cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מדיניות רווחה בישראל
1995 ואילך
בתקופת ממשלותיהם של בנימין נתניהו ושל אהוד ברק אשר נבחרו בבחירות ישירות ניכרה כבר נטייתם של מקבלי ההחלטות לכיוון של ליברליזציה של מדיניות הרווחה. זאת, למרות שנראה כי החברה הישראלית לא לגמרי זנחה ערכים סוציאל-דמוקראטיים. אולם המצב הפוליטי שהתהווה, ובו מפלגה שבאותה עת הייתה מפלגה חברתית מובהקת – "התאחדות הספרדים העולמית שומרי תורה" (ש"ס) היוותה לשון מאזניים ובכך צברה עצמה פוליטית לא פרופורציונלית – גרמה לדחייה של העברת המדיניות בפועל. מקרה מעניין שמדגים נושא זה הוא המקרה של קצבאות הילדים - העברתו וכישלונו של "חוק הלפרט". החוק הועבר בשלהי כהונת ממשלתו של אהוד ברק – בנובמבר 2000, ועיקרו היה הגדלה ניכרת של הקצבאות החל מהילד החמישי ואילך. שינוי זה נועד להטיב מאוד עם משפחות בעלות ילדים רבים, בעיקר במגזר הערבי והחרדי. החוק נותר בתוקפו במשך פחות משלוש שנים, ובמשך שנים אלו התעורר דיון ציבורי ותרעומת ציבורית אשר חרגה מתחומי השלכותיו הכלכליות של החוק. רוב כמעט מוחלט בקרב האליטה התקשורתית הביע עמדות ליבראליות מובהקות, ותרעומת ציבורית לא אחרה להגיע בעקבות זאת. נראה כי עליית כוחה של המפלגה הליבראלית והאנטי כפייה דתית – "שינוי" בבחירות של שנת 2001 היא "תגובת נגד" לכוחם של החרדים. ביוני 2003 ביטלה ממשלתו של אריאל שרון, שכללה את "שינוי", את הטבות חוק הלפרט והנהיגה קצבת ילדים אחידה לכל ילד שנולד מאז.
מבחינה אידאולוגית, גם אם לא ברור האם עמדותיו של הציבור הרחב כלפי מדינת הרווחה השתנו, נראה כי עמדותיהם של מקבלי ההחלטות ושל הגורמים החזקים במשק נטו ימינה במידה רבה. גדי טאוב טוען שמדובר בעלייתם של אליטות חדשות, מקרב הבורגנות אשר הודרה ממוקדי העצמה בימיה הראשונים של המדינה, ואשר מבססת את כוחה על הצלחה כלכלית ולא על תרומה למדינה. לפי טאוב ערכיה הליבראליים של אליטה זו באים לידי ביטוי לא רק במסגרת הכלכלית אלא גם בניסיון לבסס את בית המשפט העליון כמוסד "כמעין שלטון על, מחוץ להישג ידו של ההליך הדמוקראטי " ובהתקפה על הערכים הלאומיים הציוניים. מחקרם של כהן ואחרים (2010), אשר היה המחקר היחידי שבחן בצורה רחבה את עמדות הציבור הישראלי כלפי מדינת הרווחה, מצא כי מרביתם של אזרחי מדינת ישראל, מכלל הסקטורים החברתיים, דווקא תומכים במדינת הרווחה ובמדיניות חברתית מרחיבה.
כהן אף טוען, בשונה מחוקרים אחרים, כי לא רק אידאולוגיה ומהלכים אסטרטגיים ארוכי טווח הם אלו המסבירים לרוב את נסיגתה של מדינת הרווחה הישראלית בעשורים האחרונים. הוא מצביע על דומיננטיות של שיקולים אינטרסנטיים קצרי טווח בהתנהלותם של השחקנים השונים בזירת המדיניות החברתית – יותר מאשר שיקולים אסטרטגיים ארוכי טווח השעונים על אידאולוגיה סדורה. כך גם על השתרשותה בישראל של תרבות פוליטית המאופיינת לא פעם באי-לגליזם המובילה ליוזמות כגון "רפואה שחורה", "חינוך אפור" ועוד. בנוסף, הוא מדגיש כי בעשורים האחרונים החברה הישראלית מאופיינת במשבר של "אי-משילות" (חוסר היכולת לעצב מדיניות ציבורית וליישמה בצורה אפקטיבית ולאורך זמן) מה שמוביל מדיניות של "כיבוי שריפות" - גם בזירת המדיניות של מדינת הרווחה.
שומרה (מבנה)
השוֹמֵרַה היא מבנה שמירה קדום המשמש להגנה על החלקה החקלאית בעונה בה היא מעובדת, לעיתים קרובות בכרמי ענבים. השומרה היא לרוב בעלת שתי קומות, שהתחתונה מהן בנויה מקירות עבים העשויים מאבני גוויל, ומשמשת לאחסון של הענבים והעליונה הייתה בעצם סוכת-שמירה, ובה הוצב השומר על החלקה ועל התפוקה החקלאית. הודות לקירות העבים בקומה התחתונה (עובי הקיר יכול להגיע אף למטר) הטמפרטורה בחדרי השומרה נמוכה יחסית לחוץ והענבים, שבתנאים רגילים תוססים די מהר, נשמרים טריים. בעונת הבציר היה נהוג לעיתים שהפועלים, או אפילו כל המשפחה תעבור לגור זמנית בשומרה, כדי לחסוך את ההליכה הביתה בבוקר ובערב.
בארץ ניתן לראות שומרות רבות בהרי ירושלים ובאתרים בהם נשארו שרידים של חקלאות עתיקה. ביהודה ושומרון ישנן עדיין שומרות רבות פעילות וניתן לראות בהן שומר או מנעול. רעיון השומרה מוזכר מספר פעמים בספרי הנביאים (למשל ישעיהו ה' ב') מה שמלמד על שייכותה לתרבות באותה תקופה. הרעיון מוזכר גם בברית החדשה (הבשורה על-פי מרקוס י"ב א'). חוקרי הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל תיארו בשנות ה-70 של המאה ה-19 את השומרות כ"שריד נוסף לאדריכלות היהודית (הקדומה)", וציינו כי מדובר כמבנים חזקים וגסים שניתן למצוא בסמוך לגתות ולקברים חצובים בסלע.
השם "שומרה" מופיע לראשונה בספרות חז"ל ובשנת 2016 האקדמיה ללשון העברית אישרה אותו כחלופה למילה 'בודקה', ביתן שמירה או מבנה שמירה.
88FM
88FM הייתה תחנת רדיו ישראלית, שפעלה במסגרת קול ישראל במשך כ-22 שנים. התחנה סיימה את שידוריה ב-14 במאי 2017, בחצות, עם סגירת רשות השידור. למחרת החלה לפעול במקומה תחנה חדשה בשם כאן 88 במסגרת תאגיד השידור הישראלי. במשך שנות קיומה שידרה תחנת הרדיו 88FM מוזיקה מגוונת ואקלקטית והתאפיינה בהשמעת מוזיקה אלטרנטיבית מכל הז'אנרים וקידום אמנים ישראלים חדשים ולא מוכרים, ללא מחויבות לפלייליסט או לתכתיבי רייטינג. בין הפרויקטים של התחנה היו "88-70-60" (שירי שנות השישים והשבעים המשודרים בשבתות) ו"לילה של אלבומים" (השמעה ברצף של תקליטי מופת מכל הזמנים בלילות) כמו גם ימי שידורים מיוחדים בחגי ישראל, מרתונים שהוקדשו לנושאים שונים ומגוונים.
היסטוריה
התחנה הוקמה באוגוסט 1995 ופעלה כמעט 22 שנה עד לסגירתה ב-14 במאי 2017, היום בו תמו שידורי קול ישראל. ב-15 במאי 2017 החלה לפעול במקומה תחנת הרדיו החדשה כאן 88.
אטרוסקים
מוצא
לא קיימת תמימות דעים לגבי מוצאם של האטרוסקים. יש השערה המבוססת על האמור בכתבי הרודוטוס כי הגיעו מאזור לידיה שבאסיה הקטנה בערך במאה ה-10 לפני הספירה והתיישבו באזור שבין מקום מושבם של השבטים הקלטים מדרום להרי האלפים ובין לאטיום שבמרכזה של איטליה. אזור זה נקרא על ידי האטרוסקים בשם אטרוריה.
88FM
היסטוריה
התחנה הוקמה ביוזמת אמנון נדב, מנהל הרדיו ברשות השידור, כתשובת נגד של קול ישראל לגלגלצ שהוקמה ב-1993. בראשית דרכה נקראה "קול הדרך" ושידרה מוזיקת ג'אז ודיווחי תנועה לנהגים. בהמשך שונה שמה ל"קול הדרך לעסקים", והיא שידרה מוזיקה לצד חדשות כלכלה ועסקים. בשנת 2001 החליפה התחנה את שמה ל-"88FM" ותחת שם זה פעלה עד לסגירתה.
אטרוסקים
מוצא
על פי המחקר המודרני, כל העדויות שנאספו עד כה מצביעות על מקור ילידי של האטרוסקים. יתר על כן, אין עדויות ארכאולוגיות לנדידתם של הלידים לאטרוריה. העדויות המוקדמות ביותר לתרבות שניתן לזהותה כאטרוסקית מתוארכות לשנת 900 לפנה"ס: זוהי תקופת תרבות וילאנובן מתקופת הברזל, הנחשבת לשלב הקדום ביותר של הציוויליזציה האטרוסקית.
לעומת זאת, מחקר גנטי מ-2019 חשף כי מקור האטרוסקים הוא מהערבה האירואסייתית.
88FM
היסטוריה
באוגוסט 2001 הציג שר האוצר, סילבן שלום, את המדיניות הכלכלית של האוצר לשנת 2002 שכללה תוכנית להפרטה של רשת ג' ותחנת 88FM. ביולי 2002 ביטל שר האוצר את תוכנית ההפרטה. בשנת 2003 הוקמה הוועדה לרפורמה בשידור הציבורי בראשות מנכ"ל משרד התמ"ת רענן דינור, שכללה בין השאר המלצה לסגור את תחנת הרדיו 88FM. באוקטובר 2005, הקבינט החברתי-כלכלי אישר את המלצות הוועדה. בעקבות ההחלטה הוגשו שתי הצעות לרכוש את התחנה. מוזיקאים רבים, בהם שלום חנוך, גידי גוב, אריק איינשטיין, יהודית רביץ, אהוד בנאי, אביב גפן, חמי רודנר ואחרים הביעו את עמדתם הנחרצת נגד סגירת התחנה ואת אהבתם אליה כתחנת הרדיו המועדפת עליהם, השומרת על קו מוזיקלי עצמאי ואיכותי. מספר חברי הכנסת תמכו במאבק נגד סגירת התחנה. ולאחר מספר דיונים בוועדת הכספים וועדת החינוך של הכנסת הוחלט לבטל את החלטת הסגירה.
אטרוסקים
מוצא
במאות השנים שחלפו מאז התיישבותם באיטליה פיתחו האטרוסקים תרבות מפותחת מאוד שהתחרתה בתרבותם של היוונים הקדמונים והמצרים הקדמונים, עמים שלאטרוסקים היו קשרים ענפים עמם.
88FM
היסטוריה
בשנת 2004 בוטלו השידורים של מבזקי העסקיים והעדכונים מהבורסה והתחנה שידרה מאז בעיקר דיווחי תנועה ומוזיקה.
אטרוסקים
מוצא
במאות ה-8 וה-7 לפני הספירה השתלטו האטרוסקים לחלוטין על כל צפון ומרכז איטליה, אזור אשר נקרא מאז על שמם אטרוריה.
88FM
היסטוריה
התנודות והשינויים הרבים בתחנה בשנים האחרונות גרמו לפעילויות מחאה שונות של מאזיניה ושל מוזיקאים ישראלים רבים ולהקמת קהילת מאזינים בשם "משמר 88". "משמר 88" הוקם בשנת 2013 לאחר ששר התקשורת גלעד ארדן הודיע על כוונתו לסגור את התחנה. לאחר סגירת 88FM ותחילת פעילותה של כאן 88 תחת התאגיד החלו פעולות מחאה כנגד השינויים שחלו בתחנה החדשה, ובראשם אובדן חופש העריכה של מרבית המגישים, ביטול תוכניות שונות (כדוגמת "מציאות" ו"שומעים חיפושיות") ושינוי שעות הפעילות של תוכניות פופולריות (כגון "נותן ברוק" שהועברה משעות הצהריים לשעות הלילה המאוחרות).
אטרוסקים
מוצא
במהלך המאה ה-3 לפנה"ס נפלו ערים אלו תחת מרותה של רומא באופן סופי.
88FM
עורכים ומגישים
בין השדרנים שעבדו בתחנה היו הבמאי מיכה לבינסון, הזמר מאיר בנאי והפזמונאי אהוד מנור ששידר בתחנה עד יומו האחרון. אסף קרן שידר בתחנה בשנים 1999–2002 והגיש תוכנית בוקר קבועה שנקראה "טיסת בוקר".
אטרוסקים
היעלמותם
במאה ה-6 לפנה"ס החלו האטרוסקים להתנגש ביורדי הים הפיניקים שמרכזם היה בקרת חדשת (קרתגו) שבצפון אפריקה. במלחמה שנמשכה עשרות שנים, הגנו האטרוסקים על נחלותיהם, אולם פירודם ופיצולם הרב (מעולם לא היו ממלכה מאוחדת אלא פדרציה רופפת מאוד של 12 ערים ראשיות וכפרים רבים) ומאבקם בגורם החדש בזירה האיטלקית – רומא, החלישו אותם עד מאוד. בשנת 509 לפנה"ס (על פי המסורת הרומית) סילקו הרומאים את שליטיהם האטרוסקים מרומא. כבר ב-474 לפנה"ס הובס הצי האטרוסקי על ידי קואליציה יוונית, ומאז לא הצליחו לחדש את שלטונם בנתיבי ההפלגה. מאז, הובסו האטרוסקים בכל מלחמותיהם עם רומא עד לכיבושם המלא על ידה במאה ה-3 לפנה"ס וסופם שנטמעו בעם הרומי.
88FM
עורכים ומגישים
פעם בשבוע התארח אמן להופעה חיה באולפן בתוכנית "ג'אם 88" (בכל יום רביעי ב-22:00) והתחנה הקצתה גם משבצות שידור לתוכניות אישיות של יוצרים וזמרים (בין היתר שידרו בתחנה עברי לידר, נינט טייב, ערן צור, מאור כהן, שלמה גרוניך, שלמה יידוב, דנה ברגר, ועוד.)
אטרוסקים
השפה האטרוסקית
על פי הכתובים, שם עמם בלשונם היה רסנה (Rásna, Rasenna) אולם לא ידוע מה פירוש השם בלשונם. היוונים כינו אותם טירניאנים והרומאים כינו אותם אטרוסקים, זהו השם המוכר היום עבורם.
88FM
עורכים ומגישים
בדצמבר 2011 מונה משה מורד למנהל התחנה, במקומו של יובל גנור.
אטרוסקים
השפה האטרוסקית
השפה האטרוסקית נותרה בלתי מפוענחת במשך שנים רבות, ורק לאחרונה פוענחו מרבית כתביהם. הם כתבו בפיתוח אטרוסקי של האלפבית היווני, אולם שפתם לא הייתה יוונית ועד היום אין הכרעה לאיזו משפחת שפות היא שייכת.
תרבות
נמצאו מספר פסלים המעידים על תרבות מפותחת – פסל של זאבה מוצג במוזיאון הקפיטוליני, וכן כדים וחרסים מעוטרים. על פי ממצאים ארכאולוגיים מסתבר כי המוות והנצחת המתים תפסו מקום חשוב בתרבותם. ליד כל ערי האטרוסקים, נמצאו ערי מתים (נקרופוליס).
88FM
עורכים ומגישים
התחנה שידרה מוזיקה במגוון סגנונות: רוק, פופ, רוק מתקדם (פרוגרסיב), מוזיקת עולם, מוזיקה אלקטרונית, מוזיקה לטינית, ג'אז, בלוז ופאנק (Funk); שירים עבריים חדשים לצד מוזיקה לועזית.
אטרוסקים
מעמד הנשים בחברה האטרוסקית
מעמד הנשים בחברה האטרוסקית, היה גבוה למדי יחסית למושגים של העת העתיקה. כך לדוגמה, בניגוד לנשים הרומאיות שקיבלו את שמן מבית האב שלהן, לנשים האטרוסקיות היו שמות פרטיים משלהן שהורשו לשמור עליהם גם לאחר החתונה. לעיתים בקברים ובסרקופגים האטרוסקים נכתב שם הנפטר יחד עם שם אביו ואמו, בניגוד לנוהג המקובל אצל היוונים לכתוב את שם האב בלבד. בפסלים רבים נראית האישה מסבה על צידה, תחת לשבת בצניעות כמנהגן של הנשים הרומאיות. לעיתים נראות נשים מסבות עם גברים, ואף משתתפות במשחקים ובהצגות, בעוד באולימפיאדה לדוגמה הכניסה הייתה מותרת לגברים בלבד. לנשות האצולה גם הותר להחזיק ברכוש פרטי, זכות שאצל היוונים הייתה שמורה לפרוצות בלבד. ייתכן גם שלנשים היו זכויות יתר בעולם הבא.
מחנה ישראל
שכונת מחנה ישראל היא השכונה היהודית השנייה מחוץ לחומות העיר העתיקה בירושלים (אחרי משכנות שאננים) והראשונה שהוקמה על ידי תושבי העיר העתיקה עבור עצמם, בתהליך שכונה "היציאה מן החומות". מחנה ישראל נבנתה על ידי קבוצת יהודים יוצאי צפון אפריקה (מערבים, מוגרבים), ומאוחר יותר עברו לפעול בה גם מוסדות ועד העדה המערבית בירושלים.
אטרוסקים
מעמד הנשים בחברה האטרוסקית
זכויות אלו שניתנו לנשים נתפסו באופן שלילי ביותר בעיני היוונים והרומאים. טיטוס ליוויוס מתאר ביצירתו "דברי ימי רומא", כיצד האטרוסקים נדהמו מפשטותה וצניעותה של לוקרטיה, בעוד נשותיהם שלהם היו שתייניות והוללות. תאופומפוס מתאר באופן שלילי ביותר את נשות האטרוסקים:
88FM
עורכים ומגישים
בין השמות הבולטים ששידרו בתחנה: בועז כהן, משה מורד, רוני ידידיה, יהודית בן-יעקב, בן רד (ששידר בתוכנית נותן ברוק), גליה גלעדי, גלית גורא-עיני, גדי ליבנה, רוני ורטהיימר, גל אפלרויט דורי בן זאב, אלי לפיד ונועם גיל-אור, מודי זנדברג, קובי מנורה, ערן ליכטנשטיין, ירון חי-מנשה, מיכל אסולין, יואב יפת, ענת הראל וטל השילוני.
אטרוסקים
מעמד הנשים בחברה האטרוסקית
ככל הנראה ליוויוס ותאופומפוס הגזימו בתיאוריהם, כיוון שבציורים ובפסלים אטרוסקיים אין תיאורי עירום. מה גם שכל מערכות היחסים המתוארות הן מונוגמיות. סרקופגים שונים כדוגמת סרקופג הזוג הנשוי מתארים יחס של קרבה רבה בין הבעל לאשה, ונראה אף שהבעל מפגין כבוד והערכה כלפי אשתו. השמצות היוונים והרומאים נובעות ככל הנראה מכך שהיוונים והרומאים היו מורגלים בנשים צנועות ופשוטות, ונשים בעלות חופש כה רב נחשבו בעיניהם לזונות, ועמים שהעניקו זכויות יתר לנשים נחשבו בעיניהם לברברים. אם כי ככל הנראה בהדרגה אימצו האטרוסקים את מנהגי שכניהם הרומאים והשתנה גם מעמדן של נשותיהם.
88FM
קישורים חיצוניים
ראיונות וכתבות
אטרוסקים
לוח השנה
ישנם חוקרים הטוענים כי טרקיניוס פריסקוס, אחד ממלכי האטרוסקים, הוסיף חודשיים לשנה בת עשרת החודשים שהייתה נהוגה עד אז. אך לאחר מותו חזרו ללוח שנה בן עשרה חודשים בלבד, עד נומה פומפיליוס שלו מיוחסת הוספת ינואר ופברואר על שם חגו של האל האטרוסקי פברואוס, הנחגג באידו של פברואר.
מחנה ישראל
בניית השכונה ומאפייניה
מספר היושבים בשכונה היה מועט (כ-30 בתי אב בסוף המאה ה-19) והיא נבנתה לאט בגלל מצבה הכלכלי הרעוע של העדה. השכונה נבנתה סביב חצר מרכזית ובה בור מים. בשכונה היו, כנראה, שערים שננעלו בלילות. משבר חברתי בקהילה לאחר מות הרב ומאבקים על ירושה פגעו בשכונה. היא נעזבה מספר פעמים ונתיישבה מחדש גם במאה ה-20.
מטריצת בלוקים אלכסונית
מטריצת בלוקים אלכסונית היא מטריצה אשר על האלכסון שלה מוצבים "בלוקים" שהם גם מטריצות (מסדר נמוך יותר), וכל שאר ערכי המטריצה הם אפסים. דוגמה לכך היא צורת ז'ורדן או הצורה הרציונלית קנונית.
דוגמה
להלן דוגמה של מטריצה 4 על 4, שבנויה משני בלוקים 2 על 2 באלכסון:
תמונה:Diag-blocks-matrix01.png
סכום ישר
דרך נוספת לכתוב מטריצת בלוקים אלכסונית היא באמצעות סכום ישר של מטריצות הריבועיות:. פירוש הסימון הוא שמציבים את המטריצות באלכסון של מטריצה אלכסונית בלוקים (לפי הסדר). כך למשל, בדוגמה לעיל ניתן לכתוב בקיצור A \oplus B.
פעולות
חלק מן הפעולות הטבעיות על מטריצות ניתן לבצע בכל בלוק בנפרד.
נוסחאות אלו עוזרות בחישובים מסוימים, כמו חישוב הפולינום האופייני של מטריצה - מכפלת הפולינום האופייניים של המטריצות באלכסון; והפולינום המינימלי - הכפולה המשותפת המינימלית של הפולינומים המינימליים בבלוקים.
אנטון זבולוטני
אנטון קונסטנטינוביץ' זבולוטני  (13 ביוני 1991, ליפצק, ברית המועצות) הוא כדורגלן רוסי, חלוצה של מועדון הכדורגל צסק"א מוסקבה.
ביוגרפיה
אנטון נולד בעיר אייזפוטה שבמחוז ליפצק, לקונסטנטין זבולוטני, איש צבא. מגיל 5 ועד גיל 7 התעסק באקרובטיקה.
קריירת מועדונים
בגיל צעיר נרשם לבית הספר לכדורגל של מועדון מטאלורג ליפצק ובגיל 13 עבר למוסקבה ונרשם לבית הספר לכדורגל של מועדון צסק"א מוסקבה. הוא שיחק במדי קבוצת הנוער של צסק"א משנת 2008 ובעונות 2008–2010 הופיע ב-41 משחקים והבקיע 11 שערים.
בינואר 2010 עבר לקבוצה הבוגרת של צסק"א, אך בשל פציעה הועבר לשחק בליגת הכדורגל הלאומית בקבוצת וולגאר אסטרחן בה שיחק 16 משחקים והבקיע 6 שערים.
לאחר מכן הושאל לקבוצת אורל יקטרינבורג (2011 — 21 משחקים, 6 שערים) ודינמו בריאנסק (2012 — 13 משחקים, 2 שערים).
בקיץ 2012 עבר ניתוח בברך ובעונת 2012/2013 חזר למדי קבוצת הנוער של צסק"א, אך בתחילת 2013 הועבר לקבוצת אורל, בה החל להתבלט והוא שיחק 30 משחקים והבקיע 4 שערים במשך שנה וחצי. בקיץ 2014 עבר לפאקל וורונז' ובעונת 2014/2015 הופיע ב-19 משחקים והבקיע 10 שערים. במחצית הראשונה של עונת 2015/2016 הבקיע שער 1 ב-18 משחקים.
בינואר 2016 הושאל לקבוצת טוסנו בשל הירידה ביכולותיו ועד סוף העונה הבקיע 4 שערים בעשרה משחקים. לפני תחילת עונת 2016/2017 נרכש על ידי טוסנו והפך לחלוץ מרכזי ולמלך השערים של הקבוצה בעונת 2016/2017, שבעקבותיה העפילה טוסנו לליגת העל הרוסית בכדורגל.
בדצמבר 2017, בשל יכולותיו בטוסנו הוזמן לחתום בשורות זניט סנקט פטרבורג למשך 3.5 שנים, תמורת 1.5 מיליון יורו. את הופעת הבכורה שלו עשה במשחק נגד סלטיק במסגרת שלב 32 האחרונות בליגה האירופית. את שער הבכורה שלו במדי זניט הבקיע במחזור 30 האחרון בניצחון 0–6 של קבוצתו על סק"א חברובסק, ב-13 במאי 2018. את שער הבכורה במפעלים האירופיים הבקיע במשחק הפלייאוף של הליגה האירופית במשחק של זניט נגד מולדה, ב-23 באוגוסט 2018. במדי זניט ספג ביקורת רבה על כושרו הנמוך והיותו חלוץ כדורגל שממעט מאוד להבקיע שערים. בתחילת עונת 2019/2020 נודע על התעניינות בו מצד קבוצות אופה וסוצ'י, אך הוא סירב לעבור בשל חשש מהורדה בשכרו. בשל כך, ביולי 2019 הועבר לקבוצת המילואים זניט-2 סנקט פטרבורג ובמדיה הופיע ב-16 ביולי 2019 במשחק נגד מורום במסגרת ליגת הכדורגל המקצוענית, שבו בישל את שער הניצחון של קבוצתו.
באוגוסט 2019 עבר לסוצ'י. הוא ערך את הופעת הבכורה בקבוצה במשחק השוויון נגד אורנבורג ב-16 באוגוסט 2019. את שער הבכורה הבקיע במשחק המחזור השביעי נגד אורל, ב-26 באוגוסט 2019. ב-4 באוקטובר 2020 הבקיע לראשונה דאבל שהעניק ניצחון לקבוצתו במשחק מול רוסטוב במחזור העשירי בניצחון 4:2.
במאי 2021 עבר למועדון צסק"א מוסקבה.
קריירה בנבחרת
ב-16 באוגוסט 2017 זומן למחנה האימונים של הנבחרת הלאומית בנובוגורסק ושיחק במשחקי הידידות של נבחרת רוסיה בכדורגל נגד ו. הוא נכלל ברשימת ההרכב המורחב של למונדיאל 2018 ובהרכב הנבחרת לליגת האומות של אופ"א 2018/2019. את שער הבכורה שלו הבקיע במשחק ידידות נגד  שבו עלה לראשונה בהרכב הפותח, במשחק שהסתיים בניצחון נבחרתו 5:1 ב-10 בספטמבר 2018.
חייו האישיים
הוא נשוי ואב לתינוק.
ליגת העל בכדורסל
אלופת המדינה לעונת היא קבוצת מכבי תל אביב. מכבי תל אביב היא הקבוצה היחידה המשתתפת בליגה מאז היווסדה.
היסטוריה
שורשי הליגה הלאומית הראשונה הונחו ב-1947, כאשר מרכז "מכבי" הגיש בקשה נפרדת להקמת התאחדות כדורסל בישראל, וב-1948, לאחר קום המדינה, פיב"א חייבה את שתי ההתאחדויות להתאחד. מעשית המשיכו שתי ההתאחדויות להתקיים במקביל, עד הקמת ההתאחדות לספורט בישראל בשנת 1951, מה שסלל את הדרך להקמת ליגה לאומית מאוחדת.
משמונה הקבוצות שייסדו את הליגה נותרו ארבע בלבד: מכבי תל אביב, הפועל תל אביב, הפועל חולון ומכבי חיפה.
להלן רשימת 8 הקבוצות ששיחקו בליגת העל כשזו יצאה לדרך בשנת 1954, לפי סדר מיקומן:
בתחילת עונת לראשונה חייב איגוד הכדורסל את כל קבוצות הליגה לארח את משחקיהן באולמות סגורים ולא במגרשים פתוחים.
מיום הקמת הליגה זכו באליפות המדינה 8 קבוצות: מכבי תל אביב זכתה ב-56 אליפויות, הפועל תל אביב זכתה ב-5 אליפויות (כולן בשנות ה-60), הפועל גליל עליון זכתה באליפות בשנת 1993, הפועל חולון בשנת 2008 ובשנת 2022, הפועל גלבוע גליל בשנת 2010, מכבי חיפה בשנת 2013, הפועל ירושלים בשנת ובשנת, ומכבי ראשון לציון בשנת.
מלך הסלים של הליגה בכל הזמנים הוא דורון ג'מצ'י אשר קלע 9611 נקודות, כמחצית מהן במדי מכבי תל אביב.
עד פברואר 2023 מאיר טפירו היה שיאן ההופעות של הליגה, עם 511 הופעות בליגה הבכירה, אז נשבר שיא ההופעות על ידי גיא פניני.
קווין מגי הוא השחקן עם ממוצע הנקודות הגבוה למשחק - 25.7.
1954–1979: עונה סדירה בלבד
משנת הקמת הליגה ועד סוף שנות ה-70 התקיימה ליגה סדירה בלבד בשני סיבובים של משחק בית וגומלין במשחק חוץ. מוליכת הליגה בסיום הליגה זכתה באליפות, בלבד מעונה אחת שבה הונהג שלב שני שאליו מעפילות 6 הראשונות ששוב משחקות זו מול בשיטת ליגה, שמוליכת הבית זוכה בסיום באליפות.
1979–1989: צורות מוקדמות של פלייאוף
בשנת 1979 הוכנס פורמט פלייאוף, ושמונה הראשונות התמודדו זו מול זו (מקום ראשון מול שמיני, שני מול שביעי וכך הלאה) בסדרות של הטוב משלושה משחקים, כשלקבוצה בעלת המיקום הגבוה יותר יתרון ביתיות. מנצחות סדרות רבע הגמר (מנצחת מקום ראשון-שמיני נגד מנצחת מקום רביעי-חמישי וכך הלאה) וחצי הגמר התמודדו בסדרת גמר של טוב משלוש כאשר המנצחת בסדרת הגמר זוכה באליפות.
הפורמט בוטל לאחר עונה והוחזרה הליגה הסדירה, אך כעבור שנתיים הפורמט הוחזר, כשהפעם התווסף "בית גמר" בשיטת ליגה-בסיום העונה הרגילה משוחק פלייאוף של 6 הראשונות בסיום הליגה הסדירה בסדרות של הטוב משלושה. המנצחות בסדרות עולות לבית גמר בשיטת ליגה של 3 קבוצות ושני סיבובים, מוליכת הבית בסיום זוכה באליפות.
בשנה שלאחר מכן בוטל בית הגמר והונהג פלייאוף של סדרות בלבד, של המקומות 1–8 בסיום הליגה הסדירה.
1989–2005: שיטת פלייאוף יציבה
בעונת צומצם הפלייאוף לפלייאוף עליון של מקומות 1–4 בלבד בסיום הליגה הסדירה, ופלייאוף תחתון למקומות 5–8. בעונה שלאחר מכן הונהגו סדרות של הטוב מחמישה משחקים.
בעונת חזר הפלייאוף למתכונת של שמונה הראשונות זו נגד זו. שיטה זו הונהגה עד אמצע שנות ה-2000.
2006–2011: שיטת הפיינל פור
בעקבות שליטת מכבי תל אביב בליגה שהתבטא בזכייה בכל אליפויות הליגה מאז עונת 1970 למעט עונת 1993 היו טענות על חוסר התחרות בליגה, ובשנת נאם אפי בירנבוים נאום שכונה "שתיקת הכבשים", בו הוא מחה על השליטה של מכבי תל אביב, וטען שיש להנהיג תקרת שכר בליגה, כמו שמקובל בליגת ה-NBA. בעקבות כך היו עצומות של אוהדים הקוראות לתקרת שכר שעליהן חתמו גם שחקנים ומאמני כדורסל. עוד נטען שחוסר התחרותיות פוגע בעניין הציבורי של הליגה. השיא היה כאשר קבוצת הפועל תל אביב חגגה את האליפות מעצם עלייתה לסדרת משחקי גמר הפלייאוף וסיומה כמקום 2 בעונה, כמחאה על חוסר הספורטיביות. שנה לאחר מכן, בשנת, שיטת המשחקים שונתה לשיטת פיינל פור, על מנת לנסות וליצור תחרות. בשיטה זו האליפות מוכרעת במשחק אחד בלבד, ולא בסדרת משחקי גמר המקובלת ברוב העולם. השיטה התקבלה פה אחד כאשר מכבי תל אביב הסירה את התנגדותה. עוד נקבע, שמשחקי הפיינל פור ייערכו בהיכל יד אליהו ללא קשר למיקום הסופי של הקבוצות.
2011–2013: שינויים בשיטה
ביוני 2011 דירקטוריון מנהלת ליגת העל בכדורסל החליט כי אחרי שני סיבובים של ליגה סדירה, הליגה תתפצל לשני בתים, עליון ותחתון, ואחריהם ישוחקו סדרות רבע הגמר. המנצחות ישחקו בפיינל-פור.
במהלך עונת שוחקו רק שני סיבובים, כאשר הסיבוב השלישי יבוטל. לאחר שני הסיבובים הראשונים, חולקו הקבוצות בליגה לשני בתים: בית עליון שיורכב משש קבוצות ובית תחתון שיורכב מחמש קבוצות. לאחר החלוקה יקיימו כל אחד מהבתים סבב נוסף.
לאחר הסבב השלישי, שתי הקבוצות שיגמרו ראשונות בבית התחתון (מקומות 7–8) ישחקו ברבע גמר הפלייאוף נגד שתי הראשונות מהבית העליון (מקומות 1–2) בהתאמה. כמו כן, ישחקו הקבוצות 3–6 ו-4–5, בשיטת הטוב מחמישה משחקים. ארבע המנצחות ברבע הגמר יעלו לפיינל פור, שיתקיים בהיכל יד אליהו. שלוש הקבוצות האחרונות בבית התחתון (מקומות 9–11), ישחקו סיבוב אחד ביניהן. ב-19 בפברואר 2013 נקבע תקדים, כאשר הוחלט שגמר הליגה ישוחק, לאחר 7 שנים, בהיכל רוממה שבחיפה ולא בהיכל יד אליהו. שיטת הפיינל פור בליגה הישראלית בוטלה זמנית החל מעונת (עד לעונת, בה חזרו לשיטה),
2013–2015: ביטול הפיינל פור
העונה הסדירה חולקה לשלושה סיבובים, אשר במהלך שני הסיבובים הראשונים שיחקה כל קבוצה פעמיים נגד כל אחת מהקבוצות האחרות, פעם בבית ופעם בחוץ. בסיבוב השלישי שיחקה כל קבוצה פעם אחת נגד כל אחת מהקבוצות, והביתיות נקבעת לפי המיקום בתום שני הסיבובים הראשונים.
בסיום העונה הסדירה שיחקו 8 הקבוצות הראשונות בשלב ה"פלייאוף" בשיטת הטוב מ-5, וארבע המנצחות שיחקו בפיינל פור. ארבע הקבוצות הראשונות מתוך ה-8 שיחקו בפלייאוף היו בעלות יתרון הביתיות: 3 משחקים מתוך החמישה נערכו בביתן, לעומת שניים בלבד לקבוצות שמוקמו במקומות 5–8 בליגה הסדירה.
משחקי שלב הפלייאוף
במקום שיטת הפיינל פור, חצאי הגמר מוכרעים בסדרה של הטוב מחמישה משחקים. האלופה הוכרעה ב-2012/2013 במשחק אחד, ובשתי העונות שלאחר מכן הוכרע הגמר בשני משחקים - בית וחוץ.
2015–2020: חזרה לפיינל פור
במרץ 2015 הוחלט בדירקטוריון מנהלת הליגה לחזור לשיטת הפיינל-פור מעונת עם תנאי המגדיר כי במקרה שיוחלט לאפשר לשתי קבוצות להשתתף ביורוליג (לרוב מדובר באלופה או סגניתה) ידונו שוב בשיטת הגמר. כמו כן הוחלט שהפיינל-פור יתקיים בהיכלים הגדולים בישראל - פיס ארנה בירושלים או היכל מנורה מבטחים בתל אביב, לפי בחירתה של הקבוצה שסיימה את הליגה הסדירה במקום הראשון.
2020–היום: חזרה לסדרות
החל מעונת 2020/2021, אחרי שני סיבובים של 22–26 מחזורים (בהתאם לכמות הקבוצות בליגה), הקבוצות שסיימו במקומות 1–6 יתחרו ביניהן סיבוב אחד במסגרת הבית העליון, והקבוצות שסיימו במקומות 7–12 ישחקו סיבוב אחד במסגרת הבית התחתון. 2 הראשונות בבית התחתון יעלו לסדרות רבע הגמר, ושתי האחרונות ירדו לליגה הלאומית. בפלייאוף, סדרות רבע הגמר יתקיימו בשיטת הטוב מחמישה משחקים, ואילו חצי הגמר והגמר בשיטת הטוב משלושה.
הרכב הליגה
מספר הקבוצות בליגה אינו קבוע ונע בין 10 ל-16 בהתאם להחלטת מנהלת הליגה. החל מעונת משחקות בליגה 12 קבוצות (למעט עונת 2020/21 בה שיחקו 13 קבוצות). מנהלת ליגת העל מגבילה את הכניסה לליגת העל ולא מאפשרת בהכרח למעפילות מהליגה הלאומית לעלות אליה. התנאים לעלייה מורכבים בעיקר מגודל ואיכות האולם הביתי של הקבוצה. תנאי נוסף הוא גיוס תקציב של לא פחות ממיליון דולר בעונה. קבוצה שלא מקיימת את התנאים הללו לא יכולה לשחק בליגת העל ובמקום מובילות הליגה הלאומית שלא מקיימות את התנאים, נשארות הקבוצות שסיימו את ליגת העל במקומות האחרונים והיו צריכות לרדת.
חוקי הזרים
עד סוף שנות ה-70 הותר רק לשחקנים בעלי אזרחות ישראלית להשתתף במשחקי הליגה. בשנת 1979 הותר לראשונה לקבוצות לשתף שחקן אחד בעל נתינות זרה במשחקיהן, כמעט בלי יוצא מן הכלל שחקן אמריקאי. בקיץ 1984 פרץ סכסוך בין הקבוצות לגבי הגדלת מספר הזרים. מרכז מכבי דרש הוספת זר ומעבר לשני זרים, מרכז הפועל רצה להישאר עם אחד. אחרי איומי פרישה של קבוצות מכבי, שתכננו להקים ליגה חדשה, בסופו של דבר הוסכם שבעונה שלאחר מכן אכן יותר שיתוף שני זרים. מצב זה נשאר עד עונת 1999, בה הותר שיתוף של שלושה זרים-שניים מתוכם ללא הגבלה של מדינה ושלישי בעל אזרחות ממדינות אירופה, שכונה שחקן בוסמן. כעבור שנתיים הותר שיתוף שחקן בוסמן נוסף. לפני עונת 2006 הוחלט לאמץ את "החוק הרוסי", שם נוסה לראשונה-החתמת שחקנים זרים ללא הגבלת מספר או נתינות, בתנאי שעד שלושה מהם יימצאו בו זמנית על המגרש. ביוני 2011 הוחלט על ביטול החוק הרוסי ונקבע כי כל קבוצה תוכל לרשום עד שמונה זרים בסגל, אך רק ארבעה מהם יוכלו להירשם בטופס המשחק, לצידם של לפחות שישה ישראלים.
ביוני 2012 הוחלט שבעונת 2012/2013 יוכלו קבוצות הליגה לבחור אם לשחק עם 4 זרים או עם 5 זרים ו"החוק הרוסי". עוד הוחלט כי מעונת 2013/2014 לא תהיה בחירה והליגה תשוחק על פי "החוק הרוסי" כאשר כל קבוצה יכולה לרשום 5 זרים למשחק.
בעונת 2017/2018 הופסקה עונת הכדורסל במחזור ה-32 עקב שביתת שחקני הכדורסל הישראלים במחאה על נושאים שונים, ביניהם כוונת מנהלת הליגה לבטל את החוק הרוסי. השביתה הסתיימה תוך מספר ימים, והליגה המשיכה במסלולה עם הסכם שנחתם לטווח קצר.
בסוף עונת 2018/2019, כחלק ממתווה שרעבי, הוחלט להפסיק את החוק הרוסי, ושכל קבוצה תשחק עם לפחות ישראלי אחד בחמישייה ותוכל לרשום מקסימום 5 זרים למשחק.
חוקי המתאזרחים
הסיבה לחוק המתאזרחים הוא בעיקר "החוק הרוסי". בכל רגע נתון היו חייבים להיות לפחות 2 ישראלים על המגרש, מה שגרם לצורך במספר שחקנים ישראלים גדול המתאימים לליגת העל.
עם הזמן מספר המתאזרחים ששיחקו בישראל בעקבות החוק הרוסי הלך וגדל, ובעקבות כך מעמד השחקנים שגדלו בישראל ירד.
בקיץ 2021, החליט בית הדין של איגוד הכדורסל על קיצור זמן הותק הנדרש כדי להיקרא מתאזרח ותיק לשנתיים ועל הורדת הקנס בחצי על רישום מתאזרחים חדשים החל מהמתאזרח השני בקבוצה. בנוסף, הוחלט כי האיגוד יצטרך לגבש מתווה חדש בתוך חצי שנה.
חוקי הצעירים
במסגרת ההסכם שנחתם בין מנהלת הליגה לבין ארגון השחקנים, התקבל חוק נוסף, שזכה לשם "חוק הצעירים". במסגרת החוק כל קבוצה חייבת לרשום לכל משחק שלה בליגת העל לפחות שני שחקנים ישראלים מתחת לגיל 22, ועוד שחקן ישראלי אחד לפחות מתחת לגיל 25. חוק זה, יחד עם החוק הרוסי, אמנם עורר עליו מחלוקת עזה, גם מצד יו"ר איגוד השחקנים ניר אלון וגם מצד מספר קבוצות, אך המשיך להתקיים עם שינויים קלים עד עונת 2019/2020.
בנוסף, קיים חוק הכרטיס הכפול שמאפשר לשחקנים צעירים מליגת העל לשחק במקביל בקבוצה מליגה נמוכה יותר, ובכך להרוויח דקות וניסיון משחק.
החל מעונת 2020/2021, כחלק ממתווה שרעבי, על כל קבוצה לרשום למשחק לפחות 4 שחקנים בוגרי מחלקות נוער בישראל (Home Grown Player) במקביל לחוק הכרטיס הכפול.
חסויות
איש העסקים רענן כץ מעניק חסות נוספת לליגה, ומשמש נשיא כבוד של |מנהלת הליגה. חברת RK"" בבעלותו ממותגת על חולצות השופטים בליגה.
זכויות שידור
ערוץ הספורט הוא בעלי זכויות השידור של ליגת העל, החל מעונת 1992/93, כאשר קודם לכן שודרו משחקי הליגה בערוץ הראשון. עד שנת 2006 חלק מהמשחקים שודרו בערוצי הכבלים המקומיים. בעונת שודר המשחק המרכזי של ליגת העל בשיטת ה-HD בערוץ "5SPORT HD". בשנים 2012–2016 שודר המשחק המרכזי בערוץ הראשון (לראשונה משנת 1992), והחל משנת 2016 משודרים כל משחקי הליגה בערוץ הספורט. החל מאוקטובר 2018 משודרים כל משחקי הליגה ב-HD, לאחר המעבר של כל ערוצי הספורט (למעט 5GOLD) לשידור ב-HD, והחלפת 5SPORT HD הנפרד ב-5STARS, מה שמוסיף משבצת נוספת לשידורים. המשחק המרכזי משודר גם ב-4K.
מחוץ לישראל, משודרת הליגה במספר מדינות. בנובמבר 2020, חתמה מנהלת ליגת העל בכדורסל על הסכם זכויות שידור עם רשת Family Broadcasting Corporation המשודרת בארצות הברית ובמסגרתו תשדר הרשת שני משחקים בשבוע. חודש לאחר מכן הודיעה המנהלת שהליגה תשודר לראשונה גם באירופה כחלק מהסכם עם רשת ספורטקלוב (Sportklub) המשדרת בבוסניה והרצגובינה, מונטנגרו, סלובניה, סרביה, קרואטיה וצפון מקדוניה. ההסכם שנחתם הוא לשלוש שנים ובמסגרתו תשדר ספורטקלוב בערוציה כ-60 משחקים בעונה מליגת העל.
הקלעים המובילים בכל הזמנים
להלן רשימת עשרת השחקנים שקלעו הכי הרבה נקודות במשחקי העונה הסדירה בליגה.
שיאני ההופעות בכל הזמנים
מעודכן ל-16 ביוני 2023. השחקנים המודגשים פעילים.
אסף שמחוני
ביוגרפיה
אסף שמחוני נולד אור ליום ט"ו בתשרי תרפ"ג במושב נהלל, בן בכור למרדכי ויהודית שמחוני, דור חמישי לעובדי אדמה, שהגיעו לארץ ישראל ממושבה בשם "שדה מנוחה", בחבל חרסון שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (אוקראינה). אביה של אמו, משה יבזורי, היה תלמיד חכם הבקי במקרא ובש"ס, וציוני נלהב. ביתו היה מקום מפגש למשכילים ולבני נוער בני המושבות היהודיות, ששאפו לעלות לארץ ישראל ולעבוד בחקלאות. הוריו של אסף הגיעו לארץ ישראל בשנת 1921, ונמנו עם מייסדי המושב נהלל, מושב העובדים הראשון. אמו הייתה פעילה בכירה בתנועה הציונית, במוסדות ההסתדרות הכללית, וחברה בכנסת הראשונה ומקורבת מאוד לבן-גוריון. אביו היה עובד אדמה ומומחה לבניית מכונות חקלאיות. בשנת 1931, כשהיה בן 9, עברה משפחתו לקיבוץ תל יוסף בעמק יזרעאל. הוא למד בבית הספר המשותף עין חרוד-תל יוסף, וכבר בצעירותו התבלט ביוזמתו ובמעורבותו בחברה, התמצא בכל שטחי העבודה בקיבוץ, בפרט בענפי החקלאות ובמכונות חקלאיות, וכן עסק בספורט, וניגן בחצוצרה בתזמורת כלי הנשיפה של הקיבוץ.
שירותו בהגנה ובפלמ"ח
בתקופת המרד הערבי הגדול (1936–1939), בגיל 16, הנהיג שמחוני מרד תלמידים כנגד הישיבה הפסיבית על ספסל הלימודים. הוא טען שעליו ועל חבריו ללימודים לפנות אל ההגנה והשמירה, וסבר שמכיוון ומדובר בשאלה מצפונית, אין לקבל את דעת הרוב באספת החברים. לדבריו:
ב-1938 הצטרף שמחוני לארגון ההגנה, והשתתף באופן פעיל בהגנה על יישובי האזור מפני התקפות הערבים. הוא היה מראשוני המתנדבים לפלמ"ח עם הקמתו באפריל 1941. חודשיים לאחר-מכן כבר השתתף בפעולה בסוריה, ליד בית המכס העליון שברמת הגולן, בפיקודו של יגאל אלון. מטרת הפעולה הייתה לנתק את קווי הטלפון של הצבא הצרפתי, ששיתף פעולה עם גרמניה הנאצית, כמהלך מקדים לכיבוש האזור על ידי כוחות בעלות הברית.
בשנתיים הראשונות לשירותו בפלמ"ח שירת שמחוני כמפקד כיתה (מ"כ) וכמדריך במסגרת יחידתו בעמק יזרעאל, בגליל העליון ובנגב. בשנת 1944 עבר קורס מפקדי מחלקה (קורס מ"מים - המקביל של ההגנה לקורס הקצינים של צה"ל), ומונה למפקד היאחזות הפלמ"ח הראשונה בבית קשת שבגליל התחתון, בסמוך לבית הספר החקלאי כדורי.
ב-1945 מונה שמחוני למפקד גדודי הנוער (גדנ"ע) באזור חיפה, בראשם נאבק בבריטים שמנעו כניסת מעפילים לארץ ישראל, וכן השתתף במספר מבצעי "הורדה" של מעפילים אל החוף. ב"שבת השחורה", ב-29 ביוני 1946, נעצר על ידי הבריטים. הוא היה עצור בבית-המעצר רפיח במשך חמישה חודשים, והיה מהאחרונים ששוחררו ממנו. לאחר-מכן חזר לקיבוצו ושימש מרכז משק עד לפרוץ מלחמת העצמאות.
ביוני 1948 הועברה חטיבת יפתח למרכז הארץ. במסגרת מבצע יורם, כבשה פלוגתו של שמחוני מחדש את קיבוץ גזר מידי הערבים. לאחר ההפוגה הראשונה נתמנה לסגן מפקד הגדוד, ובתפקידו זה השתתף בקרבות לכיבוש לוד ורמלה, ובפריצת הפרוזדור לירושלים במבצע דני. כן השתתף במבצע גי"ס נגד הצבא המצרי באזור כיס פלוג'ה. באוקטובר מונה למפקד הגדוד הראשון, ופיקד עליו בקרב חרבת מחאז ליד קיבוץ בית קמה. בהמשך השתתף בקרבות מבצע יואב לפריצת הדרך לנגב הנצור, עד לפאתי עזה.
בסך הכל השתתף במלחמת העצמאות בכ-40 קרבות כמ"פ, סמג"ד ומג"ד. בעקבות זאת היה לאחד הקצינים בעלי הניסיון הקרבי הרב ביותר בצה"ל.
בבחירות לאספה המכוננת שהתקיימו בינואר 1949 הוצב, בעודו בשירות פעיל, במקום ה-12 ברשימת מפא"י ונבחר לאספה המכוננת. אך מכיוון שהפקיד מראש מכתב התפטרות, לא כיהן בה.
שירותו בצה"ל
לאחר מלחמת העצמאות שמחוני התפטר מהכנסת הראשונה והתגייס לשירות קבע בצה"ל. באפריל 1949, עם סיום המלחמה, התמנה למפקד חטיבת יפתח בדרגת סגן-אלוף, והסב אותה לחטיבה 11 של צה"ל.
הוא מילא שורה של תפקידים בכירים, תוך כדי קידום מהיר: סגן מפקד בית-הספר למג"דים בפיקודו של יצחק רבין, מפקד חטיבה 17 ולאחר מכן מפקד חטיבת גולני. בשנים 1952–1954 היה ממלא מקום אלוף פיקוד הצפון. בתום תפקידו זה הועבר למטכ"ל ושימש כעוזר ראש אג"ם, ומאוחר יותר כממלא מקומו. בתוקף תפקידו עסק בארגון ותכנון פעולות התגמול שביצעו היחידות 101 והצנחנים, בפיקודו של אריאל שרון. כמו כן עסק גם בארגון ואימון גייסות השריון עם הקמתם.
בפברואר 1956 נשלח שמחוני להשתלמות קצינים בכירים באנגליה, שם הצטיין בלימודיו. הוא יועד, לאחר סיום לימודיו, להתמנות למפקד גייסות השריון. אולם עקב החמרת המצב הביטחוני וההכנות למלחמה בחזית הדרום, נקרא לחזור בדחיפות לישראל, ומונה לאלוף פיקוד הדרום באוגוסט 1956 (בדרגת אלוף-משנה). בתפקידו זה השתתף בתכנון מבצע קדש למיגור הצבא המצרי בחצי האי סיני, פתיחת מצרי טיראן לשיט ישראלי והפסקת פעולות הטרור בדרום הארץ.
במלחמת סיני
ב-29 באוקטובר 1956, עם צאת צה"ל למלחמת סיני, בחר שמחוני להימצא בגזרה המרכזית של סיני, זו שתהיה לדעתו, ובדיעבד בצדק, גזרת המפתח והמאמץ העיקרי של צה"ל לכיבושו המהיר של כל חצי האי. בבוקרו של יום המחרת ביצע בגזרה זו את המהלך האסטרטגי שהכריע את גורל המבצע: ייזום הקדמת כניסתה של חטיבה 7 לסיני, והפעלתה במרוכז בראש הכוחות לכיבוש המערך המרכזי באבו עגילה, תוך יישום הגישה העקיפה. ב-2 בנובמבר הוביל את פקודיו בקרב לכיבוש עזה ובסיומו קיבל את כניעתם של המושל המקומי ושל מפקד הכוחות המזוינים ברצועה. במהלך המבצע, שנמשך שמונה ימים והסתיים בניצחון מהיר לצה"ל ובמחיר קטן יחסית של אבדות, נכבשו חצי-האי סיני ורצועת עזה ונפתחו מצרי טירן לשיט ישראלי. ב-6 בנובמבר 1956, בשארם א-שייח', סקרו הרמטכ"ל משה דיין, שמחוני ומפקד חטיבה 9, אברהם יפה, את מסדר הניצחון שחתם את המלחמה.
ניהול המערכה על ידי שמחוני, במקרים אחדים בניגוד לדעתו של הרמטכ"ל, הביא לעיצובה מחדש של תורת הלחימה בצה"ל, לפיה חיל השריון הוא כוח ההכרעה העיקרי בקרבות היבשה. בנוסף, ובעקבות הלקח מהמלחמה בסיני, תורת הלחימה (התו"ל) של צה"ל כולו מתבססת מאז על מרכיבים של הפתעה, תנועה מהירה, תמרון, ריכוז המאמץ ושינויי משימה מהירים. תורה זו הביאה להצלחות נוספות, כאשר יושמה, במלחמות ישראל שלאחר המבצע.
מותו
עם סיום מסדר הניצחון בשארם א-שייח', יצא שמחוני במטוס קל לא-טור לביקור ביחידות ולתדלוק. מטוסו המריא לפנות ערב מא-טור לעבר בסיס רמת דוד. כוונתו הייתה לבקר את משפחתו בתל יוסף ובגבע ולאחר מכן להגיע לפגישה עם בן-גוריון. הוא לקח איתו לפגישה תיק עם מסמכים סודיים. המטוס סטה מדרכו מסיבה לא ברורה והופל באש נ"מ של צבא ירדן והתרסק באזור מצודת עג'לון שבשטח ירדן (כ-25 ק"מ דרומית מזרחית לבית שאן). אסף שמחוני, סגן-אלוף והטייס  נהרגו בהתרסקות. ב-10 בנובמבר הועברו גופותיהם לישראל דרך שער מנדלבאום. לאחר מותו הועלה שמחוני לדרגת אלוף. הוא נטמן בבית העלמין הצבאי בהר הרצל.
שמחוני היה אחד הקצינים האהובים ביותר על בן-גוריון. על קברו הפתוח ספד לו:
בפקודת-יום של הרמטכ"ל משה דיין נכתב:
משפחתו
ב-8 ביוני 1943 נשא לאישה את דלילה איסרזון, בתם של יונה וזאב און (איסרזון), אנשי גדוד העבודה ע"ש יוסף טרומפלדור וממייסדי קיבוץ תל יוסף. נולדו להם שלושה ילדים: יואב (28.10.1944), אבנר (12.8.1948) ויפתח (31.3.1952). בסוף שנת 1952, נפרד שמחוני מאשתו ועזב את קיבוץ תל יוסף. הוא התגורר בתל אביב ולאחר מכן תקופה קצרה בבאר שבע. בשנותיו האחרונות חי עם אורה רצין, גם היא בת קיבוץ תל יוסף. בנו האמצעי,, שרת בפלוגת הסיור של חטיבה 7 במלחמת ששת הימים, ולאחר מכן עבר לפלוגת הסיור של חטיבה 14. הוא נהרג במלחמת ההתשה ב–31 בדצמבר 1968, רכבו עלה מוקש בעת פעילות מבצעית כ-25 קילומטר דרומית לראס-סודר בסיני, יחד עמו נהרגו עוד שני חיילים. אבנר נטמן בבית העלמין הצבאי בהר הרצל, ליד קברו של אביו.
הנצחתו
בערים שונות ברחבי הארץ נקראים רחובות על שמו, בין היתר, בירושלים ("אלוף שמחוני"), בבאר שבע, ברמת גן ("אלוף הניצחון"), בבני-ברק, בעפולה, בפתח תקווה, בכפר סבא. בשנת 1958 נטעה הקרן הקיימת לישראל יער על-שם שמחוני, ליד קיבוץ נחל עוז. בטקס הנטיעה בעת חנוכת היער השתתפו ראש הממשלה דוד בן-גוריון, הרמטכ"ל חיים לסקוב, נציגי הקרן הקיימת ונכבדים רבים אחרים.
ב-18 באוקטובר 1961 נחנכה הספרייה להיסטוריה צבאית על-שם אסף שמחוני באוניברסיטת תל אביב. במקביל, החלה לפעול העמותה הישראלית להיסטוריה צבאית שגם היא מנציחה את שמו.
ב-11 במרץ 1963 נחנך בית העם על-שם אסף שמחוני במושב חצב.
בשנת 1980 הוציאה לאור יהודית שמחוני, אמו של אסף, ספר לזכרו. בין היתר, כולל ספר זה דברי הערכה ורשימות, פרי עטם של קצינים בכירים בני דורו, בהם יצחק רבין, עוזי נרקיס ואהרן יריב.
בחודש יולי 2003 נקרא מחנה מפקדת פיקוד דרום בבאר שבע על-שמו של אסף שמחוני.
ייאסו הרביעי, קיסר אתיופיה
ייאסו הרביעי (עברית: יהושע הרביעי) היה קיסר אתיופיה מ-18 ביוני 1830 - 18 במרץ 1832 בנו של הקיסר סלומון.
קיסר זה היה בעיקר בובה שהומלכה על ידי סגן הקיסר ומושל באגמדיר ראס דורי אשר הפיל את הקיסר הקודם ג'יגר. לאחר שהומלך על ידי דורי, ייאסו ארגן מרד כנגדו בתקיפות של אזורי המחיה של היג'ו אורומו, יורשו של דורי עלי השני שנכח באירועים דיווח זאת לדודו דורי והוא הדיח את ייאסו. על פי החוקר סמואל גובאט ייאסו נפל בפח של הקיסר הקודם ג'יגר שהעליל עליו שהוא קרא ליריבו של דורי ראס פריס להדיח את דורי בתור סגן הקיסר.
חצי האי הקוריאני
חצי האי הקוריאני הוא חצי אי במזרח אסיה, החופף במידה רבה את הגבולות המדיניים, התרבותיים והאתניים של קוריאה. עד מלחמת העולם השנייה שכנה בשטחו ישות פוליטית אחת, קוריאה, וכיום שוכנות בשטחו המדינות קוריאה הדרומית וקוריאה הצפונית. חצי האי מחובר ליבשה מצפון, ומוקף בים מיתר עבריו - ים יפן ממזרח, מצר קוריאה מדרום והים הצהוב ממערב. ההגדרה המקובלת לגבולו הצפוני של חצי האי חופפת את גבולותיה של קוריאה הצפונית עם סין ועם רוסיה, הקבועים ברובם לאורך גבולות טבעיים, הנהרות יאלו וטומן. בגבולות אלה, שטחו של חצי האי ושל האיים הסמוכים לו 220,847 קמ"ר. בסך הכל גרים בחצי האי כ-74 מיליון בני אדם שחיים בצפיפות של כ-337 נפש לקמ"ר.
הרים משתרעים על כ-70% משטח חצי האי. רובם של הרים אלה נמוכים, והגבוה שבהם, הר פאקטו, מתנשא לגובה של 2,744 מ' מעל פני הים. אורך קו החוף של חצי האי הקוריאני הוא 8,460 ק"מ. החופים הדרומי והמערבי מפורצים במיוחד, ורוב רובם של 3,579 האיים הפזורים לאורך קו החוף מצויים בסמוך לחופים אלו.
האקלים בחצי האי משתנה מצפון לדרום. הדרום חם ולח יותר מהצפון, והוא מושפע מזרמי ים חמים. הצפון קר ויבש יותר, והאקלים בו דומה לזה של מנצ'וריה. בעוד שכמות המשקעים השנתית בעמק של שנהר יאלו הצפוני היא כ-600 מ"מ, בחופי הדרום עומדת כמות המשקעים על כ-1500 מ"מ. הבדלי הטמפרטורות בין אזורים אלה עשויים להגיע גם ל-20°C. בקיץ פוקדות את חצי האי סופות מונסון, ובסתיו סופות טייפון. עיקר המשקעים יורדים בקיץ, וכמחצית מהם בזמן המונסון.
טכנופוביה
טכנופוביה (מילולית, מיוונית: בעת מפני טכנולוגיה) היא הימנעות קיצונית משימוש מיומן בטכנולוגיה ומפני רכישת מיומנויות טכניות. מיוחסת לרוב לחרדה מפני עולם ההיי-טק בכלל, ומפני עולם המחשבים והמיחשוב בפרט. טכנופוביה היא תופעה פסיכולוגית הגורמת לתגובת הימנעות מוגזמת שאינה הולמת את המצב, לאובייקטים ומצבים המערבים טכנולוגיה.
כל חרדה עלולה להוביל לתגובה של הימנעות ממצבים יומיומיים מקובלים ושכיחים. במקרה של טכנופוביה, הסובלים מהתופעה יעדיפו לעיתים קרובות להימנע ממגע עם המחשב או עם גאדג'טים ומכשירים אחרים (דוגמת די.וי.די, טלפון סלולרי וכדומה), גם במחיר של השקעת זמן רב, מאמצים, או אי-נוחות. לדוגמה, טכנופובים יעדיפו לעמוד בתור לבנק או לדואר על-מנת להימנע משיחה עם מענה קולי ממוחשב. הטכנופוב מנהל יומנים עבי-כרס ומסורבלים ונושא עמו ספרי טלפונים כבדים, שהחיפוש בהם אורך זמן ממושך, רק כדי שלא יאלץ להתמודד עם הטלפון הסלולרי והיומן הממוחשב. כיום, כאשר התקשורת מבוססת-המחשב הופכת מקובלת יותר ויותר, עלולה חרדה זו להרחיק את הסובלים ממנה מקשר עם בני משפחה וחברים שאינם טכנופובים.
החרדות הבולטות יותר שיכולות להסתתר מאחורי התסמונת הכוללת טכנופוביה:
ואולם, בניגוד לסברה המקובלת, תופעת הטכנופוביה אינה קשורה לגיל, מעמד, או השכלה.
לארי ד. רוזן, ומישל מ. וויל, זוג חוקרים אמריקניים, פרסמו מאמר בנושא בשנת 1995, במגזין הפסיכולוגי-מדעי Computers in Human Behavior. המאמר, שכותרתו "תחכום טכנולוגי וטכנופוביה אצל תלמידי אוניברסיטה מ-23 מדינות", הציג ממצאי מחקר בן כשלוש שנים, בהשתתפות 3,392 סטודנטים מ-38 אוניברסיטאות ברחבי העולם.
מהמחקר עולה שאף על פי שהגיל הממוצע של הנחקרים היה 21, מידת ההצלחה של כל אחד מהם להשתמש במחשב הייתה שונה במידה רבה, והייתה קשורה יותר מכל לאופן שבו תפסו הם את הטכנולוגיה. אלו שחשו מאוימים הצליחו פחות. מי שהשיג את התוצאות הטובות ביותר היו, הסטודנטים הישראליים.
אדיאטור
האדיאטור הוא מכונת חישוב מכנית לחיבור ולחיסור. הוא יוצר על ידי חברת אדיאטור גזלשאפט בברלין. גרסאות של התכן המקורי נמכרו החל מאוגוסט 1920, עד ל-1982.
המחשבון היה בנוי מלוחות הזזה ממתכת שהופעלו על ידי מחט. למחשבון היה מנגנון נשא מקורי אשר ביצע הפחתה של עשר עם נשא של אחד באמצעות תנועת מחט פשוטה. המחשבון היה פשוט וזול. היה ביכולתו לבצע גם חישובים לא דצימליים. חיבור וחיסור דרשו "מסכים" שונים. הדבר הושג על ידי היפוך ההתקן, או היפוך הלוח הקדמי או מאוחר יותר על ידי לוחות הזזה מוארכים ולוח תחתון נוסף.
גרסאות יקרות יותר של המחשבון הכילו בגב ההתקן סרגל חישוב מובנה.
האדיאטור נמנה עם סוג של מחשבונים שהוצגו לראשונה על ידי הצרפתי טרונסט בשנת 1889. האדיאטור היה אחד המחשבונים הפופולריים יותר מאותו סוג והשם משמש בדרך כלל בעת התייחסות לכל מחשבון מסוג זה.
Pon de Replay
השיר קיבל ביקורות חיוביות בעיקר ממבקרי מוזיקה, אשר שיבחו את הרכב השיר ואת הבחירה שלו בתור שיר הבכורה שלה. השיר היה הצלחה מסחרית, הוא הגיע למקום הראשון בניו זילנד ולמקום השני במצעד הבילבורד הוט 100 וגם בבריטניה. בין היתר השיר הגיע לחמישייה הפותחת גם באוסטריה, בלגיה, דנמרק ושווייץ. מבחינה מסחרית השיר הצליח להגיע למעמד פלטינה כפולה עם מכירות של 2 מיליון עותקים ומכר בסך הכל בכל העולם כ-4 מיליון עותקים. הקליפ המלווה את השיר בוים על ידי ליטל X, וכולל את ריהאנה במועדון עם חבריה, המבקשים מהדי-ג'יי לנגן את השיר האהוב עליהם שוב ושוב.
רקע
השיר במקור הוקלט עוד לפני שהחלה להקליט את אלבום הבכורה שלה כחלק מהניסיון שלה להתקבל לחברת תקליטים. ההקלטה של השיר בין היתר הגיע לראפר ג'יי זי אשר היה הנשיא והמנכ"ל של חברת ההקלטות דאף ג'אם. לאחר מכן הוא זימן אותה להיבחן מולו ומול המנהל המוזיקלי אל. איי ריד במשרד שלו. בריאיון ריהאנה סיפרה על הפגישה ואמרה: "זה היה ממש כשהייתי עצבנית... הייתי כמו: 'אוי אלוהים, הוא ממש שם, אני לא יכולה להסתכל, אני לא יכולה להסתכל, אני לא יכולה להסתכל! אני זוכרת שהייתי שקטה מאוד, הייתי ביישנית מאוד, היה לי קר כל הזמן, היו לי פרפרים, ישבתי מול ג'יי-ז'י באמת, התרגשתי." במהלך האודישן שלה ביצעה ריהאנה את השיר של ויטני יוסטון "For the Love of You" וגם את "Pon de Replay" והשיר "The Last Time", שיר מקורי שהקליטה גם ביחד עם "Pon de Replay" אשר נכנס בסוף גם לאלבום הבכורה שלה. בהתחלה ג'יי זי היה ספקן לגבי קבלתה של ריהאנה מכיוון שהוא הרגיש ש-Pon de Replay היה גדול עליה אבל הוא אמר: "כששיר כזה גדול, קשה [לאמן חדש] לשיר. אבל אני לא מחתים שירים אני מחתים אומנים". השיר "Pon de Replay" יצא באמצעות iTunes ב-26 ביולי 2005, דרך דאף ג'אם.
הרכב מוזיקלי
בריאיון עם "קידז וורלד", הסבירה ריהאנה את התוכן הלירי של השיר, ואמרה: "זה רק צורת דיבור שאנחנו מדברים בברבדוס, זה לא נכון באנגלית, Pon פירושו על ו-de פירושו ה' הידיעה אז כביכול הפירוש של השיר זה להגיד לד'י ג'יי: "Put my song on the replay". ג'ייסון בירכמאייר מ-Allmusic כתב על הרכב השיר והשפעותיו המוזיקליות: "[Pon de Replay] זה שיר אשר מכיל השפעות של דאנסהול פשוט ובומבסטי עם השפעות של רגאיי שבאות לידיי ביטוי מבחינה ווקאלית בשיר אף על פי שמדובר בשיר דאנס-פופ פשוט, שהשפה הסטנדרטית של השיר היא אנגלית אף על פי שפירוש שם השיר [שחוזר על עצמו מספר פעמים בשיר אף על פי שהשיר מכיל מילים באנגלית] היא שגיאת איות באנגלית." בארי וולטרס מ"רולינג סטון" גם הביע את דעתו על ההרכב המוזיקלי של השיר כאשר אמר כי השיר הוא "חתיכה מרגאיי ודאנסהול עם השפעות של מוזיקה של להקות ג'אז".
ביקורות
השיר קיבל ביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה אם כי הרבה מבקרים טענו שהשיר מאוד דומה לשיר "Baby Boy" של ביונסה משנת 2003. סאל סאלממני ממגזין "Slant" נתן ביקורת חיובית לשיר וטען שהדמיון בינו לבין "Baby boy" נובע מכך ששניהם שירים שמשלבים ביניהם דאנסהול ופופ. בארי וולטר מ"רולינג סטון" כינה את השיר "סקסי ומתמצא".
מיקומים במצעדים
בארצות הברית השיר זכה להצלחה רבה כאשר נכנס לעשירייה הפותחת תוך חודש בלבד ובשיאו הגיע למקום השני כשהשיר שחוסם אותו הוא השיר "We Belong Toghter" של מריה קארי ששהה 14 שבועות בראש המצעד. בשבוע בו הגיע למיקום זה, זה גם היה השבוע בו היה לשיר שנוגן הכי הרבה בתחנות הרדיו. השיר בילה בסך הכל 12 שבועות בעשירייה הפותחת במצעד ו-23 שבועות במצעד עצמו. השיר גם הגיע למקום הראשון במצעד שירי הדאנס של בילבורד ולמקום השני במצעד ה-Mainstream Top 40. במצעד שירי ה-R&B והיפ-הופשל הבילבורד הוא הגיע רק למקום ה-23. בסך הכל השיר מכר 2 מיליון עותקים במדינה והגיע למעמד של פלטינה כפולה.
בניו זילנד השיר הגיע תוך 9 שבועות למקום הראשון לאחר שהיה במקום השני במשך 4 שבועות. בסך הכל השיר בילה 7 שבועות בחמישייה הפותחת ו-16 שבועות במצעד. באוסטרליה השיר הגיע בשבוע הראשון שלו למקום ה-13 ולאחר 9 שבועו הגיע למקום השישי שהיה מיקום השיא שלו. בסך הכל השיר בילה 10 שבועות בעשירייה הפותחת ו-22 שבועות במצעד בסך הכל ובכך הגיע למעמד פלטינה במדינה עם מכירות של 70,000 עותקים.
באירופה השיר זכה להצלחה גדולה גם, הוא הגיע לעשירייה הפותחת ב-8 מדינות שונות באירופה ובמצעד הסינגלים האירופי הוא הצליח להגיע למקום השני. בשווייץ הוא הגיע לראשונה למקום ה-8 ותוך 3 שבועות הגיע למקום ה-3 ובילה בסך הכל 41 שבועות במצעד. בנורווגיה השיר הגיע בפעם הראשונה למקום 4 ועלה למקום ה-3 5 שבועות לאחר מכן, בסך הכל השיר בילה 15 שבועות במצעד. בנוסף השיר הגיע גם לחמישייה הפותחת בדנמרק, אוסטריה ושוודיה והגיע לעשירייה הפותחת באיטליה ופינלנד. בהולנד, צרפת וספרד השיר גם זכה להצלחה כאשר הגיע לעשרים העליונים במצעד. בבריטניה השיר הגיע למקום השני שם נשאר במשך שבועיים וסך הכל נשאר 4 שבועות בעשירייה הפותחת.
וידאו קליפ
הקליפ לשיר בוים על ידי ליטל X. הקליפ נפתח בו רואים את ריהאנה וחברותיה מגיעות למועדון לילה אך המועדון שומם והאנשים בו משועממים ולא רוקדים בשל המוזיקה החלשה בו. לאחר מכן ריהאנה מחליטה להכניס רוח חיים למסיבה, היא עולה על פלטפורמה ומתחילה לשיר ולרקוד למילות השיר וגורמת לדי ג'יי להגביר את המוזיקה. אותם אנשים אשר ישבו משועממים מתקבצים סביב ריהאנה ומתחילים לרקוד כולל הראפר הקנדי קרדינל אופישאל שעושה הופעת אורח בקליפ. לאחר מכן נראות סצינות שונות של אנשים רוקדים תוך כדי ריהאנה רוקדת בעצמה ריקודי בטן וכל האנשים מתקבצים סביבה והולכים אחריה לכל מקום שהיא הולכת.
הופעות חיות
ריהאנה הופיעה עם השיר במהלך שני הסיבובי הופעות הראשונים שלה. בנוסף על מנת לקדם את השיר ריהאנה הופיעה עם השיר כמופע מקדים לטקס פרסי ה-VMA של 2005 ובנוסף גם בתהלוכה של חג ההודיה בנובמבר 2005.
גדעון טורי
גדעון טוּרי (באנגלית: Gideon Toury; 6 ביוני 1942 – 4 באוקטובר 2016) היה פרופסור לתורת הספרות, ספרות השוואתית ותורת התרגום בבית הספר למדעי התרבות שבאוניברסיטת תל אביב, הופקד על הקתדרה לתורת התרגום ע"ש מ. ברנשטיין.
חייו ופועלו
גדעון טורי נולד בחיפה, בן בכור להיסטוריון יעקב טורי ולחוה לבית אהרן. את לימודיו התיכוניים השלים בבית הספר הריאלי העברי בחיפה (1960). ביוני 1958 שימש כראש עיריית חיפה ליום אחד, במסגרת "יום שלטון הנוער" שנערך אז בפעם הראשונה בישראל על ידי עיריית חיפה בראשות אבא חושי וביזמת "מעריב לנוער". את שירותו הצבאי עשה בנח"ל ובצנחנים, ולאחר שש שנות חברות בקיבוץ בית העמק, שבמהלכן שימש גם כמדריך שליח בתנועת הצופים (בחיפה, יפו וירושלים) וכעורך ביטאון התנועה "היה נכון", יצא ללימודים גבוהים.
את לימודיו לתואר הראשון בחוגים ללשון עברית ולספרות עברית באוניברסיטת תל אביב סיים בהצטיינות (1970), והמשיך בלימודיו במסלול הישיר לדוקטורט בתורת הספרות. תואר הדוקטור הוענק לו בשנת 1977, ומשלב זה והלאה הייתה התמחותו האקדמית העיקרית בתחום מחקר התרגום: תאוריה, מתודולוגיה, ומחקר היסטורי. הוא נודע במיוחד בהחלתו המקיפה של מושג הנורמה על הפעילות התרגומית בהקשריה החברתיים-תרבותיים, בדחיפה הגדולה שנתן למחקר התיאורי-הסברי של התרגום, ובמסגרת המתודולוגית שהעמיד על יסוד הרעיון של "התרגום המשוער". כמו כן הרבה לעסוק בתרגום מעשי, בעיקר של ספרות יפה, ברציפות מאז אמצע שנות ה-60. בסך הכול תרגם – מאנגלית ומגרמנית לעברית – כ-35 ספרים ועשרות מאמרים. טורי תרגם מספריהם של ארנסט המינגוויי, גינטר גראס, היינריך בל, סקוט פיצג'ראלד, תומאס מאן, פורד מדוקס פורד, אווה יונסון, וכן שורה של ספרי ילדים קלאסיים (בראש ובראשונה את שבעת הכרכים של 'הכרוניקה של נארניה' מאת ק.ס. לואיס).
עוד בהיותו סטודנט לתואר הראשון הוזמן להצטרף כעוזר הוראה לחוג החדש לתורת הספרות הכללית שהוקם בשנת 1967 באוניברסיטת תל אביב בידי בנימין הרשב ואחדים מתלמידיו. במסגרת זו פיתח במשך השנים תוכנית לימודים אקדמית בחקר התרגום וכן תוכניות להכשרת מתרגמים. ב-1986 פרש מהחוג לספרות כללית יחד עם אחדים מעמיתיו (איתמר אבן-זהר, זהר שביט, רקפת סלע-שפי) ויחד הקימו את היחידה למחקר התרבות (חוג לימודים לתואר השני). במסגרת חדשה זו הוא הרחיב את תחום מחקרו לכלל המגעים בין תרבויות, שהתרגום הטקסטואלי הוא רק אחד מגילוייהם המובהקים והחשובים ביותר. בשנת 1991 הוא היה לפרופסור מן המניין, ובשנים 1996–2000 שימש ראש בית-הספר למדעי התרבות באוניברסיטת תל אביב והחל מ-1997 היה מופקד על הקתדרה לתורת התרגום ע"ש מ. ברנשטיין.
בשנים 1970–1983 היה פעיל בעריכת כתב-העת החלוצי לחקר הספרות, 'הספרות', לצד חוקרים חשובים ובהם בנימין הרשב, איתמר אבן-זהר ומנחם פרי; תחילה כמזכיר המערכת, אחר-כך כחבר המערכת עצמה, ולבסוף כעורך-שותף. בשנת 1989 ייסד כתב-עת בינלאומי לחקר התרגום בשם Target, ומאז שימש כעורכו הראשי. תחת הנהגתו הפך Target לכתב-עת חשוב המרכז סביבו את טובי החוקרים בתחום התרגום. בשנת 2008 פרש מעריכה פעילה. בשנת 1994 הוזמן להצטרף לצוות העורכים של BTL) Benjamins Translation Library), סדרת ספרים אקדמית חשובה בחקר התרגום, ובשנים 1996–2005 שימש כעורכה הראשי. לאחר מכן היה לעורך הכבוד של הסדרה. נוסף על כך היה חבר במועצת המערכת של כמה סדרות ספרים וכתבי-עת בחקר התרגום, בבלשנות ובספרות השוואתית (כגון: 'ספרות–משמעות–תרבות', "Łódź Studies in Language", Poetics Today, Arcadia, Palimpsestes, Hermeneus).
ב-1980 זכה בעיטור אנדרסן לספרות ילדים ונוער, בקטגוריית תרגום ספרי ילדים, על תרגומו לספרו של ק.ס. לואיס, "המסע בדורך השחר" (זמורה, ביתן, מודן, 1979).