cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הנערה שקפצה בזמן
עלילה
רגע לפני ששניהם נהרגים, הזמן מוקפא על ידי צ'יאקי. בזמן שהם הולכים בעיר הקפואה, צ'יאקי מספר למאקוטו שהוא בא מהעתיד, ושאגוז-המלך עליו מעדה הוא מכונת הזמן שלו; הוא ניצל את קפיצת-הזמן האחרונה שלו כדי למנוע את מותם של קוסקה וחברתו. צ'יאקי חזר לעבר מלכתחילה כדי לראות ציור שלא שרד עד לתקופתו, שדודתה של מאקוטו משחזרת; לאחר שגילה שאינו יכול לראות את הציור והתחבר עם מאקוטו ועם קוסקה, הוא נשאר בעבר מעבר לתכנונו המקורי. כעת, לאחר שעבר על החוק ולא הצליח למנוע מאדם מהעבר לגלות על יכולת החזרה בזמן, צ'יאקי עוזב את מאקוטו ליעד לא-ידוע, רגע לפני שהזמן חוזר למסלולו.
מאקוטו מגלה, להפתעתה, שנשארה לה קפיצת-זמן אחרונה לאחר היעלמותו של צ'יאקי. היא משתמשת בה כדי לחזור לזמן בו נותרה לצ'יאקי קפיצת-זמן אחת. צ'יאקי נפרד ממאקוטו, שמבטיחה לו שתדאג שהציור יישמר עד לתקופתו; צ'יאקי אומר לה שיחכה לה בעתיד.
I Quit Drinking
I Quit Drinking הוא סינגל של הזמרת-יוצרת האמריקאית, קלסי בלריני, ולהקת הפופ האמריקאית, LANY, שיצא, על ידי וורנר צ'אפל מיוזיק ובלאק ריבר אנטרטיינמנט, ב-9 ביוני 2021. השיר נכתב על ידי ניקול גליון, קלסי בלריני ופול ג'ייסון קליין, והופק על ידי ג'ימי רובינס ונואה קונרד.
נכון לדצמבר 2021, השיר הושמע למעלה מ-54 מיליון פעמים בספוטיפיי.
ביקורת
רוב קוסטה, מ-Music Talkers, שיבח את השיר על כך שעשה "עבודה נהדרת בציור תמונה של השתקפות, מערכות יחסים, הקרבה והסיבות להתפכחות. העבודה שהושקעה ביצירת מילות שיחה השתלמה כאן, והפכה את המילים לגולת הכותרת של השיר."
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר, שצולם בקליפורניה, בבימויו של בליית' תומאס, יצא בערוץ היוטיוב של קלסי בלריני, ב-15 ביוני 2021. הווידאו קליפ מציג את בלריני וקליין כ-"מאהבים לשעבר המזכירים זמנים מאושרים יותר ביחד, [שאינם יכולים עוד] להנות מהטעם של שמפניה, ויסקי או משקאות אלכוהוליים אחרים כעת, [מפני שזה] מזכיר להם את ימיהם כזוג". לבסוף, הם שרים פנים אל פנים בגשם. נכון לדצמבר 2021, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-3.7 מיליון פעמים.
הופעות חיות
בלריני ו-LANY הופיעו לראשונה בהופעה חיה בפרסי המוזיקה של CMT.
אליפות העולם בפוקר
אליפות העולם בפוקר (באנגלית: World Series of Poker; בראשי תיבות: WSOP) הוא סבב טורנירי פוקר הנחשב ליוקרתי והמפורסם בעולם. ב-2023 יתקיימו במסגרת הסבב 95 טורנירים בלאס וגאס שבארצות הברית, ו-27 טורנירים שיתקיימו באינטרנט באתר WSOP.com. במהלך יולי 2023 פורסם שלראשונה יתקיימו 15 טורנירים איי בהאמה. טורנירים נוספים ברוזבדוב שבצ'כיה, ובאתר GGPoker יפורסמו בהמשך. המנצח בכל אחת מהתחרויות זוכה בצמיד אליפות העולם בפוקר מוזהב, בנוסף לפרס כספי הנקבע לפי עלות הטורניר ומספר המשתתפים בו. שיאן הזכיות בצמידי הסבב הוא פיל הלמות שזכה ב-17 צמידים נכון ל-2023. במרכז הסדרה מתקיים האירוע המרכזי, אשר מנצחו מוכרז כאלוף העולם בפוקר. טורניר יוקרתי נוסף במסגרת הסבב הוא אליפות שחקני הפוקר.
היסטוריה
אליפות העולם בפוקר החלה ב-1970, לאחר שבני ביניון הזמין שבעה שחקני פוקר מוכרים למשחק טקסס הולדם שנערך בקזינו Horseshoe שבבעלותו. שבסופו ערך הצבעה בה השחקנים בחרו את השחקן הטוב ביותר באותו המשחק והם בחרו בג'וני מוס. שנה לאחר מכן ארגן טורניר עם עלות כניסה של 5,000 דולר, שלימים היה לטורניר המרכזי הראשון של אליפות העולם.
ב-1976 החלו להעניק את צמיד אליפות העולם בפוקר לזוכי הטורנירים בסבב, וכן הוענקו צמידים לזוכים העבר רטרואקטיבית. בתחילת שנות ה-80 הוספו טורנירי לוויין המאפשרים זכייה בכרטיס להשתתפות בטורנירים אשר בסבב.
האירוע המרכזי
הטורניר המרכזי בכל סבב הוא האירוע המרכזי המתקיים מ-1971. בשנה הראשונה הטורניר שוחק עם עלות הרשמה של 5,000 דולר, ומ-1972 נקבעה עלות ההרשמה ל-10,000 דולר.
האירוע המרכזי ב-1982 מפורסם אודות לג'ק שטראוס שסבר שהודח מהטורניר אחר מהלך "אול-אין" בו הפסיד, אך לאחריו גילה כי נותר לו עוד ז'יטון אחד נוסף בעל ערך של 500 דולר, והוא המשיך לשחק עד שזכה בטורניר. סוף שולחן הגמר באירוע המרכזי של 1988, בו נראים ג'וני צ'אן ואריק סיידל משחקים את היד האחרונה בטורניר, הונצח בסרט "ההימור האחרון".
ב-2003 כריס מאנימייקר, שחקן חובבן עד לאותו הזמן, גבר על 838 שחקנים וזכה באירוע המרכזי ובסכום של 2.5 מיליון דולר, לאחר שהעפיל אליו מטורניר לוויין אינטרנטי באתר פוקרסטארס שעלות ההרשמה אליו הייתה 86 דולר. זכייתו תרמה להגברת ההתעניינות העולמית בפוקר, אשר נקראה על שמו "אפקט המאנימייקר".
בעקבות מגפת הקורונה ב-2020, האירוע המרכזי התקיים במתכונת שונה מהרגיל. שני טורנירים בעלות של 10,000 דולר התקיימו באתר WSOP.com עבור שחקנים אמריקאים ובאתר GGPoker עבור שחקנים משאר העולם. שולחנות הגמר של טורנירים אלו התקיימו בלאס וגאס ורוזבדוב בהתאמה. הזוכים בשולחנות הגמר הוזמנו ללאס וגאס למשחק אחד נגד השני, בו ניצח דמיאן סאלאס את ג'וסף הברט והוכרז כזוכה האירוע המרכזי ובפרס של מיליון דולר נוספים.
שחקן השנה
החל משנת 2004 מוענק פרס שחקן של השנה (POY) לשחקן שצבר הכי הרבה נקודות במהלך הסבב. דניאל נגראנו הוא השחקן היחיד אשר זכה פעמיים.
שיאים
פיל הלמות מחזיק במספר הרב ביותר של צמידים, עם 17 זכיות.
זוכה האירוע המרכזי לשנת 2023, דניאל ויינמן, זכה בפרס הראשון הגבוה ביותר באירוע המרכזי, 12,100,000 דולר, עם שיא של 10,043 שחקנים.
ב-2009 זכה ג'ו קאדה באירוע המרכזי בסך של 8,500,000 מיליון דולר, בגיל 21 שנים ו-357 ימים, והוא הזוכה הצעיר ביותר באירוע המרכזי.
נשים בסבב
החל מ-1977 מתקיים טורניר לנשים בלבד. בשנתו הראשונה הטורניר היה Seven Card Stud עם כניסה של 100 דולר. במהלך השנים סכום הכניסה עלה עד שב-1992 נקבע על 1,000 דולר. ב-2000 שונה מבנה הטורניר כך ששוחק ב-Seven Card Stud ו-Limit הולדם. ב-2004 התקיים הטורניר בלימיט הולדם בלבד, והחל מ-2005 משוחק ב-No Limit הולדם. גברים יכולים להשתתף בטורניר, אך החל מ-2013 עליהם לשלם עלות כניסה של 10,000 דולר, ולכן מעטים עושים זאת.
ברברה אנרייט, נני דוליסון, ונסה סלבסט וקריסטן פוקסן בעלות שלושה צמידי אליפות כל אחת.
ישראלים בסבב
15 שחקנים ישראלים זכו בסה"כ ב-21 צמידים. אלי אלעזרא, אלי בלס, גל יפרח ויובל ברונשטיין לא משחקים תמיד תחת דגל ישראל, ועל כן, בחלק מהדירוגים, הצמידים שזכו בהם נספרים לארצות הברית - במקרה זה נחשבים לישראל יותר צמידים.
יהודים בסבב
גם שחקני פוקר יהודים, שאינם ישראלים, זכו להצלחה וביניהם ניתן למנות את סטו אונגר (5 צמידים), מייקל מזרחי (5 צמידים), בארי גרינשטיין (3 צמידים), לייל ברמן (3 צמידים), ג'יימי גולד (זכייה באירוע המרכזי), הווארד לדרר (2 צמידים) וג'וש אריה (6 צמידים, שחקן השנה).
מנדרליי
מנדרליי (באנגלית: Manderlay) הוא סרט משנת 2005 של הבמאי והתסריטאי לארס פון טרייר, בכיכובם של ברייס דאלאס הווארד, וילם דפו, לורן באקול ודני גלובר. הסרט הוא משל אפל וקודר על החברה האנושית, אשר מביע ביקורת נוקבת על הלכי המחשבה המערבית ההומניסטית ועל כישלונותיה. כמו בדוגוויל, הסרט מלווה על ידי מספר כל יודע, המתייחס לסיפור בגוון סאטירי למעשה. פון טרייר אמר בראיון, שתפקיד הקריין בבארי לינדון השפיע עליו באופן חזק ונתן לו את ההשראה.
כמו כן, הסרט מוצג על במה עם תפאורה מינימליסטית, כמו בדוגוויל.
הסרט מהווה את החלק השני של הטרילוגיה "ארצות הברית - ארץ האפשרויות". החלק הקודם בטרילוגיה הוא דוגוויל.
בזמן העריכה נכנע פון טרייר ללחץ מצד ארגונים למען זכויות בעלי חיים, והחליט להוציא מהסרט סצינות שבהן מופיע חמור שהומת.
מבנה העלילה
גרייס משחררת את העבדים כבר בתחילת הסרט, אך היא מגלה שזה לא כה פשוט כפי שחשבה. עיקר עלילתו של הסרט עוסק במאמציה של גרייס ליצור חברה דמוקרטית וחופשית.
הסרט מחולק לשמונה פרקים שונים:
הספר
בביתה של 'הגברת הזקנה', שמתה בתחילת הסרט, גרייס מגלה את ספר החוקים של הכפר ובו הוראות איך יש לנהל אותו. בספר ישנו פרק ספציפי בו כל אזרח וכל עבד, לבן או שחור, מתויג על פי שבע קטגוריות פסיכולוגיות נפרדות:
גרייס מזועזעת מכל המידע הזה, והיא רוצה להכין את העבדים לחייהם כאינדיבידואלים חופשיים כשכל אחד מיוחד במינו, ברזי הקפיטליזם המערבי. בסוף הסרט, גרייס מגלה כי מידע זה אמור הרי להגן ושלמר על זכויות העבדים הן כאנשים והן בתפקידם ביישוב. על פי המשל, הסיבה שבני האדם הגיעו למצב כה נעלה בכדור הארץ היא מכיוון שהם תיפקדו כקהילה גדולה ורחבה בה כל אחד מודע לתפקידו, ולא כאינדיוידואלים נפרדים, כפי שהקפיטליזם ההומניסטי מקדש אותם, הם אינם עולים על בעלי החיים. זהו מסר סוציאליסטי ואף קומוניסטי.
ג'עפר בן אבי טאלב
ג'עפר בן אבי טאלב (בערבית: جعفر بن أبي طالب), הידוע גם בשמות ג'עפר אל-טיאר (جَعفَر الطَيّار) וד'ו אל-ג'נאחין (ذو الجَناحَین) היה אחד מהצחאבה, אחיו של האימאם עלי בן אבי טאלב, ובן דודו של מוחמד נביא האסלאם. היה מנהיגם של המוסלמי שיצאו להגירה לחבש, והיה מפקד הצבא של המוסלמים בקרב מוטה , בו הוא גם נהרג.
משפחה
אביו היה אבו טאלב בן עבד אל-מוטליב בן האשם בן עבדל מנאף בן קסי בן כּלאב בן מרה מן כּעב בן לואי בן גאלב בן פהר בן מאלק בן אל-נדר בן כנאנה בן ח'זימה בן מדרכּה בן אליאס בן מדר בן נזאר בן מעד בן עדנאן.
מנדרליי
כסף
בתחילת הסרט גרייס מגלה כי אף עבד אינו מחזיק בכסף, היא מזועזעת מכך מכיוון שהיא סבורה שלכל אדם באשר הוא יש זכות לרכוש ולקניין, כפי שהקפיטליזם המערבי קובע. בלילה פעם בשבוע, העבדים משחקים בפוקר אך באמצעות כספי מונופול. בסוף הסרט גרייס מגלה, כי היותם ללא כסף נועד להגן על כבוד המשפחה אם יפסידו בהימורים, ולמנוע תגרות שיתבצעו בעקבות התרחשויות כאלה.
ג'עפר בן אבי טאלב
משפחה
אמו הייתה פאטמה בנת אסד בן עבד מנאף אל-האשמיה אל-קרשיה.
אשתו הייתה אסמאא בנת עמיס, וילדיו היו: חמיד, חמזה, עבד אללה אל-אכבר, מוחמד אל-אכבר, עון, מוחמד אל-אסע'ר, עבד אללה אל-אווסט, עבד אללה אל-אסע'ר, אל-חוסיין, אחמד, נעמא, ואום אל-קאסם.
אברהם צאלח (בן צאלח)
מארי אברהם בן צאלח צאלח (ב' באב ה'תקפ"ה – כ"ו באייר ה'תרס"ה, 17 ביולי 1825 – 31 במאי 1905) היה חכם מחכמי יהדות צנעא בסוף המאה ה-19, ודיין בבית הדין הגדול בצנעא.
ביוגרפיה
נולד למארי צאלח צאלח, נכדו של מהרי"ץ בעיר צנעא בירת תימן, בב' באב ה'תקפ"ה (17 ביולי 1825).
למד אצל חכמי משפחתו צאלח בבית הכנסת של המשפחה בית צאלח. היה חבר בישיבה הגדולה שהתקיימה בבית כנסת זה. מצבו הכלכלי היה קשה.
בשנת ה'תרכ"ז (1867) נכנס כחבר בבית הדין הגדול בצנעא לאחר פטירת מארי יחיא הכהן, תחת הראב"ד מארי סלימאן קארה והראב"ד מארי סלימאן צאלח. שימש כדיין כ-38 שנה, עד פטירתו.
במצור והרעב הגדול חוזת אלנפר גלה לשבאם ולעמראן. ארבעת בניו נפטרו ברעב. נפטר בצנעא מרעב בכ"ו באייר ה'תרס"ה (31 במאי 1905). בלווייתו השתתפו קצת יותר מעשרה אנשים בלבד. כמעט כל צאצאיו מתו ברעב, והם מופיעים בתמונתו המפורסמת.
מנדרליי
הגינה
הגברת הזקנה, אשר ניהלה את היישוב לפני בואה של גרייס, החזיקה בגינה לצד ביתה, אשר כונתה בשם 'גינתה של האישה הזקנה'. גרייס חששה כי הגינה הייתה שם משום סיבות של יופי והדרה, ויש לנצלה בהכנת מזון על ידי המשאבים שבנמצא, כי הרי האנשים במנדרליי גוועים ברעב וזה לא יהיה הוגן כלפיהם. בסוף הסרט, גרייס מגלה כי הגינה הייתה שם על מנת להדוף את סערות האבק אשר פקדו את המקום, ויכלו להרוס את כל היישוב. כמו שאכן קרה.
ג'עפר בן אבי טאלב
ההגירה לחבש
בשנת 614, מוחמד הורה לקבוצה של מוסלמים להגר ממכה לחבש על מנת שיוכלו לתפוס שם מחסה ולהתגונן מפני הרדיפות שחוו וסבלו המוסלמים במכה באותה תקופה. מוחמד אמר להם "תפסו מחסה בחבש, המלך שלהם הוא אדם צדיק, אשר לא עושה עוול לאיש. סעו לשם, עד שאללה יפתח את הדרך למוסלמים". ג'עפר מונה להיות המנהיג של ההגירה הזאת. כשהמוסלמים הגיעו לחבש, המלך החבשי זימן אותם אליו. ג'עפר אמר לו "אני אגיד לך את אשר שמעתי מהמנהיג שלי, הנביא". אז הוא אמר "נביא הגיע מתוכנו, כדי לקרוא לנו להימנע מעבודת אלילים, ריבית, עשיית עוול לאחרים, שפיכות דמים, ניאוף וזנות. הוא הזמין אותנו אל הצלאה והזכאה, אל הצדק והנחמדות לשכנים". מלך חבש שאל את ג'עפר "האם יש לך משהו מהדברים שהנביא שלך הביא לכם מאלוהים?", אז ג'עפר הקריא לו פסוקים מסורת מרים המספרת את סיפורם של ישוע ואמו. המלך התרגש למשמע הפסוקים הללו, והסכים לתת למוסלמים מחסה בארצו.
בתרבות
דמותו של ג'עפר בן אבי טאלב הופיעה במספר סדרות וסרטים.
ב-1975, גילם את דמותו של ג'עפר השחקן מוניר מעאסרי (אנ') בסרט המסר.
ב-2008, גולמה דמותו על ידי השחקן עמאר שלק, בסדרה Muhammad: The Final Legacy (אנ').
ב-2012, השחקן ראפי ווהאבי גילם את דמותו של ג'עפר בסדרה עומאר (אנ').
שלצ'ינינקאי
הקהילה היהודית בסולצ'ניק הייתה בקשרי שכנות הדוקים עם הקהילה הסמוכה והגדולה יותר בוורונוב, השוכנת כיום מעבר לגבול ליטא, בבלארוס. יהודי שתי הקהילות נטבחו בשואת יהודי ליטא.
גרנטה בעברית
גרנטה בעברית הוא כתב עת לספרות חדשה, הוא מגזין ספרות בינלאומי היוצא לאור בישראל, המכיל טקסטים מתורגמים שראו אור במהדורות השונות של גרנטה ברחבי העולם, לצד יצירות מקוריות מאת יוצרות ויוצרים מקומיים הכותבים בעברית, רוסית, ערבית, אנגלית, אמהרית ושפות מדוברות נוספות, הרואות אור לראשונה במסגרת זו.
היצירות המתפרסמות בגרנטה בעברית – סיפורים קצרים, מסות, שירה ורשימות אוטוביוגרפיות – עוסקות בפנים התרבותיים-חברתיים-פוליטיים של המציאות העכשווית בישראל ובעולם. כמו בגרסה הבריטית של המגזין, גם כאן מלוות את עבודות הספרות יצירות אמנות מקומיות ועכשוויות המתכתבות עם התמה המרכזית של כל גיליון.
מגזין גרנטה
גְרַנְטָה (באנגלית: GRANTA – The Magazine of New Writing) הוא מגזין ספרות בריטי שהוקם בשנת 1889, על ידי קבוצת תלמידי מחקר מאוניברסיטת קיימברידג' שבבריטניה, וזכה מאז להכרה ולתפוצה רחבה בקרב קוראים ומבקרים, אנשי רוח ותרבות
לגרנטה אין מניפסט פוליטי או ספרותי מוצהר אבל לאורך השנים העידו עורכיו על הרצון להתמקד ב- "כוחו ובדחיפותו של הסיפור הבדיוני והתיעודי, על ייצוגיו המילוליים והוויזואליים, וביכולתו המופלאה של הסיפור לתאר, להאיר ולהגשים."
בשנים האחרונות הושקו מהדורות בינלאומיות של המגזין במדינות שונות ברחבי העולם ובכ-12 שפות, ביניהן ספרדית, טורקית, סינית, פורטוגזית, איטלקית, בולגרית, שוודית, נורווגית, יפנית ועברית.
גרנטה בעברית
הצטרפותה של המהדורה העברית למשפחת גרנטה העולמית, היא חלק ממגמה שיזמו עורכי גרנטה בשנים שבין 2009–2013, להרחבת פעילותה של גרנטה וחשיפתה של ספרות עכשווית אל מעבר לגבולות אנגליה, וליצירה והחלפת טקסטים ודיאלוג מקצועי וספרותי בין עורכים ועורכות, סופרות וסופרים, הפעילים בשדה הספרות ברחבי העולם.
המהדורה העברית הושקה בשנת 2014 והיא מכילה טקסטים מתורגמים שראו אור במהדורות השונות של גרנטה העולמית, לצד יצירות מקור מקומיות הרואות אור לראשונה במסגרת זו.
המהדורה העברית של גרנטה היא המהדורה הבין-לאומית ה-12 בעולם וגיליונותיה מפורסמים פעמיים בשנה.
ההוצאה לאור של המהדורה העברית של גרנטה, צמחה מתוך חנות הספרים העצמאית "סיפור פשוט" ביוזמת רוני קרמר, המוציאה לאור, ומירה רשתי, העורכת הראשית. גיליונות גרנטה רואים אור בהוצאת 'סיפור פשוט' בשיתוף עם הוצאת "רסלינג".
בין חברי המערכת המורחבת של כתב העת נמנים סופרים, משוררים ויוצרים מהזירה הספרותית בישראל, ביניהם: ננה אריאל, דרור בורשטיין, מרית בן ישראל, עדנה דגון, רפי וייכרט, טל ניצן, ירון פלג, נעמה צאל, עידן צבעוני, אתגר קרת, מרב שאול, עדי שורק ויהודה שנהב-שהרבני.
עד כה ראו אור
גיליון גרנטה I: גבוליות, אביב, 2014
גיליון גרנטה II: שיטוט, חורף, 2015
גיליון גרנטה: III: קרוב לבית, סתיו, 2015
גיליון גרנטה IV: הזדמנויות, אביב 2016
גיליון גרנטה V: שפות זרות, חורף 2016
גיליון גרנטה VI: כתיבה אמריקאית חדשה, אביב 2017
גיליון גרנטה VII: כסף, חורף 2017
גיליון גרנטה VIII : התכתבויות, קיץ 2018
גיליון גרנטה IX: כתיבה ספרדית חדשה, אביב 2019
סיפור פשוט
"סיפור פשוט" הוא מרכז לספרות בנווה צדק בתל אביב מאז 2003, שהוקם על ידי רוני קרמר ופועל כחנות ספרים עצמאית, מקום מפגש לאירועים ספרותיים וסדנאות כתיבה, וכמוציא לאור של המהדורה העברית של גרנטה.
סיפור פשוט קרוי על שם ספרו של ש"י עגנון, חתן פרס נובל לספרות 1966 ואחד מאנשי הרוח הרבים שחיו ויצרו בנווה צדק.
גיליון גרנטה I: גבוליות, אביב 2014
הגיליון הראשון של המהדורה העברית של גרנטה ראה אור במאי 2014 והוקדש לנושא גבוליות.
בגיליון זה פורסמו יצירות פרי עטם של
עם דרורה דומיני כאמנית אורחת מרכזית, לצד אמניות ואמנים נוספים שיצירותיהם ליוו את הגיליון, ביניהם רונה יפמן, עמית ברלוביץ', דוד עדיקא, יהודית סספורטס, תמיר שר, אורי גרשוני ועוד.
גיליון גרנטה II: שיטוט, חורף 2015
הגיליון השני של המהדורה העברית של גרנטה ראה אור בפברואר 2015 והוקדש לנושא שיטוט.
בגיליון זה השתתפו:
אמנים אורחים מרכזיים: רון עמיר ודוריאן גוטליב.
גיליון גרנטה: III: קרוב לבית, סתיו 2015
הגיליון השלישי של המהדורה העברית של גרנטה ראה אור באוקטובר 2015 והוקדש לנושא קרוב לבית.
בגיליון זה פורסמו יצירות של:
אמנים אורחים: יוני גולד, ג'ניפר אבסירה.
גיליון גרנטה IV: הזדמנויות, אביב 2016
הגיליון הרביעי של המהדורה העברית של גרנטה ראה אור במאי 2016 והוקדש לנושא הזדמנויות.
בגיליון זה לקחו חלק:
אמנית אורחת מרכזית: הילה טוני נבוק.
גיליון גרנטה V: שפות זרות, חורף 2016
הגיליון החמישי של המהדורה העברית של גרנטה ראה אור בדצמבר 2016 והוקדש לנושא שפות זרות.
בגיליון זה השתתפו:
אמנים אורחים: גילי אבישר, הלאל ג'בארין, אוהד חדד, מרב סלומון, נועה צדקה.
גיליון גרנטה VI: כתיבה אמריקאית חדשה, אביב 2017
הגיליון השישי של המהדורה העברית של גרנטה ראה אור במאי 2017 והוקדש לכתיבה אמריקאית חדשה. הגיליון מציג רשימת סופרות וסופרים צעירים אמריקאים אשר נבחרו על ידי העיתון כ"מיטב בדורם" בעלי הישגים ספרותיים יוצאי דופן. המהדורה העברית של גרנטה מציגה תרגום לעברית של רשימת ה'מיטב' השלישית לכתיבה אמריקאית חדשה.
בגיליון השישי השתתפו:
גיליון גרנטה VII: כסף, חורף 2017
הגיליון השביעי של המהדורה העברית של גרנטה ראה אור בדצמבר 2017 והוקדש לנושא כסף.
עורכות אורחות: ארנה קזין, יונית נעמן
בגיליון השביעי השתתפו:
אמנים אורחים: איה ים, בועז אהרונוביץ', ניר עברון, דוד עדיקא
גיליון גרנטה VIII: התכתבויות, קיץ 2018
הגיליון השמיני של המהדורה העברית של גרנטה ראה אור ביולי 2018 והוקדש לנושא התכתבויות.
עורכי משנה: עמית הכט, עלמה כץ
בגיליון השמיני השתתפו:
עבודות הצילום המלוות את הגיליון נוצרו במסגרת שיתוף פעולה בין מגזין גרנטה למחלקה לצילום והמחלקה לתקשורת חזותית של בצלאל – אקדמיה לאמנות ולעיצוב בירושלים. דימוי כריכה: ענבר האן.
גיליון גרנטה IX: כתיבה ספרדית חדשה, אביב 2019
הגיליון התשיעי של המהדורה העברית של גרנטה ראה אור במאי 2019 והוקדש לכתיבה ספרדית חדשה. שישה-עשר סיפורים קצרים של קולות בולטים, אשר חלקם נבחרו על ידי עורכי גרנטה לרשימת "המיטב בדורם" הראשונה לכתיבה ספרדית חדשה (Granta Best of Young Spanish Language Novelists), וחלקם קולות חדשים שסיפוריהם ראו אור לראשונה במהדורה הספרדית של גרנטה (ספ').
בגיליון התשיעי השתתפו:
דימוי כריכת הגיליון: מרטין ופאולה באלזולה
ג'וזף בלומפילד
ג'וזף בלומפילד (באנגלית: Joseph Bloomfield; 18 באוקטובר 1753 – 3 באוקטובר 1823) היה המושל הרביעי של ניו ג'רזי. הוא גם כיהן כשתי כהונות בבית הנבחרים של ארצות הברית מ-1817 עד 1821.
אידסון לואי מילרד ברנס
אידסון לואי מילרד "טומי" ברנס (באנגלית: Eedson Louis Millard "Tommy" Burns, כונה בקיצור: E. L. M.; 17 ביוני 1897 - 13 בספטמבר 1985) היה גנרל ודיפלומט קנדי, אשר שימש כראש מטה משקיפי האו"ם בישראל במשך שנתיים משנת 1954 עד שנת 1956.
ג'וזף בלומפילד
ביוגרפיה
ג'וזף בלומפילד נולד בוודברידג' שבפרובינציית ניו ג'רזי לרופא מוזס בלומפילד ולשרה אוגדן ב-18 באוקטובר 1753.
אידסון לואי מילרד ברנס
חיים מוקדמים
ברנס נולד ב-17 ביוני 1897 בקוויבק שבקנדה. אביו היה קצין מטה במיליציה. הוא התגייס לצבא קנדה, ושירת ב"גדוד ההוסרים ה-17 הדוכס מיורק". בשנת 1913 הועלה לדרגת סרג'נט. בשנת 1914 הוא הפך לבוגר המכללה הצבאית המלכותית של קנדה בקינגסטון. בשנת 1915 הועלה לדרגת לוטננט שני, ושירת בחיל ההנדסה.
הוא שירת בקנדה עד מרץ 1916, ואז נשלח ללחום בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה, במסגרת הדיוויזיה השלישית. הוא לחם במסגרת ההנדסה המלכותית הקנדית בין 1916-1918, וב-1917 מונה כקצין מטה בבריגדה התשיעית. הוא שימש גם כקצין קישור בין החיילים לבין מפקדת הבריגדה. בשנת 1919 הוצב בסנט ג'ון כקצין הנדסה.
ג'וזף בלומפילד
ביוגרפיה
ג'וזף התחנך בבית הספר של הכומר חנוך גרין בעיר דירפילד שבניו ג'רזי. בלומפילד למד משפטים והתקבל ללשכת עורכי הדין בשנת 1775. הוא החל את עריכת הדין שלו בברידג'טון שבניו ג'רזי. הוא התגייס לצבא הקונטיננטלי כקפטן בגדוד ניו ג'רזי השלישי ב-9 בפברואר 1776. הוא הגיע לדרגת רב-סרן ב-28 בנובמבר 1776. הוא נפצע בקרב ברנדיווין בספטמבר 1777. הוא התפטר מהצבא הקונטיננטלי ב-28 באוקטובר 1778, לאחר שנבחר לפקיד באספה הכללית של ניו ג'רזי.
אידסון לואי מילרד ברנס
חיים מוקדמים
במשך שנה וחצי הוא למד בבית ספר להנדסה צבאית באנגליה. הוא היה מורה במכללה המלכותית הצבאית של קנדה באונטריו. בשנת 1924 הוא מונה כמדריך להנדסת שדה. הוא למד במכללת צוות בהודו הבריטית, ולאחר מכן חזר לקנדה בשנת 1930. בשנת 1939 כבר החזיק בדרגת לוטננט-קולונל.
ג'וזף בלומפילד
ביוגרפיה
בשנת 1794, בלומפילד הוביל את הכוחות המקומיים כנגד מרד הוויסקי בסמוך לפיטסבורג שבפנסילבניה. בשנים 1795–1800 כיהן כראש עיריית ברלינגטון. בתחילת מלחמת 1812 בלומפילד גויס לבריגדיר גנרל בצבא ארצות הברית. הוא שירת עד 15 ביוני 1815 לאורך גבול קנדה-ארצות הברית.
בתום מלחמת העצמאות, בלומפילד היה ממייסדי האגודה של סינסינטי במדינת ניו ג'רזי, וכיהן כנשיא האגודה הממלכתית מ-1808 ועד מותו ב-1823.
אידסון לואי מילרד ברנס
מלחמת העולם השנייה
במהלך מלחמת העולם השנייה, ברנס קיבל פיקוד על הבריגדה המשוריינת הרביעית, ומאוחר יותר על הדיוויזיה השנייה והדיוויזיה החמישית (ינואר 1944 - מרץ 1944). החל ממרץ, 1944, הוא פיקד על הקורפוס הראשון במסגרת הזירה האיטלקית, אולם הישגיו היו שנויים במחלוקת והוא הוחלף בנובמבר 1944 בידי צ'ארלס פולקס.
לאחר המלחמה הוא כיהן כסגן שר לענייני יוצאי צבא. בשנת 1950 הוא שימש כנשיא ארגון UNAC.
ג'וזף בלומפילד
ביוגרפיה
הוא עסק בעריכת דין בברלינגטון והיה הרשם של בית המשפט האדמירלי מ-1779 עד 1783. הוא שימש כתובע הכללי של ניו ג'רזי מ-1783 עד 1792 וכנאמן של מכללת פרינסטון מ-1793 ועד מותו. הוא נבחר למושל ניו ג'רזי כדמוקרטי-רפובליקאי וכיהן בתפקיד בשנים 1801–1802 ובין 1803–1812.
אידסון לואי מילרד ברנס
שירות בישראל
ב-3 באוגוסט 1954 הודח הגנרל הדני ואגן בניקה מתפקידו כראש מטה משקיפי האו"ם בישראל, וברנס מונה במקומו. לדברי ברנס הוא קיבל את התפקיד משם ש"ראיתי חובה והזדמנות לעצמי לעשות דבר מה למען האו"ם והשלום". ברנס הגיע לישראל ב-18 באוגוסט ונפגש עם משה שרת, פנחס לבון ומשה דיין. יום לאחר מכן נפגש עם הגנרל בניקה ויחד עמו ערך סבב ביקורים בבירות ברחבי המזרח התיכון. בין היתר ביקר בקהיר, דמשק ורבת עמון.
ג'וזף בלומפילד
ביוגרפיה
בשנת 1814, בלומפילד נבחר לחבר באגודת העתיקות האמריקאית.
בלומפילד נבחר כדמוקרטי-רפובליקאי לקונגרס החמישה עשר של ארצות הברית ונבחר מחדש לקונגרס השישה עשר. בסופו של דבר כיהן בקונגרס מ-4 במרץ 1817 עד 3 במרץ 1821. הוא התמודד גם על מקום בקונגרס השבע-עשר, אך לא נבחר.
אידסון לואי מילרד ברנס
שירות בישראל
ברנס כיהן בתפקיד זה בתקופה קשה של מתיחות עזה בין ישראל לשכנותיה. בתקופתו התרחשו פעולות התגמול ומשבר סואץ. הוא נודע בניסיונותיו להשיג הסכם שלום קבוע שיחליף את הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות. בשנת 1956 פרש מתפקידו. הוא שימש כמפקד הראשון של כוח החירום של האומות המאוחדות. הוא פרש מתפקידו בדצמבר 1959. על שירותו בישראל כתב בשנת 1962 ספר בשם "Between Arab and Israeli" ("בין ערבים וישראלים").
ג'וזף בלומפילד
חיים אישיים, אחרית ימיו והנצחה
ג'וזף נישא למרי מקילוויין (1752–1818). לא היו להם ילדים. לאחר מות אשתו הראשונה, הוא נישא לאיזבלה רמזי (1779–1871).
אידסון לואי מילרד ברנס
אחריתו
בשנת 1970 כתב ספר בשם "General Mud: memoirs of two World Wars" ובשנת 1976 כתב ספר נוסף בשם "Defense in the Nuclear Age". הוא מת בקנדה ב-13 בספטמבר 1985.
לואיס אופנדה
איקומה לואיס אופנדה (בצרפתית: Ikoma Loïs Openda; נולד ב-16 בפברואר 2000 בלייז' שבבלגיה) הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת ר.ב. לייפציג ובנבחרת בלגיה.
ג'וזף בלומפילד
חיים אישיים, אחרית ימיו והנצחה
בלומפילד מת בברלינגטון, ניו ג'רזי ב-3 באוקטובר 1823, ונקבר בחצר האפיסקופלית של סנט מרי בברלינגטון.
לואיס אופנדה
קריירת מועדונים
אופנדה הצטרף למחלקת הנוער של סטנדרד לייז' לאחר ששיחק במחלקות הנוער של פטרו אוטי FC ולייז'. בשנת 2015 עבר למחלקת הנוער של קלאב ברוז'. ב-10 באוגוסט 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 0–3 על קורטרייק במסגרת ליגת העל הבלגית. בסך הכל ערך אופנדה 20 הופעות ליגה בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת, והבקיע ארבעה שערים. בעונתו השנייה, שהסתיימה בזכייה באליפות בלגיה, ערך 15 הופעות ליגה, אך לא הבקיע שערים.
ב-21 ביולי 2020 הושאל אופנדה לוויטסה ארנהם מליגת העל ההולנדית למשך עונה אחת. הוא ערך 33 הופעות ליגה במשך עונת ההשאלה, בהן הבקיע עשרה שערים. ב-23 ביוני 2021 הוארכה השאלתו בעונה אחת.
ביולי 2022 חתם בלאנס, ב- 28 באוקטובר 2022 כבש שלושער בניצחון 0-3 נגד טולוז, ב12 במרץ 2023 כבש את השלושער המהיר בתולדות הליגה הצרפתית, תוך ארבע וחצי דקות בלבד, בניצחון 0-4 נגד קלרמון פוט.
ב-14 ביולי 2023 חתם בר.ב. לייפציג.
קריירה בינלאומית
ב-8 ביוני 2022 ערך אופנדה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בלגיה, כשנכנס כמחליף בדקה ה-85 בניצחון 6-1 על נבחרת פולין במסגרת ליגת האומות 2022/2023. בתוספת הזמן של המשחק הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת.
נכלל בסגל נבחרת בלגיה לטורניר מונדיאל 2022.
יעקב יפה
יעקב יפה (כינוי: קובה) (1907–1993) היה רופא עיניים ודוקטור לרפואה טרופית, בשנות השלושים של המאה העשרים היה אחראי על ביעור המלריה בצפון הכנרת, שירת בדרגת לוטננט קולונל (המקבילה לסגן-אלוף בצה"ל) בצבא הבריטי, וכיהן כאפידמיולוג ראשי במשרד הבריאות.
קורות חיים
נולד בזכרון יעקב, בנם של רבקה (לבית גליקשטיין) והד"ר הלל יפה. המשפחה עברה לחיפה ויפה סיים את בית הספר הריאלי.
יפה למד רפואה בשטרסבורג וסיים את לימודי הרפואה בפריז. בפריז סיים התמחות ברפואת עיניים.
בשובו לארץ, עבד יפה כרופא עיניים ב-חיפה.
הקולונל ג'ורג' הרון (Heron), מנהל משרד הבריאות של ממשלת המנדט, פנה ליפה והציע לו לעבוד בראש פינה עם הפרופ' גדעון מר. יפה היה אחראי על ביעור המלריה בצפון הכנרת. בכנרת הפעיל יפה מעבדה קטנה לחקר המלריה.
ב-1936 יצא יפה לליברפול שבאנגליה והתמחה ברפואה טרופית. בסיום התמחותו חזר לראש פינה.
בשנת 1942 התגייס יפה לצבא הבריטי. שירת כמלריולוג בארץ ישראל, בעבר הירדן, וב"מעבדת השדה האנטימלרית מספר 1" בפיקודו של מורהו לשעבר, הקולונל גדעון מר. בהמשך שירת ב"מעבדת השדה האנטימלרית מספר 10". בפברואר 1944 הועלה לדרגת לויטננט קולונל.
עם שחרורו של יפה מהצבא הבריטי שירת במחלקת הבריאות של ממשלת המנדט, במחוז הצפוני.
בין השנים 1950–1952 עבד יפה בארגון הבריאות העולמי. בין השנים 1952–1967 עבד במשרד הבריאות וכיהן כאפידמיולוג ראשי.
יפה נפטר בשנת 1993 ונקבר בזכרון יעקב.
משפחתו
רעייתו חנה לבית לוי.
אחיו ירמיהו שירת כקצין בגדוד העברי ולאחר מלחמת העולם הראשונה סיים דוקטורט במדעי הכימיה. אחותו שרה למדה חקלאות באנגליה ונישאה ליוסף בנטוויץ', זוכה פרס ישראל לחינוך בשנת 1962.
דודתו, אחות אמו אסתר גליקשטיין, שנישאה לימים לחיים מרגליות קלווריסקי.
בן דודו, הד"ר מיכה בן עמי (רבינוביץ) בנה של חיה, אחותו של הלל יפה היה מהרנטגנולוגים הראשונים בארץ ישראל, בת דודתו הד"ר שרה בן-עמי סולודר, פעלה להדברת המלריה ביסוד המעלה.
חובה בנגלית
חובה בנגלית (שם מדעי: Houbaropsis bengalensis) היא עוף טרופי בינונית ממשפחת החובתיים והיא המין היחיד בסוג Houbaropsis, היא מזכירה מעט את החובה הזוטרת החיה באותם אזורים, אך היא גדולה יותר וגם שחורה יותר בגוף ובכנפיים ואינה מבצעת מצגי חיזור בין עשבים. החובה קשורה לתת-היבשת ההודית שם היא חיה בעיקר בערבות עשב בעלי עשבים גבוהים מאוד. נשארו מעט מאוד חובות כאלה בטבע ומספרם מידלדל מאוד. נותרו פחות מ-1,000 פרטים בוגרים בטבע.
רומנוס כותב ההמנונים
רומנוס כותב ההמנונים (ביוונית: Ῥωμανὸς ὁ Μελωδός, רומנוס מלודוס) היה כותב המנונים יווני-סורי שפעל במהלך המאה השישית.
רוב המידע על רומנוס מקורו בספרות נוצרית. בנוסף לכך הוא הוזכר על ידי משורר מהמאה השמינית ובסודא. ככל הנראה הוא נולד למשפחה יהודית מחומס ומדמשק. בהיותו ילד צעיר הוא התנצר, אך לא ברור האם הוריו התנצרו ביחד אתו. בהמשך בוא עבר לביירות ושירת בכנסייה. כאשר הוא עבר לקונסטנטינופול רומנוס החל לשרת בכנסייה הגדולה.
לפי המסורת, בתחילה הוא לא נחשב למשורר או זמר טוב. אומנם במהלך תפילה בכנסייה בקונסטנטינופוליס הוא התבקש לקרוא על הבמה. הופעתו הייתה גרועה ביותר והוא לא היה מרוצה ממנו. בהיותו ישן לאחר ההופעה הוא ראה את מריה הקדושה שציוותה עליו לאכול את הנייר שבידיה. בבוקר הוא כתב את השיר הראשון שלו שזכה להצלחה גדולה. בסך הכל הוא כתב כ-1000 יצירות מהם כ-60–80 שרדו עד היום. בין היצירות שלפי השערה נכתבו על ידו, ניתן למנות גם טרופריון הפסחא.
חובה בנגלית
הם נפוצים בעיקר בהודו, מאוטר פרדש במערב, דרך נפאל ואסאם עד לארונאצ'ל פרדש ועד לבנגלאדש. נוסף קיימות מספר אוכלוסיות בקמבודיה ובווייטנאם.
אפי טריגר
אפי טריגר (נולד ב-25 במאי 1977) הוא עיתונאי ואיש תקשורת ישראלי.
ביוגרפיה
טריגר נולד בחולון בשם אפרים יצחק טריגר. את לימודיו האקדמיים עשה באוניברסיטת תל אביב.
בעברו שימש טריגר העורך הראשי של חדשות עשר, בנוסף, הגיש מבזקי חדשות ומהדורות מיוחדות בערוץ. שימש כשדרן ספורט בערוץ הספורט והגיש את התוכנית "עושים ספורט" בגלי צה"ל. ב-2013 ערך את התוכנית "העולם הלילה" בערוץ 2 ועבד במחלקת האקטואליה של mako. הוא שימש ככתב לענייני נדל"ן וצרכנות בתחנה הצבאית.
משנת 2009 מפעיל טריגר את האתר "פופ טארטס", שעוסק בתרבות אמריקנית פופולרית.
בשנת 2017 החל טריגר להגיש את התוכנית "בוקר טוב ישראל", יומן הבוקר של גלי צה"ל, במקומו של אסף ליברמן.
טריגר מתגורר בגבעתיים. אחיו הוא המשפטן צבי טריגר.
מאן TG
מאן TG (מאן טווח TG") (בגרמנית: MAN TG-range) הם מספר סדרות הכוללים עשרות דגמים של משאיות קלות בינוניות וכבדות ורכבים מסחריים המיוצרים משנת 2000 בגרמניה ובעוד מספר רב של מדינות על פני הגלובוס ברישיון חטיבת המשאיות והאוטובוסים MAN Truck & Bus אשר מייצרת את השלדה בבעלות מאן.
ארצות ייצור
דגמי "מאן TG" מיוצרים ברישיון "מאן" בארצות הבאות: פולין, אוסטריה, רוסיה, אינדונזיה, מלזיה, הפיליפינים, דרום אפריקה, תאילנד, מקסיקו ואוזבקיסטן.
תצורות
דגמי "מאן TG" מיוצרים בתצורות של  "משאית אחודה" ובתצורות של משאיות סמי-טריילר למגוון מטרות.
סיווג לפי ייעוד (סיווג חלקי): משאית עפר, מכלית (משאית), משאית מנוף, משאית הובלה, משאית בניין, משאית אשפה, כבאיות. חלק מהדגמים מיוצרים במגוון מידות של מכולות.
בנוסף יוצר דגם "מאן TG" בתצורה של מכונית מסחרית.
דגמי "מאן TG" (מלבד למסחריות) מאופיינים במבנה תא הנהג - "אף שטוח" ("Cab over" ). "אף שטוח" הוא סגנון גוף של משאית, שיש להם חזית אנכית, "פנים שטוחות" כאשר תא הנהג של המשאית יושב מעל (או לפני) הציר הקדמי (סרן הגלגלים הקדמי). זה מנוגד למשאית קונבנציונלית בה המנוע מורכב מול הנהג.
Encalypta
Encalypta (בעברית: צנופית) הוא סוג של טחב עלים מהמשפחה Encalyptaceae. סוג זה כולל 34 מינים, והוא נפוץ ברחבי העולם. השם נגזר מהמילה היוונית kalyptos, שמשמעותה כיסוי, רעלה או מצנפת.
פרטים מהסוג צנופית גדלים בדרך כלל בכר צפוף. מאפיין בולט של מין זה הוא העלים בעלי הבסיס הרחב יחסית. השם צנופית נגזר מהמצנפת (Calyptra) המכסה את הקפסולה לכל אורכה, כיסוי מלא שכזה לא קיים בשום מין אחר בארץ.
טימינס
טימינס (באנגלית: Timmins) היא עיר השוכנת במזרח פרובינציית אונטריו שבקנדה, לגדת נהר מטגמי.
תחום השיפוט של העיר הוא 2,979.15 קמ"ר, דבר ההופך אותה לעיר השנייה בגודלה בקנדה.
היסטוריה
בשנת 1907 התפרסמו דיווחים גאולוגים המצביעים על אזור העיירה קובלט, כאזור עשיר בעפרות כסף. הדבר גרם לתופעת בהלה לזהב, ועשרות מחפשים הקימו את בתיהם במחנה עבודה שהוקם סמוך לאגם פורקיופיין (Porcupine). לאחר שנתיים של חיפושים, התגלה עורק זהב עשיר, שהוביל עד למכרה דום מיין (Dome Mine), כיום שכונה בטימינס.
מערך הרכבות שהחל לפעול בשנת 1911, האיץ את התפתחות המחנה. יומיים לאחר שהגיעה הרכבת הראשונה, פרצה שרפה גדולה שכילתה את כל המחנה, והרגה יותר מ-200 בני אדם. בשל תגליות הזהב הרבות, עזבו אך מעט פועלים את המחנה, והוא הוקם מחדש.
בשנת 1912 ייסד נח אנטוני טימינס, יזם כרייה קנדי מבעלי חברת המכרות הולינגר, את העיר על מנת לשכן בה את עובדיו. העיר הייתה בבעלות החברה, והיא סיפקה לפועליה את כל צורכיהם.
שנות ה-20 וה-30 היו שנים של שגשוג בעיירה, השפל הגדול לא השפיע לרעה על כלכלת האזור.
בשנות ה-60 התגלו מתכות נוספות, והתעשייה התפתחה בעיר. כיום העיר ממשיכה לצמוח הודות למרבצי זהב, אבץ, נחושת, ניקל וכסף. ענפים נוספים ככריית עצים, שירותים ממשלתיים ותיירות תורמים גם הם את חלקם לצמיחה.
הקהילה היהודית
עם הקמת העיירה הגיעו גם מהגרים יהודים, בעיקר מרוסיה ומזרח אירופה, שביקשו להשתתף בתעשיית המכרות המתפתחת. יהודים רבים התקשו להסתדר עם המצב הכלכלי הקשה והאנטישמיות בערים הגדולות בקנדה, ובחרו לעזוב לטובת מושבות קטנות שהוקמו לאורך קווי הרכבת של תעשיית המכרות. בשנת 1925 התגוררו בעיירה 200 יהודים. באותה שנה הוקמה באופן רשמי הקהילה היהודית 'בני ישראל'. הקהילה במקום הייתה מעורבת עם הקהילות האחרות של המהגרים, וקיימה קשרים טובים עימם. רק בשנות ה-30 הוקמו מוסדות קהילתיים כדוגמת בית כנסת ובית ספר יהודי.
החל משנת 1928 קיימה הקהילה היהודית נשף פורים לכלל תושבי העיר, יהודים וגויים, במסגרתו התקיימה תחרות יופי לנשים בשם 'מלכת אסתר'.
זודיאק (ספר, 1986)
"זודיאק" הוא ספר פשע אמיתי מאת רוברט גרייסמית' על תעלומת רוצח הזודיאק, שרצח לפחות חמישה אנשים במפרץ סן פרנסיסקו ואיים על תושבי האזור ומדינת קליפורניה (וחשוד גם בחיבורי מכתבים המאיימים על מדינות נוספות ועל הממשל הפדרלי של ארצות הברית) בכלל עם מכתבים מאיימים ומוזרים ששלח בליווי של צפנים מדי פעם ופעם, שיצא לאור ב-1986 לאחר מחקר אישי שהחל בפרוץ הפרשה ב-30 ביולי 1969.
הספר התקבל בזמנו בציבור בכבוד וזכה לתשבחות אבל עם התקדמות השנים ועליית האינטרנט החל לדעוך מעמדו והוא נוגח בידי בלשים חובבים שטענו כי גרייסמית' עיוות את הנתונים כדי לכפות את זהות הרוצח שמעולם לא נתפס על אדם תמהוני וערירי חובב נשק בשם ארתור לי אלן, גאון מילדות ויוצא חיל הים האמריקאי בעל מספר תארים אקדמאיים בתחומים שונים (באמנות, הוראה, כימיה וביולוגיה) שהורשע בפדופיליה והתגורר בעיר וואלחו בה התחילה הפרשה ונהפך עם השנים לחשוד המרכזי המוכר לציבור בפרשה עד למותו ב-1992 מדום לב.
ב-2002 הוציא גרייסמית', שבינתיים הפך לסופר פשע אמיתי וכתב ספרים על תעלומות שונות כמו "ג'ק המרטש", ספר נוסף בנושא התעלומה לאור שנקרא "הזודיאק: נחשף" ובו המשיך בקו של הספר הקודם שלפיו אלן הוא הרוצח הסדרתי המבוקש. בספרים עצמם גרייסמית' בחר להימנע מהאשמת שווא עד שיוכח אחרת בבית המשפט (נמנע ממה שיכול לגרום לתביעות כנגדו) ולכן כינה את כל החשודים בתיק בשמות בדויים, אלן למשל כונה "רוברט הול סטאר". על בסיס ספריו של גרייסמית' יצא הסרט "זודיאק" של דייוויד פינצ'ר מ-2007.
חקירת רוברט גרייסמית'
רוברט גרייסמית' החל ללוות את האירוע מאז הגיע המכתב הראשון למערכת הסן פרנסיסקו כרוניקל, בו עבד כקריקטוריסט אך הפליא את סגל הכותבים כשהצליח לפענח חלקית את צופן האותיות שצירף הרוצח. ב-1978 הפך לסופר ולקח את חקר הפרשייה לידיו (פרסם ספר ביכורים ב-1986 ועוד אחד ב-2002 בנושא הזודיאק לאחר שנהפך לסופר מסתורין וחקר פרשיות רצח היסטוריות אחרות).
לפי רוברט גרייסמית' בספרו השני בנושא הרוצח, הגרפולוג של משטרת סן פרנסיסקו דאז, שרווד מוריל, העיד כי ייתכן והסיבה כי זודיאק כותב באופן לא-מחובר בכל ההתכתבויות שלו עם המשטרה והעיתונות היא כי הוא תוצר של צורת לימוד שהייתה נהוגה בבתי ספר יסודיים מסוימים בארצות הברית (מנה כדוגמה את "Pleasant Valley Grammar School" בקמרילו, קליפורניה) ובה לא לומדה צורת הכתיבה המחוברת, כך שאם זודיאק הוא אכן בוגר אופן לימוד זה - הרי שהיה בן 35 ב-1969.
ריברסייד
גרייסמית' מציע כי ייתכן שאין קשר בין הזודיאק לבין רציחת בייטס ב-1966 אולם הזכיר כי המכתבים שנשלחו מהרוצח שבו הוא עוסק וגם מהרוצח (או לכל הפחות מי שהתיימר להיות הוא) יש דימויים דומים שמבטאים את תפיסת הרצח כ"משחק" של הרוצח מול המשטרה, התגרות שמנסה לראות אם יוכלו לתפוס אותו בכלל. גרייסמית' גם מזכיר את העובדה שדיירי המעונות שמעו אופנוע מתניע בצורה רועשת בקרבת זירת הרצח ונוסע במהירות משם בסביבות זמן רציחתה של בייטס ותוהה האם היה זה אלן שהחזיק ברישיון לאופנוע והיה בעל אופנוע בשלב מאוחר יותר של חייו.
כביש אגם הרמן
במהלך עדויות שגבה מאנשים שחיים בקרבת זירות הרצח ודאיות כי עולה מהן שרכבו של הרוצח הייתה שברולט אימפלה לבנה שתמיד הייתה חנויה בקרבת זירת הרצח בטרם התרחש או נוסעת זמן קצר לאחר הרציחות מאזור זירת הפשע, מעדות של ציידים ביער בו נרצחו הזוג הראשון בחניון של אגם הרמן עולה כי הרוצח החנה משאית ישנה ודהוית צבע ליד השער לכניסה לאזור הציד במרחק "עשרה רגל" מהאימפלה שלו ולאחר הרצח שינה את מיקום חניית המשאית שתחסום את השער וזנח אותה מאחור בטרם נמלט עם הרכב השני שלו, היו עדויות על אדם בעל כרס שמבצבצת קלות מחוץ למכנסיו שנצפה במספר עדויות שגבה.
לדבריו, הרשויות החוקרות לא עבדו בשיתוף פעולה בזמן אמת אלא תוך כדי מעין יריבות סמויה. גרייסמית' מתאר כי למשטרה בבניסיה לא היה פקס ולכן אם הייתה התפתחות בחקירה בגזרת משטרת סן פרנסיסקו הם היו צריכים לעדכן את בניסיה על הפרטים החדשים שצצו דרך מכתבים בדואר שלקח להם כמה ימים להגיע לנמען. הוא גם אמר לו כי אחד הבלשים שראיין בעת כתיבת הספר הראשון (שיצא לאור ב-1986) אמר לו: "זה המקרה הגדול של כל המקרים (This is the case of cases)! מי שיתפוס את הרוצח הוא הבלש הטוב בכל הזמנים!" - מה שמבטא את התחרותיות שבה היו מצויות תחנות המשטרה השונות.
הרצח במעיינות בלו רוק
דרלין הייתה נשואה לדין פרין (עיתונאי, החל מה-1 בינואר 1966 וגרו תקופה קצרה באולבני לפני שחזרו לקליפורניה) ואם לתינוק (בן בכור) אך עם זאת, הייתה מאוד פופולרית בעיירה וואלחו, והיו לה הרבה מחזרים שעם חלקם בגדה בבעלה מאחורי גבו (בעלה היה שב מהעבודה מאוחר בלילה), במאי 1969 ערכה לצד בעלה מסיבת צביעה בבית שאליו עברו בעיר, למסיבה הגיעו שכנים וחברים לעזור בצביעת הבית החדש, כולל מי שתואר על ידי אחותה שנכחה שם כ"גבר מוזר מאוד" לדו"ח של משטרת וואלחו לאחר הרצח, כ-90 דקות לאחר הרצח בשעה 1:30 לפנות בוקר קיבלו הוריה של דרלין (אליהם התקשרו פעמיים), אחותה והגיס שלה שיחות טלפון בטרם נתבשרו על שאירע מאדם שרק התנשף על הקו וניתק - גרייסמית' עושה הצלבה בספר שכתב וטען כי הרוצח היה חייב להכיר את דרלין באופן אישי כדי להתקשר אל קרוביה או שה"זודיאק" נשכר במיוחד לחסלה בשל בגידתה בבעלה. בראיון בשנת 1979 עם גרייסמית' (שקיבל מידע ממספר מקורות שיצרו קשר עם הגרפולוג המשטרתי ועמו ישירות כי אדם בשם בוב ווהון הוא חבר של הזודיאק, אדם בשם "ריק מארשל") טענה אחותה של דלין (ששהתה במאסר בעצמה) כי הגבר המוזר "הגיע לבוש בחליפה בעוד שהיתר באו לבושים בבגדים שניתן ללכלך, הוא ישב כל הלילה על כיסא בעוד כולם צבעו ולא שוחח עם איש, היה מאוד לא חברותי, דרלין אמרה לי לא לדבר איתו כי היא חששה ממנו, היא טענה שהוא היה מאהב שלה ושלא נרתעה ממנו, אף על פי שסיפר לה שרצח אדם במהלך שירותו הצבאי ונהג להביא לה מתנות מטיחואנה" לפני שהלך גרייסמית' (שניסה גם לברר האם האדם המוזר היה "ריק מארשל") היא נזכרה בשמו: "לי".
גרייסמית' קבע זמן קצר לאחר מכן ריאיון עם אחותה של דרלין ששהתה במאסר באותה העת ובדק האם "ריק מארשל" היה שמו של האדם המוזר שהופיע במסיבת הצביעה ושאותו הזכירה למשטרה כשבאה לגבות עדות לאחר רצח אחותה, אולם היא אמרה שלא, תחילה חשבה שקראו לו בשם קצר כמו "סטן" ובסוף נזכרה, בוודאות לדבריה, כי הוא נקרא "לי". לדבריו בזמן שארתור לי אלן ריצה 4 שנות מאסר במהלך שנות השבעים לא התקבלו מכתבים מהרוצח בעוד שיממה לאחר שחרורו של אלן נשלח מכתב היישר למערכת העיתון. גרייסמית' מציע כי ייתכן שהרוצח היה בעל כתב יד אחר והשתמש במקרן עם סריקות של כתב היד של מכתביו המקוריים כדי לשחזר את כתב היד הטיפוסי שלו במכתבים באים בתור, הגרפולוג שבדק את המכתבים ואת החשודים מטעם הרשויות אמר שתאוריה זו אפשרית ביותר.
אגם בריאסה
את מסכת התליין גרייסמית' מקשר לאופיו של הרוצח שרוצה להרגיש "שולט בכל", לדבריו המסיכה הוכנה מראש לאירוע הרצח ומכיוון שהרוצח רואה בקורבנותיו "חפצים" היה יכול "לשחק איתם" כמוציא להורג, עצם הביעות שאחז בהם עוד לפני שביצע את הרצח גרם לו כפי הנראה ל"הנאה".
ארתור לי אלן וריק מארשל
בשלב מסוים עלה החשד שהרוצח הוא עובד לילה ב"סן פרנסיסקו כרוניקל" ששייך למחלקת הדפוס שמדפיסה את העיתונים לפנות בוקר לקראת היום למחרת מכיוון שכך הייתה לו הגישה להשאיר את מכתביו בתוך מערכת הדואר של העיתון (הבניין פתוח 24 שעות ביממה כשבלילה יש מספר קטן של עובדים שנמצאים במקום). מה שעוד גרם לחשד הזה הייתה פריצה למכוניתו של פול אייברי שחנתה רחוב מאחורי הרחוב של מערכת העיתון (מחשד שינסו לחבל ברכבו) בשעות היום בזמן שעבד לאחר שחזר מלוס אנג'לס, חלונות המכונית נופצו וכל שנגנב מהרכב שלו היו מחברת עם צ'קים שמוספרו "118" ו-"125", מקלט שבעזרתו הקליט וערפל את קולו של המודיע שפגש בלוס אנג'לס (ההקלטה הייתה במכשיר שנגנב) לגבי הרצח בריברסייד בטרם ניגש עם החומרים למשטרה המקומית שם, ומזוודה שעליה ראשי התיבות "PA" שהכילו חומרים שאסף על הרוצח ובעבור כתבות אחרות. לדברי גרייסמית' המקרה גרם לאייברי להתחיל לחשוש לחייו, הוא ניגש למשטרה המקומית וביקש אישור להחזקת נשק, לאחר מכן יתחיל הסחרור בחייו שיגרום לו להתמכר לסמים ולאלכוהול, להזניח את בריאותו ואת סדר חייו התקין ולנפילתו המקצועית ב"כרוניקל" ועזיבתו לטובת עיתון הסקרמנטו בי.
גרייסמית' טוען שהעיתון ה"וואלחו טיימס הארלד" קיבל ב-4 בינואר 1971 (העיתון נסגר בתחילת שנות השבעים) מכתב מגורם אנונימי שביקש לקנות עמדת פרסומת באחת המהדורות ולפרסם את התוכן הבא: "מכתב פתוח לזודיאק, אתה לא צריך פיצוצים לכבוד "הפיצוץ הגדול" שלך, רק תלך לתחנת המשטרה הקרובה ותתוודה לגבי מי האדם שהפך אותך לרוצח, אביך שביצע מעשי פשע מפורסמים בתולדות אמריקה ורצח ב-1947 ועכשיו מומחה בלימודי מעשי רצח. אתה בטח שואל את עצמך: "מה הם יעשו לי?" הם ישימו אותך במוסד פסיכיאטרי שיהיה טוב יותר עבורך מחוויה עם חרב כפולה או עמידה בגבך אל מול כיתת יורים מפני שאחרי ההרשעה של השעירים לעזאזל במעשי הרצח של אביך בסיועך, הוא יהיה חייב לטפל בך מפני שפגעת במוניטין הטוב שלו עם החיקויים של מעשי הרצח שלו." המכתב עבר לדבר על אח גדול יותר ואז צוטט: "תחשוב על האפים הגדולים שתוכל לעשות להם המון boo-boos, זה נהדר! תוכל גם להבהיר תעלומה קטנה, אם שני אנשים שידיהם קשורות לא רצים לחפש עזרה האם זה מפני שהם כבר בעיצומו של תהליך הירצחות בידי שני אנשים?".
גרייסמית' מביא בספרו הערכה של גרפולוגית מומחית מסן רמון העלתה את הסברה הבאה לגבי הרוצח: "אדם בגובה 1.77 מ', עם שיער דליל, מבריק ביחס לסובבים אותו אבל לא יצירתי, עם פגיעה כלשהי ביד ימין או בעיות כלשהן שמשתקפות באופן אחיזתו בעטים איתם כתב, שמשתמש בהיפנוזה באופן עצמאי או לא עצמאי כדי "להיכנס לדמות הרוצח", טוען כל הזמן שהוא "טובע" או "נחנק" וייתכן שהיה איש ים או בעל כלי שיט או צוללן ובגלל זה הוא משתמש בביטויים האלה, ייתכן שהתסביך שלו של חוסר בחמצן נובעים מתאונת צלילה או מחוסר חמצן בעת לידתו". גרייסמית' חיזק את דבריה והציע שייתכן שהשוני בתספורת שלו בכל זירת רצח היא בשל העובדה שהיה קירח ונהג לחבוש פאות נוכריות ובשל כל טען במכתב לאחר פרסום הקלסתרון שלו כי "אינני נראה כך במהלך חיי היומיום שלי ולא אספר לכם ממה מורכבת התחפושת שלי". גרייסמית' טען כי מאופי מכתביו נדמה לו כי הרוצח הוא ללא ספק אדם ששהה במוסד סגור בעברו: כלא או בית חולים פסיכיאטרי. לדבריו מדובר באדם "מציצן" בודד ושקט שלא מסוגל בשל אישיותו האפלה לקיים מערכת יחסים או אפילו קשר עם נשים ושכנראה ארב לקורבנותיו בעת מעשיהם הרומנטיים בשל אפיו המציצני והמתבודד (ייתכן שהיה כך כבר מהתיכון). את הגלויה ששלח לפול אייברי יצר הרוצח בעצמו לפי גרייסמית' ושקד על העבודה בעזרת מכחול, גזרי צורות שבחר בעצמו ממקורות שונים (שלד ודלעת מחייכת) והדביק בשילוב הטקסט שכתב במשך יום שלם שהכל יתייבש ויהיה ניתן למשלוח.
אף על פי שלא נמצאה ראייה מקשרת בין הזודיאק לבין רציחות של נשים צעירות (בנות 19 עד 28, והיעלמות של נערה מתבגרת בת 15 שהייתה בדרכה מהאזור לשדה התעופה בסן פרנסיסקו) באזור אוניברסיטת סנטה רוזה בשנות השבעים המוקדמות (1970–1972) שנמצאו משוספות צוואר ושהופשטו מבגדיהם וחלק ממלבושיהן ותכשיטיהם נגנבו, יש חשד שבאחד המקרים אכן אנס הרוצח קורבן. אלן מוזכר בספר כמי שלמד (נרשם לתואר נוסף בגיל מבוגר) וחי באזור האוניברסיטה הזו במקביל לרציחות.
הוא גילה מרישומי בסיסי חיל הים שבהם שירת ארתור לי אלן כי הספריות נפרצו בשנים בהן הוצב לי אלן בבסיסים וכל שנגנב מהם היו ספרים בנושאי הצפנה ושפות סתרים - כאלו שבוודאי הרוצח שחיבר את המכתבים השתמש בהם. לאחר שעדכן את הבלש טאסקי בהתקדמותו בחקירה לצד המשטרה בעת השקידה על הספר, הוא והגרפולוג המשטרתי של משטרת סן פרנסיסקו קיבלו שיחות מאדם בשם וואלאס פני (הגיע אישית למסור עדות במשטרה וביקר אצל הגרפולוג) שביקש למסור עדות ששמע מחבר שלו, בוב ווהן (Vaughn).
ווהון סיפר לפני כי מכר שלו מהעבודה בבית הקולנוע בסן פרנסיסקו (ווהון היה פסנתרן בסרטים אילמים וניהל מחלקה בבית הקולנוע שנסגר) בתקופת הרציחות התוודה בפניו כי הוא הרוצח וכי תיעד את הרציחות בסרטי וידאו, שם העובד היה: "ריק מארשל" שהועסק בתור מקרין הסרטים ולכאורה גם עיצב כרזות לסרטים חדשים. גרייסמית' קבע להיפגש עם ווהון בעיר אך השני רצה שיישבו במקום נוח ולכן גרייסמית' נסע אחריו לביתו של ווהון בפרברי סן פרנסיסקו, התברר לו שמדובר באדם תמהוני שטען שחי לבדו. ווהון נעל את דלת ביתו והוביל את גרייסמית' למטבח, הוא טען כי היה מנגן את המוזיקה בסרט "המשחק המסוכן מכולם" (סיפור על רוזן שחי כמתבודד על אי ומואס בציד בעלי חיים כמשחק להנאתו ובמקום זאת מתחיל לארוב ולצוד בני אדם שמגיעים לאי שלו, לרוב מטיילים תמימים, שאותם מגדיר כ"בעל החיים המסוכן ביותר") וזכר זאת כ"יצירת מופת מוזיקלית", ווהון הסיק שסמל הזודיאק שבו חתם הרוצח הוא למעשה סמל הספירה לאחור של הסרטים אותו נהגו להציג באותה העת בפריימים הראשונים של כל סרט, במיוחד בזה של "המשחק המסוכן מכולם" שתפס את עינו של מארשל. כאשר גרייסמית' עדכן אותו כי מבירור שעשה עם הגרפולוג, שיצא לגמלאות זמן קצר לפני המפגש ביניהם, העריך החוקר כי יש סבירות גבוהה כי מי שעיצב את הכרזות בהן השתמש בית הקולנוע הוא מחבר מכתבי הזודיאק בשל הדמיון הרב בצורת האותיות, הודה בפניו ווהון כי הוא עצמו כתב את הכרזות וכי מארשל מעולם לא רשם כלום כי הכתב שלו לא היה לטעמו של ווהון שהופקד על הכרזות, גרייסמית' הודה שנבהל ממנו ורצה ללכת לדרכו אך ווהון התעקש שיירדו למרתף שלו (גרייסמית' ציין בפניו כי זה תמוה שיש לו מרתף מכיוון שלא להרבה אנשים בקליפורניה יש מרתפים) כדי לברר את זמני הקרנת הסרט בו התעניין. מרישומיו במרתף עלה כי הסרט "המשחק המסוכן מכולם" הוקרן במאי 1969 - 9 שבועות לפני תחילת מכתבי הזודיאק. גרייסמית' טען ששמע קולות מהקומה מעל שייתכן והיו צעדיו של מארשל שהתגורר אף הוא בבית והאזין לשיחתם למרות הצהרתו של ווהון שהוא חי בגפו, הוא החל לחשוד שווהון ומארשל היו צמד רוצחים שפעלו יחדיו כ"זודיאק" ונס משם כל עוד נפשו בו אך הדלת הייתה נעולה והוא נאלץ לחכות לווהון שעלה ופתח לו את הדלת ובהה בו רץ לרכבו ובורח מהמקום. ב-1989 רואיין ריק מארשל לכתבה שצולמה לתקשורת וטען שחי בסן פרנסיסקו בין 1969–1989 וכי הוא מבין שיש דמיון פיזי בינו לבין הפרופיל שבנו לפושע והופתע כיצד לא זומן לחקירת משטרה לאור זה אך התחייב כי הוא חף מפשע ומעולם לא ביצע מעשים שכאלו. גרייסמית' מביא בספרו טענה לעדות של תלמידיו של ארתור לי אלן שכאשר אלן היה ממורמר או מתעצבן הוא היה בוהה בשולחן שלו וממלמל לעצמו "titwillo" (כנראה מהמחזמר "המיקאדו") כמה פעמים עד שנרגע, המילה הזו מופיעה כהתגרות 3 פעמים ברצף בשורה באחד ממכתבי הזודיאק מה-29 בינואר 1974 כאשר הרוצח טען שרצח קורבן 37 וביקר את הסרט "מגרש השדים".
מודסטו
רוברט גרייסמית' ראיין את ג'ונס ב-1998 (לספרו השני בנושא שפורסם ב-2002) וטען שהיא התגוררה קרוב לאוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה בזמן החטיפה, הוא גם ציין כי ג'ונס עצמה העידה כי במשך השנים מחק זכרונה את פרצופו המדויק של החוטף אך קולו המאיים ברציחתה ובהשלכת בתה הפעוטה בקור רוח נשאר חרוט בזכרונה. היא גם זכרה שכאשר ראתה אותו לראשונה כשהציע לה "עזרה" העריכה כי מדובר בגבר כבן 30.
טריטוריית אורלינס
הטריטוריה של אורלינס או טריטוריית אורלינס הייתה טריטוריה מאורגנת מאוגדת של ארצות הברית שהתקיימה מ-1 באוקטובר 1804 עד 30 באפריל 1812, אז התקבלה לאיחוד כמדינת לואיזיאנה.
היסטוריה
בשנת 1804, כל רכישת לואיזיאנה מדרום לקו הרוחב ה-33 הפכה לטריטוריית אורלינס, והשאר הפך למחוז לואיזיאנה (מחוז לואיזיאנה שונה מאוחר יותר לטריטוריית לואיזיאנה; ומאוחר יותר, כשטריטוריית אורלינס הפכה למדינת לואיזיאנה, שונה שם הטריטוריה של לואיזיאנה לטריטוריית מיזורי).
ב-10 באפריל 1805, בית המחוקקים הטריטוריאלי ארגן 12 מחוזות (החל מהפינה הדרום-מזרחית לכיוון מערב וצפון): מחוז אורלינס, מחוז לפורצ'ה, החוף הגרמני, מחוז אכדיה, מחוז איברוויל, מחוז אטקאפאס, מחוז פוינט קופה, מחוז אופלוס, ראפידס. מחוז, מחוז קונקורדיה, מחוז נאצ'יטוצ'ס ומחוז אואצ'יטה.
האזור שהפך מאוחר יותר לקהילות פלורידה בצד המזרחי של נהר המיסיסיפי לא נכלל בשלב זה בטריטוריית אורלינס, כמו גם השטח הספרדי של מערב פלורידה. אזור זה צורף רשמית לשטח ב-14 באפריל 1812, לאחר שסופח בכוח על ידי ארצות הברית ב-1810, אם כי ספרד לא ויתרה רשמית על אף שטח ממערב פלורידה עד 1821. הגבול המערבי עם טקסס הספרדית לא הוגדר במלואו עד שנערך משא ומתן על הסכם אדמס-אוניס ב-1819. רצועת אדמה הידועה בשם מדינת סבין החופשית ממש מזרחית לנהר סבין שימשה כאזור חיץ קרקעי נייטרלי משנת 1807 לערך ועד שהחוזה נכנס לתוקף לאחר אשרור ב-1821.
טריטוריית אורלינס הייתה המקום של מרד העבדים הגדול ביותר בהיסטוריה האמריקאית, מרד החוף הגרמני ב-1811.
במפקד האוכלוסין של ארצות הברית משנת 1810, 20 קהילות בטריטוריית אורלינס דיווחו על ספירות האוכלוסייה הבאות:
צנתר היקמן
הצנתר עשוי להישאר במקומו לפרקי זמן ממושכים ונעשה בו שימוש כאשר נדרשת גישה ארוכת טווח לתוך הווריד. הצנתר מוחדר בדרך כלל לחלקו העליון של בית החזה, החדרתו כרוכה ביצירת שני חתכים, האחד בדופן בית החזה והשני בווריד. הצנתר מוחדר דרך מקום החתך הראשון, שם יוצרים תעלה תת-עורית דרכה עובר הצנתר עד כניסתו לווריד מרכזי. לאחר החדרת הצנתר הוא נתפר לעור בשתי נקודות: באזור החדרתו ובכניסה לווריד.
הצנתר נקרא על שם ד"ר רוברט היקמן (נולד ב-1927), רופא ילדים נפרולוג בבית החולים לילדים בסיאטל, ששדרג בשנת 1979 את ההליך של קביעת צנתר ורידי לטווח ארוך שנכנס לשימוש ב-1968, כאשר הוסיף להליך את יצירת המנהרה התת-עורית שהרחיקה את הפתח בווריד מהפתח בבית החזה ו"שרוול" דקרון שהוחדר לפתח היציאה, שני שיפורים משמעותיים שמזערו את האפשרות לזיהום מסכן חיים.
קביעת הצנתר והסרתו נעשים בהליך כירורגי בהרדמה מקומית.