cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Viber
היסטוריה
וייבר הושק לראשונה עבור האייפון ב-2 בדצמבר 2010 כמתחרה ישיר בסקייפ. גרסה מוקדמת לאנדרואיד שוחררה ב-11 במאי 2012 אך הייתה מוגבלת ל-50,000 משתמשים. גרסה ללא הגבלת משתמשים שוחררה ב-19 ביולי 2012. וייבר לבלקברי ולווינדוס-פון הושקה ב-8 במאי 2012. כשהגיע היישום ל-90 מיליון משתמשים ב-24 ביולי 2012, נוספה האפשרות לצ'אט קבוצתי ולשיחות באיכות HD; באותו יום גם הושק היישום עבור סדרה 40 של נוקיה, סימביאן ובאדה. תחילה שיחות קוליות התאפשרו רק למשתמשי אייפון ואנדרואיד, אך הובטח שהאפשרות תתווסף לגרסאות הבאות של היישום עבור באדה, סימביאן ווינדוס-פון. כפי שהובטח, ב-22 בספטמבר 2012 שיחות קוליות באיכות HD וצ'אט קבוצתי נעשו זמינים עבור וינדוס-פון, אך רק למשתמשי נוקיה, כחלק משותפות בלעדית עם החברה. וייבר עם שיחות קוליות שוחרר רשמית לכל המכשירים המריצים ווינדוס-פון 8 ב-2 באפריל 2013. ב-2013 היא נרכשה על ידי Rakuten.
יכולות
בפועל, הפונקציונליות משתנה מפלטפורמה לפלטפורמה; אנדרואיד ו-iOS הן הראשונות לקבל פיצ'רים חדשים. וייבר מאפשרת שליחת הודעות טקסט, תמונה וקול בין כל הפלטפורמות; שיחות קוליות זמינות רק עבור אייפון, אנדרואיד ווינדוס-פון. ממשק היישום כולל סרגל כרטיסיות המאפשר גישה מהירה להודעות, שיחות אחרונות, אנשי קשר וחייגן. בעת ההתקנה היישום יוצר חשבון משתמש אשר עושה שימוש במספר הטלפון כשם משתמש. וייבר מסתנכרנת עם אנשי הקשר הקיימים במכשיר, כך שהמשתמשים לא ייאלצו להוסיף זה את זה באופן ידני. בגרסה 2.3 נוספו לווייבר סמיילים וסמלים נוספים.
Viber Media
Viber Media היא חברה ישראלית שנוסדה בתל אביב, עם מרכזי פיתוח בבלארוס ובקפריסין. החברה נוסדה על ידי טלמון מרקו, יזם אמריקאי-ישראלי. החברה מייצרת הכנסות על ידי מכירת סטיקרים. החברה ממומנת על ידי משקיעים פרטיים.
דניאל פאנאבייקר
דניאל ניקול פאנאבייקר (באנגלית: Danielle Nicole Panabaker; נולדה ב-19 בספטמבר 1987) היא שחקנית אמריקאית, אשר מוכרת בעיקר מתפקידה כד"ר קייטלין סנואו / קילר פרוסט/קיאון בסדרת הטלוויזיה "הפלאש".
ביוגרפיה
פאנאבייקר נולדה באוגוסטה שבג'ורג'יה לדונה ולהרולד פאנאבייקר, ובעקבות עבודתו של האבא עברה המשפחה לדרום קרולינה, לפנסילבניה ובהמשך גם למחוז אורנג' שבטקסס לתקופה קצרה. דניאל לקחה חלק במחנה קיץ במגמת קולנוע ותיאטרון ושם גילתה את אהבתה למשחק, בגיל 12 החלה להופיע בתיאטרון הקהילתי ולקחה חלק באודישנים לפרסומות.
לאחר המעבר לנפרוויל שאילינוי בשנת 2000 למדה פאנאבייקר בתיכון באילינוי וסיימה את לימודיה כאשר הייתה רק בת 14 מאחר שהרגישה רצון לפתח ולעסוק במשחק באופן קבוע. בשנת 2003 עברה דניאל ללוס אנג'לס שבקליפורניה ביחד עם אחותה ואמה ושם למדה משחק במכללה הקהילתית בעיר גלנדייל. בשנת 2005 סיימה את לימודיה במכללה והמשיכה ללימודים מתקדמים באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
קריירה
ההופעות הראשונות של פאנאבייקר היו בפרסומות ותפקידי אורח בסדרות טלוויזיה וסרטי קולנוע כגון: "המגן" (2001-2004), "מלקולם באמצע", "חוק וסדר: מדור מיוחד", "מדיום", "סאמרלנד" ובתפקיד ראשי בסרט של דיסני "תקוע בפרבר" משנת 2004. כמו כן הופיעה בסרטי הטלוויזיה "סקס והאמא הרווקה" (2003) ו"אמא בגיל 16" (2005) ובהמשך במיני סדרה "אימפריות נופלות" שנסקרה היטב ונתנה לה את הביטחון להמשיך ולעסוק בקריירה המשחק. בהמשך לקחה חלק במחזות מוזיקליים "סיפור הפרברים", "פיפין", "עד עצם היום הזה", "ביוטי-לו", "הארץ החיה". בשנת 2004 כיכבה בסרט "מחפשים את הלב של דויד" של רשת ABC לצד השחקן רביב אולמן. בשנת 2005 פאנאבייקר הופיעה בסרטים המוזיקליים "גובה שמיים" ו"שלך שלי ושלנו". בהמשך כיכבה בסרט דיסני "תקרא את זה ותבכה" לצד אחותה קיי פאנאבייקר. תפקידה הבא היה בסרט "בית הענקים" (2007) לצד היילי ג'ואל אוסמנט, ובאותה שנה קיבלה תפקיד משנה בסרט "מיסטר ברוקס" לצד קווין קוסטנר. בנוסף פאנאבייקר הצטרפה לצוות של סדרת הדרמה "שארק" כג'וליה סטארק, הבת של הדמות הראשית.
בשנת 2009 שיחקה כג'נה בסרט האימה "יום שישי ה-13" לצד ג'ארד פדלקי ובהמשך בסרטים "הטירוף" ו"מחלקה סגורה". באותה שנה התארחה בעונה השישית של הסדרה "האנטומיה של גריי".
בשנת 2011 גילמה את קייטי בסרט הטלוויזיה "The Shunning" מבית הולמרק, שהתבסס על הרומן של הסופרת בוורלי לואיס.
בשנת 2014 כיכבה בסרט "מעידה בזמן" וגילמה את קלי; על תפקיד זה זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע בלונדון 2014.
בשנת 2014 החלה לשחק בסדרת גיבורי העל "הפלאש" המבוססת על חוברות הקומיקס "פלאש" מבית DC קומיקס ומשודרת ברשת The CW, את דמותה של קילר פרוסט / ד"ר קייטלין סנואו, מדענית ומטה-אדם בעלת כוחות קרח.
ד"ר סבייטסו
היסטוריה
בתחילת כל שיחה הציג עצמו ד"ר סבייטסו כך:
התוכנה נבנתה כדי להדגים את יכולות הדיבור הסינתתי של כרטיסי הקול של Creative Labs, אף שאיכות הקול שלהם הייתה רחוקה מלהיות כמו-אנושית. לתוכנה הייתה גרסה נוספת שרצה על מערכת ההפעלה חלונות של חברת מיקרוסופט, ונקראה "התוכי פרוֹדי" (Prody Parrot); לגרסה זו היה ממשק משתמש גרפי עשיר יותר.
מועאוויה באראזאנגי
מועאוויה באראזאנגי (נולד ב-1944) הוא גאופיזיקאי, סייסמולוג וגאולוג הפועל באוניברסיטת קורנל, ניו יורק, ארצות הברית וידוע בתרומתו לקידום הבנת הטקטוניקה של המזרח התיכון.
ראשית דרכו כמדען
באראזאנגי סיים לימודיו לתואר ראשון באוניברסיטת דמשק, סוריה בשנת 1965, בפקולטה למדעים עם התמקדות בפיזיקה, גאולוגיה, מתמטיקה וכימיה. כעבור שנתיים השלים את לימודיו לתואר שני בגאולוגיה וגאופיזיקה באוניברסיטת מינסוטה שבארצות הברית ובשנת 1971 קיבל את התואר דוקטור לפילוסופיה במצפה כדור-הארץ "למונט-דוהרטי" של אוניברסיטת קולומביה בהתמחות בסייסמולוגיה וסייסמוטקטוניקה. במהלך לימודיו לתואר שני לימד ושימש כעוזר מחקר במחלקה לגאולוגיה וגאופיזיקה באוניברסיטת מינסוטה, ובמהלך מחקרו לדוקטוראט שימש כעמית מחקר ועוזר מחקר בכיר באוניברסיטת קולומביה.
קריירה אקדמית באוניברסיטת קורנל
בשנת 1979 הוא יצא לשנתיים לאוניברסיטת המלך עבדולעזיז אשר בג'דה, ערב הסעודית, ושימש שם כראש המחלקה לגאופיזיקה בפקולטה למדעי כדור הארץ.
במהלך עבודתו בקורנל עסק בנוסף למחקריו גם בעבודות ייעוץ ובחברוּת בוועדות בינלאומיות וכדלקמן :
עמלה עינת
עמלה עינת (שמה המקורי: עמלה כהן; נולדה ב-29 בדצמבר 1939, כפר סבא) היא סופרת, מחזאית, עורכת ואשת חינוך ישראלית.
ביוגרפיה
אמה של עמלה עינת, מרים, היא ילידת הארץ, ואביה, שלמה כהן, יליד פולין, השתייך ל"" והיה חבר קיבוץ עין החורש. כאשר קמה מדינת ישראל עברה עינת עם משפחתה לחולון, ולמדה בבית הספר ביאליק ובתיכון קוגל בעיר. בגיל חמש-עשרה וחצי עברה לירושלים בשל מחלת האסתמה ממנה סבלה. בירושלים המשיכה את לימודיה בתיכון ליד"ה (אז "תיכון בית הכרם"). כילדה הייתה חניכה בתנועת "הנוער העובד". את שירותה הצבאי בצבא ההגנה לישראל עשתה בתור סמלת חינוך במפקדת קצין חינוך ראשי. לאחר סיום שירותה השלימה עינת תואר בוגרת אוניברסיטה בספרות עברית באוניברסיטת תל אביב. תואר המוסמך שלה, בייעוץ פסיכולוגי חינוכי, ניתן לה גם הוא בתל אביב, בשנת 1964. תואר דוקטור בחינוך קיבלה באוניברסיטת ליברפול.
עינת כתבה ספרים מקצועיים בתחום החינוך, ועסקה גם בליקוי למידה (בעיקר בנושא הדיסלקסיה). חיברה מחזות (למשל, "שיטת חנהלה" ו"סכין בסמטה") שהועלו על בימות שונות. בשנים 1978–1991 הייתה עמלה עינת סגנית העורך של "עתון 77", ירחון לספרות ולתרבות, ולאחר מכן, בשנים 1991–1993, הייתה עורכת ראשית בהוצאת ידיעות אחרונות. היא חיברה עשרות רשימות, ביקורת ומסות שהתפרסמו במוספים הספרותיים של עיתונים וכתבי-עת שונים.
עינת זכתה בפרס היצירה לסופרים עבריים על שם לוי אשכול בשנת 1983, בפרס הדסה לספרות ילדים ונוער (2004) ובפרס אקו"ם לשנת 2017 על תרומתה ליצירה ולספרות הישראלית.
מתגוררת בתל אביב. הייתה נשואה לאהרון, אם לשלושה.
משה בן שושן
משה בן שושן (נולד ב-9 באוקטובר 1974) הוא במאי, מחזאי ויוצר ישראלי.
ביוגרפיה
משה בן שושן נולד וגדל בתל אביב. הוא בוגר בית הספר לאומנויות הבמה סמינר הקיבוצים אותו סיים בשנת 2001. לאחר לימודיו, סיים קורס משחק מול מצלמה בהנחיית רות דייכס. בשנת 2002 שיחק בן שושן בגברים בשמש, בבימויו של מוניר בכרי מהתיאטרון הערבי-עברי, ובחתולה שחורה עם כתם לבן, בבימויו של יצחק גורמזאנו גורן, בימת קדם.
כיוצר, שנגע תמיד בעולם התיאטרון על כל רבדיו, הן על הבמה והן מאחורי הקלעים, מהר מאוד מצא את עצמו בן שושן עוסק גם בכתיבה מחזאית ובבימוי. החל משנת 2004 שיתף פעולה עם השחקן רענן פררה, עמיתו ללימודים, ויחד מאז ועד היום הם כותבים, מביימים ויוצרים הפקות רבות ומגוונות במיטב התיאטראות הרפרטואריים לילדים ולנוער בישראל.
ב-2004 כתבו וביימו יחד את הצגת הביכורים שלהם, מחזה מקורי בשם אבקת הקסם אשר הוצג בתיאטרון גושן במסגרת סל תרבות.
בשנים 2006 ו-2007 כתבו וביימו עיבוד חדשני לסיפור הידוע של לואיס קרול אליס בארץ הפלאות, בהפקת תיאטרון ארצי לילדים ונוער ונאווה הפקות ובשיתוף להקת המחול פרסקו. ואת המחזמר מקהלה עליזה על פי שיריה של לאה נאור.
בשנים 2008–2009 כתבו וביימו את מסביב לעולם עיבוד מודרני לספרו הידוע של ז'ול וורן מסביב לעולם בשמונים יום, לתיאטרון ארצי לילדים ונוער בשיתוף להקת פרסקו. באותה שנה, ביימו לאותו התיאטרון גם את המחזמר המפוזר מכפר אז"ר למחזה של אורלי ישועה שוורצברג, על פי ספרה של לאה גולדברג.
בשנת 2010 שיחק משה בן שושן בסדרת הטלוויזיה דאוס. באותה השנה כתבו וביימו משה ורענן לתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער בשיתוף להקת ענבל עיבוד לסיפור אלאדין ומנורת הקסמים. בנוסף למחזמר מקורי לתיאטרון הקיבוץ בשיתוף תיאטרון מופע בשם מלך החיות בהשראת סיפוריו של עודד בורלא.
במסגרת פסטיבל עכו 2010 ביים בן שושן את ההצגה פייד - מופע הפרידה של רענן פררה ורועי נווה שאף זכתה בפרס השחקנים הטובים ביותר של הפסטיבל.
בשנת 2011 ביימו משה ורענן בתיאטרון ארצי לילדים ונוער את המחזמר על ניסים ונפלאות, שכתבה המחזאית שירילי דשא על פי ספרה של לאה גולדברג - ניסים ונפלאות, וכן כתבו וביימו לתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער את ההצגה לרקוד עם עדן, על פי ספרה של רבקה מגן.
בשנת 2012 ביימו השניים את ההצגה "ארץ הגרביים האבודים" מחזה מקורי שכתבו יוני זכהולץ ושי להב לתיאטרון הקיבוץ, אשר עלתה בבכורה במסגרת פסטיבל חיפה להצגות ילדים בפסח 2012. בהמשך השנה היו אחראים לבימוי ודרמטורגיה לעיבוד מיוחד לספר פוליאנה של אלינור ה. פורטר שכתבה המחזאית שירילי דשא בהפקת תיאטרון ארצי לילדים ונוער, בנוסף להצגה "נסיך מצרים" שכתבו וביימו על פי הסיפור התנ"כי של יציאת מצרים.
לעונת 2013 ביימו את ההצגה מלך היער, על פי מחזה מקורי שכתב יאקי מחרז אשר עלתה בתיאטרון גושן.בנוסף כתבו וביימו לתיאטרון ארצי לילדים ונוער עיבוד לאגדת החתול במגפיים בשיתוף להקת קומפאס - להקת הפלמנקו הישראלית.
ב-2014, ביימו השניים שתי הצגות - "סוד הגן הנעלם" בהשראת ספרה של פרנסס הודג'סון ברנט ובעיבוד של דפנה אנגל ושי להב בתיאטרון הקיבוץ; "דורותי" עיבוד של שירילי דשא לקוסם מארץ עוץ בתיאטרון הארצי לילדים ונוער, בשיתוף להקת המחול פרסקו.
ב-2015 ו-2016 משה ורענן העלו עוד ארבע הפקות. לתיאטרון גושן כתבו מחזה וביימו את "נרקיס מלך הביצה" בהשראת ספרו של לוין קיפניס ובשילוב שיריו הידועים. לתיאטרון הארצי לילדים ונוער עשו דרמטורגיה וביימו את המחזמר "חבר מכוכב אחר" על פי מחזה של דפנה אנגל. בנוסף כתבו וביימו את ההצגה המקורית "הלילה האחרון בטולדו" על סיפורם של מגורשי ספרד בהפקה משותפת ללהקת הפלמנקו הישראלית קומפאס והתיאטרון הארצי לילדים ונוער.
לעונת 2017 ביימו לתיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער מחזמר שכתב אפרים סידון בהשראת הספר אי המטמון של רוברט לואיס סטיבנסון, וגם ביימו ועשו דרמטורגיה להצגה "מר זוטא ועץ התפוחים" על פי ספרה של אורית רז למחזה של צביקה כורמן קרמון.
טיריל אקהוף
טיריל קהמאפנהואג אקהוף (בנורווגית: Tiril Kampenhaug Eckhoff; נולדה ב-21 במאי 1990 בבארום), היא ביאתלטית נורווגית. היא האלופה האולימפית בעלת 5 מדליות מהמשחקים האולימפיים, מהן מדליית זהב אחת מאולימפיאדת סוצ'י (2014). אלופת העולם בעלת 13 מדליות, מהן 9 מדליות זהב. היא בעלת 21 ניצחונות במסגרת סבב גביע העולם.
הסליק בגבת (תחנת שרה)
הסליק בגבת (תחנת שרה) היה סליק בקיבוץ גבת, שבניגוד לרוב הסליקים בארץ יועד להיות תחנת אלחוט של ארגון ההגנה. הסליק הוקם ב-1939 והפעילה אותו אלחוטנית בשם שרה (ולכן הסליק נקרא "תחנת שרה"). הסליק פעל כחמש שנים במהלכן שימש ליצירת קשר עם אירופה. לאחר קום המדינה הפך לאתר מורשת וניתן לבקר בו.
רקע
עם תום המרד הערבי הגדול ופרוץ מלחמת העולם השנייה הידקו הבריטים את הפיקוח על מידע שיצא מההנהגה היהודית בארץ לתפוצות. אחד הצעדים שנקטה ההנהגה הייתה החלטה להקים בארץ תחנת שידור חשאית שתאפשר לפרוץ את הצנזורה הבריטית. בהמשך להחלטת זו הוחלט להקים את תחנת השידור בקיבוץ גבת וזאת מהסיבות הבאות: גורם נוסף שסייע להחלטה זו היה הימצאותה של קשרית מנוסה בקיבוץ.
ההיסטוריה של תחנת השידור
בתחילת 1939 החלה חפירת הסליק עבור התחנה. סיפור הכיסוי היה חפירת בור ספיגה עבור מקלחת משותפת שהוקמה באותו זמן. העבודה בוצעה על ידי מספר אנשי סוד כשעיקר העבודה נעשתה בלילות וחלק מבעלי המלאכה הובאו למקום בעיניים מכוסות. מעל הסליק נבנה מחסן מזון ובסליק עצמו הותקנו מספר אלמנטים מתוחכמים: עם סיום בניית התחנה הותקן בה מכשיר אלחוט בשיטת השידור מורס והחלה לעבוד בה חברת הקיבוץ שרה צ'רנומורץ-פפיש שעבדה כרפתנית. שרה הייתה מגיעה לתחנה כל ערב ב-10, מרימה בעצמה את האנטנה ומשדרת ידיעות לתחנה בלונדון שם ישב ברל לוקר. היא שידרה בקוד מוצפן גם לחיים ויצמן בלונדון ולניו יורק. ב-4 בבוקר סיימה שרה את שידוריה והייתה יוצאת לחלוב את הפרות.
השידור מהתחנה היה חד סיטרי ולכן כל מברק שודר מספר פעמים ליתר ביטחון. במברקים חוזרים מלונדון, שהגיעו לשמחה אבן-זהר, פורטו המברקים שהגיעו לא תקינים ואותם יש לשדר בשנית.
חלפים למכשיר הקשר נגנבו ממחסני הצבא הבריטי על ידי איש חיל הקשר הבריטי נפתלי רז. כדי לבדוק את תקינות המכשיר לאחר התיקונים הייתה שרה יוצרת קשר עם שדה התעופה בבירות תוך התחזות למגדל הפיקוח בשדה התעופה בלוד.
התחנה פעלה עד 1943 ואז נסגרה והועברה לתל אביב. במהלך השבת השחורה ב-1946 ערכו הבריטים חיפושים בקיבוץ אך התחנה לא התגלתה.
לפי מספר מקורות התחנה לא התגלתה על ידי הבריטים במכוון מאחר שתחנת אלחוט בריטית בעכו עסקה ביירוט חלק גדול מהשידורים של התחנה.
לאחר הקמת המדינה
עד 1970 היה הסליק נטוש. בשנה זו נערך שחזור ראשון של תחנת השידור בהשתתפות האנשים שהפעילו את התחנה.
ב-1998 שיפץ חבר הקיבוץ אמציה בן-דור את המקום ופתח אותו לביקורים. ב-2000 נפטר אמציה ומשפחתו המשיכה לתחזק את המקום.
ב-2008 שופץ המקום על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל. במסגרת תהליך זה הפך מקלט קרוב לחדר תצוגה והדרכה.
מילו מנרה
מילו מנרה (באיטלקית: Milo Manara; נולד ב-12 בספטמבר 1945) הוא מאייר קומיקס איטלקי.
ביוגרפיה
מאוריליו מנרה נולד בעיירה בדרום טירול. הוא למד ציור ואדריכלות ואייר את הקומיקס הראשון בשנת 1969. במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 הוא עבד במספר ירחוני קומיקס באיטליה ובבלגיה.
בשנת 1983 הוא יצר "קליק" שהיא סדרת רומנים גרפיים ארוטיים. בשנת 1989 מילו מנרה יצר סדרה נוספת עם אותו דמות ובהמשך עוד שתי סדרות.
מילו מנרה המשיך לעבוד בתחום הקומיקס ועל עבודותיו זכה במספר פרסים לרבות פרס אייזנר בשנת 2004.
בשנת 2003 הוא עיצב עטיפה לאלבום "The Vertigo of Bliss". יצירה זו שלו זכתה להצלחה.
בשנת 2006 מילו מנרה ייצר דמויות של סדרת קומיקס שמשודרת בארצות אמריקה הלטינית. בשנת 2009 הוא התחיל לעבוד עבור מארוול קומיקס.
פלורידה פנתרס
פלורידה פנתרס (באנגלית: Florida Panthers) היא קבוצת הוקי קרח מקצוענית מסנרייז, פלורידה, ארצות הברית, המשחקת בליגת ה-NHL בה היא חברה בבית האטלנטי שבחטיבה המזרחית. סנרייז היא פרבר של מיאמי.
הקבוצה נוסדה ב-1993 והחלה לשחק ב-NHL בעונת 1993/94, והיא הקבוצה הדרומית ביותר ב-NHL. הכינוי הנפוץ לקבוצה הוא ה"קאטס" (Cats - "חתולים").
הפנתרס לא זכו מעולם בגביע סטנלי.
1994 - 1995: התחלה מעודדת
פלורידה פנתרס הוקמה ב-1993 על ידי וויין הויזנגה, איש עסקים בעל מספר חברות גדולות שהידועה בהן הייתה רשת השכרת הסרטים בלוקבסטר. הויזנגה היה גם בעל החזקות מיעוט בקבוצת ה-NFL מיאמי דולפינס, ובמקביל לעבודה על הקמת הפנתרס הקים גם את קבוצת הבייסבול פלורידה מארלינס. הפנתרס השלימה את כניסתה של ה-NHL לפלורידה שנה אחרי שטמפה ביי לייטנינג הוקמה באזור מפרץ טמפה.
הפנתרס החלה את העונה הראשונה שלה, עונת 1993/94, כקבוצה ביתית נוספת במיאמי ארנה, ביתה של קבוצת ה-NBA מיאמי היט. בעקבות דראפט התרחבות שנועד לגייס עבורה סגל ראשוני, שמה הקבוצה את ידה על מספר שחקנים משמעותיים, ובראשם השוער ג'ון ונביסברוק שהגיע לאחר תשע עונות בניו יורק ריינג'רס והחלוץ הוותיק סקוט מלנבי. בדראפט הרגיל של אותו קיץ זכתה הקבוצה בחלוץ צעיר ומבטיח, רוב נידרמאייר. המאמן היה מאמן ותיק ובעל שם בליגה, רוג'ר נילסון, שסיגל לקבוצה סגנון הגנתי שספג ביקורת מצד שאר קבוצות הליגה. הקבוצה סיימה את עונתה הראשונה עם מאזן של 33 ניצחונות, 34 הפסדים ו-17 תיקו - 83 נקודות בטבלה, מאזן מצוין יחסית לקבוצת התרחבות, אולם לקבוצה חסרה נקודה אחת נוספת כדי לעלות לפלייאוף.
ריצת הפלייאוף של 1996
התחלה חזקה של העונה ותוצרת התקפית נאה של מלנבי ונידרמאייר, בתוספת עונת פריצה של המגן הסלובקי רוברט שוולה, הביאו את הפנתרס בפעם הראשונה למאזן חיובי בסיום העונה הרגילה ומקום בפלייאוף.
גם את ריצת הפלייאוף שלה החלה הקבוצה בצורה משכנעת כשעלתה ליתרון 3:0 בסדרה מול בוסטון ברואינס ולבסוף השלימה ניצחון 4:1 בסדרה. בסיבוב השני חזרה הקבוצה מפיגור 2:1 בסדרה מול פילדלפיה פליירס, ניצחה בשלושת המשחקים הבאים העלתה לגמר החטיבה המזרחית.
בגמר החטיבתי פגשו הפנתרס את פיטסבורג פינגווינס. הפנתרס נקלעו לפיגור 3:2 בסדרה, וניצחו במשחק השישי במיאמי כדי לכפות משחק שביעי ומכריע בפיטסבורג. בעזרת משחק מצוין של ונביסברוק בשער ניצחו הפנתרס וזכו בעלייה היסטורית לסדרת גמר גביע סטנלי.
סדרת הגמר הסתיימה באכזבה, כאשר קולורדו אוולאנש הביסה את הפנתרס בארבעה משחקים.
"שנת העכברוש"
מנהג אוהדים מוזר אפיין את אותה עונה. לפני המשחק הביתי הראשון של העונה התרוצץ עכברוש בחדר ההלבשה של הפנתרס. סקוט מלנבי הרג את העכבר במכה ממקל ההוקי שלו. במשחק עצמו כבש מלנבי שני שערים. הצירוף המוזר כונה בידי ג'ון ונביסברוק "rat trick", משחק מילים על הביטוי "hat trick" (שלושער).
כשהסיפור התפרסם החלו אוהדים בודדים של הפנתרס להשליך עכברי צעצוע עשויים מגומי אל זירת הקרח כשהפנתרס הבקיעו שער. המנהג הלך והשתרש בקרב הקהל של הפנתרס, ובזמן מרוץ הפלייאוף של הקבוצה כבר נזרקו אלפי עכברי צעצוע לאחר כל שער, דבר שגרם לעיכובים משמעותיים במשחק.
בצירוף מקרים, 1996 הייתה גם "שנת העכברוש" לפי לוח השנה הסיני. לכן נקראת העונה הזו עד היום "שנת העכברוש" בפי אוהדי הפנתרס.
המנהג גרם ל-NHL לקבוע חוק חדש בסיום העונה, לפיו במקרה שהקהל משליך חפצים לקרח רשאים השופטים לשרוק עבירת delay of game (עיכוב המשחק) נגד הקבוצה הביתית ולהרחיק שחקן שלה ל-2 דקות. בעקבות שינוי החוק פסק המנהג, למעט מקרים מסויימים שגם בהם נדחק לסופי משחקים בלבד.
1997 - 2000: תקוות גדולות ושקיעה בבינוניות
כמו בעונה הקודמת, גם בעונת 1996/97 החלו הפנתרס בצורה מצוינת את העונה, אולם נחלשו בהמשכה וסיימו רק במקום הרביעי במזרח. בפלייאוף, מול ניו יורק ריינג'רס, ניצחו הפנתרס במשחק הראשון, אולם נוצחו בארבעת הבאים והודחו.
בעונת 1999/2000 הצדיק פאבל בורה את רכישתו כאשר כבש 58 שערים וסיים את העונה הרגילה כמבקיע השערים המצטיין של הליגה, תואר שזיכה אותו בגביע מוריס "רוקט" רישאר. הפנתרס סיימו עם 43 ניצחונות ו-98 נקודות בטבלה - המאזן הטוב בתולדותיהם, אולם בפלייאוף נחלו הפנתרס שוב אכזבה כשהובסו על ידי ניו ג'רזי דווילס בארבעה משחקים בהם כבשו חמישה שערים בלבד.
2001 - ההווה: מאבקים וכישלונות
למרות עונה מצוינת נוספת של פאבל בורה עם 59 שערים, והצטיינות של השוער הצעיר רוברטו לואונגו, נכשלו הפנתרס בעונת 2000/01 וסיימו את העונה הרגילה במאזן חלש מאוד שלא הספיק לפלייאוף.
בעונת 2001/02 הגיע לקבוצה החלוץ ולרי בורה, אחיו הצעיר של פאבל, אולם גם האיחוד בין האחים לא עזר לשפר את מצבה של הקבוצה. הבעלים החדשים שקנו את הקבוצה באותו קיץ - קבוצה של שמונה משקיעים שונים - החליטו לבנות אותה מחדש, ועם תום מועד ההעברות של העונה העבירו את פאבל בורה מהקבוצה. הפנתרס סיימו עם מאזן דומה לעונה הקודמת ורחוק ממקום בפלייאוף.
שתי העונות הבאות אופיינו ביכולת גבוהה של רוברטו לואונגו, שביסס את עצמו כאחד השוערים הטובים בליגה, אולם הפנתרס הפגינו יכולת התקפית שהייתה בין הגרועות בליגה והמאזנים שלהם נותרו רעים מאוד. באף עונה מתחילת העשור לא הגיעה הקבוצה לסף 30 הניצחונות. במקביל ניזוקה הקבוצה ממאבקי כוח בצוות הניהולי והמקצועי שלה.
בעונת 2010/11 ירדה הקבוצה בביצועיה וסיימה אותה אחרונה בבית הדרום-מזרחי עם 30 ניצחונות ו-72 נקודות בלבד. במהלך העונה ויתרו הפנתרס על קורי סטילמן הוותיק שהועבר לקרוליינה הוריקנס.
חולשה גדולה של הבית הדרום-מזרחי בעונת 2011/12 איפשרה לפנתרס, למרות מאזן של 38 ניצחונות ו-94 נקודות בלבד, לזכות באליפות הבית ולשוב לפלייאוף לראשונה מזה 12 שנים. בפלייאוף, למרות יתרון ביתיות ויתרון של 3:2 בסדרה, נוצחו הפנתרס בסיבוב הראשון על ידי ניו ג'רזי דווילס בשבעה משחקים. עד עונת 2015/16 הידרדרה הקבוצה לתחתית הליגה ולא שבה לפלייאוף.
הקבוצה חזרה לסורה בשלוש העונות הבאות ובכך החמיצה את הפלייאוף 6 פעמים ב-7 עונות. למעשה, מאז הריצה עד סדרת הגמר ב-1996, החמיצה הקבוצה את הפלייאוף ברוב העונות, וגם כשעלתה לפלייאוף לא עברה את הסיבוב הראשון.
בסוף עונת 2018/19 תם עידן בקבוצה כאשר השוער הוותיק רוברטו לואונגו הודיע על פרישה ממשחק פעיל. במקומו הובא לקבוצה אחד השוערים הבולטים בליגה, סרגיי בוברובסקי, בניסיון להעלות את הקבוצה לצמרת הליגה. השינוי לא הוכיח את עצמו בעונות הבאות - בעונת 2019/20 שנקטעה עקב מגפת הקורונה סיימו הפנתרס במקום העשירי בחטיבה המזרחית, ובסיבוב המוקדם של הפלייאוף שהתווסף במיוחד באותה עונה הודחו בקלות על ידי ניו יורק איילנדרס, וב-2020/21 לאחר עונה רגילה טובה הודחו בסיבוב הראשון על ידי טמפה ביי לייטנינג במפגש הפלייאוף הראשון אי פעם בין שתי נציגות מדינת פלורידה בליגה.
היריבות עם טמפה ביי לייטנינג
לפנתרס יש יריבות טבעית מול הקבוצה הנוספת בליגה ממדינת פלורידה - טמפה ביי לייטנינג. בעוד הפנתרס מבוססים באזור מיאמי רבתי ומייצגים אותו, הלייטנינג מבוססים באזור מפרץ טמפה ומייצגים אותו.
סגל שחקנים
נכון ל-27 במרץ 2023
Sativa
Sativa (בעברית: סאטיבה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית ג'נה אייקו, ביחד עם ריי סרמרד או סוואה לי, מתוך אלבום האולפן השני שלה, Trip. השיר יצא לאור ב-22 בינואר 2018, על ידי חברת התקליטים דאף ג'אם, כסינגל השלישי מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום השישי במצעד שירי ה-R&B.
רקע וכתיבה
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-140 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-23 בינואר 2018. הקליפ צבר למעלה מ-180 מיליון צפיות.
סול סנדלר
סול סנדלר הוא אתלט יהודי-דרום אפריקאי בעבר, אלוף המכביה השלישית (1950) בריצת 400 מטר ובריצת 800 מטר.
ביוגרפיה
סנדלר גדל במשפחה של ספורטאים. אחיו, דייב אף הוא אתלט מצטיין ואלוף המכביה.
אלוף ושיאן המכביה
בתחרויות האתלטיקה של המכביה השלישית שנערכו בשנת 1950 זכה סנדלר ב-2 מדליות זהב, בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.7 שניות, לפני גרוסברגר (50.7 שניות) וד. שפיצר (51.9 שניות), שניהם מארצות הברית ובריצת 800 מטר בתוצאה של 1:58.2 דקות, לפני אומלצ'נקו מארצות הברית (2:01.0 דקות) וד. שפיצר (2:02.0 דקות).
רות קוליאן
רות קוליאן (נולדה ב-8 ביוני 1981) היא עורכת דין ופעילה חברתית ישראלית, ראש ומייסדת מפלגת "ובזכותן" - המפלגה החרדית הראשונה שמשלבת נשים ברשימתה לכנסת.
ביוגרפיה
קוליאן נולדה למשפחה מסורתית. אביה היה אלכוהוליסט ואדם אלים, והיא עצמה עברה מפנימיה לפנימיה בשנות ילדותה.
בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 חזרה בתשובה, ולאחר תהליך טיפול ממושך גם חידשה את הקשר עם אביה. כיום היא משתייכת לזרם האורתודוקסי-חרדי.
רות קוליאן היא בוגרת לימודי משפטים בקמפוס החרדי של הקריה האקדמית אונו. במהלך לימודיה התמודדה על תפקיד ראש אגודת הסטודנטים. רב הקמפוס שאיתו התייעצה אישר לה להתמודד, אבל אסר עליה לפרסם את תמונתה.
פעילות חברתית ופוליטית
בסוף אותה שנה ביקשה קוליאן להתמודד במסגרת רשימת ש"ס למועצת עיריית פתח תקווה, אך המפלגה סירבה לשלב אותה ברשימה, וקוליאן עתרה לבג"ץ יחד עם פעילות חברתיות נוספות מהמגזר החרדי כנגד הענקת מימון ציבורי למפלגות מדירות נשים.
בשנת 2015 הקימה את מפלגת "ובזכותן" - מפלגה חרדית ראשונה בהיסטוריה הפוליטית הישראלית ששילבה מועמדות נשים. המפלגה התמודדה בבחירות לכנסת ה-20 והציבה ברשימתה גם את נעה ארז, תמר בלוי וגילה ישר, אך זכתה רק ב-1802 קולות ולא עברה את אחוז החסימה.
בשנת 2017 זכתה בפרס רפפורט לעשייה נשית מעוררת שינוי בראשית הדרך על פעילותה החברתית ועל הקמת מפלגת "ובזכותן".
זכויות יוצרים
לקראת הבחירות לכנסת ה-19 והבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2013 השתמשה תנועת ש"ס בתעמולת הבחירות שלה בשיר "פאר הדור", שיר הלל לרב עובדיה יוסף שכתבה קוליאן והיה כבר פופולרי במגזר החרדי.
פרסום בעיתונים החרדיים
גם בדיון המחודש נדחתה תביעתה, אך קוליאן ערערה ובית המשפט המחוזי קיבל את טענתה וקבע כי יש לחייב את העיתונים לפרסם את מודעות המפלגה.
בערעור לבית המשפט העליון קיבל השופט ניל הנדל את טענות מערכת העיתונים
חיים אישיים
קוליאן היא אם לארבעה ילדים.
ב-2016 עמד סיפור חייה של קוליאן במרכז הסרט התיעודי "יהודייה" של רוני אבולעפיה ואירית דקל.
יום האחדות הגרמנית
יום האחדות הגרמנית (בגרמנית: Tag der Deutschen Einheit) הוא חגה הלאומי של גרמניה, שנחגג מדי שנה ב־3 באוקטובר כחג ציבורי. יום זה מנציח את יום השנה לאיחוד גרמניה מחדש בשנת 1990.
בחירה אלטרנטיבית ליום זה הייתה יום נפילת חומת ברלין, ה־9 בנובמבר 1989, החופף ליום השנה של מהפכת נובמבר ב־1918 ולתבוסתו של היטלר בפוטש במרתף הבירה. נפילת החומה הייתה אירוע המסמל יותר מכל את נפילת המשטרים הקומוניסטיים באותן שנים, את האיחוד וחזרת ברלין המאוחדת להיות בירתה של גרמניה. עם זאת, בתשעה בנובמבר מציינים גם את ליל הבדולח, הטבח הראשון בקנה מידה גדול ביהודים בידי הנאצים, כך שבחירתו הייתה בלתי הולמת. לפיכך, נבחר יום האיחוד הרשמי שהתרחש ב־3 באוקטובר.
לפני איחוד גרמניה, יום האחדות הגרמנית בגרמניה המערבית היה ה־17 ביוני לזכר המרד המזרח-גרמני הכושל נגד הממשלה הסטאליניסטית. המרד דוכא בסיוע ברית המועצות; המספר המדויק של ההרוגים אינו ידוע, אך מוערך כגבוה מ־100. בגרמניה המזרחית, החג הלאומי נחוג ב־7 באוקטובר, "יום הרפובליקה" (Tag der Republik), לזכר ייסוד הרפובליקה הדמוקרטית של גרמניה (גרמניה המזרחית) בשנת 1949.
חגיגות
יום האחדות הגרמנית נחגג מדי שנה בטקס רשמי ובפסטיבל אזרחי (Bürgerfest - בירגרפסט) הנערך בעיר כלשהי. החגיגות נערכות מדי שנה בחסות המדינה הגרמנית שעומדת בראשות הבונדסראט (המועצה הפדרלית) באותה שנה.
מסיבה גדולה נערכת באזור הרייכסטאג, בליווי מוזיקה וריקודים, כשהדגש הוא על אירועים וחגיגות אזרחיות ולא על אירועים ממלכתיים ומצעדים.
בנוסף, חגיגות שונות מתקיימות בברלין, בעיקר ברחוב ה-17 ביוני ובשער ברנדנבורג. פסטיבל הבירה "אוקטוברפסט" במינכן, שבעבר הסתיים ב-1 באוקטובר, נמשך כיום עד 3 באוקטובר כאשר יום ראשון בשבוע חל ביום הראשון או השני של אוקטובר.
אייל דץ
ביוגרפיה
אייל דץ נולד וגדל בראשון לציון.
דץ התחיל את דרכו המקצועית כעיתונאי, בין היתר ככתב וכעורך באתר וואלה וכסגן עורך המגזין Time Out תל אביב.
את סרטו הראשון "עוד" (2017), יצר יחד עם הבמאי ניצן גלעדי. הסרט שודר בערוץ yes דוקו.
סרטו הראשון של דץ כבמאי "אסתיר פניי" (2018), העוסק בסיפור חייו של האדמו"ר מצאנז-קלויזנבורג, שודר בכאן 11 והוקרן בפסטיבלי קולנוע (למשל השתתף בפסטיבל הקולנוע היהודי מיאמי 2018). הסרט היה מועמד לפרס סרט הביכורים הטוב ביותר במסגרת תחרות הקולנוע התיעודי הישראלי.
בשנת 2019 הפיק והיה שותף לכתיבת התסריט של הסרט התיעודי העצמאי "מחר כבר עבר" של הבמאי בועז גולדברג, העוסק בסיפורו של מוזיקאי האינדי צ'רלי מגירה. הסרט הוקרן בהקרנת בכורה עולמית בפסטיבל דוקאביב ובפסטיבלי קולנוע נוספים, בהם פסטיבל הקולנוע הבינלאומי בקראקוב, שם היה הסרט מועמד בקטגוריית הסרט התיעודי המוזיקלי הטוב ביותר. הסרט נרכש לשידור על ידי ערוץ 8.
בשנת 2020 שימש דץ כעורך התוכן של הסדרה התיעודית "סטוריז" של הבמאית ג'ולי שלז. כמו כן, שימש כאחד מיוצרי הסדרה התיעודית "רבנו" של הבמאי אורי גרודר, העוסקת בתולדות חייו של רבי נחמן מברסלב ובהתפתחות של חסידות ברסלב. שתי הסדרות שודרו בכאן 11.
ב-23 בספטמבר 2020 שודר בכאן 11 סרטו השני כבמאי "עשרה ימים באוקטובר", העוסק באירועי אוקטובר 2000 וזכה לביקורות טובות. מבקר הטלוויזיה עינב שיף של ידיעות אחרונות אף הגדיר אותו כמסמך עוצמתי ובמוסף שבעה לילות, הוא תואר כמסמך נוקב וחשוב. הסרט נרכש להפצה בינלאומית על ידי החברה הבריטית.
בשנת 2022 יצר עבור ערוץ הכנסת את הסדרה "שתפו בכל הכוח", העוסקת בהשפעת הרשתות החברתיות על הפוליטיקה הישראלית. תוכני הסדרה ופרקיה צברו במצטבר 427,650 צפיות (נכון לספטמבר 2022) והיא זכתה לביקורות טובות ב"ידיעות אחרונות", ב"ישראל היום", ב"מאקו", ב"וואלה!" וב"טיים אאוט".
דץ כיהן כחבר הנהלה של הפורום הדוקומנטרי בישראל בשנים 2019 – 2020 ומשמש כשופט בפסטיבל הקולנוע היהודי בירושלים.
דץ מתגורר בתל אביב-יפו.
דניאל שוורץ
דניאל שוורץ (נולד ב-1952) הוא פרופסור מן המניין בחוג להיסטוריה של עם ישראל ויהדות זמננו באוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה
שוורץ נולד בארצות הברית. והחל את לימודיו האקדמיים בשנת 1968, עת החל לקחת קורסים במכללה העברית בבולטימור. בשנת 1971-1970 למד באוניברסיטת מרילנד בתוכנית מצטיינים בהיסטוריה. בשנת 1971 עלה לישראל, ובה סיים תואר ראשון בהיסטוריה והיסטוריה יהודית באוניברסיטה העברית בירושלים, והמשיך לתואר שני ודוקטורט, אותו סיים בשנת 1980, בהיסטוריה יהודית. עם סיום לימודיו התמנה למרצה בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטה העברית, ובשנים 1994-1992 היה ראש החוג. בשנת 1995 התמנה לפרופסור.
בשנת 2022 פרש לגמלאות.
מחקר
שוורץ עוסק במחקר תקופת הבית השני. בין השאר, הוא עוסק בניתוח דרך סידורו של יוסף בן מתתיהו את ספריו ובהתאם לכך מציע תובנות חדשות על הכרונולוגיה וההיסטוריה של התקופה. כך למשל, בהתאם לניתוח סדר האירועים ב"קדמוניות היהודים" על תקופתו של פונטיוס פילאטוס, הוא מציע להקדים את תחילת כהונתו לשנת 19, במקום שנת 26, המקובלת בקרב החוקרים.
עמדות
שוורץ משתייך לציבור הדתי לאומי, ומתבטא לעיתים בנושאים העומדים על הפרק. הוא כתב מאמר המזהיר מפני התפשטות צדוקיות בציבור הדתי לאומי בייחוס קדושה לארץ ישראל והתייחסות רבה מדי לייחוס. כמו כן יצא נגד הדרישה להקל בגיור עולים לא-יהודים, וקרא במקום זאת ליחס שוויוני כלפי לא-יהודים כחלק מהישראליות.
ספריו
'''ספרים שתרגם:
רוברט פיקארדו
ביוגרפיה
פיקארדו נולד בפילדלפיה, פנסילבניה, בנו של ג'ו פיקארדו. רוברט הוא ממוצא איטלקי, כאשר מקורה של משפחתו של אביו הוא מונטקורבינו רובלה, סלרנו; הוריה של אמו, במקור, הם ממומבה, אברוצו. פיקארדו טוען שאחד מרגעי השיא של חייו היה ביקור בשתי ערים אלו, יחד עם בנותיו ואחיו ג'ו, בקיץ של שנת 2011.
חיים אישיים
פיקארדו נישא ללינדה פאווליק בשנת 1984. לזוג שתי בנות. ביולי 2012 הגיש פיקארדו בקשה לגירושין בשל "הבדלים בלתי מתפשרים".
איזי שרצקי
יחזקאל (איזי) שרצקי (נולד בדצמבר 1946) הוא איש עסקים ישראלי הבעלים של חברת "איתוראן" ומועדון הכדורגל עירוני קריית שמונה; חתן פרס ישראל בתחום מפעל חיים - תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה לשנת ה'תשפ"ב (2022).
ביוגרפיה
שרצקי נולד ב-1946 בתל אביב, בן לבתיה, ניצולת מחנה אושוויץ בירקנאו ושמחה, ניצול ברגן-בלזן שעלו לישראל ב-1945. יש לו אח אחד.
בצעירותו, שיחק שרצקי במחלקת הנוער של מועדון הכדורגל מכבי תל אביב אולם עזב את המחלקה בגיל 15. בהמשך, שכנע אותו המאמן ג'רי בית הלוי לשוב לשחק והוא הצטרף לקבוצת מכבי רמת עמידר ופרש ממשחק פעיל עם גיוסו לצה"ל.
קריירה
לאחר שהשתחרר מהצבא, החל לעבוד במשרד החקירות שהקים אביו, אך לאחר תקופה קצרה נפרדו דרכיהם ושרצקי הקים ב-1967 את חברת "מוקד חקירות" שבה החזיק עד שנות התשעים. בשנת 1995 רכשה קבוצת משקיעים בראשותו מהנהלת תדיראן את השליטה ב"איתוראן" תמורת כ-250 אלף דולר. בשנת 1998 הונפקה "איתוראן" בבורסה לניירות ערך בתל אביב ובשנת 2005 בנאסד"ק. בראשית המאה ה-21 העביר את הניהול לידי בניו אייל וניר ומאז הוא מכהן כיושב ראש החברה.
ב-2019 השקיע כמיליון שקל בחברת הקנאביס הרפואי "קאנביט". לצד עסקיו אלה, שרצקי עוסק גם בנדל"ן ובין היתר הוא בעל מניות בחברת אלרן נדל"ן.
שרצקי תרם מאות מיליוני שקלים ודאג לפיתוח קריית שמונה מתחילת המילניום. בין היתר תרם לקבוצת הכדורגל, להקמת בית תמחוי שמאכיל כ-600 אנשים ביום, למרפאת שיניים, לבתי הספר, להקמת בית ספר לאנגלית ועוד.
מעורבותו בכדורגל
ב-1987 החל לנהל את מחלקת הנוער של במכבי תל אביב אולם עזב את התפקיד לאחר כשנה לאחר שלדבריו התנגד למדיניות של החתמת שחקנים מקבוצות אחרות במקום מדיניות של קידום שחקני בית.
בסוף שנות התשעים, סמוך לנסיגת צה"ל מלבנון, החל להשקיע במוסדות קהילתיים בקריית שמונה, שסבלה באותם ימים מירי קטיושות, באמצעות עמותות על שם הוריו. לבקשת ראש העירייה חיים ברביבאי החל להשקיע גם בתחום הספורט בעיר. שרצקי התנה את ההשקעה באיחוד קבוצות הכדורגל בעיר, הפועל קריית שמונה ששיחקה בליגה א' ומכבי קריית שמונה ששיחקה בליגה ב', לקבוצה אחת - הפועל עירוני קריית שמונה, כששם המממן "איתוראן" מופיע הן בשמה והן בסמלה. בשנת 2012, עקב איסור של אופ"א, הושמט שמה של "איתוראן" מסמל הקבוצה אך סמלילה נותר במרכזו.
עירוני קריית שמונה העפילה שתי ליגות בתוך שלוש שנים ואת עונת פתחה בליגה הלאומית. בשלוש העונות הבאות הייתה קריית שמונה כפסע מהעפלה לליגת העל אך הצליחה לעשות זאת לראשונה רק בעונת. את עונתה הראשונה בליגת העל סיימה הקבוצה במקום השלישי והעפילה להשתתפות במוקדמות גביע אופ"א. בתום עונת נשרה לליגת המשנה אך שבה לליגה הבכירה בתוך עונה אחת ובעונת, זכתה לראשונה בתולדותיה באליפות המדינה. הייתה זו הפעם הראשונה מאז 1983 שקבוצה שאינה מהערים תל אביב, חיפה או ירושלים זוכה בתואר. כן זכתה הקבוצה תחת שרצקי פעמיים בגביע הטוטו של הליגה הלאומית, פעמיים בגביע הטוטו של ליגת העל, בגביע המדינה ובתואר אלוף האלופים.
שרצקי ידוע כבעלים המרבה להתערב בהחלטות המקצועיות בקבוצה ולייעץ למאמנים העובדים תחתיו, בדגש על רכישת שחקנים ושחרורם, אך בעבר הודה כי הוא מעורב גם בקביעת ההרכבים של קבוצתו. כמו כן, שרצקי ידוע באופיו חם המזג שגרם לו להסתכסך לא אחת עם בעלי תפקידים שעבדו תחתיו: עם רן בן שמעון הסתכסך בעקבות התלבטותו לגבי הארכת חוזה בקבוצה; את גילי לנדאו פיטר בעקבות חילוקי דעות בנוגע למידת המעורבות של הבעלים בהחלטות המקצועיות; את ברק בכר פיטר שלושה מחזורים לפני תום העונה לאחר שנודע לו כי הוא מקיים מגעים עם בעלי קבוצת הפועל באר שבע ללא ידיעתו שלומי דורה טען כי את ההודעה על סיום עבודתו בקריית שמונה קיבל דרך התקשורת; מוטי איווניר פוטר בשל חילוקי דעות על מידת מעורבותו של שרצקי בהחלטות מקצועיות; בני בן זקן פוטר בראיון שהתקיים עם שרצקי בתוכנית "שירים ושערים" במחצית משחקה של קריית שמונה לאחר שלא נעתר לבקשתו של שרצקי לערוך שינוי בהרכב הקבוצה.
דמותו ב"בובה של לילה"
שרצקי זכה לחיקוי בתוכנית הסאטירה "בובה של לילה". דמותו של שרצקי, שאותה מגלם ירון ברלד, מזכירה בתדירות גבוהה את שמה של חברת "איתוראן" ומתגאה בקניית שחקנים בזול ומכירתם במחיר מופקע. דמותו מהווה ביקורת על בעלים פרטיים של קבוצות בספורט הישראלי המוצגים בדרך כלל כנדבנים אך למעשה נהנים מקידום עסקיהם באמצעות הפרסום שלו הם זוכים בזכות המועדונים שבראשם הם עומדים.
חיים אישיים
לשרצקי שני בנים, אייל שרצקי וניר שרצקי, מנכ"לים משותפים של חברת "איתוראן".
Pioneer
Pioneer (בעברית: חלוץ) הוא שיר שבוצע על ידי הזמר ההונגרי פרדי. עם השיר ייצג פרדי את הונגריה באירוויזיון 2016. השיר נכתב על ידי בורבאלה צארנאיי, והופק על ידי זי סבו. השיר יצא להורדה דיגיטלית ב-30 בדצמבר 2015 באמצעות Misztral Music.
פרדי הוכרז כאחד מ-30 האמנים המתחרים ב-A Dal 2016 ב-15 בדצמבר 2015. בפברואר 2016 ניצח בתחרות ובכך זכה לייצג את הונגריה בתחרות עם השיר Pioneer.
בתחרות עצמה, אשר נערכה בסטוקהולם, שוודיה, ביצע פרדי את השיר בחצי הגמר הראשון שנערך ב-10 במאי, הוא סיים איתו במקום הרביעי מתוך שמונה עשרה מדינות עם 197 נקודות. בגמר, שנערך ב-14 במאי, ביצע פרדי את שיר מספר 5 בסדר השירים, סיים במקום ה-19 מתוך עשרים ושש מדינות עם 108 נקודות, 52 מהצבעות השופטים, ו-56 מהצבעות הקהל.
יחסי גרמניה–דומיניקה
יחסי גרמניה–דומיניקה הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין גרמניה לבין דומיניקה.
סקירה כללית
היחסים הפוליטיים והכלכליים בין המדינות הם ידידותיים אך חלשים למדי. שיתוף הפעולה מתקיים בעיקר בצורה של שיתוף פעולה בפיתוח ופרויקטים תרבותיים וכן פעולות במסגרת האומות המאוחדות. הייצוא העיקרי של דומיניקה לגרמניה הוא תוצרת חקלאית. בנוסף, דומיניקה מקבלת הכנסות משמעותיות מגרמניה מתיירים גרמנים.
הסכם הגנה וקידום השקעות דו-צדדי קיים מאז 1986. הסכמי שיתוף פעולה וסחר אחרים קיימים במסגרת ההסכמים בין האיחוד האירופי לבין מדינות ה-ACP (אפריקה, הקריביים, האוקיינוס השקט) וכן בין מדינות אירופה ו-CARIFORUM (מדינות חברות ב-CARICOM בתוספת הרפובליקה הדומיניקנית). התפתחות נוספת של יחסי הסחר עם אירופה עוקבת מקרוב בדומיניקה ובאזור כולו על רקע המשא ומתן המתמשך של האיחוד האירופי על הסכם שותפות חדש עם מדינות אפריקה, האוקיינוס השקט והאיים הקריביים (הסכם פוסט-קוטונו).
שיתוף פעולה בפיתוח
לדומיניקה יש קשרים עקיפים עם גרמניה באמצעות הסכמים גרמניים עם הקהילה הקריבית (CARICOM), שיתוף פעולה המתמקד בפיתוח כלכלי בר קיימא, קידום אנרגיה מתחדשת והתאמה לשינויי האקלים והגנת הדייג. בנוסף, גרמניה מעניקה סיוע באמצעות מיקרו-פרויקטים ואמצעי קידום בתחום הספורט. ארגוני הסיוע הבינלאומיים הפעילים בדומיניקה בעקבות אסון השיטפון שגרמה הסופה הטרופית אריקה באוגוסט 2015 כללו את הצלב האדום הגרמני ושיתוף פעולה לפיתוח גרמני (באמצעות מעורבותם בפרויקטים של CARICOM).
בספטמבר 2017, דומיניקה נהרסה על ידי הוריקן מריה, כאשר 90% מהבתים נהרסו או ניזוקו קשות. גרמניה העניקה סיוע הומניטרי מיידי לנפגעים. בנייה מחדש של האי עשויה לארוך שנים.
Birthday
Birthday היא מילה באנגלית שפירושה יום הולדת. {{פירושונים|
ראו גם
}}
הצו לשינוי שם
הצו לשינוי שם (גרמניה 1938) (בגרמנית בלשון הדיבור: Namensänderungsverordnung, ובשמו המלא: Zweite Verordnung zur Durchführung des Gesetzes über Änderung Familiennamen und Vornamen, כלומר "התקנה השנייה ליישום הוראות החוק לגבי שינוי שמות משפחה ושמות פרטיים") היה צו להסדרת שינוי שמות של יהודים בגרמניה הנאצית, שפורסם ב-17 אוגוסט 1938 ונכנס לתוקף ב־1 בינואר 1939. שר הפנים של הרייך חייב את היהודים בגרמניה לשאת שם הפרטי שיעיד על היותם יהודים. על פי הצו, יהודים בעלי אזרחות גרמנית או יהודים חסרי אזרחות בגרמניה יכלו לשאת רק שם פרטי שהתאים להנחיות שניתנו בצו שר הפנים. ההנחיה פירטה רשימה של 91 שמות לנשים ו-185 - שמות לגברים שהורשו ליהודים (שמות פרטיים מותרים ליהודים ברייך השלישי). יהודים שלא היו להם שם פרטי בהתאם לצו נדרשו להיקרא ישראל או שרה בהתאם. הגזירה בוטלה עם נפילת הרייך השלישי.
רקע
כבר בשנת 1934, וילהלם פריק, שר הפנים של הרייך, הביע דאגה מכך שיהודים עשויים לנסות להסתיר את זהותם היהודית על ידי שינוי שמם. ביולי 1935 הגיש הצעה להיטלר שיהודים יהיו רשאים לשנות את שמם רק אם השם החדש הוא יהודי. בתוך כך, פרנץ גורטנר, שר המשפטים, דרש שאותם יהודים שאבות אבותיהם נאלצו לאמץ שם משפחה גרמני בראשית המאה ה-19, יחויבו להחזיר את שם משפחתם היהודי המקורי. בסתיו 1936, מרטין בורמן, אחד ממנהיגי המפלגה הנאצית, הציע להטיל על היהודים חובת הוספת המילה Jude (יהודי) כתוספת. בסופו של דבר, ההצעות הללו לא יושמו.
החוק לשינוי שמות משפחה ושמות פרטיים נכנס לתוקף למעשה ב־5 בינואר 1938, ואפשר לשלטונות לבטל שינויי שם שאושר לפני 30 בינואר 1933 הרשויות יכלו לבטל שינויי שם אלה עד 31 בדצמבר 1940 באופן רטרואקטיבי. אותו החוק הסמיך את שר הפנים להוציא צו על שמות משפחה עבור היהודים. וילהלם פריק, שר הפנים, הוציא לאחר מכן שתי תקנות (צווים) לביצוע לחוק. הראשון מינה את הרשויות האחראיות לבחינת הבקשות לשינוי שם ביחידות המנהליות השונות ברחבי הרייך וקבע גם תשלום עבור הליך שינוי השם. התקנה או הצו השני קבע והסדיר את שמות היהודים.
תוכן הצו
הצו לשינוי שם קבע כי ניתן היה להעניק ליהודים רק שם פרטי שהתאים להנחיה שניתנה על ידי שר הפנים. ההנחיה פירטה רשימה של 91 שמות לנשים ו-185 שמות לגברים שהיו מורשים ליהודים. את השמות הללו לא היה ניתן לתת לאזרחים "בעלי דם גרמני". יהודים ששמם הפרטי לא הופיע ברשימה שהוציא שר הפנים נדרשו לשנות או להוסיף לשמותיהם הפרטיים את השם ישראל או שרה (על פי המין) עד 31 בינואר 1939. (הותרו הבדלי כתיב קלים מהשמות שברשימה). התקנה ליישום חייבה את היהודים שהיו להם יותר משם פרטי אחד להשתמש לפחות באחד מהשמות היהודיים שברשימה הרשמית. מי שלא קיים בשוגג את הצו יכול היה להיענש במאסר של עד חודש או בקנס; אם לא קיים בזדון, כלומר בכוונה, תקופת המאסר הוגדלה לחצי שנה.
תוקף הצו
הצו התייחס ליהודים בעלי אזרחות גרמנית וחסרי אזרחות גרמנית או חסרי אזרחות בכלל ששהו בתחומי הרייך השלישי. שמותיהם של יהודים זרים שהתגוררו במדינה לא הוסדר, אך באופן עקרוני, הצו חל גם על היהודים בעלי האזרחות הגרמנית שחיו מחוץ לגרמניה. תוקף הצו לא הורחב תחילה לאוסטריה, שסופחה לגרמניה זמן קצר לפני כן ולא לחבל הסודטים, אך לאחר מכן הצו הורחב גם לשטחים אלה ב־24 בינואר 1939. הגזירה בוטלה בפועל כאשר בעלות הברית כבשו את שטח גרמניה. הביטול הרשמי נעשה במסגרת צו מס' 1 של מועצת הפיקוח של בעלות הברית מ־20 בספטמבר 1945, אשר המועצה ביטלה את כל החקיקה הנאציונל-סוציאליסטית.
רצח מיכל חלימי
רצח מיכל חלימי הוא פיגוע חניקה שאירע ב-28 במאי 2017, ג' בסיוון תשע"ז, במהלכו רצח מחבל פלסטיני את מיכל חלימי לאחר שחנק אותה למוות וקבר את גופתה בחולות ליד חולון.
הפיגוע
בצהרי יום ראשון 28 במאי 2017, נפגשה מיכל חלימי אחרי ביקורת היריון בקופת חולים, עם פלסטיני שהיה מכר שלה, בחולות שליד חולון. במהלך הפגישה הוא רצח אותה בחניקה, הטיח אבנים בראשה, כיסה את גופתה וברח מהמקום. כעבור כחודשיים של חיפושים, ב-24 ביולי, נמצאה גופתה, ולאחר שנעצר המחבל הודה שרצח אותה על רקע לאומני.
בפברואר 2018 הורשע המחבל מוחמד חארוף, תושב שכם, ברצח מיכל חלימי, ונגזר עליו מאסר עולם בבית המשפט המחוזי בתל אביב, ובנוסף נגזרו עליו עוד חמש שנות מאסר על עבירות נוספות שביצע. כמו כן הוטל עליו לשלם פיצויים בסך 258 אלף שקלים למשפחתה של חלימי.
דימאש קודאיברגן
דינמוחמד קנטולי קודאיברגן (בקזחית: Дінмұхаммед Қанатұлы Құдайберген; נולד ב-24 במאי 1994 באקטובה) הידוע בשם הבמה דימאש (בקזחית: Димаш, Dimash) (את שם משפחתו הוא מאיית Kudaibergen) הוא זמר-יוצר ורב-נגן.
דימאש נודע, בין השאר על ידי זמרים ומפתחי-קול מכל רחבי העולם כבעל מנעד קול רחב ביותר המונה לפחות שש אוקטבות.
ביצירותיו, דימאש שילב את מוזיקת הפופ האופראי עם מוזיקת פופ עכשווית ומוזיקה קזחית מסורתית. בשנת 2016, הוא קיבל הצעת עבודה מבית האופרה בנור-סולטן כסולן, אך הוא סירב.
בשנת 2015, קודאיברגן זכה בתחרות המוזיקה הבלארוסית "סלביאנסקי באזאר" שנערכה בעיר ויטבסק. עקב זכייתו, קודאיברגן התפרסם בקרב מדינות ברית המועצות לשעבר. ב-2017 הוא הגיע למקום השני בתחרות המוזיקה הסינית "(Singer (2017" ובכך, זוכה לפרסום גם במדינות המזרח הרחוק.
שנותיו הראשונות
דימאש נולד לקאנאט קודאיברגן, ממובילי המועצה האזורית לפיתוח התרבות בעיר אקטובה, ולסבטלנה אטבייבה, זמרת סופרן בבית האופרה בנור-סולטן, חברה בוועדה העירוני של העיר אקטובה לפיתוח החברתי-תרבותי בעיר ומנהלת סטודיו הילדים לאומניות "Saz".
הופעתו הראשונה של קודאיברגן על במה התרחשה בגיל שנתיים בתפקיד מינורי בהפקת תיאטרון מקומית. כשהיה בן שש, בשנת 2000, הוא זכה בתחרות הפסנתר הלאומית של קזחסטן.
השכלה
קודאיברגן החל ללמוד שיעורי פיתוח קול ופסנתר כבר בגיל חמש, באולפן הילדים של המכללה האקדמאית למוזיקה באקטובה. בשנת 2009, קודאיברגן שיחק במחזמר, "כיתת אמן". בשנת 2014, הוא סיים את לימודיו בתחום המוזיקה הקלאסית במכון המוזיקה של אוניברסיטת "K. Zhubanov" באקטובה, ומשם החל ללמוד ולחקור את המוזיקה העכשווית (בעיקר ג'אז ופופ) באוניברסיטה הלאומית לאומניות בבירה הקזחית, נור-סולטן. קודאיברגן סיים את לימודיו ב-27 ביוני 2018. ב-18 ביוני 2020, סיים דימאש באותה האוניברסיטה תואר שני בהצטיינות יתרה באומנות קומפוזיציה.
דימאש דובר קזחית, רוסית, אנגלית ומנדרינית, אך הוא שר בשמונה שפות נוספות, דוגמת איטלקית, צרפתית, ספרדית, גרמנית, סרבית, טורקית, אוקראינית וקירגיזית.
קריירה מוקדמת (2010–2014)
בשנת 2010, קודאיברגן זכה בתחרות השירה הקזחית "Sonorous Voices of Baikonur". שנתיים לאחר מכן, זכה בתחרות שירה קזחית נוספת, "Zhas Kanat" ובתחרות השירה האוקראינית "Oriental Bazaar". בשנת 2013, דימאש זכה בתחרות הקירגיזית "Meikin Asia".
בעקבות זכייתו בתחרות הקזחית "Zhas Kanat" בשנת 2012, דימאש התפרסם וקטף כותרות בכלי התקשורת הקזחים. באותה התחרות, דימאש היה הזוכה הראשון שזכה במספר הנקודות המקסימלי שניתן לקבל, 180 נקודות. באותה השנה, הוא פרסם את סינגל הבכורה שלו "Körkemim" (בקזחית: "Көркемім"), אותו כתב והלחין. בשנת 2013, דימאש הוזמן להופיע כזמר אורח בפסטיבל המוזיקה השנתי בעיר דניזלי, טורקיה.
הופעות בינלאומיות (2015–2016)
בשנת 2015, קודאיברגן הוזמן להתחרות בתחרות השירה "Slavic Bazaar", שנערכה בעיר ויטבסק, בלארוס, לאחר שאחד ממארגני התחרות ראה את דימאש בהופעה חיה בקזחסטן. ב-13 ביולי באותה השנה, דימאש זכה בתחרות עם ציון שיא של 175 נקודות מתוך 180 נקודות אפשריות. עם ביצועים מקוריים לשירים "Blizzard Again", "Daididau", של הזמרת הרוסייה אלה פוגצ'ובה ולשיר של האמן הצרפתי, דניאל בלוויין "SOS d'un terrien en détresse", דימאש שבה את לבם של השופטים והקהל, וזכה לפרסום רב מהתקשורת הבינלאומית.
באוקטובר 2015, קודאיברגן נבחר לייצג את קזחסטן בפסטיבל שירי הטלוויזיה של איגוד השידור של אסיה שנערך בעיר איסטנבול, בטורקיה. בנובמבר באותה השנה, קודאיברגן הופיע בטקס הלאומי במרי, בירת תרבות ואומנות של העולם הטורקי, בטורקמניסטן.
בפברואר 2016, גרסתו של דימאש לשיר "Daididau" נבחרה על ידי איגוד השידור האירופי, לייצג את קזחסטן בתוכנית "מסביב לעולם תוך 80 דקות של מוזיקה" שהוקדשה ליום הרדיו העולמי לשנת 2016. במרץ באותה השנה, דימאש הופיע בארמון הקרמלין הגדול ביחד עם הוריו, לכבוד יום האישה הבינלאומי. במרץ ובאפריל, דימאש יצא לסיבוב הופעות עם התזמורת הסימפונית של קזחסטן, בערים וינה באוסטריה, מריבור בסלובניה ובבלגרד בסרביה.
מאפריל עד דצמבר 2016, קודאיברגן ערך את סיבוב ההופעות הראשון שלו ב-25 אזורים שונים בקזחסטן, לרגל 25 שנה לעצמאותה של קזחסטן. בנוסף, במהלך סיבוב ההופעות, דימאש הופיע גם בשתי ערים ברוסיה, קאזאן ואופה. סיבוב ההופעות שלו נקרא "Unforgettable Day", על שם השיר הראשי של סיבוב ההופעות.
ביולי 2016, דימאש הוזמן להשתתף בטקס הפתיחה של "Slavic Bazaar" בבלארוס. לאחר הופעתו, דימאש זכה להרים את דגל הפסטיבל. בשנת 2016 שימש גם כשופט בתחרות השירים לילדים "Bala Dausy 2016".
קודאיברגן הופיע בקונצרט "מחול דיווה" בנור-סולטן בו נכח נשיא קזחסטן, נורסולטן נזרבייב, באירוע של אונסק"ו בפריז, צרפת ובפסטיבל התרבות הטורקית בסיאול, קוריאה הדרומית, שם נכחו נשיא קוריאה הדרומית, נשיא קזחסטן, נשיא טורקיה, נשיא קירגיזסטן, נשיא אזרבייג'ן ונשיא טורקמניסטן.
הפריצה בסין (2017)
בתחילת 2017, השתתף קודאיברגן בעונה החמישית של התכנית הסינית "(Singer (2017" לאחר שבמאי התחרות, הונג טאו, המליץ לדימאש להשתתף בתחרות. דימאש השתתף בתחרות כשהיה בן 22, מה שהפך אותו למתמודד הצעיר ביותר שניגש להשתתף בתחרות. לימים אמרה אמו של דימאש כי דימאש קיווה להגיע לשלב האמצעי של התחרות. בסופה של התחרות דימאש סיים במקום השני, והפסיד לזמרת מהונג קונג, סאנדי לאם.
מהלך התחרות
בפרק הראשון של התחרות קודאיברגן שר את השיר הצרפתי "SOS d'un terrien en détresse" וזכה במקום הראשון באותו הפרק. בעקבות הביצוע שלו, דימאש קטף כותרות עיתון רבות בסין, בקזחסטן ובצרפת.
הטלוויזיה הסינית כינתה את דימאש כגשר לשיתוף פעולה תרבותי קזחי–סיני. במהלך פרק 4, נפגש קודאיברגן עם המתאגרף, ג'קי צ'אן, שם דימאש סיפר כי צ'אן היה לו כדמות להערצה וחיקוי. קודאיברגן זכה בפרק 6 כששר את גרסתו לשיר הצרפתי "Adagio" של הזמרת לארה פביאן. לאחר ההופעה, דימאש זכה לשבחים מפיה של פביאן. סרט תיעודי על דימאש יצא לאקרנים לאחר שידור הפרק השביעי של התחרות.
בגמר התחרות, דימאש שר את השיר "A Tribute to MJ" וסיים את התחרות במקום השני.
עוד בימי התחרות, דימאש הופיע בשלל תוכניות טלוויזיה סיניות הכוללות את "Happy Camp" ואת "Come Sing with Me". בנוסף, דימאש הופיע בטקס פרסי המוזיקה של סין אשר נערך בשנגחאי, שם זכה בפרס "הזמר האסייתי הטוב ביותר".
לאחר התחרות
ב-27 ביוני 2017, קודאיברגן ערך את קונצרט הסולו הראשון שלו, "Bastau" (בעברית: "התחלה") בנור-סולטן. במהלך הקונצרט דימאש הופיע לצד זמרים רבים כגוון לורן וסופי אליס בקסטור.
ב-16 בספטמבר באותה השנה, במהלך הופעה בפסטיבל "גאקו", דימאש הגיע לתו רה באוקטבה השמינית, התו הגבוה ביותר אליו הגיע דימאש.
המשך הקריירה בסין ובעולם (2018)
בשנת 2018, הופיע קודאיברגן בליווי של הפסנתרנים, וו מוי ומקסים מרביקה, בפסטיבל האביב השנתי "גאלה". בנוסף, דימאש שר באירוע הפתיחה של תחרות המוזיקה הסינית "Singer 2018" את השיר "Hello" של הזמר, ליונל ריצ'י. הוא הופע בתחרות מיס עולם לשנת 2018, ובפסטיבל הסרטים הבינלאומי של היינן, שם ביצע את השיר "My Heart Will Go On" של הזמרת סלין דיון.
באותה השנה, דימאש ערך שלושה קונצרטים בערים פוג'ואו, שנג'ן ולונדון.
הפריצה בארצות הברית (2019)
בינואר 2019, דימאש הצטרף לחבר השופטים של התחרות הסינית "Super–Vocal" כראש חבר השופטים של התחרות.
בפברואר באותה השנה, קודאיברגן השתתף בתחרות הכישרונות האמריקאית "The World's Best", שם הוצג לקהל האמריקאי כאיש בעל שש האוקטבות והאיש בעל מגוון הקולות הרחב בעולם. בשלב האודישן דימאש שר את השיר "SOS d'un terrien en détresse" ובשלב הקרבות שר את השיר "All by Myself" של סלין דיון. כאשר קודאיברגן הגיע לשלב חצי הגמר, הוא החליט לפרוש מהתחרות בטענה כי יש לתת הזדמנות לזמרים הצעירים יותר, היות שהמתמודדים עימם הוא התחרה בשלב חצי הגמר היו בטווח הגילאים 12–13.
ב-29 ביוני 2019, דימאש ערך את קונצרט הסולו השני שלו, "Arnau", באסטנה ארנה שבנור-סולטן. ההופעה שלו הצליחה למכור 40,000 כרטיסים מ-64 מדינות שונות.
במהלך אותה שנה, דימאש התחיל לשתף פעולה עם המלחין האוקראיני, איגור קרוטוי והוציא מספר שירים בשפה הרוסית, דוגמת "Love is Like a Dream" ו-"Know". בחודשים אוקטובר ונובמבר, דימאש התלווה לסיבוב ההופעות של קרוטוי והופיע בערים ניו יורק, דובאי, מינסק ודיסלדורף.
ב-5 בדצמבר 2019, זכה קודאיברגן בפרס "תגלית השנה" בטקס פרסי המוזיקה "ויקטוריה", הנחשבת למקבילה הרוסית של פרסי הגראמי.
ב-10 בדצמבר באותה השנה, דימאש ערך את קונצרט הסולו הראשון שלו בארצות הברית. ההופעה שלו מכרה 19,000 כרטיסים מ-63 מדינות שונות בעולם.
2020
בפברואר 2020, דימאש ערך את קונצרט הסולו השלישי שלו ביבשת אירופה, אך בעקבות מגפת הקורונה, מסע ההופעות הופסק.
דוגמנות
דימאש שימש כדוגמן למותגי אופנה ולמגזיני סגנון חיים ואופנה. הוא הופיע על שערי המגזינים "Men's Health", "Southern Metropolis", "Starbox", "Easy", "L’Officiel Hommes", "Ivyplume", "Chic", "Chic Teen" ו-"Elle".
משחק
קודאיברגן הופיע כשחקן במספר הפקות טלוויזיוניות בסין וברוסיה.
שופט בתחרויות שירה
דימאש הוא אחד ממקימי תחרות השירה לילדים בקזחסטן "Kazah Baqytty Bala". בנוסף, הוא היה חלק מחבר השופטים בתחרויות "Bala Dausy" ,"Slavic Bazaar" ו-"Super Vocal".
אן פרי
אן פרי (באנגלית: Anne Perry, נולדה בשם ג'ולייט מריון הולם Juliet Marion Hulme; 28 באוקטובר 1938 – 10 באפריל 2023) הייתה סופרת בריטית הידועה בעיקר כמחברת סדרות ספרות הבלשית ההיסטורית על תומאס פיט ועל ויליאם מונק.