cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יוסי גינסברג
התקרית בנהר הטואיצ'י
לאחר זמן מה, העלה גייל רעיון לבנות רפסודה בה יוכלו הארבעה לשוט במורדות נהר הטואיצ'י לכפר מבודד בשם קוריפלאיה בו יש כביכול מכרה זהב ולאחר מכן יוכלו לחזור ללה פס. הארבעה בנו רפסודה בעזרת תושבי כפר סמוך. לקראת סוף הבנייה סיפר רופקצ'ר כי נהר הטואיצ'י הוא למעשה נהר מסוכן מאוד לשייט וכי הוא אינו יודע לשחות, בשל כך ובשל הכעס שהתגלה כלפיו בקרב חברי הקבוצה החליטו הארבעה להיפרד: רופקצ'ר ומרקוס, שהיה חלש בעקבות הטיול החליטו שלא להמשיך ולחזור לכפר סמוך ואילו גינסברג וגייל החליטו להמשיך לשוט במורד הטואיצ'י. הארבעה סיכמו כי יפגשו לארוחת חג המולד בלה פס.
במשך שלושת השבועות הבאים נותר גינסברג לבדו בלב יערות הגשם הלא ממופים של בוליביה ללא ציוד, והוא נאלץ לשרוד לבדו בטבע, כאשר באחד הימים כמעט נאכל חי על ידי להקה של נמלי אש. בשבוע השני עד לחילוצו גינסברג כמעט טבע בשיטפון. גינסברג סיפר מאוחר יותר כי במהלך שלושת השבועות היו לו הזיות לפיהן ישנה אישה שנמצאת לצידו והוא מטפל בה.
לאחר שלושה שבועות בהם היה נעדר ביער שמע גינסברג רעש של מנוע, הוא רץ אל הגדה של הטואיצ'י שם פגש את גייל, מספר תושבים אינדיאנים מקומיים ואת השוטר שפיקד על מבצע החילוץ שלו. את שלושת החודשים שלאחר החילוץ הוא בילה בבית חולים מקומי במטרה להחלים.
עקבותיהם של סטאם ורופקצ'ר אבדו ביערות הגשם ולא נמצא להם זכר.
חברו, קווין גייל, פגש בחורה ישראלית בלה פאס, הם התחתנו והוא התגייר למענה ונולדו להם שני בנים. הם עברו להתגורר בישראל במושב נווה אילן.
קווין גייל מספר שכאשר יצא מהיערות פנה לנציגות השווייצרית לדווח על חברו שנעדר אך הם לא עשו דבר, לאחר מכן הוא פנה לנציגות ישראלית שבסיוע עם יהודים במקום נרתמו לחפש ולהפעיל השפעה על השיטור המקומי שיבצע חיפוש, קווין נפעם מהעובדה שאנשים נרתמו לחפש אדם שלא הכירו והתעניין בעם היהודי, ועובדה זו גרמה לו לרצות להצטרף לעם היהודי.
הספר והסרט על התקרית
על חוויותיו כתב גינסברג את הספר בחזרה מטואיצ'י אשר יצא לאור ב-1985 והפך מייד לרב-מכר בישראל, ותורגם ל-15 שפות נוספות.
במשך השנים גינסברג קיבל מספר הצעות להפקת סרט על פי ספרו, אף אחת לא התממשה. בשנת 2004 פנתה אליו המפיקה והבמאית דנה לוסטיג, תחילה סירב למכור את הזכויות לסרט, אך אחר כך שינה את דעתו. לבסוף, בשנת 2017, עובד הספר לסרט הוליוודי בשם "בחזרה מטואיצ'י" בכיכובו של דניאל רדקליף. באותה שנה, חזר גינסברג לטואיצ'י במסגרת סרטה הדוקומנטרי של נסלי ברדה, "החזרה לטואיצ'י", ששודר בקשת בערוץ 2.
קריירה
בגיל 30 התגרש ועבר לארצות הברית. במהלך אחד הניסיונות להפקת סרט על פי ספרו, הגיע שוב לבוליביה, לאותו אזור בו כמעט קיפח את חייו עשר שנים קודם לכן. שם עזר להקים כפר אקולוגי תיירותי. אחר כך עבד בחברה שהקימה מרכזי גמילה מסמים ברחבי העולם, ביניהם במקסיקו, סין ואוסטרליה. גינסברג היה אחראי לניהול המרכז באוסטרליה, אך הוא נסגר בעקבות מותו של חולה. גינסברג פנה שוב לעסוק בהרצאות בנושא הישרדות וכוח הרצון האנושי. בשנת 2008 הוציא לאור את ספרו "חוקי הג'ונגל", ספר עזרה עצמית שיצא קודם באנגלית. באותה שנה גם חזר לגור בישראל.
בשנת 2010 הקים את גלריית Collecteco, בה נמכרים חפצי אומנות שאסף מרחבי העולם.
בשנת 2015 היה גינסברג שותף להקמת חברת הזנק בעמק הסיליקון בשם Blinq.me.
בשנת 2016 הדריך טיול מיוחד לנהר הטואיצ'י בבוליביה, עבור החברה הגיאוגרפית, לכבוד 40 שנים להקמתה.
חיים אישיים
גינסברג נשוי מ-2010 לבלינדה, אשתו השלישית, ואב לארבעה.
פלטינום דיונס
פלטינום דיונס (באנגלית: Platinum Dunes) היא חברת הפקות אמריקאית שנוסדה בנובמבר 2001 על ידי הקולנוענים מייקל ביי, בראד פולר, ואנדרו פורם. החברה מפיקה סרטי אימה, כדוגמת: "המנסרים מטקסס (2003)", "הטיהור", "יום שישי ה-13 (2009)", "סיוט ברחוב אלם (2010)", "הסיאנס", "מקום שקט" ו"מקום שקט 2".
דרך החברה מופקות גם סדרות טלוויזיה, כמו "מפרשים שחורים", "הספינה האחרונה" ו"ג'ק ראיין".
קולנוע
להלן לקט מהסרטים שהופקו בידי פלטינום דיונס:
טלוויזיה
להלן לקט מסדרות הטלוויזיה שהופקו בידי פלטינום דיונס:
רז הרשקו
רז הרשקו (נולדה ב-19 ביוני 1998) היא ג'ודוקא ישראלית המתחרה בקטגוריית המשקל מעל 78 ק"ג, זוכת מדליית ארד מאליפות העולם (2023) וסגנית אלופת אירופה (2022). הרשקו מחזיקה גם במדליית ארד מאולימפיאדת טוקיו 2020 בקטגוריית הנבחרות המעורבות כחלק מנבחרת ישראל. נכון למאי 2023 מדורגת במקום הראשון בעולם בקטגוריית המשקל שלה, וביולי 2023 דורגה על ידי איגוד הג'ודו העולמי במקום הראשון ללא הבדלי משקל מבין הנשים בענף.
ביוגרפיה
הרשקו נולדה בנתניה ללילך ואיציק. דודה, שני הרשקו, הוא מאמנה וכמו-כן המאמן-הראשי של נבחרת הנשים בג'ודו של ישראל. הרשקו למדה בתיכון חוף השרון. ואת שירותה בצה"ל עשתה על תקן ספורטאית מצטיינת ושירתה במחנה 80. היא החלה להתאמן בג'ודו בגיל 4 ובין היתר התאמנה בילדותה גם בכדורסל. בגיל 12 החליטה להתמקד בג'ודו.
קריירה
עוד בנערותה הצטרפה לנבחרת הבוגרת. היא מתאמנת במכון וינגייט ומשתייכת למועדון הג'ודו מיטב נתניה.
בגיל 14 וחצי זכתה הרשקו לראשונה באליפות ישראל לבוגרים בקטגוריית המשקל שלה ולאחר מכן היא החלה להתחרות בטורנירים בינלאומיים.
בשנת 2015, זכתה במדליית זהב באליפות אירופה לקדטים שנערכה בסופיה שבבולגריה.
בשנת 2017, זכתה במדליית הכסף באליפות אירופה עד גיל 23 ושנה לאחר מכן זכתה במדליית הארד באותה התחרות.
ביולי 2019, זכתה במדליית כסף בגראנד פרי מונטריאול לאחר שהגיעה עד לקרב הגמר בו הפסידה ליפנית שרה אסהינה, אלופת העולם המכהנת.
בשנת 2021, זכתה הרשקו בארבע מדליות בתחרויות מהסבב העולמי; מדליית זהב בגראנד סלאם אנטליה, מדליית זהב בגראנד סלאם פריז, מדליית ארד בגראנד סלאם באקו ומדליית ארד בגראנד סלאם אבו דאבי. באפריל 2021 זכתה במדליית זהב בגראנד סלאם אנטליה לאחר ניצחון בגמר על שיאן סו הסינית והבטיחה מעשית את מקומה באולימפיאדת טוקיו 2020. בגראנד סלאם פריז היוקרתי ניצחה בגמר את ליה פונטיין הצרפתייה בזכות עונשים.
באולימפיאדת טוקיו 2020, הרשקו זכתה במדליית ארד עם נבחרת ישראל בקטגוריית הנבחרות המעורבות. בתחרות האישית בקטגוריית המשקל של מעל 78 ק"ג, הרשקו הגיעה מדורגת במקום ה-16 מבין המתחרות והודחה בשלב שמינית הגמר. היא החלה את דרכה בסיבוב הראשון מול טהאני אלקטאני מערב הסעודית, וניצחה אותה ניצחה באיפון בתוך דקה ו-42 שניות. בסיום הקרב הסכימה הסעודית ללחוץ את ידה של הרשקו. בשמינית הגמר הרשקו התמודדה מול אקירה סונה היפנית, והפסידה באיפון כדקה לפני סיום הקרב.
באליפות אירופה 2022 שנערכה בסופיה שבבולגריה, זכתה הרשקו במדליית כסף לאחר 3 ניצחונות מתוך 4 קרבות. בסיבוב הראשון היא ניצחה באיפון את טינה ראדיץ' הקרואטית תוך 6 שניות מפתיחת הקרב. ברבע הגמר הרשקו ניצחה באיפון את הילאל אוזטורק הטורקייה בתוך כדקה וחצי כאשר הטילה את יריבתה ומשם המשיכה לריתוק. בחצי הגמר היא ניצחה שוב באיפון את האיטלקייה אסיה טבאנו בתוך קצת פחות מדקה כאשר כמו בקרב הקודם, הטילה את יריבתה ומיד המשיכה לריתוק. בגמר הרשקו הפסידה לרומן דיקו הצרפתייה. בגראנד סלאם מונגוליה ביוני 2022, זכתה בזהב כשניצחה את אדיאסורן אמארסאיחאן המונגולית.
באליפות העולם 2022 שנערכה בטשקנט, זכתה הרשקו במדליית ארד עם נבחרת ישראל בתחרות הקבוצתית לאחר ניצחונות על נבחרות אוזבקיסטן, דרום קוריאה והולנד. בתחרות האישית בקטגוריית המשקל מעל 78 ק"ג, סיימה הרשקו במקום החמישי לאחר שהפסידה בקרב על מדליית הארד לז'וליה טולופואה הצרפתייה.
בגראנד סלאם תל אביב 2023, זכתה הרשקו במדליית הזהב לאחר שניצחה את כל ארבעת קרבותיה באיפון, כאשר בגמר היא התמודדה מול קאירה סאיט הטורקייה וניצחה לאחר שיריבתה נפסלה לאחר 3 עונשים. במרץ 2023 זכתה במדליית זהב בגרנד סלאם טביליסי לאחר שבגמר ניצחה באיפון את שין סו הסינית בעזרת תרגיל בשם סודה-צוריקומי-גושי.
באליפות העולם 2023 שנערכה בקטאר, זכתה הרשקו במדליית הארד בקטגוריית המשקל מעל 78 ק"ג. היא הגיעה אל התחרות כשהיא מדורגת במקום השני בדירוג העולמי והחלה את דרכה בסיבוב השני נגד כריסטי-רוז פרטוריוס מזימבבואה, אותה ניצחה באיפון לאחר שיריבתה ספגה שלושה עונשים. בשמינית הגמר ניצחה באיפון את יריבתה הסינית שין סו בתוך דקה ו-10 שניות מפתיחת הקרב לאחר תרגיל סודה-צוריקומי-גושי. ברבע הגמר התמודדה הרשקו מול אקירה סונה היפנית, לה הפסידה בריתוק ונשרה לקרבות בית הניחומים. לאחר ניצחון בזכות עונשים על קאירה סאיט מטורקיה, עלתה לקרב על מדליית הארד, בו התמודדה מול סינית נוספת בשם שיאן שו וניצחה בווזארי, שוב לאחר תרגיל סודה-צוריקומי-גושי.
ביולי 2023 דורגה במקום הראשון העולמי מבין הנשים בכל קבוצות המשקל על ידי איגוד הג'ודו העולמי, והיתה לישראלית הראשונה המחזיקה בתואר זה.
חיים אישיים
הרשקו נמצאת בזוגיות עם חותרת הקיאקים נטע מלקינסון.
פרסים
תחרויות מהסבב העולמי (מאסטרס, גראנד סלאם, גראנד פרי):
אורוגוואי במשחקים הפאראלימפיים
אורוגוואי השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים ברצלונה (1992), ומשתתפת במשחקי הקיץ הפאראלימפיים מאז בקביעות. במשחקי החורף לא נטלה אורוגוואי חלק מעולם.
המשלחת הראשונה של אורוגוואי למשחקים הפאראלימפיים כללה שני ספורטאים בלבד, אשר התחרו במקצועות האתלטיקה. הישג השיא של המשלחת הפאראלימפית היה זכייתו של האצן חורחה לרנה במדליית הארד בריצת 200 מטר (קטגוריה T10) כאשר רץ את המרחק ב-24.28 שניות, והגיע אחרי הבריטי אנדרו קרטיס שזכה במדליית הכסף, והספרדי חוליו רקנה שזכה בזהב.
עמק צורים
עמק צורים הוא גן לאומי מצפון-מזרח לעיר העתיקה בירושלים, בגודל 170 דונם, באפיק נחל קדרון, למרגלות הר הצופים. הגן הלאומי הוכרז בשנת 2000, על מנת ליצור רצועת גנים החובקת את חומות ירושלים, לשמר את מרקמו ההיסטורי של הר הזיתים ולמנוע בנייה במקום. קרוי על-שם אבני הצור הרבות יחסית במקום.
סנט אוסטטיוס
סנט אוסטטיוס (בהולנדית: Sint Eustatius) הידוע גם בכינוי סטטיה הוא אי קאריבי קטן שגודלו 21 קילומטרים רבועים הנכלל בקבוצת איי ליווארד וקרוי על שם אוסטתיוס הקדוש. האי נמצא בשליטת הולנד מאז 1636 פרט לשנים 1781–1784 בהן היה האי בשליטת אנגליה בהתחלה ולאחר מכן צרפת. באי מתגוררים לפי מפקד משנת 2004 כ-2,500 תושבים, השפות הרשמיות באי הן הולנדית, אנגלית ופפיאמנטו (ניב קריבי המערב שפות אירופאיות ואפריקניות). בשנת 2010 קיבל האי מעמד של רשות מוניציפלית (ידוע גם כעירייה מיוחדת) תחת שלטון הולנד, כחלק מממלכת ארצות השפלה בטריטוריה מעבר לים הידועה גם כהולנד הקריבית. עד שנת 2010 היווה חלק מהאנטילים ההולנדים.
עמק צורים
היסטוריה
תוכנית להותיר שטח פתוח, לפי העיקרון התכנוני של "אזור חיץ ירוק", למרגלות הר הצופים והר הזיתים, וסביב חומות העיר העתיקה, נכללה כבר בתוכניות המתאר של העיר בתקופת המנדט הבריטי: תוכנית מקלין משנת 1918, תוכנית גדס משנת 1919, ותוכנית גדס-אשבי משנת 1922. התוכנית הגדירה את השטח הפתוח בעיקר ממזרח ומדרום לעיר העתיקה, מאחר שהבינוי באזור זה היה דליל באותה עת. האזור מצפון וממערב לעיר העתיקה כבר היה בנוי. התוכנית ברובה הגדול לא יושמה, מאחר שהיה צורך להפקיע אדמות כדי לממשה, והשטח הבנוי של העיר התפתח בהדרגה גם לאזור זה.
סנט אוסטטיוס
באי התקיימה במשך המאה ה-17 קהילה של כמה מאות יהודים (בעיקר ספרדים) שמוצאם היה מאמסטרדם והם בנו את בית הכנסת "חונן דלים" ב-1739. בזמן הכיבוש הבריטי של 1781 הוגלו כל הגברים לסנט קיטס הסמוכה ולאיים אחרים, ובית הכנסת הועלה באש.
עמק צורים
היסטוריה
לאחר איחוד העיר פעל ראש העיר דאז, טדי קולק, לממש את התוכנית. כמה ימים לאחר תום המלחמה נהרסו קירות הבטון שחצו את העיר מאז מלחמת העצמאות במתחם ממילא, בכיכר צה"ל ובאזור מוסררה, וכן כל הבתים ההרוסים למחצה מקרבות 1948 שלאורך החומה. ביולי 1967 הוחלט בישיבה, שבה השתתפו ראש הממשלה לוי אשכול, טדי קולק וחברי הנהלת רשות הגנים הלאומיים, להקיף את חומת העיר העתיקה בגן לאומי. במשך 15 שנים הוכשר הגן הלאומי סובב חומות ירושלים עד השלמתו, במימון תרומות שגייסה הקרן לירושלים. תוכנית המתאר המקומית שאישרה עיריית ירושלים בשנת 1970 (עמ/6) ייעדה את הקרקע לגן הלאומי, ההכרזה הרשמית על גן לאומי סובב חומות ירושלים נעשתה בשנת 1974. בשל מיקומו המיוחד של הגן האצילה רשות הטבע והגנים לעיריית ירושלים סמכויות לתפעולו ולפיתוחו. באזור שלמרגלות הר הצופים לא מומשה התוכנית, מאחר שהשטח ברובו כבר היה בנוי, חלק מאדמות באזור הן בבעלות הווקף המוסלמי חלקן אדמות פרטיות בבעלות פלסטינים וחלקן בבעלות העדות הנוצריות השונות.
סנט אוסטטיוס
באי פועלת אוניברסיטת סנט אוסטטיוס, המפעילה בית ספר לרפואה שבו לומדים בעיקר סטודנטים מארצות הברית וקנדה.
עמק צורים
היסטוריה
בשנת 2000 הוכרז, ביוזמת חבר הכנסת בנימין אלון, שטח בן כ-170 דונם כ"גן לאומי עמק צורים". רשות הטבע והגנים הסבירה כי הגן הוכרז בשטח זה "כדי ליצור רצף גאוגרפי עם גן לאומי סובב חומות ירושלים", וכן כדי לשחזר "נקודת תצפית של עולי הרגל בתקופה הקדומה", ואת "נוף התרבות החקלאי של ספר המדבר". בשטח הגן לא נעשו עבודות פיתוח באותה עת, אך ההכרזה הביאה לכך שבעלי הקרקעות לא יכולו לקבל אישורי בנייה. החל משנת 2004 הופעל במקום פרויקט סינון עפר הר הבית. בינואר 2017, הוציא עיריית ירושלים לשטח "צו גינון", צו שאיפשר לעירייה ולרשות הטבע והגנים לבצע עבודות גינון סלילת שבילים והקמת מתקני משחקים במקום. עם זאת רוב השטח עדיין בבעלות הווקף.
טבע ונוף
הגן הלאומי משמר דוגמאות לחקלאות הררית המאופיינת בכרם זיתים גדול, טרסות וחורש ים תיכוני.
פרויקט סינון עפר הר הבית
בין השנים 2004 ל-2017 הופעל במקום מיזם לסינון שפכי העפר שהוצאו מהר הבית בחפירות שונות שנערכו על ידי הווקף. העפר סונן על ידי מתנדבים, בהנחיית אנשי הצוות, ותחת חסותם של הארכאולוגים גבריאל ברקאי ויצחק צוויג מאוניברסיטת בר-אילן. בסינון נמצאו, בין היתר, חותם של כהן מימי בית המקדש הראשון, מטבעות מימי המרד הגדול, שרידי אבנים מעוטרות וחרסים רבים וכן מגוון ממצאים מכל התקופות שלאחר חורבן בית שני.
כיום מקיימת עמותת אלע"ד במקום סינון של עפר מחפירות שונות מירושלים ומחוצה לה, ופעילויות חינוכיות ותרבותיות לקהל הרחב, כולל התנסות עצמית בגילוי ממצאים, הסברים על ממצאים ארכאולוגיים וכדומה.
בשנת 2018 נחשף מטבע ברונזה מהשנה הרביעית למרד הגדול בפרויקט סינון העפר הארכאולוגי בגן הלאומי עמק צורים.
רשפים
רְשָׁפִים הוא קיבוץ מזרם הקיבוץ הארצי, נמצא בעמק המעיינות, כארבעה ק"מ דרומית לעיר בית שאן.
רשפים נותן שירותים מוניציפליים לשלפים, שכונה שהוקמה בשטח הקיבוץ ובשטחו של הקיבוץ השכן שלוחות.
השם
השם "רשפים" נקבע בשנת 1944, עת שהאגודה נרשמה על ידי רשם האגודות של השלטונות המנדטוריים. אין קשר ל"אשרפיה" בעמק בית שאן, המקום בו הקיבוץ עלה על הקרקע ארבע שנים מאוחר יותר.
היסטוריה
הקיבוץ נוסד ביולי 1944 בקריית חיים. חברי הגרעין המייסד של הקיבוץ היו יוצאי רומניה, בולגריה וילידי ארץ ישראל. במשך מספר שנים לפני הקמת היישוב ליד בית שאן שהו חברי הקיבוץ בהכשרה בקריית חיים. החברים הראשוניים עלו על קרקע אלאשרפיה ליד בית שאן ב-10 ביוני 1948, במהלך מלחמת העצמאות, וחיו במחנה משותף עם חברי קיבוץ שלוחות. ביוני 1949 עברו חברי רשפים למקום הקבע סמוך למחנה הישן. נוספו לקבוצה חברים חדשים ניצולי שואה מפולין ומזרח אירופה וכן בשנות החמישים חברות נוער ובודדים מעיראק, טורקיה, סוריה, תימן ומרוקו. וגרעין של השומר הצעיר מארגנטינה.
הקיבוץ שייך לתנועת השומר הצעיר - הקיבוץ הארצי. מקימי הקיבוץ קיבלו עזרה מהקיבוצים השכנים מסילות, ניר דוד (תל עמל), ובית אלפא.
כלכלת היישוב נכון ל-2022, מתבססת על גידול דגי ברכות, יצור חלב פרות, שותפות בלול ליצור ביצים, על חקלאות (גידולי שדה, מטעים), שותפות בחברה לייצור קנביס רפואי, אנרגיה סולרית והשכרת שטחים למפעל טרפלקס ולחברה לאנרגיה שאובה. רוב החברים מתפרנסים מעבודה מחוץ לקיבוץ.
רשפים הוא קיבוץ המוגדר על פי רשם האגודות כקיבוץ מתחדש. רוב ענפי השירות מופרטים אך עם זאת מתקיימת ערבות הדדית. בשנים האחרונות, ישנן מספר יוזמות קהילתיות, כגון: "ברלה" - מרחב לילדים עד גיל תשע הכולל ספרייה ומשחקייה להנאת התושבים והחברים. "חנות קטנה ומתנה" - חנות יד שנייה המנוהלת בהתנדבות על ידי שלוש חברות קיבוץ. גינה קהילתית - לטובת כלל החברים.
המרכז האקדמי למשפט ולעסקים
המרכז האקדמי למשפט ולעסקים ברמת גן הוא מכללה אקדמית שאינה-מתוקצבת ללימודי משפטים, חשבונאות, מדעי המחשב, מערכות בריאות, פסיכולוגיה ומנהל עסקים.
נשיא המכללה כיום הוא פרופסור יורם בלשר, דיקן בית הספר למשפטים הוא אביחי מנדלבליט; דיקן הפקולטה למנהל עסקים הוא ד"ר שמואל (מולה) כהן, דיקן הפקולטה למנהל מערכות בריאות הוא פרופסור יורם בלשר; דיקן הפקולטה לפסיכולוגיה הוא פרופ' עמירם רביב; דיקן הפקולטה למדעי המחשב ולמערכות מידע הוא ד"ר אבי יוסיפוף וראש החוג לחשבונאות היא ד"ר רימונה פלס.
היסטוריה
לימודי המשפטים במסגרת המרכז האקדמי למשפט ולעסקים החלו בשנת 1995, מוסד אקדמי שנקרא אז המכללה האקדמית למשפטים. המכללה נוסדה על ידי פרופסור פנחס שיפמן ביוזמת סגל המורים של הפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית. פרופסור שיפמן שימש כראש המוסד מיום הקמתו ועד שנת 2001, ובקדנציה שנייה משנת 2006 ועד שנת 2011. את פרופסור שיפמן החליף פרופסור דוד מנשרי מאוניברסיטת תל אביב משלבי הקמתו, כיהנה ניצה מזר כמנכ"ל המייסד של המכללה ולאחר פרישתה בשנת 2013, החליפה בתפקיד מנכ"ל המרכז אורי ליבר. בשנים האחרונות מכהן האלוף איתן בן אליהו (במיל) כיו"ר האספה הכללית של המכללה. המרכז האקדמי למשפט ולעסקים מוכר כמוסד להשכלה גבוהה מטעם המועצה להשכלה גבוהה מאז שנת הלימודים תשס"ט. בית הספר למשפטים במוסד האקדמי מוציא לאור את כתב העת "עלי משפט" מאז חודש נובמבר 1999. בשנת 2008, הקים דוקטור שילה ליפשיץ את החוג לחשבונאות ועמד בראש החוג עד מותו בשנת 2010.
בחודש דצמבר 2011 נפתח המכון לאחריות תאגידית שפועל מטעם המרכז האקדמי למשפט ולעסקים.
במרכז שלוש חטיבות לזכויות אדם, למשפט פלילי וקרימינולוגיה ולמשפט מסחרי.
נתונים
במרכז האקדמי למשפט ולעסקים לומדים בכל שנה כ-4,000 סטודנטים בממוצע.
הישגים בולטים
בחודש מרץ 2005 הגישה חטיבת זכויות האדם של המרכז האקדמי למשפט ולעסקים, על ידי מי שעמד בזמנו כמנהל החטיבה, עו"ד אביב וסרמן ועו"ד אפי מיכאלי, יחד עם גונדר בדימוס שלמה טוויזר, עתירה לבית המשפט העליון, לביטול תיקון מס' 28 לפקודת בתי הסוהר, תיקון שאפשר את הקמתו של בית סוהר בניהול פרטי. לצוות הייצוג הצטרפו לאחר הגשתה של העתירה גם עו"ד גלעד ברנע ועו"ד יעל ברדה. בפסק הדין, הקרוי בג"ץ הפרטת בתי הסוהר, שניתן ביום 19 בחודש נובמבר 2009, אסר בית המשפט העליון על הקמתו של בית הסוהר הפרטי, בהחלטה תקדימית.
על פועלו בעניין זה זכה המרכז בשנת 2010 בפרס גורני למשפט ציבורי.
הקלאסיקה של הטקסים
הקלאסיקה של הטקסים (סינית מסורתית: 禮經, סינית מפושטת: 礼经, פין-יין: lǐ jīng), הידועה בסינית בשם לִי גִ'י (מילולית "רשומות הטקסים", מוכר במערב כ"ספר המנהגים"), היא אוסף של טקסטים שמתארים את המוסכמות החברתיות, המנהל והטקסים של שושלת ג'ואו כפי שהיו מוכרים בתקופת המדינות הלוחמות ובראשית תקופת שושלת האן. הקלאסיקה של הטקסים, הטקסים של ג'ואו, וטקסים ומנהגים ידועות בתור "שלוש יצירות הטקסים" שמהוות ביחד את החלק העוסק בטקסים בחמש הקלאסיקות, אשר נמצאות בלב הקאנון הקונפוציאני. יש חוקרים הסוברים כי "הקלאסיקה של הטקסים" היה למעשה שמה המקורי של היצירה כאשר היו בה 85 פרקים, בעוד השם "רשומות הטקסים" ניתן לה על ידי דָאי שֶׁנְג כאשר ערך אותה לכדי גרסת 49 הפרקים המוכרת.
היסטוריה
הקלאסיקה של הטקסים מכילה אוסף מגוון של טקסטים שמקורם ותיארוכם אינו ברור. בניגוד לטקסטים האחרים העוסקים בטקסים ("הטקסים של ג'ואו" ו"טקסים ומנהגים"), היצירה אינה בעלת מבנה כללי מסודר. חלק מהפרקים מתבססים על הגדרות של מונחים טקסיים, בעיקר אלו הנמצאים ב"טקסים ומנהגים", בעוד שאחרים מכילים פרטים על חייו ותורתו של קונפוציוס. חלקים מהיצירה התגלו כלקוחים מטקסטים מתקופת טרום-האן כגון "שׂוּ'ן דְזְה" ו"האביבים והסתוים של מר לוּ'", בעוד שאחרים נראה שנוצרו בתקופת האן המוקדמת.
בתקופת שלטונו של הקיסר הראשון מצ'ין, קלאסיקות קונפוציאניות רבות הושמדו במסגרת "שריפת הספרים" של 213 לפנה"ס. ואולם שלטונה של שושלת צ'ין התמוטט כעבור מספר שנים, ובתקופתה של שושלת האן שהגיעה אחריה שיחזרו את הטקסט מלומדים ששיננו בעל-פה את הקלאסיקה, או הסתירו עותקים כתובים. על פי הכתובים, הקלאסיקה של הטקסים שוחזרה במלואה, אך את קלאסיקת המוזיקה לא ניתן היה לשחזר, ומקטעים ממנה שרדו בעיקר בפרק "רשומות המוזיקה" של הקלאסיקה של הטקסים.
בשנים שחלפו מאז השחזור עמלו מלומדים שונים על עריכת טיוטות השחזור. ספר סְווֵי מציין כי דָאי דֶה ערך את הטקסט במאה ה-1 לספירה, תוך שהוא מצמצם אותו מ-214 מגילות ל-85 בלבד, ולאחריו אחיינו דָאי שֶׁנְג הוסיף וצמצם את היצירה לכדי 46 מגילות. שלוש מגילות נוספות נוספו ליצירה בסוף ימי שושלת האן, וכך נוצרה הגרסה המוכרת בה 49 מגילות.
ב-1993 נחשף עותק של הפרק "הגלימות השחורות" בקבר מספר 1 בקברי גְווֹדְייֵן בג'ינגמן שבמחוז חוּבֵּיי. מאחר שהקבר נחתם בסביבות 300 לפנה"ס, טרם עלייתה של שושלת צ'ין, התגלית הציתה ויכוחים אקדמיים באשר לשאלת תיארוכם האפשרי של פרקים נוספים ביצירה לתקופת המדינות הלוחמות.
"לי" - הטקסים
קונפוציוס תיאר "טקסים" בתור כל הדרכים המסורתיות שהיוו סטנדרט של התנהלות. המונח "לי" שבדרך כלל מתורגם "טקסים", יכול להתפרש כ"הליכות", ואכן המושג "לי" נעשה מקושר בחלוף הזמן עם נימוסים והליכות. קונפוציוס כיוון לכך שהטקסים צריכים להדגיש אווירה של כיבוד הורים וכבוד לאחרים באמצעות עקרונות של התנהלות וטקסיות.
כפי שמצוין ב"קלאסיקה של הטקסים", הטקסים נועדו להעלות שוב על נס את הדרכים המסורתיות באמצעות התבוננות בפשטות שהתקיימה בעבר, ולפיכך טען קונפוציוס שהסדרת ההתנהלות תוך התמקדות בדרכים העתיקות, תקל על התוהו במדינת ג'ואו הקורסת.
כוחם המוחלט של הטקסים מוצג גם ב"ספר הטקסים" כך: "מכל הדברים להם חבים בני האדם את חייהם, הטקסים הם הראשונים במעלה..." מאלו צמחה האמונה כי הטקסים קשורים בקשר עמוק לטבע האדם, לאתיקה ולסדר חברתי באוכלוסיות שמטמיעות אותם. הטקסים, על פי הקונפוציאנים מועילים לחברה כי הם מדריכים את האנשים להכיר בהתחיבויותיהם לאחר ומעודדים אותם להביא מחויבות זו לידי ביטוי.
ייבין
{{פירושונים|* אסתר ייבין – פעילה פוליטית בארץ ישראל וחברת הוועד הלאומי
ראו גם
}}
מושלם (דקדוק)
בדקדוק, הזמן המושלם נועד לתיאור פעולה שבוצעה קודם לזמן הדיבור.
באנגלית
באנגלית, הזמן המושלם נוצר באמצעות הוספת הפועל "To have" לפני הפועל המרכזי במשפט, והטייתו בהתאם. כך, למשל, במשפט "I have visited 10 countries", "אני ביקרתי בעשר מדינות", הזמן מתייחס לכך שהדובר ביקר בעשר מדינות עד הזמן שבו הוא מדבר. הזמן המושלם יכול לבוא גם בעבר, כמו למשל במשפט "When I returned home, I saw the window had been broken", "כשחזרתי הביתה, ראיתי שהחלון היה שבור". הכוונה היא שהחלון נשבר טרם החזרה הביתה של הדובר. הזמן המושלם יכול לבוא גם בעתיד, כמו למשל במשפט: "When I will return home, I will see the window will have been broken", או אף בעבר ממושך, כגון במשפט "The boy was delighted with his new bike because he had been wanting".
מריה אמליה, ארכידוכסית אוסטריה (1701–1756)
מריה אמליה, ארכידוכסית אוסטריה (22 באוקטובר 1701 - 11 בדצמבר 1756), הייתה בתו של יוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואשתו של קרל השביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
ביוגרפיה
מריה אמליה נולדה בארמון הופבורג, וינה ב-22 באוקטובר 1701, ליוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ולוילהלמינה אמליה מבראונשווייג-לינבורג בתם של יוהאן פרידריך, דוכס בראונשווייג-לינבורג ובנדיקטה הנרייטה מפפאלץ-זימרן. בשנת 1703 נחתם חוק הסדר הירושה, ולפיו היו אמורות מריה אמליה ואחותה מריה יוזפה לרשת את הכתר לאחר דודם קרל, אולם בשנת 1713 העביר קרל את הסנקציה הפרגמטית שקבעה כי בתו מריה תרזה תירש את הכתר אחריו.
בצעירותה הציעו למריה אמליה את ויטוריו אמדאו, נסיך פיימונטה, בנו של ויטוריו אמדאו השני, מלך סיציליה ודוכס סבויה, אולם הוא דחה את ההצעה, ומת לבסוף בשנת 1715 מאבעבועות שחורות.
בשנת 1717 פגשה מריה אמליה את קרל אלברכט, נסיך הכתר של בוואריה, בשעה שהיה בדרכו לבלגרד להשתתף במלחמה ההבסבורגית-עות'מאנית (1716–1718), ובשנת 1718 נפגשו שוב פעם השניים. לאחר שהסכימה מריה אמליה לסנקציה הפרגמטית, התחתנה מריה אמליה ב-5 באוקטובר 1722 עם קרל אלברכט, נסיך הכתר של בוואריה. השניים התגוררו בארמון נימפנבורג במינכן, ונולדו להם 7 ילדים. בשנת 1726 מת חמיה מקסימיליאן השני עמנואל, הנסיך הבוחר מבוואריה, ובעלה קרל אלברכט עלה לשלטון במקומו. בשנת 1727 נולד בנה מקסימיליאן יוזף, ולאחר מכן קיבלה מריה אמליה מעון משלה בארמון פירסטנריד, ובשנת 1734 קרא קרל אלברכט לפארק בארמון נימפנבורג, אמליינבורג על שמה. על אף בגידותיו הרבות של בעלה, היחסים ביניהם היו מאושרים, ומריה אמליה אהבה מאוד את החיים בחצר הבווארית, ואף יצאה לציד וטיולים.
לאחר מותו של דודה קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנת 1740, סירב בעלה קרל אלברכט לקבל את הסנקציה הפרגמטית, ולאחר שאחותה מריה יוזפה, ארכידוכסית אוסטריה ויתרה לה על הטענה לכתר, כרת קרל אלברכט בשנת 1741 ברית עם צרפת וספרד ופלש לאוסטריה. בתחילה חשב קרל אלברכט לעלות על וינה, אך לבסוף פנה לעבר פראג וכבש אותה, והוכתר ב-19 בדצמבר 1741 למלך בוהמיה.
ב-20 בינואר 1942 נבחר בעלה קרל אלברכט פה אחד לקיסר האימפריה הרומית הקדושה, בין השאר על ידי עזרה מאחיו קלמנס אוגוסט מבוואריה, שהיה הארכיבישוף של קלן. אולם בהמשך גברה ידם של האוסטרים, ומריה אמליה ומשפחתה נאלצו לברוח מבוואריה, שנפלה בידי האוסטרים, וקרל נשאר רק עם תואר בלבד, ללא שום כוח ממשי.
בשנת 1745 מת בעלה קרל אלברכט במינכן, ובנה מקסימיליאן יוזף עלה לשלטון בבוואריה במקומו. מריה אמליה שכנעה את בנה להגיע לידי הסדר עם בת דודתה מריה תרזה, וב-13 בספטמבר 1745 נחתם הסכם פיסן, ובו נבחר פרנץ מלורן לקיסר האימפריה הרומית הקדושה.
בשנת 1754 הקימה מריה אמליה את בית החולים המודרני הראשון במינכן, וב-11 בדצמבר 1756 מתה בארמון נימפנבורג.
משפחתה
ב-5 באוקטובר 1722 התחתנה מריה אמליה עם קרל השביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ממנו נולדו לה 7 ילדים:
לובן בראונשווייג
בסקטבול לובן בראונשווייג (בגרמנית: Basketball Löwen Braunschweig, אריות בראונשווייג) הוא מועדון כדורסל מבראונשווייג, גרמניה, המשחק בבונדסליגה, הליגה הראשונה בכדורסל הגרמני.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 2000 והשתלטה על רישיון הבונדסליגה של SG בראונשווייג.
עם זאת, נותנת החסות של המועדון, מטאבוקס, נאלצה לנטוש את הפרויקט לאחר מספר חודשים בלבד בשל חוסר אמצעים כספיים. למרבה המזל, המועדון ניצל על ידי אגודת הספורט הקהילתית ושינה את שמו לעיתים תכופות. את עונת 2005/06 סיימה בראונשווייג בתחתית הטבלה, מה שמוביל בדרך כלל לירידה ל, אך הליגה הבכירה התרחבה ונוספו בה עוד שני מקומות פנויים שניתנו לרכישה תמורת 100,000 אירו. המשאבים הכספיים של המועדון היו דלים למדי בשל חוסר ההצלחה בעונות הקודמות, אך הקבוצה הצליחה לקנות את הרישיון בעזרת שלושה ספונסרים (BS Energy, Öffentliche Braunschweig, Volkswagen Sport Förderung) ונשארה בליגה הראשונה.
בעונת 2006/07 רכשה ניו יורקר, חברת בגדים מבראונשווייג, את זכויות השם לקבוצה. החברה נתנה לאוהדי הקבוצה לבחור את שם הקבוצה מבין שלוש אפשרויות, מ-78% מהם בחרו בשם "ניו יורק פנטומס בראונשווייג". בעונת 2009/10 סיימה הקבוצה במקום ה-8 והעפילה לפלייאוף לראשונה מאז 2002/03, אז סיימה במקום השלישי בטבלה. לאחר ניצחון 3–1 ברבע הגמר על באסקטס אולדנבורג המדורגת ראשונה, הודחה הקבוצה בסוויפ 0–3 על ידי ברוזה במברג, שזכתה בסופו של דבר באליפות.
בעונה הבאה הגיעה הקבוצה לפיינל פור הגביע הגרמני בכדורסל לאחר ניצחון 88–76 על אולדנבורג ברבע הגמר. בחצי הגמר גברו הפנטומס 82–77 על סקיליינרס פרנקפורט, אך הפסידו בגמר 66–69 לבמברג. בעונת 2011/12 חזרה בראונשווייג לחצי הגמר, אך הודחה בידי טלקום בון 64–77. את העונה הסדירה סיימה הקבוצה במקום השביעי והודחה בסיבוב הראשון של הפלייאוף על ידי רטיופארם אולם.
בעונת 2011/12 לא הצליחה הקבוצה להשוות את ההצלחות מהעונות הקודמות. הפנטומס מצאו את עצמם בתחתית הטבלה במשך כל העונה, אך נמנעו מירידה בניצחון במחזור הלפני אחחרון על טיבינגן. נקודת האור של העונה הייתה הופעתו של דניס שרדר, שנבחר לשחקן הצעיר המצטיין ולשחקן המשתפר של העונה ב-2013.
לפני תחילת עונת 2014/15 הודיעה נותנת החסות ניו יורקר שהיא לא מתכוונת להאריך את תמיכתה בקבוצה, ושם הקבוצה שונה לבסקטבול לובן בראונשווייג (אריות בראונשווייג, Basketball Löwen Braunschweig). גם צבעי הקבוצה שונו, מאדום ולבן לכחול וצהוב. לפני עונת 2016/17 נקלעה הקבוצה לבעיות כלכליות וסיימה עם שישה ניצחונות בלבד, במקום הלפני אחרון בליגה שמוביל לירידה, אך מכיוון שקבוצת פיניקס האגן נאלצה להגיש בקשה לפשיטת רגל התפנה מקום מקום נוסף בליגה הראשונה ולובן נשארה בבונדסליגה. בפברואר 2018 שחקן ה-NBA דניס שרדר, שנולד וגדל בבראונשווייג, הביע עניין להיות בעל מניות בקבוצה והבטיח להוביל אותה לחמישייה הראשונה בגרמניה. במרץ אותה שנה הוכרז רשמית כי שרדר יהפוך לבעל מניות שותף בחברה התפעולית שניהלה את המועדון. מאז עונת 2018/19 שרדר הוא בעל מניות הרוב בקבוצה. באותה עונה הצליחה הקבוצה להעפיל לפלייאוף מהמקום ה-8 וקטעה בצורת של שש שנים, אך הובסה 0–3 על ידי באיירן מינכן.
ב-1 ביולי 2020 הפך שרדר לבעלים הבלעדי של בראונשווייג לאחר שרכש את 30% המניות הנותרים. ב-24 באוגוסט 2020 חשף המועדון את הלוגו החדש שלו בצבעים חדשים: שחור וזהב.
אולם
משחקי הבית של לובן בראונשווייג נערכים בפולקסווגן האלה בעל 3,603 מושבים שנפתח בשנת 2000.
קבוצת מילואים
משנת 2000 עד 2015 שיחקה SG בראונשווייג, קודמתה של לובן, בבונדסליגה השנייה וב-ProB, הליגה השנייה והשלישית (בהתאמה), ושימשה קבוצת מילואים. בשנת 2015 נכנסה SG בראונשווייג לשיתוף פעולה עם MTV Herzöge Wolfenbüttel. החל מעונת 2015/16 הציגו שני המועדונים קבוצה משותפת שמשחקת בוולפנביטל ומשמשת קבוצת מילואים עבור לובן בראונשווייג.
נומינה אנטומיקה
הנומינה אנטומיקה (Nomina Anatomica (NA)‎) היא מערכת מונחים באנטומיה מַקרוסקופית שיצאה לאור בניסיון ליצור מינוח מתוקנן ומקובל בעולם של מונחים שהיו לא מאורגנים ולא יעילים. החל משנת 1895 יצאו לאור מהדורות שונות של הנומינה אנטומיקה הכוללות מונחים לטינים למבנים אנטומיים. חלק מהמהדורות התקבלו כתקן מחייב על ידי אנטומיסטים ברחבי העולם וחלקן, המהדורות הראשונות והמהדורה האחרונה, התקבלו באופן חלקי בלבד.
רקע
כבר בימיהם של רופאים קדמונים החלו להיכתב שמות למבנים אנטומיים. החל מהיפוקרטס שמורשתו כוללת את המינוחים האנטומים הראשונים והמשך בקלאודיוס גלנוס למשל שרשם מספר מונחים באנטומיה שהתבססו על יוונית בת זמנו. במאה ה-16 יצר אנדריאס וסאליוס אטלס אנטומי מפורט שכלל מונחים בלטינית במקום ביוונית ובערבית שהיו נהוגים עד אותה עת. בני המאה של וסאליוס תרמו מספר רב של מונחים נוספים שנבחרו לפי עקרונות שנבדלו זה מזה. במהלך המאות הבאות יצאו לאור ספרי אנטומיה רבים, בלטינית ובשפות מודרניות ולקראת תום המאה ה-19 עשרות אלפי מונחים תיארו מספר קטן בהרבה של מבנים אנטומיים, לבלוטת האצטרובל למשל נמנו שש עשרה שמות שונים.
מהדורות ראשונות
בשנת 1895 יצא לאור הניסיון הראשון למערכת מונחים מתוקננת. הבסלה נומינה אנטומיקה (Basle Nomina Anatomica (BNA)‎) אושרה בכנס התשיעי של החברה האנטומית (Anatomische Gesellschaft) שהיו דוברי גרמנית שנערך בבזל. הוא הצליח לצמצם רשימה של עשרות אלפי מונחים קיימים לכדי 4,500 מונחים בלבד. ה-BNA התקבל בעולם באופן חלקי בלבד. השתמשו בו אנטומיסטים דוברי גרמנית, איטלקים, צפון-אמריקאים ואמריקאים-לטינים.
ב-1935 הוציאה לאור החברה האנטומית של בריטניה הגדולה ואירלנד (Anatomical Society of Great Britain and Ireland) תיקון ל-BNA שכונה תיקון ברמינגהאם (Birmingham Revision (BR)‎) ושנתיים מאוחר יותר ערכה והוציאה לאור החברה האנטומית של דוברי הגרמנית את גרסתה החדשה ל-BNA שכונתה ינה נומינה אנטומיקה (Jena Nomina Anatomica (JNA)‎). ה-JNA זנח את המנח האנטומי המקובל (אדם זקוף) שבבסיס ה-BNA וה-BR והשתמש כנקודת מוצא בציר אופקי למערכת המונחים שלו. נקודת מוצא אופקית יכולה לשמש גם אנטומיסטים של בעלי חיים.
אף לא אחת משתי הגרסאות החדשות התקבלה כתקן עולמי ואף נוספו עליהן רשימות מונחים חדשות שיצרו אנטומיסטים יפנים ואנטומיסטים אמריקאים.
מהדורות שאושרו על ידי הפדרציה הבינלאומית של ארגוני האנטומיסטים
מהדורות מעודכנות נוספות של הנומינה אנטומיקה אושרו על ידי הפדרציה הבינלאומית ויצאו לאור כתקנים עדכניים. המהדורה הרביעית של הנומינה אנטומיקה (1977) כללה גם את הנומינה היסטולוגיקה (Nomina Histologica) ואת הנומינה אמבריולוגיקה (Nomina Embryologica) שכללו מערכות מונחים בלטינית להיסטולוגיה ולאמבריולוגיה. המהדורה החמישית (1983) הייתה האחרונה להיות מאושרת על ידי הפדרציה הבינלאומית.
המהדורה השישית וטרמינולוגיה אנטומיקה
בשנת 1985 במהלך כנס הפדרציה הבינלאומי לאנטומיה השנים עשר, התברר שחברי הוועדה הבינלאומית למערכת מונחים באנטומיה מבקשים להתנתק מהפדרציה הבינלאומית ומסרבים להכיר בסמכותה כלפי הנומינה אנטומיקה וכלפי חברי הוועדה. המהדורה השישית של הנומינה אנטומיקה יצאה לאור ב-1989 מבלי שאושרה על ידי הפדרציה הבינלאומית או במהלך כנס הפדרציה הבינלאומי השלושה עשר.
בכנס השלושה עשר הוקמה ועדה חדשה בשם הוועדה הפדרטיבית למינוח אנטומי (Federative Committee on Anatomical Terminology (FCAT)‎). הוועדה הפדרטיבית יצרה תוך שיתוף פעולה עם חברי הפדרציה הבינלאומית את הטרמינולוגיה אנטומיקה שיצא לאור ב-1998 כתקן החדש המחליף את הנומינה אנטומיקה.
צרמן
היסטוריה
היישוב נוסד בשלהי התקופה הרומית, ונזכר ב"מכתב הארכימנדריטים" משנת 570 לספירה בשם כפר צורמנין.
היישוב נושב מחדש רק בשנת 1878 על ידי הצ'רקסים. בשיאו מנה הכפר 1090 תושבים ו-200 בתים שרובם כוסו ב"רעפי מרסיי" מתוצרת צרפת, שהיו נפוצים מאמצע המאה ה-19 באירופה ומראשית המאה ה-20 במזרח התיכון. שרידים רבים של הרעפים פזורים עדיין בשטח הכפר. הכפר ננטש בשנת 1967 בעקבות מלחמת ששת הימים ותושביו ברחו לסוריה.
במלחמת ההתשה שימש הכפר כבסיס לפעילות המסתננים והפח"ע שביצעה סוריה כנגד מטרות ישראליות ברמת הגולן. בעקבות זאת הוחלט להרוס את מרבית בתי הכפר, פרט למבנה המסגד ומבנים בודדים נוספים. בין היתר הוקם על הגבעה השולטת על הכפר מוצב 109 של צה"ל כחלק מתפיסת המגננה ברמת הגולן.
בימים הראשונים של מלחמת יום הכיפורים ניסתה הדיוויזיה הממוכנת התשיעית הסורית, בפיקודו של חסן עלי טורקמאני, לפרוץ אל הגולן משטח הכפר כחלק מהמאמץ ההתקפי המשני. עם תחילת המלחמה הופגז מוצב 109, אשר אויש על ידי מחלקת חי"ר מחטיבת גולני וכח שריון מחטיבה 188, על ידי ארטילריה סורית. בהמשך הצליחו טנקי חטיבה 188 להדוף שני ניסיונות התקפה חטיבתיים. הראשון, בבוקר ה-7 באוקטובר, אשר התבצע על ידי החטיבה המשוריינת מס' 52 והשני, ב-9 באוקטובר, אשר התבצע על ידי החטיבה המשוריינת מס' 43.
צרמן כיום
כאמור, רוב בתי הכפר נהרסו על ידי צה"ל במהלך מלחמת ההתשה, בעקבות ריבוי פעולות הפח"ע וההסתננות מתוך שטח הכפר, וכיום פרט למבנה המסגד ומספר מבנים בודדים ניתן לראות בשטח רק ערמות אבנים.
מעל הכניסה לצריח המסגד בכפר ניתן להבחין באבן בעלת עיטור הפרח האופייני לבתי כנסת מתקופת המשנה והתלמוד. ככל הנראה שולבה האבן בדופן המבנה בבנייה מאוחרת.
בתחומי הכפר נמצא בוסתן גדול המכיל עצי תאנה, שקד מצוי, תות עץ, גפנים ואגוזי מלך, המניבים פירות לקראת סוף הקיץ.
הכפר נחקר לראשונה על ידי הארכאולוג ממוצא גרמני יליד ארצות הברית גוטליב שומאכר בין השנים 1884-1885 ופעם נוספת בשנת 1913.
נדב העצני
נדב העצני (נולד ב-14 בנובמבר 1960) הוא עורך דין, פובליציסט ועיתונאי ישראלי.
ביוגרפיה
העצני הוא בנו של עורך הדין אליקים העצני. אחד מאחיו הוא בעז העצני, פעיל בארגוני המאבק לשלמות הארץ. בשנת 1972, בגיל 12 עברה משפחתו לקריית ארבע והייתה מהראשונות להתיישב שם. כיום העצני מתגורר בירושלים. העצני הוא בוגר לימודי משפטים, היסטוריה ומדע המדינה באוניברסיטה העברית.
העצני החל את הקריירה העיתונאית שלו בעיתון "חדשות", שם שימש ככתב "השטחים" בין 1984 ל-1988. בתחילת 1988 מונה לעורך עיתון חדש בשם "לעניין". עיתון בעל קו ימני שהקים בישראל איל העיתונות האוסטרלי רופרט מרדוק. העצני החל בבניית מערכת וגיוס עובדים, מרביתם עיתונאים צעירים המזוהים עם הימין. תחילה היה "לעניין" אמור להיות עיתון ארצי, לבסוף הוחלט שיתפרסם כמקומון באזור תל אביב והמרכז ויופץ בחינם במאה אלף עותקים, בפורמט של מגזין. כשבועיים לפני השקת העיתון, בדצמבר 1988, הוחלף העצני בתפקיד העורך על ידי משה שניצר ממעריב. מרדוק השקיע כמיליון וחצי דולר בהשקת העיתון, אך בינואר 1990 החליט להפסיק לממן את העיתון והוא נסגר. בהמשך עבר העצני לכתוב בעיתוני רשת שוקן "העיר" ו"כל העיר", ואחר כך שימש ככתב ועורך ב"מעריב".
לאחר שהוסמך כעורך דין, עוסק העצני בעיקר בעריכת דין. בעבודתו כעורך דין הוא מייצג רבות עניינים של הימין. בין השאר ייצג את המתנחלים בבית החום, וייצג את תנועת אם תרצו בתביעת דיבה שנדחתה כנגד מקימי דף הפייסבוק "אם תרצו - תנועה פאשיסטית".
העצני שימש כיועץ משפטי של החברה לאיתור ולהשבת נכסים של נספי השואה. בעקבות ריאיון עמו בנוגע לעבודתו עם החברה, הגיש העצני תביעת דיבה נגד המראיינים, גיא מרוז ואורלי וילנאי בטענה שהטיחו בו האשמות בלא שנתנו לו להגיב. אחר כך משך את התביעה. העצני גם הוביל תביעה בשווי 300 מיליון נגד בנק לאומי, בדרישה שישיב את נכסי נספי השואה.
בתחילת 2003 זכה העצני בתביעת דיבה כנגד העיתונאי איתן אורן, שהאשים את העצני ב"חגיגה על הדם" בעקבות רצח רבין. השופט, נעם סולברג פסק לו פיצוי של 40,000 ש"ח, עוד 10,000 ש"ח הוצאות משפט ופרסום התנצלות בעמודי החדשות.
בינואר 2016 החל להגיש תוכנית רדיו שבועית ברשת ב', יחד עם נילי אושרוב, בשם 'שניים אוחזים'.
בנובמבר 2017 פרסם מאמר שבו קרא לראש הממשלה, בנימין נתניהו, לפרוש מתפקידו, בנימוק: "כל מי שייבחר במקומו - מכץ ועד סער, מארדן ועד לוין, יהיה טוב יותר לליכוד ולמדינה בנסיבות הנוכחיות. כי מעבר לכל דבר אחר, נתניהו הפך באשמתו לנטל כבד על הליכוד והמחנה הלאומי, שלא לדבר על הסכנות שנשקפות מצעדים נואשים שהוא עלול לנקוט כדי לנסות להציל את עורו". באפריל 2021 כתב שוב: "נתניהו צריך לפרוש בכבוד, הטיעון ששני מיליון בחרו בו - שחוק".
בפברואר 2021 הגיש עתירה לבג"ץ נגד המדינה בטענה למניעת החזרה לישראל שלא כדין, בעקבות סגר הקורונה השלישי שהוכרז אז. העצני היה בארצות הברית יחד עם אחיו ללא אפשרות לחזור לישראל. כרטיסי הטיסה שלהם נרכשו כמה שבועות לפני שהוכרז על הסגר השלישי והם כבר חוסנו במנה השנייה של החיסון. בעקבות העתירה הוקמה ועדת חריגים לנוסעים נכנסים, שקבעה מספר קריטריונים אחידים לחוזרים לישראל.
תומאס לואיס דה ויקטוריה
תומאס לואיס דה ויקטוריה (בספרדית: Tomás Luis de Victoria; 1548 – 27 באוגוסט 1611) היה מלחין ספרדי בשלהי תקופת הרנסאנס. הוא היה המלחין המפורסם ביותר בספרד של המאה ה-16 ואחד המלחינים החשובים ביותר של הקונטרה-רפורמציה, לצד ג'ובאני פלסטרינה ואורלנדו לאסוס.
ביוגרפיה
ויקטוריה נולד באווילה ובילדותו למד כנראה אצל אסקובדו בסגוביה. ידוע שנסע לרומא בסביבות 1564, שם נכנס למנזר גברים, שייסד איגנטיוס מלויולה כחלק ממאבקו בלותרניות. ייתכן שוויקטוריה למד אצל פלסטרינה בערך באותה תקופה, אם כי הראיה לכך נסיבתית; מה שברור הוא, שהושפע מן הסגנון האיטלקי. בשנת 1575 הוסמך לכמורה, לאחר פרק זמן של שירות במנזר כמאסטרו די קאפלה. מכל מקום, הוא לא נשאר באיטליה; בשנת 1586 חזר לספרד, הפעם בשירות הקיסרית האלמנה מריה, שנכנסה אותו זמן למנזר של דסקאלסאס ריאלס במדריד. ויקטוריה נשאר במנזר הנשים הזה עד סוף חייו ומילא שם כמה תפקידים - כומר, מלחין, מנצח מקהלה ונגן עוגב.
יצירתו
מבחינה סגנונית, הוא מתנער בכתיבתו מן הקונטרפונקט המשוכלל של רבים מבני תקופתו ומעדיף קו פשוט ומרקמים הומופוניים, שאותו הוא מעשיר בגיוון רתמי ולפעמים גם בניגודים עזים ומפתיעים. בכתיבה המלודית שלו ובשימוש שהוא עושה בדיסוננס ניכרת חופשיות רבה יותר מזו של פלסטרינה; מדי פעם הוא משתמש במרווחים שהיו אסורים בשימוש על פי חוקי הקונטרפונקט המחמירים של המאה ה-16, כמו סקסטות גדולות בעלייה, או אפילו, לעיתים רחוקות, קוורטות מוקטנות (טריטון): לדוגמה, קוורטה מוקטנת מלודית מופיעה בקטע המייצג יגון במוטט שלו "מריה הקדושה, הושיעי" (Sancta Maria, succurre). ויקטוריה משתמש לעיתים בציור מילים דרמטי, מן הסוג הנמצא בדרך כלל רק במדריגלים. חלק ממוזיקת הקודש שלו עושה שימוש בכלים (נוהג שאינו יוצא דופן במוזיקת קודש ספרדית של המאה ה-16), והוא כתב גם יצירות פוליכוראליות לקבוצות זמרים אחדות, המוצבות במרחק זו מזו, בסגנון מלחיני האסכולה הוונציאנית, שעבדו בקתדרלת סן מארקו בוונציה.
אחת מן המעולות ביצירותיו, היפה והמעודנת ביותר היא מיסת הרקוויאם הגדולה שכתב בשנת 1603 להלוויית הקיסרית מריה, שבחצרה עבד מאז 1586. הקיסרית הייתה אחותו של פליפה השני ואשתו של מקסימיליאן השני, שליט הקיסרות הרומית הקדושה. היצירה יצאה לאור בשנת 1605 בשם Officium .Defunctorum, sex vocibus, in obitu et obsequiis sacrae imperatricis יצירה אחרת, ראויה לציון בשלווה וברוגע המאפיינים כל אחד מ-37 החלקים המרכיבים אותה, היא Officium Hebdomadae Sanctae משנת 1585, קובץ של מוטטים וקינות, הקשורים אל חגיגות השבוע הקדוש של הכנסייה הקתולית.
ורטהיימר
ורטהיימר הוא שם משפחה יהודי ממקור גרמני, שפירושו "יוצא ורטהיים". {{פירושונים|
ראו גם
}}
חיתול
חיתול הוא פריט לבוש הנכרך סביב אזור החלציים של בני אדם שאינם שולטים בהפרשות השתן או הצואה ושבדרך כלל אינם מסוגלים להשתמש בבית שימוש. החיתול מונע דליפת נוזלים על ידי ספיגת נוזל בכמות גדולה ומאפשר למשתמש נוחות יחסית ללא החלפתו המיידית. החיתול עשוי מבד או מספוג מלאכותי וחומרים פלסטיים נוספים. החיתול נמצא בשימוש הנפוץ ביותר בקרב תינוקות, אך קיים גם חיתול למבוגרים המשמש בעיקר קשישים שאינם שולטים בצרכיהם.
היסטוריה
סוגי חיתול שונים נמצאו בשימוש האדם במשך שנים רבות. נושא מניעת הלכלוך מהפרשות התינוקות העסיק את בני האדם עוד משחר ההיסטוריה, אך בעבר הפתרון הנפוץ היה להשאיר את הפעוטות ללא ביגוד סביב אזור החלציים בניסיון לחזות את מועדי ההפרשות. עם זאת, ישנן עדויות על שימוש בביגוד תחתון לתינוקות העשוי מעלים או עור כבר לפני אלפי שנים. החל מהמאה ה-19 היה מקובל במדינות המפותחות להשתמש בחיתולי בד מכותנה שנכרכו סביב אזור החלציים וקובעו באמצעות סיכת ביטחון.
שירות חיתולים
בארצות הברית התקיים שירות של ניקוי ואספקת חיתולים ובשנת 1949 ביקש יזם ישראלי להקים שירות כזה בישראל, אולם הדבר לא יצא אל הפועל, בין השאר מכיוון שהחיתולים בישראל לא היו מספיק עמידים. בשנת 1950 נרשמה בישראל חברה לקיום שירות חיתולים וביולי 1952 התקיים טקס הקמת מפעל לקיום שירות חיתולים בפתח תקווה, אולם המפעל ככל הנראה לא קם. שירות חיתולים ראשון בישראל קם בחיפה בשנת 1960, ובמהרה הוקם גם שירות כזה בתל אביב.
חיתולים חד פעמיים
בשנות ה-40 של המאה ה-20 נרשמו פטנטים אחדים על חיתולים בעלי מאפיינים חד-פעמיים, גם אם חלקיים. החיתול החד-פעמי הראשון שיוצר בארצות הברית הוצג באופן מסחרי בשם "צ'אקס" בשנת 1949 בארצות הברית על ידי חברת ג'ונסון אנד ג'ונסון, אשר ייבאה את הרעיון משוודיה. באותה שנה, השיקה מריון דונובן את החיתול חסין המים הראשון, שהפך ללהיט, ועליו קיבלה פטנט ב-1951, אז מכרה במיליון דולר את הזכויות והחברה שהקימה. בשנות ה-50 נכנסו חברות אמריקניות נוספות לייצור חיתולים חד-פעמיים. בשנת 1959 הציגה חברת פרוקטר אנד גמבל האמריקנית את גרסתה לחיתול החד-פעמי ובשנת 1961 החלה למכור אותו במקומות בודדים תחת שם המותג "פמפרס". שיווק המוצר בארצות הברית היה הדרגתי ורק ב-1969 החל המוצר להימכר בכלל המדינה. חברת קימברלי קלארק פיתחה באותה שנה חיתול מתחרה בשם "קימבי" ובמקביל החלה בדיקת שוק עם מוצר נוסף בשם "האגיס".
ב-1977 הפך "האגיס" למוצר הראשי של קימברלי קלארק והחל להימכר בכלל ארצות הברית. "פמפרס" ו"האגיס" הפכו לשני המתחרים העיקריים בארצות הברית ואחר כך גם בעולם כולו. ב-1985 נמכרו בארצות הברית לראשונה יותר חיתולי האגיס מפמפרס, והחלה תחרות עזה בשיווק ופיתוח שיפורים לחיתולים. שתי התכונות המרכזיות ששופרו היו שיטת ההדבקה ורמת הספיגה.
בישראל
השימוש בחיתולי כותנה רב-פעמיים היה נפוץ בישראל עד לשנות ה-80 עת החלו מוצרי חיתולים חד-פעמיים להימכר בהיקפים נרחבים. מותגים מרכזיים בשוק באותה עת היו "טיטולים", "ליטופים" ו"טפנוקים" שיוצרו במפעלים מקומיים. בשנת 1983 מצאה בדיקה של המועצה הישראלית לצרכנות שהחיתולים החד פעמיים מתוצרת ישראל סופגים יותר מהחיתולים המיובאים. עד מהרה הפך השם "טיטול" לכינוי גנרי לחיתול חד פעמי. בשנת 1996 החלה יצרנית המותג טיטולים, חברת "חוגלה", בשיתוף פעולה עם חברת קימברלי קלארק במסגרתו שווקה וייצרה את חיתולי האגיס. תוך מספר שנים החל מותג האגיס למכור את רוב החיתולים בשוק ובצוותא עם חיתולי פמפרס מכר בשנת 2006 כ-80 אחוז מהחיתולים החד-פעמיים.
בדומה לימי עבר, יש משפחות המגדלות את תינוקיהן ללא חיתולים מיומם הראשון.
פלבולנד
מחוז פלבולנד (בהולנדית: ) הוא מחוז בהולנד הממוקם במרכז. המחוז מחולק ל-2 חלקים מרכזיים אי אחד גדול שנמצא בדרום המחוז וחצי אי שנמצא בצפון המחוז. חוץ מהחלקים היבשתיים יש במחוז גם שטח עצום של מים. המחוז גובל בצפון עם פריסלנד ובשאר החלקים עם כל מני מקורות מים. בירת המחוז היא לייליסטאט, והעיר הגדולה במחוז היא העיר אלמרה, שתיהן נמצאות על החלק של האי ולא של חצי האי.
במחוז 374,424 תושבים, הוא המחוז האחרון במספר התושבים בהולנד. שטח המחוז עומד על 1,417 קמ"ר, והוא המחוז ה-11 בגודלו בהולנד. צפיפות האוכלוסין במחוז עומדת על 264 איש לקמ"ר, הצפיפות השמינית בגודלה בהולנד.
לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של הולנד משנת 2002/2003, ל-53% מאוכלוסיית המחוז אין דת, 22% מהתושבים פרוטסטנטים, 14% קתולים, 6% מוסלמים ו-5% מגדירים את עצמם אחרת.
תילוי
בדקדוק, תִּילּוּי (באנגלית: Subjunctive) הוא מודוס המתייחס לציווי או בקשה הנמצאות בפסוקיות שבמשפטים משועבדים.
יאנג היון-ג'ון
יאנג היון-ג'ון (בקוריאנית: 양현준; נולד ב-25 במאי 2002 בפוסאן שבקוריאה הדרומית) הוא כדורגלן דרום קוריאני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת גנגוון מליגת העל הדרום קוריאנית.
קריירת מועדונים
יאנג משחק בקבוצה הבוגרת של גנגוון מליגת העל הדרום קוריאנית החל משנת 2021.
אירוויזיון 1993
אירוויזיון 1993 הייתה תחרות האירוויזיון ה-38 והיא נערכה ב-15 במאי 1993 בעיירה הקטנה מילסטריט שבאירלנד. התחרות הונחתה בידי פינולה סוויני.
לראשונה הוענקה אפשרות למדינות מזרח אירופה להשתתף בתחרות, וכך נוצר מצב שכ-30 מדינות נאבקו על הזכות להשתתף בתחרות, מה שגרם לאיגוד השידור האירופאי להחליט על שתי הגבלות:
כדי להכריע אלו מדינות ייצטרפו ל-22 שכבר הבטיחו את מקומן במילסטריט, נערך ב-3 באפריל בליובליאנה קדם מזרח-אירופאי בהשתתפות 7 מדינות: הונגריה, רומניה, אסטוניה, קרואטיה, סלובקיה, בוסניה והרצגובינה וסלובניה. אחרי הצבעה צמודה ומותחת, 3 הראשונות, קרואטיה, בוסניה והרצגובינה וסלובניה העפילו אל התחרות עצמה.
את ישראל נבחרו לייצג שרהל'ה שרון ולהקת שירו, עם השיר "שירו". השיר הגיע למקום ה-24, עם 4 נקודות בלבד, כאשר קיבלו 3 נקודות מפורטוגל ואחת מצרפת.
בנוסף זו הייתה השתתפותה האחרונה של אחת ממייסדות האירוויזיון, לוקסמבורג, שפרשה כיוון שהפסיקה את חברותה באיגוד השידור האירופאי ובכך איבדה את הזכות להשתתף בתחרות.
קדם אירוויזיון 1993
קדם אירוויזיון 1993 נערך ב-1 באפריל 1993 והונחה על ידי נתן דטנר. בתחרות זכו שרה'לה שרון ולהקת שירו בתום מאבק מותח מול השיר "ריח וצבע" של דורון מזר. אמנים בולטים נוספים שהשתתפו בתחרות היו: צביקה פיק, אדם, שימי תבורי ודורית ראובני.
14 באוגוסט
14 באוגוסט הוא היום ה-226 בשנה (227 בשנה מעוברת), בשבוע ה-33 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 139 ימים.
טריפה תחרותית
טריפה תחרותית (באנגלית: Intraguild predation או בקיצור IGP) הא יחס גומלין הדדי בין מינים קרניבורים הנמצאים בתחרות על מזון שבסופה המפסיד ייטרף בידי יריבו. תחרות זו יכולה להיות חד-צדדית או הדדית כששני מינים עשויים להיטרף בידי יריבם (למשל בהבדלי גילאים בולטים או בלהקות מספיק גדולות). הטריפה מספקת לטורף גם מזון כמו טרף רגיל אך גם מורידה לחץ תחרותי מיריבו. תחרות זו יכולה להשפיע על הקהילה בחברה אקולוגית קיימת, בעיקר במאפייני טורפי-העל הממלאים גומחה אקולוגית חופפת. לעיתים היא מתרחשת גם בתנאי שבי.
תחרות זו קיימת במספר רב של בעלי חיים טורפים ואף בטפילים והיא נפוצה בעיקר באזורים תחרותיים. הדבר גם תלוי ביחס בין טורפי-על במערכת, כשטורפי-על יתמקדו בטרף של מתחרים אחרים בעיקר כשהתחרות גדולה. למשל היחסים בין אריות לצבועים מנומרים מלווים בתחרותיות גבוהה ביותר ושני הצדדים נטרפים בידי יריביהם, לרוב ביתרון של להקה גדולה מול היריב. תחרות יכולה להיווצר גם באזורים שבהם טורף-העל נעלם וטורף בינוני תופס את מקומו, כמו בילוסטון ששם הקויוטים תפסו את מקומם של הזאבים שחיו באזור, אך כשהוחזרו הזאבים לפארק, נוצרה תחרות רבה בינם ובין הקויוטים, וחלק מהקויוטים נטרפו. הקויוטים עצמם צדים טורפי-ביניים כמו שועלים ושונר בובקט מאותה סיבה ואריות יתקפו חתוליים קטנים מהם כמו נמרים, תנים וברדלסים כדי למנוע תחרות.
התחרות נפוצה אף יותר אצל פרוקי רגליים, למשל נמלים וצרעות, אך גם אצל מינים המתבססים על טרף דומה, למשל חיפושיות ממשפחת המושיתיים שטורפות כנימות, ומתחרות על הכנימות עם מרושתי כנף וכמה פשפשאים – תחרות גבוהה מביאה את הזחלים לצוד את יריביהם במקום כנימות. אצל מספר חרקים, מרבי רגליים ועכבישאים הטורף נאלץ להיאבק בטרף והמפסיד בתקרית של שני טורפים בגודל דומה מסתיימת בטריפה.
באוקיינוסים ישנם טריפה תחרותית אצל מספר כרישים ולווייתני שיניים אך גם בין דגי גרם. הטורפים הגדולים כמו עמלץ לבן, כריש טיגרי או תנין ים יטרפו כרישים קטנים יותר או אף לווייתנים כמו דולפינים ופוקניים.
גם יחסי קניבליות נוצרת לעיתים קרובות מסיבות דומות, למשל אצל מינים הניזונים מאחיהם או מיריבים טריטוריאליים שלהם. לעיתים פרטים בוגרים יטרפו צעירים (למשל אצל דוב הקוטב) הן למאכל והן כדי למנוע מהם להפוך ליריבים בעתיד.
תלמיד חכם שסרח
בשיח ההלכתי קיים הבדל ביחס שבין תלמיד חכם שסרח - שעבר עבירה - לבין אדם מן השורה, מכיוון שפרסום הדבר לגבי תלמיד-חכם יוצר חילול השם. ההלכה אינה מכירה בזכות-יתר של תלמידי חכמים להצניע מעשים מביכים, והדיון נובע רק מחילול-השם הגדול יותר שנוצר בעקבות המעשה. כך גם ההלכה דנה מכמה היבטים בעניין היחס הראוי לתלמיד חכם שחטא, והשפעת החטא על הערכת גדולתו בתורה ויכולתו להמשיך בתפקידיו הקודמים. בין הנושאים הנידונים נמצאות השאלות האם יש להצניע או לפרסם את דבר החטא, האם יש להדיח אותו מתפקידיו, ומהן הסנקציות שניתן להפעיל כלפיו. והאם חזרה בתשובה משנה את היחס כלפיו? לדיון זה משמעויות עמוקות המתייחסות למהותה של עבירה, ומהי השפעתה, אם ישנה, על כלל המעלות האחרות שיש לתלמיד חכם.
הנושא נדון בהרחבה בספרות ההלכה לדורותיה, החל מסוגיה ארוכה בתלמוד, עבור דרך כתבי הראשונים (בפרט בתשובה נרחבת של הרמב"ם), וכלה בכתבים של פוסקי הלכה בימינו. מדיונים אלה עולה כי הגישה המקובלת בהלכה היא שיש להעניש את החוטא כמקובל, אך עם זאת להצניע את הדבר, מהטעם של חילול השם - אלא אם כן ההסתרה מזיקה לציבור. כמו כן, יש ליצור אקלים חברתי שיאפשר לחוטא לחזור בתשובה, וישנה אפשרות שיחזור למשרתו ומעמדו, אם לדעת בית הדין תשובתו ברורה ומוכחת ואין חשש להמשך הנזק לציבור.
ענישת החוטא
במקרא אין כל הבדל בענישה בין תלמיד חכם לבין אחרים, ולפיכך אף בדברי חז"ל ככלל אין הבחנה כזו לגבי יישום העונשים הכתובים במקרא. עם זאת, בפרטים מסוימים התייחסו חז"ל ביתר חומרה לעבירה הנעשית על ידי חכם. לעומת זאת, קיימת בדברי חז"ל התלבטות באשר להטלת נידוי על תלמיד חכם, מפני שעונש זה לא נקבע במקרא כחובה להטילו במקרים מסוימים, והדבר נתון לשיקול דעתו של בית הדין.
בתלמוד הבבלי מסופר על תלמיד חכם שיצאו עליו שמועות רעות ("דהוו סנו שומעניה" - שהיו שנואות שמועותיו), ורב יהודה התלבט כיצד לנהוג בו: מצד אחד אנשי ישיבתו ומקומו היו זקוקים לו, ומצד שני יש חילול השם בכהונתו של אדם כזה. לבסוף הכריע לנדותו, על פי מסר שהגיע אליו מארץ ישראל בשם רבי יוחנן שאדם מושחת מוסרית אינו ראוי ללמד תורה לאחרים: "אם דומה הרב למלאך ה' - יבקשו תורה מפיו; ואם לאו - אל יבקשו תורה מפיו".
פרסום או הצנעה
בהמשך הסוגיה קיימת מחלוקת על מידת הפומביות הראויה בטיפול בפרשות מעין אלה: ולאחר מכן מביא התלמוד את מאמרו של ריש לקיש:
חזרתו למוטב
התורה מניחה כעיקרון גורף את האפשרות לכל אדם לחזרה בתשובה על חטאיו ולתיקונם, וחז"ל הדגישו זאת גם ביחס לתלמיד חכם שחטא. כך גם נאמר בתלמוד הבבלי, שתלמיד חכם נמשל לכלי זהב: "מה כלי זהב... אף על פי שנשברו יש להם תקנה - אף תלמיד חכם, אף על פי שסרח יש לו תקנה".
לא זו בלבד שיש לו האפשרות לחזור בתשובה, אלא במקרים מסוימים יש אף להניח שכך עשה. בתלמוד מובאת אמרה מבית מדרשו של רבי ישמעאל, בלשון זו: "אם ראית תלמיד חכם שעבר עבירה בלילה - אל תהרהר אחריו ביום, שמא עשה תשובה". התלמוד קובע שאין זה 'שמא' אלא "ודאי עשה תשובה"; כלומר, סביר להניח כי עשה תשובה. עם זאת, התלמוד קובע שהנחת עבודה זו רלוונטית לחטאים שבין אדם למקום, אבל בחטאים שבין אדם לחברו, אין להניח שהחכם חזר בתשובה עד שיודע שיפייס את הנפגע. כך סיכם זאת רבי מנחם המאירי בפירושו שם: "אם חטא בעבירות שבין אדם לחברו - מהרהרין אחריו, עד שיתפרסם הדבר שחברו מפוייס ממנו".
לאחר ענישת החוטא בידי בית הדין אנו מניחים שאכן חזר בתשובה, והוא יכול אף לחזור למשרה שהחזיק בה קודם החטא - אפילו היה כהן גדול. רק המשרה הבכירה של ראשות בית הדין הגדול (המכונה לעיתים "נשיא הסנהדרין") אין החוטא רשאי למלא, וזאת מחשש שהציבור לא ישמע בקולו.