cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
האישי הוא הפוליטי
הטיעון "האישי הוא הפוליטי" שולל את התפיסה הפילוסופית המודרנית של הפרדה בין המרחב הפרטי לציבורי. הבסיס התאורטי להפרדה המודרנית בין פרטי לציבורי הונח על ידי הפילוסוף ג'ון לוק, שטען שקיימים שני סוגים שונים של צרכים אנושיים, המתמלאים באמצעות שני מוסדות שונים ונפרדים: המשפחה והמדינה: הצורך האינטימי, הרגשי והמיני, מנגנונים של עזרה ותמיכה מתמלאים על ידי המשפחה. אלו הם צרכים טבעיים. ואילו הצורך בסדר חברתי, מניעת קונפליקטים ופתרון בעיות מתמלאים על ידי המדינה.
הזאע אל-מנסורי
קריירה כאסטרונאוט
ב-6 בדצמבר 2017, סגן נשיא איחוד האמירויות וראש הממשלה, שייח' מוחמד בן ראשד אאל מכתום, כתב בחשבון הטוויטר שלו, "אני מזמין צעירים אמירתים להירשם לתוכנית האסטרונאוטים של איחוד האמירויות דרך מרכז החלל מוחמד בן ראשיד". אל-מנסורי היה אחד משני אנשים שנבחרו מתוך 4022 מועמדים, בעקבות סדרת מבחנים באיחוד האמירויות וברוסיה. הרקע הצבאי שלו עזר לו לעבור את המבחנים.
האישי הוא הפוליטי
המאמר של קרול האניש
קרול האניש הייתה פעילה בקבוצה "נשים רדיקליות בניו יורק", ודמות בולטת בתנועה הפמיניסטית, שכתבה מאמר על החשיבות הפוליטית של קבוצות להעלאת תודעה פמיניסטית בפברואר 1969 בגיינסוויל, פלורידה. במקור היא כתבה את המאמר עבור Southern Conference Educational Fund, אך הוא פורסם בספר Notes from the Second Year: Women’s Liberation ב-1970
הזאע אל-מנסורי
קריירה כאסטרונאוט
ב-3 בספטמבר 2018, שייח' מוחמד צייץ בטוויטר: "הכרזנו היום על האסטרונאוטים הראשונים שלנו שיצאו לתחנת החלל הבינלאומית: הזאע אל-מנסורי וסולטאן א-ניאדי. הזאע וסולטאן מייצגים את כל הערבים הצעירים ומייצגים את פסגת השאיפות של איחוד האמירויות".
האישי הוא הפוליטי
המאמר של קרול האניש
האניש ביקשה להפריך את הרעיון שנושאים כמו מין, מראה חיצוני, הפלות, טיפול בילדים וחלוקת העבודה בין בני זוג הן רק בעיות אישיות, ללא משמעות או השלכות פוליטית. היא רצתה להוכיח שאילו אינן בעיות אישיות אלא סוגיות חברתיות שנשים רבות מתמודדות איתן. היא עודדה נשים להתגבר על האשמה עצמית, לדון על הסוגיות הללו עם נשים אחרות, ולהתארגן באופן קולקטיבי נגד השליטה הגברית בחברה. האניש לא השתמשה בביטוי "האישי הוא הפוליטי" במסה, אך כתבה: המאמר פורסם תחת הכותרת, "האישי הוא פוליטי", בספר Notes from the Second Year: Women’s Liberation ב-1970. נראה שעורכות הספר, שולמית פיירסטון ואן קוד, נתנו למאמר את כותרתו המפורסמת, אך לדברי קרי ברץ, עורכות הספר ופמיניסטיות אחרות לא לקחו קרדיט על חיבור האימרה. "במקום זאת," ברץ כתבה, "היא מצטטת מיליוני נשים בשיחות פרטיות וציבוריות, כאילו הביטוי נולד מהחוויות הקולקטיביות של המחברות". המאמר פורסם שוב בספר Radical Feminism: A Documentary Reader.
הזאע אל-מנסורי
קריירה כאסטרונאוט
כחלק מההסכם בין מרכז החלל מוחמד בן ראשיד (MBRSC) וסוכנות החלל הרוסית רוסקוסמוס להכשרת האסטרונאוטים האמירתים, אל-מנסורי עבר הכשרה במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים בעיר סטאר, רוסיה, כהכנה למשימתו בתחנת החלל.
האישי הוא הפוליטי
המאמר של קרול האניש
השימוש הרחב באמרה החל באספות של קבוצות פמיניסטיות רדיקליות עם פרסום המאמר כחלק מביקורת על מבנה המשפחה הגרעינית וערכי המשפחה. האמרה הפכה למטבע לשון ביקורתית של הפמיניזם הרדיקלי, תוכניות ללימודי נשים ופמיניזם בכלל. בניגוד לפמיניזם הליברלי שביקש לפלס לנשים מקום במסגרות גבריות (זכות הצבעה, למשל), הביטוי "האישי הוא הפוליטי" מבטא את הרעיון שהמסגרות הגבריות הן אלו שעיצבו את אי השוויון בחברה (ולכן אין להסתפק בפמיניזם הליברלי).
ביקורת
פמיניסטיות ליברליות טוענות שהביטוי מסוכן משום שהוא שוחק גבולות פוליטיים הכרחיים. הסיבה לכך היא שאומרים שהוא מוריד את חשיבות ההיבט הציבורי של הפוליטיקה. עוד נמתחת ביקורת על ידי חנה ארנדט כי בתהליך זה של כרסום גבולות פוליטיים, המרחב הציבורי של הפוליטיקה הופך לפסאודו-מרחב של אינטראקציה בו אינדיבידואלים אינם 'פועלים' עוד אלא רק מתנהגים כיצרנים וצרכנים כלכליים. יתרה מכך, על פי כמה מבקרים, הפרשנות של הביטוי להיות על נשים המדוכאות בבית מתמקדת מאוד בנשים לבנות ממעמד הביניים. זה לא כולל נשים שעובדות, זוגות לסביות, נשים שאינן יכולות להרשות לעצמן טיפול בילדים וחוויות של תרבויות אחרות. לדוגמה, הנרטיב "אישי הוא פוליטי" הוכח כפחות משמעותי בתרבות האפריקאית שכן נשים שחורות נוטות פחות לראות את הבית כמקור לדיכוי מכיוון שהוא מקור כוח נגד גזענות.
הזאע אל-מנסורי
קריירה כאסטרונאוט
באפריל 2019, מרכז החלל מוחמד בן ראשיד (MBRSC) הודיע כי בחר באל-מנסורי כאסטרונאוט הראשון למשימה בת שמונה ימים לתחנת החלל הבין-לאומית (ISS). אל-מנסורי הוקצה למשלחת Soyuz MS-15, לצד המפקד הרוסי אולג סקריפוצ'קה ומהנדסת הטיסה האמריקאית ג'סיקה מאיר, אשר יישארו על סיפון תחנת החלל למשך 204 ימים במסגרת משלחת 61/62. בניגוד לסקריפוצ'קה ומאיר, אל-מנסורי ינחת שמונה ימים לאחר השיגור על סיפון Soyuz MS-12, לצד המפקד הרוסי אלכסי אובצ'ינין ומהנדס הטיסה האמריקני ניק הייג, שיחזרו לאחר שהות של 203 ימים בתחנת החלחל הבין-לאומית במסגרת משלחת 59/60. אל-מנסורי, סקריפוצ'קה ומאיר המריאו ב-25 בספטמבר 2019 מהקוסמודרום בייקונור; השלישייה בילתה פחות משש שעות טיסה חופשית בחלל לפני עגינה על מודול Zvezda בתחנת החלל. במקור החללית הייתה אמורה לעגון על מודול Poisk אך Soyuz MS-13 עברה לשם חודש קודם לכן כדי לאפשר לחללית הSoyuz MS-14 ללא צוות לעגון על מודול Zvezda לפרק זמן קצר. לאחר העגינה נפתחו הפתחים בין Soyuz MS-15 ל-Zvezda, מה שאיפשר לאל-מנסורי, סקריפוצ'קה ומאיר להיכנס פנימה ולפגוש את ששת חבריהם לצוות. בשל "המסירה הישירה" שנדרשה כדי להקל על משימתו הקצרה של אל-מנסורי, משימתו התרחשה בתקופה יוצאת דופן כאשר תשעה אנשים היו על סיפון תחנת החלל, שלושת אנשי הצוות ששוגרו ב-Soyuz MS-12, אלכסיי אוצ'ינין, ניק הייג וכריסטינה קוק, השלושה ששוגרו על Soyuz MS-13, אלכסנדר סקוורצוב, לוקה פרמיטנו ואנדרו מורגן, והשלושה ששוגרו על סיפונה של Soyuz MS-15. במהלך שהותו הקצרה על סיפון תחנת החלל, אל-מנסורי ערך 15 ניסויים שנוצרו על ידי תלמידי בית ספר באיחוד האמירויות ונבחרו במסגרת תחרות MBRSC "מדע בחלל", הוא ערך ניסויים בתצפית על כדור הארץ, צילם את הסיור הראשון אי פעם בתחנת החלל בערבית והפך לאדם המזרח תיכוני הראשון שנחקר לאחר זמן במיקרו-כבידה. ב-3 באוקטובר 2019, אל-מנסורי, אובצ'ינין והאג עלו על החללית Soyuz MS-12, והתנתקו מה-ISS, בסיום משלחת 60 והתחילו רשמית את משלחת 61, השלושה בילו כחמש שעות טיסה חופשית בחלל לפני שיצאו מהמסלול ונחתו על הסטפה הקזחית, שבעקבותיה הוטסו אוצ'ינין ואל-מנסורי לעיר סטאר, רוסיה, לפני שאל-מנסורי החל את מסעו חזרה לאיחוד האמירויות.
במסגרת ההסכם בין איחוד האמירויות וממשלות רוסיה, תפקידו של אל-מנסורי על סיפון הסויוז וה-ISS מכונה "משתתף בטיסות חלל" במסמכים ותדריכי עיתונאים של רוסקוסמוס ונאס"א. נאס"א עדכנה את הטרמינולוגיה לאחר החזרה של המשימה לכדור הארץ ב-3 באוקטובר 2019, והתייחסה לאל-מנסורי כאל אסטרונאוט מבקר. מרכז החלל מוחמד בן ראשיד מכנה את משימתו כ"משימה אסטרונאוטית מספר 1 של איחוד האמירויות הערביות" או "השאיפה של זייד".
דיסקוגרפיה של דקלן מקנה
הזמר האנגלי דקלן מקנה פרסם שני אלבומי אולפן, שלושה מיני-אלבומים, אחד עשר סינגלים ו-12 וידאו קליפים.
עונת 1960/1961 בליגה א'
עונת 1960/1961 בליגה א' הייתה העונה השישית של ליגה א' כליגה השנייה בחשיבותה בכדורגל בישראל.
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו.
הליגה כללה 14 קבוצות. את העונה הסדירה הפועל טבריה במקום הראשון והעפילה לליגה הלאומית לעונת 1961/1962.
הפועל חדרה והפועל הרצליה ירדו ליגה.
רייאנה ברנאווי
רייאנה ברנאווי (בערבית: ريانة برناوي) היא חוקרת ביו-רפואית ואסטרונאוטית סעודית, שנבחרה למשימת אקסיום 2 כמומחית משימה על ידי ועדת החלל הסעודית. בחירתה הוכרזה רשמית ב-12 בפברואר 2023. ברנאווי היא אחת משני הסעודים הראשונים ששוגרו לתחנת החלל הבינלאומית. היא המריאה אל תחנת החלל הבינלאומית במשימת החלל הפרטית השנייה בהיסטוריה.
ברנאווי היא האסטרונאוטית הערבייה הראשונה בחלל.
ביוגרפיה
ברנאווי היא בעלת תואר ראשון במדעי הביו-רפואה מאוניברסיטת אוטגו בניו זילנד. היא גם בעלת תואר שני במדעי ביו-רפואה מאוניברסיטת אלפייסל, שם חקרה תאי גזע של סרטן השד. לברנאווי ניסיון של תשע שנים בחקר תאי גזע סרטניים. כשנבחרה למשימה היא עבדה כטכנאית מעבדת מחקר בבית החולים ומרכז המחקר קינג פייסל למומחים בריאד. במסגרת המשימה בחלל היא ערכה ניסויים בתחום התמחותה.
טיסה לחלל
בפברואר 2023, ערב הסעודית פרסמה כי ברנאווי תצטרף לעלי אל-קרני, אסטרונאוט סעודי נוסף, למשימה שתימשך 12 ימים בתחנת החלל הבין-לאומית.
שני האסטרונאוטים הסעודים שוגרו לחלל בחללית דרגון של חברת SpaceX, במאי 2023, במסגרת המשימה הפרטית השנייה של אקסיום ספייס.
בתחנת החלל פגשו האסטרונאוטים הסעודים את סולטן א-ניאדי, שטס לחלל במרץ למשימה בת חצי שנה בתחנת החלל הבין-לאומית במסגרת משימת SpaceX Crew-6.
הטיסה הייתה אמורה להמריא ב-8 במאי 2023 אך נדחתה ל-22 במאי. זו הייתה משימת החלל הפרטית השנייה בהיסטוריה. המשימה נמשכה 12 ימים. החללית שוגרה ממרכז החלל קנדי של נאס”א בפלורידה על גבי משגר פאלקון 9 של SpaceX.
הטיסה המריאה ב-21 במאי 2023 ונחתה בתחנת החלל הבינלאומית ב-22 במאי למשימה שנמשכה 8 ימים. יחד איתה המריאו פגי ויטסון, ג'ון שופנר ועלי אל-קרני. החללית נחתה בחזרה בכדור הארץ ב-30 במאי, 2023 בשעה 22:04.
הדיוויזיה ה-189 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-189 הייתה דיוויזיית עתודה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה בפרידברג ב-26 בספטמבר 1942 והוצבה לאחר מכן במרכז צרפת. ב-6 בדצמבר 1942 שונה שמה לדיוויזיית הרגלים ה-189. במאי 1943 שימשה הדיוויזיה להקמת דיוויזיית הרגלים ה-356 ולאחר נחיתות בעלות הברית בדרום צרפת הדיוויזיה התפצלה ונלחמה בקבוצות קרב שונות.
ב-8 באוקטובר 1944, שוב הוקמה דיוויזיית המילואים ה-189 על הריין העליון על בסיס הדיוויזיה ה-242, ובפברואר 1945 הושמדה היחידה בלחימה באלזס.
הקמתה מחדש של דיוויזיית המילואים ה-189 שתוכננה ל-24 במרץ 1945 בוטלה זמן קצר לפני תום המלחמה.
מטייה פריגן
מטייה פריגן (בקרואטית: Matija Frigan; נולד ב-11 בפברואר 2003 ברייקה שבקרואטיה) הוא כדורגלן קרואטי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת רייקה מליגת העל הקרואטית.
קריירת מועדונים
פריגן גדל במחלקת הנוער של רייקה. בחצי הראשון של עונת הושאל לה.נ.ק. אוריינט מליגת המשנה הקרואטית, ובחצי השני של העונה הושאל להרוואטסקי דרגווליאץ מליגת העל הקרואטית. בעונת שיחק בקבוצה הבוגרת של רייקה במסגרת ליגת העל הקרואטית, וערך 27 הופעות ליגה, בהן הבקיע 13 שערים.
קריירה בינלאומית
פריגן היה חלק מסגל נבחרת קרואטיה עד גיל 21 לטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2023.
Foton Saga
] Foton Tunland הוא SUV (ראשי תיבות של Sport utility vehicle), אשר בנוסף מיוצר בתצורת טנדר, מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Foton Motor, חברת בת של BAIC Group (שם רשמי: (Beijing Automotive Industry Holding Co., Ltd", בסינית: "北京汽车工业控股有限责任公司") אשר יוצר בין השנים 2003–2010. דגם ה-"Foton SUP" מיוצר משנת 2013 ועד היום.
סורת א-תובה
סורת א-תובה (בערבית: سورة التوبة) היא הסורה ה-9 בקוראן. הסורה מונה 129 פסוקים, ושמה נגזר מפסוק 102 ופסוק 108, בהם מוזכר המושג "א-תובה". הסורה נקראת גם סורת בראאה (بَرَاءَة). סורה זו היא הסורה היחידה בקוראן שלא מתחילה בבסמלה. לפי מקורות אסלאמיים, אללה נתן למוחמד את הסורה הזאת בשנה התשיעית להג'רה.
נושאים
סורת א-תובה עוסקת בעיקר בנושאים הקשורים לפוליטיקה ולמלחמה, ובפרט היא דנה בנושאים שלהלן:
הר וייר (אנטארקטיקה)
הר וייר (באנגלית: Mount Weir) הוא רכס תלול, המהווה חלק מרמה הררית, באזור חוף דופק, בשטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
כמעט כל חלקי הרכס פונים לכיוון צפון - מזרח, וחשופים מקרח ומשלג.
הרמה מצויה בסמוך מדרום לבסיסו של רכס פלגהאם שבמוצאו של קרחון ראמזי.
גילוי ומיפוי ההר
הרמה ההררית התגלתה וצולמה מהאוויר ב-16 בפברואר 1947, בטיסה 8A של צי ארצות הברית במסגרת "מבצע קפיצה לגובה".
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
ההר נקרא על שמו של מייג'ור רוברט ר. וייר (Robert R. Weir), מחיל הנחתים של ארצות הברית, שהיה הטייס בטיסה שבה התגלה ההר.
לוג'יה די קרארזי
לוג'יה די קרארזי (באיטלקית: Loggia dei Carraresi) הוא בניין היסטורי בעיר פדובה בצפון-מזרח איטליה. המבנה, הממוקם ברחוב אקדמיה (via Accademia), מהווה את החלק האחרון ששרד של כל ארמון קרארזי, משכנם של בני משפחת דה קרארה, שליטי פדובה במאה ה-14. ביולי 2021 נכלל המבנה על ידי אונסק"ו בין אתרי המורשת העולמית כחלק מהאתר מחזורי הפרסקו של פדובה מהמאה ה-14.
מבחוץ
לאורך מאות שנים עבר מכלול הבניינים של הארמון המלכותי התדרדרות בלתי נמנעת עם הריסות ושינויים, וחזית הלוג'יה היא המבנה היחיד שנשאר כמעט שלם. המתאפיין בסדר כפול של תשעה עמודים דקים בשיש ורונה ורוד המסודר בשני מפלסים (לוג'יה כפולה), ליצירת שני פורטיקו חופפים עם גג בולט, הלוג'יה נבנתה בעיצובו של דומניקו דה פירנצה והוזמנה על ידי אוברטינו דה קרארה (Ubertino da Carrara) כדי "להיות מסוגל ללכת על הקרקע ומעל מוגן מפני הגשם".
פנים המבנה
המבנה כיום הוא משכנה של האגודה "האקדמיה למדעים, כתבים ואמנות על שם גלילאו" (Accademia Galileiana di Scienze, Lettere ed Arti). בחדרים שמאחור הלוג'יה יש את אולם הפגישות של האגודה "סאלה דלה אדוננצה", בעבר קפלה פרטית של משפחת קרארה, שהושלמה לפני 1354 כאשר הקיסר העתידי קרל הרביעי התארח במקום. במקום ישנם כמה ציורי קיר של. מחזור ציורי הפרסקו מתאר בעיקר סצנות מספר בראשית: אדם וחוה, נח מבורך על ידי אלוהים, שלושת המלאכים בבית אברהם ויוסף נמכר למדיינים, אבל גם מספרי התנ"ך האחרים, למשל דוד וגוליית ודניאל בגוב האריות. כולם לבושים בבגדים האופייניים למאה ה-14 על רקע בניינים מאותה תקופה. השפעת הצייר ג'וטו ניכרת בציורים שמשתמשים באמצעים שפיתח כדי לייצר פרספקטיבה. התקרה הייתה מעוטרת בכחול בכוכבי זהב ובמרכזו היו מדליוני עץ המתארים את המדונה עם הילד ואת ארבעת האוונגליסטים (מתוכם שרדו המדונה ומתי הקדוש, כיום במוזיאון של פדובה). חמישים פאנלים מצוירים עם ההיררכיות של המלאכים היו מסודרים בין הקירות והתקרה, שנשמרו בחלקם במוזיאון של פדובה. אגף של הלוג'יה נהרס בשנת 1877 על ידי האדריכל לפנות מקום לבית ספר יסודי (Reggia Carrarese) הסמוך, לאחר כניסתו לתוקף של חוק קופינו מיום 15 ביולי 1877 בנושא חינוך יסודי חובה. במקום בו נמצא בית הספר היה גם בוסתן צמוד למעקות האכסדרה התחתונה.
הלוג'יה היא מה שנותר מפאלצו די פוננטה וכאמור היא כיום משכנה של האגודה "האקדמיה למדעים, כתבים ואמנות על שם גלילאו". בחדרים יש את המפה המפורסמת של פדובה שנעשתה בדיו וצבעי מים בספיה על ידי הקרטוגרף והאקדמאי ג'ובאני ואלה בשנת 1784, שהיה הראשון שהשתמש בחישובים טריגונומטרים לתוכניותיו ולתוכנית הראשונה של פדובה שנעשתה עם מדידות על פי קנה מידה. בתוך האולם הקדמי, אולם הציצה שבו המדליונים המכילים את שלטי האצולה של משפחת קרארה לסירוגין עם סמל המרכבה. וחדר המרכבות שבו נותר עיטור בד של ערבסקה מזויפת עם ציצות ומרכבות.
שמעון גנס
שמעון גנס (גן) (כ"ה בכסלו תרס"ח, 1 בדצמבר 1907, וילנה – י"ג באב תשכ"ז, 19 באוגוסט 1967, תל אביב ) היה סופר ועיתונאי ישראלי יליד ליטא.
ביוגרפיה
שמעון גנס נולד בשנת 1907 בעיר וילנה, בן לשמואל וחנה גנס. קיבל חינוך יהודי מסורתי, ולאחר מלחמת העולם הראשונה, בנערותו, עבר לקובנה. שם סיים את לימודיו בסמינר למורים עבריים של "תרבות", והמשיך ללמוד באוניברסיטת קובנה.
בקובנה היה גנס חבר בחבורת המשוררים העבריים "פֶּתַח", שייסדו דו-שבועון ספרותי בשם זה, יחד עם לאה גולדברג, א. ד. שפירא (לימים שפיר), ארי גלזמן (שנספה בשואה), ישראל קפלן ונתן גרינבלאט (לימים גורן).
בשנת 1935 (תרצ"ה), בטרם סיים את לימודיו האקדמיים, עלה גנס לארץ ישראל. אליו התלוותה לאה גולדברג, שלשם קבלת סרטיפיקט נישאה לו נישואים פיקטיביים. לימים הציגה עצמה לאה גולדברג כמה וכמה פעמים כגרושתו.
מקס פאסמר
מקס יוליוס פרידריך פאסמר (בגרמנית: Max Julius Friedrich Vasmer, ברוסית גם מקסימיליאן רומאנוביץ' פאסמר Максимилиан Романович Фасмер,  28 בפברואר 1886 - 30 בנובמבר 1962) היה בלשן ומילונאי גרמני, יליד רוסיה, מומחה בשפות סלאביות ובלקניות. היה חבר בהתכתבות באקדמיה למדעים של ברית המועצות החל משנת 1928. מקס פאסמר כתב עבודות מחקר בעלי חשיבות רבה בתחום השפות הסלאביות (על מגעים לשוניים בין סלאבים וקבוצות אתניות אחרות:יוונים, איראנים, טורקים במובן הרחב, פינו-אוגרים ואחרים), בהיסטוריה של התיישבות הסלאבים, הבלטים, העמים דוברי שפות איראניות, טורקיות ופינו-אוגריות במזרח אירופה, בתחום האנתרופונימים (שמות האנשים) והטופונימים (שמות המקומות) במזרח אירופה, השפעת השפות הסלאביות על השפה האלבנית וכו'.
שמעון גנס
ביוגרפיה
בארץ המשיך בחבורת "יחדיו" ובכתב העת שלה, "טורים", השתתף בבמות ספרותיות נוספות כמו "כתובים". ואולם, בארץ לא עלה בידו של גנס, שהיה טיפוס נוגה ונחבא אל הכלים, למצוא את מקומו מבחינה ספרותית ולממש את כישוריו.
גנס התפרנס כעיתונאי בעיתונים "הארץ", "על המשמר" ו"האמץ", ובעשר השנים האחרונות לחייו ב"דבר" ו"אומר". כתב ביקורות קולנוע ותיאטרון ופיליטונים על התרחשויות בשדה התרבות.
מקס פאסמר
פרי עבודתו רבת השנים היה המילון האטימולוגי של השפה הרוסית (שלושה כרכים, 1958-1950) - המילון הגדול מהימן מסוג זה. הוא הוציא לאור אחד מהמילונים הראשונים של השפה הרוסית, ערך את "מילון השמות ההידרוגרפיים ברוסית" (של שמות נהרות, נחלים, אגמים, ימים וכו'), מילון של השמות הגאוגרפיים ברוסית. כתב גם סדרת מונוגרפיות על הפילולוגיה והתרבות של העמים הסלאביים (10 כרכים בשנים 1925–1933).
שמעון גנס
ביוגרפיה
בשנת 1940 פרסם ספר סאטירי קצר בשם "היטלר קורא בתנ"ך" (תל אביב: קו מג'ינו, ת"ש). כן תרגם מרוסית ספר לבני הנעורים מאת טייס חיל האוויר הסובייטי גיבור ברית המועצות גנרל מיכאיל וודופיאנוב (Водопьянов) בשם "טייסי הקוטב" (מרחביה: הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, 1942).
מקס פאסמר
שנותיו ברוסיה
מקס פאסמר נולד במשפחה של סוחרים גרמנים רוסים בעיר הבירה של האימפריה הרוסית, סנקט פטרבורג, שבה רכש השכלה רחבה בעת לימודיו עד שנת 1903 גימנסיה הקלאסית "קארל מאי" בין השנים 1907-1903 למד בלשנות וסלביסטיקה באוניברסיטת סנקט פטרבורג. עם מוריו נמנו יאן בודואן דה קורטיה ואלכסיי שחמטוב. בשנים 1908-1908 ערך מסע ביוון (באתונה, סלוניקי) שבו למד את הניבים של השפה היוונית ואת השפה האלבנית, חקר, בין היתר גם את הקשרים בין השפה הרומנית ובין השפות הסלאביות, ובנוסף פרסם שורה של עבודות על האטימולוגיה הטורקית-עות'מאנית.
שמעון גנס
ביוגרפיה
במשך ארבע השנים האחרונות לחייו סבל גנס ממחלה ממושכת, ולא היה פעיל כלל. נפטר בתל אביב בגיל 60. נקבר בבית העלמין הדרום בחולון. עורך העיתון דבר, יהודה גוטהלף, שהיה מקורב לו, ספד לו.
מקס פאסמר
שנותיו ברוסיה
כבר באותה תקופה תכנן לכתוב מילון אטימולוגי של השפה הרוסית, שהפך למטרה הראשית של עבודתו המדעית. ספרו הראשון בתחום הלקסיקוגרפיה היה "מחקרים יווניים-סלאביים" (1909 -1906, שבו חקר את השפעת השפה היוונית על השפות הסלאביות. בהמשך השתלם באוניברסיטאות בקרקוב, וינה וגראץ. החלק השלישי של מחקריו היווניים-סלאביים הפך לעבודת המסטר שלו שזכתה בפרס ע"ש מ.א. מיכלסון של האקדמיה האימפריאלית של סנט פטרבורג. אחרי המבחנים הדרושים התקבל כמרצה (דוצנט-פריבט) באוניברסיטת סנט פטרבורג . מ -1912 התמנה לפרופסור לפילולוגיה סלאבית, הודו-אירופית ובלשנות השוואתית בקורסים ע"ש בסטוז'ב, שנועדו לנשים. מחקר חדש שלו, בתחום הפונטיקה של היוונית הקדומה (1914, מוסקבה ) עמד במרכז עבודת הדוקטורט שלו בפילולוגיה בשנת 1915. בעקובת זאת התמנה לפרופסור לבלשנות הודו-גרמאנית ופילולוגיה סלאבית באוניברסיטת סרטוב, שבה כיהן בין השנים 1918-1917. בסרטוב ניצל את ההזדמנות כדי להתעניין בשפת הקלמיקים, בניבים של מושבה גרמנית סמוכה ובעגות הרוסיות המקומיות שבאזור
פעילותו באסטוניה
מהפכת אוקטובר ב-1917 תפסה את פאסמר בפינלנד, שם נמצא בעבר בהבראה אחרי שלקה בקדחת בעת שהותו ביוון. בפינלנד חקר את השפה והפולקלור הפיני והקדיש תשומת לב מיוחדת להשפעות הגומלין הפינו-רוסיות. החליט לחזור לסרטוב, ומשם עבר לאסטוניה, שם החל משנת 1918 התקבל כפרופסור מן המניין באוניברסיטת טרטו. בתקופה שבה שהה באסטוניה התעמק פאסמר בשפה הפינית בעזרת הקריאה בברית החדשה ובעוד מספר ספרים, כמו כן למד אסטונית והגיע אף להרצות בשפה זו. אחרי הסכמי השלום בין אסטוניה ובין רוסיה הסובייטית ב-2 בפברואר 1920, השתתף פאסמר בהחזרת הספרייה של אוניברסיטת טרטו מוורונז', לשם פונתה בימי מלחמת העולם הראשונה.
כמו כן הצליח להעביר מרוסיה את ספרייתו האישית, אותה העמיד גם לרשות סלאביסטים גרמנים אחרים.
חייו פעילותו בגרמניה: לייפציג וברלין
בשנת 1921 הוזמן מקס פאסמר להיות פרופסור מן המניין במחלקה פילולוגית-היסטורית של הפקולטה לפילוסופיה של אוניברסיטת לייפציג בגרמניה. ניהל שם את הקתדרה לפילולוגיה סלאבית עד שנת 1925 החל משנת 1921 היה גם מנהל שותף של המכון ההודו-גרמאני, של המכון ללימודי דרום-מזרח אירופה והאסלאם, כמו כן של המכון הממלכתי למדע ומחקר לאינדוקרמניסטיקה. בשנת 1923 נבחר לחבר של האקדמיה הסקסונית למדעים, במחלקה פילולוגית-היסטורית. בשנת 1924 הקים פאסמר את כתב העת לפילולוגיה סלאבית Zeitschrift für slavische Philologie שקיים עד היום, והפך תוך זמן קצר לאחד מהעיתונים המדעיים המובילים בתחום הסלאביסטיקה. בעיתון זה פרסם פאסמר עצמו מאמרים או "הערות שוליים" (Randbemerkungen) בנושאי אטימולוגיה, למשל סביב שמות אנשים ומקומות, שמילאו לפעמים חצי או שני שלישים מהעיתון ושהיו בהן הברקות לא מעטות (לדוגמה על המקור האיטמולוגי הטורקי של שמות גבורי הבילינות הרוסיות).
בשנת 1925 עבר מקס פאסמר לברלין. התקבל שם במשרה של פרופסור מן המניין במכון הסלאבי של אוניברסיטת פרידריך-וילהלם, כעת אוניברסיטת הומבולדט. בימי עבודתו שם פרסם בין השנים 1925–1933 12 כרכים של "מחקרים בפילולוגיה וההיסטוריה התרבותית הסלאבית" (Grundrisse der slavischen Philologie und Kulturgeschichte) שנועדה לכלול 90 כרכים. פרסם גם מחקרים באתנולוגיה היסטורית של מזרח אירופה ב־4 כרכים (1932–1936), שדנה, בין השאר, בהתיישבות של קבוצות פיניות בסביבה הרוסית. אחרי שהשתתף בכנס מדעי במינסק, בברה"ם ב-1926, נבחר פאסמר בשנת 1928 לחבר בהתכתבות מחו"ל של האקדמיה למדעים של ברית המועצות, במחלקת מדעי הרוח, תת-מחלקת הבלשנות. בשנים 1931-1930 לימד פאסמר כפרופסור אורח באוניברסיטאות לונד, אופסלה וסטוקהולם. בשנות השלטון הנאצי נשאר פאסמר בגרמניה, פרט לשנים 1938-1937 כשעבד באוניברסיטת קולומביה בניו יורק. בניו יורק התחיל לעבוד בצורה שיטתית בעריכת המילון האטימולוגי של השפה הרוסית. עבודתו התאפיינה בדיוק מדעי אף בתקופת השלטון הנאצי. הוא דחה בתוקף השערות אטימולוגיות מופרכות של עמיתים לאומנים (כמו, למשל, על מקור גרמני של שם העם הקרואטי), המשיך לעסוק בסוגיות שלא תאמו את המדיניות הרשמית, כמו חקר הניבים הפולניים בשלזיה, הניבים לאוזיץ של הגרמנית, וכו'.
במאי 1939 השמיע פאסמר הספד בהלווייתו של הסלאביסט הנודע פרופ' אלכסנדר בריקנר, בבית הקברות ברלין וילמרסדורף. הוא התמנה במקום בריקנר המנוח לראש הקתדרה ללימודים סלאביים של אוניברסיטת ברלין. בשנת 1940 ניסה פאסמר להתערב לטובת עמיתים פולנים, ביניהם סלאביסטים, שנעצרו במבצע של ה"אס.אס" הקרוי "זונדראקציון קרקוב" מנובמבר 1939, ונשלחו למחנות ריכוז. בשנים 1941-1937 לימד גם בסופיה, בודפשט, בוקרשט והלסינקי.
בינואר 1944 נפלה פצצה על ביתו של פאסמר בברלין. בעוד המדען נמלט למקלט, ספרייתו וכתבי ידו נהרסו כליל, כולל הכרטסת הגדולה (ה"כרטותקה") שהכין לשם הכנת המילון האיטמולוגי. בעזרת ספריית המכון הסלאבי הצליח פאסמר לבסוף לשקם את כרטיסיו. אחרי במשנת 1945 כשספריית המכון הסלאבי לא הייתה נגישה יותר, נעזר פאסמר בספריות אחרות בברלין. בין השנים 1945–1946 לא כתב שום מאמר אלא השקיע את עצמו בשיקום החומר למען כתיבת המילון.
בשנת 1946, המכון הסלאבי חידש את פעילותו במושבו הרגיל במזרח ברלין שנמצאה תחת הכיבוש הסובייטי. פאסמר לימד שם בחורף 1946–1947. נוכח התסבוכות הפוליטיות בעיר הכבושה והמחולקת ולצורך הטיפול במחלת עיניים הוא נענה להזמנה לסטוקהולם. בהמשך לימד באוניברסיטת סטוקהולם בין השנים 1947–1949. גם שם חרש פאסמר בעצמו את הספריות של סטוקהולם לשם הכנת הכרטיסים למילון המתוכנן.
השנים במערב-ברלין
משוודיה העדיף לחזור למערב ברלין, שבה לימד בין השנים 1949–1956 כפרופסור מן המניין באוניברסיטה החופשית, בראש הקתדרה לשפות סלאביות. עד יוני 1949 המשיך באיסוף החומר לצורך עריכת המילון ובשחזור מזיכרון של הנתונים שאבדו, והחל מ-1949 עבד על טיוטת המילון. המהדורה הראשונה של המילון האטימולוגי של השפה הרוסית הופיעה בשנת 1950 בהוצאת "קארל וינטר" של אוניברסיטת היידלברג. עד שנת 1958 הוסיף פאסמר עוד חומר שנכלל במהדורה בת 3 כרכים. במהלך השנים הבאות ערך ביקורים גם במוסקבה לרגל כנסים של הסלאביסטים, כשבקונגרס ב-1958 מילונו הועלה כאחד הנושאים לדיון. בשנת 1956 פרש מעבודתו באוניברסיטה.
בנובמבר 1962 נפטר מקס פאסמר והובא לקבורה בברלין המערבית, בבית הקברות האוונגלי ניקולאסזה. בשנת 1987 בהחלטת הסנאט של האוניברסיטה קברו זכה למעמד מיוחד לכבוד זכרו.
התרגום לרוסית של המילון האטימולוגי הרוסי
אחרי המהדורה הגרמנית של המילון האטימולוגי של השפה הרוסית בהוצאת קארל וינטר, בשנת 1959 התחילה עבודת התרגום שלו לשפה הרוסית. תרגום זה פורסם במוסקבה בשנים 1964–1973 על ידי הבלשן הסלאביסט אולג טרובאצ'וב (2002-1930), והופיע ב-10,000 עותקים. יצא בהמשך בעוד מהדורות מתוקנות ועם תוספות כשנפח הספר גדל בשליש והקיף 4 כרכים. בשנת 2004 הוצאה מהדורה ב CD-ROM
קישורים חיצוניים
מאמר מתוך הקובץ Отечественные лексикографы XVIII-XX века» Под. ред. Г. А. Богатовой. М., 2000. (גלינה.א. בוגטובה - עורכת - "לקסיקוגפרים של ארצנו במאות ה-18-20" ,המכון ו.ו. וינוגרדוב לשפה הרוסית, הוצאת "נאוקה" 2000) О. Н. Трубачев. Об Этимологическом словаре русского языка Вопросы языкознания №3 за 1960 год
אותות אור
"אותות אור" (1979) הוא הדפס שיצר האמן ישראלי אברהם אופק.
זולטאן באנדה
זולטאן באנדה (בהונגרית: Bánde Zoltán; ראצקווה, 27 באוקטובר, 1883 – כנראה אושוויץ, 1944) היה רב, הרב הראשי של העיר קישפשט (משנת 1950 רובע 19 של בודפשט, 60,000 תושבים), תאולוג.
ביוגרפיה
הרב ד"ר זולטאן באנדה הוא בנם של אליהו באנדה (נפטר ב-1940) ושל פאולינה גולדנר. בין השנים 1897–1907 היה תלמיד בית המדרש לרבנים בבודפשט. בשנת 1906 קיבל את הדוקטורט במדעי הרוח באוניברסיטת בודפשט (כיום שמו אוניברסיטת אטווש לוראנד), וב-1908 את הסמיכה לרבנות. בשנים 1908 עד 1912 היה הרב של צ'ונגראד, ומשנת 1912 כיהן כרב הראשי של העיר קישפשט שהייתה אז עיר עצמאית בגבול של בודפשט. חיו בה בשנת 1944 כ-3600 יהודים, שהשתייכו לזרם הניאולוגי. ב-1939 נעצרו הרב ד"ר זולטן בנדה (Zoltan Bande) והכומר הפרוטסטנטי המקומי משום שסיפקו לפליטים יהודים מפולין מסמכים מזויפים שהיו עשויים לסייע להם להישאר בעיר. הרב באנדה היה דרשן ונואם בולט שעסק רבות גם בחינוך היהודי ובכתיבה. הוא גורש לאושוויץ ביולי 1944 ומת בשנת 1944 במקום לא ידוע (ככל הנראה עם הגעתו למחנה ההשמדה).
אשתו הייתה אולגה טאפלר (1886–?), בתם של דוד טאפלר ושל צילי אדלר, אותה נשא לאישה ב-26 בדצמבר 1909 בשורוקשאר (כיום רובע 23 של בודפשט, עיר של כ-25 אלף תושבים).
ילדיהם:
מרקו קאז'אל
מרקו קאז'אל ( 14 באוקטובר 1885 סוליצה – 21 ביולי 1972) היה רופא ילדים יהודי רומני. מרקו קאז'אל כיהן כפרופסור במכון לרפואה ולרוקחות בבוקרשט, כיום האוניברסיטה לרפואה בבוקרשט. יחד עם מיכאיל מניקטידה הקים את הקתדרה הראשונה לרפואת ילדים באוניברסיטת בוקרשט. בשנות הרדיפות נגד היהודים ברומניה, בשנים 1944-1942 עמד בראש בית הספר ללימודי רפואה באורגן עבור סטודנטים יהודים בבית החולים קאריטס בבוקרשט? נודע, בין השאר, בטיפולים באמצעות ביסמוט לילדים חולי עגבת ועגבת מלידה ובטיפולים על ידי עירוי בנסיוב עצמי בדלקות ראות קשות בילדים.
זולטאן באנדה
ראו גם
יוסף בן אברהם הכהן (בערבית: Yusuf al-Basir) שהיה פילוסוף ותאולוג קראי שפעל בבבל או בפרס במחצית הראשונה של המאה האחת עשרה:
מרקו קאז'אל
ביוגרפיה
קאז'אל היה בן למשפחה יהודית ספרדית, נולד בעיירה סוליצה בצפון חבל מולדובה בממלכה הרומנית. סיים לימודי רפואה באוניברסיטת בוקרשט בשנת 1913. שירת בצבא הרומני כרופא צבאי מתנדב בעל דרגת רב-סמל בימי מלחמת הבלקן השנייה ב-1913 כשלקח חלק במאבק במגפת הכולרה וזכה על כך בעיטור אחרי שלוש שנים, בשנים 1916–1918 שירת כרופא לוטננט שירת בזירות הקרבות במלחמת העולם הראשונה, בה נפל אחד מאחיו. ב-1917 כרופא פלוגתי בפלוגת הרגלים הרומנים 73/78 נפצע מגז לחימה של הגרמנים בקו האש. בשנת 1919 כרופא של הגדוד הארטילרי 42 השתתף במלחמה של רומניה נגד הרפובליקה הסובייטית ההונגרית
קאז'אל פעל בכמה מוסדות רפואיים בבוקרשט, בירת רומניה, כולל למשך 30 שנה ב בית החולים היהודי "קאריטס". בשנת 1936 מיוזמתו של קאז'אל הוקם בניין שלישי במסגרת בית החולים קאריטס. פעם בשבוע נהג להעניק טיפולי חינם בקליניקה הפרטית שלו ברחוב אנטון פאן 40 בבוקרשט.
זולטאן באנדה
ראו גם
Al-Kitab Al-Muhtawi De Yusuf Al-Basir (Etudes Sur Le Judaisme Medieval, 12) (French and English Edition): Vajda, Georges:
מרקו קאז'אל
ביוגרפיה
ב-1 ביולי 1929 אחרי בחינה התמנה למרצה בתחום הטיפולים ברפואת הילדים בפקולטה לרפואה בבוקרשט. בשנים 1933–1937 ניהל "מכון לחיזוק חוסן הילדים" ביישוב הנופש כרמן סילבה (לימים אפוריה סוד) שעל חוף הים השחור. בימי משטר יון אנטונסקו והרדיפות הממוסדות נגד היהודים, אחרי שנחסמה בחוק בפני היהודים הכניסה לבתי הספר ולאוניברסיטאות הרומניים, במאי 1942 ארגן קאז'אל במתחם בית החולים קריטס מסגרת לימודי רפואה ליהודים, שנקראה "הפקולטה לרפואה עבור יהודים" (1944-1942). הוא נודע גם כ"בית הספר של קריטס" או "בית הספר קאז'אל". בשנת 1943 אישר המשטר הצבאי-הפשיסטי את בקשתו לקבל פטור מהפקעת ביתו שהיה רכושו היחיד, בגין מעשיו כרופא בצבא ובאזרחות לטובת רומניה. אחרי הדחת השלטון הצבאי-פשיסטי וביטול החוקים נגד היהודים, בשנת 1947 התאפשר מינויו כפרופסור לקליניקה פדיאטרית ולפואריקולטורה במכון לרפואה ולרוקחות בבוקרשט. קאז'אל ביצע מחקרים בנוגע לעגבת התורשתית, לשימוש בטיפולים על ידי אוטוסרותרפיה בברונכופנאומוניה אצל הילדים.
כיהן כיושב ראש החברה לרפואת ילדים ברומניה.
היה אביו של הווירולוג והפעיל היהודי ניקולאיה קאז'אל, שנודע כמדען, חבר האקדמיה הרומנית ויושב ראש פדרציית הקהילות היהודיות ברומניה.
לקריאה נוספת
Lya Benjamin Prigoană și rezistență în istoria evreilor din România 1944-1940 - studii, Editura Hasefer, București 2001 (ליא בנימין - רדיפות והתנגדות בתולדות יהודי רומניה 1940–1944 - עיונים) Editura Academiei Republicii Socialiste România, 1984
הקהילה היהודית בשומסק
ראשית קהילה
שומסק הייתה עיר נסיכות שישבה על גבול אוקראינה – פולין. לפי העדויות היו בעיר רוב של תושבים אוקראינים והאצולה הייתה פולנית. אזכור ראשון של היהודים בעיר הוא בגזרות ת"ח ות"ט בשנת 1648, בה הרס המנהיג של מרד הקוזאקים בוגדן חמלינצקי את שומסק עד היסוד. מן העובדה שחמלניצקי ראה את שומסק כיעד להרס מסיקים שהיה שם יישוב יהודי. חמלניצקי היה שונא יהודים וראה בהם תמיד יעד לתקיפה בעוד הקהילות היהודיות היו בעלות רכוש ושגשגו. יש מסמכים רבים המראים על הימצאות הקהילה משנת 1820, בהם מפקדי האוכלוסין שהרוסים עשו, שם יש רשימת תושבים הכוללת את הקהילה היהודית. לאחר תחילת הציונות חלה התעוררות לאומית בקרב יהודי שומסק והייתה בה הרבה פעילות ציונית. בשנת 1897 חיו בשומסק 1962 יהודים בתוך אוכלוסייה של 3991 נפשות. בתחילת המאה ה-20 הייתה תנועת הגירה גדולה של יהודי שומסק רובם לארצות הברית והיו גם שעלו לארץ ישראל. הרבה מיהודי שומסק שעלו לארץ ישראל התיישבו בקיבוצים, בחדרה וברחובות. לאחר מלחמת העולם הראשונה, בתקופת הפוגרומים, מצב יהודי שומסק היה קשה, השלטון על העיר עבר מיד ליד בין הבולשביקים, סימון פטליורה ושודדים והיהודים נפגעו מכך קשות. בשנת 1920 עם קביעת הגבולות, שומסק נפכה לחלק מפולין, קילומטר אחד מהגבול עם ברית המועצות. כשפרצה מלחמת העולם השנייה הקרבה לברית המועצות אפשרה לחלק מיהודי שומסק לברוח וכך להינצל.
שומסק כחברה יהודית מעוצבת
בתקופת השלטון הפולני חוו היהודים פריחה משמעותית מבחינה חברתית ותרבותית. הקהילה היהודית הייתה מלוכדת ובעלת צביון מגובש על מעמדותיה ושכבות ייחוסה. רוב הקהילה היו שומרי תורה ומצוות, וגם הנוער שלא שמר תורה ומצוות כיבד את הקהילה והוריו, ויש לכך עדויות רבות שאנשים יוצאי הקהילה סיפרו על כך. בנוסף היה הרבה עזרה הדדית וגמילות חסדים. בעיר הייתה פעילות ציונית רבה בהרבה זרמים, אולם היה ביניהם אחווה ושלום ודבר זה אינו גרם לשסעים בקהילה. בנוסף, הוקם בית ספר יהודי שבו לימדו לפי התכנית של רשת "תרבות". לפי התקן של הממשלה הפולנית, לימודי בית ספר יסודי שהיו בחינם נמשכו רק 4 שנים. כדי שהילדים ילמדו יותר, סידרו שכל כיתה נמשכה שנתיים, כך שהילדים למדו 8 שנים. ליד בית הספר הייתה ספרייה עברית גדולה ופעילה מאוד. בעיר פעל סניף גדול של תנועת החלוץ שהכשיר צעירים לעבודה חקלאית לפני עלייתם ארצה בנוסף פעל בעיר סניף גדול של תנועת 'ביתר' וגם סניף של 'השומר הצעיר'. בנוסף פעלו בעיר קרן היסוד וקרן הקיימת. בעיר הוקם גם 'חוג דרמטי' על ידי צעירי העיר שבמסגרתו הועלו מחזות של מחברים יהודים ידועים כמו שלום עליכם. חלק מההצגות היו ביידיש וחלק בעברית. בערב השואה היו בעיר 2,040 יהודים.
תקופת השואה
בשנת 1939 בהסכם ריבנטרופ - מולוטוב חולקה פולין בין גרמניה לרוסיה. החלק המזרחי של פולין שויך לסובייטים. עד אז שומסק הייתה עיירת גבול ומאז ההסכם הפכה להיות חלק מברית המועצות. משמעות הדבר הייתה שהשיטה הקומונוסיטית חלה על שומסק. כל התנועות הציוניות היו מחוץ לחוק והסובייטים הפסיקו את הפעילות הציונית בעיר, כולל את פעילות סניף תנועת 'החלוץ הצעיר'. בני הנוער חשו בחסרון הפעילות הציונית והסניף והקימו במחתרת מחדש את הסניף וחידשו את הפעילות, וראו בכך קידוש ה'. בנוסף הסובייטים סגרו את בתי הכנסת ואסרו קיום תפילות. מי שלא ציית או תושבים שהיו בעלי רכוש רב הוגלו לסיביר (חלק מהאנשים שהוגלו באותו זמן לסיביר שרדו את המלחמה שם.). עם מבצע ברברוסה ופלישת הגרמנים לברית המועצות במאי 1940 הגרמנים השליטו חוקים בעיר ורצחו תושבים על מנת 'למען ייראו וייראו'. היהודים נדרשו להקים יודנראט מאנשים מהקהילה. רב העיר כינס אספה ואנשי העיר בחרו באנשים מקובלים והגונים על הציבור. ולצד היודנראט הוקמה משטרה יהודית. מתיעוד הניצולים לאחר המלחמה מתוארים לטובה היודנראט והמשטרה היהודית בפעילותם.
הגטו
בגטו תודעת הקהילה עדיין נשארה והייתה קיימת. הקימו מטבח לנצרכים ושם קיבלו את אספקת האוכל מהגרמנים שנתנו לפי כל עובד לפי ימי עבודתו וטיב העבודה. היה זה אוכל דל שכלל מרק מים דליל ופרוסת לחם, אבל נתנו אותו שלוש פעמים ביום. במטבח אכלו בעיקר אנשים שברחו לעיר בתקופה הסובייטית וקצת יהודי שומסק. רוב המשפחות השתדלו לארגן לעצמם אוכל ולבשל בביתם על מנת לא להזדקק לאוכל של הנזקקים, כל עוד שיכלו. על המטבח היו אחראים מטעם היודנראט, שעליהם גם היה מנהל משק שמונה על ידם.
בגטו היו ארבעה בתי תפילה: בית הכנסת הגדול עם הלבנים האדומות, בית המדרש האפור, הקלויז של חסידי ירמלינץ ובית הכנסת של הרבי ברנו שנוהל על ידי הרב יוסף רבין, רב העיר. בבתי הכנסת קיימו שגרת תפילה, ושם התוועדו ונפגשו אנשי הגטו. שם גם עדכנו אחד את השני בשמועות וחששות. וזה היה מרכז היהדות בגטו, גם של האנשים שלא שמרו תורה ומצוות.
חיסול הגטו והקהילה
בחודשי אוגוסט - אוקטובר 1942, בוצע החיסול הרצוף והעיקרי של יהדות ווהלין בערים השונות במקביל ושומסק בכללן. בערב ראש חודש אלול, ה-12 באוגוסט החלה האקציה (ריכוז היהודים לקראת השמדה) העיקרית. כמעט כל יהודי העיר נחטפו והוצאו מחוץ לעיירה שם נורו אל בורות הריגה. בשלושה ימים שלפני האקציה היה עוצר בגטו והיהודים ראו טת האוקראנים חופרים בורות גדולים מחוץ לעיר. שמועות על הטבח הסתננו והגיעו לאוזני אנשי העיירה שנותרו בחיים ורבים מהם התחילו להסתתר במרתפים, באורוות ובמקומות מסתור אחרים. היו שהצליחו לברוח משומסק והגיעו לכפר אנדרושובסקה ומשפחות של שטודינסטים בכפר הסתירו אותם בבתיהם ודאגו לכל מחסורם, ואפילו סידרו שהמשפחות ייפגשו מדי פעם בפעם. רבים מאנשי העיירה שנשארו בעיר נתגלו על ידי אנשי המליציה האוקראינית. אחרים נתגלו כשהרעב והצמא אילצו אותם לצאת ממחבואיהם או שקולם של תינוקות בוכים חשף את מקומות המסתור. הנתפסים הוצאו אל בורות ההריגה ונורו. מכל אנשי הגטו נותרו בחיים כמאה וחמישים איש בלבד ואלו חוסלו באקציה האחרונה שנועדה לגלות את אחרוני המסתתרים. בעת האקציות היו ניסיונות התנגדות ספונטניים. צעירים מתנועת השומר הצעיר ניסו לפרוק נשק משוטרים, ככל הנראה ללא הצלחה. שתי צעירות התנפלו על מפקד המשטרה, חנקו ונשכו אותו עד שנורו בידי השוטרים. רק 60 מיהודי העיר נותרו כניצולים לאחר השואה.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה שומסק הייתה חרבה. בתי היהודים והקהילה נחרבו מלבד בתים בודדים, הדואר, ובית הכנסת הגדול. ולא חזרה לשם הקהילה היהודית מעולם.
כיום, הוקם בעיר מוזיאון להיסטוריה של שומסק ושם יש מחלקה שלימה על הקהילה היהודית בשומסק.
טייפון נואול
טייפון נוֹאוּל (באנגלית: Typhoon Noul) נקרא בפיליפינים "דודונג" (Typhoon Dodong) הוא הסופה השישית, והטייפון השלישי שקיבל שם במהלך 2015. הוא החל ב-30 באפריל בשקע ברומטרי, התפתח לטייפון חלש בתחילת מאי והפך ב-10 במאי לציקלון טרופי בקטגוריה 5, הגבוהה ביותר, עם רוחות במהירות של 260 קמ"ש ומשבים של עד 315 קמ"ש.
מסלול
ב-10 במאי, בחמש בערב (09:00 UTC), הוא עבר מעל לקצה הצפוני של הפיליפינים.
The Ocean Cleanup
The Ocean Cleanup (מאנגלית: ניקיון האוקיינוס) הוא ארגון לא-ממשלתי הנדסי, המתמקד באיכות הסביבה ובסיסו בהולנד. הארגון מפתח טכנולוגיה אשר מסוגלת לאסוף פסולת מפלסטיק מהאוקיינוסים.
הארגון מנהל מחקר מדעי על הצטברות הפלסטיק באוקיינסים ודרכי התמודדות עם הבעיה. הארגון הוקם על ידי בויאן סלאט, יזם וממציא יליד הולנד ממוצא קרואטי.
היסטוריה
באוקטובר 2012, בויאן סלאט הציע את הרעיון המרכזי של "The Ocean Cleanup" במסגרת TED. הרעיון הוא לבנות "חומה" אשר מסוגלת לצוף ולאסוף פסולת, אשר דומה בצורתה למנטה ריי למטרת יציבות מפני רוחות.
צורה דמוית מנטה ריי של החומה, תגרום לפלסטיק לנוע באופן אפקטיבי יותר לכיוון פלטפורמת האיסוף אשר במרכז המכונה. כשסלאט הציג את הרעיון לראשונה, הוא היה כללי למדי ועדיין לא כלל תכנון הנדסי ממשי.
בשנת 2014 העיצוב של הפלטפורמה המרכזית עודכן, כך שהפלסטיק ינוע לנקודת האיסוף בעזרת מסוע. העיצוב זכה בפרס מטעם מוזיאון העיצוב בלונדון ומפרויקט אינדקס מדנמרק.
בשנת 2015 נערכו במכון ההולנדי לחקר ההידרודינמיקה ניסויים עם דגם להרכבה, שהתרחשו בסביבה מבוקרת. הניסויים בדקו כיצד המערכת תתפקד בזמן אמת כשתהיה חשופה לתנאי מזג אוויר קשים.
בשנת 2016 נעשו ניסויים בים הצפוני, מול חופי הולנד, עם דגם מוקטן שאורכו 100 מטרים. המטרה הייתה לבדוק האם החומרים עמידים בפני נזקים ודליפת נפט.
בעקבות כך, המדענים שינו את חומר הציפה לצינור עשוי פוליאתילן, שהוא גם גמיש אל מול הגלים, אך גם קשיח מספיק כדי לשמר את צורת ה-U.
במאי 2017 הוציאה החברה הודעה על רצונה לנסות את המערכת החדשה בצפון האוקיינוס השקט. בנוסף הוחלטו מספר צעדים משמעותיים:
ב-2018 נמשכו הניסויים במודלים שונים. עוגני-הים המודרניים הוסרו לבסוף מאחר שהרוח הזיזה את המערכת יותר מהר מהפלסטיק. הוחלט שצורת ה-U תפנה לכיוון התנועה, ושבשל כך יש צורך בסוכך מתחת למרכז המערכת.
ב-9 בספטמבר 2018, מערכת 001 או "וילסון" (על שם הכדורעף של חברת וילסון אשר הופיע בסרט להתחיל מחדש) יצאה מנמל סן פרנסיסקו. הספינה Maersk Launcher גררה את המערכת 240 מייל ימי מהחוף המערבי, למספר בדיקות.
לאחר מכן, המערכת יצאה בפעם הראשונה למטרתה המרכזית - איסוף פלסטיק בשטח הפסולת של האוקיינוס השקט. המערכת פעלה שם החל מאוקטובר 2019, עד שהושבתה בשל בעיות באיסוף ובאגירת הפלסטיק.
Roland TB-303
רולנד TB-303 (באנגלית: Roland TB-303 Bass Line), ידוע גם בשם 303, הוא סינתיסייזר בס שיצא על ידי Roland Corporation בשנת 1981. תוכנן לדמות גיטרות בס, נחל כישלון מסחרי וייצורו הופסק ב-1984, אך יחידות יד שנייה זולות אומצו על ידי מוזיקאים אלקטרוניים, והסאונד ה"מצפצף" שלו הפך לבסיס של ז'אנרים של מוזיקת דאנס אלקטרונית כמו אסיד האוס, שיקגו האוס וטכנו. מאז נוצרו מספר רב של חיקויים ואמולטורים שלו.
The Ocean Cleanup
היסטוריה
בנובמבר נעשה ניסיון להרחיב את ה"פה" של המערכת בכמה עשרות מטרים, מהלך שנכשל. בדצמבר, כשל הנדסי גרם להתנתקות של חלק באורך 18 מטרים. בעקבות שני המקרים, המערכת הועברה בחזרה לארצות הברית לתיקונים.
Roland TB-303
עיצוב ותכונות
ה-TB-303 (Transistor Bass) עוצב על ידי המהנדס היפני טאדאו קיקומוטו שעיצב גם את מכונת התופים Roland TR-909. המכשיר שווק כ"מכונת בס ממוחשבת" שתחליף את גיטרת הבס, ונועד לשימוש לליווי גיטריסטים המתאמנים לבדם בבית, אבל לפי מגזין פורבס, הוא ייצר צליל "שמזכיר יותר נבל פה פסיכדלי מאשר כלי מיתר".
The Ocean Cleanup
היסטוריה
מערכת "וילסון" הגיעה לנמל הילו שבהוואי בינואר 2019, לאחר מסע של כ-800 מייל ימי. התברר שלאחר שני חודשי הפעלה, ולמרות מספר גדול של תקלות, המערכת הצליחה לתפוס 2000 ק"ג של פסולת ימית.
Roland TB-303
עיצוב ותכונות
ל-TB-303 יש מתנד יחיד, שמייצר רק שני סוגי גלים: או גל מסור "מזמזם" או גל מרובע שנשמע "חלול". הגל מוזן לתוך מסנן 24dB, מסנן מעביר תדרים נמוכים, שמנוהל על ידי מייצר מעטפת הצליל. המשתמשים מתכנתים צלילים ומעברים ביניהם באמצעות סיקוונסר בסיסי.
The Ocean Cleanup
היסטוריה
באמצע יוני, ולאחר ארבעה חודשי תיקונים, המערכת יצאה לפעול בשמה החדש "001 גרסה B" - גם גרסה זו חוותה בעיות רבות. באוגוסט הצוות של "ניקיון האוקיינוס" החל לחדש את המחקר לגבי אפשרות אלטרנטיביות לשיפור תפקודה של המערכת.
Roland TB-303
מורשת
הצליל הלא מציאותי של ה-TB-303 הפך אותו ללא פופולרי בקרב קהל היעד שלו, אלו שרצו להשתמש בו כתחליף לגיטרת בס. ייצורו הופסק ב-1984, ורולנד מכרו את שארית היחידות בזול. בסך הכל, יוצרו 10,000 יחידות.
The Ocean Cleanup
היסטוריה
אחת מן האפשרויות שהוצעו הייתה של יריעה דמויות מצנח (water-borne parachute), אשר תאט את מהירות המערכת, ובו בזמן תרחיב את רשת התפיסה (או ה"מסך") ותייצב אותה במקומה (cork line).
Roland TB-303
מורשת
השיר הראשון בו נעשה שימוש ב-TB-303 והצליח במצעד הסינגלים הבריטי היה "Rip It Up" (1983), של להקת האינדי הסקוטית "Orange Juice". אלבומו של צ'רנג'יט סינג, טכנאי בתעשיית הפסקולים של בוליווד, "Synthesizing: Ten Ragas to a Disco Beat" משנת 1982, המשלב ראגות הודיות עם דיסקו, כלל שימוש ב-TB-303 בצורה בולטת, וסינג היה אחד המוזיקאים המוקדמים ביותר שהשתמשו בו בצורה מסחרית, אך התקליט היה כישלון מסחרי בהודו, נשכח, ונתגלה מחדש רק ב-2010.
The Ocean Cleanup
היסטוריה
באוקטובר הלך והתבהר שהמערכת החדשה מסוגלת לאסוף את הפלסטיק באפקטיביות וביעילות גבוהה מבעבר, כך שאפילו מיקרופלסטיק נכנס לתוך הרשת. המודל גם עוצב כקטן יותר, מה שיאפשר יותר טיפולים בלב הים.
Roland TB-303
מורשת
ההרכב "Phuture" בשיקגו קנו TB-303 בזול והחלו לערוך ניסויים במניפולציה של הסינתיסייזר תוך כדי שהוא מנגן, וכך יצרו "סאונד צפצופי, מהדהד ונוזלי" ייחודי. סאונד זה הפך לבסיס של "Acid Tracks", שיצא ב-1987 ויצר את ז'אנר האסיד. אסיד, עם ה-TB-303 כסאונד עיקרי, הפך לפופולרי ברחבי העולם, במיוחד כחלק מתרבות הרייב המתפתחת של בריטניה הידועה בתקופת "הקיץ השני של האהבה".
The Ocean Cleanup
עיצוב
העיצוב מתבסס על מבני ציפה קבועים המתבססים על זרמי ים, היכן שפסולת ימית נוטה להצטבר. המערכת דומה בצורתה למחסום איסוף נפט במקרי זיהום.
המחסום נע בעזרת הרוח, הגלים וזרמי הים. מסך אשר נמצא מתחת למחסום אוסף את הפסולת. המערכת אינה זקוקה לאנרגיה חיצונית כדי לפעול. רוב חלקי המערכת יוצרו באוסטריה.
Roland TB-303
מורשת
בשנת 2011, הגארדיאן כינה את יציאתו של ה-TB-303 לאחד מ-50 אירועי המפתח בהיסטוריה של מוזיקת הדאנס. הפופולריות של אסיד האוס גרמה לעלייה דרמטית במחיר של 303 יחידות משומשות. החל משנת 2014, יחידות נמכרו ביותר מ-1,000 פאונד.
ממשיכים
ה-TB-303 שימש השראה למספר רב של אמולציות תוכנה וחיקויים, כמו ה-TD-3 של Behringer, שיצא ב-2019. בשנת 2014, רולנד הוציאה את ה-TB-3 Touch Bassline, עם ממשק משטח מגע וחיבורי MIDI ו- USB. בשנת 2017, רולנד הוציאה את ה-TB-03, דגם ממוזער הכולל תצוגת LED ואפקטים של השהייה ואוברדרייב.
The Ocean Cleanup
עיצוב
ב-2019 התווספו למערכת מצופים לשיפור המהירות. בנוסף, החיבורים בין המחסום למסך שמתחתיו נהפכו לפשוטים ועמידים יותר.
מחקר
משלחות:
ממצאים מחקריים:
מיירט הנהרות Interceptor river clean-up
באוקטובר 2019 הוצג "מיירט הנהרות" - סירה שמסוגלת לאסוף באופן אפקטיבי פסולת הנאגר בנהרות. הסירה פועלת על אנרגיה סולארית, ומעבירה את הפסולת לפחים ענקיים, הניתנים להזזה בקלות. כשה"מיירט" מלא, תכולת הפחים יכולה להיות מפונה בזמן קצר.
ה"מיירט" מתבסס בעיצובו על "גלגל הזבל" שפועל החל משנת 2014 בנמל בלטימור. כיום ישנם שני "מיירטי נהרות" - במלזיה ובאינדונזיה, והשאיפה היא להתרחב בהמשך לווייטנאם, הרפובליקה הדומיניקנית, תאילנד, הונדורס ומדינת קליפורניה בארצות הברית.
מריה לואיזה, נסיכת בולגריה
מריה לואיזה, נסיכת בולגריה (בבולגרית: Княгиня Мария Луиза Българска; נולדה ב-13 בינואר 1933, סופיה, ממלכת בולגריה) היא בתם של בוריס השלישי, מלך בולגריה וג'ובאנה מאיטליה, מלכת בולגריה ואחותו של סימאון סקסקובורגותסקי.
ביוגרפיה
מריה לואיזה נולדה בסופיה, בתם הבכורה של בוריס השלישי, מלך בולגריה ורעייתו ג'ובאנה מאיטליה, מלכת בולגריה. בשנת 1946, לאחר ביטול המלוכה וכינון הרפובליקה העממית הבולגרית נמלטה עם משפחתה לאלכסנדריה שבמצרים ובהמשך עברה לספרד. בשנת 1957 נישאה לקרל, נסיך ליינינגן שהיה נכדה של ויקטוריה מליטה, נסיכת אדינבורו וסקסה-קובורג-גותה מצד אימו. לזוג נולדו שני ילדים, אולם בשנת 1968 התגרשו בני הזוג.
בשנת 1969 היא נישאה בשנית לברוניסלאב צ'רובוק, ונולדו לה שני ילדים נוספים. היא מתגוררת בניו ג'רזי.
בשנת 2012 העניק לה אחיה סימאון סקסקובורגותסקי את התואר "נסיכת קוהארי".
משפחתה
ב-14 בפברואר 1957 התחתנה מריה לואיזה עם קרל, נסיך ליינינגן, ממנו נולדו לה שני ילדים:
ב-16 בנובמבר 1969 התחתנה מריה לואיזה עם ברוניסלאב צ'רובוק, ממנו נולדו לה שני ילדים:
עומר כהן (קצין תקשוב)
עומר כהן (נולד ב-1977) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה המשמש מפקד הקשר והאלקטרוניקה של פיקוד הדרום. ביולי 2023 הוחלט על מינויו לקצין קשר ותקשוב ראשי.
ביוגרפיה
כהן נולד וגדל בקריית טבעון. התגייס לצה"ל בשנת 1995. לאחר קורס קצינים שימש בשנים 1997–1998 כקצין תקשוב גדודי בגדוד שקד שבחטיבת גבעתי. בשנים 1998–2000 היה כהן סגן קצין הקשר החטיבתי בחטיבת קטיף.
בשנים 2004–2006 שירת כקצין הקשר של חטיבת גבעתי. בשנים 2006–2007 היה סגן מפקד גדוד התקשוב באוגדה 98. לאחר מכן יצא ללמוד לימודי הנדסה וניהול. בשנים 2011–2013 שימש כקצין אג"ם של התקשוב בפיקוד דרום. בשנים 2013–2015 היה מפקד גדוד אמירים ביחידת חושן. התפקיד הבא שלו היה מפקד גדוד התקשוב של אוגדה 162, אותו מילא בשנים 2015–2017. לאחר מכן שימש בשני תפקידים באגף התקשוב וההגנה בסב"ר במשך כשנתיים. בשנים 2018–2020 שימש מפקד מרכז הלוחמה האלקטרונית.
ב-2020 מונה למפקד הקשר והאלקטרוניקה של פיקוד הדרום.
ב-17 ביולי 2023 הוחלט שימונה לקצין קשר ותקשוב ראשי ויועלה לדרגת תת-אלוף.
כהן הוא בוגר לימודי הנדסה, תעשייה וניהול באוניברסיטת אריאל בשומרון.
הוא נשוי ואב לשלושה, ומתגורר ברמת צבי.
מודל לחיקוי
מודל לחיקוי הוא אדם שבהתנהגותו או בהצלחתו גורם לאחרים - בעיקר לצעירים - לחקות אותו, או לנסות ללכת בדרכיו. מסיבה זו מוטלת אחריות על ההורים, המורים והמנהיגים של החברה לייצג בהתנהגותם דוגמה ומופת לאחרים.
את המונח טבע הסוציולוג היהודי-אמריקאי רוברט קינג מרטון.
מורים כמודל לחיקוי
לדברי ריטה פירסון, למורים, בשל הזמן הרב שיש להם עם הילדים, יש השפעה כה עצומה על הילדים, עד שממליצים להם להיות חביבים על מנת לבנות מערכות יחסים רגשיות חזקות איתם.
מפורסמים כמודל לחיקוי
החשיפה המתמדת של צעירים ברשתות החברתיות לחייהם של סלבריטאים בשל טרנדים בתרבות הפופולרית, גרמה לסלבריטאים, כוכבי פופ, דוגמניות וספורטאים להפוך למודלים מרכזיים לחיקוי בקרב הנוער. סקר שנערך בבריטניה ב-2008 גילה כי רבים מהצעירים עוקבים אחרי אלו האחרונים כמודלים לחיקוי לא בשל כשרונותיהם, אלא בשל העובדה שהם מפורסמים, והתקווה להצליח כמותם דרך השתתפות בתוכניות ריאליטי ודומיהן.
ספורטאים כמודל לחיקוי
ישנו דיון מהותי האם ניתן להכליל ספורטאים כמודל לחיקוי, משום שמחד - חלקם מנסים להתנהג ככאלו, אך מאידך - הפיכתם למודל לחיקוי נובעת מיכולתם כספורטאים בלבד, ולא כתוצאה מעמדותיהם המוסריות.
צ'ארלס בארקלי, לדוגמה, הצהיר כי ספורטאים אינם אמורים לשמש כמודל לחיקוי, וההורים צריכים לקחת תפקיד זה על עצמם.
הרטמוט בריזניק
הרטמוט בריזניק (בגרמנית: Hartmut Briesenick; 7 במרץ 1949 - 8 במרץ 2013), היה אתלט עבר מזרח גרמני. הוא בעל מדליית ארד אולימפית, פעמיים ברציפות אלוף אירופה (1971 ו-1974) ו-3 פעמים ברציפות אלוף אירופה באולם (1970, 1971 ו-1972) בהדיפת כדור ברזל.
ביוגרפיה
בריזניק נולד בלוקנוולדה, ברנדנבורג. הוא התאמן במועדון הספורט של דינמו ברלין, בהדרכתו של וילי קולינג.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בבלגרד, לשעבר יוגוסלביה במרץ 1969 זכה בריזניק במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 19.19 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בווינה, אוסטריה במרץ 1970 זכה בריזניק במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.22 מטר. באוניברסיאדה שנערכה בטורינו, איטליה באוגוסט אותה שנה, הוא זכה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 19.97 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בסופיה, בולגריה במרץ 1971 זכה בריזניק במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.19 מטר.
אלוף אירופה
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 21.08 מטר, לפני בן ארצו היינץ יואכים רוטנבורג (20.47 מטר) וולדיסלב קומר מפולין (20.04 מטר).
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בגרנובל, צרפת במרץ 1972 זכה בריזניק במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בשיא תחרות חדש של 20.67 מטר.
מדליה אולימפית והישג השנה בעולם
באולימפיאדת מינכן (1972) זכה בריזניק במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 21.14 מטר, אחרי ולדיסלב קומר שקבע שיא אולימפי חדש של 21.18 מטר וג'ורג' וודס מארצות הברית (21.17 מטר). בתחרות שנערכה בפוטסדאם, אותה שנה הוא קבע את הישג השנה בעולם, 21.54 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה 1974 זכה בריזניק במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.50 מטר, לפני ראלף רייכנבאך ממערב גרמניה (20.38 מטר) וג'ף קייפס מבריטניה (20.21 מטר).
בשנת 1978 פרש בריזניק מספורט תחרותי והחל לאמן נוער בקבוצתו.
בשנת 1984 נישא בריזניק לאילונה סלופיאנק, אלופה אולימפית (מוסקבה 1980) ושיאנית העולם בהדיפת כדור ברזל.
פורמולה 1 עונת 1976
עונת 1976 הייתה העונה העשרים ושבע של אליפות הפורמולה 1, שאורגנה על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA). במהלך העונה התקיימו 16 מרוצים. בנוסף התקיימו שני מרוצים שלא נכללו בסבב האליפות.
האנט ניצח את גרנד פרי ספרד אך לאחר סיום המרוץ נפסל ניצחונו של עקב רוחב מכונית החורג מן התקנות. לאודה הוכרז כמנצח במרוץ. הקבוצה ערערה בטענה שמדובר בהתרחבות של הצמיגים. הערעור התקבל כעבור חודשיים והניצחון הושב להאנט. האנט ניצח בגרנד פרי צרפת. הזינוק למרוץ הבא, בריטניה, החל במאבק צמוד בין לאודה לבן קבוצתו השווייצרי קליי רגצוני. נגיעה של מכוניותיהם הובילה להתנגשות של האנט ברגצוני. המרוץ הופסק ובהזנקה מחדש הופיעו האנט ורגצוני באופן חריג עם המכוניות החלופיות. האנט זכה במרוץ לעיני הקהל הביתי ולאודה סיים שני. אף שרגצוני, נהג פרארי בעצמו, זינק במכונית חלופית, ערערה פרארי על חוקיות המקרה וזכתה לפסילת הנהגים במכוניות החלופיות. עקב כך נפסל ניצחונו של האנט ולאודה זכה במקום הראשון.
סרט הקולנוע "Rush" מבוסס על העונה אירועי העונה ומתמקד ביחסי החברות-יריבות של לאודה והאנט.
שינויים בלוח המרוצים
גרנד פרי ארגנטינה נקבע כמרוץ הראשון של העונה ואמור היה להתקיים ב-11 בינואר, אך בוטל מסיבות כלכליות ופוליטיות.
שיטת הניקוד
הנקודות בכל מרוץ הוענקו לנהגים שסיימו באחד מששת המקומות הראשונים. בחישוב נקודות האליפות הובאו בחשבון שבע התוצאות הטובות מתוך שמונת המרוצים הראשונים בעונה ושבע התוצאות הטובות מתוך שמונת המרוצים האחרונים בעונה.
מייקל פאר
מייקל פאר (באנגלית: Michael Farr; נולד ב-1953) הוא עיתונאי וסופר בריטי, מומחה לסדרת הקומיקס "הרפתקאותיו של טינטין" ומחברה, הרז'ה.
ביוגרפיה
מייקל פאר נולד בשנת 1953 בפריז. אביו, וולטר פאר, היה עיתונאי בריטי. פאר התחנך בבית הספר הארו. הוא למד לתואר ראשון בהיסטוריה, ולאחר מכן לתואר שני באמנות יפה, בטריניטי קולג', קיימברידג'.
לאחר שסיים את לימודיו החל פאר לעבוד כעיתונאי, בתחילה בסוכנות הידיעות רויטרס ולאחר מכן ככתב ראשי בדיילי טלגרף. בשנת 1978 פגש את הרז'ה, ומאז החל לחקור את קורות חייו ויצירתו. הוא היה הראשון שקיבל גישה מלאה לארכיון הרז'ה, לצורך כתיבת ספרו "טינטין: המדריך השלם". מאז כתב ספרים נוספים אודות טינטין והרז'ה, ותרגם עבודות בנושא לאנגלית. בשנת 2003 הופיע בסרט התיעודי "טינטין ואני".
כיום גר פאר בלונדון עם אשתו ובתו, שתיהן עיתונאיות.
וולוו SCC
וולוו SCC (בשוודית: Volvo SCC, קרוי גם: Volvo Safety Concept Car) היא מכונית קונספט, בתצורת מכונית משפחתית 5 דלתות הצ'בק מתוצרת יצרנית הרכב השוודית וולוו אשר הוצגה בשנת 2001.