cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלכסנדר השני, קיסר רוסיה
מדיניות חוץ
ההתפשטות הרוסית לתוך סיביר נעצרה לנוכח מעורבות סינית במקום עוד במהלך המאה ה-17. אלכסנדר השני ראה את חולשתה של האימפריה הסינית בעוד הייתה במלחמה עם מדינות המערב (במסגרת מלחמת האופיום השנייה) ובתוך מלחמת אזרחים (מרד טאיפינג) והכריח את הממשל הסיני הקיסרי בבייג'ינג לחתום על חוזים מחלישים שכללו העברת שטחים בעזרת איום של מעורבות רוסית צבאית בסין. בשנת 1858 הביא האולטימטום הרוסי את הממשל הסיני לחתום על חוזה אייגון אשר העביר את כל צפון חבל מנצ'וריה לשליטה רוסית וקבע את הגבול הרוסי-סיני להיות על גבי נהר האמור. צרפת ובריטניה הציעו לרוסיה להתערב ישירות במלחמת האופיום השנייה נגד סין במטרה להחליש את מעמדה של סין. עקב הדם הרע בין המעצמות שנבע ממלחמת קרים, אלכסנדר השני סירב בתוקף לשיתוף פעולה עם בריטניה וצרפת. למרות זאת, אלכסנדר הסכים להשתתף בברית הרתעה נגד סין שנקבעה לפי הסכם בייג'ינג (1860) אשר כללה את רוסיה, צרפת, בריטניה וארצות הברית. עם העברת חיילים רוסים על עבר הגבול הסיני, האימפריה הרוסית הביאה את סין להסכים להעברת שטחים נוספת שהעבירה לידי רוסיה את כל החוף של ים יפן ואת כל מנצ'וריה החיצונית (העברת השטחים הביאה להסדר הגבול המודרני בין רוסיה לסין). מהלכים פוליטיים אלו אל מול סין הובילו לתחילת עליית ההשפעה הרוסית בתוך סין שהייתה רבת חשיבות על ההיסטוריה הסינית במשך מאה השנים הבאות וכמעט הביאה לסיפוח כל מנצ'וריה לתוך רוסיה אילולא מלחמת רוסיה–יפן בתחילת המאה ה-20.
מאז שלטון יקטרינה השנייה רוסיה החלה ביישוב קולוניאלי של אמריקה הצפונית מעבר למצר ברינג והקימה את מושבת אמריקה הרוסית (אלסקה לימים). במהלך מלחמת קרים רוסיה נכנסה למשבר כלכלי ממנו לא הצליחה להתאושש במשך יותר מעשור והעליונות של הצי המלכותי הבריטי הוכיחה את חולשתה של רוסיה להגן על מושבתה האמריקאית בנוסף על העובדה שקנדה הייתה נכון לאותה העת מושבה בריטית אשר דרכה יכלה גם כן לכבוש את אמריקה הרוסית. אמריקה הרוסית הנפיקה הישגים כלכליים מינוריים ועקב שכלול הסיבות הללו החלו דיונים בממשל הרוסי בנוגע למכירה של המושבה. התומך המרכזי של מכירת המושבה היה אחיו הצעיר של הצאר אלכסנדר השני, קונסטנטין ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה אשר לבסוף הביא לשכנועו של הצאר לתמוך במכירה. בריטניה הייתה עוד ביחסים רעועים עם רוסיה ולכן לא הייתה מועמדת מרכזית למכירה. לעומתה, ארצות הברית תחת הנשיא אברהם לינקולן הייתה ביחסים חמים עם רוסיה. החלו דיונים בנוגע למכירה עוד בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-19 אך אלו נבלמו לנוכח מלחמת האזרחים האמריקנית. אלכסנדר יצא במהלך המלחמה בקריאות חריפות נגד הקונפדרציה ותמך באיחוד. לאחר סופה של המלחמה התרחשו במרץ 1867 דיונים בין הנציג האמריקאי ויליאם סיוארד והנציג הרוסי אדוארד דה סטייקל אשר קבעו כי אלסקה תימכר לארצות הברית. לאחר שמשלחת אמריקאית העריכה את שוויה של אמריקה הרוסית ולאחר מספר דיונים נקבע כי אמריקה הרוסית תימכר לרוסיה במחיר 7.2 מיליון דולר בזהב (כ-109,405,714 דולר בשערי 2009).
לאחר כיבושה של קוקנד בשנת 1868 עברה ההתרכזות הרוסית אל סין, אשר בתוכה ממשל שושלת צ'ינג נאבק נגד מרד דונגאן שפרץ במערב האימפריה הסינית. כוחות רוסים דחקו את המרידה ממערב וסיפחו את כל השטחים המהווים כיום את מזרח קזחסטן מהגבול עם סין ועד לימת בלחש. צבא האימפריה הרוסית דחק את האמיר של בוכרה להיכנס להסכם עם האימפריה הרוסית שהפך אותה למדינת חסות רוסית. בהמשך ב-1873 הוצאה לפועל פלישה רוסית לכיבוש העיר חיווה שלאחריו הפכה ח'אנות חיווה למדינת חסות רוסית גם היא. נגד רצונו של שיר עלי ח'אן, אמיר אפגניסטן, אלכסנדר השני הטיל אמצעי הרתעה צבאיים להעביר פקידים רוסים רשמיים לתוך אמירות אפגניסטן. בתגובה דרשה בריטניה רשות מעבר של פקידים בריטיים גם כן לתוך אפגניסטן. כאשר האמיר האפגני לא נענה לדרישה הבריטית פרצה המלחמה האנגלו-אפגנית השנייה שהביאה את אפגניסטן להפוך למדינת חסות בריטית ולמינויו של עבד א-רחמן ח'אן, אמיר אפגניסטן, אשר פעל לייצב את יחסיה של אפגניסטן בין שתי האימפריות. במטרה לייצב את פרס הקאג'ארית, נאסר א-דין, שאה פרס הקאג'ארית, הביא לחיזוק היחסים עם שתי האימפריות במטרה לשמר את ריבונותה של פרס הקאג'ארית תוך כדי ששתי האימפריות נאבקו ביניהן על סמכויות ההשפעה.
הקיסרות הגרמנית תחת הנהגתו של הקנצלר אוטו פון ביסמרק דגלה במדיניות של עיצוב בריתות שנועדו לייצב את המערכת הגאו-פוליטית האירופאית ולמנוע מלחמה גדולה. מכיוון שיריבתה המרכזית של גרמניה הייתה צרפת, ביסמרק תמך קידום של ברית עם רוסיה. בשנת 1872 ייסד אלכסנדר השני ביחד עם וילהלם הראשון, קיסר גרמניה ופרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה את "ברית שלושת הקיסרים" בין רוסיה, הקיסרות הגרמנית ואוסטרו-הונגריה. מצב זה של ברית גרמנית-רוסית הותירה את יחסי צרפת–רוסיה קודרים כפי שהיו מאז פריצת מלחמת קרים. אלכסנדר השני חשש מהפצתה של האידאולוגיה הרפובליקנית בתוך רוסיה בהמשך להקמתה של הרפובליקה הצרפתית השלישית, עקב הצורך של ההנהגה הרוסית לשמור על האופי השלטוני האוטוקרטי.
המשבר המזרחי הגדול
לנוכח היחלשותה של האימפריה העות'מאנית פרצה תסיסה אזרחית ממושכת בחבל הבלקן אשר סבבה בעיקר אודות הדרישות הלאומיות של העמים בתוך האימפריה והיריבות בין הנוצרים למוסלמים בתוכה. כאשר פרץ מרד אפריל בבולגריה העות'מאנית בשנת 1876, הממשלה העות'מאנית, במקום להפיל את המרד בכוח צבאי בצורה קונבנציונלית כפי שנעשה במרידות קודמים, הורתה על שליחת צבא שבזז, טבח, שרף והשמיד דרך בולגריה וביצע מרחץ דמים באוכלוסייה האזרחית. ברחבי העולם התרכזו עיתונים רבים במעשי הזוועות נגד האוכלוסייה הבולגרית באימפריה העות'מאנית ומדינות דוגמת בריטניה יצאו בהצהרות רשמיות של נזיפה בפעילות הרשויות העות'מאניות. במצב זה, כאשר שום מדינה מערבית לא מביעה תמיכה באימפריה העות'מאנית, האימפריה הרוסית התערבה, ביודעין כי ברית בריטית-צרפתית-עות'מאנית לא תהיה אפשרית כפי שהתרחש בפעם הקודמת במלחמת קרים.
במסגרת המלחמה מספר מדינות בלקניות צידדו עם רוסיה בהן ממלכת רומניה, נסיכות סרביה ונסיכות מונטנגרו. אלכסנדר השני היה מעורב בצורה עמוקה בקבלת ההחלטות ובהנהגה הכללית של הצד הרוסי במלחמה. בנו, יורש העצר אלכסנדר אלכסנדרורוביץ', הצארביץ' של רוסיה, נשלח לפקד ישירות על חלק נרחב מהמערכה בבלקן. במהלך המצור על פלבן (יולי עד דצמבר 1877) של כוחות הברית הרוסית על העיר פלבן שפתחה את הדרך לתוך בולגריה מצפון, אלכסנדר השני פיקד ישירות על המצור לצידו של קרול הראשון, מלך רומניה שגם כן היה מעורב בשדה הקרב. היות שהקיסר אלכסנדר השני עצמו היה בשדה הקרב, הדבר תרם למורל החיילים הרוסים והרתיע את הכוחות העות'מאנים. בנוסף על כך, הקיסר הרוסי "המשחרר" התקבל בברכה ואהדה אצל תושבי בולגריה שהחשיבו את הגעת הכוחות הרוסים לשחרור לאומי משלטון הצוררות העות'מאני. אלכסנדר השני הוציא מנשר רשמי שקרא לגיוס אזרחים בולגרים ליחידה מיוחדת בשורות הצבא הרוסי; האוֹפֶּלְצֶ'נְצִי.
צבא האימפריה הרוסית נע דרך חבל הדלקן והגיע עד לפרברי בירת האימפריה העות'מאנית, קונסטנטינופול. רק במרחק של מספר קילומטרים מהעירם, חיל הרגלים הרוסי עצר במקומו לנוכח הפניית תותחים מצד אוניות מלחמה בריטיות וצרפתיות שנעו דרך מצרי הבוספורוס בין הים השחור לים השיש (ממוקם בין הבוספורוס והדרדנלים). הממשלות של בריטניה וצרפת הטילו אולטימטום על האימפריה הרוסית שנועד להביא לסיום המלחמה. שתי המעצמות חששו שעם כיבוש קונסטנטינופול, האימפריה העות'מאנית תקרוס ותוקם אימפריה רוסית אדירה שתאיים על כל אירופה. במהלך חוזה סן סטפנו שסיים את המלחמה הוסדרה ריבונותם של מספר מדינות בבלקן שהיו דה פקטו תחת חסות רוסית כך שבעת מלחמה נוספת יכול היה הצבא הרוסי פשוט לנוע דרכם ללא התנגדות ולהגיע עד לשערי קונסטנטינופול. נוסף על כך רוסיה שוחררה מכל הסעיפים המשפילים בחוזה השלום הקודם בסופה של מלחמת קרים וסופחו לידיה שטחים בעבר הקווקז.
חוזה סן סטפנו הפך את רוסיה לשליטה בלתי-מעורערת בחבל הבלקן ורק ממלכת יוון, אלבניה העות'מאנית ובוסניה (שהייתה תחת חסות אוסטרו-הונגרית) נותרו מחוץ למעגל ההשפעה שלה. בתגובה, ראש ממשלת הממלכה המאוחדת, בנג'מין דיזראלי, השתמש במאבקי חלוקת המושבות באפריקה בין מעצמות אירופאיות שונות במטרה ללחוץ על אוטו פון ביסמרק לוציא לפועל את קונגרס ברלין, ועידה בין סדרת מעצמות אירופאיות שמטרתה הייתה להסדיר מחדש אזורי השפעה באירופה במטרה להסדיר יציבות השפעה בין המעצמות כמו גם לחלק את יבשת אפריקה בין מושבות אירופאיות בצורה שתמנע מאבקים עתידיים. האימפריה הרוסית, שבפועל הייתה מרוצה מהישגיה הצבאיים, נדחפה להשתתף בקונגרס במטרה להשתתף בסדר הכוחות האירופאי החדש. המטרה הראשית של רוסיה, שיוצגה בידי הנסיך אלכסנדר גורצ'קוב, הייתה לפתור את המחלוקת עם אוסטרו-הונגריה בנוגע לחלוקת ההשפעה. בפועל רוסיה יצאה מקונגרס עם הגב לקיר, כאשר הוסדרו מחדש הגבולות של הבלקן בצורה שייצבה את ההשפעה העות'מאנית לעומת ההשפעה הרוסית. בולגריה הפכה למדינת חסות עות'מאנית ונחצתה לשניים בשטחה. ליוון (בת ברית בריטית) הועברו שטחים על חשבון האימפריה העות'מאנית אך ריבונותן של מונטנגרו, סרביה ורומניה נותרו על כינן. מצב זה של היחלשות בהמשך לקונגרס הוביל את הקיסר אלכסנדר לראות את הפעולה כבגידה של בעלות הברית אוסטרו-הונגריה וגרמניה, מה שהוביל את רוסיה לצאת מברית שלושת הקיסרים.
במהלך הקונגרס הוצע לרוסיה תחילה להשתתף בחלוקת המושבות באפריקה (ראו המרוץ לאפריקה) ובהמשך הוצעה גם הכרה בהקמת מושבה רוסית בחציו המזרחי של האי גינאה החדשה (החצי המערבי היה נתון לשליטת איי הודו המזרחיים ההולנדיים, מושבה של האימפריה ההולנדית). בדומה למצב באלסקה, אלכסנדר לא ראה חשיבות כלכלית בגינאה החדשה וביחד עם המשאבים הנדרשים כדי לשמור על מושבה שכזאת לא ראה ערך בהקמת מושבות בתוך האוקיינוס השקט. למרות ראיית המצב של הממשלה הרוסית, תנועה פרטית של קוזאקים הרפתקנים בראשות ניקולאי אשינוב יצאה לכיבוש וסיפוח שטחים בקרן אפריקה במטרה להפוכם למושבה רוסית. אשינוב ומיליציית הקוזאקים התיישבו באזור ג'יבוטי, אשר באותה העת כבר הוכרה תחת ריבונות צרפתית. על כן אשינוב גורש בידי הרשויות הצרפתיות חזרה לרוסיה, איפה שאלכסנדר השני הביא לגירושו לגלות בסיביר. אלכסנדר השני התנגד להצעותיו הממושכות של אשינוב לשרתו במטרה לספח שטחים באפריקה ולהפוכם למושבות רשמיות תחת ריבונות האימפריה הרוסית וכך גם יורשו אלכסנדר השלישי.
אופוזיציה לשלטון
למרות הרפורמות שהנהיג, שעוררו את חמת האצולה, נחשב הצאר מתון מדי בעיני הליברלים והרדיקאלים, ועורר התנגדות עזה בקרב חוגי האינטליגנציה, שדוכאה על ידיו. לאורך שלטונו התרחבה ההתמרמרות העממית הכוללת כלפי השלטון. בשנים הראשונות לתקופת שלטונו של אלכסנדר השני הייתה דרישה מסוימת מצד חוגים ליברלים בקרב האצולה לממשלה ייצוגית ברמה הלאומית - לא לשלטון פרלמנטרי מלא, ולא זכות בחירה דמוקרטית, אלא אספה מייעצת בה לציבור ניתן לדון בסוגיות ואשר יכולות לשים לפני הקיסר לפחות את דעותיו של החלק המושכל בעם הרוסי. הצאר וביורוקרטים שלו סירבו לשקול זאת, יותר מכל מכיוון שהם ראו ברפורמה החוקתית מדרון חלקלק שיוביל להתפוררות המדינה והאימפריה ולמלחמה מעמדית בין בעלי קרקעות לאיכרים. עקרון האוטוקרטיה חייב היה להישאר מקודש; כזו הייתה ההשקפה לא רק של ביורוקרטים, אלא גם של מדינאים והוגי דעות כמו ניקולאי מליוטין ויורי סמארין, שניהם הניחו את תקוותם לרפורמות שלא יפגעו בסמכויות הצאר. עמדתם הייתה כי אסור לריבון להיות "קשור בזרועותיו" וכך למנוע ממנו לממש את "התוכניות שהיו לטובת האומה." בראשית שנות ה-60 של המאה ה-19 יצאה החלטה ממשלתית אשר שללה מרוסיה את האפשרות לחינוך פוליטי ציבורי כמו שהיה קיים, למשל, בממלכת פרוסיה באותה העת, והיא שללה מהממשלה אפשרות גיוס עתידי של רבים לתפקידים מדיניים.
במהלך שנות ה-60 האופוזיציה הליברלית התרכזה בעיקר בקבוצות בדלנים, שרוסקו באירועים כגון מרד ינואר בפולין הקונגרסאית. בשנות ה-70 של המאה ה-19 התחדשה הפעילות המהפכנית. מרכזו היה הנוער באוניברסיטאות, שהושפע יותר ויותר ממגוון רעיונות סוציאליסטים שמקורם במרכז אירופה. צעירים אלה ראו באיכרים את הפוטנציאל העיקרי לפעילות מהפכנית. בשנים 1873–1874 מאות בני הנוער, כולל נשים, "הלכו לעם", פלשו לאזור הכפרי וביקשו לעורר את האיכרים בנאומיהם. האיכרים ברובם לא מצאו אכפתיות באידאולוגיה המהפכנית והמשטרה עצרה את המהפכנים הצעירים. חלקם נידונו למאסר, ומאות גורשו לגלות במחוזות נידחים או בסיביר. התברר כי לא ניתן לצפות להתקדמות מפעילות מהפכנית גלויה ועל כן פנו רוב המהפכנים אל פעילות קונספרטיבית. בשנת 1876 נוסד ארגון פוליטי חדש שקיבל את הכינוי זמליה אי ווליה ("ארץ וחופש"). כמה מחבריה העדיפו חיסול של פקידים בולטים בתגובה בגין התעללות בחבריהם וגם כאמצעי ללחוץ על הממשלה כדי ללחוץ על הצאר לחלץ חירויות פוליטיות מהמערב. הניסיון גם הראה להם שבשונה מהאיכרים, העובדים בערי התעשייה החדשות הציעו קהל מבטיח יותר.
סיעה זו נפגשה בהתנגדות על ידי אחרים במפלגה ששללו את מבצעי ההתנקשות, המשיכו לשים לב יותר לאיכרים מאשר לעובדים והיו אדישים בכל הנוגע להשגת חירויות פוליטיות ליברליות ובעיקר פעלו לחלוקת סמכויות האוטוקרט. בשנת 1879 המפלגה התפצלה ובתוך הפלג הקיצוני שלה קמה תנועה מהפכנית בשם "נרודניה ווליה" (בתרגום חופשי: "רצון העם"). השלטון עצר ושפט מאות סטודנטים, והדבר הביא לתגובה של טרור. וניסיונות התנקשות אחדים שנכשלו. היו מספר ניסיונות להתנקש באלכסנדר השני בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-19. מהניסיון הראשון ב-4 באפריל נחלץ בנס. על מנת להנציח את הצלתו בנס, נבנו מספר כנסיות ברחבי רוסיה. גם נציגי הקהילה היהודית הביעו את שמחתם וכתבו לכבוד האירוע תפילה מיוחדת.
ההתנקשות בחיי אלכסנדר
ב-1 במרץ 1881 היה הקיסר אלכסנדר השני בדרכו מאקדמיית הרכיבה בזירת מייקל אל ארמון החורף בסנקט פטרבורג. קהל של תושבי העיר עמד על המדרכות בצדי הכביש לצפות בשיירה הקיסרית. בשעה 14:15 בצהריים, בעת עברה השיירה ליד המהפכן ניקולאי ריסאקוב (חבר הנרודניה ווליה), זרק האחרון פצצה לעבר הכרכרה הקיסרית. אחד מבין הקוזאקים שרכבו לצד הכרכרה נפצע אנושות ונפטר מפצעיו בהמשך היום. מספר עוברי אורח נוספים נפגעו מהפיצוץ. הודות להיות הכרכרה חסינה בפני יריות רק חלק ממנה התפרק מהפיצוץ והצאר אלכסנדר השני יצא ללא פגע. ריסאקוב נתפס בידי אנשי הז'נדרמריה והצאר דרש לראותו לפני שימשיך לפי התוכנית המקורית לנוע לארמון החורף. אלכסנדר השני היה מוכן להמשיך בנסיעה כאשר התקרב מאחוריו מהפכן נוסף ממוצא פולני, איגנצי הרינייוצקי, עם פצצה בידיו. במרחק של מספר מטרים בלבד זרק איגנצי את הפצצה לעבר רגליו של אלכסנדר השני והפצצה העיפה את שניהם. רגליו של אלכסנדר התנפצו מתחת לברך והוא נפצע באורח חמור גם בבטנו ופניו. לפי הפרוטוקול של הסובבים אותו, אלכסנדר השני קרא במילותיו האחרונות לעוזריו לקחת אותו אל הארמון, שם ימות. אלכסנדר השני מת מפצעיו החריפים בארמון החורף, לצד בני משפחתו, בשעה 15:30. רופאו האישי סרגיי בוטקין, קבע כי לא ניתן להציל אותו.
במקום הירצחו נבנתה קתדרלת "כנסיית הדם השפוך". אלכסנדר השני תמך וסייע בהקמת העיר הפינית הנקו. פסלו הוצב במקומות אחדים, בהם בחזית כנסיית "ישו הגואל" במוסקבה, בסופיה כאות הוקרה לשחרור בולגריה משלטון האימפריה העות'מאנית, ובכיכר הסנאט בהלסינקי. מספר שבועות קודם לכן הסכים אלכסנדר השני להמלצתו של שר הפנים מיכאיל לוריס מליקוב לרפורמה פוליטית, שנועדה ליצור אספה מחוקקת מוגבלת, אך ארבעה ימים לפני שעמד להציג את הרפורמה בקבינט שלו, הוא נרצח. היה זה רק לאחר ההתנקשות בחייו של אלכסנדר השני שהתגלתה תוכניתו לרפורמה פוליטית. ההתנקשות באלכסנדר השני ב-1 במרץ 1881 הייתה מגדולי הניצחונות של התנועות המהפכניות האנטי-מלוכניות. לאחר מותו ירש את מקומו בנו, אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה. הקיסר החדש האשים את המדיניות הליברלית של אביו כגורם המרכזי להתנקשות בחייו ועבר לגבש מחדש את סמכות הצאר לכדי אוטוקרטיה מוחלטת.
יחסו ליהודים
תחת שלטונו של ניקולאי הראשון, אביו של אלכסנדר השני, סבלו קהילת יהודי רוסיה מפני 600 גזירות שנועדו להמיר אותם תרבותית להיות רוסים. כמו כן, היו רדיפות דת רבות אחר יהודי רוסיה. המגורים של יהודי רוסיה צומצמו לאזורים ב"תחום המושב" שרק בתוכו יכלו יהודים להתגורר וזאת במטרה להבדילם מהאוכלוסייה הרוסית הכוללת. תחת שלטונו של אלכסנדר השני יהודים עדיין לא יכלו להיות בבעלות על אדמות והושמו עליהם מגבלות על תנועה ופעילות. עם זאת, אלכסנדר הביא לסיום המס המיוחד על יהודים והיתיר ליהודים שסיימו לימודים תיכוניים לחיות מחוץ לתחומי המושב ולשרת בתפקידים מנהליים. בתוך זמן קצר מאז רפורמות אלו אלפי יהודים עברו להתגורר בסנקט פטרבורג, מוסקבה וערים גדולות אחרות. אלכסנדר הביא לסיום הגיוס של ילדים יהודים בני מתחת לגיל 12 לצבא הרוסי. אלכסנדר פעל בצורה הפוכה מקודמיו וטען כי חיבור האוכלוסייה היהודית עם חיי החברה הרוסית יתרמו להמרה התרבותית שלהם בצורה עדיפה על כפייה. העיתונות האנטישמית בקייב ובאודסה רמזה שהיהודים הם אלו שרצחו את הצאר, הופצו כרוזים רבים ותועמלנים הטיפו לממשלה להכות ביהודים על שרצחו את "הצאר הגואל", משחרר הצמיתים. בעקבות אירועים אלה פרצו מאורעות "הסופות בנגב", הפוגרומים ביהודי דרום-מערב האימפריה הצארית הרוסית.
משפחתו
אלכסנדר השני היה נשוי פעמיים:
מאשתו הראשונה, מארי, נסיכת הסן (מריה אלכסנדרובנה), בתו של לודוויג השני, הדוכס הגדול של הסן (מדינה בתוך הקונפדרציה הגרמנית), היו לו 8 ילדים:
בשנת 1880, לאחר מות אשתו הראשונה, התחתן אלכסנדר השני עם המאהבת שלו, הדוכסית יקטרינה דולגורוקובה. היא ילדה לצאר אלכסנדר השני 4 ילדים. כולם נולדו לפני הנישואין הרשמיים בין בני הזוג, אך לאחר הנישואין הוכרו באופן רשמי על ידי הצאר. הנישואין של הצאר לדוכסית דולגורוקובה היו נישואים מורגנטיים, לכן הילדים מנישואין אלו לא יכלו לקבל את התואר "הדוכס (או הדוכסית) הגדול". הילדים של הצאר והדוכסית דולגורוקובה נשאו שם משפחה "יורייבסקי", שם שהומצא להם על ידי הצאר.
יאניס חאג'י
יאניס חאג'י (באנגלית: Ianis Hagi; נולד ב-22 אוקטובר 1998) היא כדורגלן רומני המשחק בעמדת הקשר או החלוץ בגלאזגו ריינג'רס ובנבחרת רומניה.
קריירה
חאג'י נולד באיסטנבול, טורקיה, שם שיחק אביו גאורגה חאג'י בגלאטסראיי. הוא הצטרף לאקדמיה לכדורגל של ויטורול קונסטנצה בגיל עשר, והופיע לראשונה בליגת העל הרומנית בגיל 16 ב-5 בדצמבר 2014 נגד בוטושאן.
ב-29 במאי 2015, כבש את שערו הראשון בקבוצה הבוגרת, בתיקו 4-4 מול בוטושאן. באוקטובר אותה השנה, הוא הוכתר על ידי הגרידאן כאחד מ-50 שחקני הכדורגל הצעירים הטובים בעולם שנולדו בשנת 1998.
ב-10 ביולי 2016 חתם חאג'י בפיורנטינה תמורת דמי העברה של 2 מיליון אירו.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א' ב-23 באוקטובר בניצחון 5–3 על קליארי. באפריל 2017, היה חאג'י מועמד לפרס נער הזהב האירופי.
חאג'י חזר לויטורול קונסטנצה ב-18 בינואר 2018 תמורת סכום של 2 מיליון אירו, כאשר פיורנטינה זכאית ל-30% מדמי העברה עתידיים. ביולי הוא שוב היה מועמד לפרס נער הזהב האירופי. במהלך הקדנציה השנייה שלו בקבוצה שיחק תחת אביו, וכבש עשרים שערים ב-53 משחקים בכל המסגרות. הוא זכה בגביע הראשון שלו בקריירה ב-25 במאי 2019, לאחר שויטורול ניצחה 1–2 את אסטרה ג'יורג'יו בגמר הגביע הרומני.
ב-26 ביולי, במשחק הפתיחה של העונה ערך חאג'י הופעת בכורה וכבש שער בניצחון 1–2 כבש את המנצחת בניצחון 1–2 על קורטרייק.
ב-31 בינואר 2020 הושאל חאג'י עד לסיום העונה לגלאזגו ריינג'רס הסקוטית. כבר למחרת הוא ערך את הופעת הבכורה שלו נגד אברדין. ב-5 בפברואר, כבש שער שער בכורה בניצחון 1–2 על היברניאן.
בסוף מאי 2020 הודיעה ריינג'רס על רכישת חאג'י מגנק.
קריירה בינלאומית
חאג'י ייצג את נבחרות רומניה בכל הגילאים. בנובמבר 2018 ערך חאג'י את הופעת הבכורה שלו בנבחרת רומניה הבוגרת בניצחון 3–0 על ליטא בליגת האומות. את שער הבכורה בנבחרת כבש ב-25 במרץ במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022 בניצחון 2-3 על מקדוניה הצפונית.
חאג'י היה חלק מסגל הנבחרת הרומנית עד גיל 21 לאליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2019, טורניר אליו העפילה רומניה בפעם השנייה בהיסטוריה. חאג'י שותף בכל שלושת המשחקים בשלב הבתים, ואף כבש שני שערים. רומניה הודחה בשלב חצי הגמר על ידי גרמניה.
חיים אישיים
אביו של חאג'י, גאורגה, הוא מלך השערים של נבחרת רומניה בכדורגל, והוא נחשב בעיני רבים ככדורגלן הרומני הכי טוב אי פעם, כמו גם כאחד הקשרים ההתקפיים הטובים ביותר בדורו.
בשנת 2019, דיבב חאג'י ברומנית את דמותו של ויקטור פרנקנשטיין בסרט האנימציה פרנקנוויני.
תארים
פארול קונסטנצה
גנק
ריינג'רס
אישיים
מאיר יערי
מאיר יערי (וולד) (24 באפריל 1897 – 21 בפברואר 1987) היה פעיל ציוני ופוליטיקאי ישראלי, שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפ"ם ומראשי תנועת הנוער השומר הצעיר, הקיבוץ הארצי, מפלגת השומר הצעיר ומפלגת הפועלים המאוחדת (מפ"ם) וממעצבי דרכן האידאולוגית.
ביוגרפיה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה עקרה משפחתו לווינה, שם עזר לאביו לפרנס את המשפחה. בגיל 18 התנדב לצבא האוסטרי ושרת כקצין עד סוף המלחמה. לאחר המלחמה, היה פעיל בתנועת "השומר הצעיר" בווינה, בו זמנית למד במכון הגבוה לחקלאות בווינה והשתתף בשיעורים בבית המדרש הגבוה ליהדות, בהנהגת צבי פרץ חיות.
ב-1919 הוא התמנה לראש הקן השומרי בווינה למשך ארבעה חודשים ולאחר מכן, ב-1920 עלה לארץ ישראל, ועבד במסגרת גדוד העבודה בסלילת הכבישים כביש טבריה-צמח.
בסתיו 1920 יערי עבר לקבוצת ביתניה עילית, והנהיג את הקבוצה, הקומונה הראשונה של השומר הצעיר. באפריל 1921, הקבוצה עברה למחנה שומריה, עקב סיום העבודה. בעקבות כישלונו בסתיו 1921 להשליט את קבוצת ביתניה ורוחה על גדוד שומריה, נאלצו הוא ורעייתו אנדה לעזוב את מחנה הגדוד בלילה שזכה לכינוי "ליל השימורים" (או "ליל ברתולומיאוס").
בשנת 1923 הכיר את יעקב חזן, בכנס שומרי ב-1923 בנהלל, שנהיה בעתיד שותפו הפוליטי הראשי להנהגת התנועה. בישיבת התנועה ב-1924 בבית אלפא, בה הוחלט כי "השומר הצעיר" בארץ יחזק את הקשר עם התנועה בגולה, יצא יערי כשליח התנועה לפולין. הוא שימש כציר במרבית הקונגרסים הציוניים, והיה חבר הוועד הפועל הציוני.
ב-1929 חברי קיבוץ ״הרצליה״ בחיפה של השומר הצעיר, בהנהגת יערי, עלו למרחביה שם חי כל חייו לאחר מכן.
יערי הנהיג את תנועתו במישור החינוכי, ההתיישבותי והפוליטי, בשלושת הארגונים: תנועת הנוער "השומר הצעיר", "הקיבוץ הארצי השומר הצעיר" ומפלגת "השומר הצעיר", ואחר כך במפלגת מפ"ם, שהוקמה ב-1948, ושימש שנים רבות כמזכ"ל המפלגה. הוא היה ממעצבי האידאולוגיה העיקריים שלה והשתתף בעיצוב המעבר מהשקפת העולם שהוקנתה של תנועת נוער לאידאולוגיה של מפלגה פוליטית.
אחד מהדברים הידועים שהחיל בקיבוצים היה מקלחות משותפות לבני הנוער, מתוך תפיסה חינוכית שהדבר יפתח אצל הנוער יחס בריא יותר לגוף ולמיניות. הרבנים הראשיים, בן-ציון מאיר חי עוזיאל ויצחק אייזיק הלוי הרצוג, שלחו לו מכתב מחאה על הנוהג, ומחו בעיקר על החלתו גם על ילדי טהראן, בעלי הרקע הדתי, שנקלטו בקיבוצים: "נלאינו נשוא חרפה ובושה...האם לבעלי חיים נדמנו?!". יערי ענה להם בבוז: "הננו מסרבים בפרינציפ להזדקק לעצותיכם ולהוראתכם בשאלות מוסר וחינוך!". כעבור שלושים שנה, הוא כתב לוועד הפועל של הקיבוץ הארצי: "המקלחת המשותפת, למה שזה הביא - אינני רוצה לספר". יותר מאוחר, הוא פירט יותר במכתב פרטי את מה שלמד מבתו, שהמקלחות המשותפות גרמו לפגיעות נפשיות קשות לבנות.
יערי היה ידוע בתמיכתו בברית המועצות כיסוד במדיניותו,והיה למעשה קומוניסט/ מרקסיסט נלהב, ולא הפחית מאהדה זו עד לסוף דרכו הפוליטית, אם כי הסתייג ממרכיבים שונים בברית המועצות, למשל יחסה לציונות ולעלייה היהודית לארץ ישראל, ולצד תמיכתו הייתה לו ביקורת נוקבת על החלטותיה ומעשיה.
בשנת 1951, על רקע חששו של ראש שירות הביטחון, איסר הראל, מפני ניסיון של מפ"ם לתפוס את השלטון בכוח, הושתל מיקרופון במשרדו של יערי, שחשיפתו על ידי אנשי המפלגה עוררה שערורייה ציבורית.
בשנים 1949–1974 כיהן יערי כחבר הכנסת מהכנסת הראשונה ועד הכנסת השביעית מטעם מפ"ם והמערך.
יערי ויעקב חזן היו במשך שנים רבות מנהיגי מפ"ם ומוביליה, ונחשבו ל"הנהגה ההיסטורית" של "השומר הצעיר". עם זאת היו ביניהם חילוקי דעות לא מעטים, בשאלות היחס לברית המועצות, סוגיות חוץ וביטחון של היישוב ומדינת ישראל, היחס לשאלת "האיחוד הפועלי" עם מפלגות שמאל אחרות, ושאלות אחרות. יערי פרש מתפקידו כמזכ"ל מפ"ם בשנת 1973 לאחר עשור שבו היה נתון לביקורת רבה מצד חבריו בתנועה, שראו בו מנהיג עקשן ושמרן שאחראי לירידה בכוחה של מפ"ם ולקפאונה כתנועה אידאולוגית. במידה רבה, הייתה פרישתו תוצאה של מתקפה חריפה מצד פובליציסט בשם בנקו אדר, שפרסם בעיתונות התנועתית סדרת כתבות. לאחר פרישתו המשיך יערי להיות פעיל בהנהגת תנועתו ולכתוב טורים חריפים לעיתונות התנועתית.
ייצוגיו בתרבות
דמותו של משה במחזהו של יהושוע סובול "ליל העשרים" מבוססת על יערי.
על שמו יד יערי – ארכיון "השומר הצעיר" בגבעת חביבה, ורחוב בחיפה.
משפחתו
נכדו של מאיר יערי, ידידיה, בנה של בתו רחל, שירת בצה"ל כמפקד חיל הים, ועם שיחרורו בדרגת אלוף, מונה למנכ"ל רפא"ל.
דונרטים
דונרטים (שם מדעי: Sminthopsinae - אטימולוגית "דמויי עכבר") היא תת-משפחה של טורפי כיס זעירים במשפחת נמיות כיס, הכוללת 4 סוגים ו-30 מינים. בתת-משפחה זאת כלולים מינים זעירים אשר דומים לעכברים, לעומת תת-משפחת הדסיורים הכוללת מינים גדולים יותר אשר דומים לנמיות, חולדות או סנאים. תת-משפחת הדונרטים הוקמה בשנת 1982 והיא מחולקת לשני שבטים: שבט הדונרטים (Sminthopsini) ושבט הפלניגלים (Planigalini). הגדול בתת-המשפחה הוא ירבוע הכיס והקטן הוא פלניגל ארוך-זנב.
מאפיינים
סוגי הדונרטים חולקים ביניהם מספר קווי דמיון ברורים; הם בעלי ראש משולש וחרטום ארוך המותאם לנבירה בחול ובפסולת, ועיניים בולטות ושחורות המותאמות לראיית לילה. הפרווה הקצרה שלהם בצבעי אפרפר-חום חולי ומעניקה להם הסוואה בסביבת המחיה שלהם. רגליהם קטנטנות, וזנבם ארוך במיוחד ושעיר בקצהו. הדונרטים הם יונקים זעירים, מהקטנים שבכיסאים: טווח אורך גופם של המינים הוא 5–20 ס"מ וטווח משקלם 5–30 גרם. המינים בתת-המשפחת נכנסים לעיתים קרובות למצב של נמנום (Torpor), שהוא סוג של תרדמת זמנית אשר מאטה את קצב חילוף החומרים המהיר שלהם ובכך מאפשרת להם לחסוך באנרגיה בתקופות של מחסור במזון.
כל המינים בסוג הם פעילי לילה, אשר מתחילים לשוטט בחיפוש אחר מזון מיד עם רדת החשיכה. בשעות היום הם מנמנמים בתוך מחסה מוגן, לרוב בנקיקי סלעים, סדקים באדמה, או מחילה שנחפרה על ידם. תזונתם של הדונרטים מהחי, והם ניזונים בעיקר מסוגים מגוונים של חרקים. רובם המכריע של הדונרטים מצויים במידה זו או אחרת בסביבה מדברית צחיחה ובעלת שיחים נמוכים, אך יש מספר מינים המצויים באזורים טרופיים. האיום העיקרי לכל מיני הדונרטים נשקף מצד חתול הבית ושועל האדום שהובאו על ידי האדם ליבשת אוסטרליה.
יחסי איראן–פינלנד
יחסי איראן–פינלנד הם היחסים הדו-צדדיים בין פינלנד לאיראן.
תוכנית הגרעין
במרץ 2010, במהלך ועידת שרי החוץ של האיחוד האירופי, שר החוץ הפיני אלכסנדר סטוב אמר שיש מספיק קונצנזוס באיחוד האירופי להטלת סנקציות חד צדדיות על איראן בשל פעילותה הגרעינית, כמו האו"ם ההחלטה ככל הנראה לא תהיה מוכנה עד יוני 2010, תוך סיכון שהיא אפילו לא תעבור באותה עת. הוא הוסיף כי "כישלון [סנקציות האו"ם], אני חושב שיש הסכמה מתפתחת באיחוד האירופי לפיה ננקוט כמה צעדים חד צדדיים מצד האיחוד האירופי ... מה המדד המדויק הזה, לא נדון בפירוט."
יחסים כלכליים
במאי 2008 נפגש שגריר פינלנד באיראן הייקי פיורונן עם מנהל המכס האיראני האשם רהברי כדי לדון באפשרות ששתי המדינות יחתמו על הסכם שיגביר את יחסי הסחר שלהן. רהברי הצהיר כי "איראן חתמה על כמה הסכמי סחר מכס עם מדינות זרות. אם גם פינלנד מעוניינת לחתום של הסכם כזה, נזמין אותו במהלך ביקורו של מנהל המכס הפיני בטהראן."
יחסים דיפלומטיים / צבאיים
במאי 2008 נפגשו שגריר פינלנד באיראן הייקי פיורונן ומנהל המכס האיראני האשם רהברי כדי לדון באפשרות שתי המדינות יחתמו על מזכר הסכם שיגביר את יחסי הסחר שלהן. במהלך פגישה זו הצהיר פיוררון כי "היחסים בין הרפובליקה האסלאמית של איראן לאירופה התדרדרו בשנים האחרונות בגלל סיבות פוליטיות, אך פינלנד מברכת על קשרים חזקים יותר ונפח סחר גבוה יותר עם איראן." באפריל 2008 חתמו ראשי ארגון גאולוגיה איראניים ופינים על מזכר הבנות להגברת שיתוף הפעולה המדעי והמחקר. "ארגוני הגאולוגיה של שני הצדדים ישתפו פעולה בתחומים שונים, כולל ניתוח נתונים, חקר, פטרולוגיה והדרכה."
המלחמה העות'מאנית-פולנית (1683–1699)
המלחמה העות'מאנית-פולנית (1683–1699), הייתה המלחמה השלישית מהמלחמות העות'מאניות-פולניות או מלחמת הליגה הקדושה, והיא מתייחסת לצד הפולני של המלחמה הטורקית הגדולה. המלחמה החלה עם הניצחון הפולני הגדול בקרב וינה בשנת 1683, והסתיימה בהסכם קרלוביץ, שבה קיבל האיחוד הפולני-ליטאי את האדמות שאבדו במהלך המלחמה העות'מאנית-פולנית (1672–1676). זה היה העימות האחרון בין האיחוד הפולני-ליטאי לבין האימפריה העות'מאנית, ולמרות הניצחון הפולני, המלחמה סימלה לא רק את שקיעתה של האימפריה העות'מאנית, אלא אף את שקיעתו של האיחוד הפולני-ליטאי.
המלחמה
הליגה הקדושה החדשה הוקמה בשנת 1684 על ידי האפיפיור אינוקנטיוס האחד עשר וכללה את האימפריה הרומית הקדושה (בראשות אוסטריה ההבסבורגית), את הרפובליקה של ונציה ואת פולין, ובשנת 1686 הצטרפה אליה גם רוסיה הצארית. העות'מאנים ספגו שתי תבוסות מכריעות נגד האוסטרים: בקרב מוהאץ' בשנת 1687, ובקרב זנטה בשנת 1697.
הקרב האחרון של המערכה היה את קרב פודהאצ'יה ב-1698, כאשר ההטמאן הפולני פליקס קז'ימייז' פוטוצקי הביס את הפלישה העות'מאנית לפולין. בשנת 1699 ניצחו כוחות הליגה במלחמה, והאימפריה העות'מאנית נאלצה לחתום על הסכם קרלוביץ, שבו הם איבדו הרבה מהנחלות האירופיות שלהם, ופודוליה (כולל קמניץ) הוחזרה לפולין עם נוכחות מסוימת של אוסטריה.
תחנת הרכבת פתח תקווה – קריית אריה
תחנת הרכבת פתח תקווה – קריית אריה היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל, הממוקמת בצפון-מערב העיר פתח תקווה, באזור התעשייה קריית אריה, ובסמוך לשכונת אם המושבות ותוכננה על ידי האדריכל שלמה גרטנר. התחנה נמצאת על מסילת הירקון בין תחנת הרכבת בני ברק ותחנת הרכבת פתח תקווה סגולה ומשמשת כתחנת ביניים בקו אשקלון - הרצליה.
היסטוריה
הרעיון להקמת תחנת הרכבת באזור התעשייה קריית אריה עלה לראשונה בשנת 1972, במסגרת תוכנית "המטרו של תל אביב רבתי" שהגישה ועדת ממומחים שמינה שר התחבורה שמעון פרס. על פי התוכנית, תוכנן שמסילות רכבת קיימות ישלבו עם מנהור במרכזי הערים, ליצירת מערכת מטרו למטרופולין תל אביב. מתחנת קריית אריה הייתה אמורה לצאת שלוחה לתחנת רכבת תת-קרקעית נוספת במרכז פתח תקווה (בסמוך לתחנת הרכבת ההיסטורית של פתח תקווה).
ב-1973 הוצגה תוכנית נתיבי איילון לכביש מהיר, רב־נתיבים, שיחצה את האזור המטרופוליטני של תל אביב רבתי מצפון לדרום לאורך נחל איילון, ויחבר את רשתות הכבישים הבין־עירוניים לירושלים, לחיפה ולאשדוד. במסגרת הפרויקט הציגה החברה גם תוכנית לבניית מסילות במקביל לכביש - מסילות שיועדו לקשר את רשת המסילות הצפונית בישראל עם רשת המסילות הדרומית של ישראל. כמו כן תוכננו המסילות לשמש כרכבת פרוורית, מערכת תעבורה להסעת המונים לכל האזור המטרופוליטני של תל אביב עם שלוחות בין-עירוניות. העבודות על מסילת איילון החלו רק ב-1987, עם העתקת תחנת הרכבת תל אביב מרכז ממקומה המקורי אל ערוץ נחל איילון; הקו הראשון שתוכנן היה שירות רכבת פרוורית עד פתח תקווה, בדומה לתוכנית מ-1972 (אך ללא שלוחה תת-קרקעית למרכז פתח תקווה).
קידום התוכנית בפועל החל רק בשנת 1997, במסגרת פרויקט קו הרכבת תל אביב - פתח תקווה - כפר סבא, שהיה מבוסס כולו על שימוש במסילת הירקון הקיימת והמסילה המזרחית ההיסטורית, שהייתה לה שלוחה לכפר סבא שנבנתה כבר ב-1961. במסגרת תוכנית זו תוכננו שבע תחנות (כולל תחנה חדשה בקריית אריה). העבודות על הפרויקט כללו בשלב הראשון חידוש ושדרוג המסילה והתחנות הקיימות עד תחנת הרכבת ראש העין דרום; השירות בקו זה החל לפעול בשנת 2000. המכרז לבניית תחנת קריית אריה פורסם בסוף שנת 2002, אך הוא בוטל עקב החלטה של הנהלת הרכבת לאחד את העבודות על התחנה עם העבודות להכפלת מסילת הירקון והמשך הקו לתחנת הרכבת כפר סבא. המכרז להקמת התחנה פורסם מחדש ב-2004 והעבודות במקום החלו רק בתחילת 2005. אף על פי שעל פי תנאי המכרז העבודות היו צריכות להסתיים בתוך שנה, פתיחת התחנה נדחתה לשנת 2007, והיא אף הופיעה בלוחות הזמנים שפורסמו בשנה זו. בפועל פתיחת התחנה נדחתה בכל פעם ולבסוף היא נפתחה במוצאי שבת ה-3 במאי 2008.
בין תחנת הרכבת לבין תחנת הנוסעים שתפעל בדפו קריית אריה של הקו האדום של הרכבת הקלה מתוכנן מעבר תת-קרקעי שיאפשר מעבר נוסעים בין התחנות. בכך תהיה קריית אריה אחת ממספר נקודות קישור, הפזורות ברחבי גוש דן, בין שתי המערכות.
ב-25 בדצמבר 2021 החל לפעול בתחנה קו נוסעים חשמלי מהרצליה לאשקלון במקום קו הנוסעים שפעל מהרצליה ועד באר שבע מרכז דרך קו הנגב המערבי.
מבנה התחנה
בתחנה שני רציפי צד משני צידי המסילה הכפולה, והמעבר ביניהם מתבצע בעזרת מעבר תת-קרקעי. צמוד לאולם הנוסעים נמצא הרציף הדרומי, רציף 1, וממנו יוצאות הרכבות לכיוון תל אביב. מרציף 2 יוצאות הרכבות לכיוון רעננה. מחוץ לתחנת הרכבת יש עמדת חניון הולנדי לאופניים ומשאבה לניפוח גלגלים.
בין אוגוסט 2020 ל-19 בנובמבר 2021 הותקנה בתחנה מערכת הזנה חשמלית עילית על ידי חברת SEMI הספרדית. המערכת מספקת מתח חילופין של 25 אלף וולט בתדירות של 50 הרץ ומאפשרת לציוד נייד רכבתי בעל פנטוגרף לפעול בתחנה. כיום יש לרכבת ישראל קטרי בומברדייה טראקס הגוררים קרונות דאבל דק מאותו יצרן וקרונועים חשמליים מדגם Desiro HC תוצרת סימנס.
ב-27 בנובמבר 2022 נחנך מבנה התחנה המשופץ לאחר שנתיים של עבודות הרחבה, שכללו חיבור לתחנה הסמוכה של הרכבת הקלה באמצעות מעבר תת-קרקעי, ושיפורים במבנה התחנה עצמו.
שירותי הזנה לתחנה
מקרא סימנים:
ינה סיקלאי
ינה סיקלאי (במקור שוורץ, בהונגרית: Sziklai Jenő; פילק, 13 ביוני 1888 – גמונדן?(אוסטריה), 15 בינואר 1945) היה שחקן, במאי, מנהל תיאטרון יהודי-הונגרי שנרצח בשואת יהודי הונגריה.
ביוגרפיה
סיקלאי נולד במשפחה יהודית כבנם של שמואל שוורץ ואֶאוּגניה זילבר-שוורץ.
הוא הופיע לראשונה אצל הבמאי ומנהל להקת תיאטרון ג'רג' פ. מיצ'קאי בשנת 1904.
בשנת 1938 החלה חקיקה אנטי יהודית נרחבת ומפלה עם החוק היהודי הראשון, בשנת 1939 החוק היהודי השני ובשנת 1941 החוק היהודי השלישי. בשל החוקים האנטי יהודיים האלה סיקלאי לא היה יכול לשחק על הבמה בשל יהדותו לכן בין השנים 1939 עבד בתיאטרון האופרטה של בודפשט כמנהל הכלכלי של המוסד וגם כמנהל כללי. החוזה שלו לא הוארך לאחר מכן והוא הוחלף במנהל לא יהודי. למרות גילו הוא גויס לשירות העבודה (עבודות כפייה ליהודים עבור הצבא ההונגרי) ב־23 באוקטובר 1944, הוא הוצעד לאוסטריה למחנה עבודה/ריכוז ושם נספה בתחילת 1945.
Tú
Tú (באנגלית: You, בעברית: אתה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הקולומביאנית שאקירה, מתוך אלבומה הרביעי, ?Dónde Están los Ladrones. הסינגל יצא לאור ב-2 בנובמבר 1998, כסינגל השני מתוך האלבום. את השיר כתבה שאקירה לבדה, והוא הופק על ידי שאקירה ולסטר מנדז. מבקריה ומעריציה של שאקירה מייחסים לשיר חשיבות רבה.
במצעדים העיקריים הגיע השיר למקום ה-1 במצעד השירים הלטיניים, וה-1 במצעד שירי הפופ הלטיניים.
וידאו קליפ
הווידאו הנלווה שיצא לשיר צולם ובוים על ידי אמיליו אסטפן. צוות הצילום ואסטפן החליטו כי הקליפ יצולם בשחור-לבן, וכי הוא לא יכלול פרטים רבים. לאורכו ניתן לראות את שאקירה יושבת על ספת ביתה, ומדי פעם קמה לקחת מזון מהמקרר.
הקליפ הועלה לערוץ ה-Vevo של שאקירה בשנת 2011, 13 שנים מצאתו המקורית. נכון למרץ 2020, מונה הצפיות שלו עומד על למעלה מ-63 מיליון צפיות.
מיקומי שיא
השיר זכה להצלחה רבה כאשר נכנס היישר אל המקום הראשון במצעד השירים הלטיניים ובמצעד שירי הפופ הלטיניים.
טקס פרסי אוסקר ה-86
טקס פרסי אוסקר ה-86 (באנגלית: 86th Academy Awards) התקיים להענקת פרסי האוסקר של האקדמיה האמריקאית לקולנוע למיטב סרטי הקולנוע והטלוויזיה של שנת 2013.
הטקס נערך בתיאטרון דולבי שבלוס אנג'לס, קליפורניה, בתאריך ה-2 במרץ 2014, והונחה על ידי אלן דג'נרס, שביצעה תפקיד זה בפעם השנייה.
"12 שנים של עבדות" זכה בפרס הסרט הטוב ביותר ובשני פרסים נוספים. "כוח משיכה" ו"חלום אמריקאי" היו בעלי מספר המועמדויות הגדול ביותר - עשרה, כאשר "כוח משיכה" זכה במספר הפרסים הרב ביותר - שבעה, ואילו "חלום אמריקאי" לא זכה כלל.
זוכים ומועמדים
המועמדויות לטקס פרסי אוסקר ה-86 הוכרזו ב-16 בינואר 2014 בתיאטרון סמואל גולדווין בבוורלי הילס. הסרטים עם מירב המועמדויות היו "חלום אמריקאי" ו"כוח משיכה", עם 10 מועמדויות.
הזוכים מודגשים ונמצאים בראש הרשימה.
אביגייל ברסלין
אביגייל קת'לין ברסלין (באנגלית: Abigail Kathleen Breslin; נולדה ב-14 באפריל 1996) היא שחקנית קולנוע יהודייה-אמריקאית. על תפקידה בסרט "מיס סנשיין הקטנה" משנת 2006 קיבלה מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר והפכה לאחת הצעירות שעשו זאת.
ביוגרפיה
ברסלין נולדה בניו יורק שבארצות הברית, למשפחה נוצרית בעיקרה ממוצא בריטי, אם כי סבתה מצד אביה הייתה יהודייה ומכך גם אביה יהודי. אימה קים (לבית וולש), מנהלת את הקריירה של בתה ואביה מייקל ברסלין הוא איש מחשבים. לה שני אחים גדולים, ראיין וספנסר ברסלין שגם הוא שחקן. ברסלין קרויה על שמה של אביגייל אדמס, אשתו של נשיא ארצות הברית השני ג'ון אדמס. האחים לבית ברסלין מתגוררים בבית המשפחה שבניו יורק.
אביה, מייקל, מת ב-26 בפברואר 2021 מסיבוכים הקשורים ל-COVID-19.
קריירה
ברסלין התחילה את קריירת המשחק שלה בגיל 3 כאשר השתתפה בפרסומת לרשת הצעצועים "טויס אר אס". בגיל 6 שיחקה לראשונה בסרט קולנוע, במותחן המסתורין של מ. נייט שאמלאן "סיינס". בסרט גילמה ברסלין את בתו של הכומר גרהאם הס.
בשנת 2004 שיחקה את דמותה של שרה דייוויס בדרמה הרומנטית "המהפך של הלן" של הבמאי גארי מרשל. בשנת 2005 השתתפה בפרק של "הלוחשת לרוחות" בתור שרה, חברתה לכיתה של מלינדה והרוח הראשונה שהיא ראתה.
בשנת 2006 שיחקה ברסלין בדרמה הקומית "מיס סנשיין הקטנה", בסרט גילמה ברסלין את דמותה של אוליב הובר ילדה קטנה עם אובססיה גדולה. אוליב חולמת לזכות בתחרות הילדה החמודה ביותר בארצות הברית. על תפקידה הייתה ברסלין בת ה-10 מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר אחת השחקניות הצעירות ביותר שהיו מועמדות לפרס זה, בנוסף, הייתה ברסלין מועמדת לפרס באפט"א.
ב-2007 שיחקה ברסלין בקומדיה הרומנטית "אהבה בתפריט". ב-2008 שיחקה בקומדיה "בטוח, אולי" ובקומדיית ההרפתקאות "האי של נים".
בשנת 2009 שיחקה ברסלין בדרמה המבוססת על הרומן "שומרת אחותי", בסרט גילמה ברסלין את דמותה הספרותית של אנה פיטצג'רלד, נערה מתבגרת אשר תובעת את הוריה על מנת לקבל את הזכות לעשות בגופה כרצונה ולעזור לאחותה קייט, החולה בלוקמיה מגיל שנתיים. באותה שנה שיחקה בקומדיה השחורה "ברוכים הבאים לזומבילנד".
בשנת 2011 שיחקה ברסלין בסרט "סילבסטר בניו יורק". בשנת 2013 יצא הסרט "הקריאה" ובו שיחקה ברסלין את קייסי וולסון, נערה שנחטפת ובמהלך כל הסרט מדברת עם מוקדנית מוקד החירום ג'ורדן טרנר (האלי ברי).
בשנת 2015 שיחקה במותחן "הנערה הסופית" בתפקיד ראשי. החל מאותה שנה החלה להשתתף בסדרת האימה "מלכות הצעקה" כשחקנית ראשית בשם שאנל מספר 5, חברת אחווה KKT ושפוטה של שאנל. בנוסף, כיכבה בסרט האימה "מגי" לצד ארנולד שוורצנגר, שגילם את אביה.
חיים אישיים
באפריל 2017, ברסלין אמרה בראיון שבן זוג לשעבר אנס אותה, ומאז היא מאובחנת בהפרעת דחק פוסט-טראומטית. היא הסבירה כי לא דיווחה על האונס באותה עת כי היא "הייתה בהלם מוחלט ובהכחשה מוחלטת" ו"חששה שלא יאמינו לה" מצד המשטרה, ושדאגה מפני פעולת נקם מצד התוקף.
הפרובינציות והטריטוריות של קנדה
קנדה מורכבת מעשר פרובינציות ושלוש טריטוריות. ההבדל בין פרובינציה לטריטוריה הוא בהיקף סמכויות השלטון המקומי:
השלטון הפדרלי והפרובינציות
לפרובינציות סמכויות רבות ביחס לממשל הפדרלי – סמכויות בנושא בריאות, חינוך, סעד. הממשל הפדרלי מעביר חלק מהמסים שהוא גובה לפרובינציות על מנת לממן נושאים אלה, וכן הפרובינציות יכולות לגבות בעצמן מיסים נוספים.
החל מזמן ייסודה של קנדה ועד היום אחת השאלות המרכזיות בפוליטיקה הקנדית היא שאלת היחס בין הממשל הפדרלי לבין הפרובינציות השונות. החוקה של 1867 הגדירה מהם התחומים להם הפרובינציות אחראיות ומהם התחומים להם הממשל הפדרלי אחראי. עם זאת, ביומיום בפועל מתברר כי הגבולות אינם ניתנים תמיד להגדרה ברורה, וכך אף שנושא הבריאות למשל הוא בעיקרו בתחום הפרובינציאלי, מעורבת הממשלה הפדרלית ביוזמות שונות לקידומו בכל קנדה.
תוארי בעלי תפקידים
תארים ושמות גופים בממשל בהשוואה בין הממשל הפדרלי הקנדי לבין הפרובינציות והטריטוריות:
פרובינציות קנדה
(אם לא נאמר אחרת - נתוני אוכלוסין הם נכון לשנת 2016).
הערות:
טריטוריות
בקנדה שלוש טריטוריות, כולן נמצאות מערבית למפרץ הדסון וצפוניות לקו רוחב 60° צפון. בעבר הן היוו טריטוריה אחת שנקראה הטריטוריה הצפון-מערבית.
פרובינציות וטריטוריות קנדה לפי אוכלוסין
זוהי רשימה של פרובינציות קנדיות ואוכלוסייתן, המבוססים על המפקד לסטטיסטיקה של קנדה (נכון ל-2011).
בקנדה יש עשר פרובינציות ושלוש טריטוריות. השטח של שלוש הטריטוריות של נונאווט, יוקון, והטריטוריות הצפון-מערביות מהווה יותר משליש שטחה של קנדה, אך הוא מאוכלס בדלילות, מה שמקטין את צפיפות האוכלוסין הכללית בקנדה. אוכלוסיית קנדה מתרכזת באזורים הסמוכים לגבול ארצות הברית. כתוצאה מכך, רוב הקנדים חיים באזורים עם צפיפות גבוהה יותר מהממוצע הארצי של 3.7 נפשות לקמ"ר.
שטחי מים מתוקים
שטחי המים המתוקים בקנדה כוללים אגמים, נהרות ומאגרי מים, אך לא כוללים את השטחים השונים שקנדה טוענת לבעלות עליהם באוקיינוס האטלנטי, באוקיינוס השקט ובאוקיינוס הארקטי. אין בקנדה אגמי מים מלוחים או ימות מים מלוחים.
שטח כולל של הפרובינציות והטריטוריות
הפרובינציות והטריטוריות לפי שטח כולל של פרובינציה וטריטוריה (הן שטח יבשתי והן שטחי מים מתוקים).
דן אנדוייה
דן אנדוייה (בצרפתית: Dan Ndoye; נולד ב-25 באוקטובר 2000 בניון שבשווייץ) הוא כדורגלן שווייצרי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת פ.צ. בזל מליגת העל השווייצרית ובנבחרת שווייץ.
קריירת מועדונים
אנדוייה גדל במחלקות הנוער של פ.צ. לה קוט ספורטס ולוזאן. הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצה הבוגרת של לוזאן במסגרת ליגת המשנה השווייצרית.
ב-27 בינואר 2020 חתם אנדוייה בניס מליגת העל הצרפתית, והושאל בחזרה ללוזאן עד לתום עונת. הוא ערך 31 הופעות ליגה במדי ניס, בהן הבקיע שער אחד.
ב-31 באוגוסט 2021 הושאל אנדוייה לפ.צ. בזל מליגת העל השווייצרית. ב-4 בפברואר 2022 חתם במועדון באופן קבוע.
קריירה בינלאומית
ב-24 בספטמבר 2022 ערך אנדוייה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת שווייץ, בניצחון 1–2 על נבחרת ספרד במסגרת ליגת האומות 2022/2023.
חומצת קינמון
חומצת קינמון או חומצה צינמית (Cinnamic acid) היא חומצה אורגנית חלשה (pKa=4.44) המופקת משמן קינמון. זהו חומר גבישי לבן המסיס מעט במים.
החומר נוצר בצמח על ידי פעולת האנזים פנילאלנין אמוניה-ליאז (PAL phenylalanine ammonia-lyase) על פנילאלנין. משמש כחומר טעם במזון ובתעשיית התרופות. השימוש העיקרי הוא באסטרים הנדיפים (מתיל, אתיל או בנזיל) לבשמים. האסטרים מקנים ניחוח של דבש או פרחים.
כימיה
חומצת קינמון מורכבת מחומצה פרופנואית הקשורה לטבעת פניל, ישנם 3 נגזרות של החומצה הנקראים הידרוקסיקינמונילים: פחמן אחד בטבעת קשורה לקבוצת הידרוקסיל (OH), הפחמן הסמוך בטבעת יכול להיות קשור להידרוקסיל, לחמצן-מתיל (O-CH3), או למימן בודד.
חסחוסן
חסחוסן (שם מדעי: Chlamydoselachus) הוא סוג בן שני מינים של דמויי כריש פרימיטיביים מהסדרה שש-זימאים, היחידי במשפחה חסחוסניים (Chlamydoselachidae). כמה חוקרים משייכים את כל בני המשפחה לסדרה עצמאית - חסחוסאים (Chlamydoselachiformes).
מאפיינים
דגים אלה דומים יותר לצלופחים מאשר לכרישים והם בעלי גוף מוארך ונחשי, ראשים מגודלים, מערכת שיניים חדות מוארכת וששה זימים בצידי הראש. הסנפירים שלהם קטנים והזנב מסתיים בשוט ארוך.
הכנסות ממיסים
הכנסות ממיסים (אנגלית: Tax revenue) הוא שמו של מדד המבטא את ההיקף הכספי של המסים שגובה המדינה מתוך סך התוצר בפרק זמן מסוים (בדרך כלל שנה).
חסחוסן
מאפיינים
הם חיים בעומק רב ומזונם כולל דגים ודיונונים. רק פרטים מעטים שלהם נמצאו.
מינים
מינים נספים שנכחדו:
הכנסות ממיסים
הכנסות ממיסים הוא סכום של שני חלקים: הכנסות ממיסים ישירים (שהוא מס המוטל על הכנסה כמו מס הכנסה, תשלומי הביטוח הלאומי, מס חברות וכו' ביחס לתוצר) והכנסות ממיסים עקיפים (שהוא מס המוטל על הצריכה כמו מע"מ, מס רכישה וכו' ביחס לתוצר). מדד זה אינו משקלל את שוויוניות גביית המס אלא את היקפו הכולל בלבד.
הכנסה ממיסים היא נתון חשוב לבחינת מצב המשק. הכנסות ממיסים גבוהות הוא גורם המדכא צמיחה כלכלית, מדכא יוזמה פרטית, מעודד העלמות מיסים, מעודד בריחת הון (השקעה של הון בחו"ל), מעודד הגירה שלילית (בעיקר של בעלי השכלה גבוהה ובעלי הון). הכנסה ממיסים נמוכה ממיסים היא גורם המעודד את התופעות ההפוכות. עם זאת, הכנסות ממיסים נמוכות מדי עלול לרמז על רמת שירותים נמוכה שמספקת המדינה לאזרחיה.
באופן פרדוקסלי קיימים מצבים (כאשר שיעורי המיסים גבוהים מאד) שבהם הפחתת שיעור המס מגדילה את כמות המיסים ואף מגדילה את ההכנסות ממיסים זאת מאחר שהפחתת מיסים מעודדת פעילות כלכלית ומקטינה את שיעור העלמות המס העלייה בתוצר הזו מביאה להעמקת המס לבעלי ההכנסות הגבוהות (במדינה שבה מערכת מיסים פרוגרסיבית).
ההכנסות ממיסים בישראל
בשנים הראשונות להקמתה של המדינה ועד למלחמת ששת הימים ההכנסות ממיסים בישראל היה נמוכות (פחות מ-25%) ואיפשר את הצמיחה המהירה של המשק. זאת לנוכח מדיניות רווחה דלת התקציב שהונהגה, תשלומי העברה קטנים וסלקטיביים והוצאות ביטחון מצומצמות של בין 5% לבין 6% בשנה בלבד. תקופה זו ובעיקר לאחר 1954 התאפיינה בצמיחה כלכלית מואצת ונמשכת (מהמהירות בעולם) של עד 10% בשנה. לאחר מלחמת ששת הימים עלן מאוד הכנסות ממיסים כתוצאה מעליה חדה בהוצאות וביטחון והשקעה ממשלתית בתשתית והגיע בתוך שנים אחדות לכ-40%. לאחר מלחמת יום הכיפורים עלו עוד יותר הכנסות ממיסים כתוצאה מעליה נוספת בהוצאות הביטחון והגיע ללמעלה מ-45%. עליה זו בוצעה בין היתר על ידי הנהגת מס ערך מוסף בשנת 1976 בשיעור של 8% שהלך ועלה בהדרגה. רמת נטל גבוהה כזו פוגעת ביכולתו של המשק לצמוח (ולתופעות שליליות נוספות) ונעשו מאמצים להפחתתו בסוף שנות השמונים ירדו הכנסות ממיסים אל מתחת ל 40%. מאז ועד היום נעשים מאמצים להפחית את הכנסות ממיסים אולם לנוכח צורכי הביטחון והצרכים האחרים הייחודיים למדינת ישראל הפחתה זו מוגבלת ונעשית בקצב איטי. בשנת 2021 הכנסות המדינה ממיסים עומדות על כ-32.23%.
על אף הפחתות המיסים ב (הפחתת מס חברות, מס הכנסה, מע"מ, ביטול מס בולים ועוד), בשנת 2008 עלו הכנסות ממיסים בישראל לרמה הגבוהה היותר מזה 9 שנים (כ-38%) וזאת, לנוכח הצמיחה הכלכלית שהביאה בעקיפין להעמקת הגביה. עם זאת, שיעור ההכנסה ממיסים נמוך בהשוואה בין ישראל לעומת המדינות המתועשות (שבהן הכנסות ממיסים הממוצע לשנת 2021 הוא כ-34.1%). על אף זאת, קיימות מספר הטיות במדידת ההכנסות ממיסים בישראל מול העולם, שמפחיתות את האומדן של ההכנסות בישראל ביחס לעולם. כך למשל מערך הפנסיות התעסקותיות שאינו בתקציב המדינה, מיעוט מיסוי ישיר של תשלומי העברה וכן שירות החובה בצה"ל בשנים בחיים בהן ביתר מדינות העולם צעירים רבים יוצאים לשוק העבודה.
בהשוואה בין הכנסות ממיסים בישראל לעומת המדינות המתועשות (שבהן הכנסות ממיסים הממוצעות לשנת 2007 הוא כ-32%) יש להביא בחשבון כי חלק מהכנסות ממיסים בחו"ל משמש למימון מערכת הפנסיה שמעניקה המדינה לאזרחיה. מאחר שבישראל מערכת הפנסיה ממומנת באופן אישי אין רואים בה מס ולכן אינה נכללת כחלק מההכנסות ממיסים. גובה התשלום הממוצע להקמת מערכת פנסיה ממלכתית הוא כ-5%. ולכן ניתן לאמר שלצורך השוואה בין ישראל לעולם יש לנכות 5% מהכנסות ממיסים במדינות שבהן הונהגה פנסיה ממלכתית.
יורם בר-גל
חיים אישיים
בר-גל נולד בקריית חיים, בן שני לזאב זילברגליט ויונה (לבית ברזניק). שניהם עלו לארץ כחלוצים מפולין בשנת 1933, והקימו את ביתם על חולות קריית חיים. הקריה של אותן שנים הייתה שכונת פועלים ובר-גל התחנך על ערכיה של התפיסה הסוציאליסטית שדגלו בה מייסדי היישוב. כבר בילדותו גילה עניין במגוון תחומים כמו אמנות וציור וכן בטבע הארץ. הרבה לטייל במסגרת תנועת הנוער, תחילה כחניך ומגיל הבגרות כמדריך ב"התנועה המאוחדת". לקראת היציאה לצבא שינה את שם משפחתו לבר-גל, בעקבות השינוי שהוליך אחיו פרופסור דוד בר-גל, כמה שנים קודם לכן. את השירות הצבאי עשה בנח"ל, ולאחר תקופה קצרה בקיבוץ כפר-עזה פנה ללימודים גבוהים.
כאשר היה חבר בקיבוץ כפר עזה נישא לנצחה בר-גל (לבית אפשטיין) ואיתה נולדו שלושה ילדים: דביר, רקפת ויונית. בשנת 1978 הסתיימו הנישואים הראשונים. בשנת 1985 נישא בר-גל פעם שנייה לד"ר ברוריה בר-גל (לבית קרס) שאיתה נולד בנו – תום. כמו כן אימץ בר-גל את הילה - ביתה של ברוריה (בולי) מנישואיה הראשונים.
עד שנת 1978 התגורר בקריית חיים ולאחר מכן עבר להתגורר בחיפה, לא רחוק מהאוניברסיטה בה לימד כל חייו.
השכלה גבוהה ואקדמיה
בלימודי התואר הראשון (1967-1965) התמחה בגאוגרפיה ובהיסטוריה, במסגרת השלוחה החיפאית של האוניברסיטה העברית בירושלים. אחר כך המשיך בלימודים גבוהים במחלקה לגאוגרפיה באוניברסיטה העברית בירושלים. משיכתו לנוף הארץ ויישוביה השפיעה על כיווני המחקר הראשונים. עבודת הגמר לתואר השני (1970) עסקה בשימושי הקרקע בכפרים ערביים בגליל המערבי, תוך אימוץ שיטות מחקר שהיו חדישות באותם ימים – הגיאוסטטיסטיקה, שפותחה באוניברסיטה בירושלים. בעבודת הדוקטורט המשיך בר-גל את תחום הגאוגרפיה החקלאית-יישובית ועסק בחקלאות הפרטית היהודית במושבות הקטנות בארץ (1975). בשתי עבודות אלה, הנחות היסוד הסמויות של המחקרים היו של דטרמיניזם גאוגרפי שהועמד במבחני המציאות הישראלית - הכלכלית והחברתית - של אותם ימים עם סיום לימודיו בירושלים קיבל בר-גל משרת מרצה בחוג לגאוגרפיה באוניברסיטת חיפה, ולימד בה במשך 45 שנים עד שפרש לגמלאות. במסגרת האוניברסיטה מילא תפקידים שונים, ביניהם ראש המחלקה לגאוגרפיה בשלוש תקופות שונות, הוליך לרפורמות שונות, ותרם לפיתוח תוכניות מחקר חדשות במסגרת החוג. כמו כן שימש חבר בוועדות אוניברסיטאיות רבות ובחוגים אוניברסיטאיים אחרים.
לאחר יציאתו לגמלאות התנדב למלא שורת תפקידים בארגונים ומוסדות שונים בעיקר אקדמיים – כאוניברסטאות ומכללות, בין השאר כתב מעל אלף ערכים בוויקיפדיה העברית.
המחקר המדעי
תפיסת העולם המדעית של בר-גל עוצבה תחילה בהשפעת מוריו באוניברסיטה העברית בירושלים. חקר תפיסת העולם של הגאוגרפיה והשינויים שעברה היו אחד מנושאי המחקר החשובים של בר-גל בשנות התשעים ואילך, תוך שהוא עצמו עבר ממחקרים קלסיים יישוביים בתחילת דרכו, למחקרים בכיוונים חברתיים ותרבותיים בהמשך. מחקריו הראשונים עסקו בתחום הגאוגרפיה היישובית הכפרית, כהמשך לעבודות התזה והדוקטורט. בשיתוף עם פרופסור ארנון סופר, נערך בשנות השבעים מחקר שעסק בתהליכים המתרחשים בכפרים הערביים בצפון הארץ. כאן זוהו שני תהליכים עיקריים: האחד - תהליך האורבניזציה של הכפר הערבי, שאף יצר רצפים אורבניים כמו באזור נצרת תהליך שני הובחן בהתקבעות האוכלוסייה הבדואית, תוך מעבר מחיי נוודות לחיי יוממות כחלק מכוח העבודה שנודד לעבר מרכזי התעסוקה התעשייתית והעירונית. מחקרים אלה, כמו הקודמים להם, הביאו לדיסונאנס בין האמונה בדטרמיניזם הגאוגרפי המצופה, לבין המציאות הנחקרת.
דימויים נופיים ומפות מנטליות
מושגי נוף הארץ טעונים במטען אידאולוגי-הסטורי. כפי שנראה ממחקר שעורר התעניינות וסערה גדולה בתחילת שנות השמונים: מחקר "ביצות עמק יזרעאל – מיתוס ומציאות" (1983), מחקר שנעשה בשיתוף עם שמואל שמאי, סטודנט באותם ימים. במחקר זה הוצג הפער בין הדימוי של הביצות כפי שבא לידי ביטוי בספרי לימוד, חומרי התעמולה של הקרן הקיימת, השירה העברית ומקורות אחרים – מקורות לא אובייקטיביים, לבין היקפן של הביצות כפי שתועד במקורות בלתי תלויים כמו צילומי אוויר גרמניים בזמן מלחמת העולם הראשונה או מפות מאותה תקופה.
מחקרי התעמולה של הקרן הקיימת
מחקרי המפות המנטליות של ישראל הביאו לתשומת הלב לחשיבות תהליכי הסוציאליזציה הציוניים, שהשתמשו במפות להקניית תחושת המולדת והארץ היעודה. עד קום המדינה, הארגון החשוב ביותר שעסק בהפצת התעמולה הציונית היה "הקרן הקיימת לישראל". אמצעי איסוף הכספים שלה – "הקופסה הכחולה" ומפת ארץ ישראל שהופיעה עליה - הפכו לאייקון ציוני מוכר וידוע בכל רחבי העולם היהודי. מחקרו הגדול של יורם בר-גל על מחלקת התעמולה של הקק"ל חשף את המניעים והדרכים בהם שימשה מפת הארץ להשגת מטרות האידאולוגיה הציונית. מחקר זה סוכם בספר "סוכנת תעמולה ארץ ישראלית". "הקופסה הכחולה" לא הייתה רק כלי קיבול לאיסוף פרוטות, או פריט מרכזי בטקסים שפותחו בהשראת הקק"ל, אלא גם מכשיר חשוב להעברת מסר פוליטי. דמות הארץ הופיעה על "הקופסה הכחולה" כשטח צבוע לבן על גבי חזית הקופסה וצלעותיה - מרחב ריק, ללא יישובים וללא תושבים. אמנם הערים הגדולות - ירושלים, תל אביב וחיפה - מצוינות על גביה, אך בכתב קטן ולא בולט על רקע הריקנות הגדולה של המרחב הלבן.
ראשיתה של הגאוגרפיה באקדמיה בארץ
משנפתחה האוניברסיטה העברית בירושלים (1925) היה בין מטרותיה לימוד "טבעה של הארץ", נושא שהוא בלב ליבה של הגאוגרפיה. עם זאת, הקמתה של מחלקה לגאוגרפיה באוניברסיטה נדחתה עד לאחר קום המדינה (1949/50) מנימוקים חברתיים פוליטיים סירבו לתת מינוי בירושלים לד"ר אברהם יעקב ברוור, ולד"ר נתן שלם, יליד סלוניקי שלמד באיטליה.
ד"ר נתן שלם, שבניגוד ליעקב ברוור שפעל דרך הפקולטה למדעי הרוח, ניסה להקים מחלקת לגאוגרפיה דרך מדעי הטבע. קורות חייו ויומניו של נתן שלם שימשו נושא ספרו של בר-גל "מי שחלם – נתן שלם ויומניו". למחייתו בארץ ישראל עבד בהוראה בגימנסיה בירושלים ובמקומות נוספים. עם חבריו זאב וילנאי, דוד בנבנשתי ופנחס כהן ניהל את "אגודת המשוטטים", ותרם רבות להפצת "ידיעת הארץ" בחוגים רחבים.