cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גדי גילבר
מחקריו
עבודות המחקר של גילבר מתמקדות בארבעה נושאים/תחומים הפרוסים על פני מספר חברות/מדינות במזרח התיכון במאות ה-19 וה-20: היסטוריה כלכלית של איראן בתקופה הקאג'ארית המאוחרת (סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20); סוחרים גדולים-יזמים מוסלמים במזרח התיכון במאה ה-19; היסטוריה דמוגרפית של הפלסטינים ושל מצרים במאה ה-20; כלכלה פוליטית של מדינות ערב במאה ה-20.
היסטוריה כלכלית של איראן בתקופה הקאג'ארית המאוחרת
הכלכלה האיראנית עברה שינויים חשובים בעשרות השנים האחרונות של המאה ה-19. שינויים אלה התבטאו לא רק בתוצר, בסחר החוץ, במצב המוניטרי, בהתפלגות ההכנסות ועוד, אלא גם בתופעות דמוגרפיות, חברתיות ופוליטיות חדשות. גילבר מציג ומנתח התפתחויות אלה בשורה של מאמרים שהתפרסמו בשנות ה-1970 וה-1980.
היסטוריה דמוגרפית של הפלסטינים ושל מצרים במאה ה-20
התפתחויות דמוגרפיות במזרח התיכון בעיקר בשתי חברות – החברה הפלסטינית והחברה המצרית – במאה העשרים עומדות במרכזו של הספר "דילמות אוכלוסייה במזרח התיכון" (Population Dilemmas in the Middle East, London 1996) ובמספר מאמרים נוספים בכתבי עת ובקבצים. הציר המרכזי במחקרים אלה היא בחינת זיקות הגומלין בין ההתפתחויות הדמוגרפיות, כלכליות ופוליטיות במחצית השנייה של המאה ה-20 בשתי החברות הנזכרות והדילמות שהתפתחויות אלה יצרו. תנועות הגירה בקרב קהילות פלסטיניות בגדה המערבית ובכמה מארצות הפזורה והשפעתן על התפתחויות כלכליות ופוליטיות נדונו במספר פרקים בספר. נושא מרכזי אחר בעבודה זו הוא הגידול המהיר באוכלוסיית מצרים ומדיניות תכנון המשפחה ("תנזים אל-אסרה") שהשלטונות גיבשו במסגרת המאמץ להביא לשינוי בשיעורי הפריון והילודה.
כלכלה פוליטית של מדינות ערב
שנות ה-1970 היו שנים של תפנית חשובה בהתפתחותן הכלכלית והמדינית של מדינות ערב, הן בקבוצת מדינות הנפט והן בקבוצת המדינות האחרות. בספר "עשור הנפט של המזרח התיכון ומעבר לו" (The Middle East Oil Decade and Beyond, London 1997) דן גילבר בכמה מהתפתחויות אלה ובכלל זאת במאבק על השליטה בהפקת נפט וברווחים מיצואו, הזיקה בין ההכנסות הגואות מיצוא נפט לבין היחסים הבינערביים, ההשקעות הגדלות במערכת ההשכלה הגבוהה בחלק ממדינות ערב, ושקיעתו של החרם הכלכלי הערבי כנגד ישראל.
רשימת פרסומים
ספרים
מאמרים נבחרים
המודל האפירמטיבי
המודל האפירמטיבי (באנגלית: the affirmation model of disability) הוא מודל המתייחס למוגבלות כתופעה חברתית, מתוך התחום של לימודי מוגבלות.
מבוא
דרך נוספת שבה מוגבלות או לקות עשויה להיתפס כמועילה עבור אנשים עם מוגבלויות היא שישנה פחות ציפייה שאנשים אלה יפעלו לפי הדרישות והנורמות החברתיות, מאחר שיותר קשה להם למלא אחריהן.
הצורך באישור לזהות חיובית עבור אנשים עם מוגבלויות, הוא הכרחי מבחינה קולקטיבית כמו שהוא הכרחי מבחינה אינדיבדואלית. הצמיחה בארגונים של אנשים עם מוגבלויות היא ביטוי לא רק לכוחו של מאבק מגובש נגד דיכוי ואפליה, אלא גם לזהות קבוצתית חיובית.
לעבר המודל האפירמטיבי של מוגבלויות
המודל האפירמטיבי מונע על ידי אנשים עם מוגבלויות, אשר דוחים את המודל הרפואי, שמהווה התעלמות מהניסיון והחוויה האישית של אותם אנשים, דבר אשר יותר אינטרפרטציה מעוותת ביחס לאותם אנשים עם מוגבלויות. בנוסף, מודל זה מתבסס על המודל החברתי אשר מכיל בתוכו הגדרה מחודשת למוגבלות. המודל מסמל את הדחייה של ההנחות הקשורות לטרגדיה, לצד דחייתן של הנחות אשר קשורות לתלות וחריגות. בעוד שהמודל החברתי נוצר מתוך החוויות של אנשים עם מוגבלויות, בחברה שאינה תומכת ומונעת, המודל האפירמטיבי נולד מתוך חוויותיהם של אנשים עם מוגבלויות כאינדיבידואלים ברי תוקף, שקובעים בעצמם את סגנון חייהם, תרבותם וזהותם. אימוץ המודל האפירמטיבי מצביע על זהות חיובית, לא רק כאדם עם מוגבלות, אלא כאדם עם חולשה. בעת הכרזה על זהות חיובית כאדם עם חולשה, אנשים עם מוגבלויות דוחים בצורה אקטיבית את הערך השולט של נורמליות. השינויים עבור אינדיבידואלים אינם רק בשינוי התודעתי של הגדרת המושג "נכות", אלא מתן תוקף וערך לחיים כאדם עם מוגבלות.
התפתחותו של המודל האפירמטיבי מובילה את המאבק ישירות לזירת ההתערבות הרפואית. מוגבלויות מסוימות, כגון סוכרת, אפילפסיה ואחרות, שמעורב בהן כאב, יכולות להגיב להתערבות רפואית. המודל האפירמטיבי מציין בעלות על הפגמים, או במובן הרחב יותר, על הגוף. השליטה על התערבות היא בעלת חשיבות עליונה. זהו האישור שאנשים עם מוגבלויות נותנים על כך שהם בעלי הזכות לשלוט על מה שנעשה לגופם. זה כולל את הזכות לדעת את הבסיס לקבלת החלטות רפואיות, השפעה על נטילת תרופות, ההשלכות של אי נטילת תרופות והחלופות האפשרויות.
המודל אינו עוסק ב"כאב הלקות", ההפך, הוא עוסק בחוויות החיוביות ובזהות של אנשים עם מוגבלויות שמתגבשת מתוך הלקות והמוגבלות. המודל מסייע בכך על ידי פיתוח התנועה לאומנות לאנשים עם מוגבלויות, שבה הם מחזקים בצורה קולקטיבית את הזהות החיובית שלהם בעזרת אומנות ויזואלית, קברט, מוזיקה ושירה.
המודל האפירמטיבי מרחיב את המודל החברתי, על ידי כך שאנשים עם מוגבלויות יכולים לדמות בנפשם שוויון זכויות מלא והשתתפות אזרחית. אנשים עם מוגבלויות מקווים לא רק לחברה שבה אין מחסומים מבניים, סביבתיים או עמדתיים, אלא לחברה שבה מעריכים ומקבלים את השונה ללא הבדל גזע, נטיות מיניות, מגדר, גיל או לקות.
שמשון מורפורגו
הרב שמשון מוֹרְפּוּרְגוֹ (תמ"א - ט"ו בניסן ת"ק; 1681– אפריל 1740) היה מגדולי רבני איטליה, רב העיר אנקונה ומחבר ספר "שמש צדקה".
ביוגרפיה
נולד בשנת תמ"א (1681) בעיר גרדיסקה שבאיטליה לאביו ר' יהושע משה. בגיל צעיר מאוד (שש-שבע) שלחוהו הוריו ללמוד תורה בוונציה, שהייתה אז מרכז העולם התורני באיטליה. בדרכו לוונציה חלף בעיר גוריציה והתעכב בבית מדרשו של רב העיר, הרב יעקב חפץ. במשך מספר שנים למד בבית מדרש זה, וקיבל מפי רב העיר, ובעיקר מפי בנו, הרב מנשה חפץ (גיסו של רבי משה חגיז), את יסודות תלמודו. הרב מנשה חפץ קירב את תלמידו זה, ובאחת מאגרותיו כותב עליו הרב מורפורגו "אשר למדתי תורה מפיו בימי בחרותי, אשר גדלני כאב וכמורה". ברב חפץ הוא ראה את רבו המובהק, וכפי שכותב עליו: "את רובי תורתי, שבכתב ושבעל פה, למדתי מפיו".
לאחר מספר שנים, בהיותו בן שלוש עשרה, הגיע ליעדו המקורי, העיר ונציה, ושם החל ללמוד בישיבתו המפורסמת של הרב שמואל אבוהב, שהיה באותה עת רב העיר ומזקני רבני איטליה. על תקופה זו הוא מעיד: "ורבי שמואל מצידו הראה לי קורבה וחיבה יתירה, והביאני אל בית מדרשו ואל חדר הוראותיו". תקופה קצרה לאחר בואו נפטר הרב אבוהב, אך באותה עת הגיע רבו הקודם, הרב מנשה חפץ, לוונציה והצטרף לרבני הישיבה, והרב מורפורגו המשיך ללמוד מפיו. בערך בתקופה זו (בשנת תס"ד) כתב את חיבורו הראשון "עץ הדעת", פירוש על ספר בחינת עולם לרבי ידעיה הפניני.
לאחר תקופה זו נסע לפדובה על מנת לקבל השכלה מדעית ולהשתלם בלימודים כללים. שם הוא למד רפואה באוניברסיטת פדובה וקיבל תואר דוקטור. לצד לימודיו עסק גם בהרבצת תורה בישיבה המקומית, ולפרנסתו עסק ברפואה. לאחר שהשלים את לימודיו התמסר הרב מורפורגו ללימוד התלמוד וההלכה, וכאשר הגיע לעיר הרב יהודה בריאל ממנטובה, ניצל תקופה זו על מנת ללמוד תורה מפיו, וזה מצידו קירבו וחיבבו מאד.
בשנת תס"ט (1709) הוצעה לרב מורפורגו משרת רבנות בעיר אנקונה, ולשם כך שלח לו רבי יהודה בריאל מכתב סמיכה להוראה אף בלא שהתבקש לכך. הרב מורפורגו קיבל את ההצעה, והצטרף לבית דינו של הרב יוסף פיאמיטה, ואף נשא את בתו. אשתו זו נפטרה בדמי ימיה מספר חודשים לאחר מכן, והרב מורפורגו נשא את בתו השנייה של הרב פיאמטה. בשנת תפ"א (1721) נפטר חותנו, והרב מורפורגו מילא את מקומו כרב באנקונה, תפקיד בו שימש קרוב לעשרים שנה, עד פטירתו.
מלבד תפקידו כרב ופוסק שימש כמנהיג הקהילה ונחלץ לסייע לכל מבקש. כאשר פרצה מגפה באיטליה, בשנת ת"ץ (1730), התגייס הרב מורפורגו להצלת נפשות, והיה פעיל כרופא מתנדב. על פעולתו זו קיבל תעודת הוקרה מאת האפיפיור בנדיקטוס הארבעה עשר שהיה באותה עת הארכיבישוף באנקונה.
רבי שמשון מורפורגו נפטר ביום ראשון של פסח, ט"ו ניסן ת"ק (1740) לפני גיל שישים. פטירתו הפתאומית הכתה בהלם את יהדות איטליה כולה, וגדולי רבניה, בהם רבי יצחק למפרונטי, נשאו עליו דברי קינה והספד. בין יהודי אנקונה הייתה מסורת לעלות על קברו בערב ראש השנה ויום הכיפורים, ונתחברה אף תפילה מיוחדת למעמד זה.
נושאים הלכתיים
בתפקידו כרב הקהילה היהודית באנקונה התפרסם רבי שמשון כפוסק גדול, ושאלות הופנו אליו מכל רחבי איטליה. הוא היה מעורב במספר פולמוסים הלכתיים ואחרים שהתעוררו בין רבני איטליה, ולדעתו הייתה חשיבות רבה. אחת הפעמים בהם נדרש להביע את דעתו, הייתה בעת המחלוקת בקהילת טריאסטי סביב אמירת הפיוט "מכניסי רחמים". הפיוט הפונה ישירות אל המלאכים, עורר התנגדות כבר בתקופת הראשונים שחלקם המליצו לא לאומרו, והתעורר שוב בקהילת טריאסטי בתקופה זאת. היריבים משני המחנות האשימו את הצד שכנגד בהתנגדות למסורה, חוסר הבנת המקראות ונטייה לקבלה או לפילוסופיה. בסופו של דבר נמסרה ההכרעה לשני גדולי איטליה: רבי שבתי אלחנן ריקאנטי ורבי שמשון מורפורגו. שניהם הכריעו כאחד בעד המליצים והתירו לומר את הפיוט. הפולמוס כולו, כולל טיעוני שני הצדדים והכרעת הרבנים, הובא בספרו האנציקלופדי של רבי יצחק למפרונטי "פחד יצחק".
מחלוקת נוספת שהתעוררה בעירו נגעה אודות הסכמת פרנסי העיר, שכאשר ראו את מצב העניים בעירם גזרו בגזירה חמורה על תושבי העיר שלא לתת צדקה לכל מי שאינו תושב העיר בסכום העולה על שבעה סקודי כסף. כאשר רצה אחד התושבים החדשים להפר את ההסכמה ולשלוח סכום גבוה עבור עניי ארץ ישראל, נדרש רב העיר לנושא. בספרו שמש צדקה מכריע הרב מורפורגו שהדין עם ראשי הקהילה, תוך שהוא מסתמך על הכלל של "עניי עירך קודמים לעניי עיר אחרת", ופוסק שכלל זה חל אף ביחס לעניי ארץ ישראל, וכדברי הב"ח. הסכמה זאת ככל הנראה לא החזיקה זמן רב לאחר מכן, ושנתיים לאחר פטירת הרב מורפורגו, מבקש הרב חיים וינטורה מטבריה (תלמידו וחתנו של רבי חיים אבולעפיה) מבנו של רבי שמשון, הרב חיים שבתי מורפורגו, שכבר החל לכהן כרב העיר, לאסוף נדבות מהקהילה עבור ישיבת טבריה, ואף לקבוע קופת צדקה מיוחדת בעיר לשם מטרה זו. רבי חיים שבתי, שכמו כל רבני איטליה היה ידיד נאמן של היישוב הארץ-ישראלי, נענה לבקשותיו אלו ואסף עבורו סכום גבוה מידידיו ומאנשי הקהילה.
הפולמוס סביב נחמיה חיון
בשנת תע"ד פרצה המחלוקת באמסטרדם סביב השבתאי נחמיה חיון וספריו. הוויכוח התפשט עד מהרה בכל ארצות אירופה - בין היתר דרך אגרות דחופות ששלח רבי משה חגיז, מגדולי המתנגדים לחיון - ובפרט באיטליה. רבני איטליה ובראשם רבי יהודה בריאל הוציאו כתב חרם נגד חיון וכתביו.
בין החותמים נמנה גם הרב שמשון מורפורגו, ועקב כך התפתחה חלופת מכתבים בינו לרבי משה חגיז. בראותו את חתימתו מתנוססת על האיגרת שמח ר"מ חגיז על הצטרפותו של רבי שמשון למחנהו ולמלחמתו, אותה כינה "מלחמת חובה", ובפרט על הבטחתו להושיט לו את עזרתו של חמיו, רבי יוסף פיאמיטה, שהיה מקובל ומתלמידי הרמ"ז, ונחשד עד אז בתמיכה בחיון. במכתבו הראשון מבקש רבי משה חגיז מרבי שמשון להתקיף את חיון וסיעתו, "יעשה רושם גדול בכתיבתו" ו"ירעיש העולם בתוכחתו". במכתב תגובה של הרב מורפורגו הוא מוחה על הביזוי שנעשה לחכם צבי ורבי משה חגיז על ידי רבני הקהילה הספרדית, תומכיו הגדולים של חיון, אך חזר אף הוא על עיקרי טענותיהם והתפלא על סירובו התקיף של החכם צבי ודחייתו את המתנגדים אליו בשתי ידיים. באשר לבקשתו של ר"מ חגיז "להרעיש העולם", הוא משיב: "ואנחנו לא באנו באוכלסא ולא יצאנו בכנופיא לצעוק בייא בייא, כי כונתנו ורצוננו להועיל ולא להזיק לקרב ולא לרחק". עמדה זו משתקפת לאורך כל האגרות, כאשר רבי שמשון, שלא אהב את המחלוקת והשסע הציבורי שנוצר בעקבות הפולמוס, ואולי אף התחרט שהכניס ראשו בזה מלכתחילה, מנסה לנקוט בדרך של שלום ולרצות את שני הצדדים, על מנת שלא לגרום לליבוי הלהבות.
ישעיהו זנה, שאסף את חליפת המכתבים וקיבצם בספר, עומד על הבדל זה שבין סגנונם של שני האישים:
הפולמוס סביב רמח"ל
גישה זו אפיינה את מהלכיו של רבי שמשון אף ביחס לפולמוס אחר שנתעורר באיטליה שנים לאחר מכן, אודות כתבי רמח"ל. אף בפולמוס זה היה רבי משה חגיז הלוחם הגדול נגד רמח"ל, ובשנת ת"ץ (1730), דרש ששלושה רבנים, ובראשם הרב שמשון מורפורגו ידונו בעניין. הרב מורפורגו נכנס בעובי הקורה, ואף כי מאגרותיו ניכר שהוא תומך בר"מ חגיז ומגבה את מהלכיו, יחסו לרמח"ל היה בבחינת "שמאל דוחה וימין מקרבת", ובבקשו את השלום הוא התאמץ בכל לבו להשקיט את המחלוקת. הוא תמך במהלכו של רבי ישעיה באסאן (רבו של רמח"ל ומתומכיו) לקבור את תיבת הכתבים של רמח"ל, אך סירב לראות בו שבתאי או להחרימו. באיגרתו לר"מ חגיז הוא מביע את השקפתו:
בשנת תצ"ו, לאחר שרמח"ל עבר לאמסטרדם ולאחר שתיבת כתביו נשרפה ונקברה, כתב כי "מובטח אני בצדקת ויושר מהר"י באסן נר"ו".
חיבוריו
השאיר אחריו כתבים רבים, בהם תשובות, דרשות ואיגרות שונות אל רבני התקופה. חלק מכתביו נדפס, וחלקם נותר עדיין בכתב יד. תשובות רבות שכתב מופיעים בספר "פחד יצחק".
שמש צדקה - שאלות ותשובות על ארבעת חלקי השולחן ערוך. הובא לדפוס לראשונה בוונציה, תק"ג, על ידי בנו הרב חיים שבתי מורפורגו. ספרו זה זכה למעמד של כבוד בספרות הפסיקה ההלכתית, וגדולי הפוסקים מצטטים ממנו וסומכים עליו.
עץ הדעת - פירוש על הספר "בחינת עולם" לרבי ידעיה הפניני. בסופו נדפס שיר היתול על המקובלים (מאת יעקב פרנסיס) שעורר עליו התנגדות רבה, בעיקר בקרב רבני פאדובה.
יסניץ
יֶסניץ (בגרמנית: Jeßnitz ביידיש: יעסניץ) היא עיר במדינת סקסוניה-אנהלט שבגרמניה. העיר ממוקמת על הנהר מוּלדֶה (Mulde), בין דסאו, השוכנת 20 ק"מ מצפון לה, להאלה, כ-30 ק"מ מדרום-מזרח, וללייפציג, 35 ק"מ מדרום. על אף שלא הייתה מרכז יהודי, התקיימה בה במאה ה-18 סובלנות ליהודים ובין השנים 1716 ל-1744 התקיים בעיר מרכז גדול לדפוס עברי והוצאה לאור.
היסטוריה
העיר נזכרת לראשונה ב-1259 ככפר דייגים, אך ייתכן שהתקיימה עוד לפני כן. בשנת 1401 היא כבר מוזכרת כעיר. החל ב-1408 הייתה חלק מנסיכות אנהלט-דסאו.
הקהילה היהודית
הרישום הראשון לקהילה יהודית בעיר הוא מ-1680. מספר יהודי העיר הגיע לשיא בין 1835 ל-1840, אז נמנו בה 165 יהודים. ערב עליית הנאצים לשלטון נמנו בה 29 יהודים בלבד. ב-1744 ו-1796 נוסדו בעיר בית כנסת ותלמוד תורה, וב-1865 הוקם בית כנסת חדש, שהועלה באש בליל הבדולח. בין נובמבר 1942 לאפריל 1943 נשלחו כל חברי הקהילה לטרזיינשטט.
בית הדפוס
בין השנים 1716 ל-1744 התקיים בעיר מרכז גדול לדפוס עברי והוצאה לאור. הספר החשוב והמפורסם ביותר שהודפס שם היה מהדורת מורה נבוכים לרמב"ם עם פירוש האפודי, אשר קרשקש ושם טוב, וכן שני ספרים בעלי חשיבות לתנועת ההשכלה המוקדמת – "נחמד ונעים" לדוד גנז ו"מעשה טוביה" לטוביה הכהן.
בשנת 1717 פתח ישראל בר אברהם, כומר שהתגייר, בית דפוס בעיר קֶטֶן, תחת חסותו של הדוכס ליאופולד הדפוס הדפיס בשתי שנות קיומו ארבעה ספרים עבריים בלבד. אולם, הרשויות בעיר לא אִפשרו לבית הדפוס לפעול ולכן עקר ישראל ליֶסניץ, שהייתה גם היא תחת חסות הדוכס ליאופולד והציעה תנאים טובים יותר ליהודים. בית הדפוס כלל מחלקה להדפסת ספרים עבריים ומחלקה להדפסת ספרים בלשונות אחרות. בית הדפוס היה פעיל וזכה להצלחה עד שבשנת 1726 עקר ישראל לוואנדסבק (ואנזבעק, Wandsbek, אחת מקהילות אה"ו, כיום שכונה בהמבורג). ב-1738 הקים שלמה פרנקל (אחיו של רב קהילת דסאו, דוד פרנקל) את בית הדפוס מחדש על מנת להדפיס מהדורה מהודרת של משנה תורה לרמב"ם עם פירושים. המשימה מומנה על ידי קהילת דסאו והרבנים דוד פרנקל ואביו, נפתלי הירש. החלק הראשון ראה אור שנה מאוחר יותר, והוקדש ל"שר ליאופולד". שני החלקים הבאים ראו אור במהלך השנתיים שלאחר מכן. ב-1742 הושלם החלק הרביעי, ובאותה שנה נפתח בית דפוס מתחרה בדסאו, שמשך אליו רבים מפועלי הדפוס. עם זאת הצליחו להדפיס בבית הדפוס את מהדורת מורה נבוכים (שהוקדשה ל"אדוננו הדוכס האדיר החסיד המיוחס לעאָפלדוס") ואת ספרו של דוד גנז "נחמד ונעים", מאה שנה לאחר כתיבתו. לאחר מכן נסגר בית הדפוס.
מניז'ה
מניז'ה סנגין או בשמה המלא מניז'ה דאלרובנה חמרוייבה (בטג'יקית: Манижа Далеровна Ҳамроева; 8 ביולי 1991) היא זמרת טג'יקית-רוסייה, נציגת רוסיה לאירוויזיון 2021. שמה נובע מהמילה הפרסית מניז'ה, שמשמעותה "איתנה", או "סלע". מאז דצמבר 2019 משמשת כשגרירת קרן "הענק חיים" ובדצמבר 2020 הפכה לשגרירה הרוסייה הראשונה של רצון טוב בסוכנות הפליטים של האו"ם.
היא ביצעה את הגרסה הרוסית לשיר הפסקול "עומדת בדרך המלחמה" מהסרט "מולאן" (2020). ב-8 במרץ 2021 במסגרת הצבעת צופים נבחרה בתחרות קדם-אירוויזיון של הערוץ הראשון ברוסיה לנציגת רוסיה באירוויזיון 2021 עם השיר "Russian Woman".
2003–2015: קריירה מוקדמת
מניז'ה החלה את הקריירה שלה בשנת 2003, כשהופיעה כזמרת ילדים. היא השתתפה במספר תחרויות שירה לילדים, זכתה בתחרות הגרTI פרי של כוכבי הקשת ביורמלה, הפכה לכלת פרס פסטיבל קרן התקווה שארגנה רשת "מיר" והתמודדה בתחרות כישרונות בקובנה. היא הקליטה מספר שירים ברוסית ובטג'יקית, לפני שהצטרפה לפרויקט המוזיקה Ru.Kola בשנת 2007. באותה שנה היא העפילה לגמר בתחרות המוזיקה "חמישה כוכבים" שנערכה בסוצ'י.
מאוחר יותר עזבה מניז'ה את פרויקט Ru.Kola והצטרפה ללהקה הרוסית Assai בשנת 2011. מאוחר יותר היא עזבה כדי להצטרף לקריפ דה שין, זמן קצר לאחר מכן, שהוקמה יחד עם חברים לשעבר בלהקת Assai. עם קריפ דה שין הקליטה מחזה מורחב והופיעה בפסטיבלי מוזיקה שונים ברחבי רוסיה. בשל הבדלים יצירתיים בינה לבין הלהקה, היא בחרה מאוחר יותר לעזוב גם להקה זו ועברה ללונדון ובהמשך החלה ללמוד מוזיקת גוספל הן בלונדון והן בניו יורק.
2016–2020: פריצת דרך עצמאית
בשנת 2016 חזרה מניז'ה לקריירת המוזיקה שלה, עם יציאתם של כמה סינגלים שלה שהוציאה עצמאית. בעקבות הסינגלים יצא אלבום הבכורה שלה Manuscript, שיצא באופן עצמאי בפברואר 2017. אלבום האולפן השני שלה ЯIAM יצא מאוחר יותר במרץ 2018. מחזה הסולו הראשון שלה, Womanizha, יצא מאוחר יותר בשנה שלאחר מכן, באפריל 2019.
2021: תחרות האירוויזיון
ב-8 במרץ 2021 אושר כי מניז'ה נבחרה להשתתף כנציגת רוסיה לאירוויזיון 2021 שייערך ברוטרדם, הולנד, עם השיר "Russian Woman" אשר נכתב על ידי הצמד הישראלי - אורי קפלן ואורי אבני. ב-18 במאי 2021, היא ביצעה את השיר בחצי הגמר. בתום ההצבעות, הגיעה למקום השלישי עם 225 נקודות. ב-22 במאי, בגמר התחרות, הגיעה מניז'ה למקום התשיעי עם 204 נקודות.
המלחמות ההוסיטיות
מלחמות ההוסיטים, שנקראו גם המלחמות הבוהמיות או המהפכה ההוסיטית, היו סדרה של מלחמות אזרחים בין ההוסיטים לבין הכוחות הקתוליים המשולבים של זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, האפיפיור, מלכים אירופיים הנאמנים לכנסייה הקתולית, כמו גם פלגים הוסיטים. בשלב מאוחר של הסכסוך, האוטרקיסטים החליפו צד ב-1432 כדי להילחם לצד הקתולים והתנגדו לטאבורים ולזרמים הוסיטים אחרים. מלחמות אלו נמשכו מ-1419 עד 1434 לערך.
אחיו של ואצלב, זיגיסמונד, שירש את כס המלכות, זעם על התפשטות ההוסיטיזם. הוא קיבל אישור מהאפיפיור לפתוח במסע צלב נגד ההוסיטים, ומספר רב של צלבנים הגיעו מכל רחבי אירופה להילחם. בתחילה הם התקדמו, אילצו את ההוסיטים לסגת וכבשו את פראג. עם זאת, ההוסיטים הטילו לאחר מכן מצור על חיל המצב של הצלבנים וכבשו בחזרה כמעט את כל האדמה שאיבדו קודם לכן, מה שהביא לכישלון מסע הצלב.
לאחר שמושכות הצבא ההוסיטי נמסרו לאיש הפרשים יאן ז'יז'קה, התפתחו סכסוכים פנימיים. לאחר שראו כי ההוסיטים נחלשו, יצאו הגרמנים למסע צלב נוסף, אך הובסו על ידי ז'יז'קה בקרב דויטשברוד. שלושה מסעות צלב נוספים נוסו על ידי האפיפיור, אך אף אחד מהם לא השיג את מטרותיהם. הליטאים והפולנים לא רצו לתקוף את הצ'כים, לגרמניה היו סכסוכים פנימיים ולא הצליחה לגייס כוח מספיק כדי להילחם בהוסיטים, ומלך דנמרק עזב את הגבול הצ'כי כדי לחזור לביתו. ככל שהעימותים נמשכו, ערכו ההוסיטים גם פשיטות על שטח גרמניה.
המלחמות הסתיימו בסופו של דבר ב-1434 כאשר הפלג האוטרקיסטי המתון של ההוסיטים הביס את הפלג הטאבורי הרדיקלי. ההוסיטים הסכימו להיכנע לסמכותם של מלך בוהמיה והכנסייה הקתולית, והורשו לקיים את הטקס השונה במקצת שלהם.
הקהילה ההוסיטית כללה חלק גדול מהאוכלוסייה הצ'כית של ממלכת בוהמיה והקימה מעצמה צבאית ספונטנית גדולה. מלחמות ההוסיטים בלטו בשימוש הנרחב בכלי נשק ידניים מוקדמים כמו תותחי יד, וכמו גם עגלות מבוצרות.
מקורות
החל בסביבות 1402, הכומר והחוקר יאן הוס גינה את מה שהוא קבע כשחיתות של הכנסייה והאפיפיור, והוא קידם כמה מהרעיונות הרפורמיסטיים של התאולוג האנגלי ג'ון ויקליף. ההטפה שלו זכתה לתשומת לב רבה בבוהמיה, ועוררה דיכוי על ידי הכנסייה, שהכריזה על רבים מרעיונותיו של ויקליף ככפירה. בשנת 1411, במהלך הקרע המערבי, הכריז "האנטי-אפיפיור" יוחנן העשרים ושלושה על "מסע צלב" נגד המלך לדיסלאוס מנאפולי, המגן של יריבו האפיפיור גרגוריוס השנים עשר. כדי לגייס כסף לכך, הוא הכריז על שטרי מחילה בבוהמיה. הוס גינה זאת במרירות רבה וציטט את ויקליף נגדו במפורש, ועורר תלונות נוספות על כפירה אך זכה לתמיכה רבה בבוהמיה.
ב-1414 כינס זיגיסמונד, מלך הונגריה את מועצת קונסטנץ כדי לסיים את הפילוג ולפתור מחלוקות דתיות אחרות. הוס הלך למועצה, תחת הבטחת מעבר בטוח של זיגיסמונד, אך נכלא, נשפט והוצא להורג ב-6 ביולי 1415. האבירים והאצילים של בוהמיה ומוראביה, שהיו בעד רפורמה בכנסייה, שלחו את ה-"Protestatio Bohemorum" למועצת קונסטנץ ב-2 בספטמבר 1415, אשר גינתה את הוצאתו להורג של הוס בשפה החזקה ביותר. זה הכעיס את זיגיסמונד, שהיה "מלך הרומאים" (ראש האימפריה הרומית הקדושה, אם כי עדיין לא קיסר), ואחיו של ואצלב הרביעי, מלך בוהמיה. הוא שוכנע על ידי המועצה שהוס הוא כופר. הוא שלח מכתבי איום לבוהמיה והכריז כי בקרוב הוא יטביע את כל הוויקליפים וההוסיטים, מה שהסעיר מאוד את האנשים.
הפרות סדר פרצו באזורים שונים של בוהמיה, וגורשו כמרים קתולים רבים מהקהילה שלהם. כמעט מלכתחילה התחלקו ההוסיטים לשתי קבוצות עיקריות, אם כי גם ביניהן נוצרו מחלוקות קטנות רבות. זמן קצר לפני מותו קיבל הוס את תורת האוטרקיזם שהוטפה במהלך היעדרותו על ידי חסידיו בפראג: דרישה של המאמינים להתיר את שתי הדרכים של סקרמנט האוכריסטיה (Eucharist) במיסה, הן עם לחם והן עם יין, עבור הכמורה ופשוטי העם כאחד. דוקטרינה זו הפכה למילת המפתח של ההוסיטים המתונים הידועים כאוטראקיסטים או קליקטינים, מלטינית "calix" (הגביע), בצ'כית "Kališníci" (מתוך "kalich"). ההוסיטים הקיצוניים יותר נודעו כטאבוריטים ("Táborité"), על שם העיירה טאבור שהפכה למרכזם; או יתומים (Sirotci), שם שהם אימצו לאחר מותו של מנהיגם והגנרל יאן ז'יז'קה.
בהשפעת זיגיסמונד, ואצלב השתדל לעצור את התנועה ההוסיטית. מספר הוסיטים בראשות מיקולאש מהוס עזבו את פראג. הם קיימו פגישות באזורים שונים של בוהמיה, במיוחד ב-Sezimovo Ústí, ליד המקום שבו נוסדה העיר טבור זמן קצר לאחר מכן. בפגישות אלה הוקיעו באלימות את זיגיסמונד, והאנשים בכל מקום התכוננו למלחמה.
למרות עזיבתם של הוסיטים בולטים רבים, נמשכו הצרות בפראג. ב-30 ביולי 1419 תהלוכה הוסיטית בראשות הכומר יאן ז'ליבסקי תקפה את בית העירייה החדש בפראג והשליכה את נציגי המלך, הבורגנו, וכמה מחברי מועצת העיר מהחלונות לרחוב ("הזריקה מהחלון של פראג" הראשונה), שם כמה נהרגו מהנפילה, לאחר שעל פי החשד נזרק אבן מבית העירייה ופגע בז'ליבסקי. יש הטוענים כי ואצלב היה המום כל כך מההתנגשות עד שהיא גרמה למותו ב-16 באוגוסט 1419.
פרוץ הקרבות
מותו של ואצלב הביא למהומות מחודשות בפראג וכמעט בכל חלקי בוהמיה. קתולים רבים, בעיקר גרמנים – רובם עדיין נאמנים לאפיפיור – גורשו מהערים הבוהמיות. אלמנתו של ואצלב, סופיה מבוואריה, שפעלה כעוצרת בבוהמיה, מיהרה לאסוף כוח של שכירי חרב וניסתה להשיג שליטה על פראג, מה שהוביל ללחימה קשה. לאחר שחלק ניכר מהעיר ניזוק או נהרס, הכריזו הצדדים על הפסקת אש ב-13 בנובמבר. האצילים, האוהדים את המטרה ההוסית, אך תומכים בעוצרת, הבטיחו לפעול כמתווכים עם זיגיסמונד, בעוד שאזרחי פראג הסכימו להחזיר לכוחות המלוכה את טירת וישהרד, שנפלה לידיהם. ז'יז'קה, שלא ראה בעין יפה את הפשרה הזו, עזב את פראג ופרש לפלז'ה. בחוסר יכולת לשמור על עצמו שם הוא צעד לדרום בוהמיה. הוא הביס את הקתולים בקרב סודומזר (25 במרץ 1420), הקרב הראשון במלחמות ההוסיטים. לאחר סודומזר, הוא עבר לאוסטי, אחד ממקומות המפגש המוקדמים של ההוסיטים. הוא לא החשיב את עמדתו כמספיק חזקה, ולכן עבר להתיישבות החדשה השכנה של ההוסיטים, הנקראת בשם המקראי תבור.
טאבור הפכה במהרה למרכז ההוסיטים המיליטנטיים ביותר, שנבדלו מהאוטרקיסטים בכך שהכירו רק בשני סקרמנטים – טבילה ואוכריסטיה – ובכך שדחו את רוב הטקס של הכנסייה הקתולית. הארגון הכנסייתי של טאבור היה בעל אופי פוריטני משהו, והממשלה הוקמה על בסיס דמוקרטי לחלוטין. נבחרו ארבעה קפטנים של העם (hejtmané), אחד מהם היה ז'יז'קה, וננקטה משמעת צבאית קפדנית ביותר.
שימוש בקרונות מלחמה ונשק חם
בסוף המאה ה-14 ותחילת המאה ה-15 נרשם שימוש הולך וגובר בנשק חם בפעולות מצור הן על ידי מגינים והן על ידי תוקפים. משקל, חוסר דיוק ושימוש מסורבל בסוגים מוקדמים הגבילו את העסקתם לפעולות סטטיות ומנעו שימוש רחב יותר בשדה קרב פתוח או על ידי אנשים אזרחיים. עם זאת, היעדר מונופולים של הגילדות ודרישות הכשרה נמוכות הובילו למחירם הנמוך יחסית. זה יחד עם יעילות גבוהה נגד שריון הובילו לפופולריות שלהם להגנת הטירה והעיר.
כאשר החל המרד ההוסיטי בשנת 1419, המיליציות ההוסיטיות היו תלויות במידה רבה בציוד חקלאי שעבר הסבה ובנשק שנבזז מנשקי הטירה והעיר, כולל נשק חם מוקדם. המיליציה ההוסיטית כללה בעיקר אנשים פשוטים ללא ניסיון צבאי קודם, וכללה גברים ונשים כאחד. השימוש בקשתות צולבות ובנשק חם הפך להיות קריטי מכיוון שנשקיע אלו לא דרשו הכשרה מקיפה, וגם יעילותם לא הסתמכה על הכוח הפיזי של המפעיל.
כלי נשק שימשו לראשונה בשטח כמוצא אחרון זמני יחד עם עגלה מבוצרת. המיליציות ההוסיטיות בהנהגתו של יאן ז'יז'קה ניצחו באופן משמעותי במספר התקפות פתע של פרשים כבדים במהלך קרב נקמיז' בדצמבר 1419 וקרב סודומזר במרץ 1420. בקרבות אלו, ז'יז'קה הפעיל כרכרות תובלה כעגלות מבוצרות כדי לעצור את תנועת הפרשים של האויב. המשקל העיקרי של הלחימה נשען על אנשי מיליציה חמושים בנשק קר, אולם כלי נשק היורים מאחורי ההגנה של העגלה המבוצרת הוכח כיעיל מאוד. בעקבות ניסיון זה, הורה ז'יז'קה על ייצור המוני של עגלות מלחמה על פי תבנית אוניברסלית וכן ייצור סוגים חדשים של כלי נשק שיתאימו יותר לשימוש בשדה הקרב הפתוח.
לאורך 1420 ורוב 1421 השימוש הטקטי ההוסיטי בעגלה ובנשק חם היה הגנתי. קיר הקרונות היה נייח ונשק חם שימש לשבור התקפה ראשונית של האויב. לאחר מכן, כלי נשק מילאו תפקיד עזר שתמך בעיקר בהגנה מבוססת נשק קר בגובה קיר העגלה. התקפות הנגד נעשו על ידי חיל הרגלים והפרשים החמושים בנשק קר מחוץ לעגלה המבוצרת.
השימוש הנייד הראשון בקרונות מלחמה ונשק חם התרחש במהלך פריצת הדרך ההוסיטית של הכיתור הקתולי ב בנובמבר 1421 במהלך. העגלות וכלי הנשק שימשו בתנועה, בשלב זה עדיין רק הגנתית. ז'יז'קה התחמק מהמחנה הראשי של האויב והעסיק את העגלות המבוצרות הנעות על מנת לחפות על חייליו הנסוגים.
הקרב האמיתי הראשון שבה מילאו כלי נשק את התפקיד העיקרי התרחש חודש לאחר מכן במהלך קרב קוטנה הורה. ז'יז'קה מיקם את כוחותיו בין העיירה קוטנה הורה שהבטיחה ברית לעניין ההוסיטי לבין המחנה הראשי של האויב, והשאיר אספקה בעיירה המוגנת היטב. אולם התקוממות של תושבי עיירות גרמנים אתניים הובילה את העיר לשליטת הצלבנים.
בשעות הלילה המאוחרות בין 21 ל-22 בדצמבר 1421, הורה ז'יז'קה לצאת להתקפה על המחנה הראשי של האויב. ההתקפה בוצעה באמצעות קיר עגלות הנעות בהדרגה. במקום פשיטות חיל הרגלים הרגילות מעבר לקרונות, ההתקפה נשענה בעיקר על שימוש בנשק מטווח מהקרונות הנעים. שימוש לילי בנשק חם הוכח כיעיל ביותר, לא רק מבחינה מעשית אלא גם מבחינה פסיכולוגית.
שנת 1421 סימנה לא רק שינוי בחשיבות כלי הנשק, מנשק עזר לכלי נשק ראשוני של המיליציה ההוסית, אלא גם את הקמתה של דיאטת צ'אסלב של חובה חוקית רשמית לכל התושבים לציית לקריאה לנשק של הממשלה הזמנית הנבחרת. לראשונה בהיסטוריה האירופית של ימי הביניים, זה לא הוקם כדי למלא חובות כלפי אדון פיאודלי או לכנסייה, אלא כדי להשתתף בהגנה על המדינה.
עיצוב כלי ירייה עבר פיתוח מהיר במהלך מלחמות ההוסיטים והחזקתם האזרחית הפכה לדבר מובן מאליו לאורך המלחמה וכן לאחר סיומה ב-1434. המילה píšťala המשמשת לסוג אחד של כלי נשק אישי ששימש את ההוסיטים,, מאוחר יותר מצאה את דרכה בגרמנית ובצרפתית לאנגלית כמונח אקדח. שם של תותח ששימש את ההוסיטים, הוביצר, הוליד את המונח האנגלי, "howitzer" ("houf" שפירושו "קהל" על השימוש המיועד שלו בירי אבן ויריות ברזל נגד כוחות אויב המוניים). סוגים אחרים של כלי נשק הנפוצים בשימוש על ידי ההוסיטים כללו, נשק חי"ר כבד יותר מ-píšťala. בכל הנוגע לתותחים, מלבד houfnice, ההוסיטים השתמשו ב-"bombarda" (מרגמה) ו-"dělo" (תותח).
מסע הצלב הראשון נגד ההוסיטים
ההוסיטים המאוחדים ניסחו את דרישותיהם בהצהרה המכונה "ארבעת המאמרים של פראג". סיכום המסמך לארבעה סעיפים:
אף על פי שזיגיסמונד פרש מפראג, חייליו החזיקו בטירות וישהראד והרדצ'אני. אזרחי פראג הטילו מצור על וישהראד, ולקראת סוף אוקטובר (1420) עמד חיל המצב על סף כניעה ברעב. זיגיסמונד ניסה להקל על המבצר אך הובס באופן מכריע על ידי ההוסיטים ב-1 בנובמבר ליד הכפר פאנקרק. הטירות של וישהראד והרדצ'אני נכנעו כעת, וזמן קצר לאחר מכן כמעט כל בוהמיה נפלה לידי ההוסיטים.
מסע הצלב השני נגד ההוסיטים
מאבקים פנימיים מנעו מחסידי הוס לנצל באופן מלא את ניצחונם. בפראג השיג דמגוג, הכומר יאן ז'ליבסקי, במשך זמן מה סמכות כמעט בלתי מוגבלת על המעמדות הנמוכים של תושבי העיר; ובטאבור דוכאה בחומרה תנועה קומוניסטית דתית (זו שנקראת אדאמיטים) על ידי ז'יז'קה. זמן קצר לאחר מכן נערך מסע צלב חדש נגד ההוסיטים. צבא גרמני גדול נכנס לבוהמיה ובאוגוסט 1421 הטיל מצור על העיר ז'אטץ. לאחר ניסיון לא מוצלח של הסתערות על העיר, נסוגו הצלבנים ללא שום הישג כששמעו שהכוחות ההוסיטים מתקרבים. זיגיסמונד הגיע לבוהמיה רק בסוף 1421. הוא השתלט על העיירה קוטנה הורה אך הובס באופן מכריע על ידי יאן ז'יז'קה בקרב דויטשברוד (Německý Brod) ב-6 בינואר 1422.
מלחמת האזרחים הבוהמית
בוהמיה הייתה לזמן מה נקייה מהתערבות זרה, אך שוב פרצה מחלוקת פנימית, שנגרמה בחלקה על ידי סכסוכים תאולוגיים ובחלקה על ידי שאפתנותם של התועמלנים. ב-9 במרץ 1422, יאן ז'ליבסקי נעצר על ידי מועצת העיר פראג וראשו נערף. היו מאבקים גם בטאבור, שם מפלגה רדיקלית יותר התנגדה לסמכותו של ז'יז'קה.
ואן נויין
ואן נויין טי הון (נולדה ב־18 באפריל 1982) היא משוררת ושחקנית קולנוע וטלוויזיה ישראלית ממוצא וייטנאמי.
ראשית חייה
ואן נויין היא בת לפליטים וייטנאמים. הוריה, פליטים שכונו "אנשי הסירות", ברחו מווייטנאם דרך הים בשנת 1977, שנה לאחר סיום מלחמת וייטנאם ולאחר שסבה נרצח בידי קומוניסטים. הסירה בה היו נפלטה לחוף הפיליפינים, כניסתם לפיליפינים נאסרה והם שוכנו במחנה פליטים. ב־1979 הגיעו הוריה לישראל וראש הממשלה, מנחם בגין, העניק להם ולכ־180 פליטים נוספים מווייטנאם אזרחות ישראלית במסגרת הליך קליטת פליטי וייטנאם בישראל. הם הועברו למרכז הקליטה בשדרות, עברו בין מספר ערים, ביניהן אשקלון, בה נולדה. כאשר הייתה בת חצי שנה הוריה התיישבו ביפו, שם גדלה ולמדה. היא בוגרת תיכון עירוני ז' – קריית החינוך יפו. בצה"ל שירתה בחיל התותחנים כעורכת וידאו.
המלחמות ההוסיטיות
מעורבות פולנית וליטאית
ההוסיטים נעזרו בתקופות שונות על ידי פולין. בשל כך, יאן ז'יז'קה דאג להציע את כתר בוהמיה למלך פולין ולדיסלב השני יגיילו, אשר בלחץ יועציו סירב לכך. לאחר מכן הוצע הכתר לבן דודו של ולדיסלב, ויטאוטס, הדוכס הגדול של ליטא. ויטאוטס קיבל זאת, בתנאי שההוסיטים יתאחדו עם הכנסייה הקתולית. בשנת 1422 קיבל ז'יז'קה את הנסיך זיגמונט קוריבוט מליטא (אחיינו של ולדיסלב השני) כעוצר בוהמיה עבור ויטאוטס.
סמכותו הוכרה על ידי האצילים האוטרקיסטים, אזרחי פראג והמתונים יותר מבין הטאבורים, אך הוא לא הצליח להחזיר את ההוסיטים לכנסייה הקתולית. בכמה הזדמנויות, הוא נלחם גם נגד הטאבורים וגם נגד האורביים כדי לנסות לאלץ אותם להתאחד מחדש. לאחר שולדיסלב השני וויטאוטאס חתמו על הסכם מלנו עם זיגיסמונד מהונגריה ב-1423, הם החזירו את זיגיסמונד קוריבוט לליטא, בלחץ זיגמונד מהונגריה והאפיפיור.
ואן נויין
ראשית חייה
לנויין ארבע אחיות. היא רווקה ומתגוררת ביפו.
המלחמות ההוסיטיות
מעורבות פולנית וליטאית
עם יציאתו פרצה מלחמת אזרחים, הטאבורים התנגדו בנשק לאוטרקיסטים המתונים יותר, שבתקופה זו מכונים גם בפי הכרוניקנים "פראגים", שכן פראג הייתה מעוזם העיקרי. ב-27 באפריל 1423, כאשר ז'יז'קה שוב הוביל, הביסו הטאבורים את הצבא האוטרקיסטי בפיקודו של צ'נק מוורטנברג בקרב הוריצ'ה; זמן קצר לאחר מכן נחתמה שביתת הנשק בקונופילט.
מסע הצלב השלישי נגד ההוסיטים
השפעת האפיפיור הצליחה לעורר מסע צלב חדש נגד בוהמיה, אך היא הביאה לכישלון מוחלט. למרות מאמציהם של שליטיהם, הפולנים והליטאים לא רצו לתקוף את הצ'כים בני משפחתם; מחלוקת פנימית מנעה מהגרמנים לנקוט פעולה משותפת נגד ההוסיטים; ואריק השביעי, מלך דנמרק, שנחת בגרמניה עם כוח גדול שהתכוון להשתתף במסע הצלב, חזר במהרה לארצו. חופשיים לזמן מה מאיום זר, פלשו ההוסיטים למוראביה, שם חלק גדול מהאוכלוסייה העדיף את אמונתם; אבל, משותקים שוב על ידי חילוקי דעות, הם חזרו במהרה לבוהמיה.
יריעה אלגברית פרויקטיבית
יריעה אלגברית פרויקטיבית היא יריעה אלגברית במרחב הפרויקטיבי, כלומר: קבוצת השורשים של קבוצת פולינומים הומוגניים. היריעות האלגבריות נחקרות במסגרת הגאומטריה הפרויקטיבית והגאומטריה האלגברית. למשל: קיימים מיונים של ישרים פרויקטיבים, עקומות קוניות פרויקטיביות (עקומות שמוגדרות על ידי פולינום הומוגני ממעלה 2) ועקומות קוביות פרויקטיביות (עקומות שמוגדרות על ידי פולינום הומוגני ממעלה 3) מישוריות. משפט בזו מנוסח אף הוא למקרה הפרויקטיבי. יריעות פרויקטיביות מופיעות גם במחקר של חבורות אלגבריות (למשל: אם G חבורה אלגברית ו-H תת-חבורה אלגברית שלה המנה G/H היא יריעה קווזי-פרויקטיבית).
המלחמות ההוסיטיות
מסע הצלב השלישי נגד ההוסיטים
זיגמונט קוריבוט, שחזר לבוהמיה ב-1424 עם 1,500 חיילים, עזר לתווך שלום זה. לאחר מותו של ז'יז'קה באוקטובר 1424, נטל פרוקופ הגדול את הפיקוד על הטאבורים. קוריבוט, שהגיע בהתרסה נגד ולדיסלב השני וויטאוטס, הפך גם הוא למנהיג הוסיטי.
מסע הצלב הרביעי נגד ההוסיטים
בשנת 1426 הותקפו שוב ההוסיטים על ידי אויבים זרים. ביוני 1426 כוחות ההוסיטים, בראשות פרוקופ וזיגמונט קוריבוט, הביסו משמעותית את הפולשים בקרב אוסיג.
יריעה אלגברית פרויקטיבית
הגדרה
פולינום ב-n+1 משתנים יקרא פולינום הומוגני ממעלה d אם כאשר d היא מעלת הפולינום. לדוגמה: הוא הומוגני ממעלה 2 בעוד ש- אינו הומוגני בכלל.
ואן נויין
שירה
נויין החלה לכתוב שירה בגיל 9. שיריה פורסמו בעיתונות הכתובה והאלקטרונית ב"הארץ", "מעריב", "וואלה" ו־"ynet" ובכתבי העת "גרנטה בעברית", "עיתון 77", "מעיין" ו"לרוחב".
המלחמות ההוסיטיות
מסע הצלב הרביעי נגד ההוסיטים
ההוסיטים פלשו לחלקים מגרמניה מספר פעמים, אך הם לא ניסו לכבוש לצמיתות אף חלק במדינה.
ואן נויין
שירה
שיריה תורגמו לאנגלית וצרפתית. מספר משיריה הולחנו.
המלחמות ההוסיטיות
מסע הצלב הרביעי נגד ההוסיטים
קוריבוט נכלא בשנת 1427 בגין קשר לכאורה להסגיר את הכוחות ההוסיטים לזיגיסמונד מהונגריה. הוא שוחרר ב-1428, והשתתף בפלישה ההוסיטית לשלזיה.
יריעה אלגברית פרויקטיבית
הגדרה
נשים לב שאין משמעות לערך של פולינום בנקודה של המרחב הפרויקטיבי אך כן יש משמעות להתאפסות של פולינום הומוגני בנקודה פרויקטיבית. מגדירים, אם כן, כאשר f_1,...,f_m הם פולינומים הומוגניים. הקבוצה V נקראת יריעה אלגברית פרויקטיבית.
ואן נויין
פעילויות נוספות
נויין הייתה דוגמנית הבית של הספרים אביגדור וז'קלין ליכטנשטיין וכן דגמנה בקמפיין לוריאל לצבעי שיער, והפקות אופנה של מערכות העיתונים במעריב לנוער ובידיעות אחרונות. כמו כן, הצטלמה לקטלוג 2011 של המעצבת פטיט איי.
יריעה אלגברית פרויקטיבית
הגדרה
קבוצה X ב- נקראת "קבוצה אלגברית" ומוגדרת להיות קבוצה סגורה אם היא מהצורה עבור f_1,...,f_m הם פולינומים הומוגניים כלשהם. הגדרה זו משרה טופולוגיית זריצקי על המרחב הפרויקטיבי.
המלחמות ההוסיטיות
מסע הצלב הרביעי נגד ההוסיטים
לאחר שנים אחדות חזר קוריבוט עם אנשיו לפולין. קוריבוט והפולנים שלו לא ממש רצו לעזוב, אבל האפיפיור איים לקרוא למסע צלב נגד פולין אם לא יעזבו.
טיילר האנסברו
אנדרו טיילר האנסברו (באנגלית: Andrew Tyler Hansbrough; נולד ב-3 בנובמבר 1985) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בקבוצת סצ'ואן בלו ויילס מליגת העל הסינית, בעמדת הפאוור פורוורד. נחשב לאחד משחקני ליגת המכללות הטובים ביותר אי פעם.
יריעה אלגברית פרויקטיבית
הגדרה
באופן דומה למקרה של יריעה אלגברית אפינית אפשר להגדיר טופולוגיית זריצקי ואי-פריקות של יריעות אלגבריות, וכן להגדיר K-אלגברה של פונקציות מעל כל יריעה. יש הכוללים בהגדרה "יריעה אלגברית פרויקטיבית" את הדרישה שהיא תהייה אי-פריקה בטופולוגיית זריצקי. באופן דומה למקרה האפיני, אפשר לנסח את משפט האפסים של הילברט.
המלחמות ההוסיטיות
רכיבות מפוארות (Chevauchée)
במהלך מלחמות ההוסיטים פתחו ההוסיטים בפשיטות נגד מדינות גובלות רבות. ההוסיטים קראו להם "Spanilé jízdy" ("רכיבות מפוארות"). במיוחד בהנהגתו של פרוקופ הגדול פלשו ההוסיטים לשלזיה, סקסוניה, הונגריה, לוסטיה ומייסן. פשיטות אלו היו נגד מדינות שסיפקו לגרמנים גברים במהלך מסעי הצלב נגד ההוסיטים, כדי להרתיע מהמשך השתתפות. אולם הפשיטות לא הביאו את האפקט הרצוי; מדינות אלו המשיכו לספק חיילים למסעות הצלב נגד ההוסיטים.
יריעה אלגברית פרויקטיבית
יריעות קווזי-פרויקטיביות
קבוצה פתוחה בטופולוגיית זריצקי שמוכלת בקבוצה סגורה במרחב הפרויקטיבי נקראת יריעה קווזי-פרויקטיבית. הגדרה שקולה היא קבוצה סגורה מקומית. יריעה אלגברית אפינית ויריעה אלגברית פרויקטיבית הן מקרה פרטי של יריעה קווזי-פרויקטיבית.
המלחמות ההוסיטיות
רכיבות מפוארות (Chevauchée)
במהלך המלחמה בין פולין למסדר הטבטוני, כמה חיילים הוסיטים עזרו לפולנים. בשנת 1433, צבא הוסיטי של 7,000 איש צעד דרך נוימרק לתוך פרוסיה וכבש את דירשאו על נהר הוויסלה. בסופו של דבר הם הגיעו לשפך הוויסלה לים הבלטי ליד דנציג. שם, הם ערכו חגיגת ניצחון גדולה כדי להראות ששום דבר מלבד האוקיינוס לא יכול לעצור את ההוסיטים. ההיסטוריון הפרוסי היינריך פון טרייצ'קה כתב מאוחר יותר כי הם "בירכו את הים בשיר צ'כי פרוע על לוחמי האל, ומילאו את בקבוקי המים שלהם במי מלח בסימן שהבלטי ציית שוב לסלאבים".
שיחות שלום
סדרת הניצחונות הכמעט בלתי פוסקת של ההוסיטים דיכאה כעת כל תקווה להכניע אותם בכוח הנשק. יתרה מכך, האופי הדמוקרטי המובהק של התנועה ההוסיטית גרם לנסיכים הגרמנים, שחששו שרעיונות כאלה עלולים להתפשט לארצותיהם, לחשוק בשלום. הוסיטים רבים, במיוחד הכמורה האוטרקיסטית, היו גם בעד שלום. משא ומתן למטרה זו היה אמור להתקיים במועצה האקומנית של בזל שזומנה להתכנס ב-3 במרץ 1431. הכס הקדוש הסכים בעל כורחו לנוכחותם של כופרים במועצה זו, אך דחה בזעם את הצעתם של ההוסיטים כי גם חברי הכנסייה האורתודוקסית המזרחית ונציגי כל האמונות הנוצריות צריכים להיות נוכחים. לפני שנתנה בהחלט את הסכמתה למשא ומתן לשלום, החליטה הכנסייה הקתולית לעשות מאמץ אחרון להכניע את ההוסיטים; זה הביא למסע הצלב החמישי נגד ההוסיטים.
מסע הצלב החמישי נגד ההוסיטים
ב-1 באוגוסט 1431 חצה את הגבול הבוהמי צבא גדול של צלבנים בפיקודו של פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, מלווה בקרדינל סזאריני בתור נציג האפיפיור. ב-8 באוגוסט הגיעו הצלבנים לעיירה דומאז'ליצה והטילו מצור עליה. ב-14 באוגוסט הגיע צבא סיוע הוסיטי, מתוגבר בכ-6,000 הוסיטים פולנים ובפיקודו של פרוקופ הגדול, והוא ניתק לחלוטין את הצלבנים בקרב דומאז'ליצה. לפי האגדה, לאחר שראו את הכרזות ההוסיטיות ושמעו את מזמור הקרב שלהם "Ktož jsú boží bojovníci" ("אתם לוחמי אלוהים"), כוחות האפיפיור הפולשים החלו מיד לברוח.
משא ומתן חדש ותבוסת ההוסיטים הרדיקליים
ב-15 באוקטובר 1431 הוציאה מועצת בזל הזמנה רשמית להוסיטים לקחת חלק בדיוניה. משא ומתן ממושך התפתח, אך משלחת הוסיטית, בראשות פרוקופ שכללה את יוהאן מרוקיקן, הבישוף הטאבורי ניקולא מפלז'ימוב, ה"הוסיט האנגלי" פיטר פיין ורבים אחרים, הגיעה לבזל ב-4 בינואר 1433. לא ניתן היה להגיע להסכמה, אך המשא ומתן לא הופסק, ושינוי במצב הפוליטי של בוהמיה הביא לבסוף להסדר.
ב-1434 שוב פרצה מלחמה בין האוטרקיסטים לטאבורים. ב-30 במאי 1434, הצבא הטאבורי, בראשות פרוקופ הגדול ופרוקופ הקטן, שנפלו בקרב, הובס לחלוטין וכמעט הושמד בקרב ליפאני.
גם תנועת ההוסיטים הפולנית הגיעה לקיצה. כוחות המלוכה הפולניים בפיקודו של ולדיסלב השלישי מוורנה הביסו את ההוסיטים בקרב גרוטניקי ב-1439, והביאו לסיומה של מלחמות ההוסיטים.
הסכם שלום
המפלגה המתונה השיגה בכך את העליונות ורצתה למצוא פשרה בין המועצה להוסיטים. היא ניסחה את דרישותיה במסמך שהתקבל על ידי כנסיית רומא בצורה מעט שונה, ואשר מכונה "הקומפקטים". הקומפקטים, המבוססים בעיקר על מאמרי פראג, מצהירים כי:
ב-5 ביולי 1436 התקבל ההסכם רשמית ונחתם בייהלבה (איגלאו), במוראביה, על ידי המלך זיגיסמונד, על ידי הנציגים ההוסיטים ועל ידי נציגי הכנסייה הקתולית. אולם האחרונה סירב להכיר ביוהאן מרוקיקן כארכיבישוף של פראג, שנבחר לתפקיד זה על ידי אצולת בוהמיה.
לאחר מכן
האמונה האוטרקיסטית, ששונתה לעיתים קרובות בפרטיה, המשיכה להיות אמונת הכנסייה של בוהמיה עד שכל שירותי הדת הלא-קתוליים נאסרו זמן קצר לאחר קרב ההר הלבן ב-1620. המפלגה הטאבורית מעולם לא התאוששה מתבוסתה בליפאני, ולאחר שהעיר טאבור נכבשה על ידי ייז'י מפודבראדי ב-1452, הוקם בה פולחן דתי אוטרקיסטי. האחים המוראביים (Unitas Fratrum) – שהמקור האינטלקטואלי שלהם היה פטר צ'לצ'יקי, אך המייסדים בפועל היו האח גרגורי, אחיינו של הארכיבישוף רוקיקני, ומיכאל, אוצר ז'מברק – המשיכו במידה מסוימת את המסורות הטאבוריות, ובמהלך המאות ה-15 וה-16 כללו את רוב המתנגדים החזקים ביותר של רומא בבוהמיה.
יוחנן עמוס קומניוס, חבר המסדר, טען עבור חברי הכנסייה שלו שהם היורשים האמיתיים של דוקטרינות הוס. לאחר תחילת הרפורמציה הגרמנית, אוטראקיסטים רבים אימצו במידה רבה את הדוקטרינות של מרטין לותר ושל ז'אן קלווין ובשנת 1567, השיגו את ביטול הקומפקטים שכבר לא נראו מרחיקי לכת מספיק. מסוף המאה ה-16 נכללו יורשי המסורת ההוסיטית בבוהמיה בשם הכללי יותר של "פרוטסטנטים" שנישאו על ידי תומכי הרפורמציה.
טיילר האנסברו
קריירת תיכונים
האנסברו נולד בעיר קולומביה שבמיזורי, ובנערותו למד בתיכון Poplar Bluff אשר בדרום מיזורי. בעונות 2004 ו-2005 הוביל את קבוצת הכדורסל של התיכון לשתי זכיות רצופות באליפות התיכונים של מיזורי, ובסיום עונתו האחרונה זכה בתואר שחקן העונה של מיזורי. באותה שנה נבחר להשתתף הן במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן, בו קלע 15 נקודות, והן במשחק נייקי הופ סאמיט, בו היה הקלעי המוביל עם 31 נקודות.
קריירת מכללות
בשנת 2005 החל ללמוד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, והצטרף לקבוצת הכדורסל שלה (ה"טאר הילס") יחד עם דני גרין. כבר בעונתו הראשונה בליגת המכללות הצטיין כשקלע את ממוצע הנקודות הגבוה בתולדות הקבוצה ל, עם 18.9 נקודות למשחק, אשר הציבו אותו במקום השני בכל מחוז ה-ACC (אחרי ג'יי. ג'יי. רדיק). כמו כן היה האנסברו הפרשמן הראשון בתולדות הטאר הילס אשר מוביל את הקבוצה הן בנקודות והן בריבאונדים (7.8) למשחק. בסיום העונה זכה בתואר "רוקי השנה של מחוז ACC", ונבחר לחמישיית העונה השנייה של ליגת המכללות כולה (Second-team All-American).
בעונתו השנייה שוב הוביל את קלעי קבוצתו, עם 18.4 נקודות למשחק, והוליך אותה לשלב רבע גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Elite Eight), לצדם של הפרשמנים ברנדן רייט, ויין אלינגטון וטיי לוסון. במשחק רבע הגמר קלע האנסברו 26 נקודות מול אוניברסיטת ג'ורג'טאון, אך קבוצתו הפסידה בתוצאה 84–96. בסיום העונה נבחר האנסברו לחמישיית העונה של ליגת המכללות.
עונת 2007/2008 הייתה עונתו הטובה ביותר מבחינה סטטיסטית, כאשר הוליך את כל שחקני ה-ACC בממוצעי נקודות וריבאונדים, עם שיאי קריירה של 22.6 נקודות ו-10.2 ריבאונדים למשחק. בכך השיג האנסברו את ממוצע הנקודות הגבוה ביותר מאז 1970 של שחקן קרוליינה הצפונית. במשחק רבע גמר טורניר אליפות המכללות הצטיין עם 28 נקודות ב-71% קליעה מהשדה מול אוניברסיטת לואיוויל, אשר הובילו את הטאר הילס לניצחון בתוצאה 83–73. במשחק חצי הגמר קלע האנסברו 17 "בלבד", וקבוצתו הפסידה מול האלופה שבדרך, אוניברסיטת קנזס, בתוצאה 66–84. בסיום אותה עונה זכה בפרס נייסמית' ובפרס ג'ון אר. וודן, המוענקים לשחקן המצטיין של ליגת המכללות.
בעונתו האחרונה בקרוליינה הצפונית, 2008/2009, קלע 20.7 נקודות והוריד 8.1 ריבאונדים למשחק, ובסיומה נבחר בפעם השלישית ברציפות לחמישיית העונה של ליגת המכללות (First-team All-American). בטורניר אליפות המכללות קלע האנסברו 18 נקודות במשחקי חצי הגמר (מול אוניברסיטת וילאנובה) והגמר (מול אוניברסיטת המדינה של מישיגן), והוביל את קבוצתו לזכייה באליפות הטורניר, לצדם של לוסון, אלינגטון, גרין, דיון תומפסון ואד דייוויס. במהלך עונתו האחרונה שבר את שיא הנקודות הכולל במחוז ה-ACC, ואת קריירת המכללות סיים עם 2,872 נקודות בסך הכול. כמו כן ניצב האנסברו במקום השלישי בתולדות המחוז בריבאונדים (1,219), והוא מוביל את כל שחקני ליגת המכללות בסך קליעות עונשין (982). ב-10 בפברואר 2010 הטאר הילס הוציאו לגמלאות את מספר גופייתו של האנסברו – "50".
בליגת ה-NBA
לקראת עונת חתם על חוזה לשנתיים בטורונטו ראפטורס. בשתי העונות שימש כמחליפו מהספסל של אמיר ג'ונסון, ותרם 4.2 נקודות בממוצע למשחק.
ביולי 2015 חתם על חוזה לעונה אחת בשארלוט הורנטס. באותה עונה שותף ב-44 משחקים בלבד, על אף שהיה כשיר לשחק, וקלע 2.4 נקודות למשחק.
מחוץ ל-NBA
במרץ 2017 חתם האנסברו על חוזה בקבוצת פורט ויין מאד אנטס מליגת הפיתוח של ה-NBA. עד לסיום עונת 2016/2017 קלע 17.6 נקודות ואסף 12.2 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בין השנים 2017–2019 שיחק עבור קבוצות גואנגג'ואו לונג ליונס וג'ג'יאנג גולדן בולס מליגת העל הסינית, ולאורך התקופה רשם ממוצעים של 20.6 נקודות ו-10.3 ריבאונדים למשחק.
לקראת עונת 2019/2020 חתם על חוזה בסצ'ואן בלו ויילס, גם היא מהליגה הסינית.
ואן נויין
פעילויות נוספות
בשנת 2002–2003 עבדה ככתבת בעיתון "זמן תל אביב" ופרסמה בו טור שבועי. לאחר מכן, עבדה כעיתונאית ב"מעריב".
בין השנים 2003–2004 שימשה מנחה במגזין לייף סטייל של ערוץ טבע הדברים וב־2005 מנחה בתחום התוכן במערכת בלוג טיוי, תפוז אנשים.
נויין היא בוגרת קורס מנהיגות חברתית ואקטיביזם מטעם ישראל חופשית. הייתה פעילה ב"גרילה תרבות".
נויין התמודדה בבחירות לכנסת העשרים (2015) ברשימת מפלגת כלכלה שלא עברה את אחוז החסימה.
טלוויזיה
בנוסף, השתתפה בפרסומות בטלוויזיה.
יפה קרינקין
יפה קרינקין (26 באוקטובר 1917 – ט"ז באדר תשמ"ז, 17 במרץ 1987) הייתה משוררת, סופרת ומתרגמת ישראלית.
ביוגרפיה
קרינקין נולדה ב-1917 במרחביה, בעמק יזרעאל, לגרוניה וד"ר דב מאיר קרינקין, שגורשו מתל אביב עם רוב האוכלוסייה היהודית שהתגוררה ביפו ותל אביב, על ידי האימפריה העות'מאנית ששלטה בארץ ישראל. בשנת 1918 חזרו לתל אביב, והתגוררו ברחוב אלנבי. יפה הייתה היחידה שהגיעה לבגרות מאחד-עשר הצאצאים של הזוג. דודה אהרון זליג קרינקין היה בעל בית המרקחת הראשון בתל אביב, ברחוב הרצל 10, בית מרקחת "קרינקין".
קרינקין הייתה בוגרת הגימנסיה העברית הרצליה בתרצ"ו, 1935. קרינקין סיימה תואר שני בפקולטה למדעי הרוח במקצועות : ספרות, תורת הלשון והיסטוריה כללית, באוניברסיטה העברית בירושלים, בהר הצופים, ב- תש"ב, 1941.
עשייה
קריקין הייתה חברה באקו"ם, באגודת הסופרים העבריים בישראל, באיגוד הנשים האקדמאיות, במועדון "מלוא" (מועדון לסופרים ואמנים) ובחברה הפילוסופית באוניברסיטת ירושלים.
ב-2 באפריל 1972 השתתפה בוועידה הכ"ה של אגודת הסופרים העבריים שנערכה בבית הסופר בתל אביב, בהשתתפות גולדה מאיר ו-זלמן שזר.
קרינקין כתבה שירים עוד בילדותה. שירה הראשון בדפוס "המחוגים והמטוטלת" הופיע ב"דבר לילדים" בשנת תרצ"ט. מאז שיריה הודפסו בכל עיתוני הילדים כולל "משמר לילדים", "הארץ שלנו" ולכמה מהם הולחנו מנגינות והם מושרים ונדפסים בישראל ומחוצה לה ואף תורגמו לאנגלית ופורסמו בארצות הברית.
תקופה מסוימת ריכזה את החוג לספרות בבית מאניה ביאליק.
יפה קרינקין פורסמה ב- Who Who's Oxford University 1987 כמשוררת החוץ מהבולטות ביותר. כמה מהפרסים שהוענקו לה: "פרס יציב", תשי"ט, 1960, "מענק העירייה", "פרס אקו"ם".
בעשר השנים האחרונות לחייה יפה קרינקין התעוורה. נפטרה מדום לב בבית אבות בהוד השרון ב-1987. ונקברה בבית העלמין הדרום (בת ים). השאירה בת ושני נכדים.
צרכנות אתית
צרכנות אתית (נקראת גם צרכנות מוסרית או צרכנות ירוקה) היא צורה של אקטיביזם צרכני, המבוססת על הרעיון של "הצבעה באמצעות כסף". גישה זו מיושמת באמצעות "רכישה חיובית", כלומר מתן העדפה למוצרים המוגדרים כאתיים, או באמצעות "חרם אתי", כלומר הימנעות מרכישת מוצרים המוגדרים ככאלה שאינם אתיים.
בעת קבלת החלטות צרכניות, אנו מושפעים בהכרח מקריטריונים הנוגעים לעלות הכספית המידית של המוצר או השירות. גישת הצרכנות האתית מבקשת להוסיף לצד קריטריונים אלה גם קריטריונים נוספים, הנוגעים למוסר. גישת הצרכנות האתית たקשורה לתפישת הוצאת הכסף כמעשה בעל היבטים מוסריים משמעותיים. חלק מתומכיה אף סבורים כי אופן הוצאת כספנו מבטא בצורה הבהירה ביותר את הכרעותינו המוסריות בפועל. לדעתם, אם אנו אומרים כי אכפת לנו מדבר מה, אך ממשיכים לרכוש סחורות או שירותים מגורמים אשר ככל הנראה פוגעים בדבר זה או הורסים אותו - אזי לא אכפת לנו מדבר זה באמת, ולמעשה אנו נוהגים בצביעות.
לעיתים קרובות, שימוש בקריטריונים אתיים בעת קבלת החלטות צרכניות הוא חלק מתמורה רחבה הרבה יותר: מעבר משוק הסחורות לכלכלת שירותים שבה כל הפעילויות - החל מגידול יבולים, דרך らקצירתם ועיבודם ועד להובלתם - נחשבות חלק משרשרת הערך, אשר הצרכנים אחראים עליה מבחינה מוסרית.
תחומים של צרכנות אתית
אגודת המחקר של הצרכנים האתיים (Ethical Consumer Research Association) אוספת ומסווגת מידע על יותר מ-30,000 חברות לפי ביצועיהן בחמישה תחומים עיקריים, המרכיבים את הדירוג האתי שלה, "Ethiscore":
מקורות הגישה, הופעתה והיקפה
בספרו חירויות בלתי שוויוניות: השוק הגלובלי כמערכת אתית (1988), ג'ון מקמורטרי (John McMurtry ) טוען כי מכל בחירה צרכנית משתמעת הכרעה מוסרית, וכי רכישת מוצרים היא מעשה מוסרי מטבעו. טענות אלה מהדהדות רעיונות מוקדמים יותר, ובמיוחד כאלה שהושמעו על ידי נוצרים אנבפטיסטיים, כגון המנוניטים, וכן על ידי בני קהילת האמיש: רעיונות, שלפיהם עלינו לקבל על עצמנו אחריות לכל הנזקים אשר הכרעותינו עלולות לגרום לכל אחד - רחוק מאיתנו במרחב או בזמן ככל שיהיה.
לעיתים תכופות נטען כי כתבי הקודש של המסורת היהודית-נוצרית מדריכים את קוראיהם לשמירת הטבע, משום שעל פיהם, האל ברא את הארץ עבורנו כדי שנחלוק אותה עם יצורים אחרים. כך, כתבים אלה יכולים להוות בסיס לגישה של צרכנות אתית. עם זאת, גישת הצרכנות האתית ניתנת לביסוס גם על רעיונות שאינם דתיים, כגון ההכרה בכך שכדור הארץ תומך בצורות החיים המתקיימות עליו בזכות איזון עדין, המתקיים בין משתנים רבים.
המונח "צרכנות אתית", המשמש כיום במובנים שונים, הונחל לציבור הרחב לראשונה על ידי כתב העת הבריטי "Ethical Consumer", אשר ראה אור לראשונה בשנת 1989. החידוש המרכזי של כתב העת היה יצירה של טבלאות דירוג, וזאת בהשפעת הגישה מבוססת-הקריטריונים של תנועת ההשקעה האחראית. טבלאות הדירוג של כתב העת "Ethical Consumer" מעניקות לחברות ציונים במגוון קטגוריות אתיות וסביבתיות, כגון "זכויות בעלי חיים", "זכויות אדם", ו"זיהום ורעלים". טבלאות אלה מאפשרות לצרכנים לבצע בחירות צרכניות אתיות באורח מושכל, ומספקות לפעילים העוסקים בהסברה מידע מהימן בנוגע להתנהגות של תאגידים.
עם הזמן, דירוגים מבוססי-קריטריונים כאלה הפכו שכיחים בהקשרים שונים, כגון הפצת מידע בקרב צרכנים או ביצוע הערכות בתחומים כמו אחריות תאגידית וקיימות. לדוגמה, חברת השירותים הפיננסיים בלומברג וסוכנות הידיעות רויטרס מספקות דירוגים סביבתיים, חברתיים וממשלתיים הישר למסכיהם של מאות אלפי סוחרי מניות.
בבריטניה, החל מ-2001, הבנק הקואופרטיבי מייצר דו"ח צרכנות אתית (שנקרא בעבר "מפתח הרכישה האתית"). הדו"ח מודד את היקף שוק הצרכנות האתית, ואת צמיחתו של סל של מוצרים ושירותים "אתיים". הדו"ח העריך את הצרכנות האתית בבריטניה ב-36 מיליארד לירה שטרלינג (בערך 54.4 מיליארד דולר אמריקני) בשנת 2008, וב-47.2 מיליארד לירה שטרלינג (בערך 72.5 מיליארד דולר אמריקני) בשנת 2012.
גופים המבצעים הערכות אתיות של חברות ומותגים
כמה ארגונים מספקים הערכות מבוססות-מחקר לגבי התנהגות חברות סביב העולם, תוך ביצוע אומדנים על פי ממדים אתיים כמו זכויות האדם, סביבה, רווחת בעלי חיים ופוליטיקה. ביניהם ניתן למצוא את הארגונים הבאים:
תוויות, סימונים ואישורים
לאורך הזמן נוצרו בעולם ובישראל תוויות, סימונים ואישורים שונים עבור צרכנים המבקשים ליישם את גישת הצרכנות האתית. ביניהם ניתן למצוא את אלה הבאים:
צרכנות אתית בקרב תאגידים
קיימת נטייה גוברת בקרב תאגידים לעסוק בסוגיות הנוגעות לצרכנות אתית, בין השאר דרך הפעלת מנגנונים של אחריות תאגידית. כאשר תאגידים עוסקים בצרכנות אתית, שניים מאזורי העניין המרכזיים שלהם עשויים להיות השפעתם הסביבתית ויחסם לעובדים המצויים בתחתית ההיררכיה הארגונית.
העובדה כי תאגידים גדולים עוסקים בתחום הצרכנות האתית משקפת את עליית המודעות לנושאים אתיים ולזהות תאגידית בקרב הזרם המרכזי של ציבור הצרכנים. עם זאת, כאשר תאגידים משתמשים במונחים הקשורים לגישת הצרכנות האתית, הדבר נתפס לעיתים כמעשה שיווקי, אשר אינו מעיד בהכרח על שינויים של ממש בפרקטיקות העסקיות. כך לדוגמה, לפי ביקורת שכיחה, בחירתה של רשת מקדונלד'ס למכור סלט (מנה בריאה יותר) ולהפעיל בלוג אחריות תאגידית נועדה להשיג מטרות שיווקיות גרידא, ולוותה בשינוי שטחי בלבד של הפרקטיקות העסקיות שבהן נוקטת הרשת.