cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יהושוע השיל יואל בסאן
חייו האישיים
ליהושע השיל נולדו שישה ילדים: יעקב, משה, מרדכי (דוקטור לפילולוגיה בבלטימור), אסתר אשת משה זכרין, חנה שרה אשת מנחם מנדיל הכהן, מרים (מירל) אשר היגרה לשיקגו, צדוק (צלם בירושלים). הסופר חיים המבורגר כתב בספרו "שלושה עולמות" על הנאתו הרבה להיכנס לביתו של יהושע השיל שהיה מסביר פנים לכל אחד.
ורדי בן יעקב
ביוגרפיה
נולד בתל אביב ולמד בבית הספר גאולה בעיר. בצה"ל שירת בגדנ"ע. לאחר שחרורו נסע ללמוד באוניברסיטת קולומביה. לאחר מכן שהה במשך תקופה בצרפת. בשובו מצרפת למד באוניברסיטה העברית.
במשך כמה שנים עבד בקול ישראל. בשנת 1973 עבר לעיתון מעריב, שם שימש ראש דסק החדשות ועורך המדור לספרות. בשנת 1992 מונה לעורך מדור הדעות בעיתון. עסק גם בתרגום.
נפטר בשנת 2007, בגיל שבעים וארבע. היה נשוי בשנית לפזמונאית שמרית אור. בתם היא המתרגמת יערית בן יעקב. אשתו השלישית הייתה דניאלה בוקשטיין בן-יעקב, בתו של דניאל בוקשטיין.
אפיציקל
אפיציקל - ביוונית "על המעגל", והכוונה היא לגוף שנע במעגל סביב גוף אחר שגם הוא נע במעגל. באסטרונומיה אפיצקלים שימשו במודל הגאוצנטרי לצורך חישוב מיקום כוכבי הלכת.
הצורך באפיציקלים
האפיציקלים הוכנסו לתורתו של אריסטו כדי לספק הסבר לשתי תופעות המאפיינות את כוכבי הלכת:
לפי המודל הגאוצנטרי של אריסטו, כוכבי הלכת נעים סביב כדור הארץ במעגלים מושלמים, אולם המודל בצורתו המקורית לא סיפק הסבר לתנועה אחורית או לשינויים בבהירות.
תיאור האפיציקל
את רעיון האפיציקל הציע האסטרונום אפולוניוס מפרגה בסוף המאה ה-3 לפנה"ס. לפי הצעתו, שאומצה על ידי תלמי, כוכבי הלכת נעים במעגל קטן שמרכזו נע על פני מעגל גדול אשר מרכזו הוא כדור הארץ (לעיתים המעגל הגדול נע במהירות קבועה סביב האקוונט שממוקם בנקודה באמצע הדרך בין כדור הארץ למרכז המעגל הגדול). הקו המחבר בין כוכב לכת למרכז האפיציקל שלו – יהיה תמיד מקביל לקו המחבר בין כדור הארץ לשמש.
בגלל התנועה המורכבת של כוכבי הלכת היה צורך להוסיף עוד ועוד אפיצקלים כדי לדייק את המסלול שלהם. עם התגלית של יוהאנס קפלר שמסלולי כוכבי הלכת אינם מעגליים אלא אליפטיים, ועם ניסוח חוקי הכבידה ששולטת בתנועת גרמי השמיים, יצאו האפיציקלים משימוש באסטרונומיה.
אפיציקלים במתמטיקה
טור פורייה יכול לשמש לתיאור אפיציקלים. הסיבה היא שהאברים בטור פורייה הם פונקציות מחזוריות מרוכבות, ואפשר לתאר אותן בקואורדינטות פולריות כוקטורים שמסתובבים בתוך מעגל. סכום הווקטורים האלה יוצר שרשרת של אפיציקלים, כלומר אפיציקלים שמחוברים זה לזה בהשקה, ואפשר ליצור בעזרת עוד ועוד אפיציקלים כל מסלול מסובך ככל שיהיה, כולל ציורים.
נשק תקיפה כיתתי
נשק תקיפה כיתתי או נשק כיתתי אוטומטי (באנגלית: Squad automatic weapon או SAW) המוכר גם בשם "נשק סיוע קל" (LSW), הוא נשק אוטומטי המופעל ברמת הכיתה או החוליה למתן סיוע אש רציף בכינון ישיר.
נשקים הממלאים ייעוד זה הם לרוב מקלעים קלים, או רובי סער המותאים לקצב אש גבוה ובטווח רב יותר, לרוב אלו כוללים שימוש בדורגל, קנה מעובה ומוזנים בשרשיר תחמושת. נשק התקיפה הכיתתי משתלב בדוקטרינה של צבאות רבים בידי חייל אחד בחוליה שתפקידו סיוע אש ישיר לצד עוד 2–3 התפקידים בחוליה, כך לדוגה חוליית חיל רגלים בצבא ארצות הברית מורכבת ממפקד, רובאי, מטולאי (גרנדיר) ורובאי אוטומטי הנושא נשק תקיפה כיתתי. נשקי התקיפה הכיתתית הנפוצים ביותר כיום מתבססים על משפחת ה-RPK (המבוססת על משפחת ה-AK) ומשפחת המקלע הקל FN Minimi (עליו מבוסס גם הנגב הצה"לי).
עקיבא בר-נון
עקיבא בר-נון (1939 - 25 בינואר 2017) היה פרופסור באוניברסיטת תל אביב, חוקר שביטים וכוכבי לכת, חבר בצוות המחקר של החללית רוזטה ומנהלה השלישי של סוכנות החלל הישראלית בין השנים 1993-1989.
ביוגרפיה
למד באוניברסיטה העברית בירושלים, וסיים תואר שני בכימיה ופיזיקה בשנת 1962. סיים תואר שלישי בכימיה פיזיקלית באוניברסיטה העברית בשנת 1968.
החל משנת 1970 שימש כמרצה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1976 מונה למרצה בכיר באוניברסיטת תל אביב. ב-1980 קיבל מנוי של פרופסור חבר. החל משנת 1987 שימש כפרופסור מן המניין בחוג לגיאופיזיקה באוניברסיטת תל אביב.
היה חבר באיגוד האסטרונומי הבינלאומי.
האסטרואיד נקרא על שמו.
מחקרו
במחקרו חקר בר-נון את היווצרות שביטי קרח ומידולם במעבדה. היה מעורב בחקר שביטים ונחיתה עליהם, כחלק מפרויקט החללית רוזטה. במעבדתו באוניברסיטת תל אביב, הצליח להוכיח באמצעות סימולציה כי ניתן לדמות קרח שביטים. השביטים מכילים את המים, הגזים ואת אבני הבניין של מרכיבי החיים.
כמו כן חקר את הכימיה של אטמוספירת הירח טיטאן, ירח של שבתאי, כחלק מניסוי HASI שעל הגשושית הויגנס שנחתה על טיטאן בינואר 2005. קבוצת המחקר פיתחה תאוריה המסבירה כיצד הגזים האצילים ארגון, קריפטון וקסנון נלכדים על ידי האובך באטמוספירה של טיטאן ושוקעים עמו אל הקרקע
חקר את תוצרים של הברקים באטמוספירה של כוכבי הלכת צדק ובהשוואה לאטמוספירת כדור הארץ הקדום. כמו כן חקר את התהליכים שהובילו ליצירת החיים על פני כדור הארץ.
רוזטה
בר-נון ליווה את פרויקט רוזטה למעלה מ-20 שנה. כחבר בוועדה המדעית היה שותף להגדרת המטרות המדעיות של הפרויקט. כמו כן כחלק מהקבוצה של אוניברסיטת ברן בשווייץ היה שותף למחקר הגזים אשר משתחררים מן השביט 67P/צ'וריומוב־גרסימנקו בזמן ההתקרבות אל השמש והתחממותו.
אופיר (קואפרטיב ספנות)
אופיר היה קואופרטיב ספנות, שפעל מישראל בשנות ה-50 וה-60.
הקואפרטיב נוסד בשנת 1949 על ידי חיילים משוחררי חיל הים שביקשו לקיים ספנות בקואפרטיב. הם רכשו בדנמרק ספינה ישנה בשם מרקור, שינו את שמה ל"מסדה" והניפו עליה את דגל ישראל. את הכסף לרכישת הספינה אספו מהחברים ומהלוואות שניתנו על ידי בנק הפועלים והמרכז לקואפרציה. בהתחלה הפליגה מסדה לאיסלנד, ממנה הביאה משלוח דגים לאיטליה. מסדה יועדה לבצע הפלגות בים התיכון, אולם בטרם הגיעה לחיפה טבעה ליד איטליה, ב-28 במרץ 1950 ושישה מאנשי צוותה, בהם שלושה מחברי הקואפרטיב, נספו. צוות בדיקה של משרד התחבורה, שכלל את זאב הים, ציין מספר גורמים אפשריים לטביעת מסדה, בהם חבטות בתחתית שלא נבדקו, חלונות שלא נסגרו כראוי, מטען עודף, צוות לא מיומן וחוסר בהירות לגבי חלוקת התפקידים בין אנשי הצוות. הקצין הראשון של האנייה, אנוש שטמפר, הועמד לדין על גרימת מות ברשלנות ונידון לשנת מאסר.
במקום מסדה, רכש הקואפרטיב בשיתוף עם חברת שוהם ההסתדרותית את האוניה יאפוס, שנבנתה בשנת 1921 וחודשה בשנת 1948. במהלך הפלגתה לישראל נכנסה יאפוס למצוקה וקראה לעזרה אך התגברה והצליחה להגיע לחוף מבטחים. היא הגיעה לחיפה בדצמבר 1950 ושמה הוסב ל"השלושה" לזכר שלושת חברי הקואפרטיב שנספו בטביעת מסדה.
ביוני 1956 נכתב בהארץ על הקואפרטיב:
ספנדיוס
ספנדיוס היה עבד קמפני אשר הנהיג יחד עם מאתוס את מרד השכירים בקרתגו בין 240-238 לפנה"ס. נפל בשבי לאחר קרב משור, והוצא להורג.
ביוגרפיה
ספנדיוס היה עבד קמפני, שבמהלך המלחמה הפונית הראשונה נמלט מאדוניו הרומאי והתגייס כשכיר לצבא קרתגו. לאחר קרב אייגוסה, הובסו הקרתגים סופית, ונאלצו לחתום על חוזה שלום משפיל עם הרפובליקה הרומית. בין התנאים שנכללו בהסכם התחייבה קרתגו לשלם לרומא 3,200 כיכרות, פיצויי מלחמה. עקב כך וגם בשל ההוצאות הרבות במלחמה התקשו הקרתגים לשלם לשכיריהם את המגיע להם. המפקדים רצו לשלוח את השכירים לאפריקה בקבוצות קטנות כדי שיהיה קל יותר לשלם להם. אולם מועצת הזקנים סברה שתוכל לשכנע את השכירים לוותר על חלק מהתשלום אם ירוכזו כולם במקום אחד. ועל כן ריכזו אותם בסיקה, ושלחו את חנו אליהם למשא ומתן. הניסיון נכשל, והשכירים איימו לעלות על קרתגו באם לא ישולם להם שכרם. הקרתגים נבהלו ושלחו את גיסקו, קצין ותיק שהיה אהוד על השכירים למשא ומתן. הוא הצליח יותר מחנו והגע להסכם עם השכירים.
ספנדיוס חשש שיוסגר לרומאים ויוצא להורג. גם מאתוס מפקד לובי חשש שהקרתגים מתכוונים להיפטר מהשכירים מיד לאחר שיתפזרו. ועל כן השניים החלו מסיתים את השכירים. גיסקו ששם לב לכך, העליב את השכירים שדרשו את שכרם באומרו שידרשו אותו ממאתוס. הדבר הכעיס את השכירים שאסרו אותו ואת האנשים שהיו עמו. כעת התלקח המרד ביתר שאת, השכירים העמידו בראשם את ספנדיוס ומאתוס, וקראו לערי אפריקה המשועבדות לקרתגים להצטרף אליהם. מרבית הערים הצטרפו, אולם הערים אוטיקה והיפקארה נותרו נאמנות לקרתגו. על כן התפלגו השכירים, מאתוס יצא לצור על היפקארה, וספנדיוס על אוטיקה. הקרתגים שלחו למשימת הגנת הערים את חנו שנעדר כישרון צבאי. הוא הביס בקרב את השכירים, אולם לא יצא לרדוף אחריהם, ואפשר להם להתארגן מחדש ולהביס אותו בהתקפת פתע.
הקרתגים מינו במהירות את חמלקרת ברקה למפקד. הוא יצא בראש 10,000 איש, ונתקל בכוחותיו של ספנדיוס שמנו 15,000 איש. השניים התנגשו בקרב מקאר, ספנדיוס הובס. לאחר הקרב ערקו 2,000 נומידיים תחת פיקודו של נארואס מצבא השכירים אל צבאו של חמלקרת. זה האחרון נהג בנדיבות כלפי שכירים שנכנעו וכלפי שבויים. ספנדיוס חשש שמא יחס זה יעודד עריקות נוספות, על כן, טען בפני חייליו שאדיבותו של חמלקרת אינה אלא תכסיס. הוא קרא להוציא להורג את גיסקו ושאר הקרתגים שנפלו בשבי. השכירים התלהבו מההצעה והוציאו את גיסקו להורג בעינויים אכזריים. כששמע על כך חמלקרת החליט לנקוט קו דומה, והשליך כל שבוי אל רגלי הפילים.
אותו זמן השלימו מאתוס וספנדיוס את כיבוש אוטיקה והיפקארה. והחלו לצור על קרתגו עצמה, חמלקרת יחד עם מצביא נוסף בשם חניבעל, החלו לנתק את דרכי האספקה שלהם, ואילצו את ספנדיוס יחד עם 50,000 איש לסגת מהמצור. ספנדיוס השתדל להימנע מקרבות במישור פתוח, מכיוון שחשש מהפילים של חמלקרת. על כן נכנס עם חייליו למצר שפוליביוס מכנה "משור", על שום צורתו המשוננת. חמלקרת דאג מראש לחסום את דרכי היציאה, וגרם לשכירים רעב חמור שהכריח אותם לבסוף להיכנע. ספנדיוס הגיע להסכם עם חמלקרת, לפיו הקרתגים יוכלו להרוג את המפקדים, אף על פי שידע שגם אותו יכללו ביניהם. אולם חמלקרת הפר את ההסכם, וטבח במרבית השכירים, ביניהם מרבית המפקדים. ספנדיוס נלקח בשבי, חניבעל צלב אותו מול חומות קרתגו, כדי לדכא את רוחם של השכירים שצרו עליה.
ספנדיוס בתרבות
ספנדיוס הוא אחד הדמויות הבולטות ברומן ההיסטורי של גוסטב פלובר, "שלמבו". בספר ספנדיוס הוא עבד יווני משוחרר הצולע ברגלו.
אנדור דארדאי
אנדור דארדאי (בהונגרית: Dárday Andor; טטה, 25 באפריל 1914 – בודפשט, 16 בפברואר 1986) היה זמר אופרה, כיהן גם כמזכיר האמנותי של בית האופרה הממלכתי של בודפשט, יהודי-הונגרי, דמות מכרעת ומגדירה בהנהלת בית האופרה, שהוכר לאחר מותו כ"חבר לנצח" של בית האופרה.
ביוגרפיה
אנדור דארדאי נולד במשפחה יהודית ובין השנים 1933–1938 היה תלמידם הפרטי לשירה של מריה בודנוביץ ושל ארפאד פלוטאי (מקודם: שוורץ). בשל החוקים היהודיים (הראשון ב-1938 ולאחריו החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי), הוא התקבל לבית האופרה רק אחרי מלחמת העולם השנייה בשנת 1945 (דארדאי עבר את תקופת השואה ושרד בשרות העבודה -עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). הוא שר תחילה בקול הבס שלו במקהלת בית האופרה, ועד מהרה הפך למפקח המקהלה. הוא קיבל לראשונה משימת סולו ב-19 בינואר 1946 באביר הוורד. מעונת 1950–1951 מונה למזכיר האמנותי של בית האופרה, תפקיד אותו מילא עד 1 בינואר 1976. במהלך תקופה זו שיחק תפקידים במספר סרטים הונגריים.
קברו נמצא בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה.
מרגרטה הראשונה, מלכת דנמרק
מרגרטה הראשונה (בדנית: Margrete Valdemarsdatter, בנורווגית: Margrete Valdemarsdotter, בשוודית: Margareta Valdemarsdotter, באיסלנדית: Margrét Valdimarsdóttir; מרץ 1353 – 28 באוקטובר 1412) הייתה מלכת דנמרק, נורווגיה ושוודיה ומייסדת איחוד קאלמאר, שאיחד את ארצות סקנדינביה למשך תקופה של יותר ממאה שנים. היא כיהנה כמלכה מושלת בדנמרק. תוארה בדנמרק נגזר מזה של אביה, ולדמר הרביעי. בנורווגיה ובשוודיה היא הייתה מלכה מתוקף נישואיה להוקון השישי, מלך נורווגיה.
שמה
בדנמרק היא ידועה כמרגרטה הראשונה כדי להבדיל אותה ממרגרטה השנייה שהיא מלכת דנמרק הנוכחית. לדנמרק לא הייתה מסורת שאפשרה לנשים לשלוט ולכן כשבנה אולף השני נפטר בשנת 1387 היא נקראה הגבירה הכול יכולה של ממלכת דנמרק.
ראשית חייה
מרגרטה נולדה במרץ 1353 כילדתם השישית והצעירה ביותר של ואלדמר הרביעי, מלך דנמרק ושל הלוויג משלזוויג. היא הוטבלה ברוסקילדה וב-1359, כילדה בת שש היא אורסה להוקון השישי, מלך נורווגיה בן ה-18, שהיה בנו הצעיר של מגנוס הרביעי, מלך שוודיה ונורווגיה. במסגרת חוזה הנישואין, הוסכם ככל הנראה שהמלך ואלדמר יסייע למגנוס בסכסוך עם בנו השני, אריק השנים-עשר, שב-1356 מרד באביו ושלט על דרום שוודיה. נישואיה של מרגרטה היו לפיכך חלק ממאבק כוחות בין המדינות הנורדיות. בחוגים מסוימים היה חוסר שביעות רצון מכך והפעילה הפוליטית, בריגיטה הקדושה משוודיה, תיארה את ההסכם במכתב לאפיפיור כ"ילדים שמשחקים בבובות". מבחינתו של ואלדמר מטרת הנישואים הייתה להשיג שליטה על סקונה, שמאז 1332 הייתה משועבדת לשוודיה. על פי כרוניקות מהתקופה, חוזה הנישואין כלל הסכמה להשבתה של טירת הלסינבורג לדנמרק, אך סעיף זה לא סיפק את ואלדמר וביוני 1359 הוא חצה את מיצר ארסונד בראש צבא גדול וכבש את סקונה. התקפה זו הייתה לכאורה סיוע למגנוס כנגד בנו אריק, אך ביוני אותה שנה מת אריק ומשמעות הדבר היה שמאזן הכוחות השתנה וכל ההסכמים בין ואלדמר לבין מגנוס היו בטלים ומבוטלים, כולל הסכם הנישואין בין מרגרטה לבין הוקון.
מצב זה לא גרם לוואלדמר לסגת מסקונה. תחת זאת הוא המשיך בכיבושיו באי גוטלנד שבים הבלטי. ויסבי, שהייתה מאוכלסת בתושבים גרמנים, הייתה העיר הראשית של האי והמפתח לשליטה בים הבלטי. ב-27 בינואר 1361 התנהל קרב בין הצבא המלכותי הדני המצויד היטב לבין מערך של איכרים מקומיים. הגרמנים לא השתתפו בקרב, שבו ניצחו הדנים והשתלטו על ויסבי. המלך מגנוס וברית ערי הנזה לא יכלו להתעלם מפרובוקציה זו ומיד הוטל חרם סחר על דנמרק והוסכם על שיתוף פעולה צבאי.
באותה עת נפתחו דיונים בין מגנוס לבין היינריך השני, רוזן הולשטיין בנוגע להסכם נישואין בין הוקון ואחותו של היינריך, אליזבת. ב-17 בדצמבר 1362 הפליגה ספינה לשוודיה שעל סיפונה אליזבת. עקב סערה נאלצה הספינה לנחות על האי הדני, בורנהולם. משם נלקחה אליזבת לארכיבישוף של לונד, שהכריז שהנישואין הללו הם הפרה של חוק הכנסייה בשל העובדה שהוקון כבר היה מאורס למרגרטה. הצבאות של שוודיה ושל ברית ערי הנזה לא נחלו הצלחה והם הסירו את המצור על הלסינבורג. לאחר מכן הושגה שביתת נשק עם ברית ערי הנזה ומגנוס פרש מהמלחמה. פירושו של דבר היה שהסכם הנישואין בין מרגרטה, שהייתה אז כבר בת 10, לבין הוקון, היה שוב בתוקף. טקס החתונה התקיים בקופנהגן ב-9 באפריל 1363.
נישואיהם של מרגרטה והוקון היו אמורים להיות ברית מדינית ומרגרטה נשארה ככל הנראה לזמן מה בדנמרק לאחר החתונה, אך עד מהרה היא נלקחה לטירת אקרסהוס שבפיורד אוסלו, שם היא גודלה על ידי מרתה אולפסדוטר, שהייתה אשת אצולה נכבדה ובתה של בריגיטה משוודיה ואשתו של קנוט אלגוטסון, שהיה מחסידיו הנאמנים ביותר של המלך מגנוס. על פי הכרוניקות מרגרטה גודלה יחד עם בתה של מרתה, אינגאגרד. גידול משותף זה עשוי להדגיש את תחומי הידע של מרגרטה הן כאישה והן כמלכה. תחומי הלימוד שלה היו ככל הנראה מוגבלים, אך נראה שבנוסף לרכישת הקריאה והכתיבה היא גם קיבלה השכלה כללית בתחום הפוליטיקה.
בשנים שלאחר נישואיה של מרגרטה חוותה סקנדינביה סדרה של תהפוכות פוליטיות חשובות. חודשים ספורים לאחר החתונה מת אחיה היחיד, כריסטופר. משמעות הדבר הייתה שדנמרק נותרה בלי יורש בכוח לכתר ואביה נותר ללא יורש זכר. ב-1364 הדיחה האצולה השוודית את מגנוס ואת הוקון, בעלה של מרגרטה, מהכתר השוודי ובחרה את אלברכט, דוכס מקלנבורג להיות מלך שוודיה.
עוצרת
צעדה הראשון של מרגרטה לאחר מותו של אביה ב-1375 היה להבטיח את בחירתו של בנה התינוק, אולף, כמלך דנמרק, למרות תביעתו לכתר של בעלה של אחותה הגדולה, אינגבורג, היינריך השלישי, דוכס מקלנבורג ושל בנם, אלברכט. מרגרטה עמדה על כך שאולף יוכרז כבעל הזכות לרשת את הכתר השוודי, בין שאר תאריו. הוא היה צעיר מדי כדי למשול בעצמו ומרגרטה הוכיחה את עצמה כשליטה מוכשרת וממולחת בשנים הבאות. עם מותו של הוקון ב-1380, ירש אותו אולף כמלך נורווגיה. אולף מת באופן פתאומי ב-1387 בגיל 17 ומרגרטה, שמשלה בשתי הממלכות בשמו, נבחרה להיות העוצרת של נורווגיה ודנמרק בשנה שלאחר מכן. היא כבר הוכיחה את עצמה כמדינאית מוכשרת על ידי השבתם של שלזוויג והולשטיין. שטחים אלה הוחזרו לאחר שנות דור במסגרת הסכם נייברג ב-1386, אך תחת התנאים החמורים שהכתר הדני קיבל על עצמו היתרונות של ההסכם היו חסרי משמעות. על פי ההסכם, האצולה היוטית שמרדה לעיתים קרובות, איבדה את התמיכה של שלזוויג והולשטיין שממנה היא נהנתה קודם לכן. מרגרטה, שהייתה משוחררת מהפחד מפני הסתה מבית, יכלה כעת להקדיש את מלוא תשומת הלב שלה לשוודיה, שם כבר אחזו אצילים מורדים בנשק כנגד מלכם הבלתי אהוד, אלברכט. כמה מהאצילים רבי ההשפעה שיגרו למרגרטה מכתב שאם היא תסייע להם להיפטר מאלברכט, הם יסכימו שהיא תהיה העוצרת שלהם. עד מהרה היא קיבצה את צבאה ופלשה לשוודיה.
בוועידה שהתכנסה בטירת דלבורג במרץ 1388, הביעו השוודים את הסכמתם לקבל את כל תנאיה של מרגרטה. הם בחרו אותה להיות "הגבירה הריבונית והשולטת" והתחייבו לקבל כל מלך שהיא תבחר למנות. ב-24 בפברואר 1389, אלברכט, שכינה אותה "מלך חסר מכנסיים", שב ממקלנבורג בראש צבא של שכירי חרב, נשבה ונלקח כאסיר. כעת הייתה מרגרטה הגבירה הכול יכולה של שלוש ממלכות.
סטוקהולם, שהייתה אז ברובה עיר גרמנית, עדיין לא נכנעה. הפחד מפני מרגרטה גרם הן לנסיכי מקלנבורג והן לערים הונדיות לחוש לעזרתה של סטוקהולם. עד מהרה שרצו הים הבלטי והים הצפוני בספינותיהם של הפריבטירים, האחים ויקטואל. בשלב זה התערבו ערי הנזה ועל פי הסכם לינדהולם מ-1395, שחררה מרגרטה את אלברכט בתמורה להבטחתו לשלם 60,000 מארקים תוך שלוש שנים. בינתיים, החזיקו ערי הנזה את סטוקהולם כערבון. אלברכט לא עמד בתשלומיו בזמן וכתוצאה מכך העבירו ערי הנזה את סטוקהולם בספטמבר 1398 בתמורה לזכויות סחר.
אריק מפומרניה
היה ברור שמרגרטה תצטרך, בהזדמנות הקרובה ביותר, להציג בפני שלוש הממלכות, מלך שיהיה צאצא של כל שלוש השושלות, למרות שבנורווגיה הובהר שהיא תמשיך למשול לצדו. ב-1389 היא הכריזה על הנכד של אחותה, אריק מפומרניה, כמלך נורווגיה ואמצה אותו ואת אחותו קתרינה. ב-1396 הוא הוכרז כמלך דנמרק ושוודיה בעוד שמרגרטה נותרה כעוצרת שלו עד שיגיע לבגרות. כדי ללכד את הממלכות באופן משמעותי יותר, זימנה מרגרטה ביוני 1397 קונגרס של שלוש המועצות המלכותיות בקאלמאר ובחג השילוש הקדוש, 17 ביוני הוכתר אריק כמלך דנמרק, נורווגיה ושוודיה. המועצות המלכותיות נחלקו ביניהן על נוסח חוק האיחוד המוצע והוא מעולם לא הגיע ליותר מטיוטה בלתי מאושרת. מרגרטה התנגדה לסעיפים שעל פיהם לכל ממלכה תהיינה זכויות ממשל עצמיות, שכן לדעתה כך היה נמנע המיזוג של כל ארצות סקנדינביה. בתבונה האופיינית לה, היא נמנעה מלגרום לפילוג.
שנים ספורות לאחר כינונו של איחוד קאלמאר, הוכרז אריק כבגיר וכל שלוש הממלכות נשבעו לו אמונים, למרות שמרגרטה הייתה מנהיגת סקנדינביה עד ליומה האחרון.
מדיניותה
כל עוד האיחוד לא היה יציב, סבלה מרגרטה את קיומן של המועצות המלכותיות, אך השפעתן הייתה מזערית והסמכות המלכותית נותרה עליונה. תפקיד הנציב העליון נותר פנוי, הפרלמנט לא היה פעיל ומרגרטה משלה באמצעות פקידים. בכל אירוע נשמר החוק והסדר וכל פריקת עול מצידה של האצולה דוכאה בחומרה. ממלכות שוודיה ונורווגיה הפכו להיות חלק בלתי נפרד ממלכת דנמרק והשאיפות הלאומיות שלהן דוכאו, למרות שנורווגיה, שהייתה נאמנה יותר, טופלה ביותר סלחנות בהשוואה לשוודיה.
מרגרטה השיבה לבעלות הכתר את כל השטחים שאבדו בתקופות הקשות שלפני תקופת מלכותו של אביה. מהלך זה של השבת השטחים בוצע בהקפדה מרבית ומאות אחוזות שבו לידי הכתר. מרגרטה גם ביצעה רפורמה במערכת המטבע הדנית, החליפה את מטבעות הנחושת הישנים וחסרי הערך במטבעות כסף טובים. תמיד היו ברשותה סכומי כסף גדולים וחלק ניכר ממנו ניתן לצדקה.
ב-1402 נכנסה מרגרטה למשא ומתן עם הנרי הרביעי, מלך אנגליה על האפשרות של הסכם לנישואים כפולים בין אנגליה לבין איחוד קאלמאר. ההצעה שעמדה על הפרק הייתה שאריק מפומרניה יינשא לבתו של הנרי, פיליפה, ובנו של הנרי, נסיך ויילס, לימים הנרי החמישי, יישא את קתרינה, אחותו של אריק. הצד האנגלי לדיונים רצה שהסכם הנישואין יהווה בסיס לברית הגנה שתגרום לארצות איחוד קאלמאר להיות מעורבים לצדה של אנגליה במלחמת מאה השנים כנגד צרפת. מרגרטה החזיקה במדיניות עקבית לא להיות כבולה בבריתות מגבילות ולא להיות מעורבת במלחמות זרות ולפיכך דחתה את ההצעות של אנגליה. עם זאת, למרות שהנישואים הכפולים כפי שהוצעו, לא יצאו לפועל, נשא אריק לאישה את פיליפה בת ה-13 ב-26 באוקטובר 1406 ובמסגרת הסכם הנישואין הוסכם על ברית הגנה רופפת בין שתי המדינות. לאחותו של אריק, קתרינה, הוסדרו נישואים עם יוהאן, רוזן פלטין-נוירמרקט. כך רכשה מרגרטה בעל ברית בדרום גרמניה, שיכול היה להביא תועלת כמשקל נגד לנסיכים ולערים של צפון גרמניה.
בוסטרופידון
בּוּסטרוֹפֵידוֹן (בעברית: "חריש השור") היא שיטת כתיבה אשר שימשה בעיקר בכתבי יד עתיקים, בה נכתבות השורות תוך שינוי כיוון הכתיבה והאותיות בכל שורה. מקור השם בשפה היוונית - βοῦς (בּוּס - "שור") +  στροφή (סטרופה - "לפנות") או "הליכת השור" - והוא מתייחס לכך שהכתיבה נעשית בצורה המזכירה את כיוון ההליכה של שור החורש בשדה.
שפות עתיקות רבות במזרח התיכון הקדום נכתבו בוסטרופידון. ביוונית ניתן למצוא כתיבה מסוג זה בעיקר בכתבים עתיקים או ארכאיים - השימוש בשיטה זו הלך ופחת לאורך התקופה ההלניסטית. בכתובת הפורום - אחת הכתובות הלטיניות העתיקות ביותר - כתוב הטקסט בבוסטרופידון, אך אינו סימטרי - השורות 1,3,5,7,9,11,12,14,16 נכתבו מימין לשמאל, שורות 2,4,6,8,10,13,15 נכתבו משמאל לימין, וכן כתובות השורות 8,9 ו-16 הפוך (תחתית-מעלה).
כתובות בוסטרופידון נמצאו גם באי הפסחא: כל שורה שנייה נכתבה בהיפוך של 180 מעלות במקום בכתב ראי. שפת הרונגו-רונגו אשר בה נכתבו לא פוענחה מעולם.
סוג כתיבה זה הוא מוטיב חוזר בספר "כימים אחדים" של מאיר שלו.
לעיתים נעשה שימוש אנלוגי בביטוי "בוסטרופידון" בתחומים אחרים על מנת לתאר תנועה חוזרת ונשנית מסוג זה.
ממשלת הונגריה
ממשלת הונגריה (בהונגרית: Magyarország Kormánya) היא הרשות המבצעת בהונגריה. היא מובלת על ידי ראש הממשלה, ומורכבת משרים שונים. ראש הממשלה נבחר על ידי האספה הלאומית. בדרך כלל ראש הממשלה הוא מנהיג המפלגה הגדולה בפרלמנט. ראש הממשלה בוחר את שרי הממשלה והוא היחיד שיכול לפטרם. הממשלה מפוקחת ומבוקרת על ידי הנשיא והפרלמנט.
מאז סתיו העמים הפוליטיקה ההונגרית מנוהלת במערכת רב-מפלגתית. הבחירות האחרונות לפרלמנט בהונגריה התקיימו ב-8 באפריל 2018. בחירות לפרלמנט אלה היו שמיניות מאז נפילת הקומוניזם ב-1990. היו אלו גם הבחירות השניות על פי החוקה החדשה של הונגריה שנכנסה לתוקף ב-1 בינואר 2012. בבחירות אלו המצביעים בחרו 199 חברי פרלמנט במקום 386. כתוצאה מבחירות אלו, הממשלה הורכבה על ידי מפלגת הימין פידס.
יערית בן יעקב
יערית בן יעקב-טאובר (נולדה ב-1968) היא מתרגמת ועורכת ישראלית.
ביוגרפיה
נולדה בישראל בשנת 1968, בתם של העיתונאי ורדי בן יעקב והפזמונאית שמרית אור. סבה הוא המשורר יעקב אורלנד. גדלה בירושלים.
בשנת 1978, בפסטיבל שירי הילדים התשיעי, ביצעה הזמרת רוחמה רז את השיר "יערית", שכתבה עליה אמה. בשנת 1982, בהיותה בת ארבע עשרה, ליוותה בנגינה בחליל צד את הזמר יזהר כהן בתחרות ה קדם-אירוויזיון 1982 בשירו "אל האור".
בשנות ה-90 של המאה ה-20 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "כסף קטלני" ששודרה בערוץ 2.
בן יעקב-טאובר תרגמה ספרים רבים מאנגלית ומספרדית, שיצאו בהוצאות ספרים שונות ובהן: עם עובד, כנרת, כתר, מודן.
נשואה לאורי טאובר (בנו של שלמה טאובר משדה ורבורג, ששימש סגן יו"ר המועצה האזורית דרום השרון). טאובר היה קצין האמל"ח (אמצעי לחימה) של סיירת מטכ"ל, והוא שרכש את מכונית המרצדס השחורה ששימשה את היחידה במבצע אנטבה. לאחר מכן היה איש המוסד. הם הורים לכרמל ומתגוררים בתל אביב.
מלבה לנדה
קורות חייה
מלבה (נואבנה) לנדה נולדה באודסה שבאוקראינה. היא הייתה גאולוגית במקצועה, בוגרת המכון לחקר גאולוגי על שם סרגו אורדז'וניקידזה (כיום האוניברסיטה הלאומית של רוסיה לסיקור גאולוגי).
בשנת 1950 התמנתה לראש צוות המחקר והסיקור הגאולוגי בהרי קרטאו שבקזחסטן.
פעילות בתקופת ברית המועצות
ראשית מאבקה של לנדה החל בשנת 1976 כאשר התבטאה נגד השלטון הסובייטי לאחר חתימת הסכמי הלסינקי שנה קודם לכן, בטענה שלא ניתן לסמוך על מערכת הממשל הסוציאליסטית הסובייטית, בכך שתכבד את זכויות האדם במלואן או בחלקן. היא נענתה להצעה להצטרף לארגון זכויות האדם קבוצת הלסינקי, ופעלה בו עד למעצרה בשנת 1980. לאורך שנות פעילותה בארגון, פעלה רבות בתמיכה ביהודי ברית המועצות ובדרישתם לעלות לארץ ישראל, ונחשבה לאחת מאסירי ציון. לאחר שחרורה מן הכלא המשיכה בפעילותה למען שמירת זכויות האדם, ובפרט לאחר נפילת ברית המועצות.
עלייה לארץ ישראל
היא נפטרה ב-3 ביולי 2019. התגוררה עם בנה היחיד וכלתה בחיפה.
קנגורו חולדתי ארך-רגל
קנגורו חולדתי ארך-רגל (שם מדעי: Potorous longipes; מוכר בשם הרשמי פוטורו ארך-רגל), הוא מין כיסאי דמוי חולדה גדולה בסוג קנגורו חולדתי שאנדמי לדרום-מזרח אוסטרליה. הוא התגלה בשנת 1967 ותואר מדעית ב-1980 על ידי הממולוגים האוסטרלים פיטר ג'ונסון וג'ון הילרי סבק. מין זה חי באזורים לחים במיוחד בתוךיערות גשם הרריים או שפלתים, והוא נוטה לשהות תמיד בסבך צפוף המספק לו הגנה מטורפים. זהו יונק לילי ובודד החופר באדמה באינטנסיביות על מנת לאתר את מזונו העיקרי - הכמהין, וחפירותיו הרבות גורמות לאוורור האדמה ולשיפור יכולת ספיגת המים שלה. הפוטורו ארך-הרגל הוא המין הגדול בסוגו ואוכלוסייתו מוערכת באלפים בודדים. הוא מאוים מצד טריפה על ידי השועל האדום וחתול הבית, וכן מפגיעה אנושית בבית גידולו המצומצם.
תיאור ואנטומיה
הפוטורו ארך-הרגל הוא המין הגדול בסוגו ודומה מבחינה חיצונית לחולדה גדולה או לטנרק. יש לו מבנה גוף גוצי ומוצק וראש חרוטי מחודד שאופייני למינים בסוג. הוא נבדל מהפוטורו החוטמני בכך שאוזניו העגלגלות ארוכות יותר, חוטמו קצר יותר וזנבו ארוך ועבה במיוחד. סימן ההיכר של המין אשר העניק לו את שמו, הוא כפות רגליו האחוריות אשר ארוכות משמעותית מהמינים האחרים (11-10 סנטימטרים) וזהות לאורך הראש; בנוסף, יש לו כרית עור ייחודית על כף הרגל. כיתר הקנגורים החולדתים, גם למין זה גפיים אחוריות שריריות ומפותחות וגפיים קדמיות קצרות ודקות. בכפות ידיו טפרים ארוכים ומעוקלים המשמשים לחפירה, ובכפות רגליו טפרים עבים וחזקים המשמשים אותו להתגוננות. אורך ראשו וגופו של הפוטורו 38–41 סנטימטרים וזנבו מגיע לאורך של 32 סנטימטרים; הזכרים גדולים וכבדים מן הנקבות: משקל הזכר עד 2.3 קילוגרם ומשקל הנקבה עד 1.4 קילוגרם.
הפרווה של הפוטורו ארך-הרגל קצרה, צפופה וזיפית. צבעה נע בין חום סיינה לחום נחושת או ערמוני, והיא נוטה להתכהות בכתף ובגב ולהתבהר במותניים. הבטן, החזה, הגרון והמפשעה נעים בין אפרפר חיוור ללבן קרמי. הפנים בצבע חום דהוי, חום כהה או אפור, והמצח בצבע קפה, שוקולד או ערמוני. הסנטר ולעיתים גם עצמות הלחיים, לבנים. האוזניים וכפות הידיים והרגליים ורודות. הזנב בצבע בז' עם רצועה כהה יותר בצידו העליון.
תפוצה
הפוטורו הארך-רגל חי בחוף הדרום-מזרחי של אוסטרליה, שם הוא מוגבל לדרום-מזרח ניו סאות' ויילס ולצפון-מזרח ויקטוריה באזור הגאוגרפי המכונה גיפסלנד. הטווח המקורי שלו הצטמצם מעט בעקבות ההתיישבות האירופאית והתפצל לשלושה אזורים עיקריים. בית הגידול שלו מורכב מיערות גשם ממוזגים וחמים בגובה 150 מטר מעל פני הים, ויערות סקלרופיליים לחים בשפלות נמוכות או יערות הרריים בגבהים של 1,200 מטר מעל פני הים על מורדות האלפים האוסטרליים.
אקולוגיה
הפוטורו ארך-הרגל הוא יונק פעיל לילה המבלה את שעות היום בסבך צפוף של שרכים, שיחים ועשבים המסתירים אותו מטורפים פוטנציאליים. בעומק הסבך, הפוטורו בונה לעצמו קן פשוט בתוך שקע שחפר באדמה, ועשוי לבנות מספר קינים ברחבי השטח. הוא משתמש בזנבו הגמיש כדי לשאת חומרי קינון. הפוטורו ארך-הרגל הוא יונק ביישן וחמקמק. בעת סכנה, הוא פותח בריצה קופצנית דו-רגלית מהירה לעומק הסבך, כשידיו צמודות לחזה וזנבו מתוח אחורנית בתור שיווי משקל. בתורו אחר מזון לעומת זאת, הוא נע על ארבע רגליו וזנבו בצורה דומה לארנב. הפוטורואים מתקשרים ביניהם באמצעות צלילי לחישות נמוכים, והם נשמעים בעיקר בתגובה לסכנה או בתקשורת בין האם לצאצאיה. אף שהמין לילי כאמור לעיל, הוא עשוי לפרקים להשתזף להנאתו בשמש בשעות הבוקר המוקדמות.
הפוטורו חי בטריטוריה קבועה שמשתרעת על מספר דונמים, ולעיתים קרובות זכר ונקבה שמתרבים יחדיו חיים בטריטוריה חופפת. גבולות הטריטוריה משתנים בהתאם לזמינות המזון, והזכר תופס שטח גדול יותר מן הנקבה. גודל השטח גם הוא משתנה בין האזורים ונע בין 14 ל-60 דונם. הפוטורו אינו תוקפני כל כך כלפי בני מינו, ויתנהג באגרסיביות רק בתגובה לפלישה לקינו.
הפוטורו מאתר את מזונו באמצעות חוש הריח ומשיג אותו על ידי חפירה אינטנסיבית של חורים חרוטים עם טפריו הגדולים. מין זה הוא אוכל פטריות מובהק אשר תלוי בהם יותר מכל יונק אחר באוסטרליה: 91-80% מתזונתו מורכב מ-58 מינים של כמהין, והשאר מורכב מכמויות קטנות של פירות, חרקים, זרעים, שורשים ומזונות צמחיים אחרים. הפוטורו ניזון מאותם מיני כמהין הן בקיץ והן בחורף, אך הכמות מכל מין משתנה בהתאם לזמינות. הפוטורו משמש כמפיץ העיקרי של נבגי הכמהין ברחבי היער באמצעות גלליו, ובכך משפיע על הפלורה באופן חיובי. החורים החרוטיים הרבים שהוא מותיר בשטחו, משפרים את ספיגת המים של האדמה והופכים אותה לפוריה יותר.
הפוטורו מסוגל להתרבות בכל השנה, אך לרוב יש שיא המלטות בחורף, באביב, ובתחילת הקיץ. מאחר שטריטוריות הזכר והנקבה חופפות זו לזו, הן גורמות לכך שהמין חי בזוגות עם מערכת רבייה מונגומית. בעת הצורך, הזכר עשוי להילחם עם זכר שפלש לשטח עד שהלה יתרחק מהנקבה. תקופת ההיריון היא 38 יום, ולאחריה נולד ולד זעיר לא מפותח. בתקופות של משקעים גבוהים, האדמה הלחה רוויה בכמהין ומאפשרת לנקבה להיכנס שוב להיריון מיד לאחר הלידה; בדרך זו היא מביאה לעולם 2–3 גורים בשנה עם תנאים אופטימלים. הגור חי בכיס 4.5 חודשים ולאחר עזיבתו מתלווה לאם 5 חודשים נוספים עד שהופך לעצמאי; גם לאחר מכן, הגור יישאר בטריטוריה של האם עד הגיעו לגיל שנה. הפוטורו מגיע לבגרות בסביבות גיל שנתיים.
תוחלת החיים של הפוטורו ארך-הרגל בשבי עד 15.3 שנים.
מצב
הפוטורו ארך-רגל מוגדר על ידי הרשימה האדומה של IUCN כמין פגיע (VU), מכיוון שטווח התפוצה שלו משתרע על פחות מ-1,000 קילומטרים רבועים, האוכלוסיות שלו מפוצלות ומרוחקות זו מזו, ויש ירידה מתמשכת באיכות בית הגידול כתוצאה מפעילות אנושית ישירה או עקיפה. הפוטורו הוא יונק מוגן בחוק האוסטרלי.
המחלקה למשאבי טבע והסביבה של אוסטרליה, הקימה תוכנית שימור ספציפית עבור הפוטורו בשנת 2000. היא כוללת פעולות ייעור ופיזור אינטנסיבי של פתיונות במטרה להפחית את אוכלוסיית השועלים והחתולים. מרבית הטווח שלו בניו סאות' ויילס נמצא בשמורות טבע כך שאין חשש לפגיעה בבית הגידול, ואילו בוויקטוריה יש פיקוח על כריתת עצים ושריפות יער. בנוסף, מתבצעים מחקרים וסקרים בשביל לדעת יותר על האקולוגיה של המין וכן לגלות אוכלוסיות לא ידועות נוספות, וישנה פעילות הסברתית שמטרתה להעלות את המודעות הציבורית למצבו של הפוטורו. בעבר הייתה קיימת מושבה שבויה של המין במקלט חיות הבר הילסוויל, אולם היא נסגרה בסופו של דבר בשל שיעור רבייה נמוך.
בשל הקושי לזהות את המין, אין הערכה ודאית אודות גודל האוכלוסייה העולמית של הפוטורו ארך-הרגל; משערים שגודלה נע בין מאות בודדות עד ל-3,000 פרטים.
הנס ברלינר
הנס ברלינר (בגרמנית: Hans Berliner; 27 בינואר 1929 – 13 בינואר 2017), היה שחמטאי יהודי-אמריקאי יליד ברלין, גרמניה. אלוף העולם בשחמט בהתכתבות בין השנים 1965–1968.
ביוגרפיה
הנס ברלינר נולד במשפחה יהודית בברלין. לאחר עליית הנאצים לשלטון הם נמלטו לארצות הברית והתיישבו בוושינגטון. ברלינר התחיל לשחק שחמט בגיל 13. בשנת 1949 הוא ניצח בתחרות אזורית והיה שני לאחר לארי אוונס באליפות ניו יורק. בשנת 1952 הוא היה חבר נבחרת ארצות הברית באולימפיאדת השחמט 1952 וסיים המשחק היחיד שלו בתיקו.
ברלינר שיחק מספר פעמים באליפות ארצות הברית בשחמט. המקום הגבוה היה בשנת 1958 (מקום חמישי). משנת 1959 הוא אמן בינלאומי.
בשנת 1969 הוא חזר ללימודים וסיים דוקטורט באוניברסיטת קרנגי מלון בשנת 1974. כבר בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 הוא התחיל לעסוק בתוכנות מחשב בתחום השחמט תוך עבודתו ב-IBM. הוא פיתוח תוכנות בתחום זה.
בשנת 1965 הוא זכה באליפות העולם בשחמט בהתכתבות תוך ניצחון על יעקב אסטרין. ברלינר החזק בתואר בשנים 1965–1968. אף בשנת 2005 הוא היה בעל מד כושר 2726 בשחמט בהתכתבות, שהיה הגבוה בין שחמטאים אמריקאים.
דוגמאות מתוך משחקיו
לבן: בובי פישר  שחור:    הנס ברלינר    ניו יורק 1960
רגלי מעבר - אמר קפבלנקה - מגביר את כוחו ככל שמספר הכלים על הלוח פוחת.
במשחק זה מדגים פישר בסגנון מבריק את הכח של רגלי המעבר. פישר מסלק את הכלים שחוסמים של הרגלי, ולאחר מכן נפטר מהכלים שמפריעים לו להתקדם. האיומים המתמידים של פישר כלפי רגלים וכלים לא מוגנים מעסיקים את יריבו בשעה שהוא עצמו מרוויח זמן יקר. האנרגיה של פישר בהתקפה מזכירה את הסגנון של פול מורפי.
המסע 15. רד2 מאיים 16. ז4 ומגרש את הפרש שמגן על רגלי המלכה ב-ד6. לאחר חילופי הכלים מייד לאחר מכן רגלי ד5 הופל לרגלי מעבר. המסע 22. רו4 מגרש את המלכה השחורה ובכך עוד מחסום של הרגלי סולק.
הארמייה הראשונה (ארצות הברית)
הארמייה הראשונה של ארצות הברית היא הארמייה הוותיקה ביותר של צבא ארצות הברית. הארמייה הראשונה השתתפה במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה. ב-1973 השתנה ייעוד הארמייה והיא אחראית על הכשרה ואימונים של כוחות המילואים והמשמר הלאומי של הצבא.
מלחמת העולם הראשונה
הארמייה הראשונה הוקמה בצרפת, ב-10 באוגוסט 1918, מכוחות אמריקאים שהיוו את חיל המשלוח לצרפת בעת מלחמת העולם הראשונה. בפיקודו של מפקדה הראשון, גנרל ג'ון פרשינג, הארמייה השתתפה במספר קרבות בשלבים המאוחרים של מלחמת העולם הראשונה. באותה עת שירתו בארמייה מספר קצינים כמו דאגלס מקארתור, ג'ורג' מרשל, וג'ורג' פטון, שיהפכו למפקדים בכירים במלחמת העולם השנייה. לאחר מלחמת העולם הראשונה הארמייה שהתה לתקופה קצרה באירופה, וב-1919 פורקה.
מלחמת העולם השנייה
ב-1933 הוקמה הארמייה הראשונה מחדש. היא לא לקחה חלק במלחמת העולם השנייה עד הפלישה לנורמנדי ב-6 ביוני 1944. תחת פיקודו של עומר ברדלי, שלוש דיוויזיות מהארמייה נחתו בחופי נורמנדי, בעוד שתי דיוויזיות מוטסות הוצנחו מהאוויר. לאחר מכן התקדמה הארמייה לחצי האי קוטנטן וכבשה את שרבור. היא פרצה מנורמנדי במבצע קוברה. הארמייה הועברה מקבוצת הארמיות ה-21 הבריטית לקבוצת הארמיות ה-12 של ארצות הברית, שהוקמה זה מכבר. באוגוסט 1944 עבר ברדלי לפקד על קבוצת הארמיות ה-12, ואת מקומו כמפקד הארמייה הראשונה ירש סגנו, קורטני הודג'ס. ב-12 באוגוסט השתתפה הארמייה בכיתור כוחות גרמניים בקרב פאלז.
בעת המתקפה הגרמנית בארדנים בדצמבר 1944, הארמייה הראשונה הייתה קרובה לגדות הרוהר והתכוננה להסתער על הסכרים שם. הפריצה הגרמנית בארדנים ניתקה את הארמייה הראשונה מקבוצת הארמיות ה-12, ובעקבות כך הועברה (יחד עם הארמייה התשיעית) חזרה לפיקוד קבוצת הארמיות ה-21 הבריטית ב-20 בדצמבר. היא נשארה תחת פיקוד בריטי למשך ארבעה שבועות. לאחר הקרב על הבליטה, צלחה הארמייה את נהר הריין לתוך גרמניה. ב-18 באפריל הגיעה הארמייה לנהר אלבה. עם תום המלחמה באירופה תוכנן להעביר את הארמייה לחזית המזרח הרחוק, לקראת הפלישה המתוכננת ליפן, אך היפנים נכנעו עוד קודם לכן.
ג'יינה לי אורטיז
ג'יינה לי אורטיז (באנגלית: Jaina Lee Ortiz; נולדה ב-20 בנובמבר 1986) היא שחקנית ורקדנית אמריקאית. היא ידועה בזכות תפקידה בתור הבלשית אנאליס וילה בסדרה "ד"ר רוזווד" ברשת פוקס ובזכות תפקידה בתור אנדריאה "אנדי" הררה בסדרת הדרמה "תחנה 19" ברשת ABC.
קורות חיים
אורטיז נולדה בשם ג'סיקה אורטיז בקליפורניה וגדלה בברונקס, ניו יורק. אביה של אורטיז, ג'ו אורטיז, הוא בלש בדימוס של NYPD.
היא החלה את אימוני הריקוד שלה בגיל תשע בשיעורי סלסה וממבו; ובגיל 13 היא החלה כבר ללמד. בשנה שלאחר מכן, אורטיז נסעה לסיבוב הופעות גם כמאמנת וגם כרקדנית.
קריירה
אורטיז התחילה את הקריירה שלה בהופעה בסרטי סטודנטים. לאחר מכן למדה במשך שנתיים בבית הספר למשחק של מגי פלניגן, שם למדה את שיטת מייזנר. בשנת 2009, אורטיז עברה אודישן ולוהקה לעונה השנייה של תוכנית הריאליטי Scream" Queens" של ערוץ VH1, שם היא ותשע שחקניות שאפתניות נוספות התחרו באתגרים המבוססים על משחק על ההזדמנות לזכות בתפקיד בסרט "המסור 7". התוכנית עלתה לראשונה ב-2 באוגוסט 2010, ובסיום העונה אורטיז זכתה במקום השני.
בשנת 2012, תמונתה של אורטיז הופיעה בפרק "Yard Sale" של הסיטקום "משפחה מודרנית", שבו היא השתתפה כמתמודדת בתחרות מלכת היופי מיס גלפה.
בשנת 2013 אורטיז קיבלה תפקיד קבוע בסדרה "The After", בהפקתו של כריס קרטר, יוצר הסדרה "תיקים באפלה". הפיילוט, שעלה לשידור באמצעות אמזון וידאו בפברואר 2014, קיבל אור ירוק והוזמן כסדרה. עם זאת, ב-5 בינואר 2015, אולפני אמזון הודיעו שהם לא יתקדמו יותר עם התוכנית. חודשיים לאחר מכן, אורטיז לוהקה לתפקיד הראשי בסדרת המשטרה "ד"ר רוזווד" ברשת פוקס. הסדרה עלתה בבכורה ב-23 בספטמבר 2015, והיא בוטלה לאחר שתי עונות במאי 2017. מאוחר יותר באותה שנה, היה לה תפקיד חוזר במהלך העונה השנייה של סדרת הדרמה "על הכוונת" ברשת USA. אורטיז הופיעה גם בסרט הקומדיה "טיול בנות", וגילמה את עצמה.
בשנת 2018 החלה לשחק את אחת הדמויות הראשיות בסדרה "תחנה 19" ברשת ABC; הסדרה היא סדרת ספין-אוף לדרמה הרפואית הוותיקה "האנטומיה של גריי"; שם מגלמת אורטיז את דמותה של אנדריאה "אנדי" הררה, סגן בתחנה 19 ובתו של קפטן פרוט הררה.
Moving Violation
Moving Violation הוא אלבום האולפן ה-11 והאחרון של "חמישיית הג'קסונים" שיצא לאור בחברת מוטאון. גרסת הדיסקו לשיר "Forever Came Today" של להקת הסופרימס הפכה ללהיט מועדונים. גם הבי סייד "All I Do Is Think of You", בלדת רית'ם אנד בלוז, זכה להצלחה רבה וזכה למספר גרסאות כיסוי.
לאחר יציאת האלבום עזבו חברי הלהקה את מוטאון בעקבות סירוב החברה לאפשר להם ליצור מוזיקה באופן עצמאי וחוסר הסכמה לגבי גובה התמלוגים. האח היחיד שנשאר חתום בחברה היה ג'רמיין, שנישא לביתו של ברי גורדי. מוטאון אפשרה ללהקה לעזוב, אך חייבה אותם לשנות את שם הלהקה. האחים חתמו באפיק רקורדס תחת השם "הג'קסונים". רנדי, האח הצעיר במשפחה, תפס את מקומו של ג'רמיין.
הוצאה מחודשת
חברת מוטאון הוציאה בשנת 2001 גרסה דיגיטלית מחודשת של אלבומי הלהקה בסדרת "2 אלבומים על תקליטור אחד". האלבום "Moving Violation" יצא על תקליטור יחד עם האלבום "Dancing Machine".
נימוסים
נימוסים הם נורמות התנהגותיות המשליטות סדר ושלום בין פרטים בתרבות מסוימת. כללי נימוסים והליכות מהווים בדרך כלל קוד חברתי בלתי כתוב, אולם בנסיבות מסוימות עשויים לעלות על כתב. הנימוסים משקפים בדרך כלל כללי התנהגות שקיבלו אישוש חברתי או מסורתי, ולפיכך אף על פי שמטרתם המוצהרת להשליט נועם ורוגע בחברה, ניתן להשתמש בהם גם כדי להטיל בושה בגורמים זרים לקבוצה חברתית ולמנהגיה.
נימוסים הם תלויי תרבות ועל כן קשה להניח כי כללי נימוס כאלה או אחרים הם בעלי תוכן אוניברסלי. מה שנחשב מנומס בחברה אחת, עלול להיחשב חסר נימוס בחברה אחרת ולהפך. למשל בחברה הישראלית מקובל להשתמש בניסוחים ישירים הנתפסים בעיני רוב הישראלים כביטוי של כנות וקרבה, ואילו ניסוחים עקיפים שמטרתם התחשבות בזולת נתפסים כמתנשאים או בלתי ראויים לאמון.
הנימוסים משקפים לעיתים קוד אתי הנמצא בבסיסם. אסכולה סוציולוגית מקובלת גורסת שנימוסים והליכות היו גורם ראשון במעלה לתהליך התִירבות שעבר המערב החל מתום ימי הביניים, תהליך שבמסגרתו פחת שיעור האלימות בסדר גודל שלם ויותר. תהליך מקביל אירע בחלק מדינות מזרח אסיה, בתוצאות מבורכות דומות.
מקור המילה
דוגמה להופעה מוקדמת של המילה היא במסכת גיטין:
נורמות והשפעות של נימוסים
נימוסים בבסיסם מכתיבים ומגבילים את הדרך שבה אנשים מתקשרים זה עם זה וכן מראים כבוד לאחרים על ידי אימוץ הנורמות הנהוגות בחברה. כללי נימוס מערביים מודרניים מכתיבים לנו למשל: לברך חברים ומכרים בצורה לבבית ומכובדת, להימנע מהשמעת עלבונות או שאלות חטטניות, לארח חברים ולהתנהג לאורחים באופן נדיב, להתלבש באופן התואם לאירוע שבו אנו נוכחים, לתרום לשיחות שבהן אנו משתתפים מבלי להשתלט על השיחה, להציע כיסא לישיבה או יד תומכת למי שזקוק לעזרה, לאכול בשקט, להימנע מלהפריע לסובבים במוזיקה רועשת או ברעשים מיותרים אחרים, לציית לכללי התנהגות מקובלים במועדון או בחוג מרגע שהתקבלנו אליו, להופיע בדייקנות לפגישות, לנחם אבלים ולהגיב להזמנות.
רק לשם דוגמה אחרת, הנימוסים ברומא העתיקה השתנו בהתאם למעמדות. במעמד העליון של החברה הרומאית, על פי כללי הנימוס, היה על הגבר לברך חברים ומכרים בנימוס, בהתאם למעמדם, להימנע מלהפגין רגשות בציבור, לבודד ולהסתיר את נשותיו מאלה הבאים לעסקו, וכו'.
במערב מקובל כי הרעיון של הנימוסים התפתח כרעיון צרפתי במקורו אשר התגבש בחצרו של המלך לואי הארבעה עשר, והושם לעיתים ללעג כתחום אליטיסטי או מיושן. לדעת המלגלגים מדובר בקוד התנהגות המתעניין בשאלות כגון: "באיזה מזלג להשתמש ומתי?". יש הטוענים כי הנימוסים מיותרים ומציבים מגבלות בלתי נחוצות על חופש הביטוי העצמי; אחרים רואים בביטוי חופשי התנהגות לא נימוסית וגסת רוח. לדוגמה, הופעה בפיג'מה לחתונה באולם מפואר עשויה להראות כביטוי עצמי ייחודי, מנגד היא עשויה גם לגרום לחתן ולכלה לחשוד כי האורח מבטא בסגנון לבושו זלזול או לעג לרצינות המעמד ולחשיבותו למשתתפים בו. ניתן לאכוף נימוסים בדרכים מעשיות, כך למשל, בארצות הברית, כמו גם במדינות אחרות, תלויים לעיתים שלטים בכניסה למסעדות הסמוכות לחופי הים או למקומות נופש: "אין נעליים, אין חולצה, אין שירות". יש הטוענים כי נימוסים פשוטים, הידועים לכל ומקובלים על הכל, מפשטים את התקשורת האנושית, הופכים אותה לנעימה יותר ומפחיתים את הסיכוי לחוסר הבנה.
הבדלים תרבותיים
נימוסים הם תלויי-תרבות; מה שיראה כהתנהגות בהתאם לנימוסים בחברה אחת עשוי לעורר הלם ורתיעה בחברה אחרת. הנימוסים מתפתחים בתוך התרבות. בציור משמאל מדגים הצייר ההולנדי אנדריאס בות' כי פליית כיני ראש (וערווה כנראה), הייתה חלק מהתנהגות של טיפוח הדדי מקובלת בימי הביניים והייתה חלק מפעילות שהדגישה את המעמד היחסי של אלה המשתתפים בפליית הכינים, פולה הכינים לעומת האדם שמשערותיו הוצאו הכינים. אותה התנהגות חברתית הפכה בשנות השלושים של המאה השבע-עשרה לעיסוק שרק איכרים עסקו בה בחברותא. הצייר מתאר סיטואציה זו של פליית כינים הדדית, כדבר שביום-יום, תיאור שונה עד מאוד מן הדרך הלגלגנית שבה הייתה מתוארת כנראה סצנה דומה במאה ה-19.
נימוסים עשויים להיות שונים במידה רבה בין תרבויות וארצות שונות. בסין, אדם הנוטל את פיסת המזון האחרונה מקערה משותפת המונחת על השולחן, מבלי שיציע אותה לאחרים הסועדים עמו, ייחשב כגס רוח ועולב בקבלת האורחים של מארחו. באופן דומה, בין נשים אוסטרליות זקנות, אשה הנוטלת את פיסת המזון האחרונה נקראת רווקה זקנה. לעומת זאת, בתרבויות אירופאיות שונות מצפים כי האורחים יסיימו את כל המזון המוגש להם, כאות לטיבו של המזון המוגש להם. בתרבויות מסוימות אכילה ביד שמאל היא בלתי נימוסית ומעוררת גועל, זאת כיוון שיד שמאל היא היד השמורה למטלות מלוכלכות, ואף אנשים איטרים נאלצים לאכול בימינם, בעוד שבאחרות כלל חברתי כזה לא קיים.
ריסון האלימות בחברה
הסוציולוג נורברט אליאס הציג בספרו המכונן תהליך התִירבות ראיות חזקות לכך שחלק ניכר מהנימוסים הנהוג במערב, ומהנימוסים הנהוגים בחלק ממדינות דרום-מזרח אסיה, הם פורמליזציה של כללים שנועדו לרסן ולהפחית את מידת האלימות בחברה. למשל לחיצת יד היא הליך פורמלי שבמסגרתו שני אנשים מראים זה לזה שהם אינם אוחזים בנשק, וכך גם נפנוף היד לשלום. דוגמה נוספת היא השקת כוסית, שבמקור כללה שפיכת מעט מהמשקה בכוס אחת לשנייה ולהפך - כך וידאו משיקי הכוס שאין בכוונת ריעם להשקה להרעילם. אליאס ממשיך את הטיעון להסבר כולל לכך שהן במערב והן בדמ"ז-אסיה שיעורי האלימות ירדו בחדות במאות השנים האחרונות.
ליאוניד יודסין
ליאוניד יודסין (נולד ב-8 באוגוסט 1959 בלנינגרד, רוסיה) הוא שחמטאי יהודי בדרגת רב אמן בשחמט, שזכה במקומות הראשונים באליפות רוסיה ב-1990 ואלוף ישראל ב-1994 וב-1996. מתגורר בארצות הברית.
נכון לאפריל 2021, מדורג במקום ה-36 בישראל לפי מד כושר.
קורות חיים
לאוניד (אריה) יודסין נולד ברוסיה ב-1959, בן יחיד להורים יהודים חילוניים. בשנות השמונים החל לעלות בסולם הדרגות של השחמטאים, לאחר שבשנת 1984 זכה באליפות לנינגרד, ובשנת 1990 זכה במקום הראשון באליפות רוסיה ביחד עם עוד שלושה שחמטאים. עלה לישראל ב-1992 והתיישב בבאר שבע. בתקופה זו החל בתהליך חזרה בתשובה. בשנת 2001 עבר לארצות הברית והתיישב בברוקלין בקהילה חרדית, ויסד מועדון שחמט שנוהל על ידו. בשנת 2003 הוא שיחק בדו-קרב עם בוריס קריימן בשחמט מהיר שהסתיים בתיקו לאחר שישה משחקים. בשנים האחרונות הוציא ספר על ההיסטוריה של השחמט.
בשחמט עסק כמקצוע משני בין עבודתו - מתן שיעורי שחמט פרטיים, לבין לימוד תורה וכתיבת ספרים ומאמרים.
חייו הפרטיים
יודסין התנזר מבשר ודגים מגיל צעיר, ומאז ועד היום נשאר צמחוני. יודסין גם מנהל אורח חיים סגפני, מנהל דרשות בביתו ועוסק בעזרה לנזקקים. יודסין אומר שהוא שלל את הגישה המטריאליסטית עוד לפני התעניינותו ביהדות, כשהיה בברית המועצות, ושכיום הוא מקורב לעולם הליטאי. יודסין מרבה לבקר את סגנון החיים המודרני, שלדעתו כולל שטחיות ורדיפת תענוגות זולים, רוחניים וחומריים, והוא עוסק לרוב במאמריו באיסלאמיות הפנאטית והמיליטנטית, ובחולשת המשטרים הדמוקרטיים, לדבריו. הוא מכנה את ההתנגשות שתי הגישות האלו כ"המאבק בין האפור לפראי".
בנוסף, התבטא בחריפות כנגד מבצעי תוכנית ההתנתקות על שפעלו, לטענתו, כפושעים נגד יהודים, והתבטא בחריפות גם כנגד אנשי הציונות הדתית, שלטענתו מתרפסים בפני המדינה החילונית ותחלואיה, אפילו אחרי שלטענתו דרסה אותם. יודסין דוגל בליברליזם אבל למרות זאת מבקר רבות את הגישה היותר מדי ליברלית לטעמו, לגורמים עוינים שמנסים לערער את יסודות החברה המערבית. בנוסף, יודסין טוען שהליברליות של המדינות המערביות נעלמת כשהן דנות ביהודים או במדינת ישראל.
לדעתו, בני האדם צריכים לפעול לתיקון העולם על ידי השתלמות עצמית מוסרית ואינטלקטואלית, בעזרת השלטת "השכל הטוב" על כלל בני האדם. יודסין טוען שהתיקון האמיתי יקרה רק כשהמשיח יגיע וכולם יכירו בסמכותו העליונה. בעקבות זאת המשיח יגאל את העולם מהקטנות והשפלות ויחזיר לעולם את מושג הגדלות האמיתית.
ספריו וכתביו
בשנת 2004 הוציא לאור ברוסית את הספר "מיתוס השחמט בן אלף השנה", שמהווה מעין אנציקלופדיה של שחמט שמטרתה להראות את משחק השחמט מכל זווית ראייה אפשרית. הספר מנסה לנתח את תולדות המשחק, תהליך התפתחותו ומידת השפעתו על האנושות, ובגלל זאת הוא עמוס בכמות מידע גדולה מתחומים אחרים - למשל מתמטיקה, פילוסופיה, פסיכולוגיה ועוד. למשל, יודסין משתמש בפסיכואנליזה כדי לשרטט את הסוגים השונים של שחקני השחמט, ולכן דרוש ידע מסוים בתחומים האלו כדי להבין את ספרו. בנוסף, הספר כתוב כשיחה ולא בדרך הרגילה שבה ספרים מסוג כזה נכתבים, ולכן הקריאה בו קשה. הספר זכה לתגובות חיוביות ביותר של מספר שחמטאים מפורסמים ואנשי אקדמיה, ושניים מבכירי השחמטאים בעולם, גארי קספרוב ואלכסנדר חליפמן, אף כתבו בו דברי מבוא.
ספרו השני הוא ספר שירים, גם בשפה הרוסית, שנקרא "לאן אתה טס, בן אדם?", שיצא בשנת 2007. בספרו הוא מנסה להקיף מגוון רחב של נושאים שלדעתו אדם אינטליגנטי חייב להתייחס אליהם - כגון האדם ובוראו, המלחמה והשלום, אנטישמיות, פוליטיקה, מקומו של האדם בחברה המודרנית, חיפוש אחר תכלית העולם ועוד. סגנון כתיבת השירים משתנה משיר לשיר תוך שימוש באמצעים לשוניים בלתי שגרתיים, ואפילו מיקומו של כל שיר ושיר בספר נבחר מראש כדי לשוות לספר צורה של חטיבה אחת, שבה לכל שיר יש תפקיד ייחודי משלו. כיום מנסים לתרגם חלק משיריו לעברית.
מלבד שני ספרים אלו, יודסין מפרסם לעיתים תכופות מאמרים בכתבי עת שונים שיוצאים בשפה הרוסית בארצות הברית ובישראל, והוא גם כותב מאמר שבועי על פרשת השבוע.
הופעות באולימפיאדות
ליאוניד יודסין ייצג את ברית המועצות ואת ישראל באולימפיאדות השחמט.
המאה ה-16 לפנה"ס
המאה ה-16 לפנה"ס היא התקופה שהחלה בשנת 1600 לפני הספירה והסתיימה בשנת 1501 לפני הספירה. זוהי המאה ה-16 לפני תחילת הספירה הנוצרית.
אחמד אל-מוחמדי
אחמד עיסא אל-מוחמדי עבד אל-פתאח (בערבית: أحمد عيسى المحمدي عبد الفتاح; נולד ב-9 בספטמבר 1987) הוא כדורגלן מצרי המשחק בעמדת הקשר הימני ולעיתים משחק גם כמגן ימני.
ראשית הקריירה
היכולת הגבוהה שהציג בתקופתו בקבוצה משכה את תשומת לבן של כמה מועדונים באירופה. בקיץ פורסם כי קיבל הצעות מהרטה ברלין שלא עמדה בדרישות אותן הציגה ENPPI ומראפיד בוקרשט לה סירב עוד בהתחלה.
ב-25 בנובמבר 2008 נבחן בבלקברן רוברס מהפרמייר ליג במשך חמישה ימים, אך לא חתם בגלל פערים כספיים.
סנדרלנד
באוגוסט נבחן בסנדרלנד, אך לא הוחתם בקבוצה. במקביל, קלאב ברוז' ווסט ברומיץ' אלביון התעניינו בשירותיו של אל-מוחמדי.
בסופו של דבר ב-1 ביולי 2010 הושאל לסנדרלנד עד לסיום העונה תמורת 500,000 פאונד עם אופציה לרכישה תמורת שני מיליון פאונד. ב-14 באוגוסט 2011 אל-מוחמדי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 2-2 נגד ברמינגהאם סיטי.
ב-11 במרץ 2011 סנדרלנד הודיעה כי תממש את האופציה על אל-מוחמדי וב-9 ביוני 2011 חתם בקבוצה לשלוש עונות תמורת שני מיליון פאונד.
ב-2 באוקטובר 2011 אל-מוחמדי הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 2-2 נגד וסט ברומיץ' אלביון. במהלך העונה סטיב ברוס עזב את הקבוצה ומרטין אוניל החליף אותו. תחת אוניל, אל-מוחמדי איבד את מקומו בהרכב וסיים את העונה עם מאזן של 18 הופעות בליגה.
האל סיטי
ב-30 באוגוסט 2012 הושאל להאל סיטי עד לסיום העונה. בהאל, התאחד עם סטיב ברוס שאימן אותו בסנדרלנד.
יומיים לאחר החתימה, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד בולטון וונדררס. ב-18 בספטמבר 2012 אל-מוחמדי הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 2–3 נגד לידס יונייטד בו גם בישל את שני השערים הנוספים של קבוצתו.
ב-16 בינואר 2013 סנדרלנד החליטה להחזיר את אל-מוחמדי לשורותיה, אך כעבור שבועיים הושאל בחזרה להאל. ב-20 באפריל 2013 אל-מוחמדי נבחר לשחקן השנה של הקבוצה.
ב-28 ביוני 2013 אל-מוחמדי חתם לשלוש שנים בקבוצה. ב-23 ביוני 2016 האריך את חוזהו בשלוש שנים נוספות.
קריירה בינלאומית
באוגוסט אל-מוחמדי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מצרים במשחק ידידות נגד.
במחזור הפתיחה של גביע הקונפדרציות 2009 נגד, אל-מוחמדי הורחק לאחר שהדף נגיחה של לוסיו בעזרת ידו. בנוסף, ברזיל קיבלה פנדל אותו הבקיע קאקה ומצרים הפסידה 3–4.
ב-20 בינואר 2010 אל-מוחמדי הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–2 נגד במסגרת שלב הבתים של גביע אפריקה לאומות 2010, בו זכתה נבחרתו.
לאופולד פון זאכר-מאזוך
לאופולד פון זאכר-מאזוֹך (בגרמנית: Leopold von Sacher-Masoch; 27 בינואר 1836 - 9 במרץ 1895) היה סופר ועיתונאי אוסטרי.
חייו
מאזוך נולד בלמברג שהייתה חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום לבוב באוקראינה). היה בנו של מנהל תחנת משטרה בלמברג ושל שארלוט פון מאזוך, אצילה אוקראינית. במלון גרנד הוטל שהוקם במקום בית המשטרה פעול מוזיאון קטן לזרו.
בסוף הספר סוורין מפסיק לגרום לתשוקותיו להתממש, ומצהיר שגברים צריכים לשלוט על נשים עד שהן ישתוו להם בחינוך ובזכויות. סוף זה יכול להתפרש כפמיניסטי ושוביניסטי כאחד.
הספר התבסס על התנסויות של מאזוך עם אשתו, פאני פון פיסטור (ששמה בספר הוא וונדה), שאיתה היה לו חוזה, שבו אכזריות, כאב והשפלות שיחקו תפקיד מכריע, אשר נתן לה שליטה אבסלוטית בו.
מאזוך ראה את הנשיות כהתגלמות הטבע - פראי, אכזרי וחסר מעצורים.
הפסיכיאטר הגרמני ריכרד פון קראפט-אבינג היה הראשון שהגדיר, בשנת 1869, את הפנטזיות וההתנסויות של זאכר-מאזוך כסטייה מינית, אף על פי שבני תקופתו של הסופר לא ראו בארוטיקה שלו דבר חריג. אבינג היה גם זה שהעניק למאזוך את הכבוד המפוקפק שבשימוש בשמו להגדרת הסינדרום: מזוכיזם.
הנובלה כמעט מקבילה לחייו של מאזוך.
מאזוך מת בעיירה כ-27 ק"מ מפרנקפורט שבגרמניה.
מאזוך בעברית
בשנת 1998 הוציאה הוצאת גוונים, את ספרו החשוב ביותר של זאכר-מאזוך, "ונוס בפרווה", בתרגומו של שלמה טנאי. לספר נוספה הקדמה המאירה את רוח התקופה בה נכתבה היצירה, מאת לאה ששקו.
תרגומים נוספים:
פיניאס ופרב מארחים
לתוכנית עונה אחת, ובה 21 פרקים. התוכנית שודרה בערוץ דיסני האמריקני. אורך כל פרק הוא בין 2.5 ל-7 דקות.
התוכנית בישראל
הסדרה שודרה בישראל בתרגום לעברית החל מפברואר 2009. לקראת סוף מאי 2011, שודרו שני הפרקים הראשונים, בהשתתפותם של ג'ק בלאק ואנדי סמברג בדיבוב לעברית.
ב-18 בדצמבר 2011, לקראת יציאת הסרט "החבובות", שודר פרק 13, כאשר מיס פיגי הגיעה לאולפן בדיבוב לעברית.
בחנוכה 2011, דובבו פרקים 3 - 10 ושודרו בערוץ דיסני.
בתחילת 2012, דובבו ושודרו פרקים 11 - 12 ו-14 - 20.
עד כה שודרו בישראל, עשרים פרקים מתורגמים, ועשרים מדובבים. הסדרה משודרת בדרך כלל במעברי פרסומות ארוכים.
ב-31 באוגוסט 2015 שודר הפרק האחרון של הסדרה.
המיילדת מוונציה
המיילדת מוונציה (באנגלית: The Midwife of Venice) הוא רומן היסטורי מאת רוברטה ריץ' אשר יצא לאור בשנת 2011. הספר עוקב אחרי חנה לוי, מיילדת ב ב. הספר תורגם ל-8 שפות שונות ויצא בישראל בתרגומה של סמדר מילוא בהוצאת כנרת בשנת 2014.
בשנת 2018 יצא ספר המשך, "משפט בוונציה".