cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
איוואן שישמן, קיסר בולגריה
חייו
איוואן שישמן היה בנם הבכור של איוואן אלכסנדר קיסר בולגריה ואשתו השנייה שרה תאודורה, קיסרית בולגריה, אשר הייתה יהודייה שהתנצרה. אף שכבר היה לאביו בן קודם, מנישואיו הראשונים, איוואן סרצימיר, הוא מינה את איוואן שישמן כיורש רשמי והצהיר עליו כקיסר משותף בשנת 1355. המינוי הביא לפילוג המלכות הבולגרית בין בניו של איוואן אלכסנדר לאחר מותו.
איוואן שישמן ירש את האזורים המרכזיים של בולגריה, כולל עיר הבירה וליקו טרנובו ואילו אחיו למחצה קיבל את דוברוג'ה במזרח ווידין בצפון בולגריה.
בשנת 1386 הביס איוואן שישמן והרג את דן הראשון מלך ולאכיה, שהייתה בעבר חלק מבולגריה, אך גם לאחר מלחמה זו הוא לא הצליח להחזיר את דוברוג'ה.
מלחמתו בעות'מאנים
בשנת 1371, שנת עלייתו של שישמן לשלטון, אצילי סרביה ובולגריה הובסו בקרב מריצה בידי העות'מאנים. איוואן שישמן נאלץ עם עלייתו להיות וסאל של האימפריה העות'מאנית, כאשר הסולטאנים מורט הראשון ובאיזיט הראשון ממשיכים לכבוש את ערי ממלכת בולגריה.
ניצחון של הסרבים והבוסנים על העות'מאנים בקרב פלוצ'ניק ב-1387 גרם לו להחליט למרוד בהם. הסולטאן מורט הראשון הגיב מיד למרד ושלח צבא ענק כדי להכניע את הקיסר הבוגד. שישמן נאלץ להסכים לקבל שוב את תואר וסאל הסולטאן. זה מצדו החזיר לו את כל האזורים שאיבד, חוץ מהעיר סיליסטרה. שישמן ניסה למרוד שוב נגד הסולטאן, אך גם הפעם נכשל וכתוצאה מכך, חיל מצב עות'מאני הוצב דרך קבע, בכל הערים והמצודות בבולגריה.
לאחר הניצחון בקרב קוסובו הסולטאן באיזיט הראשון, החל להתכונן לכיבוש סופי של בולגריה. בשנת 1393 הוא פלש וצר במשך שלושה חודשים, על עיר הבירה וזו נפלה לאחר קרב קשה ועקוב מדם. שישמן ברח לניקופול (בולגריה) ושלט בעיר בתקווה שמסע הצלב נגד האימפריה העות'מאנית יחזיר לו את ממלכתו שאבדה לו, אבל אחרי ההפסד בוולאכיה, באיזיט הראשון ציווה לערוף את ראשו של שישמן.
וילהלם קריזולי
וילהלם קריזולי (בגרמנית: Wilhelm Crisolli; 20 בינואר 1895 – 12 בספטמבר 1944), היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ המלחמה היה קריזולי מפקד פלוגה 1 ברגימנט הרובאים ה-9, ולחם עמה במהלך המערכה בפולין כחלק מהדיוויזיה הקלה ה-2, וב-1 באפריל 1940 מונה למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט הרובאים ה-8. ב-3 ביוני 1940 הוא מונה למפקד הרגימנט, ולחם עמו במהלך המערכה על צרפת ובמהלך מבצע ברברוסה, כחלק מדיוויזיית הפאנצר ה-8, וב-15 ביולי 1941 קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 באוגוסט 1941 הוא הועלה לדרגת אוברסט, וב-31 בינואר 1942 נפצע קשה באחד הקרבות. ב-1 במאי 1942 מונה למפקד חטיבת הרובאים ה-13, אשר הפכה זמן קצר לאחר מכן לחטיבת הפאנצרגרנדיר ה-13, וב-1 בדצמבר 1942 מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-13. ב-20 במאי 1943 הוא מונה למפקד הדיוויזיה הממונעת ה-16, אשר הפכה לאחר מכן לדיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-16, ולחם עמה בקרבות באיטליה. ב-1 ביולי 1943 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-333 למשך 10 ימים, וב-14 ביולי מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-6 למשך כחודש, ולחם עמה בקרב קורסק. ב-25 בנובמבר 1943 הוא מונה למפקד דיוויזיית השדה של הלופטוואפה ה-20, וב-1 בפברואר 1944 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-12 בספטמבר 1944 נהרג קריזולי בפיסטויה על ידי מארב של פרטיזנים איטלקים, ולאחר מותו הועלה לדרגת גנרל לוטננט.
יחסי אוסטריה–יוגוסלביה
יחסי אוסטריה–יוגוסלביה היו יחסי חוץ היסטוריים בין אוסטריה ויוגוסלביה.
מלחמת העולם השנייה
מהאנשלוס עד סוף מלחמת העולם השנייה בשנת 1945, אוסטריה חלק מגרמניה הנאצית. מלחמת העולם השנייה ביוגוסלביה החלה ב-6 באפריל 1941 והובילה לחלוקת המדינה ולמלחמת השחרור הממושכת נגד מדינות הציר ומשטרי הבובות שהוקמו במדינה.
לאחר מלחמת העולם השנייה
לאחר תום המלחמה אוסטריה הייתה תחת הכיבוש של בעלות הברית ואילו יוגוסלביה התאחדה בשם הרפובליקה העממית הפדרלית של יוגוסלביה. לאחר חתימת אמנת המדינה האוסטרית על ידי אוסטריה וארבע המעצמות הכובשות (צרפת, ברית המועצות, בריטניה וארצות הברית) נחתם ההסכם גם על ידי יוגוסלביה השכנה. אוסטריה, כמדינה נייטרלית, והפיצול היוגוסלבי-סובייטי לאחר 1948, אשר גרם לכניסת יוגוסלביה לארגון המדינות הבלתי-מזדהות, הביא לשיתוף פעולה בין המדינות באופן הדוק בבניית גשרים באירופה בתקופת המלחמה הקרה, במיוחד במסגרת הוועידה לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (כיום OSCE). היחסים הפורמליים התפתחו עוד יותר עם הקמת קבוצת העבודה האלפים-אדריאטית בשנת 1978. בשנת 1989, יחד עם הונגריה ואיטליה, אוסטריה ויוגוסלביה היו החברות המייסדות של היוזמה המרכז אירופית. בעוד שבשלבים הראשונים של המשבר ביוגוסלביה אוסטריה עדיין לא הייתה מדינה חברה באיחוד האירופי, המדינה עדיין הייתה תמכה בצורה ברורה בזכות ההגדרה העצמית של הרפובליקה הסוציאליסטית של סלובניה והרפובליקה הסוציאליסטית של קרואטיה. נבחרת יוגוסלביה בכדורגל שיחקה את משחקה הבינלאומי האחרון ב-13 בנובמבר 1991 במוקדמות יורו 1992 של אופ"א מול נבחרת אוסטריה בכדורגל וזכתה בו בתוצאה 2:0.
בחזרה מעמק רפאים
בחזרה מעמק רפאים הוא רומן עברי מאת חיים באר, שיצא לאור בשנת 2018 במסגרת "ספריה לעם" של הוצאת עם עובד. המספר ברומן הוא במאי של סרטי תעודה המוזמן להלווייתו של סופר נודע, שבעקבות נישואיו לנוצרייה נקבר בבית קברות נוצרי בעמק רפאים. הבמאי שואף ליצור סרט תעודה על חיי הסופר, וחוקר את חייו בשיחות עם האלמנה, הבן והמאהבת של הסופר, ועם אנשים שהכירו אותו. תוך כדי כך נחשפים פרטים על הקהילה הספרותית שבתוכה פעל הסופר ועל תהליך היצירה הספרותית.
תמצית העלילה
הבמאי ממשיך לגלות עניין בחייו של מילגרוים, ובין השאר נפגש לשיחות אודותיו עם אלמנתו, עם חוקר הספרות ד"ר מתי חלפי, שהקדיש את חייו לחקר יצירתו של מילגרוים, עם ישעיהו הומינר, המתפרנס מבניית עצי יוחסין ועוד. גם שדמה אוספת פרטים על מילגרוים, ומשתפת את הבמאי בממצאיה. במשך הזמן מתברר לבמאי שבניגוד למצופה ממנה, האלמנה לא פעלה להנצחת זכרו של המנוח, אלא להפך, פיזרה את עיזבונו לכל עבר, כך שיהיה קשה מאוד לאתר את חלקי העיזבון לשם מחקר.
כעבור זמן נעלמה האלמנה, והבן רוגל השיג צו מבית המשפט, המורה להעביר את גופת אביו ממקום קבורתה לחלקת הקבר בהר הזיתים. הבמאי נפגש לשיחה גם אתו. בעקבות מידע מפתיע ביותר שמגיע אליו הוא נפגש בפולין עם ד"ר אלכסנדרה (אולה) פאראדובסקי מאוניברסיטת ורוצלב, שמתגלה כמאהבת של מילגרוים בעת ששהה בעירה לשם כתיבת ספרו האחרון. בהמשך לכך הוא מאתר את נעמי זלקינסון בלונדון, ומקבל ממנה מידע רב, שמשלים לתחושתו את הפאזל של חייו ומותו של מילגרוים. פגישה עם פרופ' ברברה סטיין, חוקרת חסידות שהייתה מיודדת עם נעמי זלקינסון, מלמדת אותו שפתרון החידות אינו פשוט כל כך.
יצירה ארס פואטית
ספרים וסופרים תופסים מקום מרכזי ביצירתו של באר:
באר הסביר את מרכזיותו של תחום זה בכתיבתו: "אני אוסף חומרים מהעולמות שאני מכיר. אני לא רואה את עצמי הולך וכותב רומן על תיאטרון, כי אני לא מבין את המכניזם, את התנועה שלו ואת עולם היצרים האמיתי שם. עבדתי ב'עם עובד' משנת 66' ולסירוגין עד 99'. הייתי מגיה, עורך זוטר, עורך בכיר – עשיתי את כל התפקידים. הייתי מ'ראשֵי ומחשובֵי', וראיתי את הסופרים במלוא אנושיותם המביכה."
המספר
המספר ברומן הוא מספר עֵד - ידיעתו את העלילה מתקדמת יחד עם ידיעת הקורא. אף שמספר מלווה את העלילה לכל אורכה והוא משתתף פעיל בה, הקורא יודע עליו מעט מאוד, ואף שמו אינו ידוע. תלמה אדמון מתארת שהמספר הוא "במאי סרטי תעודה שאיננו יודעים עליו דבר. הוא אומנם מדבר לעיתים בלשון נמלצת, אך מלבד זאת אין לו צורה ותואר, אין לו גיל ואין לו שם. ידוע רק שיצר סרט תיעודי על הסופר, ולאחר מותו הוא שוקק אלי סרט סנסציוני על אודותיו." עמדה על כך גם רבקה שאול בן-צבי בתארה: "למְספר אין שם או פרטים משפחתיים והוא דמות חיוורת במתכוון, אדם בעל אגו מצומק למדי שסיפור חייו נסתר מאיתנו. המספר, שמתואר כאיש חביב ואמפתי אך נטול ממד עומק, נועד להיות מכָל וצינור לסיפורים השונים וגם להתרשמויותיו הוא."
גיבור הסיפור
שמו של גיבור הסיפור, הסופר אלישע מילגרוים, הוא רמז כפול לדמותו של אלישע בן אבויה, שבדומה לו אף אלישע מילגרוים "שנה ופירש". בנוסף לשם הפרטי הזהה, שם המשפחה מילגרוים הוא ביידיש רימון, רמז למה שנאמר על יחסו של התנא רבי מאיר למורו אלישע בן אבויה: "רבי מאיר רימון מצא, תוכו אכל, קליפתו זרק".
חוקרת הספרות ניצה בן-דב מרחיבה בעניין הזיקה שבין אלישע מילגרוים לאלישע בן אבויה, ומציינת שאף הערפל סביב שאלת חזרתם בתשובה לפני המוות מאפיינת את שני האישים. יתרה מזו, באר עצמו מבהיר בסיפורו, במילים שהוא שם בפי רֶבּ מאיר, שכיסוי קברו השני של אלישע מילגרוים בטלית מקורו במסופר על רבי מאיר שכיסה בטליתו את קברו של אלישע בן אבויה.
שפתם של גיבורי הרומן
השפה של רבות מהדמויות ברומן היא שפה גבוהה, מתובלת בציטוטים מהמקורות תוך הפגנת בקיאות רבה. מבקר הספרות אריק גלסנר עמד על כך: העיתונאית גילי איזיקוביץ תיארה אף היא את שפתו של הרומן: "היא שעטנז בלתי אפשרי בין המקראי, הגבוה עד פסגות, ובין היומיומי, הנמוך ממפלס רחוב".
גפי אמיר מתחה ביקורת על השפה שהעניק באר לגיבורי ספרו:
תערובת של אמת ובדיה
הרומן המפורסם ביותר של מילגרוים, "נעטרי הקוצים", ששמו נלקח ממשפט הסיום של יצירתו של ברנר, "מכאן ומכאן", מתואר ברומן שלפנינו כ"רומן היסטורי נפתל שנכרכים בו זה בזה, בתערובת יחידה במינה של אמת ובדיה, חייהם של המספר הושע תור ושל שני מומרים ...". גם "בחזרה מעמק רפאים" הוא רומן שמעורבים בו אמת ובדיה - אף שזהו רומן בדיוני, מוזכרים בו אישים אמיתיים רבים (מהם שנפטרו ומהם שחיים במועד התרחשותו), ובהם הסופר מיכה יוסף ברדיצ'בסקי, חוקר הספרות אבנר הולצמן, ההיסטוריון אריה מורגנשטרן ורבים אחרים. יש המוזכרים ברמז שלא קשה לפענחו (כאשר מסופר על "אחד מכתבי 'הארץ', זה שסוגיות ממין זה הן לחם חוקו, זה שדיווח כל השנים על המאבק שהתנהל בין מזכירתו של מכס ברוד ובתה ובין הספרייה הלאומית על הבעלות על כתבי היד של קפקא", ברור שהכוונה היא לעופר אדרת). מתי חלפי הוא דמות בדיונית, של חוקר ספרות החוקר את יצירתם של ברנר ומילגרוים, אך שהייתו של ברנר בלונדון והסיוע שקיבל מהמומר פאול פיליפ לברטוב הם חלק מהביוגרפיה של ברנר. נעמי זלקינסון היא דמות בדיונית, אך היא מוצגת כאחת מצאצאיו של יצחק זלקינסון, שחי במאה ה-19. כאשר מילגרוים מתואר כ"ממשיך דרכם של הסופרים המשומדים אברהם אורי קובנר ואב"א קונסטנטין שפירא" לא מיד ברור שלצד מילגרוים הבדיוני, שני הסופרים המשומדים אכן פעלו במאה ה-19 - הקורא הסקרן יזדקק לאנציקלופדיה כדי לברר זאת. אתגרים מסוג זה מצפים לקורא לכל אורך הרומן.
ביחס לדמויות הבדיוניות שבספר (נעמי זלקינסון, אלישע מילגרוים, מתי חלפי, ישעיהו הומינר ואחרים) עולה שאלה אחרת: האם הן לחלוטין פרי רוחו של הסופר, או שהן מייצגות אישים של ממש בשדה הספרות העברית? הבלוגרית איריס גנור התייחסה לשאלה זו:
באר עצמו ענה לשאלה זו באומרו שספרו אינו רומן מפתח. בראיון נוסף אמר באר: "אמנם לקחתי מאנשים קונקרטיים ומעולם קונקרטי, אבל העולם הוא מאגר אינסופי של אנקדוטות. חשוב לי להפוך את זה ללא קונקרטי. זה הופך לדשן, להר הזבל שמצמיח פרחים."
העורך בני ציפר התייחס אף הוא לסוגיה זו:
אדם טיהאני
אדם טיהאני (באנגלית: Adam Tihany; נולד ב-1948), הוא אדריכל ומעצב פנים ישראלי-אמריקני.
קורות חיים
טיהאני נולד בטרנסילבניה שברומניה. ב-1950 עלה עם הוריו לישראל, הוא גדל בירושלים. בשנת 1968 למד אדריכלות ועיצוב במילאנו שבאיטליה. שימש כשוליה במספר חברות איטלקיות והתמחה בעיצוב רהיטים. ב-1976 החל לעבוד בסניף הניו יורקי של חברת יוניגרם האיטלקית והתמקד בעיצוב עילי עבור משרדים, בתי יוקרה ואולמות אירועים.
בשנת 1978 פתח טיהאני משרד משלו במנהטן ועיצב מבנים בארבעה קצוות תבל ביניהם בתי מלון ומסעדות מובילים. ב-1996 עיצב את מלון דן אילת. שיפץ ב-1998 את מלון המלך דוד בירושלים.
טיהאני עיצב בשנת 1997 את מסעדת ז'אן ז'ורז' של השף ז'אן ז'ורז' וונגריכטן במגדל טראמפ שבמנהטן. עיצוב המסעדה הוא בצבעי בז' ואפור, חלונות חדר אוכל המתחילים ברצפה ונגמרים בתקרה הגבוהה, שמהם ניבטת פנורמת הסנטרל פארק, מפות שולחן לבנות, כיסאות חומים ובגדי מלצרים בחום כהה.
בשנת 2002 עיצב טיהאני את מלון הבוטיק אלף Aleph שברומא, והוא זכה על כך בפרס האירופי לעיצוב פנים של מלונות. טיהאני עיצב את המלון באופן אשר נועד לדמות בית מרחץ רומי בעל אופי נהנתני לעילא. כאשר נכנסים ללובי בולטים צבעי שחור ואדום המזכירים גיהנום. באמצע הלובי ניצבת קוביית משחק ענקית, שקשורה לחלק התחתון של הבניין המדמה גן עדן. על מנת להיכנס לספא למטה יש ללבוש טוגה. טיהאני בחר במוטיב של דאנטה אליגיירי שבו ניצב הגיהנום אל מול עולם התענוגות.
ב-2004 עיצב את מסעדת פר סה של בכיר השפים באמריקה תומאס קלר במרכז טיים וורנר שבכיכר קולומבוס במנהטן שעלותה שנים עשר מיליוני דולרים. הוא הביא במסעדה אלמנטים מהסגנון המאפיין את קלר, מוטיבים ממסעדתו השנייה של קלר הפרנץ לונדרי, מסעדת הדגל שלו. בעיצוב פשוט אך אלגנטי, דלת כניסה כחולה המזכירה את דלת הכניסה הכחולה בפרנץ לונדרי, עיצוב האח, האבנים הלא מסותתות, רצפת השיש המבריקה המרמזת על האר דקו המקנים לסועד תחושה כאילו סעד בגרסה אורבנית של הפרנץ לונדרי. חדר האוכל המונה חמישה עשר שולחנות משקיף על הנוף בסנטרל פארק.
טיהאני אף עיצב את מסעדת One c.p.s במלון פלאזה שבעיר ניו יורק. הוא הסיר את הווילונות המליטים את החדר האדוארדי האפל על מנת שיוכלו האנשים לראות את הפנורמה הניבטת מבחוץ, והאיר את החדר תוך שימוש מגוון בעץ ואלמנטים גאומטריים עזים. טיהאני כיסה את מנורות הקריסטל באהילים אדומים ענקיים.
טיהאני עיצב את מסעדות מלון הבוטיק Exedra שברומא בצבעים מנוגדים של שחור ולבן המושפע מפליני וסגנון הדולצה ויטה של שנות השישים.
טיהאני אף עיצב את הבר במלון Mandalay Bay בלאס וגאס ואת ה-Grill House בכפר המרינה באי פראדייז שבאיי בהאמה, מסעדת Neyla שבמלון MGM Grand שבלאס וגאס, את מסעדתו של מייקל ג'ורדן One Sxty Blue שבשיקגו, את מלון The Time בניו יורק.
מבין תלמידיו הבולטים ניתן למנות את המעצב הישראלי רן לרנר.
מונא חורי-כסאברי
מונא חורי (בערבית: منى خوري; נולדה ב-17 בספטמבר 1974) היא פרופסור מן המניין בבית הספר לעבודה סוציאלית ולרווחה חברתית באוניברסיטה העברית, בעבר שימשה כדיקנית הפקולטה, והייתה הדיקנית הערבייה הראשונה בתפקיד זה. מאז 2021 מכהנת כסגנית נשיא האוניברסיטה העברית לאסטרטגיה ומגוון.
ביוגרפיה
חורי נולדה בשכונת ואדי ניסנאס שבחיפה בשנת 1974, למשפחה שמוצאה מהיישוב מע'אר שבגליל. הוריה כיוונו אותה ואת אחותה ללמוד, במטרה לשפר את איכות חייהן. בחטיבת הביניים למדה בבית הספר האיטלקי, בו עבדה במקביל גם בניקיון על מנת לממן את לימודיה.
קירות
{{פירושונים|
מונא חורי-כסאברי
ביוגרפיה
ב-1993 החלה בלימודי תואר ראשון בעבודה סוציאלית בבית הספר לעבודה סוציאלית של האוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 1996 קיבלה תואר ראשון. בשנת 1999 קיבלה שם תואר שני ובשנת 2002 קיבלה תואר דוקטור. את הבתר-דוקטורט עשתה באוניברסיטת שיקגו (במלגת פולברייט) ובאוניברסיטה העברית.
קירות
ראו גם
}}
מונא חורי-כסאברי
ביוגרפיה
בשנת 2005 מונתה למרצה בבית הספר לעבודה סוציאלית של האוניברסיטה העברית, ובשנת 2009 עלתה לדרגת מרצה בכיר. בשנת 2013 מונתה לפרופסור חבר ובשנת 2016 מונתה לפרופסור מן המניין.
תחומי המחקר שלה הם אלימות בית-ספרית, עבריינות נוער ובריונות רשת.
בשנת 2014 מונתה כיועצת לנשיא האוניברסיטה העברית להנגשת ההשכלה הגבוהה לחברה הערבית.
בשנת 2018 מונתה לדיקנית בית הספר לעבודה סוציאלית ולרווחה חברתית, וכיהנה בתפקיד זה עד 2021.
באפריל 2021 נבחרה לסגנית נשיא האוניברסיטה העברית לאסטרטגיה ומגוון.
בשנים 2015–2019 הייתה חברה באקדמיה הצעירה הישראלית. משנת 2016 היא חברה באקדמיה הגלובלית הצעירה.
בשנת 2021 הוענק לה פרס מיכאל ברונו.
בשנת 2023 הוענק לה עיטור נשיא מדינת ישראל.
קומבואה
הקומבואה (ביפנית: 高麗笛, "חליל קומה") הוא חליל הנקרא חליל במבוק רוחבי, נקרא גם קומבואה פיו Fue המשמש במוזיקת ​​חצר יפנית מסורתית.
קומבואה פו
הקומבואה בנוי בדרך כלל מבמבוק. זהו חליל רוחבי עם שישה חורים באצבעות. הוא 36 ס"מ, קצר יותר מחליל ריוטקי.
צרסיוזאורוס
צרסיוזאורוס (שם מדעי: Ceresiosaurus; מילולית: "הלטאה של אגם לוגאנו") הוא סוג של זוחל ימי קדום מסדרת הנותוזאוראים אשר חי בתור הטריאס לפני 242 מיליון שנה. הוא היה קרובו של הנותוזאורוס ודמה מעט לפליוזאורים קדום אך איננו קרוב אליהם. הוא קרוי על שם אגם לוגאנו שבשווייץ וצפון איטליה שם התגלו מאובניו, בקרבת סן ג'ורג'ו, מהמין  Ceresiosaurus calcagnii. הוא קיבל את שמו מברנהרד פייר ב-1931. מין נוסף מהסוג, Ceresiosaurus lanzi התגלה ב-2004.
זוחל זה היה מהגדולים שבנותוזאוראים והגיע לאורך 3 מטרים והיה בעל מבנה גוף מותאם לחיים במים אך בעל רגליים עם אצבעות ונראה שהיה יכול לנוע גם על היבשה. בניגוד לפליוזאורים הוא נע בדומה לנחש בתנועות גליות במים. זאת עקב מבנה הירכיים והזנב שלו. למרות זאת הוא דמה לפליוזאור עם צווארו הארוך וראשו, אשר היה הקטן ביותר במשפחתו. מבנה העצמות הארוכות עזר לשחייה מהירה בדומה לכנפי הפינגווינים ועזרו לו לנוע במים במהירות.
יצור זה חי לחופים ולגונות של ים תטיס וניזון מטרף ימי כמו דגים וחסרי חוליות ששרצו בימים. הוא היה כנראה הגדול שביצורי המים באירופה הטריאסית.
סנט אנדרו (כדורמים)
מועדון השחייה סנט אנדרו (בקטלאנית: Club Natació Sant Andreu) הוא מועדון ספורט קטלוני שנוסד בשנת 1971 כמועדון כדורמים ושחייה תחרותית. עם השנים נפתחו במועדון מחלקות ספורט נוספות, כגון טניס, סקווש, טריאתלון וכדורגל אולמות.
המועדון נוסד ב-1 ביוני 1971, וב-1978 העפילה קבוצת כדורמים הגברים של המועדון לליגת העל בכדורמים.
בשנת 1984 זכתה קבוצת השחייה של המועדון באליפות ספרד.
בוקה וייט
בוקר טי וושינגטון "בוקה" וייט (באנגלית: Booker T. Washington "Bukka" White; 12 בנובמבר 1909 (או 1906) – 26 בפברואר 1977) היה גיטריסט וזמר דלתא בלוז. הכינוי "בוקה" הוא שיבוש פונטי של השם שניתן לו בלידתו, על שם המנהיג האפריקאי אמריקאי בוקר טי. וושינגטון. השם "בוקה" הופיע לראשונה על אלבום שהקליט בשנת 1937. וייט נודע בנגינתו בסגנון סלייד בגיטרת רזונטור מסוג "נשיונל סטיל", בפריטה עוצמתית בטפיחות על המיתרים ובקולו הרם.
תולדות חייו
בשנת 1930 ראה אור תקליטו הראשון בתקליטי ויקטור בסגנון קאנטרי בלוז וגוספל בסגנונו של וילי ג'ונסון העיוור תחת השם "וושינגטון וייט". ב-1937 עבר לשיקגו בהזמנתו של ביג ביל ברונזי והוציא לראשונה תקליט תחת השם "בוקה וייט". כשנה מאוחר יותר נאסר לשלוש שנים בכלא Parchman Farm במיסיסיפי בעוון הריגה. ב-1939 הקליטו אותו בכלא ג'ון ואלן לומקס (בכינוי שניתן לו בכלא "Washington Barrelhouse White" כלומר וושינגטון בית מרזח). בעת שריצה את עונשו היה תקליטו "Shake 'Em on Down" ללהיט. עם שחרורו מהכלא ב-1940 שב לשיקגו וחבר ללסטר מלרוז (Lester Melrose), שסייע לו להקליט 12 שירים שהיו לטובים שבשיריו של וייט, בהם "Parchman Farm Blues", "Good Gin Blues," "Bukka's Jitterbug Swing," "Aberdeen, Mississippi Blues," ו- "Fixin' to Die Blues". אולם עקב דעיכת העניין בבלוז לקראת סוף שנות הארבעים, נאלץ וייט לעבוד כפועל במפעל לייצור טנקים.
וייט "התגלה מחדש" ב-1963 על ידי אנשי דור הביט שהתלהבו מסגנון הבלוז השורשי והמחוספס שלו. בוב דילן ביצע שנה קודם לכן גרסת כיסוי לשירו של וייט Fixin' to Die Blues (השיר שובץ באלבומו הראשון, בוב דילן). ג'ון פייהי (John Fahey) ואד דנסון (Ed Denson) יצאו לחפש את מוזיקאי הבלוז המסתורי שחיבר את השיר, ושהכל היו סבורים שמת. הם מצאו אותו בממפיס, טנסי ובסוף 1963 כבר הקליט וייט תקליט חדש ובו השיר "". עד מהרה הקליט וייט שלושה אלבומים נוספים, שהאחרון והמשובח בהם היה התקליט הכפול "Sky Songs" שראה אור ב-1965. מאותה עת ועד סוף ימיו הופיע וייט בפסטיבלי פולק ובלוז ברחבי ארצות הברית ואירופה. בשנות השבעים הופיע עם האולין וולף ובי בי קינג.
מורשת
ב-2012 נבחר השיר Fixin' to Die Blues בביצועו להיכל התהילה של פרס גראמי.
להקת לד זפלין ביצעה שני שירי על בסיס שירו "Shake 'Em on Down". הראשון הוא "Hats Off to (Roy) Harper" מן התקליט Led Zeppelin III והשני הוא "Custard Pie" מהתקליט Physical Graffiti.
רביעיית מועדון התיאטרון
רביעיית מועדון התיאטרון הייתה רביעיית בידור, זמר וסאטירה קלה שפעלה בישראל בשנות החמישים והשישים. חברי הרביעייה היו שמעון בר, גדעון זינגר, יעקב בן-סירא וראובן שפר. במהלך שנות פעילותה, נערכו חילופים זמניים בהרכב הרביעייה: השחקן חנן גולדבלט החליף את שמעון בר בתוכנית "רק בכוח" (תוכנית מס' 6) ועזריאל אשרוב, החליף את ראובן שפר.
היסטוריה
הלהקה הוקמה בשנת 1957 ביוזמת מקים מועדון התיאטרון והקאמרי יצחק קדישזון בהרכב של ארבעה משחקני תיאטרון הקאמרי. הבמאי הראשון של הרביעייה היה השחקן והבמאי שרגא פרידמן. שירי תוכניותיה הראשונות, שהתחבבו על קהל הצופים והמאזינים הודפסו ע"ג התקליט בחברת "ישראפון" בליווי קטעי מעבר מפי שרגא פרידמן. בתוכניות אלו נכתבו חלק מהשירים על ידי דן אלמגור.
הרביעייה נאסרה להופעה בפני חיילים בגלל ששיריה נחשבו לבלתי חינוכיים. ב-22 ביוני 1960 בעת שהרביעייה הופיעה בפני חיילים בקולנוע תל אביב ושרה את השיר "תן תרומה" שהייתה סאטירה על השנור הישראלי, התפרץ קצין חינוך ראשי, אהרן זאב, להופעה, דרש מהרביעייה לרדת מהבמה וכינה את חברי הרביעייה "אדיוטים". לאחר מספר שבועות התנצל ראש אכ"א, אהרון דורון, בפני חברי הרביעייה.
ב-1963, לקחו אותם תחת חסותם הפזמונאי והמפיק חיים חפר ודן בן אמוץ, על מנת שיופיעו במועדון החמאם ביפו. שם הופיעה הרביעייה במערכונים קברטיים ובשירים צרפתים מתורגמים בהשראת ההרכב הצרפתי "פררה ז'אק" במסגרת התוכנית "פצצת הזמן" (תוכנית מס' 5), ששיריה הוקלטו לתקליט אריך נגן. חיים חפר גם כתב רבים משירי הרביעייה, בהם "זאת מרחוב פנורמה", "כבוד עצמי", "אין כמו יפו בלילות" וכן את השיר "איך הפשפש עלה למעלה" (חפר הכחיש שהשיר נכתב על שמעון פרס, אך גם לא התנגד שייחסו לו זאת). להיט נוסף של הלהקה היה "גוי של שבת", הידוע בזכות השורה "מחפצה מנמצה" (מעכאַפּט זיי מענעמט זיי).
בשנות השבעים, לקח המפיק יעקב אגמון את הרביעייה תחת חסותו והעלה עימה את המחזמר "הרביעייה בכתונת הפסים". הלהקה לא התפרקה רשמית מעולם, וחזרה להופיע בהרכבים שונים.
שמעון בר נפטר בשנת 1983, ראובן שפר – בשנת 2011, גדעון זינגר – בשנת 2015 ויעקב בן-סירא – בשנת 2016.
בשנת 2020 התקיים מופע הצדעה לרביעיית מועדון התיאטרון במרכז ענב, בהפקת פרויקט הנצחת אמנים "בבית זה" של עיריית תל אביב-יפו.
טיסה 302 של אתיופיאן איירליינס
טיסה 302 של אתיופיאן איירליינס, הייתה טיסה במטוס בואינג 737 MAX 8 אשר התרסק בבוקר יום ראשון 10 במרץ 2019 ליד העיר דברה זית בעת שעשה את דרכו מנמל התעופה בולה באדיס אבבה שבאתיופיה לנמל התעופה הבינלאומי ג'ומו קניאטה בניירובי שבקניה, כשעל סיפונו 149 נוסעים ו-8 אנשי צוות. הטיסה המריאה בשעה 08:38 והקשר עם המטוס נותק ב-08:44. כל נוסעי המטוס נהרגו בהתרסקות, בהם שני ישראלים.
המטוס שהתרסק נמסר לחברה ב-15 בנובמבר 2018, כארבעה חודשים בלבד לפני ההתרסקות.
בעקבות התאונה הורו ממשלות וחברות תעופה רבות לקרקע את כל מטוסי בואינג מדגם 737 MAX, בהן ממשלת סין, גרמניה, אוסטרליה, מלזיה, אינדונזיה, עומאן, סינגפור, דרום קוריאה, בריטניה, צרפת ואירלנד, וחברות תעופה נוספות החליטו לקרקע את כלל צי מטוסי הבואינג 737 MAX שברשותם, ללא קשר להוראת הרגולטור.
בשיא המשבר כשליש ממטוסי בואינג 737 MAX בעולם קורקעו ומניית חברת בואינג איבדה כ-27 מיליארד דולר משוויה תוך יומיים. ב-13 במרץ 2019 חברת בואינג המליצה לקרקע את כל 350 מטוסי הנוסעים מדגם בואינג 737 MAX, לאחר שנשיא ארצות הברית טראמפ קרקע את המטוסים בארצות הברית. המטוס נשאר מקורקע עד 9 בדצמבר 2020.
עפרה (סדרת טלוויזיה)
עפרה היא סדרת טלוויזיה דוקומנטרית בת שלושה פרקים העוסקים בזמרת עפרה חזה. הסדרה הופקה על ידי חברת ההפקות אליל תקשורת ושודרה מ-16 באוגוסט עד 30 באוגוסט 2020 ב-HOT8. הסדרה נוצרה על ידי דליה מבורך ודני דותן. הסדרה שודרה בשידור נוסף בערוץ 13 מ-25 בינואר עד 8 בפברואר 2021.
ביקורות
הסדרה קיבלה ביקורות מעורבות.
איתי שטרן מ"הארץ" בחר ב"עפרה" לסדרה התיעודית המפתיעה לשנת 2020, וכתב:.
ניב הדס מ"הארץ" כתב :.
קרן מלמד-מרגלית מ"מקור ראשון" כתבה:.
שני ליטמן מ"הארץ" טענה שהסדרה חודרת לפרטיותה של חזה וכתבה:.
נדב מנוחין מאתר "וואלה תרבות" כתב שהסדרה פחות עוסקת בחזה עצמה אלא יותר בסיפורה האישי:.
ניר וולף מ"ישראל היום" כתב:.
הסדרה קיבלה גם ביקורת טובה מגל אוחובסקי מאתר "Tvbee" שכתב:.
IKCO Arisun
IKCO Arisun הוא טנדר קטן מסוג "Coupé utility", מתוצרת יצרנית הרכב ה-איראנית IKCO (יצרנית מותגי רכבי נוסעים) חברת בת של Iran Khodro (שם רשמי: Iran Khodro Corporation, שם בפרסית: ایران‌خودرو, שם לשעבר: Iran National) אשר מיוצר משנת 2015 ועד היום.
בשנת 2015 יוצאו לעיראק במשלוח הראשון כ-5,000 יחידות של הדגם.
אובייקטיביזם (איין ראנד)
אובייקטיביזם היא תורה פילוסופית אותה הגתה הסופרת איין ראנד. האובייקטיביזם היא פילוסופיה הדוגלת בקיום מציאות אובייקטיבית שאותה על האדם לגלות על ידי שימוש בשכל, ב"אגואיזם רציונלי" כנגזרת של ערך החיים, אותו על כל אדם רציונלי לקבל כאמת מידה לבחירותיו, בקפיטליזם ובעקרון אי-התוקפנות לצד תמיכה ברעיון מדינת שומר הלילה. ברמה האישית האובייקטיביזם מעודד את האדם לעסוק ביצרנות והגשמה עצמית. "יצרנות", במישור הכלכלי, ו"הגשמה עצמית" במובן של יצירה והשקעה של כל פרט בהוצאה לפועל של כישוריו, בעיקר האמנותיים.
עיקרי תפיסתה הפילוסופית
האובייקטיביזם עוסק בכל ענפי הפילוסופיה.
אובייקטיביזם בישראל
בתחילת שנות השבעים התעוררה התעניינות בפילוסופיה האובייקטיביסטית, בעיקר בזכות ספרו של הפילוסוף משה קרוי "חיים על פי השכל" (1975). הספר, באופן חריג ביחס לספרי פילוסופיה, היה לרב–מכר, וקרוי רהוט הלשון והחריף היה לדמות מוכרת. אף שקרוי טען בספרו כי אין לו מה להוסיף על דבריה של ראנד, הוא היה הראשון שניסח את העקרונות הפילוסופיים של האובייקטיביזם בצורה מקיפה ובהירה בעברית. קרוי עזב את ישראל זמן קצר אחרי פרסום ספרו וכעבור שנים מעטות נטש גם את הפילוסופיה האובייקטיביסטית. ראנד, אליה פנה קרוי, לא ראתה בו מייצג לתפיסותיה ולאור התפתחותו הרעיונית הקשר בין רעיונותיו לגישתה של ראנד נותק.
באמצע שנות השמונים התגבשה בישראל קבוצת מתעניינים בתורתה של ראנד, והחל להתפרסם ביטאון אובייקטיביסטי תחת השם "לאינטלקטואל החדש" ואחר–כך בשם "אנכי" בעריכת בועז ארד הפעיל עד היום ברשת האינטרנט. כמו כן נערכה פעילות, הרצאות וקורסים ללימוד הפילוסופיה של ראנד. בישראל קיימת היום בעיקר פעילות אינטרנטית דרך אתר "אנכי".
דמות שבלטה בשנות השמונים הייתה של אוהד קמין, שאף הכריז בסוף שנת 1992 על "מרד רעיוני" ברוחה של איין ראנד והודיע לשלטונות המס בישראל כי בכוונתו להפסיק לשלם מיסים. בעקבות זאת נשפט קמין ונדון בסוף שנת 1995 לשישה חודשי מאסר בפועל. כיום קשור קמין לפעילותם של מנהיגות יהודית ומשה פייגלין.
בשנת 2011 הוקם בישראל מרכז איין ראנד (ע"ר) ונפתחה בישראל תחרות חיבורים לתלמידי תיכון וסטודנטים בנושאים מספריה של איין ראנד. המרכז מקיים פעילות שוטפת הכוללת אירועי הרצאות של מרצים מישראל ומחו"ל, קורסים והשתלמויות ומציע תרגומים של מאמרי איין ראנד לעברית וערבית.
תגובה אקדמית לפילוסופיה האובייקטיביסטית
העיסוק האקדמי באובייקטיביזם כגישה פילוסופית חדשה מועט יחסית לתורות פילוסופיות אחרות. רוב האקדמיה דחתה את האובייקטיביזם, לרוב תוך סירוב להתייחס לאובייקטיביזם כתרומה רצינית לפילוסופיה, ועד כדי התעלמות ממנו.
בנייה מעולם אחר
כמעט בכל פרק מוצג ריאיון עם מעצבי המבנה או עם מנהלי הפרויקט, וכך ניתן להבין מה היו הבעיות שניצבו בפני הבונים ובאילו שיטות או טכניקות נעזרו כדי להתגבר עליהן. במספר מקרים (למשל מגדלי פטרונס), היה צורך בפיתוח של חומר או מוצר חדש שכעת מהווים חלק בלתי נפרד מתעשיית הבנייה.
אובייקטיביזם (איין ראנד)
תגובה אקדמית לפילוסופיה האובייקטיביסטית
יש מבקרים באקדמיה הטוענים כי ניתן להדגים כיצד רבים מהמשפטים הספציפיים עצמם הם עיבוד מחודש ושגוי של טעויות ישנות, ואפילו אם מערכת האמונות הייתה מביאה למסקנות נכונות, היא תעשה זאת על בסיס מוטעה. לדוגמה רוברט נוזיק, פילוסוף ליברטריאני בולט, מסכים עם ראנד מבחינה פוליטית, אך טוען כי הבסיס לדבריה אינו משכנע. ראנד עצמה יצאה נגד הליברטריאנים, אותם כינתה "היפים של הימין", וטענה כי הם מנסים לערב בין עקרונות הפילוסופיה שלה לבין אנארכיזם. אנרכיזם, אמרה ראנד, "הוא התפיסה הבלתי-רציונלית והאי-אינטלקטואלית ביותר שאי פעם נוצרה על ידי המאמינים נטולי-ההקשר, הכבולים לקונקרטים של התנועה הקולקטיביסטית".
בנייה מעולם אחר
הסדרה מתמקדת במבנים גדולים במיוחד ובפרויקטים שאפתנים ויקרים. מוצגים בה המבנים הגדולים ביותר, הגבוהים ביותר, הארוכים ביותר, העמוקים ביותר בעולם וכדומה. לגבי פרויקטים, פרויקט מוצג בסדרה אם הוא ייחודי או ראשון מסוגו בעולם (כמו פרויקט איי התמרים של דובאי).
אובייקטיביזם (איין ראנד)
תגובה אקדמית לפילוסופיה האובייקטיביסטית
ד"ר מיכל פרם-כהן מדגישה כי הוגת התאוריה, איין ראנד, אשר גדלה במשפחה יהודית מתבוללת, נחשפה למוסר ההקרבה העצמית הנוצרי יותר מאשר למוסר האחריות ההדדית היהודי.
בשנת 1987 הוקמה "אגודת איין ראנד" על ידי חברי האגודה הפילוסופית האמריקאית במטרה לקדם את הלימוד של הפילוסופיה של איין ראנד. בין חברי האגודה הבולטים, אלן גוטהלף, אשר כיהן כפרופ' לפילוסופיה ולהיסטוריה של המדע באוניברסיטת פיטסבורג והיה מחשובי חוקרי אריסטו המודרניים, פרופ' טרה סמית מאונ' טקסס המתמחה בפילוסופיה של המוסר ואחרים.
בנייה מעולם אחר
הפקת הסדרה החלה בשנת 2004.
קוונטין ברייס
קוונטין אליס לואיז ברייס (באנגלית: Quentin Alice Louise Bryce; נולדה ב-23 בדצמבר 1942) כיהנה כמושלת הכללית של אוסטרליה, וכמושלת קווינסלנד.
קוונטין סטרשן נולדה בבריזביין, קווינסלנד, והחלה את השכלתה באוניברסיטת קווינסלנד בלימודים לתואר ראשון באמנות ותואר ראשון בעריכת דין. היא הייתה מהנשים הראשונות שעברו את מבחן לשכת עורכי הדין במדינה.
נעורים
קוונטין סטרשן נולדה לנורמן סטרשן ונאידה וטזל בשנת 1942. היא הייתה השנייה מ-4 בנות, וחונכה כמו אחיותיה בבית המשפחה על ידי אמה, שהייתה בעברה מורה, ולא בבית ספר ממשלתי. אביה עבד באותה תקופה כמנהל מפעל עיבוד צמר. במהלך שנה בילדותה המשפחה חיה בטזמניה, ולאחר מכן הם חזרו לבלמונט, קווינסלנד, אז החלה סטרשן בלימודים בבית ספר תיכון במקום. במהלך לימודיה הכירה את מייקל ברייס, לימים בעלה. אביה באותה תקופה פתח בחוות כבשים באתר אחר בקווינסלנד, ועד שנת 1956, בה החלה סטרשן בלימודיה האקדמיים, אביה החזיק במספר חוות ומפעלים. לאחר סיום בית הספר המכין, נרשמה סטרשן לאוניברסיטת קווינסלנד, ראשית לתואר בעבודה סוציאלית ואמנות, ובשנה השלישית החליטה להוסיף מסלול לעריכת דין. היא סיימה עם תואר ראשון באמנות בשנת 1962, והוסיפה תואר ראשון בעריכת דין בשנת 1965. בין התארים, היא נישאה למייקל ברייס, חברה מבית הספר התיכון, בשנת 1964. היא הייתה מהנשים הראשונות שעמדו בבחינת לשכת עורכי הדין של קווינסלנד (The Queensland Bar), אך מעולם לא עסקה בתחום.
ג'יימס נאג'י
ראשית חייו
נאג'י גדל במאקורדי, ניגריה, והתחיל לשחק כדורסל שם. בשנת 2018 הוא עבר לאקדמיית הכדורסל ראטגבר בהונגריה.
קוונטין ברייס
קריירה
לאחר תקופה קצרה בלונדון, ברייס חזרה למולדתה והתקבלה בשנת 1968 למשרת הוראה חלקית בפקולטה למשפטים באוניברסיטת קווינסלנד, והייתה האישה הראשונה שהתקבלה לסגל ההוראה של הפקולטה. היא החלה בתפקיד מרצה בשנת 1969, ולימדה בפקולטה במשרה מלאה עד 1983.
הקריירה הפוליטית של ברייס החלה בשנת 1978, אז ממשלת פרייזר הקימה את מועצת הנשים הלאומית של קווינסלנד ומינתה את ברייס להיות בין חברות הוועדה. בשנת 1982 קודמה ברייס לתפקיד יושבת ראש הוועדה, ובשנת 1984 כבר הייתה הדירקטורית של ענף המידע לנשים במשרד ענייני הנשים במדינה. ב-1987 התמנתה ברייס לתפקיד דירקטורית הוועדה האוסטרלית לזכויות אדם ושוויון הזדמנויות.
ג'יימס נאג'י
קריירה מקצועית
נאג'י החל את הקריירה שלו בפצ'י VSK מליגת העל ההונגרית. הוא עבר מהונגריה לברצלונה ב-2020, והצטרף לברצלונה ב', קבוצת המילואים מהליגה השלישית. ב-2021 הוא הועלה לקבוצה הראשונה, ורשם שלוש עשרה הופעות בעונת 2021/22. באפריל 2023 הכריז נאג'י על מועמדותו לדראפט ה-NBA, ודורג בתור הפוטנציאל במקום ה-24 על ידי ESPN. ב-20 ביוני 2023 הוא זכה עם ברצלונה באליפות ספרד לאחר ניצחון 3–0 בסדרת הגמר על היריבה המרה ריאל מדריד. לפני המשחק ספג קריאות גזעניות מאוהדי ה"בלאנקוס". ב-22 ביוני הוא נבחר במקום ה-31 בדראפט ה-NBA 2023 על ידי דטרויט פיסטונס, והועבר בליל הדראפט לשארלוט הורנטס.
קוונטין ברייס
קריירה
בין השנים 1988 ו-1993 שימשה ברייס בתפקיד הנציבה הפדרלית לאכיפת שוויון בין המינים במסגרת ממשלת הוק. מדי שנה טיפלה ברייס בכ-2,000 תלונות הנוגעות לאפליית נשים. תקופה זו הסתמנה גם בשינוי חוקים רבים לטובת נשים, שינוי שעליו חתומה ברייס באופן כמעט בלעדי. במהלך שירותה כנציבה הואשמה ברייס באפליית גבר במקום העבודה, תלונה שנבדקה בוועדה האוסטרלית לזכויות אדם ושוויון הזדמנויות אותה ניהלה ברייס בעבר. היא נמצאה זכאית.
מושלת קווינסלנד
בשנת 2003 בחר ראש ממשלת קווינסלנד דאז, פיטר ביטי, להמליץ על ברייס למשרת מושלת קווינסלנד בפני המלכה אליזבת השנייה. לאחר הסכמת המלכה, ביצע ביטי מהלך פוליטי לא צפוי ופתח את מועמדותה של ברייס לדיון בבית הנבחרים של קווינסלנד. הוא עשה זאת אף על פי שהמסורת הכתיבה כי ההמלצה בפני המלכה היא השלב האחרון בדיוני המועמדים. עם זאת, ידע ביטי בעת הדיונים כי יש לו רוב בטוח משני אגפי הבית.
במהלך חמש שנות כהונתה של ברייס בבית המושל, היא צוינה בעיתונות כדמות ממלכתית ומכובדת. עם זאת, בעת כהונתה שמונה חברים מסגל בית המושל בחרו לפרוש, בין השאר מנהל הבית. מקורות בעילום שם דיווחו בעיתונות כי אף על פי שתדמיתה של המושלת חיובית ופתוחה בקהל הרחב, בין חדרים היא שתלטנית וקפדנית מאוד.
ביקורת נוספת ציינה את השימוש שעשתה המושלת ברייס מעת לעת באחוזת המושל לאירוח מסיבות פרטיות. בנושא זה עמד להגנתה ראש הממשלה ביטי וטען כי אין בכך כל פסול, כל עוד ההוצאות לאירוח יוצאות מכיסה הפרטי של המושלת ולא מתקציב המושל.
בשנת 2008 הסתיימה רשמית כהונתה של ברייס כמושלת קווינסלנד. הועלתה הצעה להאריך את כהונתה של ברייס בשנה כדי שתוכל להשתתף בחגיגות ה-150 לקווינסלנד ב-2009. לאחר שעלתה מועמדותה של ברייס לתפקיד המושלת הכללית של אוסטרליה, הוחלט לסיים את הכהונה במועדה, וברייס פרשה מתפקיד מושלת קווינסלנד ב-29 ביולי 2008 ופינתה את התפקיד ליורשתה, פנלופי ונסלי.
המושלת הכללית של אוסטרליה
העיתונאי ובעל הטור דן היוטון היא ממבקריה הבודדים של ברייס, וטען שהיא מביאה לתפקיד "מטען חורג מיותר", בהתייחסו לביקורת על ברייס בתקופת כהונתה כמושלת קווינסלנד, וקבל על כך שקולה לא נשמע בנושאים החשובים לה בכהונתה הקודמת.
אחת מפעולותיה הראשונות של המושלת הכללית הנכנסת הייתה להחליף את מזכיר המושל הכללי של אוסטרליה - לפטר את מלקולם הייזל, ששירת שני מושלים כלליים לפניה, ולהחליפו בסטיבן בריידי. החלטה זו ספגה ביקורת ציבורית, אך ראש הממשלה ראד הגן עליה וטען כי זכות המושל הכללי לבחור את המועסקים תחתיו, וזכותה של ברייס למנות מזכיר כללי כאוות נפשה.
במהלך כהונתה בתפקיד המושלת הכללית, נרשמה ביקורת בעיתונות על דרכי פעולתה, במיוחדת בעיתון האוסטרליאן, שם צוין כי ברייס מביאה גישה פוליטית ולא ייצוגית כנדרש. בין השאר פורסמה ביקורת על ביקורה המתוכנן של ברייס באפריקה כממלאת מקומו של ראד, ונרשם כי "העניין המזויף שמגלה ברייס באפריקה ייראה בציניות על ידי האפריקאים", וכי על המושל הכללי של אוסטרליה לצאת מגבולות היבשת לעיתים רחוקות בלבד לתפקידים יצוגיים, ואל לו לעסוק במדיניות חוץ. פרופסור דייוויד פלינט, יו"ר העמותה "אוסטרלים למען מלוכה חוקתית", הסכים עם מאמר זה וטען כי כל פעולה של המושל הכללי שלא על פי ייעוץ מפורש של הרשות המבצעת, עלול לגרום לשחיקת אמון הציבור האוסטרלי במושל.
ב-28 במרץ 2014 סיימה ברייס את כהונתה כמושלת.
תארים
קוונטין ברייס כיהנה בשני תפקידי מושלים (קווינסלנד ואוסטרליה), ועל פי כללי הטקס יש לה הזכות להיקרא בשם הכבוד הוד רוממותה המשותף לשניים במהלך כהונתה באחד התפקידים. בנוסף, כובדה ברייס בשלושה מינויים: ראשית ב-1998 כחברה במסדר אוסטרליה (AO), על שירותיה לקהילה, במיוחד בתחום ילדים ונשים; פעם שנייה קידומה לחברה מן המניין במסדר אוסטרליה (AC) בשנת 2003, עם בחירתה למושלת קווינסלנד; ופעם שלישית עם קבלתה למסדר חבר העמים הבריטי על שם יוחנן הקדוש בנובמבר 2003.
ברייס זכתה בשתי מדליות: בשנת 2000 היא זכתה במדליית הספורט האוסטרלית על תרומתה בתחום קריקט נשים; ובשנת 2001 היא זכתה במדליית סנטנרי על פעילותה החברתית בקידום עסקים.
לברייס חמישה דוקטורטי כבוד מאוניברסיטאות שונות באוסטרליה.
חיים אישיים
קוונטין ברייס נישאה לאדריכל מייקל ברייס בשנת 1964. כיום מייקל ברייס הוא פרופסור בשלוש פקולטות: החוג לעיצוב במכללת האמנות של קווינסלנד, בית הספר לעיצוב וארכיטקטורה באוניברסיטת קנברה, ובמכללת האמנות של אוניברסיטת ניו סאות' ויילס. הוא פרש מניהול חברת העיצוב המשגשגת שלו בשנת 2008, כדי להימנע מניגוד עניינים עם תחילת כהונת אשתו כמושלת הכללית של אוסטרליה. לזוג שתי בנות, שלושה בנים ושישה נכדים.
אלכסנדר ג'יקו
אלכסנדר קוואבנה באיידו ג'יקו (באנגלית: Alexander Kwabena Baidoo Djiku; נולד ב-9 באוגוסט 1994 במונפלייה שבצרפת) הוא כדורגלן גנאי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת שטרסבורג מליגת העל הצרפתית ובנבחרת גאנה.
קריירת מועדונים
ג'יקו גדל במחלקת הנוער של בסטיה. הוא ערך 45 הופעות ליגה במדי המועדון במסגרת ליגת העל הצרפתית, בהן הבקיע שער אחד.
ב-11 ביולי 2017 חתם ג'יקו בקן מליגת העל הצרפתית. הוא ערך 59 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-5 ביולי 2019 חתם ג'יקו בשטרסבורג מליגת העל הצרפתית.
קריירה בינלאומית
ב-9 באוקטובר 2020 ערך ג'יקו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גאנה, בהפסד 0–3 לנבחרת מאלי במשחק ידידות.
נכלל בסגל נבחרת גאנה לטורניר מונדיאל 2022.
הקלר וקוך G3
ה-G3 הוא רובה סער שתוכנן בשנות ה-50 של המאה ה-20 ומיוצר בגרמניה על ידי חברת הקלר וקוך. הוא שימש כרובה הסדיר הראשון של הבונדסוור הגרמני עד שהוחלף ב-G36 בשנות ה-90, בנוסף יוצר ברישיון ויוצא לכ-70 מדינות מסביב לעולם, והיה לאחד הנשקים הנפוצים של המלחמה הקרה עם ייצור של כשמונה מיליון רובי G3 על שלל דגמיו.
היסטוריה
שורשי ה-G3 נמצאים באב הטיפוס "MKb Gerät 06" (מכשיר קרבין אוטומטי מספר 6) שפותח על ידי מהנדסי מאוזר בשלהי מלחמת העולם השנייה. הרובה פותח על בסיס קליבר 7.92x33 מ"מ בדומה ל-StG 44 וכלל מנגנון רתע דומה ל-MG42 עם קנה מקובע, רובה זה קיבל את השם StG 45(M) (רובה סער 45) כממשיך דרכו של ה-StG 44 המוצלח, אך המלחמה הסתיימה לפני שהוכנס לייצור משמעותי. בסוף המלחמה המפעל שבו פותח הרובה נכבש על ידי כוחות צרפתיים, והעבודה בו הוכפפה למשרד החימוש הצרפתי תחת חברת "מרכז המחקר והחימוש מילוז" (CEAM) שישבה במילוז, שם המשיכה עבודת הפיתוח ונוסו מספר קליברים שונים מה שהבשיל לכדי ה-CEM דגם 1950. הרוס"ר החדש שימש את הכוחות הצרפתיים במהלך מלחמת הודו-סין הראשונה אך הוחלט לבסוף לא לאמצו מטעמי תקציב.
בשנת 1950 עבר צוות הפיתוח לספרד והמשיך את עבודתו על הרובה כחלק ממרכז הפיתוח CETME, שם פותח "דגם 2" (Modelo 2) על בסיס קליבר 7.92x40 מ"מ CETME M53. משמר הגבור הפדרלי של מערב גרמניה, שבנה באותה העת את כוחותיו מחדש, הביע עניין ברובה וביקש להתאימו לקליבר 7.62x51 מ"מ נאט"ו. רובה זה נכנס לשירות הצבא הספרדי בתור CETME דגם 58, אם זאת משמר הגבול הגרמני העדיף לבסוף לרכוש את ה-FN FAL (נקרא G1 בשירות גרמני) אך במקביל הבונדסוור עצמו החל לבחון את רובה ה-CETME עם רכישה של 400 רובים ב-1956 לבחינת יכולותיו. חברת הקלר וקוך הגרמנית ביצעה מספר התאמות לרובה לפי דרישות הצבא הגרמני וב-1959 הדגם המשופר אושר לקליטה בגרמניה המערבית תחת השם G3 (Gewehr 3; "רובה 3"), כאשר הקלר וקוך וריינמטאל קיבלו רישיון ייצור בגרמניה. ב-1969 ריינמטאל ויתרו על זכותיהם לייצור ה-G3 וב-1977 ממשלת מערב גרמניה העניקה באופן בלעדי ורשמי את זכויות הייצור והשיווק של ה-G3 להקלר וקוך.
בשנת 1962 הוכנס לשירות דגם ה-G3A2 שכלל שיפור לכוונת הברזל, מספר חודשים לאחר מכן נכנס ה-G3A3 לשירות, דגם זה היה דגם הייצור המשמעותי הראשון וכלל מספר רב של שינויים בהם מעבר לקת ומתפסים עשויים פלסטיק ושיפורים ליכולת הרובה לשאת תוספים שונים (כגון דורגלים). השיפור המשמעותי הבא היה בשנת 1974 כאשר יצא ה-G3A4 בעל קת מתכווננת וה-G3KA4 (קרבין) שכלל קת מתכווננת ואורך קנה קצר יותר. משפחת ה-G3 (בעיקר ה-G3A3) הייתה פופולרית מאוד ברחבי העולם במהלך המלחמה הקרה עם יצור של כשמונה מיליון רובים מהדגמים השונים ובשימוש כ-70 מדינות שונות. עיצובו המודולרי של ה-G3 הוביל גם לפיתוח של מספר רב של דגמים, התאמות מקומיות וגרסאות נגזרות בהם רובי קלעים וצליפה הן לשוק הביטחוני, לכוחות משטרה והן לשוק האזרחי.
לינדי אלקינס-טנטון
לינדה (לינדי) אלקינס-טנטון (אנגלית: Lindy Elkins-Tanton; נולדה ב-1966, ארצות הברית) מדענית אמריקאית בתחום המדעים הפלנטריים, מובילת פרויקט הגשושית פסיכה.
ביוגרפיה
אלקינס-טנטון למדה ב-MIT גאולוגיה לתואר ראשון, וגיאוכימיה לתואר שני, את שניהם סיימה ב-1987. עם סיום לימודיה עבדה כ-8 שנים בעבודות שונות בתעשייה. בשנת 1997 חזרה לאקדמיה והחלה בלימודי דוקטורט ב-MIT, תיזת הדוקטורט שלה עסקה בגאולוגיה וגיאופיזיקה, את התואר קיבלה ב-2002. עוד באותה שנה החלה לעבוד כפוסט-דוקטורנטית באוניברסיטת בראון, ואחר כך המשיכה שם כעמיתת מחקר. ב-2007 התקבלה ל-MIT כמרצה בכירה לגאולוגיה, ב-2011 הועלתה לדרגת פרופסור משנה. ב-2011 עברה למכון קרנגי למדע כמנהלת המחלקה למגנטיות כדור הארץ, במקביל שימשה כפרופסור אורח ב-MIT. ב-2014 קודמה לתפקיד דיקן בית הספר למדעי הארץ והחלל (Earth and Space Science ) של מכון קרנגי למדע. ב-1 ביולי 2014 התמנתה לפרופסורית ומנהלת בית הספר לחקר הארץ והחלל (School of Earth and Space Exploration) של אוניברסיטת אריזונה.
פעילותה המדעית
פעילותה המדעית של אלקינס-טנטון מתמקדת בחקר התהליכים הכימיים והפיזיקליים של היווצרות כוכבי הלכת הארציים. המחקרים שלה מתרכזים בפלנטסימלים. במסגרת פעילותה זו הייתה מיוזמי פרויקט הגשושית פסיכה של נאס"א, גשושית המיועדת לחקור את האסטרואיד פסיכה. עם אישור הפרויקט נקבעה כחוקרת הראשית שלו.
תחום פעילות מדעי נוסף שלה הוא חקר שדות געשיים גדולים והקשר שלהם לאירועי הכחדה המונית, בעיקר באזורי הבזלת (flood basalts) בסיביר, והקשר שלהם להכחדת פרם-טריאס. במסגרת מחקרים אלו הובילה ארבע משלחות מחקר לסיביר, והשתתפה במשלחות מחקר בהרי סיירה נבדה, רכס קסקייד, איסלנד ואיי פארו.
אלקינס-טנטון פרסמה כ-80 מאמרים מבוקרי עמיתים ועוד כ-200 פרסומים לכנסים מדעיים.
אסטרואיד (8252) נקרא על שמה.
ב-2022 נקרא על שמה מינרל חדש שהתגלה במטאוריט שנמצא בסומליה: "אלקינסטנטוניט" (elkinstantonite).
War Thunder
War Thunder (בתרגום חופשי לעברית: "רעם המלחמה") הוא משחק תפקידים המוני וסימולטור, התואם לתקופת קדם מלחמת העולם השנייה ועד ימינו, בו ניתן לבחור בעשרה צבאות (ארצות הברית, גרמניה הנאצית, ברית המועצות, בריטניה, יפן, סין, איטליה צרפת, שוודיה, וישראל). במשחק ניתן למצוא מודלים (מטוסים, טנקים, ספינות ומסוקי קרב) של מדינות אחרות, להן יש קשר כלשהו לאחת המדינות המשתתפות (לדוגמה יש במשחק כמה כלים סוריים, תחת דגל ברית המועצות, זאת כיוון שסוריה הייתה תחת חסות ברית המועצות).
המשחק פותח על ידי החברה Gaijin Entertainment עבור Linux, Windows, פלייסטיישן 4 ו-Mac OS. קיימת גרסה גם לShield Android TV, וגם לXbox One, פלייסטיישן 5, Xbox Series ובגרסת Mobile לאנדרואיד.
היסטורית המשחק
המשחק התחיל את דרכו בשנת 2011 כגרסת בטא סגורה שכללה חמישה צבאות (לפי הסדר שהוזכר למעלה). באותה תקופה היו רק מטוסים במשחק.
בשנת 2012 יצא המשחק כבטא פתוחה, ואיפשר לכולם להירשם ולנסות את המשחק בחינם. באותה שנה הגיע המשחק ל-223 מודלים של מטוסים.
בשנת 2013 יצא המשחק לפלייסטיישן 4 וגם קיבל תמיכה ב-VR. בשנת 2014 הופיעו לראשונה הטנקים במשחק, ובשנת 2016 ניתן היה לראשונה לנסות את הבטא הסגורה של הספינות.
ב־19 בספטמבר 2018, יצא עדכון המוסיף מסוקים וטנקים מודרניים, אשר שינה את המשחק, שעסק עד אז רק בכלים ממלחמת העולם השנייה, וכיום יש יותר מ-1,300 כלי מלחמה, משנות ה-30 המאוחרות ועד לשנות ה-2000.
ב-23 באוקטובר 2018 יצא עדכון המאפשר לשחק בספינות ללא עלות של רכישת ספינה בכסף אמיתי.
עם הזמן נוספו מדינות חדשות: צרפת איטליה ולאחר מכן גם סין למשחק בתור מדינה השמינית במספר, וב-29 באוקטובר נוספה שוודיה וכיום היא עם מבחר מודלים חינמיים של מטוסים וטנקים, שהתחילו בשלושה מטוסים: ה-J8A, ה-Pyörremyrsky, והסאאב לאנסן J29D. ושני פריטי טנקים: סטרידסואגן 103 ו-SAP 20.
בעתיד מתוכנן להוסיף אפשרות של לוחמת חי"ר.
ב־28 באוקטובר 2021 הוכרז כי ישראל תהיה למדינה העשירית ברשימת הצבאות שניתן לשחק בהם.
מצבי משחק
במשחק שלושה מצבי משחק: ארקייד (Arcade), ריאליסטי (Realistic), סימולטור (Simulator). לכל מצב אופן ההתנהגות והשליטה בטנקים, מטוסים, ספינות שונה.
מצב משחק הארקייד הוא הכי פחות ריאליסטי, והכי קל לשליטה ומאפשר אפילו לבצע תמרוני טיסה שאינם אפשריים במציאות. לעומת זאת מצב הסימולטור הוא המציאותי ביותר שיש ויש בו גם משחקים המתנהלים במפות המבוססות על קרבות מתקופת במלחמת העולם השנייה.
ברוב המקרים ומצבי המשחק יש שתי קבוצות עם כ-16 משתתפים בכל קבוצה (סדר גודל של צוות לפי סימון יחידות יבשה), שמתחרות זו מול זו על שטח מפה וירטואלית שנבחרה באקראי.
ישראל
ב-14 בדצמבר 2021, בעקבות העדכון "Winged Lions" (אריות מכונפים), נכנסה ישראל למשחק. ניתן היה לשחק בכלים רק באמצעות קנייה בכסף אמיתי או השלמת משימות.
ב-24 במרץ נוסף חיל השריון, ונפתחה גישה מלאה לחיל האוויר.
דרום אפריקה
ב-10 במרץ 2021, יצא עדכון שעיקרו היה התווספותו של חיל השריון הדרום-אפריקאי תחת הדגל הבריטי, מהלך זה נבע מרצונם של השחקנים לראות מדינות נוספות וגם כי היו בנמצא כמה מודלים כגון ה-Rooikat לדגמיו וה-class 3. חלק מהדגמים כוללים את ה-SARC MkVI (2pdr), עד לאוליפנט, גרסה דרום אפריקאית לצנטוריון הבריטי.
פינלנד
בנובמבר 2022 יצא עדכון שבו התווספה ענף שלם של פינלנד תחת הדגל השוודי, וזה מצטרף למודלים פינים אחרים הוכנסו למשחק עוד קודם לכן.
בעלות ברית
War Thunder, בהיותו משחק שבראשית דרכו התמקד בכלים של מלחמת העולם השנייה וכלל את כלי המדינות אשר השתתפו, כולל גם מספר כלים השייכים לבעלות ברית של אותן מדינות, או מדינות קשורות כגון: ישנם כמה כלים פינים במשחק המיוצגים על ידי מדינות קרובות אליה או בעלות קשר היסטורי, גרמניה ושוודיה, כך גם כלים אוסטרלים מיוצגים תחת הדגל הבריטי וכלים ישראלים מיוצגים תחת דגל צרפת, בריטניה וארצות הברית, תלוי במקור הכלי.
רשימת מדינות
לדוגמאות:
אורלנדו גאלו
אורלנדו מויסס גאלו קלדרון (בספרדית: Orlando Moisés Galo Calderón; נולד ב-11 באוגוסט 2000 בפונטרנס שבקוסטה ריקה) הוא כדורגלן קוסטה ריקאי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת ארדיאנו מליגת העל של קוסטה ריקה ובנבחרת קוסטה ריקה.
קריירת מועדונים
סוארס גדל במחלקת הנוער של אלחואלנסה. בשנת 2019 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל של קוסטה ריקה, ובסך הכל ערך 17 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-2 בינואר 2019 חתם גאלו בארדיאנו מליגת העל של קוסטה ריקה.
קריירה בינלאומית
ב-7 באוקטובר 2021 ערך גאלו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קוסטה ריקה, בתיקו 0-0 נגד נבחרת הונדורס במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
קצב הנשימה
קצב הנשימה הוא סימן רפואי, מן הסימנים החיוניים, המבטא את פעולתה של מערכת נשימות בדקה. באדם בוגר קצב הנשימה התקין הוא 12–20 נשימות בדקה. הקצב מבוקר על ידי מרכז הנשימה בגזע המוח. מצבים פיזיולוגיים ומצבי מחלה שונים עלולים להביא לעלייה בקצב הנשימה (טכיפנאה), לירידה בקצב הנשימה (ברדיפנאה) ואף לדום נשימה (אפנאה).
מדידה
בבדיקה הגופנית קצב הנשימה נמדד במנוחה על ידי מניית מספר הנשימות בדקה, כפי שהן באות לידי ביטוי בעליית בית החזה. מניית מספר הנשימות בחצי דקה והכפלת מספר זה בשתיים, נותנת קירוב טוב לקצב הנשימה. מכיוון שמודעות לנשימה משפיעה על קצב הנשימה, הבדיקה מתבצעת על פי רוב בעת הסחת הדעת מהנשימה.
שיטות נוספות למדידת קצב הנשימה הן בפנאומוגרפיה, המודדת בצורה מכנית או חשמלית את התרחבות בית החזה, או קפנוגרפיה, המודדת את הלחץ החלקי של פחמן דו-חמצני באוויר הננשף ומתרגמת את תדירות השינוי לקצב הנשימה. האחרונה משמשת תדיר בעת ניטור סימנים חיוניים, בפרט באנשים מונשמים מלאכותית.
ערכים תקינים
באדם הבוגר קצב הנשימה באדם בריא במנוחה הוא 12–20 נשימות בדקה, כשקצב הנשימה בנשים מעט גבוה מבגברים. מרכז הנשימה מגדיר את מקצב הנשימה הבסיסי סביב שתי שניות לשאיפה ושלוש שניות לנשיפה, קרי 12 מחזורים בדקה של נשימה.
חשיבות אבחנתית
ערכו האבחנתי של קצב הנשימה כסמן להפרעה בתפקוד הנשימתי וכביטוי למחלה משמעותית מוגבל, שכן אין מתאם גבוה בין ריווי חמצן בדם לשינויים בקצב הנשימה. עם זאת, ניטור קצב הנשימה משמש למעקב, יחד עם הסימנים החיוניים האחרים, אחר המצב הפיזיולוגי בחולים מורכבים, ומהווה סימן אזהרה מוקדם להידרדרות נוירולוגית, נשימתית או המודינמית.
מבצע רימון 20
רימון 20 היה כינויו של מבצע שיזם חיל האוויר הישראלי, ששיאו בקרב אוויר שנערך ב-30 ביולי 1970, במהלך מלחמת ההתשה, במהלכו הפילו מטוסי חיל האוויר הישראלי בשמי מצרים חמישה מטוסי מיג-21 שהוטסו בידי טייסי חיל האוויר הסובייטי.
רקע
במלחמת ההתשה התקשה הצבא המצרי בהתמודדותו מול חיל האוויר הישראלי שהפגין עליונות אווירית הן בתקיפות לאורך תעלת סואץ והן בפשיטות ובמבצעים בעומק מצרים כנגד יעדים צבאיים עורפיים ויעדים אסטרטגיים. בעיקר בלט חוסר יכולתו לעצור את רצף מבצעי פריחה של מטוסי חיל האוויר מדגם F-4 פנטום וA-4 סקייהוק שנכנסו לשירות מבצעי במהלך המלחמה. בגיחות חוזרות ונשנות ללב מצרים הוטלו פצצות במשקל של מאות קילוגרמים על יעדי איכות וזאת ללא נפגעים לצה"ל.
מצב דברים זה הביא את נשיא מצרים נאצר בביקורו במוסקבה בסתיו 1969 וב-24–25 בינואר 1970 לבקש הרחבה של הסיוע הצבאי לדגמים חדישים יותר של טילי קרקע-אוויר ומטוסים. כן ביקש נאצר סיוע בהגנה על שמי מצרים בעזרת חיל משלוח סובייטי שיוצב על אדמת מצרים.
הסובייטים נענו לבקשתו של נאצר והקימו חיל משלוח סובייטי גדול שכלל בין היתר דיוויזיה שלמה של טילי קרקע-אוויר חדישים, שלוש טייסות מטוסי מיג 21MF וציוד רב נוסף, וכן את כל הצוותים המקצועיים להפעלתם - טייסים, בקרים, מפעילי מכ"ם, טכנאים ועוד. חיל המשלוח נשלח בים והחל את פריסתו בינואר 1970 באזור קהיר, אסואן ובאתרים אחרים בעומק מצרים. נוכחותם של צוותים רוסיים נשמרה בסוד הן על ידי המצרים והן על ידי הסובייטים, אך יחידה 848 יירטה את תשדורותיהם ודיווחה על נוכחותם. ממשלת ישראל חששה מעימות ישיר עם ברית המועצות והורתה לחיל האוויר להימנע מתקיפתם. עקב כך, באפריל 1970 פסקו חדירות מטוסי חיל האוויר למצרים ובכך הסתיים רצף של מבצעי פריחה מוצלחים.
בשלב זה התעורר בישראל חשש ממשי כי העליונות האווירית של חיל האוויר תאבד אל מול הכוחות הרוסיים במצרים. בממשלת ישראל התגבשה התובנה כי מדיניות ההבלגה התפרשה כחולשה והביאה להתגרות הולכת וגוברת מצד הסובייטים, וכי על ישראל לנקוט פעולה שתבהיר לסובייטים את מחירה הגבוה של ההסלמה. לנוכח התנהגות הבוטחת של הרוסים הוחלט לתכנן קרב אווירי יזום שבו הרוסים יתפתו לרדוף אחר מטוסי חיל האוויר שיחדרו לשטח מצרים ושם יופלו על ידי מטוסים אחרים שיירטו אותם בתכנון מוקפד, ובכך לנצל את יתרונם היחסי של טייסי חיל האוויר הישראלי על מקביליהם הסובייטים.
את תכנון המבצע הטיל ראש מחלקת מבצעים, יעקב אגסי, על רס"ן דוד פורת, ראש מדור הגנה בענף המבצעים. המבצע אושר על ידי מפקד חיל האוויר אלוף מוטי הוד והרמטכ"ל רא"ל חיים בר-לב וב-25 ביולי הובא המבצע לאישור הממשלה בראשות גולדה מאיר. למבצע נבחרו אנשי צוות אוויר בעלי ניסיון קרבי רב ונבחר התאריך 29 ביולי. לאחר מכן נדחה ביום אחד לתאריך 30 ביולי.
תכנון המארב
המבצע תוכנן כמארב שבו יחדרו מטוסי חיל האוויר לשטח מצרים כשהם חמושים וערוכים לניהול קרבות אוויר אך מדמים את עצמם למטוסי תקיפה או צילום חסרי הגנה מפני מיירטים. צפוי היה שהסובייטים שהתנהלו בתקופה זו בצורה תוקפנית ובוטחת יתפתו להזניק כנגד המטוסים הישראלים מטוסי יירוט מדגם מיג 21, ובעודם מצפים לרדוף מזרחה אחר מטוסי הפצצה וצילום ישראלים הנסים לעבר התעלה, יופתעו מהיותם מותקפים על ידי רביעיית פנטום ורביעיית מיראז' 3, והם ייאלצו לנהל קרב אוויר בלתי מתוכנן עם טייסים ישראלים מנוסים בעלי היסטוריה של הפלות רבות. שלביו הראשונים של הקרב תוכננו כך שיתרונות יחסיים של מטוסי חיל האוויר הישראלי יבואו לידי ביטוי בקרב.
עוד תוכנן שרביעיית מיירטים נוספת תסייר במערב סיני באזור שאינו מכוסה מכ"מים מצריים ורביעייה נוספת תמתין בכוננות על המסלול. שתי הרביעיות נועדו לשמש עתודה ולהתווסף למיירטים הישראלים במידת הצורך.
לשם הבטחת כניסתם של הסובייטים לקרב, נבחר מיקומו בסמוך לשדות התעופה שבהם שהו בסיסי חיל האוויר המצרי, בהם גם שהו המטוסים הסובייטים. אזור זה נקרא בפי הטייסים "טקסס".