cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ספרות עברית
תקופת ההשכלה
בשלהי שנות ה-80 ובתחילת שנות ה-90 של המאה ה-19, חלחל לתוך הספרות העברית זרם ספרותי חדש, המכונה "המהלך החדש", ששאף להעלות את הספרות העברית לרמה אמנותית של הספרות האירופית המודרנית. זרם זה התאפיין בתיאורים ריאליסטיים, ובין מבשריו החשובים היה הסופר הליטאי בן אביגדור.
תקופת התחייה
הספרות העברית קדמה לציונות. תקופת התחייה, שהתחילה בסוף המאה ה-19 ובמהלכה התעצמה תחיית הלשון העברית באירופה ובארץ ישראל, סימנה דרך חדשה עבור הספרות העברית. התהליך של תחיית השפה העברית נע למעשה בשני קווים מקבילים: תחיית העברית הכתובה-הספרותית ותחיית העברית המדוברת. בעשרות השנים הראשונות התהליכים האלה היו מנותקים זה מזה ואף התרחשו במקומות שונים: העברית הספרותית התחדשה בערי אירופה, ואילו העברית המדוברת התפתחה בעיקר בארץ ישראל. רבים מהסופרים העבריים שכתבו באירופה עשו זאת מטעמים תרבותיים, ורבים מהם היו לא ציונים, לעומת זאת, תחיית השפה העברית בארץ ישראל הייתה קשורה יותר להתפתחות הרעיון הציוני.
בהדרגה, לאחר ניצחון העברית במלחמת השפות ובמקביל להתפתחות וגידול היישוב היהודי בארץ ישראל, עלו אליה יוצרים בשפה העברית ואחרים צמחו מתוך היישוב, שחיי התרבות שלו התנהלו, במידה הולכת וגוברת, בשפה העברית. בקיץ 1926, נערך לראשונה בתל אביב, ביוזמת ברכה פלאי, שבוע הספר העברי, אירוע שבמהלכו נמכרו ספרים עבריים בהוזלה. האירוע נערך שוב ושוב במהלך השנים ומשנת 1961 היה לאירוע קבוע המתרחש במועד קבוע מראש ומאורגן על ידי התאחדות הוצאות ספרים בישראל בחלק מערי ישראל. במאבק המתמיד בין העברית ובין השפות האחרות שהיו שגורות בפי יהודי ארץ ישראל ובמיוחד היידיש, העברית מתחזקת יותר ויותר, גם בעזרת גדוד מגיני השפה.
במקביל להתפתחות הספרות העברית בארץ ישראל, בברית המועצות, השלטון הקומוניסטי ביקש לעודד את שפת היידיש כדי להרחיק את היהודים מהעברית.
הספרות העברית בישראל
הקמת מדינת ישראל, מדינה בה העברית הייתה השפה הראשית, הביאה ליצירת תנאי עידוד ממשלתיים לספרות העברית וגם ליצירת קהל קוראים גדול. מאפייני הספרות העברית הושפעו מתהליכים כלל-עולמיים, אך גם מתהליכים ייחודיים שהתפתחו בישראל עצמה. הספרות העברית במדינת ישראל מחולקת לכמה תקופות ובהן:
ספרות יפה (בלטריסטיקה)
היהודים התבלטו ביצירת ספרות יפה בכל ארצות מושבם ומספרם הגדול בין זוכי פרס נובל לספרות, הרבה מעבר לחלקם באוכלוסייה, מעיד על כך. זוכי פרס נובל היהודים כתבו במגוון שפות, בעיקר, באנגלית. בשנת 1966 זכה הסופר העברי ש"י עגנון בפרס נובל לספרות, בשותפות עם המשוררת היהודייה נלי זק"ש, ובכך ניתנה ההכרה הבינלאומית הגבוהה ביותר לספרות בשפה העברית. סופרים עבריים נוספים זכו בפרסים יוקרתיים, כך הסופר העברי עמוס עוז זכה ב-2005 בפרס גתה וב-2008 בפרס היינריך היינה ובין שני הפרסים הספיק להיות מועמד לפרס נובל. סופרים ישראלים רבים נוספים מתורגמים לשפות שונות בעולם.
הרומן העברי
ב-1853, בעיר קובנה, יצא לאור, במימון עצמי של הסופר אברהם מאפו, "אהבת ציון" (השם הראשון היה שולמית), הרומן העברי הראשון.
בארץ ישראל יצא לאור חיי נישואין של דוד פוגל, רומן נשכח שנדפס מחדש וזכה למסע פרסום ובעקבותיו להצלחה שנים רבות לאחר ההדפסה הראשונה.
ספרות מתח ובלשים
בישראל זכתה הסוגה לקידום משמעותי רק משנות השמונים של המאה העשרים. אמנם חלוצת הספרות הבלשית העברית הייתה "ספריית הבלש" בשנות השלושים אך לא היה לה ממשיך במשך עשרות שנים. "ספריית הבלש", נוצרה בשנת 1932 כאשר העיתונאי שלמה בן ישראל פנה אל דוד תדהר, דמות ידועה ופופולרית ביישוב ומי שהיה קצין במשטרה המנדטורית ולאחר מכן בעל משרד חקירות (לימים מחבר האנציקלופדיה לחלוצי היישוב ובוניו) והציע לו להוציא יחדיו ספרות בלשית מקורית. כך נולדה "ספריית הבלש" שהוציאה חוברות עם סיפורים בלשיים מקוריים, על רקע ארץ ישראל נופיה ואנשיה, שנכתבו על ידי בן ישראל על יסוד מקרים שתדהר הכיר מעבודתו. כמו כן השאיל תדהר את שמו לחוברות כגיבור עלילותיהן ואת תמונתו לשעריהן. החוברות התפרסמו 28 שבועות ברציפות והיו ללהיט ביישוב. פרסומן הופסק עקב הטִרְדה שנגרמה לתדהר מלחץ הקוראים שצרו על ביתו ומשרדו כדי לראות את הבלש המפורסם.
הספרות הבלשית העברית התחדשה רק כיובל שנים לאחר מכן. פרצו את הדרך אמנון ז'קונט בספרי ריגול, ובעקבותיו ראויות לציון בעיקר סופרות: בתיה גור יוצרת הבלש סגן ניצב מיכאל אוחיון, שהתפרסם לראשונה בספר "רצח בשבת בבוקר", ושולמית לפיד, יוצרת הבלשית העיתונאית ליזי בדיחי, שהתפרסמה לראשונה בספר "מקומון". לשני הספרים באו המשכים שזכו אף הם להצלחה. עוד ידועות כסופרות בלשים, לצד יצירות מרשימות בתחום הספרות הקנונית, הסופרות רות אלמוג ואסתר אטינגר, הכותבות את ספרי הבלשים שלהן במשותף תחת שם העט "אלמוג אטינגר". סופרת נוספת הידועה בכתיבתה בתחום זה היא אדיבה גפן.
סופרים נוספים הפועלים בתחום בישראל - המשורר אריה סיון אשר ספרו "אדוניס" נחשב על ידי רבים לספר הטוב שפורסם בשפה העברית בסוגה זו, אורי אדלמן ששימש אף כעורך תחום זה בהוצאת "כתר", אהוד אשרי, לימור נחמיאס הידועה בנועזות השפה בספריה ובבחירה נועזת של הנושאים, הסופר, העיתונאי והעורך הספרותי רם אורן, והעיתונאי, עורך העיתון מעריב, אמנון דנקנר, הסופר והעיתונאי רפאל פוגל, עורך הדין גל אמיר, העיתונאי יוסף שביט והרשימה עודנה ארוכה.
ספרות מדע בדיונית ופנטזיה
חלוץ ספרות המדע הבדיוני בישראל הוא יונתן רטוש שתרגם אנתולוגיה של ספרות מדע בדיוני מארצות הברית בשנת 1952, והוציאה לאור בשם "היה היה בעתיד". באותה תקופה יצא לאור כתב העת למדע בדיוני קוסמוס, אך לאחר 4 גליונות נפסקה הופעתו. חלף זמן רב עד שהסוגה החדשה מצאה את מקומה על מדפי הספרים בישראל, על אף הפריחה שזכתה לה בארצות הברית בשנות ה-50 של המאה ה-20.
המתרגם הרציני הראשון של ספרי מדע בדיוני לעברית בישראל היה עמוס גפן, שתרגם את "The Puppet Masters" של רוברט היינליין בשם "פלישה לכדור הארץ" בשנת 1961. תחום המדע הבדיוני והפנטזיה זכה לפריחה בשנות השבעים, שבמהלכן נוסדו סדרות מדע בדיוני רבות, שהידועות בהן הן אלה של הוצאות זמורה ביתן ועם עובד (שעדיין קיימת). בתקופה זו תורגמו קלסיקות רבות של הז'אנר לעברית, ביניהן ספרים של אייזק אסימוב, היינליין, קלארק, בסטר ולארי ניבן. באוקטובר 1978 ראה אור מגזין המדע הבדיוני הישראלי פנטסיה 2000, שיצא לאור במשך שש שנים ופרסם 44 גיליונות עד שנסגר בסוף 1984. החוברת ה-45 יצאה לאור במלאת 30 שנה לגיליון הראשון, באוקטובר 2008, במסגרת פסטיבל אייקון.
בשנות השמונים הסתמנה דעיכה בז'אנר, ומספר הכותרים החדשים התמעט. תקופה זו נמשכה עד אמצע שנות התשעים, אז זכה הז'אנר לחיים חדשים מכיוון ספרות הפנטזיה. הוצאות חדשות החלו להוציא ספרי מדע בדיוני ופנטזיה בכמות הולכת וגוברת. ב-1996 הוקמה האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה, שריכזה תחת כנפיה פעילות ענפה, בכלל זה כנסים, אירוח סופרי מדע בדיוני מחו"ל, כתבי עת מודפסים ומקוונים, הרצאות, תחרויות סיפורים ועוד.
בשנת 2002 ראה אור הגיליון הראשון של חלומות באספמיה - כתב עת לספרות ספקולטיבית, שעיקר תוכנו הוא סיפורי ז'אנר ישראליים מקוריים. הייתה זו פריצת דרך בתחום יצירת המדע הבדיוני הישראלית, שהוגבלה לפני כן לפורומי אינטרנט ולספרים בודדים. בשנת 2006 ערך מט"ח תחרות סיפורים קצרים שאותה הקדיש למדע בדיוני ולפנטזיה. בשנת 2007 החל לצאת לאור מגזין נוסף, מרקורי, וסדרות הטלוויזיה בתחום המדע הבדיוני "הנפילים" של yes ו"האי" של HOT.
ביוגרפיות וספרות היסטורית
ראשית הספרות ההיסטוריות והביוגרפית בעברית מצויה בתנ"ך ובספרים החיצוניים. גם מלחמות היהודים וחיי יוסף שנכתבו בעברית או בארמית על ידי יוסף בן מתתיהו משתייכים לספרות ההיסטוריות והביוגרפית (חיי יוסף הוא אוטוביוגרפי).
מחזאות עברית
ראשית המחזאות העברית מצויה במאה ה-16, במחזותיו של יהודה סומו, אבל ההתפתחות המשמעותית מתחילה עם הופעת התיאטרון העברי המקצועי הראשון, הבימה, בשנת 1913. בראשית שנות העשרים של המאה ה-20, בתל אביב, ייסדה מרים ברנשטיין-כהן את "התיאטרון העברי". הרפרטואר של התיאטראות העבריים כלל מחזות מקוריים בעברית ומחזות מתורגמים משפות אחרות.
ספרות דתית
גם ראשית הספרות הדתית בעברית מצויה בספרי התנ"ך, בספרים החיצוניים ובמשנה.
פרסים ספרותיים בישראל
בישראל, השפה העברית היא השפה הרשמית והשפה הנפוצה ביותר בשיח תושביה, ובהתאם לכך מעודדת החברה את היצירה הספרותית בעברית. לעידוד הספרות העברית הונהגו בישראל פרסים ספרותיים רבים וביניהם:
תרגום לעברית ותרגום מעברית
עם תחיית השפה העברית והתרחבות האוכלוסייה המסוגלת ורוצה לקרוא עברית, מתרגמים יהודים תרגמו יצירות לועזיות לעברית ולעיתים אף עיבדו אותן, כדי שיתאימו לקורא העברי. ציבור קוראי העברית זכה כבר ב-1863 לגרסה עברית עבור רב המכר הראשון של ז'ול ורן, חמישה שבועות בכדור פורח - הספר תורגם על ידי יעקב גורדון בשם "ברום שמים או חמשה שבועות במגדל הפורח באוויר" ויצא לאור בוורשה. במלאכת התרגום לקחו חלק רבים מראשי ומובילי התרבות היהודית וגם מנהיגים פוליטיים דוגמת זאב ז'בוטינסקי.
עידוד הספרות הישראלית ופיתוחה
בין הגופים האמונים על הפצת הספרות וקידומה בארץ: עמותת מרכז הספר והספריות בישראל אשר פועלת במטרה לקדם ולטפח את הספריות, הספרנות, המידענות ותרבות הספר והקריאה בארץ. המרכז פועל כגוף עצמאי הפועל בתחומי פעילות מרכזיים אלו: מפעלי ספרות לעידוד היצירה הספרותית, היוצרים והמתרגמים, ספרות ילדים ערבית, קטלוג הספרים הישראלי המקצועי והמעודכן בעולם הספריות, פעולות תרבות בספריות וקורסי הדרכה והשתלמויות לעוסקים בתחומי המידע והספרנות, הפעלת אתר הספרייה הדיגיטלית הישראלית ורכש ספרים בהנחות לספריות בתי ספר ולספריות ציבוריות.
משה רבקש
חייו
רבי משה נולד בשנת ש"ס בפראג, לרבי נפתלי הירש שהיה תלמידו של הסמ"ע ונינו של רבי יוסף הקדוש מווינה, ולאימו רבקה, שנטלה על עצמה את עול כלכלת הבית על מנת שבעלה יוכל לשבת וללמוד במנוחה. על שמה של אימו כונה הבן "משה רבקה'ס", כלומר – משה של רבקה. יש המקדימים את תאריך לידתו לשנת שנ"א.
לפני שנת ה'שע"ו עקר רבי משה עם משפחתו מפראג לווילנה. בעיר זו היה לו בית גדול, ובו בין היתר גם ספרייה גדולה.
מרבית ימיו התגורר רבי משה בווילנה, ובה גם שימש כרב.
בחודש תמוז שנת ה'תט"ו גלה רבי משה יחד עם מרבית יהודי וילנה את העיר, עקב הפרעות, כאשר קוזקיו של בוגדן חמלניצקי התנפלו באותה שנה על העיר וביום אחד רצחו שלושים איש והציתו את העיר שבערה שבעה עשר יום רצופים. בהמלטו לא נטל עמו אלא מקל, טלית ותפילין, ולוח שנה כדי לחשב באמצעותו מתי חלים המועדים. במהלך נדודיו הגיע לאמשטרדם ולרוטרדם, שם שהה בישיבת "די לוס פינטוס", שרבי יאשיהו פרדו עמד אז בראשה.
אחרי שוך הפרעות חזר רבי משה לווילנה, ונפטר בה בד' באלול ה'תל"א. קברו נמצא בבית העלמין העתיק שניפשק בווילנה. בית קברות זה נהרס בחלק הגדול בשנת 1957 על ידי הסובייטים. הם בנו עליו אצטדיון גדול, ויהודי הקהילה הצליחו להעביר ממנו שבעה קברים לפני הריסתו, ביניהם קברו של הגאון מווילנה ואפרו של הגר ולנטין פוטוצקי שהוצא להורג בשריפה בשל סירובו לחזור לנצרות.
רבי משה היה עשיר גדול, וה"דורכהויף" הווילנאי היה שייך לו. השאיר עיזבון לתמיכה בתלמידי חכמים עניים. גם נכדו, רבי שלמה זלמן, אביו של הגאון מווילנה זכה לתמיכה מקרן זו.
רבי משה כונה בעיר וילנה בתואר "החסיד", כפי שגם נינו הגאון מווילנה כונה לפני שהחלו לכנותו בשם "הגאון".
בין צאצאיו של רבי משה נמנה הגאון מווילנה, שבין היתר הרחיב את מפעלו של זקנו, והשלים את מלאכת כתיבת המקורות לשולחן ערוך, בחיבורו "ביאור הגר"א". הגר"א ראה את חיבורו כהמשך לחיבורו של זקנו, ובמקרים רבים הוא כותב "שם", כאשר כוונתו לציון המופיע ב"באר הגולה". אך במקרים רבים הוא חולק עליו, ובמקום אחד הוא אף מתקיף אותו בחריפות. פירוט היחוס הוא: רבי אליהו בן רבי שלמה זלמן, בן רבי ישכר בער, בן רבי אליהו החסיד, חתן רבי פתחיה, בנו של רבי משה רבקש.
גם בני משפחת ריבלין, צאצאיהם של העולים בעליית תלמידי הגר"א לארץ ישראל, הם בני בניו של רבי משה, כמפורט ב"ספר היחוס" למשפחת ריבלין (ירושלים ה'תרצ"ח–ת"ש).
מצאצאיו נשיא מדינת ישראל לשעבר ראובן 'רובי' ריבלין, כמו גם ראש הממשלה בנימין נתניהו.
חיבוריו
חיבורו המפורסם של רבי משה הוא ה"באר הגולה", חיבור המקיף את כל ארבעת חלקי השולחן ערוך, ומטרתו לציין את מקורותיו של השולחן ערוך, מדברי הגמרא והראשונים. המהדורה הראשונה של ה"שולחן ערוך" עם ה"באר הגולה", יצאה לאור על ידי ד"ר אפרים בואינו ויעקב קאסטילו, על חשבונם, באמשטרדם בין השנים ה'תכ"א–ה'תכ"ו (1661–1666). הקשר בין רבי משה הליטאי והמדפיסים ההולנדיים התאפשר בעקבות שהותו של רבי משה למשך זמן מה ברוטרדם, וכמסופר לעיל. המדפיסים ביקשו ממנו להגיה את ה"שולחן ערוך" שבהוצאתם, ותוך כדי עבודתו חיבר את חיבורו. החל מהוצאה זו חזר ונדפס החיבור בשולי רוב המהדורות של ה"שולחן ערוך". הסכמות של גדולי הדור על החיבור נדפסו ב"ישורון". בין נותני ההסכמות נמנים רבי גרשון אשכנזי מחבר שו"ת עבודת הגרשוני, רבני ועד ארבע ארצות, רבני אמשטרדם ורבני ליוורנו.
חיבורים נוספים שחיבר, הם ספר כללי ההוראה הכולל את כללי פסיקת ההלכה, וכלי הגולה הכולל אסופת פירושים לשולחן ערוך והכרעות הלכתיות. החיבורים הללו לא הודפסו.
תום בומבדיל
תום בומבדיל (באנגלית: Tom Bombadil) היא דמות המופיעה בספר שר הטבעות מאת ג'ון רונלד רעואל טולקין. לעומת תפקידה המזערי בעלילה של הספר, מהווה דמותו המסתורית של תום בומבדיל כר נרחב לפרשנויות והשערות מצד חובבי הטרילוגיה.
בומבדיל הושמט ממספר עיבודים שנעשו לסדרת הספרים, בין השאר מהטרילוגיה הקולנועית המצליחה שביים פיטר ג'קסון. ג'קסון נימק את ההחלטה בכך ש"בומבדיל אינו מקדם את העלילה".
מראהו
הוא לבוש בגדים צבעוניים בוהקים, כמעיל כחול ומגפיים צהובות ואף גרביים ירוקים. קומתו גדולה מקומת הוביט, אך נמוכה מקומת "האנשים הגדולים". זקנו ארוך ועיניו כחולות.
תיאור דמותו
דמותו של תום בומבדיל היא חידה, לא ניתן הסבר לאיזה מין הוא שייך, מה מוצאו, ומהם כוחותיו. עם זאת ניתן לגלות מהספר כמה פרטים עליו: תום הוא היצור החי העתיק ביותר המסתובב על האדמה. כוחותיו הגדולים מתבטאים כאשר הוא מתמודד ללא קושי עם צלמי התילים ועם עץ הערבה. כמו כן הטבעת האחת - לא רק שאינה מפתה אותו אלא אף אינה משפיעה עליו, לזה יש להוסיף שבמועצת אלרונד הועלתה הצעה למסור לו את הטבעת האחת למשמורת. לעומת זאת הוא מתואר כיצור עליז המפזם כל היום פזמונים להנאתו, מסתובב עם בגדים צבעוניים, טיפוס קל דעת ולעיתים אף טיפשי ואין אף דבר המטרידו.
הניגוד הזה באופיו העלה השערות רבות בנוגע למהותו, מקובל לתארו כסוג של מימוש כוח הטבע - גילדור רואה את כוחו ככוח האדמה, גנדלף אומר עליו כי : "משול הוא לאבן שאין לה הופכין" - כוח נייטרלי תמידי מעל להווית העולם.
תום נשוי לגולדברי שאף היא דמות חידה, המתוארת כ"בת הנהר".
נאגו
נָאגוֹ (ביפנית: 名護市) היא עיר אשר ממוקמת בחלקו הצפוני של האי אוקינאווה שביפן. נכון ל-2008, נאמדת אוכלוסיית העיר בכ-60,600 נפש בצפיפות של 288 איש לקילומטר רבוע. שטחה הכולל של העיר הוא 210.30 קילומטר רבוע. העיר הוקמה ב-1 באוגוסט 1970, ואירחה את ישיבת ארגון המדינות המתועשות בשנת 2000.
תיירות
נאגו היא עיר תיירותית אשר חופיה מושכים אליה מבקרים מקומיים ומכל רחבי העולם. החוף המרכזי, המכונה "חוף נאגו", ממוקם בסמוך לכביש 58 בפארק המאה ה-21. אתר תיירות פופולרי נוסף הוא "פיינאפל פארק" אשר ממוקם סמוך לכביש 84. "פיינאפל פארק" הוא מוזיאון אינטראקטיבי שבו המבקרים יכולים לראות כיצד מגדלים את פרי האננס ואיך מייצרים ממנו יין. בנוסף במקום אוסף עצום של קונכיות.
גיל שחר
גיל שחר (נולד בתל אביב ב-1965) הוא אמן ויוצר ישראלי.
נאגו
תיירות
נאגו מארחת בכל שנה מרוץ אופניים בינלאומי אשר מכונה "טור דה אוקינאווה" ומתקיים בנובמבר. מבקרים וספורטאים מכל רחבי תבל מגיעים לאי על מנת להשתתף בתחרות.
גיל שחר
קורות חיים
למד במדרשה למורים לאמנות ברמת השרון בשנים 1988–1992. נכון לשנת 2014 הוא חי ויוצר בגרמניה ובישראל.
נאגו
כלכלה
מבשלות הבירה המקומית "אוריון" ממוקמות בעיר.
גיל שחר
קורות חיים
עבודותיו של שחר מתמקדות בתלת-מימד ובגבול שבין התלת לדו-מימד. האפיון הבולט ביותר של העבודות הוא המראה הריאליסטי המשכנע שלהן, אשליית ממשותן, אפקט שקשור בטכניקת היציקה (שעווה ואפוקסי) של חפצים ואברי גוף. בעבר הופיעו ביצירתו דימויים השייכים באופן מובהק למציאות ישראלית, בשנים האחרונות נקודת הכובד עברה לתכנים אוניברסליים ולשאלות כלליות יותר הנוגעות לראייה, ליחסים שבין הצופה ליצירת האמנות, למקומה הבעייתי של יצירת האמנות בעולם, לחלוף הזמן, לאשליה, לאובדן, לאלימות ולמוות. הוא חוקר ומעלה שאלות רבות שנוגעות לנושאים כגון העתקה ושכפול, ההבדל בין מקור לחיקוי, השתנות, התהוות וכיליון. בין יתר ההשפעות הניכרות על עבודותיו, ניתן לציין את ג'ספר ג'ונס, ג'ון דייוויס, קיקי סמית, וברוס נאומן.
נאגו
חינוך
בעיר ממוקמת האוניברסיטה הציבורית "מיאו" אשר בתחילת דרכה הייתה פרטית.
גיל שחר
עבודות
גיל הציג תערוכות יחיד רבות וכן השתתף בתערוכות קבוצתיות וזכה לפרסים רבים במהלך השנים.
תערוכות קבוצתיות: Participants Artists include: Max Beckmann, Hans Arp, Marina Abromovic, Ai Weiwei, Micha Ullmann and Daniel Richter curated by Alexander Ochs http://du-sollst-dir-kein-bild-machen.de/ausstellung
טכניקה
בפסלי הראשים משתמש גיל שחר בטכניקה הקלאסית של שכפול, באמצעות יציקת גבס והנחת תחבושות גבס על ראש הדוגמן, כאשר הנחיריים לבדם נשארים פתוחים. לאחר הייבוש והורדת הגבס הקשיח בשני חצאים, מתקן גיל את החיבורים ומושח את תבנית הגבס בשעווה מעורבת בפיגמנט צבע (תהליך מורכב אשר דורש עבודה תחת לחץ- זמנים ודיוק בהרכב השעווה, אותה הוא מכין לבד משעוות דבורים, פרפין ופיגמנטים). לאחר יממה מחזק גיל את השעווה שהוצאה מתבנית הגבס בשרף אפוקסי, ומכאן מצטברים אצלו מלאי של מברשות שאינן ניתנות עוד לשימוש, אך חוזרות לעיתים כאלמנט ביצירותיו. כעת כשהראש מחוזק ניתן לתקן פגמים ואזורי חיבור. לבסוף מצייר גיל במשך כשבוע את שיער הראש והפנים, שערה אחר שערה בתהליך מדיטטיבי. בכמה מן הפסלים, הידיים והאוזניים הן יציקות של איברי האמן עצמו הבוחר במודע לערב בכך את עצמו ביצירה.
בעבודות הבדים תחילה מקשיח האמן פיסות בד בשרף אפוקסי בעודן תלויות ומעוצבות באופן שבו יוצגו כפסלי קיר. לאחר שהתקשו מניח אותן האמן בצורה אופקית ויוצק עליהן שכבות גבס דקות ליצירת תבנית היציקה. בעזרת טכניקה של למינציה (יצירת שכבה דקה ביותר של שרף אפוקסי מחוזק על ידי סיבי זכוכית) נוצר משטח המדמה בד שמוכן כעת לציור דגמים גאומטריים, המזכירים את ציוריו המתמטיים של מ.ק. אשר ושל אמני האופ ארט.
נושאי העבודות
בפסלי הדמויות מתקיים דיאלוג עם המוות. בשל עיניהן העצומות הן נראות כמתות או כשקועות בשינה קלה אך ישנה תחושה שעשויות בכל רגע לפקוח את עיניהן. מתעוררת אסוציאציה למסורות קבורה במצב אופקי או קבורה במצב אנכי וזקוף בתרבויות בהן נעשה שימוש בחניטה. הדמויות נראות כממתינות להתעורר ובכך נוצר קישור בין יצירת האל, היא בריאת האדם, לבין יצירתו של האמן. שלב המעבר המסתורי שבין החיים למוות מורגש בפסלים עם "מבטם" המהפנט בעל העפעפיים הסגורים. זהו מצב כמעט קדוש שהעומד מול הפסל חש בו. בפסליו מקשר גיל את המוות גם עם תהליך התכלותם של צמחים, בין אם בדמות תפוחים במצב הצטמקות וריקבון, או בעציץ עם צמח הנושא במקום פירות מבחר איברים אנושיים. הפסלים בעלי השמות הם לרוב של קרובים או מכרים של האמן, כדוגמת 'ריימונד' שהוא חבר אמן גרמני, או מריק לכנר שהוא חבר צייר מישראל (מופיע בפסל מ-2008 המחזיק ציור לפני החזה בסיטואציה מוזרה שבה פסל מגיש לצופים ציור, פעולה אבסורדית שיש בה מפתח להבנת ענינו של גיל ביחסים שבין ציור לפיסול. דמות נוספת היא צ'קר, זמר ראפ שמופיע באחדות מעבודותיו של גיל בחולצה ורודה וידיו פרושות לצדדים מ-2007, בעבודה עם הפחית צבע על הראש ועוד).
סדרת עבודות הבדים שהחל גיל שחר ליצור בשנת 2002 התפתחה כהמשך ישיר ליציקות הלבוש בפסלי הדמויות. הבדים אינם דו-מימד ואינם תלת-מימד, אלה תבליטים מודרניים הנמצאים על התפר. כלבוש יש לבגד תפקיד של הסתרה, אולם בעבודות הבדים מסתירות יריעות הבד רק את צידן האחורי ואת קירות הגלריה. בעבודות אלה חוקר גיל אמצעים של תמרון והטעיה. במבט ראשון ניתן לחשוב שהבדים אמיתיים, כאילו תלויים על הקיר ומחוברים במסמרים אמיתיים. אך בחינה מקרוב מעוררת תחושה של קיפאון ועצירה בזמן. על הבדים מצוירים בהקפדה דגמים גאומטריים המושפעים מהאסתטיקה של האופ ארט. הדוגמה שעל הבדים מטעה את העין ויוצרת אשליות אופטיות מסוגים שונים. גיל מרבה להעלות שאלות על ההבדלים שבין פיסול לציור, תלת-מימד ודו-ממד. הבגדים בפסליו נאמנים מאוד למקור (למרקם ולנראות) אך עם זאת אינם משתייכים לזמן או סגנון מובהקים.
בכמה מעבודותיו של גיל חוזר המוטיב של אב ובן. ב-1991 יצר גיל ראש תלת־ממדי מעץ בעל צורה גאומטרית, שלו אף ארוך שעליו מונח תפוח. האסוציאציה לסיפור של ג'פטו ופינוקיו ברורה. אב המייחל לבן ויוצר אותו לעצמו, אולם הבן צריך לעבור תהליך כדי להיחשב לבן אנוש. עד שיעבור את התהליך יראו בו בני-האדם צעצוע משחקי או פריק מוזר. בפסל נוצר גם קישור לוילהלם טל שהועמד בפני הבחירה בין חייו לבין סיכון חיי בנו בכך שירה חץ לתפוח שהונח על ראשו של הבן. הכישרון של האב יוכל להציל את בנו ולתת לו חיים. עולה כאן שאלת יכולתו של האדם ליצור דבר אנושי בעל רוח חיים. בעבודה ללא כותרת מ-1997, מציג גיל שחר עבודת קיר שמעלה בדמיון את כותונת הפסים של יוסף מן הסיפור התנ"כי. הכותונת המרהיבה ניצבה במרכז דרמת היחסים המורכבת והיצרית שבין יוסף הבן המועדף, אחיו ואביהם יעקב. עבודה מרשימה נוספת היא 'גלגול' מ-2005, המבוססת על סיפורו של פרנץ קפקא, שבו הופך הגיבור גרגור סאמסא בוקר אחד לחרק. אביו המבוהל משליך על בנו שהתגלגל בדמות חיפושית ענק, תפוח עץ. הבן מתייסר בכאבים מהתפוח שננעץ בגבו, גב שריון חיפושית, אך סובל יותר מהעובדה שהאב אינו מזהה אותו ומנדה אותו כבן. בפסל מוצג גב גברי עם זרוע מושטת לאחור, שאינה מצליחה להגיע לתפוח הנעוץ בו. המציאות המתחלפת, רגע אחד החיים מתנהלים על פי סדרי עולם ורגע לאחר מכן מתרחש אסון. התפוח החוזר בעבודותיו של גיל מתכתב גם עם התפוח פרי גן-העדן מסיפור בריאת האדם, שבו אנו ילדים ואבינו מזין אותנו בתפוח, אך גם מציב בפנינו באמצעותו בחירה בין החיים למוות. גיל חוזר על האלמנט של הבחירה ושל הבריאה והסכנות האורבות. ב-1997 יצר גיל אובייקט קיר, ראש מכוסה בפירות שבפיו תקוע גזר. זו התייחסות ראשונה של גיל לארצ'ימבולדו. ב-2003 יצר גיל פסל ראש המורכב כולו מכ-700 יציקות של פירות שונים. בעבודתו 'התפוחים של קפקא' מ-2005, שבה מונחים על משטח תפוחים מצומקים במצבי ריקבון שונים, שוב עולה קשר לסיפור גן העדן ולפירושים הפילוסופיים האוניברסליים שבעקבותיו. באותה שנה, יצר גיל אובייקט נוסף המציג יד הפורצת מהקיר ומחזיקה שני תפוחים בתנועת להטוטן. בעבודה נוספת מוצגת יד האוחזת תפוח ומגישה אותו לצופה אך אינה משחררת מאחיזתה. בעבודות שבהן אברי גוף מחוברים לעציצים עולה שוב הקשר לגן העדן ולעץ החיים, כמו גם לעץ המשפחתי של כל אדם, המוביל לאדם וחווה הראשוניים אך בה בעת גם מתרחק מהמקור.
מכחולים ושיער הם דימויים נוספים ביצירותיו של גיל שחר ומקשרים בין עולם הדו-מימד (המכחולים כמייצגים את אמנות הציור) לעולם התלת-מימד. המכחולים ששימשו את האמן במשיחת שרף האפוקסי מתגלגלים כרגליים תומכות בעבודות הראשים. בתהליך הפיסול לא ניתן לצקת ישירות על שיער ראשם של הדוגמנים ולכן הם חייבים להיות קירחים, או שהם זוכים לקרחת מידי האמן. לאחר היציקה מצייר גיל את שער הראש והפנים של פסליו בתהליך מדיטטיבי ממושך ובעזרת מכחולים עדינים. השיער הוא נושא טעון בדתות השונות, והיה בסיס למיתוסים שונים כגון סיפורם של שמשון הגיבור, מרים המגדלית, יוחנן המטביל. נושא שיער הראש רגיש במיוחד בהקשר של דמויות נשים, מגילוח הכלה היהודיה והלבשתה בפאה ועד לכיסוי הראש של הנשים המוסלמיות ממבטם של גברים זרים. שיער נשי נחשב כגורם פיתוי. אצל הגברים מסמל שיער הפנים את ההפך והוא מסמלי הכבוד. בתרבויות המזרח הרחוק מסמל גילוח הראש סגפנות דתית. אמנים נוספים שעסקו בנושא השיער הם רוברט גובר, רונה פונדיק, ג'ודי פוקס, קיקי סמית. המכחולים שקודם שימשו למשיחת האפוקסי פוגשים כעת את הראשים באופן לא נעים, הם חודרים לראש וכמו משפדים אותו. הדבר מזכיר שיפוד אדם על צלב, כשמסמר נושא את משקלו של הגוף. ניתן גם לראות במכחולים מעין דמויות אנושיות מוקטנות כששיער המכחול מייצג את שיער הראש. בשמשם כרגלי הפסלים המכחולים נראים כדמויות הניצבות על ראשן בעמידת ראש מדיטטיבית.
בפסל 'דרייפוס' מ-2007 (Dreifuss בגרמנית: שלוש רגליים), הראש כבד במיוחד על שלוש רגלי המכחול והפנים מכווצות באי-נוחות, הצוואר נפרם והבשר והעור נוטפים, הרגע קפוא במעבר ממצב של אנושיות, אל מוות וסופיות. נראה שבכל מפגש של הפסלים עם עולם הציור משהו אכזרי קורה.
עבודה מ-2007 ראש בעל פנים רגועות משופד מכל הכיוונים על ידי עשרות מכחולים ומונח כמרחף באוויר כך שפתח הצוואר מאפשר הצצה אל תוכו החשוך ואל קצוות המכחולים החודרים פנימה מכל עבר כמעשה קוסם בחרבות.
בפסל 'טום' מ-2007 שוב נראה ראש מונח על צדו, הפעם מוחזק על ידי ארבעה מכחולים ובתוכו צומחות חמש אוזניים.
בעבודה 'חלומו של רסול' מ-2007, מחוברים אל הראש ארבעה מכחולים באזור הצוואר, ועל קודקודו מונחת פחית שממנה דולפת נזילה אדומה מהצד האחורי לכוון העורף. פחית הצבע על הראש שוב מדגישה את הקשר בין שיער הראש למכחול, אך הקישור החזק ביותר הוא לדם, לפצע ולאסון. הצבע שאמור לשרת את הציור מדמם מתוך פסליו של גיל כפצע שאין לו מרפא. האבסורדיות של העבודה יוצרת תחושה טרגית-קומית, שבה האמן נע בין קטבים של רצינות חמורה להומור.
עבודה נוספת מציגה ערמת מכחולים מושחרים כקרשים במדורה, ועליהם מונח ראש בעל מבע שליו. שוב נוצר קשר לקורבן או לקדוש וכן לכוח המעניק חיים מול כוח שנוטל אותם.
בעבודותיו גולש האמן בחופשיות בין פיסול לציור גם מבלי שידגיש זאת במפורש. בעבודות הבדים מעצים גיל את הקשר שבין האמנויות ומקרב עוד את הציור אל הפיסול. הוא מתעתע בצופה בכלים של צייר שציוריו מנסים להפוך תלת-ממדיים. מן הבחירה ללכת בין עולמות הדו והתלת מימד, יוצר לעצמו האמן פורמט ותהליך עבודה המתאימים ביותר לאופי אמנותו. ביציקות מן הזמן האחרון, הקרובות יותר לדו-ממד, יוצר גיל מה שנראה ממבט ראשון כנייר שקומט ונפרש מחדש ועליו רישומים הנראים כצללים של אובייקטים שונים. אולי אלה הם אובייקטים שמסתתרים מאחורי הנייר ואולי זה צל המוטל מאחד הפסלים. באחת מעבודות אלה, דמות הצל היא של האמן עצמו, ממש ברגע מעשה הציור, בעודו רושם את גבשושית אפה של דמות צל אחרת, של הפסל "ריימונד" ובהתייחסות קפדנית לקמטי הנייר. מחוות הרישום מזכירה את ציורו של מיכלאנג'לו בריאת העולם ואף מעוררת אסוציאציה למיתוס של בריאת הציור מן הצל. בכך נוצרים יחסים מורכבים בין המצויר לבין המפוסל, במיוחד כאשר עבודות מסוג זה מוצגות ביחד עם פסלי התלת מימד באותו אולם תצוגה. מבט שני על 'הנייר המקומט' מגלה שזוהי יריעה דקיקה וקשיחה של שרף אפוקסי. מתי נייר הופך לפסל? והאם מדובר בנייר? אלה שאלות שעולות תוך כדי שיטוט בין הפסלים במרחב ובין היריעות התלויות על הקיר.
נושא העולה בעבודות הוא הפיצוי שנוצר לעיתים בחושים מסוימים ובהיעדרם של חושים אחרים. דוגמה לכך ניתן לראות בפסל "טום" מ-2007, שבו ראש שעיניו עצומות מונף על ארבעה מכחולים ובתוך חלל הראש חמש אוזניים (שהן שכפול של אוזניו של האמן).
עבודה מ-2005 המציגה דמות עצומת עיניים מנגנת בחליל, מתייחסת לקשר בין האיברים לחושים וגם לתופעת המוזיקאים העיוורים. אמנים שהתעסקו בנושא הם בין היתר יאן ברויגל האב ביצירה 'אורפאוס בשאול' מ-1594 ו-Kokoschka.
נושא העיוורון מועצם בפסל 'מילן' מ-2005, בו מוצגת דמות לבושה חולצה לבנה ועיניה מכוסות ברצועת בד לבן, כדמות של אדם בחקירה במצב של חוסר אונים. גם שלל הראשים בעלי האוזניים הגדולות והבולטות, יוצרות יחס מיוחד לאיבר זה. גיל מתאר את האוזניים כאיברים של תקשורת, הם הפתחים היחידים בפסלים מלבד פתחי הצוואר. האוזניים מאפשרות קשר בין העולם הפנימי לחיצוני.
בעבודה מ-2007 מציג גיל ראש שעיניו עצומות ועליהן מונחות מטבעות זהב אותן יצק בעצמו. על המטבעות מוטבעת דמות של אל שבהיפוך נראית כשטן. המטבעות הן סמל לדרכו האחרונה של האדם (מטבעות ככיסוי לעיני המתים מגיעות מן המסורת האיטלקית והאירית).
עבודה יוצאת דופן מ-2007, 'האף הנצחי', שבה מוצג אפו הבודד של הדוגמן "ריימונד", מעלה כמה אסוציאציות כגון המיתוס האנטישמי של 'האף היהודי', או סיפורו של ניקולאי גוגול אודות אף שהפך לבעל חיים עצמאיים. ביצירתו המוזיקלית של דימטרי שוסטקוביץ על פי גוגול, סיפור האף הופך לאלגוריה ביקורתית על המשטר הסובייטי.
לסיכום
בעבודתו של גיל שחר נוצר מתח הנובע מן הניגודים שבין האנושיות הפגיעה לבין הדיוק הריאליסטי של הפסלים, בין השלווה המוקרנת מהם לדימויים קטועי האיברים, ראשים שהופרדו בגסות מגופיהם שיכולים להזכיר תקופות חשוכות של מהפכות וחיסול חשבונות אכזרי. כפי שתיאר זאת מבקר האמנות איתמר לוי, באופן עשייתן נעות עבודותיו של גיל שחר על הגבול שבין האורתודוקסי לבין הפרדוקסי.
הערות שוליים
Gil Shachar
כדור הארץ תחילה!
כדור הארץ תחילה! (באנגלית: !Earth First) הוא ארגון שמירת סביבה רדיקלי שצץ בדרום-מערב ארצות הברית ב-1979, והוקם רשמית ב-4 באפריל 1980 על ידי דייב פורמן (Dave Foreman), מייק רוסלה (Mike Roselle), האוויי וולקה (Howie Wolke), בארט קוהלר (Bart Koehler) ורון קזר (Ron Kezar).
תכריכים
תכריכים הם הלבוש שבו מלבישים את המת כשמכינים אותו לקבורה. הוא נקרא כך מלשון "כריכה", שכן המנהג היה לכרוך סביב גוף המת רצועות של פשתן. כבר בזמן המשנה כונה לבושו של המת תכריכין.
כדור הארץ תחילה!
קבוצות של הארגון פעילות בארצות הברית, בריטניה, קנדה, אוסטרליה, הולנד, בלגיה, הפיליפינים, צ'כיה, הודו, מקסיקו, צרפת, גרמניה, ניו זילנד, פולין, ניגריה, סלובקיה, אירלנד, איטליה וספרד.
תכריכים
ביהדות
בביעור מעשרות, אומר המבער: מסבירה המשנה (סדר זרעים, מסכת מעשר שני):.
כדור הארץ תחילה!
את ההשראה לרעיונותיהם קיבלו קבוצת הפעילים מספרה של רייצ'ל קרסון "אביב דומם", מספרי הטבע של אלדו לאופולד ומהספר "כנופיית המקלות בגלגלים" מאת אדוארד אבי. הקבוצה שכללה את פעיל איכות הסביבה דייב פורמן, חבר מפלגת הצעירים הבינלאומית (Youth International Party) לשעבר מייק רוסלה, נציגי הארגון חברת הטבע הבראשיתי (Wilderness Society) מויומינג האוויי וולקה ובארט קוהלר ועובד לשכת ניהול הקרקעות של ארצות הברית (Bureau of Land Management), רון קזר, התגבשה במהלך מסע משותף במיניבוס של דייב פורמן מהשמורה הביוספרית אל פינקטה וגראן דסיירטו דה אלטר בצפון מקסיקו לאלבקרקי בניו מקסיקו, וקבעו אז את המוטו של הארגון: "אין התפשרות בהגנה על אמא אדמה!" ("No Compromise in Defense of Mother Earth!").
תכריכים
ביהדות
בתכריכים אין איסור שעטנז, ולכן מותר לתופרם מצמר ופשתן ביחד. הסיבה לכך היא שהמת פטור מן המצוות, ולכן לא חלה עליו מצוות לא תעשה של איסורי כלאיים. הכלל שמת פטור מן המצוות הוא המקור לכך שהמת היהודי מכונה במסורת היהודית "נפטר".
כדור הארץ תחילה!
הקמת הארגון הייתה תגובה למה שהפעילים חשו כבגידה של פעילי הזרם המרכזי בתנועה לאיכות הסביבה במהלך תכנון "RARE II" (תוכנית שירות היערות לאזורים שיוקצו לשמירה שלא יסללו בהם כבישים). החזון של הפעילים היה תנועה מהפכנית שתקצה שמורות אקולוגיות בשטחים של מיליוני אקרים בכל רחבי ארצות הברית. רעיונותיהם התבססו על העקרונות העיקריים של ענף המדע החדש "הבסיס המדעי לשמירת הטבע" (conservation biology), שפותח על ידי מדענים דוגמת הביולוג האמריקני אדוארד וילסון (E.O. Wilson) במהלך עשרים השנים קודם לכן, אבל שהקבוצות לשימור הסביבה התמהמהו לאמץ. הרעיונות התגבשו במהלך מסע רגלי מפרך יחד, כשהקבוצה הייתה בדרכה לאלבקרקי. "לפתע צעק פורמן "כדור הארץ תחילה!", ובתגובה צייר רוסלה לוגו של אגרוף קמוץ ירוק, העבירו לחזית המיניבוס, וכך הוקם כדור הארץ תחילה!"
שנים ראשונות
במהלך השנים הראשונות לאחר הקמת הארגון (1986-1979) פעלו חבריו באמצעות ביצוע תעלולי פרסום (ב-21 במרץ 1981 גללו ארבעה מחברי הארגון גיליון פלסטיק שחור דק באורך 90 מטרים במורד סכר קניון גלן, וגרמו בכך לאשליה כאילו הופיע במבנה סדק ענק) והעלאת הצעות לשימור אזורי טבע בראשיתי שהיו קיצוניות הרבה מעבר למה שקבוצות שימור הסביבה מהזרם המרכזי היו מוכנות לדרוש (מזווית ביוצנטרית של מחקר הבסיס המדעי של שימור הטבע). ההצעות של הקבוצה פורסמו בכתב העת של הארגון "כדור הארץ תחילה! הביטאון הסביבתני הרדיקלי" (Earth First! The Radical Environmental Journal), שהיה מכונה בלתי רשמית כ"הביטאון של כדור הארץ תחילה!" (Earth First! Journal). אדוארד אבי נאם לעיתים קרובות בכינוסים הראשונים, כתביו היו השראה לארגון והוא נערץ על ידי חברי הארגון בשנים הראשונות. הכינוס השנתי של הארגון היו מכונה "מפגש הנהר המעגלי" (Round River Rendezvous), שכשמקור השם באגדה של בני האוג'יבווה על נהר החיים הרצוף הזורם לתוכו ומתוכו ומקיים את כל בני האדם. הכינוס היה בחלקו חגיגה של אומנות ומוזיקה, ובחלקו כנס פעילים שכלל סדנאות וסיכום של הפעילויות בשנה הקודמת. מיזם נוסף שהארגון יזם באותה תקופה היה הקמת קרן פטורה ממס, שהייתה קרויה אז "קרן כדור הארץ תחילה!" (Earth First! Foundation), שהוקמה במטרה לממן מחקר, קידום דעות וחינוך של פעילי הארגון. שמה של הקרן שונה ל"קרן למען הטבע הפראי" (Fund for Wild Nature) ב-1991.
תכריכים
הסיבה לשימוש בתכריכי פשתן
בתלמוד ובתוספתא מובאת ברייתא המספרת את הסיפור הבא:.
התפירה
בדורות עברו היו נשים צדקניות, תופרות את התכריכים ביום הפטירה, בחדר הנפטר, או בבית הכנסת בעזרת הנשים, והחשיבו זאת למצווה גדולה. כיום ניתן לקנות את התכריכים מן המוכן. תופרים אותם מפשתן לבן (גם החוטים יהיו חוטי פשתן) ובזהירות, כדי שהתפירות לא תיפרמנה ותפתחנה בעת ההלבשה. זהירות זו דרושה במיוחד, מכיוון שבתפירה זו אין לעשות שום קשר, אף לא שליבה בקצה החוט. צריך להקפיד על ניקיון התכריכים ולמנוע מהם כל לכלוך או קרע. אם נמצא בהם חור, יש לתופרו לפני הלבשת הנפטר.
כדור הארץ תחילה!
שנים ראשונות
באביב 1985 הביאה קריאה לפעולה כלל-ארצית בביטאון הארגון להתכנסות של חברי הארגון מכל רחבי ארצות הברית ליער הלאומי וילאמט (Willamette National Forest) במערב אורגון, על מנת לפעול כנגד "תעשיות וילאמט" (Willamette Industries), חברה שעיסוקה בכריתת עצים. לאחר שמצאו שחסימת הכבישים המובילים לאתרי הכריתה (שבוצעו על ידי קבוצה בשם Cathedral Forest Action Group מהעיר קורוואליס באורגון) הוא אמצעי הגנה לזמן קצר בלבד המציאו רון הובר (Ron Huber) ממרילנד ומייק ג'קובל (Mike Jakubal) מוושינגטון את שיטת ההתנחלות על עצים (tree sitting) כשיטת מרי אזרחי יעילה יותר.
תכריכים
הלבשת התכריכים
אותם אנשים שטיהרו את הנפטר (אנשי החברה קדישא) מלבישים אותו בתכריכים. אחר הטהרה מניחים את הנפטר על שולחן הטהרה, מכוסה בסדין בצניעות, ומלבישים אותו בזהירות, תוך הקפדה שלא יכנס דבר לתוך פיו. ההלבשה נעשית בסדר קבוע ובלווית הקראת פסוקים, מתוך ספר זכריה, ישעיהו, ויקרא ושיר השירים. בכל אחד מאיברי הגוף מלבישים קודם את הימני ורק לאחר מכן את השמאלי.
כדור הארץ תחילה!
שנים ראשונות
ב-23 במאי 1985 התנחל מייק ג'קובל בצמרת עץ, הפעם הראשונה שהארגון נקט בטכניקת ישיבה על עץ. כאשר סטיב סלגובסקי (Steve Slagowski) שוטר משירות היערות של ארצות הברית הגיע למקום הוא הורה לאסור את מייק רוסלה, רון הובר וחברים נוספים שישבו מסביב לעץ בתמיכה בג'קובל. ההתנחלות הראשונה על עץ נמשכה פחות מיום – ג'קובל ירד מהעץ בערב על מנת להביט בשרידי היער שנכרת סביבו במהלך אותו יום ונאסר מיד על ידי שוטר משירות היערות שהמתין לו במחבוא – אבל רעיון ההתנחלות על עצים נקלט בקרב חברי הארגון. ב-14 ביוני הציגו הובר, ג'קובל ורוסלה את הרעיון לכינוס של "כדור הארץ תחילה!" בוושינגטון. ב-23 ביוני הגיעה שיירה של פעילים ליער הלאומי וילאמט והקימו פלטפורמות על עצים במקום שהקבוצה חששה שעומד בפני כריתה. אף שלזמן מה היו פלטפורמות על כתריסר עצים, ניצלו החוטבים את העובדה שמרבית "המתנחלים" ירדו מהעצים בלילה על מנת לכרות אותם, היחיד שנשאר על העץ שכונה יגדראסיל היה רון הובר עד 20 ביולי אז הורידו אותו בכוח שני שוטרים שהועלו לפלטפורמה בעזרת מנוף.
תכריכים
נפטרים הנקברים ללא תכריכים
בספר בראשית נאמר:. חיילים שנהרגו בקרב ונרצחים, נקברים בבגדיהם ונעליהם, ללא טהרה וזאת כדי לקבור אף את דם החלל שלא ייאבד בטהרה, וכדי לעורר את נקמת אלוהים.
גם יולדת הנפטרת בשעת הלידה, קוברים אותה בבגדים, בלא תכריכין ובלא טהרה כמו הרוג. (דעת הרמ"א, בשו"ע, שם).
כדור הארץ תחילה!
שנים ראשונות
מ-1987 ואילך היה עיקר הפעילות של "כדור הארץ תחילה!" אקטיביזם בדמות פעולה ישירה למניעת כריתת עצים, בניית סכרים, וצורות אחרות של פיתוח שהארגון חשב שהן גורמות להרס של בתי גידול של חיות הבר או לשוד של אזור טבע. שינוי זה בפעילות משך לארגון חברים חדשים רבים, שחלקם הגיעו מרקע פוליטי שמאלני או אנרכיסטי או שהיו פעילים בתרבות הנגד. דייב פורמן הודה שפעילים אלו יזמו פעילויות דוגמת "הקאות" במרכזי קניות, שריפת דגלים, הפרעות לנאומו של אדוארד אבי במפגש "כדור הארץ תחילה!" ב-1987, וויכוחים מרים בביטאון של הארגון על נושאים דוגמת אנרכיזם, שפורמן ואחרים בארגון לא רצו להיות מזוהים איתם. מרבית החברים הוותיקים בארגון כולל דייב פורמן, האווי וולקה, ברט קוהלר, כריסטופר מנס (Christopher Manes), ג'ורג' וורתנר (George Wuerthner) וג'ון דייוויס (John Davis), עורך ביטאון הארגון, חשו חוסר נחת מהכיוון החדש שקיבל הארגון שהלך והתגבר. שינוי זה גרם לכמה מהמייסדים לנתק את קשריהם עם "כדור הארץ תחילה!" בשנות ה-90. חלק מהפורשים הקימו ארגון שמירת סביבה חדש, "פרויקט אדמות הפרא" (Wildlands Project) שמו, והוציאו ביטאון חדש "כדור הארץ הפראי" (Wild Earth). מייק רוסלה לעומת זאת, ופעילים נוספים דוגמת ג'ודי בארי (Judi Bari), בירכו על הכיוון השמאלני וגישת הפעולה הישירה של "כדור הארץ תחילה!".
תכריכים
נפטרים הנקברים ללא תכריכים
בגדים שנספגו בדם הנרצח או היולדת, נקברים עם הנפטר, שמא יש בהם "דם הנפש".
כדור הארץ תחילה!
שנים ראשונות
החל באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20, החל ארגון "כדור הארץ תחילה!" לקדם יותר ויותר את הדוקטרינה המכונה אקולוגיה עמוקה ולהזדהות אתה. אקולוגיה עמוקה היא פילוסופיה שעוצבה על ידי ארנה נס (Arne Næss), ביל דוול (Bill Devall) וג'ורג' סשנס (George Sessions), על פיה לכל צורות החיים עלי אדמות יש ערך שווה בפני עצמו, בלא קשר לתועלת שבני האדם מפיקים מהן.
תכריכים
התכריכים כתזכורת
התלמוד במסכת שבת מצטט את מאמרו של רבי אליעזר בן הורקנוס:, ומביא את שאלת תלמידיו ותשובתו:. כלומר, חובתו של אדם לחזור בתשובה יום אחד לפני מותו ואי ידיעת יום המוות מאלצת את האדם לחיות כל ימי חייו בתשובה ולזכור את יום מיתתו. מסיבה זאת קיימים כמה מנהגים הקשורים בתכריכים ותפקידם להזכיר את יום המוות.
כדור הארץ תחילה!
"כדור הארץ תחילה!" מאז 1990
מאז 1990 מושפעת הפעילות בתנועת "כדור הארץ תחילה!" יותר ויותר מהפילוסופיה המדינית האנרכיסטית. השינוי גרם לשינוי בכלי התקשורת העיקרים של הארגון באזורים השונים, סלידה מהנהגה מאורגנת, או ממבנה מנהלי, ומגמה חדשה של זיהוי "כדור הארץ תחילה!" כתנועה ולא כארגון. הכיוון של הפיכת "כדור הארץ תחילה!" לתנועת זרם מרכזית גרם לכמה מהחברים בארגון שסירבו לוותר על השימוש בפעולות העוברות על החוק לפרוש ולהקים ארגון מיליטנטי המכונה החזית לשחרור כדור הארץ. מרבית החברים ב"כדור הארץ תחילה!" דוגלים באקטיביזם מקומי מבוזר המבוסס על כללי המוסר הקהילתנים בעוד שיריבי הארגון מאפיינים את הארגון כמבצע סוג של טרור. אחד מהמבקרים הראשונים של השינוי בטקטיקות של "כדור הארץ תחילה!" האשים אחר-כך שה-FBI החדיר לארגון במכוון את התפיסה של אי-אלימות.
תכריכים
התכריכים בשימוש עמים קדמונים
הלבשת המת הייתה נהוגה כבר בימי קדם. המצרים הקדמונים השתמשו בתכריכים בתהליך החניטה וכרכו את גוויות המתים בבד פשתן לאחר שמשחו אותן בצמחים ותכשירים שונים על מנת לשמרם. שימוש בתכריכים לשימור גופות נעשה גם בפרו, מקסיקו וסקוטלנד.
כדור הארץ תחילה!
"כדור הארץ תחילה!" מאז 1990
בחלקים שונים של ארצות הברית יצרו תושבים פרטיים וקבוצות קטנות גרעינים לפעולות פוליטיות עממיות, שנשאו אופי חוקי – מחאות, ערעורים משפטים על מכירת עצים ומסעות תעמולה חינוכיים או אופי של מרי אזרחי – התנחלות על עצים, חסימת כבישים וחבלה – שחלק מחברי "כדור הארץ תחילה!" כינו "אקוטג'" (ecotage – הלחם של אקולוגיה וסבוטג' - חבלה), בטענה כי פעולות אלו נושאות אופי הגנתי משום שהן מגינות על האקולוגיה (באנגלית ecodefense). לעיתים קרובות אמצעי הפעולה הישירה שימשו בעיקר כטקטיקה קצרת טווח שמטרתה לעכב הרס אפשרי לסביבה עד אשר תביעות משפטיות שהוגשו על ידי הארגון יתנו פתרון ארוך טווח לבעיה. הטקטיקות שנקטו חברי הארגון כללו חסימות כבישים, חברי הארגון שכבלו את עצמם לציוד הכבד, התנחלות על עצים, וחבלה במכונות.
"כדור הארץ תחילה!" השתמש בביטאון הארגון על מנת לספק מידע על פעולות חבלה דוגמת נעיצת יתדות בעצים (tree-spiking – טקטיקה שנועדה לחבל בציוד הכריתה) וחבלה בציוד מכני (monkeywrenching או ecotage), טקטיקות שגרמו לפציעות של עובדים, אם כי לא הייתה כל הוכחה למעורבות של "כדור הארץ תחילה!" בפעולות אלו. בשנות ה-90 הובילה ג'ודי בארי את הסניפים של "כדור הארץ תחילה!" בצפון קליפורניה ובדרום אורגון להודיע על התנגדות לפעולות מסוג זה, בטענה שהן מזיקות לניסיון ליצור ברית עם העובדים ועסקי כריתת עצים קטנים על מנת להילחם בחברות הכריתה הגדולות בצפון קליפורניה.
הפיצוץ במכוניתה של ג'ודי בארי
ב-1990 התפוצצה פצצה במכוניתה של ג'ודי בארי שסדקה את אגן הירכיים שלה ופצעה פעיל עמית בשם דריל צ'רני (Darryl Cherney). בארי וצ'רני נאסרו אחר-כך לאחר שהמשטרה וה-FBI חשדו כי היה מדובר ב"תאונת עבודה" וכי השניים הובילו את הפצצה במכוון במכונית. בארי טענה כי קיצוניים שהתנגדו לפעולותיה למען שימור הסביבה הניחו את הפצצה במכוניתה במטרה להורגה. התיק נגדם נסגר בסופו של דבר בשל חוסר ראיות. בארי נפטרה ב-1997 מסרטן השד, אבל התביעה המשפטית הפדרלית שיזמה בארי כנגד ה-FBI ומשטרת אוקלנד נמשכה גם אחרי מותה והסתיימה ב-2002 בפסק דין של חבר המושבעים שפסק ליורשיה ולדריל צ'רני פיצויים בשווי 4.4 מיליון דולרים. 80% מהפיצויים היו בשל הפרת זכויותיהם החוקיות על פי התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית על ידי ה-FBI והמשטרה, שניסו להכתים אותם בכלי התקשורת באמצעות הצגתם כקיצונים אלימים למרות עדויות בשפע שסתרו דימוי זה. אירוע הפיצוץ לא פוענח.
ב-21 במרץ 2011 הורה שופט פדרלי אמריקני בקליפורניה ל-FBI לשמור את הראיות שברשותו בנוגע לפיצוץ המכונית. ה-FBI התכוון להשמיד את כל הראיות בתיק.
"כדור הארץ תחילה!" בבריטניה
תנועת "כדור הארץ תחילה!" הוקמה בבריטניה ב-1990, כאשר קבוצה מהעיר הסטינגס שבסאסקס ארגנה פעולה בתחנת הכוח הגרעינית דנגנס (Dungeness nuclear power station) בקנט. התנועה גדלה במהירות, ובמשך השנים הבאות הוקמו קבוצות רבות, תחת השם "כדור הארץ תחילה!" או בלעדיו.
הפעולות הגדולות הראשונות של "כדור הארץ תחילה!" בבריטניה התרחשו ב-1992 והתרכזו בהתנגדות לייבוא של עץ מהאזורים הטרופיים. הפעולה הראשונה הייתה בדצמבר 1991 בנמל טילברי (Port of Tilbury). בפעולה השנייה, "פעולת מזח מרסיסייד", הגיעו בין 200 ל-600 פעילים שהשתלטו על המזחים של נמל ליברפול למשך יומיים. פעולה זו הצטלבה עם מסע חשיפה של פעילים של "כדור הארץ תחילה!" אמריקנים ובריטים שסיירו ברחבי מדינה. מערכות מוקדמות אחרות התמקדו אף הם במחסני עצים, הבולט בהם מחסן טימבמט (Timbmet) באוקספורד.
נכון לעשור השני של המאה ה-21 קיימות בבריטניה קבוצות אזוריות שונות של "כדור הארץ תחילה!" הביטאון של הקבוצות בבריטניה קרוי "EF! Action Update", ולהשלמה פתחה התנועה גם אתר אינטרנט ובו דיווחים נוספים בשם "EF! Action Reports" ומארגנת כינוס שנתי (Earth First! national gathering). בכינוס הראשון בסאסקס הדיונים התמקדו בשאלה האם גרימת נזק תוך כדי מעבר על החוק היא טכניקה מחאה לגיטמית. התנועה החליטה "לא לגנות ולא לתמוך" בגרימת נזק פלילית, ובמקום זאת להתמקד יותר בטכניקות של פעולה ישירה לא-אלימה. באותו כינוס טבעו חלקו מהנוכחים את המונח החזית לשחרור כדור הארץ (Earth Liberation Front – בראשי תיבות ELF), שהפכה לתנועה נפרדת והתפשטה בחזרה לארצות הברית. פעולות שכללו נזק פלילי התרחשו לעיתים קרובות במעטה החשכה ויוחסו לחזית לשחרור כדור הארץ כשמבצעיה כינו עצמם אלפים ופיקסים, או "הפיות לשחרור כדור הארץ" (Earth Liberation Faeries), מה שנתן לתנועה צביון בריטי ייחודי.
גידול ניכר בתנועה הפעולה הישירה החלה בהתמקדות בכבישים, והוקם מחנה מחאה בטוויפורד דאון (Twyford Down) כנגד הכביש M3 בהמפשייר. בעוד שקבוצות של "כדור הארץ תחילה!" שיחקו תפקיד מרכזי, קמו במקביל קבוצות אחרות דוגמת "קבוצת המחאה דונגס כנגד כבישים" (Dongas road protest group), ביטאונים דוגמת SchNEWS או Do or Die שפעלו במקביל לביטאון "EF! Action Update" של "כדור הארץ תחילה!". תנועת המחאה נגד סלילת הכבישים התרחבה וכללה את "עוקף ניוברי" (Newbury bypass]), כביש A30, והמחאה נגד הקישור לכביש M11 בלונדון, שבה נחסמו רחובות שלמים במטרה להאט את עבודות הבנייה. בשנים אחר-כך התרחב המוקד למסעות מחאה כולל Reclaim the Streets (לתבוע בחזרה את הרחובות), והמחאות כנגד ההנדסה הגנטית. וכנגד השימוש בגזי חממה הגורמים לשינוי האקלים באמצעות הארגון "גאות בריטניה" (Rising Tide UK). לאחרונה קמו קבוצות כדוגמת "אזעקת כבול" (Peat Alert!) ו-"Plane Stupid" (משחק מילים על הביטוי Plain stupid – "מטומטם" כשהמילה plain – "פשוט" הוחלפה ב-plane – "מטוס").
הקבוצות של "כדור הארץ תחילה!" בבריטניה היו שונות משמעותית מהקבוצות בארצות הברית כפי שדיווחו שניים ממייסדי התנועה בבריטניה, ג'ק באורס (Jake Bowers) וג'ייסון טורנס (Jason Torrance) במבט לאחור, עשר שנים לאחר הקמת הארגון בבריטניה:
הטענה כי קיימת זהות שבין צדק חברתי ואקולוגי, יחד עם ארגון על פי קווים מנחים אנרכיסטיים וצירוף מאבקים רדיקליים ומיליטנטיים נוספים, השימוש בפעולות חצופות והרדיקליות האמיתית סייעו להפיץ את הרעיונות של כדור הארץ תחילה! למדינות אחרות וסייעו לשכפל את התנועה האמריקנית.
אתר הסקי טליורייד
ונדלים שהזדהו כחברים ב"כדור הארץ תחילה!" גרמו לסגירת מגרשי גולף חדשים שנבנו על אדמת ביצה באתר הסקי טליורייד (Telluride Ski Resort) בעיירה מאונטיין וילאג' (Mountain Village), סמוך לטליורייד בקולורדו. תוך שימוש בחומר כימי לא מזוהה ריססו הוונדלים כתובות כדוגמת "כדור הארץ תחילה!" "היידיוק חי" ("Hayduke lives") ו"רון אתה חזיר" (Ron you pig") על 11 מגרשים. בהקשר לאירוע התקבל במערכת העיתון המקומי Telluride Daily Planet מכתב חתום "כדור הארץ תחילה!" שבו נטען שרכבל הסקי חובל באמצעות שימוש במבער על הכבלים של הרכבל, שגרם להחלשתם.
אתר הסקי פיירפילד סנובול
חבר "כדור הארץ תחילה!" מרק דייוויס (Mark Davis) נשפט בבית משפט פדרלי והודה בהרס רכוש מתוך כוונת זדון באתר הסקי פיירפילד סנובול (Fairfield Snowbowl Ski Resort) סמוך לפלגסטף באריזונה. דייוויס הואשם ב"שימוש במבער על מנת לחתוך את הבסיס של העמוד העליון של רכבל הכיסאות הראשי בסנובול ב-25 באוקטובר 1988.
תחנות כוח ומפעלי נשק גרעיניים
בנוסף לפגיעה באתר הסקי נאשם דייוויס ונשפט לשש שנות מאסר בשל פגיעה בעמודי מתח גבוה במטרה להזיק למפעל הנשק הגרעיני "Rocky Flats Nuclear Weapons Plant" ולתחנות הכוח הגרעיניות "Diablo Canyon Nuclear Generating Facility" ו-"Palo Verde Nuclear Generating Station".
קטלב מצוי
קְטָלָב מָצוּי (שם מדעי: Arbutus andrachne) הוא עץ חורש יְרֹק-עַד מסוג קְטָלָב ממשפחת האַבְרָשִׁיִּים (שם מדעי: Ericaceae) הגדל בר בחורש הים תיכוני. מוצאו באגן הים התיכון, תפוצתו העולמית במזרח הים התיכון, והוא הנציג היחיד בארץ ישראל למשפחת האברשיים מרובת המינים ורחבת התפוצה. כריתתו בישראל נאסרה לפי פקודת היערות המנדטורית משנת 1926 (נרשם בעברית: "הורג-אביו"). כריתת קטלב משונן (arbutus unedo) כעץ נוי נאסרה משנת 1997. הוא הוכרז בישראל כצמח מוגן, וכערך טבע מוגן בשנת 2005.
תיאור העץ
העצה של הגזע והענפים קשה ועמידה נגד ריקבון ועל כן שימשו כחומר גלם למחרשות, לידיות של כלי מלאכה, ובעיקר לקירוי גגות, לפני שהחלו להשתמש בקורות ברזל וביציקת בטון. אפרו שימש מרכיב חיוני באבק שרפה שהיה בשימוש בגליל עד לשנות השלושים של המאה העשרים. בני אדם כרתו את הקטלב המצוי יותר מכל עץ חורש אחר בארץ ישראל.
הִתקָּלְפוּת הקליפה - לקליפת הקטלב בשונה מצמחים רבים ישנם שני טיפוסים של תאי שעם המרכיבות אותו. האחד, תאי שעם חלולים, דקי דפנות, המתרחבים במקצת בכיוון החישורי, והשני הוא תאי שעם עבי דפנות ופחוסים בכיוון החישורי. שני הטיפוסים ערוכים בגזע הקטלב בשכבות המתחלפות לסירוגין. עם היווצרותה של שכבת תאי שעם נוספת מכל סוג, ניתקות השכבות שמחוצה לה מאספקת מים ומזון, והן מתות ומצטרפות לחלק הנראה והנקרא סוּת חיצוני (Outer bark). בקטלב נפרדים הלוחות הגדולים של הרקמה החיצונית המתה מהחלקים הפנימיים יותר של הקליפה בגבול של שכבות תאי השעם דקי הדפנות, ואילו השכבות של תאי השעם עבי הדפנות שמתחתם נשארות על הגזע, ולכן פניו חלקים למגע.
צורת הקליפות - קליפת הקטלב מתקלפת בצורת דפים גדולים ולפעמים בסלסולים, בשונה מעצים רבים אחרים שבהן הקליפה מתקלפת או בצורת קשקשים או צדפות רעופות (סות קשקשית), או בצורת גלילים חלולים (סות טבעתית). צורת הקליפות זהה לצורה ההתפתחות של שכבות השעם הנוספות הקרויות בשם סות פנימית (Inner bark). לסות של הקטלב יש כעין צורת בינים בין שני הטיפוסים הנ"ל, השכבות החיצוניות של הסות מתקלפות בצורת דפים גדולים למדי.
גיזום עצמי - הקטלב ניחן בתופעה מיוחדת המכונה "גיזום עצמי". העץ "מייבש", ענפים מיותרים, אלה שנמצאים בצל ובחלקו התחתון של ענף מתפתח. הענפים הללו, אשר נותקו ממקור מים ומזון ימותו, ישחירו וייפלו. הענף הנושר כמו העלים יירקב והעץ יקבל חזרה תרכובות חנקן עליהן עמל קשה. הגזע או הענף יכסה את החתך של הענף המת ויוותר ללא בליטה משרידי הענף המת. מקום החתך של הענף המת יכוסו על ידי רקמת תאי שעם מתים בדומה לקורה במקום ניתוקם של העלים הנושרים, סביב חלקי צמח שניזוקו על ידי מחלות, ומתחת לפצעים. ייתכן וייווצר פלוגן (שכבה יוצרת של תאי שעם) בנוסף לשכבה המפרידה הזו, גם בשכבות החיות הבלתי פגועות שייצרה רִקְמַת הַשְׁעָמָה (פלודרם), ושכבה של תאי שעם מתים (פלם) בדרך הרגילה.
עלים ונשירה
הנקבה של הפרפר הגדול ביותר בישראל ואירופה, קֵיסָרִית הַקְּטָלָב (נִימְפִית הַקְּטָלָב), מטילה את ביציה על עלי קטלב צעירים. הפרפר נפוץ בהרי יהודה, הכרמל, הגליל העליון ובחרמון, ופעיל בחודשים מאי עד אוקטובר. הביצים עגולות וראשם שטוח, צבען ירקרק ולאחר ימים ספורים הביצה מקבלת טבעת חומה לראשה. מן הביצה בוקע זחל צהבהב, לאחר הנשל צבעו הופך לירוק קטיפתי. הזחל בוחר עלה עליו הוא נשאר במשך היום ומידי לילה הוא יוצא לאכול עלים אחרים. לאחר הארוחה הוא חוזר לעלה המקורי למנוחת היום. גודלו המרבי של הזחל כ-60 מ"מ. הזחל מתגלם על עץ הקטלב. הגולם בצורת ביצה מחודדת, בגודל של כ-30 מ"מ ובצבע ירוק.
פרחים ורבייה
הפריחה בעונת האביב, בחודשים מרץ ואפריל. היא מקדימה בהרים הנמוכים ומתאחרת בגוש הרם של הרי מירון. הפרחים שצבעם לבן או קרם בהיר וקוטרם 8 מ"מ, ערוכים בתפרחות אשכול דלילים, מרובי פרחים בקצות הענפים. הפרחים נישאים על עוקצים וצומחים לאורך ציר רצוף, הבכירים למטה והצעירים מעליהם ופתחיהם נוטים כלפי מטה. ציר התפרחת והעוקצים מכוסים שערות בלוטיות דביקות שמסוגלות ללכוד חרקים.
הפרח נכון (רב-סימטרי) ודו-מיני, בעל שחלה עילית, דמוי-כד בעל שפה של חמש אונות כותרת גלולות לאחור. הגביע אינו משתייר ובעל 5 אונות ירוקות וקצרות. הכותרת בעלת 5 עלי כותרת מאוחים בצבע לבן או קרם בהיר.
השחלה עילית וכדורית, עמוד העלי עבה ופשוט והצלקת פשוטה. השחלה ניצבת על לוח רחב בתוך הפרח והעטיף והאבקנים קבועים מתחתה או סביב בסיסה. מספר האבקנים 10, כפול מזה של עלי הכותרת. הזירים מעובים בבסיסם והמאבקים שבראשם מכילים ארבעה שקי אבקה. כל מאבק מחולק על ידי מחיצה לשני חללים. ובכל אחד מהחללים שני שקי אבקה ובהם גרגרי אבקה. גרגר האבקה אינו מכיל תא רבייה (תא זרע) בודד לאחר בשלותו כבצמחים רבים, אלא רביעייה של תאי רבייה הנשארים קשורים זה לזה גם בבשלותם ומהווים יחידת תפוצה.
ברוב הצמחים נפתח המאבק לאורך סדקים שבין שני שקי האבקה של אותו חלל. כל סדק כזה מכונה פיה (stomium). לפני הפתיחה מתפרק בדרך כלל חלק מהמחיצה המבדילה בין שני שקי האבקה של אותו חלל. לאחר מכן נשארת באזור הסדק רק שכבת תאים קטנים מאוד, והם נקרעים בנקל לעת הבשלת המאבק. במשפחת האברשיים יש טיפוס אחר של פיה דרכה האבקה נשפכת. הוא מתהווה רק בראשו של המאבק. ובנוסף בכל ראש מאבק קיימות שתי בליטות זעירות וכפופות (קרניים) בעלי תפקיד חשוב. זבובי רחף ודבורים נמשכים אל הצוף הרב, שפרחי הקטלב מפיקים, ובדרכם אל הצוף הם חייבים ללחוץ על זוג הקרניים שבראש המאבק, ואז מתהפכים שקי האבקה, ותוכנם נשפך דרך הפתח שבראשן על גב החרק (תמונה משמאל).
דבש קטלב מיוצר נמכר מכוורות המצויות ליד ריכוזי עצי קטלב.
פירות והפצה
פרי הקטלב הוא ענבה כדורית קטנה שקוטרה כסנטימטר אחד ומכילה 4 או 5 זרעים קטנטנים. גודל הפרי הבשל מותאם לרוחב פתח המקור של הציפורים העיקריות הנמשכות אל הפירות, שמבשילים בסוף עונת הקיץ, בחודשים ספטמבר עד נובמבר. קליפת הפרי מחוספסת, ציפת הפרי צהבהבה, מתוקה ועסיסית וטובה למאכל אדם. צבעו האדום של הפרי בולט על הרקע הירוק של נוף העץ. הפרי הבשל ניכר בצבעו הנוטה לאדום ומגעו הרך. פרי בוסרי קשה וכתום מקהה את השיניים. ניתן להכין מהפירות הבשלים ליקר וקציפה.
בית הגידול
הקטלב גדל היטב בתנאים הבאים:
סוג קרקע - קטלב מצוי בדומה לאורן ירושלים גדל על סלעי חוואר צהבהב רך (תערובת של חרסית וקירטון (סלע משקע גירי) מתקופת קרטיקון עליון) שהתפתחה עליהם קרקע רנדזינה חווארית צהבהבה-לבנבנה. סלעים חוואריים, בניגוד לסלעים קארסטיים, הם נקבוביים אך אינם חדירים. עם רדת הגשמים סופג הסלע כמות מים ניכרת, החרסית שבו תופחת והוא נהפך לשכבה רוויית מים, אטומה, בלתי מחלחלת ואוצרת מים עם אוורור לקוי. וכך חרף השיעור הגבוה של הגיר בסלע ובסיסיותו - נוצרים תנאים של חוסר חמצון ותנאי חיזור ליצירת יון אמוניום בעקבות התמוססות אמוניה. לקרקע רנדזינה שמעל החוואר תכונות הדומות לאלו של המסלע, והיא לרוב שטוחה ורדודה. הקרקע והסלע מכילים מים שזמינים לצמחים כמעט עד סוף הקיץ, לעומת סלע הטרה רוסה, למשל המתייבש במהירות עם כמות משקעים שקטנה מ-600 מ"מ. סלעי קירטון חווארי מכוסים בנארי (קרום גירני קשה), והקרקע שעליהם היא רנדזינה חומה ולא רנדזינה חווארית בצבע צהבהב-לבנבן.
מדד חומציות - קטלב מצוי גדל בקרקע בסיסית, בשונה מקטלב משונן (arbutus unedo) הגדל גם בקרקע חומצית. קרקעות ההרים בארץ ישראל נייטרליות עד בסיסיות משום שהן מכילות כמות גדולה של קטיוני סידן ומגנזיום, שמקורם בסלעי המשקע של הגיר והדולומיט השולטים בנוף ההרים. חלק מן היסודות המינרליים המצויים בקרקע בסיסית, שה-pH בה גבוה מ-7, יוצרים תרכובות קשות תמס ונעשים בלתי זמינים לצמחים.