cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי החוץ של קוריאה הצפונית
שוודיה
שוודיה הייתה המדינה המערבית הראשונה שפתחה שגרירות בקוריאה הצפונית. השגרירות ממוקמת בפיונגיאנג, והממשלה הצפון קוריאנית טוענת ש"השגרירות השוודית משמשת כקונסוליה זמנית להגנה על האינטרסים האמריקאים, הפיניים, האוסטרליים והקנדים בקוריאה הצפונית".
רצח העם של בני האיסק
מלחמת אתיופיה–סומליה
התבוסה במלחמה עם אתיופיה הורגשה בכל סומליה. עם זאת, צפון סומליה (אזור מגוריהם של בני האיסק), חווה את רוב ההרס הפיזי והאנושי בשל קרבתו הגאוגרפית ללחימה. התבוסה במלחמת אתיופיה–סומליה גרמה לכ-1.3 מיליון פליטים אתיופים ממוצא סומלי (הידועים כפליטי אוגדן) לחצות את הגבול לסומליה, כאשר יותר ממחציתם של אותם פליטים מאתיופיה התיישבו בשטחי בני האיסק בצפון, וגרמו לקשיים כלכליים וחברתיים באזור. משטרו של בארה ניצל את מצבם הרעוע של פליטים אלו, שהיוו כרבע מתושבי סומליה, כנגד בני האיסק.
בארה חימש את פליטי אוגדן, ובכך יצר צבא בלתי סדיר שפעל בתוך שטחי בני האיסק. בארה הבטיח את נאמנותם של פליטי אוגדן באמצעות יחס מועדף והגנה מיוחדת, אשר באו על חשבון בני האיסק. בד בבד, המשטר דיכא בכוח את בני האיסק באמצעות הצבא הסומלי, יחד עם מיליציות שהורכבו מפליטי אוגדן. דיכוי זה, בא לידי ביטוי ברצח המוני של אזרחים, אונס נשים, ביזה ומעשי זוועה נוספים.
יחסי החוץ של קוריאה הצפונית
שווייץ
שווייץ היא חברה פעילה בוועדת הפיקוח על האומות המאוחדות (NNSC), ארגון בינלאומי למניעת מעשי איבה בחצי האי הקוריאני. שווייץ מנהלת דיאלוג פוליטי שוטף עם קוריאה הצפונית, כשהמפגש האחרון התקיים באוקטובר 2011. לקוריאה הצפונית יש גם שגרירות בברן וגם משלחת קבועה בז'נבה. שגרירות שווייץ בבייג'ינג פועלת גם כשגרירות שווייץ בפיונגיאנג שבקוריאה הצפונית, אך לשווייץ יש גם משרד קבוע לפיתוח ושיתוף פעולה בקוריאה הצפונית, האחראי לסיוע הומניטארי במדינה.
שיתוף הפעולה בתחום החינוך נשמר, אך האינטרס של קוריאה הצפונית לעבוד קרוב יותר עם חברות שווייצריות נעצר מאז מאי 2016, כאשר הממשלה השווייצרית הציעה "סנקציות חמורות יותר" כדי להאט את תפוצת הגרעין של קוריאה הצפונית. בעקבות הניסוי הגרעיני שערכה קוריאה הצפונית ב-3 בספטמבר 2017 הדגישו חבר המועצה השווייצרית והנשיא דוריס לויטהרד את הצורך במשא ומתן מחודש, והציעו שירותי גישור רלוונטיים בין ארצות הברית לקוריאה הצפונית.
רצח העם של בני האיסק
רצח העם
לאחר המלחמה, סומליה נותרה במשבר פנימי עמוק ונוצרו בה קבוצות אופוזיציה שונות. בני האיסק עמדו בראש קבוצות אלו, אשר התנגדו לשלטון הסומלי. כתוצאה מכך, משטרו של בארה ראה בבני האיסק כאיום על שלטונו. בשל כך בשנת 1988 הורה בארה על התקפת שטחי בני האיסק. הצבא הסומלי בפיקודו של הגנרל מוחמד סעיד הרסי הפציץ והפגיז את שלושת הערים הגדולות בצפון סומליה, בהן חיו בני שבט איסק: הארגיישה, ברברה ובאורו. הצבא הסומלי יחד עם המליציות תקפו כפרים ואזורים נוספים בהם חיו בני האיסק. המעשים כללו הטמנת מוקשים, שריפת צריפים ומעצרים המוניים. כוחות צבאיים קרקעיים חיסלו את הנמלטים מהערים ולאחר שהערים הוחרבו כליל נכנסו להשלים את המלאכה בהרג ישיר, מותירים אחריהם גופות רבות אשר נטמנו בקברי אחים.
יחסי החוץ של קוריאה הצפונית
הרשות הפלסטינית
קוריאה הצפונית מכירה ברשות הפלסטינית מאז 1966, ותומכת באש"ף. מעבר לכך, קוריאה הצפונית רואה מזה זמן רב את ישראל "מדינת בובה אימפריאליסטית" ומכירה בריבונותה של הרשות הפלסטינית בכל השטח המוחזק על ידי ישראל, למעט רמת הגולן, אותה היא מחשיבה כטריטוריה סורית. לאחר נפילתה של ברית המועצות, קוריאה הצפונית החלה יותר להתעסק בסכסוך הישראלי-פלסטיני ועברה מהתעלמות מוחלטת מהסכסוך להתערבות ולגישה מעשית. במהלך מבצע עופרת יצוקה, גינתה קוריאה הצפונית בחריפות את פעולות ישראל, כאשר דובר משרד החוץ של קוריאה הצפונית גינה את הריגתם של אזרחים לא חמושים וכינה את ישראל כמבצעת "פשעים נגד האנושות". מאוחר יותר, בעצרת הכללית של האו"ם, נציג קוריאה הצפונית, סון סון הו, אמר כי "קוריאה הצפונית תומכת באופן מלא במאבקם של הפלסטינים לגרש את התוקפים הישראלים משטחם ולהשיב לעצמם את זכותם להגדרה עצמית". ב-2010 בתקופת המשט לעזה, משרד החוץ של קוריאה הצפונית כינה את ההתקפה "פשע נגד האנושות שנעשה בהנחיית ארצות הברית", כאשר גם קוריאה הצפונית הביעה תמיכה מלאה בהגדרה העצמית של הערבים והפלסטינים. במהלך העימות בין ישראל לרצועת עזה, פרסם משרד החוץ הצפון קוריאני הודעה שכותרתה: "אנו מגנים במרירות את הרציחות האכזריות של ישראל על פלסטינים רבים חסרי הגנה באמצעות התקפות צבאיות חסרות הבחנה על אזורי מגורים שלווים בפלסטין, שכן הם פשעים בלתי נסבלים נגד האנושות".
רצח העם של בני האיסק
רצח העם
בהמשך, הצבא החל להצעיד את בני האיסק במדבר לכיוון אתיופיה. רבבות מבני האיסק מתו מרעב וצמא בדרך. העיר הראגיישה שמנתה לפני התקיפה 350,000 בני אדם ננטשה כליל. אזור מחייתם של בני האיסק נבזז, העדרים נלקחו, החקלאות נהרסה ומוקשים פוזרו בכל מקום. לפי הערכות שונות נהרגו במשך פחות משנה יותר מ־100 אלף בני האיסק. יותר מחצי מיליון בני האיסק נמלטו לאתיופיה, כחצי מיליון נוספים איבדו את בתיהם והפכו לפליטים בצפון המדינה. ברוס ג'נטלסון, לשעבר מנהל בית הספר למדיניות ציבורית בסטנפורד, תיאר את הטבח בבני האיסק באופן הבא:.
יחסי החוץ של קוריאה הצפונית
ארגונים בינלאומיים
קוריאה הצפונית חברה בארגונים הבינלאומיים הבאים:
רצח העם של בני האיסק
לאחר הרצח
בשנת 1989, לאחר לחץ בינלאומי רב וככל שפורסמו ממדי הטבח, ארצות הברית הפחיתה את תמיכתה בממשלת סומליה ואת חימושה. בשנת 1990 נפל שלטונו של בארה אשר ברח לניגריה. לאחר בריחתו של בארה, פרצה בסומליה מלחמת אזרחים אשר נמשכת עד היום. מאות אלפי בני האיסק חזרו לצפון סומליה והכריזו על עצמאותה של מדינת סומלילנד, חבל ארץ בגודל של כשליש מסומליה. סומלילנד מתפקדת כמדינה עם בחירות דמוקרטיות, מטבע ומוסדות שלטון הנמצאים בעיר הבירה הרגאיישה, אולם היא לא זכתה להכרה רשמית של אף מדינה בעולם.
עולם התנועה (אפקוט)
עולם התנועה (באנגלית: World of Motion) היה מתקן בפארק השעשועים אפקוט בדיסניוורלד שבפלורידה שבפעל בין ה-1 באוקטובר 1982 וה-2 בינואר 1996. המתקן מומן על ידי חברת ג'נרל מוטורס ונפתח עם הקמת הפארק. בשנת 1996 נסגר המתקן והוחלף במתקן טסט טרק החדשני.
תיאור המתקן
המבקרים במתקן עלו על כלי הרכב שפעלו בשיטת אומנימובר ונלקחו דרך סצנות מההיסטוריה של התחבורה שהוצגו באמצעות בובות אודיו אנימטרוניקס. הסצנות השונות הוצגו בהומור רב וכללו, בין היתר, המצאת הגלגל, תוכניותיו של לאונרדו דה וינצ'י ליצרת מכונות תעופה, כריסטופר קולומבוס המפליג לגילוי אמריקה, ופקקי התנועה הראשונים.
And Close As This
And Close As This הוא אלבום משנת 1986 של היוצר הבריטי פיטר האמיל.
למרות שהדבר לא הובן בזמנו, אלבום זה מבשר על דרכו הנוכחית של האמיל: ריבוי שירים אישיים מאוד, בליווי גיטרה אקוסטית או פסנתר, עם שימוש בכלי MIDI להעמקת הצליל. שילוב זה יוצר באלבום זה ורבים ממשיכיו צליל שקרוב לצליל של הופעה חיה, או אף של ביצוע פרונטלי ואישי.
שירי האלבום הוקלטו בביצוע בודד. כלומר, האמיל לא שר ולא ניגן שיר יותר מפעם אחת בודדת.
משה בן-שבת אמזאלג
פרופ' משה בן-שבת אמזאלג (בפורטוגזית: Moisés Bensabat Amzalak; 4 באוקטובר 1892 - 6 ביוני 1978) היה כלכלן יהודי-פורטוגזי מפורסם אשר עמד בראש האקדמיה למדעים של פורטוגל וכיהן למשך 52 שנה כנשיא הקהילה היהודית במדינה. נחשב לאחד מגדולי הכלכלנים הפורטוגזים בעת החדשה ולאחד מהבולטים שבבני הקהילה היהודית המתחדשת של פורטוגל. מלבד מחקריו בכלכלה, עסק גם בחקר שפות שמיות, יהדות ספרד בימי הביניים ותרבות עברית. היה העורך הראשי של כתבי עת אקדמאים בנושאי כלכלה ומזרחנות וכן של העיתון היומי הפורטוגזי הפופולרי "או סקולו".
קורות חיים
אמזאלג נחשב לאחד מגדולי הכלכלנים הפורטוגזים בעת החדשה ועזר לנסח רבים מהחוקים הפיננסים של המדינה. קורפוס כתביו מונה עשרות ספרים ולמעלה מ-300 פריטים ביבליוגרפים בנוסף למאות מאמרים עיתונאיים. הוא זכה להכרה אקדמאית גם מחוץ לתחומי פורטוגל, וקיבל במהלך חייו תואר דוקטור לשם כבוד מ-12 אוניברסיטאות, כולל אוניברסיטת פריז, שטרסבורג, בורדו, פואטייה, אלג'יר ועוד. מלבד זאת היה מרצה-אורח באוניברסיטאות רבות, לרבות אוניברסיטת אוקספורד והאוניברסיטה העברית.
אמזאלג היה דמות ציבורית בולטת בפורטוגל. כיהן כחבר באקדמיה למדעים של פורטוגל ובהמשך גם עמד בראשה. שימש כנשיא לשכת המסחר של פורטוגל, חבר במועצה להשכלה גבוהה, ראש הוועדה לקבלת דיפלומטים לשירות החוץ, נואם מוכר מעל במות שונות ויועץ כלכלי לממשלת פורטוגל. אמזאלג כיהן גם כעורך הראשי של העיתון הפורטוגזי היומי "או סקולו" (O Século), אחד העיתונים הנפוצים בפורטוגל באותה תקופה.
אמזאלג נודע כתומך גדול של ליברליזם כלכלי. עקב עמדתו זו, הוא ראה תחילה בעליית הנאצים לשלטון בגרמניה בשנות ה-30 כמשקל-נגד חיובי להתפשטות הקומוניזם באירופה, וזאת הייתה גם עמדת עיתונו "או סקולו". הוא אף קיבל בשנת 1935 מדליה משגריר גרמניה בליסבון על הצגת עמדות אלו. אולם בהמשך הבין את כוונות הנאצים, ובזמן מלחמת העולם השנייה עצמה אף השפיע על שליט פורטוגל אנטוניו סלזר להעניק מקלט לקבוצות של פליטים יהודים משאר אירופה כדי להצילם מהשואה, ואכן, עשרות אלפי יהודים ניצלו בצורה זאת והגיעו לפורטוגל במהלך מלחמת העולם השנייה.
תחומי כתיבתו כללו גם התעניינות רחבה יותר בספרות, כולל הספרות הצרפתית, אנגלית, ספרדית, עברית וערבית. בכל שפות אלו אמזאלג שלט היטב, ומעל דפי עיתונו א-סקולו הוא פרסם טור קבוע של ביקורת ספרות משפות שונות. התעניין גם במוזיקה ופרסם מספר ספרים קצרים על הנושא כגון ספרו "המוזיקה של שופן: ציונים אמנותיים" (1913).
במהלך חייו הוא זכה להוקרה ממספר ממשלות אירופאיות כולל אות הכבוד "הקרדון הגדול" של פורטוגל, צלב לגיון הכבוד של ממשלת צרפת, "קצין גבוה של אולב הקדוש" מממשלת נורווגיה, "קצין גבוה פולוניס ריסטיטוט" מממשלת פולין ועוד.
אמזאלג נפטר ב-6 ביוני 1972, בגיל 86. הוא מונצח בפורטוגל בדרכים שונות, כולל רחוב על שמו בעיר ליסבון. אמזאלג בחר להקבר בחלק מוזנח בשולי בית העלמין היהודי של ליסבון, לאות הזדהות עם אישה, בת לצאצאי אנוסים, שמספר שנים קודם לכן סורבה על ידי ראש חברת קדישא המקומית להקבר בבית העלמין היהודי, אלא נטמנה בקצהו, עם המתאבדים וחסרי הזהות. כפי שכותב הרב אליהו בירנבוים:
מייק גודווין
מייקל ויין גודווין (באנגלית: Michael Wayne Godwin; נולד ב־26 באוקטובר 1956) הוא עורך דין וסופר אמריקאי. הוא היה יועץ הצוות הראשון של קרן החזית האלקטרונית (EFF), והוא יצר את פתגם האינטרנט ההומוריסטי חוק גודווין ואת הרעיון של מם אינטרנטי, כפי שדווח בגיליון אוקטובר 1994 של הירחון Wired. מיולי 2007 עד אוקטובר 2010, הוא היה יועץ כללי של קרן ויקימדיה. במרץ 2011 הוא נבחר להנהלת יוזמת הקוד הפתוח. גודווין משמש כעורך תורם של מגזין ריזן מאז 1994. באפריל 2019, הוא נבחר להנהלת איגוד האינטרנט העולמי. בין השנים 2015 ל-2020 היה יועץ כללי ומנהל מדיניות חדשנות במכון R סטריט. באוגוסט 2020, הוא וקבוצת עורכי הדין בלאקסטון הגישו תביעה נגד ממשל טראמפ בשם עובדי טיקטוק, ועבדו שם בין יוני 2021 ליוני 2022. מאז אוקטובר 2022, הוא עובד כמנהל המדיניות והפרטיות בחברת אנונים.
חיים מוקדמים וחינוך
גודווין למד בבית הספר התיכון לאמאר ביוסטון. ב-1980 סיים את לימודיו באוניברסיטת טקסס באוסטין עם תואר ראשון באמנויות בתוכנית מצטיינים של האוניברסיטה (Plan II Honors). מאוחר יותר למד גודווין בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת טקסס וסיים את לימודיו עם תואר ג'וריס דוקטור ב-1990. בזמן לימודי המשפטים, גודווין היה העורך של עיתון הסטודנטים 'דה דיילי טקסן' מ-1988 עד 1989.
בסמסטר האחרון שלו בבית הספר למשפטים, בתחילת 1990, גודווין, שהכיר את סטיב ג'קסון דרך קהילת מערכת לוח המודעות של אוסטין, עזר לפרסם את הפשיטה של השירות החשאי על משחקי סטיב ג'קסון. מעורבותו בפרשה זו מתועדת מאוחר יותר בספר העיון The Hacker Crackdown: Law and Disorder on the Electronic Frontier (1992) מאת ברוס סטרלינג.
בשנת 2017, הוא התחתן עם מנהלת הליסינג של בתי המלון, סיהנגום, ג'סי צ'ס. לפי הארגון הפוליטי פוליטיקו, השניים הכירו בקמבודיה ב-2015, כאשר גודווין נסע לעזור לפעילים לנסח "מגילת זכויות אינטרנט", והם נפגשו במרכז העסקים של המלון שבו עבדה.
קריירה
מעורבותו המוקדמת של גודווין בפרשת משחקי סטיב ג'קסון הובילה לכך שהוא התקבל לעבודה בקרן החזית האלקטרונית (EFF) בנובמבר 1990, כשהארגון היה עוד בראשיתו. זמן קצר לאחר מכן, כעורך הדין הפנימי הראשון של EFF, הוא פיקח על החסות שלה בתיק משחקי סטיב ג'אקסון בע"מ נגד השירות החשאי של ארצות הברית, משחקי סטיב ג'אקסון זכו בתיק בשנת 1993.
כעורך דין של EFF, גודווין היה אחד מעורכי הגיליון של התובעים בתיק המערער על חוק הגינות התקשורת ב-1996. בית המשפט העליון הכריע בתיק עבור התובעים בנימוק של התיקון הראשון לחוקה בשנת 1997. עבודתו של גודווין בתיק זה ובתיקים נוספים הנוגעים בתיקון הראשון לחוקה בשנות ה-90 מתועדת בספרו Cyber Rights: Defending Free Speech in the Digital Age (1998), שהוצא מחדש במהדורה מתוקנת ומורחבת על ידי הוצאת MIT ב-2003.
גודווין שימש גם כעורך דין צוות ועמית מדיניות מטעם המרכז לדמוקרטיה וטכנולוגיה, כתב ראשי בעיתון IP Worldwide, מפרסם בחברת המדיה American Lawyer Media ובעל טור במגזין The American Lawyer. הוא עורך תורם במגזין ריזן, שם פרסם ראיונות של מספר סופרי מדע בדיוני.
מ-2003 עד 2005, גודווין היה עורך דין צוות ואחר כך מנהל משפטי של Public Knowledge, סנגוריה ללא מטרות הרווח שבסיסה בוושינגטון, העוסקת בדיני קניין רוחני. גודווין עבד על מדיניות זכויות יוצרים וטכנולוגיה, כולל הקשר בין ניהול זכויות דיגיטליות לחוק זכויות היוצרים האמריקאי. בעודו ב-Public Knowledge, הוא פיקח על התדיינות שערערה בהצלחה את תקנת דגל השידור של רשות התקשורת הפדרלית שהטילה הגבלות ניהול זכויות דיגיטלי על הטלוויזיה. מאוקטובר 2005 עד אפריל 2007, גודווין היה עמית מחקר באוניברסיטת ייל, מילא תפקידים כפולים בפרויקט חברת המידע (ISP) בבית הספר למשפטים של ייל ובמחלקת הפרטיות של הפקולטה למדעי המחשב של ייל ובמחלקת הפרטיות, הזכויות והחובות בפרויקט טכנולוגיות של הערכת מידע (PORTIA). גודווין היה היועץ המשפטי של קרן ויקימדיה מ-3 ביולי 2007, עד 22 באוקטובר 2010. בהתייחסו לאופי המתקן העצמי של ויקיפדיה בראיון לעיתון הניו יורק טיימס, סיפר על כך שתיקן את הערך על עצמו בוויקיפדיה: "התשובה הטובה ביותר לדיבור רע היא יותר דיבור". כאשר הבולשת הפדרלית דרשה ביולי 2010 להסיר את החותמת שלה מוויקיפדיה, גודווין שלח "מכתב הכתוב בצורה מעט הומוריסטית" בתגובה, דחה את הדרישה ותיאר את הפרשנות של ה-FBI לחוק כ-"אידיוסינקרטית... וחשוב מכך, לא נכונה."
גודווין היה חסיד של נייטרליות רשת מאז 2006, יחד עם תומכי אינטרנט אחרים כמו וינט סרף. כאשר קרן ויקימדיה הסכימה עם ספקי טלקומוניקציה גדולים ליצור את ויקיפדיה אפס, אפליקציה שהפרה את עקרונות נייטרליות הרשת, גודווין האמין שהיתרונות של התוכנית עולים על השליליות שלה. ויקיפדיה אפס הופסקה בשנת 2018.
גודווין נבחר לחבר במועצת המנהלים של המרכז למשפטי לעיתונות סטודנטים בינואר 2009, במועצת המנהלים של יוזמת הקוד הפתוח במרץ 2011, וכחבר הנאמנים של חברת האינטרנט באפריל 2019.
ביוני 2021, גודווין לקח תפקיד כמנהל אמון ובטיחות ברשת החברתית טיקטוק. באוקטובר 2022, הוא החל לעבוד בחברת אנונים כמוביל האמון ובטיחות.
חוק גודווין
מייקל הגה את חוק גודווין בשנת 1990. מאז הפך החוק לחוק הומוריסטי פופולרי בתרבות האינטרנט, הקובע כי:
גודווין מאמין שהקלות בה השוואות לשואה מתקיימות ברשת האינטרנט ובמהלך דיונים נותנת טריוויאליזציה לשואה, מה שהוא מוצא כמצער. מאז הבאיר, כי לדעתו הימין האלטרנטיבי בארצות הברית, במיוחד אלו שהשתתפו ב-2017 בעצרת איחוד הימין האמריקאי בשארלוטסוויל ראויים להשוואה לנאצים.
Volta
Volta הוא אלבום האולפן הבינלאומי השישי של הזמרת האיסלנדית ביורק, שזכה למועמדות בטקס פרסי הגראמי בקטגוריית האלבום האלטרנטיבי הטוב ביותר. באלבום מופיעים עשרה שירים חדשים. האלבום המלא נעשה זמין בטעות בחנות האייטיונס בבריטניה בחצות ב-23 באפריל 2007 למשך שש שעות, שבועיים לפני תאריך היציאה הרשמי שיועד לו. הלה הוביל לדליפתו לרשת יום לאחר מכן. האלבום זכה לתשומת לב עקב שלוש רצועות שנכללו בו, שהופקו בשיתוף עם המפיק הנודע טימבלנד.
משתף פעולה נוסף באלבום הוא אנתוני הגארטי, הזמר הראשי של הלהקה אנתוני והג'ונסונס, המופיע בשני דואטים באלבום, "The Dull Flame of Desire" ו-"My Juvenile". ההקלטות של דואטים אלו נערכו בג'מייקה.
האלבום שהה תשעה שבועות בראש טבלת האלבומים האלקטרוניים של בילבורד ובשלושת החודשים הראשונים ליציאתו מכר מעל לחצי מיליון עותקים ברחבי העולם. האלבום זכה גם לאהדת המבקרים וקיבל ביקורת של ארבעה כוכבים מתוך חמישה מהמגזין Allmusic, וכן מהמגזינים The Guardian ו-The Observer.
ביורק על Volta
על שמועות ההיפ-הופ: "היו כמה אי הבנות שנוצרו על ידי התקשורת בנוגע לכך שאני עומדת לעשות אלבום היפ הופ, וכשהתגלה שלא מדובר בכזה דבר, הייתה אכזבה מסוימת. אבל לאחר שזה התברר - דרך אגב, זאת לעולם, לעולם לא הייתה כוונתי - הכול היה טוב". (2008, Under the Radar Magazine)
על מצב הרוח של האלבום: "הפרק של Volta הוא הרבה מאוד על צדק. צדק לנשים, לרוח הנשית, לטבע ולאנשים נזקקים בכללי. אולי העובדה שיש לי ילדה קטנה השפיעה עליי בצורה שהרגשתי שעליי לחדש, לחנך את עצמי על מצב הדברים ואיך אני הולכת להסביר את זה לה". (24 באפריל 2007, www.filter-mag.com)
על המסר הפוליטי ב-Volta: "לא פוליטי, לא כפי שאני מבינה את המילה הזאת. זהו אלבום רגשי; הוא עוסק בצדק. "Declare Independece" יכול היה באותה קלות להיכתב לנערה שנמצאת במערכת יחסים לא טובה. האלבום לא נוגע לפוליטיקה של מפלגות. אני לא בטוחה האם "Hope" הוא על פמיניזם. הוא על לנסות להבין כיצד מחבלת מתאבדת בהיריון מרגישה, יותר מאשר בנוגע למטרה שהיא נלחמת למענה. אני לא לוקחת עמדה מבחינה פוליטית. אני כותבת על רגשות." (2008, Under the Radar Magazine)
רשימת השירים
כל השירים נכתבו על ידי ביורק, אלא אם מצוין אחרת.
סינגלים
הסינגל הראשון מתוך האלבום היה "Earth Intruders", שיצא ב-9 באפריל 2007 בפורמט של הורדה דיגיטלית. השיר הופק בשיתוף פעולה עם טימבלנד, והוא היה הלהיט הכי גדול של ביורק בארצות הברית מאז Big Time Sensuality ב-1993, אך מיקום השיא שלו בטבלאות שם היה 84 בלבד. לבסוף, הסינגל יצא בקופסה פיזית ב-4 בפברואר 2008. הקליפ לשיר מציג את פניה של ביורק צפים ברקע, תחילה בצורה הפוכה ולאחר מכן מתהפכים בחזרה, בעודה שרה עם עינייה עצומות. בקדמה, קבוצה גדולה של לוחמים שבטיים מוצללים רוקדים לקצב המוזיקה. הסינגל הגיע בשיאו למקום ה-78 בטבלאות הסינגלים בבריטניה ולמקום ה-7 ביפן.
הסינגל השני מתוך האלבום היה "Innocence", שיצא ב-23 ביולי 2007 בפורמט של הורדה דיגיטלית. אולי עקב עובדה זו, הסינגל לא הופיע בטבלאות הסינגלים בבריטניה בכלל, ובכך הפך לסינגל השני בקריירה של ביורק שלא הגיע לטבלאות שם, כשהראשון היה ההוצאה המוגבלת של "Jóga" ב-1997. גם Inoocence הופק בשיתוף פעולה עם טימבלנד. הקליפ לשיר נבחר בתחרות שנערכה באתר הרשמי של ביורק בה התבקשו מעריצים להכין גרסאות שלהם לשיר. 11 קליפים נבחרו להגיע לגמר ומתוכם בסקר גולשים נבחר הקליפ הסופי, שהופק על ידי צמד צרפתי. הסינגל הגיע בשיאו למקום ה-9 בטבלת הסינגלים באיטליה, למקום ה-50 בטבלת הסינגלים של אירופה ולמקום ה-17 ביוון.
הסינגל השלישי מתוך האלבום היה "Declare Independence", שיצא ב-1 בינואר 2008. במקור השיר היה קטע אינסטרומנטלי שנוצר על ידי מארק בל. ביורק הוסיפה את המילים ואת קולה על גבי המוזיקה. מילות השיר מוקדשות לגרינלנד ולאיי פארו. הקליפ בסגנון הצבאי בוים על ידי הבמאי הצרפתי מישל גונדרי. היה זה שיתוף הפעולה השביעי שלו עם ביורק. ביורק ביצעה את השיר בכל הופעה חיה בסיבוב ההופעות הנוכחי שלה.
הסינגל הרביעי מתוך האלבום היה "Wanderlust", שיצא ב-7 באפריל 2008 כהורדה דיגיטלית ובפורמט מוחשי שבוע לאחר מכן. ביורק תיארה את השיר כ"לב של Volta", ואמרה שהשיר הוא על "מצב של חיפוש אחר משהו כאשר אתה כמעט יודע שלעולם לא תמצא אותו", ושהוא צוחק על הרעב התמידי שלה ל"משהו חדש". ביורק ביצעה את השיר בכל הופעה בסיבוב ההופעות הנוכחי שלה. לקליפ שצולם לשיר ישנה גרסה תלת־ממדית שהוצגה לראשונה ב-31 במרץ 2008. הסינגל הגיע בשיאו למקום ה-67 בטבלת הסינגלים בצרפת.
הסינגל החמישי מתוך האלבום היה "The Dull Flame of Desire", שיצא לאור ב-29 בספטמבר 2008. לשיר צולם קליפ בו מופיע גם אנתוני הגארטי, שמשתף פעולה עם ביורק בדואט זה.
מחלוקות בינלאומיות עקב "Declare Independence"
ביורק השתמשה בהופעות חיות של השיר כדי להצהיר על תמיכה פוליטית במספר מטרות. לעיתים קרובות עובדה זו גרמה למחלוקת בינלאומית רבה. בשתי הופעות בטוקיו היא הראתה את תמיכתה בהצהרת העצמאות של קוסובו, מה שגרם בסופו של דבר לביטול הופעה של ביורק בפסטיבל בסרביה. בהופעה בשאנגחאי שבסין ב-2 במרץ 2008, ביורק צעקה: "טיבט, טיבט!" שלוש פעמים במסגרת ביצוע השיר. לפי הדיווחים לא נשרקו שריקות בוז בהופעה אך נוצרה "אווירה לא נוחה במקום" ומעריצים עזבו את האתר במהירות, שכן היה זה השיר המסיים של ההופעה. כעת טרם ידוע אם יורשה לביורק להופיע בסין בעתיד הקרוב.
ביורק פרסמה הצהרה רשמית באתר שלה בנוגע לתקרית ב-4 במרץ. כעת האתר חסום בסין. בנוסף להצהרה זו, ביורק התייחסה לתקרית בפעם הראשונה בראיון שפורסם ב-18 במרץ 2008:
"כשאמרתי 'טיבט, טיבט', אני לחשתי את זה שלוש פעמים. לא הייתה שום מהומה במקום. זה קרה לאחר מכן באתרים באינטרנט. זה מראה יותר מכל דבר אחר שסין הפכה למעצמת העל הבאה בעולם. והבעיה היא: איך הם עומדים להתמודד עם בעיות מוסר מערביות כמו חופש הביטוי? סין אמרה, 'זה ברור שביורק תכננה טיול לסין עם מטרה ליצור התאספות בה תאמר תעמולה פוליטית... ואני הייתי כאילו, לא! זה לא נכון! זהו עניין שלהם שניפחו את זה והפכו את זה לסנסציה. אולי אחרי מה שקרה, אנשים יחשבו שקשה להאמין לזה. אבל אני עדיין עובדת מתוך ליבה אמוציונלית, והשירים שלי באים מחוויות פרטיות ואישיות. אפילו שיר כמו Declare Independence הוא בשבילי שיר על אנושיות."
סן לואיס פוטוסי (מדינה)
סן לואיס פוטוסי (בספרדית: San Luis Potosí; שם רשמי: המדינה החופשית והריבונית של סן לואיס פוטוסי (Estado Libre y Soberano de San Luis Potosí)) היא אחת מ-31 המדינות המרכיבות את מקסיקו. המדינה משתרעת על שטח של 60,983 קמ"ר. בירת המדינה והעיר הגדולה ביותר בה היא סן לואיס פוטוסי.
סן לואיס פוטוסי ממוקמת בחלקה הצפוני של מרכז מקסיקו. היא גובלת באידלגו, קרטרו וגואנחואטו בדרום, בסקטקס בצפון-מערב וקואווילה בצפון, בנואבו לאון וטמאוליפס בצפון-מזרח, ובוראקרוס במזרח.
נכון לשנת 2011, אוכלוסייתה של סן לואיס פוטוסי נאמדה בכ-2.6 מיליון תושבים.
In a Foreign Town
כמעט כל האלבום מבוצע בצליל של שנות ה-80, שהיה גם זר להאמיל, וגם מיושן עם צאת האלבום. שילוב זה גרם לכך שהאלבום לא התקבל באהדה. האמיל טוען שבאלבום זה המשיך את הכרותו עם טכניקות שונות של MIDI, ושמדובר באבן דרך חשובה בהתפתחותו המוזיקלית.
האלבום כולל מספר שירים פוליטיים: Vote Brand X תוקף את זילות ההליך הדמוקרטי בשיווק מועמדים "כמו היו אבקת כביסה". Sun City Nightlife (כמו A Motor-bike in Afrika מהאלבום The Future Now) מדבר על משטר האפרטהייד. Hemlock (צמח הרוש הרעיל) על פוליטיקה כלל עולמית.
Time To Burn הוא שיר קינה על מותו של טוני סטראטון-סמית, שהיה עסקן מוזיקלי מקורב להאמיל.
כוראל
כוראל (מגרמנית: Choral) הוא שיר תפילה של הכנסייה הלותראנית, אשר מושר על ידי כלל הקהל בכנסייה.
למרות שכוראלים בדרך כלל מושרים בתור קו מלודי יחיד (מונופוניה), מספר מלחינים עיבדו והירמנו את הכוראלים, תוך כתיבת קולות נוספים. יוהאן סבסטיאן באך ידוע בעיבודיו של כוראלים למקהלה של סופרן, אלט, טנור ובאס. עיבודים אלה מוכרים וידועים כל־כך עד ששמו של באך הפך מקושר למושג כוראל.
אל ריו דל טיימפו
אל ריו דל טיימפו (בספרדית: El Rio de Tiempo; מילולית: נהר הזמן) היה מתקן אפל שפעל בתוך ביתן מקסיקו בגלריית מדינות העולם שבפארק השעשועים אפקוט בדיסניוורלד שבפלורידה עד שנת 2007.
המבקרים נלקחו לביקור במקסיקו באמצעות בובות אודיו אנימטרוניקס, מוזיקה וסרטים.
תיאור המתקן
המבקרים נסעו בסירות מתחת לשמי הערב (המלאכותיים) דרך מקדש אצטקי וליד הר געש מעלה עשן. המבקרים צפו בסצנות המוקרנות על מסכים המהווים חלק מתפאורות המתקן. בסצנות אלה ראו המבקרים תצלומי ריקודים מקומיים, זיקוקים מעל מקסיקו סיטי ואת חופי הים של מקסיקו. בסוף המתקן עברו המבקרים בתוך סצנה של חנות בה המוכרים (המוקרנים על קירות החנות) מנסים לשכנע אותם לקנות מוצרים מקסיקנים ולהתמקח עם המבקרים. המתקן היה היחיד ממתקני אתר הנופש דיסניוורלד המתיר שתיית משקאות חריפים במהלך הנסיעה במתקן.
באפריל 2007 הסתיים שיפוץ של המתקן והחלפת הרעיון במרכזו. מאז, נקרא המתקן "סיור הפייסטה הגדולה בכיכובם של שלושת הקבלרוס" (באנגלית: " Gran Fiesta Tour Starring The Three Caballeros").
צ'יינה סאות'רן איירליינס
צ'יינה סאות'רן איירליינס (בסינית: 中国南方航空公司; באנגלית: China Southern Airlines) היא חברת התעופה הגדולה ביותר בסין. בסיסה הראשי נמצא בנמל התעופה של העיר גואנגג'ואו. החברה מפעילה טיסות למעל 200 יעדים פנימיים ובינלאומיים.
תולדות החברה
החברה נוסדה בשנת 1989 מתוך CAAC איירליינס והחלה לבצע טיסות פנימיות בסין. בשנת 1996 החלה להפעיל גם טיסות בינלאומיות כשהטיסה הראשונה התבצעה בקו גואנגג'ואו-בייג'ינג-אמסטרדם.
בשנת 1997 הונפקה החברה בבורסאות בניו יורק והונג קונג. בשנת 2003 קנתה החברה את חברת צ'יינה נורת'רן איירליינס.
בינואר 2005, הפעילה החברה טיסה בין סין וטייוואן, לראשונה לאחר 55 שנה.
באפריל 2005, צ'יינה סאות'רן והממשלה הסינית ביצעו כמה הזמנות מאירבוס ובואינג. החברה הפכה לחברה הסינית הראשונה (והיחידה) שרכשה את מטוס איירבוס A380, מטוס הנוסעים הגדול בעולם. בנוסף, צ'יינה סאות'רן, יחד עם חמש חברות מקומיות אחרות, ביצעו הזמנה ל-60 מטוסי בואינג 7E7 (ששמו שונה מאוחר יותר ל-Boeing 787 Dreamliner).
בשנת 2007 הצטרפה החברה לברית חברות התעופה סקאיי טים ובאותה שנה הפכה החברה לגדולה באסיה מבחינת כמות הנוסעים. בינואר 2019 פרשה החברה מברית החברות סקאיי טים.
באפריל 2013, התפרצות שפעת העופות בסין פגעה בעסקי החברה, לאחר שבאופן דומה מגפת סארס בשנת 2003 השביתה את רוב טיבות החברה במשך מספר שבועות.
באוקטובר 2013, הזמינה החברה 25 מטוסי בואינג 737 MAX, כחלק מהזמנה סינית של 200 מטוסים בסך הכל.
הסכמי שותפות קוד
מלבד לחברותה בברית חברות התעופה סקאיי טים, לחברה הסכמי שותפות קוד עם החברות הבאות:
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון למאי 2020:
פעילות החברה בישראל
באוקטובר 2018 התפרסם שהחברה הגישה בקשה למשרד התיירות הסיני להפעלת קו בין גואנגז'ו לתל אביב.
הקו התעתד לפעול ב-2 באפריל 2019, אך הקו בוטל במרץ 2019.
מערכת לא-טרנזיטיבית של משתנים מקריים
בתורת ההסתברות, קבוצה של n משתנים מקריים היא מערכת לא-טרנזיטיבית אם היא כוללת שרשרת של משתנים כך ש- לכל, בדומה לדירוג המצבים המעגלי במשחק אבן נייר ומספריים.
אומרים שמשתנה מקרי X עדיף על משתנה מקרי Y, אם הסיכוי לכך ש- X>Y הוא יותר מחצי. העובדה שקיימות מערכות לא-טרנזיטיביות של משתנים מקריים מדגימה שיחס העדיפות אינו טרנזיטיבי, בניגוד לתפיסה האינטואיטיבית המכתיבה שאם X עדיף על Y ו-Y עדיף על Z, אז יש לצפות גם לכך ש-X עדיף על Z.
את העדר הטרנזיטיביות אפשר לנסח גם כך: לכל אחד מן המשתנים X בשרשרת, יש משתנה Y ש- X עדיף ממנו, ויש משתנה Z העדיף על X. כלומר, לא קיים משתנה בעל עדיפות גבוהה ביותר או נמוכה ביותר.
קוביות אפרון
את המשתנים המקריים אפשר לממש באמצעות קוביות משחק שהסיכוי שלהן ליפול על כל פאה הוא שישית. מערכת הקוביות של אפרון (שגילה הסטטיסטיקאי ברדלי אפרון) מורכבת מארבע קוביות באופן הבא:
במערכת הזו A עדיף על B; B עדיף על C; C עדיף על D; ו- D עדיף על A - בכל מקרה, הסיכוי לערך גבוה יותר במשתנה העדיף הוא 2/3. לכן השרשרת A, B, C, D אינה טרנזיטיבית. הסיכוי ל- C>A הוא 5/9, ולכן גם השלשה A,B,C אינה טרנזיטיבית (הסיכוי ל- B>D ול- D>B הוא 1/2, כך שאף אחד משני משתנים אלה אינו עדיף על רעהו).
משתנים בעלי שני ערכים
נסמן, יחס הזהב, ו-. נגדיר משתנים X, Y, Z כך ש-X מקבל את הערכים 3,0 בסיכויים, בהתאמה; Z מקבל את הערכים 1,4 באותם סיכויים, ואילו Y=2 קבוע. אז X עדיף על Y, העדיף על Z, וזה עדיף על X - כל העדיפויות בסיכוי.
עדיפות בתורת המשחקים
את עקרון העדיפות אפשר להדגים באמצעות משחק לשני שחקנים. השחקן הראשון בוחר קובייה ממערכת קוביות נתונה, והשחקן השני בוחר אחריו; אז מטילים שני השחקנים את הקוביות שלהם, והשחקן שקיבל תוצאה גבוהה יותר מנצח. אם מערכת הקוביות היא שרשרת לא-טרנזיטיבית, אז השחקן השני יכול להבטיח ניצחון בהסתברות גדולה מ-1/2, אף על פי שלראשון יש, לכאורה, היתרון שבזכות הבחירה.
ג'וש הולווי
ביוגרפיה
הולווי נולד בסן חוזה שבקליפורניה, כילד שני מתוך ארבעה בנים. בגיל שנתיים עבר עם משפחתו ל"רכס ההרים הכחולים" (Blue Ridge Mountains) בג'ורג'יה. הולווי הוא צאצא של הקצין האמריקאי רוברט אדוארד לי.
הולווי למד בבית הספר התיכון צ'רוקי בקנטון, ג'ורג'יה, וסיים את לימודיו ב-1987. הוא פיתח עניין קולנוע בגיל צעיר מאוד. הוא למד באוניברסיטת ג'ורג'יה אך עזב לאחר סמסטר עקב אילוצים כספיים, ומיד ופתח בקריירת דוגמנות מצליחה באירופה ובאמריקה הצפונית.
קריירה
בשנת 1993 גילם פושע בקליפ לשיר "Cryin' של להקת הרוק אירוסמית'. שאיפתו למשחק הובילה אותו ללוס אנג'לס, ובשנת 1999 קיבל את תפקידו הראשון בטלוויזיה, בסדרת הטלוויזיה "אנג'ל" שם גילם דמות של דוגמן. לאחר מכן, קיבל עד מהרה תפקיד בסרט הקומדיה "דוקטור בני". לאחר מכן קיבל תפקידים ראשיים במספר סרטים עצמאיים, וזכה להכרה על תפקידו הראשי בסרט "שן חרב" (Sabretooth). כמו כן הופיע כשחקן אורח בסדרות הטלוויזיה "ווקר" ו-"CSI". בנוסף השתתף בקליפ של להקת אירוסמית' לשיר "Cryin'".
הולווי זכה בפרסום רב עקב תפקידו כג'יימס "סוייר" פורד בסדרת הטלוויזיה "אבודים".
בינואר 2006 הכתיר אותו המגזין "In Touch Weekly" כשחקן ה"לוהט" ביותר על המסך הקטן. באותו חודש דירג אותו מגזין OK! הבריטי במקום ה-17 ברשימת הגברים הכי הסקסיים בעולם. בקיץ 2006, יחד עם אוונג'לין לילי, השתתף בהפקת קלטת וידאו אמריקנית המלמדת צעירות להתמודד עם חוטפים ואנסים (Just Yell Fire).
בשנת 2014 שיחק בתפקיד ראשי בסדרה "אינטליג'נס" את דמותו של גבריאל ווהן, מודיע בכוח דלתא המושתל עם שבב המאפשר לו לגשת לרשת מידע גלובלית. הסדרה שודרה בCBS ובוטלה לאחר עונה אחת.
בשנת 2016 החל לשחק בתפקיד ראשי בדרמת המדע הבדיוני "קולוני" של רשת USA, את דמותו של וויל באומן, חייל לשעבר ביחידת הריינג'רס של צבא ארצות הברית וכיום סוכן ב-FBI. את תפקיד זה עשה עד סיום שידור הסדרה ב-5 ביולי 2018, לאחר שלוש עונות.
חיים אישיים
בין תחביביו נמנים שיט, החלקה על שלג, אמנויות לחימה, מרוצי אופנועים ונגינה על גיטרה.
ב-1 באוקטובר 2004 נישא לבת זוגו, יסיקה קומלה, ולזוג שני ילדים, בן ובת.
Feelin' So Good
Feelin' So Good (בעברית: מרגישה כל כך טוב) הוא סינגל של הזמרת והשחקנית ג'ניפר לופז מתוך אלבום הבכורה שלה On the 6 בשיתוף הראפרים ביג פן ופאט ג'ו. השיר יצא כסינגל הרביעי מתוך האלבום ב-25 בינואר 2000, אך לא זכה להצלחה רבה בניגוד לסינגלים הקודמים.
השיר הגיע אל המקום ה-51 במצעד הבילבורד הוט 100, ה-15 במצעד הסינגלים הבריטי, והשביעי בקנדה הוט 100.
כתיבה
מילות השיר נכתבו על ידי קורי רוני לופז שון קומבס, סטיבן סטנדרט, ג'ורג לוגיוס, ביג פן ופאט ג'ו והוא הולחן על ידי סטיבן סטנדרטי, ג'ורג לוגיוס ושון קומבס שגם הפיק את השיר. בנוסף לכך, לופז הופיעה עם השיר 74 פעמים, עד היום.
קידום, ביקורות והצלחה
על מנת לקדם את השיר הופיעו לופז ופאט ג'ו עם השיר בתוכנית סאטרדיי נייט לייב. גם ביג פאן היה אמור להופיע איתם בתוכנית אך הוא נפטר כתוצאה מהתקף לב שנבע מעודף משקל. בנוסף לשיר גם שוחרר קליפ לקידומו אשר בוים על ידי פול האנטר.
במהלך הקליפ נראית לופז בשגרת יומה אשר במהלכה קוראים לה רק דברים טובים: היא מוצאת כסף על הרצפה, מבלה עם חבריה (אותם מגלמים חבריה האמיתיים של לופז במציאות) וכולי.
בתחילת הקליפ ישנה גם הקדשה לביג פאן שמת זמן קצר לפני שחרור הקליפ. השיר קיבל ביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה ששיבחו את החזרה לשורשים של לופז. השיר לא זכה להצלחה בניגוד לשירים הקודמים מהאלבום כאשר הגיע למקום ה-51 בלבד בארצות הברית וזכה להצלחה דומה ברוב המדינות האחרות. אם כי בבריטניה השיר כן זכה להצלחה כאשר הגיע למקום ה-15 ובקנדה למקום ה-7.
הארמייה החמישית (ורמאכט)
היסטוריה
הארמייה הוקמה ב-25 באוגוסט 1939, ולמפקדה מונה גנרל קורט ליבמן. הארמייה השתתפה בהגנת קו זיגפריד בחזית המערבית כחלק מקבוצת ארמיות C. לאחר המערכה בפולין פורקה הארמייה, ועל בסיס מטה הארמייה הוקמה מפקדת משמר הגבולות מרכז, שממנה הוקמה הארמייה ה-18.
סדר הכוחות
בפרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1 בספטמבר 1939, כללה הארמייה את היחידות הבאות:
Atom Heart Mother World Tour
Atom Heart Mother World Tour היה סיבוב הופעות בינלאומי של להקת פינק פלויד. הסיבוב התחיל בספטמבר 1970 והסתיים באוקטובר 1971. במהלכו הלהקה הגיעה לראשונה למדינות כגון אוסטרליה ויפן. הופעות אלו נועדו לקדם את אלבומם החדש של הלהקה תחת אותו השם, שהיצירה המרכזית מתוכו, כללה השתתפות של כלי נגינה קלאסיים רבים. כדי לנגן חלקים אלו, שכרה הלהקה תזמורות ונגנים קלאסיים מקומיים בכל מקום בו הם הופיעו.
במהלך שהותם ביפן, הלהקה נדרשה להחליט על הדימוי של העטיפה לאלבומם העתידי Meddle. המעצב הגרפי של אלבומיהם סטורם ת'ורג'רסון יצר קשר עם הלהקה בשיחת טלפון טרנס-אטלנטית והציע דימוי אשר לא היה מקובל על הלהקה, שביקשה שהעטיפה תציג דימוי של "אוזן מתחת למים", וכך אכן היה.
היסטוריה
לפני תחילת סיבוב ההופעות, פינק פלויד ניגנו בהופעות בתחילת 1970 שירים ממגוון הרפרטואר שלהם, לרבות קטע אינסטרומנטלי שנכתב עבור הפסקול של הסרט נקודת זבריצקי. הקטע נקרא "The Violent Sequence" (בתרגום חופשי:"הקטע האלים"). קטע זה היה הבסיס לשיר "Us and Them" שמאוחר יותר ייכלל באלבומם הנמכר ביותר – The Dark Side of the Moon. ההבדל העיקרי בין הקטעים היה היעדר המילים מהגרסה הראשונה. למעט זאת, שני הקטעים זהים כמעט לחלוטין. קטע נוסף שניגנו באותה תקופה בשם "Embryo", לא פורסם בתקליט עד ליציאת תקליט האוסף של הלהקה "Works". בינואר 1970, התחילה הלהקה לנגן בהופעות קטע אינסטרומנטלי ללא כותרת, שייהפך בסופו של דבר לשיר המרכזי של אלבומם הבא Atom Heart Mother. בשלב זה, הקטע עדיין נוגן ללא עיבוד לתזמורת ומקהלה, כפי שהוא יופיע בגרסת האלבום (בעזרתו של המלחין רון גיסין, שעזר ללהקה לסיים את העבודה על היצירה). זו הייתה הפעם הראשונה שהלהקה ניגנה קטע לא גמור בהופעות חיות כחלק מתהליך העבודה עליו (דבר שהם ימשיכו לעשות עד 1975).
רשימת שירים
רשימת שירים אופיינית של הופעת הלהקה במהלך הסיבוב כללה את סדר השירים הבא:
יאיר חסדיאל
יאיר חסדיאל (נולד ב-10 במאי 1971) הוא סופר, תסריטאי, סאטיריקן ומשפטן ישראלי, ושופט בית משפט השלום בת"א.
קורות חייו
חסדיאל (במקור: גוטסגנדה) נולד בחיפה למשפחה (הוריו דבורה ומנחם) שמוצאה מחסידות גור. סבו משה בליטנטל היה מראשי תנועת פועלי אגודת ישראל וראש החזית הדתית בעיריית חיפה. אביו נפטר בהיותו בן 13.
הוא בוגר ישיבת היישוב החדש בתל אביב, וישיבת תורה אור בירושלים. בעל תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן והיה מורה.
במשך עשר שנים שימש כפובליציסט בעיתונות החרדית, תחת שמות עט שונים. בשנת 2000 ייסד ביחד עם חבריו קובי אריאלי וידידיה מאיר את עיתון האינטרנט הסאטירי "אפעס", שנשלח בדואר אלקטרוני לרשימה מצומצמת של עיתונאים ואנשי תקשורת. עם הפיכת "אפעס" למדור הסאטירה הקבוע של מוסף "הארץ" בשנת 2004, היה ידידיה מאיר לעורך המדור, וחסדיאל כותב ראשי שלו.
בשנת 2003 שימש חסדיאל כתסריטאי של הטלנובלה החסידית הראשונה "החצר", ששודרה בערוץ התכלת ובערוץ 10.
במקביל עבד חסדיאל כיועץ משפטי בעיריית בני ברק עד שבשנת 2006 מונה על ידי שרת המשפטים ציפי לבני לעמוד בראש הוועדה המכריעה בתביעות הפיצויים של מפוני תוכנית ההתנתקות. לאחר מכן כיהן כיו"ר הוועדה להשגה על שומות מקרקעין במשרד המשפטים.
בתחילת חודש נובמבר 2007 יצא לאור בהוצאת ידיעות ובסיוע מפעל קסת לספרות ביכורים, ספרו הראשון של חסדיאל, קובץ הסיפורים "הרב של הקרקס", אשר עוד טרם ראה אור זכה בפרס שר התרבות והמדע לספר ביכורים לשנת תשס"ז. הספר זכה לביקורות מגוונות.
ספרו השני של חסדיאל, רומן הביכורים "תל אביב", המתרחש על רקע היסטוריה חלופית של הקיום היהודי במאה ה-20, יצא לאור בסוף שנת 2012.
היה נשוי לעיתונאית שלהבת חסדיאל, ועקב עזיבתו את העולם החרדי, השניים נפרדו. חסדיאל נשוי בשנית, אב לחמישה, שלושה מנישואיו הקודמים, ומתגורר בתל אביב.
ב-2016 נבחר לכהונת שופט בבית משפט השלום במחוז תל אביב.
פסקי דין נבחרים
בפסקי דין שהוא מוציא תחת ידיו, חסדיאל מרבה לשלב קטעי שירה ממשוררים ישראלים, ואף לשבץ באחדים מהם, ממטבעות לשונו המליצית, וממעיין עולמו הספרותי-ציורי,
תוך שהוא ממשיך בפיוטיות להסביר את הרושם שעשה עליו התובע בגרסתו החצויה והפתלתלה:
הנדריק וילם ואן לון
הנדריק וילם ואן לון (בהולנדית: Hendrik Willem van Loon; 14 בינואר 1882 – 11 במרץ 1944) היה היסטוריון, מאייר, סופר ועיתונאי הולנדי, שפעל בארצות הברית.
ביוגרפיה
ואן לון נולד ברוטרדם, וב-1902 עבר לארצות הברית, שם למד באוניברסיטת קורנל. ב-1905 סיים את חוק לימודיו ועבד כעיתונאי. הוא סיקר את מהפכת 1905 ברוסיה ואת תחילת מלחמת העולם הראשונה בבלגיה ב-1914. לאחר מכן הפך למרצה להיסטוריה באוניברסיטת קורנל בין השנים 1915 ל-1917. בשנת 1919 קיבל אזרחות אמריקנית.
ואן לון נישא ב-1906 לאלייזה אינגרסול בודוויץ', בתו של מרצה בהרווארד, וממנה נולדו לו שני בנים, הנרי בודוויץ' וג'רארד ווילם. לאחר מכן נישא שוב, ב-1920 לאלייזה קריסוול, וב-1927 למחזאית פרנסס גודריץ' איימס, אך לאחר גירושיו מאיימס שב לקריסוול (אין זה ברור אם הם נישאו בשנית) והיא שהייתה לבת זוגו עד מותו ב-1944.
מ-1910 ועד מותו כתב ואן לון ספרים רבים, ואייר אותם בעצמו. הידוע מביניהם הוא "תולדות האנושות" (The Story of Mankind) ספר היסטוריה לילדים, שיצא לאור ב-1921. הספר זכה במדליית ניוברי (פרס יוקרתי לספרות ילדים) ב-1922 וצבר קהל קוראים נאמן בעשורים שלאחר מכן. מעת לעת עדכן אותו ואן לון, ולאחר מותו עודכן הספר על ידי בנו, ולאחר מכן על ידי היסטוריונים אחרים. מהדורה עברית יצאה לאור לראשונה בתרגום שמואל שניצר בשנת 1952.
בשנת 1938 הוא פרסם ספר Our Battle, Being One Man's Answer to "My Battle" by Adolf Hitler. בעקבות פרסום הספר נאסר אליו לבקר בגרמניה הנאצית. בשנת 1941 הוא עזר לאילזה בינג לצאת מאירופה ולהגיע לארצות הברית.
בנוסף לספר זה כתב ואן לון ספרי היסטוריה רבים המיועדים לבני הנעורים. סגנונו היה סגנון קל וקולח המדגיש את האירועים ההיסטוריים הגדולים ואת הדמויות ההיסטוריות שפעלו בהם, כמו גם את תפקיד האמנות בהיסטוריה, תוך שילוב הגיגיו ואנקדוטות מחייו האישיים.
איסורוקו יממוטו
איסורוקו יממוטו (Yamamoto Isoroku :山本 五十六; 4 באפריל 1884 – 18 באפריל 1943) היה מרשל-גנרל ימי (gensui kaigun-taishō :元帥海軍大将; מקביל לדרגת אדמירל צי) והמפקד העליון של הצי היפני המשולב במהלך מלחמת העולם השנייה.
יממוטו מילא מספר תפקידים בכירים בצי הקיסרי היפני, והיה אחראי על מספר רב של שינויים וארגונים מחדש בצי, בעיקר בתחום התעופה הימית. בראשית המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט היה המפקד העליון של הצי המשולב וככזה עמד מאחורי קרבות גדולים, בהם ההתקפה על פרל הארבור וקרב מידוויי. הוא נהרג בעת טיסת סיור במוצבים היפניים הקדמיים באיי שלמה כשהמטוס בו טס נפל למארב ויורט על ידי מטוסי P-38 לייטנינג אמריקאיים. מותו היה מכה קשה למורל הכוחות היפניים במהלך מלחמת העולם השנייה.
רקע משפחתי
ב-19 במאי 1915, לאחר מות הוריו, אימצה משפחת יממוטו, משפחת סמוראים גדולה מנגאוקה, את איסורוקו וכך קיבל את שם המשפחה. מנהג זה של אימוץ גברים צעירים היה נפוץ בקרב משפחות סמוראים ללא בנים, וזאת על מנת לדאוג להמשכיות שם המשפחה. ב-1918 נישא יממוטו לרייקו מיהאשי, איתה הביא לעולם שני בנים ושתי בנות.
קריירה מוקדמת
לאחר שסיים את לימודיו במחזור ה-32 של האקדמיה הימית הקיסרית ב-1904 שירת יממוטו כאיש צוות על הסיירת "נישין" במהלך מלחמת רוסיה–יפן. ב-27 במאי 1905, הוא נפצע במהלך קרב צושימה, בו איבד שתי אצבעות (אצבע מורה ואמה) בידו השמאלית, ובנוסף, נפצע ברגלו הימנית. לאחר הפציעה, היה מאושפז כחודשיים. בשנים הבאות הרבה להדריך צוערים בהפלגות אימונים לקוריאה, סין ופעם אחת, במרץ 1909, גם לחוף המערבי של ארצות הברית. הוא שב למכללת המטה הימי ב-1914 וסיים את לימודיו ב-1916 בדרגת לוטננט קומנדר.
ב-5 באפריל 1919 נשלח יממוטו לארצות הברית כדי ללמוד אנגלית. ביוזמתו, הוסיף ללימודים אלה משימה נוספת, מחקר בענייני נפט, גורם חשוב ביותר לתפעול ציים מודרניים. בעת שהותו בארצות הברית, קבע את מגוריו בבוסטון. יממוטו עשה זמן זמן קצר, באביב 1920, כתלמיד לאנגלית בהרוורד. לאחר שסיים את לימודיו ב-1921, חזר ליפן ובאוגוסט, התמנה לקצין מבצעים של סיירת קלה. בדצמבר של אותה שנה, התמנה למדריך במכללת המטה של הצי.
שנות ה-20 וה-30
ב-1923 התקדם יממוטו לדרגת קפטן, וב-13 בפברואר 1924 היה לחלק מהמשלחת היפנית שביקרה במכללת הלוחמה הימית האמריקאית. מאוחר יותר באותה שנה, שינה יממוטו את תחום התמחותו מתותחנות ימית לתעופה ימית. בשנת 1926, יממוטו התמנה לתפקיד הנספח הימי בארצות הברית. תפקידו הפיקודי הראשון היה על הסיירת "איסוזו" ב-1928, ולאחריה פיקד על נושאת המטוסים אקאגי.
יממוטו השתתף בוועידה הימית השנייה בלונדון ב-1930 בדרגת אדמירל-משנה, ובוועידה הימית בלונדון של שנת 1934 בדרגת תת-אדמירל, מפני שהממשלה היפנית חשה שמומחה צבאי צריך ללוות את הנציגים הדיפלומטים לשיחות בנושא הגבלת החימוש. יממוטו היה תומך נלהב של תעופה ימית ומילא את תפקיד ראש מחלקת האווירונאוטיקה בצי לפני שקיבל מינוי למפקד שייטת נושאות המטוסים הראשונה. הוא אף התנגד לפלישה למנצ'וריה ב-1931, למלחמה עם סין שבאה בעקבותיה ב-1937 ולהסכם התלת-צדדי עם גרמניה הנאצית ועם איטליה הפשיסטית. כסגן שר הצי, התנצל יממוטו בפני שגריר ארצות הברית ביפן ג'וזף גרו על הפצצת ספינת התותחים האמריקאית "פָּנַאי" בנהר היאנגצה בדצמבר 1937. עמדותיו אלה הפכו אותו למטרה להתנקשויות פוליטיות בעיני גורמים מיליטנטיים ביפן.
ב-30 באוגוסט 1939 עזב יממוטו את משרד הצי וקיבל את הפיקוד על הצי היפני המשולב. הצבה זו הייתה אחת הפעולות האחרונות של שר הצי דאז מיטסוסאמה יונאי, וחלק ממטרתה היה להקשות על מתנקשים להגיע ליממוטו; יונאי היה בטוח שאם יממוטו יישאר בחוף לבטח הוא יירצח לפני תום השנה.
1941-1940
יממוטו קודם לדרגת אדמירל ב-15 בנובמבר 1940, אך כשהתמנה הידקי טוג'ו לראש הממשלה ב-18 באוקטובר 1941 סברו רבים שהקריירה הצבאית של יממוטו הגיעה לקיצה. טוג'ו היה ממתנגדיו הוותיקים של יממוטו עוד מימיו של האחרון כסגן שר הצי וטוג'ו היה הכוח המניע העיקרי מאחורי התוכנית היפנית להשתלטות על מנצ'וריה. הסברה הרווחת הייתה שיממוטו יעבור לפקד על הבסיס הימי ביוקוסוקה - ירידה במעמד ותפקיד ללא השפעה. אולם לאחר שהתכנס הקבינט המדיני-ביטחוני, מצא עצמו יממוטו באותו תפקיד על אף החיכוכים עם טוג'ו וחברים אחרים באוליגרכיה הצבאית שהעדיפו להילחם במעצמות אירופה ובארצות הברית. שתי סיבות עיקריות להישארותו בתפקיד נעוצות בעובדה שיממוטו נהנה מפופולריות רבה בצי היפני, בו זכה לכבוד מצד חייליו וקציניו, ובשל קשריו עם המשפחה הקיסרית.
יממוטו אמנם נותר בתפקידו, אך בעוד טוג'ו החזיק במשרה הפוליטית הגבוהה ביותר ביפן, הסתמן שהצבא היפני מוביל את הצי למלחמה ממנה חשש יממוטו. באחד ממכתביו למכר לאומני כתב:
הלאומנים היפניים עשו שימוש בציטוט זה, ללא המשפט האחרון, ובארצות הברית ניתנה לו הפרשנות לפיה מתכננים היפנים לכבוש את כל ארצות הברית היבשתית. אך המשפט שנמחק הראה את אזהרתו של יממוטו מפני מלחמה שעשויה לעלות ליפן ביוקר. למרות זאת, השלים יממוטו עם המלחמה המתקרבת והחל לתכנן תוכנית להשמדת הצי האמריקאי בפרל הארבור, ובו זמנית פלישה לשדות הנפט ולאזורים העשירים בגומי בדרום-מזרח אסיה - בעיקר איי הודו המזרחית (כיום אינדונזיה), בורנאו ומלאיה. בנוגע לענייני הצי, ראה יממוטו בבניית אוניות המערכה יאמטו ומוסאשי כבזבוז משאבים.
יממוטו היה אחראי למספר חידושים בתחום התעופה הימית בצי היפני. אף על פי שהוא מזוהה בעיקר בהקשר של נושאות מטוסים בעקבות ההתקפה על פרל הארבור וקרב מידוויי, פועלו הגדול ביותר של יממוטו היה הרחבת הטייסות הימיות בבסיסים קרקעיים, ובעיקר פיתוח המפציצים מיצובישי G3M ו-G4M. דרישתו להגדלת טווח הטיסה ושיפור כושר נשיאת טורפדו נועדה להתאים את המפציצים היפנים לתפיסת ההתשה בה תכננו היפנים לנקוט כנגד הצי האמריקאי באוקיינוס השקט. המפציצים היפנים אמנם הגדילו את טווח הטיסה שלהם, אך מטוסי קרב שיכלו להגיע לטווחים אלה לא היו בנמצא, ולכן נותרו המפציצים ללא הגנה בטיסות ארוכות. נוסף על כך, נבנו המפציצים מחומר קל וכשהיו עמוסים בדלק היוו מטרה נוחה לאש האויב, ובשל כך דבק במטוסי G4M הכינוי "המצית המעופף". יממוטו עצמו מצא את מותו באחד ממטוסים אלה.
טווחי הטיסה של המפציצים העלו דרישה למטוסי קרב ארוכי טווח, וכך עלה רעיון A6M זירו, שהצטיין בטווח ארוך וביכולות תמרון משופרות. אולם, גם הפעם יתרונות אלה הושגו על חשבון מבנה פגיע ודליק, ויתורים שעתידים להביא לשיעור גבוה של הרוגים בקרב טייסי A6M ככל שהתקדמה המלחמה.
בעוד שהאימפריה היפנית צעדה לכיוון עימות עם ארצות הברית בשנות ה-40, נטה יממוטו יותר לכיוון חידושים אסטרטגיים וטקטיים, שגם הפעם הניבו תוצאות מעורבות. בעידודם של קצינים כישרוניים כגון מינורו גנדה, אישר יממוטו את ארגונם מחדש של שייטות נושאות המטוסים ואת הפיכתם לצי האווירי הראשון - כוח תקיפה שאיחד את שש נושאות המטוסים הגדולות ביותר של הצי הקיסרי היפני. ארגון זה נתן אמנם לצי יכולות תקיפה מרשימות, אך הוא גם ריכז את האוניות הפגיעות ליחידה אחת. יממוטו אף פיקח על ארגונו מחדש של הצי האווירי ה-11, צי מטוסים מבוססי-קרקע, שמפציצי G3M ו-G4M שלו נטרלו בהמשך את כוחות חיל האוויר האמריקאי בפיליפינים וטיבעו את כוח Z של הצי המלכותי הבריטי.
בהצביעו, בצדק, על העובדה שתוכנית זו מעולם לא נחלה הצלחה, אף לא במשחקי המלחמה היפניים, ובהיותו מודע ליתרונות האסטרטגיים של ארצות הברית ביכולות ייצור, הציע יממוטו ראשית להקטין את מספר הכלים שברשות האמריקאיים באוקיינוס השקט על ידי מכה מקדימה. לאחר מכן לערוך קרב מכריע כפעולה התקפית, ולא כפעולה הגנתית כפי שקראו התוכניות. יממוטו קיווה שאם יספגו האמריקאים מכה קשה בראשית המלחמה, הם עשויים לבקש את סיום העימות באמצעות משא ומתן. אך למעשה, המברק המודיע על ניתוק היחסים הדיפלומטיים בין יפן וארצות הברית נמסר לאמריקאים לאחר ההתקפה בפרל הארבור (בשל עיכוב בשגרירות היפנית), ויממוטו העריך בשל כך שהאמריקאים יחפשו נקמה ולא את פתרון הסכסוך באמצעות משא ומתן.
המטה הכללי של הצי לא ניאות תחילה לשתף פעולה עם הצעתו של יממוטו, אך לאחר שהאחרון איים להתפטר אם לא יינתן לו מבוקשו, שינה המטה הכללי את דעתו, אך הרחיק לכת רק עד אישור ההתקפה על פרל הארבור. כשנשאל יממוטו באמצע 1941 על ידי ראש הממשלה פומימרו קונו מה תהיה התוצאה של מלחמה אפשרית עם ארצות הברית, ענה יממוטו את תשובתו הידועה שבה ניבא היטב את העתיד "אני עתיד לרוץ חופשי משמעותית בששת החודשים הראשונים או שנה, אבל אין לי שום ביטחון שהוא במה שיקרה בשנה השנייה והשלישית".
הצי האווירי הראשון החל בהכנות לפשיטה על פרל הארבור, במהלכן נפתרו מספר בעיות טכניות כגון כיצד לשגר טורפדו במימי המפרץ הרדודים של פרל הארבור וכיצד לייצר פצצות חודרות שריון.
ההתקפה על פרל הארבור
כפי שתכנן יממוטו, תקפו שש נושאות המטוסים של הצי האווירי היפני הראשון את האמריקאים ב-7 בדצמבר 1941, בשגרן 353 מטוסים לפרל הארבור, בשני גלי תקיפה. ההתקפה נחלה הצלחה מוחלטת בהתאם למטרות המשימה שקראו לטיבוע של לפחות ארבע אוניות מערכה ומניעת התערבות אמריקאית בהתקדמות הדרומית של האימפריה היפנית למשך שישה חודשים לפחות. נושאות המטוסים האמריקאיות נחשבו למטרות איכותיות, אך הן לא עגנו בנמל בעת ההתקפה.
בסופו של דבר, טיבעו היפנים חמש אוניות מערכה אמריקאיות, ו-11 סיירות, משחתות וכלי עזר נוספים טובעו או ניזוקו באופן קשה. היפנים איבדו 29 מטוסים בלבד בעוד 74 מטוסים ניזוקו מאש נ"מ מהקרקע. מספר המפציצים שניזוקו היה גבוה באופן מיוחד, וכתוצאה מכך נפגעה יכולתם של היפנים לנצל את הצלחת שני גלי התקיפה הראשונים. לפיכך החליט מפקד הצי האווירי הראשון, תת-אדמירל צ'ואיצ'י נגומו, לסגת. מאוחר יותר קונן יממוטו על כישלונו של נגומו ליזום חיפוש של נושאות המטוסים האמריקאיות מחוץ לנמל ולהטביען, או לחלופין, להמשיך בהפצצות אסטרטגיות על מתקני הצי באואהו. לנגומו לא היה מידע על מקום הימצאן של נושאות המטוסים, והוא העריך שישנה סכנה גדולה יותר בהישארות באזור בעוד מטוסיו מפוזרים בחיפוש אחר הכוח האמריקאי, מפני שבמצב זה ייוותרו נושאות המטוסים שלו חשופות וללא הגנה במקרה שהמטוסים האמריקאים יאתרו אותן ראשונים. נוסף על כך, המפציצים היפנים לא צוידו בחימוש שאיפשר להם לתקוף מתקני חוף, מבדוקים ואפילו לא מכלי דלק, שהיו עשויים לגרום לנזק כבד יותר מהפצצת כלי השיט. על כל פנים, עד שקלטו נושאות המטוסים היפניות את מטוסי שני הגלים, והכינו אותם ליציאה נוספת, לא נותר מספיק אור יום על מנת לשגר בבטחה גל שלישי, ולמשחתות הליווי של נגומו הלך ואזל הדלק. על אף חוסר שביעות רצונו מפעולותיו של נגומו, לא העניש אותו יממוטו - בהתאם למסורת הצבאית היפנית לפיה אין לבקר מפקד בשדה הקרב - על נסיגתו, שהייתה חלק מתוכנית הפעולה.
דצמבר 1941 עד מאי 1942
לאחר נטרול הצי האמריקאי בפרל הארבור, פנה הצי המשולב של יממוטו לביצוע תוכנית המלחמה היפנית הכוללת. הצי האווירי הראשון המשיך את פעילותו באוקיינוס השקט, תוך שהוא תוקף מוצבים אמריקאים, אוסטרלים, הולנדים ובריטים מהאי וייק עד אוסטרליה ועד ציילון שבאוקיינוס ההודי. הצי האווירי ה-11 תקף את כוחות חיל האוויר האמריקאי בפיליפינים בעודם על הקרקע שעות אחדות בלבד אחרי ההתקפה על פרל הארבור, ואז המשיך דרומה והשמיד את "כוח Z" הבריטי.
הצבא והצי היפנים המשיכו את התקדמותם דרומה, תוך שהם כובשים כמעט את כל דרום-מזרח אסיה ומספחים אזורים עשירים במשאבים. בסוף מרץ 1942 הסתיים השלב הראשון בתוכנית המלחמה היפנית והכוחות נעצרו. יממוטו ומספר מנהיגים צבאיים יפנים נוספים המתינו לגישושים מצד ארצות הברית ובריטניה לקראת משא ומתן שיסיים את המלחמה לטובת יפן, אך כשהבריטים והאמריקאים לא הביעו עניין בהפסקת אש פנו היפנים להגנתם ולאבטחתם של השטחים החדשים שכבשו.
ב-18 באפריל, במהלך הדיונים לגבי המשך הפעילות, אירעה פשיטת דוליטל בטוקיו ובסביבותיה, והפכה את איום נושאות המטוסים האמריקאיות לממשי. אירוע זה נתן ליממוטו הזדמנות להפעיל לחץ להשגת מטרותיו, והדיונים בדבר האסטרטגיה הצבאית הגיעו במהרה לקיצם. המטה הכללי של הצי הסכים ל"מבצע מידוויי" של יממוטו - מבצע המשך למבצע לניתוק הקשר בין אוסטרליה לארצות הברית, ומקביל לתוכנית נוספת לכיבוש האיים האלאוטיים.
בעודו מתחיל בתכנון המבצעים במידוויי ובאיים האלאוטיים, שלח יממוטו את שייטת נושאות המטוסים החמישית, תחת פיקודו של אדמירל-משנה טקאו טקאגי, לאיי שלמה על מנת לסייע בכיבוש האיים טולאגי וגוודלקנל, שישמשו להקמת בסיסים אוויריים, ובכיבוש העיר פורט מורסבי השוכנת בחופה הדרומי של גינאה החדשה, כשפניה לאוסטרליה. אף על פי שכיבוש טולאגי וגוודלקנל הצליחו, נהדפו היפנים מפורט מורסבי וכוחותיו של טקאגי התעמתו עם כוחות הצי האמריקאי בקרב ים האלמוגים. בקרב זה איבדו היפנים את נושאת המטוסים שוקאקו, שנזקקה לתיקונים מקיפים לאחר מכן, ורבים ממטוסיהם משוקאקו ומנושאת המטוסים השנייה זואיקאקו. אף על פי שלא ניזוקה קשה, נאלצה זואיקאקו לשוב ליפן ולהמתין למטוסים ולצוותי אוויר חדשים. לכן לא השתתפו שתי נושאות המטוסים בקרב מידוויי שנערך חודש לאחר מכן, וחסרונן אכן השפיע על תוצאות הקרב.
קרב מידוויי, יוני 1942
תוכניתו של יממוטו לכיבוש מידוויי הייתה תוצר של מאמציו לשתק את הצי האמריקאי לפרק זמן שיספק ליפן די זמן לבצר את עמדותיה באיי האוקיינוס השקט. יממוטו חש שעריכת קרב הכרעה מול האמריקאים הוא דבר הכרחי, שיש לבצעו בהקדם.
במשך זמן רב רווחה ההשערה לפיה התוכנית הייתה לפתות את האמריקאים לנוע צפונית לפרל הארבור על ידי שליחת הצי החמישי כנגד האיים האלאוטיים. אולם מחקרים חדשים הנסמכים על מסמכים יפניים קובעים כי הפשיטה על האיים האלאוטיים הייתה תוכנית מקבילה לתוכניתו של יממוטו, והוא קיבל אותה בתמורה להסכמת מטה הצי לביצוע תוכניתו שלו. התוכנית קבעה שבעוד שהצי החמישי יתקוף באלאוטיים, יתקוף הכוח הנייד הראשון (שייטת שהכילה ארבע נושאות מטוסים, שתי אוניות מערכה, 3 סיירות ו-12 משחתות) את מידוויי וישמיד את הכוח האווירי שעל האי. לאחר מכן ינחית הצי השני (שהכיל נושאת מטוסים אחת, 2 אוניות מערכה, 10 סיירות, 21 משחתות ו-11 ספינות להובלת חיילים) 5,000 חיילים שיכבשו את האטול מידי הנחתים האמריקאים. נחיתה זו, כך קיווה יממוטו, תפתה את נושאות המטוסים האמריקאיות לנוע לעבר מידוויי, שם יפגוש בהם הכוח הנייד הראשון וישמיד אותן. לאחר מכן יחסל הצי הראשון את כל כלי השיט האמריקאים הנותרים באזור וישלים את השמדת הצי הפסיפי של ארצות הברית.