cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הפארק הלאומי קקדו
תיירות
רוב מתקני האירוח בפארק נמצאים בעיירה ג'אבירו, ובנוסף להם יש מתקני שירותים שנועדו לספק את צורכיהם של התיירים, היכולים לסייר בפארק בעצמם או להיעזר במדריך מוסמך. ניתן להגיע לרוב אתרי הפארק באמצעות כלי רכב רגילים, אך לאזורים כגון טווין פולס ומפלי ג'ים ג'ים ניתן להגיע רק באמצעות רכבי ארבע על ארבע. בפארק יש דרך באורך 900 ק"מ המתחילה בדרווין, עוברת דרך ג'אבירו, משם לעיירה קת'רין ובחזרה לדרווין.
ניהול הפארק
הפארק הוא אזור מוגן לפי חוק הגנת הסביבה ושימור המגוון הביולוגי - 1999, והוא מנוהל על ידי צוות משותף לבעלי הקרקע האבוריג'יניים ומנהל הפארקים הלאומיים של אוסטרליה. החלק של הפארק השייך לאבוריג'ינים מנוהל על ידי קרן נאמנות מיוחדת. הנאמנים מחכירים את הקרקע למנהל הפארקים הלאומיים על מנת להקין עליה פארק לרווחת האוסטרלים והתיירים הבינלאומיים. ההכרזה על קקדו כפארק לאומי מסייעת לבעלי הקרקע האבוריג'יניים בכך שהיא מספקת הגנה מפני לחצים שונים מטעם בעלי אינטרסים.
לפי החוק שהתקבל יש להקים חבר מנהלים עבור כל פארק הנמצא על קרקע אבוריג'ינית. חבר המנהלים של קקדו, שבו יש עשרה חברים אבוריג'ינים מתוך 15, הוקם באותה שנה שבה נחקק החוק והוא מייצג את בעלי הקרקעות האבוריג'יניים. חבר המנהלים מחליט על מדיניות ניהול הפארק, והוא אחראי על הכנת תוכניות עתידיות לניהול הפארק, ביחד עם מנהל הפארק. תוכנית הניהול היא מסמך המדיניות העיקרי של הפארק. ניהול הפארק בעיתות שיגרה מצוי בידיו של שירות הפארקים האוסטרלי, שהוא ענף של מחלקת משאבי הסביבה והמים של הממשל האוסטרלי. כשליש מאנשי הצוות של הפארק הם ממוצא אבוריג'יני.
מתקנים כלליים
הפארק הלאומי קקדו מחובר לעיר דרווין באמצעות הכביש המהיר ארנהם, ואל פיין קריק וקת'רין באמצעות הכביש המהיר קקדו.
בעיירה ג'אבירו יש מספר מתקני אירוח, תחנת שירותים, משטרה, מרפאה ומרכז קניות. העיירה נבנתה עבור מכרה האורניום שהוקם לפני הקמת הפארק, והיא מספקת את התשתיות לעובדי המכרה ולפעילויות והתיירות בפארק. בג'אבירו יש נמל תעופה קטן שאליו מגיעות טיסות בכל יום. אולם, בין ג'אבירו לדרווין אין טיסות סדירות.
במרכזי תיירות קטנים אחרים כגון קואואינדה (הנמצא במרחק 50 ק"מ דרומית לג'אבירו על הכביש המהיר קקדו) ואליגטור דרום (הנמצא במרחק 40 ק"מ מערבית לג'אבירו על הכביש המהיר ארנהם) יש מספר מתקנים מוגבלים. המתקנים העיקריים בקואואינדה הם בית ההארחה, מרכז שיט בבילבונג המים הצהובים, והמרכז התרבותי וורודיאן. בקואואינדה ניתן להשיג דלק ואספקה חלקית, ויש בו מסלול המראה קטן. באליגטור דרום יש בית מלון ותחנת שירותים. "חנות הגבול" ליד אתר האמנות אוביר והצטלבות קייהיל היא חנות כללית הנמצאת במרחק 50 ק"מ צפונית לג'אבירו.
ברחבי הפארק יש מגוון גדול של אתרי מחנאות מוכרזים. בג'אבירו, קואואינדה ואליגטור דרום יש אזורי מחנאות מסחריים והם נמצאים במרחק קצר מהאטרקציות הטבעיות של הפארק. בחלק מהאתרים שבפארק יש צורך לשלם סכום כסף מסוים כיוון שיש בהם מקלחות ובתי שימוש, ואילו אתרים אחרים שבהם יש מספר מתקני שירותים מוגבל לא גובים תשלום.
לייק סקסס
לייק סַקְסֵס (באנגלית: Lake Success; באופן מילולי: "אגם ההצלחה") הוא כפר ואתר נופש במדינת ניו יורק בארצות הברית, שהיה משכנם של משרדי האו"ם עד לשנת 1951.
הכפר שוכן בצפון-מערב לונג איילנד, ונכון לשנת 2000, אוכלוסייתו מונה 2,797 תושבים. שטח הכפר 5 קמ"ר: 4.9 קמ"ר יבשה ו-0.1 קמ"ר מים.
היסטוריה
שמו של האתר שאוב משמו האינדיאני הקדום "סוכוט" שהיה לו צליל דומה למילה האנגלית "Success". הקרקע של הכפר נרכשה על ידי אחד מבני משפחת אילי ההון ואנדרבילט בראשית המאה ה-19 הכפר נוסד בשנת 1926.
בשנת 1939 רכשה ממשלת ארצות הברית חלק מאדמות האתר לצורך מפעל לייצור גירוסקופים. בימי מלחמת העולם השנייה עבדו במפעל זה כ-22,000 עובדים. עם סיום המלחמה הוסבו בנייני המפעל להיות משכנם של משרדי האו"ם, עד שייבנה משכנו הקבוע של הארגון. המשרדים שכנו באתר בשנים 1946 עד 1951. מושבה של מליאת עצרת האו"ם, באותן שנים, היה באתר אחר הנקרא פארק פלאשינג מדוז (Flushing Meadows) ברובע קווינס בניו יורק. בשנת 1951 נחנך מטה האומות המאוחדות במזרח מנהטן, המהווה מאז את משכנם הקבוע של משרדי האו"ם ושל העצרת הכללית של הארגון.
בשנים שלאחר מכן שימש האתר למשכנם של מפעלים של תעשיית התעופה והחלל ובהם לוקהיד מרטין.
התאחדות ציוני גרמניה
התאחדות ציוני גרמניה (בגרמנית: Zionistische Vereinigung für Deutschland) נוסדה על ידי מקס בודנהיימר ב-1894 בשם "האיגוד היהודי הלאומי" ("National-Jüdische Vereinigung") וב-1897 הפכה ל"איגוד הציוני של גרמניה" ("Zionistische Vereinigung für Deutschland").
עד שנת 1920 מנה הארגון כ-20,000 חברים והיה זה ארגון הגג של הציונים בגרמניה. ההתאחדות פרסמה כמה עיתונים ביניהם עיתון ה-Jüdische Rundschau שעד 1938 הגיע לתפוצה של 25,300 גליונות.
ב-1925 פוצל הארגון ולצדו התקיים גם "האיגוד הציוני" ("Zionistischen Vereinigung"). ב-1937 נאסרה פעילותה של ההתאחדות בגרמניה.
עין אל-אסד
עין אל-אסד (בערבית: عين الأسد) הוא כפר דרוזי בגליל העליון, ממזרח לבקעת בית הכרם, בתחום המועצה האזורית מרום הגליל. גובהו בין 550 ל-600 מטרים מעל פני הים.
הכפר הוקם בשנת 1899, על ידי דרוזים בני היישוב בית ג'ן. ב-1949 התיישבו בו כמה משפחות של ערבים מוסלמים שגורשו מהכפר הסמוך אל-פארדיה, אולם בשל סכסוכים שנתגלעו בינם לבין תושבי המקום עזבו מרביתם זמן קצר לאחר מכן, וכיום נותרה רק משפחה אחת מהם בכפר.
בזכות הנוף היפה הנשקף ממנו וקרבתו לשמורות הטבע הגדולות בגליל, התפתח בעין אל-אסד מראשית המאה ה-21 ענף תיירות הפנים. פועלים בו כמה בתי אירוח ומסעדות בסגנון דרוזי מסורתי.
רס גסטה
רס גסטה (מלטינית: Res gestae) הוא כלל בדיני ראיות המתיר קבלת עדות מפי השמועה בבית משפט.
מקור השם
מקור המונח בביטוי הלטיני "res gesta pars rei gestae" היינו "לא פחות ולא יותר מחלק מההתרחשות".
משמעות הכלל
רס גסטה הוא מצב בו יקבל בית משפט עדות שהיא מפי השמועה (שאינה ממקור ראשון) בשל הנסיבות בהן ניתנה אותה עדות.
בתי המשפט הכירו בעובדה שדברים הנאמרים ב"להט הרגע" וב"סערת רגשות" הם דברי אמת, ולכן גם אדם ששמע אותם יכול להעיד על נכונותם (להבדיל ממצב הדברים הרגיל בו עד יכול להעיד רק על כך ששמע דברים ולא על כך שהם אמת).
רס גסטה במשפט הישראלי
סעיף 9 לפקודת הראיות דן בחריג האמרה הספונטנית לכלל הפוסל עדות מפי השמיעה. סעיף זה קובע:
פסק הדין המנחה לעניין רס גסטה במשפט הישראלי הוא 7293/97, ז'אפר עאמר נ' מדינת ישראל, בו הורשעו שודדים לאחר שרכב ששימש בשוד נמצא ברשות המורשעים. באותו מקרה, העדות בדבר הרכב בו נעשה שימוש נרשמה על ידי מתנדב במשטרה אשר העיד כי קיבל הודעה טלפונית מאישה, אשר אמרה לו כי היא רואה את השודדים נוסעים ברכב וציינה את מספר הרכב. כאמור, זהותה של האישה שמסרה את ההודעה לא נרשמה, ולכן היא לא הוזמנה למסור עדות במשפט. הרישום ועדות המתנדב הן עדויות מפי השמועה, מאחר שמי שראתה את הרכב לא באה להעיד, ועדותה נאמרה מחוץ לכותלי בית המשפט.
באותו מקרה קבע בית המשפט כי מדובר בעדות ספונטנית. עדות כזו מתקבלת בדרך כלל כראיה על אף היותה עדות מפי שמיעה, שכן ההנחה היא כי מסירה ספונטנית של אמרה מפחיתה את החשש כי מוסר האמרה אינו מהימן וכי הייתה לו שהות לארגן את גרסתו ולסלף את אימרתו, כן מופחת החשש, כי תוכן האמרה אינו מדויק הואיל וזכרונו של מוסר האמרה בגד בו.
במשפט המקובל, החובה להביא את העד לא חלה במקום שאין אפשרות להביא את מוסר האמרה לבית -המשפט, בין משום שאינו בחיים ובין משום שלא ניתן למוצאו בשקידה סבירה.
במשפט המקובל האמריקני העדת מוסר האמרה אינה נדרשת גם כאשר ניתן להביאו לבית-המשפט.כלל זה גם קבוע בתחיקה הפדרלית.
פ"ד עמאר קבע כי במקום שבו לא קיימת אפשרות להביא את מוסר האמרה לבית-המשפט, אין סעיף 9 לפקודה מונע קבלת אימרות ספונטניות כראיה. סעיף 9 עצמו משקף את ההלכה במשפט המקובל האנגלי, המתנה, כאמור, את קבילותה של אמרה ספונטנית בהעדת מוסר האמרה. ברם, סעיף 9 אינו קובע הסדר כולל ביחס לקבילותן של אימרות ספונטניות. בית המשפט קבע כי הסעיף לא מתייחס למקרים שבהם לא ניתן להביא את מוסר האמרה לעדות בבית-המשפט מטעמים אובייקטיביים, וזאת להבדיל ממצב העניינים שבו מוסר האמרה זמין לעדות.
סוגי רס גסטה
הפסיקה חילקה את אמירות הרס גסטה לחמישה סוגים:
אמרה שנאמרה תוך התרחשותו של אירוע פתאומי הגורם לסערת רגשות באופן ספונטני
דוגמאות לאמרות מסוג זה הן אמירה של נווט של ספינה בזמן התנגשות בספינה אחרת, או אמירה של אדם לאחר תאונה בה הוא מתייחס לסיבת התאונה. הסיבה לקבלת אמרות אלה כעדות מפי השמועה היא ההנחה שהאמירה נאמרת באופן ספונטני בסמוך לאירוע - ולכן אין חשש שמדובר בדבר שקר. לצורך זה צריכה האמירה להיות "מידית" ו"כתגובה לאירוע".
בפ"ד אפריאט נ' אבוטבול קובע בית המשפט לעניין חריג זה:
אמירה שנאמרה כליווי למעשה ומסבירה את עשיית המעשה
גם במקרה בו אומר אמרה מסוימת אינו יכול להעיד, אם האמרה נאמרה במהלך המעשה וכהסבר לו, היא תתקבל כראיה לאמיתות תוכנה במסגרת כלל הרס גסטה וכחריג לכלל האוסר עדות לפי השמועה.
התנאים לקבילות אמירה זו הם:
האמירה מהווה ראיה לאמיתותה היא - אך לעצם הוכחת המעשה ותנאי אמירת האמרה יש להביא ראיות נפרדות.
אמרה המסבירה את הרגשות של דוברה
אמירה המתארת את רגשות דובר האמירה קבילה כעדות מפי השמועה ובלבד שהאמירה נאמרה באופן ספונטני.
בית המשפט פסק בפ"ד יאסין:
התנאים לקבילות אמירה זו:
בחלק מפסקי הדין רואים ביומן שרשם קורבן העבירה שנפטר כחל תחת חריג זה.
אמרה המשקפת את מצב הבריאות של דובר האמרה
התנאים לקבילות אמירה זו:
אמרה המשקפת כוונות לעתיד של אדם שנפטר
דברים שאמר נפטר הקשורים לכוונותיו לעתיד הקרוב והסמוך לפטירתו יתקבלו כראיה לאמיתות תוכנם. ההנחה של בתי המשפט היא שאדם אינו משקר שהוא אומר את כוונותיו על תוכניותיו המידיות בשיח רגיל ובמצב הדברים הרגיל.
טהראן (פרובינציה)
פרובינציית טהראן (בפרסית: استان تهران) היא אחת מ-31 הפרובינציות באיראן, ובירתה העיר טהראן. שטחה כ-18,814 ק"מ מרובע, והיא נמצאת בצפונה ובמרכזה של רמת איראן. נכללים בה 16 מחוזות, 43 נפות, ו-1358 כפרים. כ-86.5% מתושביה מתגוררים באזורים עירוניים, ו-13.5% באזורים כפריים.
בפרובינציה גרים יותר מ-12 מיליון תושבים, כ-18% מתושבי איראן. מרביתם מוסלמים מהזרם השיעי. המיעוטים האחרים הם זורואסטרים, בהאים, יהודים ונוצרים.
בפרובינציה מדוברות כמה עשרות שפות (ובהן גילקי ולורי) בשל הגירה מפרובינציות אחרות לעיר הבירה. השפה הרשמית היא השפה הפרסית.
פרובינציית טהראן נחשבת לעשירה ביותר במדינה; היא תורמת כ-29% מהתוצר הלאומי הגולמי של איראן. זוהי הפרובינציה המתועש ביותר במדינה.
היסטוריה
במחוז טהרן יש כמה אתרים ארכולוגים שמראים שכבר לפני אלפי שנה היו שם אנשים
במחוז יש מעל 1500 אתרים ארכולוגים לפי משרד מורשת תרבות מלאכה ותיירות של איראן
גאוגרפיה
במחוז טהרן יש למעלה מ-12 מליון תושבים וזה המחוז הצפוץ באיראן 86.5% גרים באיזור עירוני, 13.5% גרים באיזור כפרי. הנהר הגדול במחוז הוא נהר קראג'
גבולות
פרובינציית טהראן גובלת בפרובינציות: קום, מרכזי, אלבורז, מאזנדראן וסמנאן.
דייוויד וטר
דייוויד פיליפ וטר (באנגלית: David Phillip Vetter; 21 בספטמבר 1971 – 22 בפברואר 1984), שכונה "ילד הבועה", היה ילד אמריקאי ממדינת טקסס אשר נולד עם מחלת הכשל החיסוני המולד (SCIDS), וחי את כל חייו הקצרים בבועת פלסטיק. רוב חייו עברו עליו בבית החולים לילדים בטקסס. בניגוד לילדים בעלי כשל חיסוני שנולדו ללא כל הכנה ומתו בשל זיהומים, הוא קיבל טיפול מתוכנן ודקדקני מרגע לידתו ועד מותו.
ביוגרפיה
וטר נולד לדייוויד ג'וזף וקרול אן, להם היו בת ובן נוסף שנפטר שמונה חודשים קודם לכן. שלושת הרופאים המייעצים, ג'ון מונטגומרי, מרי אן סאוף ורפאל וילסון, שהיו מודעים להיסטוריה המשפחתית שבה הילד הקודם נפטר בגיל שבעה חודשים מהכשל החיסוני המולד, עודדו את הוריו, שהיו להוטים ללדת ילד נוסף. זאת, כאשר היה ברור להם שהמחלה פוגעת רק בבנים ולו ייוולד להם בן, הסיכוי שייוולד עם הכשל החיסוני יהיה 50%. הרופאים טענו שאם הבן שייוולד יסבול מהתסמונת, הוא יוכל לחיות בתנאים סטריליים עד אשר יקבל תרומת מח עצם. לא נעשה שום דיון ציבורי מקדים לשאלה בדבר האפשרות שלא תימצא תרופה, ואף הרופאים בינם לבין עצמם לא דנו בשאלה זו, לדבריהם.
הרעיון למקם את הילד בתנאים סטריליים התבסס על מקרה שאירע בגרמניה זמן לא רב קודם לכן, שבו נולד זוג תאומים עם הכשל החיסוני המולד, אולם לאחר תקופה קצרה בה שהו בבידוד, הוצאו ממנו משהתגלה שגופם פיתח מערכת חיסונית נאותה. עם זאת, בדיקת אותו מקרה לא הביאה לתוצאות חד משמעיות.
מכיוון שכל חשיפה לחיידקים או נגיפים עלולה הייתה עלולה לגרום למותו, הרופאים הכינו לווטר תנאים סטריליים מרגע לידתו. הוחלט שווטר ייוולד בניתוח קיסרי. חדר ניתוח שהוכן במיוחד עבר עיקור. במהלך הניתוח, הרופאים נמנעו מלדבר ביניהם ותקשרו באמצעות תנועות עיניהם. לאחר הלידה נחשף וטר לאוויר חדר הניתוח למשך כ-20 שניות. לאחר שהוטבל, לבקשת אימו, במים סטריליים על ידי אחד הרופאים ששימש גם כאיש דת, הוא הוכנס לתא פלסטיק, אשר זכה לכינוי "המבודד". הציפייה הייתה שלאחר לידתו הוא יעבור השתלת מח עצם מאחותו הבריאה קתרין. לאחר בדיקות התברר כי תחזית הרופאים הייתה אופטימית מדי, ובפועל אין התאמה למח העצם של אחותו. את כל ימיו בילה בבועה, וכל חפץ שהועבר אליו עוקר תחילה. המגע איתו נעשה באמצעות כפפות פלסטיק שחורות שהיו שתולות במקומות מסוימים בבועה.
בגיל 4, גילה וטר שביכולתו לנקב חורים ב"מבודד", בעזרת מזרק פרפר שנותר ברשותו בטעות. גילוי זה הביא לכך שרופאו, רפאל וילסון, סיפר לווטר לראשונה אודות חיידקים ואודות מצבו המיוחד. בגיל 6 הולבש וטר בחליפת חלל מיוחדת שסוכנות החלל האמריקנית נאס"א עיצבה עבורו במשך כשנתיים, כך שיוכל להכיר את העולם שמחוץ ל"מבודד". הדבר לווה ברעש תקשורתי רב. לאחר חמישה ניסיונות ביקש וטר לחזור לחיים בבועה, בשל פחדו הרב מהסביבה הלא מוגנת.
בגיל הרך התגלה כפעוט חייכני ומלא מרץ, אך ככל שנעשה מודע למצבו המבודד בגיל הילדות, ולאחר ששלושת הרופאים שליוו אותו מיום לידתו התקדמו בקריירה האישית שלהם ועברו לתפקידים אחרים, מצבו הנפשי נעשה קשה. הוא נמצא בוהה באוויר והתעוררה דחיפות לשפר את מצבו. בשנת 1981 שוחרר וטר מבית החולים לאחריותם המלאה של הוריו.
בשנת 1984, לאחר שהטכנולוגיה הרפואית התפתחה, עבר וטר השתלת מח עצם מאחותו. ההשתלה לא עלתה יפה, ומספר חודשים אחריה חלה וטר באופן קשה כל כך, עד שהוחלט שהענקת טיפול נאות מחייבת את הוצאתו מ"המבודד". לאחר תקופה קצרה, שקע בתרדמת ונפטר. בנתיחה שלאחר המוות התברר כי במח העצם של אחותו היה נגיף אפשטיין-בר רדום שיצר בגופו של וטר תאים סרטניים רבים מסוג לימפומת בירקיט.
כשהוצא וטר מ"המבודד", אחת מבקשותיו הראשונות הייתה לטעום קוקה-קולה. הוא שמע על המשקה רבות מהטלוויזיה ומילדים אחרים, ורצה לטעום, אך תהליך העיקור פגם בטעם המשקה. רופאיו של וטר התנגדו לתת לו את המשקה במצבו השביר, וכך הוא נפטר מבלי שיוכל לממש את בקשתו, ומבלי שיוכל לחבק את הוריו אפילו פעם אחת.
סיפורו של וטר מעורר שאלות רבות הקשורות לאתיקה רפואית. היו מומחים שביקרו את הדבר, וטענו שהרופאים עודדו את ההורים באופן מכוון כדי שיוכלו לחקור את המקרה, והיו אף שקראו לווטר "שפן הניסיונות האנושי הראשון בעולם". עם זאת, הניסיון הוכיח, בין היתר, עובדה שכבר הייתה ידועה, שווירוס יכול לחולל סרטן.
רפואה ראשונית, שניונית, שלישונית ורביעונית
ההבחנה בין רפואה ראשונית, שניונית, שלישונית ורביעונית (באנגלית: Primary, Secondary, Tertiary and Quarternary Medicine) משמשת לצורך הבדלה בין רמות שונות של טיפול רפואי שעשוי אדם לקבל, לרבות מידת הידע והניסיון הרפואיים ומורכבות האמצעים הטכנולוגיים הדרושים על מנת להעניק לו טיפול זה.
רפואה ראשונית
רפואה ראשונית היא ההערכה והטיפול הראשוניים הניתנים לאדם הסובל ממחלה או מפציעה כלשהם. הם ניתנים בדרך כלל על ידי רופא ממיין (כמו רופא משפחה) או רופא בחדר מיון, אך גם על ידי אחות במרפאה או חובש בשדה או באמבולנס. הציוד הרפואי הנדרש לצורך הטיפול בשלב זה איננו מורכב. הוא עשוי לכלול למשל מיכשור למדידת סימנים חיוניים (דופק, לחץ דם, טמפרטורה וריוויון חמצן) ומכונה לצילומי רנטגן.
רפואה שניונית
רפואה שניונית ניתנת על ידי בעלי מקצוע שעברו התמחות בתחום רפואי מסוים – למשל רופא אורתופד, קרדיולוג או אונקולוג, אך גם אחות או אח שעברו התמחות בתחום רפואי ספציפי. המטופל מופנה אליהם בדרך כלל בשלב הרפואה הראשונית, בהתאם להערכת מצבו והסימפטומים שלו בשלב הטיפול הראשוני. טיפול שניוני יכול להינתן בבית חולים אך גם במרפאה. האמצעים הטכנולוגיים הנדרשים לצורך מתן טיפול זה הם מורכבים יותר ועשויים לכלול למשל בדיקות בטכניקות הדמיה שונות (למשל אולטרסאונד, טומוגרפיה ממוחשבת ואף דימות תהודה מגנטית), הנעשות על ידי בעלי מקצוע שהוכשרו לכך.
רפואה שלישונית
רפואה שלישונית ניתנת למטופל על ידי רופאים מומחים, שעברו התמחות נוספת בגזרה ספציפית של תחום מומחיותם. לדוגמה, אלו הם אורתופד שהתמחה בניתוחי עמוד השדרה, קרדיולוג שהתמחה בצינתור כלי הדם בלב, כירורג פלסטי המטפל בכוויות או אונקולוג שהתמחה בטיפול במחלות ממאירות ספציפיות. הטיפול בשלב זה ניתן בדרך כלל במסגרת בית חולים ועל ידי ציוד רפואי ייעודי מתקדם המצוי רק בו והדורש מומחיות לשם הפעלתו (לדוגמה - מכונת לב-ריאה או ציוד לרדיותרפיה). תוצאות הטיפול הרפואי במחלה או בפציעה של אדם עשויות להיות טובות יותר במידה והוא טופל בשלב מוקדם בטיפול שלישוני.
רפואה רביעונית
רפואה רביעונית היא גרסה מתקדמת של טיפול שלישוני. היא כוללת פרוצדורות רפואיות שאינן שכיחות והדורשות מומחיות רפואית גבוהה במיוחד. אלו הם טיפולים רפואיים ניסיוניים מסוימים או ניתוחים מורכבים, שאינם נערכים לעיתים מזומנות (לדוגמה – השתלת יד או פנים). משום שטיפולים אלו אינם שכיחים, הם גם אינם ניתנים בכל מרכז רפואי אלא רק באלו שצברו את המומחיות והאמצעים הטכנולוגיים המיוחדים הדרושים לכך.
ככל שפרוצדורה רפואית מהשלב הרביעוני נעשית מקובלת ושכיחה יותר, היא עשויה לעבור להיות מסווגת לתחום הרפואה השלישונית.
מפרק אוניברסלי
מפרק אוניברסלי, הנקרא גם מפרק קרדן, הוא התקן מכני המחבר שני מוטות קשיחים באופן המאפשר לאחד לנוע בכל כיוון ביחס לשני. השימוש העיקרי במפרק אוניברסלי הוא בהעברת תנועה סיבובית מציר סיבוב אחד לציר סיבוב שני, הנמצא בזווית לראשון. המפרק האוניברסלי מורכב משני חלקים בצורת האות U אשר נמצאים בזווית 90 מעלות זה לזה, ומחוברים בציר בצורת צלב.
היסטוריה
את המבנה הבסיסי של המפרק האוניברסלי ניתן למצוא בעיצובם של גימבלים, שהיו בשימוש מאז ימי קדם. המתמטיקאי האיטלקי ג'ירולמו קרדאנו היה הראשון שהציע, בשנת 1545, את השימוש במפרק לשם העברת כוח הינע, אם כי לא ידוע אם בנה התקן כזה. באירופה מקובל לקרוא למפרק האוניברסלי מפרק קרדן על שמו.
מאוחר יותר, הממציא השוודי כריסטופר פולהם המציא מחדש את המפרק, ולכן בשוודית הוא נקרא "פולהמסקנוט".
התקן זה תואר לאחר מכן בספר Technica curiosa sive mirabilia artis משנת 1664, על ידי גאספאר שוט, שקרא לו "פאראדוקסום" (Paradoxum).
במאה ה-18 נעשה שימוש במונח מפרק אוניברסלי. במאה ה-19 כבר ניתן למצוא תיאורים רבים של המפרק האוניברסלי, בשימושים מגוונים כגון מכונות תעשייתיות, התקני שליטה בטלסקופים, מערכות הנעה ברכבות ועוד.
משוואות התנועה
מפרק קרדן סובל מבעיה אחת עיקרית: כאשר ציר אחד, הציר המניע, מסתובב במהירות קבועה, מסתובב הציר המונע במהירות משתנה, דבר הגורם לוויברציות ושחיקה. השינוי במהירות הסיבוב של הציר המונע, תלוי בזווית בין הציר המניע והמונע. ניתן לתאר את מצב המפרק באמצעות שלושה משתנים:
משתנים אלה מתוארים באיור 1 משמאל. המישור האדום הוא משטח הסיבוב של ציר 1 בעוד המישור הכחול הוא משטח הסיבוב של ציר 2. ציר 1 מחובר לצלב בנקודות האדומות, בעוד ציר 2 מחובר לצלב בנקודות הכחולות. הזוויות \gamma_1 ו - \gamma_2 הן הסטייה הזוויתית של נקודות החיבור לצלב (הווקטורים \hat{x}_1 ו - \hat{x}_2) מנקודת ההתחלה על ציר x ו-y בהתאמה. מכיוון שהזווית בין הווקטורים \hat{x}_1 ו - \hat{x}_2 היא תמיד 90 מעלות, ניתן להראות שהיחס בין הזווית \gamma_1 והזווית \gamma_2 הוא:
כאשר הפתרון עבור \gamma_2 הוא:
הזוויות \gamma_1 ו - \gamma_2 בציר סובב משתנות כתלות בזמן. גזירה של המשוואה הקודמת ביחס לזמן מניבה את היחס בין המהירות הסיבובית של ציר 1,, למהירות הסיבובית של ציר 2, :
כפי שניתן לראות באיור 2 ו-3 משמאל המהירות של הציר המונע אינה קבועה אלא מחזורית במחזור כפול ממחזור הסיבוב של הציר המניע. כאשר הצירים מקבילים, \beta=0, עוצמת הרעידות היא אפס. ככל שזווית הכיפוף \beta גדלה, עוצמת הרעידות גדלה.
ציר קרדן כפול
התקן הידוע בשם ציר קרדן כפול מתגבר חלקית על בעיית הסיבוב הקופצני של המפרק האוניברסלי. בהתקן זה מחוברים שני מפרקים אוניברסליים לציר ביניים, כאשר המפרק השני מסובב ב-90 מעלות ביחס לראשון. במבנה זה, מהירות הסיבוב של הציר המניע תהיה זהה לזו של הציר המונע, כל עוד הזווית בין הציר המניע לציר הביניים זהה לזווית בין הציר המונע לציר הביניים.
עם זאת, גם כאשר הציר המונע והציר המניע סובבים באותה מהירות, אם הזווית ביניהם גדולה מאפס, עדיין פועלים על הצירים מומנטים מחזוריים, וזאת מכיוון שציר הביניים סובב במהירות משתנה, כפי שמומחש באיור 2 ו-3. תופעה זו גורמת לוויברציות ועומסי שחיקה על המכלולים המכניים.
מפרק קרדן כפול
מפרק קרדן כפול דומה לציר קרדן כפול, אלא שבו מקוצר ציר הביניים עד כמה שאפשר, עד אשר שני המפרקים האוניברסליים מחוברים "גב אל גב", כאשר המפרק השני מסובב ב-90 מעלות ביחס לראשון. מפרק זה הוא מפרק מהירות קבועה, כל עוד נמצא חלק הביניים בזווית זהה לשני הצירים, כפי שתואר לעיל.
1492: מעבר לאופק
1492: מעבר לאופק (באנגלית: 1492 Conquest of Paradise) הוא סרט דרמה/הרפתקאות משנת 1992 שבוים על ידי רידלי סקוט ונכתב על ידי רוסלין בוש.
למרות היותו של הסרט כישלון כלכלי, מוזיקת הרקע שחיבר המלחין ואנגליס דווקא הפכה לאלבום מוזיקת עולם מצליח.
העלילה מספרת על כריסטופר קולומבוס שמגלה את העולם החדש (אמריקה), ובוחנת את ההשפעה של המפגש על המקומיים.
המנון אתיופיה
צעדי קדימה, אדמת אתיופיה היקרה (באמהרית: ወደፊት ገስግሺ ውድ እናት ኢትዮጵያ) הוא ההמנון הלאומי של אתיופיה. השיר הפך להמנון הלאומי של המדינה בשנת 1992. מילות השיר חוברו על ידי דרג'ה מלקו מנגשה, והמנגינה חוברה על ידי סולומון לולו מיטיקו.
ברברה וולטרס
ברברה ג'יל וולטרס (באנגלית: Barbara Jill Walters; 25 בספטמבר 1929 – 30 בדצמבר 2022) הייתה עיתונאית יהודייה-אמריקאית.
ביוגרפיה
וולטרס נולדה בבוסטון שבמסצ'וסטס. אביה היה סוכן כרטיסים ומפיק תיאטרון.
בצעירותה איבד אביה את רשת מועדוני הלילה שהייתה ברשותו ואת דירת הגג שבסנטרל פארק. את לימודיה היסודיים עשתה בניו יורק ובפלורידה, וקיבלה תואר BA בספרות אנגלית מטעם מכללת שרה לורנס בברונקסוויל.
בשנת 1961, לאחר קריירה קצרה כעוזרת לעיתונאי וככתבת ב-CBS, הצטרפה לתוכנית The Today Show ברשת NBC ככותבת וכתחקירנית. וולטרס התקדמה בתוכנית ועברה להגיש כתבות צבע קלילות יותר בתוכנית, שעסקה בעיקר בתחקירים ובראיונות כבדי ראש. בתוך שנה הפכה לכתבת כללית שאחראית באופן עצמאי על התחקיר והעריכה של משימותיה.
החל משנת 1979 הייתה חלק מצוות תוכנית התחקירים 20/20 ברשת ABC. וולטרס נודעה בראיונות שהביאה לתוכנית עם שורה ארוכה של מנהיגים בעולם, ביניהם: ראיון משותף בנובמבר 1977 עם מנחם בגין ואנואר סאדאת, מוחמד רזא שאה פהלווי ואשתו פארה דיבה, בוריס ילצין וולדימיר פוטין, פידל קסטרו, אינדירה גנדי מהודו, מועמר קדאפי מלוב ורבים אחרים.
הראיון של וולטרס עם מוניקה לווינסקי ב-1999 שבר את שיאי הרייטינג לתוכנית חדשות בארצות הברית, עם כ-74 מיליון צופים.
חיים אישיים
וולטרס הייתה נשואה ארבע פעמים לשלושה בעלים (עם בעלה השלישי היא התחתנה והתגרשה פעמיים). יש לה ילדה אחת, אותה אימצה עם בעלה השני.
וולטרס נפטרה ב-30 בדצמבר 2022, בגיל 93, אחרי מאבק במחלת האלצהיימר.
פרסים והוקרה
ב-14 ביוני 2007 קיבלה כוכב במדרכת שדרת הכוכבים בהוליווד.
נומיסמטיקה
נוּמִיסְמַטִיקַה (באנגלית: Numismatics) היא מדע העוסק בחקר איסוף הכסף ועברו ההיסטורי, הכלכלי והגאוגרפי על צורותיו השונות. מקור המילה מיוונית עתיקה: νόμισμα (בתעתיק לטיני: numisma), שפירושה מטבע.
אף על פי שנומיסמטיקה מיוחסת לרוב לחקר איסוף מטבעות, ניתן למנות נושאים נוספים בהם איסוף שטרי כסף, מדליות ועיטורים, ניירות ערך, ושטרי חוב.
היסטוריה של הכסף
לאורך ההיסטוריה חומרים רבים שימשו ליצירת כסף, ממתכות יקרות ונדירות באופן טבעי, קונכיות ועד לכסף מלאכותי לחלוטין, הנקרא כסף פיאט, דוגמת שטרות כסף.
כסף מודרני (וגם רוב הכסף העתיק) הוא בעצם אסימון - הפשטה. שטרות כסף הם הסוג הנפוץ ביותר של כסף פיזי בתקופה המודרנית. עם זאת, סחורות כמו זהב או כסף שומרות על הרבה מהתכונות של הכסף, כמו תנודתיות והיצע מוגבל. עם זאת, סחורות אלו אינן נשלטות על ידי רשות אחת.
היסטוריה של הנומיסמטיקה
ייתכן שאיסוף מטבעות היה קיים בימי קדם. על פי תיעוד היסטורי, אוגוסטוס קיסר היה נותן מטבעות, כולל מטבעות ישנים ומטבעות זרים כמתנות בחג הסאטורנליה.
פרנצ'סקו פטרארקה, מלומד איטלקי. ממבשרי הרנסאנס האיטלקי ואבי ההומניזם, כתב שלעיתים קרובות פנו אליו כורמים עם מטבעות עתיקים, וביקשו ממנו לקנות אותם או לזהות את השליט הטבוע בהם. פטרארקה נחשב כאספן הראשון של מטבעות בתקופת הרנסאנס, והציג אוסף של מטבעות רומיים לקיסר קרל הרביעי ב-1355.
הספר הראשון על מטבעות היה "De Asse et Partibus" מאת גיום בודה, משנת 1514. בתקופת הרנסאנס המוקדמת נאספו מטבעות עתיקים על ידי בני המלוכה והאצולה האירופית. אספני מטבעות היו האפיפיור בוניפקיוס השמיני, הקיסר מקסימיליאן מהאימפריה הרומית הקדושה, לואי ה-14 מלך צרפת, פרדיננד הראשון, יואכים השני, הנסיך הבוחר מברנדנבורג שהקים אוסף מטבעות בברלין והנרי הרביעי מצרפת, ואחרים. מאז נומיסמטיקה נקראת "תחביב המלכים", בשל מייסדיה.
אגודות מקצועיות שאורגנו ב. החברה המלכותית הנומיסמטית הבריטית נוסדה בשנת 1836 ומיד החלה לפרסם את כתב העת שהפך לכרוניקה הנומיסמטית. האגודה האמריקנית לנומיסמטית נוסדה בשנת 1858 והחלה לפרסם את כתב העת American Journal of Numismatics בשנת 1866.
בשנת 1931 השיקה האקדמיה הבריטית את ההוצאה לאור של Sylloge Nummorum Graecorum, קטלוג של מטבעות יוון העתיקה. הכרך הראשון של הקטלוג על המטבעות של האי הבריטי פורסם ב-1958.
ב מטבעות זכו להכרה כחפצים ארכאולוגיים, חוקרים כמו גווידו ברוק מהמוזיאון לתולדות האמנות בווינה הבינו את ערכם במתן הקשר זמן לאתר ארכאולוגי, ואת הקושי שעמו התמודדו אוצרים בעת זיהוי מטבעות בלויים. לאחר מלחמת העולם השנייה הושק בגרמניה פרויקט, Fundmünzen der Antike (ממצאי מטבעות מהתקופה הקלאסית), שמטרתו לרשום כל מטבע שנמצא בגרמניה. רעיון זה עבר גם למדינות רבות אחרות.
בארצות הברית, המטבעה האמריקאית הקימה אוסף מטבעות בשנת 1838.
נומיסמטיקה התפתחה גם בסין במאה ה-19.
בישראל
החברה הנומיסמטית לישראל, נוסדה ב־10 במאי 1945. בין המייסדים היו יוסף מישן וליאו קדמן.
בקריה הלאומית לארכאולוגיה של ארץ ישראל נמצא המרכז הלאומי למטבעות, בו מצוי אחד האוספים הגדולים בעולם של מטבעות עתיקים, הכולל מיליוני מטבעות. מטבעות שנמצאו במהלך השנים במאות חפירות ארכאולוגיות, בהיותה של ארץ ישראל מקום מעבר בין אסיה, אירופה ואפריקה, ממצאי המטבעות בה מרובים. בנוסף, לעיתים קרובות, מטיילים מוצאים מטבעות, ושודדי עתיקות נתפשים מחפשים מטבעות באמצעות גלאי מתכות, שגם הם מועברים לרשותה של רשות העתיקות.
בין הממצאים הבולטים של מטבעות עתיקים שנחשפו במהלך השנים, היו: מטמוני מטבעות עשירים מהתקופה המוסלמית המוקדמת בארץ ישראל של השושלת הפאטמית, של שושלת בית אומיה ושל שושלת בית עבאס, שנחשפו בזה אחרי זה, ברמלה, בקיסריה, בטבריה, ליד הכותל המערבי, ביבנה, ובמקומות נוספים. ובמספר אוניות טרופות שנחשפו מול חופי ישראל, בעיקר באזור קיסריה, נמצאו אצרות מטבעות.
יהודה אריה לייב לוין
יהודה אריה לייב (לייבל) לוין (1912 – כ' בכסלו ה'תשל"ט, 20 בדצמבר 1978) היה סופר ועורך חרדי. מייסדו ועורכו הראשון של העיתון "המודיע".
קורות חייו
נולד בפולין ליצחק מאיר לוין, מנהיג אגודת ישראל, שהיה חתנו של האדמו"ר מגור רבי אברהם מרדכי אלתר. הוא נקרא על שם אבי סבו, האדמו"ר רבי יהודה אריה לייב אלתר, בעל ה"שפת אמת". בשנת 1940 עלה עם אביו לארץ ישראל והתיישב בירושלים.
בשנות ה-50 יסד את הוצאת נחליאל, במסגרתה תורגמו לעברית ספרים רבים של גדולי סופרי היידיש בפולין. לתרגום הספרים גייס מתרגמים צעירים ובהם ישראל שפיגל ומאיר צבי פרוש. לוין עצמו פרסם ספרים שונים, רובם עוסקים בתנועת החסידות בפולין ואדמו"ריה, בעיקר חסידות קוצק וחסידות גור.
בסוף שנות ה-60 הוציא לאור במקביל להמודיע, מגזין בשם 'הפלס' (על שם כתב עת בשם דומה שהוציא הרב אליהו עקיבא רבינוביץ מפולטובה שייסד גם את 'המודיע' הקדמון). 'הפלס' הופיע משך כשנה והתפרסמו בו מאמרים הגותיים רבים לצד זיכרונות אביו הרב יצחק מאיר לוין.
אשתו הראשונה, נכדת הרב פנחס מנחם אלעזר יוסטמן, האדמו"ר מפילץ, נרצחה בשואה יחד עם בנם.
בתו היא העיתונאית הסופרת וחוקרת השואה רות ליכטנשטיין מניו יורק, הידועה בשם העט '''ר. ל-ן'''. עורכת "המודיע" באנגלית.
נפטר בכ' בכסלו תשל"ט ונקבר ב"מערת גור" בבית הקברות בהר הזיתים.
בשנת תשע"ה, 2015 הקים לזכרו, נכדו יחיאל ליכטנשטיין את קרן 'להבין ולהשכיל', שמטרתה עידוד שינון הגמרא והמשנה בין תלמידי ישיבות גור.
בשנת תשפ"א, הקים לזכרו חתנו שמעון ליכטנשטיין 'שטיבל' של גור בקריה החסידית בחצור הגלילית.
Bryter Layter
Bryter Layter הוא האלבום השני של זמר הפולק הבריטי, ניק דרייק. האלבום יצא לאור ב-1 בנובמבר 1970 על ידי איילנד רקורדס.
בדומה לאלבומו הראשון Five Leaves Left, מנגן דרייק עם מוזיקאים שונים ביניהם להקת Fairport Convention, ג'ון קייל מהוולווט אנדרגראונד, ושניים מחברי הביץ' בויז - מייק קולוולסקי ואד קארטר.
רשימת שירים
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי ניק דרייק.
קרבונארי
קרבונארי (באיטלקית: Carbonari, מבעירי הפחמים) היו אגודות סתרים שנוסדו בתחילת המאה ה-19 באיטליה. מטרותיהן היו פטריוטיות וליברליות. הם שיחקו תפקיד חשוב בתחילת התנועה לאיחוד איטליה, ובהתגבשות התודעה הלאומית האיטלקית. הקרבונארי היו מאוגדים בתאי סתר קטנים הפזורים לאורכה של איטליה. מטרתם הייתה יצירת איטליה מאוחדת וליברלית, בתקופה בה הייתה איטליה מפוזרת למדינות קטנות, רובן תחת שלטון זר, ששאף למונרכיה סמכותנית בנוסח הישן, שקדם למהפכה הצרפתית ולתקופת נפוליאון, ברוחו של מטרניך. הקרבונארי היו תנועה חילונית, שיצאה גם כנגד סמכותו של האפיפיור, ועוררה את זעמם של האפיפיורים.
מקורות
במסמכי האגודה יש טענה שמקור האגודה הוא בצרפת של ימי הביניים, ושאבותיה זכו לחסותו של פרנסואה הראשון, מלך צרפת במאה השש עשרה, אולם לא ניתן לאמת זאת ממקורות חיצוניים. אף כי הוצעו שפע של רעיונות לגבי מקורות הקרבונארי, סביר להניח שהם נבעו מהבונים החופשיים, כחלק מהתפשטות רעיונות ליברליים הקשורים למהפכה הצרפתית.
מהפכות
פעולתם החשובה הראשונה של הקרבונארי הייתה בממלכת נאפולי בתקופת המלחמות הנפוליאוניות. הקרבונארי התנגדו לשליטים הזרים, ובמיוחד לז'ואקים מירא, מלכה הבונפרטיסטי של ממלכת נאפולי. עם זאת, כאשר הסתיימה המלחמה במותו של מירא, ובהשבתו לשלטון של הסדר המדיני שקדם לנפוליאון - שלטונו של המלך פרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות, ששלט בסיציליה ובדרום איטליה - הפכו הקרבונארי לארגון לאומני, בעל נטייה אנטי אוסטרית בולטת, ושיחקו תפקיד חשוב במהפכות באיטליה ב-1820–1821 וב-1831. מהפכת 1820 החלה בנאפולי כהתקוממות נגד המלך פרננדו, שנאלץ להכריז על ויתורים ולהבטיח מונרכיה חוקתית ורפורמות ליברליות.
הצלחה זו השפיעה על הקרבונארי בצפון. ב-1821 הכריזה ממלכת סרדיניה על מונרכיה חוקתית ועל רפורמות ליברליות כתוצאה מפעילות הקרבונארי. עם זאת, הברית הקדושה של רוסיה, אוסטריה ופרוסיה לא ראתה הצלחות אלו בעין יפה, ובפברואר 1821 שלחה צבא על מנת לדכא את המהפכנים בנאפולי. גם מלך סרדיניה הזמין התערבות אוסטרית. אל מול יריב העולה עליהם במספרו, התמוטטו מרידות הקרבונארי, ומנהיגיהם יצאו לגלות.
ב-1830 לקחו הקרבונארי חלק במהפכת יולי בצרפת כנגד משטר בית בורבון. הצלחת המהפכה הביאה למסקנה כי מהלך דומה יוכל להצליח גם באיטליה. ניסיון במודנה כשל, אך בפברואר 1831 התקוממו מספר ערים במדינת האפיפיור, כשהן מניפות את דגל הטריקולור של הקרבונארי. צבא מתנדבים צעד לעבר רומא, אך הושמד על ידי חיילים אוסטרים אותם הזעיק האפיפיור גרגוריוס השישה עשר. לאחר כישלון מרידות 1831 הצליחו ממשלות המדינות באיטליה להשתלט על הקרבונארי, שחדלו, למעשה, מלהתקיים. חברי הקרבונארי, שהבינו כי לעולם לא יהיו יריב שקול לצבא האוסטרי בהתמודדות פנים אל פנים, יצרו תנועה חדשה, "איטליה הצעירה" (Giovane Italia), בראשותו של המנהיג הלאומי והבונה החופשי ג'וזפה מציני.
מבוי סתום (עמותה)
מבוי סתום היא עמותה הפועלת למען עגונות ומסורבות גט בישראל. העמותה הוקמה ב-1995 על ידי לאה עין גלוב. לעמותה שני ענפי פעילות מקבילים: תמיכה במסורבות גט, ופעילות למען פתרון בעיית מסורבות הגט. מנכ"לית העמותה היא עו"ד אורית להב.
תמיכה במסורבות גט
ב"מבוי סתום" מסייעים לעגונות ומסורבות הגט הזקוקות לעזרה בישראל. התמיכה שמציעה העמותה כוללת:
פעילות לפתרון בעיית מסורבות הגט
מעבר לסיוע הפרטני, עמותת מבוי סתום פועלת ליישום פתרונות מערכתיים שיסייעו למסורבות גט או ימנעו את הפיכתן לכאלו מלכתחילה. זאת במספר אופנים:
פיטוגאוגרפיה
פִיטוֹגֵּאוֹגְרַפְיָה (phytogeography) היא תחום בבוטניקה העוסק בחקר התפוצה הגאוגרפית של צמחים. מכונה גם גֵּאוֹבּוֹטָנִיקָה.
אזור פיטוגאוגרפי (אזור צמחייה, Phytogeographical region) הוא אזור גאוגרפי בו יש חפיפה רבה בין תחומי התפוצה של סוגים ומינים. אזור פיטוגאוגרפי הוא יחידת משנה של ממלכת צמחייה. במרבית המקרים יש קשר בין התחום הגאוגרפי של אזור צמחייה לאזור אקלים מסוים. בהגדרה, אזור צמחייה מתאפיין בשיעור אנדמיות גבוה ברמות של סוג (50%<) ושל מין (75%<).
כל אחד מהאזורים הללו מאופיין על ידי תנאים שונים (אקלימיים, טופוגרפיים וכו'), הנקראים בשם הקולקטיבי סינדרום. הסינדרום משפיע על מאפייני הצמחייה האזורית.
ג'ורג'ו מורודר
ג'ובאני ג'ורג'ו מורודר (באיטלקית: Giovanni Giorgio Moroder; נולד ב-26 באפריל 1940) הוא זמר, פזמונאי, DJ ומפיק מוזיקלי איטלקי. מורודר נחשב חלוץ האיטלו דיסקו ומוזיקת הדאנס האלקטרונית, ומכונה גם "אבי הדיסקו".
בשנות ה-70, כשהיה במינכן, הקים את חברת התקליטים Oasis Records, שאחרי מספר שנים צורפה ל-Casablanca Records (היום חלק מיוניברסל מיוזיק גרופ). הוא הפיק מספר להיטים לדונה סאמר במהלך תקופת הדיסקו בסוף שנות ה-70 ובהם "Love to Love You Baby", "I Feel Love, "Last Dance", ו"No More Tears". בנוסף הוא המייסד של אולפני "Musicland" לשעבר, בהם הקליטו "Electric Light Orchestra", "לד זפלין", "קווין", ואלטון ג'ון.
מורודר הלחין את פסקול הסרט "אקספרס של חצות", עבורו זכה בפרס אוסקר ופרס גלובוס הזהב, אשר כלל את הלהיט הבינלאומי Chase. הוא הפיק מספר שירי דיסקו ללהקת "Three Degrees", שני אלבומים ללהקת "Sparks", מספר שירים לאלבום "Bitterblue" של בוני טיילר ואת הסינגל "Here She Comes" בשנת 1985. ב-1990 הלחין את "Un'estate italiana" ששימש כשיר הרשמי של גביע העולם בכדורגל 1990.
מלבד 3 פרסי אוסקר ו-4 גלובוס הזהב, מורודר זכה ב-4 פרסי גראמי, שני פרסי בחירת הקהל ומעל 100 אלבומי זהב ופלטינה.
קריירה
מורודר עשה את צעדיו הראשונים במוזיקה במועדון הסקוטי באאכן, לאחר מכן הוציא כמה סינגלים בשם "ג'ורג'ו" ובשנת 1963 כשעבר לברלין, שר באיטלקית, ספרדית, אנגלית וגרמנית.
1963–1983: תרומה למוזיקה אלקטרונית
ב-1968 הוא עבר למינכן לעבוד כמפיק מוזיקלי ובלט כששירו "לוקי לוקי", יצא באריולה רקורדס ב-1969, וזכה באלבום זהב באוקטובר 1970. אז ייסד את אולפני Musicland הנודע והתפרסם בתחילת 1970s. הוא שיתף פעולה לעיתים קרובות עם התמלילן פיט בלוט, ובנוסף למורודר היו מספר להיטים משלו, כולל "הבן של אבא שלי" ב-1972, להיט לצ'יקורי טיפ שהגיע לראש המצעדים בבריטניה, לפני שהוציא את השיר שלווה בסינתיסייזר "From Here to Eternity" שהפך ללהיט בשנת 1977. באותה שנה השתתף בכתיבת השיר "I Feel Love" של הזמרת המתחילה דונה סאמר שהיה הראשון בז'אנר Hi-nrg. בשנה לאחר מכן הלחין את הנעימה האינסטרומנטלית "Chase", לפסקול הסרט "אקספרס של חצות. הנעימה הושמעה בתוכנית הרדיו הלילית "Coast to Coast AM" וכמוזיקת כניסה לקבוצת ההיאבקות The Midnight Express. השיר זכה להצלחה במצעדים בממלכה המאוחדת, ארצות הברית וברחבי אירופה, ובכל מקום התפשטה דיסקו-מאניה. הפסקול המלא של "אקספרס של חצות" זכה בפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-51 ב-1979.
בשנת 1979 הוציא מורודר את האלבום E = MC². הוא גם הוציא שלושה אלבומים בין 1977–1979 בשם "מיוניק מאשין" (Munich Machine). ב-1980 הוא חיבר והפיק שני אלבומי פסקול לסרטים: הראשון עבור "נערות מתבגרות" והשני עבור "ג'יגולו אמריקאי". אלבום כפול של הפסקול ל"נערות מתבגרות" יצא באולפני קזבלנקה עם הלהיט "On the Radio" שנכתב לדונה סאמר. הפסקול של נערות מתבגרות מכיל גם שיר שכותרתו "אהבה רעה", שנכתב ובוצע על ידי הזמרת והשחקנית שר והופק על ידי מורודר. הפסקול של "ג'יגולו אמריקאי" כלל את השיר "Call me" שביצעה להקת "בלונדי" והפיק מורודר. השיר הגיע לפסגת המצעדים בארצות הברית ובבריטניה. בסך הכל, סך ההשמעה של שירי האלבום הגיע למספר שני בהשמעות במשך 5 שבועות במצעדי הדיסקו והדאנס. ב -1982 הוא כתב את פסקול הסרט "קללת אנשי החתול" כולל הלהיט "Cat People (Putting Out Fire)" שביצע דייוויד בואי. ב-1983 הפיק מורודר את פסקול הסרט פני צלקת. במהדורה הראשונית, האלבום היה זמין רק בכמה מדינות, ואך ורק באמצעות ייבוא בארצות הברית. בנוסף חיבר מספר שירים לפסקול הסרט "פני צלקת" ובהם השיר "Scarface (Push It to the Limit)" שביצע פול אינגמן.
1984–1993: הכרה והפסקה
בשנת 1984, מורודר הכין שחזור חדש של הסרט הדומם "מטרופוליס" (1927) ויצר פסקול עכשווי. פסקול זה כולל שבע רצועות מוזיקה פופ מאת פט בנאטר, ג'ון אנדרסון, אדם נמלה, בילי סקווייר, Loverboy, בוני טיילר ופרדי מרקיורי. הוא שילב גם שקופיות מעבר בסרט כדי לשפר את ההמשכיות והגדיל את מהירות של הסרט ל-24 מסגרות לשנייה. מאחר שהמהירות המקורית לא הייתה ידועה, הבחירה הייתה שנויה במחלוקת. גרסת הסרט המכונה "גרסת מורוד", עוררה ויכוח בקרב חובבי הקולנוע, כאשר מבקריו ותומכיו נחלקו למחנות שווים. רוב המבקרים מסכימים שגרסתו של מורודר הייתה תוספת מבורכת. בשנת 1984 עבד עם פיליפ אוקי, סולן להקת The Human League, על האלבום "Philip Oakey & Giorgio Moroder" שמתוכו הצליח הסינגל "Together in Electric Dreams".
בשנת 1986, מורודר שיתף פעולה עם בן טיפוחיו הרולד פאלטרמאייר והתמלילן טום ויטלוק כדי ליצור את פסקול הסרט אהבה בשחקים (1986) שכלל את להיטו של קני לוגינס' "Danger Zone" ושירה של להקת ברלין, "Take my breath away". הוא חיבר גם את שיר הנושא "Meet Me Half Way" לפסקול הסרט מעבר לשיא. ב-1987 הפיק מורודר וכתב את השיר "גוף ליד גוף" של פאלקו. מורודר כתב את שיר הנושא הרשמי, "Reach Out", עבור אולימפיאדת לוס אנג'לס 1984, את "יד ביד", עבור אולימפיאדת סיאול 1988 ו-"Un'estate italiana" עבור מונדיאל 1990. ב-12 במארס 1992 הוציא מורודר את אלבום האולפן ה-14 שלו, Forever Dancing, פרויקט הסולו האחרון שלו במשך שנים והוא לקח הפסקה ארוכה בשנת 1993. במשך שני עשורים הוא לא הוציא אלבומים, התמקד בעיקר ברמיקסים ובאמנות חזותית במהלך רוב שנות התשעים ותחילת שנות ה-2000. עם דניאל ווקר הוא הפיק פסקול לסרט האחרון של לני ריפנשטאהל, Impressionen unter Wasser.
2012–הווה: חזרה לעבודה ושיתופי פעולה
בשנת 2012 חזר מורודר למוזיקה והלחין, הפיק וביצע את המוזיקה נושא עבור המשחק "רייסר" של גוגל כרום. מורודר תרם לאלבום "Random Access Memories" של דאפט פאנק, והודה שהוא היה מעריץ של השיר שלהם "One More Time" עוד לפני שעבד עם הקבוצה. קולו וסיפורו מופיעים בשיר "Giorgio by Moroder". בשיר הוא מספר "קוראים לי ג'ובאני ג'ורג'ו, אבל כולם קוראים לי ג'ורג'ו". בקיץ 2013, הפך ג'ורג'ו לדי ג'יי, כשהופיע בארצות הברית באקדמיה למוזיקה של רד בול בניו יורק. הוא מופיע ברחבי העולם ומנגן את הקלאסיקות שלו משנות ה-70 וה-80 ורמיקסים חדשים. במרץ 2014, הזמרת Kelis הודיעה על שיתוף פעולה עם מורודר בדף הפייסבוק שלה. בחודש שלאחר מכן, מורודר פרסם את הרמיקס הרשמי של "Midnight" של קולדפליי מאלבום Ghost Stories. הוא גם הודיע שהוא יעבוד עם מפיק הפופ הצרפתי מדיאון והזמרת האמריקנית לנה דל ריי. ב-9 יוני 2014, הוציא ערוץ "Adult Swim" את שיר הדיסקו "Giorgio's Theme".
אלבום הסולו האחרון של מורודר, Déjà Vu, יצא ב-12 ביוני 2015. הוא כולל שיתופי פעולה עם קיילי מינוג, בריטני ספירס, סיה וצ'ארלי XCX. ב-16 בינואר, שיתף פעולה עם קיילי מינוג ויצר את השיר Right Here, Right Now שהודלף לאינטרנט לפני שחרורו הרשמי. השיר, יחד עם טיזר וידאו, יצא רשמית ב-20 בינואר 2015 וב-18 באפריל 2015 הגיע למקום הראשון במצעד US Dance Club Songs של בילבורד, הפעם הראשונה ששיר שלו הגיע לראש מצעד מזה 15 שנים. מורודר וסיה שיתפו פעולה במאי 2015 בשיר הנושא באלבומו של 'Déjà Vu. בשנת 2016, הוא ורני שוקן כתבו והלחינו את המוזיקה למשחק הווידאו "Tron RUN/r" המבוסס על סדרת הסרטים טרון: המורשת. אלבום הפסקול יצא ב-31 במאי 2016. באוקטובר 2016, הוציא מורודר את "One More Day" ללהקת הבנות הקוריאנית "SISTAR", אחת מקבוצות הנערות המובילות בקוריאה. הן הופיעו לראשונה בשידור חי ב-8 באוקטובר, בפסטיבל DMC של קוריאה ב-2016, עם נוכחותו של מורודר בקהל. הקליפ למוזיקה יצא ב-22 בנובמבר, לצד הגרסה הדיגיטלית הרשמית של המסלול.
פרסים
מורודר גם זכה ארבע פעמים בפרס גלובוס הזהב: שניים בעבור הפסקול הטוב ביותר על "פלאשדאנס" ו"אקספרס של חצות", ושניים בעבור "השיר הטוב ביותר" לשירי הנושא של הסרטים.
ב-20 בספטמבר 2004 זכה בפרס "Dance Music Hall of Fame" בטקס שנערך בניו יורק, על הישגיו ולתרומתו כמפיק. בשנת 2005, הוענק לו תואר מפקד במסדר ההצטיינות של הרפובליקה של איטליה. בשנת 2011, הוענק לו פרס מפעל חיים על ידי האקדמיה לפסקול העולם. בשנת 2014, זכה בפרס גראמי הרביעי שלו עבור אלבומם של דאפט פאנק, Random Access Memories (אלבום השנה).
האופרה הוולשית הלאומית
האופרה הוולשית הלאומית היא להקת אופרה נודדת, שנוסדה בקארדיף, ויילס בשנת 1943. האופרה הוולשית מרבה בסיורים בוויילס, בממלכה המאוחדת ובשאר ארצות העולם. היא מעלה יותר מ-120 אופרות חשובות בשנה ומופיעה בערים שונות בוויילס ובאנגליה לפני יותר מ-150,000 איש. מדי שנתיים מגישה להקת האופרה עונת אופרה גדולה בלונדון.
בתחילת דרכה ביצעה האופרה הוולשית אופרות בתרגום לאנגלית, אך משנות ה-70 ואילך גוברת הנטייה לשיר אופרות בשפות המקור; לא רק באיטלקית, גרמנית וצרפתית אלא גם ברוסית ובצ'כית. כתוביות באנגלית מוקרנות תוך כדי ההופעה.
רפרטואר הלהקה כולל, מראשית דרכה, תערובת של אופרות מן המקובלות ביותר ומאלה שאינן מוכרות כל כך, ביניהן מיצירותיהם של אלבן ברג, ריכרד שטראוס, לאוש יאנאצ'ק ובנג'מין בריטן. בשנת 2004 קיבלה להקת האופרה את בית הקבע הראשון בקיומה, במרכז המילניום הוולשי בקארדיף, מרכז חדש לאמנויות הבימה. להקת האופרה כוללת תזמורת ומקהלה מקצועיות (התזמורת והמקהלה של האופרה הוולשית הלאומית). התזמורת והמקהלה מופיעות מדי פעם כל אחת בפני עצמה באירועים שונים ברחבי ויילס.
פולמוס גדרה
פולמוס גדרה הייתה מחלוקת שהתחוללה בין השנים 1887–1889 בעניין שמירת המצוות וניהול אורח חיים דתי במושבות הראשונות בארץ ישראל. במחלוקת נטלו חלק רבנים רבים ופעילים ציוניים בארץ ישראל ובחו"ל. רובם של בני העלייה הראשונה היו מסורתיים שומרי מצוות וצביון המושבות שהקימו היה דתי. לא כן המושבה גדרה שהוקמה ב-1884 על ידי חברי אגודת ביל"ו. הוויכוח ניטש בין תפיסה דתית מחמירה שתבעה להקפיד על מצוות התורה בחיי המושבות, לבין המחזיקים בדעות פשרניות בענייני הדת ובמיוחד בעניינים הקשורים לביצוע העבודה החקלאית. בשיאו נסב הפולמוס סביב השאלה כיצד על האיכרים לנהוג בשנת השמיטה (שנת תרמ"ט היא 1889).
רקע
ראשוני ביל"ו היו סטודנטים יהודים באוניברסיטת חארקוב (אוקראינה), רובם בני משפחות מסורתיות, אשר נטשו את הדת והמסורת היהודית בהשפעת רעיונות מתקדמים ומהפכניים אליהם נחשפו במהלך תקופת לימודיהם. מטרתם העיקרית של אנשי ביל"ו הייתה עלייה לא"י במסגרת הגשמה אישית בפועל והקמת מושבה שיתופית. למרות חזרתם בתשובה לאחר הפרעות ברוסיה ב-1882 (סופות בנגב), עברם החילוני והמתבולל המשיך לרדוף אותם גם במהלך התיישבותם בא"י, והביא להסתייגות המנהיגות הדתית מאורח חייהם.
בעקבות הפרעות ברוסיה החלה גם התאגדותם של חובבי-ציון אשר פעילותם התמקדה סביב רעיון שיבת ציון וחזרת העם היהודי אל עבודת האדמה. פעילותם עסקה רק במתן סיוע מחו"ל למתיישבים בא"י. בין הפעילים בהנהגת חובבי-ציון ניתן למנות משכילים יהודים כגון משה לייב ליליינבלום ויהודה לייב פינסקר ורבנים כמו הרב שמואל מוהליבר והרב נפתלי צבי יהודה ברלין (הנצי"ב).
שילוב הכוחות בגדרה
מאז בואם לא"י נתקלו חברי ביל"ו בקשיים לגייס סיוע כספי למימוש תוכניתם להקים מושבה. שנתיים חלפו מאז עלייתם ב-1882 והם טרם הצליחו להתיישב, בעוד שבאותה עת נוסדו ופעלו כמה וכמה מושבות: פתח תקווה, ראשון לציון, ראש פינה, זכרון יעקב, עקרון ויסוד המעלה. פניית הבילו"יים אל הברון רוטשילד לסיוע נתקלה בסירוב על רקע התקנון הדמוקרטי שניסחו למושבתם. בחזונם ביקשו להקים מושבה שהנהלתה תיבחר מקרב התושבים, בעוד שמושבות הברון התנהלו על ידי פקידיו ולמתיישבים לא הייתה השפעה על ניהולן.
האדמות שעליהם הוקמה לבסוף גדרה נרכשו למען חובבי-ציון בחארקוב הודות למאמציו של יחיאל מיכל פינס בשנת 1883. אדמה זו נמסרה לבילויים לשם הקמת גדרה. אנשי ביל"ו הכירו לפינס טובה על פעולותיו למענם ואף העמידו אותו כנשיא חברתם. החלטתם של חובבי-ציון, בוועידתם ב-1884 (ועידת קטוביץ), לסייע למושבות שאינן נתמכות על ידי רוטשילד (ולמעשה רק לגדרה) העמיקה את מעורבותם בענייני ביל"ו והמושבה גדרה. בשנת 1887 מינו חובבי-ציון את פינס כממונה מטעמם בא"י, ובמעמדו זה המשיך לסייע לאנשי גדרה ולמעשה הפך לפטרונם ואף עסק בענייני ניהול המושבה.
קולות ראשונים בפולמוס
אורח חייהם של מתיישבי גדרה היה במהרה לצנינים בעיני הגורמים הדתיים בא"י ובחו"ל. נתן זיסקינד שחור, אחיינו של הנצי"ב ומראשי הכוללים בירושלים כותב במכתב אל הנצי"ב בשנת 1887 את הדברים הבאים על אנשי גדרה:  "...האומרים אין אלקים ומלך, פוקרים המחללים שבת, ונוח לה לארץ אבותנו להיות מעון תנים ובנות יענה מלהיות מערת פריצים כאלה". באותה שנה, כחודש מאוחר יותר, כתב גם הרב שמואל מוהליבר אל הנצי"ב : "...לו היו בני ביל"ו היושבים בגדרה עוזבים את הקאלאניא וילכו להם לחוץ לארץ היה טוב מאד". בעקבות דברים אלה הציע הנצי"ב במכתב אל פינסקר לממן את החזרתם של אנשי גדרה לחו"ל ולהושיב במקומם "אנשים כשרים מיושבי ירושלים". הצעת הנצי"ב הציתה תגובות זועמות בקרב חובבי-ציון שטענו בין היתר כי הכספים שנאספו במאמצים ניכרים נועדו ליישוב הארץ ולא להוצאת מתיישבים ממנה. באחת התגובות כותב עורך הדין איזידור יסינובסקי מוורשה אל פינסקר "... צריך לומר שלא ייתכן שדיבת אחד הבטלנים הירושלמים, ולו מן הגדולים, תשמש עילה מספקת לגירוש אנשים ישרים".
כבר בראשית הפולמוס פנה פינסקר אל אנשי גדרה להעמידם על השמועות בענייני הדת כנגדם ועל הנזק שעלול להיגרם להם ולישוב. בהמשך חליפת הוויכוח בין פעילי חובבי-ציון ריכך במקצת הרב מוהליבר את עמדתו וטען כי אינו יודע בדיוק כיצד נוהגים אנשי גדרה מאחר שהוא ניזון משמועות. לקראת סוף השנה (1887) חזר בו גם הנצי"ב מהצעת הגירוש והציע למנות ליישוב שוחט אשר ישמש גם שליח ציבור ומלמד הלכות. כמו כן, בעקבות הפולמוס על אורח חייהם של אנשי גדרה, הציעו חובבי-ציון למנות את פינס להשגיח על ענייני הדת במושבה אך למעשה הוא הפך למנהלה והתקבל במושבה ברצון.
לקראת שנת השמיטה הראשונה בעידן המושבות
הוויכוחים סביב אורח החיים הדתי בגדרה הגיעו לשיא חדש ככל שהתקרבה שנת השמיטה תרמ"ט (שהחלה ב-6 בספטמבר 1888). אנשי גדרה החלו לדאוג בעניין כבר שנה קודם לכן ובפנייתם לפינסקר כתבו: " אם תשמט אדמתנו חיינו תלויים לנו מנגד בשנה זו". פינסקר פנה אל הנצי"ב בשאלת השמיטה והלה הפנה אותו אל הרב יצחק אלחנן ספקטור, אב בית דין מקובנה. הרב ספקטור פסק כי אפשר לעבד את האדמה בשנת שמיטה ובתנאי שתימכר ללא יהודי, כפי שנהוג עם החמץ בפסח. על כך העיר ליליינבלום כי אינו מבין את הפסיקה שכן כל אדמות ארץ ישראל הן רכושו של הסולטן, הנוכרי. אבל רבני ירושלים האשכנזים התנגדו להיתר העבודה בתנאים שפסק הרב ספקטור, וביקשו לאסוף תרומות על מנת לכלכל את האיכרים בשנת השמיטה. ייתכן כי המערכה שניהל באותה עת אליעזר בן-יהודה, מעל דפי "הצבי", בעד היתר העבודה בשביעית היא שקוממה את רבני ירושלים נגד דעתם של הרבנים מחו"ל.
חובבי-ציון והברון קראו להתיר את העבודה בשנת השמיטה מתוך דאגה שאיסור העבודה יביא לחורבן המושבות. לאחר מאמצים רבים מצד תומכי ההיתר השיג אליעזר בן -יהודה את הסכמת ראשי הרבנים הספרדים בירושלים ובהם הראשון לציון לעריכת שטר מכירת האדמות ופרסום היתר עבודה. בהסתמך על פסיקת הרבנים הפשרנים, הורה הברון לקיים את העבודה החקלאית במושבות בשנת השמיטה ואיים להפסיק את תמיכתו באלה שישבתו. על כן במרבית מושבות הברון (למעט עקרון, לזמן מה) התקיימה עבודת השדה בשנת השמיטה.
המחלוקת על השמיטה בגדרה
מתיישבי גדרה, בהנהגת פינס, ערכו הכנות לקראת שנת השמיטה, וכבר בשנת תרמ"ח נזרעו כל אדמותיהם בזריעה מוקדמת על מנת שיוכלו לפסוח על זריעה בחורף של ראשית תרמ"ט, היא שנת השמיטה. פינס שציית להוראת הרב המחמיר, מרדכי גימפל (שהתיישב ביהוד), הורה לאנשי גדרה לשבות בשנת השמיטה.  החלטה זו הביאה כנגדם ביקורת קשה מכל עבר והשמצות חריפות ביותר. משנודעה ההחלטה על השביתה לחובבי-ציון הם הורו לאנשי גדרה לנהוג על פי פסק ההלכה המתיר את העבודה בשביעית והזהירו את פינס כי: "...רעה גדולה הוא מביא להקולוניסטים והישוב", ובמכתב אחר דחקו בו לא להישמע לרבני ירושלים "... שכן כאשר לא הועילו להם (לאנשי גדרה) עד היום כן לא יזיקו להם לימים הבאים". חובבי-ציון מערים שונות ברחבי רוסיה פנו בנושא אל פינס ואף איימו להפסיק את תמיכתם במתיישבים שישבתו. בתגובה להאשמות אלה יצא פינס להגנתם של אנשי גדרה. בין השאר כתב אל פינסקר דברים חריפים נגד המבקרים את המתיישבים בקרב חובבי-ציון היושבים לבטח בבתיהם, נהנים מכל טוב, וסבורים שיש להם זכות להעמיד דרישות לאנשי גדרה החיים בתנאים לא תנאים. מעל דפי "המליץ" שיצא לאור ברוסיה, הושמעו התקפות חריפות נגד מתיישבי גדרה "... אשר כנודע חופשיים הם בדעותיהם ואינם מדקדקים כל כך במצוות ובחומרות, רק עצלותם תסיתם לעשות חונף להרבנים וראשי הכוללים בתקוותם הנבערה כי הם ינהלום בלחם בשנת השמיטה". גם לטענות אלה ענה פינס בזעם "...והנני אך מרגיש כאש בעצמותי וכיקוד לבבי. ותוך הלהבה אקרא: שקר, שקר ענו בבני גדרה...".
אחרית דבר
לנוכח גל ההשמצות והאיומים מהארץ ומחו"ל חזרו לבסוף מתיישבי גדרה לעבודת האדמה. פינס הבין שעליהם להיענות לדרישת חובבי-ציון שכן סכנת היעדר התמיכה הכספית עלולה הייתה להחמיר מאוד את מצב היישוב, במיוחד מחמת הבצורת והיבול הדל של שנת תרמ"ח.
פולמוס השמיטה דעך, אך בקרב חובבי-ציון נותר משקע שלילי כלפי גדרה ועלו שאלות נוקבות על הצורך בהמשך התמיכה בה. המחלוקת בין הרבנים מהזרמים השונים גרמה להתרחקותם של אנשי היישוב הישן מרוח ההשכלה ואף העמיקה את הפערים ביניהם לבין היישוב החדש בא"י.
רבים מחוקרי המאורעות הללו עומדים על הקשר המיוחד שנוצר בין פינס הדתי לבין אנשי גדרה החילונים. סיכם זאת כך ברל כצנלסון: "והנה נמצא איש אחד, שהיה בזמנו בא כוח הציונות בארץ, יחיאל מיכל פינס. המרחק הדתי והתרבותי והמעמדי בינו ובין אנשי ביל"ו היה עצום. אבל הוא הבין שזהו הזרע של הציונות. והברית בין פינס לביל"ו הצילה לנו לא רק את גדרה בלבד אלא אם גם את הלגנדה של ביל"ו".
סבב ה-ATP צ'לנג'ר
סבב ה-ATP צ'לנג'ר (באנגלית: ATP Challenger Tour), עד 2008 היה ידוע בתור "סדרת ה-ATP צ'לנג'ר", הוא סבב טניס ברמה עולמית לגברים המאורגן על ידי התאחדות הטניסאים המקצוענים (ה-ATP). שחקנים שצוברים מספיק ניקוד בסבב זה, עולים להתחרות בסבב בדרג הראשון, סבב ה-ATP. הסבב בדרג השלישי מתחתיו הוא סבב הטניס העולמי של ה-ITF, שממנו מגיעים הרבה מהשחקנים המתחילים. ארגון הנשים המקביל הוא סבב ה-WTA צ'לנג'ר.
היסטוריה
אירועי הסבב צ'לנג'ר הראשונים נערכו בשנת 1978, עם 18 אירועי סבב. שניים נערכו בשבוע שמתחיל ב-8 בינואר, אחד באוקלנד ואחר בהובארט. האירועים הבאים נערכו בזה אחר זה החל מ-18 ביוני והסתיימו ב-18 באוגוסט בארצות הברית הבאה. מיקומי הסבב, לפי הסדר: שריבפורט, ברמינגהאם, אשוויל, ראלי, הילטון הד, וירג'יניה ביץ', וול. ולאחר מכן בקייפ קוד, לנקסטר (פנסליבניה) ובלינקולן, נברסקה בהתאמה. בשבוע שלאחר מכן התקיים אירוע אחד בסולט לייק סיטי, לאחר מכן שניים שיחקו בו זמנית בתל אביב ובסן רמון, קליפורניה, ואז אחד שיחק בשבוע שלאחר מכן בפסדינה. אירוע אחרון נערך חודש לאחר מכן בקיוטו. לשם השוואה, לוח הזמנים של 2008 ראה 178 אירועים בלמעלה מ-40 מדינות.