cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פולקנתוס
מאפיינים
ככל הנראה הוא רעה במישורים של אנגליה בקרטיקון, ייתכן שלצד אוכלי צמחים נוספים. הפולקנתוס התגונן מטורפים באמצעות מראהו המאיים ושריונו וגם היה יכול לתקוף אותם עם זנבו, אך הזנב לא היה בעל אלות כמו האנקילוזאורוס שחי בתקופה מאוחרת יותר. הוא נכחד לפני 125 מיליון שנה.
דינוזאור זה תואר בשנת 1865 על ידי הפלאונטולוג הבריטי ריצ'רד אוון.
בתרבות
דינוזאור זה הופיע בסדרה ללכת עם דינוזאורים ובמשחקי המחשב פארק היורה 3: בניית פארק, Jurassic World Evolution וJurassic World Evolution 2.
בגידה כפולה
העלילה מתמקדת במלורי קיין (קראנו), פעילת מבצעים מיוחדים שנבגדת על ידי מעסיקיה והופכת למטרה בקונספירציית התנקשות שהיא נאלצת לפענח. הקרנת הבכורה של הסרט נערכה ב--6 בנובמבר 2011 בפסטיבל AFI של מכון הסרטים האמריקאי וזכה להפצה נרחבת ב--20 בינואר 2012 על ידי Relativity Media. הוא קיבל על פי רוב ביקורת חיובית, כשהמבקרים שיבחו את הפעולה, הכוריאוגרפיה, הביצועים והבימוי של סודרברג, אך עם זאת ביקורת מסוימת שנמתחה על הופעתה של הכוכבת החדשה, קראנו. הסרט הכניס 34.5 מיליון דולר.
עלילה
בדיינר באפסטייט ניו יורק, אישה בשם מלורי קיין פוגשת מקורב שלה בשם אהרון. השניים מנהלים שיחה חביבה לכאורה, לפני שאהרון דורש ממנה להיכנס לרכב שבחוץ. כשהיא מסרבת, הוא תוקף אותה ושולף אקדח, אך היא מנטרלת אותו מנשקו ומטיחה בו את האקדח. בינתיים, סקוט, לקוח נוסף בדיינר, מתערב כדי לעזור למלורי, שדורשת ממנו את מפתחות המכונית שלו ושהוא ייכנס למכונית וישב בכיסא ליד הנהג. בעוד הם בורחים, היא מספרת לו מי היא ומה קרה לה.
מלורי מסבירה שהיא ואהרון הם פעילים של חברת מודיעין פרטית וסודית שמטפלת בפעולות שחורות רגישות ביותר באופן סמוי כדי שמעסיקיהם יוכלו לשמור על הכחשה סבירה. שבוע קודם לכן, מנהל החברה ובן זוגה לשעבר של מלורי, קנת', נתן לה משימה שהוצעה על ידי סוכן ה-CIA קובלנץ; להציל את ז'אנג, אזרח סיני המוחזק כבן ערובה בדירה בברצלונה. מלורי והצוות שלה, כולל אהרון, מצליחים לסיים את המשימה ולהעביר את ה"חבילה" לאיש קשר מקומי בשם רודריגו.
עם חזרתה לארצות הברית, קנת' פונה אל מלורי עם מה שלטענתו משימה פשוטה: להתחזות לאשתו של פול, סוכן MI6, במהלך משימה בדבלין. מלורי מסכימה ומלווה את פול למסיבה בבית רוסבורו, שם הם נפגשים עם איש הקשר שלו, סטודר. בעוד מלורי צופה מרחוק, היא מבחינה בפול נכנס לאסם. כשהיא נכנסת לשם מאוחר יותר, היא מוצאת את ז'אנג מת, לופת בידו סיכת בגד שקנת' התעקש שתענוד כאות זיהוי למפגש הראשוני שלה עם פול. מלורי מבינה שהיא הופללה.
בשובם לחדר המלון שלהם, פול תוקף את מלורי ומנסה להרוג אותה, אך היא מצליחה להדוף אותו ולירות בו למוות. כשהיא בודקת את הטלפון של פול, היא מחייגת מחדש לשיחה שלא נענתה רק בשביל לגלות שזה לא אחר מאשר קנת'. הוא שואל אם "הגירושים סופיים". לאחר שתיקה מצידה של מלורי, קנת' מבין מה נעשה ושולח אחריה את הסוכנים שלו. היא מתחמקת בקושי גם מהם וגם מהמשטרה המקומית ובורחת על מעבורת לאנגליה.
בהווה, מלורי וסקוט נתפסים על ידי המשטרה. שניהם נלקחים למעצר אך השוטרים נקלעים למארב ונהרגים על ידי אנשיו של קנת'. מלורי מצליחה להרוג אחד מהם ונמלטת עם סקוט באחד מרכבי המשטרה. היא משחררת את סקוט ועוזבת להיפגש עם אביה. היא מגיעה לביתו בניו מקסיקו לפני שקנת', אהרון ושני גברים נוספים מגיעים כדי לחקור אותו על מקום הימצאה של בתו. אהרון מקבל בטלפון שלו תמונה של ז'אנג שוכב מת, ועולה בו המחשבה שייתכן שמלורי באמת הופללה. הוא מנסה ללחוץ על קנת' לספר את האמת, אך האחרון יורה בו ונמלט, בזמן שמלורי מנטרלת את אנשיו האחרים של קנת'. אהרון מתנצל בפני מלורי בעודו מת בזרועותיה.
מלורי פוגשת את קובלנץ, שמגלה לה שהוא אמר לקנת' ליצור קשר עם אביה של מלורי, בציפייה שקנת' ילך לבית אביה ושהיא תהרוג אותו שם. קובלנץ גם נותן לה את מיקומו הנוכחי של קנת'. לפני שהם נפרדים, הוא מציע לה עבודה ב-CIA, אבל היא אומרת שהיא תגיב רק אחרי שקנת' יהיה בידייה.
במקסיקו, מלורי מתעמתת עם קנת' על החוף והשניים נלחמים. כשרגלו של נתקעת בין הסלעים והוא אינו מסוגל לברוח, קנת' מגלה למלורי שז'אנג היה עיתונאי שהיה מוגן במקום מסתור לאחר שחשף את קשריו של סטודר לסחר בבני אדם. ביודעו שמלורי מתכננת לעזוב את החברה שלו, קנת' ארגן לה את משימת חילוצו של ז'אנג ומסירתו לרודריגו, שמסר אותו לסטודר, שהרג אותו. לאחר מכן קנת' הפליל את מלורי, מתכנן לנתק את כל הקשרים שיכולים להוביל אליו, וסיפר לפול את סיפור הכיסוי שיהיה לו במקום, לאחר שפול יהרוג את מלורי בטענה של הגנה עצמית לכאורה. מתעלמת מהפצרותיו של קנת', מלורי עוזבת אותו לטבוע בגאות הקרבה.
כמה ימים לאחר מכן, מלורי מאתרת את רודריגו, אשר נמצא בחופשה במיורקה. היא מתייצבת מולו בעוד רודריגו מבין את מר גורלו.
הפקה
כהכנה לתפקידה, ג'ינה קראנו עברה קורס אימון טקטי אינטנסיבי בן שישה שבועות עם קצין יחידת דובדבן לשעבר אהרון כהן, אשר עורך הופעת קמאו בסרט המוגמר. היא בילתה שלוש שעות ביום בפעלולים ושלוש שעות ביום עם כהן. במהלך תקופה של שבועיים מפרכים במיוחד כשכהן לימד את קראנו את אמנות המעקב והמעקב נגדי, הוא וצוותו עקבו אחריה באמצעות מערכת GPS שהותקנה במכוניתה.
במהלך הפוסט-פרודקשן, חלק מקולה של קראנו דובב יתר על ידי השחקנית לורה סאן ג'אקומו.
מוזיקה
המוזיקאי והמלחין דייוויד הולמס הלחין את הפסקול לסרט ועבד עם סטיבן סודרברג על פרויקטים שונים אחרים כגון "רומן לא חוקי" משנת 1998 וטרילוגיית הסרטים: "אושן 11", "אושן 12" ו"אושן 13".
תגובות המבקרים
באופן כללי הסרט קיבל ביקורות חיוביות מהמבקרים. אתר הביקורות Rotten Tomatoes העניק לסרט ציון של 80% על סמך 199 ביקורות. הקונצנזוס הביקורתי של האתר מציין, "כוכבת ה-MMA והשחקנית בפעם הראשונה ג'ינה קראנו מציגה שפע כישרונות לסרט-פעולה ב'בגידה כפולה', מותחן בקצב מהיר עם צוות שחקנים מהשורה הראשונה ובימוי יוצא מן הכלל של סטיבן סודרברג". Metacritic נתן לו ציון ממוצע של 67/100 על סמך ביקורות של 40 מבקרים. קהלים שנשאלו על ידי CinemaScore העניקו לסרט ציון ממוצע של "D+" בסולם של A+ עד F.
קלודיה פוויג מ-USA Today הצהירה כי הסרט הוא "מותחן ריגול נמרץ שקורא לצופה להתעדכן באופן עקבי בפיתוליו העלילתיים. על גבול המורכבות, הוא עובד הכי טוב במצב קרב".
ריצ'רד קורליס, מבקר קולנוע של טיים, אמר "קראנו היא הפעלולנית הטובה ביותר של עצמה, אבל בסצנות הדיאלוג היא כולה בועטת וללא כריזמה. ללוחמת ה-MMA חסרה השכנוע שהיא הפגינה בכוח רב בזירה. היא לא הגיבורה של 'בגידה כפולה' אלא בת הערובה שלו". קית' אוליץ' מ-Time Out כתב, "למרבה התדהמה יש ריגוש קטן בלראות את קראנו מקפפת על קירות וחובטת אויבים".
מדיה ביתית
הסרט הופץ ב-DVD ובבלו-ריי ב-1 במאי 2012.
טיקה ויילן מאז'ר
טיקה ויילן מאז'ר (באנגלית: Tika Waylan Majere), היא אחת מדמויות הגיבורים הראשיות בספרי רומח הדרקון. דמותה מופיעה במיוחד בספר הראשון דרקונים של דמדומי הסתיו, אם כי היא משתתפת גם בהמשך הטרילוגיה וזו הבאה, בה היא נישאת לגיבור הרומח, קרמון מאז'ר, ולהם חמישה ילדים, תאנין, סער, פאלין, לורה ודזרה.
ילדותה
טיקה נולדה לקוסם אלראן ויילן ולאחת ממלצריותיו של אוטיק סנדאת. אביה נעלם בנסיבות מסתוריות, ואמה לא יכלה לגדלה בעצמה, ולכן אוטיק אימץ וגידל אותה. בשנת 346 אחה"ח, בהיותה בת 14, החלה טיקה לעבוד בפונדק הבית האחרון כברמנית. בצעירותה, התעניינה בכישוריו של רייסטלין מאז'ר, אך היה זה אחיו התאום קרמון שכבש את ליבה ואיתו פלירטטה תמיד.
מלחמת הרומח
בזמן מלחמת הרומח, טיקה סייעה לחבריה לחמוק מהפונדק כאשר הדריק, התיאוקרט הורה לעצור אותם על אחזקת מטה הבדולח הכחול. היא אף נתנה להם להסתתר בביתה, עד אשר יעבור זעם.. לאחר שחבריה עזבו, מרגוע נכבשה על ידי צבא הדרקונים האדום, והפונדק הופל לאדמה, אך למרות זאת, שרד. טיקה המשיכה להציע את שירותיה כברמנית לצבא הדרקונים. כאשר חבריה חזרו למרגוע, ועמדו להיעצר בשנית, היא חבטה באמצעות מחבת באחד מהדרקונים כדי למנוע ממנו לקחת אותם בשבי. אולם, טיקה וחבריה לבסוף נכנעו ונשבו והועברו לשיירת עבדים לעבר מכרות פקס תרקס. במהלך הנסיעה, עזרה טיקה לתרוס ברזילי, אשר איבד את ידו. בדרך לפקס תרקס, שוחררו טיקה וחבריה והיא עזרה לחבריה לשחרר את העבדים במכרות, ולהעבירם לממלכת תורברדין.
טיקה המשיכה עם חבריה לעבר טרסיס המעטירה כדי למצוא ארצות בטוחות עבור העבדים ששוחררו. כאשר שהתה בפונדק הדרקון האדום, נלכדה עם קרמון, רייסטלין ותניס חצי-אלף. הם שוחררו על ידי אלהנה צפריר וגריפוניה, ועפו לעבר סילבנסטי כדי לעזור בשחרור הארץ. כאשר הגיעו לשם, נלכדו בסיוטו של לוראק, אביה של אלהנה. בחלומה, היא הרגה את הגמד חלמיש. . לאחר ששחררו את הארץ, המשיכה החבורה לבאליפור ומשם לסחף. טיקה עבדה כרקדנית במופע של רייסטלין, כ"קוסם האדום ואשליותיו הנפלאות".. משם, הם עלו על סיפונה של הפרשון כדי להימלט מצבאות הדרקונים, אולם צבא הדרקונים הכחול בהובלת קיטיארה אות-מאטר מצא ותקף אותם, וגרם לספינה להיסחף למערבולת של ים הדם. רייסטלין נמלט משם באורח קסם, והספינה טבעה. טיקה וחבריה ניצלו על ידי אלפי ים. הם הובלו להריסותיה של איסטר, ובעזרתו של קוסם בשם זבול ואהובתו, אפולטה, הובלו חזרה אל פני האדמה, לעיר קאלאמן.. לאחר מכן, התאחדו טיקה, קרמון ותניס עם חלמיש וגדיל. היא עזרה להם לחדור לעיר נראקה כדי לשחרר את לאורנה קנן, מנהיגת כוחות הטוב. במהלך זה, התחזתה לשבויה. במרתפי הכלא בעיר, עזרה טיקה לגדילן, קרמון ורייסטלין, אשר הופיע בחזרה. בצאתה מן העיר, התאחדה עם חבריה, והחליטה לשוב עם קרמון למרגוע.
לאחר מלחמת הרומח
זמן מה לאחר סיום מלחמת הרומח, התחתנה טיקה עם קרמון מאז'ר ועברה לגור במרגוע. היא ראתה את בעלה נוטל חלק בשיקום העיר ועושה זאת ברצון, אולם לאחר מכן, ראתה אותו שוקע בדיכאון בשל חסרונו של אחיו, רייסטלין. היא החלה לנהל את הפונדק וניסתה לחסוך מספיק כסף כדי לקנות אותו, אולם מצבו של קרמון לא אפשר זאת. בסופו של דבר, היא השליכה את קרמון מהבית, ושילחה אותו עם גדילן קוץ-רגל למצוא את הכוהנת קריסניה. לאחר שחזר בעלה ממסעו, אהבתה לקרמון חזרה ללבלב והגיעה לשיאה. לטיקה וקרמון נולדו חמישה ילדים - תאנין, סער,  פאלין, לורה,  ודזרה. היא צפתה בהם גדלים ובדאגה ראתה כיצד בנה האמצעי, פאלין, נוטה להתעניין באומנות הקסם כדודו, לעומת אחיו הגדולים, תאנין וסער, שאמצו את אמנות הלחימה כאביהם. היא השביעה את פאלין שתאפשר לו ללמוד אומנות זו, בתנאי שילבש את הגלימות הלבנות של מסדר המכשפים הטובים. בזמן זה, היא הצליחה לקנות את פונדק הבית האחרון מאוטיק, מכרה את ביתה ועברה להתגורר עם משפחתה בפונדק, שם גרו עד מלחמת הכאוס.
עידן בני התמותה
במלחמת הכאוס נהרגו שני בניה הגדולים, תאנין וסער, ובנה השלישי, פאלין נלקח בשבי על ידי אבירי טאקיזיס. היא עזרה להגן על מרגוע מפני אבירי האופל ומפני כוחותיו של האל כאוס.
מספר שנים לאחר המלחמה, נשא בנה פאלין את אושה ולזוג נולדו שני ילדים, אולין ולינשה. טיקה העריצה את נכדיה, אשר קראו לה "סבתו'ש". שנים לאחר מכן, כאשר נקראו טיקה ובעלה לפלנתאס מצד גיבורי הלבב לסייע להם, הייתה זו טיקה ששכנעה את קרמון שלא ישוש אלי קרב, אלא יישאר לצידה בעיר.
טיקה הלכה לעולמה בחורף של שנת 420 אחה"ח, ומספר חודשים לאחר מכן נפטר קרמון, בן זוגה, בליל חילופי העונות. היא נקברה לצד בניה, תאנין וסער, ועל קברה ניטע עץ וואלן.
קלוצ'ר
קלוצ'ר (ברומנית: clucer) היה תוארו של אחד מסוגי הדרגטור בחצר שליטי נסיכות מולדובה או נסיכות ולאכיה. הקלוצ'ר היה בויאר ממונה על המחסנים והמלאים של השליט ודאג לאספקתו. הקלוצ'ר הגדול החזיק במפתחות לחדרי השליט ותחתיו היו שני דרגטורים, האחד שדאג למחסני התבואה והשני שדאג למרתפי היינות המיועדים לצריכת החיילים.
הקלוצ'רים הזוטרים עסקו בגביית מיסי התבואה.
פלייבאז
EX.CO (בעברית: אקס.קו; לשעבר Playbuzz ("פלייבאז")) היא פלטפורמת שיווק מבוסס תוכן המציע לבעלי אתרים, בלוגרים, עסקים, מותגים וגופי תוכן גדולים להגדיל את תעבורת האינטרנט שלהם ולהגיע לקהל של מיליוני משתמשים באמצעות הטמעה של תכנים ויראליים. החברה יצרה פלטפורמה המאפשרת ליצור תוכן ויראלי שניתן להטמיע באתרי אינטרנט או אפליקציות מובייל, כמו סקרים, חידונים ותוכן אינטראקטיבי אחר.
הפלטפורמה נודעת בזכות הויראליות שתכניה זוכים לה ברשתות החברתיות. התכנים מושכים עשרות מיליוני גולשים ייחודיים מדי חודש.
בניגוד לאתרי תוכן אחרים, המייצרים את התכנים שלהם בעצמם, בפלטפורמה זו התוכן מיוצר על ידי המשתמשים ובאמצעות רשת של שותפים שבהם מרבית חברות המדיה הגדולות כגון MTV, הטלגרף הבריטי, AOL, ערוץ מזג האוויר, Yahoo! ואלפי שותפים אחרים. האתר מאפשר לכל אחד להטמיע את התכנים הללו בכל אתר או אפליקציה.
היסטוריה
החברה נוסדה בשנת 2012 על ידי שאול אולמרט ותום פחיס. אולמרט, בנו של ראש ממשלת ישראל לשעבר אהוד אולמרט, עבד כמנהל בניקלודיאון, והיה מייסד-שותף של GameGround, רשת חברתית לגיימרים שנסגרה ארבע שנים לאחר שהוקמה. פחיס בעל תואר ראשון בפסיכולוגיה מהמרכז הבינתחומי הרצליה והיה מייסד שותף של Whimado. החברה נוסדה במקור כפלייצ'יינג'ר (PlayChanger) ביולי 2012. פלייצ'יינג'ר עבדה עם מפתחי משחקים ומפיצים במטרה להפיץ משחקי תוכן מבוססי מיקור המונים בתחומים כמו ספורט, מוזיקה ואופנה. השירות הושק רשמית בדצמבר 2013 בשם "פלייבאז", כגרסה של פלייצ'יינג'ר.
ביוני 2014 נכנסה החברה לרשימת 10 המפרסמים המשותפים ביותר בפייסבוק. לאתר עצמו היו 70 מיליון צפיות ממשתמשים ייחודיים, מחציתן הגיעו מפייסבוק. תוך עשרה חודשים מרגע השקת הפלטפורמה, היא השיגה 7.5 מיליון שיתופים בפייסבוק בחודש, מה ששם אותה במקום השני ברשימת המשותפים ביותר בספטמבר 2014. על פי פורבס, שבעה מתוך עשרת התכנים הפופולריים בפייסבוק בספטמבר 2014, מקורם בפלטפורמה. החברה השיגה את המקום הראשון כמפרסם המשותף ביותר בפייסבוק בנובמבר 2014 עם כ-9 מיליון שיתופים, והחזיקה בתואר עד ינואר 2015, עם כ-10 מיליון שיתופים בחודש. החברה הוזכרה על ידי מגזין .Inc כאחד הסטארטאפים הישראליים הלוהטים של שנת 2015, וכן כאחד הסטארטאפים הלוהטים באירופה באותה שנה, על ידי מגזין Wired.
בשנת 2018 נאלצה החברה לפטר כשליש מעובדיה, לאחר ששינויים באלגוריתם של פייסבוק פגעו בהכנסותיה.
באוקטובר 2019 הודיע אולמרט שיעזוב את תפקיד מנכ"ל פלייבאז. הוא נשאר נשיא החברה, ולתפקיד המנכ"ל נכנס המייסד השותף, תום פחיס.
מימון
מאז הקמתה גייסה כ-66 מיליון דולר. בדצמבר 2012 החברה גייסה 800 אלף דולר מעודד ורדי, חממת The Time ו-Rutledge Vine. ביוני 2014 החברה גייסה 3 מיליון דולר מקרן ההון סיכון כרמל ונצ'רס מקבוצת ויולה. וב-מרץ 2015 גויסו 16 מיליון דולר מקרן 83North, סבן קפיטל, כרמל ונצ'רס, ו-First Time Ventures.
בספטמבר 2017 פורסם כי החברה מגייסת 35 מיליון דולר נוספים, וכי בחברה מועסקים כיום יותר מ-150 עובדים.
סיס פפואה
סיס פפואה או סלנגנה (שם מדעי: Collocalia) הוא סוג של עופות ממשפחת הסיסיים שבסדרת הסיסאים החיים בדרום-מזרח אסיה ובאוסטרליה. הם שייכים לשבט סיסונים (Collocaliini) בו ארבעה סוגים.
מאפיינים
סיסים אלה הם עופות קטנים ביותר והקטנים במיני המשפחה כשהמין Collocalia troglodytes הוא המין הקטן ביותר במשפחת הסיסיים ואורכו 9 ס"מ בלבד. הם מעופפים רוב הזמן וכנפיהם בצורת חרמש העוזרת לעוף ולפנות במהירות כדי לתפוס מזון ולהתחמק מטורפים. סיסים אלה פולטים קולות ללא הרף. נוצותיהם שחורות ומקורם זעיר ביותר.
הם קרובים למיני סיס קיני המאכל (Aerodramus) שבעבר היה שייך לסוג זה.
פסגת כדור הארץ
פסגת כדור הארץ הנקראת גם ועידת ריו (אנגלית: Rio Conference or Earth Summit) הייתה ועידת פסגה של או״ם שהתקיימה בריו דה ז'ניירו מה-3 ביוני ועד ה-14 ביוני 1992.
כ-172 ממשלות השתתפו וכ-108 שלחו את ראשי הממשלה או ראשי המדינה שלהם. כ-2,400 נציגים של ארגונים חוץ ממשלתיים לקחו חלק באירוע. הוועידה התקיימה במרכז ריוסנטרו בעיר.
נושאים עיקריים
אחד ההישגים של האירוע היה ההסכמה על כנס בנושא שינוי האקלים, שהוביל לפרוטוקול קיוטו. הסכמה נוספת הייתה לא לבצע שום פעילות אל אדמתם אנשים ילידים שתוכל לגרום לנזק סביבתי או שתהיה לא הולמת מבחינה תרבותית. באותו היום הוחלט על כנס בנושא מגוונים ביולוגיים, שהביא להתחלת חשיבה נגד הרס למטרות צמיחה כלכלית.
כ-12 ערים צוינו לשבח על תוכניותיהן החדשניות לשיפור איכות הסביבה. ביניהן היו סדברי (כיום גרייטר סדברי) מקנדה - על נחישות הארגון להפחית נזקים סביבתיים הנגרמים מתעשיית הכרייה באזור, אוסטין מארצות הברית - על אסטרטגיית הבנייה הירוקה שלהם, וקיטקיושו מיפן - על שיתוף פעולה בחינוך והכשרה לתוכנית לוויסות הזיהום.
תוצאות
בנוסף לכך, נחתמו שני הסכמים חדשים: האמנה למגוון ביולוגי (CBD) ואמנת מסגרת של האו"ם בנושא שינוי אקלים (UNFCCC).
המסמך אזהרת מדעני העולם לאנושות נכתב בעקבות הוועידה.
ביקורות טוענות שרבים מן ההסכמים וההחלטות שנקבעו בריו, בנושאים חשובים כגון הלחימה בעוני ושיפור האיכות הסביבה לא מומשו.
מרידת מאריץ
מרידת מאריץ הייתה מרד אפריקאנרי כנגד ממשלת איחוד דרום אפריקה אשר התרחש בשנים 1914–1915 על רקע הצטרפותה של האחרונה למלחמת העולם הראשונה. יוזם המרד היה מאני מאריץ, מפקד קומנדו לשעבר מימי מלחמת הבורים השנייה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה העמידה עצמה דרום אפריקה, בהנהגת לואי בותה, כחלק מן המדינות הכפופות לכתר הבריטי, לצד מדינות ההסכמה. חלק מן האפריקאנרים, שנלחמו בבריטניה במלחמת הבורים השנייה, לא ראו בעין יפה מלחמה של ארצם לצד הבריטים, ואף ראו במלחמת העולם הזדמנות לחדש את עצמאות הרפובליקות הבוריות (בורים: כינוי לאפריקאנרים), וזאת הפעם, בסיוע גרמני פעיל. עם זאת, תנאי השלום הנדיבים שיזמה בריטניה בסיום מלחמת הבורים השנייה נשאו פירותיהם. מסה קריטית של מנהיגים וחיילים אפריקאנרים נותרה נאמנה לממשלה שצידדה בבריטים, שזכו לשמור על בעלת ברית חשובה במלחמה קשה. וכך, המרידה דוכאה בתוך מספר חודשים, בסוף 1914 ובתחילת 1915. מנהיגי המורדים, פרט לאחד שהוצא להורג, בדרך כלל נאסרו ונקנסו, במידה שנלכדו, אך בסופו של דבר זכו ליחס רך יחסית, ועונשי המאסר אף הם לא בוצעו במלואם. הם הניחו את היסודות להצלחתה לימים של המפלגה הלאומנית שזכתה בשלטון ב-1948.
המרידה נקראה גם "מרידת חמשת השילינג", שם שטבע שר ההגנה דאז יאן סמאטס (Smuts). מקור השם בכך שעם פרוץ המרד נכנס אחד מראשי המורדים, כריסטיאן רודולף דה וט (de Wet), לעיר רייץ (Reitz), וטען כנגד השופט המקומי, שדן אותו לחמישה שילינג קנס על שהלקה אדם שחור, כדוגמה ל"עוולות" שהביאו עמם הבריטים, בהופכם את סדרי העולם להם היה מורגל.
תחילת המחאה
כך, למשל, מפקד צבא המילואים, כריסטיאן באיירס (Beyers), התפטר במחאה עם קבלת ההחלטה על הצטרפות למאבקה של בריטניה, והסנטור חקובוס הרקולאס ("קוס") דה לה ריי (de la Rey), מפקד קומנדו לשעבר, מגיבורי מלחמת הבורים השנייה, תמך בנייטרליות. שני האישים האמורים נפגשו ב-15 בספטמבר 1914, במטרה לפגוש את המייג'ור (רב-סרן) יאן קמפ (Kemp) בפוצ'פסטרום (Potchefstroom) שבטרנסוואל. לא ברור אם מטרת הפגישה הייתה תיאום התפטרות סימולטנית של מפקדים בצבא, במחאה כנגד מדיניות הממשלה, או שמטרתה הייתה תכנון מרד, כשבין כאלפיים חייליו של קמפ היו רבים שנחשבו כמועמדים להצטרף. הפגישה לא התקיימה כמתוכנן, שכן דה לה ריי נהרג ביריות שוטר בדרכו אליה, כאשר השניים התעלמו בדרכם ממחסומי משטרה, שהוצבו למטרה אחרת. הן ההתעלמות מן המחסומים, הן הצטרפותם אחר כך של קמפ ובאיירס למרד, מרמזות על כוונה לקשר כמטרת הפגישה, אך אין לכך ראיות מוצקות. מן הצד השני של המתרס, רבים האמינו (ומאמינים) שמותו של דה לה ריי היה תוצאה של התנקשות מתוכננת. על כל פנים, לתסיסה שנגרמה עקב ההתנקשות לכאורה הייתה חשיבות באשר להלהטת האווירה הציבורית בקרב רבים מן האפריקאנרים, כנגד הממשלה.
תחילת המרד
קריאתו של מאריץ נענתה גם מחוץ למעגל החיילים שבפיקודו, כאשר מספר המורדים הגיע בשיאו לכ-12,000, לעומת כ-32,000 שעמדו לרשות הממשלה, שלנוכח המרידה הכריזה על מצב צבאי ב-14 באוקטובר. מבין אלה האחרונים, כ-20,000 היו אפריקאנרים ששמרו על נאמנותם לממשלה, אשר, במידת מה, הפעילה אותם במתכוון כדי שדיכוי המרד לא ייראה כמאבק בין דוברי האנגלית לאפריקאנרים. יתרה מזו, חלק ממפקדי הקומנדו הבורי במלחמת הבורים השנייה היו בין ראשי צבא הממשלה, כמו יאן סמאטס, בותה עצמו, יאקוב ון דבנטר (Van Deventer), דניס רייץ ואחרים. הן מפקדי המורדים, הן מפקדי צבא הממשלה, הסתמכו רבות על הנאמנות של חייליהם לשעבר ובהווה, עת פנו אליהם בכוונה לגייסם למאבק. וכך, חיילים שלחמו ביחד בעבר פנו כעת זה כנגד זה.
מהלך המרד
מספר ימים לאחר הכרזת המצב הצבאי, כוחותיו של דה וט תפסו את היילברון (Heilbron) שבמדינת אורנג' החופשית, במרכזה של דרום אפריקה, מקום בו הצטרפו אליו תומכים רבים, כך שכוחותיו הגיעו לכדי 3,000 איש, והם לכדו רכבת, ציוד ותחמושת של הממשלה. כן השתלטו המורדים על שטח ניכר באותו אזור, כולל העיר האריסמית (Harrismith) שבמזרח אורנג'. גם באיירס גייס תומכים רבים באזור מחליסברג (Magaliesberg), ממערב לפרטוריה, בטרנסוואל.
כוחות הממשלה, עם בותה, שלמרות תפקידו פקד על כוחותיו בשדה, וסמאטס כשר ההגנה, דיכאו את המרד תוך מספר חודשים. כוח בראשות ון דבנטר התגבר על המורדים שבראשות מאריץ באזור אפינגטון באוקטובר, ואלה נמלטו לדרום-מערב אפריקה הגרמנית. באיירס הובס בידי כוחות הממשלה ב-28 באוקטובר בקומישנרס דריפט (Commissioners Drift).
לאחר תבוסתו חבר באיירס לקמפ, ובראש כ-800 מורדים, עשו אלה את דרכם לדרום-מערב אפריקה הגרמנית כדי לאזור כוחות מחדש. את האודיסיאה בת כ-1,100 ק"מ מפרכים, שרדו כ-500 איש. כוח מורדים אחר, בראשותו של יאפי פורי (Fourie) המשיך בהתנגדות, עד שפורי נלכד, לאחר קרב עז, ב-15 בדצמבר, ליד נויטחדכט (Nooitgedacht). כיוון שפורי היה קצין בצבא הממשלה בעודו מורד, הוא הוצא להורג ביריה ב-20 בדצמבר. באיירס עצמו טבע בנהר הוואל בשמיני לדצמבר, בניסיון לחמוק מרודפיו, וכך דעך המרד בטרנסוול. דה וט, שהכוחות שאסף החלו להתערער בהיתקלויות עם כוחות הממשלה, חמק, ולבסוף נתפס בשני לדצמבר בשטח בצ'ואנאלנד (כיום בוטסואנה), לאחר שנכנע עת צידתו כמעט אזלה, בניסיון לחבור עם הכוחות שבדרום-מערב אפריקה הגרמנית.
הנמלטים עם קמפ לשטח שבשליטת גרמניה חזרו ופלשו לצפונה של מושבת הכף ב-15 בינואר 1915 ותפסו את לוצבורג (Lutzburg), רק כדי להווכח במו עיניהם בדעיכת המרד, שאישו כבתה סופית בתחילת 1915. אלה נכנעו לון דבנטר ברביעי לפברואר 1915.
אחרית דבר
מרידת מאריץ גרמה לאיחור ניכר בהצטרפותם של כוחות דרום אפריקניים לצבאות האימפריה הבריטית ולסיוע למדינות ההסכמה במלחמה.
לאחר דיכוי המרד מאריץ נמלט לאירופה, וחזר למולדתו ב-1923, אז עמד בראש מפלגה לאומנית קיצונית, בעלת אופי פשיסטי, ואנטישמית. מנהיגי המרד האחרים נידונו לעונשי מאסר של מספר שנים ולקנסות כבדים. כשנתיים לאחר תום המרד הם שוחררו, כחלק ממדיניות פיוס לאומי שנקט בותה. מאז הם פעלו ברובם בתוך המסגרת החוקתית, הקימו את המפלגה הלאומית שזכתה בבחירות של 1948, והחלה מאז בהנהגת מדיניות האפרטהייד.
מריאן אנטולוביץ'
קריירה
אנטולוביץ' התחיל את הקריירה שלו בציבאליה. כשסיים את גיל הנוער עלה לקבוצה הבוגרת בה שימש שוער שני, ולאחר שנתיים הפך לשוער הראשון של הקבוצה. בעונה זו רשם 30 הופעות והיה שחקן משמעותי במערך של הקבוצה שסיימה את העונה במקום השלישי.
בקיץ חתם בלגיה ורשה מליגת העל הפולנית. את העונה התחיל כשוער ראשון, אך גילה יכולת ירודה ואיבד את מקומו בהרכב. בינואר הושאל לבוראץ באניה לוקה עד לסיום העונה. בקיץ הושאל שוב הפעם לז'לייזניצ'אר סרייבו עימה זכה באליפות המדינה שזהו התואר הראשון שלו בקריירה כשוער ראשון.
בקיץ עזב באופן רשמי את לגיה וחתם בז'לייזניצ'אר. בינואר חתם בהפועל חיפה כמחליפו של פז'מיסל קובאז'.
ב-11 באוגוסט 2020, אנטולוביץ' חתם בציבאליה. בסיום העונה פרש מכדורגל.
חיים אישיים
אנטולוביץ' נולד בקרואטיה להורים ממוצא בוסני. ב-27 בנובמבר 2014 קיבל אזרחות בוסנית.
קם בירץ'
קם קסאבייה בירץ' (בצרפתית: Khem Xavier Birch; נולד ב-28 בספטמבר 1992) הוא כדורסלן קנדי, המשחק בקבוצת סן אנטוניו ספרס מליגת ה-NBA, בעמדת הסנטר.
השנים הראשונות
לאחר שלא נבחר כלל בדראפט ה-NBA 2014, חתם בירץ' על חוזה בקבוצת סו פולס סקייפורס מליגת הפיתוח של ה-NBA. בעונתו היחידה בקבוצה נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ליגת הפיתוח, לאחר שהעמיד ממוצעים של 11.2 נקודות, 9.6 ריבאונדים ו-1.8 חסימות למשחק.
בעונת 2015/2016 שיחק בקבוצת אוסאק ספורטיף מליגת העל הטורקית.
אורלנדו מג'יק
לקראת עונת הצטרף לאורלנדו מג'יק מליגת ה-NBA. ב-3 וחצי עונותיו עם המג'יק קלע 4.7 נקודות ואסף 4.4 ריבאונדים בממוצע למשחק. ב-8 באפריל 2021 שוחרר בירץ' מהקבוצה.
טורונטו ראפטורס
יומיים לאחר שחרורו מאורלנדו, ב-10 באפריל, חתם בירץ' על חוזה בטורונטו ראפטורס. עד לסיום עונת הציג בטורונטו יכולת טובה עם ממוצעים של 11.9 נקודות ו-7.6 ריבאונדים למשחק, כולל משחק שיא של 20 נקודות מול דנוור נאגטס.
סן אנטוניו ספרס
ב-9 בפברואר 2023 הועבר בטרייד לסן אנטוניו עבור יאקוב פולטל.
ארסינואי השנייה
ארסינואי (ארסינואה) השנייה (ביוונית עתיקה: Ἀρσινόη; 316 – יולי 270 לפנה"ס) הייתה נסיכה ומלכה מבית תלמי, בתו של תלמי הראשון, מלכת תראקיה ומקדוניה מנישואיה לליסימכוס, רעייתו של תלמי קראונוס, אחיה למחצה ויורשו של בעלה הראשון כמלך מקדוניה ומלכת מצרים מנישואיה לאחיה, תלמי השני.
קורות חיים
ארסינואי הייתה בתו של תלמי הראשון, ואשתו הרביעית ברניקי הראשונה. בשנת 299 לפנה"ס נישאה לליסימכוס, אחד משומרי ראשו של אלכסנדר הגדול; לאחר מות אלכסנדר הפך ליסימכוס לשליטה של תראקיה השוכנת בחצי האי הבלקני באירופה. ארסינואי הייתה אשתו השלישית וילדה לו שלושה בנים: תלמי אפיגונוס, ליסימכוס ופיליפ. ליסימכוס שינה לכבודה את שם העיר אפסוס לארסינואי, ונתן לה שלוש ערים לחוף הים השחור ואת קסנדריה בצפון יוון. יורשו המיועד של ליסימכוס מזה שנים רבות היה בכורו אַגַתֿוֹקְלֶס, בנו מאשתו הראשונה. אולם, ארסינואי שרצתה שממלכת ליסימכוס תעבור לבנה הבכור, האשימה את אגתוקלס בקשר לרצוח את ליסימכוס, שהאמין לה והוציא את בנו להורג. לאחר מותו של ליסימכוס בקרב קורופדיום בשנת 281 לפנה"ס, ארסינואי נמלטה לקסנדריה, בירת מקדוניה ונישאה בנישואים פוליטיים לתלמי קראונוס שהיה אחיה מאב, וזאת עוד טרם עלייתו לכס המלוכה המוקדוני ועל בסיס הסכם טרום נישואים שכלל את אימוץ ילדיו של ליסימכוס המנוח. תלמי קראונוס היה מעוניין בנישואים האלה כדי לייצב את שלטונו.
אחרי שכרת ברית עם פירוס כנגד בנו של מלך מקדוניה לשעבר, דמטריוס פוליורקטס, יצא קראונוס למסע מלחמה לדרום יוון. ארסינואי, שיחסיה עם קרואונוס לא היו טובים, קשרה נגד בעלה ביחד עם בניה. קראונוס, ששמע על כך, חזר לקסנדריה והרג את שני בניה הצעירים ואילו בנה הבכור, תלמי, נמלט צפונה לממלכת דרדניה. ארסינואי עצמה נמלטה לסאמותרקיה ומשם בשנת 279, בעקבות הפלישה הגאלית, היא ברחה למצרים במטרה לקבל מקלט בארמונו של אחיה, תלמי השני, במצרים.
בארמונו של אחיה המשיכה לרקום מזימות. היא שהאשימה את אשתו הראשונה של אחיה, ארסינואי הראשונה, ובתו של ליסימכוס, בעלה המת, בניסיון לרצוח את תלמי השני, והביאה להגלייתה. בשנת 277 נישאה בעצמה לתלמי השני שהיה אחיה מאותם הורים, והשניים החלו בכך את המסורת של בית תלמי של נישואי אח ואחות, אשר נמשכה לאורך כל תקופת בית תלמי. נישואים אלה התקבלו בטבעיות על ידי האוכלוסייה המקומית שהייתה מורגלת בנישואי אח ואחות בשושלת הפרעונית ואילו כלפי האוכלוסייה היוונית והמקדונית הדבר הוצג כמקביל לנישואי־האחים של האלים היווניים זאוס והרה. בעת נישואיהם ארסינואי הייתה מבוגרת מתלמי ב-8 שנים.
ארסינואי הייתה בעלת השפעה וחלקה עם אחיה את כל תאריו. תלמי השני שינה לכבודה את שמה של העיר קרוקודילופוליס ששכנה בנווה המדבר פיום ל"ארסינואה". בנוסף ייסד דת שסגדה לו ולארסינואי. היא הופיעה על גבי מטבעות ותרמה רבות למדיניות החוץ של מצרים, כולל היציאה לקרב למלחמה הסורית הראשונה נגד אנטיוכוס הראשון, שהתרחש בין השנים 274–271 לפנה"ס. גם לאחר מותה המשיך תלמי להזכיר אותה במסמכים הרשמיים.
במהלך חפירות ימיות ליד אלכסנדריה, נמצאו שני פסלים קולוסאליים בגובה 12 מטר בדמותם של תלמי השני ואשתו ארסינואי השנייה. שני פסלים אלה היו ממוקמים בנמל הראשי של אלכסנדריה ונראו לעיני כל זר שנחת בעיר.
I Know What You Want
השיר הגיע למקום השלישי במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע
השיר נכתב על ידי טרבור ג'י. סמית ג'וניור, רה דיגגה, רוג'ר מקנייר, ריק רוק, ויליאם א. לואיס ואל. ג'ונס והופק על ידי ריק רוק. איגוד תעשיית ההקלטות הניו זילנדי העניק לשיר את תואר הזהב, על מכירות של למעלה מ-5,000 עותקים במדינה.
את הווידאו קליפ של השיר ביים כריס רובינסון שביים לקארי את הקליפ לשירה "", שיצא בשנת 2007.
שקית אשפה
שקית אשפה או שקית זבל זהו כינוי כולל למגוון שקי פלסטיק וחומרים דומים שנועדו להכיל אשפה, בדרך כלל ביתית. השקית בדרך כלל מוכנסת בתוך מיכלי אשפה למיניהם, כדי למנוע מהחלק הפנימי שלהם מלהתכסות בלכלוך. השקית עצמה היא חד פעמית ומושלכת יחד עם האשפה אל מקום איסוף הפסולת. בגלל עלותן הנמוכה ויתרונותיהן הרבים, שקיות האשפה נפוצות מאוד בקרב הציבור.
שקיות הזבל נמכרות במגוון גדלים ובאריזות שונות: קופסאות, גלילים ושקיות. שקיות אשפה שבראשם חוט להידוק פתח השקית לאחר מילואה - נפוצות מאוד אף הן.
החסרונות בשימוש בשקית, כגון זיהום הסביבה בחומרים בלתי-מתכלים ומניעת פירוק החומרים האורגניים שבתוך השקית והפיכתם לזבל, מעלות התנגדות בשימוש בשקית הסטנדרטית בקרב התנועות לשימור הסביבה. כחלופה, הם מציעים, שקית העשויה מחומרים מתכלים, כגון נייר.
אלס ביאליאצקי
אלס ויקטראביץ' ביאליאצקי (בבלארוסית: Алесь Віктаравіч Бяляцкі; נולד ב-25 בספטמבר 1962) הוא פעיל פרו-דמוקרטי ואסיר פוליטי בלארוסי זוכה פרס נובל לשלום. ביאליאצקי, שהיה פעיל למען עצמאות ודמוקרטיה בבלארוס מאז שנות ה-80 המוקדמות, הוא חבר מייסד של מרכז ויאסנה לזכויות האדם ושל החזית העממית הבלארוסית, ושימש כמנהיג החזית בין השנים 1996 ל-1999. הוא גם חבר במועצת התיאום של האופוזיציה הבלארוסית. הוא כונה "עמוד התווך של תנועת זכויות האדם במזרח אירופה" על ידי הניו יורק טיימס, והוכר כפעיל פרו-דמוקרטי בולט בבלארוס.
ההגנה של ביאליאצקי על זכויות האדם בבלארוס הביאה לו שבחים בין-לאומיים רבים. בשנת 2020 זכה ביאליאצקי בפרס הקיום הנכון, הידוע בכינויו "פרס נובל החלופי", ובשנת 2022 זכה בפרס נובל לשלום, יחד עם ארגוני ממוריאל והמרכז לחירויות אזרחיות באוקראינה.
ביאליאצקי נכלא פעמיים: מ-2011 עד 2014, ומ-2021 עד היום, בשני המקרים באשמת העלמת מס. ביאליאצקי, כמו פעילי זכויות אדם נוספים, טענו שההאשמות הגיעו ממניעים פוליטיים. ב-3 במרץ 2023, גזר בית משפט על ביאליאצקי 10 שנות מאסר.
רקע
ביאליאצקי נולד ב, עיירה הנמצאת כיום בקרליה, רוסיה, להורים בלארוסים. אביו ויקטור הוא יליד מחוז רהצ'וב, ואמו נינה מגיעה ממחוז נרואוליה. בשנת 1965 חזרה המשפחה לבלארוס והתגוררה בסבייטלהורסק שבמחוז הומל.
ביאליאצקי הוא חוקר ספרות בלארוסית, והוא סיים את לימודיו באוניברסיטת הומל סטייט בשנת 1984 עם תואר בפילולוגיה רוסית ובלארוסית. לאחר סיום הלימודים, עבד ביאליאצקי כמורה בבית ספר במחוז המשנה ליילצ'יצי שבמחוז הומל.
בשנים 1985 ו-1986 שירת בצבא כנהג משוריין בסוללת ארטילריה נגד טנקים ליד יקטרינבורג (אז סברדלובסק), רוסיה.
בברית המועצות
בשנת 1989 קיבל ביאליאצקי תואר דוקטור מהאקדמיה הבלארוסית למדעים. במהלך לימודי הדוקטורט סייע ביאליאצקי לייסד את אגודת הסופרים הצעירים טוטישיה, וכיהן כיושב ראש הקבוצה בין השנים 1986 ל-1989, מה שגרם להטרדה מצד הנהלת האקדמיה. בשנת 1988 ביאליאצקי הקים יחד עם כמה מחבריו את ארגון המרטירולוגיה של בלארוס. הוא גם היה אחד מהחברים המייסדים של החזית העממית הבלארוסית ושל הקהילה הקתולית הבלארוסית.
בשנת 1989 עבד ביאליאצקי כחוקר זוטר במוזיאון לתולדות הספרות הבלארוסית. מאוחר יותר באותה שנה הוא מונה למנהל מוזיאון הספרות ע"ש מקסים בהדנוביץ'. ביאליאצקי עזב את המוזיאון באוגוסט 1998, לאחר שארגן מספר תערוכות מרכזיות, כולל שתיים במינסק, אחת במחוז מלדזייצ'נה ואחת בירוסלבל, רוסיה.
במהלך כהונתו של ביאליאצקי אירח המוזיאון אירועים ציבוריים רבים בנושאים פוליטיים, תרבותיים ודתיים. בשנת 1990 שכנה בבניין המוזיאון במרכז מינסק מערכת העיתון "Svaboda", אחד העיתונים הפרו-דמוקרטיים הראשונים בבלארוס. ביאליאצקי סיפק את הכתובת לעשרות ארגונים לא ממשלתיים, כולל מרכז זכויות האדם ויאסנה ומרכז "סופולנסטים".
ביאליאצקי היה חבר במועצת הצירים של עיריית מינסק בין השנים 1991 ו-1996. ב-20 באוגוסט 1991, ביום שלאחר ניסיון ההפיכה הסובייטי, הוא, יחד עם 29 חברי מועצה אחרים, קרא לאנשי העיר "להיות נאמנים לרשויות שנבחרו כחוק ולחפש את כל האמצעים החוקתיים כדי לסיים את הפעילות של ועדת החירום של המדינה". ב-5 בספטמבר 1991, לאחר שמועצת העיר מינסק אישרה את השימוש בסמלים לאומיים, הביא ביאליאצקי דגל לבן-אדום-לבן, ששימש כדגל בלארוס עד 1995, לחדר המועצה. הדגל היה הראשון שהונף רשמית על בניין עיריית מינסק.
בבלארוס
ביאליאצקי היה מזכיר החזית העממית הבלארוסית בשנים 1996–1999 וסגן יושב הראש שלה בשנים 1999–2001.
ביאליאצקי הקים את מרכז זכויות האדם ויאסנה ב-1996. הארגון, שבסיסו במינסק, שנקרא אז "ויאסנה-96", הפך לארגון לא-ממשלתי כלל-ארצי ביוני 1999. ב-28 באוקטובר 2003 ביטל בית המשפט העליון של בלארוס את הרישום הממלכתי של מרכז זכויות האדם בשל תפקידו בהשקפה על הבחירות לנשיאות ב-2001. מאז, ארגון זכויות האדם הבלארוסי המוביל פועל ללא רישום.
ביאליאצקי כיהן כיושב ראש הוועד הפועל של אספת הארגונים הלא-ממשלתיים הדמוקרטיים בשנים 2000–2004. בשנים 2007–2016 היה סגן נשיא הפדרציה הבין-לאומית לזכויות אדם (FIDH).
במהלך ההפגנות בבלארוס ב-2020, ביאליאצקי הפך לחבר במועצת התיאום של סבטלנה טיכאנובסקאיה.
מעצר 2011 וגזר דין
ב-4 באוגוסט 2011 נעצר ביאליאצקי באשמת העלמת מס ("הסתרת רווחים בקנה מידה גדול במיוחד", סעיף 243, חלק 2 של הקוד הפלילי של הרפובליקה של בלארוס). כתב האישום התאפשר בזכות רישומים כספיים שפרסמו תובעים בליטא ופולין.
ב-24 באוקטובר 2011 נידון ביאליאצקי לארבע וחצי שנות מאסר והחרמת רכוש. ביאליאצקי כפר באשמה ואמר כי הכסף התקבל בחשבונות הבנק שלו כדי לכסות על פעילות מרכז זכויות האדם של ויאסנה. הוא שוחרר מהכלא ב-21 ביוני 2014.
תגובה
פעילי זכויות אדם בלארוסים, כמו גם מנהיגי האיחוד האירופי, ממשלות האיחוד האירופי וארצות הברית טענו כי ביאליאצקי הוא אסיר פוליטי ושגזר דינו נקבע ממניעים פוליטיים. הם קראו לשלטונות בלארוס לשחרר את פעיל זכויות האדם. ב-15 בספטמבר 2011 החלטה מיוחדת של הפרלמנט האירופי קראה לשחרורו המיידי של ביאליאצקי. קריאות נוספות לשחרורו הגיעו גם מנשיא הפרלמנט האירופי יז'י בוז'ק, הנציגה העליונה של האיחוד לענייני חוץ ומדיניות ביטחון קתרין אשטון, יושב ראש הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה אימון גילמור וקצין האו"ם למצב זכויות האדם בבלארוס, מיקלוש הרסטי.
כמה ארגונים לא-ממשלתיים בין-לאומיים לזכויות אדם ופעילי זכויות אדם מכל רחבי העולם קראו ל"שחרורו המיידי וללא תנאי" של ביאליאצקי.
ביאליאצקי ריצה את עונשו במושבת עונשין מספר 2 בעיר בוברויסק, ועבד כאורז במתפרה.
בזמן מאסרו נענש ביאליאצקי שוב ושוב על ידי הנהלת הכלא בשעל "הפרת כללי הכלא" והוכרז כ"עבריין זדוני", מה שמנע ממנו חנינה ב-2012, כמו גם ביקורי משפחה וחבילות מזון.
במהלך שהותו בכלא כתב ביאליאצקי טקסטים בנושא ספרות, זיכרונות וחיבורים שנשלחו למקורביו.
תאריך מעצרו של ביאליאצקי, 4 באוגוסט, מצוין מדי שנה כיום ההזדהות הבין-לאומי עם החברה האזרחית של בלארוס. ציון היום יוסד ב-2012 בתגובה למעצרו של הפעיל.
מעצר 2021
ב-14 ביולי 2021, משטרת בלארוס ערכה חיפוש בבתי עובדי מרכז ויאסנה ברחבי המדינה ופשטה על המשרד המרכזי של הארגון. ביאליאצקי ועמיתיו ולדימיר סטפנוביץ' ו-ולדימיר לבקוביץ' נעצרו. ב-6 באוקטובר 2021 הואשם ביאליאצקי בהעלמת מס עם עונש מרבי של 7 שנות מאסר. נכון ל-7 באוקטובר 2022, ביאליאצקי עדיין נמצא בכלא.
הכרה בין-לאומית
ביאליאצקי זכה להכרה בין-לאומית נרחבת כקל בולט של פעילות זכויות האדם בבלארוס, ואף כונה ב "עמוד התווך של תנועת זכויות האדם במזרח אירופה מאז סוף שנות ה-80".
עבודתו של ביאליאצקי זכתה להכרה על ידי ארגוני זכויות אדם ברחבי העולם. במרץ 2006 זכו ביאליאצקי ומרכז ויאסנה בפרס הומו הומיני לשנת 2005 של הארגון הלא-ממשלתי הצ'כי "אנשים במצוקה", המוענק ל"אדם הראוי להכרה משמעותית בשל קידומם של זכויות אדם, דמוקרטיה ופתרונות לא אלימים לסכסוכים פוליטיים". הפרס הוענק על ידי נשיא צ'כיה לשעבר והדיסידנט ואצלב האוול. בשנת 2006 זכה ביאליאצקי בפרס פר אנייר השוודי, וכן בפרס אנדריי סחרוב לחירות של ועדת הלסינקי הנורווגית.
בשנת 2012, האספה הפרלמנטרית של מועצת אירופה העניקה לו את פרס ואצלב האוול לזכויות אדם על עבודתו כמגן זכויות אדם, "כדי שאזרחי בלארוס יוכלו יום אחד לשאוף לסטנדרטים האירופיים שלנו". מאחר שהיה עצור באותה עת, קיבלה רעייתו את הפרס בשמו. לאחר שחרורו, הוא ביקר בשטרסבורג כדי להודות לאספה על תמיכתה. כמו כן, הוענק לו פרס לך ולנסה עבור "דמוקרטיזציה של הרפובליקה של בלארוס, קידום פעיל של זכויות אדם והענקת סיוע לאנשים הנרדפים כיום על ידי הרשויות הבלארוסיות" באותה שנה, וכן, יחד עם קואליציית החברה האזרחית של אוגנדה, פרס מגיני זכויות האדם לשנת 2011 מטעם מחלקת המדינה של ארצות הברית. מאחר שעדיין היה כלוא בזמן הטקס הוענק לביאליאצקי הפרס ללא נוכחותו, והפרס הועבר לאשתו, נטליה פינצ'וק, בשגרירות ארצות הברית ב, פולין, ב-25 בספטמבר 2012.
ביאליאצקי הוכרז כמגן זכויות האזרח של השנה על ידי קבוצת מגיני זכויות האזרח השוודית בשנת 2014. בשנת 2020 הוא זכה בפרס הקיום הנכון, הידוע בכינוי "פרס נובל החלופי", במשותף עם נסרין סותודה, בריאן סטיבנסון ולוטי קנינגהם רן. בדצמבר אותה שנה נמנה ביאליאצקי בין נציגי האופוזיציה הבלארוסית, וזכה בפרס סחרוב לחופש המחשבה מטעם הפרלמנט האירופי.
ביאליאצקי קיבל אזרחות כבוד מהערים ג'נובה (2010), פריז (2012), וסירקוזה (2014).
לאחר הענקת פרס נובל לשלום לשנת 2022, חגגו אותו חברי האופוזיציה הבלארוסית, כשמנהיגתה, סבטלנה טיכאנובסקאיה, צייצה בטוויטר: "הפרס הוא הכרה חשובה לכל הבלארוסים הנלחמים למען חופש ודמוקרטיה. יש לשחרר את כל האסירים הפוליטיים ללא דיחוי."
חיים אישיים
במהלך שנות לימודיו באוניברסיטה, ביאליאצקי ניגן בגיטרה בס בלהקה בשם "באסקי". שפת האם שלו היא בלארוסית.
ביאטריס פושה
ביאטריס פושה (בצרפתית: Béatrice Foucher) היא אשת עסקים צרפתייה המשמשת כמנכ"לית יצרנית הרכב DS. שימשה במגוון תפקידי ניהול בתעשיית הרכב הצרפתית.
קריירה
פושה החלה לעבוד במחלקת האיכות חברת רנו בשנת 1989. בשנת 1993 עברה למחלקת מחקר לקוחות. שלוש שנים לאחר מכן עברה למחלקת ניהול מוצר ושימשה כסגנית מנהל במותגים רנו לגונה ורנו איספייס. לאחר שבע שנים בתפקיד מונתה למנהלת קו הפיתוח למוצרים עתידיים במסגרת שיתוף הפעולה של רנו עם חברת ניסאן. בשנת 2007 מונתה למנהלת הפיתוח של יחידות ההנעה של כלל מותגי הקבוצה, תפקיד אותו מילאה במשך חמש שנים. בספטמבר 2012 מונתה לניהול תוכנית ההמכוניות החשמליות של רנו, שהייתה אחראית לפיתוח וייצור דגם הרנו זואי.
לאחר שמילאה שורה של תפקידי ניהול מקצועיים-טכנולוגיים, מונתה בשנת 2015 כסמנכ"לית משאבי האנוש של שדרת ההנהלה בחברות רנו, ניסאן ומיצובישי. בנובמבר 2019 מונתה כסמנכ"לית חברת DS. חודשיים לאחר מכן, עם הקמת תאגיד סטלנטיס, מונתה למנכ"לית החברה.
יוסף שאהין
יוסף שאהין (בערבית: يوسف شاهين; 25 בינואר 1926 – 27 ביולי 2008) היה במאי קולנוע מצרי.
ביוגרפיה
יוסף גבראיל שאהין נולד באלכסנדריה למשפחה מלכיתית קתולית ממוצא לבנוני-סורי. בצעירותו למד בארצות הברית. עם שובו למצרים בשנות ה-40 החל בקריירה קולנועית. סרטו הראשון, "באבא אמין" (אבא אמין), יצא לאקרנים ב-1950.
בשנת 1964 היגר ללבנון עקב קונפליקט הולך וגובר עם הרשויות ועם הממסד הקולנועי המצרי. בלבנון ביים שני מיוזיקלס, שהראשון בהם, "מוכר הטבעות" משנת 1965, בכיכובה של פיירוז, זכה להצלחה מסחרית גדולה ופרסם את שאהין. הסרט המוזיקלי השני, "חולות הזהב", נתקל בקשיים בהפקה, ונכשל בקופות, ובעקבותיו נאלץ שאהין לחזור למצרים.
עד שנות ה-70 ביים בדרך כלל דרמות חברתיות.
לאחר שעבר התקף לב החל לביים סרטים בעלי גוון אוטוביוגרפי, בהם הזיכרון ממלא תפקיד חשוב. למשל עיר ילדותו, אלכסנדריה, שהוא מתאר כעיר שהייתה בתקופה ההיא, בין שתי מלחמות העולם, סובלנית, חילונית, פתוחה למוסלמים, נוצרים ויהודים.
בשנת 1978 זכה סרטו "אלכסנדריה... למה?" בפרס בפסטיבל ברלין. בסרט זה הציג שאהין בגלוי סיפור אהבה הומוסקסואלי, בין שני צעירים, האחד מצרי והאחר אירופאי, שמתאהבים במהלך מלחמת העולם השנייה.
סרטיו המוקדמים של שאהין מציגים פעמים רבות סיפורי אהבה חוצי גבולות עדתיים. הוא מציג בחלק מסרטיו ביקורת נגד עמדות הממשל המצרי ואף יוצא נגד הזרמים הלאומניים הקיצוניים בארצו.
בשנת 1997 זכה שאהין בפרס על מפעל חיים מטעם פסטיבל קאן.
בד לא ארוג
בד לא ארוג הוא חומר דמוי בד העשוי מסיבים קצרים או ארוכים, המחוברים זה לזה באמצעות טיפול כימי, מכני, חום או ממס. המונח משמש בתעשיית הטקסטיל לציון בדים, כגון לבד, שאינם ארוגים ואינם סרוגים, כלומר אינם עשויים מחוטים. עם חומרי הגלם לייצור בד לא ארוג נמנים סיבי פוליאסטר, סיבי ויסקוזה וגרגירי פוליפרופילן.
בדים לא ארוגים מיוצרים במגוון טכנולוגיות, ומשמשים במגוון תחומים, בהם מוצרי היגיינה (מגבונים לחים, חיתולים חד-פעמיים, מטליות ועוד), מוצרים רפואיים, מסננים, סלי קניות, ייצור רהיטים ועוד.
יצרנים עיקריים של בד לא ארוג בישראל הם החברות הבורסאיות "אבגול" ו"על בד משואות יצחק", נ.ר. ספאנטק תעשיות ושלא"ג תעשיות. חלק ניכר ממכירות החברות הישראליות הוא לחו"ל, ממפעלים בישראל וממפעלים בחו"ל, ועם הלקוחות הבולטים נמנות החברות הרב-לאומיות קימברלי קלארק ופרוקטר אנד גמבל.
גרבילים
גֶּרְבִּיליים (שם מדעי: Gerbillinae) היא תת-משפחה של מכרסמים במשפחה עכבריים.
הגרבילים הם חיות מדבר. ישנם כ-110 מינים של גרבילים, ואזורי המחיה שלהם מתפרשים על פני אסיה, אפריקה והמזרח התיכון.
נקבת הגרביל יכולה להמליט עד 10 גורים בהמלטה אחת. מין מונגולי של הגרביל הובא לארצות הברית על ידי דוקטור ויקטור שוונטקר בשנת 1954. רוב הגרבילים הם חיות ליליות, תכונה אופיינית לחיות המאכלסות אזורים מדבריים; רובם צמחוניים, בעוד המינים הקטנים אוכלי זרעים בעיקר.
במערב סין הגיעו הגרבילים למדרגת אסון טבע. החל מ־19 באוגוסט 2003, נוהגים לשחרר במערב סין עיטים כדי להילחם בגרבילים, המשמידים כ־46,000 קילומטר רבוע של ערבות עשב.
מבנה גוף
אורכו הטיפוסי של הגרביל נע בין 15 ל-30 סנטימטרים, כשזנבו מהווה כמחצית מאורכו. מין יחיד, הגרביל הענק, שמקורו בטורקמניסטן, גדל עד לאורך של 40 ס"מ. למיני הגרבילים השונים פרווה בגוונים שונים – החל מלבן, דרך גוונים שונים של חום, צהוב ואפור, ועד שחור, ולעיתים גוונים מעורבים. בגפיים הקדמיות יש 4 אצבעות ובגפיים האחוריות 5.
גרבילים בשירות האדם
מזגם הנוח של הגרבילים תורם לחיבה הרבה של בני אדם אליהם. תכונות אלה חיבבו את הגרבילים גם על חוקרים באקדמיה. בשל מזגם העדין, חריצותם וסקרנותם הגדולה, גרבילים רבים משמשים כחיות מחקר פופולריות לניסויים ביולוגיים והתנהגותיים. תוחלת החיים בשבי כשש שנים.
הגרביל משמש גם כחיית מחמד פופולרית. בעיקר המין גרביל מונגולי שהוא הגרביל היחיד שמותר ליבוא, סחר ואחזקה בישראל. בעולם נהוג לגדל גם "גרביל עב-זנב" (Pachyuromys duprasi) ואף יפה זנב שמצוי בסיני. למינים המבויתים של הגרביל המונגולי ובמידה מעטה יותר לגרביל עב-זנב מופעי צבע רבים כגון שחור, לבן, אפור, אדמוני ועוד, שהתקבלו בעזרת רבייה סלקטיבית של מגדלי חיות.
1800 בגרמניה
אירועים בשנת 1800 בגרמניה.
נולדו
(קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1800)
נפטרו
(קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1800)
בית הסוהר כרמל
בית הסוהר כרמל הוא בית סוהר שהוקם ב-1985 בסמוך לצומת אורן וצמוד לכלא שש.
בית הסוהר, שנקרא תחילה "כלא עתלית" הוקם כבית סוהר זמני על חלק משטחו של כלא 6, כדי לפתור מצוקה של מקומות כליאה, בתחילה שוכנו בו האסירים באוהלים. ב-1990 הוחל בבניית מבני הקבע, והבנייה הושלמה ב-1991. ב-1997 היה בית הסוהר כרמל לבית הסוהר הראשון בישראל עליו מפקדת אישה, גנ"מ דליה ניר. ב-2009 נהרסו כמה מהמבנים, שנבנו בצורה מיושנת והיו צפופים, ובמקומם הוצבו מבנים יבילים. בנוסף, נערך שיפוץ כללי בבית הסוהר.
במהלך השרפה בכרמל בשנת 2010, פונה בית הסוהר למשך מספר ימים מכל יושביו, מחשש שהאש תגיע אליו, אך הוא לא נפגע בדליקה.
בית הסוהר מיועד ל-350 אסירים, ויש בו כ-110 אנשי סגל. הוא מוגדר כבית סוהר ברמת ביטחון בינונית, ומוחזקים בו אסירים שנדונו לתקופות שאינן עולות על 3 שנות מאסר, או שיתרת מאסרם היא עד 3 שנים. הוא כולל אגף נקי מסמים, ומתקיימות בו פעילויות חינוך, דת והכשרה מקצועית.
מזון
מזון (קרוי גם "אוכל" בשפת היום־היום), הוא חומר הנצרך על ידי בעלי חיים, בני אדם וצמחים, נאכל או נספג על ידי הגוף, על מנת לספק אנרגיה וחומרי צריכה אחרים (כגון חלבונים, מלחים, ויטמינים, שומנים, פחמימות וכו'). נוזלים המשמשים למטרה זו נקראים "משקה", אולם גם אלה נכנסים תחת ההגדרה של מזון.
לכל מזון יש ערך קלורי, המייצג את כמות האנרגיה שהגוף האנושי יכול להפיק מהמזון על ידי עיכולו. הערך הקלורי נקבע על פי כמות הפחמימות, השומנים והחלבונים.
תזונה היא סך המזונות והמשקאות מהם ניזון האדם בפרק זמן נתון. המרכיבים הבסיסיים הנחוצים לתפקודו ובריאותו התקינה של אדם נקראים "אבות המזון". הם כוללים: פחמימות, חלבונים, שומנים, מינרלים, ויטמינים ומים. בני האדם הם אוכלי כול, כלומר גופם מותאם הן לצריכת מזון מן החי והן לצריכת מזון מן הצומח. יש הנמנעים מאכילת בשר מטעמים שונים, ובעברית נהוג לכנותם "צמחונים" (אם כי תזונתם אינה בהכרח צמחית לחלוטין). אנשים שנמנעים לחלוטין מצריכת מזון מן החי נקראים "טבעונים".
אדם המתמחה בחקר או בייעוץ טיפולי בתחום התזונה נקרא "תזונאי".
מקורות המזון
בני האדם צורכים סוגים רבים של מזון. רוב המזון שאותו צורך האדם מקורו מבעלי חיים או מצמחים, אף שקיימים גם מזונות ממקורות אחרים, כמו פטריות ואצות. בפטריות ובחיידקים נעשה שימוש נרחב בתהליכי הכנה של מזונות, ובעזרתם נעשים תהליכים כגון החמצה ותסיסה. ישנם גם מזונות אנאורגניים כמו מים ומלח בישול.
דוגמאות למזונות ממקורות שונים:
הפקה והכנה של מזון
מזונות מסוימים נצרכים בצורתם הגולמית ללא הכנה, ומזונות אחרים עוברים לפני הצריכה תהליך של הכנה מטעמים בטיחותיים או לשם שיפור הטעם. תהליך ההכנה יכול לכלול שטיפה, חיתוך, הוספה של מרכיבי מזון אחרים (כמו תבלינים), ערבוב, חימום, קירור, בישול בסיר לחץ ותסיסה. בבתים נעשה לרוב תהליך הכנת המזון בחדר מיוחד המיועד למטרה זו, מטבח. מטרתו של תהליך הכנת המזון הוא לשפר את הטעם או המראה של המזון או לעזור בשימורו.
כלים רבים משמשים לתהליכי הכנת המזון, בהם סיר, מחבת, תנור אפיה, מיקרוגל, גריל ומצנם.
ארוחות
בחברה האנושית נהוג להקדיש פרקי זמן במהלך היום לאכילה. ברוב החברות המודרניות מתקיימת שגרה של כשלוש ארוחות במהלך היום - ארוחת בוקר, ארוחת צהריים וארוחת ערב. בנוסף להן או במקומן, קיים מגוון של ארוחות ביניים.
כלי אוכל והגשתו
בתרבות המערבית כלי האוכל המרכזיים המשמשים לאכילת מזון הם סכין, כף, מזלג וכפית. במזרח הרחוק מקובל גם שימוש במקלות אכילה. את המזון מקובל להגיש בצלחת, קערה, כוס או ספל.
נחל איילון
נַחַל אַיָּלוֹן הוא נחל אכזב (אך היה בעבר נחל איתן) שמוצאו בהרי יהודה, דרומית לרמאללה, והוא נשפך לנחל הירקון בתל אביב. אורכו הכולל של הנחל הוא כחמישים קילומטר ושטח אגן הניקוז שלו כ-815 קילומטר רבוע. הנחל מנקז, בין היתר, את נחל גזר, נחל ברקת, נחל בית עריף, נחל נטוף, נחל כופר, נחל יהוד, נחל מודיעים, נחל שפירים ונחל ענבה.
מקור השם
הנחל היה מוכר בעבר בשמו הערבי: וָאדִי מוּסְרָרָה (وادي المصرارة "ואדי אל-מצרארה"). יש המפרשים את השם הערבי במשמעות "צרורות אבנים" (صرّة "צֻרָה"= צרור). את שמו העברי קיבל מעמק איילון בו הוא עובר, לאורכו. השמות הקודמים של הנחל: w. Salman, w. Kabir, w. Salama, w. Musrara (מועתקים כלשונם בלועזית ממפת מחלקת המדידות).
תוואי
נחל איילון שמימיו נאספים מיובלים בהרי יהודה, זורם בעמק איילון, משם הוא נכנס למאגר איילון וממשיך לרדת במורדות ההר, מזרחית ליישובים כפר שמואל ומשמר איילון. ואדי עלי, שהכניסה הצרה אליו נקראת שער הגיא, הוא יובל מזרחי של נחל איילון. הנחל עובר מערבית למחצבת מפעל נשר ובפאתי לוד הצפון-מערבים.
נחל איילון ממשיך לזרום מהשפלה לכיוון כללי של צפון מערב. מערבית לנמל התעופה בן-גוריון, מתחברים שני יובליו הגדולים. הנחל נכנס לפארק אריאל שרון בקצהו המזרחי של הפארק מתחת לכביש 412 וחוצה אותו לכל אורכו עד שהוא מתועל לנתיבי איילון בכניסה לתל אביב. מנקודה זו ועד קרוב לשפך הוא זורם לכיוון צפון בתעלה בין נתיבי הכביש המהיר. נחל איילון נשפך לנחל הירקון ודרכו לים התיכון. נקודת המפגש עם הירקון יוצרת לשון יבשה המפרידה בין הנחלים ונקראת "פארק ראש הציפור", בשל צורת השטח במבט מהאוויר. היא נמצאת בשטחו של פארק הירקון.
ההצעה המליצה להטות את נחל איילון בסמוך לשכונת עזרא ודרך מנהרה באורך 5 קילומטר לתוך הים דרומית לנמל יפו. פתרון נוסף של בניית סוללות בטון לאורך הערוץ נדחה בשל עלותו הגבוהה. גם החלטה שהתקבלה נתקלה בקשיים תקציביים כאשר עלות הביצוע גדלה מאוד מהערכתה המקורית ולוגיסטיים ברכישת הקרקעות הכרוכות בכריית המנהרה ולכן החלו באופן זמני ליישר את פיתוליו של תוואי נחל איילון לתוך תעלה מלאכותית כדי להאיץ את זרימתו לים ולמנוע הצפות בשכונות תל אביב ורמת גן. עבודות הישור התבצעו לאורך השנים בכמה פרויקטים שונים עד שלבסוף הוחלט לאמץ את התוכנית המקורית של בניית תעלת בטון לנתיב הזרימה, עבודות שנמשכו עד סוף שנות ה-80 של המאה ה-20 והתוואי הסופי בו הנחל זורם כיום.
משטר הזרימה
בעבר היה נחל איילון נחל איתן בעל ספיקה גבוהה ואגן ניקוז גדול יותר ובעברו הרחוק יותר אף נשפך ישירות לים. עדות לאפיקו הקדום היא קטיעת רצף גבעות כורכר בחוף שמצפון ליפו. הנחל היה עולה על גדותיו בעונות החורף, וגורם להצפות בשכונות המזרחיות של תל אביב, בשכונת עלית ברמת גן, וכן לחסימת המעבר על גשר שרונה (ומכאן ניתוקן של רמת גן, פתח תקווה, ומושבות השרון מתל אביב בטרם נסלל כביש החוף). כדי לצמצם את התופעה, הוקם מאגר איילון, ותוואי הנחל הוסדר ויושר במסגרת פרויקט נתיבי איילון. מאז עלה הנחל על גדותיו והביא לסגירת הנתיבים בחמישה אירועי קיצון של גשם כבד בחורפים 1991–1992, 1992–1993, 2012–2013, 2018–2019 ו- 2019–2020. ב-8 בינואר 2013 נרשמה בנחל איילון ספיקת שיא של 420 מ"ק לשנייה, כספיקתו של נהר סן בפריז.
כדי למנוע שיטפונות נבחנות כיום הצעות להטיית הנחל לים התיכון בתעלה סגורה דרך התוואי ההיסטורי, אך עלותה גבוהה וקיים חשש שהיא תגרום לזיהום חוף יפו ולנזקים אקולוגיים נוספים. מנגד נבחנות הצעות לבניית משטחי הצפה במסגרת פרויקט פארק איילון, אשר יזינו את האגם המתוכנן בפארק.
ניסאן S קרגו
ניסאן S קרגו (באנגלית: Nissan S-Cargo) היא מכונית מסחרית, 3 דלתות, בסגנון מכונית רטרו, אשר יוצרה על ידי חברת הרכב היפנית ניסאן (Nissan Motor Company Ltd) בין השנים 1989–1992.
העיצוב החיצוני של "ניסאן S קרגו" היה על פי סיטרואן 2CV שייצרה יצרנית הרכב הצרפתית סיטרואן.
בשנתיים הראשונות יוצרו כ-8,000 יחידות. סך הכל יוצרו כ-12,000 יחידות.
סם ספייד
סם ספייד (באנגלית: Sam Spade) הוא דמות ספרותית בדיונית, חוקר פרטי גיבור ספר המתח הנץ ממלטה מאת הסופר דשיל האמט. דמותו של ספייד הפכה לקאנונית בספרות הבלשית.
ביוגרפיה בדיונית
סמואל "סם" ספייד, המתואר כגבר קשוח, ציני, חד לשון ושנון, המתנגש לעיתים קרובות עם אנשי המשטרה המרובעים, הפועל בסביבה העירונית המאוכלסת בסן פרנסיסקו. ספייד הוא רווק כבן שלושים ובעברו שירת כחייל במלחמת העולם הראשונה וכן שימש כבלש משטרה. ספייד נשכר על ידי לקוחה יפהפייה בשם מיס וונדרלי למצוא את אחותה שנעלמה. שותפו של ספייד, מיילס ארצ'ר, מסכים לעקוב אחר האדם בו חושדת וונדרלי, איש מסתורי בשם פלויד ת'רסבי. ארצ'ר נרצח, וכך גם ת'רסבי, וספייד הופך לחשוד העיקרי ברציחתם. לאורך הספר מתגלה ספייד כמי שבקי היטב בשימוש באקדח וכן כבעל מיומנות גבוהה בקרב מגע ואיגרוף.
די ג'יי פרמייר
מגזין The Source מנה את די ג'יי פרמייר כאחד מחמשת המפיקים הטובים ביותר בהיסטוריית ההיפ הופ. עורכי האתר About.com דירגוהו במקום הראשון מתוך רשימה של חמישים מפיקי היפ הופ.
הפקות
פרמייר שיתף פעולה עם הראפר Jeru the Damaja באלבום The Sun Rises in the East, שיצא בשנת 1994, ובנוסף הפיק גם את אלבומו Wrath of the Math. בשנת 1996, הפיק פרמייר את האלבום Livin' Proof של הצמד Group Home אשר היו חלק מ-Gang starr Foundation. בין היתר שמקושרים ל-Gang starr Foundation ועבדו עם די ג'יי פרמייר נמנים Afu Ra, Krumbsnatcha, Big Shug, Smiley the Ghetto Child ו-NYGz. ב-2009 הפיק את האלבום The Blaqprint של Blaq Poet ועתיד להפיק את אלבום החזרה של NYGz. פרמייר גם הפיק שירים ואלבומים רבים לנאס וג'יי זי. פרימו היה האחראי לרשימת השירים במשחק "NBA 2K16".
סאמפלים
סגנון ההפקות של די ג'יי פרמייר מאפיין את הסגנון של מפיקים נוספים מניו יורק. הוא ידוע בסימפול ג'אז, פאנק (Funk), מוזיקת נשמה, וסימפול שירים מהעבר שהפיק לאותו אומן. מקצביו של פרמייר ידועים בשילובים של קטעי שירים אחרים, בדרך כלל מאמנים רבים, כדי ליצור פזמון.
דרקו ווקיץ'
דרקו ווקיץ' (בקרואטית: Darko Vukić; נולד ב-2 בדצמבר 1968) הוא כדורגלן עבר קרואטי ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה
ווקיץ' התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל של נ.ק. זאגרב. בשנת הצטרף לקבוצה הבוגרת עת ששיחקה בליגה היוגוסלבית השנייה. לאחר שקרואטיה קיבלה עצמאות, קבוצתו החלה לשחק בליגת העל הקרואטית.
בקיץ חתם בנים מהליגה השנייה בצרפת, במדיה כבש 4 שערים ב-32 משחקי ליגה. בסיום העונה סיימה נים במקום האחרון וירדה לליגה השלישית. ווקיץ' חזר לקדנציה שנייה בנ.ק. זאגרב.
בקיץ חתם בהפועל חיפה מהליגה הראשונה בישראל, במדיה שיחק 6 משחקים. שנה לאחר מכן חתם בדפורטיבו טולוקה מליגת העל המקסיקנית עמה זכה בשני אליפויות.
בהמשך הקריירה שיחק באתלטיקו סלאיה, ריאל סן לואיס ובשנת חזר לעונת פרישה בנ.ק. זאגרב.
לזכותו של ווקיץ' הופעה אחת בנבחרת קרואטיה אותה ערך ב-20 באפריל 1994.