cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תעשיית היהלומים בישראל
המאה ה-21
ב-2007, כאשר היהלומים עדיין היוו קרוב לכ-24% מסך היצוא הישראלי, 12% מהיהלומים בעולם יוצרו ולוטשו במדינת ישראל. עם זאת ב-2010 ירד הייצור לכ-9% מהילומים בעולם. מנגד, ב-2016 פורסם כי תעשיית היהלומים הישראלית ייצאה כ-28% מסך המוצרים שיוצאו מישראל ובמקביל כ-12% מהיהלומים בעולם יוצרו בישראל.
ביוני 2018 פורסם כי ישראל והרפובליקה העממית של סין חתמו על הסכם במסגרתו כ-100 חברות סיניות יעבירו את המפעלים שלהן לישראל, המפעל שירכז את החברות יוקם במתחם הבורסה, במתחם שיכיל כ-2 מרכזי ליטושים וישתרע על שטח של כ-1,100 מטר מרובע. עלות ההקמה של המפעל מוערכת ב-10 מיליון שקלים.
באפריל 2020, לאחר התפרצות נגיף הקורונה בישראל והמשבר הכלכלי שבא בעקבותיו הצהיר נשיא בורסת היהלומים, יורם דבש כי תעשיית היהלומים הישראלית חוותה נזק של למעלה ממיליארד שקלים.
בספטמבר 2020, לאחר חתימת הסכם נרמול היחסים בין איחוד האמירויות הערביות לישראל פורסם כי בורסת היהלומים הישראלית תיפתח נציגות בדובאי, החלטה זו באה לאחר חתימת הסכם שיתוף פעולה בין בורסת היהלומים לחברת DMCC שהיא למעשה התאומה האמירתית של בורסת היהלומים הישראלית.
המסחר ביהלומים בישראל
הענף נמצא ב"רובע היהלומים" (שם נמצאת גם בורסת היהלומים הישראלית), הרובע הממוקם במתחם הבורסה שברמת גן. המתחם מורכב מכ-4 בניינים (הגבוה מהם הוא מגדל יהלום), המחוברים אחד לשני באמצעות שבילים.
משה בן ארוש
משה בן ארוש (נולד ב-22 במרץ 1962) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת המגן השמאלי והקשר האחורי בבית"ר ירושלים והפועל ירושלים, וכיום מנהל מקצועי בקבוצת בית"ר נורדיה ירושלים.
תעשיית היהלומים בישראל
המסחר ביהלומים בישראל
ממשלת ישראל מממנת גוף תעשייתי ללא כוונת רווח הנקרא "מכון היהלומים הישראלי" ומטרתו היא לייצוג ארגונים ומוסדות הקשורים לתעשיית היהלומים בישראל.
משה בן ארוש
קריירה
בן ארוש נולד בשכונת מוסררה שבירושלים, וגדל במחלקת הנוער של בית"ר ירושלים, ועלה לקבוצה הבוגרת בעונת 1980/1981 יחד עם אלי אוחנה ואבי כהן.
תעשיית היהלומים בישראל
חוקיות התעשייה
ישראל היא ממייסדות תהליך קימברלי, פורום בינלאומי לסחר ביהלומים המתווה את תהליך הסרטיפיקציה ליהלומים. הפורום קם בכח החלטת או"ם להסדיר את השוק, ולשים סוף לתופעת יהלומי המריבה. הקריטריונים שנקבעו בקימברלי הפכו לחוקים ב-71 מדינות בעולם, והיהלומנים הפועלים במסגרת הבורסות ליהלומים, ובהן גם בישראל, כפופים לדינים מחייבים. עם זאת, חלק מפעילי זכויות האדם טוענים כי תהליך קימברלי מגדיר יהלומי סכסוך בצורה צרה או כללית מדי.
משה בן ארוש
קריירה
בתקופתו במחלקת הנוער שיחק בן ארוש בעמדת הבלם בנוער, אך בבוגרים הרבה לשחק בעמדת הקשר האחורי, מאחר שעמדה זו הייתה מאוישת על ידי חנן אזולאי הוותיק. לעיתים תופקד בן ארוש כמחליפו של אזולאי בעמדת הבלם. בן ארוש ניחן בבעיטות חזקות. בעונת 1984/1985 כבש שער בבעיטה מ-35 מ' במשחק נגד מכבי נתניה באצטדיון בלומפילד ששימש אז את הקבוצה במשחקיה הביתיים.
בן ארוש היה בורג מרכזי בעונת האליפות הראשונה של בית"ר ירושלים בעונת 1986/1987 וכן בזכייה בשלושה גביעי מדינה בין השנים 1984-1989. בן ארוש שיחק בבית"ר 10 עונות רצופות (למעט עונת השאלה בהפועל ירושלים בעונת 1987/1988), וצבר 183 הופעות ו-6 שערים. כמו כן, שימש בן ארוש כקפטן בחלק מהעונות.
תעשיית היהלומים בישראל
חוקיות התעשייה
המתבלטים בהאשמת בישראל בסחר ביהלומי דמים, הטוענים כנגד חוקיות התעשייה בישראל, הם ארגונים לזכויות אדם פלסטינים ותנועת ה-BDS. ארגונים אלה נוהגים לכרוך את אי-חוקיות התעשייה לכאורה בטיעונים הנוגעים לסכסוך הערבי-ישראל והיחס לפלסטינים, ולא באי עמידה בדיני תהליך קימברלי. הלכה למעשה ארגונים אלה טוענים שבעצם פעולותיה מדינת ישראל הופכת את היהלומים בה ליהלומי מריבה.
משה בן ארוש
קריירה
בעונת 1990/1991 עבר בן ארוש ליריבה העירונית, הפועל ירושלים, ועזר לה לעלות לליגת הבכירה בעונת 1995/1996. לאחר מכן פרש ממשחק פעיל. בתווך שיחק זמן קצר בהפועל פתח תקווה (כדורגל) וקרוב לשנתיים בהפועל אשדוד.
לאחר הפרישה
לאחר פרישתו ממשחק פעיל עבד בתור מנהל מקצועי ואחראי מחלקת נוער במחלקת הנוער של בית"ר ירושלים בין השנים 2011–2013.
בעונת 2014/2015 הצטרף בן ארוש כמנהל מקצועי לקבוצת אוהדים בית"ר נורדיה ירושלים שקמה באותה עונה על מנת להילחם בגזענות והאלימות שמאפיינים את חלק מאוהדי בית"ר.
חיים אישיים
בן ארוש מתגורר בצור הדסה ומשמש כמנהל אחזקה במלון אלדן בירושלים. לבן ארוש שלושה ילדים.
כוח הז'נדרמריה האירופי
כוח הז'נדרמריה האירופי הוא כוח ז'נדרמריה מיוחד המורכב מז'נדרמים משבע מדינות שונות חברות האיחוד האירופי. הכוח מבוסס בוויצ'נצה שבאיטליה, והוא משתתף במשימות שמירת שלום ברחבי העולם.
היסטוריה
הרעיון להקמת כוח ז'נדרמריה אירופי משותף הועלה לראשונה בידי שרת ההגנה הצרפתית מישל אליו-מארי בספטמבר 2003. באוקטובר של אותה שנה הציגה אליו-מארי את הרעיון בפעם השנייה יחד עם שר ההגנה האיטלקי אנטוניו מרטינו בישיבת שרי ההגנה של האיחוד האירופי. ב-17 בספטמבר 2004 נחתם הסכם ראשוני להקמת הכוח בעיר נורדווייק שבהולנד. על ההסכם חתמו צרפת, איטליה, הולנד, פולין ופורטוגל. ב-23 בינואר 2006, נחנך רשמית מטה כוח הז'נדרמריה האירופי בעיר ויצ'נצה שבאיטליה.
ב-20 ביולי 2006 הוכרז הכוח כמבצעי. בין ה-19 ל-28 באפריל באותה שנה נערך התרגיל הראשון של הכוח. לאחר הצטרפותה של רומניה לאיחוד האירופי, הז'נדרמריה הרומנית ביקשה מעמד של משקיף קבוע בכוח הז'נדרמריה האירופי, כצעד ראשון לקראת חברות מלאה של ז'נדרמים רומנים בכוח. ב-3 במרץ 2009 הפכה הז'נדרמריה הרומנית לחברה מלאה בכוח הז'נדרמריה האירופי. בהמשך הצטרפה גם ספרד לכוח.
בדצמבר 2009 נשלחו 276 ז'נדרמים מהכוח לאפגניסטן במטרה לאמן את המשטרה הלאומית האפגנית. בתחילת 2010 נשלחו ז'נדרמים מהכוח לסייע לקרבנות רעידת האדמה בהאיטי.
מערך
בבסיס הכוח בווינצ'נצה ישנם בין 800 ל-900 ז'נדרמים אשר אמורים להיות ערוכים לפריסה תוך 30 יום. פרט לכך מחזיק הכוח עוד 2,300 ז'נדרמים בעתודה. הכוח אינו שייך כפוף באופן רשמי למוסדות האיחוד האירופי אלא למדינות המשתתפות בו.
פיאט 900T
פיאט 900T (באיטלקית: Fiat 900T) הוא רכב מסחרי קל, מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית פיאט אשר יוצר בין השנים 1976–1985.
יוצרו כ-5000,000 יחידות.
מחיר היחידה של דגם ה"פיאט 900T" באיטליה, בין השנים 1976-1979 עמד על 3,457,000 לירה איטלקית.
ג'ובאני אלבר
אלבר דה סוזה הידוע כג'ובאני אלבר (בפורטוגזית: Giovane Élber; נולד ב-23 ביולי 1972 בלונדרינה, פרנה) הוא כדורגלן עבר ברזילאי, אשר שיחק כחלוץ.
נחשב לחלוץ מעולה, כאשר את מרבית הקריירה העביר בגרמניה, שם ייצג רוב הזמן את באיירן מינכן (6 עונות), וכבש סך הכל 133 שערי בונדסליגה ב-260 משחקים עבור שלושה מועדונים שונים.
קריירת מועדונים
בגיל 18 הצטרף לקבוצת הבוגרים של המועדון האיטלקי מילאן, בשנת 1990, אחרי שגדל במחלקת הנוער של מועדון עיר הולדתו לונדרינה. בעונתו הראשונה בסרייה א, כמעט ולא הצליח להציג נוכחות ועבר לשחק בשווייץ במדי גראסהופרס, תחילה במסגרת עסקת השאלה. במהרה התגלה כשחקן התקפי כישרוני. בין היתר, אחרי שסייע לקבוצתו לעלות של במסגרת גביע אופ"א בעונת 1992-1993, לאחר ניצחון חוץ מרשים מול ספורטינג ליסבון הפורטוגלית, משחק בו כבש צמד שערים. לאחר מעבר מ-50 שערים רשמיים עבור קבוצתו מציריך, אלבר חתם במועדון הבונדסליגה שטוטגרט, בקיץ 1994.
במשחק הבכורה שלו בגרמניה, כבש בניצחון הביתי של שטוטגרט במסגרת הבונדסליגה 2-1 מול המבורג. את עונת הבכורה שלו סיים עם 8 שערים, כאשר בשבע העונות שלאחר מכן סיים עם מספר דו ספרתי של כיבושים. בעונת 1996-1997, אלבר כבש 17 שערי ליגה ו-3 שערי גביע עבור שטוטגרט, כולל צמד בגמר הגביע הגרמני בו ניצחה קבוצתו 2-0 את אנרג'י קוטבוס. שלשת ההתקפה של שטוטגרט בניצוחו נקראה בזמנו "משולש הקסמים" (בגרמנית: Magisches Dreieck) יחד עם קרסימיר בלאקוב ופרדי בוביץ'.
בקיץ שלאחר מכן, חתם בבאיירן מינכן, בה בחמש מתוך שש עונות סיים ככובש המצטיין במועדון (מלבד עונה אחת בה קארסטן יאנקר עקף אותו). בבאיירן, זכה בארבע אליפויות בונדסליגה (כולל שני דאבלים), ליגת האלופות, הגביע הביניבשתי ועוד מספר גביעים. אחרי 6 שנים רוויות הצלחה במינכן, עזב את אלבר את גרמניה.
בינואר 2005, עשה אלבר קאמבק לגרמניה, לאחר שחתם בבורוסיה מנשנגלדבך. אחרי 4 משחקי ליגה בלבד, חזר לשחק בינואר 2006 בברזיל, לאחר היעדרות של 15 שנה. קבוצתו החדשה הייתה קרוזיירו. 3 מחזורים לסיום עונתו הראשונה בקבוצה, הודיע בצער רב על פרישה עקב פציעות ואובדן אביו.
קריירה בינלאומית
עקב תחרות חזקה וקשה בסגל הברזילאי, אלבר לא הצליח לתרגם את הצלחותיו במסגרת המועדונים לרמה הבינלאומית. בעונתו הראשון כשחקן נבחרת ברזיל, 1998, כבש 6 שערים ב-6 משחקים. אמנם, בשלוש השנים שלאחר מכן, שותף רק בעוד 9 משחקים עבור ברזיל, בהם הוסיף למניין כיבושיו שער בודד נוסף.
מועדונים
גראסהופרס:
שטוטגרט:
באיירן מינכן:
אולימפיק ליון:
קרוזיירו:
דרום יורקשייר
דרום יורקשייר (באנגלית: South Yorkshire) הוא מחוז שייר בצפון אנגליה, הממלכה המאוחדת. המחוז ממוקם באזור יורקשייר והאמבר, ובירתו היא שפילד. כמחוז השוכן בצד המזרחי של הרי הפניין, הוא גובל ממערב בדרבישייר, מצפון-מערב במערב יורקשייר, מצפון בצפון יורקשייר, מצפון-מזרח במזרח יורקשייר, ממזרח בלינקולנשייר ומדרום-מזרח בנוטינגהאמשייר.
גאוגרפיה
מרבית האוכלוסייה מתגוררת במטרופולין של בירת המחוז שפילד, אשר מהווה המטרופולין העשירית בגודלה בבריטניה. הזרמים הדתיים הדומיננטיים באזור הם הבפטיזם, מתודיזם והספיריטואליזם.
למרות שהמחוז עצמו הוקם בשנת 1974, ההיסטוריה של האזור היא בת מאות ואלפי שנים. בצפון המחוז נמצאו עדויות ארכאולוגיות מן התקופה המזוליתית (כ-10,000 שנה לפני זמננו). בנוסף על כך, נמצאו בדרום יורקשייר חפצים גם מסוף התקופה הפלאוליתית (לפני כ-12,800 שנים). האזור עצמו היה גבולה של האימפריה הרומית בבריטניה.
סביבת דרום יורקשייר התפתחה מאוד בזכות תעשיית הפלדה והכרייה, אשר התפתחו בצפון המחוז ובמערבו. דרום יורקשייר נוצר בשל חקיקת חוק השלטון המקומי (1972), ששינה את החלוקה האדמיניסטרטיבית של מחוז יורקשייר. עד שנת 1986 פעלה במחוז מועצה מחוזית, אך זו התבטלה בסופו של דבר, ביחד עם מרבית מן המועצות המחוזיות באנגליה. לכן המחוז נשאר טקסי בעיקרו.
למיל"ש
לפני מיליארד שנים או גיגה-שנה (באנגלית: Byr) היא יחידת זמן בסולם פטא השווה ל-1,000,000,000 שנים (1,000 מיליון שנה).
המונח משמש בגאולוגיה, פלאונטולוגיה, גיאופיזיקה, אסטרונומיה וקוסמולוגיה פיזיקלית המתארת את מבנה היקום.
תקנים
תקן ISO שואף להחיל תקן אחיד לשמותיהם של מקדמי היחידות (כדוגמת קילו לאלף, מגה למיליון, גיגה למיליארד וכו'). מכיוון ששמות המקדמים הם בלטינית, נקבע שגם היחידה עצמה תיקרא בלטינית, ובמקרה של שנה: annum. מכאן, מיליון שנה נקראים Mega-annum) Ma), מיליארד שנה Giga-annum) Ga) ואלף שנה Kilo-annum) Ka). היחידות הללו נועדו לתאר גם מרווחי זמן, לדוגמה: ("במשך 2 Ga") וגם ספירה לאחור ("לפני 2 מיליארד שנה").
ורצאטי
ורצאטי (ביוונית: Βραχάτι) היא עיירת חוף ברשות המוניצפלית ווחה שבקורינתיה בפלופונסוס שביוון.
ב-2011 מנתה אוכלוסיית העיירה 3,338 אנשים.
ורצאטי ממוקמת על חוף מפרץ קורינתוס, 12 קילומטר ממערב לקורינתוס, העיירה היא יעד פופולרי לטיולים מאתונה. חוף העיירה עוטר בדגל הכחול מה-FEE.
הכלכלה של העיירה מבוססת בעיקר על תיירות וגידול הדרים.
קלואי לוקסיאק
קלואי אליזבת' לוקאסיאק (באנגלית: Chloe Elizabeth Lukasiak, נולדה ב-25 במאי 2001) היא שחקנית, רקדנית ודוגמנית אמריקאית. היא ידועה בעיקר מהשתתפותה בתוכנית המציאות "רקדניות קטנות", בשנים 2011–2014.
ביוגרפיה
לוקסיאק נולדה ב-25 במאי 2001, בצ'רצ'יל, פנסילבניה, לכריסטי ומארק לוקסיאק. ללוקסיאק אחות צעירה ממנה בשמונה שנים בשם קלרה. היא ומשפחתה מתגוררים בפיטסבורג, פנסילבניה.
לוקסיאק התחילה לימודי מחול בסטודיו Reign Dance Productions בבעלות אבי לי מילר בגיל שנתיים. מגילאי 4–13, היא התחרתה בארצות הברית כחלק מחברת Abby Lee Dance, וזכתה בתארים רבים, לבדה ועם הקבוצה, בתחרויות ארציות ומחוזיות, בהם התחרתה במגוון ז'אנרים: לירי, מודרני, תיאטרון מוזיקלי, בלט, ג'אז, היפ-הופ ובוליווד.
רקדניות קטנות
ב-2011 לוקסיאק ואמה, יחד עם הבעלים של חברת Abby Lee Dance, אבי לי מילר, רקדניות צעירות אחרות ואמותיהן, לוהקו לסדרה רקדניות קטנות בערוץ לייף-טיים. יחד הם הקימו את "קבוצת תחרויות העלית", והפעילויות שלהן הוצגו בתוכנית. בגלל התוכנית, למדה הקבוצה ריקוד חדש כל שבוע ונסעה לתחרויות על בסיס שבועי במגוון מקומות כמו: פלורידה, טקסס וקליפורניה. מחוץ לתוכנית עסקו שעות בשיעורי מחול ותחרויות שלא צולמו.
הם צילמו תוכניות איחוד, פרקים מיוחדים וראיונות, הפכו לידועים וחוו צילומי תמונות, הופעות בטלוויזיה, תחרויות והופעות חיות. לוקסיאק וחברותיה לקבוצה דיגמנו למספר ליינים של אופנה, כמו Glitzy Girl וSally Miller. בנוסף הם הופיעו בקליפים של חברתן לקבוצה ברוק היילנד, וזמרת בשם Lux, אצל האחרונה לוקסיאק הופיעה כמובילה בקליפ בתפקיד Lux הצעירה.
במשך התוכנית ניתן לראות את היריבות שניסו ליצור המפיקים בין לוקסיאק לחברתה לקבוצה מאדי זיגלר. שתי הבנות זכו בתארים רבים ובתוכנית לעיתים קרובות הן מתחרות אחת נגד השנייה. ב-2012 לוקסיאק זכתה במקום הראשון בתחרות הכלל ארצית עם הסולו "Silence".
ככל שהתוכנית התקדמה ניתן לראות קונפליקטים בין אמה של לוקסיאק, כריסטי, לבין אבי לי מילר לגבי היחס כלפי לוקסיאק שלעיתים קרובות חצה את הקו בין ביקורת בונה לזלזול אישי. מעמדה כפייבוריטית של המעריצים כפה על מילר להבליט אותה בריקודים הקבוצתיים ולתת לה ריקודי סולו, אבל מילר החלה קמפיין שבו התייחסה ללוקסיאק באופן גרוע כדי לגרום לאמה לפרוש. כאשר אמה של לוקסיאק סירבה לחתום על החוזה החדש של הסטודיו ב-2014, לוקסיאק עדיין נדרשה להצטלם ולהתחרות בשביל רקדניות קטנות, והיחסים בין בתה למורה שלה נדמו כמתפוררים לגמרי.
ביולי 2014, לאחר התחרות הכלל ארצית בלוס אנג'לס (צולמה בפרק שעלה ב-7 באוקטובר 2014), שם מילר הגיבה על המראה החיצוני של לוקסיאק לאחר שזו זכתה במקום החמישי והביסה רקדנית שמילר הביאה להתחרות נגדה. המשכת החוזה עם מילר נחשב כמזיק לקלואי, והיא ואמה החליטו שזמנם ברקדניות קטנות נגמר. קלואי עברה למשחק, צילמה כמה סרטים ולבסוף היא החליטה שהיא רוצה לחזור לרקדניות קטנות בסוף עונה שבע פרק אחרון לוקסיאק חזרה לרקדניות קטנות וכנראה תישאר שם גם בעונה 8
כיום
כנכון להיום לוקסיאק חזרה לסדרת הריאליטי רקדניות קטנות. בנוסף להופעתה בתוכנית היא מתמידה במשחק שלה, היא עושה אודישנים ויש לה גם כמה סרטים שעליהם היא עובדת בחודשים הללו.
לאחר שעזבה את רקדניות קטנות, לוקסיאק המשיכה את אימוני הריקוד שלה בסטודיו הנקרא Studio 19 Dance Complex. זמן קצר לאחר כך נאלצה להפסיק בשל חוסר זמן ומעבר רב בין מדינות בשביל קריירת המשחק שלה. היא צילמה כמה סרטים ולאחר מכן חזרה לתוכנית הריאליטי ״רקדניות קטנות״
Team Chloe Dance Project
לוקסיאק ממשיכה את אימוני המחול שלה בסטודיו הנקרא Studio 19 Dance Complex, הממוקם בקרנברי טאונשיפ, פנסילבניה. Team Chloe Dance Project מציג את לוקסיאק ואת מוריה החדשים לריקוד וחבריה לקבוצה כשהם מתאמנים בבלט, אקרובטיקה והיפ-הופ, כמו גם חזרות לתחרויות והופעות עם קבוצתה החדשה.
קליפים
מאז שעזבה את רקדניות קטנות, כישרון הריקוד של לוקסיאק נצפה על ידי מספר אמנים. ב-25 בפברואר 2015, הייתה ההופעה הרשמית הראשונה שלה קליפ מחוץ לרקדניות קטנות כרקדנית מובילה בשיר "Fool Me Once" של ג'ס גודווין. היא בנוסף הופיעה בקליפ של סולוויג רומרו "Turn It Up", וב"Alice" של ביאנקה ראיין.
לוקסיאק עבדה עם הכוריאוגרף זאכרי ונגאס והבמאי ברזיל על קליפ חדש ל"Love Is Blindness" של ג'ק וויט, שעשה קאבר לשיר של U2. היא גם שחררה קליפים קצרים של ריקודים בערוץ היוטיוב שלה, שנוצרו על ידי המורים שלה, לשירים כמו "Earned It" ו-"Stay Alive".
דוגמנות ומטרות
בספטמבר 2014, לוקסיאק התחילה לשמש כדוגמנית הדוברת של Just For Kix, חברת בגדי ריקוד אמריקאית. בשיתוף עם החברה היא יצרה קמפיין נגד בריונות הנקרא "Nobody is You". הקמפיין התחיל עם סרטון קצר המציג את לוקסיאק (יצא מיידית אחרי הפרק האחרון של רקדניות קטנות ב-7 באוקטובר 2014). לאחר סרטון זה, לוקסיאק הוציאה שני סרטונים ארוכים שלה רוקדת עם מסר חיובי: "Skyscraper" נגד בריונות (שירה של דמי לובאטו והכוריאוגרפיה של בלייק מקגארת' ושאנון מטר), ו"Unbreakable", ריקוד עם מסר נגד התעללות בילדים. קלואי מופיעה בקטלוגים ובאתר של Just For Kix.
משחק
לאחר התפקיד הלא מתוסרט שלה ברקדניות קטנות, לוקסיאק הביעה התעניינות במשחק אמיתי ועובדת עם המאמנת לורי לייבלי. היא מבקרת לעיתים קרובות בלוס אנג'לס כדי לעבור אודישנים, והיא לוהקה לסרט "מרכז הבמה: מחנה ריקודים", שעלה בערוץ לייף-טיים ב-2016.
אילן אלהרר
אילן אלהרר (נולד ב-12 בפברואר 1970) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת הבלם בבית"ר ירושלים ומכבי יבנה.
קריירה
אלהרר שיחק במחלקת הנוער של בית"ר ירושלים מגיל 14, ועלה לקבוצת הבוגרים של בית"ר כמחליף בסוף עונת 1987/1988. בעונה שלאחר מכן קיבל את חולצת ההרכב, תחת הדרכתו של דרור קשטן, שחזר לקדנציה שנייה כמאמן הקבוצה. אלהרר היה שותף לגביע המדינה בו זכתה הקבוצה בעונת 1988/1989. לאחר מכן עבר למכבי יבנה, ועזר לה לעלות לליגה הבכירה בעונת 1990/1991. כעבור עונה נשרה הקבוצה בחזרה לליגת המשנה, ואלהרר חזר לבית"ר ירושלים בקיץ 1992.
אלהרר היה שותף לאליפות של בית"ר ירושלים בעונת 1992/1993, כשפתח ב-25 משחקים מתוך 30 בעונה זו. אלהרר אף זכה בתואר השחקן המצטיין במשחק הראשון של הקבוצה אי פעם במסגרת השלבים המוקדמים של ליגת האלופות, באוגוסט 1993 נגד זימברו קישינב ממולדובה.
אלהרר שיחק 9 עונות במצטבר בבית"ר ירושלים, ורשם לזכותו 123 הופעות ,9 בישולים ו-3 שערים.
לאחר הפרישה
לאחר פרישתו מכדורגל בתחילת 1996, התמקד בחזרה בתשובה ובלימודי קודש, ונכנס לפוליטיקה. ב-1996 השתתף בתשדיר בחירות של ש"ס במסגרת הבחירות לכנסת הארבע עשרה ולראשות הממשלה. בהמשך ששימש נהגו של שר הדתות יצחק כהן ממפלגת ש"ס במשך מספר שנים. לאחר הישגה הגדול של מפלגת ש"ס בבחירות לכנסת בשנת 1999 בהן זכתה ב-17 מנדטים, קודם אלהרר להיות דובר המשרד, מהלך שלווה בביקורת רבה בעקבות מינויו ללא הליך ראוי, שבמהלכו הודה שהפעיל תחנת רדיו פיראטית.
פורטלנדיה
פורטלנדיה (באנגלית: Portlandia) היא סדרת טלוויזיה קומית, אשר צולמה באזור פורטלנד, אורגון, ובה מככבים פרד ארמיסן וקארי בראונשטיין. הסדרה מתבססת ברובה על טיפוסים אקסצנטריים החיים בעיר הידועה באורח החיים הליברלי ובהשפעות שונות של העידן החדש, כמו טבעונות, פוליאמוריה, מיינדפולנס ועוד. הסדרה הופקה על ידי Broadway Video Television ו- IFC Original Productions. הסדרה נוצרה על ידי ארמיסן ובראונשטיין, בשיתוף פעולה עם ג'ונתן קריסל, שביים את הסדרה. הסדרה עלתה לראשונה ב-IFC ב-21 בינואר 2011.
הסדרה זכתה בפרס פיבודי.
בינואר 2017 חודשה הסדרה לעונה שמינית ואחרונה, והפרק האחרון בסדרה שודר ב-22 במרץ 2018.
שחקנים אורחים
לאורך הסדרה לוקחים בה חלק שחקנים אורחים רבים בתפקידי משנה שונים בהם:
שורש 186
שורש 186, או שׁיַאנג בּוּ (בסינית: 香部, פיניין: Xiāng bù) הוא השורש המאה שמונים-וששה של הכתב הסיני. פירושו "ניחוח", והוא האחרון מתוך 11 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים מתשעה קווים.
חטא גיחזי
חטא גיחזי הוא אירוע מקראי המתואר ב. חטאו של גיחזי, עבדו של אלישע הנביא היה שרדף אחר נעמן שר צבא ארם על מנת לקבל ממנו כסף, לאחר שנעמן התרפא על ידי אלישע.
רקע
נעמן, שר צבאו של מלך ארם הצטרע. באחת מפשיטות צבא ארם על מלכות ישראל שבה צבא ארם ילדה קטנה, והיא שירתה את אשת נעמן. אותה ילדה אומרת לאשת נעמן כי בישראל ישנו הנביא אלישע שוודאי יוכל לעזור עם הצרעת. מלך ארם שולח מנחה לפני מלך ישראל (כנראה יהורם בן אחאב), ושולח שירפא את נעמן מצרעתו. מלך ישראל, שאינו מאמין בנביא, בטוח שמלך ארם בא להילחם איתו ולכן מתאבל וקורע את בגדיו. אלישע שולח מסר אל מלך ישראל כי הוא יכול לרפא את נעמן, ובכך ידע מלך ישראל שיש שהנביא הוא אמיתי. נעמן מגיע לפני אלישע וזה מוסר לו שילך לטבול בנהר הירדן 7 פעמים והצרעת תתרפא. נעמן כועס מאוד, אבל עבדיו מסבירים לו שלא יזיק לנסות את דברי אלישע. נעמן הולך לטבול בירדן כדברי אלישע, וצרעתו מתרפאת. נעמן חוזר לאלישע הנביא ורוצה לתת לתת לו מנחה, אך אלישע מסרב לזאת גם לאחר הפצרותיו של נעמן. נעמן מקבל על עצמו להאמין באלוהים ולוקח אדמה מארץ ישראל כדי להקריב עליה קורבנות בארץ ארם. נעמן מציין גם כן שיאלץ להשתחוות בבית רימון, שם נמצאת העבודה זרה של ארם, ויצטרך לעזור למלך ארם להשתחוות. אלישע מתרצה לדבריו של נעמן והוא פונה לחזור לארם.
החטא
לאחר שנעמן עוזב את בית אלישע, גיחזי רודף אחרי נעמן. נעמן שואל את גיחזי האם קרה משהו וגיחזי עונה שלא קרה דבר, אך אלישע שלח אותו להגיד שישנם שני בני הנביאים הזקוקים לכסף ומבקש מנעמן שייתן להם צדקה, ככר כסף ושתי חליפות. נעמן מתלהב מכך שיכול לתת משהו לנביא, ונותן שתי ככרות כסף ושתי חליפות. כשחוזר גיחזי אל אלישע, אלישע שואל אותו לאן הלך והוא מצדו מגיב כי לא הלך לשום מקום. אלישע מסביר לגיחזי כי היה ראה שנעמן הסתובב לקראתו ולכן מודיע לגיחזי כי ייענש על חטאו.
העונש
לאחר חטאו של גיחזי הוא נענש בכך שצרעת נעמן עוברת אליו. כדברי הכתוב:
ב הגמרא מסבירה שגיחזי תכנן לקנות בכסף את הדברים המפורטים בפסוק וזה הפירוט האמור בפסוק. בנוסף, הגמרא מסבירה כי ארבעת המצורעים האמורים לאחר מכן בזמן המלחמה בין ישראל לארם.
לדעת רבי יוחנן בגמרא, אלו גיחזי ושלושת בניו. והכתוב בפסוק "ובזרעך עד עולם", הכוונה לילדים שקיימים לו כעת, שיהיו מצורעים לעולם.
נגיוט
נגיוט (בהונגרית: Nagyút) הוא כפר במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה למרגלות הרי מאטרה.
היסטוריה
האזור היה מיושב עוד מהמאה ה-5 לפנה"ס. וישנו תיעוד לסרמטים שחיו באזור. החל מהמאה ה-14 הכפר מיושב, הוא מוזכר לראשונה בתעודות משנת 1301.
יהודים חיו בנגיוט לפני השואה וישנו תיעוד ליהודי מהכפר שנרצח בשואת יהודי הונגריה.
כמו ביישובים רבים באירופה, גם בנגיוט מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 860 תושבים ובשנת 2021 רק 621 תושבים.
אברהרד צורן
אברהרד צורן (בגרמנית: Eberhard Zorn) (נולד ב-19 בפברואר 1960) הוא גנרל גרמני בדימוס, אשר שימש כמפקח הכללי (מקביל לתפקיד הרמטכ"ל) ה-16 של הבונדסוור (צבא גרמניה).
ביוגרפיה
צורן נולד בזארבריקן שבחבל הסאר. ב-1978 הוא התגייס לבונדסוור ולמד בבית ספר לתותחנים באידר-אוברשטיין. ב-1979 הוא סיים את לימודיו ונכנס כקצין זוטר לחיל התותחנים. מיד לאחר מכן הוא החל ללמוד באוניברסיטת הבונדסוור במינכן. ב-1983 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטה והושבע כלויטננט ראשון. הוא הוצב כמפקד מחלקה וקצין מודיעין בגדוד התצפית ה-103 בפפולנדורף. ב-1987 הוא הועלה לדרגת האופטמן ומונה כקצין מבצעים והדרכה ברגימנט הארטילריה ה-12 בטאוברבישופסהיים. בין השנים 1991–1993 הוא למד בקורס לקציני המטה הכללי בהמבורג. ב-1993 הוא הועלה לדרגת מיור בין 1993–1995 הוא השתתף גם בקורס של קציני המטה הכללי הצרפתי.
ב-1997 מונה למפקד גדוד הארטילריה ה-295 בקובלנץ עד 1999. באותה שנה הוא מונה למפקד אוברסט-לוטננט וב-2001 צורף למטה הכללי במחלקת כוח האדם. ב-2005 הוא הועלה לדרגת אוברסט, וב-2010 הועלה לדרגת בריגדה גנרל ומונה למפקד הבריגדה המוטסת ה-26 שהפכה בהמשך לדיוויזיית התגובה המהירה. ב-2014 הוא הועלה לדרגת גנרל-מיור ומונה לראש אגף כוח אדם במטה הכללי שנה לאחר מכן הועלה לדרגת גנרל-לוטננט. ב-19 באפריל 2018 מונה לתפקיד המפקח הכללי של הבונדסוור (מקביל לתפקיד הרמטכ"ל) במקומו של פולקר ויקר, ובהתאם לכך הועלה לדרגת גנרל.
ב-16 במרץ 2023 הוא סיים את תפקידו ופרש מהצבא. כמחליפו מונה קרסטן ברויאר.
סלטה לאחור
סלטה לאחור הוא ספר לנוער מאת הסופרת תמר ורטה-זהבי. הוא מספר על נטע, בת לאם חד-הורית קרייריסטית שרגילה לעבור דירות מאז שנולדה. הצטרפותה ל"קרקס השלום" בו מופיעים יהודים לצד ערבים ונוצרים מחזקת את רצונה להישאר.
רקע לספר
בריאיון ל"חיים משותפים", תמר ורטה-זהבי סיפרה שכל ספריה העוסקים בסכסוך הישראלי פלסטיני (שרוטה, רים - הילדה מעין חוד, החלום של יוסף) נטועים בחוויות אישיות שלה. בירושלים היא הייתה עדה ליוזמת בניית קרקס יהודי-ערבי לילדים. "הילדות והילדים, חציים ערבים וחציים יהודים למדו תרגילים בסיסיים בקרקסנות ובייחוד למדו לסמוך אחד על השני". הסופרת צפתה ביחסים הנרקמים בין הילדים ובהכנות להופעות בחו"ל והספר "סלטה לאחור" מבוסס על תצפיות אלו.
מאיר קדוש
מאיר קדוש (נולד ב-25 בנובמבר 1965) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת הקשר והבלם בבית"ר ירושלים בה שיחק לאורך כל הקריירה שלו.
סלטה לאחור
עלילה
נטע מתחברת עם אבתיסאם הערבייה הצעירה ממנה בשנתיים ויחד הן הופכות לכוכבות הקרקס. התרחשויות אלו, שהן עיקר חלקו הראשון של הספר, מציגות מציאות לא פשוטה של בדידות, חוסר שייכות וגזענות. דמותה של נטע חושפת נפש עדינה ופגועה. כתיבתה של ורטה-זהבי שופכת אור על התבגרות בחברה שמתקשה לקבל את השונה ויתרה מכך, לועגת למי שעושה זאת. אף על-פי שנטע מגלה סובלנות, סביבתה לא תמיד נאורה כמוה. הסיפור מקבל תפנית מפתיעה כאשר נטע מתאהבת בשאפיק, אחיה של אבתיסאם ואף הוא מתאהב בה. הרגשות גועשים ומתחזקים ככל שהעלילה מתקדמת. חייהם של השניים משתנים ללא היכר כאשר הרצון להיות יחד מתנגש עם המוסכמות החברתיות. ירושלים מתוארת כבעלת פינות-חמד ומקומות מפלט אך גם כמעוז הגזענות והדיכוי הערבי. כל אספקט בחייה של הגיבורה הוא עכשווי; החל מהיותה ילדת מבחנה ועד העיסוק ביחסים הפוליטיים בין ערבים ליהודים.
מאיר קדוש
קריירה
קדוש גדל במחלקת הנוער של בית"ר ירושלים, ועלה לבוגרים של בית"ר בעונת 1984/1985. במחזור ה-19 של אותה עונה, התפרסם קדוש בעקבות אירוע חסר מזל בו החזיר כדור לשוער הקבוצה, יוסי מזרחי, אך הכדור נתקע בתוך שלולית מים, מה שאפשר לקשר מכבי חיפה, אברהם אבוקרט, לכבוש שער.
סלטה לאחור
ביקורות ופרשנות
מבקרים ציינו שספר זה מתאים לנערים ונערות שמתעניינים באהבה ומוכנים להישיר מבט על הגזענות, האפליה והדיכוי הקיימים בחברה הישראלית. סוגיות חברתיות אקטואליות משמשות בו כרקע לסיפור התבגרות מרגש. סיפור זה מצליח להעביר חוויה רגשית עמוקה.
מאיר קדוש
קריירה
קדוש המשיך לשחק בבית"ר בעונות הבאות כבלם פותח, ואופיין בתור שחקן שקט שלא הרבה להתראיין בתקשורת וביצע עבודה טקטית טובה. היה שותף לזכייה של המועדון בשלושה גביעי מדינה בין השנים: 1984 - 1989, לאליפות ההיסטורית בעונת 1986/1987, וכמו כן לאליפות בעונת 1992/1993.
סלטה לאחור
ביקורות ופרשנות
נראה שהרומן "סלטה לאחור" הוא היצירה הראשונה והיחידה המציגה את הסכסוך היהודי פלסטיני מנקודת מבטם של בני נוער צעירים המאוהבים זה בזה. הקשר הרומנטי ביניהם מתחיל ברתיעה אידאולוגית, ממשיך בהיכרות מעמיקה ומסתיים בהבנה של בני הזוג שלא יכולים להמשיך את הקשר ביניהם בשל התנאים הפוליטיים. בעקבות פרידתם הקורא לומד שבני שני העמים עדיין אינם מוכנים לוותר על השנאה והחשדנות ההדדית. הקורא מזדהה עם כאבם של בני הזוג והספר משאיר תקווה לרצון לשינוי המצב הפוליטי הקיים, ליצירת תקשורת חיובית ללא דעות קדומות וגזענות בין שני העמים. הפרידה מהווה מוטיב מרכזי בסיפור.
מאיר קדוש
קריירה
קדוש חווה מספר פציעות במהלך הקריירה, אך המשיך לשחק בבית"ר עד לפרישתו בסוף עונת 1994/1995. בסך הכל שיחק קדוש 11 עונות רצופות בקבוצה בהן רשם 279 הופעות ליגה.
חיים אישיים
קדוש מתגורר בירושלים, והוא בעל מגרש מכוניות. לקדוש 2 ילדים.
עין יהודה
עין יהודה (בערבית: עין אום אל עמוד) הוא מעיין בשולי קיבוץ עין הנציב, הקרוי על שמו של הרב נפתלי צבי יהודה ברלין, שעל שמו קרוי גם הקיבוץ.
מי המעיין צלולים ומליחים. לפיכך, אינם מתאימים לשתייה או חקלאות, ומנוצלים לבריכות הדגים שבקרבת הקיבוץ מכיוון שטמפרטורת המים גבוהה במשך כל השנה. דבר זה עוזר לשמור על הדגים בעיקר מסוג אמנון שפגיעים מאוד למחלות בקור.
אזור המעיין הוכרז כגן לאומי, והחל מ־2021 עד ל־2023 המעיין נמצא בשיפוץ ומגודר על ידי רשות הטבע והגנים.
מקורות המעיין
עמק בית שאן מחולק לשלושה מפלסים: עליון, תיכון ותחתון. המעין נמצא במפלס התיכון ומקורות המעין מחלחול המעיינות שנמצאים במפלס העליון כגון: עין שוקק, הסחנה, נחל הקיבוצים ועוד. מקורותיהם של מעיינות אלה מאקוויפר עבדת שמתנקז ממרכז השומרון צפון מזרחה (באזור שכם וג'נין) ומאקוויפר יהודה שמתנקז מהרי בית אל בדרום צפונה לעמק בית שאן.
מדליית אדינגטון
מדליית אדינגטון, הקרויה על שמו של האסטרונום הבריטי ארתור אדינגטון מוענקת על ידי החברה המלכותית לאסטרונומיה של בריטניה, על מחקר איכותי בתחום האסטרופיזיקה התאורטית. המדליה מוענקת פעם בשנתיים החל מ-1953.
בין הזוכים הבולטים במדליה היו ז'ורז' למטר (1953), הנס בתה (1961), סטיבן הוקינג ורוג'ר פנרוז (1975), ויליאם אלפרד פוֹלֶר (1978) ואלן גות' (1996).
ג'ון לאברי
סר ג'ון לאברי (באנגלית:John Lavery; 20 במרץ 1856 - 10 בינואר 1941) היה צייר אירי, הידוע בעיקר בזכות דיוקנאותיו ותיאוריו בזמן המלחמה.
חיים וקריירה
ג'ון לאברי נולד בצפון בלפסט, ועוד כשהיה ילד, עבר לסקוטלנד שם למד באקדמיית הלדאן בגלאזגו בשנות השבעים של המאה ה-19 ובאקדמיה ז'וליאן בפריז בתחילת שנות השמונים. הוא חזר לגלאזגו והיה קשור לבית הספר בגלאזגו. ויליאם ברל, בעל ספינות עשיר, היה פטרון נאמן של אמנים סקוטים כולל ג'וזף קרוהול השני, שאיתו למד לאברי. בשנת 1888 הוזמן לאברי לצייר את ביקורה הממלכתי של המלכה ויקטוריה בתערוכה הבינלאומית של גלאזגו. זה הגביר את הפרסום שלו כצייר והוא עבר ללונדון זמן קצר לאחר מכן. בשנת 1896, ויליאם ברל הזמין את לאברי לצייר דיוקן של אחותו מרי ברל. דיוקן זה הוצג באופן נרחב ונחשב לאחת היצירות המשובחות ביותר של לאברי. דיוקן אחר של גברת ברל השתנה והפך לדיוקן "הוורד האדום" של הייזל לאברי.
בזכרונותיו הודה לאברי בחסותו של ברל. בלונדון הוא התיידד עם ג'יימס מקניל ויסלר והושפע ממנו.
כמו ויליאם אורפן, גם לאברי מונה לאמן רשמי במלחמת העולם הראשונה. עם זאת, בריאות לקויה מנעה ממנו לנסוע לחזית המערבית. תאונת דרכים קשה במהלך פשיטת צ'פלין גם מנעה ממנו למלא תפקיד זה כאמן מלחמה. הוא נשאר בבריטניה ובעיקר צייר סירות, מטוסים וספינות אוויר. בשנות המלחמה הוא היה חבר קרוב של משפחת הרברט הנרי אסקווית' ראש ממשלת אנגליה, ובילה איתם בבית מגוריהם בצד התמזה בזמן המלחמה. הוא צייר את דיוקנותיהם ותמונותיהם כמו "קיץ על הנהר" (גלריה יו ליין).
לאחר המלחמה הוא הוכתר לאביר וב־1921 נבחר לאקדמיה המלכותית. עבודתו הייתה גם חלק מתחרויות האמנות באולימפיאדת הקיץ 1924, באולימפיאדת הקיץ 1928 ובאולימפיאדת הקיץ 1932.
במהלך תקופה זו, הוא ואשתו, הייזל, היו מעורבים באופן פעיל במלחמת העצמאות האירית ובמלחמת האזרחים האירית. הם נתנו את ביתם בלונדון לשימוש למשא ומתן האירי- אנגלי שהוביל לחוזה השלום האנגלו-אירי. לאחר שנרצח מייקל קולינס, צייר לאברי את "מייקל קולינס, אהבת אירלנד", בגלריה העירונית יו ליין בדבלין. בשנת 1929 תרם לאברי את עבודתו למוזיאוני אולסטר ולגלריה העירונית יו ליין.
בשנות השלושים חזר לאירלנד. הוא קיבל תארים של כבוד מאוניברסיטת דבלין ואוניברסיטת קווינס בלפסט. הוא גם הפך אזרח כבוד של דבלין ובלפסט. חבר ותיק במועדון האמנות של גלאזגו, לאברי הציג בתערוכות השנתיות של המועדון.
חיים אישיים
לאברי היה יתום שגודל על ידי קרובי משפחה במוירה, קו דאון. אשתו הראשונה של לאברי, קתלין מקדרמוט, לה נישא בשנת 1889, נפטרה משחפת בשנת 1891, זמן קצר לאחר לידת בתם, איילין (לימים ליידי סמפיל, 1890–1935).
בשנת 1909 לאברי התחתן בשנית, עם הייזל מרטין (1886–1935), אירית-אמריקאית הידועה ביופייה ובכושרה, שנולדה לה בת, אליס טרודו (גברת ג'ק מקנרי). הייזל לאברי תוארה ביותר מ-400 מציוריו של בעלה.
הייזל לאברי ייצגה את דמותה האלגורית של אירלנד שצייר בהזמנת ממשלת אירלנד, והועתק על שטרות איריים משנת 1928 עד 1975 ולאחר מכן כסימן מים עד כניסת האירו בשנת 2002. נישואיהם של לאברי היו סוערים.
סר ג'ון לאברי נפטר בקילמוגני, ב -10 בינואר 1941, בן 84, ונקבר בבית העלמין בפוטני וייל.
קינג וון
דייוון דקוואן בנט (באנגלית: Dayvon Daquan Bennett; 9 באוגוסט 1994 – 6 בנובמבר 2020), הידוע בשם הבמה קינג וון (King Von), היה ראפר ופזמונאי אמריקאי משיקגו, אילינוי. הוא חתם בחברת התקליטים של הראפר ליל דורק, Only the Family ובאמפייר דיסטריביושן.
קריירה
לאחר שחברו, הראפר ליל דורק החתים את וון בחברת תקליטיו Only the Family, בדצמבר 2018 הוציא וון את סינגל הבכורה שלו, "Crazy Story", שהיה לסינגל הפריצה שלו ואף קיבל את תואר הפלטינה מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
במאי 2019 הוציא וון את הסינגל "Crazy Story 2.0" בהשתתפות ליל דורק, המהווה המשך לסינגל הבכורה שלו. מאוחר יותר, ב-20 במאי, פורסם וידאו קליפ עבור השיר. השיר הגיע בשיאו למקום הרביעי במצעד השירים מתחת להוט 100. ב-13 בספטמבר 2019, הוציא את הסינגל "Crazy Story 3.0", המהווה המשך לשני הסינגלים הקודמים שלו.
ב-9 ביולי 2019 הוציאו ליל דורק וקינג וון את הסינגל המשותף שלהם, "Like That". ב-2 בספטמבר 2019 הוציא וון את הסינגל "What It's Like", מתוך המיקסטייפ הראשון שלו, Grandson, Vol. 1. ב-19 בספטמבר 2019 הוציא וון את המיקסטייפ בן 15 הרצועות שלו, בו מתארח ליל דורק בצמד רצועות. האלבום הגיע למקום ה-75 במצעד הבילבורד 200 ולמקום ה-27 במצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ. ב-16 בנובמבר 2019 הוציא וון את הסינגל "". ב-29 בנובמבר 2019 הוציא את הסינגל "Rolling" בהשתתפות YNW מלי, בליווי וידאו קליפ.
ב-10 בינואר 2020 יצא הסינגל "Pressin" של הראפר מדטרויט, סאדה בייבי, בהשתתפות קינג וון. ב-21 בפברואר 2020 הוציא וון את "Took Her to the O", שהפך לאחד משיריו הפופולריים ביותר. השיר נכלל במיקסטייפ שלו, Levon James, שיצא ב-6 במרץ 2020 והגיע בשיאו למקום ה-63 במצעד הבילבורד 200. המיקסטייפ כולל הופעות אורח של NLE צ'ופה, פולו ג'י, טי גריזלי, ג'י הרבו, ליל דורק ו-YNW מלי, בין היתר.
ב-29 באפריל 2020 הוציא קינג וון את הסינגל "Grandson for President", שזכה לפופולריות. לאחר מכן, הוציא את הווידאו קליפ לשיר "Broke Opps" מתוך המיקסטייפ Levon James. ב-27 ביולי 2020, הוציא סינגל נוסף בשם "Why He Told", ולאחר מכן את הסינגל "All These Niggas", בו משתתף ליל דורק, שגרף למעלה מ-21 מיליון צפיות ביוטיוב. לאחר מכן, ב-26 באוגוסט 2020, הוציא סינגל נוסף בשם "How It Go".
ב-9 באוקטובר 2020 הוציא קינג וון את "I Am What I Am", בהשתתפות הראפר הניו יורקי פאביו פוריין, שיצא לקראת אלבום הבכורה שלו, Welcome to O'Block. האלבום יצא ב-30 באוקטובר 2020. בעקבות מותו של הראפר כשבוע לאחר צאת האלבום, זכו שירי האלבום לפופולריות רבה והוא הגיע בשיאו למקום החמישי במצעד הבילבורד 200. ב-24 בדצמבר 2020, הוציא ליל דורק את המיקסטייפ The Voice כמחווה לקינג וון, המופיע גם על עטיפת האלבום ובשיר "Still Trappin".
מותו
ב-6 בנובמבר 2020, קינג וון היה מעורב במריבה מחוץ למועדון לילה באטלנטה שהתקיימה בסביבות השעה 03:20 בין שתי קבוצות גברים, אחת מהן קשורה לראפר קוואנדו רונדו. המחלוקת עלתה מהירות לירי, ולאחר מכן שני שוטרים ניסו לעצור את הירי עם ירי נוסף. לאחר שנורה, בנט הועבר לבית חולים במצב קשה ומת שם מאוחר יותר באותו יום; בגיל 26. לשכת החקירות בג'ורג'יה דיווחה בתחילה כי שלושה בני אדם נהרגו, אך דובר משטרת אטלנטה אמר כי רק שניים מהם מתו. ארבעה אנשים נפצעו; אחד מהם הושם במעצר המשטרה בגין רצח קינג וון בעת שטיפל בפצע ירי. החשוד זוהה כטימותי ליקס, ראפר המכונה ליל טים, בן 22. ב-14 בנובמבר 2020 נקבר קינג וון בעיר הולדתו שיקגו.
יחיא בשירי
מארי יחיא בן אברהם בשירי (נקרא גם: חיים או זכריה, שמו הספרותי: אבנר בן נר השרוני או אבן השרון, מכונה: מהר"י בשירי או מהרי"ב; נפטר בכ"ב באב ה'תכ"א, 17 באוגוסט 1661) היה חכם מחכמי יהדות תימן במאה ה-17, סופר מפורסם ומשורר.
ביוגרפיה
נולד במחצית השנייה של המאה ה-16, בעיירה רחבה במחוז צנעא.
היה מעתיק פורה והעתיק עשרות ספרים, חומשים, משניות, מדרשים, משנה תורה לרמב"ם, סידורים ועוד. בהעתקותיו שילב הערות, פירושים והגהות. העתקותיו הגיעו לכל תימן: צנעא, עמראן, גאהלייה, ואפילו ביצ'א הרחוקה. כיום העתקותיו נמצאות בספריות ברחבי העולם.
מהרי"ץ מצטט ממנו רבות בחיבוריו, ובעיקר ב"חלק הדקדוק", ומכנה אותו "ספרא רבא דאורייתא".
בהעתקותיו שימר מסורות רבות של יהודי תימן, שחלקן אף קדומות לתקופת התלמוד. בזכות אחת מהעתקותיו הוכיח יהודה לוי נחום את ייחוסו של מדרש הגדול לרבי דוד עדני.
חיבוריו
חיבר מספר ספרים:
תכלאל קדמונים שהעתיק הרב שלום קורח ונדפס במהדורת צילום על ידי יוסף חובארה, הוא העתקה של הסידור שכתב.
אריק אולסון
אריק תור אולסון (אנגלית: Eric Thor Olson; 24 בינואר 1952) הוא אדמירל בצי האמריקאי בדימוס אשר שימש כמפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של הכוחות המזוינים של ארצות הברית.
חיים מוקדמים ולימודים
אולסון נולד בטאקומה, וושינגטון, ארצות הברית. בשנת 1973 השלים אולסון את לימודיו באקדמיה הימית של ארצות הברית. בסיום לימודיו הוסמך כקצין בצי ארצות הברית.
תאגיד השידור הדרום אפריקני
תאגיד השידור הדרום אפריקני (באנגלית: South African Broadcasting Corporation, בראשי תיבות: SABC; באפריקנס: Suid-Afrikaanse Uitsaaikorporasie, בראשי תיבות: SAUK) הוא גוף השידור הציבורי בדרום אפריקה ומפעיל 19 תחנות רדיו (AM / FM) וכן חמישה ערוצי טלוויזיה לקהל הרחב. זהו אחד הגדולים מבין החברות הממשלתיות בדרום אפריקה.
אריק אולסון
קריירה
בשנת 1974 התנדב ליחידת הקומנדו הימי האמריקני, "אריות הים" (Navy SEALs), שם שימש כלוחם ומפקד. אולסון שירת במספר תפקידי פיקוד בצוותי הקומנדו הימי ובין היתר בצוות שש. במלחמת המפרץ שירת כקצין מטה בפיקוד הלוחמה המיוחדת של הצי. על האופן בו לחם בקרב מוגדישו עוטר אולסן בכוכב הכסף. בשנת 1994 מונה למפקד צוות שש. בשנת 1999 מונה למפקד פיקוד הלוחמה המיוחדת של הצי. בשנת 2003 מונה לסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים. ביולי 2007 מונה למפקד פיקוד המבצעים המיוחדים, ושירת בתפקיד בין היתר בעת מבצע חנית נפטון. בשנת 2011 פרש לגמלאות.
תאגיד השידור הדרום אפריקני
פוליטיקאים באופוזיציה ובחברה האזרחית מבקרים לעיתים קרובות את התאגיד ומאשימים אותו בכך שהוא מהווה שופר תעמולה של הקונגרס הלאומי האפריקני; במהלך תקופת האפרטהייד הואשם התאגיד כי מילא את אותו תפקיד עבור הממשלה שנשלטה על ידי המפלגה הלאומית.
אריק אולסון
קריירה
לאחר פרישתו מונה לדירקטור בחברת אירידיום, כמו כן הוא מכהן כדירקטור בחברת אנדר ארמור.
בייגלה (ספר)
בייגלה (באנגלית: Pretzel) הוא ספר ילדים אמריקאי, שנכתב בשנת 1944 על ידי מרגרט אליזבת ריי, אויר על ידי הנס אגוסטו ריי ויצא לאור על ידי האחים הרפר. הספר תורגם לעברית על ידי צבי רוזן.
הספר עוסק בתופעת הגזענות. דוכס, הדמות הראשית, נתקל ביחס של גזענות ודעות קדומות כלפיו בשל גופו הארוך, אך רוחו של דוכס אינה נשברת בשל כך, והוא מצליח להפגין בפני כולם את יכולותיו וכישוריו. הוא אף משיג את מטרותיו, שהן לשנות את תפיסותיה הגזעניות של בחירת ליבו ולהתחתן איתה.
על המחברת
מרגרט אליזבת ריי (Margret Elizabeth Rey) נולדה בהמבורג ב-16 במאי 1906 ונפטרה מדום לב בקיימברידג' שבמסצ'וסטס ב-21 בדצמבר 1996 בגיל 90. היא עסקה בכתיבה ובאיור של ספרי ילדים והתפרסמה בעיקר מסדרת ספרי התמונות שיצרה עם בעלה.
הנס אגוסטו ריי (Hans Augusto Rey) בעלה של מרגרט ריי, אייר את הספר. הוא נולד ב-16 בספטמבר 1898 ונפטר ב-26 באוגוסט 1977 בגיל 78.
תקציר העלילה
הסיפור מתחיל בלידת חמישה גורי כלב תחש שגדלו והיו דומים זה לזה עד כדי כך שלא ניתן היה להבדיל ביניהם. לאחר זמן מה אחד הגורים נעשה ארוך יותר משאר אחיו. לכלב הזה קראו דוכס. הוא היה כלב התחש הארוך בעולם והצטיין בכך שידע להתקפל בצורת בייגלה. לכן כינויו היה "בייגלה". הוא היה גאה מאוד באורכו. כולם העריצו אותו חוץ מזהובה, כלבת התחש הקטנה שבייגלה אהב. זהובה דחתה אותו ואמרה לו "אני לא אוהבת כלבים ארוכים", אולם בייגלה התגאה בעצמו ואף הציע לה להתחתן איתו, אך היא סירבה ועמדה בסירובה גם לאחר חיזוריו הרבים. בייגלה היה עצוב. יום אחד כאשר זהובה שיחקה בכדור שהתגלגל, ורדפה אחריו, שניהם נפלו לבור. זהובה ניסתה לצאת בכוחות עצמה מהבור אך ללא הצלחה. בייגלה שהיה בקרבת מקום כדי להשגיח עליה, ראה שהיא בסכנה ובא לעזרתה. הוא שלשל את גופו הארוך לתוך הבור, תפס אותה וחילץ אותה מן הבור. בעקבות כך, בייגלה הציע לה שוב להתחתן, והפעם היא הסכימה. זהובה ראתה את בייגלה כגיבור, והם התחתנו. הסיפור מסתיים בכך שזהובה ממליטה חמישה גורי כלב תחש.
דמויות
דוכס, שכינויו הוא "בייגלה", הוא כלב תחש חום-כתמתם וארוך במיוחד. העלילה סובבת סביב חייו, מלידתו ועד לידת צאצאיו. כינויו ניתן לו בשל יכולתו להתקפל כמו בייגלה. זהובה-כלבת תחש קטנה ושחורה, גרה מעבר לרחוב שבו מתגורר בייגלה. היא מסרבת לאהבתו של בייגלה כלפיה בטענה שהיא "לא אוהבת כלבים ארוכים". היא מסתבכת במהלך הסיפור ובייגלה הוא זה שהציל אותה. בסופו של דבר זהובה התאהבה בו, התחתנה איתו והמליטה את צאצאיו. ארבעת אחיו של דוכס-נולדו ביחד עם דוכס בחודש מאי, היו דומים מאוד לדוכס במשך תשעה שבועות ואחר כך דוכס נעשה ארוך יותר מהם. הגורים של דוכס וזהובה-חמישה גורי תחש שנולדו לזהובה ולדוכס לאחר חתונתם, נולדו בחודש מאי כאשר שלושה מהם בצבעו של דוכס ושניים מהם בצבעה של זהובה.
הסיפור עוסק בהשפעתן של דעות קדומות וגזענות על הבחירות שבני האדם עושים. הגזענות היא תכונה ששורשיה הפוטנציאליים קיימים בכל אדם, והיא מבטאת את שנאת האחר, חשש מאדם שיש לו מאפיינים שונים ממני. לרוב, אם אדם אינו מודע לתחושות אלה בקרבו, בכל פעם שיימצא במגע עם אדם השונה ממנו, הוא עלול להגיב בגזענות ותחושת עליונות כלפיו. הספר "בייגלה" מעודד מודעות לנושא וקבלת האחר באופן שוויוני וללא חשש מהאדם השונה ממני.
ציטוט נבחר
הציטוט "אני אתחתן איתך, לא מפני שאתה ארוך! אלא מפני שאני אוהבת אותך. אתה הצלת את חיי". מטרתה של כותבת הספר ללמד את הקורא שהדבר החשוב באמת הוא האופי וההתנהגות ולא המראה החיצוני או המילים הנאמרות.
ביקורות
"ספר מעניין וקליל המספר את סיפורם רווי האהבה והדאגה של שני כלבים. ילד שמאזין לסיפור או קורא אותו, קולט את כל המסרים, הגלויים והנסתרים, בקלות ובאופן ישיר. הציורים הצבועים בגוונים של חום-לבן, מעניקים תחושה של סיפור ישן ויוצרים סקרנות מרובה".
"הספר גורם לתפיסות מעוותות בנושא אהבה וזוגיות. הספר מחזק את המיתוס שהבת חייבת להתחתן עם מי שתופס את עצמו כ"הבחור הטוב" ולא עם מי שהיא רוצה ואוהבת. בנוסף, הציור של כל זוגות הכלבים שמתחתנים כל אחד עם מי שדומה לו בדיוק, מבטא יחס גזעני במידה מסוימת".
אנדרו וייקפילד
אנדרו ג'רמי וייקפילד (באנגלית: Andrew Jeremy Wakefield; נולד ב-1957) הוא גסטרואנטרולוג וחוקר רפואי לשעבר מבריטניה, שנודע בשל מאמר שקרי מ־1998 שבו טען כי זיהה קשר בין "החיסון המשולש", שנועד למנוע תחלואה בחצבת, חזרת ואדמת, ובין הופעת אוטיזם ומחלות מעיים. בעקבות פרסום המאמר רישיונו הרפואי נשלל והלאנסט, המגזין הרפואי שבו פורסם המאמר, חזר בו מפרסום המאמר. וייקפילד ממשיך בפעילותו כמתנגד חיסונים (הכוללת הופעה בכנסים ויצירת סרטים כמו vaxxed).
מאמרו
המאמר הציג דיווח של 12 מקרים בלבד. תוצאות המאמר על הקשר בין החיסון המשולש למחלות, והמסקנות שנבעו ממנו, הופרכו מכל וכל. מאמרו של וייקפילד הוביל לצניחה בשיעורי ההתחסנות בארצות הברית, בריטניה ואירלנד, ובהתאם לעלייה בתחלואה בחצבת וחזרת ולעלייה בתמותה ממחלות אלו. אזהרותיו החוזרות ונשנות נגד החיסון תרמו לאווירה של חוסר אמון כלפי כלל החיסונים, ולהופעתן המחודשת של מחלות שנחשבו עד אז כנשלטות.
וייקפילד פרסם את מאמר בכתב העת הרפואי לאנסט ב־1998. אחרי פרסום המאמר, חוקרים אחרים שניסו לחזור על הניסויים לא הגיעו לאותן תוצאות שפרסם וייקפילד, ולא הצליחו לאשש את הנחתו בדבר הקשר בין החיסון המשולש ואוטיזם, ובמקביל בין האוטיזם ומחלות המעיים.
ב־2004, בדיקה של כתב הסאנדיי טיימס הבריטי בריאן דיר העלתה שוייקפילד פעל מתוך ניגוד עניינים כלכלי. תגלית שהובילה לבסוף לכך שרוב שותפיו של וייקפילד למאמר משכו את תמיכתם בפרשנות הממצאים. בהמשך, המועצה הרפואית הכללית הבריטית חקרה טענות להתנהגות בלתי הולמת מצידם של וייקפילד ושניים מעמיתיו לשעבר, חקירה שהתמקדה בממצאי תחקיר הסאנדיי טיימס, ובהם בין היתר הטענה שילדים לוקי אוטיזם נחשפו שלא לצורך לפרוצדורות רפואיות פולשניות, ובהן קולונוסקופיה וניקור מותני, והטענה שוייקפילד פעל ללא ההסמכה האתית הנדרשת מוועדת האתיקה המוסדית הרלוונטית.
בנוסף למאמר זה, ב־28 בינואר 2010, קבעה ועדה סטטוטורית בת חמישה חברים של המועצה הרפואית הכללית כי 36 מהטענות נגד המאמר הוכחו, כולל ארבע טענות בדבר חוסר יושר ו־12 טענות בדבר ניצול ילדים פגועים התפתחותית. הוועדה פסקה כי וייקפילד "כשל בחובתו כרופא אחראי", וכי בפרסום המאמר הוא פעל הן בניגוד לאינטרס של מטופליו והן "באופן לא־ישר ולא־אחראי". חודש לאחר מתן הפסיקה, הלאנסט חזר בו לחלוטין מפרסום המאמר המקורי וציין כי חלקים ממנו היו שקריים לחלוטין; העורך הראשי של כתב העת אמר כי המאמר היה "מוטעה מעיקרו" וכי לאנסט "הוּלך שולל". שלושה חודשים לאחר מכן רשם הרופאים הבריטי פסל את רישיונו של וייקפילד ואסר עליו לעסוק ברפואה בבריטניה, בנימוק שהוא בדה את תוצאות המאמר.
וייקפילד המשיך להגן על המאמר ומסקנותיו, וטען שאין בו כל זיוף, מרמה או מניע כלכלי. בפברואר 2015 הוא חזר שוב על הכחשותיו וסירב לחזור בו מטענותיו, אף על פי ש"כעת שום גוף מקצועי מכובד לא תומך בהנחתו לקשר סיבתי בין החיסון המשולש ובין דלקת מעיים", כפי שקבע שופט בריטי בדיון הקשור למקרה.
פדור פלינצר
פדור אלכסיס פלינצר (בגרמנית: Fedor Alexis Flinzer; 4 בפברואר 1832 – 14 ביוני 1911) היה צייר, סופר, מחנך ואחד מגדולי המאיירים הגרמנים.
ראשית החיים
מאז 1849 ביקר פלינצר באקדמיה לאמנויות של דרזדן. מוריו היו אדריאן לודוויג ריכטר ויוליוס שנור פון קרולספלד. משנת 1859 מילא תפקיד כמורה לאמנות בקמניץ, שם היה גם ממייסדי הקונסטהוטה (אגודת האמנות) וחבר בלשכת הבונים החופשיים. בשנת 1862 התחתן פלינצר עם מארי וולפרם, אחייניתו של המלחין ריצ'רד וגנר.
חינוך לאמנות
ב-1876, זמן קצר לאחר כניסתו לתפקיד כמפקח עירוני לחינוך לאמנות ולאחר תחילת עבודתו כמורה לאמנות בלייפציג, סיכם פלינצר את הידע המעשי המצטבר שלו בספר לימוד. ספרו התפרסם גם במדינות אירופאיות אחרות ובאמריקה. בגלל ספר הלימוד שלו נחשב פלינצר כמבשר של מה שמכונה "תנועת החינוך לאמנות", חלק מתנועת החינוך הפרוגרסיבי. פלינצר הצטרף לדיונים עם הנציגים המובילים של תנועה זו. כתוצאה מהתנועה לחינוך לאמנות דעכה השפעתו.
אמן
שורשו באומנות ברומנטיקה, ואחר כך יצר עבודות עם עקבות ברורים של היסטוריציזם ועם רמזים לארט נובו. ההעדפה האמנותית שלו הייתה לעולם החי, התשוקה שלו הייתה חתולים. זו הייתה הסיבה לכינוייו כ"רפאל הסקסוני של החתולים". המאפיין את האמנות של פלינצר הוא התיאור האנושי והסאטירי של בעלי חיים, בין השאר בנוסח וילהלם פון קולבך וגרנדוויל.
בשנותיו הראשונות של פלינצר הוא יצר ציורי שמן וציורי קיר בבית הספר לאריגה בקמניץ. דוגמאות ליצירות האמנות המסחריות שלו הן החתול, מותג מפורסם בעולם עבור מפעל של הופמן בבאד זלצופלן, ועיצובים לצעצועים של דרזדנר וורקסטטן.
מלבד זאת, פלינצר עבד עבור קהל מבוגר, כמו במגזינים משפחתיים. מעבר לכך הוא יצר איורים לפרסומי ילדים, נוער וספרי תמונות. עבודתו העיקרית של פלינצר היא ספר התמונות קוניג נובל (1886), המשכו של הספר על ריינאקה השועל המפורסם שפורסם בשיתוף עם הסופר הגרמני יוליוס לוהמאייר (1834–1903). סופרים אחרים, עימם עבד פלינצר, הם פרידה שנץ (1859–1944), ויקטור בלוטגן (1844–1920), גאורג כריסטיאן דיפנבאך, יוהנס טרויאן (1837–1915), אדווין בורמן (1851–1912) וגיאורג בוטיכר (1849– 1918).
לבסוף, יש להזכיר את תרומתו של פלינצר למגזין הנוער המשפיע "דויטשה יוגנד". שם הוא אייר את המהדורה הראשונה של סיפורה של תיאודור סטורם לנה ויז עבור כתב העת הזה. יתר על כן, פלינצר תרם לפרסום בריטי ידוע לצעירים בשם מגזין הדודה ג'ודי.
פלינצר היה חבר בעמותת האמנים של לייפציג. בין תלמידיו היו המעצב הגרפי האנס דומיזלאף (1892–1971), צייר הנוף ארתור פודל (1857–1929), הפסל אלברכט לייסטנר (1887–1950) וכן האמן וסוכן קג"ב גרד קאדן (1891–1990).
זיכרון
קברו של פלינצר נמצא בבית העלמין החדש של סנט ג'ון בלייפציג.
בשנת 1914 הוסיף הפסל יוהנס הרטמן (1869–1952) את מצבתו של פדור פלינצר לקבר זה.
מלאך הברית
מלאך הברית הוא מלאך המופיע בספר מלאכי, והוא מופיע בכינוי זה באזכור יחידאי בתנ"ך. בפרקי דרבי אליעזר ובספר הזוהר הוא מזוהה כאליהו הנביא, אך קיימים זיהויים נוספים בראשונים לפיהם הוא מלאך המוות, המשיח או מלך פרס. תפקידו של מלאך הברית משתנה אף הוא בהתאם לזיהויו.
מקור
במקרא לא מבואר מיהו מלאך הברית, וגם לא מבואר האם הוא זהה עם "מלאכי" שנזכר בתחילת הפסוק או עם "האדון" המופיע בהמשכו, וקיימים פירושים שונים לכך בחז"ל ובראשונים, כשזיהויו המוכר הוא עם אליהו (ראו להלן).
זיהויו כאליהו
האפשרות הרווחת לזיהוי "מלאך הברית" היא זיהויו עם אליהו הנביא. יש שציינו סמך לזיהוי זה מהנאמר בסוף אותו פרק, שאליהו הנביא יבוא "לפני בא יום ה'", ומכך שהוא המלאך הנזכר בתחילת הפרק באותו התפקיד.
על סיבת כינויו של אליהו בשם "מלאך הברית", כתבו במדרש ובראשונים שהוא על כך שקינא לה' על שעזבו ישראל את הברית, ועל שבעקבות כך נקבע שיופיע בעת שישראל עורכים ברית מילה. הצבת כיסא של אליהו בברית מילה, היא מנהג שמתבצע בעקבות מדרש זה, ומוזכרת גם בספרות ההלכה.
זיהויים נוספים
ל"מלאך הברית" המוזכר בפסוק זה, קיימים זיהויים נוספים על ידי הראשונים:
תפקידו
תפקידו של מלאך הברית אף הוא אינו מבורר בפסוק, ויש לו מספר פירושים במפרשי המקרא - לפי השתנות זיהויו:
בנג'מין טילמן
בנג'מין ריאן טִילְמַן (באנגלית: Benjamin Ryan Tillman; 11 באוגוסט 1847 – 3 ביולי 1918) היה פוליטיקאי אמריקאי מטעם המפלגה הדמוקרטית. מושל קרוליינה הדרומית בין השנים 1890–1894 וסנאטור מטעם קרוליינה הדרומית בין השנים 1895–1918. טילמן, נודע בכינויו "בן הקלשון", היה חריף בנאומיו וקיצוני בדעותיו. הוא טען לעליונות גזעית שפעלה להשיב את העבדות בארצות הברית לאפרו-אמריקאים. בבחירות 1876 למושלות קרוליינה הדרומית, טילמן הנהיג מיליציה קיצונית של בעלי "חולצות אדומות" במטרה להרתיע מצביעים ולהתנכל לאוכלוסייה האפרו-אמריקאית במדינה.
שנים ראשונות
בנג'מין ריאן טילמן היה בן למשפחת חקלאים בקרוליינה הדרומית. יליד 1847 אשר מתוך ששת אחיו ארבע אחיותיו, ארבעה נפטרו לפני שנולד. אביו, שנודע בתור אדם אלים, נפטר בשנת 1849 מטיפואיד. משפחת טילמן הייתה עשירה בשטחים והחזיקה עבדים רבים. בנג'מין טילמן חונך בבית ספר מקומי ליד ביתו שם היה תלמיד מוצלח. טילמן היה עוד בלימודיו בעת החלה מלחמת האזרחים האמריקנית, אך בשנת 1865, לקראת סוף המלחמה ובעודו בן 16 בלבד, פרש מהלימודים והתגייס לצבא קונפדרציית המדינות של אמריקה מספר חודשים לפני כניעתה של הקונפדרציה. טילמן מעולם לא נלחם בשדה הקרב מכיוון שהוא חלה אנושות עם גיוסו והייתה סכנה לחייו. הוא עבר את המחלה אך איבד את הראייה בעינו השמאלית.
בשנת 1868 נישא לסאלי סטארק. הזוג נותרו נשואים עד למותו של טילמן ונולדו להם שבעה ילדים. לאורך תקופת השיקום פיתח טילמן את דעותיו הפוליטיות והתנגדות עזה אל המפלגה הרפובליקנית. באמצע שנות ה-70 של המאה ה-19 הוא הצטרף לארגון רובאים שהורכב בעיקר מבעלי אדמות (שעבדיהם נלקחו מהם), אשר אתגרו את ממשל הכיבוש הצפוני על מדינות הדרום. חברי הארגון (אשר נודעו בכינוי "אדומי החולצות"; Black Shirts), יצאו בשנת 1876 במסע הסתה אלים לקראת הבחירות למושלות קרוליינה הדרומית. במהלך מסע זה הם הרתיעו אזרחים להצביע בעד המועמד הדמוקרטי ותקפו בלינצ'ים עבדים משוחררים. לבסוף המועמד הדמוקרטי למושלות, וייד המפטון השלישי, ניצח בבחירות בהפרש של מעט יותר מ-1,100 קולות בלבד.
חקלאות
ההתלהבות של טילמן להתנסות בגידולים חדשים ורכישת השטחים והנחלות שביצע הודות להונו המשפחתי אפשרו לו לבנות עסק חקלאי מצליח בעידן שבו רוב החקלאים הדרומיים נאבקו על הכנסתם. בשנת 1878 הוא רכש 170 דונם אדמה מאמו, וזמן קצר לאחר מכן, הוא רכש 650 דונם נוספים בנינטיק סיקס, קרוליינה הדרומית, כ-30 קילומטרים מצפון לאדמות האחרות שלו. בתחילת שנות השמונים של המאה העשרים היה טילמן בבעלות של יותר מאלף דונם, ובעזרת חקלאים דיירים אשר דאג להכנסתם הוא הפעיל למעלה מ-30 מחרשות. ג'ו גיבסון ואשתו קיטי היו עבדים לשעבר שעבדו אחר כך אצל טילמן כחקלאים דיירים. טילמן היה מקורב מאוד לגיבסון.
אמנם טילמן היה ידוע בדעותיו הגזעניות, אך יחסיו עם גיבסון מציעים ניגוד מוחלט להתנהלות הפוליטית שלו נגד אפרו-אמריקאים מאוחר יותר. כמו רבים מאנשי קרוליינה הדרומית, גם טילמן התנגד לממשלת השיקום הרפובליקני של מדינות הצפון. הוא תמך בשני עורכי דין של ממחוז הולדתו באדגפילד ובגנרלים לשעבר של צבא הקונפדרציה, במטרתם לשחרר את המדינה מהמפלגה הרפובליקנית, שנתמכה באופן גורף על ידי אפרו-אמריקאים. תוכנית אדגפילד כפי שהיא נודעה, נקראה, ככל שהמדיניות נודעה, לארגן חברות צבאיות חשאיות חוץ-משפטיות שיאלצו לכפות את תבוסתו של הרוב האפרו-אמריקני בדרום קרוליינה בהצבעות, באמצעות אלימות, הפחדה והונאה.
לקראת מושלות
דרך מעורבות בארגוני חקלאים עלתה דמותו של טילמן כדמות ציבורית לכותרות. טילמן האשים את מה שכינה "הקליקה" של העשירים בבעלי השטחים בהתעלמות מאינטרסים של חקלאים לבנים ובניהול המדינה בצורה שתתאים לצפון. לאחר שתרם תרומות קטנות לפוליטיקה הממלכתית בשנת 1880 ובשנת 1882, פילס טילמן את דרכו לגדולה ברחבי קרוליינה הדרומית באמצעות נאום מסעיר ב-6 באוגוסט 1885 שפנה אל החברה החקלאית הממלכתית נגד העשירים. הוא האשים את מושלות המדינה הנוכחית באי טיפול נאות בצורכי העניים, הקוראים לרפורמה במערכת החינוך החקלאית של המדינה.
בשנת 1886, טילמן, בהמשך לנאומו מהשנה הקודמת, הביע תמיכה בהקמת איגוד החקלאים. באמצעות ארגון זה, שלוחת מכתבים לעיתוני המדינה וסיורים לנאום ברחבי המדינה, המשיך טילמן להתנכל לממשלת המדינה (אף שהייתה מן המפלגה הדמוקרטית), ומתח עליה ביקורת על שחיתות וניהול כושל של המחלקה החקלאית בקולג' דרום קרוליינה בקולומביה. הוא זלזל בצורך באקדמיה הצבאית של המדינה, המצודה, וקרא להקים מכללה חקלאית. נאומים חריפים אלו זיכו אותו בהערצתם של רוב חקלאי המדינה והפועלים, וההנהלה הארגונית הממולחת שלו סייעה לו לעלות בשנת 1890 לתפקיד מושל קרוליינה הדרומית.