cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סורסי
היסטוריה
בשנת 2003 זכתה העיירה בפרס וואקר על שימור המורשת האדריכלית בה.
גאוגרפיה
העיירה ממוקמת בגובה של כ־500 מטרים מעל פני הים, לחופיו הצפוניים של אגם סמפאך, בצפון קנטון לוצרן בשווייץ. היא נמצאת כ־20 קילומטרים מצפון־מערב לעיר לוצרן (בירת הקנטון), כ־25 קילומטרים מזרחית לעיר לנגלטל, כ־38 קילומטרים מדרום־מערב לציריך (העיר הגדולה בשווייץ) וכ־55 קילומטרים צפונית־מזרחית לבירת המדינה, ברן.
דמוגרפיה
נכון לשנת 2021, אוכלוסיית סורסי עומדת על קרוב ל־10,400 תושבים, מהם 83% שווייצרים, 2.5% גרמנים, 1.98% אסייתים, 1.68% איטלקים, 1.44% פורטוגלים והיתר אחרים. כשני שלישים מהאוכלוסייה הם בני 18–64.
תחבורה
בצפון העיירה חולף הכביש המהיר מספר 2 החוצה את שווייץ לאורכה ועובר בערים לוגאנו, בלינצונה, לוצרן ובזל. הכביש מאפשר גישה לעיירה באמצעות מחלף. חולף בה גם כביש 23 (אראו–בורגדורף). בעיר ממקמת תחנת רכבת בעלת מספר רציפים. כמו כן, כשישה קילומטרים מצפון לעיירה, ליד היישוב טריאנגן, ממוקם מנחת למטוסים קלים.
כלכלה
בצפון העיירה ישנו אזור תעשייה. כמו כן נמצאים באזור אתרי מחנאות ואכסניות.
ספורט
בעיירה ממוקמים מגרשי כדורגל וכדורסל, מסלול גולף, מתחמי ספורט, זירת החלקה על הקרח ומועדון שיט.
קנדיס היל
קנדיס היל (באנגלית: Candace Hill; נולדה ב-11 בפברואר 1999) היא אתלטית אמריקאית, אלופת העולם לנוער בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר.
ביוגרפיה
בגיל 12 החלה להתחרות בריצה, ב-2013 זכתה באליפות ג'ורג'יה לתיכונים דרג 6A (הדרג הגבוה ביותר) בריצות 100 מטר ו-200 מטר וכן באליפות ארצות הברית, ב-2014 חזרה על הישג זה וכן שברה בריצות אלו את שיאי מדינת ג'ורג'יה לגילאי נוער. ביוני 2015 קבעה תוצאה של 10.98 שניות בריצת 100 מטר בתחרות שנערכה בוושינגטון, זוהי התוצאה הטובה בעולם עד גיל 16 והתוצאה הטובה ביותר בארצות הברית עד גיל 19. חודש לאחר מכן השתתפה באליפות העולם באתלטיקה לנוער שהתקיימה בקאלי שבקולומביה, היא זכתה במדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.08, שיא אליפות חדש ובמדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.43 שניות. היא נבחרה לאתלטית השנה בתיכונים בארצות הברית לשנת 2015-2014 והייתה בכך לספורטאית השנייה שזכתה בתואר כבר בשנתה השנייה בתיכון, לאחר מריון ג'ונס. בדצמבר 2015 הודיעה על מעבר לקריירה מקצוענית וחתמה על חוזה אימוץ עם חברת אסיקס.
ביולי 2016 זכתה במדליית זהב בריצת 100 מטר באליפות העולם באתלטיקה עד גיל 20, כשקבעה שיא אליפות של 11.07 שניות. ב-2017 סיימה במקום השלישי בריצת 300 מטר באליפות ארצות הברית באולם.
1965
אירועים
3 בדצמבר יצא האלבום Rubber Soul של הביטלס
Tour Pies Descalzos
Tour Pies Descalzos (באנגלית: Bare Feet Tour) הוא סיבוב ההופעות הראשון של הזמרת הקולומביאנית שאקירה, אשר נתמך על גבי אלבומה הראשון Magia, השני Peligro, והשלישי, Pies Descalzos. למרות הצלחתו של סיבוב ההופעות במכירות הכרטיסים, הוא קיבל ביקורות פושרות בשל השימוש בפלייבק, והארגון הלא טוב של המופע בעיקר בהונדורס.
במופעים שהתקיימו בין ה-10 באפריל 1996, עד ל-18 באפריל 1996, ובהופעה שהתקיימה ב-14 בנובמבר 1996, הופיע עם שאקירה הזמר הלטיני ריקי מרטין.
רקע
את סיבוב ההופעות החלה שאקירה ב-27 בפברואר 1996, עם הופעה במדיין, שבארץ מולדתה, קולומביה. בסמוך לכך, המשיכה שאקירה להופיע בערים נוספות אשר נמצאות בקולומביה, ולאחר מכן קיימה הופעות באקוודור ובוונצואלה, ובכך הסתיים הלג הראשון של אמריקה הדרומית.
בין היתר קיימה שאקירה שבעה לגים נוספים באמריקה הדרומית, אמריקה המרכזית, אמריקה הצפונית ואירופה, ובסך הכל הופיעה במסגרת סיבוב ההופעות 74 פעמים.
אירועים בולטים
המופעים שהתקיימו באקוודור ביולי 1996, צולמו ושודרו בטלוויזיה, ולאחר מכן, ב-1 באוגוסט 1996, הופיעה שאקירה בלימה, פרו, ביריד השנתי "Feria del Hogar", כחלק מסיבוב ההופעות.
כמה חודשים לאחר מכן, ב-17 בפברואר 1997, הופיעה שאקירה בפסטיבל הבינלאומי של ויניה דל מאר, "Viña del Mar International Song Festival".
SEATO
SEATO (ראשי תיבות של: South East Asia Treaty Organization, מילולית: ארגון ברית דרום-מזרח אסיה) היא ברית הגנה שנחתמה בשנת 1954 בין אוסטרליה, צרפת, בריטניה, ניו זילנד, פקיסטן, הפיליפינים, תאילנד וארצות הברית. הסכם זה כונן תחת חסות מערבית לאחר שצרפת נסוגה מאזור הודו-סין. ברית זו נחתמה במטרה לבלום התפשטות קומוניסטית עתידית במזרח אסיה. במסגרת הסכם זה, במקרה של התקפה על אחד הצדדים להסכם, שאר החתומים על ההסכם יתמודדו מול האיום יחדיו. דרום וייטנאם הייתה צד להסכם באמצעות נספח לפרוטוקול. ארצות הברית כאחד הצדדים להסכם הסתמכה עליו לצורך התערבותה במלחמת וייטנאם. מטה הארגון נוסד בבנגקוק שבתיאלנד, בעת פגישת נציגי הארגון בפברואר 1955. הארגון פורק באופן רשמי ב-30 ביוני 1977.
היסטוריה
בינואר 1953 הסכימו צרפת, בריטניה וארצות הברית לדון במדיניות מתואמת בדרום מזרח אסיה ולהקים ברית להגנת האזור שתכלול את אוסטרליה וניו זילנד. ב-13 באפריל 1954, בפגישה בין שרי החוץ ג'ון פוסטר דאלס ואנתוני אידן, הוחלט על הקמת הברית על ידי חמש המדינות המערביות עם הזמנה לצירוף מדינות אסיה המעוניינות בכך. למחרת הביעה צרפת את תמיכתה בהקמת הברית, ופורסם שיצטרפו לברית הפיליפינים, תאילנד, וייטנאם, לאוס וקמבודיה. בריטניה נהלה שיחות עם הודו, פקיסטן וציילון על הצטרפות לברית, אך הודו הודיעה שלא תצטרף לברית. בעקבות ההסכמות בסיום ועידת ז'נבה ביולי 1954, בהן הוסכם שמדינות וייטנאם, לאוס וקמבודיה תהיינה נייטרליות, פרשו מדינות אלו מהסכמתן להצטרף לברית. ב-9 באוגוסט 1954 הודיעו ארצות הברית ובריטניה על הסכמות לגבי קווי היסוד של הברית, כאשר פרטי הברית יעובדו בוועידת יסוד שתתקיים בספטמבר 1954 במזרח אסיה. הסכם על הקמת הברית נחתמה ב-8 בספטמבר 1954 במנילה ובוועידה שהחלה ב-6 בספטמבר 1954. שמונה המשתתפות בברית היו ארצות הברית, בריטניה, צרפת, ניו זילנד, אוסטרליה, תאילנד, הפיליפינים ופקיסטן. הארגון נוצר כחלק מדוקטרינת טרומן לשם בלימת ההתפשטות הקומוניסטית בדרום מזרח אסיה. על פי התכנון ה-SEATO היה אמור להיות הגרסה הדרום-אסיאתית לנאט"ו, אשר בה הכוחות הצבאיים של כל מדינה-חברה בארגון היו אמורים לתאם פעילויות צבאיות משותפות וכך לסייע ביצירת ההגנה המשותפת מפני כל איום. הארגון אכן תיאם פעולות צבאיות משותפות אשר התבטאו בתמרונים צבאיים שנתיים.
הסיבה לכך שפקיסטן נכללה בברית היא שמזרח פקיסטן (שבעתיד יהיה בנגלדש) היה קרוב מבחינה גאוגרפית לדרום מזרח אסיה, אלא בגלל העובדה שפקיסטן הייתה חברה בברית הפרו-מערבית CENTO הידועה בשם 'ברית בגדד'. לכן הבריתות הפרו-מערביות והאנטי-קומוניסטיות של אמצע דרום אסיה ומזרח אסיה (ובכללן גם SEATO) היו מחוברות על ידי החברות הפקיסטנית בהם.
למרות ניסיונו לספק הגנה קולקטיבית ה-SEATO לא יכול היה להתערב בקונפליקטים בקמבודיה, לאוס ווייטנאם מפני שלא יכול היה לגבש אחדות דעים לשם ביצוע פעולה כלשהי. כמו כן ניסינות מאוחרים יותר להתערב בקונפליקט הווייטנאמי לא צלחו כיוון שצרפת ופקיסטן עיכבו את סיועם. כתוצאה מכך כל מדינה חברה בארגון הייתה יכולה לחסום (באופן אפקטיבי) כל החלטה אשר התקבלה. ולכן בלהתחשב באינטרס הצרפתי שהלך ופחת (לאחר 1954) וכן האינטרס של הממלכה המאוחדת (לאחר סיום הקונפליקט האינדונזי-מלזיאני ב-1966) נכשל SEATO בתפקידו להיות ארגון ביטחון קולקטיבי יעיל.
בעקבות חתימת ההסכם המסיים את מלחמת אינדונזיה הראשונה (בשנת 1954), דרום וייטנאם, קמבודיה וכן לאוס לא היו חברי הארגון. ארצות הברית ניסתה לגרום למלחמת וייטנאם להיות גם כן הבעיה של SEATO אך נכשלה בכך. בעקבות כך השאלות אם לפרק את הארגון כבר הועלו בשנת 1973. פקיסטן פרשה כבר ב-7 בנובמבר 1973 וצרפת פרשה ב-30 ביוני 1974.
מדגסקר - דמויות
ערך זה עוסק בהצגת הדמויות של סדרת סרטי "מדגסקר" של אולפני דרימוורקס.
ח'רבת סריסיה
ח'רבת סריסיה היא חורבה ארכאולוגית במערב השומרון.
החורבה נמצאת על גבעה בסמוך מצפון לכביש 5, כקילומטר ממערב ליישוב אלקנה, וכוללת שרידי מבנים ובורות מהתקופה הרומית.
הזיהוי המקובל לחורבה הוא עם היישוב המופיע באונומסטיקון של אוסביוס, מתחילת המאה ה-4 לספירה, בשם BethSarisa ("בית שרישה" או "בית סריסה"), הנזכר באזור שבו נמצאת החורבה.
בסמוך לחורבה עובר מסלול הטיולים שביל שער השומרון, המתחיל ביישוב שערי תקווה.
בית המשפט!
בית המשפט (באנגלית: All Rise) היא סדרת דרמה משפטית אמריקאית, שנוצרה על ידי גרג ספוטיסווד. הסדרה עוקבת אחר חייה של השופטת לולה קרמייקל ואחרי חייהם האישיים של שופטים, תובעים וסנגורים ציבוריים שעובדים איתה בבית משפט בלוס אנג'לס.
ספרייה אזורית רמת הנגב
__לחיפוש__
רמירו השני, מלך אראגון
רָמִירוֹ השני, מלך אראגון ("הנזיר") (24 באפריל 1086 - 16 באוגוסט 1157) היה מלך אראגון בין השנים 1134 ל-1137.
ביוגרפיה
רמירו נולד ב-24 באפריל 1086, והיה בנם של סנצ'ו הראשון, מלך אראגון ופליסיה דה רוסי, בתם של אילדואין הרביעי, רוזן מונדידיר ואליס דה רוסי. אביו הכניס את רמירו בילדותו למנזר הבנדיקטיני של סנט פונס דה טומייר במחו בזייה. כנזיר מכובד, רמירו נבחר לאב המנזר המלכותי הקסטיליאני Santos Fecundo y Primitivo ב-Sahagún ומאוחר יותר היה אב המנזר של מנזר סן פדרו אל וייחו ב-Huesca. ברצונו להגביל את כוחו של רמירו בתוך ממלכת נווארה-אראגון, אחיו אלפונסו הלוחם חסם את בחירתו לבישוף של בורגוס ולבישוף של פמפלונה.
בשנת 1134 נבחר רמירו לבישוף של ברסטרו-רודה כאשר מותו של אחיו חשוך הילדים הפך אותו לאחד המועמדים לירושה לכתר. אחיו אלפונסו הראשון הוריש במותו את כל אדמותיו למסדרי אבירים. לאצילי הממלכה לא הייתה כמובן שום כוונה לקיים את צוואתו; הם בחרו במקומו את אחיו רמירו, איש כנסייה שגילה עניין מועט בניהול הממלכה והקדיש את מיטב מאמציו למציאת יורש. הוא נשא לאשה את אינֶס מפואטייה, שילדה לו את הנסיכה פֶּטְרוֹנִילָה. בתחילה התכוון לחתנה עם סנצ'ו מקסטיליה, אך תוכניותיו לא עלו יפה, ולבסוף החליט להשיאה (בגיל שנה בלבד) לרמון ברנגר הרביעי, רוזן ברצלונה. משהנישואין נכנסו לתוקפם פרש למנזר והותיר את ניהול הממלכה בידיו של רמון ברנגר, אם כי נותר מלך אראגון להלכה עד יום מותו.
כף רוברטס
כף רוברטס (באנגלית: Cape Roberts) הוא לשון יבשה בצדה הדרומי של הכניסה אל מפרץ הגרניט על חוף ארץ ויקטוריה באנטארקטיקה.
היסטוריה
הכף התגלה על ידי קבוצת הקוטב הדרומי המגנטי בראשות דייוויד, ממשלחת נמרוד, 1909-1907 ונקרא על שם ויליאם קליפורד רוברטס, עוזר זואולוג וטבח המשלחת.
גדעון ביקל
גדעון ביקל (נולד ב-12 במאי 1944) הוא איש עסקים ישראלי, העוסק באסטרטגיה ובביצוע תוכניות בתחום החקלאות במדינות מתפתחות ובחברות ענק. ביקל קידם את תהליך השלום בין ישראל ושכנותיה באמצעות סיוע חקלאי, היה בעלי בורסת פלורה בבלגיה, היה יו"ר ובעלים של אגרקסקו כרמל והוא עוסק בתחום הנדל"ן.
השכלה ושירות צבאי
ביקל סיים לימודי אגרונומיה לתואר ראשון בפקולטה לחקלאות באוניברסיטה העברית. הוא בעל מספר תוארי מאסטר, בין היתר במנהל עסקים עם התמחות בנדל"ן. מחזיק בתואר דוקטור במדעי החברה מאוניברסיטת חיפה ובוגר המכללה לביטחון לאומי. ביקל הוא אלוף-משנה במיל', שירת כלוחם וכמפקד בצנחנים ונפצע במלחמת ששת הימים במהלך הפריצה לירושלים. במלחמת יום הכיפורים פיקד על הכוח הראשון שחצה את תעלת סואץ בסירות קומנדו. במלחמת לבנון הראשונה שימש כקצין מבצעים בכיר באוגדת הצנחנים.
תפקידים ציבוריים
ביקל שימש ב-1987 כנציג הבונדס העולמי לגיוס כספים בארצות הברית ובקנדה. ב-1989 מונה ליו"ר הוועדה לאסטרטגיה חקלאית שהוקמה על ידי ממשלת ישראל וכדירקטור בחברה הממשלתית אגרידב, שעסקה בפיתוח ובמתן ידע חקלאי למדינות שונות בעולם. כמו כן, כיהן כדירקטור בחברות נוספות וייסד את עמותת בני ארזים, מרכז טיפולי לילד, במסגרת זו גם שימש כנשיאה הראשון. ביקל היה חבר בלשכות מסחר רבות, כגון לשכת המסחר ישראל-ארצות הברית, לשכת המסחר ישראל-גרמניה, לשכת המסחר ישראל-יפן, לשכת המסחר ישראל-אנגליה ולשכת המסחר ישראל-ירדן. ביקל ליווה את ההיבט החקלאי ביחסי ישראל ושכנותיה ופעל לקידום השלום במזרח התיכון. במסגרת הוועדה לאסטרטגיה חקלאית שימש כיו"ר הוועדה לקשרי גומלין בין ישראל לערביי יו"ש וחבל עזה, השתתף בוועידות השלום בקזבלנקה, בעמאן, בקהיר, בקטר, בשארם א-שייח, בוועידת השלום בהרווארד (Harvard Business School) וסייע בהקמת פרויקטים חקלאיים עתירי ידע במצרים, בירדן ובתוניסיה. ביקל מתלווה לנסיעות ולמשלחות של ראשי ממשלה ונשיאים כמומחה חקלאי, במסגרת זו ביקר בסין, בקניה, באתיופיה, בקזחסטן, בסינגפור, באוסטרליה, בהודו, באזרבייג'ן, ביפן ובתאילנד. בנסיעות אלו יצר קשרים עם ראשי מדינות, שרי חקלאות וחברות מובילות בתחום החקלאות.
הכרה לאומית
ביקל זכה ב-1989 בפרס קפלן על פריצת דרך בגידול פרחים לייצוא. הוא קיבל תעודת מופת מטעם איגוד לשכות המסחר על תרומה לפיתוח היוזמה החופשית, תעודת הוקרה משר החקלאות על תרומה לאסטרטגיה החקלאית, תעודת הוקרה מהבונדס העולמי ועוד.
חיים אישיים
ביקל מתגורר בכפר מל"ל. הוא נשוי ואב לבת.
שירים לאילאיל
"שירים לאילאיל (קטע מפואמה)" הוא מחזור שירי אהבה שכתב שאול טשרניחובסקי בשנת 1925. השירים נכתבו בתל אביב, שווינואוישצ'ה, ברלין ופיכטנגרונד. המחזור כולל 11 שירים. "אילאיל" הוא שם שהמציא טשרניחובסקי לאהובתו רחל רוזה רוזנשטיין, זמרת אופרה ומורה לפיתוח קול, עימה ניהל רומן ברוסיה, בגרמניה ובארץ ישראל. הרומן בין רוזנשטיין לבין טשרניחובסקי היה סוד שנשמר שנים עד שנחשף, התגלה ופורסם בירחון "את" באוגוסט 1975 בידי הכתבת אולי כהן.
הרקע לכתיבת השירים
רוזה רחל אלכסנדר נולדה בסנקט פטרבורג שברוסיה בראשית המאה ה-20, בת שלישית לאביה י. אלכסנדר לבית שניאורסון, תעשיין ובעל מכרות עשיר. בבית המשפחה המרווח בסנקט פטרבורג התארחו אמנים ואנשי-שם בחיי התרבות הרוסית, וכך התפתחה נטייתה של רחל לאמנות, והיא בחרה בלימודי מוזיקה בקונסרבטוריון המלכותי הרוסי. ש. אנ-סקי מחזאי ציוני, כותב "הדיבוק", הזמין אותה לערב תרבות במטרה שתכיר את טשרניחובסקי, באחד הלילות של שנת 1917.אז לראשונה נפגשה רחל, בת ה-17, עם המשורר שהיה אז בן 42. הפגישה הולידה את סיפור האהבה המסתורי של אותם ימים. אהבה שתחילתה ברוסיה, המשכה בגרמניה וסופה בתל אביב הקטנה שבארץ ישראל.
כעבור כמה שנים, כשרחל הייתה אישה נשואה וביקרה בברלין לרגל ועידה של הוועד הפועל הציוני יחד עם בעלה, ד"ר משה רוזנשטיין, עורך-דין וכלכלן ציוני, פגשה בשנית את שאול טשרניחובסקי, בנשף שהתקיים לכבוד הצייר מרק שאגאל ובפגישה זאת ניצת הרומן ביניהם.
בשנת 1923 עלו רחל, בעלה ומשפחתה לארץ-ישראל והשתקעו בתל אביב. בזכות בעלה התקרבה אל הציונות ואף למדה עברית. רק אז קראה את שירתו של טשרניחובסקי והרבתה לשיר את שיריו הראשונים, שהולחנו על ידי יואל אנגל ואחרים. המפורסמים ביותר מבין השירים אותם שרה היו הלחן הראשון של "אומרים ישנה ארץ", " ויהי בישורון מלך" (שנכתב במיוחד לכבודה של רחל) ו"אלגיה (גלים נעים)". רחל לא הסתפקה ברמת הזמרה שלה ונסעה לאיטליה להשתלם אצל טובי המורים. מאיטליה הרבתה לנסוע ברחבי אירופה, נפגשה עם טשרניחובסקי וקיימה עמו קשר הדוק.
טשרניחובסקי לא הרפה, הוא כתב לה על נושאים שונים ולא רק מכתבי אהבה וגעגועים. באחד ממכתביו התלונן (ברלין 1927) כי מצבו הכספי גרוע, ואף כתב לביאליק על כך. אף על פי שהודיע לו שיאלץ למשכן אחד מחפציו, לא קיבל ממנו תשובה. באותם ימים ישב טשרניחובסקי בטירה עתיקה של ידידו שמואל ריבקין ואשתו בשווינואוישצ'ה (סווינימונדה) על חוף הים הבלטי וכתב ל"כוהנת הכרמל" שירים רבים. היה נוהג להיוועץ בה אודות שיריו והגיש לה אותם כתובים ברוסית. וכפי שמתברר בשיר השמיני במחרוזת ה"שירים לאילאיל", היא הייתה המוזה שלו:
מחזור השירים
השיר הראשון נכתב בתל אביב ב-1925.השיר מתאר את מקור השם אילאיל. שם אינטימי לאישה אהובה, שם, שרק האוהבים משתמשים בו, שם שמעולם לא ניתן לשום אישה, שם טהור וחולף כמו האהבה החד פעמית והחיים. השיר מסתיים במילים, שצופות, שהשם הזה גם לא יינתן לשום אישה ,גם הוא חד פעמי כמו האהובה שלמענה יצר אותו.
השיר השני נכתב בסוינמינדה ומתאר ברמז את הסיטואציה בה כתב טשרניחובסקי את שמה של אהובתו על חוף הים ,את געגועיו ואת מושא שיריו:
השיר השלישי נכתב בסוינמינדה בשנת 1925 ומתאר סערה, כעס ובדידות, תוך אזכור מיתולוגיות קדומות של חיות בראשית, בתאורי סערה וקצף של הים לעומת הישימון. המטאפורות המתוארות מתוך סערת נפש מבוטאות באמצעות תיאורי הטבע: הים הסוער והישימון.
השיר הרביעי נכתב בסוינמינדה בשנת 1925, מתאר את גלי הים כשיער שיבה, מטונימיה, רמז לפער הגילאים בין טשרניחובסקי לאהובתו הצעירה ואת השתעבדותו ותשוקתו הארוטית ליבשה, לאהובה, ואולי גם רמז לשני הגברים בחייה:
השיר החמישי נכתב גם הוא בסוינמינדה בשנת 1925. השיר מתאר געגועים, אושר ותשוקה לאהובה .על החוף הרחוק עומדות אלות עטויות עדיים ומעבר להן מתחוללת גם ביבשה וגם בים סופה, סערה של גלי חולות, חשכה וים סוער, מעין רעידת אדמה, אבל בהמשך שואל האוהב המשתוקק כשהוא מתאר את אושרו :
השיר השישי שנכתב באותו מקום ובאותה שנה מתאר אווירה שונה,של קור, חרדה, חוסר יציבות, תלונה ועצב. שינויים במצב הרוח של האוהב.
השיר השביעי נכתב בתל אביב ב-1925, מתאר את הפגישות בין האוהבים כבלתי נמנעות, פרי גורל, את האושר הבלתי צפוי, מידו של הנותן חיים וכאהבה חבויה בסוד העולם.
השיר השמיני נכתב בברלין ב-1925, שיר שמתאר את הארוטיקה ואת היותה של האהובה המוזה ליצירת שיריו.
השיר התשיעי נכתב בתל אביב ב-1925 ובו מצהיר הדובר, כי איננו אוהב יותר את אהובתו - אהבתו תמה אבל:
השיר העשירי שנכתב בגרמניה, בפיכטנגרונד 1925, הוא השיר המפורסם במחזור השירים :"את אינך יודעת".השיר מתאר את יופייה של האהובה, המוטיבים של ים וחול שבים ומופיעים גם בו. האישה חידתית, רבת פנים, מושכת ויפהפייה:
השיר האחד עשר,האחרון תוהה האם האהבה הזאת היא מקסם שוא, או אמת לאמיתה. אהבה סוערת, שנעה בין ההר לים, אהבה של אישה שכולה נתונה באהבתה לגבר. השיר מסתיים ביסוד של אלימות שנובעת מפרץ תשוקה ואהבה גדולה:
יחסי ליטא–צ'ילה
יחסי ליטא–צ'ילה הם יחסי החוץ בין ליטא לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היסטוריה
ב-22 בספטמבר 1921, ליטא הצטרפה לחבר הלאומים וצ'ילה הצביעה בעד הצטרפותה לארגון.
יחסים דיפלומטיים בין צ'ילה וליטא כוננו ב-5 בדצמבר 1991, לאחר שצ'ילה הכירה בעצמאותה של ליטא ב-28 באוגוסט אותה שנה.
באמבלבי (סרט)
באמבלבי (באנגלית: Bumblebee) הוא סרט פעולה ומדע בדיוני אמריקאי שיצא לאקרנים בארצות הברית ב-21 בדצמבר 2018. הסרט הוא פריקוול של "רובוטריקים".
עלילת הסרט
הסרט מתרחש 20 שנה לפני אירועי הסרט הראשון, בשנת 1987, באמבלבי מוצא מקלט קטן במגרש גרוטאות בחוף קטן בקליפורניה, שם נערה מתבגרת בשם צ'ארלי ווטסון לוקחת אותו איתה. אולם, שניהם מוצאים את עצמם נרדפים על ידי יחידה ממשלתית בשם "סקטור 7", אשר מנהיג אותה הסוכן בארנס. כאשר הם בורחים מהיחידה, שניהם לומדים שיש עוד רובוטריקים בכדור הארץ, ויש עוד רובוטים אחרים לא ידידותיים במיוחד.
הרובוטריקים
שקרניקים
אלברט אזריאן
אלברט וגרשקוביץ' אזריאן (ברוסית: Альберт Вагаршакович Азарян; בארמנית: Ալբերտ Ազարյան; נולד ב-11 בפברואר 1929) הוא מתעמל עבר סובייטי ממוצא ארמני. אלוף אולימפי (מלבורן 1956 ו-רומא 1960), בעל 4 מדליות, מהן 3 מדליות זהב ואלוף עולם (רומא 1954 ומוסקבה 1958).
אזריאן היה למתעמל הראשון במשחקים האולימפיים שזכה פעמיים ברציפות בתרגיל על הטבעות, התחום החזק שלו. בין השנים 1952-1962 הוא זכה ב-11 מדליות זהב באליפות ברית המועצות בהתעמלות, מהן 8 בתרגיל הטבעות. על שמו קרוי אחד האלמנטים המפורסמים בתרגיל הטבעות "צלב אזריאן" או בקיצור "צלב".
אזריאן נבחר על ידי איגוד עיתונאי הספורט בארמניה לגדול הספורטאים הארמנים במאה ה-20.
ביוגרפיה
אלברט אזריאן נולד בגנג'ה שברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האזרית. בהיותו בן 14 נפטר אביו והוא נאלץ לעזוב את לימודיו והחל לעבוד כנפח על מנת לסייע בפרנסת המשפחה. כשהיה בן 17 נערך מופע של בכירי המתעמלים בארמניה. לאחר המופע, הנערים המקומיים נבחנו וניסו להראות את כישוריהם. הוא הוזמן להתאמן בירוואן, אך למרות גילו המבוגר התקדמותו הייתה מהירה וכעבור 3 שנים זכה באליפות ארמניה בהתעמלות.
אלוף עולם
באליפות העולם בהתעמלות שנערכה ברומא שבאיטליה בשנת 1954 זכה אזריאן בשתי מדליות זהב, בתחרות קרב-רב קבוצתי ובתרגיל על הטבעות.
מדליית זהב אולימפית
באולימפיאדת מלבורן (1956) זכה אזריאן בשתי מדליות זהב, בתחרות הקבוצתית ובתרגיל על הטבעות, תוך ביצוע תרגיל שנקרא על שמו עד היום "צלב אזריאן".
באליפות העולם בהתעמלות שנערכה במוסקבה בשנת 1958 זכה אזריאן ב-3 מדליות, 2 זהב, ו-1 כסף. מדליות זהב בתחרות קרב-רב קבוצתי ובתרגיל על הטבעות ובכך הגן על תואריו ומדליית כסף בתרגיל על המתח.
באולימפיאדת רומא (1960) זכה אזריאן בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בתרגיל על הטבעות ובכך זכה להגן על תוארו והיה למתעמל הראשון במשחקים האולימפיים שזכה פעמיים ברציפות בתרגיל על הטבעות ומדליית כסף בתחרות הקבוצתית.
בסיום הקריירה הספורטיבית שלו, החל אזריאן לאמן התעמלות בירוואן ושימש שופט בתחרויות בין-לאומיות.
משפחתו
אדוארד אזריאן בנו, שהתאמן בהדרכתו של אביו, אף הוא אלוף אולימפי לאחר שזכה במדליית זהב בתחרות הקרב-רב קבוצתי באולימפיאדת מוסקבה (1980). נוסף לכך, הוא סיים בשלב המוקדמות, במקום רביעי בתחרות הקרב-רב אישי, 4 פעמים במקום חמישי (קרקע, מתח, טבעות וסוס סמוכות) ופעמים במקום תשיעי (מקבילים וסוס קפיצות)
קרחון קטליץ
קרחון קטליץ (באנגלית: Koettlitz Glacier) הוא קרחון גדול באנטארקטיקה, הנמצא ממערב למאונט מורנינג ומאונט דיסקברי וזורם מסביבות מאונט קוקס לכיוון צפון-מזרח בין חצי האי בראון והיבשת גופא אל תוך מדף הקרח של מצר מקמרדו.
את הקרחון גילתה משלחת דיסקברי (1901-1904) הבריטית, שקראה לו על שם הרופא וחוקר הקטבים הבריטי רג'ינלד קטליץ.
יוז'ף בלשה (עיתונאי)
יוז'ף בלשה (במקור גרינבאום, בהונגרית: Balassa József; הודמזוושארהיי, 10 באוקטובר 1884 – בודפשט, 9 במאי 1940) היה סופר, עיתונאי, מתרגם יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה
יוז'ף בלשה נולד במשפחה יהודית כבנם של איגנץ גרינבאום ושל ינקה גייגנר. הוא למד משפטים באוניברסיטת בודפשט (כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד). החל את הקריירה העיתונאית שלו בסגד בשנת 1902, שם היה משנת 1907 העורך האחראי של "סגד והסביבה" (Szeged és Vidéke). בשנת 1913 הפך לעובד של הפשטי נפלו. אחרי מלחמת העולם הראשונה עבד במדור הכלכלי של העיתון הבורגני-רדיקלי "עולם" (Világ) ואחר כך במדור הכלכלי של "הידיעון ההונגרי". בשנים 1923–1924 היה גם עורך "ידיעון הבורסה". משנת 1927 עבד כשכיר ב"עיתון הלאומי". הוא כתב מספר רומנים וגם תרגומיו הרבים ופורסמו. בלשה כתב גם בקורות רבות על מחזות במגוון עיתונים. בין תרגומי המחזות שלו היה של המחזאי השוודי יוהאן אוגוסט סטרינדברג "השותפים" (Kamraterna) שהבכורה שלו היה בסגד בשנת 1911.
אשתו הראשונה הייתה ארז'בט מילקו, בתם של הנריק מילקו ולאורה בהם, אותה נשא בסגד ב-17 באפריל 1910. לאחר שהתגרש מאשתו הראשונה נשא את איזבלה רמשיץ (1908–1959) בבודפשט ב-12 בפברואר 1930.
ג'יימס טובין
ג'יימס טובין (באנגלית: James Tobin, נולד ב-5 במרץ 1918 ונפטר ב-11 במרץ 2002) היה כלכלן אמריקאי ופרופסור באוניברסיטת ייל ובאוניברסיטת הרווארד. זוכה פרס נובל לכלכלה. טובין היה חבר במועצת היועצים הכלכליים של ארצות הברית וויעץ לחבר הנאמנים של הפדרל ריזרב. טובין גם היה ממפתחי הכלכלה הקיינסיאנית ודגל בהתערבות ממשלתית כדי לייצב את התפוקה ולהימנע ממיתון.
ביוגרפיה
טובין נולד ב-5 במרץ 1918 בשמפיין שבאילינוי. אביו היה עיתונאי שעבד באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין ולחם במלחמת העולם הראשונה. אמו הייתה עובדת סוציאלית.
בשנת 1935 החל טובין ללמוד באוניברסיטת הרווארד וביים את התואר הראשון בהצטיינות בשנת 1939. הוא החל מיד את לימודי התואר השני, אך קטע אותם על מנת להתגייס לצי ארצות הברית ולהילחם במלחמת העולם השנייה. בשנת 1947 סיים את לימודי הדוקטורט. בשנת 1950 עבר ללמד באוניברסיטת ייל, שם הפך לפרופסור בשנת 1957.
בשנת 1955 זכה במדליית ג'ון בייטס קלארק. בתחילת שנות ה-60 היה טובין מהצוות הכלכלי שייעץ לנשיא ארצות הברית ג'ון פיצג'רלד קנדי. בתחילת שנות ה-80 טובין כיהן כפרופסור אורח באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. בשנת 1988 פרש מהאקדמיה, אך המשיך לכתוב באופן מועט.
טובין נפטר ב-11 במרץ 2002 בניו הייבן, קונטיקט.
גדעון קליינמן
גדעון קליינמן (נולד ב-1955) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בתפקיד קשר במכבי נתניה.
ביוגרפיה
קליינמן החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מכבי נתניה. ב-1972 עלה לקבוצה הבוגרת, ובמהרה הפך לחלק חשוב בתור הזהב של מכבי נתניה בשנות ה-70 של המאה ה-20 וזכה עם הקבוצה בארבע אליפויות, גביע המדינה ואלוף האלופים. באוקטובר 1980 הודח מההרכב ובתגובה לא הגיע לאימוני הקבוצה, אך לאחר שיחה עם מאמן הקבוצה, יעקב גרונדמן, חזר. ב-1983 עזב קליינמן את מכבי נתניה וחתם במכבי חדרה.
קליינמן שיחק בנבחרות הצעירות של ישראל, אך לא הופיע בנבחרת הבוגרת.
דואר אוקראינה
דואר אוקראינה הוא שמה של חברת מניות ציבורית משותפת (באוקראינית: Публiчне акціонерне товариство «Укрпошта», בקיצור ПАТ «Укрпошта») שאחראית לכל תקשורת הדואר של אוקראינה וחברה באיגוד הדואר העולמי. מייסד החברה ומחזיק המניות היחיד בה הוא משרד התשתיות של המדינה.
החברה מחזיקה כ-11.8 אלף סניפי דואר ברחבי אוקראינה ומעסיקה 67,069 אלף עובדים.
מידע כללי
חברת דואר אוקראינה מנוהלת על ידי משרד התשתיות של אוקראינה ומהווה מפעיל הדואר הלאומי של אוקראינה על פי צו של קבינט השרים של אוקראינה מ-10 בינואר 2002. פעילות "דואר אוקראינה" מעוגנת בחוק "אודות תקשורת הדואר" מיום ה-4 באוקטובר 2001, כמו גם חוקים אחרים, הנחיות איגוד הדואר העולמי וצווים ממשלתיים.
החברה פועלת כגוף עצמאי מאז שנת 1994, כאשר הוקמה חברת "דואר אוקראינה" ("Ukrposhta"), ובחודש יולי 1998 אורגנה מחדש כחברה ממשלתית.
עד 2014 החברה העסיקה 85,000 עובדי דואר. כיום (2017) היא מעסיקה 67,069.
היסטוריה
בשנת 1999, חברת הדואר שוב עברה ארגון מחדש ונוספו שיטות מספור חדשות.
על פי צו של שר התשתיות של אוקראינה מ-16 בפברואר 2017 החברה הפכה מחברה ממלכתית לחברת מניות ציבורית משותפת.
השפעת אירועי 2014
אירועי שנת 2014 צמצמו את שדה הפעילות הגאוגרפי של החברה: באפריל אותה שנה, "דואר אוקראינה" הפסיקה את פעילותה בחצי האי קרים ובסבסטופול, בדצמבר הפסיקה את פעילותה גם בשטחי הרפובליקה העממית של דונצק וברפובליקה העממית של לוהנסק. על בסיס התשתיות שלה באזורים אלה הופיעו, בהתאמה, חברת "דואר קרים" (ב-21 באפריל), "דואר דונבאס" (ב-2 בדצמבר) ו"דואר הרפובליקה העממית של לוהנסק".
מאז 27 במרץ 2014 חדלה החברה לחלוטין לפעול בחצי האי קרים ובעיר סבסטופול.
ריי סלואן ברדין
ריי סלואן ברדין (באנגלית: Rae Sloan Bredin; 9 בספטמבר 1880 – 16 ביולי 1933) היה צייר אמריקאי. הוא היה חבר במושבת הציירים בניו הופ, פנסילבניה. הוא ידוע בנופי האביב והקיץ השלווים שלו עם דמויות של נשים וילדים.
ביוגרפיה
ריי סלואן ברדין נולד ב-9 בספטמבר 1880 בבאטלר, פנסילבניה, בנם של סטיבן לורי קולינס ברדין וקתרין סלואן. אביו היה רופא.
את לימודיו הראשוניים קיבל בפרנקלין שבפנסילבניה. הוא למד במכון פראט בברוקלין, סיים את לימודיו בשנת 1899.
הוא למד בבית הספר לאמנות בניו יורק (בית הספר פרסונס לעיצוב) בשנים 1900 עד 1903 אצל ג'יימס קרול בקוויט, ויליאם מריט צ'ייס ופרנק דומונד. ברדין המשיך לאקדמיה לאמנויות היפות בפנסילבניה (PAFA), שם למד אצל תומאס פולוק אנשוץ ורוברט אנרי. הוא הופיע לראשונה בתערוכת האקדמיה בשנת 1907, והיה מיוצג שם באופן קבוע עד סוף חייו.
בשנת 1914 זכה ברדין בפרס יוליוס הולגטן בתערוכה השנתית של האקדמיה הלאומית לעיצוב (NA). באותה שנה הוא התחתן עם אליס פרייס, אחותה של הציירת מרי אליזבת פרייס ושל מבקר וסוחר האמנות פרדריק ניולין פרייס. הם נישאו ב-14 במאי 1914.
הם נסעו לצרפת ואיטליה בירח הדבש, ואז התיישבו בניו הופ, פנסילבניה. היו להם שתי בנות ובן אחד.
הסופר ג'יימס א. מיצ'נר בא לראשונה במגע עם משפחת ברדין כאשר לימד את אחד מבני משפחתם הצעירים, סיליה פרייס, בבית ספר התיכון במחוז באקס. הנערה הצעירה העניקה ככל הנראה למיצ'נר את ההיכרות הראשונה שלו עם אמנות, ומאוחר יותר הוא הכיר את יצירותיהם של שאר אמני ניו הופ. מיצ'נר מתייחס לאמנים אלה ברגישות רבה בהקדמה לספר הראשון על האימפרסיוניסטים בפנסילבניה.
בשנת 1916 הקימו ברדין, צ'ארלס רוזן, מורגן קולט, דניאל גרבר, ויליאם לנגסון לאטרופ ורוברט ספנסר את מושבת האמנים ניו הופ כדי לתאם תערוכות של עבודותיהם. בשנים 1916–1917 נדדה התערוכה של קבוצת ניו הופ לתשעה מקומות לפחות, כולל מוזיאון האמנות בסינסינטי, מוזיאון האמנות של דטרויט וגלריית קורקורן בוושינגטון.
בשנת 1917 הקים ברדין ואדמונד גריסאן את בית הספר לאמנויות יפות בניו יורק בסטודיו לשעבר של צ'ייס, אך שניהם נטשו את הפרויקט הזה כדי לנסוע לצרפת שנה לאחר מכן.
ברדין לימד בבית הספר לאמנות קיץ בשינקוק הילס, ניו יורק, וכן באוניברסיטת וירג'יניה, שארלוטסוויל, ובבית הספר לעיצוב לנשים בפילדלפיה. כמה מתלמידיו בבית הספר לעיצוב לנשים הקימו את קבוצת "העשרה מפילדלפיה" לצורך הצגת עבודותיהם, 1917–1945.
ברדין נפטר לאחר ניתוח סרטן ב-17 ביולי 1933 כשהיה בן חמישים ושתיים. הוא היה פרופסור בבית הספר לעיצוב לנשים בזמן מותו.
יצירה
אשתו וילדיו של ברדין היו הנושא העיקרי לציוריו. הידוע והאהוב שבהם הוא "ספסל הגן" שלו, בסביבות 1920 המתאר את בנותיו הצעירות ז'אן וברברה, יושבות עם אמם, אליס, מוקפת פרחים. זוהי אחת מיצירותיו הגדולות ביותר של ברדין, והייתה נושא לפוסטר אמנות הנמכר ביותר במהלך שני העשורים האחרונים.
יחסי לטביה–צ'ילה
יחסי לטביה–צ'ילה הם יחסי החוץ בין לטביה לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היסטוריה
ב-22 בספטמבר 1921, לטביה הצטרפה לחבר הלאומים וצ'ילה הצביעה בעד הצטרפותה לארגון.
יחסים דיפלומטיים בין צ'ילה ולטביה כוננו ב-26 בספטמבר 1991, לאחר שצ'ילה הכירה בעצמאותה של לטביה ב-28 באוגוסט אותה שנה.
ב.מ.וו 327
ב.מ.וו 327 (BMW 327) היא מכונית בתצורת קופה וקבריולה שיוצרה על ידי חברת BMW הגרמנית בין השנים 1937–1941, ולאחר מלחמת העולם השנייה בין השנים 1946–1955. יוצרו 1,955 יחידות לפני מלחמת העולם השנייה, ו-505 יחידות לאחר מלחמת העולם השנייה.
לפני מלחמת העולם השנייה יוצר הדגם ב.מ.וו 272 בעיירה אייזנך (Eisenach) במדינת תורינגיה, (בגרמנית Thüringen). בשנת 1945 נכבשה העיירה על ידי כוחות ארצות הברית, מפעל הרכב נהרס לחלוטין ולכן הייצור עבר למינכן, מחוץ למטה החברה.
חברת בריסטול הבריטית אשר ייצרה את דגם ה-בריסטול 400 (Bristol 400) אשר המנוע והגריל הרכב הקדמי היו מבוססים על דגם ה-ב.מ.וו 326, וסגנון הגוף על דגם ב.מ.וו 327.
משפחת אוירבך
אוירבך (מוכר גם כאויערבך, אויערבאך או אורבך) הוא שם משפחה יהודי אשכנזי שמקורו, ככל הנראה, מהעיר אווערבך (Auerbach), בוואריה. משפחת אוירבך היא גם משפחת רבנים מפורסמת.
מקורות המשפחה
התיעוד הראשון הקיים של שם המשפחה אוירבך נמצא בארכיון הכללי של מדינת באדן, בקרלסרוהה, שם נמצא כתב חסות וזכות מגורים מתאריך 1/7/1499 עבור יהודי בשם משה מאווערבך (Mosse Juden von auwerbach) שניתן על ידי שליט פפאלץ העילית, שם כתוב:
תיעוד מאוחר יותר של אותו אדם נמצא בארכיון העיר אמברג. מדובר בשני מסמכים המתעדים כי היהודי משה מאוורבעך שילם את מס היהודים השנתי וכן רישיון ליהודי משה הגר באווערבך למעבר חופשי עבור גביית חובותיו. על פי הניסוח שנכתב על מצבת ביתו גיטל שנפטרה בשנת 1522, "פה טמונה האישה... מרת גיטל בת ר' משה אורבעך ז"ל", נראה כי משה אימץ את שם העיר כשם משפחתו. על פי ד"ר דניאל י. כהן משה אויערבך הוא ככל הנראה אבי סבתו של הרמ"א והראשון שנשא את שם המשפחה הזה.
בני המשפחה השונים נפוצו על פני מערב ומזרח אירופה. נתן רפאל אוירבך משער בספרו שומרי משמרת הקודש כי ככל הנראה לווריאציות השונות של השם המשפחה, אוירבעך, אוערבאך ואורבך, יש שורש משותף, אולי אותו משה אוירבך המוזכר להלן.
ספר היחוס למשפחת אויערבך
אילן היוחסין של משפחת אוירבך מבוסס על כתב ידו הרב צבי הירש אוירבך מורמייזא. אילן זה הועתק ונמצא בשלושה עותקים: בכתב ידו של הרב צבי בנימין אויערבך ובכתב ידו של בנו הרב אביעזרי זעליג אויערבך - שניהם הוסיפו לו נתונים, וכתב היד השלישי הוא של נכדו, הרב יצחק אויערבך, כולם רבנים בקהילת הלברשטאדט.
אילן היוחסין מתחיל בר' דוד טעבלה אויערבך מווינא בשנת של"ה (אביו של רבי שמעון וולף אוירבך), ומסתיים בר' צבי בנימין אויערבך, שנת תרס"א, שנפטר בשנת תשל"ג בתל אביב.
דילן קינגוול
דילן קינגוול (באנגלית: Dylan Kingwell; נולד ב-6 ביולי 2004) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה קנדי. הוא ידוע מתפקידו בסדרת הטלוויזיה "סדרה של צרות" של נטפליקס.
ביוגרפיה
דילן נולד בוונקובר, קולומביה הבריטית, קנדה. הוא משחק מאז שהיה בן שבע.
קריירה
בשנת 2011 קיבל קינגוול את תפקידו הראשון בסרט הקומדיה "To The Mat. הוא גילם את ג'ורדי ג'וניור.
שנתיים לאחר מכן, הופיע בסרט ההרפתקאות הצרפתי-קנדי "The Young and Prodigious T. S. Spivet" ובסדרות הטלוויזיה המדע הבדיוני "אנשי המחר", ששודרה ברשת CW.
בשנת 2014 גילם את קויל הצעיר בסרט הקצר "Soldiers of Earth". באותה שנה הוא הופיע גם בסרט הקולנוע "עיניים הגדולות" של הבמאי טים ברטון.
בשנת 2015 שיחק תפקיד ראשי בסדרת A&amp;E "The Returned", עיבוד אמריקאי לסדרת הטלוויזיה הצרפתית "The Returned". הוא הופיע גם בשני סרטי טלוויזיה: "Ice Sculpture Christmas" ו-"The Christmas Note". הוא הופיע גם בסרט הטלוויזיה "Wish Upon a Christmas", ששודר ב-Lifetime.
בשנת 2016 גילם את דמותו של פייטון רדינגס בסרט הטלוויזיה "The Wilding" ואת דמותו של מקס קלארק בסרט מותחן הטלוויזיה "Stranger With My Kids".
בשנת 2017 גילם את דמותו של סטיב מרפי, אחיו הצעיר של הדמות הראשית שון מרפי (פרדי היימור), בסדרת הדרמה הרפואית "הרופא הטוב".
בשנת 2020, הוא גילם את לוקה בסדרת הטלוויזיה המדע הבדיוני "100" בעונתה השביעית והאחרונה. הוא שיחק גם בתפקיד סם תומאס בסדרת הטלוויזיה "מועדון הבייביסיטריות".
ערסל
ערסל הוא יריעה או רשת הקשורה בין שני עמודים (או עצים) ומשמשת למנוחה. ערסל יכול להתלות בתוך הבית ומחוצה לו, בתנאי שהוא ממוקם בין שני מתלים (עמוד, עץ, וו וכדומה). הערסל בנוי ממספר חבלים הקשורים אחד לשני בקשר אחיד, הנקרא על שמו, "קשר ערסל".
מקור הערסל
הערסל התפתח בדרום אמריקה הפרה-קולומביאנית וממשיך להיות מיוצר בחבל האמזונאס. הערסלים נפוצים מאוד באמריקה הלטינית ומקובל לומר, שהם הגיעו מחצי האי יוקטן שבמקסיקו פחות משני דורות בטרם הגיע אליו הכיבוש הספרדי. בחצי-האי עדיין מייצרים ערסלים בכפרים הסובבים את הבירה מרידה לייצוא ושימוש פנימי. לבני חצי-האי הערסל הוא סמל תרבותי כה חשוב, עד כי גם לתושב הדל ביותר יהיה מצוי ערסל. הערסלים של בני שבט המאיה מיוצרים על ידי מכונות אריגה וגם גברים, נשים וילדים משתתפים במלאכה.
סוגי ערסלים
הערסלים בנויים ממגוון חומרים הכוללים גם עצי דקל ממערב לאמזונס ונהוג לקבוע את איכותם על-פי מספר המיתרים שבשימוש. ישנם מגוון סוגים וצורות של ערסלים:
שימושים במקומות נוספים
במהלך תוכנית אפולו, נבנו ערסלים עבור מפקד מודול הירח וטייסו לשינה בין מסעותיהם על פני הירח.
הרכש החדש
תקציר
עורך דין צעיר בן עשרים וארבע, אוון הנדריקס, קיבל לאחרונה עבודה ב-CIA. למרות שאוון רק החל, חייו מתהפכים ברגע שהוא נתקל בסייענית של הארגון, שדורשת להשתחרר מהכלא תמורת שלא תחשוף סודות שיביכו את הארגון. ברגע שהיא מנסה לחשוף את מערכת היחסים ארוכת הטווח שלה עם הסוכנות, הוא מסתבך במהרה בפוליטיקה בינלאומית מפותלת המערבת את הסוכנות. בעוד הנדריקס מנסה לנהל משא ומתן, הוא מוצא את עצמו מסוכסך עם יחידים וקבוצות מאיימות, ומסכן את חייו כשהוא מנסה למלא את חובותיו.
הפקה
ב-28 באפריל 2021 פורסם כי נטפליקס רכשה דרמת ריגול ללא שם, כאשר אנטרטיינמנט ואן תהיה שותפה להפקה. הפרויקט שכונה בשם "Graymail", נוצר על ידי אלקסי האולי, מפיק בפועל של כמה סדרות דרמה פופולריות, כמו קאסל וטירון. אלקסי, שימש מפיק בפועל. לצד האולי, נואה סנטינאו; דאג לימן, ג'ין קליין ודייוויד ברטיס מהיפנוטיק; גם אדם סירלסקי וצ'רלי אבסול מ-"P3 Media" הצטרפו לפרויקט כמפיקים בפועל. לפרויקט הוקצבו שמונה פרקים בני שעה כל אחד. ב-28 בספטמבר 2022 נחשף, כי אלכסי האולי, ג'ורג' גאנם, אמיליה רופר, האדי דיב, ניסול לוי ומאיה גולדסמית שימשו כתסריטאים; בינתיים, דאג לימן, אלכס קלימניוס, עמנואל אוסיי-קופור ג'וניור וג'וליאן הולמס הופקדו על בימוי הפרקים.
ליהוק
כשההפקה הוכרזה ב-28 באפריל 2021,נחשף כי נואה סנטינאו לוהק לתפקיד ראשי. ליהוקים נוספים נחשפו ב-12 בנובמבר 2021, כאשר אארטי מאן, דניאל קווינסי אנוך, וונדי כריסטי הול, קריסטיאן ברון, לורה האדוק, קולטון דאן ופייבל סטיוארט לוהקו לתפקיד ראשי לצד סנטיאנו. בנוסף, פורסם כי ביירון מאן, אנחל פארקר, לינוס רואץ' וקיילה זנדר לוהקו לתפקידי אורח.
צילומים
על פי הדיווחים, הצילום העיקרי של הסדרה התרחש במונטריאול, קוויבק ולוס אנג'לס, קליפורניה ב-25 באוקטובר 2021. על פי הדיווחים, הצילומים הסתיימו ב-28 במרץ 2022.
איימי פרדי
אמליה "איימי" פרדי (באנגלית: Amelia "Amy" Purdy; נולדה ב-7 בנובמבר 1979) היא שחקנית אמריקאית, דוגמנית, גולשת סנואובורד ברמה עולמית וזוכת מדליית ארד באולימפיאדת הנכים בסוצ'י בשנת 2014 ומדליית כסף בהמשחקים הפארלימפיים פיונגצ'אנג בשנת 2018, מייסדת עמותת  Adaptive Action Sports המסייעת לנכים בספורט, מעצבת בגדים וסופרת.
חיים וקריירה
פרדי נולדה וגדלה בלאס וגאס, נבדה, לאחר לימודי התיכון היא עברה לגור בהרים כדי לגלוש בסנואובורד. כשהייתה בת 19 חלתה פרדי בדלקת קרום המוח, ובתוך פחות מ-24 שעות המחלה השפיעה על מערכת הדם שלה וגרמה לאלח דם ולכשל איברים. הרופאים נאלצו לקטוע את שתי רגליה מתחת לברך, והיא איבדה גם את שתי הכליות והטחול. הרופאים נתנו לפרדי רק 2% סיכוי לשרוד, אך לאחר שלושה שבועות ללא הכרה היא התעוררה, החלימה ממחלתה וקיבלה רגליים תותבות. שנתיים לאחר מכן, היא קיבלה תרומת כליה מאביה. שבעה חודשים אחרי שקיבלה את רגליה התותבות החלה פרדי לגלוש בסנואובורד, ובתוך מספר חודשים הגיעה למקום השלישי בתחרות סנואובורד בממות' מאונטין, קליפורניה. לאחר מכן קיבלה פרדי מענק מקרן CAF, ארגון ללא כוונת רווח המסייע לאתלטים בעלי מוגבלויות והתמודדה במספר תחרויות גלישה בארצות הברית. בשנת 2003 עברה פרדי לסן דייגו ושימשה כדוברת קרן CAF, ובמקביל עסקה בטיפול בעיסוי. בפברואר 2003 שיחקה בקליפ של מדונה.
מרכז מאירהוף לחינוך לאמנות
מרכז מאירהוף לחינוך לאמנות הוא מרכז ותיק ללימודי אמנות המופעל על ידי אגף החינוך של מוזיאון תל אביב. במרכז מתקיימים, תחת הנהלתו של אוהד שאלתיאל, סדנאות לילדים, לבני נוער ולמבוגרים בתחומי הציור, הפיסול, הצילום, הוידאו ההדפס ועוד.
איימי פרדי
חיים וקריירה
בחודש מאי 2011 נאמה פרדי בועידת TED באורנג', קליפורניה. בנאומה, שכותרתו "חיים מעבר לגבולות" סיפרה פרדי על תקופת מחלתה, על המשבר שחוותה בעקבות המחלה ועל חזרתה לחיים רגילים, ודיברה על היכולת של כל אדם להתגבר על מגבלותיו. בין היתר אמרה: "במקום להסתכל על האתגרים והמגבלות שלנו כעל משהו שלילי או רע, אנחנו יכולים להתחיל להסתכל עליהם כמו ברכות, מתנות מפוארות שניתן להשתמש בהם כדי להצית את הדמיון שלנו ולעזור לנו ללכת רחוק יותר מאשר אי פעם ידענו שאנחנו יכולים ללכת."
מרכז מאירהוף לחינוך לאמנות
המרכז החל את דרכו בבית מאיר דיזנגוף ששימש כמעונו הראשון. החל משנת 1986 עבר המרכז למבנה ששימש בעבר את בית הספר דובנוב. במקום לומדים כ־2,200 תלמידים המייצגים אוכלוסיות שונות מרחבי תל אביב-יפו ומהארץ כולה, ביניהם יהודים, ערבים, נוער בסיכון ונוער שוחר אמנות משכבות מעוטות יכולת. צוות מורים המורכב מאמנים מרכזיים ופעילים בשדה האמנות הישראלי והבינלאומי אחראי על הקניית הכלים היצירתיים לתלמידי המקום. "בניין סדנאות המוזיאון מהווה אבן-יסוד תרבותית של תל אביב והסביבה, ודורות רבים של יוצרים ושוחרי אמנות נחנכו במשך השנים תחת גגו".
איימי פרדי
חיים וקריירה
בשנת 2014 השתתפה פרדי בתוכנית המציאות האמריקאית "רוקדים עם כוכבים" בעונה ה-18 והגיעה לגמר במקום השני.
מרכז מאירהוף לחינוך לאמנות
היסטוריה
ראשית דרכו של המרכז היה בשדרות רוטשילד, בבית מספר 16, המכונה בית דיזנגוף, שבו התגוררו ראש העיר הראשון של תל אביב, מאיר דיזנגוף ורעייתו צינה. הבית שהוא מראשוני בתיה של העיר, היה משכנו הראשון של מוזיאון תל אביב, שבו הכריז דוד בן-גוריון על הקמת מדינת ישראל. במסגרת המוזיאון החלו לפעול במקום סדנאות יצירה שעליהם הייתה אחראית ד"ר גילה בלס. לצידה פעל צוות מורים שביניהם נמנו פנחס עשת, אברהם פרחי ומוטי עומר. הם ניסו לקדם חזון שבו תהייה זיקה בין מערכת הפעילויות החינוכיות והלימודיות לבין יצירות האמנות המוצגות בחללים הסמוכים לצדן. בשנת 1971 הוצגה בפעם האחרונה תערוכת עבודות של נוער יוצר בבית דיזנגוף. בשנה זו עבר המוזיאון למבנהו החדש ברחוב שאול המלך, ואילו הסדנאות לנוער ולמבוגרים עברו על פי החלטת מרק שפס שהיה מנהל המוזיאון באותה עת, למשכנן החדש בביתן הלנה רובינשטיין, ששם הוקצה עבורן המפלס התחתון של המקום. המרכז החדש העניק מחד, מענה לצורך לקיים ממשק לימודי המשלב פעילות יצירתית עם התבוננות בתערוכות ויציאה למרחב הפתוח בדמות גן יעקב הסמוך, אך הגביל מאידך במשך שנים את האפשרות להתפתח ולפתוח את שעריו לאוכלוסייה גדולה של תלמידים, בשל המרחב המצומצם שבו פעל.
בית ספר דובנוב
בשנת 1986, ראש העיר שלמה להט (ציץ), שהיה אחראי על קידום וטיפוח יוזמות תרבות בעיר, ועל הקמת רבים ממוסדות התרבות שבה, כגון המשכן לאמנויות הבמה, מרכז סוזן דלל והסינמטק, יזם את העברת המרכז למבנה של בית הספר דובנוב שהיה שומם באותה עת, ולמעשה החכיר את המקום למוזיאון תל אביב. היציאה מהמרחב המוזיאלי, תאמה את תפיסתם של דן איתן מאדריכלי מוזיאון תל אביב ושל יעל בורוביץ' שהייתה מנהלת מחלקת החינוך במוזיאון. "באשר לסדנאות יצירה לנוער, מקומן של הללו", על פי דברי דן איתן, "אינו המרחב המוזיאוני עצמו, שתפקידו הייצוגי והממלכתי אינו מתיישב עם תהליכי היצירה ה"מלוכלכים", הזקוקים לחלל נפרד, גדול ופתוח אל החוץ".
בראש הסדנאות שעברו לבית הספר דובנוב, עמדה מירי גל עזר ששימשה בתפקיד עד שנת 1991. גל עזר' בוגרת לימודי אמנות ועבודה סוציאלית, הגיעה למרכז לאחר שפעלה כרכזת פרויקט החינוך של אגף הנוער בשכונת התקווה ובשכונת תל כביר שבדרום העיר תל אביב והביאה עמה את ניסיונה ותפיסתה כי חלק מתפקידו של המוזיאון הוא להבטיח כי החינוך לאמנות יהיה נגיש גם לשכבות החלשות ויהווה אמצעי להעצמה אישית ולצמצום פערים חברתיים. ברוח זו, הכינה תוכנית חינוכית מקיפה המתמקדת בהכשרתם המקצועית של ילדים ונוער המגיעים משכבות אוכלוסייה שונות, תוך שמירה על קשריה עם השכונות שבדרום העיר ואיתור תלמידים משם שייקחו חלק בפעילויות המתקיימות במרכז. המבנה שנבנה בשנות ה-50, שופץ חלקית ברוח הבאוהאוס על פי תכנונו של דן איתן. כיתות לימוד אוחדו והחלו לשמש כחללי עבודה מרווחים המצוידים בכלי העבודה הנדרשים ליצירה בסדנאות השונות, כגון תנורי קרמיקה, מיכון להדפס, ציוד צילום ועוד. קומת הקרקע הוקצתה לסדנאות הפיסול והקדרות ואילו הקומות העליונות הוקצו לסדנאות הציור, ההדפס הצילום והמחשבים. "התערבות פנים-מבנית זו נעשתה על ידי אדריכל היושב על התפר: מצד אחד מודרניסט הדוגל באוטונומיה של המוזיאון, ומצד שני פרגמטיסט המעמיד את המשתמש במרכז ומתַקשר עם מגמות שרווחו באדריכלות שנות ה-80 וקידמו לוקאליזציה של דפוסים מודרניסטיים."
פתיחת שערים לתלמידי תיכון עירוני א'
בשנת 1988, הרחיב תיכון עירוני א' את מסגרת הלימודים שלו והחל לקיים שיעורים תאורטיים ומעשיים בתחומי האמנות ובמקביל הוסב שמו לתיכון עירוני א' לאמנויות. שלמה להט יצר מעין "קמפוס עירוני המתפרשׂ בין אתרים שונים במרכז העיר": מגמת הקולנוע של התיכון התמקמה בבניין הסינמטק, מגמת המחול החלה לפעול במרכז ביכורי העתים הסמוך, ומגמת האמנות הפלסטית של התיכון החלה לפעול במסגרת הסדנאות המתקיימות במבנה בית הספר דובנוב. התלמידים רוכשים בסדנאות מיומנויות בציור, ברישום, בהדפס, בפיסול, בצילום ובוידאו ארט תוך לימוד תולדות האמנות על סגנונותיה השונים. הלימודים מתפרשים על פני ארבע שנות לימוד, כשבסיומן הם ניגשים לבחינות בגרות באמנות. אחת ממטרות המגמה היא לדרבן את בוגריה להמשיך ללמוד אמנות ולעסוק בה. מדי שנה מתקיימות במגמה 2 תערוכות, שעבודותיהן נתלות בחללים של המרכז: תערוכת "אמצע הדרך" המתקיימת באמצע שנת הלימודים ו"תערוכת בוגרים" המתקיימת בסוף שנת הלימודים. כל בוגר מקבל קטלוג מודפס של התערוכה המלווה בדיסק. בשנת 2013 ובשנת 2014, יצאו תלמידי המגמה עם מורי המרכז למחנה אמנות בן 3 ימים שהתקיים בנורדיה, על מנת להעמיק בתהליכי חשיבה ויצירה שאינם כלולים במסלול הרגיל. לדוגמה, בשנת 2014, התנסו התלמידים בצילומי אופנה שהשראתם שאובה מימי ראשית ההתיישבות החקלאית בארץ ישראל.
המרכז על שם יוסף מאירהוף
לאחר 10 שנות פעילות בבניין בית הספר דובנוב, מנכ"ל מוזיאון תל אביב רוני דיסנצ'יק והמנהל והאוצר הראשי מרדכי עומר, הגיעו לידי הכרה כי יש לתכנן את המקום שהפך מזמני לקבוע, באופן מושכל שיהלום את היקף פעילותו המוגבר ואת צרכיו המשתנים. תכנון המקום הופקד בידי "קבוצת תו" שעסקה בעיצוב תערוכות ומיצבים. הקבוצה יצרה "חוברת תורם", שתכליתה הייתה לגייס תורמים פוטנציאליים שיממנו את השיפוץ החדש של המקום. בחוברת הוצגו הדמיות של המבנה שתוכנן בזיקה עם "האדריכלות הפוסט-מודרניסטית של מייקל גרייבס משנות ה-70 וזו של רוב קרייר (Rob Krier) משנות ה-80, ששבתה את ליבו של יוסף מאירהוף, יהודי-אמריקאי, פעיל ציבור ציוני ופילנתרופ שתרם את המימון הנדרש לשיפוץ המבנה שכלל בעיקר תוספות צורניות חיצוניות. לאחר ששיפוץ המבנה הושלם, הוא קיבל את שמו של הנדבן.
בשנת 2002 התקיימה תחרות לתכנון הבניין החדש של מוזיאון תל אביב שכלל על פי דרישות המוזיאון מחלקת חינוך כפי שבאה לידי ביטוי בתוכניתו במילים הבאות: "המוזיאון במהותו הוא סביבה חינוכית לימודית...שמטרתה להפוך את מבקריו לצרכני אמנות פעילים". בשנת 2011 נפתח הבניין החדש שתוכנן על ידי פרסטון סקוט כהן, אך לא היה בו זכר לתוכנית החינוכית. הסדנאות של מרכז מאירהוף שהיו אמורות להשתלב באגף החדש של המוזיאון ולהיות חלק אינטגרלי בו, הושארו על כנן במבנה הישן ברחוב דובנוב, על פי החלטת מוטי עומר שהיה באותה עת מנכ"ל המוזיאון.
בשנת 2008, בעקבות משבר כלכלי שפקד את המוזיאון, קוצץ שכרם של מורי האמנות, וחלקים מהמבנה ומהמרחב הפתוח של מרכז מאירהוף הושכרו ליזמים שפתחו במקום מסעדה ואולם אירועים, שגרעו חלק מחללי העבודה והתצוגה לטובת המרחב המסחרי. מן המוזיאון נמסר כי "אולם הכינוסים והאירועים הפועל בתוך מרכז החינוך לאמנות, מאפשר תמיכה כספית במרכז החינוך ומתן מלגות נוספות לתלמידים, זאת מעבר למלגות שהמוזיאון מעניק לתלמידים כל שנה. כל ההכנסות המגיעות למוזיאון מתפעול אולם הכנסים מופנות לכיסוי הוצאות מרכז החינוך. אנחנו רואים בחינוך לאמנות ערך חשוב ביותר, ומברכים כל יוזמה התומכת במאמצי המוזיאון ומאפשרת להמשיך ולסבסד את חוגי האמנות הרבים במרכז החינוך לאמנות".
סדנאות למבוגרים
במרכז מתקיימות סדנאות מקצועיות מגוונות המיועדות למבוגרים. אחוז ניכר מהמבוגרים הם גמלאים שמתמידים להגיע למרכז על מנת ללמוד ולשפר את המיומנויות המקצועיות שרכשו במקום בשנים קודמות. במסגרת הסדנאות, מתקיימים ימי עיון בהשתתפותם של אמנים אורחים מחו"ל. בשנת 2014, הגיעו בין השאר 2 אמנים ידועים מפולין שהרצו על עבודתם וערכו הדגמות מעשיות בסדנאות: Bozena Sacharczuk ראש המחלקה לקרמיקה באקדמיה לאמנויות בוורצלב, ו- Bozena Tomasz Niedziolka פסל וקרמיקאי.
סדנת יצירה לפעוטות ולהורים
סדנה זו המכונה "קסום בשניים", מתבססת על פעילות משותפת של הורים עם ילדיהם, שבה הם מתנסים יחדיו ביצירה עם חומרים מגוונים ונחשפים למושגים מעולם האמנות והקשר שלהם לחיי היום יום. "הרעיון הוא שדרך העבודה יתרגלו הילדים שימושים במוטוריקה עדינה וגסה, ויתבססו בעבודתם על חקירה, חיפוש וגילוי עולם האמנות", שיובילו בסופו של דבר, "לתקשורת חיובית בין ההורה והילד בתהליך היצירה עצמו".
ילדים
במסגרת הפעילות בסדנאות השונות, שבהן לומדים ילדים עד כיתה ו', נחשפים התלמידים בפני יצירות האמנות המוצגות במוזיאון. החל משנת 2012, שולבו תלמידי מועדונית "חרוב" מיפו וממועדונית נווה שרת בסדנה שנתית, הפועלת כיחידת לימוד עצמאית במרכז.
נוער שוחר אמנות
תוכנית המיועדת לבני נוער מוכשרים מכיתות ז' - יב', המצטרפים לסדנאות השונות בהתאם ליכולותיהם.
שיתוף פעולה עם תיכון מוזות
מיום הקמתו בשנת 2005, של בית הספר לאמנות "מוזות" ביפו העתיקה, המיועד לבני נוער בסיכון, מתקיים שיתוף פעולה בינו לבין מרכז מאירהוף. החל מכיתה י"א לומדים תלמידי מוזות במרכז מאירהוף, צילום ווידאו, ובכיתה י"ב הם עובדים על פרויקט גמר המוצג כתערוכת סוף שנה.
המאבק הציבורי נגד סגירת המקום
ב-4 בינואר 2015, בישר רון חולדאי, ראש עיריית תל אביב, המשמש גם כיו"ר חבר הנאמנים של המוזיאון, למנהלת מוזיאון תל אביב סוזאן לנדאו, כי החליט לסגור את סדנאות האמנות של מוזיאון תל אביב כדי להקים במקומן גני ילדים. ב-6 בינואר התקיימה פגישה של צוות המורים המונה כ-60 איש, שרובם אמנים פעילים, עם לנדאו, שהעבירה להם את החלטת העירייה. המורים חששו כי המהלך יצמצם את הפעילות החינוכית של המוזיאון וכי פרנסתם תיפגע כתוצאה מכך. לאחר הישמע הבשורה, יצאו אלפי תלמידים ועשרות מורים למאבק על המשך פעילותו של המוסד הוותיק. "לא סוגרים חינוך בשביל חינוך", כך טוענים הם ובעמוד הפייסבוק של המרכז בטאו את חששם במילים הבאות: "אנו רואים במהלך זה מהלך דורסני, חסר שיקול דעת של עירייה וראש עירייה שמצד אחד מכריזים השכם והערב על חשיבותה של הפעילות האמנותית בעיר ומצד שני במו ידיהם הורסים וסוגרים מרכז חינוכי ותרבותי ותיק ומרכזי בעיר". העירייה מסרה בתגובה כי היא משקיעה משאבים רבים להשמשת מבנים לצרכים הדחופים של מערכת החינוך והסבירה כי בגלל ה"גידול המבורך במספר הילדים במרכז העיר נוצר צורך מיידי לספק גני ילדים ובתי ספר יסודיים במרכז העיר", וכי המבנה המשמש את המרכז, "נדרש כעת לייעודו המקורי", דהיינו כיתות גן ובית ספר. כמו כן הודיעה העירייה כי היא פועלת בשיתוף פעולה עם הנהלת המוזיאון לגבי עתיד הסדנאות, ואילו דוברת המוזיאון, אורית אדרת מסרה כי המוזיאון פועל למציאת פתרונות חלופיים.
עו"ד גבי לסקי, חברת מועצת העיר מטעם סיעת מרצ וחברת דירקטוריון במוזיאון תל אביב, שלחה מכתב לרון חולדאי שבו הביעה את מורת רוחה על כוונתו לסגור את המרכז, וכך כתבה: "מאחר שחינוך לאמנות, מלבד היותו הכרחי לפיתוח הדמיון והיצירתיות, מקדם ערכים של סובלנות, פלורליזם, ביקורת עצמית, דיאלוג בין-תרבותי והתייחסות ללוקאלי ולגלובאלי, מרכז מאירהוף הפך למוסד תל אביבי חשוב ומרכזי המעניק מרחב יצירה ודעת לילדי העיר. על כן, אין זה ייתכן כי החלטה כה משמעותית בנוגע לפעילות המוזיאון והנוגעת לתושבים כה רבים לא תובא לדיון בפני דירקטוריון המוזיאון".
בעקבות המאבק הציבורי הער, התגייסה אף קרן מאירהוף לצד המוחים והודיעה שאם יבוצעו שינויים ייעודיים במרכז, תדרוש מהעירייה להשיב לה את כספי התרומה.
לאור המאבק הציבורי, חזרה בה העירייה מהחלטתה לסגור את המוסד והודיעה שתסתפק לעת זו בשני החללים המשרתים את סדנת הקדרות ואת סדנת הפיסול. צוות המרכז בגיבוי של דעת קהל רחבה המשיך את המאבק בניסיון למנוע את פירוק שתי הסדנאות הוותיקות.
בסופו של דבר, בזכות המאבק נגד סגירת המקום, הצליחו למצוא פתרון. קומת הקרקע של המבנה משמשת בחלקה כגני ילדים וחלקה כמשרד של המרכז לאמנות.
שנותי היפות בקרוס קריק
שנותי היפות בקרוס קריק (באנגלית: Cross Creek) הוא סרט ביוגרפי אמריקאי משנת 1983 בבימויו של מרטין ריט עם מרי סטינבורגן, ריפ טורן, פיטר קויוטי ואלפרה וודארד בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "קרוס קריק" מאת מרג'ורי קינן רולינגס, שהוא אוטוביוגרפיה על חייה בחווה מבודדת בפלורידה אליה הגיעה כדי לכתוב ולהגשים את רצונה להיות סופרת.
תקציר העלילה
למקום מגיעה אישה שחורת עור בשם ג'יצ'י (ביאטריס) (אלפרה וודארד) ומתחננת לפני מרג'ורי שתקבל אותה לעבודה אפילו תמורת סכום זעום. מרג'ורי מהססת כי רוצה להיות לבד אך לבסוף מסכימה ולאחר עבודה קשה הבית הופך ראוי למגורים.
מרג'ורי מתוודעת למשפחת טרנר השכנה שבראה עומד מארש טרנר (ריפ טורן) ובעיקר לבתו הבכורה אלי (דיינה היל) שמאמצת עופר שמצאה ביער. העופר בורח מדי פעם וגורם נזקים ומארש רוצה לחסלו אך אלי מפצירה בו שלא יעשה זאת.
לעבודה במטע מצטרפים פול וחברו טים. אשתו של טים בהריון ומרג'ורי רוצה לעזור לה. כולם עובדים ביצירת תעלות השקיה לפרדס היבש. לאחר הלידה מביאה מרגורי לזוג בגדים אך טים כועס עליה והם עוזבים את המקום. (זה בסיס לספרה "סולם יעקב").
כולם חוגגים יום הולדת 14 לאלי. העופר בורח שוב ומארש מחליט לחסלו למרות בכיותיה של אלי. אלי בורחת ומארש משתכר, רוכב לעיירה ועושה שם נזק. השריף רוצה לעצרו אך הוא מרים את הרובה והשריף יורה בו למוות. זה מהווה בסיס לספרה המפורסם "העופר" שהפך לסרט בשנת 1946.
אלי הנסערת מטיחה במרג'ורי כי איננה שייכת למקום הזה. מרג'ורי המזועזעת עוזבת את ביתה בסירה כדי להתבודד אך חוזרת כעבור מספר ימים. כולם מתגייסים להעלות מדורות כדי להציל את הפרדס מהכפור וגם אלי עוזרת ומתפייסת עם מרג'ורי.
בעלה של גיצ'י יושב בכלא על רצח ומרג'ורי עוזרת לשחררו אך הוא אינו משתדל לעזור בעבודה בבית ומרג'ורי מבקשת ממנו לעזוב. גיצ'י מחליטה להישאר איתה.
לסוף מגיע העורך הספרותי מקסוול פרקינס (מלקולם מקדואל) ומבשר לה כי סיפוריה מצאו חן בעיניה ומשלם לה תמורתם 700 דולר. נורטון מציע לה נישואים והיא מסכימה.
נורטון בסקין האמיתי מופיע בסרט בתפקיד קטן של זקן שמדריך את מרג'ורי איך להגיע למלון.
פרסים
הסרט היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר:
דיונון אוסטרלי
דיונון אוסטרלי (שם מדעי: Sepia apama) הוא מין מסדרת הדיונונים המצוי בימים הטרופיים סביב חופי דרום אוסטרליה והוא המין הגדול ביותר בסדרת הדיונונים.