cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
זביגנייב בז'ז'ינסקי
חייו האישיים
בז'ז'ינסקי היה נשוי ואב לשלושה ילדים. אחד מילדיו, מארק, היה שגרירה של ארצות הברית בשוודיה, ובתו מיקה היא עיתונאית המנחה בין היתר את התוכנית "Morning Joe" בערוץ MSNBC.
בלילה שבין 26 ו-27 במאי 2017 נפטר בז׳ז׳ינסקי בעת ששהה בבית חולים בצפון וירג'יניה.
בקטרוזאורוס
בקטרוזאורוס (שם מדעי: Bactrosaurus; מילולית: "לטאת מועדון") הוא סוג של דינוזאור צמחוני מקבוצת האורניתופודים אשר היה בעל מקור-ברווז והיה קרוב לבני משפחת ההדרוזאוריים. הוא חי במדבר גובי של מזרח סין של הקרטיקון לפני 70 מיליון שנה. מאובני דינוזאור זה הם מהידועים שבין האורניתופודים שדמו להדרוזאורים האמיתיים. הוא נחקר ב-1933 ותואר בידי החוקר צ'ארלס ו' גילמור.
דינוזאור זה הגיע לאורך 6 מטרים, לגובה 2 מטרים ולמשקל 1.1-1.5 טון. עצם הירך שלו הגיע לאורך 80 ס"מ. במראהו הוא דמה להדרוזאורים הרגילים אך מבנה הלסת והשיניים הזכירו מעט את אלה של האיגואנודון. הוא היה קרוב מאוד לאאולמביה או לתלמטוזאורוס והיה אולי שלב באמצע הדרך להדרוזאור אמיתי.
מאובני הבקטרוזאורוס נמצאו פזורים לאורך החפירות, בהם נמצא והתגלו מעל 10,000 פרטים שלו, חלקם של בוגרים ואחרים של צעירים אך רובם היו בעלי עצמות שבורות ולא כל מבנה השלד שלו ידוע. על חלק מהשלדים התגלו הוכחות לתאים סרטניים שאולי הרגו את בעליהם.
נבחרת גביע הפדרציה של רומניה
נבחרת גביע הפדרציה של רומניה היא נבחרת הטניס של רומניה המשחקת בגביע הפדרציה העולמי ומורכבת משחקניות הטניס הבכירות שלה.
הנבחרת משחקת בגביע הפדרציה החל משנת 1973. בסוף שנות ה-70/תחילת שנות ה-80 היא הייתה הנבחרת החזקה שהייתה מגיע לרבע גמר וחצי הגמר בשנת 1973.
נכון לשנת 2022 שיחקה דרום אפריקה מאז תחילת השתתפותה בגביע הפדרציה 139 משחקים בינלאומיים, בהם ניצחה 80 מפגשים.
ניוט סלמנדרה
ניוטון ארטמיס פידו "ניוט" סלמנדרה (באנגלית: Newton Artemis Fido "Newt" Scamander) הוא דמות בדיונית בסדרת הספרים "הארי פוטר" שנוצרה על ידי ג'יי קיי רולינג. במבנה הנרטיבי של סדרת הספרים, סלמנדרה הוא מאגיזואולוג ומומחה לחקר חיות הפלא שחיבר את ספר הלימוד "חיות הפלא והיכן למצוא אותן"; ספר לימוד בו הארי פוטר וחבריו משתמשים לעיתים תכופות במהלך שנות לימודיהם בהוגוורטס. למרות שדמותו מאוד שולית ומוזכרת לרוב כדרך אגב במהלך סדרת הספרים ובעיבודיהם הקולנועיים, סלמנדרה הוא אחד הפרוטגוניסטים הראשיים של סדרת הספין-אוף, "חיות הפלא", במהלכה מתוארים יחסיו עם חיות הפלא וחלקו במאבק נגד גרינדלוולד.
ילדותו
ניוטון ארטמיס פידו "ניוט" סלמנדרה נולד ב-24 בפברואר 1897 בבריטניה. ידוע שלניוט היה לפחות אח אחד, תזאוס. העניין של ניוט בחקר חיות הפלא התפתח מגיל צעיר מאוד, בעיקר משום עבודתה של אמו כמגדלת היפוגריפים.
שנותיו בהוגוורטס
סלמנדרה החל את חוק לימודיו בבית הספר הוגוורטס לכישוף ולקוסמות בשנת 1908. במהלך שנותיו בהוגוורטס, סלמנדרה השתייך לבית הפלפאף והוא פיתח את הידע שלו בחקר ולימוד חיות הפלא. בשנת 1910, סלמנדרה התיידד עם ליטה לסטריינג', שכמוהו, הייתה אאוטסיידרית ונמשכה לחיות הפלא, לאחר שזו האחרונה ברחה מנערות שהציקו לה והסתתרה באותו הארון שבו סלמנדרה גידל גוזל של עורב. סלמנדרה סיפר ללסטריינג' שהוא נשאר בחופשות בית הספר במטרה להשגיח על הגוזל, ולסטריינג' (שהכירה אותו באופן שטחי), החלה לראות אותו באור אחר. ידידותם העמיקה עד כדי כך שאחרי שסלמנדרה קיבל פעם ריתוק של חודש על כך שאמר למורה בהוגוורטס בשם פרנדרגאסט ש"אין יצורים משונים, רק אנשים צרי אופקים", כאשר הוא פקפק בביקורתיות על התעניינותו ביצורים קסומים, לסטריינג' טמנה פצצת סירחון מתחת לשולחן המורה כדי להצטרף אליו.
במהלך אחד השיעורים של פרופסור דמבלדור בהתגוננות מפני כוחות האופל שעסק בהתגוננות מבוגארט, נחשף שפחדו הגדול של סלמנדרה הוא לעבוד לנצח כפקיד במשרד הקסמים. בשנת 1913, כשאחד מניסוייה של לסטריינג' שכלל חיית פלא מסוכנת השתבש, סיכן את חייו של תלמיד אחר, והפר בנוסף חוקים האוסרים את גידולה של אותה חיית הפלא, סלמנדרה לקח את האשמה על מעשיה של לסטריינג', ולכן סולק מלימודיו בהוגוורטס במקומה. פרשת סילוקו מהוגוורטס השאירה את סלמנדרה מריר, אך למרות זאת הוא עדיין נשאר מאוהב בלסטריינג'. עם זאת, אלבוס דמבלדור טען בתוקף נגד סילוקו. לא ברור אם הגירוש נאכף או לא, או היה זמני או קבוע. עם זאת, סלמנדרה הורשה לשמור על שרביטו.
עבודה במשרד הקסמים
בתקופה כלשהי במהלך מלחמת העולם הראשונה, ניוט נסע לחזית המזרחית כחלק מתוכנית סודית של משרד הקסמים לביית דרקוני כרסי ברזל אוקראיניים. בסופו של דבר, התוכנית בוטלה מכיוון שהדרקונים הגיבו רק לסלמנדרה ואילו ניסו לאכול את שאר הקוסמים שהשתתפו בתוכנית.
המאבק נגד גרינדלוולד
בשנת 1926, סלמנדרה עושה את דרכו אל אריזונה שבארצות הברית על מנת לשחרר שם ציפור רעם. עם הגיעו לניו יורק סיטי, סלמנדרה נקלע להתאספות ציבורית, אותה מנהלת מרי לו ברבון, העומדת בראש אגודת "סיילם החדשה". בעודו מקשיב לנאומה על הסכנות שקהילת הקוסמים מציבה לעולם, חיית פלא הנקראת ניפלר בורחת ממזוודתו. בזמן שהוא עסוק בלכידת הניפלר, ניוט נפגש עם ג'ייקוב, אל-קס אשר חולם לפתוח מאפייה, ובטעות החליף את מזוודתו שלו עם מזוודתו של ג'ייקוב. סלמנדרה נתפס על ידי טינה גולדשטיין, הילאית מושעית, שמביאה אותו אל קונגרס הקסמים של ארצות הברית מכיוון שסלמנדרה לא היה קוסם רשום בארצות הברית, אך סרפינה פיקרי, ראש הקונגרס, ופרסיבל גרייבס, הילאי בכיר, מבטלים את התיק נגדו. לאחר שטינה הביאה את סלמנדרה וג'ייקוב לדירתה, סלמנדרה משכנע את ג'ייקוב לעזור לו בלכידת חיות הפלא שנמלטו ממזוודתו והם יוצאים למסע אחריהן. לאחר שסלמנדרה וג'ייקוב מצאו את כל חיות הפלא, האובסקורוס של קרידנס משחרר את זעמו על העיר, וסלמנדרה וטינה רודפים אחריו אל מנהרות הרכבת התחתית, שם הוא מנסה לדבר אל קרידנס, אך הוא מותקף על ידי גרייבס. בזמן שקרידנס חוזר לצורתו האנושית, פיקרי וצוות הילאים מגיעים לאזור, ופיקרי מחליטה כי צריך להקריב את חייו של קרידנס על מנת לשמור על קהילת הקוסמים חבויה מקהילת האל-קסים. צוות ההילאים מכניעים את קרידנס, אך סלמנדרה מבחין בחלקיק זעיר של האובסקורוס הנמלט. גרייבס מודה בשחרורו של האובסקורוס ובחשיפת קהילת הקוסמים לקהילת האל-קסים, והוא מוכנע ונלקח למעצר לאחר שסלמנדרה חושף את זהותו האמיתית כגלרט גרינדלוולד. אנשי קונגרס הקסמים של ארצות הברית חוששים שכעת לא יוכלו להשיב את הגלגל לאחור, היות שסוד עולמם נחשף לקהילת האל-קסים, אך סלמנדרה מציע פתרון בדמותו של ציפור הרעם שמפזרת טיפות גשם של שיקוי משכיח ברחבי העיר. לפני שהוא חוזר לבריטניה, סלמנדרה מבטיח לטינה שיביא לה באופן אישי עותק מספרו, "חיות הפלא והיכן למצוא אותן".
שישה חודשים לאחר מכן, סלמנדרה פונה למשרד הקסמים הבריטי במטרה להשיב לו את זכויותיו לטייל ברחבי העולם, לאחר שהוטל עליו איסור יציאה מתחומי בריטניה בעקבות ביקורו בניו יורק. במהלך הערעור, אנשי המשרד מציעים לסלמנדרה עסקה בה זכויותיו יוחזרו לו, אך בתנאי שיסכים לעבוד עבור משרד הקסמים ויסייע לאתר את קרידנס, וסלמנדרה דוחה את ההצעה משום שהוא אינו מעוניין לבחור צד. לאחר שעזב את המשרד, ניוט נפגש עם מורו לשעבר, אלבוס דמבלדור, שגם מבקש ממנו לנסוע לפריז על מנת למצוא את קרידנס. ניוט חוזר לביתו ומוצא שם את שני חבריו, קוויני וג'ייקוב. סלמנדרה מבין שזיכרונו של ג'ייקוב שב אליו, וג'ייקוב מגלה שקוויני הטילה עליו כישוף במטרה להינשא לו בניגוד לדעתו. הגילוי מעורר ריב בין השלושה וקוויני עוזבת לבדה לחפש את אחותה טינה – שמתחקה אחרי עקבותיו של קרידנס בפריז. ניוט וג'ייקוב הולכים בעקבותיה ובעקבות טינה לפריז, שם השניים עוקבים אחר יוסוף קמא, קוסם בעל עניין נסתר בקרידנס, אל טינה שמסתתרת בביוב, שם יוסוף חושף בפני הקבוצה שהוטל עליו נדר כובל להרוג את קרידנס, שהוא לכאורה אחיו למחצה ובן למשפחת לסטריינג'. סלמנדרה וטינה חודרים אל תוך משרד הקסמים הצרפתי על מנת להשיג מסמכים שביכולתם לאשר את זהותו האמיתית של קרידנס, ושם נחשפים על ידי ליטה ותזאוס. החיפוש שלהם מוביל מהמשרד אל אחוזת הקבר המשפחתית של משפחת לסטריינג' בבית הקברות פר לשז. דלת שנפתחת מובילה את הקבוצה לעצרת בה מכנס גרינדלוולד את תומכיו. בעצרת, גרינדלוולד נואם וטוען שאם לא יעצרו את עולם נטולי הקסם הם יפתחו במלחמה הרסנית וחסרת תקדים. לאחר שההילאים של משרד הקסמים הבריטי מגיעים לעצרת על מנת לעצור, בהוראת שר הקסמים הבריטי, את כל משתתפי העצרת, גרינדלוולד מטיל כישוף אש אדיר עוצמה שמטרתה להחריב את פריז כולה, אך הכישוף נבלם על ידי סלמנדרה ושאר חברי הקבוצה. בנקודה זו, סלמנדרה מבין שיהיה עליו לקחת חלק במאבק נגד גרינדלוולד. ניוט שב להוגוורטס להיפגש עם דמבלדור, שמשתאה מהתושייה שגילה סלמנדרה והצליח לגנוב את בקבוקון הדם מגרינדלוולד בעזרת ניפלר במהלך העצרת, ומודה בפני סלמנדרה שבקבוקון הדם הוא התגלמות ברית דמים בינו לבין גרינדלוולד, בה נשבעו שלא ילחמו אחד בשני לעולם - וזו הסיבה מדוע שלח את סלמנדרה להילחם בגרינדלוולד במקומו.
לאחר המאבק
סלמנדרה חזר לעבודתו במשרד הקסמים ובשנת 1947 יצר את רישום אנשי הזאב, רשימה שהסדירה את רישומם באופן רשמי. בסוף הקריירה שלו, סלמנדרה הקים חוק האוסר על גידול ניסיוני (שאומץ ב-1965) במטרה למנוע יצירת מינים חדשים בבריטניה.
בשלב כלשהו, סלמנדרה נשא לאישה את טינה גולדשטיין, הילאית אמריקאית אותה פגש במהלך מאבקו בגרינדלוולד, ולאחר פרישתו מעבודתו במשרד הקסמים, סלמנדרה פרש יחד איתה לדורסט. בשנת 1979, הוענק לסלמנדרה אות מרלין, דרגה שנייה, עבור הקריירה הענפה והידע הנרחב שלו כמאגיזואולוג. עם הזמן, ספרו "חיות הפלא והיכן למצוא אותן" הפך לאחד מספרי הלימוד הנפוצים ביותר בהוגוורטס, ותלמידים רבים למדו בו, לרבות הארי פוטר וחבריו לספסל הלימודים. לסלמנדרה וטינה נולד בן אחד, ממנו נולד נכדו, רולף סלמנדרה, שלימים נשא לאישה את לונה לאבגוד, חברה קרובה של הארי פוטר, וממנו נולדו לו ניניו, התאומים לורקאן וליסנדר סלמנדרה.
מראה חיצוני
ניוט סלמנדרה מתואר כקוסם גבוה ורזה בעל פנים שזופות כתוצאה ממסעותיו, שיער חום פרוע ועיניים כחולות. על מנת לחזק את אופיו האקסצנטרי של סלמנדרה, מעצבת תלבושות קולין אטווד הכינה מעיל בצבע קר (כחול כהה), בניגוד לגוונים חומים של בגדי גברים משנות ה-1920, עם כיסים רבים שנועדו להסתיר כמה שיותר יצורים.
במהלך מסעותיו בפריז, בשנת 1927, סלמנדרה לבש מעיל צמר אפור, ומראהו המרושל בדרך כלל, נעשה מרושל ומוזנח יותר ויותר, בעקבות איסור היציאה מתחומי בריטניה וניסיונותיו של שר הקסמים לגייס אותו כנגד קרידנס ברבון וגלרט גרינדלוולד שהכבידו עליו.
אישיות
סלמנדרה מתואר כאדם אינדיבידואלי יוצא דופן אשר הקדיש את כל מרצו לחקר חיות הפלא עבור היצירה שלו, "חיות הפלא והיכן למצוא אותם", גם כאשר הוא יצא לכאורה לדימוס. בחוגים רבים בעולם הקוסמות, סלמנדרה נחשב לסמכות העליונה בתחום המאגיזואולוגיה; יצירותיו התפרסמו והפכו לרבי מכר ברחבי עולם הקוסמות. עם זאת, סלמנדרה מתואר כאדם מביך מאוד חברתית, בלתי מתפשר ואקסצנטרי בדעותיו שמרגיש נוחות יותר בחברת חיות ויצורי פלא מאשר בחברת בני אדם. סלמנדרה אף מראה סימני ביישנות במיוחד כלפי נשים שהיו לו רגשות כלפיהן, שכן הוא נאבק עמוקות להתוודות בגלוי על רגשותיו כלפי אשתו לעתיד, טינה גולדשטיין.
עם זאת, ניוט היה אדם אמפתי ורחום מאוד; דוגמאות בולטות לכך ניתן למצוא בגילויי האמפתיה שלו לקרידנס ברבון, למרות שזה האחרון היה אובסקורוס מסוכן, וניחומו של תזאוס לאחר הקרב עם גרינדלוולד במהלכו ליטה לסטריינג', ארוסתו של תזאוס, מתה. למרות היותו קריר כלפי אירוסיהם של תזאוס וליטה, ניוט עדיין היה מוכן לא רק להתנהג בצורה לבבית, אלא אפילו לשמש כשושבינם בחתונה, אם כי הוא הראה בבירור את קרירותו בכך שסירב לתקשר עם שניהם. הוא אפילו הגן על ליטה כשזו הפגינה את שנאתה העצמית באומרו שגרמה למותו של קורבוס לסטריינג' בשוגג - דוגמאות אלו מראות כי יכולתו של סלמנדרה להפגין אמפתיה עלתה על קשייו החברתיים. יתר על כן, ניוט פיתח ידידות חזקה ועקבית עם האל-קס ג'ייקוב קובלסקי, ולאחר מכן הודה שהוא באמת אוהב ומעריך את תכונותיו ואת עזרתו במהלך ההרפתקאות שלהם. עובדה זו מראה על כך שלסלמנדרה לא היו שום דעות קדומות כלפי נטולי הקסם, בניגוד לרוב הקוסמים.
סלמנדרה היה גם נבון מבחינה מוסרית, והביע זעזוע וחוסר שביעות רצון מכל גילוי אכזריות, כמו הרעיון להשתמש באובסקורוס שהרג ילד עבור רווח אישי. סלמנדרה עצמו הודה שהוא גילה שיפוט לקוי בצעירותו - למשל, הוא דיבר בגלוי על דעותיו נגד הילאים, אף על פי שטינה גולדשטיין עצמה הייתה הילאית. דוגמה נוספת לגילוי שיפוט לקוי מצידו הייתה כאשר הוא הביא ציפור רעם לארצות הברית, שלא לדבר על מזוודה שלמה מלאה ביצורים קסומים, בהתחשב באיסור שקונגרס הקסמים של ארצות הברית באותה עת על יצורים כאלה.
הסבר אפשרי נוסף להתנהגותו בא מאלבוס דמבלדור עצמו, שהאמין שסלמנדרה באמת היה מודע לתוצאות מעשיו, אך הרגיש חייב לעשות תמיד את הדבר הנכון, ללא כל התחשבות בסובבים אותו, או אפילו ברווחתו שלו. דמבלדור אף ציין שהוא מעריץ את ניוט על כך שהוא איננו מחפש כוח לעצמו. דמבלדור כיבד והעריץ עמוקות את סלמנדרה עד כדי כך שאפילו התנגד וטען בתוקף נגד סילוקו מהוגוורטס.
ביקורת
לדמותו של ניוט סלמנדרה ישנה גבריות נדירה בקולנוע, ובמיוחד כגיבור של סרט תקציבי גדול: הוא רגיש, רגוע, פגיע, אמפתי ואינו מציג בשום אופן יהירות או סמכות. משכך, מבקרים רבים זלזלו מאוד באופיו של סלמנדרה, וחקרו את הקוהרנטיות והכריזמה שלו כמנהיג. בילג' אבירי ("Village Voice") הציג את סלמנדרה כגיבור "חולה פיזית", בעוד שוויל לייטץ ("New Republic") ציין שזה "סוג של טירוף" שאדם "טוב-לב, פשוט ובלתי ניתן להגדרה" מסוגל להיות הדמות הראשית בסדרה של חמישה סרטים.
מועדון הכדורסל פרדוביצה
'''ב.ק. פרדוביצה (בצ'כית: Basketbalový klub Pardubice''') היא קבוצת כדורסל צ'כית מהעיר פרדוביצה, המתמודדת בליגה הצ'כית.
היסטוריה
המועדון נוסד בשנת 1956. בסיום עונת 1961/62 העפילה לליגה הבכירה הצ'כוסלובקית, בה הוא שיחק בסך הכל 39 עונות. בהמשך השתלבה בליגת העל הצ'כית.
ההישג הגדול ביותר של הקבוצה הוא תואר האליפות בו זכתה בעונת 1983/84. בסיום עונת 2012/13 הגיעה הקבוצה לגמר הגביע הצ'כי והפסידה לקבוצת נימבורק 87-83.
הקבוצה מארחת את משחקיה בČEZ ארנה המכיל 9,300 מקומות ישיבה.
דולר
דולר הוא ההילך החוקי במספר מדינות. הידוע מביניהן הוא הדולר האמריקאי. מדינות נוספות המשתמשות בדולר הן קנדה, אוסטרליה, ניו זילנד ורבות אחרות.
מקור השם
מקור השם "דולר" אינו אמריקני, אלא גרמני, ואילו מקור השימוש בשם הוא ספרדי. המקור הגרמני לשם המטבע הוא "יואכימסטאלר" (Joachimsthaler), מטבע כסף במשקל של כ-27 גרם אשר היה בשימוש באירופה במשך מאות שנים, בין היתר באימפריה הרומית הקדושה. המטבע נקרא בשם זה היות שלצורך הטבעת המטבעות הראשונים, שהוטבעו החל מ־1518, השתמשו בכסף שנכרה במכרות הכסף של עמק יואכימסטאל בבוהמיה, כיום יאכימוב בחבל הסודטים, צ'כיה. Thal פירושו "עמק" בגרמנית; כיום נהוג הכתיב Tal.
הסבר אפשרי אחר הוא בקשר שהיה במאה ה-16 בין האימפריה הרומית הקדושה לבין ספרד. המלך קרל החמישי עלה לשלטון בספרד בשנת 1516. בשנת 1519 קיבל לידיו גם את השלטון על האימפריה הרומית הקדושה. ייתכן כי שמו של מטבע הטאלר, שהיה בשימוש באימפריה הרומית הקדושה, התגלגל גם לספרד בשל השלטון המשותף, תוך שינוי שמו לדולר. הספרדים החלו לטבוע מטבעות בני שמונה ריאל (Real de a ocho) החל משנת 1497, אשר מאוחר יותר כונו גם בשם "דולר ספרדי". במטבעות אלו השתמשו הספרדים גם במושבותיהם אשר מעבר לים, בין היתר גם ביבשת אמריקה. בשנת 1535, תחת מלכותו של קרל החמישי, בנו הספרדים במקסיקו את המטבעה הראשונה בצפון אמריקה.
מסיבות היסטוריות, נעשה הדולר הספרדי להילך חוקי גם בארצות הברית הצעירה. הגם שבחוק המטבע משנת 1792 הוכרז הדולר האמריקני כהילך חוקי, ואף הוקמה מטבעה לשם כך, לא בוטל מעמדו החוקי של הדולר הספרדי עד לשנת 1857, אז הפך הדולר האמריקני להילך החוקי היחיד באיחוד המדינות. השם "דולר" אמנם שרד בארצות הברית, אך דווקא בספרד ובקולוניות שלה השתרש החל מהמאה התשע-עשרה השם "פסו" כשמו של ההילך החוקי, והוא נפוץ עד היום במדינות שהיו בעבר קולוניות ספרדיות (כגון ארגנטינה, צ'ילה, קולומביה ועוד).
מקור הסימן $
הסימון הבינלאומי המקובל לדולר הוא $. סימון זה משמש לדולרים של מדינות שונות, וגם למטבעות שאינם נקראים "דולר". כשרוצים להדגיש שמדובר בדולר אמריקני, משתמשים בסימון $US או בקיצור התקני USD.
מקורו של הסימן הוא מן הפסו הספרדי, שהוא כינוי אחר למטבע ה-Real de a Ocho הספרדי. לפי גרסה זו, הסימן $ התפתח מקיצור השם על ידי כתיבת שתי האותיות P ו-S ביחד. ראיות לתאוריה מראות כי הדולר הספרדי סומן בצירוף ps, וכן ישנן ראיות לכך שאף הדולר האמריקני סומן בצורה זו, אך כשה-p נכתבת "בתוך" ה-s.
גרסה זו נראית בעייתית עקב העובדה שהשם פסו ("משקל" בספרדית) הוטבע על המטבעות רק מ-1864. אולם הכינוי "פסו" קיים כבר מ-1537.
העובדה שסימן הדולר לא נובע מהאות הראשונה של שמו, בניגוד לרוב מטבעות העולם, מהווה כר פורה לתאוריות רבות.
I Like It (שיר של קארדי בי, באד באני וג'יי באלווין)
I Like It (בעברית: אני אוהב/ת את זה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפרית האמריקאית קארדי בי יחד עם הראפר הפוארטו ריקני באד באני והזמר הקולומביאני ג'יי באלווין. השיר יצא לאור ב-25 במאי 2018, כסינגל הרביעי מתוך אלבום הבכורה של קארדי בי, Invasion of Privacy, על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי כותבים שונים, ביניהם קארדי בי, באד באני, ג'יי באלווין וכותבי השיר "I Like It Like That" אשר מסומפל בשיר, והופק על ידי ג'יי וייט דיד איט, טייני, קרייג קלמן, אינביזיבל. השיר הוא בסגנון הטראפ לטיני אשר משלב בתוכו את סגנון הסלסה. השיר מבוצע בשפות האנגלית והספרדית.
בסמוך לצאתו כסינגל, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, וצבר מעל למיליארד השמעות. השיר הוא השיר הראשון של שלושת האמנים שהגיע למיליארד השמעות בפלטפורמה.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר, צולם במרץ 2018 והועלה לערוץ היוטיוב של קארדי בי ב-29 במאי 2018.
נכון למרץ 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה ממיליארד.
אכיש
אָכִישׁ הוא דמות מקראית, מלך פלשתים בגת בימי המלכים שאול ודוד. דמותו מופיעה ב וב. השם אכיש מופיע גם בכתובת עקרון.
סיפור המעשה
כאשר דוד ברח מפני שאול ביקש לו דוד מקלט בעירו גת. יועצי המלך מבשרים לאכיש כי דוד הגיע לגת. נראה שלפי דבריהם הכירו עבדי המלך את דוד על סמך השיר ששרו בישראל לאחר ניצחונו את גָּלְיָת: הִכָּה שָׁאוּל בַּאֲלָפָו, וְדָוִד בְּרִבְבֹתָו הדיו של השיר הגיעו עד גת. אזכורו של השיר מציב את מעמדו של דוד במקביל למעמדו של שאול המלך הנוכחי בעיני הפלשתים. השיר הושר בעקבות מפלתו של גָּלְיָת מבני העיר. דוד מבין שחייו בסכנה מדברי עבדי מלך גת. דוד חשב כי יוכל להיות בגת כאדם אנונימי אך כעת נודע דבר בואו והפלשתים יכולים לנקום את מותו של גָּלְיָת בן עירם. דוד מעמיד פני מטורף: וַיְשַׁנּוֹ אֶת-טַעְמוֹ בְּעֵינֵיהֶם, וַיִּתְהֹלֵל בְּיָדָם. בכך רצה להשיג כמה דברים: שאכיש לא יאמין שהאיש לפניו הוא גיבור הקרב עם גָּלְיָת ושאכיש יגרש אותו מהעיר. אכיש בא בתלונות לעבדיו על הימצאותו של דוד במחיצתו: חֲסַר מְשֻׁגָּעִים אָנִי כִּי הֲבֵאתֶם אֶת זֶה, לְהִשְׁתַּגֵּעַ עָלָי; הֲזֶה יָבוֹא אֶל-בֵּיתִי. מדרש ילקוט שמעוני מציג את טירופו של דוד בהקבלה לביתו של אכיש :. הגירוש לא נאמר במפורש אך מן הכתוב ניתן להבין שדוד אכן גורש.
הקושי המוסרי ב
ב נקרא שמו של אכיש: אָכִישׁ בֶּן-מָעוֹךְ. סיפור זה אינו מתיישב עם הסיפור המסופר ב. ב, אכיש מזמין את דוד ונותן לו את ציקלג : וַיִּתֶּן-לוֹ אָכִישׁ בַּיּוֹם הַהוּא, אֶת-צִקְלָג; לָכֵן הָיְתָה צִקְלַג לְמַלְכֵי יְהוּדָה, עַד הַיּוֹם הַזֶּה. בעת שהייתו בציקלג תפקד דוד כשר צבא בצבאו של אכיש. בזמן הקדום היה נהוג שאנשי צבא זרים שרתו אצל מלכים, גם בצבאו של שאול וגם בצבאו של דוד שרתו זרים. הקושי בסיפור זה הוא בכך שדוד שרת את אויבו של ישראל. קושי זה העלה שאלות מוסריות כמו האם מותר לדוד להילחם נגד בני עמו? אכיש מבין שדוד המגיע ביחד עם שש מאות איש ויכול לשרת את מטרותיו. כדי לצאת מקושי זה דוד מערים על אכיש ואינו מספר לו את האמת על הפשיטות שהוא עושה עם צבאו. כדי שהשקר לא יתגלה, דוד משמיד את העדים. אכיש מאמין לדוד ובכך מוצג כמלך כסיל. על כך גם מצודת ציון בפירושו לפרק : כאשר יצא אכיש להילחם בישראל ביקש מדוד כי אנשי דוד יצטרפו אל צבאו. דוד אינו יכול לסרב לאכיש כי כך יתגלה במערומיו. הסיפור ב מסתיים מבלי שתהיה תשובה האם יצא למלחמה יחד עם אכיש. בספר סרני פלשתים, התנגדו לצירופם של דוד וצבאו והם נאלצים לשוב לציקלג. בשני סיפורים אלו אכיש מושם ללעג בפי המחבר המקראי.
אכיש נתן מקלט לעבדיו של שמעי בן גרא, שברחו לפי המסופר בספר. נראה כי אכיש זה הוא נכדו של אכיש של ימי דוד.
זיהוי דמותו
בספר שמואל א' שמו אכיש בן מעוך אך בספר : נקרא שמו אָכִישׁ בֶּן-מַעֲכָה. מזמור ל"ד בתהילים מספר את בריחתו של דוד לאכיש. אך בכותרת המזמור נכתב: א לְדָוִד בְּשַׁנּוֹתוֹ אֶת-טַעְמוֹ, לִפְנֵי אֲבִימֶלֶךְ; וַיְגָרְשֵׁהוּ, וַיֵּלַךְ. המילים 'בְּשַׁנּוֹתוֹ אֶת-טַעְמו' מהדהדות בסיפור בספר שמואל כ"א. אך בתחילת המזמור נאמר כי דוד בורח לאבימלך דבר המעורר תהיות. רש"י פתר קושי זה בפירוש לתהילים כי:  כך כל מלכי פלשתים נקראים וכל מלכי מצרים פרעה. לדעת יאיר זקוביץ, מחבר מזמור ל"ד בתהילים זיהה את אכיש באבימלך, בגלל הדמיון הרב העולה מסיפורו של דוד לסיפור בספר בראשית כ', סיפור שרה ואברהם אצל אבימלך מלך גרר וזאת על גם על פי מדרש תהילים: וכי אבימלך היה שמו, והלא אכיש היה שמו, אלא שהיה צדיק כאבימלך. בשני הסיפורים הפחד היורד על אברהם ועל דוד גורם לשניהם לשקר ובשני הסיפורים מרחפת סכנה על הבאים לפלשת. מכתובת ששרדה מימי אסרחדון מופיע השם אִכַּאֻשֻ מלך עקרון. לדעת מרדכי כוגן פירוש השם אִכַּאֻשֻ הוא האכאי כלומר מקורו מיוון. לשיטתו ניקוד השם בתנ"ך הוא מאוחר יותר.
שומר הברים
תקציר העלילה
ג'יימס דלטון (סווייזי) הוא "קולר" מקצועי (כלומר שומר סף מומחה) בעל עבר מסתורי. הבעלים של פאב (קווין טיי) מפתה אותו לעזוב את הג'וב הנוכחי שלו בעיר ניו יורק כדי ליטול את הפיקוד על האבטחה של מועדון/בר "הדאבל דוס" בג'אספר, מיזורי. כשהוא מחפש מקום מגורים, הוא בוחר לבסוף להתאכסן בחווה מקומית. דלטון מוצג בפני איל הון מקומי (והשכן הגר בסמוך) בראד ווזלי (בן גזארה). במהלך הטיפול באלימות במועדון הלילה, דלטון מפטר כמה עובדים לא נאמנים ומושחתים, בכללם פאט מק'גורן (ג'ון דו) המוזג ואחיינו של ווזלי ושומר הסף הנוכחי, מורגן (טרי פאנק). שהתנהגותו התוקפנית גרמה ליותר צרות מאשר פתרה אותן. ווזלי שולח את בריוניו לדאבל דוז בשל סירובו לשכור מחדש את פאט (שנתפש גונב כספים מקופת הבר קודם לכן) ואחרי קרב קשה דלטון ואנשיו מסלקים אותם. דלטון נפצע והוא מפונה לבית חולים מקומי, כשבידו תיקו הרפואי, שם הוא פוגש את ד"ר אליזבט "דוק" קליי (קלי לינץ') שמטפלת בו, היא תופרת את פצעיו והוא מסרב לקבל זריקה לשיכוך הכאב בטענה ש"כאב לא כואב". דוק ודלטון מתיידדים ולבסוף מתפתח ביניהם רומן. אחרי כן קודי (ג'ף הילי), סולן הלהקה המופיעה בבר, וחבר ותיק של דלטון, מודיע לו שווזלי "היה מאוהב באליזבט קליי".
ווזלי מזמין את דלטון לביתו במה שנראה כניסיון תמים להשכין שלום, אבל למעשה הוא מציע לו לעבוד בשבילו ולעזור לו לסחוט את המועדון של טילמן. אחרי שדלטון מסרב, ווזלי מתחיל לתקוף את חבריו, בכללם לפגוע במשלוחי אלכוהול לדאבל דוס. מורהו הרוחני של דלטון, וייד גארט (סם אליוט), שומר הסף האגדי אך המזדקן, מגיע לעיר אחרי שקיבל שיחת טלפון מדאיגה מדלטון ומסייע לו להגן על משלוח האלכוהול מביריוניו של ווזלי. המוניטין של גארט הולך לפניו, היות שעמיתיו השומרים נוהגים בו בהערצה ונשארים בסביבה כדי לתמוך בדלטון.
באותו ערב, חנותו של הבעלים של עסק למכירת חלקי חילוף למכוניות (דודה של דוק) אד וובסטר (רד ווסט) נהרסת בשרפה, אחרי שהוא מסרב להיענות לדרישות הסחיטה החוזרות ונשנות של ווזלי. דלטון, שאינו רוצה להחמיר את המצב, מאפשר לווזלי ולאנשיו להיכנס למועדון באותו הלילה, ביחד עם הלקוחות הקבועים. ווזלי משכנע את בת זוגו דניז (ג'ולי מייקלס), לבצע סטריפטיז כשקודי מנגן את הקאבר של מאדי ווטרס "הוצ'י קוצ'י מאן". דלטון מוריד את דניז מהבמה וגוער בווזלי על התנהגותו. אז ווזלי קורא לידי ימינו, ג'ימי (מרשל ר. טיג), אסיר לשעבר ולוחם מיומן. ג'ימי יוזם קרב, ומביס את השומרים בזה אחר זה בעזרת מקל ביליארד, בעוד אנשיו של ווזלי נלחמים על ווזלי ווויד. מכאן ג'ימי פונה לווייד. והוא יוצא וידו על העליונה, כאן דלטון מתערב והשניים מנהלים תיגרה קצרה אבל סוערת עד שווזלי יורה באוויר וקורא להפסקת אש.
ביום המחרת, פיט סטרודמייר, הבעלים של סוכנות למכירת מכוניות, נהיה קורבנו הבא של ווזלי, כשגם הוא מסרב לשלם דמי חסות לווזלי. כתוצאה מכך, ווזלי ואחד מפושעיו, גארי קטשם (אנתוני דה לונגי) הורסים את המבנה בו שוכן העסק של סטרודמייר בעזרת ג'יפ ענק, בעוד דלטון ואנשיו מסתכלים על כך בבוז. ווזלי טוען שהוא שולט על העיר בכך שהוא מצהיר בזחיחות הדעת לסטרודמיר ההרוס: "זוהי העיר שלי... אל תשכח את זה." אחרי האירוע, גארט מנסה לשכנע את דלטון לשקול את התוצאות האפשריות אם הוא יערב עצמו בענייניה של העיר ומייעץ לו לעזוב את ג'ספר. אולם, דלטון נחוש להישאר.
באותו הלילה, דוק מבקרת את דלטון ומנסה גם היא לשכנע אותו לעזוב. אך, השיחה מופרעת לקול התפוצצות עזה. ביתו של אמט עולה באש. דלטון מצליח לחלץ את אמט מהלהבות לפני שהבית נהרס לחלוטין. כשהוא חש הקלה מכך שאמט לא נפגע, דלטון שומע מרחוק קול מנוע ומבחין בג'ימי, שעוצר ללעוג על ההרס, והוא נמלט מהזירה. דלטון הזועם, שנמאס לו מהטקטיקות האלימות של ווזלי, רודף אחרי ג'ימי ומפיל אותו מהאופנוע. הם נאבקים ולבסוף דלטון יוצא וידו על העליונה. בצעד של יאוש, ג'ימי מוציא אקדח מוחבא במגפו, אולם דלטון קולט זאת, פורק אותו מנשקו ומכה בו בצוואר, והורג אותו מייד. דוק מנסה להחיות את ג'ימי, אולם מבינה שאין לכך סיכוי, היא עוזבת, אחוזת בחילה ממה שהיא ראתה.
כשהוא שב למועדון ביום המחרת, דלטון מקבל שיחת טלפון מאיימת מווזלי. במהלך השיחה, ווזלי מבקש מדלטון לבחור אם וייד או אליזבט ייהרגו. ווזלי מכריע זאת בהטלת מטבע, אבל לא מגלה מה התוצאה. לפתע, וייד מועד לתוך הבר, מוכה קשות. ויידט, אחרי שדלטון מסייע לו להגיע לדלפק, מספר לדלטון ששלושה מביריוניו של ווזלי התנפלו עליו, ועזבו אותו כשהם אומרים לו שהוא היה בר מזל. אחרי שדלטון מוביל אותו לדלפק, הוא עושה בלי ידיעתו שגיאה פטאלית ועוזב את וייד כשהוא הולך לשכנע את אליזבט לעזוב את העיר ביחד איתו ועם חברו. אליזבט, שעדיין מלאת גועל ממעשיו של דלטון בלילה הקודם, מסרבת בתקיפות.
כשהוא מבין שאין לו ברירה, דלטון חוזר לדוס כדי לפגוש את וייד ולעזוב עמו את העיר. כשהוא מגיע לבר הוא רואה שווייד נרצח באכזריות. בחזהו תקוע סכין ואליו מחובר פתק ועליו כתוב "זה היה פאלי (צד המטבע)" מלא זעם, דלטון מסתנן לאחוזתו של ווזלי, שם הוא גובר על אנשיו של ווזלי. הוא הורג את קטשם, שמתברר שהוא רוצחו של ווזלי, בסכין שלו באותו האופן שבו הוא הרג את ווייד. טינקר הולך בתוך הבית עד שנופל עליו דוב קוטב מפוחלץ והוא נופל חסר הכרה.
דלטון מגיע לבסוף לקרב פנים אל פנים עם ווזלי, והשניים נאבקים עד שדלטון גובר על ווזלי. הוא נועץ מבט בווזלי כשידו מונפת לאוויר והוא מתכוון לקרוע את צווארו, והוא נסוג מכך כשהוא נזכר בטעויות שעשה בפעולותיו האלימות בעבר. כשהוא פונה ללכת משם, ווזלי מנצל את ההזדמנות ומגיע לרובה שנמצא בסמוך. קליי מגיע בדיוק בזמן ובאותו הזמן מגיעים גם כל האנשים שווזלי סחט בביריונות כל השנים, רד, אמט, סטרודמייר וטילמן, והם נחלצים לעזרתו של דלטון ויורים בווזלי למוות, כשטילמן אומר מה שווזלי אמר לסטודמייר מוקדם יותר ש"זוהי העיר שלנו, ואל תשכח זאת". הם מסתירים את הנשק לפני הגעת המשטרה ומגבים זה את סיפורו של זה בקשר למה שאירע. "לא ראיתי שום דבר". "ראית משהו ?" כשנשאלים אם הם ראו משהו, טינקר ההמום, מסתכל בפסל של שלושה קופים (לא רואה, לא שומע, לא מדבר) אומר בחשש "דוב קוטב נפל עלי", לקול צחוקם של האחרים.
הסרט מסתיים כשדלטון ודוק שוחים בעירום באגם.
הפסקול
פסקול הסרט "שומר הברים" מציג את הגיטריסט הקנדי המנוח ג'ף הילי, שלהקתו, "Cruzados", מככבת בסרט כלהקת הבית של הדאבל דוס. "Cruzados" הייתה הלהקה ברשימת הקרדיטים בפתיחה, והם תרמו שלושה שירים לסרט שלא נכנסו לפסקול. מלחין המוזיקה הוא מיכאל קיימן.
נילי טל
נילי טל (נולדה ב-15 בינואר 1944) היא במאית ומפיקה ישראלית של סרטי תעודה, כלת פרס מפעל חיים של הפורום הדוקומנטרי בישראל ופרס מפעל חיים בתחום אומנות הקולנוע של משרד התרבות והספורט.
ביוגרפיה
טל נולדה בתל אביב לישראל ומרים הרמן (לבית שושני). למדה בגימנסיה גאולה.
קריירה
לאחר שחרורה מהצבא בשנות השישים החלה לכתוב כתבות תחקיר במוסף הארץ, בהן חשפה לראשונה את סוגיית ההתמכרות לסמים קשים בישראל, התעללות בילדים, נשים מוכות ועוד.
ב-1970 עברה לטלוויזיה הישראלית, בה עבדה למעלה מ-20 שנה, והחלה לביים סרטים תיעודיים וכתבות לתוכניות יומן השבוע, מבט שני, למחלקת סרטי תעודה ועוד.
ב-1991 החלה להפיק סרטים באופן עצמאי בחברה שבבעלותה, "נילי טל הפקות."
ב-2010 הפיקה וביימה את הסרט "בת 60 מחפשת אהבה" ליס דוקו, סרט אישי בו היא מתארת את חיפושיה למציאת אהבה בגיל 60. הסרט הוקרן ברחבי העולם בהצלחה.
במאי 2023 העניק משרד התרבות והספורט לטל פרס מפעל חיים. שופטים ציינו כי יצרה לאורך השנים יותר מ-40 סרטים תיעודיים "מעוררי שיח משמעותי בסוגיות ערכיות ומהותיות בחברה הישראלית... משמשת השראה לכל יוצרת ויוצר".
נושאי סרטיה
סרטיה של טל עוסקים במצוקה, בעוולות חברתיות, באנשים בשולי החברה ובנשים.
חיים אישיים
טל היא אחייניתו של המלחין והפזמונאי בובי פנחסי והנינה של זיגמונד ויינברג (Sigmund Weinberg), מחלוצי הקולנוע הטורקי וחבר קרוב של האחים לומייר. פרופ' סאבס ארסלן, ראש החוג לקולנוע באוניברסיטה של אנקרה, חשף בפניה את הפעילות הקולנועית של סבא רבא שלה בטורקיה וצילם אותה לסרט שהכין אודותיו.
טל גרושה, אם לשני בנים וסבתא לשמונה נכדים. הייתה במערכת יחסים זוגית ארוכה עם הפובליציסט יואל מרקוס.
עברים
עִבְרִים הוא כינוי מקראי לבני ישראל או לאבותיהם, לרוב בהקשרים ספציפיים, או לקבוצות מסוימות מתוכם.
תאוריות רבות הוצעו בניסיון לזהות ולקשור את העברים עם ישויות המוכרות לנו מכתובות של אותה העת, כמו העפירו ואחרים, אולם אף אחת מהתאוריות הללו טרם זכתה להסכמה רחבה במחקר המדעי. ראו על כך בהרחבה בערך: קבוצות שהוצעו לזיהוי כעם ישראל המקראי, וכן בהמשך ערך זה.
עם תחיית השפה העברית בארץ ישראל והתהוות היישוב העברי החל לשמש הכינוי "עברים" לבני החברה העברית החדשה והיישוב העברי ("היישוב החדש") בארץ ישראל, הדוברים עברית, ולכל דבר או התארגנות השייכים לחברה זו.
העברים כקבוצה אתנית/שבטית עצמאית
מההקשרים המקראיים בהם הוא מופיע, בעיקר בספר בראשית, היו מעטים שחשבו כי העברים היו במקורם קבוצה אתנית בפני עצמה, ולא רק כינוי נרדף לבני ישראל: ואולם ניתן בהחלט להבין שמשפחת אברהם לא הייתה בודדה, אלא הגיעו ביחד איתם עוד אנשים "הנפש אשר עשה בחרן" בין אם נבין שהיו עבדים שקנו או תלמידים שהצטרפו למורה רוחני, עד כי הקימו מחנה נרחב שהטיל מורא על הסביבה (עי' ) וניתן להסביר לפי זה את כל המקורות הקודמים, כשבני יעקב מהווים את המרכז והתלמידים/עבדים את היתר.
עם זאת, כל ההקשרים שנמנו כאן עשויים להיות מובנים גם מבלי להיזקק להנחה שהעברים היו קבוצה אתנית נפרדת, אלא מתוך ההקשר החברתי של המונחים עברי ועברים.
עברי ככינוי חברתי
החוקר נדב נאמן פרסם מחקר מפורט ולפיו המונח עברי במקרא התייחס ביסודו לקבוצות חברתיות של פליטי חברה, בדומה לקבוצות של העפירו / ח'בירו של האלף השני לפנה"ס, והתפתח מתוכו. כבר לפניו התייחסו חוקרים כגון גריי, ליברני, מנדנהול וגוטוולד אל המונח עברי כמונח חברתי, אבל זאת בדרך כלל כחלק מתפישתם לפיה היווצרות עם ישראל הייתה בעיקרה תהליך חברתי בחברה הכנענית או בשוליה. נאמן מציע הבנה אחרת של המונח עברי והתפתחותו. לדעתו מקור המונח דווקא בספר שמואל, שם הוא משמש לציון קבוצות של פליטי חברה, מעין עפירו/ח'בירו אבל ספציפית מתוך החברה הישראלית הקדומה; ולעיתים הוא הופך כינוי גנאי לישראלים בכלל, בפי הפלשתים. דוד ואנשיו נקראים למשל "עברים" בפי הפלשתים , והם הלוא "כָּל אִישׁ מָצוֹק וְכָל אִישׁ אֲשֶׁר לוֹ נֹשֶׁא וְכָל אִישׁ מַר נֶפֶשׁ" : הגדרה מדויקת של קבוצת פליטי חברה, עפירו/ח'בירו, לפי נאמן. כך גם קבוצת העברים בפסוק הקשה ב): "וְהָעִבְרִים הָיוּ לַפְּלִשְׁתִּים כְּאֶתְמוֹל שִׁלְשׁוֹם אֲשֶׁר עָלוּ עִמָּם בַּמַּחֲנֶה סָבִיב וְגַם הֵמָּה לִהְיוֹת עִם יִשְׂרָאֵל אֲשֶׁר עִם שָׁאוּל וְיוֹנָתָן", ממנו ניתן להבין כי הייתה קבוצת "עברים" אשר עלתה יחד עם הפלשתים אל המחנה שלהם, ואז עברו לצד הישראלים שעם שאול ויונתן, כפי שברור אף יותר מתרגומו של פסוק זה בתרגום השבעים. נאמן יוצא מתוך ההנחה, המקובלת בדרך כלל במחקר הביקורתי, לפיה הבסיס לספרי שמואל נכתב זמן לא רב אחרי המאורעות המתוארים בהם, כאשר התופעה החברתית של פליטי חברה מסוג זה, ירושת החברה הכנענית, עדיין התקיימה. בתקופה מאוחרת יותר, שבה לפי המחקר הביקורתי נכתבו סיפורי האבות והתורה בכלל, המונח עברים ייצג כבר את כלל בני ישראל או את אבותיהם, אבל עדיין תמיד בהקשר חברתי של הגירה או עבדות: כך אברהם העברי, יוסף המתואר כאיש עברי, העברים המשועבדים במצרים, חוקי עבד עברי, ועד יונה הנביא האומר למלחי אוניתו "עִבְרִי אָנֹכִי". בתקופה הפוסט-מקראית אבדה גם משמעות זו, ועברים הפך שם נרדף לבני ישראל.
אטימולוגיה
כבר מפרשי המקרא הראשונים נחלקו ביניהם במקורו האטימולוגי של הביטוי "עברים", ולהלן יוצגו ההסברים המרכזיים.
מצאצאי עֵבֶר, נינו של שֵׁם
צאצאיו של עֵבֶר בן שלח, מוזכרים הן ברשימת הדורות משֵׁם ועד עבר המופיעה ב ואילך, והן ברשימת הדורות משם ועד אברהם המופיעה שם ב
מדרשי חז"ל בהתבססם על פסוקים שונים בתורה מציינים שבימי האבות התקיימה ישיבת שם ועבר וכן שמלכיצדק מלך שלם היה שם בן נח.
השערת הקשר ל"ח'בירו"
בסוף המאה ה־19, גילויים על החֿבירו (לפי הכתיב האכדי) הביאו חוקרים לשער כי למושג זיקה אטימולוגית (בחילופי חֿ'־ע' ובשמירה על הב') והיסטורית לעברים המקראיים. השערות אלה התבססו על ההקבלה בין מאפייני העפירו כמטרידי שליטי כנען במכתבי אחתאתן (אל־עמארנה) לסיפור ההתנחלות המקראי. הגילויים במצרית עתיקה ובאוגריתית שהתגלו לאחר מכתבי אל־עמארנה, הראו שהשורש המקורי של המילה הוא ע־פ־ר, וכיום מקובל שאין כל קשר אטימולוגי בין העפירו לעברים. קשר בין עפירו לעברים, אם היה כזה קשר, מצטמצם לקשר היסטורי בין הקבוצות בלבד. עם הִתרבות המידע על העפירו, נעשה ברור כי העפירו הם קבוצה חברתית ממוצאים אתניים מגווניםולא יסוד אתני משותף, בניגוד לפרשנות הנפוצה למונח "עברים". בנוסף, משקל המילה עפירו הוא qatil, המציין מצב, בעוד המונח עברי הוא במשקל של ייחוס (נִסבֶּה) כמו המילה יהודי, מצרי.
מהות המונח במקרא
המקרא משתמש במונח "עברי" בצורה מכוונת, להדגשת משמעות מסוימת שיש בו ואין במונחים אחרים, כגון "בני ישראל". גם כאן ישנן מספר דעות בין המפרשים והחוקרים, מה המשמעות המהותית של המונח במקרא, מעבר לשאלת מקורו האטימולוגי.
"עברי" לעומת נכרי
על-פי פשט הפסוקים, השימוש בביטוי "עברים" נעשה ככינוי מושאל לבני ישראל בהנגדה לעמים אחרים (מצרים בספרי בראשית ושמות, פלשתים בספר שמואל, תערובת אומות בספר יונה וכדומה), כאשר בדרך-כלל מתלווה לכינוי אסוציאציה של בוז וגנאי. ואכן, דעה זו היא המקובלת בין החוקרים. הסבר זה עדיין לא פותר את פשר אזכורם של העברים בספר בראשית, בטרם היות עם ישראל, וכן את פשר המונח "עבד עברי" – מדוע שייך כאן עברי דווקא, ולא פשוט "בן ישראל" או "ישראלי".
עברים ככינוי חיובי לממשיכי דרכו של עבר
כמה מחכמי ישראל בימי הביניים, הציעו, כי "עברי" אינו רק עניין של גניאולוגיה, אלא גם של אקסיולוגיה: לכך יש להוסיף את מסורת חז"ל (בראשית רבה לז ז) לפיה עבר היה נביא, שקרא לבנו פלג על שם פילוג האנושות, שאירע שנים רבות אחרי הולדתו ואם כן, ניתן לפרש את הביטוי "בני עבר" במשמעות דומה לזו של "בני הנביאים" (מלכים ב ב ג ועוד), כלומר – תלמידים. על-פי גישה זו, המונח "עברים" היה - במקורו לפחות - ביטוי חיובי ואוהד לקבוצת האנשים שהלכה בדרכו של עבר, איש רוח שהטביע את חותמו על תקופתו במשך מאות שנים. כך ניתן להסביר את רוב האזכורים של העברים במקרא בצורה בהירה יותר – הפליט פונה לאברם העברי, שייצא נגד 4 המלכים שהיו אמנם מבני-בניו של שם, אך נהגו באכזריות בניגוד לדרכם של העברים. יוסף מציג עצמו במכוון כעברי ולא ככנעני, כדי לזכות בהערכתם של המצרים, שמן הסתם הכירו את קבוצת העברים הגדולה שהתפרסה על-פני ארץ העברים, ואת אבי שושלתם, עבר, שנודע בחכמתו בעולם העתיק. גם משה ואהרן בעמדם לפני פרעה מדגישים את גדולתו של ה' בכך שהוא אלהי העברים המפורסמים. אלא שהחל מתקופת שעבוד ישראל במצרים, הופך המושג עברי לשם נרדף לעבד, ובמקום כינוי לשבח הוא הופך לכינוי גנאי, וכמעט ולא מופיע יותר במקרא.
רמזים במקרא ליישובים עבריים קדומים
החוקר בן-ציון לוריא הציע, על סמך רמזים רבים במקרא, כי הכוונה לחבלי ארץ באזור שכם והר אפרים, ובאזורים רחבים בצפונה של ארץ ישראל. בחבלים אלו ישבו שבטים עבריים קדומים, עוד לפני תקופת האבות, וצאצאיהם הם שמתוכם קם עם ישראל. ראיותיו לכך הן:
עִבְרִיּוּת בניגוד ליהודיות
על פי רעיונותיהם כל עמי הקדם "השמיים המערביים" הם עברים. זה כולל את האמורים, המואבים והעמונים, וכן את החיקסוס (שהשתלטו על מצרים באמצע האלף השני לפני הספירה), ואף באנשי קרתגו, דוברי העברית. חניבעל היה, לפיכך, גיבור עברי. כל מקום שבו שהו העברים - הוא ארץ עבר. לדעתם שיבת העם העברי לארצו מחייבת התנתקות מן היהדות באופן מוחלט, וחזרה לרוח השורשית, המקורית, והעברית, העולה ובוקעת מתוך יצירת עמי הקדם המתגלה בגילויים הארכאולוגיים.
עִבְרִיּוּת כביטוי לאוניברסליות
באמצע המאה ה-20, פיתח הרב יהודא ליאון אשכנזי ("מניטו") את הרעיון לפיו ישנה זהות עברית מובחנת, והיא המייצגת את הפן האוניברסלי של עם ישראל, בנוסף לזהות הישראלית-לאומית והזהות היהודית-דתית.בהתבסס על דמותו הייחודית של עבר (אבי "בני עבר", נביא, מחנך) ושל ממשיך דרכו, אברהם העברי (שתפקידו ההיסטורי היה "וְנִבְרְכוּ בְךָ כֹּל מִשְׁפְּחֹת הָאֲדָמָה" (בראשית יב ג), ואכן הוא מתואר כמי שדאג לשבויים, לסדום ועמורה ועוד), מוצגת הזהות העברית כבעלת תפקיד מרכזי בסיוע לאנושות כולה לתקן את דרכה, תוך שמירה על ייחוד לאומי - זאת בניגוד לקוסמופוליטיות המיוצגת על ידי שושלת נחור אחי אברהם, שנטמעה לבסוף בין הארמים. הפן האוניברסלי מודגש בכפילות שבתיאור שושלת עבר - האזכור הראשון (בראשית י כא ואילך) מהווה חלק מתיאור השושלות הכללי של בני נח, ואילו האזכור השני (שם יא י ואילך) מתאר את הייחוד הלאומי של השושלת המוביל בקו ישר מאדם, דרך נח, שם ועבר, עד לאברהם וראשית עם ישראלאחד ההיבטים הבולטים לזהות אוניברסלית זו הוא השפה העברית: שפה זו הייתה לפי המסורת השפה המשותפת לכל האנושות לפני פילוגה במגדל בבל, אלא שלאחר בלבול הלשונות היא נשארה נחלתם של עבר וממשיכי דרכו העברים, ובאחרית הימים היא השפה שעתידה לשוב ולאחד את האנושות, על-פי נבואת צפניה (ג ט): "כִּי אָז אֶהְפֹּךְ אֶל עַמִּים שָׂפָה בְרוּרָה לִקְרֹא כֻלָּם בְּשֵׁם ה'".
המונח "עברי" בשפות אחרות
כפי שמודגם בספרות היהודית-הלניסטית, ובתוכה גם ספר מקבים ב והסופר היהודי-הלניסטי ארתפנוס, הכינוי "עברים" ליהודים היה בשימוש נפוץ על ידי היהודים עצמם בתקופה ההלניסטית. הסופר הלא-יהודי הראשון שידוע שהשתמש בו הוא אלכסנדר פוליהיסטור. החל מסוף המאה ה-1 לספירה, השימוש בו נפוץ בקרב סופרים לטינים ויוונים, ובהם: סטאטיוס (באוסף שיריו, ה"סילוויי", זו הופעתה הראשונה של המלה בספרות הלטינית), טקיטוס, אנטוניוס דיוגנס, פלוטרכוס, פטולמאיוס כנוס, אפיאנוס, פאוסניאס, לוקיאנוס מסאמוסאטה וקלאודיוס כאראקס.
הכינוי "עברים" לעם ישראל או ליהודים מצוי כיום במספר שפות:
דוד בצרי
הרב דוד שלום בצרי (נולד בי"ד באב ה'תש"א, 7 באוגוסט 1941) הוא מקובל. ראש ישיבת השלום בירושלים.
ביוגרפיה
נולד וגדל בירושלים לרב יוסף ולויקטוריה בצרי. הוא נין אחות הרב יוסף חיים, בעל "בן איש חי" ונינו של הרב יהודה פתיה.
למד בישיבת פורת יוסף. בנוסף למד אצל קרובו, הרב יהודה צדקה, שעמד בראש ישיבת פורת יוסף, ואצל הרב סלמאן מוצפי, שלימים היה חמיו, אבי אשתו ציפורה (נפטרה בי"ד בניסן ה'תש"ף).
בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 עמד בראש ישיבת "חברת אהבת שלום" עם הרב יעקב משה הלל. לאחר מכן פרש והקים בשכונת מקור ברוך בירושלים את "ישיבת השלום" על שמו של הרב שלום שרעבי (הרש"ש).
הרב בצרי מקיים בישיבתו תיקונים לעילוי נשמות נפטרים, מציאת זיווג, רפואה, פרנסה, זרע של בר קיימא, שלום בית, עוונות ועוד. בכמה מקרים קיים טקסים שמטרתם הייתה הוצאת דיבוקים, בין היתר עם הרב יעקב עדס.
אחיו הוא הרב עזרא בצרי לשעבר דיין בבית הדין הגדול. בנו הוא הרב יצחק בצרי.
גיסיו הם הרב בן ציון מוצפי והרב יהודה מוצפי (עוזרו של הרב מרדכי אליהו).
דעותיו
בספטמבר 2005 אמר הרב בצרי כי הוריקן קתרינה שפגע בניו אורלינס הוא עונש על תמיכת הממשל האמריקאי בהתנתקות.
גריפוזאורוס
גריפוזאורוס (שם מדעי: Gryposaurus; משמעות שמו: "לטאת גריפון") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת ההדרוזאוריים אשר חי במשך הקרטיקון העליון באמריקה הצפונית. נמצאו מספר מינים מסוג זה אשר נמצאו בתוך הפארק הפרובינציאלי דינוזאור שבאלברטה, קנדה וגם ביוטה ומונטנה בארצות הברית. הוא היה קרובו של הריינורקס ויש חוקרים שטוענים שמדובר באותו הסוג. בעבר הוא נחשב למין של הדרוזאורוס אך הופרד.
דוד בצרי
דעותיו
ב-2004, בעקבות מצעד הגאווה בירושלים, אמר כי "בגלגול הבא ההומואים יהפכו לשפנים וארנבות... הם יותר גרועים מבהמות". ב-2006 טען כי פריצת שפעת העופות בישראל נגרמה עקב קמפיין של מרצ למען זכויות ההומואים. בשנת 2011 אמר בריאיון לאתר וואלה: "מי שמתגאה בתועבה - הוא האדם הכי מתועב שבעולם... זו לא מחלה - הם רוצים לעשות תועבה כי היצר הרע והשטן מכניסים להם בראש להיות מתועבים והם מתגאים בזה".
גריפוזאורוס
מאפיינים
דינוזאור זה היה הדרוזאור דמוי-אדמונטוזאורוס שהיה בעל חלל אף גדול מאוד בצורה של אף נשרי, כמו שמתואר הגריפון בתרבות. הוא היה דינוזאור גדול מאוד באורך 8.2 מטרים ובעל רגליים ארוכות וזנב עבה ושרירי. ככל הנראה היצור יכל לעמוד זקוף כדי לנוע מהר אך ברוב הזמן נע על ארבע רגליו. הוא היה צמחוני לחלוטין והלסתות שלו היו בעלי שיניים אחוריות, איתם לעס צמחייה מהקרקע או מעצים נמוכים.
דוד בצרי
דעותיו
בשנת 2006 השתתף יחד עם בנו הרב יצחק בכנס למניעת הקמת בית הספר הדו-לשוני ליהודים ולערבים של מרכז יד ביד בשכונת פת בירושלים. הרב צוטט כי אמר "אי אפשר לערב טמא בטהור... עם ישראל הוא הטהור. הערבים הם עם חמור. הם פגע רע. שטן רע, נגע רע... הערבים הם חמורים ובהמות". בעקבות כך הגישה נגדו ונגד בנו פרקליטות מחוז ירושלים כתב אישום בעבירה של הסתה לגזענות. באוקטובר אותה שנה הודו השניים במסגרת עסקת טיעון. הוסכם כי הרב בצרי לא יורשע אולם יתחייב להימנע מביצוע הסתה נוספת במשך שנה וכן יפרסם בתוך שלושים יום "קול קורא" בבית הכנסת ובמתנ"ס בשכונת פת שבו יכתוב כי הוא "מתנגד בכל תוקף לאמירת דברים שעלולים להביא לידי הסתה לגזענות או חלילה פגיעה בבני לאומים אחרים, ערבים ומיעוטים וקורא אך ורק לאמירת דברי תורה, להרבות אהבה ואחווה ושלום, כמו שאמרו אבותינו: 'לעולם יקדים אדם שלום לכל אדם'".
גריפוזאורוס
מאפיינים
דינוזאור זה נמצא במגוון ממצאים והשתמרו גם דגימות של עורו וקשקשיו. ככל הנראה עדר גדול של צמחונים אלה ניזון במישורים שצמחו ליד הים הפנימי המערבי. עדרים אלה משכו בתורם טורפים גדולים כמו דרומאוזאוריים, טירנוזאוריים כמו האלברטוזאורוס והטראטופונאוס ומיני תנינאים כמו הדיינוסוכוס הענקי.
בתרבות
הגריפוזאורוס מופיע בסדרה פלאווורלד.
הרבנות הצבאית
בראש הרבנות הצבאית עומד הרב הצבאי הראשי (הרבצ"ר), קצין בדרגת תת-אלוף. הרב הראשי לצה"ל הנוכחי הוא תא"ל הרב אייל קרים.
בעבר היה, לצד הרבצ"ר, גם סגן רבצ"ר בתקן תת-אלוף – אך הרב גד נבון ביטל אותו כאשר נכנס לתפקיד הרב הראשי לצה"ל.
היסטוריה
ראשיתה של הרבנות הצבאית טרם הקמתו של צה"ל. בהגנה הוקמה "המחלקה לענייני דת". מספר חודשים לפני ההכרזה על הקמת מדינת ישראל החליט מפקד ההגנה ישראל גלילי, על הקמת השירות הדתי, מחלקה מיוחדת שתטפל בהסדרת העניינים הדתיים. עם הקמת צה"ל הוקמה יחידת הרבנות הצבאית, בעקבות בקשת הרב הראשי הרב יצחק הרצוג. זמן קצר לאחר מכן, מוזגו "השירות הדתי" והרבנות הצבאית ובסוף שנת 1948 פרסם הרמטכ"ל, רא"ל יעקב דורי את פקודות המטכ"ל הראשונות על הקמת הרבנות הצבאית.
עם הקמת הרבנות הצבאית, מונה הרב שלמה גורן לרב ראשי לצה"ל והוענקה לו דרגת סגן-אלוף. לאורך שירותו טיפס בסולם הדרגות עד שהגיע לדרגת אלוף. כרבצ"ר הראשון בנה הרב גורן את יסודותיה של הרבנות הצבאית. פעל להוצאת הסידור האחיד, היתרי עגונות קביעת נוהלי כשרות בצה"ל ובמטבחיו, וקביעת יום השבת כיום מנוחה רשמי בצה"ל.
הרב מרדכי פירון היה הרב הצבאי הראשי השני ושירת בתפקיד זה בין השנים 1971–1977. בתקופה זו, שבה התרחשה מלחמת יום הכיפורים, עסקה הרבנות הצבאית בצורה מקיפה בטיפול בחללים.
הרב גד נבון מונה לרב הצבאי הראשי השלישי ושירת בתפקיד זה בין השנים 1977–2000. בתקופה זו חל מעבר הדרגתי מתפקיד קצין הדת לתפקיד הרב הצבאי ומוסד קורס הרבנים הצבאיים. הרב נבון חיבר מאמרים הלכתיים בנושא זיהויים של חללי צה"ל ובתקופתו ניתן יתר תוקף לאמצעי הזיהוי. הרב נבון הוא הרבצ"ר היחיד שהוענקה לו דרגת האלוף עם מינויו – שאר הרבנים הראשיים לצה"ל החלו מדרגה נמוכה מזו.
הרב ישראל וייס מונה לרב הצבאי הראשי הרביעי וכיהן בתפקידו בשנים 2000–2006. הרב וייס מיסד את תחומי ההסברה וההלכה, הקים את תחום "ערכי תורה ללחימה" והביא לפיתוח אמצעי זיהוי החללים תוך מעבר לאמצעים ממוחשבים והטמעתם במערך הרבנות הצבאית.
הרב אביחי רונצקי מונה לרב הצבאי הראשי החמישי וכיהן בתפקידו בשנים 2006–2010. הרב רונצקי הרחיב את פעילות תחום התודעה היהודית (לשעבר "ערכי תורה ללחימה") בחיל השם דגש על היחידות הלוחמות.
הרב רפי פרץ מונה לרב הצבאי השישי וכיהן בתפקיד בשנים 2010-2016. בתקופת הרב פרץ הועבר ענף "תודעה יהודית" מהרבנות הצבאית לאגף כוח אדם, ורק חלק קטן ממנו הושאר בסמכותה.
ביולי 2016 מונה אל"ם הרב אייל קרים, ראש מחלקת הרבנות, לרב הצבאי השביעי, ובדצמבר 2016 הוא קודם לדרגת תת-אלוף ונכנס לתפקיד.
תפקידי הרבנות הצבאית
הרבנות הצבאית עוסקת בתחומים רבים. לדוגמה:
הרבנות הצבאית היא הגוף הממונה על המוסדות הדתיים בתחום הצבא. על פי התקן הצבאי, בכל יחידה ובסיס צבאי אמור להיות רב צבאי, וכן קצין דת או רכז מו"ר (מסורת ורוח. בעבר נקרא "מש"ק דת"), האחראים על ענייני הדת ביחידה, ומספר משגיחי כשרות האחראים על הכשרות במטבח היחידה. כיום, קיימים רבנים צבאיים במפקדת החטיבה, האוגדה והפיקוד וגם בבסיסי הדרכה, הכשרה ואימונים. בנוסף, לכל גדוד מילואים נדרש רב צבאי, המהווה חלק בלתי נפרד מסגל המטה של הגדוד. הרבנים הצבאיים מוכשרים בקורס רבנים צבאיים המתקיים בבית הספר לקצינים של צה"ל, ובסופו מוענקת להם דרגת סגן במילואים (חלקם ממשיכים לשירות קבע).
מקהלת הרבנות הצבאית היא להקה צבאית השייכת לרבנות הצבאית ומופיעה באירועים רבים, ביניהם חידון התנ"ך העולמי.
בשנת 2005 הייתה הרבנות אחראית על העברת בית העלמין של גוש קטיף, במסגרת תוכנית ההתנתקות. הרב הצבאי ישראל וייס סירב לרב אברהם שפירא שדרש ממנו לסרב פקודה, וספג גינויים ואיומים.
לאחר כניסת הרב רונצקי לתפקידו כרבצ"ר, החלו חיכוכים בין אנשי הרבנות הצבאית לאנשי חיל החינוך והנוער ובראשם קצין חינוך ראשי, תא"ל אלי שרמייסטר, בהקשר לתכני החינוך והזהות היהודית המוקנים לחיילים. בשנת 2009, במהלך מבצע עופרת יצוקה ליוו אנשי הרבנות הצבאית, בהוראת הרבצ"ר, תא"ל רונצקי, את הכוחות הלוחמים, העבירו להם הרצאות ושיעורים וכן חילקו דפי מסרים. הדבר יצר חיכוך עם אנשי חיל החינוך והנוער וכן לביקורת תקשורתית נרחבת. הרמטכ"ל גבי אשכנזי, הודה לאנשי הרבנות על חיזוק רוח הלחימה בקרב הכוחות אך גם העיר להם כי חלק מהמסרים שהפיצה במבצע לא היו ראויים, עמדו בניגוד לפקודות, ונקטו עמדה פוליטית ושיפוטית כלפי דעותיהם ואמונותיהם של חיילי צה"ל.
מחלקת הרבנות
בראש מחלקת הרבנות עומד אל"ם הרב חיים וייסברג.
מחלקת ההפעלה
בראש מחלקת ההפעלה (מטה הרבנות) עומד אל"ם אבנר כהן:
תחומים נוספים
מבנה החיל ובעלי התפקידים הבכירים בו מוצגים בטבלה הבאה:
רבני פיקוד וזרועות
רבני הפיקודים והזרועות, מהוים הסמכות ההלכתית העליונה בפיקוד שעליו הם מופקדים, והם כפופים ישירות לרב הצבאי הראשי, בעוד מדורי הרבנות שלהם מופקדים תחת חיל משאבי האנוש.
סגלי הרבנות ביחידות
ברוב היחידות בצה"ל קיים סגל רבנות. אנשי הרבנות ביחידה כפופים פיקודית לגורמי השלישות ביחידה, ומונחים מקצועית על ידי ענפי החיל השונים. בראש סגל הרבנות היחידתי עומד רב היחידה (קצין בוגר קורס רבנים צבאיים), לעיתים ישנו קצין המשמש סגן רב או קצין דת (בוגר קורס קציני דת), רכזי מו"ר (מסורת ורוח. בעבר נקראו מש"קי דת) האחראים על ענייני הרבנות השוטפים ביחידה תחת הרב היחידתי, נגדי כשרות ומשגיחי כשרות.
תפקידו של הרב היחידתי הוא לנהל ולהוות סמכות עליונה בענייני הדת ביחידתו, החל מכשרות המטבח, טיפול ראשוני בחללים, בדיקת תקינות העירוב, מענה לשאלות הלכתיות של החיילים, קביעת נהלים לענייני דת ביחידה, הזמנת שיעורים ועוד.
סמל ודגל הרבנות הצבאית
סמל הרבנות הצבאית כולל את חרב צה"ל ולוחות הברית המוקפים בזר הדסים. על דגל הרבנות הצבאית מופיעים חרב ולוחות הברית בצבעים ירוק זית ולבן. עד 2019, הדגל היה בצבעים אפור וצהוב.
שלושת הבלשים
שלושת הבלשים (The Three Investigators) היא סדרת ספרי בלשות אמריקניים שפורסמה במקור כ"אלפרד היצ'קוק ושלושת הבלשים". היא נוצרה בידי הסופר רוברט ארתור והופצה על ידי רנדום האוס.
בישראל הסדרה הופצה על ידי הוצאת מ. מזרחי, בתרגומו של שרגא גפני תחת שם העט אבנר כרמלי.
שלושת הבלשים הם יופיטר ג'ונס, פיט קרנשאו ובוב אנדריוס. רוב התעלומות שעמדו בפניהם עירבו חקירות של אירועים בלתי מוסברים כדוגמת מומיה מצרית לוחשת, רוח רפאים ירוקה, ערפל המעורר אימה, הרוח הכחולה, וגולגולת אדם מדברת.
עלילה ראשית
יופיטר ג'ונס, פיט קרנשאו ובוב אנדריוס מתגוררים בעיירת חוף בדיונית בדרום קליפורניה בשם חוף-הסלע. בבעלות משפחתו של יופיטר חצר גרוטאות, שבו פועלת מפקדת שלושת הבלשים מתוך קרון מגורים ישן החבוי תחת ערימת גרוטאות ואשר הגישה אליו היא דרך כניסות סודיות שרק לשלושת הבלשים ידע וגישה אליו.
מבין הכניסות הסודיות למפקדת שלושת הבלשים דרך הגדר של חצר העתיקות של ג'ונס ניתן למנות את "נודד" השער האדום (ציור הכלב המביט בדליקה), שער ירוק מספר אחד (ציור דג המבצבץ מהמים והמביט על ספינה הנאבקת בגלים) ומנהרה מספר שתיים (צינור מתכת העוקף את חצר הגרוטאות). הציוד במפקדה כולל טלפון, חדר חושך, ארונית מסמכים וחדר מלאכה שבו יופיטר מרכיב את המצאותיו. כל הציוד שופץ מגרוטאות אשר בחצר הגרוטאות. לעיתים, הנערים צריכים לשלם עבור הציוד – כסף שאותו הם מרוויחים בעבודות עבור דודתו של יופיטר, הדודה מתילדה.
שלושת הבלשים פתרו תעלומות בכך שערכו מחקר (מומחיותו של בוב), תצפיות (מומחיותו של פיט) והסקת מסקנות מחוכמת (מומחיותו של יופיטר). לאחר שהוכיחו את אמונם, שלושת הבלשים זכו לכרטיס ביקור ירוק מטעם מפקד משטרת חוף-הסלע סמואל ריינולדס, דבר שזיהה אותם כאוכפי חוק צעירים המשתפים פעולה עם המשטרה.
סימן ההיכר של שלושת הבלשים היה בשלושת סימני השאלה שעיטרו את כרטיס הביקור שלהם. תשובתו של יופיטר לכל השואל לפשרם היה, כי סימן השאלה הוא הסימן הבינלאומי לדבר מה בלתי ידוע וכי שלושת הבלשים מוכנים לפתור כל חידה, שאלה או תעלומה שתובא לפניהם.
היסטוריה פרסומית
הסדרה המקורית רצה בין השנים 1964 – 1987 וכללה 43 ספרים. ספרים 1-8 וכן 10 נכתבו בידי היוצר, רוברט ארתור, שגם הביא רעיונות לכמה מהסיפורים האחרים. ארתור היה העורך הראשי של אנתולוגיית הספרים, כאשר כל מבוא ואפילוג "כביכול" מוצגים בידי אלפרד היצ'קוק. רוברט ארתור האמין כי שימוש בדמות קולנועית ידועה כהיצ'קוק ימשוך תשומת לב.
הנערים נתקלו לעיתים קרובות במסתורין שדרש פתרון או שנתבקשו לכך בידי לקוח. הגורם שהיווה הצלחה לסדרה היה בעיקר הצורך בפיענוח רמזים ובעבודת צוות של שלושת הנערים, שלא כמו כל סדרה אחרת לאותה תקופה שבה הרמזים נתגלו במפתיע ובמקריות. החלק האחרון בכל ספר היה אפילוג שבו שלושת הבלשים ישבו עם היצ'קוק (ולאחריו הבלש הקטור סבסטיאן) וניתחו את התעלומה שעמדה בפניהם, תוך שהם פורסים בפניו את הדרכים שעזרו להם בפתרון התעלומה.
בשנת 1989, הוצאת הספרים Random House שכתבה מחדש את הסדרה, שכללה כעת יותר פעולה מלבד עבודת הבילוש. הסדרה נקראה “The 3 Investigators – Crimebusters Series”. הסדרה נפסקה בשנת 1990 לאחר שנתגלו חילוקי דעות בין יורשיו של רוברט ארתור להוצאת הספרים.
סדרת ספרי שלושת הבלשים הייתה מפורסמת מאוד בגרמניה, והם נודעו כ"שלושת סימני השאלה" (??? Die Drei), ומספר סופרים גרמניים הוסיפו לכתוב המשך לעלילותיהם, מוציאים שישה כרכים חדשים בכל שנה. תסכיתי רדיו של הנובלות הספרותיות היו פופולריים מאוד, ואצטדיונים שלמים התמלאו כאשר השחקנים (שדובבו את הסדרה מאז שנת 1979) היו בסיבוב הופעות ברחבי המדינה.
בשנת 2003, נודע כי יופק סרט קולנוע של שלושת הבלשים, שיהווה הראשון לסדרת סרטים. הסרט ייקרא "The secret of Skeleton Island" ויהיה מבוסס על הספר השישי בסדרה. הסרט השני ייקרא "The Secret of Terror Castle" ויהיה מבוסס על הספר הראשון, בעוד הסרט השלישי ייקרא "The Mystery of The Silver Spider" ויהיה מבוסס על הספר השביעי בסדרה. אליזבת' ארתור, ביתו של יוצר הסדרה רוברט ארתור, עמלה רבות כדי שהסדרה תצא לאקרנים. לאחר שניסתה את מזלה בארצות הברית ללא הועיל, מצאה הצלחה בגרמניה, וזאת משום פופולריותה שם. הסרט הראשון יצא לאקרנים ב-2007, והשני ב-2009.
האימפריה המאורית
האימפריה המאורית או מַאוּרְיָה, הייתה אימפריה בחלקה הדרומי של יבשת אסיה. שטחה היה גדול וחלש על שטחים בהודו, פקיסטן ובלוצ'יסטן של היום. האימפריה, שנשלטה על ידי השושלת המאורית, נחשבת לאימפריה החזקה ביותר של הודו העתיקה.
שורשיה של האימפריה המאורית נעוצים בממלכה העתיקה מגדהה (मगध) שהתקיימה במאה החמישית לפני הספירה במזרח הודו ובנגל, וחדלה להתקיים עם התגבשותה של האימפריה המאורית בשנת 321 לפני הספירה. מקים האימפריה המאורית היה הקיסר צ'נדרגופטה מאוריה (סנסקריט: चन्द्रगुप्त मौर्य), אבי השושלת המאורית. הוא קבע את העיר פטאליפוטרה (פטנה של היום), במחוז ביהר שבצפון הודו המודרנית, כבירתה של האימפריה.