cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דמטריאס
היסטוריה
בעיני הרומאים הייתה דמטריאס "urbs valida et ad omnia opportuna" - עיר חזקה עם הזדמנויות רבות. עם זאת, עד מהרה היא שקעה ואיבדה את חשיבותה.
לווייתן גוץ
לווייתן גוץ או לווייתן מינקי מצוי או לווייתן מינקי צפוני (שם מדעי: Balaenoptera acutorostrata) הוא מין של לווייתן מזיפות קטן יחסית לקרוביו ולמעשה המין הקטן במשפחת לווייתני ענק והשני בקוטנו מבין לווייתני המזיפות לאחר הבלנית.
מאפיינים
זהו לווייתן מוארך ונפוץ שמצוי ברוב האוקיינוסים למעט באזורי הקוטב אליהם מגיע רק לעיתים רחוקות. ציידי לווייתנים התעלמו ממין זה במסעות הציד שלהם, עקב גודלו ושומנו הדל יחסית. אך לאחר שציד הלווייתנים הגדולים נהיה אסור ואכוף הציידים הפנו את תשומת לבם למין זה והוא ניצוד מעט יותר משאר הלווייתנים. למרות עובדה זו, הוא אחד הלווייתנים הנפוצים ביותר. אורכו 9.4 - 12 מטר משקלו 2.85-4.23 טון כאשר הזכרים גדולים מהנקבות. לווייתן גוץ ניזון בעיקר מפלנקטון, דגים קטנים שונים ודיונונים.
נצפה לעיתים בחופי ישראל.
מיון
ישנם שני תת-מינים של לווייתן גוץ:
דאגמאר ורל
דאגמאר ורל (בגרמנית: Dagmar Wöhrl; נולדה ב-5 במאי 1954) היא פוליטיקאית גרמנייה.
ביוגרפיה
בשנים 1994, 1998, 2002, 2005, 2009 ו-2013 נבחרה לחברת הבונדסטאג, שם ייצגה את צפון נירנברג. בכהונה הראשונה של אנגלה מרקל כקנצלרית גרמניה שימשה כמזכירת המדינה הפרלמנטרית במשרד הכלכלה והטכנולוגיה. משנת 2009 היא חברה בוועדה לענייני תרבות ומדיה של הממשלה.
ורל היא בוגרת תואר במשפטים מאוניברסיטת נירנברג.
נשואה להאנס רודולף ווהלל, מנכ"ל חברה, ולהם שני בנים.
נונאטאק חיטר פטר
נונאטאק חיטר פטר או נונאטאק היטר פיטר (באנגלית: Hitar Petar Nunatak; בבולגרית: нунатак Хитър Петър) הוא נונאטאק הממוקם לחוף מצר הים תעלת הנסיך גוסטב, הנונאטאק ממוקם בחצי האי טריניטי באזור ארץ גרהאם, בצפון חצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
נונאטאק חיטר פטר ממוקם 7.35 קילומטרים צפונית-מזרחית להר רוברטס;
נונאטאק חיטר פטר ממוקם 4.69 קילומטרים דרומית-מזרחית לנונאטאק באליי;
נונאטאק חיטר פטר ממוקם 4.35 קילומטרים מדרום לנונאטאק טפט.
גובהו של הנונאטאק 434 מטרים מעל פני הים.
הנונאטאק ממוקם בסמוך מדרום לשפכו של קרחון אייטקנהד למול האי אלקטוריה.
גילוי ומיפוי הנונאטאק
הנונאטאק מופה בשנת 1996 על ידי סוקרים גרמניים מטעם המכון לגאודזיה יישומית (Institut für Angewandte Geodäsie) וסוקרים בריטיים מטעם הסקר האנטארקטי הבריטי.
מקור השם
הנונאטאק נקרא על שם גיבור הפולקלור הבולגרי חיטר פטר ('פיטר הערמומי').
רפאל קירכהיים
רפאל קִירְכְהַיים (בגרמנית: Raphael Kirchheim; 1804, פרנקפורט – 6 בספטמבר 1889, שם) היה חוקר יהדות יהודי גרמני. מוכר בין היתר בשל מחקריו וחיבוריו על השומרונים.
ביוגרפיה
קירכהיים ההדיר כתבי יד עבריים, כמו פירוש לספר דברי הימים של אחד מתלמידי רבי סעדיה גאון. כמו כן הוא הוציא לאור מהדורה של "שבע מסכתות קטנות" מתוך התלמוד הירושלמי.
בנוסף, עסק רבות בשומרונים ובכתביהם, תרגם לעברית חלק מחיבוריהם, ואף חיבר ספר על אודותיהם בשם "כרמי שומרון".
הוא אף הוציא לאור מהדורה מחודשת לחיבור "שם הגדולים" לחיד"א בתוספת הערות וסקירת תולדות המחבר.
ביטול ברוב
בהלכה, ביטול ברוב הוא כלל שמסתעף מדין רוב בהלכה, ואומר שתערובת איסור בהיתר, אנו נפסוק את דין תערובת זו על פי הרוב, כלומר המיעוט שהתערב עם הרוב יתבטל אל הרוב. ודין כל התערובת יהיה כדין הרוב.
הסתייגויות
כלל זה נוגע לאיסור והיתר במאכלות ואף בשאר איסורים. אך במאכלות אסורים לא חל למעשה דין זה, אלא בחתיכות נפרדות שנתערבו. אך אם התבשלו יחד או התחברו ממש, אסור הכול אלא אם כן ההיתר הוא פי 60 מהאיסור (בטל בשישים). זאת על פי הדין ההלכתי של טעם כעיקר.
וכן בבשר בחלב לא קיים כלל של ביטול ברוב, כי תמיד ההתערבות היא ממשית (לח בלח. ובמקרה שלא נוצרה התערבות כזאת לא קיימת בעיה הלכתית בכלל ולכן צריך יחס פי 60 כדי להתיר).
בנוסף קיימת שיטה בתנאים ובאמוראים ובעקבותיהם מעט מהראשונים, שמין במינו לא בטל כלל. דהיינו היתר מאותו סוג של האיסור אפילו שיהיה פי אלף ויותר ממנו לא יבטל אותו. אך שיטה זו לא נפסקה להלכה.
מקור הדין
מקור הדין הוא מן הפסוק שממנו לומדים את דין רוב הכללי, ולפי רבים, אף את דין "ביטול ברוב" ספציפית.
נחלקו האחרונים בביאור עניין הכלל: לפי שיטת כמה אחרונים כמו שלומדים דין רוב עצמו, נלמד דין ביטול ברוב. המקור לדין רוב בהלכה הוא כאמור מן הפסוק הדן בהלכות בית דין העברי ואומר כי יש להכריע על פי החלטת הרוב. מפסוק זה, מסבירים האחרונים הללו, אנו למדים שני דינים: האחד, כי הרוב מכריע את הספק, ויש להכריע לפי החלטת הרוב. הכלל השני הוא, שהמיעוט נתהפך לרוב והרי הוא כאילו גם הוא חלק מהרוב, שלולי כן לא היה יכול בית הדין לפסוק את ההלכה, שהרי בסנהדרין צריך להיות מספר קצוב של דיינים, שבעים ואחת (סנהדרין גדולה) עשרים ושלושה (סנהדרין קטנה) או שלושה (בית דין רגיל), ובחלק מן הדינים הכרעת בית דין היא מחילה את עצם הדין ולא רק מגלה את ההלכה, למשל בדיני קנסות, ואם המיעוט לא יצטרף לפסק ההלכה לא יהיה לפסק תוקף, ומכיוון שאנו רואים שהתורה אמרה להכריע על פי רוב הדיינים ואז הדין שריר וקיים, אנו למדים שדעת המיעוט התבטלה כמי שאיננה ואף הצטרפה לדעת הרוב לחזקו, וממילא אנו למדים מכך גם לשאר דיני התורה שניתן להכריע את המיעוט להתהפך כדין הרוב.
אחרונים אחרים מסבירים את העניין באופן שונה. מדין "אחרי רבים להטות" אנו רואים כלל אחד: שהמיעוט אינו יכול להשפיע על הרוב, ובכל מקום בו ישנן שתי אפשרויות; השפעת המיעוט על הרוב או השפעת הרוב על המעוט אנו מעדיפים את השפעת הרוב על המיעוט. אם כן, כאשר מתערבות חתיכות בשר אסורות בחתיכות בשר מותרות, ועומדות בפנינו שתי ברירות; לאסור את כל הקערה מכוח המיעוט האסור או להתיר את כולה, אנו נאלצים להתיר את כולה כדי שהמיעוט האסור לא ישפיע על הרוב המותר.
שני הסברים אלו באים לידי ביטוי הלכתי בנידון האם יש מקום להחמיר ולא לאכול דבר שנתבטל ברוב. על פי ההסבר הראשון, האיסור נהפך להיתר לגמרי ואם כן אין כל מקום להחמיר, אך על פי ההסבר השני האיסור עדיין קיים ולכן ניתן להחמיר ולהימנע מאכילת התערובת.
היתר נהפך לאיסור
עוד נידון הלכתי נתלה בעניין זה, האם היתר שנפל לרוב איסור יהפך לאיסור או לא. על פי ההסבר הראשון ניתן לומר שאכן יהפך גם ההיתר לאיסור, אך על פי ההסבר השני מכיוון שאף אם לא יתבטל ההיתר באיסור לא ישפיע הדבר על דין התערובת כולה משום שהיא תישאר אסורה מדין ספק, אין צורך בהכרעת הרוב על המיעוט והמיעוט יכול להישאר בהיתרו.
גדר הכלל
נחלקו האחרונים בגדר הכלל האם מדובר בדין וודאי או בדין ספק. השאלה היא האם האיסור נתהפך להיתר על ידי דין ביטול ברוב וממילא מותר לאכול את כל התערובת למרות שבאופן זה ברור שגם האיסור עצמו יאכל, או שמא האיסור עצמו לא נהפך להיתר, ומותר בדין שחל רק מחמת ספק ומכיוון שאיננו יודעים האם אנו אוכלים איסור או היתר מותר לנו להסתמך מספק על דין הרוב האומר כי יש להניח שחתיכת בשר שהוצאה מתוך קערה ובה הרבה חתיכות בשר, היא מהרוב המותר ולא מהרוב האסור.
אין מבטלין איסור לכתחילה
ההלכה היא שאסור לכתחילה לגרום לאיסור להתבטל ברוב. אך ישנם הבדלים בתחולת כלל זה בין איסור דאורייתא לאיסור דרבנן.
חמץ בפסח
חמץ שהתערב במאכל היתר בחג הפסח אינו בטל אפילו החמץ בשיעור קטן ביותר, בין במינו ובין בשאינו מינו. לדעת התוספות, זה מפני 'חומר החמץ', משום שיש בו עונש כרת. לדעת הרמב"ם, חמץ אינו בטל משום שהוא דבר שיש לו מתירין.
בריה
בריה משמעותה דבר שנשאר כברייתו ולא התרסק או השתנה, ולכן הוא יותר חשוב משאר דברים ואינו מתבטל.
חתיכה הראויה להתכבד
חתיכה הראויה להתכבד (חהר"ל או חר"ל) היא הגדרה לחתיכת מאכל שמקובל באותו מקום להגישה לפני האורחים בתור מנה חשובה, למשל שניצל או רבע עוף על פי המקובל בישראל, ומחמת חשיבותה אינה בטלה.
דבר שיש לו מתירין
דבר שיש לו מתירין (דשיל"מ) זהו דבר שבהמשך הזמן יהיה מותר מעצמו, (לדוגמה: ביצה שנולדה ביום טוב) ולכן לא רצו חכמים להשתמש בהיתר ביטול ברוב כי ממילא זה יהיה מותר בהמשך. ישנם פירושים נוספים בראשונים לדין זה. הגישה הפשטנית בתלמוד היא שכלל זה תקף רק בספק מהתורה אך לפי דעת רב אשי הכלל תקף גם בספק מדרבנן וכן נפסקת ההלכה אם כי יש שחולקים על פסיקה זו.
לפעמים גם דבר שיש לו מתירין בטל, כאשר האיסור אינו בעין. מסיבה זו פוסק רב מתנה שעצים שנשרו מהדקל בשבת מרבה עליהם עצים מוכנים ומבטלן, כי למרות שלרב אשי דבר שיש לו מתירין אינו בטל אפילו באיסור מדרבנן של מוקצה, כאן האיסור אינו בעין שכבר החל להשרף ולהשתנות ממראהו הראשון.
בנוסף, הדין שדבר שיש לו מתירין אינו אלא במינו; בתערובת מין בשאינו מינו, הוא בטל בששים כמו שאר איסורי התורה.
דבר חשוב
דבר חשוב – ישנה קבוצה של דברים המנויים במשנה שהיו בזמנם חשובים מאוד ולכן לא מתבטלים במינם. הרשימה כוללת: אגוזי פרך, רימוני באדן, חביות סתומות, חלפות תרדין, קלחי כרוב, דלעת יונית, ככרות של בעל הבית ובעלי חיים. בשולחן ערוך נפסק שבכל מקום בו אם יש דברים אחרים שיגיעו לחשיבותם של אותם דברים, לא יתבטלו.
דבר שבמנין
דבר שבמנין זהו דבר שרגילים למכרו במספר של יחידות ולא במשקל או על פי נפח. בתלמוד הובאו מספר דעות בגדר זה. לדעת ריש לקיש "כל שדרכו לימנות שנינו" כל דבר שדרכו לימנות ולמכר לפי מניין נחשב כדבר חשוב, גם אם לפעמים מוכרים אותו במשקל (כמו למשל ביצים בזמן חז"ל), ואילו לדעת רבי יוחנן "את דרכו לימנות", רק דבר שתמיד נמכר במניין ולא במשקל נחשב לדבר חשוב שאינו מתבטל ברוב. לדעת חכמים יש רשימה מוגבלת של שישה דברים שאינם בטלים, ורבי עקיבא מוסיף דבר שביעי- ככרות לחם של בעל הבית. להלכה נחלקו הפוסקים: לדעת הרמב"ם והשולחן ערוך רק שבעה דברים אינם מתבטלים, ואילו לדעת הרמ"א יש להחמיר גם בדברים אחרים שנמכרים במנין שאינם בטלים.
דבר דעביד לטעמא
איסור שנותן טעם בתערובת למרות שיש פי שישים כמות של היתר כנגדו, אינו בטל.
יין נסך
חלק מסוגי היין נסך אינם בטלים כלל.
שיטת הרמב"ם
הרמב"ם סובר, שחמץ בפסח שהתערב בדבר שאינו חמץ, אמנם מותר באכילה אך אם יש בו כזית עוברים עליו באיסור בל יראה.
ההסבר בדבר הוא, משום שלשיטתו אין האיסור המתבטל נהפך להיתר, ולכן אם כל הכזית ביחד נמצא בבית, ממילא לא שייך לגביו ביטול שהרי יש בבית זה כזית חמץ. מה שאין כן לעניין אכילה, לעולם אין יכולים לאכול הכול ביחד ממש.
ביטול ברוב בדיני ממון
דיון רחב התרחש בדור השני והשלישי לאמוראים האם קיים דין ביטול ברוב בדיני ממונות. קיימת הסכמה כללית כי דיני ביטול ברוב אינה יכולה להשפיע על דיני ממונות במשפט העברי, והשאלה היא רק האם יש משמעות לביטול ברוב כהשפעה על איסורים התלויים בשורשם בדיני ממונות.
שאלה כזו נתעוררה בבית מדרש טבריה שבראשותו של רבי יוחנן בין קבוצה מתלמידיו, אודות משנה במסכת ביצה האומרת כי כאשר אישה לווה מחברתה תבלין או מלח לתבשיל אותה בישלה לכבוד החג, דין התבשיל לעניין תחום שבת מתייחס כאילו היה מאכל משותף של המשאילה והשואל יחד, ואסור לטלטל את התבשיל מחוץ לאלפיים אמה מהמקום בו שבתה המשאיל בערב שבת בין השמשות.
ביטול ברוב בממון לעניין איסורים
התקיים דיון בין אמוראי בבל מדוע ביטלו אמוראי ארץ ישראל את דבריו של רבי אבא: רבי אושעיא הסביר, כי לדעתו ברור שגם דין הממון מתבטל כאשר הוא מתערב ברוב. יש מפרשני התלמוד שאמרו כי גם לפי רבי אושעיא לא ייתכן שדין הממון יתבטל לגמרי, ולא ייקח השני כסף על ממונו שהתערב בתוך ממונו של חבירו, אלא השאלה היא רק על גוף החפץ, האם דין הממון על החפץ עצמו נותר של זה שהיה ממונו לפני התערובת, או שמא נותרה לו רק זכות ממונית בתערובת אך לא זכות פיזית על הממון שהתערב. רב ספרא תמה על דבריו.
ממון שיש לו תובעין ושאין לו
כאן נכנס לתמונה אביי וחילק חילוק חדש, ולדבריו זה ההסבר של שיטת אמוראי ארץ ישראל: קיים חילוק בין "ממון שיש לו תובעין" ממון שיש אדם שתובע אותו ובעליו רוצה לקבלו חזרה לבין "ממון שאין לו תובעין" זכות ממונית שבעליה וויתר עליה שהיא מתבטלת כליל. בעוד שממון שיש לו תובעים אכן אינו מתבטל, הרי שממון ש"אין לו תובעין" כדוגמת מלח שהושאל במטרה שלא להחזירו אלא את תמורתו הכספית, בטל ברוב.
רב ספרא ביטל את החילוק בין "ממון שיש לו תובעים" לבין "ממון שאין לו תובעים". כראיה לדבריו הוא הביא את שיטת רבי יוחנן בן נורי במסכת עירובין האומר כי גם חפצי הפקר קונים שביתה לעניין תחום שבת, כך שמותר לטלטל אותם רק אלפים אמה ממקום מושבם. ומכאן שדיני הממון של חפץ אינו משתנה אם יש לו תובעים או אם אין לו תובעים. על כך השיב לו אביי כי אין להשוות בין סוגיה זו של מסכת עירובין, כי אמנם לממון שאין לו תובעים יש דין ממון בכל מצב, אך כאן אנו רוצים לבטל רק את דין האיסור שחל מחמת הממון, ולא את דין הממון עצמו.
קרל וילהלם גרופיוס
ביוגרפיה
גרופיוס נולד בבראונשווייג, בנם של וילהלם ארנסט גרופיוס ואשתו לוסי (לבית גרייפר). עוד כשהיה ילד המשפחה עברה לברלין שם פתח אביו בית חרושת למסכות וחנות. לאחר שהתאמן עם אביו בשנות העשרה שלו נסע באירופה כדי להרחיב את השכלתו האמנותית.
בפריז הוא הכיר את תצוגות הדיורמה שהומצא על ידי לואי דאגר וצ'ארלס מארי בוטון. בשובו לברלין התאמן אצל קארל פרידריך שינקל כצייר נוף. החל משנת 1819 עבד כמעצב במה, אומן ומעצב בתיאטרון הופטהאטרון ובתיאטראות אחרים בברלין. בתפקיד זה הוא תכנן בין היתר את תפאורות הבמה והתפאורות לקראת בכורתו של "דר פריישוץ" מאת קרל מריה פון ובר אשר ב־18 ביוני 1821 פתח את התיאטרון בברלין שנבנה מחדש, שתוכנן על ידי מורו שינקל.
באיטליה וביוון הוא אסף אוסף גדול של רשמים ורישומים, שהשתמש בהם בתצוגות הדיורמה. שאותה פתח עם אחיו בשנת 1827 בברלין, בנוסף למשרד לפרסומי אמנות שהפכו להצלחה גדולה.
היו לו תלמידים רבים, ביניהם אדוארד גרטנר ואמיל רוברג.
בשנת 1822 נבחר גרופיוס כחבר באקדמיה הפרוסית לאמנויות.
גרופיוס נפטר בברלין ב־20 בפברואר 1870.
משפחה
בשנת 1820 התחתן גרופיוס עם קלודין קוסט (1801–1827), עימה נולדו לו שלושה ילדים: פאול, שהיה גם אמן והשתלט על עסקיו של אביו, וירש את מקומו כתפאורן ואמן הנוף בתיאטרון הופטהיאטר. ושתי בנות, אחת מהן, אנטוני, הייתה אמו של אמן הנוף פאול פליקל.
מאשתו השנייה, ז'נט יודה (1775–1855), לא היו לו ילדים.
זעקת האדמה השחורה (מיני סדרה)
זעקת האדמה השחורה היא מיני סדרת טלוויזיה בריטית משנת 2018 שכתב וביים הוגו בליק, העוסקת בהעמדה לדין של פושעי מלחמה בינלאומיים. הסדרה הופקה על ידי BBC Two ונטפליקס. התוכנית שודרה ב-BBC Two בבריטניה החל מ-10 בספטמבר 2018; נטפליקס החלה להזרים את התוכנית ברחבי העולם מחוץ לבריטניה ב-25 בינואר 2019. לסדרה שמונה פרקים.
עלילה
הסיפור מתרכז בקייט אשבי, שעובדת כחוקרת משפטית בלשכות החוק בלונדון של מייקל אניס. כאשר אמה המאמצת של קייט, איב, לוקחת על עצמה תיק שמעמיד לדין מנהיג מיליציה ברואנדה, הסיפור מושך את מייקל וקייט למסע שישנה את חייהם לנצח.
הפקה
הסדרה הוזמנה בשם "Black Earth Rising" בשנת 2017. במשך זמן מה במהלך ההפקה הייתה ידועה בשם "The Forgiving Earth", אך חזרה לכותרתה המקורית עד אפריל 2018. במהלך צילום לילי של סצנת פעלולי מכונית בגאנה, מפעיל המצלמה מארק מילסום נהרג. ההפקה השתמשה במעון פרטי ב-Sevenoaks, קנט עבור חלק מהצילומים; בריכת השחייה של בית המגורים הוכפלה עבור מלון ספא בפריז.
ביל מאריי, דן איקרויד, סטיב מרטין, ג'ורג' וונדט, שברולט צ'ייס, ג'ים בלושי וג'ייסון אלכסנדר נבחנו כולם לתפקיד מייקל אניס לפני שג'ון גודמן לוהק.
ביקורת
המבקרים היו חיוביים ברובם. הסדרה צברה 79% ביקורות חיוביות ב-Rotten Tomatoes, עם הקונצנזוס: "זעקת האדמה השחורה" היא מותחן פוליטי יוצא דופן, המתמודד עם אתגרים רלוונטיים ובעיות גאו-פוליטיות עמוקות, עם כושר סיפורי וסירוב נבון לספק תשובות קלות."
יצחק ברטלר
הרב יצחק אייזיק ברטלר (כ"ח בתמוז ה'תרצ"ח, 27 ביולי 1938 – ד' באדר א' ה'תשפ"ב, 5 בפברואר 2022) היה מראשי ישיבת איתרי ומחבר סדרת הספרים "בית יצחק".
ביוגרפיה
נולד בכ"ח בתמוז ה'תרצ"ח לרב מנחם אשר ברטלר, במשפחה שהשתייכה לחסידות ויז'ניץ. למד בצעירותו בישיבת סלבודקה. לאחר נישואיו שימש ראש כולל אברכים בתל אביב. בשנת תשל"ב התמנה לתפקיד ראש ישיבת איתרי על ידי ראש הישיבה הרב מרדכי אליפנט והחל לשמש בתפקיד לצד הרב שלמה פישר ששימש גם הוא כראש הישיבה. שימש בישיבה חמישים שנה כראש ישיבה עד לפטירתו. מסר שיעור כללי מדי יום רביעי למשך כשעה.
כיהן כחבר נשיאות מפעל הש"ס העולמי מאז הקמתו בשלהי שנות ה-70 של המאה ה-20 ועד לפטירתו.
ספרו בית יצחק
חיבר סדרת ספרים בת 13 כרכים על מסכתות הש"ס, בספר נמצאים שיעוריו שמסר בישיבה עם חידושים נוספים.
יצאו עד כה על מסכתות: שבת, פסחים, סוכה, יבמות, כתובות, נדרים, גיטין, קידושין, בבא קמא, בבא מציעא, בבא בתרא, מכות. בשנת תשפ"ב חדשיים לפני פטירתו הוציא לאור עוד שני כרכי מילואים על כל המסכתות הנ"ל.
משפחתו
אחותו עדינה נשואה לחוקר החסידות יצחק אלפסי. אחות נוספת נשואה לרב כתריאל קולודצקי, ראש ישיבת היישוב החדש.
פלורנס סאבין
פלורנס רנה סאבין (באנגלית: Florence Rena Sabin; 9 בנובמבר 1871 – 3 באוקטובר 1953) הייתה מדענית רפואית אמריקאית. היא הייתה אישה פורצת דרך בתחום המדע – הראשונה שקיבלה מעמד של פרופסור חבר ב, שנבחרה לאקדמיה הלאומית למדעים, ושהייתה ראש חוג במכון רוקפלר למחקר רפואי.
גם אחר שפרשה היא פתחה בקריירה שנייה כפעילה בתחום בריאות הציבור, עליה קיבלה ב־1951 את.
ילדות ונעורים
בתחילה שקלה פלורנס לעסוק בנגינה בפסנתר, אך הכישרון המוזיקלי שלה לא היה מפותח מספיק. במקום זאת היא החלה להתעניין במדע, ובפרט ברפואה.
לימודים
בשנת 1885 נרשמה פלורנס לתיכון ”“, שם למדה עד שנת 1889. לאחר מכן למדה במכללת סמית', והפכה לבוגרת האוניברסיטה בשנת 1893. במשך שנתיים עבדה כמורה למתמטיקה בתיכון, ולאחר מכן לימדה במשך שנה זואולוגיה במכללת סמית', כדי לממן את לימודיה לתואר השני.
בשנת 1886 נרשמה סאבין ללימודי רפואה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס. פרנקלין מול, מומחה לאנטומיה, הבחין בהתמדתה ובמיומנויות עבודתה במעבדה, והכווין אותה לחקור שני נושאים חשובים. הראשון התמקד במטרה לייצר מודל תלת־ממדי של גזע מוחו של תינוק מייד לאחר לידתו, והשני עסק בהתפתחות האמבריולוגית של מערכת הלימפה.
בשנת 1890 סיימה סאבין את לימודי הרפואה שלה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס.
בית הספר לרפואה של ג'ונס הופקינס (1902–1925)
עם סיום לימודיה, סאבין החלה לעבוד בבית החולים ג'ונס הופקינס כמתמחה של ויליאם אוסלר, "אבי הרפואה המודרנית". בתום השנה קיבלה מלגת מחקר בחוג לאנטומיה בבית הספר, והמשיכה לעבוד עם פרנקלין מול. מאוחר יותר, הוקצה עבורה תקן בחוג.
היא המשיכה את מחקרה בתחומי הדם, על ייצורו ותאיו; חקר רקמות המוח; וכן הפתולוגיה והאימונולוגיה של מחלת השחפת. ב־2014, נבחרה לאישה הראשונה בתפקידת נשיאת האגודה האמריקאית לאנטומיה.
לאחר שהשלימה את מחקריה ב־1925, סאבין עזבה את בית הספר לרפואה של ג'ונס הופקינס, בעקבות אפליה ממסדית ושאיפתה לחקור במשרה מלאה.
מכון רוקפלר למחקר רפואי (1925–1938)
בספטמבר 1925 מונתה לראש החוג למחקר תאי במכון למחקר רפואי של אוניברסיטת רוקפלר שבניו יורק. היא חקרה את מערכת הלימפה, תאי וכלי דם, ואת מחלת השחפת.
באותה השנה, היא הפכה לאישה הראשונה שנבחרה לאקדמיה הלאומית למדעים.
ב–1926, היא הצטרפה לוועדת מחקר של האגודה הלאומית לשחפת שמטרתה הייתה לרכז את המחקר בתחום. באותה עת, הקדישה את מחקרה לתאי מערכת החיסון, בייחוד מונוציטים והתמיינותם. את שנותיה האחרונות במכון הקדישה לחקר השפעתם של חומרים זרים והיווצרותם של נוגדנים.
ב־1938, סאבין עזבה את תפקידה במכון רוקפלר, פרשה לגמלאות, ושבה לקולורדו.
זִקנה ומוות
בשנת 1944 קיבלה סאבין את בקשתו של מושל קולורדו, ג'ון ויויאן, לעמוד בראש ועדת משנה לבריאות. באפריל 1945 היא הציגה במכתב למושל את ממצאיה, לפיהם הממשלה "נחשלת בכל הנוגע לבריאות הציבור", ודרשה רפורמה בשירותי הבריאות.
החל משנות ה-70 לחייה החלה סאבין לפעול כדי שפוליטיקאים שהתנגדו לרפורמה בשירותי הבריאות יובסו על ידי תומכיה. מאמצים אלו נשאו לבסוף פרי והביאו לחקיקת סדרת חוקים בנושאי בריאות שנקראו על שמה, "חוקי הבריאות של סאבין". בנאום לוועדת הבריאות של מדינת אילינוי ב-1947, אמרה סאבין שהיא נבחרה לכהן כיו"ר הוועדה מכיוון שהמושל, שלא היה לו עניין בבריאות הציבור, מינה "גברת זקנה" מתוך מחשבה שהיא לא תבצע שינויים משמעותיים.
בשנת 1951 פרשה סאבין שנית לגמלאות, אך המשיכה לעסוק בנושא בריאות הציבור.
ב-3 באוקטובר 1953 מתה סאבין כתוצאה מהתקף לב, בגיל 81. גופתה נשרפה והאפר נקבר במאוזוליאום של בית הקברות פיירמאונט בדנוור.
מורשת והנצחה
המחלקה לרפואה של אוניברסיטת קולורדו ובית הספר לרפואה של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס נקראו על שמה של סאבין.
בשנת 1959 תרמה ממשלת קולורדו פסל של סאבין לאוסף היכל הפסלים הלאומי. בשנת 1973 נכנסה סאבין להיכל התהילה הלאומי לנשים, ובשנת 1985 נכנסה להיכל התהילה לנשים בקולרדו.
מייק קונלי (כדורסלן)
מייקל אלכס "מייק" קונלי הבן (באנגלית: .Michael Alex "Mike" Conley, Jr; נולד ב-11 באוקטובר 1987) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הרכז בקבוצת מינסוטה טימברוולבס מליגת ה-NBA.
ראשית חייו
קונלי נולד בפאייטוויל שבארקנסו וגדל באינדיאנפוליס בבית ספורטיבי. אביו, מייק קונלי, הוא אלוף אולימפי ואלוף עולם בקפיצה משולשת ודודו סטיב, שיחק פוטבול במדי פיטסבורג סטילרס מליגת ה-NFL.
בנערותו שיחק בקבוצת הכדורסל של תיכון לורנס נורת' בעיר, בה שיתף פעולה עם גרג אודן. שיתוף הפעולה בין אודן לקונלי היה פורה, והשניים הוליכו את קבוצת בית הספר לשלוש אליפויות מדינת אינדיאנה ברציפות. בעונת ה אף רשמו עונה נטולת הפסדים עם מאזן של 0-29, והשוו את שיא המדינה עם 45 ניצחונות רצופים, שיא שעמד מאז 1955.
ממפיס גריזליס
לאחר שנה אחת בלבד בליגת המכללות, החליט קונלי להעמיד עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA 2007 ונבחר במקום הרביעי על ידי ממפיס גריזליס. בעונת הרוקי שותף קונלי ב-53 משחקים מהם עלה בחמישייה ב-46. הוא תרם 9.4 נקודות בממוצע והוביל את הרוקיז עם 4.2 אסיסטים למשחק. בעונתו השנייה המשיך קונלי להיאבק עם קייל לאורי על דקות בעמדת הרכז. הוא חלק את עמדת הרכז הפותח עם לאורי בחציה הראשון של העונה, ובחציה השני כבר קיבע את מעמדו כרכז הראשון.
בשנים הבאות הפך לשחקן מפתח בקבוצה, לצד הסנטר מארק גאסול. בעונת העפילו הגריזליס לפלייאוף לראשונה מזה 5 עונות, ואף הגיעו לראשונה בתולדותיהם לשלב הפלייאוף השני לאחר שגברו על המדורגת ראשונה במערב סן אנטוניו ספרס (4–2). בעונת רשמה ממפיס את מאזנה הטוב אי פעם, 56–26, והפעילה לראשונה בתולדותיה לשלב גמר המערב. בסדרת גמר המערב הפסידו הגריזליס לספרס בתוצאה 0–4. בסיום אותה עונה נבחר קונלי לחמישיית ההגנה השנייה של העונה, לראשונה בקריירה.
סיפון תצפית
מרפסת תצפית (סיפון תצפית), מצע תצפית או פלטפורמת צפייה היא פלטפורמת תיירות מוגבהת, הממוקמת בדרך כלל על מבנה ארכיטקטוני גבוה, דוגמת גורד שחקים או מגדל תצפית. סיפוני תצפית סגורים לעיתים בשל תנאי מזג האוויר, ורק מעטים עשויים לכלול טלסקופים המופעלים עם מטבעות לטובת צפייה במקומות רחוקים.
מייק קונלי (כדורסלן)
ממפיס גריזליס
בקיץ 2016 חתם קונלי על הארכת חוזה בממפיס בסך כ-153 מיליון דולר ל-5 עונות. בעת החתימה היה זה החוזה היקר בתולדות ה-NBA. בנובמבר 2017 נפצע בגיד האכילס של רגלו השמאלית, ונאלץ להחמיץ את כל המשך עונת, לאחר 12 משחקים בלבד.
סיפון תצפית
ציר הזמן של סיפוני התצפית הגבוהים בעולם
זהו ציר זמן של התפתחות סיפוני התצפית הגבוהים בעולם מאז חנוכת אנדרטת וושינגטון בשנת 1885.
מייק קונלי (כדורסלן)
יוטה ג'אז
ב-6 ביולי 2019, לאחר 12 עונות בממפיס, הועבר קונלי בטרייד ליוטה ג'אז בתמורה לג'יי קראודר, קייל קורבר, גרייסון אלן, דריוס בייזלי ובחירת דראפט עתידית.
סיפון תצפית
בניינים שבנייתם אושרה
ראו גם רשימת הבניינים והמבנים הגבוהים בעולם # מרפסת התצפית הגבוהה ביותר בעולם
מייק קונלי (כדורסלן)
יוטה ג'אז
בעונת 2021 נבחר קונלי בפעם הראשונה למשחק האול סטאר (כמחליף של דווין בוקר).
דוד משה רוזנבוים (קריית גת)
רבי דוד משה רוזנבוים (נולד בה'תשל"ג, 1973) הוא האדמו"ר הנוכחי מקרעטשניף קריית גת.
ביוגרפיה
רבי דוד משה בנם הבכור של רבי ישראל ניסן רוזנבוים האדמו"ר מקרעטשניף קריית גת, ויוטא מרים נולד בתשל"ג. בברית שנערכה בהשתתפות סבו רבי איתמר רוזנבוים נקרא דוד משה, על שם סבו רבי דוד משה מקרעטשניף.
בילדותו למד בתלמוד תורה בקוממיות, בישיבה קטנה למד בישיבה שהקים אביו בראשות רבי אברהם הורביץ (מתלמידי הסטייפלר) בישיבה גדולה למד בישיבת כוכב מיעקב - טשעבין.
נישא לבת-שבע בת רבי עקיבא רבינוביץ' – האדמו"ר מפוריסוב. לאחר נישואיו התגורר בקריית גת.
רבותיו
רבי דוד משה לומד רבות בתורת חב"ד ומוסר שיעור שבועי בספר התניא. היה נוסע להתוועדויות אצל רבי מנחם מנדל שניאורסון, ואף קרא לבנו על שמו.
בהנהגת הקהילה
רבי דוד משה ניהל את הקמת המוסדות של אביו בשכונת רמות דוד בקריית גת.
במהלך הלוויית אביו בט"ז בחשוון תש"ף, הוכתר על ידי דודו רבי מנחם אליעזר זאב רוזנבוים לממלא מקום אביו בקריית גת. שאר אחיו הוכתרו לאדמו"רים מטערבישאן, טשרנוביץ ומיאלען.
מטוטלת אנגלית
מטוטלת אנגלית הוא מכשיר שנועד למדוד ולהסדיר את רמת מניעת ההחלקה של משטחי דריכה. כל מוצרי הבינוי אשר משמשים לריצוף וחיפוי של משטחים חוץ ופנים, עוברים בדיקה זאת כחלק מתהליך שחרור תקני בנמל הימי. כל מוצרי הריצוף שלא עברו בדיקה זאת בהצלחה, לא יוכל להימכר תחת ההגדרה של - מוצרי דריכה נוגדי החלקה. מטרת התקן הוא להעניק מדידה מספרית מדויקת של רמת ההחלקה במשטח הנבדק. נושא הבטיחות משמעותי ביותר בבחירת סוג הריצוף ותכנונו. התקנים הישראלים והבינלאומיים קובעים אמות מידה למידת החיכוך או החספוס הנדרשת ממשטח מרוצף, על מנת למנוע החלקה ופגיעות גופניות.
לואי ניקולא דאבו
לואי ניקולא דאבו (בצרפתית: Louis Nicolas Davout; 10 במאי 1770 – 1 ביוני 1823) היה גנרל צרפתי אשר שרת בגרנד ארמה, בשיאו של עידן נפוליאון בונפרטה. הכישרון האסטרטגי שלו, כמו גם המוניטין שיצא לו כמי שמשליט משמעת חמורה, הקנו לו את התואר "מרשל הברזל". הוא נחשב יחד עם אנדרה מסנה וז'אן לאן, לאחד המפקדים המוכשרים ביותר של נפוליאון, ונאמנותו לזה האחרון הייתה ללא עוררין.
חיים מוקדמים
דאבו נולד במחוז יון שבממלכת צרפת ב-10 במאי 1770, כבנם של ז'אן-פרנסואה דאבו (1739–1779) ואדלייד מינרד דה ואלארס (1741 – 1810). הוא התחנך בבית ספר צבאי באוסר, וב-29 בספטמבר 1785 עבר לאקול מיליטר בפריז. הוא סיים את לימודיו ב-19 בפברואר 1788 בדרגת לוטננט, ושרת ברגימנט הפרשים המלכותי "שמפיין" אשר הוצב בעיר האסדין. כאשר פרצה המהפכה הצרפתית, הוא נטש במהרה את עמדותיו המלוכניות ונסחף אל עקרונות המהפכה.
הוא הצטרף לכוח הצבאי החדש שהוקם - צבא המהפכה הצרפתי. הוא שימש כמפקד בטליון (גדוד) בקרבות מלחמות המהפכה הצרפתית של שנת 1792, והצטיין במיוחד בקרב נירווינדן באביב 1793. הוא קודם לדרגת "גנרל של בריגדה", אולם בשל העובדה שמוצא משפחתו היה מהאצולה, סולק מתפקיד זה. למרות זאת, הוא המשיך להילחם בשירות המהפכה, ולקח חלק בקמפיינים על הריין. הוא שרת יחד עם ידידו לואי דסי במהלך המערכה הצרפתית בסוריה ובמצרים, אולם בחזור מהמזרח התיכון לא נכח בקרב מרנגו שבמהלכו נהרג דסי.
המלחמות הנפוליאוניות
במהלך שירותו בצבא המהפכה, נחשף אליו נפוליאון בונפרטה שהתרשם ממנו עמוקות. נפוליאון ארגן את נישואיו של דאבו לאיימי לקלרק, אחותו של שארל לקלרק, וגיסתה של פולין בונפרטה, אחות נפוליאון. בכך, הפך דאבו לחבר במשפחה המורחבת של נפוליאון. כאשר נפוליאון הפך עצמו ל"קונסול של צרפת", קיבל דאבו תפקיד פיקודו במשמר הקונסולרי. כאשר נפוליאון הפך עצמו לקיסר, קיבל דאבו דרגה של מרשל. דאבו נחשב לאחד מהפחות מנוסים ויותר צעירים מבין המרשלים האחרים, מה שהקנה לו את עוינותם וקנאתם לאורך הקריירה שלו.
דאבו קיבל פיקוד על הקורפוס השלישי של הגרנד ארמה. בקרב אוסטרליץ, הקורפוס שלו הוצב באגף הדרומי וכלל 6,300 חיילים ו-12 תותחים. במהלך הקרב הקורפוס מילא בצורה טובה את תפקידו; ריתק את האויב וברגע הנכון עזר לקורפוס הרביעי לכתר את האויב. במהלך קרב ינה-אאורשטדט בשנת 1806, עמדו תחת פיקודו 28,000 חיילים, אולם לצבא הפרוסי שמולו היו 63,000 חיילים. הכוחות של נפוליאון, היו שקועים בלחימה באזור יינה, ודאבו מצא את עצמו מבודד באאורשטדט. אמנם הכוחות של ברנדוט שחנו בקרבת מקום יכלו להושיעו, אולם ברנדוט שנודע כהססן, לא הצטרף לקרב. ייתכן אף כי הדבר נבע מעוינות בין המרשלים, מפרשיית עבר בה ברנדוט נחשד בבגידה ודאבו נשלח לעקוב אחריו. דאבו הצליח להתגבר על הפרוסים לבדו, למרות הנחיתות המספרית. לאחר הקרב דאבו הזועם הזמין את ברנדוט לדו-קרב, שנמנע רק תודות להתערבותו של נפוליאון. כפרס, נפוליאון נתן לדאבו ואנשיו להיכנס ראשונים לברלין במסגרת מצעד הניצחון ב-25 באוקטובר של אותה שנה.
דאבו המשיך ללחום בהצטיינות, והתבלט בקרב איילאו וקרב פרידלנד. נפוליאון מינה אותו כמושל הצרפתי של דוכסות ורשה, ובעקבות הסכם טילזיט בשנת 1807 מינה אותו לדוכס אאורשטדט. דאבו נטל חלק פעיל בקרבות הקואליציה האנטי-צרפתית החמישית, והתבלט במיוחד בקרב וגראם בשנת 1809, שבמהלכו פיקד על האגף הימני של הגרנד ארמה. לאחר מכן הטיל עליו נפוליאון את משימת הארגון של "חיל התצפית של האלבה", שבסופו של דבר הפך לצבא הענקי שבאמצעותו פלש נפוליאון לרוסיה בשנת 1812.
בתחילת הפלישה, פיקד דאבו על הקורפוס הראשון, אשר כלל למעלה מ-70,000 חיילים. הוא הביס כוחות רוסיים באזור מוהילב, לפני שחבר לכוח העיקרי. הוא השתתף בכל המסע הכושל עד הנסיגה. במהלך הנסיגה, הוא פיקד על העורף. אולם נפוליאון סבר שהוא אטי מדי והחליף אותו במישל נה. הוא לא תפקד היטב בקרב ברזינה, ולא העז להיפגש עם הקיסר שוב עד שהגיעו אל האלבה. לאחר התבוסה, נפוליאון מינה אותו כמושל הצבאי של העיר המבורג. כוחות הקואליציה האנטי-צרפתית השישית תקפו אותו, והוא הגן על העיר באומץ. העיר הייתה מבוצרת גרוע, והייתה לו רק מעט תחמושת ואספקה. עם זאת, הוא החזיק מעמד, והסכים להיכנע רק באפריל 1814, כאשר לואי השמונה עשר, מלך צרפת, אשר החליף את נפוליאון שיצא לגלות, הורה לו להיכנע.
אחריתו
דאבו הנהיג הגנה אבירית, אך חסרת תועלת, של עיר הבירה פריז בפני כוחות הקואליציה. תואריו נשללו ממנו, וכאשר חלק מפיקודיו נאסרו בעוון ביצוע פשעי מלחמה, הוא לקח אחריות על מעשיהם. הוא ניסה לשווא להגן על חברו לנשק מישל נה. בהדרגה נמוגה העוינות שלו כלפי הבורבונים, והוא השלים עם שלטונם. בשנת 1817 הוחזרו לו הדרגות והתארים שלו, ובשנת 1819 הוא התקבל כחבר ב"לשכת פריז". בשנת 1822 הוא מונה לראש העיר סביני-סור-אורז', תפקיד בו החזיק במשך שנה. בנו, לואי נפוליאון, שימש גם הוא כראש העיר בין השנים 1843-1846. הוא מת בפריז ב-1 ביוני 1823 בגיל 53.
דאבו היה נשוי ללואיזה איימי ג'וליה דאבו, שהייתה אחותו של שארל לקלרק וגיסה של פאולין בונפרטה. הוא נישא לה ב-1801, והיא נשארה עמו עד יום מותו. חיי הנישואים שלהם היו מאושרים, ובני הזוג היו נאמנים זה לזה למרות התקופות הארוכות שבהן לא היו יחד. היו להם שמונה ילדים, ארבעה מתוכם מתו בילדות.
בלה גרינברגר
בלה גרינברגר (בהונגרית: Grünberger Béla; נאג'ווארד, 22 בפברואר 1903 – פריז, 25 בפברואר 2005) היה רופא, פסיכיאטר פסיכואנליטיקאי יהודי-הונגרי-צרפתי שתחום מחקרו העיקרי, ספריו ופרסומיו היו בתחום הנרקיסיזם.
קורות חייו
בלה גרינברגר נולד במשפחה יהודית כבנם של איגנץ גרינברגר ושל האני וייס. הוא למד בבית הספר למסחר בעיר הולדתו. לאחר מלחמת העולם הראשונה, עבר לבודפשט, שם סיים את לימודיו בבית הספר התיכון ורבצי. גרינברגר נסע לגרמניה ללמוד רפואה. הוא התקבל לאוניברסיטת פרידריך שילר בינה, שם נתקל לראשונה בספרות פסיכואנליטית. הוא קרא את יצירותיהם של קרל גוסטב יונג וזיגמונד פרויד בספריית האוניברסיטה. הוא למד גם במכון לכלכלה עולמית ולעניינים ימיים בקיל, אך לא השיג תואר. לאחר מכן נסע לז'נבה, שם סיים את לימודיו במכללה לכלכלה ולמד צרפתית. הוא שהה בשווייץ שלוש עשרה שנים, ואז הגיע לצרפת ב-1 בספטמבר 1939, ביום פרוץ מלחמת העולם השנייה.
הוא למד רפואה באוניברסיטת גרנובל במשך שנתיים, ואז נטש אותה. הוא רצה להצטרף לצבא הצרפתי במאבק נגד גרמניה הנאצית, אך נדחה מסיבות לא ידועות. גרינברגר נשאר בצרפת, אבל בינתיים רוב משפחתו נרצחה באושוויץ. במהלך חייו המחתרתיים בצרפת בתקופת ממשלת וישי, וגם תחת הכיבוש הגרמני לאחר מכן נתמך חלקית על ידי חברי תנועת ההתנגדות הצרפתית והוא עצמו הבריח נשק למחתרת הצרפתית.
בשנת 1946, קיבל תואר ברפואה בפריז. הוא למד אצל הפסיכואנליטיקאי סשה נכט במשך ארבע שנים וכעבור חצי שנה לאחר מכן החל לעבוד כפסיכואנליטיקאי. בשנת 1953, הוא הפך לחבר מלא באגודה הפסיכואנליטית של פריז (Société Psychoanalytic de Paris). הוא נשאר פעיל בארגון זה במשך זמן רב והוביל סמינרי הכשרה שונים. הוא נסע תכופות לגרמניה לאחר המלחמה ולקח חלק בארגון מחדש של הפסיכואנליזה שם. ב-1960 השתתף בהקמת המכון והמרכז להכשרה לרפואה פסיכואנליטית ופסיכוסומטית (משנת 1964, המכון הפסיכואנליטי של פרנקפורט).
בשנות ה-40 וה-50 היה חבר במפלגה הקומוניסטית של צרפת, שם הכיר את אשתו לעתיד ועמיתתו ז'נין שאסוגו-סמירגל (Janine Chasseguet-Smirgel). לאחר שהצבא האדום הפיל באלימות את המהפכה ההונגרית של 1956, הוא ושסגה-סמירגואל נפרדו מהמפלגה הקומוניסטית. במהלך המהומות בפריז במאי 1968, שניהם - תחת השם הבדוי "אנדרה סטפן" - כתבו את L'Univers contestationnaire ou les nouveaux chrétiens (פריז, 1969), ניתוח ביקורתי של תנועת הסטודנטים והסטליניזם.
בלה גרינברגר מת בגיל 102 ב-25 בפברואר 2005 בפריז.
עבודתו
בעבודותיו, בלה גרינברגר עסק בעיקר בנושא הנרקיסיזם. הוא שיער שיש נרקיסיזם ראשוני שניתן למצוא כבר ברחם. הוא האמין שבחיים שלפני הלידה, האדם הוא כל יכול מבחינה פסיכולוגית, חסר התאמה, בלתי מוגבל ונצחי בזכות הטיפול המקיף שלו (ברחם כאמור). רצונות נרקיסיסטיים תואמים ל"רגרסיה אל גן העדן האבוד" הזה ומלווים את כל התפתחות האדם. כבר בילדותו הם מעוררים את הרצון לחזור למצב הנרקיסיסטי הזה שכבר חווה.
בית בורבון-פארמה
בית בורבון-פארמה (באיטלקית: Casa di Borbone-Parma, בצרפתית: Maison de Bourbon-Parme) הוא ענף של בית בורבון הצרפתי ששלט בעבר בדוכסות פארמה האיטלקית. ראש הבית הנוכחי הוא הנסיך קרלוס, דוכס פארמה, הטוען גם לתואר מלך ספרד מטעם הקרליסטים, אך לא עושה דבר לשם מימוש זכותו. הנסיך קרלוס הוא נינו של הדוכס האחרון של פארמה, רוברטו הראשון, אשר הודח מתפקידו במהלך איחוד איטליה.
היסטוריה
דוכסות פארמה נוסדה בשנת 1535, בעקבות פטירתו של פרנצ'סקו ספורצה השני, שליט מילאנו. גם פרנסואה הראשון, מלך צרפת וגם קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה טענו לזכותם על אדמותיו של הדוכס, ולכן חולקה הדוכסות, והשטחים שמדרום לנהר הפו, סביב העיר פארמה, הפכו לדוכסות פארמה, וניתנו לבנו הבלתי חוקי של האפיפיור פאולוס השלישי, פייר לואיג'י פראנזה, ובשנת 1556 צורפה לדוכסות גם העיר פיאצ'נצה. בשנת 1731 הועברה הדוכסות לקרלוס, בנה של אליזבטה פארנזה, הנצר האחרון לבית פארנזה, לאחר שלו נותרו במשפחה יורשים זכרים.
בשנת 1735 הועברה הדוכסות לקרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, בתמורה להעברת ממלכת שתי הסיציליות לשליטת ספרד, ובשנת 1748 הועברה הדוכסות מידי בית הבסבורג לפליפה, דוכס פארמה, מייסד בית בורבון פארמה. בשנת 1796 נכבשה הדוכסות על ידי כוחותיו של נפוליאון בונפרטה, אך פרדיננדו, דוכס פארמה, המשיך לשלוט בדוכסות עד לשנת 1802, אז הועברה הדוכסות לשליטה ישירה של צרפת, במסגרת חוזה אנחוארס, ובתמורה קיבל דוכס פארמה את ממלכת אטרוריה.
במסגרת קונגרס וינה הועברה הדכסות למארי לואיז, אשתו של נפוליאון בונפרטה ובתו של פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה האחרון, ועם מותה בשנת 1847 חזרה הדוכסות לבית בורבון פארמה.
בשנת 1859, במהלך מלחמת העצמאות האיטלקית השנייה, גורש הדוכס האחרון של דוכסות פארמה, רוברטו הראשון, דוכס פארמה, והדוכסות סופחה לממלכת סרדיניה, אשר הפכה לחלק מממלכת איטליה לאחר מספר חודשים.
קורו (דינוזאור)
קורו (שם מדעי: Kuru) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הדרומאוזאוריים אשר התקיים במרכז אסיה של הקרטיקון שלפני 72 עד 71 מיליון שנה מזמננו.
דינוזאור זה התגלה ב-1991 בתצוורות בארו גויוט שבאזור Khulsan, מדבר גובי במונגוליה והוא תואר למדע ב-2021 בידי החוקר ג'יימס ג'י נאפולי וצוותו, כששמו הוא קיצור שם האלה הטיבטית Kurukullā. במקור הוא נחשב למין של אכילובאטור, אך בהמשך התברר שמדובר בסוג חדש. לפני כן נקרא ב-1992 בשם המדעי: Airakoraptor - שפירושו: "גנב קומיס", אך השם שונה.
הממצאים המאובנים של הדינוזאור היו חלקיים ומורכבים בעיקר משרידי חלק מהגולגולת והלסתות. אלה דמו לאלה של כמה דרמזאוריים בינוניים בגודלם, כמו האכילובאטור, האדזאורוס, הטסאגן ועוד. היה זה כנראה טורף מנוצה קל משקל בעל לסתות ארוכות עם שיניים חדות ואולי הוא חי בקבוצות קטנות במדבר גובי.
חוק הירושה השני
חוק הירושה השני הוא חוק שחוקק על ידי הפרלמנט של אנגליה ב-1536, בתקופת הנרי השמיני מלך אנגליה. נקרא באופן רשמי חוק הנוגע לירושה של הכתר וגם היה ידוע כירושת הכתר: חוק הנישואים 1536.
החוק נחקק לאחר ההרשעה וההוצאה להורג של אן בולין והסיר את בתה, אליזבת ואת מרי, בתו של הנרי מאשתו הראשונה קתרין מאראגון, מסדר הירושה. הוא החליף את חוק הירושה הראשון, שהכריז על מרי כבלתי חוקית ועל אליזבת כיורשת החוקית האמיתית של הנרי. חוק חדש זה הכריז שגם אליזבת הייתה ממזרה. כתוצאה מהחוק, הנרי נשאר ללא צאצא חוקי שיירש את הכתר לאחר מותו, מצב שהיה תקף עד שבנו, אדוארד, נולד באוקטובר, 1537.
היות שלהנרי לא היה נצר חוקי בזמן העברת החוק, החוק העניק להנרי "כוח וסמכות מלאים" לבחור מי יירש אותו במקרה שהוא ימות ללא יורש ביולוגי, באמצעות ציון שמו של יורשו בכתב הרשאה או בצוואתו.
החוק גם קבע שהמעשים הבאים יחשבו לבגידה: כל המפריע ליורש שייבחר לרשת את הכתר, או כל האומר ששני נישואיו הראשונים של הנרי לקתרין מאראגון ולאן בולין היו תקפים, או שנישואיו השלישיים לג'יין סימור לא היו תקפים, או שאחת מבנותיו היו חוקיות ובן שיולד מנישואיו השלישיים הוא בלתי חוקי.
החוק גם דרש מנתיניו של הנרי להישבע לתמוך בחוק וקבע שסירוב לשבועה יחשב כבגידה. מי שיואשם בבגידה על פי החוק, לא יזכה למקלט ובנוסף לעונש המוות שיוטל עליו, כל מי שיואשם בהפרעה לירושה של הכתר, יפסיד את זכות התביעה שלו לכתר, במקרה והיא קיימת.
החוק גם קבע שביקורת נגד גזר דין המוות שהוטל על תומאס מור ייחשב כבגידה על פי חוק הבגידה 1534. לבסוף, החוק קבע שכל ניסיון לבטל את החוק ייחשב כבגידה.
החוק הוחלף ב-1543 על ידי חוק הירושה השלישי שהחזיר את בנותיו של הנרי לסדר הירושה לכתר, אבל לא השיב את החוקיות שלהן על כנה.
סוזן דלבנה
סוזן קיי אוליבר דלבנה (באנגלית: Suzan Kay Oliver DelBene; נולדה ב-17 בפברואר 1962) היא פוליטיקאית ולשעבר אשת עסקים אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של מדינת וושינגטון, מאז 2013.
ביוגרפיה
דלבנה נולדה בסלמה שבאלבמה, בתם החמישית של בארי ובת' אוליבר. בגיל צעיר עברה משפחתה לעיר ניופורט הילס, ניוקאסל דהיום, השוכנת במחוז קינג שבמדינת וושינגטון. מאוחר יותר הם עברו לאי מרסר. בסרטון אוטוביוגרפי תיארה דלבנה את הקושי של משפחתה לשלם תשלומים וחשבונות, שנבע לאחר שאביה הטייס איבד את עבודתו. לאחר כיתה ד' נדדה משפחתה ברחבי ארצות הברית במטרה למצוא עבודה. אחרי שסיימה את לימודיה בבית הספר התיכון צ'וט רוזמרי הול (Choate Rosemary Hall) שבקונטיקט, נסעה דלבנה לפורטלנד שבאורגון, שם השלימה במכללת ריד לימודי תואר ראשון בביולוגיה. לאחר מכן המשיכה דלבנה את לימודיה הגבוהים באוניברסיטת וושינגטון, שם קיבלה תואר שני במנהל עסקים.
בבחירות אמצע הכהונה ב-2010 התמודדה דלבנה אל בית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס השמיני של וושינגטון מול נציג המחוז המכהן, דייב רייקרט מהמפלגה הרפובליקנית. היא מיקדתה את מצע הבחירות שלה על כלכלת ארצות הברית (שניזוקה בעקבות המשבר הכלכלי העולמי שהחל ב-2008) וזכתה לתמיכתם של עיתונים בוושינגטון (כדוגמת "סיאטל טיימס") מובילים ואישי ציבור מהמפלגה הדמוקרטית. ב-2 בנובמבר הפסידה לרייקרט בפער בן 4.1%, וגרפה 47.95% מקולות הבוחרים. בבחירות 2012 התמודדה שוב אל בית הנבחרים. היא זכתה בפריימריז הדמוקרטים לייצוג מחוז הקונגרס הראשון, אותו ייצג אז ג'יי אינסלי, שהפך תחרותי יותר בשל חלוקה מחדש של מחוזות בחירה. אינסלי התפטר במרץ על מנת להתמקד במסע הבחירות שלו לתפקיד מושל וושינגטון. דלבנה התמודדה ביום הבחירות בשתי מערכות בחירות נגד ג'ון קוסטר הרפובליקני: בחירות מיוחדות למילוי שארית כהונתו של אינסלי (שהתקיימו במחוז הקונגרס הראשון הישן), ובחירות רגילות לתקופת כהונה מלאה בת שנתיים. היא הביסה את קוסטר בשתי מערכות הבחירות, וזכתה בבחירות המיוחדות עם 60% מהקולות ובבחירות הרגילות עם 54%. ב-13 בנובמבר 2012 הושבעה לתפקידה.
בשנת 2019 הציגה דלבנה חקיקה שתחייב חברות להציג את מדיניות הפרטיות שלהן ב"אנגלית רגילה". החקיקה תיצור גם אפשרות לצרכנים "להסכים מראש" בטרם חברות יוכלו להשתמש במידע הפרטי של הצרכנים. החל מינואר 2021, עם התכנסות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית, דלבנה מכהנת כיושבת ראש שדולת הדמוקרטים החדשים וכסגנית יו"ר ועדת הדרכים והאמצעים של בית הנבחרים האמריקאי. השתתפה במשלחת האמריקאית למזרח אסיה, בראשות ננסי פלוסי, יושבת ראש בית הנבחרים, ששהתה שם בחודש אוגוסט 2022. בין 2 באוגוסט ל-3 באוגוסט המשלחת שהתה גם בטאיוואן.
ניהול זמן
ניהול זמן הוא תהליך של תכנון והפעלת שליטה מודעת על זמן שהוקדש לפעילויות ספציפיות ונועד במיוחד להגברת היעילות והפרודוקטיביות. דבר זה כרוך בתמרון והתמודדות עם דרישות שונות ביחס לאדם הנוגעות לעבודה, לחיים חברתיים, למשפחה, לתחביבים, לאינטרסים האישיים ולהתחייבויות בעלות זמן מוגבל. שימוש יעיל בזמן מעניק לאדם את האפשרות לנהל ולבזבז את זמנו על פעילויות בהתאם לרצונו.
הנושאים העיקריים המופיעים בספרות על ניהול זמן הם:
ניהול זמן ארגוני (Organizational time management) הוא המדע של זיהוי, הערכה והפחתת בזבוז זמן בתוך ארגונים. מדע זה עוסק בזיהוי דיווח והערכה כלכלית של זמן ובזבוז זמן בארגון.
שיטת אייזנהאואר
על פי שיטה זו, המשימות מחולקות לפי ארבעה קריטריונים: "חשוב" לעומת "לא חשוב", ו"דחוף" לעומת "לא דחוף", ומחולקות בהתאם באיור של ארבעה רבעונים. לפי השיטה, מהמשימות שאינן חשובות ואינן דחופות יש להתעלם, את המשימות הדחופות והחשובות יש לבצע מיידית, את המשימות הדחופות אך הבלתי חשובות יש להעביר לביצוע על ידי כפיף, ולמשימות החשובות שאינן דחופות יש לקבוע תאריך לסיום ולביצוע באופן אישי.
שיטת פארטו
רעיון זה מקביל במהותו לעקרון פארטו ולפיו ניתן להשלים 80% מהמשימות ב-20% מהזמן. שאר ה-20% מהמשימות ידרשו הקצאה של 80% מהזמן. על פי שיטה זו, יש למיין את המשימות לאחת משתי הקטגוריות הללו, ולתת לקטגוריה הראשונה עדיפות גבוהה יותר. מכיוון שמטרת ניהול הזמן היא הגדלת הפריון, ניתן להצדיק זאת על ידי הטענה שניתן להשיג 80% מהפריון על ידי השלמת 20% מהמשימות.
שיטת הדומינו
שיטה זו מציגה רעיון כי קיימות פעולות מסוימות שמשקיעים בהן פעם אחת והן מייצרות תפוקה בכמה ערוצים שונים ולאורך זמן. שימוש בפעולות אלו חוסך זמן בצורה משמעותית ובראייה רחבה מאפשר לעסוק בדברים אחרים אשר דורשים טיפול. כתיבת ספר היא דוגמה טובה לשימוש בשיטת הדומינו משום שהיא דורשת מאמץ חד-פעמי, ומשעה שהספר נכתב ופורסם הוא עשוי לשרת את המחבר פעם אחר פעם ולמשך שנים, ידאג לפרסמו, לבנות את תדמיתו ואף יתגמל את המחבר בתגמול כספי.
הרגלים של אנשים אפקטיביים
סטיבן קובי סוקר בספרו "שבעת ההרגלים של אנשים אפקטיביים מאד" מערכות לניהול זמן, ומחלק אותן לארבעה "דורות":
לגרום לדברים לקרות
דייוויד אלן פיתח גישה נוספת הנקראת "לגרום לדברים לקרות" (Getting Things Done - GTD). על פי שיטה זו, בעולם המודרני החיים דינמיים מכדי לנסות ולתכנן מראש את כל סדר היום ולתחזק רשימות יומיות של משימות. לכן, התוצאה של ניסיון לקיים סדר יום מוחלט מראש תהיה זהה לתוצאה של חוסר מוחלט בתכנון זמן, כך שבמקום להיות עסוקים במשימה שיש לבצע עלולים להיות מוטרדים ממחשבות פנימיות, ליצור תחושה מדומה של עומס ולחץ, ולפגוע בסופו של דבר בפריון.
על מנת להימנע מן התוצאות השליליות הללו מציע אלן לפשט את מערכת ניהול הזמן באופן הבא:
בצורה זו נשמרות רק מספר קטן של רשימות מרוכזות שניתן לעבור עליהן במהירות ובכל עת כדי לראות מהם הנושאים החשובים ביותר בכל רגע. רשימות אלה קלות לשינוי לפי הצרכים והמאורעות המשתנים מרגע לרגע, ועצם קיומן על הכתב משחרר מן הצורך לנסות לזכור את כולן או לתהות אם באמת עושים את הדברים החשובים ביותר.
כלים נפוצים לניהול זמן
לתכנון ובקרה של ניהול זמן משמשות תוכנות כמו Microsoft Dynamics Time Managemen, Trello, Timely, Toggl, Asana, ביזמו ואחרות.
שמוליק קליין
שמוליק קליין (נולד ב-30 באוקטובר 1971) הוא משורר, עורך, עיתונאי ויועץ תקשורת.
קורות חייו
שמוליק נולד בהרצליה לאב עורך דין ולאם מורה. הוא למד במדרשית נעם-פרדס חנה ובישיבת ההסדר ברכת משה במעלה אדומים. לאחר סיום תואר ראשון במדעי המדינה ובתקשורת המונים באוניברסיטת בר-אילן עבד ככתב ועורך ברשת א'.
ב-1994 הקים את משיב הרוח, כתב העת לשירה יהודית ישראלית, ביחד עם יורם ניסינוביץ ונחום פצ'ניק, אליהם הצטרף בגיליון השני אליעז כהן, מאז הוא אחד מעורכי כתב העת. פרסם משיריו בכתבי העת: משיב הרוח, מאזנים, מבוע, נתיב ובאור התורה; באתרים: ynet ,nrg ווואלה; ובעיתונים: ידיעות אחרונות, הארץ, מקור ראשון ועוד.
מ-1996 היה עוזרו הפרלמנטרי של ח"כ הרב חנן פורת. כשפרש פורת מן הכנסת, עזר לו בהקמת עלון השבת מעט מן האור והיה חבר המערכת.
בחודש ינואר 2000 החל קורס כתבים ברשת ב' של קול ישראל ובסיומו החל לעבוד ברשת ב'. הוא עבד ככתב ועורך בזמן ירושלים תוכנית החדשות של הטלוויזיה בכבלים, ככתב לענייני ירושלים והעולם החרדי, בחדשות ישראל שהפיקה את חדשות ערוץ 10, וככתב משפט בחדשות 10. בין 2004–2007 היה ממקימי ערוץ הכנסת, בתפקידו כיועץ יושב ראש הכנסת רובי ריבלין. ב-2007 הקים משרד לייעוץ תקשורת וליחסי ציבור, קליין תקשורת.
תושב נווה דניאל.
קישורים חיצוניים
מכתביו
אליהו רפאל היישריק
הרב אליהו רפאל היישריק (נולד ב-5 בינואר 1950) הוא רב ודיין ישראלי, מהדיר תורת הראשונים. כיהן כחבר בית הדין הרבני הגדול עד פרישתו לגמלאות. קודם לכן כיהן כדיין וכאב"ד בבית הדין הרבני בבאר שבע ובתל אביב.
ביוגרפיה
נולד בתל אביב לקלמן אריה ובטי היישריק, חסידי גור. למד בישיבת קול תורה ובישיבת פוניבז'. נישא לעדנה, בתו של הרב משה הרשלר, חיבר במשותף עם חותנו את הספר "תורת ריבית" העוסק באיסור ריבית ובהיתר עסקה. בתקופה זו כיהן כראש כולל מכון רגנשברג להלכה והוראה. לאחר פטירת חמיו הקים את "מכון הרב הרשלר" ועומד בראשו, במסגרת המכון ההדיר מכתבי-יד והוסיף הערות לכרכים אחדים מסדרת חידושי הרמב"ן על הש"ס שבהוצאת המכון.
פרסם מאמרים רבים בתחום הלכה ורפואה, במסגרת כתב העת "הלכה ורפואה" שבהוצאת מכון רגנשברג, ובכתבי עת תורניים-רפואיים אחרים; ומאמרים בדיני ממונות בכתב העת "הלכה וכספים" שבהוצאת המכון ובכתבי עת תורניים אחרים.
הרב היישריק מתגורר בשכונת בית וגן בירושלים וחבר מכון אריאל בשכונה.
ב-2 במאי 1995 נבחר לכהן כדיין ובהמשך כאב"ד בבית הדין הרבני בבאר שבע ומאוחר יותר בתל אביב. כדיין פרסם מאמרים הלכתיים בדיני ממונות ובדיני אישות לצד פסקי דין רבים. משנת 2014 שימש כדיין זמני בבית הדין הרבני הגדול, וביולי 2016 מונה לדיין קבוע בבית הדין, שם כיהן עד פרישתו לגמלאות בשנת 2020.
USB-C
USB-C (רשמית USB Type-C) מכונה גם Type-C, הוא סוג מחבר ממשפחת USB עם 24 פינים וראש סימטרי סיבובי.
מפרט USB Type-C 1.0 פורסם על ידי פורום ה-USB (USB-IF) והושלם באוגוסט 2014. הוא פותח בערך במקביל למפרט ה-USB 3.1. ביולי 2016 הוא אומץ על ידי הנציבות הבין-לאומית לאלקטרוטכניקה וניתן לו מספור התקן הרשמי "IEC 62680-1-3".
התקן עם מחבר Type-C אינו מיישם בהכרח את הגדרות USB, אספקת חשמל מסוג USB או כל מצב חלופי (Alternate Mode) כלשהו. מחבר Type-C משותף למספר טכנולוגיות אך הוא מחייב רק מעטות מהן.
USB 3.2, שפורסם בספטמבר 2017, מחליף את ה-USB 3.1 תקן. הוא שומר על מצבי הנתונים SuperSpeed ו-"SuperSpeed+" של 3.1 ומציג שני מצבי העברה "SuperSpeed+" חדשים מעל מחבר USB-C באמצעות פעולת שני נתיבים, עם קצבי נתונים של 10 ו-20 Gbit/s.
USB4, שיצא בשנת 2019, הוא תקן פרוטוקול העברת ה-USB הראשון שזמין רק באמצעות USB-C. תקן ה USB4 מאפשר קצבי נתונים של 20 ו-40 Gbit/s.
יגואר S-Type (1999)
יגואר S-Type (1999) (באנגלית: Jaguar S-Type (1999)) היא מכונית סלון, 5 מושבים, מתוצרת יגואר שיוצרה בבריטניה בין השנים 2007–1999 (משנת הדגם 2000) בבריטניה
Roll It Gal
Roll It Gal (המוכר גם כ-Roll It) הוא שיר של הזמרת אליסון הינדס, כחלק מאלבום האולפן הראשון שלה, Soca Queen. השיר יצא בברבדוס ב-2005, ויצא בבריטניה ב-3 בספטמבר 2007. השיר הגיע, בשיאו, למקום ה-135 במצעד הסינגלים הבריטי.
גרסת ג'יי סטטוס
הלהקה ג'יי סטטוס הוציאה גרסת כיסוי לשיר ב-18 במרץ 2007. שונטל ושלדון בנג'מין, מלחיני "Roll It Gal" הפיקו והלחינו מחדש את השיר עבור הלהקה. השיר הוא שיתוף הפעולה הראשון של ריהאנה עם הלהקה ועם הזמרת שונטל.
במכירות ובמצעדים השיר כלל לא זכה להצלחה, והוא הפך לאחד השירים הכושלים ביותר של ריהאנה ושונטל. השיר הוא השיר היחידי שהלהקה הוציאה עד היום. את השיר כתבו ליינה, ובנג'מין והשיר הופק על ידי אוון רוג'רס, וקארל סטרקן.
רקע וכתיבה
את השיר כתבו שלטון בנימין ושונטל ליין, והוא הופק על ידי אוון רוג'רס וקארל סטרקן. גם את הגרסה המקורית של אליסון הינדס כתבו השניים, והוא הופק על ידי שאלשוק. הקליפ של השיר בוים על ידי במאית הווידאו קליפים ושתי קולה.
מיקומי שיא
במצעדים, השיר כלל לא זכה להצלחה כאשר הצליח להיכנס רק לשלושה מצעדים. בגרמניה השיר הצליח בשיאו להגיע למקום ה-8.
יער להב
יער לַהַב הוא יער נטוע בדרום ישראל הממוקם בין הנגב הצפוני לדרום שפלת יהודה ודרום הרי חברון, שטחו כ-30,000 דונם. היישובים הסמוכים אליו הם דביר, להב, להבים, לקיה ואשכולות.
היסטוריה
חלקו הראשון של היער ניטע בשנת 1952 על ידי הקרן הקיימת לישראל.
ב-1979 ניטעו ביער כ-3,000 עצים, תרומה של יהודים להט"בים שהשתתפו בכנס הבינלאומי הרביעי של הומוסקסואלים ולסביות יהודים. הקרן הקיימת לישראל סירבה להציב במקום שלט שמעיד על זהות התורמים. ב-1992 החלה להתארגן מחאה כנגד ההעלמה של זהות התורמים. ליאורה מוריאל שכיהנה באותה תקופה כיושבת ראש אגודת הלהט"ב פרסמה בג'רוזלם פוסט מכתב למערכת בו כתבה שאם הקרן הקיימת לא תציב שלט במקום, האגודה תקיים הפגנות ועצומות עד שיעשה צדק. לאחר מחאה, ב-1994 הוצב במקום שלט.
במהלך השנים הורחב היער וניטעו בו עצים שונים. בכלל זה, בשנות ה-90 ניטע גם יער דביר, החלק הצפוני ביותר בגוש היערות, על פני שטח של 17 דונם. ובשנות ה-2000 ניטע "יער מדינות גרמניה", מצפון וממזרח ליישוב להבים.
מאפייני היער
היער ממוקם בגובה 400–550 מטר מעל פני הים ושורר בו אקלים ערבתי, כמות המשקעים השנתית הממוצעת בו היא כ-250 מ"מ.
רוב העצים בו הם עצי מחט (אורן ירושלים, אורן הצנובר, ברושים), אקליפטוסים, שיטים ואשלים. בנוסף מצויים ביער עצים רחבי עלים (אלה אטלנטית, שיזף מצוי, חרוב מצוי, אלת הבוטנה – פיסטוק) ועצי בוסתן (זית ותאנה), המתאימים לאקלים המדברי.
בתחילת הסתיו פורחת ביער החלמונית, ובעונת האביב פורחים בו כלניות, נרקיסים וצבעונים.
גוש יערות להב מקשר בין הרי יהודה והנגב לבין אזור השפלה והאזור הים תיכוני. על כן, הוא משמש בית גידול לבעלי חיים רבים כגון: מכרסמים, שועלים, תנים, צבאים, צבועים, דרבנים, חרדונים וזאבים. בנוסף, היער ממוקם על אחד מצירי נדידת הציפורים החולפות בישראל. עצי היער מספקים לציפורים מזון ומחסה.
השיטה בה ניטע יער דביר מכונה "סוואניזציה". בשיטה זו יוצרים מדרגות, תלמים ותלוליות באדמה. מבנים אלו מאטים את הזרימה של מי הגשמים על גבי הקרקע ומאפשרים להם לחלחל ולהיאגר בעומק הקרקע.
פרס איציק מאנגר ליצירה ספרותית ביידיש
פרס איציק מַאנגֶר ליצירה ספרותית ביידיש (בכתיב יידי: איציק מאַנגער פּרײַז פֿאַר ליטעראַטור־שאַפֿונג אין ײִדיש) הוא פרס ספרותי ליוצרים ביידיש שנוסד ב-31 באוקטובר 1968, עוד בחייו של איציק מאנגר (חודשים ספורים לפני מותו), וחולק משנת 1969 ועד 1999.
מטרות הפרס היו:
הפרס ניתן כמעט מדי שנה עד 1999 ביום השנה לפטירתו של מאנגר. בתחילה נקבע שבכל שנה יקבלו את הפרס שני יוצרים: אחד החי בארץ ואחד בחוץ לארץ, אך לאחר זמן קצר התחילו לתת לשלושה, ארבעה ואף חמישה יוצרים בשנה. בהמשך הרחיבו את הקריטריונים, וגם יוצרים שאינם סופרים זכו בפרס, כמו הזמרות נחמה ליפשיץ וחוה אלברשטיין, השחקנים יוסף בולוף ופסח בורשטיין וחוקרים כמו אברהם נוברשטרן, דב סדן וההיסטוריון רפאל מאהלר.
מאז שניתן לראשונה ועד היום, נחשב הפרס לחשוב ביותר בעולם ליוצרים העוסקים ביידיש במגוון תחומים.
רגב (יישוב קדום)
רגב היה יישוב קדום בהרי הגלעד שבעבר הירדן המזרחי, אשר נזכר בכתבי יוסף בן מתתיהו, בכתבי חז"ל ובכתבים נוצריים קדומים.
במשנה, בתוספתא ובתלמוד נזכרת העיר לעניין המנחות שהובאו ממנה לבית המקדש:.
אוסביוס, בחיבורו האונומסטיקון (תחילת המאה ה-4 לספירה), בניסיונו לאתר את ארגוב המקראית, הצביע (בטעות) על יישוב זה, תוך שציין כי מקומו כ- 15 מיל מערבית לגרסה.
ג'אמס קריקון
ג'אמס (ג'ימי) קריקון (1932 - 4 ביולי 2013) היה פיטופתולוג ופעיל סביבתי מוביל, ממייסדי הקואליציה לבריאות הציבור ויושב הראש הראשון של העמותה, עבד כמרצה וחוקר בתחום הגנת הצומח בתחומי הביולוגיה והחקלאות