cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אחמד כנעאן
קורות חיים
אחמד כנעאן נולד בטמרה ב-1965 למחמוד מוחי אלדין, נגר במקצועו, ולדוריה לאבדי מחיפה. הוא התייתם מאביו בהיותו בן שנתיים וחצי ואמו גידלה אותו ואת חמשת אחיו לבדה. שנות הילדות עברו עליו בסביבה המסורתית והחקלאית של הכפר. את לימודי התיכון החל בכפר הנוער החקלאי גלים והמשיך בתיכון עירוני א' בחיפה. בשנים אלה החל בצעדים ראשונים בפיסול ובציור בהשראת עבודותיו של הצייר גרשון קניספל שהוצגו בבית ספרו וברחבי העיר ובהשפעת תערוכות האמנות בבית הגפן בחיפה. בשנים 1984–1985 למד ציור אצל האמן חליל ריאן בטמרה וב-1985 החל את לימודיו באקדמיה לעיצוב ואמנות בצלאל בירושלים. במהלך ארבע שנות הלימוד בבצלאל הרבה לבקר בתערוכות אמנות בעיר. בנוסף נחשף לפעילות האמנותית של אמנים פלשתינאים במזרח ירושלים. ב־1989 הוצגה תערוכה ראשונה שלו בתיאטרון אל-חכוואתי במזרח ירושלים ועם סיום לימודיו הוזמן להציג בתערוכות פיסול במוזיאון תל אביב ובמוזיאון רמת גן, בתום לימודיו עבד חמש שנים בבית יציקה לפסלי ברונזה בעטרות.
ב-1994 חזר כנעאן עם אשתו ובתו אחלאם אל חיק משפחתו בטמרה והקים בה את ביתו ואת הסטודיו שלו. במקביל ליצירתו האמנותית פעל להרחבת המודעות לאמנות בחברה הערבית בגליל כמורה לפיסול ומרצה בבית ספר תיכון בתרשיחא, ובמכללות בסח'נין ונצרת. בשיתוף עם עמותת האמנים הערבים "אבדאע" ועמותת "ענת". בסיוע מפעל הפיס, משרד החינוך והתרבות ו"אמנות לעם", יזם פרויקטים פיסוליים במרחב הציבורי ביישובים הערביים. ב-2004 יסד את הגלריה העירונית לאמנות בטמרה וכיהן בה כאוצר עד 2010. בגלריה הוצגו כ-30 תערוכות פיסול וציור של אמנים גם מעזה וממזרח ירושלים. בשנים 2007–2009 השלים לימודי תעודה במוזיאולוגיה באוניברסיטת תל אביב, ובין 2010 ל־2012 היה אוצר הגלריה "סלון יפו לאמנות פלסטינית" שהיה בין מקימיה. בשנת 2006 הקים בטמרה את גלריה כנעאן, הממוקמת בקאנטרי קלאב של משפחתו. בגלריה מוצגות עבודותיו והיא מהווה מרכז פעיל ליצירה אמנותית ומושכת אליה מבקרים רבים. כנעאן השתתף בתערוכות קבוצתיות רבות ובפסטיבלים לאמנות רבים מספור בישראל ובעולם, כולל בכמה ממדינות ערב. ביניהם פסטיבלים לפיסול באום אל-פחם, גן התעשייה בתל חי, זארבריקן, גרמניה, דובאי, עמאן, יונשואן בסין, שארם א-שייח'.
יצירותיו נמצאות באוספים רבים, ביניהם: מוזיאון הצילום בתל חי, מוזיאון על התפר בירושלים, המוזיאון הפתוח בעומר, המוזיאון הלאומי בעמאן, מוזיאון אום אל-פחם, המוזיאון הפלסטיני בבית לחם, מוזיאון רמזי דלול בביירות, מוזיאון בקרקוב, ובאוספים פרטיים בגרמניה, ירדן, ארצות הברית, זנזיבר, כווית, קטר, דובאי, מצרים, מרוקו, אלג'יריה, טורקיה, הרשות הפלסטינית וישראל.
יצירתו
נושאי יצירתו של אחמד כנעאן לקוחים מסביבתו, אך גם ממיתוסים וממסורות העבר. רבות מעבודותיו נוגעות, במישרין או בעקיפין, במורכבות של חיי החברה הערבית במדינת ישראל. שאלות של זהות אישית ולאומית המעסיקות אותו, מוצאות ביטוי בנושאים המתייחסים להיסטוריה הפלסטינית. בציורים המתארים את הסביבה בה הוא חי יש נראות למורשת התרבותית הפלסטינית אך גם למציאות החיים העכשווית המשתנה. דואליות זו קיימת גם בהיבט הצורני של עבודותיו. בצד אלמנטים הלקוחים מהאורנומנטיקה ומהאמנות המוסלמית המשולבים בציוריו, בפסליו ניכרת השפעת הזרמים הבולטים בפיסול הישראלי, ובפיסול הבינלאומי.
בציוריו של כנעאן ובעבודותיו בטכניקה מעורבת משולבים מאפיינים של האורנומנטיקה האיסלאמית: צורות גאומטריות או צמחיות דמויות ערבסקות המשוכפלות וחוזרות כמעין מארג צבעוני של שטיח המשמש כרקע או כמסגרת מעוטרת. לעיתים אלו צורות פיגורטיביות-מופשטות של הדמות המרכזית בעבודה. מוטיבים קישוטיים אלו משולבים גם בשכבה של מעין רשת המופיעה מעל הציור כשהיא מגלה טפח ומסתירה טפחיים ויוצרת חיץ בין הציור לבין המתבונן. שכבה זו, דמוית עץ או ברזל בציורי השמן ועשויה עץ או ברזל בעבודות הפיסוליות היא מוטיב חוזר ברבות מיצירותיו של כנעאן, היא מושפעת מן המשרבייה, השבכה הנמצאת במרפסות ובחלונות הבתים ברבות מהארצות המוסלמיות ויוצרת הפרדה חלקית בין הבית והרחוב. המשרבייה מאפשרת מבט מבפנים החוצה מבלי להחשף. למוטיב זה, המייצר את הקשר בין יצירתו של כנעאן ובין עולם התרבות המוסלמי, יש גם יש גם משמעויות סימבוליות וקשרי עומק נוספים לתכני היצירה. "אפשר לטעון שהיצירה מבעד למשרבייה באה ממקום בו האמן מרגיש כלא, לא שייך, ומייצגת סוג של סגר, בין אם מבחירה ובין אם מחוסר ברירה. המיתוסים הקדומים והעבר ההיסטורי הם נושא חוזר, לעיתים ברמז, ברבות מעבודותיו של כנעאן. הקשר לתרבות הכנענית הקדומה של הארץ, שתפס מקום ניכר בפיסול הישראלי בשנות ה-1950 מופיע גם בפסליו של כנעאן, כביטוי לזהות המקומית שלו. דמות הפרש, שהיא אחד המוטיבים הבולטים ביצירתו של כנעאן, מרמזת לעבר ההיסטורי המפואר של האסלאם, ולניצחונו של צלאח א-דין בקרב חיטין. הפרש על סוסו חוזר ומופיע בעבודותיו כדמות מרכזית ובאין ספור דמויות קטנות משוכפלות. ניצחונות העבר משמשים הנגדה והדגשה למצב הפוליטי בהווה. בדמות הפרש יש תזכורת לדימוי אחר החוזר ביצירתו של כנעאן: הסוס המכונף המגלם את אל-בוראק, סוסו של הנביא מוחמד. אמנם מקור ההשראה המקורי הוא האריה המכונף הכנעני מתל מגידו. דמות אחרת החוזרת ומופיעה ביצירותיו של אחמד כנעאן הוא הפליט. בציורי השמן זהו הפליט הפלשתינאי הנושא את צרורותיו וצועד אל הבלתי נודע, לפעמים בודד ולפעמים מוקף באין מספר דמויות ממוזערות כמותו. בעבודות פיסול של כנעאן הפליטים הם דמויות, לפעמים מופשטות, חסרות פרצוף וזהות מוגדרת, המצטופפות על סיפון אונייה. הסיפור המשפחתי והלאומי הופך בכך לטרגדיה כלל אנושית. דימוי הפליט מתקשר לדמות אחרת המופיעה בסדרת ציורי שמן של כנעאן: השב"ח - השוהה הבלתי חוקי, הישן תחת כיפת השמיים על מזרן מאולתר במטע הזיתים. השב"ח הוא תזכורת למצב הפוליטי הבלתי פתור. אך ציורים אחרים של מטעי הזיתים, שהם חלק מסביבת חייו של כנעאן, מתארים מציאות של הרמוניה שלווה. כך גם סצינות מחתונה וריקוד הדבקה של גברים לבושים בלבוש מסורתי, שילוב של מסורת ושל מציאות החיים המודרניים נשקפת מדמויות הנשים. נשים גאות ויפות בלבוש מסורתי, או עטויות בחג'אב ולבושות בלבוש מודרני-עכשווי, יושבות נינוחות שקועות בשיחה או בטלפון הנייד.
מבחר תערוכות קבוצתיות
המשכן לאמנות בעין חרוד, מוזיאון תל אביב, מוזיאון רמת גן. שני מוזיאונים ביפן ובקוריאה, מרכז לאמנות בסלט לייק סיטי בארצות הברית, מאנייג' בסנט פטרבורג ברוסיה, בית האופרה בדרזדן – גרמניה, מרכז פליג במרסיי בצרפת, קארדיף בווילס, לודג' בפולין, אלכסנדריה במצרים, בית האמנים בלונדון, המוזיאון הלאומי בעמאן, ירדן, במישיגן בארצות הברית, האנובר בגרמניה, גלריה ניסאן בקטר, ניו יורק ארצות הברית, גלריה 4-walls בעמאן, זארבריקן בגרמניה, מרכז מסחרי מרכאדו בדובאי, בהיידובסרמן בהונגריה, בעיר ניקייה ביוון. בקטר, הנסיכויות המאוחדות, עומאן, מרוקו, אלג'יריה, לבנון.
זארמבי קושצ'יילנה
זארמבי קושצ'יילנה (בפולנית: Zaręby Kościelne; בפי יהודיה: זארומב) הוא כפר במחוז אוסטרוב מזובייצקה שבפרובינציית מזוביה בפולין, על גדת נהר ברוק (Brok), בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
האזכור הראשון של הכפר הוא משנת 1410. באמצע המאה ה-17 נחרב היישוב כתוצאה מפלישת האימפריה השוודית. בחלוקת פולין בשנת 1795 נכלל הכפר בתחום פרוסיה, ובשנת 1815 נכלל בשטח פולין הקונגרסאית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הועלו רוב בתי הכפר באש בידי חיילי הצבא הרוסי הנסוג.
יהודי זארמבי קושצ'יילנה
קהילה יהודית מאורגנת מתועדת בכפר מהמחצית השנייה של המאה ה-17. לאחר החורבן שהביאה לכפר מלחמת העולם הראשונה, עברו יהודיו להתגורר בצריפים. בשנת 1920 פרעו ביהודי הכפר החיילים הפולנים שהגיעו אליו, תוך רצח מספר יהודים. בסיוע יוצאי הכפר בארצות הברית השתקמה במעט הקהילה ביישוב, אך אנשיה המשיכו לסבול ממעשי אנטישמיות גוברים והולכים מצד שכניהם הפולנים.
בין מלחמות העולם התקיימה בכפר פעילות ציונית, לצד פעילות של הבונד ושל אגודת ישראל. חלק מבני הכפר עלו ארצה, לאחר שהשתתפו בקיבוץ הכשרה דתי שהוקם ביישוב. בשנים אלה נמנו בכפר 1,254 יהודים, מתוך 1,630 תושבים.
בשואה
בתחילת ספטמבר 1939 נכבש הכפר בידי הגרמנים, ואלו ביצעו ביהודיו ביחד עם פולנים מקומיים מעשי התעללות והשפלה פומביים, תוך שוד רכושם. כעבור כשבועיים הועבר הכפר לשליטת הסובייטים בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב. בתקופה זו הגיעו לכפר פליטים יהודים רבים ממערב פולין, והסובייטים הגלו כמה מיהודי המקום לעומק ברית המועצות ולסיביר, תוך איסור על פעילות ציבורית יהודית ביישוב.
עם פרוץ מבצע ברברוסה, ב-22 ביוני 1941, הופגז הכפר בידי הגרמנים, תוך הרג עשרות יהודים בו, וחיילי הורמכט נכנסו אליו למחרת. בימים הראשונים לכיבוש, החלו הגרמנים בסיוע פולנים מקומיים בביצוע מעשי התעללות ביהודי היישוב, ובלקיחתם לעבודות כפייה קשות ומשפילות. בין היתר, צווה רב הקהילה לטאטא יחף את רחובות הכפר, ולאסוף זבל בידיו. בד בבד, פנו נכבדי הפולנים בכפר בבקשה רשמית לשלטונות הגרמניים לסייע בטיהור היישוב מיהודיו.
בשנת 1942 הוקם במחנה צבאי נטוש ליד הכפר מחנה עבודה ליהודי הסביבה שנותרו בחיים, בו שהו כ-10,000 איש. בינואר 1943 חוסל מחנה זה, וכל יושביו שולחו לאושוויץ.
נערה יהודייה בודדה ששרדה בכפר כשאחד המקומיים החביא אותה, נרצחה בכיכר השוק בידי המקומיים מיד בתום המלחמה כשהעזה לצאת מביתו.
לאחר המלחמה שבו לזארמבי קושצ'יילנה יהודים בודדים ששרדו בברית המועצות, ואלו גילו שהאתרים היהודיים בכפר, ובהם בית העלמין, הושמדו עד הייסוד. בעקבות איומים ברצח מצד הפולנים המקומיים, עזבו כולם את היישוב.
כביש 13
כביש 13 הוא כביש רוחב ארצי בדרומה של מדינת ישראל. הכביש מקשר בין צומת ציחור בכביש 40 (כביש הר הנגב) לבין צומת מנוחה בכביש 90 ("כביש הערבה").
על-פי תוכנית משרד התחבורה לעדכון המספור של רבים מכבישי ישראל שעליה פורסם בסוף שנת 2018 – הכביש צפוי לרדת בהיררכיית כבישי ישראל מדרגת כביש ארצי לדרגת כביש אזורי ולהיקרא כביש 101. על פי תוכניות משרד התחבורה, שינוי מספרי הכבישים בשלטי הדרכים השונים צפוי להתרחש בתוך שנתיים (עד סוף שנת 2020).
היסטוריה
במהלך שנות ה-60, כאשר נסלל כביש הערבה מצפון לדרום, שימש כביש 13 את הנוסעים לאילת בכביש הערבה בתקופה בה טרם נפרץ החלק הדרומי של כביש הערבה. באותה תקופה תואר הכביש כ"דרך ייסורים רצופת גלים ומהמורות הגורמים להתפרקות עצמות וחלקי מכוניות". הכביש כונה אז כביש המונטמורילוניט. הכביש שוקם בתחילת שנות ה-80 במסגרת ההערכות של צה"ל בנגב בעקבות פינוי סיני.
טופוגרפיה
הכביש הוקם על קו הגבול הנופי והטופוגרפי שבין רכס מנוחה הגבעי שמצפון לו, המגיע לפסגותיו בהר מנוחה ובהר חמדה, שתיהן בגובה של 409 מטר מעל פני הים; לבין השטח המישורי שמדרום לו. בעוד שרכס מנוחה המסתיים במזרחו בגבעת עורקים בגובה של 298 מטר, סמוך מאוד למישור הערבה, מנוקז בחלקו צפונה אל אפיקיו התלולים של נחל פארן, המישור שמדרום לכביש שגובהו בין 200 ל-300 מטרים בלבד מתון ממנו בהרבה. המישור מנוקז על ידי נחל מנוחה, נחל יזיז ונחל דממה, והוא המישור הצפוני ביותר שאיפשר את הקמת הכביש בנוחיות. הכביש עצמו בתוואי של 12 ק"מ יורד מגובה של 270 מטר מעל פני הים לגובה של 85 מטר מעל פני הים בלבד, בשיפוע של כ-1.5% ואחיד למדי, דבר המתאפשר לו לשמור על תוואי ישר יחסית.
חוזה דבול
חוזה דבול הוא הסכם שנחתם בשנת 1108 בין בוהמון הראשון מאנטיוכיה לבין אלכסיוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית, לאחר סיום מסע הצלב הראשון.
קשמיונקי
כריית הצור בקשמיונקי החלה סביב שנת 3,900 לפנה"ס ונמשכה עד בערך 1,600 לפנה"ס. בתקופה הנאוליתית השתמשו במכרה בני תרבות פיית המשפך (Funnelbeaker culture) שהרחיבו את אזור כריית הצור צפונה עד 300 קילומטרים. גם בני תרבות האמפורה הכדורית (Globular Amphora Culture) השתמשו בפירים, ואפילו ביתר מאמץ, והרחיבו את שטח החיפוש של הצור לכ-500 קילומטרים.
האתר הוא מונומנט היסטורי מוכרז של פולין מ-16 באוקטובר 1994, ומנוהל על ידי מכון המורשת הלאומית של פולין (Narodowy Instytut Dziedzictwa). ב-6 ביולי 2019 נוסף אזור הכרייה הפרהיסטורי של צור מפוספס של קשמיונקי לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו.
חוזה דבול
ההסכם קרוי על שם המבצר הביזנטי בדבול שבמקדוניה. אף שההסכם לא יושם באופן מיידי, מטרתו הייתה להפוך את נסיכות אנטיוכיה למדינה המשועבדת לאימפריה הביזנטית.
קשמיונקי
היסטוריה של כרייה
הכרייה של הצור בקשמיונקי נמשכה מהאלף הרביעי עד האלף השני לפני הספירה על ידי בני התרבויות הקדרות הקווית (Linear Pottery), האמפורה הכדורית ומייז'נוביצה (Mierzanowice) שחצבו צור בעיקר על ידי גרזני אבן. צור מפוספס מקשמיונקי שימש בעיקר לייצור גרזנים ואזמלים. כמויות גדולות של כלים אלו נסחרו עד למרחק של 660 קילומטרים מהמכרות בקשמיונקי. התקופה העיקרית של ניצול המכרות הייתה בין שנת 2,500 לשנת 2,000 לפנה"ס. כריית צור בקשמיונקי החלה להצטמצם בין 1,800 ל-1,600 לפנה"ס. האתר ננטש ויער כיסה את האזור, מעט מאוד מבקרים הזדמנו לאזור מה ששימר את האתר הפרהיסטורי. הכפר שבסמוך למכרות מתועד לראשונה ב-1509 כשייך לאדם בשם יאקוב משידלובייץ. מחצבות אבן הגיר הקטנות הרבות שבאזור שימשו לייצור סיד במחצית הראשונה של המאה ה-20.
חוזה דבול
על פי תנאי ההסכם בוהמון הסכים להפוך וסאל של הקיסר ולהגן על הקיסרות הביזנטית בכל עת שהדבר ידרש. הוא אף הסכים למינויו של פטריארך יווני. בתמורה הוא קיבל את התארים סבסטוס (ביוונית: Σεβαστός) ודוכס אנטיוכיה וכן את הזכות להוריש לצאצאיו את רוזנות אדסה. לאחר חתימת ההסכם שב בוהמון לפוליה ושם מת. אחיינו, טנקרד, נסיך הגליל, אשר היה עוצר אנטיוכיה, סירב לקבל את תנאי ההסכם. אנטיוכיה באה תחת שליטת ישירה של הקיסרות הביזנטית באופן זמני בשנת 1137 ורק לאחר 1158 הפכה לווסאל של הקיסרות הביזנטית.
קשמיונקי
היסטוריה של מחקר מדעי ותיירות
קבוצות קטנות של תיירים ביקרו במכרות קשמיונקי משלהי שנות ה-50 של המאה ה-20. המכרות נפתחו לביקורים של קבוצות גדולות ב-11 ביוני 1985 (במסלול תת-קרקעי הקרוי נתיב תיירות מספר אחד). ב-10 ביוני 1990 נפתח מסלול תת-קרקעי שני, ומוזיאון ארכאולוגי פתוח נחנך ב-1992. מסלול התיירות התת-קרקעי הוא באורך 465 מטרים, והוא מגיע עד לעומק של 11.5 מטרים בנקודה העמוקה ביותר.
חוזה דבול
חוזה דבול הוא דוגמה אופיינית לנטייתה של הקיסרות הביזנטית ליישב סכסוכים באמצעים דיפלומטיים ולא באמצעי מלחמה. הסכם נבע מחוסר האמון ששרר בין הקיסרות הביזנטית לבין שכניה במערב אירופה ותרם לחיזוק חוסר אמון זה.
רקע
בשנת 1097 התכנסו צבאות הצלבנים בקונסטנטינופול לאחר מסעם המשותף מזרחה באירופה. אלכסיוס הראשון אשר ביקש רק את עזרתם של חלק מן האבירים מן המערב כדי לסייע כשכירי חרב במלחמה בסלג'וקים, עצר את הצבאות הצלבנים בעיר ולא התיר להם להמשיך בדרכם לירושלים עד אשר נשבעו כי ישיבו לאימפריה כל שטח שיכבשו בדרכם ואשר היה שייך בעבר לאימפריה הביזנטית. מנהיגי הכוחות נעתרו בסופו של דבר לדרישה, אולם נשבעו כבודדים ולא כקבוצה. חלקם, כמו למשל רמון הרביעי, רוזן טולוז, היו כנים בשבועתם, אחרים כמו בוהמון, מעולם לא חשבו לעמוד בהבטחתם. בתמורה לשבועתם סיפק אלכסיוס לצלבנים ליווי צבאי ומדריכים. הצלבנים היו ממורמרים מן השיטות הביזנטיות ביחסים בינלאומיים. כך למשל, העובדה שהאימפריה הביזנטית ניהלה משא ומתן לכניעתה של ניקאה, בעוד הצלבנים מטילים מצור על העיר מתוך תקווה להפילה ולממן בשלל את המשך מסעם. הצלבנים אשר חשו נבגדים משיטותיו של אלכסיוס, אשר הצליח להשיב לעצמו חלק ניכר מאסיה הקטנה ובה ערים חשובות ואיים, המשיכו בדרכם ללא סיוע ביזנטי. בשנת 1098, לאחר שאנטיוכיה נפלה לידיהם בעקבות מצור ממושך שבעקבותיו מצאו עצמם הצלבנים במצור בתוך העיר, אלכסיוס עשה דרכו לפגוש בהם, אולם לאחר ששמע מסטפן השני, רוזן בלואה כי המצב חסר תקווה, שב על עקבותיו לקונסטנטינופול. הצלבנים, אשר עמדו באופן מפתיע במצור, האמינו כי אלכסיוס נטש אותם וראו בביזנטים גורם שלא ניתן לתת בו עוד אמון. לכן, ראו את שבועתם לאלכסיוס כמבוטלת. עד לשנת 1100 קמו מספר מדינות צלבניות, בהן נסיכות אנטיוכיה אשר נוסדה על ידי בוהמון בשנת 1098. בוהמון תבע את אנטיוכיה לעצמו, אף שנטען כי יש להשיב את אנטיוכיה לביזנטים, למרות התנהגות אלכסיוס. מנגד עמד אלכסיוס על תביעתו לחזקה באנטיוכיה. לאנטיוכיה היה באותה עת נמל חשוב, והיא שימשה מרכז מסחר במזרח התיכון ומאחז של הנצרות האורתודוקסית, שבה ישב פטריארך יווני. היות שאנטיוכיה נכבשה מידי הקיסרות הביזנטית רק עשרות שנים ספורות קודם לכן, לא הכיר אלכסיוס במעמדה של נסיכות אנטיוכיה והאמין כי על בוהמון לעמוד בשבועתו משנת 1097 ולהשיבה לקיסרות הביזנטית. לכן, יצא אלכסיוס בניסיון לגרש את בוהמון מאנטיוכיה.
בוהמון ליבה את איבתו של אלכסיוס של הכנסייה האורתודוקסית כאשר בשנת 1100 הוא מינה את ברנרד מוולנס לפטריארך הלטיני של אנטיוכיה וגירש מן הנסיכות את הפטריארך היווני, אשר נמלט לקונסטנטינופול. זמן קצר אחר כך נלכד בוהמון בידי הדנישמנדים מאנטוליה ונכלא למשך שלוש שנים, תקופה שבה האנטיוכים בחרו בטנקרד כעוצר הכתר. לאחר שחרורו של בוהמון, יצא בשנת 1104 לעזרת בלדווין השני רוזן אדסה למסע הגנה על נחלותיהם, מסע שנסתיים בתבוסה קשה מידי הסלג'וקים בקרב חרן. תבוסה זו הביאה לחידוש הלחצים בהם הייתה נתונה נסיכות אנטיוכיה הן מצד הסלג'וקים והן מצד האימפריה הביזנטית. בוהמון הותיר את טנקרד לשלוט באנטיוכיה ושב מערבה, כשהוא תר באיטליה ובצרפת לתגבור כוחותיו. הוא זכה לתמיכתם של האפיפיור פשל השני ופיליפ הראשון, מלך צרפת, אשר היה לחתנו.
קרובי משפחתו הנורמנים של בוהמון בסיציליה היו בסכסוך עם האימפריה הביזנטית במשך יותר משלושים שנה, ואביו רובר גיסקאר היה אחד מאויביה הבולטים של האימפריה. בעוד בוהמון שוהה במערב אירופה, שלח אלכסיוס צבא כדי לתפוס את אנטיוכיה ואת העיר קיליקיה. בשנת 1107, לאחר שארגן צבא חדש לצאת למסע צלב כנגד המוסלמים בסוריה, בוהמון בחר לצאת למלחמה גלויה כנגד אלכסיוס, הוא חצה את הים האדריאטי והטיל מצור על העיר המערבית ביותר באימפריה הביזנטית, היא דורס. כמו אביו לפניו, בוהמון לא הצליח להתקדם לתוך ליבה של האימפריה הביזנטית. אלכסיוס בחר שלא להתעמת בקרב מול בוהמון והמצור על דורס כשל, בחלקו עקב מגפה שפשטה בכוחות. עד מהירה מצא עצמו בוהמון מבודד מול חומות דורס, כאשר דרך המילוט בים נחסמה על כוחות הרפובליקה של ונציה והאפיפיור הודיע על הפסקת תמיכתו בו.
ההסכם
בחודש ספטמבר 1108 ביקש אלכסיוס מבוהמון כי ישא ויתן עמו במחנה הקיסרי שישב בדיאבוליס (היא דבול). לבוהמון לא נותרה כל ברירה אלא לקבל את ההזמנה, משהבין כי אבד כל סיכוי שיצליח לזכות בעימות צבאי מול כוחות האימפריה. הוא הודה כי הפר את שבועתו משנת 1097, אולם סירב להודות כי הוא נושא באחריות למצב הקיים, זאת כיוון שבעיניו אלכסיוס הפר את ההסכם כאשר לא בא לסייע לצלבנים בעת שהיו נתונים במצור באנטיוכיה, בשנת 1098. בתגובה הסכים אלכסיוס להכיר בחוסר התוקף של השבועות שניתנו לו בשנת 1097. תנאיו של ההסכם סוכמו על ידי הגנרל הביזנטי ניקופורוס ברייניוס ותועדו על ידי אשתו הנסיכה אנה קומננה:
תנאי ההסכם סוכמו בהתאם למונחים המערביים המוכרים לבוהמון, כך שהוא ראה עצמו כווסאל פאודלי של אלכסיוס, על כל החובות שמעמדו מטיל עליו בהתאם למקובל באירופה המערבית: הוא התחייב להעמיד סיוע צבאי לקיסר במלחמותיו, כנגד כל אויבי הקיסר, בין באירופה או באסיה.
אנה קומננה מתארת את מהלך המשא ומתן בתיאורים חוזרים ונשנים, בהם בוהמון מצביע על שגיאותיו ומהלל את נדיבותו של אלכסיוס והאימפריה. משא ומתן שהיה כרוך ככל הנראה בהשפלתו של בוהמון. מנגד, אין ספק שתעודה של אנה קומננה בא להלל את אביה הקיסר ואת תנאי ההסכם וייתכן שאינו מדויק לחלוטין.
ההסכמות אליהן הגיעו הצדדים בעל פה, תועדו בכתב בשני עותקים, האחד ניתן לאלכסיוס והשני לבוהמון. על ההסכם חתמו עדים משני הצדדים. ההסכם נכתב בלטינית, או יוונית, או בשתי השפות גם יחד. אף לא אחד משני העותקים שרד עד ימינו. לא ידוע כיצד התקבל ההסכם באירופה המערבית והוא כמעט ולא הוזכר בהיסטוריה הכתובה של אותה העת.
לאחר חתימת החוזה
בוהמון מעולם לא שב לאנטיוכיה לאחר חתימת חוזה דבול (אלא פנה לאיטליה ושם מת בשנת 1111) ותניות ההסכם אשר נוסחו בזהירות כה רבה לא יושמו. אחיינו של בוהמון, טנקרד, סירב לכבד את החוזה. לדידו, אנטיוכיה הייתה שייכת לו מכוח זכות הכיבוש. טנקרד לא מצא כל סיבה להעביר את השליטה במקום לידי כוח אחר אשר לא היה מעורב במסע הצלב ואשר מנקודת ראות הצלבנים, אף פעל להכשלתו. הצלבנים חשו שאלכסיוס גרם לבוהמון לחתום על החוזה במעשה מרמה, התנהגות שעלתה בקנה אחד עם תפיסתם את דמותו של אלכסיוס בעת מסע הצלב. על פי החוזה לא הייתה לטנקרד חזקה חוקית באנטיוכיה ואלכסיוס ציפה כי בוהמון ידיח את טנקרד, או יכפה עליו בדרך כלשהי לכבד את ההסכם. תחת זאת, הפטריארכים היוונים, אשר מונו לאנטיוכיה בקונסטנטינופול, לא יכלו למלא את משרתם במקום.
שאלת מעמדה של אנטיוכיה והערים הקיליקיות שבסמוך לה, המשיכה להטריד את האימפריה הביזנטית במשך שנים ארוכות לאחר חתימת ההסכם. אף שחוזה דבול מעולם לא יושם, הוא סיפק את הבסיס החוקי למשא ומתן שניהלו הביזנטים עם הצלבנים במשך 30 השנים שלאחר חתימתו, וכן לטענות הביזנטיות באשר לאנטיוכיה בעת מלכותם של יוחנן השני קומננוס ומנואל הראשון, קיסרי האימפריה הביזנטית. למטרה זו הגיע יוחנן השני עם צבאו לאנטיוכיה בשנת 1137, והטיל עליה מצור. תושבי אנטיוכיה ניסו לשאת ולתת עם צבא המצור, אולם יוחנן דרש כניעה ללא תנאי. לאחר שביקש וקיבל את רשותו של פולק מאנז'ו, מלך ירושלים, נכנע ריימונד, נסיך אנטיוכיה לביזנטים. הסכם הכניעה, בו נשבע ריימונד אמונים ליוחנן השני, מבוסס באופן מפורש על חוזה דבול ואף מרחיק לכת ממנו. ריימונד הבטיח לקיסר זכות כניסה חופשית לאנטיוכיה, וכן להעבירה לשליטת הביזנטים מיד לאחר שיכבוש את הערים חלב, שייזר, חומס וחמאת מידי המוסלמים. על פי ההסכם, הערים הנכבשות תועברנה לידי ריימונד.
שי כהן (מוזיקאי)
שי כהן (נולד ב-1968) הוא מוזיקאי, מלחין ומרצה ישראלי. מכהן כפרופסור חבר במחלקה למוזיקה באוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה
כהן הוא מלחין-חוקר, מרצה ונגן ג'אז המתמחה בתחומים שונים, מאלתור חופשי ועד מוזיקה קלאסית ואלקטרונית בת זמננו. כהן נולד בחיפה למד קומפוזיציה באקדמיה למוזיקה בירושלים וסיים תואר שלישי במוזיקה באוניברסיטת בר-אילן, בה הוא מכהן כראש המגמה למוזיקה, טכנולוגיה ומדיה חזותית. בנוסף, כהן מרצה גם במדרשה למוזיקה במכללת לוינסקי לחינוך.
כמלחין, כהן ידוע בגישה ייחודית וחדשנית לסאונד, לגוון ולשימוש באלמנטים מבוססי עיבוד צליל ומולטימדיה. יצירתו משופעת בהתבוננות ספקטרלית, יישומה בכלי נגינה אקוסטיים ובשילוב עולם וויזואלי/דיגיטלי לצרכים בימתיים, יצירה ברשת, וידאו ארט, מיצבים אינטראקטיביים, מיצגים וכו'. בנוסף, יצירותיו חוקרות צורות, מבנים וגישות מוזיקליות לא שגרתיות תוך שימוש בתווי גרפי ייחודי, המשלב אלמנטים אליאטורים, אלתור ותבניות ריתמיות והרמוניות מורכבות.
יצירותיו הושמעו בבכורה בפסטיבלים רבים בארץ ובעולם כדוגמת: "ISCM" האגודה הבינלאומית למוזיקה בת-זמננו (Russia/2006,Estonia/2019), "הליגה למלחינים באסיה" (/Japan/2003, 2009/Korea, 2012/Israel, 2013/Singapore, 2016/Vietnam, 2018/Taiwan) ונוגנו על ידי תזמורות והרכבים רבים כדוגמת: התזמורת הסימפונית של סיאול בקוריאה, האנסמבל הקאמרי למוזיקה בת זמננו של מוסקבה, חברי התזמורת הסימפונית הסקוטית של ה-BBC, התזמורת לכלי קשת בבודפשט, האנסמבל למוזיקה חדישה ביפן, רביעיית כלי הקשת T'ang Quartet בסינגפור, בקונצרט "מחווה למניפסט של ג'ון זורן" בציריך, האנסמבל למוזיקה חדישה באוניברסיטת סנט אנדרוז בסקוטלנד, ההרכב הלונדוני של שוברט,אנסמבל המאה ה-21, אנסמבל קפריזמה, אנסמבל מוזיקה נובה, אנסמבל מיתר, אנסמבל סולני תל אביב, ההרכב היהודי-ערבי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית, תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית, הסינפונייטה הישראלית באר שבע ועוד.
שון וייסמן
שון זלמן וייסמן (נולד ב-14 בפברואר 1996) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת החלוץ בגרנאדה מלה ליגה, ובנבחרת ישראל.
קריירת מועדונים
וייסמן נולד וגדל בשכונת קריית חיים שבחיפה. החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל חיפה, ובגיל 15 וחצי עבר למחלקת הנוער של מכבי חיפה.
ב-20 בינואר 2014, בטרם מלאו לו 18, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של מכבי חיפה, כשפתח בהרכב בהפסד 1–3 להפועל באר שבע. עד תום עונת 2013/2014 שותף בעשרה משחקים בליגת העל, ובמקביל המשיך לשחק בקבוצת הנוער וזכה עמה בדאבל. בעונת 2014/2015 שותף בשני משחקי ליגה ובמשחק אחד במסגרת גביע המדינה.
לקראת עונת 2015/2016 הושאל להפועל עכו, ובמדיה ערך 18 הופעות בליגת העל, אך בינואר חזר למכבי חיפה ושיחק עד תום העונה בקבוצת הנוער.
ב-14 ביולי 2016 הושאל למכבי נתניה מהליגה הלאומית. ב-16 בינואר 2017 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בתיקו 1–1 נגד הפועל רמת גן, ואת עונת 2016/2017 הוא סיים עם 12 שערים ב-21 הופעות בליגה הלאומית, וסייע לקבוצה לעלות לליגת העל.
את עונת 2017/2018 החל במכבי חיפה, אך ב-5 בספטמבר 2017 הושאל לעירוני קריית שמונה מליגת העל. ב-9 בספטמבר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בעירוני קריית שמונה, כשנכנס כמחליף בדקה ה־74 וכעבור ארבע דקות כבש את שערו הראשון בעירוני קריית שמונה, בניצחון 2–0 על מ.ס. אשדוד. הוא ערך 27 הופעות במדי עירוני קריית שמונה בליגת העל בעונה זו, רובן כמחליף, וכבש שלושה שערים.
לקראת עונת 2018/2019 חזר לסגל מכבי חיפה. את שער הבכורה שלו בעונה זו מועדון כבש ב-7 באוגוסט 2018, בניצחון 4–0 על הפועל חדרה במסגרת גביע הטוטו, ובליגת העל כבש בעונה זו שמונה שערים.
ב-20 ביוני 2019 חתם לשנתיים בוולפסברג מהבונדסליגה האוסטרית. שבוע לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בה גם כבש צמד-שערי בכורה. במחזור הרביעי כבש רביעייה בניצחון קבוצתו 5–0 על מטרסבורג, ועלה לראש טבלת מלכי השערים בליגה האוסטרית. כשלפני כן, כבש בשלושה מחזורים בליגה האוסטרית ברצף. ב-19 בספטמבר 2019 כבש את שערו הראשון בליגה האירופית, בניצחון החוץ 4–0 על בורוסיה מנשנגלדבך במחזור הפתיחה של עונת 2019/2020.
בסוף עונתו הראשונה באוסטריה שבר את שיא השערים לכדורגלן ישראלי המשחק מחוץ לישראל, כשכבש 30 שערים בליגה, אחד יותר מערן זהבי (בליגת העל הסינית) עונה קודם לכן, וסיים כמלך השערים בליגת העל האוסטרית לעונת 2019/2020.
ריאל ואיאדוליד
ב-31 באוגוסט 2020 חתם בריאל ואיאדוליד מהלה ליגה תמורת כ-4 מיליון יורו, סכום שיא באותה עת עבור המועדון הספרדי.
ב-13 בספטמבר 2020 ערך את הופעת הבכורה בוואיאדוליד במסגרת המחזור הראשון של עונת 2020/2021 בלה ליגה כשעלה כמחליף נגד ריאל סוסיאדד במשחק שהסתיים ב-1–1. את שער הבכורה כבש ב-11 בדצמבר 2020, בניצחון קבוצתו 2–3 על אוססונה, בו כבש צמד, נבחר לאיש משחק ואף נכלל בנבחרת מצטייני המחזור של העיתון "אל מונדו דפורטיבו". בסיום העונה בלה ליגה כבש שישה שערים ובישל פעם אחת, בנוסף לשער ובישול נוסף בגביע הספרדי. בתום העונה נשרה ואיאדוליד לליגת המשנה.
בעונת עונת 2021/2022 סיים במקום הרביעי בטבלת הכובשים בליגה הספרדית השנייה, וסייע לקבוצתו להעפיל בחזרה ללה ליגה, לאחר עונת היעדרות אחת מהליגה הבכירה בספרד. בסיום העונה בליגה השנייה כבש 20 שערים (מלך השערים של ואיאדוליד בכל המסגרות) ובישל שלושה, ולזכותו גם שער נוסף בגביע הספרדי. הוא נבחר על ידי האוהדים ל"שחקן העונה" של הקבוצה.
את עונת 2022/2023 בלה ליגה פתח רק במחזור הרביעי לאחר שהחלים מפציעה של כחודש, וב-5 בספטמבר 2022 נכנס כמחליף במחצית השנייה וכבש את השער המכריע לזכות קבוצתו ואיאדוליד בדקה ה־93, בניצחונה הביתי 1–0 על אלמריה.
גרנדה
ב־31 בינואר 2023 הושאל לגרנדה מליגת המשנה בספרד, עד לתום העונה, כאשר אם גרנדה תעלה בחזרה לליגה הבכירה היא תהיה מחויבת לרכוש את וייסמן תמורת כ-3 מיליון יורו.
בהופעת הבכורה שלו בליגה מול קבוצת המילואים של ויאריאל, ב־5 בפברואר 2023 כבש וייסמן כבר בדקה ה־4, בניצחון החוץ של קבוצתו 2–0.
בסיום עונת 2022/2023 העפיל וייסמן בשנית ללה ליגה, ליגת העל הספרדית, ובתום העונה הפך לשחקן קבוע במועדון.
נבחרות ישראל
מאז 2011 שיחק וייסמן בכל גילאי נבחרות הנערים והנוער של ישראל, מהנבחרת עד גיל 16, כשבמדי נבחרת הנוער עד גיל 19 לזכותו של וייסמן 22 הופעות בהן כבש 2 שערים. הוא אף העפיל עם הנבחרת לאליפות אירופה לנוער עד גיל 19 בשנת 2014, ושיחק בכל שלושת משחקי הנבחרת בטורניר.
ב-21 במרץ 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הצעירה של ישראל עד גיל 21, במשחק מול, ובסך הכל ערך 13 הופעות במדי הנבחרת הצעירה, בהן כבש שלושה שערים.
חיים אישיים
הוריו התגרשו כשהיה בן 13, לאחר מכן הוא ואחיו הצעיר שובל גדלו בבית אמם, ורדה. וייסמן הוא נכד לניצולת שואה. לו גם דרכון פורטוגלי.
שירת בצה"ל בבסיס הטכני של חיל האוויר בחיפה, על תקן ספורטאי מצטיין.
ב-22 במאי 2019 נישא לבת זוגו הישראלית עדן מרקוביץ', חברתו מימי התיכון, ובתם הבכורה נולדה באוגוסט 2020, ולאחר מכן נולד להם גם בן ששמו האמצעי נבחר על-שם סבו של וייסמן שגידל אותו ונפטר ב-2022, יעקב.
וייסמן סיפר שהוא מתחזק, מסורתי, וכן נודע כמשתף בהשקפותיו ודעותיו בתור איש ימין שמרני.
וייסמן הוא בעלים-שותף במסעדות "רובן" בנהריה ובחדרה.
תארים
מכבי נתניה גרנדה
אליפות הסגונדה דיוויסיון הספרדית: 2022/2023
תארים אישיים
זוגות
ראו גם
}}
אינטרנט בישראל
האינטרנט בישראל הוא צירוף של מספר גופים, תשתיות ומנגנונים אשר יחד מאפשרים לצרכנים בישראל להתחבר לאתרי אינטרנט ישראלים (מקומיים) ובעזרת תשתית נוספת להתחבר אל שדרת האינטרנט העולמית.
היסטוריה
בנובמבר 1990 הונח הכבל התת-ימי הראשון בישראל, שנקרא EMOS-1, שמחבר את ישראל עם טורקיה, יוון ואיטליה. מאז, הונחו כבלים נוספים שמספקים תקשורת גדולה יותר בין ישראל לחו"ל.
מאז שנת 1990 קיים בישראל חיבור פס רחב לאינטרנט באמצעות טכנולוגיית ADSL. אבל רק בשנת 2000 הוא נכנס לשימוש ללקוחות ביתיים.
ב-1992 נכתב דף האינטרנט הראשון בעברית ובין הראשונים בעולם על ידי דודו רשתי באוניברסיטה העברית בירושלים. באותה שנה הוקמה גם חברת אקטקום, שסיפקה שירות חיבור לאינטרנט. ב-1993 עלה לרשת אתר האינטרנט "חולית" בנושא איכות סביבה. "חולית" הוליד מתוכו את אתר החינוך "סנונית", שהוקם על ידי דודו רשתי ונאוה בן-צבי.
בינואר 1994 הוקמה חברת נטוויז'ן שהייתה ספקית שירותי האינטרנט הראשונה ללקוחות ביתיים בישראל.
עד שנת 1997, רוב תעבורת האינטרנט המקומית בישראל הייתה מנותבת באופן ישיר באמצעות הרשת האקדמית באוניברסיטאות המופעלת על ידי מרכז החישובים הבין-אוניברסיטאיים. ומאז שנת 1997, כל נושא ניתוב תעבורת האינטרנט עבר לאחריות איגוד האינטרנט הישראלי שהקים את מחלף האינטרנט IIX לצורך כך, שהוא נתב המחבר בין ספקיות הגישה השונות, על מנת ליצור צומת חיבור לרשתות השונות בתוך ישראל ולמנוע מעבר תעבורת אינטרנט בין רשתות ישראליות דרך נתבים מחו"ל ושדרכו רוב תעבורת האינטרנט המקומית מנותבת.
בשנת 2001 תוקן חוק התקשורת (בזק ושידורים) בישראל על מנת לאפשר תחרות בישראל וגלישה באינטרנט באמצעות תשתית הכבלים, בנוסף לתשתית ADSL הקיימת.
בשנת 2001 מד נאוטילוס פרסה בין ישראל לאירופה וארצות הברית צמד כבלים תת-ימיים אשר דרכם מועברת כל תעבורת האינטרנט של מדינת ישראל, מכיוון שלישראל אין חיבור כבלים יבשתי להעברת תעבורת האינטרנט דרך המדינות הסמוכות לה, מסיבות פוליטיות.
בשנת 2011 אושר תיקון לחוק התקשורת, לפיו הוקטנו משמעותית קנסות היציאה ללקוחות שמעוניינים להתנייד בין חברות שונות, מה שהביא לכך שגברה התחרות בענף זה והביאה לירידה משמעותית במחירים בענף.
במאי 2012 אושרה רפורמה נוספת בשוק האינטרנט על ידי שר התקשורת משה כחלון, שמטרתה העיקרית היא שבירת הדואופול של בזק והוט ופתיחת התחרות בשוק לחברות נוספות.
עד שנת 2012 שלטה חברת "מד נאוטילוס" באופן בלעדי על תעבורת האינטרנט בישראל, בשנת 2012 הניחה בזק בינלאומי כבל תת-ימי נוסף בין ישראל לאיטליה ובכך הפכה לספקית הראשונה שמחזיקה בבעלות על כבל כזה.
בשנת 2014 השיקה חברת החשמל תשתית אינטרנט נוספת בישראל, שמבוססת על סיבים אופטיים, לצורך כך היא הקימה את חברת IBC שהשיקה את המותג unlimited שתספק אינטרנט בתשתית זו. המיזם נתקל בבעיות ופריסתו ברחבי ישראל מתעכבת.
בשנת 2017 השיקה חברת פרטנר תשתית אינטרנט חדשה המכונה "Partner Fiber" המבוססת סיבים אופטיים. התשתית נפרסה באמצעות השחלת הסיבים בתשתית פסיבית קיימת וגם דרך פריסת כבל תת-ימי לאורך מישור החוף. בסוף שנת 2017 חברת סלקום השיקה תשתית דומה הנקראת "סופר פייבר".
באוגוסט 2018 רכשה סלקום 70% ממניות Unlimited (חברת החשמל ממשיכה להחזיק ב-30% הנותרים).
בספטמבר 2020 הוסכם על הצטרפות חברת HOT למיזם Unlimited לפריסת רשת סיבים אופטיים, בהשקעה של 170 מיליון ש"ח, כך ש-30% ממנו יישארו בבעלות חברת החשמל, ו-70% הנותרים יהיו בבעלות שווה של קרן תשתיות ישראל, סלקום ו-HOT. ב-3 במרץ 2021 החברה הכריזה על השקת מיזם סיבים אופטיים.
בספטמבר 2020 פורסם כי דירקטוריון בזק אישר את פרויקט הסיבים הגדול במדינה. להערכה, בזק פרסה כ-60% מהמדינה ואמר כי היא תחבר לקוחות פרטיים ראשונים לסיבים האופטיים “בתוך מספר שבועות בלבד”. כמו כן, לפי המתווה החדש של משרד התקשורת בזק קיבלה אישור לפרוס רק כ-80% משטח המדינה ולא 100% כפי שהיה בתנאי הרישיון המקוריים שלה.
ספקים
במשך שנים רבות אספקת שירותי האינטרנט בישראל התבצעה עם שתי חברות, שאחת מהן מספקת את שירותי הגישה לאינטרנט והשנייה מספקת את התשתית המחברת בין ספק זה והמשתמש. הפיצול בין התשתית לספק נקבע בשנות ה-90 כדי לעודד תחרות בבזק. משרד התקשורת הורה שהחל מאפריל 2022 משתמשים חדשים ירכשו שירות מספק יחיד שייתן למשתמש את שני השירותים. משתמשים ותיקים יוכלו להמשיך בקבלת השירות משני ספקים.
ספקי תשתיות
ספקי תשתיות מספקים את הקשר בין מחשב הלקוח ובין השרת של ספק הגישה לאינטרנט. בישראל קיימים חמישה ספקי תשתיות והם:
בנוסף, קיימת תשתית אינטרנט סלולרית לכל אחת מספקיות התקשורת סלולרית בישראל המתבססות על תשתיות יבשתיות שונות - פלאפון תקשורת, פרטנר, סלקום, הוט מובייל וגולן טלקום.
ספקי גישה לאינטרנט
באוגוסט 2015 היו בישראל 47 גופים בעלי רישיון ספק שירותי אינטרנט. על פי נתוני איגוד האינטרנט הישראלי לגבי מחלף ה-IIX לאפריל 2012, הספקים הגדולים (רוחב פס מעל 10Gb/s) לפי סדר כרונולוגי בחיבור לרשת:
חלק מספקיות התשתיות והגישה לאינטרנט החלו במכירה באמצעות תשתיות של החברות המתחרות במסגרת השוק הסיטונאי:
משרד התקשורת
משרד התקשורת הוא משרד ממשלתי אשר אחראי על כלל תחומי התקשורת בישראל, בכללם עיתונות, טלוויזיה, רדיו, אינטרנט, טלפון, ודואר. בתחומי אחריותו של המשרד בנושאי האינטרנט: קביעת מדיניות התקשורת, פיתוח תשתית התקשורת, רישוי ופיקוח על ספקים של שירותי תקשורת, מדיניות בקרה וקביעת תעריפים לשירותי התקשורת השונים, ניהול משק התדרים, ניהול פרויקט ממשל זמין, ועוד.
איגוד האינטרנט הישראלי
איגוד האינטרנט הוא גוף שהוקם בשנת 1994, כגוף בלתי תלוי, במטרה לקדם את האינטרנט והטמעתו בישראל כתשתית טכנולוגית, מחקרית, חינוכית, חברתית ועסקית. האיגוד מנוהל על ידי שבעה חברי הנהלה, הפועלים בהתנדבות. במסגרת זו, פועל האיגוד לפיתוח ולקידום שירותי תשתית חיוניים לקיומו של האינטרנט בישראל, לצמצום הפער הדיגיטלי בישראל ולייצוג ישראל במסגרות בינלאומיות בעלות חשיבות לקביעת עתיד האינטרנט. האיגוד גם אחראי בישראל על רישום שמות המתחם (Domain) המסתיימות בסיומת הלאומית של ישראל (il.). והוא הבעלים של מחלף האינטרנט IIX, שדרכו רוב תעבורת האינטרנט המקומית מנותבת. בנוסף, האיגוד מעורב בנושאים נוספים שקשורים לתחום, כגון נגישות באינטרנט לאנשים בעלי מוגבלויות, קידום השימוש בקוד הפתוח וגיבוש הסדרים למניעת פגיעה בקטינים ברשת.
סטטיסטיקות לגבי שימוש באינטרנט
בישראל, 67% מהאוכלוסייה שמעל גיל 20 משתמשת באינטרנט. השימושים הנפוצים הם חיפוש מידע (95%), ודואר אלקטרוני (85%). יותר מ-80% העידו על עצמם שהם שולטים במידה רבה בפעולות אלו. בשנת 2011 ישראל הייתה במקום ה-13 בעולם בכמות הטלפונים הסלולריים עם אינטרנט מהיר (62.2 לכל 100 תושבים)
בסקר של בזק שנערך בשנת 2014 עלו הנתונים הבאים:
לפי נתוני משרד התקשורת לאמצע 2019 השימוש בפרוטוקול IPv6 עמד על כ-5%. המשרד פרסם כי ב-2020 הוא עומד לחייב את ספקיות התקשורת להטמיע את היכולת לפעול ב-IPv6 במערכותיהם, וכי תפורסם תוכנית למעבר מלא ל-IPv6 תוך 4 שנים.
מהירות
מדידות של קצב ההעלאה וההורדה של משתמשי האינטרנט בישראל לא מפורסמות על ידי משרדי הממשלה, אך גופים פרטיים מפרסמים מפעם לפעם תוצאות בדיקות מהירות אינטרנט עצמאיות. מיזם M-Lab של גוגל מצא שמהירות ההורדה הממוצעת בפס רחב בישראל בחודש מאי 2020 הייתה 26 מגה סיביות לשנייה. חברת בדיקת המהירות Ookla מפרסמת מדי חודש את מהירות ההורדה הממוצעת של משתמשי בדיקות המהירות שלה. בישראל בחודש מאי 2021 המהירות של משתמשי הבדיקה של Ookla הייתה 153 מגה סיביות לשנייה.
אתרי התוכן הגדולים בישראל
על פי מדד אלקסה, האתרים הישראליים הנצפים ביותר הם:
על פי מדד אלקסה, האתרים הבינלאומיים הנצפים ביותר בישראל הם:
אורי אורלב
אוּרי אוֹרְלֵב (24 בפברואר 1929 – 25 ביולי 2022) היה סופר, משורר ומתרגם ישראלי. כתב בעיקר ספרות ילדים ונוער. הידועים שבספריו עסקו בילדותו בשואה או בשנותיו הראשונות בארץ ישראל. זכה בפרסים ישראליים ובינלאומיים, ובהם החשוב ביותר בתחום ספרות הילדים - פרס אנדרסן.
קורות חייו
אורלב נולד בוורשה, בירת פולין, בשם יורק אורלובסקי. אביו היה רופא. בילדותו הוא גדל בבית מתבולל, הספוג פטריוטיות פולנית. בשנות השואה נרצחה אמו בידי הגרמנים, ואביו נשבה בידי הרוסים. אורי ואחיו הוסתרו על ידי קרובת משפחה בחדר סגור בגטו ורשה, ואחר-כך הועברו למחנה הריכוז ברגן-בלזן, שם שהו עד ששוחררו כעבור שנתיים על ידי הצבא הבריטי.
הוא הגיע לישראל לאחר המלחמה עם אחיו, ואומץ על ידי קיבוץ גניגר, שם עבד כרפתן. הוא שינה את שמו לאורי. אביו אותר, ועלה לארץ בשנת 1954. את שם משפחתו שינה מאוחר יותר, כאשר את ספרו הראשון, "חיילי עופרת", פרסם אורלב בשנת 1956, תחת השם א. אורולובסקי.
סופר
אורלב כתב בעיקר ספרות ילדים ונוער. הידועים שבספריו עסקו בילדותו בשואה ("האי ברחוב הציפורים" ו"רוץ ילד, רוץ") או בשנותיו הראשונות בארץ ("רחוקי משפחה", וכן סיפוריו המוקדמים), והציגו את הדברים מנקודת מבט נגישה לילדים ולנוער.
ספרו "חיילי עופרת" הוא האוטוביוגרפיה שלו בזמן השואה, כאשר אורי הוא הילד יורק. אורלב סיפר כי בזכות אמנותו עלה בידו לכתוב את ספריו בגיל צעיר בלי להינזק מכך. הוא כתב את הדברים כסופר-אמן היוצר מתוך ריחוק מסוים מהדמויות, ובחשיפה לא מלאה. במשך כל חייו, טען כי הוא מסוגל להסתכל על השואה בעיני ילד בלבד, וכל ראייה אחרת מסוכנת עבורו.
מתרגם
אורלב עסק גם בתרגום מפולנית לעברית. בין היתר תרגם את "קוו ודיס" מאת הסופר הפולני הנריק סנקביץ', ו"המלך מתיא הראשון".
חיים אישיים
אורלב התגורר בשכונת ימין משה בירושלים. היה נשוי ליערה, ולהם ארבעה ילדים. אחד מהם הוא איתמר אורלב, מחבר הספר "בנדיט", הוצאת עם עובד, 2015.
נפטר ב-25 ביולי 2022.
מספריו
אורלב כתב 40 ספרים:
בית הקברות הצבאי בבית ג'ן
בית הקברות הצבאי בבית ג'ן שוכן בכפר הדרוזי בית ג'ן שבשמורת הר מירון בגליל העליון. הוא אחד מבתי הקברות הצבאיים הקטנים במדינת ישראל ומן האחרונים שנוסדו בה.
בית הקברות
בית הקברות הוקם בכפר הקטן בשנות ה-90, לאחר שרבו חללי הכפר שנהרגו בשירותם בזרועות הביטחון של ישראל. קודם להקמתו נקברו החללים במרתפי קבורה בכפר על פי המסורת הדרוזית.
בית הקברות שוכן על מדרון ההר התלול הגובל מצפון בכביש הגישה לכפר. שתי חלקות אופקיות נחצבו בצלע ההר. הנמוכה והקטנה מביניהן משמשת כרחבת טקס ואילו החלקה הגבוהה הוכשרה כחלקת הקבורה. מדרגות מעפילות מן הכביש אל שתי החלקות. כניסה נוספת אל חלקת הקבורה הוכשרה מן המדרון שלצידה.
חללי הכפר הועברו אל חלקת הקבורה ונקברו בה בשלוש שורות. בסך הכל קבורים במקום 45 נופלים. בנוסף הוצבו בחלקה אבני מצבה לזכר שמונה חללים נוספים שלא הועברו למקום. שלושה מהנופלים הקבורים במקום עוטרו בעיטורי משטרת ישראל ושירות בתי הסוהר.
כנהוג בבתי הקברות הצבאיים הדרוזיים בישראל נושאות אבני המצבה כיתוב בעברית ובערבית.
רחבה נוספת נחצבה במפלס הכביש ממערב לבית הקברות ובצמוד אליו. ניצבת בה אנדרטה הנושאת את שמות כל חללי הכפר. גם הכיתוב על גבי האנדרטה הוא בעברית ובערבית.
מכתש שקיעה
בגאולוגיה, מכתש שקיעה הוא שקע סגלגל הנמצא על מדרונותיו של הר געש. קוטרו של מכתש שקיעה נע בין 8 מטרים ל-1,200 מטרים ועומקו נע בין 6 מטרים ל-200 מטרים. אף שהוא נוצר עקב פעילות געשית, אין מקורו בהתפרצות של הר הגעש או בלוע הפולט לבה. בניגוד ללוע געשי או למכתשי פגיעה אין למכתשי שקיעה שוליים מוגבהים ואין בהם משקעים של חומרים פירוקלסטיים. מכתשי שקיעה מסודרים לעיתים קרובות לאורך ציר אחד והם יכולים להתמזג וליצור מחפורת ארוכה. תופעת מכתשי שקיעה אופיינית להרי הגעש הפעילים של האי הוואי – קילוואה ומאונה לואה – אבל היא קיימת גם במקומות נוספים דוגמת הר גארט (Gharat) באי גאואה (Gaua) שבוונואטו, בהר הגעש ארטה אלה באתיופיה ובהר הגעש מאסאיה (Masaya) שבניקרגוואה.. לפי אחת הסברות, הג'ובות ברמת הגולן גם הן מכתשי שקיעה. מכתשי שקיעה נתגלו גם מחוץ לכדור הארץ, למשל במאדים.
הדעה המקובלת היא שמכתש שקיעה נוצר לאחר קריסת תקרתו של תא המאגמה, התמוטטות של צינורות לבה או מקבץ דייקים. זוהי הגדרה דומה לקלדרה וההבדל בינה למכתש שקיעה הוא בממדים: קוטרו של מכתש שקיעה הוא עד 1.5 קילומטרים. ההבדל בין מכתש שקיעה לתופעות דומות של יצירת בור עמוק באדמה הוא בצורת היווצרותו. מכתש שקיעה שונה ממאר בכך שמקורו אינו בהתפרצות געשית. בולענים ומכתשים נוצרים בפעילות של סחיפה, ומכתש פגיעה נוצר מפגיעת מטאוריט בפני כדור הארץ.
סטיבן מרטל (Stephen J. Martel) וכריס אוקובו (Chris H. Okubo) חקרו את מכתשי השקיעה המרובים של הר הגעש קילוואה בהוואי ומצאו שמרבית מכתשי השקיעה שוכנים על העתק ברצועת בקעים (rift zone) או בין שני העתקים ברצועת בקעים, כשעל קירות המכתש ניתן לראות את קווי ההעתק. כשמכתש שקיעה נוצר קירותיו תלולים, כשפה ושם בולט סלע מהמדרון. במשך הזמן, כאשר הקירות מתמוטטים פנימה והמכתש מתחיל להתמלא בשברי סלע, הוא מקבל צורה של חרוט אליפטי הפוך. אף לא אחד מהמכתשים שנחקרו נוצר כתוצאה מהתפרצות געשית, אם כי לחלקם זרמה לבה ויצרה בתחתיתם אגם לבה. צורת מכתשי השקיעה ברצועת הבקעים הדרום-מערבית של הר קילוואה מוארכת בכיוון הבקע ובתחתית הקירות המקבילות לבקע יש מערות גדולות. חלק מהמכתשים בחלק זה של ההר התמזגו ויצרו מחפורות.
ספר אבישע
ספר אבישע (נקרא "אֲבִישׁוּעַ") נחשב בעיני השומרונים לספר התורה העתיק ביותר. לפי מסורת העדה הוא נכתב על ידי אבישע בן פינחס בן אלעזר הכהן במאה ה-13 לפנה"ס, אולם החוקרים משערים שהוא נכתב רק במאה ה-11 לספירה. השומרונים מתגאים בקיומו של ספר אבישע. לדעתם זו הוכחה לעליונות הנוסח השומרוני שנכתב קודם מתן תורה בהר סיני. לדעתם נוסח המסורה של המקרא נכתב רק בתקופות מאוחרות יותר. הספר שימש גם ראיה לקדמות דתם, שהרי לפי עיקרי דתם ה"מקום" שנבחר, דהיינו הר גריזים, היה המקום הקדוש לפני שדוד ושלמה קבעו כי ירושלים תהיה המקום שה' אמר שהוא "יבחר בו" (בלשון עתיד).
השומרונים נזהרו מלחשוף את הספר לזרים. הפעם הראשונה שהוא נראה ללא-שומרוני, הייתה בזמן מלחמת העולם הראשונה, כאשר היה רעב כבד בארץ ישראל. הם הסכימו להראות את הספר לאנשי אוניברסיטה מארצות הברית. בהמשך נראה שגם ליצחק בן-צבי הם הראו את הספר.
השומרונים נוהגים לקרוא בספר אבישע רק פעם בשנה, ביום הכיפורים. בשאר ימות השנה הוא שמור בכספת.
התשקיל
התשקיל הוא הוספת חתימת הסופר או משפטים מבארים לספר בדרך של עיבוד אופייני של אותיות בנוסח, מבלי להוסיף אותיות לנוסח הספר. כאשר מצליחים לאתר את האותיות, לפי הסגנון המיוחד שלהן, מקבלים רצף של אותיות, שמהוות יחד משפט. המשפט כולל מֶסֶר שכותב הספר רצה להעביר אל הקורא. במסר של ספר אבישע יש פרטים על המחבר ועל מועד הכתיבה של הספר ועל מקום כתיבתו. אפשר להבחין, בתמונה המופיעה משמאל, בתשקיל המופיע בחמישה לוחות מתוך תחילת ספר דברים. בלוח הראשון, בטור הימני, מופיע הכתוב במקור, מעובד לעברית. הטור מתחיל בפסוק: "והיה כי יביאך". בטור השמאלי שבלוח אפשר לקרוא – באותיות גדולות – את האותיות שנחשפו בספר המקורי. "אני אבישע בן פנחס בן אלע(זר)".
תוכנו של התשקיל היה ידוע כבר במאה ה-14 מהספרות השומרונית:
על בסיס שני התשקילים, החוקר קאסטרו קובע: "אין ספק בדבר, שמראו הקדום מכל הנודע עד אז גרם לכך, שהספר המכונה "ספר אבישע" נתקבל כספר האמיתי שנשמר במשכן והוטמן, לפי דברי ימי השומרונים, במערה בהר גריזים על ידי הכהן הגדול עוזי, יחד עם כלים קדושים אחרים, כשהתברר שנפסקו הסימנים החיצוניים של מציאות השכינה בהר גריזים, דהיינו בעידן ה"פנותה", סילוק השכינה כאשר התחיל זמן הרצון "הרהותא". התגלות הכלים החבויים, עשתה רושם רב וראו בה סימן לתחילת תקופת הגאולה. ראו בספר אבישע את הטקסט האותנטי והמוסמך ביותר.
יצחק בן-צבי מסכם בספרו "ספר השומרונים":
מסקנתו היא כי הספר קדום לזמנו של פינחס בן יוסף 1308–1362 אבל אין יסוד להקדימו לזמנו של אבישע הראשון בן פנחס, כאמונת השומרונים.
התרשמות מהספר
בשנת 1928 נאותו השומרונים להראות ליצחק בן-צבי את ספר אבישע. הוא הוזמן לצפות בספר לאחר תפילת מנחה ביום השבת בבית הכנסת השומרוני בשכם העתיקה. כאשר הסתיימה התפילה והתפזרו האנשים, הוגפו התריסים ואנשי העדה הוציאו את ספר התורה מארון הקודש ושמו אותו על השולחן.
וכך הוא מתאר את הספר:
ההבדלים בין נוסח ספר אבישע לבין נוסח המסורה
ישנם הבדלים בין נוסח "ספר אבישע" לבין נוסח המסורה המקובל במסורת היהודית. ההשוואה גילתה שמספר ההבדלים עולה על 6,000, רובם ככולם הם שינויי כתיב מלא וחסר, כאשר הנוסח השומרוני מעדיף בדרך כלל את הכתיב המלא. את השינויים שבין הנוסח השומרוני לנוסח המסורה אפשר לחלק לשלושה סוגים:
שינויים שיסודם בעיקרון דתי – בספר דברים ניתן ציווי, המופיע בצורות שונות במקראות נוספים: . כלומר, במקום אשר יבחר ה' - שם בלבד יהיה מותר להביא את הקורבנות לה'. לא נתפרש בשום מקום בתורה היכן מקום זה נמצא. חז"ל דנו אם כוונת התורה לשילה או לירושלים או לשניהם, אולם אין חולק על כך שפשט המקראות לא מזכיר מקום מסוים. מאחר שהשומרונים לא קיבלו את ספרי הנביאים ככתבי קודש, ולא קיבלו נביא נוסף מלבד משה, הם נאלצו למצוא מקור למקום שבחר ה' מתוך תורת משה עצמה, ובשל כך הוסיפו בעשרת הדיברות את הקטע המופיע בספר דברים אלא שבמקום 'הר עיבל', כתבו 'הר גריזים':.
שינויים שבאים לתקן ולהשלים את הנוסח – התורה השומרונית פעלה על מנת שלא יימצאו מקראות סותרים או מקראות שאינם מובנים. לדוגמה, מאחר שכבר נכתב בתורה מהו המקום אשר בחר ה', לא ייתכן שייאמר בתורה "המקום אשר יבחר ה'" (בלשון עתיד). לכן, במקום 'יבחר' שינו ל'בחר'. דוגמה נוספת, נאמר בספר בראשית בבריאת העולם: "ויכל אלהים ביום השביעי מלאכתו אשר עשה וישבת ביום השביעי מכל מלאכתו אשר עשה". כיצד ייתכן שאלוהים סיים לעשות את מלאכתו ביום השביעי וגם שבת ביום השביעי? בעוד שביהדות סוגיה זו נידונת אצל חז"ל והפרשנים האחרים מבלי לגעת בגוף הנוסח המקראי, השומרונים בחרו לשנות את עצם הכתוב, כדי שלא תיווצר סתירה, ובשל כך כתבו: "ויכל אלהים ביום השישי מלאכתו אשר עשה וישבת ביום השביעי מכל מלאכתו אשר עשה". תיקונים מעין אלה מופיעים במקומות רבים בתורה השומרונית.
שינויים של כתיב והתאמה לדקדוק של דור המעתיקים – שינויים אלה רובם ככולם קטנים הם, כגון שינויי כתיב מלא וחסר, ונובעים מכך שבהלכה השומרונית אין הלכות כתיבת ספרי תורה מחמירות כביהדות (המקפידה על העתקה מדויקת אפילו של תגים וסימנים חיצוניים לאותיות עצמם). פועל יוצא ממציאות זו, שהדקדוק המקראי שהיה נהוג בתקופת המקרא לא השתמר במלואו בתורה השומרונית, ופעמים רבות הותאם לדור הכותבים של הספר. דוגמאות לכך: הנוסח השומרוני כמעט ולא מכיר כלל את צורת הזירוז המורחבת עם ו': 'ואברכה', 'ונשאלה', 'הבה נתחכמה' ועוד רבות. במקום זאת הנוסח השומרוני מכיל את הצורה המדוברת: 'ואברך', 'ונשאל', 'נתחכם' וכו'.
גהנה
ביוגרפיה
הלהקה הוקמה בינואר 1993 בעיר סטבנגר על ידי שלושה מוזיקאים: סטפן סימסטאד (מכונה Dolgar) שפעל כסולן הלהקה, סנרב מורטן (Sanrabb) כגיטריסט ו-Sir Vereda כמתופף. מאוחר יותר הצטרף אליה קנת' סבארטאלב (Kenneth Svartalv) כבסיסט. את השם "גהנה" הלהקה קיבלה מאוחר יותר, היות שחברי הלהקה לא קראו להרכב בשם עד אשר הם שחררו את החומר הראשוני שלהם.
קלטת הדמו הראשונה שלהם שוחררה ביוני של שנת הקמתה ושמה היה Black Seared Heart. לאחר שחרור קלטת הדמו, עזב את הלהקה המתופף Sir Vereda והלהקה חיפשה אחר מוזיקאי אחר שייאיש את עמדת המתופף ובסופו של דבר קלטה אליה את פר הוסבאו (Dirge Rep הוא כינויו).
שנת 1994 הייתה גדושה באירועים מבחינת הלהקה - תחילה הוחתמה הלהקה תחת הלייבל No Fashion Records ובעוד הלהקה תכננה להיכנס לאולפן ההקלטות ולהקליט אלבום מלא ראשון, ההקלטות הופסקו טרם החלו עקב חוסר התקציב של הלייבל, ובסופו של דבר ההסכם בין הלהקה ללייבל בוטל. במהלך השנה הוציאה הלהקה את הEP הראשון שלה Ancestor of the Darkly Sky שהכיל שני שירים ותקופה קצרה לאחר מכן צירפה הלהקה לשורותיה קלידן המכונה Sarcana. בהמשך השנה הופיעה הלהקה בפסטיבל בלאק מטאל באוסלו לצידן של להקות כמו דארק פיונרל, דייסקשן ואינסלייבד. בסופו של דבר, הלהקה הוחתמה תחת שתי חברות התקליטים: Head Not Found ו- Cacophonous Records. עם החתמתה תחת חברות תקליטים ומימון הוצאות ההקלטה, החלה הלהקה להקליט את אלבומה הראשון ביוני והוא יצא מאוחר יותר באותה שנה וקיבל את השם The First Spell.
בשנת 1995 המשיכה הלהקה את הקונספט האפל שהחלה באלבום The First Spell ושחררה את אלבומה השני Seen Through The Veils Of Darkness (The Second Spell). האלבום גרר ביקורות משבחות בקרב חובבי הבלאק מטאל, והסגנון הסימפוני בעל הנגיעות הגותיות של הלהקה זכה לשבחים בקרב מבקרי הז'אנר. בשיר Vinterriket שהופיע באלבום, השתתף סולנה המפורסם של אולבר, גארם, כסולן אורח.
בשנת 1996, זמן קצר לפני שהחלו בהקלטות לאלבום השלישי, עזב סברטלאב את הלהקה והוחלף על ידי Noctifer, אשר בסופו של דבר לא היה יכול לעמוד בהתחייבויות הלהקה וגם הוא מצא את דרכו החוצה. פרוד סיברטסן, מוזיקאי שהיה חבר במספר להקות בלאק מטאל והיה מקורב ללהקה הצטרף ללהקה כבסיסט המחליף ונותר בעמדה זו עד אשר עזב את הלהקה בשנת 2000.
דובי נמלים
דובֵּי נמלים (שם מדעי: Vermilingua) היא תת-סדרה של יונקים בעל-סדרת הדלשינאים, הם טורפים שחבריה ידועים בשל התאמתם לאכילת נמלים וטרמיטים. הם בעלי חרטומים ארוכים דמויי צינור והם חסרי שיניים. תת-הסדרה מתחלקת לשתי משפחות: דובי נמלים זוטיים (Cyclopedidae) ודובי נמלים גדולים (Myrmecophagidae).
מאפיינים
דובי נמלים נפוצים מאוד בחלקים הטרופיים של דרום אמריקה ומרכזה. הוא שוהה בערבות שבהן ביצות נמוכות, לאורך גדות נהרות, ובעומקי יערות לחים. מזונו מורכב בעיקר מטרמיטים, אשר אותם הוא צורך על ידי פתיחת קניהם בעזרת טפריו הקדמיים החדים והחזקים. כאשר החרקים נוהרים אל החלק הפגוע של משכנם, הוא מושך אותם אל תוך פיו באמצעות לשונו הארוכה והגמישה, אשר נעה במהירות ומכוסה רוק דביק. אורך הלשון הוא כ-30 סנטימטרים.
דובי נמלים חיים על עצים או על פני הקרקע ואינם חופרים תחתיה כמו הארמדיל. לרוב דוב הנמלים אינו חיה תוקפנית, אך כאשר הוא מותקף הוא עשוי להגן על עצמו בטופריו החדים. הריונה של הנקבה נמשך כ-190 יום ובסופו היא ממליטה גור יחיד.
דוב הנמלים הבינוני (Tamandua tetradactyle) קטן בהרבה מדוב הנמלים הענק (כמחצית מגופו), ונבדל ממנו בעיקר במנהגיו. בהיותו שוכן עצים עליהם הוא מטפס בעזרת זנבו הדק. דובי הנמלים הבינוניים חיים ביערות עד עבותים בדרום ובמרכז אמריקה. צבעם לבן צהבהב, עם פס צדדי שחור רחב המכסה כמעט את כל צד גופם.
דוב הנמלים הזוטי (Cyclopes didactylus) חי בחלקיהן החמים של דרום ומרכז אמריקה. שוכן עצים מובהק זה מגיע לאורך של כ-15 ס"מ ואורך זנבו ל-18 ס"מ, צבעו הכללי זהוב וכינויו בשפות מקומיות שונות "מלאך קטן". משערים כי עבר התאמה התפתחותית ללינה יומית על עצים ממשפחת הבומבקסים, שהלקטיהם הכדוריים והסיביים דומים לדוב נמלים זוטי מכורבל (לפחות בעיני טורפים כהרפיה). בלילות הוא ניזון מעלוות ליאנות למיניהן.
מיון
למרות שמם, דובי הנמלים אינם סוג במשפחת הדוביים. הם משויכים לדלשינאים (שם מדעי: Xenarthra) שהיא על-סדרה ייחודית במחלקת היונקים, שחבריה נפוצים כיום ביבשת אמריקה (הצפונית והדרומית) בלבד.
צ'ילגה
צ'ילגה (באמהרית: ጭልጋ) היא נפה בצפון-מערב אתיופיה ונכללת בתוך מדינת אמהרה. הנפה גובלת בנפת טקוסה בדרומה, בנפת מתמה במערבה, בנפת ארמצ'הו תחתית בצפונה, בנפת ארמצ'הו עלית בצפון-מזרחה ובנפת דמביה במזרחה. הנפה נקראת על שם העיירה הראשית צ'ילגה (המוכרת גם בשם אייקל), נקודת עצירה חשובה בדרך המסחר ההיסטורית בין גונדר לסודאן.היא מוזכרת בכרוניקת הקיסר סוסניוס בתחילת המאה ה-17.
הגובה בנפת צ'ילגה נע בין אלף לאלף וחמש מאות מטרים מעל פני הים. נהר העטברה נמנה עם הנהרות הזורמים בנפה. כחמישית מפני השטח של צ'ילגה מיוערים וחמישית נוספת ראויה לעיבוד חקלאי.
סטטיסטיקה
על פי נתוני הסוכנות המרכזית לסטטיסטיקה האתיופית לשנת 2007 האוכלוסייה מנתה 221,462 נפשות שרק 9.37% מהם חיים בערים. שטחה של הנפה היא 3,071.65 קמ"ר וצפיפות האוכלוסייה עומדת על 72.10 נפש לקמ"ר.
בנתונים הסטטיסטים משנת 1994 האוכלוסייה מנתה 166,086 נפש כאשר הרוב המכריע (68.65%) הוא אמהרי ולצידו מיעוט כמנתי (30.77%).
קואורדינטות גאוגרפיות
קואורדינטות גאוגרפיות הן נקודות ציון לזיהוי מדויק של מיקום על פני כדור הארץ, על פי קו האורך וקו הרוחב, ביחידות של מעלות.
קואורדינטות גאוגרפיות נכתבות כצמד של מספרים: (x,y), כאשר המספר x מציין את קו הרוחב והמספר y מציין את קו האורך.
הערכים עבור קווי הרוחב והאורך ניתנים, כאמור, במעלות, ומסומנים ב: °. כל מעלה מחולקת ל-60 דקות (מסומנות בתג אחד: ′) וכל דקה מחולקת ל-60 שניות (מסומנות בשני תגים: ″).
דוגמה: הקואורדינטות של ירושלים הן: 31°47′0″N 35°13′0″E שפירושן: 31 מעלות, 47 דקות, 0 שניות צפון, 35 מעלות, 13 דקות, 0 שניות מזרח.
ניתן לבטא קואורדינטות גם בצורה עשרונית. הקואורדינטות של ירושלים הן 31.783333° צפון, 35.216667° מזרח.