cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מעגל הגליוקסילט
בעלי חיים משתמשים במעגל קרבס לשם הפקת אנרגיה מחומצות שומן. החומצות בעלות השרשרת הפחמימנית הארוכה מתפרקות בתהליך הדרגתי (הקרוי חמצון בטא) לקבוצות אצטיל, בעלות שני אטומי פחמן בלבד. קבוצות האצטיל נכנסות ישירות למעגל קרבס, שם הן עוברות חמצון מלא והופכות לפחמן דו-חמצני (אשר נפלט דרך הריאות אל האוויר).
החומר הסופי וההתחלתי כאחד של מעגל קרבס הוא אוקסאלואצטט. חומר זה, בעל ארבעה אטומי פחמן, מסוגל להיכנס לתהליך הגלוקונאוגנזה ולהביא ליצירת גלוקוז. למרות זאת, בבעלי חיים אין לחומצות השומן כל "הזדמנות" להפוך לאוקסאלואצטט, כיוון שהן נפלטות עוד לפני כן כפחמן דו-חמצני. האוקסאלואצטט המיוצר בסופו של מעגל קרבס הוא אותו אוקסאלואצטט שהתחיל את המעגל, כך שאין כל רווח נטו של אטומי פחמן בתהליך חמצון חומצות השומן.
מעגל הגליוקסילט החסר בבעלי חיים, יוצר "דרך קיצור" למעגל קרבס ועוקף את הפיכת קבוצות האצטיל, שמקורן בחומצות השומן, לפחמן דו-חמצני. אטומי הפחמן נשמרים והופכים תוך מספר שלבים לאוקסאלואצטט, אשר מאוחר יותר מסוגל להיכנס לתהליך הגלוקונאוגנזה ולהביא ליצירת גלוקוז. אחד מתוצרי הביניים הוא גליוקסילט, ועל שמו קרוי המעגל.
מיקרואורגניזמים בעלי מעגל גליוקסילט מסוגלים, אם כן, לגדול על מצע גידול המכיל שומנים בלבד, ולהמיר אותם לפחמימות הנחוצות לבניית התא. בעלי חיים, לעומת זאת, ובהם האדם, אינם מסוגלים לשרוד עם תזונה המבוססת על שומנים בלבד.
מסכת כריתות
מַסֶּכֶת כָּרֵתוֹת היא המסכת השביעית בסדר קדשים, במשנה ובתלמוד הבבלי. הנושא המרכזי במסכת הוא קרבנות החובה של היחיד: חטאת ואשם. שם המסכת הוא ריבוי של כרת, עונש בידי שמיים שקבעה התורה על העושה במזיד עבירות חמורות במיוחד. העושה את העבירות הללו בשוגג חייב להביא למקדש קרבן חטאת, והמשנה מגדירה את כללי חיובו של החוטא בשגגה.
בתלמוד הבבלי יש למסכת זו 27 דפים. בדף ו, אגב הדיון על האיסור להכין קטורת לשימוש עצמי, מופיע "סדר פיטום הקטורת" הנאמר כל יום בתפילה.
מיקומה של המסכת בסדר קדשים
לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, הטעם שמסכת זו הובאה בסדר קודשים הוא שבה מפורטות כל העבירות שחייבים על זדונם (עשייתם בזדון) כרת ושגגתם (עשייתם בשוגג) חטאת וכל העניינים הנלווים להם. וקורבן חטאת הוא מענייני המקדש.
EBM
EBM (מאנגלית: Electronic body music; באופן מילולי: "מוזיקת גוף אלקטרונית") הוא זרם של מוזיקה אלקטרונית אשר ניצניו בגל החדש ובסינת'-פופ האלקטרוניים של סוף שנות ה-70 של המאה ה-20. הזרם משלב בתוכו אלמנטים ממוזיקת הגל החדש, סינת'-פופ ופאנק ומזוהה כיום בעיקר עם תרבות הדארק.
היסטוריה
את המונח EBM תבעו חברי להקת Front 242 הבלגית כדי לתאר את סגנון המוזיקה הייחודי שלהם. כבר בתחילתו קיבל הסגנון גוון "דארק", וכיום רוב אירועי ה-EBM נערכים במועדונים בעלי אופי "אפלולי" ונון-קונפורמיסטי או מחתרתי.
הסגנון המסורתי של המוזיקה נקרא "אולדסקול EBM" (מלשון Old school) והוא פותח על ידי להקות מרכז אירופאיות בעיקר. סגנון זה משלב בתוכו אלמנטים תרבותיים של מחתרתיות, אנרכיזם ופרודיה.
במהלך שנות ה-90 התפתח מאוד הזרם ונוצר בו סגנון חדש בשם "ניוסקול EBM" (מלשון New school) הנחשב למתון יותר מבחינה מלודית וקרוב יותר קמעה לרוק גותי.
הן לאולדסקול EBM והן לניוסקול EBM נוצרו תתי סגנונות משל עצמם (ראו בהמשך).
אולדסקול EBM
אולדסקול EBM מהווה הסגנון המובחן הראשון של הזרם. שורשיו של סגנון זה ביצירותיה של להקת Front 242 הבלגית והוא פותח על ידי להקות גרמניות ושוודיות בעיקר.
הרכבים המתמחים באולדסקול EBM הם למשל: Front242, Nitzer Ebb, Paranoid.
אנהלט EBM
אנהלט EBM (מגרמנית: Anhalt EBM) הוא תת-סגנון של האולדסקול EBM המתאפיין בהיותו מינימליסטי, מהיר וחוזרני יותר מן האולדסקול הרגיל, כמו גם בבאס ליין "כבד" יותר. שיריי האנהלט EBM הם בעיקר פרודיים וכוללים מסר מחתרתי, אנטי פשיסטי, אנטי מיליטריסטי וכן כזה המביע שנאה לתרבות הצריכה. חלוצי התחום הם ההרכב הגרמני D.A.F.
הרכבים המתמחים באנהלט EBM הם למשל: Sturm Cafe, Pantser Fabriek וכן Jager90.
ניוסקול EBM
הרכבים המתמחים בניוסקול EBM הם למשל: Covenant, And One, Assemblage 23.
אינדסטריאל EBM
אינדסטריאל EBM הוא תת-סגנון של הניוסקול EBM שהחל להתפתח בשנות ה-2000 המוקדמות של המאה ה-21 ומשלב בתוכו אלמנטים של מוזיקת האינדסטריאל והטראנס. מאפיין עיקרי שלו הוא ושירה בקריינות משונה של לחש-צעקני (Whisper scream). הקליפים של שירי EBM תעשייתי עושים שימוש במוטיבים גרפיים פוסט-אפוקליפטיים וכאלה מתחום הפיזיקה הגרעינית, הסייברפאנק והסייברגות'.
הרכבים המתמחים באינדסטריאל EBM הם למשל: Your bunny rot (הרכב ישראלי), Agonize, וכן X-Fusion.
הסצנה בעולם ובישראל
נכון לשנת 2016, סצנת ה-EBM בישראל נפוצה אך ורק בערים תל אביב וחיפה; אין בישראל מועדונים המנגנים EBM באופן בלעדי, אך ישנם ליינים ייעודיים למוזיקה זו, וישנן כמה קבוצות פייסבוק ישראליות העוסקות במוזיקה בהן מפרסמים המארגנים השונים מסיבות EBM. המסיבות הייעודיות כוללות בעיקר אולדסקול ואנהלט EBM. כמו כן, מספר הרכבי EBM כמו הוסיקו, VNV NATION, אפופטיגמה ברזרק ומלוטרון, הגיעו להופעות בישראל. כמו כן, פעלו בישראל מספר להקות שהתכתבו עם הז'אנר, Observe & Control, PVC Prime ו-Distention.
סרגיי נילוס
סרגיי אלכסנדרוביץ' נילוס (רוסית: Серге́й Алекса́ндрович Ни́лус; 28 באוגוסט 1862 - 14 בינואר 1929) היה סופר רוסי.
ביוגרפיה
סרגיי נילוס היה בן למשפחת מהגרים משווייץ, אשר סיים את לימודי המשפטים באוניברסיטת מוסקבה. לאחר סיום הלימודים עבד כמשפטן, עד שחזר לאחוזה המשפחתית.
סב
סבים הם האבות או האימהות של הוריו של אדם (המילים העבריות סב וסבה נתפסות בימינו כמשתייכות למשלב גבוה ואינן שימושיות בעברית היומיומית; במקומן נקלטו השמות המקבילים מארמית: סבא וסבתא). לכל אדם ישנם שני סבים, שתי סבות, ארבעה רב-סבים (סבא רבא) וארבע רב-סבות (סבתא רבתא) (לעיתים פחות מכך, עקב נישואים בין קרובי משפחה). בן הבן או בן הבת נקרא ביחס לסבו וסבתו נכד ובת הבת או בת הבן נקראת נכדה.
סרגיי נילוס
ביוגרפיה
הוא פרסם רישומים על חייו של סרפים סארובסקי, עד היום לא ברור האם אכן יש בסיס לנתונים שפורסמו על ידי נילוס.
סב
הסבים מזוהים עם זקנה ואף משמשים לעיתים כסמל שלה.
סרגיי נילוס
ביוגרפיה
הוא פרסם את הגרסה המלאה של החיבור האנטישמי "הפרוטוקולים של זקני ציון", לפי הגרסה הרוסית, המקובלת בעולם (גרסה מקוצרת פורסמה כבר בשנת 1903). את המסמך פרסם לראשונה ב-1905 בספרו "הגדול בקטן". הפרסום קיבל תפוצה רחבה ותורגם למספר רב של שפות.
סב
מעמד
בתרבויות רבות לסבים תפקיד חשוב בגידול וחינוך הילדים ובמקרים רבים, שבהם ההורים מסרבים או לא מסוגלים לגדל את ילדיהם, לוקחים על עצמם הסבים את התפקיד.
סרגיי נילוס
ביוגרפיה
בנוסף לכך הוא חיבר מספר ספרים על נושאים דתיים. לאחר מהפכת אוקטובר כל יצירותיו היו אסורות לפרסום. הוא נעצר מספר פעמים אך כל פעם שוחרר לאחר תקופת מעצר קצרה.
בשנת 2001 הוכרז על "פרס נילוס" שמוענק לסופר רוסי עבור יצירות הקשורות להיסטוריה רוסית. בשנים 2003–2005 פורסמו יצירותיו מחדש.
סב
מעמד
בתרבויות המזרח-אסייתיות המסורתיות, אשר הושפעו מאוד מהקונפוציאניזם, שבו כיבוד האבות היה מן הערכים המוסריים החשובים ביותר במשפחה, נהגו הסבים במשפחה להשתמש בסמכות שלהם בענייני המשפחה, וצאצאיהם היו חייבים לציית להם. מסורת זו נעלמה עם ההתגברות של ההשפעות המערביות והגידול במספר המשפחות הגרעיניות בקרבם.
השערת הסבתא
תאוריה להסבר אריכות החיים האנושית ובפרט תוחלת החיים הגבוהה של נשים לאחר הפסקת מחזור הווסת מציעה כי לטיפול של סבות בנכדים לאחר הגמילה ולפני שיוכלו למצוא את מזונם בעצמם הייתה חשיבות בהישרדות של אבות האדם שהתקיימו על ציד ולקט. תאוריה זו - "השערת הסבתא" (Grandmother hypothesis) - מסתמכת על תצפיות בשבטי ציידים-לקטים כדוגמת שבט ההַדזָה בטנזניה, שם לסבות תפקיד מרכזי במציאת מזון (שורשים ופקעות) לילדים בזמן שהאם מטפלת בתינוקות. סבתא פעילה מאפשרת בחברות אלו ילודה גבוהה יותר של הבת כך שמתבטל החסרון שבתקופת הילדות הארוכה אצל בני אדם בהשוואה לבעלי חיים אחרים.
ביהדות
לפי ההלכה, מצוות כיבוד הורים כוללת גם את כיבוד הסבים:
במסכת ערכין מוזכר פתגם עממי שרואה את הסבתא כמועילה, לעומת הסב שמהווה נטל על בני הבית.
מחוז גושן
המחוז הוקם בשנת 1911.
גאוגרפיה
שטחו של מחוז גושן 5,781 קמ"ר מהם 5,764 קמ"ר הם שטחי יבשה, ו-18 קמ"ר (0.31%) הם שטחי מים. מחוז ניובררה גובל במחוז גושן מצפון, מחוז פאלטה גובל בו ממערב, מחוז לאראמי גובלים בו מדרום, מחוז באנר שבמדינת נברסקה גובל בו מדרום מזרח, והמחוזות סקוטס בלאף וסיוקס שבמדינת נברסקה גובלים בו ממזרח.
היסטוריה
קודם להגעת המתיישבים האירופאים לאזור, נהגו השבטים האינדיאנים המקומיים להתגורר בעמק (בו גידלו תבואות), ולצוד בהרים שמשני צדדיו.
בשנת 1834 הוקמה בשטח המחוז מצודת לארמי (כיום אתר היסטורי), בשל המיקום האסטרטגי במפגש הנהרות לארמי ונורת' פלאטה.
במקום בו נמצאת כיום העיר טורינגטון עבר נתיב אורגון - הדרך שהובילה מטקסס לעבר אורגון וקליפורניה. קבוצת המהגרים המערביים העיקרית הראשונה שעברה באזור זה - עברה בשנת 1843. המהגרים חנו לצד נהר הפלאטה בשטח בו ממוקם כיום המחוז.
במשך השנים שלאחר מכן כ-350,000 מהגרים עברו דרך נתיב אורגון - מרביתם דרך המחוז.
בשנת 1889 נבנה סניף דואר במחוז. שם האתר בו נבנה הסניף, טורינגטון, ניתן לו על ידי המתיישב באתר - על שם עיר הולדתו במדינת קונטיקט. בשנת 2000 קיבלה טורינגטון, בירת המחוז, מעמד של עיר.
כלכלה
כלכלת המחוז מתבססת על החקלאות. המבנה הטופוגרפי של המחוז - עמק המוקף הרים, מגן על שדות החקלאים המצויים בעמק מפני סופות החורף. במחוז מגדלים בקר (מחוז גושן, ובו כ-200,000 ראשי בקר, מהווה המחוז המוביל בגידול בקר במדינת ויומינג). כמו כן מגדלים במחוז תפוחי אדמה, שעועית, תירס, חיטה ואלפלפה.
אוכלוסין
נכון לשנת 2000 מתגוררים במחוז 12,538 תושבים. צפיפות האוכלוסין הממוצעת היא 2 נפשות לקמ"ר. 38.2% מתושבי המחוז הם ממוצא גרמני, 10.4% ממוצא אנגלי, ו-8.0% ממוצא אירי.
תל קשיש
תל קָשִׁישׁ (ידוע גם כתל קסיס) הוא אתר ארכאולוגי השוכן על הגדה הצפונית של נחל קישון באחד מפיתוליו, באופן שבו הנחל תוחם אותו משני צדדיו. התל ממוקם ליד קריית חרושת כ-2 ק"מ מצפון לתל יקנעם, וניתן לראות ממנו את תל יקנעם בבירור. בסמוך לתל נמצא מחלף תל קשיש, המחבר את הכבישים 6, 66 ו-77.
במאורעות 1936–1939 נבנה בראש התל פילבוקס למטרות שמירה.
תיאור התל
מבנה התל מוארך וממדיו 180X60 מטרים. שטחו עשרה דונם והוא משתפל בתלילות רבה לכל עבריו, פרט לצידו הצפוני-מזרחי. חציו המערבי של התל גבוה בכחמישה מטרים מחציו המזרחי. פסגתו בגובה של 56 מטרים מעל פני הים, והוא חולש על נחל קישון.
זיהוי התל
במחצית הראשונה של המאה ה-20 הוצע לזהות את התל עם חרושת הגויים, ובעקבות זאת קיבל קריית חרושת הסמוך לתל את שמו.
יוחנן אהרוני הציע לזהות את התל עם העיר "חלקת" המופיעה ברשימות תחותמס השלישי; ואמנון בן-תור הציע לזהותו עם "דַבָּשֶׁת" (יהושע יט י - יא).
בערבית קרוי התל בשם "תל אל-קסיס", היינו, "תל הכמרים", וייתכן שהשם קשור להריגת נביאי הבעל בידי אליהו.
המחקר באתר
באתר התנהלו שמונה עונות חפירה בראשות אמנון בן-תור שנמשכו בין 1978 ועד 1987. נמצאו בו שכבות ארכאולוגיות מתקופת הברונזה, תקופת הברזל, התקופה הפרסית ושרידים נוספים מתקופות מאוחרות ומוקדמות. השרידים הקדומים ביותר שנמצאו בתל הם מגוון כלי צור מכל חלקי התקופה הנאוליתית (10,000 - 4500 לפנה"ס), בעיקר מהתקופה הקדם-קרמית (עד סביבות 5500 לפנה"ס). כלים נוספים מהתקופה הכלכוליתית (4,500 - 3,300 לפהנ"ס). מקורם של שרידים אלו אינו ברור לגמרי אך הוא יכול להעיד על תקופות יישוב בתל מתקופות שקדמו לזמנם של השרידים האדריכליים הקדומים באתר. בנוסף לתל עצמו, ב-2010 התקיימו חפירות הצלה לקראת הנחת צינור גז, בראשות עוזי עד ואדווין ואן-דר-ברינק, שמישור הנמצא צפונית לתל. חפירות נוספות התקיימו באותו אזור ב-2011 על ידי ואן-דר-ברינק, לקראת העבודות על מסילת העמק.
תקופת הברונזה הקדומה
התקופה הקדומה ביותר שנמצאה בתל הייתה תקופת הברונזה הקדומה I, היא התקופה העירונית הראשונה בארץ ישראל (3300 - 3000 לפנה"ס). שרידי התקופה הזו נמצאו בשטח מצומצם כך שלא ניתן להבין את תוכנית היישוב, אך כן זוהתה פינה של מבנה בעל פינות מעוגלות שמבפנים הן ישרות, בנייה המאפיינת את התקופה. הכלים הרבים שנמצאו משכבה זו מעידים על כך שהיישוב השתרע על שטח גדול. יש לציין כי המצאות של שרידי ישוב מתקופת הברונזה הקדומה מעידים על כך שהיישוב בתל קשיש קדום יותר מזה בתל יקנעם השכנה, שהפכה במרוצות השנים לעיר-אם של תל קשיש. בין הממצאים יש לציין חותם גליל הדומה לפריטים שנמצאו באזור תל שדוד ותל יריחו. במהלך תקופת הברונזה הקדומה Iב' (סביבות 3000 לפנה"ס), התרחב היישוב לשטחים גם מצפון לתל. גם באזורים אלו נראו מבנים בעלי פינות מעוגלות, שבאחד מהם נראתה רצפת אבן איכותית. סמוך לאחד המבנים נראתה מפולת של אבני בוץ, דבר העמיד על כך שיסודות האבן של מבני התקופה היה בסיס של בתים עשויים בוץ. הממצאים, הכוללים כלי חרס, צור ועצמות בעלי חיים, מעידים על אורח חיים המשלב בין חקלאות למרעה. במהלך תקופות הברונזה הקדומה II (בין 3000 - 2700 לפנה"ס) התקיים בתל יישוב המבוצר בחומה שעוביה בין 2.5 ל-3 מטר והיא נשתמרה לגובה של מעל מטר אחד. רוב אבני החומה, כמו גם השער המשוער של האתר (על פי סקירה גיאוגראפית) נסחפו. היישוב הזה כלל מבני אבן בעלי פינות מעוגלות הבנויים היטב. נחשף גם תוואי של רחוב או סמטה בעובי 1.5 מטרים שעבר לאורך החומה. על חלק מכלי החרס שנמצאו באתר ניתן לראות טביעות של חותם גליל, שרובן מראות צורות גאומטריות אך באחת מן הטביעות נמצאה סצנה עם מאפיינים פולחניים המציגה אדם המחופש לחיה וחיה נוספת על יד מה שנראה כמו מקדש או מבנה מסוג אחר. ניכר כי באזורי החפירה לא נמצאו פריטים ממשפחת כלי בית ירח הנפוצים באזור זה, בתקופה זו. בשלהי תקופת הברונזה הקדומה III (בין 2700 -2200 לפנה"ס) יצאה החומה מכלל שימוש, מאחר שנבנו עליה בתים חדשים שהרחיבו את היישוב. המבנים הללו נתגלו לאורך צלעותיו של התל והם בעלי קירות דקים יותר, באיכות טובה פחות מזו של התקופה הקדומת. הבתים הללו יצרו מעין חומת הגנה בפני עצמם והם שייכים לטיפות "בית המרחב הקדמי" כשאר בכניסה לבית מצויה חצר עם מתקנים ומאחוריה חדר המגורים. נראה כי יישוב זה אינו נחרב אלא ניטש, כאשר נגמרה התקופה העירונית הראשונה בארץ ישראל עם סוף תקופת הברונזה הקדומה.
תקופת הברונזה התיכונה
לאחר תקופה של פער ברצף ההתיישבות שנמשך לאורך תקופת הברונזה הביניימית (2200-2000 לפנה"ס), שהיא תקופת מעבר שבין הברונזה הקדומה לברונזה התיכונה, בה קרס היישוב העירוני בארץ ישראל ועברו רוב התושבים חזרה למרחב הכפרי ולנוודות. ייתכן ובתקופה זו התקיים באתר יישוב דל, אך הממצאים לא מספיקים בשביל לאשר את גודלו ואופיו של יישוב כזה. היישוב בתל קשיש התחדש באופן מובהק בתקופת הברונזה התיכונה II (בסביבות 1750 לפנה"ס). השרידים נמצאו בחלקו הגבוה של האתר והם בנויים בחלקם על גבי השרידים הקדומים. נראה כי השרידים היישוביים מתקופת הברונזה הקדומה עדיין נראו על פני השטח כשאר בוני תל קשיש הגיעו החלו לבנות באתר. היישוב שנבנה היה יישוב מתוכנן בעל מערכת בצורים המורכבת מחומה בעובי 2 מטר שעל גבי חלקה הפנימי הייתה מושתתת חלקלקה עשויה עפר ואבן. תוכנית היישוב דומה לתוכנית היישובים בתקופת הברונזה התיכונה בה חלקו החיצוני של היישוב מורכב משורת בתי מגורים שמצדם החיצוני הם מחוברים למערכת הביצורים ומצדם הפנימי הם מחוברים לרחוב או סמטה. תוואי זה מוכר מתל תענך, תל בלאטה (שכם), תל שילה, תל גזר ועיר דוד. בדומה ליקנעם הסמוכה, שתקופת היישוב הראשונה שלה החלה במקביל לתקופה זו של תל קשיש, נמצאו באתר אתרי קבורה של ילדים בתוך קנקנים שנטמנו מתחת לרצפת הבית. המעבר מן היישוב בתקופת הברונזה התיכונה לתקופת הברונזה המאוחרת (שהתרחש בסביבות 1550 לפנה"ס) אינו ברור. נראו סימני שרפה בשלבים המאוחרים של היישוב מתקופת הברונזה התיכונה, השרידים הבאים הם בני אותה התקופה, מה שמעיד על חורבן אולי לפני זמן המעבר לתקופת הברונזה המאוחרת.
תקופת הברונזה המאוחרת
לאורך כל תקופת הברונזה המאוחרת (1550 - 1200 לפנה"ס) התקיים באתר יישוב שנראה שלא היה מבוצר, פרט למבנה אחד בעל קירות עזים בעובי שני מטרים, שאולי היה חלק ממגדל שהוקם בתקופת מאוחרת. תחילה תוואי היישוב היה זהה לתוואי בתקופה הקודמת, שעד שחרב היישוב בשרפה במאה ה-14 לפנה"ס. היישוב הוקם מחדש מיד אך לא ניתן להבין את תוואי היישוב החדש, אם היה זהה לקודמו או היה חדש, בגלל הגבלת שטח החפירה. הכלים המקומיים באתר כוללים כלים ממשפחת הדו-גוניים, משפחת שוקולד על לבן וכלים המאותרים בדגם האיילות והתומר. באתר נמצאו גם כלים זרים מעטים שמקורם מקפריסין ומיקנה. סוף היישוב בתקופת הברונזה קשור בקריסת תקופת הברונזה המאוחרת בין המאה ה-13 וה-12 לפנה"ס. היישוב חרב בשרפה עזה שזוהתה בכל חלקי האתר.
מצפון לתל קשיש נמצא מטמון של כ-200 כלי פולחן מהחלק השני של תולדות היישוב בתקופת הברונזה המאוחרת, בין 1400 ל-1200 לפנה"ס. המטמון כולל כלים שלמים וביניהם כלים המיובאים מקפריסין ומיקנה, בדומה לממצאים בתל עצמו. לדעת החופרים ייתכן והמטמון שייך למקדש מקומי שעדיין לא נחשף. כלי החרס כוללים גביע שליו מפוסל פנים של אדם, ארבעה קנים בהם שמו גחלים שצורתם גלילית, מקטרים, נרות ועוד. כלי אחד שאינו עשוי חרס הוא קערה עשויה פאיינס. הממצא אינו מאפשר לדעת לאיזה אלים התפללו המקומיים או מה זהותם.
מנשה יצחקי
מנשה יצחקי (1940 - 7 בספטמבר 2022) היה ראש המועצה המקומית אור יהודה וחבר מרכז מפ"ם.
תל קשיש
תקופות הברזל, הפרסית ואילך
בתקופת הברזל I (בין 1200 - 1000 לפנה"ס) התקיים באתר יישוב, שעיקרו היה בחלקו הגבוה של התל. באתר נמצאו כלים ובין השאר כלים בסגנון פלשתי. באתר נמצא גם מתקן אשר נראה כי שימושו היה קשור בהפקת שמן זית או תוצר חקלאי אחר, בדומה למתקן מקביל ביקנעם הסמוכה. בתקופת הברזל II (בין 1000 - 586 לפנה"ס, תקופת ממלכת ישראל והכיבוש האשורי.) התקיים היישוב על כל חלקי התל ונמצאו בו כלים בעלי אופי מיוחד שאינם היו מיועדים לשימוש יומיומי. השרידים שמתקופת הכיבוש הבבלי כוללים מספר מבנים בודדים. לא נראה כי במהלך הכיבוש הפרסי נחרב האתר וייתכן שהוא המשיך להתקיים לתוך התקופה הפרסית. אם לא, באתר הוקם יישוב חדש ובו נמצאה חווה שייתכן והייתה מבוצרת. לאחר התקופה הפרסית, ששרידיה נמצאו בחלקם על פני השטח, לא התקיימו באתר יישובים נוספים. עדות לפעילות אנושית זוהתה בעזרת כלים מן התקופה ההלניסטית (332-37 לפנה"ס) והתקופה הערבית הקדומה (638–1099 לספירה).
מנשה יצחקי
חייו
יצחקי נולד בשנת 1940 בעיר מנדלי שבעיראק לאפרים ונג'יה, בן בכור מבין שישה אחים. אביו היה ראש הקהילה היהודית והבריח יהודים לאיראן ומשם לארץ ישראל. בהמשך אביו נתפס על ידי השלטונות ואף הובא לבית משפט. השופט זיכה אותו, אך ציווה עליו לעזוב את מנדלי. המשפחה מכרה את ביתה והשתקעה בבגדאד. בשנת 1951 עלו לארץ ישראל ושוכנו במעברת סקייה א', שלימים הפכה לעיר אור יהודה.
בגיל 24 נבחר למועצת הפועלים של אור יהודה והתחיל בפעילות ציבורית.
תל קשיש
אתר עין קשיש
למרגלות התל, סמוך לגדות נחל קישון, ממוקם אתר "עין קשיש", אתר פרה-היסטורי גדול, בו נערכה חפירת הצלה בשנים 2015–2017, לפני הקמת מחלף תל קשיש. באתר התגלה לראשונה בעולם יישוב ניאנדרטלי מחוץ למערה. החוקרים, אראלה חוברס מהמכון לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, עומרי ברזילי מרשות העתיקות ואלה בין מהקריה האקדמית אונו, הגיעו למסקנה כי בצפון הארץ חיה קבוצה יציבה של ניאנדרטלים במשך אלפי שנים, ערב הופעת האדם המודרני לפני 60 אלף שנה. הממצאים במקום סותרים את הנחה של חלק מחוקרי התקופה, לפיה הסיבה להיכחדות הניאנדרטלים באזור נעוצה בקושי שהיה להם להסתגל לאקלים מתייבש, בשל אי-יכולתם לחיות במרחבים פתוחים. שרידים חלקיים של שני שלדי אדם שנחשפו באתר תוארכו על ידי נעמי פורת מהמכון הגאולוגי לישראל לתקופה הפלאוליתית התיכונה-מאוחרת (לפני 60–70 אלף שנים).
מנשה יצחקי
חייו
נפטר ב-7 בספטמבר 2022.
Soft Cell
Soft Cell (סופט סל; בעברית: תא רך) היה שמו של צמד גל חדש בריטי, שזכה להצלחה רבה במחצית הראשונה של שנות השמונים. הצמד היה פעיל בשנים 1984–1978, ולאחר מכן התאחד וחזר לפעול בין השנים 2003–2001. להיטם המפורסם ביותר היה גרסת הכיסוי שלהם לשיר "Tainted Love" משנת 1981. חברי ההרכב היו הסולן מארק אלמונד ודייוויד בול שניגן על סינתיסייזר.
השנים הראשונות
Soft Cell החלו לפעול ב-1978 בלידס, אנגליה. באותה שנה הם הוציאו מיני-אלבום בשם "Mutant Moments", אותו מימנו באמצעות הלוואה של 2,000 לירות שטרלינג שקיבלו מאמו של דייוויד בול. האלבום יצא באופן עצמאי ב-2,000 עותקי ויניל בלבד, ועם השנים הפך לפריט אספנים מבוקש בקרב מעריצי הצמד. המיני-אלבום והופעותיהם המוקדמות משכו את תשומת לבן של כמה מחברות התקליטים העצמאיות, דוגמת Mute Records ו-Some Bizzare Records, שתיהן מחלוצי הגל החדש. הצמד הקליט את השיר "The Girl with the Patent Leather Face", שהופיע באלבום "Some Bizzare Album", האלבום הראשון שהוציאה חברת התקליטים Some Bizzare Records, ובו השתתפו גם להקות לא מוכרות בשעתו כגון דפש מוד, The The ו-Blancmange. שני הסינגלים הראשונים של Soft Cell, "A Man Can Get Lost" ו-"Memorabilia", הופקו על ידי דניאל מילר, המייסד של חברת Mute Records. "Memorabilia" הפך אומנם ללהיט מועדונים, אך הצמד נותר אלמוני.
Tainted Love
לאחר כישלונו במצעדים של הסינגל "Memorabilia", חברת התקליטים פונוגרם נתנה ל-Soft Cell הזדמנות שנייה ואחרונה להקליט סינגל שיצליח במצעדים. הצמד בחר להקליט גרסת כיסוי לשיר לא מוכר משנת 1964, שבוצע במקור על ידי גלוריה ג'ונס. השיר, "Tainted Love" (בתרגום מילולי: "אהבה מזוהמת" או "אהבה מוכתמת"), יצא כסינגל ב-1981 והגיע למקום הראשון במצעדי המכירות של 17 מדינות, כולל מצעד הסינגלים הבריטי. כמו כן הגיע השיר במהלך 1982 למקום השמיני במצעד הסינגלים האמריקאי, וקבע שיא גינס חדש לאותו זמן, כששהה במשך 43 שבועות רצופים ברשימת "100 הסינגלים הגדולים" של המגזין "בילבורד". השיר צבר תאוצה באופן איטי, ורק לאחר 19 שבועות במצעד נכנס לרשימת 40 הגדולים. היה זה הסינגל היחיד של הצמד שהצליח להיכנס לרשימת 40 הגדולים של המצעד האמריקאי, והוא היה הסינגל הבריטי הנמכר ביותר בארצות הברית ב-1981.
גרסת ה-12 אינץ' של הסינגל הורכבה בעצם ממחרוזת של שני שירים, כשהשיר "Tainted Love" התמזג עם הלהיט הקלאסי של מוטאון, "Where Did Our Love Go", שבוצע במקור על ידי הסופרימס. בשיא הפופולריות של השיר, תחנות רדיו רבות ערכו מחדש את המחרוזת, שאורכה היה 9 דקות, כדי להתאימה להשמעה ברדיו.
על פי ספרו האוטוביוגרפי של מארק אלמונד, "Tainted Life", לצמד היו ציפיות צנועות מהסינגל שהקליטו, והם קיוו שהוא יצליח להיכנס לרשימת 50 הגדולים במצעד הבריטי.
בדרך כלל, כאשר אומן מוציא גרסת כיסוי כסינגל, הוא מקפיד שלפחות השיר המופיע בצדו השני של הסינגל יהיה שיר מקורי שלו, כך שיזכה לקבל לפחות חלק מהתמלוגים שמקבלים היוצרים ממכירות הסינגל. במקרה של "Tainted Love", מאחר שאף אחד משני השירים שהופיעו בסינגל לא נכתבו על ידי Soft Cell עצמם ("Where Did Our Love Go" הופיע בצדו השני של הסינגל בגרסת ה-7 אינץ' שלו), הצמד הפסיד כסף רב שיכול היה להגיע להם מתמלוגים כיוצרים, על סינגל שהיה אחד הפופולריים ביותר בשנות השמונים. אלמונד הביע בספרו את צערו על כך, וייחס את הטעות לנאיביות שלו ושל בול באותה תקופה.
האלבום "Non-Stop Erotic Cabaret"
אלבום האולפן הראשון של הצמד, "Non-Stop Erotic Cabaret" (בתרגום מילולי: "קברט אירוטי בלתי פוסק"), שיצא בינואר 1981, עסק ברבים משיריו בנושאים של מיניות ושפלות. השיר "Seedy Films" מדבר על לילות ארוכים בבתי קולנוע פורנוגרפיים, בעוד שהשירים "Frustration" ו-"Secret Life" עוסקים בשעמום ובצביעות שמתלווים לחיים בפרברים. במקביל ליציאת האלבום יצאה גם קלטת וידאו בשם "Non-Stop Exotic Video Show" ("מופע וידאו אקזוטי בלתי פוסק"), ובה וידאו קליפים לשירי האלבום וקטעי מעבר, בבימויו של טים פופ, שהפך לאחר מכן לבמאי הקליפים הקבוע של "הקיור". קלטת הווידאו עוררה מחלוקת בבריטניה, בעיקר בשל הסקנדל שליווה את צילומי הקליפ לשיר "Sex Dwarf". בגרסה המקורית של הקליפ, אלמונד ובול צולמו בחנות קצבים מלאת דם, כשמסביבם מסורים חשמליים, שחקנים ערומים וגמדים, והם מבצעים פעילות סאדו-מזוכיסטית. עם זאת, החומר המצולם הוחרם על ידי המשטרה והקרנתו נאסרה, עוד בטרם הוא הופץ. בקלטת הווידאו הופיע קליפ חלופי שצולם, שבו אלמונד לבוש בטוקסידו ומנצח על תזמורת סימפונית של גמדים. כיום ניתן לצפות בקטעים מהקליפ שבזמנו הוחרם וצונזר באתר האינטרנט של טים פופ.
האלבום הוקלט בניו יורק בתקציב נמוך מאוד, וכל שיריו, פרט ל-"Tainted Love", נכתבו על ידי אלמונד ובול. האלבום זכה להצלחה מסחרית רבה, הגיע למקום החמישי במצעד מכירות האלבומים הבריטי, ולמקום ה-22 במצעד האלבומים האמריקאי.
הדעיכה והפירוק
הצמד לא הצליח לשחזר את הצלחת האלבום הראשון והלהיט "Tainted Love". ב-1982 יצאו שני סינגלים ללא אלבום, שזכו אומנם להצלחה במצעד הבריטי: "Torch" שהגיע למקום השני ו-"What!" שהגיע למקום השלישי, אך אלבומם הבא, "The Art of Falling Apart" (בתרגום מילולי: "אומנות ההתמוטטות"), שיצא ב-1983, לא הצליח להניב אף להיט גדול. הצמד הצליח לעורר שוב מחלוקת, כשהסינגל השני מתוך האלבום, "Numbers", נאסר להשמעה ולהקרנה ב-BBC, מאחר שיש בו אזכור לשימוש בסם "ספיד". הלחץ לחזור ולהצליח והשימוש התדיר של חברי הצמד בסמים החלו לתת את אותותיהם. במקביל לפעילות של "Soft cell", אלמונד הקים הרכב צדדי בשם "מרק אלמונד והממבס".
ב-1984 קיבלו אלמונד ובול החלטה משותפת לפרק את הצמד לאחר יציאתו של אלבום האולפן השלישי שלהם, "This Last Night in Sodom" ("לילה אחרון זה בסדום"), שזכה לביקורות חיוביות אך נכשל מסחרית.
בסיכומו של דבר, 10 סינגלים של הצמד נכנסו ל-40 הגדולים במצעד הבריטי בשנים 1984–1981, ובאותן שנים ארבעה אלבומים שלהם (שלושת אלבומי האולפן ומיני-אלבום אחד) נכנסו ל-20 הגדולים במצעד האלבומים הבריטי.
האיחוד
לאחר הפרידה, אלמונד החל בקריירת סולו מצליחה למדי, והוציא מספר רב של אלבומים. בול הקים ב-1990 את ההרכב "הגריד" ("The Grid"), שהיה פעיל עד שנת 1996. במהלך השנים השניים שמרו על קשר, וב-1990 בול אף ביצע רמיקס לסינגל של אלמונד "Waifs And Strays".
השניים חזרו להופיע ביחד במרץ 2001, בפתיחת מועדון לילה בלונדון. הופעת האיחוד זכתה לביקורות נלהבות, והולידה סיבוב הופעות קצר בהמשך אותה שנה. בשלהי 2002 הוציא הצמד אלבום אולפן רביעי, "Cruelty Without Beauty" ("אכזריות ללא יופי"), בעקבותיו יצאו לסיבוב הופעות ברחבי אירופה וארצות הברית בראשית 2003. האלבום הרביעי נכשל מסחרית, והגיע למקום ה-116 בלבד במצעד האלבומים הבריטי.
גרסאות כיסוי וסימפולים
לאור הפופולריות הרבה לה זוכה עד היום גרסת הצמד לשיר "Tainted Love", שיר זה ושירים אחרים מאלבומם "Non-stop Erotic Cabaret" זכו לגרסאות כיסוי ולסימפולים רבים, הבולטים שבהם הם:
דיסקוגרפיה נבחרת
להלן דיסקוגרפיה (רשימה של אלבומים ואוספים) נבחרת מהקריירה של Soft Cell.
פרארה (נפה)
נפת פרארה (באיטלקית: Provincia di Ferrara) היא נפה במחוז אמיליה-רומאניה שבאיטליה. היא משתרעת על שטח של 2,632 קמ"ר, ובשנת 2005 התגוררו בה 349,774 נפש. בירתה של הנפה בעיר פרארה.
הנפה המסומנת באותיות "FE" גובלת בנפת רוביגו במחוז ונטו בצפון, בנפת מנטובה במחוז לומברדיה בצפון, בנפת מודנה במחוז אמיליה-רומאניה במערב, בנפת בולוניה ובנפת רוונה במחוז אמיליה-רומאניה בדרום.
יעל אלמוג
יעל אלמוג (נולדה ב-6 במרץ 1968) היא עורכת דין, המכהנת כמשנה למנכ"ל והיועצת המשפטית בבנק הפועלים. בעבר כיהנה כמנכ"ל IFRS Foundation וכמנהלת המחלקה הבינלאומית ברשות לניירות ערך. לשעבר עיתונאית, שחקנית ומנחה.
ביוגרפיה
אלמוג נולדה בירושלים, והיא הבכורה מבין שלוש אחיות. אביה כלכלן, ואמה חדווה הייתה עורכת תוכניות בקול ישראל. בגיל 6 עד 11 התגוררה אלמוג עם משפחתה בצ'ילה וארגנטינה, ובהמשך חזרה המשפחה לישראל.
אלמוג שירתה בגלי צה"ל כמפיקת חדשות וכתבת לענייני תרבות. לאחר שחרורה הגישה מ-1988 במשך ארבע שנים את מגזין הטלוויזיה הפופולרי לנוער "תוססס" בערוץ הראשון, לצד תמיר קמחי ורוית פררה, אמנון פישר, ירדן בר-כוכבא ואקי אבני. לאחר מכן, הגישה את מגזין הקולנוע "אקשן" בטלוויזיה החינוכית בערוץ 2 (לצד אורנה בנאי); את התוכנית "סל בסלון" בערוץ הספורט; את טקס פרסי "ויוה 2000"; תוכניות בערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק; ותוכנית בנושא ספורט אתגרי "G-10" בערוץ 10 (2003, לצד עמית ענבר ולי זיו). כן שיחקה בסרטי הקולנוע "צלקת", "זולגות הדמעות מעצמן" ו"אושר ללא גבול".
לאחר ההתמחות, כיהנה אלמוג כעורכת דין במחלקה המשפטית של הרשות לניירות ערך, ובמקביל עבדה כמרצה לדיני ניירות ערך באוניברסיטת חיפה. שימשה כתובעת במחלקת מיסוי וכלכלה בפרקליטות מחוז תל אביב עד 2006 וייצגה את המדינה בתיקים פליליים בתחום העבריינות בשוק ההון. התמחותה היא בעבירות "צווארון לבן".
ב-23 בינואר 2012 מונתה למנכ"ל IFRS Foundation, ארגון הפועל לקידום אימוץ ויישום התקנים הבינלאומיים לדיווח חשבונאי IFRS.
בפברואר 2017 מונתה אלמוג למשנה למנכ"ל בנק הפועלים. בהמשך היא מונתה ליועצת המשפטית הראשית בבנק הפועלים.
אבני רתיחה
אבני רתיחה הן גרגרים המוספים לנוזל מחומם כדי לזרז את רתיחתו ולעודד רתיחה אחידה של הנוזל. בדרך כלל מוסיפים את האבנים למים שעומדים לעבור זיקוק, משום שבגלל גודלם קל לסננם וכך לא לפגוע בזיקוק. הוספת האבנים לנוזל העומד על סף רתיחה עלולה לגרום לרתיחת יתר פתאומית.
אופן פעולה
בעצם תנועתם ברחבי כלי הקיבול של הנוזל הם מערבבים אותו ובכך מגדילים את האחידות. בנוסף, אבני הרתיחה פולטות בועות מהנקבוביות ובכך מגדילות את הערבול שכן המסלול שבו עוברת הבועה מתערבל מתנועתה. אבני הרתיחה הן למעשה אתרי התגרענות, היות שלנוזלים רבים יש קושי בהתגרענות על גבי זכוכית, סביב הגרגרים יכולים ענני האדים הראשונים להצטבר, ליצור לחץ קריטי ולהיפלט.(מעיין "גרעיני רתיחה" בדומה לגרעיני קיפאון כמו גם בדמיון מסוים לזריעת יודיד הכסף בעננים רק בהיפוך מצבי צבירה). בתום השימוש בהם נהוג לסננם.
מאפיינים
גודלם של גרגרים אלו קטן (ביחס לנפח הנוזל), וזאת כדי לאפשר להם לנוע בכל רחבי הנוזל בקלות. צורתם משתנה מגרגר לגרגר, שכן זו אינה בעלת חשיבות רבה ואין טעם להשקיע בעיצובם. הם עשויים מחומרים נקבוביים כגון קלציט או תחמוצת של אלומיניום, כדי לפלוט בועות.
מגרסת נייר
פטנט ראשון למגרסת נייר נרשם בשנת 1909 בארצות הברית, על שמו של הממציא אבוט אוגוסטוס לו, אך לא יוצרה מגרסה לפי פטנט זה. בשנת 1935 ייצר אדולף אהינגר בגרמניה מגרסת נייר שמבוססת על מכונה לייצור פסטה המופעלת ידנית. תחילה נועדה המגרסה לשימושו האישי, ולאחר מכן החל לייצרה באופן תעשייתי, עם מנוע חשמלי. החברה שהקים לשם כך, EBA Maschinenfabrik, ממשיכה לייצר מגרסות נייר עד היום, בשמה הנוכחי, EBA Krug & Priester GmbH & Co.
קיים בשוק מגוון רב של מגרסות, בגדלים שונים ובמידות קיבולת שונות. המגרסה היא מצרך נפוץ ושימושי במיוחד במשרדים, שמעוניינים למנוע את החשש שמסמכים מסווגים ובלתי מסווגים שנדפסו על ידי צוות המשרד, יתגוללו באשפה לעין כל, ואף יגיעו לידיהם של בעלי עניין שעלולים להשתמש במידע מתוך המשרד, ולחשוף סודות מסחריים ובכך להזיק לחברה.
במגרסות פשוטות ניתן להזין דף אחד בכל פעם, והדף נכנס למכשיר שגורס אותו באמצעות הסכינים, לרצועות או לפתיתים. במגרסות מתקדמות יותר ניתן להזין מספר רב של דפים בבת אחת.
יצרני גאדג'טים משווקים מגרסה הפועלת על ידי חיבור למחשב באמצעות כבל USB.
משאית גריסה היא משאית שבה פועלת מגרסת נייר גדולה, המאפשרת גריסת כמויות גדולות של נייר במקום שבו נאספו (ובכך מאפשרות פיקוח של בעלי הנייר על השמדתו), והובלתו למפעל למיחזור נייר.
תקן DIN 66399 מסווג מגרסות לפי רמת הבטיחות שהן מספקות:
פאן (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
תחנת השאיבה ד. פ. ואודה
'''תחנת השאיבה ד. פ. ואודה (הולנדית D.F. Woudagemaal''') סמוך לעיר למר במחוז פריסלנד בצפון-מזרח הולנד, היא תחנת השאיבה המונעת בקיטור הגדולה באירופה, והיא ייחודית בכך שאף שנחנכה בשנת 1920 היא עדיין פעילה, גם אם באופן חלקי ביותר. בשנת 1998 הוכרזה התחנה כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה
תחנות השאיבה המונעות בקיטור הראשונות החלו לפעול בהולנד כבר ב-1825, ואלה החלו מחליפות את טחנות הרוח (ראו טחנות הרוח בקינדרדייק-אלסהאוט). בתחנות השאיבה החדשות שיוצרו בתחילה באנגליה הותקנו משאבות גלגל או צנטריפוגה, ובתחילת המאה ה-20 החל ייצורן גם בהולנד. השיא בבניית תחנות אלה היה בין 1870 ל-1885 ורק תחנות מעטות ניבנו לאחר שנת 1900. ההערכה היא כי במשך העשור הראשון של המאה ה-20 פעלו כ-700 תחנות שאיבה מונעות בקיטור ברחבי המדינה. ב-1904 הוקמה התחנה הראשונה שהונעה בדיזל וזמן קצר לאחר מכן הופיעו התחנות החשמליות הראשונות, והאחרונות מהוות את רובן של 1,600 התחנות הפעילות במדינה כיום.
בניית סכרים החלה בפריסלנד בשנת 1000 לערך, וב-1648 החלו הרשויות להקים רשת של תעלות ומאגרים ששימשו בתהליכי הניקוז. במשך מאות שנים אירעו בפרובינציה שיטפונות באופן תדיר, וב-1825 הוצף שטח של למעלה מ-1,000 קמ"ר בפריזלנד. גם הסכרים בלמר שבדרום-מערב פריזלנד, בצד הפונה אל הזואידרזה (Zuiderzee, כיום אגם אייסל - IJsselmeer) נפרצו, אך הם שוקמו וחוזקו. במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19 חלו שיפורים במערך ההגנה מפני הים, והמים נוקזו אל מאגר לאוורזה (Lauwerszee) בדרום-מערבה של פריזלנד, ומשם אל הזאודרזה.
עם זאת, שיטפון נוסף ב-1894 הוביל להקמת ועדה ממשלתית אשר הופקדה על מציאת פתרון חלופי לבעיית ההצפות, וזו החליטה על ייבושו של מאגר לאוורזיי. כחלק מתוכנית זו הוחלט על הקמת תחנת שאיבה בהספק של 1,575 כ"ס, והאדריכל היה המהנדס הראשי של רשות המים בפריזלנד, דירק פרדריק ואודה (Dirk Frederik Wouda) שעל שמו נקראת התחנה מאז 1947. הבנייה החלה בשנת 1916 והתחנה נחנכה ב-7 באוקטובר 1920. ב-1932 הסתיימה הקמת אפסלאודייק, הסכר הגדול שסגר את הזאודרזה והפך אותה לאגם אייסל. כתוצאה מכך ירד מפלס מי האגם באופן ששאיבתם שוב לא הייתה אפשרית.
התחנה
התחנה ממוקמת בקצה הדרומי של תעלה מזינה שנחפרה ב-1915, ושדרכה הוזרמו מימי מאגר לאוורזה אל הזאודרזה. תעלה מזינה נוספת נחפרה בשנים 1936–1938 מזרחית לתחנה. ממערב לתחנה נחפרה בשנת 1951 תעלת שיט סכורה, המטפלת בתנועת האוניות מהאגם צפונה לכיוון חרונינגן.
התחנה עצמה בנויה מבית הדוודים, בית המנועים וארובה. סמוך ממערב לתחנה שוכנים ארבעה מיכלי נפט מודרניים ומאגר פחם פתוח ששוב אינו בשימוש. המבנים תעשייתיים ופונקציונליים וכפי שהיה מקובל באדריכלות ההולנדית של תחילת המאה ה-20, הם אינם נושאים עיטורים או קישוטים.
המנועים שוכנים בבנין מלבני באורך של 62 מטר וברוחב של 15 מטר, וקצה גג הרעפים שלו נישא לגובה של 16.4 מטר. המדחסים ומהסננים שוכנים במרתף בגובה של 80 ס"מ מתחת לפני המים, ומעליהם האולם המרכזי ובו ארבעת המנועים ושמונה המשאבות הצנטריפוגליות. מצידו הצפוני של המבנה שמונה פתחים למים ברוחב של 6.42 מטר כל אחד, והמובילים את המים אל שמונה המשאבות. בצד הדרומי הפונה על האגם, ארבעה פתחים עם שערים היכולים להסגר בעת הצורך. שערים אלה היו בשימוש לפני שהזאודרזה נסכר וכאשר היה נתון עדיין למשטר של גאות ושפל.
יהודית ריכטר
יהודית ריכטר (נולדה ב-1947) היא תעשיינית ישראלית, ממיסדיי חברת מדינול לייצור תומכנים ובעבר מנכ"לית החברה.
ביוגרפיה
יהודית ריכטר נולדה בקרלסבד שבצ'כוסלובקיה (כיום בצ'כיה), בת בכורה להורים ניצולי השואה. בגיל שנתיים עלתה עם משפחתה לישראל, והתגוררה בשכונת ביצרון שבתל אביב. הייתה חניכה בשבט יד אליהו של הצופים.
שירתה כקצינת ח"ן בבסיס רמת דוד של חיל האוויר, שם פגשה את קובי ריכטר, ששירת כטייס קרב, ונישאה לו. עברה יחד איתו לבסיס חצרים. הקימה את היחידה לפיתוח כישורי ניהול ופיקוד לאנשי צוות אוויר ועסקה בפיתוח מערכי מיון לחניכי קורס טיס. למדה פסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים וקיבלה תואר שני. בני זוג ריכטר עברו לשלוש שנים לארצות הברית, לשם פוסט דוקטורט של קובי, ויהודית נשארה שם שנה נוספת, להשלמת לימודיה לתואר דוקטור בניהול באוניברסיטת בוסטון.
עם שובה לישראל נמנתה במשך חמש שנים עם סגל הפקולטה לניהול באוניברסיטת תל אביב. עברה למשך שלוש שנים לתפקיד של עוזרת אישית לאלי הורביץ, מנכ"ל חברת התרופות "טבע". על תקופה זו אמרה: "שם למדתי מה זה FDA ואיך מתנהלים מול רשויות בריאות במדינות שונות. בעיקר למדתי ראייה עסקית ארוכת טווח".
בשנת 1992 יצא לאור ספרה, "כלים שלובים - בין קריירה למשפחה", בהוצאת עם עובד.
בשנת 1993 הקימה, יחד עם בעלה ועם בנעד גולדווסר וגרגורי פנחסיק, את חברת מדינול לייצור תומכנים. את השיווק למוצרים עשתה בוסטון סיינטיפיק, החברה זכתה להצלחה רבה והכנסותיה הסתכמו במאות מיליוני דולרים מדי שנה. לאחר סכסוך ממושך עם בוסטון סיינטיפיק, שהסתיים בשנת 2005, שילמה זו 750 מיליון דולר למדינול בגין הפרת הזכויות על הפטנט. יהודית הייתה מנכ"ל החברה וקובי הוא יו"ר הדירקטוריון ומנהל טכנולוגיות ראשי (CTO). את חלוקת העבודה ביניהם בחברה תיארה: "אותו מעניינת הטכנולוגיה ואותי מעניינים תהליכים ארגוניים ואנשים".
בני הזוג ריכטר הקימו ב-1993 גם את חברת מדקון, שפיתחה תוכנה לניהול מידע רפואי. בשנת 1999 הונפקה החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב. בשנת 2005 נמכרה השליטה בחברה לחברה אמריקאית, לפי שווי של 105 מיליון דולר. תמורת חלקם בחברה קיבלו בני הזוג ריכטר כ-30 מיליון דולר.
ליהודית וקובי ריכטר היו החזקות גם בחברת אורבוטק, שקובי ריכטר נמנה עם מקימיה קודם שהקים את מדינול. במרץ 2018 נמכרה אורבוטק לחברת לחברת KLA האמריקאית, ויהודית ריכטר קיבלה תמורת חלקה כ-29 מיליון דולר.
ב-2006 הקימו בני הזוג ריכטר את חברת מיקרוטק וב-2007 את וולב מדיקל, שתיהן בבעלותם המלאה.
בנוסף כיהנה כדירקטורית בחברות בזק, בזק בינלאומי, אמיטל, ספנקריט ועוד.
חיים אישיים
לזוג ריכטר שלושה ילדים והם מתגוררים בארסוף. בשנת 2012 מכר נאמן של נכסיהם את ביתם ללא ידיעתם. לאחר מאבק משפטי ממושך נאלצו לשלם לרכוש 12 מיליון דולר.
רותי סיני
רותי סיני היא עיתונאית ישראלית.
ביוגרפיה
סיני היא בוגרת החוג למזרח אסיה עם התמחות בסין והחוג לספרות אנגלית באוניברסיטה העברית בירושלים ובעלת תואר שני בעיתונות מאוניברסיטת קולומביה.
היא הייתה כתבת סוכנות הידיעות אי.פי., תחילה בניו יורק, לאחר מכן בישראל ובמשך שבע שנים בוושינגטון, שם כתבה על הפנטגון, על מחלקת המדינה ועל הבית הלבן.
בשנת 1996 החלה סיני לכתוב בעיתון "הארץ". היא ערכה את מוסף "בריאות" ושימשה כממלאת מקום עורך חלק ב' של העיתון. ב-2006 הייתה ממקימי ועד עיתונאי "הארץ".
בין השנים 2001 ו-2009 סיקרה סיני את נושא העבודה והרווחה. בין היתר התמקדה באפליה, פערים סוציו-אקונומיים, אבטלה, עוני, אי אכיפת זכויות עובדים, תוכנית ויסקונסין, עובדים זרים, עובדי קבלן, זכויות נשים וקשישים ועוד. סיני גם מרצה במכללה החברתית כלכלית.
בשנת 2006 (תשס"ו) קיבלה סיני את אות עמותת אומ"ץ על פועלה בתחום החברתי, ואת פרס סוקולוב לעיתונות הכתובה מטעם עיריית תל אביב-יפו.
ב-16 ביוני 2008 קיבלה הודעה על זימון לשימוע לפני פיטורים מ"הארץ" עקב הטחת ביקורת פומבית על התנהלות העיתון, אך לאחר ששורה של ארגונים חברתיים מחו על ההחלטה, החליט עורך העיתון דב אלפון לחזור בו מכוונת הפיטורים.
ב-10 בינואר 2009 פוטרה סיני מ"הארץ". במרץ אותה שנה היא עברה לעיתון "כלכליסט". מדצמבר 2009 הייתה בעלת טור דעות ב-nrg. בחודשים אוגוסט עד דצמבר 2011 שימשה כתבת ופרשנית לענייני חברה ורווחה במעריב עד שפוטרה. היא כיהנה כחברת הוועד המנהל של עמותת ידיד.
עבדה כעורכת בערוץ i24news מהקמתו ב-2013 עד ינואר 2016.
קום
{{פירושונים|
ראו גם
}}
ביבליוגרפיה של תרגומי יוסף חיים ברנר
להלן רשימה ביבליוגרפית של תרגומים פרי עטו של הסופר העברי והפובליציסט יוסף חיים ברנר.
העתיד הוא פראי
חללית הזמן
בהקשר לסדרה זו, יצאה גם סדרת ילדים בשם "חללית הזמן", המציגה חלק מהיצורים במסעם של הדמויות סיג'יי, לואיס, איתן ואמילי עם דיובי הדיובון, הנוסעים בחללית זמן כדי להציל את האנושות. הסדרה משודרת בערוץ לוגי.
מעטפת היום הראשון
מעטפת היום הראשון או מעטפת יום ההופעה (המונח הבינלאומי באנגלית נקרא FDC, First Day Cover) היא מעטפה עליה הודבק בול דואר או סדרה של בולי דואר שהוחתמו בחותמת דואר בתאריך יום הופעת הבול והחותמת נושאת את תאריך יום הופעת הבול. חותמת היום הראשון יכולה להכיל את צירוף המילים "חותמת היום הראשון", אבל צירוף מילים זה איננו הכרחי לשלמות הפריט הבולאי. מעטפת היום הראשון היא פריט בולאי המבוקש על ידי אספנים.
השירות הבולאי בישראל הפיק עד מחצית שנת 1956 רק מעטפות יום ראשון עם בולים ללא שובל. גורמים פרטיים, ובעיקר סוחרי בולים, הכינו מעטפות פרטיות עם בולים בעלי שובל. המעטפות הפרטיות הן בדרך כלל יקרות יותר. לדוגמה, על פי קטלוג "מוריה" מעטפת היום הראשון של כל בולי דאר עברי עם שבלים שווה 20,000 ש"ח, מעטפת היום הראשון של סדרת דואר אוויר 1 עם שבלים שווה 48,000 ש"ח, ומעטפת היום הראשון של בול "הנגב" מ-1950 שווה 50,000 ש"ח.
מעטפת היום הראשון של השירות הבולאי היא בדרך כלל מעטפה מאוירת, אבל הדבר אינו הכרחי. לרוב מאייר מעצב הבול גם את מעטפות יום ההופעה. מעטפת יום ראשון עשויה לכלול חותמת נלווית או חותמת מיוחדת.
מעטפת דואר רגילה עליה מודבק הבול והשניים מוטבעים בחותמת עם תאריך יום ההופעה, נחשבת גם היא כמעטפת היום הראשון או מעטפת יום ההופעה.
ארנק דיגיטלי
ארנק דיגיטלי (באנגלית: Digital wallet) הוא מכשיר אלקטרוני המאפשר לאדם לבצע עסקאות מסחר אלקטרוניות. הארנק הדיגיטלי עשוי לכלול רכישת פריטים באופן מקוון באמצעות מחשב או באמצעות טלפון חכם, כדי לרכוש מוצר בחנות. באופן הולך וגובר, ארנקים דיגיטליים נעשים לא רק עבור עסקאות פיננסיות בסיסיות, אלא גם כדי לאמת את אישוריו של בעל הכרטיס. לדוגמה, ארנק דיגיטלי עשוי לאמת את גיל הקונה בחנות משקאות בעת רכישת אלכוהול.
"ארנק דיגיטלי" הוא מושג נפוץ שמרבים להשתמש בו כיום ולא בהתייחס לטכנולוגיה יחידה, אלא כשלושה חלקים עיקריים: המערכת (התשתית האלקטרונית), היישום (התוכנה שפועלת על גבי) והמכשיר (החלק הבודד). בשלב ביצוע התשלום יגבה ספק השירות את סכום העסקה הסופי מהלקוח, ולאחר מכן יעביר את אותו הסכום אל המוכר. התשלום באמצעות ארנק דיגיטלי מתבצע באמצעות טכנולוגיות שונות, למשל: שבב המותקן בגב מכשיר סלולרי, סריקת ברקוד המופיע על גבי מסך מחשב או חשבונית מנייר או אפליקציית תשלום ייעודית.
התקנה ושימוש
מצד הלקוח, ארנק דיגיטלי דורש התקנה מינימלית, והוא יחסית קל לשימוש. ברגע שהתכנה מותקנת, המשתמש מתחיל על ידי הזנת כל המידע הרלוונטי. הארנק הדיגיטלי כעת מוכן לשימוש. בעת רכישה, באתר מסחר אלקטרוני, לתכנת הארנק הדיגיטלית יש את היכולת להזין את פרטי המשתמש באופן אוטומטי בצורה המקוונת. כברירת מחדל, רוב הארנקים הדיגיטליים יוזמים תקשורת כאשר התוכנה מזהה טופס מתאים. אם נבחר למלא את הטופס באופן אוטומטי, המשתמש יתבקש להזין סיסמה. בדרך זו הארנק הדיגיטלי מונע ממשתמשים לא מורשים גישה למידע אישי השמור במחשב מסוים.
ריקודנטו
קבוצת "ריקודנטו" (ריקוד נטו) היא קבוצת מחול המתבססת על עבודות שנכתבו בכתב התנועה אשכול-וכמן, וחברותיה עוסקות גם במחקר, כתיבה ופרסום במסגרת כתב תנועה זה. הקבוצה נוסדה על ידי תרצה ספיר ב-1986, החלה לפרסם ולהופיע בשנת 1999, ועודנה פעילה (2021). מאז פטירתה של נועה אשכול זו הקבוצה היחידה שבמסגרתה נכתבות, מבוצעות ומתפרסמות במלואן יצירות מחול באמצעות תווי תנועה.
כתב תנועה
כתב תנועה מאפשר לסמל את תנועת הגוף ולאפשר כתיבת יצירות מחול, ביצוען מהכתב גם ללא הדגמה, וכן תיעוד יצירות מחול קיימות. כתב תנועה הוא למחול מה שתווים הם למוזיקה: מציין בדקדוק רב מה בדיוק התנועות שצריך לבצע כל רקדן בכל רגע, בכל אחד מאברי גופו. אולם בעוד שקשה להעלות על הדעת קונצרט ללא תווים ופרטיטורה, הרי ההתפתחות ההיסטורית של המחול הובילה לכך שרוב יצירות המחול נוצרות ומבוצעות ללא כתיבה; קבוצת ריקודנטו מציבה אלטרנטיבה למצב זה.
אחד מכתבי התנועה הקיימים הוא כתב התנועה אשכול-וכמן אשר נוצר בישראל, ואשר הקבוצה פועלת לפיו. קיימים עוד כתבי תנועה, שהידועים בהם הם כתב תנועה לאבאן וכתב תנועה בנש. נועה אשכול השתלמה בכתב התנועה לאבאן אבל מידת הדיוק והאובייקטיביות בו לא סיפקה אותה, ועל כן יצרה את כתב התנועה הקרוי על שמה ועל שם אברהם וכמן, התלמיד שלה, לימים פרופסור לארכיטקטורה בטכניון. כתב תנועה אשכול וכמן מאפשר לציין במדויק כל תנועה אנושית (ולמעשה כמעט גם כל תנועה אחרת), בכל רזולוציה מבוקשת; זאת, על ידי תיאור מצב המוצא ומצב הסיום של תנועת כל איבר באמצעות מערכת מַתְוָוה כדורית תלת־ממדית, המתארת את מצב האיבר ביחס למיפרק אליו הוא מחובר.
קבוצת "ריקודנטו" רוקדת בבמות שונות ומפיצה את כתב המחול אשכול-וכמן בפרסומים שונים ובהוראה.
היסטוריה של הקבוצה
ב-1986 ייסדה תרצה ספיר את קבוצת ריקודנטו העוסקת במחקר תנועתי ואקדמי של כתב התנועה בביטויו התאורטי והמעשי. ספיר הייתה הכוריאוגרפית ומרכזת הקבוצה, וחבריה הם בוגרים ומורים בבית הספר לאומנויות המחול (כיום: בית הספר למחול) במכללת סמינר הקיבוצים, ובבתי ספר שונים ברחבי הארץ. ספיר הייתה תלמידה וקולגה של פרופ' נועה אשכול, וכיהנה כראש בית הספר לאומנויות המחול במכללת סמינר הקיבוצים (2000–2007).
הבסיס לעבודתה החיבורית של ספיר, שנעשתה במסגרת קבוצת ריקודנטו, הוא לרוב סדרות ספרתיות הנתמכות במבנה הגיאומטרי של כתב התנועה אשכול–וכמן מחד ומאידך, מוכלות על אפשרויות התנועה והקואורדינציה של גוף האדם הרוקד. כמו הסולמות המוזיקליים הנותנים את המסגרת הצלילית לאירוע האקוסטי, כאן מארגנת הסדרה הספרתית הכתב תנועתית את המוטיבים התנועתיים של הריקוד לפי מסלולי תנועה נבחרים, כמויות תנועה בגדלים שונים, אברי גוף מתאימים, ואורכי זמן במקצבים מגוונים. יחד עם האפשרויות הרבות שהכתב מזמן נשארים החיבורים נאמנים לסדרה הספרתית, בונים בעזרתה וריאציות רבות פנים ונותנים ביטוי פיזי–תיאורי לנושא של סוויטת המחול הספציפית.
תחומי הפעילות של הקבוצה
קבוצת ריקוד נטו משלבת בין יצירה, מחקר, כתיבה, הופעה ופרסום, כאשר בחלק מהתוכניות העלאת התכנית על הבמה והוצאת הספר כרוכות זה בזה. במקרים אלה, הריקודים הן ביטוי מעשי למחקר שנסוב סביב נושא שבו עוסק הספר. מקורות השראה ליצירות מקורם בטבע, כמו נופים, ים, וציפורים, וכן חגי ישראל.
רקדני/ות הקבוצה לאורך השנים
ד“ר טלי רונן, ד“ר לילך שליט, ד“ר שלומית עופר, ד“ר הנר דריווס, אורלי יעקב, טלי כלש, גל פלג, רונה גינת, הדס נתן ואורה קן־דרור, ד“ר נירה אל־דור, מיכל מנור־עמיר ושרון רשף־ארמוני.
פעילות הקבוצה
הקבוצה חברה באגודת הכוריאוגרפים, ומקיימת מגוון פעילויות:
יצירות
הערה: לכל יצירה מובאת שנת ומקום העלאתה לראשונה.
רשימת פרסומי הקבוצה
הערה: הפרסומים הם דו-לשוניים, בעברית באנגלית. הם מובאים כאן לפי כותרתם באחת מהשפות, לפי הרשימה באתר הקבוצה.
הדלתא של קרונקר
הדלתא של קרונקר היא סימון שימושי ביותר באלגברה ליניארית בפרט ובמתמטיקה ובפיזיקה בכלל.
הדלתא של קרונקר מוגדרת על ידי
כלומר, זו פונקציה של שני משתנים (בדרך כלל שלמים) המקבלת את הערך 1 כאשר המשתנים שווים זה לזה, ואת הערך 0 כאשר הם שונים זה מזה. פעמים רבות מתייחסים לדלתא של קרונקר כאל כתיב מקוצר, ולא כאל פונקציה. הדלתא של קרונקר קרויה על שמו של המתמטיקאי הגרמני בן המאה ה-19, לאופולד קרונקר.
ו' בטבת
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בו' טבת היא ברוב השנים פרשת ויגש. אבל אם בר המצווה חל בשנה שלמה או כסדרה המתחילה ביום חמישי (שנה מקביעות הכז, השא או השג) פרשת בר המצווה היא פרשת ויחי.
פאול דה לגארד
פאול אנטון דה לגארד (בגרמנית: Paul Anton de Lagarde; 2 בנובמבר 1827 - 22 בדצמבר 1891) היה חוקר מקרא ומזרחן גרמני.
לצד עיסוקו המדעי, היה דה לגארד מעורב גם בפוליטיקה, הוא השתייך למפלגה הפרוסית השמרנית והיה אנטישמי קיצוני. מרירותו ושנאתו משתקפת בכתביו, במיוחד בספרו הלאומני "כתבים גרמניים". דה לגארד היה הוגה תוכנית מדגסקר, לריכוז יהדות אירופה באי מדגסקר, תוכנית אשר הנאצים חשבו לבצעה בשלביה הראשונים של מלחמת העולם השנייה.
פחטקור טשקנט
היסטוריה
פחטקור הוקמה בשנת 1956 כאשר אוזבקיסטן הייתה חלק מברית המועצות (כאוזבקיסטן הסובייטית), המועדון לא זכה בתארים רבים והשתתף בסך הכל ב-22 עונות של הליגה הסובייטית הבכירה. במהלך אותן 22 עונות, נזקפו לזכות המועדון 212 ניצחונות, 299 הפסדים ו-211 תוצאות תיקו.
פחטקור טשקנט הוא המועדון היחיד מאוזבקיסטן, ששיחק אי פעם בליגה הסובייטית הבכירה מאז הקמתה ועד לסיום עונתה האחרונה, 1991/1990, בסמוך לנפילת ברית המועצות. ההישג הגדול ביותר של המועדון בליגה הסובייטית הבכירה היה הגעה למקום ה-6, וזה קרה פעמיים, בעונות 1962 ו-1982. המועדון אף הגיע לגמר הגביע הסובייטי בעונת 1967/68, וזהו המועדון היחיד ממרכז אסיה שהגיע לשלב זה בכל תולדות הגביע הסובייטי.
לאחר הקמת הרפובליקה האוזבקית המועדון התבסס בליגה בתור המועדון החזק ביותר כשלרשותו זכייה ב-12 אליפויות, יותר מכל מועדון אחר בליגה האוזבקית.
ארנה פרידריך
ארנה פרידריך (גרמנית: Arne Friedrich; נולד ב-29 במאי 1979 בבאד אוינהאוזן) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדות הבלם והמגן הימני. לזכותו של פרידריך 82 הופעות במדי נבחרת גרמניה.
קריירת מועדונים
אחרי ששיחק בקבוצות נוער של מועדונים קטנים, פרידריך שיחק לראשונה בקבוצת הבוגרים של קבוצת ורל, מן הליגות הנמוכות בגרמניה. לאחר עונה אחת, חתם לקראת עונת 2000/01 על חוזהו המקצועני הראשון במועדון ארמיניה בילפלד מהבונדסליגה השנייה, לאחר שמאמן הקבוצה דאז הרמן גרלנד צפה בו משחק באחד ממשחקי הליגות הנמוכות. עד מהרה, פרידריך רכש את מקומו בהרכב הפותח של ארמיניה בילפלד, והיה לאחד משחקני המפתח בקבוצה. במשך שנתיים, הוא שיחק עם הקבוצה במסגרת הבונדסליגה השנייה, ובעונת 2001/02 סייע לקבוצה להעפיל לבונדסליגה, כשהוא מהווה חלק מהגנה שספגה 38 שערים בלבד.
בקיץ 2002 קיבל פרידריך הצעה לעבור לקבוצת הרטה ברלין מהבונדסליגה. עם הגעתו של פרידריך למועדון הברלינאי, הוא זכה בגביע הליגה הגרמנית בקיץ 2002, אחרי שבדרך לזכייה הרטה הדיחה את באיירן מינכן ובורוסיה דורטמונד, והביסה בגמר את שאלקה 04 בתוצאה 4-1. פרידריך הפך עד מהרה לשחקן הרכב קבוע בקבוצה, כשהוא משתף פעולה בהגנה עם מרקו רהמר, יוסיפ שימוניץ', מאליק פתחי, אנדראס שמידט ומיכאל הארטמן. לאחר שהשתתף עם הקבוצה במאבקי תחתית בעונת 2003/04, מונה פרידריך על ידי מאמנו פאלקו גץ כקפטן המועדון בעונת 2004/05, תפקיד אותו מילא עד שעזב את המועדון בשנת 2010. פרידריך היה שחקן חשוב בהצלחותיה של הרטה ברלין במחצית השנייה של העשור הראשון של המאה ה-21, וסיים עמה במקום הרביעי בעונות 2004/05 ו2008/09. בעונת 2009/10 פרידריך היה חלק מעונה חלשה במיוחד של הרטה ברלין, בה הקבוצה צברה שש נקודות בלבד בסיבוב הראשון של העונה, ועל אף שיפור גדול בחצי השני, הקבוצה ירדה ליגה בתום עונה זו. בעקבות ירידת הליגה, פרידריך עזב את הרטה ברלין לאחר שמונה עונות, וחתם בוולפסבורג, על אף שהיה חתום על חוזה בהרטה ברלין עד לשנת 2012.
בקיץ 2010 חתם פרידריך כאמור בוולפסבורג, ששילמה להרטה ברלין דמי העברה של שני מיליון אירו. פרידריך ערך 15 הופעות במדי וולפסבורג וסיים עם הקבוצה בעונת 2010/11 במקום ה-15 בבונדסליגה, קרוב לקו האדום. פרידריך שוחרר מוולפסבורג בנובמבר 2011 בגלל פציעותיו המרובות, ועבר לשיקגו פייר מה-MLS. פרידריך הצליח במדי שיקגו פייר על אף ששיחק במועדון תקופה די קצרה, ובשנת 2012 נבחר כשחקן ההגנה של המועדון לעונת 2012, והאריך את חוזהו עד 2013. עם זאת, פרידריך סבל מפציעות רבות, ולא שיחק כמעט בשנת 2013. ב-23 ביוני 2013 הודיע פרידריך על פרישה מכדורגל בעקבות הפציעות הרבות שמהן סבל.
קריירה בינלאומית
אחרי ששיחק בנבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21, פרידריך ערך את הופעתו הראשונה בנבחרת הגרמנית הבכירה ב-22 באוגוסט 2002. הופעת הבכורה שלו הייתה מול נבחרת בולגריה. הטורניר הגדול הראשון בו היה חלק מסגל הנבחרת, היה יורו 2004, במהלכו שיחק בכל שלושת משחקי הבתים של גרמניה, לפני שהודחה. ב-21 בדצמבר 2004, פרידריך מונה לראשונה להיות קפטן הנבחרת הגרמנית, במהלך הניצחון 5-1 על תאילנד בבנגקוק, במסגרת משחק ידידות. מאז הוא חבש את סרט הקפטן עוד שלוש פעמים בלבד.
בשנת 2005, נבחרת גרמניה נטלה חלק בטורניר גביע הקונפדרציות, כמארחת הגביע העולמי. במסגרת הטורניר, פרידריך שיחק ברוטציה כמגן הימני יחד עם אנדראס הינקל. בשנה שלאחר מכן, הוא היה חלק מסגל הנבחרת הגרמנית שאירחה את מונדיאל 2006. מלבד המשחק על המקום השלישי, שהפסיד בגין פציעה, הוא פתח בהרכב הנבחרת בכל משחקיה.
ביורו 2008, הוא שוב נכלל בסגל הגרמני, אבל שימש כמחליף. בעקבות פציעתו של מרסל יאנסן, הוא שיחק במשחק השלישי במסגרת שלב הבתים, ובכל שלושת משחקי הפלייאוף של גרמניה. משחק רבע הגמר של גרמניה נגד פורטוגל, היה אחד המשחקים הבינלאומיים הטובים ביותר של פרידריך, אחרי ששיתק לאורך כל המשחק את כריסטיאנו רונאלדו. בטורניר זה הפסיד פרידריך עם גרמניה בגמר לנבחרת ספרד בתוצאה 1-0.
במרץ 2009, מאמן נבחרת גרמניה יואכים לב הצהיר שהוא מתכוון להשתמש בפרידריך בתור בלם בנבחרת. פרידריך זומן לסגל הנבחרת הגרמנית למונדיאל 2010. ביולי 2010, בהופעתו ה-77 בנבחרת, כבש פרידריך את השער השלישי בניצחון 4-0 על נבחרת ארגנטינה ברבע גמר מונדיאל 2010, לאחר בישול של בסטיאן שווינשטייגר. זה היה שערו היחיד בנבחרת. בעת הבקעת שער זה נעצר שיאו של פרידריך כשחקן השדה הגרמני עם הכי הרבה משחקים בינלאומיים ללא הבקעת שער, על 76 משחקים. באותו מונדיאל, גרמניה ופרידריך נעצרו בחצי הגמר לאחר שהפסידו 1-0 לנבחרת ספרד. את הופעתו ה-82 והאחרונה במדים הלאומיים ערך פרידריך בשנת 2011.
Escherichia
Escherichia (בתעתיק לעברית אֶשֶרִיכִיָה) הוא סוג של חיידקים גראם-שליליים, שאינם יוצרים, אל-אווירניים פקולטטיביים, בצורת מוט ממשפחת ה-. במינים אלה, שהם תושבי דרכי העיכול של בעלי חיים בעלי דם חם, מספקים מיני ה-Escherichia חלק מוויטמין K שמקורו חיידקי עבור המארח שלהם. כמה מהמינים של Escherichia הם פתוגניים. הסוג נקרא על שמו של, מגלה ה-Escherichia coli. המינים בסוג הם אירוביים פקולטטיביים, עם התפתחות אירובית ואנאירובית כאחד, וטמפרטורה אופטימלית של C° 37. מיני ה-Escherichia נעים בדרך כלל על ידי שוטון, מייצרים גז מפחמימות מותססות, ואינם מבצעים של ליזין או הידרוליזה של ארגינין. המינים כוללים את ', ', , E. Marmotae ובעיקר, את אורגניזם המודל והרלוונטי מבחינה קלינית ה-Escherichia coli. החיידק , שניחן ביכולת לסנתז ויטמין B12, סווג בעבר בסוג זה.
הסוג Escherichia שויך בעבר לשבט אשריכיים שבוטל.