cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ייסון סטיית'האם
חיים אישיים
סטיית'האם היה בזוגיות עם הדוגמנית והשחקנית הבריטית קלי ברוק במשך 7 שנים, ולאחר מכן עם סופי מונק, דוגמנית ושחקנית אוסטרלית למשך קצת יותר משנה. מספטמבר 2006 עד תחילת 2010 היה בזוגיות עם דוגמנית ישראלית-אמריקאית בשם אלכס זוסמן. מאז אפריל 2010 הוא בזוגיות עם הדוגמנית רוזי הנטינגטון-ויטלי. הם חשפו כי התארסו ב-10 בינואר 2016. בפברואר 2017 הם הכריזו כי הם מצפים לילד הראשון שלהם. ב-24 ביוני 2017 נולד בנם. סטיית'האם חי עם משפחתו בבוורלי הילס, קליפורניה. הוא מעביר את הזמן הפנוי שלו בגלישת אופנוע ים, טיפוס סלעים וגלישת רוח.
כאשר עבד בסט בווארנה, בולגריה, עבור "בלתי נשכחים 3", נפל סטיית׳האם יחד עם משאית לתוך הים השחור עקב כשל בבלמים.
קרחון סקילה (אנטארקטיקה)
קרחון סקילה (באנגלית: Scylla Glacier) הוא קרחון גדול בהרי הנסיך צ'ארלס באדמת מק. רוברטסון שבאנטארקטיקה.
הקרחון מגיע לגובה של 1,487 מטרים מעל פני הים.
גילוי הקרחון
הראשונים שהגיעו אל הרכס היו אנשי המשלחת הדרומית של משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בינואר 1957 בהנהגת ו. ג. בושר (WG Bewsher).
מקור השם
המשלחת קראה לקרחון על שמה של המפלצת האגדית סקילה מהמיתולוגיה היוונית, בשל הקושי של משלחת המחקר בנסותה לחצות את הקרחון.
דה סוטו איירפלו
דה סוטו איירפלו (באנגלית: DeSoto Airflow) היא מכונית סלון שיוצרה על ידי חטיבת "דה סוטו" בחברת קרייזלר האמריקאית בין השנים 1933–1936. 25,731 יחידות יוצרו, כאשר מחיר היחידה מדגם "Chrysler Airflow C9" עמד בשנת 1936 על 1,345 דולר.
חטיבת דה סוטו
חטיבת דה סוטו של חברת קרייזלר עסקה בייצור ובשיווק רכב אמריקאי משנת 1928–1968. חטיבת דה סוטו בנתה יותר מ-2 מיליון כלי רכב מאז שנת 1928.
חטיבת המכוניות דה סוטו קרויה על שם ארננדו דה סוטו - החוקר הספרדי שהוביל את המסע האירופי הראשון לשטח עליו משתרעת בימינו ארצות הברית, והיה האירופי הראשון שגילה את נהר המיסיסיפי.
ויליאם ג'ונס
ויליאם ג'ונס (אנגלית: William Jones; 28 בספטמבר 1746 - 27 באפריל 1794) היה בלשן בריטי ואחד האירופאים הראשונים שלמדו סנסקריט. הגיע להודו בעקבות תמיכתו ובקשתו של וורן הייסטינגס על מנת ליצור מערכת חוקים כללית לתושבי הודו. ג'ונס מצא קשר הדוק בין שפת הסנסקריט לזו ללטינית ויוונית, והסיק כי הדמיון בין שפות אלו רב מדי על מנת להיות מקרי. מסקנתו הובילה לטביעת המונח "קבוצת השפות ההודו אירופיות". ולמחקר מעמיק של הקשרים בינהן.
חייו
ג'ונס נולד בווסטמינסטר, אביו (שנשא את אותו שם) היה מתמטיקאי. ג'ונס הצעיר היה גאון לשוני, שלמד יוונית, לטינית, פרסית, ערבית ואת יסודות הכתיבה הסינית בגיל צעיר. בסוף ימיו ידע 13 לשונות על בורין ושלט בצורה טובה ב-28 שפות נוספות, ובכך היה להיפר-פוליגלוט.
למרות מות אביו בהיותו בן 3, הצליח ג'ונס ללמוד ולסיים את אוניברסיטת אוקספורד בשנת 1764. למרות הפרסים בהם זכה, הוא היה עני מכדי לממן את שכר הלימוד, ולכן עבד כמורה פרטי לילד בן 7, בנו של לורד אלטורפ (אחד מאבות אבותיה של הנסיכה דיאנה). הוא המשיך לעבוד כמורה וכמתרגם במשך 6 שנים נוספות. בתקופה זו פרסם את ההיסטוריה של נאדיר שאה, תרגום צרפתי של עבודה שבמקור נכתבה בפרסית וזאת לבקשת המלך כריסטיאן השביעי מדנמרק שביקר את ג'ונס - שכבר בגיל 22 נודע כמומחה למזרח.
זו הייתה אחת מעבודותיו המרובות בנושא איראן, טורקיה והמזרח התיכון בכלל.
החל משנת 1770 ובמשך 3 שנים למד ג'ונס משפטים, ולימודים אלו הובילו אותו לעבודת חייו בהודו. לאחר תקופה בה היה שופט בוויילס, וניסיון כושל לפתור את בעיות המהפכה האמריקאית עם בנג'מין פרנקלין בפריז, הוא מונה לשופט בבית המשפט העליון בבנגל בשנת 1783.
תרומותיו העיקריות
מכל תגליותיו, ידוע ג'ונס היום בזכות תגליתו כי שסנסקריט דומה ליוונית הקלאסית וללטינית. בספרו "שפת הסנסקריט" (1786) הוא מציע כי לכל שלוש השפות מקור משותף, וייתכן אף שהן קשורות לגותית ולשפות הקלטיות וכן לפרסית.
אף על פי שכבר במחצית המאה ה-17 ההולנדי מרקוס ואן בוקסהורן (1612–1653) ואחרים היו ערים לכך שפרסית עתיקה שייכת לאותה קבוצת לשונות כמו השפות האירופאיות, זו הייתה תגליתו של ג'ונס שצדה את הדמיון של חוקרים מאוחרים יותר והפכה למקור החצי-מיתי של הבלשנות ההשוואתית המודרנית.
ג'ונס היה הראשון לתרגם מחזה הודי מסנסקריט ומפרקריט לשפה מערבית. "זיהויה של סאקונטלה" מאת קאלידאסה שתורגם כ-"הטבעת הגורלית" (1789).
לג'ונס הייתה אחריות עקיפה על חלק מה"תחושה" של התנועה הרומנטית האנגלית בשירה (כולל לורד ביירון וסמואל טיילור קולרידג') משום שתרגומיו מהשירה המזרחית היו היסוד לסגנון זה.
שחמט
ג'ונס כתב בשנת 1763 שיר בשם קאיסה. השיר נכתב בלטינית ובשיר זה קאיסה דוחה בתחילה את חיזוריו של אל המלחמה היווני ארס. האל הדחוי מבקש את עזרתו של אל הספורט, שממציא את משחק השחמט כמתנה לארס כדי שזה יזכה בחסדיה של קאיסה.
קאיסה מוזכרת לעיתים קרובות בניתוחי שחמט. גארי קספרוב מזכיר אותה פעמים רבות, בעיקר בהקשר של מזל, כתחליף למילים "המזל שיחק לי" הוא כותב "קאיסה הייתה עמי", בעיקר בעמדות בלתי ברורות או כאשר הוא הקריב חומר.
התוכנה הראשונה שזכתה באליפות העולם בשחמט למחשבים שנערכה בשנת 1974 נקראה קאיסה.
בני אהרון
בני אהרון (נולד ב-14 בנובמבר 1982) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה המשמש מפקד חטיבה 401.
ביוגרפיה
בני אהרון נולד באילת לראובן ונורית אהרון, ראשון מבין ארבעה אחים. למד בפנימייה הצבאית לפיקוד חיפה, מחזור מ"ו. עם סיום לימודיו התגייס לחטיבה 188 בשנת 2001 ופיקד על יחידות במספר תפקידים מבצעיים והדרכתיים, בהם מפקד פלוגת מחץ בגדוד 71 מפקד פלוגת קורס מפקדי טנקים בגדוד 196. בשנת 2011 מונה לסגן מפקד גדוד 53. בשנים 2012–2014 היה ראש לשכת אלוף פיקוד הדרום טל רוסו בין השאר במהלך מבצע עמוד ענן, ובהמשך תחת סמי תורג'מן במהלך מבצע צוק איתן.
לאחר שהועלה לדרגת סגן אלוף מונה בשנת 2015 למפקד גדוד 198 וכיהן בתפקיד עד שנת 2016, בשנים 2016–2017 פיקד על גדוד 75 ובהמשך מונה למפקד גדוד 196. לאחר מכן שימש כסגן מפקד חטיבה 188 בין השנים 2019–2020. ב-16 ביולי 2020 מונה למפקד חטיבה 8 בדרגת אלוף-משנה. במקביל משמש כמפקד צוות במכללה לפיקוד ומטה "אלון".
במאי 2022 מונה למפקד חטיבה 401.
חיים אישיים
אהרון גר במודיעין, נשוי ללין ואב ל-3. מנהל אורח חיים צמחוני. בוגר המכללה לפיקוד טקטי ואוניברסיטת חיפה, המכללה לפיקוד ומטה כללי, בוגר תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב בבאר שבע.
שם פרטי
שם פרטי הוא שם המייחד את הפרט בקרב משפחתו, לעומת שם משפחה אותו חולקים כל בני המשפחה. לרוב ניתן שמו הפרטי של אדם על ידי הוריו, בסמוך למועד לידתו. זכותו של הילד לקבל שם פרטי מעוגנת בסעיף 7 של אמנת זכויות הילד וסעיף 8 לאותה אמנה מחייב את המדינה לכבד את זכות הילד לשמו.
סדר השמות
בחברות רבות מקובל לתת שני שמות פרטיים (ולעיתים אף יותר משניים), אם כי בשימוש יומיומי לרוב קוראים רק באחד מהם, בדרך כלל הראשון.
ברוסיה ובמדינות ברית המועצות לשעבר שם האב נרשם כשם אמצעי בתעודת הזהות ובדרכון.
כינויים
כינוי הוא שם שעשוי לשמש בנוסף או במקום השם הרשמי.
ילדים מכונים פעמים רבות על ידי הוריהם וקרובים אחרים בשמות חיבה, שמכוונים לבטא חיבה, קרבה ואינטימיות, לרוב בעלי צליל ילדותי (כמו מאמי, קושקוש, תותי), שמשמשים כל עוד הילדים צעירים מאוד. לרוב כינויים כאלו אינם שורדים עד הבגרות, אולם ישנם יוצאי דופן.
ישנם שמות שקיים עבורם כינוי מקובל, הסיומות הנפוצות ביותר לשמות עבריים הם קיצור השם בסיומת "אִי" - יוסי (יוסף), גבי (גבריאל), אלי (אליהו), יוני (יונתן), דני (דניאל), בני (בנימין), אבי (אברהם), צחי (יצחק), קובי (יעקב). לעיתים המטרה בכינוי קיצור, היא להקל על מקומו של הילד בחברה הישראלית בשימוש שמות שנתפסים כארכאים וכבדים, כך רבקה הופכת לריקי/בקי, רחל לחלי, שולמית לשולי, יוכבד ליוכי, מלכה למלי, אפרים לאפי, יחזקאל לחזי, דבורה לדבי ויהושע לשוקי.
סיומות נוספות שנועדו להקליל שמות כבדים, הן צירוף של האות קוף כסיומת כמו דוביק, דודיק, שמוליק, אריק ושרוליק (דב, דוד, שמואל, אריה, ישראל), ושל אותיות "קה" בסיומת כמו שייקה, חיימקה, פרוייקה וצביקה (שי/ישי/יהושע, חיים, אפרים, צבי). סיומת פחות נפוצה היא הוספת סיומת "וּש" כגון לילוש, חגיתוש וחנוש (לאה, חגית, חנה). אצל חרדים נפוצה סיומת "ל'ה" כגון אברימל'ה, רוחל'ה ושרל'ה (אברהם, רחל, שרה). ישנם כינויים שמושפעים מהגייה אנגלית של שמות בתנ"ך כמו ליצחק - איציק (בהשפעת אייזיק) וליעקב - ג'קי (בהשפעת ג'קוב). באנגלית מקובלים קיצורים כגון דייב במקום דייוויד, ליז במקום אליזבת. ברוסית קיימים שמות חיבה מקובלים לכל השמות, והשימוש בהם בפנייה למבוגרים מיועד להביע אי-פורמליות. דוגמאות: נטאשה במקום נטליה, סשה במקום אלכסנדר או אלכסיי, מאשה במקום מריה וְטולה במקום אנטולי.
בישראל אדם מכונה לעיתים בכינוי שהוא ספציפי לו ובחלק מהמקרים מוכר יותר מאשר שמו הרשמי. דוגמאות מוכרות הן כינוייהם של אנשי צבא בכירים. רפאל איתן שכונה "רפול" ומרדכי גור שכונה "מוטה" נשאו כינוי שנגזר משמם הפרטי. לעיתים נגזר כינוי דווקא משם המשפחה, אברהם דשא (פשנל) כונה "פשה". אך הכינוי לא בהכרח נגזר מהשם הרשמי. דוגמאות לכך הם משה יעלון המכונה "בוגי", יצחק הרצוג, המכונה "בוז'י", והסופר אברהם ב. יהושע המכונה "בולי", שהוסיף את תחילית הכינוי, האות ב', לשמו הספרותי. לעיתים הכינוי הוא תזכורת לאירוע. לעיתים הוא נגזר מאפיון של האדם, משה לוי מכונה "משה וחצי" בשל גובהו. בכינויים אלו קיים מעין חותם אישי של האדם שמייחד אותו מהיתר.
אצל אנשים שנושאים במשרה ציבורית רמה ובעלי סמכויות כמו פוליטיקאים, אנשי צבא ואנשי דת, שמות כינוי נועדו למצב את האדם במקום עממי, וכ"חברמן" שהציבור הרחב יכול להתחבר אליו, כך למשל הרב אברהם שפירא שהיה רב ראשי וראש ישיבה כונה במעגל הפנימי של תלמידיו רֵבּ אברום, ובדומה אריאל שרון שכיהן כראש ממשלת ישראל, כונה לרוב בכינוי אריק.
סופרים ושחקנים עשויים לבחור שם עט או שם במה משיקולים שונים, למשל כדי למנוע שיפוט מוטה מראש של עבודתם, חשש היוצר מתגובת הציבור בשל אמירה חברתית נוקבת, או ניסיון למיתוג מחדש תחת שם אטרקטיבי במקום שם בנאלי ושגרתי. (וכך "נורמה ג'ין" נהפכה למרילין מונרו המוכרת, והזמר חיים כהן הישראלי קיבל את השם אדם).
מדרש שמות בתנ"ך
בתנ"ך הצגת דמות בשמה מלווה לעיתים גם במדרש שם - הסבר המבוסס על השורש של השם או על צלילו ומעניק לשם משמעות, מקשר אותו לנסיבות הלידה, אופי הדמות, מעשיה, גורלה וכדומה. עיקר מדרשי השמות מצוי בספר בראשית, ומתחיל באדם הראשון שקורא לבנו השלישי שת שמוסבר בכך שהושת והושם במקום הבל שנרצח . נח נקרא על שם הנחמה . יצחק נקרא על שם צחוקה של שרה אמו כשתבשרה שתלד בגיל כה מבוגר . יעקב נקרא על שם שידו אחזה בעקב אחיו. דוגמה בולטת לקריאת שמות, היא קריאת השמות של בני יעקב, שלרובם ככולם קיים הסבר בגוף המקרא לשם. גם לבני יוסף, אפרים ומנשה ישנו הסבר בגוף המקרא (. בספר שמות משה, שם מצרי שמשמעותו נולד או בן, מוסבר כאילו נגזר מפועל עברי:.
לעיתים המספר התנ"כי, שמודע לסוף המעשה, מנמק את בחירת השם באירוע עתידי מבחינת הדמות. במקרים אלו ייתכן כי שם הדמות הומצא כדי להתאים לתוכן הסיפור. ייתכן גם כי השם היה קיים בסיפור שהועבר בעל פה, והמדרש התווסף מאוחר יותר לסיפור על מנת לתת הצדקה, רציונליזציה או משמעות רטרואקטיבית לפרט בתולדות הדמות. דוגמה לכך הוא סיפור נבל הכרמלי: . בהמשך הפרק מעידה אשתו אביגיל:.
פעמים רבות ממשיכים חז"ל את המגמה הזו של מדרשי שמות, ומנסים לברר את מהות השם במקום שהתנ"ך סתם ולא ביאר את הדבר. באופן דומה הלכו לעיתים פרשנים של חז"ל כדוגמת המהר"ל מפראג, וניסו לתת הסבר ונימוק למהות שמות שחז"ל הזכירו באגדות ובמדרשים שלהם.
שמות פרטיים העוברים במשפחה
בקרב עמים רבים קיימות מסורות של שמות פרטיים העוברים במשפחה מדור לדור. מנהג נוצרי הוא קריאת הבן הבכור בשם זהה לשם אביו. (דוגמה: רוברט - רוברט ג'וניור) ביהדות כיום מנהג זה אינו מקובל, ושמות שעוברים במשפחה "מדלגים" על דור אחד לפחות, כך שילד עשוי להיקרא על שם סבו, אך לא על שם אביו. בקרב יהדות תימן היה נהוג לקרוא לבן בשם האב, מנהג שהזכיר גם הרס"ג. ביהדות ספרד שם עשוי להינתן לילד לכבוד סבו בעוד הסב בחיים. בקרב יהדות אשכנז שם שעובר במשפחה ניתן לזכר סב שנפטר. בכל העדות ניתנים לילדים גם שמות קרובים אחרים (דודים, למשל) שנפטרו ללא צאצאים או בסמוך ללידת התינוק.
ביהדות, בציונות ובישראל
ביהדות מוכרז שם הבן בפומבי במהלך טקס ברית המילה שלו. שם הבת מוכרז ליד ספר התורה ביום שבו קוראים בו, או בטקס זבד הבת.
לאורך ההיסטוריה הציונית היה מקובל להחליף את השם מלידה בשם עברי, כדי "למחוק" את הגלותיות שבאה עם השם וליצור כור היתוך. כך למשל "תרזה" שונתה ל"תרצה", "הלן" ל"אילנה", "וולף" ל"זאב", "הנריק" ל"צבי" ו"לאון" ל"אריה". תופעה זו הייתה נפוצה מתקופת היישוב ועד שנות ה-90.
לעיתים הייתה זו בחירה אידאולוגית, למשל בקרב החלוצים, שראו בשם העברי מרכיב בהגשמה הציונית. לעיתים השם הוחלף עקב השפעה חברתית של הקולטים, למשל שמם של עולים חדשים בשנות ה-60 וה-70 עוברת פעמים רבות על ידי הפקידים שקלטו אותם בנמל ובשדה התעופה או על ידי מורים באולפן שבמרכז הקליטה. בעת העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות התשעים כבר לא הוחלפו שמותיהם של העולים.
הטבע תפס גם הוא מקום נכבד במתן השמות לבנים ולבנות. בתחילה זה היה בעיקר הטבע הארצישראלי, ואחר כך גם הטבע באופן כללי. למשל שמות של מקומות כמו שרון, גלעד וירדן, שמות פרחים כמו סיגלית, נורית, רקפת, לילך ואיריס, שמות בעלי חיים כמו אייל, דב ועופר ושמות הקשורים במים ומשקעים כמו מעיין, טל, אגם ויובל.
משנות ה-70 החלו לצוץ שמות דו-מיניים. אלו היו שמות שבמשך מספר עשורים זוהו עם אחד המגדרים וכעת מזוהים עם שניהם (בעיקר שמות בנים שכיום ניתנים גם לבנות), כמו נועם, גילי, רוני, עדי, שרון, שי, שחר, חן וטל. ישנם שמות דו-מיניים שהחלו להשתמש בהם בשנות ה-90 וה-2000 כמו תום, ליאל ואוראל.
בנוסף, אלו היו יכולים להיות שמות של בנות שנוצרו על ידי הוספת סיומת נקבית (ה, ת, ית) לשמות שהיו מקובלים כשמות לבנים (כמו יוסף -> יוספה, ליאור -> ליאורה, גל-> גליה, גלית, גיל -> גילה, גילת, זיו -> זיוה, אור -> אורה, דניאל -> דניאלה, אריאל -> אריאלה), וכיום הם משמשים כשמות לבנות ללא כל שינוי. כך למשל: ליאור, גל, גיל (גילי), זיו, אור (אוׁרי), דניאל ואריאל.
אצל בנות שמות שנחשבים ל"כבדים" מקבלים קלילות ועכשוויות על ידי תוספת של "ית": כך הופכות שרה לשרית, דינה לדנית, אורה לאורית, דליה לדלית וכדומה.
קיימים מקרים גם שאנשים מסוימים וידוענים מביאים איתם טרנדים של שמות שכמעט ולא היו קיימים בישראל דוגמה: מלכת היופי לשנת 1984, ספיר קופמן, שהייתה דוגמנית פופולרית מאז השם ספיר נהיה נפוץ ובשנות התשעים היה במקום השני לשם הנפוץ בישראל. כך גם עם השחקנית אגם רודברג שלפני שהתפרסמה אגם נחשב לשם נדיר (בעוד ששמות אחרים מעולם המים, למשל מעיין ואדווה, היו נפוצים בישראל) ולאחריה השם אגם הלך ונהיה נפוץ.
שמו של היילוד נרשם בתעודת לידה, המונפקת על ידי מינהל האוכלוסין במשרד הפנים. השם הפרטי הנפוץ ביותר לבנים בישראל הוא "יוסף".
במרוצת הדורות
משמעותו המקורית של המושג "התייוונות" היא היטמעותם של העמים שסופחו לאימפריה ההלניסטית בתרבות ההלניסטית על מאפייניה השונים, בין השאר אימוץ שמות יווניים. בארץ ישראל הכבושה על ידי היוונים נפוצה התייוונות בקרב בני המעמד הגבוה, ואף במהלך השלטון היהודי העצמאי של שושלת החשמונאים ביטאו שמותיהם (בהם: הורקנוס, אריסטובולוס, אנטיגונוס) את התייוונותם.
בתפוצות ישראל ניתנו שמות לועזיים לבנים ובעיקר לבנות מאז העת העתיקה; הדבר מקובל בכל העדות והזרמים.
בעת החדשה
שם פרטי קוסמופוליטי בישראל הוא פעמים רבות שם הקיים בשפה זרה אך בעל משמעות בעברית. כך למשל "תום" נשמע כמו השם האנגלי "טום" ומשמעותו בעברית תמימות או טוהר. כך גם "דין" - שם זהה קיים באנגלית, ובעברית משמעותו חוק, משפט. ניתנים גם שמות לועזיים שצליליהם דומה לשם עברי, כגון "רוי" הדומה ל"רועי". לעיתים השם אינו קיים בשפה זרה אך הוא מילה לועזית, כגון "לירי". קוראים לילדים גם בשמות זרים שאין להם משמעות עברית, כגון "שון" ו"קים". עם זאת, אין מקובל לקרוא בשמות שצלילם אינו עברי, אם בשל צלילים שאינם קיימים בשפה העברית, כגון צ' ב"ריצ'רד" או ג' ב"ג'ק", או בשל מספר הברות שאינו נפוץ בעברית, קרי ארבע הברות ומעלה (כגון אנג'לינה או אלכסנדר). כמו כן אין קוראים בדרך כלל בשמות בעלי קונוטציות נוצריות כגון "מרי" או "כריסטינה".
חוקי שמות
חוק פחות מתערב כולל סעיפים כמו:
חוק איסור פרסום מידע לגבי נפגעים
חוק איסור פרסום מידע לגבי נפגעים, התשפ"ב–2022, שאושר בשנת 2022 בכנסת העשרים וארבע, ואוסר פרסום מידע על נפגעים קודם שניתן אישור רשמי לכך.
היסטוריה חקיקתית
דברי ההסבר להצעת החוק מציגים את הצורך בו:
החוק אושר בכנסת ב-30 ביוני 2022, ונכנס לתוקף ב-1 בנובמבר 2022.
הוראות החוק
החוק מגדיר נפגע כאחד מאלה:
החוק אוסר לפרסם את שמו הפרטי או שם משפחתו של נפגע וכל מידע אחר העלול להביא לידי זיהויו של הנפגע על ידי כלל הציבור, ובכלל זה סביבתו הקרובה, כל עוד גורם רשמי לא אישר שנמסרה הודעה מטעם גורם רשמי לבני משפחתו (בן זוג, בת זוג, הורה, בן, בת, אח ואחות) של הנפגע בדבר פגיעתו.
איסור הפרסום הוא למשך 24 שעות ממועד הפגיעה, אך שר המשפטים רשאי לקבוע, באישור ועדת הבריאות, שבמקרים חריגים או בנסיבות חריגות שיקבע, איסור הפרסום יחול כל עוד לא ניתן אישור של גורם רשמי, אף בחלוף 24 שעות ממועד הפגיעה. האיסור אינו חל על על הנפגע ועל בני משפחתו ועל מידע שהם התירו לפרסם. בנוסף, האיסור אינו מונע מאדם להעביר מידע הנדרש לשם מתן טיפול רפואי, בהיקף המזערי הנדרש לשם כך, ואינו מונע מכוחות הביטחון וההצלה או ממי שפועל מטעמם להעביר מידע בהיקף המזערי הנדרש לשם מילוי תפקידם. האיסור אינו מונע גם פרסום של מועד ומקום לוויה של נפגע שנפטר.
פרסום בניגוד להוראות החוק הוא עוולה אזרחית, הנפגע או בני משפחתו רשאים להגיש תובענה אזרחית בגין פרסום כזה, ובית המשפט רשאי לפסוק פיצוי ללא הוכחת נזק בסכום שלא יעלה על 10,000 ש"ח.
שר המשפטים רשאי לפרסם תקנות לעניין חוק זה. תקנות כאלה לא פורסמו.
מספר ליישרל
מספר ליישרל (באנגלית: Lychrel Number) הוא מספר טבעי שאינו יוצר פלינדרום כאשר מחברים אותו עם היפוך הספרות שלו בבסיס ספירה כלשהו וחוזרים על הפעולה. הפעולה נקראת גם אלגוריתם 196, מפני ש-196 הוא המספר הקטן ביותר החשוד כמספר ליישרל (בבסיס עשרוני). השם ליישרל הומצא על ידי וייד ואן-לנדיגהם (Wade Van Landingham). השם הוא אנגרמה של השם הפרטי של ארוסתו - שריל (Cheryll).
תיאור האלגוריתם
תהליך מציאת מספרי ליישרל מתבצע על ידי לקיחת המספר והוספה של מספר שסדר ספרותיו הפוך. למשל, 47+74 = 121, 346+643=989. רוב המספרים יוצרים פלינדרום לאחר מספר איטרציות קטן של התהליך והם לא מספרי ליישרל. כך, למשל, כל המספרים עם ספרה אחת או שתיים (1–99) אינם מספרי ליישרל כאשר 89 הוא המספר עם מספר החזרה על התהליך הארוך ביותר, 24 חזרות. כ-80% מהמספרים עד 10,000 יוצרים פלינדרום לאחר 4 חזרות על התהליך ופחות. כ-90% מהמספרים יוצרים פלינדרום אחרי 7 חזרות. טרם נמצאה הוכחה למציאת מספר ליישרל. לכן, כיום, נעשים חישובים לפסילת מספרים כמספרי ליישרל על ידי מציאת הפלינדרום שנוצר (אם נוצר). כך למשל ל-196 נעשה התהליך מיליוני פעמים עד שהגיעו למספר בעל 300 מיליון ספרות ועדין לא נוצר פלינדרום. גם על מספרי ליישרל אחרים נעשה תהליך ההיפוך וחיבור מיליוני פעמים למציאת פלינדרום.
עגלת קניות
עגלת קניות היא עגלה, המסופקת לצרכנים בחנויות, לרוב במרכולים, על ידי הנהלת החנות על מנת שיוכלו להעמיס עליה מצרכים במהלך ליקוטם בחנות ועד נקודת התשלום, ולעיתים גם להובלת המצרכים אל מחוץ לחנות עד לנקודה אליה יכול להגיע רכב.
מבנה
הצורה הבסיסית של עגלת קניות כוללת מסגרת ועליה סל עשוי פלסטיק או מתכת, גלגלים המאפשרים תנועה לכיוונים שונים וידית לדחיפת העגלה. למרבית עגלות הקניה, מבנה המאפשר הכנסת עגלות זו לזו בשורה, כך שניתן להניע מספר עגלות כיחידה אחת ולצמצם בשטח האחסון של עגלות ריקות.
עגלות קניה מיוצרות במגוון גדלים, כאשר בגדולות שבהן קיימת אפשרות להושבת פעוט או ילד. חלק מהעגלות מעוצבות להתאמה לכיסאות גלגלים. פציעות רבות של ילדים המובלים בעגלות קניה הובילו לפיתוח עגלות הנראות כמכוניות בהן יושבים הילדים. בעגלות אלו ממוקמים הילדים, מרוסנים פיזית על ידי העגלה, במקום נמוך יחסית ומוגן מנפילות חפצים.
עגלה חכמה
עגלה חכמה היא עגלת קניות המצוידת במצלמות ומסך מגע. המוצרים שמוכנסים לעגלה מזוהים והחשבונית נערכת תוך כדי ליקוטם. בתום הקנייה העגלה מאפשרת תשלום ללא מעבר בקופה.
עגלה ממונעת
פיתוח נוסף של עגלת קניות הוא עגלת קניות ממונעת. עגלות אלה כוללות כיסא למשתמש ומונעות באמצעות מנוע חשמלי. עגלות קניות ממונעות מסופקות על ידי סופרמרקטים וחנויות קמעונאיות גדולות אחרות לבעלי מוגבלויות פיזיות קבועות או זמניות, שעלולים להתקשות ללכת בחנות גדולה או לדחוף עגלה רגילה.
היסטוריה
ממרכולים התפשט השימוש בעגלות לחנויות קמעוניות מתחומים נוספים כגון בתי מרקחת וחנויות פטורות ממכס ואף חנויות רהיטים, המבקשים כולם לדמות את הקניה לכזו הנעשית במרכול, שכן קניה במרכול נחשבת לגדולה והמונית.
מערכת הגנה מפני גנבה
עגלת הקניות נוחה להובלת משקל רב וניתן להשיגה חינם. לפיכך ישנם עבריינים הנוטלים עגלות לצרכיהם הפרטיים, תוך הסבת נזקים כספיים כבדים לבעלי המרכולים.. לאור זאת פותחה מערכת הגנה מפני גנבת עגלות קנייה ממרכולים, בעיקר אלו הסמוכים לשכונות מגורים.
בשנות ה-90 פותח מתקן שבו קשורות העגלות אלו לאלו בשרשרת קצרה כך שקצה השרשרת של עגלה אחת נעוץ במתקן בידית העגלה שאחריה. על מנת לשחרר את העגלה יש להכניס מטבע (בישראל: 5 ש"ח, ב 1 או 2 אירו) לחריץ במתקן. המטבע מוחזר עם החזרת העגלה לשרשרת. אולם מחיר של חמישה שקלים עבור עגלה העולה כ-100 דולר אינו מרתיע מפני גנבה. לכן פותחה ב-2002 מערכת הגנה מפני גנבת עגלות קניה המגנה מפני הוצאת עגלות קניה משטח המרכול והחניה שלו.
חברת קרטרוניקס שבסיסה בקליפורניה פיתחה בשנת 2003 פטנט למניעת גנבת עגלות קניות מחניוני המרכולים. הרעיון שבבסיס הפיתוח הוא מתיחת אנטנה קווית אופקית מתחת לפתחי מגרש החניה של המרכול. האנטנה משדרת קרינת רדיו (RF) נמוכת-תדר (נמוכה מ-9KHz) ונמוכת-הספק. על אחד מגלגלי העגלה מותקן גלאי אשר בעת שהוא קולט את הקרינה מוריד בלם על הגלגל ונועל אותו. למנהל המרכול יש ציוד מגנטי לשחרור הנעילה ולהחזרת העגלה לתפקוד. פתחי החניון שתחתיהם עוברת האנטנה מסומנים בקו כתום בולט. לצד מתקני העגלות מוסבר לקונים שעגלה שתגולגל אל מעבר לקו הכתום תינעל (לעיתים יחויב הגנב בקנס או ייפתחו נגדו הליכים פליליים). בנוסף לכך מותקן תמרור מיוחד בצורה עגולה בצד היציאות מהחניון ובו ציור של עגלת קניות אותה חוצה קו אלכסון כתום, לאמור "אין מעבר לעגלות".
החל משנת 2003 משתמשים במתקן מרכולים גדולים בארצות הברית כגון ברשתות טויס אר אס, וולמארט, הום דיפו ועוד. גם ברשת שופרסל הישראלית נפרסה המערכת החל מ-2006.
שלמה אבינרי
ביוגרפיה
שלמה אבינרי נולד בשם ייז'י וינר בביילסקו שבפולין, ועלה לארץ ישראל עם הוריו בשנת 1939. הוא למד באוניברסיטה העברית ובבית הספר לכלכלה ולמדע המדינה של לונדון. בשנת 1960 קיבל תואר שני במדעי הרוח מהאוניברסיטה העברית ובשנת 1964 קיבל תואר דוקטור. באותה שנה הצטרף לסגל האוניברסיטה. בשנים 1962 עד 1965 היה בין מקימי קבוצת "מן היסוד" האופוזיציונית בתוך מפא"י ומן הפעילים הבולטים בה. הוא פרסם מאמרים בביטאונה שנקרא גם הוא "מן היסוד". אבינרי הועלה לדרגת פרופסור חבר בשנת 1971 ומונה לפרופסור מן המניין ב-1974. כיהן כראש המחלקה למדע המדינה וכדיקן הפקולטה למדעי החברה, כמו כן שימש ראש המרכז ללימודי אירופה, באוניברסיטה העברית בירושלים. אבינרי לימד כפרופסור אורח באוניברסיטת ייל, אוניברסיטת קורנל, אוניברסיטת קליפורניה, אוניברסיטת אוקספורד, אוניברסיטת נורת'ווסטרן, האוניברסיטה הלאומית האוסטרלית בקנברה, בית הספר קרדוזו למשפטים של ישיבה יוניברסיטי בניו יורק ואחרות. בראשית המאה ה-21, משמש פרופסור אורח קבוע בתוכנית ללימודי לאומיות באוניברסיטה המרכז-אירופית בבודפשט. הוא חבר האקדמיה האירופית לאמנויות ומדעים.
בשנים 1976 עד 1977 שימש מנכ"ל משרד החוץ, בממשלת רבין הראשונה. לאחר התפרקות ברית המועצות, סייע בתהליכי דמוקרטיזציה במדינות מזרח אירופיות ובמדינות חבר המדינות, והיה חבר במשלחות בינלאומיות לפיקוח על הבחירות החופשיות הראשונות שנערכו לאחר התפרקות הקומוניזם בהונגריה, בצ'כוסלובקיה, ברומניה, בליטא, בקרואטיה, בסרביה, בקוסובו, בגאורגיה ובמדינות נוספות. כמו כן שימש עמית-מחקר במכון וילסון שבוושינגטון, במכון ברוקינגס שבוושינגטון וב"קרן קרנגי לשלום בינלאומי" שבוושינגטון, וכן במכון הבינלאומי לכלכלה וליחסים בינלאומיים במוסקבה.
כאשר מונה אבינרי למנכ"ל משרד החוץ על ידי ממשלת רבין ב-1975 בהמלצתו של שר החוץ יגאל אלון, גרר המינוי התנגדות חריפה מצד הליכוד, שהיה אז באופוזיציה, וזאת בגלל מאמרים שפרסם אבינרי בישראל ומחוצה לה בזכות משא ומתן עם אש"ף אם יכיר במדינת ישראל; אחד מחברי הכנסת של הליכוד גם כינה אותו בשם לורד האו-האו, על שם המדינאי הבריטי ששידר ברדיו ברלין בזמן מלחמת העולם השנייה והוצא להורג אחר כך בעוון בגידה. בזמן שירותו במשרד החוץ ביטא אבינרי את הקו הרשמי שדגל אז באופציה הירדנית, וגם השתתף בכמה פגישות חשאיות עם המלך חוסיין. באותה תקופה גם התקיימו המגעים הראשונים, בתוניס ובמקומות אחרים, בין אש"ף ובין פעילי שלום ישראלים. מהלכים אלה נגדעו עם ניצחון הליכוד בבחירות 1977, שבעקבותיהם גם התפטר אבינרי ממשרד החוץ וחזר לאוניברסיטה. מהלכים אלה חודשו בזמן ממשלת רבין השנייה והביאו בסופו של דבר להסכמי אוסלו. אבינרי מפרסם מאמרים פובליציסטיים בענייני דיומא בעיתונים שונים בישראל ובעולם.
אבינרי הוא חתן פרס נפתלי למדעי הכלכלה והחברה לשנת 1977 על ספרו "תורת המדינה של הגל", וחתן פרס שלמה בובליק לשנת 2009. באותה שנה הוענק לו עיטור מפקד מסדר כוכב הסולידריות האיטלקי מטעם נשיא איטליה. ב-2010 הוכתר בתואר דוקטור לשם כבוד מטעם מכון ויצמן למדע על תרומתו למחקר ולחברה בישראל, ובשנת 2011 הוענק לו תואר עמית-כבוד מטעם המרכז הבינתחומי הרצליה. ב-2013 זכה אבינרי בפרס א.מ.ת.
ספריו תורגמו ללשונות רבות, בהן: אנגלית, צרפתית, גרמנית, יפנית, רוסית, ספרדית, איטלקית, צ'כית, פולנית, סינית ופורטוגזית.
היה נושא לשיר הסאטירי "אבינרי סכינאי" (על מנגינת השיר "Mack the Knife" מאת קורט וייל) במסגרת מערכוני תוכנית הסאטירה הטלוויזיונית "ניקוי ראש" בשנות השבעים.
היה נשוי לעו"ד דבורה לבית נדלר עד למותה ב-2022 ואב למעין אבינרי-רבהון. חתנו הוא הדמוגרף פרופסור עוזי רבהון.
קישורים חיצוניים
ממאמריו:
פואד סניורה
ביוגרפיה
סניורה נולד בצידון למשפחה מוסלמית סונית. במשך עשורים ארוכים היה ידידו הקרוב של רפיק אל-חרירי, ראש ממשלת לבנון לשעבר (שנרצח בפברואר 2005). לסניורה תואר אקדמי בכלכלה ועסקים מטעם האוניברסיטה האמריקנית בביירות, והוא כיהן כשר האוצר בממשלת לבנון לאחר מלחמת האזרחים השנייה של לבנון, בשנים 1992-1998, ובהמשך בממשלתו של חרירי בשנים 2000-2004. בשנים שבהן לא עסק סניורה בפוליטיקה הלבנונית הוא היה איש עסקים מצליח, וקיים קשרים רבים עם הקהיליה העסקית הבינלאומית. קשריו אלה סייעו לו להיות גורם משמעותי בוועידת פריז השנייה, שהתקיימה בנובמבר 2002, ועידה שבה העניקה ארצות הברית ללבנון הלוואה ארוכת טווח של 2.6 מיליארד דולר, על מנת לייצב את הכלכלה הלבנונית.
לאחר ניצחון האופוזיציה האנטי-סורית בבחירות לפרלמנט בחודש יוני 2005, התבקש סניורה על ידי נשיא המדינה אמיל לחוד למלא את תפקיד ראש הממשלה, דבר שהפתיע כמה וכמה בלבנון לאחר שרבים חשבו כי דווקא בנו של רפיק אל-חרירי, סעד, ימלא את התפקיד. בסוף חודש יוני הוא סיים להרכיב את ממשלתו. זו הייתה הממשלה המכהנת הראשונה לאחר ההתקוממות האנטי-סורית בלבנון, שהובילה באמצעים אזרחיים ולא צבאיים לנסיגה הסורית מלבנון.
בתחילת דרכו נתפס סניורה כדמות טכנוקרטית אפורה, אך עם חלוף הזמן הוא הוכיח את שליטתו הרמה בפוליטיקה הלבנונית והצליח לצלוח בשלום משברים פוליטיים כמו הקפאת פעילותם של השרים השיעים בממשלת לבנון בדצמבר 2005 ואיום חזבאללה בפרישה מן הממשלה. כמו כן הוא הצליח לשמור על יחסים מיוחדים עם ארצות הברית, המהווה את המשענת לממשלתו בקהילה הבינלאומית, למרות לחצים מצד גורמים פרו-סוריים כגון חזבאללה והגנרל מישל עאון. למרות התבטאויות אנטי-סוריות של סניורה בעבר, בממשלתו כיהנו בתפקידים בכירים חברי חזבאללה, התומכים בנוכחות סורית בלבנון. סניורה עצמו נחשב למנהיג ערבי מתון, והביע לא פעם את תמיכתו ביוזמת השלום של הליגה הערבית, עם זאת הוא טען כי "לבנון תהיה המדינה האחרונה לחתום הסכם שלום עם ישראל".
בזמן מלחמת לבנון השנייה, סניורה גינה את פעולות ישראל נגד האוכלוסייה האזרחית בלבנון שהביאה, לדבריו, להרג 1100 אזרחים. סניורה פרץ בבכי כשניסה לקרוא למדינות העולם לכפות הפסקת אש על ישראל. לאחר המלחמה קרא לשלום עם ישראל, אך לאחר מכן אמר שאינו מסכים לשלום נפרד של לבנון עם ישראל, שלא כולל החזרת שטחים לפלסטינים, לסורים וללבנונים (חוות שבעא, לטענת לבנון, היא שטח לבנוני), ועל כן אמר כי לבנון תהיה המדינה הערבית האחרונה שתחתום הסכם שלום עם ישראל.
עם תום מלחמת לבנון, התנגדו המפלגות הפרו-סוריות ליישומה של החלטה 1701 של מועצת הביטחון של האו"ם, שכללה הגבלות על פריסת חזבאללה בדרום לבנון. בנוסף לכך, המפלגות התומכות בסוריה התנגדו להקמתו של בית דין בינלאומי לשפיטת האחראים לרצח רפיק אל-חרירי. מעבר לכל זאת, לאור התפישה הרווחת בלבנון כי חזבאללה ניצחה בעימות עם ישראל, העלה הפלג הפרו-סורי את הדרישה כי השרים השיעים יזכו לשליש (שיכול לחסום כל החלטת ממשלה) מכלל מושבי הממשלה. סניורה ו"כוחות ה-14 במרס" סירבו להתפשר, וכל שרי חזבאללה, אמל והמפלגות הפרו-סוריות האחרות פרשו מהממשלה והותירו בה 18 שרים בלבד. לאחר רצח שר התעשייה פייר ג'ומאייל הבן ב-21 בנובמבר 2006, הצטמצמה ממשלתו של סניורה ל-17 שרים - שר אחד בלבד מעל המינימום הנדרש לכינוסה של הממשלה. שר הפנים שהתפטר בפברואר, חסן סבאח, נזעק לעזרה והכריז על חזרתו לממשלה.
זוהר עננים
זוהר עננים היא תופעה אופטית אטמוספירית שבה עננים נראים צבעוניים.
ענן זוהר הוא ענן דק המורכב מטיפות מים קטנות בגודל כמעט אחיד. כשהשמש ממוקמת בזווית מסוימת ביחס לענן, הטיפות גורמות לעקיפה של קרני האור המגיעות מהשמש. העקיפה יוצרת תבנית המורכבת מצבעי הקשת.
ציור קיר
ציור קיר הוא כל יצירת אמנות אשר מצוירת או צבועה ונמשחת ישירות על קיר, תקרה, או משטח גדול קבוע אחר. מאפיין מובחן של ציור קיר הוא שמרכיבים אדריכליים של המרחב בו הוא נוצר, משולבים בהרמוניה לתוך הציור.
היסטוריה
ציורי הקיר העתיקים ביותר הידועים עד כה התגלו במערת אל קסטיו, שבקומפלקס המערות של מונטה קסטיו, במחוז קנטבריה בצפון ספרד. העתיק שבהם (דיסק אדום, נקודה בעצם) מתוארך לתקופה שלפני כ-40,000 שנה. הציורים הבאים אחריהם בעתיקותם התגלו במערת (chauvet) בארדש שבצרפת והם צוירו לפני למעלה מ-30,000 שנה. גם באוסטרליה התגלו ציורי קיר עתיקים ביותר, שייתכן שהם מתחרים בעתיקותם אפילו בציורי מערת אל קסטיו, אף כי לגבי תיארוכם יש חילוקי דעות. ציורי קיר הרבה פחות עתיקים השתמרו בקברים מצריים המתוארכים ל-3150 לפנה"ס. וכן בארמונות התרבות המינואית (1700 - 1600 לפנה"ס) ובעיר העתיקה פומפיי (100 לפנה"ס - 79 לספירה).
בעידן המודרני, המונח הפופולרי לציורי קיר הוא "מורליסטה" ומקור שמו בתנועת האומנות המקסיקנית. היצירה המפורסמת מסגנון זה היא Great Wall of Los Angeles של ג'ודי באקה שמהווה ציור קיר באורך של 840 מ'.
קיימות טכניקות רבות וסגנונות שונים לציורי קיר. הידוע שבהן הוא הפרסקו, הנעשה בעזרת ציור עם צבעים מסיסים במים המונחים ישירות על טיח סיד לח וטרי, ולאחר שהמשטח מתייבש הצבעים מתבהרים.
ציורי הקיר של היום צבועים במגוון דרכים שונות, באמצעות צבעי שמן או חומרים שנים על בסיס מים. ובסגנונות המשתנים מן המופשט לאשליה של מציאות.
טכניקות ציור היסטוריות
בהיסטוריה של ציורי הקיר השתמשו במספר שיטות:
חומרים
בתקופת יוון ורומא העתיקה השתמשו בציורי הקיר בשעווה חמה מומסת עם חומר מאחד כמו דונג דבורים או שרף שנמשחה על הקיר בעודה חמה.
טמפרה היא אחת השיטות העתיקות לציורי הקיר. בטמפרה משתמשים בחומר מחבר המבוסס על חומרים מתחלבים כדוגמת חלבון הביצה וחלמון הביצה מהולים במים.
במאה ה-16 באירופה, השתמשו גם בציור שמן על קנבס שהועבר אל הקיר לאחר סיומו. יתרון השיטה היא השלמת היצירה בסטודיו של האמן. אולם חסרונות השיטה היא בעמידותו הנמוכה של בד הקנבס אל מול הטיח. כמו כן, צבעי השמן מייצרים צבע פחות מבריק ובהיר, והפיגמנטים מצהיבים ומשופעים מניזקי הזמן והסביבה.
טכניקות מודרניות
היום ציירי הקיר משתמשים בטכניקות שונות לציור. ובדרך שונה למשיחתם של הצבעים. החל מצבעים מסיסים במים או שמן, תחליבים וצבעי אקריליק, המיושמים בעזרת מברשת, גלגלת או איירבראש. כיום ניתן להקרין את העיצוב שרוצים לצייר על המשטח בעזרת מקרן, ולהעתיק אותו עם עפרון בטרם מתחילים בצביעה. ובסיום הצביעה למרוח שכבות של לקה המגינה על העבודה מנזקי הסביבה. שיטה נוספת היא הפרסקוגרפיה (בתרגום: כתיבת פרסקו), תהליך בו מייצרים ציורי קיר בעזרת צילום והדפסה דיגיטלית של היצירות על משטחי קנבס, היתרון הוא שניתן לצלם יצירות קיימות ולייצר אותן מחדש באיכות דומה למקור. החסרונות הם בייצור המוני פוטנציאלי ובכך שהיצירה כבר לא תהיה יחידה במינה. כן מזמיני היצירות לא יכולים להוסיף ליצירה, ברגע שהיא עברה לתהליך ההדפסה. שיטת הפרסקוגרפיה משמשת לרוב בפרסומות גדולות המוצגות על קיר של מבנה. ניתן לצייר ישירות על גבי הקיר או להדפיס על ויניל ולחברו אל הקיר.
חשיבותם של ציורי הקיר
ציורי הקיר חשובים בכך שהם מביאים את האמנות למרחב הציבורי בשל גודלם ומובלטותם. ועבור האומנים הם חושפים את יצירתם לקהל רחב שייתכן ולא יגיע לגלריה לאומנות.
ציורי הקיר יכולים לקחת חלק בשחרור חברתי או כאמצעי להשגת מטרה פוליטית. האפקטים החזותיים יכולים למשוך תשומת לב ציבורית לנושאים חברתיים. כאשר במשטרים טוטליטריים הם יכולים להיעשות בהזמנה ובשירות השלטון ככלי תעמולתי לשליטה על ההמון.
ציורי קיר מפורסמים ניתן למצוא במקסיקו, ניו יורק, פילדלפיה, בלפסט, דרי,לוס אנג'לס, ניקרגואה, קובה ובהודו המשמשים אמצעי חשוב של תקשורת עבור אנשים בעלי אתניות שונה וקהילות בהם יש סכסוך מתמשך. כדוגמת הסכסוך בדרי שבצפון אירלנד, ואף לסייע לפתור את המחלוקות בטווח הרחוק. בנוסף, עיירות רבות משתמשות בציורי קיר כאטרקציה תיירותית וכאמצעי להגדיל את הכנסות העיירות.
ציורי קיר בעיצוב פנים
ציורי קיר כיום נמצאים גם כאלמנט דקורטיבי בעיצוב פנים. גם בשוק הפרטי בו הציורים משמשים כמרכיב אומנותי, בדומה לתמונה ממוסגרת על קיר כשהקיר כולו משתלב בחלל ומהווה יצירת אמנות בפני עצמה. יצירה כזאת מעניקה ייחודיות לבית מגורים, או כמממשת פנטזיה בחדר ילדים על ידי ציור של יער או מסלול מרוצים ומעודדת כך משחק וחיבור אל יצירות אומנות.
ציורים כחלק מעיצוב פנים ניתן למצוא גם במרחבים ציבוריים כדוגמת, בתי ספר, בתי חולים ובתי אבות כמרכיב המנעים את האווירה ומעניק תחושה כי מוסדות אלה משדרים אכפתיות.
בשנות ה-80 ציורי קיר בבתים הפכו לפופולריים במיוחד, ייתכן וניתן לשייך זאת למרחבי הבית שהצטמצמו בערים. וציורי הקיר מעניקים אשליה של מרחב רב יותר וטבעי בעזרת ציור הטבע והופכים לחלק מהמרכיב האדריכלי של הבית המשפיע על תחושת דייריו.
Achtung Baby
Achtung Baby (בעברית: אכטונג בייבי) הוא אלבום האולפן השביעי של להקת הרוק האירית, U2. הוא הופק על ידי בריאן אינו ודניאל לנואה, ויצא ב-18 בנובמבר 1991 באיילנד רקורדס. לאחר הביקורות שקיבלו על אלבומם הקודם, "Rattle and Hum", שינו U2 את הקו המוזיקלי שלהם, ושילבו במוזיקה שלהם השפעות של רוק אלטרנטיבי, מוזיקה תעשייתית ומוזיקת דאנס אלקטרונית.
רקע
לאחר שהאלבום "The Joshua Tree" שיצא ב-1987 וסיבוב ההופעות "The Joshua Tree" זכו לשבחי המבקרים ולהצלחה מסחרית, האלבום מ-1988, "Rattle and Hum", וסיבוב ההופעות שהתלווה לו, הביאו לביקורות פחות טובות, ולהאשמות שהלהקה נהפכה ליומרנית, צדקנית, חסרת כיוון ובומבסטית.
למרות הפופולריות המסחרית שלה, הלהקה לא הייתה מרוצה מבחינה יצירתית. בזמן סיבוב ההופעות "Lovetown", שליווה את האלבום "Rattle and Hum", החלה הלהקה להשתעמם מביצוע הלהיטים הגדולים שלהם בהופעות. לקראת סוף הסיבוב, הודיע סולן הלהקה, בונו, על הבמה, שזהו "הסוף של משהו עבור U2", ושהם צריכים "ללכת ו... לחלום את הכול שוב". לאחר סיבוב ההופעות, הם לקחו פסק זמן, שעד אז היה הארוך ביותר שלהם.
הקלטה והפקה
המורל הפך לגרוע יותר כאשר הסשנים התחילו כיוון שהלהקה עבדה ימים ארוכים אבל לא הסכימה על כיוון מוזיקלי. דה אדג' הקשיב למוזיקת דאנס אלקטרונית ולמוזיקה תעשייתית. הוא ובונו היו בעד כיוונים מוזיקליים חדשים בכיוונים האלה. מולן הקשיב לרוק קאלסי. כמו קלייטון, הוא הרגיש יותר בנוח עם הסאונד המוכר של U2 ולא היה בעד החידושים האלה.
U2 חזרה לדבלין בשביל חג המולד, שם הם דיברו על העתיד שלהם ביחד וכולם התחייבו מחדש ללהקה. אחרי שהם הקשיבו להקלטות, הם הסכימו שהחומר שלהם נשמע טוב יותר ממה שהם חשבו. הם חזרו לזמן קצר לברלין בינואר 1991 לסיים את העבודה שלהם.
בפברואר 1991, U2 העבירו את הסשנים של ההקלטות לאחוזה ליד הים באלסינור בפרבר של דבלין דאלקי לבית שהם שכרו שם. בזמן כתיבת השיר "The Fly", בונו פיתח פרסונה שהייתה מבוססת על משקפי שמש גדולות שהוא עטה כדי להקל את האווירה באולפן. הדמות, שגם לה הוא קרא "The Fly", התפתחה לאגו-מניאק לבוש בעור שהיה אמור לעשות פרודיה על כוכבות רוק. בונו לבש את האלטר אגו הזה בהופעות פומביות ובהופעות של הלהקה בסיבוב ההופעות "Zoo TV".
באפריל, הקלטות מהסשנים המוקדמים יותר בברלין נגנבו אחרי שהלהקה כנראה השאירה אותם בחדר במלון.
ביולי, הלהקה עברה להקליט באולפני וינדמיל ליין בדבלין, היכן שאינו, פלוד וסטיב ליליווייט מיקססו את השירים.
עטיפה ושם
עטיפת "Achtung Baby" עוצבה על ידי סטיב אווריל ושון מקגרת'.
משמעות המילה הגרמנית "Achtung" בשם האלבום היא "שימו לב" או "זהירות". טכנאי הסאונד של U2, ג'ו אורליהי, השתמש במילים "achtung baby" בזמן ההקלטות, ולפי הדיווח הוא לקח אותן מהסרט המפיקים.
הוצאה וקידום
"Achtung Baby" יצא ב-18 בנובמבר 1991 בבריטניה וב-19 בנובמבר בארצות הברית. הלהקה שמרה על פרופיל נמוך לאחר צאת האלבום ונמנעה מראיונות, ואפשרה למבקרים ולציבור להעריך את האלבום בעצמם.
הסינגל השני, "Mysterious Ways", יצא חמישה ימים אחרי צאת האלבום "Achtung Baby". השיר הגיע למקום הראשון ברשימת שירי הרוק המודרני וברשימת שירי הרוק מאלבומים של בילבורד. הוא הגיע למקום התשיעי ברשימת הבילבורד 100. הוא הגיע למקום הראשון בקנדה ובאוסטרליה.
הסינגל הרביעי היה "Even Better Than the Real Thing" שיצא ביוני. גרסת האלבום של השיר הגיעה למקום ה-12 במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום הראשון במצעד שירי הרוק מאלבומים בארצות הברית. גרסת רמיקס של השיר של הדי-ג'יי פול אוקנפולד הגיעה למקום השמיני בבריטניה.
הסינגל החמישי היה "Who's Gonna Ride Your Wild Horses" והוא יצא בנובמבר 1992. הוא הגיע למקום ה-14 במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום השני בשירי הרוק מאלבומים בארצות הברית.
קבלה
"Achtung Baby" קיבל ביקורות טובות באופן כללי. במשאל סוף השנה של רולינג סטון הלהקה זכתה בתארים "הסינגל הטוב ביותר" על "One", "אמן השנה", "האלבום הטוב ביותר", "הכתב הטוב ביותר" לבונו, "עטיפת האלבום הטובה ביותר", "קאמבק השנה" ועוד. האלבום הגיע למקום הרביעי במשאל המבקרים Pazz & Jop של הווילג' ווייס של 1991.
"Achtung Baby" הצליח מבחינה כלכלית. בארצות הברית, האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים המובילים של הבילבורד 200 ומכר 295,000 עותקים בשבוע הראשון שלו. האלבום בילה 13 שבועות בעשירייה הראשונה. באופן כללי, הוא בילה 101 שבועות במצעד האלבומים המובילים של הבילבורד 200. ב-21 בינואר 2991, "Achtung Baby" קיבל אלבום פלטינה כפולה. "Achtung Baby" הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי ובילה 93 שבועות במצעד. הוא הגיע למקום הראשון גם בקנדה, אוסטרליה וניו זילנד. האלבום מכר 7 מיליון עותקים בשלושת החודשים הראשונים שלו, ועד סוף 1992 הוא מכר 10 מיליון עותקים.
"Achtung Baby" קיבל שמונה אלבומי פלטינה בארצות הברית. הוא קיבל חמישה אלבומי פלטינה באוסטרליה, ארבעה אלבומי פלטינה בבריטניה ואלבום יהלום בקנדה.
האלבום היה מועמד לפרס מרקיורי ב-1992. ב-1993, זכה האלבום בפרס גראמי על ביצוע הרוק הטוב ביותר על ידי צמד או להקה. לנואה ואינו זכו בפרס מפיק השנה, לא קלאסי. הוא הועמד לפרס גראמי לאלבום השנה. בטקס פרסי המוזיקה האמריקאית ב-1993, "Achtung Baby" היה מועמד לאלבום הפופ/רוק האהוב ביותר ובפרסי ג'ונו ב-1993 הוא היה מועמד לאלבום הנמכר ביותר.
המדיניות הכלכלית החדשה (ישראל 1952)
המדיניות הכלכלית החדשה היא החלטת ממשלה שהתקבלה בפברואר 1952 על ידי שר האוצר של ממשלת ישראל, אליעזר קפלן לשינוי המדיניות הכלכלית כדי להחליף את שיטת הקיצוב (הצנע).
הרקע לקבלת ההחלטה
חלק מעיקרי התוכנית:
כל הצעדים הללו נועדו לשם הזרמת מט"ח אל המשק ולשם התרת הלחצים האינפלציוניים.
עיקרי התוכנית
התוכנית כללה, שלושה תחומים עיקריים: המדיניות הפיסקלית, המדיניות המונטרית ושער החליפין שסעיפיהם הוצגו לציבור בנאום של אליעזר קפלן בפברואר 1952 מעל במת הכנסת הנוגעים למחירים, לשער החליפין, לאשראי ולצמצום הוצאות הממשלה.
ביצוע התוכנית - ההשפעה על המשק
ביצוע התוכנית הצריך בראש ובראשונה קיצוץ בתקציב הביטחון שהביא להתפטרותו של הרמטכ"ל - יגאל ידין. כמו כן נדרשה הרחבתו של מס ההכנסה.
ביצוע התוכנית השפיע על המשק בכמה תחומים:
צעד נוסף אליו הביאה התוכנית הוא העלאות שכר כך שהשכר יותאם לעליית המחירים החדה. צעד זה העיב במקצת על התוכנית מכיוון שמדובר בהוצאה נוספת בתקופה בה מנסה המדינה לצמצם בהוצאותיה. העלאת השכר לא אפשרה את הוזלת הוצאות הייצור ועידוד היבוא ובעקבותיה פוחתה הלירה הישראלית ב־80% לעומת הדולר.
בחלוף השנים נודע למדיניות הכלכלית החדשה שם טוב והיא הצטיירה כמדיניות נכונה וחיובית. לטענת היסטוריונים כלכליים המזוהים כקפיטליסטים הבעיה המרכזית נעוצה בכך שהתוכנית לא שינתה את המאפיינים העמוקים יותר של המשק - כלכלה ריכוזית, חולשת המגזר הפרטי, התערבות שיקולים לא כלכליים, פריון עבודה נמוך ומיעוט השקעות הון מחו"ל.
רפאים
מנגד, בכתובים שיריים המונח "רפאים" איננו שמו של עם מסוים, אלא כינוי לדרי שאול, או לקבוצה מיוחדת בשאול. בשירה האוגריתית קיים המושג המקביל רפאֻמ, ישויות אלוהיות זוטרות שלא הרבה ידוע על אודותיהן, אך נראה שהן מלכים או גיבורים שעברו האלהה לאחר מותם, וכמו במסורת השירה המקראית יש להן זיקה ברורה לממלכת המתים. מקובל במחקר כי יש זיקה בין עם הרפאים לרפאים שוכני השאול, אך טיבה המדויק של זיקה זו אינו ברור. הכינוי "רפאים" גזור כנראה מהשורש רפ"א, ונראה שיוחסו להם כוחות של ריפוי.
עם הרפאים
בספר בראשית מסופר כי כדרלעומר מלך עילם והמלכים אשר איתו הכו אותם והרגום. עוד מסופר כי המואבים כינו אותם בשם אימים ואילו העמונים כינו אותם בשם זוזים וזמזומים. על עוג מלך הבשן סופר כי הוא היה השריד האחרון מהם, וכי גודלו היה עצום.
ארץ רפאים הייתה ממוקמת בבשן: "כל חבל הארגב לכל הבשן ההוא יקרא ארץ רפאים". על פי ספר בראשית הם גרו ביישובים: "עשתרת קרנים", "הם" וב"שוה קרייתים". עשתרות היה גם האזור שבו גר עוג מלך הבשן לפני שבני ישראל בהנהגת משה הורישו אותו. בספר יהושע מסופר כי היו מהם בתקופתו בהר אפרים. הרפאים כנראה גרו גם בעמק באזור ירושלים שעל שמם נקרא עמק רפאים.
את עקבותיהם בתנ"ך אנו מוצאים עד תקופתו של דוד המלך, בה דוד ואנשיו הורגים במלחמה מספר צאצאים אימתניים של הרפה מגת (המפורסם שבהם גוליית). בקרב כנגד ישבי בנוב מילידי הרפה, דוד נקלע למשבר וכמעט שנהרג, ומאז אנשיו אוסרים עליו לצאת למלחמה . על פי פרשן המקרא רש"י מקור שמם מלשון ריפיון וחולשה. "שכל הרואה אותם - ידיו מתרפות" ולכן הם נקראים גם אימים "שאימתם מוטלת על הבריות".
במדרש
התלמוד הבבלי במסכת נידה מבאר שהיו מצאצאי הנפילים שהם שני מלאכים בשם שמחזאי ועזאל שנפלו מהשמים בדור אנוש והולידו בנים מנשים אנושיות ובמדרש פרקי דרבי אליעזר מוסיף לבאר איך ניצל עוג מלך הבשן במבול.
עין חנדק
עין חנדק הוא מעיין בהרי ירושלים, מזרחית למושב אבן ספיר. עד שנת 1948, המעיין שרת את תושבי אל-ג'ורה, כפר שהיה מעל המעיין. המעיין נובע בתחילתה של ניקבה, ומימיו מוזרמים במערכת נקבות חצובות בסלע מתצורת שורק. המעיין נמצא בגובה 580 מטר מעל פני הים, ומזין מערכת השקיית שלחין נרחבת בוואדי יוסף ממזרח למושב אבן ספיר. שמו של המעיין "עין חנדק" הוא שינוי קל של שמו הערבי "עין אלח'נדק", ופירושו עין הניקרה או עין התעלה או החפירה. עין חנדק נמצא ביער עמינדב על שביל המעיינות, שהוא שביל באורך של שני ק"מ היוצא מחרבת סעדים, עובר דרך מספר רב של מעיינות שכבה, עד שמגיע לעין חנדק. עין חנדק ממוקם גם על שביל ישראל, והוא מהווה את נקודת החיבור שלו עם שביל ירושלים.
נקבה דרומית
נקבה זו היא הארוכה בנקבות המערכת. בקצה השוכן עמוק בסלע היא מתפצלת לשתי נקבות משנה: האחת באורך של שלושה מטרים, וסעיף שני באורך של שישה מטרים. במקום מפגש הסעיפים נבנה סכר קטן שגובהו כמטר. סכר זה שולט על גובה המים הזורמים בנקבה, ומאפשר זרימה קבועה במורד תוך שימוש בכוח הכבידה. מערכת זו נחוצה מאחר שגובה רצפת בריכת האגירה גבוה מנקודת הנביעה. כ-20 מטר לפני פתח הנקבה נמצא פיר אנכי. בעבר היה בפיר סולם מתכת שאיפשר ירידה אל תוך הנקבה. אולם בחורף 2008–2009 הוסר הסולם והכניסה לפיר נחסמה בשבכת מתכת כחלק מן הצעדים לשיפור בטיחות המטיילים במקום. גובה הנקבה נע בין כשניים וחצי מטר לארבעה מטרים, ורוחבה כמטר וחצי. שכבת טיח עבה למניעת חלחול של המים מכסה את קירות הנקבה עד לגובה מטר וחצי. גובה המים בנקבה מגיע לעיתים עד ל-120 ס"מ, בערך. דרך פתח מרובע קטן יוצאים המים לבריכת אגירה. פתח זה היה רחב יותר בעבר, והיה גם ממוקם מתחת לקמרון אבן, שנסתם בחלקו הגדול על ידי בניית קיר אבנים, המקטין את מידות הפתח. פעולה זו נועדה, ככל הנראה, לשמור על ניקיון הנקבה.
ניקבה מזרחית
הנקבה המזרחית היא מערכת של שתי נקבות נפרדות המתחברות לקראת החיבור לבריכת האגירה וחצובות על קו תפר בין שכבת חוואר לשכבת אבן גיר קשה. נקבה ישרה נמשכת מנביעה כ-17 מטר ממערב לבריכה. מנקבה זו מסתעפת נקבה נוספת שאורכה הכולל כ-31 מטר וצורתה כאות ר'. גובה הנקבות הוא בין 2 מטר ל-2.5 מטר ורוחבן כמטר וחצי. בנקודת המפגש של הנקבות בנוי סכר קטן לשליטה על גובה המים הזורמים אל הבריכה.
בריכת האגירה
כאמור, רצפת בריכת האגירה גבוהה מנקודות הנביעה, ועל כן יצרו בוני מערכת ההשקיה מערכת סכרים פנימית בנקבות שמטרתן הרמת פני המים במוצא הנקרות בבריכה. מבנה ייחודי זה נדרש למלא את בריכת האגירה למרות עומקה הרב (באופן יחסי לבריכות אגירה באזור). הבדלי גובה אלו בין הנביעה לבריכה אינם מאפשרים לבריכה להתמלא עד גדותיה. צורתה הכללית של הבריכה אליפטית. אורכה כ-30 מטר ורוחבה בנקודה הרחבה ביותר כ-7 מטר. עומקה המרבי הוא כ-4 מטר. הבריכה חצובה בסלע בחלקה וחלקה האחר בנוי באבן. במקומות מספר ניתן לראות סימני טיח על גבי קירות הבריכה. גרם מדרגות, חלקו בנוי מאבן וחלקו חצוב בסלע, יורד משפת הבריכה ומגיע לקרקעית הבריכה. ממדרגות אלו ניתן לרדת אל תוך הבריכה ומשם אל הנקבות ואל מקור הנביעה.
מבריכת האגירה מובילה תעלה מקורה בלוחות אבן אל חלקות השלחין במורד עמק ואדי איתן. בעמק הקטן והצר נבנו תעלות השקיה חצובות באבן ותעלות השקיה בנויות באבן, לניצול חקלאי של מי המעיין.
שומרות
לצידי האפיק נמצאות מספר שומרות עתיקות שמורות היטב.
ראדן ויג'אייה
ראדן ויג'אייה (אינדונזית: Raden Wijaya) הידוע גם כקרטרג'סה ג'איארדהנה (מלך בין 1293 ל-1309) היה המייסד והמלך הראשון של ממלכת מג'פהיט באי ג'אווה שבאינדונזיה של ימינו. קיימים מספר מקורות היסטוריים על ייסוד מג'פהיט, כולל הפרטון והנגאראקרטגמה.
על פי הפרטון, ספר המלכים המתעד את שליטי ג'אווה, הוא היה בנו של נסיך סינגהסארי. הנגאראקרטגמה מתאר אותו כצאצא של מלך סינגהסארי הראשון, קן ארוק.
ב-1289 קובלאי חאן שלח למלך סינגהסארי, קרטנגארה, דרישה לתשלום דמי חסות. המלך סירב לדרישה וגירש את שליחו את קובלאי חאן. באותה תקופה פרץ מרד, במהלכו נהרג המלך, ושר צבאו (ולפי חלק מן הכרוניקות, חתנו) ראדן ויג'אייה נמלט וניסה להקים ממלכה חדשה. ב-1292 פלשו המונגולים לג'אווה, על מנת לנקום על השפלת שליחו על קובלאי חאן. ראדן ויג'אייה ניצל אותם על מנת לחסל את אויביו בממלכה, ולאחר מכן נלחם בהם. ב-1293 נסוגו המונגולים מן האי, לאחר שסבלו ממחלות טרופיות והתפשטות יתר של שטח האימפריה שלהם שגרמה לחוסר יעילות צבאי.
ב-10 בנובמבר 1293 הכתיר עצמו ראדן ויג'אייה למלך והקים חצר בטרוולאן (ליד מוג'וקרטו של ימינו). בנו, ג'איאנגרה, ירש את כס המלוכה לאחר מותו ב-1309.
אלינה דוני
אלינה דוני (באנגלית: Elina Duni; נולדה ב-10 במרץ 1981) היא זמרת ג'אז ומלחינה אלבנית-שווייצרית.
ביוגרפיה
היא נולדה ב-10 במרץ 1981 בטירנה, אלבניה. היא עזבה את ארץ הולדתה לשווייץ ב-1992, כשהייתה בת 10. דוני למדה מוזיקה קלאסית וג'אז באוניברסיטת לאמנויות ברן שבשווייץ. מאז 2004, מוזיקת הפולק היה השראתה העיקרית. בכתבה שכתב ג'ון פורדהם כתב כי:
קרולין גרסיה
קרולין גרסיה (בצרפתית: Caroline Garcia; נולדה ב-16 באוקטובר 1993) היא טניסאית צרפתיה מקצוענית, בשיאה דורגה במקום הרביעי בעולם בדירוג ה-WTA.
ביוגרפיה
גרסיה נולדה בסן-ז'רמן-אן-לה שבצרפת, בתם של מרלן ולואי-פול גרסיה. אביה משמש מאמנה בטניס.
קריירת יחידות
ב-2007 התחרתה לראשונה בטורניר של הפדרציה הבינלאומית לטניס. ב-2011 העפילה לסיבוב השני באליפות אוסטרליה הפתוחה ולסיבוב השני באליפות צרפת הפתוחה.
ב-2013 נכנסה לראשונה לדירוג 100 המובילות בעולם וסיימה את השנה במקום ה-75. במהלך השנה העפילה לסיבוב השני באליפות צרפת הפתוחה, באליפות וימבלדון ובאליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס, היא זכתה בטורניר סבב ה-ITF הראשון שלה ביחידות, כשזכתה בטורניר קאן-סור-מר שבצרפת. ב-2014 זכתה לראשונה בטורניר מסבב ה-WTA כשניצחה את ילנה יאנקוביץ' בגמר טורניר בוגוטה בקולומביה, היא העפילה לסיבוב השלישי בווימבלדון ולרבע הגמר בטורנירים במדריד, נירנברג ובווהאן. ב-2015 העפילה לסיבוב השלישי באליפות אוסטרליה הפתוחה, והעפילה פעמיים לגמר טורנירים מסבב ה-WTA, באליפות מקסיקו הפתוחה ובטורניר מונטריי. ב-2016 זכתה בטורנירי שטרסבורג ומיורקה ופעמיים העפילה לחצי הגמר בטורנירי דובאי ומונטריי. היא ייצגה את צרפת באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו והודחה בסיבוב השני. את השנה סיימה במקום ה-23 בעולם.
ב-2017 זכתה באליפות סין הפתוחה ובטורניר ווהאן. בטורניר הגראנד סלאם, העפילה לסיבוב השלישי באליפות אוסטרליה הפתוחה, לרבע הגמר באליפות צרפת הפתוחה בה הודחה על ידי קרולינה פלישקובה, לסיבוב הרביעי בווימבלדון בו הודחה על ידי ג'והנה קונטה ולסיבוב השלישי באליפות ארצות הברית הפתוחה בו הודחה על ידי פטרה קביטובה. באוקטובר 2017 דורגה לראשונה בין עשר הטניסאיות הטובות בעולם. באליפות ארצות הברית הפתוחה 2022 העפילה לחצי הגמר בו הפסידה לאונס ג'אבור. באותה שנה זכתה בסינסינטי מאסטרס (מאסטרס 1000 של סבב ה-ATP)
קריירת זוגות
גרסיה היא שחקנית זוגות מצטיינת שבשיאה דורגה במקום השני בעולם. ב-2014 זכתה לראשונה בטורניר WTA כשניצחה בטורניר בוגוטה יחד עם בת זוגה לארה ארובארנה. באותה שנה העפילה לגמר טורנירי ג'נראלי ליידיז לינץ, ווהאן וקרמלין קאפ. ב-2015 העפילה יחד עם קטרינה סרבוטניק לרבע הגמר באליפות ארצות הברית הפתוחה, לגמר קנדה מאסטרס, לחצי גמר אליפות דובאי בטניס ואליפות איטליה הפתוחה ולסיבוב השלישי באליפות אוסטרליה ובאליפות צרפת.
ב-2016 שיתפה פעולה עם בת ארצה כריסטינה מלדנוביץ'. השתיים זכו באליפות צרפת הפתוחה, העפילו לגמר אליפות ארצות הברית הפתוחה, לרבע גמר וימבלדון ולסיבוב השלישי באוסטרליה. כמו כן זכו בטורניר מדריד והעפילו לגמר אליפות סין הפתוחה. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו הודחו כבר בסיבוב הראשון. ב-2017 הודחו השתיים בחצי גמר אליפות אוסטרליה הפתוחה. באליפות צרפת הפתוחה 2022 זכתה עם מלדנוביץ' בפעם השנייה בתואר לאחר שגברו בגמר על קוקו גוף וג'סיקה פגולה.
גביע הפדרציה
גרסיה חברה בנבחרת גביע הפדרציה של צרפת משנת 2013. יחד עם כריסטינה מלדנוביץ' ניצחה במשחק הזוגות בהתמודדות עם קזחסטן בפלייאוף. ב-2014 סייעה לנבחרת לנצח את ארצות הברית 3–2 בפלייאוף, כשניצחה בשני משחקי היחידות ובמשחק הזוגות. ב-2015 גברה עם הנבחרת ברבע הגמר על איטליה שניצחה במשחק יחידות אחד והפסידה בשני וניצחה במשחק הזוגות. בחצי הגמר הודחה הנבחרת על ידי צ'כיה כשגרסיה מפסידה בשני משחקי היחידות שלה.
ב-2016 גברה הנבחרת על איטליה ברבע הגמר, כשגרסיה מנצחת בכל שלושת המשחקים, גברה על הולנד בחצי הגמר כשגרסיה מנצחת משחק יחידות אחד, מפסידה בשני ומנצחת בהתמודדות הזוגות. בגמר הגביע הפסידה לנבחרת צ'כיה אף על פי שני ניצחונות ביחידות של גרסיה על פטרה קביטובה ועל קרולינה פלישקובה.
ב-2019 זכתה עם הנבחרת בגביע, לאחר ניצחון 3–1 ברבע הגמר על בלגיה (שני ניצחונות ביחידות של גרסיה), 3–2 בחצי הגמר על רומניה (ניצחון והפסד ביחידות וניצחון בזוגות עם מלדנוביץ', ו-3–2 בגמר על אוסטרליה (הפסד ביחידות מול אשלי ברטי וניצחון בזוגות עם מלדנוביץ במשחק המכריע מול סמנתה סטוסור וברטי).
פילוסופיה של הלשון
פילוסופיה של הלשון או פילוסופיה של השפה היא תחום בפילוסופיה החוקר את השפה על היבטיה השונים, כולל היחס בין מבנה לוגי לביטוי הלשוני, יכולתה של השפה להביע אמת, משמעותם של משפטים ומילים, אפשרות ותנאי התרגום הנאות, מקורם של פרדוקסים, היחס בין מובן לשימוש, החפיפה בין שפה ומחשבה ועוד. התנועה הפילוסופית המכונה פילוסופיה האנליטית התמקדה בתחילתה בעיסוק בשאלות הנוגעות לשפה ותפסה כתנאי בל יעבר שללא האפשרות לבטא, באופן חד-משמעי, עמדות בנוגע לנושא מסוים, לא ניתן לקבל נושא זה כחלק מן הדיון הפילוסופי.