cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פוטוכרומיזם
בפוטוכימיה, פוטוכרומיזם מוגדר כהמרה הפיכה של צורון כימי בין שני מצבים בעלי ספקטרום בליעה שונה, כתוצאה מבליעת אור. התופעה התגלתה ב-1950 על ידי יהודה הירשברג ממכון ויצמן למדע, שגם נתן לה את שמה.
מולקולות פוטוכרומיות יכולות להשתייך למחלקות שונות: טריארילמתאן, סטילבן, אזסטילבן, ניטרון, פולגיד, ספירוין, נפתופירן, ספירו-אוקסזין ואחרים.
פוטוכרומיזם הפיך
חומרים פוטוכרומטיים הפיכים משנים את צבעם לאחר בליעת אור על סגול, וחוזרים לצבעם המקורי לאחר הפסקת ההקרנה. החומרים יכולים לעבור את המחזור הזה עד אלפי פעמים, תלוי ביישום. אחד מהיישומים הפוטוכרומיים הידועים ביותר הוא עדשות משנות צבע למשקפי שמש. חומרים פוטוכרומיים משמשים גם בצעצועים, קוסמטיקה ושימושים תעשייתיים. המגבלה הגדולה לשימוש נרחב בהם היא חוסר העמידות שלהם בפני אלפי שעות חשיפה לאור שמש, ולכן הם אינם משמשים למטרה זו.
מנגנון הפעולה
מנגנון נוסף ניתן לראות בצורת הספירו של אוקסזין, דיו לאוקו חסר צבע; המערכת המצומדת של האוקסזין וחלק ארומטי אחר של המולקולה מופרדים על ידי פחמן ספירו בעל היברידיזצית sp 3. לאחר הקרנה באור על סגול:
כאשר מקור האור העל סגול מסולק, המולקולה דועכת לאט למצב היסוד, קשרי הפחמן-חמצן מחודשים, פחמן הספירו חוזר להיברידיזצית sp 3, והמולקולה חוזרת למצב חסר הצבע שלה.
חומרים פוטוכרומיים נוטים להיות לא יציבים בצורתם הפתוחה, הצבעונית. זמן החיים שלהם מושפע לרעה מחשיפה לקרינה בתחום העל סגול, מכיוון שהצורה הפתוחה חשופה לדגרדציה על ידי חמצן ורדיקלים חופשיים. ניתן להאריך את זמן החיים שלהם על ידי הכללת המולקולות במטריצה פולימרית, הוספת חומר מייצב, או הצבת מחסום לחמצן וחומרים מזיקים אחרים.
לצבעים הפוטוכרומיים יש בדרך כלל מראה של אבקה גבישית. כדי להשיג את שינוי הצבע יש להמיס אותם בממס, או לפזרם במצע מתאים.
שינוי הצבע הוא בדרך כלל בין צורת לאוקו (חסר צבע) ברמת היסוד, לצורה צבעונית לאחר חשיפה לקרינה. קצב השינוי תלוי בצבע. בחלק מהצורות הצבע הצהוב דורש את הזמן הארוך ביותר לדעיכה בחזרה למצב חסר צבע, ודורש חשיפה לאור נראה לביצוע דעיכה כזו. ניתן לקבל מעבר בין שני צבעים על ידי ערבוב הדיו הפוטוכרומי עם דיו קבוע, שקוף לאור על סגול.
פוטוכרומיזם בלתי הפיך
חומרים פוטוכרומיים בלתי הפיכים הם חומרים שעוברים שינוי צבע קבוע בעקבות חשיפה לאור על סגול. יש להם מספר שימושים, ביניהם - הערכת מידת החשיפה של פולימרים לאור על סגול, כחלק מתהליך ייצורם; מניעת כוויות שמש; ואמצעי אבטחה למסמכים, למניעת זיופם. חומרים אלה יכולים לשנות את צבעם משקוף לצבעוני, בין צבעים, או מצבעוני לשקוף. ניתן לייצרם במגוון רחב של רגישויות, בין שינוי מלא עקב שנייה של חשיפה, ועד שינוי שמתרחש במהלך חודש שלם של חשיפה לקרינה.
טל פליקר
טל פליקר (נולד ב-28 במאי 1992) הוא ג'ודוקא ישראלי המתחרה בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג, זוכה מדליית ארד באליפות העולם (2017) ומחזיק בשתי מדליות מאליפויות אירופה; מדליית ארד משנת 2018 ומדליית כסף משנת 2020. נכון לדצמבר 2020 מדורג מקום 11 בעולם.
ביוגרפיה וקריירה
בספטמבר 2016 פליקר זכה במדליית ארד בגראנד פרי זאגרב ובפברואר 2017 זכה בארד בגראנד פרי דיסלדורף. במרץ 2017 זכה פליקר במדליית הזהב בגראנד סלאם באקו לאחר שניצח את טקאג'ו מיפן בגמר. ב-16 ביוני הוא זכה במדליית זהב בגראנד פרי קנקון כשניצח בגמר את אלברטו גאיטרו הספרדי בעזרת ריתוק.
באליפות העולם 2017 שנערכה באוגוסט בבודפשט, זכה פליקר במדליית הארד. בסיבוב השלישי פגש פליקר את איוב אלידריסי מקטר וניצח אותו בעזרת וואזרי, בסיום הקרב סירב הקטרי ללחוץ את ידו של פליקר, בשמינית ניצח את וונדר מתאו הדומיניקני בוואזרי גם כן וברבע הגמר את דמיטרי מינקאו מבלארוס, בחצי הגמר הפסיד פליקר למיכאל פאולייב מרוסיה ונשר לקרב על הארד שם פגש את גאורגי זנטראיה מאוקראינה וניצח אותו בוואזרי לאחר שהקרב הגיע לניקוד זהב.
באוקטובר 2017, זכה פליקר במדליית זהב בגראנד סלאם אבו דאבי לאחר שגבר באיפון על ניג'אט שיחאליזדה מאזרבייג'ן בגמר. הנבחרת הישראלית בחרה להשתתף בתחרות למרות האיסור של אבו דאבי להציג כל סממן ישראלי וההמנון הישראלי לא הושמע לאחר זכייתו של פליקר.
באליפות אירופה 2018 שנערכה בתל אביב, זכה פליקר במדליית הארד בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג. בקרב הראשון פליקר ניצח את ניית'ון ברנס האירי בווזארי, בקרב השני הוא ניצח באיפון את ואדים בונסצ'ו המולדובי וברבע הגמר הפסיד בווזארי לאדריאן גומבוץ הסלובני. פליקר נשר לקרבות בית הניחומים שם פגש את ז'ואאו כריסוסטומו הפורטוגלי ואחרי ווזארי של כריסוסטומו, הישראלי הכריע באיפון 1:02 לסיום ועלה לקרב על המדליה. בקרב על המדליה פליקר פגש את מרקו גוסיץ’ המונטנגרי וכדקה וחצי מפתיחת הקרב השיג ניקוד ווזארי ומשם המשיך לריתוק מוצלח והשיג ניצחון באיפון.
ב-27 ביולי, פליקר זכה במדליית זהב בגראנד פרי זאגרב כשבדרך ניצח באיפון בשלב חצי הגמר את אלוף אירופה המכהן אדריאן גומבוץ הסלובני ובגמר ניצח בווזארי את גאורגי זנטראיה האוקראיני.
באליפות העולם 2018 שנערכה בבאקו פליקר סיים במקום החמישי. הוא הגיע לתחרות מדורג ראשון בעולם והתחיל בסיבוב השני נגד סרדור נורילאייב האוזבקי וניצח בניקוד ווזארי לאחר שהקרב נכנס לניקוד זהב. בסיבוב השלישי הוא ניצח בווזארי את אלוף אירופה המכהן, אדריאן גומבוץ הסלובני, שוב בזמן ניקוד זהב. בשמינית הגמר פליקר ניצח בווזארי את אוסנייל סוליס הקובני לאחר שביצע תרגיל בשם 'איפון סיאו-נגי'. בשלב רבע הגמר פליקר התמודד מול דניאל קרגנין הברזילאי ולאחר שזמן הקרב החוקי נגמר ללא ניקוד, הקרב עבר לניקוד זהב בו הצליח פליקר לנצח בווזארי לאחר 5:45 דקות. בחצי הגמר פליקר פגש את ירלאן סריקזאנוב הקזחי, הפסיד באיפון בזמן ניקוד זהב ונשר לקרב על מדליית הארד בו הפסיד בווזארי לגאורגי זנטראיה האוקראיני.
ב-29 במרץ 2019, זכה פליקר במדליית זהב בגראנד פרי טביליסי לאחר שניצח בגמר את גיורגי טוטאשווילי הגיאורגי בניקוד ווזארי. בינואר 2020 זכה פליקר במדליית ארד בגראנד פרי תל אביב שנערך בהיכל קבוצת שלמה. הוא הגיע עד לשלב חצי הגמר שם הפסיד לאן באול הקוריאני ונשר לקרב על מדליית הארד בו גבר בווזארי על ילדוס זומאקנוב הקזחי.
באליפות אירופה 2020 שנערכה בפראג, זכה פליקר במדליית כסף לאחר שניצח 4 מתוך 5 קרבותיו. בסיבוב הראשון פליקר גבר על לוקאס סהאה הפיני באיפון תוך 33 שניות, בשמינית הגמר הוא ניצח את סרג'יו אולייניק הפורטוגלי באיפון 34 שניות לסיום לאחר שכבר הוביל בניקוד ווזארי וברבע הגמר ניצח בעונשים את דניאל פרז רומן הספרדי. בחצי הגמר פגש פליקר את ואזה מרגוולשווילי הגיאורגי וגבר עליו בווזארי. בגמר פליקר התמודד מול אורחן ספארוב האזרי וכעבור פחות מחצי דקה מפתיחת הקרב הוביל בוואזרי לאחר שהטיל את יריבו על צידו. כדקה לאחר מכן ספארוב השווה עם ניקוד ווזארי משלו ודקה וחצי לסיום פליקר הפסיד כאשר יריבו השיג ניקוד ווזארי נוסף שהעניק לו איפון וניצחון.
בשנת 2022 פליקר השתתף בעונה הרביעית של שעשועון הריאליטי "נינג’ה ישראל" בקשת 12, והגיע עד חצי הגמר.
באליפות העולם 2022 שנערכה בטשקנט, זכה פליקר במדליית ארד עם נבחרת ישראל בתחרות הקבוצתית לאחר ניצחונות על נבחרות אוזבקיסטן, דרום קוריאה והולנד. בתחרות האישית בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג, הודח פליקר בסיבוב הראשון בהפסד לסטרחיניה בונצ'יץ' הסרבי.
פרסים
מקור:
י"ט בטבת
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בי"ט טבת היא, ברוב השנים, פרשת שמות. אבל אם בר המצווה חל בשנה שלמה המתחילה ביום חמישי (שנה מקביעות השא או השג) פרשת בר המצוה היא פרשת וארא.
ננסי אוקו ברייט
ננסי אוקו ברייט (באנגלית: Nancee Oku Bright) היא יוצרת סרטים דוקומנטריים, במאית, מפיקה, מחברת ספרים ודיפלומטית ליברית, המבוססת בעיר ניו יורק. היא גם המפקדת של החטיבה ההומניטרית של כוחות שמירת השלום של האומות המאוחדות ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
ביוגרפיה
ברייט עבדה כעיתונאית, וכתבה עבור ה-BBC, מספר עיתונים בריטיים, "ווג", Newsday ו- Miami Herald. היא יצרה מספר סרטי תעודה אתנוגרפיים קצרים על הפליטים בסודאן ועל החיים בליבריה. הסרט התיעודי שלה עבור ערוץ הטלוויזיה הציבורית PBS, Liberia: America's stepchild (2002) חקר את הגורמים למלחמת האזרחים הליברית הראשונה, שנערכה בין 1989 ל-1997.
ורהפטיג
ורהפטיג הוא שם משפחה ממקור אשכנזי שפירושו הוא אמיתי.
אוגר הדגלים
אוגר הדגלים (באנגלית Flag Register ובקיצור FR) הוא אוגר המורכב מאוסף סיביות המהווה בדרך כלל חלק מן היחידה אריתמטית-לוגית ומכיל מידע נוסף על התוצאה של הפעולה האחרונה. הוא משמש לביצוע מותנה, בהתאם לתוצאה זו, של פקודת שפת סף במעבד. דגל נחשב דלוק כשערך הביט - 1. וכבוי כשערכו - 0. זהו אוגר שיכול להכיל ביטים כגון:
ארגון ציוני אמריקה
ארגון ציוני אמריקה (באנגלית: Zionist Organization of America - ZOA) (הוקם ב-1897) הוא הארגון היהודי ציוני הראשון שהוקם בארצות הברית. היה אחד הקולות העיקריים של הציונות במדינה זו בשנים שלפני הקמת מדינת ישראל וגורם מרכזי בגיוס תמיכת הממשל האמריקאי בהקמת מדינת ישראל, במיוחד כאשר קבוצות יהודיות רבות לא תמכו בציונות. בין מנהיגי הארגון המפורסמים ביותר: לואי ברנדייס, סטיבן שמואל וייז, אבא הלל סילבר, ריצ'רד גוטהייל ועוד. יו"ר הארגון מאז 1994 ונכון ל-2020 הוא מורטון קליין.
הוועידה השנתית ה-21 של "הסתדרות ציוני אמריקה"
הוראס קאלן (Kallen) היה זה שניסח את טיוטת המצע שאושר בפיטסבורג, מסמך זה תוקן על ידי כמה ממנהיגי התנועה הציונית באמריקה, שבראשם עמד שופט בית המשפט הפדרלי העליון לואי ברנדייס.
הקרע של 1921
בשנת 1920 עמדו בראש ציוני אמריקה לואי ברנדייס, נתן שטראוס, סטיבן שמואל וייז וג'וליאן מק. לאור הצהרת בלפור, הגיש ברנדייס לוועידה ציונית ביוני 1920 את ההצעה לרכז את הפעילות הציונית סביב בנין ארץ ישראל באופן מקצועי, כדי שתוכל לקלוט את המוני היהודים שיעלו אליה. בעקבות הועידה צורפו נחמיה דה לימה ויוליוס סימון להנהלה הציונית המצומצמת עם הבטחה שיהיו אחראים על הניהול הכלכלי של הפעילות בארץ ישראל. אולם בתחילת 1921 התפטרו דה לימה וסימון בנימוק שגילו שאין להנהלה כל כוונה לתת להם לפעול. בעקבות זאת התנהל משא ומתן ממושך בין מנהיגי הסתדרות ציוני אמריקה, שכונו קבוצת ברנדייס, לבין חיים ויצמן. לבסוף, הודיעה קבוצת ברנדייס על התפטרותה ובמכתב ארוך הם הסבירו את הסיבות שהניעו אותם לכך.
פעילות במאה ה-21
יו"ר הארגון כיום (2020) הוא מורטון קליין. על הבולטים בפעילי הארגון נמנה המיליארדר היהודי שלדון אדלסון.
בכל שנה הארגון עורך אירוע מיוחד הכולל ארוחת ערב, שמיועד לאיסוף תרומות עבור מדינת ישראל. ב-2011 היו אורחי הכבוד של האירוע יו"ר ועדת החוץ של הסנאט אליאנה רטס לייטנן והפרשן הידוע גלן בק, והשתתפו בו חברי קונגרס רבים. ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו שלח ברכה מוסרטת.
כיום מוסיף ארגון ציוני אמריקה להוות חלק מהתנועה הציונית בארצות הברית והוא מונה יותר מ-30,000 חברים. הארגון אימץ תפיסה ימנית, ובין השאר הכריז על תמיכה בסיפוח יהודה ושומרון למדינת ישראל ופרסם זאת בשלט חוצות רחב-ממדים בירושלים.
פרס "מדליון הזהב"
הארגון מחלק את פרס הרצל, הנקרא גם פרס "מדליון הזהב", על שם בנימין זאב הרצל להישג ציוני יוצא דופן. בין מקבלי הפרס בעבר נמנים הלורד ארתור ג'יימס בלפור, סר וינסטון צ'רצ'יל, נשיא ארצות הברית הארי טרומן וראשי ממשלות ישראל דוד בן-גוריון, גולדה מאיר, מנחם בגין ויצחק שמיר.
האוסף השקט
האוסף השקט הוא האלבום ה-17 של שרית חדד ואלבום האוסף השני שלה אשר יצא לאור ב-5 במאי 2008. האלבום הוא אוסף של שירים שקטים מאלבומיה הקודמים, וכן שירים שהוקלטו, אך לא נכנסו לאלבומים אלה.
בצלאל אמיר
בצלאל אמיר (צדיקוב) (17 בנובמבר 1925 – 15 ביוני 1989) היה קצין חינוך ראשי בצה"ל בדרגת תת-אלוף.
ביוגרפיה
אמיר נולד כבצלאל זיגמונד צדיקוב בקהיר שבמצרים, לשם ירדה משפחתו מארץ ישראל לאחר שאביו חלה במלריה עשור קודם לכן ונשלח לשם להבריא. אביו, חיים צדיקוב, היה ממייסדי דגניה א' והקבוצה היפואית, ופעיל ציוני במצרים. נקרא על שם סבו, המגיד בצלאל צדיקוב, מאנשי הציונות הדתית. אמו סוניה (שרה דינה) צדיקוב לבית מיכלסון עלתה לארץ ישראל כחלוצה בשנת 1912 עם "קבוצת טרומפלדור", והכירה את אביו בדגניה.
בשנת 1930 חזר אמיר עם משפחתו לארץ ישראל המנדטורית. למד בגימנסיה העברית בירושלים ובבית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה. ביוני 1942 הצטרף לפלמ"ח ושירת בפלוגה ו'. נשלח מטעם ארגון "ההגנה" למצרים, ושם עסק בפעילות מודיעין וההעפלה.
במלחמת העצמאות שירת כמפקד מחלקת ג'יפים בגדוד התשיעי של חטיבת הנגב ואחר כך כקצין המודיעין הגדודי וסגן קצין המודיעין החטיבתי. ב-1949 סיים קורס קצינים בצה"ל ומונה למפקד מצודת אילת. בהמשך שירותו עשה הסבה לשריון ושירת כמפקד פלוגה, ב-1959 מונה למפקד גדוד 9, ואחר כך שירת כסגן מפקד חטיבה וקצין אג"ם של גייסות השריון. בשנים 1965-1968 היה מדריך ומד"ר במכללה לפקוד ומטה. במלחמת ששת הימים היה ראש ענף מבצעים באג"ם/מבצעים.
ב-1968 מונה למזכירו הצבאי של נשיא המדינה, זלמן שזר. ב-1969 יצא ללימודי תואר ראשון בהיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב. במלחמת יום הכיפורים מונה במינוי חירום לממלא מקום מפקד בית הספר לשריון. ביולי 1974 מונה לראש מחלקת היסטוריה במחלקת ההדרכה. בספטמבר 1975 מונה לקצין חינוך ראשי ושירת בתפקיד זה עד 1977. בתפקידו האחרון בצה"ל היה מדריך במכללה לביטחון לאומי.
היה נשוי לבלהה לבית ליפשיץ (נפטרה בשנת 2006) ואב לשלושה: אהוד (אודי), יורם (רמי) ואסף.
נפטר בשנת 1989, בן 63. תרם את גופתו למדע.
בנו אהוד (אודי) אמיר, שהגיע לדרגת אלוף-משנה בצה"ל, כיהן בתפקיד מפקד גדוד 9, כמו אביו לפניו.
בנו יורם (רמי) אמיר, כיהן ככלכלן הראשי של בנק דיסקונט
סלטיק פארק
היסטוריה
סלטיק עברה מאצטדיון סלטיק פארק המקורי לנוכחי בשנת 1892. היציע המרכזי עוצב על ידי האדריכל ארצ'יבלד לייטץ' שעיצב אצטדיונים גם עבור גלאזגו ריינג'רס, הארטס, סנדרלנד ואברטון. האצטדיון עבר מספר רב של שיפוצים; ב-1988, שנת המאה של סלטיק, נוסף חיפוי הלבנים האדום בצד החיצוני של היציע המרכזי ובאמצע שנות ה-90 נערכו שדרוגים נוספים להתאמת האצטדיון לדו"ח טיילור. כיום היציעים מקיפים לחלוטין את המגרש והאצטדיון מורכב מיציע דו-שכבתי הנמשך לאורך 3/4 מהמגרש ויציע מרכזי דו-שכבתי הכולל גם את מוזיאון הקבוצה. 2 מסכים גדולים מותקנים בפנים האצטדיון לשידור מהלכים בולטים ושידורים חוזרים. ב-2004 הכריזה סלטיק על שיפורים נוספים שהם חלק מתוכנית השיפוץ הכוללת במטרה להשיג דירוג אצטדיון 5 כוכבים של אופ"א.
היציעים
במשחקי ליגה האצטדיון מתמלא עד אפס מקום לעיתים נדירות, בשל הצורך לחצוץ בין מחנות האוהדים.
בז צוקים
בז צוקים (שם מדעי: Falco biarmicus) הוא עוף דורס מהסוג בז השייך למשפחת הבזיים, נפוץ באמריקה הצפונית, בבלקן ובמזרח התיכון. בית הגידול הטבעי של בז הצוקים הוא שטחים פתוחים כולל מדבריות. בז צוקים מקנן בכוכי צוקים, ומכאן שמו.
תיאור
בז צוקים הוא אחד ממיני הבזים הגדולים בישראל. הוא דומה לבז הנודד, אך רוב צבעי גופו וראשו בהירים יותר בשונה מראשו הכהה של הבז הנודד.
אורך גופו נע בין 34 ל-50 סנטימטרים, ואורך זנבו בין 15 ל-20 סנטימטרים. משקלה של הנקבה 850 גרם ומשקלו של הזכר 700 גרם. מוטת כנפי הנקבה 115–124 סנטימטרים ומוטת כנפי הזכר 103-112 סנטימטרים. בבסיס המקור עור חשוף ורך, הקרוי דונגית, שצבעו צהוב. ה"שפם" צר וארוך מזה של הבז הנודד.
דו-צורתיות זוויגית מתבטאת בכך שהנקבה גדולה מן הזכר ובעלת צבעים דהויים ממנו. המקור שחור, אנקולי, עבה וחזק. עינו כהה, כשל רוב הבזיים. ראשו של הבז מכוסה כיפה חומה, מתחתיה בצידי הלחיים כתמים כתמתמים ובסביבת עינו צבע שחור. הגרון לבן. הכנפיים כהות, צבען שחור, וסוככותיהם בהירות יותר, בגוון לבן. רגליו ארוכות וחזקות, ומסתיימות בטפרים שחורים, מעוקלים וחזקים, שאורכם 1–3 סנטימטרים. חלקו העליון של הגחון מכוסה בפסים דקים מאוד שצבעם חום דהוי, והמשך גחונו מנוקד נקודות שחורות. הכנפיים מוארכות וצרות.
תזונה וציד
בז הצוקים ניזון בעיקר מציפורי שיר ויונקים קטנים, אך יכול לגוון בפרוקי-רגליים גדולים כמו נדלים ועקרבים, זוחלים כמו לטאות נחשים וצבים ודו-חיים. יונקים קטנים מהווים 28% מתפריטו, עופות מהווים 17%, פרוקי-רגליים מהווים 10% מתפריטו וכך גם זוחלים.
יונקים קטנים נוהג הבז לגלות ממארב על עץ, ולאתרם באמצעות עיניו החדות פי שמונה מעיניו של האדם. לאחר מכן, הוא נוסק לגובה של 105–120 מטרים ולמרחק של 20 מטרים מן הטרף. בשלב זה מגיע הבז בדאייה מהירה אל מעל הטרף (בגובה 200 מטרים, גבוה יותר מהגובה שהיה בו לפני הגעתו אל הטרף), כשסוככות כנפיו הבהירות מסוות אותו, וצולל בחדות אל הקורבן במהירות עד 89 קמ"ש. עופות נוהג הבז לאתר באוויר וליירט אותם בשיטה דומה.
תפוצה ובית גידול
בעולם כולו, מצב שימורו מוגדר "אין חשש" ועל פי כך, תפוצתו רחבה: ממרכז אפריקה עד צפון אפריקה, סביב הים התיכון (עד איטליה בצפון, עיראק במזרח, ישראל במערב ומצרים בדרום), בארצות הבלקן ובדרום אירופה. בית גידולו מגוון: נופים הרריים חסרי צומח, אזורים ערבתיים ושטחים פתוחים (בתנאי שבאלה נמצא מזון מספק, מקומות קינון ועמדות תצפית). כאתרי קינון הוא מעדיף מצוקים גבוהים, אך הוא יכול להסתפק בבניינים ובעצים. נמצא בישראל בסכנת הכחדה ועתידו בסכנה. בישראל חיים כחמישה זוגות יציבים ובעונת הנדידה מזדמנים לעיתים 1–2 פרטים. בשנות ה-80 של המאה ה-20 קיננו בישראל כ-30 זוגות בנגב המערבי, בקניונים, במצוקים ובערבה. היום מספר הזוגות המקננים עומד על חמישה, בעיקר בשל הרעלות מכרסמים. תת-המין אשר מצוי בישראל הוא Falco biarmicus tanypterus.
רבייה
בז הצוקים אינו בונה קן של ממש, בתחילת עונת הרבייה, המתרחשת באביב, אוספים הזכר והנקבה זרדים עדינים כריפוד (13–20 מספרם) ומסדרים אותם על מצוק. לעיתים הוא מקנן גם בבניינים או בעצים. בז הצוקים אינו עוף חברותי, אך בין הזכר והנקבה קשרים מונוגמיים חזקים. גודל התטולה נע בין 3 ל-5 ביצים לבנות המנומרות בכתמים עדינים שצבעם אדמדם. הנקבה דוגרת על הביצים לבדה במשך 32–35 ימים. בתקופת הרבייה בני הזוג משתפים פעולה בציד: אחד מבני הזוג עומד בנקודת תצפית, בעוד השני מאתר קורבנות ומבריחם לעבר האורב, שדורס את הקורבן. הגוזלים פורחים מהקן בגיל 43–47 ימים וכעבור 4–6 חודשים כבר יכולים לצוד בעצמם. הזכרים מגיעים לבגרות מינית בגיל שנה והנקבות בגיל 10 חודשים. תוחלת חייו 3–4 שנים.
מוצב ריחן
מוצב ריחן היה המוצב הצפוני ביותר מבין מוצבי צה"ל ברצועת הביטחון וממוקם בפאתי הכפר ריחן.
היסטוריה
את ריחן תפסה פלוגת חי"ר, בדרך כלל הפלחה"ן או הפלנ"ט של החטיבה, וכן כוחות שריון, על בסיס קבוע של תחלופה בסבבים של ארבעה חודשים, למעט שבעה חודשים רצופים עד לנסיגת צה"ל מרצועת הביטחון. במוצב היה צוות שהפעיל מכ"ם "קשת", מכ"ם קרקעי נייד, שנועד לעקוב אחר תנועת כוחות אויב בלילה (אז מגדוד 414 שהיה חלק מחיל הקשר). עקב מיקומו הצפוני שימש המוצב כנקודת יציאה לפעילות בתוך רצועת הביטחון ומחוצה לה. היו שכינו את המוצב "מוצב המוות" עקב כמות הנפגעים הגדולה מתוך אלה ששירתו בו במשך שנות פעילותו.
באוקטובר 1995 עלה כוח של חטיבת גולני מהפלוגה המסייעת של גדוד 51 יחד עם צוות לוחמים מפלוגת הקשר החטיבתית על מטען צד בזמן שהיה רכוב על נגמש, שישה חיילים נהרגו וחייל אחד נפצע קשה, האירוע כונה "אסון הנגמ"ש הראשון", ובו נהרג מפקד הפלוגה המסייעת רס"ן יוסי אוחנה.
באפריל 1999 תקפו עשרות פעילי חזבאללה את כוחות צד"ל שבמוצב סוג'וד. כוח הצנחנים ממוצב ריחן הסמוך סייע להבריח את אנשי חזבאללה. שמונה חיילי צה"ל ושלושה חיילי צד"ל נפצעו קל. ביוני 1999 נתקל כוח מחלקתי מגדוד 101 בחוליית בת ארבעה מחבלים בעת שעמדה להציב מארב ברכס נבי אבו רקב שבסמוך למוצב ומפקדו נפצע. כוח הצנחנים שאליו התווסף כוח בפיקוד המג"ד, איתי וירוב, לחם במחבלים בשטח הררי וסבוך והרגם. המוצב פונה ופוצץ ב-23 במאי 2000 בעת נסיגת צה"ל מלבנון.
חנן מלצר
חנן מלצר (נולד ב-12 באפריל 1951) הוא משפטן ישראלי, כיהן כשופט בבית המשפט העליון בשנים 2007—2021, וכמשנה לנשיאת בית המשפט העליון אסתר חיות. שימש כיו"ר ועדת הבחירות המרכזית של הבחירות לכנסת ה-21 וה-22.
באוקטובר 2021 נבחר לנשיא מועצת העיתונות ובינואר 2022 מונה ליו"ר חברת מגדל אחזקות ביטוח ופיננסים.
קורות חייו
מלצר נולד בתל אביב להורים ניצולי השואה ממוצא פולני. הוא למד בגימנסיה העברית הרצליה, בה היה פעיל במועצת התלמידים, במסגרתה היה סגן ראש עיר הנוער בקיץ 1966. בסיום התיכון פנה ללימודי משפטים באוניברסיטת תל אביב, במסגרת מסלול העתודה האקדמית. במהלך לימודיו היה פעיל בענייני הסטודנטים ובשנת 1971 פנה לבית המשפט והביא לדחייה בחודשיים של הצבעה על שינויים בתקנון הסתדרות הסטודנטים. בתחילת 1972 הוא שוב פנה לבית המשפט בדרישה למנוע את הבחירות לאגודת הסטודנטים. הוא סיים את לימודיו לתואר ראשון בהצטיינות, ואף עבד באוניברסיטה כמתרגל ואחר כך כמרצה למשפט מנהלי ולדיני מכרזים. בצה"ל שירת כאיש הפרקליטות הצבאית בדרגת סגן-אלוף, והקים בה את המחלקה לטיפול בעתירות לבג"ץ.
בשנת 1977 הצטרף מלצר למפלגת ד"ש, אך כשל בבחירות הפנימיות להרכבת הרשימה לכנסת, במסגרת הכישלון של מקורבי אמנון רובינשטיין. בעקבות תלונתו לפני הבחירות לכנסת התשיעית, הורה היועץ המשפטי לממשלה, אהרן ברק, לרשות השידור, שלא לכנות את שמעון פרס "ממלא מקום ראש הממשלה". מלצר נמנה עם המתנגדים להצטרפות המפלגה לממשלת בגין הראשונה, בעקבות המהפך של שנת 1977, והיה פעיל במפלגת שינוי.
בשנת 1979 הופיע בכמה תוכניות רדיו של "משפט ציבורי" כתובע המבקש להביא לשינויים בסטטוס קוו: הנהגת תחבורה ציבורית בשבת ונישואים אזרחיים. בד בבד היה היועץ המשפטי של התנועה הרפורמית - יהדות מתקדמת בישראל.
בשנת 1980 היה היועץ המשפטי של מחנה רבין במפלגת העבודה. בתקופת כהונתו של יצחק רבין כראש הממשלה ויו"ר מפלגת העבודה היה מלצר פעיל בעבודה והתמודד בבחירות המקדימות לקביעת רשימתה לכנסת ב-1996. מלצר שימש בתפקיד רב-ההשפעה של יו"ר ועדת החוקה של מפלגת העבודה והתפטר ממנו ב-2004, משעלתה מועמדותו לכהונה בבית המשפט העליון.
בשנת 1977 הקים מלצר משרד עורכי דין עצמאי העוסק בדיני תשתיות ותקשורת, משפט עסקי, דיני בנקאות, דיני הגבלים עסקיים וניירות ערך, משפט מנהלי ובעתירות לבג"ץ. בין השאר ייצג את העותרים נגד מינוי עדנה פאר לראש חטיבת התוכניות בגלי צה"ל. כן ייצג את שוטרי משטרת ישראל כשהביא בתובענה ייצוגית בבית הדין הארצי לעבודה לקבלת תוספת שכר שניתנה למשרתי הקבע בצה"ל. את ההתמחות במשפטים עשה במשרדו של עורך-הדין והשר לשעבר אברהם פורז. בהמשך שימש מלצר יועץ משפטי חיצוני לחברת החדשות של ערוץ 2. נוסף לכך הוא עסק בייעוץ משפטי להקמת הרכבת הקלה בתל אביב, כביש חוצה ישראל, נתב"ג 2000 ופרויקט לווין התקשורת עמוס, ולמקורות. בשנת 2005 ייצג בעלי עסקים במעבר ארז בעתירה לבג"ץ כנגד תוכנית ההתנתקות וטען כי החלטת הממשלה אינה חוקית.
ב-24 ביוני 2007 בחרה הוועדה לבחירת שופטים במלצר לכהונת שופט בבית המשפט העליון. הייתה זו הפעם הראשונה שבה מונה עורך-דין מהשוק הפרטי לבית המשפט העליון מאז העשור הראשון לקיומו. אומנם גם מישאל חשין התמנה לאחר שעבד בשוק הפרטי, ואולם את מרבית הקריירה המשפטית שלו עשה במגזר הציבורי.
ב-27 באוגוסט 2007 הושבע מלצר לתפקיד שופט בית המשפט העליון בפני נשיא המדינה שמעון פרס.
באפריל 2017 מונה ליו"ר ועדת הבחירות המרכזית לכנסת ה-21. הוא כיהן בתפקיד זה גם בבחירות לכנסת ה-22.
באוגוסט 2017 עד אוגוסט 2020 היה חבר הוועדה לבחירת שופטים.
ב-5 בספטמבר 2017 נבחר מלצר למשנה לנשיאת בית המשפט העליון, וב-30 באוקטובר 2017 מונה לתפקיד.
ב-12 באפריל 2021, לאחר 14 שנים בתפקידו כשופט בבית המשפט העליון, פרש לגמלאות.
באוקטובר 2021, בעקבות פרישתה של שופטת העליון בדימוס דליה דורנר, נבחר מלצר לנשיא מועצת העיתונות בישראל. למינויו התנגד תאגיד השידור הישראלי.
בינואר 2022 מונה ליו"ר חברת מגדל אחזקות ביטוח ופיננסים, במקומו של בעל השליטה בחברה, שלמה אליהו.
עמדות במשפט הפלילי
מלצר הוא בין השופטים המרשיעים פחות, לעומת חבריו למושב. בתיק הסגרה ביקש מלצר, בדעת מיעוט, שלא להסגיר שתי נשים עקב שיהוי רב בבקשת ההסגרה ומטעמי הגנה מן הצדק. באחד המקרים צירף את קולו לזה של השופטת דפנה ברק-ארז, בניגוד לעמדתה של השופטת אסתר חיות, שיש לזכות אדם שהורשע בבית המשפט המחוזי על סמך הודאתו במשטרה, בעוד קורבן העבירה הנטענת הכחישה את עצם קרות האירוע, ועדותה נתפסה כמהימנה. בפסק דינו ציטט את דברי הרמב"ם "ויותר טוב ויותר רצוי לפטור אלף חוטאים, מלהרוג נקי אחד ביום מן הימים".
במקרים נוספים החזיק מלצר בדעת מיעוט שיש לזכות נאשמים מחלק מהאישומים שבהם הורשעו.
מלצר גם נתפס כמקל בענישה. במקרה אחד הציע להקל בעונש של מורשע בגלל פגיעה בזכויותיו בעת החקירה. במקרה אחר התנגד להחמרה בענישה של פלסטיני שהורשע בניסיון להברחת מכשירי טלפון לאסירים ביטחוניים, בגלל צירוף נסיבות ובהן הכלל שאין ערכאת הערעור ממצה את הדין עם הנאשם. במקרה אחר ביקש בדעת מיעוט להקל על נאשם בגלל קבלת אחריות חלקית, מצב בריאותו באותה עת ומכלול הנסיבות. בדעת מיעוט במשפט שנערך לרוצחו של הרב אלעזר אבוחצירא ביקש לקבוע לרוצח עונש מופחת על פי סעיף 300א לחוק העונשין בשל הפרעה נפשית חמורה בקובעו: "תחולת סעיף 300א (א) לחוק העונשין איננה צריכה להיות מוגבלת רק למקרים ולנסיבות חריגים ביותר, וככל שמתקיימים באדם תנאי הסעיף – הוא יכול לבוא בשעריו."
חיים אישיים
ב-2020, במהלך מגפת הקורונה, פורסם כי מלצר ערך חתונה לבנו בהשתתפות מספר אנשים החורג מהנחיות משרד הבריאות. הוגשה תלונה נגדו לנציב תלונות הציבור על שופטים, השופט בדימוס אורי שהם, שדחה את התלונה בנימוק שמלצר לא ידע שאלו ההנחיות.
מונקו (כדורגל)
'''א.ס. מונקו (בצרפתית: Association Sportive de Monaco Football Club ובקיצור ASM''') הוא מועדון כדורגל ממונקו, שנוסד בשנת 1919, והפך למקצועני בשנת 1948. מגרשה של מונקו הוא אצטדיון לואי השני, שבו 18,500 מקומות ישיבה.
על אף שמיקומה של קבוצת הכדורגל הוא במונקו, שהיא מדינה בפני עצמה, הקבוצה משחקת בליגת העל הצרפתית ואף מגיעה להישגים רבים. בשל העובדה שהקבוצה ממומנת על ידי הנסיכות, מתייחסים אליה הצרפתים בחשדנות ונשיא אולימפיק מרסיי לשעבר אף רמז כי יש לאסור על מונקו את השימוש בכספי ציבור, שמעניקים לה יתרון על שאר קבוצות הליגה הצרפתית.
מספר האוהדים הממוצע במשחקיה הביתיים של מונקו נמוך יחסית (10,394 בממוצע למשחק בעונת, למשל), אולם בהתחשב בעובדה שבעיר מתגוררים רק כ-30 אלף תושבים, מדובר ביחס גבוה מאוד בין מספר התושבים למספר הצופים במשחקים.
הקבוצה ממומנת על ידי חברת Fedcom בבעלות האוליגרך הרוסי דמיטרי ריבולובלב.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 1924 ביוזמה אישית של לואי השני, נסיך מונקו, ונהנית מאז ועד היום מתמיכת בית המלוכה השולט בנסיכות הזעירה.
בשנות התשעים הצליחה מונקו בסיוע של רכש נבון ואימון של מאמנים כמו ארסן ונגר להגיע להישגים משמעותיים. בעונת 1996–1997 הוביל את המועדון סגל משופע כישרון בכיכובו של השחקן הצעיר תיירי הנרי לאליפות הליגה הצרפתית. אותו סגל העפיל בשנה לאחר מכן עד לחצי גמר ליגת האלופות, אך הקבוצה הודחה ובאותה עונה גם איבדה את תואר האליפות לקבוצת לאנס.
אף על פי שאיבדה את כוכבה הגדול הנרי הצליחה הקבוצה להיבנות מחדש בעונת 1999–2000 סביב השוער הצרפתי פביאן בארטז והחלוצים דויד טרזגה ומרקו סימונה האיטלקי. הקבוצה החזירה לעצמה את תואר האליפות באותה עונה כשהיא מקדימה את פריז סן-ז'רמן ואת אולימפיק ליון.
לאחר עונת אליפות זו הלכה הקבוצה והתדרדרה אל מרכז הטבלה בשתי העונות הבאות ואף אל קרבות התחתית. הקבוצה הצליחה לחזור למאבקי האליפות בעונת 2002–2003. מינויו למאמן של קפטן נבחרת צרפת האגדי דידייה דשאן נתן את אותותיו במועדון. דשאן בנה סביבו קבוצה של שחקנים בעלי אופי התקפי מובהק. פטריס אברה, לודוביק ז'ולי והחלוץ הקרואטי דדו פרשו מחוזקים בכוכב הספרדי פרננדו מוריינטס שהגיע מריאל מדריד הובילו את מונקו לעונה טובה מאוד בליגת האלופות בשנת 2004 אשר התחילה בניצחון 3–8 על דפורטיבו לה קורוניה בשלב הבתים והמשיכה להדחה של אלופת ספרד ריאל מדריד ברבע הגמר. מונקו הצליחה להעפיל לגמר ליגת האלופות לאחר ניצחון על צ'לסי האנגלית אך בגמר הפסידה לקבוצה הפורטוגזית פורטו.
לאחר עונה זו חלה הידרדרות הדרגתית במעמד הקבוצה. הנהלת הקבוצה אמנם הצליחה לרכוש שחקנים נוצצים כמו חאבייר סאביולה הארגנטינאי, צ'בנטון מאורוגוואי והכוכב האיטלקי כריסטיאן ויירי. אך הקבוצה כשלה בליגה פעם אחר פעם ובנוסף לא החזירה את ההשקעה הכספית בה. בסיום עונת 11–2010 נשרה הקבוצה לליגה השנייה בצרפת אחרי 34 שנים רצופות בליגה הצרפתית הראשונה וזאת אחרי הפסד לליון במחזור הסיום.
עונת 12–2011 הייתה עונה לא קלה עבור מונקו. לראשונה מזה 35 שנים נאלצה הקבוצה להסתגל לחיים בליגה השנייה ופתיחת העונה הייתה גרועה מאוד והקבוצה דורגה במשך מחזורים רבים במקום האחרון ונראה היה שהקבוצה תרשום ירידת ליגה נוספת אל הליגה השלישית. באמצע העונה נרכשה הקבוצה על ידי בעלים חדש שביצע מסע רכש שעזר לקבוצה להישאר בסופו של דבר בליגה השנייה.
בסוף עונת 2012–2013 עלתה הקבוצה לליגה הראשונה בצרפת ולאחר מינויו של ואדים ואסילייב למנכ"ל הקבוצה ביצעה הקבוצה מספר החתמות גדולות כשהחתימה את קלאודיו ראניירי כמאמן ואת רדאמל פלקאו תמורת 60 מיליון יורו מאתלטיקו מדריד ואת ריקארדו קרבאליו מריאל מדריד. בקבוצה החתימו גם את אריק אבידל שעזב את ברצלונה, והפך לקפטן הקבוצה.
בעונת 2016/2017 זכתה מונקו באליפות ראשונה מזה 17 שנים. באותה עונה הגיעה מונקו לחצי גמר ליגת האלופות שם הודחה בידי יובנטוס. ב-31 באוגוסט 2017 הושאל אמבפה לפריז סן-ז'רמן עד לסוף העונה עם התחייבות לרכישתו תמורת 180 מיליון אירו בתום העונה, זוהי העסקה הגדולה ביותר בתולדות המועדון.
סגל הקבוצה
(בהשאלה מצ'לסי)
אמת עכו
אמת עכו היא אמת מים שהובילה מים מאזור כברי אל העיר עכו. אמה זו, ששרידיה נראים עד היום בתחומי העיר עכו ומצפון לה, נבנתה על ידי סולימאן פאשה, והייתה האמה השלישית ששירתה את העיר. קדמו לה אמה הלניסטית ואמה שהוקמה על ידי אחמד אל-ג'זאר ונהרסה בידי נפוליאון בשנת 1799.
אמת אחמד אל-ג'זאר
האמה נבנתה על ידי שליט עכו אחמד אל-ג'זאר והזרימה מים לעכו בתוואי כמעט ישר. מקור המים היה ככל הנראה במעיין עין שיירה שמדרום לכביש 89. המים זרמו בצינורות חרס עד חומות העיר, ונכנסו אליה בתעלה מוגבהת על קשתות וקיר. האמה נהרסה על ידי נפוליאון בעת המצור ששם על העיר בשנת 1799, וכמעט שלא נותרו ממנה שרידים. מסיבה זו עיקר המידע אודותיה מגיע ממפה ששרטט הקרטוגראף הצרפתי פייר ז'אקוטן.
אמת סולימאן פאשה
אמה זו נבנתה בשנים 1814–1815 על ידי סולימאן פאשה שהיה מושל עכו באותה עת. תוואי האמה היה שונה מעט מזו של אמת אל-ג'זאר - תחילה היא הובילה את המים לכיוון דרום-מערב, וליד מזרעה פנתה דרומה לעבר עכו. מסיבה זו נראית האמה היטב מכביש 4 שבין עכו ומזרעה.
האמה נבנתה בצורת תעלה פתוחה עשויה פיסות חרס או אבן, והאיטום נעשה בעזרת חרסית. גובה התעלה הוא 35 ס"מ ורוחבה זהה. היא הונחה בגובה הקרקע וכוסתה בלוחות אבן. במספר מקומות, ובכללם גם שלושה אתרים בהם חוצה האמה נחלים, היא נישאת על גבי קשתות ובנקודות אלה נותרה תעלת המים פתוחה. הנחלים הם נחל געתון מדרום לבן עמי, נחל בית העמק במזרעה ונחל יסף ליד בית לוחמי הגטאות. גשר הקשתות מעל נחל יסף הוא תוצר של עבודות תחזוקה ושיפוץ לאורך שנות פעולתה של האמה, והוא נישא לגובה של 12.5 מטר.
כשני ק"מ צפונית-מזרחית לחומות עכו הוזרמו המים לתוך צינורות חרס שהונחו על פני הקרקע. לאורך קטע זה נבנו מספר מגדלי סיפון שבהם זרמו המים מהצינור כלפי מעלה, עברו דרך בריכה, וירדו שוב אל הצינור. המגדלים אפשרו את שימור לחץ המים באמה תוך משיכת מים ממנה ואת ניקוי המים ושקיעת הלכלוך המוצק בבריכות. עוד איפשרו המגדלים איתור יעיל של מקטעים בצינור שסבלו מסתימות. ארבעה מגדלים עדיין ניצבים על תילם: מגדל נוסף ניצב על החומה החיצונית שמצפון לחפיר, ולידו סביל אשר סיפק את צורכי החיילים שהגנו על המקום. משם ירדו המים בצינור אל מתחת לחפיר והחומה הראשית, והועלו אל החומה הפנימית בפינה הצפון-מזרחית של עכו העתיקה. במקום ניצבת "מגלשה" דרכה גלשו המים אל תוך תעלה שהובילה אל הסביל הראשון בתחומי העיר. זה ניצב בקצה המזרחי של השוק הלבן (שוק אל-אביאד). תעלה תת-קרקעית הובילה ממקום זה אל הסביל במסגד אל-ג'זאר ואל עשרות הסבילים האחרים ברחבי העיר.
אמת סולימאן פאשה סיפקה מים לעכו במשך 133 שנים, ועד שבמלחמת העצמאות פוצצו אותה לוחמי ההגנה ליד מזרעה, וניתקו את העיר מאספקת המים שלה. לאחר קום המדינה נעשו ניסיונות לחדש את פעולתה אך הם נזנחו בשל דליפת מים לאורכה. האמה מופיעה על בול משנת 1973 שניפק דואר ישראל בערך נקוב של 1.10 לירות.
כמעט חצות
כמעט חצות הייתה תוכנית חדשות ששודרה בסיום השידורים היומיים של הטלוויזיה הישראלית בסוף שנות ה-70. התוכנית התאפיינה בסגנון הגשה לא פורמלי ובבחירה מיוחדת של נושאים, בניגוד לטון הרשמי של מבט לחדשות ולנושאים שנבחרו בה לסיקור. התוכנית נחשבה לחדשנית ומקורית וזכתה לשיעורי צפייה גבוהים.
היוזם והעורך הראשון של התוכנית היה יצחק רועה, אשר קידם הגשה בסגנון לא פורמלי של חדשות גם בשידורי הרדיו.
עיר פדרלית
עיר פדרלית (גרמנית Bundesstadt) הוא תוארן הרשמי של בון בגרמניה, של ברן בשווייץ ושל מוסקבה, סנקט פטרבורג וסבסטופול ברוסיה. משמעות הביטוי בהקשריו השונים היא כדלקמן:
באג 2000
עם התקרבותה של שנת 2000 התברר שבנתונים תאריכיים רבים המאוחסנים במאגרי נתונים ממוחשבים רשומה השנה, משיקולי חיסכון במקום, בשתי ספרות בלבד (שנת 1987, למשל, נרשמה כשנת 87). בצורת רישום זו לא הייתה בעיה כל זמן שהנתונים עסקו רק באירועים שקדמו לשנת 2000, אך יש בה בעיה כאשר לנתונים מצטרפים נתונים העוסקים בשנת 2000 ואילך. השוואה בין תאריך בשנת 2000, שבו תוצג השנה בצורה "00", לבין תאריך בשנים שקדמו לה תיתן במצב זה תשובה שגויה, משום ש-"00" קטן מ-"87", אף ששנת 2000 מאוחרת משנת 1987. גם פעולות אריתמטיות בין תאריכים (כגון חישוב הזמן שחלף בין שני אירועים) תיתן במצב זה תשובה שגויה. באג פוטנציאלי זה נקרא "באג 2000" או "באג המילניום", ועורר חשש כבד מאוד, הן ביחס לתפקודן של מערכות מידע, ובפרט ביחס לתפקודן של מערכות זמן אמת.
הרקע להתפתחות הבעיה
בשנים המוקדמות לשימוש במחשבים הייתה עוצמת המחשב מוגבלת מאוד, רכיב הזיכרון שלו היה משאב יקר והיה צורך לחסוך בשטחי האחסון. לכן, במערכות המידע הוקצו לנתון התאריך שישה תווים בלבד (במבנה של: יום, חודש ושנה -DD/MM/YY), מתוך רצון לחסוך בשטחי אחסון ובמספר ההקשות הדרושות לצורך הזנת נתון תאריכי. במסגרת שיטת ייצוג זו יוצג נתון השנה באמצעות שתי הספרות האחרונות בלבד. בעוד ששנת 1999 במערכות אלו יוצגה באמצעות הספרות "99" יוצגה שנת 2000 באמצעות הספרות "00". וגם שנת 1900 יוצגה כ-"00". שנת 2000 הוצגה כך הן במערכות המידע, והן במערכות משובצות מחשב, ובהן מערכות רפואיות, ציוד צבאי, מערכות קשר, מערכות פיקוד ובקרה ומרכזיות.
עם התפתחות המיחשוב חל שינוי מהפכני בעוצמת המחשבים וביכולת האחסון שלהם, ובמקביל פחתה העלות היחסית ליחידת עיבוד וליחידת אחסון, אך נתוני תאריך רבים עדיין הוצגו בשיטה הישנה ותוכניות מחשב רבות, שנכתבו בהשפעת האילוצים מן העבר, היו עדיין בשימוש. עם המעבר לשנת 2000, שינוי שדה השנה מ-"99" ל-"00" עלול היה להביא לשיבוש חישובים ופעולות הקשורים לתאריכים - אלא אם כן ייעשו פעולות הסבה להתאמת המערכות לשנת 2000.
היקף הבעיה
שיטת הייצוג האמורה של השנה עלולה הייתה לגרום לבעיות עם המעבר לשנת 2000. מערכת המבצעת חישובים אריתמטיים בין תאריכים, מיונים לפי שדות תאריך או השוואה לוגית בין תאריכים עלולה הייתה לסבול מתקלות. מערכות מסוימות עלולות היו להפסיק לעבוד לחלוטין, בעוד שמערכות אחרות היו עלולות לפעול חלקית, או לפעול תוך מתן מידע שגוי, מבלי שמשתמשי המערכת ידעו על כך.
מערכות המחשב שהיו החשופות לסיכון היו מערכות שעשו שימוש כלשהו בנתונים תאריכיים לרבות מערכות משובצות מחשב ומערכות זמן אמת (Real time) כמרכזיות, מערכות רפואיות שונות וציוד צבאי.
הבעיה הקיפה את כל סביבת המחשוב ובכלל זה רכיבי חומרה ותוכנה, מערכות הפעלה, בסיסי נתונים, מחוללי יישומים, רשתות תקשורת, תוכנות מדף ועוד.
לכל ארגון יש נקודות השקה עם גורמים חיצוניים עקב התלות בשירותים או במוצרים שהוא מקבל, ואשר הפקתם אף היא מותנית במערכות ממוחשבות. לפיכך, לא היה בכל פרויקט בפני עצמו כדי להבטיח את הצלחת ההיערכות, בשל התלות ההדדית בין מערכות והתניית פעולתן בשרשרת פעולות הנעשות באחריותם של גורמים מחוץ לארגון. ראייה זו של הנושא הרחיבה את הבעיה וחייבה בחינה כלל מערכתית.
המחשה לעוצמתו של החשש, ולתגובתם יוצאת הדופן של ספקי החומרה והתוכנה לבעיה זו, ניתנת בכתב האחריות הסטנדרטי של חברת "חיון מחשבים בע"מ", שגם בסוף שנת 2004 כלל את הסעיף הבא:
הסיבה לעליית הבעיה על סדר היום הציבורי
לאור האמור, היה חשש כי שיבושים חמורים יחולו בחלק מהמערכות כבר בשנת 1999 ואף לפניה, בעיקר במערכות המבצעות בהווה פעולות הקשורות לתאריכים עתידיים (שמעבר לשנת 2000) כדוגמת הנפקת כרטיסי אשראי או ניהול חוזים ארוכי טווח. שיבושים חמורים שעלולים היו להפוך מערכות מידע רבות, פרטיות וממשלתיות, לחסרות תועלת ולפעמים אף למזיקות. הסיכונים הנובעים מהבעיה היו רבים ומגוונים, מנגנונים רבים בתחומים שונים של המשק עלולים היו להיפגע עם שינוי התאריכים בשנת 2000 ואף לפני כן.
בעיית "באג 2000" העסיקה את מומחי המחשבים, את כלי התקשורת, את הציבור כולו ולא ירדה מסדר היום בכל העולם, ככל שהתקרב מועד סיום האלף השני, בשל מספר גורמים:
ההיערכות ל"באג 2000"
בעיית "באג 2000", שהיא ביסודה בעיית תוכנה, חרגה במידה רבה מעולם התוכנה, והפכה לבעיה של ארגונים שהשקיעו הון רב בהיערכות לקראתה, ואף לבעיה של ממשלות. גם ממשלת ישראל טיפלה בהכנת האוכלוסייה אל הלא נודע, בחודש דצמבר 1999 פרסמה חוברת הסברה בעניין זה. החוברת הציגה את ישראל כחברה בקבוצת המדינות שהיערכותן היא הטובה ביותר, ולכן ההסתברות לכשל קריטי בהן היא 15%, זאת לעומת מדינות כרוסיה וכמרוקו, שלהן נצפתה הסתברות של 66% לכשל קריטי. כצעד נוסף להרגעת הציבור נאמר בחוברת "אנו ממליצים לא להיגרר אחר סיפורי בלהות ומידע לא אחראי שחלקו מופץ על ידי גורמים בעלי עניין. אנו מציעים לפעול בשיקול דעת, להתייחס למידע מהימן ולנהוג כבימי שגרה". החוברת מתארת את ההיערכות של הגורמים השונים לבעיות אפשריות, ומסיימת בדברי הרגעה: "לא צפויות תקלות חמורות בהיקף ארצי אך ייתכנו שיבושים מקומיים ברמה המקובלת בשגרה. צוותים שהוקמו מבעוד מועד ערוכים להחזיר את המערכות לפעילות תקינה בזמן קצר ככל שניתן".
משום שבעיית שנת 2000 הייתה עלולה להשפיע על שגרת החיים של כל פרט ופרט ועל תחומי פעולה חשובים הנוגעים למדינה ולמשק, הפרויקט היה אתגר ניהולי גדול, אשר אופיין ברמת אי ודאות גבוהה. התמודדות מוצלחת עם משימה מורכבת זו חייבה ראייה כלל מערכתית של בעיית שנת 2000 והשפעותיה ובחינתה ברמה הלאומית. בארצות הברית, לדוגמה, הקים הנשיא ביל קלינטון, בפברואר 1998, את "המועצה לבעיית שנת 2000" בתוקף הוראה נשיאותית המפרטת את תפקידיה וסמכויותיה של המועצה. ממשלות במדינות מפותחות קיבלו החלטות בעניין זה, העוסקות במעורבות במעקב, בתיאום ובייזום פעולות, וכן בדיווח לציבור על מצב פעולות ההיערכות, וגם על תקלות וליקויים בהן. גם בישראל הוטל תפקיד זה על הממשלה, שבאפשרותה להביא להגברת המודעות לבעיה, להאצת מהלכים, לתיאום פעולות, לאיתור נקודות תורפה ולהבטחת היערכות נכונה במגזר הציבורי ובכל התחומים האזרחיים והביטחוניים.
אף שמערכות העוסקות בתאריכים עתידיים נאלצו להתמודד עם הבעיה כבר באמצע שנות ה-90, טיפול אינטנסיבי בה נעשה בשנים 1998–1999, שבהן שנת 2000 כבר נראתה עומדת בפתח.
קבלת ההחלטות
ממשלת ישראל קיבלה החלטות בדבר ההיערכות לבעיית שנת 2000. הראשונה – ביולי 1996, והשנייה – ביולי 1998. הכנסת מינתה ועדת משנה לנושא "באג 2000" בראשותו של חבר הכנסת פרופסור אלכס לובוצקי.
הנחות יסוד
הנחת העבודה של כל גופי הממשלה באה לידי ביטוי בדו"ח מבקר המדינה: במטרה למנוע שיבושים חמורים בפעולות הממשלה ויחידותיה החל מיום 1 בינואר 2000 ואף לפני כן, החליטה הממשלה, במסגרת הדיון על תקציב המדינה לשנת 1997:
החלטת ממשלה זו התייחסה למשרדי הממשלה וליחידותיה. לא נקבע בהחלטה גורם שיפקח ויעקוב מטעם הממשלה אחר ההיערכות לשנת 2000 של גופים שפועלים מחוץ למשרדי הממשלה, בהם - תאגידים סטטוטוריים וחברות ממשלתיות. במאי 1998 הגיש צוות, שמינה שר האוצר דן מרידור נוסח הצעה להחלטה נוספת של הממשלה. ההצעה הטילה על הנהלות משרדי הממשלה ועל הנהלות יחידותיהם, את האחריות לפעולות הפרויקט גם בתאגידים ובגופים ציבוריים שבתחום אחריותם. ההצעה הובאה לפני הממשלה ואושרה ב-5 ביולי 1998. החלטת הממשלה קבעה את אחריות שרי הממשלה להספקה סדירה של שירותים לציבור, על אף בעיית שנת 2000. בהחלטה נאמר: "כל שר ימנה אחד מחברי הנהלת משרדו שיהיה אחראי על היערכות המשרד לבעיית שנת 2000". כמו כן קבעה הממשלה בהחלטתה: "להנחות את שרי הממשלה לוודא, כי בכל התאגידים והגופים הציבוריים שבאחריותם ואלו אשר פעילותם מפוקחת על ידם, נבחנו השלכות בעיית שנת 2000 על פעילות הארגון וכי קיימת היערכות להסבת מערכות המידע והתאמת המערכות 'משובצות המחשב' לשנת 2000. בחינה זו תכלול גם קיומה של היערכות ל'תוכניות המשכיות' (Contingency Plans) שתאפשרנה אספקה סדירה של שירותים לציבור, במידה שיהיו שיבושים בפעילות מערכות המידע, על אף ההיערכות שתבוצע".
עוד החליטה הממשלה, כי על כל שר להעביר למנהל הכללי של משרד ראש הממשלה, עד יום 1 בספטמבר 1998, דיווחים על עמידת משרדו בהחלטות הממשלה האמורות, ובנוסף ידווחו השרים "בכתב לראש הממשלה בתום כל רבעון, אודות ההתקדמות בפתרון הבעיה במערכות המידע ובמערכות משובצות המחשב שבמשרדיהם ובגופים המפוקחים על ידם".
יעדי ביניים מול יעדים סופיים
להשגת המוכנות לשנת 2000 נקבעו מספר שלבים לפעולה:
הנהלות הארגונים אמורות היו ליזום את התאמתן של מערכות המידע לשנת 2000, כדי לאפשר את המשך פעילותו של הארגון שבאחריותן. כדי להיערך כיאות ולאפשר את תפקודן של המערכות הממוחשבות ולהבטיח את רציפות פעולות הארגון, נוצר צורך להגדיר ולאפיין את החשיבות והקריטיות של כל אחד מן הרכיבים הקשורים במערכות, וכן את הקריטיות של כל מערכת ומערכת לפעולות הארגון ולהמשכן, במסגרת תהליך הקרוי "ניתוח סיכונים" במהלכו היה צורך:
יחד עם ניהול הפרויקט, היה על ההנהלות להיערך גם למצב שהתאמת המערכות לא תושלם בזמן, או למצב שלמרות פעולות ההתאמה יתגלו בינואר 2000 תקלות, או ישתבש שירות חיוני, התלוי בגורם חיצוני, ומערכות מידע יקרסו. על ההנהלה של כל ארגון להכין תוכניות המשך (Contingency Plans) לאותן פעולות שיאפשרו את המשך תפקודו של הארגון ואת הספקת השירותים שיוגדרו חיוניים, גם אם לא יפעלו מערכות מידע קריטיות או אם ישתבשו תהליכים. לשם כך כל ארגון הכין תוכניות שיגדירו חלופות לתהליכים ולשירותים חיוניים הנעשים בסיוען של מערכות מידע ומערכות משובצות מחשב. נוהל מסגרת לפיתוח ולתחזוקה של מערכות ממוחשבות, שהוציא החשב הכללי במשרד האוצר ליחידות ענ"א במשרדי הממשלה ושאושר על ידי הממשלה, קובע כי בפרויקט ייעשה ניתוח סיכונים בשלב המיפוי או לפחות בשלב ההסבה.
מהלך הביצוע
במהלך 1997 זיהו חברי צוות ההיגוי שמינה שר האוצר, שעל אף החלטת הממשלה, לא הייתה בקרב הדרגים הבכירים במשרדי הממשלה התייחסות מספיקה לבעיית שנת 2000 והם לא היו מעורבים בפעולות ולא יזמו אותן. בדוח ממאי 1998 נאמר, כי "חלק מהמנהלים הכלליים במשרדים אינם מעורבים מספיק בתהליך ההסבה והתקדמותו וכן אינם מודעים להשלכות הבעיה ואחריותם לעניין". בעיה נוספת נבעה מחוסר מתמשך במשק הישראלי בעובדי היי-טק (Hi-Tech), לפיכך סוכם עם מנהל האגף להכשרת כוח אדם במשרד העבודה ועם איגוד בתי התכנה על מיקוד פעילות ההכשרה בתחום המחשוב בהכשרה ספציפית להסבות לשנת 2000. נקבעה מסגרת בה יבוצעו הכשרות על ידי בתי תוכנה שיקלטו בעצמם את המוכשרים ותוכנית שתרחיב את היצע כוח האדם בתחום ותגדיל את שעור המועסקים מבין מסיימי הכשרות משרד העבודה בתחום המחשוב.
בדיקה של משרד מבקר המדינה העלתה כי במשרדים ממשלתיים רבים, ברשויות מקומיות וכן בגופים ממשלתיים אחרים לא הייתה ההנהלה הבכירה מעורבת במהלכי הפרויקט: לא בייזום שלו ולא במעקב תכליתי ומועיל אחר התקדמותו. ברבים מן הגופים שנבדקו באה היוזמה להתאמת המערכות הממוחשבות לשנת 2000 מיחידות המחשוב. ברבים מן הגופים הייתה זו גם היוזמה היחידה. חוסר המעורבות של ההנהלות על אף התוצאות האסטרטגיות שעשויות להיות לבעיית שנת 2000 על תפקודם התקין של הגופים עליהם הופקדו, באו לביטוי בקצב הפעלת הפרויקט. הועלה, כי החלת הפרויקט ברבים מהגופים שנבדקו לא נעשתה בקצב רצוי, למרות החלטת הממשלה. ברוב החברות הממשלתיות והרשויות המקומיות שנבדקו, היה איחור ביישום הפרויקט על אף הקריטיות של השירותים שהם מספקים.
על בסיס החלטת הממשלה מינה שר האוצר דאז ועדת היגוי שבה היו חברים: סגן הממונה על התקציבים, המשנה לחשב הכללי, מנהל שע"מ (שירות עיבודים ממוכנים), מנהל מערכות המידע של קופת חולים כללית ויועץ לענייני מחשוב של משרד האוצר. מיום מינויה ריכזה ועדת ההיגוי את פעולות ההנחיה, הפיקוח והמעקב על ההיערכות למחשוב במעבר לשנת 2000. הוועדה הגדירה את המטרות הבאות:
עם תחילת פעילותה ובמטרה ללמוד על היקף הבעיה יזמה הוועדה בנייה של בסיס נתונים עדכני שמרכז נתונים אודות המערכות הקיימות במשרדים השונים ומידת מוכנותן לשנת 2000. המידע שנאסף ורוכז בבסיס הנתונים הצביע על שונות רבה בין המשרדים בכל הקשור לרמת המודעות, רמת המוכנות ורמת הפעילות בנושא. לפיכך נשלח מכתב בנושא לכל המנהלים הכלליים של משרדי הממשלה כדי לידע אותם בדבר הסיכונים הנובעים מטיפול לקוי בבעיה ועל מנת שיגלו מעורבות ישירה בעניין ולא ישאירו את הטיפול רק למנהלי יחידות המחשב.
הוחלט שבתקציב לשנת 1998 יתוקצבו הוצאות פיתוח המחשוב של משרדי הממשלה השונים בתקנות רזרבה. הרזרבה תופשר פרטנית לכל משרד לאחר הצגת התקדמות משמעותית בפרויקט ההסבה. פעולה זו נעשתה במטרה לאכוף הקצאת משאבים מספקת לפרויקט, למקד את פעילות הפיתוח במשרדים בנושא ההסבה וכדי למנוע עיכובים בהתקדמות ההסבות בגין התחלת פרויקטים בתחום המחשוב שאינם קשורים בהסבת המערכות.
נשלח מכתב בחתימת מנכ"ל משרד האוצר לכ-20 מנהלים כלליים של תאגידים סטטוטורים שונים במטרה להגביר את מודעותם כמנהלים לבעיית שנת 2000 בגופים אלו.
עדכונים מפורטים לגבי הערכות המשרדים ופעילות הוועדה הועברו למבקרת מערכות מידע שבמשרד מבקרת המדינה, אשר קיימה פגישות עם המשרדים שהתקדמות פרויקט הסבת המערכות בהם לא הייתה משביעת רצון.
ועדת ענ"א עליונה במשרד החשב הכללי הסירה חסמים בכל הנוגע להליכי רכש או התקשרות עם ספקים, הנדרשים במסגרת פרויקט ההסבה. במסגרת זו ניתנו פטורים מהליכי מכרז.
הוכן סקר מקיף ביותר (ראשון מסוגו בארץ) אודות הכלים הממוחשבים המוצעים בישראל להסבת מערכות לשנת 2000. הסקר העמיד לרשות יחידות המחשב במשרדי הממשלה מידע מרוכז ועדכני, שאיפשר ליחידות השונות, תוך זמן קצר יחסית, לבחור בכלי המתאים ביותר לסביבת המחשוב הספציפית שלהן.
תוצאות ההיערכות
ככלל, הטיפול במרבית המערכות לא הסתיים עד לתאריך היעד (30 ביוני 1998) שנקבע בהחלטת הממשלה הראשונה. הסיבות המרכזיות לכך היו: לא היה אף מקרה בו הפעילות לא החלה או עוכבה בשל מחסור בתקציבים.
בין נובמבר 1997 ליוני 1999 בדק משרד מבקר המדינה את פעולות ההיערכות ואת ניהול הפרויקט בממשלה, במשרדיה, ביחידותיה, בתאגידים סטטוטוריים, ברשויות מקומיות, ובחברות ממשלתיות המופקדות על הספקת שירותי תשתית חיוניים. מטרת הביקורת הייתה לבחון את הפעולות שנעשו ואת מוכנות הגופים המבוקרים להתמודד עם בעיית שנת 2000, לברר אם נעשות הפעולות הדרושות כדי להבטיח המשך פעילות תקינה והספקה סדירה של שירותים לציבור. הסתבר כי הצוות שהקים השר לא פנה אל רשויות המפקחות על פעולתם של גופים כלכליים, כגון: רשות החברות הממשלתיות, הממונה על שוק ההון, הביטוח והחיסכון, והמפקח על הבנקים, ולא בירר אם בידיהם נתונים על היערכותם לבעיית שנת 2000 של הגופים הנתונים לפיקוחם, אשר חובת הזהירות והאחריות מחייבת אותם לנקוט בכל הצעדים הדרושים כדי לקיים את איתנותם, המשך יציבותם והבטחת תפקודם התקין. הביקורת העלתה, כי ברוב הגופים שנבדקו, חשיבות הנושא לא הובנה עד תחילת 1998, והם התרכזו בתחילת הפרויקט בפעולות להתאמתן של מערכות מידע, ולא החילו אותו על מערכות משובצות מחשב השכיחות בגופים עתירי טכנולוגיה ובהם - חברת החשמל וחברת בזק.
סוף דבר
בסופו של דבר לא התממש החשש מ"באג 2000", במידה רבה עקב ההשקעות האדירות שנעשו לפתרון הבעיה קודם להגעתה של שנת 2000. שתי שיטות עיקריות שימשו להתמודדות עם בעיית "באג 2000": בנוסף ננקטו אמצעי זהירות שונים, כגון הוצאת תדפיסים של מאגרי נתונים, כדי שישמשו אסמכתה במקרה שמאגר הנתונים יחדל לתפקד.
ההכנות האינטנסיביות לבאג הביאו, מכל מקום, לשדרוג מערכות מחשוב בעולם כולו, מעל ומעבר לטיפול בבאג עצמו.
בעיית חודש פברואר
בנוסף לחשש העיקרי, העוסק במעבר משנת 1999 לשנת 2000, התעורר חשש נוסף, משני, הקשור אף הוא בשנה זו: בשנה זו יש בפברואר 29 ימים, אך התעורר חשש שמי שאינו מכיר את האלגוריתם המדויק לעיבורו של פברואר יטעה לחשוב שבשנה זו יש בפברואר רק 28 ימים.
קרב רורק'ס דריפט
קרב רורק'ס דריפט (אנגלית: Rorke's Drift; "מעברת רורק") היה עימות צבאי בין האימפריה הבריטית לשבט הזולו, במהלך מלחמת הזולו, שנמשך מ-22 בינואר 1879 ועד ה-23 בחודש. מיד אחרי תבוסת הבריטים בקרב איסאנדלוואנה, תקפו הזולו את מעברת רורק, מיסיון בפרובינציית נאטאל שנמצא כיום בשטחה של דרום אפריקה. המבנה ניצב סמוך למעברה בנהר הבפאלו, שהתווה את הגבול בין נאטאל לממלכת זולו. 139 חיילים בריטים, בפיקודו של סגן ג'ון צ'ארד, עמדו מול התקפות עזות של כוח זולו גדול שמנה כ-3,500 עד 3,700 לוחמים, והצליחו לבלום אותם. אחד-עשר צלבי ויקטוריה הוענקו למגני המיסיון, וזהו אחד הקרבות בגינם הוענק המספר הרב ביותר של עיטורים בכל תולדות בריטניה.
עמים טורקיים
העמים הטורקיים מונים יחד כ-170 מיליון בני אדם שמחולקים לישויות האתניות הבאות: מקורם של העמים הטורקיים במרכז אסיה, וחלקם נדדו לאיראן, עיראק, לאסיה הקטנה ולקווקז. כיום הם צאצאים של השבטים הטורקים הקדומים שבאו מכיוון סיביר וצפון סין ומרכז אסיה וחלק לא מבוטל מאלה מהם החיים בקווקז ובאסיה הקטנה ובבלקן הם צאצאים של עמים ילידים שהתאסלמו והתבוללו במהלך הזמן בשפה והתרבות הטורקית.
קרב רורק'ס דריפט
תיאור הקרב
בבוקר שלאחר שוך קרב איסאנדלוואנה, פנה כוח של הזולו בפיקודו של דבולמנזי קמפנדה להתקיף בסיס עורף של הבריטים, מיסיון רורק'ס דריפט. הגם שהמוצב הזה לא הוגדר כמטרה של צבא הזולו, יחידתו של דבולמנזי, שהייתה יחידת עילית, השתתפה בקרב איסנדלוואנה כעתודה בלבד, והקרב על רורק'ס דריפט התקיים, לדעת חלק מהחוקרים, במטרה לספק את תאוות החיילים "לטבול את חניתותיהם בדם בריטי". המנזר הישן שימש את הבריטים כבית חולים, שאליו פונו כמה מהפצועים בקרב על איסאנדלוואנה, וכמחסן תחמושת ומזון ללוחמים. הזולו נצפו מבעוד מועד על ידי חיילי באסוטו בפיקודו של וויט, אשר הצליחו להימלט יום קודם מציפורני הזולו. מספרם של הזולו הוערך במתקפה זו בכ-2,000, מה שגרם לרבים מהבריטים והמקומיים שגויסו על ידם, להימלט לנקודה הבאה - הלפמאקר. במחנה נותרו, אפוא, 139 לוחמים כשירים ועוד כמה עשרות פצועים בבית החולים. מפקד הכוח, צ'ארד, ביצר מבעוד מועד את המתחם באמצעות שקי תירס ועגלות שהיו במקום. מתקפת הזולו החלה בשעה 16:30 של ה-22 בינואר 1879. היא נמשכה עד 2:00 בלילה, וכללה פריצה לאחד המתחמים המבוצרים, חדירה לאחד מחדרי בית החולים, והעלאת גגו באש. אולם בסופו של דבר הסתבר שהבריטים הצליחו להדוף את המתקפה במספר אבדות קטן יחסית: 15 הרוגים מול 351 הרוגים של הזולו. מספר חסר תקדים של 11 צלבי ויקטוריה חולקו לחיילים.
עמים טורקיים
השפות והניבים של הטורקיים קרובים זה לזה ומדוברים בפי כל העמים הטורקים. במהלך ההיסטוריה גם חלק מהעמים המונגוליים וההודו-איראניים אימצו ניבים טורקיים.
דת
דתם של העמים הטורקיים היא בעיקר אסלאם סוני, מלבד האזרים, שהם ברובם מוסלמים שיעים. בתקופה שבה השבטים הטורקיים התפשטו בערבה האירו-אסייתית מערבה והקימו מדינות, הם באו במגע עם התרבות הערבית המוסלמית והתאסלמו. מקובל להניח שההתאסלמות החלה בכיבוש הערבי של טראנסאוקסאניה החל מהמאה ה-7 עד למאה ה-8. כיבוש זה היה חלק ממסעות הכיבוש המוסלמיים, שמטרתם הייתה הפצת האסלאם תחת שלטון ערבי. בתקופת השפל של הח'ליפות העבאסית, בעיקר מימי הח'ליפה אל-מעתצם באללה (833–842) ואילך, החלו הטורקים להשתלב באימפריה המוסלמית הערבית, בתחילה כעבדים (ממלוכּים) ומאוחר יותר בחדירת שבטים שלמים כגון הסלג'וקים. הטורקים תפסו עמדות בכירות בצבא עד שהח'ליפה כבר היה תלוי בהם, וכך נעשו הח'ליפים למושלים נומינליים, כאשר למעשה שלטו ראשי הצבא הטורקיים. סלג'וק היה מבין מנהיגי השבטים הראשונים שקיבלו עליהם את האסלאם כאשר התאסלם בשנת 985 לספירה יחד עם הקראח'אנים שהתאסלמו ככמה עשורים קודם לכן. כששבטים אלו הקימו ממלכות הייתה האסלאם לדת הממלכה. בשנת 960 חלה המרה המונית של דוברי שפות טורקיות לאסלאם, "200,000 אוהלים של טורקים", לפי דיווחו של אבן אל-אתיר (הנזכר גם אצל ההיסטוריון הפרסי, אבן מסכוויה). הראיות הנסיבתיות מעידות על-כך שהיו אלו טורקים מהח'קאנאת המזרחי.
כיום פרט לאסלאם המהווה הרוב, קיימים מיעוטים טורקיים או דוברי שפות טורקיות בני דתות אחרות.
עמים טורקיים עתיקים
האתניות המונגולית הייתה מעורבבת בהתחלה עם האתניות הטורקית הקדומה. המוצא האתני הטורקי-מונגולי הוא עתיק מאוד. עמים טורקיים קדומים נעלמו בצורתם המקורים והשתתפו באתנוגנזה של קבוצות טורקיות ולא-טורקיות הקיימות כיום.
האלופה
"האלופה" היא טלנובלה טלוויזיונית ששודרה החל מ-2 באפריל 2006 ועד לסיומה ב-23 בדצמבר 2009 במשך 3 עונות ו-288 פרקים בחברת HOT. הסדרה עוקבת אחר חייהם של שחקני קבוצת כדורגל ישראלית דמיונית, "הכח ירושלים", שלוקחת חלק בליגת העל.
הפקה ושידור
את הסדרה ביים שי קפון והתסריטים נכתבו על ידי אושר חסון, לימור נחמיאס, גל זייד, נמרוד עציון-קורן, סהר הלחמי ישי אלעור, משה זונדר ודרור נובלמן.
פרק הבכורה של הסדרה שודר במהלך מרץ 2006 ללקוחות 3G של רשת פרטנר תקשורת, בפורטל oboxlive, לפני שידורו בכבלים.
ביולי 2006, חשף האתר TheMarker כי הסדרה כוללת פרסום סמוי במאות אלפי דולרים. זאת בנוסף להסכמי החסות עליהם דיוחה. בתגובה שלחה חברת HOT את העובדים לבדיקת פוליגרף כדי למצוא את המדליף. באותו חודש פרץ גם סכסוך בין התסריטאים של הסדרה לחברת HOT על דמי תמלוגים שהייתה חייבת להם. בינואר 2007, נקנסה HOT ב-90 אלף שקל, בשל פרסום בית הספר אנקורי ומותגי הטוטו והווינר באופן סמוי.
במאי 2007, נמכר פורמט הסדרה עבור גרסה ברוסית.
ביוני 2007, פרסמה HOT מודעת אבל פיקטיבית כדי לקדם את הסדרה. כחלק מקמפיין של 2 מיליון שקל לקידום העונה השנייה.