזר הערבי. הפורום הארצי פעל בחסות מטה קרמניצר שנהר במשרד החינוך.
הקמת תנועת "כפר סבא מתחדשת"
לקראת הבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2003 הקים את התנועה "כפר סבא מתחדשת", והתמודד על ראשות העיר. מצעהּ של התנועה החדשה התמקד באיכות השלטון בעיר, בקידום החינוך וברעיון "עיר ירוקה". בין מובילי התנועה היו האלוף במיל' משה נתיב, פרופ' יצחק שנל ועוד. גרנות נבחר למועצת העיר וכיהן כיו"ר ועדת החינוך וכמחזיק תיק החינוך. במהלך הקדנציה השתתף במאבק על מזעור נזקי כביש 531, המשיק לחלקה הדרומי של העיר. יזם עם פרופ' שנל את הקמת המועצה לפיתוח בר-קיימא בעיר. במהלך הקדנציה עבר לאופוזיציה ויצר עם גיא בן גל ואמיר גבע את סיעת "הירוקים". סיעה זו הגדילה בבחירות 2008 את כוחה ל-4 מושבים אולם גרנות לא התמודד אז.
ראש מינהל החינוך בחולון
מינואר 2004 כיהן כראש מינהל החינוך של חולון עד לסוף שנת 2010. התמקד בקידום הישגי התלמידים בעיר. אחוז הזכאים לבגרות בעיר עלה באותן שנים מ-55.6% ב-2004 ל-70% ב-2010. בשורה של מהלכים שהוביל נבלמה עזיבת תלמידים אל בתי ספר מחוץ לחולון, הוקמה ישיבת בני עקיבא לציבור הממלכתי דתי, ונפתחו מסלולי מצוינות. בעבודה משותפת עם ראש העיר ששון הוביל גרנות את הקמת (מרכז אבחונים וטיפולים רשותי ואת מרכזי המהו"ת הבית-ספריים. בתקופה זו הייתה חולון לשדה של ניסויים חינוכיים והטמעת פיילוטים של משרד החינוך: הטמעת ניסוי דוברת ליום לימודים ארוך, הטמעת תוכנית "אופק חדש" בממדים עירוניים, פיתוח מודל אשכולות הגנים, פיתוח גני ילדים בתוכנית צומחת, תכנון ובניית שני בתי ספר במתכונת חדשנית (בית הספר "יצחק שמיר" ובית ספר שני לקריית אילון), ומשנת 2010 – כניסה לפיילוט יישום דו"ח דורנר לחינוך המיוחד.
גרנות טיפח תפיסה חינוכית הדוגלת ב"חינוך מבוקר עד ערב" – יצירת רצף ומתכונת עבודה משותפת בין מערכות החינוך הפורמלי והבלתי-פורמלי. התפיסה ניזונה מתוכנית אב לחינוך שנכתבה על ידי צוות בראשותו, "חולון 2015", אשר כללה פעילות משותפת של מינהל החינוך, רשת קהילה ופנאי ובתי התרבות. בין היתר הוקמה רשת של בתי ספר מוזיקליים יסודיים בהנחיה והובלה של מרכז המוזיקה "שטיינברג", והוטמעה תוכנית התחדשות יהודית ישראלית ל-5,000 תלמידים, ב-6 בתי ספר עם מרכזים קהילתיים, מרכזי נוער ועמותת "פנים". התוכנית המערכתית הרחבה ביותר בתקופת הכהונה של גרנות היא "יש דרך", עם מכללת סמינר הקיבוצים בראשות ד"ר יוסי אסף, שראשיתה ב-2004. תוכנית זו הפעילה מאות סטודנטים בשנה בכלל מערכת החינוך של חולון, והטמיעה גישות ושיטות הוראה וחינוך שהביאה עמה המכללה. בין היתר ניתן לציין את ניסוי הגן ההומניסטי בהדרכת פרופ' נמרוד אלוני ואת קשרי העבודה עם בית הספר לאמנויות הבמה בראשות איציק ויינגרטן. במקביל לתוכנית "יש דרך" הוביל גרנות שיתוף פעולה בין מערכת החינוך העירונית ומכללת "תלפיות" של החינוך הממלכתי-דתי, כולל מעברה הפיזי לתוך חולון. בשנים אלה הוביל גרנות את כניסת תוכנית "מצוינות 2000" לכיתות ז'-ח', הכפלת מספר מסגרות הכיתות התומכות (אגף שח"ר) בתיכונים, חיזוק המבנה השש-שנתי הרציף בבתי הספר העל יסודיים, הקמת כיתות "נחשון", חיזוק פרויקט עירוני של הכנה לגיוס ועידוד הגיוס לצה"ל, והטמעת פרויקט "חותם" לשילוב בוגרי אוניברסיטאות בהוראה בבתי הספר. ב-2008 השיק גרנות את תוכנית החקר "הלל" (ראשי תיבות: התאמת למידה לאדם), וב-2009 השיק לראשונה עם צוות משימה את הקוד העירוני לכבוד הדדי, משמעת וגבולות. בתקופת גרנות, ב-2006, הוענק לראש העיר חולון פרס החינוך היישובי מטעם שרת החינוך. ב-2007 הוענק לחולון הפרס הארצי של יחידת הנוער המצטיינת.
בסוף 2010 הצטרף גרנות לקבוצת "טללים" בניהול שני תחומים במקביל: כמנכ"ל התיירות הנכנסת של קבוצות נוער וצעירים מרחבי העולם היהודי ("תגלית", "מסע", בתי ספר יהודיים וכו'), וכמפתח חטיבת תכנון וייעוץ אסטרטגי בחינוך.
ביוני 2017 הוגש נגד גרנות כתב אישום על פיו תקף גרנות מינית מספר בחורי ישיבות שאותם אסף ברכבו כטרמפ.
פיתוח וכתיבת חומרי לימוד, מאמרים וניירות עמדה
כותב ספרי לימוד במקצוע האזרחות מאז 1992. אחד מספריו הראשונים היה "לדעת דמוקרטיה", שנכתב ביחד עם שותפו ניסן נווה ויצא בהוצאת רכס. במקביל כתבו השניים ספר לימוד לתיכון בהוצאת "קידום". ב-2002 הוציא גרנות ספר אזרחות לחטיבות הביניים בשם "ישראל דמוקרטית" (הוצאת רכס).
בין תוכניות הלימוד שפיתח: תוכנית מגמה לבית הספר התיכון: "לימודי ממשל, מנהיגות ופוליטיקה" – תוכנית שאושרה על ידי האגף לתוכניות ייחודיות במשרד החינוך.
נפטר ב-22 במאי 2021. הותיר אחריו אישה, ג'וליה, ושלושה ילדים.
רצח אבי סספורטס ואילן סעדון
בשנת 1989 נחטפו ונרצחו החיילים אבי סספורטס ואילן סעדון, השניים נפלו קורבן להוראתו של מנהיג חמאס שייח' אחמד יאסין לאנשי ארגונו, שהוקם זמן קצר קודם לכן, לחטוף ולרצוח חיילים ישראלים כדי שינוהל משא ומתן לשחרור אסירים מהחמאס תמורת גופותיהם. גופתו של אילן סעדון נמצאה רק ב-1996, בעזרת מידע מודיעיני שהעבירו גורמים פלסטינים לישראל.
רקע
בדצמבר 1987, עם תחילת האינתיפאדה הראשונה הוקם ארגון החמאס על ידי אנשי האחים המוסלמים ובראשו שייח' אחמד יאסין ומוחמד טאהא. יאסין הנחה את פעיליו לחטוף חיילים ישראלים ולרצוח אותם, בכוונה שגופותיהם ישמשו מאוחר יותר במשא ומתן לשחרור אנשי חמאס העצורים בישראל. סלאח שחאדה, באותה העת מפקד הזרוע הצבאית של החמאס בצפון הרצועה, הורה על ביצוע חטיפות חיילים והנחה את המבצעים ממקום מושבו בכלא הישראלי.
במשימה עסקו אנשי "חוליית 101" ("الوحدة 101") של חמאס. בראש החוליה עמד מוחמד שראתחה, יתר חברי החוליה היו עבד-רבו אבו חוסה, ממקימי הזרוע הצבאית של החמאס ומקורב לשחאדה, מוחמד נאזימי נאסר ומחמוד מבחוח.
אבי סספורטס
סמל נולד ב-19 באוקטובר 1968, גדל והתחנך באשדוד ובה התגורר עד הירצחו. כנער התנדב בתנועת נוער לנוער ובמשמר האזרחי. בנובמבר 1986 התגייס לצה"ל ושובץ ביחידת מגלן.
ב-16 בפברואר 1989 עלה סספורטס לטרמפ בצומת הודיה, ברכב בו נסעו שני אנשי חמאס, מחופשים לחרדים אשר ככל הנראה רצחו אותו זמן קצר לאחר מכן. החיפושים אחר סספורטס לא העלו דבר. במהלך החיפושים אחרי אילן סעדון נמצאה גופתו של סספורטס (7 במאי) קבורה בשדה סמוך למקום החטיפה. הוא הובא למנוחות בבית העלמין הצבאי באשדוד.
אילן סעדון
רב-טוראי, בן העיר אשקלון, גויס בסוף דצמבר 1988 ושובץ כנהג ביחידת שריון. הוא הוצב באתר ההנצחה בלטרון לביצוע עבודות שונות. ב־3 במאי 1989 יצא לחופשה קצרה ועשה את דרכו עם חבר בטרמפים מלטרון לכיוון בתיהם. השניים הגיעו לצומת ראם (מסמיה), שם עצר להם בשעה 19:30 רכב מסוג סובארו בצבע לבן בעל לוחיות זיהוי ישראליות. ברכב ישבו מוחמד נאזימי נאסר ומחמוד אל-מבחוח מחופשים לחרדים. השניים הזמינו את החיילים לנסיעה עד אשקלון. סעדון עלה לרכב לבדו שכן המושב האחורי היה עמוס בציוד בדרך שאיפשרה לנוסע אחד בלבד לעלות לרכב.
החוטפים תכננו להוביל את החייל למחנה הפליטים ג'בליה ברצועת עזה, שם המתין להם מוחמד שראתחה, אך לאחר שראו סיור של צה"ל בדרכם, שינו את כיוון נסיעתם ונסעו לכיוון פלמחים. במהלך הנסיעה נאבק סעדון בחוטפיו והם ירו בראשו. את גופתו טמנו השניים באתר גרוטאות באזור פלמחים.
החיפושים
יומיים לאחר מכן, ב-5 במאי, הוכרז סעדון, שבושש לחזור לבסיסו, נעדר. באותו היום נמצאה מכונית הסובארו הלבנה נטושה בפרדס ליד בית לאהיא, במכונית התגלו כתם דם גדול וטביעות אצבעותיו של סעדון. חיפושים נרחבים החלו נערכים בין אזור צומת אחים לגדר רצועת עזה, בשדות מפלסים וברצועה. במהלך החיפושים התגלתה ב־7 במאי גופתו של אבי סספורטס ליד צומת גבעתי. חודש לאחר תחילת החיפושים, הם הופסקו לאחר שלא העלו כל ממצאים.
בערך באותו הזמן, כחודש לאחר החטיפה, נערך מבצע מעצרים גדול ברצועת עזה. בין 650 אנשי החמאס שנעצרו היה גם מפקד חוליית ה-101 מוחמד שראתחה. בחקירתם טענו שראתחה ואחמד יאסין, שנעצר זמן קצר לאחר החטיפה, כי אין הם יודעים היכן נמצאת גופתו של סעדון. חברי החוליה האחרים הצליחו לחמוק ממעצר ולברוח מהארץ, כשהם נושאים עמם חפצים השייכים לסעדון. השלושה עברו דרך רפיח למצרים, משם המשיכו נאסר ומבחוח לאלג'יריה וממנה הגיעו האחד לסודאן והשני לסוריה.
בשנים הבאות, כאשר הגיעו פיסות מידע חדשות או הועלו השערות חדשות, המשיכו אנשי אית"ן לחפש אחר גופתו של סעדון. גם בני משפחתו של אילן, שסירבו לקבל באוקטובר 1990 את הכרזת הרבנות הצבאית על סעדון כחלל מערכות ישראל שמקום קבורתו לא נודע, ניהלו באופן עצמאי חיפושים אחריו. בני המשפחה אף ביקרו את יאסין בכלא הישראלי בניסיון לקבל ממנו אינפורמציה על מקום הימצאו של אילן. במשך השנים נשמעו לעיתים טענות של ארגונים שונים כי הם מחזיקים בסעדון בחיים וכי הוא יוחזר בתמורה לשחרור אסירים, הארגונים אף הציגו את תעודת החוגר והדיסקית של סעדון (שנמסרו לידיהם על ידי הרוצחים). אולם הטענות התגלו ככוזבות וכן גם כל המחפשים העלו חרס בידיהם.
לאחר הסכמי אוסלו, גורמים ברשות הפלסטינית השקיעו מאמצים רבים בניסיון לאתר את מקום קבורתו של סעדון. מגעים שקוימו בין הרשות לבין שני הרוצחים הביאו להתקדמות בחקירה. באביב 1996 מסר מוחמד נאסר אינפורמציה בדמות שתי מפות מצוירות המובילות לקבר. המידע הועבר על ידי יאסר ערפאת לישראל. לפי גרסה אחרת, המידע נמסר על ידי יאסין בעת שהיה כלוא בישראל.
על פי המפות הוטמן סעדון באזור פלמחים, בין מחלף גן-רווה ומושב גן שורק. אלא שבשבע השנים שחלפו חלו שם שינויים ואף נסלל באזור כביש חדש. המשימה של איתור הקבר בעזרת המפות נמסרה לידי צוות של אית"ן פיקוד דרום. הצוות השווה בין המפות המצוירות לתצלומי אוויר מתקופת הרצח והצליח לסמן מספר אתרים אפשריים לקבר. החפירות באתרים הראשונים שנבדקו לא העלו דבר ומעל לאתר היחידי שנותר לא בדוק עבר הכביש החדש שנסלל שם. הצוות נעזר בתצלומים נוספים, מכשירי מדידה ובראיונות עם מתכנני וסוללי הכביש וקבע את המיקום המשוער של הקבר. כדי לאפשר את חפירות החיפוש בתוואי הכביש, סללו מע"צ ויחידות הבינוי של צה"ל כביש עוקף מסביב לקטע החשוד בכביש. לאחר למעלה מחודש של חפירות והתקדמות איטית וקפדנית, נמצאו בצהרי 11 באוגוסט 1996 שרידי הגופה של אילן סעדון.
ב־12 באוגוסט 1996 נערכה הלווייתו של אילן סעדון והוא הובא למנוחות בבית העלמין הצבאי באשקלון.
לאחר דבר
סלאח שחאדה, שהפך למפקד הזרוע הצבאית של החמאס בכל הרצועה, השתחרר מהכלא בשנת 2000. ב־22 ביולי 2002 נהרגו שחאדה, אשתו, וכמה מילדיו בהפצצה של חיל האוויר הישראלי.
מוחמד שראתחה, מפקד חולית הרוצחים שנלכד חודש לאחר החטיפה, נידון לשלושה מאסרי עולם. לאורך השנים ביקש ארגון החמאס לשחררו במסגרת עסקה לשחרורו של גלעד שליט. שראתחה שוחרר לבסוף במסגרת עסקת שליט באוקטובר 2011, למרות מחאות של משפחתו של סעדון.
ב-19 בנובמבר 2001 לכד כוח של סיירת גולני את חבר החוליה עבד-רבו אבו חוסה בשכונת שג'אעיה ברצועת עזה.
חבר החוליה מחמוד אל-מבחוח הפך ברבות הימים למפקד מערך הברחות הנשק של חמאס וחוסל בדובאי ב-20 בינואר 2010.
אסף קהתי
אסף קהתי (באנגלית: Assaf Kehati ) (נולד ב -21 באוקטובר 1979) הוא גיטריסט ג'אז ישראלי, מלחין, מוביל הרכב ומורה, חי בעיר ניו יורק, במדינת ניו יורק.
חינוך
קהתי התחיל לנגן על פסנתר וגיטרה בגיל עשר ובהמשך עם כינור קלאסי. סבתו הייתה פסנתרנית מקצועית שהפגישה אותו לראשונה עם נגינה בכלי. כנער ניגן רוק, פופ ומוזיקה קלאסית. בגיל 19 החל להתעניין בג'אז. זמן קצר לאחר מכן התקבל לבית הספר רימון למוזיקה ברמת השרון.
כמה חודשים לאחר תחילת לימודי הג'אז הוא זכה במספר פרסי ג'אז מקומיים, כולל המקום השלישי של התחרות הלאומית "נגן הג'אז" בישראל.
הוא גם חבר באנסמבל רימון, "ג'אז חם", בו השתתף גיטריסט הפיוז'ן האוסטרלי, פרנק גמבאלה.
קריירה
בעת שהותו בישראל הופיע קהתי עם מוזיקאים בולטים רבים ביניהם הסקסופוניסט אלון פרבר, שי חן, חגי עמיר, ועם אודי שלמה על התופים ונגן הבס דניאל ספיר. הוא הופיע בפסטיבל הג'אז בתל אביב, בערוץ 22 בטלוויזיה, במועדון הג'אז של שבלול, בפסטיבל הג'אז של מכתש רמון ובפסטיבל הג'אז הלאומי בירושלים.
בשנת 2010 הקליט קהתי את אלבומו הראשון "מבט מחלוני" ( "A View From My Window") ו- "פרחים וסיפורים אחרים" ( "Flowers And Other Stories") בשנת 2011. בשנת 2014 הוציא אלבום שלישי, "עירום" (Naked.). נאמר עליו, כי סגנונו מושפע מהקטור ברליוז, ג'ורג' גרשווין, פאט מתיני וקני רוג'רס.
קהתי ניגן ועבד עם אמנים ידועים כמו הפסנתרן רן בלייק, נגני הסקסופון ג'ורג 'גרזון, אלי דג'יברי, דוני מקקסלין, שיימוס בלייק, ועם נגנית הקלרינט והסקסופון הישראלית ענת כהן, ועם המתופף האגדי בילי הארט שהיה חלק משלישייתו מאז 2009.
הוא ניגן ברחבי העולם בישראל, דרום אמריקה, רוסיה, קנדה, וושינגטון די.סי, אטלנטה, בוסטון ובמועדון הג'אז בלו נוט הנודע בניו יורק.
דנה פרידר
דנה קורל פרידר (נולדה ב-19 בפברואר 1987) היא רקדנית, שחקנית, דוגמנית, זמרת ומנחת טלוויזיה ישראלית. זוכת שני פרסי טקס נבחרי הילדים בקטגוריית "שחקנית השנה" ב-2010 וב-2011.
ביוגרפיה
פרידר נולדה בראשון לציון, להורים צברים ממוצא פולני, חנן וחיה פרידר ולה שני אחים. פרידר למדה בתיכון הגימנסיה הריאלית שבעיר הולדתה. לאחר מכן שירתה בצה"ל בתפקיד כוריאוגרפית בחיל החינוך והנוער.
בשנת 2005 התפרסמה לראשונה כשהשתתפה בתוכנית המציאות "נולד לרקוד" בערוץ 2 של קשת.
בשנת 2007 לקחה חלק במופע "פסטיגל על הזמן", שם ביצעה את השיר "נערה חשמלית", שזכה במקום השני באותה שנה בתחרות. בשנת 2008 השתתפה במופע ההמשך "תפוס ת'פסטיגל". עם השיר "בלי תחרות".
בשנים 2008–2015 שיחקה בקומדיית המצבים של ערוץ הילדים, "הפיג'מות".
בשנת 2008 שיחקה בסדרה "האלופה".
בשנת 2009 השתתפה במופע "פסטיבל שירי ילדים" כמנחה. בשנת 2010 השתתפה בגרסת המחזמר הישראלית לסרט "שרק", בו שיחקה את פיונה.
בשנת 2010 שיחקה בסדרה "עספור" בתפקיד יולי.
בשנת 2011 הצטרפה לצוות מנחי ערוץ הילדים להנחיית התכנית "המקום האמיתי" והשתתפה בפעם השלישית בפסטיגל עם השיר "טאג מי בייבי", שדורג במקום השני בתחרות.
בשנת 2012 השתתפה בסדרת הילדים והנוער "גאליס" בערוץ הילדים, בתור מיקה, מדריכת המחנה. באותה שנה הופיעה במופע "SPY פסטיגל" עם השיר "מה טוב בשבילי". בשנת 2013 החלה להנחות את השעשועון "הבנים והבנות" בערוץ הילדים. הנחתה אותו במשך שלוש עונות.
בחנוכה 2014 לקחה חלק במופע "משחקי הפסטיגל" ושרה בו את השיר "כל אחד צריך להשתגע".
ב-2015 כיכבה פרידר בסדרת הילדים והנוער "שוברי גלים" בערוץ הילדים, בתור חושן הר ציון. באותה שנה הופיעה במחזמר "המכבים" לצד רינת גבאי, שם גילמה את נמסיס.
בשנת 2020 התארחה אצל האחיות כרקוקלי בפרויקט הרשת שלהן "שבת חברות". באותה שנה השתתפה בפעם השישית במופע הפסטיגל. במסגרת המופע, חידשה את השיר "נערה חשמלית" שביצעה במקור בפסטיגל 2007.
פרידר כיכבה במסעות פרסום בארץ, ובהם נקניקי "יחיעם" ביחד עם קבוצת המעודדות של מכבי תל אביב, מותג הנעליים "סקצ'רס" בישראל, חברת האופנה הישראלית TNT, קמפיין של "מועצת החלב", וכן מוצרי טיפוח מסדרת "כיף".
בשנת 2022 פרידר הצטרפה למחזמר "הסוף" בצוותא לשחק את התפקיד של לילי בסירוגין עם השחקנית ג'וי ריגר.
חיים אישיים
בשנים 2007–2010 פרידר הייתה בזוגיות עם השחקן קובי פרג'.
בשנים 2012–2014 פרידר הייתה בזוגיות עם אלי פיניש, שאותו הכירה בפסטיגל.
בשנת 2017 פרידר נישאה לאיש העסקים דין שטרן, וב-2019 השניים התגרשו.
ביולי 2021 פרידר נישאה בשנית למנהל ובעלים של חברת מימון חוץ-בנקאי אריאל פרדו. ב-29 בנובמבר 2022 פרידר הודיעה על גירושיה מפרדו.
ב-1 במאי 2023 פורסם כי פרידר בזוגיות עם השחקן יהודה לוי.
מתגוררת בתל אביב.
הטיול הגדול
הטיול הגדול (מצרפתית: Grand Tour) היה טיול מסורתי שערכו גברים צעירים מהמעמד הגבוה באירופה ברחבי היבשת. המנהג היה נפוץ החל מתחילת המאה ה-17 ועד לשנות ה-40 של המאה ה-19, שאז החלה להופיע תחבורה מסילתית אפקטיבית באירופה. הטיול שימש למטרות חינוכיות, והיווה מעיין טקס מעבר. המנהג היה מזוהה במיוחד עם האצולה הבריטית ובעלי האדמות העשירים, אולם היה נפוץ גם במדינות צפון אירופה הפרוטסטנטיות ביבשת, והחל במחצית השנייה של המאה ה-18 גם בדרום אמריקה ובצפונה.
המטרה העיקרית של הטיול היה בחשיפה של הצעיר למורשת התרבותית של העולם הקלאסי ושל הרנסאנס. הטיול איפשר חשיפה ליצירות ייחודיות של אמנות, ארכיטקטורה, ומוזיקה, שבימים ההם הייתה הרבה פחות נגישה בלא הגעה פיזית למקום. הטיול היה נמשך בדרך כלל כמספר חודשים עד למספר שנים. את הטיול היו עורכים בליווי של מורה או מדריך בעל ידע, אשר היה מכונה "קיקרון" (על שם החכם הרומי קיקרו).
היסטוריה
העיר רומא הייתה במשך שנים יעד לעולי רגל, בעיקר במהלך "שנות יובל" קתוליות. ספרו של תומאס קוריאט Coryat's Crudities, שפורסם בשנת 1611, היווה השפעה ראשונה על מנהג הטיול הגדול. השפעה נוספת היא הטיול של הארל מארונדל (Earl of Arundel), אשר הגיע לאיטליה ונאפולי, ואותו ערך עם אשתו וילדיו בין השנים 1613–1614. מדריך הטיול שלו היה האדריכל הבריטי המפורסם איניגו ג'ונס, אשר היה רק בתחילת דרכו באותה עת. בשנת 1648, לאחר הסכמי שלום מינסטר, בין ההולנדים לספרדים, החל המנהג לתפוס יותר תאוצה. לפי המילון האנגלי של אוקספורד, נעשה שימוש לראשונה במושג "הטיול הגדול", בספר The Voyage of Italy של הכומר הקתולי האנגלי ריצ'רד לסלס ( Richard Lassels), אשר פורסם לאחר מותו, בשנת 1670. בספר הוא הדגיש את ארבעת התחומים שטיול כזה יכול לעזור בהם: לשפר את האינטלקט, את הרמה החברתית, את הרמה האתית ואת הידע הפוליטי.
הרעיון לצאת לטייל למטרות סקרנות ולמידה החל להתפתח במהלך המאה ה-17. ספרו של ג'ון לוק משנת 1690, מסה על שכל האדם, עזר לקדם את הטענה שהידע מגיע לאדם מהעולם החיצוני, ומהגירויים החיצוניים של הסביבה אליה הוא חשוף. לכן, מי שרוצה ללמוד כמה שיותר, צריך לשנות את סביבתו, כדי להיחשף לגירויים חדשים. הטיול, אם כך, הפך לחיוני בשביל לפתח את החכמה והידע של האדם על העולם.
מסלול
האתרים והמדינות בהם ביקרו במהלך הטיול השתנו במהלך השנים. הבריטים לרוב התחילו את המסלול בעיר הנמל דובר, משם הפליגו לאוסטנדה, קאלה או לה הבר ביבשת אירופה. משם המשיכו בלוויה של מדריך וקבוצת משרתים, לעיתים כשהם שוכרים כרכרה גדולה, או להמשיך בטיול בסירה, עמה יכלו להגיע עד להרי האלפים.
מוונציה היו ממשיכים המטיילים לרומא, שם ביקרו בהריסות רומא העתיקה, וצפו בציורים, פסלים וארכיטקטורה מהתקופה הנוצרית המוקדמת, הרנסאנס והבארוק ברומא. היו שהמשיכו לנאפולי ללמוד מוזיקה, ולעיתים היו נוסעים לבקר בהריסות הרומיות בערים פומפיי והרקולנאום. בתקופות מאורחות יותר, המטיילים הנועזים יותר, היו לעיתים לוקחים סירה לסיציליה, שם היו מבקרים עתיקות יווניות, או לעיתים אף מפליגים ליוון עצמה. לרוב נקודת הסיום של הטיול באיטליה הייתה בנאפולי או בפאסטום.
משם היו ממשיכים המטיילים לאזור דובר הגרמנית של אירופה, שם היו מבקרים באינסברוק, וינה, דרזדן, ברלין, פוטסדאם, ולעיתים היו גם מבלים זמן בלמידה באוניברסיטאות במינכן או בהיידלברג. משם היו המטיילים נוסעים להולנד או לפלנדריה, ומשם ממשיכים בחזרה לאנגליה.
בשורת מתי כ"ה
מתי כ"ה, הוא הפרק העשרים וחמישה בבשורת מתי בברית החדשה, ממשיך את שיח הר הזיתים או בשם אחר "האפוקליפסה הקטנה", שהיא נבואה של ישו, אודות אחרית הימים. היא מוגדרת גם כשיח האסכטולוגי, או האפוקליפסה הסינופטית (חזון אחרית הימים לפי בשורות מתי, מרקוס ולוקס). ומתוארת גם כנבואה האסכטולוגית. שתחילתה בבשורת מתי פרק כ"ד.
התאולוג האמריקאי ג'ייסון הוּד, שכותב בכתב העת Journal of Biblical Literature, מציין כי פרקים כ"ג עד כ"ה בבשורת מתי מהווים את השיח החמישי והאחרון בבשורת מתי. לדבריו, הקריאה בשלושת הפרקים הללו יחד "משרים באופן ייחודי את הוראתו המיוחדת של ישו על תלמידות, נאמנות באמונה ועל המשפט הסופי בצירוף המתח הדרמטי העובר כחוט השני לאורך העלילה שבבשורת מתי".
עדות מכתבי יד מוקדמים
מספר כתבי יד מוקדמים המכילים את הטקסט של פרק זה הנם:
הוא נמצא גם בציטוטים של אירנאוס (180 לספירה) ב- Adversus Haereses.
ההקשר
בפרקים הקודמים לפרקים כ"ד וכ"ד בבשורת מתי (פרקים כ"א - כ"ג ) מתואר כיצד לימד ישו בבית המקדש והתווכח עם ראשי הכוהנים, הפרושים, הסופרים (חלק מכת הפרושים שהיו ידועים בבקיאותם במקרא ועסקו בהעתקת ספרי הקודש), הצדוקים והורדוסיים (כת של יהודים מתייוונים, קשורים לשושלת ההוררודיאנית, שהיו עוינים לישו). פרק כ"ד מתאר את תחילתה של הנבואה לאחרית הימים הממשיכה לפרק זה (פרק כ"ה).
תוֹכן כללי
פרק כ"ה בבשורת מת י כולל שלושה משלים מתוך משלי ישו: את משל עשר העלמות (פסוקים 13-1) ואת משל כיכרי הכסף (פסוקים 14–30), שניהם ייחודיים לבשורת מתי, ואחריהם את "משל הכבשים והעתודים" . הסעיף האחרון (פסוקים 31–46) שבמסגרתו באה ההכרזה על "המשפט הסופי הגדול והכלל עולמי באחרית הימים", מקובל כהתייחסות אלגורית למשפט שבו ישו יפריד את האנושות "כפי שרועה מפריד בין כבשים לעתודים (עיזים)" (פסוק 32), או במילים אחרות, בין צדיקים לרשעים.
משלים על מאמינים נאמנים ולא נאמנים
בשני המשלים הבאים, "משל עשר העלמות" ו"משל ככרי הכסף" מבקש ישו להדגים בדרך אלגורית את חשיבותה של הנאמנות כלפיו כאדון ולשמירת דברו ומצוותיו ומצוות הקדוש ברוך הוא, בצפייה דרוכה ליום שובו.
משל עשר העלמות, פסוקים 1–13
1 אָז תִּדְמֶה מַלְכוּת הַשָּׁמַיִם לְעֶשֶׂר עֲלָמוֹת אֲשֶׁר לָקְחוּ אֶת־נֵרוֹתֵיהֶן וַתֵּצֶאנָה לִקְרַאת הֶחָתָן׃ 2 חָמֵשׁ מֵהֶן חֲכָמוֹת וְחָמֵשׁ כְּסִילוֹת׃ 3 וַתִּקַּחְנָה הַכְּסִילוֹת אֶת־הַנֵּרוֹת וְלֹא־לָקְחוּ עִמָּהֶן שָׁמֶן׃ 4 וְהַחֲכָמוֹת לָקְחוּ שֶׁמֶן בִּכְלֵיהֶן וְאֵת נֵרוֹתֵיהֶן׃ 5 וְכַאֲשֶׁר אֵחַר הֶחָתָן לָבוֹא וַתָּנֹמְנָה כֻלָּן וַתֵּרָדַמְנָה׃6 וַיְהִי בַּחֲצוֹת הַלַּיְלָה וַיִּשָּׁמַע קוֹל תְּרוּעָה הִנֵּה הֶחָתָן צְאֶינָה לִקְרָאתוֹ׃ 7 אָז הִתְעוֹרֲרוּ כָּל־הָעֲלָמוֹת הָהֵן וַתֵּיטַבְנָה אֶת־נֵרוֹתֵיהֶן׃ 8 וַתֹּאמַרְנָה הַכְּסִילוֹת אֶל־הַחֲכָמוֹת תֵּנָּה לָּנוּ מִשַּׁמְנְכֶן כִּי יִכְבּוּ נֵרוֹתֵינוּ׃ 9 וַתַּעֲנֶינָה הַחֲכָמוֹת לֵאמֹר לֹא כֵן פֶּן־לֹא יַסְפֹּק לָנוּ וְלָכֶן כִּי אִם־לֵכְנָה אֶל־הַמּוֹכְרִים וּקְנֶינָה לָכֶן׃ 10 וַיְהִי הֵנָּה הֹלְכוֹת לִקְנוֹת וְהֶחָתָן בָּא וַתָּבֹאנָה הַנְּכֹנוֹת עִמּוֹ אֶל־הַחֲתֻנָּה וַתִּסָּגֵר הַדָּלֶת׃ 11 וְאַחַר בָּאוּ גַּם־יֶתֶר הָעֲלָמוֹת וַתֹּאמַרְנָה אֲדֹנֵינוּ אֲדֹנֵינוּ פְּתַח־לָנוּ׃12 וַיַּעַן וַיֹּאמַר אָמֵן אֹמֵר אֲנִי לָכֶן לֹא יָדַעְתִּי אֶתְכֶן׃ 13 לָכֵן שְׁקֹדוּ כִּי אֵינְכֶם יוֹדְעִים אֶת־הַיּוֹם וְאֶת־הַשָּׁעָה (אֲשֶׁר יָבֹא בָהּ בֶּן־הָאָדָם)׃
פרשנות על המשל והנמשל
ישו מדמה את "מלכות שמים" לעשר עלמות. הוא מבחין בין שני סוגים של עלמות (כפי הנראה הן משמשות כשושבינות או כאורחות חשובות המוזמנות על ידי החתן בשעה שהוא בא לחופה עם כלת ו, החתן כאן הוא ישו בעצמו). העלמות מייצגות בעצם את שני סוגי המאמינים, הנאמנים והלא נאמנים. גם העלמות החכמות וגם העלמות הכסילות נרדמות כיוון שהחתן מגיע באיחור. אלא שחמש העלמות החכמות הכינו עצמן מראש על ידי אגירת שמן למנורות. הנמשל של השמן והמנורה הוא שקידה ברוח, בתפילה ובלימוד דבר ה', התכוננות ליום בואו של "החתן" ונאמנות לאדון החתן. לעומתן חמש העלמות הכסילות אשר לא הכינו שמן, משמע, הן לא הכינו את עצמן כראוי מבחינה רוחנית, לקראת בואו של ה"חתן". ברגע שנשמעת התרועה בחצות הלילה (משל לבואו של ישו בשעה שלא מצפים לו) להודיע על בוא החתן, כלומר על שובו של ישו. היות שהעלמות הכסילות לא הכינו שמן מראש, לכן הן מבקשות שמן מן העלמות החכמות, אשר מסרבות, מחשש שהשמן לא יספיק להן עצמן, הן מייעצות לעלמות הכסילות לקנות שמן מהמוכרים. העלמות חכמות מספיקות להיכנס לטקס החתונה בעוד שהעלמות הכסילות מגיעות באיחור, כיוון שהלכו לחפש שמן אצל המוכרים בשוק. אולם דלת החתונה נסגרה ואין ביכולתן להיכנס לטקס החתונה. משל למאמינים שלא יוכלו להיכנס ל"חתונת השה" או במילים אחרות ל"מלכות שמים" כיוון שלא היו מוכנים ונאמנים מן הבחינה הרוחנית באמונה. לאחר סיפור המשל, מדרבן ישו את המאמינים לשקוד כל העת, כיוון שאינם יכולים לדעת מתי הוא יחזור, לכן עליהם לנהוג בכל מהלך חייהם, כאילו הוא עומד לשוב בכל רגע.
משל ככרי הכסף, פסוקים 14–30
14 כִּי הַדָּבָר דֹּמֶה לְאִישׁ נֹסֵעַ לְמֵרָחוֹק אֲשֶׁר קָרָא אֶל־עֲבָדָיו וַיַּפְקֵד בְּיָדָם אֶת־רְכוּשׁוֹ׃ 15 וַיִּתֵּן לָזֶה חָמֵשׁ כִּכָּרִים וְלָזֶה שְׁתַּים וְלָזֶה אֶחָת לְכָל־אִישׁ לְפִי יְכָלְתּוֹ וַיְמַהֵר וַיִּסַּע מִשָּׁם׃ 16 וַיֵּלֶךְ הָאִישׁ הַלֹּקֵחַ חָמֵשׁ כִּכָּרִים וַיִּסְחַר בָּהֶן וַיַּעַשׂ חָמֵשׁ כִּכָּרִים אֲחֵרוֹת׃ 17 וְכֵן הַלֹּקֵחַ שְׁתַּיִם גַּם־הוּא הִרְוִיחַ שְׁתַּיִם אֲחֵרוֹת׃ 18 וְלֹקֵח הָאַחַת הָלַךְ וַיַּחְפֹּר בָּאֲדָמָה וַיִּטְמֹן אֶת־כֶּסֶף אֲדֹנָיו׃ 19 וְאַחֲרֵי יָמִים רַבִּים בָּא אֲדוֹנֵי הָעֲבָדִים הָהֵם וַיַּעַשׂ חֶשְׁבּוֹן עִמָּהֶם׃ 20 וַיִּגַּשׁ הַלֹּקֵחַ חֲמֵשׁ הַכִּכָּרִים וַיָּבֵא חָמֵשׁ כִּכָּרִים אֲחֵרוֹת וַיֹּאמַר אֲדֹנִי חָמֵשׁ כִּכָּרִים הִפְקַדְתָּ בְיָדִי הִנֵּה חָמֵשׁ כִּכָּרִים אֲחֵרוֹת הִרְוַחְתִּי בָהֵן׃ 21 וַיֹּאמֶר אֵלָיו אֲדֹנָיו הֱטִיבֹתָ לַעֲשׂוֹת עֶבֶד טוֹב וְנֶאֱמָן כִּי בִמְעַט נֶאֱמָן הָיִיתָ וְעַל־הַרְבֵּה אַפְקִידֶךָ בּוֹא לְשִׂמְחַת אֲדֹנֶיךָ׃ 22 וַיִּגַּשׁ גַּם־לֹקֵחַ הַכִּכָּרַיִם וַיֹּאמַר אֲדֹנִי כִּכָּרַיִם הִפְקַדְתָּ בְיָדִי הִנֵּה כִּכָּרַיִם הִרְוַחְתִּי בָהֵן׃ 23 וַיֹּאמֶר אֵלָיו אֲדֹנָיו הֱטִיבֹתָ לַעֲשׂוֹת עֶבֶד טוֹב וְנֶאֱמָן בַּמִּזְעָר נֶאֱמַן הָיִּיתָ וְעַל־הַרְבֵּה אַפְקִידֶךָ בּוֹא לְשִׂמְחַת אֲדֹנֶיךָ׃ 24 וַיִּגַּשׁ גַּם־הַלּקֵחַ אֶת־הַכִּכָּר הָאַחַת וַיֹּאמַר אֲדֹנִי יְדַעְתִּיךָ כִּי־אִישׁ קָשֶׁה אַתָּה קֹצֵר בַּאֲשֶׁר לֹא זָרַעְתָּ וְכֹנֵס מֵאֲשֶׁר לֹא פִזָּרְתָּ׃ 25 וָאִירָא וָאֵלֵךְ וָאֶטְמֹן אֶת־כִּכָּרְךָ בָּאֲדָמָה וְעַתָּה הֵא־לְךָ אֲשֶׁר־לָךְ׃ 26 וַיַּעַן אֲדֹנָיו וַיֹּאמֶר אֵלָיו הָעֶבֶד הָרַע וְהֶעָצֵל אַתָּה יָדַעְתָּ כִּי־קֹצֵר אָנֹכִי בַּאֲשֶׁר לֹא זָרַעְתִּי וְכֹנֵס מֵאֲשֶׁר לֹא פִזָּרְתִּי׃ 27 לָכֵן הָיָה עָלֶיךָ לָתֵת אֶת־כַּסְפִּי לַשֻּׁלְחָנִים וַאֲנִי בְּבוֹאִי הָיִיתִי לֹקֵחַ אֵת אֲשֶׁר־לִי וְתַרְבִּיתוֹ׃ 28 עַל־כֵּן שְׂאוּ מִמֶּנּוּ אֵת הַכִּכָּר וּתְנוּ אֶל־הָאִישׁ אֲשֶׁר־לוֹ עֶשֶׂר הַכִּכָּר׃ 29 כִּי מִי אֲשֶׁר יֶשׁ־לוֹ יִנָּתֶן לוֹ וְיַעְדִּיף וּמִי אֲשֶׁר אֵין־לוֹ יֻקַּח מִמֶּנּוּ גַּם אֵת אֲשֶׁר־לוֹ׃ 30 וְאֶת־עֶבֶד הַבְּלִיַּעַל הַשְׁלִיכוּ אֶל־הַחשֶׁךְ הַחִיצוֹן שָׁם תִּהְיֶה הַיְלָלָה וַחֲרֹק הַשִּׁנָּיִם׃
פרשנות על המשל והנמשל
ישו ממשיך מ"משל עשר העלמות" ל"משל כיכרי הכסף". להדגים באופן אלגורי את החשיבות של מאמינים לשקוד ולעמול למען "מלכות שמים", ועל מנת להיות ראויים לגמול שיינתן לעבדיו הנאמנים לעומת גורלם של הללו שאינם נאמנים:
אדון עשיר, בעל עבדים העובדים למענו, יוצא למסע לארץ רחוקה, לזמן בלתי מוגדר. הוא מפקיד בידי עבדיו את רכושו, כיכרות כסף, במטרה שהם יסחרו בהם וירוויחו כל אחד לפי חריצותו וכישוריו. הראשון שבהם קיבל לידיו חמישה ככרות כסף, הוא סחר בהם והרוויח עוד חמישה כיכרות כסף. השני קיבל שתי כיכרות כסף, גם הוא סחר בהם והרוויח עוד שני כיכרות כסף, שהשלישי קיבל כיכר כסף אחת. עבד זה השלישי התעצל, טמן את כיכרות הכסף באדמה עד לשובו של האדון. כאשר האדון חזר ממסעו באו עבדיו בזה אחר זה וסיפרו לו מה עשו עם הפקדון שקיבלו ממנו ומה הרוויחו. הראשון נענה על ידי האדון: טוב עשית אתה עבד נאמן, לכן אפקיד אותך על הרבה, בוא לשמחת אדוניך. כאשר הנמשל כאן הוא "מלכות שמים". לשני אומר האדון טוב עשית, הפקדתי בידך מעט והרווחת, אפקיד אותך על הרבה, בוא לשמחת אדוניך. השלישי החזיר לאדון את הכיכר שהטמין באדמה ואמר לו שהיות והוא ידע שהאדון הוא אדון קשה, מי שקוצר היכן שלא זרע ומרוויח במה שלא עמל, לכן הטמין את הכיכר באדמה, הנה, הוא אומר "אני מחזיר לך את הכיכר שלך". האדון עונה לו: עבד רע ועצל, אתה ידעת שאני קשה, היה עליך לפחות להפקיד את הכיכר אצל השולחני (הבנקאי) והייתי מקבל ריבית על הפיקדון. אז האדון לוקח את הכיכר מהעבד השלישי העצל והרע, ומוסר אותה לעבד הראשון שהיו לו כבר עשרה כיכרות. ולעבד השלישי העצל הוא אומר "אבל אתה העבד הבלייעל, תושלך אל החושך החיצון", כלומר גורלו יהיה להיות מושלך מחוץ למלכות שמים.
הנמשל הוא שהאדון, הוא ישו, העבדים הם המאמינים בו. שני העבדים הראשון והשני מסמלים את המאמינים הנאמנים, החרוצים והשוקדים, באמונה ובבשורה, מי יותר ומי פחות. מי שעמל בחריצות ובנאמנות בבשורה, יזכה לגמול כפי מידת מאמציו ועמלו. בעוד שהעבד השלישי, העצל והרע, מסמל מאמין חלש ומרדן באמונה, שאמונתו לא ישרה, והמטיל ספק בכוונותיו הטהורות של האדון. מי שעצל ולא עמל בבשורה, לא יזכה לגמול במלכות שמים אלא למשפט שבו יורחק ממלכות שמים. וככל שעמלים יותר בחריצות כן הגמול יהיה גבוה יותר.
הפרדה בין כבשים ועתודים
משל זה נקרא "משל הכבשים והעתודים", מופיע בפסוקים 31–46 של בשורת מתי כ"ה:
31 וְהָיָה כִּי יָבוֹא בֶּן־הָאָדָם בִּכְבוֹדוֹ וְכָל־הַמַּלְאָכִים הַקְּדֹשִׁים עִמּוֹ וְיָשַׁב עַל־כִּסֵּא כְבוֹדוֹ׃ 32 וְנֶאֶסְפוּ לְפָנָיו כָּל־הַגּוֹיִם וְהִפְרִיד בֵּינֵיהֶם כַּאֲשֶׁר יַפְרִיד הָרֹעֶה בֵּין הַכְּבָשִׂים וּבֵין הָעַתּוּדִים׃ 33 וְהִצִּיב אֶת־הַכְּבָשִׂים לִימִינוֹ וְאֵת הָעַתּוּדִים לִשְׂמֹאלוֹ׃ 34 אָז יֹאמַר הַמֶּלֶךְ אֶל־הַנִּצָּבִים לִימִינוֹ בֹּאוּ בְּרוּכֵי אָבִי וּרְשׁוּ אֶת־הַמַּלְכוּת הַמּוּכָנָה לָכֶם לְמִן־הִוָּסֵד הָעוֹלָם׃ 35 כִּי רָעֵב הָיִיתִי וַתַּאֲכִילֻנִי צָמֵא הָיִיתִי וַתַּשְׁקוּנִי אֹרֵחַ הָיִיתִי וַתַּאַסְפוּנִי׃ 36 עָרוֹם וַתְּכַסּוּנִי חוֹלֶה וַתְּבַקְּרוּנִי בַּמִּשְׁמָר הָיִיתִי וַתָּבֹאוּ אֵלָי׃ 37 וְעָנוּ הַצַּדִּיקִים וְאָמְרוּ אֲדֹנֵינוּ מָתַי רְאִינוּךָ רָעֵב וַנְּכַלְכְּלֶךָ אוֹ צָמֵא וַנַּשְׁקֶה אוֹתָךְ׃ 38 וּמָתַי רְאִינוּךָ אֹרֵחַ וַנַּאַסְפֶךָּ אוֹ עָרֹם וַנְּכַסֲֶךָּ׃ 39 וּמָתַי רְאִינוּךָ חוֹלֶה אוֹ בַּמִּשְׁמָר וַנָּבֹא אֵלֶיךָ׃ 40 וְהַמֶּלֶךְ יַעֲנֶה וַיֹאמַר אֲלֵיהֶם אָמֵן אֹמֵר אֲנִי לָכֶם מַה־שֶׁעֲשִׂיתֶם לְאֶחָד מֵאַחַי הַצְּעִירִים הָאֵלֶּה לִי עֲשִׂיתֶם׃ 41 וְאָז יֹאמַר גַּם אֶל־הַנִּצָּבִים לִשְׂמֹאלוֹ לְכוּ מֵעָלַי אֲרוּרִים אֶל־אֵשׁ עוֹלָם הַמּוּכָנָה לַשָּׂטָן וּלְמַלְאָכָיו׃ 42 כִּי רָעֵב הָיִיתִי וְלֹא הֶאֱכַלְתֶּם אוֹתִי צָמֵא הָיִיתִי וְלֹא הִשְׁקִיתֶם אוֹתִי׃ 43 אֹרֵחַ הָיִיתִי וְלֹא אֲסַפְתֶּם אוֹתִי עָרוֹם וְלֹא כִסִּיתֶם אוֹתִי חוֹלֶה וּבַמִּשְׁמָר וְלֹא בִקַּרְתֶּם אוֹתִי׃ 44 וְעָנוּ גַם־הֵם וְאָמְרוּ אֲדֹנֵינוּ מָתַי רְאִינוּךָ רָעֵב אוֹ צָמֵא אוֹ אֹרֵחַ אוֹ עָרוֹם אוֹ חוֹלֶה אוֹ בַמִּשְׁמָר וְלֹא שֵׁרַתְנוּךָ׃ 45 אָז יַעֲנֶה אֹתָם לֵאמֹר אָמֵן אֹמֵר אֲנִי לָכֶם מַה־שֶׁלּא עֲשִׂיתֶם לְאֶחָד מִן־הַצְּעִירִים הָאֵלֶּה גַּם־לִי לֹא עֲשִׂיתֶם׃ 46 וְהָלְכוּ אֵלֶּה לְמַעֲצֵבַת עוֹלָם וְהַצַּדִּיקִים לְחַיֵּי עוֹלָם׃
פרשנות
עם שובו של ישו לעולם, כאשר הוא יבוא מן השמים עם כל המלאכים הקדושים (הנאמנים לה' ולא לא מרדו בו) וישב על כס הכבוד שהוא גם כס המשפט. יאספו לפניו כל העמים והאומות. ישו יערוך את המשפט לעמים ויפריד בין כבשים, המסמלים את הנאמנים מקרב העמים, והם יוצבו לימינו, לבין העתודים (עיזים), שמסמלים את המורדים מבין העמים, והם העתודים שיוצבו לשמאלו.
אל אלה שניצבים לימינו יאמר ישו שהם ברוכים ולכן ראויים לרשת מלכות אלוהים המוכנה כבר מאז הבריאה. מדוע? כיוון שכאשר הוא היה רעב הם האכילו אותו וכאשר הוא היה צמא הם השקו אותו וכאשר הוא היה בודד או חסר בית הם אספו אותו לביתם, וכאשר לא היה לו בגד ללבוש הם הלבישו אותו וכאשר הוא היה חולה הם בקרו אותו וכאשר הוא נאסר הם באו אליו ושמרו לו אמונים. הצדיקים ישאלו, מתי ראינו אותך בכל המצבים הללו? תשובתו של ישו על כך היא שכל מה שעשו לאחיו הצעירים, בעצם עשו לו עצמו.
אל אלה שניצבים לשמאלו יאמר ישו לכו מעלי ארורים לאש הנצחית שמוכנה לשטן ולמלאכיו ולכן ראויים לרשת מלכות אלוהים המוכנה כבר מאז הבריאה. מדוע? כיוון שכאשר הוא היה רעב הם לא האכילו אותו וכאשר הוא היה צמא הם לא השקו אותו וכאשר הוא היה בודד או חסר בית הם לא אספו אותו לביתם, וכאשר לא היה לו בגד ללבוש הם לא הלבישו אותו וכאשר הוא היה חולה או במאסר הם לא בקרו אותו. אותם רשעים ישאלו, מתי ראינו אותך בכל המצבים הללו? תשובתו של ישו על כך היא שכל מה שלא עשו לאחיו הצעירים, בעצם לא עשו לו עצמו.
אפשר להבין את הביטוי "אחיו הצעירים" בשני אופנים: מצד אחד אלה הם בני ישראל, שהם אחיו בבשר. השקפה זו מבוססת גם על קטעי נבואה הלקוחים מהנביאים יואל ד' 1–8, דניאל ז' 25–27, ישעיהו ל"ד 2–3 וכן 5 ו-8, ישעיהו ס"ג 1–8, יחזקאל ל"ו 2–7.
בנוסף לכך גם על כל אותם מאמינים נאמנים באמונה מקרב הגויים. בכל מקום שבני ישראל או המאמינים הנאמנים שנרדפו, התקבלו ברוח טובה תוך דאגה והבנה לצרכיהם, "חסידי אומות העולם", הם יחשבו לכבשים הראויים לעמוד לימינו ולהתברך ולהיות מוגדרים כצדיקים הראויים לחיי נצח, לעומתם העתודים - הרשעים ילכו למעצבת עולם - לגיהנום.
במוּסיקה
"Matthew 25:21" הוא שם שיר בהשראת פסוק זה באלבום The Life of the World to Come שיצא על ידי הלהקה האמריקאית The Mountain Goats בשנת 2009.
גאטאנו שיראה
אטאלנטה
שיראה החל דרכו בקבוצת הנוער של המועדון האיטלקי אטאלנטה. בגילאי נוער שיחק בעמדות שונות בחוליית הקישור. בגיל 19 קודם שיראה לקבוצת הבוגרים והוסט לעמדת הבלם. את הופעת הבכורה שלו בסרייה א' ערך ב-24 בספטמבר 1972, כשנכנס כמחליף במשחקה של קבוצתו מול קליארי. בסך הכל ערך שיראה 20 הופעות ליגה באותה עונה, אך בסיום העונה אטלנטה סיימה במקום ה-14 וירדה לליגת המשנה. שיראה המשיך בקבוצה גם בליגה השנייה, ובעונה זו אף הפך לשחקן דומיננטי יותר בקבוצה, תוך שהוא משחק בכל 38 משחקי הליגה של הקבוצה. בסך הכל ערך שיראה 58 הופעות ליגה במדי אטלנטה, תוך שהוא כובש שער ליגה אחד במדיה.
יובנטוס
לקראת עונת, הוחתם שיראה בקבוצת יובנטוס. הדבר התאפשר בין היתר בשל הקשר הטוב בין שני המועדונים באותה התקופה, שהיווה ערוץ פתוח למעבר שחקנים בין הקבוצות. כבר בגיל 21, ובעונתו הראשונה בקבוצה, רשם השחקן 28 הופעות ליגה מתוך 30 משחקים, וזכה עם הקבוצה באליפות איטליה.
בעונת זכה שיראה עם קבוצתו בפעם השנייה בתואר האליפות, וכמו כן השלים זכייה ראשונה עבורו ועבור יובנטוס בתואר אירופי, כשיובנטוס ניצחה בגמר גביע אופ"א את אתלטיק בילבאו. שיראה פתח בהרכב הקבוצה במשחק הראשון באיטליה, והן במשחק הגומלין בספרד. שנה אחר כך השלימה יובנטוס זכייה שנייה ברצף באליפות, ושלישית בסך הכל מאז הצטרף שיראה. לאחר שתי אליפויות נוספות ב-1981 וב-1982, שלא לוו בהצלחה בזירה האירופית, זכתה הקבוצה בגביע האיטלקי ב-1983, שזיכה אותה בהשתתפות בגביע אירופה למחזיקות גביע בעונה הבאה.