cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ליאת רוטנר
ספריה
רוטנר פרסמה שלושה ספרי המשך. הראשון הוא "תנו לגדול בשקט" (2005), שבו מחליטים הילדים להמשיך ללמוד בפנימיה שבה נפגשו, גם לאחר חופשת הקיץ, השני הוא "לנצח בגדול" (2006), שמלווה את הנערים בתקופת התבגרותם בכיתה י"א בפנימיה. גם ספרים אלה הגיעו למעמד ספרי זהב.
השלישי והאחרון לבינתיים הוא "אל תגידו מי אני" (2022) אשר עוסק בעולם הזוהר של הדמויות בזמן הפנימייה.
במאי 2007, פרסמה רוטנר את ספרה הרביעי, "הרמת מסך", שאינו קשור לשלושת ספריה הראשונים. ספר זה מגולל את סיפורן של מספר דמויות, ובהם ירדן בן השמונה עשרה המכור לסמים ומגיע למוסד גמילה בניגוד לרצונו, וקרין, בתה של הפסיכולוגית של ירדן ורקדנית בלט העושה את צעדיה הראשונים בעולם המחול, ומגלה את השתוקקותה לרזון ומדרדרת לאנורקסיה.
בשנת 2008 הוציאה רוטנר את ספרה החמישי, "מעורב ירושלמי", (ספר זה הוא ספר המשך, אבל הוא ממשיך קו עלילה שונה מעט משאר ספרי הסדרה) המתאר ילדים חילוניים (איתי, אחד מגיבורי "קיץ אחד ביחד", ואחותו התאומה שרית) ההולכים לבקר את בני דודיהם הדתיים בירושלים ונחשפים לקהילה הדתית ומנהגיה.
בפברואר 2010 ראה אור ספר פנטזיה ראשון מאת רוטנר, "מאלאדר - קסם הקמע", העוסק בחבורת נערים מעיירה מוכת טילים בדרום הנזעקת לעזרתה של נסיכה מממלכה קסומה ואגדית. הספר שהיה מועמד לפרס גפן קנה לו קהילת מעריצים נפרדת של פנטזיה ישראלית, והוזכר גם בספרה של ד"ר דניאלה גורביץ' "עם הראש בעננים" החוקר את ספרות הפנטזיה העולמית.
ב-2011 ראו אור בהוצאת 'ידיעות ספרים' ספרה של ליאת "מבצע מלכה" וכן ספרה הראשון למבוגרים "תחת כנפך". ב-2012 הוציאה את הספרים "חיים משלנו" (ההמשך של "מעורב ירושלמי") ו"החווה המסתורית".
ב-2013 ראה אור ספרה "מאלאדר - סוד המימד האחר" המהווה המשך לספר הראשון בסדרת "מאלאדר".
בסוף שנת 2013 יצא הספר הראשון מבית סדרת ספרים רומנטיים לנערות - "הסדרה עם הלב". שמו של הספר הוא "האביר של ניצן".
בדצמבר 2015 יצא לאור "נער השיקויים", ספר ראשון בסדרת ספרי קומיקס פנטזיה בשם "מיקו בל", ספר שנכתב על ידה ואויר על ידי ארז צדוק.
בשנת 2016 יצא הספר הראשון בסדרת "תיכון ברנסון", "סודות" בהוצאת דני ספרים, וכן "עד האופק" בהוצאת ידיעות ספרים המהווה המשך לסדרת ספרי קיץ אחד ביחד.
בשנת 2018 כתבה את הספר "כדברא - היומן המפוצל", המתבסס על רעיון סדרת הנוער הטלוויזיונית "כדברא" ששודרה בערוץ ניקלודיאון ואשר הופק בשיתוף עם יוצרי הסדרה. הספר מגולל את קורותיהן של שתי בנות נוער שנועדו לרשת כוחות קסם בהגיען לגיל 16 ולהגן על המין האנושי מפני אויביו.
בשנת 2019 יצא ספרה "יומנו של מיקו בל" שהוא ספר הפנטזיה השלם שעל פרקיו הראשונים התבססה עלילת הקומיקס "מיקו בל".
באותה שנה יצאה גם מהדורה חדשה לספרה של רוטנר, "הרמת מסך", ובה חשפה לראשונה כי בזמן שנכתב לקתה באנורקסיה, שנמשכה מספר שנים במקביל לכתיבת הספרים, וכי יש פרטים אוטוביוגרפיים בספר.
כמו כן יצא לאור ביוני אותה שנה ספר ההמשך לכדברא, "קסם הסבוואר", המבוסס על העונה השנייה של הסדרה הטלוויזיונית.
בשנת 2021 יצא לאור בהוצאת "דני ספרים" ספר פנטזיה לנוער, "נשמת חיה", המספר על כפיר, ילד הנשלח למעבדה עבור אבחון וניסוי חדשני ומתגלה שיש בו נשמת חיה של חתול, וכי המדענים האחראים על הפרויקט בעצם מחפשים ילדים כמותו שמסוגלים להיהפך לחיות שונות. הוא בורח והופך לחתול ונקלע להרפתקאות בחברת חתולי רחוב ושלל דמויות במסעו הביתה ומגלה את ייעודו יחד עם ילדים נוספים בעלי נשמות של ציפורים, מכרסמים, סוסים וזוחלים. הספר הוא ראשון בסדרה העתידה להמשיך ולצאת לאור.
באותה שנה ייסדה ליאת את סדנת "הקול הכותב" המשלבת שיטות טיפול בדמיון מודרך, NLP, ביבליותרפיה וכתיבה יוצרת, וכיום מטפלת בכתיבה למטרות התמודדות עם טראומות ומחסומים אישיים מעבר ללימוד טכני.
בשנת 2022 ראה אור ספרה "אל תגידו מי אני" המהווה המשך לסדרת הספרים המיתולוגית עמה פרצה בגיל 14, "קיץ אחד ביחד", ובוא מופיעים שוב כל גיבורי הספר הראשון באותו הגיל שהיו אז אך בקפיצה בממד הזמן אל תקופתנו. הסיפור עוסק בהתמודדותם בעידן השפע עם סוגיות החרדה, המימוש העצמי, מגע בהסכמה, שנאה עצמית ורצון להצליח. בין היתר סיפורם של נועה המגשימה חלום להיות שחקנית אך מקבלת אנטי-הערצה בניגוד לציפיותיה, תומר שמפרסם קליפ אך נטמע בתרבות הטראש המוזיקלי, קובי שמחוזר על ידי שתיים ולא נהנה מכך כפי שחשב, איתי שמקבל תפקיד חשוב וענבל שזוכה סוף סוף באהבת ילדותה אך זה מקבל תפנית לא צפויה. את הספר הקדישה רוטנר לקהל מעריציה שהתבגרו ביחד איתה מהספרים הראשונים, והצהירה כי הוא נכתב בסגנון מיוחד המתאים לקהל הנוער והמבוגרים כאחד.
ולמיירה
ולמיירה (בלטבית: Valmiera; בגרמנית: Wolmar) היא העיר השמינית בגודלה בלטביה. בשנת 2008 התגוררו בעיר כמעט 30,000 אנשים לאחר 500 שנים של קיום. העיר נמצאת על גדת נהר גאויה במרחק של 100 קילומטרים מהעיר הבירה ריגה ובמרחק של 50 קילומטרים מהגבול עם אסטוניה.
ולמיירה היא המרכז הלא רשמי של המחוז ההיסטורי של לטביה וידזמה. העיר תועדה לראשונה במקורות היסטוריים בשנת 1323, אך סביבתה הייתה מיושבת כבר באלף השלישי והשני לפני הספירה. בשנת 1224 האדמה סביב נהר גאויה נכבשה על ידי ההמסדר הצבאי הנוצרי "מסדר של נושאי המגן". מיקום זה סמוך לנתיב הסחר גאוג'ה תרם לצמיחת היישוב. ולמיירה הייתה חברה לשעבר בברית ערי הנזה. העיר נהרסה על ידי מלחמות ושרפות, ונבנתה מחדש מאפס בסך הכל אחת עשרה פעמים במהלך קיומה. העיר נוסדה על ידי האבירים של המסדר הליבוני. העיר נהרסה כליל בשנת 1702 במהלך המלחמה הצפונית הגדולה.
יהודים
הקהילה היהודית הייתה קטנה ביותר. במפקד האוכלוסין של שנת 1935 נמנו 93 יהודים, כאחוז בודד מכלל התושבים.
150 יהודים נרצחו במהלך יולי אוגוסט 1941 בידי "המשמר העצמאי" (Straz Niepodleglosci).מיליציה לטבית מקומית.
קלייר קורזן
קלייר קורזן (באנגלית: Claire Curzan; נולדה ב-30 ביוני 2004) היא שחיינית אמריקאית.
ביוגרפיה
קורזן מתאמנת בקרוליינה הצפונית.
2019
באליפות העולם בשחייה לנוער שנערכה בבודפשט, הונגריה באוגוסט 2019 היא זכתה ב-4 מדליות, 1 זהב, 1 כסף ו-2 ארד. מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, מדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:00.00 דקות, אחרי ג'ייד האנה מקנדה (59.63 שניות) ולפני דריה וסקינה מרוסיה (1:00.02 דקות) ומדליות ארד במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.81 שניות, אחרי טורי הסק בת ארצה (25.70 שניות) ואנסטסיה שקוראדיי מבלארוס שקבעה שיא לאומי חדש של 25.77 שניות ובמשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.37 שניות, אחרי טורי הסק (57.71 שניות) ואנסטסיה שקוראדיי (57.98 שניות).
2020
באליפות ארצות הברית הפתוחה שנערכה בגרינסבורו, קרוליינה הצפונית בנובמבר 2020 היא קבעה במשחה ל-100 מטר פרפר שיא אישי חדש של 56.61 שניות. התוצאה השלישית בטיבה בארצות הברית בכל הזמנים.
2021
בתחרות שנערכה בקרי, קרוליינה הצפונית ב-10 באפריל 2021 קבעה קורזן במשחה ל-100 מטר פרפר את התוצאה השנייה בטיבה בעולם השנה, התוצאה השמינית בטיבה בעולם בכל הזמנים והתוצאה השנייה בטיבה בארצות הברית בכל הזמנים של 56.20 שניות, לפני טורי הסק (56.69 שניות). חודש לאחר מכן, בתחרות שנערכה בקרי במאי אותה שנה היא קבעה ב-50 מטר חופשי שיא עולם חדש לנערות ואת התוצאה השלישית בטיבה בכל הזמנים בארצות הברית של 24.17 שניות. כבר בשלב המוקדמות היא קבעה שיא אישי חדש של 24.45 שניות.
באולימפיאדת טוקיו סיימה קורזן במקום 10 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.42 שניות. היא סייעה לנבחרת ארצות הברית במשחה 4x100 מטר מעורב להעפיל למקצה הגמר בו לא השתתפה. הנבחרת זכתה במדליית כסף.
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה באבו דאבי בדצמבר אותה שנה היא זכתה ב-5 מדליות, 2 זהב, 2 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב במשחה שליחות 4x50 מטר חופשי ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי, מדליות כסף במשחה שליחות 4x50 מטר מעורב ובמשחה שליחים משולב 4x50 מטר מעורב ומדליית ארד במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא ארצות הברית חדש ובשיא עולם לנערות חדש של 24.55 שניות, אחרי ראנומי קרומווידג'ויו מהולנד שקבעה שיא אליפות חדש של 24.44 שניות ושרה שסטרם משוודיה (24.51 שניות).
2022
בתחרות שנערכה בקרוליינה הצפונית ב-10 בפברואר 2022 קבעה במשחה ל-100 יארד פרפר שיא ארצות הברית חדש של 49.24 שניות.
באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה במלבורן, אוסטרליה היא זכתה ב-7 מדליות, 2 זהב, 4 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחי שליחות 4x50 מטר חופשי בשיא אליפות חדש של 1:33.89 דקות, לפני אוסטרליה (1:34.23 דקות) והולנד (1:35.36 דקות), כשחיינית שנייה היא קבעה תוצאה ב"זינוק שליחות" של 23.30 שניות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם לילי קינג, טורי הסק וקייט דאגלס בשיא עולם חדש של 3:44.35 דקות, לפני אוסטרליה (3:44.92 דקות) וקנדה (3:46.22 דקות). מדליות כסף, במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 25.54 שניות, אחרי מרגרט מקניל מקנדה שקבעה שיא עולם חדש של 25.25 שניות ולפני מולי אוקלהן מאוסטרליה (25.61 שניות), במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:00.53 דקות, אחרי קיילי מקיואן מאוסטרליה (1:59.26 דקות) ולפני קיילי מאס מקנדה (2:01.26 דקות), במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ובמשחה שליחות 4x50 מטר מעורב. מדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב בשיח עם אינגריד וילם מקנדה בתוצאה של 55.74 שניות, אחרי קיילי מקיואן (55.49 שניות) ומולי אוקלהן (55.62 שניות). נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 24.92 שניות. במשחה ל-100 מטר פרפר היא סיימה במקום חמישי בשלב חצי הגמר בתוצאה של 56.37 שניות, ופרשה מהשתתפות במשחה הגמר.
לורן אמברוז
לורן אמברוז (באנגלית: Lauren Ambrose; נולדה ב-20 בפברואר 1978) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון וזמרת אמריקאית. מועמדת שני פרסי אמי על גילום קלייר פישר בסדרת הדרמה "עמוק באדמה" ומועמדת פרס טוני על המחזמר "גבירתי הנאווה".
ביוגרפיה
אמברוז נולדה בשם לורן אן ד'אמברוזו בעיר ניו הייבן שבקונטיקט, בתה של אן (לבית ווטצ'אל), מעצבת פנים ושל פרנק ד'אמברוזו, ספק קייטרינג. היא ממוצא איטלקי מצד אביה, וממוצא גרמני, אנגלי ואירי מצד אימה. אמברוז למדה בארבעה בתי ספר שונים. לאחר לימודי התיכון למדה במכון טנגלווד למוזיקה מאוניברסיטת בוסטון.
קריירה
אמברוז החלה את דרכה בתיאטרון ניו יורק, כאשר השתתפה במחזה של אוף ברודוויי "Soulful Scream of a Chosen Son" מאוגוסט עד ספטמבר 1990. הקריירה המוקדמת שלה כללה גם הופעות משחק בטלוויזיה, ובמיוחד היא ידועה מהתפקיד האורח שביצעה בסדרה "חוק וסדר" בתפקיד של ולרי מקסוול, צעירה מאותגרת נפשית שנאנסה על ידי קבוצה של תיכוניסטים. תפקידה הקולנועי הראשון היה "בפנים ובחוץ" בכיכובו של קווין קליין משנת 1997.
בשנת 2001 החלה לשחק בתור קלייר פישר בסדרת הדרמה "עמוק באדמה" של רשת HBO כבת הזקונים בבית משפחת פישר. אמברוז שיחקה בכל עונות הסדרה (5 ס"כ) עד לתום שידוריה ב-2005, ואף קיבלה שתי מועמדויות לפרס אמי לשחקנית משנה בסדרת דרמה בשנים 2002 ו-2003.
חיים אישיים
אמברוז נישאה לצלם סאם הנדל בספטמבר 2001. יש להם שני ילדים. כיום אמברוז מתגוררת עם משפחתה במערב מסצ'וסטס.
שמוליק מזרחי
ביוגרפיה
מזרחי גדל בחולון ולמד בתיכון קוגל.
בשנת 2006 שימש כשדר ראשי בתוכנית הריאליטי של ערוץ הספורט "אלוף הכדורגל". ב-2010, לאחר שירותו הצבאי, הצטרף לרדיו "כל השלום" ועסק במשך שלוש שנים בשלל תפקידים: כתב מהדורת הספורט, עורך ומגיש משדרי הספורט של התחנה.
בשנת 2013, גויס לחטיבת שידורי הספורט של המועצה להסדר ההימורים בספורט ובה שימש כשדר וכתב מרוצי סוסים מאנגליה ואירלנד ששודרו באינטרנט ובתחנות הטוטו "רייסר".
בשנת 2015, שימש כעורך גרפי במהדורת חדשות הספורט של ערוץ הספורט ושדר בתוכנית הרדיו "שישי ושערים".
בשנת 2016, עבר ל-ONE ושימש בין היתר ככתב מרוצי סוסים באתר האינטרנט ובמקביל שידר וקריין לערוץ בשלל ענפי ספורט ומשנת 2017, משדר עבורם את הליגה הספרדית בכדורגל.
במקביל לעבודתו בטלוויזיה, הצטרף מזרחי בשנת 2017, לרשת המקומונים ידיעות תקשורת מקבוצת ידיעות אחרונות, שם שימש ככתב ספורט של מחוז מרכז והשפלה. במקביל, חזר לרדיו שם משדר את משחקי ליגת העל בכדורגל בתוכנית "שבת של כדורגל" המשודרת בכל התחנות הרדיו האזוריות בסינדיקציה.
לקראת סוף עונת 2017/2018 בליגת העל בכדורגל מונה מזרחי לשדר את משחקי נבחרת ישראל בכדורגל נשים עד גיל 19 וכמו כן שידר לראשונה את משחקי חצי גמר גביע המדינה בכדורגל נערים עבור ההתאחדות לכדורגל.
בקיץ 2018, החל לשדר עבור ערוץ ONE את הליגה האיטלקית בכדורגל וכמו כן את משחקי נבחרת ישראל באליפות אירופה בקטרגל.
בנוסף לאלה ב-1 באוקטובר 2018 מונה לשדר הכדורגל הבכיר של ההתאחדות לכדורגל במסגרתו מוביל את המשחק המרכזי בליגת העל לנשים.
במרץ 2019, עזב מזרחי את ידיעות תקשורת והצטרף לרשת שוקן בבעלות קבוצת הארץ. במסגרת תפקידו שימש כעורך ברשת מקומוני השקמה בעיתון ובאתר.
בעונת 2018/2019 בליגת העל בכדורגל שידר את גמר גביע המדינה לנערים א' עבור ההתאחדות לכדורגל וכמו כן את גמר גביע המדינה לנערות בכדורגל הנשים.
בדצמבר 2019, שידר לראשונה את "המשחק המרכזי" בליגה האיטלקית בכדורגל בין לאציו ליובנטוס בערוץ ONE.
החל ממארס 2020, משדר עבור ערוץ ONE בנוסף את ליגת העל לתיכונים בכדורעף ובכדורגל.
בתקופת מגפת הקורונה בישראל, תוכניות העשרה ותל״ן לבתי הספר ולחטיבות הביניים אשר פיתח ומלמד זכו להכרה ושבחים ממשרד החינוך, במסגרת תוכניות אלו העביר למידה מקוונת לתלמידי החינוך בישראל בנושאי תקשורת וקולנוע באמצעות המרכז לטכנולוגיה חינוכית במערכת שידורים לאומית.
מחודש יולי 2020 מפיק, מקריין ועורך כתבות וידאו עבור אתר האינטרנט ONE.
במארס 2021, החל לשדר בנוסף את משחקי הליגה האוסטרלית בכדורגל ואת משחקי ליגת האלופות לנשים עבור ערוץ ONE.
ביולי 2021, שידר לראשונה משחקים פאראלימפיים במסגרתם העביר בשידור ישיר את משחק גמר גביע המדינה ברוגבי בכיסאות גלגלים.
בשנת 2022, שידר את גמר אליפות התיכונים בכדוריד וגמר ליגת הישיבות בכדורסל. כמו כן הגיש את מוקדמות אליפות העולם בריקוד עבור ערוץ ONE.
ביוני 2022, שידר עבור ערוץ ONE את גמר ליגת הפוטבול הישראלית וכמו כן שידר תחרויות אגרוף ארציות. בנובמבר 2022, לקח לראשונה חלק בשידורי מונדיאל 2022 בקטאר כשדר לציבור העיוורים וכבדי הראייה לתאגיד השידור הישראלי כאן 11 בפרויקט בהובלת יורם ארבל.
במאי 2023, שובץ לשדר את משחק האליפות של קבוצת הכדורגל נאפולי בליגה האיטלקית עבור ערוץ ONE. כמו כן שידר את גמר גביע המדינה לנערים בכדורגל.
חיים אישיים
מזרחי נשוי ואב לשתי בנות. מתגורר בראש העין. בת דודתו היא השחקנית והקומיקאית מיקי קם.
שלישיית ג'אז
שלישיית ג'אז (בלעז: Jazz Trio) היא הרכב מוזיקלי של שלושה נגני ג'אז. כמו הרכבי שלישייה מוזיקליים בתחומים אחרים, רווח במיוחד המונח טְרִיּוֹ (מאיטלקית: Trio) כדי לתאר הרכבים מסוג זה, ורבות משלישיות הג'אז כוללות את המלה "טריו" בשמן. פעמים רבות השלישיות נקראות על שם הנגן המוביל אותן.
הסוג הנפוץ ביותר בשלישיות הג'אז הוא הרכב של פסנתר-קונטרבס-תופים. הרכב זה מכונה בג'אז "שלישיית פסנתר". לרוב הפסנתרן הוא הנגן המוביל את ההרכב. דוגמאות מפורסמות להרכבים כאלו כוללות את הרכבי השלישייה של ביל אוונס, וינס גאראלדי, צ'יק קוריאה ונוספים. דוגמאות בולטות להרכבים כאלו בג'אז העכשווי, הנקראים על שם הפסנתרן, הן הרכבי השלישייה של אסביורן סבנסון ושל בראד מלדאו. במקרים נדירים יותר, ההרכב מובל על ידי הבסיסט או המתופף. דוגמה בולטת להרכב כזה המובל על ידי הבסיסט היא הטריו של אבישי כהן.
שלשות כאלה והרכבים דומים עשויים להוות את חטיבת הקצב כשהם עומדים בבסיסם של הרכבים מורחבים. סוג אחר של שלישיות ג'אז הוא הרכב של פסנתר-קונטרבס-גיטרה. הרכב כזה הוקם על ידי נט קינג קול בשנת 1937, ויושם על ידי נגנים נוספים כמו ארט טייטום, אחמד ג'מאל, אוסקר פיטרסון ווינס גאראלדי (רובם הקימו לאחר מכן שלישיות פסנתר).
סוג נוסף של שלישיות ג'אז הוא הרכב של אורגן-גיטרה-תופים, ומכונה "שלישיית אורגן". כמו שלישיות הפסנתר, ההרכב לרוב מובל על ידי נגן האורגן אך קיימים גם מקרים אחרים. האורגן הוא לרוב אורגן האמונד, הגיטרה היא לרוב גיטרה חשמלית, ולעיתים סקסופון מחליף את הגיטרה, או מצטרף להרכב שמורחב כך לרביעייה (בלעז: קוורטט). האורגן משלים את תפקיד הבס, על ידי הצלילים הנמוכים במקלדת או על ידי דוושות הבס. נגני האורגן מילט הרת' ווילד ביל דייוויס נחשבים לחלוצים בתחום זה ערב שנות החמישים, והרכב השלישייה של ג'ימי סמית הוא דוגמה ידועה. בין נגני האורגן הבולטים מבין הרבים שפעלו במסגרת הרכב כזה נכללים ריצ'רד הולמס, אנתוני מונקו, ובג'אז העכשווי ג'ואי דה-פרנצ'סקו.
מלבד שלושת הסוגים לעיל הנפוצים בג'אז, קיימים סוגי הרכבים נוספים של שלישיות ג'אז שאינם רווחים. להלן כמה דוגמאות בולטות:
בשנת 1935 נגן הקלרינט בני גודמן הקליט אלבום בהרכב קלרינט-פסנתר-תופים.
בשנת 1948 נגן הויברפון רד נורבו הוביל הרכב של ויברפון-קונטרבס-גיטרה.
בשנת 1957 נגן הסקסופון סאני רולינס הקליט עם הרכב של סקסופון-קונטרבס-תופים ובכך החליף בסקסופון את הפסנתר בסוג הנפוץ של שלישיית פסנתר בג'אז. הרכב כזה יושם מאוחר יותר גם על ידי נגני הסקסופון אורנט קולמן, אלברט איילר ופיטר ברוצמן מראשית תקופת הג'אז החופשי, ועל ידי סקסופוניסטים כמו וולטר סמית' השלישי וג'ושוע רדמן משנות האלפיים ואילך. רדמן ערך ניסויים בפורמט השלישייה, כאשר הקליט לעיתים עם שני מתופפים או שני בסיסטים.
בשנות השישים נגן הסקסופון אנתוני בראקסטון הוביל הרכב של סקסופון-כינור-חצוצרה.
נארי
נארי הוא שם מקומי לקרום לבנבן נוקשה המכסה סלעי קירטון וחוואר באזורים צחיחים למחצה, שבהם כמות המשקעים היא בין 300 ל-700 מ"מ בשנה, כמו ההרים במרכז ארץ ישראל: יהודה, השומרון והגליל. הוא מורכב בעיקר מפחמת הסידן. התופעה מוכרת בעולם כולו והנארי שייך למשפחת הסלעים הנקראים בלועזית: קליצֶ'ה (caliche) או קלקריט (calcrete).
נסיבות היווצרות
סלע נארי מתהווה מעל לסלעי הקירטון בתצורות השפלה: ע'רב, טקייה וצרעה (בעיקר פרט מראשה) וכן מעל תצורת בית גוברין והקונגלומרט של תצורת בית ניר.
נסיבות ההיווצרות שנויות במחלוקת. יהודה ליאו פיקרד סבר שהנארי הוא קרום גירי שנוצר עקב עלייה נימית של תמיסות גירניות, מלחים ומינרלים. המים מתנדפים, והגיר שוקע בנקבוביות שבסלע הקירטון וכך נוצרת שכבת סלע עבה וקשה יותר.
אתר עץ הדעת מצטט את דן ואת גולדברג המעלים את הסברה כי קרום הנארי הוא חלק אינטגרלי של שכבת הקירטון. חלקה העליון של השכבה מתבלה בשל שני גורמים: ירידת הגשם בחורף ועלית נימי מים בקיץ. תמיכה בהשערה נמצאה במאובנים שנמצאו בשכבת הנארי. והם לא יכלו להיות חלק מהקרום הגירי שנוצר אלא חלק משכבת קירטון קיימת.
החוקרים פיתחו נוסחה המכונה "גורם הגשם", לפיה כמות המשקעים והטמפרטורה השנתית קובעים האם תיווצר שכבת נארי. גורם גשם בערכים 15–30 נחשב אופטימלי להתפתחות נארי. לעומת זאת, בנגב לא התפתח נארי כי גורם הגשם הוא סביב 5, וכנ"ל בצפת או במעלות, שגם בהן יש קירטון אך לא נוצר נארי, כי גורם הגשם הוא סביב 40.
חשיבותו
לסלע הנארי הייתה חשיבות גדולה עבור תושבי אזורים אלו. מסיבות שונות קשה לחפור בור מים לאגירת מי גשמים בסלעים הנפוצים בהרים אלה: החוואר, הקירטון, והגיר. סלע הגיר הוא סלע קשה. באדמת חוואר, קשה לשמור על קיומו של בור חפור, שכן החוואר בבואו במגע עם המים הופך לבוץ והבור מתמוטט. בסלע הקירטוני הרך והפריך קל לחפור בור מים, והוא אינו הופך לבוץ, עם זאת לסלע קירטון דרושה תכונה נוספת כדי שיהיה מתאים לחפירת בורות והיא שהחלק העליון יהיה קשה, אחרת תקרת הבור תקרוס לתוכו. שכבת הנארי הקשה הקיימת מעל הקירטון מהווה את תקרת הבור היציבה.
הנארי נפוץ גם בתור ה"גג" של מערות. תקרת מערות בנויה מסלע נארי קשה. הוא עמיד יחסית בפני סחיפה שלא כמו הסלע הקירטוני הרך המצוי תחתיו. לעיתים המערה מצויה במקום בו היה בעבר בור מים, כמו באזור בית גוברין – "מערות הפעמון" המפורסמות. במקרה זה מבחינים בתקרת המערה במעין פתח. פתח אשר דרכו נחצב הבור וממנו נשאבו המים. במרוצת הזמן קרס אחד מקירות הבור וממנו נוצרה כניסה לבור שהפך למערה. פתח הבור נותר בתור פתח אוורור או בתור מקור אור לתושבי המערה.
שכיחותו בקרקעות
הנארי תורם מרכיב מינרלי כהה לקרקעות הבאות: טרה רוסה, רנדזינה חומה, ליתוסול חום ואפילו בכורכר. מתחת לקרקעות מהסוגים האלה ניתן לאתר את קרום הנארי הקשה.
הצומח בנארי
"עובי שכבת הנארי עשוי להגיע למטר עד חמישה מטר. הגאולוגים מכירים בו שכבות משנה.
קרום הנארי הקשה מעמיד מעט מאוד מים לרשות האורגניזמים ועל כן אינו מאוכלס עדיין". שורשי הצמחים חודרים דרכו ומגיעים לקירטון, הספוג במים.
שימושים
שימוש נוסף של האבן הוא בבניית תנורי אפייה בשדה - ה"טבון" בערבית. האבנים קשות ועמידות באש.
חפירה של רשות העתיקות בנחל עירון בשטח שנחשף ב"חורבת גילן דרום", 62 מטר על 110 מטר, נמצאו מחצבות לאבני נארי. לפי דפוסי האבן שנחשפו ניתן להעריך את גודל האבנים שנחצבו לשימושים שונים.
ארץ החוף האוסטרית
ארץ החוף האוסטרית (בגרמנית: Österreichisches Küstenland, באיטלקית: Litorale Austriaco, בקרואטית: Austrijsko primorje, בסלובנית: Avstrijsko primorje, בהונגרית: Osztrák Tengermellék) הייתה נחלת כתר (Kronland) של האימפריה האוסטרית, שהוקמה ב-1849. היא הורכבה משלושה אזורים: חצי האי איסטריה, גוריציה וגרדיסקה, והעיר החופשית הקיסרית טריאסט. לאורך ההיסטוריה, האזור התמודד לעיתים קרובות, כאשר חלקים ממנו נשלטים בזמנים שונים על ידי הרפובליקה של ונציה, אוסטריה-הונגריה, איטליה ויוגוסלביה, בין היתר.
ממלכת איטליה סיפחה אותו לאחר מלחמת העולם הראשונה על פי הסכם לונדון ומאוחר יותר חוזה רפאלו. לאחר מלחמת העולם השנייה, היא חולקה בין איטליה (מערב) ליוגוסלביה (מזרח).
לטריאסטה הייתה חשיבות אסטרטגית כנמל הימי העיקרי של אוסטריה-הונגריה וחופי הפרובינציה היו יעד נופש, הריביירה האוסטרית. האזור היה רב לאומי, כאשר האיטלקים, הסלובנים, הקרואטים, הגרמנים והפריוליאנים היו הקבוצות האתניות העיקריות. ב-1910, שטחו היה וכלל אוכלוסייה של 894,287.
היסטוריה
הטריטוריה של הפטריארכיה של אקווילייה מימי הביניים נכבשה בהדרגה על ידי הרפובליקה של ונציה (Domini di Terraferma) עד לתחילת המאה ה-15. במזרח, הארכידוכסים ההבסבורגיים של אוסטריה, שהתבססו על מרקיזות קרניולה שבה שלטו משנת 1335, זכו בשליטה על פאזין האיסטרית ב-1374 ונמל טריאסטה ב-1382. הם גם רכשו את דואינו ורייקה (פיומה) בחוף הים האדריאטי הצפוני ב-1474, וירשו שטחים נוספים בפריולי כאשר קו הרוזנים של גרץ גווע ב-1500. בשנת 1511 סיפח הקיסר מקסימיליאן הראשון את העיר גרדיסקה מוונציה. ההבסבורגים לא עשו בתחילה אפילו מעט כדי לגבש או לפתח את אחזקותיהם בארץ החוף. עליונותה של הרפובליקה של ונציה בים האדריאטי, ותשומת הלב לאיום הנשקף מהאימפריה העות'מאנית המתרחבת, העניקו לארכידוכסים האוסטרים הזדמנות מועטה להרחיב את נכסי החוף שלהם. למרות ששולבו בחוג האוסטרי של האימפריה הרומית הקדושה, גרץ, טריאסטה ואיסטריה נותרו מנוהלות בנפרד ושמרו על האוטונומיה שלהן עד המאה ה-18.
הקיסר קרל השישי הגדיל את כוחה הימי של המלוכה ההבסבורגית על ידי עשיית שלום עם העות'מאנים והכרזה על ספנות חופשית בים האדריאטי. ב-1719 נעשו טריאסטה ופיומה לנמלים חופשיים. בשנת 1730, מינהל ארץ החוף אוחד תחת האינטנדנסיה בטריאסטה. עם זאת, בשנת 1775 חילק הקיסר יוזף השני את המינהל של שני הנמלים העיקריים, והקצה את טריאסטה כנמל ל"ארצות התורשה" האוסטריות ואת פיומה לממלכת הונגריה. זמן קצר לאחר מכן אוחדה טריאסטה עם המחוז הנסיכי של גוריציה וגרדיסקה בצפון.
במהלך מלחמות נפוליאון, המלוכה ההבסבורגית זכתה באדמות ונציאניות בחצי האי איסטריה ובאיי קווארנרו (קוורנר) כחלק מהסכם קמפו פורמיו משנת 1797. עם זאת, השטחים הללו וכל נחלותיה האדריאטיות של האימפריה האוסטרית החדשה אבדו עד מהרה למדינת הבובות של האימפריה הצרפתית, ממלכת איטליה על ידי חוזה פרסבורג משנת 1805. הסכם שנברון משנת 1809 העביר את האזור למחוזות האיליריים שנשלטו ישירות על ידי צרפת.
עם תבוסותיו של נפוליאון, האימפריה האוסטרית החזירה לעצמה את האזור. בשנת 1813, כל ארץ החוף, כולל טריאסטה, גוריציה וגרדיסקה, כל איסטריה, איי קווארנרו, פיומה והעורף של פיומה, קרואטיה האזרחית, כולל קרלשטאדט (קרלובץ'), הפכו ליחידה מנהלית אחת. משנת 1816, ארץ החוף היה חלק מממלכת איליריה של האימפריה האוסטרית. ב-1822 הופרדו פיומה וקרואטיה האזרחית מהשטח ונמסרו לממלכת הונגריה (וב-1849 לממלכת קרואטיה).
ארץ החוף כלל רשמיתאת מחוז טריאסטה (טריאסט), אחד משני מחוזות של הממלכה, והשני הוא מחוז לייבאך (ליובליאנה). היא חולקה לארבעה מחוזות (kreis): גוריציה ("גרץ"; כולל גוריציה והמרקיזות היוליאנית), איסטריה ("איסטריה"; איסטריה המזרחית ואיי קוארנרו), טריאסטה ("טריאסט"; העורף של טריאסט ואיסטריה המערבית), והעיר טריאסטה ("Triester Stadtgebiet").
בסביבות 1825, ארץ החוף אורגנה מחדש לשני מחוזות בלבד: איסטריה ובירתה מיטרבורג (פיסינו/פאזין) וגוריציה עם טריאסט וסביבתה הקרובה בשליטה ישירה של הכתר ונפרדת מהמבנה המנהלי המקומי.
בשנת 1849, ממלכת איליריה פורקה וארץ החוף הפכה לנחלת כתר נפרדת עם מושל בטריאסטה. היא חולקה רשמית למחוז איסטריה ולמחוז הנסיכותי (Gefürstete Grafschaft) של גוריציה וגרדיסקה, כאשר טריאסטה נותרה נפרדת משניהם.
לפי הפטנט של פברואר 1861, הפכו גוריציה וגרדיסקה ואיסטריה לישויות נפרדות מבחינה מנהלית, וב-1867 קיבלה טריאסט גם מעמד נפרד, וארץ החוף חולקה לשלושת אדמות הכתר של העיר החופשית הקיסרית טריאסטה ופרבריה, מרקיזות איסטריה, והמחוז הנסיכותי של גוריציה וגראדיסקה, שלכל אחד מהם היו מנהלים ואסיפות לנדטאג נפרדות, אך כולם היו כפופים ל- k.k. statholder בטריאסטה.
לאחר פירוק אוסטריה-הונגריה, ארץ החוף נפלה בתוך גבולותיה החדשים שהורחבו של איטליה כחלק מהמרקיזות היוליאנית. אזור בהיקף דומה תחת השם האזור המבצעי החוף האדריאטי (Adriatisches Küstenland) היה אחד מאזורי הפעולה של הכוחות הגרמניים במהלך מלחמת העולם השנייה לאחר כניעת איטליה בספטמבר 1943 עד תום המלחמה. לאחר מלחמת העולם השנייה, רובו נכלל ביוגוסלביה הקומוניסיטית.
כיום קרואטיה וסלובניה מחזיקות כל אחת בחלקים מהשטח, והעיר טריאסטה נותרה תחת שלטון איטלקי. שמו של האזור מתקיים בגרסתו הסלובנית, Primorska (סלובנית Littoral), אזור בסלובניה.
מחלף ראשון דרום
מחלף ראשון דרום הוא מחלף המקשר בין כביש 431 וכביש 4. הוא נפתח לתנועה בנובמבר 2008 עם פתיחתו של הקטע המערבי בכביש 431. לפני הקמתו הייתה במקום יציאה מכביש 4 לכביש 4311, ועם הקמתו של כביש 431 היא הפכה לחלק מנתיבי השירות של כביש 431.
כיווני התנועה במחלף חלקיים ומתאפשרים בשני כיוונים בלבד: מכביש 431 בכיוון מערב לכביש 4 בכיוון דרום ומכביש 4 בכיוון צפון לכביש 431 בכיוון מזרח. הגישה לכביש 4 מתבצעת באמצעות רמפה ארוכה המורכבת משלושה גשרים. קרבתו של המחלף למחלף עין הקורא מאפשרת בחירת נתיב נסיעה חלופי לשם ביצוע פניות בכיוונים אחרים.
רשימת אתרי מורשת עולמית
אתר מורשת עולמית הוא אתר שהוכרז על ידי ועדת המורשת העולמית של אונסק"ו כאתר הראוי לשימור בזכות חשיבותו המיוחדת למורשת המשותפת לאנושות.
האספה הכללית של אונסק"ו החלה בתוכנית להגנה על אתרי מורשת עולמית עם ניסוח "האמנה בדבר הגנת המורשת הטבעית והתרבותית העולמית" (Convention Concerning the Protection of World Cultural and Natural Heritage) ביום 16 בנובמבר 1972, ומכוחה הוקמה ועדת המורשת העולמית, האחראית על בחירת אתרים חדשים ופיקוח על ניהולם של האתרים שברשימה. עד כה אשררו 190 מדינות את האמנה.
נכון לשנת 2021, ישנם 1,154 אתרי מורשת עולמית הממוקמים ב-167 מדינות ברחבי העולם. האתרים מחולקים לפי אתרים טבעיים, אתרי תרבות שנבנו בידי אדם ואתרים מעורבים (נוצרו בידי הטבע והאדם). אזורי האתרים מחולקים על ידי אונסק"ו ל-5 אזורים: אפריקה, מדינות ערביות, אסיה והאגן הפסיפי, אירופה וצפון אמריקה והאזור האחרון, אמריקה הלטינית והקריביים. המדינה עם מספר אתרי המורשת הרבים ביותר היא איטליה עם 58 אתרים, אחריה סין עם 56 אתרים, ואחריהן גרמניה עם 50 אתרים.
Born This Way: The Collection
Born This Way: The Collection (בעברית: נולד/ה ככה: האוסף) הוא מארז התקליטורים הראשון של זמרת הפופ האמריקאית ליידי גאגא. מארז התקליטורים יצא לאור ב-18 בנובמבר 2011, על ידי חברות התקליטים אינטרסקופ רקורדס, סטרימליין וקון לייב.
עם יציאתו נכנס מארז התקליטורים אל המקום ה-98 במצעד האלבומים שבאיטליה.
רקע
מארז התקליטורים מכיל שלושה דיסקים: הראשון הוא אלבום האולפן השני של גאגא, Born This Way; השני הוא אלבום הרמיקסים השני שלה Born This Way: The Remix, והשלישי הוא אלבום הוידאו Lady Gaga Presents the Monster Ball Tour: At Madison Square Garden.
בנוסף לכך, נמכר אלבום הרמיקסים Born This Way: The Remix, בארצות הברית בכ-62,000 עותקים.
איגוד העיתונאים של מקדוניה
איגוד העיתונאים של מקדוניה (במקדונית: Здружението на новинарите на Македонија; בראשי תיבות: AJM) הוא האיגוד הרשמי של עיתונאים מקצועיים במקדוניה הצפונית. האיגוד חבר באיגוד העיתונאים הבין-לאומי. נשיא האיגוד הראשון היה מיטו הצ'יבילייב. נשיא האיגוד הנוכחי הוא העיתונאי נאסר סלמני. האגודה מעניקה מדי שנה את פרס העיתונאות "מיסירקוב".
האיגוד הוקם ב-17 בפברואר 1946, בסקופיה, בשם "איגוד העיתונאים המקצועיים של הרפובליקה העממית של מקדוניה", לאחר מפגש של מספר עיתונאים מהעיתונים "נובה מקדוניה", "טרודבניק", "אדינסטבו", רדיו סקופיה וסוכנות הידיעות טאניוג. האספה המכוננת של האיגוד נפתחה על ידי העורך הראשי של "אדינסטבו", דימיטר מיטרב. באספה המוכננת, האיגוד קיבל ברכות ממספר איגודים, ביניהם איגוד העיתונאים של יוגוסלוביה, איגוד העיתונאים של קרואטיה ואיגוד העיתונאים של סרביה. באותה אספה, האיגוד קיבל ברכות משר המשפטים של יוגוסלביה, פאבל שתב, שנבחר לחבר כבוד של האיגוד, וממשורר ונקו מרקובסקי.
ספורט אלקטרוני
ספורט אלקטרוני (באנגלית: eSports או Electronic Sports) הוא מושג לתיאור הענף המכיל תחרויות משחקי וידאו מרובי משתתפים, במיוחד בין שחקנים מקצועיים. סוגות המשחקים הנפוצות ביותר בתחרויות ספורט אלקטרוני הם אסטרטגיה בזמן אמת (RTS), משחק ירי בגוף ראשון (FPS), משחקי לחימה, וזירת קרב מרובת משתתפים (MOBA). טורנירים כגון The International,, , וסדרת האליפות של רוקט ליג (RLCS) מספקים שידורים חיים של התחרות, ופרסים כספיים למתחרים.
אף על פי שתחרויות מאורגנות היו זמן רב חלק מתרבות משחקי הווידאו, הן בדרך כלל נערכו בין חובבנים. דבר זה השתנה לקראת סוף העשור הראשון של המאה ה-21, כאשר חל גידול חד בהשתתפות על ידי שחקנים מקצועיים ובקהל הצופים. כיום, יוצרי משחקים רבים מעצבים מראש את משחקיהם תוך מחשבה על תחרויות ספורט אלקטרוני מקצועיות.
שחקנים במשחקים מסוגת משחקי לחימה ומשחקי ארקייד נטו יותר להסתייג מהתווית של "ספורט אלקטרוני". באמצע שנות ה-2010, המשחקים הפופולריים ביותר בתחרויות מקצועיות היו משחקי זירת קרב מרובת משתתפים Dota 2 ו-League of Legends, ומשחק הירי בגוף ראשון Counter-Strike: Global Offensive. משחקים אחרים עם רווחים משמעותיים הם Call of Duty,, Hearthstone, Overwatch, וסטארקראפט 2.
הגדלת הזמינות של שירותי הזרמת מדיה, ובמיוחד Twitch.tv, הייתה גורם עיקרי בגידול ובקידום תחרויות ספורט אלקטרוני. מבחינה דמוגרפית, ארגון הספורט האלקטרוני דיווח שהתפלגות הצופים היא כ-85% גברים ו-15% נשים, כאשר רוב הצופים בין הגילאים 18 ו-34. האמאקו מורי ידוע כגיימרית המובגרת ביותר והיא עברה את גיל 90. נשים בולטות בתחום הספורט האלקטרוני הביעו תקווה להגדלת הנוכחות של שחקניות מקצועיות.
בקוריאה הדרומית ישנם מספר ארגוני ספורט אלקטרוני המפעילים שחקנים מקצועיים ברישיון כבר משנת 2000. הכרה בתחרויות ספורט אלקטרוני במדינות אחרות התפתחה לאט יותר. חוץ מבקוריאה הדרומית, רוב התחרויות מתקיימות בצפון אמריקה, באירופה ובסין.
שוק הספורט האלקטרוני העולמי צפוי להכניס כ-905 מיליון דולר בשנת 2018, עם צפי של גידול בהכנסות לכ-1.4 מיליארד דולר עד שנת 2020. מספר הצופים כיום מוערך בכ-380 מיליון.
סיווג כספורט
ההתייחסות למשחקי וידאו כ"ספורט" היא נקודה שנויה במחלוקת. ישנם הטוענים שעל אף הצמיחה בפופולריות של משחקי וידאו תחרותיים, הם לעולם לא יגיעו למעמד של ספורט "אמיתי". לעומתם, ישנם הטוענים שמה שאמור להגדיר פעילות כספורט זה תכנון מדויק, תזמון מושלם וביצוע מיומן, ושמאמץ גופני ופעילות בחוץ אינם מאפיינים הכרחיים של כל ענפי הספורט המסורתיים המוכרים היום. בשנת 2013, בתוכנית אירוח בנושא ספורט ברשת HBO משתתפי הדיון לעגו לרעיון שמדובר בענף ספורט. בכנס טכנולוגיה בשנת 2014, נשיא ESPN ג'ון סקיפר התייחס לספורט אלקטרוני בטענה "זה לא ספורט - זו תחרות", והשווה את משחקי הווידאו למשחקי חשיבה כגן שחמט או דמקה. בנוסף, משתתפים רבים בסוגת משחקי הלחימה מקפידים להפריד בין התחרויות שלהם לבין התחרויות המסחריות יותר של סוגות משחקים אחרות. בשנת 2015 הפדרציה הבינלאומית לספורט אלקטרוני אירחה פאנל בהשתתפות אורחים מקהילת הספורט האלקטרוני העולמית על מנת לדון בהכרה עתידית ברחבי העולם של ספורט אלקטרוני כפעילות ספורטיבית.
חוקים המסדירים את הספורט האלקטרוני נמצאים בשלבי חקיקה בכ־10 מדינות, בהן ארצות הברית, צרפת, גרמניה ואיטליה.
בשנת 2013, שחקן League of Legends קנדי היה השחקן הראשון שקיבל אשרת כניסה לארצות הברית בקטגוריה P-1A, המיועדת ל"אתלטים המוכרים בינלאומית".
בשנת 2014, משרד הנוער והספורט של טורקיה החל להנפיק רישיונות לשחקני ספורט אלקטרוני שסווגו כמקצוענים.
בשנת 2016, ממשלת צרפת החלה בתהליך לרגולציה ולהכרה בספורט אלקטרוני.
בישראל פועלת העמותה לגיימינג תחרותי בישראל לקידום מעמדו של הענף כענף ספורט.
הכרה כחלק מהמשחקים האולימפיים
אחת הדרכים לנסות לקדם את הלגיטימיות של ספורט אלקטרוני היא דרך המשחקים האולימפיים. באוקטובר 2015, ועידת פסגה של הוועד האולימפי הבינלאומי הכירה בגידול בפופולריות של ספורט אלקטרוני והסיקה ש"משחקי ספורט אלקטרוני תחרותיים יכולים להיחשב כפעילות ספורטיבית. השחקנים מתכוננים ומתאמנים בצורה אינטנסיבית הניתנת להשוואה לאתלטים בענפי ספורט מסורתיים". אולם הוועד ציין שעל מנת שמשחקי וידאו יוכלו להיות חלק מהמשחקים האולימפיים עליהם להיות "תואמים את חוקי וכללי התנועה האולימפית". לפי נשיא הוועד האולימפי תומאס באך, ישנם שני קשיים להכללת ספורט אלקטרוני כחלק מהמשחקים האולימפיים: הגבלת המשחקים מהצגת אלימות, והעובדה שלא קיים גוף מנהל בינלאומי לתחום (כדוגמת פיב"א עבור כדורסל).
הוועד האולימפי בחן את פוטנציאל משחקי ספורט אלקטרוני באמצעות משחקי ידידות. בתמיכת הוועד, חברת אינטל ארגנה משחקי ידידות של "סטארקראפט 2" ו- לפני אולימפיאדת החורף בפיונגצ'אנג ב-2018, וחמישה שחקני ספורט אלקטרוני דרום-קוריאנים היו חלק ממירוץ השליחים של הלפיד האולימפי. משחקי ידידות דומים נערכו גם לפני המשחקים האולימפיים בריו דה ז'ניירו ב-2016, אולם אז לא היו בתמיכת הוועד האולימפי.
הוועד המארגן של אולימפיאדת טוקיו (2020) פועל בשיתוף עם ארגוני ספורט אלקטרוני וארגוני צרכנים על מנת להחריג תחרויות משחקים אלקטרוניים מחוקים קיימים נגד הימורים. דבר זה מאפשר לשחקני ספורט אלקטרוני מקצועיים לבקש רישיון שיתיר להם לשחק בתחרויות ביפן, בדומה למנגנון הקיים עבור אתלטים. כמו כן, הוועד המארגן מתכנן טורנירים של ספורט אלקטרוני בקנה מידה גדול כמבוא למשחקים האולימפיים עצמם.
הוועד המארגן של אולימפיאדת פריז (2024) בוחן את האפשרות של הכללת ספורט אלקטרוני כחלק מהמשחקים האולימפיים עצמם.
חרבראנד באקר
חֶרְבְּראנְד באקר (בהולנדית: Gerbrand Bakker; נולד ב-28 באפריל 1962) הוא סופר הולנדי.
באקר הוא גנן ומדריך סקי במקצועו ובעבר עבד בתמלול כתוביות לטלוויזיה ההולנדית.
ספרו למעלה שקט (בהולנדית: Boven is het stil) משנת 2006 זכה להצלחה ברחבי העולם, זיכה את מחברו בפרס ה-IMPAC האירי, ואף תורגם לעברית ויצא לאור בסדרת "ספרית פועלים - סיפורת" של הוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 2011, בתרגומה של רחל ליברמן. ספרו השני יוני יצא לאור ב-2009 וטרם תורגם לעברית. ספרו השלישי The detour יצא לאור ב-2010 וטרם תורגם לעברית.
Celebrity Deathmatch
Celebrity Deathmatch היא סדרת אנימציה סאטירית ששודרה ברשת MTV האמריקאית בין 1998 עד 2002 וברשת MTV2 בין השנים 2006 עד 2007, ולאחר מכן בשידורים חוזרים ב-MTV ברחבי העולם.
בסדרה מוצגים לרוב ידוענים אמריקאים אשר מתגוששים זה עם זה בקרב עד המוות של אחד מהם או של שניהם. הסדרה ידועה באלימות גרפית במיוחד, הכוללת הרבה דם ופציעות מוקצנות (למשל, קטיעת רגלו של אחד המתחרים על ידי המתחרה השני, מתחרה שממשיך לחיות לאחר עריפת ראשו, שיפוד גופו וכו').
יוצר הסדרה הוא אריק פוגל (Eric Fogel). הפרקים הראשונים של התוכנית שודרו ב-MTV ב-1 בינואר וב-25 בינואר 1998, ותקופת השידור המקורית של הסדרה נמשכה מ-14 במאי 1998 ועד 20 באוקטובר 2002, וכללה 75 פרקים. נוסף עליהם נוצר פרק ספיישל, שלא נכלל במניית 75 הפרקים, פרק ששמו "Celebrity Deathmatch Hits Germany", ששודר ב-21 ביוני 2011. בתחילת 2003 הודיעו ב-MTV על כוונתם ליצור סרט המבוסס על הסדרה, אך בסוף השנה בוטל הפרויקט.
המיאוצ'ניה
המיאוצ'ניה (שם מדעי: Hemiauchenia; מילולית: "חצי צוואר") הוא סוג נכחד של גמל גדול שחי בתקופת המיוקן ועד לסוף הפליסטוקן באמריקה הצפונית. בפליסטוקן הגמל עבר גם לאמריקה הדרומית. מרבית המאובנים נמצאו ברחבי ארצות הברית, וכמה מינים נמצאו גם במקסיקו ואמריקה המרכזית. הראשון שבהם נמצא ב-1880. באמריקה הדרומית הגמל נמצא בכמה אתרי חפירות בארגנטינה, בוליביה וברזיל.
במראהו גמל זה דמה ללמה גדולה והגיע לאורך של 180 סנטימטרים ולמשקל של עד 90 קילוגרם. הוא היה בעל צוואר ורגליים ארוכים בהרבה מהלמה המודרנית.
בית הכנסת הכוראלי של בוקרשט
בית הכנסת הכוראלי של בוקרשט (ברומנית: Templul Coral, "טמפלול כוראל") הוקם בבוקרשט, ברומניה, כבית כנסת רפורמיסטי מתון, על ידי קהילה שכללה מספר רב של יהודים אורתודוקסים וחילונים. בית הכנסת הכוראלי בבוקרשט הפך לבית הכנסת המרכזי של יהדות רומניה. הוא נקרא בהקמתו בית הכנסת הכוראלי של עדת אשכנז (ritul occidental). בבית כנסת זה שירתו רבניה הראשיים של יהדות רומניה יעקב נימירובר, אלכסנדר שפרן, דוד משה רוזן, ומאוחר יותר, הרב הראשי מנחם הכהן ונכון לשנת 2021 הרב הראשי רפאל שפר.
בניית בית הכנסת
בניית בית הכנסת המפואר באה ביוזמתו של יצחק לייב ויינברג, בן למשפחה של יהודים פולנים מבוקרשט, ילידי רומניה (lehi pământeni), ואחד ממנהיגי ההתארגנות היהודית החדשה הקרויה "קהילת דת ישראל" Comunitatea israelită בבוקרשט. הוא הציע להקים בית כנסת גדול ומפואר כמו בבירות הגדולות של אירופה - וינה, דרזדן, או פריז. עבודות הבנייה נמשכו כעשור, החל משנת 1857 ובמהלך השנים היו שנויות במחלוקת קשה בין הפלג השמרני בראשו הרב הראשי מלבי"ם לבין הפלג המודרני של המשכילים, ה"פרוגרסיסטים", ובראשם המשכיל יליד גליציה ד"ר יוליו באראש. ויינברג היה מיודד עם לודוויג פיליפסון, ממנו קיבל ייעוץ בנושא הקמת בית הכנסת וגם את תמיכת עיתונו במאבקים השונים. בבוקרשט עצמה זכו ויינברג וקבוצת המייסדים בתמיכתו של ארמן לוי ועיתונו. לדברי הרב וההיסטוריון מאיר אברהם הלוי, עצותיו של ארמן לוי בנושאי הרפורמה התקבלו על ידי האינטלקטואלים היהודים של בוקרשט, כפקודות מלמעלה.
חנוכת בית ה"היכל", כפי שכונה בעברית של התקופה, התעכבה עקב חבלות חמורות שנגרמו בשנת 1866 לבניין החדש על ידי פורעים לאומנים רומנים שהפגינו באלימות נגד הכוונה לתת אזרחות ליהודי רומניה במסגרת החוקה החדשה. בעקבות הפרעות חזרו בהם השלטונות מכוונתם לאזרח את יהודי רומניה ולפיכך הענקת זכות מהותית זאת נדחתה עד לאחר מלחמת העולם הראשונה. ה"היכל" עבר שיפוץ יסודי ונפתח לקהל בשנת 1867. עזרת הנשים ב"היכל" נבנתה כמעקה וללא פרגוד או סככה המסתירים את פני הנשים מהמתפללים.
הנחת אבן הפינה
אבן הפינה הונחה ב-21 ביולי 1865 ולכבוד אירוע זה הגיעו לא רק אגודת המייסדים, אלא כל יהודי בוקרשט, אשכנזים וספרדים, גם המסורתיים יותר וגם המודרניים יותר, וגם אורחים נוצרים רבים. במקום נאספו תרומות נכבדות וביניהן תרומה של 10,000 לאי שנתן המדינאי הרומני מיכאיל קוגלניצ'אנו.
למרות התרומות, לשם השלמת העבודות נאלץ יעקב לבל לקחת הלוואה של 200,000 לאי.
בית הכנסת בנוי לפי המתכונת שהייתה מקובלת בבתי הכנסת הכוראליים Chor-Temple במרכז ובמערב אירופה, כולל עוגב ומקום למקהלה (מכאן השם כוראלי - "עם מקהלה"). ברחבה שלפני בית הכנסת מוצב בימינו כעת פסל מנורה לזכר קורבנות השואה.
בחירת סגל בית הכנסת
מראשית הקמת בית הכנסת נקבע שסגל בית הכנסת צריך להיות ברמה גבוהה. הכללים נקבעו בעקבות תקרית לא נעימה, שבמהלכה נסיך רומניה, אלכסנדרו יואן קוזה סירב לקבל את משלחת קהילת יהודי בוקרשט, שבאה לברכות הרשמיות המובאות לקראת השנה החדשה, יחד עם משלחות יתר הדתות. הסירוב של קוזה נומק בכך שבראש הקהילה היהודית לא עומד רב מודרני. מנהיגי בית הכנסת הכוראלי החליטו על שכירת הרב הליברלי לאופולד לעף מסגד (הפנייה נענתה בסירוב) והדרשן הווינאי אהרן ילינק המליץ על שני רבנים נוספים.
ראשון המועסקים היה החזן גרסון וייס מטימישוארה, שנשכר כבר ב-1865, לפני חנוכת בית הכנסת. הרב הראשון, שנבחר לשאת את הדרשה הראשונה בבית הכנסת, היה הרב והדרשן הליברלי אנטואן לוי, בוגר בית המדרש לרבנים בפריז. הרב לוי נאם בחנוכת המשכן, ב-6 ביולי 1867. בקהל נכחו נציגי הממשל, דיפלומטים זרים ופוליטיקאים רומנים ותיקים, כמו ניקולאה לחובארי ויואן מרגילומן.
המקהלה
שאיפת יוזמי הקמת בית הכנסת הכוראלי לכך שתהיה מקהלה קבועה שתנעים בשירתה את עבודת הקודש בבית הכנסת, כמקובל בבתי הכנסת המודרניים של התקופה, התבטאה אפילו בשם המקום - הכוראלי משמעו מקהלה. הרעיון של בית כנסת עם מקהלה זכה למתנגדים תקיפים, חלקם ראו בכך מותרות, חסרות תועלת וחלקם ראו בכך סממן רפורמי שיטתי ואפילו כפירה.
הרב מאיר אברהם הלוי כתב שכל הליטורגיה והמוזיקה, המסודרים והמאורגנים, עם דרשה בשפת המדינה והתנהגות מאופקת ממושמעת, כל אלה גרמו בקרב המתנגדים לשינויים לעוינות אלימה, שהופעלה בחסות המלבי"ם, בחלק הראשון של כהונתו, כשהקהילה של בוקרשט הונהגה על ידי שמרנים (conservatori) "חסרי תקנה".
העוגב
על יד בית הכנסת הכוראלי הוקם במאה ה-20 מכון לתרבות יהודית שריכז סביבו חלק גדול של האליטה האינטלקטואלית והדתית היהודית - לרבות דמויות כמו הרבנים משה גסטר, יעקב יצחק נימירובר, מאיר אברהם הלוי, אלכסנדר שפרן, כמו משה שוורצפלד, אדולף שטרן ואחרים. בשנת 1932 הבניין עבר שיפוץ נוסף בידי האדריכל י. לאוניאנו שהוסיף לו ספריה קהילתית בשנת 1933.
קישורים חיצוניים
Istoria Templului Coral de Rit Occidental din capitală în primul sfert de veac de existență1867-1892 București 1892]
לילא ומג'נון
לילא ומג'נון הוא שמו של סיפור אהבה נודע בארצות המזרח, המבוסס על מאורע טרגי שנתרחש במאה ה-7. בשנת 1192 חיבר המשורר הפרסי נזאמי פואמה ארוכה אודות סיפור האהבה, הכלולה בקובץ ה"ח'מסה" שלו.
עלילה
גיבורי הפרשייה הם קייס אל-עמארי ואהובתו לילא, מאחד משבטי הבדואים בחצי האי ערב. ידועים שני נוסחים השונים זה מזה בפתיחתם. בגרסה אחת מבלה קייס את עלומיו עם לילא בזמן רעיית הצאן. בגרסה שנייה הוא מתאהב בה כשנפגש עמה לראשונה.
קייס הביע את אהבתו ללילא בשירים שחיבר למענה, וכל כך השתגע אחריה עד שהחלו מכנים אותו בשחוק "לילא ומג'נון". כשביקש את ידה מאת אביה, סירב לו זה ודחה אותו מעליו. הוא אף השיא אותה במפגיע לגבר זר שלקח אותה עמו הרחק לעיראק. בתגובה לכך נמלט קייס אל המדבר, ושם יצא מדעתו וסירב לשוב עוד אל משפחתו. בני ביתו, היו מביאים אליו את מזונו, ואילו הוא המשיך לחבר שירים לאהובתו וכתב אותם על החול באמצעות מקל נדודיו. הוא לא ידע שלילא חלתה בארצה החדשה וכבר מתה. קייס עצמו נמצא מת בשנת 688 בסמוך לקברה של אשה אלמונית. בקרבת מקום חרת על סלע את אחד משיריו.
השפעות
לעיבודו המפורסם של נזאמי הייתה השפעה רבה על סופרים ומשוררים מאוחרים יותר. במאה ה-16 חיבר הסופר האזרבייג'ני פוזולי עיבוד ליצירה, תחת הכותרת סיפורם של לילא ומג'נון (דסתאן-י לילא ומג'נון). אחמד שאוקי עיבד את סיפור אהבתם של לילא ומג'נון למחזה. בחיבורו המיסטי של בהאא אללה, שבעת הגיאיות (1856), מוזכר סיפורם של לילא ומג'נון.
הזמר אריק קלפטון כתב וביצע את השיר Layla בהשראת הפואמה. השיר נכתב על אהבתו הנכזבת (באותה תקופה) לפאטי בויד, אשת חברו ג'ורג' האריסון, בה היה מאוהב באובססיביות.
Shake It (שיר של סאקיס רובאס)
Shake It (בעברית: שקשק את זה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר היווני סאקיס רובאס. השיר נכתב על ידי נקטיירוס טיירקיס והולחן על ידי ניקוס טרזיס. השיר ייצג את יוון באירוויזיון 2004 וזכה במקום ה-3.
אירוויזיון 2004
עם השיר השתתף סאקיס רובאס באירוויזיון 2004. בחצי הגמר הצליח השיר להגיע אל המקום ה-3 עם 238 נקודות בסך הכל. בגמר האירוויזיון הגיע השיר גם אל המקום ה-3, עם 252 נקודות בסך הכל.
גרסתה של ניקול ראידמן
Shake It (בעברית: שקשק את זה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית ניקול ראידמן והזמר היווני סאקיס רובאס. השיר יצא לאור ב-20 בינואר 2020, כסינגל שלא מתוך אלבום, על ידי חברת התקליטים על ידי אן אם סי יונייטד. סינגל זה יצא במקור בשנת 2004, אך בשל פרויקט משותף של ראידמן ורובאס החליטו להקליטו מחדש כחלק מקידום הופעתם המשותפת באמפי קיסריה, שאמור היה להתקיים ב-11 ביוני 2020.
נכון לפברואר 2020, מונה הצפיות של השיר באתר יוטיוב עומד על כ-1.3 מיליון.
חבורת יהודה
חבורת יהודה היא חבורה גאולוגית בארץ ישראל. הסלעים המרכיבים את חבורת יהודה הם: דולומיט, גיר וקירטון. מהתקופות : קנומן - טורון מתוֹר הקרטיקון. החבורה מונה מספר רב מאוד של תצורות.
חבורת יהודה חשובה ביותר מבחינה הידרולוגית מכיוון שהיא היא שלד אקוויפר ההר, וממנה שואבים את מי התהום. כמו כן היא מקור חשוב לאבני הבניה המוכרים בשמות: "מלכה" - לבן בהיר ו"מיזי אחמר" - אדמדם בהיר.
סביבת היווצרות
החל מתור היורה אזור ארץ ישראל מצוי בשולי יבשה פאסיביים, כלומר תחום מעבר בין קרום יבשתי (שולי השילד הערבו-נובי) לבין הקרום האוקיאני של ים תטיס. גובה הים והתפשטותו על פני השטח השתנו לאורך התקופה, וחבורת יהודה מייצגת את תצורות הסלע שהורבדו בתקופה מאוחרת יותר באזורים שהיו מדף יבשתי רדוד של הים.החבורה כוללת יחידה דולומיטית מגיל האלביאן ויחידה קרבונטית מגוונת (חוואר, גיר, קירטון ודולומיט) מגיל הקנומן.
האבחנה בין חבורת יהודה לחבורת כרנוב שקדמה לה יכולה להיעשות לפי אבחנה ביוסטאראטיגרפית כלומר בהתאם למאובנים שנמצאים בסלע. העמקת הים שבו הורבדה חבורת יהודה מוביל לריבוי פורמינפרים פלנקטוניים החיים בעמודת המים, ביחס ליצורים בנתוניים החיים על גבי הקרקעית. אבחנה זו קובעת את בסיס החבורה בתצורת טמון שבאמצעה מופיעים אמוניטים מגיל אלביאן. אבחנה אחרת בין החבורות הוא בהתאם למסלע, כך שהבסיס נמצא בגבול שבין היחידה החווארית-אואוליטית ליחידה הדולומיטית הכוללת בצפון את תצורות דלומיט יגור, כסולות ופרט כמון, בקידוחים במישור החוף את תצורת יכיני, בהרי יהודה את תצורות כפירה, גבעת יערים, שורק וכסלון ובננגב את פרט חביון מתצורת חצרה. במרבית הטבלאות הסטרטיגרפיות בבסיס חבורת יהודה בצפון ובמרכז מצויה תצורת עין-אל אסד המכונה גם "בלאנש" מגיל אפטיאן עליון ואלביאן בקרטיקון התחתון.התצורה בנויה מגיר שיש בו סטילוליטים (תפרים בסלע). היא מופיעה בין השאר במצוק מנרה ובגליל העליון. היא הורבדה מעל תצורת חתירה של אבן חול שהורבדה באזור ימי, שבו לצד משקעים ימיים קרבונטיים הורבד גם חומר קלאסטי (בלייה מסלעי היבשת) שהוסע לים.
הגליל והגולן
בהרי הגליל סלעי החבורה יוצרים נוף טרשי-מצוקי אופייני. עוביה כ-700 מטר. בין התצורות שלה ניתן למצוא מהקדומה שבהן לחדשה שבהן:
תצורות נוספות בגולן כוללות בגיל האפטיאן את תצורת עין-אל אסד ("בלאנש"), טמון, וצלמון. תצורת טמון הנמצאת בגולן (וכן בשומרון) כוללת גיר, אבן חול וחוואר. היא נקראת גם "גיר האורביטולינות" (סוג של חוריריות גדולות). תצורת צלמון כוללת גיר וגיר חווארי עם שכבות ביניים של חרסית וחוואר. בסלע מופיעים גם אואוליטים ברזליים ומאובנים רבים.מכונה גם "גיר הקנמיצרס" עקב הופעת אמוניט הקנמיצרס שידוע בכפתורים הגסים שעל הקונכייה שלו. בצפון ישראל ניתן למצוא בגיל האפטיאן גם את תצורת עין-אל אסד שנזכרה לעיל ולאחריה תצורות הידרה, עספורי, ראמה וצלמון. בגיל הטורון ניתן למצוא תצורות כגון ירכא, קישק, בענה שנזכרה לעיל, וכן תצורת שונה.
באזור הכרמל תצורת יגור מתוארכת לגיל האלביאן. היא כוללת את פרט כמון שנזכר לעיל וכן את פרט כרכרה המורכב מדולומיט, גיר וקירטון המכילים צור.
מתקופת הקנומן, לצד תצורות קרבונטיות שונות (קירטון עוספיא, גיר בית אורן, קירטון חרייבה וקירטון ג'וגדיה) ניתן למצוא גם הרבדה של טוף (טוף איגזים, טוף פוריידיס, טוף אום א-טוס וטוף שפייה). בטורון ניתן למצוא תצורות כגון מוחרקה, דליה, גיר אום א-זינת וגיר קומבזה.
השומרון
בהרי השומרון החבורה מיוצגת על ידי סלעי גיר קשים הכוללים שכבות דקות של חוואר. עוביה נאמד ב-1,000 מטר. בשטח היא ניכרת בנוף הטרשי, בגובה של חצי מטר עד מטר וחצי. על סלעים אלה מתפתח קרום נארי שהוא קרום בליה המתפתח בתנאי אקלים לח על סלעים גיריים.
התצורות העליונות שלה תצורת ורדים ותצורת בענה מופיעות בשומרון:
יהודה
בהרי יהודה נחשף מחבורה זו חתך של 900 מטר המורכב מהתצורות הבאות:
נגב
חבורת יהודה בנגב חולקה למספר תצורות. החתך הסטרטיגרפי מהבסיס לגג החבורה:
הלובן של "פרט ראש הנקרה"
הלובן של "פרט ראש הנקרה" מתצורת דיר חנא:
קראסוחה
קראסוחה (ברוסית: Красуха; באנגלית: Krasukha) היא מערכת רוסית קרקעית ניידת ללוחמה אלקטרונית על ידי חסימה אלקטרומגנטית.
את המערכת מפתח תאגיד KRET עבור פלטפורמות ממונעות שונות.
קראסוחה-4
קראסוחה-4 היא מערכת חסימה בפס רחב הנישאת על גבי רכב מסוג BAZ-6910-022. כמו קודמתה (קראסוחה-2), היא מעסיקה מטרות AWACS ומערכות מכ"ם אוויריות נוספות. לקראסוחה-4 טווח אפקטיבי המאפשר לה להפריע לפעולת לוויינים נמוכי מסלול (LEO) כגון לווייני מערכת "לקרוס", והיא יכולה לגרום נזק בלתי הפיך למטרותיה. המערכת הותקנה בבסיס של חיל האוויר הרוסי בחמיימים.
סופר הרון
הסופר הרון HF הוצג לראשונה בפברואר 2014, בסלון האווירי בסינגפור (Singapore Airshow). ההחלטה לחשוף אותו דווקא בסינגפור מלמדת על תפישת התע"א את שוק ה-UAV המתפתח באסיה. בפרסום הראשוני נמסר כי הסופר הרון הוא שיפור משמעותי של גרסת הרון קודמת - 'שובל (הרון 1)', שהוצג ב-2007. הסופר הרון לא עבר לייצור סדרתי בסופו של דבר.
ספינת השוטים (פואמה)
ספינת השוטים הוא שמה של פואמה סטירית מאת הסופר הגרמני סבסטיאן ברנט, שיצאה לאור בבזל בשנת 1494. היא תורגמה למרבית לשונות אירופה, והייתה אחת היצירות הפופולריות ביותר בתקופת הרנסאנס.
זוהי אלגוריה המתארת את חולשותיהם של בני האדם וכוללת 113 פרקים המלווים בחיתוכי עץ המיוחסים על ידי חלק מהחוקרים לאלברכט דירר. מסופר בה על ספינה העמוסה באלפי שוטים המסווגים ל-112 סוגים שונים, ואשר מפליגה דרך גן עדן של שוטים אל ארץ השוטים.
בן ג'ונסון (אתלט)
בנג'מין סינקלייר "בן" ג'ונסון (אנגלית: Benjamin Sinclair "Ben" Johnson; נולד ב-30 בדצמבר 1961) הוא אתלט קנדי הידוע בעיקר בשל הישגים חסרי תקדים בריצת 100 מטר ב-1987–1988, וכן בשל פסילתו ושלילת הישגיו ב-1989 עקב שימוש בסמים.
קריירה
באליפות העולם הראשונה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1983 סיים ג'ונסון במקום 12 בתוצאה של 10.44 שניות ולא העפיל לשלב הגמר. בשלב רבע הגמר הוא קבע תוצאה של 10.40 שניות.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), זכה ג'ונסון בשתי מדליות ארד, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.22 שניות, אחרי קרל לואיס (9.99 שניות) וסם גריידי (10.19 שניות), שניהם מארצות הברית ובריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 38.70 שניות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 37.83 שניות וג'מייקה (38.62 שניות).
בסוף 1984, ביסס ג'ונסון את עצמו כאצן המוביל של קנדה בריצות קצרות וב-22 באוגוסט אותה שנה שיפר את השיא הקנדי ל-10.12 שניות.
באליפות העולם הראשונה באולם שנערכה בפריז, צרפת בינואר 1985 זכה ג'ונסון במדליית זהב בריצת 60 מטר בתוצאה של 6.62 שניות.
במשחקי הרצון הטוב שנערכו במוסקבה (אז ברית המועצות) בשנת 1986 במדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 9.95 שניות, שתי מאיות השנייה משיא העולם של קלווין סמית.
באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1987 זכה ג'ונסון במדליית זהב בריצת 100 מטר בשיא עולם חדש של 9.83 שניות, שיפור של עשירית שנייה, לפני יריבו הגדול קרל לואיס, שהשווה את שיא העולם הקודם (9.93 שניות) וריי סטיוארט מג'מייקה (10.08 שניות).
באולימפיאדת סיאול (1988) התחרה ג'ונסון נגד האלוף האולימפי מאולימפיאדת לוס אנג'לס, 4 שנים קודם לכן, קרל לואיס. בן ג'ונסון ניפץ את שיא העולם שלו והעמיד אותו על 9.79 שניות, שיפור של 4 מאיות, ומנגד לואיס סיים שני עם תוצאה של 9.91 שניות. לאחר יומיים תוצאת בדיקת הסמים של ג'ונסון נמצאה חיובית לשימוש בסטרואיד אנאבולי בשם Stanozolol. בעקבות הממצאים נלקחה ממנו מידית המדליה האולימפית, נפסלו שיאיו העולמיים, נשללה ממנו מדליית הזהב מאליפות העולם, והוא גורש מהמשחקים האולימפיים.
בשנת 1999 ג'ונסון נשכר על ידי שליט לוב, מועמר קדאפי, כדי לשמש מאמן כושר אישי לבנו של קדאפי, שרצה להיות שחקן כדורגל מקצועי.
שיאים אישים
השיאים העולמיים שלו שנפסלו בשל אמרוץ:
Panhard Dyna Z
Panhard Dyna Z היא מכונית משפחתית, מתוצרת יצרן כלי הרכב הטקטים הקלים, והצבאיים "Panhard" הצרפתי, אשר יוצר בין השנים 1954–1959
יוצרו כ- 140,000 יחידות.
יצרנית כלי הרכב "Panhard"
"Panhard" נוסדה בשנת 1845 על ידי René Panhard ושותפו Émile Levassor. החברה הייתה קרויה "Panhard et Levassor". בין השנים 1910–1950 ייצרה "Panhard" משאיות ואוטובוסים, בנוסף לייצור מכוניות, רכבי שטח ושריוניות.