cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ויקטור גרייבסקי
ויקטור גְּרַיֶיבְסְקִי (בפולנית: Wiktor Grajewski; 29 ביולי 1925 – 18 באוקטובר 2007) היה עיתונאי ישראלי יליד פולין שהעביר לקהילת המודיעין הישראלית את הנאום הסודי שנשא ניקיטה חרושצ'וב במושב הסגור של הוועידה ה-20 של המפלגה הקומוניסטית הסובייטית, ובו הוקיע את פשעי סטלין.
שנותיו הראשונות בפולין
ויקטור גרייבסקי נולד בקרקוב שבפולין בשנת 1925 בשם ויקטור שפילמן. בנערותו, בימי מלחמת העולם השנייה, נמלט לברית המועצות. הוא שב לפולין בשנת 1946 ושינה את שם משפחתו לגרייבסקי, שהיה שם בעל צליל פולני יותר. משפחתו עלתה לישראל בשנת 1949, אך גרייבסקי נשאר בפולין משום שרצה ללמוד. הוא למד באקדמיה למדעי המדינה בוורשה, בפקולטה לעיתונאות. עם סיום לימודיו, בתקופת השלטון הקומוניסטי בפולין, נתקבל לעבודה כעיתונאי בסוכנות הידיעות הפולנית (PAP). בדצמבר 1955 ביקר בישראל ונפגש עם קרובי משפחתו. בעקבות ביקור זה החל לחוש הזדהות עם מדינת ישראל, ונטש את אמונותיו הקומוניסטיות, אך שב לפולין משום ששאף לעלות לישראל באופן לגאלי ולא בבריחה. בשובו לפולין המשיך בתפקידו במסגרת סוכנות הידיעות הפולנית. גרייבסקי קשר קשרי ידידות עם לוציה ברנובסקי, צעירה פולנייה יהודייה ששימשה כמזכירה בלשכתו של אדווארד אוחאב, שהיה לזמן קצר בין מרץ לאוקטובר 1956 המזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית הפולנית (ואשר לימים, בין השנים 1964 ל-1968, היה נשיא פולין).
הנאום הסודי של חרושצ'וב
בחודש פברואר 1956 נערכה במוסקבה הוועידה ה-20 של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. בוועידה נשא ניקיטה חרושצ'וב, המזכיר הראשון של המפלגה, ושליט ברית המועצות, ב-24 בפברואר, נאום סודי שבו הוקיע את פשעי סטלין. סודיותו של הנאום נשמרה, אך בעולם הרחב נפוצו ידיעות מקוטעות על תוכנו. שירותי הביון של מדינות המערב הציבו לעצמם כמשימה ראשונה במעלה להשיג עותק מן הנאום. מכל שירותי הביון בעולם היה זה הביון הישראלי שהשיג את העותק של הנאום, באמצעות ויקטור גרייבסקי.
המסמך הגיע לידי גרייבסקי מחברתו לוציה ברנובסקי, אשתו של סגן ראש ממשלת פולין שעבדה בלשכתו של אדווארד אוחאב. לוציה העבירה לגרייבסקי את הנאום, והוא נכנס לשגרירות ישראל בוורשה, שם צולם המסמך והוחזר ללשכתו של אוחאב. הוא לא היה סוכן של השירותים הישראליים, ולא היה מגויס אליהם בכל צורה שהיא. את אשר עשה, עשה על דעת עצמו ומתוך הזדהות עם מדינת ישראל. שגרירות ישראל בוורשה נחשבה בעיני השלטונות הפולניים כשגרירות מערבית והייתה תחת השגחה של שוטרים ואנשי ביטחון. פרסום המסמך הכה גלים בכל העולם. השגת המסמך נחשבה להישג היסטורי של קהילת המודיעין הצעירה של ישראל, והיא הייתה מהגורמים למעמדו הנחשב של המודיעין הישראלי.
חייו בישראל
בינואר 1957 הצליח גרייבסקי לעלות לישראל במסגרת גל העלייה שקיבל את הכינוי "עליית גומולקה". לאחר לימודים באולפן הוצעה לו משרה במחלקת מזרח אירופה של משרד החוץ. באותה עת החל קול ישראל לשדר שידורים בגלים קצרים בשפה הפולנית וגרייבסקי התקבל כעורך וקריין של שידורים אלה. בשנת 1958 ייסד והפך למנהלה הראשון של המערכת הגדולה ביותר במחלקת שידורי החוץ - מערכת התוכניות ברוסית. הוא עבד שנים רבות ברשות השידור, ותפקידו האחרון לפני פרישתו לגמלאות היה הממונה על קבילות הציבור ברשות השידור. כמו כן, גרייבסקי היה חבר ועדת הביקורת של אגודת העיתונאים בתל אביב.
נפטר ב-18 באוקטובר 2007 בגיל 82 ונקבר בהר המנוחות שבירושלים.
עבודתו כסוכן כפול בשירות השב"כ
זמן קצר לאחר שעלה ארצה, הק.ג.ב. יצר איתו קשר והציע לו לפעול כסוכן שלהם בישראל. גרייבסקי קיבל את ההצעה לכאורה, אך דיווח עליה במקביל לשירות הביטחון הכללי שהפך אותו לסוכן כפול. גרייבסקי התבקש על ידי השב"כ למסור לק.ג.ב. מידע איכותי מפעם לפעם כדי לשמור על אמונם, ולעיתים גם מסר להם מידע שגוי. תפקידו כראש המחלקה לשידורים ברוסית ברשות השידור סייע להסביר את קשריו עם גורמים רוסיים בישראל, ביניהם אנשי הכנסייה הרוסית, שחלקם היו אנשי קשר שלו לק.ג.ב..
פעילותו זו נמשכה כ-15 שנה, ובמהלכה אף התבשר כי ברגע שיגיע למוסקבה יקבל את עיטור לנין כהוקרה על שירותו למען ברית המועצות, אך גרייבסקי מעולם לא הגיע למוסקבה כדי לקבל את העיטור.
ב-28 בספטמבר 2007, כשלושה שבועות לפני פטירתו, קיבל אות הוקרה מראש השב"כ יובל דיסקין, על תרומתו לביטחון המדינה.
דלרוי ג'יימס
דלרוי ג'יימס (באנגלית: Delroy James; נולד ב-4 במאי 1987 בגיאנה) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת רויאל האלי גזיאנטפ מליגת העל הטורקית בעמדת הפאוור פורוורד, ומתנשא לגובה של 2.03 מטרים.
ג'יימס שיחק בליגת המכללות עבור רוד איילנד ראמס בשנים 2007–2011. ב-2011 חתם במדיה של הקבוצה הישראלית בני השרון, באמצע העונה שוחרר ג'יימס מבני השרון.
עורבא פרח
עוֹרְבָא פָּרַח הוא ביטוי שהמקבילה הנכונה שלו בלשון העממית של ימינו היא "ראה, ציפור!", שאומרו עושה בו שימוש במטרה לחמוק מדיון בנושא העיקרי להסיט את תשומת לבו אל עניין אחר.
הביטוי, שמקורו בארמית ותרגומו המילולי "העורב התעופף" נלקח ממסכת ביצה כאשר רב אויא סבא שאל את רב הונא שאלה הלכתית קשה, השיב לו רב הונא: "עורבא פרח".
לפי פירושו של רבינו חננאל, דבריו "עורבא פרח" מכוונים כלפי דבריו של אותו אמורא, שדעתו היא דעתם של ילדים המשחקים בציפורים ועורבים. כלומר הבלים שאין בהם כל ממש.
רבה, בנו של רב הונא, שאל אותו לפשר הדבר, שהרי רב הונא היה מכבד את רב אויא סבא באופן מיוחד בהצביעו על גדלותו המיוחדת בתורה. רב הונא הבהיר לו כי אי ההגיון אינו בשאלה עצמה, אלא בתזמון שבו היא נשאלה, שכן השאלה הייתה קשה מאוד לעיון, והיא נשאלה בזמן שרב הונא היה עייף וחלש ולא יכול היה להשיב עליה כראוי.
סוון קנוטסון
סוון קנוטסון (בנורדית עתיקה: Sveinn Knútsson; 1016 – 1035) היה מלך נורווגיה מ-1030 עד מותו. סוון היה בנם של קנוט הגדול, מלך דנמרק, נורווגיה ואנגליה, ושל אשתו אלגיפו מנורת'האמפטון. ב-1017 נשא קנוט לאישה את אמה מנורמנדיה, אך לא קיימת כל עדות לכך שהוא התכחש לאלגיפו וב-1030 שלח אותה קנוט יחד עם סוון להיות עוצרי ממלכת נורווגיה. עם זאת, שלטונם נחשב כמדכא על ידי הנורווגים והם הודחו ב-1034. בתקופת שלטונם הם הטילו מיסים וחוקקו חוקים קשים, שהפכו אותם לבלתי אהודים. במחזהו של ויליאם שייקספיר "מקבת'" קיימת דמות בשם "סוונו, מלך נורווגיה" (Sweno), המבוססת על סוון.
שמו
סוון קנוטסון מופיע גם בתוספת המטרונים שלו בנוסח "סוון אלפיפוסון" (Sveinn Alfífuson) וכן בכינוי óforsynjukonungr ("המלך הבלתי צפוי"). בנורווגית שמו הוא Svein Knutsson ובדנית: Svend Knudsen. נמצאות בשימוש גרסאות רבות של שמו, כולל Sven ו-Sweyn שמקורם ב-Swegen האנגלו-סקסי. סוון היה השליט השני של נורווגיה שנשא שם זה לאחר סבו, סוון הראשון, מלך דנמרק.
ביוגרפיה
ב-1029 אבד בים הוקון אריקסון, המלך הווסאל של נורווגיה, ואולף האראלדסון, שהודח על ידי קנוט מתפקידו כמלך נורווגיה, ניסה לכבוש מחדש את הממלכה, אך הובס בקרב סטיקלסטד ונהרג בו. לאחר מכן שלח קנוט לנורווגיה את סוון ואת אלגיפו, כשזו האחרונה משלה כעוצרת בשמו של בנה בן ה-14. מהלך זה נתפש כאכזבה מרה לנורווגים רבים שקיוו לתפוס את מקומם של רוזני לאדה. אצילים כמו אינר תמברסקלפיר וקלב ארנסון היו מאוכזבים במיוחד בשל העובדה שהם האמינו שקנוט הבטיח להם את השלטון.
סנורי סטורלוסון כותב ש"המלך סוון חוקק חוקים חדשים בנושאים רבים. חוקים אלו היו בדגם של החוק הדני, אך כמה מהם היו מחמירים יותר. לאף אחד לא הותר לעזוב את הארץ ללא רשותו של המלך. מי שעשה כן, רכושו הפך להיות רכוש המלך. אדם שביצע מעשה רצח איבד את הזכות להיות בעל קרקע או בעל רכוש. במקרה של אדם שהוצא מחוץ לחוק וזכה בירושה, הירושה עברה לבעלותו של המלך. בחג המולד היה על כל איכר לתת למלך כמות מסוימת (בין 15 ל-20 ליטרים) של לתת, ירך של שור בן שלוש שנים ודלי מלא בחמאה. מנחות אלו נקראו 'מס קרקעות' (vinjartodde)".
על פי הכתוב ב"מחזור העולם", ב-1033 התנהל קרב סקונסונד במחוז ריפילקה. טריגבי המתחזה הגיע לשם מאנגליה בראש צבא. הוא טען שהוא בנו של אולף הראשון, מלך נורווגיה ולפיכך טען לזכותו לכתר בזכות עצמו. כאשר הגיעו הידיעות על הפלישה של טריגבי לסוון ולאלגיפו, הם זימנו את בעלי הקרקעות במחוזות הלוגלנד וטרונדהיים להצטרף לצבא המלכותי כדי לבלום את טריגבי. סוון קנוטסון וצבאו, שכלל ככל הנראה את יחידות העילית של הצבא הדני, עמד מול הפולשים. סוון וכוחותיו עשו את דרכם דרומה למחוז אגדר, בהאמינם שטריגבי ינסה לחמוק דרך מצר סקגרק כדי להצטרף לתומכיו בוויקן. בכל אופן, טריגבי נחת במקום זאת בהורדלנד ואז הפליג לרוגלנד כדי לתקוף את הצי של סוון. שני הציים נפגשו ליד חופי האי בוקן. בקרב שהתפתח ניצח סוון וטריגבי נהרג. דיווח על כך השתמר במקור הקרוי "הקלף העבש" (Morkinskinna) ובו נאמר כי טריגבי נהרג על ידי איכר לאחר הקרב.
מאוחר יותר באותו חורף נפגשו אינר תמברסקלפיר וקלב ארנסון והחליטו לצאת לרוס של קייב ולהביא משם את בנו של אולף האראלדסון, מגנוס. כאשר הגיע מגנוס לנורווגיה, הוא זכה לתמיכה עממית שיצאה נגד הדנים. סוון נמלט לדנמרק, שם הוא מת זמן קצר לאחר מכן. עקב כך ויתר מלך דנמרק על תביעתו לכתר הנורווגי.
דמותו במקבת'
דמותו של סוון מופיעה במערכה הראשונה במחזה "מקבת'" כסיפור רקע, שם מכנה אותו שייקספיר בשם "סוונו" (Sweno). הצבא בפיקודו הגיע למחוז פייף והחל לטבוח בסקוטים. הוא צר על מקבת' כאשר זה היה בטירת ברת'ה. דנקן, המלך הסקוטי, שלח מזון ומשקאות לנורווגים, אך ערבב בהם שיקוי שגרם להם לשקוע בשינה. לאחר מכן טבח מקבת' בצבאו של סוונו, אך סוונו עצמו הצליח להימלט. קנוט והדנים הגיעו לנקום על התבוסה, אך הסכימו לשביתת נשק:
Resource Description Framework
Resource Description Framework (RDF) הוא סטנדרט של ארגון ה-World Wide Web Consortium (W3C). מטרתו לייצר שיטה להגדרת מקורות מידע (Resources) ברשת האינטרנט, כחלק מארכיטקטורת הרשת הסמנטית של ארגון W3C. הסטנדרט נבנה כדי להיות מובן למכונה ולא כהצגה לבני אדם. RDF בנוי מעל XML ומיוצג כ-Labeled Graph המורכב משלישיות של נושא (Subject), נשוא (Predicate), ומושא (Object).
RDF הוא ההמלצה של ארגון ה-W3C מ-1 בפברואר 2004. הסטנדרט הוא חלק מ-"חזון האינטרנט הסמנטי" של W3C. על פי החזון למידע באינטרנט יש משמעות. מקורות המידע מהאינטרנט מזוהים באמצעות URI. מחשבים יכולים להבין ולעבד את המידע ממקורות שונים ברשת ולשלב אותו לידע.
מודל הנתונים של RDF מייצר גרף ידע המורכב מקודקודים וקשתות. הקודקודים יכולים להיות נושא או מושא. הקשתות הם ההצהרה המייצגת את הקשר בין הנושא למושא. לדוגמה המשפט "השמיים בצבע כחול" מורכב מנושא: "השמיים" וממושא: "כחול". הקשר בין השמיים לבין הכחול הוא "צבע". ולכן השלישייה במשפט זה תהיה רכיב בשלשה יכול להיות משאב (Resource) – זהו כל דבר שיש לו URI. הרכיב יכול להיות גם מאפיין (Property) – מאפיין הוא משאב שיש לו שם. הרכיב יכול להיות גם ערך של מאפיין (Property value). ערך של מאפיין יכול להיות משאב אחר.
מסמכי RDF כתובים ב-XML. השפה נקראת RDF/XML. השימוש ב-XML מאפשר החלפת מידע על RDF בין סוגים שונים של מחשבים באמצעות סוגים שונים של מערכות הפעלה ויישומים.
Jurassic World Evolution 2
Jurassic World Evolution 2 הוא משחק וידאו מסוג סימולציות עסקים של החברה "Frontier Developments" שיצא ב-9 בנובמבר 2021 ומהווה המשך למשחק המחשב Jurassic World Evolution מ-2018. המשחק מבוסס על הסרטים החמישי והשישי בסדרת סרטי פארק היורה - עולם היורה: נפילת הממלכה מ-2018 ועולם היורה: השלטון שייצא ב-2022.
משחק זה ייצא ב-9 בנובמבר 2021 למשחק בפלייסטיישן 4, פלייסטיישן 5, Microsoft Windows, ב-Xbox One וב-Xbox Series X/S.
תוכן
בניגוד למשחק הקודם המתקיים על הארכיפלג הבדיוני "5 המיתות", משחק זה מתרחש עם עלילת "עולם היורה: נפילת הממלכה", על אדמת ארצות הברית והוא כולל נופי יערות ומדבריות לצד נופים שונים.
משחק זה מדמה מעין גן חיות המיועד לדינוזאורים ובו מבקרים ופועלים. הוא מכיל מעל 75 מינים פרהיסטוריים כולל דינוזאורים, פטרוזאורים וזוחלים ימיים להם השחקן צריך לספק מזון, משאבי מחיה ווטרינרים מיוחדים. במשחק זה הדינוזאורים פועלים עם בינה מלאכותית ויכולים להילחם ביניהם או להתאחד. ישנם גם יותר צורות נופים מהמשחק הקודם ומכיל סוגים שלא נכללו בו, כמו הצ'יאנשוזאורוס, אך גם את הסוגים הפופולרים כמו הטירנוזאורוס או הטריצרטופס. ישנם מכלאות מותאמות לטורפים ולצמחוניים ותנאי מכלאות שונות. במשחק ישנם גם מופעים עבור המבקרים ופנייה להעדפותיהם לצפייה.
השחקן מתקדם במשחק על ידי גיוס מדענים למחקר והדגרת מינים פרהיסטוריים, לאחר חילוץ של ה-DNA שלו ממאובנים ולעיתים גם חילוץ תכונות כמו עמידות למחלות מסוימות.
המשחק מלווה בקריינותם של ג'ף גולדבלום וברייס דאלאס הווארד בתפקידם כ-איאן מלקולם ו-"קלייר דירינג".
אברך
מקור השם
בספר בראשית (מא, לט-מה) מסופר כי פרעה התרשם מחכמתו של יוסף, לאחר שזה הצליח לפתור את חלומו. על פי הכתוב, פרעה מינה אותו למשנה למלך והוא זכה לכינוי "אברך", כינוי יחידאי הקשור ככל הנראה למעמד המלכותי שקיבל:
במקביל לפירושים שניתנו למונח זה על דרך הפשט, בבראשית רבה (פרשה צ', ג) מצוי פירוש על דרך הדרש הרואה במילה זו הלחם:, כלומר: בחכמתו הוא כאב (איש בוגר וזקן) ומצד גילו הוא רך בשנים (צעיר), ובניגוד למצופה כבר בגיל צעיר יחסית יש בו חכמה כשל איש מבוגר.
לימוד ופרנסה
על אף המעמד הגבוה של קהילת הלומדים, עיסוק בלעדי בלימוד תורה לא היה מקובל כתופעה רווחת ובמספר מקומות בתלמוד מופיע גינוי לאנשים שאינם מתפרנסים מיגיע כפם. במסכת ברכות אף טוען רבי חייא כי "גדול הנהנה מיגיע כפיו יותר מירא שמיים". גם בדברי הרמב"ם מופיעים דברי ביקורת על תלמידי חכמים שאינם מתפרנסים מיגיע כפיהם. "כל המשים על לבו שיעסוק בתורה ולא יעשה מלאכה ויתפרנס מן הצדקה הרי זה חלל את השם ובזה את התורה וכבה מאור הדת וגרם רעה לעצמו ונטל חייו מן העולם הבא. לפי שאסור ליהנות מדברי תורה בעולם הזה. אמרו חכמים כל הנהנה מדברי תורה נטל חייו מן העולם. ועוד צוו ואמרו אל תעשם עטרה להתגדל בהן ולא קרדום לחפור בהן. ועוד צוו ואמרו אהוב את המלאכה ושנא את הרבנות וכל תורה שאין עמה מלאכה סופה בטילה וגוררת עון. וסוף אדם זה שיהא מלסטם את הבריות". המובחרים שבתלמידי החכמים המשיכו לעיתים במסלול תורני של רבנות, דיינות או הוראה אך עד המאה ה-20, מרבית האברכים פרנסו את משפחתם ונאלצו לחלק את זמנם בין לימוד תורה לעבודה. חריגים מעטים לכך היו אברכים בקהילות לומדים קטנות ובישיבות אשר נתמכו במידה כזו או אחרת על ידי תורמים חיצוניים.
במאות ה-19 וה-20 החל גידול בשיעורם של בחורי ישיבה ואברכים אשר מקדישים את כל זמנם ללימוד התורה, ומסתמכים בכך על פסיקה עדכנית. שינוי דמוגרפי חשוב אשר נוצר בעקבות עליית שיעור האברכים שאינם עובדים הוא גידול בשיעור הנשים היוצאות לעבודה.
בישראל
בישראל של ראשית המאה ה-21 מצויים אברכים הן במגזר החרדי והן בישיבות הציוניות, כאשר בישיבות החרדיות גבוה יותר שיעורם של האברכים שאינם עובדים כלל לפרנסתם. בישיבות החרדיות מצוי יותר שמפרידים בין בחורי הישיבה הרווקים לאברכים, שלומדים בכולל בנפרד, ובישיבות הציוניות לרוב האברכים נשארים יחד עם הבחורים באותה מסגרת של ישיבה.
הבדל נוסף בין שני סוגי האברכים נוגע לסוגיית חובת השירות בצה"ל. מרבית האברכים בישיבות הציוניות שירתו שירות פעיל קודם נישואיהם או אחריהם (בדרך כלל קצר מזה של חייל רגיל בשירות סדיר). במגזר החרדי, לעומת זאת, מרבית האברכים דוחים את שירותם באמצעות הסדר "תורתו אומנותו" ובשלב מאוחר יותר זוכים לפטור מלא.
אברכים מקבלים תמיכה כספית מהמדינה עד להגעתם לגיל 67.
קן מת'יוז
קנת' "קן" ג'וזף מת'יוז, חבר (באנגלית: Kenneth Joseph Matthews, MBE; 21 ביוני 1934 – 2 ביוני 2019) היה אתלט אנגלי, אלוף אולימפי (טוקיו 1964) ואלוף אירופה (בלגרד 1962) בהליכה ל-20 ק"מ.
ביוגרפיה
מת'יוז נולד בבירמינגהאם, אנגליה. ב-1957, לאחר סיום לימודיו, החל לעבוד כחשמלאי בתחנת כוח האמס-הול בקרבת סוטון-קולדפילד. במקביל לעבודתו החל להתאמן בהליכה תחרותית. ב-1960 עבר עם משפחתו לגור ברקסהאם, ויילס ולאחר פרישתו מספורט תחרותי עבד כמנהל חנות בעיר.
1958
באליפות אנגליה שנערכה בשנת 1958 זכה במדליית כסף בהליכה ל-2 מייל בתוצאה של 13:45.2 דקות, אחרי סטן ויקרס (13:33.4 דקות) ולפני בוב גודאל (14:09.2 דקות).
1959
באליפות אנגליה שנערכה בשנת 1959 זכה בשתי מדליות זהב, בהליכה ל-2 מייל בתוצאה של 13:19.4 דקות, לפני סטן ויקרס (13:47.1 דקות) וג'ורג' וויליאמס (14:00.4 דקות) ובהליכה ל-7 מייל בתוצאה של 50:28.8 דקות, לפני סטן ויקרס (51:08.6 דקות) ואריק הול (53:04.2 דקות).
1960
באולימפיאדת רומא השתתף מת'יוז בתחרות ההליכה ל-20 ק"מ אולם פרש באמצע התחרות.
1961
באליפות אנגליה שנערכה בשנת 1961 זכה בשתי מדליות זהב, בהליכה ל-2 מייל בתוצאה של 13:24.6 דקות, לפני ג'וספה דורדוני מאיטליה (13:46.2 דקות) וקולין וויליאמס (14:12.8 דקות) ובהליכה ל-7 מייל בתוצאה של 49:43.6 דקות, לפני קולין וויליאמס (53:08.4 דקות) וג'ון גודביר (53:20.0 דקות).
אלוף אירופה
באליפות אירופה שנערכה בבלגרד, יוגוסלביה בשנת 1962 זכה במדליית זהב בההליכה ל-20 ק"מ (בתוצאה של 1:35:54.8 שעות, לפני הנס-ג'ורג' ריימן מגרמניה המזרחית (1:36:14.2 שעות) וולדימיר גולובניצ'י מברית המועצות (1:36:37.6 שעות).
באליפות אנגליה שנערכה באותה שנה הוא זכה במדליית זהב בהליכה ל-2 מייל בתוצאה של 13:59.0 דקות, לפני קולין וויליאמס (14:26.2 דקות) וג'ון נורת'קוט (14:32.0 דקות).
1963
באליפות אנגליה שנערכה בשנת 1963 זכה בשתי מדליות זהב, בהליכה ל-2 מייל בתוצאה של 13:18.2 דקות, לפני אבדון פמיק מאיטליה (13:41.4 דקות) ופול נייהיל  (14:03.8 דקות) ובהליכה ל-7 מייל בתוצאה של 49:52.8 דקות, לפני ווהאן תומאס (53:42 דקות) וג'ון גודביר (53:50 דקות).
1964
באליפות אנגליה שנערכה ב-1964 זכה בשתי מדליות זהב, בהליכה ל-2 מייל בתוצאה של 13:22.4 דקות, לפני קולין וויליאמס (14:44.8 דקות) ומלקולם טוליי (14:49.2 דקות) ובהליכה ל-7 מייל בשיא לאומי חדש של 48:23 דקות, לפני פול נייהיל (51:20 דקות) ורוי הארט (53:56 דקות).
אלוף אולימפי
באולימפיאדת טוקיו זכה מת'יוס במדליית זהב בהליכה ל-20 ק"מ בתוצאה הטובה ביותר שנקבעה במשחקים האולימפיים של 1:29:34.0 שעות, לפני דיטר לינדנר (1:31:13.2 שעות) וולדימיר גולובניצ'י (1:31:59.4 שעות).
משפחתו
מת'יוז נישא לשילה ולזוג נולדו 2 ילדים. מתיוז, שסבל בשנותיו האחרונות מדמנציה ובעיות לב, חי במוסד סיעודי בעיר מגוריו רקסהאם. נפטר ב-2019 עקב התקף אלרגיה.
ולרי לובנובסקי
ולרי וסילייביץ' לובנובסקי (ברוסית: Вале́рий Васи́льевич Лобано́вский; 6 בינואר 1939 - 13 במאי 2002) היה מאמן כדורגל אוקראיני, הידוע בעיקר כמי שהוביל את דינמו קייב, ספינת הדגל של הכדורגל האוקראיני והסובייטי, להישגים רבים בברית המועצות ובמסגרת האירופאית. כמו כן אימן את נבחרת ברית המועצות בשני מונדיאלים (1986 ,1990) וביורו 1988.
ביוגרפיה
לובנובסקי נולד בקייב והחל את דרכו כשחקן בדינמו קייב המקומית. תפקידו על המגרש היה בכנף-שמאל והוא הרבה להבקיע שערים. לאחר שבע שנים בדינמו, בהן זכה באליפות ברית המועצות ובגביע, הוא שיחק עוד שלוש שנים בצ'רנומורץ אודסה ושחטיור דונצק, לפני שפרש בגיל 29. לזכותו עמדו 71 שערים ב-253 משחקים ואף שתי הופעות בינלאומיות במדי נבחרת ברית המועצות.
כשנה לאחר הפרישה מונה למאמנה של דנייפר דנייפרופטרובסק, והעלה אותה לליגה הבכירה. ב-1974 עבר לדינמו קייב, כדי להתחיל את הקדנציה הראשונה משלוש שלו שם. בסך הכול אימן לובנובסקי את דינמו לא פחות מעשרים ואחת שנים.
דינמו קייב של לובנובסקי שמה קץ לדומיננטיות הרוסית בכדורגל הסובייטי, כשזכתה ב-8 אליפויות ו-6 גביעים. היא הייתה הקבוצה הסובייטית הראשונה שזכתה בתואר אירופי, גביע אירופה למחזיקות גביע ב-1975. היא אף חזרה על ההישג ב-1986.
בין הקדנציות בדינמו, ולפעמים במקביל להן, אימן לובנובסקי גם את נבחרת ברית המועצות בשלוש תקופות. האחרונה שבהן הייתה המוצלחת ביותר, בה הגיעה הנבחרת לסיבוב השני של מונדיאל 1986 ולגמר יורו 1988, שם הפסידה להולנד.
ב-1997 החלה הקדנציה האחרונה שלו בדינמו קייב, שנקלעה למשבר. הקבוצה הורחקה מאירופה כעונש על ניסיון שוחד וגמגמה גם בליגה האוקראינית. תחת לובנובסקי יצאה הקבוצה מהתקופה הקשה, זכתה בחמש אליפויות רצופות והגיעה למעמד חצי-גמר ליגת האלופות ב-1999. ניסיון כושל להוביל את נבחרת אוקראינה למונדיאל 2002, לא מנע ממנו מלקבל, לאחר מותו משבץ מוחי, את עיטור "גיבור אוקראינה", הכבוד הגדול ביותר שיכול לזכות לו אזרח המדינה.
ללובנובסקי הייתה השפעה גדולה על אנדריי שבצ'נקו, גדול הכדורגלנים האוקראינים, שהתפתח בדינמו קייב תחתיו בסוף שנות ה-90. ב-2003, לאחר שזכה בליגת האלופות במדי מילאן, טס שבצ'נקו לקייב והניח את מדליית המנצחים על קבר מאמנו הנערץ.
לולה בלטראן
ביוגרפיה
בלטארן נולדה בעיר אל רוסאריו במדינת סינאלואה. היא סיימה לימודי מזכירות, והשתתפה שם לראשונה בתחרויות זמרה. היא עברה לגור במקסיקו סיטי על מנת לעבוד כמזכירה בתחנת הרדיו XEW, שם נתגלה כשרונה על ידי הזמרים מטילדה סאנצ'ס "לה טורקאסיטה" (1988-1927) ומיגל אסווס מחיה (2006-1915). בהמשך הוחתמה על ידי חברת ההקלטות "פילס" (Peeless), שם המלחין איגנאסיו פרננדס אָספרון העניק לה את שם הבמה "לולה בלטארן".
בלטארן הקליטה להיטים רבים מאת מלחינים כמו אגוסטין לארה, איגנאסיו חאימה, קוקו סאנצ'ס, תומאס מנדס, חוס אלפרדו חימנס ואחרים. קיימות מעל שבעים הקלטות שלה הכוללות שירים ידועים כמו "הואפנגו טוררו", "לה סיגארה" ו"פאלומה נגרה". בסיוריה ובמופעיה לוותה במיטב להקות המריאצ'י כמו "מריאצ'י דה אמריקה" של חסוס רודריגס דה היחאר, לוס קאמפרוס דה נאטי קאנו, קוברה, סול דה מחיקו, נסיונל דה ארקאדיו אליאס, אוקלטלאן (נוצ'יסטלאן), מחיקו דה פפה ויליה, צ'ארוס דה אמקה של רומן פאלומר והכי מפורסמת שבהם "וארגאס דה טקאליטלאן".
קריירת הקולנוע של בלטארן החלה בשנת 1954 בסרט "אוצר המוות" (''El Tesoro de la Muerte). היא'' הופיעה בהמשך בעשרות סרטים, רובם מוזיקליים, ביניהם גם הסרט "קוקורוקו פאלומה" שבו חזרה לבצע את להיט בעל אותו שם של תומאס מנדס. יש אומרים שביצועה את השיר הזה הוא הטוב ביותר. בלטארן כיכבה בסדרת הטלוויזיה (טלנובלה) "היריב שלי" (Mi rival) לצידו של סאבי קאמאליץ'. בין השנים 1876 – 1984 לולה ארחה את התוכניות המוזיקליות "Noches Tapatías" ו"האולפן של לולה בלטראן ("El Estudio de Lola Beltrán").
בלטראן נחשבת לאחת מהמצליחות שבזמרות ראנצ'רה והיא שרה בפני מנהיגים ידועים בעולם כמו דה גול, פרנקו, טיטו, ברז'נייב, המלך חואן קרלוס (1978), מלכת אליזבת השנייה, נשיאי ארצות הברית מאייזנהאואר ועד ניקסון.
בלטארן הייתה זמרת הראנצ'רה הראשונה שהתארחה על במת האופרה במקסיקו סיטי – "פאלאסיו דה בליאס ארטס". היא הופיעה גם במדיסון סקוור גארדן בניו יורק, ב"אולימפיה" בפריז (1981), באולם צ'ייקובסקי של הקונסרבטוריון למוזיקה במוסקבה ובקונסרבטוריון למוזיקה בסנקט פטרבורג.
זמן קצר לאחר שהקליטה את "לה טראיקורי " La Tariácuri" שנחשב "אלבום המאה" ('Disco del Siglo') לצידן של לוצ'ה ויליה ועמליה מנדוסה, נפטרה בלטארן ב- 1966, בגיל 64 מתסחיף ריאתי בבית החולים אנחלס במקסיקו סיטי. באותם ימים עבדה על הקלטות נוספות והייתה אמורה להופיע על במות רבות ברחבי ארצה. גופתה הונחה ברוטונדה של האופרה במקסיקו סיטי כדי לאפשר לעמה להיפרד ממנה.
פרסים ומחוות כבוד
כהכרה של מפעל חייה בתחום המוזיקה הפופולרית וכשגרירת התרבות המקסיקנית ברחבי העולם.
Masr (דומיין)
Masr (בערבית: مصر, "מצרים") הוא התחום ברמה העליונה קידומת המדינה בינלאומית (IDN ccTLD) במערכת שמות התחומים (DNS) של האינטרנט במצרים. שם ה-ASCII DNS שלו הוא <tt>xn wgbh1c</tt>, המתקבל על ידי שיטת התעתיק הבינלאומית לשמות דומיינים ביישומים (IDNA).
הדומיין היה אחד ה- IDT ccTLD הראשונים שהותקנו ב-DNS ב-5 במאי 2010.
האתר הראשון של התחום העליון הזה היה אתר של משרד התקשורת והטכנולוגיה המצרי. לאחר המהפכה המצרית ב-2011, אתר למשאל הוקם באמצעות הדומיין הזה (استفتاء.مصر - פשוטו כמשמעו, משאל עם [של] מצרים).
דיאקוב
דיאקוב (ברוסית: Дьяков) הוא שם משפחה.
התגלות
סוגים
התגלות נזכרת בצורות שונות מאוד בכתבי הקודש ובמסורות שבעל-פה של הדתות למיניהן: היא מתרחשת ומועברת באמצעים עקיפים כמו חלומות והשראה או בהופעה ישירה של האל או האלים במציאות, בעזרת תקשורת מפורשת שניתן להבין ולהעלות על הכתב או בחוויות ומעשים דוגמת נסים. באמונות שבטיות פרימיטיביות היא מתרחשת באמצעים מיסטיים, כמו כשפים המופעלים כדי להפציר באלוהות לגלות את סודותיה, ומתקשרת עם כוחות טבע דוגמת נהרות, הרים או חיות מיוחדות. הזוכים לה הם השמאן ואנשים אחרים המצויים בקרבה לעולם הרוחות העל-טבעי, והמסרים שהתקבלו באמצעותה הם על פי-רוב פשוטים למדי. בדתות מזרח אסיה ודרומה, כמו הבודהיזם והטאואיזם, רעיון ההתגלות נתפש בדרך כלל כהתעוררות פנימית של התודעה באמצעות הרהור ובוננות המביאים לבסוף להבנה והפנמה של העקרונות הגבוהים השולטים ביקום (דוגמת הברהמן בהינדואיזם). בדתות מבוססות-נבואה, כמו הזורואסטריות והאמונות האברהמיות השונות, הכלי העיקרי המפיץ ומפרש את ההתגלות הוא נבחר האל המתקשר עמו; ובמקרא, ההיסטוריה של עם ישראל היא בעצמה שיקוף של חסדי הבורא המעניש ומרחם על עמו חליפות, הגם שאירועי ההתגלות המרכזיים כרוכים בהתערבות ישירה, כבקריעת ים סוף ומעמד הר סיני.
התגלות כללית ומיוחדת
סיווג מרכזי אחד בחקר ההתגלות הוא ההבחנה בין התגלות כללית להתגלות מיוחדת: הראשונה מתחוללת באופן מתמיד ומתבטאת בדרך כלל בטבע העולם הנוהג כמנהגו, שנתפש כמגלם את נוכחות האל בסדר הפשוט בו הוא פועל ומתקיים. כך, כל תופעות הטבע והיקום מרמזות בעצם על קיום האלוהות וניתן ללמוד אודותיה ואודות רצונה מהן. התגלות מיוחדת, לעומת זאת, היא התערבות חוץ-טבעית שבה ההשגחה העליונה מופיעה בבירור ובאופן בלעדי לפני אדם או קבוצה נבחרים וחושפת בפניהם את דברה. שתי התפישות עשויות להיות משלימות או מנוגדות. בעיקר בדתות האברהמיות, היהדות, הנצרות והאסלאם, רווח דגש על המיוחדת. זה נובע מאופיו הטמיר והנשגב של האלוהים בהן והיותו מעבר להבנת אנוש. בשל כך, הידע היחיד שניתן להשיג אודותיו (ובמשתמע, הידע האמיתי הוודאי על היקום כולו) הוא זה שהאל עצמו בחר לגלות לבריותיו. חשיבות ההתגלות המיוחדת עשויה להביא לדחיית המסקנות המתקבלות דרך החושים מהעולם הסובב לטובת התעקשות על עליונות המסר האלוהי שניתן באירועי ההתגלות המכוננים של האמונה. חיכוך זה מתבטא בסוגיית דת ומדע והצורך ליישב בין המסורת שנתקבלה בהתגלות וההסברים המדעיים החדשים – בין אם באמצעות דחיית האחרונים או ניסיון לתרץ באופן כלשהו.
בדתות מזרח אסיה מושג ההתגלות מטושטש יותר, ומתקשר לתהליך של הבשלה והארה פנימית במקום לקבלת מידע מגבוה. בהתאם, גם באמונות שם המחשיבות את כתביהן כמכילים ידע נשגב וחיוני – כמו האסכולות האורתודוקסיות של ההינדואיזם, הרואות חלק מהוודות ככאלו – קיים ניגוד חריף פחות בנושא, ורעיון ההתגלות המיוחדת כמעט ולא קיים. מאידך, גם בהשקפות הפונדמנטליסטיות ביותר בדתות האברהמיות ישנו מקום למושג ההתגלות הכללית; האסלאם, לדוגמה, רואה את חוכמת האל כמתגלמת בסדר ובארגון של הטבע. נעשו מאמצים כבירים להכיל עיקרון זה לתוך האמונה. אסכולות רציונליסטיות, כמו של המוסלמי אבן רושד, ניסו באמצעים פילוסופיים ופרשניים שונים להכפיף לשכל ולהגיון את המסורות הדתיות, שהתקבלו לפי האמונה בהתגלות מיוחדת. גישה פשרנית יותר יוצגה על ידי הוגים כמו סט. תומאס אקווינס, שניסה לגשר על הניגוד באמצעות הקביעה שהשכל חיוני ממילא להבנת המסר האלוהי, שאי-אפשר היה להפנימו אחרת, ושהבורא מעביר שני סוגי אמיתות: כאלו שמעבר להשגת אנוש, וכאלו שניתן להגיע אליהן בשכל ואפשר ללומדן גם מהעולם הסובב. מול כולם ניצבו הדוגלים בפידאיזם, שדבקו בכך שהאמונה לבדה היא המפתח להבנת המציאות, בלי שום תלות בהגיון ובידע חוץ-התגלותי.
טקסט וסמכות פרשנית
אף על פי שהתגלות יכולה להיות מתועדת במסורת שבעל-פה או להישכח, הצורה המקובלת והחשובה ביותר בהן אמונות משמרות את ההתגלויות שהן מתבססות עליהן היא של כתבי קודש. הדתות האברהמיות השונות, לדוגמה, רואות את התורה כמסמך שהוכתב מילולית למשה; הנצרות מוסיפה לו ולמקרא את הברית החדשה ורואה בישו את שיא ההתגלות האלוהית, בעוד שהאסלאם גורס שהקוראן מתקן את כל השגיאות שנפלו לפני גילויו ומוחמד הוא "חותם הנביאים". למעמדם של כתבי הקודש כפרי התגלות מתלווים סיבוכים שונים הנובעים מכך. בין השאר, קיימת השאלה האם או באיזו מידה הם חפים מטעות בתוקף היותם דבר האל. פידאיסטים קיצונים סירבו להתפשר על כך שתכניהם אכן צודקים באופן מוחלט, אך אפולוגטיקנים שונים לכל אורך ההיסטוריה ובייחוד בעת החדשה, כשתגליות במדעי הטבע או מחקר היסטורי אתגרו את טענות הכתובים יותר ויותר, נקטו בגישה של מידוּר וחלוקה. ההתגלות נחשבה לתקפה וחסינה מטעות רק בענייני דת או מוסר. נתונים אחרים (כמו תיאור השמש כמקיפה את כדור הארץ) תורצו בטיעון, שהמושגים שהיו מקובלים בעת שההתגלות הועברה הם אלה שננקטו, משום שלא על כך נסוב תוקפם של המסרים הגנוזים בה.
עניין טעון לא פחות הוא פרשנות ההתגלות לאורך הדורות ובידי מי היא נתונה. לרוב הדתות הממוסדות מנגנון פרשני המיועד להחיל, לבאר ולגלות את המסר הרלוונטי הצפון בהתגלות המקורית לכל עת או מקרה. ביהדות (הרבנית) מוענק לתורה שבעל פה מעמד שווה לזו שבכתב, וכמותה מאמינים שגּוּלְּתָה במעמד הר סיני, ושהיא מכילה פוטנציאלית את כל הפרשנויות הרלוונטיות הנכונות לכל שאלה שעשויה לעלות; ברוב הכנסיות יש למסורה שהועברה בעל-פה מעמד דומה ביחס לברית החדשה, ובאסלאם מוענקת חשיבות גדולה לחדית' ולסונה. גם דתות השוללות בעקרון את תקפותן המחייבת של מסורות אלו, ומקדשות את הטקסטים לבדם, כמו הקראים או הפרוטסטנטים, יצרו מיד מקבילות משלהם – הראשונים קיבלו ליקוט תקדימים בשם "סבל הירושה", והאחרונים אימצו את החלטות הוועידות האקומניות וכתבו הצהרות אמונה כמו "ספר קונקורד" הלותרני – הגם שמעמדן שונה, ומתייחסים אליהן בדרך כלל בגמישות רבה יותר.
טענתיות
סוגיה אחרת היא השאלה, האם ועד כמה ההתגלות האלוהית היא טענתית (פרופוזיציונלית), כלומר מכילה אמיתות שניתן לקבל או לשלול. עד הנאורות, למרות המחלוקות הקשות והמרות בין ובתוך הדתות השונות, הטענתיות של ההתגלות נתפשה כמובנת מאליה. עליית הפילוסופיה החדשה שהדגישה את הסובייקטיביות של ההבנה האנושית, ברוח עמנואל קאנט ואחרים, יחד עם המחקר ההיסטורי-ביקורתי בכתבי הקודש, פרמו במידה רבה מוסכמה זו בנצרות במערב אירופה ובצפון אמריקה (וגם בקרב קבוצות יהודיות שהושפעו ממנה, בעיקר הרפורמים). תאולוגים שניסו להכליל את המדע והפילוסופיה החדשים בעבודתם, בראש ובראשונה פרידריך שליירמאכר שתיאר את התקשורת עם האל כחוויה פנימית של התעוררות רגשית ותודעתית, העלו נגדם את ההאשמה כי גרמו לכך שאף בעיני המאמין, אבד למושג ההתגלות כל מובן אובייקטיבי ופרופוזיציונלי שהיה לו בעבר. לנוכח ההתרופפות שניבעה מכך, ניסו הוגים כמו סרן קירקגור, ובמיוחד תאולוגים נוצרים "נאו-אורתודוקסים", דוגמת אמיל ברונר וגם קרל בארת, לפתור את המתח מבלי להיגרר חזרה לעמדות פונדמנטליסטיות. הם קבעו שללא תלות בתוכן כתבי הקודש, אותם הוסיפו לבחון בעין ביקורתית ומתוך ההקשר בו חוברו, היה גילוי אובייקטיבי של אלוהים עצמו, שדי היה בו כדי לתקף את מושג ההתגלות; אפילו אם לא הועבר שום מסר טענתי, והנביאים רק עיבדו את חוויית המפגש אותו כלל לא יכלו להבין, נוכחות הבורא בפני עצמה היוותה את ההתגלות. השקפה זו, אף שהתיימרה לפתור את הבעיה, הותקפה מיד על ידי מבקרים שציינו כי אי-אפשר לתאר מגע בורא-בריה בלי תוכן טענתי כלשהו, שהרי אפילו החוויה הבסיסית ביותר של המגע מכילה גרעין כזה. באגף הליברלי (על פי רוב הכנסיות הפרוטסטנטיות המתונות ושמאלה מהן) הוסיפו לתאר את ההתגלות במונחים מופשטים ומעורפלים יותר ויותר, עד ערעורה כליל והאשמתם ברידוד האמונה למוסר חברתי חילוני ותו לאו. החוגים הפונדמנטליסטיים, לעומתם, דבקו בכך שכתבי הקודש משקפים במדויק את דבר הבורא.
ארנסטינה לואיזה פוטובסקי רוז
ארנסטינה לואיזה סימונדי פוטובסקי רוז (13 בינואר 1810 - 4 באוגוסט 1892; Ernestine Louise Rose) הייתה פמיניסטית יהודיה בת המאה ה-19, אתאיסטית, לוחמת כנגד העבדות ולמען זכויות אדם, מחשבה חופשית, ובעיקר שוויון בזכויות האישה. נודעה כ"מלכת הבמות" ומהכוחות האינטלקטואלים המובילים את המהפכה הפמיניסטית בארצות הברית ובאנגליה בזכות כתיבתה, נאומיה ומאבקיה הפומביים נגד אפליה ודיכוי.
תולדותיה
נולדה בפיוטרקוב טריבונלסקי אשר בפולין ב-13 בינואר 1810 למשפחת תלמידי חכמים בשם סימונדי פוטובסקי. הייתה בת יחידה לאביה ממנו למדה עברית וכנראה גם גמרא שחידדה את יכולות הטיעון הביקורתי שלה. הייתה ידועה מקטנותה כמי שמחתה נמרצות ובפומבי כנגד אי-השוויוניות במעמדה של האשה ביהדות.
בגיל 16 מתה עליה אמה ואביה התכוון להשיאה לאדם שלא אהבה. היא סרבה לנישואים אלה והודיעה זאת לחתנה המיועד. משסירב החתן לוותר על כספי הנדוניה, שהיו גבוהים במיוחד ומבוססים על ירושת אמה, בת למשפחה יהודית עתירת משאבים, הגישה נגדו תביעה משפטית שנידונה בבית משפט בקאליש, ולא בפיוטרקוב, עקב הסכום הגבוה בו היה מדובר. רוז סרבה לקחת עורך דין, ייצגה את עצמה וזכתה במשפט. את כספי הנדוניה החזירה לאביה.
בשנת 1827, עקב נישואי האב עם נערה צעירה, שהובילו למתח רב בבית, עזבה את פיוטרקוב ועברה לברלין. מאחר שאישורי השהיה בברלין היו קצרים, ביקשה להתקבל לראיון אצל פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה ושכנעה אותו להתיר לה להישאר בברלין לתקופה ממושכת יותר. בברלין למדה גרמנית ופיתחה בושם שממנו התפרנסה.
בשנת 1829 עזבה את גרמניה, שהתה זמן מה בהולנד ובבלגיה והגיעה ב-1830, ימי מהפכת יולי, לפריז. באותה שנה פרץ המרד בפולין ורוז ניסתה לחזור לפולין אולם נעצרה על ידי המשטרה והוכרחה לשוב לדרכה. משם נסעה ללונדון בה רכשה את השפה האנגלית בכוחות עצמה והתפרנסה מהוראת השפות גרמנית ועברית.
בלונדון הכירה את מייסדי הסוציאליזם האוטופי אליזבת פריי ורוברט אואן. היא הצטרפה לתנועתו והייתה מקורבת אליו מאוד. הוא כינה אותה "בתי" והמשיך לתמוך בפעילותה במשך שנים רבות. השניים הקימו יחדיו את "האגודה לכל המעמדות והאומות" שקראה לשוויון עולמי לכל האנשים ללא אפליה על רקע של מגדר, מעמד חברתי, צבע העור, אתניות, לאום או דת. היא הצטרפה ל"אגודה למען פילנתרופים מוסריים" והייתה פעילה שם כנואמת מחוננת ומבוקשת. בשנת 1835 הגיעה למעמד נכבד בתנועה.
בתנועה הכירה את בעלה ויליאם אלן רוז (יליד 1813), תכשיטן וצורף ממוצא לא-יהודי. היא נישאה לו בנישואים אזרחיים. הזוג נשאר ערירי לאחר שבשנות הארבעים איבד את שני תינוקותיו בסמוך ללידתם.
במאי 1836 היגר הזוג לארצות הברית. בתחילה הצטרף לקולוניה ניסיונית שאואן הקים אך עד מהרה עזבוה והשתקעו בניו יורק. הם התפרנסו מחנות שפעלה בביתם שמכרה תכשיטים ובושם.
בניו יורק הפכה רוז ללוחמת למען שוויון זכויות לנשים. בהמשך ליוזמתו של השופט תומאס ברטל ניסתה, ביחד עם פאולינה קלוג רייט דייוויס, לארגן לובי ולאסוף חתימות לקידום חקיקת חוק לשוויון האשה בענייני ירושה ובעלות על רכוש. מאוחר יותר, בסוף שנות ה-40 ובתחילת שנות ה-50, הצטרפו לכך גם מנהיגות פמיניסטיות נוספות דוגמת סוזן ב. אנטוני ואליזבת קדי סטנטון. ב-1849 הצליחה סטנטון בסופו של דבר להעביר את החוק אשר נחשב לאבן דרך בפעילות התנועה הפמיניסטית.
רוז הייתה מעורבת בכל כינוס של תנועת הנשים בארצות הברית והובילה את יצירת הרשת הבינלאומית שלה עם תנועת הנשים בצרפת, גרמניה ואנגליה. היא הצליחה לעורר הערכה רבה ותמיכה בטיעוניה ויוזמתה אך בד בבד זכתה גם ובעיקר לקיתונות של ביקורת ולכינויי גנאי בוטים מצד הממסד הגברי על כל שלוחותיו בפוליטיקה ובעיתונות. בהיותה יהודייה, מהגרת פולניה ואתיאיסטית, נדחתה לא פעם גם על ידי הפמיניסטיות האקטיביסטיות של אותה עת שהשקיעו מאמץ רב בקבלת תמיכה וצידוק למעשיהן מהממסד הפרוטסטנטי. נשים אלה לא היו נטולות עמדות אנטישמיות וחרדה עמוקה מפני מהגרים.
במשך למעלה מעשור שנים, ושלא כמקובל באותה עת לגבי נשים, רוז כתבה והרצתה, ללא חת, בכל רחבי הארץ, נגד רכוש פרטי ודת מאורגנת, הדגישה את חשיבות החינוך, מחשבה חופשית וזכויות האשה. בתחילה התבססה על משנת אואן ואחר כך על זו של תומאס פיין. הייתה האשה הראשונה שנבחרה להיות הנשיאה של "החברה הניו יורקית ע"ש תומאס פיין" אשר עסקה בקידום חירות, שוויון, צדק ודמוקרטיה.
עד תום מלחמת האזרחים האמריקנית ב-1865 הייתה רוז מעורבת בתנועה למען זכויות נשים והוערכה רבות על ידי מנהיגות התנועה, אליזבת קדי סטנטון וסוזן ב. אנטוני, אשר נחשבו כרדיקליות כמוה. הן תמכו בבחירתה של רוז לנשיאת הכנס הלאומי לזכויות נשים ב-1854, על אף ההתנגדות הרבה כלפיה. בכך ניסו להדגיש את החשיבות של רעיון הפלורליזם האתני בתוך תנועת הנשים. השלוש לחמו יחדיו להענקת זכות בחירה לנשים. אולם הערות גזעניות של סטנטון ואנטוני להצדקת מתן זכות בחירה לנשים לפני גברים אפרו-אמריקאים שהוענקה ב-1870, גרמה לה להיפרד מהן.
עקב קשיים כלכליים, ובסמוך לקבלת האזרחות האמריקאית, חזרה רוז ב-1869 עם בעלה לאנגליה. שם המשיכה ללחום למען שוויון אזרחי ללא הבדל דת, גזע ומין והייתה מעורבת בקידום זכות הבחירה לנשים בארץ זו.
כעשר וחצי שנים לאחר פטירת בעלה, בינואר 1882, נפטרה רוז בברייטון ב-8 באוגוסט 1892. השניים קבורים בבית הקברות הייגאט בלונדון.
ב-1998 ייסדה פאולה דורס ווטרס, באוניברסיטת ברנדייס, חברה לזכרה של ארנסטינה רוז. לקראת יום השנה ה-110 למותה הוסיפה דורס ווטרס את שמה של רוז לרשימת הנקברים המכובדים שהופיעה בדף ההסבר לבית הקברות בלונדון והקימה מצבה חדשה לזכרם של השניים. על מצבתה מופיע טקסט המחבר את הטקסט של המצבה המקורית עם ציטוטים מדבריה של רוז.
חיבורים על אודותיה
Early Women’s Rights Leader. New York: Feminist Press of CUNY. 2008. http://www.wwhp.org/News/Newsletters/00fall.html *Suhl, Y. Ernestine L. Rose and the battle for human rights.1959, New York: Reynal.
דארקו ראיאקוביץ'
ראיאקוביץ' היה המאמן הראשי של טלסה 66', קבוצת ליגת הפיתוח של אוקלהומה סיטי ת'אנדר, במשך שתי עונות, והיה המאמן הראשון בהיסטוריה של הליגה שנולד מחוץ לאמריקה הצפונית.
חינוך
ראיאקוביץ' קיבל תואר באימון כדורסל מאקדמיית הכדורסל של בלגרד ב-2004 ותואר בניהול ספורט מאוניברסיטת אלפא BK ב-2006.
ראשית קריירה
ראיאקוביץ' החל את קריירת האימון שלו בגיל 16 עם בוראץ צ'אצ'אק הסרבית. לאחר שלוש שנים בצ'אצ'אק הוא מונה למאמן הראשי של מערכת הנוער של הכוכב האדום בלגרד. בשמונה שנים בבלגרד הוביל ראיאקוביץ' את הכוכב האדום לשתי אליפויות סרביה לנוער. על מנת להגביר את יכולותיו באימון הכדורסל התלווה ראיאקוביץ' למאמני כדורסל המכללות לוט אולסון באוניברסיטת אריזונה (2003) ומייק ששבסקי באוניברסיטת דיוק (2007), והשתתף באימונים ובמפגשים של קבוצות בשתי האוניברסיטאות.
מ-2004 עד 2011 שימש ראיאקוביץ' כיועץ סקאוטינג ועוזר מאמן קבוצת ליגת הקיץ של ה-NBA בסן אנטוניו ספרס.
טלסה 66' (2012–2014)
ב-2012 הפך ראיאקוביץ' למאמן הראשי של טלסה 66' מליגת הפיתוח של ה-NBA. ראיאקוביץ' הוביל את טלסה למאזן כולל של 51–49 במהלך שתי עונות, כולל 27–23 והופעה בחצי גמר ליגת הפיתוח ב-2012/13. במהלך התקופה שלו בטלסה נשלחו לקבוצה שבעה שחקנים מאוקלהומה סיטי ת'אנדר בסך הכל 50 פעמים (הכי הרבה בליגה באותה תקופה), כולל רג'י ג'קסון, ג'רמי לאמב ואנדרה רוברסון. חמישה משחקניו של ראיאקוביץ' זומנו ל-NBA, כולל ארבעה לאוקלהומה סיטי (גרנט ג'רט, דניאל אורטון, מוסטפא שאקור ורג'י ויליאמס). 11 משחקניו בשתי העונות שיחקו ב-NBA בעונת.
עוזר מאמן ב-NBA (2014–2023)
ב-5 ביולי 2014 מונה ראיאקוביץ' מונה לעוזר המאמן של אוקלהומה סיטי ת'אנדר. במהלך תקופתו בת'אנדר עזר ראיאקוביץ' לפתח שחקנים רבים, כולל סטיבן אדמס, אנדרה רוברסון, ויקטור אולדיפו, דניס שרדר ואלכס אברינס. ראיאקוביץ' שימש כמאמן הראשי של הת'אנדר בליגת הקיץ של ה-NBA ב-2014 ו-2015, והיה חבר בצוות האימון של המערב במשחק האולסטאר של ה-NBA ב-. ראיאקוביץ' עזר להוביל את הת'אנדר לפלייאוף ה-NBA במשל ארבע עונות רצופות (–), ואף הגיע לגמר המערב ב-2016.
ב-26 ביוני 2019 מונה ראיאקוביץ' לעוזר מאמן פיניקס סאנס.
ב-13 בספטמבר 2020 הפך ראיאקוביץ' לעוזר מאמן ממפיס גריזליס. ב-11 בינואר 2022 הוא הוביל את הגריזליס כמאמן זמני לניצחון 116–108 על גולדן סטייט ווריורס. זו הייתה הופעת הבכורה שלו באימון הראשי ב-NBA, והוא היה האירופי השני לאמן קבוצת NBA בעונה הסדירה, אחרי בן ארצו איגור קוקושקוב. ראיאקוביץ' סיים את תפקידו כמאמן זמני עם מאזן 4–1.
במאי 2022 הופיע ראיאקוביץ' בדוח השנתי של ESPN על מועמדים פוטנציאליים לאימון. בדוח נכתב עליו: "אנשים בכל רחבי עולם האימון, כמו גם שחקנים שנהנו מההבנה שלו במשחק, מתלהבים מדארקו ראיאקוביץ' ... מאמן ראשי אירופי עדיין לא פרץ דרך עם קריירה מתמשכת ב-NBA, אבל לראיאקוביץ' (סרביה) יש את האינטלקט והתשוקה למלאכה שהופכים אותו לפייבוריט הנוכחי להיות הראשון. האיש חיבר מאמרים בסגנון כתב עת אקדמי על התפתחות הפיק אנד רול, אבל הוא הכל מלבד אקדמי בחמימות שלו עם שחקנים ועמיתים לאימון."
באר זמזם
באר זמזם (בערבית: زمزم) היא באר מים הנמצאת במסגד אל-חראם במכה ערב הסעודית, 20 מטרים מזרחית לכעבה. על פי נוצרה הבאר בצורה נסית על ידי אלוהים לפני אלפי שנים כאשר ישמעאל בן אברהם יחד עם אמו הגר היו במדבר וצמאו למים. מיליוני מאמינים מבקרים בבאר מדי שנה במסגרת החג' והעומרה ושותים ממימיה.
דארקו ראיאקוביץ'
נבחרת סרביה (2019)
ב-18 ביולי 2019 מונה ראיאקוביץ' לעוזרו של אלכסנדר ג'ורג'ביץ' בנבחרת סרביה בכדורסל. הוא שימש לראשונה כעוזר מאמן בגביע העולם בכדורסל 2019, בו סיימה סרביה במקום החמישי.
באר זמזם
עומקה של באר זמזם כ-30 מטרים וקוטרה 1.08 עד 2.66 מטר.
דארקו ראיאקוביץ'
טורונטו ראפטורס (2023–)
ב-13 ביוני 2023 מונה ראיאקוביץ' למאמן הראשי בטורונטו ראפטורס מה-NBA.
באר זמזם
מסורת
על פי המסורת המוסלמית נגלתה הבאר להגר, אשתו השנייה של אברהם ואמו של ישמעאל. במצוות אלוהים מותיר אברהם את אשתו ובנו במדבר ליד מכה. הגר מחפשת נואשות מים לבנה הפעוט, אך לא מוצאת. היא רצה שבע פעמים הלוך ושוב בין הגבעות של אל-ספה ואל-מארווה. בינתיים ישמעאל בוכה ומגרד את האדמה עם רגלו, ולפתע יצאו מים מתחת לרגלו. קיימות גרסאות נוספות לסיפור, שבהן אלוהים שולח מלאך, גבריאל, שמכה באדמה עם עקבו (או כנפו) ומשם פורצים המים.
המוסלמים מחקים את חיפושה של הגר אחר מים כשהם רצים בין שתי הגבעות בכל עת שהם מבקרים בעיר מכה.
משמה של הבאר נוצרה השבועה הערבית "בחיאת זמזם", ששובשה בעברית לביטוי "בחייאת זומזום".
היסטוריה
בעבר היו בבאר שני בורות, אחד לשתייה ואחר לרחיצה דתית. בתקופת החליף אל-מנסור העבאסי, הוקמה כיפת שיש מעל הבאר. ב-775 אל-מהדי הקים מחדש את הבאר, נבנתה כיפת טיק עם כיסוי פסיפס. כיפה קטנה חיפתה על הבאר, ואחרת גדולה יותר על חדר המתפללים. ב-835 שופץ המקום והכיפה צופתה בשיש בתקופת אל-מעתצם.
ב-1417, בתקופת הממלוכים, נפגע המסגד משריפה ונדרש שיפוץ. המקום שופץ ב-1430 ופעם נוספת ב-1499.
מי זמזם
ערב הסעודית אוסרת על ייצוא מסחרי של מי זמזם מחוץ לממלכה. הסוכנות הבריטית לפיקוח על מזון (Food Standards Agency) הזהירה בעבר לגבי טיב המים מבאר זמזם שמיוצאים בצורה לא חוקית בטענה שהם מכילים רמות גבוהות של ארסן. טענות דומות על ייצוא לא חוקי של מי זמזם עלו גם באיחוד האמירויות הערביות. ב-2001 התפרסמה תוכנית של ראאד סלאח, מנהיג הפלג הצפוני של התנועה האסלאמית לייבא את מי זמזם להר הבית, אך תוכנית זו טורפדה על ידי ישראל וירדן.
אגייד
אגייד (בהונגרית: Egyed) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה. כמו כפרים רבים באירופה גם באגייד מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 657 תושבים, ובשנת 2019 רק 488 תושבים.
יהודי אגייד
באגייד חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
Live from London
Live from London (בעברית: הופעה חיה מלונדון) הוא אלבום DVD של להקת הבנות האמריקאית הפוסיקט דולז אשר יצא ב-1 בדצמבר 2006, על ידי A&M רקורדס. הדי וי די בוים על ידי ג'ף גריפ, ג'ינג'ר רמזי-גריפי ובוים בפועל ידי רון פייר וג'יימי לובין.
ה-DVD מכיל את הופעתה של הלהקה באצטדיון המרוצים "Windsor Racecourse" שבלונדון כחלק מסדרת הופעות מיוחדת שלהן. בנוסף הוא מכיל קליפים, קטעי מאחורי הקלעים וראיונות.
הצלחה
האלבום הצליח להגיע לעשרים העליונים בארצות הברית, שווייץ ואוסטרליה והגיע למעמד פלטינה באוסטרליה וקנדה ולמעמד זהב בניו זילנד.
סאווריו, נסיך בורבון-פארמה
פרנסיסקו חבייר, נסיך בורבון-פארמה, הידוע בשמו האיטלקי סאווריו (25 במאי 1889 - 7 במאי 1977) היה בנו של רוברטו הראשון, דוכס פארמה ואחיה של זיטה, קיסרית אוסטריה ומלכת הונגריה. היה ראש בית בורבון-פארמה מ-1974 עד מותו. כמו כן הוא היה מנהיגם של הקרליסטים, והתובע לכתר ספרד תחת השם חבייר הראשון.
ילדות
סאווריו נולד ב-1 באוגוסט 1886 בעיר קמיור שבממלכת איטליה. אביו היה רוברטו הראשון, דוכס פארמה ואמו הייתה מריה אנטוניה, נסיכת פורטוגל. סבו מצד אמו היה מיגל הראשון, מלך פורטוגל, וסבא רבא מצד אביו היה שארל פרדינן, דוכס ברי. ב-1859 הודח אביו מכיסאו כשליט פארמה בעקבות איחוד איטליה. לפני נישואיו למריה אנטוניה הוא היה נשוי למריה פיה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות. היא ילדה לו שנים עשר ילדים (מתוכם שישה לקו בנפשם ושלושה מתו צעירים). ב-1882 מתה מריה פיה, ורוברטו נישא למריה אנטוניה, נסיכת פורטוגל כעבור שנתיים. היא ילדה לו שנים עשר ילדים נוספים, אשר סאווריו היה השלישי מביניהם. בסך הכל סאווריו היה הבן ה-15 מבין 24 בניו של רוברטו.
מלחמת העולם הראשונה
בשל העובדה שלמשפחה לא היה לאום מוגדר, מלחמת העולם הראשונה פילגה אותה כליל. סאווריו יחד עם אחיו סיסטו, חפצו להתגייס לצבא האוסטרו-הונגרי, אולם שינו את דעתם כאשר צרפת נכנסה למלחמה. הם חשו צרפתים, ולפיכך רצו להתגייס לצבא צרפת. הם הצהירו על כך בגלוי כאשר שהו באוסטריה, ולפיכך נעצרו בידי השלטונות האוסטריים. אחותם זיטה התערבה למענם, והם גורשו למדינה נייטרלית. הם נסעו לצרפת, אולם שם גילו שהצבא הצרפתי מסרב לקבל בנים לשושלות מלוכה זרות. הם סירבו לוותר על רצונם לסייע למדינות ההסכמה, ופנו אל בת דודתם אליזבת מבוואריה, מלכת הבלגים אשר הסדירה את גיוסם לצבא בלגיה. בשל תאונה שעבר סיסטו, הם לא יכלו לשרת בפועל עד נובמבר 1914. לעומת זאת אחיהם אליא, פליצ'ה ורנאטו התגייסו לצבא האוסטרו-הונגרי, אשר גיסם, בעלה של זיטה, שרת בו גם כן בדרגת גנרל.
בנובמבר 1916 נפטר פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה וקרל הוכתר כקיסר. זיטה הוכתרה כקיסרית. סאווריו סייע לאחיו סיסטו לנסות לתווך בין זיטה ובעלה למדינות ההסכמה, מה שכונה "פרשת סיסטו". הוא לחם בחזית המערבית, ועד סוף המלחמה עוטר בצלב המלחמה הצרפתי והבלגי, וכן באות מסדר לאופולד.
מלחמת העולם השנייה
ב-29 בספטמבר 1936 מת אלפונסו קרלוס, דוכס סן חיימה, מנהיג מסדר הקרליסטים שרצו להחזיר לשלטון בספרד את צאצאיו של הנסיך קרלוס, רוזן מולינה. מכיוון שמת בלי ילדים, הוריש אלפונסו קרלו את תאריו ואת הנהגת הקרליסטים לסאווריו שהיה קרוב משפחה רחוק שלו. כמה חודשים לאחר מכן פרצה מלחמת האזרחים בספרד. סאווריו החליט לתמוך במחנה הלאומנים בהנהגתו של פרנסיסקו פרנקו. הוא שימש כמפקד העליון של הכוחות הקרליסטיים במהלך המלחמה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, חזר סאווריו לשרת בצבא הבלגי. הוא הוצב כקולונל בדיוויזיה ה-4 של הצבא הבלגי ולחם בקרב על בלגיה כנגד כוחות הוורמאכט. בעקבות נפילת בלגיה, הוא נמלט לצרפת. חרף תמיכתו בפרנקו, זה האחרון סירב להרשות לו להימלט לספרד. לעומת זאת הוא העניק לאמו ואחותו רשות לעבור בספרד בדרך לפורטוגל. בשל כך, נאלץ סאווריו להישאר בצרפת של וישי. ב-22 ביולי 1944 הוא נעצר בידי הגסטאפו בשל דעותיו הפוליטיות. במשך חודש הוא הוחזק במחנה מעצר בעיר וישי, ולאחר מכן הועבר למחנה בקלרמון-פראן. בשל התקדמות כוחות בעלות הברית הוא הועבר למחנה הריכוז נאצוויילר-שטרוטהוף ובהמשך לדכאו. הוא שוחרר ב-8 במאי 1945 בידי צבא ארצות הברית.
לאחר המלחמה
ב-22 בפברואר 1972 נפגע סאווריו בתאונת דרכים, ובמהלך אשפוזו בבית החולים קיבל בנו הבכור קרלוס הוגו את הנהגת התנועה הקרליסטית. קרלוס הוגו החל להטות את התנועה לכיוון הסוציאליזם, מה שהפחית את האהדה שלה ברחבי ספרד. ב-20 באפריל 1975 הודיע סאווריו שהוא מתפטר מתפקידו ומתאריו, ומוריש אותם לקרלוס הוגו. בנו הצעיר ביותר, סיקסטו אנריקה, נסיך בורבון-פארמה מחה נמרצות על הצעד. הוא טען שקרלוס הוגו בוגד בקרליזם המסורתי, ושסאווריו למעשה מוחזק חטוף בידיו. הוא נתמך בידי אמו, בעוד קרלוס הוגו זכתה לתמיכת האחיות שלהם סאווריו עצמו הכחיש את הטענה וטען שבחר בקרלוס הוגו מרצונו החופשי. סאווריו נפטר בבית חולים בשווייץ ב-7 במאי 1977 בעת ביקור של אחותו זיטה. אשתו מנעה מקרלוס הוגו ומבנותיו לראות את הגופה בטרם נקברה.
משפחתו
ב-12 בנובמבר 1927 התחתן סאווריו עם מדלן בורבון-בוסה בתם של ז'ורז' דה בורבון, רוזן לינייר ומארי ז'אן דה קרט דה קיליאן, ממנה נולדו לו 6 ילדים:
המשבר המרוקאי השני
המשבר המרוקאי השני או משבר אגאדיר הוא שמו של משבר בינלאומי שנוצר בין צרפת לגרמניה לאחר תפיסת שליטה צרפתית על בירת מרוקו. בגרמניה, צעד זה נחשב כמקדים לסיפוח מרוקו לצרפת. המתיחות הגיעה לשיאה ב-1 ביולי 1911 כאשר "פנתר", ספינת תותחים קטנה של הצי הקיסרי הגרמני, הגיעה לנמל אגאדיר. ממשלת גרמניה טענה כי היא שיגרה את "פנתר" ואת "ברלין", סיירת קלה גדולה יותר שהגיעה כעבור ימים אחדים לאגדיר, כדי להגן על נתינים גרמנים בדרום מרוקו. הבריטים חששו שהגרמנים מתכוונים לבנות בסיס ימי באוקיינוס האטלנטי. כתוצאה מכך נסוג הצי הבריטי קרוב לעבר צרפת, והאיבה בין בריטניה וגרמניה הגיעה לשיאה.
משא ומתן בין צרפת לגרמניה החל ב־9 ביולי ונמשך עד 4 בנובמבר, ונסתיים בחתימתן של שתי המדינות על הסכם לפיו גרמניה תכיר בשליטתה של צרפת במרוקו, וזו תתן לה מושבה חדשה באפריקה בשטח הרפובליקה של קונגו היום.
צרפת השלימה ב־20 במרץ 1912 את הפיכת מרוקו לארץ תחת חסותה, עם החתימה על הסכם פס.
הגיבוי שנתנה בריטניה לצרפת חיזק את הברית ביניהן. בנוסף, המשבר גיבש את ההסכמה המשולשת בין רוסיה, צרפת ובריטניה והביא להתגברות החימוש בשני הצדדים.
מרינר
מרינר הוא שם פרטי ושם משפחה.
ד"ר מרטינס
דוקטור מרטינס (באנגלית: Dr. Martens) הוא מותג הנעלה והלבשה בריטי. הנעליים הייחודיות של ד"ר מרטינס פותחו במקור על ידי הרופא הגרמני ד"ר קלאוס מרטנס (Klaus Maertens) והן זכו להצלחה רבה בשוק הגרמני במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20. בשנת 1959, יצרנית ההנעלה הבריטית "ר. גריגס גרופ בע"מ" רכשה ממרטנס את הפטנט לייצור הנעליים בבריטניה וב-1 באפריל 1960 החלו להימכר הנעליים הראשונות תחת המותג ד"ר מרטינס. בין השנים 1960 ל-2010 נמכרו מעל ל-100 מיליון זוגות נעליים של המותג ד"ר מרטינס ברחבי העולם.
המגפיים הייחודיים של ד"ר מרטנס הפכו לאורך השנים לפופולריים במיוחד בקרב הסקינהדס בבריטניה, ועד סוף שנות ה-80 הם הפכו גם פופולריים בסצנת הפאנק, בקרב מוזיקאים בולטים שונים, בנוסף לתתי-תרבויות נוער שונות בעולם המערבי.
היסטוריה
מרטנס לא הצליח בתחילה לשווק את הנעל הייחודית שפיתח עד אשר בשנת 1947 הוא פגש במינכן בחברו מימי האוניברסיטה, ד"ר הרברט פאנק (Herbert Funck). השניים הפכו לשותפים והחלו בהמשך לייצר את הנעליים בעיירה סיסהאופט (Seeshaupt) אשר ממוקמת בקרבת מינכן, כאשר הם החליטו להחליף את הסולייה המקורית בסוליית גומי (חומר גלם זה הם לקחו במקור מציוד שלא היה בשימוש בשדות התעופה של הלופטוואפה). הסוליות הנוחות הפכו ללהיט גדול בקרב עקרות בית בגרמניה, כאשר לפי ההערכות של מרטנס 80% מהרוכשים של הנעליים במשך העשור הבא היו נשים מעל גיל 40. בעקבות הגידול המשמעותי במכירות בשנת 1952 מרטנס ופאנק פתחו מפעל ייצור במינכן. בשנת 1959, יצרנית ההנעלה הבריטית "ר. גריגס גרופ בע"מ" רכשה ממרטנס ופאנק את הפטנט לייצור הנעליים בבריטניה. גריגס גרופ ביצעו מספר שינויים מהותיים במוצר – הם ביצעו אינגלוז לשם המותג (Martens במקום Märtens), שינו מעט את צורת העקב על מנת לגרום לנעליים להתאים טוב יותר, וכמו כן הם הוסיפו תפר צהוב בשולי המגפיים, וכמו כן על כל הנעליים שהחברה ייצרה בבריטניה הודפס השם "AirWair".
הנעליים הראשונות של המותג ד"ר מרטינס (דגם מספר 1460) הופיעו לראשונה בשווקים בבריטניה ב-1 באפריל 1960. באנגליה, הנעליים הפכו במהרה פופולריים למדי בקרב עובדי צווארון כחול, כגון דוורים, שוטרים ועובדים במפעלים. בעקבות כך עם השנים נעלי ד"ר מרטינס מזוהים לרוב עם מעמד הפועלים בבריטניה. בשנות ה-70 המוקדמות, הנעליים הפכו פופולריים בקרב הסקינהדס בבריטניה אשר אימצו לעצמם את קוד הלבוש של מעמד הפועלים. עד סוף שנות ה-80 הם הפכו גם פופולריים בקרב מוזיקאים בולטים שונים (בהם חברי הלהקות The Who, הקלאש, הקיור, רובים ושושנים והרד הוט צ'ילי פפרז), בסצנת הפאנק, בקרב רוקיסטים, בנוסף לתתי-תרבויות נוער שונות בעולם המערבי. במהלך שנות ה-90 הם גם הפכו פופולריים למדי כפריט אופנתי המזוהה עם סצנת הגראנג' שפרחה באותה העת בארצות הברית ונעלו אותם בין היתר גם מוזיקאים בולטים שונים בסצנה זו (בהם חברי הלהקות פרל ג'אם ונירוואנה). אף על פי כן, העלייה בפופולריות של הנעליים בקרב גלוחי ראש הובילה לכך שהמותג החל להיות מזוהה בקרב הציבור הרחב עם אלימות. בעקבות כך, בסוף נובמבר 1994 הושקה חנות של ד"ר מרטינס בת שש קומות בקובנט גרדן בלונדון אשר בנוסף לנעליים מכרה גם מזון, חגורות, ושעונים תחת המותג "ד"ר מרטינס". בשלב זה חברת ר. גריגס גרופ בע"מ העסיקה 2,700 עובדים אשר ייצרו בסביבות 10 מיליון זוגות נעליים בשנה.
היקף המכירות של נעלי ד"ר מרטינס דעך במידה משמעותית במהלך העשור הראשון של המאה ה-21. הכנסות הבינלאומית של המוצר ירדו מ-412 מיליון דולרים ב-1999 ל-127 מיליון דולרים בשנת 2006. בשנת 2003 חברת ד"ר מרטינס הייתה על סף פשיטת רגל. בעקבות כך חדלה החברה באופן מיידי מלייצר את הנעליים בבריטניה, והעבירה את כל פס הייצור לסין ולתאילנד. חמשת המפעלים ושתי החנויות של החברה בבריטניה נסגרו באופן מיידי כתוצאה מהחלטה זו, ויותר מ-1000 עובדי החברה פוטרו. בעקבות כך, חברת ר. גריגס גרופ בע"מ העסיקה מעתה רק 20 עובדים בבריטניה, אשר כולם עבדו רק במשרד הראשי של החברה.
בשנת 2004, החברה החלה לייצר שוב נעליים במפעל ביישוב וולאסטון במחוז נורת'האמפטונשייר שבאנגליה. המוצרים שמיוצרים במפעל זה משווקים בתור נעליים "משובחות" המיוצרות בהתאם למפרט המקורי. אף על פי כן, היקף המכירות של הנעליים שמיוצרות כיום באנגליה אלו נמוך במידה משמעותית בהשוואה לאלה שמיוצרות באסיה. בשנת 2010 המפעל ייצר 50 זוגות ביום בלבד. היקף המכירות העולמי של נעלי ד"ר מרטינס גדל במידה משמעותית בתחילת העשור השני של המאה ה-21.