cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שון רייט-פיליפס
נבחרת לאומית
רייט-פיליפס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אנגליה כמחליף במשחק מול נבחרת אוקראינה ב-18 באוגוסט 2004 והבקיע בו שער מרשים במהלך המחצית השנייה. כסימן לאנרגיה גבוהה, הוא זומן לעיתים תכופות למשחקי של אנגליה במסגרת מוקדמות גביע העולם. עם זאת, לאחר מספר כישלונות של אנגליה כדוגמת הפסד לנבחרת צפון אירלנד, והעדר במשחקים מאז מעברו לצ'לסי, הוא איבד את מקומו בסגל הנבחרת למונדיאל 2006.
רייט-פיליפס שיחק כקיצוני שמאלי במהלך משחקיה של אנגליה במוקדמות יורו 2008 מול נבחרת מקדוניה ונבחרת קרואטיה. לאחר פתיחה טובה של עונת 2007/08 הוא זומן למשחק ידידות מול נבחרת גרמניה בו אנגליה הפסידה 2-1, אך הוא נבחר ל"איש המשחק" בזכות הופעה טובה שלו. הוא נבחר לאיש המשחק גם במסגרת המוקדמות ב-8 בספטמבר 2008 בניצחון אנגליה 0-3 על נבחרת ישראל, ואף כבש שני שערים בניצחון 0-3 על נבחרת אסטוניה. לאחר שבאופן שנוי במחלוקת נכלל בהרכב הנבחרת למשחק המכריע מול נבחרת קרואטיה, אנגליה הפסידה 3-2 ואיבדה את ההעפלה לאליפות אירופה.
סכר געשי
סכר געשי הוא סוג של סכר טבעי הנוצר במישרין או בעקיפין עקב געשיות, האוגר או מעכב באופן זמני זרימת המים בנחלים קיימים, בדומה לסכר מעשה ידי אדם. קיימים שני סוגים של סכרים געשיים, אלו שנוצרו מזרימה של לבה מותכת, ואלו שנוצרו מהשקעה ראשונית או שניונית של סלעים פירוקלסטיים וסחופת. סיווג זה מחריג מההגדרה צורות נוף אחרות ממקור געשי דמויות סכר שהן בדרך כלל גדולות יותר ומתקיימות במשך תקופה ארוכה יותר, המכונות בשם אגם לוע, אף שמרכזים געשיים אלו עשויים להיות המקור לחומרים שיצרו סכרים געשיים, ואף שניתן להתייחס לחלקם התחתון של שולי הלוע הסוכרים את האגם כאל סכר, בייחוד אם רמת פני המים בתוך הלוע גבוהה יחסית.
סכרים געשיים נוצרים בכל רחבי העולם, כשמקורם הוא מתחמים געשיים רדומים או פעילים, ומוצאים עדויות לקיומם במחקרים גאולוגיים ובעדויות היסטוריות והם נוצרים גם בימינו. במקביל קיימות גם עדויות להסרתם או להתמוטטותם של סכרים כאלו. אורך החיים של הסכרים משתנה והוא נע בין ימים אחדים, שבועות, שנים ועד כמה מאות אלפי שנים ויותר. גם גודל הסכרים משתנה בין סכרים באורך ורוחב של מטרים בודדים לסכרים באורך של מאות או כמה אלפי מטרים.
תהליך הקמת סכרים אלו, המבנה הפנימי שלהם, תפוצתם ואורך חייהם קשורים ישירות לכמות האנרגיה הגאותרמית הראשונית שהשתחררה, למהירותה, ולמשכה. גורמים נוספים כוללים את סוג הסלעים שנוצרו, מאפייניהם הפיזיים, עמידותם, וצורות השקעתם השונות. צורות ההשקעה כוללות זרימת לבה מותכת בכוח הכבידה על פני השטח, זרימה, או נפילה מהאוויר של סלעים פירוקלסטיים, כמו גם חלוקה מחדש והסעה של חומרים אלו באמצעות הכבידה או מים.
סכר לבה
סכרי לבה נוצרים מלבה הזורמת או נשפכת לעמק של נהר בכמות ובעובי מספיקים להתגבר על עוצמת המים ההופכים זמנית לקיטור במגע עם הלבה הלוהטת, ועל כוח הסחיפה של המים הזורמים הפועלים להסיר את הסכר. עוצמת הסחיפה של המים תלויה בכמות המים הזורמים ובשיפוע הנהר. הלבה עשויה לזרום במהלך מספר התפרצויות רציפות או חוזרות ונשנות, ויכולה להיפלט מלוע אחד, מכמה לועות או ממערכת סדקים. מקורה של לבה המסוגלת ליצור סכרים, דוגמת בזלת, הוא בדרך כלל מהתפרצויות פחות אלימות. גם לבות צמיגות יותר ובעלות תוכן פחות מאפי, דוגמת דקיט וריוליט יכולות לזרום, אך הן קשורות יותר להתפרצויות שעוצמת ההתפוצצות שלהן גדולה יותר וליצירת סלעים פירוקלסטיים.
מהרגע שסכר הלבה נוצר יוצר זרם הלבה המתמשך קיר תלול בצד הפונה לזרם המים בשל הלחץ שמפעילים המים שגובה פניהם עולה, אבל מרבית הלבה זורמת בלא התנגדות במורד, כשהיא מכסה את קרקעית הנהר שהתייבשה ואת המשקעים הנהריים, לעיתים לאורך כמה עשרות קילומטרים. בסופו של דבר דומה צורתו של סכר הלבה לטיפה מוארכת היוצרת טריז בתחתית העמק. במקביל ממשיכים המים לזרום, פני האגם ממשיכים להתרומם, ובאגם מצטברים משקעים, שקודם ליצירת הסכר נסחפו במורד זרם. התוצאות הבלתי נמנעות של תהליכים אלו הן הצטברות של משקעים על קרקעית האגם, זרימת מים מעל לסכר, ומפלי מים הגורמים למערבולות בבסיס הסכר שבעזרת המשקעים גורמים לכרסום בבסיס הסכר ובסופו של דבר להתמוטטותו, אלא אם נוצר מוצא חלופי למים ולמשקעים באגם שמאחורי הסכר.
עדויות גאולוגיות לסכרים גדולים כוללות את הסכרים שנוצרו כמה פעמים בשליש המערבי של הגרנד קניון. הגדול בסכרים אלו מכונה סכר פרוספקט (Prospect Dam) והוא נוצר לפני 1.2 מיליון שנים וגובהו הגיע ל-690 מטרים מתחתית הקניון, 1,200 מטרים מעל פני הים. שטח פניו של האגם שנוצר מאחורי הסכר היה עצום, גדול בהרבה מאגם פאוול שמאחורי סכר קניון גלן, וגובה פניו היה כ-90 מטרים מעל לקצה העליון של סכר קניון גלן. משערים על סמך כמויות המים שזורמות כיום בנהר שהאגם התמלא תוך 22 שנים. המים החלו אז להישפך מעל הסכר תוך יצירת מפל בגובה של כ-700 מטרים. אין כיום אף נהר שספיקתו דומה לקולורדו או גבוהה ממנו היוצר מפל שגובהו מתקרב לממדים אלו. סכרים נוספים נוצרו באגן הניקוז של הנהר סנייק. "אגם איידהו" (Lake Idaho), אגם קדום שהתקיים במשך 6.5 מיליון שנים, התמלא מאחורי סכר לבה ויצר את חלקו המערבי של מישור הנהר סנייק והצטברו בו משקעים בעובי של 1,200 מטרים. מקומות נוספים כוללים בסמוך לעיירה אמריקן פולס (American Falls) באיידהו ורבים אחרים. רבים מסכרים אלו התמוטטו כאשר המים החלו לשטוף מעליהם או כתוצאה מהשיטפון הגדול של ימת בונוויל הקדומה.
דוגמאות רבות נוספות קיימות בעולם כולל, אגם קבורגואה (Caburgua) בצ'ילה, אגם מיוואטן באיסלנד ואגם רפורואה (Reporoa) בניו זילנד. דוגמאות במערב קנדה ובמקומות נוספים בצפון מערב ארצות הברית כוללים את אגם הלבה (Lava Lake), סכר הלבה המכונה "המחסום" (The Barrier) הסוכר עדיין את אגם גריבאלדי בקולומביה הבריטית ולבה ביוט (Lava Butte), חרוט געשי במרכז מדינת אורגון בארצות הברית, שבהתפרצותו לפני כ-7,000 שנים יצר סכר על נהר דשוטס (Deschutes River), כ-4 קילומטרים מערבית לחרוט.
סכר פירוקלסטי
סכרים פירוקלסטיים נוצרים במערכות ניקוז קיימות אם בהצבה ישירה או בהצטברות של חלקיקים פירוקלסטיים בגדלים שונים המכונים בשם הקיבוצי טפרה. שלא כמו בסכרי לבה, שנוצרים על ידי זרם לבה אחיד בהרכבו הזורם בכוח הכבידה על פני השטח, כשהוא ממלא את קרקעית העמק במישרין ומתקשה במהירות מבחוץ כלפי פנים, סכרים פירוקלסטיים נוצרים על ידי נשירה של חלקיקי טפרה שהרכבם אינו אחיד הנישאים באוויר ומתמצקים על פני השטח באיטיות מהחלק הפנימי כלפי חוץ. הסלעים הפירוקלסטיים מושקעים בצורה נרחבת הן על קרקעית העמק והן על המדרונות הסמוכים שמסביב. העובדה שהחלקיקים נישאים באוויר גורמת לכך שהם אינם מוגבלים למערכת הניקוז הקרובה להר והם עשויים לדלג מעבר לגבולות אגני הניקוז. המרכיבים הייחודיים מאפשרים חלוקה מחודשת מתמשכת שלהם לאחר ההצבה הראשונית שלהם בעזרת כוח המשיכה וזרמי מים. הנפיצות של התפרצויות פירוקלסטיות, הן אנכיות והן אופקיות נעה בין נחשולים בוערים לזרמים לוהטים ועד מפולות חמימות של טפרה. הראשון עשוי לייצר סכר באופן ישיר בעוד שהאחרון נוטה לעבות סכר קיים. למעט במקרים של התפרצות עזה מאוד, ובהכללה, נושרים חלקיקי טפרה גדולה (דוגמת פצצות געשיות) בסמוך ללוע בעוד שהחלקיקים הקטנים יותר (דוגמת אפר געשי) נושרים רחוק יותר כשתפוצת החומרים מושפעת בעיקר ממהירות הרוחות וכיוונן.
הסכר נוצר לראשונה כאשר שכבת החומרים הפירוקלסטיים המצטברת על מדרונות תלולים לאורך זמן הופכת להיות בלתי יציבה וגולשת לתוך נהרות או נחלים. לאורך זמן מתגבשים חומרים פירוקלסטיים לסלע קשה תוך יצירת סוגי סלעים המסווגים כאיגנימבריט, ברקציה או אגלומרט יחד עם סוגים שונים של טוף, והם בדרך כלל בעלי הרכב פלסי. מהרגע שהסכר התבסס לראשונה תלוי אורך החיים שלו ביחס שבין ההתקשות וההתקשחות האיטית שלו לבין יכולת הסחיפה של המים הזורמים, הנגזרת מכמותם וממהירות הזרם, להסיר אותו. טפרה שלא התגבשה מוסרת בקלות על ידי משקעים ומים זורמים, תוך כדי יצירת להאר. מאחורי הסכר עשויים חומרים אלו להצטבר במהירות ולמלא את האגם, במורד הסכר עשויים חומרים אלו לסחוף את מדרון הסכר ואת בסיסו.
סכנות
כמו כל הסוגים של סכרים טבעיים, סחיפה או התמוטטות של סכרים געשיים עלולה ליצור שיטפונות קטסטרופליים, זרימת סחופת וגלישות קרקע, תלוי בגודל של האגם שנוצר מאחורי הסכר.
שנלר (פירושונים)
שנלר הוא שם משפחה גרמני שפירושו "מהיר".
מילווקי ברוארס
מילווקי ברוארס (באנגלית: Milwaukee Brewers) היא קבוצת בייסבול אמריקאית מליגת ה-MLB, שבסיסה בעיר מילווקי, ויסקונסין. הקבוצה משחקת בבית המרכזי של הנשיונל ליג.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה ב-1969 תחת השם סיאטל פילוטס, והצטרפה לליגה יחד עם שלוש קבוצות נוספות. בתחילה שיחקו הפילוטס בעיר סיאטל, אך קשיים כלכליים של הבעלים הביאו למכירתה ימים ספורים לפני פתיחת עונת המשחקים של 1971. הקבוצה שנמכרה לבאד זליג (לימים הקומישינר של ה-MLB) הוטסה למילווקי ושמה שונה לברוארס, כינוי שניתן לכבוד מבשלות הבירה באזור, ולקבוצות בייסבול קודמות שפעלו בעיר בעבר תחת אותו שם.
עד 1997 שיחקה הקבוצה באמריקן ליג, ואף העפילה לוורלד סיריס היחיד בתולדותיה ב-1982 בו הפסידה 3–4 לאלופת הנשיונל ליג דאז, הסנט לואיס קרדינלס. לפני עונת 1998 עברו הברוארס לנשיונל ליג, ומאז הם משחקים בבית המרכזי. הקבוצה לא זכתה להצלחה גדולה בעשורים האחרונים ומאז הזכייה ב-1982 ועד 2007 לא הצליחה להעפיל פעם נוספת לפלייאוף. בעונת 2008 הביאו הברוארס את המגיש סי.סי. סבטיה בטרייד של אמצע העונה, ופיטרו את מאמנם 12 משחקים בלבד לפני סיומה. צעדים אלו הביאו לזכייה בכרטיס לפלייאוף, לאחר שסיימו במקום השני בבית המרכזי במאזן 72–90.
ויקיפדיה המונגולית
ויקיפדיה המונגולית (במונגולית: Монгол Википедиа) היא הגרסה בשפה המונגולית של אנציקלופדיית האינטרנט החופשית ויקיפדיה, המנוהלת ומתופעלת בידי קרן ויקימדיה.
ויקיפדיה המונגולית החלה לפעול ב-28 בפברואר 2004, ונכון לחודש מרץ 2023, כוללת 21,914 ערכים.
בעוד שמספר המשתמשים הרשומים לוויקיפדיה המונגולית עומד על 82,335, מספר המשתתפים הפעילים בפועל קטן יחסית, ועומד על.
ספיידרמן: אי העכביש
אי העכביש (באנגלית: Spider-Island) היא קשת סיפור ואירוע קרוסאובר שפורסמה בחוברות הקומיקס ספיידרמן ביקום מארוול על ידי חברת מארוול קומיקס. הסיפור נמשך כשמונה חוברות עיקריות בין אוגוסט לנובמבר 2011 בכתיבתו של דן סלוט ובאיורו של סטפנו קאסלי, כאשר מרבית החוברות הנוספות הן מיני סדרות ומהדורות מוגבלות שנכתבו במיוחד לקשת סיפור זו.
העלילה הראשית עוקבת אחר תושבי מנהטן שמקבלים באופן מסתורי כוחות הדומים לאלה של ספיידרמן, ומציגה את שובם של נבלי-העל התן והמלכה אדריאנה "אנה" סוריה. כמו כן, קשת הסיפור מניחה את הרקע לתחילתו של הכרך השני של חוברות סקרלט ספיידר.
"אי העכביש" ממוקם במקום ה-16 ברשימת 25 הסיפורים הגדולים של ספיידרמן בכל הזמנים, לפי מגזין CBR.com.
השרצה
"השרצה" הייתה סדרה של סיפורים צדדיים שנכתבו בסוף חוברות מספר 659, 660, 665-662 של The Amazing Spider-Man. סיפורים אלה מספרים על הניסיונות שערך התן שהובילו לאירועי "אי העכביש". סיפורים אלה אוגדו יחדיו לחוברת בהדפסה מחודשת בשם The Amazing Spider-Man: Infested, שפורסם ב-31 באוגוסט 2011.
פרולוג - האחד והיחיד
פרולוג הסיפור משרטט את חייו של פיטר פארקר עם תחילת אירועי "אי העכביש". הוא משקיע את זמנו בעבודה במעבדות הורייזן וכספיידרמן הוא מנטרל ללא כל מאמץ שוד שמבצע הידרו-מן וגם עוצר שוד רגיל. לבסוף, הוא עורך ביקור אצל שאנג צ'י, המנטור שלו לאמנויות לחימה, אשר מלמד אותו את "דרכי העכביש" (כפי שנראה במהדורת יום קומיקס חינם של The Amazing Spider-Man). מאדאם ווב בעלת כוחות החיזוי מזהירה אותו מפני העתיד לבוא, אך ספיידרמן מבטל את דבריה באומרו שמדובר בשטויות. בינתיים, התן מגייס פושעים בעלי כוחות עכביש לפרויקט שלו, כשביניהם נמנה קיין - אשר עבר מוטציה ונקרא כעת טרנטולה. ברשותו של התן מעבדה סודית שבתוכה נמצאים שיבוטים של מיילס וורן. מתגלה כי מאחורי פעולותיו של התן עומדת תורמת מסתורית הנקראת מלכת העכבישים.
חלק ראשון - ספיידרמנהטן המדהימה
חברתו של פארקר, קרלי קופר, מגלה לו שיש לה כוחות עכביש. השניים צופים במבזק חדשות שמתאר כיצד מאות מתושבי ניו יורק החלו לפתח כוחות עכביש דומים. מסתבר שהתן עומד מאחורי התקרית, לאחר שאסף מספר פושעים בעלי כוחות עכביש ונתן להם תלבושות בסטייל של ספיידרמן. האוונג'רס מנסים להגן על העיר מפני התקפתם.
חלק שלישי - ארכנוטופיה
מעבדות הורייזן עובדים עם מיסטר פנטסטיק כדי למצוא תרופה לאנשי העכביש בזמן שהאוונג'רס ושאר גיבורי העל מנסים לשמור על בידודו של אי מנהטן. במעבדה נטושה באוניברסיטת אמפייר סטייט, פארקר וקרלי מותקפים בידי צ'אנס, סקורצ'ר והארנב הלבן בעלי כוחות העכביש. כשהארנב הלבן מתקיף את קרלי, פארקר משתמש במהלכים אותם למד משאנג-צ'י כדי להביס את הפושעים. קרלי לוקחת אותם לתחנת המשטרה ואומרת לפארקר שהיא רוצה לשוחח איתו ועם ספיידרמן, למורת רוחו. התן עוקב אחריהם ואומר לטרנטולה ללמוד את מהלכי הקרב מההקלטות מאחר שהוא ייבחן עד מהרה.
חלק רביעי - עכבישים, עכבישים בכל מקום
מרי ג'יין ווטסון מתחמקת מהאזרחים אשר נהפכו ליצורים עכבישאים. בעוד ספיידרמן מנסה להעביר את קרלי שעבר מוטציה לידיו של מיסטר פנטסטיק, יצורים עכבישאים נוספים מתחילים להופיע, מה שמקשה עליו להבין מי מהם היא קרלי. ג'יימסון משתנה ליצור עכבישאי ומביס קוטל עכביש, ומלכת העכבישים משתמשת בקור החיים כדי להשתלט על היצורים העכבישאים. גם מרי ג'יין מתחילה לפתח כוחות עכביש, ומאדאם ווב מאבדת את יכולות החיזוי שלה.
חלק חמישי - תקווה חדשה
בניגוד לעצתו של התן, ריד ריצ'רדס ומעבדות הורייזן מצליחים לפתח נסיוב מהנוגדנים הסימביוטים שבדמו של אנטי-ונום, מה שמחסל את וירוס העכביש והמוטציות עוברות רגרסיה. מלכת העכבישים שולחת את טרנטולה לפרוץ למעבדתו של פארקר, אולם פיטר מגלה זאת ועוצר את טרנטולה מלהרעיל את הנסיוב. טרנטולה מתגבר על פארקר משום שהוא עדיין מחזיק בכוח על-אנושי ובחוש עכביש מתפקד. ריצ'רדס מגלה למעבדות הורייזן כיצד ספיידרמן איבד את חוש העכביש שלו, ומדעני המעבדה יוצרים תדר מנוגד לזה של המלכה, ומשדרגים את חוש העכביש של פארקר לרמה מפותחת יותר (מאחר שאימוניו של שאנג-צ'י התמזגו לתוך הרפלקסים שלו). פארקר משתמש בשדרוג זה כדי להתגבר על טרנטולה ומטביע אותו בבריכת הנסיוב. טרנטולה מגיח מתוך הבריכה כשהמוטציה שלו נעלמה ותהליך ריקבון השיבוט שלו עבר רגרסיה. כעת, קיין הבריא מסיר מעליו את שאריות השפעותיה של מלכת העכבישים ומציע לפארקר את עזרתו. בינתיים, תופעת לוואי של התדר הנגדי ששומש על פארקר מאפשרת למאדאם ווב ולמלכת העכבישים להתחבר מחדש לקור החיים. מלכת העכבישים משתמשת בגרסה מתקדמת יותר של הצרחה העל-קולית שלה והורגת את התן (שהתברר כשיבוט נוסף שלו), והיא מגלה שניתנו לה הכוחות המלאים של קור החיים, מה שהופך אותה לאלת העכבישים.
חלק שישי - קרב בוס
עד שקפטן אמריקה וונום מגיעים למלכת העכבישים, היא משתמשת בכוחותיה המשודרגים כדי להתפתח ליצור עכבישי עצום בגודלו ובעל כוחות על-אנושיים גדולים לאין שיעור, השואבת את כוחותיה מכל בן אדם אשר נגוע בווירוס העכביש. מרי ג'יין מגלה שמערכת היחסים הארוכה שלה עם פיטר העניקה לה חסינות מסוימת מווירוס העכביש, והיא משתמשת בכוחותיה החדשים כדי ליצור קשר עם פיטר במעבדות הורייזן. בינתיים, פארקר מצייד את קיין בשריון העכביש אותו לבש ב"זמנים גדולים" כדי להדוף את הצרחה העל-קולית של מלכת העכבישים. קיין, מרי ג'יין וספיידרמן מצטרפים ללחימה בזמן שכל קהילת גיבורי-העל מנסה למנוע את התקדמותה של מלכת העכבישים ואת נבואתה האפוקליפטית של מאדאם ווב. בדיוק כשנדמה שספיידרמן עומד להפסיד, מרי ג'יין מזכירה לו שעד כמה שספיידרמן יכול להיות חזק, היא תמיד האמינה במוחו ובכישרונו המדעי של פיטר פארקר. פארקר משאיר מאחור את קיין להילחם יחד עם גיבורי-העל האחרים, בעוד הוא ומרי ג'יין עושים את דרכם למחוז המשטרתי כדי לגנוב את האוקטובוטים של דוקטור אוקטופוס - שאותם פארקר ממיר לצבא קטן של קוטלי עכביש, כשכל אחד מהם נושא מנה אחת של הנסיוב. בזמן שמרי ג'יין מגנה עליו באומץ רב, פארקר משתמש באנטנה של בניין אמפייר סטייט כדי לבצע רגרסיה במוטציה של רבים מתושבי העיר בו זמנית. קיין רואה זאת ומתעודד ממעשיו של ספיידרמן ומכך שמלכת העכבישים מאבדת מכוחותיה. הוא מזנק לעבר פיה של מלכת העכבישים כדי לקטול אותה ומשתמש בשריון כדי להדוף את הצרחה העל-קולית שלה ואת העוקצנים (בדומה לאלה שהיו לפארקר באירועי "האחר").
חלק שביעי - העיר הערומה
ביום למחרת, פארקר מגלה מדוקטור סטריינג' שהמחסום המנטלי שהונח עליו כדי להגן על זהותו הסודית כספיידרמן נכשל משום שהופץ וידאו ויראלי שבו נראה פארקר חושף את כוחות העכביש שלו בפומבי כדי לעודד את השימוש בהם לטובה. כתוצאה מכך, קרלי מסיקה את זהותו הסודית ומאחר שהיא התעייפה משקרים היא מאשימה אותו שהוא משתמש במסיכה בחייו האמיתיים ונפרדת ממנו. פארקר מאתר את מרי ג'יין ונותן לה את הנסיוב, אם כי היא מתנגדת לכך. השניים חולקים ביחד את אשר התרחש. היא אומרת לו להסתכל לכיוונו של בניין אמפייר סטייט, היכן שמוקרנת עליו סכימת צבעים של כחול-אדום - דרכם של תושבי העיר ניו-יורק להגיד תודה לספיידרמן על פעולותיו ההירואיות במהלך המשבר שפקד אותם.
אי העכביש: ספיידר-גירל
בעוד אניה קוראזון מנסה להבין את עברה, היא וחברה רוקי מותקפים בידי אחוות הצרעה (כת חסרת כיוון שנחשבת לאויבת עתיקת-יומין של העכבישים) שסימנה אותה כאויבת. אניה לוקחת את רוקי למקום מבטחים ומשתנה לספיידר-גירל. היא מוצאת בן-ברית לא צפוי בדמותו של ההובגובלין, שלוקח אותה לקינגפין. כשהיא שואלת את הקינגפין מדוע הוא זקוק לעזרתה, הוא מגלה לה שהוא ואנשיו מתחילים לפתח כוחות עכביש והם מסומנים כמטרה בידי אחוות הצרעה. הוא מוסר לה שמצא את מיקומו של קן הצרעה המרכזי. מאדאם ווב אומרת לספיידר-גירל שהיא חייבת לחבור אל אויבתה כאשר מנהיגת האחווה מאיימת לשחרר רעל שיהרוג את כל אלה המחזיקים בכוחות עכביש. ספיידר-גירל וארגון היד נלחמים בחיילי אחוות הצרעה כדי למנוע מהם לשחרר את הרעל. כשחיילי האחווה מתכוננים לברוח דרך האוויר, קשתי היד מפילים אותם בעזרת חץ וקשת. ספיידר-גירל מנסה להפיל את מנהיגת האחווה, אך מתעמתת מול מאדאם ווב שמזכירה לה את הנבואה. ספיידר-גירל מבינה שעליה לחבור אל מנהיגת האחווה כדי לעצור אספסוף של תושבי ניו יורק נגועים, והשתיים מצליחות לעשות זאת. הובגובלין אינו מכיר בתוצאות הקרב ומתקיף את מנהיגת האחווה. הדבר מכעיס את הקינגפין, אך ספיידר-גירל משכנעת אותו להשאיר את הובגובלין בחיים. הסיפור מסתיים כאשר הנסיוב ניתן לספיידר-גירל, אם כי עדיין נותרים לה מספר כוחות בעוד היא מתרחקת מהקינגפין בעזרת קוריה.
אי העכביש: האוונג'רס
כאשר מתחילה ההשרצה על האי מנהטן, גברת מארוול, ג'סיקה ג'ונס והוקאיי בוחנים את האנשים שמפתחים כוחות עכביש. כשג'סיקה קוראת לילדת הסנאי בשל מצבה של בתה דניאל, ילדת הסנאי מגלה שהיא פיתחה כוחות עכביש. איש הצפרדע עד לכך שטרוריסטים בעלי כוחות עכביש תוקפים את האומות המאוחדות וזוכה בסופו של דבר לאמונם ולעזרתם של גברת מארוול, ג'סיקה והוקאיי.
אי העכביש: מסווה ופגיון
כאשר מסווה ופגיון רואים פרסומת שלהם על שלטי חוצות, מסווה אומר לפגיון שכעת הם יוכלו להציע את עזרתם לכל דורש. הם פוגשים בקבוצת האוונג'רס החדשים שעושים את דרכם לפזר הפגנות של אנשים בעלי כוחות עכביש. בזמן שהם עוצרים אנשים הלבושים כספיידרמן, מסווה ופגיון נזכרים בתקופה שעבדו עבור נורמן אוסבורן בקבוצת אקס-מן האפלים. למיסטר נגטיב נאמרת נבואה שחוזה שהוא ימות מידיה של פגיון. הוא לוכד אותה ומשחית אותה בעזרת המגע הנגטיבי שלו. הדבר הופך את פגיון לגרסה אפלה של עצמה שחייבת לכלות את כל האור והחיים שסביבה. פגיון המושחתת משתמשת בכוחותיה כדי להאפיל את צ'יינהטאון לתוך האופל. טיירון מתחנן בפני מיסטר נגטיב שיציל אותה, אך במקום זאת מיסטר נגטיב משתמש במגע הנגטיבי שלו על מסווה ומשנה את כוח האופל שלו לכוחות האור של פגיון. אחרי שמסווה ופגיון מחלימים ומצילים את צ'יינהטאון, שניהם מגיעים למסקנה שעליהם להתמודד עם כוחותיהם החדשים, שהתחלפו.
אי העכביש: אויבים קטלניים
עיתונאית "הדיילי ביוגל" נורה וינטרס מאוכזבת כשהיא רואה שבטי ברנט הקדימה אותה בסיפור על אי העכביש. ללא ידיעתה, פיל יוריק מרגל אחריה משום שהוא מקנא במערכת היחסים שלה עם רנדי רוברטסון, בנו של רובי רוברטסון. הדבר גורם לפיל להפוך להובגובלין ולרדוף אחריה. בבית הקברות, התן מוצא את קיין כשהוא מגיח מתוך קברו בעקבות אירועי "הציד המבעית". הוא מצליח להמם אותו, לגרור אותו חזרה למאורתו ולהפוך אותו למפלצת עכבישית.
אי העכביש: הידיים הקטלניות של קונג-פו
מאדאם ווב אומרת לשאנג צ'י שאנשים בעלי כוחות עכביש משוטטים חופשי במנהטן. כאשר הוא רואה את איירון פיסט נלחם במתחזי העכביש ובפיטר פארקר, הוא נכנס לפעולה. הכלה של תשעת העכבישים מתחילה לתקוף ללא כל הסבר ולחטוף את חברי קבוצתה, "כלי הנשק האלמותיים". שאנג צ'י מנסה להבין את פשר חלומותיו החוזרים ונשנים, ומגלה מסילבר סייבל שהיא מצאה מספר מקומות אפשריים למאורתה של הכלה. אף על פי ששאנג צ'י מצליח להביס אותה ולשחרר את איירון פיסט, הוא מגלה שמי שעומד מאחורי הכל הוא השד איי אפאיק שמבקש ליזון מכלי הנשק האלמותיים. בעוד הוא נלחם בו, איירון פיסט משחרר את כלי הנשק האלמותיים. במהלך הקרב, שאנג צ'י עובר מוטציה לעכביש כתוצאה מההדבקה ההמונית, אך איירון פיסט משתמש בכוח הצ'י שלו כדי לרפא אותו ונחלש עקב כך. אחרי ששאנג צ'י מוודא שאיירון פיסט ושאר כלי הנשק האלמותיים התפנו בבטחה מהמקום, הוא ממוטט את מחבוא האחוזה על איי אפאיק ומנטרל אותו לחזקתם של האוונג'רס.
אי העכביש: גיבורים להשכרה
קבוצת גיבורים להשכרה נקראת לעזור במצור על האי מנהטן בדיוק כשהם חוצים את הגשר כדי לעזוב את האי. הם נלחמים נגד גנרל קוטונמאות' וגרסאות משודרגות של כנופיית פלאש כמו כמיסטרו השלישי, חתול צ'שייר, קומנצ'י, דונטרל המילטון, מיסטר פיש השני, נייטשייד וחנית.
אי העכביש: ספיידרוומן
כאשר האזרחים אשר קיבלו כוחות עכביש מתחילים להפוך ליצורים עכבישאים, ספיידרוומן נלחמת בכמה מהם בשעה שמיסטר פנטסטיק מציין בתדר התקשורת שארגון הידרה השתמש בעבר ב-DNA המושחת שלה על אלישיה מאסטרס כחלק מתוכנית סופר-חייל שלהם. הוא מבקש מספיידרוומן לחפש אחר מאסטרס.
הרק
בעלי הפאב היוונים שבו עובד הרקולס ברחו מסכנות העיר ניו יורק וחזרו ליוון, כשהם משאירים את הרקולס אחראי. הוא מתחבר לאדם מזדקן בשם א. ננסי שאוהב לספר סיפורים. הרק ננשך בידי עכביש בזמן השינה ומפתח כוחות עכביש, והוא משתמש בהם כדי להילחם בפשע. מלכת העכבישים מתגלה בפני הרק והופכת אותו לעבד שלה. היא שולחת אותו נגד קבוצת האקס-מן, שנמצאים בעיר כדי להילחם באנשי הלטאות בביוב. הם מנסים לדבר איתו בהגיון, אך הוא מתקיף אותם עם החרב של פלאוס. עקב התכונות המוטגניות של כוחותיו של ספיידרמן, הרק בעל כוחות העכביש עובר מוטציה לעכביש ענק. האקס-מן נלכדים בקור עכביש ענק ולפתע מופיעה האלה היוונית ארכנה. במקום להילחם, מתברר שארכנה נמשכת לצורתו העכבישית של הרק והאקס-מן נאלצים לצפות במתרחש. בזמן שדעתה של ארכנה מוסחת, א. ננסי פורץ למקום משכנה וגונב משם אריג מיסטי. הוא מתגלה בתור אל העכביש האפריקני אננסי, מאגד הסיפורים.
ונום
בזמן שתושבי מנהטן מתחילים לפתח כוחות עכביש, ונום נשלח ללכוד מפלצת עכבישית שנלחמת בכוכב אש ובגרביטי. ונום מצליח ללכוד את מלך העכבישים ומגלה שמדובר בסטיב רוג'רס המשועבד. ונום מתחפש למלך העכבישים כדי לאתר את מקורה של ההשרצה. המלכה והתן שולחים אותו להרוג את אנטי-ונום משום שהוא מרפא את האנשים שקיבלו כוחות עכביש, אך הממונים עליו אומרים לו לקחת את אנטי-ונום למיסטר פנטסטיק ולעזור לו לפתח תרופה. פלאש תומפסון והסימביוט נלחמים זה בזה משום שפלאש רוצה להביא אותו למיסטר פנטסטיק ואילו הסימביוט רוצה להורגו משום שבעבר דחה אותו מעליו. פלאש מנצח בקרב ולוקח אותו למיסטר פנטסטיק. בפרויקט "לידה מחדש", המדענים מצליחים לשכפל את התרופה של אנטי-ונום באמצעות דגימות מדמו, ומנסים זאת על מלך העכבישים. כשפלאש מגיע בסופו של דבר לבית החולים, בטי נותנת לו מכתב שנכתב בידי אביו המנוח לפני שיישלח שוב לשירות צבאי. הוא מתקיף את המלכה וזוכה לתגבורת מסטיב רוג'רס בהמשך. השניים נלחמים בה אך היא הופכת למפלצת ענק ובסופו של דבר היא מובסת בידי ונום, רוג'רס, ספיידרמן, קיין והאוונג'רס.
חלק ראשון - מצבים משתנים
בכוכב המלחמה אי העכביש, מלכת העכבישים משתלטת על מנהטן אחרי שהדביקה כמעט את כל האוכלוסייה בווירוס העכביש לפני שפותחה תרופה לכך. בזמן הקרב האחרון בין מלכת העכבישים והאוונג'רס המודבקים, ספיידרמן נהרג לכאורה. קבוצה קטנה של אזרחים, ביניהם הסוכן ונום, ויז'ן וספיידרוומן מקימים תנועת מחתרת בהשפעת זאב הלילה (שאישיותו המפלצתית איפשרה לו לשלוט באלטר אגו העכבישי שלו). ונום אסף מספר ממצאים ארכאולוגיים ודגימות שיכולות לשנות DNA של בן אדם. שלושת גיבורי המחתרת נופלים למלכודת של האוונג'רס כדי לשנותם למפלצות שונות: אבן החן של אדם-זאב הופך את מלך העכבישים (גרסת עכביש הומנואידי של קפטן אמריקה) לתוך אדם-זאב, הנסיוב של מורביוס הופך את קפטן מארוול לערפדה, והנסיוב של הלטאה הופך את הענק הירוק בעל כוחות העכביש ליצור לטאה. לפני שהם מצליחים לאשר ששינויי הצורה עבדו, איירון מן, איירון פיסט ושאר הגיבורים בעלי כוחות העכביש מתקיפים.
חלק שני - אתה אומר שאתה רוצה אבולוציה
הקרב נוטה לכיוון המודבקים עד אשר הגיבורים המפלצתיים מצטרפים לקרב. כשהגיבורים בורחים, איירון מן מתחיל לרדוף אחריהם אך הוא מופל ומרססים עליו את נוסחת הגובלין, מה שמנטרל את השפעתה של מלכת העכבישים עליו. סטארק - שכעת ידוע בתור איירון גובלין - נותן לפלאש את מיקום בסיסה המרכזי של המלכה - מפקדה ישנה של A.I.M. במחוז למשלוחי בשר, והגיבורים מתקיפים אותו. שם, הסוכן ונום מוצא את איש הדינוזאור וינסנט סטגרון, משנה את צורתו חזרה לצורתו הלטאית ומשחרר אותו מאחיזתה של מלכת העכבישים. לפני שהם עוזבים את הבסיס, ויז'ן מגלה את גופתו של ספיידרמן, שנשמר בהקפאה קריוגנית בידי מלכת העכבישים.
חלק שלישי - אביר גובלין בשריון נוצץ
המחתרת חוזרת לבסיסה התת-קרקעי עם ספיידרמן. בזמן שאיירון גובלין וסטגרון עובדים על קרן התחדשות, וחברי המחתרת מוצאים את עצמם בדילמה. מלכת העכבישים הראתה להם כמה מיקיריהם ואילצה אותם להחליט אם להשתמש בנסיוב עליהם או על מטרות אסטרטגיות יותר. ספיידרמן ואנטי-ונום משוכנעים בידי איירון גובלין להציל את אהוביהם, משום שאם לא יעשו זאת הם יאבדו את הצד האנושי שבהם. לאחר שחילצו את שרון קרטר, מרי ג'יין ווטסון, קרלי קופר ובטי ברנט, הן הופכות ליצורי לטאה ומובאות לבסיס. אולם, מלכת העכבישים שתלה עליהן מכשירי איתור, מה שמאפשר לצבא העכבישים למצוא אותם. איירון גובלין מקריב את חייו לאחר שהוא מתמודד עם הצבא לבדו ונותן לאחרים זמן להימלט.
חלק רביעי - עיצוב אינטליגנטי
חברי המחתרת נמלטים לחורבות אחוזת האוונג'רס. כחלק מתוכניתם להביס את מלכת העכבישים, סטגרון מאניש עצמות דינוזאור במוזיאון להיסטוריה אנושית בעזרת קרן ההתחדשות שלו, מה שמאלץ את מלכת העכבישים לשלוח כוחות תגבור. הסחת דעת זו מאפשרת לסוכן ונום ולמחתרת להתקיף את המלכה. אחרי שהסוכן ונום וקפטן אמריקה מפילים אותה, חברי המחתרת מתווכחים ביניהם אם להרוג אותה או לא. לפני שהם מסוגלים להחליט, מלכת העכבישים מתפתחת לעכביש מפלצתי.
חלק חמישי - הגראנד פינאלה
פלאש תומפסון נואש לעצור את מלכת העכבישים, והוא מתקיף אותה בפזיזות, תוך שהוא משתמש באחת מחליפותיו של ספיידרמן ממעבדות הורייזן כדי להגן על עצמו מצרחותיה העל-קוליות. פלאש נפצע באורח אנוש כתוצאה מכך, אך הסימביוט שבתוכו שורד מספיק זמן בשביל לתפוס את מלכת העכבישים ולאלץ אותה ליפול לקרקע, היכן שהדינוזאורים המואנשים של סטגרון אוכלים אותה. בעקבות מותה של המלכה, רוב בני האדם המשועבדים מקבלים חזרה את כוח הרצון שלהם, כאשר מרביתם בוחרים להישאר אנשי עכביש בשעה שאחרים מקבלים את צורתם המוטגנית החדשה. פארקר נבחר לברון החדש של האזור כולו ומציע שהמקום ייקרא "פלאש סיטי" או "תומפסונוויל" כהוקרה על הקרבתו של חברו הטוב.
גוסטבו קוורטן
גוסטבו "גוגה" קוורטן (בפורטוגזית: Gustavo "Guga" Kuerten; נולד ב-10 בספטמבר 1976) הוא טניסאי עבר ברזילאי. דורג במקום הראשון בעולם בטניס, במשך 43 שבועות (זמן מצטבר), מקום 13 בכל הזמנים (2013).
קריירה
קוורטן הצטיין כששיחק במגרש חימר.
במהלך קריירת הטניס שלו, זכה קוורטן ב-20 תארים ביחידים ו-8 תארים בזוגות, מהם 3 תארים ביחידים בטורנירי גראנד סלאם כולם באליפות צרפת הפתוחה (1997, 2000 ו-2001). נוסף על כך הוא זכה באליפות סבב המאסטרס העולמי (1999).
באולימפיאדת סידני (2000) הגיע קוורטן לשלב רבע הגמר.
בשנת 2012 זכה קוורטן להיכלל בהיכל התהילה הבינלאומי לטניס.
תסריט
תסריט הוא מתווה להפקת סרט קולנוע, תוכנית טלוויזיה או משחק וידאו. מדובר בטקסט כתוב בפורמט נתון, המתאר את הדמויות והמאורעות במהלך עלילת הסרט, התוכנית או המשחק על פי סדרם. תסריט יכול להסתמך על סיפור מקורי שחובר על ידי התסריטאי שכתב אותו, או שהוא עיבוד של יצירה קיימת כמו רומן, מחזה או סיפור קצר. ישנם סוגים רבים של תסריטים, המשמשים להפקת סרטים בכל אורך, מפרסומת או סרטון שאורכם שניות ספורות, עבור בסרט קולנוע באורך מלא וכלה בסדרה טלוויזיונית.
מבנה התסריט
תסריט מחולק לשורה של סצנות, שבכל אחת מהן כלול מספר רציף של הסצנה, סימון של מקום ההתרחשות (לדוגמה: "חוץ. יום. גינתו של יוסף" מציין סצנה המתרחשת באור יום, מחוץ לבית, בגינתו של אחד מגיבורי הסרט בשם יוסף); תיאור של מקום ההתרחשות של הסצנה; ההתרחשות (הפעולה) בסצנה עצמה; דו-שיח בין גיבורי הסרט באותה סצנה; וסימון מעבר בין הסצנה לזו שאחריה.
לרוב, מקובל כי סצנה או שורה של סצנות מצטרפות ליחידה ארוכה יותר, המתארת שלב בהתפתחות העלילה, המכונה "רצף" (Sequence). לרוב, רצפים אינם מצוינים במפורש בתוך התסריט.
תסריטי קולנוע, במיוחד כאלו המוגשים לאולפנים בהוליווד, נבחנים בעין קפדנית ביותר וחריגה מהתקן המקובל למראה התסריט תוביל בדרך כלל לפסילתם עוד לפני שנקראו. התקן המקובל מבוסס על אופן הכתיבה שהתבסס בשנות השלושים של הקלדה במכונת כתיבה, עם רווח רחב משני צדי הדף, ברווח כפול ועל צד אחד של הדף, והוא תקף גם כאשר התסריט מוקלד במחשב. ישנן תוכנות תסריטים המסייעות בהקפדה על תקן זה, כמו תוכנת דיאלוג בעברית.
התסריטים נבחנים גם על פי כלל האצבע המקובל של אורכם, כשעמוד תסריט נחשב בדרך כלל למייצג דקת סרט. מאחר שרוב סרטי הקולנוע נמשכים 90 עד 120 דקות, זהו בדרך כלל גם אורכם, בדפים, של תסריטי קולנוע.
תסריטים לסרטי טלוויזיה וסרטים תיעודיים משתמשים בתבנית שונה מתסריטי קולנוע. לרוב, חלים על כתיבתם כללים נוקשים פחות, במיוחד בסרטים דוקומנטריים שהתפתחותם קשורה גם במחקר המבוצע תוך כדי צילומי הסרט.
שלבי התסריט
כל תסריט עובר בדרך כלל מספר שלבים בדרכו לשמש בהפקת סרט.
סינופסיס
תיאור קצר בעמוד ועד חמישה עמודים של ההתרחשות בסרט כולו. מטרת הסינופסיס למשוך את תשומת לבם של קרנות או מפיקים וגופי שידור. הסינופסיס מכונה לעיתים "תסריט דוגמה" או "תסריט ספקולטיבי" (Spec script).
טריטמנט
מתווה ארוך יותר (כעשרה עמודים ועד 30 בסרט באורך מלא) ומחולק לסצנות של ההתרחשות בסרט. הטריטמנט הוא בעצם תסריט ללא דיאלוגים, אך עם הרחבה בנוגע לאופיין ורקען של הדמויות. הטריטמנט נכתב כדי להעניק לקוראים רושם מדויק יותר באשר לאופיו של התסריט המלא, וכן הזדמנות לכותב לעבוד ולשכתב את המבנה ביתר קלות.
תסריט
התסריט המלא. כשקיימים דראפטים המציינים את מספר השכתובים המשמעותיים שעבר התסריט. דראפט 5 יעיד, פחות או יותר, על חמש גרסאות שעבר אותו התסריט.
תסריט צילומים
תסריט הנעשה לפרקים, במיוחד על ידי במאי קולנוע, כדי לפרט לא רק את תיאור הסצנות והמתרחש בהן כי אם גם את האופן בו יש לצלמן. בסרטים קצרים (כמו סרטי פרסומת) ולעיתים גם בסרטים באורך מלא, מצורף לתסריט הצילומים תסריט מאויר (סטוריבורד) הכולל איורים של קטעי הצילום השונים בסרט.
עיבוד התסריט
לעיתים קרובות, עיבוד התסריט משלב הסינופסיס לשלבים הבאים מבוצע על ידי אחד או כמה אנשים, שלעיתים אינם קשורים לכותב המקורי של הסיפור (בעל "הרעיון"). במקרים אחרים, במיוחד כאשר הסרט מעובד על פי סיפור קיים, נכתב התסריט תוך כדי עיבודו מהתבנית הקודמת.
ישנם תסריטאים הנשכרים כדי לבצע כתיבה מחדש של תסריט, כאשר מפיקי הסרט סבורים כי ישנן בעיות עלילתיות או מבניות בתסריט הקיים. כתיבה מחדש כזו נפוצה בשלב ה"פיתוח" של התסריט, כאשר מבקשים להפוך טריטמנט לתסריט באורך מלא, או כאשר המפיק או האולפן סבורים כי בתסריט חסר אלמנט מסוים. לצורך אחרון זה ישנם תסריטאים מיוחדים, שתפקידם "להעשיר" תסריט קיים באמצעות שילוב רומן אהבים, תוספת קטעי פעולה, בדיחות והומור, וכן הלאה. תסריטאים אחרים עוסקים ב"הצלת" תסריטים: הפיכת תסריט שלדעת המפיקים אי אפשר להפיקו בצורתו הקיימת ויש לשנותו.
סוגי תסריטים
חלק ניכר מתסריטי הסרטים בהוליווד נכתבים על ידי "ועדת כותבים" וסובלים מהתערבות מקיפה של המפיקים והאולפנים. האחרונים, חוששים לעיתים קרובות ממבנה חריג של תסריט ומפעילים לחץ לחזור ולהשתמש במבני תסריט ובסוגות תסריט שכבר זכו להצלחה בעבר.
מסיבה זו, אפשר להתוות כמה סוגים בסיסיים של מבנה עלילתי החוזרים ברוב הסרטים המופקים בהוליווד, בסרטי טלוויזיה ובסדרות טלוויזיה. אלה משתמשים במבנים מוכרים (לדוגמה, כאלו הקיימים באגדות עם) עם פיתוחים ותוספות שוליים:
סקאצ'י
סקאצ'י (בהונגרית: Szakácsi) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
בסקאצ'י חיו מעט יהודים ובמקום קיים עדיין בית קברות יהודי.
מלכישליו אפריקני
מלכישְׂליו אפריקני (שם מדעי: Crex egregia) הוא מין עוף ממשפחת הרליתיים החי באפריקה שמדרום לסהרה, קרובו של מלכישליו חלודי.
המלכישליו האפריקני קטן מקרובו החלודי. אורכו 20–23 ס"מ ומוטת כנפיו 40–42 ס"מ. הוא בעל פלג גוף עליון וכנפיים חומות. העיניים אדומות והמקור ורוד עם קצה לבן. הראש והחזה כחלחלים-אפורים והבטן לבנה עד השת, המפוספס בשחור. הרגליים צהובות ורחבות. הוא מזכיר מאוד במראהו את רלית המים אך בעל מקור ורוד וקצר יותר וכן גופו בהיר יותר. כמו כן הוא מזכיר את המינים ברודית בליון (Porzana pusilla) וברודית אפריקנית (Aenigmatolimnas marginalis) החיים באותו אזור אך קטנים יותר.
עוף זה משוטט בערבות העשב והסוואנות באפריקה וקורא בקול צורמני מעט, שנועד להזהיר יריבים אפשריים. הוא עוף טריטוריאלי, שתוקף כל מתחרה אשר נכנס לטריטוריה שלו. הוא נפוץ מדרומה של צפון אפריקה עד לקצה דרום אפריקה וגם בכמה איים באוקיינוס האטלנטי.
הוא אוכל כל וניזון משלשולים, חלזונות ורכיכות שונות ומזחלי חרקים שונים, חגבים, נמלים, טרמיטים, חיפושיות, עכבישים וחולייתנים קטנים.
טורפיו העיקריים הם הנמר, הסרוואל, חתול בר, אנפה שחורת-ראש, נץ אפור כהה, עיט אפריקני, עיט וולברג (Hieraaetus wahlbergi) ונחשים גדולים כמו הפיתון, הקוברה ואף הבומסלנג. בעת סכנה הוא קופץ באוויר לאחור, דבר היכול להפתיע טורפים כמו יונקים או נחשים.
המלכישליו האפריקני אינו מקנן בישראל ואינו נודד אליה. בינואר שנת 2020 נצפה פרט אחד בעיר אילת. לאחר שטופל עקב תשישות ופציעה, הוא שוחרר חזרה לטבע. ב-28 בנובמבר 2022 נאסף פרט תשוש שני, גם הוא טופל ושוחרר.
משה כוגן
משה (מוישה) כוגן, ידוע גם כ מויסיי כוגן או מואיז כוגן (ברוסית: Моисей Герцевич, Коган, בגרמניה: Moissey Kogan, בצרפתית: Moïse Kogan 24 במאי 1879 אורחיי – 3 במרץ 1943 אושוויץ) היה פסל ורשם צרפתי, יהודי יליד בסרביה, אז האימפריה הרוסית. נחשב לנציג חשוב של האסכולה הנאו-קלאסית לפיסול בצרפת שלפני מלחמת העולם השנייה.
שנות ילדותו וצעירותו
הסביבה הקלאסיציסטית האודסאית על בנייניה שתוכננו במאות ה18–19 בהשפעה צרפתית והמוזיאון הארכאולוגי שבעיר יכלו להוות גרויים לנטיות האמנותיות של הצעיר.
לימודיו ופריצת הקריירה שלו בגרמניה
ב-13 במאי 1903 החל בלימודיו באקדמיה לאמנויות. למשך 3 חדשים -היה תלמידו של הפסל וילהלם פון רימאן (Wilhelm von Rümann) (1906-1850). לפרק זמן קצר למד, לפי הזמנתו של הנרי ואן דר ולדה בבית הספר לאמנויות Kunstgewerbeschule בויימאר. לאחר מכן השתלם גם בבית הספר של אובריסט ודבשיץ, שנקרא "הסדנה הלימודית - מחקרית לאמנות חופשית וישומית". בית ספר פרטי זה שם דגש על עידוד גישות אינדיבידואליות, הפשטה, השראה מן הטבע ומן החיים הפשוטים, וגם מאמנויות של עמי אפריקה, אמריקה ואוקיאניה ואמנות הילדים. במינכן פקד גם את חוגי האמנים הרוסים, ובראשם וסילי קנדינסקי ואלכסיי יאוולנסקי, שקישרו איתו יחסי ידידות. הוא ביקר גם בחוגים הספרותיים של שטפאן גאורגה וקארל וולפסקהל.
ב-1904 או 1905 ביקר כוגן לראשונה בפריז. הפסל הידוע הראשון שלו,"כאב" (Schmerz) - דמות מעוצבת בשיש של אשה שראשה זרוק לאחור ומעל כתפה השמאלית, בעוד היא נשענת על סלע מהוקצע בחספוס, עמד בסימן השפעת הרעיונות הנאו-קלאסיציסטים של אדולף פון הילדברנד, המנוגדים למגמה הנאו-בארוקית המופרזת הרווחת באימפריה הגרמנית באותה תקופה, גם בסימן השפעתו של רודן הצרפתי. בשנת 1908 כבר הציג לראשונה בסלון הסתיו בפריז וב-1909 לקח חלק בהקמת קבוצת האמנים האקספרסיוניסטים איחוד האמנים החדש (Neue Künstlervereinigung München) (NKVM) שהתארגנה סביב קנדינסקי, יאוולנסקי ואחרים. יצירותיו הוצגו במסגרת שלושה סיורי התערוכות של ארגון זה בשנים 1909–1910, 1911-1910ו 1911–1912, קודם בגלריה לאמנות מודרנית במינכן (Moderne Galerie) ואחר כך בערים אחרות בגרמניה. האספן והמצנט קרל ארנסט אוסטהאוס, שתמך בו גם מאוחר יותר, מצא לו משרת מורה בבית הספר של המוזיאון שהקים - מוזיאון פולקוואנג בעיר האגן באזור הרוהר (מאוחר יותר המוזיאון עבר לעיר אסן). אך כוגן לא נשאר שם הרבה, חזר למינכן ואחר כך נסע לפריז. חסר מנוחה, החליף האמן ללא הרף את מקומות מגוריו, התגורר זמן מה גם בשווייץ ובברלין. בבירת גרמניה, משך את תשומת לבו של היסטוריון האמנות מקס זאוארלאנדט (1934-1880), שהיה מסייע לאמנים במצוקה כלכלית. משה כוגן הציג בברלין גם אחרי שעבר לצרפת, בתערוכות של NKVM ואמני ה"הזצסיון הברלינאי". משה כוגן הצטרף לכמה ארגונים של אמנים פלסטיים, כגון "איגוד האמנים הגרמנים", "דויטשה וורקבונד" ("איגוד הגרמני לעבודה" שהוקם ב-1907) וה-"זונדרבונד" של דיסלדורף. ב-1933 נידה אותו המשטר הנאצי והטיל חרם על יצירותיו כאמן יהודי. כמה מהן הוצגו לראווה בתערוכה התעמולתית " האמנות המנוונת" במינכן בשנת 1938.
שנותיו בצרפת ובהולנד
בשנת 1910 היגר משה כוגן לצרפת, שם הושפע על ידי אמנות הפיסול של מאיול ושל רודן, שהעריכו את כישרונו. שכר סטודיו ב"לה רוש" (La Ruche) ("ההכוורת"), מעון מפורסם לאמנים ברובע החמישה-עשר. אחרי שבשנת 1925 הציג מעבודותיו בסלון הסתיו, נבחר לסגן יושב ראש הוועד לפיסול של הסלון, מינוי שהיה יוצא דופן בשביל אמן זר. בשנת 1924 הוזמן לראשונה להולנד על ידי הצייר אוטו ואן רס (1957-1884). הוא התחיל לחלק את זמנו בין צרפת ובין הולנד. חי בהולנד בין השנים 1924 - 1928 ו 1933–1936 ,הציג שם בגלריה של הרמן אודרץ' (1966-1872) ופקד את חוג האמנים שהתארח בביתו של ד"ר הנדריק ויחרסמה (1891–1969), רופא, אמן ואספן אמנות. פרט לואן רס, אחד מבאי הבית שנקשר אליו, היה הסופר, המשורר ומבקר האמנות יאן אנחלמן (1972-1900), שהקדיש לו מאמרים רבים. בהולנד היו לכוגן קשרים גם עם האספן היהודי ג'ק הכט, בעצמו מארח סלון של אמנים בביתו במנהויזן, ועם האספן ג'ון רדקר. יצר בעיקר פסלי עירום נשיים בחרס, טרקוטה, וגבס, בפורמט קטן, אף על פי שחלם תמיד ליצור גם פסלים מונומנטליים, ובדומה לברנקוש ניסה לפסל בעץ (ראה "נערות בקיפול רגליים" Kniendes Mädchen). את השרטוטים המקדימים היה מצייר בפחם, בעפרונות אדומים או בגיר.
משה כוגן נמצא תכופות במצוקה כלכלית, לפעמים מכר את פסליו ברחובות הערים, ואחרי שנות ה-1930 נעלם במידה רבה מהתודעה הציבורית. לדברי הסוכן של פיקאסו, דניאל הנרי קאהנווילר, היה עובד לאט והתקשה לסיים בזמן את העבודות שהוזמנו אצלו, דבר שפגע בפרנסתו. עם חבריו בתקופות שונות נמנו הפסל הגרמני ארנו ברקר (שהפך כעבור כמה שנים לפסל חביב על המשטר הנאצי) שהשאיר דיוקן מפוסל בטרקוטה של כוגן (1927/1928), מארק שאגאל, שיש סבורים כי סגנונו ה"כאילו נאיווי" הושפע גם על ידי כוגן, האמן היהודי-אמריקאי בן שאהן.
עם תלמידיו של משה כוגן נמנו, בין השאר: פריץ ואן האל, יאן האוורמנס, יאן מפאוט, ויל לאמרט. בהולנד היה כוגן, בדומה לאמנים רבים אחרים, חבר בארגון השמאלי של "האמנים למען הגנת הזכויות התרבותיות". בשנת 1939 מעריצי כוגן בהולנד הציגו פסלון עירום פרי יצירתו, במסגרת התערוכה "רודן ואחרים. מאה שנות פיסול צרפתי") במוזיאון סטדלייק" באמסטרדם. אחרי מותו, בשנת 1945 בתערוכה המוקדשת באמסטרדם לכבוד אמנים שהיו פעילים בהתנגדות נגד הנאציזם הוצגו גם יצירות של כוגן, אמן זר יחיד באותה תערוכה.
פרטים ביוגרפיים
משה כוגן התחתן בשנת 1913 עם ניני ביקל ונולדו לו שני ילדים: ליאנה (ילידת 1916) וז'אן (יליד 1920). הוא ביקר בבסרביה, פעמיים: ב-1914, בערב מלחמת העולם הראשונה וב-1933, הפעם תחת השלטון הרומני, כשהשתתף בתערוכה של החרב לאמנויות יפות של בסרביה. בהזדמנות זאת עשה היכרות עם הפסל המקומי אלכסנדרו פלמדיאלה. זמן רב לא היו ידועים פרטים על מותו, אם כי משנות ה-1960 היו השערות כי נספה בשואה. בשנת 2002 נמצא שמו ברשימת הטרנספורטים לאושוויץ ממחנה הריכוז בדראנסי בצרפת בשנת 1943. נעצר בפריז ב-11 בפברואר 1943 ונשלח למחנה דראנסי ומשם נשלח לאושוויץ. שם נספה ב-3 במרץ 1943.
יצירתו
כוגן התחיל את פעילותו האמנותית עם עבודות מאבני חן, מדליות ולוחיות מברונזה וכסף, אגרטלים ומאבני חן, עבודות רקמה ודפוס. בעת שהותו בגרמניה הציג לראשונה מיצירותיו באוסף האמנות הגרפית הממלכתי במינכן (Cabinet des estampes,Staatliche graphische Sammlung), לאחר מכן הציג בעיקר תבליטים מטרקוטה עם דמויות של עירום נשי במוזיאונים וגלריות נוספים - באסן, מינכן, ברמן והאלה.
אחרי שהגיע, בפריז, במגע עם הפסלים מאיול, רודן ולמברוק, עבר משה כוגן לפיסול טהור בהשפעתם של שניים הראשונים. המשיך להתעניין במיוחד בעירום הנשי וביופי הטבעי. עיצב פסלים קטנים ותבליטים בסגנון נאו-קלאסי. בהתחלה העדיף לעבוד על טרקוטה, אחר כך עבר לגבס. דגמים רבים שנועדו ליציקה בברונזה לא הגיעו למימוש, בגלל חוסר אמצעים כספיים מספיקים. בין יצירותיו הבולטות באותן השנים: "החזיונות" (Les visions), המקצב (Der Rhythmus), הקו (die Linie), התגלות האמנות המסיטית (La Révélation de l'art mystique). פסלוניו לא נושאים חתימה ותאריך ומשום כך מקשים על מיונם. הם מצטיינים בחנם העדין, בשפתם הגופנית הקלאסית, רוחנית באופיה ובעת ובעונה אחת חושנית. הם משקפים את העוצמה היצרית וסערת הרגשות של האמן. היצירה של כוגן היא אטמפורלית ואישית מאוד, ושואבת השראה מהזרמים העיקריים של אמנות הפיסול בת זמנו. (כפי שמוסבר ב"רוח חסרת מנוח והחן מבית היוצר" - Ruheloser Geist und gestaltete Anmut, דברי האוצרים של התערוכה במוזיאון קלמנס זאלס בנויס מ 4 בספטמבר 2002) אחרי התיישבותו בפריז הדמויות שעיצב היו לפחות נטורליסטיות תווי פניהן התאפיינו בפשטות כמו של מסיכה. עבודותיו התקרבו במקצת לאלו של בורדל, דרן וזדקין. ("שתי נשים עומדות" Zwei stehen Frauen, (1911), "מסיכה" (1912), ואגרטליו מ-1912) בשנת 1914 תרם כוגן תבליטים של נשים עירומות רוקדות בשביל בית החרושת לדוגמה והמשרדים שתכנן האדריכל גרופיוס. הם הוצגו בתערוכה של הוורקבונד בקלן, שהדגישה את התפקיד הציבורי של אמנות הפיסול.
בשנות ה-1920 יצר משה כוגן חיתוכי עץ (קסילוגרפיות), עבודות לינולאום ותחריטים רבים. גם עבודותיו הגרפיות מוקדשות אך ורק לדמויות נשיות. השפה החזותית זהה לזו של הפסלים. הקונטורים מעודנים וקווי הקומפוזיציה הגופנית הם לעיתים קרובות על חשבון התקינות האנטומית. האמן נמנע להדגיש את ההבעה על מנת לעקוף צורות חדות-זווית. (לדברי גרהרט זהן, בציטוט מספרו של גרהרט זהן, 1980 ע'37).
את רשמיו צייר כוגן בגיר, בצבע פחם או בעפרונות אדומים. יצירותיו של כוגן משקפות באופן בולט את חוסר היציבות המרחבית של האמן. עבד בכל אתר עם המזוודה ארוזה, מוכן לעזוב הכל. רבות מיצירותיו אבדו, אחרות נמצאות באוספים פרטיים. לפעמים, כפי שקרה באמסטרדם, מכר אותן ברחוב. יצירותיו של משה כוגן נמצאות במוזיאונים רבים, רובם בגרמניה והולנד - ביניהם סטדלייק באמסטרדם, מוזיאון להמברוק בדויסבורג, קונסטהאלה בברמן, אוסף האמנות של מוזיאון פולקוואנג באסן, הגלריה הממלכתית מוריצבורג בהאלה, מוזיאון האמנות בהמבורג, האוסף האובריך של מוזיאון לודוויג בקלן והגלריה העירונית של לנבך-האוס במינכן.
ספרים מאוירים וקטלוגים
Ernst-Barlach-Haus, Hamburg 2004, ISBN 3-9807916-9-6
שלמה זלינגר
קורות חיים
שלמה זלינגר נולד למשפחה שומרת מסורת בשצ'אקובה (אשר סופחה בהמשך ליאבוז'נו) שבפולין. הוא חונך ברוח יהודית ולמד ב"חדר" אולם את לימודיו היסודיים עשה בבית ספר עירוני פולני. בשנת 1943 נשלח יחד עם אביו מגטו כשאנוב למחנה ריכוז פאולבריך שבגרמניה. שם, לאחר שלושה חודשים, אביו נרצח והוא נשאר ילד בודד במחנה. גם את אמו ואחת משתי אחיותיו איבד בשואה.
זלינגר שרד מתשעה מחנות ריכוז אליהם נשלח: פאולבריק, גרדיץ, מרקשטאדט, פינפטייכן, גרוס-רוזן, פלוסבורג, דרזדן, לייטמריץ, וטרזיינשטט – לשם הגיע אחרי צעדת המוות השנייה מן השתיים שעבר בתקופת המחנות. ב-11 במאי 1945 הצבא הסובייטי שחרר את מחנה טרזין, רופא צבאי עבר ליד ערימת מתים והבחין בזלינגר מושלך על הערימה כשהוא עדיין בחיים, הרופא העבירו לבית החולים הצבאי שהוקם במחנה, בטיפולו המסור, הצליח להשאירו בחיים.
זלינגר החלים בגופו, אך איבד את זיכרונו: למשך שבע השנים הבאות נמחקה מזכרונו כל תקופת מחנות המוות ועימה הזוועות שעברו עליו. בשנת 1946 עלה עם אוניית המעפילים תל חי שיצאה מעיר הנמל "לה-סיוטה" שבדרום צרפת, לשם הגיע דרך הולנד, בלגיה וצרפת, יחד עם קבוצת ניצולים צעירים במשאיות חיל הבריגדה היהודית של הצבא הבריטי. אניית המעפילים נתפסה בדרכה לארץ ישראל על ידי הצבא הבריטי, נגררה לנמל חיפה וכל נוסעיה הועברו למחנה המעצר בעתלית. כאשר שוחרר, פנה למקום שנאמר לו שהוא ה"חלוצי" ביותר בארץ, קיבוץ בית הערבה בצפון ים המלח. במלחמת העצמאות השתתף במצור על סדום. קיבוץ בית הערבה נכבש ונהרס על ידי הערבים. זלינגר, יחד עם חברי הקיבוץ עלו לגליל וייסדו את קיבוץ כברי.
ב-1951 פגש בקיבוץ את רות שפירובסקי, שהגיעה לשם עם תלמידי בית הספר הריאלי בחיפה במסגרת שרות לאומי לעזרת יישובים חדשים. הם נישאו בשנת 1954. כשנה לפני כן שב אליו הזיכרון והוא החל לפסל.
בשנת 1955 זכה בפרס נורמן, מקרן אמריקה-ישראל, לפסלים צעירים, והחליט לנסוע עם אשתו ללמוד אמנות בפריס, בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות. ממורו, הפסל מרסל ז'ימון, לימד את מלאכת הפיסול בחימר, לפי מודל חי, ואת חוקי הקומפוזיציה הקלאסיים. כל אותה העת המשיך את היצירה האישית שלו בחציבה באבן בעזרת פטיש ואיזמל, אותה התחיל עוד בישראל. אמצעים לקנות אבני פיסול לא היו לו. הוא מצא אותן בשטחים המיועדים להשלכת פסולת חומרי בניין שמחוץ לפריס, שם הכיר לראשונה את אבן הגרניט, שמאז הוא מחבב במיוחד. אבן זאת שאין קשה ממנה קורנת בהוד את האור הנח עליה.
את ההכרות הראשונה עם אבן החול (Gres des vosges) עשה בסדנא של הפסל הרומני קונסטנטין ברנקוזי. פסל זה נתן לו במתנה מחצית אבן ריחיים מאבן ורודה זאת, כשי סמלי ל"העברת המשואה", ממנו אל הפסל הצעיר הממשיך את מסורת החציבה הישרה באבן.
זלינגר עובד גם בעץ, בתחילה השתמש בעיקר בגזעים קטנים המיועדים להסקה, אותם יכול היה להשיג בקלות. אחר שלוש שנות לימוד בבית הספר לאמנות אומר שלמה, שאת עיקר לימודיו עשה במוזאונים שבפריס, בעיקר בלובר, וכן בביקוריו בסדנאות פסלי התקופה כגון: אוסיפ זדקין, ז'אן ארפ, אלברטו ג'יאקומטי ויוסף קונסטנט.
לא מקרה הוא שפסלו בגרניט אפורה, "אמהות", המגלם את אשתו ואת בנו רמי, זכה בשנת 1958 בפרס מקרן שווייצרית, הוא פרס נוימן. זלינגר, שריד מחנות המוות, לא חדל ליצור חיים. פסל זה הוא כיום חלק מאוסף המוזיאון לאמנות מודרנית בפריס.
אמנם, כבר בשנת 1960, הציג המוזיאון היהודי בניו יורק שבע מעבודותיו, אך מי שחש בכישרונו הגדול הוא מישל דוברביל. בשנים 1963 עד 1965 הציג אותו בגלריה שלו בתערוכות יחיד, והמשיך להציגו אחר כך, כאשר עברה לרשותו גלריית המשפחה ברנהיים-ז'ן שבשדרות מטיניון בפריס, בשנים: 1972, 1989, 1990, 1995, 1996 וכן בשנים 2002, 2006. את ההכרה הרשמית בערך יצירתו קיבל זלינגר בשנת 1973, כאשר זכה בפרס הראשון בתחרות בינלאומית, שערך גוף ציבורי, למען הקמת אנדרטה למחנה הריכוז דראנסי שליד פריס. מחנה זה היה מקום איסוף ליהודי צרפת לפני העברתם לאושוויץ.
בשנת 1993 העניק לו הנשיא פרנסואה מיטראן בארמון האליזה את האות הממלכתי הגבוה של אביר לגיון הכבוד, על תרומתו לאמנות בצרפת. בשנת 2006 הוענקה לו דרגת קצין בלגיון הכבוד.
יצירתו
בין יצירותיו המונומנטליות:
האנדרטה הלאומית למגורשי צרפת בדרנסי, בגרניט ורודה, שנחצבה בידי האמן במשך שנתיים, נחנכה בשנת 1976. יד ללוחמי המחתרת המוצבת בלה קורנב, נחנכה בשנת 1987. בין השתים, זלינגר יוצר את ה"רקויאם ליהודי גרמניה" (1980) העומד בבוזן (Bosen), שבחבל הסאאר ואת האנדרטה לחסידי אומות העולם, בגרניט וורודה, הנמצאת ב-"יד ושם" בירושלים (1987). את היצירה המונומנטלית למקומות ציבור, החל זלינגר בשנת 1964 בפסלו "הרוח והחומר" מס' 1, הנצב בסנט אבולד שבחבל המוזל שבצרפת. אחריו יצר בשנת 1968 את ה"רוח והחומר" מס' 2, הניצב בויסמבורג בחבל הריין שבצרפת. מפסל השיש היוגוסלבי היפה "משה או ניצחון האור", שהוצב בארנצז'לובץ שבסרביה בשנת 1969, לא נותר אלא הראש; את "קרינת הנביא" הכה ופוצץ הברק.
לזלינגר יצירות רבות הנמצאות במקומות ציבוריים, בהם הפסל "מלחמת השוורים" (1974) המוצב במקום זירות לוחמת השוורים שבבוסקאט (Bouscat), ליד העיר בורדו, ו"ריקוד", שהוא מכלול של 35 גינות מפוסלות משנת 1982, בשטח של 3600 מ"ר, הנמצא במישור הנמוך שברחבת שרל-דה-גול בלה דפנס (La Defense), ליד פריס. קבוצה של 13 פסלים של זלינגר מוצבות במוזאון הפתוח של גן התעשייה של תל-חי (1991). קבוצה זו מהווה חלק מ-24 פסלי גרניט ובזלת שנקנו על ידי המוזיאון הפתוח של תפן שבגליל. חלק מפסלים אלה ניצב בעומר ליד באר שבע, בלבון שבגליל, וכן בתל אביב, בבית התעשיינים.
מאז 1998, נצב הפסל "אליהו הנביא" בגרניט וורודה על הר הכרמל שבמרומי חיפה.
בין יצירותיו, כ-48 מונומנטים המוצבים במקומות ציבוריים, ובכללן חמש אנדרטות לזכר השואה ולתנועות המחתרת. היצירה הגרפית של זלינגר מונה אלפים רבים של רישומים, מהם בדיו סינית ומהם בפחם. אם בחלקם, רשומים אלה מספרים על ניסיון חייו במחנות המוות, הרי שברובם הם שיר הלל לחיים. יצירותיו הוצגו בלמעלה מ-40 מוזאונים וגלריות ברחבי העולם.
מדברי האומן
"שותפי ליצירה הם החומר והאור. לכל אבן האופי המיוחד לה, שאני חייב להתחשב בו. אני מסתכל באבן ומתבונן בה ארוכות, על מנת לפענח ולגלות את הפסל החבוי בה. תפקידי כפסל הוא לפתוח בה חלונות, שקעים ונקרות כדי לאפשר לקרני האור לחדור לתוכה. כי סוד הפיסול אינו אלא המעבר מן האור אל הצל. בעבודתי בעץ אינני חדל מלהיות שוב ושוב מופתע מיכולתו של המבנה הפנימי של העץ, בגידיו, בכווני סיביו ובהסתעפויותיו, להשתתף ביצירה שלי באופן עצמאי, שאינו תלוי בי. אני חוצב ישירות בחומר, ללא הכנה מוקדמת, לא ברשום ולא בדגם. כלי העבודה שלי הם הפטיש האיזמל ושתי ידי. מעולם לא מצאתי לי כלים יותר אמינים ויותר מדויקים, דרכם אוכל להעביר לחומר, את הרהורי לבי ואת רגשותיי העוברים בי בעת היצירה. מעולם לא השתמשתי במכשור מכני. המכונה מהירה מדי לקצב מחשבתי, עצמאית ומהווה חיץ ביני לבין החומר. המכונה טובה לייצור אך לא ליצירה.
הצמאון הבלתי רווי שבי לחופש, המלווה אותי מאז תקופת מחנות המוות, מוצא גם הוא הד ביצירתי ומתבטא בחפוש המתמיד שלי לאור. החציבה הישירה בעץ ובאבן, כמוה כפעולת האסיר השואף להשתחרר וחוצב לו מנהרה דרכה יצא לאור. הוא מאמין שימצא את החופש בסוף הדרך כאשר ישלים את עבודת החפירה, אך לא כזאת המציאות: כשם שלא היה חפשי לפני שהחל לחפור, כך לא יהיה חפשי גם כשיצא לאור. החופש שלי הוא בפעולת החציבה. השחרור שלי בעצם העבודה.
כאשר סיימתי פסל, אני מיד מתחיל אחר. מעולם לא חיפשתי נושא, מעולם לא חסרה לי השראה."
ביבליוגרפיה
הוצאת Ferre. פריס 1998. ISBN 2-905556-13-17 Somogy Art Edition. Paris. ISBN 2-85056-861-9, Bilingual: English - French
ז'יל וג'ים
זִ'יל וגִ'ים (צרפתית: Jules et Jim) הוא סרט צרפתי שחור-לבן משנת 1962 בבימויו של פרנסואה טריפו. הסרט מבוסס על רומן סמי-אוטוביוגרפי מאת אנרי-פייר רושה, ומזוהה עם סרטי הגל החדש הצרפתי.
הספר הגיע לידיו של טריפו במקרה במהלך שנות ה-50, בעת ששוטט בחנות למכירת ספרים משומשים בפריז. מאוחר יותר התיידד טריפו עם רושה הקשיש, וזה נתן את הסכמתו לבקשתו של הבמאי הצעיר לעבד את הספר לתסריט.
עלילה
הסרט מתרחש במהלך תקופה של כעשרים שנה, משלהי הבל אפוק ועד לשנות ה-30 של המאה ה-20, בחלקים שונים של צרפת, אוסטריה וגרמניה. ז'יל (אוסקר ורנר) הוא כתב ביישן מאוסטריה שרוקם חברות עם ג'ים (אנרי סר), המוחצן והמשוחרר. יחד הם נהנים מסגנון חיים בוהמייני וחולקים את אהבתם הרבה לאמנות על צורותיה השונות. בתחילת הסרט, בעת צפייה במצגת שקופיות, נגלה בפניהם מאחת השקופיות פסל של אלה ולה חיוך שלו מאין כמוהו המהלך קסם על שניהם.
בתחילת דרכם יחד פוגשים ז'יל וג'ים מספר נשים, עד שיום אחד הם פוגשים בקתרין (ז'אן מורו) המיוחדת והקפריזית, בעלת הנפש החופשית והמקבילה האנושית לפסל האלה עם החיוך האולטימטיבי. בין קתרין וז'יל מתפתחת מערכת יחסים, אך עד מהרה שני הבחורים כאחד נלכדים תחת קסמיה ומושפעים עמוקות מנוכחותה ומגישתה השונה והמעניינת לחיים. ימים ספורים לפני תחילתה של מלחמת העולם הראשונה נוסעים קתרין וז'יל לאוסטריה על מנת להינשא שם. עם פתיחת המלחמה נקראים הגברים לחזית של צבאות ארצותיהם הנלחמים זה נגד זה, ומוצאים עצמם נלחמים תחת החשש הנורא שמא יהרגו איש את רעהו. קונפליקט זה מלווה אותם לאורך כל המלחמה.
עם תום המלחמה מגיע ג'ים לביקור אצל קתרין וז'יל באוסטריה, וזמן קצר לאחר מכן עובר לגור איתם. לקתרין וז'יל יש ילדה קטנה, סבין, שנולדה במהלך המלחמה, ועם זאת הנישואים שלהם כושלים והם אינם מאושרים יחד; במרבית הזמן מענה קתרין את ז'יל ומנסה להעניש אותו על ידי ניהול רומנים מהצד, חלקם קצרים וחלקם רציניים יותר. היא אף מספרת לג'ים כי עזבה בעבר את ז'יל והילדה לתקופה של חצי שנה. קתרין מפלרטטת עם ג'ים, שמאז ומתמיד הופנט ממנה, עד שלבסוף היא מפתה אותו והשניים מחליטים כי בדעתם להינשא. בייאושו לא לאבד את קתרין לחלוטין מסכים ז'יל לנישואים ונותן להם את ברכתו, על-מנת שיוכל לבקר אותם בעתיד ולהמשיך לראות את קתרין. לזמן מה ממשיכים הארבעה לגור יחדיו באושר באותו בית כפרי באוסטריה, אבל כאשר מתברר שג'ים וקתרין אינם יכולים להביא ילדים יחדיו, צץ ועולה ביחסים ביניהם מתח, המערער את היציבות ששררה לכאורה בבית. בעקבות זאת עוזב ג'ים את קתרין וחוזר לפריז. הם ממשיכים להתכתב במשך תקופה מסוימת, שבסופה מחליטה קתרין לסיים את היחסים.
זמן מה לאחר מכן נתקל ג'ים במקרה בז'יל בפריז, ומגלה כי ז'יל וקתרין שבו בינתיים לצרפת. קתרין מנסה לפתות את ג'ים פעם נוספת, אך הוא דוחה את ניסיונותיה בטענה שהוא הולך לשאת לאישה את ז'ילברט, שעמה הוא מנהל מערכת יחסים לסירוגין כבר שנים רבות. מטורפת מקנאה ומכעס, שולפת קתרין אקדח ומאיימת על ג'ים, שנאבק בה ומצליח להשתחרר ולהימלט. כעבור זמן מה הוא שוב פוגש במקרה בקתרין וז'יל בבית קולנוע מפורסם ביותר בתקופה ההיא: הסטודיו דז אירזילין (Studio des Ursulines).