cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
R2-D2
עלילותיו בסרטים
R2D2 מופיע לראשונה מבחינה כרונולוגית בסרט אימת הפנטום כאשר הוא, יחד עם 4 רובוטים נוספים מסוגו שלו, מנסים לתקן את החללית של המלכה אמידאלה. מתוך החמישה, R2D2 הוא היחיד שמצליח לתקן את החללית ולשרוד – דבר אשר גורם למלכה לקרוא לו לסיפון ולהודות לו באופן אישי. הוא מתלווה לחוליית החיפוש אחר חלקי חילוף לספינה, הכוללת את קווי-גון ג'ין, המלכה אמידאלה וג'אר ג'אר בינקס, בכוכב טטואין. שם הוא פוגש באנאקין סקייווקר, מי שיצר את C-3PO, שבעתיד יהפוך לחברו הטוב.
במהלך הסרטים מבצע R2D2 תיקונים רבים ומציל את C-3PO. בסרט השני כאשר הוא נהרס במפעל הדרואידים, ובסרט החמישי כש-C-3PO פורק על ידי חיילי סער בגלל שנכנס למקום אסור בארמונו של לאנדו קלריסיאן בבספין.
בסרט "עלייתו של סקייווקר" הוא מחזיר ל-C-3PO את זיכרונו.
קישורים חיצוניים
Figuren aus Star Wars
ויקטור באבש
ויקטור באבש (ברומנית: Victor Babeș, 4 ביולי 1854 וינה - 19 באוקטובר 1926 בוקרשט) היה רופא, מיקרוביולוג ופתולוג רומני, אחד מחלוצי הבקטריולוגיה בעולם; יחד עם הצרפתי קורניל חיבר, בגיל 31, את ספר הלימוד המקיף הראשון בתחום זה. הוא נבחר, כמו אביו - וינצ'נציו באבש, לפניו - כחבר האקדמיה הרומנית החל משנת 1893. היה בעל שורשים רומנים ואוסטריים.
רקע משפחתי ושנותיו המוקדמות
הוא נולד בווינה כשני מבין תשעת ילדיו של וינצ'נציו באבש קלוצ'ריו (1907-1822), שהיה משפטן, פובליציסט ועסקן פוליטי רומני מחבל באנאט, אשר פעל בבודפשט ובווינה. אמו, סופיה גולדשניידר, הייתה ממוצא גרמני-אוסטרי. למרות ששפת אימו הייתה גרמנית, אביו דאג שילמד רומנית ויירשם לכמה שנות לימוד בבית ספר יסודי רומני, בעיר לוגוז'. כנער שאף באבש לעשות קריירה במוזיקה ובתיאטרון, אך לאחר מות אחותו אלמה מסיבוכי בטן של ממחלת השחפת, החליט להקדיש את עצמו לרפואה. מאוחר יותר החזיק באבש בחדרו פסל דיוקנה של אלמה המנוחה. ויקטור באבש סיים את בית הספר התיכון בגימנסיה בווינה, אחר כך בגימנסיה הקתולית האוניברסיטאית בבודפשט. בהמשך למד רפואה - כשנתיים באוניברסיטה של בודפשט, ואחר כך באוניברסיטת ווינה, וקיבל ב-1878 תואר דוקטור לרפואה. במהלך השנים זכה הצעיר למלגה מקרן "אמנואיל גוז'דו", שנועדה לעזור לסטודנטים רומנים. באבש היה מגיל צעיר בעל תודעה לאומית רומנית ופעל, בין היתר, כסגן יושב ראש חברת הסטודנטים הרומנים ע"ש "פטרו מאיור" בבודפשט. כסטודנט מצטיין בבירת הונגריה התקבל לשורות "החברה למדעי הטבע" בעיר.
פעילותו המדעית
בשנים 1883-1882 ו-1885-1884, בעידודם של כמה רופאים הונגרים חשובים, נשלח עם מלגה על ידי הממלכה ההונגרית להשתלמות באוניברסיטאות וירצבורג, טובינגן, מינכן והיידלברג, וכן לסטרסבורג ופריז. נלהב מתגליותיו של לואי פסטר, הוא עבד בפריז במעבדתו של פסטר עצמו, ולאחר זמן עם ויקטור אנדרה קורניל, שהיה מומחה בהיסטופתולוגיה. בתקופת עבודתו בבודפשט פרסם באבש כ-58 עבודות מחקר ומאמרים, מתוכם 26 בשפה ההונגרית.
בשנת 1885 גילה טפיל של הקרציות מקבוצת הנבגוניות, שכונה על פי שמו באבסיה - Babesia (ממשפחת Babesiidae), הגורם למחלה נדירה וחמורה בשם בבסיוזיס (Babesiosis) (ידועה גם כ"קדחת מטקסס"), התוקפת בעיקר בעלי חיים. באותה שנה - יחד עם קורניל - פרסם ספר לימוד מקיף לבקטריולוגיה "החיידקים ותפקידם בהיסטופתולוגיה של המחלות הזיהומיות".
בשנים 1886-1885 עבד באבש במעבדות של רודולף וירכו ושל רוברט קוך בברלין. באבש הדגים לראשונה את נוכחות חיידקי השחפת בשתן של החולים במחלה זו, וכן גופי "אינקלוזיות תאיות" בנוירונים הנגועים בכלבת, אשר שימשו לאבחון המחלה; גופים אלה מכונים "גופי באבש-נגרי". בשמו קשור גם תיאור "אינקלוזיות מטאכרומטיות", הקרויות "גופי באבש-ארנסט", שבציטופלזמה של חיידקים גראם-חיוביים כמו זה של דיפתריה.
באבש עסק גם בתחום הסרותרפיה וכשעבר שוב לפריז, היה הראשון שהנהיג את החיסון נגד כלבת בהונגריה (יחד עם אנדרה הגייש), ולאחר זמן אף ברומניה. עבודתו תרמה משמעותית גם לרפואה הווטרינרית, בעיקר בתחום המניעה וכן בטיפול בעזרת נסיובים. בשנת 1881 התמנה ויקטור באבש למרצה בכיר, וב-1885 כששב להונגריה, מונה לפרופסור שלא מן המניין להיסטופתולוגיה באוניברסיטת בודפשט, וניהל את המעבדה לבקטריולוגיה בקליניקה של קוראני.
עד במשפט "עלילת הדם בטיסאסלאר"
ב-1882-1883 זועזעו הונגריה ויהדותה על ידי עלילת הדם ביישוב טיסאסלר, כש-15 יהודים הואשמו ברציחת נערה נוצרייה לצורך פולחן דתי בחג הפסח. דייגים משו מהנהר את גופת הנערה הנעדרת, שהסתבר שהייתה הרה והתאבדה לאחר שננטשה על ידי חברה; ואולם, המעלילים הצליחו לפברק ראיות לכך שהגופה אינה של ה"קרבן", אלא הושגה על ידי היהודים ברמייה כדי להפריך את ההאשמות נגדם. לבקשתו של סניגור היהודים, קארוי אטבש, ניתח באבש את הגופה ומסקנותיו תרמו במידה רבה להוכחת חפותם של הנאשמים היהודים. את עדותו המקצועית של באבש ציין אטבש בספרו "המשפט הגדול" (A nagy per).
פעילותו המדעית ברומניה
ב-1887 נענה באבש לבקשת אביו והסכים להצעת הנסיך דימיטריה סטורדזה, שר החינוך הרומני דאז, לעבור לבוקרשט וללמד שם כפרופסור לפתולוגיה ולמיקרוביולוגיה בפקולטה המקומית לרפואה (כיום אוניברסיטת קרול דאבילה לרפואה ולרוקחות). ב-28 באפריל 1887 הקים באבש בבירת רומניה את המכון לאנטומיה פתולוגית ולבטקריולוגיה, שהיה למכון הראשון למחקר רפואי במדינה זו. רשויות האוניברסיטה והרפואה בהונגריה קיבלו בהבנה את הצעד ואת התפטרותו מאוניברסיטת בודפשט. בשובו לרומניה ביקש באבש לתרום לרפואה ולמדע לבני עמו, בארצו. באבש יישם ברומניה ובהונגריה שכלול של שיטת החיסון נגד כלבת, שהומצאה במקור על ידי לואי פסטר. באבש גם גילה, לראשונה, כמה עשרות מיקרואורגניזמים. ב-1900 הוא הקים בבוקרשט את ה"חברה האנטומית" שעודדה מחקר אנטומו-קליני שם. ב-1913 הפיק חיסון שעזר במיגור מגפת הכולרה בבולגריה. בבוקרשט באבש התגורר כל שאר חייו במתחם הפקולטה לרפואה. עם איחוד טרנסילבניה ורומניה מונה ב-1919 לפרופסור באוניברסיטה שהוקמה על ידי שלטונות רומניה בעיר קלוז', ולימים נקראה גם על שמו: "אוניברסיטת באבש-בויאי".
מעורבותו החברתית והשקפת עולמו
באבש עסק מקרוב ברפואה המניעתית, כולל בסוגיות כאספקת מים ליישובים, ארגון על בסיס מדעי של המאבק במגיפות וכו'.
אידאולוגית, השקפתו הפילוסופית הייתה מטריאליסטית, הוא האמין באופי האובייקטיבי של היקום וכן של חוקי הטבע והסיבתיות; לכן, הוא התנגד לאגנוסטיציזם של קנט, לתאוריית הרעיונות המולדים של דקארט, ולאפריוריזם האידיאליסטי של שלינג, כמו גם לפידאיזם.
ויקטור באבש נפטר בבוקרשט ב-1926 בתקופה של סטרס, כשדובר על הוצאתו בכפייה לגמלאות, ונקבר בחצר "מכון באבש". עם הזמן, כשהמוסד ויתר על חלק משטחו, הועבר קברו בסמוך למכון הרפואי ע"ש יון קנטקוזינו.
אחיו הקטן, הכימאי אורל באבש עבד במכון שלו בבוקרשט. בנו של אורל, אאורל א. באבש, גם הוא רופא, המציא מבחן לגילוי מוקדם של סרטן צוואר הרחם ששוכלל על ידי גאורגיוס פאפאניקולאו לבדיקת משטח צוואר הרחם.
ספרים
באבש פרסם כ-1300 מחקרים ומאמרים מדעיים. .*1879 ''Considerațiuni asupra raportului științelor naturale către filozofie (הרהורים בנוגע ליחס בין מדעי הטבע ובין הפילוסופיה) (עם גאורגה מרינסקו ופול בלוק "אטלס להיסטולוגיה פתולוגית של מערכת העצבים") (Analele Institutului de Bacteriologie şi Patologie)
קישורים חיצוניים
Al XVIII-lea Simpozion al cercetătorilor români din Ungaria în 29-30.11.2008, Giula 2009, Institutul de cercetări al românilor din Ungaria Szinnyei József Magyar ìrok élete és munkái I, Budapest, Hornyánszky 1891
דון סנדרלייג'
דונלד ג'יימס "דון" סנדרלייג' (באנגלית: Donald James "Don" Sunderlage; 20 בדצמבר 1929 – 15 ביולי 1961) היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1953–1955.
קריירת משחק
בדראפט ה-NBA 1951 נבחר סנדרלייג' בבחירה התשיעית על ידי קבוצת פילדלפיה ווריורס, אולם דחה את תחילת הקריירה לטובת גיוסו לצבא ארצות הברית. לקראת עונת הועבר בטרייד למילווקי הוקס, במדיה שיחק בעונתו הראשונה ב-NBA. במשחקו השני עם ההוקס קלע 28 נקודות מול פורט ויין פיסטונס, במה שהתברר בדיעבד כשיא הקריירה שלו. במהלך אותה עונה, בה רשם ממוצעים של 11.2 נקודות, 3.3 ריבאונדים ו-2.8 אסיסטים למשחק, נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA.
בספטמבר 1954 הועבר בטרייד לאלופת העונה הקודמת, מיניאפוליס לייקרס, ובפברואר 1955 שוחרר ממנה לאחר 45 משחקים. בקיץ 1955 פרש ממשחק, בגיל 25, לאחר שתי עונות בלבד ב-NBA.
ב-15 ביולי 1961 נהרג יחד עם אשתו מרי בתאונת דרכים בדרום ויסקונסין. היה בן 31 במותו.
זקפה
זקפה היא מצב שבו הפין מתקשה, היקפו ואורכו גדלים והוא מתרומם לזווית שיכולה להשתנות אצל אנשים שונים בין זווית אופקית לזווית כמעט אנכית (ביחס לגוף).
אצל הנשים, הדגדגן מכיל רקמות ספוגיות שמתקשחות במהלך גירוי מיני. זקפה זו פחות גלויה לעין.
זקפה גברית
זקפה דרושה לקיום יחסי מין וגינליים ואנאליים. זקפת הפין נגרמת בדרך כלל מגירוי מיני או מהתעוררות מינית, ויכולה להתרחש גם במהלך חלומות ארוטיים. זקפה עשויה להיגרם גם על ידי גירוי פיזי, או על ידי הלחץ של שלפוחית שתן מלאה.
זקפה מופיעה גם אצל ילדים קטנים וגם אצל עוברים ברחם. גברים רבים מתעוררים מהשינה עם זקפה, המכונה "זקפת בוקר". הסיבה לכך היא, ככל הנראה, לחץ שמפעילה שלפוחית השתן על בלוטת הערמונית, דבר הגורם לזקפה. בנוסף לכך, גבר חווה בממוצע 3–7 זקפות בלילה, שמשך כל אחת מהן כחצי שעה, ומקורן בשנת ריצודי עיניים מהירים, המתאפיינת בעיכוב הפרשת נוראדרנלין באזור מסוים בגזע המוח, מה שמוביל לזקפה. גבר שמתעורר בעת תקופה כזאת, עשוי להבחין בזקפה עם יקיצתו.
אופן פעולת המנגנון
הזקפה מושגת על ידי שני מנגנונים שפועלים יחד: זרימה מוגברת של דם אל כלי הדם ברקמה המתקשחת, וזרימה מואטת של הדם היוצא מהפין. הזקפה מתרחשת כאשר שני מבנים ספוגיים ודמויי צינור העוברים לאורכו של הפין (שמם הלועזי הוא corpora cavernosa) מתמלאים בדם ורידי. הרקמה הספוגית מתפשטת, ומפעילה לחץ על רקמה צפופה המקיפה אותה (tunica albuginea). הרקמה הצפופה מגבילה את התרחבות המבנים הספוגיים, וכתוצאה מכך מתקשח הפין.
מבנה צינורי, corpus spongiosum, נמצא ממש מתחת למבנה corpora cavernosa שמכיל את השופכה, ודרכו עוברים השתן או נוזל הזרע במהלך מתן שתן או שפיכה, בהתאמה. גם מבנה זה יכול להתמלא בדם, אבל פחות מהמבנה corpora cavernosa.
מצבים שונים, לדוגמה מחלת הסוכרת, גורמים לאין-אונות (אימפוטנציה), בעיה שבה אין זקפת הפין מספיקה לקיום מגע מיני תקין. בשנים האחרונות פותחו מספר תרופות כדי לטפל במצב זה.
הזקפה נוצרת על ידי אותות ממערכת העצבים הפאראסימפתטית; היא מגיבה למערכת העצבים הסימפתטית שאחראית בעיקר ל"תגובת הילחם או ברח". הדבר מסביר מדוע במצבי לחץ קשה או בלתי אפשרי להשיג זקפה. מערכת העצבים הסימפתטית אחראית גם לגרימת השפיכה, והדבר מסביר מדוע רוב הגברים מאבדים את הזקפה לאחר השפיכה.
זקפה יכולה להופיע באופן ספונטני בהיעדר גירוי מיני כלשהו, במיוחד אצל נערים מתבגרים. אצל כל הגברים שמסוגלים לזקפה מבחינה פיזיולוגית, היא מופיעה במהלך השינה, לרוב מספר פעמים בכל לילה. זקפה כזו נקראת "תפיחת פין לילית", והיא מתרחשת במהלך שנת רע"מ (REM). אצל גבר ממוצע תופיע בלילה זקפה במשך 100 דקות בסך הכל. מטפלים מיניים מנצלים זאת כדי לוודא אם הגורמים לאין-אונות הם פסיכולוגיים או פיזיולוגיים. חולים הסובלים מאין-אונות מקבלים מתקן אלסטי המולבש סביב הפין ומסוגל למדוד שינויים בהיקף הפין. המתקן משדר את המידע למחשב לניתוח מאוחר יותר. גברים שמופיעה אצלם זקפה ספונטנית במהלך השינה, אבל לא בזמן ערות, נחשבים כתוצאה מכך לסובלים מהפרעה נפשית, למשל הפרעת חרדה מינית (SAD – Sexual Anxiety Disorder), שמונעת מהם לתפקד מינית.
לאוננות אין השפעה על זקפה, מלבד ירידה זמנית בדחף המיני שבאה לאחר האורגזמה והשפיכה - השפעה זהה לזו של מגע מיני.
זקפת מוות היא זקפה המתרחשת לעיתים לאחר המוות, בעיקר לאחר תלייה ונצפתה בקרב בני אדם אשר הוצאו להורג בעזרת תלייה. הסיבה העיקרית לכך היא שלאחר התלייה נמשך הדם בגוף למטה, כתוצאה מכוח המשיכה. הדם ממלא את הרגליים וממשיך להצטבר בחצי הגוף התחתון. עקב היות הפין בעל רקמת דם ספוגית, מתמלא גם הוא וכל עוד הגופה נשארת במצב זה, לחץ הדם על פלג הגוף התחתון יגרום לזקפה מלאכותית זו. היווצרות גזים של ריקבון יכולה גם לגרום לתופעה.
חוסר תפקוד
כישלון במנגנון הזקפה ידוע כאין-אונות. אין-אונות אצל בני אדם שמקורה פיזיולוגי מטופלת על ידי התקנים תותבים ועל ידי תרופות המצריכות מרשם. כמה תרופות מוזרקות היישר למבנה corpus cavernosum או מועברות בדרכי השתן, וגורמות ישירות לזקפה אפילו בהיעדר גירוי מיני, בעוד שתרופות מסוג מעכב פוספודיאסטראז מסוג 5, כמו ויאגרה, סיאליס או ורדנפיל נלקחות דרך הפה ועוזרות לקבל זקפה שמושגת על ידי גירוי מיני.
לעיתים נדירות יכולה העורלה שעל הפין הזקוף להיות מתוחה מאוד ובלתי ניתנת להזזה על גוף הפין, ולכן מפריעה לקבלת זקפה תקינה. מצב זה נקרא היצרות העורלה, ובדרך כלל קל מאוד לטפל בו.
האראלד אדלסטם
גוסטב האראלד אדלסטם (בשוודית: Gustav Harald Edelstam; 17 במרץ 1913 – 16 באפריל 1989) היה דיפלומט שוודי. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא זכה לכינוי "Svarta nejlikan" ("הפימפרנל השחור", הרמז לסקרלט פימפרנל) על כך שסייע למאות יהודים נורווגים, כמו גם לסוכני SOE וחבלנים לברוח מהגרמנים.
בראשית שנות השבעים הוא הוצב בסנטיאגו דה צ'ילה, ונודע כ"ראול וולנברג של שנות השבעים" כשסייע ליותר מ-1,200 צ'ילאנים, מאות דיפלומטים קובניים ואזרחים ו-67 פליטים אורוגוואים ובוליביים שנמלטו מרדיפות על ידי הדיקטטור אוגוסטו פינושה.
ראשית חייו
אדלסטם נולד בסטוקהולם שבשוודיה, בנם של פביאן אדלסטם והילמה דיקינסון. אחיו הצעיר היה השגריר אקסל אדלסטם ונכדו של חבר הפרלמנט ארנסט אדלסטם. בשנת 1933 קיבל תואר במשפטים בסטוקהולם.
בשנת 1939 הועסק כנספח במשרד החוץ בסטוקהולם ולאחר מכן שירת כדיפלומט ברומא, במשרד החוץ בסטוקהולם בשנת 1940 ובברלין בשנת 1941.
הצלת יהודים ואחרים בנורווגיה
בשנת 1942 מונה אדלסטם לסגן הקונסול השני של שוודיה באוסלו בירת נורווגיה. הוא שירת שם עד שנת 1944. כדיפלומט בנורווגיה הכבושה על ידי הנאצים, אדלסטם הציל את חייהם של מאות יהודים נורווגים כמו גם אחרים, מלוחמי המחתרת נגד קוויזלינג.
המשך הקריירה
ב-1944 הוחזר אדלסטם לסטוקהולם ומונה למזכיר שני במשרד החוץ. היה מזכיר שני במשרד החוץ בסטוקהולם בשנת 1946, שימש כמזכיר הראשון ב-1948 ומזכיר ראשון בהאג בשנת 1949 ובוורשה בשנת 1952. הוא היה אז המזכיר הראשון במשרד החוץ בסטוקהולם בשנת 1953 וממלא מקום השגריר בשנת 1956. בשנת 1958 נשלח לווינה כיועץ השגרירות, ובשנת 1962 נשלח לאיסטנבול כקונסול כללי. הוא שהה באיסטנבול עד 1965 ולאחר מכן היה שגריר בג'קרטה ובמנילה בשנים 1966 עד 1968. אדלסטם נשלח אז למרכז אמריקה, שם היה שגריר בגואטמלה סיטי, במנגואה, בסן חוסה, בסן סלבדור ובטגוסיגלפה בשנים 1969 עד 1972.
הצלת קובנים ואחרים בצ'ילה
בשנת 1972 נשלח אדלסטם לסנטיאגו דה צ'ילה כשגריר. לאחר ההפיכה הצבאית ב-1973 נגד נשיא צ'ילה סלבדור איינדה, שגרירות קובה הייתה תחת אש של טנקים, והקובנים החזירו אש מהחלונות; אדלסטם אחז בידו דגל שוודי והלך לפני הטנקים כשהכדורים חולפים על פניו. הוא הוציא את הקובנים מהשגרירות ולקח אותם לשגרירות שוודיה, ואז הבריח אותם מצ'ילה למקום מבטחים. לאחר המקרה, שגרירות קובה בסנטיאגו דה צ'ילה נותרה תחת חסות שוודית במשך 18 שנה עד 1991. ראש הממשלה אולוף פלמה העניק לו את כל תמיכתו.
אדלסטם גם עזר לקובנים רבים אחרים לברוח מצ'ילה ופידל קסטרו כינה אותו גיבור. בשל אומץ ליבו והיושר המוסרי שלו, אדלסטם נחשב נחשב כגיבור מודרני אמיתי בקרב מיליונים ברחבי אמריקה הלטינית ובמיוחד בקרב מאות אלפי הצ'יליאנים שנאלצו לצאת לגלות על ידי המשטר הדיקטטורי.
המשטר הצבאי הצ'יליאני התנגד לאדלסטם והכריז עליו כאישיות בלתי רצויה בדצמבר 1973. אדלשטם חזר לסטוקהולם ובמהלך 1974 נשלח כשגריר באלג'יר בעצתו של אויבו הגדול ביותר של אדלשטם, הדיפלומט וילהלם וכטמייסטר. הוא עזב את התפקיד ופרש בשנת 1979.
חיים אישיים
הוא היה נשוי בשנים 1939–1958 לרוזנת לואיז פון רוזן (ילידת 1918), בתם של הרוזן הנס פון רוזן ודגמר (וויקסטרום, טרם נישואיה) ובשנים 1959–1963 לנטשה מיכייב. אדלשטם התחתן בפעם השלישית בשנת 1981 עם כריסטין קולמיין. מנישואיו עם פון רוזן נולדו לו שלושה בנים: קרל (נולד ב-1941), הנס (נולד ב-1943) ואריק (נולד ב-1946). אדלסטם נפטר מסרטן בשנת 1989.
בתרבות פופולרית
סרט על מעשיו של אדלשטם בצ'ילה, בשם הפימפרנל השחור, יצא בספטמבר 2007. השחקן מיכאל ניקוויסט מגלם את דמותו.
בשנת 2019 גילם אותו מייקל פרסברנדט בסדרת הטלוויזיה הפינית-צ'יליאנית "גיבורים בלתי נראים". הסדרה מתארת את מאמציו של הממונה על היחסים בשגרירות הפינית להציל פליטים מצ'ילה במהלך ההפיכה הצבאית בשנת 1973.
מדליית השירות באנטארקטיקה
מדליית השירות באנטארקטיקה (ASM) הוקמה על ידי הקונגרס של ארצות הברית ב-7 ביולי 1960, במסגרת חוק ציבורי 600 של הקונגרס ה-86. המדליה נועדה לשמש כפרס צבאי אשר יחליף מספר פרסי הנצחה שהונפקו עבור משלחות קודמות לאנטארקטיקה מ-1928 עד 1941.
עם יצירת מדליית השירות של אנטארקטיקה, הוכרזו מדליות ההנצחה הבאות כמיושנות; מדליית משלחת בירד לאנטארקטיקה, מדליית משלחת בירד השנייה לאנטארקטיקה, מדליית משלחת אנטארקטיקה של ארצות הברית.
מדליית השירות של אנטארקטיקה נחשבת לפרס של הכוחות המזוינים של ארצות הברית, שהונפקה על שם משרד ההגנה של ארצות הברית, והיא מורשית לענידה על מדים פעילים. המדליה עשויה להיות מוענקת גם לאזרחי ארצות הברית ולאזרחים של מדינות זרות המשתתפים במשלחת לאנטארקטיקה של ארצות הברית ביבשת בהזמנת סוכנות אמריקאית משתתפת.
המקבילות הארקטיות של מדליית השירות של אנטארקטיקה הן ה-Army Arctic Tab, Navy Arctic Service Ribbon, מדליית השירות הארקטי של משמר החופים וסרט שירות הסיור הקצר של חיל האוויר בחו"ל עם מכשיר ארקטי "A".
הישראלית היחידה שזכתה עד כה במדלית השירות באנטארקטיקה היא הגר לנדסמן-פלס.
קריטריונים
כדי לזכות למדליית השירות של אנטארקטיקה, הצוות חייב להתאמן או לשרת עשרה ימים כשהם מוצבים ביבשת האנטארקטיקה, או על סיפונו של כלי שיט במימי אנטארקטיקה, המוגדרים מדרום לקו הרוחב 60. צוותי טיסה המבצעים משימות הובלה לאנטארקטיקה זכאים ליום שירות אחד עבור כל משימת טיסה שבוצעה בתוך פרק זמן של 24 שעות. אזרחים העובדים במתקן מחקר או על ספינת מחקר זכאים לקבל גם את מדליית השירות של אנטארקטיקה דרך הקרן הלאומית למדע, בתנאי שהם יישארו גם מדרום לקו הרוחב של 60 מעלות לתקופה מצטברת של 10 ימים, או 30 ימים אם לפני 10 באוקטובר 2008.
מראה המדליה
הפרס מוענק כמדליית ארד, בקוטר של 1+1⁄4 אינץ'. החלק הקדמי שלה מורכב מנוף קוטבי ודמות עומדת בלבוש אנטארקטיקה הפונה לחזית בין המילים המונחות אופקית, "ANTARCTICA" משמאל לדמות ו"SERVICE" מימין לדמות.
בצד האחורי של המדליה יש הקרנה קוטבית עם קווים גאודזיים של יבשת אנטארקטיקה על פניהם המילים "אומץ", "קורבן" ו"התמסרות", כולם בתוך גבול דקורטיבי מעגלי של פינגווינים וחיות ימיות.
דיסקים וסוגרים למשרתי חורף
לאותם עובדים המבצעים שירות חורף ממושך באנטארקטיקה, מאושר דיסק "Wintered Over" המתלבש רק על הסרט של המדליה בגודל מלא. מכשיר ה"דיסק" הקטן יותר מולבש על הסרט האחיד כדי לזהות שירות זה.
התקן Wintered Over מוענק כדי לציין את מספר החורפים המשרתים ביבשת אנטארקטיקה. המכשיר מולבש כדיסק על סרט הפרס ומונפק בברונזה לשירות חורף אחד, זהב לשניים וכסף לשלושה חורפי שירות או יותר. על המדליה בגודל מלא עונדים אבזם, שהונפק באותה מידה, ועליו כתובות המילים "Wintered Over".
אוסקר הילמרק
אוסקר קארל ניקלאס הילמרק (בשוודית: Oscar Karl Niclas Hiljemark; נולד ב-28 ביוני 1992) הוא כדורגלן עבר שוודי ששיחק בעמדת הקשר. כיום משמש כמאמן כדורגל המאמן את אולבורג.
קריירת מועדונים
הילמרק התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של גיסלאבדס ובשנת הצטרף למחלקת הנוער של אלפסבורג. ב-26 בספטמבר 2010, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 2-2 נגד ברומפויקרנה. ב-27 ביוני 2011, הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–2 נגד סרינסקה.
ב-4 בינואר 2013, הילמרק חתם בפ.ס.וו. איינדהובן מליגת העל ההולנדית תמורת 2.2 מיליון אירו. ב-26 בינואר 2013, הילמרק ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–5 נגד הראקלס אלמלו. ב-17 באוגוסט 2013, הילמרק הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–3 נגד גו אהד איגלס.
בקיץ חתם לארבע שנים בפלרמו מהסרייה א' תמורת חצי מיליון אירו. ב-13 בספטמבר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 2-2 נגד קארפי. בתחילת העונה, נקשר שמו לקבוצות באנגליה כגון: נוריץ' סיטי, סאות'המפטון, ווטפורד ווסטהאם יונייטד. בעונת שיחק בכל משחקי הליגה.
ב-26 בינואר 2017 הושאל לגנואה עד לסיום העונה עם אופציה לרכישה, אותה מימשה גנואה בסיום העונה.
ב-31 באוגוסט 2017 הושאל לפנאתיניאקוס היוונית עד לסיום העונה. ב-30 בספטמבר 2017 הבקיע את שערו הראשון עם בקבוצה במשחק הליגה נגד פאס יואנינה. ב-30 בינואר 2018 חזר לגנואה.
ב-1 בספטמבר 2019 הושאל לדינמו מוסקבה מליגת העל הרוסית. בתום העונה הוחזר לגנואה.
ב-5 באוקטובר 2020, הילמרק חתם באולבורג מליגת העל הדנית. בסיום עונת, הילמרק הודיע על פרישה מכדורגל עקב פציעות חוזרות ומונה לעוזר מאמן במועדון.
קריירה בינלאומית
בצעירותו, הילמרק שיחק בנבחרות הצעירות של שוודיה. בשנת 2015, זכה עם הנבחרת הצעירה באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2015.
בינואר, זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת. ב-18 בינואר 2012, ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–2 נגד, בו כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת.
הילמרק השתתף עם הנבחרת ביורו 2016 ומונדיאל 2018.
עידו דיסנצ'יק
עידו דיסנצ'יק (נולד ב-7 בדצמבר 1940), עורך העיתון "מעריב" בשנים 1985–1991, ולאחר מכן יו"ר "בזק" ודירקטור בחברות שונות.
ביוגרפיה
עידו דיסנצ'יק נולד בשנת 1940 בתל אביב, בן לשולמית (לבית דראליץ) והעיתונאי אריה דיסנצ'יק, שלימים היה העורך השני של "מעריב". למד בתיכון "אוהל שם" ברמת גן.
שירת בנח"ל ועבר קורס קצינים. הגיע לדרגת סגן אלוף במילואים. קיבל תואר ראשון בכלכלה וסטטיסטיקה מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני בעיתונאות מאוניברסיטת קולומביה בניו יורק. בתום לימודיו חזר לישראל ועבד בסניף ירושלים של "מעריב", ומשם עבר לעריכה בתל אביב.
ב-1987 השיקו דיסנצ'יק והמעצב שמעון זנדהאוז מהפכה עיצובית ב"מעריב", ובכללה החלפת גופן פרנק-ריהל הנפוץ, בגופן חדש שעוצב במיוחד עבור העיתון, "כסלו", המבוסס על גופן "נרקיס". הכותרות המשיכו להידפס בגופן הקודם. השינויים לא התקבלו אצל הקוראים, ותפוצת העיתון, שגם כך הייתה בירידה, ירדה באופן תלול. כעבור שנתיים וחצי חזר בו העיתון מהשינוי.
ב-11 באוקטובר 1989 ערק לישראל בסאם עאדל, טייס של חיל האוויר הסורי, עם מטוסו מדגם מיג 23ML. "מעריב" נחפז להוציא מהדורה מיוחדת ובה סיפור העריקה, אך לא היו בידיו כל פרטים, מלבד עצם הידיעה על העריקה. כדי להתגבר על בעיה זו, פרסם העיתון בעמודו הראשון ידיעה בדויה, פרי דמיונו של כותב הידיעה, שתיארה את הגעתו של העריק לישראל ואת קבלת הפנים שנערכה לו.
ב-1988 רכש רוברט מקסוול רבע ממניות "מעריב", וניסה להפיח בו רוח חדשה. הוכנסו לשימוש מכונות דפוס צבעוניות, והמטרה המוצהרת הייתה החזרת "מעריב" למעמד הבכורה שהיה לו בעבר. מקסוול הגדיל את חלקו בבעלות על העיתון, ובספטמבר 1991, כאשר מקסוול השלים את השתלטותו על העיתון, פרש דיסנצ'יק מ"מעריב".
בשנת 1992 הוא ייסד חברה לייעוץ והשקעות, והיה דירקטור בחברות אחדות, בהן חברת הביטוח "הדר", בנק הפועלים וחברת ההזנק "מרקאדו". ביולי 2000 נבחר ליו"ר דירקטוריון "בזק", ובשנת 2002 הוחלף על ידי מרים מזר.
בשנים 2009–2017 שימש כיושב ראש מועצת המנהלים של מכון ויצמן למדע, ובשנת 2018 העניק לו המכון תואר דוקטור לשם כבוד.
עידו דיסנצ'יק נשוי לדוגמנית בתיה דיסנצ'יק. אחיו רוני דיסנצ'יק שימש כמנהל מוזיאון תל אביב לאמנות ומנהל התזמורת הקאמרית הישראלית.
עונת 1985/1986 בליגה הלאומית
על ניצחון במשחק הוענקו שלוש נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. לעונת 1985/1986 לליגה הלאומית עלו בני יהודה תל אביב, מכבי שעריים והפועל ירושלים. בתום העונה סיימה הפועל תל אביב במקום הראשון וזכתה באליפות. המבקיעים המצטיינים של העונה היו אורי מלמיליאן מבית"ר ירושלים ודורון רבינזון ממכבי פתח תקווה שכבשו 14 שערים כ"א.
משחק העונה
מכבי חיפה, האלופה בשתי העונות האחרונות, הייתה המועמדת העיקרית לתואר, ואף הובילה את הטבלה, כבר במחזור ה-9, ב-5 נקודות על הפועל תל אביב שהתמודדה מולה על תואר האליפות במרבית שלבי העונה. במחזורים שאחר מכן הצליחה הפועל תל אביב לצמצם את הפער עד למחזור ה-19 ואף להוביל את טבלת הליגה. במחזור ה-24 הצליחה מכבי חיפה לשוב לפסגרת הליגה, כשניצבה במקום הראשון בהפרש 2 נקודות מהפועל תל אביב ו-5 נקודות ממכבי תל אביב שגם היא הצטרפה למירוץ לתואר האליפות.
במחזור ה-29 ולפני האחרון, מכבי חיפה, אשר הובילה את הטבלה במרבית שלבי העונה, הובילה את טבלת הליגה עם 57 נקודות, כשבמקום השני ניצבה הפועל תל אביב עם 56 נקודות ובמקום השלישי מכבי תל אביב עם 54 נקודות, אשר גם לה היה סיכוי תאורטי לזכייה באליפות (אולם לא ריאלי בשל הבדלים גדולים בהפרש השערים). במחזור האחרון התמודדה הפועל תל אביב בביתה מול מכבי חיפה למשחק אשר יקבע את גורל האליפות בעונה זו.
מהלך המשחק
בעקבות חשיבות המשחק החליטה ההתאחדות על שידור המשחק בשידור חי - השידור החי הראשון של משחק כדורגל שלם בליגה הישראלית. המשחק נערך באצטדיון בלומפילד, מגרשה הביתי של הפועל תל אביב, ב-24 במאי 1986, לעיני כ-20,000 צופים ביציעים, כאשר תיקו היה מספיק למכבי חיפה על מנת לזכות באליפות.
המשחק החל בלחץ של הפועל תל אביב על שער היריבה, אשר נכשלה לפרוץ את הגנת מכבי חיפה והמחצית הראשונה הסתיימה בתיקו מאופס. מאמן הפועל תל אביב, דוד שווייצר, ביצע שני חילופים התקפיים והכניס את החלוצים גילי לנדאו ואלי יאני, במקומם של שני קשרים, במטרה לנצח את המשחק.
בדקה ה-85 העביר אלי כהן כדור אל משה סיני במרכז המגרש. סיני שזיהה את תנועתו של לנדאו מעבר להגנת מכבי חיפה הקפיץ כדור, וזאת בזמן שבצד השני של המגרש חזר אלי יאני מעמדת נבדל ברורה. השופט צבי שריר סימן על המשך המשחק מצידו, ולנדאו הבקיע שער ניצחון. אלי כהן ביצע עברה גסה על רפי אוסמו וספג כרטיס אדום בדקה ה-90, אך התוצאה נשארה בעינה והפועל תל אביב ניצחה את המשחק, וזכתה באליפות בהפרש של שתי נקודות על מכבי חיפה.
תגובות למשחק
הפועל תל אביב חגגה את האליפות העשירית בתולדותיה, כאשר מן העבר השני, של הסגנית מכבי חיפה, נשמעו טענות קשות כלפי צוות השיפוט ובראשו השופט צבי שריר שאישר את השער, לטענתם מעמדת נבדל ברורה של אלי יאני. גם מכיוון העיתונות ספג צוות השיפוט ביקורות על כשירותו, ובעיקר כשירותם של הצוות שיפוט מלבד שריר שהיו לא מנוסים ומדרג נמוך, וכלפי הקוון, רחמים שאשו שלא הניף את הדגל לעבירת נבדל. השופט הגן על החלטתו כשטען שהנבדל הוא "נבדל פסיבי" ללא השפעה על המשחק (כיום נבדלים שכאלה אכן אינם נחשבים לעבירת נבדל, אולם נכון לאותה התקופה היה נחשב "נבדל פסיבי" כעבירת נבדל).
She Wolf (שיר)
She Wolf (בעברית: זאבה) הוא שיר של הזמרת הקולומביאנית שאקירה, מאלבום האולפן השמיני שלה, She Wolf. השיר יצא לאור ב-10 ביולי 2009 והוא יצא תחת חסותם של חברת התקליטים "אפיק רקורדס", כסינגל מוביל וראשי מן האלבום ולכן שמו ניתן לו כשם האלבום. השיר נכתב על ידי שאקירה, ג'ון היל וסאם אנדיקוט. שאקירה והיל היו אלה שהפיקו את השיר. לשיר יצאה גרסה ספרדית ושמה של הגרסה הייתה "Loba", שכוללת תרומות ליריות נוספות של חורחה דרקסלר. גרסה זאת יצא מוקדם יותר ב-6 ביולי. הכיוון המוזיקלי של השיר הוא בסגנון ה-Hi-NRG, סינת'-פופ ובנוסף נגיעות של דאנס-פופ.
עם יציאת השיר, קבלות הפנים היו חיוביות מצד מבקרי המוזיקה, כאשר רבים מהם שיבחו אותו על היותו שונה משאר השירים שיצאו באירופה באותה תקופה. מבחינה מסחרית, השיר מכר עותקים רבים במדינות רבות, והוא אחד השירים הנמכרים ביותר של הזמרת. שיר זה הגיע למקום ה-1 בכ-10 מצעדים חשובים ומובילים, כגון: קנדה, גרמניה, איטליה, ספרד ובריטניה. בארצות הברית, השיר הגיע למקום ה-11 בבילבורד הוט 100 והוא בין המקומות הגבוהים ביותר של הזמרת במצעד זה. בגרסה האנגלית השיר נכנס לשלושה מצעדים שונים בארצות הברית, ובגרסה הספרדית השיר נכנס לשני מצעדים שונים בארצות הברית כאשר בכולם חוץ מהבילבורד הוט 100 שני השירים בשתי הגרסאות כבשו את המקומות הראשונים.
וידאו קליפ
תנועות הריקוד בסרטון היו בביצועה והסברה של נדין רופין, והיא אמרה שהריקודים בשיר משלבים בלט, פופינג ונעילה, ריקוד שבטי ומהלכים דומים לאלה של דרמה פלדנס בשנות השמונים. בקליפ ניתן לראות את שאקירה לבושה כמו בעטיפת השיר, כשהיא בביגוד ובהלבשה מינימלית מאוד. בקליפ שאקירה נראית בהתחלה כרדומה ליד בן זוגה במיטה, ולאחר שהירח המלא עולה היא יוצאת מהמיטה, תוך כדי שיש הבזקים רבים של ניצוצות וברקים, ורק אז ניתן לראותה בתוך כלוב כשהיא מייללת בשירתה. הקליפ הפרובוקטיבי כבש את רשתות הטלוויזיה ועזר לשיר להגיע למקומות גבוהים במצעדים בעולם. הקליפ בגרסה האנגלית צבר למעלה מ-265 מיליון צפיות ביוטיוב והוא אחד מהנצפים ביותר בערוצה של הזמרת, בעוד שהקליפ בספרדית צבר למעלה מ-124 מיליון צפיות ולא הצליח לשחזר את כמות הצפיות של הגרסה באנגלית.
מיקומי שיא
השיר זכה להצלחה רבה במצעדים כאשר נכנס לחמישייה הפותחת בלמעלה מ-15 מצעדים שונים ברחבי העולם, ובנוסף להגיע לכמה וכמה צמרות מהמצעדים השונים סביב רחבי העולם.
Selena Live!
' או ' הוא אלבום ההופעה הראשון של הזמרת המקסיקנית-אמריקאית סלינה. אלבום ההופעה יצא לאור ב-4 במאי 1993, על ידי חברת התקליטים EMI לטין. בשנת 2002 האלבום הופץ מחדש, כחלק מפרויקט מיוחד שנעשה לציון 20 שנה מאז תחילת הקריירה שלה.
לאחר שנרצחה סלינה על ידי יולנדה סלדיבר בשנת 1995, נכנס האלבום למקום ה-79 במצעד הבילבורד 200.
פרסים ומועמדויות
האלבום זכה בפרס גראמי בקטגוריית האלבום המקסיקני-אמריקאי הטוב ביותר ובכך הפכה לאמנית הטחאנו הראשונה לעשות זאת. בנוסף היא זכתה בשני פרסים בטקס פרסי הבילבורד הלטיני וב-3 פרסים בטקס פרסי מוזיקת הטחאנו. האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים המקסיקנים האזוריים ולמקום השני במצעד האלבומים הלטינים ואף הגיע למקום ה-79 בבילבורד 200. לאחר צאת האלבום האלבום זכה לביקורות חיוביות כאשר מבקרי מוזיקה רבים טענו שהאלבום מבשר טובות לקראת אלבומה הבא וכי בזכות אלבום זה רבים החלו לכנות אותה כ"מדונה המקסיקנית". האלבום הוליד הוליד שלושה סינגלים, ששהו בו זמנית בחמשת המיקומים הראשונים במצעד השירים הלטינים של בילבורד.
דרהאם (קרוליינה הצפונית)
דורהאם (באנגלית: Durham) היא עיר בקרוליינה הצפונית, ארצות הברית. בעיר מתגוררים 233,000 תושבים (נכון למפקד האוכלוסין שנערך ב-2011), מה שהופך את דרהאם לעיר הרביעית בגודלה במספר תושביה בקרוליינה הצפונית, ולמדורגת במקום ה-85 בארצות הברית כולה.
פאודורה, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג
פאודורה, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג (בגרמנית: Prinzessin Feodora zu Hohenlohe-Langenburg; 7 ביולי 1839 - 10 בפברואר 1872), הייתה אשתו השנייה של גאורג השני, דוכס סקסוניה-מיינינגן.
דרהאם (קרוליינה הצפונית)
שטח שיפוטה הוא 249.8 קמ"ר (49.9 מיילים מרובעים), כשמתוכם 0.7 קמ"ר (0.3 מייל) הוא מים. האדמה אינה מתאימה לחקלאות, ואקלים העיר מסווג כאקלים סובטרופי גשום על פי שיטת קפן. דרהאם היא מקום מושבן של האוניברסיטה המרכזית של קרוליינה הצפונית ושל אוניברסיטת דיוק.
פאודורה, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג
ביוגרפיה
פאודורה נולדה ב-7 ביולי 1839 בשטוטגרט, לארנסט הראשון, נסיך הוהנלוהה-לנגנבורג ולפאודורה, נסיכת ליינינגן, בתם של אמיך קרל, נסיך ליינינגן וויקטוריה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד.
דרהאם (קרוליינה הצפונית)
דרהאם קרויה על שמו של ברטלט ס. דרהאם, רופא אמריקאי.
פאודורה, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג
ביוגרפיה
ב-23 באוקטובר 1858 התחתנה פאודורה עם גאורג, נסיך הכתר של מיינינגן, שהיה בן דודה מדרגה שנייה, ונולדו להם 3 ילדים.
דרהאם (קרוליינה הצפונית)
היסטוריה
הרבה לפני שאזור דרהאם של היום נקראה "דרהאם", התקיימה באזור פעילות אקטיבית. עוד לפני הגעת האירופאים לאזור, הילידים האמריקאים גרו באזור וניהלו בו משק חקלאי.
פאודורה, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג
ביוגרפיה
גאורג ופאודורה לא הסתדרו כל כך טוב, בין השאר משום שגאורג לא התנחם על מות אשתו הראשונה, אולם הוא חיבב אותה. בשנת 1866 נאלץ חמיה ברנהרד השני, דוכס סקסוניה-מיינינגן לוותר על השלטון לטובת בעלה גאורג, בעקבות תבוסת אוסטריה במלחמת אוסטריה–פרוסיה. שלא כמו אביו, גאורג היה נאמן לפרוסים בזמן המלחמה, ואף קיבל דרגת גנרל לוטננט בצבא הפרוסי. כמו כן בניגוד להוריו, גאורג הכיר טוב את הפוליטיקה הפרוסית, וידע שכוונותיהם מעשיות. במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה גאורג הוביל שני רגימנטים של חיילים ממיינינגן, ואף זכה בכבוד של לכידת הדגלים הצרפתיים הראשונים בקרב ורט. לאחר מכן, נלחם גאורג כמעט בכל הקרבות שהיו במהלך המלחמה. גאורג היה חלק מהפמליה של וילהלם הראשון, קיסר גרמניה בכניסתו לפריז, והוא נשאר חבר קרוב של הקיסר עד מותו. ב-10 בפברואר 1872 מתה פאודורה במיינינגן ממחלת השנית, ובעלה גאורג התאבל על מותה.
דרהאם (קרוליינה הצפונית)
היסטוריה
טרם הגעת הרכבת לאזור, היה כמעט כל שטח העיר דרהאם של היום בשימוש חקלאי; בנוסף לעסקים ספורים ששירתו את העוברים ושבים באזור, בעיקר את הנהגים בשירות המשק החי המקומי. עסקים אלה שכנו לאורך רחוב הילסבורו, רחוב שהיה חלק מהדרך הראשית שחצתה את קרוליינה הצפונית ממזרח למערב מאז ימי הקולוניאליזם ועד לבניית מערכת הכבישים הבין-מדינתיים.
פאודורה, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג
משפחתה
ב-23 באוקטובר 1858 התחתנה פאודורה עם גאורג השני, דוכס סקסוניה-מיינינגן, שהיה בן דודה מדרגה שנייה, ונולדו להם 3 ילדים:
דרהאם (קרוליינה הצפונית)
היסטוריה
ב-1827 הוקם באזור סניף דואר. עם הגעת הרכבת לאזור, נוצר צורך בדפו שישמש כתחנת אספקה של עצים ומים (לשימוש במנועי הקיטור) לרכבות שנסעו בין ראלי להילסבורו. לאחר סחבת שנגרמה כתוצאה מסירוב בעלי העסקים המקומיים להקדיש קרקע לבניית הדפו, התחנה הוקמה בסוף ב-1849. תחנת דרהאם, כפי שהיא נקראה בעשרים שנותיה הראשונות, לא שימשה ליותר מייעודה המקורי במשך עשרות שנים עד לתחילת אפריל 1865 כשצבא האיחוד כבש במסגרת מלחמת האזרחים את ראלי, בירת קרוליינה הצפונית. הקהילה שהתגבשה סביב תחנת דרהאם, שלפני מלחמת האזרחים גדלה באופן איטי, צמחה בעקבותיה במהירות, תודות לתעשיית הטבק ששגשגה במקום.
אוכלוסיית הקהילה בתחנת הרכבת המשיכה לגדול משמעותית, וב-10 באפריל 1869 הפכה התחנה לעיירה, כשהעיירה מקבלת את שמה "דרהאם" אחר ברטלט ס. דרהאם שתרם כעשרים שנה קודם לכן את השטח לבניית תחנת הרכבת. דרהאם הייתה אז עיירה במחוז אורנג', אך לאחר שהעיירה גדלה באופן שהקשה על היותה תחת השלטון המקומי של אורנג', נוסד מחוז דרהאם על שמה של העיר, ושהורכב משטחים מוניציפליים של מחוזות קיימים.
בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 תעשיית הטבק שיחקה תפקיד ראשי בצמיחתה המהירה של דרהאם. הצמיחה המהירה והשגשוג של חברות הטבק בדרהאם, התבטאו בצמיחתה של העיר. חברת הטבק "W. Duke & Sons Tobacco Company" הייתה למונופול ברחבי ארצות הברית עד ל-1900, ובהמשך הפכה חברה זו לתאגיד הענק "Americam Tobacco", כשמרכז הייצור המשיך להיות בדרהאם. הפרסומות של "Americam Tobacco" ברדיו ובטלוויזיה שהתנוססו תחת כל עץ רענן - היוו את התדמית של דרהאם אצל האומה האמריקאית למשך עשרות שנים עד לעשורים האחרונים של המאה ה-20, אז החלה אוניברסיטת דיוק לתפוס את מקומה של תעשיית הטבק בתדמיתה של העיר.
ערים תאומות
לדרהאם חמש ערים תאומות:
וניבר בוש
וניבר בוש (באנגלית: Vannevar Bush; 11 במרץ 1890 - 28 ביוני 1974) היה מהנדס אמריקאי שנודע בעבודתו על מחשבים אנלוגיים, בתרומתו לפיתוח פצצה גרעינית במסגרת פרויקט מנהטן, בייסוד חברת ריית'און וברעיון של "ממקס", שהוא מאבות רעיון ההיפרטקסט.
ביוגרפיה
וניבר בוש נולד באוורט שבמסצ'וסטס. בשנת 1913 סיים לימודיו במכללת טאפטס. במהלך השנה האקדמית 1914–1915 לימד מתמטיקה במכללת ג'קסון. אחרי עבודת קיץ בחברת ג'נרל אלקטריק ושהות קצרה באוניברסיטת קלארק כדוקטורנט של ארתור גורדון ובסטר, המשיך בלימודי הנדסת חשמל במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT), ותוך פחות משנה, ב-1917, קיבל תואר דוקטור מ-MIT ומאוניברסיטת הרווארד במשותף.
במהלך מלחמת העולם הראשונה עבד במועצה הלאומית למחקר, יחד עם כ-6,000 מדענים אמריקאים, ביישום של המדע ללוחמה (כגון בפיתוח צוללות, ומיקרוסקופים משופרים). בשנת 1919 הצטרף למחלקה להנדסת חשמל ב-MIT והיה שם פרופסור בשנים 1923–1932.
בשנת 1922, בוש ושותפו לחדר במכללה, לורנס ק' מרשל, הקימו חברה בשם American Appliance Company, לשיווקו של מכשיר חשמלי בשם S-tube, שהיה מיישר זרם גזי אשר הומצא על ידי סי ג'י סמית. בוש הרוויח כסף רב ממיזם זה, והחברה, ששינתה שמה לריית'און, הפכה לחברת אלקטרוניקה גדולה.
ב-23 באוגוסט 1938 הצטרף וניבר ל-NACA, ובין 1940 ל-1941 שימש כמנהל הסוכנות, עד שהוחלף על ידי ג'רום האנסאקר (Jerome C. Hunsaker). בוש נשאר ב-NACA עד ל-1948.
ב-1941 ניהל בוש את "המשרד למחקר ופיתוח מדעי" (OSRD - Office of scientific Research and Development). המשרד הוקם על מנת לתעל ולמקד את המחקר המדעי להמצאות טכנולוגיות צבאיות, בהן פיתוח מכ"ם, מחקרי הישרדות, פענוח צפנים ופיתוח פצצות, ובכלל זה "פרויקט מנהטן" לפיתוח פצצת אטום. בתפקיד זה הייתה לו גישה ישירה לנשיא רוזוולט, והוא ניצל זאת כדי לקדם נושאים אסטרטגיים, שהמרכזי שבהם היה פיתוח הפצצה הגרעינית במסגרת פרויקט מנהטן. הוא לחץ למינויו של לסלי גרובס למנהל הפרויקט, מינוי שהתברר כמהלך קריטי שהביא לקידום יסודי ומהיר של הפרויקט, ולהקמה מהירה של מפעלי העשרת אורניום גדולים באתר הגרעיני באוק רידג' שבטנסי, ועזר לספק משאבים ולפתור בעיות שהתעוררו בפרויקט.
לאחר הטלת הפצצה ופרסום פרויקט מנהטן באוגוסט 1945, הועלתה שיטת המחקר ממוקד-המטרה על נס. הקבוצה המבצעת מחקר במטרה להגיע להישג טכנולוגי מועיל הועמדה בניגוד למדע בסיסי, המתבצע על ידי אינדיבידואלים ("פרימדונות") באוניברסיטאות על מנת לספק את יצר הסקרנות שלהם בלבד. על מנת לסתור גישה זו כתב וניבר בוש לנשיא טרומן מכתב (בכותרת "מדע: החזית האינסופית") בו הזהיר מפני גישה "מכוונת" מדי והדגיש שאפילו פרויקט מנהטן ניצב על כתפי תוצר אינטלקטואלי של הישגי המדע הבסיסי הבלתי-מכוון. גישתו של בוש התקבלה על ידי הממשל והביאה ב-1950 ליצירת הקרן הלאומית למדע (NSF - National Science Foundation) שתכליתה מימון ממשלתי למחקר מדעי עצמאי לטווח ארוך.
המושג MEMEX
במהלך 1930 הציג בוש את הרעיון שכינה "ממקס" (memex) - מכשיר מבוסס מיקרופילם שיאחסן אוסף של מסמכים זמינים בקלות לעיון, במעין "רשת סבוכה של שבילים שנערך על ידי התאים של המוח", וביסודו ידמה את הפונקציות של המוח האנושי. מה שעוד היה חשוב במכשיר היה נגישותו "מכשיר עתידי לשימוש אישי ... סוג של קובץ ספרייה פרטית ממוכן כך שכל פריט יכול להוביל מיד לאחר".
לאחר חשיבה על רעיון זה במשך מספר שנים, תיאר בוש את מחשבותיו במאמר "As we may think" המאמר, שפורסם בירחון The Atlantic ב-1945, מתאר את "ממקס" - ספריית קבצים אישיים, בה האדם שומר את כל ספריו, מסריו ורשמיו, שיהיו זמינים לו במהירות ויהוו הרחבה מלאכותית לזיכרונו. בוש תיאר מעין שולחן כתיבה עם מסכי מגע וסורק, שמאפשר לאחסן מידע טקסטואלי וגרפי ולשלוף אותו באמצעות מלות מפתח. הוא הסביר כי המשתמש במערכת יוכל לשלוף כל ספר ולהציגו על מסכים שיוצבו על השולחן.
בוש האמין כי בעוד הוא קורא, המשתמש יוכל לפעול בהתאם למחשבות והתגובות המתעוררות בו במהלך הקריאה, בתהליך פעיל הדומה לכתיבה. הוא הניח שהקורא יוכל להוסיף למלים שמופיעות על המסך הערות ולארגן אותן מחדש והתווה את הבסיס להמצאת טקסט וירטואלי שאינו פיזי. הוא גם הגה את רעיון הקטלוג האסוציאטיבי של מילים, שידוע היום במונח "קישור". "הרעיון הבסיסי הוא שבחירה בכל פריט על המסך תוכל להביא לבחירה בפריט אחר", קבע בוש.
אירואסיה
אירואסיה הוא שמה של יבשת-על הכוללת את יבשות אירופה ואסיה, שהתכנסו בתהליך טקטוני לרצף יבשתי.
בגלל הרצף הטריטוריאלי בין אירופה לאסיה, נוצרו בגבול ביניהן מספר מדינות ששטחן מתחלק בין אירופה במערב לאסיה במזרח. הבולטת בהן היא רוסיה, שמשתרעת על מרבית אירואסיה. מדינות טרנס-יבשתיות נוספות הן קזחסטן, גאורגיה, אזרבייג'ן, טורקיה, ארמניה, וקפריסין.
ההפרדה בין אירופה לאסיה
ההפרדה בין היבשות נעשית מטעמים תרבותיים ומנקודת מבט אירופוצנטרית, על אף שההבדלים בין אזורים שונים בתוך אסיה גדולים לא פחות מן ההבדלים בין אסיה לאירופה, ועל אף שמבחינות רבות מהוות אסיה ואירופה רצף אחד. הראשונים שהבדילו בין אירופה לאסיה, היו היוונים הקדומים. לאורך השנים התנהל ויכוח ער (הנמשך עד ימינו) באשר לגבול המדויק בין אירופה לאסיה. כיום מקובל לקבוע גבול זה על-פי ניסוחו של פיליפ יוהאן (Philip Johan von Strahlenberg) מהמאה ה-18. הוא הגדיר את הגבול בין היבשות בקו שעובר לאורך הים האגאי, מצר הדרדנלים, ים מרמרה, מצר הבוספורוס, הים השחור, הקווקז, הים הכספי, נהר אורל והרי אורל.
גאולוגיה
רוב אירופה ואסיה ממוקמת על אותו לוח טקטוני, על הלוח האירואסייתי. אך דרום היבשת, ממוקמת על הלוח הערבי והלוח ההודי; במזרח היבשת שוכן הלוח הפיליפיני. אירואסיה נוצרה כיבשת לפני 325 עד 375 מיליון שנים.
התקופה הפרהיסטורית
לאחר יישובה של אירואסיה על ידי האדם הנבון, החלו להתפתח בה ציוויליזציות חשובות, אשר היו בעלות תפקיד היסטורי חשוב במהלך תקופה הפרהיסטורית ובעת העתיקה (סין, הודו, מסופוטמיה ועוד).
העת העתיקה וימי הביניים
דרך המשי קישרה לאורך ההיסטוריה בין התרבויות ברחבי היבשת, אשר ניהלו יחסי גומלין האחת עם השנייה, בין אם מדובר במסחר והעברת טכנולוגיות, ובין אם מדובר במלחמות. ההתפתחות הטכנולוגית שלפני המהפכה התעשייתית נעשתה טיפין טיפין, כאשר כל פיתוח נבנה על קודמו. אמנם הקצב היה אטי, אך הוא לא פסק לעולם. למשל, החקלאות של ימי הביניים המאוחרים באירופה הייתה יעילה פי כמה מזו שבתקופת האימפריה הרומית, וזאת בשל פיתוחים כגון רתמת חזה לסוסים, אשר גרמה לסוס למשוך את המשא אופקית, ובכך איפשרה סחיבת משאות כבדים בהרבה. במיוחד ניתן כעת היה לרתום לסוס מחרשה. אמנם הרתמה הייתה מוכרת בסין החל מהמאה ה-3 לפנה"ס, אך היא הגיעה לאירופה רק בסביבות שנת 600 לספירה. דוגמה אחרת היא בניית טחנות רוח וטחנות מים, פיתוח שלא היה מוכר בתקופה העתיקה והגיע לאירופה מארצות האסלאם. במילים אחרות, החלוקה לתקופה קלאסית מתקדמת, ימי ביניים של שקיעה ולאחריהם התקדמות מחודשת היא מוטעית ומטעה. התמונה האמיתית היא של התפתחות טכנולוגית תמידית, כאשר סין הייתה המקור לרוב הפיתוחים, ובמידה פחותה גם ארצות האסלאם. לאורך זמן אומצו הפיתוחים בכל רחבי אירואסיה, כאשר הם מגיעים לכל מקום בזכות הסחר ההולך וגובר בין המרכזים השונים ובאמצעות התרחבות שטח הפנים של המרכזים עצמם.
אין פירושו של דבר כי לא היו שקיעות מקומיות, כגון באירופה שלאחר התמוטטות האימפריה הרומית. אך הדבר אינו סותר את המגמה הרחבה שהתחוללה ברחבי אירואסיה. בנוסף יש לזכור, כי אירופה של אותה תקופה הייתה ציוויליזציה פריפריאלית באירואסיה.
ההתפתחות הטכנולוגית הביאה בעקבותיה לגידול בפריון העבודה, דבר שאיפשר גידול באוכלוסייה הלא חקלאית שבערים, התמקצעות רבה יותר של פקידים ובעלי מלאכה ומורכבות הולכת וגדלה של הציוויליזציה. הצטבר הון מספיק, אשר לראשונה, בסין, רמז לאפשרות של פריצת מהפכה תעשייתית. במאה ה-12, סין של שושלת סונג הייתה ללא כל ספק הציוויליזציה המתקדמת ברחבי יבשת אירואסיה. די אם נזכיר את הדפוס, את הנייר, את אבק השרפה והמצפן - כולם פותחו לראשונה בסין והתפשטו ממנה לשאר אירואסיה. בנוסף, לסין של שושלת סונג הייתה מערכת פיננסית מתקדמת של שטרות במחזור. ולכן, חוקרים רבים העלו השערה שסין של שושלת סונג, בייחוד בתחילת המאה ה-13, עמדה בפתחה של מהפכה תעשייתית, אלא שאז היא נכבשה בידי המונגולים אשר טרפו את הקלפים. השערה זו אינה מקובלת על כלל החוקרים.
העת החדשה
במציאות כפי שהתרחשה, המהפכה התעשייתית פרצה במאה ה-18 באירופה. אירופה, אשר במשך רוב האלף השני הייתה ציוויליזציה פריפריאלית באירואסיה, מפגרת מבחינה טכנולוגית, עקפה את שאר המרכזים. ניתן לומר כי העולם בו אנו חיים במאה ה-21 הוא תוצר של תהליכים שהתרחשו בה. יש לכך שלושה הסברים בידי החוקרים:
ההתפרצות הטכנולוגית שחלה באירופה בעקבות המהפכה התעשייתית הייתה אקספוננציאלית ולא איפשרה שום סיכוי להתמודדות מולה של המרכזים האחרים. אך הדבר החשוב להדגיש הוא כי לא ניתן להסביר את המהפכה התעשייתית במנותק מההתפתחויות של האלף השני בכל רחבי אירואסיה. הייתה זו ההצטברות האטית אך מתמדת של פיתוחים טכנולוגיים שקדמו למהפכה התעשייתית, אשר איפשרו את קיומה. ורוב פיתוחים אלה מקורם בסין.
שימוש גאופוליטי במונח
בגאופוליטיקה, נהוג להשתמש במונח, כמציין את אזורי המפגש בין אירופה ואסיה. רוסיה, קזחסטן, הקווקז, המזרח התיכון וכו'. הגדרה זו משתנה בין החוקרים, ולעיתים אף נהוג להשמיט ממנו את רוסיה.
רוב החוקרים נוהגים להחשיב אזור זה כאזור בלתי יציב מבחינה פוליטית, אך כחשוב מבחינה אסטרטגית.
אי-תפקוד רצפת האגן
תפקוד לקוי של רצפת האגן מתייחס למגוון רחב של בעיות המתרחשות כאשר שרירי רצפת האגן חלשים, צמודים, או קיימת ירידה בתפקוד של עצמות המפרקים, הגב התחתון, עצם הזנב, או מפרקי הירך. תפקוד לקוי של רצפת האגן עשוי לכלול מגוון של תסמינים כולל בריחת שתן, כאבי אגן, לחץ, ביאה מכאיבה (כאבים בעת קיום יחסי מין), בריחת צואה, צניחת אברי האגן, בעיות בתפקוד המיני וכאב כרוני, כאשר שלושת המאפיינים הנפוצים שעוזרים לאבחן בעיות בתפקוד רצפת האגן הם בריחת שתן, חוסר שליטה אנאלי וצניחת אברי האגן.
אנטומיה
רצפת האגן אצל נשים תומכת באיברי האגן כגון שלפוחית השתן, החלחולת והרחם. היא ממוקמת בבסיסו של האגן ובעלת מבנה שדומה לערסל ובנוי משרירים. הלדן, השופכה ופי הטבעת הם שלושה פתחים שנמצאים ברצפת האגן ומקשרים בין איברי האגן אל מחוץ לגוף. עצמות העצה והצולב בחלקה האחורי של רצפת האגן ועצם החיק בחלקה הקדמי, אוחזות את שרירי רצפת האגן. רצפת האגן מאפשרת נקיטת שתן וצואה, קיום יחסי מין ולידה ומהווה תמיכה לבטן ולאיברי האגן.
גורמים ותסמינים
הגורמים המכניים של חוסר תפקוד האגן הם ירידה של רצפת האגן אל מתחת לקו הבוקוקיגיאלי, צניחה של איברים והתרחבות של רצפת האגן. גורמים נוספים שעשויים לפגוע בתפקוד שרירי רצפת האגן הם לידה, הריון, גיל, מוצא, גנטיקה, השמנת יתר, לחץ ומאמץ פיזי לא מותאם. ההזדקנות של הרקמות וירידה ברמות האסטרוגן עם העלייה בגיל, מעלות את הסיכון לפתח בעיות קליניות בתפקוד שרירי האגן ושליטה על הסוגרים.
מחקר שנערך בקרב 184 אמהות שילדו בפעם הראשונה, חלקן בניתוח קיסרי וחלקן בלידה וגינלית טבעית, הראה שלא היה הבדל בסימפטומים של תפקוד שריר רצפת האגן במהלך 10 החודשים העוקבים ללידה. המחקר מציע כי השינויים המתרחשים במהלך ההריון על קולגן ורקמות חיבור אחרות, עלול להשפיע על תפקוד רצפת האגן.
תסמינים שמאפיינים חוסר תפקוד של שרירי האגן הם הפרעות בתפקוד המיני, דליפת שתן וצואה, קשיים במתן שתן, צניחת איברי האגן וכאב כרוני. בנוסף, רקמות המקיפות את איברי האגן עשויות להגביר רגישות או גירוי שנגרמים כתוצאה מכאבי אגן או להחלישם.
אבחון
ניתן לאבחן תפקוד לקוי של רצפת האגן על ידי ההיסטוריה הרפואית של המטופלת, ראיון של המטופלת בנוגע להפרעות בתפקוד המיני, בתפקוד מערכת העיכול, בתפקוד מערכת השתן, תחושת צניחת איברים, ובדיקה גופנית לאבחון צניחה של דפנות הנרתיק ואיברי האגן.
חומרת צניחת איברי האגן מחושבת על ידי לקיחת שלוש מדידות. הראשונה, קביעת קו הפובוקוקיגיאלי, קו ישר המחבר בין קו האמצע של מאחה עצמות החיק לבין חיבור האלמנט הראשון והשני של עצם הזנב. השנייה, הערכת מיקום שריר מרים פי הטבעת ומתיחת קו ניצב בינו לבין קו הפובוקוקסיגיאלי. קו זה הוא המדד לצניחת איברי האגן, כאשר צניחה של 2 סנטימטרים ומעלה נחשבת מתונה וצניחה של 6 סנטימטרים ומעלה היא חמורה. המדידה השלישית היא קו המחבר בין מאחה עצמות החיק לבין שריר מרים פי הטבעת, שמהווה מדד למפתח רצפת האגן, כאשר 6 סנטימטרים מצביעים על צניחה מתונה ו-10 סנטימטרים ומעלה מצביעים על צניחה חמורה. מדד צניחת האיברים מחושב ביחס למפתח, כאשר כל צניחה לא תקינה וצניחה מעל 4 סנטימטרים היא חמורה.
טיפול
ניתן לעכב את החמרת התופעה ואף לרפאה בעזרת הליכים כירורגים שונים, כגון השעיית צניחת שלפוחית השתן וכריתת רחם. ישנם מגוון טיפולים הכוללים תיקון בניתוח או התאמה והתקנה של תומכן בלדן (נרתיק). במקרים בהם דרגת החומרה קלה יחסית ניתן לשפר את המצב על ידי תרגילים לחיזוק שרירי רצפת האגן. יש לשקול פעולה לעיגון כיפת הלדן במידה ומבצעים ניתוח הכולל כריתת רחם לדנית בעקבות צניחה של איברי האגן. לפני כל פעולת טיפול, בין אם ניתוח לתיקון אי נקיטת שתן במאמץ או תיקון צניחת איברי האגן, יש להסביר למטופלת את שיעורי ההצלחה ולהציע לה טיפולים חלופיים. רופאים מומחים בעלי ידע נרחב ומעמיק באנטומיית רצפת האגן, יכולים לעשות ניתוחים לתיקון אי נקיטת שתן באמצעות מתלה או השתלת רשתות לתיקון צניחת איברים בגישה לדנית או בטנית.
אפידמיולוגיה
המצב נרחב ויכול להשפיע על עד 50% מהנשים בשלב כלשהו בחייהן. כמעט 10% מכלל הנשים תעבורנה ניתוח לתיקון בריחת שתן או צניחת איברי האגן. 30% מאלו שעברו ניתוח, עוברות לפחות שני ניתוחים בניסיון לתקן את הבעיה.
המשכן לאמנות על שם חיים אתר
ראשיתו של המוזיאון ב"פינת אמנות" שנפתחה בצריף האטלייה של חיים אתר, ממייסדי המוזאון (1953-1902), ב-7 בינואר 1938. כעבור כמה חודשים נבחר השם "משכן לאמנות". אוספי המשכן הושתתו על שני היבטים מרכזיים: חשיבותה של האמנות והזיקה לעבר היהודי. כך כתב חיים אתר, מי שהיה הסמכות האמנותית וקובע הטעם של האוסף, עם פתיחתה של ה"פינה":
בשנת 1948 נפתח חלקו הראשון של מבנה הקבע. האדריכל שמואל ביקלס (1975-1909) תכנן מבנה שייחודי ביחסי המידות של האולמות ובניצול מקורי וייחודי של האור הטבעי. בבניין נבנו בהדרגה 14 אולמות תצוגה, חצרות לפסלים, ספרייה, סדנאות, אודיטוריום ובית קפה קטן.
בעיצומו של תהליך הבנייה של המשכן התחולל הפילוג בקיבוץ המאוחד (1952), במהלכו התחלק עין חרוד לשני קיבוצים: עין חרוד איחוד ועין חרוד מאוחד. באופן חריג נשמר המוזיאון כמוסד משותף של שני הקיבוצים ומרחב המוזיאון היה למקום של מפגש בין החברים.
אוספים ותערוכות
אוספי המוזיאון כוללים פריטי יודאיקה מקהילות ישראל ממזרח וממערב ויצירות אמנות מהמאה ה-19 עד לימינו בתחומי הפיסול, הציור, הגרפיקה והצילום.
חלק מהתערוכות המתחלפות במוזיאון עסקו בהיבטים שלא הוכרו באותה עת כ"אמנות", למשל, אמנות סיבים (חומר "רך") או צילום. במסגרת זו התקיימו בשנות השמונים ובראשית שנות התשעים במשכן ביאנלות לצילום, שתרמו לקידום ההכרה האמנותית בצילום בישראל. מגמה נוספת השתקפה בתערוכות, הפקת אירועים אינטראקטיביים במוזיאון, כגון תערוכת "גרייסלנדס פאלאלס" (מסעדה ומופע אלביס פרסלי) או אירוע "אוטופיה ביקורתית" (תערוכות ופעילות בסביבת המוזיאון).
המוזיאון מציג באורח קבוע תערוכות של אמנים צעירים ופרויקטים שמאפשרים התנסות חדשנית ויוצאת דופן. מגמה משמעותית נוספת משתקפת בהפקת תערוכות, ספרים ואירועים המתדיינים עם סיפורה של האמנות הישראלית. קו מחשבה מרכזי בפעילות המוזיאון הוא טיפול בהיבטים שלא כוסו בהיסטוריה הרשמית של האמנות הישראלית. במסגרת זו הוצגו תערוכות יחיד של אמניות ואמנים איכותיים שיצרו לאורך השנים גוף עבודות מחוץ לזרם המרכזי.
אמנות יהודית
בחזון המייסדים של המשכן עמד שימורה של אמנות יהודית ויצירה של אמנים יהודים מרחבי העולם, בעיקר על רקע החורבן של יהדות אירופה במהלך השואה. חיים אתר יצר קשר עם אמני אסכולת פריז היהודים (חיים סוּטין, מרק שאגאל, מישל קיקואין, פסקין, קיסלינג ואחרים). ב-1949 הוצגה בעין חרוד תערוכה של שאגאל וביקרו בה אלפי אנשים. באוסף המוזיאון כלולות עבודות של יוזף ישראלס, לסר אורי, חנה אורלוף, יעקב לוצ'אנסקי ואחרים. חיים אתר עסק בכינוס ביטוייה השונים של היצירה היהודית לדורותיה ולאחריו פעל ברוח זו זוסיא עפרון. חיים אתר בהיותו אמן ומנהל מוזיאון, האמין שהיצירה היהודית לדורותיה רלוונטית ליצירה העברית בארץ ישראל. ברוח תפיסה זו הפעיל אהרן ציזלינג רשת ארצית ובינלאומית של תומכים וידידים שסייעו במידע ובהשגת עבודות. בשנות הארבעים והחמישים של המאה ה-20 ניכרה פעילות נמרצת להרחבת האוסף, ובמרוצת הזמן הוא היה לאחד האוספים החשובים בעולם בתחום האמנות היהודית.
סמוך לפתיחתו של המשכן לאמנות בבניינו החדש, כאשר האוסף שכן עדיין בצריף, פורסם עלון חדש למוזיאון ובו צוין כי "במשכן כבר מרוכזות מיצירותיהם של מרבית היהודים הפזורים בארצות תבל ומשוועים לגבולם". ברשימה של אמנים שעבודותיהם התקבלו לאוסף המוזיאון נמנו בשנת 1948 שמותיהם של 115 ציירים ופסלים מהולנד, גרמניה, רוסיה, מזרח אירופה, צרפת, אנגליה, ארצות הברית, אוסטרליה וישראל, ועוד אוסף נרחב של אמנות עממית מכל תפוצות ישראל. בתערוכת הפתיחה של המבנה החדש הוצג אוסף מייצג של המוזיאון. בין האמנים החשובים הכלולים באוסף: מרוסיה: לויתן, פסטרנק, מהולנד: ישראלס, מפולין: מאוריציו גוטליב, מגרמניה: לסר אורי, מקס ליברמן.
יודאיקה
במוזיאון מוצג באופן קבוע אוסף של תשמישי קדושה יהודיים, חלקם עתיקים, של העדות השונות, הכולל ספרי תורה, הגדות של פסח, חנוכיות, פרוכות, וחלקם אמנות עכשווית של יוצרים צעירים. ראשית האוסף בכלי קודש שהביאו חברי הקיבוץ מבתי ההורים במזרח אירופה. בהמשך נפדו כלי קודש מיהודים במחנות העקורים באירופה והובאו על ידי חברים ששירתו בבריגדה היהודית.