cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קריגסמרינה
הקריגסמרינה במלחמת העולם השנייה
במהלך 1943 ו-1944 החלו הצוללות הגרמניות לסבול אבדות כבדות בשל השתכללות הטקטיקות נגד צוללות והציוד המשופר של בעלות הברית. מכ"ם, הגנה אווירית, טקטיקות משופרות וכלי נשק חדשים כולם תרמו לכך. הפיתוחים הטכניים הגרמניים, כגון צינור השינור (שנורקל), נועדו להוות משקל נגד להם. דגמים חדשים של צוללות גרמניות, ה"אלקטרובוטה" (Elektroboote) נמצאו בפיתוח, ולו נעשו מבצעיים והיו מיוצרים בכמות מספקת, יתרון בעלות הברית היה מתכרסם.
בין השנים 1943-1945 פעלה יחידת הצוללות "מונסון גרופה" (Monsun Gruppe) באוקיינוס ההודי מבסיסים יפניים באינדונזיה הכבושה. מאחר שאוניות הסוחר של בעלות הברית באזור זה לא אורגנו בשיירות, רבות מהן הוטבעו בתחילה על ידי הצוללות הגרמניות, אך לא לאורך ימים. בשנות המלחמה האחרונות שימשו צוללות גרמניות כאמצעי להעברת ציוד מלחמתי חיוני בין יפן וגרמניה.
לאחר המלחמה חולקו בין המנצחים אוניות השטח הגרמניות ששרדו (רק שתי אוניות מלחמה גדולות היו מבצעיות). אחדות (כמו נושאת המטוסים הבלתי גמורה "גרף צפלין") שימשו כמטרות לאימוני ירי, בעוד אחרות (מרביתן משחתות וספינות טורפדו) הוכנסו לשירות בציי בעלות הברית שחסרו אוניות שטח לאחר המלחמה. הצי הצרפתי והצי הסובייטי קיבלו את המשחתות, וכמה ספינות טורפדו הועברו אל הצי הדני והצי הנורווגי. לקראת סוף שנות החמישים הוצאו משירות כל המשחתות, אך כמה מספינות הטורפדו הוחזרו לגרמניה המערבית בשנות השישים.
ב-1956, עם הצטרפותה של גרמניה המערבית לנאט"ו, הוקם צי מלחמתי חדש בשם "בונדסמרינה" (Bundesmarine, "הצי הפדרלי"). כמה ממפקדי ה"קריגסמרינה", כמו אריך טופ (Erich Topp) ואוטו קרצ'מר (Otto Kretshmer), המשיכו לשרת ב"בונדסמרינה". זמן מה לאחר המלחמה הוקם בגרמניה המזרחית ה"פולקסמרינה" (Volksmarine, "צי העם"). עם איחודה של גרמניה ב-1990 הוחלט להשתמש בשם "דוייטשה מרינה" (Deutsche Marine, "הצי הגרמני").
אוניות
בתחילת מלחמת העולם השנייה היו רוב אוניות השטח של הצי הגרמני חדישות: מהירות, חמושות היטב ומשוריינות כראוי. הדבר הושג בהסתר אך גם תוך הפרה גלויה של הסכם ורסאי ושל ההסכמים הימיים השונים שנחתמו לאחר מלחמת העולם הראשונה. אמנם הוכנה תוכנית להגדלה משמעותית של הצי (תוכנית Z), אך משפרצה המלחמה ב-1939 נדחה ביצועה והמשאבים שיועדו לה הופנו לתחומים אחרים.
גרמניה תגברה את צייה המלחמתי במספר כלי שיט שנלקחו שלל מהמדינות הכבושות.
כמה מדגמי האוניות אינו תואם את הסיווג המקובל. בכל מקום בו קיימת מחלוקת דעות, נוספה הערה.
סיירת המערכה
הסיווג של אוניות אלה בעייתי. האפיון כ"סיירת מערכה" הוא במידה רבה בריטי והיה בשימוש הצי המלכותי הבריטי, בעוד הגרמנים בעיקר מתארים אותן כ"אוניות מערכה" (battleships או Schlachtschiff)
אוניות מערכה זוטא
כונו בגרמניה (Panzersheiff). פרשנים מודרניים מעדיפים לסווגן כ"סיירות כבדות", ואומנם הקריגסמרינה עצמו סיווג אוניות אלה מחדש ב-1940 כ-Schwerer Kreuzer.
משחתות
בשנה הראשונה למלחמה שימשו המשחתות לזריעת מוקשי תקיפה בנתיבי הספנות סמוך לחופי בריטניה.
ספינות טורפדו
ספינות אלה התפתחו מכלי השיט הקטנים של שנות השלושים, שנשקן הכמעט יחיד היו טורפדות, למה שהיו למעשה משחתות קטנות, החמושות במוקשים, בטורפדות ובתותחים. שני סוגים של ספינות טורפדו גדולות תוכננו בשנות הארבעים אך לא נבנו בסופו של דבר.
אוניות מערכה ממלחמת העולם הראשונה
שימשו בעיקר כאוניות אימונים.
סיירות עזר
במהלך המלחמה הוסבו תשע אוניות סוחר לסיירות עזר ושימשו לתקיפת הספנות המסחרית של האויב, בעיקר באוקיינוס ההודי ובאוקיינוס השקט. הסיירת המוצלחת ביותר הייתה אטלנטיס בפיקודו של ברנהרד רוגה שהטביעה או לכד 22 ספינות אויב בנפח של כולל של 145,697 טון.
צוללות
כשפרצה המלחמה הייתה לקריגסמרינה שייטת קטנה יחסית של צוללות, שמנתה סך הכול 57 צוללות. לאחר שהיטלר נואש מתפקודן של אוניות השטח הגדולות, הוגדל מספר הצוללות. עדיין נתונה לוויכוח הקביעה שבריטניה הייתה נכנעת בשל חוסר יכולת להגן על שיירותיה לו היו הגרמנים מקדימים להשקיע משאבים נוספים בצוללות. למעשה, בתום שנה למלחמה הדביקה בניית האוניות החדשות את קצב האבדות.
דגמי הצוללות העיקריים היו דגם IX, צוללת ארוכת-טווח לשימוש במערב ובדרום האוקיינוס האטלנטי, באוקיינוס ההודי ובאוקיינוס השקט; ודגם VII, כמותו נבנו רוב הצוללות, ששימש בעיקר בצפון האוקיינוס האטלנטי. הצוללות מדגם X היו מניחות מוקשים ואלו מדגם XIV, שכונו "פרה חולבת" (Milchkuh), היו צוללות ייעודיות ששימשו להובלת אספקה לצוללות שפעלו הרחק מבסיסיהן.
דגמי XXI ו-XXIII, ה- Elektroboot, עשויות היו לסכל חלק ניכר מהטקטיקות והטכנולוגיה נגד צוללות של בעלות הברית, אלא שמעולם לא נפרשו בכמות מספקת. לאחר המלחמה הן נעשו אבות-הטיפוס של צוללות מודרניות, במיוחד של הצוללות הסובייטיות מסוג W.
במהלך מלחמת העולם השנייה אבדו בקרב כ-60% מהצוללות הגרמניות המבצעיות; 28,000 מתוך 40,000 אנשי צוות נהרגו במלחמה ו-8,000 נפלו בשבי. שאר הצוללות נכנעו לבעלות הברית או הוטבעו על ידי צוותיהן בסוף המלחמה.
לאחר המלחמה הטביעו בעלות הברית בים הפתוח את רוב הצוללות הגרמניות שנכנעו והועברו לידיהן.
בוריס ג'ונסון
ראשית חייו והשכלה
ג'ונסון נולד באפר איסט סייד במנהטן שבניו יורק, לזוג הורים בריטים מהמעמד הגבוה, סטנלי ג'ונסון ושארלוט ג'ונסון ואהל  (לבית פואסט), שנישאו בשנת 1963. לאחר נישואיהם נסעו ההורים יחד לארצות הברית, שם למד האב כלכלה באוניברסיטת קולומביה. עם לידתו, קיבל ג'ונסון הן אזרחות בריטית, והן אזרחות אמריקאית, עליה ויתר בהמשך כדי להימנע מתשלום מס נוסף גם לארצות הברית. אביו היה חבר במפלגה השמרנית ובשנים 1979–1984 הוא היה נציג בפרלמנט האירופי. מצד אביו, ג'ונסון הוא נינו של עלי כמאל ביי, שר הפנים העות'מאני שנרצח ב-1922, וכן צאצא של פאול, נסיך וירטמברג. אמו ממוצא אנגלי וצרפתי, בתו של הפלאוגרף אליאס אייברי לאו, שהיה בן למשפחה יהודית מליטא. בספטמבר 1964 חזרו הוריו לבריטניה, שם התחנך, אך בפברואר 1966 חזרו לארצות הברית בשל עבודות האב, וגרו בוושינגטון די. סי. ובקונטיקט. ב-1969 חזרו שוב לבריטניה. אמו הייתה קתולית וגידלה אותו באמונתה, והוא ראש הממשלה הבריטי הראשון אי-פעם שנטבל כקתולי, אך הוא המיר את דתו לנצרות האנגליקנית בגיל העשרה, כשלמד באיטון קולג'. ג'ונסון אמר בראיון ב-2015 ש"איננו נוצרי רציני".
הוא למד לימודים קלאסיים באוניברסיטת אוקספורד (ג'ונסון מרבה להשתמש ביוונית ובלטינית בפומבי), והיה נשיא מועדון הדיבייט "אוקספורד יוניון" - תפקיד שמילאו פוליטיקאים רבים.
קריירה עיתונאית
בשנת 1987 הוא החל את הקריירה העיתונאית שלו בעיתון "הטיימס", אך פוטר ממנו בשל פרסום ידיעה חדשותית כוזבת. לימים הוא הפך לכתב השטח של הדיילי טלגרף בבריסל, ומאמרי הדעה שלו השפיעו על התגברות האירוסקפטיות בקרב הימין הבריטי. הוא היה עוזר העורך של הדיילי טלגרף משנת 1994 עד 1999, וערך את עיתון הספקטייטור משנת 1999 עד 2005.
באותה תקופה, הוא גם החל להופיע בתוכנית הטריוויה של BBC, אשר נקראת Have I Got News For You.
קריירה פוליטית מוקדמת וראשות העיר לונדון
ג'ונסון נבחר לפרלמנט כנציג מחוז הבחירה הנלי ב-2001, והיה חבר בממשלת הצללים של מייקל הווארד ודייוויד קמרון. הוא דבק במידה רבה בקו המפלגתי של השמרנים בפרלמנט, אך נקט עמדה ליברלית יותר מבחינה חברתית בנושאים כמו זכויות להט"ב. ג'ונסון פרש מתפקידו בממשלת הצללים כאשר הודיע, ב-16 ביולי 2007, על הצגת מועמדותו לתפקיד ראש עיריית לונדון מטעם המפלגה השמרנית.
ג'ונסון, שנבחר בבחירות לראשות עיריית לונדון ב-2008 מטעם המפלגה השמרנית, ניצח את ראש העיר המכהן מטעם מפלגת הלייבור, קן ליווינגסטון, והתפטר מבית הנבחרים הבריטי עם היבחרו. במהלך הקדנציה הראשונה שלו כראש עיריית לונדון, אסר על צריכת משקאות משכרים ברוב קווי התחבורה הציבורית של הבירה, והשיק את מיזם האוטובוסים "ניו רוטמאסטר", את רכבל האמירייטס ומיזמי תחבורה אחרים. ב-2012 נבחר מחדש לתפקיד, וגם בפעם זו גבר על ליווינגסטון. בקדנציה השנייה הוא פיקח על אולימפיאדת לונדון. ב-2015 הוא נבחר לבית הנבחרים כנציג מחוז אקסברידג' ודרום ריסליפ, והתפטר מראשות עיריית לונדון שנה לאחר מכן. במקומו נבחר סאדיק קאן מהלייבור.
שר בממשלת בריטניה
ב-9 ביולי 2018, הודיע ג'ונסון על התפטרותו מהממשלה עקב חילוקי דעות על תנאי הפרישה מהאיחוד האירופי.
ג'ונסון הוא דמות מעוררת מחלוקת בפוליטיקה של בריטניה ובעיתונות הבריטית. תומכיו משבחים אותו כדמות מבדרת, הומוריסטית ופופולרית, ועל הצלחתו למשוך אל קהל בוחריו מצביעים שאינם השמרנים המסורתיים. הוא מושא לביקורת על ידי מבקריו, שמאשימים אותו בשימוש בשפה גזענית, וגם מעלים נגדו טענות על אליטיזם והולכת שולל.
קדנציה ראשונה (2019)
במאי 2019 הודיעה מיי על כוונתה לפרוש מהנהגת המפלגה השמרנית. ג'ונסון הודיע על כוונתו להתמודד לתפקיד באותו החודש, עוד לפני ההודעה של מיי. ביולי 2019 הוא נבחר למנהיג המפלגה השמרנית, לאחר שגבר בסיבוב האחרון על ג'רמי האנט. יום לאחר הבחירות לראשות המפלגה, ב-24 ביולי, קיבלה המלכה אליזבת השנייה את התפטרותה של מיי ומינתה את ג'ונסון לראש הממשלה ה-55 של בריטניה.
בנאומו הראשון כראש ממשלה הבטיח שהממלכה המאוחדת תעזוב את האיחוד האירופי עד 31 באוקטובר 2019 גם ללא הסכם. ב-28 באוגוסט ביקש ג'ונסון מהמלכה אליזבת להשעות את כינוס הפרלמנט ב-28 בספטמבר, וכך לצמצם את חלון הזמן שבו יכול הפרלמנט לפעול למניעת ברקזיט ללא הסכם. המלכה נעתרה לבקשה והסכימה להשעייה, אך בית המשפט העליון ביטל את ההשעייה, לאחר שקבע שהיא איננה חוקית.
ב-29 באוקטובר, הקדים הפרלמנט את הבחירות לדצמבר 2019.
קדנציה שנייה (2022-2019)
בבחירות הכלליות, שנערכו ב-12 בדצמבר 2019, זכתה מפלגתו ברוב גדול.
בסקוטלנד, שם רוב התושבים הצביעו נגד עזיבת האיחוד האירופי במשאל העם של 2016, קראו אנשי המפלגה הלאומית הסקוטית לקיים משאל עם בנושא עצמאות סקוטלנד. ג'ונסון התנגד לקיום משאל העם ואמר שסוגיה הוסדרה לאחר משאל העם על עצמאות סקוטלנד (2014).
בתחילת מגפת הקורונה, נקט תחילה ג'ונסון בגישת "חסינות העדר", ללא הגבלות משמעותיות. הממשלה חזרה בה ואימצה מדיניות של איסור יציאות לא הכרחיות מן הבתים. ב-27 במרץ 2020 נדבק ג'ונסון עצמו בנגיף הקורונה. הוא אושפז, ושוחרר לביתו, ב-26 באפריל 2020. לאחר יותר משנה של הנחיות, ההנחיות בשטח אנגליה בוטלו בקיץ 2021.
בספטמבר ובאוקטובר 2021 סבלה הממלכה ממחסור בדלק וממצוקת נהגים וסחורות.
ג'ונסון וממשלתו עסקו בשיקום הכלכלה ממשבר הקורונה ובמענה ליוקר המחיה ולאינפלציה שעלו. בתחום יחסי חוץ, בלטה תמיכתה הרבה של ממשלתו באוקראינה בעת מאבקה ברוסיה.
משבר אמון והתפטרות
בסוף 2021, נודע כי העובדים בדאונינג 10 קיימו אירועים במהלך סגר הקורונה. ג'ונסון הודה שהוא נכח באחת מהמסיבות בסגר והתנצל. הוא טען שחשב זו הייתה פגישת עבודה, אך הודה כי טעה בשיקול הדעת. כוחו הפוליטי נחלש. המשטרה הודיעה על חקירת האירועים. בינואר 2022, פורסמו חלקים מדו"ח ביקורת על הפרשה. באפריל 2022, הוחלט לקנוס את ג'ונסון וחלק מעובדיו. במאי 2022 פורסם הדו"ח הרשמי על הפרות הסגר בלשכת ג'ונסון, בו נכתב כי "לא משנה מה הכוונה הראשונית, מה שהתקיים ברבים מהמפגשים והאופן שבו הם התפתחו לא היה בקנה אחד עם הנחיית הקורונה באותה תקופה."
ברקע פרשת המסיבות, חברי פרלמנט ממפלגתו יזמו הצבעת אי אמון בגונ'סון. 211 חברי פרלמנט שמרנים הצביעו נגד הדחתו, ו-148 אחרים תמכו בה.
ביולי 2022 התגלה שג'ונסון מינה את כריס פינצ'ר לתפקיד בכיר (מצליף), על אף שהוא ידע שפינצ'ר הואשם בעבר בהטרדות מיניות. ג'ונסון הכחיש בתחילה שהוא ידע על כך, אך במהרה התברר שהוא תודרך לגבי התנהגותו של פינצ'ר לפני מינויו, ב-2019. על רקע משבר האמון שחוללה פרשת המסיבות, עורר גילוי זה סערה פוליטית. שני חברי קבינט בממשלת ג'ונסון, שר האוצר רישי סונאק ושר הבריאות סאג'יד ג'אוויד, התפטרו ב-5 ביולי, ואחריהם החל גל של התפטרויות. בסך הכל, עד 7 ביולי, התפטרו כ-30 שרים, מתוכם חמישה חברי קבינט, ועשרות בעלי תפקידים זוטרים יותר. פוליטיקאים נוספים הגיעו לבית ראש הממשלה כדי לבקש ממנו להתפטר מראשות המפלגה. ג'ונסון סירב בתחילה להתפטר, ואף פיטר את חבר הקבינט מייקל גוב בתגובה לביקורת שהוא הפנה כלפיו.
למחרת, ב-7 ביולי, הודיע ג'ונסון על התפטרותו מתפקידו כמנהיג המפלגה השמרנית. בנאום ההתפטרות הוא אמר שבכוונתו להישאר ראש הממשלה עד שייבחר מנהיג חדש למפלגה בסתיו 2022. פוליטיקאים רבים במפלגתו, ביניהם ראש הממשלה לשעבר ג'ון מייג'ור, ביקרו את כוונתו להישאר בתפקיד ראש הממשלה למשך חודשים נוספים וקראו לחברי המפלגה למנות לו מחליף זמני. לפי החוק בממלכה המאוחדת, התפטרות ראש הממשלה לא מביאה באופן מיידי לבחירות כלליות. חברי המפלגה השמרנית, שלה רוב בפרלמנט, יכולים להחליט אם לאפשר לראש הממשלה להמשיך בכהונתו או למנות לו מחליף זמני בניגוד לרצונו, אף שאין לכך תקדים, וכן בכוחם להביא למינוי ראש המפלגה החדש שייבחר בהמשך לראשות הממשלה במקום ג'ונסון.
לאחר התפטרותה של ליז טראס מתפקיד ראש ממשלת בריטניה לאחר הכהונה הקצרה ביותר בהיסטוריה של בריטניה, כהונה בת 45 יום, דווח כי בוריס ג'ונסון שוקל לחזור לתפקיד ולהתמודד על הנהגת המפלגה השמרנית וראשות ממשלת בריטניה. לבסוף הוא לא התמודד ורישי סונאק נבחר.
לקראת פרסום מסקנות ועדת החקירה בפרלמנט בנושא פרשת המסיבות התפטר ג'ונסון מהפרלמנט ואמר כי חברי הוועדה הודיעו לו שבכוונתם "לסלק אותו" מתפקידו.
סופר, יוצר ומנחה
ג'ונסון כתב מספר ספרים, בהם מספר אוספים מטוריו בעיתונות, רומן בשם "72 בתולות" (ב-2004) וביוגרפיה על וינסטון צ'רצ'יל. בנוסף, יצר את הסדרה ההיסטורית "החלום של רומא", על האופן בו רומא העתיקה איחדה את אירופה, סדרה ששודרה בערוץ BBC ב-2006. הוא גם הופיע מספר פעמים בתוכניות טלוויזיה, למשל כמנחה בתוכנית "יש לי חדשות בשבילך", עליה היה מועמד לפרס האקדמיה הבריטית לטלוויזיה בקטגוריית הבידור לשנת 2003. ב-2014 יצאה לאור ביוגרפיה של וינסטון צ'רצ'יל פרי עטו.
חיים אישיים
בשנת 1987 ג'ונסון התחתן עם האריסטוקרטית אלגרה מוסטין-אוון, בתו של היסטוריון האמנות ויליאם מוסטין-אוון. ב-1993 הם התגרשו והוא נישא למרינה וילר, בתו של העיתונאי ושדרן ה-BBC צ'ארלס וילר. לזוג נולדו ארבעה ילדים. ב-2018 נפרדו ונכנסו לתהליכי גירושין. יש לו לפחות עוד ילדה אחת מחוץ לנישואין. במאי 2021 נישא בחשאי לארוסתו קרי סיימונדס, בתו של מת'יו סיימונדס , אחד ממייסדי העיתון "אינדפנדנט", ולהם בן ובת משותפים.
תחביב שהצהיר עליו הוא יצירת מודלים של אוטובוסים מקופסאות עץ של יין.
אחיו הצעיר, ג'וזף אדמונד "ג'ו" ג'ונסון (נולד ב-23 בדצמבר 1971) כיהן כחבר הפרלמנט מטעם אורפינגטון בשנים 2019–2010. בשנים 2018–2015 שימש ג'ו ג'ונסון כשר האוניברסיטאות, המדע, המחקר והחדשנות בממשלתה של תרזה מיי, ושב לתפקיד זה עם כינון ממשלתו של אחיו. הוא התפטר לאחר כחודשיים בתפקיד, בטענה כי תפקידו תובע ממנו להיות "קרוע בין המשפחה והאינטרס הלאומי".
ישראל
ב-1984 התנדב בקיבוץ כפר הנשיא ונחשב כתומך של ישראל. הוביל מאבק בתנועת ה-BDS וכראש עיריית לונדון ביקר בישראל מספר פעמים, בין היתר ב-2015 וב-2016 להלווייתו של שמעון פרס. ג'ונסון אמר שהוא תומך בזכות ישראל להגנה עצמית, אך הגדיר את תגובתה במבצע צוק איתן "לא-פרופורציונלית". הוא תומך בפתרון שתי המדינות.
קישורים חיצוניים
מכתביו
אנדרטה לזכר ההומואים והלסביות שנרדפו בשואה (תל אביב)
האנדרטה לזכר ההומואים והלסביות שנרדפו בשואה היא אנדרטה שהוקמה בגן מאיר, בקרבת המרכז העירוני לקהילה הגאה, המנציחה את זכרם של הומואים, לסביות, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים שנרדפו ונרצחו במהלך מלחמת העולם השנייה עקב נטייה מינית או זהות מגדרית. האנדרטה הוקמה על ידי עיריית תל אביב, וביוזמת האגודה למען הלהט"ב, חבר המועצה מטעם מרצ תל אביב-יפו ערן לב, ופעילי להט"ב נוספים.
רקע היסטורי
עם עליית הנאצים לשלטון, הוחמרה האכיפה של סעיף 175 לחוק העונשין הגרמני הפלילי, שאסר על יחסים אינטימיים בין גברים, משום שעל פי התפיסה הנאצית נחשבה ההומוסקסואליות לפגיעה ב"בריאות העם". הוקמה יחידה מיוחדת בגסטפו לצורך מאבק בהומוסקסואלים, וה-"מרכז למאבק בהומוסקסואליות והפלות" ניהל רשימות חשאית של מאה אלף הומואים. עשרות אלפים שהוזהרו ונחשד ש-"חזרו לסורם" נשלחו למחנות ריכוז, שם סומנו בטלאי משולש ורוד. רובם עוקרו בכפייה, ובין 10,000 ל-15,000 איש, נרצחו במחנות. בין השאר שימשו הקרבנות גם לניסויים רפואיים שנועדו ל-"ריפוי מהומוסקסואליות". גם לסביות שנחשבה "מוחצנת" הוגדרה כסיבה למעצר במחנה הריכוז לנשים ראוונסבריק.
הקמה
האנדרטה בתל אביב היא השביעית בעולם שהוקמה לזכר להט"ב שנרדפו ונרצחו בשואה. אנדרטאות נוספות קיימות: פרנקפורטר אנגל בפרנקפורט (האנדרטה הראשונה שהוקמה, 1994), אנדרטה לזכר ההומואים והלסביות קורבנות הנאציזם בקלן (1995) אנדרטת ההנצחה להומואים שנרדפו על ידי הנאצים בברלין, פארק המשולש הוורוד בסן פרנסיסקו, אנדרטת ההומואים והלסביות בסידני, והומומונומנט באמסטרדם.
טקס חנוכה
חנוכת האנדרטה נערכה ב-10 בינואר 2014, בנוכחות ראש העיר רון חולדאי, שגריר גרמניה בישראל אנדריאס מיכאליס, ואישי ציבור נוספים.
אנדרטה זו היא ראשונה מסוגה בישראל המנציחה קרבנות שואה שאינם יהודים. יש בכך סגירת מעגל היסטורי, לנושא שלא התקבל בעבר בישראל. בנאומו של פרופ' משה צימרמן, במהלך טקס חנוכת האנדרטה, הוא אמר:
השחתה
ב-25 באוקטובר 2018 הושחתה האנדרטה. במקום רוססה כתובת נאצה עם כיתוב בשפה האנגלית, בו נרשם "death to LGBT", בתרגום לעברית: "מוות ללהט"ב". זהות המשחיתים אינה ידועה.
מראה האנדרטה
האנדרטה הוקמה בגן מאיר בתל אביב, בקרבת המרכז העירוני לקהילה הגאה. היא תוכננה על ידי האדריכל אבי לוי, ואדריכלית הנוף פרופ' יעל מוריה.
האנדרטה כוללת שלושה משולשים:
בעקבות סוד המגילה
בעקבות סוד המגילה הוא ספר ילדים שיצא לאור בשנת 1992. הספר בעריכת סיגל תירוש (היום סיגל לאה רוה) נכתב על ידי צוות כותבים: סיגל תירוש, לאה טל וישראל פיבקו קומיקס מאת אורי פינק. ראשון בסדרה "בעקבות סוד החגים". הספרים נוצרו בתהליך עבודה של צוות מקצועי. הסדרה זכתה לשבחי הביקורת בעיתונים המובילים בעיתונות החילונית, הדתית והחרדית. הספר היה בשוק במשך כ-10 שנים ולפי ההערכה נמכרו כמה אלפי עותקים. בעקבות סגירת ההוצאה לאור - לא ניתן כיום להשיג את הספר בחנויות.
מבנה הספר ותוכן העניינים
מבנה הספר שואב את השראתו מדפי התלמוד. בכל דף יש את עלילת הקומיקס, את טקסט מגילת אסתר ושאלות ותשובות המבארות ונותנות מידע ופעמים רבות הסתכלות חדשה על סיפור פורים.
ועוד על
"ויהי בימי אחשורוש..." ממתי קוראים למלך בשמו הפרטי וללא תואר כבוד?
מדוע המספר אינו קורא לו "המלך אחשוורוש" כראוי למלך? זו הפעם היחידה במגילה בה אחשוורוש מוזכר ללא התואר 'המלך'. האם יש כאן נימת זלזול? או אולי מעמדו של אחשוורוש המלך עדיין אינו מבוסס? רק "בשנת שלוש למלכו" (א2) מתחיל אחשורוש להיקרא "המלך אחשורוש" ייתכן כי כינויי כבוד אלו רומזים על תהליך ההתבססות של שלטון המלך אחשוורוש. גם במדרש מתייחסים לעניין זה, לפי אחד המדרשים: "אחשורוש מלך ראשית על שבע מדינות, לאחר מכן על עשרים ולבסוף על מאה". ספקות לגבי הדיוק ההיסטורי בתיאור זה עולות מתוך השוואה עם כתבי הרודוטוס.
מי היא ושתי?
על מוצאה ומעמדה של ושתי אין המגילה מרחיבה את הדיבור. אך במדרש מסופר כי ושתי היא בתו של המלך בלשצר בן נבוכדנצר. לפי מדרש זה, דריווש הראשון הפרסי ניצח והרג את אביה של ושתי והשיאה לבנו, אחשוורוש. כלומר, בתהליך הכיבוש של בבל על ידי פרס, המעצמה העולה, הושמד בית המלוכה הבבלי, ועל בת המלך המובס היא להינשא לבנו של המלך הכובש. 'שידוך' מעין זה היה דבר מקובל בעולם העתיק.
"ותמאן המלכה ושתי לבוא..." איך מעזה המלכה לסרב?
ידיעה מרעישה כזו מזמן לא הייתה בשושן! כותרות סנסציוניות היו בוודאי מדגישות את סירובה של ושתי: המלך פוקד "לְהָבִיא אֶת-וַשְׁתִּי הַמַּלְכָּה, לִפְנֵי הַמֶּלֶךְ--בְּכֶתֶר מַלְכוּת" אחד המדרשים מוסיף כי הדרישה לבוא "בְּכֶתֶר מַלְכוּת" פירושה רק בכתר מלכות, כלומר בעירום. "אחשוורוש שהיה מלך טפש אמר להן (לשרים) אין נאה כמות ושתי המלכה ואל תאמרו בשביל שהיא לובשת בגדי מלכות היא נאה אלא אין כמותה אמרו לו אם כן תבוא ערומה לכן נאמר בכתר מלכות בלבוש מלכות אין כתוב כאן אלא בכתב מלכות בלבד, כיוון שנכנסו הסרסים (המשרתים) אמרו לה כן אמרה שהן אמרו לו (לאחשוורוש) שוטה אם ביינך יצא לבך, דע לך שאני ושתי המלכה בתו של בלשזר בת בנו של נבוכדנצר שהיה מתקלס (מבורך) במלכים... ולא היית כדאי לרוץ לפני מרכבתו של אבא..." (אגדת אסתר, ז ע"ב) אבל המלכה, בתוקף תוארה המלכותי, מסרבת לבוא: "ותמאן המלכה ושתי"! זו הפעם הראשונה, והאחרונה, שהתואר "המלכה" בא לפני שמה של מלכה כלשהי במגילה! תואר מלכות לפני שמה מראה על היותה חשובה בזכות עצמה, כשווה למלך. לפי המדרש, ושתי היא בת מלך, וגאוותה נובעת ממוצאה וממעמדה. היא יודעת כמה מסוכן לסרב למלך, למרות זאת, ושתי מעזה ובוחרת שלא לוותר על כבודה כאשה וכאדם! על כן, יש נשים שרואות בה את "הפמיניסטית הראשונה".
ממוכן הוא המן
על פי אחד המדרשים ממוכן הוא המן. לממוכן (והמן) יש כישרון נדיר להפוך בעיות אישיות לבעיות כלל ממלכתיות. הסכסוך האישי בין ושתי לאחשורוש הופך, בדברי ממוכן, לסכסוך כלל-עולמי בין כל הגברים לכל הנשים.
"ותילקח אסתר אל בית המלך" – מדוע צריך לקחת אותה?
אסתר עונה על כל הקריטריונים של 'המכרז' ויותר מכך – היא לא רק "טוֹבַת מַרְאֶה" אלא גם "ַנַּעֲרָה יְפַת-תֹּאַר". אך מי ממליץ עליה לתחרות? אולי מרדכי, המודע לפוטנציאל הטמון באסתר? האם הדוד חושב על התועלת שעשויה לצמוח מקשרים עם השלטון במקרה שאסתר תיבחר למלכה? פרשנים רבים אינם סבורים כך. המדרש אומר כי מרדכי כיהודי, לא רצה כלל כי בת חסותו תילקח אל המלך הגוי. אם כך הדבר, מי מוסר את שמה וכתובתה של היפהפייה היהודייה למארגני התחרות? ואם מרדכי מנסה להסתיר את אסתר, מדוע אין הכתוב מספר על כך? שאלות אלו נשארות בגדר תעלומה. בראשית רבא, א י"א
מתי נלקחת אסתר אל המלך?
חלפו שנים. הדחתה של ושתי מתפקידה כמלכה מתרחשת באמצע השנה השלישית למלכת אחשוורוש, ואילו אסתר נלקחת אל המלך, "בִּשְׁנַת-שֶׁבַע, לְמַלְכוּתוֹ" שלוש שנים וחצי המלך עסוק לילה לילה בבחינת הבתולות הבאות לפניו. מקץ שלוש שנים וחצי (ואלך ומאתיים נערות!) מגיע תורה של אסתר.
מדוע אוהב המלך את אסתר מכל הנשים?
הכתוב אומר, "וַיֶּאֱהַב הַמֶּלֶךְ אֶת-אֶסְתֵּר מִכָּל-הַנָּשִׁים, וַתִּשָּׂא-חֵן וָחֶסֶד לְפָנָיו מִכָּל-הַבְּתוּלוֹת" היו שראו באסתר את החן – היופי. היו – כמו הגי הסריס המומחה לנשים – שהבחינו בחסד שבאישיותה, אך המלך ראה את השלמות שבה: "וַתִּשָּׂא-חֵן וָחֶסֶד לְפָנָיו". אין מדובר כאן רק על תשוקה אל נערה יפה (הכתוב יכול היה להגיד: ויחשוק בה המלך מכל הבתולות). המלך אוהב את אסתר בשל יופייה ואופיה כאחד. עם זאת עולה מן הפסוק כי אהבתו של המלך לאסתר הייתה חד צדדית. בכל אופן, בשום מקום לא נאמר מה חשה אסתר כלפי אחשוורוש.
למה קוראים לחג 'פורים'?
שם החג נועד להזכיר לעם ישראל את נס הפורים: "עַל-כֵּן קָרְאוּ לַיָּמִים הָאֵלֶּה פוּרִים, עַל-שֵׁם הַפּוּר" הפור הוא הגורל שהפיל המן כדי לקבוע מתי להשמיד את היהודים. ביום זה התהפך גורל היהודים בממלכה הפרסית ו"נֶהְפַּךְ לָהֶם מִיָּגוֹן לְשִׂמְחָה". השם פורים מתאים לחג גם בגלל תהפוכות הגורל העוברות כחוט השני בסיפור המגילה. ייתכן גם כי שם החג בא להזכיר לכל את גורל היהודים בגלות: חיי היהודים בגולה עלולים להיות תלויים בקוביית גורל הנזרקת על ידי שונא יהודים כמו המן.
ביקורות על הספר
הרב חיים ינון לוי, כ"ט בניסן תשע"ז 25-4-17 פנייה אל ועדת פרס שר החינוך ליוצרים בתרבות יהודית ע"ש אורי אורבך ז"ל על הספרים "בעקבות סוד המגילה" ו"בעקבות סוד ההגדה": "הספרים הנ"ל יונקים משורשי החשיבה היהודית ומהמקורות. בדיאלוג בין דורי הם מעוררים ומלכדים, לאור הגותם של פרשנים מסורתיים, ושל אנשי חינוך בני ימינו... ברור לכל מה כוחה של תרבות משותפת. זהו אתגר ליצור מציאות שבה ילדים ממגוון זרמים ימשיכו לקרוא ספרים מארון הספרים היהודי המשותף, ולחלוק חוויות דומות, גם במסגרת המשפחתית. ההישג שהסדרה זכתה לו, להגיע ולרגש קהלי יעד של חילונים ודתיים בכל הגילאים ראוי לתשומת לב ולהערכה."
במוסף "7 ימים" של ידיעות אחרונות כתבה אודטה א. דנין 30-3-92 "אני עדין מחכה למאיר שלו, שכתב את 'תנך עכשיו' הנפלא שלו – שיטפס על מגילת אסתר, באותו נוסח. כי אין, אין בשום מקום סיפור ג'וסי כזה. ועד שהספר הזה ייצא, אני מסתפקת בספר 'בעקבות סוד המגילה' (הוצאת יקינתון), שהוא יופי של דבר. הראשון, כך אומרים לי, בסדרת 'בעקבות סוד החגים'..." "זהו ספר לכל המשפחה שכל מנעד הגילים ימצא שם משהו כלבבו. גירוי אינטלקטואלי וויזואלי נהדר, שמלמד אותך בלי כאבים 'מסורת'."
הספר קיבל ביקורות משבחות גם ב'מעריב' סמדר שיר 13.3.92 'דבר' 16.3.92 'על-המשמר' 20.3.92 'הצפה' 9.3.92 "היום השישי" 20-3-92 ועוד.
החלטה 1325 של מועצת הביטחון של האו"ם
החלטה מספר 1325 של מועצת הביטחון של האו"ם מיום 31 באוקטובר 2000, מצהירה על המחויבות של מועצת הביטחון של האו"ם להגן על נשים ולהבטיח את ייצוגן בתהליכי שלום ובפוליטיקה הבינלאומית. החלטה זו שנתקבלה לאחר שנים רבות של מאבק, הצהירה על הצורך של קובעי מדיניות ושל המשפט הבינלאומי להסתכל על חוויותיהן של נשים ונערות החיות באזורי לחימה וסכסוכים אלימים מתוך נקודת מבט מגדרית ומתוך הכרה בהשפעה הייחודית הקיימת על נשים, נערות (וילדים) במצבים אלה.
את ההחלטה יזמה שרת החוץ של נמיביה בעת שכיהנה כיו"ר מועצת הביטחון של האו"ם, לאחר עבודת לובי של ארגוני נשים, שבראשם יוניפם (UNIFEM).
עיקרי ההחלטה
בהחלטה שלוש סוגיות מרכזיות:
הסוגיה הראשונה היא ההשפעה של סכסוכים אלימים ומלחמות על נשים (ועל ילדים). היא נשענת על ההכרה בכך שנשים (וילדים) הן הקרבנות העיקריים של מלחמות בתקופתנו, הנערכות לרוב בעורף האוכלוסייה ולכן הן חשופות יותר לפגיעות כגון: אונס, אלימות במשפחה, מניעת שירותים ייחודיים, היעדר השפעה פוליטית, עוני, זנות, סחר בנשים ומחלות מין. על כן ההחלטה תובעת הגנה מוגברת על נשים בעת סכסוך אלים ולאחריו. באופן זה ההחלטה מציגה את החשיבות שבבחינת סכסוכים צבאיים בפרספקטיבה מגדרית.
הסוגיה השנייה היא שיתוף נשים בפתרון סכסוכים ובתהליכי שלום. ההחלטה מדגישה את החשיבות שבשילוב נשים ביצירת הסכמים לסיום אלימות ובחיפוש אחר פתרונות צודקים ומתאימים להשגת הסכמי שלום. בדרישה לייצוג של נשים בניסיונות להשכין שלום ובשילוב נקודת המבט של נשים בנושאים אלה, ביקשו מנסחי ההחלטה לשבור את מחסום המגדר הקיים בפעולות למען השלום.
הסוגיה השלישית, קוראת להטמיע נקודת השקפה מגדרית בכל פעילויות האו"ם ומוסדותיו הנוגעות לאזורי סכסוך, כולל בקרב כוחות שמירת השלום.
משמעות ההחלטה והשפעתה
ההחלטה תורגמה למספר ניכר של שפות, ואומצה על ידי תנועות פמיניסטיות ברחבי העולם.
בעקבות החלטה זו, גיבשו 23 מדינות ברחבי העולם, בהן ארצות הברית, בוסניה, ליבריה, בריטניה, ספרד, נורווגיה והפיליפינים, תוכניות פעולה לאומיות (National Action Plans) להטמעת עקרונות החלטה 1325.
החלטה 1325 היא המסמך הרשמי הראשון של מועצת הביטחון שדרש מהצדדים המעורבים בסכסוכים אלימים לכבד זכויות נשים ולתמוך בשיתוף וייצוג נשים בתהליכי משא ומתן לשלום ובפתרון סכסוכים. זאת הפעם הראשונה בה המשפט הבינלאומי מביע תמיכה רשמית בשילוב קבוצות אזרחיות, ובייחוד נשים, בהליכי שלום וביישום הסכמי שלום.
בישראל
מדינת ישראל הייתה המדינה הראשונה בקרב חברות האו"ם אשר הטמיעה בחוק חלק מעקרונות החלטה 1325. על אף שבשנת 2014 התקבלה החלטת ממשלה המחייבת ניסוח של תוכנית פעולה לאומית לשוויון מגדרי ברוח החלטה 1325, טרם נערכה בישראל תוכנית שכזו.
מסמך שהוגש לוועדה לקידום מעמד האישה, מציג את החלטה 1325 של מועצת הביטחון של האו"ם בדבר נשים, שלום וביטחון ואת הפרשנות שנתנו להחלטה מומחים וגופים שונים. כמו כן, המסמך בוחן צעדים שנקטו מדינות וארגונים ממשלתיים ולא-ממשלתיים ליישום ההחלטה. לבסוף המסמך מביא שתי דוגמאות למעורבותם של ארגוני נשים בתהליכי שלום שהתנהלו בשנים האחרונות בצפון אירלנד ובמערב אפריקה. בתקופה זו פעל ארגון "אשה לאשה" ליישומה של החלטה 1325 בהקשר של הסכסוך הישראלי-פלסטיני. בישיבה שנערכה במשרדי קרן היינריך בל בתל אביב עם נציגות ארגוני נשים, פעילות חברתיות וחברות הכנסת יולי תמיר ואתי לבני הועלו דעות והשגות של המשתתפות בהקשר לחקיקה. בישיבה זאת, הועלתה לראשונה התפיסה בדבר חשיבות עקרון המגוון בחקיקה על ידי שלומית ליר. דבר שהוביל בסופו של דבר להיותה של ישראל המדינה הראשונה שבה אומץ החוק מתוך התייחסות להכללתן של נשים ממגזרים שונים בחברה בהליכי משא-ומתן ובמפגשים פורמליים ובלתי-פורמליים בין ישראלים לפלסטינים. הארגון העביר למרכז מחקר ומידע של הכנסת מידע ומסמכים לצורך גיבוש המלצות לקידום יישומה של החלטה 1325 בישראל. הצעת החוק קודמה על ידי יולי תמיר שגייסה לצורך כך חברות כנסת נוספות ואף פעלה להקמת אתר לקידום החקיקה בנושא.
בשנת 2014 הוקמה בישראל תנועת "נשים עושות שלום" הפועלת ברוח החלטה 1325.
תיקון חוק שיווי זכויות האישה
בתאריך 20 ביולי 2005 חוקק תיקון מס' 4 לחוק שיווי זכויות האישה, אשר עוגן בסעיף 6ג1 לחוק שיווי זכויות האישה הקובע כי: "בוועדה ציבורית ובצוות שמינו הממשלה, ראש הממשלה, שר, סגן שר או מנהל כללי של משרד ממשלתי (להלן-גוף ממונה) יינתן ביטוי הולם בנסיבות העניין לייצוגן של נשים ממגוון קבוצות האוכלוסייה". הדבר התאפשר באמצעותן של חברות הכנסת יולי תמיר ואתי לבני שהובילו את הצעת החוק וארגון "אישה לאישה", מרכז פמיניסטי חיפה.
בדברי ההסבר לחוק כפי שמופיעים בהצעות חוק - הכנסת 78, ח' באייר התשס"ה, 17 במאי 2005 המתייחסים לחשיבות ייצוג הולם לנשים בצוותים לעיצוב מדיניות לאומית: "הצעת חוק שיווי זכויות האישה (תיקון מס' 4) (ייצוג הולם בעיצוב מדיניות לאומית), התשס"ה- 2005, המתפרסמת בזה, באה לתת ביטוי לערכיה השוויוניים של מדינת ישראל. הנשים מהוות רוב באוכלוסייה הישראלית ועליהן ליטול חלק בהכרעות בנושאים הקשורים למדיניות לאומית, ובדרכים לפתרון הסכסוכים המדיניים שמדינת ישראל נתונה בהם". על אף החוק החשוב המציאות לימדה כי הממשלה לא יישמה את החוק. לאור זאת, החל משנת 2007 פועלת עמותת איתך-מעכי משפטניות למען צדק חברתי ליישום החוק. העמותה פועלת ליישומו בין היתר על ידי הגשת עתירות לבג"ץ כנגד הרכבי ועדות וצוותים אשר אין בהם ביטוי הולם לנשים ממגוון קבוצות האוכלוסייה. כך למשל הוגש בג"ץ 2475/09 עמותת איתך ואח' נ' שר הפנים וזאת בשל העדר נשים בוועדה לבחינת איחוד ערים רמלה ולוד. עתירות נוספות אשר הובילו ליישום החוק ביתר שאת: בג"ץ 5660/10 עמותת איתך ואח' נ' ראש הממשלה בעניין הוועדה לבחינת אירועי המשט בראשות השופט טירקל וכן בג"ץ 5980/11 אשר הוגש כנגד ראש הממשלה בהיעדר ייצוג לנשים ממגוון קבוצות האוכלוסייה בוועדת טרכטנברג אשר הוקמה לאור מחאת הקיץ. בשנים 2012-2015 פעלה קואליציה של ארגוני נשים לקידום תוכנית פעולה אזרחית ליישום עקרונות החלטה 1325 בישראל.
טסלה מודל X
טסלה מודל X היא מכונית קרוסאובר חשמלית, המיוצרת על ידי טסלה. הדגם נחשף לראשונה בתערוכת החברה בפברואר 2012. תחילת הייצור תוכננה לסוף שנת 2013, אולם נדחתה מספר פעמים, והרכב נמסר ללקוחות רק במהלך המחצית השנייה של שנת 2016.
תיאור
דגם ה-X שוקל כ-10% יותר מהדגם שעליו הוא מבוסס, המודל S, וכ-60% מכלל חלקי הרכב הם זהים. דלתות הרכב נפתחות כלפי מעלה (ולא לצדדים, כבמרבית הרכבים כיום), ולרכב ניתן לחבר נגרר – מהרכבים החשמליים הבודדים בעלי אפשרות זו. דגם ה-X יכול להאיץ מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 2.8 שניות בלבד.
מכירות
ב-13 ביולי 2016, הציגה טסלה את דגם X 60D שלה, הנושא תג מחיר התחלתי של 74,000 דולר. נכון לספטמבר 2014 הוזמנו למעלה מ-20,000 יחידות.
מייסי גריי
מייסי גריי (באנגלית: Macy Gray; נולדה ב-6 בספטמבר 1967) היא זמרת רית'ם אנד בלוז וסול, מפיקה מוזיקלית ושחקנית אמריקאית. עוסקת גם בכתיבת השירים שלה, וידועה בשל קולה הייחודי וסגנון שירה המושפע מבילי הולידיי ובטי דייוויס.
ביוגרפיה
גריי נולדה ביישוב קנטון באוהיו, ארצות הברית. במהלך לימודיה באוניברסיטת דרום קליפורניה, כתבה שירים והופיעה עם להקת ג'אז של חבר, בבית קפה קטן.
קריירת מוזיקה
קולה הייחודי עורר עניין בקרב חובבי הג'אז בעיר, והיא הוחתמה על ידי חברת התקליטים "אטלנטיק", שם הקליטה את אלבומה הראשון, שנגנז. בתקופה זו חזרה לעיר הולדתה קנטון, אך נקראה לשוב ללוס אנג'לס והוחתמה על ידי חברת "אפיק".
ב-1999 יצא אלבומה "On how life is", שכלל את שיריה הידועים "Still", "I Try" ו-"Why Didn't You Call Me" וזכה להצלחה רבה בארצות הברית ובעולם. ב-2000, זכתה למועמדות בפרס גראמי לתגלית השנה. ב-2001 זכתה בפרס גראמי על "I Try". בהמשך שיתפה פעולה עם אמנים כמו פאטבוי סלים ובלאק אייד פיז, והשתתפה לראשונה בסרט קולנוע - המותחן "יום אימונים".
ב-2001 יצא אלבומה השני, "The Id", שנחל כישלון יחסי במכירות. ב-2002 השתתפה בסרט ספיידרמן בתפקיד עצמה, וכן שיתפה פעולה עם האמן סנטנה. אלבומה השלישי, "The Trouble with Being Myself", שיצא ב-2003, היה מוצלח מעט יותר, והשיר "When I See You" מתוכו זכה להשמעות רבות ברדיו האמריקאי והבריטי. בעקבותיו הוציאה גריי ב-2004 את האוסף "The Very Best of Macy Gray", וב-2005 יצא אלבום הקלטה של הופעה חיה בלאס וגאס, "Live in Las Vegas". בנוסף הקליטה שירים למספר פסקולים לסרטים, ביניהם לסרט שיקגו.
ב-2007 הוציאה גריי את אלבום האולפן הרביעי שלה, "Big", שזכה לביקורות חיוביות. מתוכו הוציאה שני סינגלים, "Finally Made Me Happy" ו-"Shoo Be Doo", ושיר נוסף, "What I Gotta Do", שנכלל בפסקול הסרט שרק השלישי.
בשנת 2011, גריי חתמה על חוזה עם חברת התקליטים "429 רקורדס" והחלה להקליט סדרת קאברים לאלבום האולפן הבא שלה Covered. האלבום יצא לאור ב-26 במרץ 2012. הסינגל הראשון של האלבום היה "Here Comes the Rain Again" (שבוצע במקור על ידי Eurythmics).
לרגל יום השנה ה-40 לאלבום Talking Book של סטיבי וונדר בשנת 1972, גריי כיסתה את כל התקליט והוציאה לאור אלבום מחווה.
בראיון לאופרה ווינפרי, גריי ספירה על בעיות השימוש בסמים שלה, וסיפרה כי היא לא הייתה מוכנה לרמת התהילה שקיבלה. הראיון עלה במקביל להוצאת אלבומה The Way, שיצא באוקטובר 2014 ב-Kobalt Records. זמן קצר לאחר יציאתו לאור החלה בסיבוב הופעות עולמי.
היא הופיעה בסבב המוקדמות השני של תחרות הזמר האמריקאית. היא סיימה במקום השישי בדירוג השופטים, ולא סיימה בין שלושת הראשונים בדירוג השופטים והקהל, ולכן לא העפילה לחצי הגמר.
קריירת משחק
ב-2002 השתתפה בסרט "ספיידרמן" בתפקיד עצמה.
בשנת 2005 שיחקה את פאולינה בסרט הטלוויזיוני "בלוז בלקאוונה", אשר מבוסס על מחזה באותו שם מאת רובן סנטיאגו האדסון.
ב-2010 גילמה את רוז בסרטו של טיילר פרי "נשים צבעוניות", לצידן של ג'נט ג'קסון ווופי גולדברג. ב-2016 השתתפה בסרט בדרמה "מתאגרף מקרטון", לצדם של תומאס היידן צ'רץ וטרנס הווארד.
בשנת 2021 גילמה את רנה בסרט האימה "Phobias" בבימויה של קמילה בל.
MySQL
MySQL הוא מסד נתונים יחסי, רב נימי ורב משתמשים מבוסס שפת SQL (Structured Query Language). נקרא ע"ש My, בתו של מונטי וידניוס, אחד מהכותבים המקוריים. התוכנה פותחה במקור על ידי החברה השוודית MySQL AB. כיום היא בבעלות חברת אורקל. התוכנה היא חלק מ-LAMP, אוסף תוכנות תשתית פופולריות שעומדות בבסיסם של אתרים רבים, כגון ויקיפדיה. מערכות ניהול תוכן רבות (כגון וורדפרס ודרופל) משתמשות בה כבסיס נתונים.
היסטוריה
בשנת 1994 נזקקו מיקאל "מונטי" וידניוס ודייוויד אקסמרק, שהיו הבעלים של חברת תכנות קטנה בשוודיה, לבסיס נתונים שיתאים לאתרים באינטרנט. מכיוון שהם לא מצאו משהו מתאים, הם החליטו לכתוב משהו משל עצמם, שהתבסס על תוכנה ישנה של וידניוס משנת 1982. הם החליטו להפיצו ברישיון שימוש שיתיר שימוש למשתמשים פרטיים, אבל ידרוש מעסקים מסוימים תשלום על שימושים מסוימים (שעליהם נדרש רישיון שימוש קנייני בתשלום), וכמו כן לספק את קוד המקור. רק בשנת 1999 שונה הרישיון ל-GPL. בגרסה 4.1 שונה הרישיון של ספריות צד הלקוח מ-LGPL ל-GPL.
התוכנה הייתה לעסק מצליח והחברה קיבלה הכנסות הן מרישוי והן מחוזי תמיכה. היא הייתה לדוגמה לעסק שמצליח למכור תוכנה חופשית. אם כי היו רבים שלא אהבו את מודל הפיתוח הזה, מכיוון שהוא דורש בפועל ריכוז של כל הפיתוח על ידי החברה. MySQL לא קיבל כמעט תרומות קוד מתורמים חיצוניים.
MySQL יודע לעבוד עם מנועי אחסון שונים. הוותיק שביניהם הוא ISAM שפותח במקור על ידי וידניוס ושופר. החל מגרסה 4.0 נוספה תמיכה במנוע האחסון InnoDB של חברת אינובייס הפינית. מנוע זה יכול, בניגוד ל-ISAM, להבטיח אמינות של בסיס נתונים (ACID). כמו MySQL, גם InnoDB זמין הן ברישיון GPL והן ברישיון קנייני.
בשנת 2005 רכשה חברת אורקל (אשר אחד ממוצריה החשובים הוא בסיס הנתונים אורקל) את חברת אינובייס. הרכישה העניקה לאורקל שליטה על תוכנה של מתחרה חשובה בשוק.
בשנת 2009 נרכשה חברת סאן מיקרוסיסטמס על ידי חברת אורקל. רכישה זו העלתה את השאלה האם אורקל לא תנסה לפגוע ב-MySQL על מנת לקדם את המוצר שלה. הוגשה תלונה לנציבות האירופית, וזו אף עיכבה את הרכישה ופתחה בחקירה, אולם דחתה את התלונה בסופו של דבר. באחד המברקים שהודלפו לויקיליקס מאוקטובר 2009, נכתב שחברת אורקל מתנגדת לפיצול MySQL, ושמדובר על חלק חיוני מעסקת הרכישה.
שימושים
MySQL נפוצה ביישומי רשת כמו ויקיפדיה ויישומים רבים נוספים הדורשים בסיס נתונים. MySQL נפוצה באופן דומה ל-PHP אשר לרוב משולבות יחד ואף זכו לכינוי Dynamic Duo - הזוג הדינמי. קל למצוא הקשרים רבים לשילוב זה החל בספרים ועד לאתרים ברשת. MySQL הוא בסיס נתונים קל ללימוד ולשימוש באופן יחסי לבסיסי נתונים אחרים.
פלטפורמות
MySQL יכולה לפעול על מספר רב של פלטפורמות: AIX, BSDi, FreeBSD, HP-UX, לינוקס, Mac OS X, NetBSD, Netware, OpenBSD, OS/2 Warp, QNX, SGI IRIX, Solaris, SunOS, SCO OpenServer, SCO UnixWare, Tru64, Windows 95, Windows 98, Windows NT, Windows 2000,Windows XP,Windows vista, Windows 7. ניתן למצוא גם גרסה למערכת OpenVMS ברשת.
על מערכת חלונות, ניתן להריץ את MySQL הן כיישום רגיל, והן כשירות.
רישוי
בסיס הנתונים כמו גם ספריות הלקוח מופצות תחת רישיון כפול. המשתמשים יכולים לבחור בין הרישיון החופשי GPL של פרויקט גנו או ברישיון מסחרי.
MariaDB
מריה-דיבי (אנגלית: MariaDB) הוא שמו של פיצול של MySQL. הוא מתוחזק בעיקר על ידי החברה של מייקל "מונטי" וידיניוס. הוא שומר על תאימות ל-MySQL אולם כולל שיפורים.
גרסאותיו מתייחסות לגרסאות MySQL: גרסאות 5.2 ו-5.3 הן שיפורים ביחס לגרסה 5.1 של MySQL ותואמים לה. שיפורים לגרסה 5.5 נמצאים בפיתוח. בין השיפורים אפשר למצוא מנועי אחסון חדשים ותמיכה בעמודות דינמיות שמאפשרות שינויים חלקיים בסכמה ללא נעילה מלאה של הטבלה.
מקור השם הוא בבתו הצעירה של וידיניוס, מריה. מוצר קודם של MySQL A.B, MaxSQL, נקרא ע"ש בנו האמצעי.
ארווין רומל
גנרל-פלדמרשל ארווין אויגן יוהאנס רומל (בגרמנית: Johannes Erwin Eugen Rommel,, 15 בנובמבר 1891 – 14 באוקטובר 1944) היה אחד הגנרלים הבכירים והמוערכים ביותר בוורמאכט, צבאה של גרמניה הנאצית.
בתחילת מלחמת העולם השנייה פיקד על דיוויזיית פאנצר בחזית מערב אירופה, ולאחר מכן פיקד על הכוחות הגרמנים והאיטלקים בצפון אפריקה במסגרת המערכה במדבר המערבי (קורפוס אפריקה), אז זכה לכינוי "שועל המדבר" (Wüstenfuchs). לאחר התבוסה באפריקה, פיקד על "החומה האטלנטית" בחוף צרפת. לקראת סוף המלחמה, נקשר שמו בקשר העשרים ביולי בו ניסתה קבוצת קצינים גרמנים להתנקש בהיטלר. אף שעצם ידיעתו אודות הקנוניה שנויה במחלוקת בין ההיסטוריונים, נציגי המשטר שוכנעו כי היה מעורב והוא אולץ לשים קץ לחייו. התאבדותו של המצביא הפופולרי הוסתרה מן העם ונערכה לו הלוויית גיבורים בטענה שמת מפצעיו.
נעורים ומלחמת העולם הראשונה
רומל נולד בעיירה היידנהיים, כ-50 ק"מ מאולם שבווירטמברג, גרמניה. הוא היה בנו של מורה תיכון פרוטסטנטי, ותכנן להיות מהנדס, אבל במקום זאת, הצטרף לרגימנט הרגלים ה-124 שגויס מבני המקום, בתור צוער בשנת 1910. שנתיים לאחר מכן הוסמך כקצין בדרגת סג"ם ושימש כמפקד מחלקת חי"ר. במלחמת העולם הראשונה לחם רומל בצרפת, ואף נפצע בקרב. לאחר שהחלים רומל מפציעתו הראשונה התנדב לשמש כמפקד פלוגה ברגימנט הוירטמברגי המובחר ללוחמה הררית, ואף תיפקד לעיתים מזומנות כמג"ד. בתפקיד זה לחם בחזית האיטלקית והרומנית, כולל בקרב הראשון על מונטה גראפה. רומל הקפיד, כמפקד, על דוגמה אישית גבוהה אל מול אנשיו, ובין היתר הוביל פשיטות לילה על מערכי האויב, וכן הסתער בראש אנשיו במספר רב של מתקפות רגלים על מוצבי האויב. במהלך הקרבות נפצע שלוש פעמים וקיבל את עיטור צלב הברזל מדרגה ראשונה ושנייה. הוא גם קיבל את עיטור הפור לה מריט - העיטור הצבאי הגבוה ביותר בגרמניה הקיסרית אשר הוענק לו בעבור פעולותיו כלוחם ומפקד בחזית האיטלקית, במיוחד בקרב לנגורן.
בין מלחמות עולם
בתום מלחמת העולם הראשונה, למרות תהליך שחרור מסיבי משורות הצבא הגרמני, רומל נותר כקצין ברייכסווהר. אחרי המלחמה היה מפקד פלוגה בחטיבה שבה שירת בזמן המלחמה, ושימש כמדריך בבית ספר לחי"ר בדרזדן (1929–1933), ובמשרה דומה באקדמיה הצבאית של פוטסדם. (1935-1938). ספרו "חיל רגלים תוקף!", שהתפרסם ב-1937, הפך לספר הדרכה חשוב, ואף תורגם לימים לעברית. ב-1938 רומל, שהועלה לדרגת אוברסט (קולונל), קיבל את תפקיד המפקד של האקדמיה הצבאית הטרזיאנית בוינר נוישטאדט. כעבור פרק זמן קצר קיבל את הפיקוד על גדוד שומרי ראשו של היטלר. הוא קודם שוב לגנרל-מיור זמן קצר לפני הפלישה לפולין.
מלחמת העולם השנייה
בעת הפלישה לפולין, אשר החלה ב-1 בספטמבר 1939, רומל פיקד על כוח משמר הראש של היטלר ומטהו.
צפון אפריקה, 1941–1943
את רוב שנת 1941 בילה רומל בבניית הקורפוס החדש ובארגון היחידות האיטלקיות שסבלו אבדות כבדות מידי הבריטים במשך השנתיים הראשונות למלחמה. לאחר ארגון הכוח, הוא פתח במתקפה נגד הכוחות הבריטיים בלוב, אך ההתקפה נבלמה ליד הגבול המצרי והאנגלים עדיין הצליחו לשמור על טוברוק, הנמל החשוב בחוף הלובי, מאחורי הקווים הגרמניים. המפקד הבריטי גנרל ארצ'יבלד וייוול הוחלף בגנרל קלוד אוקינלק, מפקד החזית ההודית. אוקינלק פתח במתקפה (מבצע צלבן) כדי להביס את גיסותיו של רומל ולשחרר את טוברוק. אוקינלק הצליח להדוף את גיסותיו של רומל אל מעבר לטוברוק אל קו קרנסיה.
למרות ההצלחות הבריטיות הראשוניות במתקפת הנגד, רומל פתח במתקפת נגד משלו, בלי להמתין להתאוששות חייליו והגעת תגבורות נוספות. בחצי הראשון של 1942 נהנה רומל ממודיעין מעולה על הכוחות הבריטיים, שהושג בעקבות פענוח התשדורות המוצפנות של בונר פרנק פלרס, ששירת כנספח הצבאי בשגרירות ארצות הברית במצרים. בקרב גזאלה שהתחולל בין 26 במאי ועד 21 ביוני 1942, פרץ את קווי המגננה של הארמייה השמינית הבריטית, כבש את טוברוק והסתער מזרחה, בלוחמת בליצקריג טיפוסית. הכוחות הבריטים נסוגו למצרים. המתקפה הגרמנית נעצרה ליד אל-עלמיין, כ-100 ק"מ מערבית לאלכסנדריה. בקרב אל-עלמיין הראשון הפסיד רומל בעיקר בשל שחיקת הציוד, שלא התאים ללוחמת מדבר. הבריטים עם הגב לקיר היו קרובים למצבורי האספקה ונהנו מיתרון מוחלט בכוח אדם ואש. רומל ניסה להבקיע דרך הקווים הבריטים פעם נוספת, בקרב עלם חלפה. גם ניסיון זה לא צלח ונבלם על ידי המפקד הבריטי החדש, לוטננט גנרל ברנרד מונטגומרי. הכוחות הבריטים במלטה הצליחו ליירט את רוב ספינות האספקה שהיו אמורות להגיע אליו, ורומל לא הצליח להחזיק בעמדותיו לאורך זמן. למרות החסרונות הרבים שניצב מולם, הוא הצליח להחזיק בקו במשך מספר חודשים, והיה צורך בקרב הכרעה קשה ועקוב מדם, קרב אל עלמיין השני, שהתחולל מ-23 באוקטובר ועד 3 בנובמבר 1942, על מנת להביסו. לאחר שהיטלר לא אישר לרומל לסגת במהלך הקרב, החל אמונו של רומל בהיטלר מידרדר. לאחר התבוסה השנייה באל עלמיין המשיך רומל בנסיגתו אל תוניסיה, למרות הפצרותיהם של היטלר ומוסוליני. במסגרת המערכה בתוניסיה התנגש בקורפוס השני של צבא ארצות הברית, בפיקודו של מייג'ור ג'נרל לויד פרדנדאל, והסב לו אבדות כבדות בקרב מעבר קסרין.
כשהוא ניצב על הגבול הצרפתי הישן, בקו מארת, יכול היה רומל רק לדחות את הקץ. הוא עזב את אפריקה אחרי שחלה. לאחר זמן קצר חייליו נשבו על ידי בעלות הברית.
צרפת 1943–1944
בחזרתו לגרמניה הפך ל"מובטל" לזמן מה, אך עם התבוסות הקשות של גרמניה בחזית הרוסית, קיבל את הפיקוד על קבוצת ארמיות B, האחראיות על הגנת החוף הצרפתי נגד פלישת בעלות הברית. לאחר קרבותיו באפריקה הסיק רומל שכל פעולה התקפית תהיה בלתי-אפשרית נוכח העליונות האווירית המוחלטת של בעלות הברית. הוא טען שהכוחות המשוריינים חייבים להיות קרובים ככל האפשר אל החופים, על מנת שלא יספגו אבדות בזמן הפלישה בדרך מהבסיסים לחזית. למרות זאת, מפקדו, גרד פון רונדשטט, חשב שאין סיכוי לעצור את הפלישה ליד החופים בגלל עוצמת האש האדירה של צי בעלות הברית. הוא סבר שהטנקים צריכים להיות מרוכזים ביחידות גדולות הרחק בתוך השטח ליד פריז, ואז לצאת למתקפת הנגד. כאשר היטלר התבקש להכריע בסוגיה, הוא החליט להציבם באמצע הדרך.
פלישת בעלות הברית הוכיחה את נכונות הטקטיקה של רומל. הטנקים המעטים מדיוויזיית פנצר אס אס ה-12 (יחידת העלית של הנוער ההיטלראי) היו מספיק קרובים לחופים ויצרו סיכון ממשי להצלחת מבצע אוברלורד. למרות ההצלחות הראשוניות של היחידה, היתרון המספרי של בעלות הברית הכריע את הקרב לטובתם.
הקשר נגד היטלר
חודשים ספורים לפני 20 ביולי 1944 אמר רומל לחברו הטוב וסגנו של דניץ, שאילו הייתה פצצת אטום ברשות גרמניה, הוא היה מצדד בהמשך במלחמה, אך מכיוון שלגרמניה אין אמצעי זה והפסדה הוא בלתי נמנע, יש לסיים את המלחמה מהר ככל האפשר, לפני שבעלות הברית ייכנסו לתוך גרמניה. קלאוס שנק פון שטאופנברג פגש את רומל וסיפר לו על תוכניתו להרוג את היטלר ולתפוס את השלטון. רומל לא רצה במותו של היטלר אלא בהעמדתו לדין. תפקידו של רומל ב-20 ביולי היה לפתוח בהפסקת אש חד-צדדית בחזית המערבית וכך להשפיע על הגנרלים בחזית המזרחית שיפעלו כמוהו. רומל תכנן שלאחר פתיחת הפסקת האש הוא יקרא לגנרל אייזנהאואר להביא לסיום הלחימה בחזית המערבית.
ב-17 ביולי 1944, מכונית המטה שבה נסע הופצצה על ידי מטוס בריטי, ורומל אושפז עם פציעות ראש חמורות.
לאחר כישלון קשר העשרים ביולי נגד היטלר, נחשד רומל בשיתוף פעולה עם הקושרים. מרטין בורמן היה בטוח שרומל היה מעורב, אך יוזף גבלס סבר אחרת. לאמיתו של דבר, מידת מעורבותו של רומל בקשר אינה ידועה. לאחר המלחמה, טענה אשתו שרומל התנגד לקשר. לפיה, רומל רצה להימנע מהתאוריות העתידיות כאילו ההפסד במלחמה נגרם שוב בגלל "נעיצת סכין בגב האומה", ולכן העדיף כי היטלר יעמוד למשפט ולא יירצח. בשל הפופולריות של רומל בעם הגרמני, הציב היטלר בפניו (באמצעות שלישו בורגדורף) את הבחירה אם להתאבד באמצעות ציאניד או להתמודד עם פגיעה בכבודו במעצר ורדיפה אחרי קרובי משפחתו וחבריו. רומל שם קץ לחייו ב-14 באוקטובר 1944 בעיר הרלינגן, ונקבר בטקס צבאי מלא בעיר אולם.
לאחר המלחמה פורסמו יומניו, והוא זכור לא רק כטקטיקן מעולה, אלא גם כבעל התנהגות ג'נטלמנית לאויביו המובסים.
חיים אישיים
בשנת 1911, בזמן היותו צוער, רומל התארס עם לוסיה (לוסי) מולין (Mollin, 1971-1894), איתה התחתן בשנת 1916. ב-1928 נולד להם בנם היחיד, מנפרד (שהיה לראש עיריית שטוטגרט וזכה ב-1987 בתואר עמית ירושלים על תרומתו לעיר. הלך לעולמו ב-2013), ב-1913, יצר רומל קשר עם ואלבורגה שטמר (Stemmer), ממנו נולדה להם בדצמבר בת, גרטרודה. על אף שרומל נישא לבסוף ללוסי, הוא המשיך לתמוך באם ובבת שמחוץ לנישואין. שתיהן גרו בשטוטגרט יחד עם הזוג רומל, וגרטרודה הוצגה כלפי חוץ כ'אחיינית'. בגרמניה שלאחר מלחמת העולם הראשונה, בה רבו האלמנות, הסבר זה נתקבל מאוד על הדעת. ואלבורגה הלכה לעולמה במפתיע ב-1928.
על פי כל העדויות, נישואי הזוג רומל היו יציבים ומאושרים. ארווין רומל נהג לשלוח לאשתו מכתב אחד לפחות ביום, אף בהיותו בשדה.
גסטון לרו
ביוגרפיה
לרו למד משפטים בפריז והשלים את לימודיו בשנת 1889. הוא ניהל חיים בזבזנים עם ירושתו עד שכילה את כספו ואז החל לעבוד ככתב בבתי המשפט וכמבקר תיאטרון, ואחר כך ככתב זר עבור היומון הפריזאי "לה מטן". בשנת 1905 כיסה בתפקידו זה את המהפכה הרוסית של שנת 1905. פרשה אחרת עליה כתב הייתה הגילוי כי במרתפו של בית אופרה שהפך לאולם בלט נהגו להחזיק כלואים מן הקומונה הפריזאית.
בשנת 1907 נטש לרו את עבודתו העיתונאית והחל לכתוב ספרות ובשנת 1919 הקים חברת סרטים משלו. הרומן הראשון שלו הוא סיפור מסתורין בשם "מסתרי החדר הצהוב" (Le Mystère de la chambre jaune), שהוא אחד הסיפוריים הבלשיים הראשונים עם "תעלומת החדר הנעול", שהפכה לסימן הכר של הז'אנר.
הסיפור הידוע ביותר שכתב לרו הוא "פנטום האופרה," סיפור שזכה למספר רב של עיבודים לבמה ולקולנוע. "פנטום האופרה" הוא רומן גותי הכתוב כסיפור בלשי ובו הכותב מתחקה אחר תעלומה של רוח רפאים המתגוררת במרתפי האופרה גרנייה ומתנכלת להנהלה וצוות העובדים שם כדי לכפות את רצונותיה. הסיפור מתפתח לרומן כאשר אותה "רוח רפאים" מתגלה כגאון מוזיקלי והנדסי מעוות שמתאהב בזמרת האופרה הצעירה, היפה והתמה כריסטין דאי. הסיפור זכה לעיבודים רבים, הידוע שבהם הוא המחזמר "פנטום האופרה" מאת אנדרו לויד ובר.
הרסטורציה הצרפתית
נפילתו של נפוליאון ועלייתו מחדש של בית בורבון
כבר בימיו הראשונים של שלטונו של לואי השמונה-עשר, התברר עד כמה רעוע הבסיס לשלטונו, כאשר במרץ 1815 נחת נפוליאון בדרום צרפת, ועד מהרה עלה עד פריז, והחל בתקופה הקרויה "מאה הימים", שבמהלכה ניסה להחזיר את השלטון לידיו. תבוסת נפוליאון בקרב ווטרלו סיימה באופן סופי את שלטונו, ולואי השמונה-עשר שב ועלה על כס המלוכה, בכוח כידוני בעלות הברית המנצחות, אך הגחלים הבונפרטיסטיות והרפובליקניות המשיכו לרחוש מתחת לפני השטח של המונרכיה הבורבונית במשך כל תקופת שלטונה.
אופייה של מלוכת בורבון
המלוכה החדשה נשענה על אישים ששירתו את הממשל המלוכני הישן, אך הצליחה גם לכבוש את לבם של כוחות חדשים – אנשי עסקים שחפצו ב"שקט תעשייתי" על מנת להצליח ולשקם את המדינה שחרבה ממהפכות וממלחמות בלתי פוסקות. הממשל החדש השאיר על כנו את המערכת האדמיניסטרטיבית שיצר נפוליאון, והצליח להשיג יציבות מסוימת.
לואי השמונה-עשר היה אדם מתון, אשר הצליח לשמור על האיזון העדין בין הפלגים הרבים בממלכה, לאורך תקופת מלכותו, לא מעט בשל תבונתו ואורך רוחו של ראש הממשלה הרוזן וילל, אשר קידם מדיניות מלוכנית קיצונית, אך הצליח לעשות זאת באופן מאוזן, מבלי ליצור עימות עם הפרלמנט ועם חוגי המעמד הבינוני. אחיו של לואי, שארל העשירי, שעלה לכס המלוכה עם מותו של לואי ב-18 באוגוסט 1824, לא הצליח לשמור על האיפוק והריסון הראויים. "בורבון זה, השמן", כפי שקרא ויקטור הוגו בספר "עלובי החיים" למלך שארל העשירי, "לא למד דבר ולא שכח דבר". שארל העשירי החל במדיניות קיצונית – החזיר את השליטה במערכת החינוך אל הכנסייה, והחל בחלוקת רכוש לגולים מקרב האריסטוקרטיה באירועי השנים האחרונות. בכך הרחיק שארל העשירי את עמוד התווך של התמיכה בו – המעמד הבינוני, שהצעדים פגעו בכיסו, אורחותיו ותפישותיו.
מהפכת יולי 1830
שארל העשירי לא היה אדם העשוי לקבלת ביקורת פרלמנטרית. כאשר במרץ 1830 הגדילו הבחירות את כוחה של האופוזיציה, פיזר את בית הנבחרים, והקטין ב-75% את רשימת הבוחרים. צעדים אלו (בנוסף לצעדים אחרים שהיו למורת רוחה של הבורגנות, בשנים שקדמו לכך), הביאו המונים לרחובות פריז, ולתחילתה של מהפכת יולי 1830. תחת דגל הטריקולור, שייצג את המהפכה, שלטו המורדים בעיר, לאחר התקוממות שארכה שלושה ימים, המכונים בהיסטוריה הצרפתית "שלושת ימי התהילה", "Les Trois glorieuses" (בין ה-27 ביולי וה-29 ביולי 1830). משראה כי אינו מסוגל להתמודד עם ההתקוממות, הודיע שארל העשירי על פרישה לטובת נכדו, אנרי, רוזן שאמבור, שהיה אז כבן עשר, אך ההמונים לא הסכימו לקבל את הילד כמלכם. שארל ונכדו נמלטו לאנגליה. על אף שלאחר המהפכה שלט בצרפת במשך שמונה עשרה שנים המלך לואי פיליפ שהיה שאר בשרה של שושלת בורבון, היה משטרו של לואי פיליפ (המכונה "המלך האזרח") שונה לחלוטין ממשטר בורבון המסורתי, ולפיכך, עם הימלטותו של שארל העשירי, הסתיים שלטון בית בורבון בצרפת.
רן רז
רן רז (נולד ב-26 בדצמבר 1966) הוא מדען מחשב ישראלי העוסק בתחום של סיבוכיות חישובית. הוא מכהן כפרופסור למדעי המחשב בפקולטה למתמטיקה ומדעי המחשב במכון ויצמן למדע ובבית הספר להנדסה ומדע שימושי באוניברסיטת פרינסטון. ידוע בעבודתו בנושא מערכות הוכחה אינטראקטיביות.
ביוגרפיה
רז נולד בירושלים בשם רן מזרחי, להורים ממוצא כורדי, ילידי הארץ. בהיותו בן 3 שינו הוריו את שם משפחתם לרז. אחיו הוא הפוליטיקאי מוסי רז.
רז הוא בוגר תיכון ליד"ה. התגייס לתוכנית תלפיות, וקיבל תואר ראשון במתמטיקה ופיזיקה מהאוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1992 קיבל תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים על עבודה שכותרתה "Lower Bounds for Probabilistic Communication Complexity and for the Depth of Monotone Boolean Circuits", בהנחייתם של הפרופסורים אבי ויגדרזון ומיכאל בן-אור. בהמשך יצא למשך שנתיים לפוסט דוקטורט באוניברסיטת פרינסטון.
בשנת 1994 הצטרף לסגל הפקולטה למתמטיקה ומדעי המחשב במכון ויצמן למדע, ובשנת 2003 מונה לפרופסור מן המניין. פעמים אחדות שהה בבית הספר למתמטיקה במכון למחקר מתקדם בפרינסטון.
בשנת 2017 הצטרף לסגל בית הספר להנדסה ומדע שימושי באוניברסיטת פרינסטון.
עבודותיו זוכות לפרסים בכנסים החשובים במדעי המחשב התאורטיים. הוא זכה בפרס ארדש בשנת 2002 ובפרס מיכאל ברונו ב-2006. מאמרו "Fast Learning Requires Good Memory: A Time-Space Lower Bound for Parity Learning" זכה בשנת 2016 בפרס המאמר המצטיין של IEEE FOCS.