cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יאקוב אונדרייקה
יאקוב אקסל פר אונדרייקה (בשוודית: Jacob Axel Per Ondrejka; נולד ב-2 בספטמבר 2002 בלנדסקרונה שבשוודיה) הוא כדורגלן שוודי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת אלפסבורג מליגת העל השוודית ובנבחרת שוודיה.
קריירת מועדונים
אונדרייקה גדל במחלקות הנוער של BK לנדרונה לנדסקרונה. בשנת 2019 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של לנדסקרונה במסגרת הליגה השוודית השלישית, במדיה ערך 23 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
קריירה בינלאומית
ב-12 בינואר 2023 ערך אונדרייקה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת שוודיה, בניצחון 2-1 על נבחרת איסלנד במשחק ידידות. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת.
פוקנה ממושקפת
פוקנה ממושקפת (שם מדעי: Phocoena dioptrica) הוא מין ממשפחת הפוקניים שבתת-סדרה לווייתני שיניים, הנראה רק לעיתים רחוקות. מסביב לעיניו טבעות כהות וייחודיות המבדילות אותו בבירור ממיני פוקנות אחרים ומעניקות לו את שמו. מסביב לטבעות הכהות נמצאות על-פי רוב גם טבעות בהירות יותר.
הפוקנה הממושקפת תוארה לראשונה על ידי חוקר הטבע הצרפתי פרננדו להיל (Lahille) ב-1912, על בסיס פרט שנצפה בחוף הסמוך לבואנוס איירס. השם הספציפי של המין (dioptrica) מרמז על הטבעות המקיפות את עיניו.
גופה של הפוקנה הממושקפת חסון. ראשה קטן ואין לה חוטם. גבה שחור בעוד שבטנה לבנה. עיניה שחורות, מוקפות בטבעות לבנות. על צדו העליון של הזנב נמתח פס לבן. סנפיר הגב גדול ומעוגל בקצהו. אורכן של הפוקנות לאחר הלידה הוא כ-80 סנטימטרים. בבגרות הזכרים מגיעים לאורך של כ-2.2 מטרים, והנקבות - מעט פחות. משקל הפוקנות הבוגרות - בין 60 ל-84 קילוגרמים.
תזונת הפוקנה הממושקפת מתבססת בעיקר על דיונונים ודגים, אך גם על תמנונים, חסילונים, רכיכות וסרטנאים אחרים. הפוקנות הממושקפות חיות בקבוצות שגודלן עשוי להגיע עד 25 פרטים. הן שוחות במהירות ובזריזות, ולרוב נמנעות מקרבה לסירות.
קרחון שיהאן
הקרחון תלול ביותר.
הקרחון מנקז את אזור פסגת מילר.
הקרחון נשפך אל קרחון רניק, דרומית לקרחון אלווארז.
הקרחון מצוי בגובה של 17 מטרים מעל פני הים.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי קבוצת המחקר הצפונית של משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד (שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1964–1963).
הקרחון נקרא על שמו של מוריס שיהאן (Maurice Sheehan), מטפס הרים אשר שהא בבסיס סקוט בחורף 1963, ואשר סייע למשלחת הניו זילנדית.
לקריאה נוספת
• Edmund Stump, The Ross Orogen of the Transantarctic Mountains, P 55
• Gunter Faure, Teresa M. Mensing, The Transantarctic Mountains: Rocks, Ice, Meteorites and Water, P 120
יחסי בוסניה והרצגובינה–מקסיקו
יחסי בוסניה והרצגובינה–מקסיקו הם יחסי החוץ בין בוסניה והרצגובינה ומקסיקו.
סקירה כללית
ב-15 באוגוסט 2001 כוננו בוסניה והרצגובינה ומקסיקו יחסים דיפלומטיים רשמיים.
צביה אליהו
צביה חנה אליהו (נולדה בשנת 1933) היא אשת ציבור. אלמנתו של הרב מרדכי אליהו שהיה הראשון לציון והרב הראשי לישראל.
ביוגרפיה
נולדה לרבי נסים דוד עזרן ראש ישיבת בית שמואל ואהל מרדכי, נינתו של הרב מרדכי עזראן ולאביגיל (נפטרה בה' באייר תשע"ה), בתו של הרב יוסף שלוש ונכדתו של הרב דוד שלוש.
משנת 1951–1953 למדה מקצוע ורכשה במהלך השנים מספר שפות. בשנת 1953 בהיותה בת עשרים נישאה לרב מרדכי אליהו.
כותבת טור קבוע במגזין לנשים 'פנימה'. בעבר כתבה טור בעלון השבת מעייני הישועה.
מעבירה שיעורים במקומות רבים ובפרט בימי עיון לנשים, בכנסי התעוררות ובמדרשות לנשים. ונחשבת לדמות תורנית משפיעה בקרב נשים רבות.
בשנת 2010 וב-2012 יזמה מבצע עולמי לשמירת שתי שבתות. מטרת המבצע הייתה, בהתבסס על דברי רבי שמעון בר יוחאי, שאם ישראל משמרין שתי שבתות כהלכתן, מיד ייגאלו.
לאחר פטירתו של הרב אליהו מצאה פתק משומש בכיסו, ובו תפילה אישית-סודית שחיבר והיה נושא בכל יום. היא פנתה ליונתן רזאל, וביקשה ממנו שילחין אותה, השיר בוצע על ידו יחד עם יוסף הרקדן.
בשנת 2013 הייתה שותפה למסע הרבניות, לאורכה ולרוחבה של הארץ לחזק, לקרב ולהעצים את נשות ישראל.
מאות מסיפוריה על בעלה הרב אליהו הובאו בסדרת "אביהם של ישראל" בשישה חלקים שיצאה לאור בשנים תש"ע-תשע"ז.
עמדותיה
היא גורסת שיש לחזק את לימוד התורה לנשים, אך לדעתה נשים אינן יכולות לפסוק הלכות. בנוסף, היא מתנגדת לגיוס בני ישיבות.
בבחירות בשנת תשע"ה הביעה תמיכה במפלגת יחד - העם איתנו.
נמל התעופה הבין-לאומי מנאוס אדוארדו גומס
נמל התעופה הבין-לאומי מנאוס אדוארדו גומס הוא נמל תעופה המשרת את העיר מנאוס, בירת מדינת אמזונאס שבברזיל. בשנת 2021 עברו בו 1,725,236 נוסעים במסגרת 39,367 תנועות מטוסים.
הנמל נקרא על שמו של איש חיל האוויר הברזילאי והפוליטיקאי אדוארדו גומס.
נמל התעופה
בניית נמל התעופה החלה בשנת 1972 באתר הנמצא 14 קילומטר מצפון מערב למרכזה של מנאוס. הוא החל לפעול ב-31 במרץ 1976. הוא הוקם על מנת להחליף את נמל התעופה הקודם של מנאוס, פונטה פלאדה, שנוסד ב-1954 ולאחר הפעלת נמל אדוארדו גומס הועבר כולו לשימוש חיל האוויר של ברזיל.
נמל התעופה החדש היה בשעתו המודרני ביותר בברזיל והראשון בה שכלל גשרי עלייה למטוס. בנמל התעופה הוקם טרמינל אחד, המשמש את כל טיסות הפנים והטיסות הבינלאומיות הפועלות בו. ב-1985 נחנך טרמינל 2, המשמש טיסות תעופה כללית.
בנמל פועל מסלול טיסה אחד באורך של 2,700 מטר.
הנמל שודרג לקראת משחקי מונדיאל 2014 בברזיל, שבהם אירחה מנאוס חלק מהמשחקים.
ב-14 במאי 2004 התרסק לא הרחק מהנמל מטוס נוסעים של החברה הברזילאית האזורית Rico Linhas Aéreas שהיה בדרכו אליו. כל 33 יושבי המטוס נספו.
פעילות
נמל התעופה משרת שבע חברות תעופה, רובן ברזילאיות, לרבות החברה הגדולה בברזיל, LATAM, וכן החברה הפנמית קופה איירליינס. הן מפעילות קווי תעופה בינו לבין עשרות יעדי פנים בברזיל, לרבות הערים ריו דה ז'ניירו, סאו פאולו, ברזיליה וכן לפנמה סיטי.
בשנת 2000 עברו בנמל מעט יותר ממיליון נוסעים. לאחר מכן עלה מספרם בהתמדה ובשנת 2014, שבה נערכו בברזיל משחקי גביע העולם בכדורגל, הגיע לשיא של כל הזמנים - 3,419,893. לאחר מכן חלה ירידה במספר הנוסעים עד לכמחצית מהשיא, גם עקב מגפת הקורונה.
חיית הלילה (2014)
חיית הלילה (באנגלית: Nightcrawler) הוא סרט פילם נואר בבימויו של דן גילרוי אשר יצא לאקרנים ב-31 באוקטובר 2014. בסרט מככב ג'ייק ג'ילנהול כגנב לשעבר שמתחיל לצלם שידורים חיים של תאונות ופשעים בלוס אנג'לס ולמכור אותם לערוצי חדשות מקומיים. הסרט הופק בתקציב של 4 מיליון דולר בלבד וגרף 12 מיליון דולר בסוף השבוע הראשון להקרנתו.
פטר קורנלי
פטר קורנלי (בצרפתית: Petr Cornelie; נולד ב-26 ביולי 1995) הוא כדורסלן צרפתי המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר במונקו מליגת העל הצרפתית והיורוליג.
חיית הלילה (2014)
עלילה
בזמן שלויס בלום (ג'ייק ג'ילנהול) נתפס גונב מאתר בנייה, הוא מתעמת עם שומר, גונב את השעון שלו, ועוזב עם הדברים שגנב. אחרי שהוא מוכר את החומרים, בלום מבקש עבודה אבל נדחה. בנסיעתו הביתה, בלום רואה תאונת דרכים ועוצר בצד. צלמים עצמאיים מגיעים לאזור ומצלמים את התאונה. מלא השראה, בלום גונב אופניים ומחליף אותם במצלמת וידאו ובסורק תדרים של המשטרה. באותו הלילה, בלום מצלם זירת פשע בה נגנבה מכונית. כשהוא מתקרב לזווית טובה יותר, הוא וצלם מתחרה ששמו ג'ו לודר (ביל פקסטון) נדרשים לצאת מזירת הפשע. בלום מצותת לשיחת טלפון של יריבו לגבי מכירת התצלום לתחנת חדשות. בלום הולך לאותה התחנה כדי למכור את צילומו שלו. הוא פוגש את מנהלת חדשות הבוקר של התחנה, נינה רומינה (רנה רוסו). היא קונה את התצלום ואומרת לו על העניין שלהם בצילום תאונות אלימות שכוללות קורבנות אמידים, כאשר התוקף הוא עני או מקבוצת מיעוטים. בלום שוכר עוזר, ריק (ריז אחמד), איש צעיר שנואש לכסף. כדי לתת לצילום שלו השפעה רבה יותר, בלום מתחיל לחבל בזירות הפשע ובמקרה אחד מזיז גופה. כאשר עבודתו של בלום מקבלת תאוצה, הוא קונה ציוד טוב יותר.
פטר קורנלי
ראשית חייו וקריירה
קורנלי, שגדל באלזס, שיחק בקבוצות הנוער של סן-ז'וזף שטרסבורג, Basket Club Souffelweyersheim ו-Association sportive d'Electricité de Strasbourg.
חיית הלילה (2014)
עלילה
בלום לוקח את נינה לארוחת ערב ומאיים עליה שיסיים את עסקיו איתה אלא אם תעשה סקס איתו, ומציין שעבודתה תלויה בצילומים שלו. ביום שאחרי, הוא מסרב להצעת עבודה מלודר לאייש מכונית שנייה. מאוחר יותר באותו ערב, לודר הגיע לתאונת מטוס חשובה לפני בלום. נינה מתעצבנת על בלום, ודורשת ממנו להביא צילום טוב יותר ולשמור את הצד שלו של העסקה. בלום מחבל במכונית של לודר כך שתתרסק. לודר נפצע קשות ובלום מצלם זאת בקרירות.
פטר קורנלי
לה-מאן סארת (2013–2019)
בגיל 15 הצטרף קורנלי לאקדמיית הנוער של לה-מאן סארת. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של לה מאן במהלך עונת 2013/14 ושיחק בקביעות בקבוצה ב-2014/15, בה זכה בפרס הכוכב העולה של ליגת העל הצרפתית.
חיית הלילה (2014)
עלילה
בלום וריק מגיעים לאתר של פריצה לבית בשכונה אמידה לפני המשטרה. בלום מקליט את הפורצים עוזבים עם המכוניות שלהם וממשיך אל תוך הבית כדי לצלם את קורבנות הרצח. צוות החדשות מתווכח על האתיות של הצילום, אך נינה להוטה לפרסם את הסיפור. בתמורה, בלום דורש קרדיט ציבורי, עוד כסף, ושנינה תשתף פעולה יותר בסקס.
פטר קורנלי
לה-מאן סארת (2013–2019)
ב-13 ביוני 2016 נרשם קורנלי לדראפט ה-NBA 2016, בו נבחר בבחירה ה-53 על ידי דנוור נאגטס והצטרף אליה לליגת הקיץ של ה-NBA. הוא נשאר בלה מאן לעונת 2016/17, אך לאחר עונה מאכזבת, בה העמיד ממוצעים של 4.1 נקודות ו-2.9 ריבאונדים למשחק, הושאל קורנלי למטרופוליטנס 92 ביוני 2017.
חיית הלילה (2014)
עלילה
ביום לאחר מכן, המשטרה, בראשות הבלשית פרונטיירי (מייקל היאט), מבקרים את בלום ושואלים אותו שאלות לגבי הימצאותו ולגבי הידע שלו על השוד. הוא נותן להם צילום ערוך, ומוחק את החלקים עם הפורצים. בלילה, הוא אוסף את ריק ועוקב אחרי הפורצים באמצעות לוחית הרישוי שלהם. הוא מתכנן לעקוב אחריהם לאזור אמיד יותר, להתקשר למשטרה ולצלם את העימות. מפוחד, ריק דורש חצי מהכסף שבלום עומד להשיג, ומאיים לספר למשטרה על פשעיו של בלום. בלום נראה נרגז, אבל מסכים.
פטר קורנלי
דנוור נאגטס (2021–2022)
ב-17 בספטמבר 2021 חתם קורנלי על חוזה דו כיווני עם דנוור נאגטס, לפיו חילק את זמנו בין הנאגטס לקבוצת ליגת הפיתוח שלהם, גרנד ראפידס גולד. ב-9 בינואר 2022 הוא נופה על ידי הנאגטס.
חיית הלילה (2014)
עלילה
נינה מתפלאת מהצילום ומביעה את המסירות שלה לבלום. צוות החדשות מגלה שהפריצה לבית בעצם הייתה עסקת סמים שהשתבשה; נינה משמיטה את המידע הזה בשידור החדשות כדי למקסם את ההשפעה של הסיפור. המשטרה מנסה להחרים את כל העותקים של הצילום כראיה, אבל נינה מגנה על זכותה לשדר אותם.
פטר קורנלי
גרנד ראפידס גולד (2022)
ב-15 בינואר 2022 נרכש קורנלי באמצעות זכויות שחקן חוזר על ידי הגרנד ראפידס גולד.
חיית הלילה (2014)
עלילה
מתוחקר בידי פרונטיירי, בלום מפברק סיפור על גברים ברכב של הפורצים עוקבים אחריו. פרונטיירי חושדת שהוא משקר, אבל לא יכולה להוכיח את זה. בלום שוכר צוות של מתלמדים וקונה מכוניות חדשות כדי להרחיב את העסק שלו.
הפקה וצילומים
הבמאי והתסריטאי דן גילרוי קיבל השראה מסיפור משנות ה-30 על צלמי פשע, ושוויים בהווה. גילרוי נהפך אובססיבי עם העולם ובמיוחד עם הפוטנציאל לסרט.
פטר קורנלי
מונקו (2023–הווה)
ב-19 ביוני 2023 חתם קורנלי לשלוש עונות במונקו מליגת העל הצרפתית והיורוליג.
חיית הלילה (2014)
הפקה וצילומים
ג'ייק ג'ילנהול איבד 9.1 ק"ג עבור התפקיד שלו. הפקת הסרט לקחה כ-27 שבועות, מהשוט הראשון ועד הכנת הסרט.
פטר קורנלי
קריירה בנבחרת הלאומית
קורנלי שיחק עבור הנבחרות הצעירות של צרפת בגביע העולם בכדורסל עד גיל 17 בליטא 2012, באליפות אירופה לנוער בלטביה 2013 ובאליפות אירופה לעתודה 2015 באיטליה.
חיית הלילה (2014)
ביקורות ופרסים
חיית הלילה זכה לשבחי המבקרים, עם רבים מהללים את המשחק של ג'ילנהול ואת התסריט של גילרוי. על הופעתו כלואיס "לו" בלום, ג'ייק ג'ילנהול קיבל שבחים רבים מהמבקרים, כולל מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה ופרס גילדת שחקני המסך לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי. על התסריט של גילרוי הוא הועמד לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר.
פטר קורנלי
קריירה בנבחרת הלאומית
באולימפיאדת טוקיו (2021) זכה קורנלי עם נבחרת במדליית הכסף האולימפית לאחר הפסד בגמר טורניר הכדורסל ל.
חיים אישיים
אמו, פבלה זיגמונדובה, היא כדורסלנית עבר צ'כית, ואביו, מרסיאל, שיחק כדורסל בליגה הצרפתית השנייה. אחותו של פטר, ג'ודי קורנלי-זיגמונדובה, שיחקה בנבחרות הצעירות של צרפת ובילתה ארבע שנים בקבוצת כדורסל המכללות של אוניברסיטת דייטון.
מדליקה לי הכל
מדליקה לי הכל הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי עדן חסון. את השיר הוציאה חברת התקליטים שרית הפקות, ב-26 באוקטובר 2021, כסינגל מתוך אלבום 2. השיר נכתב, הולחן והופק על ידי סתיו בגר.
רקע
"מדליקה לי הכל" הוא שיתוף הפעולה השלישי בין בגר וחסון, לאחר שבגר כתב עבורו את השירים "אין יותר מועדונים" (2019) ו-"סיבובים" (2020). בניגוד לשאר שירי אלבום 2 של חסון, "מדליקה לי הכל" נכתב והופק על ידי בגר לבדו. הקלטת הסקיצה נעשתה כשהשניים עבדו על השיר "סיבובים".
ביקורות
אתר האינטרנט "פרוגי" ציין לטובה את מנגינת השיר, וכתב כי יש ב"מדליקה לי הכל" את כל המרכיבים הדרושים להפקת להיט. מבקר המוזיקה הישראלי יוסי חרסונסקי העניק לשיר שניים וחצי כוכבי זהב מתוך חמישה וכתב שהשיר מורכב מהרבה אלמנטים שלא משתלבים טוב יחדיו.
וודרף והשניבל של אזימוט
וודרף והשניבל של אזימוט הוא משחק הרפתקה ממוחשב ("קווסט") משנת 1994 שפותח על ידי חברת קוקטל וויז'ן והופץ על ידי חברת Sierra Entertainment.
המשחק מתרחש בעולם שעבר שואה גרעינית, מספר מצומצם של בני אדם ניצלו בזכות העובדה שירדו למעמקי האדמה. כשיצאו לעולם לאחר שהסכנה עברה הם גילו עיר מיושבת על ידי גזע מוטנטים פציפיסטי בשם הבוזוקים. בני האדם כבשו את העיר ושיעבדו את הבוזוקים במין משטר אפרטהייד.
הפרוטגוניסט של המשחק הוא וודרף, בנו של פרופסור אזימוט, ממציא גאוני ודיסידנט כנגד המשטר הנוכחי. יום אחד אזימוט נחטף על ידי סוכני המשטר אולם לפני שהם תופסים אותו הוא מצליח להפעיל מכונה שגורמת לגידול מואץ על בנו הפעוט וודרף עד שהוא מגיע לגיל של נער בשנות העשרה המאוחרות.
מכאן המשחק מתחיל ומשימתו של וודרף הוא למצוא את אביו ואחר כך לעזור לבוזוקים לשחרר את שלשלאות השעבוד שהם נתונים בהם על ידי כך שיכנס מחדש את ההנהגה של עמם.
מה נשאר
השיר הגיע למקום השלישי במצעד הסינגלים הישראלי של המדיה פורסט.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-3 בפברואר 2022, ביום צאת השיר. נכון ליוני 2022 עומד מונה הצפיות של הקליפ על למעלה מ-1.3 מיליון צפיות.
בנז'מן לקונט
בנז'מן לקומט (בצרפתית: Benjamin Lecomte; נולד ב-26 באפריל 1991) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת השוער במונפלייה.
קריירה
לקומט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של לוריאן ב-26 באוקטובר 2010, במשחק גביע הליגה הצרפתית נגד מונקו. ב-20 בינואר 2011 חתם על חוזהו המקצועני הראשון, כשחתם על חוזה לשלוש שנים בלוריאן.
באוגוסט 2013 הושאל לעונה אחת לדיז'ון.
ב-15 ביולי 2019 חתם במונקו לחמש עונות.
ב-20 באוגוסט 2021 הושאל לאתלטיקו מדריד לעונה אחת.
ב-13 ביולי 2022 הושאל לאספניול.
ב-27 בינואר 2023 חזר למונפלייה.
קריירת נבחרות
לקומט שיחק 4 משחקים בנבחרת צרפת עד גיל 19, ופעמיים בנבחרת צרפת עד גיל 20. ב-3 בספטמבר 2018 זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת, בשל פציעתם של השוערים הוגו לוריס וסטיב מנדנדה.
וון אין-צ'ול
וון אין-צ'ול (בקוריאנית: 원인철; נולד ב-1 בינואר 1961) הוא גנרל דרום קוריאני בדימוס, אשר שימש כיושב ראש המטה המשולב (מקביל לרמטכ"ל) של הכוחות המזוינים של הרפובליקה של קוריאה בין 2020-2022.
ביוגרפיה
וון נולד בוונג'ו ב-1 בינואר 1961. הוא למד בבית ספר התיכון ג'ונגקיונג בסיאול. הוא סיים את לימודיו ב-1979 ונכנס לאקדמיית חיל האוויר של קוריאה הדרומית ב-1980, וסיים את לימודיו ב-1984. לאחר סיום לימודיו פיקד על יחידות שונות של חיל האוויר וכן שרת במטה הכללי. כמו כן הוא הוכשר כטייס ג'נרל דיינמיקס F-16 פייטינג פלקון. הוא עבר קורסים נוספים בקוריאה הדרומית ובמדינות נוספות. ב-1990 הוא נכנס לבית הספר לקציני טיסה בבסיס חיל האוויר מקסוול במונטגומרי, אלבמה.
הוא שרת כמזכירו של ראש מטה חיל האוויר וכמנהל במרכז המבצעים האוויר והחללשל פיקוד המבצעים של חיל האוויר, ושימש כמפקד אגף הקרב ה-19. בנובמבר 2018 הוא מונה לסגן ראש מטה חיל האוויר. ב-16 באפריל 2019 הוא מונה לראש חיל האוויר של הרפובליקה של קוריאה. ב-31 באוגוסט 2020 הוא מונה ליושב ראש המטה המשולב (מקביל לרמטכ"ל) בידי הנשיא מון ג'יאה-אין. בחירתו נחשבת למפתיעה ושנויה במחלוקת, מכיוון שהגנרל סו ווק נתפס כמועמד מתאים יותר.
ב-5 ביולי 2022 פרש וון מתפקידו והוחלף בקים סיונג-קיום.
רעף סולארי
רעף סולארי (באנגלית: Solar Shingle), הנקרא גם רעף פוטו-וולטאי (באנגלית: Photovoltaic Shingle) הוא מערך של תאים פוטו-וולטאיים (פנלים סולריים) שנועדו להיראות ולשמש כמו חומרי קירוי קונבנציונליים, כמו רעפי אספלט ורעפי צפחה, ולהפיק בנוסף חשמל מקרינת השמש. רעפים סולאריים אלו מהווים שילוב בין הפקת אנרגיה סולארית לבנייה (Building-Integrated Photovoltaics).
תאופיק ברהום
תאופיק ברהום (בערבית: توفيق برهوم; נולד בשנת 1990) הוא שחקן ערבי-ישראלי.
ביוגרפיה
ברהום נולד בכפר עין ראפה, מערבית לירושלים. הוא בן למשפחה מוסלמית, ומגדיר עצמו גם כ"פלסטיני". כשהיה בן 14 נשלח לכפר הנוער "מאיר שפיה" ליד זכרון יעקב.
קריירה בישראל
בשנת 2012 שיחק בתפקיד משני בסדרת הדרמה "אופוריה", ששודרה בהוט 3.
בשנת 2014 לוהק לשחק בתפקיד אורח בסדרת הנעורים "החממה" וגילם את נור. באותה שנה, גילם את דמותו של עדנאן בסרט של נסים דיין "מפריח היונים". באותה שנה הצטלם גם בתפקיד הראשי בסרט "ערבים רוקדים - זהות שאולה" (המבוסס על ספרו של סייד קשוע), בו גילם את דמותו של איאד. על תפקיד זה היה מועמד לפרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר לשנת 2014.
בשנת 2015 שיחק בסרטו של ארז תדמור "ארץ פצועה" בו גילם את המחבל.
קריירה מחוץ לישראל
בשנת 2015 שיחק בתפקיד הראשי בסרט הפלסטיני "האיידול" בבימויו של האני אבו אסעד, בו גילם את דמותו של מוחמד עסאף. באותה שנה, שיחק בסרט היווני "אהבה יוונית", בו גילם את פארס, פליט מלחמת האזרחים בסוריה.
בנוסף ב-2015 שיחק בסרט האמריקאי "אבודים בעיר הלבנה", בכיכובם של היילי בנט, תומאס דקר ובוב מורלי.
בשנת 2018 שיחק בסרט הבריטי-אמריקאי "מריה מגדלנה" בכיכובה של רוני מארה.
בנוסף ב-2018 שיחק גם במיני-סדרה האמריקאית "המגדלים הגבוהים" בדמותו של חאליד אל-מיהדאר, אחד מחוטפי טיסה 77 של אמריקן איירליינס.
בשנת 2020 שיחק במותחן הדרמה האמריקאי "מסלול נקמה" לצדם של בלייק לייבלי וג'וד לאו. שיחק גם בסדרה הבריטית "בגדאד סנטרל" של ערוץ 4 את דמותו של אמג'ד.
בשנת 2022 שיחק בתפקיד ראשי בסרטו של טאריק צאלח "הילד מגן עדן"
בשנת 2023 ישחק בסרטו התנכ"י של הבמאי טרנס מאליק "The Way of the Wind‏".
ג'ונגל הערים
ג'ונגל הערים (בגרמנית: Im Dickicht der Städte) הוא מחזה פרי עטו של המחזאי המודרניסטי הגרמני, ברטולט ברכט.
הכתיבה וההפקות הראשונות
המחזה נכתב בשנים 1924-1921. הצגת הבכורה הראשונה נקראה "בג'ונגל" (Im Dickicht) והתקיימה ברזידנץ תיאטר במינכן, ב-9 במאי 1923. במאי ההפקה היה אריק אנג'ל ומעצב התפאורה היה קספר נהר. בין השחקנים היו אוטו ורניק, בתפקיד סוחר העצים המלאי שלינק, ארוין פאבר בתפקיד ג'ורג' גרגה ומאריה קופנהופר בתפקיד אחותו מרי. "בג'ונגל" הופק גם בדויטשס תיאטר, תאטרונו של מקס ריינהרדט בברלין, בו הועסק ברכט כדרמטורג. הצגת הבכורה התקיימה ב-29 באוקטובר 1924, עם אותו הבמאי ואתו מעצב התפאורה, אולם עם פרולוג חדש (ראו להלן) ובשם: "ג'ונגל – שקיעתה של משפחה" (Dickicht: Untergang einer Familie). פריץ קורטנר גילם את דמותו של שלינק ווולטר פרנק גילם את דמותו של ג'ורג'. בהצגה שיחקו גם פרנציסקה קינץ, פול בילט, מתיאס ויימן, וגרדה מילר. וילט ומנהיים סיפרו שההפקה "לא זכתה להצלחה".
בפרולוג למחזה ברכט מודיע לקהל:
תקציר העלילה
ג'ורג' גרגה ושלינק מתוארים כשני מתאגרפים מטפוריים שלכודים בקרב לכל אורך המחזה. שלינק הוא סוחר עצים אמיד וגרגה הוא פקיד בספרייה.
בראשית המחזה שלינק ושותפיו לעסקים - סקיני, התולעת והבבון - מגיעים לספרייה אשר בה עובד גרגה. שלינק מברר מה דעתו של גרגה על ספר מסוים, ולאחר מכן מציע לקנות את דעתו של גרגה על הספר - דהיינו לשלם לו כסף כדי שיאמר דעה אחרת, אולם גרגה מסרב לכך. כתוצאה מכך, שלינק מכריז עליו מלחמה ומתחיל להרוס את חנות הספרים. מאיינס מגיע במהרה ויורה בגרגה. אחרי שגרגה עוזב, שלינק משלם על הנזקים ועוזב.
גרגה מופיע במחסן העצים ושלינק הופך עצמו לעבדו של גרגה, גרגה נאות לכך, בעסק שבנה בעמל רב וניהל עד כה. העסקה הראשונה שגרגה מבצע זמן מועט לאחר מכן היא מכירתו של אותו משלוח קורות עצים פעמיים, ובכך הוא מרמה את אחד הקונים. הוא מזמין איש צעיר מצבא הישע לחדר ומבטיח לתרום ליתומים ולשיכורים את הבניין כולו, אם האיש ירשה להם לירוק בפניו. שלינק ניגש אליו ויורק בפניו. נראה שאת המעשים הללו גרגה עושה כדי לפגוע בשלינק.
שלינק עובר להתגורר במלונו של התולעת. מרי, אחותו של גרגה, עוברת לגור איתו, ומתאהבת בו. ג'יין, חברתו של גרגה, נמצאת שם אף היא, עובדת כזונה עבור הבבון. מעט אחרי-כן גרגה מחליט לנסוע לטהיטי. שלינק מגיע לביתו של גרגה ומציע לעבוד עבור בני המשפחה ולספק להם כסף, בתמורה לכך שהם יספקו לו מקום מגורים.
בעוד שהם סבורים שגרגה עזב לטהיטי, מתברר שהוא מעולם לא עזב את שיקגו. הוא הולך למלון בו שלינק שוהה. שם הוא פוגש את מרי שמתגוררת במלון, ומאוכזב מכך ששלינק השתלט על אחותו ועל משפחתו. גרגה מנסה לגרום לשלינק להתחתן עם מרי, אולם היא מתחילה לחשוש ובורחת למנקי, שלוקח אותה בשמחה. גרגה גורם לשלינק לתת לו את שארית כספו.
בינתיים, גרגה שב לביתו ונושא את חברתו לשעבר ג'יין אחרי שלקח אותה מבן-זוגה הבבון. משפחתו חיה ברווחה מהכסף ששלינק נתן להם. כשהם חוגגים את הנישואים בארוחת ערב, שלינק מגיע ובידו מכתב המודיע לגרגה שהוא ייאלץ ללכת לכלא למשך שלוש שנים כעונש על פברוק עסקת העצים. שלינק מציע לגרגה להעיד לטובתו ולהציל אותו, חרף זאת גרגה מחליט להיכנס לכלא, למרות שהדבר יהרוס את משפחתו. כשאמו שומעת זאת, היא עוזבת את המשפחה. גרגה כותב מכתב בו הוא מאשים את שלינק שהציע הצעות מגונות לאשתו ואנס את אחותו, כשהייתה מועסקת אצלו. הוא מכניס את המכתב לכיסו ואומר לאביו שהוא ימסור את המכתב למשטרה ממש לפני שחרורו שלו.
כעבור שלוש שנים גרגה מוסר את המכתב למשטרה. שלינק נאלץ לנוס על נפשו ממחסן העצים החדש שלו, אותו בנה בשנים שגרגה היה בכלא. גרגה לוקח איתו כמה אנשים למלון הסיני כדי להראות להם מה עלה בגורלן של אחותו ואשתו. מרי וג'יין עובדות כעת כזונות במלון, וג'יין מסרבת אפילו לשקול לשוב לחיות עם גרגה. שלינק חוזר למלון אחרי שהעלה באש את מחסן העצים. הוא מספר לגרגה שהקרב ביניהם טרם הסתיים ועליהם לברוח מייד.
באוהל מחוץ לשיקגו, גרגה נוכח לדעת שהקרב נסוב על לגעת באדם אחר על ידי-כך ששונאים אותו. ברם, הוא מחליט שהקרב התארך יתר על המידה. גרגה מכריז על עצמו כמנצח ועוזב את המקום. מרי מגיעה ורואה את שלינק גוסס באוהל. היא מגינה על גופתו המתה מההמון הזועם שרוצה לבצע בו לינץ'.
בשיקגו, גרגה מוכר את מחסן העצים השרוף למנקי. גרגה מחליט לעזוב לניו יורק.
הפרעות הנאצים בזמן הצגת בכורה
הצגת הבכורה של "ג'ונגל הערים" התקיימה ברזידנץ תיאטר במינכן, ב-9 במאי 1923, בכיכובם של אוטו ורניק שלינק וארוין פאבר בתפקיד גרגה. בזמן ההצגה הפריעו הנאצים מספר פעמים, לגלגו, שרקו וזרקו פצצות סירחון על השחקנים שניצבו על הבמה. המעשה גרם לשערורייה שנהפכה להרגל לו מצפים בהצגות הבכורה של מחזותיו ומחזות הזמר של ברכט בתקופת רפובליקת ויימאר
במאי ההפקה היה אריק אנגל, הייתה זו ההפקה הראשונה בה ביים מחזה של ברכט והשותפות ביניהם הייתה ארוכת שנים ונמשכה עד למותו של ברכט, ב-1956. במהלך הפוגה לפני תחילת החזרות, ברכט, אנגל ופאבר חברו לקרל ולנטין ושחקנים אחרים ממינכן ועשו סרט קצר וקומי בן 33 דקות בשם "מסתורי המספרה" (Mysterien eines Friseursalons).
הפקות מפורסמות
הבמאי הגרמני הנודע פיטר שטיין ביים סרט טלוויזיה פורץ דרך של "ג'ונגל הכרך" בתיאטרון מיוניך קאמרשפיל ב-1968, בזמן שהיה שם עוזר במאי, ולפני שהוא יסד את תיאטרון שאוביהנה המשפיע בברלין המערבית, כמה שנים לאחר מכן. השחקן הגרמני דייטר לייזר, הידוע לקהל דובר האנגלית בשל תפקידו בסרט The Human Centipede (2010), כיכב כקולי קאוץ', בהופעת הבכורה שלו בסרטים.
אל פצ'ינו כיכב בהפקה שלא האריכה ימים בתיאטרון Circle in the Square בעיר ניו יורק ב-1979, בבימויו של הבמאי הרומני ליביו צ'ולי (Liviu Ciulei).
באוקטובר 1991, רות ברגהאוס ביימה את המחזה בתיאטרון תאליה בהמבורג כחלק מסדרת "טקסטים קשורים", כפי שהיא כינתה אותם, בכללם של "מות דנטון" גאורג ביכנר.
המחזה בתיאטרון המקצועי הישראלי
תיאטרון החאן, הצגת בכורה: פברואר 1976
אלכסנדר זיסקינד מהוראדנא
תולדותיו
נולד בראזנאי לרב משה ולאמו מרת רבקה, מצאצאי רבי מרדכי יפה "בעל הלבושים", שהיה מאבות משפחתו. רוב ימיו חי בעיר הוראדנא.
למד תורה אצל הרב אריה לייב הלוי אפשטיין בעל ה'פרדס', וכן היה תלמיד חבר לרבי משה איויער. סירב לשמש במשרת רבנות רשמית או בכל משרה אחרת, בשל ענוותנותו ורצונו לא להיבטל מלימוד תורה, והימנעות ממחלוקת. לצורך מחייתו עסק במסחר דרך עראי. גם את זרעו אחריו הזהיר בצוואתו
נוהג היה לעסוק בגמילות חסדים עם עניים, ואף היה לווה כסף מגבירים עשירים לצורך כך. חיבב את ארץ ישראל, ואף שלא זכה לעלות אליה בעצמו, היה מסתובב לאסוף כסף עבור יושבי הארץ. באחד ממסעותיו לעיר המבורג שבגרמניה לשם מטרה זו, נתפס ונאסר למשך תקופה של שנה וחצי, בשל העבירה הכרוכה בהעברת כספים ממדינה למדינה. ולאחר השתדלויות רבות שוחרר ממאסרו, אך המשיך בקיבוץ כספים ושליחתם לארץ ישראל. אף בצוואתו כתב:.
נהג במנהגי חסידות רבים, כמו טבילה במקוה ולבישת בגדי לבן בשבת
בספרו היסודי "יסוד ושורש העבודה" מודגש רבות חשיבות העניין של מסירות נפש למען שמו יתברך ולמען קיום מצותיו כדי לעשות נחת רוח ליוצרנו ובוראנו, כאשר לדבריו מצווה זו היא "עבודה אחת פרטית ונשגבה מאוד", שאפשר לקיימה גם במחשבה ולא רק במעשה.
פטירתו וצוואתו
נפטר בשנת 1794, בצוואתו ביקש להיקבר כשהוא עטוף בטלית כשרה, בניגוד למנהג המקובל לפסול את ציציות הטלית שבה עוטפים את הנפטר. הרב דניאל מהורדנה, מורה ההוראה המקומי נשאל וענה, שאף על פי שבכל נפטר אחר היה מורה שלא לקיים את צוואתו בניגוד למנהג, אך מפני כבודו של הנפטר הוא נאלץ שלא להתערב. לפי הסיפור, נפסלו הציציות לבסוף כאשר הסתבכו בדבר מה בשעת הקבורה ונתלשו.
כן ביקש שלא יספרו עליו דברי שבח, ושיקיימו בו ארבע מיתות בית דין.
על פי צוואתו שתי מצבות הוצבו לו אחת לצד מראשותיו ואחת לצד מרגלותיו, ונחרת עליהן מפנים: "אלכסנדר זיסקינד, במו"ה משה, הנולד מהאשה רבקה, עובד השם יתברך".
הערכת רבני דורו
הגר"א אמר עליו: "רבי אלכסנדר זיסקינד גדול כספרו, וספרו גדול כמוהו"
החוזה מלובלין אמר שגילו לו משמיא, "שחשוב מאוד אצל הקב"ה סדר התנהגותו של הצדיק היסוד ושורש העבודה וגודל תמימות לבבו לפני ה', כי הוא היה מתנהג תמיד באמונה, ובהשגחה פרטית בכל ענייניו"
רבי נחמן מברסלב אמר עליו שהיה חסיד לפני החסידות.
צאצאיו
כפי שמספר בצוואתו היו לו "בנים רבים, אך לא זכיתי לגדלם". אמנם כפי הנכתב בצוואתו וכפי המקובל היו לו שלשה בנים: אריה ליב, משה ויוסף. אריה ליב, שנקרא ע"ש רבו אריה לייב הלוי אפשטיין, התפרסם לימים ברוב צדקתו, והמשיך בדרכו של אביו ב"קלויז" שהוקם על שם אביו בהוראדנא. נפטר בכ"ב בסיון ה'תקצ"א (3 ביוני 1831).
זיקתם של צאצאיו אליו, הסתמנה בשם המשפחה שאותו נשאו: ברא"ז, שפירושו, בראשי תיבות, בני רבי אלכסנדר זיסקינד.
בין צאצאיו: רעייתו של רבי זלמן סנדר כהנא שפירא ובניה רבי אברהם דב כהנא שפירא רבה של קובנא ובעל שו"ת דבר אברהם, ורבי יעקב כהנא שפירא בעל שו"ת נאות יעקב, ההיסטוריון יוסף קלוזנר והסופר עמוס עוז.
ישראל מכטינגר
ישראל מכטינגר (18 ביוני 1918 – 5 בנובמבר 1956) היה יזם ומבוני תל אביב כעיר הלבנה טרום הקמת המדינה. ממובילי המעבר מסגנון אדריכלות אקלקטי לבין-לאומי.
ביוגרפיה
ישראל מכטינגר נולד בשנת 1918 בעיר חלמניק שבפולין, למרדכי, איש עסקים, ולשרה, עקרת בית. התחנך בקילצה שבפולין.
עלה לארץ ישראל בגיל 16, למד בבית ספר מונטיפיורי ושירת כנוטר. התגייס לצבא הבריטי ולאחר מכן נלחם במלחמת העצמאות במהלכה נפצע. חבר לאדריכל יהודה מגידוביץ' איתו בנה מספר בתים בתל אביב. נישא לאסתר (לבית זילבר). בתם היא ד"ר שרית סגל. נפל במבצע סיני 1956, ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
חשיבות עבודתו: מעבר מסגנון אדריכלי אקלקטי לבין-לאומי
בשנות השלושים של המאה העשרים התנהל בעיר תל אביב מאבק בין שתי אסכולות אדריכליות שונות. מחד גיסא, הוביל את המאבק האדריכל יהודה מגידוביץ', ומאידך גיסא, אדריכל העיר החדש, יעקב בן-סירה (שיפמן). מגידוביץ', שתכנן כבר מאות בתים בתל אביב, בעיקר בלב העיר ורחוב אלנבי, ייצג את האסכולה הישנה של מבנין אקלקטיים מפוארים. בן סירה, שפעל בעיקר באזור הצפון הישן, אך כמהנדס העיר היה אחראי על כל העיר, ייצג את האסכולה הבינלאומית המינימליסטית. לתוך הקלחת הזו נכנס היזם ישראל מכטינגר. לא פעם תיווך בין שני האדריכלים, כדי להגיע להסכמה. כך, למשל, בבניין שישראל מכטינגר בנה לעצמו בשנת 1931 ברחוב גאולה. לבית מכטינגר ערך אדריכלי, הוא עונה על עקרונות הסגנון הבינלאומי (מודרני): הא-סימטריה במקום סימטריה, בניה ללא קישוטיות, הדגשה אופקית, הדגשת תפקוד חדר המדרגות, ופינה מעוגלת ביטוי לצורת האנייה. המיקום של המבנה, בעל חשיפה לציר מרכזי (רחוב אלנבי), תוכנן על ידי אדריכל מהמובילים בדורו ובעיר תל אביב, והוא מהמבנים הראשונים בהם עבר האדריכל יהודה מגידוביץ', לדרישתו של מכטינגר, מאדריכלות אקלקטית לסגנון הבינלאומי המודרני. תוכנית המבנה ערוכה במילון צורות מודרני, ניקיון צורני ללא עיטורים, שימוש בברזל במעקות המרפסות, אפיון חלון חדר המדרגות, ומשחק הנפחים. מבנה זה בסגנונו הבינלאומי, הוביל לפריצת דרך לא רק בסגנונו של מגידוביץ', אלא גם ביחס לסביבתו. באותה עת המבנים הסמוכים לו מצדדיו, מולו ומבנים נוספים ברחוב גאולה (ובחלקים גדולים של רחוב אלנבי) נבנו כולם בסגנון האקלקטי עדיין.
נמל התעופה הבין-לאומי ניואה
נמל התעופה הבין-לאומי ניואה (באנגלית: Niue International Airport) ידוע גם כנמל התעופה הבין-לאומי חנן הוא נמל התעופה הבין-לאומי המשרת את ניואה. הנמל ממוקם ליד עיר הבירה של ניואה, הכפר אלופי.
לנמל התעופה של ניואה מגיעה רק חברת תעופה אחת והיא אייר ניו זילנד, המפעילה קו דו-שבועי מנמל התעופה לנמל התעופה אוקלנד. בימי רביעי ושבת מגיע המטוס לאוקלנד ונוחת שם, ובימי שלישי ושישי יש קו המגיע חזרה לניואה.
בלסטויז
קובי ניגרקר (נולד ב-1990), הידוע גם בשם הבמה שלו Blastoyz, הוא מפיק פסיטראנס, מוזיקאי ודי ג'יי ישראלי מבית עזרא.
נכון למאי 2023, בלסטויז ממוקם ברשימת 20 האמנים הישראלים המושמעים ביותר בספוטיפיי עם 724,000 השמעות חודשיות.
בלסטויז נחשב לאחד מהתקליטנים הישראלים המצליחים בעולם, וממובילי סגנון הפסיטראנס ברחבי העולם.
הוא חבר של קבע בפסטיבלי המוזיקה האלקטרונית הגדולים בעולם דוגמת טומורולנד, EDC, Ultra Music Festival, טראנסמישן באוסטרליה, אירועי ענק באסיה ובדרום אמריקה.
נונאטאקי מקנאטיין
נונאטאקי מקנאטיין (באנגלית: Meknattane Nunataks) הם רכס נונאטאקים, באזור חוף אינגריד כריסטנסן, בארץ הנסיכה אליזבת, שבאנטארקטיקה.
בלסטויז
ב-2020 דורג בלסטויז במקום ה-97 על פי DJ Mag Top 100 שמדרג את הדיג'יים הטובים בעולם, ובשנת 2021 הוא דורג במקום ה-94.
נונאטאקי מקנאטיין
הרכס כולל רכס מרכזי גדול, וכן מקבצים קטנים יותר לכיוון דרום ומזרח.
הנונאטאקים מצויים ממזרח לקרחון פולארפורשונג, בסמוך למקום בו הוא נשפך למדף הקרח פבליקיישנז.
בלסטויז
שירו "After Dark" הופיע בסדרת נטפליקס " רעבים " (עונה 2, פרק 1).
נונאטאקי מקנאטיין
היסטוריה
הנונאטאקים מופו לראשונה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת לארס כריסטנסן, שנערכה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1936 – 1937.
הנונאטאקים צולמו מהאוויר בשנית במהלך מבצע קפיצה לגובה (מבצע היי-ג'מפ) של צי ארצות הברית בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1946 – 1947.
בלסטויז
השיר שלו "מנדלה" זכה בפרס פלטינה עבור למעלה מ-100 מיליון צפיות והורדות ברחבי העולם.
נונאטאקי מקנאטיין
היסטוריה
הגאולוג איי. ר. מקלאוד (I.R. McLeod), שהיה חבר במשלחת סקר מטעם משלחות החקר האנטארקטיות הלאומיות של אוסטרליה להרי הנסיך צ'ארלס, סקר שנערך בינואר 1969 וסקר את הנונאטאקים.
שמו של הרכס ניתן לו על ידי המשלחת שקראה לו "Meknattane" (משמעות השם "המצוקים האמצעיים").
סטיב אווטס
סטיב אווטס (באנגלית: Steve Evets; נולד ב-26 ביולי 1959) הוא שחקן ומוזיקאי אנגלי, שזכה להכרה בהופעתו בתפקיד ראשי בסרט "מחפשים את אריק" משנת 2009.
ביוגרפיה
אווטס נולד בסלפורד שבלנקשייר בשם סטיבן מרפי. אחרי סיום הלימודים הצטרף אווטס לצי הסוחר, אבל נזרק משם אחרי שלוש שנים.
ב-1987 נפצע אווטס בקטטה בפאב והיה מחובר למכונת הנשמה. הוא נדקר דרך הכבד, הריאות והסרעפת, ונחתך בפניו ובגרונו.
לצד הקריירה שלו במשחק עבד אווטס באספקת צינורות וכחשמלאי. מכיוון שהיה כבר שחקן בשם סטיבן מרפי רשום באיגוד השחקנים (Equity), הוא בחר בשם הפלינדרומי Steve Evets, "השם הראשון שעלה במוחי היה השם 'Steve' במהופך".
בתחילת הקריירה שלו הופיע אווטס בתיאטרון רחוב בלהקה שהקים יחד עם שני חברים. הוא המשיך להופיע בתיאטרון ושיחק בתפקידים קטנים בסדרות טלוויזיה כגון "See No Evil: The Moors Murders", "חדר מיון", "חיים על מאדים", "The Cops", "לגדול בלי בושה" ואופרת הסבון "אמרדייל".
בין עבודות הופיע אווטס בשם הבמה אדולף צ'יפ-פאן, וביצע שירה קומית פוליטית במנטצ'סטר. עוד עבד כמוזיקאי, ובאמצע שנות התשעים של המאה העשרים הוצג בפני מארק אי סמית' מלהקת The Fall, והופיע אותם כשהוא מבצע קטעי השירה שלו. כשסמית' גילה שאווטס מנגן בגיטרה בס, הוא צורף ללהקה בטורקיה אחרי שהבסיסט ג'ים ווטס פוטר. בין השנים 2000 ל-2002 ניגן אווטס עם The Fall, ואחר כך עבר לנגן עם להקה משלו בשם Dr Freak's Padded Cell. את להקתו תיאר כמנגנת "מוזיקת אלקטרונית לריקודים עם גוונים פוליטיים".
ב-2008 שיחק אווטס בתפקיד הגדול הראשון שלו בדמות האלכוהוליסט בכיסא גלגלים החולה אנוש, לצדו של רוברט קרלייל בסרט "Summer". ב-2009 לוהק לתפקיד ראשי בסרטו של קן לואץ' "מחפשים את אריק". בזכות הופעתו בסרט התמודד אווטס על פרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע בקאן של שנת 2009.
בין 2010 ל-2014 הופיע אווטס בתפקיד קולין, חסר בית המכור לסמים, בסדרת הטלוויזיה עטורת השבחים "כבוד הכומר". ב-2012 גילם את מורטי בסרט אימה דל תקציב של ורטיגו פילמס בשם "The Facility" בבימויו של איאן קלארק. ב-2011 כיכב בווידאו קליפ של השיר "Man with Red Eyes" של להקת Emperor Zero.
אווטס הופיע בשלושה פרקים ראשונים של סדרת הטלוויזיה "In the Flesh", אבל עם מות הדמות שגילם לא חזר להופיע בעונה השנייה.
ניל פירט
ניל אלווד פירט (באנגלית: Neil Elwood Peart; 12 בספטמבר 1952 – 7 בינואר 2020) היה מתופף קנדי, המתופף וכותב השירים של להקת ראש. זכה פעמים רבות בפרסי מוזיקה חשובים על ביצועיו כמתופף בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20, ונודע בשל טכניקות התיפוף המקצועיות שלו.
קורות חייו
פירט נולד בהמילטון (קנדה). הפך למתופף וכותב השירים של להקת ראש בקיץ 1974, כשהחליף את המתופף הקודם ג'ון ראטסי, אחרי שהקליט עם חברי הלהקה את אלבומם הראשון. הוא השפיע על הרבה מתופפים, ביניהם המתופף הידוע מייק פורטנוי.
נוסף להיותו מוזיקאי, פירט היה גם סופר: הוא פרסם כמה ספרי זיכרונות, שבהם כתב על מסעותיו.
פירט גן התעניין בפילוסופיה והיה מעריץ של הסופרת איין ראנד, תכונה שהשפיעה על המוזיקה שכתב – לדוגמה השיר "Anthem" מהאלבום Fly By Night והאלבום 2112, המבוסס על הסיפור "Anthem" של אותה הסופרת.
פירט נפטר ב-7 בינואר 2020 ממחלת הסרטן.
Not Shy
Not Shy הוא המיני-אלבום (פלייליסט מורחב) השלישי במספר של להקת הבנות הדרום קוריאנית איטזי. המיני אלבום יצא לאור תחת חברת התקליטים JYP Entertainment, ב-17 באוגוסט 2020.
רקע ויציאה לאור
ב-22 ביוני של שנת 2020, חדשות SPOTV דיווחו כי להקת הבנות איטזי מתכננת להוציא אלבום מאוחר יותר באוגוסט של אותה השנה. מאוחר יותר, JYP Entertainment אישרו את הדבר וסיפרו כי המיני אלבום אכן מתוכנן לצאת באוגוסט של אותה השנה. ב-30 ביוני, יצאה חברת התקליטים של הבנות בהצהרה ברשתות החברתיות על כך שיוציאו אלבום לקיץ והצהירו על תאריך, 17 באוגוסט. חצי שנה לאחר המיני אלבום הקודם שלהן IT'z ME. באותו יום של ההצהרה, העלו הבנות לרשת החברתית של הלהקה פוסטר וטריילר לאלבום המתוכנן.
עד לתאריך היציאה לאור של האלבום הבנות התראיינו בתוכניות בידור וכאשר נשאלו על האלבום המתוכנן הן אמרו: "האלבום הזה בהחלט בולט מן השאר, הוא יותר אגרסיבי ומעורר השראה, כזה שיגרום למאזינים להרגיש בטוחים בעצמם".
ב-31 ביולי, הועלה תאריך הזמנות מוקדמות של האלבום ותמונת האלבום הופצה, ב-6 באוגוסט, הועלו תמונות אישיות של כל אחת מחברות הקבוצה בצילומי קמפיין לאלבום החדש.
ב-17 באוגוסט, לאחר שידור חי של הבנות ברשתות יוטיוב ו"V-LIVE" בו הן מספרות על האלבום, הוא שוחרר לקהל המאזינים.
קידום מכירות
ביום ההוצאה לאור, נערך שידור חי של הבנות בו קידמו את האלבום, סיפרו עליו, ספרו והעבירו את הזמן לאחור עד יציאתו עם המעריצים ולאחר מכן, הופיעו מספר שירים מהאלבום בהופעה חיה עם הכוריאוגרפיה החדשה.
קליפ
ב-11 באוגוסט 2020, JYP Entertianment טיזר רשמי לקליפ של רצועת הכותרת של אלבום בשם "Not Shy" גם היא ביוטיוב.
ב-17 באוגוסט, עם היציאה לאור של המיני אלבום, קליפ רצועת הכותרת הוקרן גם הוא בהקרנת בכורה דרך יוטיוב וV-LIVE.
אן תומפסון
אן תומפסון גרי (באנגלית: Ann Thompson Gerry; 12 באוגוסט 1763 – 17 במרץ 1849) הייתה הגברת השנייה של ארצות הברית, אשתו של אלברידג' גרי, אשר כיהן כסגן נשיא ארצות הברית.
ביוגרפיה
אן גרי נולדה בשם אן תומפסון בניו יורק, אמריקה הקולוניאלית. בילדותה חיה בניו יורק עם אביה, ג'יימס תומפסון, שהיה איש עסקים. כשביקשה לרכוש לעצמה השכלה גבוהה, תומפסון למדה בדבלין, אירלנד. עם השלמת לימודיה, באמצע שנות 1780 שבה לניו יורק, שם היו שכינו אותה "האישה היפה ביותר בארצות הברית".
בניו יורק היא הכירה את אלברידג' גרי, והם נישאו ב-12 בינואר 1786 בכנסיית השילוש הקדוש.
לאחר מותו של בעלה, בעודו מכהן כסגן נשיא ארצות הברית, סירב הקונגרס להמשיך ולשלם את משכורתו. היא נותרה תלויה בילדיה ועברה לגור עם בנה, ג'יימס תומפסון גרי, בניו הייבן שבקונטיקט. היא מתה שם בגיל 86 ב-17 במרץ 1849.
פילים בתאילנד
פיל הוא דמות חשובה וסמל משמעותי בתרבות התאילנדית, והוא בעל השפעה ניכרת על האומה התאילנדית, ומעמדו התרבותי משפיע בתורו גם על אוכלוסיית הפילים. הפיל התאילנדי (בתאילנדית: ช้างไทย, צ'אנג התאילנדי) הוא סמל לאומי רשמי של תאילנד. ניתן למצוא בתאילנד גם פיל הודי (Elephas maximus indicus), שהוא תת-מין של פיל אסייתי.
בית גידול
פילים תאילנדיים שונים במקצת ממינים אחרים של פילים הודיים - הם קטנים יותר, יש להם רגליים קדמיות קצרות יותר וגוף עבה יותר. הם אוכלי צמחים שניזונים מבננות, עלים, במבוק ופירות. בתי הגידול שתואמים את התזונה שלהם ממוקמים ביערות הטרופיים בחלק הצפוני והמערבי של תאילנד.
הפילים האסייתים נמצאים בסכנת הכחדה, גם כתוצאה מפעילות אנושית.
יחסים עם אנשים
בחברה ההודית יש לפילים תפקיד חשוב במסגרת עבודות פיזיות, לחימה ותיירות. כמו כן, הפילים מייצגים סמל מלכותי. במשך אלפי שנים פילים נתפסו ואולפו כדי לשמש כאמצעי תחבורה ולצורך עבודה. כאשר חטיבת עצים הייתה חוקית, הם סחבו גזעי עצים כבדים לאורך שטחי היער ובכך סיפקו עבודה לאנשים רבים.
בעקבות העצמה והאינטליגנציה שלהם, הפילים שימשו לצורכי מלחמה מאז ימיו של אלכסנדר הגדול. היה נהוג להתייחס אליהם כטנק משוריין עם דם חם. לכל פיל יש אישיות ייחודית; על פי רוב נבחרו לקרב פילים זכרים שהיו אגרסיביים ועם זאת ניתנים לאילוף. כדי להרגיל אותם לסביבת הלחימה, האילוף שלהם התבצע בסביבה רועשת מצעקות וצלילי תופים. אנשי המלוכה ביססו את הקשר שלהם עם הפילים במשך אלפי שנים. התיעוד הראשון של הפיל התאילנדי היה בכתובת אבן של המלך Ramkhamhaeng הגדול של Sukhothai. הוא הזכיר שהיה בן 19 ואמר שהפיל שלו Bekhpon, קידם את ההתקפה שלהם על Khun Sam Chon כדי להגן על אביו, בעוד החיילים של אביו ברחו בפחד.
במשך תקופה ארוכה הייתה מסורת לפיה פיל לבן או פיל בעל מבנה גוף טוב שהתגלה, צריך להיות מוצג למלך תאילנד כרכושו. סמל הקדושה ובית המלוכה של תאילנד היה הפיל הלבן. הפילים הלבנים אינם לבקנים אבל הם שונים מבחינה גנטית. מבחינת המראה פילים לבנים הם לא לבנים, אלא בצבע אפור ורדרד כהה.
מאז שחטיבת העצים הפכה לבלתי חוקית, בעלי הפילים החלו להשתמש בהם בעסקי התיירות. חלק ניכר מהם לקחו את הפילים לבנגקוק, שבה הם מסתובבים ברחובות עם סלי פרות המיועדים לאפשר לתיירים להאכיל את הפילים. בתעשיית הבידור מאלפים פילים לציית ליותר מ-40 פקודות. הם יכולים לבעוט בכדור רגל, להשתתף בתחרות כישרונות ולהשתמש בחדק שלהם כדי להרים חפצים ואנשים.
ארגוני זכויות בעלי חיים יוצאים נגד תעשיית רכיבת-הפילים בתאילנד, ומתעדים מקרים שלטענתם מפרים זכויות בעלי חיים, למשל, כאשר אילוף הפילים מתבצע על ידי הכאתם במקל עם קצה מתכתי חד, וכאשר נחטפים מהטבע גורים של מיני פילים בסכנת הכחדה לשם מכירתם לתעשייה.
חשיבות תרבותית
מבחינה היסטורית יש לפילים חשיבות רבה בתאילנד. ישנן התייחסויות רבות לפילים בעבודות אמנות, בספרות ובסמלים לאומיים. משום שתאילנד היא מדינה בודהיסטית, הפילים נתפסים כחיות קדושות בהתאם להתייחסות אליהם במסגרת הבודהיזם. הפילים מופיעים ביצירות אמנות רבות המקשטות את קירותיהם של ארמונות ומקדשים תאילנדיים. בשנת 1917 הדגל הרשמי של תאילנד היה פיל לבן. הפילים הלבנים מסמלים עושר וכוח בחברה התאילנדים עקב ייחוסם לחצר המלוכה התאילנדית.
שימור וקונפליקט
התעשייה הלא חוקית של כריתת עצים הרסה חלק ניכר מבתי הגידול של הפילים, ותעשיית התיירות לא התייחסה אליהם בצורה נאותה. בעקבות זאת החלה ירידה חדה במספר הפילים בתאילנד. ארגונים רבים הוקמו למען שיפור חיי הפילים. ישנם מרכזי שימור בתאילנד הממוקמים בסמוך לאזורים בהם נמצאים רוב הפילים.
גיטרה מזרחית
סגנונות הנגינה השונים בגיטרה המזרחית מקורם בחיקוי כלי מיתר אתניים מיוון ומארצות ערב. הנגינה בגיטרה בסגנון ה"מזרחי" היא למעשה חיקוי של הפריטה על גבי עוד, בוזוקי או כלים דומים המזוהים עם הז'אנר, באמצעות גיטרה, לרוב חשמלית.
אריס סאן
כשקמה מדינת ישראל, הסגנון המוזיקלי הישראלי-ים תיכוני למעשה לא היה קיים. הראשונים שעסקו בדבר הגיעו מן הגלות בארצות שונות, וכל אחד הביא את מטענו התרבותי. ג'ו עמר הגיע ממרוקו והביא את הסגנון האנדלוסי, פילפל אל-מסרי עלה ממצרים והביא את הסגנון הערבי, ואת מה שחיבר ביניהם, הביא אריס סאן היווני שעוד כשהיה ילד בטברנות היווניות, היה מנגן בגיטרה כאילו היא בוזוקי, מנהג שנחשב אז כלא מקובל בקרב היוונים. אריס סאן נחשב לממציא סגנון הנגינה הזה, שלימים יהווה מוטיב מרכזי וחשוב בעיצוב הפסקול של המוזיקה המזרחית.
צלילי הכרם והעוד
המשך התפתחותה של הגיטרה המזרחית התרחש בשכונת כרם התימנים שבתל אביב, בה קמה להקת "צלילי הבוזוקי" עם הגיטריסט משה בן-מוש אשר המשיך את הקו של אריס סאן, והלהקה הייתה מבצעת שירים יווניים בעיקר בשמחות ואירועים. במשך הזמן הם הכניסו יותר ויותר חומרים שלהם, שכללו שירי-עם, פיוטים ושירים מקוריים, ושינו שמם ל"צלילי הכרם", אך סגנון הנגינה נשמר ונותר מזוהה עם שירי הלהקה.
במקביל, קמה להקת צלילי העוד, בה החל יהודה קיסר את דרכו כנגן צמרת בז'אנר הים-תיכוני. קיסר מספר שאת השכלתו המוזיקלית רכש מהאזנה לתקליטים בלבד, של אריס סאן ולד זפלין. בשלבים מתקדמים יותר, היה הולך להופעות של אריס סאן, מצויד בגיטרה, עוקב בקפידה אחרי תנועות האצבעות המהירות והמדויקות שלו, ומנסה להתחקות אחריהן. על כן הוא מעיד על עצמו שאינו יודע לקרוא תווים.
ההפיכה לסגנון מקובל
השניים - קיסר ובן-מוש שכללו ופיתחו את צלילי הגיטרה שתורגמו מבוזוקי על ידי אריס סאן ולמעשה יצרו את סגנון הנגינה המזרחי בגיטרה, כפי שהוא מוכר לנו כיום.
בסוף שנות התשעים הביא איתו נגן הגיטרה אריק כהן את הסגנון הטורקי על הגיטרה, הוא החל להשתמש באפקט ״פייזר״ (Phaser) וכך קיבל צליל המדמה את צליל הבגלמה החשמלית, שבאה מטורקיה.
פופולריות הגיטרה המזרחית בנוף המוזיקלי בישראל צברה תאוצה ככל שהזמר המזרחי נכנס עמוק יותר ויותר ללב הקונצנזוס הישראלי. גם אמנים שלא מהז'אנר השתמשו בטכניקה זו בכמה משיריהם, ביניהם דני סנדרסון, עברי לידר, גלעד שגב ולהקת הדג נחש. במאה ה־21 ניתן לשמוע את הגיטרה המזרחית גם אצל אמני רוק פופולריים, דוגמת דודו טסה ולהקת Full Trunk.
הסגנון הטורקי
חיקוי של הסאז והבגלמה. יש נגנים המכניסים שריגים נוספים בין השריגים הקיימים בגיטרה כדי לחלק את הגיטרה (שכבר מחולקת לחצאי-טונים) לרבעי-טונים. סגנון זה מתאפיין בנגינה מהירה ורצופה, שבה הנגן נע בין כמה צלילים בכל פריטה בודדת.
הסגנון ה"כפול"
בעבר כשהגיטרה המזרחית עוד הייתה חדשה, נעשה שימוש בשתי גיטרות שניגנו בו-זמנית את אותו תפקיד בהרמוניה או במרווח של אוקטבה, וזה יצר צליל עשיר יותר. לחלופין, בהקלטות אולפניות, הגיטריסט היה מנגן את שני התפקידים בנפרד. יהודה קיסר היה נוהג להשתמש בפריטה היברידית - כלומר ניגן את שני התפקידים יחדיו, כשהוא משתמש במפרט על מיתר אחד, ובאצבע על מיתר אחר, אולם לא תמיד הטכניקה הזו אפשרית - מנעד המיתרים מוגבל. במהלך שנות ה-90 נכנס אפקט המשמש להכפלת הצליל של גיטרה בודדת, ומעניק לה את הצליל העשיר שמספקת נגינה כפולה.
נגנים מפורסמים בישראל
בישראל, יחד עם יהודה קיסר ומשה בן מוש נמנים גיטריסטים שונים בז'אנר המזרחי כמו:
ספרטק מוסקבה (כדורעף)
מועדון הכדורעף צסק"א מוסקבה (רוסית волейбольный клуб Спартак) היה מועדון כדורעף רוסי. הקבוצה זכתה פעם אחת באליפות ברית המועצות. הוקמה לראשונה ב-1935 ועד סוף שנות ה-40 של המאה ה-20 הייתה אחת הגדולות במדינה אך פורקה ב-1961. ב-1991 נוסדה מחדש אך ב-2015 פורקה שוב, על רקע קשיים כלכליים.
סקורפיוס מאלפוי
סקורפיוס הוא קוסם טהור דם ובן לשושלת ארוכה של טהורי דם. בשנת 2017 הגיע להוגוורטס לכישוף ולקוסמות והחל ללמוד בבית סלית'רין.
שנותיו הראשונות בהוגוורטס
בשנת 2017, באחד בספטמבר, מלווה סקורפיוס על ידי הוריו לתחנת קינג קרוס. באותו הזמן הארי, ג'יני, הרמיוני ורון מגיעים אף הם לתחנה עם ילדיהם רוז, הוגו, ג'יימס ואלבוס סוורוס ופוגשים בדראקו, אשתו ובנו.
אלבוס ורוז נכנסים לרכבת, וכאשר הם מחפשים מקום פנוי, מציע אלבוס להיכנס לתא שבו ישב ילד אחד. כאשר הם נכנסים, רוז מזהה את סקורפיוס ורומזת לאלבוס שילך, אך אלבוס מעדיף להישאר. כך מתחילה להירקם ידידות בין השניים וההתאהבות של סקורפיוס ברוז. כאשר הם מגיעים לבית הספר, ממוינים השניים לסלית'רין, ושם הם מתיידדים עוד יותר. עוד בדרכם ברכבת, סקורפיוס מתחיל להתעניין ברוז, אך היא דוחה אותו. בין השנה השנייה לשלישית ללימודיו, נפטרה אימו והוא נשאר עם אביו ומבקש מאלבוס לבוא להלוויה.
שנתו הרביעית
הארי והרמיוני, כעת עובדי משרד הקסמים, מנסים למצוא את מיקומם של מחוללי הזמן האחרונים על מנת לאחסנם ולחקור את טיבם. איימוס דיגורי, אביו של סדריק המנוח מנסה לשכנע את הארי להשתמש במחוללי הזמן כדי להציל את סדריק ממוות אך הארי מסרב. אלבוס מאזין לשיחה בין אביו לאיימוס וחש מאוכזב מאביו. בשנה זו ישנם מעט חיכוכים בין השניים. בנוסף, בעקבות שיחה שאלבוס שומע, הוא מחליט לברוח בליוויו של סקורפיוס. השניים בורחים מן הרכבת. הוא משכנע את אחייניתו של איימוס, שמוצגת כדלפי דיגורי, לסייע לו ולסקורפיוס למצוא מחולל זמן ולהציל את סדריק. לאחר שפרצו למשרדה של הרמיוני וגנבו את מחולל הזמן, הם חוזרים בזמן כדי למנוע מסדריק לנצח במשימה הראשונה באמונה שכך ימנע ממנו לנצח עם הארי בטורניר.
הם מגיעים מחופשים לתלמידי דורמשטרנג, ומטילים על סדריק לחש שמונע ממנו את הניצחון במשימה הראשונה, וחוזרים להווה. הם מגלים, שסדריק עדיין מת לאחר שניצח בטורניר, שאלבוס מוין לגריפינדור במקום לסלית'רין, שרון והרמיוני לא נשואים ולכן רוז לא נולדה, ושהרמיוני השתגעה. אלבוס מחליט שחייבים לשנות את מה שקרה, ולכן חוזר עם סקורפיוס כדי למנוע מסדריק לנצח במשימה השנייה.
בעזרת מירטל, הם מכשילים את סדריק ומשפילים אותו, ובטוחים בהצלחתם הם חוזרים להווה. סקורפיוס מגלה, שמעשה זה גרם לסדריק להפוך לאוכל מוות ולהרוג את נוויל, מה שגרם לכל העולם וולדמורט לשלוט בעולם ויתרה מכך האפשרות שאלבוס לא ייוולד. בעולם זה, סקורפיוס הוא תלמיד מקובל מרושע ומצליח, שכולם מפחדים ממנו. נואש, הוא פונה לסנייפ, שעוד חי ביקום הכאוטי הזה, כדי שיעזור לו, והוא, הרמיוני ורון מקריבים את חייהם בשביל להחזיר אותו לעבר ולמנוע את הפיכתו של סדריק לאוכל מוות.
סקורפיוס חוזר לעבר ומצליח למנוע את פעולתם של אלבוס ושלו, ואז חוזר להווה ומספר על מה שקרה בעולם ההוא לאלבוס ולדלפי, שמגלה את עצמה כבתו של זה שאין לנקוב בשמו, וחוזרת איתם בזמן כדי לוודא שאביה ינצח, אך הם נלחמים בה והיא בורחת עם מחולל זמן כשהם תקועים בזמן. הם מגלים שהם נמצאים באנגליה באותו היום שהוריו של הארי (לילי וג'יימס) נרצחים על ידי וולדמורט, והם מבינים שדלפי רוצה להזהיר את אביה כדי שלא יממש את הנבואה שתביס אותו שנים אחר כך. הם מעבירים מסר להארי שנמצא בעתיד כדי שידע איפה ומתי הם, והוא חוזר עם דראקו, ג'יני, רון והרמיוני כדי להילחם בדלפי.
כשהם מגיעים הם מנסים לתכנן כיצד לגרום לדלפי להיחשף בפניהם. אלבוס מציע שימוש בשיקוי פולימיצי וכך עולה הרעיון להשתמש בשינוי צורה כדי להידמות ללורד וולדמורט. הארי מתנדב לעשות זאת וכך הוא מעמיד פנים שהוא וולדמורט תוך שימוש בלחשננות. הוא מצליח למשוך אליו את דלפי אך שינוי הצורה שהוטל עליו מתחיל לפוג. דלפי מצליחה לזהות אותו ומתחיל קרב בינה לבין הארי, ג'יני, דראקו, סקורפיוס, רון ואלבוס, שבסופו דלפי מובסת ונשלחת לאזקבאן. החבורה חוזה ברצח הוריו של הארי והם חוזרים להווה.
תיאור פיזי
סקורפיוס ירש את תכונותיו הפיזיות של אביו, דראקו, כלומר שיער בלונדיני, עיניים אפורות, ופנים מחודדות וחיוורות. הוא למעשה נראה כמעט בדיוק כמו האבא שלו בגיל אחת-עשרה. דמיונו לאביו נעשה על מנת לדמותו אליו, כשם שאלבוס מדומה לאביו, הארי.
אישיות
סקורפיוס מוצג כאדם אמיץ, אינטליגנטי ובעל הבנה. עם זאת, למרות תכונותיו הוא נוטה להיות יותר ויותר בודד, חסר ביטחון ומדוכא. עם זאת, הוא משתמש בהומור כדי להתמודד עם הבדידות והעצב
סקורפיוס הוא ידוע כבעל אישיות של "חנון", מתבודד ומנודה חברתית. סקורפיוס מסתמך על האישיות הרומנטית שלו להאיר את החושך בחייו.
יחסיו עם הוריו
לסקורפיוס היו יחסים קרובים עם שני הוריו. הוא אהב את אמו מאוד, ונראה מוכה יגון מאוד ממותה. הוא האמין כי רואה את הטוב ביותר באביו. יחסיו עם אביו היו שונים במקצת, אם כי אהב והעריץ אותו מאוד, מתוך אמונה שהוא יכול לסמוך עליו כדי להצילו. הוא התוודה בפני אביו שמי שלא היה מתנגד לחברויותיו היא אמו. אסטוריה ודראקו אהבו מאוד את בנם וניסו להגן עליו ככל יכולתם.
יחסיו עם אלבוס
סקורפיוס התיידד עם אלבוס פוטר כשנפגשו על אקספרס הוגוורטס במהלך המסע הראשון שלהם להוגוורטס, למרות שאלבוס היה בנו של הארי פוטר יריבו הגדול לשעבר של אביו של סקורפיוס. הם הציגו את עצמם במבוכה וחלקו תא, חלקו ממתקים וסיפורים. הם מוינו בהמשך לסלית'רין, יחדיו, והפכו לחברים קרובים במהלך שנותיהם הראשונות בהוגוורטס, למרות שהיו ללעג על ידי תלמידים אחרים.
בשנה הרביעית ללימודיהם, סקורפיוס החליט לעזור לאלבוס לשנות את העבר על ידי נסיעה זמן עד 1994 ומנסה להציל את סדריק דיגורי. במציאות אחרת, הם לא מדברים אחד עם השני במשך כמה שבועות בשל שהארי שאומר לאלבוס לסיים את החברות שלהם שוב, מה שעצבן את סקורפיוס. בכל מקרה, השניים משלימים ולוקחים עוד טיול בזמן. סקורפיוס היה נסער כשגילה שהם יצרו מציאות אחרת חלופית שבה אלבוס כבר לא היה קיים, והחליט לשחק בזמן, שוב. מאוחר יותר הוא הצליח להחזיר את אלבוס באושר רב. הם נסעו עוד פעם אחת עם הוריהם, בזמן, ולאחר מכן הם חזרו לחיי בית ספר רגילים, באישורו של הארי להיות חברים.
יחסיו עם רוז
לסקורפיוס היה עניין רומנטי עם רוז. הוא ניסה להחמיא לה אך לא בדיוק יצא לו. הוא היה אומר שיש לה ריח של פרחים ושל לחם טוב אך היא בתגובה הולכת. עם הזמן סקורפיוס מתחיל לשים לב, שהיא מתחילה להתרכך ולהתנהג אליו יותר ויותר יפה. כאשר הוא מנסה לחבק אותה היא בועטת בו אך סקורפיוס אינו מרים ידיים.
לקראת סוף השנה הרביעית, סקורפיוס אוזר אומץ ומזמין אותה למסיבה ולמרות שהיא דחתה אותו, הוא טוען שהיה לה מבט של רחמים במקום מבט של שנאה, דבר שמבחינתו מסמן תחילה של האהבה ביניהם. רוז מאוחר יותר מכנה אותו "המלך סקורפיוס", כהזכר למציאות החלופית שהוא שהה בה והחליט לחזור ממנה (ואולי גם ל"מלך העקרבים")
ארנבת הודית
ארנבת הודית או ארנבת שחורת-עורף (שם מדעי: Lepus nigricollis) היא מין של ארנבת החיה בתת-היבשת ההודית ואוכלוסייה נוספת אנדמית לאי ג'אווה שבאינדונזיה. הארנבת גם הופצה בידי האדם ברחבי העולם והפכה למין פולש.