cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מצב מעבר
בתגובות כימיות, מצב מעבר הוא שלב במהלך התגובה בו האנרגיה של המולקולות המגיבות נמצאת במקסימום מקומי או מוחלט. כלומר, זהו מצב מעורר אנרגטית שאינו יציב, אשר ממנו יכולה אנרגיית המגיבים רק לקטון. בתגובות כימיות לרוב יעברו המגיבים דרך מצב מעבר כלשהו לפני קבלת תוצרי התגובה, למעט בתגובות מיוחדות (barrierless reactions). מצב המעבר לכן מהווה מחסום אנרגטי לביצוע התגובה, וכדי לעבור אותו יש להשקיע אנרגיית שפעול כלשהי.
מפגש של שתי מולקולות מגיבים יכולה להסתיים בהיווצרות תגובה, או שלא. התוצאה הסופית תלויה במשתנים כמו האנרגיה הקינטית היחסית והאנרגיה הפנימית של המולקולות.
היסטוריה
הרעיון של מצב מעבר שיחק תפקיד מרכזי במרכזן של מגוון תאוריות מדעיות – בתחום קינטיקה כימית - בחישובי קבועים וקצבי תגובות. , הידועה גם בשם תורת הקומפלקס המשופעל, בראשיתה בוססה על ידי, ופולאני באמצע שנות ה-30 של המאה ה-20. התאוריה של מצב המעבר מציגה עקרונות של הכימיה הקינטית שממשיכים להיות רלוונטיים עד היום.
הסבר
באופן עקרוני, תגובה כימית בין שתי מולקולות מתרחשת כאשר שתי מולקולות, אך אין הדבר אומר בהכרח שהתגובה תקרה. התוצאה, אם תהיה תגובה או לאו, תלויה אפוא בכמה משתנים, ביניהם גם האנרגיה הקינטית היחסית, הכיוון היחסי והאנרגיה הפנימית של המולקולות המתנגשות. מצב המעבר מתאר את נקודת המקסימום על תרשים האנרגיה-תגובה לפי קואורדינטת תגובה. בנקודת המקסימום הזו מתקיים, בלתי יציב, שממנו התגובה יכולה להמשיך או לחזור אחורה. מכאן שתורת מצב המעבר חשובה על מנת להבין את מושג ההפיכה.
צפייה במצבי מעבר
בגלל העובדה שצורון מצב המעבר מהווה נקודת אוכף על משטחי פוטנציאל, הריכוז של צורונים אלו בכלי תגובה הוא זניח בכל נקודת זמן, כיוון שנקודת אוכף שכזו תמיד מחוברת ישירות למצב נמוך יותר באנרגיה שאליו צורון מצב המעבר ישאף להתפרק. צורוני המעבר מצליחים להחזיק לאורך זמן קצר מאד של, ולכן נדיר להצליח לזהות אותם בניסויים. על אף זאת, טכניקות מתקדמות של אנליזה ספקטרוסקופית ובאמצעות מכשור מתקדם כמו FIRS (Femtochemical IR spectroscopy) מסוגלות לזהות צורונים קרוב מאד למצב המעבר. עם זאת, הבחנה בין צורונים של מצב מעבר וצורוני ביניים ראקטיביים יכולה להיות מאד מאתגרת, כיוון שפעמים רבות הם נמצאים בנקודות קרובות על גבי משטח הפוטנציאל.
קביעת הגיאומטריה של מצב המעבר
על מנת לקבוע את הגאומטריה של מצבי מעבר, ניתן לחפש נקודות אוכף מסדר ראשון על גבי של המגיבים. נקודת אוכף מסדר ראשון היא קריטית באינדקס אחד על משטח הפוטנציאל, כלומר היא מייצגת מינימום לכל הכיוונים פרט לאחד. התהליך למציאת הנקודה מפורט במאמר על.
פוסטולט המונד-לפלר
מציע שמבנה מצב המעבר התלת ממדי דומה יותר לאחד מצדדי הריאקציה (תוצרים או מגיבים) אשר לו אנתלפיה גבוהה יותר, כלומר קרוב יותר אנרגטית למצב המעבר. אם מצב המעבר דומה יותר לחומרי המוצא, נקרא מצב זה "מוקדם" בעוד שאם הוא יותר דומה לתוצרים יקרא "מאוחר". הפוסטולט בעצם מציע שעבור תגובה אקסותרמית מצב המעבר יהיה "מוקדם", בעוד שעבור תגובה אנדותרמית מצב המעבר יהיה "מאוחר". כתוצאה מכך, פוסטולט המונד-לפלר צופה מצב מעבר מוקדם לתגובה אקסותרמית ומצב מעבר מאוחר לתגובה אנדותרמית. פוסטולט זה נכון לרוב, אך ישנם כמובן יוצאים מן מהכלל.
אישה נשית
אף על פי שלפעמים המונח משמש כמונח מזלזל, ניתן להשתמש בו בצורה חיובית יותר, במיוחד כאשר בוחנים אחד ממגוון העמדות המגדריות.
ליטובוי
יש משערים כי בהתחלה משל ליטובוי, שמרכז נסיכותו היה אולי במחוז גורז' של היום, גם באזור מסוים בדרום טרנסילבניה השכנה - אזור האצג (Haţeg), שנלקח ממנו מאוחר יותר על ידי מלך הונגריה.
בשנת 1277 או בין השנים 1277-1280 נמצא ליטובוי במלחמה עם ההונגרים על האדמות שהמלך החדש לסלו הרביעי ביקש לספח לאדמות הכתר ודרש בגינן תשלום מיסים. ליטובוי שהעדיף להילחם ולא לשלם את המס הנדרש, נהרג בקרב. משערים שהקרב התקיים באזור האצג ושבראש הכוחות ההונגרים עמדו המגיסטר ג'רג' (גיירגי) והרוזן פטר. האירוע מסופר במכתב מענק של המלך מ-8 בינואר 1285 שבו אחד מגבורי הקרב, המגיסטר גיירגי, בנו של שימון, קיבל במתנה מספר כפרים באזור שרוש, אשר נמצא כעת בסלובקיה.
לפי ההיסטוריון הרומני יואן אורל פופ, ליטובוי המוזכר בדיפלומת ההוספיטלרים וליטובוי שמת בקרב המתואר באיגרת מ-1285 הם שני אנשים שונים - ייתכן שהאחד הוא יורשו של השני. אחיו של ליטובוי, ברבאט, שנפל בשבי, שוחרר תמורת כופר וירש את כס הנסיכות.
אנדרטת צ'יאנג קאי שק
האנדרטה כוללת מתחם רחב ידיים ובו התיאטרון הלאומי של טאיוואן ואולם הקונצרטים הלאומי של טאיוואן. המתחם נמצא בסמוך למתחם בניין משרד הנשיאות.
היסטוריה
בעקבות מותו של צ'יאנג קאי שק, ב-5 באפריל 1975, החליטה ממשלת טאיוואן למנות ועדה אשר תקבע את דרכי הנצחתו ובניית האנדרטה לזכרו. הוועדה הכריזה על תחרות, שבה זכתה תוכניתו של האדריכל יאנג צ'ו-צ'נג. תוכנית זו שילבה מאפיינים רבים של האדריכלות הסינית המסורתית, תוך אזכור צורני לאנדרטת סון יאט-סן שבנאנג'ינג. טקס הנחת אבן הפינה נערך ב-31 באוקטובר 1976, יום השנה ה-90 להולדתו של צ'יאנג קאי שק, והאנדרטה נחנכה ב-5 באפריל 1980, יום השנה החמישי למותו.
תיאור האנדרטה
האנדרטה נמצאת בחלקו המזרחי של פארק הזיכרון הלאומי צ'יאנג קאי שק (סינית מסורתית: 中正公園; בסינית פשוטה: 中正公园) ששטחו למעלה מ-240,000 מ"ר. הפארק שוכן במחוז ז'ונגז'נג של העיר.
שער הכניסה המרכזי למתחם, הנקרא השער של המרכזיות הגדולה והעמידה הזקופה המושלמת (סינית מסורתית: 大中至正), הוקם בקצהו המערבי של המתחם, ופונה לדרך צ'ונג שאן; שער הנאמנות הגדולה (בסינית מסורתית: 大忠門; סינית פשוטה: 大忠门) ממוקם בקצהו הצפוני של המתחם, ופונה לעבר דרך הסין יי; ושער החסד הגדול (בסינית מסורתית: 大孝門; בסינית פשוטה: 大孝门) ממוקם בקצהו הדרומי של המתחם, בסמוך לדרך איי קו.
גובהה של האנדרטה 70 מטרים מעל פני המתחם, והיא מקורה ברעפים כחולים. צבע הרעפים הכחול, המבנה הלבן, וערוגות הפרחים האדומות הם סמליה הלאומיים של טאיוואן, ומופיעים על דגל טאיוואן. המבנה המתומן מתקשר למספר "8" - מספר בר מזל בתרבות האסייתית.
שני גרמי מדרגות כל אחד בן 89 מדרגות - כמניין שנות חייו של צ'יאנג קאי שק, מוליך אל האולם המרכזי שבראש המבנה. בראש שני גרמי המדרגות, בפתח האולם המרכזי של המבנה, מצויות שתי דלתות כפולות, שגובה כל אחת 16 מטרים, ומשקל כל אחת 75 טונות. במרכז האולם הראשי פסל ברונזה של צ'יאנג קאי שק, לבוש בלבוש סיני מסורתי. מעל הפסל כתובים הסימנים הסינים ל"אתיקה", "דמוקרטיה" ו"מדע". הכתובת על קירות האולם היא "משמעות החיים היא ליצור ולהמשיך את החיים ביקום".
בקומת הקרקע של מבנה האנדרטה ספריה ומוזיאון המוקדש לחייו של צ'יאנג קאי שק.
Love in the Dark
Love in the Dark (בעברית: אהבה בתוך האפלה) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הבריטית אדל, מתוך אלבום האולפן השלישי שלה, 25. השיר יצא לאור ב-20 בנובמבר 2015, על ידי חברות התקליטים קולומביה רקורדס ואקס-אל רקורדינגס, ביחד עם שאר שירי האלבום. השיר נכתב על ידי אדל וסמואל דיקסון, שגם הפיק אותו. מבחינה מוזיקלית, "Love in the Dark" הוא שיר נשמה, המאופיין גם בסוגות מוזיקליות כדוגמת פופ ו-R&B. מבחינה לירית, עוסק השיר במערכת היחסים עליה נכתבו מרבית שירי 21.
כלפי "Love in the Dark" הופנו שבחים ביקורתיים רבים מטעם מבקרי המוזיקה ואתרי המוזיקה השונים, שסקרו אותו בעת שפרסמו ביקורת אודות 25. השיר זכה להצלחה מסחרית כאשר הגיע למקום ה-11 במצעד השירים מתחת להוט 100, וה-33 במצעד השירים הדיגיטליים הקנדיים. בהמשך, דורג במצעד הסינגלים הבריטי.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי אדל וסמואל דיקסון והופק על ידי דיקסון גם כן. "Love in the Dark" משקף את מה שהרגישה באותה התקופה. אף על פי שבן זוגה באותה העת נתן לה את מה שהייתה צריכה אז, מערכת היחסים ביניהם הצליחה להימשך. אדל מוצאת את עצמה במצב לא נוח, לאור ההיסטוריה שלה שהיא זו שנפרדת ממנו.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-80 מיליון השמעות.
ביקורת
הביקורות שהופנו כלפי "Love in the Dark" היו חיוביות. ב-NPR נכתב ש"בדומה ל-"Hello", "Love in the Dark" מוכיח שהוא לא נועד להצליח מבחינה מסחרית". ברולינג סטון תיארו את השיר כ"שיר לפידים" ובהמשך, הוסיפו שמדובר ב"בלדה בוגרת". בגרדיאן הפנו כלפי השיר ביקורת חיובית, וזאת בנוסף לכך שסקרו בחיוב את 25.
ב"רשימת השירים הטובים ביותר של אדל, לפי הסדר" דורג השיר במקום ה-37. ברשימה דומה של בילבורד, דורג במקום ה-45.
קו משווה
קו משווה היא עמותה ישראלית שמטרתה עידוד התעסוקה של אקדמאים ערבים-ישראלים.
העמותה הוקמה ב-2007 על ידי דב לאוטמן וארגוני מעסיקים שבראשם התאחדות התעשיינים, וכיום מנכ״ל העמותה הוא סאמי אסעד.מטרתה של העמותה לחולל סביבה עסקית פתוחה ושוויונית להעסקת אקדמאים ערבים, ולהגדיל משמעותית את מספר האקדמאים הערבים המשולבים בחברות עסקיות וציבוריות בתפקידים ההולמים את כישוריהם.
היסטוריה
"קו משווה" הוקמה ביוזמתם של דב לאוטמן, ד"ר עירית קינן, התאחדות התעשיינים וארגוני מעסיקים נוספים. פעילותה של העמותה נתמכת על ידי משרד ראש הממשלה.
פעילות
"קו משווה" שמה דגש על קידום ופיתוח מנהלים ויזמים מהחברה הערבית מתוך הבנה שככל שירבו מנהלים ערבים – כך הם יקלטו יותר עובדים ערבים. בנוסף, ריבוי סיפורי הצלחה מעוררי השראה של התקדמות עובדים ערבים תביא להגברת האמון של הצעירים הערבים ביכולתם להשתלב ולהתקדם בארגונים ישראלים.
כממשק מקצועי בין העסקים לאקדמאים הערבים, פיתחה קו משווה כמה מרכזי פעילות: מרכז השמה, מרכז קריירה להשלמת כישורים עסקיים לאקדמאים, מרכז פיתוח ידע וכלים רב תרבותיים למנהלים בעסקים ומרכז ליווי, ייעוץ, מיון וקליטה.
דרכי פעולה עיקריות:
״קו משווה״ היא מהמייסדים של הפורום הישראלי לגיוון בתעסוקה, קואליציה תלת מגזרית הפועלת לקידום העסקה מגוונת במשק.
טורגו (נפה)
טורגו (באסטונית: Torgu, בגרמנית: Torken, "קיטור") הייתה נפה אסטונית במחוז סארה שבאסטוניה. היא ממוקמת בדרום האי סארמאה כשמצפון נמצאת נפת סאלמה.
גאוגרפיה
טורגו ממוקמת בקצה חצי האי סורבה המהווה מוקד משיכה לחובבי טבע ותיירים.
בשנת 1944 התנהלו קרבות קשים רבים בין החיילים הגרמנים לבין הצבא האדום, בנסיגת גרמניה הנאצית מאסטוניה. כיום עדיין נמצאים במקום שרידים של בסיסים צבאיים ואנדרטה סובייטית.
במהלך הרפורמה המינהלית-טריטוריאלית בשנת 2017 אוחדו כל 12 העיריות באי סארמאה לעירייה אחת - כנסיית סאראמא.
מועדון כדורגל עירוני אור יהודה
מועדון כדורגל עירוני אור יהודה, או בקיצור '''מ.כ. אור יהודה''', היא קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר אור יהודה. בגלגולה הקודם נקראה הקבוצה "הפועל אור יהודה". הקבוצה מארחת באצטדיון נעמן באור יהודה.
הפועל אור יהודה
הקבוצה החלה במשחקי ידידות עוד בשנת 1949. בשנת 1952 נרשמה לליגה ג' על ידי משה נעמן. בעונת 1958–1959 העפילה הקבוצה לראשונה לליגה ב'. בסיום עונת 1975–1976 העפילה הקבוצה לליגה א'. הקבוצה החזיקה מעמד ארבע עונות ובסופן ירדה לליגה ב' מהמקום ה-13. בעונת 1984–1985 העפילה שוב לליגה א'. הפעם החזיקה מעמד חמש עונות וירדה בסיום עונת 1989–1990 לליגה ב'. הקבוצה השתתפה בהמשך השנים בליגות הנמוכות עד שחדלה מלהתקיים בשנת 2004, עקב גירעון תקציבי עמוק.
מועדון כדורגל אור יהודה
הקבוצה נוסדה בשנת 2005, לאחר שהמועדון הקודם שייצג את העיר, הפועל אור יהודה, התפרק שנה קודם לכן.
בעונתה הראשונה בליגה ג' מחוז תל אביב סיימה הקבוצה במקום השני, במרחק נקודה מהמוליכה – שיכון ותיקים רמת גן. בסיום עונת 2006–2007 העפילה הקבוצה לליגה ב' מהמקום הראשון. בעונת 2011–2012, סיימה במקום השני בליגה ב' דרום. בעונת 2016–2017 סיימה במקום השני וכשלה במשחקי המבחן כשהפסידה לבית"ר כפר סבא. בעונת 2017–2018 כשלה בפעם השנייה במשחקי המבחן, כשהפסידה להפועל מחנה יהודה.
בעונת 2018–2019 סיימה במקום הראשון במאזן דומה לשמשון תל אביב ונקבע משחק מכריע באצטדיון הברפלד. הקבוצה ניצחה בבעיטות הכרעה מ-11 מטר (לאחר תיקו 1-1 בתום 120 דקות) ועלתה לליגה א'.
בעונת 2020/2021 ירדה הקבוצה לליגה ב'. בעונת 2021/2022 ירדה הקבוצה לליגה ג' ובכך השלימה ירידה כפולה בשנתיים.
בעונת 2022/2023 נרשמה הקבוצה לליגה ג' מרכז והייתה אמורה לשחק במשחק הראשון מול בני יצ'אלאל רחובות, אך לא הופיעה למשחק ונקנסה על ידי ההתאחדות. בבית הדין הודיעה קבוצת הבוגרים על הפסקת פעילות.
פדהאל
פדהאל הוא הספר הרביעי והאחרון בסדרה "ממלכה במבחן", סדרת ספרי הרפתקאות מסוגת מותחן פוליטי היסטורי שנכתבה על ידי הסופרת מיה קינן, והתפרסמה בעיקר בציבור החרדי והדתי.
הספר יצא לאור באוקטובר 2022.
קינן הוציאה פרק ספוילר בשבט תשפ"א.
עלילה
הספר פדהאל מספר על צעיר כוזרי בשם פדהאל גאליטאן. מאביו של פדהאל נשלל תואר אבירות בעקבות חשד בבגידה במלכותו של איסתרק, וזכויותיו האזרחיות פקעו. פדהאל ממורמר בשל מה שהוא מחשיב כעוול שנעשה למשפחתו. כחלק מההגבלות החוקיות החלות על משפחתו של פדהאל נאסר על ארבעה גברים בני המשפחה לגור באותה העיר, ועם הגיע אחיו של פדהאל לגיל חמש עשרה, בוחר פדהאל לצאת לגלות במקום אחיו.
בתוכנית נוספת נשלח דיזר, המתנקש הראשי של סולטנות סלג'ואר, לחסל את איסתרק עצמו. דיזר הוא כוזרי שבוי, ואחיותיו משמשות כבנות ערובה לכך שימלא את פקודותיו של הסולטן. דיזר אינו מתכוון למלא אחר הפקודה, אך יוצא לעבר כוזר על מנת להרוויח זמן.
במקביל מלווה עלילת הספר את שובם של יוזבד בנטיליאן ובן דודו שאול משנות לימודם בבבל. במהלך מסעם חזרה מגלה יוזבד לחרדתו כי בן דודו נסחף לשיטתם של הקראים. בעוברם דרך סולטנות סלג'ואר פודים השניים את אחיותיו של דיזר, ויוזבד מתוודע למזימת ההתנקשות, כמו גם לעובדה שבן דודו ערק לשטחי כוזר החדשה. יוזבד בוחר להזהיר את אנשי כוזר האמיתית מתוכנית הרצח, ולאחר מכן ממשיך במסע אל אלקן, בירת כוזר החדשה, כשמטרתו העיקרית היא לנסות להשיב את בן דודו למוטב.
איסתרק ומשרתו משוטטים בזהות מוסווית כאשר תוכנית החטיפה יוצאת לפועל. הם פוגשים בדיזר, פדהאל וגדעון שמזהים אותם ומיידעים אותם בתוכניות. איסתרק בוחר לדלוק אחר החוטפים, כאשר צעיר בעל יכולות טלפתיות בשם טורנאל ואלרון הנורדי מצטרפים אליו. פדהאל ודיזר שבים ומתאחדים, ומגיעים גם הם לאלקן.
פאר דיאלידאן, עוצר כוזר החדשה, נוטל את השליטה באירועים, ובוחר להעניק את המלכות לאיסתרק. בכך שבה כוזר ומתאחדת תחת בית הביואר.
בסיום הספר מעניק איסתרק שטחים חדשים ותואר אבירות למשפחתו של פדהאל, ומוסיף לו את התואר האלוף אנטאלאדיאך (קוטל הנחש) ולאבין את התואר האביר פאטריאנטאלאדיאך (אבי קוטל הנחש).
גלישון
בגאולוגיה, גלישון – נקרא גם גלישון קרקע וגלישון טקטוני – הוא יריעת סלע או גוף סלעי גדול שהוסטו אופקית למרחק רב ממיקומם המקורי בעקבות העתקה או קימוט חריף. גלישונים ניכרים בחלקו העליון של קרום כדור הארץ, אם כי הגורמים להיווצרותם עשויים להיות עמוקים יותר.
היווצרות
כאשר יריעת מסלע נדחקת, נדחסת, מנותקת מן המצע שלה ומובלת למיקום מרוחק, חל בה מעוות פנימי. סוג המעוות תלוי בעיקר באופיים של הסלעים המעורבים: במקרה של רצף שכבות סלעי משקע – בהן מתקיימת התנגדות מכנית גבוהה למעוות – הקימוט ניכר וברור, ואילו התנגדות מכנית נמוכה האופיינית לסלעי גרניט וגנייס יוצרת מעוות הומוגני יותר. כאשר מדובר בשכבות בעלות חולשה מכנית, יתפתח מעוות המתמקד בהעתקים הפוכים, כל התהליכים הללו: קימוט, העתקה ומעוות הומוגני – עשויים להתרחש בו-זמנית, ובכל המקרים יוצבו סלעים קדומים מעל סלעים צעירים יותר.
גלישונים עשויים להיווצר בגלישה מעל מסלע קיים בהעתק הפוך, תוך כדי יצירת קמט רובץ, ולהתבטא כקיר תלוי של העתק דחיקה. קיימות דוגמאות רבות של גלישונים בסקוטלנד ובנורווגיה שנוצרו באופן זה במהלך האורוגנזה הקלדונית.
מגרעות וחריגות
במקומות אחדים עשויה סחיפה לחשוף את הגלישון בעומק כה רב, עד כי נראה חתך מעוגל או אליפטי של שכבות מסלע צעירות הכלואות בתוך מסלע אוטוכתוני עתיק יותר. מחשופים כאלה נקראים "חלון" או מגרעת (inlier), והם נראים לרוב באגנים טופוגרפיים או בעמקי V עמוקים.
במקומות אחרים עשויים גלישון או שריד אלוכתוני מבודד של המסלע העתיק להיות מוקפים לגמרי בסלע הצעיר המשוכב מתחתם, ולהיחשף כשן סלע או כחריגה (outlier) – חלק מסלע שהתנתק מהמבנה הראשי באמצעות סחיפה.
מאפיינים
גלישונים ניכרים בחלקו העליון של קרום כדור הארץ, אם כי הגורמים להיווצרותם עשויים להיות עמוקים יותר. הם אופייניים לרכסי הרים ומצויים ברבים מהם: בהרי האלפים, בקרפטים, בהרי הבלקן, בהימלאיה וברכסים נוספים ברחבי העולם.
במרבית המקרים נוצרים במהלך תהליך קימוט או העתקה מערכות נרחבות הכוללות גלישונים מרובים, בניגוד לגלישונים בודדים.
הגלישונים הם מבנים גדולים שהמשרעת שלהם עשויה לעלות על 10 ק"מ, אם כי מבנים בקנה מדה קטן עשויים להציג את הקימוט באופן ברור יותר. שני מבנים כאלה המצויים בנגב: "אצבע אלוהים" בנחל עתק ו"יד השטן" בנחל רחם, מבטאים תהליכי קימוט והעתקה בקנה מדה גדול יותר. הם נוצרו במהלך מעוות בחרסית רכה מטורון עליון, שנכלאה ונלכדה בין שכבות אבן גיר.
מחקר
הגאולוג הצרפתי מרסל אלכסנדר ברטראן (Marcel Alexandre Bertrand, 1847–1907) הקדיש שמונה שנים לחקר הסטרטיגרפיה של הרי היורה בתחום צרפת.
אחד המאפיינים הטקטוניים המעניינים של רכס היורה הוא התנתקות סלעי הכיסוי מן התשתית וגלישתם מערבה על-גבי מישור התנתקות, תוך העתקה דיסהרמונית נרחבת. תופעה זו בהרי היורה היה אחד מנושאי המחקר של ברטראן.
ממחקריו אלה עלה הצורך למצוא מנגנון שיסביר את נוכחותם של "פגמים", "ליקויים" ו"עיקומים" שנמצאו בהרים סמוך לבזאנסון.
ממחקר דומה שערך בהעתק גלרוס הסיק ברטראן כי מדובר בהעתק הפוך שהסיט את המסלע ב-40 קילומטרים, והניח כי מנגנון זה יצר את האלפים. לגלישונים קרא ברטראן "Nappe" – בצרפתית: מפת שולחן, ופיתח את התפיסה לפיה הם נוצרים בתהליכי קימוט והעתקה.
דאו (מושג בפילוסופיה סינית)
דאו או טאו (בסינית: 道, פין-יין: Dào) היא מילה בשפה הסינית, שמשמעותה המילולית היא 'דרך', 'נתיב' או 'מסלול', אך במובן רחב יותר משמעותה היא 'עיקרון' או 'דוקטרינה'. בנוסף היא גם משמשת כמושג מפתח במספר פילוסופיות סיניות, ביניהן קונפוציאניזם, דאואיזם וצ'אן. הבנת מונח זה קשה מנקודת מבט מערבית:
מחד גיסא זוהי אולי המילה הידועה יותר בשפה הסינית, מאידך גיסא מובנה לוט בערפל כבד יותר מזה של רוב המונחים הדתיים והפילוסופיים בכלל והסיניים בפרט.
ספר הדאו (דאו דה ג'ינג), הספר הדאואיסטי הראשון, נפתח במשפט הבא:
הוויכוח המקורי על אודות דאו לא התנהל על ההגדרה האנציקלופדית של הדאו או על טבעו, אלא על מיקומו ודרכי המפגש איתו. למילה זו פירושים רבים ואף אחד מהם אינו יכול להוות את הפירוש ה'אמיתי' או ה'סופי' שלו באופן עקרוני. דאו הוא מושג מטאפיזי המוכר במיוחד מספר הדאו עליו מתבססת הדת הדאואיסטית, אך ראה שימוש עוד לפני כן בפילוסופיה הקונפוציאנית, אם כי במקור במשמעות אחרת. הרעיון של דאו כפי שניסח אותו לאו דזה אומץ מאוחר יותר על ידי הקונפוציאנים וזרם הזן בבודהיזם (שהחל בסין ושמו שם הוא צ'אן) וגם בצורה חופשית יותר ברחבי מזרח אסיה בכלל הדתות והפילוסופיות. בתוך ההקשרים האלו דאו מסמל את המהות בראשיתית או הטבע הבסיסי של היקום. בטקסט היסוד של הדאואיזם, הדאו דה ג'ינג, לאו דזה מסביר כי דאו איננו 'שם' עבור 'דבר' מסוים, אלא הסדר הטבעי הבסיסי האולטימטיבי של היקום אשר מהותו קשה מאוד לאמוד. דאו אפוא 'אלמוני לנצח' (דאו דה ג'ינג-32. לאו דזה), וצריך להיות מופרד מאינספור דברים המכונים ב'שם' אשר נחשבים צורותיו.
הפרסום העולמי של דאו נובע בעיקר הטקסט הדאואיסטי הקלאסי הדאו דה ג'ינג, אשר, יחד עם הביבליה ובהגאוואד גיטה, הוא אחד הטקסטים המתורגמים ביותר לשפות זרות. דאו מייצג את העיקרון הנצחי של פעולה, או יצירה, האחראית על המקור של אחדות והדואליות, וגם על תחילת העולם והבריאה ('10,000 הדברים'). בדאואיזם, צ'אן בודהיזם וקונפוציאניזם, היעד של פרקטיקה רוחנית הוא 'להפוך להיות אחד עם הדאו' או 'להגיע להרמוניה בין הרצון של האדם לטבע' (ראו: סטואיות), כדי להשיג 'פעולה ללא מאמץ' (Wu wei, 無爲). זה כרוך בפרקטיקות מדיטטיביות ומוסריות. בהקשר חשוב עם הרעיון הדאואיסטי של 'מעלה' (德; De).
במקורות הדאואיסטיים, ה'פעולה ללא מאמץ' המזוהה לעיתים קרובות עם מים ועם הטבע הכנוע שלהם. אף על פי שמים הם רכים וחלשים כביכול, יש להם את היכולת לשחוק מוצקי אבן ולהזיז הרים. מים הם ללא רצון משלהם, אך למרות זאת אינם שבירים כמו חומר מוצק וקשה מהם בהרבה. עקב טבעם ונטייתם, מים יכולים, פוטנציאלית, למלא כל מכל בעל כל צורה. מחזור המים מאפשר להם ללכת ל'כל מקום', הן לתוך גומה הקטנה ביותר והן לתוך אוקיינוס הענק, באופן מטפורי וגם בפועל. טיפות של מים, כאשר יורדים בתור גשם, מתאספים בפרשת המים, זורמים ומגבשים נהרות ואגמים, ולבסוף נשפכים לתוך הים המטפורי: זהו טבעם של מים.
ישנם כמה מושגים הדומים במידה מסוימת למושג דאו במסורת המערבית, כמו למשל מושג ה'דה-סיין' (Dasein) בפילוסופית הגרמנית, מתורגם בדרך כלל כ'היות' או 'קיום', אם כי יהיה מדויק יותר להגדיר את מושג הדאו בתור זה שכולל את ה'יש' ואת ה'אין' או ה'היות' ו'לא להיות'. יש מקום להשוות את דאו עם לוגוס המקורי של פילוסוף יווני הרקליטוס במסורת הודית, באחד הטקסטים המרכזיים – אדוויטה וודנטה, המקבילה של המונח דאו הוא ברהמן, חודר כל, מחלחל לכל. זהו אחד המושגים הבסיסיים שנוסח על ידי שנקרה. הרעיון של דאו שימש, וממשיך לשמש, בהצלחה את הסתגלותם של רעיונות של האסלאם לעולם הסיני; ולהפך - תפיסות סינית של העולם לתוך האידאולוגיה אסלאמית ('הדאו של האסלאם'). באסלאם בכלל ובסופיזם בפרט, ניתן לראות את הרעיון של 'שביל', 'כוח' ו'מילה' שיכולים בקלות להיות תואמים את הפילוסופיה הסינית באמצעות המושג דאו.
פרשנויות דאואיסטית
אלמנט המשותף בהסברים רבים של תרגול דאואיסטי, על ידי יודעי דבר וזרים כאחד, הוא שפרקטיקות רוחניות דאואיסטיות מכוונות לעבר 'קבלה' או 'השגה' של דאו. החל מימי קדם ועד לימינו, זה שממצא את החיים הרוחניים הוא אחד שמוגדר בדרך כלל כ-'הוא/היא זה שיש לו/לה (ה)דאו' (You Dao Zhe 有道 者).
לדברי לאו דזה דאו יוצר את האחד (וייתכן את הצ'י 氣), האחד יוצר את השנים - היין והיאנג (陰陽), המולידים שלוש ואת שאר העולם הגלוי לעין (וואן-וו 萬物 / 万物). כלומר, הדאו הוא המקור של כל הצורות. במקביל הוא האנרגיה שנותנת צורה לכל התהליך של היצירה והבריאה. זוהי הרוח היצירתית הבוראת ומכלה, אך היצירה וההרס תומכים בעולם הזה במידה שווה, ומאפשרים לו להתקיים בצורה שבה אנחנו מכירים אתו. מיתה של יצור חי מאפשרת את החיים של יצור אחר ובכך עוזרת לקיים את העולם כפי שהוא.
היות שדאו חובק כל, הניגודים כגון העדר ונוכחות (וו 無 / 无, יוו 有) טוב ורע נעלה ושפל, לא ניתנים לתאר במונחים אינטלקטואלים, ולכן פילוסופיה סינית בכלל, ודאואיזם בייחוד, מלאים בפרדוקסים. אחד הפרדוקסים הגדולים הוא העובדה שדאו הוא גם יחיד, דרך ייחודית של כל דבר וכל תופעה נפרדת, כשלעצמה, וגם איחוד, החוק האוניברסלי של היקום, משהו שמאחד את כל הדברים וכל התופעות בקיום אחד. פרדוקס נוסף הוא שדאו הוא הכוח הנעלה ביותר, ויחד עם זאת לא יכול להיות מזוהה עם שום כוח נפרד. דאו מחלחל לתוך כל הכוחות האחרים ומתנהג כזה שממלא אותם.
במונחים של ספרות קלאסית, דאו מתפרש ככוח מחלחל, הן כאמצעי והן כמטרת הקיום. עם זאת, מטרת הקיום בדאואיזם איננה תנועה מנמוך לגבוהה, כמו בדתות האברהמיות, אלא משהו בלתי מוסבר ובלתי מובן. אפילו דאו עצמו לא יודע מה הוא. דאו איננו ישות עליונה, כל יודעת, כל יכולה וכל מבינה. ידע והבנה, מונחים שאינם חלים על הדאו. מטרת קיום היא "הדבר כשלעצמו". ייתכן כי כל מה שקיים קיים 'סתם כך', ומטרות שאנו מציבים לעצמינו לא נכונות באופן עקרוני, הועיל ואין אנו מבינים את העקרונות של הדאו. כאשר אנו מבינים עקרונות אלו, אנחנו מפסיקים לחפש משמעות ותכלית, וחיים 'סתם כך', ורק אז, אולי, חיינו עולים בקנה אחד עם העקרונות של הקיום.
דאו פועל ללא הכוונה פעילה, דברים קורים וכך נוצר הסדר הקיים. דאו קורא לשינוי, אך הוא עצמו ריק ואינו פעיל. לאו דזה מדגיש את זה בכוונה כדי שאף אחד לא ידמיין את הדאו כמשהו שקיים בנפרד מעולם ומכל פרט בו, אך יוצר כל מה שקיים בעולם זה.
פרשנויות קונפוציאנית
בקונפוציאניזם דאו כמושג דתי פורמלי, הוא המוחלט לעברו אמור לנוע המאמין האמן. בתורת האמצע (中庸, Zhōng Yōng), הרמוניה עם המוחלט שקולה ליושר וכנות. הספר הלימוד הגדול (大學; Dà Xué) מרחיב את המושג האמצעות הסבר כי הדאו מאיר את המעלה, מטיב את האנשים, ושוכן בתוך המוסר הטהור.
פרשנויות בודהיסטיות
ראו גם: בודהיזם סיני וזן בודהיזם
בודהיזם התחיל להתפשט לראשונה בסין במהלך המאה הראשונה לספירה וחווה דור הזהב של צמיחה והתבגרות במאה הרביעית לספירה. השימוש במושגים סיניים, כגון דאו, שהיו קרובים לרעיונות ומונחים בודהיסטים, עזרו להפיץ את הדת ולהפוך אותה להיות נוחה יותר עבור העם הסיני. עם זאת, ההבדלים בין סנסקריט למינוח סיני גרמו לאי הבנות בראשית הדרך והובילו בסופו של דבר להתפתחות של בודהיזם מזרח אסייתי כישות נבדלת. כחלק מתהליך זה, מילים סיניות רבות בעלות עושר של אסוציאציות משלהם מבחינה סמנטית ופילוסופית אומצו על ידי הבודהיזם, ובפרט השימוש במונח 'דאו' עבור מושגים ועקרונות מרכזיים של הבודהיזם.
בבודהיזם, דאו הוא שם נרדף ל'ריקות' (להבדיל מ'ריקנות') אלוהית (שונייטא). חלק מהותי מדאו הוא חיסכון במילים ודיבור יתר. חיסכון במילים משמעו ריקות. הריק הוא דאו. הצ'אן בודהיסטים רואים את הדאו כמילה נרדפת הן לנתיב בודהיסטי (מרגה) והן לתוצאות של נתיב זה: הנתיב בעל שמונה השלבים אל ההארה הבודהיסטית (סאטורי). מציאת דאו וטבע הבודהא אינה סתם עניין של ניסוחים נהירים, אלא תגובה פעילה לארבע האמיתות האצילות, אשר לא ניתנת לביטוי באופן מלא או הבעה במילים ואסוציאציות קונקרטיות. השימוש במילה 'דאו' בהקשר זה, מתייחס ל'דרך' במובן המילולי בבודהיזם, חזרה למקור אוניברסלי, דהרמה, מדיטציה ראויה ונירוואנה.
דאו בנצרות בשפה הסינית
למובן הפילוסופי הסיני של דאו כ'דרך', 'כוח' ו'מילה' יש הקבלה בפילוסופיה היוונית – (לוגוס). מושג זה שימש בסיס לפילוסופיה הנוצרית. לאדם מאמין בנתיב (דאו) פירושו 'המשיח' (ישו), עלייה לרגל (עקיבה לאחר דאו) - היא דרך אל המשיח. בימינו, עקב התפשטות הנצרות בסין, לרעיון הדאו חשיבות עליונה, והוא משמש באופן קבוע לתרגום טקסטים דתיים לסינית והתאמה של מושגים מן התאולוגיה הנוצרית לתוך תפיסת העולם המזרחית של הקורא.
באמצע המאה ה-XII. בתקופת שושלת סונג הגיעו לסין מהגרים יהודים. הם נתנו לקיסר את התנ"ך, אשר קיבל את השם הסיני דאו-דזין (daotszin) (ספר הדרך) וצ'ז'ן-דזין (chzhentszin) (ספר האמת). מתרגמים סיניים, בידיעה כי דאו עבור העם הסיני מסמל את אותו הדבר כמו לוגוס עבור היווניים, תרגמו את השורה הראשונה של הבשורה על פי יוחנן כך: "בתחילה הייתה הדרך (דאו)" (太初有道, 道与神同在, 道就是神. ).
ייצוג גרפי ופירוש לשוני
דאו נכתב עם הסימניה הסינית 道 הן בכתב סיני מסורתי והן בכתב סיני מופשט. דאו מבחינה גרפית משלב את Chuo 辶 (או 辵) בבסיס שמשמעו 'ללכת', ו- Shou首 פונטי שמשמעו 'ראש'. יתר על כן, דאו 道 הוא האלמנט הפונטי של דאו 导 'להדריך, להוביל' (עם 寸 cun 'האגודל, היד' בבסיס) וגם דאו 檤 'שם של עץ' (עם mu 木 'עץ' בבסיס).
הפרשנות המסורתית של סמן ה-道, שראשיתה (121 לספירה) מילון של שואו-וון ג'יהזה (Shuowen Jiezi), הייתה האידאוגרמה הנדירה והמורכבת – Huiyi 会意. השילוב של Chuo 辶 'ללכת' ו首 Shou 'ראש סימל את ה'ראש הולך' או 'להוביל את הדרך'.
הצורה הכתובה המוקדמת ביותר של דאו הם כתב כלי ברונזה וכתב חותם מבימי שושלת ג'ואו (1045-256 לפנה"ס) כלי ארד וכתבים. סימנים עתיקים אלה של דאו מתארים בצורה ברורה יותר את 首 Shou אלמנט 'הראש' כמו שיער מעל פני אדם. בגרסאות מסוימות מוחלף הסמן Chuo 辵 'ללכת, להתקדם' בבסיס הסימן עם xing 行 'ללכת, נתיב' בסיסית, עם התיאור ברונזה המקורי 'צומת דרכים', בכתב חותם עם שנים 彳 ו- 亍 'עקבות'.
אמפורה
האַמְפוֹרָה (ברבים אַמְפוֹרֵי, Amphoræ. שמה בעברית על פי הצעת האקדמיה ללשון העברית: קנקן, מקור יווני: ἀμφιφορεύς אמפיפוריאוס - דו-צידי נישא) היא כלי חרס בעל צורה וגודל תקניים לאחסון והובלה, עם שתי ידיות ותחתית מחודדת או מעוגלת, שנפוץ ביוון העתיקה ובארצות שהושפעו ממנה. בעת אחסון והובלה יבשתית או ימית הכלים הוצמדו ושולבו אלו באלו באופן דחוס ומאובטח. צורה זו של כלי וההובלה בה ידועים עוד מהתקופה הנאוליתית - סוף תקופת האבן, ועל שמה נקראת תרבות הקנקנים-העגולים הקדומה שנתגלתה במרכז אירופה.
ויליאם גוט
ויליאם הנרי אוורט גוט (13 באוגוסט 1897 – 7 באוגוסט 1942) היה לוטננט גנרל בצבא בריטניה אשר פיקד על כוחות במערכה בצפון אפריקה במלחמת העולם השנייה, ונהרג כאשר מטוסו הופל בדרכו לקבל את הפיקוד על הארמייה השמינית.
תחילת דרכו
גוט נולד ב-13 באוגוסט 1897, ולמד בבית הספר הארו. הוא התגייס כלוטננט שני לקורפוס הקלעים המלכותי של צבא בריטניה ב-1915, במהלך מלחמת העולם הראשונה. הוא לחם במלחמת העולם בחזית המערבית, שם העניקו לו חבריו את הכינוי "Strafer", משחק מילים על ססמת המלחמה של הגרמנים "Gott strafe England" ("אלוהים הענש את אנגליה"). בינואר 1921 הוא הועלה לדרגת קפטן, וב-1931 למד במכללת קימברלי לפיקוד ומטה. ביולי 1934 הועלה לדרגת מייג'ור, ושרת תקופה מסוימת בהודו הבריטית. ב-30 באוקטובר 1938 הועלה לדרגת לוטננט קולונל, והועבר לצפון אפריקה שם קיבל פיקוד על הגדוד ה-1 של קלעי המלך, אשר היה חלק מהדיוויזיה הניידת, שמאוחר יותר הפכה להיות דיוויזיית השריון ה-7 ("חולדות המדבר").
אמפורה
האמופרה הפָּנַאתֵנַאִית סוג אמפורה מעוטרת וטקסית, ניתנה כפרס בתחרויות באתונה העתיקה - ומכאן מגיע המנהג להעניק גביע.
ויליאם גוט
מלחמת העולם השנייה
ב-1939 מונה לראש מטה דיוויזיית השריון ה-7, וב-31 בינואר 1940 מונה לממלא מקום מפקד קבוצת התמיכה ה-7. ב-16 בפברואר של אותה שנה הועלה לדרגת קולונל, ומיד לאחר מכן לדרגת בריגדיר, ומונה למפקד קבוע של קבוצת התמיכה ה-7. הוא השתתף עם הקבוצה שלו (שהייתה בגודל של בריגדה) בבלימת הפלישה האיטלקית למצרים כחלק מדיוויזיית השריון ה-7, ובדצמבר 1940 לחם עמה במבצע מצפן כנגד הארמייה האיטלקית העשירית. ב-8 באפריל 1941 הוא הועבר לפקד על קבוצת התמיכה ה-2, אולם כבר ב-16 באפריל הוחזר לקבוצה ה-7. ביוני של אותה שנה השתתף במבצע באטלקס כנגד קורפוס אפריקה הגרמני. המבצע נחל כישלון. ב-3 בספטמבר 1941 מונה למפקד דיוויזיית השריון ה-7, וב-6 בספטמבר הועלה לדרגת מייג'ור גנרל. בנובמבר של אותה שנה השתתפה הדיוויזיה שלו במבצע צלבן, כחלק מהקורפוס ה-13 אשר היה חלק מהארמייה השמינית. ב-9 בפברואר 1942 הועלה לדרגת לוטננט גנרל, ומונה למפקד הקורפוס ה-13. הקורפוס שלו השתתף בקרב גזאלה ולאחר מכן בקרב אל-עלמיין הראשון.
מותו
ב-13 באוגוסט 1942 העביר וינסטון צ'רצ'יל את קלוד אוקינלק מהפיקוד על הארמייה השמינית. בהמלצתו של אנתוני אידן, מינה צ'רצ'יל את גוט כמפקד הארמייה, חרף הסתייגויותיהם של אוקינלק ואלן ברוק אשר העדיפו את ברנרד מונטגומרי. גוט נלקח מאזור הקרבות ונשלח במטוס לקהיר כדי לקבל שם את הפיקוד על הארמייה. המטוס, בריסטול בומביי של טייסת 216 של חיל האוויר המלכותי, הותקף בידי שני מטוסי מסרשמיט Bf 109 של כנף קרב 27 של הלופטוואפה. הטייס הצליח לבצע נחיתת אונס, אולם הגרמנים הפציצו את המטוס על הקרקע. גוט נהרג, וגופתו נקברה בבית הקברות הצבאי הבריטי באל עלמיין. מונטגומרי קיבל את הפיקוד על הארמייה השמינית במקומו.
אמפורה
השם 'אמפורה' ניתן בידי הרומאים ומקורה מהיוונית אֶמְפוֹרִיוּס קיצור של אַמְפִיפוֹרִיוּס שמשמעותו "אמפי" - דו צידי, ו"פוריוס" - נישא, משם הפועל פֶרֵאִין - לשאת.
גבעת עמל ב'
גבעת עמל ב' היא שכונה בתל אביב כיום בתחומי שכונת בבלי ופארק צמרת בסמיכות (דרך נמיר מפרידה ביניהן) לגבעת עמל א' ממערב, בשטחה ניצבים כיום מגדלי אקירוב. בשכונה שוכנו פליטים יהודים ממלחמת העצמאות. ההתיישבות לא הוסדרה מעולם, והתנהל סביבה מאבק ציבורי ומשפטי ארוך שנים בין צאצאי המתיישבים ליזמי נדל"ן שרכשו את השטח. אחרוני התושבים פונו מהשכונה ב-15 בנובמבר 2021.
אמפורה
הן יוצרו בממדים תעשייתיים מימי היוונים ואילך, והיו בשימוש באגן הים התיכון עד המאה ה-16. לאמפורי חשיבות רבה בארכאולוגיה הימית, הואיל ומציאת אמפורה בגוף ספינה טרופה יכול, במקרים רבים, להצביע על גיל ולאום הספינה. לרוב הן משתמרות היטב עד שתוכנן המקורי עדיין מצוי בתוכן, ובכך מספקות מידע חשוב ביותר על מנהגי האכילה והמסחר של עמי הים התיכון העתיקים. לעיתים התפרקות חבילת האמפורות בטלטולים החזקים של הספינה בעת סערה עזה גרמה לחוסר איזון במחסנים ולהטיית הספינה וטביעתה, בלא שהספינה תיפגע מהחוץ או בתוכה, וכך יש מספר אניות שלמות שנמצאו בתחתית הים עם סחורתן.
גבעת עמל ב'
התיישבות ראשונית
גבעת עמל ב' הוקמה ב-1948 לאחר מלחמת העצמאות.
בהוראת ההגנה, הושיבה עיריית תל אביב יהודים, שפונו מבתיהם באזורי הקרבות ביפו, מנשייה ונווה צדק.
אמפורה
סיווג האמפורי
אמפורת צוואר - מהקדומות בזני האמפורי, היא נולדה בסמוך לחורבן יוון המיקנית (~ 1200 לפנה"ס, הידוע בשם "התקופה הפרוטוגאומטרית"), וכתוצאה מחורבן זה. היא באה להחליף את סממני התרבות המיקנית שחלשה על יוון, אך התבססה על המודל המיקני. בסיסה עגול וקוטרו קטן מקוטר גופהּ; גופהּ אליפטי מנקודת המוצא בבסיס עד למעלה ממחצית הגוף, יתר הגוף עגול לגמרי. לאמפורה ידיות אנכיות ופרבוליות, הן יוצאות מחלקו העליון של הגוף ומגיעות לצוואר. הצוואר דק מהגוף, מעגלי ולעיתים מתרחב. בתקופה הגאומטרית גופה התארך ונעשה דק יותר, הצוואר התארך כמו כן, בתום התקופה המדוברת הגיע הצוואר לאורך של כשליש מגודל הכד. באותה העת הפכה האמפורה לכלי הקשור במנהגי קבורה, והגיע לגדלים של 60 סנטימטרים. ראשוני העיטורים הם דתיים, אך מאוחר יותר נוספו עיטורים חגיגיים ומיתולוגיים. עם תום התקופה הגאומטרית (~ 700 לפנה"ס) ותחילת תקופת הדמות השחורה נעשה הגוף דק יותר, וקיבל צורה דומה למרבית האמפורי האחרות.
גבעת עמל ב'
התיישבות ראשונית
באפריל 1948, דווח ש-360 משפחות שוכנו בג'מאסין אל ע'רבי וכפר סומייל הסמוך.
לאחר מלחמת העצמאות
בדצמבר 1949 דיווחה עיריית תל אביב כי בשכונה גרים 1,100 איש ב-127 בתים והיא לא חוברה לרשת המים העירונית או חשמל ואין בה כבישים סלולים. כמו כן דווח שהתושבים החלו לקרוא לשכונה "גבעות עמל".
אמפורה
סיווג האמפורי
אמפורת הובלה - סוג נפוץ של אמפורי ששימשו להובלת סחורות רבות, ובעיקר יין. גובהן נע בין 50 ל־70 סנטימטרים. בסיסן היה מחודד, כדי לערום אותן היתר קלות, או לקבור אותן באדמה רכה. ידיותיהן ארוכות למדי: הן מתחילות בקצה הגוף, ומגיעות לקצה הצוואר. הצוואר עצמו די מוארך. הדגם לא נצבע, עקב שימושו.
גבעת עמל ב'
לאחר מלחמת העצמאות
ב-1 בנובמבר 1949, הבטיח ראש ממשלת ישראל הראשון דוד בן-גוריון: "כל אלה שהתיישבו בג'אמוסין בהסכמת המוסדות המוסמכים, יוכלו להישאר במקומם עד שישוכנו במקומם הקבוע" עם זאת הדגיש כי לא תותר הקמת צריפים חדשים ללא היתר.
ניסיונות להסדרת הבעלות
בשנות ה-50 ביקשו תושבי גבעת עמל לקנות את הקרקע ולבנות את ביתם כראוי. רשות הפיתוח סירבה ואף הסתירה מהם מידע בדבר החובה של המדינה להציע ליושבים בנכסי נפקדים לקנות את הנכס כזכות ראשונים.
בשנת 1955 נקבע על ידי משרד האוצר ב"הוראות נוהל לקבל דמי היתר בנכסים העירוניים של רשות הפיתוח" כי "דייר או דייר משנה המחזיק במושכר ללא חוזה, לפי הוכחות שבתיק, לפני יום ה-15.3.53, ייערך אתו חוזה ללא קבלת תמורת 'דמי היתר'"; מאוחר יותר פרסמה רשות הפיתוח את נוהל ד/2 שכותרתו "הוראות למכירת נכסי רשות הפתוח", שבו נקבע בסעיף 17: "מכירת נכסים תפוסים על ידי דיירים- זכות קדימה ניתנת לדיירים ברכישת דירותיהם. בכל מקרה בו מתקבלת בקשה לרכישת נכס מאת קונה או קונים שאינם מחזיקים בנכס, יש לפנות אל הדיירים ולשאול אותם אם הם מעוניינים לרכוש את הנכס בו הם מחזיקים, הפניה אל הדיירים תעשה לפי הטופס אשר דוגמתו ניתנת בעמ' 17 בנספח א' להוראה זאת אשר תישלח בדואר רשום. אם הדיירים לא יביעו את הסכמתם תוך 30 יום לרכוש את דירותיהם, אפשר יהיה לנהל משא ומתן עם המבקשים". טפסים אלה מעולם לא התקבלו בגבעת עמל.
ניסיון פינוי ראשון
ב-1954 הוציאה עיריית תל אביב-יפו, בראשות חיים לבנון צווים לפינוי תושבים מהשכונה. בסופו של מאבק משפטי שארך שמונה שנים פסק בית המשפט העליון לזכות התושבים, ומנע מהעירייה לפנותם. בפסק הדין כתב השופט חיים כהן כי תכלית תביעתה של העירייה הייתה "לנשל אנשים מבתיהם, אשר הם גרים בהם, ברשות ולא במעל, זה כ-14 שנה".
העברת הבעלות לידי דיור ב.פ. (1961-1987)
עם הקמת מינהל מקרקעי ישראל בשנת 1960, הועברה הבעלות על השטח לידיו. בשנת 1961 מינהל מקרקעי ישראל מכר את השטח לחברת בת של סולל בונה בשם "דיור ב.פ." במחיר נמוך למטרת בניית 440 יחידות דירות שיכון. בחוזה המכר הוגדר כי החברה מודעת לקיומם של דיירים המתגוררים בשטח וכי היא לוקחת על עצמה לספק להם דיור חלופי דירה תמורת דירה בשיכון שתבנה במקום (בתמורה למחיר הנמוך אותו שילמה על השטח). על פי חוזה המכר, חברת ב.פ. דיור הייתה אמורה להקים את השיכון תוך 5 שנים עד שנת 1966. במקום להתחיל בבניה, חברת דיור ב.פ. החליטה לפתוח במהלך הגדלת זכויות הבנייה ל-900 יחידות דיור. החברה לא עמדה בהתחייבויותיה, ומינהל מקרקעי ישראל לא דרש שתעמוד בהן.
השנים עברו, ומצב השכונה לא השתפר, והיא לא חוברה לכבישים או לתשתיות עירוניות, וכך הם מתקיימים עד היום, כאשר למרבית הבתים בשכונה יש רק מספרים, ואין שמות רחובות. רוב המתיישבים המקוריים של השכונה נפטרו, וצאצאיהם אשר נותרו בה ממשיכים לדרוש את הזכויות שהובטחו להוריהם, אך קיים ויכוח ביחס לזכותם בשטח, מאחר שהדיור החלופי הובטח להוריהם, ולא להם.
בידי דנקנר השקעות (1988–2004)
בשנת 1988 רשות מקרקעי ישראל אישרה לחברת ב.פ. דיור, אף על פי שלא עמדה בחוזה המכר ולא בנתה שיכון במקום, למכור את הזכויות בקרקע לשתי חברות נדל"ן, "א.מ.ת.ש" (המוחזקת על ידי קבוצה של משקיעים מאירופה ומישראל) ודנקנר השקעות (שהייתה אז בבעלות משפחת דנקנר). באוגוסט 1989 הגישו התושבים בקשה לבית המשפט, להוציא צו מניעה לביצוע העסקה עד שיסדרו זכויותיהם. בשנת 1993 ביקש תושב השכונה, שלמה מאור, למכור את ביתו כדי לקנות בית במקום אחר, עורך הדין שטיפל בנושא הודיע לו שאין ביכולתו למכור את הנכס מאחר שאינו רשום על שמו. מאור, בנוסף לפנייה לבג"ץ הקים, יחד עם ישעיהו בן נון, את "עמותת א.נ.ש – ארגון נפגעי שכונות", ששמה לעצמה למטרה לסייע לתושבי השכונה להשיג בעלות על הקרקע, ולהשיג את תנאי הפינוי הטובים ביותר. במשך אותם שנים שהשטח היה בבעלותה, לא קידמה "דנקנר השקעות" את פיתוח האזור, עקב ההשקעה הגבוה שהייתה דרושה בפינוי התושבים לפני תחילת הבנייה.
קניית הקרקע בידי יצחק תשובה
ב-2004 רכש איש העסקים יצחק תשובה, באמצעות חברת "אלעד השקעות", את "דנקנר השקעות" (אשר שינתה את שמה לאלעד ישראל מגורים בשנת 2010). בשנת 2008, העריכה דנקנר השקעות כי בבנייה בשטח זה גלום פוטנציאל רווח של כ-3.6 מיליארד שקלים. באותה שנה הודיעה חברת "א.מ.ת.ש" שהתקשרה בהסכם קומבינציה לפיו רכשה חברת הבנייה "א. דורי" 58% מזכויות בחלק הקרקע שבבעלותה בתמורה לתכנון, בנייה, ושיווק פרויקט הבנייה במקום. אחרי ההסכם היה אמור חלקה של חברת "א. דורי" בפרויקט היה אמור להיות 20%. במקביל, תבעה "דנקנר השקעות" את "א.מ.ת.ש" בטענה שאינה מסייעת בקידום הפרויקט. לאחר חצי שנה הודיעה חברת "א. דורי" שהיא נסוגה מהעסקה. העסקה בוטלה סופית בתחילת 2010.
קניית הקרקע בידי משפחת כוזהינוף
בפברואר 2014 רכשה משפחת כוזהינוף את הזכויות בחלק מהאדמה מאיש העסקים אריק אברמוביץ' בתמורה ל-200 מיליון ש"ח, לאחר שכשלה העסקה בראשות ענבל אור, באת כוחו של אברמוביץ', מול התושבים.
עיריית תל אביב היא בעלים נוסף בקרקע גבעת עמל (12%) לצד יצחק תשובה ומשפחת כוזהינוף, וכן רשומות לזכותה 166 דירות יוקרה בשני מגדלים שיבנו על קרקע גבעת עמל. בדצמבר 2014 התפרסם גם "הסכם הפינויים" בין עיריית תל אביב-יפו ליצחק תשובה, בו העירייה ממנה אותו לפנות עבורה את תושבי גבעת שיושבים על שטחי העירייה (הרוב המוחלט של תושבי השכונה) ובתמורה העירייה תתן לו היתרי בניה.
פינויים בגבעת עמל (2014)
ב-27 במרץ 2014 פונו שתי משפחות בגבעת עמל בכוח על ידי יצחק תשובה באמצעות צווי פינוי. הצד השני הגיע וחתם עמם על הסכם פיצוי בעת ששוטרי יס"מ כבר פרצו לבתיהם.
ב-17 בספטמבר, ערב ראש השנה, פונו חמש משפחות נוספות על ידי יצחק תשובה על פי צו של בית המשפט. בהם שתי משפחות שהגיעו להסכם פיצוי בלילה שלפני הפינוי. שתי משפחות נוספות גרו באוהל בגבעת עמל במשך כמה חודשים. משפחת חליף טרם פוצתה.
ב-29 בדצמבר אותה השנה פונו, על ידי משפחת כוזהינוף, שמונה משפחות נוספות על ידי כוחות יס"מ. על פי עדויות מהאירוע, בין היתר של חברי כנסת אשר נכחו במקום, הפינוי בוצע אגב הפעלת כוח רב.
ביוני 2016 הגיעה הצעת חוק להבטחת דיור חלופי לתושבי השכונה לקריאה טרומית, עברה בקריאה טרומית, הועברה לוועדה הרלוונטית ב-2016, ולא נידונה שוב לאחר מכן. בדצמבר 2019 פסק בית המשפט המחוזי פיצוי כולל של 42 מיליון שקלים לכ-90 זכאים שזכאותם הוגדרה על פי מגורים במקום בשנת 1961.
הליכים משפטיים והשלמת הפינוי
ב-2016 הוגשה תובענה ייצוגית, שבה נטען כי המדינה הפרה את התחייבויותיה כלפי התושבים ששוכנו זמנית בשכונה למתן דיור קבע. באפריל 2021, בית המשפט המחוזי קיבל את הטענה. בבית המשפט המחוזי, נקבע שיש לבטל את פסק הדין המחוזי, אשר ניתן בניגוד לחוק ולפסיקה, תוך קביעת עובדות רבות שלא נדרשו לצורך בירור ההליך וללא שניתן למדינה להגיב לטענות אלו טרם קביעתן בפסק הדין.
בחודש אפריל 2021, אף על פי שבשטחים אלה מתגוררים הרוב המוחלט של התושבים, מכרה העירייה את חלקה בגבעת עמל לאחים חג'ג' ולדניאל צרפתי, עם זכויות ל-166 דירות יוקרה, תמורת 365 מיליון שקלים. לפי התב"ע, מיועדים לקום על שטחים אלה שני מגדלי יוקרה.
בחודש ינואר 2021 בית המשפט העליון חיזק את ההכרה בזכותם ההיסטורית של התושבים על הקרקע עליה יושבו ב-1949 לאחר מלחמת העצמאות, ואף הגדיל את מתווה הפיצויים הקודם מ-27.5 מיליון שקל ל-42 מיליון לכל המשפחות. סך כל 14 משקי הבית בגבעת עמל שקיבלו צווי פינוי בנויים מכ-60 משפחות, אך לפי קביעת בית המשפט הזכות לדיור ניתנת בעבור כל משק בית - לא עבור כל משפחה.
באוגוסט 2021 התושבים הוחתמו על מתווה פיצוי שהוסדר עם שר המשפטים גדעון סער. המתווה קובע קריטריונים לפיצוי המבוססים על החלטות משפטיות קודמות. לפי המתווה, הדיירים המפונים יקבלו סיוע בשכר דירה לחודשים הראשונים שלאחר הפינוי לצורך תקופת הסתגלות. כמו כן, כל נחלה תזכה לפיצוי עבור המבנים והחצרות שבהם התגוררו בני המשפחה בשנת 1961 – השנה שבה נמכרה הקרקע ליזמי נדל"ן על-ידי המדינה.
ב-15 בנובמבר 2021 פונו בכוח התושבים הנותרים בשכונה על ידי כוח שיטור גדול. הפינוי בוצע לאחר שהתושבים הגיעו להסכמות עם תשובה ומשרד המשפטים – אולם ללא התחייבות בכתב של המדינה לקיום ההסכמות. עוד באותו היום נהרסו בתיהם.
פארק בבלי
ביוני 2013, החל שיווק פרויקט פארק בבלי על ידי חברת "אלעד ישראל מגורים" מקבוצת יצחק תשובה ו"אמח"ש השקעות". הפרויקט כולל שישה מגדלים, ארבעה מהם בבעלות תשובה ושניים בבעלות עיריית תל אביב. בניית המגדל הראשון החלה בשנת 2015 והוא אוכלס החל מסוף 2018. בדצמבר 2019 תשובה עצמו רכש דירת דופלקס בחלק העליון של המגדל.
בניית המגדל השני החלה בסוף 2019, לאחר שעיריית תל אביב הסירה את סירובה להנפיק היתר בנייה למגדל. העירייה נימקה את הסירוב בכך שטרם בוצעו הפינויים הנדרשים במתחם בהתאם להסכם בין העירייה לחברה מ-2013, ולפיו מרבית הפינויים הנותרים בשכונת גבעת עמל יהיו באחריות קבוצת אלעד. בדצמבר 2019 קבע בית המשפט המחוזי בתל אביב כי 14 המשפחות שנותרו בגבעת עמל יקבלו פיצוי של כ-42 מיליון שקל. והפיצוי שתבע מהם תשובה על שימושם בקרקע, בסך מיליוני שקלים, נדחה. בית המשפט החליט כי המפונים זכאים לפיצוי נוסף, שווי בעלות על דירה חלופית לשארית חייהם, בסך של כ-3 מיליון שקל. בהחלטתו, הגדיל את מתווה הפיצויים של קבוצת המפונים האחרונה מ-27.5 מיליון שקל ל-42 מיליון.
מגדל בראשית בבלי
בפברואר 2016, החלה משפחת כוזהינוף בשיווק פרויקט "מגדל בראשית בבלי" על המגרש שרכשה, מגדל בן 44 קומות עם 174 יחידות דיור. ביולי 2019 זכתה חברת "אלקטרה בנייה", חברת בת של קבוצת אלקטרה במכרז להקמת המגדל. בתחילת אוגוסט 2019, התקבל היתר הבנייה המלא להקמתו.
הארד (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
הנשמה לך 9: להודות ולהלל
הנשמה לך 9 הוא אלבומו ה-13 של הזמר גלעד פוטולסקי, שיצא לאור בחנוכה בשנת 2011. זהו האלבום התשיעי בסדרת "הנשמה לך".
הדיסק "להודות ולהלל" יצא בשיתוף חברת "שלהבת" לייצור נרות, במסגרת שיווק נרות חנוכה. הדיסק כולל שירי חנוכה ושירי הלל בעיבוד חדשני וקליפ פרסומי של חברת "שלהבת" לייצור נרות.
הדיסק מעובד בידי גלעד פוטולסקי, אשר משמש גם סולן ברובו.
המוזיקאי והפסנתרן יהודה גלילי היה שותף פעיל בהפקה, וכן בנגינת הפסנתר ובשירת סולו בכמה קטעים. הוא גם כתב את העיבוד לקטעים: "מקימי", "ברכות ההדלקה", "מעוז צור" "ושהחיינו".
החזן מנחם מנדל גלינסקי שימש כחזן אורח בקטע החזנות "שהחיינו".
השיר "יהללוך ה' אלוקינו" הוקלט לראשונה על ידי החזן לייבלה השל. בשיר זה התארח כסולן אחיו של לייבלה, יעקב השל.
האפמן
{{פירושונים|
ראו גם
}}
תור צוחק
תור צוחק (שם מדעי: Streptopelia roseogrisea) הוא מין במשפחת היוניים השייך לסוג בו כלולה גם הצוצלת. התור הצוחק הוא יונה קטנה הנפוצה באזורים הצחיחים באפריקה הנמצאים דרומית למדבר הסהרה. תפוצתה רוחבית ביבשת אפריקה, והיא מגיעה אף למערב חצי האי ערב. אף על פי שהיא חיה באזורים צחיחים, ניתן למצוא אותה מסביב למקורות מים.
אורכו הממוצע של התור הצוחק הוא 26 סנטימטרים. חלקו העליון של גופו, מכתפיו ועד לזנבו, הוא בצבע חום-אפור בהיר, על אף שקצות הכנפיים הם בעלי גוון כחול. נוצות התעופה הן כהות יותר, וצבען כמעט שחור. ראשו, צווארו וחזהו של התור הצוחק הם ורדרדים, וסנטרו ובטנו לבנים יותר. ההבדל בין הזוויגים קטן למדי.
התור הצוחק בוית בידי האדם והוא אביו של התור הברברי.
קבוצת ארמיות B
קבוצת ארמיות B (בגרמנית: Heeresgruppe B) הוא שמה של קבוצת ארמיות של הוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה. היא נודעה בעיקר בזכות חלקה בקרב סטלינגרד.
מערכה בצרפת
קבוצת הארמיות הראשונה שנקראה "B" הוקמה לקראת הפלישה לצרפת. קבוצת ארמיות B כללה ½ 29 דיוויזיות, מתוכן שלוש משוריינות. מטרתה הייתה להתקדם דרך ארצות השפלה, ולמשוך את צבאות בעלות הברית לעומק בלגיה, שם תכותרנה באגפן על ידי המבקע העמוק של קבוצת ארמיות A. היא כללה את הארמייה ה-18 בפיקודו של גאורג פון קיכלר והארמייה השישית בפיקודו של ולטר פון רייכנאו. לאחר סיום המערכה, פורקה קבוצת הארמיות.
החזית המזרחית
קבוצת ארמיות B הוקמה מחדש בסוף יולי 1942 בעקבות ההחלטה לפצל את קבוצת ארמיות דרום לשתי קבוצות ארמיות, A ו-B. התפקיד שהוטל עליה היה לכבוש את העיר סטלינגרד, לחסום את נהר הוולגה לתנועה, ולהקים מערך הגנה לאורך נהר הדון, שיחפה על האגף הצפוני של הכוחות הגרמניים בחזית הדרום. עם הקמתה כללה קבוצת הארמיות את הארמייה השישית, ארמיית הפאנצר הרביעית, הארמייה השנייה, הארמייה ההונגרית השנייה והארמייה השמינית של הצבא האיטלקי. שתיים מהארמיות של קבוצת ארמיות B (הארמייה השישית וארמיית הפאנצר הרביעית) נטלו חלק בניסיון הכושל של הוורמאכט לכבוש את סטלינגרד, וספגו אבדות כבדות בקרבות הקשים שהתחוללו בתוך העיר ובסביבתה. שאר הכוחות של קבוצת הארמיות הגנו על האגפים החשופים של איגוד הכוחות הגרמני שתקף את סטלינגרד. באוקטובר 1942 תוגברה קבוצת הארמיות בשתי ארמיות נוספות (הארמיות הרומניות השלישית והרביעית), ובשיא כוחה היא כללה כ-80 דיוויזיות, מתוכם למעלה מ-50 דיוויזיות מצבאות גרורותיה של גרמניה הנאצית. במהלך מתקפת הנגד הסובייטית באזור סטלינגרד בנובמבר 1942 ספגו כוחות קבוצת ארמיות B אבדות כבדות. שתיים מהארמיות שלה (הארמייה השישית וחלק גדול מיחידות ארמיית הפאנצר הרביעית) כותרו בכיס סטלינגרד, ובראשית פברואר 1943 נכנעו שרידיהן לצבא הסובייטי. בסוף נובמבר 1942 פוצלו כוחות קבוצת הארמיות. קבוצת ארמיות B נותרה עם 3 ארמיות (הארמייה השנייה, הארמייה ההונגרית השנייה והארמייה השמינית האיטלקית), וארבע הארמיות הנותרות, שתוגברו בפלגת הארמייה הולידט, הועברו תחת פיקוד קבוצת ארמיות דון. בדצמבר 1942 ובינואר 1943 הובסו הארמיות, שנותרו תחת פיקוד קבוצת ארמיות B, בסדרה של מתקפות סובייטיות מוצלחות באזור נהר הדון העליון, וספגו אבדות כבדות מאוד. בפברואר 1943 אוחדו שרידי קבוצת ארמיות B וקבוצת ארמיות דון, כדי ליצור מחדש את קבוצת ארמיות דרום.
צפון איטליה וצרפת
קבוצת ארמיות אחרונה שנשאה את השם "B" הוקמה בצפון איטליה ב-1943 על מנת לתת מענה לאיום בעלות הברית שנחתו באיטליה. בסופו של דבר התפרסה קבוצת הארמיות בצרפת והובסה בפלישה לנורמנדי. לאחר הכישלון בהדיפת הפלישה נסוגה קבוצת הארמיות לארצות השפלה. היא השתתפה במבצע מרקט גארדן והביסה את הפלישה האווירית של בעלות הברית להולנד. לאחר מכן השתתפה בקרב הארדנים, אך נכשלה במילוי חלקה בתוכנית.
בסופו של דבר כותרה קבוצת הארמיות בסביבות חבל הרוהר ונכנעה לבעלות הברית ב-21 באפריל 1945.
השערת לז'נדר
בתורת המספרים, השערת לז'נדר קובעת שיש מספר ראשוני בין כל שני מספרים ריבועיים. ההשערה הוצעה לראשונה על ידי אדריאן-מארי לז'נדר וקרויה על שמו בסוף המאה ה-18 והיא לא הוכחה עד היום. היא נחשבת לבעיה מהותית וחשובה בתורת המספרים, ומתמטיקאים רבים ניסו להוכיח או להפריך אותה במהלך השנים. למרות מאמצים רבים, ההשערה נותרה בלתי פתורה והיא עדיין תחום מחקר פעיל.
תוצאות חלקיות
השערת לז'נדר קרובה לטענה שיש תמיד ראשוני בתחום. ביקר, המרמן ופינץ הוכיחו שאם x גדול מספיק, אז קיים מספר ראשוני בתחום. בנוסף לכך, הוכח שקיימים אינסוף מספרים, כך ש: כאשר \pi היא פונקציית המספרים הראשוניים.
השלכות
אם ההשערה תוכח כנכונה, יהיו לכך השלכות משמעותיות על הבנת התפלגות המספרים הראשוניים, שהם מהאובייקטים הבסיסיים והמסתוריים ביותר במתמטיקה. מספרים ראשוניים נחקרו במשך מאות שנים ויש להם יישומים חשובים בתחומים שונים של מתמטיקה ומדעי המחשב. הוכחה להשערת לז'נדר תספק תובנות חדשות לגבי המבנה של מספרים ראשוניים ויכולה להוביל לטכניקות חדשות למציאתם ולניתוחם. בנוסף, להוכחה של ההשערה עשויות להיות השלכות אחרות על חקר משטחים מעוקלים שליליים והגיאומטריה של צורות מודולריות.
מצד שני, אם ההשערה תופרך, זו גם תהיה תוצאה חשובה, שכן המשמעות היא שהבנתנו את התפלגות המספרים הראשוניים אינה שלמה ושישנם גורמים נוספים שמשפיעים על התפלגותם. זה יכול להוביל לפיתוח של טכניקות חדשות להבנת התפלגות המספרים הראשוניים ויכול להיות בעל השלכות גם על תחומים אחרים במתמטיקה.
Four Pink Walls
Four Pink Walls (בעברית: ארבעה קירות ורודים) הוא המיני-אלבום הראשון של הזמרת-יוצרת הקנדית אליסיה קארה. האלבום יצא לאור ב-26 באוגוסט 2015 על ידי חברת התקליטים דאף ג'אם. מתוך המיני-אלבום יצאו שלושה סינגלים.
המיני-אלבום הגיע למקום ה-11 במצעד הבילבורד 200.
שבועיים
שבועיים הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית דיקלה, ביחד עם הראפר מרק קקון, מתוך אלבום האולפן השישי שלה, חופשייה. השיר יצא לאור ב-19 באוגוסט 2019, כסינגל החמישי מתוך האלבום.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום הראשון במצעד של מדיה פורסט.
רקע וכתיבה
השיר נכתב והולחן על ידי דיקלה, דולב רם ופן חזות והופק על ידי רוני בראון ואיתי צוק. בראיון שנערך עם דיקלה, היא אמרה כי האלבום החדש אותו תוציא, יכיל שירים בסגנונות שונים, אשר "לא חוזרים על עצמם".
כמו כן, מכיל השיר קטע ראפ בשפה הערבית, אותו מבצע מרק קקון, אשר מתארח בשיר.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא שצולם עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של דיקלה ב-19 באוגוסט 2019, בסמוך לצאתו של השיר כסינגל. בתחילת הקליפ, ניתן לראות את דיקלה, כשהיא נשענת על קיר המכוסה בציורי גרפיטי.
בפחות משבוע, צבר הקליפ למעלה מ-150 אלף צפיות.
גאורגי ברגובוי
גאורגי ברגובוי (ברוסית: Георгий Тимофеевич Береговой; 15 באפריל 1921 - 30 ביוני 1995) קוסמונאוט סובייטי, היה טייס קרב במהלך מלחמת העולם השנייה ועל גבורה בקרבות הוענק לו תואר גיבור ברית המועצות.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה נשלח לקורס טיסי ניסוי וסיים אותו בשנת 1948. במשך שנים רבות היה טייס ניסוי. בשנת 1963 התקבל ברגובוי לקורס הכנה לטיסות חלל. בין 26-30 באוקטובר הוא השתתף בטיסת סויוז 3. במהלך הטיסה נערך ניסיון כושל למפגש עגינה עם סויוז 2. ב-1 בנובמבר 1968 הוענק לברגובוי תואר גיבור ברית המועצות בפעם השנייה.
ב-22 בינואר 1969 במהלך התנקשות פוליטית בליאוניד ברז'נייב, מכונית בה נסע ברגובוי נקלעה לירי. נהגו של ברגובוי נפצע אנושות, ברגובוי נפצע קל בלבד.
בשנים 1972-1987 היה ברגובוי מנהל המרכז להכנת טייסי חלל הסובייטי. בשנת 1987 הוא יצא לגמלאות ועזב את הצבא.
נפטר במהלך ניתוח לב ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
יחסי החוץ של האיטי
יחסי החוץ של האיטי הם היחסים הרשמיים שמנהלת האיטי עם שאר מדינות העולם. האיטי מקיימת יחסים דיפלומטיים עם 37 מדינות, בעיקר באמריקה הלטינית ובאירופה.
רואה לך בעיניים (שיר)
רואה לך בעיניים הוא שיר שכתבה, הלחינה וביצעה הזמרת הישראלית אתי אנקרי. הוא יצא כסינגל ושיר הנושא של האלבום הנושא את אותו השם.
יחסי החוץ של האיטי
בין השנים 1991–1994, בעת השלטון הצבאי הבלתי חוקי בהאיטי, הקהילה הבינלאומית נרתמה להגנתה של האיטי ולהפלת השלטון. שלושים ואחת מדינות השתתפו בכוח בהנהגת ארצות הברית (MNF), שפעל בחסות האו"ם בספטמבר 1994, שסייע בשיקום הממשלה בהאיטי.
רואה לך בעיניים (שיר)
רקע, כתיבה ומוזיקה
אנקרי נהגה לבצע את השיר כהדרן כשהופיעה במועדון "דומינו גרוס" עם רוב שירי האלבום עוד לפני שהוא יצא לאור. לאחר שהקלטת האלבום הסתיימה, חברת התקליטים החליטה להמתין קצת ולחכות לזמן המתאים להוצאתו לאור, ובזמן הזה לטפטף לרדיו את השירים השקטים, על מנת שהציבור יכיר את הזמרת. לאחר שאנקרי הופיעה בתוכנית אירוח בטלוויזיה (בערוץ הראשון, והיחיד אז) עם השירים "רואה לך בעיניים" ו"לך תתרגל איתה" היא הפכה לכוכבת בן לילה, והאלבום הצליח הצלחה עצומה.
למפיק אלון אולארצ'יק הייתה השפעה גדולה על הגרסה הסופית, עם נוכחות בולטת של בס וגיטרות (עליהן היה אחראי דרור זמיר), גרסה שלקחה את השיר למקום אחר משחשבה בתחילה:, סיפרה.