cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'וליה (שפת תכנות)
לג'וליה תחביר דומה לשפות אחרות מאותו תחום (MATLAB, R, פייתון, SciLab וכולי), והיא מספקת מהדר JIT מתקדם (ולמעשה Just Ahead Of Time, כי הקוד כולו מהודר מראש), מערכת טיפוסים דינמית עם פולימורפיזם פרמטרי, עיבוד מקבילי מבוזר ויכולת לתקשר ישירות עם פונקציות בפורטרן, C ופייתון. בנוסף לאלו יש לג'וליה ספריה רחבת היקף של פונקציות מתמטיות, ויכולת לעבוד במבנה של מחברת דרך דפדפן, באמצעות IJulia, שהוא שיתוף פעולה עם קהילת IPython. קהילת המפתחים של ג'וליה תורמת דרך חבילות חיצוניות, ואלה משולבות בסביבת העבודה באמצעות מנהל חבילות מובנה.
לג'וליה יש מנגנון של איסוף זבל בטכניקה של חישוב ביטויים מוקדם (Eager evaluation). הספריות שלה ברובן כתובות גם הן בג'וליה, ביניהן ספריות לאלגברה ליניארית, ליצירת מספרים אקראיים, ל-התמרת פורייה מהירה (FFT) ולטיפול בביטויים רגולריים. כמה מהספריות, כגון זו של FFT, נכללו בעבר כחלק מהשפה, אך הופרדו מאוחר יותר לחבילות עצמאיות, ובנוסף לאלו קיימות גם ספריות ב-C ובפורטרן. תוכנות בג'וליה מאורגנות בדרך כלל סביב הגדרות הפונקציות, ובמסגרת קונספט ה-Multiple dispatch, רוב המשקל הוא על הצירופים השונים של סוגי משתנים.
ישנם מספר כלי פיתוח שתומכים בתכנות בג'וליה, כמו Visual Studio Code שפותחו לו הרחבות שמוסיפות תמיכה בג'וליה, כמו גם יכולות ניפוי שגיאות ו-Linting. בנוסף ישנם כלי שילוב כגון Profiler, מנפה שגיאות, וחבילת Rebugger.jl שמאפשרת ניפוי שגיאות בהפעלות חוזרות.
היסטוריה
העבודה על הפרויקט החלה בשנת 2009 על ידי ג'ף בזאנסון, סטפן קרפינסקי, ויראל ב. שאה ואלן אדלמן, במטרה ליצור שפה חופשית, עילית ומהירה. ב-14 בפברואר 2012 יצרו אתר בו הוסבר מדוע יצרו את השפה, ובאותה שנה יצאה לאור גרסת קוד פתוח של השפה. בראיון ב-2012 הסביר קרפינסקי את הבחירה בשם "ג'וליה": "למעשה, אין ממש סיבה. זה פשוט נראה כמו שם טוב." הוא סיפר כי בחר את השם בהמלצת חבר.
רציונל
הודעה מטעם יוצרי השפה על הסיבות ליצירתה, צוין כי הם משתמשים כבדים של Matlab עם ניסיון במגוון שפות תכנות, ואינם מרוצים מהכלים הקיימים לתכנות מדעי. הכלים הקיימים, לדבריהם, טובים כל אחד בתחומו, אך כושלים בתחומים אחרים. הם רצו תוכנה חופשית, שתהיה מהירה כמו C ודינמית כמו Ruby. שתהיה לה ההומואיקוניות (התייחסות זהה לקוד ומידע) של Lisp, עם הסימנים המתמטיים שיש ב-Matlab. שתהיה שפת דבק כמו Shell, קלה ללימוד, אבל לא משעממת להאקרים מנוסים. ומעבר לכל אלו, שתהיה בעלת יכולת לעבודה אינטראקטיבית, אבל גם תאפשר עבודה בתצורת עריכה והרצה.
תפוצה
מאז ההכרזה, משתמשים ממעל 10,000 חברות כבר הורידו את ג'וליה, עם יותר מ-29 מיליון הורדות ביולי 2021 (עליה של 87%–113% בשנה), והיא נמצאת בשימוש ביותר מ-1,500 אוניברסיטאות. הכנס האקדמי JuliaCon למפתחי ומשתמשי ג'וליה נערך מדי שנה מאז 2014, ומשתתפים בו מעל 28,000 צופים.
Julia Computing
העניין ההולך וגובר של חברות שונות בג'וליה הביא ביולי 2015 להקמתה של חברת Julia Computing בידי ויראל ב. שאה, דיפאק וינצ'הי, אלן אדלמן, ג'ף בזאנסון, סטפן קרפינסקי וקינו פישר. החברה עוסקת במתן שירותים בתשלום בתחומי התמיכה, ההכשרה והייעוץ, בהפצת סביבת JuliaPRO שמותאמת לתכנות מדעי, ובאינטגרציה עם טכנולוגיות ענן.
ב-2017 גייסה Julia Computing השקעת גרעין של 4.6 מיליון דולר מקרנות ההשקעות ג'נרל קטליסט ופאונדר קולקטיב, ובאותו חודש קיבלה מענק של 910,000 דולר מקרן אלפרד פ. סלואן לתמיכה בפיתוחי קוד פתוח של ג'וליה, ובהם 160,000 דולר לקידום גיוון באוכלוסיית ג'וליה. בדצמבר 2019 קיבלה מימון של 1.1 מיליון דולר מהממשל האמריקאי כדי "לפתח כלי למידת מכונה מבוסס רכיבים נוירוניים להפחתת צריכת האנרגיה הכוללת של מערכות חימום, אוורור ומיזוג בבניינים."
שימושים מרכזיים
מספר גורמים בעלי מוניטין משתמשים בג'וליה, החל מבית ההשקעות בלאקרוק, שמשתמש בה לניתוח סדרות עתיות, ועד חברת הביטוח הבריטית אביבה, שמשתמשת בג'וליה לחישוב סיכונים. ב-2015 השתמש בנק הפדרל ריזרב של ניו יורק בג'וליה כדי לייצר מודלים של הכלכלה האמריקאית, וציינו שם כי השפה גרמה להערכות מבוססות המודל להיות מהירות פי עשרה מהמימוש הקודם ב-MATLAB. בכנס Juliacon של 2017 הכריזו ג'פרי רג'יר, קינו פישר ואחרים שפרויקט סלסטה ליצירת קטלוגים אסטרונומיים השתמש בג'וליה כדי להשיג ביצועי שיא של 1.54 פטהפלופים תוך שימוש ב-1.3 מיליון תהליכונים על 9,300 צמתי Knights Landing של מחשב העל Cray XC40, שהיה אז השישי ברשימת המחשבים המהירים בעולם. בכך הצטרפה ג'וליה לרשימת השפות העיליות בהן נעשו חישובים ברמת הפטהפלופים, שכללה עד כה רק את C, C++ ופורטרן.
שלושה מהיוצרים של ג'וליה קיבלו ב-2019 את פרס ג. ה. וילקינסון לתוכנה נומרית (שניתן כל ארבע שנים) על "יצירת ג'וליה, סביבה חדשנית ליצירת כלים עתירי ביצועים שמאפשרים ניתוח ופתרון של בעיות במחשוב מדעי." בנוסף, אלן אדלמן, פרופסור למתמטיקה יישומית ב-MIT, נבחר לקבל את פרס סידני פרנבאך של חברת המחשוב של ה-IEEE ב-2019 על "פריצות דרך ייחודיות במחשוב עתיר ביצועים, באלגברה ליניארית ובמחשוב מדעי, ועל תרומות לשפת התכנות ג'וליה."
Julia Computing ו-Nvidia הודיעו על זמינות של ג'וליה כמיכל מוכן מראש ברשימת המיכלים של ענן ה-GPU של NVIDIA (שמוכר בשם NGC). כאשר NVIDIA, כחלק מההצעה להשתמש בג'וליה על x86 ועל ARM מציינת "ג'וליה מציעה חבילה של אקוסיסטם מפורט למחשוב עתיר ביצועים, כולל למידת מכונה, מדעי המידע, תחומים מדעיים שונים וויזואליזציה."
בנוסף, נבחרה ג'וליה על ידי "התאחדות מידול האקלים" לשפת המימוש היחידה של הדור הבא של מודל האקלים העולמי שלהם. על פי הפרסום "מדובר בפרויקט עתיר תקציבים שמטרתו לבנות מודל אקלים בקנה מידה עולמי שיספק תובנות על האפקטים והאתגרים של שינויי האקלים."
גם נאס"א וסוכנות החלל הברזילאית משתמשים בג'וליה לתכנון משימות חלל ולהדמיית לוויינים. ישנו גם פרויקט נוסף העוסק במערכת משובצת לשליטה בכיוון של לוויין בחלל באמצעות ג'וליה.
JuliaCon
מאז 2014 מקיימת הקהילה של ג'וליה כנס שנתי המכוון למפתחים ומשתמשים. Juliacon הראשון התקיים בשיקגו, ומאז הכנס מתקיים מדי שנה. הכנס התארח במספר מקומות לאורך קיומו, בהם MIT ואוניברסיטת מרילנד בבאלטימור, ומספר המשתתפים בו עלה מעשרות בודדות בתחילתו לעשרות אלפים משתתפים בפועל בתחילת העשור השני של המאה ה-21. .
קהילת ג'וליה
קהילת ג'וליה נוכחת במספר פלטפורמות: טוויטר, לינקדאין, פייסבוק, Slack, Zulip, דיסקורד, Discourse, Stack Overflow, יוטיוב, ועוד. מאז מאי 2017, מועסק מנהל קהילה לשפת ג'וליה. בתחילה היה זה אלכס ארסלנד ששימש בתפקיד עד סוף 2019 וכעת משמש בתפקיד לוגן קילפטריק.
מימון
שפת ג'וליה הפכה לפרויקט ממומן על ידי המלכ"ר NumFOCUS (שמממן גם פרויקטים כמו NumPy, pandas ו-Ipython) ב-2014, כדי להבטיח את השרידות של הפרויקט לטווח ארוך. ד"ר ג'רמי קפנר ממעבדת לינקולן ב-MIT היה המממן המייסד של פרויקט ג'וליה בימיו הראשונים. בנוסף, תרומות מקרן גורדון ובטי מור, מקרן אלפרד פ. סלואן, מאינטל ומסוכנויות שונות כגון NSF, DARPA, המכונים הלאומיים לבריאות, נאס"א ו-FAA סייעו רבות בהתפתחות הפרויקט. מענקי המחקר של מוזילה, שמייצרת את הדפדפן פיירפוקס, מימנו ב-2019 חבר בצוות הרשמי של ג'וליה לפרויקט "מביאים את ג'וליה לדפדפן".    ג'וליה נתמכת גם על ידי תורמים פרטיים בגיטהאב.
מאפיינים
אלו המאפיינים העיקריים של השפה:
Multiple Dispatch (ידוע ב-Lisp כ"מולטי-מתודות") היא הכללה של Single Dispatch - המנגנון הפולימורפי על בסיס תורשה שמשמש בשפות מונחות אובייקטים. בג'וליה כל הטיפוסים הקונקרטיים הם תת-טיפוסים של טיפוסים מופשטים, ובצורה ישירה או עקיפה הם גם תת-טיפוסים של הטיפוס Any, שנמצא בראש היררכיית הטיפוסים. בניגוד לשפות אחרות, לטיפוסים קונקרטיים בג'וליה לא יכולים להיות תת-טיפוסים, ולצורך זה משתמשים בקומפוזיציה (ראו תחת ירושה (תכנות)).
ג'וליה הושפעה מאוד מניבים שונים של Common Lisp, ויש לה הרבה מן המשותף עם שפת Dylan, גם היא שפה דינמית מבוססת Multiple dispatch, ועם Fortress שגם היא שפה לתכנות נומרי. בג'וליה, Dylan ו-Fortress, היכולת להרחיב היא ברירת מחדל, והפונקציות המובנות במערכת כולן גנריות וניתנות להרחבה. ב-Dylan ה-Multiple Dispatch הוא יסודי כמו בג'וליה: כל הפונקציות שמגדיר המשתמש ואפילו פונקציות בסיסיות כמו + הן גנריות. ועם זאת, מערכת הטיפוסים ב-Dylan לא תומכת באופן מלא בטיפוסים פרמטריים, שאופייניים יותר לשפות מהענף של ML (כמו OCAML ו-F#). ב-Common Lisp, מערכת האובייקטים (CLOS) לא מאפשרת Dispatch על טיפוסים פרמטריים, ונדרש פרוטוקול הרחבה לשפה לשם כך. Fortress מאפשרת Multiple dispatch על טיפוסים פרמטריים, אך בניגוד לג'וליה הטיפוסים שלה סטטיים ולא דינמיים, ויש לה שלבים נפרדים לקומפילציה ולהרצה. הטבלה הבאה מספקת השוואה בין השפות:
כברירת מחדל, סביבת ההרצה של ג'וליה צריכה להיות מותקנת כאשר מריצים קוד שנכתב בשפה. בנוסף, ניתן ליצור גם קובץ הרצה עצמאי שאינו דורש את קוד המקור, בעזרת PackageCompiler.jl.
המאקרואים התחביריים של ג'וליה, שמשמשים למטא-תכנות, דומים לאלו של Lisp בכך שהם חזקים יותר ממאקרואים של החלפת טקסט שאופייניים לקדם-מעבדים של שפות אחרות כמו C, בעיקר כי הם עובדים ברמת עצי תחביר מופשטים (Abstract Syntax Tree). מערכת המאקרואים של ג'וליה היא הגיינית, אך גם תומכת בלכידה מכוונת כשנדרש (כמו במקרה של מאקרואים אנאפוריים) באמצעות מבנה.
חישוב מקבילי
ג'וליה אינה כופה על המשתמש סגנון ספציפי לחישוב מקבילי, ובמקום זאת מספקת אבני בניין מרכזיות לחישוב מקבילי. אלו נותנות את הגמישות הנדרשת לשימוש בסגנונות השונים של מיקבול, כמו גם יכולת לייצר סגנונות חדשים. הדוגמה הבאה מראה לולאת for מקבילית שמתנקזת לבסוף ל-reduction:
אינטראקטיביות
ההפצה הרשמית של ג'וליה כוללת לולאת קריאה-פיענוח-הדפסה בשורת פקודה אינטראקטיבית (REPL), עם היסטוריה, השלמת טאבים ומצבים ייעודיים לעזרה ולפקודות מעטפת, כך שניתן יהיה להשתמש בה בשביל ניסויים בשביל לבדוק קוד במהירות. המקטע הבא מציג סשן דוגמה המבצע חיבור מחרוזות :
כאשר מוסיפים לפני פקודות  למצב מעטפת או   למצב עזרה, ה-REPL נותן למשתמש גישה למצבים השונים, וההיסטוריה של הפקודות נשמרת גם בין שימושים. ניתן לבדוק קוד בצורה אינטראקטיבית, וניתן לשמור אותו ולהריץ מתוך קובץ עם סיומת  ואז להריץ משורת הפקודה בעזרת:
מחברות Jupyter אינטראקטיביות יכולות לתמוך בג'וליה (למעשה ג'וליה, פייתון וR הן ההשראה לשם Jupyter), וישנו גם פרויקט בשם Pluto.jl שמוגדר "מחברת ריאקטיבית" (מחברות שנשמרות בקובצי ג'וליה טהורים), ומהווה תחליף אפשרי למחברות Jupyter.
שילוב עם שפות אחרות
ניתן לשלב את ג'וליה עם שפות רבות אחרות (כמו 10–20 השפות הנפוצות ביותר). הפקודה  משמשת כדי לקרוא לפונקציות מיוצאות ב-C, לקרוא פונקציות מספריות משותפות בפורטרן, לקרוא לחבילות שמאפשרות קריאה לשפות אחרות כמו פייתון, R, MATLAB, ג'אווה וסקאלה. ישנן גם חבילות שמאפשרות לשפות אחרות לקרוא לג'וליה, כמו pyjulia של שפת פייתון.
לג'וליה יש ספריות שתומכות בשפות Markup כגון HTML, XML, JSON ו-BSON, וספריות למסדי נתונים ולשימוש ברשת בכלל (כמו ספריה לטיפול ב-HTTP).
מנהל החבילות
לג'וליה יש מנהל חבילות מובנה, והיא כוללת מערכת רישום כברירת מחדל. חבילות בדרך כלל מופצות כקוד מקור שמנוהל ב-Github, אף על פי שישנן גם חלופות. ניתן גם להתקין חבילות בינאריות, בתור artifacts. ניתן להשתמש במנהל החבילות של ג'וליה לתשאול והידור חבילות, וכן לניהול סביבות. ניתן גם להוסיף מערכות רישום נוספות שאינן מערכת הרישום הרשמית.
מימוש
הגרעין של ג'וליה ממומש בג'וליה וב-C, ביחד עם C++ לתלויות של LLVM. ה-Parsing והנמכת הקוד (למבנה קרוב יותר לקוד מכונה) ממומשים ב-FemtoLisp, שהוא ניב של Scheme. פרויקט תשתית המהדר של LLVM משמשת בתור ה-Back end שיוצר קוד מכונה אופטימלי ב-32 או 64 ביט, על פי הפלטפורמה בה הקוד רץ. מלבד כמה יוצאי דופן (כמו PCRE), הספרייה הסטנדרטית ממומשת בג'וליה. התכונה הבולטת ביותר של המימוש של ג'וליה היא המהירות, כך שקוד בג'וליה לרוב ירוץ לכל הפחות בחצי המהירות של קוד אופטימלי מקביל ב-C, ובמהירות גבוהה בכמה סדרי גודל מאלו של פייתון או R.
פלטפורמות נוכחיות ועתידיות
מאחר שג'וליה משתמשת ב-JIT, היא מייצרת קבצים בינאריים ישירות, עוד לפני שהקוד רץ, ולא משתמשת ב-Bytecode. לג'וליה יש ארבע רמות תמיכה, מ-tier 1 בה מובטח כי ג'וליה תצליח לרוץ, וישנם בינאריים רשמיים להתקנה, דרך tier 2 שם ג'וליה עובדת אך לא עוברת את כל הבדיקות ו-tier 3 הניסויית ועד tier 4 בה ג'וליה כפי הנראה פעלה לפחות פעם אחת בעבר, אך אינה פועלת כיום.
פלטפורמות של אינטל
כל מעבדי IA-32 שמממשים ארכיטקטורת i686 נתמכים, וכך גם x86-64 (ידועה גם כ-amd64).
פלטפורמות ARM
ג'וליה הותקנה עד כה בכמה פלטפורמות של ARM. ישנה תמיכה מלאה ב-tier 1 ב-ARMv8 AArch64, בעוד ARMv7 ו-ARMv6 AARCH32 נתמכים ברמה נמוכה יותר ובצורה פחות חלקה בג'וליה 1.0 אם כי יש להם קובצי התקנה רשמיים. התמיכה ב-ARM 32 ביט ירדה ל-tier 3 בגרסאות מאוחרות יותר, אם כי עדיין יש קובצי התקנה לא רשמיים לגרסה 1.5.1. ל-PowerPC 64 ביט יש תמיכה ב-tier 3, משמע "ייתכן שההידור יצליח".
פלטפורמות ווב
ג'וליה עובדת בדפדפנים ובג'אווה סקריפט באמצעות JSExpr.jl. ישנו פרויקט רדום בשם Julia-wasm שמאפשר ריצה של REPL ג'וליה בסביבת WebAssembly. וישנם כלים להידור תוכנות שכתובות בג'וליה ל-WASM.
פלטפורמות מיקרוסופט
מערכת ההפעלה חלונות נתמכת בגרסאות 32 ו-64 ביט, מ-Windows 7 ומעלה. ב-Windows 10 גרסת ה-64 ביט נתמכת ברמה גבוהה יותר מגרסת 32 ביט. Windows על מעבדי ARM אינו מוזכר כנתמך.
פלטפורמות של אפל
לג'וליה יש תמיכת tier 1 ב-macOS (מחשבי מק מבוססי אינטל), אך לא מוזכרת שום תמיכה במעבדי Apple M1. ג'וליה נחשבת עובדת סביר, אם כי בביצועים פחותים, על מתרגם רוזטה 2 של אפל. עבודה על גרסת ג'וליה מקומית למעבדי M1 (ללא אמולציה) נמצאת בשלבים מתקדמים.
פלטפורמות GPU
פלטפורמת CUDA של Nvidia נתמכת ב-tier 1, בסיוע חבילות חיצוניות. ישנן גם חבילות נוספות לתמיכה במאיצים אחרים כמו TPU של גוגל ו-GPU של AMD שנתמכים ב-OpenCL לדוגמה. ישנה גם תמיכה ניסיונית ב-ROCm של AMD. דף ההורדות באתר של ג'וליה מספק קובצי התקנה בינאריים וגם קוד מקור לכל הפלטפורמות שנתמכות באופן רשמי.
רישיונות
השפה עצמה היא תחת רישיון MIT. ספריות שונות יוצאות תחת רישיונות שונים, כגון GPL, LGPL ו-BSD, כך שהסביבה עליה נשענת השפה מוגדרת כולה תחת רישיון GPL, אם כי ניתן להדר אותה גם ללא החלקים שתחת GPL. ניתן להדר את השפה גם כספריה משותפת, כדי לשלב אותה עם קוד של המשתמש ב-C או בפורטרן, או עם ספריות צד שלישי. ג'וליה מאפשרת שילוב עם ספריות שנכתבו ב-C או פורטרן ללא התאמות ואפילו ללא הידור מחדש - ניתן להתממשק ישירות לספריות האלו אפילו מן הממשק האינטראקטיבי ולנסות אותן עם תגובות מידיות. הפרטים המלאים על רישוי החלקים השונים נמצאים במסמכי הרישוי של ג'וליה.
גרסאות
הגרסה המוקדמת ביותר שנתמכת עדיין היא 1.6.7, עם תמיכה לטווח ארוך של שנה לפחות. תיקוני באגים משוחררים על בסיס חודשי.
חבילות שעבדו בגרסה 1.0.x עובדות גם ב- 1.1.x ובגרסאות חדשות יותר, מתוך הבטחה מוצהרת לתאימות קדימה בתחביר. אמנם היו ממשקים לשפות אחרות שנתקלו בבעיה בהקשר של תהליכונים, למשל JavaCall.jl שמהווה ממשק לשפות JVM כמו ג'אווה או סקאלה, או Rcall.jl שמהווה ממשק לשפת R, אך יצרו מעקף לבעיה בגרסה 1.3.
פרנסואה השלישי, דוכס ברטאן
ביוגרפיה
פרנסואה נולד בטירת אמבואז (על גדות הנהר לואר), ובשנה שלאחריה הוטבל בטקס שאורגן על ידי לאונרדו דה וינצ'י. כבר עם לידתו נחתם הסכם נישואיו למרי טיודור, בתו של הנרי השמיני, מלך אנגליה, (לימים המלכה מרי הראשונה), שהייתה בת שנתיים בלבד, אך הסכם זה בוטל ב-1520. ב-1524, בהיותו בן 6, נפטרה אמו המלכה קלוד, ופרנסואה ירש ממנה את התואר דוכס ברטאן.
ב-24 בפברואר 1525 הובס אביו של פרנסואה בקרב פאביה בידי קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ונלקח בשבי למדריד. ב-15 במרץ 1526, בהתאם להסכם מדריד, נלקחו פרנסואה בן השמונה ואחיו אנרי (אנרי השני, מלך צרפת לעתיד) למדריד כבני ערובה למילוי תנאי שחרורו של אביהם משביו. הם הוחזקו בכלא במדריד במשך ארבע שנים, דבר שהטביע בהם את חותמו במשך כל חייהם.
ג'ון הודג'
ג'ון ריד הודג' (באנגלית: John Reed Hodge; 12 ביוני 1893 - 12 בנובמבר 1963) היה קצין מעוטר מאוד של צבא ארצות הברית בדרגת גנרל. המשימה האחרונה שלו לפני פרישתו הייתה כראש שרותי שדה בצבא.
ראשית חייו
הודג' נולד ב-12 ביוני 1893 בגולקונדה, אילינוי, למד בבית המכללה למורים בדרום אילינוי ובאוניברסיטת אילינוי. לאחר שסיים תוכנית לאינדוקטרינציה של קצינים בבית הספר למועמדים לקצינים של צבא ארצות הברית בפורט שרידן, הוא הוסמך כלוטננט משנה בחיל הרגלים בשנת 1917. הוא שירת במלחמת העולם הראשונה בצרפת ובלוקסמבורג.
הודג' נשאר בצבא לאחר תום המלחמה, לימד מדעי צבא באוניברסיטת מדינת מיסיסיפי בשנים 1921–1925 ובוגר בית הספר לחי"ר בשנת 1926. לאחר שירות בהוואי סיים את לימודיו במכללה לפיקוד ולמטה, מכללת המלחמה בצבא ובית הספר הטקטי לחיל האוויר.
מלחמת העולם השנייה
בתחילת מלחמת העולם השנייה, שימש הודג' כראש המטה של הקורפוס ה-7 בפיקודו של רוברט ריצ'רדסון הבן, הממוקם בקליפורניה כחלק מפיקוד ההגנה המערבי. הוא הועלה לדרגה הזמנית של בריגדיר גנרל ביוני 1942 והועבר לדיוויזיה ה-25 בהוואי, שם מונה לסגנו של ג'וזף לוטון קולינס.
הדיוויזיה ה-25 נשלחה מעבר לים לגוודלקנל בנובמבר 1942. הודג' נשאר עם הדיוויזיה ה-25 עד אפריל 1943, אז הועלה לדרגת מייג'ור גנרל והועבר לפיקוד הזמני על הדיוויזיה ה-43, שם החליף את ג'ון ה. הסטר, שהיה מותש מהקרב. הודג' פיקד על הדיוויזיה ה-43 במהלך הלחימה בצפון איי שלמה ועוטר במדליית השירות המצוין על שירותו.
לאחר שלושה חודשי שירות עם הדיוויזיה ה-43, הודג' קיבל את הפיקוד על הדיוויזיה ה-23 באיי פיג'י, ולאחר מכן פיקד עליה במהלך המערכה בבוגנוויל.
הודג' מונה למפקד הקורפוס ה-24 החדש שהופעל בהוואי והשתתף בקרב לייטה במסגרת המערכה בפיליפינים ובהמשך בקרב אוקינאווה. הוא קיבל מדליות שירות מכובדות עבור כל אחד מהקרבות הללו. הודג' הועלה לדרגה זמנית של לוטננט גנרל ביוני 1945.
בשנים 1945–1948 היה הודג' המושל הצבאי של קוריאה הדרומית תחת ממשל צבא ארצות הברית בקוריאה (USAMGIK). הוא לקח את כוחותיו לקוריאה בהוראת הגנרל דאגלס מקארתור, ונחת באינצ'ון ב-9 בספטמבר 1945. הוא היה הקצין שקיבל את כניעתם של כל הכוחות היפניים בקוריאה מדרום לקו רוחב 38 צפון.
לאחר המלחמה
לאחר מכן חזר הודג' לפורט בראג, צפון קרוליינה, ופיקד על הקורפוס ה-5 משנת 1948 עד 1950. לאחר פרוץ מלחמת קוריאה בשנת 1950, הוא מונה למפקד הארמייה השלישית, שמוקמה בארצות הברית, ולא לחם בקוריאה.
הודג' זכה לקידום לדרגת גנרל ב-5 ביולי 1952, והמשימה הסופית שלו לפני פרישתו הייתה כראש שרותי השדה בצבא בשנים 1952–1953. הודג' פרש משירות צבאי ב-30 ביוני 1953 ונפטר בוושינגטון הבירה ב-12 בנובמבר 1963.
מליסה אתרידג'
מליסה אתרידג' (באנגלית: Melissa Etheridge; נולדה ב-29 במאי 1961, בליבנוורת', קנזס, ארצות הברית) היא זמרת רוק ומוזיקאית אמריקאית זוכת פרס אוסקר ושני פרסי גראמי.
קריירה
אתרידג' הוציאה תשעה אלבומים מאז שחתמה על חוזה ההקלטות הגדול שלה בשנת 1987. שלושה מן אלבומיה הגיעו למעמד של אלבום מולטי-פלטינה: Melissa Etheridge בשנת 1988, Yes I Am בשנת 1993 ו-Your Little Secret בשנת 1995. שניים מאלבומיה הגיעו למעמד של אלבום פלטינה, ושניים נוספים לאלבום זהב.
אתרידג' מעריצה את המוזיקאי ברוס ספרינגסטין וביצעה גרסאות כיסוי לשיריו Thunder Road ו-Born to Run במהלך הופעות חיות. אתרידג' מעריצה גם את להקת הרוק האמריקאית דייב מת'יוס בנד והביעה עניין בשיתוף פעולה עם הלהקה.
באוקטובר 2004 אובחן אצל מליסה אתרידג' סרטן השד. בטקס פרסי גראמי בשנת 2005 ביצעה אתרידג' קאמבק לבמה, ועל אף שהייתה קירחת כתוצאה מטיפולי הכימותרפיה, הופיעה במחווה לג'ניס ג'ופלין וביצעה את שירה של ג'ופלין Piece of My Heart. אתרידג' קיבלה שבחים רבים על הופעתה, שנחשבה לאחד מרגעי השיא של המופע בטקס.
ב-10 בספטמבר 2005, אתרידג' השתתפה ב-ReAct Now: Music & Relief, שידור טלוויזיוני למען גיוס כספים ותמיכה בקורבנות הוריקן קטרינה. ReAct Now: Music & Relief הוא חלק מיוזמה של ערוצי הטלוויזיה והמוזיקה MTV, VH1 ו-CMT לגיוס תרומות לארגוני הצלב האדום האמריקאי, צבא הישע ו-America's Second Harvest. אתרידג' הציגה שיר חדש שכתבה במיוחד לכבוד האירוע שנקרא Four Days. האקפלה עסקה בנושאים ותמונות שהופיעו בחדשות במהלך סיכום התוצאות של הוריקן קתרינה. אירועי צדקה נוספים שתמכה בהם הם Dream Foundation ו-Love Our Children USA.
ב-15 באוקטובר 2005, התארחה אתרידג' בתוכנית האירוח של ג'יי לנו והופיעה עם השיר I Run For Life המתייחס למאבקה עם סרטן השד ונחישותה להתגבר עליו, ובנוסף מעודד נשים ששרדו את סרטן השד ואת בני משפחותיהם. אחרי הופעתה ג'יי לנו אמר לה "תודה על היותך לוחמת, ילדה".
מליסה אתרידג' מדורגת בערך במקום ה-125 בין האמנים המוֹכְרים ביותר בכל הזמנים, עם יותר מ-27 מיליון עותקים של אלבומיה שנמכרו.
בנוסף, אתרידג' היא גם פעילה למען זכויות ההומואים, הלסביות, הביסקסואלים והטרנסג'נדרים, ויצאה מהארון בפומבי בתור לסבית, בזמן כהונתו הראשונה של הנשיא ביל קלינטון, בינואר 1993. אתרידג' הביעה תמיכה בענייני איכות הסביבה, ובשנת 2006 יצאה לסיבוב הופעות בארצות הברית וקנדה כאשר היא משתמשת בביו-דיזל, שנחשב ידידותי לסביבה.
מררי
מְרָרִי, הוא דמות מקראית, בנו השלישי של לוי בן יעקב ואחיהם של גרשון וקהת, ויוכבד. הוא מכלל 70 נפש שירדו עם יעקב למצרים.
מררי היה גם אבי אחד הפלגים המרכזיים בשבט לוי שהיה אחראי על הצד הרוחני בקרב בני ישראל בתקופת המקרא ובית שני והיו אחראים בעיקר על בנייתו של המשכן. בניו: מחלי ומושי.
ישנה סברה שהשם מררי הוא שם מצרי, היות ששם זה נמצא על קברים באל-עמארנה עירם של אחנתון ונפרטיטי.
לפי פירוש שכל טוב מאת ר' מנחם בן שלמה על ספר בראשית, פרק מ"ו פסוק י"א' מקור השם הוא במילה מרות.
לפי קטע בארמית מצוואת לוי שנמצא בגניזת קהיר, מררי נולד בשנת 40 לחיי אביו, שמונה שנים לפני ירידת יעקב למצרים.
בני מררי במדבר
במניין בני ישראל בספר במדבר, בני מררי מנו 6,200 גברים מגיל חודש ומעלה. נשיא השבט היה צוריאל בן אביחיל. עקב כך שבני מררי היו משבט לוי, הם היו ממונים על נשיאת המשכן. תפקידם היה לשאת את קרשי המשכן, הבריחים, עמודי המשכן והאדנים. מי שנשא את המשכן היו אך ורק הגברים שהיו בני שלושים עד חמישים ומספרם היה 3,200, והממונה על נשיאת המשכן היה איתמר בן אהרון הכהן, שהיה גם ממונה על בני גרשון.
עבודתם לא הייתה נשיאת כלי הקודש כמו בני קהת, לכן כאשר הנשיאים נתנו ללויים שש עגלות צב ושנים עשר שוורים לצורך נשיאת המשכן, הם קיבלו ארבע עגלות צב שנמשכו על ידי שמונה שוורים. לבני גרשון, שעבודתם הייתה קלה יותר- כי הם לא נשאו קרשים אלא יריעות, נתן משה רבנו שתי עגלות.
בחנייתם של בני ישראל במדבר, בני מררי חנו בצד צפון של המשכן, שם חנה גם דגל מחנה דן. במסעות, בני מררי נסעו יחד עם בני גרשון, כשהם נושאים את המשכן, אחרי דגל מחנה יהודה ולפני דגל מחנה ראובן.
באגאן
באגאן (בבורמזית: ပုဂံ, בתעתיק ישן: פאגאן) היא עיר עתיקה וחרבה במיאנמר, ששימשה בעבר כעיר הבירה הראשונה של ממלכת פאגאן, הישות המוקדמת ביותר שכללה את שטחי מיאנמר המודרנית. ב-2019 באגאן הוכרזה כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
באגאן נמצאת על גדות הנהר, כ-500 קילומטרים צפונית מיאנגון ו-193 ק"מ דרומית למנדליי. בבאגאן נמצא אוסף של סטופות ומקדשים עתיקים - בהם למעלה מאלפיים שרידי מבנים שנותרו על תילם, הפרושים על יותר מ-40 קילומטרים רבועים. האתר הארכאולוגי של באגאן עומד בשורה אחת עם האתרים הארכאולוגיים המובילים באסיה כמו אנגקור בקמבודיה ובורובודור באינדונזיה.
אדריכלות בעיר
המונומנט הבודהיסטי המרכזי משנה ממקום למקום את צורתו האדריכלית. בבאגאן, כמו בכל העולם הבודהיסטי, יש שתי צורות בסיסיות של מונומנטים: סטופה (זאדי Zedi בשפה המקומית) ומקדש.
סטופה הוא מבנה אטום, לרוב בצורה של פעמון, המכיל שרידים של בודהה או של נזירים ומורים שהגיעו לרמת הארה גבוהה, לרוב, אין בו פסלי בודהה. זהו מבנה חרוטי מסיבי, הבנוי מלבנים על מספר טרסות. הסטופות המיוחדות בבאגאן הן: Bupaya Pebinkyaung, Lawkananda, Shwesandaw Ngakywenadaung, Shwezigon and the Dhammayazika
מקדש הוא מבנה תפילה. המקדש נותן תחושה של הישג במושגים מרחביים, ונותן לתחושות ולדמיון להשתחרר. המרכיבים הארכיטקטוניים במקדש מוגדרים, כל פינה מוגדרת ובאופן חזותי חזק. הכניסה העיקרית וחלונות המקדש מסמנים את מטרתן. המקדשים הם מבנים שנועדו לתפילה, מאפיינים אותם פסלי בודהה שונים, ומסדרונות ופרוזדורים בארבעת צידי המקדש.
בעוד שהסטופה היא סמל לפולחן, למקדש תפקיד כפול, הן לעבודת האל והן כמקום למדיטציה.
היסטוריה
באגאן נוסדה בשנת 107 לספירה, אך הגיעה לשיא חשיבותה בימי שלטון המלך בשנת 1057 ועד לחורבן הממלכה במהלך המאות ה-12 וה-13. בשנת 1287, לאחר חורבן שושלת סונג הדרומית בסין, החלו תקיפות מונגוליות על ממלכת באגאן, ועל אף שהמונגולים לא כבשו את באגאן, הממלכה חרבה והעיר ננטשה. בניינים וסטופות, נחרבו ונשרפו. ממלכת באגאן חולקה לממלכות קטנות. העיר לא שוחזרה לאחר מכן. בשנת 1975 פגעה בעיר רעידת אדמה חזקה והרסה מקדשים קטנים נוספים. רעידת האדמה הצליחה לפגוע גם בכמה מקדשים גדולים ומאסיביים וסטופות רבות נפגעו.
קרב המינים (סרט)
קרב המינים (באנגלית: Battle of the Sexes) הוא סרט קולנוע אמריקאי-בריטי משנת 2017 בבימויים של ג'ונתן דייטון וואלרי פאריס. קרב המינים הוא סרט ביוגרפי, דרמת ספורט, העוסק במשחק הטניס שנערך ב-1973 בין בילי ג'ין קינג ובובי ריגס, שכונה "קרב המינים". בסרט מככבים אמה סטון וסטיב קארל.
עלילה
קינג וגלדיס הלדמן (שרה סילברמן) מתעמתות עם ג'ק קרמר (ביל פולמן) שהכריז על טורניר טניס שבו שווי הפרס הראשון לנשים הוא שמינית מערך הפרס הגברים, אף על פי שמכירות הכרטיסים היו באותה הכמות. הן מאיימות עליו שיארגנו טורניר נשים משל עצמן, אך קרמר לא נכנע לאיומים ולא מוכן לשנות את התנאים, בעודו מסביר להן את הנחיתות של ספורט טניס הנשים לעומת הגברים.
מאוחר יותר הוא מונע מהנשים להצטרף לטורניר של איגוד הטניס. טורניר הנשים חווה קשיים בהקמה, עד שהלדמן מצליחה לגייס חסות משתלמת לטורניר מחברת הסיגריות "וירג'יניה סלים".
בילי ג'ין מתחילה לנהל רומן עם מרילין ברנט (אנדריאה ריזבורו), הספרית שלה, מה שמאיים על נישואיה ללארי (לורנס) קינג (אוסטין סטוול). בינתיים, נישואיו של ריגס לפריסילה גלן העשירה (אליזבת שו), נתקלו בקשיים בעקבות בעיות ההתמכרות של ריגס, בין היתר, להימורים. כאשר אשתו של ריגס מגלה שהוא עדיין מהמר (הוא זוכה במכונית רולס-רויס בהימור טניס) למרות ההבטחות החוזרות ונשנות שלו להפסיק, היא זורקת אותו מהבית, ואז עולה בראשו הרעיון ליזום משחק אתגרי בינו לבין האישה המובילה בטניס התחרותי בארצות הברית, והוא מתגאה שאפילו בגיל 55 ושנים אחרי שפרש מספורט תחרותי הוא עדיין יכול לנצח כל אישה. הוא מציע את האתגר לקינג, שמסרבת, אבל מרגרט קורט, שחקנית שהביסה לאחרונה את קינג במשחק, מקבלת את ההצעה של ריגס. המשחק מתבצע וריגס מביס בקלות את קורט. לאחר ההפסד הזה קינג מחליטה שהיא חייבת לקחת על עצמה את האתגר הזה ולהביס את ריגס. היא עונה לריגס שהיא מסכימה אך בתנאי שהיא תהיה זו שתאמר את המילה האחרונה בכל מה שקשור למשחק. קינג מתאמנת לקראת המשחק הזה באינטנסיביות רבה, בעוד ריגס נשאר יחסית אדיש וממשיך בחייו. קינג מתנגדת לעובדה שג'ק קרמר ישדר את המשחק, ומאיימת שהיא לא תשחק אם הוא אכן יהיה השדרן במשחק הזה, ובסופו של דבר הוא מוותר על השדרנות במשחק. ההתחלה מעט איטית עבור קינג אך בהמשך היא דוגלת באסטרטגיה אותה בנתה, מתישה את ריגס במשחק מהיר ויעיל, ומנצחת את המשחק בהפרש גדול.
הפקה
הפקת הפרויקט הוכרזה בשנת 2015. ברי לארסון הייתה, לתקופה קצרה, מועמדת להחליף את סטון, בגלל קונפליקטים שעלו בתזמון, שבסופו של דבר נפתרו. במרץ 2016 אנדראה רייסבורו לוהקה לתפקיד של מרילין ברנט. מאוחר יותר באותו חודש בוצעו שלושה ליהוקים נוספים לסרט: אליזבת שו כאשתו של ריגס; אוסטין סטואל כלארי קינג, בעלה של בילי ג'ין, ושרה סילברמן כגלדיס הלדמן, מייסדת כתב העת World Tennis. ארבעה שחקנים נוספים הצטרפו לצוות באפריל: אריק כריסטיאן אולסן כלורני קוהל, ג'סיקה מקנמי כטניסאית מרגרט קורט, אלן קאמינג כמעצב טד טינלינג, ונטלי מוראלס כשחקנית רוזמרי קזאלס.
SkySniper
SkySniper הוא טיל אוויר-קרקע אוטונומי חדיש, בעל הנעה רקטית, הנע במהירות גבוהה, מתוצרת התעשייה האווירית לישראל. הטיל נחשב למדויק בשל העובדה שהוא בעל מערכת ניווט אינרציאלית (INS) וגם ניווט מבוסס GPS. מטרתו העיקרית של הטיל היא פגיעה בתחנות מכ"ם מבוצרות מטווח רחוק, ללא סיכון המטוסים התוקפים.
פלטפורמת השיגור של הטיל היא מטוסי קרב מתקדמים, דוגמת ה-F-16 והסוחוי Su-27 כאשר כל מטוס מיועד לשאת עד כארבעה טילים מסוג זה. כמו כן, הטיל נורה מעבר לטווח סוללות הנ"מ ונטען כי הוא בעל דיוק משופר ביחס למערכות הקיימות וקשה במיוחד ליירוט. יתרה מזאת, הטיל בעל יכולות מתקדמות המאפשרות עיצוב מסלול תעופה אופטימלי.
לפי הערכות, ככל הנראה מדובר בטיל במשקל של כ-900 קילוגרם, מכיוון שזוהי יכולת הנשיאה המקסימלית של כל אחד מהמתלים במטוס F-16, והוא בעל רש"ק במשקל של כ-400 ק"ג. כמו כן, נכתב כי מהירותו תעמוד על 3.5 מאך והטווח המקסימלי שלו יעמוד על 250 ק"מ, משמע, ייקח לטיל 4 דקות עד לפגיעה במטרה.
בסרטון שפורסם על ידי החברה, והוסר כעבור זמן קצר, ניתן לראות כי מאפייני הטיסה שלו דומים מאוד להארפי של החברה.
המנון אוסטריה (1929–1938)
תבורכי עד אינסוף (בגרמנית: Sei gesegnet ohne Ende) הידוע גם בשם המנון קרנשטוק הוא שיר ששימש כהמנונה הרשמי של הרפובליקה האוסטרית הראשונה מ-1929, וכן של אוסטריה הפשיסטית עד 1938, האנשלוס.
ברפובליקה האוסטרית השנייה, שקמה ב-1945, אומץ השיר "ארץ ההרים, ארץ פלג מים" (גרמנית: Land der Berge, Land am Strome) בתור המנון אוסטריה הרשמי ב-22 באוקטובר 1946.
לחן ומילים
הלחן מתבסס למעשה על אותו הלחן של ההמנון הקיסרי האוסטרי אותו הלחין יוזף היידן. המילים ל'תבורכי ללא סוף' נכתבו בידי אוטוקר קרנשטוק ב-1920.
מילות הגרסה הסופית מ-1929, לאחר שאומץ רשמית כהמנון אוסטריה בהחלטת הקנצלר יוהאן שובר (הבתים השני והשלישי לא דוקלמו):
שמואל מלינקי
שמואל מִלינקי (1919 – נובמבר 1978) היה איש כוחות הביטחון הישראליים. כמפקד גדוד במשמר הגבול נודע בשל חלקו בטבח כפר קאסם, שבעטיו נדון ל-14 שנות מאסר, מהן ריצה שלוש שנים וארבעה חודשי מאסר בלבד.
תולדות חייו
מלינקי נולד בשנת 1919 בפולין. בשנת 1929 עלה לארץ ישראל עם אביו ולמד בגימנסיה בלפור בחיפה. לאחר תום לימודיו עבר לקיבוץ שפיים, שבו התגוררה אחותו. בימי המרד הערבי הגדול התגייס ל"הגנה" ובהמשך התגייס לצבא הבריטי. לאחר תום מלחמת העולם השנייה שירת ביחידה המיוחדת של "ההגנה" בחיפה, כסגנו של יהודה קופל וכמפקד היחידה.
טבח כפר קאסם
לקראת פתיחת מבצע סיני שירת מלינקי כמפקד גדוד 2 של משמר הגבול במשולש, בדרגת רב-סרן. הוא קיבל הוראה להטיל עוצר על כפרי המיעוטים במשולש, והורה לפקודיו לנהוג ביד קשה ולהרוג את מפירי העוצר. על אף שברוב המקומות חייליו נמנעו מירי על ערבים שחזרו מהעבודה לאחר שעת העוצר, בכפר קאסם החיילים ירו למוות בערבים רבים שהגיעו מהשדות וכלל לא היו מודעים להטלת העוצר, אירוע שנודע כטבח כפר קאסם. כאשר נודע למלינקי על כמות ההרוגים בכפר קאסם הוא הורה לנצור את האש והביע פליאה על שהטבח אירע.
מלינקי הועמד למשפט צבאי. עדויות שהובאו במהלך המשפט טענו שמלינקי הורה שלאחר כניסת העוצר לתוקפו ב-17:00, "כל מי שיימצא מחוץ לביתו יירה וייהרג", ולשאלה על היחס לנשים וילדים השיב: "הפקודה הוסברה ואין צורך בפירושים מיוחדים", ולשאלה על האנשים מחוץ לכפר אמר שדינם כדין האחרים ושלא יהיו סנטימנטים. מלינקי גם אמר שאם יהיו מספר הרוגים זה טוב ויעזור להם במשימות הבאות. מלינקי גם אמר שהוא לא רוצה רצח וכל מי שיבצע משהו בתוך ביתו של ערבי יחשב לו הדבר לרצח. מספר עדים טענו שהפקודות של מלינקי היו ברורות ביותר ושטבח כפר קאסם היה תוצאה של הפקודות שלו. לעומת זאת, כאשר מלינקי העיד בבית המשפט הוא טען שפקודותיו כוונו לכך שיש לירות רק במפירי עוצר מעוררי חשד וכי לא אמר "לירות על מנת להרוג" וכי רישום משפט זה בפקודה מקורו בטעות. מלינקי טען שהמפקדים שהרשו לערבים לחזור לבתיהם לאחר הכנס העוצר לתוקפו הם אלו שמלאו נכון את הפקודות וכי השוטרים בכפר קאסם לא הבינו נכון את הפקודות. לטענת סניגורו, העובדה שרוב פקודיו לא ירו בתושבי כפר קאסם שחזרו מהעבודה מעידה על הפירוש הנכון של פקודותיו. מלינקי גם העיד במשפטו כי בתדריך שקיבל ממפקד החטיבה, יששכר שדמי, בעניין הדרך לנהוג במי שיפר את העוצר השתמש זה בביטויים "בלי סנטימנטים, בלי מעצרים, אללה ירחמו", אותם העביר אחר כך מלינקי לחייליו. הוא טען שהסתייג מביצוע הפקודה אך לא רצה לשנות מהפקודה שקיבל.
באוקטובר 1958, תשעה חודשים לאחר תום המשפט, הוקרא פסק הדין בו הורשע מלינקי ברציחתם של תושבי כפר קאסם, ונדון ל-17 שנות מאסר, העונש החמור ביותר שהוטל על נאשמי הטבח.
בתחילת פברואר 1959 נפתח הדיון בערעור של הנאשמים על פסק הדין. בתחילת אפריל 1959 אישרה ערכאת הערעור את ההרשעה, אך הורידה את העונש שהוטל על מלינקי ל-14 שנות מאסר.
לאחר המשפט
זמן קצר לאחר גזר הדין החליט הרמטכ"ל חיים לסקוב להמתיק את עונשם של שלושת מורשעי כפר קאסם שנותרו במאסר: עונשו של מלינקי הופחת ל-10 שנים. בנובמבר 1959 הנשיא יצחק בן-צבי הפחית מעונשו של מלינקי והעמיד אותו על 7 שנים בלבד. במרץ 1960 הוא שוחרר מהכלא, לאחר 40 חודשי מאסר, עקב בריאותו הלקויה. ראש הממשלה, דוד בן-גוריון, השיב לו את דרגתו הצבאית ואמר לו שהצדק עוד יופיע. מליניקי עצמו הרגיש קרבן של המערכת וסבר שהוא נשא את העונש שהיה צריך להיות מוטל על צה"ל.
לאחר שחרורו מהכלא שירת מלינקי במשך שנים כקצין ביטחון בקריה למחקר גרעיני - נגב והשתחרר ב-1964 בדרגת אלוף-משנה. לאחר מלחמת ששת הימים הקים בסיוע משרד הביטחון תחנת דלק בבסיס רפידים. בהמשך עבר לנתניה, בה נפטר מהתקף לב בשנת 1978. הותיר אישה, שלוש בנות ובן.
אבתיסאם מראענה
אִבְּתִיסָאם מראענה (בערבית: إبتسام مراعنة منوحين, תעתיק: אִבתִּסאם מראענה-מנוחין; נולדה ב־14 באוקטובר 1975) היא פוליטיקאית ערבייה-ישראלית וחברת כנסת לשעבר מטעם מפלגת העבודה. בכהונתה בכנסת, עמדה בראש הוועדה המיוחדת לעובדות ועובדים זרים.
במקצועה היא תסריטאית, במאית, מפיקת קולנוע וטלוויזיה ואשת תקשורת. בעברה, הייתה מרצה לקולנוע במחלקה לצילום של מכללת בצלאל ובמכללת ספיר.
ילדות ונעורים
אמהּ של מראענה מעולם לא למדה בבית הספר וראתה בכך החמצה, ולפיכך דחפה את ילדיה ללמוד ולרכוש השכלה. ואכן, אחרי שסיימה את בית הספר היסודי בפוריידיס, למדה מראענה בבית ספר תיכון בחיפה, ובהמשך בבית הספר לקולנוע וטלוויזיה בגבעת חביבה, שם סיימה את לימודיה בשנת 1997.
בד בבד עם לימודיה סייעה מראענה לפרנסת המשפחה ועסקה במשך שתים-עשרה שנים בניקוי בתים בזכרון יעקב, תחילה עם אמהּ ובהמשך בעצמה. החשיפה לחברה העשירה והמשגשת ביישוב היהודי הסמוך לביתהּ עורר במראענה כעס ותחושת אי-צדק, לנוכח היות החברה בפוריידיס לתחושתה, כבושה, מדוכאת ומודחקת. עם זאת, הכניסה לבתי היהודים בזכרון יעקב חשפה אותה למרכיבים שונים של הישראליות – לספרים, למוזיקה, לריהוט ולדפוסי זוגיות שלא הכירה – דבר שאִפשר לה לגבש אישיות משלה ולשלב בין ערביות לישראליות.
פעילותה בתחום הקולנוע, הטלוויזיה והתקשורת
עיקר יצירתה הקולנועית של מראענה הם סרטים דוקומנטריים, שבהם היא נותנת ביטוי לשיח הפנימי בחברה הערבית בישראל ומציגה את מאבקם של ערביי ישראל החיים כמיעוט בארץ, אך במקביל גם מותחת ביקורת על מנהגים המושרשים בחברה הערבית ועל הדיכוי ואי-השוויון.
בשנת 2006 כתבה טור שבועי ב"עכבר העיר" בשם "בדרך לתל אביב".
ב־24 בפברואר 2009, בזמן שביתת יוצרי קולנוע, התחזתה לשליחת פיצה כדי לעבור את מנגנון האבטחה של ערוץ 10, התפרצה בשידור חי לתוכנית האקטואליה "היום שהיה" בהגשת גיא זהר, וסולקה מהמקום כעבור כמה דקות. למחרת הוגשה נגדה ונגד שתי שותפותיה תלונה למשטרת ישראל.
בשנים 2015–2020 הייתה חברת מועצת הפיס לתרבות ולאמנות וכיהנה כיושבת ראש ועדת קולנוע, טלוויזיה וניו מדיה. בשנת 2019, כאשר התעורר ויכוח ציבורי בשאלת הענקת מענק בסך 150,000 שקלים מטעם מפעל הפיס לסרט לאה צמל, עורכת דין שזכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל דוקאביב, איימה מראענה להתפטר מתפקידה.
מראענה היא הבמאית ועורכת התוכן של הסדרה "بلا مؤاخذة" (בִּלָא מוּאָכָדָה, בלי בושה) – הגרסה בערבית של "סליחה על השאלה" – המשודרת בערוץ מכאן 33 של תאגיד השידור הציבורי, מאז ראשיתה בשנת 2019. היא גם חברת הכנסת הראשונה שמקבלת במהלך כהונתה את פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה, שניתן לה על בימוי סדרה זו. שידור הפרק בסדרה שעסק בקהילה הלהט"בית הערבית שבר שנים של שתיקה בנושא בחברה הערבית.
פעילות פוליטית
הנושאים בהם מטפלת מראענה בעבודתה הקולנועית הם חברתיים ופוליטיים בעיקרם, והבחירה בהם נובעת משאיפתה להציף בעיות המעסיקות אותה הן במאבק הבלתי פתור בין הישראלים והפלסטינים, דהיינו הכיבוש, והן בסוגיות מעמד הנשים והקיפוח ואי-השוויון של קבוצות חלשות בחברה, עמדות המציבות אותה באופן טבעי בצד השמאלי של המפה. מחויבותה של מראענה לנושאים ולהט העשייה הבוער בה הביאו אותה לפעילות מעשית כמרצה ופעילה פמיניסטית וכחברת הנהלת בארגון בצלם ולבסוף בכניסה לפעילות פוליטית במסגרת מפלגתית.
ניסיונה הראשון של מראענה להשתלב בפעילות פוליטית ולהיבחר לכנסת היה לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה (2009), אז הוצבה במקום ה־12 של רשימת התנועה החדשה מרצ, אולם לאחר שהמפלגה לא הביעה התנגדות נחרצת למבצע עופרת יצוקה היא הודיעה על פרישתה ממנה עוד בטרם יום הבוחר.
לאחר ההתנסות הזו נמנעה מראענה במשך 12 שנים מהצגת מועמדותה לכנסת, אך המשיכה להביע את דעותיה ולא הסתירה את העדפותיה. לדוגמה, בבחירות לכנסת התשע עשרה (2013) תמכה במפלגת דעם בראשות אסמא אגבארייה זחאלקה, בנימוק שבחירה במפלגה שבראשה עומדת אישה המדברת עברית וערבית זה פמיניזם וזה השמאל האמיתי. בבחירות לכנסות העשרים ושתיים והעשרים ושלוש (2019–2020) תמכה ברשימה המשותפת, מתוך אמונה שאיחוד הכוחות הפוליטיים בחברה הערבית יהיה נקודת תפנית ויחולל בה שינוי.
בינואר 2021, לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע ולאחר שמרב מיכאלי, הידועה בעמדותיה הפמיניסטיות, נבחרה לראשות מפלגת העבודה, והרשימה המשותפת עמדה בפני פיצול, החליטה מראענה להתמודד בבחירות המקדימות של המפלגה והגיעה למקום השביעי ..
היו מי שראו בהתמודדותה של מראענה ביטוי לתהליכי שינוי פנימי שהיא עברה, מעין "ישראליזציה". עם זאת בחירתה של מראענה כמועמדת ברשימת מפלגת העבודה עוררה פולמוס בתוך המפלגה ומחוצה לה, שהתמקד בכמה התבטאויות של מראענה שהושמעו שנים רבות לפני כן, ובעיקר דברים שכתבה ב-2013 בתגובה לפוסט בפייסבוק בהתייחסות לצפירה ביום הזיכרון: "לא עמדתי בצפירה, הייתי בנהיגה בזמן שכל המדינה כמעט עמדה דום. אני החלטתי להמשיך לנסוע, ואלה היו 2 דקות מופלאות בזמן הצפירה". לאחר שההתבטאות צפה שוב בשנת 2021 הביעה מראענה צער על הפוסט, אמרה שזהו סטטוס ישן ועלוב שעליו היא לא הייתה חוזרת, וביקשה את סליחת המשפחות השכולות.
במפלגה העבודה היו פעילים שיצאו נגד מראענה ואף פנו לוועדת הבחירות המרכזית בבקשה לפסול את מועמדותה, אך ראשת המפלגה מיכאלי תמכה בה. בסופו של דבר לא התייצבו פעילי העבודה לדיון, כדי לא לעמוד לצידו של איתמר בן-גביר אשר ייצג את מפלגת עוצמה יהודית בעתירה דומה. ועדת הבחירות המרכזית קיבלה, על חודו של קול, את בקשת עוצמה יהודית לפסול את מועמדותה של מראענה לכנסת. על ההחלטה הוגש ערעור לבית המשפט העליון, שהחליט לא לאשר את הפסילה ברוב של שמונה כנגד אחד.
לקראת הבחירות לכנסת ה-25, התמודדה בבחירות המקדימות של מפלגת העבודה, קיבלה 7996 קולות ובזכות שיטת השריון המגדרי שהופעלה במפלגה העבודה בבניית הרשימה לכנסת, שובצה במקום ה-8 ברשימה המפלגה לכנסת.
פעילות בכנסת
לאחר שמפלגת העבודה קיבלה בבחירות 7 מנדטים, נכנסה מראענה לכנסת, וב-27 באפריל 2021 נשאה את נאום הבכורה שלה במליאה. מראענה שמה לעצמה מטרה – לפעול בכנסת למען אוכלוסיות חלשות בחברה ובהם עובדים זרים, פליטים, נשים בזנות, אנשי הקהילה הלהט"בית בחברה הערבית, נשים מוכות ועוד. היא מונתה ליושבת ראש הוועדה המיוחדת לעובדות ועובדים זרים, וכן לממלאת מקום בוועדת חוץ וביטחון, מינוי שעורר ביקורת רבה של אנשי הימין.
הצעת החוק שקידמה – חלופת מאסר לנשים ואמהות, שהגישה בעבר מרב מיכאלי – הייתה הצעת החוק הראשונה של מפלגת העבודה שאושרה בקריאה טרומית בכנסת ה-24.
במסגרת פעילותה בוועדת עובדות ועובדים זרים, הפעילה מראענה לחץ על משרד הפנים להארכת "תקופת ההתארגנות", המאפשרת הארכת אשרות של עובדות ועובדים זרים שכבר נמצאים בארץ, ובכך סייעה בהקלת המשבר שנוצר בענף הסיעוד מאז פרוץ מגפת הקורונה.
זמן קצר אחרי שפרצה המלחמה באוקראינה, בסוף פברואר 2022, החלו להגיע לישראל פליטים רבים, חלקם זכאי חוק השבות וחלקם לא. בעקבות טענות על קשיים שמערימים פקידי רשות האוכלוסין וההגירה על כניסת פליטים ארצה, ואף על מקרים שבהם פליטות וילדיהן נכלאו ולא הורשו להיפגש עם עורכי דין, ניצלה מראענה את חסינותה הפרלמנטרית, ביקרה בנתב"ג, עקבה אחרי אופן הטיפול במסורבי הכניסה ופעלה לשיפור התנאים והסרת ההגבלות. במסגרת תפקידה כיו"ר הוועדה המיוחדת לעובדים זרים, נאבקה מראענה לאפשר לפליטים לעבוד בארץ באופן חוקי, ובחודש מאי 2022 ניאות לכך משרד הפנים בראשות השרה איילת שקד.
חיים אישיים
מראענה נשואה לבועז מנוחין, איש היי-טק יהודי-ישראלי, קיבוצניק לשעבר. להם בת משותפת. הם מתגוררים ביפו.
סרטיה
מרעאנה כתבה את התסריט עבור הסרטים הבאים וביימה אותם. תפקידיה הנוספים יצוינו בסוגריים.
הוקרה
הפרסים הרבים שקיבלה מראענה על כל אחד מסרטיה, בישראל ומחוצה לה, מפורטים בצמוד לשמות הסרטים ברשימה שלעיל. בנוסף על אלה קיבלה מראענה גם פרסים והוקרה כמפורט כאן:
פרסים נוספים:
רשימות "המשפיעות":
ג'ון היקס
סר ג'ון ריצ'רד הִיקְס (באנגלית: John Richard Hicks; 8 באפריל 1904 – 20 במאי 1989) היה כלכלן בריטי, מחשובי הכלכלנים במאה ה-20. תרומותיו הידועות ביותר בשדה המחקר הכלכלי היו גילוייו בתורת הצרכן בענף המיקרו-כלכלה, ובניית מודל ה-IS/LM בענף המקרו-כלכלה (1937) – מודל שסיכם למעשה את ההשקפה הקיינסיאנית. ספרו משנת 1939 "Value and Capital" הרחיב באופן משמעותי את תאוריית שיווי המשקל הכללי. פונקציית הביקוש המפוצה נקראת על שמו גם "פונקציית הביקוש ההיקסיאני". בשנת 1972 זכה היקס בפרס נובל לכלכלה עבור תרומתו החלוצית לתאוריית שיווי המשקל הכללי ולתאוריית הרווחה (Welfare economics).
קריירה אקדמאית והכרה בהישגיו
ב-1930 התמנה במשרת מרצה זמני ב-LSE. הוא החל ככלכלן עבודה וביצע מחקרים תיאוריים על יחסים תעשייתיים, אך בהדרגה עבר למחקרים אנליטיים יותר בהם הרקע המתמטי שלו בא לידי ביטוי. בין 1935 ל-1938 הרצה באוניברסיטת קיימברידג' שם היה עמית מחקר ב-Gonville and Caius קולג'. אותן שנים עיקר מרצו הופנה לכתיבת ספרו "ערך והון" (Value and Capital), בהתבסס על עבודתו מתקופתו בלונדון. בין 1938 ל-1946 שימש כפרופסור באוניברסיטת מנצ'סטר, שם אף ביצע את עיקר עבודתו על כלכלת רווחה.
ב-1946 שב לאוקספורד, תחילה כעמית מחקר בנופילד קולג' (1946-1952), לאחר מכן תחת מינוי "פרופסור לכלכלה פוליטית על שם דראמונד" (1952-1965) ולבסוף כעמית מחקר באול סולס קולג', שם המשיך לכתוב גם לאחר צאתו לפנסיה. ב-1964 הוענק לו תואר אבירות. ב-1972 זכה במשותף עם קנת' ארו בפרס נובל לכלכלה, אותו תרם שנה לאחר מכן למגבית ספריית LSE.
תרומתו למחקר הכלכלי
עבודתו המוקדמת ככלכלן עבודה הגיעה לשיאה עם פרסום The Theory of Wages ב-1932, בו פיתח שיטות ומודלים שבהם משתמשים עד היום בתחום כלכלת העבודה. לשני מאמרים שפרסם ב-1934 במשותף עם ר. ג. ד אלן נודעה חשיבות לעבודתו המאוחרת. יצירתו החשובה הייתה הספר "Value and Capital" אותו פרסם ב-1939. הספר נסמך על עקרון התועלת האורדינלית ובו מוסדה והפכה למטבע לעובר ושב, ההבחנה בין אפקט התחלופה לאפקט ההכנסה בביקוש של פרט על העדפות בין שני מוצרים. עבודתו בספר זה מכלילה את הניתוח למקרה של מוצר אחד ומוצר שני שמייצג את שאר הטובין האפשריים עבור אותו פרט (למשל כסף). היא מבצעת קיבוץ יחדיו של פרטים ועסקים דרך הביקוש וההיצע במשק. היא מציגה תאוריה של שיווי משקל כללי, מעדנת את התאוריה עבור ביצוע של ניתוח דינמי (השפעות מרובות בו זמנית), וכמו כן זהו הניסיון הראשון לנסח בצורה חדה את תנאי היציבות לשיווי משקל כללי. במהלך ניתוחו היקס מנסח בצורה פורמלית גם את ההשוואה הסטטית (השוואת שני מצבי שיווי משקל לאחר שינוי חיצוני למערכת). באותה שנה מפתח היקס גם את קריטריון "הפיצוי" שנודע כ"יעילות קלדור-היקס", להשוואת רווחה של מצבים כלכלים או אלטרנטיבות של מדיניות ציבורית.
בענף המקרו-כלכלה תרומתו הידועה ביותר היא מודל IS/LM של היקס-הנסן, שמנסח באופן פורמלי את התאוריה של ג'ון מיינרד קיינס (ראו גם: כלכלה קיינסיאנית). המודל מתאר את המשק המדינתי כשיווי משקל בין שלושה גורמים: כסף, צריכה והשקעה.
פאבל ברולוב
פאבל ברולוב (ברוסית: Павел Брюллов; 29 באוגוסט 1840 – 16 בדצמבר 1914) היה צייר נוף רוסי ופרופסור לארכיטקטורה.
ביוגרפיה
אביו, אלכסנדר ברולוב, היה פרופסור לארכיטקטורה באקדמיה הקיסרית לאמנויות ודודו היה הצייר קארל בריולוב. הוא למד במקור פיזיקה ומתמטיקה באוניברסיטת סנט פטרסבורג, והפך למועמד ב-1863. במקביל (מ-1861 עד 1864) הוא למד שיעורי אדריכלות באקדמיה, אצל קונסטנטין תון, אנדריי סטקנשניידר, דייוויד גרים ואביו. ב-1864 סיים את לימודיו בדרגת "אמן תואר שלישי".
בסיום לימודיו יצא לאירופה, וביקר באיטליה, צרפת ואנגליה. בפריז, הוא השתתף בשיעורים של לאון בונה באקול דה בו-ארט. בשנת 1870, לציורו "אחרי העבודה" הוענקה מדליה באקדמיה הקיסרית.
מ-1872 ועד מותו, הוא היה חבר בהנודדים, שימש כגזבר וחבר הנהלה שלהם. בשנת 1883, הוא הפך לחבר מן המניין באקדמיה, וכיהן במועצת המנהלים לאחר 1904.
מ-1897 עד 1912, הוא היה אוצר המחלקה לאמנות במוזיאון הרוסי.
פנחס ביכלר
פִּנְחָס אֶלִיעֶזֶר בִּּיכְלֶר (נולד ב-11 במרץ 1986, ל' באדר א' תשמ"ו) הוא זמר, מלחין, מעבד ומנצח חסידי ישראלי. מייסדה ומנהלה של "מקהלת מלכות".
ביוגרפיה
ביכלר משתייך לחסידות סאדיגורה, מקורב לאדמו"ר מסאדיגורה בבני ברק, שם משמש גם כמלחין חצר החסידות ומנצח המקהלה שלה.
במקביל לעבודתו כמוזיקאי, ביכלר הוא סופר מזה שנים רבות. כ-8 שנים מגיש את המדור "כנגן המנגן" בעיתון "המבשר", שעוסק בחקר הנגינה החסידית ובאקטואליה מוזיקלית בת זמננו. במקביל, הוא כותב בשמות עט אחרים בעיתון "המבשר" בכתבות שאינן מוזיקליות. מאז הקמת המגזין החודשי של רדיו "קול פליי" באוגוסט 2020 כותב בו ביכלר טור קבוע.
קריירה מוזיקלית
במאי 2013 הקים ביכלר את מקהלת מלכות.
בין האירועים המרכזיים בהם הופיעו ביכלר ומקהלתו: אירועי סיום ההלכה של "דרשו" בפברואר 2022, אירועי י"ט כסלו במוסקבה בראשות הרב בערל לאזאר, אירועי יום הולדת ה-120 של הרבי מלובביץ' שנערך באצטדיון טדי באפריל 2022 בהשתתפות גדולי הזמר החסידי אברהם פריד ומרדכי בן דוד, ובאירוע נוסף של חב"ד לציון יום ההולדת ה-120 שנערך באצטדיון בלומפילד באפריל 2022, בהשתתפות הזמרים מוטי שטיינמץ, מנדי ג'רופי והחזן ישראל אדלר.
בספטמבר 2017 זכה השיר "ניגון באבוב", שהפיק ביכלר והשתתפה בו מקהלת מלכות, בתואר "שיר השנה" במצעד המוזיקה השנתי של האתר JDN שערך מבקר המוזיקה שלמה זינגר. הקליפ "קידוש" שהוציאו ביכלר ומקהלת "מלכות" עם הזמר עקיבא גרומן זכה בתואר "קליפ השנה" במצעד המוזיקה של מגזין "קול פליי" בספטמבר 2021.
בשנת 2020 ביכלר עיבד וניצח על רבים מאירועי סיומי הש"ס שנערכו באותה שנה בישראל ושאר העולם, בהפקת הארגון "דרשו".
דיאמגנטיות לנדאו
דיאמגנטיות לנדאו היא הסבר קוונטי לתופעת הדיאמגנטיות המתרחשת במתכות. את ההסבר לתופעה הגה הפיזיקאי לב לנדאו.
היסטוריה
בשנת 1778 ס.ג' בראגמאנס היה האדם הראשון שצפה בביסמות ואנטימון נדחים על ידי שדות מגנטיים. אולם, המונח "דיאמגנטיות" נטבע על ידי מייקל פאראדיי בספטמבר 1845, כאשר הוא הבין שכל החומרים בטבע הם בעלי צורה מסוימת של תגובה דיאמגנטית לשדה מגנטי שמופעל עליהם.
עם התפתחות תורת הקוונטים בתחילת המאה ה-20, התאוריה הדיאמגנטית של פול לנז'בן הסבירה את תופעת הדיאמגנטיות בחומרים דיאלקטריים. עם זאת, התאוריה של לז'נבן אינה סיפקה הסבר לתופעת הדיאמגנטיות בחומרים שהאלקטרונים בהם מתוארים כגז פרמי, כדוגמת מתכות. בשנת 1929, פרסם הפיזיקאי לב לנדאו את עבודתו העוסקת בדיאמגנטיות בגז פרמי שנקראה לאחר מכן על שמו דיאמגנטיות לנדאו, ומציבה אותו בשורה אחת עם גדולי הפיזיקאים בעולם.
רמות לנדאו
רמות לנדאו הן רמות האנרגיה שחלקיק טעון יכול לתפוס כתוצאה מהפעלת שדה מגנטי אחיד. האנרגיות האפשריות של חלקיק טעון בשדה מגנטי אחיד בכיוון z הן:
כאשר
מנוסחה זו ניתן לראות כי ההפרש בין שתי רמות סמוכות הוא.
פיתוח התאוריה
פונקציית החלוקה הגראנד קנונית החד חלקיקית עבור חלקיק במצב s שיכול להיות מאוכל או לא מאוכלס היא:
כאשר
וכן פונקציית החלוקה הכוללת עבור כל המצבים היא.
עבור אלקטרון בקופסה שפועל עליו שדה מגנטי בכיוון z ראינו כי רמות האנרגיה ידועות ונקראות רמות לנדאו. פונקציית החלוקה הגראנד קנונית של אלקטרונים חופשיים בשדה מגנטי היא (נכנס פקטור 2 בגלל ספין האלקטרון):
כאשר התבצעה הצבה לנפח:V=L^3. בנוסף התבצעה החלפת משתנים, כאשר הפונקציה h(y) אינה תלויה בשדה המגנטי.
מכיוון שמגנטיזציה זה, והתלות בשדה המגנטי בביטוי מוכלת בתדירות הציקלוטרון באיבר השני בפונקציית החלוקה, נקבל לבסוף:
התוצאה שהתקבלה מנוגדת בסימן וקטנה פי 3 מהתוצאה שמתקבלת עבור פאראמגנטיות פאולי, וזה עולה בקנה אחד עם העובדה שחומרים דיאמגנטיים דוחים שדה מגנטי לעומת חומרים פאראמגנטיים.
האפקט הנגזר מהפיתוח הנ"ל נקרא דיאמגנטיות לנדאו.
מתן בלטקסה
מתן בלטקסה (נולד ב-20 בספטמבר 1995) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת המגן השמאלי והבלם בקבוצת אוסטריה וינה מהבונדסליגה האוסטרית ובנבחרת ישראל.
קריירה
בלטקסה החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מכבי שוהם ובגיל נערים עבר להפועל פתח תקווה, וב-8 בנובמבר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף בניצחון 3–1 על הכח עמידר רמת גן בליגה הלאומית. עד תום העונה ערך בסך הכל שבע הופעות במדי הקבוצה הבוגרת, אשר העפילה לליגת העל. בעונת 2014/2015 המשיך לשחק בקבוצת הנוער, וב-31 בינואר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף בדקה האחרונה של המשחק מול מכבי נתניה שהסתיים בתיקו 1–1. בתום העונה ירדה הקבוצה בחזרה לליגה הלאומית, ובעונת 2015/2016 הפך לשחקן הרכב. ב-2 במאי 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בהפסד 4–5 להפועל אשקלון. בעונת 2016/2017 הבקיע שישה שערים בליגה הלאומית.
ב-15 בפברואר 2017 חתם לארבע שנים במכבי תל אביב, אשר שילמה עבורו 750 אלף שקלים, והצטרף אליה בתחילת עונת 2017/2018. ב-30 ביולי 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי מכבי תל אביב, בניצחון 2–0 על בני יהודה במסגרת גביע הטוטו. בלטקסה לא שותף במשחקי הליגה של הקבוצה, וב-9 בינואר 2018 הושאל להפועל עכו. ארבעה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בהפסד 1–2 לבני יהודה. בסיום העונה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית, והוא עזב את המועדון.
ב-15 באוגוסט 2018 הושאל לבני יהודה תל אביב עד לסיום העונה. שלושה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשפתח בהרכב בהפסד 4–5 לבני סכנין בגביע הטוטו. ב-16 בדצמבר 2018 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון 2–0 על מ.ס. אשדוד. בסך הכול כבש שני שערים לצד שישה בישולים ב-35 הופעות ליגה בעונת 2018/2019, ובסופה זכה עם הקבוצה בגביע המדינה, לאחר ששיחק 120 דקות במשחק הגמר מול מכבי נתניה.
לקראת עונת 2019/2020 חזר למכבי תל אביב, ושותף במשחק אלוף האלופים בו ניצחה את בני יהודה, אך לאחר מכן הושאל שוב לבני יהודה. בעונה זו רשם 31 הופעות הכוללות שער ובישול.
לקראת עונת 2020/2021 חזר שוב למכבי תל אביב. ב-22 באוגוסט 2020 כבש שער בניצחון 2–0 של מכבי תל אביב על בני סכנין בגמר גביע הטוטו. בסיום אותה העונה זכה עם הקבוצה בגביע המדינה, לאחר שפתח בהרכב בניצחון 1–2 על הפועל תל אביב במשחק הגמר.
ב-17 ביוני 2022 חתם לשלוש שנים באוסטריה וינה מהבונדסליגה האוסטרית.
נבחרת ישראל
ב-9 ביוני 2021 ערך את הופעת בכורה בנבחרת ישראל הבוגרת, כשנכנס כמחליף בהפסד 0–4 במשחק ידידות בחוץ מול פורטוגל.
הסליק במשמר השרון
הסליק במשמר השרון היה סליק של ארגון ההגנה והיווה את הסליק המרכזי של קיבוץ משמר השרון שבעמק חפר. הסליק נבנה מתחת לרפת של הקיבוץ ולאחר קום המדינה הוגדר כאתר מורשת, שופץ ונפתח לסיורים.
רקע
הקיבוץ הוקם ב-1933 ובשנים הראשונות נשמר הנשק של הקיבוץ בסליקים פשוטים אולם לאחר מספר שנים הוחלט בארגון ההגנה לבנות במקום סליק מוגן יותר.
ההיסטוריה של הסליק
האחראי על הקמת הסליק שמונה מטעם "ההגנה" היה צבי בן יעקב מאביחיל. העבודה עצמה נמסרה למומחה הקמת הסליקים ירחמיאל עציון (צסיס) מירושלים.
האתר שנבחר לבניית הסליק היה מבנה הגמילה של העגלים שנבנה בצמוד לרפת. סיפור הכיסוי לחפירת הבור של הסליק היה הכנת מקום למכל דלק.