cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי כורדיסטן העיראקית–קוריאה הדרומית
יחסי כורדיסטן העיראקית–קוריאה הדרומית הם היחסים הבילטרליים שבין כורדיסטן העיראקית וקוריאה הדרומית. המדינות חלוקות יחסים דיפלומטיים וכלכליים חזקים, שמתבטאים בסיוע המוענק על ידי קוריאה הדרומית לכורדיסטן העיראקית.
היסוטריה
הקשרים הראשונים בין המדינות נוצרו בעקבות מלחמת עיראק, כשקוריאה הדרומית הקימו בעיראק את דיוויזיית זייתון ככוח סיוע הומניטרי, שהוצבה בספטמבר 2004 בארביל שבכורדיסטן העיראקית, הכוח מנה כ-2,200 חיילים (רובם מהנדסים), שאליהם צורף כוח בן כ-600 איש שהוצב ב-2003 בדרום עיראק. 800 חיילים נוספים נשלחו לתגבר את הדיוויזיה בנובמבר 2004, ובכך גדל חיל המשלוח של קוריאה הדרומית ל-3,600. הכוח יצא מכורדיסטן העיראקית ב-2008, בנסיגת מרבית הכוחות הזרים מעיראק.
הפזורה הכורדית המתגוררת בקוריאה הדרומית מוערכת בכ-1000 נפש.
נציגויות
הרפובליקה של קוריאה מחזיקה בקונסוליה בארביל שנפתחה ב-2004, והקונסול הנוכחי הוא מר פארק יאנג-קיו.
הסוכנות לשיתוף פעולה בינלאומי של קוריאה מחזיקה במשרד נציגות בארביל.
כורדיסטן העיראקית אינה מחזיקה בנציגות בקוריאה הדרומית.
אצבעון
אצבעון הוא כוס קטנה, עם שקעים או חריצים עגולים או מוארכים המשמשת כהגנה על האצבע שדוחפת את המחט במהלך התפירה ביד.
אצבעונים עשויים בדרך כלל ממתכת, עור, גומי, פלסטיק, עץ, זכוכית או אפילו חרסינה. אצבעונים עתיקים נעשו לעיתים מעצמות לוויתן, קרן, או שנהב. והשתמשו במקורות טבעיים נוספים בהם שיש קונמארה או אם הפנינה. ולעיתים נדירות אף ביהלומים, ואבני ספיר או אודם.
יצרני אצבעונים מתקדמים יצרו גרסאות מעוטרות באבני חן ומינרלים כדוגמת קבושון, ענבר, אגט וצינובר.
היסטוריה
בפומפיי שברומא העתיקה נמצא השימוש הקדום ביותר לאצבעון העשוי ארד ומתוארך למאה הראשונה לספירה. אצבעון רומי שני נמצא בסנט אלבנס הקדומה (Verulamium) בבריטניה.
לפי מסד הנתונים של הUKDFD שלהממלכה המאוחדת כבר מהמאה ה-10 נמצאו אצבעונים באנגליה, שהפכו לנפוצים עד המאה ה-14. אמנם קיימות דוגמאות בודדות של אצבעונים העשויים ממתכות יקרות, אולם נראה שאליזבת הראשונה העניקה לאחת ממשרתות ארמונה סט אצבעונים עם אבנים יקרות.
מרבית האצבעונים מתקופת ימי הביניים היו עשויים פליז יצוק או גיליון פליז רקוע. מרכזי ייצור מוקדמים של אצבעונים היו אזורים שנודעו בעבודות הפליז שלהם, החל מנירנברג במאה ה-15, ועד להולנד במאה ה-17.
בשנת 1693 יצרן אצבעונים הולנדי בשם ג'ון לופטינג (John Lofting) הקים מפעיל לאצבעונים באיזלינגטון שבלונדון אנגליה. דבר שהביא להרחבת הייצור של האצבעון הבריטי.
עד סוף המאה ה-18 יצירת האצבעונים עברה לברמינגהאם, ולשיטת ייצור הנקראת "ציור עמוק" (Deep Drawing), בה מתכת עוברת חישול ודפיקות עם פטיש כדי לייצר אצבעון רזה וגבוה. במקביל, עברו לחומרים זולים יותר מכסף מה שהפך את האצבעון לפריט פופולרי בפעם הראשונה.
לפני המאה ה-18 הגומות הקטנות בצידי האצבעון נעשו בניקוב בעבודת יד, אך מאמצע המאה הומצאה מכונה המבצעת את הפעולה. וכן מכונה המייצרת את האצבעון וכך עוביו הפך לאחיד ומראהו לעדין ומלוטש.
במאה ה-19, מרבית האצבעונים היו עשויים כסף, אולם הוא התגלה כמתכת רכה מדי שניתנת לניקוב על ידי מרבית המחטים ולכן פחות יעילה. פתרון לכך נמצא בכיסוי פנים האצבעון בשכבת פלדה כך שהוא נותר אסתטי אך הפך לעמיד יותר.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, אצבעוני כסף נאספו "מאלה שלא היה להם מה לתת" על ידי ממשלת בריטניה שהתיכה אותם כדי לקנות ציוד עבור בתי החולים.
בשנות ה-30 וה-40, אצבעונים בעלי חלק עליון אדום הופיעו בפרסומות. כדי להגן על חנות בדים מעש, נהגו להשאיר בה אצבעון עשוי מעץ אלגום. אצבעונים שימשו כחפצים המוענקים לאהוב או אהובה או כדי לציון אירועים חשובים.
אצבעון זעיר הוא אחד מכלי המשחק במונופול.
בתרבות, בספר פיטר פן שנכתב על ידי ג'יימס מתיו בארי, וונדי מציעה לפיטר פן נשיקה. פן, שאינו מכיר את המילה, שואל מה היא נשיקה. וונדי הנבוכה נותנת לו את האצבעון (שבעזרתו תפרה את צלו). לאחר מכן, היא מראה לפיטר "אצבעון" ונושקת לו במקום.
אספנות אצבעונים
אספנות אצבעונים נפוצה בכל העולם. לרוב אנשים אוספים אותם על פי נושאים. יש החלפות ומפגשים בין אספנים.
תואר הפועל
תואר הפועל (באנגלית: Adverb, בספרדית: Adverbio) היא מילה שמשנה פועל, שם תואר או תואר הפועל אחר. תואר הפועל בדרך כלל מספק מידע אודות האופן, המקום, הזמן, התדירות, רמת הוודאות, וכו', כדי לענות על שאלות כגון איך?, מתי?, איפה?, כמה פעמים?, ובאיזה אופן?. מילים כמו "לאט", "בקול רם", "בזהירות", "במהירות", "בשקט" או "בעצב" הם כולם תוארי פועל.
יש הטוענים שתואר הפועל יכול לתאר משפט ואיבר תחבירי (כלומר פיסקה שהיא משפט מתוך משפט מאוחה או מחובר).
נטען גם שתואר הפועל מתאר גם מילת יחס. בעברית, אם מפרקים את מילית היחס מהתיאור, למשל את תואר הפועל במהירות שבתוך המשפט "רץ במהירות" אפשר לפרק למילית ב ולתיאור מהירות, ובמקרה זה מהירות מתארת את בְּ ושואלת על מילית זו "איך?".
דוגמאות לשימוש בתוארי פועל במשפטים
תוארי פועל יכולים לתאר שם תואר או תואר פועל אחר באופן הבא:
נעמי שיהאב נאי
נעמי שיהאב נאי (Naomi Shihab Nye; נולדה ב-12 במרץ 1952) היא משוררת וסופרת אמריקאית ממוצא פלסטיני.
ביוגרפיה
שיהאב נאי נולדה בשנת 1952 בסנט לואיס שבמדינת מיזורי בארצות הברית. אביה, עזיז, הוא פלסטיני מוסלמי יליד ירושלים שהיגר לארצות הברית שם עסק בכתיבה ועיתונות, אמה היא אמריקאית נוצרית ממוצא גרמני שווייצרי. היא למדה בנעוריה בבית הספר הקווייקרי ברמאללה ובבית הספר הארמני בעיר העתיקה בירושלים. בארצות הברית למדה אנגלית ודתות ב-Trinity University בטקסס.
בשנת 2010 יצא ספר משיריה, "אמנות ההיעלמות", בתרגום מאנגלית של משה דור בהוצאת "מבע".
היא נשואה לצלם מייקל נאי ואם לבן.
אי-גיוס בישראל
גיוס חובה לצה"ל נעשה בהתאם לחוק שירות ביטחון (נוסח משולב), התשמ"ו-1986. בחוק זה קבועים גם כללים המאפשרים שלא להתגייס לצה"ל, ובהם קבלת פטור משירות ביטחון ואי-גיוס. כמו כן קיימת השתמטות מגיוס, באמצעות דרכים בלתי חוקיות, על-מנת שלא לשרת בצה"ל.
פטור משירות ביטחון
פטור משירות ביטחון יכול להינתן לפני מועד הגיוס לצה"ל או במהלך השירות והוא פוטר הן משירות חובה והן משירות מילואים. לעיתים על משרתי קבע המקבלים פטור משירות ביטחון חלה חובה להתנדב להשלמת שירותם, על פי סעיפים מסוימים בחוזה בינם לבין צה"ל.
הסדר תורתו אומנותו מאפשר לגברים יהודים ללמוד בישיבה ובכך לדחות את הגיוס כל עוד ממשיך התלמיד את לימודיו או בהגיעו לגיל הפטור על פי ההסדר (בין 31 ל-41). תושב חוזר פטור משירות מילואים בתנאים מסוימים.
הימנעות מגיוס
הימנעות מגיוס היא שימוש בדרכים חוקיות שלא לשרת בצה"ל, באמצעות פעולה שאחת מיעדיה הוא הימנעות מגיוס. דוגמאות לכך:
במרבית המקרים, מי שמתקיימים בו המאפיינים המאפשרים הימנעות מגיוס אינו חייב לנצל מאפיינים אלה, ובאפשרותו להתגייס. 32.1% מהצעירות היהודיות לא התגייסו מטעמי דת בשנת 2005. השיעור הכולל של הצעירות היהודיות שלא התגייסו באותה שנה הגיע ל-42.3%. ב-2008 עלה שיעור הצעירות שאינן מתגייסות ל-44%, מהן 34.6% מטעמי דת, מצב שבעקבותיו הוחמרה האכיפה של צה"ל בנושא, בין השאר באמצעות חקירות פרטיות, במטרה לחשוף צעירות שלא דיווחו אמת בהצהרתן כי הן דתיות.
השתמטות מגיוס
השתמטות מגיוס היא פעולה בדרכים בלתי חוקיות על-מנת שלא לשרת בצבא. דרך עיקרית לכך היא יצירת מצג שווא, הגורם לקבלת פטור מגיוס. דוגמאות לכך:
בדרך נוספת להשתמטות מגיוס עוסק סעיף 94 לחוק השיפוט הצבאי - השתמטות הנובעת מעריקות מיום הגיוס, כלומר מצב שבו מי שנקבע מועד לגיוסו לא התייצב לגיוס. כאשר יום הגיוס של חייל חלף וזה לא הגיע ללשכת גיוס ושם עבר את תהליך הגיוס, החייל מוגדר כמשתמט גיוס. לאחר הכרזתו כמשתמט גיוס, פקודת מעצר מוצאת כנגדו ועל המשטרה הצבאית והאזרחית מוטלת האחריות למצוא אותו. כאשר נתפס, יחליטו האם לשפוט אותו בדין משמעתי, דבר שברוב המקרים יביא לעונש מוגבל ואי-רישום פלילי, או לשפוט אותו בבית דין צבאי, שם העונש אינו מוגבל וההרשעה נרשמת במרשם הפלילי.
הליכי שילוב של עריקים ומשתמטים
תוכנית הליכי שילוב היא מיזם של צה"ל בשיתוף משרד הרווחה, בו מתמודד צה"ל עם בעיית ההיעדרות מן השירות של חיילים בעלי קשיים כלכליים באמצעות סיוע כלכלי, ולא באמצעות מאסרם בפועל ופיטוריהם מן השירות. הצבא מכנה את ההליכים הללו "הליכים שיקומיים", שכן הטיפול בבעיות העומדות בבסיס היעדרות החיילים מן השירות נתפסת על-ידו "שיקומי", משהיעדרות מן השירות היא עבירה פלילית. במסגרת המיזם, הושקעו תקציבים ממשרד הרווחה לטיפול בבעיות השורש המונעות מחיילים להשלים שירות תקין.
חרף אופיו הסוציאלי של ההליך, מדובר בהליך המתבצע בצל המשפט הפלילי, ובמסמך בו הציג הצבא את התוכנית נוקטים בכפל לשון, כאשר לעיתים מכונה ההליך "הליך שילוב", מונח המדגיש את אופיו הסוציאלי, ולעיתים "הסדר שילוב", מונח המדגיש את אופיו המשפטי-פלילי. החיילים בתוכנית השילוב נדרשים להתייצב לדיוני מעקב תקופתיים בבית הדין הצבאי, בכובעו כ"בית הדין המשלב".
קבלת ההחלטה על פתיחת בית הדין המשלב
בין השנים 2018–2020, בוצעה בצה"ל תוכנית הרצה (פיילוט) במסגרתה יושמו מנגנונים לשילוב עריקים ומשתמטים בשירות תקין באמצעים שאינם עונשיים, תוך מתן סיוע כלכלי. הצבא הגדיר את התוכנית כמוצלחת, כאשר מתוך כ-200 חיילים ששולבו בתוכניות השונות, כ-70 השלימו שירות מלא והשתחררו מבלי לרצות עונש מאסר ממושך וללא רישום פלילי (כ-80 חיילים אחרים עדיין נמצאים בשירות תחת פיקוח במסגרת תוכנית ההרצה). היות שהתוכנית נמצאה מוצלחת, ב-20/07/2020 צה"ל מצא לנכון להרחיב את המיזם כך שיכלול חיילים המתאימים לכך מכלל הזרועות והגופים במערכת הצבאית.
אופי הליכי השילוב
חרף אופיו הסוציאלי של ההליך, הפרוצדורה ההליכית עודנה מתרחשת בצל המשפט הפלילי. כך, בכל שלבי ההליך, החייל זכאי לייצוג מטעם הסנגוריה הצבאית או של עורך דין פרטי, וכן תנאי להתחלה של הליך השיקום הוא ישיבה במעצר ראשוני במתקן כליאה, שיכול להגיע עד ל-48 שעות. עוד עולה כי התחייבות החייל נושאת אופי של הסדר הקפאה, כנהוג במשפט הפלילי, שכן החייל מתחייב להימנע מביצוע עבירות פליליות וכן נדרש להתייצב לדיוני מעקב תקופתיים בבית הדין הצבאי, בכובעו כ"בית הדין המשלב". תוצאת ההליך, אף היא, נושאת אופי משמעתי-פלילי, כאשר חייל העומד בהסדר ומשלים את הליך השילוב בהצלחה, מורשע בבית הדין בעבירה שאינה נושאת רישום פלילי, ומושת עליו מאסר על תנאי.
חייל שנמצא מתאים להליך שילוב, חותם על הסדר שילוב ומקבל על עצמו את התנאים הקבועים בו, ומשוחרר ממעצרו לצורך התחלת שירותו ביחידה בה הוא משתלב. עם שובו ליחידתו, ממונה לחייל מפקד מלווה, שהוא קצין או נגד בדרגת רס"ל ומעלה. ככלל, הליך השילוב נמשך כשנה, ובמקרים המורכבים, מכוננת ביחידה ועדה בהשתתפות גורמים שונים הבוחנת את הדרך הראויה לשילובו של חייל בשירות צבאי.
ביקורת ציבורית
השתמטות מגיוס, כמעשה פלילי, נחשבת בדרך כלל כמעשה שלילי. בין המתנגדים החריפים למדיניות הממשלה יש התומכים בהשתמטות מגיוס, אך הם בגדר מיעוט.
בישראל, כמדינה הנתונה במצב לוחמה, נחשבה גם הימנעות מגיוס כמעשה שלילי, אם כי בשנות התשעים ואילך פחתה ההסתייגות מנמנעים מגיוס, אך הסתייגות זו חזרה וגברה בעקבות מלחמת לבנון השנייה שניכר כי ערערה את מעמדו של צה"ל בחברה הישראלית ופגעה בנתוני הגיוס לצה"ל. לאחר המלחמה נוהלו קמפיינים נגד השתמטות ובעד הגיוס לצה"ל ולמערך הקרבי בפרט. בין המסתייגים בחריפות מהימנעות מגיוס בלטו ראש אגף משאבי אנוש אלעזר שטרן ושר הביטחון אהוד ברק, שאמר: "צה"ל הופך בהדרגה מצבא העם לצבא של חצי עם. חייל לא צריך להרגיש שהוא יוצא לקרב כשבעיני חלק מהחברה שלנו הוא פראייר."
השפעת הימנעות מגיוס על החיים האזרחיים
נושא השרות הצבאי עולה בראיונות עבודה רבים כחלק מטופס קורות החיים הנמסר למראיין. חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה תוקן באמצע שנות ה-90 כדי לאסור באופן מוחלט לשאול מועמד לעבודה על הפרופיל הצבאי שלו בצה"ל. בשנת 2003 קבע בית הדין האזורי לעבודה בתל אביב כי הדרישה לשירות צבאי כתנאי לקבלה לעבודה, כאשר תנאי זה אינו רלוונטי למשרה המוצעת, מהווה אפליה אסורה. אין איסור להביא שאלות אחרות על שירות או אי שירות במכלול השיקולים של המראיין, כל עוד מיוחס להן המשקל הראוי.
בשנים שחלפו מאז תוקן חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה, ולמרות שינויים ביחס החברה הישראלית לשירות בצבא, נראה שכיום עדיין יש יחס שלילי למי שלא שירת בצה"ל. כדוגמה ניתן לציין את איש ההייטק ראובן אגסי, אשר הצהיר בפומבי כי יסרב לקבל לחברות אשר בבעלותו, עובדים אשר לא שירתו בצה"ל. במהלך סיור "יום בעקבות לוחמים" התבטא השר לשעבר אביגדור קהלני מול תלמידי תיכון: "מי שלא ישרת לא ישלם מיסים, יביא את הפשע, את הסמים".
על אף האמור בתחום העבודה, בג"ץ קבע כי קריטריון השירות הצבאי יכול להשפיע על תחומים אחרים, כגון מתן סיוע לשכירת דירה או סיוע להלוואות לרכישת דירה לאחר השחרור ממשרד הבינוי והשיכון. כך קבעו גם כי משך השירות משפיע על מידת הטבות הזכאות, בהתאם לזמן בו לא יכול היה להשתכר אדם ששירת בצבא בתקופה הרלוונטית.
האלה
הַאלֶה על נהר זאלֶה (בגרמנית: Halle an der Saale; ובקיצור: האלה) היא עיר בת כ-230,000 תושבים במדינת סקסוניה-אנהלט בגרמניה, והיא העיר בעלת האוכלוסייה הגדולה ביותר במדינה זו.
ביחד עם לייפציג המרוחקת ממנה רק 40 קילומטרים יוצרת האלה אזור מטרופוליני. האלה היא עיר מסחר חשובה. אוניברסיטת מרטין לותר והאקדמיה למדעים לאופולדינה שבעיר הקנו להאלה גם מוניטין אקדמיים. האלה היא גם נקודה חשובה ברשת הרכבות בגרמניה.
בהאלה נולד המלחין גאורג פרידריך הנדל והמדינאי יוהאן פרידריך שטרואנזה.
ב-9 באוקטובר 2019, במהלך יום הכיפורים, נורו למוות שני בני אדם בפיגוע הירי מחוץ לבית הכנסת בעיר.
נונאטאקי היפריון
נונאטאקי היפריון (באנגלית: Hyperion Nunataks) הם קבוצה של כ-10 נונאטרקים בחלק הדרומי-מזרחי של האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
הנונאטאקים מצויים דרומית לקרחון סאטורן; ו-15 קילומטרים מערבית למצוקי קורנר.
גילוי ומיפוי הנונאטאקים
הנונאטאקים נסקרו בשנת 1949 על ידי משלחת חקר שטחי חסות איי פוקלנד, בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון בין השנים 1947–1948.
מקור השם
בדומה האתרים סביבה, הקרויים על שם גופים במערכת השמש או קשורים אליה, נקרא הנונאטאקי על שמו של היפריון אחד הירחים של כוכב הלכת שבתאי (באותה עת ניתן גם לקרחון שבתאי שמו).
לקריאה נוספת
• J. Howe and J.E. Francis, Metamorphosed palaeosols associated with Cretaceous fossil forests, Alexander Island, Antarctica, Journal of the Geological Society, 162, 951-957, 1 December 2005, https://doi.org/10.1144/0016-764903-101
שמואל פישר
שמואל (שמוליק) פישר (1914 – 17 ביולי 1971) היה שחקן, בדרן, קומיקאי, קונפרנסייה, קריין, פזמונאי ומערכונאי ישראלי.
ביוגרפיה
בסוף שנת 1952 נסע למסע הופעות בן תשעה חודשים בצרפת ומערב אירופה, ובסוף 1953, זמן קצר לאחר שובו, נסע לחפש את מזלו בארצות הברית. שם הופיע בפני קהל יהודי ביחד עם שחקנים כדני קיי וקלודט קולבר, ומדי פעם היה שב לישראל להופיע. מ-1957 שהה בארץ והופיע ב"תיבת נוח" בפני חיילי צה"ל, בסוף שנת 1958 נסע שוב לארצות הברית, וב-1959 נישא לזמרת הסופרן והשחקנית היידית שרה ליפטון (פריידל'ה (פריידעלע) ליפשיץ; בתה של השחקנית היידית לנה ליפשיץ) והתגורר עִמה ברחוב ברודוויי שבמנהטן. במשך שבע שנים חי ועבד בארצות הברית, וחרף רצונו לא יכֹל היה לשוב לארץ, בשל מצבה הבריאותי של חותנתו. ב-1962 העלה עם ליפטון במכללת האנטר בניו יורק תוכנית מיצירתו של מרדכי גבירטיג.
לבסוף שב לישראל בראשית שנת 1966 עם רעייתו ואמהּ. לאחר מספר חודשי התאקלמות, החל להכין מופעים משולבים עם אשתו – מופעי פולקלור יהודי, ביידיש, שבה שילבו השניים את כישוריהם - הוא בהגשת קטעי הומור והיא בזמרה. הוא ביקש להגשים את חלומו ולפתוח במה עצמאית, ולשם כך שכר אולם קטן בשדרות דוד המלך פינת אבן גבירול (מול קפה "רוול") וקרא לה "טווס הזהב" (די גאָלדענע פּאווע), על שם המוטיב המפורסם של איציק מאנגר. אולם המציאות הישראלית שהכיר משנות ה-40 וה-50 השתנתה, והוא נאלץ לסגור את התיאטרון הזעיר שלו כבר אחרי הצגה אחת.
עם זאת, הוא הוסיף לפתח פורמט כזה של מופע, והעלה כמה הצגות שזכו להערכה. ב-1968 העלה את המופע "אגדת מרדכי גבירטיג", ביידיש עם קטעי קישור בעברית. פישר הפיק, ערך את דברי הקישור וביים, ובמופע השתתפו עוד אשתו, צבי בורודו ומרדכי בן שחר (תפאורה מאת אלכסנדר בוגן).
בפברואר 1970 העלה את התוכנית "קמץ אלף והגדי הלבן", על מרק ורשבסקי ואברהם גולדפדן. בתוכנית, שבה השתתפו מרדכי בן שחר ואינו טופר, הוגש סיפור חייהם בעברית, והשירים חלקם במקור ביידיש וחלקם בעברית.
תוכניתם האחרונה של פישר ואשתו הייתה "פרנסות ביי יידן" ('פרנסות בישראל'). בתוכנית, שהועלתה בסוף חודש מאי 1971, הופיעו פישר וליפטון כשתיא רפאלי מלווה אותם בפסנתר.
עם להיטיו הידועים של פישר נמנים השירים "ארצנו הקטנטונת" שהלחין הנריק גולד, "חביבי" ("חביבי - הכל עובר, חביבי"; על יסודו קבעה להקת הכל עובר חביבי את שמה), "בעמדה" ("בחורים, בחורות"), "אמרי לי", "שלום". כמו כן, חיבר גרסאות עבריות ל"שיר על עץ" של איציק מאנגר ו"צימוקים ושקדים" של אברהם גולדפדן, וכן חיבר מילים ללחנים רוסיים כמו "הגידו חבריא מדוע" ו"מנגינה נשכחת".
ב-17 ביולי 1971, זמן קצר לפני שעלה לבמה בבית שלום עליכם, לקה בהתקף לב, התמוטט ונפטר במקום, בגיל 54. נקבר בבית עלמין הדרום. במותו הותיר פישר את אשתו. לא היו לו ילדים.
רובין פאצ'ק
רובין פאצ'ק (באיטלקית: Robin Pacek; נולד ב-17 במרץ 1991) הוא ג'ודוקא שוודי. פאצ'ק מתחרה בקטגוריית המשקל עד 81 ק"ג ומחזיק במדליית ארד מאליפות אירופה בג'ודו (קאזאן 2016).
בדצמבר 2013, זכה פאצ'ק במדליה הראשונה שלו בתחרות מהסבב העולמי בג'ודו, מדליית ארד בגרנד פרי ז'ז'ו. בנובמבר 2014 הוא זכה במדליית ארד בגרנד פרי צ'ינגדאו לאחר שניצח באיפון את טומופומי יאסודה היפני בקרב על המדליה. באליפות אירופה 2016 שנערכה בקאזאן, זכה פאצ'ק במדליית ארד בקטגוריית המשקל עד 81 ק"ג. בקרב הראשון הוא ניצח את סאבולץ' קריז'ן ההונגרי, בשמינית הגמר הוא ניצח את סוון מארש הגרמני וברבע הגמר הוא ניצח את יארומיר מוסיל הצ'כי. בחצי הגמר הוא הפסיד לאבנטדילי צ'ריקישווילי הגיאורגי ונשר לקרב על הארד בו גבר על פרנק דה ויט ההולנדי. פאצ'ק התחרה באולימפיאדת ריו 2016 והודח בסיבוב השני על ידי טרוויס סטיבנס האמריקאי.
בשנת 2018 פאצ'ק זכה במדליית ארד בגרנד פרי בודפשט ובעוד שתי מדליות ארד בטורנירים 'European Open Sofia' ו-'European Open Prague'. באולימפיאדת טוקיו 2020, הוא ניצח את שתי הקרבות המוקדמים אך הפסיד בסיבוב השלישי למתיאס קאס הבלגי.
פרסים
מקור:
סיטרואן סורוולט
סיטרואן סורוולט (צרפתית: Citroën Survolt) היא מכונית קונספט המוגדרת כמכונית חשמלית, מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית סיטרואן אשר הוצגה לראשונה בסלון המכוניות בז'נבה בשנת 2010.
סיטרואן סורוולט
ה"סיטרואן סורוולט" מוגדרת כמכונית חשמלית בתצורת מכונית ספורט, 2 דלתות, מתוצרת חברת סיטרואן הצרפתית.
הדגם מיוצר מסיבי פחם.
תא הנוסעים של הסורוולט מעוצב כמו תא צף, עם שיבוץ של זכוכית בין קורות ההגנה המצופות כרום.
המכונית יכולה להאיץ מ-0 ל-100 קמ"ש תוך 4.0 שניות.
המכונית הופיעה במספר משחקי וידאו, למשל ב"אספלט 6" ו"אספלט 8".
סנטר
{{פירושונים|
ראו גם
}}
Take Me As I Am
Take Me As I Am הוא שיר של הזמר הגאורגי תורניקה קיפיאני. השיר היה אמור לייצג את גאורגיה בתחרות האירוויזיון 2020 ב-30 בינואר 2020. בחשיפת השיר, תואר כי הוא משלב בין סגנון הרוק הקלאסי לדאבסטפ עם מוטיבים אלקטרוניים, אך ב-18 במרץ 2020 בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בעולם, הוחלט לבטל את אירוויזיון 2020.
יחסי מיקרונזיה–פלאו
יחסי מיקרונזיה–פלאו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הפדרלית של מיקרונזיה לבין הרפובליקה של פלאו.
היסטוריה
היחסים השוררים בין מיקרונזיה לפלאו הם חמים מאוד וידידותיים, הם מושפעים מאוד מהתלות של שתיהן בארצות הברית. בתוכנית העצמאות המקורית הייתה אמורה להיות פלאו חלק ממיקרונזיה, מנהיגי התוכנית בפלאו החליטו ללכת נגדה ולא להצטרף למיקרונזיה בעקבות שפה שונה שמדוברת באיים ותרבות שונה מציוויליזציה מבודדת שהתפתחה ספציפית בפלאו. כך קיבלה מיקרונזיה עצמאות בשנת 1986 ופלאו ב-1994 (לאחר ההתעקשות שלא להצטרף למיקרונזיה).
אזרחים מיקרונזיים יכולים להישאר בפלאו במשך שנה שלמה (365 ימים) ללא אשרת כניסה ואילו לאזרחים פלאואניים יש חופש תנועה בלתי מוגבל למיקרונזיה. שתי המדינות תומכות אחת בשנייה, בנוסף לתמיכתן בארצות הברית ובאיי מרשל, מדינה נוספת החברה בהסכם התלות בארצות הברית. בנוסף לכך, תומכות המדינות באופן אוטומטי כמעט בישראל בהצבעות באו"ם ובפורומים שונים, באופן דומה לארצות הברית ולאיי מרשל.
ההתקפה על המרכז המסחרי בממילא
ההתקפה על המרכז המסחרי בשכונת ממילא שבירושלים התחוללה ב-2 בדצמבר 1947, והייתה הפעולה הגדולה הראשונה של הציבור הערבי בתגובה להחלטת החלוקה. ההתקפה הסתיימה בהרס המרכז המסחרי ונחשבת ככישלון של "ההגנה".
תולדותיה
ב-1 בדצמבר 1947 החלה בירושלים שביתה של שלשה ימים עליה הכריז הוועד הערבי העליון בתגובה להחלטת האומות המאוחדות על חלוקת ארץ ישראל לשתי מדינות.
המרכז המסחרי היה מקום מועד לפורענות. הוא השתרע בשטח מאחורי מלון המלך דוד לכיוון שער יפו. היו בו בתי מסחר סיטוניים גדולים של יהודים ועשרות בתי מסחר קטנים ומוסכים של יהודים, מוסלמים ונוצרים. בעלי המסחר היהודים לא גילו הבנה לצורכי "ההגנה" ולא שיתפו אתה פעולה, ורק לאחר מאמצים הצליחו אנשי "ההגנה" למצוא מקום שאפשר היה להחביא בו כמות נשק, שספקה את הצרכים המינימליים של כיתת הגנה אחת.
ב-30 בנובמבר 1947 נשלחה למקום חולית הגנה קטנה. מציאותם של שוטרים וחיילים בריטים, גרמה כנראה לאשליית ביטחון אצל היהודים. כמה סוחרים פנו בשאלה למפקדת ההגנה האם עליהם להוציא את רכושם מהמקום ונענו בשלילה.
העימות היה ידוע מראש לכל הצדדים. במפקדת ההגנה הוחלט להכריז על מצב כוננות בעיר, והופעל גיוס חלקי של החי"ם והחי"ש, בעקבות דיווחים מהש"י על כוונת הערבים לפגוע ביהודים באזור שער יפו.
המידע של הבריטים היה יותר ממוקד, ויומיים לפני ההתקפה, הופיעה צמד קצינים בריטיים בחנותו של אליה קאווג'יאן, ועזרו לו להעמיס את מרכולתו על משאיות ולפנות את החנות. הסוחרים הערבים בשוק גם ידעו על ההתקפה המתקרבת, והקדימו תרופה למכה בכך שסימנו את דלתות חנויותיהם בסהרונים או בצלבים.
ב-9:30, בבוקרו של ה-2 בדצמבר, התקהלו מפגינים ערבים בסמוך לשער יפו, והחלו לצעוד לעבר רחוב הנסיכה מרי (כיום רחוב שלומציון המלכה), כשהם מצוידים במקלות וסכינים, שם החלו לבזוז חנויות יהודיות ולהעלותן באש, ואז פגשו במספר אנשי "ההגנה" שהוזעקו למקום. אנשי "ההגנה" ירו מספר יריות אקדח באוויר, וגרמו למנוסת ההמון לעבר העיר העתיקה. השוטרים הבריטיים שהיו במקום, שלא הניפו יד לעבר ההמון החמוש בנשק קר, החלו לדלוק אחרי אנשי "ההגנה".
הערבים התעודדו מפעולת הבריטים ופרצו שוב למרכז המסחרי. כעת לא נתקלו בהתנגדות, אלא להפך. השוטרים הבריטים נתנו להם יד חופשית. חנויות היהודים נפרצו, נבזזו והועלו באש. בעלי החנויות שהיו במקום הותקפו במוטות ברזל ובגרזנים. בסוף היום הועלו באש 40 חנויות. עשרים יהודים נפצעו, חלקם באופן קשה אבל הם חולצו מהמקום. רק אחד מהסוחרים, משה קן-דרור, היה חמוש, שכן הוא היה גם פעיל בהגנה ואף באצ"ל. כשהפורעים עמדו בפתח חנותו, הוא ירה עליהם ופתח בריצה החוצה תוך ירי לכל הכיוונים, וכשנגמרו לו הכדורים, הוא יידה אבנים ואף התעמת. בסופו של דבר, אחרי שנחבל קשות מאבנים שזרקו עליו, הוא פרץ בכוח למשוריין בריטי שהיה לידו, אך סירב לעזור לו, וכך ניצל.
חברי "ההגנה" נוספים שניסו להגיע למרכז ולעצור בעד ההמון נעצרו ונאסרו על ידי הבריטים.
יון אינקולץ
יון קונסטנטין אינקולץ (ברומנית: Ion Constantin Inculeț וברוסית:  Ион (Иван) Константинович Инкулец) 5 באפריל 1884 - 18 בנובמבר 1940, היה פוליטיקאי רוסי-מולדובני-רומני, איש אמונו של אלכסנדר קרנסקי ושליחו לבסרביה, נשיא מועצת הארץ של בסרביה, שר לענייני בסרביה בממשלת רומניה, שר בריאות, שר פנים, שר תקשורת וסגן ראש ממשלה בממשלות רומניה בין שתי מלחמות העולם. אינקולץ נבחר להיות חבר האקדמיה הרומנית החל משנת 1918.
ההתקפה על המרכז המסחרי בממילא
תולדותיה
בתגובה הציתו חברי האצ"ל את קולנוע רקס ברחוב הנסיכה מרי, שהיה בבעלות ערבית.
יון אינקולץ
יום אינקולץ נולד בכפר רזן (Răzeni), היום ברפובליקה מולדובה ובאותו זמן באימפריה הרוסית. הוא למד בבית ספר יסודי בכפרו וב-1894 התקבל לבית הספר התאולוגי בקישינב. הוא בחר במסלול לימודים מדעי ונרשם לפקולטה לפיזיקה ומתמטיקה של אוניברסיטת דורפאט. כעבור שנת לימודים אחת עבר לאוניברסיטה האימפריאלית של סנקט פטרבורג, שם סיים לימודיו בהצלחה עם דיפלומה מדרגה ראשונה והמלצה להוראה. בתקופת לימודיו יזם את הקמת אגודת הסטודנטים מבסרביה. בסיום לימודיו שימש כמורה פרטי לפיזיקה, מתמטיקה ואסטרונומיה בבתי ספר פרטיים בסנקט פטרבורג.
ההתקפה על המרכז המסחרי בממילא
תולדותיה
לפנות ערב הגיעו כמה מחברי "ההגנה" אל הרחוב במשאית, וסייעו לסוחרים להציל את הסחורות שלא נשדדו. כשהסתלקה המשאית מהמקום נפל ממנה אחד מהאנשים,. חבריו לא הבחינו בכך והוא נרצח בסכינים על ידי הערבים. הוא היה ההרוג היחידי באותו יום.
נפילת המרכז המסחרי הייתה משום פגיעה קשה ביוקרתה של "ההגנה" בירושלים. העובדה כי הארגון לא היה יכול למנוע את הרס המרכז עוררה פקפוקים בציבור היהודי לגבי יכולותיו, ועודדה את הערבים.
יון אינקולץ
ב-1917 נבחר להיות ציר בסובייט של סנקט פטרבורג מטעם המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית. קרנסקי קירב אותו אליו ושלח אותו לבסרביה בראש קבוצה של 40 סטודנטים ומורים, שמוצאם מבסרביה. הם נשלחו על מנת לחזק את אחיזת הממשלה של קרנסקי בחבל בסרביה ולגייס את האוכלוסייה למטרותיה. חלק מאנשי הקבוצה נבחרו להיות צירים במועצת הארץ וב-21 בנובמבר 1917 נבחר אינקולץ להיות נשיא מועצת הארץ של בסרביה.
אינקולץ הוביל תחילה לעצמאות מוגבלת של בסרביה במסגרת פדרציה רוסית, אך לאחר מהפכת אוקטובר שינה קו לכיוון הצטרפות לרומניה. לאחר איחוד בסרביה עם רומניה יון אינקולץ צורף לממשלת רומניה כשר לענייני בסרביה ובהמשך כיהן כשר הבריאות, שר הפנים, שר התקשורת וסגן ראש הממשלה בממשלתו של יון ג. דוקה.
ב-10 באוקטובר 1918 נבחר להיות חבר האקדמיה הרומנית לפי המלצה של פרופסור פטרו פוני.
יום אינקולץ נשא את הנסיכה רוקסנה קנטאקוזינו (Roxana Cantacuzino) ולשניים נולדו שני בנים, יון וג'אורג'ה.
דני כהן (מדען מחשב)
דני כהן (9 בדצמבר 1937 – 12 באוגוסט 2019) היה מדען מחשב ישראלי-אמריקאי, חבר האקדמיה הלאומית להנדסה האמריקאית ו"חבר כבוד" של IEEE.
ביוגרפיה
כהן נולד בחיפה. אמו, דורית אוסטרייכר, עלתה מהונגריה ואביו - דויד, עלה מארצות הברית. אחיו גידי נפטר כפעוט בשל מום מולד בלב.
כהן התגייס לנח"ל המוצנח ונלחם במבצע קדש ב-1956. הוא סיים תואר ראשון בפקולטה למתמטיקה בטכניון ב-1963. ב-1965 עבר ל-MIT בארצות הברית. ב-1969 קיבל דוקטורט מאוניברסיטת הרווארד בהנחיית איבן סאת'רלנד, עימו פיתח בהמשך את אלגוריתם כהן-סאת'רלנד (על שם שניהם) ל'חיתוך קווים'.
ב-1967 כהן פיתח את מדמה הטיסה וכן את מדמה המכ"ם, שרצו לראשונה בעולם על מחשב לא ייעודי. ב-1981 הוא המיר את מדמה הטיסה לכזה שירוץ על גבי ה-ARPANet (קודמתה של רשת האינטרנט דהיום). המדמה החדש השתמש באלגוריתם אותו פיתחו כהן וסאת'רלנד.
בין 1969–1973 עבד כהן בפקולטה למדעי המחשב באוניברסיטת הרווארד וגם ב-Caltech - המכון הטכנולוגי של קליפורניה, וכן הצטרף לאוניברסיטת דרום קליפורניה לשם פיתוח תהליך להעברת קול על גבי רשת ה-ARPANet (מה שכעבור זמן התפתח ל-VoIP), ובדומה - גם להעברת וידאו. במקביל הוא עבד על מספר מיזמים שהבשילו, לימים, לאינטרנט המוכר לנו כיום.
כהן היה ידוע, בין השאר, כמי שטבע את הביטויים little-endian ו-big-endian, בקשר לסדר בתים, או לפעמים ביטים, במיחשוב, במאמרו שפורסם ב-1980, בו השווה את הנושא לקונפליקט המופיע ברומן הסאטירי מ-1726 "מסעי גוליבר" מאת ג'ונתן סוויפט.
כהן נשא לאשה ב-1961 את שושנה בראונר (מורה למוזיקה) ובהמשך התגרשו. הוא התחתן בשנית עם דליה היליג (אותה הכיר ב-ARPANet) ב-1982, וממנה התגרש ב-1996. מאשתו הראשונה נולדה לו בת - אורלי - שנהרגה בתאונת דרכים ב-1993; מנישואיו השניים נולד בנו דוד. בשנותיו האחרונות הוא סבל ממחלת פרקינסון.
דני כהן נפטר בביתו, בפאלו אלטו שבארצות הברית.
אקרם אימאמאולו
אקרם אימאמאולו (בטורקית: Ekrem İmamoğlu; נולד ב-4 ביוני 1970) הוא איש עסקים פוליטיקאי טורקי, המכהן כראש עיריית ה-32 של איסטנבול מאז מרץ 2019. לפני כן הוא כיהן כראש עיריית בייליקדוזו, הרובע המערבי של איסטנבול. אימאמאולו נחשב למתנגד לנשיא רג'פ ארדואן והאחרון פעל בדרכים שונים להדיח את ראש העיר מתפקידו. בדצמבר 2022, דן בית המשפט את אימאמאולו ליותר משנתיים וחצי מאסר בגין העלבת נציגים במועצת הבחירות העליונה במדינה והטיל עליו עונש הרחקה מתפקידים ציבוריים.
ביוגרפיה
אימאמאולו נולד ביוני 1970, באקצ'אבט, ממערב לעיר טרבזון שבטורקיה, למשפחה דתית. במהלך הילדות המוקדמת שלו, הוא חי בקהילות הכפריות של צ'וויזלי וילדיזלי, דרומית מערבית לאקצ'אבאט. הוא סיים את לימודיו בתיכון טרבזון, שם שיחק כדורגל וכדוריד בקבוצות חובבים. בשנת 1987 עברה משפחתו לאיסטנבול. הוא למד באוניברסיטת איסטנבול, וקיבל תואר ראשון במנהל עסקים ותואר שני בניהול משאבי אנוש. לאחר סיום לימודיו, הצטרף לעסק של משפחתו בתחום הבנייה. ב-1995 התחתן עם דילק קאיה ויחד נולדו להם שלושה ילדים. בשנת 2002 הוא הפך למנהל קבוצת טרבזונספור, והוא היה גם סגן נשיא קבוצת הכדורסל טרבזונספור BK.
קריירה
אימאמאולו הצטרף למפלגת העם הרפובליקאית (CHP) בשנת 2008, ונבחר לראש אגף הנוער של המפלגה בשנת 2009. ב-16 בספטמבר 2009, הוא נבחר על ידי ה-CHP כנשיא הסניף המקומי של המפלגה ברובע איסטנבול בייליקדוזו. לאחר מכן הוא נבחר מחדש לתפקיד זה ב-8 במרץ 2012, לפני שהתפטר ב-15 ביולי 2013 על מנת להתמודד על ראשות עיריית בייליקדוזו. הבחירות נערכו ב-30 במרץ 2014, במסגרת הבחירות המקומיות בטורקיה 2014, ואימאמאולו ניצח עם 50.44% מהקולות, והביס את מועמד מפלגת ה-AKP המכהן יוסף אוזון.
לאחר ההכרזה על התפטרותו של ראש עיריית איסטנבול, קאדיר טופבאש, ב-23 בספטמבר 2017, אימאמאולו מונה על ידי CHP להחליף אותו.
ב-17 באפריל 2019 החל אימאמאולו לכהן כראש עיריית איסטנבול, לאחר שנבחר בבחירות לראשות העיר איסטנבול במרץ 2019 כמועמד "הברית המשותפת" של מפלגת העם הרפובליקנית (CHP) ומפלגת YYİ. ב-6 במאי סיים את כהונתו, כאשר ועדת הבחירות העליונה ביטלה את תוצאות הבחירות והדיחה אותו מראשות העיר. לדברי ועדת הבחירות, ההחלטה התקבלה בשל אי-סדרים בבחירת עובדי הקלפיות. עם זאת, רבים ראו בפעולה זו צעד לביטול רצון הבוחרים על מנת להעלות את מועמד המחנה השני (התומך בנשיא ארדואן) לשלטון.
ב-23 ביוני 2019 נבחר אימאמאולו בבחירות החוזרות כמועמד מפלגת העם הרפובליקאית שבאופוזיציה, לאחר שגבר על בינאלי ילדרים, מועמד מפלגת הצדק והפיתוח שבראשות נשיא טורקיה.
ב-14 בדצמבר 2022 בית משפט בטורקיה גזר עונש מאסר על אימאמאולו באשמת העלבת עובד ציבור.
הסולם הבין-לאומי לאירוע אטומי ורדיולוגי
הסולם הבין-לאומי לאירוע אטומי ורדיולוגי (באנגלית: International Nuclear and Radiological Event Scale; ראשי תיבות INES) נקבע בשנת 1990 על ידי הסוכנות הבין-לאומית לאנרגיה אטומית במטרה לאפשר דיווח מיידי באשר להיבטים הבטיחותיים הכרוכים בתאונות בחומרים בקיעים.
הסולם הבינלאומי לאירוע אטומי ורדיולוגי הוא סקאלה לוגריתמית, בדומה לסולם מגניטודה לפי מומנט המשמש לקביעת חוזקן של רעידות אדמה. עליית דרגה אחת בסולם חמורה פי עשרה מחומרת דרגה אחת נמוכה ממנה. שלא בדומה לרעידות אדמה, שם ניתן לכמת את עוצמת הרעידה באמצעות מיכשור מדידה, דרגת החומרה של אסון מעשה ידי אדם כמו תאונה גרעינית, נתון יותר לפרשנות אנושית. כתוצאה מן הקושי לפרש, הסולם הבינלאומי לאירוע אטומי נקבע פרק זמן משמעותי לאחר קרות האירוע. לכן, סולם זה ישים במידה מוגבלת ככלי לגיוס סיוע לאזור אסון.
הדירוג לפי הסולם אינו נקבע בידי גורם תקינה מרכזי, אלא על ידי גורמים שונים על פי מדריך רשמי שפורסם על ידי הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית. באירועי תקלה גרעינית בולטים הדירוג נקבע לעיתים על ידי מפעיל הכור הגרעיני, על ידי גוף לאומי ממשלתי רשמי, ולעיתים אף על ידי מוסדות מדעיים, רשויות בינלאומיות, או מומחים אחרים. לכן, לעיתים קיימת חוסר עקביות בין גורמים שונים באשר לדרגת האירוע בסולם.
בסולם הוגדרו מספר קריטריונים ומדדים כדי לקדם דיווח עקבי לאירועי תקלה גרעינית. קיימות שבע דרגות מעל האפס בסולם הבינלאומי לאירוע אטומי ורדיולוגי: שלוש הדרגות הנמוכות מוגדרות כ"אירועים", וארבע הדרגות הגבוהות כ"תאונות". קיימת אף דרגה 0. 7 – תאונה רבתי 6 – תאונה חמורה 5 – תאונה בעלת השפעות רחבות יותר 4 – תאונה בעלת השפעה מקומית 3 – אירוע חמור 2 – אירוע 1 – חריגה 0 – סטייה (חסרת משמעות בטיחותית)
אופן הדירוג
הדרגה בסולם נקבעת על פי הציון הגבוה ביותר מבין שלושה: השפעות על הסביבה מחוץ לאתר, השפעות בתוך האתר, ופגיעה בהגנה לעומק.
דרגה 0: סטייה
אירוע חסר משמעות בטיחותית: דוגמאות:
ללא דירוג בסולם
אירועים במתקנים גרעיניים, חסרי כל קשר להיבטי בטיחות, מכונים "ללא דירוג בסולם".
יחסי אורוגוואי–יוון
יחסי אורוגוואי–יוון הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה ההלנית לבין הרפובליקה האוריינטלית של אורוגוואי. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1928. יוון מיוצגת באורוגוואי באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה במונטווידאו, בירת המדינה. אורוגוואי מיוצגת ביוון באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה באתונה, בירת המדינה.
המישור האירופי
המישור האירופי הוא אחד מארבעת המאפיינים העיקריים בטופוגרפיה של יבשת אירופה.
גאוגרפיה
המישור האירופי מתחלק לשתי יחידות עיקריות, המישור האירופי הצפוני (או המרכזי) והמישור האירופי המזרחי. חלוקה זו היא בעיקר היסטורית ולאו דווקא בעלת מאפיינים מורפולוגים. החלק הצפוני של המישור האירופי משתרע מדרום האי הבריטי במערב ועד לרוסיה במזרח. הוא כולל חלקים מצרפת, בלגיה, הולנד, דנמרק, גרמניה, פולין, המדינות הבלטיות אוקראינה ובלארוס. רוב השטח אינו גבוה מ-152 מטרים מעל פני הים, הוא צר יחסית, ורוחבו הממוצע הוא כ-320 ק"מ. הוא מתרחב משמעותית בחלק הכולל כמעט את כל מערב רוסיה ומגיע לרוחב של יותר מ-3000 ק"מ. בחלקו הדרומי משתרע המישור האירופי מהרי הפירנאים בגבולה המערבי של צרפת באזור מפרץ ביסקאיה ועד הרי אורל שברוסיה במזרחו. המישור האירופי גובל ממערב וצפון מערב באוקיינוס האטלנטי, מצפון בים הבלטי ובחלקו הדרומי באגן הים התיכון כולל הים השחור. המישור תחום בחלקו הדרומי והדרום מזרחי ברכס הרי האלפים, הרי הקרפטים והרי הבלקן.
שטח המישור האירופי עוצב בעיקר במספר תקופות של תנועות קרחונים, בעיקר בתקופת הפליסטוקן ומתאפיין בניקוז גרוע, שטחי סחיפה (מורנות) ודיונות חול. רוב שטח המישור האירופי זוכה לאקלים ממוזג המאפשר יצירת בתי גידול מסוגים שונים ובהם יערות של עצים רחבי עלים, אך בחלקו המזרחי מתאפיין בשטחי עשב רחבי ידיים ללא עצים כחלק מן הערבה האירואסיאתית. המישור האירופי נחצה ברשת עניפה של נהרות ובהם הלואר הריין והויסלה במערב הזורמים בעיקר בכוון צפון מערב, הוולגה דון ודנייפר במזרח הזורמים בכוון דרום מזרח. הנהרות ורשת התעלות המלאכותית המקשרות ביניהם משמשים כאמצעי תעבורה חשובים. שטחי הדלתא שיוצרים הנהרות בקרבת השפך שלהם מהווים כר פורה לגידולים חקלאיים.
אקלים
האקלים במישור האירופאי מאופיין בשינויים עונתיים מובחנים. החורף קר והקיץ חמים. חלקו המערבי ובהשפעת האוקיינוס האטלנטי גשום ומאפשר מגוון רחב של גידולים חקלאיים לאורך כל השנה. עם התנועה מזרחה יורדת השפעת האוקיינוס והאקלים הופך לבעל מאפיינים יבשתיים. הגשם מתרכז בעיקר בחודשים החמים והחורף קר מאד ולכן החקלאות מרוכזת במגוון מצומצם יותר של תוצרים.
אקולוגיה
בעבר, בטרם התיישבות האדם באזור, היה רובו של המישור האירופי מכוסה ביערות סבוכים ועבותים של עצי אלון, אשור, אדר ומחטניים שונים. ההתיישבות האנושית הניעה תהליך של בירוא יערות לטובת התיישבות וגידולים חקלאיים ושל בעלי חיים. שרידים של היערות הקדמונים ניתן למצוא כיום בשמורת יער ביילוביצה בגבול פולין ובלארוס, אך חגורות יער המנוהלות בידי אדם עדיין קיימות בשטחים נרחבים יחסית. העלמות היערות והשטחים הפתוחים והפראיים לטובת התיישבות האדם הובילה לצמצום ניכר בכמות חיות הבר אשר בתי הגידול שלהם נפגעו קשות מתהליך זה.
חשיבות גאופוליטית
השטח המישורי מהווה מחסום גאוגרפי חלש מאד מפני פלישות אויב ולכן מהווה בעיה משמעותי בהגנה על גבולות המדינות הנכללות בשטחו.
קישורים חיצוניים
באנציקלופדיה בריטניקה
מרתון התשוקה
מרתון התשוקה (ברוסית: Марафон желаний) הוא סרט מלודרמטי קומי רוסי בבימויה של דאשה צ'ארושה בכיכובה של אגלאיה טרסובה. הסרט יצא לאקרנים ברחבי רוסיה ב-23 בינואר 2020.
עלילה
מרינה המניקוריסטית טסה מוורונז' לעיר חאנטי-מנסייסק כדי להחזיר את אהובה. הסיכוי היחיד לאושר וחתונה הוא להגיע לשם תוך 24 שעות. אולם העיכוב בטיסה בסנקט פטרבורג מאלץ אותה לשנות לגמרי את תוכניותיה.
DiGRA
Digital Games Research Association - DiGRA (בתרגום חופשי לעברית: הארגון הבינלאומי של חוקרי משחקי מחשב) הוא ארגון בינתחומי הפועל ללא מטרות רווח, ששם לו למטרה לפתח ולקדם את:
DiGRA נוסד בשנת 2003 וכולל אקדמאים, חוקרים במוסדות מחקר, מפתחי משחקים ומפתחי הדרכה העוסקים באופן מקצועי במשחקי מחשב ובפעילויות בסביבות הידודיות.
מטרות הארגון
DiGRA פועל במטרה לתמוך ולקדם את המחקר האקדמי וההכרה המקצועית במשחקי המחשב כשדה מחקרי לגיטימי ורלוונטי. משחקי המחשב מזמנים לחקור סוגיות רבות כגון:
DiGRA פועל כמענה לצורכי קהיליית החוקרים ומעודד מחקר ברמה גבוהה של משחקי המחשב ואת הפצת ממצאי המחקרים של חברי הארגון בקרב הקהילה המדעית, העסקית והיישומית. ממצאי המחקר מופצים בקרב גורמים שונים כדוגמת מקבלי החלטות, מוסדות וארגונים שונים. לצורך השגת המטרות הללו הארגון:
מפרק (עיר)
מפרק (בערבית: المفرق; בתעתיק מדויק: אלמפרק, ופירוש השם הוא 'צומת דרכים') היא עיר הבירה של מחוז מפרק בממלכת ירדן, הממוקמת כ-80 קילומטרים צפונית לבירה עמאן. מפרק מהווה צומת דרכים חשוב בין סוריה בצפון ועיראק במזרח. נכון לשנת 2000 חיו בה 58,954 תושבים.
גיאוגרפיה
מפרק נמצאת כ-50 קילומטר צפונית מזרחית לרבת עמון וכ-15 קילומטר מהגבול עם סוריה. האקלים באזור מפרק דומה לזה של הנגב ובמקום אין מקורות מים.
היסטוריה
מפרק יושבה לראשונה במאה הרביעית לפני הספירה. העיר נקראה "פודן", שמקורה במילה מבצר בערבית. שם היישוב שונה לשם הנוכחי מפרק על ידי העות'מאנים.
בשנת 1945 הוקמה עיריית מפרק ועלי עבדיה היה ראש העיר הראשון שלה. במהלך מלחמת העולם השנייה אירח הבסיס הצבאי של העיר חיילים בריטים מהודו, אוסטרליה ומושבות בריטיות אחרות.
ב-2019, בעקבות מלחמת האזרחים בסוריה, כ-85 אלף פליטים סורים חיו במחנות פליטים שהוקמו באזור.
מפראק היא בירת מחוז מפרק.
תחנת רכבת
במפרק היתה תחנת רכבת בנקודת החיבור בין רכבת העמק ומסילת הרכבת החיג'אזית שחיברה בין דמשק לאל-מדינה. בתחילת שנות ה-30 היתה מפרק תחנה מרכזית בהובלת הצינורות מהם הוקם צינור הנפט כירכוכ–חיפה וקו הרכבת בין חיפה לבגדד יועד לעבור דרכה.
בסיסי צבא ונמל תעופה
מפרק הייתה המקום של בסיס צבאי בריטי ונמל תעופה בריטי במהלך המאה ה-20. במאי 1941 נוסד בבסיסים אלו פלוגת תובלה של נהגים יהודיים שהתגייסו לצבא הבריטי עם משאיותיהם לקראת המערכה בסוריה ובלבנון במלחמת העולם השנייה. במהלך מלחמת העצמאות עובו הכוחות הבריטיים בבסיסים והובא אליהם תחמושת רבה. החיילים בריטים המשיכו לשהות בבסיסים אל תוך שנות ה-50.
במפראק נמצאת המפקדה של הדיוויזיה השלישית של הצבא הירדני. המכללה האווירית על שם המלך חוסיין ובסיס חיל האוויר המלכותי הירדני נמצאים גם הם בעיר.
בשימוש הצבא העירקי
הצבא העירקי שהה בבסיסים במפרק מתחילת מאי 1948, לקראת הפלישה לארץ ישראל ועד יולי 1949 עת החתימה על הסכמי שביתת הנשק. השארות הכוחות העירקיים הוסברה בכך שאם יהיה צורך הכוחות יוכלו לסייע לצבא הסורי נגד מתקפה ישראלית.
בשנות ה-50 שהו כוחות עירקיים במפרק במטרה לסייע לחוסיין במקרה של נסיון הפיכה בהשראה מצרית.
כוח עיראקי שהה באזור מפראק בשנת 1968. בדצמבר 1968 הפציצו מטוסים ישראליים את הכח באזור, בעקבות הפגזות של כוחות עיראקיים על יישובי עמק הירדן. האקונומיסט העריך את הכוח העיראקי במפראק באמצע 1969 בכ-12,000 חיילים. באוגוסט 1970 הצטרפו אליהם עוד כ-5,000 חיילים שהגיעו מסוריה. במהלך ספטמבר השחור, שהה עם הכוחות העיראקיים במפראק סגן נשיא עיראק, חמדן תכריתי והוא דאג לכך שהכוחות העיראקיים יישארו נייטרליים ולא יסייעו לאנשי אש"ף. אולם עלו חשדות שהעיראקים שיתפו פעולה עם הפלישה הסורית והמלך חוסיין ביקש מעיראק לפנות את כוחותיהם משטחו. לצד המחנה העיראקי התקיים במקום גם בסיס של הפת"ח.
שדה התעופה
בשנת 1949 החליטה הממלכה המאוחדת לחזק את בסיסי האוויר שלה במפראק.
נמל התעופה במפראק שימש את משפחת המלוכה הירדנית ודרכו הגיע טלאל להכתרתו. כמו כן עברו בהם קבוצת צליינים מאירופה. בשנת 1950 בקשה ישראל מירדן לאפשר לטיסות של מבצע עזרא ונחמיה לנחות בשדה התעופה במפרק, ותמורת זאת הציעה לאפשר לירדנים לטוס במרחב האווירי של ישראל, אך ירדן סירבה.
בתחילת שנות ה-50 פעלו בשדה התעופה שני מסלולים, ששירתו גם מטוסי סילון. באפריל 1952 פורסם בבריטניה על כוונה להרחיב את הבסיס לקראת אפשרות לצורך לפינוי הבסיס הבריטי באל-חבאניה. באוקטובר 1956 החזיקו הבריטים בבסיס מטוסי ונום ובאותה שנה מסלול ההמראה חודש והוארך לצורך פעולת מפציצים כבדים.
במרץ 1956 בעקבות המתיחות בתוך הלגיון הבריטי פונו הקצינים הבריטים של הלגיון לבסיס האווירי במפראק. לקראת סוף 1956, בעקבות מבצע סיני, פונו הכוחות האוויריים הבריטים משדה התעופה ליד עמאן אל השדה במפראק, ומספר הבריטים בבסיס הגיע למעל 1,000 איש. אספקת המים לבסיס שובש, בגלל הכעס בעולם הערבי על השותפות הבריטית במבצע.
בתחילת 1957 החלו הבריטים בפינוי הבסיס, והבסיס הועבר לידי הירדנים ב-31 במאי 1957. בעיתונות המערבית עלו טענות שהבסיס יימסר לאמריקאים, אך הבסיס נותר נטוש. בשנת 1966 שוכנו בבסיס האווירי הנטוש חיילים סוריים שברחו מארצם בעקבות הפיכה.
לפני מלחמת ששת הימים שהו בבסיס מטוסי סטארפייטר עם צוותים אמריקאיים שאמנו טייסים ירדניים. יומיים לפני המלחמה הועברו המטוסים לטורקיה עם צוותיהם האמריקאיים.
במבצע מוקד הותקף שדה התעופה בגל התקיפות השלישי על ידי חמש רביעיות מטוסים. טרם תקיפת השדה הצליחו להמריא ממנו שני מטוסי הוקר האנטר ירדניים שניהלו עם הרביעייה הראשונה קרב אוויר ושיבשו חלקית את התקיפה. בקרב האוויר נפגע אחד המטוסים הישראליים טייסו צנח פצוע וככל הנראה נרצח על ידי מקומיים, והשלישייה שנותרה הצליחה לגרום לשדה נזק ניכר. גם הרביעייה השנייה נהלה קרבות אוויר עם האנטרים אך הצליחה בתקיפתה והשמידה מטוסי האנטר רבים. הרביעיות השלישית והרביעית תקפו את השדה ללא התנגדות ירדנית משמעותית והשביתו אותו. המבנה החמישי והאחרון תקף מטרות משניות ומזדמנות בשדה ההרוס. אחד ממטוסי המבנה האחרון נפגע מאש נ"מ והטייס נטש את מטוסו בשלום מעל שטח ישראל.
בשנת 1982 עברו במפרק אנשי אש"ף שפונו מביירות.
מפגשים
מפרק שימש כאתר לשיחות בין ירדן לנציגי מדינות אחרות. בשנת 1968 התקיים במפרק פגישה של ראשי צבאות ירדן, סוריה ועיראק.
בבסיס התקיימו שיחות בין חוסיין וערפאת בשנים 1978-1979.
בתי זיקוק
רעיון להקים בית זיקוק במפרק עלה כבר ביוני 1948, לאור המחסור החמור של דלק לצבאות מדינות ערב שקבלו את הדלק שלהם מבתי הזיקוק בחיפה. במאי 1950 עלה שוב הרעיון להקים במפרק בתי זיקוק כדי להשמיש את צינור הנפט בגדד-חיפה.
בתחילת יולי 1950 דחתה ממשלת עבר הירדן את התכנית להקים במפראק בתי זיקוק. אולם בספטמבר 1954 הוחלט על הקמת בתי זיקוק במפראק בשיתוף עם סוריה והתכנית אושרה על ידי ממשלת ירדן ביוני 1955.
Neues Deutschland
במשך 43 שנים היווה העיתון הרשמי של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה, אשר שלטה ברפובליקה הדמוקרטית הגרמנית. כבדיקטטורה, העיתון שימש כאחד מבטאוני המפלגה החשובים ביותר. במקור לעיתון הייתה דעה פוליטית סטליניסטית, העיתון שימר דעה מרקסיסטית-לניניסטית עד איחוד גרמניה ב-1990. לעיתון בגרסתו הקודמת בגרמניה המזרחית הייתה תפוצה של 1.1 מיליון עותקים (ב-1989) והיווה כדרך המרכזית של המפלגה השולטת להראות לאזרחיה את דעותיה ועמדותיה בפוליטיקה, כלכלה וכו'. העיתון נקרא על ידי מדינות אחרות בעבר כביטאונו הדיפלומטי של השלטון הסוציאליסטי.
מאז נפילת הסוציאליזם בגרמניה המזרחית, העיתון איבד 98% מתפוצתו ונכון ל-2020 תפוצתו עומדת על 18,595 עותקים ליום.
מאז 1990 העיתון שינה את דעותיו ועמדותיו הפוליטיות וכיום בעל דעות סוציאליסטיות-דמוקרטיות. העיתון תלוי כלכלית ופוליטית לאחד מהבעלים שלו, מפלגת דה לינקה, בעליה של בית ההוצאה לאור של העיתון.
הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית
העיתון נוסד ב-1946 לאחר איחודן הכפוי של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית והמפלגה הקומוניסטית הגרמנית לתוך מפלגת האיחוד הסוציאליסטי הגרמני בשטח הכיבוש הסובייטי בגרמניה. העותק הראשון של העיתון הודפס ב-23 באפריל 1946 בתיאום עם היווסדה של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי הגרמני. העיתון החליף את ביטאון המפלגה הסוציאל הדמוקרטית הגרמנית "דאס פולק" וביטאון המפלגה הקומוניסטית הגרמנית "דויטשה פולקסצייטונג". קארל מארון היה העורך הראשי הראשון של העיתון ושימש בתפקיד זה עד 1950.
לאחר האיחוד
לאחר האיחוד, תפוצתו של העיתון ירדה באופן קיצוני. ב-2020 תפוצת העיתון הייתה כ-18,595 עותקים. בזמן שרוב העיתונים הגדולים הגרמנים חווים בעיה גדולה עם תפוצה הולכת ויורדת, חולשתו של העיתון היא שמרבית קוראיו הם מעל גיל 60. לעיתון יש שתי גרסאות, האחת גרסה גרמנית כללית והשנייה מיועדת לקוראים הברלינאים וממחוז ברנדנבורג.
יורגן רינטס (בעל שורשים במפלגת הסוציאליזם הדמוקרטי ובמפלגת הירוקים הגרמנית) הוא העורך הראשי של העיתון מ-1999. אחת ממטרותיו העיקריות היא לשנות את תדמיתו של העיתון מעלון תעמולה לעיתון מכובד.
כל אחד מעותקיו של היומון מ-1945 ועד 1990 עבר דיגיטליזציה ונשמר בארכיון הספרייה הלאומית בברלין ביוני 2013.
פרופיל
כיום, העיתון מתכוונן לעמדות ודעות דמוקרטיות סוציאליסטיות ונמצא בבעלות חלקית של מפלגת דה לינקה. מטרות העיתון התאומות הן לתת קול לציבור המזרח גרמני ולייצג את העמדות הדמוקרטיות סוציאליסטיות מבלי להיות ביטאון של מפלגת דה לינקה או כל מפלגה אחרת. בזמן שמזרח גרמנים מככבים ברוב עמודי העיתון, המדור הפוליטי של העיתון לוקח מבט על פוליטיקה שמאלנית בכל גרמניה. סופרים ופוליטיקאים מרקעים רחבים יוצגו על דפי העיתון גם כן. למשל, פרידריך שורלמר, מבקר ידוע של מפלגת דה לינקה ומבקר של השמאל הפוליטי הגרמני בכלליות, כותב אורח בעיתון.
חלקים אחרים מסורתיים של העיתון נמצאים גם כן, כמו מדור התייעצויות, מדור טלוויזיה, מדור דעה, מדור סביבה ובריאות, ואחרים. כמו יומונים גרמנים אחרים, העיתון מתפרסם באופן יומי בין יום שני עד ליום שישי, והוצאה מיוחדת ליום שבת.
במרץ 2007 העיתון החל לפרסם גם באתר אינטרנט משלו.
מגדלים
מִגְדָּלִים היא התנחלות ויישוב קהילתי משותף לדתיים ולחילונים השייך למועצה אזורית שומרון ומהווה את הייישוב המזרחי ביותר בה. הוא ממוקם סמוך לכפר הפלסטיני קוסרה, כ-9 ק"מ מזרחית לצומת תפוח וכ-5 ק"מ מערבית למעלה אפרים וגיתית, על צומת הכבישים חוצה שומרון ודרך אלון.
היישוב הוקם בשנת 1984 כהיאחזות נח"ל שאוזרחה בשנת 1986 על ידי תושבים מגוש דן בעזרת תנועת אמנה. ביישוב מעל ל-100 בתי אב מאוכלסים.
שמו של היישוב סמלי, ונגזר משמו של הכפר הסמוך ממזרח מג'דל בני פאדל, ששימר בתורו שם של יישוב קדום בשם "מגדל". מצפון ליישוב נמצאת העיירה עקרבה, היא עיר המחוז עקרבת מימי בית שני, וממערב ליישוב נמצאים הכפרים קוסרה וג'וריש, המזוהה עם גרשׂה, עירו של שמעון בר גיורא.
היסטוריה
בשנת 1983, בימי ממשלת שמיר, התכנסה קבוצה של עובדי "אגד" שביקשו להקים יישוב ליד ברקן, במקום בו ממוקם כיום אזור התעשייה ברקן. הקבוצה פנתה בתחילה לתנועת חירות-בית"ר וכשלא נענתה פנתה ל"אמנה". לאחר סיורים בשומרון שאורגנו לקבוצה על ידי אמנה, הגיעו להיאחזות נח"ל מגדלים שהוקמה בקיץ 1983 במסגרת תוכניתו של שר הביטחון דאז, אריאל שרון, להקים 22 היאחזויות נח"ל.
הגרעין התפרק, אך ליאורה יגודה, אשתו של אחד מעובדי "אגד", הצליחה לגבש גרעין חדש שעלה לקרקע בדצמבר 1985.
Dance Like There's No Tomorrow
Dance Like There's No Tomorrow (בעברית: תרקוד כאילו אין מחר) הוא שיר דאנס-פופ של הזמרת והרקדנית פאולה עבדול ושל הזמר רנדי ג'קסון אשר יצא ב-18 בינואר 2008 כחלק מאלבומו של ג'קסון Randy Jackson's Music Club, Vol. 1. זה גם היה לסינגל הראשון של עבדול מזה קרוב ל-12 שנים.
מגדלים
כפר הסטודנטים מגדלים
כפר הסטודנטים מגדלים הוא כפר הסטודנטים הראשון ביהודה ושומרון. בשנת 2015 צורפה לניהולו עמותת "קדמה" המפעילה כפרי סטודנטים ברחבי יהודה ושומרון. הכפר קיבץ סטודנטים הפועלים לפיתוח היישוב במגוון משימות התנדבותיות כגון אירועים קהילתיים, חונכות אישית, חוגים ועוד. רוב הסטודנטים למדו באוניברסיטת אריאל.
כפר הסטודנטים נסגר באוגוסט 2015 עקב גידול באוכלוסיית היישוב וחוסר במקום למשפחות שרצו להתגורר ביישוב.
Dance Like There's No Tomorrow
השיר נכתב על ידי אדווין סרנו, שי פטריק סקינר ואריצה לאוס והופק על ידי דיקיי וג'קסון עצמו.
רקע והפצה
השיר נכתב על ידי ליל אדי, שי פטריק סקינר ואריצה לאוס והופק על ידי דיקיי וג'קסון עצמו. בנוסף הוא גם מכיל קולות רקע של המפיק אוליבר ליבר שעבד עם עבדול בעבר. מבחינה מוזיקלית השיר הוא שיר אפ-טמפו עם צלילים אלקטרונים כאשר נשימותיה של עבדול נשמעות בכבודת בשיר.
השיר נשלח לתחנות הרדיו כסינגל הראשון מאלבומו של ג'קסון ב-18 בינואר 2008 ולאחר 4 ימים הוא הופץ גם להורדה דיגיטלית.
הופעות חיות
עבדול וג'קסון הופיעו עם השיר כמופע מקדים למשחק הסופרבול ה-42. אף על פי שעבדול הופיעה עם ליפ סינק עדיין הביקורות על ההופעה החיו חיוביות. בנוסף הם הופיעו עם השיר גם בתוכנית הטלוויזיה האמריקאית "אמריקן איידול".
טיסה 182 של פסיפיק סאות'ווסט איירליינס
זו הייתה התאונה הקטלנית הראשונה של חברת פסיפיק סאות'ווסט איירליינס. עם 144 הרוגים בסך הכל זהו האסון האווירי הכבד ביותר בהיסטוריה של קליפורניה. נכון לאותו רגע, זה היה אף האסון האווירי הכבד ביותר ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית, עד לתאונה בטיסה 191 של אמריקן איירליינס בשנת 1979. התאונה השפיעה על חוקים מחמירים הקשורים לתקשורת בתוך תא הטייס תוך כדי טיסה בגובה שמתחת ל 10,000 רגל.
בעונה 11 של הסדרה הדוקומנטרית תעופה בחקירה יש פרק המדבר על אסון זה.
תביעה משפטית נגד חברת התעופה הסתיימה בניצחון של התובעים והחברה נדרשה לשלם פיצויים.
התאונה
בבוקר של ה-25 בספטמבר 1978 טיסה 182 של PSA המריאה מסקרמנטו לסן דייגו עם עצירה בלוס אנג'לס. מדובר בשתי טיסות קצרות עבור מטוס מסחרי. הצוות בטיסה היה בהרכב סטנדרטי של קברניט, קצין ראשון, מהנדס טיסה, ו-4 דיילי אוויר. החלק הראשון של הטיסה עד לתחנה הראשונה בלוס אנג'לס הסתיים ללא אירועים מיוחדים. הקצין הראשון הטיס את המטוס בחלקה השני של הטיסה. על המטוס היו 128 נוסעים, כולל 29 או 30 עובדי חברת התעופה. אחד מהם היה קברניט לא בתפקיד שהיה בתא הטייס בעת התאונה. את מטוס הססנה הטיסו 2 טייסים בעלי רישיון. האחד מדריך טיסה מנוסה והשני טייס מתלמד (עם רישיון למטוס חד מנועי) שתרגל טיסת מכשירים. הם השתמשו בכללי טיסת ראייה לניווט. באותם ימים ובאותם תנאים הם לא נדרשו להגיש תוכנית טיסה. הטייס המתלמד שהטיס את המטוס חבש ברדס שהגביל את הראייה ההיקפית שלו למטרת תרגול.
מזג האוויר בנמל היעד היה שמשי ובהיר עם ראות טובה של כ-16 קילומטרים. 25 דקות לאחר ההמראה מגדל הפיקוח בסן דייגו התריע והודיע לצוות של טיסה 182 על מטוס מסוג ססנה 172 קרוב. הטייסים במטוס PSA אישרו שהם ראו את הססנה. בעקבות ניתוח של המידע מהקלטות הקופסה השחורה התברר שהם איבדו קשר עין עם הססנה והתבססו על השערה של הטייסים באשר למיקומו. במגדל נשמעה הודעה "הוא חולף מצד ימין שלנו" מה שהביע מבחינתם קשר עין של מטוס הבואינג עם הססנה. כל השיחה נמשכה כדקה וחצי.
בעקבות כך שניות ספרות לאחר מכן הם קיבלו אישור לנחות. כשעלתה השאלה מצידו של הקצין הראשון האם הססנה לא בטווח שמסכן את המטוס שלהם, מהשיחה שנערכה בתוך תא הטייס של מטוס הPSA ניתן להבין שהיה ספק לגבי מיקומו של הססנה. הקפטן סיכם את העניין כשהודיע שלפני הפנייה האחרונה שהם עשו הוא ראה אותו מקדימה בצד ימין ושעכשיו הוא אמור היה להיות מאחוריהם. למעשה הססנה היה בדיוק לפניהם ומתחתיהם, מעט מחוץ לטווח הראייה שלהם. הבואינג ירד במהירות וצמצם תוך שניות את המרחק מהססנה, שפנה במפתיע ממסלולו המתוכנן. בשלב זה שני המטוסים פנו לאותו הכיוון. מחד, על פי המסקנות מהחקירה של NTSB, יש חשש שקשה מאוד היה לראות את הססנה שהיה מתחת לבואינג והתמזג חזותית עם הבניינים שלפניהם. גוף מטוס הססנה היה בצבע צהוב והארכיטקטורה הצבעונית של השכונה, כללה בניינים בגוונים שונים של צהוב. מאידך אותו דוח ציין שהכנף הלבנה של הססנה צריכה הייתה לבלוט.