cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שיטת גרינברג
עצירת דפוסי התנהגות
עצירה - בהקשר זה עצירה משמעה להפסיק כל מה שהאדם עושה כחלק מההרגל האוטומטי. זהו אקט פיזי הנעשה עם תשומת לב לגוף, רצון ובחירה, כדי לא להמשיך את אותו חלק בחוויה האוטומטית שהאדם יכול לתפוס, ובו הוא יכול לשלוט. לדוגמה: אדם פוחד בסיטואציה מסוימת (למשל למידה למבחן), ובתגובה הוא עוצר את הנשימה, מכווץ את הסרעפת והכתפיים, נועל ברכיים, נהייה מודאג ושיפוטי, שונא את הסיטואציה ומעדיף להיעלם. בכך שהאדם לומד לשים לב לכל אלה, לייצר ולהפסיק אותם באופן מכוון, "הוא יכול לבחור לסרב להגיב כך - להרפות את הכתפיים והסרעפת, לא לנעול את הברכיים, לנשום בצורה שונה ולהפסיק לדאוג ולשפוט."
לתת לגוף לעבוד - לפי השיטה, מונח זה מתאר את הפעולה בה הגוף מתפקד בצורה חופשית יותר מהרגיל ומאזן את עצמו. אחרי עצירה של תגובה קבועה, תשומת הלב והאנרגיה שהאדם השקיע בהחזקת ההרגל נעשות זמינות, ויכולות להיות מתועלות לצורכי הגוף באותו הרגע ולמטרות שרצה להשיג. לדוגמה: אחרי עצירה של הרגל לכווץ את הבטן, יכולים להופיע תנועה, רעד, קרקורי בטן, והגוף יוכל לעכל טוב יותר; או אחרי עצירה של הרגל של להקשיח את החזה ולהיות נוקשה ואדיש, יכולה להתעורר זרימה חמה בגוף, תחושה שהשרירים מתרחבים, גמישות והתרגשות.
על פי השיטה, על מנת להשיג שליטה ויעילות ביכולת לעצור הרגל ולתת לגוף לעבוד בצורה זו, יש צורך בתרגול שיטמיע יכולת זו כחלק מהאפשרויות היומיומיות של האדם.
היסטוריה אישית
לפי השיטה, כאשר מתמודדים עם דפוסי התנהגות, יש חשיבות גדולה להפרדה בין העבר להווה. ביחס לתגובות של אורגניזם, כתב הפילוסוף ברטרנד ראסל: "...כל אורגניזם חי, כזה שמובחן בהתנהגות פיזית ומנטלית, כרוך בהשפעה עקשנית של העבר...", וממשיך: "כאשר מכלול של גירויים גרם מלכתחילה למכלול מסוים של תגובות, הישנות של חלק מהגירויים נוטה לגרום להישנות של כל התגובות". דפוסים נלמדו בעבר מסיטואציות שחזרו על עצמן ומחוויות אינטנסיביות, כמו טראומות, והם באים לידי ביטוי באופן פיזי כאזורים מכווצים, חולשה, תנוחות מסוימות, כאב וכו'.
על פי השיטה, כשאדם ממשיך דפוסים בצורה אוטומטית הוא בעצם חוזר על מה שלמד בהיסטוריה שלו ואינו תופש את המציאות כפי שהיא אלא מתוך פילטרים של העולם הפנימי אשר כולל מסקנות ואמונות מהעבר, פחד וכאב ישנים, מצבי רוח חוזרים וכו'. הרעיון של נושא לא פתור או "פתוח" מתייחס למעשה למצב של חוסר איזון מן העבר שמעולם לא הוסדר ואשר עולה על פני השטח שוב ושוב כ"תבנית" פתוחה.
כאשר מתייחסים להיסטוריה אישית דרך הגוף, מתמקדים בעצירה של מסקנות ישנות שאינן רלוונטיות למציאות הנוכחית של האדם, ופיתוח איכויות שלא היו זמינות קודם לכן.
פחד
פחד, לפי השיטה, הוא מנגנון הגנה טבעי, יכולת מובנית המאפשרת לזהות איומים אפשריים. פחד מעיר תגובות פיזיות שונות, שממריצות, מחדדות את התפיסה, ומאפשרות לפעול במהירות ויעילות במצב סכנה. בעוד הפחד מתעורר ועולה ברגע בו מופיעה סכנה, בני אדם יכולים להעיר מנגנון דומה אך ורק מתוך ציפייה לאירועים מפחידים שעלולים לקרות, על אף ששום דבר מסוכן לא מתרחש. בני אדם יכולים גם לחוש מאוימים מהפחד עצמו, כאילו הוא ה"אויב", או הסכנה עצמה, וכתוצאה מכך מתנגדים לו, מתעלמים ממנו ונמנעים מלחוות אותו.
על פי השיטה, נטיות אלו הן תגובות שמגבילות את האדם ופוגעות ביכולת ההסתגלות שלו מאחר שהן מתערבות בתהליך הטבעי של עיבוד פחד. מחקרים רפואיים מראים כי "כל עוד פחד הוא התגובה לסכנה קיימת, זוהי תופעה טבעית ואף יעילה", וכי לאפשר לגוף לעבד פחד באופן טבעי מלמד אדם להתמודד עמו ביעילות "אם תנסה לברוח ממנו, אם תנסה להסתתר ממנו, אם תיקח קסנקס..., כך אתה למעשה מנציח פחד."
שיטת גרינברג מתארת שמה שאנשים בדרך כלל מזהים כפחד (לדוגמה: "קפאתי, אני מרגיש חסר אונים, כל השרירים שלי נתפסו, אני לא יכול לנשום") הוא למעשה התגובה שלהם לפחד, כי בדרך כלל הם לא בסיטואציה של הלחם או ברח. תגובות אחרות לפחד יכולות להיות דאגה, היסוס, חרדה, חשדנות, פאניקה, ועוד.
מטרתו של הלימוד על פחד בשיטה היא לעצור תגובות אוטומטיות לפחד עצמו המוטבעות בגוף ובתפיסה של האדם. הלימוד נוגע גם בפחד ישן ובמסקנות שהוסקו ממנו שהן בעלות השפעה המזיקה לגוף ולחיי האדם. השיטה מלמדת להשתמש בתשומת לב ובפיזיות כדי להפסיק להימנע מפחד, ובמקום זה לאפשר אותו כתחושה פיזית של זרימה או תנועה של אנרגיה בגוף, כדי להשיג חיוניות, בהירות מחשבה, ריכוז והחלטיות.
כאב
שיטת גרינברג מתייחסת לכאב מכיוון שהוא מושך תשומת לב רבה מצד אנשים ומהווה חלק מהחוויה האנושית. כאב הוא הדרך של הגוף להצביע על כך שהוא לא במיטבו, שהוא פצוע או חולה. לעיתים הוא מהווה סימן אזהרה לכך שישנה פגיעה ברווחתו הכללית של האדם, כמו במקרים של אובדן, כישלון, פרידה ועוד. כאב הוא אלמנט חיוני במערכת ההגנה של הגוף, הוא מזרז תהליכי החלמה ונחוץ לקיום בריא. זהו אחד מהכוחות הכי חזקים שמשפיעים על החיים, ההתנהגות והיכולת ללמוד. השיטה טוענת שלמרות היותו הבט טבעי של החיים, כזה שהגוף יכול במידה רבה להסתדר איתו ולהחלים, לרוב הוא מעורר פחד רב, מאמץ להימנע ממנו וסיבוכים כתוצאה מכך.
החוויה של כאב היא סובייקטיבית, משתנה לפי התפיסה של הפרט, ומושפעת מגורמים נוספים כמו ערכים תרבותיים, ציפיות חברתיות והתנסויות קודמות. הדבר עשוי להתבטא בהתנהגות, למשל: התעלמות, ניסיון להתגבר על כאב, או להאשים וליצור דרמה. נטיות כאלו בדרך כלל מעוצבות ונלמדות מגיל צעיר, לעיתים כדי להסתגל לסיטואציה מסוימת, אך יכולות להפוך לברירת מחדל כל פעם שמופיע כאב כלשהו.
על פי השיטה, תגובות אלו, הנראות כבלתי נפרדות מהכאב, מסיחות את תשומת הלב מהגוף מתוך ניסיון להפחית את עוצמת הכאב והשפעתו. המאמץ להתנגד ולחסום כאב, מתבטא במתח שרירי, כווץ, הפחתת הנשימה, נוקשות והגבלת התנועה. זהו מאבק הנעשה עם מאמץ מיותר ושעשוי, במידה ונמשך לאורך זמן, ליצור עוד כאב ואף להפוך אותו לכרוני. בנוסף הוא יוצר מתח, מחליש ומתיש ויכול להוביל למצבי רוח חוזרים, שינויים בהתנהגות וסבל.
תרגול המתודולוגיה נעשה במטרה ללמד אנשים להשיג שליטה ולהפסיק מה שהם עושים בצורה קבועה כדי להימנע מכאב קיים, להיות עם כל תשומת הלב לגופם ולחוות את הכאב כפי שהוא. במצב זה יש לגוף יותר אנרגיה שהוא יכול למקד ולהשקיע בהתמודדות עם הכאב ותחושות שונות סביבו, וכך יש לו סיכוי טוב יותר להחלים. לטענת השיטה, ניתן ליישם זאת בכל סוג של כאב או חוסר נוחות, ותרגול סדיר וממוקד ייפתח יותר ביטחון ואומץ בהתמודדות עם מצבים כואבים.
הכלים של השיטה
הלימוד בשיטת גרינברג נעשה במגוון טכניקות שמטרתן להרחיב את תשומת הלב לגוף וכוללות, בהתאם לסוג הפעילות, טכניקות מגע, תקשורת מילולית, אבחון בכפות רגלים, עבודה דרך כפות רגליים, שאלונים, כתיבה תיאורית, תרגילים ותנועה חופשית. מבחינת השיטה יש חשיבות לכך שהשימוש בטכניקות ייעשה מתוך התייחסות וגישה של הוראה ולמידה והיא מבהירה:
מגע מלמד - המגע נתפס כצורת תקשורת עם הגוף ומטרתו ללמד. המגע מושך את תשומת לב האדם מהעולם הפנימי אל אזור מסוים בגוף ולחוויה הקיימת. השיטה עושה שימוש בארבעה סוגי מגע בסיסיים עם ואריאציות רבות, וכמאתיים טכניקות.
לדבר אל הגוף (talking to the body) - תקשורת מילולית משמשת כדי להבהיר את מה שהאדם חווה, למקד את תשומת לבו ולהשפיע על הגוף. הדגש הוא על הפניית תשומת הלב מהתוכן המילולי אל החוויה המלאה והממשית שהאדם חווה בגוף.
תהליך אישי
תהליך אישי הוא סדרת פגישות (סשנים) של מתאמן עם מדריך, שמתחיל בהגדרת המטרה של המתאמן והסכמה על התגובה הקבועה שעומדת בדרכו, שאותה ילמד לעצור. זו מובהרת ומתוארת מילולית ומוצגת באופן שממחיש כיצד היא מופיעה כחוויה בגוף ובחיי היומיום. האבחון, על פי הגוף וכפות הרגליים, מספק גם אינפורמציה כללית נוספת לגבי מצב המתאמן.
המדריך מתכנן אסטרטגיה ללימוד השיעורים הרלוונטיים בהתאמה למתאמן. במהלך סשן המדריך עשוי להשתמש בכל אחת מן הטכניקות ולבחור תנוחות שונות לעבודה (שכיבה, ישיבה, עמידה או תנועה) כדי להתמקד על אזור מסוים, איכות ספציפית או כל הבט אחר בחוויה של המתאמן.
השיטה מדגישה, כי מכיוון שהתהליך הוא לימודי, התקדמותו ופירותיו תלויים לא רק בכישוריו המקצועיים של המדריך, אלא גם ביכולתו ונכונותו של המתאמן להשתתף בצורה פעילה ולהיות מעורב.
תהליך החלמה - מתודולוגיה ספציפית של השיטה המיושמת במצבים פיזיים חריפים, פציעות וסימפטומים שונים. מטרתה לעודד את יכולתו הטבעית של הגוף להחלים באופן מלא ולשוב לאיתנו, על ידי יצירת התנאים שיאפשרו זאת. השיעורים, כמו להפסיק תגובות אוטומטיות נגד כאב, להסכים להרגיש פחד ולאפשר לגוף לעבוד, מכוונים וממוקדים על המצב הפיזי שהוגדר. התהליך נעשה באינטנסיביות ודחיפות בהתאם לכוח הזמין בגוף המתאמן והמאבק שלו להבריא.
מחקר הבודק את יעילותה של שיטת גרינברג בהפחתת כאבים כרוניים בגב תחתון, הפחתת מוגבלות בתנועה כתוצאה מהכאב ושיפור באיכות החיים הכללית מתקיים במרכז ע"ש סוראסקי בתל אביב.
פעילויות קבוצתיות
מנחים ומורים מורשים בשיטת גרינברג מלמדים פעילויות קבוצתיות הכוללות תהליכים קבוצתיים, סדנאות, וחוגים בנושאים שונים. בפעילויות, לומדים המשתתפים את הגישה התאורטית של השיטה לנושא הנדון, וכן מתאמנים ומתנסים בעצמם על ידי תרגילים, כתיבה תיאורית, הדגמות ואימון אישי.
הכשרה מקצועית
הסמכת מדריכים בשיטת גרינברג ללמד תהליכים אישיים, מצריכה השלמת תוכנית לימודים תלת שנתית הכוללת לפחות 990 שעות לימוד אקדמאיות ומעשיות. כדי להמשיך לשנת הלימודים השנייה והשלישית נדרשים הסטודנטים בסוף כל שנה לעבור פגישת סופרויז'ן עם מורה מורשה שעליה יקבלו תעודה המציינת את השלב הלימודי שלהם (מדריך שלב 1 ו-2). בסיום השנה השלישית, על התלמידים להציג את עבודתם עם מתאמנים ולהגיש שתי עבודות גמר כדי להשלים את כל הדרישות לקבלת ההסמכה כפי שנקבע על ידי הוועד האקדמי המפקח של שיטת גרינברג. מדריכים מוסמכים (בעלי דיפלומה) יכולים להצטרף לאיגוד הבינלאומי של מדריכי שיטת גרינברג (IAGMPׂ) ולהשתתף בקורסי המשך מתקדמים למדריכים מוסמכים.
מנחי קבוצות הם מדריכים מוסמכים אשר למדו בתוכנית למנחים. אחרי שהשלימו לימודיהם הם מורשים לפתח וללמד פעילויות בנושאים שונים המעניינים אותם תוך שימוש בקונספט ובעקרונות של השיטה. יש עליהם פיקוח ורישיונם מחודש כל שנה על ידי אבי גרינברג וועדה שעוקבת אחרי התקדמותם. הם עצמאיים בארגון וניהול פעילויותיהם.
המורים המלמדים את המקצוע הם מנחים מורשים שרכשו ניסיון בלימוד קבוצות. הם עוברים תוכנית הכשרה למורים, המעניקה להם רישיון לפתיחת בית ספר להכשרת מדריכים מוסמכים ומעקב אחרי התפתחותם המקצועית. הוועדה להמשך ההתפתחות המקצועית והאישית של השיטה, שבראשה אבי גרינברג, מפקחת על עבודתם ומחדשת את רישיונם. ישנם מספר בתי ספר באירופה שמנוהלים בצורה עצמאית על ידי המורים.
אתיקה
באתר האינטרנט הרשמי של שיטת גרינברג ובפרסומים נוספים מופיעה ההצהרה הבאה: " שיטת גרינברג היא מתודולוגיה של תשומת לב המלמדת דרך הרחבת ומיקוד תשומת הלב לגוף. היא אינה מתיימרת לרפא, להיות רפואה אלטרנטיבית, או מסז' טיפולי, או להיחשב בין המקצועות הטיפוליים. היא אינה מיועדת לאנשים הסובלים ממצבים הנחשבים מסכני חיים, ולא לאנשים במצבים או בעלי מחלות חמורות הדורשים טיפול רפואי או פסיכיאטרי. יותר מכך, היא אינה מיועדת להיות תחליף לשום סוג של טיפול נדרש. לשיטה אין בסיס אידאולוגי או מיסטי והיא אינה דורשת סגנון חיים מסוים".
IAGMP
האיגוד המקצועי הבינלאומי של מדריכי שיטת גרינברג הוא ארגון אוטונומי שיוסד בידי מדריכים מוסמכים שחיפשו מסגרת שתבטיח את איכות עבודתם. החברות בו ניתנת רק למדריכים מוסמכים. מטרת האיגוד היא להבטיח את הרמה המקצועית, השירות והאתיקה שניתנים על ידי חבריה. מוסכם על חברי האיגוד לקיים את הקוד האתי וההתנהלות המקצועית של שיטת גרינברג, ולהמשיך להתפתח במסגרת דיסציפלינה מקצועית ואישית באופן שוטף. חברי האיגוד עוברים פגישת סופרויז'ן אחת לשנה ומשתתפים בקורסים מתקדמים למדריכים מוסמכים.
ביקורת
מבקרי השיטה טוענים כי האיגוד של מדריכי השיטה, אותו ייסד אבי גרינברג, מנוהל באופן ריכוזי, ועל הגבול הדק שבין שיטה לבין כת. גרינברג שולל טענה זו, וטוען כי הארגון מקפיד על סטנדרטים מקצועיים, תוך שמירה על בחירה חופשית של המדריכים והזכיינים של השיטה.
ישעיהו תדמור
ישעיהו תדמור (נולד ב-1934) הוא פרופסור לחינוך ויו"ר "התנועה להעצמת הרוח בחינוך". לשעבר מנהל בית הספר הריאלי בחיפה.
ביוגרפיה
תדמור נולד בחיפה לאסתר ומרדכי טרטנר, שעלו מצ'כוסלובקיה. למד בבית הספר היסודי-דתי "נצח ישראל" ומכיתה ה, בבית הספר הריאלי העברי בחיפה.
שירות בצה"ל
לאחר שירות חובה בצה"ל המשיך בשירות קבע ומילא שורה של תפקידים בתחום החינוך: קצין חינוך של בית הספר לקצינים בשנים 1959-1957; מפקד המדרשה הצבאית לחינוך (מדרשת חינוך ירושלים) בשנים 1965-1962; ראש ענף הסברה במפקדת קצין חינוך ראשי בשנים 1968-1966; סגן קצין חינוך ראשי בשנים 1969-1967; קצין חינוך של הכוחות המשוריינים בסיני בתקופת מלחמת ההתשה בשנים 1970-1969; ומפקד פיקוד הגדנ"ע (בדרגת אלוף-משנה) בשנים 1976-1973.
בעודו בצה"ל, הוזמן על ידי הוועד המנהל של רשות השידור למלא את התפקיד "הממונה על הטלוויזיה" (כעבור זמן שונה שם התפקיד ל"מנהל הטלוויזיה"). באישור הרמטכ"ל הושאל מצה"ל לרשות השידור ושימש בתפקיד במשך שנתיים (1973-1971). בתום שנתיים זכה במכרז במשרת מנהל הטלוויזיה לשלוש שנים נוספות, אולם הוא בחר לשוב לשירות בצה"ל, לתפקיד מפקד פיקוד הגדנ"ע.
בשנים 1980-1977 שימש ראש שליחי העלייה בארצות הברית ובקנדה, מטעם מחלקת העלייה של ההסתדרות הציונית העולמית. בתפקיד זה היה אחראי על 29 משרדי עלייה, שהיו פזורים בערים שונות במדינות אלה.
ניהול בית הספר הריאלי העברי בחיפה
בשנים 1982-1980 שימש משנה למנהל בית הספר הריאלי העברי בחיפה ומנהל החטיבה העליונה של בית הספר ("בית בירם"). בשנת 1982 החליף את המנהל הכללי הקודם, יצחק שפירא, ומאז ניהל את בית הספר עד שנת 1996. בשש השנים האחרונות לכהונתו פעל גם כמחנך כיתה (י"א וי"ב). בדברים שכתב עמד על מאפייניה של מנהיגות חינוכית. הוא מונה בהם: הבנה פדגוגית; יכולת פילוסופית, במובן של חשיבה מופשטת ותפיסה מושגית כוללת; היכולת לגבש – בתהליך של שיתוף מורים, הורים ותלמידים בוגרים – את חזון בית הספר, ההופך להוות בסיס האתוס של בית הספר; אהבת התלמידים - "'אהבה רצינית', 'סולידית', רגישה, מזדהה, לא אהבה סחבקית, מתחבקת, מוחצנת"; דוגמה אישית ערכית - בעיקר ב"מחויבות אין קץ, שיקול דעת בהיר, ניקיון כפיים ושקיפות בהחלטות ובמדיניות"; דוגמה אישית מקצועית – הוראת מקצוע ממקצועות הלימוד ואפילו חינוך כיתה; ומעל לכול – מנהיגות רוחנית – זו שיוצרת "חוויות-שיא חינוכיות, התרוממות רוח, התעלות, יציאה מהכאן ועכשיו ונגיעה בטרנסצנדנטי".
סיום ניהול בית הספר הריאלי
במהלך שנת הלימודים תשנ"ו (1995-1996) פרץ עימות בין ועד ההורים המרכזי של בית הספר הריאלי לבין ישעיהו תדמור, אשר שימש אז המנהל. זאת, על רקע רצונם של ההורים להיות מעורבים יותר בניהול המוסד, שחלק גדול ממימונו מגיע דרך שכר הלימוד שהם משלמים. מנגד תדמור ראה את המוסד כאליטיסטי שמעמיד אתגר בפני התלמידים, ולא כנותן שירות או כמנוהל בידי הקהילה בה הוא פועל.
העימות בין הצדדים התדרדר לקרע עמוק ולדרישה אולטימטיבית של הוועד לפיטוריו של תדמור, ולאחר שההורים הפסיקו לשלם את שכר הלימוד כסנקציה נגד המוסד, נאלץ הדירקטוריון לקבל את תביעותיהם ותדמור סיים את עבודתו בשברון לב.
במהלך העימות התפרסמו כתבות בעתונות המקומית שרמזו על שחיתויות בניהול הנכסים והקרנות של הריאלי, האשמות שככלל לא היה בהם כל ממש, אך הם העכירו עוד יותר את האווירה וערערו את מעמדו של המנהל. לכל זה התווספו עימותים פנימיים במוסד עצמו בין מורים שתמכו בתדמור לכאלה שהתנגדו לו.
פעילות לאחר סיום ניהול בית הספר הריאלי
בשנת 1997 נבחר לשמש ראש מכללת לוינסקי לחינוך בתל אביב, תפקיד אותו מילא עד פרישתו בשנת 1999. בשנת 2000 התקבל כמרצה בנושאי חינוך וכראש תחום החינוך במכללת הגליל המערבי, וכמרצה בנושאי חינוך במכללה האקדמית עמק יזרעאל. בשנת 2002-2001 שימש ראש המגמה לחינוך במכללת עמק יזרעאל בחוג למדעי ההתנהגות, ובשנים 2008-2003 שימש ראש החוג במכללה. משנת 2009 תדמור מרצה במכללה האקדמית עמק יזרעאל ובמכללה האקדמית לחינוך "אורנים".
השכלה אקדמית
תדמור הוא בוגר בית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה בסוציולוגיה ובמדעי החברה. ב-1977 סיים לימודים לתואר שני בבית הספר לחינוך של אוניברסיטת תל אביב וב-1992 הוסמך לדוקטור בבית הספר לחינוך של אוניברסיטת חיפה. תפיסתו החינוכית של תדמור מושפעת מהפילוסופיה ההומניסטית והאקזיסטנציאליזם. בעיקר ניכרת בכתביו השפעתו של המחנך והוגה הדעות יוסף שכטר, שעל משנתו החינוכית האקזיסטנציאליסטית-דתית ועל "השכטריסטים" כתב את עבודת הדוקטורט שלו.
בינואר 2003 התמנה לדרגת פרופסור חבר-נלווה בחינוך לערכים מטעם הוועדה העליונה למינוי פרופסורים במכללות בתחומים מדעי הרוח, חינוך והאומנויות של המועצה להשכלה גבוהה.
חיים אישיים
תדמור נשוי לנטע (לבית ברדיצ'בסקי) ואב לד"ר יפעת רוטנברג-תדמור, אשת חינוך בעצמה, ולכוריאוגרף עידו תדמור.
פעילות ציבורית
ישעיהו תדמור נטל חלק פעיל, בהתנדבות, במסגרות ציבוריות שונות, בהן: חבר הדירקטוריון של מוזיאון חיפה, 1985-1982; יו"ר "ארץ ישראל יפה", מחוז חיפה והצפון, 1989-1986; יו"ר הנהלת "בית יד לבנים", חיפה, 1994-1991; חבר "ועדת הגות", המועצה הציונית בישראל; יו"ר הוועדה האידאולוגית לקראת הקונגרס הציוני-הישראלי הראשון, קיץ תשס"ג, 2003; חבר וועדת ההיגוי ויו"ר-עמית של צוות החינוך, קבוצת "הסכמה לאומית" בין חילוניים, דתיים וחרדים, 2003-1999; חבר הוועדה הציבורית, מכון מעלות-תרשיחא למחקר וללימודים מתקדמים,2004-2000; חבר ועדת ההיגוי לכנס "חינוך - מרכז ופריפריה", מעלות-תרשיחא, 2001; מרכז "בימת החינוך היהודי", אוניברסיטת חיפה, "המרכז לחינוך יהודי", 2001; חבר פעיל ב"מזיכרון לשלום" - מסע לימודי של קבוצת יהודים וערבים, בראשותו של האב אמיל שופאני, לאושוויץ וביקרקנאו, 2006-2003; יו"ר התנועה להעצמת הרוח בחינוך", 2019-2008; יו"ר המועצה לרוח האדם בחינוך, 2019-2013; חבר פעיל ב"מבצר הדמוקרטיה", מ- 2021.
ישעיהו תדמור השתתף בוועדות מקצועיות וציבוריות שונות, בהן: חבר ב"וועדת שנהר" לחינוך יהודי בבתי הספר הממלכתיים, 1995-1994; חבר בוועדה לבחינת עמדות בני נוער בעקבות רצח רה"מ יצחק רבין ז"ל, 1997; חבר במועצה הציבורית לחינוך ערכי, ליד שר החינוך והתרבות, 1999-1997; יו"ר ועדת חינוך, המועצה לארץ ישראל יפה, 2000-1998; חבר פעיל ויו"ר ועדת חינוך, המועצה לשימור אתרים, 2000-1998; חבר הוועדה לגיבוש הקוד האתי של המורים, העמותה לקידום ההוראה והחינוך, ליד הסתדרות המורים, 2000-1999; חבר בסדנה לגיבוש התוכנית "עוז לתמורה", ארגון המורים העל-יסודיים, 2002-2001; יו"ר הוועדה לבדיקת האולפנים לעברית, מטעם השר לקליטת העלייה ושרת החינוך, 2008-2007.
יו"ר "התנועה להעצמת הרוח בחינוך" ויו"ר "המועצה לרוח האדם בחינוך"
במאי 2009 הוקמה על ידי קבוצת אנשי חינוך ואקדמיה "התנועה להעצמת הרוח בחינוך". מטרת התנועה היא. מול הגישה התכליתית-מעשית של ראשי מערכת החינוך, הרואה את חזות הכול בציוני התלמידים, נועדה התנועה להשפיע על מנהלי בתי ספר ומחנכים לחזק את היסודות הערכיים וההומאניים בחינוך, לחתור לחוויות חינוכיות מעצבות ולהביא את התלמיד להתעלותו כאדם. ישעיהו תדמור נבחר לשמש כיו"ר התנועה.
בשנת 2013, יזם, עם עוד מספר אנשי חינוך, את הקמתה של "המועצה לרוח האדם בחינוך". למועצה הצטרפו מרצים-חוקרים בתחום החינוך מהאוניברסיטאות ומהמכללות לחינוך, מנהלות ומנהלי בתי ספר, ראשי אגפי חינוך, אנשי ציבור ואישי רוח. מתוך ביקורת על מצב החינוך, קוראים חברי המועצה לשוב לעיסוק ביסודותיו המהותיים של החינוך ו (מתוך מצע המועצה). תדמור נבחר על ידי ועדת ההיגוי של "המועצה לרוח האדם בחינוך" לשמש יושב-הראש שלה. המועצה הכינה ניירות עמדה בנושאי חינוך שונים, עקבה אחר פעולות במערכת החינוך וקיימה דיאלוג ביקורתי עם שר החינוך ואשי המשרד. בפועל, חדלה המועצה מפעולותיה בשנת 2015.
טרייסי מקגריידי
טרייסי למאר מקגריידי הבן (אנגלית: Tracy Lamar McGrady Jr; נולד ב-24 במאי 1979) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, ששיחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד. לאורך קריירת ה-NBA רשם ממוצעים של 19.6 נקודות, 5.6 ריבאונדים ו-4.4 אסיסטים למשחק.
מאז הגעתו ל-NBA בעונת השתתף מקגריידי 7 פעמים במשחק האולסטאר, נבחר 8 פעמים לאחת מחמישיות העונה וסיים פעמיים כמלך הסלים של הליגה: ב- וב-. בעונתו הרביעית זכה בפרס השחקן המשתפר של העונה. באפריל 2017 נבחר להיכל התהילה של הכדורסל, וב-8 בספטמבר 2017 הוצג בהיכל באופן רשמי.
טורונטו ראפטורס (1997–2000)
מקגריידי נבחר במקום התשיעי בדראפט ה-NBA 1997 על ידי טורונטו ראפטורס. בשתי העונות הראשונות שלו בטורונטו מקגריידי לא הרבה לפתוח בחמישייה וקלע פחות מ-10 נקודות בממוצע למשחק. החל מהעונה השנייה שלו הוא שיחק בקבוצה עם בן דודו, וינס קרטר. בעונתו השלישית ביצע מקגריידי את התקדמותו, כאשר פתח ב-34 משחקים וקלע 15.4 נקודות בממוצע למשחק, ואף העמיד ממוצע שיא בקריירה של 1.9 חסימות. בנוסף, הוא השתתף בתחרות ההטבעות במסגרת שבוע האולסטאר של ה-NBA, וסיים במקום השלישי אחרי סטיב פרנסיס ווינס קרטר. הוא הוביל את הקבוצה יחד עם קרטר למשחקי הפלייאוף לראשונה בתולדותיה, אך הפסיד עימה לניו יורק ניקס בסיבוב הראשון. בסיום העונה הפך מקגריידי לשחקן חופשי.
אורלנדו מג'יק (2000–2004)
ב-3 באוגוסט 2000, עבר מקגריידי לאורלנדו מג'יק, כחלק תהליך התחזקות של הקבוצה, שהחתימה באותו קיץ גם את גרנט היל. בעקבות פציעתו של היל בעונת, מקגריידי היה לקלעי המוביל של אורלנדו באותה עונה. במהלך העונה הוא נבחר לראשונה בקריירה שלו לשחק עבור נבחרת המזרח במשחק האולסטאר של ה-NBA. בסיומה הוא זכה בתואר "השחקן המשתפר של העונה".
בעונה שלאחר מכן,, היל נפצע פעם נוספת ושיחק ב-14 משחקים בלבד. מקגריידי היה השחקן המוביל של אורלנדו, והוביל אותה למאזן של 44 ניצחונות ו-38 הפסדים בסיום העונה הסדירה, ולסיבוב הראשון במשחקי הפלייאוף שבו היא הפסידה לשארלוט הורנטס. הוא קלע 25.6 נקודות בממוצע למשחק בעונה זו, ונבחר בסיומה לחמישייה הראשונה של העונה ב-NBA.
בעונתו החמישית ב-NBA,, מקגריידי קבע שיא קריירה כאשר קלע 32.1 נקודות בממוצע למשחק, ואף סיים את העונה כמלך הסלים של הליגה. אורלנדו סיימה במקום השמיני במזרח, ואף הובילה 1–3 בסדרת הסיבוב הראשון בפלייאוף מול דטרויט פיסטונס, אך הפסידה בשלושת המשחקים האחרונים והודחה פעם נוספת.
בעונת, מקגריידי השיג פעם נוספת את תואר מלך הסלים של ה-NBA, עם 28 נקודות בממוצע למשחק. במהלך העונה הוא קלע 62 נקודות במשחק נגד וושינגטון ויזארדס, שיא הנקודות בקריירה שלו למשחק אחד. למרות יכולתו הטובה של מקגריידי, אורלנדו לא הצליחה להעפיל למשחקי הפלייאוף באותה עונה, וסיימה עם המאזן החלש ביותר בליגה של 21 ניצחונות ו-61 הפסדים.
יוסטון רוקטס (2004–2010)
ב-29 ביוני 2004 הועבר מקגריידי ליוסטון רוקטס, בטרייד שכלל 7 שחקנים: מקגריידי, טיירון לו, ריס גיינס וג'וואן הווארד הועברו ליוסטון; ובתמורה סטיב פרנסיס, קטינו מובלי וקלווין קאטו הועברו לאורלנדו מג'יק. ביוסטון מקגריידי חבר לסנטר יאו מינג, ויחד עם יאו הוביל את יוסטון למקום החמישי במערב בעונת. משחקו המפורסם ביותר באותה עונה הוא המשחק מול סן אנטוניו ספרס ב-9 בדצמבר 2004, שבו קלע 13 נקודות (4 וקליעת עונשין אחת) ב-33 השניות האחרונות שסייעו ליוסטון לנצח 80–81. למרות היכולת הטובה של מקגריידי ויאו, יוסטון הודחה בסיבוב הראשון בפלייאוף על ידי דאלאס מאבריקס.
בעונת מקגריידי השתתף בפעם השישית שלו במשחק האולסטאר, וקלע בו 36 נקודות. עם זאת, הוא סבל מפציעות במהלך העונה, והחמיץ 35 משחקים בעקבות כאבי גב, ובחלק מהמשחקים אף הציג יכולת חלשה. בעקבות פציעתו, יוסטון סיימה את העונה עם מאזן שלילי ולא הצליחה להעפיל למשחקי הפלייאוף.
בעונת, מקגריידי עבר טיפול אצל הרופא ג'ון פטרסון, על מנת לרפא את בעיות הגב שלו. למרות בעיות הגב שלו, הוא שיחק ב-71 משחקים. לאחר פציעתו של יאו מינג, שהיה השחקן המוביל בקבוצה עד אז, מקגריידי הפך למנהיג הקבוצה, והוביל אותה למאזן החמישי בטיבו בליגה ולמקום הרביעי במערב. מקגריידי אף הפך באותה עונה לשחקן השלישי הצעיר ביותר בהיסטוריית ה-NBA שקולע 14,000 נקודות ומוריד 4,000 ריבאונדים בקריירה. יוסטון הודחה פעם נוספת בסיבוב הראשון במשחקי הפלייאוף, לאחר הפסד ליוטה ג'אז.
באמצע עונת נפצע מקגריידי פעם נוספת, כשהפעם הפציעה הייתה קשה מהרגיל, והשביתה אותו למשך קרוב לשנה. במשחקי הפלייאוף של אותה עונה הצליחה יוסטון לעבור את הסיבוב הראשון, ואף על פי שמקגריידי לא שותף בשל היותו פצוע, הוא נחשב מבחינה רשמית כשותף להישג זה, לראשונה בקריירה שלו. הוא חזר למגרשים רק בדצמבר 2009, במשחק נגד דטרויט פיסטונס. לאחר שמיעט לקבל דקות משחק מהמאמן ריק אדלמן הועבר מקגריידי לקבוצת ניו יורק ניקס בפברואר 2010. עם סיום העונה, שוחרר מקגריידי מסגל הניקס, ובאוגוסט 2010 חתם בקבוצת דטרויט פיסטונס.
ניו יורק ניקס (2010)
ב-18 בפברואר 2010 עבר מקגריידי בטרייד לניו יורק ניקס במסגרת הטרייד של שלושה שחקנים מיוסטון, ניו יורק וסקרמנטו קינגס. ב-20 בפברואר 2010 ביצע מקגריידי את הופעת הבכורה שלו בניקס נגד אוקלהומה סיטי ת'אנדר, במדיסון סקוור גארדן. הוא קלע 26 נקודות, הוריד 4 ריבאונדים ומסר 5 אסיסטים ב-32 דקות. הניצחון הראשון שלו כשחקן הניקס הגיע שישה ימים לאחר מכן, כשקלע 23 נקודות נגד וושינגטון וויזארדס. הוא שיחק 24 משחקים עם הקבוצה, עם ממוצע של 9.4 נק'.
דטרויט פיסטונס (2010–2011)
ב-16 באוגוסט 2010 חתם מקגריידי על חוזה לשנה אחת עם דטרויט פיסטונס. ב-7 בדצמבר 2010 שיחק מקגריידי נגד יוסטון בפעם הראשונה במדי הפיסטונס לתגובות של מחיאות כפיים וקריאות בוז מהקהל של יוסטון וקלע 11 נקודות, הוריד 3 ריבאונדים ומסר 3 אסיסטים. הקבוצה הפסידה 97-83. ב-14 בינואר 2011 קלע מקגריידי שיא עונתי של 22 נקודות (101-95) על טורונטו ראפטורס. הממוצע של מקגריידי היה 8.0 נקודות, 3.5 אסיסטים, ו-3.5 ריבאונדים ב-23.4 דקות בפיסטונס, אבל הם הפסידו בפלייאוף בשנה השנייה ברציפות.
צ'ינגדאו דאבל-סטאר (2012–2013)
ב-9 באוקטובר 2012, חתם מקגריידי על עסקה לשנה אחת עם הקבוצה של איגוד הכדורסל הסיני "צ'ינגדאו דאבל-סטאר". מקגריידי קלע 49.6% מהשדה עם עונה טובה של 25.0 נקודות, 7.2 ריבאונדים, 5.1 אסיסטים, 1.6 חטיפות ו-0.6 חסימות למשחק. קבוצתו סיימה במקום האחרון בליגה ב-2012 עם רקורד של 8 ניצחונות ו-24 הפסדים.
סן אנטוניו ספרס (2013)
ב-16 באפריל 2013 חתם מקגריידי בסן אנטוניו ספרס ממש לפני סיום העונה, מה שהופך אותו כשיר לשחק עבורם בפלייאוף. הוא בחר ללבוש את חולצת מס' 1. (2012-13 ) וזו הייתה העונה הראשונה של מקגריידי שהוא לא שיחק משחק רגיל לעונה. סן אנטוניו ספרס סיימה 24–58, המאזן הטוב ביותר באזור המערבי. מקגריידי קיבל דקות הראשונות שלו בספרס נגד לוס אנג'לס לייקרס במשחק הרביעי בסיבוב הראשון של פלייאוף 2013. במשחק השני של גמר ה-NBA, מקגריידי שיחק את דקות הראשונות שלו בסדרת האליפות, עם שני ריבאונדים ושני אסיסטים. בסופו של דבר הפסידו הספרס למיאמי בסדרת הגמר בתוצאה 3–4.
ב-26 באוגוסט 2013 הודיע מקגריידי ​​על פרישתו מה-NBA בשידור חי ב-ESPN.
Lights Down Low
Lights Down Low הוא סינגל של הזמר-יוצר האמריקאי, MAX, שיצא ב-14 באוקטובר 2016. השיר הופיע באלבומו מ-2016, "Hell's Kitchen Angel". השיר נכתב על ידי MAX, נת'ניאל מוטה וליאם או'דונל, והופק על ידי מוטה. רמיקס מאוחר יותר של השיר כולל גרסה עם הזמר נאש. השיר, ש-MAX השתמש בו בזמן שהציע נישואין לאשתו, אמילי, נהפך ללהיט רדום, ונכנס לבילבורד הוט 100 יותר משנה לאחר צאתו, וכן זכה באלבום פלטינה כפולה מטעם RIAA. "מיקס לטיני" בהשתתפות הזמרת הארגנטינאית, מרטינה סטואסל, יצא ב-15 בדצמבר 2017. השיר זכה ביותר מ-265 מיליון השמעות בספוטיפיי.
רקע
לאחר ש-MAX הקליט את השיר, הוא השמיע אותו עבור חברתו, אמילי, ואחריו הצעת נישואין שהיא קיבלה. במקור, MAX תכנן להוציא את השיר בצורת הסולו שלו, אך מאוחר יותר הוא החליט לצרף גם את הזמר נאש: "הרגע הזה בו הייתי כמו, 'ובכן, אני די שומע את קולו של [נאש] ב-'Lights Down Low'. מעולם לא שקלתי ראפר, זאת בלדה, אבל אתה יודע מה? אני פשוט אדבר איתו."
לאחר שהשיר יצא, השיר משך תשומת לב רבה מהקהילה הגאה. בריאיון שערך עם בילבורד ב-2017, הצהיר MAX כי: "זה כבר לא השיר שלנו. זה השיר של כולם. כולם מסוגלים להוסיף לזה את כל מה שהם רוצים, מה זה להם, ובדרך זו או אחרת, זה נהיה הרבה פחות - זה כבר לא עלינו. זה אפילו לא על האמן או על הסופר או על הזמר, אלא על השיר שנותן משמעויות שונות."
חבל ימית
חבל ימית הייתה התיישבות ישראלית בצפון חצי האי סיני, סביב העיר ימית ולחוף הים התיכון, שעלתה על הקרקע ארבע שנים לאחר מלחמת ששת הימים, שבמסגרתה נכבש חצי האי סיני על ידי צה"ל. חבל ימית (שכונה גם פתחת רפיח), הקרוב לתחומי הקו הירוק, היה האזור העיקרי של התיישבות אזרחית ישראלית בסיני. בנוסף לו היו שלושה יישובים ישראלים לאורך מפרץ אילת, ובסיסי צבא היו פזורים ברחבי חצי האי. חבל ימית הוקם כדי ליצור חיץ ישראלי בין רצועת עזה לסיני. בעקבות הסכם השלום בין ישראל למצרים, פינתה ישראל, ב־8 באפריל 1982, את חבל ימית מתושביו הישראלים, והרסה את יישוביו.
ההתיישבות בחבל ימית
בחבל ימית הוקמו ברבות השנים היישובים: ימית, עצמונה, נתיב העשרה, שדות, דקלה, פריאל, פרי גן, תלמי יוסף, אוגדה, ניר אברהם, נאות סיני, חרובית, חצר אדר, סופה, אבשלום, חולית. כן הוקם בחבל ימית שדה התעופה הצבאי איתם.
את המתיישבים בחבל ליוותה תחושת חלוציות, של הפרחת חבל ארץ שומם והפיכתו לגן פורח. תחושה זו באה לידי ביטוי ב"המנון חבל ימית":
פינוי חבל ימית
רוב תושבי החבל התפנו מרצון. חלק קטן מהתושבים, וכן פעילי ימין ובהם חברי כנסת, סירבו להשלים עם החלטת הפינוי, והתבצרו במקום בניסיון למנוע את הגזירה - כדבריהם. עם הבולטים שבמתנגדים נמנה צחי הנגבי שהיה בין מתבצרים על אנדרטת ימית.
במאמצים קשים ביותר (באמצעות כלובים, שרשראות, זרנוקי מים, קצף וכדומה) הצליחו חיילי צה"ל ושוטרי משטרת ישראל לפנות את המתבצרים. מרבית התושבים החקלאיים של האזור עברו לפתחת שלום. כל המבנים נהרסו (למעט בתי הכנסת). האזור נמסר למצרים ב 25 באפריל 1982. המצרים לא ישבו מחדש את האזור, והדיונות כיסו עם השנים את החורבות. מאז הנסיגה הישראלית, הגישה לאזור חבל ימית לשעבר טעונה אישור מצרי מיוחד הניתן לעיתים רחוקות.
הנצחה
שמות יישובי חבל ימית מונצחים בשמות הרחובות במישור אדומים (שהוא אזור התעשייה של מעלה אדומים) ובשכונת נווה דקלים בראשון לציון. יתר על כן, בחבל שלום הוקמו היישובים פרי גן, תלמי יוסף, אבשלום ולא רחוק מהחבל גם שני היישובים חולית וסופה. מפוני החבל שפונו לחבל שלום הקימו במושב דקל מרכז מבקרים לזכרו "הגדת חבל ימית". רחבת החצר שלו אף מרוצפת בלבנים שהובאו מכיכר המזרקה בימית. המקום היחיד בו הוקמה אנדרטה לזכר חבל ימית, היה בישיבת נוה דקלים - ישיבה שהועתקה מימית לגוש קטיף. עם פינוי נווה דקלים במסגרת תוכנית ההתנתקות, פונתה גם הישיבה ועברה לאשדוד. במבנה הישיבה החדש שנבנה ב-2018 הוקמו אנדרטאות לציון הישיבות בחבל ימית וגוש קטיף.
תלאתאת
ת'לאת'את (כנראה מערבית: ثلاثات, מהמילה שמשמעותה שלוש) הן לבני אבן קטנות יחסית (אורך 54 ס"מ, גובה 27 ס"מ, עובי 27 ס"מ) ששימשו בתקופת פרעה אחנתון לבנייתם של המקדשים לאל אתון בכרנך ועמארנה.
כאשר אחנתון רצה לבנות מקדשים רבים במהירות, לא היה לו הזמן הדרוש לחצוב, להוביל ולהציב גושי אבן גדולים כמקובל באותה תקופה. לכן בנה קירות מצופים בלבני ת'לאת'את, אותם גילפו בצורות שונות וציירו ציורים שונים להאדרת המלך והאל. לבנים אלו היו קלות לייצור וקלות לניוד והצבה.
חלק ניכר מהלבנים פורקו בתקופה מאוחרת יותר (תקופתם של חרמחב ורעמסס השני) ושימשו שימוש משני כחומר מילוי וכחומר לבניה. פירוק הקירות גרם לאבדן הציורים ומאחר והלבנים בגודל זהה קשה לאתר לאיזה ציור הם שייכים ולשחזר ציורים אלו, אם כי אגיפטולוגים הצליחו לשחזר את הפאזל של ציורים אחדים.
ועידת ניקיאה השנייה
ועידת ניקיאה השנייה הייתה הוועידה האקומנית השביעית של הכנסייה; התכנסה בשנת 787 בעיר ניקאה, היא איזניק של ימינו בטורקיה. הוועידה החזירה את מנהג כיבוד האיקונין אשר בוטל וגונה בוועידת האיקונוקלסטים בשנת 754, וסיימה את מלחמת האיקונין (איקונוקלאזמוס) הראשונה. ועידת ניקיאה השנייה היא הוועידה האקומנית האחרונה שמקובלת גם על הנצרות האורתודוקסית וגם על נצרות הקתולית.
הוועידה ניסתה להתכנס בשנת 786 בכנסיית השליחים (Άγιοι Απόστολοι) ששכנה במקום בו שוכן כיום מסגד פתיה (Fatih Camii) באיסטנבול, אך חיילים מטעם האיקונוקלאסטים הפסיקו אותה. לכן התכנסה הוועידה שוב שנה לאחר מכן, ביום 24 בספטמבר 787, בניקיאה. בין 330 ל-367 בישופים ואנשי כנסייה אחרים נפגשו בוועידה שקיימה שבע ישיבות, ו-308 נציגים חתמו על החלטותיה. ישיבה שמינית ואחרונה נערכה בקונסטנטינופול ב-23 באוקטובר 787 וחתמה את הוועידה.
וועידת ניקיאה השנייה קיבלה 22 החלטות, שהחשובות שבהן התייחסו לנושא האיקונות: בין ההחלטות האחרות של ועידת ניקיאה השנייה:
לפני הוועידה הוצג דין וחשבון רשמי, שממנו עולה כי מקורו של האיקונוקלזם הביזנטי היה באזור ארץ ישראל וסוריה. הדוח מספר כי בזמן שיזיד השני ירש את הח'ליפה עומר השני בשנת 720, "היה בעיר טבריה מנהיג אחד של היהודים הכופרים, מכשף ומשרת השטן משחית הנפשות ושמו 'גבה–ארבעים–האמות'", שזכה באמונו של יזיד, והציע לו שיצווה להשמיד את כל האיקונות המצויות בתחום שלטונו. יזיד שלח שליחים בכל רחבי המדינה וכל האיקונות הוסרו גם מהכנסיות. אך כיוון שהנוצרים "סירבו להשמיד את האיקונות במו ידיהם, הם ברחו, והאמירים הפקידו את המשימה בידי היהודים המקוללים והערבים העלובים. והם שרפו את האיקונות הקדושים... כאשר שמעו על כך הבישוף הנקלה של ניקוליה וחסידיו הם חיקו את היהודים הכופרים והערבים המינים והחלו לפגוע בכנסיות האלוהים". הדוח אמנם מוטה ומוגזם, אך כולל מידע עובדתי שחלקו מאושר ממקורות אחרים. אותו בישוף ניקוליה היה בין יועציו הכנסייתיים של הקיסר לאו השלישי.
לחם תירס
לחם תירס הוא שם כללי ללחם שהוכן מקמח תירס.
אופן ההכנה
אפשר ליצור לחם תירס על ידי אפייה, טיגון או אידוי. אפשר גם לאפות את לחם התירס לעוגת תירס.
ניתן להכין לחם תירס ללא קמח חיטה, כך שאנשים אשר נמנעים מגלוטן (כמו חולי צליאק) יוכלו לאכול אותו ללא חשש. בגרעיני התירס יש גרעין שכותשים ומכינים ממנו את הקמח.
גמר מונדיאל 1938
גמר מונדיאל 1938 התקיים באצטדיון האולימפי קולומב בפריז, צרפת ב-19 ביוני 1938, ובו נקבע שאלופת העולם לשנת 1938 היא נבחרת איטליה, שניצחה את נבחרת הונגריה בתוצאה. הייתה זו זכייתה השנייה ברציפות של איטליה בטורניר השלישי בהיסטוריה של גביע העולם, והאחרון לפני מלחמת העולם השנייה.
במשחק עצמו עלתה איטליה, האלופה המכהנת, ליתרון ראשון כבר לאחר שש דקות משער של ג'ינו קולאוסי, אך פאל טיטקוש השווה לאחר שתי דקות בלבד. סילביו פיולה החזיר את איטליה ליתרון, וקולאוסי השלים צמד לפני המחצית וקבע 3-1 לאיטליה בהפסקה. ג'רג' שארושי צימק את התוצאה בדקה ה-70, אך 12 דקות אחר כך השלים פיולה צמד אישי וקבע את תוצאת המשחק, 4-2 לאיטליה.
רקע
איטליה הגיעה לטורניר כפייבוריטית לזכייה. הנבחרת, בהובלתו של ויטוריו פוצו ובכיכובם של ג'ובאני פרארי, ג'וזפה מאצה וסילביו פיולה, זכתה במדליית הזהב באולימפיאדת ברלין שנתיים קודם לכן, והגיעה לטורניר כאלופה המכהנת, בעקבות זכייתה במונדיאל 1934. מהטורניר עצמו נעדרו נבחרות בכירות רבות, כגון שהייתה מצויה במלחמת אזרחים,  שבשלב זה עדיין החרימה את הטורניר, ונבחרות  ו שבחרו שלא להשתתף בו. למעשה, הייתה הנציגה הדרום אמריקאית היחידה בטורניר.
הדרך אל הגמר
טורניר מונדיאל 1938 התנהל בשיטת נוקאאוט לכל אורכו. 16 הנבחרות המשתתפות החלו את דרכן בשמינית הגמר, למעט שפרשה טרם הטורניר, ושמיטב כוכביה ייצגו את  בעקבות האנשלוס.
איטליה החלה את דרכה בהתמודדות מול. אף על פי שהגיעה כנבחרת המועדפת למשחק בפרט ולטורניר בכלל, התקשתה איטליה להתמודד עם הנורווגים. בדקה השנייה היא עלתה ליתרון מרגליו של פייטרו פראריס, אך נורווגיה השוויתה את התוצאה שש דקות בלבד לסיום, והמשחק עבר להכרעה בהארכה. ארבע דקות מפתיחת ההארכה, סילביו פיולה קבע את תוצאת המשחק, 2-1 לאיטליה שעלתה לרבע הגמר. במשחק המקביל פגשה הונגריה את (כיום אינדונזיה), ולא התקשתה להביס אותה. במחצית עמדה התוצאה על 4-0 להונגרים, שהוסיפו שני שערים במחצית השנייה בדרך לניצחון 6-0 ולרבע הגמר.
בשלב רבע הגמר פגשה איטליה את הנבחרת המארחת,. בשני טורנירי המונדיאל הראשונים זכתה המארחת בטורניר, אך הפעם היא הודחה כבר בשלב רבע הגמר. ג'ינו קולאוסי קבע 1-0 לאיטליה כבר לאחר תשע דקות, אך כעבור דקה השיגה צרפת את השוויון. האיטלקים הפגינו עדיפות במחצית השנייה, וצמד של פיולה קבע 3-1 לאיטליה, שהעפילה על חשבון המארחת לחצי הגמר. במשחק המקביל פגשה הונגריה את. השווייצרים הגיעו לאחר שנאלצו לשחק פעמיים בשלב שמינית הגמר, לאחר שמשחקה הראשון מול הנאצית הסתיים בשוויון 1-1 בהארכה. שווייץ השיגה את הכרטיס לשלב זה בזכות ניצחון 4-2 במשחק החוזר, אך לא יכלה להונגרים, שניצחו במשחק 2-0 והעפילו לחצי הגמר.
בשלב חצי הגמר פגשה איטליה את וחלוצה הפורה לאונידאס דה סילבה, שנחשבה אז לכוח עולה בכדורגל העולמי. לאחר שוויון מאופס במחצית הראשונה, העלו קולאוסי וג'וזפה מאצה (בפנדל) את איטליה ליתרון כפול. שער מצמק של הברזילאים בדקות הסיום לא מנע את העפלתה של איטליה לגמר בפעם השנייה ברציפות, לאחר ניצחון 2-1. הונגריה, בכיכובם של ג'רג' שארושי וגיולה ז'נגלר, הוסיפה להציג כדורגל התקפי ומהנה, והביסה במשחק המקביל 5-1 את. בכך, העלו ההונגרים את מאזן שעריהם ל-13 בשלושה משחקים בלבד, והעפילו לראשונה בתולדותיהם לגמר הטורניר.
שופט המשחק
ז'ורז' קאפדוויל הצרפתי נבחר לשופט המשחק. עוזרי השופט, האנס ווטריך משווייץ וגוסטב קריסט הצ'כוסלובקי, נבחרו לשמש קוונים במשחק.
מהלך המשחק
איטליה ערב גמר המונדיאל הייתה נתונה תחת שליטתו של בניטו מוסוליני. עובדה זו, והצדעתם של שחקני איטליה במועל יד טרם המשחק, הביאו את הקהל הצרפתי המקומי לעודד בהמוניו דווקא את ההונגרים. מאמן איטליה, ויטוריו פוצו, השתמש דווקא באווירה העוינת סביב איטליה על מנת להמריץ את שחקני נבחרתו, שפתחו את משחקיהם בדרך כלל במהירות ובדיוק. שתי הנבחרות הציגו סגנונות שונים. הונגריה שיחקה כדורגל קבוצתי אלגנטי וטכני, בעוד איטליה נהגה להתבסס יותר על כישרונם האישי של שחקניה.
איטליה פתחה את משחק הגמר בסערה. כבר בדקה השישית, עלתה ראשונה על לוח התוצאות, כשג'ינו קולאוסי ניצל חוסר עירנות בהגנה ההונגרית וכבש את השער הראשון. שתי דקות אחר כך, הפתיעה הונגריה את איטליה והשיגה את השוויון מרגליו של פאל טיטקוש. למרות שער השוויון, איטליה שלטה בקצב המשחק, והעדיפות של שחקניה על פני ההונגרים החלה לתת את אותותיה. כבר בדקה ה-16 נטלה איטליה פעם נוספת את היתרון, אותו לא שמטה עד לסיום, מרגליו של סילביו פיולה. איטליה איימה באופן בלתי פוסק על השער ההונגרי, ובדקה ה-35 השלים קולאוסי צמד אישי, והעלה את נבחרתו ליתרון 3-1, שנשאר עד לסיום המחצית. בתוך כך, הקהל הצרפתי החל להריע לשחקנים האיטלקים בזכות המשחק החזק ושובה העין שהציגה.
שופט: ז'ורז' קאפדוויל קוונים: האנס ווטריך,  גוסטב קריסט
בעקבות המשחק
בניטו מוסוליני, ששלט באותה תקופה באיטליה, שלח מברק לשחקני הנבחרת ערב המשחק, ובו נכלל המשפט "נצחו או תמותו". שוער הונגריה, אנטל סאבו, אמר לאחר המשחק - אולי ספגתי ארבעה שערים, אך לפחות הצלתי את חייהם של 11 אנשים, בהתייחסו למברק של מוסוליני.
אלמוג אולשטיין
ביוגרפיה
אולשטיין שוחה בקבוצת הפועל ירושלים. הוא מתאמן בפנימיית המחוננים בשחייה במכון וינגייט בהדרכתם של לאוניד קאופמן ומורן רבינוביץ'.
אלוף ישראל
באליפות ישראל בשחייה, שנערכה בשנת 2011 זכה אולשטיין במדליית זהב במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 23.12 שניות, לפני נמרוד שפירא בר אור מירושלים רבתי (23.15 שניות) ויהב שחף חברו לקבוצה (23.38 שניות). בשלב חצי הגמר, הוא קבע שיא אישי חדש של 23.08 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.07 שניות, במקום עשירי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.04 שניות ובמקום 14 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 26.13 שניות.
2012
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 2012 זכה אולשטיין במדליית כסף במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 23.09 שניות, אחרי יהב שחף (23.03 שניות) ולפני גיא ברנע (23.25 שניות). נוסף לכך, הוא סיים פעמיים במקום רביעי, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 51.71 שניות ובמשחה ל-50 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 25.25 שניות. כשחיין רביעי במשחה שליחים 4x50 מטר מעורב הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 22.38 שניות.
2013
בתחרויות השחייה של המכביה ה-19 שנערכו בסוף יולי 2013 זכה אולשטיין בשתי מדליות זהב וארד. מדליית זהב, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם דוד גמבורג, לירן קונובלוב ונמרוד שפירא בר אור בשיא ישראלי חדש של 3:21.44 דקות (השיא הנוכחי). מדליית ארד, במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 22.83 שניות, אחרי גארט ובר-גייל מארצות הברית שקבע שיא מכביה ושיא ישראלי בינלאומי חדש של 22.12 שניות, שיפור לשיאיו של ג'ייסון ליזאק מארצות הברית (22.19 שניות) ויהב שחף שקבע שיא ישראלי חדש של 22.68 שניות. נוסף לכך הוא סיים במקום חמישי בשמחה ל-100 מר חופשי בתוצאה של 51.26 שניות, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 51.16 שניות. שבועיים לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה הוא זכה במדליית ארד במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 22.88 שניות, אחרי יהב שחף (22.71 שניות) ואור סבטייה (22.86 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 24.90 שניות, בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא אישי חדש של 24.77 שניות ועלה מהמקום הראשון, במקום שביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 51.59 שניות ובמקום שמיני במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 30.14 שניות, בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא אישי חדש של 29.47 שניות.
2014
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט 2014 זכה אולשטיין בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה ל-50 מטר חופשי, בשיא אישי חדש של 22.62 שניות, טוב מהשיא הישראלי של יהב שחף (22.68 שניות), אחרי אור סבטייה שקבע שיא ישראלי חדש של 22.54 שניות ולפני ושחף (22.70 שניות). מדליית ארד, במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 24.59 שניות, אחרי נמרוד שפירא בר אור (24.52 שניות) וגיא ברנע (24.56 שניות). נוסף לכך, הוא סיים פעמיים במקום שישי, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 51.10 שניות ובמשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 29.44 שניות. בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 29.23 שניות ועלה מהמקום הרביעי. כשחיין רביעי במשחה שליחים 4x50 מטר מעורב הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 22.16 שניות.
באליפות אירופה שנערכה בברלין גרמניה באוגוסט 2014 סיים אולשטיין במקום 28 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.99 שניות, במקום 30 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 24.42 שניות ובמקום 62 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 51.40 שניות.
אדריאן לוקיס
אדריאן לוקיס (באנגלית: Adrian Lukis; נולד ב-28 במרץ 1957) הוא שחקן אנגלי שמופיע בטלוויזיה הבריטית החל משנות השמונים של המאה העשרים.
מושית ציפורין
מושית ציפורין (נולדה ב-1950) היא מלכת היופי של ישראל לשנת 1970, דוגמנית ופסלת.
אדריאן לוקיס
ביוגרפיה
לוקיס נולד בברמינגהאם ולמד בבית הספר למשחק "דרמה סטודיו לונדון". תפקידיו הבולטים ביותר היו בדרמה המשטרתית "The Bill" בתפקיד דאגלס 'דאג' רייט, ובתפקיד מארק תומפסון בסדרת הדרמה המשפטית של ה-BBC "השופט ג'ון דיד".
בין השנים 1997 ו-1999 שיחק בתפקיד ד"ר דייוויד שירר בסדרת הטלוויזיה "Peak Practice". ב-1995 גילם את דמותו של ג'ורג' ויקהם במיני סדרה "גאווה ודעה קדומה" עיבוד של ה-BBC לרומן באותו שם מאת ג'יין אוסטן. עוד השתתף לוקיס בדרמה "Back Home" של ITV1, וכן בסדרה "עם הרגליים על הקרקע" על משפחה שעוברת מן העיר אל הכפר.
מושית ציפורין
ביוגרפיה
ציפורין נולדה ברמת גן. בגיל 20 ובזמן השירות הצבאי זכתה במקום הראשון בתחרות מלכת היופי.
אדריאן לוקיס
ביוגרפיה
סדרות טלוויזיה נוספות בהן שיחק לוקיס היו: "The Casebook of Sherlock Holmes" (בתפקיד בנט בפרק "The Creeping Man"), הסדרה "המפקח מגרה", הסדרה "גברת מרפל" על פי ספרים מאת אגאתה כריסטי והסדרה "החשוד העיקרי" בכיכובה של הלן מירן. בעונה ה-15 של "עדות אילמת" הופיע לוקיס בפרק "Death Has No Dominion".
מושית ציפורין
ביוגרפיה
אהרון קסטרו, מייסד חברת האופנה קסטרו מודל אירח אותה בחנותו הראשונה.
אדריאן לוקיס
ביוגרפיה
ב-2015 הופיע לוקיס בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC כ "Death in Paradise" בתפקיד פרנסיס דייוויסון, וכן גילם את דמותו של השחקן לורנס אוליבייה בהצגת הבכורה של המחזה "Orson's Shadow" מאת המחזאי האמריקאי אוסטין פנדלטון שהועלתה בתיאטרון סאותארק פלייהאוס שבלונדון.
מושית ציפורין
ביוגרפיה
ציפורין למדה פסיכולוגיה, ספרות ואמנות. כמו כן הציגה את יצירותיה במספר תערוכות.
אדריאן לוקיס
חיים אישיים
לוקיס הוא צאצא של הארכאולוג פרדריק לוקיס מאיי התעלה.
מושית ציפורין
חיים אישיים
בזמן תחרות מיס יוניברס שהתקיימה במיאמי פלורידה הכירה את שמוליק סגל, וכשחזרה לישראל נישאו השניים וחזרו להתגורר במיאמי. לאחר מספר שנים עלו לישראל ועברו להתגורר בנתניה. ציפורין היא אם לשני בנים ושתי בנות, בתה סיגלית, בעלת חברת אופנה ויועצת סטיילינג, הייתה אחת המועמדות בתחרות מלכת היופי אך לבסוף פרשה מן התחרות והסירה אתצ השתתפותה, בתה נטליף עורכת דין, הופיעה בתוכניות הטלוויזיה עניין של זמן וקריאת כיוון.
עז מתעלפת
עז מתעלפת (באנגלית: Fainting goat) הוא כינוי לזן של עז הבית. עיזים מזן זה סובלות מהתקפים קצרים של שיתוק וקישיון-שרירים בעת התרגשות. ההתקפים עלולים לגרום להתמוטטות החיה על צדה כאשר רגליה מורמות אל על, באופן המזכיר התעלפות (על אף שאיננו כזה). ההתקפים מתרחשים בתגובה לכל אירוע מרגש דיו, כדוגמת רעש חזק, תנועה פתאומית, הגשת מזון, ועוד. עיזים מתעלפות מבוגרות לומדות לייצב את עצמן גם במהלך ההתקפים, אינן נופלות בקלות, ואפילו מסוגלות לקפץ כאשר רגליהן קשיחות. אף על פי שההתקפים עצמם אינם גורמים לכאב, הם עלולים לגרום לעיזים חוסר נוחות, או להוביל לפגיעה משנית כתוצאה מהנפילה. מקור התקפי השיתוק הוא מחלה תורשתית בשם "מיוטוניה קונגניטה" (הקיימת גם בבני אדם), אשר נובעת ממוטציה בגן המקודד לתעלת יונים בשרירים משורטטים. העיזים משמשות כחיית מודל לחקר המחלה, ואף סוקרו כ"מוטציית החודש" במגזין המדעי הנחשב Nature.
מוצא הזן הוא בחווה במרשל בטנסי, במאה ה-19. לאחר שהתברר כי תכונת "ההתעלפות" של העיזים עוברת בתורשה, הן הורבעו והפכו לזן מבוקש. העיזים המתעלפות קטנות יותר מעז ממוצעת, בעלות עיניים גדולות, ופרוותן עשויה להיות בצבעים ואורכים מגוונים. העיזים נחשבות ל"עזי בשר" (שאינן מתאימות לייצור חלב), אולם מכיוון שהן נדירות ומשעשעות למדי, נהוג להחזיקן כחיות מחמד, ולא כצאן למאכל.
בשנת 1989 נוסדה "האגודה הבינלאומית לעיזים המתעלפות" על ידי מספר מגדלי עיזים מתעלפות, מתוך מטרה לשמר את הזן הנדיר. האגודה מתעדת את אילנות היוחסין של עיזים מתעלפות ברחבי העולם, עוקבת אחר מצבן, ומקיימת טורנירים ואירועים נוספים להגברת המודעות לייחודן של העיזים. האגודה מסווגת את העיזים על פי חומרת השיתוק שממנו הן סובלות – עז הסובלת מהתקפי שיתוק תדירים הגורמים לנפילתה נחשבת ל"עז מתעלפת פרימיום", בעוד עז הסובלת מהתקפי שיתוק חמורים פחות נחשבת ל"עז מתעלפת רגילה".
עדיאל אמוראי
עדיאל אמוראי הידוע גם בכינויו עדי אמוראי (נולד ב-17 בפברואר 1934) הוא פוליטיקאי ישראלי, כיהן כחבר הכנסת מטעם המערך.
ביוגרפיה
עדי אמוראי נולד ברחובות. אביו, יעקב אמוראי, מורה וסופר, היה נשיא הסתדרות המורים הרביעי. לאחר שמשפחתו עברה לתל אביב, למד בתיכון עירוני א'. לאחר הצבא למד כלכלה, יחסים בינלאומיים ומינהל ציבורי באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1969 נבחר לראשונה לכנסת השביעית וכיהן בה כחבר הכנסת מטעם המערך הראשון מטעם חטיבת אחדות העבודה. בממשלות ישראל ה-21 וה-22 כיהן כסגן שר האוצר. כמו כן, היה חבר בוועדת הכספים, ועדת המשנה לתקציב הביטחון ובוועדת הכלכלה והוועדה לענייני ביקורת המדינה. בספטמבר 1985 התקבל בביתו של המנהיג החרדי הרב שך בשליחותו של ראש ממשלת ישראל שמעון פרס שרצה את תמיכתו של הרב שך ביוזמת פירוק ממשלת האחדות והקמת ממשלה צרה בראשותו. ב-1 בנובמבר 1988 פרש אמוראי מהכנסת והוחלף באורי סבג.
פעילות ציבורית
אמוראי משמש כיום יו"ר ועדת ההשקעות של אי.בי.אי. גמל בע"מ.
צבר (סלנג)
צַבָּר הוא מושג שהחל כסלנג והפך לחלק מהשפה העברית התקנית, והוא משמש לתיאור כל יהודי יליד-ארץ ישראל. כמילת סלנג היא בוטאה במלעיל, אך כמילה תקנית היא מבוטאת במלרע.
המילה נגזרה משמו העברי של הקקטוס האמריקאי הנפוץ גם בישראל - צבר מצוי. ההשוואה לצמח המדברי הקוצני, שפריו המתוק והרך מחופה קוצים, מרמזת שהישראלי הצבר מחוספס ו"קוצני" כלפי חוץ, אך רך ומתוק מבפנים. בנוסף, השוואה זו משמשת כמטאפורה לקליטתו של צמח הצבר במרחב הישראלי, שעלתה כה יפה, עד שהוא נעשה לאחד מסמלי המקום של ארץ ישראל.
נכון ל-2016, 76% מיהודי ישראל הם צברים, 45% צברים מדור שני ואילך.
מגמות ותמורות במיתוס הצבר
במושג נעשה שימוש רב באופן פוליטי על ידי התנועה הציונית, כדי להלל את ה"יהודי החדש" שיצרה התנועה ולשלילת הגלות: בניגוד ל"יהודי הישן" אשר נולד בגולה, ובאופן סטריאוטיפי היה בורגני, ה"יהודי החדש" באופן סטריאוטיפי היה קיבוצניק או מושבניק. "היהודי הישן" דיבר בשפות אירופיות או עברית במבטא כבד, בעוד לצבר הייתה העברית שפה מולדת. שלא בדומה ל"יהודי הישן" שלפי התפישה באותה עת לא פעל למען ההגנה העצמית שלו, הצבר לחם במחתרות, בפלמ"ח ולאחר קום המדינה בצה"ל.
יוקרת הצבר, המוסכמה בדבר חזותו הטיפוסית והשימוש בכינוי "צבר" הגיעו לשיאם במלחמת העצמאות ובעיקר לאחר סיומה. הציבור הישראלי, בייחוד הדור המבוגר, נטה לייחס את הישגי המלחמה לבני הארץ ה"צברים" ולהמעיט בחלקם של העולים החדשים ושל קבוצות אחרות. גם התיאורים בדבר הישגי מבצע קדש (1956) הדגישו את דמותו של ה״צבר״.
העלייה הגדולה של יהודי ארצות האסלאם בשנות ה-50, חדירת תרבות המערב (בעיקר התרבות האמריקנית) והשינויים החברתיים והפוליטיים שנוצרו בעקבות מלחמת ששת הימים ומלחמת יום הכיפורים, הביאו החל משנות ה-70 לירידה בשימוש במושג ואף לפיקפוק במיתוס ההרואי שנוצר סביב ה״צבר״. מייצגי הגל החדש כונו בשם "דור המדינה", אשר הגיעו לבגרותם בשנות ה-50 ולא השתתפו במאבק העצמאות.
עם הזמן איבדה החברה הישראלית את הסולידריות השבטית, ונעשתה ביקורתית, מסוכסכת ואגוצנטרית יותר. תהליכים אלו מתרחשים בהשפעת תהליכים מקומיים (מלחמת יום הכיפורים, הגירה, מתחים פוליטיים ועדתיים, ליברליזציה של השוק הכלכלי) וגלובליים (אינדיבידואליזם, צרכנות וכלכלת-שוק), אשר ערערו את מודל ה"צבר" והחליפוהו במודל גלובלי יותר, פוסט צברי, שבמרכזו עומדת דמות ה"יאפי". ניתן לומר כי דמות ה"צברי" שונה מאוד מהדמות ה"פוסט צברית". הצבר החדש פחות צברי ויותר גלובלי, פחות אשכנזי, פחות חילוני ויותר רב תרבותי. יש בו מיזוג של מגדרים, עדות, מעמדות, דתות וסגנונות בתקופה זו ניתנה הלגיטימציה לשוב אל סמלי הגלות, למשל שיבה לשמות משפחה גלותיים, והשימוש במילה "צבר" הוחלפה למילה הנייטרלית "ישראלי".
ה"פוסט צבר" תר אחר תארים חברתיים בתחומי המקצועות החופשיים או האומנות. הנאמנות המוחלטת לצו התנועה והאומה נשחקה, ותחתיה הופיעו תופעות חדשות כגון אדישות, סרבנות ושנאת הממסד. הפוסט "צבר" אינו עוד אנטי אינטלקטואל ואינו בוחל בתארים אקדמאיים. המסלול של שירות צבאי, פסיכומטרי ואוניברסיטה נהפך שגור בהלך מחשבתו. בנוסף, התחרות הקשה על המשאבים החברתיים המאפיינת את החברה המודרנית של שנות השמונים, משנה את הזיקה והכמיהה לחברותא כפי שהייתה בשנים שקדמו לה. ניתן לומר כי ה"יאפיות" השילה מעליה את הסגפנות הצברית בהתאם לתהליכי הגלובליזציה והמערביות.
הצבר בתרבות
בספרות, דמות הצבר התבטאה בספריהם של סופרי "דור תש"ח" (או "דור בארץ") ס. יזהר ומשה שמיר, שספרו "הוא הלך בשדות" נתפש בציבור כמעין ביוגרפיה דורית של הצבר. כמו כן זוהו עם הדמות יצירותיהם של המשורר חיים גורי והפזמונאי חיים חפר. המחזות "הוא הלך בשדות" לפי ספרו של שמיר, "הם יגיעו מחר" מאת נתן שחם ו"בערבות הנגב" מאת יגאל מוסינזון ביססו את מיתוס הצבר בתיאטרון.
צורתה האנגלית של המילה, Sabra, שימשה יצרנים ישראלים שרצו למתג מוצר שלהם כמוצר ישראלי אופייני, הפונה לשוקי חוץ. כך נוצרו המשקה החריף "ליקר סברה" ורכב ה"סברה ספורט" - הדגם הספורטיבי של המכונית "סוסיתא", ואף טנק הסברה, מתוצרת התעשייה הצבאית הישראלית.
"מארוול קומיקס" האמריקאית יצרה גיבורת-על בשם סברה (האלטר אגו של רות בת-שרף) בשנות ה-1980, ששמה מבוסס על הצבר הישראלי. בספטמבר 2022 פורסם שהשחקנית הישראלית שירה האס תגלם את דמות זו בסרט "קפטן אמריקה: סדר עולמי חדש" (חלק מהיקום הקולונועי של מארוול) שעתיד לצאת לאקרנים ב-3 במאי 2024.
טרמפ על מטאטא
טרמפ על מטאטא (באנגלית: Room on the Broom, "מקום על המטאטא") הוא ספר ילדים בריטי, שנכתב על ידי ג'וליה דונלדסון ואויר על ידי אקסל שפלר. הספר עוקב אחר מכשפה אדיבה, אשר מזמינה בעלי חיים לטרמפ על המטאטא שלה יחד עם חתולה, לאחר שהם מוצאים חפצים שאבדו לה.
הספר יצא לאור לראשונה על ידי הוצאת מקמילן בשנת 2001, ומאז תורגם ל-22 שפות, זכה ב-6 פרסים, הופק לסרט והותאם לבמה. לספר יש 32 עמודים ושפת המקור שלו היא אנגלית (הספר תורגם לשפות נוספות, ביניהן עברית ורוסית).
בישראל, הספר הופץ על ידי "כנרת זמורה-ביתן דביר", ותורגם לעברית על ידי רימונה די-נור. הספר גם עובד להצגה על ידי תיאטרון המטמון.