cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ראש ממשלת הממלכה המאוחדת
חוק הרפורמה של 1832 וראשות הממשלה
בכל מקרה, באופן סמלי חוק הרפורמה עלה על הצפיות ממנו. כיום הוא מדורג יחד עם המגנה כרטה ועם חוק הזכויות כאחד מהמסמכים החשובים ביותר במסורת החוקתית הבריטית.
ראשית, החוק השאיר את הריבון מחוץ לשיטת הבחירות ומתהליך בחירת ראש הממשלה. לאחר תהליך הדרגתי של מאה שנה, אושרה לבסוף מוסכמה זו שנתיים לאחר שחוקק חוק הרפורמה. ב-1834 פיטר ויליאם הרביעי את הלורד מלבורן מתפקיד ראש הממשלה, אך הוא נאלץ להחזירו לתפקיד כאשר המועמד המועדף עליו, רוברט פיל, לא הצליח לגייס רוב בבית הנבחרים. מאז ועד היום לא ניסה שום מונרך לכפות על הפרלמנט ראש ממשלה על פי העדפתו.
שנית, החוק צמצם את כוחו של בית הלורדים על ידי ביטולם של מחוזות כיס רבים ויצירת מחוזות בחירה חדשים שעליהם לא הייתה להם כל השפעה. בהיותם מוחלשים, לא הייתה להם האפשרות למנוע את הרפורמות החוקתיות המקיפות יותר שבוצעו ב-1867, 1884, 1918 ו-1928, שכתוצאה מהן הושגה זכות בחירה אוניברסלית.
לבסוף, הכרסום בכוחו של בית הלורדים הוביל לחקיקתו של חוק הפרלמנט 1911, שדחק לשוליים את תפקידו של בית הלורדים בתהליך החקיקה ונתן משקל נוסף למוסכמה שהתפתחה במאה השנים הקודמות שראש הממשלה לא יכול לשבת בבית הלורדים. האחרון שעשה זאת היה הלורד סולסברי שישב בבית הלורדים בין השנים 1895 – 1902 בעודו מכהן כראש הממשלה. במשך המאה ה-19, ראשי ממשלה שישבו בבית הלורדים נתקלו בקשיים למשול לצד שרים שישבו בבית הנבחרים.
גריי שימש דוגמה ותקדים לבאים אחריו. הוא היה "ראשון בין שווים" (באנגלית: first among equals ובלטינית: primus inter pares), כפי שב-1867 הוגדר מעמדו של ראש הממשלה על ידי העיתונאי וולטר בג'ט. בנצלו את ניצחונה של המפלגה הוויגית כמנדט לביצוע הרפורמה, היה גריי חסר פשרות בנוגע להשגת מטרתו ולצורך כך עשה שימוש בכל תכסיס פרלמנטרי. למרות הכבוד שהוא רכש כלפי המלך, הוא הבהיר שחובתו החוקתית היא לציית לרצון העם והפרלמנט.
האופוזיציה נקטה אף היא בדרך של ציות. כמה מנכבדי הטורים טענו שהם יבטלו את החוק ברגע שהם ישובו לשלטון. אך ב-1834, שם רוברט פיל, אז מנהיג השמרנים, קץ לאיום זה, כאשר הוא הצהיר ב"גילוי הדעת של טמוורת'" (Tamworth Manifesto) שהחוק הוא "הסדר סופי שאין לשנותו הנוגע לשאלה חוקתית רבת חשיבות ששום אדם ששלומה ורווחתה של הארץ הזאת חשובים לו, לא ינסה להפריע לו".
ראש ממשלה פופוליסטי
עד 1832 היו ראשי הממשלה מנותקים מן הציבור. ראשי הממשלה המכהנים עבדו יחד עם שרי הקבינט ועם פקידי הממשלה האחרים. מעת לעת הם נועדו עם המלך ונכחו בישיבות הפרלמנט כאשר זה קיים את מושבי האביב והקיץ. הם מעולם לא עלו על הבמה כדי להוביל מערכות בחירות. לעיתים נדירות הם פנו באופן ישיר אל ציבור הבוחרים בנוגע למדיניותם ובנוגע לנושאים שעל הפרק.
רוברט פיל, שלעיתים קרובות כונה "ראש הממשלה לדוגמה", היה הראשון שהבין את תפקידו החדש. לאחר מערכת בחירות מוצלחת מבחינתם של השמרנים ב-1841, כתב הסופר והפוליטיקאי ג'ון וילסון קרוקר לפיל: "הבחירות היו נפלאות, ומה שמסקרן הוא שאת כל זה ניתן לזקוף לזכותו של סר רוברט פיל. זוהי הפעם הראשונה שזכורה לי בהיסטוריה שלנו שהעם בחר את ראש הממשלה עבור הריבון. המקרה של מר פיט ב-1784 הוא ההשוואה הקרובה ביותר, אך אז העם רק אישר את בחירתו של הריבון. כאן כל מועמד שמרן הכריז על עצמו במילים פשוטות כאחד מאנשיו של סר רוברט פיל, ועל רקע זה הוא נבחר".
אבטליון (חיבור)
תוכן הספר
במדור השני, שהוא מדור "הסיפורים", הוא מאפשר לילד הרך לנסות ולהבין את החוכמה. כדוגמה הוא מביא את הסיפור על משפט שלמה. כותרת פרק זה היא "נֵר-אֱלֹהִים חָכְמַת אָדָם חֹופֶשׁ כָל-חַדְרֵי-בָטֶן".
אבנר פז צוק
אבנר פז צוק (נולד ב-1963) הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל, ששימש כקצין החינוך הראשי וכראש מחלקת הסייבר.
אבטליון (חיבור)
תוכן הספר
המדור השלישי הוא מדור המשל, סגנון שהיה מקובל אצל משכילי גרמניה.
אבנר פז צוק
ביוגרפיה
פז צוק נולד למשפחת פצ'וק בקיבוץ עין השלושה, שם גדל והתחנך. טרם גיוסו, עשה שנת שירות כקומונר בקן הנוער העובד והלומד בשכונת בורוכוב בגבעתיים.
אבטליון (חיבור)
תוכן הספר
במדור הרביעי רשם אהרן וולפסון-האלה מכתמים הומופניים (שווי צליל ושוני משמעות), כחומר קריאה ולימוד לילדים. המכתמים לא רבים, אולם בעקבותיהם היו מחברים שחִבְּרוּ קבצים הומופוניים במיוחד עבור ילדים. לרוב המכתמים בחיבור קיים רעיון חינוכי מוסרני, וחלקם הם עיבודים של פתגמים מקראיים.
המדור האחרון, שהוא המדור החמישי בחיבור, הוא מילון עברי-גרמני. הואיל והחיבור מיועד לתלמידים ששפת אמם גרמנית או יידיש, הוסיף אהרן וולפסון-האלה בסופו מילים שפירשו את רוב המילים הקיימות במקראה.
אבנר פז צוק
ביוגרפיה
עם גיוסו לצה"ל ב-1983 החל קורס טיס, אך נשר ממנו והתנדב לסיירת מטכ"ל, בה עבר מסלול הכשרה כלוחם. בשנת 1986 השתחרר מצה"ל.
ראש ממשלת הממלכה המאוחדת
ראש ממשלה פופוליסטי
גלדסטון חרג מתדמיתו על ידי פנייה ישירה אל המוני העם. במסע הבחירות שהוא קיים במחוז הבחירה שלו בסוף שנות השבעים של המאה ה-19, הוא נשא נאומים בשדות, באולמות, בתחנות רכבת, לפני מאות, לפעמים אלפי אנשים, סטודנטים, חקלאים, פועלים ואנשי מעמד הביניים. אף על פי שגלדסטון לא היה המנהיג הראשון שדיבר ישירות אל בוחריו, הן הוא והן ד'יזראלי דיברו לפני כן אל נאמני המפלגה בהזדמנויות מיוחדות, אך גלדסטון היה הראשון שפנה ישירות לכל הבוחרים במחוז הבחירה שלו, נשא נאומים לפני כל מי שהאזין לו, עודד את תומכיו וניסה לשנות את דעת יריביו. המסרים של גלדסטון הפכו למסריה של המפלגה בכל רחבי בריטניה. בציינו את חשיבותם, אמר הלורד שאפטסברי: "זהו דבר חדש ודבר רציני לראות את ראש הממשלה על גבי במה".
ניהול מערכות בחירות שהופנו ישירות כלפי הציבור הפכו דבר שבשגרה. כמה מראשי הממשלה שכיהנו במהלך המאה ה-20, כמו דייוויד לויד ג'ורג' ווינסטון צ'רצ'יל, נודעו בכישורי הנאום שלהם. עם כניסתם של הרדיו, סרטי הקולנוע, הטלוויזיה והאינטרנט, עשו רבים שימוש בטכנולוגיות אלו כדי להביא את דמותם למודעות הציבור ולפנות אל האומה. סטנלי בולדווין, שידע לעשות שימוש חכם בשידורי הרדיו בשנות העשרים והשלושים של המאה ה-20, שיגר את מסריו אל הציבור בבטאו עצות ביתיות וביטויים פשוטים של גאווה לאומית. צ'רצ'יל עשה אף הוא שימוש נרחב בשידורי הרדיו, עורר השראה, הרגיע את הציבור ומסר לו מידע בנאומיו במהלך מלחמת העולם השנייה. שני ראשי ממשלה שכיהנו בשלהי המאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21, מרגרט תאצ'ר וטוני בלייר (כל אחד מהם כיהן כעשור בתפקיד), זכו במעמד של ידוענים כמו כוכבי רוק, אך גם נמתחה עליהם ביקורת על סגנון מנהיגותם ה"נשיאותי". לדברי הפרשן המדיני אנתוני קינג "האביזרים בתיאטרון של בלייר כללו את.. הגיטרה שלו, הלבוש היומיומי שלו... כדורי רגל שהוקפצו במיומנות על גבי ראשו... נאומים ששפת הגוף שלהם תוכננה בקפדנות והופעותיו בוועידות מפלגת הלייבור".
חוק הפרלמנט וראשות הממשלה
בנוסף להיותו מנהיג המפלגה הפוליטית הגדולה בבריטניה והמנהיג של ממשלת הוד מלכותה, ראש הממשלה המודרני מוביל את תהליכי החקיקה ומתרגם לחוקים את מצע מפלגתו. טוני בלייר, לדוגמה, שמפלגתו, מפלגת הלייבור, נבחרה ב-1997 על בסיס ההבטחה לחוקק חוק זכויות וליצור ולפתח ממשלות עבור סקוטלנד וויילס, רשם בסופו של דבר את הצלחתו בעקבות חקיקתם ב-1998 של חוק זכויות האדם, חוק סקוטלנד וחוק ממשלת ויילס.
מראשית קיומו במאה ה-14, היה הפרלמנט של בריטניה בית מחוקקים דו-בתי, שכלל את בית הנבחרים ואת בית הלורדים. חברי בית הנבחרים נבחרו בבחירות, בניגוד לחברי בית הלורדים. רוב חברי בית הלורדים הם "חילוניים" והם מכהנים על בסיס התארים שהוענקו להם: דוכס, מרקיז, רוזן וויקונט. בנוסף מכהנים גם לורדים רוחניים, אנשי דת של הכנסייה האנגליקנית.
עד 1911, כדי להעביר חוק, היה על ראשי הממשלה להשיג רוב בבית הנבחרים ולאחר מכן בבית הלורדים. תהליך זה לא היה תמיד קל, בשל העובדה שמחלוקות פוליטיות הפרידו לעיתים בין שני הבתים. כמיצגי אצולת הקרקע, היו הלורדים "הזמניים" טורים (מאוחר יותר שמרנים) בהשקפת עולמם, ששאפו להנציח את הסטטוס קוו והביעו את התנגדותם לצעדים פרוגרסיביים כמו הרחבת זכות הבחירה. נטייתם המפלגתית של חברי בית הנבחרים הייתה פחות צפויה מראש. במהלך המאה ה-18 הרכבו היה מגוון בשל העובדה שללורדים הייתה השפעה על תהליך הבחירה. לעיתים הרוב היה בידי הוויגים ולעיתים הטורים. לאחר כניסתו לתוקף של חוק הרפורמה של 1832, הפך בהדרגה בית הנבחרים להיות פרוגרסיבי יותר, מגמה שהתגברה עם חקיקתם של חוקם נוספים שהרחיבו את זכות הבחירה.
ב-1906, נחלה המפלגה הליברלית, בהנהגתו של הנרי קמפבל-באנרמן, ניצחון סוחף שהושג על בסיס הבטחה לרפורמות חברתיות למעמד העובדים. כשלרשותם 379 מושבים בבית הנבחרים אל מול 132 של השמרנים, יכלו הליברלים להעביר בביטחון את תוכניתם החקיקתית בבית הנבחרים. מנגד, באותה עת עמד לרשותה של המפלגה השמרנית רוב מוחץ בבית הלורדים והם יכלו בקלות להטיל וטו על כל הצעת חוק שהתקבלה בבית הנבחרים ושלא נראתה להם.
במשך חמש שנים נאבקו שני הבתים זה בזה על כל הצעת חוק. הליברלים דחפו ליישום תוכניותיהם, אך השמרנים הטילו וטו על הצעות החוק או הכניסו בהן שינויים. כאשר הטילו חברי בית הנבחרים וטו על "התקציב של העם" (People's Budget) ב-1909, גרמה המחלוקת באופן בלתי נמנע למשבר חוקתי.
ב-1910 הגיש ראש הממשלה הרברט הנרי אסקווית' הצעת חוק "להסדרת היחסים בין שני בתי הפרלמנט", שבמסגרתה בוטלה זכות הווטו של בית הלורדים על הצעות חקיקה. לאחר שהצעת חוק זו אושרה על ידי בית הנבחרים, היא נדחתה על ידי בית הלורדים. בבחירות הכלליות שנערכה על בסיס נושא זה, ירד כוחם של הליברלים, אך עדיין היה להם רוב מספיק. לבקשתו של אסקווית', איים אז המלך ג'ורג' החמישי להעניק מספר מתאים של תוארי אצולה לאישים בעלי השקפה ליברלית כדי להבטיח את אישורו של החוק. כדי למנוע רוב קבוע לליברלים בבית הלורדים, נכנעו הלורדים השמרנים והצעת החוק אושרה.
חוק הפרלמנט 1911 ביסס אחת ולתמיד את עליונותו של בית הנבחרים. בחוק נקבע שבית הלורדים לא יכול לעכב הצעת חוק למשך יותר מחודש אחד כאשר זה הוגדר על ידי יושב ראש בית הנבחרים כחוק בעל השלכה כספית (money bill). יותר מכך, חוק הפרלמנט קבע שכל חוק שנדחה על ידי בית הלורדים, יאושר בכל זאת לאחר שבית הנבחרים יצביע בעדו במשך שלושה מושבים רצופים ובתנאי שחלפו לא יותר משנתיים מאז ההצבעה הראשונה עליו. בית הלורדים יכול היה עדיין להשעות או לעכב חקיקה, אך לא יכול היה יותר להטיל וטו. בשלב מאוחר יותר צומצמה משמעותית סמכות ההשעיה של בית הלורדים לשנה אחת עם חקיקת חוק הפרלמנט של 1949.
בעקיפין שיפר חוק הפרלמנט את מעמדו של ראש הממשלה בהיררכיה החוקתית. אף על פי שהלורדים עדיין מעורבים בתהליכי החקיקה וראש הממשלה עדיין חייב לקבל ייעוץ משני בתי הפרלמנט, אין עוד לבית הלורדים את זכות הוטו או אפילו את הזכות להשעות חקיקה שאושרה בבית הנבחרים. בהנחה שיש לו שליטה בקבינט, שהוא מצליח להשליט משמעת מפלגתית, ושיש לו רוב בבית הנבחרים, יכול ראש הממשלה להיות סמוך ובטוח שהוא יכול להגשים את סדר היום החקיקתי שלו.
ראשות ממשלה "נשיאותית"
מקורות רבים מתוך ממשלתו של טוני בלייר טענו שתהליך קבלת ההחלטות נשלט על ידו ועל ידי גורדון בראון ושהקבינט לא היה יותר גוף לקבלת החלטות. שרים לשעבר כמו קלייר שורט וכריס סמית' מתחו ביקורת על חוסר סמכותו של הקבינט כגוף לקבלת החלטות. כאשר היא התפטרה, גינתה שורט את "ריכוז הכוח בידיו של ראש הממשלה ואת ההפחתה ההדרגתית של מספר היועצים". בדוח ועדת בטלר משנת 2004 על המודיעין בנוגע לנשק להשמדה המונית, נמתחה ביקורת קשה על סגנונו של בלייר שממשלתו כונתה "ממשלת ספה".
אף על פי כן, הכוח המצוי בידיו של ראש הממשלה מול חבריו לקבינט עומד ביחס ישר להיקף התמיכה שהוא זוכה לו במפלגתו ולעיתים קרובות מידת כוחו של ראש הממשלה קשור לשאלה אם המפלגה מחשיבה אותו כנכס אלקטורלי. גם כאשר המפלגה מחולקת לסיעות, עשוי ראש הממשלה להיאלץ לכלול חברי מפלגה חשובים כחברי הקבינט למען לכידותה של המפלגה. עוצמתו האישית של ראש הממשלה עשויה להיות מקוצצת אם מפלגתו נמצאת בהסדר לחלוקת סמכויות או שהיא חברה בקואליציה עם מפלגה אחרת.
סמכויות ומגבלות
ראש הממשלה ממנה את שאר חברי הקבינט (שהופכים להיות חברי המועצה המלכותית) ואת השרים, אף על פי שהוא נועץ בשרים הבכירים בנוגע למינויים של השרים הזוטרים, ללא שום השפעה של הפרלמנט או השפעה אחרת על תהליך זה. בכל עת יכול ראש הממשלה למנות, לפטר, או לקבל את ההתפטרות של כל שר אחר. ראש הממשלה רשאי להתפטר, הן באופן אישי והן בשם כל הממשלה. באופן כללי ראש הממשלה מתאם את המדיניות ואת הפעילויות של הקבינט ושל משרדי הממשלה, ופועל כ"פנים" הציבוריות העיקריות של הממשלה.
אף על פי שבאופן חוקי המפקד העליון של הכוחות המזוינים של בריטניה הוא הריבון עצמו, על פי הנוהג החוקתי, ראש הממשלה מוסמך להכריז מלחמה, ובאמצעות מזכיר ההגנה (שאותו רשאי ראש הממשלה למנות או לפטר או אף למנות את עצמו לתפקיד זה), שמכהן כיושב ראש מועצת ההגנה, הוא מחזיק את הסמכות לגיוס וארגון הכוחות הצבאיים. בסמכותו של ראש הממשלה להורות, אך לא באופן ישיר, לעשות שימוש בנשק הגרעיני של בריטניה ולפיכך, ראש הממשלה הוא המפקד העליון בכל עניין ומובן, למעט בתוארו.
ראש הממשלה מחליט על כל המינויים הבכירים ורוב המינויים האחרים מתבצעים על ידי השרים שאותם רשאי ראש הממשלה למנות או לפטר. חברי המועצה המלכותית, שגרירים ונציבים עליונים, פקידי ממשל בכירים, קציני צבא בכירים, חברי ועדות חשובות ושאר בעלי תפקידים, נבחרים, וברוב המקרים גם מסיימים את תפקידם, על פי החלטת ראש הממשלה. ראש הממשלה גם מייעץ לריבון בנוגע למינויים של ארכיבישופים ובישופים של הכנסייה האנגליקנית. ההחלטות מינויים של שופטים בכירים, אף על פי שהן מבוצעות בעצתו של ראש הממשלה, מתקבלות על בסיס המלצות של גופי בלתי תלויים.
הענקת תוארי אצולה ותוארי אבירות ורוב הכיבודים האחרים מוענקים על ידי הריבון רק על פי המלצתו של ראש הממשלה. תוארי הכבוד היחידים שעליהם אין לראש הממשלה כל שליטה הם מסדר הבירית, מסדר הדרדר, מסדר ההצטיינות, המסדר הוויקטוריאני המלכותי ומסדר ג'ון הקדוש, שכולם נחשבים ל"מתנה אישית" של הריבון.
אבנר פז צוק
ביוגרפיה
בשנת 1993 שב לצה"ל כמהנדס ביחידה הטכנולוגית של אגף המודיעין. עבר קורס קצינים ושירת ביחידה בתפקידי הנדסה ופיקוד ובהם ראש ענף, ראש מחלקה וסגן מפקד היחידה. בשנת 2007 מונה למפקד היחידה. בשנת 2010 מונה לראש מחלקת הסייבר בצה"ל. במהלך שירותו זכה בפרס ביטחון ישראל. ביוני 2013 מונה לקצין חינוך ראשי בדרגת תא"ל. ושימש בתפקיד עד יולי 2017.
בינואר 2018 מונה למנהל פרויקט המודרניזציה של מערכות הליבה המחשוביות של בנק הפועלים. בפברואר 2020 מונה לסמנכ"ל בחברת SQream, העוסקת בפיתוח כלים לניתוח ביג דאטה.
פז צוק הוא בעל תואר ראשון בהנדסה חקלאית מהטכניון ותואר שני במנהל עסקים. הוא מתגורר בכפר סירקין יחד עם אשתו, ורד, ושלוש בנותיהם.
ראש ממשלת הממלכה המאוחדת
סמכויות ומגבלות
עם זאת, גם ממשלה הנהנית מרוב, עלולה למצוא את עצמה בקשיים בהעברת חוקים. לדוגמה, ב-9 בנובמבר 2005, נחלה ממשלתו של טוני בלייר תבוסה בנוגע לתוכניות שעל פיהן אמורה הייתה המשטרה לקבל זכות להחזיק במעצר חשודים בביצוע פעולות טרור עד ל-90 יום מבלי להגיש נגדם כתב אישום. ב-31 בינואר 2006 הובסה הממשלה בנוגע להיבטים מסוימים של ההצעות להוצאה מחוץ לחוק של שנאה על רקע דתי. בהזדמנויות אחרות, מושכת הממשלה את הצעותיה כדי להימנע מתבוסה בבית הנבחרים, כפי שעשתה ממשלת טוני בלייר בפברואר 2006 בנוגע לרפורמות במערכת החינוך.
באופן פורמלי, ראש ממשלה שממשלתו הפסידה בהצבעה בבית הנבחרים, נחשבת כחלשה והיא עשויה להתפטר וללכת לבחירות כלליות. על פי הנוהג המקובל כיום, כאשר מפלגת השלטון נהנית מרוב בבית הנבחרים, רק החלטה על אי אישור תקציב (Loss of supply) מהווה הצבעה שמשמעותה "שלבית זה אין אמון בממשלת הוד מלכותה".
באופן דומה, ראש הממשלה כבר לא מהווה רק "ראשון בין שווים", אף על פי שבאופן תאורטי הקבינט יכול להצביע בניגוד לדעתו של ראש הממשלה, בפועל הוא מגבש את עמדתו רק על פי תמיכתם האישית של חברי הקבינט. בחילופי גברי שמתבצעים מעת לעת, יכול ראש הממשלה לדחוק לקרן זווית, או פשוט להדיח מהקבינט שרים שהפופולריות שלהם ירדה. הללו נשארים חברים במועצה המלכותית וראש הממשלה הוא זה שמחליט אם לזמן אותם לישיבות. ראש הממשלה הוא גם זה שאחראי על קיומו ואכיפתו של "הקוד המינסטריאלי" (Ministerial Code).
סדר קדימה, זכויות וצורת פנייה
על פי המסורת, לפני שראש הממשלה החדש נכנס לדאונינג 10, עליו להודיע לבריטניה ולעולם שהוא "נישק את ידי המונרך" ולפיכך הוא מונה לראש הממשלה. מהלך זה מתבצע בדרך כלל על ידי אמירת המשפט הבא:
בכל רחבי הממלכה המאוחדת, ראש הממשלה הוא בסדר קדימות על פני כל בעלי התארים, למעט חברי המשפחה המלכותית, הלורד צ'נסלור ובכירי הכנסייה.
שכר
ב-2010 הייתה משכורתו של ראש הממשלה 142,500 ליש"ט, כולל 65,737 ליש"ט כחבר הפרלמנט. עד 2006 היה הלורד צ'נסלור חבר הממשלה בעל המשכורת הגבוהה ביותר, יותר אפילו מראש הממשלה. נתון זה השתקף במעמדו של הלורד צ'נסלור כמי שנמצא בצמרת מקבלי השכר מבין בעלי התפקידים השיפוטיים. חוק הרפורמה החוקתית משנת 2005 ביטל את התפקידים השיפוטיים של הלורד צ'נסלור וכן הקטין את משכורתו אל מתחת למשכורתו של ראש הממשלה.
צורת הפנייה
ראש הממשלה הוא על פי הנוהג חבר במועצה המלכותית, ולפיכך זכאי לשאת את התואר "The Right Honourable" (תואר הזהה לתוארם של חברי בית הלורדים). חברות במועצה המלכותית היא לכל החיים וזוהי מוסכמה חוקתית שרק חברי המועצה יכולים להתמנות לתפקיד ראש הממשלה. רוב המועמדים לתפקיד מקבלים קודם למינויים לתפקיד את המעמד הזה. המקרה היוצא דופן היחידי היה מינויו של רמזי מקדונלד ב-1924 והבעיה נפתרה באמצעות מינויו המידי כחבר המועצה קודם למינויו כראש הממשלה.
מעון
מעונו הרשמי של ראש הממשלה ברחוב דאונינג 10 שבלונדון משמש ככזה מאז 1732. ראש הממשלה זכאי לעשות שימוש בסגל הבית ובאמצעים שבו, כולל משרדיו הנרחבים. צ'קרס, מעונו הכפרי של ראש הממשלה, השוכן במחוז בקינגהאמשייר, הוענק לממשלה ב-1917 ומשמש לראש הממשלה כמעון נופש.
תנאים נלווים
מכוניות מתוצרת בריטי שימשו מאז ומתמיד כמכוניות ראש ממשלה על ידי ראשי ממשלת בריטניה. המכוניות בהן נעשה שימוש כיום הן דגמי V8 משוריין, בנוי בהתאמה אישית של ריינג' רובר סנטינל מוגדש 5.0 ליטר.
רכבי ראש ממשלה והשרים מופעלות ומנוהלות על ידי שירות הרכב הממשלתי, הן מאוחסנות ומתוחזקות ברחוב דאונינג 10. המכוניות מונעות על ידי שוטרים מחטיבת ההגנה המלכותית של משטרת המטרופולין האמונה על אבטחת ראש הממשלה ומשפחת מלוכה.
הם מלווים על ידי שלושה עד ארבעה לנד רוברים לא מסומנים או פורד גלקסי ולפחות תשעה עד עשרה שוטרי RaSP, עם היכולת להשתמש ברכיבי אופנוע מקבוצת הליווי המיוחדת של משטרת המטרופוליטן כדי לסייע בנסיעה מהירה והגנה על השיירה.
מטוסו של ראש הממשלה הוא Vespina של חיל האוויר המלכותי. מטוס התובלה ה-VIP הראשי הראשון של משפחת המלוכה הבריטית, ראש הממשלה ושרי ממשלת בריטניה.
כיבודים
מבחינה היסטורית היה מקובל להעניק לראש ממשלה לשעבר עם פרישתו מבית הנבחרים תואר אצולה ובעקבות כך הוא עובר לשמש כחבר בבית הלורדים. בעבר תואר האצולה שהוענק היה בדרך כלל רוזן (Earl). לוינסטון צ'רצ'יל הוצע התואר דוכס באופן יוצא מהכלל, אך הוא סירב.
סידן פחמתי אמורפי
סידן פחמתי אמורפי (הנקרא גם קלציום קרבונט אמורפי או בלעז Amorphous Calcium Carbonate) הוא הפולימורפ הכי פחות יציב של סידן פחמתי בעל הנוסחה המולקולרית CaCO3 • H2O.
יציבות
לסידן פחמתי ישנם 6 פולימורפים ידועים: קלציט, ארגוניט, וטריט, מונוהידרוקלציט, איקאיט וסידן פחמתי אמורפי. מתוך ששת הפולימורפים, שלושת הפולימורפים הראשונים בהתאמה הם גבישיים וללא מים, השניים הבאים בהתאמה הם גבישיים המכילים מים והאחרון בהתאמה הוא אמורפי ומכיל מולקולת מים על כל מולקולת סידן פחמתי אחת. יציבות הפולימורפים היא בסדר הפוך לסדר כתיבתם, כך שסידן פחמתי אמורפי הוא הכי פחות יציב וקלציט הוא היציב ביותר. כאשר מכינים סידן פחמתי בצורה סינתטית מתמיסות רוויות תוצר ההתגבשות הוא תמיד סידן פחמתי אמורפי (לפי חוק הצעדים של אוסטוואלד), אך זה מתגבש בתוך שניות לאחד הפולימורפים הגבישיים היציבים יותר. ללא מייצב חיצוני, קשה מאוד לבודד את הסידן הפחמתי האמורפי בתנאי מעבדה.
תכונות כימיות
לסידן הפחמתי האמורפי יש את המסיסות הגבוהה ביותר מבין ששת המופעים של סידן פחמתי, פי 120 מהפולימורפ היציב ביותר, קלציט. הוא מופיע בצורת חלקיקים עגולים עם קוטר של בין 40 ל-200 ננומטר. סידן פחמתי אמורפי מכיל בין חצי למולקולת מים אחת על כל מולקולת סידן פחמתי וכאשר מייבשים אותו בטמפרטורה של כ- 150 מעלות הוא מאבד את מולקולת המים הזו ומתגבש לאחד הפולימורפים הגבישיים היציבים.
סידן פחמתי אמורפי בטבע
ידועים מספר בעלי חיים ובמיוחד זנים ממשפחת הסרטנים החיים במים מתוקים, בהם ריכוז הסידן במים נמוך, אשר למדו לייצב את הסידן הפחמתי האמורפי כמאגר זמין של סידן, הנקרא גם גסטרוליט. בעלי חיים אילו פיתחו חלבונים מיוחדים אשר מייצבים את הפולימורפ האמורפי ומונעים ממנו להתגבש.
סידן פחמתי אמורפי סינתטי
עד שנת 2011 לא הייתה ידועה טכנולוגיה לייצור סידן פחמתי אמורפי סינתטי יציב. בשנת 2011 החברה הישראלית "אמורפיקל" פרסמה מחקר פרה קליני המראה כי סידן פחמתי אמורפי סינתטי נספג בכ-40% יותר לעומת סידן פחמתי גבישי. ב-2013 החלה החברה לשווק את הסידן הסינתטי כתוסף תזונה. ב-2014 הסתיים בהצלחה ניסוי קליני שלב 1 בשימוש בסידן לסובלים מהיפוקלצמיה, וב-2017 קיבלה אישור FDA לניסוי שלב 2. נכון ל-2020 גייסה החברה 23 מיליון דולר ויצאה לסיבוב גיוס של 30 מיליון דולר.
Yo Soy Su Vida
כאשר הקליפ של השיר יצא, הוא גרם להד תקשורתי בשל כך שמושא אהבתה של טרווי בו הוא אישה. בפורבס ובילבורד סקרו אותו באופן מקיף.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי גלוריה טרווי ומרסלה דה לה גרזה והופק על ידי ארמנדו אווילה ומאפיה. השיר עוסק בכך שלטרווי יש בן זוג המעניק לה אהבה רבה לטענתה. עם זאת, בכל פעם שהיא נמצאת עימו, היא חשה שאינה יכולה להמשיך זאת כיוון שהיא חושקת באישה והיא רואה בכך בגידה ועל כן, לא יכולה לספר לו דבר.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-6 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-8 במרץ 2019. בתחילת הקליפ, ניתן לראות רכב המגיח לביתה של טרווי, מתוכו יוצא גבר שאוחז בוורד ומתנה. באותה העת, זו מצטלמת בחדרה לבחורה עימה היא נמצאת בזוגיות, בעוד שהגבר פותח את דלתה וכמעט מגלה על כך. בסוף הקליפ, סודה של טרווי נחשף.
נכון לאפריל 2022, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-50 מיליון צפיות.
צלב חיל האוויר (בריטניה)
צלב חיל האוויר (באנגלית: Air Force Cross מוכר גם בר"ת: AFC) הוא עיטור בריטי מדרגה שלישית הניתן לחיילי הכוחות המזוינים של בריטניה עבור פעולה של גבורה או דבקות במטרה יוצאת דופן באוויר אך לא בשירות פעיל, בעיקר למשרתים בחיל האוויר המלכותי. העיטור ניתן לציון פעילות יוצאת דופן באוויר לא בשירות פעיל, כלומר לא בשעת מלחמה או פעילות מבצעית, לציון פעולת גבורה בשירות פעיל ניתן עיטור צלב התעופה המצוינת. עד לשנת 1993, העיטור היה ניתן לקצינים בלבד כאשר עיטור מדליית חיל האוויר היה ניתן לדרגות הנמוכות, החל משנה זו צלב חיל האוויר ניתן לכל הדרגות.
תיאור העיטור
העיטור הוא צלב יווני עשוי כסף שבמרכזו מוצג תיאור של הרמס רוכב על כנפי נץ ואוחז זר דפנה. בקצה הזרוע העליונה מתואר הכתר המלכותי של המונרך המכהן ובקצוות שאר הזרועות מסמלים ראשי התיבות של המונרך. העיטור תלוי על סרט המורכב מפסים לבנים ואדומים באלכסון לאורכו של הסרט, זו היא גם תצורת הצבעים המוצגים באות העיטור (גרסה מוקטנת של העיטור אשר נענדת לא באירועים פורמליים). לעיטור ניתן להוסיף אבזם כסף המציין כפל עיטורים, כלומר הענקה כפולה ויותר של אותו העיטור, בתצורת אות העיטור אבזם זה מיוצג בעזרת סיכה במרכז האות.
סמראנג
סמראנג (באינדונזית: Semarang) היא עיר הבירה של מחוז מרכז ג'אווה באינדונזיה. העיר היא עיר נמל מתקופת הקולוניאליזם ההולנדי ועד היום הזה מהווה מרכז אזורי חשוב. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית העיר מנתה כ-1.65 מיליון תושבים והיא העיר התשיעית בגודלה באינדונזיה. מבחינה אתנית עיקר האוכלוסייה הם ג'אווניסים עם מיעוט סיני משמעותי.
היסטוריה
ההיסטוריה של סמראנג מגיעה עד למאה ה-9, אז הייתה ידועה בשם ברגוטה. בסוף המאה ה-15, ערבי בשם קיאי פנדאן אראנג ייסד בכפר דייגים במקום זה ובית ספר אסלאמי. ב־2 במאי 1547 הכריז הסולטאן הדוויג'איה מפג'אנג קאי על פנדאן אראנג כבופטי הראשון (ראש העיר) של סמראנג, ובכך ביסס את סמראנג מבחינה ניהולית ופוליטית.
בשנת 1678 הבטיח סונאן אמנגקוראט השני להעביר את השליטה בסמראנג לחברת הודו המזרחית ההולנדית (VOC) כחלק מתשלום חוב. בשנת 1682 נוסדה מדינת סמראנג על ידי הכוח הקולוניאלי ההולנדי. ב־5 באוקטובר 1705 לאחר שנים של כיבושים, סמארנג הפכה רשמית לעיר VOC כאשר סוסוחונאן פקובווונו הראשון ביצעה עסקה למתן זכויות סחר נרחבות ל-VOC בתמורה למחיקת החובות של מטראר. ה-VOC, ומאוחר יותר ממשלת איי הודו המזרחיים ההולנדיים, הקימו מטעי טבק באזור ובנו כבישים ומסילות ברזל, מה שהפך את סמראנג למרכז סחר קולוניאלי חשוב.
נוכחותה ההיסטורית של קהילה הודית גדולה (אירואסית) באזור סמראנג באה לידי ביטוי גם בכך שהשפה הקריאולית בשם ג'אווינדו הייתה מדוברת שם.
קמברה
קמברה (צרפתית: Cambrai, הולנדית: Kamerijk, גרמנית: Kamerich, אנגלית: Cambrai, לעיתים נהגית קמבריי) היא עיירה במחוז נור שבחבל הארץ או-דה-פראנס שבצפון צרפת. העיירה, בה גרים כ-33,000 נפש, היא מקום מושבו של ארכיבישוף מהחשובים באזור. העיירה קיימת עוד מהתקופה הרומית. במלחמת העולם הראשונה התרחש סמוך לעיירה קרב קמברה, שבו היה שימוש מוצלח ראשון של טנקים. קרב נוסף שהתרחש באזור במלחמה זו היה קרב קמברה השני שהתרחש במסגרת מתקפת מאה הימים ב-1918.
בתקופת האימפריה הרומית
מעט מאוד ידוע על ראשיתה של קמברה. היא הוזכרה בפעם הראשונה בשם קאמאראקו או קאמאראקום במאה ה-4. זו הייתה עיר של שבט גרמאני בשם Nervii ושימשה כבירה מקומית. באמצע המאה ה-4 פשיטות הפרנקים מהצפון הובילו את הרומאים לבנות מבצרים סמוך לקמברה ומשם לכיוון בולון. בכך קמברה הפכה למקום אסטרטגי חשוב. הנצרות הגיע לאזור במאות הרביעית והחמישית. הבישוף של Nervii, ששמו סופריור, מוזכר באמצע המאה ה-4, אבל שום דבר אחר לא ידוע עליו. בשנת 430 פרנקים סאלים בפיקודו של כלודיו כבש את העיר.
ימי הביניים
קמברה החלה לצמוח מכפר לעיר של ממש במהלך השושלת המרובינגית, תקופה ארוכה של שלום שבמהלכה עיירה סמוכה וקמברה אוחדו. בתקופה זו קמברה נעשתה כמרכז המנהלי של האזור. כאשר הסכם ורדן נחתם בשנת 843, שבמסגרתו פוצלה האימפריה של קרל הגדול לשלושה חלקים, קמברה הייתה בשטחי פרנקיה התיכונה. עם מותו של לותאר השני, שלא היה לו יורש, המלך קרל הקירח, מלך פרנקיה המערבית, השתלט על הממלכה. בשנת 870 העיר נהרסה על ידי הנורמנים.
בשנת 925 היינריך הראשון ניסה והצליח לכבוש את אזור קמברה. אחר כך השטחים הועברו לאימפריה הרומית הקדושה ונותרו בחלקה עד שסופחו לצרפת על ידי לואי הארבעה עשר בשנת 1677. סכסוך לקראת סוף האלף הראשון בין מספר אחראיים בעיירה גרם ליריבות ביניהם, אך חדל בשנת 948 כאשר אוטו הראשון קיבל סמכויות על העיירה. בשנת 1007 קיסר האימפריה הרומית הקדושה, היינריך השני, הרחיב את השלטון הזמני של הבישוף לשטח שמסביב לקמברה. באותם ימים קמברה הייתה מדינה עצמאית כחלק מהאימפריה הרומית הקדושה.
בשנת 958 התושבים התקוממו נגד השלטון של הבישוף. הם דוכאו קשות, אבל חוסר שביעות רצון התחדשה במאות ה-10 וה-11. בשנת 1226, לאחר תקופה נוספת של אי שקט, האזרחים של קמברה הסכימו לוותר על מספר תנאים כדי לשמור על חופש מסוים בניהול העיר. במאה ה-11 הושלמה חומת העיר, שנשארה במתכונת דומה עד המאה ה-19.
הפעילות הכלכלית בימי הביניים
בימי הביניים העיר גדלה והתעשרה הודות לתעשיית האריגה שלה, אשר כללה בעיקר ייצור מבד צמר, פשתן וכותנה. קמברה אז הייתה שייכת לארגון מסחרי של שבע עשרה ערים שמטרתו הייתה לפתח את הסחר עם ירידים בשמפאן ובפריז.
מלחמת מאה השנים
אף על פי שהבישוף ניסה לשמר את עצמאותה של המדינה הקטנה Cambrésis - קמברה, המשימה לא הייתה קלה, משום שהייתה בין שכנים חזקים יותר. בשנת 1339, בשלבים הראשונים של מלחמת מאה השנים, המלך האנגלי אדוארד השלישי גרם למצור על העיר, אך בסופו של דבר נאלץ לסגת. החל מהמאה ה-14 המחוז היה מוקף על ידי בורגונדי דבר שגרם לכך שז'אן מבורגונדי, בנו הלא-חוקי של ז'אן הראשון מונה לבישוף. אולם מה שנראה כמו סיפוח הממשמש ובא של קמברה לארצות בורגונדי נעשה בלתי אפשרי על ידי מותו הפתאומי של שארל האמיץ בשנת 1477. לואי האחד עשר מלך צרפת מיד ניצל את ההזדמנות כדי להשתלט על קמברה, אבל עזב את העיר כעבור שנה.
תקופת הרנסאנס והעת החדשה
בשנת 1543 קמברה נכבשה על ידי קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, וסיפח את החלק לממלכתו. כעבור מספר שנים החלק הוחזר לצרפת.
העיר סבלה מהמהפכה הצרפתית: ז'וסף לה בון, שנשלח על ידי "הוועדה לשלום הציבור", הגיע לקמברה בשנת 1794. הוא גרם לתקופה אפלה בקמברה, בכך ששלח רבים לגיליוטינה, עד שהוא נשפט והוצא להורג בשנת 1795. רוב המבנים הדתיים של העיר נהרסו בתקופה זו: בשנת 1797, הקתדרלה הישנה, אשר זכתה לכינוי "הפלא של ארצות השפלה", נמכרה לסוחר שניצל אותה כמחצבה. רק המגדל המרכזי נשאר עומד עד 1809, כשאז התמוטט בסערה. לעומת זאת, ארכיון הקתדרלה נשמר (ונמצא כיום בעיר ליל) ובהמשך נבנתה קתדרלה חדשה.
מלחמת העולם הראשונה
בקמברה וסביבתה היו שני קרבות גדולים במלחמת העולם הראשונה. הראשון מביניהם, שהתרחש בשנת 1917 היה אחד מהקרבות החשובים בחזית המערבית. ייחודו של הקרב, שבמהלכו כוחות בריטים תקפו את קו הינדנבורג ופרצו אותו לראשונה, הוא בשימוש המוצלח והגדול הראשון בטנקים במסגרת קרב משולב. השני התרחש ב-1918 והיה קרב התקפי של מדינות ההסכמה במסגרת מתקפת מאה הימים שנערכה בסיום המלחמה. הקרב נמשך כיומיים, ונעשה בו שימוש בטקטיקה חדשה לאותה תקופה במסגרתה שולבו מאות טנקים וכוח מקלעים כבדים ממונע יחד עם מתקפת חיל רגלים, דבר שהביא לניצחון מוחץ בזמן קצר.
מוזיקה בעיר
לקמברה יש היסטוריה מוזיקלית מכובדת, בעיקר במאות ה-15 וה-16. הקתדרלה הייתה מרכז מוזיקלי עד המאה ה-17, והיה אחד המפעלים המוזיקליים הפעילים ביותר בארצות השפלה - מלחינים רבים של בית הספר בורגונדי למדו או לימדו שם. בשנת 1428 פיליפ דה לוקסמבורג, אחד החשמנים שחיו במאה ה-15, טען כי אחת ממוזיקות הקתדרלה הטובות בכל הנצרות הייתה בקמברה - על פי לוקסמבורג, מידת הדיוק של השירה בקמברה הייתה נפלאה, עוצמת האור בקתדרלה הייתה מדויקת, וכן קול הפעמונים בה. בין המלחינים הדגולים שחיו, למדו או לימדו בקמברה היו גיום דופאי, ניקולא גרנו, אלכסנדר אגריקולה, יאקוב אוברכט, פיליפה דה מונטה, יוהנס לופי ואחרים.
56 בקשת
56 בקשת הוא ענק כתום הנמצא בקבוצת הכוכבים קשת במרחק של כ-207 שנות אור מכדור הארץ (63 פארסק). בהירות הנראית של הכוכב היא מדרגה 4.89 והוא בעל סיווג ספקטרלי K0III. בהירותו המוחלטת של הכוכב היא מדרגה 0.85.
יד ביד (שיר פסטיגל)
יד ביד הוא פזמון ישראלי שנכתב על ידי תלמה אליגון-רוז והולחן על ידי רוני וייס. השיר הוקלט לראשונה לפסטיגל בשנת 1984 והיה נהוג לסיים בקביעות את מופעי הפסטיגל הראשונים בתחילת דרכו של המופע. השיר הושמע במופע 11 פעמים בשנים: 1984, 1985, 1987, 1988, 1989, 1990, 1991, 1992, 1998, 2010 ו-2020.
במהלך השנים "יד ביד" הושר על ידי עשרות זמרות וזמרים ישראלים.
תוכן
השיר מדגיש את העוצמה שנוצרת על ידי חיבורים ואחדות שבאה לידי ביטוי לא רק בעבודה משותפת אלא בקשר אישי. השימוש במטבעות הלשון יד ביד ולב אל לב מחזקת התחושה של תקשורת ויחס בין-אישי. השיר גם מדבר על תקווה לדברים טובים ובלהאמין שהכל יכול לקרות ושכל האנשים בעולם מיוחדים שביחד תמיד טוב מלבד.
שורות נוספות בשיר
החל משנת 1998 נוספו לשיר השורות: "כל אחד ישא קולו יחד לעולם כולו" ו"כל אחד יתן מעט, כל אחד יושיט רק יד, יחד יחד לא לבד. אל האור נצעד!". זאת לאחר שהשיר לא הושמע במופע מספר שנים. בשנת 1987 עפרה חזה ביצעה בפסטיגל לפני השיר שיר דומה שגם הוא עונה לאותו השם. שיר נוסף שסגר את המופע ושיר ההמשך של השיר הוא "אני מאמין" (אהוד מנור/עובד אפרת) שגם כן נכתב לכבוד המופע.
בשנת 2020, לרגל חגיגות ה-40 למופע הפסטיגל, נכתב בית חדש לשיר: "יד ביד ולב אל לב, יחד כל דבר הולך. יד ביד כך בשרשרת. כבר אלפי שנים בדרך ונזכור מה שעבר ונחייך אל המחר. כי כולנו לב אחד. יחד יד ביד!".
מחוזות ויילס
ויילס מחולקת ל-22 מחוזות החל מה-1 באפריל 1996.
מעבר לחלוקה למחוזות אדמיניסטרטיביים, ויילס מחולקת גם לשמונה מחוזות שמורים (מצפון לדרום): קלוויד, גווינד', פוויס, דיפאד', גוונט, מערב גלמורגן, מרכז גלמורדן וסאות גלמורגן.
רוז ורפמן
ילדות
רוז גלוק נולדה ב-4 באוקטובר ב-1916 בציריך, שווייץ, בתם של פינחס גליק-פרידמן (1886-1964), והניה שיפר (1887-1968). אביה היה צאצא למשפחה חסידית, מצאצאי המגיד ממזריטש (1704-1772), תלמידו וממשיך דרכו של הבעל שם טוב (1698-1760).
היו לה שתי אחיות: טאובה רחל, ילידת 1912 ב-אנטוורפן, בלגיה, והנדיל, ילידת 1913 בציריך, וכן גם אח, אברהם שלמה יליד 1914.
הוריה היגרו מטרנוב בגליציה (פולין), לבלגיה, ובהמשך לשווייץ, במהלך מלחמת העולם הראשונה. המשפחה נדדה לגרמניה, והתיישבה לבסוף בצרפת בשנת 1921, והשתקעה בשטרסבורג. שם רוז למדה בבית ספר המפורסם Lycée des Pontonniers.
לאחר המעבר המשפחה לפריז, היא למדה ב-1941 ו-1942, בבית ספר לאחיות. היא עבדה לפני מלחמת העולם השנייה ב COJASOR, שירות סוציאלי יהודי, בניהולה של לוסי דרייפוס, אלמנתו של קפטן אלפרד דרייפוס.
המחתרת הצרפתית
במהלך מלחמת העולם השנייה, היא הצטרפה לאחותה, אנטואנט, ובעלה הרב דוד פוירוורקר בעיירה בריב-לה-גיארד. הם עבדו יחד עם אדמונד מישלה, לעתיד שר בכיר בממשלתו של שארל דה גול, בתנועה העיקרית של המחתרת הצרפתית, קומבט. בזיכרונותיו מישלה מציין אותה כאחד הסוכנים הפעילים בקומבט. כינויה במחתרת הייתה מרי רוז ג'ררדין.
היא נעצרה בבית הכנסת של בריב במרץ 1944 ונלקחה למחנה המעצר דראנסי ומשם, בשיירה 72, ב-29 באפריל 1944, למחנה הריכוז אושוויץ.
ד "ר יוזף מנגלה, הרופא הנאצי הידוע לשמצה, ביצע עליה ניסויים "רפואיים". הוא גם ניתח אותה, ללא הרדמה. היא שרדה שלוש סלקציות במחנה הריכוז אושוויץ (אושוויץ-בירקנאו), ומאוחר יותר הועברה למחנה הריכוז גרוס-רוזן, ממנו היא שוחררה על ידי הצבא הרוסי בפברואר 1945.
המספר המקועקע על הזרוע שלה הוא: 80598; מתחתיו קועקע גם משולש, המסמן אותה כיהודייה.
אושוויץ
השיירה 72 לקחה אותה לאושוויץ ב-29 באפריל 1944. סרג ' Klarsfeld תיאר את השיירה:
''השיירה הזאת לקחה 1004 יהודים, כולל 398 גברים ו-606 נשים. ביניהם היו 174 ילדים מתחת לגיל 18. המשורר יצחק קצנלסון הוא בין המגורשים בשיירה הזאת, כמו גם הרבה פולנים, נעצר גם הוא כשהיה בויטל, לאחר גירושו מפולין. ישנן משפחות: ילדים Dodelzak, איטה, 12, ז'ורז' 3 ו-Arkadius 3 חודשים; רוטנברג, Naphtalie 7, ניית'ן 5, אסתר 4, פרנץ 2,...'' ''בעת ההגעה לאושוויץ, 48 גברים היו עברו את הסלקציה וקיבלו המספרים 186596 עד 186643 ו-52 נשים, עם מספרים סביב 80600. ב-1945 היו 37 ניצולים, כולל 25 נשים.''
אחיה, ד"ר שלמה שליק גורש בשיירה הבאה, שיירת 73, שיצאה את דראנסי ב-15 במאי 1944.
גרוס-רוזן
מחנה הריכוז גרוס-רוזן היה ממוקם ליד תחנת רכבת של ברסלו. מקום זה היה גרוע יותר מאושוויץ, למרות שלא הייתה בו משרפה. שם עברה לעבוד במפעל תחמושת, משש בערב עד שש בבוקר עם הפסקה אחת של חצי שעה בין חצות לשתים עשרה וחצי. זה היה קו הרכבה. ללא אפשרות לעצור או להאט. המכות ירדו בשפע על עובדי הכפייה.
התנגדות פסיבית
גם במחנה הריכוז היא עסקה בהתנגדות פסיבית. בבירקנאו, היא צורפה לקבוצה של 50 נשים לעבודת סריגה של גופיות לילדים גרמנים. היא עבדה קשה, ואף צוינה כמודל לחיקוי. אבל בחורף, כאשר נצטוו לסרוג גרביים לחיילים הגרמנים, היא השתדלה להשאיר קשרים גדולים בתוך הגרביים כדי להפוך אותם לבלתי שמישים.
בבלוק שלה באושוויץ הייתה עצירה נוספת, סימון וייל אשר מאוחר יותר הפכה לפוליטיקאית צרפתית ואירופאית בכירה.
אחרי המלחמה
לאחר המלחמה, היא חזרה לפריס והייתה לעובדת הראשונה (ובהתחלה, היחידה) של חברת התעופה אל על, כאשר הסוכנות שלה נפתחה בפריז. היא אירחה והדריכה מנהיגים ישראלים רבים בעת שהותם בפריז וביניהם גולדה מאיר ודוד בן-גוריון. היא הייתה מעורבת במבצעי ההעפלה, בין היתר של ספינת אקסודוס כאשר יחד עם הכומר אלכסנדר גלסברג, שהוכר לאחר מותו בין חסידי אומות העולם על ידי יד ושם, על הצלת יהודים בזמן המלחמה, היא הכינה תעודות זהות מזויפות לנוסעים של אקסודוס.
עיטורים
היא זכתה בתואר האביר של לגיון הכבוד" על ידי הממשלה הצרפתית על עבודתה של המחתרת, ב-10 בפברואר 1959. היא גם קיבלה לה Médaille Militaire 1939-1945, la Croix de guerre 1939-1945, ו la Croix du combattant volontaire דה לה המחתרת. ב-10 באפריל 2009, הממשלה הצרפתית גרמה לה קצין לגיון הכבוד.
חיים אישיים
היא הייתה נשואה לנחמן ורפמן, דוקטור במשפטים (אוניברסיטת גרנובל), רואה חשבון מוסמך (CPA). היו לה שלושה ילדים. היא עברה לגור במנצ'סטר, כדי להיות קרובה אל הילדים, הנכדים והנינים שלה.
היא נפטרה במנצ'סטר ב-17 בספטמבר 2016, בגיל 99, רק כמה שבועות לפני יום הולדתה ה-100.
יוזף שרמנטובסקי
ביוגרפיה
בתחילה, מסיבות שאינן ברורות, הוא התגורר עם דודתו במנזר מקומי. שם הוא הפגין לראשונה כישרון לציור. מאוחר יותר הבחין בו אספן האמנות, טומאש זילינסקי, ויוזף שרמנטובסקי הלך להתגורר עימו בקיילצה. שם הוא פגש את פרנצ'ישק קוסטבסקי, שנתן לו שיעורי רישום ראשונים ועזר לשכנע את אביו לתת לו להמשיך בקריירה באמנות. בסיוע מסוים של זילינסקי, הוא נרשם לבית הספר לאמנויות יפות בוורשה, בו למד בין השנים 1853–1857, ולמד אצל קריסטיאן ברסלאואר ויוליוס קוסאק. הוא גם לקח שיעורים פרטיים אצל וויצ'ך גרסון. הוא גם מד אצל יאן פליקס פיברסקי.
לאחר 1856 התגורר בוולין, שם צייר באוויר הפתוח, וגם עבד בחברת ספינות קיטור, וסיפק קישוטים לספינות הנוסעים שלהן והשתתף בתערוכה הלאומית הראשונה לאמנויות יפות, בוורשה.
בשנת 1860 הוא קיבל מלגה ללמוד בפריז. זמן קצר לאחר שהגיע הוא התיידד עם קפריאן קמיל נורוויד, שעזר לו לקבל עבודות. שנתיים לאחר מכן בריאותו החלה להתדרדר אך לאחר שהצליח כלכלית הוא הצליח לנסוע לשווייץ למנוחה ולבילוי.
בשנת 1868 שב לפולין, שם הקים סטודיו בטטרה.
לאחר שלא קיבל תואר באקדמיה לאמנויות יפות בקרקוב, החליט לחזור לפריז.
אחרית ימיו
עד מהרה הוא התחתן ונולד לו בן, אך הוא נכנס לדיכאון כאשר הילד נפטר. הם נשארו בפריז במהלך המלחמה הצרפתית-פרוסית והקומונה הפריסאית. לא היו לו כל פטרונים, עד מהרה הוא החל לסבול כלכלית ובריאותו החמירה בגלל רעב וקשיים אחרים.
אף שהיה לו בן נוסף וזכה במדליה בתערוכה בלונדון, הוא מעולם לא התאושש, פיזית או כלכלית, מה שהוביל למותו בטרם עת, בגיל ארבעים ושלוש.
קאסמירו
קרלוס אנריקה קאסמירו או בקיצור קאסמירו (בפורטוגזית: Carlos Henrique Casimiro; נולד ב-23 בפברואר 1992) הוא כדורגלן ברזילאי, המשחק בעמדת הקשר האחורי במנצ'סטר יונייטד ובנבחרת ברזיל.
קריירת מועדונים
קאסמירו נולד בסאו ז'וזה דוס קאמפוס שבברזיל. הוא התחיל את קריירת המשחק שלו בקבוצה הברזילאית סאו פאולו בגיל 11. הוא היה הקפטן של מחלקות הנוער של הקבוצה. באותה תקופה נקרא "קרלאו"("Carlão"), ההגייה הפורטוגזית של שמו הפרטי.
ב-25 ביולי 2010 ערך את הופעת הבכורה בברזילייראו, בהפסד החוץ של קבוצתו לסאנטוס. באותה שנה, ב-15 באוגוסט, כבש את שערו הראשון בתיקו 2:2 נגד קרוזיירו.
ב-2012 זכה עם קבוצתו בגביע סודאמריקנה.
סגנון המשחק המתקל והתוקף של קאסמירו דומה לשני השחקנים שהם המודל לחיקוי שלו, הרנאנס וזינדין זידאן.
ריאל מדריד
בינואר 2013 הושאל לריאל מדריד, ושיחק רוב העונה במחלקת הנוער שלה, הקסטיליה, ששיחקה באותה עת בליגת המשנה. קאסמירו כבש שער אחד(נגד סבאדל) ב-15 הופעותיו בקסטיליה, והקבוצה הפכה לקבוצת הנוער החזקה בספרד.
ב-20 באפריל 2013, קאסמירו ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של ריאל מדריד, בניצחון 1–3 על ריאל בטיס.
ב-10 ביוני 2013 החתימה ריאל מדריד את קאסמירו לארבע שנים ושילמה תמורתו שישה מיליון אירו.
קאסמירו השתתף באופן פעיל במשחקי ההכנה לקראת עונת, במשחק ההכנה הראשון קסמירו נכנס במחצית וכבש את השער האחרון בניצחון 0–6 על בורנמות', ואילו במשחקו השני מול ליון, הקשר נכנס כמחליף בדקה ה-33, וכבש את שערו השני בקבוצה בדקה ה-83, שער שהשווה את התוצאה במשחק שהסתיים בתיקו 2-2. במהלך העונה שימש קאסמירו בעיקר כשחקן ספסל. בסוף עונה זו זכתה ריאל מדריד בליגת האלופות.
פורטו
עם תחילת ההכנות לקראת עונת קאסמירו התאמן מספר ימים עם ריאל מדריד, שהודיעה על השאלתו לפורטו למשך עונה שלמה, עם אופציית רכישה בסוף ההשאלה. בעונה זו הוא היה בורג מרכזי בהגעתה המפתיעה של פורטו לרבע גמר ליגת האלופות. בסך הכל הוא שותף ב-41 משחקים בכל המסגרות וכבש 4 שערים, ביניהם שער בבעיטה חופשית בניצחון הגדול 0:4 על פ.צ.בזל בשמינית גמר הצ'מפיונס.
החזרה לריאל מדריד
בעונת 2015/2016 חזר קאסמירו לריאל מדריד והתברג במהרה בהרכב הראשון של הקבוצה. ועם חזרתו הוארך חוזהו עד 2021. בתחילת העונה, תחת רפא בניטס הוא כמעט לא קיבל דקות, אך לאחר שזידאן מונה כמאמן הוא החל לתפוס את מקומו בקבוצה. ב-13 במרץ 2016 כבש את שערו הראשון בקריירה עבור הבלאנקוס, שער דרמטי בדקה ה-89 במשחק החוץ מול לאס פלמאס שסידר לקבוצתו ניצחון 1:2. בסיום העונה זכה עם ריאל מדריד בליגת האלופות בפעם השנייה בקריירה לאחר תיקו 1-1 מול היריבה העירונית אתלטיקו בגמר ב-120 דקות וניצחון בפנדלים.
בעונת 2016/17 מעמדו בקבוצה המשיך להתחזק, והוא היה לבורג מרכזי בזכייה של ריאל באליפות הראשונה שלה אחרי 5 שנים עם 4 שערים ב-25 הופעות. בנוסף, זכה עם הבלאנקוס פעם נוספת באליפות אירופה כשבגמר ליגת האלופות 2017 הבקיע את השער השני נגד יובנטוס במשחק שהסתיים בניצחונה של ריאל מדריד, 1–4. באוגוסט 2017 כבש בניצחון 1:2 על מנצ'סטר יונייטד בסופרקאפ האירופי. בעונה העוקבת רשם זכייה שלישית ברציפות בליגת האלופות ורביעית בחמש עונות בלבד.
בעונת 2019/20 זכה עם ריאל באליפות ספרד בפעם השנייה בקריירה.
נבחרת ברזיל
בשנת 2011 השתתף באופן פעיל בנבחרת ברזיל עד גיל 20, שזכתה בגביע דרום אמריקה 2011 שנערך בפרו. קאסמירו כבש שלושה שערים בטורניר. קאסמירו שיחק את משחקו הרשמי בנבחרת הבוגרת כבר בגיל 19 ב-14 בספטמבר 2011 בשוויון 0-0 מול נבחרת ארגנטינה. הוא זומן לקופה אמריקה לשנת 2015 אך לא זכה לשחק.
במאי 2018 קאסמירו זומן למונדיאל ברוסיה, וערך את הופעתו הראשונה במונדיאל, ב-17 ביוני 2018, כאשר שיחק 60 דקות בשוויון 1-1 מול נבחרת שווייץ.
במאי 2019 זומן קאסמירו לטורניר הקופה אמריקה וזכה לכבוש שער בשלב הבתים מול נבחרת פרו, שער זה היה לשער הראשון של קאסמירו בנבחרת הבוגרת של ברזיל.
נכלל בסגל נבחרת ברזיל לטורניר מונדיאל 2022.
שיעורי רבי שמואל
שיעורי רבי שמואל היא סדרת ספרי לימוד המכילה את שיעוריו של רבי שמואל רוזובסקי, ראש ישיבת פוניבז'.
עריכת הספר
הספר נערך לאחר פטירתו על ידי צוות תלמידי חכמים מתלמידיו. תוכנו כולל רשימות של חידושי תורה שכתב בעצמו, שיעורים שמסר בישיבה אשר נערכו מתוך קטעי הקלטה וכן על פי רשימות תלמידים מתקופות שונות. עורכי השיעורים בררו את הסולת מתוך הרשימות המהימנות יותר, על ידי השוואה בין הרשימות השונות. בספר הוכנסו גם הערות שוליים, מאת תלמידי חכמים מתלמידיו, וההערות משמשות כעין השלמה להרחבת העניינים שהוא עוסק בהם בשיעור.
בספר הוכנסו גם הערות וקושיות ידועות שהביא הרב רוזובסקי בשיעור אף שלא הוסיף בהן דבר משלו והדבר משמש מעין סיכום לחידושי האחרונים במסכתות הישיבתיות. כתלמידם של רבי שמעון יהודה שקופ ורבי יצחק זאב סולובייצ'יק הוא צועד בשיטת בריסק, ומביא את המשא ומתן הפשוט בסוגיות השונות.
הספר יצא לאור בכרכים רבים לפי סדר המסכתות הנלמדות בישיבות, ובהן מכות, בבא קמא, בבא מציעא, בבא בתרא, יבמות, כתובות ועוד. בכל ספר על מסכת מסוימת לוקטו גם קטעים משיעוריו של הרב רוזובסקי שנאמרו על מסכתות אחרות הנוגעים לאותה מסכת.
הספר יצא לאור במהדורות שונות, בתחילה הוא יצא במהדורת סטנסיל ולאחר מכן הודפס כספר רגיל, על ידי בנו הרב מיכל דוד רוזובסקי.
בתוך זמן קצר הפך הספר לספר יסוד בעולם הישיבות, והוא משמש מגידי שיעורים להכנת השיעור.
ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש (המרכזית בישראל)
ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית בישראל היא ישיבה ותיקה של חסידות חב"ד בישראל, במסגרת רשת ישיבות תומכי תמימים ליובאוויטש. מוסדותיה שוכנים בלוד ובכפר חב"ד. משתייכת לזרם המתון בחב"ד.
היסטוריה
בשנת תרצ"ח (1938) נוסדה בתל אביב ישיבת "אחי תמימים" על ידי הרב אליעזר קרסיק, לימים יו"ר אגודת חסידי חב"ד בישראל. הרב חיים שאול ברוק היה אחד מראשי הישיבה והמשפיע הראשי בה. שנה לאחר הקמת הישיבה החל לכהן כר"מ ראשי הרב שלום נח ברזובסקי, בחודש אלול ה'תש"א פתח הרב ברזובסקי את ישיבת סלונים ובמקומו התמנה הרב דוד פוברסקי שכיהן כר"מ ראשי במשך שלוש שנים עד הקמת ישיבת פוניבז'. לאחר עזיבת הרב פוברסקי התמנה הרב יואל קלופט כר"מ ראשי בישיבה. מלבדם כיהן בישיבה גם הרב דוד חנזין ר"מ.
לאחר בוא ניצולי השואה מארצות אירופה נוצר צורך להקים ישיבה נוספת. הרב זושא וילמובסקי ביקר בשנת תש"ט (1949) בלוד וראה בסמוך לבתי הגרעין הראשון של שיכון חב"ד לוד בניין נטוש בן שלוש קומות. הוא הכריז על המקום כישיבת תומכי תמימים. הישיבה שם כונתה ה"פרדס", משום ששכנה ליד פרדס תפוזים. אחרי חג הפסח תשי"א (1951) התאחדו שתי הישיבות לישיבה אחת, והיא נקראה 'ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית'.
ראשי הישיבה היו הרב ברוך שמעון שניאורסון, הרב ישראל גרוסמן והרב יעקב כ"ץ. משפיע הישיבה, הרב שלמה חיים קסלמן, היה הדמות הדומיננטית בה עד לפטירתו בשנת תשל"א, אז מונה לתפקיד הרב מנחם מנדל פוטרפס. את הישיבה ניהל עד לפטירתו אפרים וולף בסיוע בנו ברק'ה וולף. אחריו ניהל אותה מנשה חדד עם בנו שלום בער חדד שהחליפו לאחר פטירתו.
בב׳ באייר תשי"ח (22 באפריל 1958) נערכה הנחת אבן הפניה לבניין הישיבה הגדולה בכפר חב"ד בהשתתפות הרבנים הראשיים לישראל, ראשי ישיבות, אדמו"רים, חברי כנסת ועוד. הבניין נחנך בשנת תשכ"ג (1963).
גסטרוליט
גסטרוליט הוא איבר המשמש לאגירת סידן בקרב סרטני מים מתוקים.
ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש (המרכזית בישראל)
היסטוריה
בשנת תש"ל (1970) הוקם מוסד מקביל לבית הספר למלאכה בקריית מלאכי על ידי הרב יוסף הרטמן. בשנת תשע"ה זכה בית הספר בפרס מנהל החינוך הדתי של משרד החינוך. בית הספר פעיל כגוף עצמאי.
גסטרוליט
פעילות
על מנת לגדול, כל פרטי משפחת הסרטנאים צריכים להשיל את השריון הישן ולגדל שריון חדש. הסרטנים יוצאים מהנשל עם תשתית השריון החדש מוכנה, אך עליהם למצוא מקורות סידן מהסביבה על מנת לשקע את המינרל ההופך את השריון לנוקשה, לצורכי הגנה ואכילה. בתקופת מעבר זו שבה השריון החדש לא מכיל סידן, הסרטנים פגיעים במיוחד. במקרה של סרטני מים מלוחים, החיים בסביבה עשירה בסידן, מוצאים לעצמם מקום מחבוא בו הם מתנשלים ואז במהלך כשלושה שבועות הם מסננים סידן מהמים ומשתמשים בו על מנת לחזק את השריון החדש. לעומתם, סרטני מים מתוקים חיים בסביבה דלת סידן ולכן היו צריכים לפתח שיטות יעילות יותר לבניית שריון החדש.
ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש (המרכזית בישראל)
היסטוריה
בשנות השבעים והשמונים פתחה הישיבה סניפים במגדל העמק, קריית גת, ובקריית מלאכי. עם השנים הפכו הסניפים לעצמאיים. בנוסף מפעילה הישיבה כולל אברכים בבניין 770 שבכפר חב"ד, בראש הכולל עומד הרב שלום בער לבקובסקי.
גסטרוליט
פעילות
סרטנים אילו פיתחו מנגנון ייחודי המאפשר להם לספוג עד 30% ממשקל השריון הישן לאברי אגירה מיוחדים הנקראים "גסטרוליטים", במהלך תקופה בת 14 ימים לפני ההתנשלות. גסטרוליטים אלו ממוקמים משני צידי קיר הקיבה, ולאחר סיום ההתנשלות הם קורסים אל תוך הקיבה והסרטנים מעכלים את הסידן (בדומה לעיכול טבליות סידן שבני אדם צורכים). סידן זה משמש אותם להתחלת בנייתו של השריון החדש, בתהליך שאורך רק שלושה ימים, זמן קצר ביותר בהשוואה לשלושת השבועות שצריכים סרטני מים מלוחים.
ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש (המרכזית בישראל)
ישיבה גדולה - כפר חב"ד
בבניין הישיבה הגדולה בכפר חב"ד היו שתי קומות של פנימייה, ובשנת תש"מ נוספה קומה שלישית. בקומת הקרקע היה אולם לימודים, מטבח וחדר אוכל. בי"ג בטבת תשכ"ג עברו התלמידים המבוגרים מלוד לבניין החדש. בית המדרש לא הספיק עבור התלמידים, וכבר בב' באייר תשכ"ג נערכה הנחת אבן הפינה לבית מדרש חדש. בי"ב בתמוז תשכ"ו נערכה חנוכת הבניין שנקרא 'בית פנחס', על שם החסיד פנחס אלטהויז. באותה חגיגה נערכה מגבית 'מגן האלף', שבה נקראו החסידים לתרום אלף לירות. המגבית אפשרה לישיבה להשלים את הבניין, כולל חדרי לימוד, בשנת תשכ"ט (1969). המבנה תוכנן על ידי האדריכל יוסף שנברגר.
עד ה'תשע"ה היה ראש הישיבה הרב יעקב כ"ץ. ראשי הישיבה לאחר פטירתו היו הרב מאיר צבי גרוזמן עד לפטירתו בה'תשע"ז, הרב אליהו לנדא והרב יעקב גולדשמיד. בחודש תמוז ה'תשע"ט מונה לתפקיד ראש הישיבה הרב יוסף יצחק בלינוב.
גסטרוליט
מבנה הגסטרוליט
מבנה הגסטרוליט מאפשר לסרטני המים המתוקים לבנות את השריון החדש בפרק זמן קצר כל כך. הגסטרוליט מורכב משכבות של כיטין, אשר אליו מחוברים מספר סוגים שונים של חלבונים. בין שכבות הכיטין הסרטן משקע סידן פחמתי אמורפי, מינרל ייחודי ולא יציב במיוחד, שהסרטן משקיע אנרגיה על מנת לשמור בצורתו האמורפית. מספר מחקרים העלו את ההשערה כי נוכחות הסידן הפחמתי האמורפי בגסטרוליט אינה מקרית, ושהסרטן משתמש בה כיוון שמופע ייחוד זה של סידן פחמתי כנראה זמין יותר ולכן נספג בקלות יותר לגוף.
ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש (המרכזית בישראל)
ישיבה גדולה - כפר חב"ד
מלבד המסלול הרגיל - קיים בישיבה מכון ללימודי סמיכה לרבנות על ידי הרב דב טברדוביץ.
גסטרוליט
שימושים לאדם
חברת "אמורפיקל" עוסקת במחקר בתחום השימוש בגסטרוליט (בין השאר על ידי פרופסור אמיר שגיא מאוניברסיטת בן-גוריון), והיא מחזיקה כיום בפטנט לשימוש בגסטרוליט כתוסף תזונה, הנמצא בשלבים שונים של ניסויים קליניים להוכחת יעילותו. הגסטרוליט אושר לשימוש בבני אדם על ידי משרד הבריאות.
ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש (המרכזית בישראל)
ישיבה גדולה - כפר חב"ד
המשפיע הראשי הוא הרב שניאור זלמן גופין, לפניו מילאו את התפקיד הרב מנחם מנדל פוטרפס והרב שלמה חיים קסלמן.
תלמידי הישיבה מוציאים קובץ "הערות התמימים ואנ"ש" המכיל חידושי תורה של רבני ותלמידי הישיבה. מדי שנתיים יוצא לאור ספר פלפולים שבו חקירות תורניות בגמרא, הלכה, מנהג ועוד, מאת רבני הישיבה ותלמידיה.
נכון לשנת הלימודים תשע"ט (2018) לומדים בישיבה כ-225 בחורים.
ישיבה קטנה - לוד
הישיבה הוקמה בשנת תש"ט למען עולים חדשים לארץ.
במהלך שנותיה הישיבה עברה מלוד לפרדסים השוכנים לצד העיר, ולאחר כמה שנים חזרה הישיבה אל מקומה הראשון - ועד היום שוכנת שם הישיבה.
בראשות הישיבה עומד הרב יצחק אייזיק קעניג. המנהל הרוחני הוא בנו הרב מנחם מרדכי קעניג. המשפיע והמשגיח הראשי הוא הרב יוסף יצחק בוטמן. בשנים האחרונות (נכון לשנת ה'תשע"ט) נוספו משגיחים לישיבה, דוגמת הרב זעליג אלטהויז והרב שלום אדרי.
נכון לשנת הלימודים תשפ"ד (2023-4) לומדים בישיבה מעל 370 בחורים.
קריית חינוך - אוהלי תמימים כפר חב"ד
קריית החינוך 'אוהלי תמימים' בכפר חב"ד מיועדת לתלמידים שאינם מתאימים ללמוד לימודי קודש לאורך כל היום. התלמידים לומדים לפני הצהריים לימודי קודש ולאחר מכן חשמל ואלקטרוניקה. קריית החינוך נמצאת בשטח שבו היה בעבר בית הספר למלאכה. בשנת הלימודים תשע"ז (2017) למדו בה כמאה בחורים. מנכ"ל המוסד הוא שמואל רייניץ וראש הישיבה הוא הרב משה הלל.
אוסקר פון מילר
אוסקר פון מילר (בגרמנית: Oskar von Miller; 7 במאי 1855, מינכן – 9 באפריל 1934, מינכן) היה מהנדס גרמני, מייסד מוזיאון המדע של מינכן ומחלוצי האנרגיה ההידרואלקטרית.
קורות חיים
ב-1884 נישא לציירת מרי זייץ (Marie Seitz), לזוג היו 5 צאצאים.
נפטר ב-9 באפריל 1934 במוזיאון המדע שאותו הקים וניהל.
פעילותו ההנדסית
ב-1882 ארגן את תערוכת החשמל הראשונה בגרמניה, במסגרת התערוכה הפגין לראשונה את האפשרות של הולכת חשמל למרחקים. מגנרטור בעיירה מיזבך נמתח קו הולכה של כ-60 קילומטר לתערוכה במינכן שם חובר למשאבה חשמלית שהזינה מפל מים מלאכותי.
ב-1884 בנה במינכן את תחנת הכוח הראשונה בגרמניה.
ב-1891 ניהל את בפרנקפורט, שבמסגרתה הציג לראשונה קו הולכה של זרם חילופין תלת-פאזית למרחק של 176 קילומטר שהיווה פריצת דרך משמעותית בתחום הולכת החשמל.
בשנים 1918 עד 1924 יזם ובנה את שהייתה אז תחנת כוח הידרואלקטרית הגדולה מסוגה בעולם.
מוזיאון המדע
בתחילת 1903, בכנוס של, מילר שכנע קבוצת תומכים ברעיון שלו להקמת מוזיאון למדע וטכנולוגיה. חברי הקבוצה גם גייסו 250,000 מארק למטרה זו ובחרו ועדה שתקדם את הפרויקט. בהמשך השנה הנסיך לודוויג, יורש העצר והשליט בפועל של בוואריה, קיבל על עצמו להיות פטרון של המוזיאון, עיריית מינכן תרמה אי בנהר ה שיהווה אתר למוזיאון. בתכנון המוזיאון השתתפו מבחירי המדענים הגרמנים, ביניהם: מקס פלאנק ווילהלם רנטגן.