cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טד קאופמן
ביוגרפיה
קאופמן נולד בפילדלפיה שבפנסילבניה. אמו הלן (לבית קרול) הייתה מורה ואביו מנואל היה עובד סוציאלי. הם היו ממוצא אירי ויהודי רוסי בהתאמה. קאופמן גדל על ברכי הדת הנצרות הקתולית מאחר שזו הייתה דת אמו. קאופמן הוא בוגר אוניברסיטה בהנדסת מכונות מאוניברסיטת דיוק ומוסמך במנהל עסקים מבית הספר וורטון של אוניברסיטת פנסילבניה. ב-1966 עבר לדלאוור לראשונה על-מנת לעבוד עבור חברת דופונט כמהנדס.
ב-1972 הצטרף למטה מסע הבחירות של ג'ו ביידן לסנאט של ארצות הברית כמתנדב. אחרי הניצחון המפתיע של ביידן באותה השנה, הוא לקח חופשה בת שנה אחת מדופונט כדי לארגן ולנהל את משרדו של הסנאטור ביידן בדלאוור. ב-1976 מונה קאופמן לעוזר ראש הסגל של ביידן, ושימש בתפקיד זה עד 1995. כמו כן, הוא הוסיף לעבוד במטי מסעות הבחירות שניהל ביידן לאחר מכן. לפני שנכנס קאופמן לסנאט האמריקאי, היה חבר ב"חבר הנאמנים של השידור" (Broadcasting Board of Governors – BBG) - הסוכנות העצמאית, האוטונומית והפדרלית האחראית לכל השידורים של ממשלת ארצות הברית ושידורים ההמונים בידיה. הוא מונה ל-BBG על ידי הנשיאים ביל קלינטון וג'ורג' ווקר בוש ומינויו אושר על ידי הסנאט האמריקאי לארבע תקופות כהונה.
ב-24 בנובמבר 2008 הודיעה מושלת דלאוור, רות אן מינר, על כוונתה למנות את קאופמן לסנאט כמחליפו של ביידן עד שתיערכנה בחירות מוסדרות לתפקיד. קאופמן הושבע לתפקיד ב-15 בינואר 2009, באותו היום בו התפטר ביידן מהסנאט לאחר 36 שנים. קאופמן שירת בסנאט עד שיורשו, כריס קונס, נבחר לנציגה הקבוע של דלאוור בסנאט בבחירות מיוחדות שנערכו ב-2010. קאופמן בחר שלא להתמודד לכהונה שלמה. קאופמן היה חבר בשתי הוועדות הבכירות בהן היה חבר ביידן טרם התפטרותו - ועדת החוץ של הסנאט של ארצות הברית וועדת המשפט של הסנאט של ארצות הברית.
בתחילת כהונתו, תמך קאופמן ב"חוק השיקום וההשקעה" (American Recovery and Reinvestment Act of 2009). במאי 2009 ביקר קאופמן בישראל, בסוריה ובטורקיה כדי לדון בסוגיות ביטחון אזוריות ותחומי עניין ושיתוף פעולה הדדי. הוא נפגש עם גורמים ממשלתיים וצבאיים, מנהיגים פוליטיים ונציגי החברה האזרחית. כאשר ביקר בירושלים, ביחד הסנאטור היהודי ג'ו ליברמן, הצהירו השניים כי ארצות הברית תעשה שימוש בזכות הוטו שלה אם תובא הצעה חד-צדדית להקמת מדינה פלסטינית למועצת הביטחון של האו"ם. במהלך הבחירות לנשיאות איראן ותנועת המחאה 2009, הגיש קאופמן לסנאט הצהרה בה תמיכה מפורשת במוחים אשר התקבלה פה אחד בסנאט.
כהונתו של קאופמן בסנאט הסתיימה ב-15 בנובמבר 2010.
לאחר בחירת ג'ו ביידן בבחירות 2020 לנשיאות, מונה לראש צוות המעבר של הנשיא החדש.
גרמניה באירוויזיון
גרמניה נטלה חלק באירוויזיון 66 פעמים החל מהצטרפותה לתחרות ב-1956, יותר מכל מדינה אחרת בתולדות התחרות, והיא נמנית בין שבע מדינות מייסדות התחרות. למעט התחרות ב-1996, גרמניה נטלה חלק בכל התחרויות לאורך השנים. טרם איחוד גרמניה מחדש ב-1990, גרמניה המערבית שימשה כנציגת גרמניה בעוד גרמניה המזרחית לא נטלה חלק בתחרות. גרמניה ניצחה בשתי תחרויות: בפעם הראשונה ב-1982 ובפעם השנייה ב-2010, 28 שנים לאחר ניצחונה הראשון.
עם ניצחון אחד וארבע פעמים בהן הגיעה למקום השני, גרמניה היא המדינה השנייה הכי מצליחה בתחרות בשנות ה-80 אחרי אירלנד, שניצחה פעמיים והגיעה פעם אחת למקום השני.
היסטוריה
טרם איחוד גרמניה מחדש ב-1990, גרמניה המערבית שימשה כנציגתה של גרמניה בתחרות בעוד גרמניה המזרחית לא נטלה חלק בתחרות.
החל מ-1996, NDR החברה ב-ARD, הקונסורציום של מכוני השידור הציבורי של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה, אחראית על נטילתה של גרמניה בתחרות. חצאי-הגמר של התחרות מופקים על ידי תאגיד השידור NDR Fernsehen (בערוצים One ו-Phoenix) וגמר התחרות מופק על ידי תאגיד השידור Das Erste שהוא ספינת הדגל של ARD.
טרם קיומה של התחרות בפרנקפורט, שהתקיימה לראשונה בגרמניה המערבית, נפוצה השמועה כי התחרות נערכת בפרנקפורט משום שאחד משני השירים אשר נשלחו אשתקד בתור נציגיה של גרמניה המערבית התמקם במקום השני בתחרות. באותה תקופה, טרם קיים היה החוק הקובע כי המדינה המנצחת בשנה מסוימת מארחת את התחרות בשנה שאחריה, והוחלט כי כל מדינה תארח את התחרות לפי תורים שיקבעו מראש על ידי איגוד השידור האירופי. ב-1958, לאחר שניצחה בשנה הקודמת, הוחלט כי הולנד תארח את התחרות בשטחה באותה שנה. באותה תקופה, איגוד השידור האירופי הבין כי מספר המדינות הגדל והמתרחב בתחרות לא יאפשר חלוקת תורים הגיונית והוגנת לטווח הארוך, וב-1960 אומץ הנוהג, הקיים עד היום, לפיו המדינה המארחת היא המדינה שניצחה בשנה הקודמת.
גרמניה, יחד עם בריטניה והולנד, הן שלוש המדינות היחידות אשר אירחו את התחרות בארצן מבלי שניצחו בתחרות בשנה הקודמת.
הישגים
גרמניה נטלה חלק בתחרות כ-66 פעמים: יותר מכל מדינה אחרת בתחרות. פעמיים מתוכן גרמניה ניצחה בתחרות, ועל כן, נכון לשנת, היא נמצאת בטבלת הניצחונות של התחרות יחד עם ספרד, שווייץ ואוסטריה, כאשר לפניהן נמצאות אירלנד ושוודיה שיאניות הניצחונות עם שבעה ניצחונות, לוקסמבורג, צרפת, בריטניה והולנד עם חמישה ניצחונות, ישראל עם ארבעה ניצחונות ונורווגיה, דנמרק, איטליה ואוקראינה עם שלושה ניצחונות. כ-17 פעמים מתוכן גרמניה הצליחה להתברג לחמשת המקומות הראשונים בגמר התחרות וכ-35 פעמים מתוכן היא התברגה לאחד מעשרת המקומות הראשונים בתחרות. גרמניה ניצחה בתחרות פעמים בתולדותיה: בפעם הראשונה ב-1982 עם השיר "Ein bißchen Frieden" של ניקול ובפעם השנייה בתחרות ב-2010 עם השיר "Satellite" של לנה, 28 שנים לאחר ניצחונה הראשון. גרמניה הגיעה למקום השני כארבע פעמים בתולדותיה ב-1980, 1981, 1985 ו-1987 והיא חולקת את התואר בצוותא עם אירלנד, צרפת, ספרד ורוסיה שהגיעו למקום השני גם כן ארבע פעמים כל אחת והגיעה חמש פעמים למקום השלישי ב-1970, 1971, 1972, 1994 ו-1999.
עם ניצחון אחד וארבע פעמים בהן הגיעה למקום השני, גרמניה היא המדינה השנייה הכי מצליחה בתחרות בשנות ה-80 אחרי אירלנד, שניצחה פעמיים והגיעה פעם אחת למקום השני.
גרמניה הגיעה שמונה פעמים בתולדותיה למקום האחרון בתחרות ושלוש פעמים מתוכן היא לא קיבלה ולו נקודה אחת בתחרות והיא חולקת את התואר יחד עם פינלנד וספרד שלא קיבלו גם כן במשך שלוש פעמים ולו נקודה אחת בתחרות. השיגה הגרוע ביותר של גרמניה בגמר תחרות אירוויזיון הוא המקום ה-27 והאחרון עם אפס נקודות אליו היא הגיעה פעם אחת בתולדותיה בתחרות ב-2015 עם השיר "Black Smoke" של אן סופי.
ב-2005 נערכה בקופנהגן, דנמרק, תחרות שיר היובל באירוויזיון, במסגרת חגיגות חמישים שנים לקיום התחרות. אולם, השיר הגרמני שנטל חלק בתחרות היובל, "Ein bisschen Frieden" אותו ביצעה ניקול, הגיע רק למקום השביעי עם 106 נקודות בסיבוב חצי-הגמר בהצבעה של השיר האהוב ביותר בתולדות תחרות התחרות.
מראשית ימיה באירוויזיון ועד תחילת שנות ה-2000 כמעט תמיד הצליחה גרמניה להתברג למקומות מכובדים בתחרות ומצאה עצמה לא מעט פעמים בחלק העליון של הטבלה. המצב השתנה בתחילת שנות ה-2000 שבו כשלה גרמניה פעמים רבות להתברג למקומות גבוהים בתחרות. מתוקף היותה חלק מחמש הגדולות, כלומר, חמש המדינות המעפילות אוטומטית לגמר התחרות מבלי לעבור את שלב חצאי-הגמר יחד עם איטליה, בריטניה, צרפת וספרד, גרמניה לא נוטלת חלק בחצאי-הגמר. מהחלת שלב חצאי-הגמר ב-2004, גרמניה כשלה מספר פעמים להתמקם במקומות גבוהים בגמר התחרות, אולם היא הגיעה למקום הראשון בתחרות ב-2010.
היעדרות גרמניה מאירוויזיון 1996
היעדרותה היחידה של גרמניה התרחשה ב-1996, כאשר נבע הדבר מריבוי המדינות שביקשו ליטול חלק בתחרות, דבר שחייב את איגוד השידור האירופי לסנן את המדינות שביקשו ליטול חלק בתחרות. שתי שיטות לסינון נקבעו לשם כך: סינון של השירים הפחות טובים ומניעה ממדינות שהישגיהן בשנים קודמות היו נמוכים לקחת חלק בתחרות. ב-1996, נבחר לאון כנציגתה של גרמניה לתחרות שנערכה באותה השנה באוסלו, עם השיר "Planet of Blue". לאון לא הופיע לבסוף בתחרות האירוויזיון, כיוון שבאותה שנה הוחלט לערוך הצבעה מוקדמת של צוותי שיפוט מכל המדינות שנוטלות חלק על סמך גרסאות מוקלטות של השירים, ולנפות מן התחרות את השירים שהגיעו לשבעת המקומות האחרונים. זאת, כתוצאה מהצורך לנפות את מספרן הגדל של המדינות שביקשו ליטול חלק בתחרות כאשר ב-1996 המספר הגיע ל-30 מדינות. ניפוי שיר לאחר שנבחר בתחרות מקומית, תוך השקעת משאבים בארגונה, גרמה אי-נחת בקרב רשתות השידור הלוקחות חלק בתחרות, ולפיכך שונתה המדיניות בשנים שלאחר מכן. כדי לפתור מחלוקות, החל מ-2004 הונהגה שיטת חצאי-גמר.
רשות השידור הגרמנית ואיגוד השידור האירופי לא היו מרוצים מכך שגרמניה לא תיטול חלק בתחרות באותה שנה, מפני שגרמניה הייתה אחת מארבע התורמות הכלכליות הגדולות ביותר של התחרות. נכון ל-, הייתה זאת הפעם הראשונה והיחידה בה גרמניה לא נטלה חלק בתחרות.
שפה
מתוך 66 פעמים בהן גרמניה נטלה חלק בתחרות, כ-43 פעמים היא שלחה לתחרות שיר בגרמנית, כ-16 פעמים היא שלחה שיר באנגלית, ב-1999 היא שלחה שיר בגרמנית, באנגלית, בטורקית ובעברית, ב-2001 ו-2007 שיר בגרמנית ואנגלית וב-2004 שיר באנגלית וטורקית. בשנים הראשונות של התחרות, לא היו חוקים מסודרים לגבי שימוש בשפות, אך ב-1966, החליט איגוד השידור האירופי להכניס לתחרות את "חוק השפה", כלומר, שכל מדינה מחויבת לשיר בשפה הרשמית במדינה כאשר חוק השפה בוטל לתקופה קצרה, בין 1973-1976. ניצחונה הראשון של גרמניה היה עם שיר בשפה הגרמנית וניצחונה השני עם שיר בשפה האנגלית. "חוק השפה" בוטל סופית ב-1999, וכל שיריה של גרמניה בתחרות מאותה שנה היו באנגלית, למעט כאמור, ב-1999 כאשר גרמניה שלחה שיר בגרמנית, באנגלית, בטורקית ובעברית, ב-2001 ו-2007 שיר בגרמנית ואנגלית וב-2004 שיר באנגלית וטורקית.
הצבעות
גרמניה נהגה להעניק מספר רב של נקודות בתחרות לטורקיה. ב-1997, 1998, 1999, 2004, 2006 ו-2007, גרמניה העניקה לטורקיה את מספר הנקודות הגבוה ביותר. הצבעותיה של גרמניה כנראה נובעות מהעובדה שישנו מיעוט טורקי גדול בגרמניה. הדבר דומה למדינות רבות אשר יש להן קשרים כמו יוון וקפריסין, רומניה ומולדובה, מדינות ברית המועצות לשעבר, המדינות הבלטיות והמדינות הנורדיות.
גרמניה וחמש הגדולות
מהתחרות ב-1998, ישנן ארבע מדינות מסוימות שמעפילות אוטומטית לגמר התחרות בלי קשר למיקומן בתחרות בשנה הקודמת. הן הרוויחו את מעמדן עקב היותן התורם הכלכלי הגדול ביותר של התחרות מטעם איגוד השידור האירופי. מדינות אלה הן ספרד, גרמניה, בריטניה, צרפת והחל מהתחרות ב-2011, כאשר איטליה שבה לתחרות לאחר כ-13 שנות היעדרות, גם איטליה. בשל מעמדן הבלתי פגיע בתחרות, הן היו ידועות בשם "ארבע הגדולות", וכשאיטליה הצטרפה אליהן הן ידועות בשם "חמש הגדולות". המפקח של התחרות, סוונטה סטוקסליוס, אמר לכתבים בפגישה עם "OGAE" סרביה, כי אם איטליה תשוב לתחרות בעתיד היא תעפיל ישירות לגמר ותהווה חלק מ"חמש הגדולות", וכך היה כאשר היא שבה לתחרות. ב-2009, דווח כי "ארבע הגדולות" עלולות לאבד את מעמדן הבלתי פגיע בתחרות וכי הן יצטרכו להתחרות בחצאי-הגמר של התחרות כמו כל שאר המדינות. עם זאת, הדבר לא התרחש, ו"ארבע הגדולות" שמרו על מעמדן הבלתי פגיע בתחרות.
נכון ל-, גרמניה ואיטליה הן המדינות היחידות מ"חמש הגדולות" אשר ניצחו בתחרות מאז 1998.
אירוויזיון 1998: גילדו הורן
ב-1998, גילדו הורן החל מסע פרסום שישכנע אנשים להצביע עבורו בתחרות קדם-האירוויזיון הגרמני. הורן ספג ביקורות נוקבות אודות חוסר רצינותו ותדמיתו המגוחכת. עם זאת, דעת הקהל אודותיו השתנתה במהרה והורן הגיע למקום הראשון בתחרות קדם-האירוויזיון הגרמני, עם 60% מסך כל קולות המצביעים. עם התקרבותה של תחרות אירוויזיון 1998, בגרמניה התרחשה "גילדו-מאניה" והורן זכה להצלחה והכרה במדינתו. כמו כן, הורן התפרסם גם במדינות אחרות ברחבי אירופה, והפך לדמות שנויה במחלוקת, הן בגרמניה והן מחוצה לה. באותה שנה, הורן זכה בפרס ברברה דקס המוענק לתלבושת הגרועה ביותר בתחרות.
הורן הופיע בתחרות יחד עם להקתו "Orthopädischen Strümpfe" עם השיר "Guildo hat euch lieb!", שנכתב על ידי שטפן ראב. אף על פי שהמקום אליו הגיע הורן בגמר התחרות, המקום השביעי עם 86 נקודות, היה מאכזב לדעת רבים בגרמניה, בעקבות הופעתו של הורן בתחרות, התחרות בגרמניה "קמה לתחייה", מה שדרבן אמנים גרמנים רבים להתמקם באחד מ-10 המקומות הראשונים בתחרות: ב-1999, 2000 ו-2001 גרמניה התמקמה באחד מ-10 המקומות הראשונים בתחרות. שטפן ראב, שכתב את השיר אותו שר הורן בתחרות, הופיע כנציג גרמניה בתחרות ב-2000 עם השיר "Wadde hadde dudde da?", ארבע שנים מאוחר יותר הוא כתב את השיר "Can't Wait Until Tonight" אותו שר מקס בתחרות ב-2004 והנחה את תחרות האירוויזיון שנערכה בדיסלדורף לצידן של המנחות ג'ודית ראקרס ואנקה אנגלקה.
סיבוכיות קוד
סיבוכיות קוד היא ערך המייצג מורכבות של תוכנת המחשב. היא נבדלת מסיבוכיות זמן וסיבוכיות מקום בכך שאינה מעריכה ביצוע אלגוריתם אבסטרקטי בערכי פונקציות של גודל הקלט, אלא קוד מסוים המממש אלגוריתם כלשהו. מימושים שונים של אלגוריתמים זהים יכולים להיות בסיבוכיות קוד שונה, וזה אף נדרש כאחד מהקריטריונים של שימושיות מדד סיבוכיות קוד.
מדדי סיבוכיות קוד
ישנם מספר מדדים שמשמשים להערכת סיבוכיות קוד, כשכל מדד תוקף את בעיית ההערכה מזווית אחרת. הסיבה היא שאין ממש הגדרה ברורה למושג מורכבות הקוד, ולכן עצם ההערכה של סיבוכיות הקוד, או מורכבותו, תלויה קודם כל במה נתפס כ"מורכב".
המדדים היותר נפוצים הם:
שיזוקה אראקאווה
שיזוקה אראקאווה (באנגלית: Shizuka Arakawa; ביפנית: 荒川 静香; נולדה ב-29 בדצמבר 1981) היא מחליקה אמנותית על הקרח יפנית. היא אלופה אולימפית (טורינו 2006) ואלופת העולם (דורטמונד 2004) בהחלקה אמנותית על הקרח ליחידות. היא המחליקה היפנית השנייה שזכתה במדליה אולימפית בספורט זה (אחרי מידורי איטו), והיפנית השנייה שזכתה במדליית זהב באולימפיאדת החורף (אחרי טאי סטויה). אראקאווה היא הספורטאית היחידה אשר זכתה במדליה עבור יפן באולימפיאדת טורינו 2006.
לאחר הזכייה במדליית הזהב, פרשה אראקאווה מהחלקה תחרותית על הקרח, והחלה להחליק כמקצוענית ולהשתתף בתחרויות למקצוענים, ובמופעי ראווה. היא גם עובדת כפרשנית ספורט עבור הטלוויזיה היפנית.
חיים אישיים
במקביל לקריירה כמחליקה אמנותית תחרותית, היא נרשמה לאוניברסיטת וואסידה במרץ 2000, וסיימה עם תואר ראשון במדעי החברה ב-2004. היא זכתה באליפות העולם בהחלקה אמנותית על הקרח ימים ספורים לאחר שסיימה את המבחנים הסופיים באוניברסיטה.
היא גרה והתאמנה זמן רב במרכז להחלקה על הקרח של קונטיקט, בסימסבורי, ארצות הברית, לאחר סגירתה של רחבת הקרח "קונאמי ספורט" בסנדאי, שם החלה את הקריירה שלה.
אראקאווה נישאה ב-2013. בתה נולדה בשנת 2014.
תחילת הקריירה
אראקאווה החלה להתאמן בבית הספר להחלקה על הקרח, צ'יביקו, בגיל 5. היא החלה לרקוד בלט בגיל 7. בגיל 7 היא גם החלה להתאמן עם המחליק האולימפי שפרש, הירושי נאגאקובו, שהתחרה באולימפיאדת סאפורו (1972). היא החלה לבצע את קפיצת הסלקוב המשולשת כבר בגיל 8.
בשנים 1994, 1995 ו-1996 זכתה אראקאווה באליפות יפן לנערות, והייתה המחליקה הראשונה ביפן שזכתה ב-3 תוארי צעירות רצופים.
קריירה בוגרת
אראקאווה זכתה באליפות יפן בהחלקה בשנים 1998 ו-1999. היא השתתפה באולימפיאדת נאגנו (1998) וסיימה במקום 13.
ב-2002, אראקאווה סיימה במקום השני באליפות יפן, ולכן לא הייתה חברה במשלחת האולימפית לאולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002). בעונת התחרויות 2002–2003 היא זכתה במשחקי החורף האסיאתים ובמשחקי החורף של האוניברסיאדה. היא גם זכתה במדליית הכסף השנייה ברציפות באליפות ארבע היבשות. היא סיימה רביעית בגמר הגרנד-פרי, וזכתה במדליית הארד בגביע NHK. היא גם סיימה שלישית באליפות יפן.
בעונת 2005 אראקאווה סבלה מפציעה בכף הרגל, והייתה לה תחרות משמעותית מול המחליקות היפניות הצעירות מיקי אנדו ומאו אסדה. באליפות העולם בהחלקה על הקרח שנערכה באותה שנה במוסקבה, היא סיימה במקום התשיעי.
אולימפיאדת החורף 2006
לאחר ביצוע התוכנית הקצרה באולימפיאדת טורינו (2006), דורגה אראקאווה במקום השלישי, אחרי סשה כהן ואירינה סלוצקאיה. היא החליקה לצלילי "Fantasie Impromptu" של שופן. שתי מתחרותיה כשלו בתוכנית הארוכה. אראקאווה החליקה בתוכנית הארוכה לצלילי "Violin Fantasy" מטורנדוט מאת פוצ'יני. אחד משיאי התוכנית היה כאשר היא ביצעה את האלמנט אינה באור, ואחר כך ביצעה שילוב של 3 קפיצות. על אף שתכננה לבצע שילוב קפיצות משולשת-משולשת בתוכנית הארוכה, היא בחרה שלא לבצע אותו; היא שינתה אותו וביצעה קומבינציית קפיצות סלקוב משולשת - toe loop כפולה. בתוכנית הארוכה היא קיבלה את הניקוד 191.34, כמעט 8 נקודות מעל כהן (183.36), וזכתה במדליית הזהב.
הניצחון של אראקאווה היה הניצחון הראשון של אישה יפנית בהחלקה אמנותית באולימפיאדת החורף; היא זכתה במדליה היחידה עבור יפן באולימפיאדה זו, והייתה האישה היפנית השנייה שזוכה בזהב באולימפיאדת החורף. בגיל 24, אראקאווה הייתה האלופה האולימפית המבוגרת ביותר בענף זה מזה 80 שנה (פלורנס "מדג'" קייב סירס מבריטניה הייתה האלופה האולימפית המבוגרת ביותר בגיל 27, כשזכתה באולימפיאדת לונדון (1908)). אראקווה הייתה גם האישה היפנית השנייה שזכתה במדליה כלשהי בספורט זה לאחר אולימפיאדת אלברוויל (1992).
קריירה מקצועית
אראקאווה פרשה מהחלקה תחרותית לאחר האולימפיאדה, והמשיכה להחליק במופעי ראווה. היא משמשת כיום גם כפרשנית ספורט עבור הטלוויזיה היפנית. היא התחרתה ב"מלחמות הקרח" ב-2006 (תחרות של מחליקים מארצות הברית נגד מחליקים מרחבי העולם), והייתה חלק מ"קבוצת העולם". ב-2006 אראקאווה גם שיחקה בתוכנית טלוויזיה יפנית.
ארמדה
ארמדה הוא כינוי בספרדית ופורטוגזית המתייחס לצי מלחמתי.
פלורין ארובי
פלורין (סימן: AFL; קוד: AWG) הוא המטבע של ארובה. הוא מחולק ל-100 סנט. הפלורין הוצג בשנת 1986 והחליף את גילדר אנטילן לפי הערך הנקוב.
אנטיתזה
אנטיתזה או אנטיתזיס (ביוונית ἀντίθέσις ניגוד. אנטי - נגד, תזה - עמדה) היא ניגוד ישיר או הפך מדויק למשהו. לדוגמה: גיהנום אנטיתזה לגן עדן; אי-סדר אנטיתזה לסדר.
ברטוריקה, אנטיתזה היא צורת דיבור המביעה ניגוד רעיוני על ידי הפך חד משמעי במילים, פסקאות או משפטים, בעזרת מבנה דקדוקי מקביל, כמו בדוגמה: "כשצריך שקט אתה מדבר, וכשצריך דברים אתה שותק; כשאתה נמצא אתה רוצה להיעדר, וכשאתה נעדר אתה רוצה להיווכח; בזמן שלום אתה רוצה מלחמה, בזמן מלחמה אתה דורש שלום; במועצה אתה שר על אומץ, אך בקרב אתה רועד".
המשפט הידוע באנגלית "Man Proposes, God Disposes" - "האדם מציע, האלוהים משליך לפח" הוא דוגמה לאנטיתזה. אנטיתזה מופיעה גם בספרו של ג'ון דריידן, "הצביה והפנתר": "שחור מדי לגן-עדן, ועם זאת לבן מדי לגיהנום".
אנטיתזה יכולה להיות כפולה או מתחלפת לסירוגין כמו במשפט הבא של הקיסר אוגוסטוס: "הקשיבו, אנשים צעירים! הקשיבו לאדם זקן, שאנשים זקנים שמחו להקשיב לו כשהיה צעיר".
בין הכותבים האנגלים שעשו שימוש בולט באנטיתזה נמצאים אלכסנדר פופ (Alexander Pope), אדוארד יאנג (Edward Young), סמואל ג'ונסון ואדוארד גיבון.
בדיאלקטיקה, הסינתזה היא התוצאה הסופית של הניסיונות ליישב את הסתירה הפנימית בין האנטיתזה והתזה.
גשם של בעלי חיים
גשם של בעלי חיים הוא תופעה מטאורולוגית שבה בעלי חיים נופלים מהאוויר. התופעה נחשבת לנדירה ביותר, על אף שתועדה במדינות רבות במהלך ההיסטוריה. אחד ההסברים לתופעה הוא רוחות חזקות הנושבות מעל מקווי מים ונושאות את בעלי החיים מרחק קצר. עם זאת, ההיבט העיקרי של התופעה מעולם לא נצפה ונבחן מדעית.
בעלי החיים אשר נופלים מהשמיים במהלך התופעה הם לרוב דגים, צפרדעים וציפורים. לעיתים בעלי החיים שורדים את הנפילה, בדרך כלל דגים, מה שמעיד על כך שמקום הנפילה אינו רחוק ממקום הימצאם המקורי. עדי ראייה שצפו בגשם של צפרדעים תארו אותן לאחר הנפילה כמבוהלות אך במצב בריאותי טוב, והן חזרו לפעילות נורמלית זמן קצר לאחר האירוע. במקרים אחרים תוארו החיות כקפואות למוות או אפילו מכוסות בקרח ולעיתים ה"גשם" הוא של חלקי גוויות.
מקרים אחדים התרחשו מיד לאחר סופות שכללו רוחות חזקות, בעיקר סופות טורנדו, אולם תועדו גם מקרים שהתרחשו במזג אוויר שאינו יוצא דופן, וללא שנצפו רוחות חזקות או נד מים בקרבת מקום.
לגשם של בעלי חיים (וכן לגשם של דם ושאר אירועים אנומליים) היה תפקיד מרכזי בכתיבתו האפיסטמיולוגית של צ'ארלס פורט, במיוחד בספרו הראשון "The Book of the Damned". פורט אסף סיפורים אודות ההתרחשויות והשתמש בהם כעדויות וכמטאפורות לסתירת הסברים מדעיים לתופעות שונות.
בשפה האנגלית קיים הביטוי "יורד גשם של חתולים וכלבים" (it is raining cats and dogs) המתייחס לגשם שוטף כבד מאוד, אולם מקור הביטוי לא בתופעת גשם של בעלי חיים, אלא בימי הביניים, כאשר לרוב הבתים היו עליות גג ובהם נאגר קש. חיות הבית נהגו לרבוץ שם בימי החורף הקרים מכיוון שהחלק הזה של הבית היה יחסית חמים יותר מהחלקים האחרים. מהרגע שהיו מתחילים גשמים חזקים, שהיו חודרים לעליית הגג, היו החיות מחליקות לתוככי הבית ומכאן מקור הביטוי.
הסברים לתופעה
בשנים האחרונות התפתחה תאוריה בנושא הקושרת את התופעה להופעת נד מים. בפועל, אלה מסוגלים ללכוד בעלי חיים ועצמים שונים ולהרימם באוויר. על פי התאוריה נדי מים וסופות טורנדו מובילים את בעלי החיים לגבהים רבים יחסית ונושאים אותם למרחקים רבים. הרוחות יכולות לנשוא עמן גם כמויות רבות של מים, ולאפשר להם לחיות ולנחות יחד במקום מרוכז ובכך ליצור את תופעת הגשם של בעלי החיים. התאוריה מקבלת תמיכה מכך שסוג בעלי החיים הנפוצים באירועים הם אכן קטנים וקלי-משקל וחיים במים, וכי האירועים אכן מתרחשים לאחר סופות. עם זאת, התאוריה אינה נותנת מענה לשאלה כיצד ייתכן שבכל אירוע מעורבים סוגי בעלי חיים זהים בלבד, ולא סוגים שונים אשר זהים בגודל ובמשקל אשר שהו באותו המקום.
במקרה של ציפורים סופות מסוגלות ללכוד להקות שלמות, בייחוד בעת נדידה. התמונה משמאל מתארת להקת עטלפים שנלכדה בתוך סופה, ככל הנראה למוות. בעוד מקרים כאלה יכולים לקרות בקלות לחיות בתעופה, אין בהם כדי להסביר את המקרים בהם מעורבות חיות אשר אינן קטנות או נמצאות באוויר כמו טורפי יבשה והתעלומה עדיין נבחנת על ידי מדענים.
לעיתים המדענים נוקטים בגישה ספקנית כלפי גשם של בעלי חיים. למשל, מקרה שאירע בסינגפור בשנת 1861 הוסבר על ידי הנטורליסט הצרפתי פרנסואה לואיס דה לה פורטה (François Louis Nompar de Caumont La Force) כאירוע שנוצר בעקבות נדידה של שפמנון מהלך (walking catfish), המסוגל לגרור עצמו על פני הקרקע באמצעות מעבר משלולית אחת לאחרת. לה פורטה הסביר כך את הימצאותם של הדגים על הקרקע לאחר סופות הגשמים.
מקרים מתועדים
להלן כמה דוגמאות למקרים מתועדים של גשם של בעלי חיים:
פרנסיס ובר
פרנסיס פול ובר (בצרפתית: Francis Paul Veber; נולד ב-27 ביולי 1937) הוא מחזאי, במאי קולנוע, תסריטאי ומפיק סרטים צרפתי, ממוצא ארמני ובעל שורשים יהודיים, התפרסם בעיקר בכתיבת מחזות קומיים לתיאטרון ותסריטי סרטים שחלקם עובדו לאחר מכן, בהשתתפותו, לקומדיות קולנוע הוליוודיות.
ביוגרפיה
בשנת 1964 פרנסיס ובר התחתן. באותה תקופה ניסה ובר פריצה ראשונה לעולם הבידור על ידי כתיבת מערכונים לגי בדוס וב־1968 באמצעות קומדיה מוזיקלית "Petit Patapon" שכתב יחד עם ז'אק מרטן שהיה אז שדרן כוכב של הערוץ RTL. הקומדיה נכשלה כישלון חרוץ ובר פוטר מתפקידיו ב-RTL עקב צמצומי פרסונל אך המשיך להתפרנס מכתיבה - במיוחד של פרקי סדרות טלוויזיה כמו Agence Intérim (יחד עם רישאר קארון)
המחזה L'Enlèvement" (1968) שקיבל השראה ממקרה החטיפת אשתו של מרסל דאסו עובד על ידו לקולנוע עבור פייר מונדי והיה לבסיס הסרט "Appelez-moi Mathilde"  (1968).
ובר הפך למומחה מספר אחד של "סרטי צמד החברים" (buddy movie) בקולנוע הצרפתי באמצעות שני גבורי הפטיש שלו, הנאיווים וה"לא יוצלחים" - פרנסואה פיניון, השלומיאלי, ופרנסואה פרן, השש להתקוטט. שנת 1972 פריצת הדרך בקריירה של פרנסיס ובר ככותב תסריטים וקומדיות, עם "Il était une fois un flic" בבימויו של ז'ורז' לוטנר. ב-1978 כתב את התסריט לקומדיה "כלוב העליזים" (La Cage aux Folles), שעובד למחזמר והופק גם בארצות הברית ב-1996 בכסרא באותו שם.
בשנת 1976, בעצת הבמאי קלוד ברי, ובר בייים לראונה סרט, "הצעצוע", בכיכובו של פייר רישאר. הסרט קיבל ביקורות מעורבות בהשוואה לסרטים שכתב ובר בעבר. רק ב-1981 חזר ובר לביים הפעם את הסרט "חברים בלי מזל" בכיכובם של הצמד ז'ראר דפרדייה ופייר רישאר, הסרט משך שבעה מיליון צופים לבתי הקולנוע בצרפת. הוא גם זכה להצלחה בינלאומית, במיוחד בברית המועצות, שם הוא משך שלושים וחמישה מיליון צופים. בעקבות הצלחת הסרט ביים שני סרטי המשך "Les Compères" (חברים לתסבוכת) (1983) ו-"Les Fugitifs" (הנמלטים) (1986).
בשנת 1985 כתב את התסריט לקומדיה "Hold-Up" בכיכובו של ז'אן-פול בלמונדו. בישראל הופץ הסרט בשם "שובו של המקצוען" כמעיין בסרט המשך לשובר הקופות "המקצוען" מ-1981, אף על פי שבפועל לא היה סרט המשך.
בסוף שנות ה-80 ובר השתקע בהוליווד, לוס אנג'לס שם עיבד את התסריטים שלו לסרטים אמריקאיים.
בשנת 1996 חזר לצרפת וביים את הסרט "Le Jaguar", וב-1998 את "Le Dîner de Cons" ("אידיוט מושלם") שעלה שנה קודם כמחזה. הסרט זכה בשלושה פרסי סזאר.
בשנת 2001 ביים את הסרט "לצאת מהארון".
בשנת 2003 ביים את הקומדיה "Tais-toi" (סתום ת'פה) בכיכובו של ז'אן רנו וז'ראר דפרדייה.
בשנת 2006 כתב וביים את הקומדיה "מאהב בהשאלה", על תעשיין מיליונר שצולם עם פילגשו הדוגמנית, ומנסה לשכנע את רעייתו הזועמת שהצעירה שעמה צולם אינה אלא בת זוגו של מחנה המכוניות.
בשנת 2008 ביים גרסה קולנועית למחזה "L'Emmerdeur" שעלה במקור ב-1969, בישראל הופץ הסרט בשם "קוץ בתחת".
שחקן
בסרטים "Le grand blond" (הבלונדיני עם הנעל השחורה),ב l'Emmerdeur ,Les Compères, Les Fugitifs
ולדיסלאב הרביעי, מלך פולין
ולדיסלב הרביעי ואזה (9 ביוני 1595 - 20 במאי 1648) – בנו של זיגמונט השלישי ואזה ואנה לבית הבסבורג. היה מלך פולין והדוכס הגדול של ליטא בין השנים 1632–1648, נשא בתואר מלך שוודיה  בין השנים 1632-1648, ובין השנים 1610-1613 - לאחר שכבש את רוסיה - שימש בתפקיד הצאר הרוסי. פוליטית, היה צאר רוסיה עד 1634.
ילדותו
ולדיסלב הרביעי ואזה נולד ב-9 ביוני 1595 בארמון המלכותי בלובוזוביה (כיום קרקוב). הוא היה בנו הראשון של המלך זיגמונד השלישי ואזה ואשתו הראשונה אנה לבית הבסבורג. ולדיסלב, אחד מתוך חמישה ילדים שנולדו לזיגמונד, שרד את הילדות ולא מת ממחלות טיפוסיות שהיו נפוצות אז. עוד מילדותו היה ברור שהוא יהיה היורש של אביו לאחר מותו כיוון שהיה בטוח שהאצולה תבחר בבנו הבכור של המלך. כבר מ-1611, בהיותו בן 16, הורשה להשתתף בישיבות הבית התחתון של הסנאט. כיורש העצר נהנה מאהדתם של האצילים, בהיותו ממשיך השושלת היגלונית. כאשר הופיע ברחובות ורשה, זכה לאהדת הציבור. שגריר מלך ספרד, אברהם דה-דונה כתב עליו: "הוא מושא ל"ציפיות גדולות", איש צעיר, מצויד בכל מתנות הטבע, אדם עם מצח גבוה, גדול, אדיב וסביר-רוח, דובר ארבע שפות: פולנית, גרמנית, איטלקית ולטינית; בעל הישגים משמעותיים במדעי הרוח וחייל נלהב; הוא גם נהנה מאהבת הפולנים."
המאבק על כתר הצאר הרוסי
ב-1609 פרצה מלחמת רוסיה-פולין. בתחילת 1610 הבויארים, שלא היו מרוצים משלטון הצאר וסילי הרביעי, העניקו את הכתר המלכותי לוולדיסלב הרביעי ואזה. ב-27 באוגוסט 1610 הוכתר המלך ולדיסלב, כרצון האיחוד הפולני ליטאי והבויארים; אף הוטבעה סדרת מטבעות עם שמו של המלך החדש ולדיסלב. עם זאת, אביו של ולדיסלב זיגמונד התנגד לכך שבנו יאמץ את הדת הפרבוסלאבית שהייתה תנאי להכתרתו כצאר, ובשל כך הדיח את ולדיסלב מתפקידו כיורש העצר ונישל אותו מהמלוכה. המלחמה הפולנית-רוסית נמשכה שלוש שנים וב-1618 נחתם הסכם דולינו, שהביא בכנפיו 14 שנות שלום והכרה דה פקטו בשלטונו של מיכאיל רומנוב.
ב-1632 מת אביו, וולדיסלב נבחר כמלך במקומו. הוא נלחם במשך יותר משנתיים, במהלך מלחמת רוסיה-פולין 1632-1634, בניסיון להחזיר את השטחים שאבדו לו במלחמה הקודמת, ובעיקר את סמולנסק, אך בשנת 1634 נחתם "השלום הנצחי של פולאנוב", בו ויתר ולדיסלב על סמולנסק ועל תואר הצאר.
מרד הקוזאקים ומותו
בתקופת שלטון ולדיסלב מצבה של אוקראינה הידרדר. האצילים הפולנים שצברו שם את עושרם דיכאו את הקוזאקים, אשר מדי פעם התקוממו. חוסר שביעות הרצון הגוברת הוביל ב-1639-1637 להתקוממות פוולוק בהנהגת פאבל פוולוק מיכנוביץ' שדוכאה, ובבמאי 1648 למרד הגדול של הקוזקים והאיכרים בהנהגתו של בוגדן חמלניצקי (שכרת ברית עם חאנות קרים) ובמהלכו הוסבו אבדות רבות לאצולה הפולנית. ימים אחדים לאחר פרוץ מרד הקוזקים, ב-20 במאי, מת המלך ולדיסלב במרקינה.
משפחתו
ב-12 בספטמבר 1637 התחתן ולדיסלב עם בת דודתו, ססיליה רנטה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של פרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומריה אנה מבוואריה. היו אלה נישואים מצערים מאוד: שני ילדים מתו בילדותם, ומיד לאחר הלידה השלישית, שבה ילדה עובר מת, מתה גם ססיליה.
ולדיסלב התחתן שנית ב-10 במרץ 1646 עם מריה לואיזה גונזאגה, בתם של קרלו הראשון גונזאגה, דוכס מנטובה וקתרין דה גיז, אשר הביאה לחיזוק היחסים עם צרפת, אולם לא היו לו ילדים ממנה, ולאחר מותו היא התחתנה עם אחיו יאן השני קז'ימייז', מלך פולין.
בעל אידיאלי (סרט, 1935)
בעל אידיאלי (בגרמנית: Ein idealer Gatte) הוא סרט קומדיה גרמני משנת 1935 שביים הרברט סלפין. מככבים בסרט בריג'יט הלם, סיביל שמיץ וקארל לודוויג דיהל. הסרט מבוסס על המחזה "בעל אידיאלי" מאת אוסקר ויילד משנת 1895, קומדיה רומנטית המייצגת את המאה ה-19. העיבוד נאמן מאוד למקור הספרותי.
את התפאורה עיצבו הארט דיירקטורים ארתור גונתר ובנו פון ארנט. צילומי הפנים נערכו באולפנים בברלין, ואילו צילומי החוץ נערכו ברובם בלונדון.
המנון סאו טומה ופרינסיפה
עצמאות מוחלטת הוא שם ההמנון הלאומי של סאו טומה ופרינסיפה. ההמנון שאומץ בשנת 1975, נכתב על ידי אלדה נבס דה גראסה סאנטו והולחן על ידי מנואל דוס סנטוס ברטו דה סוזה הדואר אלמיידה.
יריב יוגב
יריב יוגב (יליד 1971) הוא גינקולוג ישראלי, פרופסור לגינקולוגיה בבית הספר לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב, מנהל האגף לנשים ויולדות בבית החולים ליס לנשים וליולדות, בבית החולים איכילוב.
ביוגרפיה
יוגב נולד בגבעתיים לאב סוכן ביטוח ואם מורה, גדל בראשון לציון, למד במגמה הביולוגית בגימנסיה הריאלית, ובמקביל התנדב במד"א. למד בפקולטה לרפואה ע"ש רפפורט בטכניון בחיפה, וסיים את לימודיו בהצטיינות במסגרת העתודה האקדמית. בשנת 1995 סיים יוגב שנת סטא'ז בבית החולים תל השומר, בהצטיינות.
קריירה
את שירותו בצה"ל עשה יוגב כרופא צבאי בחטיבה 7 של השריון, ברצועת הביטחון שבדרום לבנון.
בין השנים 1996–2006 התמחה במיילדות וגינקולוגיה, בבית החולים בילינסון.
בין השנים 2003–2004 עבר התמחות-על מחקרית וקלינית ברפואת אם עובר בבית החולים St. Luke’s Roosevelt Hospital ואוניברסיטת קולומביה בניו יורק, ארצות הברית.
בשנת 2010 מונה יוגב לפרופסור חבר באוניברסיטת תל אביב וארבע שנים אחר כך, קודם לפרופסור מן המניין באותו מוסד.
בין השנים 2006–2011 שימש רופא בכיר במחלקה להיריון בסיכון גבוה בבית החולים בילינסון ובשנים 2011–2015 ניהל את חדרי הלידה, המיון המיילדותי ומחלקת היולדות בבית החולים.
בין השנים 2008–2011 היה אחראי על תחום הסוכרת ההריונית ב"חברה האמריקאית לרפואת אם עובר".
משנת 2014 מנהל יוגב את האגף לנשים ויולדות-ליס בבית החולים איכילוב.
כתיבה
יוגב שותף לכתיבת למעלה מ-230 מאמרים מדעיים, שני ספרים ו-כ 20 פרקים בספרים בתחום המיילדות. בשנת 2010 הוא היה שותף למחקר "לידות בגיל מאוחר" שצוטט בספרות המדעית העולמית, בניו יורק טיימס ובתוכנית של אופרה וינפרי.
בשנת 2022 התפרסם תחקיר בחדשות 12, בו נטען שיוגב נוהג לכתוב חוות דעת משפטיות שונות כעד מומחה בתביעות רשלנות רפואית, אחת פנימית עבור חברות הביטוח הנתבעות ואחת שמוצגת בבית המשפט מטעם אותן חברות, כאשר בחלק מהמקרים חוות הדעת הפנימית קובעת שהייתה רשלנות רפואית וזו עבור בית המשפט קובעת שלא הייתה. יוגב טען בתגובה שחוות הדעת הפנימיות הניתנות לנתבעים מציגות נקודות חולשה עבור עורכי הדין, אך לא מחליפות את חוות הדעת לבית המשפט וש"אין הדבר נוגד כלל את היושרה המקצועית והאישית".
פרסים
יוגב זכה במספר פרסי הצטיינות במחקר, כמרצה וכמנחה סטודנטים.
בתקשורת
בשנת 2013 כיכב בעונה הראשונה של סדרת הדוקו-ריאליטי "בייבי בום", שצולמה בבית החולים בילינסון.
החל מנובמבר 2017 יוגב, במשותף עם הגיניקולוגית הד"ר רונית אלמוג, מגישים תוכנית שבועית קבועה בשם "נשי אישי" ברדיו תל אביב בנושאי פריון, היריון, לידה ורפואת נשים.
חיים אישיים
יוגב גרוש ואב לבת.
גשר התנאים
גשר התַּנָּאִים הוא גשר להולכי רגל השוכן ברחוב התנאים בחולון, מעל נתיבי איילון ומסילת הרכבת. אורכו כ-71 מטרים, רוחבו כ-21 מטרים וגובהו כ-6 מטרים.
היסטוריה
הגשר נחנך ב-1999 בעקבות סלילת איילון דרום, אשר גרם לקטיעת רחוב התנאים לשני מקטעים, והוא משמש כנקודת החיבור היחידה בין שכונות ג'סי כהן וקריית מיכה. בניית הגשר הייתה תנאי לפתיחת איילון דרום, על פי הסכם בין חברת נתיבי אילון לעיריית חולון. אולם בסוף 1997, עם השלמת סלילת הכביש הגשר לא נבנה.
במאי 1998, ראשי ועדי השכונות באזור עתרו לבית המשפט המחוזי בתל אביב, בבקשה לתת צו ביניים המורה לא לפתוח לתנועה את נתיבי איילון דרום, עד להשלמת הגשר והתאמתו למעבר לנכים, לנשים עם עגלות ילדים, לילדים עם אופניים ולאוכלוסייה קשישה. על העתירה היו חתומים ראשי הוועדים של רמת הנשיא, רמת יוסף וניצנה בבת ים, וג'סי כהן, נאות רחל, תושבי רחוב הערבה, קריית מיכה ותל גיבורים בחולון, וכן תושבים נוספים. בעקבות העתירה, עם בנייתו של הגשר הותקנו בשני צדדיו מעליות המאפשרת נגישות לקשישים ובעלי מוגבלות (לראשונה בארץ),. אך המעליות לא תחזקו והושבתו זמן קצר לאחר הקמתם.
עקב אי תחזוקה שוטפת סובל הגשר וסביבתו מהזנחה קשה, והם מסמלים יותר מכל את הבעיות הסביבתיות שנוצרו בשכונות הגובלות בכביש נתיבי איילון מאז סלילתו וקטיעת החיבור שהיה בעבר בין שכונות ג'סי כהן וקרית מיכה.
בשנת 2018 פורסם כי חברת נתיבי איילון תשפץ את המעליות שבגשר ותתקין עליו אמצעי בקרה מתקדמים, כחלק מהסכמה שגובשה עם עיריית חולון לפיה אחרי העבודות תועבר תחזוקת הגשר לאחריותה של עיריית חולון.
בתחילת שנת 2019 חברת נתיבי איילון פרסמה מכרז להתקנת מעליות חדשות בגשר. המעליות החדשות יחוברו למוקד אבטחה ותותקן מצלמת אבטחה בכל אחת מהן, למניעת מעשי השחתה. השקת המעליות החדשות מתוכננת לתחילת שנת 2020. כמו כן, במהלך הרבעון השני של 2019, עיריית חולון צפויה לשפץ את הגשר.
באוגוסט 2019, הודיעה חברת נתיבי איילון שאף חברה לא נגשה אל המכרז, ושהשיפוץ יבוצע ישירות על ידה.
בתאריך 30.8.21 עד 31.8.21 בוצעו השיפוצים בגשר שבמסגרתם העירייה פעלה לשיקום ויזואלי של הגשר ,התקנת גופי תאורה, תיקון המדרגות ומחיקת הגרפיטי בגשר.
ביום א' 14.5.23 החלו עבודות לשיקום גשר התנאים.
העבודות יימשכו כשלושה חודשים, ללא הפרעה לתנועת הולכי הרגל בגשר.
תומר לב
תומר לב (נולד ב-1967) מהוא פסנתרן ומחנך ישראלי, פרופסור למוזיקה שהיה מנהל בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה, המשותף לאוניברסיטת תל אביב ולתזמורת הפילהרמונית הישראלית. יחד עם המנצח זובין מהטה ואיש העסקים יוסף בוכמן, היה ממקימי בית-הספר וכיהן כמנהלו הראשון בין השנים 2009-2004. החל מ-2015 שב לנהל את בית הספר. זוכה לקריירה בימתית ענפה כפסנתרן מבצע; פרויקט "מולטיפיאנו", אותו הקים עם תלמידיו, זוכה לתהודה בינלאומית נרחבת. תומר לב הוא אחיו של המוזיקאי נמרוד לב.
קריירה בימתית
לב הופיע במרכזי המוזיקה החשובים בארבע יבשות כסולן עם תזמורות, ברסיטלים ובנגינת מוזיקה קאמרית. הוא סייר ברחבי אירופה, צפון אמריקה, דרום אמריקה והמזרח הרחוק והופיע, בין היתר, בלינקולן סנטר בניו יורק, באולם הפילהרמונית של ברלין, ב"תיאטרו קולון" בבואנוס איירס, ב-Beijing Concert Hall, בתיאטרון העירוני של שאנגחאי, ב"מוזיקהאלה" של המבורג, ב"רודולפינום" של פראג, ב-Sala Sao Paulo, באולם גלן גולד בטורונטו, כמו גם באולמות השורה הראשונה בישראל: היכל התרבות בתל אביב, בנייני האומה בירושלים, האודיטוריום בחיפה, מוזיאון תל אביב לאמנות ועוד.
בין התזמורות עימן שיתף פעולה כסולן: התזמורת הפילהרמונית המלכותית (לונדון), התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוחם של זובין מהטה, יואל לוי, יז'י סמקוב ואחרים, התזמורת הקאמרית האנגלית, התזמורות של המבורג, סאו פאולו, בואנוס איירס, קולורדו, קוויבק, אנאפוליס, קייב, תזמורת פסטיבל טנגלווד, תזמורת פסטיבל ווארנה, ועוד רבות אחרות, כולל כל תזמורות השורה הראשונה בישראל.
לב השתתף בפסטיבלים בינלאומיים רבים כטנגלווד (ארצות הברית), נורפוק (ארצות הברית), פסטיבל החורף של פראג, "סן איסידרו" במדריד, "קואנדו" בטייוואן, פסטיבל הים הבלטי באסטוניה         ולטביה, שיאמן בסין, "שבועות המוזיקה של סופיה", פסטיבל הקיץ של וארנה, פסטיבל ישראל, פסטיבל  קול המוסיקה בגליל העליון ועוד רבים אחרים. הוא גם הקליט לתחנות רדיו וטלוויזיה מובילות כגון: ZDF (רשת הטלוויזיה השנייה, גרמניה), DRS (רדיו שווייץ הגרמנית), SWF (שרות השידור הדרום-מערב גרמני) ותחנות נוספות רבות בארצות הברית, מזרח אירופה, ספרד וישראל. חברות ההקלטה Sanctuary Records/ASV ו-Champs Hill בלונדון הוציאו מספר תקליטורים בנגינתו, אשר זכו לביקורות נלהבות.
בגיל 15 הופיע לב לראשונה עם התזמורת הסימפונית ירושלים. מאז ניגן עם שאר תזמורות השורה הראשונה בישראל, כולל מספר סדרות למנויים עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, הקאמרטה הישראלית ירושלים, התזמורת הקאמרית הישראלית, התזמורת הסימפונית חיפה, אנסמבל סולני תל אביב, הסינפונייטה הישראלית באר שבע, תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית ותזמורות נוספות. כנגן קאמרי שיתף פעולה עם טובי ההרכבים ואף היה חבר בשלישיית הפסנתר הישראלית, עמה סייר באירופה ובדרום אמריקה. בשנת 2011 הקים עם תלמידיו את הרכב הפסנתרנים "מולטיפיאנו", המתמחה בביצוע יצירות מקוריות שנכתבו למספר פסנתרנים, עמו הוא מרבה להופיע ברחבי העולם. על פועלו זה זכה ההרכב בפרס שרת התרבות כ"הרכב הקאמרי הישראלי הטוב ביותר" לשנת 2015.
קונצרטי-הרצאה
בשנים האחרונות שילב את ניסיונו הביצועי והאקדמי הנרחב לכדי יצירת סדרות של קונצרטי-הרצאה לקהל הרחב, אותן קיים במוזיאון תל אביב לאמנות, במוזיאון ישראל בירושלים, במוזיאון חיפה, במכון ויצמן למדע ובמכללת לוינסקי לחינוך. בשנת 2002 ייסד את מפעל המנויים של בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה (קרוי ע"ש יחיאל בן-צבי) וכיום הוא מרכז את עיקר פעילותו במסגרת זו, המתקיימת באולם קלרמונט בקמפוס אוניברסיטת תל אביב. ייחודה של מסגרת זו במחויבותה לחשיפת מוזיקאי הדור הצעיר, בשיתוף פעולה אינטנסיבי בין אמנים ותיקים לצעירים, ובתכנים ייחודיים, שאינם מוצגים מעל בימות הקונצרטים הסטנדרטיות. במסגרות אלו הרבו תומר לב ושותפיו לחשוף יצירות נדירות ואף נשכחות מן העבר, חלקן בביצועי בכורה.
עיבודים ושחזורים
כחלק מפעילותו האמנותית, מקדיש תומר לב מזמנו לשיחזור, השלמה ועיבוד של יצירות מופת מן העבר. בין עבודותיו בתחום זה יש לציין:
מוצרט: "לרגטו ואלגרו" (פרגמנט, 1781) לשני כלי מקלדת - השלמת היצירה בגרסה לשני פסנתרים. ביצוע בכורה: בייג'ינג, אפריל 2013, עם הפסנתרנית ברניקה גליקסמן (Beijin Concert Hall).
מוצרט: "לרגטו ואלגרו" (כנ"ל) - השלמת היצירה ותזמורה בגרסה לשני פסנתרים ותזמורת. ביצוע בכורה: לונדון, ספטמבר 2014, עם התזמורת הקאמרית האנגלית והפסנתרן אלון קריב (London, Henry Wood Hall).
פרנק מרטן: "סימפוניה קונצ'רטנטה" לפסנתר, צ'מבלו, נבל ותזמורת מיתרים כפולה (1944-45) - גרסה ל-3 פסנתרים ותזמורת מיתרים. ביצוע בכורה: נובמבר 2015, עם הקאמרטה הישראלית ירושלים, המנצח אבנר בירון וחברי אנסמבל "מולטיפיאנו" (ירושלים, אולם הנרי קראון). הקלטת בכורה: על ידי התזמורת הפילהרמונית המלכותית בלונדון וחברי "מולטיפיאנו" עבור חברת "נקסוס".
מוצרט-לכניט: שלוש סונטות לחליל ופסנתר, בעקבות החמישייה ק. 452, הרביעייה ק. 478 והשלישייה ק. 498 - עריכה מחודשת של כתב היד משנת 1801, עם החלילנית אראלה תלמי. יצא לאור בהוצאת Doberman-Yppan, קוויבק, 2016.
באך-ויואלדי: קונצ'רטו לארבע מקלדות ותזמורת מיתרים רי"ב 1065 - גרסה לשני פסנתרים בשמונה ידיים (ללא תזמורת). ביצוע בכורה: ניו יורק, אוקטובר 2013, עם אנסמבל "מולטיפיאנו" (New York, Merkin Hall)
באך-ויואלדי: קונצ'רטו לארבע מקלדות ותזמורת מיתרים רי"ב 1065 - גרסה לשני פסנתרים בשמונה ידיים עם תזמורת מיתרים. ביצוע בכורה: תל אביב, יוני 2016, עם אנסמבל "מולטיפיאנו" ותזמורת נתניה - הקאמרית הקיבוצית בניצוח דורון סלומון (מוזיאון תל אביב).
שוסטקוביץ': קונצ'רטינו לשני פסנתרים אופ. 94 - גרסה בליווי תזמורת מיתרים. ביצוע בכורה: תל אביב, פברואר 2017, עם תזמורת הווירטואוזים של קייב בניצוח דמיטרי יבלונסקי. הקלטת בכורה: לונדון, אפריל 2017, עם התזמורת הפילהרמונית המלכותית בניצוח דמיטרי יבלונסקי.
שופן: רונדו לשני פסנתרים אופ. 73. גרסה בליווי תזמורת. ביצוע בכורה: תל אביב, מרץ 2017, עם אנסמבל סולני תל אביב בניצוח ברק טל.
פליקס מנדלסון: שמינייה לכלי קשת אופוס 20 במי במול מז'ור. עיבוד לשני פסנתרים בשמונה ידיים.
פעילות חינוכית
תומר לב הנו חבר סגל המחלקה לפסנתר בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה. תלמידיו זכו בתחרויות ארציות ובינלאומיות ונגנו כסולנים עם התזמורות החשובות בארץ, כולל הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים והתזמורת הסימפונית חיפה. בכל קיץ מצטרף תומר לב לצוות ההוראה בכיתות האמן הבינלאומיות לפסנתר תל חי המתקיימות במדרשת שדה בוקר שבנגב.
לב מקיים פעילות ענפה גם בתחום החינוך המוזיקלי. הוא כיהן כראש המדרשה למוזיקה (כיום הפקולטה לחינוך מוזיקלי) במכללת לוינסקי לחינוך וכיו"ר ועדת תוכניות לימודים במוזיקה של משרד החינוך. במסגרת זו הוביל רפורמה נרחבת בתוכניות הלימוד הארציות בתחום המוזיקה בכל מערכת החינוך בישראל. בשנת 2004 מונה למנהל האקדמיה הישראלית למוזיקה בפקולטה לאמנויות של אוניברסיטת תל אביב (כיום בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה) וכיהן בתפקיד זה למשך שתי קדנציות רצופות. ביולי 2015 מונה לתפקיד זה שוב בפעם השלישית. כמו כן מכהן כיו"ר ועדת המקצוע בתחום המוזיקה מטעם משרד החינוך.
בין תלמידיו: ברניקה גליקסמן ויעל קרת.
מקור
אתר "הבמה", עדכון אחרון ינואר 2007
אחיות או לא להיות
אחיות או לא להיות (באנגלית: What I Like About You) היא קומדיית מצבים אמריקאית בכיכובם של אמנדה ביינס וג'ני גארת' ששודרה בין השנים 2002 עד 2006. הסדרה הופקה על ידי חטיבת הטלוויזיה של האחים וורנר. בישראל שודרה בערוץ הילדים. שם התוכנית באנגלית, "What I Like About You", הוא גם השם של שיר הנושא של התוכנית. השיר מבוצע על ידי הלהקה ליליקס, והוא גרסת כיסוי לשיר של הרומנטיקס ששוחרר במקור בשנת 1980.
עלילה
בפרק הראשון של הסדרה הולי ואביה צריכים לנסוע ליפן, אביה הולך לבדוק את יפן לשבוע וביינתים הולי תישאר אצל אחותה ואלרי. הולי אינה רוצה לעבור ליפן ואביה אומר לה שהיא יכולה לעבור לוואלרי רק אם תרשה למרות שהאב יודע מראש כי לא. בסוף הפרק מגלה ואלרי כי הולי צריכה לטוס ליפן ומרשה לה לגור אצלה. שאר הפרקים מספרים על הולי בביתה של ואלרי.
מתקפת גורליצה-טרנוב
מתקפת גורליצה-טרנוב במלחמת העולם הראשונה הייתה מתקפה של צבא הקיסרות הגרמנית והצבא האוסטרו-הונגרי נגד צבא האימפריה הרוסית. הוא נערך בחזית המזרחית, בפולין של היום, בתאריכים 1 במאי 1915 – 18 בספטמבר 1915 והסתיים בניצחון של מעצמות המרכז ובנסיגה גדולה של הרוסים מפולין וגליציה.
רקע היסטורי
בתחילת המלחמה, הובסו הרוסים בפרוסיה המזרחית על ידי הצבא הגרמני בפיקודו של פאול פון הינדנבורג בקרב טננברג (אוגוסט 1914) ובקרב הראשון על האגמים המזוריים (ספטמבר 1914).
בחלק הדרומי של החזית התמודדו הרוסים מול הצבא האוסטרו-הונגרי שפתח בהתקפה ואילץ את הרוסים לסגת משטח שהיום הוא מרכז פולין. הרוסים התאוששו ובסוף ספטמבר 1914 הם פתחו במתקפת נגד ואילצו את האוסטרו- הונגרים לסגת נסיגה עמוקה. הגרמנים ניסו לעזור להם אך הובסו בקרב על הוויסלה. שיאה של מתקפת הרוסים היה כיבוש מבצר פשמישל לאחר מצור של 133 יום. הרוסים התכוננו להמשך המתקפה לעבר שלזיה שהייתה מרכז תעשייתי גדול. הגרמנים תקפו אותם ליד לודז' (קרב לודז') ואילצו אותם לסגת במקצת עד מזרחית לוורשה. מזג אוויר גרוע גרם להפסקת הפעילות המלחמתית למספר חודשים.
הרמטכ"ל האוסטרו-הונגרי קונרד פון הצנדורף לחץ על הרמטכ"ל הגרמני אריך פון פאלקנהיין לצאת למתקפה בגליציה. פלקנהיין בתחילה סירב כי סבר שהלחימה העיקרית היא בחזית המערבית אך לבסוף השתכנע ומינה את הגנרל אוגוסט פון מקנזן לעמוד בראש המתקפה כשתחת פיקודו הארמייה ה-11 הגרמנית והארמייה הרביעית האוסטרו-הונגרית.
המתקפה
המתקפה התחילה ב-1 במאי 1915 בסביבות הערים גורליצה וטרנוב, דרומית - מזרחית לקרקוב ומכאן שמה.
מקנזן ריכז את הפריצה לשטח צר באורך 35 ק"מ בין הערים האלה. לאחר הפגזה ארטילריה כבדה הוא פרץ ב-2 במאי 1915 ותוך מספר ימים החלה הארמייה הרוסית השלישית להתמוטט. ב-3 ביוני 1915 נכבש מבצר פשמישל ובאותו יום הורחבה המתקפה על ידי הכנסת ארמיות אוסטרו-הונגריות נוספות. ב-17 ביוני 1915 נכבשה למברג.
תוצאות המתקפה
בעקבות התבוסה החליט הפיקוד העליון הרוסי, הסטאבקה, לסגת מגליציה ומפולין כדי לישר ולקצר את קו החזית ולתת זמן לצבא להתחיל ולבנות את עצמו לקראת המשך המלחמה.
הגרמנים נכנסו לוורשה ב-4 באוגוסט 1915. הרוסים הוכו מכה קשה על ידי הגרמנים והאוסטרו-הונגרים ששבו 250,000 חיילים רוסים.
לאחר מתקפת גורליצה-טרנוב לא היו אירועים משמעותיים בחזית המזרחית עד למתקפת ברוסילוב ביוני 1916.
אוקלנד (קליפורניה)
אוקלנד (באנגלית: Oakland) היא העיר הגדולה ביותר במחוז אלמידה של מדינת קליפורניה שבארצות הברית, ומושב המחוז.
העיר שוכנת בצידו המזרחי של מפרץ סן פרנסיסקו, דרומית לעיר ברקלי. מעברו השני של המפרץ נמצאת העיר סן פרנסיסקו.
נכון לשנת 2018 התגוררו בעיר 428,827 תושבים. העיר היא השלישית בגודלה באזור מפרץ סן פרנסיסקו, אחרי סן חוזה וסן פרנסיסקו, השמינית באוכלוסייתה בקליפורניה וה-45 בארצות הברית.
בשנת 2012 כונתה העיר "עיר החטאים החדשה" בעקבות ריבוי מועדוני הלילה וברים רבים שנפתחו בעיר המושכים אליה אזרחים רבים.
היסטוריה
בתקופת מלחמת העולם השנייה נבנו במספנות בעיר אוניות המלחמה של ארצות הברית, דבר שהוביל לגידול העיר, ולהגירה של שחורים אשר עבדו במספנות, אל העיר. לאחר המלחמה נסגרו המספנות, דבר שהוביל לאבטלה רבה בקרב שחורים ולשיעורי פשיעה גבוהים - בעיה שמאפיינת את אוקלנד עד היום. מצב כלכלי וחברתי זה הוביל לעלייתה של תנועת הפנתרים השחורים בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20 וב-1980 הגיעה אוכלוסיית העיר השחורה לשיא עם 47% מכלל התושבים.
אוקלנד ידועה כעיר הולדתם של ראפרים רבים, כדוגמת אם סי האמר.
ב-17 באוקטובר 1989 החרידה את אוקלנד רעידת אדמה גדולה - 7.1 בסולם ריכטר. עיקר הנזק היה במערכת הכבישים המהירים החוצים אותה, ובפרט כביש דו-קומתי שהתמוטט ו-42 איש נספו. ב-20 באוקטובר 1991 ניזוקה אוקלנד בשריפה גדולה שהשתוללה בגבעות שבמזרחה. השריפה גרמה למותם של 25 אנשים והרס 2,449 בתים, בנזק כולל של 1.5 מיליארד דולר.
ב-29 במאי 2020, במהומות שפרצו בעיר במחאה על רצח ג'ורג' פלויד בעת מעצרו בידי שוטר במיניאפוליס מספר ימים לפני כן, נורו שני שוטרים של שירות האבטחה הפדרלי של ארצות הברית. אחד מהם מת מפצעיו.
גאוגרפיה
שטח העיר 202.4 קמ"ר, מתוכם 145.2 קמ"ר שטחי יבשה, ו-57.2 קמ"ר שטחי מים (28.28% מים).
אקלים
אוקלנד מאופיינת באקלים ים-תיכוני קליפורני חמים במהלך הימים, עם ערפילים בשעות הלילה. הטמפרטורה הממוצעת היא 13 מעלות צלזיוס - מעט קריר יותר מהממוצע בקליפורניה. הטמפרטורות השכיחות נעות בין 9 - 17 מעלות צלזיוס. השנה הגשומה ביותר הייתה 1940 עם 982 מ"מ גשם, השנה היבשה ביותר הייתה 1910 עם 305 מ"מ גשם בלבד. הכי הרבה גשמים בחודש אחד ירדו ב-1911 בחודש ינואר עם 390 מ"מ. הכי הרבה משקעים ביממה אחת ירדו ב-12 בפברואר 1904 עם 108 מ"מ.
דמוגרפיה
אוקלנד היא עיר בעלת אחוז גבוה יחסית של אפרו-אמריקאים. בעבר היוו השחורים כמחצית מהאוכלוסייה. נכון לשנת 2019 כרבע מאוכלוסיית אוקלנד מזדהים כאפרו-אמריקאים, אוקלנד היא אחת מעשר הערים הראשונות לפי ריכוז האוכלוסייה השחורה בקליפורניה, והגדולה שביניהן.
ממשל
ראש העיר נבחר אחת לארבע שנים עם מגבלה לשתי קדנציות, כמו כן כל ארבע שנים ישנן בחירות לשמונת חברי מועצת העיר אולם להם אין מגבלה. חבר המועצה לארי ריד המשמש גם כסגן ראש העיר נבחר לקדנציה חמישית ב-2012. ב-1998 נבחר ג'רי בראון, מושל קליפורניה לשעבר ומתמודד לנשיאות ארצות הברית, לראש העיר. הוא ניצל את היותו דמות מפורסמת כדי למשוך עסקים שונים לעיר ויזם תוכנית לשיקום מרכז העיר. ב-2006 החליף אותו רון דלומס, שהיה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית שנים רבות.
בבחירות לנשיאות ארצות הברית, המועמד הרפובליקני האחרון שקיבל שליש מהקולות בעיר היה ריצ'רד ניקסון ב-1968 ומאז אחוז ההצבעה למועמד הרפובליקני יורד מדי מערכת בחירות. אוקלנד נחשבת לאחת הערים הליברליות ביותר בארצות הברית והיא נחשבת למחוז הקונגרס הדמוקרטי הרביעי בגודלו בארצות הברית.
תחבורה
באוקלנד נמצא נמל אוקלנד - אחד משלושת הנמלים הגדולים ביותר במערב ארצות הברית. הנמל הוא העמוס ביותר במפרץ סן פרנסיסקו והחמישי בארצות הברית.
קתרין מנספילד
קתרין מנספילד (באנגלית: Katherine Mansfield; 14 באוקטובר 1888 – 9 בינואר 1923) הייתה סופרת ניו זילנדית.
קורות חייה
מנספילד נולדה בוולינגטון שבניו זילנד למשפחה ממעמד הביניים. אביה, הרולד באוצ'מפ, היה בנקאי. אמה, אני בורנל דייר, הייתה ממוצא אצילי. קתרין הקטנה חיה במשך שש שנים בכפר חקלאי בקרורי, נחשבה לילדה מבריקה במיוחד ובגיל תשע כבר פרסמה את יצירתה הראשונה.
בגיל 15, בשנת 1903 עברה ללונדון ולמדה במכללה, שם הצטרפה לצוות העיתון של המכללה. בשנת 1906 חזרה לניו זילנד, והחלה ללמוד מוזיקה ונגינה על צ'לו. מנספילד הייתה צ'לנית מצטיינת, אך אביה התנגד לכך שתהפוך לנגנית מקצועית. ב-1908 למדה הנהלת חשבונות והקלדה במכללה הטכנית בוולינגטון. אידה באקר, חברתה, שכנעה את אביה של קתרין להרשות לבתו לחזור לאנגליה עם קצבה שנתית של 100 לירה שטרלינג. כשחזרה לאנגליה הקדישה את זמנה לכתיבה. מאז לא חזרה לניו זילנד.
בשנת 1909 נישאה לג'ורג' בראון, אך עזבה אותו ימים אחדים לאחר החתונה. לפני הנישואים התאהבה בסתר בגארנט טרווול שהיה מוזיקאי, ונכנסה להריון. עברה הפלה בבוואריה. במשך שהותה בגרמניה כתבה מנספילד סקיצות סאטיריות על דמויות גרמניות, שפורסמו אחר כך תחת הכותרת "בפנסיון הגרמני".
בשובה ללונדון ב-1910 לקתה מנספילד במחלת מין מידבקת, דבר שהקשה על בריאותה הרופפת ממילא בהמשך חייה. בשנת 1911 פגשה מנספילד את ג'ון מידלטון מוריי, סוציאליסט ומבקר ספרות שהיה דייר בדירתה ואחר כך הפך למאהב. במהלך מלחמת העולם הראשונה נסעה תכופות מאנגליה לצרפת. בשנת 1915 פגשה את אחיה צ'ומי. כשאחיה מת במלחמה, התמקדה מנספילד בכתיבה על ניו זילנד ועל משפחתה. בשנת 1918 התגרשה מנספילד מבעלה הראשון ונישאה לג'ון מוריי. באותה שנה התגלתה אצלה מחלת השחפת.
בשנותיה האחרונות חייה במרבית הזמן בדרום צרפת ובשווייץ כדי להקל על השחפת. בשנת 1923 נפטרה בפונטבלו מדימום בריאות כתוצאה ממחלת השחפת והיא בת 34 בלבד. היא נטמנה בבית העלמין של אבון לצד גאורג איבאנוביץ' גורדייף שאיתו עבדה בשנים אחרונות של חייה.
סגנון הלבוש המיוחד של מנספילד
לקתרין מנספילד היה סגנון לבוש ייחודי, היא טרחה למצוא לעצמה בגדים שיתאימו לטעם האמנותי שלה ולדימוי של סופרת בוהמית מודרנית שאותו טרחה לטפח. היא הצהירה בתקיפות שהיא. בין מרץ ליוני 2022, הוצגה התערוכה The Dreamstress בבית קתרין מנספילד שבניו זילנד. בתערוכה הוצגו טקסטילים מתוך אוסף הבית, תוך שימת דגש על אופני העשייה בהן נוצרו ושלחו מבט לעולמם של היוצרים. את התערוכה אצר היסטוריון האופנה והטקסטיל לאימומי אוקס (Leimomi Oakes). סגנון לבושה לא השאיר אנשים אדישים. היו שהעריכו אותו, כמו גיסה ריצרד מורי (Richard Murry), שתיאר אותה כ. לעומת זאת וירג'יניה וולף הייתה קצת מזועזעת מ.
חאליד
חאליד דונל רובינסון (באנגלית: Khalid Donnel Robinson, נולד ב-11 בפברואר 1998) הוא זמר וכותב שירים אמריקאי. סינגל הבכורה שלו, "Location", יצא לאור ביולי 2016 והגיע למקום ה-16 במצעד הבילבורד הוט 100. בשנת 2017, זכה להשתתף בתוכנית "אפל מיוזיק: הבא" ובהמשך זכה לעיטור פלטינה מרובע על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי. אלבום הבכורה שלו, "American Teen", פורסם ב-3 במרץ 2017. מאז רבים משיריו הגיעו לעשרת המקומות הראשונים במצעדי המוזיקה. אלבומו השני של חאליד, "Free Spirit", שפורסם ב-5 באפריל 2019, הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200.
בשנת 2019, יצא לסיבוב הופעות מצליח בשם "Free Spirit World Tour", אך תשעה מופעים מתוכו בוטלו עקב מגפת הקורונה.
ביוגרפיה
חאליד דונל רובינסון נולד ב-11 בפברואר 1998, בפורט סטיוארט, ג'ורג'יה. הוא גדל במקומות שונים (הכוללים את: פורט קמפבל בקנטקי, פורט דראם בווטארטאון, ניו יורק, ושש שנים בהיידלברג, גרמניה) עקב הקריירה הצבאית של אמו, לינדה וולף, ושל אביו. בתיכון, חאליד למד שירה ותיאטרון מוזיקלי. בשלוש שנותיו הראשונות בתיכון הוא למד ב"Carthage Central High School", בקרתגו, ניו יורק, עד שהוא ומשפחתו עברו לאל פאסו, טקסס, את שנתו האחרונה בתיכון למד ב"Americas high school".
2016-2017: American Teen ו-"Silence"
חאליד החל לכתוב וליצור מוזיקה בתיכון; הוא העלה את העבודות הראשונות שלו ל-SoundCloud. ביולי 2016 הוא השיג מקום שני ב "Billboard Twitter Emerging Artists chart". שירו "location" הוביל לכך שיופיע בפרסומים רבים כולל בילבורד, Yahoo!, BuzzFeed, ורולינג סטון. "Location" סיים את שנת 2016 במקום 20 - "US Mainstream R&B/Hip-Hop Airplay chart" והגיע לעשרת המקומות הראשונים ב "US Hot R&B Songs chart" ב-21 בינואר 2017. הסינגל השני מתוך האלבום, "Young Dumb & Broke" נהיה להיט בפורמטים קצביים והגיע לרדיו פופ בתחילת 2018.