cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לעולם אל תיכנע 2: הביטדאון
עלילה
הם מוצאים במקרה את קייס בביתו עם חדר כושר מאולתר שבו טים וג'סטין כבר מתאמנים. בהתחלה קייס מסרב לאמן אותם, אך לאחר שהראו אומץ הוא מסכים וקובע כי הוא ילמד כל אחד מהם באופן שונה והם חייבים למלא הפקודות שלו ללא עוררין. לאחר כמה שבועות, מתפתח ויכוח על מי הכי ראוי להתאמן עם קייס, והחלק הגרוע הוא שג'סטין וזאק מתחילים לפגוע אחד בשני פיזית. קייס נותן להם ליישב את הוויכוח בעצמם. מקס נכנס לקרוון של קייס ומציע לו את ההזדמנות לעשות קצת כסף באותו הזמן, לעזור לו לקדם את הביטדאון. בהמשך, קייס מוטרד על ידי השוטרים, המאיימים עליו בגין הפרת המבחן שלו. בעקבות זאת, הקבוצה בונה חדר כושר חדש שבו הם יכולים לאמן ולקיים את טורניר הביטדאון. כאשר ג'סטין פוגש את הבריונים שנהגו להכות אותו, הוא משיג את נקמתו ומתרברב על כך בפני קייס. קייס כועס על דרך פעולתו של ג'סטין ומנפנף אותו. ג'סטין בתגובה מפליל את קייס בהחזקת נשק. כששאר הקבוצה מגלים על הנעשה, הם מחליטים להתאחד על מנת לנקום בג'סטין בטורניר הביטדאון. כל ארבעת הלוחמים מגיעים לחצי הגמר. בחצי הגמר הראשון, מייק מתמודד מול זאק ומנצח אותו. בחצי הגמר השני, טים אמור להתמודד מול ג'סטין, אולם זה פוצע אותו עם אלה בשירותים ובכך מונע ממנו מלהילחם. בגמר הטורניר, מייק נלחם בג'סטין עד שהוא מנצח על ידי שבירת כתף ימין של ג'סטין באמצעות אחיזת הגשת אומופלטה. ג'סטין מנסה להשיב מלחמה לאחר שהקרב נגמר, אולם מייק מפיל אותו בנוקאאוט על ידי אגרוף סופרמן.
בזמן שמייק וחברתו איב (ג'יליאן מארי) חוגגים את הניצחון, מייק מתקשר לאביו וקובע איתו פגישה במסעדה על מנת לדבר על הכל. בינתיים, קייס מקבל שיחת טלפון מאמן הלחימה ביג ג'ון מקארתי ומאשר כי הוא חוזר להילחם.
אברהם בלוך
אברהם בלוך (נולד ב-29 באוגוסט 1995, ג' באלול ה'תשנ"ה) הוא משפטן ועיתונאי ישראלי, המשמש כתב המשפט של העיתון "מעריב השבוע" ושל אתר "מעריב אונליין". קודם לכן, היה כתב המשפט של "ערוץ 14" והפרשן המשפטי של אתר "סרוגים".
ביוגרפיה
נולד בקריית ארבע למשפחה ציונית-דתית, השני מבין ארבעה אחים. אביו מיכה הוא פוסק הלכה ומקובל ואמו חנה משמשת כמורה-מחנכת. למד בילדותו בחינוך החרדי ובישיבות קטנות.
למד בישיבת ההסדר בשדרות, ולאחר מכן בישיבה הגבוהה בבית אל. בצבא שירת כלוחם בחטיבת גולני. לאחר שירותו הצבאי, למד תקופה בישיבת בינות.
התחיל את דרכו בתקשורת כתחקירן במחלקת התחקירים של ערוץ כנסת. מדצמבר 2019 ועד אפריל 2021 שימש ככתב המשפט של האתר "סרוגים", אז עבר לשמש ככתב המשפט של ערוץ 20 (שבהמשך שינה את שמו ל"עכשיו 14"). בלוך היה כתב המשפט הראשון של ערוץ 20 וערוץ 14.
באוקטובר 2022 התפטר מתפקידו ככתב "עכשיו 14" וזמן קצר אחר כך, הודיע כי הוא חוזר לאתר "סרוגים" בתור הפרשן המשפטי וראש דסק המשפט של האתר. בפברואר 2023 בלוך מונה לתפקיד כתב המשפט של העיתון "מעריב השבוע" ואתר "מעריב אונליין".
בלוך נשוי לספיר ומתגורר בבית חורון. בוגר תואר ראשון בהצטיינות במשפטים מהקרייה האקדמית אונו.
חשיפות עיתונאיות
באוקטובר 2021 חשף כי מנהל בתי המשפט, יגאל מרזל, ממשיך לנהל את הוועדה לבחירת שופטים למרות היותו מועמד לבית המשפט העליון. בהמשך, חשף כי ניהול הוועדה על ידי מרזל נעשה ללא חתימה על הסדר ניגוד עניינים.
באותה שנה חשף כי הוועדה לבחירת שופטים סיכלה את מינוי ראש המחלקה המשפטית בפורום קהלת, ד"ר אביעד בקשי, לתפקיד שופט בבית המשפט המחוזי בתל אביב, בשל מעורבותו בחקיקת חוק יסוד הלאום.
בנובמבר 2021 פרסם כי השופטת יסכה רוטנברג פעלה לכאורה בניגוד עניינים, וסרבה לפסול את עצמה מלשבת בתיק של לקוחות הקשורים למשרד עורכי דין בו בעלה שותף.
בהמשך, חשף חשש לניגוד עניינים של המועמדת לבית המשפט העליון, השופטת רות רונן, שנתנה פסק דין במסגרת תיק בו אחד מעורכי הדין הוא שותף של "חבר אישי" שלה, אותו הכניסה לרשימת המניעויות שלה בשל ניגוד עניינים.
במבצע שומר החומות נפצע על ידי מפגינים ערבים בעת שסיקר את האירוע כעיתונאי. בעקבות הפציעה הושבת לתקופה ארוכה. כנגד הפוגעים לא הוגש כתב אישום.
נבחר לרשימת ה"40 מתחת ל-40" לשנת 2021 של האתר "אייס".
נאסר דג'יגה
קריירת מועדונים
דג'יגה גדל במחלקת הנוער של ויטסה בובו-דיאולסו מבורקינה פאסו, והחל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון.
ב-19 ביוני 2021 חתם דג'יגה בפ.צ. בזל מליגת העל השווייצרית.
בעונת הושאל דג'יגה לנים מליגת המשנה הצרפתית, במדיה ערך 21 הופעות ליגה.
קריירה בינלאומית
ב-24 במרץ 2022 ערך דג'יגה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בורקינה פאסו, בהפסד 0–5 לנבחרת קוסובו במשחק ידידות.
ברונלו קוצ'ינלי
ברונלו קוצ'ינלי (באיטלקית: Brunello Cucinelli) הוא מעצב אופנה איטלקי והבעלים של מותג האופנה ברונלו קוצ'ינלי, הנושא את שמו. כמו כן הוא פילנתרופ, התורם מהונו האישי ומרווחי החברה שבבעלותו למטרות צדקה.
קורות חייו
קוצ'ינלי נולד בכפר, באזור פרוג'ה, וגדל בחווה חקלאית שלא הייתה מחוברת לרשת החשמל או המים. לאחר סיום לימודיו התיכוניים למד הנדסה, אך נשר מלימודיו. בשנת 1977 החל לייצר בד קשמיר צבוע בבית מלאכה קטן, ושנה לאחר מכן הקים את חברת האופנה הנושאת את שמו, בהשקעה ראשונית השקולה ל-550 דולר אמריקאי.
קוצ'ינלי הוא הבעלים של 50.05% ממניות החברה. נכון ליוני 2021, שווי ההון האישי שלו הוא כ-2.2 מיליארד דולר.
נשוי ואב לשתי בנות.
פילנתרופיה
בשנת 2018 תרם קוצ'ינלי כ-100 מיליון אירו לצדקה, בעיקר לנפגעי רעידת האדמה שהתרחשה ב-2016 באיטליה. חברת קוצ'ינלי תורמת כ-20% מרווחיה לצדקה. רוב הכספים מושקעים באזור פרוג'ה, ומשמשים לשחזור יצירות אמנות, תמיכה בתיאטרונים, הקמת פארקים ציבוריים והקמת ספרייה.
קוצ'ינלי זכה במספר פרסים. כמו כן קיבל תואר כבוד בפילוסופיה ובאתיקה של יחסי אנוש מ.
אצטדיון ספרטק (טמבוב)
אצטדיון ספרטק (ברוסית: Стадион Спартак) הוא אצטדיון בעיר טמבוב שברוסיה. האצטדיון קרוי על שמו של מועדון כדורגל בשם זה שייצג את העיר בתחרויות הלאומיות.
היסטוריה
בשנים 1960—2013 שימש האצטדיון כמגרשה הביתי של קבוצת ספרטק טמבוב, עד לפירוקה וגם לאחר הקמתה מחדש ביולי 2022. מאז 2013 משמש את טמבוב. ברם, גם בחלק הראשון של עונת 2019/2020 ובכל שנות השתתפותה בליגה הבכירה, טמבוב אירחה במורדוביה ארנה.
האחים סופר מריו (סדרת טלוויזיה)
האחים סופר מריו (באנגלית: !The Super Mario Bros. Super Show, בתרגום חופשי: "מופע-העל של האחים סופר מריו") היא סדרת אנימציה ולייב אקשן אמריקאית בת 65 פרקים שהופקה בשנת 1989, המבוססת על משחקי הווידאו "האחים סופר מריו" ו"האחים סופר מריו 2" של חברת נינטנדו. הסדרה שודרה בישראל בדיבוב לעברית בערוץ 2 בתחילת שנות התשעים. פסקול הסדרה הופק על ידי חיים סבן ושוקי לוי.
תאוריית הקשר על הדחת השאה מאיראן
תאוריית הקשר על הדחת השאה מאיראן הן תאוריות קשר העוסקות בעומדים מאחורי המהפכה האיראנית של 1979 וגירוש השאה מוחמד רזא שאה פהלווי. לפי תאוריות אלו, ממשלות בריטניה, צרפת וארצות הברית עמדו מאחורי המהפכה האיראנית, והן שהפעילו ותמכו בסתר באנשי הדת השיעים ובפרט ברוחאללה ח'ומייני לשם גירושו המוצלח של מוחמד רזא שאה פהלווי מאיראן. גלגולה הראשון של תאוריה זו פותח עוד בראשית ימי ההפגנות שהניעו את המהפכה האסלאמית, במיוחד בקרב תומכי שלטון השאה וכן השאה מוחמד רזא שאה פהלווי עצמו, כפי שבא לידי ביטוי בראיונו האחרון לתקשורת.
האחים סופר מריו (סדרת טלוויזיה)
תקציר העלילה
כל פרק אורך כ-20 דקות ומחולק לשני חלקים: החלק הראשון הוא מערכון מצולם שבו מריו (קפטן לו אלבנו) ולואיג'י (דני וולס) מארחים אצלם כוכב אורח מיוחד בכל פרק. בחלק השני מוצג פרק מצויר של עלילות האחים סופר מריו, או אחד מ-13 הפרקים של הסדרה "האגדה של זלדה" המבוססת על המשחק בעל אותו שם.
דיבוב עברי
בגרסה העברית רק קטעי האנימציה של סופר מריו דובבו לעברית בעוד קטעי הלייב אקשן שודרו באנגלית עם תרגום לעברית.
סדרות המשך
שנה לאחר סיום הסדרה נוצרה סדרת המשך בשם "הרפתקאות האחים סופר מריו 3" המבוססת על "האחים סופר מריו 3" אשר ארכה 26 פרקים, שנה לאחר מכן נוצרה סדרת המשך נוספת בשם "סופר מריו וורלד" המבוססת על משחק בעל אותו שם אשר ארכה 13 פרקים.
תאוריית הקשר על הדחת השאה מאיראן
תאוריה זו גורסת כי המהפכה האיראנית של 1979 הייתה למעשה תגובה מערבית למהפכה הלבנה של פהלווי שנועדה לקדם את איראן ואנשיה, בצורה כזו שהייתה מסכנת את מעמדן הבינלאומי, הכלכלי וכן הפוליטי של יתר מדינות העולם. כשבשלב הראשון התעצמות כוחה של איראן הייתה מסכנת את מעמדן של מדינות אירופה ומאוחר יותר גם את מעמדה של ארצות הברית. לאור זאת חברו אנשי הדת (כשהאינטרסים שלהם היה להשיג שליטה על איראן) עם ארצות הברית, צרפת ובריטניה (שהאינטרסים שלהם היה לעכב את התפתחותה של איראן ולהשיג שליטה מחודשת על הנפט ומחיריו, זאת לאור מדיניותו של השאה באופ"ק וכך שחוזי הנפט היו עתידים לפקוע ב-1978)). ח'ומייני דחה את ההאשמות, בטענה כי השאה הוא זה שהיה "סוכן" המערב באיראן, וזה שמנע את הקמתה של הממשלה האסלאמית עד למהפכה.
האחים סופר מריו (סדרת טלוויזיה)
סדרות המשך
שתי הסדרות שודרו בשנות ה-90 בערוץ הילדים בתרגום לעברית.
תאוריית הקשר על הדחת השאה מאיראן
טיעונים התומכים בתאוריה
בינואר 1978 פרסם המגזין האיראני "אטלאעאת" (Ettela'at) מאמר שהאשים את ח'ומייני בהיותו סוכן בריטי ו"משורר הודי מטורף עם נטיות הומוסקסואליות". במאמר נטען כי הדבר מזכיר את ימי הקולוניאליזם הפיאודלי (הישן - שחור) והקומוניסטי (החדש - אדום). המגזין טען שהמולות ומדינות המערב יצרו ברית משותפת לחבל בפרויקט המודרניזציה של המלוכה הפהלווית. כשהתנגדותו של ח'ומייני לשאה התבקשה ומומנה על ידי קבוצות אינטרס בריטיות הקשורות לנפט. תומכי ח'ומייני, זועמים על המאמר, ארגנו בתגובה הפגנות אלימות שהתגלגלו בסופו של הדבר למהפכה האיראנית והובילו לבריחתו של השאה כשנה לאחר מכן מאיראן. עם תום המהפכה התפרסמו כתבות שונות בעניין, שכללו בין היתר וידויים של גורמי ממשל בכירים שטענו כי גם אליהם פנו אנשי CIA בבקשות לסיוע בגירוש השאה. בהצעה לפיה בתמורה לסיוע בהעזבת השאה, ה-CIA יסיע להם לעלות לשלטון במקום השאה. כמו כן נכתבו כתבות שטענו לכך שאנשי CIA לשעבר הקיפו את ח'ומייני בכל זמן שהותו בצרפת. כמו כן פורסמו סיפורים על מימון מלא שסיפקה ממשלת צרפת על מקום מגורו המפואר של ח'ומייני בצרפת.
שימוש בזכויות אדם ומדיה
מוחמד רזא שאה פהלווי טען בימיו האחרונים לשלטון כי: "אם תרימו את זקנו של ח'ומייני, תמצאו את הכתובת "תוצרת בריטניה" תחת סנטרו", אמירה זו אומצה מאמרה אחרת; "אם תרימו את זקנו של המולא, תוכל למצוא "תוצרת בריטניה" מוטבע על סנטרו." בספר זכרונותיו כתב: " לא ידעתי את זה אז - אולי לא רציתי לדעת, אך זה ברור לי כעת שהאמריקאים רצו להיפטר ממני. ברור שזה מה ששוחרי זכויות האדם ממחלקת המדינה רצו... מה היה עלי להסיק מההחלטה הפתאומית של המינהל לקרוא לג'ורג' בול, תת-מזכיר המדינה לשעבר, כיועץ לבית הלבן לענייני איראן?... הכדור היה בידי האמריקאים שרצו לנטוש אותי ובסופו של דבר את מדינתי".
האחים סופר מריו (סדרת טלוויזיה)
שירים
בגרסה המקורית ישנם שני שירים: שני השירים הוצאו מגרסת הדיבוב העברי בעוד שחלק מהפתיח של הגרסה המקורית נראתה גם בפתיח וגם בסיום.
תאוריית הקשר על הדחת השאה מאיראן
שימוש בזכויות אדם ומדיה
לפי פ. ויליאם אנגדהל בשנת 1978 נרקמה התוכנית הקונספירטיבית המשותפת במעורבות בריטית ואמריקאית להעזבת השאה מאיראן, זאת לאור תום מועד חוזי והסכמי הבעלות על משאבי הנפט באיראן (ובהם של ה-BP). אנגדהל טוען כי ממשלת ג'ימי קרטר פעלה להגברת הסלידה הציבורית האיראנית נגד השאה וזאת על מנת למנוע את מעבר הבעלות על הנפט האיראני וכן את עצמאותה הכלכלית של איראן מידיים מערביות, כמו כדי למנוע עליית מחירי הנפט. בתוך כך יועציו הביטחוניים-אמריקאים של השאה קידמו ויעצו לו באופן מחושב להגביר את אכזריותה של המשטרה החשאית, הסאוואכ, תוך קידום מדיניות דיכוי ברוטלי; זאת על-מנת למקסם את הסלידה העממית לשאה. במקביל, ממשל קרטר החל לבקר את מדיניות ממשל השאה ולהפעיל עליו לחץ בינלאומי בטיעונים על הפרות "זכויות האדם". אנגדהל עוד טוען כי כשהחלו גלי המחאות נגד השאה, הן היו שוליות, אך ערוצי הטלוויזיה הבריטים כמו ה-BBC ששודרו בפרסית לאיראן העניקו לח'ומייני פלטפורמת תעמולה שהעצימה אותן בשידוריהם. עוד הוא טוען כי ערוצים אלו, שהיו תחת בעלות ממשלתית בריטית, סירבו לקבל או לשדר את תגובת ממשל השאה, כשגם ערעורים אישיים חוזרים ונשנים מטעם השאה עצמו לא הניבו תוצאה. הוא עוד מרחיב וטוען כי המודיעין האנגלו-אמריקאי עצמו היה מחויב להעזבת השאה.
מניעים כלכליים - נפט
בשנת 1973 היו לאיראן חובות על סך 3 מיליארד דולר. אך עם עליית מחירי הנפט, כנראה בעקבות יסוד אופ"ק ב-1960, שנה לאחר מכן החזירה איראן את כל חובותיה והחלה להרוויח 19 מיליארד דולר לשנה מהנפט. לטענתו של היכל היה זה בעקבות חרם הנפט של מדינות ערב כלפי המערב, וזאת בעקבות מלחמת יום הכיפורים - חרם בו איראן לא השתתפה. איראן העלתה את מחירי הנפט, דבר שהיה גם לטובת ארצות הברית. שכן באותו הזמן הנפט נסחר בדולרים, כך ששער הדולר גם עלה ותרם לכלכלת ארצות הברית.
מניעים פוליטיים
הושנג נהאונדי טוען כי נפילת משטר פהלווי היה כתוצאה מקשירת קשר על ידי ממשלות זרות ובמיוחד ארצות הברית ובריטניה. הוא טוען כי מפלתו קרתה על רקע חבירתו של השאה למצרים, עיראק, סין ובעיקר לסובייטים בימי מלחמת יום הכיפורים. כשדבריו של הנרי קיסינג'ר למועצה לביטחון לאומי ממחישים זאת; "חלק מאיתנו מאמינים כי על השאה להחליף את מדיניותו או שעלינו להחליף אותו". הוא טוען כי השאיפות הבינלאומית הגבוהות לאיראן שהיו לשאה ובהם התוכניות להגברת כוחה בכל התחומים; הכלכליים, טכנולוגיים, כספיים וצבאיים הם שהדאיגו את ארצות הברית. זאת בנוסף לרעיון שינוי הבריתות ושינוי דרכה של איראן נהאונדי טוען כי אפילו הרעיון שכוחה הצבאי של איראן באזור יעלה על זו של ישראל היה בלתי נסבל. כשבמיוחד לא נסבל היה הרעיון שמדינה עם תרבות עתיקה שנחרבה תשוב להשתייך לכוחות הצבאיים הגדולים והכלכליים בעולם. בספר מאוחר יותר משנת 2010 נהאונדי מייחס את כלל המהפכה באיראן לקשירת קשר מצד המשטר האמריקאי נגד השאה, ומציג את נאומו המלא כביכול של הנרי קיסינג'ר, שצוטט מאוגוסט 1974; "אם השאה ימשיך במדיניות הכללית וכן במדיניות הנפט שלו במסגרת אופ"ק, ייתכן כי השפעתו על התמונה תלך ותגדל לתמיד. יגיע היום בו יהיה עלינו לשים אותו אישית בסיכון. אין ספק שהוא כבר אימץ מדיניות שתוכל לשים אותנו ביום מן הימים תחת לחץ. ביום זה אל לנו לרצותו בתחומי העניין שלו, קל יותר לדמיין את ההפך. זה מהאינטרס של השאה להוביל את מדינתו להיות לכח גדול. לא תוך עזרה והסתמכות עלינו, אלא תוך שימוש בלעדי בגורמים ששכנתה הרוסית העבירה לידיה. במקום זה נמצאים אנשים שחושבים שעל השאה לשנות את עצמו, או שיש להחליף את השאה."
בשנות ה-70 ביטל השאה את פגישותיו השבועיות עם ראש ה-CIA וביקש להוציא מאיראן את כל עובדי ה-CIA שהוכנסו למשרדים האיראנים אחרי 1953. להמשך תכנן וביצוע ביטול כל התקשרות בין איראן לוושינגטון תוך מתיחת קו ישיר בין נשיא ארצות הברית לארמון האיראני. מהלכים אלו בוצעו לאחר הידוק הקשרים בין איראן למדינות ערב - תפקיד שאיראן שמחה לקחת בו חלק. בנושא האיראנים והנפט טען השאה כי אינו תומך באמריקאים וכדוגמה הביא את התנגדותו לרצון האמריקאים לפרק את אופ"ק מבפנים. כשהוא היחיד שהתמודד מולם בסוגיה זו, בעוד האחרים פחדו.
טיעונים למעורבות ישראלית
הושנג נהאונדי טוען בספריו המוקדמים לאפשרות למעורבות ישראלית בקנוניה, לאור אינטרסים שונים שהיו יכולים להיות לה, כמו: להפוך לכלב השמירה הבלעדי של ארצות הברית במזרח התיכון, למנוע מאיראן מלגבור על ישראל בעוצמתה האזורית, כמו גם לאור חבירתו של השאה לפלסטינים, לסדאם חוסיין ולמצרים. הוא אף טוען כי גם אילו ישראל לא לקחה חלק אקטיבי בקנוניה נגד השאה, חוסר נאמנות השאה לארצות הברית ולישראל היא שהובילה לכך שבימי ראשית המהפכה הגורליים, ישראל עמדה מנגד ולא סייעה או תמכה בשאה. בכתביו המאוחרים יותר, מעביר נהאונדי את כובד האשמה על ארצות הברית, ג'ימי קרטר ותעשיית הנפט. אכבר גנג'י שולל את האפשרות למעורבות ישראלית, וטוען כי ישנם מסמכים רבים המעידים על כך. גם ברגמן שולל מעורבות ישראלית בטענתו כי "ידוע כי ישראל הייתה מבין הראשונות להשמיע את פעמון האזהרה לסכנת שלטונו", בפני השאה.
טיעונים המפריכים את התאוריה
בשנת 1991 יצא בשפה הפרסית הספר "זיכרונותיהם של שני שגרירים" מאת ויליאם סאליבן ואנתוני פרסונס - שגרירי ארצות הברית ובריטניה באיראן בתקופת המהפכה. בספר ניסו השניים להפריך את הטיעון לקשר אמריקאי ובריטי במהפכה האיראנית. בין יתר הטיעונים שמציג הספר נמצא טיעונו של סיירוס ואנס, מזכיר המדינה האמריקאי באותה התקופה, כי הבית הלבן לחץ על השאה להשתמש בכוחות צבאיים לדיכוי ההתנגדויות. כשהוא נותן אור ירוק גם להפיכה צבאית, אם כי רק כמוצא אחרון. שכן השאה היה המוצא האחרון לשמירת האינטרסים האמריקאים באיראן. פרסונס, שגריר בריטניה, טען כי מדינות המערב והשאה לא צפו ולא יכלו לחזות את אירועי 1978-1979 ולכן לא יכלו לעשות דבר, וכותב "אנחנו ראינו שהשאה חשב בטעות כי ארצות הברית ואנגליה יכולים לשמור על מלכותו, אלא אם כן תהיה להם סיבה אחרת". הוא עוד כותב כי "לא רק האיראנים בגולה, אלא גם הרבה מהאיראנים עצמם חושבים, שח'ומייני והעם האיראני לבדם לא היו יכולים להפיל את משטרו הכוחני של השאה. ולכן מהפכה זו לא יכלה להתרחש אלא בקשירת-קשר מצד ארצות הברית או אנגליה. העם האיראני אומר שלארצות הברית ולאנגליה היה תפקיד חשוב בכך. ושהאנגלים היו הבמאים של כל האירוע. "פרסונז טוען כי תומכי שלטון השאה טוענים כי בריטניה מעולם לא סלחה לשאה על הלאמת והורדת מחירי הנפט באיראן, כמו שלא סלחה לו על השבתת תעשיית הנפט בתקופת המהפכה. עם זאת טוען פרסונז כי דווקא אלו מוכיחים את אי-המעורבות הבריטית שכן אירועים אלו בדיוק היו לטובת בריטניה, שכן הם הובילו לעליית מחירי הנפט ולהגדלת הרווחים הבריטים מהם. מכאן שולל פרסונז את הטיעונים וטוען כי הם מגוחכים. פרסונז עוד טוען כי בריטניה הייתה מודעת לכך שכל משטר חלופי למשטר השאה יהיה לאנטי-מערבי ואנטי-בריטי. בנוסף לכך שאיראן בתקופת פהלווי הייתה לשוק רווחי עבור בריטניה, עם ייצוא של אלפי מיליוני פאונד.
אכבר גנג'י מסכם כי המשטר האמריקאי לא נקט ואפילו בפעולה הקטנה ביותר להעזבת השאה וכי גם אם הייתה לו מעורבות, מעורבות זו הייתה רק כחלק מהתפקיד הנרחב שהיה לאמריקאים בענייני הפנים באיראן ובהגנתם על השאה, דבר שגרם לסלידה ציבורית כלפי השאה. כשמעורבותם הנרחבת של ארצות הברית ובריטניה בענייני הפנים של איראן היא זו שהביאה למהפכה, היא זו שגרמה לאיראנים לתפוס את משטר פהלווי כמייצג אינטרסים זרים ולהגיב בהתנגדות לו. שכן השאה נהג לערב ולעדכן את האמריקאים בכל הקורה באיראן ואף העניק לאמריקאים זכויות שוות לאלו שהיו מקבלים בארצות הברית. כך מתנגדי השאה צפו בהתנהלות פרו-מערבית זו של השאה ויצרו מהפכה מלמטה למעלה בהשראת מהפכת פינושה וזיכרון הדיפת מוחמד מוסאדק ב-1953. זאת בתקופה בה שלטו בעולם השלישי האידאולוגיות האנטי-אימפריאליסטיות והאנטי-מערביות.
דטרויט פלקונס
דטרויט פלקונס (באנגלית: Detroit Falcons) הייתה קבוצת כדורסל מהעיר דטרויט, מישיגן, אשר שיחקה בליגת ה-BAA בעונת.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 1946, כאחת מ-11 הקבוצות שהשתתפו בעונת הבכורה של ליגת ה-BAA. את עונתה היחידה סיימה במקום הרביעי באזור המערבי עם מאזן ניצחונות שלילי 20-40, ונותרה מחוץ לפלייאוף ה-BAA.
השחקן הבולט בקבוצה היה הפאוור פורוורד סטן מייסק שסיים את העונה במקום הרביעי בטבלת קלעי הליגה, עם 14.9 נקודות בממוצע למשחק, ונבחר לחמישייה הראשונה של העונה. בסיום אותה עונה התפרקה הקבוצה, יחד עם קליבלנד רבלס, טורונטו האסקיז ופיטסבורג איירונמן, ונערך "דראפט פיזור" במסגרתו נבחרו שחקני הקבוצות המפורקות על ידי יתר קבוצות הליגה.
בעונת חזרה ליגת ה-NBA למישיגן, כאשר קבוצת "פורט ויין פיסטונס" העתיקה את מקומה לעיר דטרויט ושינתה את שמה לדטרויט פיסטונס.
אנתוני מרסיאל
אנתוני מרסיאל (בצרפתית: Anthony Martial; נולד ב-5 בדצמבר 1995 במאסי שבצרפת) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת מנצ'סטר יונייטד ובנבחרת צרפת.
קריירת מועדונים
מרסיאל ערך את הופעת הבכורה שלו במדי אולימפיק ליון במסגרת הליגה האירופית ב-6 בדצמבר 2012 נגד עירוני קריית שמונה, כשהחליף את יאסין בנזיה בדקה ה-80. את הופעת הבכורה שלו בליגה ערך ב-3 בפברואר 2013 נגד אז'אקסיו, כשהחליף את רשיד גזאל בדקה ה-79.
ב-30 ביוני 2013 חתם במונקו לשלוש שנים תמורת חמישה מיליון אירו ובונוסים. ב-24 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במדי מונקו כשעלה כשהוא בן 17 בלבד ומחליף את רדאמל פלקאו. שישה ימים לאחר מכן, כבש את שער הבכורה שלו במדי הקבוצה מהנסיכות בניצחון 2:0 על ראן ב-27 בינואר 2014, האריך את חוזהו במונקו עד ליוני 2018. בעונתו השנייה במונקו כבש תשעה שערים ב-36 משחקי ליגה. ב-5 באוקטובר כבש את שער השוויון בתיקו 1-1 מול פריס סן ז'רמן בדקות הסיום של המשחק. ב-13 במרץ 2015, כבש צמד שערים בניצחון 0–3 על בסטיה. ב-26 ביוני של אותה השנה האריך את חוזהו בשנית עד ליוני 2019. ב-4 באוגוסט 2015 כבש את השער הבינלאומי הראשון שלו במדי מונקו כשכבש בניצחון הביתי של מונקו 0–4 על יאנג בויז, במסגרת הסיבוב השלישי של מוקדמות ליגת האלופות.
ב-1 בספטמבר 2015 השלים את מעברו למנצ'סטר יונייטד מהפרמייר ליג ששילמה עבורו 36 מיליון ליש"ט, עם בונוסים שיכולים לגדול עד ל-58 מיליון ליש"ט, וחתם על חוזה לארבע עונות עם אופציה לעונה נוספת. בכך הפך לשחקן היקר ביותר בהיסטוריה עד גיל 19. ב-12 בספטמבר, בהופעת הבכורה שלו, כבש את שערו הראשון במדי מנצ'סטר יונייטד בניצחון 1–3 על ליברפול במסגרת המחזור החמישי של הפרמייר ליג. ב-20 בספטמבר 2015 כבש צמד שערים בניצחון יונייטד 2–3 על סאות'המפטון. שלושה ימים לאחר מכן כבש שוב, בניצחון של יונייטד 0–3 על איפסוויץ' טאון במסגרת גביע הליגה האנגלי.
בספטמבר 2015 זכה בתואר שחקן החודש בפרמייר ליג, כמו כן באותה שנה זכה בפרס נער הזהב. ב-24 באפריל 2016 כבש בדקות הסיום את שער הניצחון של מנצ'סטר יונייטד בניצחון 1–2 בחצי גמר הגביע האנגלי.
ב-24 בינואר 2022 עבר בהשאלה לסביליה עד לתום העונה. הוא כבש שער אחד ב-12 משחקים עבור המועדון במסגרת הליגה האירופית.
חיים אישיים
מרסיאל הוא ממוצא גוואדלופי.
אחיו ז'והאן מרסיאל שיחק בעבר במספר קבוצות בישראל.
עבד א-רחמן ח'אן, אמיר אפגניסטן
עַבֶּד א-רַחְמָן חָ'אן (בפשטו/דארי: عبدالرحمن خان; 1840 – 1 באוקטובר 1901) היה אמיר אפגניסטן לבית שושלת ברכזאי בין השנים 1880–1901. לאחר המלחמה האנגלו-אפגנית השנייה, כוחות פנימיים בראג' הבריטי תמכו בהפיכתו של עבד א-רחמן לאמיר. שלטונו התאפיין בהבאת סדר והפלת מרידות ממושכת ברחבי אפגניסטן כמו גם תחילת תהליכי מודרניזציה שיימשכו לתוך המאה ה-20 עד לפלישה הסובייטית לאפגניסטן. הודות לסגנון שלטונו האוטוקרטי ניתן לו הכינוי "אמיר הברזל".
שנותיו הראשונות
עבד א-רחמן נולד בין השנים 1840–1844 (התאריך המדויק לא ידוע) בבירת אמירות אפגניסטן, קאבול. עבד א-רחמן היה בנו של מוחמד אפזל ח'אן, בכור בניו של דוסת מוחמד ח'אן, אמיר אפגניסטן שהעלה את שושלת ברכזאי לשלטון באמירות לאחר נפילתה של האימפריה הדוראנית. אמנם דוסת לא מינה יורש עצר, הייתה הנחה כי אפזל ח'אן, בשום שהיה הבכור בבניו, יירש אותו. לפני מותו בשנת 1863, דוסת החליט למנות את בנו השלישי, שיר עלי ח'אן, ליורש העצר. תחילה עלייתו לשלטון של שיר התקבלה בקרב האחים אך עם הזמן מאבקי כוח החלו. כאשר הבטיח לבסוף את שלטונו, שיר גירש את אחיינו עבד א-רחמן לגלות מחשש שיהווה סכנה לכוחו.
עבד א-רחמן עבר תחילה לסמרקנד ומאוחר יותר לטשקנט באמירות בוכרה, כל זאת בעוד ניתנה לו חסות מידי אלכסנדר השני, קיסר רוסיה (אמירות בוכרה הייתה מדינת חסות של האימפריה הרוסית). בשנת 1878 החלה המלחמה האנגלו-אפגנית השנייה שהתרחשה עם משבר ירושה בשלטון האפגני. המלחמה נגמרה עם הפיכתה של אפגניסטן למדינת חסות של האימפריה הבריטית, משמע שהאחרונה תשלוט בכל יחסי החוץ של אפגניסטן. בסופו של דבר, איוב ח'אן הפך לאמיר אפגניסטן במותו של אביו, שיר. איוב היה מצביא ופעל רבות נגד הבריטים מה שהותיר אותם חשדנים לגבי שלטונו. בשנת 1880, המושל הכללי של הודו, רוברט בולוור, רוזן ליטון, יצר קשר עם עבד א-רחמן ויצא בהפיכה נגד איוב שהסדירה את עבד א-רחמן בשלטון.
מאבקי כוח
עבד א-רחמן היה אוטוקרט שאחדות הממלכה וחיזוק הכוח המרכזי הלכו עבורו יד ביד, אם כי כתוצאה מכך עמד בפני סדרת מרידות. המסוכנים שבהם היו טענות לאי-לגיטימציה שלטונית ותמיכה בטוענים שונים לכס האפגני, החזק שבהם היה איוב ח'אן, שהיה מקורב לכוחות שבטיים רבים ברחבי אפגניסטן. איוב הרים צבא תומכים בהראת והחל מסע כיבוש של מערב אפגניסטן. עבד א-רחמן נע בתגובה בראש צבאו והשניים נפגשו בקרב על קנדהאר באוקטובר 1881. הקרב היווה ניצחון מרכזי לעבד א-רחמן, בעיקר מכיוון שהייתה לכוחותיו עליונות טכנולוגית של רובים שיובאו מידי הבריטים ומנקודה זאת והאלה לא היה בכוחו של איוב לאתגר בפועל את הכתר.
עבד א-רחמן פעל להביא לסיום מערכת השבטיות הפנימית שעל בסיסה הייתה בנויה החברה האפגנית. בתגובה החלו סדרת מרידות נגד שלטונו, רובם נתמכו בידי אנשי הדת אשר היו מקורבים למסורת השבטית. אף על פי שרוב המרידות הללו דוכאו במהרה, היו שנותרו מספר שנים מאז שנות ה-80 של המאה ה-19. סדרה אחרונה של משלחות צבאיות נערכה במטרה לספח שטחים שנותרו סמי-עצמאיים בשנת 1892, מבין החשובים במרידות שהפילה המשלחת היה מרד ממושך שכבש את מעבר ח'ייבר ושלט על מעבר המסחר החשוב דרך הודו הבריטית אל הינדו-כוש. הגדול שבמרידות נגד שלטונו של עבד א-רחמן הונהג בידי הקהילה השיעית של בני ההזארה לאורך שנות ה-90 ונמשכה מספר שנים עד אשר הופלה סופית.
הסדר השלטון
בתום תהליך האיחוד הלאומי שחיבר את השבטים עם האוכלוסייה הכללית וכלל בין לבין העלאת מיסים לממשל האמיר, התאספו נציגי "כל השבטים" בקאבול בשנת 1896 כדי להישבע נאמנות לאמיר. הצלחתו המרהיבה של עבד א-רחמן נבעה במידה רבה מההסכמים והאמנות הכספיות שהוסדרו עם הבריטים. חיזוק הלכידות של משפחת המלוכה, הוצאתם לגלות או מעצר בביתם של ראשי שבטים משפיעים והוצאת קוד פלילי קפדני שהנהיג מושג של אחריות קולקטיבית תרמו רבות לחיזוק סמכותו של האמיר על כל המדינה. שושלת ברכזאי הייתה פשטונית במוצאה ולכן הדבר לא הפריע לעבד א-רחמן להתחיל ביישוב פשטונים מצפון הינדו-כוש בשביל להחליש את השפעתם של כוחות שבטיים טג'יקים באזור.
מודרניזציה
הטכנולוגיה האירופית לאחר המהפכה התעשייתית ביצעה הופעת בכורה כאשר האמיר קרא באופן אישי למומחים בריטים והודים לבנות ולהנחות מגוון שלם של תעשיות אזרחיות וצבאיות קטנות. רופאים בריטים פתחו את המרפאה הציבורית הראשונה באפגניסטן בשנת 1895. עם זאת, כל פיתוחים אלו נותרו מרוכזים בקאבול. כלל לא הוקדשה תשומת לב לפיתוח מערכת החינוך הדתית, ורוח הפלגים השבטיים דחתה כל הצעה למודרניזציה של התקשורת. אך ההישגים הסופיים של השלטון נותרים חיוביים. עקב חולי, האמיר סירב בשנת 1893, להזמנה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת לבקר בממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד. במקום זאת, בנו השני, נאסר-אללה ח'אן, ביקר בממלכה המאוחדת.
מותו
כאשר נפטר עבד א-רחמן בארמון הקיץ החדש שלו בבאה-בלה ב-1 באוקטובר 1901, אפגניסטן הייתה לראשונה בתולדותיה מדינה בעלת גבולות מוכרים בינלאומיים. הגבול עם הודו הבריטית (ולעתיד פקיסטן) אשר נקבע בתקופת שלטונו של עבד א-רחמן, חתך את האוכלוסייה הפשטונית בין שתי מדינות, פעולה שגרמה לסדרה של מאבקים אתניים עתידיים שנמשכים עד היום (ראו המלחמה בצפון-מערב פקיסטן). סדרה של ועדות דו-צדדיות הסדירו את הגבול של אפגניסטן עם האימפריה הרוסית, גבול שלעתיד ישמש עם טורקמניסטן, אוזבקיסטן וטג'יקיסטן. נוסף על כך, בתקופת שלטונו ניתן לאפגניסטן מסדרון והקאן שהעניק גבול עם האימפריה הסינית תחת שושלת צ'ינג ושימש בתור חוצץ בין האימפריה הבריטית והאימפריה הרוסית. את תפקיד האמיר ירש בנו, חביבאללה ח'אן.
ילדים
לעבד א-רחמן היו 16 ילדים:
אדריה פדרוסה
אדריה חינר פדרוסה (בספרדית: Adrià Giner Pedrosa; נולד ב-13 במאי 1998 בברצלונה שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת סביליה מלה ליגה.
קריירת מועדונים
פדרוסה גדל במחלקות הנוער של קסטיידפלס, גאווה ואספניול. בשנת 2017 החל לשחק בקבוצת המילואים של אספניול. הוא ערך 102 הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת לה ליגה והליגה הספרדית השנייה, בהן הבקיע ארבעה שערים.
רקוויאם (ברליוז)
הרקוויאם של ברליוז (Grande Messe des morts) אופ' 5, היא יצירה מאת המלחין הצרפתי הקטור ברליוז לטקסט הרקוויאם הקתולי. היצירה הולחנה בשנת 1837, אך נרשמה ברשימת יצירותיו של ברליוז מוקדם יותר (אופ' 5) מאשר הסימפוניה הפנטסטית (אופ' 14) שהולחנה שבע שנים לפניה. היצירה היא אחת היצירות המוכרות ביותר של ברליוז, ואחת ההלחנות הידועות ביותר למיסת הרקוויאם (ביחד עם הרקוויאם של ורדי ושל מוצרט). היצירה ידועה בתיזמורה הגרנדיוזי ובעצמתה המוזיקלית.
חיבור היצירה
בשנת 1837 ביקש שר הפנים הצרפתי אדריאן דה גאספרין מברליוז להלחין רקוויאם לזכר חללי מהפכת יולי 1830. ברליוז נענה להצעה ברצון שכן כבר לפני כן חשב להלחין יצירה תזמורתית גדולה. העבודה על היצירה התעכבה בשל קשיים בירוקרטיים, בין השאר בשל התנגדותו של לואיג'י כרוביני, אך בסופו של דבר הושלמה היצירה. ביצוע הבכורה הוקדש לזכרו של גנרל שארל מארי דניס דה דאמרמונט שנפל באוקטובר אותה שנה בקרב לכיבוש קונסטנטין.
ביצוע הבכורה נערך לבסוף ב-5 בדצמבר 1837 בניצוחו של פרנסואה האבנק, אחד מגדולי המנצחים הצרפתים של התקופה. ברליוז סיפר בזיכרונותיו שבאחד הקטעים המורכבים ביצירה (בטובה מירום) הוא נאלץ לתפוס את מקום המנצח לזמן קצר, שכן הנ"ל הניח את שרביטו כדי להריח טבק וכמעט החריב את היצירה. ביצוע הבכורה נחשב להצלחה וברליוז תוגמל כספית על ידי ממשלת צרפת.
ברליוז המשיך לתקן את הרקוויאם במהלך חייו, התיקון האחרון שלו ליצירה הוא משנת 1867, שנתיים לפני מותו.
הרכב
ההרכב הנדרש כדי לבצע את הרקוויאם הוא עצום (יותר מ-400 איש) והוא כולל:
ברליוז ציין שזהו הרכב בסיסי ושמומלץ להכפיל ואף לשלש את המקהלה ואת התזמורת על פי אותו יחס בדיאס אירה, טובה מירום ובלקרימוסה, ובכך להגיע ל-700, 800 קולות (במקהלה בלבד).
מבנה ומוזיקה
היצירה, כמו תפילות רקוויאם אחרות דרמטית ונוגה, והיא יועדה לאולמות קונצרטים יותר מאשר לכנסיות. אורך היצירה בביצוע ממוצע נע בן 75–90 דקות. קטעים מפורסמים במיוחד הם הדיאס אירה המתחיל שקט ונוגה והופך לסוער ודרמטי רק בהדרגה, זאת בניגוד למרבית המלחינים שהלחינו רקוויאם (מוצרט וורדי לדוגמה) שפתחו מזמור זה בפתיחה דרמטית; הלקרימוסה בעלת המשקל הא-סימטרי (9/8); והסנקטוס, הקטע היחיד בו יש קול סולו.
ג'ון וויק (סדרת סרטים)
ג'ון וויק (באנגלית: John Wick) היא סדרת סרטי פעולה בבימוי צ'אד סטהלסקי ודייוויד לייטץ'  המגוללת את קורותיו של ג'ון וויק - מתנקש מיומן המחפש נקמה ומגולם על ידי קיאנו ריבס.
הסדרה החלה ב-2014 עם יציאת הסרט "ג'ון וויק" (2014), ונמשכה עם סרטי ההמשך "ג'ון וויק 2" (2017), "ג'ון וויק 3" (2019) ו"ג'ון וויק 4" (2023). כל סרטי הסדרה זכו לביקורות חיוביות וגרפו למעלה ממיליארד דולר בקופות.
ג'ון וויק (2014)
הסרט הראשון בסדרת הסרטים מגולל את קורותיו של ג'ון וויק, מתנקש מיומן שפרש אך נאלץ לשוב חזרה לאחר מות אשתו ועקב הרג כלבתו בידי אנשי המאפיה הרוסית.
בסרט מתואר עולם של רוצחים שכירים עם טקסים, קודים וכללי כבוד משלו. חלק מהסרט מתרחש במלון קונטיננטל שמציע, בנימוס קפדני, שירותי ניקיון ועזרה ראשונה ייחודיים לאנשים בתחום העיסוק הזה, כחלק מרשת בתי מלון בשם 'קונטיננטל'.
ג'ון וויק 2 (2017)
בסרט השני בסדרת הסרטים ג'ון וויק מסרב לעסקה ולאחר מכן מגלה שהוצע פרס של 7 מיליון דולר על ראשו ונאלץ להגן על עצמו מפני צבא של מתנקשים מיומנים.
ג'ון וויק 3 (2019)
בחודש אוקטובר 2016, סטהלסקי הצהיר כי פרק שלישי נמצא בשלבי פיתוח. ביוני 2017, דווח כי דרק קולסטד יחזור לכתוב את התסריט עבור הסרט השלישי. בספטמבר, הוכרז כי הסרט ייצא לאקרנים ב-17 במאי 2019. בינואר 2018 צ'אד סטהלסקי הוכרז כבמאי הסרט ואליו יצטרפו נוסף לקיאנו ריבס גם קומון, לורנס פישבורן ורובי רוז שיגלמו את תפקידיהם מהסרטים הקודמים.
צילומי הסרט התרחשו בניו יורק, ירדן ויפן וההפקה יצאה לדרך במרץ 2018. אושר ליהוקו של הירויוקי סנאדה לתפקיד נבל הסרט. במאי 2018 הצטרפה גם האלי ברי לצוות השחקנים. ביולי 2018 נחשף שם הסרט באנגלית: "John Wick: Chapter 3 - Parabellum".
ג'ון וויק במנוסה משתי סיבות: פרס של 14 מיליון דולר הונח על ראשו והוא הפר את החוק המרכזי של הקונטיננטל: הוא ביצע רצח בתחומי המלון. הקורבן היה חבר בשולחן הגבוה, שהכריז את הפרס על ראשו. ג'ון נאלץ להשתמש בכל אמצעי אפשרי כדי לשרוד.
ג'ון וויק 4 (2023)
במאי 2019 נודע כי צ'אד סטאהלסקי עובד על הסרט הרביעי בסדרה. קיאנו ריבס הצהיר שהוא יצטרף לסרטי ההמשך כל עוד הסרטים יהיו פופולריים. Lionsgate אישרו רשמית את ההפקה לסרט הרביעי ותאריך יציאתו לאקרנים הוא 24 במרץ 2023.
ב-2021 הוחלט לייצר סרט חמישי בסדרה. במקור סרט זה היה אמור להיות חלק שני לסרט הרביעי, אך בסוף הוחלט לאחד את שני החלקים לסרט אחד.
בלרינה (2024)
סרט ספין אוף בשם "בלרינה" מתוכנן לצאת ב-2024.
סדרת הטלוויזיה
ביוני 2017, צ'אד סטהלסקי ודרק קולסטאד החלו לעבוד על סדרת טלוויזיה שתתבסס על דמויות מסדרת הסרטים, שתיקרא "הקונטיננטל", על שם המלון הייחודי שמופיע בסדרה. הסדרה תתמקד במתרחש בין כותלי המלון המהווה מקלט למתנקשים. קיאנו ריבס ואיאן מק'שיין הסכימו לשוב לגלם את דמויותיהם מהסרטים.
בינואר 2018, הסדרה הוזמנה על ידי רשת Starz. כריס קולינס נשכר לכתיבת התסריט בעוד דייוויד ליטץ' וצ'אד סטהלסקי יפיקו ויביימו.
סרט ספין אוף
ביולי 2017 אולפני ליונסגייט הביעו עניין בהפקת סרט ספין אוף שיתבסס על תסריט שנקרא "בלרינה" שמתמקד במתנקשת שצדה את האנשים שהרגו את משפחתה. באפריל 2022 הוכרז שבסרט תככב אנה דה ארמס שתחליף את יוניטי פלאן שגילמה את דמות הבלרינה בסרט "ג'ון וויק 3".
מחנה ישראל (חב"ד)
מחנה ישראל היא הזרוע הסוציאלית של תנועת חב"ד העולמית. רוב פעילות הארגון מתבצעת כיום תחת ארגוני המשנה כולל חב"ד וצבאות ה' ותחת קרן לפיתוח מחנה ישראל.
ג'ון וויק (סדרת סרטים)
משחקי ווידאו
ב-7 באוגוסט 2015, אולפני Lionsgate ואולפני Starbreeze הכריזו על שיתוף פעולה בפיתוח משחק ירי בגוף ראשון במציאות מדומה המבוסס על הסרט, עבור פלטפורמת HTC Vive/Steam VR. הפיתוח נוהל על ידי Grab Games, עם Starbreeze כמפיצי המשחק. המשחק שוחרר לבסוף ב-9 בפברואר 2017 תחת השם "John Wick Chronicles".
מחנה ישראל (חב"ד)
הארגון הוקם בחודש סיוון בשנת תש"א על ידי אדמו"ר הריי"צ. חתנו הרמ"מ כיהן כיו"ר הוועד המנהל. הארגון הוזכר בקול קורא השני אותו הוציא אדמו"ר הריי"צ (בט"ז סיוון תש"א) וסקירה קצרה על הארגון הופיעה גם על כריכת ספר היום יום שיצא בחורף בשנת תש"ג.
ג'ון וויק (סדרת סרטים)
משחקי ווידאו
בנוסף הוכרז משחק בשם "John Wick Hex", משחק אסטרטגיה מבוסס ציר זמן. המשחק מוגדר כפריקוול והוא מבוסס על התקופה בה ג'ון עוד לא פגש את אשתו. המשחק משמר את אווירת הסרטים במספר דוגמאות לריאליזם: כשהשחקן מקיף מכשול או מחסה יש לו נקודה עיוורת מאחורי המכשול והוא אינו יכול לראות אויבים שיבואו מאחורי קיר זה. דוגמה נוספת היא המחסנית של ג'ון, בניגוד למשחקי מחשב רבים אם במחסנית יש קליעים והשחקן בחר לטעון את האקדח כל הקליעים שבמחסנית יישארו בתוכה על הרצפה. המשחק יצא ב-8 באוקטובר 2019.
מחנה ישראל (חב"ד)
הארגון מבקש להשפיע על חיזוק קיום מצוות הדת המעשיות, לעורר ולקרב לתשובה, תורה ומעשים טובים, וכן לפרסם את קריאתו של האדמו"ר הריי"צ "לאלתר לתשובה לאלתר לגאולה".
מרי מילר (פוליטיקאית)
מרי מילר (באנגלית: Mary Miller; נולדה ב-27 באוגוסט 1959) היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-15 של מדינת אילינוי. זהו מחוז הקונגרס הגדול ביותר באילינוי מבחינה גאוגרפית.
ביוגרפיה
מילר נולדה בעיר נייפרוויל שבטנסי, וסיימה את לימודיה התיכוניים בתיכון המרכזי של נייפרוויל. היא בעלת תואר ראשון בחינוך יסודי ותואר ראשון נוסף במנהל עסקים מאוניברסיטת מזרח אילינוי.
לקראת בחירות 2020 הודיעה מילר כי תתמודד לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס ה-15 של אילינוי, לאחר פרישתו של נציג המחוז המכהן ג'ון שימקוס. לאחר שזכתה במועמדות המפלגה הרפובליקנית בבחירות מקדימות, גברה על יריבתה אריקה ויוור, מועמדת המפלגה הדמוקרטית, עם 73.4% מקולות הבוחרים. מילר היא האישה הרפובליקנית הראשונה שמייצגת מחוז קונגרס באילינוי מאז עזיבתה של ג'ודי ביגרט בראשית 2013.
מילר מיקדה את מסע הבחירות שלה עם מצע של תמיכה בחקלאות ובהשבת כושר הייצור למדינת אילינוי. עמדותיה הפוליטיות הן שמרניות. לראיה, היא מתנגדת להפלות, תומכת בהקמת חומת טראמפ בגבול ארצות הברית–מקסיקו, ומתנגדת לחקיקות שמגבילות את הזכות לשאת נשק.
ברונלו קוצ'ינלי (חברה)
ברונלו קוצ'ינלי (באיטלקית: Brunello Cucinelli) הוא מותג אופנה איטלקי המוכר בגדי גברים, בגדי נשים, נעליים ואביזרי אופנה ברחבי העולם. ברונלו קוצ'ינלי, מייסד החברה, דוגל בערכים הומניסטיים ובטיפוח התרבות והאמנות.
מטה החברה נמצא בפורטו צ'רבו, ולחברה 1,300 עובדים. משנת 2012 היא נסחרת בבורסה האיטלקית. נכון ל-2021 שווי השוק של החברה הוא כ-2 מיליארד אירו.
קוצ'ינלי נוסע בעצמו מדי שנה לכפרים בהרי מונגוליה כדי לרכוש בד קשמיר ישירות מהיצרנים.
עובדי החברה אינם נרשמים בשעון נוכחות, ומקבלים החזר כספי על הוצאות הקשורות לתרבות, בהן רכישת ספרים וכרטיסים לתיאטרון, קולנוע ומוזיאונים.
שימור מבנים עתיקים
בשנת 1985 החל קוצ'ינלי להשקיע בשימור המורשת ההיסטורית והאמנותית של הכפר העתיק וסביבתו, שם גדל. הוא שיקם בכפר טירה, וילה, רחובות, כיכרות, גינות, שטחים ציבוריים ומבנים במרכז ההיסטורי.
בשנים 2002–2008 בנה בכפר מתחם ובו תיאטרון, אמפיתיאטרון, פארק וספרייה.
פעילות תרבותית
בשנת 2008 חנך קוצ'ינלי תיאטרון הקרוי על שמו, המארח מופעי תיאטרון, אופרה, מוזיקה קלאסית ובלט. התוכנית האמנותית נערכה על ידי לודוביקו אינאודי.
בשנת 2010 ייסד את קרן ברונלו קוצ'ינלי, המעניקה מלגות מחקר ומממנת קורסים בתחומי ההומניזם.
ז'קט בומבר
ז'קט בומבר (באנגלית: ) הוא ז'קט הנראה מעט נפוח, ומקורו בז'קטים שלבשו טייסי חיל האוויר האמריקאיים והאירופאיים במלחמת העולם הראשונה. מטרת הז'קט הייתה להגן על הטייסים מקור. ז'קט בומבר היה עשוי מעור או מניילון והיה עמיד למים. לעיתים היה לו צווארון פרווה.
הז'קט הפך מבגד של חיל אוויר לבגד אותו לבשו צעירים החל משנות ה-70. צעירים החלו לקשט ז'קט זה בתלאים (פאצ'ים) שביטאו את דעתם הפוליטית.
מפריט צבאי גברי הוא הפך לפריט שנלבש על ידי נשים. בתצוגות אופנה וברחוב הופיעו ז'קטים בומבר, למשל, ב-2004 הוא הופיע בתצוגות לנשים של הלמוט לאנג.
תעלולי סקפן
תעלולי סקפן (בצרפתית: Les Fourberies de Scapin) הוא מחזה פארסי בן שלוש מערכות, פרי עטו של המחזאי הצרפתי מולייר. הגיבור הראשי, סקפן, דומה לדמות הארכיטיפית 'סקפינו'
זהו עיבוד של הקומדיה הרומית "פורמיו" מאת פובליוס טרנטיוס אפר. הצגת הבכורה של המחזה הייתה ב-24 במאי 1671, בבימויו ובכיכובו של מולייר בתיאטרון פאלה רויאל בפריז. מולייר היה אז בשיא הצלחתו המקצועית, כמנהל להקת התיאטרון של לואי ה-14 ואיש תיאטרון בעל שם. הוא הספיק להעלות עד אז את מחזותיו הידועים "הקמצן", "דון ז'ואן" ו"טרטיף".
הנפשות
מקום המעשה – נאפולי
תקציר העלילה
סקפן נוהג לשקר ולהערים על אנשים כדי להשיג את מטרותיו. הוא אדם שחצן ויהיר שפועל כאילו הוא מסוגל להשיג הכול. אולם, הוא גם גאון דיפלומטי. הוא מצליח לתמרן את הדמויות השונות ולהפעיל אותן זו כנגד זו בקלות ועם זאת מצליח להשיג את מטרתו העיקרית – לעזור לזוגות הצעירים.
המחזה בתיאטרון הרפרטוארי הישראלי
1. תעלולי סקאפאן, תיאטרון האהל, הצגת בכורה: אפריל 1950
2. תעלולי סקפן, תיאטרון לילדים ולנוער שליד משרד החינוך (כיום תיאטרון אורנה פורת), הוצג בשנים 1974-1973
3. סקאפינו, תיאטרון באר שבע, הצגת בכורה: 26 בינואר 1981
4. תעלולי סקפן (פארק הירקון), תיאטרון הקאמרי, הצגת בכורה: 19 ביולי 1983
5. תעלולי סקאפן, תיאטרון הבימה, הצגת בכורה: 28 בדצמבר 1994, מספר הצגות: 42
6. תעלולי סקפן, תיאטרון החאן, הצגת בכורה: 19 בדצמבר 2009
פדריקו גאטוני
קריירת מועדונים
גאטוני גדל במחלקת הנוער של סן לורנסו. בשנת 2020 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הארגנטינאית.
ב-31 בינואר 2023 חתם גאטוני על חוזה לארבע שנים וחצי בסביליה מלה ליגה, והושאל בחזרה לסן לורנסו עד ל-30 ביוני. בסך הכל ערך 82 הופעות ליגה במדי סן לורנסו, בהן הבקיע שבעה שערים.
בני לאונרד
בני לאונרד (באנגלית: Benny Leonard, נולד: בנימין ליינר Benjamin Leiner, בעברית: דוב בער בן אברהם גרשון; 17 באפריל 1896 - 18 באפריל 1947) היה מתאגרף מקצועני יהודי-אמריקני ואלוף העולם במשקל קל. לאונרד דורג על ידי מגזין האיגרוף הזירה במקום השמיני מבין המתאגרפים הטובים ביותר ב-80 השנים האחרונות, ובמקום השני בהיסטוריה מבין המתאגרפים במשקל קל. ערוץ הספורט ESPN דרג את לאונרד במקום ה-7 מבין 50 המתאגרפים הגדולים של כל הזמנים. הארגון הבינלאומי למחקר האגרוף קבע בשנת 2005 כי לאונרד הוא המתאגרף הטוב בהיסטוריה במשקל קל.
ביוגרפיה
בני לאונרד נולד וגדל באזור הגטו היהודי של לואר איסט סייד במנהטן ניו יורק. את הקריירה המקצוענית שלו כמתאגרף התחיל בגיל 15.
לאונרד התפרסם בשל מהירותו הרבה וטכניקת האיגרוף המצוינת שלו. במהלך הקריירה המקצוענית שלו השיג 183 ניצחונות כאשר 70 מתוכם בנוק אאוט, הפסיד 24 פעמים וסיים בשוויון ב-8 קרבות.
לאחר פרישתו מאיגרוף מקצועני שימש כבעלים לכאורה (איש קש) של קבוצת בייסבול אשר נרכשה על ידי קבוצה יריבה ולאחר מכן נמכרה ופורקה.
בשנים לאחר מכן שימש לאונרד כשופט זירה בקרבות איגרוף. ב-18 באפריל 1947 במהלך קרב אותו ניהל כשופט, לקה בהתקף לב ומת מייד בעודו בתוך הזירה בגיל 51.
בני לאונרד הונצח בהיכל התהילה של האגרוף, בהיכל התהילה של הספורטאים היהודים אמריקנים וביד לאיש הספורט היהודי בישראל.
קריירת אגרוף
הקרב הראשון שלו כמקצוען התקיים בשנת 1911 ובו הפסיד בשלושה סיבובים, אולם ב-18 הקרבות הבאים השיג 12 ניצחונות. בשנת 1915 הפסיד בקרב על אליפות העולם במשקל נוצה לאלוף המכהן ג'וני קילביין.
לאחר סדרה של 15 ניצחונות רצופים התמודד בשנת 1916 מול אלוף העולם פרדי וולש בקרב שלא הוכרע על אליפות העולם במשקל קל, ובקרב חוזר ביניהם שנערך 4 חודשים מאוחר יותר, הפסיד.
בשנת 1917 ולאחר סדרה של 17 ניצחונות נוספים, נפגש לאונרד בפעם השלישית מול וולש בקרב על אליפות העולם במשקל קל. הפעם, ובגיל 21 ניצח לאונרד בנוק אאוט והוכתר כאלוף העולם. במשך 8 השנים הבאות הגן לאונרד על תוארו ב-7 קרבות נוספים שבכולם ניצח.
בשנת 1922 התמודד לאונרד בקרב מול אלוף העולם במשקל קל-בינוני וניצח אך נפסל מכיוון שהכה את האלוף לאחר שהפיל אותו לקרשים.
בשנת 1925 הודיע לאונרד על פרישה מאיגרוף מקצועני בעודו מחזיק בתואר אלוף העולם, לטענתו פרישתו באה לבקשת אימו.
בשנת 1931 ולאחר שהפסיד את הונו במפולת הבורסה של 1929 חזר ליאונרד לזירה וניצח ב-23 קרבות. בשנת 1932 התמודד בקרב על התואר מול אלוף העולם ג'ימי מקלרנין והפסיד.
מלון ארבע העונות (הונג קונג)
מלון ארבע העונות, הונג קונג (באנגלית: Four Seasons Hotel Hong Kong; בסינית מסורתית: 香港四季酒店) הוא מלון בדרגת חמישה כוכבים בבעלות Sun Hung Kai Properties, המצוי בסנטרל, מרכז העסקים הבינלאומי, הונג קונג, בסמוך למעבורת בין הונג קונג למקאו, ומשיק לנמל ויקטוריה; בניית המלון הושלמה בספטמבר 2005. זהו בניין בן 45 קומות, המציע 399 חדרים ו-519 יחידות דיור (ששייכות ל-Four Seasons Place). פרויקט שיפוץ בתי מלון - מלון Four Seasons הונג קונג מבצע תוכנית שיפורים הכוללת חדרי אירוח ותכונות לובי מסוימות. כדי להבטיח הפרעה מינימלית לאורחים, שיפורים אלה יבוצעו בשלבים עם בידוד מתאים. רצפות חיץ חדשות מסודרות כדי להקל על העברת כל צליל בחדרי האירוח, והעבודה תוזמן בזמנים של תפוסה מלאה. מלון פור סיזנס הונג קונג נותר פתוח עם פעילות כרגיל לאורך כל תקופת השינוי ומצפה לספק שירותים יוצאי דופן לאורחים במהלך שהותם.
בנובמבר 2009, המלון הפך למלון הראשון בעולם שבין כתליו שוכנות שתי מסעדות של שלושה כוכבים כל אחת במדריך מישלן האדום. המסעדה הצרפתית "קפריס" (Caprice) זכתה בשלושה כוכבים במהדורת שנת 2010 של מדריך מישלן האדום להונג קונג, ובכך היא הצטרפה למסעדה הקנטונזית "לונג קינג הין" (Lung King Heen), שקיבלה שלושה כוכבים במהדורת 2008.
פול וילן
פול ניקולס וילן (Paul Nicholas Whelan; נולד ב-5 במרץ 1970) הוא אמריקאי, קצין אבטחה פרטי, שסולק משירות הצי האמריקאי בשל התנהלות רעה ודווח כי עבד כקצין משטרה. הוא נעצר ברוסיה ב-28 בדצמבר 2018 והואשם על ידה בריגול. במאי 2020 התביעה דרשה 18 שנות מאסר עבורו באשמת ריגול. בסופו של דבר, ביוני 2020, בית המשפט העירוני של מוסקבה גזר עליו 16 שנות מאסר.
קריירה
ישנה אי בהירות באשר לעיסוקיו: על פי התצהיר שאותו העניק וילן בשנת 2013, הוא עבד בשירותי אכיפת החוק משנת 1988 עד 2000 כקצין משטרה בצ'לסי, מישיגן, וסגנו של השריף בוואשטנאו. אך משטרת צ'לסי טענה שעבד בתפקידים פחותים וכקצין במשרה חלקית בשנים 1990–1996 ואילו השריף של מחוז מחוז ואשטנאו לא אישר שוילן עבד אצלם.
הוא היה מנהל טכנולוגיית מידע בחברת כח אדם בשם Kelly Services משנת 2001 עד 2003 ולאחר מכן משנת 2008 עד 2016
הוא התגייס לחיל הנחתים בשנת 1994 ושירת בחיל הנחתים בעיראק בשנים 2003–2008. הוא שימש בדרגת סמל מטה בקבוצת בקרת האוויר הימית ה-38 ועבד כפקיד מינהלי. השתתף במבצע "חירות לעיראק". לאחר הרשעה בבית משפט צבאי בינואר 2008 על סעיפי אישום מרובים "הקשורים להתנהלות בעייתית", הוא נידון ל-60 ימי מחבוש. ההאשמות הספציפיות נגדו כללו ניסיון לגנוב יותר מעשרת אלפים דולר בשנת 2006 בעיראק ושימוש במספר ביטוח לאומי מזויף כדי ליצור חשבון כוזב במערכת המחשבים הממשלתית.
עד 2018 היה וילן מנהל מחלקת הביטחון הגלובלי והחקירות של חברת BorgWarner, יצרנית חלקי חילוף לרכב שבסיסה במישיגן. עבודתו עם Kelly Services ו-BorgWagner העניקה לו קשרים עם גורמי אכיפת החוק במדינות רבות. וילן נסע לרוסיה מספר פעמים משנת 2006 והחזיק חשבון באתר הרשת החברתית בשפה הרוסית, Vkontakte. ברוסיה היו לו כ-70 אנשי קשר. הוא למד רוסית אך תקשר באופן מקוון באמצעות Google Translate. וילן תמך בנשיא טראמפ ואחרי ניצחונו של האחרון בבחירות 2016, וילן פרסם ברוסית "Президент Трyмп Вперед !!" (הנשיא טרומפ קדימה!!). הטעות נותרה כך במקור, הוא כתב בפוסט שלו את שמו של הנשיא באופן שגוי. הכתיבה הנכונה היא "Трамп". הוא טען בכזב שהיה לו תואר ראשון מאוניברסיטת מישיגן בפרופיל שלו באתר VK.
מעצר ברוסיה
ב-28 בדצמבר 2018 נעצר וילן במוסקבה על ידי אנשי המחלקה לסיכול ריגול של שירות הביטחון הפדרלי הרוסי. אחיו התאום של וילן, דייוויד, אמר כי פול הגיע למוסקבה ב-22 בדצמבר כדי להשתתף בחתונתו של חבר במלון מטרופול מוסקבה ולסייע לבני משפחתו של החתן בביקורם הראשון ברוסיה, מדינה בה ביקר פול וילן פעמים רבות. הוא אמר שאחיו תכנן לחזור למישיגן ב-6 בינואר דרך סנקט פטרבורג. דייוויד אמר שאחיו נכנס לרוסיה באמצעות הדרכון האמריקני שלו ואמר שאחיו לא היה בקשר עם משפחתו. כתב האישום על ריגול הוגש נגדו רשמית על ידי הרשויות ב-3 בינואר.
על פי סוכנות הידיעות הרוסית רוסבלט, וילן נתפס בחדרו במלון מטרופול בעת פגישה עם אזרח רוסי שהגיש לו כונן USB ובו "רשימה של כל העובדים בסוכנות אבטחה מסווגת". במהלך תקופת מאסרו עד 2020, וילן הוחזק בכלא לפורטובו במוסקבה. עד למרץ 2019, הוא חלק תא עם אסיר נוסף שאינו דובר אנגלית.
סוכני CIA לשעבר טוענים שסוכנות הביון המרכזית לא תגייס סוכן בעל רישום צבאי כמו של וילן, ולא תשאיר סוכן חשוף ללא דרכון דיפלומטי. עוד הם טוענים שמעצרו של וילן קשור למתיחות בין רוסיה לארצות הברית, על רקע מעצרה של סוכנת הביון הרוסייה מריה בוטינה. ב-20 בדצמבר 2018, כשדן במעצרה של בוטינה, הצהיר פוטין שרוסיה "לא תעצור אנשים חפים מפשע פשוט כדי להחליף אותם".
ב-3 בינואר סנגורו של ווילן, ולדימיר ז'רבנקוב, אמר שהוא דורש את שחרורו בערבות. הוא אמר שמשפט לא יתחיל במשך שישה חודשים לפחות וכי הוא יקבל בברכה עסקת חילופי אסירים בין ווילן לבוטינה. הוא אמר: "אני מניח שהוא חף מפשע כי נכון לעכשיו לא ראיתי נגדו ראיות שיוכיחו אחרת." יותר משבועיים לאחר מכן אמר ז'רבנקוב כי וילן לא היה מודע לתוכנו של ה-USB והאמין שהוא מכיל חומר בעל ערך אישי בלבד כמו "צילומים, סרטונים, כל דבר אחר, בנוגע לחופשתו הקודמת ברוסיה."
ב-5 בינואר משרד החוץ הרוסי הודיע שלמחרת מעצרו של וילן, ארצות הברית עיכבה אזרח רוסי, דמיטרי מקארנקו והובילה אותו לפלורידה כדי להתמודד עם אישום על ייצוא ציוד הגנה לא מורשה. בנוסף, תושב פלורידה, ולדימיר נבידומי, נמצא אשם ביוני 2018 על כך שקשר קשר עם מקארנקו והוא נידון ל-26 חודשים בכלא. באוקטובר 2019 מריה בוטינה שוחררה ממאסרה וחזרה למולדתה, בכך הוסרה האפשרות לעסקת חילופי אסירים בין המדינות, בעוד וילן נשאר במאסר.
ביוני 2020, נידון וילן על ידי בית המשפט העירוני של מוסקבה ל-16 שנות מאסר.
חיים אישיים
פול וילן נולד באוטווה, קנדה להורים בריטים. הוא מחזיק באזרחות קנדה, ארצות הברית, בריטניה ואירלנד. אחיו התאום דייוויד מייחס את הדרכונים הרבים ל"כנראה אינטרס גנאלוגי ככל דבר אחר" והוסיף "סבי הגיע מאירלנד לאנגליה ואבי הגיע מאנגליה לקנדה וזה איפה שאנחנו נולדנו. אז היינו זכאים לאזרחות קנדית ובריטית כי נולדנו להורים בריטים. ואז, האירים שינוי את החוק בתחילת המאה שמאפשר לנכדים לקבל אזרחות אירית. אז הוא פשוט חשב שזו הזדמנות, אז למה לא לנצלה?".
פול וילן מעולם לא התחתן וגדל באזור אן ארבור במישיגן ושם הוא ואחיו התאום דייוויד סיימו את לימודיהם בבית הספר התיכון הורון בשנת 1988. דייוויד אמר שהמשפחה לא ידעה שפול סולק מהצבא בקלון. בנוסף לאחיו התאום, לפול וילן יש אח בשם אנדרו ואחות בשם אליזבת.
מוטי וולקנברוך מתעורר לחיים
מוטי וולקנברוך מתעורר לחיים (במקור בגרמנית: Wolkenbruchs wunderliche Reise in die Arme einer Schickse (מסעו המופלא של וולקנברוך לזרועותיה של שיקסה)) – סרט קומדיה שווייצרי בבימוי מיכאל שטיינר. הסרט מבוסס על ספר הביכורים כשמו המקורי של הסרט שנכתב על ידי תומאס מאייר. הסרט נבחר כמועמד לפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר מטעם שווייץ.
עלילה
מוטי (יואל בסמן) סטודנט יהודי שווייצרי ממשפחה אורתודוקסית בציריך. מוטי הוא ילד יהודי טוב שנשלט על ידי אמו. הוא לומד כלכלה במכללה ועובד עם אביו בחברת הביטוח המשפחתית. אמו של מוטי מסדרת לו הצעות שידוכים על מנת שימצא את הנערה היהודיה המתאימה לו כאחיו הגדולים ממנו. בשיעור במכללה הוא פוגש את לאורה (נעמי שמידט). בניגוד לדייטים האחרים של מוטי, הוא דווקא מתעניין בלאורה ה"שיקסע" (=לא יהודייה, ביידיש).
מוטי מתחיל לבלות עם לאורה. במקביל, מוטי עדיין מקבל הצעות שידוכים על ידי אמו. באחד הדייטים שלו, מוטי והמיועדת לשידוך – מיכל (לנה קאליש), מסכימים להתנהג כאילו הם יוצאים יחד כדי להרגיע את אמותיהם, ובינתיים, מוטי ולאורה ממשיכים לבלות.
בסופו של דבר, מוטי לא יכול לעמוד בלחץ של אמו. מוטי מתוודה בפני אמו שהוא ומיכל לא יצאו מעולם וכל העניין היה שקר. אמו מחליטה שהוא צריך להיפגש עם הרב שלהם. הרב חושב שמוטי צריך לנסוע לישראל שם הוא אולי ימצא אישה. הוא מגיע לישראל ומתארח בתל אביב אצל חברו של הרב – הרב יונתן (אלי גורנשטיין). בתל אביב הוא פוגש בחורה בשם יעל (מיטל גל סויסה). את כל היום הם מבלים בחוף הים. יעל מחזירה את מוטי לביתה והם מבלים את הלילה יחדיו. למחרת בבוקר אמא של מוטי מתקשרת, ומוטי מספר לה על הבילוי הלילי שלו, וזאת למורת רוחה של אמו. כשמוטי חוזר לציריך, הוא יוצא לבילוי נוסף עם לאורה.
לאורה עורכת מסיבה ומזמינה את מוטי. בעזרת אחיו, מוטי מתחמק מסעודת שבת עם הוריו ועם מיכל. אחרי לילה של שתייה, ריקודים וסמים, מוטי מבלה את הלילה עם לאורה. למחרת מוטי חושב שהגיע הזמן להכיר את לאורה להוריו. אמו של מוטי אדיבה בפגישה אבל אז אומרת שהם צריכים ללכת לבית כנסת. ברגע שלאורה עוזבת, אמו זועמת על בנה ומגרשת אותו מהבית.
מוטי מחליט שהוא ילך לגור עם לאורה. אבל לאורה אומרת לו שהיא אמנם אוהבת אותו, אך היא לא מוכנה להתחייבות כה גדולה איתו.
מוטי הולך לישון במלון. בינתיים אביו מתקשר אליו ואומר לו להגיע למשפחה לארוחת ערב, וזאת כי אמו מתחרטת על התנהגותה. מוטי עוזב את המלון ומקבל שיחה מלאורה. הסצנה מסתיימת בתמונתו של מוטי מגובה רב, כשלצופה נותר לתהות מה קרה בשיחה ביניהם.
ליהוק
לשחקנים הצעירים הראשיים – יואל בסמן כמוטי וולקנברוך ולנה קאליש כמיכל נבחרו שחקנים עם רקע ישראלי דוברי עברית. את לאורה משחקת השחקנית השווייצרית נעמי שמידט.
בויד
{{פירושונים|
ראו גם
}}
עמר דיאב
עַמְר עבד אל-באסט עבד אל-עזיז דיאב הידוע כעמר דיאב (בערבית: عمرو دياب או عمرو عبد الباسط عبد العزيز دياب; נולד ב-11 באוקטובר 1961 בפורט סעיד) הוא זמר מוזיקת פופ מצרי, מלחין ושחקן קולנוע, אחד הכוכבים של זמרת ה"שעבי" בגרסתה המודרנית ו"אל ג'יל" בעולם הערבי. נודע בשירי האהבה המשלבים מקצבים וצלילים מסורתיים ערביים עם נגינה בכלים ערביים ומערביים כמו גיטרה. זכה בפרסי מוזיקת עולם בשנים 2007, 2002, 1998 ו–2009. תקליטיו הם רבי-מכר בעולם הערבי. שיחק בתפקידים משניים וראשיים במספר סרטים ערביים.
ביוגרפיה
עמר דיאב נולד בשנת 1961 בפורט סעיד במשפחה בעלת כישורים מוזיקליים, ושר מילדותו, בעידוד אביו, עבד אל-באסט עבד אל-עזיז דיאב, שהיה מחונן בעצמו בקול ערב. האב עבד כמנהל המספנה במנהלת תעלת סואץ ואמו לימדה כמורה לצרפתית בתיכון הצרפתי בעיר.