cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מאלי
כלכלה
מאלי משופעת במשאבי טבע כגון זהב, אורניום ומלח. למרות זאת המדינה היא בין העניות בעולם וכמחצית מהאוכלוסייה (נכון ל-2008) חיה על משכורת ממוצעת של 1.25 דולר ליום העוני הנרחב במאלי מתקיים אף על פי שמדובר במדינה דמוקרטית בעלת שחיתות נמוכה ואשר מדורגת כ"חופשית" בדירוגי אי-התערבות הממשל בכלכלה. הכלכלה נשענת בעיקר על חקלאות ודייג.
נכון לשנת 2019, התמ"ג לנפש במאלי, במונחי שוויון כוח קנייה עומד על 2,322 דולר אמריקאי, מה שמציב אותה במקום ה-206 בעולם, ובמדד הפיתוח האנושי היא מדורגת במקום ה-184. שיעור תמותת התינוקות הוא 94 על כל 1,000 לידות.
גאוגרפיה
מאלי, ששטחה הוא כ-1.24 מיליון קמ"ר, היא המדינה ה-24 בגודלה בעולם, השמינית בגודלה באפריקה, והגדולה במערב אפריקה.
האקלים והצמחייה משתנים מאוד מאזור לאזור, לפי קו הרוחב, ונחלקים לשלושה אזורים עיקריים. חלקה הצפוני של המדינה נכלל בתחומי מדבר סהרה. כמויות הגשמים בו מועטות מאוד וכמעט שאין בו צמחייה. חלקה המרכזי נכלל ברצועת הסאהל המדברית למחצה, ומכוסה בצמחיית סוואנה. בחלק הדרומי והדרום-מערבי שורר אקלים סובטרופי, כמות הגשמים השנתית מגיעה ל-700 מ"מ, והצמחייה היא תערובת של סוואנה ויער.
האוכלוסייה מרוכזת ברובה באזורי המרכז והדרום שאקלימם מתון יחסית.
פני השטח הם ברובם מישור או גבעות מתונות. רוב הקרקע מכוסה חול, ורק מיעוט מצומצם מן הקרקעות ראוי לעיבוד. בעשורים האחרונים מתפשט מדבר סהרה אל רצועת הסהאל, וכמות השטח הראויה לעיבוד הולכת ומצטמצמת.
אין למאלי מוצא לים. שני נהרות גדולים עוברים בה ומהווים נתיבי סחר ומקור למי השקיה: נהר סנגל במערב ונהר ניז'ר שעובר בכל החלק המרכזי של המדינה, ממערב למזרח. על גדות הניז'ר או סמוך לו שוכנות רוב הערים העיקריות, ובהן עיר הבירה במקו והבירה העתיקה טימבוקטו. ערים חשובות נוספות הן סיקאסו, ג'נה וגאו.
דמוגרפיה
בשנת 2020 נאמד גודל האוכלוסייה ב-20.2 מיליון נפש. תוחלת החיים היא כ-59.3 שנים, נתון נמוך ביחס לרוב העולם אך ממוצע ביחס למדינות אפריקה שמדרום לסהרה. שיעור הפריון הוא 5.6 ילדים בממוצע לאישה. מאלי מדורגת במקום הרביעי בעולם בשיעור פריון.
דתות
נכון לסקר אוכלוסין מ-2021, כ-95% מאוכלוסיית מאלי הם מוסלמים (בעיקר סונים-מאלכים), כשיתר של כ-5% מאוכלוסיית מאלי הם בעלי אמונות שבטיות, חסרי דת, ונוצרים.
רבים מהמוסלמים והנוצרים במאלי משלבים את דתם ביחד עם מנהגים ואמונות מקומיות.
בתי ספר פרטיים הם היחידים בהם מותר בנוסף לתוכנית הלימודים הממשלתית להציע גם שיעורי בחירה והעשרה של דת כמו אסלאם ונצרות. זאת לעומת בתי ספר ציבוריים בהם אסור על פי החוקה הכוונה מבחינת הדת, אך ישנם מקרים חריגים.
מוצאות אתניים
האוכלוסייה מגוונת מבחינה אתנית, ומורכבת ברובה מקבוצות אתניות שחורות. הקבוצה האתנית הגדולה היא מַנדֶה, המונה כמחצית מן התושבים ונחלקת בעצמה לקבוצות מלינקה, במברה וסונינקה. אחריה באים הפֶּאוּל (פולאני) המונים כ-17 אחוז, הוולטאים המונים כ-12 אחוזים, הסונגהאי שישה אחוזים וקבוצות אפריקאיות שחורות אחרות מונות עוד חמישה אחוזים מן התושבים. כ-10 אחוזים מן האוכלוסייה הם טוארגים (עם בֶּרבֶּרי).
מאלי מתאפיינת באופן כללי בהרמוניה בין הקבוצות האתניות השונות, שבאופן מסורתי קשורות לעיסוקים מסוימים (הפולאני למשל הם רועים, הבמברה איכרים, ובני בוזו הם דייגים) וחיות בסמיכות זו לזו. חריג להרמוניה זו הם הטוארגים, שב-1990 פתחו בהתקוממות נגד השלטון המרכזי בתביעה לאוטונומיה נרחבת. הסכסוך עמם הסתיים ב-1996. לכל קבוצה אתנית לשון משלה, אך 80 אחוזים מן התושבים מבינים את שפת במברה, המשמשת כשפת המסחר העיקרית.
קרוא וכתוב
לפי דו"ח ההתפתחות האנושית לשנת 2009 שפורסם מטעם UNDP, תוכנית הפיתוח של האו"ם, שיעור תושבי המדינה המבוגרים (מעל גיל 15) שאינם יודעים קרוא וכתוב עומד על 73.8%.
בני יששכר
בני יששכר הוא חיבורו המרכזי של רבי צבי אלימלך שפירא מדינוב שעל שם ספרו זה כונה עוד בחייו "בעל הבני יששכר".
דרושי הספר מסודרים לפי שנים עשר חודשי השנה היהודית, בהתמקדות מיוחדת על חגי ומועדי ישראל. בשל סידורו הייחודי, הפך הספר לקלסיקה חסידית עיקרית, המסדרת את משנת החסידות על המועדים.
שם הספר
שמו של הספר "בני יששכר" כפי שמעיד המחבר בפתח הקדמתו, מיוסד על הפסוק ב, כשההדגשה היא על המשך הפסוק "יודעי בינה לעיתים", כמטרת הספר המיועד לעסוק בעיתים ובזמנים.
בקרב בני משפחתו ותלמידיו, מקובל טעם נוסף לקריאת שם הספר, וזאת משום שרצ"א קיבל מרבו החוזה מלובלין שאמר לו ברוח הקודש כי הוא בן לשבט יששכר.
תוכן הספר
הספר מיוסד במאמרים מיוחדים על סדר כל חודשי השנה, כאשר בכל חודש מוקדשים מאמרים אחדים לבאר את מהות החודש, את סיבת שמו, ואת משמעותו הקבלית. בפתיחת הספר מוקדשים עשרה 'מאמרי השבתות' העוסקים בדרוש ובהבנה פנימית של מהות השבת, והדרך לעבודת ה' בה. אחריהם באים מאמרי חודש ניסן שהוא החודש הראשון על פי הלוח העברי, ובו דן המחבר בדרושים ארוכים על משמעות חג הפסח וכך על כל סדר המועדים.
אריכות דברים מיוחדת, נרשמת במאמרי חודשי כסלו-טבת המוקדשים ברובם למשמעותו של חג החנוכה. וזאת משום שכפי המקובל, בחג זה, חש המחבר התעלות רוחנית מיוחדת. המאמרים שמקיפים את כל ענייני החג שמעט נכתב אודותיו, הפכו את הספר לפופולרי בקרב הציבור החסידי, המרבה ללמוד בו בעיקר בימים אלו.
עריכה ותפוצה
אף על פי שבימי חייו כתב המהרצ"א עשרות חיבורים, את עיקר מאמצי העריכה הועיד לעריכת "בני יששכר". על פי עדויות בני משפחתו, חמש מהדורות כתב מהרצ"א עד שהגיע לגרסה הסופית המשובחת, שאותה כתב בכתב נאה ומסודר, שלא הצריך עריכה. הדבר גם ניכר משלל שינויי לשון ושיפורי תחביר שישנם בין המהדורות.
רצ"א לא הספיק להביא את הספר לדפוס, אך כבר בימי חייו, העתיקו חסידים ותלמידים ממקורביו לעצמם חלקים מהחיבור. מהעתקות אלו נפוצו מיד קונטרסים והעתקים שפשטו בקרב תלמידיו. להעתקה פירטית זו רומז רצ"א בשלהי הקדמת ספרו אגרא דכלה, כשהוא כותב. זו גם הסיבה שעוד בחייו כבר כונה "בעל הבני יששכר", אף על פי שחיבורו עדיין לא נדפס, וכך גם תואר במצבתו קברו הראשונה.
מהדורות
רק בשנת תר"ו, שנים ספורות לאחר פטירתו של רצ"א, יצא הספר לראשונה בדפוס זאלקווא. בשל קשיי הצנזורה על ספרים עבריים, נאלצו בניו להדפיס רק את חלקו השני של הספר בעילום שם המחבר. רק כעבור שנים נוספות, בשנת תר"י, הודפס החלק הראשון בלמברג. החל ממהדורת תר"ך מודפסים שני הכרכים בצוותא, ואף בכרך אחד. תלמידיו ובני משפחתו ראו בעיכוב הצנזורה, התנכלות של כוחות הרע והסטרא אחרא שהתאגדו להזיק לרצ"א כל ימיו, ונחלו כישלון חרוץ.
במשך השנים חזר הספר ונדפס בעשרות מהדורות, שהאחרונה והמוכרת שבהן היא מהדורת "תולדות אהרן", שיצאה לאור על ידי האדמו"ר רבי אברהם יצחק קאהן שזיקק את הספר מטעויות, ומהדורתו התקבלה כמהדורה המתוקנת והמושלמת.
ספרי המשך
עם הפיכתו של הספר לנכס צאן ברזל בספרות החסידית, התפתחה תופעה ייחודית שאין לה אח ורע בספרות זו, יצירת חיקויים של פורמט הספר המסודר לפי סדר ימות השנה והלוח העברי. ארבעה מצאציו של רצ"א חיברו גם הם ספרים בסגנון זהה, שניים מהם אף גזרו את שמם מאותו פסוק. הראשון הוא בנו רבי אלעזר שפירא מלנצהוט שחיבר ספר זהה הנושא את השם יודעי בינה גם הוא על שם אותו פסוק, כפי שמעיד הוא בהקדמתו
הארות והוספות
ריבוי הלומדים בספר, הביא להוצאת מהדורות חדשות, מנוקדות ומוערות, להקל על ההבנה ולאפשר גם ללומדים צעירים שאינם רגילים בשפה הקבלית להתמצא. מהדורה מוערת ראשונה, יצאה לאור ב-2005, בשלושה כרכים בהוצאת מכון "בני שלשים" של חסידות קוסון ובה נוספו הערות נחוצות.
שנים ספורות לאחר מכן, עם התבססות השלוחה הישראלית של מכון עוז והדר, ביקש ראש המכון הרב יהושע לייפער, שהוא גם צאצאו של רצ"א מדינוב, מחברי השלוחה, לערוך את הספר מחדש ולהוסיף לו שלל ביאורים ומדורים, שמנגישים את התוכן לכל דורש, מבלי כל צורך בידע מוקדם. בכך ביקש להציבו בשורה אחת עם ספרי יסוד ביהדות בהם התמקדה עבודת המכון עד אותה עת. על העריכה הופקד עורך מתיבתא הרב מנחם מנדל פומרנץ, ועם השלמתה הודפסה המהדורה בשישה כרכים, בשל הפירוש הפכה מהדורה זו לפופולרית ועל פי פרסומי המכון כבר חזרה ונדפסה באלפי עותקים.
מכון "מעיינות מהרצ"א", בראשו עומד צאצא אחר, הרב שלום לייפער, מסדר את קטעי ההלכה והמנהג שמוזכרים בספריו הרבים, וכן מה שמוזכר בשמו בספרי הפוסקים, ומנהגי דינוב לדורותיהם, על סדר ה"שולחן ערוך".
דודי זילברשלג
דוד חיים (דודי) זילברשלג (כ"ו בשבט תשי"ח 15 בפברואר 1958) הוא פרסומאי, עיתונאי, מוציא לאור ועסקן ציבור חרדי. מופיע באמצעי התקשורת כנציג החרדים וכפרשן על הנעשה במגזר החרדי.
ביוגרפיה
נולד בפתח תקווה לשלמה זלמן זילברשלג ולאסתר לבית באב"ד. אביו היה מחנך, חניך תנועת בני עקיבא בעיירת הולדתו גורה הומורולוי שבבוקובינה. כשעלה אביו ארצה גידל את ילדיו באווירה חסידית. בגיל צעיר עברה המשפחה לבני ברק, ושם גדל. למד בישיבת "יחל ישראל" של חסידות סרט ויז'ניץ בחיפה, בישיבת בית ישראל ודמשק אליעזר בבני ברק ובישיבת "תפארת ישראל" - רוז'ין בירושלים. באמצע שנות ה-70 נישא לרבקה, בתו של אריה קוסטינר, מחסידות סערט ויז'ניץ בחיפה. לאחר נישואיו למד בכולל להוראה בין השנים 1977–1981, ושימש כמשגיח בישיבת "מאור חיים" בירושלים. בשנים 1983–1984 שירת בצה"ל במסגרת הרבנות הצבאית. באותה תקופה הוסמך לרבנות, בין היתר על ידי הרב עובדיה יוסף ורבה של עכו ישראל אריה זלמנוביץ.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 התגורר בבני ברק. ב-1984 הקים בבני ברק חנות לספרי קודש והוצאת ספרים תורנית בשם "תפוצה". לאחר שהחברה פשטה את הרגל עבר להתגורר בירושלים. בשנים 1987–1993 היה שותף להקמת השבועון החרדי "ערב שבת", ואף שימש כעורך השבועון. ניהל תחנת רדיו חרדית בשם "קול שמחה". באמצע שנות ה-90 היה חבר במועצה הראשונה של ביתר עילית שמינה שר הפנים.
בשנת 1993 שימש כיועץ הוועדה הקרואה בעיריית בני ברק בראשותו של עמוס מר-חיים. באותה שנה הקים את משרד הפרסום "קשרים" שהתמחה ביהדות החרדית ועסק בייעוץ אסטרטגי עבור אישי ציבור, ארגונים וחברות גדולות. בין היתר סיפק שירותי ייעוץ לבנימין נתניהו במערכת הבחירות ב-1996, ולאהוד ברק במערכת הבחירות של 1999. הוא ארגן תנועה שקראה לחרדים להטיל בקלפי פתק לבן, כדי למנוע את בחירתו של נתניהו. ב-2006 התמזג המשרד עם משרד הפרסום "טריו" מקבוצת "אדלר חומסקי & ורשבסקי".
ב-1993 ניהל זילברשלג את קמפיין הבחירות של אהוד אולמרט, שבהן נבחר לראשות העירייה. ב-1998 היה ממארגני הפגנת "חצי המיליון" נגד בג"ץ. יחד עם מנחם פרוש ניהל קמפיין בימי הסכמי אוסלו להצלת קבר רחל תחת הסלוגן "רוצים את אמא", והיה בין יוזמי משלחת הרבנים לראש הממשלה יצחק רבין.
ב-1997 הקים את העיתון "בקהילה", והיה חבר מערכת העיתון עד התפטרותו בספטמבר 2008. במשך שנים פרסם בעיתון טור קבוע בנושאים העומדים על סדר היום של הציבור החרדי. כמו כן מפרסם זילברשלג טורים ומאמרים בעיתונות היומית, באתרי אינטרנט ובכתבי עת שונים. הוא משתתף בתוכניות טלוויזיה, ובין היתר השתתף בתוכנית האירוח "נקודת עימות" בערוץ 33. בשונה מהנהוג בחברה החרדית, זילברשלג אינו נמנע מלבקר בפומבי תופעות בציבור החרדי אותן הוא רואה כשליליות, ובין השאר יצא בחריפות נגד הקנאים בציבור החרדי אשר לטענתו שולטים ברבנים במקום להישמע להם. נוהג זה של זילברשלג הביא עליו ביקורת מצד גורמים שונים בציבור החרדי. בשנים 2010–2011 פרסם טור שבועי בשבועון "משפחה". במהלך השנים פעל וכתב בשבחם של נושאים חדשניים בציבור החרדי, ובהם הכשרת חרדים והשתלבותם בשוק העבודה, הקמת מסגרות שח"ר (שילוב חרדים) בצה"ל, הקמת מסגרת הנח"ל החרדי ועוד, דבר שקומם עליו רבים, במיוחד בעיתון "יתד נאמן" ובעיתוני היישוב הישן בירושלים.
בשנת 2000, בעקבות מותו של בנו מאיר ממחלת כבד, הקים את ארגון מאיר פנים ואת הארגון כח לתת, העוסקים במגוון רחב של שירותי רווחה לנזקקים בכל רחבי הארץ. ביוני 2006 מונה כיושב-ראש זק"א לצד מחותנו יהודה משי זהב, לאחר שהארגון נקלע לקשיים כספיים. במהלך שנת 2007 נבחר ברוב גדול כנשיא ה"מועצה הלאומית להתנדבות". באותה שנה, לאחר פרוץ מלחמת לבנון השנייה, הקים את קואליציית הארגונים "ישראל ביחד".
בדצמבר 2007 תיווך זילברשלג בעסקת המכירה של בית החולים ביקור חולים בירושלים לארקדי גאידמק, ומונה לעמוד בראש העמותה שתנהל את בית החולים. ב-2008 מונה ליושב ראש בית החולים ביקור חולים בירושלים, אך פרש מתפקידו באוקטובר 2010 לאחר שהועלו כנגדו חשדות ששלשל לכיסו תרומות שנועדו לבית החולים.
ביוני 2010 מונה לדובר הרשמי של קבוצת ההורים מעמנואל שסירבו לציית לפסיקת בג"ץ לאחד את המגמות בבית הספר בית יעקב בעיר.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ב-2015 ניהל זילברשלג את הקמפיין של מפלגת יחד.
נכון ל-2019 עוסק בסחר בעתיקות.
חיים אישיים
זילברשלג הוא אב לתשעה. גיסו הוא מנכ"ל ארגון "עלה", יהודה מרמורשטיין. בנו עוזר נשוי לבתו של יהודה משי זהב, בנו יוסף נשוי לנכדתו של חיים בנט. בנו מלך הוא אושיית רשת ועיתונאי לשעבר, בתאגיד השידור הישראלי (עד שנת 2020, במקביל לשחרורו מצה"ל).
מפרסומיו
בעריכתו:
ג'ון נובל
ג'ון נובל (באנגלית: John Noble; נולד במדינת אוסטרליה הדרומית ב-20 באוגוסט 1948) הוא שחקן טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון אוסטרלי.
ביוגרפיה
בשנת 2002 שיחק בסרט הטלוויזיה "אאוטסיידר" את פרגוס האנטר, לצד נעמי ווטס.
בשנת 2017 החל לשחק בסדרת המדע הבדיוני "המושיעים" ברשת CBS האמריקאית, בתפקיד ניקולס טאנז, דודו של דאריוס. בשנת 2015 הצטרף לקאסט בסדרת הטלוויזיה המצליחה ״אלמנטרי״, גם היא של רשת CBS, בתפקיד מורלנד הולמס, אביו של שרלוק הולמס.
פילמוגרפיה חלקית
טלוויזיה:
בריאן רנדל
בריאן צ'ארלס רנדל (באנגלית: Brian Charles Randle; נולד ב-8 בפברואר 1985 בפאוריה, אילינוי) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הפאוור פורוורד בקבוצות רבות באירופה, בעיקר בישראל. כיום משמש כעוזר מאמן פיניקס סאנס.
מכללות
רנדל החל את קריירת המכללות שלו בעונת באוניברסיטת אילינוי, בה שיחק 32 משחקים ואף פתח בתשעה מהם. רנדל קלע 2.7 נקודות והוריד 3.3 ריבאונדים בממוצע למשחק. ב-30 בדצמבר 2003, רנדל הציג את המשחק הסטטיסטי הטוב ביותר שלו בעונה זו, שהוא קלע 9 נקודות והוריד 11 ריבאונדים נגד אוניברסיטת אילינוי בשיקגו. רנדל נפצע לקראת תחילתו של טורניר המכללות בעונת, לאחר שבאחד האימונים של קבוצתו הכה את הקיר מרוב תסכול ושבר את ידו.
בעונת, נבחר רנדל להיות אחד משלושת הקפטנים של אילינוי יחד עם די בראון וג'יימס אוגוסטין. משחק השיא שלו בעונה זו היה נגד ויסקונסין ב-13 בינואר 2006, משחק בו קלע 12 נקודות והוריד 13 ריבאונדים והוביל את קבוצתו לניצחון 51-66. רנדל נבחר לחמישיית ההגנה של ה-ביג 10 ודורג תשיעי ברשימת קלעי הליגה. בעונה שלאחר מכן נפצע במפשעה בתחילת העונה והחמיץ את רוב המשחקים של קבוצתו. הוא סיים את הקולג' עם תואר שני בכלכלה וכ"מאסטר" במנהל ספורט. רנדל לא נבחר בדראפט ה-NBA 2008 ולאחר שלא מצא קבוצה עד סיום ליגת הקיץ של ה-NBA, בה שיחק במדי סיאטל סופרסוניקס, יצא לאירופה.
קריירה מקצועית
באוגוסט 2008 חתם רנדל בקבוצת הפועל גלבוע גליל מליגת העל הישראלית, במדיה הציג יכולת מצוינת עם ממוצעים של 14.3 נקודות, 7.5 ריבאונדים, 1.5 אסיסטים, 1.7 חטיפות ו-1.4 חסימות בכ-30 דקות משחק. רנדל סיים את העונה הסדירה כריבאונדר השישי (יחד עם עוסמאן סיסה) וכחוסם החמישי בטיבו בליגה ונבחר לשחקן ההגנה של העונה בליגת העל. אף על פי כן, לא הצליח להוביל את קבוצתו לגמר הפיינל פור, לאחר שזו הפסידה בחצי הגמר למכבי תל אביב.
בעונת רנדל סיים עונה מצוינת בגלבוע/גליל, לאחר שהקבוצה סיימה את העונה הסדירה במקום השלישי, ולבסוף זכתה באליפות, לראשונה מזה 17 שנים, לאחר שניצחה בגמר את מכבי תל אביב, משחק שבו הגיע רנדל לשיאו עם 19 נקודות ו-6 ריבאונדים. רנדל סיים את העונה עם ממוצע של 13.7 נקודות ו-5.3 ריבאונדים ב-31 דקות משחק, זכה בתואר השחקן המצטיין של הפיינל פור הישראלי 2010, ונבחר לחמישיית העונה בליגת העל בעונה זו.
ב-10 באוקטובר 2012 חתם רנדל על חוזה ניסיון של חודשיים (עם אפשרות הארכה עד לתום העונה) באלבה ברלין מליגת העל הגרמנית ששיחקה גם במסגרת היורוליג, אך נפצע במהלך העונה ושוחרר.
ב-13 בפברואר 2013 חתם רנדל בהפועל תל אביב מליגת העל הישראלית לאחר שעבר בדיקות רפואיות עד לתום העונה. רנדל סייע לקבוצה בשבועות האחרונים של העונה, בין היתר בהבטחת הישארותה בליגה ובניצחון בדרבי על יריבתה מכבי תל אביב.
ב-16 באוגוסט חתם רנדל במכבי חיפה.
ב-25 ביולי 2014 חתם רנדל במכבי תל אביב לשנתיים, אך לאחר עונה לא מומשה האופציה לעונה השנייה.
לקראת עונת 2015/16 חתם רנדל בלוקומוטיב קובאן, אך שוחרר ממנה לאחר שנכשל בבדיקות הרפואיות. לאחר מכן חזר למכבי תל אביב וחתם לעונה נוספת, בה חלק מהזמן היה פצוע ולא נטל חלק ברוב המשחקים באותה העונה. לקראת עונת רנדל שוחרר מהקבוצה וסיים את דרכו כשחקן במכבי תל אביב.
ב-21 בינואר 2017 שב להפועל ירושלים וחתם על חוזה עד לתום העונה. עקב פציעה רנדל שוחרר מוקדם מהצפוי. בקיץ 2017 חתם בניו באסקט ברינדיזי מהסרייה א', במדיה פרש בנובמבר 2017 מכדורסל, בין השאר עקב מחלת הקרוהן בה הוא לוקה.
לאחר פרישתו, אמר בריאיון לאתר ONE: "בראייה אחורה, זה מאכזב שלא הצלחתי לזכות ביותר תארים בישראל. פעמיים עם מכבי ופעמיים עם הפועל ירושלים, זה מתסכל. אבל יש לי זיכרונות מדהימים כמו הזכייה באליפות".
מלו דרייר
מלו דרייר (בגרמנית: Malu Dreyer, נולדה ב-6 בפברואר 1961) היא פוליטיקאית גרמנייה מן המפלגה הסוציאל-דמוקרטית אשר משמשת מאז ינואר 2013 כראש ממשלת מדינת ריינלנד-פפאלץ. דרייר היא האישה הראשונה המחזיקה בתפקיד זה. היא כיהנה במשך שנה (מנובמבר 2016 ועד נובמבר 2017 כנשיאת הבונדסראט (מה הפך אותה למעשה לסגנית הנשיא). היא האישה השנייה שהחזיקה בתפקיד זה ואחת מהנשים שכיהנו בתפקיד כה בכיר במדינה.
ביוגרפיה
דרייר נולדה ב-6 בפברואר 1961 בנוישטאדט אן דר ויינשטראסה שבריינלנד-פפאלץ. היא הבת השנייה מתוך שלושה ילדים. אביה היה מנהל ואמה הייתה מורה. בשנת 1980 החלה את לימודי האנגלית והתאולוגיה באוניברסיטת מיינץ. כשנה לאחר מכן החלה דרייר ללמוד משפטים ובמקצוע זה למדה כשני תארים. בשנת 1989 החלה לעבוד כעוזרת מחקר ולאחר מכן גם כתובעת וכשופטת. בשנת 2002 התנתה דרייר לתפקיד שרת הבריאות, עבודה, רווחה ואוכלוסייה במדינה. היא נבחרה ב-16 בינואר 2013 לתפקיד ראש ממשלת המדינה. בנוסף על כך, היא מכהנת כנציגה בוועדה לענייני חוץ ובוועדה לענייני האיחוד האירופי בבונדסראט. בשנת 2016 נבחרה שוב לתפקיד. בסוף 2017 נבחרה דרייר לתפקיד סגנית יושב ראש מנהיג ה-SPD.
מוקדמות מונדיאל 1994
147 נבחרות לאומיות נרשמו למוקדמות מונדיאל 1994, והתחרו על 24 מקומות בטורניר הגמר. , המארחת, ו, האלופה המכהנת, העפילו אוטומטית והותירו 22 מקומות לשאר הנבחרות.
130 נבחרות השתתפו במשחק מוקדמות אחד לכל הפחות. בסך הכל נערכו 497 משחקים, בהם הובקעו 1,446 שערים (ממוצע של 2.91 שערים למשחק). הייתה זו הפעם הראשונה בתולדות המונדיאלים שבה הובקעו למעלה מ-1,000 שערים בטורניר המוקדמות.
דרום אמריקה
לא השתתפה בטורניר המוקדמות כיוון שהושעתה על ידי פיפ"א בעקבות ניסיון הרמאות במשחק מוקדמות מונדיאל 1990 מול . 9 הנבחרות הנותרות חולקו לשני בתים. הנבחרות שיחקו אחת נגד השנייה בשיטת בית-חוץ. מספר הנבחרות ותנאי ההעפלה מכל בית מפורטים להלן:
בית 1
קולומביה העפילה למונדיאל וארגנטינה העפילה לפלייאוף הבין-יבשתי.
בית 2
ברזיל ובוליביה העפילו. הפסדה של ברזיל לבוליביה ב-25 ביולי 1993 היה הראשון שלה בתולדות מוקדמות המונדיאל. עד לאותו הפסד עמד מאזנה של ברזיל על 24 ניצחונות ו-6 תוצאות תיקו.
סיבוב מוקדמות 1
פוארטו ריקו העפילה לסיבוב המוקדמות השני.
סנט וינסנט והגרנדינים העפילה לסיבוב המוקדמות השני.
סיבוב מוקדמות 2
העפילה אוטומטית לסיבוב הראשון בעקבות פרישת.
ברמודה העפילה לסיבוב הראשון בזכות יתרון שערי חוץ.
ג'מייקה העפילה לסיבוב הראשון.
אנטיגואה וברבודה העפילה לסיבוב הראשון.
סורינאם העפילה לסיבוב הראשון.
טרינידד וטובגו העפילה לסיבוב הראשון.
סיבוב ראשון
ברמודה העפילה לסיבוב השני.
ג'מייקה העפילה לסיבוב השני.
סנט וינסנט והגרנדינים העפילה לסיבוב השני.
הונדורס העפילה לסיבוב השני.
אל סלוודור העפילה לסיבוב השני.
קוסטה ריקה העפילה לסיבוב השני.
בית 1
מקסיקו והונדורס העפילו לסיבוב הגמר.
סיבוב הגמר
מקסיקו העפילה למונדיאל וקנדה העפילה לפלייאוף הבין-יבשתי צפון, מרכז אמריקה והקריביים/אוקיאניה.
אסיה
המשחקים באסיה התנהלו בשני סבבים:
בית 1
עיראק העפילה לסיבוב הגמר.
בית 2
איראן העפילה לסיבוב הגמר.
בית 3
קוריאה הצפונית העפילה לסיבוב הגמר.
בית 4
קוריאה הדרומית העפילה לסיבוב הגמר.
בית 5
ערב הסעודית העפילה לסיבוב הגמר.
בית 6
יפן העפילה לסיבוב הגמר.
סיבוב הגמר
ערב הסעודית וקוריאה הדרומית העפילו.
אוקיאניה
לפני תחילת המוקדמות באוקיאניה פרשה, ולפיכך נותרו שש נבחרות בהתמודדות על רבע מקום. המשחקים התנהלו בשני סבבים:
בית 2
ניו זילנד העפילה לסיבוב הגמר.
סיבוב הגמר
אוסטרליה העפילה לפלייאוף הבין-יבשתי צפון, מרכז אמריקה והקריביים/אוקיאניה.
פלייאוף בין-יבשתי
לראשונה בתולדות המונדיאלים נערכו שני סבבים של פלייאוף בין-יבשתי. הנבחרות מאוקיאניה ומצפון, מרכז אמריקה והקריביים שיחקו אחת נגד השנייה בשיטת בית חוץ. המנצחת במשחקים אלה העפילה לשלב הפלייאוף השני מול נציגת דרום אמריקה, ושיחקה נגדה בשיטת בית-חוץ. הנבחרת המנצחת בסיכום שני המשחקים האלה העפילה למונדיאל.
צפון, מרכז אמריקה והקריביים/אוקיאניה
אוסטרליה העפילה לפלייאוף הבין-יבשתי דרום אמריקה/צפון, מרכז אמריקה והקריביים/אוקיאניה לאחר ניצחון 4 - 1 בדו-קרב פנדלים.
הר ניומן (אנטארקטיקה)
הר ניומן (באנגלית: Mount Newman) הוא הר בצפון - מזרח הרי האבר, בצפון האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 1,150 מטרים מעל פני הים.
גילוי ומיפוי ההר
ההר נסקר לראשונה על משלחת החקר האנטארקטית הבריטית (אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1975–1976).
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו בשנת 1980 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
ההר נקרא על שמו של ג'ון ניומן, מכונאי דיזל של משלחת החקר האנטארקטי הבריטית באי אדלייד (בין השנים 1968–1969), באי סטונינגטון (בין השנים 1969–1970 ו- 1972–1974).
ניומן הוביל את המעבר ממזחלות כלבים למזחלות ממונעות.
1937 בספורט
גביע דייוויס
נבחרת ארצות הברית זכתה בגביע לאחר ניצחון 1-4 על נבחרת בריטניה.
ברזיל
בשל גודלה של ברזיל, אליפויות נערכו על בסיס אזורי.
אליפות דרום אמריקה
צ'ילה זכתה באליפות ואורוגוואי  זכתה במקום השני.
נשים
רנהילד ווגר נידה סנף יופי ולברך
גברים
ז'ק קרטונה נבחרת הונגריה
עזריה
אוכלוסיה-תמני עֲזַרְיָה הוא מושב עובדים המשתייך לתנועת המושבים. יושב באזור השפלה, כ-5 קילומטרים מדרום-מזרח לרמלה, בסמוך לקילומטר ה-9 בכביש 424 מלטרון למחלף נשרים, בין היישוב בית חשמונאי לבין מושב יד רמב"ם ושייך למועצה אזורית גזר.
היסטוריה
המושב נוסד ביום 30 באוקטובר 1949 על ידי גרעין התיישבות ירושלמי, בשטח הכפר הערבי אלבריה, שנכבש ביוני 1948. בין המייסדים היו חברי ארגון יעזק - יהודים עולי זאכו קורדיסטן, תנועת המזרחי וכן משוחררי צה"ל בוגרי מלחמת העצמאות.
בתחילה נקרא כפר יעזק, אולם עם הקמתו, שינה איש האצ"ל שבתאי שזו, ממיסדי המושב והמזכיר הראשון שלו, יחד עם רחל ינאית בן-צבי את שם המושב לשמו הנוכחי. לפי ראשי התיבות של המשפט: "עולי זאכו ראו ישועת ה'".
המייסדים הגיעו לאזור חורבות הכפר הערבי אלבריה שננטש על ידי תושביו שברחו ממנו במלחמת העצמאות. הקבוצה מנתה כ-28 משפחות שהגיעו מירושלים ומארגוני התיישבות שנוסדו טרם הקמת המדינה. מוצאם של המתיישבים, אשר עלו לארץ עוד טרם מלחמת העצמאות, היה מכורדיסטן, עיראק, פרס, סוריה וטורקיה. בכך היו המתיישבים דומים לאלו של תנועת מן העיר אל הכפר שהוקמה לאחר יותר משנתיים, ב-1952.
בדצמבר 1979 עלה לכותרות מושב עזריה בעקבות בור (בולען) שנפער בו; עומק הבור היה כ־25 מטרים וקוטרו 8 מטרים. הבור המסתורי משך אלפי סקרנים מכל רחבי הארץ אשר באו לבחון את התופעה המוזרה, גאולוגים קבעו כי המדובר בקריסה פתאומית של פני הקרקע. לאחר ששני בני-נוער נעלמו והיה חשש כי נפלו לתוך הבור (הדבר לא קרה), נפלה החלטה לסתום את הבור, לשם כך היה צורך ביותר משבעים משאיות עפר. עוד התפרסם המושב בעקבות מספרם הרב של המשקים החקלאיים אשר עסקו בפיטום אווזים.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 נקלע המושב לקשיים כלכליים ולקח חלק בהסדר חובות המושבים, שלאחריו נותרו ביישוב מספר קטן של משקים חקלאים פעילים בתחום לול, רפת, גידולי שדה וכרמים. במסגרת המאמצים למציאת פתרון לבעיית חובות המושב, הוחלט על מכירת זכויות בקרקע חקלאית שקיבלה האגודה השיתופית של המושב, לטובת הרחבה קהילתית, על פי החלטה 737 של מינהל מקרקעי ישראל. בעקבות בג"ץ הקרקעות, עתירה שהגישה בשנת 2001 על ידי הקשת הדמוקרטית המזרחית, בוטלה הזכות של מושבים לקבל אחוזים מערך הקרקע לאחר לשינוי יעוד של קרקע חקלאית לבנייה. האגודה השיתופית של המושב עתרה לבג"ץ בדרישה לחייב את מינהל מקרקעי ישראל להתיר למושב לסיים את שיווק המגרשים הכלולים בתוכנית ההרחבה שלו.
אופי היישוב
ביישוב גני ילדים, בית כנסת, צרכניה, מועדון נוער, מגרש כדורגל וכדורסל וכמו כן קבוצת איגרוף מקומית "מכבי נש"ר עזריה" (ע"ש נופלי המושב במערכות ישראל). כמו כן במושב קיימים מספר עסקים קטנים כגון מחלבות וייצרני גבינות, תחנת שירות לכלים חקלאיים וכלי גינה ממונעים, מעבדה, נגרייה, מסגרייה ועוד. כל האווזיות אשר פעלו במושב נסגרו מאז חוקק החוק האוסר על פיטום אווזים בשנת 2005.
קורט פון גרייף
גנרל קורט פון גרייף (בגרמנית: Kurt von Greiff; 24 בפברואר 1876 – 6 במרץ 1945), היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
פון גרייף נולד ב-24 בפברואר 1876 בשטוטגרט, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית, להיינריך אויגן פון גרייף (1844-1912), שהיה גנרל לויטננט בצבא ממלכת וירטמברג. בשנת 1894 התגייס פון גרייף לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-126 (וירטמברג ה-8 - פרידריך הראשון, הדוכס הגדול של באדן), וב-18 באוקטובר 1895 הוא הוסמך כקצין והועלה לדרגת לוטננט. ב-1 באוקטובר 1903 הוא החל את לימודיו באקדמיה הצבאית, שם הועלה ב-2 באפריל 1905 לדרגת אובר לויטננט. ב-1 באוקטובר 1910 הוא מונה לקצין מטה בקורפוס ה-17, ובתחילת 1912 הוא מונה למפקד פלוגה בגדוד ה-3 ברגימנט הרגלים ה-121 (וירטמברג ה-3 - וירטמברג הישנה). באביב 1914 הוא מונה לקצין אג"ם של הדיוויזיה ה-34, ואף לחם עמה בתחילת מלחמת העולם הראשונה. ב-28 בנובמבר 1914 הוא הועלה לדרגת מיור, ובסתיו 1915 הוא מונה לקצין אג"ם בקורפוס ה-6. בקיץ 1917 הוא מונה לקצין מטה בארמייה השישית, ובסוף אותה שנה הוא מונה לקצין אג"ם בקורפוס המילואים ה-25. על פעולותיו בקרבות קיבל פון גרייף את עיטורי פור לה מריט, צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר פון גרייף ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוקטובר 1920 הועלה פון גרייף לדרגת אוברסט לויטננט, וב-1 באפריל 1923 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 באוקטובר 1923 הוא מונה לקצין מטה ברגימנט הרגלים ה-13 (וירטמברג), וב-1 באפריל 1925 הוא מונה למפקד הרגימנט. ב-1 באוקטובר 1926 הוא מונה למפקד הכוחות של וירטמברג, וב-1 בנובמבר 1927 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-28 בפברואר 1928 הוא מונה למפקח הכללי על בתי הספר לנשק, וב-1 ביוני 1929 אף הועלה לדרגת גנרל לויטננט, אולם ב-30 בספטמבר 1929 הוא פרש מהצבא.
מלחמת העולם השנייה
ב-26 באוגוסט 1939 התגייס פון גרייף מחדש, במהלך הכוננות לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, ומונה למפקד האזור האחורי ה-592. במרץ 1940 הוא מונה למפקד הקורפוס ה-45, ובמהלך המערכה על צרפת החזיק עמו עמדות בקו הגבול, כחלק מהארמייה הראשונה. ב-1 בספטמבר 1940 הועלה פון גרייף לדרגת גנרל חיל הרגלים, וב-13 בנובמבר 1940 הוא מונה למפקד הקורפוס הממונע ה-3. ב-15 בינואר 1941 חזר פון גרייף לפקד על הקורפוס ה-45, ובאפריל 1942 הועבר לעתודת המילואים. ב-31 באוגוסט 1942 פרש פון גרייף מהצבא, וב-6 במרץ 1945 הוא מת בביתו באיזני אים אלגאו.
יוונית ביזנטית
יוונית ביזנטית, יוונית מדיבלית (ביוונית: Μεσαιωνική Ελληνική) או יוונית של ימי הביניים, הם מושגים בלשניים שמתארים את התקופה הרביעית בהיסטוריה של השפה היוונית, תקופה שנמשכה מהעברת בירת האימפריה הרומית מרומא לקונסטנטינופול ב-330, ועד נפילת קונסטנטינופול לידי האימפריה העות'מאנית ב-1453.
היסטוריה
כאשר הועברה בירת האימפריה הרומית לקונסטנטינופול במאה הרביעית, המשיכה הלטינית להיות השפה הרשמית של כל האימפריה. עם זאת, השפה המדוברת והספרותית של האימפריה הרומית המזרחית הייתה יוונית. יוונית הייתה גם שפת הכנסייה והחינוך, בזמן שהאוניברסיטאות יצרו שילוב של שתי השפות. אף על פי שהדיגלוסיה היוונית-לטינית החדשה נמשכה יותר משתי מאות, העדיפו קיסרי האימפריה הביזנטית את השימוש הרשמי ביוונית על-פני הלטינית מההתחלה. הלטינית נשמרה בכתבים ובמטבעות עד המאה ה-11.
ההפרדה של דוברי הלטינית ושל דוברי השפה המשולבת בחלק המערבי של האימפריה, האיצה את ההלניזציה של החלק המזרחי. מאוחר יותר, כאשר שושלות מלכים יווניים ביססו את עצמם בכתר הביזנטי, שונתה השפה הרשמית ליוונית, אשר החליפה את הלטינית לגמרי. היוונים של מזרח האימפריה שימרו את השם ה"רומי", והמדינה הביזנטית בימי הביניים המשיכה להיקרא "Ρωμανία" (רומא), גם הרבה אחרי שהעיר רומא ושאר האימפריה המערבית נכבשו על ידי הגרמאנים. בסופו של דבר, הפכה המילה "Ρωμαίοι" (רומאים) להיות מילה נרדפת ל-"Έλλην" (יוונים); בשם "Ρωμαίοι" (רומאים) נעשה שימוש של תואר יוקרה, שהראה את יראת הכבוד אל האימפריה הרומית העתיקה.
התפתחות השפה
המרכז הלשוני והתרבותי של היוונים בזמן התקופה הביזנטית היה קונסטנטינופול. הבירה שימשה כמרכז לשוני של ההלניזם הביזנטי, הן של השפה הספרותית והן של המדוברת.
היוונית הביזנטית לא הייתה מערכת לשונית הומוגנית, אלא מגוון של ניבים ושלבים בהתפתחות של דיגלוסיה יוונית. הדיגלוסיה התבטאה בשונות ניכרת בין לשון הדיבור ולשון הכתיבה. בעוד שלשון הדיבור התפתחה מיוונית קוינֶה (Koiné), הלשון המדוברת ברחבי העולם ההלניסטי, נעשתה הכתיבה בלשון גבוהה יותר, שהשתמשה במאפיינים הן של הקוינה שבו נכתבה הברית החדשה, והן של יוונית אטית שבה נכתבה הספרות היוונית הקלאסית. אולם בהדרגה אימצה גם הלשון הכתובה מאפיינים של שפת הדיבור, ולקראת סוף המאה ה-11 החלה להופיע ספרות המאפיינת שלב התפתחות זה, והקרובה בדקדוק ובפונולוגיה שלה ליוונית מודרנית.
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-11
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-11 שמעניקה האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה, נערך בשנת 1958, בו הוענקו פרסים לסרטים הטובים ביותר של שנת 1957.
הסרט הטוב ביותר
הגשר על הנהר קוואי
הסרט הבריטי הטוב ביותר
הגשר על הנהר קוואי
השחקן הזר הטוב ביותר
הנרי פונדה – 12 המושבעים
השחקן הבריטי הטוב ביותר
אלק גינס – הגשר על הנהר קוואי
השחקנית הבריטית הטובה ביותר
הת'ר סירס – סיפורה של אסתר קוסטלו
השחקנית הזרה הטובה ביותר
סימון סיניורה – ציד המכשפות
התסריט הבריטי הטוב ביותר
הגשר על הנהר קוואי – פייר בול
פסק דין אלכסנדר מוסקלנקו
פסק דין אלכסנדר מוסקלנקו קבע כי הזכות הניתנת על פי סעיף 4 לחוק שוויון ההזדמנויות בעבודה, התשמ"ח-1988, "היא זכות שבהורות, דהיינו זכות הניתנת לשני בני הזוג בהיותם הורים לילדים".
פסק הדין העמיק את ההכרה באחריות השווה של שני ההורים לטיפול בילדיהם, במטרה להקל על הצטרפותן של נשים לשוק העבודה.
הרקע לפסק הדין
במשך שנים רבות עיקר תפקידה של האישה היה עקרת בית, בזמן שבשוק העבודה, דפוס העבודה הגברי הוא ששלט. כאשר החלו הנשים להשתלב בשוק העבודה, היה זה בנוסף לטיפולן במשק הבית והמשפחה. כך נוצר "דפוס עבודה "נשי" (עבודה חלקית ו/או מקוטעת). דפוס זה פגע ביכולתן של נשים ליטול על עצמן תפקידים יוקרתיים ורווחיים, ולמעשה מיקם את הנשים בתחתית סולם הדרגות בשוק העבודה". עם זאת, מונח השוויון ותפיסות הרווחה בחברה - משתנים תדיר. היום מקובלת התפיסה של אחריות הורים משותפת הן על ניהול משק הבית והן על הטיפול במשפחה, וכדי לאפשר זאת נוצרות גם התפתחויות המשנות את דפוסי העבודה.
בספרות הפמיניסטית, מתגבשת הדעה ש"יש לאפשר להורים להשתתף בגידול ילדיהם באופן יומיומי כמטרה כשלעצמה, ואין להסתפק ברפורמות המעבירות את הטיפול בילדים לגורמים חוץ-משפחתיים". יש לאפשר להורים עובדים לשלב בין המחויבות למשפחה לבין דרישות העבודה.
העובדות וכתב התביעה
התובע, אלכסנדר מוסקלנקו הוא שוטר ששירת במשטרת ישראל במשרה מלאה בתפקיד סייר בוחן. מוסקלנקו נשוי ואב לילדה ילידת אוגוסט 1999. אשתו עבדה במשרה מלאה כטכנאית ייצור במפעל אינטל בקריית גת ותנאי עבודתה לא כללו את הזכות לקיצור יום העבודה בשעה בשל היותה אם לילדה. שוטרת שהיא אם לילד מתחת לגיל 13 שעבדה במשרה מלאה כן הייתה זכאית לכך. התובע ביקש לקצר את יום עבודתו, בדומה לשוטרות אימהות.
חקיקה והסכמים רלוונטיים
בסעיף 3 לחוק נקבע:
בסעיף 4 לחוק נקבע:
בהודעה של אגף כוח אדם במשטרת ישראל מס. 9/94 מיום 21 בפברואר 1999, נקבע בסעיף 4 (א): "שוטרת במשרה מלאה, שהיא אם לילד מתחת לגיל 13 תסיים את יום הפעילות שעה אחת קודם לסיום הפעילות הרגילה ..."
לאור הוראות אלה, הצדדים בתיק זה נחלקו בקשר לפרשנות שיש לתת לסעיף 4 לחוק.
עקרי טענות התובע, מר מוסקלנקו
"תכליתו של חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה, התשמ"ח-1988 ... הוא להעמיק את תפיסת ההורות בקרב שני בני הזוג". "סעיף 4 לחוק נועד להקל על הצטרפותן של נשים למעגל העבודה, תוך הכרה בשני בני הזוג כנושאים באחריות שווה לטיפול בילדים". מוסקלנקו טען כי פרשנות לסעיף 4 לחוק כחל רק על שוטר שרעייתו עובדת במקום עבודה בו קיימת זכות זו, מנוגדת למטרות המחוקק, ומנציחה סטראוטיפ נשי מסורתי. יש לפרש סעיף זה כמקנה זכות לעובד שאשתו לא ניצלה את זכאותה בקשר להורות, בין אם זכאות זו עומדת לה ובין אם לאו. לראיה, פסקי הדין האזוריים בעניין מנחם יהב (ע"ב (ת"א) 31993/96) ובעניין אברהם סעדון (ע"ב (ב"ש) 300301/97) - תומכים בפרשנותו.
בית הדין האזורי לעבודה בבאר שבע - פסק דין
בית-המשפט קיבל את עמדת התובע וקבע: "הזכות הניתנת בסעיף 4 היא זכות שבהורות, דהיינו זכות הניתנת לשני בני הזוג בהיותם הורים לילדים. זוהי זכות שאם תוגבל בחלותה רק במקרה והיא קיימת בשני מקומות העבודה הן של הבעל והן של האשה - נמצא עצמנו מרוקנים מתוכן את הרצון, הכוונה והמטרה של החוק - לחסל את הדעות הקדומות, הסטראוטיפים ואותו פטרנליזם המנסים כולם להטיל רק על האשה או בעיקר עליה, את המטלות ההוריות. זוהי התוצאה אליה מביאה הפרשנות הדווקנית של סעיף 4, ואותה בית הדין לעבודה, אינו יכול לקבלה".
בית המשפט שהתעמק בשאלה: "מהי העדפה מתקנת והגבול הדק בינה לבין הסטראוטיפ" ציטט מהמאמר "על השוויון" שכתבה פרופ' פרנסס רדאי:
בית המשפט גם הפנה לפסקי דין נוספים שעסקו בנושאי שוויון ואפליה, לדוגמה:
בית המשפט האזורי בבאר שבע קבע כי הפרשנות המוצעת על ידי הנתבעת לסעיף 4, לפיה מדובר בהעדפה מתקנת לנשים יוצרת "מעגל קסמים, לפיו נשים תמיד יחשבו עובדות מדרג שני, שלא יכולות להישאר יום עבודה שלם, וודאי שלא מעבר לשעות העבודה המקובלות".
כמו כן, בית הדין קבע כי, ההסכם הקיבוצי הקיים במשטרת ישראל מפורש לאורו של סעיף 4 ופרשנות התובע לסעיף 4 אינה מהווה התערבות בהסכם הקיבוצי. לטענת משטרת ישראל בדבר העלויות הגבוהות למגזר הציבורי, התייחס בית הדין באומרו שבשלוש השנים האחרונות נדונו שני מקרים בלבד בבתי הדין האזורים, ויתרה מכך, "...הבטחת שוויון עולה כסף... שכדאי וצריך לשלמו כדי להבטיח את היותנו חברה השומרת שוויון".
לסיכום, בית הדין קבע כי התובע רשאי לעבוד יום עבודה מקוצר אם הוא ממלא אחר שאר התנאים בחוק, בדומה לשוטרות אמהות.
עיקרי התייחסויות הרכב בית הדין
שופטי הרוב (מלבד השופט שמואל צור) פירשו את סעיף 4 לחוק בהתאם לפרשנות התכליתית המאפשרת לאב לנצל את הזכות המוקנית לאמהות במקום עבודתו אף אם אשתו העובדת אינה זכאית לזכות כזו במקום עבודתה.
הנשיא סטיב אדלר סבר שהחוק במקרה דנן סובל שתי משמעויות: הפרשנות המילולית הנסמכת על דעת חברי הכנסת שעסקו בחקיקת החוק, והפרשנות התכליתית. לדעתו, עדיפה פרשנות המקדמת שוויון במקום עבודת בן הזוג.
השופטת ורדה וירט-ליבנה מוסיפה, שבכותרת סעיף מס' 4 לחוק מצוין: "בזכות הורות". כמו כן, היא מציינת שבדברי ההסבר לתיקון סעיף 4 לחוק שוויון ההזדמנויות בעבודה (שהתקבל בשנת 1995) מצוין שמטרת התיקון "להעמיק את תפיסת ההורות בתפקידם של שני בני הזוג ולאפשר לכל אחד מהם, לפי רצונם, לנצל את הזכויות בקשר ליום עבודה מקוצר...".
נציגת העובדים גב' ביטי התייחסה לנורמות החברתיות ותפיסת השוויון המשתנות בכל דור. ברבע האחרון של המאה ה-20 תפיסת השוויון התפתחה לאחריות הורית משותפת, שמשמעותה ששני ההורים חולקים באחריות בכל הנוגע לעבודת הטיפול בבית ובמשפחה. לדעתה ההסדרים בשוק העבודה צריכים להשתנות בהתאם. בהיות שני ההורים אנשים עובדים, חלוקת הנטל (בתחום הפרטי) על כתפי שניהם תקל ותאפשר זאת.
בהקשר הנוכחי, התגלתה מחלוקת בין שני נציגי הציבור. נציג המעבידים, מר ליברמן, סבר כי יש להכיר בזכותו העצמאית של האב בשם "טובת הילד". לטענתו, המוטב העיקרי של החוק הוא הילד. מטרת החוק הייתה לאפשר לילד שאחד מהוריו יטפל בו, ולא להיטיב איתם. נציגת העובדים חלקה על נציג המעבידים, וטענה כי מטרת החוק להגן על זכותם של ההורים עצמם: מימוש עצמי "כחבר מועיל ושווה זכויות" הן בתחום הציבורי והן בתחום הפרטי.
השופט שמואל צור סבר, בדעת מיעוט, כי לשון החוק וכוונת המחוקק מחייבים את התוצאה הקשה כהגדרתו (היוצרת חוסר שוויון) והחליט לקבל את ערעור המדינה. לדבריו, בפסק דין יהב, ההתייחסות בסעיף 4 לחוק הייתה למונח "עובדת" שיכול היה לקבל הן משמעות של עובדת שכירה והן משמעות של עובדת עצמאית. לעומת זאת המונח "מכח זכאותה", לדעת השופט, הוא ברור וחד משמעי ולא ניתן להרחיב את פרשנותו. דהיינו, אב יוכל להשתמש בזכות הורות רק במידה שזכות כזו נתונה לאשתו במקום עבודתה (והיא לא השתמשה בה). לצורך תיקון חוסר השוויון הקיים בחוק הנוכחי, יש לשנות את החוק – וזה תפקידו של המחוקק.
פסק דין
ערעור המדינה נדחה, בדעת רוב. המדינה חויבה בהוצאות המשיב בסכום של 5,000 ש"ח.
פסקי דין נוספים בנושא זה
פסק דין אלכסנדר מוסקלנקו הוא אחד משלושה פסקי דין של בית הדין הארצי לעבודה שעסקו בקביעת המשמעות של "זכות בקשר להורות", המופיעה בסעיף 4 לחוק שוויון ההזדמנויות בעבודה. כאמור, בפסק דין אלכסנדר מוסקלנקו נקבע שעובד (גבר) במקום עבודה שבו ניתנת לנשים זכות לקיצור יום העבודה, שהיא "זכות בקשר להורות", זכאי אף הוא לזכות זו, אף אם אשתו עובדת במקום עבודה שבו לא ניתנת זכות זו.
בפסק דין נוסף, פסק דין מנחם יהב, נקבע שעובד (גבר) במקום עבודה שבו ניתנת לנשים זכות לקיצור יום העבודה, שהיא "זכות בקשר להורות", זכאי אף הוא לזכות זו, אף אם אשתו היא עובדת עצמאית (ולא עובדת שכירה). בעקבות פסק הדין תוקן החוק, ונקבע בו במפורש שהזכות נתונה למי ש"בת זוגו היא עובדת או עובדת עצמאית ולא נעדרה מעבודתה, מעסקה או מעיסוק במשלח ידה".
בפסק דין שלישי, פסק דין דן בהט, נקבע כי הזכות לתשלום בגין "שעות עודפות" לאימהות בשירות המדינה אינה בגדר "זכות בקשר להורות", דהיינו התשלום הנוסף בגין שעות עודפות הוא בגדר זכות יתר לאימהות עובדות, המותרת לפי סעיף 3(ב)(3) לחוק שוויון ההזדמנויות בעבודה.
מסגד אל-מג'דלה
מסגד אל-מג'דלה (בערבית: مسجد المجادلة; תעתיק מדויק: מסג'ד אלמג'אדלה) הוא מסגד בעכו העתיקה. המסגד נבנה בשנים 1809–1810 בידי עלי אגא, המשנה למושל עכו סולימאן פאשה, בסמוך לביתו של אגא. מקור שמו של המסגד נעוץ בכך שהתושבים שהתגוררו באזור הגיעו לעכו מהכפר מג'דל (אם כי לא ידוע באיזה כפר בדיוק מדובר, שכן בארץ ישראל היה יותר מכפר אחד בשם זה).
במסגד אולם תפילה ושני חדרים נוספים, ולצדם חצר בצורת טרפז. בצדו של אולם התפילה הפונה לחצר ניצבת ארקדה הנושאת שלוש כיפות.
רוצ'סטר
רוצ'סטר (באנגלית: Rochester) היא עיר במחוז מונרו שבמדינת ניו יורק, ארצות הברית, דרומית לימת אונטריו. אזור המטרופולין של רוצ'סטר הוא הכלכלה השנייה בגודלה במדינת ניו יורק, אחרי העיר ניו יורק. במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 היא הייתה ידועה בכינוי "מרכז התמונות העולמי" מתוקף היותה מרכז של תעשיית האופטיקה העולמית שבה הוקמו ופעלו החברות קודאק, זירוקס וקורנינג. בעבר היא הייתה ידועה בכינויה "עיר הקמח" ולאחרונה בכינוי "עיר הפרחים". כמו כן, רוצ'סטר היא עיר המחוז של מחוז מונרו.
נכון ל-2020 אוכלוסייתה של רוצ'סטר מונה כ-211,328 תושבים, והיא העיר הרביעית בגודלה במדינת ניו יורק, אחרי ניו יורק סיטי, באפלו ויונקרס. היא נמצאת במרכז אזור מטרופולין גדול יותר שכולל חלקים מעבר למחוז מונרו, ובהם מחוז ג'נסי, מחוז ליווינגסטון, מחוז אונטריו, מחוז אורלינס ומחוז וויין. אזור זה מונה כיום כמיליון תושבים.
בעיר קיימת קהילה יהודית גדולה ופעילה המונה כ-30,000 חברים המפעילה 14 בתי כנסת, מרכז קהילתי ובית ספר פרטי יהודי רוב הקהילה היהודית מתגוררת מדרום למרכז העיר, בפרברים ברייטון ופיטספורד.
ראש העיר הנוכחית של רוצ'סטר היא לאוולי א. וורן.
קורניליה פורט
קוֹרְנִיליָה קלארק פוֹרט (באנגלית: Cornelia Clark Fort; 5 בפברואר 1919 – 21 במרץ 1943), הייתה טייסת אמריקאית שהתפרסמה בשל שני אירועי טיסה. בעודה מפקחת על טיסת אימון אזרחית בפרל הארבור, היא הייתה לטייס האמריקני הראשון שנפגש בגל המפציצים היפני במהלך המתקפה על פרל הארבור, ונמלטה בעור שיניה מתקיפה אווירית לאחר שנחתה. שנה אחר-כך הייתה פורט לחברה השנייה ביחידה שנקראה אחר כך טייסות שירות חיל האוויר (Women Airforce Service Pilots), והעבירה מטוסים מהמפעלים לשדות התעופה כאשר הייתה לטייסת הראשונה בהיסטוריה של ארצות הברית שנהרגה בשירות פעיל.
ראשית חייה
פורט נולדה למשפחה עשירה ומכובדת בנאשוויל במדינת טנסי. אביה, רופוס אלייג'ה פורט (Rufus Elijah Fort), היה מייסד חברת ביטוח החיים "National Life and Accident Insurance Company". פורט סיימה את לימודיה בשרה לורנס קולג' ב-1939.
לאחר סיום לימודיה הצטרפה פורט לארגון המתנדבות "Junior League of Nashville" שעסק בחינוך ובצדקה. היא הראתה עניין בטיסה בצעירותה, ובסופו של דבר למדה לטוס וקיבלה רישיון טיס בהוואי.
המתקפה על פרל הארבור
כאשר עבדה כמדריכת טיסה אזרחית בפרל הארבור, הייתה פורט בדרך מקרה לאחת מהעדים הראשונים למתקפה האווירית של חיל האוויר היפני על פרל הארבור שהייתה הסיבה שבעטיה הצטרפה ארצות הברית למלחמת העולם השנייה. בבוקר יום ראשון, ה-7 בדצמבר 1941, הדריכה פורט טייס מתלמד לנחות ולהמריא במטוס חד-כנפי מדגם Interstate Cadet. המטוס שלה ומספר מטוסים אזרחיים נוספים היו המטוסים האמריקנים היחידים שהיו באוויר בסמוך לנמל באותה שעה. פורט ראתה מטוס קרב שטס ישר בכיוונה והיא נטלה מיד את ההגאים מידי התלמיד ונסקה למעלה מעל למטוס המתקרב. רק אז ראתה את סמל השמש העולה על הכנפיים. בתוך דקות היא ראתה תימרות עשן מתנשאות מעל פרל הארבור ומפציצים נוספים מתקרבים. היא הנחיתה במהירות המטוס בשדה התעופה האזרחי ג'ון רוג'רס בסמוך לכניסה לפרל הארבור. מטוס A6M זירו שרדף אחריה צלף במטוסה ובמסלול שעה שהיא ותלמידה נסו למחסה. בהתקפה נהרג מנהל השדה ושני מטוסים אזרחיים נוספים שהמריאו משדה זה לא שבו.
שירות צבאי
בשל המצב קורקעו כל הטיסות האזרחיות בהוואי ופורט חזרה ליבשת בתחילת 1942. היא השתתפה כקריינית בסרט קצר שניסה לקדם איגרות חוב למימון המלחמה שהיה מוצלח והוביל להזמנתה לנאום בכנסים. מאוחר יותר באותה שנה גייסה אותה ננסי לאב (Nancy Love) לשרת ב"טייסת העזר של טייסות להעברת מטוסים" (Women's Auxiliary Ferrying Squadron ראשי תיבות WAFS), היחידה שקדם לטייסות שירות חיל האוויר (Women Airforce Service Pilots, בראשי תיבות WASP). היא הייתה האישה השנייה שהתקבלה ליחידה. תפקיד היחידה היה להעביר מטוסים ממפעל הייצור לשדות תעופה בארצות הברית.
מותה
קורניליה פורט הוצבה בגף השישי של מעבירות המטוסים בלונג ביץ' בקליפורניה כאשר הייתה להרוגה הראשונה של היחידה. ב-21 במרץ 1943 פגע מטוס בכנף השמאלי של מטוס ה-Bt-13 אותו הטיסה, כ-16 קילומטרים דרומית לעיירה מרקל שבטקסס. בזמן התאונה הייתה קורניליה פורט אחת הטייסות המוכשרות ביותר של WAFS. על מצבת קברה נחקקה ההקדשה "נהרגה בשירות מדינתה".
חשיארש הראשון
חְשְיָארְשָׁ הראשון (מבוטא "חְשַׁיָארְשָׁה") מוכר גם בצורה היוונית של שמו - קסרקסס (Ξέρξης, Xerxes), היה מלך פרס האחמנית בשנים 485 עד 465 לפנה"ס.
על פי סברה רווחת, עם חשיארש מזוהה המלך אחשוורוש ממגילת אסתר. אחת הראיות לכך היא כתיבת השם (ולא קריאתו) "אחשוורוש" בסוף מגילת אסתר: "וַיָּשֶׂם הַמֶּלֶךְ אחשרש מַס עַל הָאָרֶץ וְאִיֵּי הַיָּם".
בזמנו של חשיארש הגיעה הממלכה לשיא גודלה, וכללה את אסיה הקטנה, כל המזרח התיכון, פרס, באקטריה, סוגדיאנה, פארתיה, חלקים מהודו וחלקים מתראקיה. גם נתון זה תומך בזיהויו כאחשוורוש המקראי לאור התיאור מתחילת מגילת אסתר:
חייו
פועלו הראשון כמלך היה דיכוי מרד שפרץ במצרים, ולהכפיף את מצרים לשלטון נוקשה ומחמיר יותר, בניגוד למדיניות הסובלנית יחסית שהנהיגו קודמיו. מדיניותו הנוקשה יותר התבטאה גם ביחסו לבבל, שפגע במידת העצמאות שלה. הוא הרס את מקדש אסגילה וניתץ את פסל מרדוך, האל־הפטרון של העיר ששכן במקדש, דבר שהוביל למספר התמרדויות שגם הן דוכאו ביד קשה.
האירוע המרכזי בחייו היה היציאה למלחמה כנגד יוון, שבאה כתגובה למרד האיוני ולהפסד בקרב מרתון, שהתרחשו בימיו של אביו.
ההיערכות למסע המלחמה החלה בשנת 483 לפנה"ס. לצורך העניין גויס אחד הצבאות הגדולים ביותר שידע העולם עד אז - לפי דיווחים מסוימים, הגיע גודלו עד לשני מיליון חיילים, אם כי על פי הערכות סבירות יותר, מספרם נע בין 200 ל-400 אלף. גודל הצי היה בין 400 לאלף אוניות. למרות ההכנות הקפדניות, המלחמה הייתה מפלה קשה לפרסים: הם אמנם ניצחו תחילה בקרב תרמופילאי, שנערך ב-12 בספטמבר- 19 בספטמבר 480 לפנה"ס, אבל ספגו בו אבדות קשות ביותר, הרבה מעבר למצופה (כוחות הברית היוונית בפיקודו של לאונידס מלך ספרטה הרגו כ-20,000 מתוך 200,000 חיילים פרסים, למרות שבתרבות המודרנית חושבים שהשתתפו בקרב רק 300 ספרטנים למעשה השתתפו בו 7,000 חיילים מהברית היוונית ביניהם ה-300). מכן נוצחו על ידי האתונאים בקרב סלמיס, וניגפו סופית לאחר תבוסתם בקרב פלטאיה ובקרב מיקאלה (479 לפנה"ס).
לאחר תבוסתו שב חשיארש לפרס. המקורות היווניים מתארים אותו כמתמסר לאחר מכן לחיי הוללות ותאוות (בדומה לאופן שבו מתואר אחשוורוש במגילת אסתר). עם זאת, מדובר במקורות שנכתבו מנקודת מבט עוינת שביקשה להמעיט מערכו, ועל כן כנראה מגזימים בתיאוריהם.
חשיארש מצא את מותו כשארטבון, אחד מווזיריו, התנקש בו במיטתו. לאחר מותו עלה לשלטון בנו, ארתחששתא הראשון, אשר יש הסבורים שדווקא הוא היה אחשוורוש.
במחוז המדאן נמצאה כתובת גנג'נאמה, שנכתבה על ידי חשיארש, ובה מתוארים הגנאלוגיה ומעשי המלך.
ולקיריה
ולקיריה (נורדית עתיקה: Valkyrja, מילולית: "היא הבוחרת את הגופות") היא אחת מקבוצת ישויות נשיות במיתולוגיה הנורדית. תפקידן של הוולקיריות, המשרתות את האל אודין, הוא לבחור את הלוחמים הראויים ביותר בשדה הקרב וללוות אותם להיכל ולהאלה לאחר מותם. בנוסף, ביכולתן להשפיע על מהלך הקרבות, לעזור ללוחמים מסוימים, ולהזיק לאחרים. הן עושות זאת באמצעות כבילת אותם לוחמים בשלשלאות בלתי נראות המאטות אותם ומונעות מהם להילחם כהלכה. לעיתים, מסייעות הואלקיריות לחסל דווקא את הלוחמים הטובים ביותר, משום שאודין שואף להביא אותם להיכלו בוולהאלה כדי שיעזרו לו בקרב האחרון נגד הענקים (רגנארוק).
הוולקיריות במיתולוגיה
הוולקיריה היא בעיקרו של דבר ישות הקשורה למוות ולקרבות, אך דמותה השתנתה בצורה מהותית במהלך ההיסטוריה. הוולקיריות נקשרו תחילה לעורבים וללהקות הזאבים אשר פקדו את שדות הקרב. ייתכן שהעורבים נחשבו לוולקיריות, ואכילת הגופות נראתה כשלעצמה כבחירת המתים; וייתכן כי העורבים נחשבו רק מלוויהן של הוולקיריות. בהקשר זה זכו הזאבים למעמד נחות יותר. כתב רונות מהמאה התשיעית לספירה משתמש בביטוי "הסוס של גוּן" כדי לתאר זאב. גון היא ולקיריה ידועה.
בהדרגה, החלו הוולקיריות לקבל תכונות אנושיות יותר של נשים רכובות על סוסים.
מספר פואמות מספרות על יכולתן של הוולקיריות להשפיע על מהלך הקרב, על קביעת העתיד ועל הגורל. הן גם קשורות במיתולוגיה הנורדית לפעולת הסריגה.
בחלק מהאגדות, ולקיריות שונות מסתבכות כאשר הן מתאהבות בלוחם מסוים, ומסרבות למלא את פקודתו של האל אודין להמיתו בקרב. המפורסמת ביותר מבין הוולקיריות הללו היא ברינהילד (ברונהילדה) שהאל אודין מרדים אותה בתוך מעגל להבות, ממנו יוכל לחלצה רק הגיבור הגדול ביותר. לפי אחד הסיפורים המפורסמים ביותר במיתולוגיה הנורדית, חולצה ברינהילד מכלאה בידי הלוחם סיגורד (זיגפריד) קוטל הדרקון.
השירים ההירואיים של האדה הפואטית מספרים את סיפוריהם של מספר גיבורים אנושיים. בשירים אלו הוולקיריות פועלות בקבוצות ומונהגות על ידי בת-תמותה ממעמד האצולה. רק שמה של מנהיגת הקבוצה מוזכר והיא בעלת כוחות על-טבעיים דומים לאלו של חברותיה האלמוניות. דוגמאות למספר קבוצות כאלה ניתן למצוא בשלושת השירים העוסקים בהֵלְגי. בשיר הראשון, מצטרפת להלגי קבוצה של תשע ולקיריות המונהגות על ידי סְבַבַה, בתו של המלך אֵיְלימי. בשירים הבאים שמה של מנהיגת הוולקיריות הוא סיגְרוּן, בתו של המלך הוֹגְני.
ולקיריות חשובות
ישנן מספר ולקיריות התופסות מקומות חשובים בפואמות ובסיפורים של המיתולוגיה.
טימבוקטו
טימבוקטו (בצרפתית: Tombouctou) היא עיר במרכז מאלי שבצפון-מערב אפריקה, ובירת מחוז טימבוקטו. העיר נמצאת בקצה הדרומי של מדבר סהרה, באזור של ביצות ומדבריות, כ-15 ק"מ צפונית לנהר ניז'ר. בשנת 2009 הוערכה אוכלוסיית העיר בכ-54,453 תושבים.
טימבוקטו נוסדה במאה ה-11 והייתה נקודת מסחר חשובה על נתיב המסחר שחצה את הסהרה מצפון לדרום, ועל נתיב הסחר לאורך נהר ניז'ר ממזרח למערב. היא נודעה באוניברסיטת סנקור ובמדרסות ששכנו בה כבר במאה ה-15, והיא הייתה מרכז לימודי חשוב להפצת האסלאם במערב אפריקה. בשנת 1591 הצבא בראשות אחמד אל-מנסור, מלך מרוקו כבש ובזז את העיר. העיר עברה לשליטה של מרוקו ונכנסה לתקופה ארוכה של דעיכה.
פלס (צבא)
פַּלָּס הוא מקצוע צבאי המיישם את מטרות ההנדסה הצבאית. המונח פלס בא משם הפועל לפלס, "לפלס דרך", שפירושו לפרוץ ולעבור מכשולים כדי ליצור דרך עבירה. לעיתים ניתן למקצוע זה שם אחר כגון חפר או מהנדס קרב.
טימבוקטו
בעיר שוכנים שלושה מסגדים ידועים - ג'ינגרבר, סנקור וסידי יאהיה.
פלס (צבא)
היסטוריה
מקצוע הפלס בצבאות רבים קיבל עדיפות רבה עקב חשיבותו למאמץ הטלת המצור ופריצת הביצורים, ומנגד, הסיכון הרב שהיה כרוך בהימצאות בחזית הכוח. בקרבות מסוימים, כגון במצור על אלסיה, עצם הטלת מצור אפקטיבי שמנעה הגעת אספקה לכוחות הנצורים, הובילה לכניעת צבאו של ורקינגטוריקס ואף לכישלון כוחות התגבורת, שלפי דיווחו של יוליוס קיסר היו עדיפים על כוחותיו. מנגד, צבאות לרוב לא הסתפקו בהטלת מצור והפלסים היוו חלק מרכזי בפריצת הביצורים: כך למשל סוללת העפר שבנו הרומאים הביאה למפנה במצור על מצדה. כמו כן, במצד עתרת, חפריו של צלאח א-דין, שרפו את יסודות החומה והובילו לקריסתה.
טימבוקטו
טימבוקטו נחשבה תמיד לעיר נידחת ואפופת מסתורין, והייתה יעד מבוקש על ידי נוסעים מערביים. רבים מהנוסעים לא הצליחו להגיע לעיר ונהרגו על ידי השבטים הנוודים שבאזור. המושג טימבוקטו משמש עד היום לתיאור מקום נידח בסוף העולם. בשנת 1990 הכריז אונסק"ו על העיר כאתר מורשת עולמית והכין תוכניות לשימורה. ב-2007 העיר הייתה מועמדת לשבעת פלאי תבל החדשים אך לבסוף לא נכללה ברשימה. לבקשת ממשלת מאלי בשנת 2012, נכללה העיר ברשימת אתרי המורשת העולמית הנמצאים בסיכון בשל המאבק המזוין בצפון המדינה. במהלך החודשים מאי-יוני 2012 כבשו פעילים בארגון אסלאמי את העיר והרסו חלק מהקברים באתר המורשת העולמית. בינואר 2013 שוחררה העיר על ידי כוחות הצבא הצרפתי במבצע סרוואל.
היסטוריה
העיר נוסדה ב-1087 על ידי סוחרים מוסלמים. במאה ה-14 הייתה העיר גדולה ומפוארת, והתפרסמה כשוק של מלח, זהב, ועבדים, וכמרכז מוסלמי-דתי. במאה ה-15 הייתה טימבוקטו עיר מרכזית באימפריית סונגהאי. במאה ה-17 החלה דעיכה בחשיבות העיר, הן כמרכז מסחרי והן כמרכז דתי. כשכבשו הצרפתים את העיר ב-1893 הם מצאו אותה הרוסה וריקה למחצה. בידי הצרפתים הפכה העיר למרכז צבאי ורפואי, ושבה להיות מרכז מוסלמי-דתי.