cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בוריס ג'ורדן
ביוגרפיה
מאוחר יותר התמנה למנכ"ל גזפרום מדיה, חטיבת המדיה של גזפרום; ועם השתלטותה של גזפרום ב-2001 על ערוץ הטלוויזיה NTV של האוליגרך היהודי-רוסי ולדימיר גוסינסקי, מהלך שנטען בידי גוסינסקי כי נכפה עליו בידי גורמי שלטון רוסיים, היה ג'ורדן למנכ"ל רשת זו. לבסוף אולץ גם הוא להתפטר בשנת 2003 בשל לחצים פוליטיים.
מרוגאמה
מרוגאמה (ביפנית: 丸亀市) היא עיר שנמצאת במחוז קאגווה, יפן.
גאוגרפיה
העיר ממוקמת כ-560 ק"מ מבירת יפן, טוקיו, וכ-24 ק"מ מבירת המחוז, טקמאצו.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 15 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא יולי (26 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר (4 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 1,941 מילימטרים בשנה. חודש אוגוסט הוא החודש הגשום ביותר (328 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש היבש ביותר (45 מ"מ גשם).
ענק הברזל
ענק הברזל (באנגלית: The Iron Giant) הוא סרט אנימציה אמריקאי שהופק על ידי אולפני ההנפשה של "האחים וורנר", ויצא לאקרנים בשנת 1999. הסרט היה כישלון קופתי בארצות הברית אבל זכה להצלחה ביקורתית ולמעמד של סרט פולחן.
עלילת הסרט
בשנת 1957, רובוט ענק ומתכתי (מדובב על ידי וין דיזל) מתרסק ברוקוול, מיין. הוגארט יוז (אלי מרינתאל), ילד קטן, עוקב אחרי השביל שמוביל ליער ועוזר לענק להשתחרר מתוך תחנת כוח אותה ניסה לאכול.
כשמבין הוגארט שהרובוט חברותי, הוא אוזר אומץ ולוקח את הענק לביתו, שם הוא גר עם אמו האלמנה אנני יוז (ג'ניפר אניסטון). הוגארט מנסה ללמד את הרובוט איך לתקן מסילת רכבת, אולם הרכבת דורסת את הרובוט וכורתת את ראשו. הם בורחים יחד לפני שנהגי הרכבת (אולי ג'ונסטון ופרנק תומאס) מרגישים בתאונה. בביתו מגלה הוגארט שהרובוט יכול להחזיר את חלקיו המפרקים לגופו וכך לתקן את עצמו ללא עזרה. הוגארט מחביא את הרובוט באסם, ומספר לו על ההבדלים בין חיים ומוות. הוא מלמד אותו גם לקרוא באמצעות ספרי קומיקס, והרובוט מתרשם מהקומיקס "סופרמן".
הסוכן הממשלתי קנט מנזלי (כריסטופר מקדונלד) מגיע לרוקוול כדי לחקור אירועים הקשורים בענק. הוא חושד בהוגארט ומחליט לשכור את החדר בבית של הוגארט ואמו. כאשר מבין הוגארט שמנזלי משגיח עליו, הוא מחליט להביא את הענק לאמן הגרוטאות דין מקופין (הארי קוניק ג'וניור). מנזלי מגיע לדין עם הגנרל רוגארד (ג'ון מהוני), אך דין והענק משטים בגנרל וחייליו כאשר הם מעמידים פנים שהרובוט הוא אחת מיצירות האומנות שלו.
כשהסכנה חלפה, הוגארט משחק עם הענק ומפעיל בטעות את מערכות ההגנה שלו, שמופעלות כאשר הוא מרגיש מאויים. הוא ניצל מפגיעה בזכות דין, שגוער בענק. הענק מבין שביכולתו לפגוע בהוגארט ובורח משם בבושה ופחד כשהוגארט בעקבותיו. מאוחר יותר מבין דין שלענק לא הייתה שליטה על מערכותיו. הוא משיג את הוגארט והם ממשיכים יחד בעקבות חיפושם אחר הענק.
לפתע עף הענק לרוקוול, שם הוא מציל שני ילדים. מנזלי והצבא רואים את הענק ומתכוננים להתקפה כדי לעוצרו. הוגארט והענק מנסים לברוח, תוך שהם חומקים מההמתקפה ההראשונה, אך התקפה נוספת מפילה את הענק ומותירה את הוגארט חסר הכרה. הענק משוכנע שהוגארט מת, ובצערו הוא עובר להתקפה נגד הצבא ומתחיל לצעוד לעבר העיר. מנזלי מתכנן שגנרל רוגארד יפתה את הענק לצעוד אל הים וישמיד אותו שם באמצעות פצצה גרעינית מתוך הנאוטילוס. בינתיים הוגארט מחלים מהפגיעה ומבקש מהענק להירגע.
דין מייעץ לגנרל רוגארד להפסיק את הפעולה, אך מנזלי לא מוכן לכך והוא מורה לשגר את הפצצה מהנאוליטוס לעבר הענק והעיר. רוגארד מסביר למנזלי שעשה טעות חמורה, שתפגע בהמונים מאנשי העיר. מנזלי מבקש להציל את עצמו ומנסה לברוח, אבל הענק עוצר אותו והוא מושם במעצר על ידי הצבא. כאשר הוגארט מספר לענק מה עתיד לקרות לרוקוול, מחליט הענק להציל את אנשי העיר. הוא עף לעבר הפצצה וגורם לה להתפוצץ, יחד איתו, בטרם תגיע לעיר. אנשי העיר ניצלים, והם אבלים על אובדן הענק שהקריב עצמו למענם.
זמן מה לאחר מכן, אנני ודין מפתחים קשר רומנטי, ודין יוצר פסל מתכת לזכרו של הענק. להוגארט עתה יש חברים רבים. הוא מקבל חבילה מגנרל רוגארד, ובה החלק הנותר מהענק, בורג קטן. בלילה, הוגארט מתעורר לרעש מוזר ומגלה שהחלק הנותר זז ומנסה לצאת החוצה, הוגארט נזכר שהרובוט יכול לתקן את עצמו ופותח את החלון כדי שהבורג יחזור לענק. הסרט מסתיים כאשר כל חלקי הענק מטיילים באיסלנד והרובוט קם לתחייה ומחייך.
הדמויות והמדבבים
אפי בן ישראל ביימה את הדיבוב בעברית. עוזי פוקס וענבר שטגר עזרא הפיקו אותו.
הכנסות וביקורות
הסרט לא הצליח בקופות בארצות הברית והכניס $31,333,917 בלבד, לעומת תקציב של 50–70 מיליון דולר.
הסרט זכה לביקורות חיוביות. אתר עגבניות רקובות נתן לסרט דירוג של 96% המבוסס על 150 ביקורות, עם רייטינג ממוצע של 8.24/10. אתר Metacritic נתן לסרט דירוג של 85 מתוך 100 המבוסס על 29 ביקורות. סקר מבקרים שנערך באתר CinemaScore העניק לסרט ציון ממוצע של "A" בסולם של A+ עד F.
בשנת 2010, אתר IGN הכתיר את הסרט לסרט האנימציה החמישי האהוב ביותר בכל הזמנים.
פרסים
הסרט זכה ב-19 פרסים בפסטיבלים שונים, ביניהם 9 זכיות בטקס פרסי המצוירים "אנני" על השחקן הראשי (אלי מרינתאל בתור הוגארט), המוזיקה (מייקל קאמן), הבימוי (בראד בירד), אנימציית הדמויות (סטיב מראוסקי), האפקטים (אלן פוסטר), התסריט (טים מקאנילס), וגם פרס אנני לסרט הטוב ביותר לשנת 1999.
בשנת 2015 יצאה גרסה מחודשת של הסרט.
יחסי נורווגיה–קניה
יחסי נורווגיה–קניה הם יחסי החוץ בין קניה לבין נורווגיה.
היסטוריה
נכון לתחילת המאה ה-21 היחסים בין שתי המדינות הם מלאים ותקינים.
היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו זמן קצר לאחר עצמאותה של קניה בשנת 1963.
בשנת 1990 נותקו היחסים הדיפלומטיים בין קניה לנורווגיה בשל הביקורת של נורווגיה על ממשלת קניה והנהגתה. הקשרים חודשו בשנת 1994 על ידי השגריר הנורווגי שמונה בשנת 1997.
שרת הסחר של נורווגיה, מוניקה מאלנד, הובילה משלחת של 54 חברות לקניה בספטמבר 2015.
שר החוץ בורגה ברנדה ביקר בניירובי בכנס השרים העשירי של ארגון הסחר העולמי שנערך במרכז הכנסים הבינלאומי קניאטה בדצמבר 2015.
שיתוף פעולה לפיתוח
תחומי מפתח לשיתוף פעולה קנייתי ונורווגי הם:
יחסים כלכליים
סך המסחר הוא כ-8.1 מיליארד שילינג קנייתי (72.4 מיליון אירו).
בשנת 2014 ייצאה קניה סחורות בשווי 5.8 מיליארד שילינג קנייתי (51.8 מיליון אירו) לנורווגיה. בנוסף, נורווגיה ייצאה סחורות בשווי 2.3 מיליארד שילינג קנייתי (20.5 מיליון אירו).
הייצוא העיקרי של קניה לנורווגיה כולל: צמחים, פרחים, קפה, תה ותבלינים.
60% מהיצוא של נורווגיה לקניה מורכב מדשן כימי.
קרן העושר של נורווגיה השקיעה בקניה החל משנת 2012, נכון לשנת 2015 סך ההשקעה שווה 8.2 מיליארד שילינג קנייתי (73.25 מיליון אירו). נורפונד, שהיא קרן השקעות לחברות קטנות ובינוניות במדינות מתעוררות, הקימה משרד בניירובי בשנת 2007. משרד המסחר הנורווגי, Innovation Norway, פתח גם משרד בניירובי בשנת 2014.
ריימונד רייף
ד"ר רויאל ריימונד רייף (באנגלית: Royal Raymond Rife; 16 במאי 1888 - 5 באוגוסט 1971) היה ממציא וחוקר אמריקאי שהמצאותיו נחשבות פסאודו-רפואיות. בשנת 1930 רייף טען כי באמצעות מיקרוסקופ אופטי מיוחד שבנה, הוא הצליח לצפות בחיידקים, שהיו קטנים מכדי לצפות בהם באמצעים הטכנולוגיים שהיו קיימים באותה תקופה. לדבריו, אלומת הקרניים מהמכשיר שלו יכולים להחליש או להרוס פתוגנים באמצעות תהודה אנרגטית שהורסת את המרכיבים הכימיים שלהם.
בשנות ה-50 מומחים רפואיים פקפקו בטענותיו של רייף מאחר שהן לא שוכפלו באופן עצמאי. מנגד, רייף האשים את הדחייה המדעית של טענותיו בקנוניה של המחלקה לבריאות הציבור באיגוד הרפואה האמריקאי (AMA) וגורמים אחרים של "הרפואה המאורגנת", אשר התנגדו באופן נחרץ למכשירים שלו. התעניינות בטכנולוגיה של רייף חודשה בחוגי רפואה אלטרנטיבית בעקבות פרסום הספר "תרופה לסרטן שעובדת" שראה אור בשנת 1987, בו נטען כי רייף הצליח לרפא סרטן, אבל כל העבודה שלו דוכאה על ידי קשירת קשר חזק על ידי איגוד הרפואה האמריקאי. לאחר פרסום הספר, שווק מגוון רחב של מכשירים הנושאים את שמו, לריפוי מחלות שונות כמו סרטן ואיידס. ניתוח של המגזין "אלקטרוניקה אוסטרליה" מצא כי מכשיר רייף טיפוסי כלל סוללה 9 וולט, חיווט, טיימר ושני צינורות נחושת קצרים.
תקיפות משלוחי הנשק האיראניים לחזבאללה בדמשק
תקיפות משלוחי הנשק האיראניים לחזבאללה בדמשק היו סדרה של תקיפות אוויריות נגד משלוחי נשק מאיראן שיועדו לארגון הטרור חזבאללה שבוצעו בדמשק בירת סוריה בליל 3 ו-5 במאי 2013.
סוריה האשימה את ישראל כי היא עומדת מאחורי התקיפות למרות שזו לא הודתה בכך. בימים שלאחר התקיפה שרר מתח רב באזור לאחר שאישים סורים אמרו כי התקיפה מהווה "הכרזת מלחמה" נגד סוריה. צה"ל נערך בכוחות מתוגברים בגבול הצפון, שמי הצפון נסגרו לתעופה אזרחית ונפרסו מערכות ההגנה האווירית כיפת ברזל.
לפי גורמי מודיעין מערביים, המתקפות בסוריה כוונו כנגד משלוחים של טילי פאתח 110 מתוצרת איראן שיועדו לארגון חזבאללה בלבנון.
לפי דיווחי המרכז הסורי לזכויות אדם בתקיפות נהרגו לפחות 42 חיילים סורים ונפצעו מאות. ייתכן שמספר החיילים ההרוגים עומד אף על 100–300 הרוגים, אך יש דיווחים סותרים בנושא.
התקיפה הראשונה
ב-4 במאי פורסם ברשת CNN האמריקאית כי גורמים אמריקאיים ומערביים בוחנים מידע בנוגע לתקיפות אוויריות בשטח סוריה ובמקביל דיווחו מקורות אמריקאים אחרים כי התקיפה הייתה נגד נשק שיועד לחזבאללה.
התקיפה השנייה
בליל 5 במאי דיווחו תושבים בדמשק על הפצצות כבדות שבוצעו מן האוויר נגד מתקנים צבאיים בעיר. על פי דיווחי אזרחים, תקיפה זו הייתה כבדה ומאסיבית יותר מקודמתה. במשך מספר שעות תקפו מטוסים מטרות שונות בעיר. הטלוויזיה הסורית דיווחה על התקיפה אך לא מסרה פרטים באשר לזהות הנשק שהופצץ. גורמי מודיעין פרסמו כי הנשק שהופצץ בסוריה בשני המקרים הם טילי קרקע-קרקע מסוג פאתח 110, מתוצרת איראנית, אשר יועדה לארגון החזבאללה כהוקרה על התייצבותו לצד המשטר הסורי במלחמת האזרחים בסוריה. הטילים הותקפו במספר מוקדים, בהם נמל התעופה הבינלאומי של דמשק ואתר בקרבת המרכז למחקר מדעי שהותקף בינואר 2013 בנסיבות דומות. על פי הסורים במהלך הפעולה נורתה אש נ"מ נגד המטוסים התוקפים.
עונת 1999/2000 בסרייה א'
בליגה השתתפו 18 קבוצות. התחרות התקיימה בשיטת ליגה עם משחקי בית ומשחקי חוץ. עבור הניצחון הוענקו שלוש נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו.
ורונה, טורינו, לצ'ה ורג'אנה היו הקבוצות שעלו מהליגה השנייה.
לאציו זכתה באליפות הליגה בפעם השנייה בתולדות המועדון.
בסיום העונה, ב-8 בספטמבר 2000 נערך משחק של הסופר קאפ האיטלקי בו לאציו ניצחה את אינטר 3:4 וזכתה בגביע.
בסיום העונה לסרייה ב' ירדו טורינו, ונציה, קליארי ופיאצ'נצה. במקום הקבוצות שירדו לסרייה א' העפילו ויצ'נצה, אטאלנטה, ברשה ונאפולי.
כדורגלנים מצטיינים
אנדריי שבצ'נקו שחקנה של מילאן כבש 24 שערים וזכה בתואר מלך השערים.
התאחדות הכדורגל האיטלקית העניקה פרסים לשחקנים מצטיינים:
יחסי אוסטריה–אינדונזיה
יחסי אוסטריה–אינדונזיה הם היחסים הדו-צדדיים של אוסטריה ואינדונזיה. אוסטריה מכירה באינדונזיה כשותפה יציבה ואמינה, ושתי המדינות נהנות מיחסים מצוינים. שתי המדינות הסכימו להרחיב את היחסים בעסקים, סחר והשקעות, תיירות, תרבות, סביבה וטכנולוגיה ירוקה.
היסטוריה
היחסים הדו-צדדיים בין אוסטריה לאינדונזיה כוננו רשמית בשנת 1954, שנה לפני שחזרו לריבונות מלאה של אוסטריה משלטונות בעלות הברית ותשע שנים לאחר הכרזת העצמאות האינדונזית בשנת 2010, נשיא אוסטריה היינץ פישר ביקר באינדונזיה והתארח אצל נשיא אינדונזיה סוסיליו באמבאנג יודהויונו.
סחר והשקעה
היקף הסחר הדו-צדדי בין שתי מדינות בשנת 2015 הגיע ל-445 מיליון אירו, כאשר מאזן הסחר היה פחות או יותר מאוזן. הייצוא העיקרי של אוסטריה לאינדונזיה הוא פלדה, מכונות, ציוד אלקטרוני, נייר ותרופות, תוך ייבוא הנעלה, טקסטיל, תבלינים, קפה ומוצרי אלקטרוניקה מאינדונזיה. בשנת 2017 ישנם כ-40 תאגידים אוסטריים המפעילים את פעילותם באינדונזיה.
טכנולוגיה, חינוך ותרבות
אינדונזיה מעוניינת ללמוד ממומחיות אוסטרית בטכנולוגיה מתחדשת ובת קיימא, כמו אנרגיה הידרואלקטרית, אנרגיה ביומסה ואנרגיה סולארית. אוסטרית גם קידמה את היתרון של הטכנולוגיה הירוקה, על ידי הצגת "השגרירות הירוקה" החדשה שלה באזור מנטנג במרכז ג'קרטה. השגרירות הירוקה האוסטרית בג'קרטה, שנחנכה בנובמבר 2011, מפגינה אדריכלות בת קיימא באקלים טרופי, חוסכת אנרגיה ומים על ידי התקנת פאנלים סולאריים, מערכת אחסון מי גשמים, חלונות מוצלים ובידוד תרמי.
בתחום החינוך, ממשלות שתי המדינות סיכמו על חילופי סטודנטים לתארים מתקדמים, שנחתמו בין משרד החינוך באינדונזיה לבין הסוכנות לשיתופי פעולה בינלאומיים למדע ומחקר באוסטריה. מדי שנה, אוסטריה מציעה כ-30 מלגות לסטודנטים באינדונזיה, ובכל שנה ישנם כ-40 סטודנטים אוסטרים המבקרים באינדונזיה כדי לבצע את לימודיהם. כמה אוניברסיטאות אוסטריות גם הקימו שיתופי פעולה עם עמיתיהם האינדונזים, כמו אוניברסיטת גדג'ה מדא והמכון הטכנולוגי בבאנדונג.
הקורפוס ה-26 (ורמאכט)
הקורפוס ה-26 (בגרמנית: XXVI. Armeekorps) היה קורפוס של הוורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הקורפוס הוקם ב-22 באוגוסט 1939 כקורפוס מאולתר בפיקודו של אלברט וודריג, שפעל במהלך הפלישה לפולין כחלק מהארמייה השלישית במסגרת קבוצת ארמיות צפון, וב-1 באוקטובר 1939 הפך לקורפוס ה-26. במהלך המערכה על צרפת לחם הקורפוס כחלק מהארמייה ה-18 במסגרת קבוצת ארמיות B, ובשלב השני כחלק מהארמייה השנייה במסגרת קבוצת ארמיות A, ובמהלך מבצע ברברוסה לחם הקורפוס כחלק מהארמייה ה-18 במסגרת קבוצת ארמיות צפון. לאחר מכן לחם הקורפוס בקרבות השונים בזירה הצפונית, וביולי 1944 הועבר תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השלישית, ולחם עמה בליטא ובפרוסיה המזרחית. בפברואר 1945 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה הרביעית, ולאחר מכן תחת פיקוד ארמיית מזרח פרוסיה, ולחם בפרוסיה המזרחית עד סוף המלחמה.
הקרב על צרפת
בקרב על צרפת כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
מבצע ברברוסה
במבצע ברברוסה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
החטיבה המערבית של KHL
החטיבה נוצרה בשנת 2009, כשהנהגת הליגה חילקה את הליגה לשתי חטיבות וארבעה בתים המסודרים על פי מיקומן הגאוגרפי. החטיבה המערבית כוללת 15 קבוצות בשני בתים: בית בוברוב ובית טראסוב.
גביע החטיבה המערבית
גביע החטיבה המערבית (Кубок Западной конференции) מוענק לקבוצה שהעפילה לגמר גביע גגארין מהחטיבה המערבית של ליגת KHL ומחזיקת התואר היא אלופת המערב. בעונת 2013/2014 זכתה לראשונה בגביע החטיבה המערבית קבוצה לא רוסית (לב פראג הצ'כית). כתב מודגש מתייחס לקבוצות שזכו בגביע גגארין.
רולינדה שארפלס
רולינדה שארפלס (באנגלית: Rolinda Sharples; 1793–1838) הייתה ציירת אנגלית, שהתמחתה בפורטרטים וציורי ז'אנר בצבעי שמן. היא הציגה באקדמיה המלכותית ובחברת האמנים הבריטית, שם הפכה לחברת כבוד.
ביוגרפיה
רולינדה הייתה תינוקת כשהוריה עברו לאמריקה בשנת 1793. רולינדה בילתה שתי תקופות באמריקה, הראשונה בין 1793 ל־1801 והשנייה בין 1809 ל־1811. בשנת 1803, אמה של רולינדה, ציירת פורטרטים מיניאטוריים, החלה לעודד את בתה להתעניין במקצוע. היא לימדה את רולינדה לצייר, ושילמה לה סכומי כסף קטנים כדי לעודד אותה. כאשר הייתה רולינדה בת 13, היא הצטרפה לעסק המשפחתי, שכלל יצירת דיוקנאות פסטל בקנה מידה קטן של אנשים מפורסמים, העתקתם ומכירתם ברווח. יחד עם שני אחיה ואמה, היא החלה להעתיק דיוקנאות זעירים מציוריו המקוריים של אביה.
בשמונה השנים האחרונות לחייה היא התגוררה עם אמה בבריסטול, ומתה מסרטן השד בשנת 1838.
יצירה
רולינדה נבחרה לחברת כבוד של אגודת האמנים הבריטית בשנת 1827. היא הייתה אחת האמניות הבריטיות הראשונות שהתמודדו עם יצירות רב-דמויות. ציוריה הקבוצתיים היו מוקפדים בפירוט כמו הדיוקנאות הקטנים שציירה בעבר, סצנותיה של ריג'נסי בריסטול נחשבות לתיעוד חברתי מדויק של התקופה. הציורים העיקריים שלה כוללים את הציור "המלתחה באולם האספה של קליפטון". ציור זה, המוצג במוזיאון בריסטול הפך לאחת התמונות המוכרות ביותר של רולינדה עבור מעריצי ג'יין אוסטן ורג'נסי הבריטי. אחת הסיבות לשימוש הפופולרי בה יכולה להיות שרק ציורים ג'ורג'אניים מעטים קיימים המתארים קבוצות אנשים רוקדים או מסתובבים. בציור של רולינדה נראית קבוצה כזאת במלתחה המתכוננת לקראת אירוע הערב.
ציוריה של רולינדה נכללו בתערוכות בבריסטול, לידס, בירמינגהם, וקרלייל, ובהאקדמיה המלכותית לאמנויות וחברת האמנים הבריטית בלונדון. רבים מציוריה נמצאים כעת במוזיאון העירוני ובבריסטול גלריה לאמנות.
כביש 242
כביש 242 הוא כביש אורך אזורי בנגב הצפוני, המתחיל במעבר כיסופים על גבול רצועת עזה ומסתיים בצומת גמה במפגש עם כביש 232. אורכו של הכביש הוא 7.4 ק"מ.
מיטויו
מיטויו (ביפנית: 三豊市) היא עיר שנמצאת במחוז קאגווה, יפן.
גאוגרפיה
העיר ממוקמת כ-573.5 ק"מ מבירת יפן, טוקיו, וכ-39 ק"מ מבירת המחוז, טקמאצו.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 15 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא אוגוסט (24 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר (3 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 1,941 מילימטרים בשנה. חודש אוגוסט הוא החודש הגשום ביותר (328 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש היבש ביותר (45 מ"מ גשם).
צפרדע מצויה
צפרדע מצויה (שם מדעי: Rana temporaria) היא מין ממשפחת הצפרדעיים החיה באירופה ובאסיה מאירלנד וסקנדינביה עד אוראל, רוסיה באירופה ומזרחה עד ליפן. היא נפוצה לאורך רוב אירופה למעט בכמה חלקים מדרום אירופה.
צפרדע זו מגיעה לאורך 6 עד 9 ס"מ ולמשקל 22 גרם אצל הנקבות, הכבדות יותר מהזכרים. צבע הצפרדע ירוק-זית עם כתמים חומים לאורך הגב והרגליים. העיניים צהובות עם "מסיכה" כהה מאחוריהם. הצפרדע מיטיבה לקפוץ ועורה לח תמיד.
הצפדע היא ציידת של חרקים ושאר פרוקי רגליים או חלזונות ותולעים שהיא צדה בלשונה הדביקה. היא חיה לרוב בבריכות וביצות חמימות אך יכולה להצפין גם לאזור הארקטי. הצפרדעים מתרבות באביב בקבוצות גדולות לאחר שמספר זכרים מנסים לתפוס נקבות בגבם בחיבוק כלולות. ההתרבות חלה במים והנקבות מטילות ביצים רבות צפות יחדיו במים.
הראשנים ניזונים הן מעשבים והן מבשר של חסרי חוליות ולפעמים מקניבליות. הצפרדעים אינם רעילות והן נטרפות בידי עופות שונים, יונקים טורפים ונחשים ואף מדו-חיים אחרים.
MPLS
החלפת תוויות מרובות פרוטוקולים (באנגלית: Multiprotocol Label Switching או MPLS) היא טכניקת ניתוב ברשתות טלקומוניקציה אשר מנתבת נתונים מצומת אחד למשנהו על בסיס תוויות נתיב קצרות ולא כתובות רשת ארוכות, דבר החוסך בדיקות מורכבות בטבלת ניתוב ומזרז את תזרימי התנועה.
תוויות אלה מזהות קישורים וירטואליים (נתיבים) בין צמתים ולא נקודות קצה (כגון מחשב, שרת, טלפון ועוד). חבילת MPLS יכולה לעטוף חבילות נתונים של פרוטוקולי רשת שונים ומכאן השם "מרובה-פרוטוקולים". MPLS תומך במגוון טכנולוגיות גישה, כולל T1, E1, ATM, Frame Replay ו-DSL.
תפקיד
ב-MPLS, חבילות נתונים מקבלות תוויות מסוימות, וההחלטות על העברת חבילות הנתונים מתקבלות אך ורק על סמך תוכן תווית זו, ללא צורך בבחינת החבילה עצמה - דבר המאפשר יצירת מעגלים מקצה לקצה בכל סוג של קו תקשורת ובאמצעות כל פרוטוקול. היתרון העיקרי של טכניקה זו הוא ביטול התלות בטכנולוגיה ספציפית של שכבת הקו של מודל ה-OSI, שכבה מספר 2, כגון ATM, Frame Relay, רשת אופטית סינכרונית (SONET) או אתרנט, וביטול הצורך ברשתות מרובות בשכבת הקו בשביל לספק סוגים שונים של תעבורה.
MPLS שייכת למשפחת רשתות העובדות בטכניקת מיתוג מנות (packet-switched networks). MPLS פועלת בשכבה הנחשבת להיות בין ההגדרות המסורתיות של השכבה השנייה של מודל ה-OSI, שהיא שכבת קישור נתונים, ובין השכבה השלישית שהיא שכבת הרשת. בעקבות זאת מכונה לעיתים קרובות פרוטוקול "שכבה 2.5".
MPLS תוכננה על מנת לספק שירות מסירת נתונים אחיד, ללקוחות המשתמשים ברשתות המבוססות על מיתוג מעגלים וללקוחות המשתמשים ברשתות מבוססות מיתוג מנות המספקים מודל דאטאגרמה (datagram). במודל זה, כל דאטאגרמה היא עצמאית, יחידה בפני עצמה, וכל חבילת נתונים מנותבת באופן שונה ברשת. כיוצא מכך כל חבילת נתונים מכילה תקורה המכילה מידע על היעד.
הפרוטוקול
MPLS עובד על ידי הוספת תקורת MPLS בתחילתה של כל חבילת נתונים, כאשר המידע שנוסף מכיל תווית אחת או יותר. זוהי למעשה מחסנית התוויות (Label Stack). כל רשומה במחסנית התווית (Label Stack) מכילה ארבעה שדות: כיוון הקריאה הוא מימין לשמאל בתרשים הבא: חבילות עם תווית MPLS מנותבות לאחר בדיקה/החלפה של תווית במקום בדיקה בטבלת הניתוב של פרוטוקול ה-IP. היסטורית, כאשר MPLS נוצר לראשונה, בדיקת התוויות והחלפת התוויות היו מהירות יותר משימוש בטבלת ניתוב או מבדיקה במאגר RIB (Routing Information Base), מכיוון שהן יכולות להתרחש ישירות ברמת כרטיס הרשת ולהימנע מהצורך להשתמש במערכת ההפעלה.
עם זאת, על מנת שנתבים יזהו את תקורת ה-MPLS יש לציין את הנוכחות של תווית כזו לנתב/מתג. במקרה של חבילות Ethernet זה נעשה באמצעות שימוש בשדה ה-EtherType עם הערכים 0x8847 או 0x8848 ל-unicast או ל-multicast בהתאמה.
נתב מחליף תוויות (Label switch router)
כאשר נתב LSR מקבל חבילה, הוא משתמש בתוויות שכלולה בה כאינדקס לתוך טבלה כדי להסיק את הצומת הבא (next hop) ואת התווית הבאה לחבילה. התווית הישנה לאחר מכן מוסרת מהתקורה ומוחלפת עם התווית החדשה לפני שהחבילה מועברת הלאה.
נתב קצה (Label edge router)
נתב קצה (LER או edge LSR) הוא נתב שפועל בקצה רשת MPLS ומתפקד כנקודת הכניסה והיציאה לרשת. נתבי LER מוסיפים (push) תווית MPLS לחבילת נתונים נכנסת ומסירים (pop) תווית כזו מחבילת נתונים יוצאת.
כאשר נתב LER מעביר חבילת IP לתוך רשת MPLS, הוא משתמש במידע ניתובי כדי להחליט על התווית המתאימה לחבילה, מוסיף לה את תווית זו כנדרש, ומעביר את החבילה עם התווית הלאה אל תוך רשת ה-MPLS. בצורה דומה, כאשר LER מקבל חבילת נתונים בעלת תווית שמיועדת לצאת מרשת ה-MPLS, הוא מוריד ממנה את התווית ומעביר את התוצאה בעזרת חוקי ניתוב IP רגילים.
פרוטוקול הפצת תוויות (LDP)
נתבי LSR ברשתות MPLS מחליפים תוויות ומידע נוסף אחד עם השני בעזרת שיטות מוסכמות כדי לבנות תמונה שלמה של הרשת, כך שיוכלו להשתמש במידע הזה כדי להעביר חבילות נתונים.
תוויות יכולות להיות מופצות בין נתבי LER ונתבי LSR בעזרת פרוטוקול ה-Label Distribution Protocol, או בקיצור LDP. לחלופין, תוויות יכולות להיות מופצות גם בעזרת ה-Resource Reservation Protocol, או RSVP.
VPN מבוסס MPLS
שימוש נפוץ ב-MPLS הוא בניתוב של חבילות מידע IP על מנת ליצור רשתות וירטואליות פרטיות (VPNs) בין אזורים מרוחקים גאוגרפית. ישנם מספר אפשרויות לשימוש ב-MPLS לצורך זה, שנמצאות בשימוש כיום:
קישורים חיצוניים
מאמרים:
לואיס נ' האריס
פסק דין לואיס נ' האריס (באנגלית: Lewis v. Harris; מראה מקום: ) הוא פסק דין של שקבע כי חוקי הנישואין של המדינה פוגעים בזכויותיהם של זוגות מאותו המין להגנה שווה על ידי החוק מכוח חוקת המדינה.
ארבעה משבעת השופטים קבעו כי על בית המחוקקים של מדינת ניו ג'רזי לתקן בתוך חצי שנה את חוקי הנישואין או לאפשר איחודים אזרחיים. בתגובה, בית המחוקקים יצר את מעמד האיחודים האזרחיים לזוגות מאותו המין.
התביעה
שבעה זוגות מאותו המין (עשר נשים לסביות וארבעה גברים הומואים) הגישו לבית המשפט העליון של מדינת ניו ג'רזי ביוני 2002 וטענו כי שלילת האפשרות שלהם להינשא מהווה הפרה של זכויותיהם לחירות ולשוויון המעוגנות בחוקה של מדינת ניו ג'רזי. כל אחד מהזוגות ביקש להוציא רישיון נישואין, אך נדחה. הזוגות יוצגו על ידי Lambda Legal, ארגון אמריקאי הפועל למען זכויות אזרח של הקהילה הגאה. הנתבעים היו גוונדולין ל' האריס, ראשת המחלקה לשירותים חברתיים במדינת ניו ג'רזי, ובעלי תפקידים בכירים נוספים בממשל. התובעים הפסידו בבית המשפט העליון, ולאחר מכן הפסידו שוב גם בהליך הערעור.
ההחלטה
הרכב של שבעה שופטי בית המשפט קבע ב-25 באוקטובר 2006 כי זוגות מאותו המין זכאים לאותה ההגנה של חוקת מדינת ניו ג'רזי כמו זוגות הטרוסקסואליים. בית המשפט קבע פה אחד כי החוק הנוכחי הקיים במדינה אינו חוקתי ביחס להגנה שווה של זוגות מאותו מין, אך היה חלוק ביחס לסעד המתאים. ארבעה שופטים קבעו כי על המחוקק לתקן את חוקי הנישואין או לאפשר בחקיקה איחודים אזרחיים בתוך שישה חודשים. שלושת השופטים, בדעת מיעוט, טענו כי יש לחייב את המחוקק לתקן את חוק הנישואין של המדינה כך שיכלול גם זוגות מאותו המין.
השופט בארי ט. אלבין כתב את דעת הרוב. נשיאת בית המשפט דברה פוריץ כתבה את דעת המיעוט, ופרסמה אותה ביומה האחרון כחברת בית המשפט. השופט ג'יימס ר. זזאלי, אשר הושבע למחרת כנשיא בית המשפט, הצטרף להתנגדותה. הן בדעת הרוב והן בדעת המיעוט היו גם דמוקרטים וגם רפובליקנים. ארבעת השופטים שהחזיקו בדעת הרוב מונו על ידי מושלים דמוקרטיים, לעומת כל השופטים שהחזיקו בדעת המיעוט אשר מונו על ידי מושלים רפובליקנים.
דעת הרוב
השופט אלבין שאל "" (בתרגום לעברית: "מה יש בְּשם?"; ציטוט מתוך "רומיאו ויוליה") כשהוא מתבלט איזה סעד להעניק. הוא החליט לבסוף לאפשר למחוקק לקבוע איזה שם יש לתת ליחסים חוקיים של בני זוג מאותו המין, וכתב: "אם יש למחוק את ההגדרה המיושנת לנישואין, שינוי כזה צריך לבוא מכור היתוך של ההליך הדמוקרטי". הוא ציין כי "זוגות מאותו המין יהיו חופשיים לקרוא למערכת היחסים ביניהם באיזה שם שהם בוחרים".
דעת המיעוט
נשיאת בית המשפט דברה פוריץ כתבה חוות דעת שאליה הצטרפו השופטים וירג'יניה לונג וג'יימס ר. זזאלי. היא הסכימה עם דעת הרוב כי הזכות להליך הוגן המעוגן בחוקת המדינה מחייב לאפשר לזוגות מאותו מהמין ליהנות מאותן ההטבות להם זכאים זוגות הטרוסקסואליים. אך בניגוד לדעת הרוב, היא התנגדה לאפשרות כי המדינה תתיר על פי חוק איחודים אזרחיים, במקום נישואים. פוריץ כתבה: "אסור לנו לזלזל בכוחה של השפה".
תוך התייחסות למחלוקת שהתעוררה בין השופטים בנוגע לשם שניתן ליחסים חד-מיניים, טען אנדרו קופלמן, פרופסור למשפטים באוניברסיטת נורת'ווסטרן ומחבר הספר "Same Sex, Different States", כי בית המשפט מצא פשרה מקובלת מבחינה פוליטית: "כמדיניות, זה הגיוני. נראה כאילו המילה 'נישואין' מעוררת אנטגוניזם בקרב אנשים רבים".
הליכים משפטיים מאוחרים יותר
לאחר ההצבעה בסנאט נגד נישואים חד מיניים, הארגונים Garden State Equality ו-Lambda Legal הודיעו כי יבקשו מבית המשפט העליון של מדינת ניו ג'רזי להכיר בכישלונו של המחוקק לקיים את שהוטל עליו בפסק דין לואיס נ' האריס. בית המשפט דחה את בקשתם.
לאחר פסיקת בית המשפט העליון של ארצות הברית במקרה של ארצות הברית נ' ווינדזור ביוני 2013, התובעים במקרה של לואיס נ' האריס הצטרפו לתביעה חדשה, גרדן סטייט איקוואליטי נ' דאו, בבקשה לפסק דין שיקבע כי איחודים אזרחיים אינם מספקים שוויון זכויות מלא לזוגות מאותו המין. התביעה התקבלה. בית המשפט פסק כי העובדה שהממשלה הפדרלית של ארצות הברית איננה מכירה באיחודים אזרחיים שנערכים במדינת ניו ג'רזי כשווי מעמד לנישואים מעידה על כך שזוגות מאותו המין הנמצאים במסגרת של איחודים אזרחיים עדיין לא נהנים משוויון זכויות.
בית הפסטור שניידר
בית הפסטור שניידר היה בית מגוריו של הכומר מרטין שניידר (Martin Schneider) שהגיע מחבל סקסוניה שבגרמניה לחיפה בתחילת המאה העשרים, בשליחות הכנסייה הפרוטסטנטית, כדי להקים את מסיון הכרמל. המקום שימש את הכומר ומשפחתו עד פרוץ מלחמת העולם השנייה. לאחר מכן עבר המבנה לרשות עיריית חיפה ונעשו בו שימושים רבים. ב-2016 שופץ המקום, תוך שימור המבנה ההיסטורי, והוא משמש כמלון בוטיק בשם "כרמלה". המבנה הוגדר כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
רקע
החל מאמצע המאה ה-19 הגיעו ארצה קבוצות של גרמנים חברי כת הטמפלרים ואחרים והקימו את המושבה הגרמנית בקרבת חוף הים. לאחר התבססותה של מושבה זו החלו אנשיה לשאוף להרחיב את אחיזתם בחיפה על ידי קניית אדמות בכרמל. בתחילה נמנע הדבר מהם בגלל סירובם של בעלי הקרקע, אנשי המסדר הכרמליתי למכור את השטח אולם לאחר הסדרת הנושא רכשו הגרמנים כ-1,500 דונם במרכז הכרמל וב-1890 נחנך הבית הראשון בשכונה (ביתו של פרידריך קלר) שנקראה כרמלהיים.
ב-1903 הגיע לחיפה איש הכנסייה האוונגלנית יוהנס זייץ עם אשתו במטרה לייסד במקום את מסיון הכרמל. כשליחו להקמת המיסיון מינה זייץ את הכומר (פסטור) מרטין שניידר שנולד ב-1861 בחבל סקסוניה שבגרמניה והגיע אף הוא עם משפחתו. זייץ פנה לקלר על מנת שיעזור לו למצוא מקום למיסיון וזה קישר בינו לבין משפחת פרוס שהיו בעלים של מלון פרוס אותו הקימו בכרמלהיים ב-1893 והביעו רצון למכור אותו. בסופו של דבר מכרה משפחת פרוס את המלון לכומר שניידר וזה הפך אותו למלון ומיסיון.
באותה שנה הוחלט בכנסייה האוונגליסטית על הקמת מיסיון חדש בחיפה ומכירת מלון פרוס. המלון נמכר למיסיונרית האנגליה פרנסיס ניוטון ואנשי הכנסייה הקימו מיסיון חדש שכלל את המבנים הבאים:
לאחר הקמתו
שניידר, שהיה בעל אמצעים, בנה את בית הקבע שלו בקרבת המיסיון וב-1913 עזב את "בית מינץ" ועבר לגור שם עם משפחתו (כיום רחוב התשבי 130). לייד הבית נשתלה גינה על ידי הגנן גוטפריד מאייר והיא היוותה לימים בסיס לגן האם. ב-1926 נפטרה אשתו של שניידר וב-1933 הוא נפטר. הבית נשאר בחזקת המשפחה עד פרוץ מלחמת העולם השנייה אז הופסקה הפעילות המסיונרית בארץ ישראל והמשפחה עזבה את הארץ יחד עם הטמפלרים.
לאחר הקמת המדינה
לאחר מלחמת העולם השנייה עבר הבית מספר בעלויות. בין השאר שימש, בשנות ה-70, את אספן העתיקות החיפאי לודוויג כהן שהחזיק חנות בקומת הקרקע וגר עם משפחתו בקומה השנייה, בשנות ה-80 פתח בו רפי שאולי את מקום הבילוי "המועדון" שנסגר לאחר מספר שנים וכן פעלה במקום מסעדה יפנית.
עקב גילו ותחזוקתו הלקויה הפך המקום, בהדרגה, למסוכן למגורים ועמד נטוש שנים רבות ואף נדונה האפשרות להרסו.
בעת המודרנית
ב-2015 רכש את הבית יזם מקומי במטרה להפכו לבית מלון. לאור נכונותו לשקם את חזית הבית לפי הוראות השימור המחמיר אישרה עיריית חיפה להקים בחלקו האחורי מבנה חדש שכולל חדר מדרגות, מעלית וממ"דים. כמו כן נוצל המדרון האחורי, שבעבר היו בו טרסות, ליצירת קומת קרקע עם חדרים נוספים.
במסגרת התהליך שופצה החזית לחלוטין תוך שמירה על סגנון הבנייה המקורי. כל המרפסות המקוריות חוזקו וכל החלונות הוחלפו. פנים המלון עבר אף הוא שיפוץ כללי כדי להתאימו למלון. בנוסף הותקן מחדש גג הרעפים האדומות.
ב-2017 נחנך המלון המחודש והוא משמש כמלון בוטיק.
מאפייני המבנה
המבנה בן ארבע הקומות כולל אלמנטים המאפיינים בניינים טמפלרים כמו שימוש באבנים מסותתות, גג רעפים אדום, גמלון בחזית, קשתות בחלק מהחלונות ומרפסות בולטות מעל הכניסה הראשית. בניגוד לרבים מהמבנים שבנו הגרמנים בהם הייתה האבן חשופה בבית שניידר חופו הקירות בטיח והאבן שימשה בו רק לעיטור החזיתות והחלונות.
במקור היה הבית מוקף בגנים נרחבים ובריכות נוי אותן יצר גוטפריד מאייר. בהמשך הופקע רוב שטח הגן לטובת גן האם ולבית ותרה גינה מצומצמת.
משפט הממדים
הוכחה
יהיו U ו-W תת-מרחבים של V, שהוא מרחב וקטורי נוצר סופית.
נניח כי וניקח בסיס לחיתוך  (ההוכחה עובדת גם עבור )
נשלים אותו בשתי דרכים:
כעת נשאר להוכיח:, ולשם כך מספיק להראות כי הקבוצה היא בסיס ל-U+W. ניזכר כי זה אומר שוקטורי הקבוצה פורשים את המרחב וגם בלתי תלויים ליניארית (בת"ל):
יהי v \in U+W, קיימים u_{0} \in U ו-w_{0} \in W כך ש הקבוצה  היא בסיס ל-U לכן קיימים סקלרים  כך שמתקיים
באופן דומה, עבור W,
מכאן שמתקיים
ולכן הקבוצה פורשת.
יהיו סקלרים כך ש:
כדי להוכיח את הטענה, יש להראות שהשוויון מתקיים רק אם כל הסקלרים שווים לאפס. בעזרת העברת אגפים, מתקבל השוויון:
קיבלנו וקטור בU \cap W (כי באגף ימין קיבלנו וקטור ב-W ובאגף שמאל וקטור ב-U). לכן, את אגף שמאל ניתן לכתוב כצירוף ליניארי של שהוא בסיס ל-U \cap W.
קיימים כך שמתקיים:
קיבלנו צירוף ליניארי של איברי W ולכן הם בת"ל, ובפרט עבור
קיבלנו צירוף ליניארי של איברי U ולכן הקבוצה בת"ל.
לכן בפרט,
מש"ל
אלבר ז'יראר
אלגברה
ז'יראר היה הראשון ששיער את המשפט היסודי של האלגברה. בהיסטוריה של פתרון משוואות פולינומיות הוא זכור גם כראשון שחקר פתרון של משוואות באמצעות שימוש פורמלי בפונקציות סימטריות. המתמטיקאי Charles Hutton כתב כי ז'יראר היה: "האדם הראשון שהבין את הדוקטרינה הכללית של יצירת המקדמים של משוואות פולינומיות מסכומי השורשים והמכפלות של השורשים שלהם. הוא היה גם הראשון שגילה את כללי הסיכום של חזקות של שורשים של פולינומים". הטענה על כללי הסיכום של חזקות של שורשים של פולינומים ידועה כיום כזהויות ניוטון; ז'יראר ניסח את ארבע הזהויות הראשונות בסדרה (סכומי החזקות 1 עד 4 של שורשי הפולינום), ואילו אייזק ניוטון גילה את הצורה הכללית של הזהויות באופן בלתי תלוי בסביבות 1666, על כן הן נושאות את שמו.
ז'יראר היה גם הראשון שנתן את ההגדרה האינדוקטיבית למספרי פיבונאצ'י.
גאומטריה כדורית
ז'יראר גילה והוכיח את משפט ז'יראר, תוצאה יסודית בגאומטריה כדורית. תוצאה חשובה זאת קושרת בין השטח של משולש כדורי לסכום הזוויות הפנימיות שלו.
תורת המספרים
בתורת המספרים, ז'יראר היה הראשון לקבוע, ב-1625, שכל מספר ראשוני שמשאיר שארית 1 בחלוקה ב-4 (דהיינו מהצורה 4n+1) ניתן להצגה כסכום של שני ריבועים טבעיים (זהו משפט פרמה על סכום של שני ריבועים). זוהי אחת התצפיות המשמעותיות הראשונות בהיסטוריה של תורת המספרים, והיא נתגלתה מחדש על ידי פייר דה-פרמה, שגם סיפק לה הוכחה, בעזרת שיטת הנסיגה האינסופית שפיתח.
מדריך זגאט
מדריך זאגאט (באנגלית: Zagat Survey ; מבוטא zəˈɡæt) נוסד בידי טים ונינה זאגאט ב-1979 כדרך לאסוף ולשקלל דירוג של מסעדות בידי סועדים. עבור המדריך הראשון, שכיסה את העיר ניו יורק, ערכו הזאגאטים סקר בקרב חבריהם. נכון לשנת 2005, סקר זאגאט כלל 70 ערים, עם סקרים המבוססים על נתונים של 250,000 אנשים שמסרו דיווחים במהלך השנים. בנוסף למסעדות, מדריכי זאגאט מדרגים בתי מלון, חיי לילה וקניות, גני חיות, מוזיקה, סרטים, תיאטרון, גולף וחברות תעופה. המדריכים נמכרים בצורת ספר, כתוכנה למחשבי כף יד וטלפונים סלולריים, ולמנויים בתשלום על גבי האינטרנט.
שיטת הדירוג
הדירוג הוא בסולם של 30 נקודות, מורכב מאומדן של שטחים מוגדרים הכוללים אוכל, עיצוב, שירות ומחיר. בנוסף לנקודות מספריות, הסקר גם כולל סעיף תיאורי קצר שמאגד ציטוטים נבחרים (בדרך כלל מספר מילים) מתגובותיהם של מספר קוראים על כל מסעדה או שירות, כמו גם אפשרויות התשלום ומידע רלוונטי אחר.
בעלות
קרן ההשקעות הפרטיות General Atlantic רכשה שליש מחברת האם Zagat, LLC עבור סכום של 31 מיליון דולר בפברואר 2000 ומינתה את איימי מקינטוש, שאינה בת למשפחת זאגאט, כמנכ"לית.
ב-2011 נרכשה החברה בידי חברת גוגל. ולאחר כמה שנים היא מכרה אותו
אחד לאחד (אלבום)
אחד לאחד הוא האלבום העשירי של המוזיקאי והזמר הישראלי מתי כספי, שיצא בשנת 1988.
הפקה
בשונה מהעושר המאפיין את העיבודים וההפקה של שאר אלבומיו, בחר כספי להתנסות באלבום זה ביצירת מוזיקה באמצעות כלי נגינה אחד והוא הפסנתר, בלא כל תוספות אחרות (למעט חריג אחד).
האלבום מכיל כמה מהלחנים הבולטים ביותר של כספי, וביניהם בולט 'שער הרחמים', הקטע האינסטרומנטלי היחיד באלבום ואחד ממספר קטן יחסית של קטעים אינסטרומנטליים שהופיעו באלבומיו של מתי עד כה. נעימה זו היא חלק מיצירה ארוכה יותר בשם 'שער הרחמים' מתוך מופע בשם 'ששת הימים ושבעת השערים' שאת כולו כתב יצחק נבון והלחין מתי כספי, לפסטיבל ישראל 1982, כאשר במופע זה ניצח מתי כספי על התזמורת הקאמרית הישראלית.
בנוסף מכיל האלבום שירים כגון 'היא חזרה בתשובה', 'היד שלך' 'רק אתה' ו'אוי' שנכללו במופע המצליח 'אחד לאחד' שכלל גם שירים קלילים יותר כמו 'שובי השולמית' ו'ספונג'ה'.
בניגוד לשירים האחרים המופיעים באלבום, 'עם כל הגוף' שנכתב על ידי אהוד מנור, הוקלט בליווי גיטרה.
יוסף לוונהרץ
יוסף לוונהרץ (באנגלית: Josef Loewenherz), 1884, פיבובשצ'יזנה (בפולנית: Piwowszczyzna), מחוז סוקל, בגליציה, היום באוקראינה, - 1960, ארצות הברית) עמד בראש הקהילה היהודית בווינה במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה
ב־1913 נשא לאישה את סופי שנפלד (Schonfeld) ומשנת 1914 חי אתה בווינה. שם עבד כעורך דין ואף השלים תואר דוקטורט במשפטים.
המחלוקת סביב פעילותו הציבורית במהלך מלחמת העולם השנייה
לוונהרץ היה ציוני, חבר באספת הנציגים מ-1924 ולזמן מה שימש סגן יושב ראש הקהילה היהודית בווינה. ב־1935 מונה כיושב ראש הקהילה הזמני, וב-1937 נעשה מינויו קבוע.
עם סיפוחה של אוסטריה לגרמניה הנאצית, הוטל על לוונהרץ על ידי אדולף אייכמן ב-12 במרץ 1938 ארגונה מחדש של הקהילה היהודית וניהולה. לשם כך מונתה לצידו מועצה של שמונה חברים יהודים, אך הם היגרו לאחר מכן. לוונהרץ עמד בראש הקהילה היהודית בווינה עד 1945. החל מינואר 1953 שימש כראש "מועצת הזקנים של היהודים בווינה".
ביוני 1942, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, האשים חבר ב"ארגון החיילים המשוחררים היהודיים" את לוונהרץ שהעביר מידע שהיה כלול ברשימות הארגון והשתמש בו לצורכי גירוש יהודים מאוסטריה. חבר הארגון למעשה האשים את לוונהרץ בבגידה ביהודים, וכמה מחבריו אף היו שותפים לרגשותיו. הטענה הייתה כי מנהיגי הקהילה היהודית (Kultusgemeind) בווינה שימשו כעושי דבריו של הגסטאפו. יהודים מווינה שבני משפחותיהם נרצחו הטיחו בו האשמות, אולם ההיסטוריון מיניון לנגנס טוען בספרו, כי ככל הידוע ההאשמות התבססו על רגשות מובנים של טינה וחוסר אונים יותר משהתבססו על עובדות שאפשר להוכיחן.
במאי 1945 נעצר לוונהרץ בידי הצבא האדום והואשם בשיתוף פעולה עם הנאצים. הוא היה עצור שלושה חודשים והועבר לצ'כוסלובקיה. אחרי שחרורו הצטרפו הוא ורעייתו אל שני ילדיהם בארצות הברית. הוא מעולם לא חזר לאוסטריה. לוונהרץ נפטר בארצות הברית בשנת 1960, ולא הספיק להעיד במשפט אייכמן, כמתוכנן, אך שלח מסמכים לבית המשפט. רעייתו, סופי לוונהרץ (Sofie Lowenhertz) לבית שנפלד, שימשה מ 1928 נשיאת ויצו ומ-1934 נשיאת סיוע החירום היהודי לנשים. היא נשארה בווינה עד 1945 ונפטרה בארצות הברית ב-1981, בגיל 91.
בית המשפט של המהפכה האסלאמית
בית המשפט של המהפכה האסלאמית (בפרסית: دادگاه‌های انقلاب اسلامی) הוא בית משפט מיוחד ברפובליקה האסלאמית של איראן המיועד לשפוט חשודים בעיקר בניסיונות פגיעה במשטר האסלאמי. פגיעה שכזו עשויה להתבצע באמצעות אלימות, הפצת דיבה, הפצת חומרים אסורים, וניסיונות להפלת המשטר. בית המשפט החל בפעילותו מיד לאחר המהפיכה האיראנית בשנת 1979 וממשיך בפעילותו גם כיום.
צנזורה באיראן
הצנזורה באיראן היא הגבלת או מניעת הפצה, הצגה והוצאה לאור של מידע, ברפובליקה האיסלאמית של איראן. רוב הסמכויות בעניין והצנזורה בפועל, מיושמות על ידי המשטר האיראני. גוף הצנזורה העיקרי הוא המשרד להכוונה איסלמית.
התכנים המצונזרים כוללים לעיתים קרובות נושאים הקשורים למעמד האישה, חופש הדיבור, דמוקרטיה, פורנוגרפיה, מקורות מידע אמינים, מקורות דתיים שונים, יחסי איראן-ארצות הברית, תוכנית הגרעין, דת ואנשי דת באיראן.
הצנזורה קפדנית ומתבצעת אף בחומרים המיועדים לקהל-יעד שולי יחסית. המדיות בהם מתבצעת הצנזורה הם על-פי רוב, טלוויזיה, מידע מודפס, רדיו, סרטים, מוזיאונים, גלריות, תערוכות, ורשת. איראנים המנסים לגשת אל רוב בסיסי הנתונים ומנועי החיפוש ברשת, נתקלים בהודעה "המידע המבוקש אסור". רוב המידע המותר עובר ביקורת של המשרד לתרבות והכוונה איסלאמית. עבירות צנזורה מטופלות על ידי בית המשפט של המהפיכה האיסלאמית.
ארגון עיתונאים ללא גבולות מדרג את רמת הצנזורה באיראן כ"רצינית מאוד" הדירוג הגבוה ביותר בסולם חמש דרגות הצנזורה, של הארגון. צנזורת האינטרנט במדינה מוגדרת אף-היא כהדוקה ביותר, על ידי מיזם OpenNet Initiative.
עיבל גלעדי
עיבל גלעדי (נולד בשנת 1957 בישראל) הוא יושב ראש הוועד המנהל של המכללה האקדמית גליל מערבי, היה תת-אלוף בצה"ל וראש החטיבה לתכנון אסטרטגי באג"ת.
ביוגרפיה
גלעדי נולד וגדל בעיר חיפה. עם גיוסו לצבא בשנת 1975 התנדב לקורס טיס. שנה לאחר מכן, לאחר שהודח מהקורס, עבר לחיל התותחנים, סיים את מסלול ההכשרה ללוחמים ושובץ בגדוד 334. הוא יצא לקורס קצינים ועם סיומו שב לגדוד.
בהמשך מסלולו הצבאי שימש מפקד סוללה בספטמבר 1982 מונה למפקד גדוד 334 ופיקד עליו עד פברואר 1984. בהמשך שימש כקצין אג"ם במפקדת קצין תותחנים ראשי, כמפקד עוצבת כידון וכמפקד מחנה שבטה. לאחר מכן היה גלעדי ממקימי יחידת מורן. בתפקידו הבא שימש גלעדי כעוזר ראש אג"ת לתכנון, תחת האלופים עוזי דיין, שאול מופז ושלמה ינאי. בתפקידו האחרון בצבא שימש כראש החטיבה לתכנון אסטרטגי באג"ת בדרגת תא"ל. בעקבות האינתיפאדה השנייה מונה גלעדי על ידי ראש הממשלה אריאל שרון לתכנן את גדר ההפרדה כנגד הפיגועים מיהודה ושומרון, ומאוחר יותר, את תוכנית ההתנתקות מרצועת עזה. גלעדי נחשב לאיש אמונו של שרון, עמו התייעץ בפורומים מצומצמים ובנושאים רגישים כדוגמת ההחלטה על תוכנית ההתנתקות, שהתקבלה ללא התייעצות מסודרת עם צמרת צה"ל וגורמי הביטחון, וללא שיתוף מלא של הקבינט המדיני-ביטחוני. בעקבות חששו של הרמטכ"ל משה יעלון כי המפגשים עם ראש הממשלה נושאים אופי פוליטי, נאסר על גלעדי בסוף 2004 להשתתף במפגשים אלו.
לאחר פרישתו מצה"ל עמד גלעדי בראש קרן פורטלנד, הפועלת לחיזוק הכלכלה הפלסטינית.
גלעדי מכהן כיושב ראש הוועד המנהל של המכללה האקדמית גליל מערבי, יו"ר עמותת יעדים לצפון וכנשיא כבוד של לשכת המסחר הישראלית-פלסטינית. כמו כן, משנת 2007 מכהן גלעדי כקונסול כבוד של סלובניה. בעבר כיהן גלעדי כיו"ר קרן קורת.
לגלעדי ארבעה תארים אקדמיים: מאוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון והאוניברסיטה לביטחון לאומי בוושינגטון די. סי.. בנוסף, הוא שימש עמית מחקר באוניברסיטת סטנפורד.
מתגורר בקיבוץ כברי.
סילבי קיניגי
סילבי קיניגי (בצרפתית: Sylvie Kinigi; נולדה ב-1953) כיהנה כראש ממשלה בורונדי מיולי 1993 עד פברואר 1994.
ביוגרפיה
קיניגי נולדה בבורונדי למשפחה משבט הטוטסי, אחת משישה ילדים של משפחה חקלאית. היא התחנכה בבית ספר בלגי וסיימה לימודי כלכלה באוניברסיטת בורונדי. בגיל 19 נישאה לפרופסור באוניברסיטה ובשנים הבאות ילדה ארבעה ילדים. היא הייתה פעילה בארגון הנשים של המפלגה המזוהה עם הטוטסי ועמדה בראש סניף הארגון בעיר הבירה בוג'ומבורה. בסיום לימודי הכלכלה עבדה בבנק המרכזי של בורונדי והייתה למרצה באוניברסיטה.
בשנת 1991 מונתה ליועצת כלכלית לראש הממשלה ועסקה בקידום רפורמות וייעול תקציבי.
לאחר הבחירות שנערכו בשנת 1993 ובחירתו של מלכיור נדאדיה משבט ההוטו, לנשיא, מונתה קינגי ביולי 1993 לראש הממשלה במטרה ליצור איזון בין השבטים. באוקטובר 1993 נרצח הנשיא נדאדיה והחלה מלחמת אזרחים. קיניגי ובכירים נוספים מצאו מחסה במבנה שגרירות צרפת וממנה המשיכה לנהל את ענייני המדינה, כשהיא משמשת בפועל גם כנשיאת המדינה. בינואר 1994 בחר הפרלמנט נשיא חדש ועם כניסתו לתפקיד התפטרה גם מראשות הממשלה.
דרום טרנסדנוביה
דרום טרנסדנוביה (בהונגרית: Dél-Dunántúl) הוא אחד מחבלי הונגריה המוגדרים לצרכים סטטיסטיים ותכנוניים ושוכן בחלקו הדרום מערבי של המדינה. הוא כולל בתוכו את המחוזות באראניה, שומוג' וטולנה. מרכז החבל נמצא בעיר פץ'.
בו קאלווי
הווארד הוליס "בו" קאלווי האב (באנגלית: Howard Hollis "Bo" Callaway Sr.; 2 באפריל 1927 - 15 במרץ 2014) היה פוליטיקאי ואיש עסקים אמריקאי.
ראשית חייו
בו קאלווי נולד בעיר לגראנג' שבמחוז טרופ, ג'ורג'יה, מדרום-מערב לבירת המדינה, אטלנטה. הוא היה בנו של קרסון גוול קאלווי האב ונכדו של פיולר ארל קאלווי, יצרן טקסטיל. הוא למד במכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה ולאחר מכן באקדמיה הצבאית של ארצות הברית.
לאחר שירות בצבא ארצות הברית שב קאלווי לג'ורג'יה לסייע לאביו בפיתוח ובהפעלת גני קאלווי שבמחוז האריס, בסמוך לעיירה וורם ספרינגס, שבה שוכן הבית הלבן הקטן, ששימש כבית הנופש של הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט.
ראשית הקריירה הפוליטית
כמו רבים מבני דרום ארצות הברית, גדל קאלווי כתומך של המפלגה הדמוקרטית. הוא העתיק את תמיכתו מתוך תסכול מקווי המדיניות הליברליים יותר של המפלגה שנגעו לביטול ההפרדה הגזעית. ב-1964 הוא התמודד כ"רפובליקני של גולדווטר" על מושב בבית הנבחרים של ארצות הברית כנציג המחוז השלישי של ג'ורג'יה. הוא ניצח לאחר שהביס את סגן המושל לשעבר, גרלנד ביירד, כאשר גרף 57% מקולות המצביעים מול 43% של יריבו. כך הפך קאלווי לרפובליקני הראשון שנבחר כנציג ג'ורג'יה בבית הנבחרים מאז תקופת השיקום.
ג'ימי קרטר, לימים נשיא ארצות הברית, שהיה אז חבר הסנאט של ג'ורג'יה, תכנן להתנגד לבחירתו מחדש של קאלווי כחבר בית הנבחרים. עם זאת, כאשר החליט קאלווי לפרוש מתפקידו לאחר תקופת כהונה אחת, כדי להתמודד ב-1966 על משרת מושל ג'ורג'יה, שינה קרטר את כוונתו והחליט להתמודד בעצמו על תפקיד המושל כמועמד הדמוקרטים.
קאלווי וקרטר התעמתו עוד ב-1961 על ההחלטה על מיקומו של הקולג' המדינתי שמשך הלימודים בו יהיה ארבע שנים. קרטר ביקש שהמוסד החדש יוקם בעיר אמריקוס בעוד שקאלווי, כחבר מועצת המנהלים של אוניברסיטת ג'ורג'יה, העדיף את קולומבוס, בה שוכן בסיס הצבא פורט בנינג. כיום פועלים בשתי הערים מוסדות כאלו. את הכשרתם הצבאית סיימו קאלווי וקרטר בשני מוסדות שונים, קאלווי באקדמיה הצבאית של ארצות הברית וקרטר באקדמיה הימית של ארצות הברית. אף על פי שהוא מתח ביקורת על השימוש שעשה קאלווי בסיסמת הבחירות שלו "אלוהים, ארץ ואם", קרטר עצמו אימץ אמרות נדושות דומות במערכות בחירות שניהל בהמשך.
מסע הבחירות
קאלווי היה הרפובליקני הראשון שהציג את מועמדותו לבחירה כמושל ג'ורג'יה מאז 1876. בשל העובדה שבאותה עת לא קיימו הרפובליקנים בחירות מקדימות, היה על קאלווי לאסוף 87,000 חתימות, 5% מכלל הבוחרים במדינה, כדי שיוכל להציג את מועמדותו. הוא השיג 150,765 חתימות שאותן הוא הגיש למזכיר המדינה של ג'ורג'יה. המושל לשעבר אליס ארנל, שאמר שיהיה לו לעונג להתמודד מול קאלווי, חתם אף הוא על הבקשה.
התקשורת העלתה כל העת השערות שיעלה בידו של קאלווי לנצח ניצחון גורף הן את ארנל והן את לסטר מדוקס, איש העסקים תומך ההפרדה הגזעית שהגיע למקום השני בבחירות המקדימות הראשונות. דמויות מהפוליטיקה הארצית, כמו חבר בית הנבחרים ג'רלד פורד והסנאטור ג'ורג' מרפי מקליפורניה סייעו לקאלווי במסע הבחירות שלו בג'ורג'יה.
ב-30 בספטמבר 1966 פתח קאלווי את מסע הבחירות שלו באופן רשמי, עם שיירה של 30 כלי רכב שנעה לאורך רחוב פיצ'טרי שבאטלנטה. מעטים מבין האפרו-אמריקאים ואנשי הצווארון הכחול נראו בקהל, שרובו נמנה עם אנשי הצווארון הלבן ושמנה 25,000 איש. במסע הבחירות שלו הוא ניהל דיונים על נושאים שהעדיפות שלהם הייתה בקונצנזוס, כמו חינוך, יושרה ויעילות של הממשל, הגנת החיים והרכוש, בריאות הנפש, פיתוח התעשייה, תיירות, כבישים ומשאבי טבע. הוא הבטיח שאם הוא ייבחר, הוא יקל על העומס בכיתות העמוסות ויעלה את שכר המורים ב-1,200 דולר לשנה, אך מנגד הוא מתח ביקורת על תוכנית דומה של מדוקס על עלותה הגבוהה. שני המועמדים של המפלגות הגדולות התנגדו לאכיפה פדרלית לקווי המתווה של ביטול ההפרדה הגזעית.
העיתון The Macon Telegraph הזהיר את קאלווי שעליו "לקום מוקדם ולעבוד עד מאוחר" כדי להתגבר על "לוחם הפיקריק הקטן", ברומזו למסעדת פיקריק שבעבר החזיק מדוקס באטלנטה. העיתון דחק בקאלווי לחפש את תמיכתם של דמוקרטים מתונים, שכן הוא לעולם לא יוכל להערים על מדוקס. העיתון Marietta Daily Journal תיאר את קאלווי כ"שמרן אחראי שכלי הנשק שלו הם הגיוניים ואחראיים בניגוד למדוקס הגזען חסר האחריות שכלי הנשק שלו הם גרזני יד וכינויים קיצוניים". העיתון Atlanta Constitution קרא לקאולווי לשתף פעולה עם "אנשי ג'ורג'יה הגונים בעלי מצפון". אף על פי שהוא ראה בקאלווי "מוכשר יותר" בהשוואה למדוקס, עיתון זה לא תמך באף אחד מהמועמדים. קאלווי נותר שמרן והתנער מהתוויות של "תומך ההפרדה הגזעית", מחד, ו"תומך בשילוב גזעי", מאידך, ואמר שהוא תומך בתוכניות לביטול ההפרדה הגזעית ברוח "זכות הבחירה החופשית". שני המועמדים התעמתו עם הארכיבישוף הקתולי של אטלנטה, פול ג'ון האלינן, שטען ששום "קתולי הגון" לא יוכל לתמוך בהפרדה גזעית. הפגוש של מכונית הקאדילק של קאלווי נשאה מדבקה שבה נכתב "אני נלחם בעוני - אני עובד!". קאלווי התבדח פעם שהוא "תר בכל רחבי וושינגטון אחר עץ של כסף שיממן את כל התוכניות הללו, אך עדיין לא מצאתי אותו". בנג'מין ב. בלקברן, תושב פרברי אטלנטה, שכיהן כחבר בית הנבחרים בין השנים 1967–1975, אמר שקאלווי לא היה "גזען", אלא לעג לעלות הגבוהה של תוכניות חברתיות פדרליות כאלה על חשבון משלמי המיסים.
המגזין טיים דיווח על כמה מצביעים שעל מכוניותיהם הודבקו מדבקות תמיכה בקאלווי שהצביעו בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית, ככל הנראה עבור מדוקס על בסיס התיאוריה שהוא יהיה מתמודד חלש יותר מול קאלווי בהשוואה לארנל. מאדוקס קיבל 443,055 קולות בהשוואה ל-373,004 לקולות שקיבל ארנל. אחד מעוזריו של ארנל אכן ייחס את היתרון של מדוקס למצביעים הרפובליקנים. עם זאת, העיתון Marietta Daily Journal פסל את האפשרות ושיער שתומכיו של ג'ימי קרטר גיבו ברובם את מדוקס. קאלווי הכחיש את הטענה שהוא דחק במישהו מחברי המפלגה הרפובליקנית לתמוך במדוקס: "המפסידים מאשימים תמיד את הצד השני".
המון משולהב וסקרי דעת קהל מבטיחים יצרו מצג שווא שקאלווי הוביל באוקטובר. סקר שערך אוליבר קוויל עבור NBC News הראה שקאלווי הוביל ב-42% מול 27% של מדוקס, אך עם 22% של מתלבטים ו-7% של תומכים בארנל. סוכנויות ההימורים באטלנטה נתנו למדוקס סיכוי של 50-50 לניצחון.
קאלווי הצטיין בנאומי בחירות, אך הוא היה בעל השפעה נמוכה יותר בשיחות אישיות עם בוחרים בשל הקפדתו על לוחות הזמנים של מסע הבחירות שגרמה לו להיות חסר סבלנות כאשר שוחח עם האנשים. תומכיו של מדוקס עמדו על כך שמושל רפובליקני יתעמת מול בית המחוקקים של ג'ורג'יה שנשלט ברובו על ידי הדמוקרטים, אך קאלווי נתן כדוגמה את מושל אוקלהומה הרפובליקני הנרי בלמון, שעבד בשיתוף פעולה עם בית הנבחרים של מדינתו שגם הוא היה בעל רוב דמוקרטי, כדי לסתור את הטענה הזאת. הוא אמר לסטודנטים באולבני שהוא יקדם פיתוח תעשייתי וטען שמדוקס ישבש את אפשרויות התעסוקה שלהם.
ג'ימי קרטר שהפסיד בבחירות המקדימות במפלגה הדמוקרטית, העביר בסופו של דבר את תמיכתו למדוקס, ותיאר את המצע של הדמוקרטים בג'ורג'יה ככזה שהתייחס לסוגיות הגזעיות באופן "יותר פרוגרסיבי ויותר ליברלי" בהשוואה לחלופה הרפובליקנית. העיתון Macon Telegraph לא מצא דבר "ליברלי" במדוקס, שאותו הוא תיאר "כאיום רציני לשלום, ליושרה ולקדמה". העיתון גינה את "המנהיגות חסרת היציבות והבלתי יעילה" שעלולה לדחוף את המדינה ל"סחרור, יחסים בין-גזעיים מורעלים, הקפאת הגידול במקומות העבודה ובשכר, הרס מערכת החינוך והפיכת ג'ורג'יה למטרה ללעג של כל האומה".
תוצאות ההצבעה
בבחירות הכלליות ניצח קאלווי בהפרש קטן מאוד מול מדוקס, אך ההצבעה לארנל מנעה ממנו רוב מוחלט. על סמך נתוני ההצבעה באזורים הכפריים חזו רשתות הטלוויזיה הלאומיות ניצחון למדוקס, אך הן כשלו לחזות את כוחו של קאלווי באזורים העירוניים. ב-11 בנובמבר 1966, שלושה ימים לאחר הבחירות, התברר שקאלווי קיבל 453,665 קולות מול 450,626 של מדוקס ו-52,831 של ארנל. מדוקס הוביל ב-128 מחוזות, קאלווי ב-30 וארנל במחוז אחד. בסיכום ההצבעה באזורים העירוניים הוביל קאלווי ב-121,000 קולות, אך באזורים הכפריים הוא פיגר ב-118,000 קולות. באטלנטה היה קיים מתאם בין ההצבעה לקאלווי לבין גורמי גזע והכנסה. קאלווי זכה ב-79.5% מקולות הלבנים האמידים, אך רק ב-43.9% מקולות מעמד העובדים הלבנים. בקרב מעמד הביניים הוא קיבל 51.7%. בקרב הלבנים בעלי ההכנסה הנמוכה הצביעו 72.2% למדוקס. השכבות העניות בקרב האפרו-אמריקאים התפצלו בהצבעתם באופן שווה בין קאלווי לבין ארנל. השחורים ממעמד הביניים הצביעו 53.5% לקאלווי, 43.2% לארנל ו-3.4% למדוקס. בעיר מייקון הצביעו 87.4% מהשחורים עבור קאלווי ו-47.4% מהלבנים העניים הצביעו למדוקס, כ-25% פחות מהנתון המקביל באטלנטה. בנוסף, ההצבעה התפלגה על פי מאפייני דת והשכלה. מדוקס זכה ב-53% מהבפטיסטים עליהם הוא נמנה, אך רק ב-20% מקולות מתנגדיו ההאפיסקופלים. הוא גם זכה ב-20% מקולות המתודיסטים, הפרסביטריאנים והלותרנים וב-5% מקולות היהודים. 60% מהלבנים ללא השכלה תיכונית הצביעו עבור מדוקס מול 13% בלבד של בוגרי קולג' שהצביעו עבורו. מדוקס הוביל בקרב המצביעים שחשו שהשכר המשולם להם נמוך ובקרב אלו שלא השתייכו למועדות חברתי או אזרחי כלשהו.
ההכרעה
על פי חוקי הבחירות שהיו נהוגים אז בג'ורג'יה, היה על בית המחוקקים של המדינה לבחור מושל מבין שני המועמדים שזכו במירב הקולות. בית הנבחרים שנשלט באופן גורף על ידי הדמוקרטים בחר במדוקס. לאחר אישור תוצאות ההצבעה, החליט הרכב של שלושה שופטים פדרליים, שכלל בין השאר את גריפין בל, לימים התובע הכללי של ארצות הברית, דמוקרטי בהשקפתו, ואת השופט אלברט טטל, רפובליקני, לפסול את הזכות החוקתית של בית הנבחרים לבחור את המושל. השופטים ציינו שבית המחוקקים הלעומתי עלול "לדלל" את קולות המצביעים עבור המועמדים. בל הקביל את העיקרון הזה לעקרון דומה בהצבעה לגופים במחוזות שגם הוא נפסל על ידי בתי המשפט. השופטים נתנו ארכה של עשרה ימים להגיש עתירה לבית המשפט העליון של ארצות הברית וקבעו שמדינת ג'ורג'יה יכולה לפתור את המבוי הסתום כל עוד תיושם חלופה שלא תהיה באמצעות הצבעה בבית הנבחרים. האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות, שמתח ביקורת על חציית הקווים של הרפובליקנים בהתמודדות של מדוקס וארנל בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית, התנגד להתערבות של בית הנבחרים או לבחירות חוזרות ללא אפשרות להכנסת מתמודדים עצמאיים. תחת זאת טען האיגוד שיש לקיים מחדש את הבחירות הכלליות. קבוצות אזרחיות אחרות הציעו לקיים בחירות מיוחדות. יושב ראש בית הנבחרים של המדינה מהדמוקרטים עמד על כך שכל דבר להוציא בחירה על ידי בית הנבחרים יהיה "פרשנות מעציבה על שקיעת השלטון החוקתי".