cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אדגר קינה
המהפכה של 1848
הוא פרסם ב-1848 את "Les Révolutions d'Italie" ("המהפכות של איטליה"), אחת מיצירותיו העיקריות. הוא כתב פמפלטים רבים במהלך הרפובליקה הצרפתית השנייה קצרת הימים, תקף את בכל כוחו והיה מלכתחילה יריב בלתי מתפשר של הנסיך לואי-נפוליאון בונפרטה (נפוליאון השלישי).
גלות
קינה ברח מההפיכה של לואי נפוליאון ב-1851 לבריסל עד 1858 ולאחר מכן ברח ל בשווייץ, עד 1870. אשתו נפטרה זמן מה קודם לכן, ואז הוא התחתן עם, בתו של המשורר הרומני. בבריסל, חי קינה כשבע שנים, שבמהלכן פרסם את "Les Esclaves" ( "העבדים", 1853), שיר דרמטי, ואת "Marnix de Sainte-Aldégonde" (1854), מחקר על הרפורמטור, שבו הוא מדגיש את הכישרון הספרותי של Sainte-Aldégonde, ועוד כמה ספרים.
בוויטו, התפוקה הספרותית שלו הייתה גדולה מתמיד. ב-1860 פרסם כרך ייחודי, המשקף בחלקו את הסגנון של הפואמה "Ahasverus", ושמו "Merlin l'enchanteur" ("מרלין הקוסם"); בשנת 1862 הוא פרסם את "Histoire de la campagne de 1815" ("תולדות המערכה של 1815"), בשנת 1865 ספר מפורט על המהפכה הצרפתית, שבו מתאר המחבר מעשי זוועה שבוצעו על ידי הכוחות המהפכניים (הגורמים לדחייה ממנו על ידי תומכים רבים אחרים של רעיונות רפובליקניים). פמפלטים רבים מתוארכים לתקופה זו, וכך גם "La Création" ("הבריאה", 1870), ספר שלישי מהסוגה של Ahasverus ומרלין, אך מעורפל אף יותר - עוסק ברובו במדע הפיזיקלי ולא בהיסטוריה, באגדה או בפילוסופיה.
חזרה ושנים אחרונות
קינה סירב לחזור לצרפת כדי להצטרף לאופוזיציה הליברלית נגד נפוליאון השלישי, אך חזר מיד לאחר קרב סדאן במלחמת צרפת-פרוסיה. לאחר מכן הוחזר לפרופסורה שלו, ובזמן כתב בחריפות נגד הגרמנים. הוא נבחר לנציג לאספה הלאומית על ידי מחוז ב-1871, והיה אחד המתנגדים העקשנים ביותר לתנאי השלום בין צרפת לגרמניה. הוא המשיך לכתוב עד מותו, בוורסאי ב-1875.
"Le Siège de Paris et la défense nationale" ("המצור על פריז וההגנה הלאומית") הופיע ב-1871, "La République" ("הרפובליקה") ב-1872, "Le Livre de l'exilé" ("ספר הגלות") בשנת מותו של מחברו ולאחריה. לאחר מכן הגיעו שלושה כרכים של מכתבים ועבודות אחרות. קינה פרסם כבר ב-1858 ספר חצי אוטוביוגרפי בשם "Histoire de mes idées" ("תולדות הרעיונות שלי").
אישיות
לדברי הכותב במהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה:
מהדורות ראשונות
יצירותיו הרבות הופיעו במהדורה אחידה של עשרים ושמונה כרכים (1877–79). אשתו השנייה, פרסמה בשנת 1870 חלק מ-"Mémoires d'exil" ("זיכרונות הגלות"), וב-1885 את "Letters d'exil" (מכתבים מהגלות). באותה שנה פרסם פרופסור מבחר של ה-"Letters à ma mère" (מכתבים לאמי) עם הקדמה.
טיפואיד מרי
טיפואיד מרי היא האלטר אגו של מרי ווקר, צעירה הסובלת מהפרעת זהות דיסוציאטיבית ומאהבתו לשעבר של דרדוויל. היא בעלת כוחות טלקינטיים ושליטת מחשבות חזקים, בנוסף לכוחה הפירוקינטי, וכוחות אלו הובילו אותה להפוך למתנקשת בשירות ארגוני פשע רבים.
דמותה של טיפואיד מרי הופיעה בסרט הלייב אקשן "אלקטרה" בגילומה של הדוגמנית והשחקנית נטשה מלטה. את דמותה בסדרת הטלוויזיה "איירון פיסט" מגלמת השחקנית אליס איב.
ביוגרפיה בדיונית
מרי ווקר היא נערה הסובלת מהפרעת זהות דיסוציאטיבית. נרמז כי מצב זה קרה מכיוון שדרדוויל, בזהותו כמאט מורדוק, תקף את מנהל בית הבושת בו עבדה מרי, והעיף את מרי מחלון. מרי, מלאה שאיפת נקמה, החליטה כי לעולם לא תיפגע מגבר, אף על פי כי נרמז שהייתה קורבן התעללות. אישיותיה, פרט לאישיותה הרגילה הן "מרי" השקטה והפציפיסטית, "טיפואיד" ההרפתקאנית האלימה ו"בלאדי מרי" הברוטלית והסדיסטית. מרי פעם טענה כי הייתה לה אישיות רביעית אבודה. עקב מצבה, כוחותיה מתעצמים לאין שיעור וביכולתה לשרוף עד אפר בניין דירות.
כסוכנת של קינגפין, טיפואיד נלחמה בתדירות גבוהה והיו לה יחסי אהבה-שנאה עם דרדוויל. באמצעות טיפולי היפנוזה, מרי הצליחה לדכא את אישיותיה כטיפואיד וכבלאדי מרי, מחשש שתעולל נזק, וכתוצאה מטיפולים אלו מרי מצליחה לנהל אורח חיים נורמלי ואף נהייתה שחקנית באופרת סבון. אומנם, מרי לא הצליחה לשלוט באישיות בלאדי מרי, מה שהתבטא במאבק נגד ספיידרמן, שבו כמעט והרגה את חברתו של ספיידרמן, מרי ג'יין ווטסון. בשלב מסוים, מרי הייתה מרותקת למוסדות חולי נפש, ונפגשה שם עם שכיר החרב דדפול, שמעורר בה את כל אישיויותיה השונות; מרי שכרה את דדפול להורגה, טיפואיד שלחה את דדפול לפרוץ למוסד ואילו בלאדי מרי שלחה את דדפול להרוג את אחת מחברותיו של קפטן אמריקה. דדפול, המבין למצבה, מחזיר אותה לבית הבושת בו עבדה כדי להביס את דרדוויל, אך הם מובסים על ידו.
עלייתו של הקינגפין, היוזמה וארץ הצל
לאחר שאקו יורה בקינגפין ומותירה אותו בתרדמת, מרי היא גורם חשוב לעלייתו מחדש, אך לאחר שמרי אינה הורגת את דרדוויל קינגפין לועג לה ומשאיר אותה במצב של טירוף, ומכריח אותה לירות באלטר אגו של דרדוויל, מאט מורדוק, אך לוק קייג' וג'סיקה ג'ונס הודפים אותה וכולאים אותה בכלא הרפסודה. כשאלקטרו מאגד קבוצות נבלי על ומשחרר את אסירי הכלא, מרי מצליחה לחמוק ממרדף של האוונג'רס וחוזרת כסגניתו של הקינגפין. לאחר אירועי בית אם, מתגלה כי מרי היא למעשה מוטאנטית, אך היא לא נכללת ברשימה הרשמית של המוטאנטים הנותרים.
בשלב מסוים לאחר אירועי מלחמת אזרחים, מרי נמצאה על ידי הנרי גרייס המכריח אותה להצטרף אל היוזמה, לאחר שמרי יוצאת מדעתה וכמעט מתאבדת. מרי מאמצת את הכינוי "מוטאנט אפס", ועוטה חליפת שריון המסתירה את פניה. לדברי דוק סמסון, "מוטאנט אפס" מעורערת בנפשה, אך למרות מצבה המעורער היא עולה ליוזמת הצל כחברה בכירה. כאשר טאסקמאסטר נוטל את הפיקוד על יוזמת הצל, הוא מתחיל לחשוד במוטאנט אפס, מנפץ את לוחית הקסדה ובכך חושף את זהותה.
בהמשך, מרי מצטרפת לארגון היד ולדרדוויל, ומרי נאבקת בספיידרמן שנית ומובסת, וכאשר בולזאיי מת היא מנצלת את הכאוס השורר אך מובסת על ידי ספיידרמן. מאוחר יותר, מתגלה כי היא סוכנת רדומה של הקינגפין, ונשלטת בפקודות קוליות. מאוחר יותר היא נראתה תוקפת את קבוצת האקס-מן עם ליידי דת'סטרייק, ומצטרפת לאחוות המוטאנטיות.
שיר אחד
שיר אחד הוא פודקאסט דוקומנטרי מבית תאגיד השידור הישראלי העוסק בסיפורם של שירים ישראלים אשר נערך ומוגש לסירוגין על ידי: אייל שינדלר, ניר גורלי, תומר מולוידזון, מאיה קוסובר, ורום אטיק. ההסכת עוסק בשירים שונים מכלל סוגות המוזיקה העברית. מקלאסיקות של הזמר העברי כמו "ירושלים של זהב", "כלניות" ו"אליעזר בן יהודה". ועד ללהיטי פופ כמו "טודו בום" ו-"toy", ושירים של זמרים מפורסמים כמו: "אמן על הילדים" של חנן בן ארי "מלכת השושנים" של עדן בן זקן, "יפה כלבנה" של אביתר בנאי, "המשורר" של שולי רנד, "מסיבה", "עשיתי", "אבניבי" ועוד.
בכל פרק מסופר סיפור הולדת של שיר ישראלי, דרך הסיפור הביוגרפי, המוזיקלי או הסוציולוגי שמתחבאים מאחורי השיר ויצירתו.
התוכנית עלתה לראשונה בשנת 2017. פרקי התוכנית נמשכים כ-25 דק' בממוצע פחות או יותר.
רקע
כל פרק סוקר את סיפורו של שיר ישראלי אחד. לאחר הקדמה בה מספר אחד מהמנחים מעט רקע אודות השיר, היוצרים והאמן המבצע, מתחיל הפרק, בו מסופר בין היתר בעזרת קטעי ראיונות והקלטות מהעבר, על הדרך ליצרת השיר ועל הגורמים שהשפיעו על היצירה, בין אם מדובר בכותב השיר, המלחין, המבצע או באנשים וגורמים נוספים אשר השפיעו על יצירת השיר.
את ההשראה ליצרת הפודקאסט שאבו היוצרים ממספר פודקאסטים אמריקאים, כך אמר עורך התוכנית והמגיש רום אטיק בריאיון לעידן בן טובים במגזין האינטרנטי Geektime:
פרס קריל
פרס קריל (באנגלית: Krill Prize) הוא פרס להצטיינות במחקר מדעי המוענק בישראל מטעם קרן וולף. הפרס מוענק משנת 2005, ומיועד לחוקרים מובילים שהם חברי סגל אקדמי מצטיינים, בדרגת מרצה או מרצה בכיר שעדיין לא קיבלו קביעות, המועסקים באחת האוניברסיטאות בישראל. הפרס מקביל לפרס וולף אך לחוקרים צעירים.
בכל שנה מעניקה קרן וולף עשרה פרסים בתחומים הבאים:
את הפרס מעניקה "קרן וולף", שנוסדה בשנת 1975 על ידי ד"ר ריקרדו וולף, ממציא, דיפלומט ונדבן, ואשתו, פרנציסקה סובירנה-וולף.
הפרס בכל תחום הוא בסך עשרת אלפים דולר, והזוכים נבחרים על ידי ועדת מומחים בינלאומית המתמנה מדי שנה. כללי הענקת הפרס קבועים בחוק קרן וולף, שאושר בכנסת בשנת 1975. לפי החוק, ישמש שר החינוך והתרבות בתפקיד יושב ראש מועצת הקרן, והקרן תהיה נתונה לביקורת מבקר המדינה.
פרסי קריל להצטיינות במחקר מדעי ניתנים על שם בנימין וגיטלה קריל מנסבך שלנגר. בנימין נולד בגרמניה בשנת 1912 והיה נשוי לדבורה קרציג סלצר. ומשנת 1938 פעל רבות בדרום אמריקה למען הקהילה בהקמת קרן עזרה לנזקקים. הוא נפטר באוקטובר 2007.
הינדי
הִינְדִי (हिन्दी; ידועה גם כהינדית ולעיתים מכונה הודית) היא שפה מקבוצת השפות ההודו-איראניות במשפחת השפות ההודו-אירופיות המדוברת בעיקר בצפון, מרכז ומערב הודו, והיא אחת מן השפות הרשמיות בה. ההינדי היא השפה המדוברת ביותר בהודו, ואחת מן השפות המדוברות ביותר בעולם. כ-250 מיליון איש בהודו מגדירים את ההינדי כשפת אמם, אך קשה מאוד לאמוד מספר מדויק עקב הניבים הרבים והשונים. השפה התפתחה מפראקריט (ניב אזורי) של הסנסקריט מעורב בפרסי (שפה פרסית של ראשית ימי הביניים שהגיעה עם הכובשים המוסלמים).
מעמד השפה
האנגלית, שהייתה שפת השלטון בהודו בתקופה הקולוניאלית, שימשה ועדיין משמשת את מערכת בתי המשפט במדינה. עם זאת, ההינדי משמשת כמאחדת ברוב התחומים הפדרליים כיום. האזרח ההודי הממוצע לומד כיום לשוחח בשלוש שפות: הינדי, אנגלית ושפת המחוז בו הוא חי.
עד היום, מעמד ההינדי נשאר במחלוקת והוא נידון בבתי משפט. ב-2010 בית המשפט בגוג'ראט קבע כי ההינדי אינה יכולה להיות מוגדרת כשפה הרשמית היחידה בהודו, מפני שהחוקה לא מזכירה זאת באופן נחרץ.
היסטוריה של השפה
ההינדי הסטנדרטית מבוססת על דיאלקט קאריבולי, העגה של האזורים סביב דלהי, שהחליפו דיאלקטים מוקדמים יותר כגון אורדו - אף היא צורה של הינדוסטנית - יוקרה לינגוויסטית שהתגבשה בסוף המאה ה-19, והתערבבה עם כמות נכבדת של פרסית. ב-1881 החליפה ההינדי את השפה אורדו בביהר, וכך הייתה למדינה הראשונה בתוך הפדרציה ההודית שאימצה באופן רשמי את ההינדי.
לאחר קבלת העצמאות מבריטניה, האספה המכוננת אימצה את ההינדי כשפה רשמית בכל הודו ב-14 בספטמבר 1949, וכיום מציינים יום זה כ"יום ההינדי".
NDS
NDS היא חברה לניהול זכויות דיגיטלי (DRM) והגנה על תוכני טלוויזיה בכבלים ובלוויין מפני פיראטיות, והעברת שידורי טלוויזיה דיגיטליים באמצעות מערכת IPTV בפס רחב. החברה נרכשה על ידי חברת סיסקו מערכות ב-2012. במאי 2018, מכרה סיסקו את קו המוצרים העיקרי שפיתחה החברה לקרן פרמירה, על בסיס רכישה זו הוקמה בבריטניה חברה חדשה בשם סינמדיה. חברת NDS הפכה לשלוחה הישראלית של סינמדיה, ושמה שונה לסינמדיה טכנולוגיות ישראל בע"מ.
הקמת החברה
בשנת 1988, הוקמה על בסיס טכנולוגיית הכרטיס החכם של שמיר חברת "דאטהקום" בשותפות בין חברת ידע של מכון ויצמן ותאגיד ניוז קורפ של איל התקשורת רופרט מרדוק, שהשקיעה 5 מיליון דולר בחברה. בשנת 1988 שונה שם החברה ל"ניוז דאטהקום ריסרץ'", ולהשקעה בחברה נכנסו משקיעים נוספים. החברה חתמה על חוזה עם חברת "בי סקיי בי" הבריטית, המספקת שירותי טלוויזיה בלוויין, בה החזיק תאגיד ניוז קורפ כ-35% מהמניות, לפיתוח מערכת הצפנה. החברה הוקמה בהר חוצבים בירושלים, מאחר שקיבלה שם הטבות מס בתור אזור פיתוח לפי החוק לעידוד השקעות הון.
בשליטת ניוזקורפ
ב-1993 רכשה ניוזקורפ את הבעלות המלאה בחברה תמורת 13.5 מיליון דולר, לאחר שבהסכם ההשקעה הראשוני נקבע, שלאחר חמש שנים תנפיק החברה את עצמה בבורסה, או שמרדוק ירכוש את חלקי שותפיו. לאחר הרכישה הוחזקה חברת "דאטהקום" בידי חברת "ניוז דיגיטל סיסטמז" News Digital Systems או בקיצור NDS. חברה בריטית ששיווקה את מוצרי החברה ברחבי העולם, עם זאת מכון ויצמן המשיך לקבל תמלוגים על ההמצאה. בשנת 1995 גייס מרדוק לתפקיד המנכ"ל את אייב פלד, ששימש באותה עת סגן נשיא בכיר לפיתוח עסקי בקבוצת אלרון ולפני כן סגן נשיא של חטיבת המחקר לתוכנה ולמערכות בחברת IBM. פלד עבר להתגורר בלונדון, ומשם ניהל את פעילותה של NDS ברחבי העולם. תחת ניהלו של פלד התרחבה החברה לתחומים נוספים מעבר להצפנת שידורי לוויין, גם להצפנת טלוויזיה בכבלים, וטלפונים סלולרים, אספקה של מערכות שלמות וטכנולוגיות לטלוויזיה אינטראקטיבית.
בנובמבר 1999 הונפקה החברה בבורסת נאסד"ק, לפי שווי של מיליארד דולר, וגייסה 180 מיליון דולר. בשנת 2007 תבע מכון ויצמן את NDS על תמלוגים שלא שולמו, על פי היקף השימוש שלה בפועל בטכנולוגיה.
בשנת 2009 רכשה קרן פרמירה יחד עם ניוז קורפ את כל המניות הציבוריות של NDS לפי שווי של 3.7 מיליארד דולר, והחברה נמחקה מהבורסה.
מכירת החברה לסיסקו
במרץ 2012 רכשה חברת סיסקו את NDS תמורת 5 מיליארד דולר. זו הייתה עסקת הרכישה הגדולה ביותר של חברה ישראלית עד אז. באותה עת העסיקה NDS במרכז הפיתוח שלה שבירושלים 1,300 עובדים, ובסך הכל 5,300 עובדים ברחבי העולם. וההכנסות השנתיות של החברה הגיעו לכמיליארד דולר. אייב פלד עבר לעבד בחברת סיסקו ומונה לתפקיד סגן נשיא בכיר ואסטרטג ראשי לקבוצת הווידאו והשיתופיות.
מכירת החברה לקרן פרמירה
במאי 2018, הודיעה חברת סיסקו על מכירת החברה חזרה לקרן פרמירה תמורת כמיליארד דולר. פלד מונה ליושב ראש חברת סינמדיה - Synamedia, החברה החדשה שהוקמה על בסיס רכישה זו. חברת NDS הפכה לשלוחה הישראלית של סינמדיה, ושמה שונה לסינמדיה טכנולוגיות ישראל בע"מ.
פעילות
ל-NDS היו מרכזי פיתוח באנגליה, ישראל (מרכז המו"פ העיקרי בהר חוצבים בירושלים, עם כ-1,200 עובדים), הודו, ארצות הברית, צרפת, דנמרק, קוריאה הדרומית, סין, הונג קונג ובאוסטרליה.
NDS הייתה גם בעלת החברות הישראליות "CastUP" להפצת תכנים ברשת האינטרנט, וחברת ג'נגו קונקטיביטי לפיתוח נתבי רשת ביתיים, שאותה רכשה בדצמבר 2006 תמורת כ-107 מיליון דולר.
לחברה היו מעל 500 פטנטים רשומים, ועוד מאות בשלבי רישום שונים.
מוצרים
המוצר העיקרי של NDS היה מערכת ההצפנה וניהול זכויות הצפייה "VideoGuard". המוצר מיוצג בבית הלקוח על ידי כרטיס חכם המותקן בממיר הדיגיטלי של הטלוויזיה. עם לקוחות החברה נמנו רשת "SKY" באיטליה, גרמניה, אמריקה הדרומית, ניו זילנד ובצרפת, רשתות "TATA-SKY", "Airtel", "Hathway" ו-"Den" בהודו, "DirecTV" בארצות הברית, "TotalTV" ו-"Foxtel" באוסטרליה, הוט וyes בישראל ועוד. נכון ל-2011 היו כ-85 מיליון כרטיסים חכמים של NDS ברחבי העולם. על-פי החברה מעל לשליש מבתי האב בעולם שמשתמשים בשירותי טלוויזיה בתשלום, כגון וידאו על פי דרישה (VOD), נעזרים בטכנולוגיה שלה. החברה הגנה על הכנסות ממנויים של שדרנים דיגיטליים בסכום כולל של כחמישים מיליארד דולר בשנה. בנוסף סיפקה החברה העברת שידורי טלוויזיה דיגיטליים באמצעות מערכת IPTV בפס רחב. מחזור המכירות של NDS עצמה הגיע לקראת מכירתה לכמיליארד דולר בשנה.
נח גל גנדלר
נח גל גנדלר (נולד ב-12 באוגוסט 1957) הוא דיפלומט ישראלי, שכיהן כשגריר ישראל באוזבקיסטן, בבולגריה, בקניה ובאלבניה
ביוגרפיה
גנדלר נולד ב-12 באוגוסט 1957 בקריית חיים. בשלהי שנת 1986 התקבל גנדלר לקורס הצוערים של משרד החוץ, ובשנת 1987 החל לעבוד במשרד. בין השנים 1989–1999, מונה למזכיר שני בשגרירות ישראל בקטמנדו, בירת נפאל. בשנת 1991 החל לעבוד בשגרירות הישראלית בבנגקוק, תאילנד, כסגן השגריר. במסגרת עבודתו בתאילנד, ביקר גנדלר במדינותהודו-סין - וייטנאם, לאוס וקמבודיה, במטרה ליצור יחסיהן דיפלומטיים בינם לבין מדינת ישראל. גנדלר נחשב לדיפלומט הישראלי הראשון שביקר במדינות שלאחר מלחמת וייטנאם. בשנת 1993, בסיועו של גנדלר, חידשו המדינות את יחסיהם עם ישראל. בנוסף, יזם את פתיחת קו התעופה של חברת "אל על" לבנגקוק ב-1992. את תפקידו בשגרירות בתאילנד סיים בשנת 1995, ולאחר מכן חזר לישראל.
גנדלר מונה למנהל קורס הצוערים של משרד החוץ. מחזור זה היה לגדול בתולדות משרד החוץ, עם 50 צוערים. בשנת 1997 מונה גנדלר לשגריר ישראל בטשקנט, בירת אוזבקיסטן. בעת כהונתו ביקרו באוזבקיסטן מספר אישים ישראלים דוגמת נשיא ישראל עזר ויצמן, ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו, שר הביטחון יצחק מרדכי ושר הכלכלה והתעשייה נתן שרנסקי. כמו כן, נשיא אוזבקיסטן אסלאם קרימוב ערך ביקור ממלכתי בישראל ב-18 בדצמבר 1998.
בשנת 2003 שב גנדלר לישראל, ומונה לראש כוח האדם של משרד החוץ. בשנת 2006 מונה על ידי שר החוץ לשגריר ישראל בסופיה, בירת בולגריה. בשנת 2011 יצא גנדלר לחל"ת, והחל לעבוד בחברת המים הלאומית "מקורות", כמנהל פיתוח עסקי בישראל ומחוצה לה. שאול כמיסה החליף אותו כשגריר ישראל בבולגריה. עם שובו למשרד החוץ, מונה לשגריר מיוחד לענייני ביטחון, מזון ומים במסגרת המרכז לשיתוף פעולה בינלאומי (מש"ב). בשנת 2017 מונה לשגריר ישראל בניירובי, קניה. במסגרת תפקידו, הואמן גנדלר על שכנותיה של קניה, אוגנדה, טנזניה, מלאווי ואיי סיישל.
חיים אישיים
גנדלר נשוי ללירון, בתו של דני ז'ק, ראש עיריית קריית ביאליק לשעבר. לזוג חמישה ילדים.
מן
מן בסיפור המקראי, הוא מזון שירד מהשמים לבני ישראל במסעותיהם לאחר צאתם ממצרים בדרכם לארץ ישראל. הוא החל לרדת ביום ט"ז באייר, חודש ימים לאחר שיצאו ממצרים. הוא הפסיק לרדת כעבור 40 שנה, לקראת מעבר הירדן וכניסה לארץ ישראל.
המן במקרא
על פי המקרא, לאחר יציאת מצרים וקריעת ים סוף, החלו בני ישראל במסע לעבר ארץ כנען דרך מדבר סיני. במהלך המסע אזל המזון, ובני ישראל באו בתלונות אל משה ואהרון כי הם מעדיפים את שעבוד מצרים, על פני מוות מרעב במדבר. בתגובה, הבטיח אלוהים למשה כי יוריד לעם לחם מן השמים.
סיפור המן מופיע באריכות ב:
ובהמשך הפרק:
מקור השם
הסיבה לקריאתו בשם זה היה מאחר שבני ישראל לא ידעו את שמו כינוהו בשם "מן". פירושים רבים הוצעו למשמעות השם הזה, להלן כמה מהם:
המן מכונה גם "לחם אבירים", כלומר לחמם של המלאכים. בתלמוד הבבלי מופיעה דרשה על הכינוי "לחם אבירים": רבי ישמעאל משנה את הקריאה של הביטוי ל"לחם איברים" – מזון פלאי שנבלע באיברים, נותר כולו בגוף ואינו מפריש פסולת.
תכונות המן
על פי המתואר בתורה, המן היה יורד מדי יום ביומו עבור אותו יום בלבד, חוץ מביום שישי, שבו הייתה יורדת מנה כפולה - ליום שישי ולשבת. המן ירד בין שתי שכבות של טל, ולקטו אותו מוקדם בבוקר. מן שלא נלקט היה נמס כ"חום היום".
תיאור המן במקרא: צורתו הייתה עגולה כזרע של גד השדה, צבעו לבן - שקוף, עוביו דק, וטעמו כדבש או שמן.
יחסם של בני ישראל למן
בני ישראל צוו ללקוט כל יום, עבור אותו היום בלבד, וביום שישי - ללקוט כמות כפולה, עבור יום שישי ועבור שבת. שני הציוויים לא קוימו במלואם - באמצע השבוע היו מבני ישראל שאגרו יותר מדי מן, והוא הסריח ועלו בו תולעים, ובשבת היו שיצאו ללקוט ולא מצאו.
מאחר והמן הצטבר על פני האדמה היה קל להבחין בו וללקטו. ומכיוון שירד על שכבת טל היה נקי ואפשר היה לאכול אותו טרי, או לבשלו. את המן טחנו בריחיים, כתשו במכתש ובשלו בקדרה. עשו ממנו עוגות. הכתוב מציין כי טעמו היה כטעם לשד השמן - מאכל הספוג בשמן.
המן הוא חלק ממסכת הניסים שנעשתה לבני ישראל במסעם במדבר והוא מסמל יותר מכל את התלות המלאה של בני ישראל באל. תלות זו באה כהנגדה לאחריות שהוטלה על ישראל כשנכנסו לארץ ישראל. פרשנים ממשילים את המסע ממצרים לישראל לתהליך גידולו של ילד: היציאה ממצרים היא כמו לידה, המסע במדבר מומשל לשלב שבו הילד תלוי בהוריו והכניסה לארץ - לשלב העצמאות. כמות הניסים הולכת ומצטמצמת לאורך השלבים ואחריותם של ישראל עולה. אחת מהמטרות של הורדת המן, כדברי האל, הייתה: "למען אנסנו, הילך בתורתי אם לא". מהות הניסיון לא מוזכרת בתורה, אך אפשר להניח כי הכוונה היא לבדוק אם ישמרו בני ישראל על הציוויים שקבלו בקשר לליקוט המן. ניסוי זה משתלב היטב בתאוריה על העברת האחריות ההדרגתית - האל נותן הנחיות פשוטות ובודק אם 'הילד' עומד בהן.
המן במחקר
ירידת המן היא תופעה חריגה בין מעשי הנסים, שבדרך כלל אינם מביאים לעולם יצורים חדשים או חומרים שלא היה ידוע עליהם קודם לכן. אולם הכינוי "לחם אבירים" שמופיע בספר תהילים, מרמז שהמן הוא הלחם אותו אוכלים מלאכי השרת (אבירים). על פי פרשנות מודרנית, מזמור זה בתהלים משמר מסורת עתיקה לגבי מהותו של המן ובכך מסביר מדוע הוא הומטר משמיים. הסבר זה מבטל אם כך את חריגותו של הנס, מאחר שהאלוהים שיתף את בני ישראל במזון שכבר קיים, מזונם של יושבי מרום. מסורת זו, שנשתמרה והופיעה בקצרה בתהלים, נדחתה ככל הנראה בתורה, משום שהיא מודה כי למלאכים היושבים במרום יש צרכים אנושיים וגם הם נזקקים למזון.
זיהוי המן
אבן עזרא מביא את הזיהוי של חיוי הבלכי כ"מנא" בערבית היורד עם הטל, אך דוחה אותו, מאחר שמנא לא יורד במדבר סיני, הוא מצוי רק בחודשי האביב, הוא איננו קשה, לא נמס בחום ולא מתליע.
בשנת 1483 הנוסע והחוקר ברנהרד פון בריידנבאך כתב כי נזירי סנטה קתרינה בסיני מזהים את השיח אשל סיני, מין של אשל היאור, עם המן המקראי. ברנהרד כתב שמידי בוקר בחודשים אוגוסט-ספטמבר מלקטים את פרחיו של השיח, הניגרים נוזל מתקתק שנאספים לגושים ונאכלים לאחר חימומם. הנזירים ושכניהם הבדווים נוהגו למרוח מאכל זה על מצה או לחם. מספר עדויות מאותה תקופה מוסרות שסחורה זו נקטפת בוואדי ע'ראנדאל ונמכרת בשוקי קהיר. העיסה מתרככת כתוצאה מחום היד, או נמסה בשמש, ומוכנה למריחה.
פירושים מדעיים אחרים מזהים את המן עם סוגים נפוצים של קקטוסים המצויים בסיני, עם ארבה כשר, או עם הפרשות של כנימות החיות במדבר ונקראות גם טל דבש.
ברכת המן
יש דיון באחרונים האם היו מברכים ברכת הנהנין על אכילת המן, ואם כן איזו ברכה היו מברכים. רבי צבי אלימלך שפירא, האדמו"ר מדינוב כותב בספרו "בני יששכר" (מאמר שבתות ג, ג) בשם הרב המקובל רבי ישראל דוב זצ"ל, שלא ברכו כלל על המן משום שהיה לחם אבירים שנבלע באיברים, וכל תיקון הברכה על האוכלים הוא כדי לברר ולהפריד את הניצוצות מהפסולת, וזה לא שייך במן. לדעת הרמ"ע מפאנו שלעתיד לבוא יאכלו הצדיקים מצנצנת המן ויברכו "המוציא לחם מן השמים". לפי הבן איש חי ברכו על המן "ברוך הממטיר לחם מן השמים". הגאון מטשיבין סבר שעל המן מברכים "המוציא לחם מן הארץ", כפי שמברכים על הלחם. בפרדס יוסף (פרשת בשלח) מביא בשם ספר חמדת ישראל שבירכו על המן "ברכת בורא פרי האדמה".
האדמו"ר משומרי אמונים זצ"ל אמר שהיו שלש דרגות בישראל, הצדיקים שלא הרגישו שום טעם במאכל, מחמת דביקותם בהקב"ה, לא בירכו על המן כלל, הצדיקים הבינונים הרגישו מעט טעם במאכל בירכו "המוציא לחם מן השמים" ואילו פשוטי העם בירכו "המוציא לחם מן הארץ".
עמרי גליקמן
עמרי גליקמן (נולד ב-9 ביולי 1982) הוא זמר ישראלי, סולן ומקים הלהקה התקווה 6.
ביוגרפיה
גליקמן נולד ברמת השרון למשפחה שסביה מצד אביו היו ניצולי שואה. כשהיה בן 8, עבר עם משפחתו לבלגיה, ושם למד לנגן בגיטרה כשאחותו ניגנה בפסנתר. המשפחה חזרה לישראל כעבור 5 שנים, והוא שירת בצה"ל כחוקר תאונות דרכים במצ"ח.
לאחר שחרורו מצה"ל, הקים את להקת התקווה 6 עם אחותו שלי. הלהקה נקראת על שם כתובת מגוריהם ברמת השרון. בתחילה הופיע עם הלהקה בפסטיבלי בומבלה ושנטיפי, בשירי רגאיי שכתבו. ב-2007 יצא אלבום הבכורה של הלהקה התקווה 6.
בשנת 2008 הקליטה הלהקה גרסת כיסוי לשירו של אריק לביא "אני אשיר לך שיר" עבור הפרויקט "עבודה עברית 2".
ב-2012 יצא לאור אלבומם הרביעי "קול ישראל".
בשנת 2019 השתתף לצד אמני ישראל בשיר "שבט אחים ואחיות". באותה השנה, השתתף בגרסה המחודשת של להקת הדג נחש ללהיטם "שירת הסטיקר".
בשנת 2020 השתתף בשיר "שמור עליי" לצד אמני ישראל.
בשנת 2022 חידש יחד עם ואלרי חמאתי את השיר ״ילדים של החיים״ במסגרת ציון 100 שנה להולדת יצחק רבין.
ב-17 באוגוסט 2023 יצא לאור השיר "כתונת הפסים 2023" בו השתתף לצד אמנים ישראלים רבים אחרים.
גליקמן נשוי ואב לילד וילדה.
חסידות אוטיניא
תולדות החסידות
בשנת תרנ"ג נפטר רבי ברוך מויז'ניץ. בנו השני, רבי חיים, רכש שטח בעיירה אוטיניה והקים שם את חצרו. על אף שאחיו הגדול, רבי ישראל ירש את חצרו של אביהם ורוב החסידים הלכו אליו, חלק מהחסידים פנו לרבי חיים, בהם תלמידי חכמים וגבירים רבים. חסידיו נמנו באלפים. בתי כנסת של החסידות היו נפוצים ברחבי גליציה, כמו בלייפציג ולבוב. אף בקראון הייטס נבנה בית מדרש של החסידות (קיים עד היום ברשות חסידי חב"ד).
לאחר מלחמת העולם הראשונה עברה החצר לסטניסלב הסמוכה, שם הקים רבי חיים בית מדרש גדול. בנו, רבי מנחם מנדל, חזר לאוטיניא ושיקם שם את החסידות. כעבור מספר שנים חלה בטיפוס, ונפטר בחיי אביו.
בשנת תרצ"ב נפטר רבי חיים, ועל מקומו עלה בנו רבי ישראל שלום יוסף ה"נפש ישי". נרצח באייר ה'תש"ד, יחד עם ילדיו. החסידות נכחדה בשואה כמעט כליל.
לאחר השואה
שרידים ממשפחות חסידי אנטניא הקימו לאחר השואה בית כנסת בתל אביב ובחיפה.
רבי חיים מאיר מוויז'ניץ הכתיר את רבי משה הגר (? - כ"ה באב תשנ"ד) נינו של רבי חיים מאנטניא (אביו הרב ברוך הגר היה בנו של רבי יחיאל מיכל הגר מהורודנקה אחיו וחתנו של רבי חיים), לאדמו"ר מאנטניא. הוא פתח בית מדרש ברחוב הושע בבני ברק, והתאספו סביבו כמה משפחות מחסידי אנטניא. בתשכ"ט הקים את ישיבת טל חיים על שם האדמו"ר רבי חיים בתל אביב, אולם הישיבה נסגרה כעבור שנים אחדות.
האדמו"ר הנוכחי
הרב ברוך הגר בנו של רבי משה, משפיע חסידי, וראש חברה בחסידות ויז'ניץ, הוכתר לאדמו"ר עם פטירת אביו. אחיו הרב אריה פתח בית מדרש בשנת תש"פ בבני ברק, בו הוא החל לכהן כאדמו"ר. חצרו מכונה "אוטיניא-הורודנקה" על שם רבי חיים מאנטניא וחתנו רבי יחיאל מיכל מהורודנקה.
אנטוניוס דיוגנס
הרומן
הרומן כלל 24 ספרים ונכתב בצורה של דיאלוג על מסעות. הוא זוכה לשבחים רבים מפוטיוס על סיפורו החיוני, בהירותו וחינניות התיאורים שבו. חוקרים נוטים לקבל זאת כנתון שלוקיאנוס מסאמוסאטה ראה לנגד עיניו בעיקר את יצירתו של דיוגנס כשכתב את הפרודיה המהוללת שלו, "סיפורים אמיתיים" (Verae Historiae).
הידע הנוכחי על תוכן הרומן מקורו בביבליותקה של פוטיוס, שהשאיר סיכום קצר בכרך הארוך של מה שמומלץ לקרוא, "מיריוביבלוס", שאותו יצר עבור אחיו הבטל, טראסיוס, כדי לאפשר לו לבחור אילו ספרים לקרוא. שרדו בחלקם גם שני קטעים אצל פורפיריוס, שם הרומן משמש כמקור היסטורי לחיבורו "חיי פיתגורס", אך אף אחד מהקטעים הללו אינו מועיל מאוד לגבי העלילה. עם זאת, מעט קטעי הפפירוס ששרדו מהרומן, חושפים כמה היבטים של המבנה והתוכן.
אף על פי שפוטיוס משבח מאוד את היצירה, הן בשל בהירות הסגנון שלה והן בשל אמינות העלילה שלה, תקציר התוכן שהוא מביא יוצר רושם מבלבל, בעיקר בגלל דרגות הסיפור המרובות המסודרות זו על גבי זו: סיפור בתוך סיפור ויותר ממספר אחד.
תוכן
הרומן מתחיל בשכבה חיצונית, בה המחבר כותב על בחור רומי מסוים, פאוסטינוס, המספר על מסעותיו בחיפוש אחר ספרים. הוא אפילו יוצא לעיר צור שבלבנון, בחיפוש אחר פלאות עבור אחותו איסידורה, שבעיקרון אוהבת לקרוא ספרים. מכתב תואם של המחבר בא לאחר הקדשה לאחותו שלו, שגם שמה איסידורה.
המסגרת הראשונה של הרומן, לעומת זאת, היא למעשה מכתב, שהתגלה מן הסתם על ידי פאוסטינוס. הוא נכתב על ידי יווני, בלאגרוס, שהיה חבר במשמר סומאטופילאקס, שיש עדות היסטורית על היותו בשירותו של אלכסנדר מוקדון. בלאגרוס שולח את המכתב לאשתו פילה - גם היא אישיות היסטורית - שהיא בתו הבכורה של אנטיפטרוס. בלאגרוס מדווח כי לאחר כיבוש צור, חייל ניגש לאלכסנדר והודיע לו על תגלית די מוזרה. בתגובה לכך, בליווי הגנרלים שלו הפאיסטיון ופרמניון, אלכסנדר צעד לתוך היפוגאום, שהכיל מספר סרקופגים עשויים אבן. אלה היו מעוטרים בכתובות מוזרות:
כך, הקוראים מתוודעים לדמויות המשמעותיות של הרומן. ואז נמצאה קופסת עץ ברוש בין השרידים, עם הכיתוב: "הו, זר, הפותח את זה, למד מהנסים". אלכסנדר ובני לווייתו כמובן פתחו אותה, ומצאו בה את הסיפור של דייניאס ודרקיליס, המהווה את הנרטיב העיקרי של הרומן.
בנרטיב הזה, שני ילידי ארקאדיה יוונים, דייניאס ובנו דמוכארס, יוצאים למסע אל הקצוות החיצוניים ביותר של אויקומנה. מעבר לים השחור הם מגיעים למעיינות של הנהר טנאיס ולהרים הריפאים. ואז הם ממשיכים במסעם אל האוקיינוס החיצוני. לאחר מסע ארוך על פני "אוקיינוס" - שבמסגרתו מצטרפים אליהם שלושה חברים למסע ששמם קרמאנס, מניסקוס ואזוליס - הם מגיעים סוף סוף לאי האגדי "תולה" (Thule, אולי איסלנד, איי פארו, שטלנד או נורווגיה).
שם הם מוצאים אשת אצולה פיניקית בשם דרקיליס, ילידת צור. דרקיליס ודייניאס מתאהבים זה בזה. אז היא חושפת בפניו את גורלם ההרפתקני אך העצוב והמפותל למדי שלה ושל אחיה מנטיניאס. שנים לאחר מכן, דייניאס זקן מגלה את סיפורם של דרקיליס ומנטיניאס, כמו גם את חוויותיו שלו, לקימבאס, שליח של הברית הארקדית, שנשלח לצור כדי לזמן את דייניאס בחזרה הביתה.
כך נודע לקוראים על מה שעבר על ילדיו של מנאסיון, דרקיליס ומנטיניאס, לאחר שהוריהם ברחו מהתוכניות של הנבל של הרומן, כוהן מצרי בשם פאפיס, שמשתלט בערמומיות על ביתו העשיר של מנאסיון. בתחילה מגלה הכוהן הרע הזה הכרת תודה כלפי מיטיביו. אך עד מהרה הוא מחולל שמות בבית האצילי ומביא אומללות, במיוחד לשני האחים. ההורים הטובים נופלים לשינה דמוית מוות לאחר שילדיהם מעניקים להם נוסחת קסם מיטיבה לכאורה, שסופקה להם על ידי פאפיס. מכיוון שהאחים סבורים שרצחו את הוריהם, הם בוחרים לברוח בצער, ראשית מגיעים לרודוס וכרתים, ואז ממשיכים לארצותיהם של הטירהנים והקימרים. שם, בעומק ארץ הברברים ובקצה העולם הידוע, דרקיליס מוצאת את הכניסה להאדס, שם היא פוגשת משרתת שנפטרה בשם מירטו, ממנה היא לומדת סודות מהעולם התחתון.
בחזרתם מהאדס, מגיעים דרקיליס ובני לווייתה, קרילוס ואסטראיוס, ל"קבר הסירנה". הסיפור כאן מסתבך יותר מכיוון שהוא מכניס חלקים מחייו של פיתגורס - אלה שצוטטו על ידי פורפיריוס בביוגרפיה שלו על פיתגורס.
אסטראיוס מסביר כיצד במהלך מסע, מנסארכוס, אב חורג של פיתגורס, הבחין ביכולותיו החריגות של הילד שהפך לפילוסוף כשהתבונן בו שוכב תחת צפצפה לבנה, מביט בשמש מבלי למצמץ. הצפצפה טפטפה טל מזין מצינור קטן. בהתחבב עליו ילד הפלא הזה, זעק מנסארכוס ולקח את הילד אתו. על האי סאמוס הוא הפקיד את הילד לטיפולו של אזרח מקומי בשם אנדרוקלס. בסופו של דבר אנדרוקלס אימץ את הילד, לו קרא בשם אסטראיוס, וגידל אותו יחד עם בניו הביולוגיים אונוסטוס, טירהנוס ופיתגורס. אסטריוס מספר כעת כיצד אנדרוקלס לקח על עצמו את חינוכו של פיתגורס, והכשיר אותו בנגינה על הלירה, בהיאבקות ובציור. ואז הפילוסוף אנכסימנדרוס ממילטוס לימד את הילד את החוכמה העמוקה ביותר של המצרים, הערבים, הכשדים והעברים (במידה ואנטוניוס דיוגנס אכן חי בסוף המאה ה-1, זהו אחד האזכורים הראשונים של המושג "עברים" בספרות הפגנית). אסטראיוס עצמו הועבר לידיו שלפיתגורס, שלאחר מבחן פיזיונומי קיבל אותו כתלמיד. בכך מסתיים הדיווח של אסטראיוס - שהוא ציטוטו של פורפיריוס את אנטוניוס דיוגנס על חיי פיתגורס, ובו משתקף גם מה שאסטראיוס שמע מאת אישה בשם פילוטיס בנוגע לפיתגורס ותורתו.
קבוצת דרקיליס חוזרת לאיטליה ולסיציליה. אך היא נתפסת בהר אריקס ונלקחת לפני איינסידמוס, הרודן של לאונטינוי. בחצרו של הרודן הם מתעמתים למורת רוחם עם פאפיס, הנבל המצרי. אך דרקיליס, לשמחתה, גם פוגשת את אחיה האבוד, מנטיניאס, שחווה בעצמו מסע משונה עוד יותר, כשנסע לקצה העולם ומעבר לו. כעת הוא מספר לאחותו על המסע הזה למעלה אל תחומי השמש והירח (זהו הסיפור שנראה שלוקיאנוס מסאמוסאטה עשה עליו פרודיה בחיבורו "היסטוריה אמיתית").
בהמשך, בן לוויתם של האחים, אזוליס, והמטיילים הארקדיים, דייניאס ודמוכארס, מתחילים ללמוד את ספרי הקסמים של פאפיס. הם מחפשים את האמצעים לשחרר את דרקיליס ומנטיניאס מהקללה הרודפת אותם, בתקווה גם לעזור להורים של השניים, שככל הנראה סובלים בעיר צור ממצב דומה של מוות חי. בסופו של דבר כל הקבוצה, כולל האחים, חוזרים לצור. אבל דייניאס, שנסע עם קרמאנס ומניסקוס, שוב תועה מהיעד, ומוצא את עצמו צפונה יותר. אלה נכנסים לשטח הלילה הנצחי ומגיעים לבסוף לירח, שם נפגשים שלושת המטיילים עם הסיבילה. היא מעניקה להם את מילויה של בקשה אחת לכל אחד. דייניאס פשוט מבקש לחזור לדרקיליס אהובתו בצור, והדבר מוענק לו. לאחר שנרדם - כמו שעושה יוליסס בסכריה - דייניאס מתעורר בצור, שם בסופו של דבר כולם מתאחדים באושר.
ניתן לשער, שבנקודה זו הסיפור מוצא את דרכו בחזרה דרך אחת או יותר מהמסגרות והסופים המסודרים זה בתוך זה.
פרשנות
זוהי יצירה מקיפה בת 24 ספרים, שרק תקציר שלה נכתב על ידי פוטיוס. לכן נראה רק סביר שתוכן תקצירו של פוטיוס אינו תואם את היקפו האמיתי של הרומן. ההנחה היא שחלק מהותי מתוכן היצירה הוקדש לחומר פרדוקסוגרפי הקשור למקומות ולעמים הנזכרים בה ורובו נשמט בתקציר של פוטיוס, שהרי על אף מורכבותה של העלילה, לא נראה כי היא ארוכה מספיק כדי למלא מספר כה גדול של ספרים. ההנחה נתמכת גם על ידי פוטיוס עצמו, שמודה במפורש בכך שהבחין בסטיות.
בכל הקשור לפרשנות ולסיווג היצירה, המחקר עוסק בעיקר בשתי שאלות הקשורות זו בזו. ראשית, ביחס לאופי הרומן. ברור כי תורת הפיתגוראים ממלאת תפקיד מסוים ברומן - אך כיצד הוא היה אמור להיקרא מלכתחילה? האם הוא נקרא בקלילות, כרומן מסתורי, כסיפור אהבה, או אפילו כיומן מסע רגיל? ניתן להצביע על כמה אזכורים לדת הפיתגוראית, ובהתאם לכך לא לפרש את הרומן באופן בלעדי כספר מסתורין. אולם מנקודת מבט זו עולה שאלה נוספת: אם הקשר בין הפרודיה "סיפורים אמיתיים" של לוקיאנוס ל"נפלאות מעבר לתולה" אינו מוטל בספק, אזי מה טיבה של הפרודיה? האם הלעג מכוון כנגד הז'אנר של סיפורת מסע פסאודו-היסטורית או שמא כנגד הנימה הדתית המסוימת של הרומן? ואם כך, האם לוקיאנוס מבקר את המקבץ הרחב יותר של רעיונות פיתגוראים, או שהוא מתנגד לכת מסוימת? הבעיה בבסיסה היא היעדרו של טקסט מקורי כלשהו מתוך היצירה, ולא ניתן להסיק מסקנות מוצקות מתוך התקציר המצומצם, המבולבל, ולעיתים הקשה להבנה שניתן על ידי פוטיוס.
עמיל מכס
עֲמִיל מֶכֶס הנקרא גם סוכן מכס (באנגלית: Customs broker), הוא איש מקצוע המוסמך לייצג בעלי עסקים מול רשויות המכס והוא בעל ניסיון בכל התהליכים הקשורים בסחר בינלאומי. המילה עָמִיל מקורה בערבית,عميل ומשמעה נציג סוכן או מתווך.
תפקידו הרשמי של עמיל המכס קשור בעיקר בפעילות מילוי הטפסים הקיימים בתהליכים השונים של יבוא ויצוא. הוא משמש שלוח ונאמן של יבואן או יצואן כלפי שלטונות המכס. עליו להכין את הניירת בהתאם לדרישות החוקיות, לגבות כסף עבור פעילותו ועבור המיסים שגובה המדינה, ולסווג את הסחורות בסיווג ממנו ייקבע המיסוי, באופן שיהיה קביל על השלטונות. בכל מסוף בו פועלות תחנות המכס, יש לעמילים עמדות וסניפים, באמצעותם הם פועלים להליכים השונים.
לרוב התקשרות עם עמיל מכס כוללת גם מרכיבים אחרים בשילוח הבינלאומי, ביניהם: הובלה ימית, הובלה יבשתית, ביטוח ימי, מחסני ערובה, ועוד. רוב החברות לעמילות מכס, עוסקות בעצמן בצדדים אחרים של הלוגיסטיקה הקשורה בשינוע סחורות ממדינה למדינה, או שהן קשורות עם חברות בארץ וכן עם גורמים ורשויות גם בחו"ל.
בעלי עסקים בוחרים עמילי מכס בהתאם למספר קריטריונים:
עמילות מכס היא מקצוע בו נדרשים מקצועיות ואמינות ברמה גבוהה. המקצוע נלמד בקורסים מיוחדים, אשר בסיומם נדרשים לעבור בחינות מיוחדות וכן תקופת התמחות, רק אחריהן מקבל העמיל רישיון "סוכן מכס" מטעם רשות המסים בישראל אגף המכס והמע"מ.
אביחי נפתלי
אביחי נפתלי (נולד ב-16 ביולי 1991) הוא זמר, מפיק מוזיקלי, כותב שירים ומלחין ישראלי. בעברו, נפתלי נמנה כחלק מהרכב הפופ-ראפ "פרנקלין".
ביוגרפיה
החל משנת 2009 היה נפתלי חלק מההרכב "פרנקלין" לצד אמיר שדה ובן מאור. ב-2012 הוציאו את השיר "OMG", שנמכרו זכויותיו לזמרים ארש וסנופ דוג ב-2016. ב-2015, השלושה הוציאו את האלבום "דבר איתי חופש" בהוצאת היי פידליטי.
ב-2017 הוציא ביחד עם שחר סויקיס, תחת ההרכב "נפלתי והאשטג", פרודיה לשירם של ההרכב מיגוס "Bad and Boujee" בשם "משקף של בוז'י". זמן מה לאחר מכן הוציאו שירים נוספים, כמו "את לא מבינה אותי".
ביולי 2018 יצא לאור שיר שהפיק מוזיקלית לקווין רובין ורז ספני בהשתתפות פלד בשם "הכל חרטא"; את השיר כתב והלחין יחד עם פלד וטדי נגוסה. לאחר זמן מה יצאו שני שירים נוספים של הצמד, "לא הולכים לישון" ו"ברמה שלה", שגם אותם הפיק נפתלי.
בספטמבר 2019 הוציא את אלבום הבכורה שלו, "ילד מסדרון". את כל האלבום הפיק ועיבד נפתלי בעצמו. באלבום מתארחים האמנים רון בוחניק, נומי ו-ויק אוחנה.
ב-15 בספטמבר 2021, אלבומו השני, "וויסקי ודמעות" יצא לאור, כאשר כל האלבום הופק על ידו והוקדש לזכר חברו הראפר המנוח, נועם "נומי" כהן.
בלכר
בלכר הוא שם משפחה ממקור גרמני שמשמעו פחח.
ראו גם
שפנגלר (פירושונים)
מיכאיל סוסלוב
מיכאיל אנדרייביץ' סוּסלוֹב (ברוסית: Михаил Андреевич Суслов; 21 בנובמבר 1902 – 25 בינואר 1982) היה מדינאי סובייטי.
ביוגרפיה
ב-1921 הצטרף סוסלוב למפלגה הקומוניסטית הסובייטית. הוא למד כלכלה במכון פלחנוב. ב-1941 נהייה לחבר מלא בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הסובייטית.
עקב אופיו הדוגמטי והאכזריות שהפגין בליטא, בשנת 1946 העניק לו סטלין מושב באורגביורו (организационное бюро - Оргбюро) - הגוף האחראי על ארגון פעולות המפלגה. ב-1947 סוסלוב מונה למזכיר הוועד המרכזי האחראי על אידאולוגיה (ЦК КПСС), תפקיד בו שירת עד סוף חייו. בתפקיד זה הוא החליף את אנדריי ז'דאנוב. בין השנים 1949–1951 היה העורך הראשי של ביטאון המפלגה הקומוניסטית - פראבדה.
בשנת 1952, סוסלוב מונה לחבר-מועמד בפוליטביורו (שבאותה עת נקרא פרזידיום) בעקבות הוועידה ה-19 של המפלגה. לאחר מות סטלין במרץ 1953, חלה נסיגה מסוימת במעמדו והוא איבד את מושבו בפוליטביורו. עם זאת, הוא החל לשקם את מעמדו ב-1954 כאשר מונה ליושב ראש ועדת החוץ של הסובייט העליון. ב-1955 כבר היה לחבר מלא בפוליטביורו.
ביוני 1957 סוסלוב גיבה את המזכיר הכללי (אז נקרא המזכיר הראשון) ניקיטה חרושצ'וב במאבקו נגד "הקבוצה האנטי-מפלגתית" שהונהגה בידי גאורגי מלנקוב ויאצ'סלב מולוטוב לזר קגנוביץ' ודמיטרי שפילוב. באוקטובר של אותה שנה הוא האשים את גאורגי ז'וקוב שר ההגנה ב"בונפרטיזם" במליאת הוועד המרכזי שהדיחה אותו מכל תפקידו במפלגה וממשלה.
ב-1964 סייע סוסלוב להדיח את חרושצ'וב ונשאר בתפקידו כאידאולוג המפלגה אך כוחו גדל. הוא נהפך לבעל ההשפעה השני בשלטון לאחר מזכ"ל המפלגה ליאוניד ברז'נייב. הוא הרבה להתמקד ביחסים בין המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות לבין מפלגות קומוניסטיות בעולם. בסוף שנות ה-60 גבר הפולמוס האם להנציח את יום הולדתו של סטלין בטקסים רשמיים ולטהר את שמו לאחר שהוקע בשנות הדה-סטליניזציה של חרושצ'וב, או פשוט "למחוק" את הפרק מההיסטוריה של ברית המועצות ולא להזכירו - לא לטובה ולא לרעה. בראש הפלג שדגל בהתעלמות מסטלין עמד ליאוניד ברז'נייב מזכ"ל המפלגה, ובראש הפלג שדגל בטיהור שמו עמד סוסלוב. סוסלוב נחל הפסד לאחר שברז'נייב ופלגו ניצחו והשלטונות התעלמו מסטלין. אף על פי כן גדל כוחו של סוסלוב. הוא דגל בנקיטת מדיניות נוקשה נגד מדינות הגוש המזרחי ובדוגמטיות מבית. עם הידרדרות מצבו הבריאותי של ברז'נייב הוא נטל חלק מסמכויותיו. סוסלוב עמד בראש שתי ועדות שונות שנקראו על שמו: האחת שעסקה בנושא חוסר היציבות בפולין, והשנייה באפגניסטן. מבחינה היררכית, הוא היה המועמד המוביל לרשת את ברז'נייב, אך היסטוריונים רבים תוהים האם הוא באמת רצה לרשת אותו. רבים טוענים, על פי אופיו, כי היה מעדיף שאדם אחר יתמנה לתפקיד המזכיר הכללי והוא יישאר בתפקידו כאידאולוג המפלגה.
מותו ומשפחתו
בשנותיו האחרונות לא היה סוסלוב אדם בריא. בצעירותו סבל משחפת. ב-1976 עבר התקף לב. הוא סבל מהתקשות כלי דם. בערב ה-21 בינואר 1982 בעת שצפה בתוכנית טלוויזיה עם בתו מאיה על לנין, וכשעה לאחר שלקח את התרופות, נטה ראשו הצידה והוא הספיק להרגיע את בתו ולומר שהוא בסדר ואז איבד את ההכרה. הדם הפסיק לזרום לראשו והוא חווה שבץ מוחי חמור. מאיה התקשרה ליבגני צ'זוב הרופא הראשי של הקרמלין וליורי אנדרופוב ראש הק.ג.ב.. הוא הובהל לבית החולים הקליני המרכזי - מתחם מאובטח במערב מוסקבה בו התאשפזה אליטת ברית המועצות והוחזק בחיים בעזרת מכונה עוד כ-4 ימים בטרם נפטר ב-25 בינואר.
מעמדו הרם זיכה אותו בהלוויה ממלכתית מפוארת שזכו לה המנהיגים הסובייטים. הלווייתו הייתה הגדולה והמפוארת ביותר הראשונה מאז מותו של סטלין. שלושה ימי אבל הוכרזו, וגופתו הונחה בארון פתוח שהוקף בזרי פרחים בבית האיגודים המקצועיים שבמוסקבה, שם נהגו להניח את המנהיגים הסובייטים לתצוגה, עד להלוויה. הבניין היה פתוח לקהל הרחב לצפייה. ב-29 בינואר הוצא משם ארונו שהונח על עגלה שנקשרה לנגמ"ש. הארון הובל ברחובות מוסקבה לכיכר האדומה שם נקבר בטקס מרשים בבית הקברות של חומת הקרמלין.
סוסלוב היה נשוי ליליזבטה אלכסנדרובנה, רופאת שיניים (נפטרה ב-1972), והיו לו שני ילדים תאומים שנולדו ב-1929, רבוליי שעבד במערכת הביטחון ומאיה - בעלת תואר שלישי בהיסטוריה, מתגוררת באוסטריה מאז 1990.
הר אובמה
הר אובמה, עד שנת 2009 היה שמו Boggy Peak, הוא הר באנטיגואה וברבודה, והנקודה הגבוהה ביותר במדינה. גובהו 402 מטר והוא ממוקם בקהילת סנט מרי שבאי אנטיגואה.
הר אובמה היא הנקודה הגבוהה ביותר ברכס ההרים שקרלי בדרום-מערב האי אנטיגואה.
STS-3
STS-3 היא המשימה שלישית של מעבורות החלל, והשלישית של הקולומביה. זו הייתה המשימה הראשונה שבה מכל הדלק החיצוני לא היה צבוע, והמשימה הראשונה והיחידה שנחתה בנמל החלל וייט סנדס שבניו מקסיקו.
הר אובמה
היסטוריה
לאזור מורשת תרבותית משמעותית שכן הוא שימש בתקופת העבדות לגידול של קני סוכר. מקור השם המקורי באדוני עבדים שמספרים סיפורים על הסכנות של איש הבוגי שלקח רוחות וחי בהרים. סיפורים אלו סופרו כדי להרתיע את העבדים מלברוח אל ההרים. העבדים שהצליחו להימלט יצרו מושבה משלהם בהרים ולמעשה חיו את חייהם בהרים ללא עבדות.
STS-3
צוות גיבוי
זוהי המשימה האחרונה שבה בוצע מינוי לצוות גיבוי בהיקף מלא.
המשימה
גם משימה זו בדקה את הביצועים המשולבים של המעבורת, שהייתה רכב חלל חדש עדיין. בנוסף, נשאה מספר ניסויים שבדקו את ביצועי המעבורת, וכן ניסויי תצפית על סערת שמש.
ב-22 במרץ 1982 בשעה 11:00:00 על פי שעון החוף המזרחי של ארצות הברית, זמן השיגור המתוכנן, הקולומביה המריאה בשלישית ממרכז החלל קנדי שבפלורידה (כן שיגור 39A).
למעשה, השיגור נדחה בשעה בגלל כשל של מתקן חימום של צינור חנקן קרקעי.
המטרה העיקרית של שיגור זה הייתה בדיקת הזרוע הרובוטית של המעבורת, ובדיקת הבידוד התרמי של מגיני החום על ידי כיוון חלקה האחורי והקדמי של המעבורת לשמש.
לראשונה, בוצעו שורה של ניסויים בגוף החללית, ובהם ניסוי במערכת האלקטרופוריזה (Continuous Flow Electrophoresis System) כדי ללמוד יותר על ההפרדה ברכיבים ביולוגיים, וניסוי ה-Monodisperse Latex Reactor כדי ללמוד על חלקיקי לטקס אחידים בגודל מיקרומטר (uniform micrometre sized latex particles).
במשימה זו הוכנסה לראשונה לשימוש מסילת כושר, לאימון האסטרונאוטים בזמן המשימה כדי להקטין את השפעות חוסר המשקל על גוף האדם. במהלך 10 דקות אימון, עבר כל אסטרונאוט כ-3,000 מייל (כאשר המעבורת בתוכה היה עברה מעל כדור הארץ).
במהלך המשימה שני אנשי הצוות חשו לא טוב, השירותים לא היו תקינים, יחידת העזר לקביעת מהירות (Auxiliary Pacer Unit) התחממה יתר על המידה (אך פעלה היטב בזמן הנחיתה) ושלושה ערוצי תקשורת אבדו ב-26 במרץ.
מספר אריחי מגן נפלו מן החלק העליון של חרטום המעבורת, לפני החלון הקדמי, במהלך השיגור. הדבר נתגלה בצילומים של חלק זה שנעשו מן הזרוע הרובוטית במהלך המשימה. כמו כן, חומר כלשהו נפלט מן המנועים הראשיים של המעבורת במהלך שני ימי הטיסה הראשונים.
משימת STS-3 תוכננה במקור ל-7 ימי שהייה בחלל, אבל המשימה הורחבה ליום נוסף בגלל רוחות עזות באזור הנחיתה, ומסלול נחיתה 23 בקליפורניה ששירת את שתי המשימות הקודמות, שהיה למעשה קרקעית של אגם יבש, היה רטוב מכדי לאפשר נחיתה מוצלחת.
לבסוף, הנחיתה התקיימה ב-Northrup Strip (שמה שונה לאחר מכן ל-White Sands Space Harbor) בניו מקסיקו, בשעה 9:05 בבוקר על פי שעון MST.
STS-3 הייתה המשימה היחידה שנחתה באזור זה. נראה היה כי המעבורת יכולה לנחות על חול, אך בפועל הדבר גרם לנזקים.
במשימה זו הקולומביה הקיפה 130 פעמים את כדור-הארץ בגובה מסלול של 272 ק"מ וגמאה כ-5,400,000 ק"מ במשך 8 ימים, 4 דקות ו-46 שניות. בסה"כ נשרו 36 אריחי בידוד ו-19 ניזוקו.
גיט
גיט (באנגלית: Git) היא מערכת ניהול גרסאות מבוססת קוד פתוח, שמטרתה לסייע למפתחים בניהול קוד, תיאום עבודה צוותית ומעקב אחר שינויים בקובצי תוכנה. מטרותיה העיקריות הן לספק מהירות, שלמות מידע ותמיכה בתהליכים מבוזרים ולא ליניאריים.
כמערכת בקרת גרסאות מבוזרת, כל ספרייה שלה בכל מחשב נחשבת למאגר נתונים עם תיעוד מלא ואפשרויות מעקב אחר שינויי גרסה, ללא תלות בגישה לרשת או בשרת מרכזי.
היוצר של גיט הוא לינוס טורבאלדס והוא יצר את המערכת באפריל של שנת 2005. נכון לשנת 2020, היא נחשבת למערכת ניהול הגרסאות הפופולרית ביותר.
היסטוריה
החל משנת 2002, הפיתוח של פרויקט לינוקס השתמש במערכת ניהול הגרסאות המבוזרת הקניינית BitKeeper. בשנת 2005 הצליח אנדרו טריגל לפתח לקוח עצמאי, ובעקבות כך נשלל רישיון השימוש במערכת לפרויקט לינוקס. טורבאלדס לא היה מרוצה ממערכות ניהול הגרסאות האחרות שהיו קיימות באותו שלב, והחליט לכתוב אחת משלו. הוא החל לעבוד על גיט ב-3 באפריל 2005. פחות מחודש לאחר מכן כבר הייתה גרסה שאפשרה פיתוח יעיל של לינוקס (מערכת מרקוריאל נכתבה באותו הזמן ומאותן הסיבות). ביולי של אותה השנה, הפך ג'וניו המאנו למתחזק הראשי.
ברחבי העולם, מספר עצום של חברות הזנק (סטארט-אפ), קולקטיבים וחברות בין-לאומיות, כולל גוגל ומיקרוסופט, משתמשים בגיט כדי לשמור על קוד המקור של פרויקטי התוכנה שלהם. חלקם מארחים פרויקטי גיט משלהם, אחרים משתמשים בגיט באמצעות חברות אירוח מסחריות כמו GitHub (נוסדה בשנת 2007), Bitbucket (נוסדה בשנת 2010) ו-GitLab  (נוסדה בשנת 2011). הגדולה שבהן, GitHub, מונה 40 מיליון מפתחים רשומים ונרכשה על ידי מיקרוסופט בתמורה עצומה של 7.5 מיליארד דולר בשנת 2018.
האינדיקציה הטובה ביותר לדומיננטיות השוק של גיט היא סקר מפתחים שנערך על ידי Stack Overflow. סקר זה מצא כי 88.4% מכלל 74,298 המשתתפים בסקר בשנת 2018 השתמשו בגיט (עלייה מ -69.3% בשנת 2015). המתחרים הקרובים ביותר היו Subversion, עם כניסה של 16.6% (ירידה מ -36.9%); Team Foundation Version Control עם 11.3% (ירידה מ -12.2%); ו-Mercurial, עם 3.7% (ירידה מ -7.9%). למעשה, גיט הפכה לכה דומיננטית עד כדי כך שמדעני הנתונים ב-Stack Overflow לא טרחו לשאול את השאלה בסקר שלהם ב-2019.
מבנה
גיט היא מערכת ניהול גרסאות מבוזרת - כל עותק מקומי של המאגר מכיל את כל המידע (כל ההיסטוריה). המידע הזה נשמר בדרך כלל בתת-תיקייה בשם ".git". גיט שומרת אובייקטים מסוג מידע (blob, בדרך כלל קובץ), עץ (tree, מבנה ספריות) וגרסה (commit). האובייקטים מזוהים על ידי שם שהוא גיבוב תוכנם לפי SHA-1.
בניגוד לרוב מערכות ניהול הגרסאות המודרניות ששומרות שינויים בין גרסאות שונות, גיט שומרת את תוכני הקבצים עצמם. גיט תוכננה להיות מעין מערכת קבצים משוכללת שמעליה תבנה מערכת ניהול גרסאות. בתחילה השם היה אמור להתייחס רק לקרביים ("צנרת"), אולם בהמשך התברר שעדיף לספק גם מימוש אחיד של מערכת ניהול גרסאות ("פורצלן").
לרוב מקובל להסתכל על גרסאות כעץ: בנקודות מסוימות מתפצל הפיתוח לעבודה על ענפים שונים. בגיט אפשר גם למזג ענפים שונים. לכן גיט מתייחס לגרסאות כגרף מכוון חסר מעגלים: גרסה מתבססת על גרסה קודמת ומכילה שינויים כלפיה. אולם גרסה יכולה להיות גם תוצאת מיזוג שתי גרסאות שונות.
מיזוג (merge)
דוגמה, מ-http://tzafrir.org.il/~tzafrir/git_test/.git, של מאגר גיט פשוט:
* 8f56b9b (HEAD, tag: v0.3, master) Some integration work * 45ace55 Merge branch 'feature-branch' |\ | * 5f90c8c (feature-branch) Add a new feature | | * b76c518 (experiment) Testing an experimental feature | |/ |/| * | b70df95 (tag: v0.2) Adding a new header * | b65d3e3 Adding documentation |/ * 5742dfe (tag: v0.1) Adding hello.
בדוגמה זו נראה מאגר תוכנה קטן. כל גרסה נקראת בשמה המקוצר. שלוש גרסאות סומנו בתגיות (v0.1, v0.2, v0.3). רוב התיקונים נעשו בענף הראשי (master). כל התגיות הם של גרסאות על הענף הראשי. אולם היו שני ענפי פיתוח צדדיים: הענף 'feature-branch' נוצר לאחר גרסה v0.1 ומוזג לענף הראשי לאחר סימון v0.2. הענף השני הוא הענף הניסיוני 'experiment' שלא מוזג עדיין.
איסוף זבל
איסוף זבל (Garbage Collection) הוא תהליך שבו תוכנה מוחקת אובייקטים שקיימים עדיין בזיכרון למרות שהצורך בהם הסתיים.
בהקשר של git, מחיקה של ענף גרסאות לדוגמה איננה כוללת מחיקה מיידית של כל הגרסאות המקושרות אליו. במקום זאת, מופעל באופן תקופתי תהליך של "איסוף זבל" הבודק את כל הגרסאות ומוחק גרסאות שכבר אין שום ענף או תגית המפנים אליהן.
שרת
המאגר בגיט עובד מול מאגרים אחרים. המאגרים הללו יכולים להיות קבצים על מערכת הקבצים המקומית או קבצים מרוחקים על שרתים אחרים. אם הקבצים יושבים על שרתים אחרים יש כמה אפשרויות לגשת אליהם:
ההתחברות דרך SSH או דרך שרת גיט יעילה יותר (מהירה יותר וצורכת פחות נפח תעבורה) מאשר הפרוטוקול הטיפש, מכיוון שאפשר להשתמש במידע בצורה יעילה יותר (בקשת fetch-pack). פרוטוקול גיט לא כולל הזדהות ולכן לא נהוג לאפשר העלאת תוכן דרכו. נהוג לאפשר העלאת תוכן רק דרך SSH (במקרים רבים ההזדהות היא על ידי מפתחות ציבוריים).
ממשקי גיט
עם זאת, מאחר שמדובר במקור פתוח מעוצב היטב, מפתחים מכל רחבי העולם עיצבו דרכים אחרות לגשת אליו.
הוא חינמי ומגיע בחבילות Linux, BSD, Illumos ומערכות הפעלה אחרות דמויות Unix. הוא נראה כך: $ git --version git version 2.5.3 ככל הנראה, ממשקי הגיט הכי מוכרים הם מבוססי אתרים: אתרים כמו GitHub, המקור הפתוח GitLab, Savannah, BitBucket ו-SourceForge כולם מציעים אירוח קוד מקוון כדי למקסם את ההיבט הציבורי והחברתי של קוד פתוח, ברמות שונות, יחד עם GUI מבוסס-דפדפן כדי למזער את עקומת הלמידה של השימוש בגיט. השילוב השקוף ביותר מגיע בצורה של תמיכה במנהל קבצים. מנהל הקבצים KDE, Dolphin, יכול להראות את מצב הגיט של תיקייה ואף ליצור התחייבויות, דחיפות ומשיכות. משתמשת בגיט כבסיס לממשק שיתוף קבצים בסגנון Dropbox.
סיעוף ומיזוג
לגיט יש מודל סיעוף שמייחד אותה מתוכנות אחרות לניהול קוד. גיט מאפשרת ליצור מספר ענפים (branch) מקומיים על מחשב, שיכולים להיות בלתי תלויים זה בזה לחלוטין ומאפשרים להוסיף לקוד חלקים חדשים במקביל ובצורה נוחה. מיזוג הקוד שנכתב בענפים השונים לכדי גרסה יציבה אינו מסובך בזכות הממשק הוויזואלי של גיט.
מודל הסיעוף מאפשר התנסות בפיתוח ללא חשש לפגוע במהימנות של המוצר הראשי ולכן הופך את חוויית הפיתוח של המשתמשים לקלה יותר ולנוחה יותר. המודל גם מאפשר מעבר מהיר בין גרסאות במקרה של תקלות ובאגים.
גרסאות
רשימה של גרסאות:
ארגון
טורבאלדס פיתח את גיט בחודשים הראשונים. לאחר מכן הפך ג'וניו המאנו למפתח הראשי. גיט לא דורשת השמת זכויות יוצרים, ונכון לסוף 2010 יותר מ-600 אנשים תרמו קוד למיזם. החל מה־16 בדצמבר 2010 המיזם מנוהל בחסות מוסד חופש התוכנה (Software Freedom Conservatory). גוף זה מספק ישות משפטית (לדוגמה: עבור תרומות) וייעוץ משפטי.
פיגועי טרור נגד ישראלים בישראל ובשטחים בשנות ה-70 של המאה ה-20
רשימת פיגועי טרור נגד ישראלים שהתרחשו במדינת ישראל ובשטחים במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20.
1970
1 בינואר – חטיפתו של האזרח שמואל רוזנווסר - בלילה חדרה חוליית מחבלים פלסטינים מלבנון, השייכים לארגון הפת"ח, ליישוב מטולה וחטפה שומר-לילה בן 58 בשם שמואל רוזנווסר, תושב קריית מוצקין, שהיה באותה עת על משמרתו. אירוע זה פתח תקופה של משא ומתן עקיף מול הפת"ח, שהסתיימה בפברואר 1971 בהסכם בו הוחלף רוזנווסר במחמוד חיג'אזי ללא נוכחות רשמית של הפת"ח.
21 בפברואר - אישה נרצחה כתוצאה ממטען חבלה שהטמינה חוליה לבנונית בסמוך לביתה במושב אלקוש. 22 במאי – הפיגוע באוטובוס ילדי אביבים – בפיגוע באוטובוס בית ספר באביבים אשר עליו שוגרו 3 טילי בזוקה נרצחו 12 ישראלים (רובם ילדים) ונפצעו 19 נוספים. ארגון החזית העממית לשחרור פלסטין נטל אחריות לפיגוע.
1973
13 במרץ - סטודנט ירדני רצח איש עסקים ישראלי בניקוסיה. בגלל טענות שישראל התנקשה באיש פת"ח חוסיין אל באדיר.
1974
11 באפריל – הפיגוע בקריית שמונה – שלושה מחבלים פלסטינים חדרו לישראל מלבנון, הגיעו לעיירה קריית שמונה, ורצחו בה 18 ישראלים – 16 אזרחים (מתוכם 8 ילדים) ושני חיילים - בטרם נהרגו בעצמם. 15 ישראלים נוספים נפצעו בפיגוע. ארגון החזית העממית לשחרור פלסטין נטל אחריות לפיגוע. היה זה פיגוע הטרור הראשון בישראל, שבו חדרו מחבלים ליישוב עירוני, מהלך של כברת דרך מהגבול, ומבלי שהכינו לעצמם נתיב מילוט. משמעות הדבר היא בעיקר היכולת לפגוע במספר רב יותר של קורבנות, מבלי להקדיש אמצעים וזמן לשלב המילוט.
1975
20 בנובמבר – הפיגוע ברמת מגשימים בפיגוע בבניין ישיבת הסדר ברמת מגשימים שברמת הגולן נרצחו 3 תלמידי ישיבה ו-2 נפצעו. המסתננים חדרו מסוריה והשתייכו לארגון הפתח.
ריבוי הפיגועים בירושלים: בישיבת ממשלה ב-16.11.1975 מסר שר המשטרה שלמה הלל נתונים על עלייה במספר הפיגועים בירושלים ב-1975. אחרי שב-73' היו 14 פיגועים וניסיונות לפיגוע, ב-74' כבר עלה מספר המקרים והניסיונות ל-53. ב-1975, בין ינואר לנובמבר, עלה מספר הפיגועים וניסיונות הפיגוע בעיר ל-69 - עלייה של 500%.
שטיכמוס
שטיכמוס, או שטיכמאס, הוא כלי עבודה פשוט בתחום הבנייה. הכלי מסייע בפילוס (יישור אופקי) של חלקי בניין גדולים לרבות קירות, תוספות בנייה, פרגולות, תקרות גבס ועוד. השטיכמוס עשוי צינור גמיש שקוף הפתוח בשני קצותיו שבתוכו מים הממלאים אותו כמעט עד קצותיו. אורכו של הצינור מותאם למרחק בין האלמנטים הנבנים.
אלימות במשפחה
אלימות במשפחה (בראשי תיבות: אלמ"ב) מתרחשת במסגרת המשפחה ובהקשר של היחסים שבתוכה, לרבות עם בני זוג לשעבר. אלימות במערכת יחסים אינטימית היא סוגיה חברתית רבת פנים החוצה תרבויות, מגדר, דתות, מצב חברתי-כלכלי ורמת השכלה. אלימות במשפחה יכולה להתבטא במגוון דרכים, ועל פי אמנת איסטנבול אלימות במשפחה מוגדרת כמעשים של אלימות פיזית, אלימות מינית, התעללות רגשית או אלימות כלכלית, המתרחשים במשפחה או בתא המשפחתי.
שטיכמוס
אופן השימוש
השימוש בכלי מתבצע על ידי הצבת שפת פני המים שבקצה הצינור האחד בנקודה שגובהה היחסי ידוע (למשל מרכזה של קורת בטון בשלד בניין המסומן במסמר או צבע) ובו בזמן הצבת קצה הצינור השני על גבי מישור אנכי מרוחק (למשל קיר החוץ של בניין) וסימון שפת פני המים בצידו האחר. מאחר שפני המים בשני קצותיו של הצינור יהיו בגובה שווה (לפי חוק כלים שלובים), יהיה הקו המסומן על המישור האופקי בגובה קבוע הזהה לנקודת הייחוס.
אלימות במשפחה
התופעה מאופיינת בהטרוגניות אשר נובעת בין השאר מהשוני בהגדרת התופעה במדינות שונות, ובמאפייני מבצעי האלימות והקורבנות. לאלימות במשפחה יש היסטוריה ארוכה, אולם היה זה הגל השני של הפמיניזם שהעלה לראשונה את הנושא כבעיה חברתית שיש לדון בה ולהכניסה לשיח הציבורי.