cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
זכויות להט"ב בבוטסואנה
מעמד בחוק
לאטסואלאטסא מוטסידיאמאנג, סטודנט הומוסקסואל באוניברסיטת בוטסואנה, היה התובע הראשי בתיק לביטול הפללת הומוסקסואליות בבוטסואנה. בנובמבר 2017, הארגון "LeGaBiBo" הגיש בהצלחה בקשה להצטרף לתיק כידיד בית המשפט. התביעה ביקשה להכריז על הסעיפים 164 (א) ו-167 בחוק העונשין כבלתי חוקתיים בהיותם "מתערבים בזכות היסוד של מוטסידיאמאנג לחירות, חופש הפרטיות, וכן בזכותו להשתמש בגופו כראות עיניו". עם זאת, המשנה ליועץ המשפטי לממשלה טען כי סעיפים אלה חוקתיים בהיותם אוסרים על "מעשים מיניים מסוימים אשר עשויים להתבצע על ידי בעלי כל הנטיות המיניות, בין אם הטרוסקסואלים ובין אם הומוסקסואלים, ולכן, אינם מפלים על בסיס נטייה מינית". תחילה, בג"ץ היה אמור לדון בתיק במרץ 2018, אולם, בחודש פברואר ביקש המשנה ליועץ המשפטי לממשלה להאריך זמן להגיב לטענות התובעים. לפיכך, העביר בג"ץ את הדיון ל-31 במאי 2018. לאחר מכן נדחה התיק שוב. ב-6 בדצמבר 2018, דחה בית המשפט את מועד הדיון שוב ל-14 במרץ 2019. פעילי להט"ב הציגו את טיעוניהם בדיון וקיבלו את התאריך 11 ביוני למתן פסק הדין.
ב-11 ביוני, בית המשפט העליון פסק על ביטול הפללתה של הומוסקסואליות פה אחד בהיותו קבע כי סעיף 164 לחוק העונשין של בוטסואנה איננו חוקתי. המפלגה הדמוקרטית של בוטסואנה (BDP) בירכה על פסק דינו של בית המשפט העליון. "כבוד האדם נפגע כאשר קבוצות מיעוט נדחקות לשוליים. נטייה מינית היא לא הצהרה אופנתית, היא תכונה חשובה של האישיות של האדם. לחוקים כאלה מגיע מקום במוזיאון או בארכיון, לא בעולם".
- השופט העליון מיכאל לבורו ביולי 2019, ממשלת בוטסואנה ערערה על הפסיקה לבית המשפט לערעורים. היועץ המשפטי לממשלה אברהם קיטשאבה טען כי בית המשפט "טעה במסקנתו בביטול חוק מעשי הסדום" באומרו: "אני סבור שבג"ץ שגה כשהגיע למסקנה זו ולכן החלטתי לשים לב לערעור בבית המשפט לערעורים", מבלי למסור פרטים נוספים על עילות הערעור. הארגון "LEGABIBO" ופעילי להט"ב גינו את הגשת הערעור וכינו אותה כ-"אכזבה המאשרת את קיומן של הומופוביה וטרנספוביה מתמשכת". ערעור הממשלה נדחה פה אחד ב-29 בנובמבר 2021, כאשר נשיא בית המשפט לערעורים הפורש, איאן קירבי, כתב לבית המשפט כי החוקים המפלילים יחסים חד מיניים "האריכו את התועלת שלהם, ומשמשים רק כדי לתמרץ את סוכני אכיפת החוק להפוך למציצים עם חור מפתח הפולש למרחב הפרטי של האזרחים".
הכרה במערכות יחסים חד מיניות
בוטסואנה אינה מכירה בנישואים חד מיניים, וגם לא בכל צורה של זוגיות חד מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור).
הגנה מפני אפליה
חוק התעסוקה 1982 אוסר על אפליה בתעסוקה על רקע נטייה מינית מאז 2010.
ביוני 2019, בית המשפט העליון של בוטסואנה קבע כי קטגוריית "מין", כהגדרתה בסעיף 3 של חוקת בוטסואנה, אמורה להיות "מפורש בנדיבות ובכוונה תכליתית כך שתכלול נטייה מינית". כרמל ריקארד, בעלת טור משפטי באוניברסיטת קייפטאון, אשר משמשת ככתבת עבור המכון למידע משפטי באפריקה, הצהירה באומרה כי "ההשפעה של ממצא זה היא משמעותית ויכולה בהחלט לגרום לכך שלתושבי להט"ב מקומיים יהיה טיעון חזק עוד יותר ומבוסס חוקתית עבור כל תביעה נוספת נגד אפליה. כעת, חוקת בוטסואנה מצטרפת לזו של דרום אפריקה בהוצאת אפליה על רקע נטייה מינית מחוץ לחוק". "על בסיס כללי הבנייה או הפרשנות החוקתית שגובשו, אין לי נקיפות מצפון בקביעה שהמילה 'מין' בסעיף 3 רחבה מספיק כדי לכלול ולתפוס 'נטייה מינית', כפי שאני קובע בזאת".
זהות מגדרית
בספטמבר 2017 קבע בית המשפט העליון כי סירובו של רשם הרישום הלאומי לשנות את הסמן המגדרי של גבר טרנסג'נדר היה "בלתי סביר והפר את זכויותיו החוקתיות לכבוד, לפרטיות, לחופש הביטוי, להגנה שווה תחת החוק, לחופש מאפליה וחופש מיחס לא אנושי ומשפיל". תחילה הודיעה ממשלת בוטסואנה כי תערער על פסק הדין, אך הפכה את עמדתה בדצמבר, והעניקה לתושב מסמך זהות חדש המשקף את זהותו המגדרית.
מקרה דומה, בו אישה טרנסג'נדרית ביקשה לשנות את סמן המגדר שלה לנקבה, נדון בדצמבר 2017 אשר לאחר מכן קבע בג"ץ כי על הממשלה להכיר בזהותה המגדרית המועדפת. לאחר מכן הודיעה כי הקדישה את הכרת שינוייה המגדרי, "עבור כול אדם טרנסג'נדר בבוטסואנה".
תנאי מחיה
הומוסקסואליות הייתה בדרך כלל נושא טאבו בבוטסואנה, ונראתה כ-"מחלה מערבית" ו-"לא אפריקאית" לאחר קבלת עצמאותה של המדינה, אם כי בתחילת המאה ה-21 נראתה התקדמות גדולה בתפיסות החברתיות של האוכלוסייה בנושא לצד הפיכתם של חברי קהילת הלהט"ב בשטחה לגלויים באופן רחב מבעבר.
בשנים 2010 ו-2011, נשיא בוטסואנה לשעבר, פסטוס מוגאה, התבטא נגד אפליה מינית, והצהיר כי דעות קדומות מעכבות את המאמצים להילחם ב-HIV במדינה בה אחד מכל ארבעה מבוגרים לקה במחלה באומרו, "אנחנו לא רוצים להפלות. מסר ה-HIV שלנו חל על כולם. אם אנחנו נלחמים בסטיגמה הקשורה למין, בואו נחיל אותה על אפליה מינית באופן כללי". בראיונו לתאגיד השידור הבריטי (BBC) הצהיר כי במהלך 10 שנות כהונתו, הורה למשטרה לא לעצור או להטריד הומוסקסואלים באומרו "לא יכולתי לשנות את החוק כי זה היה מעורר קן מיותר של צרעות. לא הייתי מוכן להפסיד בבחירות בשם ההומואים. רוב האנשים שלנו עדיין מתנגדים להומוסקסואליות אז אני חייב להסביר להם על כך קודם כול לפני שינוי החוק באופן חד צדדי".
דו"ח זכויות האדם של משרד החוץ האמריקאי לשנת 2011 מצא כי "למדינה אין חוק המפליל במפורש פעילות הומוסקסואלית בהסכמה. עם זאת, מה שהחוק מתאר כ-"מעשים לא טבעיים" הם מופללים, בעוד ישנה אמונה רווחת שהדבר מכוון כלפי הומוסקסואלים, לסביות, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב). המשטרה לא כיוונה לפעילות הומוסקסואליות, ולא היו דיווחים על אלימות כלפי אנשים על סמך נטייתם המינית או זהותם המגדרית במהלך השנה".
בספטמבר 2016, בתגובה לגירוש של הכומר האנטי-הומוסקסואלי האמריקני סטיבן אנדרסון אשר ידוע בהצהרותיו האנטישמיות, גזעניות והומופוביות בגלוי מבוטסואנה, הצהיר הנשיא איאן ח'אמה כי "אנחנו לא רוצים דברי שנאה כאלה במדינה הזו. תנו לו לעשות את זה במדינה שלו". בנובמבר 2018, הנשיא מוקגווצי מסיסי, נאם בפני קהל, באומרו: "יש גם הרבה אנשים ממערכות יחסים חד מיניות במדינה הזו, שזכויותיהם הופרו וגם סבלו בשתיקה מחשש שיופלו. בדיוק כמו אזרחים אחרים, הם ראויים להגנה על זכויותיהם". ב-11 ביוני 2019.
ארגוני זכויות להט"ב
ארגון זכויות הלהט"ב העיקרי של בוטסואנה הוא "LEGABIBO". הממשלה דחתה פעמיים את בקשתו להירשם, לפיכך, יכולתו לגייס כספים הייתה מוגבלת בעוד הרשם הצהיר באומרו כי אינו יכול לרשום כל קבוצה אשר "עלולה לשמש לכל מטרה בלתי חוקית או לכל מטרה הפוגעת או אינה מתיישבת עם השלום, הרווחה או הסדר הטוב בבוטסואנה". בשנת 2013, ארבעה עשר חברים בארגון "LeGaBiBo" העסיק את יוניטי דאו לתבוע את ממשלת בוטסואנה עבור רשימת הארגון. בנובמבר 2014 פסק בג"ץ כי יש לרשום את "LEGABIBO" כארגון. הממשלה ערערה על פסק הדין וב-16 במרץ 2016 קבע בית המשפט לערעורים פה אחד כי הסירוב לרשום את "LEGABIBO" כארגון, אינו חוקי. משרדו הראשי ממוקם בבירה גאבורון.
הארגון מארח את "Batho Ba Lorato", פסטיבל סרטים קווירי להעלאת המודעות לנושאי להט"ב, קידום חופש הביטוי וסובלנות, בעוד ציונו השלישי נערך בין ה-28 בפברואר ל-28 בפברואר 2015 באודיטוריום של אוניברסיטת בוטסואנה. באותה שנה, ציין את היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה.
סימון צולר
סימון צולר (בגרמנית: Simon Zoller; נולד ב-26 ביוני 1991 בפרידריכסהאפן שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני, המשחק כחלוץ בקבוצת בוכום.
קריירת מועדונים
ביוני 2013, חתם צולר בקבוצת קייזרסלאוטרן. לאחר עונה בה הציג כדורגל משובח, עבר לעולה החדשה לבונדסליגה, פ.צ. קלן, וחתם על חוזה לארבע שנים, כאשר הקבוצה שילמה עבור שירותיו כ-3 מיליון אירו לקייזרסלאוטרן. בקלן צולר לא מצא את דרכו להרכב, דבר שהוביל להשאלתו באמצע עונת 2014/15 בחזרה לקבוצתו הקודמת, קייזרסלאוטרן, לשארית העונה. בתום ההשאלה חזר צולר לקלן.
בינואר 2019 עבר צולר לבוכום מהבונדסליגה השנייה, עמה העפיל לבונדסליגה בסיום עונת 2020/2021.
גמר גביע אירופה לאלופות 1991
גמר גביע אירופה לאלופות 1991 התקיים באצטדיון סאן ניקולה בבארי שבאיטליה ב-29 במאי 1991, ובו נקבע כי הזוכה בטורניר גביע אירופה לאלופות לעונת היא הכוכב האדום בלגרד מיוגוסלביה, שניצחה במשחק את אולימפיק מרסיי הצרפתית בתוצאה 5-3 בדו-קרב בעיטות עונשין, לאחר שוויון 0-0 בתום הארכה. משחק הגמר נעל את העונה ה-36 של גביע אירופה לאלופות.
שתי הקבוצות העפילו לטורניר עקב זכייתן באליפות בארצן בעונת. הכוכב האדום זכתה באליפות יוגוסלביה בפער ניכר של 11 נקודות מיריבתה דינמו זאגרב, בעוד מרסיי זכתה אליפות צרפת בפער של שתי נקודות בלבד מבורדו.
במשחק עצמו לא הובקעו שערים ולא הושגה הכרעה בתום הארכה, והקבוצות התמודדו בדו-קרב בעיטות עונשין. הבועט הראשון לזכות מרסיי, מנואל אמורוס, היה היחיד להחמיץ בדו-קרב, ודרקו פאנצ'ב כבש את הפנדל המכריע לזכות הכוכב האדום.
הכוכב האדום בלגרד
בשמינית הגמר פגשה הכוכב האדום את גלאזגו ריינג'רס הסקוטית. במשחק הראשון ניצחה הכוכב האדום 3-0 בבית את אלופת סקוטלנד, ובגומלין עוד הובילה 1-0 בדרך לשוויון 1-1 בסיום, וניצחון 4-1 בסיכום שני המפגשים.
בשלב רבע הגמר פגשה הכוכב האדום את דינמו דרזדן, נציגת גרמניה המזרחית. הכוכב האדום ניצחה 3-0 מרשים במשחק הראשון בבית, וכעבור שבועיים הגיעה למשחק הגומלין בדרזדן. כבר בדקה השלישית נקלעה הכוכב האדום לפיגור, אך במהלך המחצית השנייה השלימה את המהפך ועלתה ליתרון 2-1. בדקה ה-78 של המשחק הפסיק השופט הספרדי אמיליו סוריאנו אלאדרן את ההתמודדות עקב התפרעות וזריקת חפצים מצד הקהל הביתי. אופ"א החליטה להעניק ניצחון טכני של 3-0 לכוכב האדום, שגם כך הייתה ביתרון משמעותי ברגע הפסקת המשחק, ובסיכום שני המשחקים היא ניצחה 6-0 והעפילה לשלב הבא.
בחצי הגמר נפגשו הכוכב האדום ובאיירן מינכן הגרמנית, היחידה מבין יריבותיה באותה עונה שזכתה בעברה בגביע אירופה. במפגש הראשון באצטדיון האולימפי במינכן, הצליחה הכוכב האדום לרשום ניצחון חוץ מרשים, כשהפכה פיגור 1-0 לניצחון 2-1. עם המקדמה מהמפגש הראשון אירחה הכוכב האדום את הגומלין, וירדה למחצית ביתרון 1-0. בדקה ה-65 השווה קלאוס אאוגנטאלר את התוצאה, וחמש דקות אחר כך השלימה באיירן את המהפך ועלתה ליתרון 2-1. בדקה ה-90, כשהמשחק כבר נראה היה בדרך להארכה, כבש אאוגנטאלר שער עצמי שהעלה את הכוכב האדום לגמר הראשון בתולדותיה, כשהיא בלתי מנוצחת לכל אורך העונה האירופית שלה.
אולימפיק מרסיי
מרסיי פתחה את הטורניר בסיבוב הראשון מול דינמו טירנה. היריבה האלבנית לא היוותה יריב שקול במשחק הראשון בסטאד ולודרום, ומרסיי ניצחה 5-1 עם שלושער של ז'אן-פייר פאפן. שוויון 0-0 בגומלין הספיק למרסיי כדי להעפיל לשלב הבא.
בשמינית הגמר פגשה מרסיי את לך פוזנן הפולנית. במשחק הראשון עלתה מרסיי ליתרון מוקדם, אך הופתעה על ידי הפולנים שהפכו את התוצאה ועלו ליתרון 3-1 במהלך המחצית השנייה. כריס וודל רק צימק ומרסיי נוצחה 3-2 במפגש הראשון. בגומלין בסטאד ולודרום הפגינה מרסיי עליונות מוחלטת. פאפן כבש ראשון, פיליפ ורקרויס השלים שלושער, ומרסיי הביסה את לך פוזנן 6-1. בסיכום שני המשחקים, 8-4 למרסיי שהשיגה את הכרטיס לשלב הבא.
בשלב רבע הגמר פגשה מרסיי את מחזיקת גביע אירופה המכהנת מזה שנתיים, מילאן. במשחק הראשון בסן סירו עשתה מילאן צעד לעבר זכייה שלישית ברציפות, כשעלתה ליתרון משער של רוד חוליט, אך פאפן הצליח לאזן והקבוצות נפרדו בשוויון 1-1. בגומלין בסטאד ולודרום נזקקה מילאן לשער, אך בדקה ה-75 כבש וודל והעלה את מרסיי ליתרון חשוב במשחק. בתוך תוספת הזמן של ההתמודדות, שניים מעמודי התאורה באצטדיון הפסיקו לפעול. השופט עצר את המשחק, וכאשר שב החשמל כעבור כרבע שעה, סירבה מילאן לחזור למגרש. אופ"א העניקה למרסיי ניצחון טכני של 3-0, שקבע 4-1 בסיכום שני המפגשים. מרסיי הדיחה את האלופה המכהנת בדרך לחצי הגמר.
בשלב חצי הגמר פגשה מרסיי את ספרטק מוסקבה, נציגת ברית המועצות. לראשונה באותה העונה השלימה מרסיי ניצחון כפול על יריבה אירופית, 3-1 בחוץ ו-2-1 בגומלין הביתי שהעניק לה את הכרטיס הראשון בתולדותיה לגמר גביע אירופה לאלופות.
סיכום המשחק
מרסיי, תחת המאמן הבלגי ריימונד גותאלס, הגיעה כפייבוריטית למשחק הגמר בבארי. היו אלו היסודות לקבוצה שזכתה בתואר שנתיים מאוחר יותר, לאחר ניצחון במשחק הגמר על מילאן. מנגד ניצבה קבוצת הכוכב האדום בלגרד של המאמן ליופקו פטרוביץ', שהציגה קבוצה יוגוסלבית לחלוטין (למעט הבלם הרומני מיודרג בלודדיצ'י), בה שיחקו בעיקר שחקנים צעירים ומבטיחים.
הכוכב האדום הגיעה לאיטליה מוקדם מהרגיל, שישה ימים לפני משחק הגמר. היא שכנה בבית מלון בעיר מונופולי, ארבעים קילומטרים ממקום המשחק, ובשל התעניינותן של קבוצות אירופאיות בכירות בשחקניה הצעירים של הקבוצה, הוחלט לבודד את השחקנים כמעט לחלוטין. עם הגעתם הם הופרדו מבנות זוגם, ולא הורשו לקבל שיחות נכנסות, אלא לבצע שיחות יוצאות בלבד. את המשלחת היוגוסלבית ליוו שחקני ומאמני עבר מפורסמים, וכן ידוענים שונים מהמדינה שבאו לחזות במשחק הגמר.
המשחק עצמו נפתח בשליטה של מרסיי. בדקה ה-12 הגיעה אלופת צרפת למצב מסוכן כאשר ז'אן-פייר פאפן קיבל כדור גובה ונותר פנוי לחלוטין בצד שמאל של הרחבה. פאפן עצר את הכדור, ובעט מהאוויר לפינה הרחוקה, כדור שהחמיץ במעט את המסגרת. מנגד, משחקה של הכוכב האדום התבסס על מערך הגנתי והתקפות מתפרצות, בהן ניסתה הקבוצה לנצל את המהירות של שחקניה. דרגישה ביניץ' כמעט והצליח לכבוש בהתקפה כזו, כשקיבל כדור עומק אותו בעט בנגיעה לרשת החיצונית.
מרסיי הוסיפה לשלוט בכדור בחצי המגרש של היריבה. מנואל אמורוס הצליח לחדור לרחבה מאגף ימין ולהעביר כדור רוחב שנהדף על ידי השוער סטבן סטויאנוביץ' למרכז הרחבה, שם ניסה כריס וודל להגיע לכדור ונבלם ברגע האחרון. המחצית הראשונה הסתיימה בשוויון 0-0.
המשחק עבר להכרעה בהארכה, שם הוסיפה מרסיי לחפש את שער הניצחון ללא הועיל. בתום 120 דקות ללא שערים, עבר המשחק להכרעה בדו-קרב בעיטות עונשין. הבעיטה הראשונה בדו-קרב הייתה של פרוסינצ'קי, והיא הכניעה את אולמטה. מנגד ניגש אמורוס, שלקח טווח הרצה גדול והחל את הריצה שלו מחוץ לרחבה. לבסוף הוא בעט חזק למרכז השער, אך השוער סטויאנוביץ' הדף והותיר את הכוכב האדום ביתרון. שלושה הבועטים הבאים של כל קבוצה מצאו את המסגרת, ובתום ארבע בעיטות לכל קבוצה עמדה התוצאה על 4-3 לכוכב האדום. דרקו פאנצ'ב ניגש לבעוט את הפנדל החמישי של קבוצתו. הוא בעט בעוצמה והכניע את אולמטה, 5-3 לכוכב האדום שזוכה בתואר לראשונה בתולדותיה.
חברת תקליטים
מרבית חברות התקליטים הגדולות נשלטות על ידי מספר חברות רב-לאומיות אשר ביחד מהוות את רובה המכריע של תעשיית המוזיקה העולמית, אף על פי שבתקופה האחרונה ישנה התעוררות בקרב חברות תקליטים עצמאיות.
החברות כמותגים
חברות תקליטים משקיעות כסף וזמן רב בגילוי כישרונות חדשים או בפיתוח הכישרון של אמנים אשר כבר חתומים על חוזה. הקשר בין המותג לאמנים מגדיר את התדמית הן של החברה והן של האמן.
בימים המוקדמים של תעשיית המוזיקה, חברות התקליטים היו דרושות באופן מוחלט להצלחתם של אמנים. המטרה של כל אמן חדש או להקה חדשה היה לחתום על חוזה עם חברה כלשהי מהר ככל האפשר. במהלך שנות ה-40, ה-50 וה-60, אמנים רבים היו כה נואשים לחתום על חוזה עם חברת תקליטים עד שהם מצאו עצמם חותמים על חוזה גרוע, שבמקרים רבים שלל מהם את הזכויות על המוזיקה שהם עצמם יוצרים.
התגבשות התעשייה
במהלך שנות ה-70 וה-80, תעשיית המוזיקה החלה להתגבש, דבר שהוביל לכך שמרבית חברות התקליטים הגיעו לידיים של מספר מועט יחסית של חברות רב-לאומיות, אשר הפכו בסופו של דבר לחברים ב-RIAA. במהלך שנות ה-90 וה-2000, חברות אלה מעשית הכתיבו (ועדיין מכתיבות) את הכיוון שאליו הולכת המוזיקה המיינסטרימית (המכונה לרוב "פופ"). כמו כן, אמנים רבים - גם הבכירים והמוצלחים שבהם - מרגישים מנוצלים על ידי כוחה האדיר של ה-RIAA וחברות התקליטים בפרט. שתי חברות התקליטים הגדולות בארץ כיום הן הליקון ו-NMC (הד ארצי, לשעבר אחת החברות הגדולות בארץ, נרכשה ב-2009 על ידי NMC).
תחיה של חברות תקליטים עצמאיות
במהלך שנות ה-90, כתוצאה מקלות ההקמה היחסית של אולפן ביתי, צורבי תקליטורים ביתיים זולים והתפתחות האינטרנט, חברות הקלטות עצמאיות החלו לצוץ בכל רחבי העולם. לרוב, חברות אלה שייכות לאמנים עצמם (או לאגודה של אמנים), והן מתמקדות יותר ביצירת מוזיקה איכותית ופחות בהיבטים הכלכליים. כתוצאה מכך, אמנים עצמאיים בדרך כלל זוכים לפחות זמן אוויר ברדיו, והם גם מוכרים פחות אלבומים מאשר אמנים אשר חתומים בחברות הגדולות. אולם, הם לרוב זוכים ליותר שליטה על המוזיקה, ועל המוצר הסופי שיוצא לשוק.
כמה חברות תקליטים עצמאיות הפכו מצליחות כל כך, שחברות תקליטים גדולות אף מנהלות איתן משא ומתן על הפצת המוזיקה שלהן, ובחלק מהמקרים גם על רכישת החברה באופן מוחלט.
צמיחה של חברות תקליטים חופשיות
המאה החדשה הביאה את התופעה של התוכן החופשי ואת רוח "הקוד הפתוח" אשר נחה על עולם המחשבים בשנים האחרונות, כתוצאה מההצלחה היחסית של פרויקטי גנו ולינוקס.
תעתוע (כטב"ם)
תעתוע (באנגלית: Ghost) הוא כטב"מ בצורת מסוק, מתוצרת התעשייה האווירית לישראל. משקלו ארבעה קילוגרמים, והוא נועד לספק לכוחות לוחמים תמונה מודיעינית בזמן אמת בשטח בנוי. המסוק ללא טייס נועד, בין היתר, לסייר לפני כוחות הנמצאים בפעילות ביטחון שוטף (בט"ש) ולהעביר צילומים של מוקשים ומכשולים אחרים המונחים על הציר או בצדו.
הוא נוחת וממריא אנכית ומסוגל לבצע טיסה וריחוף תוך שמירה אוטומטית על מיקום וגובה. יש לו חתימה אקוסטית נמוכה ויכולת שהייה באוויר של כחצי שעה. הוא בעל יכולת נשיאה של מטע"ד (מטען ייעודי) לתצפית יום או לילה.
התעשייה האווירית חשפה את ה"תעתוע" במסגרת השתתפותה בתערוכת AUVSI בוושינגטון.
חסם הולכה עלייתי-חדרי מדרגה ראשונה
חסם הולכה עלייתי-חדרי מדרגה ראשונה, המכונה גם הארכת מרווח PR, הוא הפרעה במערכת ההפעלה וההולכה החשמלית של הלב, שבמהלכה מתרחש עיכוב מסוים בהעברת הזרם החשמלי בין עליות הלב לחדריו, לפרק זמן העולה על 0.20 שניות. על פי רוב, הביטוי של חסם הולכה מדרגה זו הוא באק"ג בלבד, ואינו גורר תסמינים או סימנים כלשהם. מכאן, שכאשר מדובר בהפרעה מבודדת, היא אינה מצריכה טיפול.
אפידמיולוגיה
הפרעה זו שכיחה יחסית בקרב האוכלוסייה הכללית, ושיעורה עומד על 0.65%–1.1%.
אטיולוגיה
הגורמים הנפוצים לחסם הולכה מדרגה ראשונה הם מחלות של הקשר העלייתי-חדרי, עלייה בהשפעה וגאלית (למשל אצל ספורטאים או במצבים של גירוי וגאלי), מיוקרדיטיס, אוטם שריר הלב (בייחוד אוטם בקיר התחתון), הפרעות אלקטרוליטריות והשפעה של תרופות. התרופות הגורמות לרוב לחסם הולכה מדרגה ראשונה הן תרופות המאריכות את התקופה הרפרקטורית של הקשר העלייתי-חדרי, ובכך מאטות את ההולכה בקוצב. תרופות אלו כוללות חוסמי תעלות סידן, חוסמי בטא, דיגוקסין ועוד.
אבחנה
באנשים בריאים מעכב הקשר העלייתי-חדרי את ההולכה החשמלית בין העליות לחדרים לפרק זמן מסוים. מטרתו של עיכוב זה היא לגרום לכך שהחדרים יתכווצו זמן קצר לאחר כיווצן של העליות, ובכך יתאפשר לחדרים להתמלא בדם בטרם יתבצע כיווצם. פרק הזמן הקצר בו מושהה הזרם בקשר העלייתי-חדרי, מתבטא בתרשים האק"ג כמרחק שבין תחילת גל P לבין תחילת מכלול QRS. מרווח זה נקרא "מרווח PR", ואורכו התקין הוא 120–200 מילישניות. בחסם הולכה מדרגה ראשונה, הקשר העלייתי-חדרי מוליך את הזרם החשמלי באופן איטי יותר, מה שמתבטא בתרשים האק"ג כמרווח PR מוארך מעל ל-200 מילישניות. חסם הולכה מדרגה ראשונה לרוב אינו מתבטא בתסמינים כלשהם, והאבחנה מתבצעת בבדיקת אק"ג, לרבות בדיקה שגרתית.
טיפול
ככלל, חסם עלייתי-חדרי מדרגה ראשונה כשלעצמו אינו מצריך טיפול, אך נהוג לעקוב אחר תרשים האק"ג תקופתית, בפרט אם הוא מלווה בהפרעות הולכה נוספות, כדוגמת חסם צרור הולכה ימני או שמאלי. במקרה של סיבה הפיכה, אזי טיפול בגורם, כגון תיקון של הפרעות אלקטרוליטריות או הפסקת טיפול תרופתי, עשוי לפתור את ההפרעה. קיום של חסם הולכה מדרגה ראשונה אינו התוויית נגד לתרופות המאטות את ההולכה החשמלית בקשר העלייתי-חדרי, כגון חוסמי בטא, חוסמי תעלות סידן ודיגוקסין, אולם רופאים נוקטים משנה זהירות בעת רישום תרופות אלה לאנשים המציגים חסם הולכה זה.
פרוגנוזה
כאשר הוא אינו מלווה בהפרעות נוספות, חסם הולכה מדרגה ראשונה הוא לרוב חסר משמעות קלינית. עם זאת, מחקרים מראים כי קיומו של חסם הולכה מדרגה ראשונה מכפיל את הסיכון להתפתחותה של הפרעת קצב מסוג פרפור עליות, משלש את הסיכוי של החולה להזדקק בהמשך להשתלת קוצב לב ומקושר לעלייה קטנה בתמותה. הסיכון עולה ככל שעיכוב הזרם בקשר העלייתי-חדרי הוא משמעותי יותר, כלומר ככל שמרווח PR ארוך יותר. השילוב של חסם הולכה מדרגה ראשונה עם חסם צרור הולכה ימני וחסם צרור הולכה שמאלי קדמי או אחורי (שילוב הידוע גם בשם "trifascicular block" – חסם תלת-צרורי), מעלה באופן משמעותי את הסיכון להתפתחות של חסם הולכה מלא של הלב.
אדולף אנדרסן
קרל ארנסט אדולף אנדרסן (גרמנית: Karl Ernst Adolf Anderssen; 6 ביולי 1818 - 3 במרץ 1879) היה אמן שחמט גרמני ידוע, ומן הבולטים שבשחקנים בתקופה הקלאסית של השחמט במאה התשע עשרה. במהלך הקריירה הארוכה שלו נחשב בין השנים 1861-1870 לשחקן הטוב בעולם, למעט בשלוש השנים בהן זרח כוכבו של פול מורפי. אנדרסן נחשב לאלוף העולם הבלתי רשמי ומפורסם עד היום בזכות משחקו המבריק. על פי מד הכושר שחושב בדיעבד על סמך תוצאות משחקים היסטוריים הגיע אנדרסן לשיא יכולתו בשנת 1854 כאשר היה ממוקם שני בעולם. אנדרסן דורג בין עשרת הטובים בעולם בין השנים 1847-1848.
אנדרסן הפסיד בדו-קרבות לפול מורפי בשנת 1858 ולוילהלם שטייניץ בשנת 1866. לעומת זאת זכה בשלוש התחרויות הבינלאומיות החשובות שהתקיימו בימי חייו: לונדון 1851, לונדון 1862 ובאדן-באדן בשנת 1870.
רקע וצעירותו
אנדרסן נולד בברסלאו שבגרמניה (כיום ורוצלב שבפולין) וחי בה רוב חייו. אנדרסן לא נישא מעולם וחי ותמך לאורך השנים באמו האלמנה ובאחותו הלא נשואה. אחרי שהשלים את לימודיו במתמטיקה ופילוסופיה הפך למורה בגימנסיום פרידריך בשנת 1847 (בגיל 29) ולאחר מכן הפך לפרופסור למתמטיקה. אנדרסן חי חיים שלווים, מכובדים ושקטים של מעמד הביניים. הקריירה שלו הייתה הוראת המתמטיקה, בשעה שתחביבו העיקרי היה משחק השחמט.
אנדרסן למד לשחק שחמט בהדרכת אביו בגיל תשע. אנדרסן אמר שכנער הוא למד את האסטרטגיה של המשחק מעותק ספרו של ויליאם לואיס "50 משחקים בין לואי שארל דה לה בורדונה ואלכסנדר מקדונל" משנת 1835. אנדרסן לא היה עילוי שחמטי; התקדמותו הייתה איטית ומסודרת ובשנת 1840, כאשר היה בן עשרים ושתיים, עדיין נפל ברמתו מהאמנים הגרמנים המובילים בארצו כמו לודוויג בלדו, טאסילו פון דר לאסה ווילהלם הנשטיין.
אנדרסן הגיע לתודעת העולם השחמטאי כאשר פרסם מספר בעיות שחמט קצרות ומשובבות בשנת 1842. בשנת 1846 היה לעורך ביטאון השחמט "שחצייטונג" Deutsche Schachzeitung.
קריירת השחמט
בעקבות תיקו שהשיג במשחק עם השחקן המקצועי דניאל הארוויץ בשנת 1848 ועל סמך המוניטין השחמטאי שצבר הוזמן אנדרסן ליטול חלק ולייצג את השחמט הגרמני (החובבני) בתחרות השחמט הבינלאומית הראשונה בעולם בלונדון בשנת 1851. לתחרות זו הוזמנו כל האמנים הגדולים שנטלו חלק בתחרויות רציניות. כל טובי השחמטאים השתתפו בתחרות, למעט הרוסי אלכסנדר פטרוב.
אנדרסן היסס בגלל עלויות הנסיעה הגבוהות, אך השחמטאי האנגלי הנודע האוורד סטאונטון הציע לשלם את הוצאות הנסיעה שלו מכיסו, אם הדבר יידרש, אם אנדרסן לא יזכה בפרס בטורניר. בעקבות הצעה נדיבה זו, נסע אנדרסן לטורניר שם ניצח את ליונל קיזריצקי, יוז'ף סן, סטאונטון ומרמדיוק ויויל ולהפתעת הכול זכה בטורניר. תחרות 1851 נחשבת לעיתים קרובות כאליפות העולם בשחמט, אף על פי שלא היה שימוש במושג זה באותם הימים. מכל מקום, התחרות מיצבה את אנדרסן כשחמטאי המוביל בעולם.
דו-קרב עם מורפי 1858
לאחר התחרות בלונדון נחשב אנדרסן לשחקן המוביל בעולם, אך על מנת להתפרנס חזר למשרתו כמורה למתמטיקה. בסוף שנת 1858 הובס ללא תנאי (7-2 ו-2 תוצאות תיקו) על ידי הכוכב האמריקני פול מורפי בדו-קרב שנערך בפריז. באחד המשחקים ניסה אנדרסן הנואש להפתיע את מורפי בכל דרך ונקט במסע הפתיחה א3 (הזזת הרגלי השמאלי ביותר צעד אחד קדימה), שכונה מאז "פתיחת אנדרסן", אף כי השימוש בה בתחרויות היה נדיר.
בשנת 1860 סיים דו-קרב בן 8 משחקים נגד לואיס פאולסן בתוצאת תיקו 4:4.
לונדון 1862
בשנת 1862 פאולסן התמודד מול אדולף אנדרסן על תואר אלוף העולם. תוצאת הדו-קרב הייתה תיקו ולכן אנדרסן שמר על תוארו.
דו-קרב מול וילהלם שטייניץ
בשנת 1866 הפסיד אנדרסן בדו-קרב צמוד לוילהלם שטייניץ הצעיר, בהתמודדות שנחשבת בעיני חלק מחובבי השחמט לקרב הרשמי הראשון על התואר העולמי (אם כי לא שטייניץ ולא אנדרסן טענו כך, במיוחד לאור העובדה שמורפי עדיין היה בחיים). העימות הוליד כמה רעיונות חדשים בתחום האסטרטגיה השחמטאית. מכל מקום זו נקודת הזמן שממנה ואילך נחשב שטייניץ לשחקן הפעיל המוביל בעולם. מאוחר יותר הפסיד אנדרסן בדו-קרב חוזר נגד שטייניץ.
באדן-באדן - 1870
אחד מהישגיו השחמטאיים הגדולים ביותר של אנדרסן הגיע בשלב מאוחר בחייו. בתחרות בבאדן-באדן בשנת 1870, בגיל 52, הצליח אנדרסן לסיים במקום הראשון בתחרות החזקה ביותר שנערכה עד אז מעולם, כשהוא מקדים את יריבו הוותיק שטייניץ, כמו גם השחקנים הידועים נוימן ובלקברן. אנדרסן נפטר בשנת 1879, בגיל 61. שנתיים קודם לכן, בתחרות החזקה בלייפציג שבגרמניה, נחל ניצחון חשוב אחרון בתחרות שחמט.
לאחר מותו פרסם העיתון Deutsche Schachzeitung הספד בן 19 עמודים על אנדרסן.
מורשתו של אנדרסן
אף על פי שמורפי עלה עליו במידה רבה, ושטייניץ במידה מועטה, אנדרסן מכונה האמן המודרני הראשון.
ארפד אלו, הוגה שיטת הדירוג המכונה על שמו - אלו - חישב רטרואקטיבית את הדירוגים במהלך ההיסטוריה והעריך שאנדרסן היה השחמטאי הראשון שחצה את קו 2600 הנקודות במד הכושר.
אנדרסן היה אהוב על מתחרים בעולם השחמט ונחשב לאדם ישר והגון. שטייניץ כתב עליו: "אנדרסן היה ישר ומכובד עד לשד עצמותיו. בלי פחד או העדפה הוא חיווה את דעתו בישירות, וכנותו העניינית הייתה עניין כה ברור וגלוי... מילתו לבדה הייתה מספקת בדרך כלל כדי ליישב עימות... משום שלעיתים קרובות הכריע לטובת יריב..."
משחקים מפורסמים
כמה משחקים קצרים של אנדרסן: Anderssen - Schallopp, Berlin 1864 1.e4 e5 2.f4 d5 3.Nf3 dxe4 4.Nxe5 Bd6 5.Bc4 Bxe5 6.fxe5 Qd4 7.Qe2 Qxe5 8.d4 Qxd4 9.Nc3 Nf6 10.Be3 Qd8 11.O-O h6 12.Bc5 Nbd7 13.Qxe4+! (13...Nxe4 14.Bxf7 mate) 1-0
Anderssen - D. Rosenthal, Vienna 1873 1.e4 e5 2.Nf3 Nc6 3.Bc4 Bc5 4.b4 Bxb4 5.c3 Ba5 6.d4 exd4 7.O-O d3 8.Qb3 Qf6 9.Re1 Nge7 10.Bg5 Qg6 11.Bxe7 Kxe7 12.e5 Kf8 13.Nbd2 Bb6 14.Ne4 Nd8 15.Qa3+ Ke8 16.Nf6+ (16...gxf6 17.exf6+ mates) 1-0
Riemann - Anderssen, Breslau 1876 1.e4 e5 2.f4 exf4 3.Bc4 Qh4+ 4.Kf1 d5 5.Bxd5 Nf6 6.Nc3 Bb4 7.e5 Bxc3 8.exf6 Bxf6 9.Nf3 Qh5 10.Qe2+ Kd8 11.Qc4 Re8 12.Bxf7 Qxf3+ 13.gxf3 Bh3+ 14.Kf2 Bh4+ 15.Kg1 Re1+ 16.Qf1 Rxf1 mate 0-1
J. Zukertort - Anderssen, Breslau 1865 1.e4 e5 2.f4 exf4 3.Nf3 g5 4.Bc4 g4 5.Ne5 Qh4+ 6.Kf1 f3 7.d4 Nf6 8.Nc3 Nc6 9.Bxf7+ Kd8 10.Bb3 Nxe5 11.dxe5 fxg2+ 12.Kxg2 Qh3+ 13.Kf2 Bc5+ 14.Ke1 Qh4+ 15.Kd2 Nh5 16.Rf1 Qxh2+ 17.Qe2 Ng3 0-1
גדת טאראס שבצ'נקו
גדת טאראס שבצ'נקו (ברוסית: Набережная Тараса Шевченко) היא גדה הממוקמת על הצד הימיני של גדת נהר מוסקבה ברובע דורוגומילובו במוסקבה.
גדת טאראס שבצ'נקו ממוקמת בין הגשרים בורודינסקי ודורוגומילובסקי. הגדה עוברת מתחת לגשר המטרו סמולנסקי, גשר נובוארבטסקי וגשר בגרטיון. שדרות אוקראינסקי ורחוב קייבסקאיה משקיפים על הגדה.
על גדת טאראס שבצ'נקו, הממוקמת בחלקה מול בניין ממשלת הפדרציה הרוסית - הבית הלבן, מתקיימות לעיתים קרובות פעולות פוליטיות וציבוריות שונות. בפרט, הצעדה הרוסית ואחרים.
הלמס
הלמס (באנגלית: Helms) הוא שם משפחה. {{פירושונים|* אד הלמס – שחקן וקומיקאי אמריקאי
אתר (מיתולוגיה)
במיתולוגיה היוונית היה האתר (Αἰθήρ - אוויר עליון) ההאנשה של "השמיים העליונים", החלל והרקיע. זהו האוויר הטהור אותו נושמים האלים, בניגוד ל"אר" (Ἀήρ), אותו נושמים בני האדם. אתר היה בנם של ארבוס וניקס, ואחיה של המרה. הוא נשמת העולם וכל החי נובע ממנו.
האתר היה גם חומת ההגנה של זאוס; המחסום שנעל את טרטרוס מהקוסמוס.
היסוד החמישי
האתר הוא גם קונספט מסתורי הקשור לאש. מושג יווני זה מגיע כנראה מבן-זוגו ה"אקאשה" ההינדי. ברשימת היסודות הקלאסיים, האתר הוא היסוד החמישי, יחד עם ארבעת האחרים: אש, אדמה, אוויר ומים. האתר מתאים לאש השמיימית. חמשת היסודות הללו אינם אלו המרכיבים את העולם, אלא דווקא אלו המחריבים אותו; אש (תבערה); מים (הצפות); אוויר (רוחות והוריקנים); אדמה (רעידות אדמה). בהקשר זה, האתר הוא חום מוקרן, כמו החום המוקרן מהשמש, שיכול להתפשט בחלל הריק.
אולימפיאדת השחמט 2004
אולימפיאדת השחמט ה-36 אורגנה על ידי פיד"ה וכללה תחרות פתוחה ומספר אירועים נוספים לקידום השחמט. היא התקיימה בקלביה, שבספרד, בין 14 באוקטובר ל-30 באוקטובר 2004.
נבחרת ישראל
באולימפיאדה זו השתתפה נבחרת ישראל שכללה את:
הנבחרת זכתה במקום ה-5.
להלן התוצאות הקבוצתיות:
התחרות לנשים
אולימפיאדת ה-36 לנשים התקיימה במקביל לתחרות הפתוחה.
סיכום כולל
בסיום התחרות הוענק "פרס נונה גפרינדשווילי" לנבחרת עם הישג הכי גבוה בסיכום התחרות הפתוחה ותחרות נשים.
Ghostin
Ghostin (בעברית: רוח רפאים) הוא שיר שהקליטה הזמרת-יוצרת האמריקאית אריאנה גרנדה, ומופיע באלבום האולפן החמישי שלה, Thank U, Next. השיר יצא לאור ב-8 בפברואר 2019, על ידי חברות התקליטים ריפבליק רקורדס, ביחד עם האלבום עצמו.
השיר הגיע למקום ה-15 במצעד שירי הסטרימינג של חברת המצעדים הרשמית.
רקע וכתיבה
השיר בדומה ל-"", "Thank U, Next" ו-"Break Up with Your Girlfriend, I'm Bored" נכתב על ידי אריאנה גרנדה עצמה, ביחד עם פזמונאים נוספים. השיר הוקלט במקור באוקטובר 2018 ביחד עם השיר "Needy", תוך ששניהם נכללו באלבום ההופעה הראשון של גרנדה,.
כמו כן, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, בסמוך לצאת האלבום.
הצלחה
בפברואר 2019, עלה האודיו הרשמי של השיר לערוץ היוטיוב של אריאנה גרנדה. באודיו ניתן לראות את עטיפת האלבום בו נכלל השיר. נכון לאפריל 2020, מונה הצפיות של האודיו עומד על למעלה מ-17 מיליון צפיות. קליפ המילים של השיר צבר למעלה מ-2.8 מיליון צפיות.
בין היתר, הצליח השיר לצבור למעלה מ-194 מיליון השמעות ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
פריץ קולבה
פריץ קולבה (גרמנית: Fritz Kolbe; 25 בספטמבר 1900 - 16 בפברואר 1971) היה דיפלומט גרמני אשר הפך למרגל החשוב ביותר לטובת ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה.
חייו
קולבה הועסק כדיפלומט זוטר על ידי משרד החוץ הגרמני לפני מלחמת העולם השנייה ושובץ במדריד ובקייפטאון, שם סייע לנרדפי הנאצים בהכנת דרכונים מזויפים. סירובו להצטרף למפלגה הנאצית הביא להצבתו בתפקיד פקידותי זוטר בברלין החל מ-1939. בסביבות נובמבר 1941 הוא הפך נחוש לסייע באופן פעיל בהבסת הנאצים. אולם היה זה לא לפני 1943 כשהתעוררה הזדמנות, כאשר עמית אנטי נאצי העביר אותו למשרה רמה יותר, של בלדר דיפלומטי. ב-19 באוגוסט 1943 הופקד בידו שק דיפלומטי אותו הוא היה אמור לשאת לברן, שווייץ. בשהותו שם, הוא ניסה להציע מסמך סטנסיל סודי לשגרירות הבריטית. הבריטים סירבו לו, אז הוא ניסה את מזלו אצל האמריקאים, בתיווך של חבר יהודי, איש משרד החוץ הגרמני בעבר. האמריקאים החליטו לתת סיכוי לעניין. ב-1944 הם הבינו שיש להם ביד סוכן מהמעלה הגבוהה ביותר. הוא קיבל את שם הקוד "ג'ורג' ווד". מפעילו ב-OSS (המשרד לשירותים אסטרטגיים, הגוף שקדם ל-CIA) היה אלן דאלס. בסך הכל, עד סוף המלחמה, הוא העביר 2,600 מסמכים, בין היתר על הפשעים שביצעו הכוחות הגרמניים ועל רצח יהדות אירופה. מאוחר יותר הוא תואר על ידי ה-CIA כ"מרגל החשוב ביותר במלחמה".<BR> הוא סיפק פרטים אודות: דיווחיו של קולבה אודות מצב הרוח בברלין וניתוחיו האישיותיים זכו להוקרה מיוחדת מצד האמריקאים.
ב-1949 ניסה קולבה להתיישב בארצות הברית אך לא הצליח למצוא עבודה הולמת. ב-1951 ניסה להתקבל שוב למשרד החוץ גרמני, אך נדחה, על ידי דיפלומטים בעלי עבר נאצי. בסופו של דבר מצא קולבה עבודה כנציג של חברה אמריקנית למסורים חשמליים.<BR> קולבה נפטר מסרטן בברן, ב-1971.
סקארה ברי
סקָארָה בּרֵי (אנגלית Skara Brae, עיוות מודרני לשם האתר המקורי Skerrabrae) היא התיישבות בנוית־אבן מהתקופה הנאוליתית, השוכנת במפרץ סקייל, שבחופו המערבי של האי מיינלנד באיי אורקני (מצפון לסקוטלנד). רמת השימור הגבוהה של האתר, בהשוואה ליתר היישובים מתקופתו באירופה, זיכתה אותו בתואר אתר מורשת עולמית מטעם אונסק"ו.
עד לשנת 1850, שכנה ההתיישבות תחת לדיונות החול שבמפרץ. סערה בים ורוח עזה פשטו את הדשא מהאזור, וחשפו מספר ממבני ההתיישבות. השרידים החשופים תפסו את עיני תושב האזור, ויליאם ואט, שפצח בחפירות באתר עד לשנת 1846. ואט חשף את שרידי ארבעה מבתי האתר. כעבור כ־50 שנים, נחשפו חלקים נוספים בהתיישבות, כתוצאה ממזג־אוויר דומה. ניסיון שימור הממצאים על ידי בניין חומה מגוננת הביא לחשיפתם של מבנים נוספים. לבסוף, מחקר ארכאולוגי בראשות ויר גורדון צ'ילד שנערך בשנים 1928 עד 1930, חשף את האתר על כל תוכנו. כיום, היישוב הנראה לעין מהווה את שכבת ההתיישבות האחרונה באתר. שכבה זאת מורכבת משמונה תחומי מגורים, המחוברים זה לזה במעברים נמוכים.
התיארוך המקורי של האתר לתקופת הברזל הוסר בשנת 1970, אחר חקירת ממצאים רלוונטיים בטכניקת תיארוך פחמן-14. האתר התקיים כאלף שנים, החל מ־3200 לפנה"ס עד ל־2200 לפנה"ס. כיום האתר עומד בפני סכנת הרס מצד איתני הטבע. בעודו קבור תחת החול המגונן, לא נגרם לו שום נזק, אולם כיום הוא עומד על סף המים, וסכנת הבליה מאיימת לפגוע באתר.
גוסטב קייבוט
גוּסְטָב קֵייבּוֹט (בצרפתית: Gustave Caillebotte; 19 באוגוסט 1848 – 21 בפברואר 1894), היה צייר צרפתי מזרם האימפרסיוניזם.
ביוגרפיה
גוסטב קייבוט נולד בפריז למשפחה מהמעמד העליון. אביו ירש סכום כסף גדול ואף היה איש עסקים אמיד בזכות עצמו, שהתאלמן פעמיים לפני שנשא לאשה את אמו של גוסטב קייבוט. עוד בילדותו של גוסטב קייבוט, נהגה משפחתו לנפוש בבית קיט בחודשי הקיץ, דבר המתבטא ברבים מציוריו.
בעידוד משפחתו סיים בשנת 1868 לימודי משפטים ובשנת 1870 קיבל רישיון לעסוק בעריכת דין. בנוסף היה מהנדס בהכשרתו, ובמהלך מלחמת צרפת–פרוסיה שירת כקצין במשמר הלאומי הצרפתי.
מאפייני יצירתו
לאחר המלחמה החל קייבוט לבקר בסטודיו של הצייר ליאון בונה (Léon Bonnat) בפריז, החל ללמוד אצלו אמנות והצטרף לקבוצת האימפרסיוניסטים. את ציורו המפורסם ביותר "רחוב בפריז: יום גשום" צייר בשנת 1877.
ב-1888 התיישב בפטי ג'נווייה שעל גדות הסיין, שם התגורר קלוד מונה. שני הציירים היו שותפים לאהבת הגינון, הפריחה והטבע. למרות השתייכותו של גוסטב קייבוט לזרם האימפרסיוניסטי, בציוריו ישנה גם השפעה חזקה של הריאליזם. קייבוט צייר ציורים המתארים מראות בתוך בתים: בני משפחה, דיוקנאות, אכילה סביב שולחן, נגינה בפסנתר, קריאה, תפירה ועוד, והן ציורים המתארים נופים עירוניים ונופי טבע.
ב-1893, שנה לפני מותו, הציג קייבוט 26 ציורי פרחים וטבע דומם בגלריית ווינדשטיין.
השקט שנשאר
השקט שנשאר הוא השיר שאיתו התחרתה הזמרת שירי מימון בתחרות האירוויזיון לשנת 2005. מאוחר יותר צורף הפזמון כסינגל השני באלבומה הראשון, שירי מימון.
רקע והכרזה
הפזמון נכתב על ידי פיני ארונבייב ואייל שחר והולחן על ידי ארונבייב. הוא בוצע לראשונה בתחרות הקדם-אירוויזיון ב-2 במרץ 2005, ואיתו זכתה מימון במקום הראשון ובזכות לייצג את ישראל בתחרות האירוויזיון. ב-19 במאי ייצגה מימון את ישראל בחצי הגמר של האירוויזיון, כאשר השיר הוצג בשם "Hasheket Shenishar" וחלקו השני מושר באנגלית. השיר הגיע למקום ה-7 בתחרות וכך העפילה מימון לגמר. בשלב הגמר, אשר נערך ב-21 במאי, סיים השיר במקום ה-4 מתוך 24 מתמודדים. בזכות כך, העפילה ישראל אוטומטית לגמר האירוויזיון 2006, אשר נערך ביוון.
במקביל להכנות לאירוויזיון, הקליטה מימון גרסה באנגלית-מלאה לשיר, בשם "Time To Say Goodbye".
וידאו קליפ
הקליפ שצולם לפזמון הכיל תוכן מסחרי סמוי, ולכן נמנעו בתחילה מלשדרו בערוץ 24. הוא שודר לבסוף, לאחר שהתברר שלמימון לא הייתה האפשרות לממן את הפקתו באופן אחר. הקליפ זכה להצלחה רבה ושודר בתוכנית "המבוקשים" של ערוץ 24 במשך יותר מתשעים יום ובמקום הראשון במשך כשבועיים. הוא אף הגיע למקום הראשון במצעד הקליפים בתוכנית "WORLD CHART EXPRESS" של ערוץ הטלוויזיה MTV באירופה.
פרשת זכויות היוצרים
במרץ 2005, הגישה הזמרת רוית הראל תביעה בבית משפט בטענה להפרת זכויות יוצרים על לחן השיר, אותו לטענתה הלחינה בשנת 1995 ביחד עם פיני ארונבייב. הראל טענה כי במקור הלחינה את השיר באנגלית (בגרסה זו הוא נקרא 'Hero Of My Heart') ודרשה לקבל קרדיט ותמלוגים. בקשתה לצו מניעה זמני נדחתה על ידי בית המשפט המחוזי בטענה כי הדבר עלול להוביל לפסילת השתתפות ישראל באירוויזיון ובכך יפגע הציבור הישראלי. מנכ"ל חברת התקליטים הליקון, רוני בראון, טען כי ארונבייב אכן עבד עם הראל, אולם הכחיש כי השתתפה בכתיבת הלחן.
ביוני 2015, הופיעה הראל לאודישן בעונה השנייה של תוכנית הריאליטי אקס פקטור, בה משתתפת מימון כשופטת. בתוכנית טענה הראל כי פרשה זו הסתיימה עם הסכם בבית משפט שאת פרטיו היא אינה יכולה למסור. ארונבייב מסר בתגובה כי "רוית פנתה לבית משפט ובית משפט דחה את טענותיה. רוית לא רשומה כמלחינת השיר. אינה בעלת זכויות בלחן בשום צורה ושימשה כזמרת בהקלטת השיר".
במאגר הנתונים של אקו"ם, פיני ארונבייב חתום על הלחן באופן בלעדי.
פרנסואה אנדרה פילידור
פרנסואה אנדרה דאניקן פילידור (בצרפתית: François-André Danican Philidor; 7 בספטמבר 1726 – 31 באוגוסט 1795) היה מלחין צרפתי ואחד מגדולי השחמטאים במאה ה-18.
ביוגרפיה
פילידור נולד בצרפת למשפחה עם רקע מוזיקלי. בין אבות משפחתו רבו המוזיקאים, וגם הוא החל את הקריירה שלו בגיל שש במקהלה של המלך לואי ה-15. יש האומרים, שלואי ה-15 רצה לשמוע את המקהלה מדי יום ביומו ואילץ את הזמרים הצעירים להמתין לו שעות. כדי לשעשע את עצמם בזמן ההמתנה שיחקו הזמרים שחמט, וכך גילה פילידור את התחום שהיה עם הזמן לראשי בחייו. בגיל 11 ניסה את מזלו לראשונה בהלחנה וחיבר שיר, ובין השנים 1750 ל-1770 נחשב למלחין אופרה מוביל בצרפת (בין השאר את "טום ג'ונס", אופרה-קומיק שהתבססה תחילה באופן רופף על הרומן עב הכרס של פילדינג, אך לאחר קבלת פנים קרה מצד הקהל הצרפתי, עובדה יצירתו על ידי מישל-ז'אן סדן ובגרסתה זו הייתה לאחת האופרות-קומיק הפופולריות ביותר בשלהי המאה ה-18). בהמשך נרתע מן התחרות בתחום המוזיקה ובחר להקדיש את חייו לשחמט.
ב-1740 לערך החל לבקר באופן קבוע בבית הקפה דה לה רז'אנס (Café de la Régence), מקום המפגש של כל השחמטאים באותה תקופה. את פילידור לימד השחמטאי לגל דה קרמר, שהיה בכיר שחמטאי צרפת באותה התקופה. כשהיו משחקים, היה נוהג לגל לתת לפילידור צריח כיתרון, אך לאחר שלוש שנות אימונים יכולתו של פילידור כבר עלתה על זו של מורהו. בשנת 1747 ביקר פילידור באנגליה, שם ניצח את פיליפ סטמה בתוצאה שכללה 8 ניצחונות, תיקו אחד והפסד בודד, וזאת אף על פי שפילידור שיחק בשחור בכל אחד מהמשחקים.
פילידור, שהיה חזק מרוב מתחריו בני זמנו, נמנע מלשחק נגדם, משלב זה ועד סוף ימיו, אם לא הסכימו לקבל יתרון של כלי או רגלי. המאורע השחמטאי המשמעותי ביותר של אותה תקופה היה ספר שחמט חדשני, שפילידור חיבר ב-1749, בשם "ניתוח משחק השח" Analyse du jeu des Échecs. הספר הודפס בלמעלה מ-70 מהדורות ותורגם לשפות רבות. פילידור ניתח בספרו לראשונה, בצורה שיטתית, תשע פתיחות בשחמט. השיטה שבה נקט מתקרבת לניתוח מדעי, ומהניתוח הוא הסיק עקרונות כלליים שניתן ליישם במשחק.
הוא היה אחד הראשונים שראו חשיבות בעקרונות של משחק עמדתי, המבוסס על מבנה הרגלים. הוא טען ש"הרגלים הם הנשמה של המשחק, ובהתאם להם תיבנה הצלחת המתקפה או המגננה". דוגמה למימוש אמירה זו היא העמדת הרגלים בקדמת העמדה, ואת הכלים מאחוריהם.
פילידור גילה את העיקרון הנצחי של תיאום הכוחות - "התקפות אמיתיות מנוהלות על ידי המאמץ המאוחד של כלים רבים" (בהיבט זה תלמידו הטוב ביותר היה מורפי) והוא ניסח מספר כללים נוספים בעלי חשיבות:
המשחק, לפי תאוריית הרגלים, התארך לעיתים קרובות, והגיע עד לשלב הסיום (דבר חריג בתקופה זו). הנטייה של פילידור לחקור התבטאה גם בתחום זה, וצעד גדול בתחום ניתוח הסיומים היוו האנליזות של סיומי "צריח ורגלי נגד צריח" או כפי שמקובל לכתוב KRpKR (סיום בן חמישה כלים כשלכל צד מלך וצריח ולצד אחד רגלי - כיום מנותחים סיומים אלו באופן מלא על ידי מחשבים רבי עוצמה).
המשך התקדמות השחמט בתקופת פילידור נפגעה מכך שרמתו של פילידור הייתה במרחק רב מעל יתר מתחריו. איש מלבדו לא היה מסוגל ליישם בהצלחה את העקרונות הללו, ומי שניסה, ביצע תמרונים שלא הניבו תוצאות. עולם השחמט לא היה מוכן לעקרונות הכלליים של משחק עמדתי, במיוחד לא בעמדות סגורות. עד שלהי המאה ה-19 שלטה הנטייה הרומנטית של האסכולה האיטלקית.
פאקימה
פַּאקִימֶה (בספרדית: Paquimé), או גם קאסאס גראנדס (Casas Grandes, מילולית: "בתים גדולים") הוא אתר ארכאולוגי פרה-קולומביאני בצפון מדינת צ'יוואווה שבצפון מקסיקו. בניית האתר מיוחסת לתרבות מגיון. פאקימה, קאסאס גראנדס הוכרז כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו ב-1998, ובחסות (בראשי תיבות INAH). הוא צורף לתוכנית  ב-2015.
פאקימה הוא אתר תרבות מגיון בין הגדולים והמורכבים ביותר באזור. ההתיישבות החלה לאחר שנת 1130, והבניינים הגדולים יותר התפתחו לדירות רבי קומות לאחר שנת 1350. הקהילה ננטשה בערך בשנת 1450. פאקימה נחשב לאחד האזורים הארכאולוגיים המשמעותיים ביותר של תרבות מגיון בצפון-מערב מקסיקו. הוא קשור לאתרים אחרים של תרבות מגיון באריזונה וניו מקסיקו בארצות הברית, וממחיש את מרחב ההשפעה של תרבות מגיון. מתחם פאקימה שוכן בעמק רחב ופורה על הנהר קאסאס גראנדס או הנהר סן מיגל, 56 קילומטרים דרומית לעיירה ו-240 קילומטרים צפונית-מערבית לבירת המדינה, העיר צ'יוואווה. היישוב הסתמך על חקלאות שלחין.
האזור הארכאולוגי כלול בתחומי המועצה האזורית. העמק והאזור היו מיושבים על ידי קבוצות של ילידים במשך אלפי שנים.
תרבות פרה-קולומביאנית
בין השנים 1130–1300, החלו תושבי האזור החלו להתקבץ ביישובים קטנים בעמק פורה רחב זה. היישוב המזוהה הגדול ביותר ידוע כיום בשם פאקימה או קאסאס גראנדס. זה התחיל כקבוצה של 20 מקבצים או יותר של בתים, כל אחד עם רחבה וחומה סוגרת. דירות מגורים אלה שהיו בנויים מחמר (אדובי) והיו בני קומה אחת חלקו מערכת מים משותפת. עדויות מראות שלפאקימה הייתה מערכת בקרת מים מורכבת שכללה מערכות ניקוז תת-קרקעיות, מאגרי מים, תעלות מים שהגיעו לבתים ומערכת ביוב.
לאחר שהיישוב נשרף בערך בשנת 1340, נבנה קאסאס גראנדס מחדש בבנייני דירות מרובי קומות שהחליפו את הבניינים הקטנים. קאסאס גראנדס כלל כ-2,000 חדרים סמוכים הבנויים מחמר (אדובי), מגרשי כדור מסו-אמריקאים בצורת האות I, פלטפורמות מחופות באבן, תלים בדמות בעלי חיים ואזור שוק. כ-350 אתרי התיישבות קטנים אחרים נמצאו באזור קאסאס גראנדס, חלקם במרחק של 70 קילומטרים משם. ארכאולוגים משערים שהאזור שנשלט ישירות על ידי קאסאס גראנדס היה קטן יחסית, והשתרע עד כ-30 קילומטרים מהעיר. ייתכן שהאוכלוסייה הייתה בת כ-2,500 תושבים בקאסאס גראנדס עם אולי 10,000 איש שחיו באזור שליטתו.
מלאכות יד מיוחדות כללו ייצור פעמוני נחושת וקישוטים, כלי חרס גדולים וחרוזים מרכיכות ימיות. מוצרים אלה הופצו כנראה באמצעות רשת מסחר נרחבת. לכלי החרס מקאסאס גראנדס היו משטח לבן או אדמדם, עם עיטורים בכחול, אדום, חום או שחור. בעבר הם נחשבו לעיתים לייצור טוב יותר מכלי החרס שיוצרו באותו אזור בתחילת המאה ה-20. קערות וכלים בצורת דמויות נוצרו לעיתים קרובות בצורת דמות אדם צבועה. כלי החרס מקאסאס גראנדס נסחרו בין העמים הפרהיסטוריים ברחבי צפון מקסיקו וצפונה עד ניו מקסיקו ואריזונה של ימינו.
הארכאולוג סטיבן לקסון (Stephen Lekson) ציין כי פאקימה שוכנת בערך באותו קו אורך כמו קניון צ'אקו וחורבות אצטק, עם סטייה של קילומטרים ספורים בלבד. אתר צ'אקו הגיע לשיאו התרבותי תחילה, אחר כך חורבות אצטק ופאקימה. קווי הדמיון בין אתרים אלה עשויים להצביע על כך שהיה קשר טקסי בין האליטות ששלטו בהם. לקסון משער כי לאחר שגורשו האליטות השולטות מצ'אקו, הן ביססו מחדש את ההגמוניה שלהן על האזור של אצטק ומאוחר יותר בפאקימה. אולם רעיון זה נותר שנוי במחלוקת ואינו מקובל כל כך. הוצע, ומקובל יותר, שניתן למצוא את מקורה של פאקימה בקשר שלה עם תרבות מגיון.
האתר הארכאולוגי
בזמן הכיבוש הספרדי, היה אזור קאסאס גראנדס משובץ בתלים מלאכותיים, מהם שדדו בוזזים גרזני אבן, כלי אבן לטחינת תירס וכלי חרס מסוגים שונים.
לפני החפירה הארכאולוגית המשמעותית הראשונה היו חלקים נכבדים של מבנים מהתקופה הפרה-קולומביאנית במרחק של כחצי קילומטר מהיישוב המודרני. ההריסות נבנו מבלוקים של בוץ וחצץ שיובשו בשמש, בעובי של כ-56 סנטימטר, ובאורך לא סדיר, בדרך כלל כ-0.9 מטר, ככל הנראה נוצרו ויובשו במקום. נראה שהקירות העבים היו מטויחים הן מבפנים והן מבחוץ. המבנה העיקרי השתרע על 240 מטרים מצפון לדרום, ו-76 מטרים ממזרח למערב. הוא היה בדרך כלל מלבני, ונראה כי הוא מורכב משלוש יחידות נפרדות המחוברות לגלריות או לקווים של בניינים תחתונים.
החצאים המזרחיים והמערביים של העיר מחולקים על ידי קיר אבן ומאגרי מים. המונומנטים במזרח הם מבני אדובי ישרים המשמשים בעיקר לצורכי מגורים וייצור. המבנים במערב, לעומת זאת, הם תלוליות אדמה פתוחות מרופדות באבן לתצוגות ציבוריות. מבנה ויזואלי זה מגדיר את הצד המזרחי כמייצג כלפי העמים מתרבות הפואבלו באמריקה הצפונית ובמערב כמתייחס לתרבויות מהדרום במסו-אמריקה. מוטיב ויזואלי זה נפוץ בכל האתרים האחרים החולקים את אותו קו אורך, דבר המצביע על כך שהם נבנו על ידי קבוצה תרבותית משותפת.
היישוב כלל פתחים בצורת האות T ודיסקיות אבן בתחתית עמודי תמיכה בתקרה, שניהם ייחודיים לאדריכלות של תרבות הפואבלו. בקאסאס גראנדס היו מגרשי למשחק כדור, אף על פי שהם היו קטנים יחסית לאתרים מרכזיים אחרים. צורת מגרשי הכדור בפאקימה היא הצורה הקלאסית של האות I כפי שהתגלו במסו-אמריקה, ולא בצורת אליפסה כפי שהתגלו בתרבות הוהוקם בדרום ובמרכז אריזונה.
מטאוריט ברזל במשקל 2,300 קילוגרם נמצא באחד החדרים, עטוף בקפידה בפשתן. המטאוריט מוצג באולם הגאולוגיה, אבני החן והמינרלים על שם ג'נט אננברג הוקר במוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע שבוושינגטון.
חפירות באחד המתחמים הניבו שברי קליפת ביצים, שלדי ציפורים ועקבות של מוט עמידה לתוכים מעץ. בנוסף, ישנה נוכחות של שורה של כלובי תוכי ארה במרכז האתר. הארכאולוגים הגיעו למסקנה שהקהילה ייבאה אוכלוסייה ראשונית של ארה ארגמנית ממסו-אמריקה וגידלה אותם כיוון שנוצותיהם נחשבות לקדושות וחשובות בטקסים המסו-אמריקאים.
אוסף גדול של כלי חרס של קאסאס גראנדס מוחזק כיום על ידי מוזיאון העמים והתרבויות (Brigham Young University Museum of Peoples and Cultures) באוניברסיטת בריגהאם יאנג בפרובו, במדינת יוטה. גם אוניברסיטת סטנפורד בקליפורניה מחזיקה בחפצי חרס מהאתר. קבוצה של 23 כלי חרס מהאתר נרכשה על ידי המוזיאון הבריטי בשנת 1979. תערוכת קבע חדשה: "ללא גבולות: ההיסטוריה העמוקה של פאקימה" (The Deep History of Paquimé), נפתחה ב באריזונה. שאר שרידי התרבות החומרית שהתגלתה בפאקימה נמצאים בקאסאס גראנדס ומטופלים על ידי, מדינת צ'יוואווה והעיר צ'יוואווה.
חורבות קאסאס גראנדס דומות לחורבות קרובות ליד וסאלינס בניו מקסיקו, כמו גם באריזונה ובקולורדו. ההנחה היא שהם מייצגים קבוצות תרבותיות הקשורות וקרובות לתרבות מגיון. , מראשוני האתנולוגים, טען בספרו "הגזעים הילידים של המדינות הפסיפיות באמריקה הצפונית" (1874The Native Races of the Pacific States of North America, 1874) כי הם קשורים לבני שבט ההופי המודרניים, שכונו בתקופתו "מוקי" (Moqui). חוקרים בני זמננו לא זיהו במדויק את צאצאיהם של אנשי קאסאס גראנדס.
הקמתו וסופו של קאסאס גראנדס
שלוש תאוריות אחרות מתחרות מנסות להסביר את קיומה. הארכאולוג האמריקני צ'ארלס די פסו (Charles Corradino Di Peso; 1920–1982) קידם את התאוריה לפיה קאסאס גראנדס היה יישוב נידח עד לסביבות שנת 1200 לערך כאשר (סוחרים) מהאימפריה האצטקית או ממדינות מסו-אמריקאיות אחרות מדרום הפכו אותה למרכז מסחר ראשי. תאוריה מנוגדת באופן גורף היא שקאסאס גראנדס הוקם על ידי האליטות של התרבות הפואבלו מהצפון שעזבו את קניון צ'אקו ואזורים אחרים במהלך הידרדרותם. התאוריה השלישית היא שקאסאס גראנדס היא יצירה מקומית בלבד, קהילה שצמחה עם הזמן עד ששלטה באזור שלה ואימצה כמה מנהגים דתיים וחברתיים מהציוויליזציות של מסו-אמריקה. קיימת הסכמה אקדמית מקובלת לפיו קיים מסחר בין התרבויות של מסו-אמריקה, ודרום-מערב ארצות הברית, אם כי לא בהיקף גדול או מתוכנן. מכיוון שלא הייתה קיימת מערכת כמו הפוצ'טקה בצפון, השרידים האדריכליים לאורך כל הדרך חולקים ידע משותף מצפון לדרום, שכלל מרכזי אוכלוסייה עתיקים כגון בסנייקטאון.
קאסאס גראנדס ננטש בשנת 1450 בערך. לא ברור אם הוא ננטש באיטיות במשך שנים או במהירות. חוקר הארצות הספרדי גילה את אתר קאסאס גראנדס בשנת 1565. שבטי אינדיאנים סמוכים לאתר, נוודים שלא עסקו בחקלאות, כנראה או חאנו (Jano), אמרו לו שמלחמה עם תושבי כפר, בני ה, ארבעה ימי מסע מערבה גרמה לנטישתו של קאסאס גראנדס, וכי התושבים עברו למקום אחר, שישה ימי מסע צפונה. סיפור זה מצביע על כך שאנשי קאסאס גראנדס הצטרפו לאנשי הפואבלו בריו גראנדה בניו מקסיקו.
תאוריות אחרות הן שאנשי קאסאס גראנדס היגרו מערבה לסונורה והצטרפו או הפכו לקבוצה האתנית של האופטה שהספרדים מצאו באמצע המאה ה-16 כשהם חיים ב"מדינוניות", מדינות עיר קטנות, אך מאורגנות היטב. ייתכן גם שקאסאס גראנדס נזנח כיוון שההזדמנויות היו טובות יותר במקומות אחרים. ידוע כי קהילות אחרות בדרום-מערב ננטשו לטובת משכן חדש.
השפה בה דיברו תושבי קאסאס גרנדס אינה ידועה. בהתחשב בהשפעה המסו-אמריקנית על קאסאס גראנדס, ככל הנראה הייתה נאוואטל שפה נפוצה, אך זו לא הייתה השפה העיקרית של התושבים.
פגיעות
פגיעוּת היא מידת היותו של משהו חשוף לפגיעה. ניתן להגדיר את הפגיעות גם כההיפך מעמידוּת. אם עמידות מוחלטת (של מישהו או משהו) תקבל את הערך 1, הפגיעות תהיה במקרה זה 0. כלומר, העמידות היא 1 פחות הפגיעות. מחקרים העוסקים בפגיעות קיימים בתחומים רבים כמו למשל: עוני, בריאות הציבור, ביטחון לאומי, אקולוגיה, הנדסה, פוליטיקה (פגיעות הדמוקרטיה למשל) ועוד.
אליפות וימבלדון 2006
אליפות וימבלדון 2006 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-26 ביוני והסתיימה ב-9 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים, זוגות נשים וזוגות מעורבים.
הפרסים
מנצחי תחרויות קיבלו את הפרסים הבאים:
סך הפרסים באליפות היה £10,378,710.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 128 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. השנה דורגו 32 טניסאיות. להלן ה-16 טניסאיות הראשונות שזכו לדירוג:
במשחק הגמר אמלי מורסמו מצרפת נפגשה עם ז'וסטין הנין מבלגיה וניצחה ב-3 מערכות. באותה שנה היא ניצחה גם באליפות אוסטרליה הפתוחה.
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. מנצחות תחרות 2005 השתתפו גם השנה אך עם פרטנרים חדשים. 16 זוגות דורגו:
במשחק הגמר ין דזה וג'נג ג'יה מסין נפגשו עם וירחיניה רואנו פסקואל מספרד ופאולה סוארס מארגנטינה שלא היו מדורגות וניצחו אותן ב-3 מערכות.
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. 16 זוגות דורגו:
במשחק הגמר בוב ומייק בריאן מארצות הברית נפגשו עם פבריס סנטורו מצרפת וננד זימוניץ' מסרביה ומונטנגרו וניצחו אותם ב-4 מערכות. באותה שנה הם ניצחו גם באליפות אוסטרליה הפתוחה.
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. מנצחי תחרות 2005 לא השתתפו השנה בתחרות. 16 זוגות קיבלו דירוג:
במשחק הגמר אנדי רם מישראל וורה זבונרבה מרוסיה שיחקו נגד בוב בריאן וונוס ויליאמס מארצות הברית שלא היו מדורגות וניצחו אותם בשתי מערכות.
ישראל בווימבלדון
טניסאים ישראלים השתתפו בכול התחרויות למעט תחרות הגברים.
בתחרות הנשים היו 2 טניסאיות ישראליות:
בתחרות זוגות נשים היו 2 טניסאיות ישראליות:
בתחרות זוגות גברים הזוג הישראלי אנדי רם ויוני ארליך היה מדורג במקום ה-5. בסיבוב הראשון הם שיחקו נגד זוג צ'כי וניצחו אותו ב-3 מערכות. בסיבוב השני הם ניצחו ב-4 מערכות. בסיבוב השלישי הם שיחקו נגד זוג צ'כי שהיה מדורג במקום ה-4 והפסידו ב-4 מערכות.
בתחרות זוגות מעורבים טניסאים ישראלים השתתפו ב-3 זוגות, אשר כולם זכו לדירוג:
וי פור ונדטה
וי פור ונדטה (באנגלית: V for Vendetta; "וי עבור נקמת דם" כאשר וי היא האות הראשונה במילה Vendetta, נקמת דם באנגלית) הוא רומן גרפי פוליטי דיסטופי בכתיבתו של אלן מור ובאיורו של דייוויד לויד אשר הופיע לראשונה ב-1981, בשחור-לבן, בחוברות האנתולוגיה החודשיות Warrior מבית Quality Comics הבריטית ומיד הפך ליצירת פולחן עבור מעריצי הקומיקס.
בשנת 1985, לאחר 26 גיליונות, הרצתו של הקומיקס בוטלה, ורק ארבע שנים מאוחר יותר השלימו מור ולויד את הסאגה של V, גיבור הקומיקס, והוציאו את הסדרה בשלמותה כאוגדן בשנת 1989. כעבור כמה שנים יצאה מחדש תחת חותם ורטיגו מבית DC קומיקס. הקומיקס טומן בחובו מסרים על זכויות האדם וכוחו בחברה ומעלה שאלות מוסריות נוקבות בנושאים של פשיזם, טרור, מוסר לאומי ואחריות חברתית.
חנות הספרים "Forbidden Planet" מיקמה את האוגדן במקום השלישי ברשימת 50 הרומנים הגרפיים הטובים ביותר שלה.