cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בית המשפט החוקתי של פולין
1989–2014: הרפובליקה הפולנית השלישית
בשנת 1989 התרחבו סמכויותיו של בית המשפט כאשר הוא קיבל את הסמכות לקבוע את פרשנותם המחייבת של חוקים. שינויים רבים הגיעו עם חקיקת החוקה מ-1997; מספר השופטים גדל מ-12 ל-15, כהונתם הוארכה בשנה אחת ונקבעה ל-9 שנים, ובית הדין איבד את סמכותו להחליט על פרשנות חוקים (בצורת הוראות מופשטות).
2015–2016: משבר בית המשפט החוקתי הפולני
בבחירות שנערכו ב-25 באוקטובר 2015, מפלגת המצע האזרחי השלטת הפסידה הן בבחירות לנשיאות והן את הרוב בפרלמנט למפלגת חוק וצדק, שזכתה ברוב מוחלט בסיים.
תקופת כהונתם של שלושה משופטי בית המשפט תמה בין הבחירות לכינוס הסיים החדש ב-12 בנובמבר 2015, ושני שופטים נוספים עמדו בפני פרישה לאחר מכן.
לפני שהנשיא הנבחר, אנדז'יי דודה, נכנס לתפקידו ב-6 באוגוסט 2015, והסיים החדש התכנס ב-12 בנובמבר 2015, המצע האזרחי מינתה חמישה שופטים חדשים לבית המשפט.
ביוני 2015 חוקקה המפלגה הוראת שעה שביקשה לאפשר לסיים שעוד לא התפזר למנות גם את שני השופטים שיועדו לפרוש לאחר כינוס הפרלמנט החדש. ואז ב-8 באוקטובר 2015, שבועיים לפני הבחירות, בחר הסיים את 5 השופטים הללו. הנשיא החדש אנדז'יי דודה סירב להשביע אותם לתפקיד. לאחר שמפלגת חוק וצדק ניצחה בבחירות וזכתה ברוב המושבים בסיים, הם הציעו קבוצה אחרת של חמישה שופטים שהושבעו מיד.
הדבר הצית מאבק מפלגתי חריף, שכן השופטים הנותרים בבית הדין, שרובם מומנו על ידי מפלגת המצע האזרחי, פסלו 3 מתוך 5 המועמדים של מפלגת חוק וצדק, ובמקום זאת אישרו שלושה מינויים שנעשו על ידי מפלגת המצע האזרחי, ומנעו משלושת השופטים שמונו על ידי מפלגת חוק וצדק לדון בתיקים.
כתוצאה מכך, חוקקה מפלגת חוק וצדק סדרה בת 6 "הצעות חוק מתקנות" בתקופה 2015-2016 שנועדו לכפות את מינוי מועמדיהם. לבסוף הסתיימה כהונת נשיא בית המשפט רזפלינסקי וב-21 בדצמבר 2016 מינה הנשיא אנדז'יי דודה את השופטת יוליה פז'לבסקה, שמונתה לבית המשפט על ידי מפלגת חוק וצדק, לנשיאת בית הדין החוקתי. מאז הרפורמה וההשתלטות על בית המשפט החוקתי על ידי חוק וצדק, עצמאות וריבונות המוסד מוטלת בספק. בפברואר 2020, שופטי בית המשפט החוקתי לשעבר, כולל מספר נשיאי בית המשפט לשעבר, הצהירו,
לאחר שמפלגת חוק וצדק זכתה בבחירות ב-2019 וב -2020, המפלגה הצליחה למלא את 15 המושבים של בית המשפט במלואם עד 2021.
עתירות רבות הוגשו לבית הדין האירופי לזכויות אדם ולבית הדין האירופי לצדק, המערערים על מעמדו המשפטי של בית הדין. בית הדין האירופי לזכויות אדם קבע ב-7 במאי 2021 כי פסק דין של בית המשפט החוקתי בטל מכיוון שלא קוימה הזכות להליך הוגן מכיוון שבחירתו של מוז'ינסקי הייתה בלתי חוקית. בפסיקה מ-14 ביולי 2021, בית הדין דחה את החוקתיות של כל ניסיון של בית הדין האירופי לזכויות אדם להשעות את בתי הדין הפולניים, שכן סמכות כזו מעולם לא הוענקה לו באמנה כלשהי.
הומרוגד
הומרוגד (בהונגרית: Homrogd) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית הומרוגד קטנה משמעותית בשנים האחרונות, מ-976 תושבים בשנת 1990 עד 829 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-15%).
יהודי הומרוגד
בהומרוגד חיו מעט יהודים. תושבים יהודיים מהכפר שנרצחו בשואה מונצחים בלוח זיכרון בסיקסו.
מורשת העצמות
מורשת העצמות (בספרדית: Legado en los huesos) הוא סרט מותחן פשע על טבעי בבימויו של פרננדו גונזלס מולינה. הסרט הוא סרט המשך לסרט המותחן משנת 2017 השומר הבלתי נראה. זהו גם הסרט השני בטרילוגיית בסטאן והוא עיבוד המבוסס על הרומן באותו שם מאת דולורס רדונדו. הסרט יצא בספרד באוקטובר 2019 והוזרם באמצעות נטפליקס ב-17 באפריל 2020. נטפליקס חשפה את הטריילר הרשמי של הסרט ב-12 באפריל 2020 והסרט זכה לביקורות מעורבות של מבקרים. הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים Sitges ב-5 בדצמבר 2019.
תקציר עלילת הסרט
אמיה סלסאר חוזרת לעמק בסטאן (Baztán) כדי לחקור התאבדויות שיש להן דפוס מסתורי צורם. היא מאמינה כי מקרה ההתאבדות קשור לתיק רצח שפתרה בצפון ספרד שנה לפני כן. סלסאר, שילדה כעת תינוק, חוזרת כבלשית שמובילה את החקירה. כשבמקביל, עליה להתמודד עם אתגריה של אמה המעצבנת והמטרידה מאוד רוסאריו.
סרט המשך
סרט ההמשך לסרט זה שכותרתו מנחה לסערה היה אמור לצאת לאקרנים ב-27 במרץ 2020, אך שחרורו התעכב בשל מגפת COVID-19 בספרד. זהו הסרט האחרון בטרילוגיית בסטאן ובמקום להיות מוקרן בקולנוע הועלה לצפייה ישירה בשרתי נטפליקס.
סעדיה קטיעי
מארי סעדיה בן משה קטיעי (ה'תמ"ב – ה'תקי"ז, 1682 – 1757) היה חכם מחכמי יהדות צנעא במאה ה-18, וראב"ד בבית הדין הגדול בצנעא.
ביוגרפיה
מארי סעדיה נולד בשנת ה'תמ"ב (1682) בערך, בקאע אל-יהוד בצנעא שבתימן.
בשנת ה'תק"ט (1749), לאחר פטירת הראב"ד מארי דוד חותר, התמנה כראב"ד, והיה לראש בית הדין הקבוע החמישי בצנעא.
מהרי"ץ מזכירו בחיבוריו.
נפטר בשנת ה'תקי"ז (1757).
סלמה פרייברג
פרופ' סלמה פרייברג (באנגלית: Selma Fraiberg; 8 במרץ 1918 – 1981) הייתה פסיכואנליטיקאית ילדים ועובדת סוציאלית אמריקאית. פרסמה מאמרים וספרים מקצועיים חשובים בתחום הקשר בין הורים לתינוקם; ספריה "רוחות רפאים בחדר הילדים" ו"השנים המופלאות" נודעו כבעלי השפעה רחבה בפסיכולוגיה.
בשנות השבעים של המאה ה-20 עסקה בחקר תינוקות עם עיוורון מולד. תיארה בממצאיה שלושה קשיים שתינוקות עם עיוורון צריכים להתגבר עליהם בהתפתחותם המוקדמת: ללמוד לזהות את הוריהם על פי קול בלבד, ללמוד על קביעות אובייקט וכן לרכוש דימוי עצמי תקין ובריא. היא הבחינה כי לראייה תפקיד ריכוזי בגירוי התפתחותו התקינה של המוח והעדר הראייה מאט את התפתחות התינוק. בנוסף לעבודה זו עם תינוקות עיוורים, הייתה פרייברג ממייסדות תחום בריאות הנפש של תינוקות ופיתחה גישות טיפוליות המתאימות לתינוקות, ילדים קטנים ומשפחותיהם.
עבודתה על העברה בין-דורית של טראומה תוארה בספרה פורץ הדרך שנקרא "רוחות רפאים בחדר הילדים"  והשפיעה על עבודתם של פסיכולוגים וחוקרים קליניים כמו אליסיה ליברמן ודניאל שכטר. כמו כן, תרומתה המכוננת לידע על התפתחות פסיכולוגית של ילדים שהובאה בספר "השנים המופלאות" עדיין רלוונטית ונלמדת עד היום. ספר זה תורגם ל-11 שפות, כולל עברית, ונכתב כאשר לימדה בבית הספר לרפואה טולאן בניו אורלינס.
עבודתה של פרייברג מוערכת על ידי רבים כמקבילה בחשיבותה לזו של אנה פרויד, שהייתה חלוצה בתחום הפסיכואנליזה של הילד. שתיהן התעניינו בעיוורון של ילדים. במשך 15 שנים למדה פרייברג את התפתחותם ילדים עיוורים מלידה, וכתבה "תובנות מהעיוורים: מחקרים השוואתיים של תינוקות עיוורים ורואים" שפורסם בשנת 1977. באותה השנה, היא כתבה "זכות מולדת של כל ילד: בהגנה על הטיפול האמהי". זהו מחקר של קשרי אם-ילד מוקדמים שטענתו כי איכות ההתקשרות הראשונית אם-ילד משפיעה על כל התפתחותו העתידית של הילד.
חייה האישיים
סלמה פרייברג נולדה כסלמה הורביץ ב-8 במרץ 1918 בדטרויט, מישיגן. הוריה היו דורלה וג'ק הורוביץ, סלמה הייתה הבכורה מבין שלושת ילדיהם. אביה עבד בעסק העופות המשפחתי ואמה הייתה עקרת בית. המשפחה המורחבת הייתה אמידה ומעורבת בחיי הקהילה היהודית בעיר. לפרייברג היו יחסים קרובים עם סבתה מצד אמה, ג'ני ג'ייקובס, סופרז'יסטית לשעבר בעלת אופי חזק, שכמו נכדתה, לא התעניינה בעסקי המשפחה.
ב-1945 נישאה לפרופסור לואיס פרייברג, אותו פגשה בזמן לימודיה ב-Wayne State University. הזוג אימץ ילדה, ליסה, ב-1956. פרייברג נשארה עם בתה בבית, ובשנים אלו כתבה את הספר "השנים המופלאות", שזכה ב-1959 בפרס הספר הטוב של השנה מטעם האגודה האמריקאית לחקר הילד. ב-1979 עברה המשפחה לסן פרנסיסקו.
באוגוסט 1981, אובחנה פרייברג כסובלת מגידול ממאיר במוח. היא נפטרה ארבעה חודשים מאוחר יותר, ב-19 בדצמבר 1981, בגיל 63.
קריירה אקדמית
פרייברג סיימה את לימודיה ב-Wayne State University עם תואר שני בעבודה סוציאלית ב-1940 ועברה למכון הפסיכואנליטי בדטרויט במכון כדי להשלים את הכשרתה הפסיכואנליטית. מ-1963 עד 1979 הייתה פרופסור לפסיכואנליזה באוניברסיטת מישיגן. במהלך תקופה זו הייתה גם מנהלת פרויקט מקומי להתפתחות הילד. בסן פרנסיסקו עמדה בראש התוכנית "תינוק-הורה" בבית החולים הכללי של סן פרנסיסקו.
מחקרי עיוורון תינוקות
סלמה פרייברג בדקה במחקרה את ההשפעה של העדר אפקטים חזותיים על התפתחות תינוקות. היא רצתה להבין את השפעות העיוורון על ארגון ההתנסויות והתפתחות האגו אצל תינוקות. דוגמה לחשיבות עבודה זו ניתן למצוא בתיאור פעוט אחד, טוני, שנבדק על ידי פרייברג במחקר והוגדר על ידה כ"עיוור נורמלי", כלומר בעל התפתחות תקינה. המעקב אחריו תרם לשני ממצאים חדשים: לפני המחקר הייתה סברה כי תינוק מחייך רק כתגובה לגירוי חזותי - ראייה של אדם אחר. סברה זו הופרכה כאשר טוני נמצא מחייך לאחר ששמע את קול אימו, כלומר כתגובה לגירוי קולי. חרדת זרים נחשבה גם היא כמושפעת מההבחנה הוויזואלית שעושה התינוק המתפתח בין פנים מוכרות ללא מוכרות. גם הנחה זו הופרכה כאשר נמצא כי טוני לא חייך כתגובה לשום קול מלבד קולה של אימו, בהיותו בן שמונה חודשים.
פרייברג גם הדגישה את חשיבות הפה אצל התינוק העיוור במילוי החסכים בגירויים חזותיים. היא ראתה כי תינוקות עיוורים משתמשים בפה שלהם כדרך להבין את העולם הרבה יותר מאשר תינוקות רואים. מאחר שלתינוקות עיוורים חסרה תפיסה חזותית, הם מסתמכים על הפה שלהם כדי לחקור את העולם בשנתיים הראשונות. בנוסף הם משתמשים יותר גם באמצעים טקטיליים (מישוש) כדי לפתח את ההבחנה בין מה שבפנים ומה שמחוץ לעצמי. ניכר איחור מסוים בהבחנה בין מה שהוא "עצמי" ל"לא עצמי" אצל ילדים עיוורים, כנראה בשל הצורך בגיוס מתווכים חושיים שונים.
טיפול נפשי לילדים - "טיפול שולחן המטבח"
בנוסף לחקר השפעות העיוורון על התפתחות תינוקות, לסלמה פרייברג היה חלק בפיתוח גישות חדשות עבור טיפול נפשי בילדים צעירים. גישה מרכזית חדשה שהציעה נקראה "טיפול שולחן המטבח". פרייברג נהגה ללכת לביתם של הורים עם תינוקות עד גיל שנתיים לצורך הטיפול בהם. בכך אימצה ערך חשוב מהעבודה הסוציאלית אל תוך הגישה הפסיכואנליטית, "לפגוש את האנשים היכן שהם נמצאים" (במרחב הביתי ובסביבה הטבעית שלהם, ולא בקליניקה של המטפל). מכיוון שתינוקות, וגם הוריהם, עצורים יותר בסביבה זרה, הבית מאפשר למטפל לראותם בסביבתם הטבעית ולצפות בטווח האופטימלי של יכולות התינוק, יכולות ההורה ואיכות התקשורת שלהם. כתוצאה מעבודתה, ביקורי בית נעשו פרקטיקה מקובלת ביותר בתחום זה.
יש שלושה סוגי טיפול שהיא הציעה ב"טיפול שולחן המטבח": התערבות קצרה במשבר, טיפול תמיכתי-ייעוצי מכוון התפתחות, ופסיכותרפיית הורה-ילד. כל סוג של טיפול משמש עבור מצבים שונים, והבחירה הייתה תלויה בהערכה של פרייברג או עמיתיה לגבי מקור הבעיות ביחסי ההורה-ילד. התערבות קצרה במשבר הופעלה כאשר אבחנו כי יחסי הורה-ילד הם כללית תקינים וכי ההורה מתקשה לסייע בהתפתחות הילד רק סביב מצבים או עניינים ספציפיים. טיפול תמיכתי-ייעוצי מכוון התפתחות שימש במצבים בהם לתינוק אובחנה מחלה כרונית או הפרעה, וההורים נאבקו למצוא דרך להתגבר על הבעיה הזאת; טכניקת טיפול זו התאימה כאשר הוערכה יכולת מספקת של ההורים לתפקד, והדרכה יכלה לכוונם לכך. פסיכותרפיית תינוק-הורה התאימה להורים אשר קשיים רגשיים ומאבקים בלתי פתורים מעברם שלהם כילדים עצרו אותם מלפתח קשר רגשי עם הילד שלהם; מטרת הטיפול במקרה זה הייתה לסייע להם לפתור את סוגיות העבר, ובכך למנוע העברה בין-דורית של הקשיים שלהם לילדיהם.
שלוש דרכי הטיפול הללו נועדו למנוע עיכובי התפתחות אצל ילדים. טכניקות הטיפול משלבות עקרונות מן הפסיכואנליזה, הפסיכיאטריה והעבודה הסוציאלית כדי לעזור להורים וילדיהם לבסס את היסודות להתפתחות והתקשרות תקינה של הילד בשנות החיים הראשונות.
מורשתה
פרייברג פיתחה גישה חדשה לטיפול בהורים ותינוקם. גישה זו לפיתוח יחסי התינוק עם ההורים בשלב מוקדם, הביאה את הטיפול לתוך ביתם. עבודתה היוותה נקודת פתיחה לגישה לבריאות הנפש של התינוק, והיא עדיין בשימוש היום, בהתאמות הלוקחות בחשבון הבדלים תרבותיים וסגנונות חיים שונים (עיר-כפר וכדומה). גישתה לבריאות הנפש של התינוק היוותה חידוש בזמנה וממשיכה להיות מאבני הבניין של בריאות הנפש של תינוקות היום.
בספרה "רוחות רפאים בחדר הילדים", הסבירה כי בעיות בהתפתחות והתקשרות טובה של תינוקות נובעות מ"רוחות הרפאים" של הוריהם: חוויות העבר הקשות והנשכחות של ההורים מפריעות בפיתוח התקשרות עמוקה עם תינוקם אשר כה חיונית להתפתחותו. הטיפול, לגישתה, מכוון לחיבור של ההורה לחוויותיו אלו, כדי לעבדן ולהתגבר עליהן ולאפשר בכך יצירת קשר טוב יותר ומשוחרר עם התינוק. לדברי פרייברג, "רק כשיישמע בכיין של האימהות, הן (האמהות) תוכלנה לשמוע את בכיו של ילדן". מושג ה"רוחות" משמש גם בפסיכותרפיה כללית באותה פונקציה של שחרור המטופלים ממשאות העבר כדי לאפשר להם להתקדם בחייהם.
אליסיה ליברמן, פסיכואנליטיקאית ידועה שהושפעה מאוד מגישתה של פרייברג, פיתחה בעקבות מאמרה את המונח "מלאכים בחדר הילדים", כדי לתאר דווקא את ההשפעות ההוריות המיטיבות על הילדים, המתפתחות מחוויות מיטיבות שעברו כילדים בעצמם; לטענתה, שבאמצעות פסיכותרפיה ניתן לשלוף אותן ולהסתייע בהן כדי לשפר קשיים בקשר הורה-תינוק.
ניר שטראוס
ניר שטראוס (נולד ב-27 בפברואר 1989) הוא משורר שחקן ויוצר תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע ישראלי.
ביוגרפיה
שטראוס נולד וגדל בתל אביב. למד בבית הספר תיכון חדש בתל אביב. כשהיה בן 13 הצטרף ללהקת השכנים של צ'יץ' ולאחר מכן הנחה את תוכנית הטלוויזיה המקורית הראשונה בערוץ ניקלודיאון, "נקניקיה" ושיחק בסדרת הטלוויזיה "הפסקה נסתרת". בשנת 2000 הופיע לראשונה בפסטיגל. שירת בצה"ל בתיאטרון צה"ל והיה הקומיקאי הצבאי הראשון.
לאחר סיום השירות הצבאי החל בלימודי משחק בבית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים. במהלך לימודיו זכה במספר מלגות הצטיינות, ביניהן מלגת קרן התרבות אמריקה-ישראל מלגת קרן אהלה הלוי, מלגת חורמדלי ומלגת אלי לאון.
בשנת 2021 סיים בהצטיינות את לימודי התואר הראשון בסמינר הקיבוצים בבימוי ובחינוך תיאטרון במסגרת מסלול "שחקנים יוצרים".
קריירה
החל משנת 2007 לאחר סיום לימודיו בבית הספר התיכון, הופיע שטראוס בהפקות תיאטרון שונות כשחקן, בין היתר בתיאטרון בית ליסין, תיאטרון הקאמרי, תיאטרון באר שבע, תיאטרון המדיטק, תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער ועוד.
יזם ומנהל אמנותי
בשנת 2020 שטראוס יזם את פסטיבל "קצר ויחיד" - פסטיבל הצגות יחיד אותו גם ניהל אמנותית במסגרת פסטיבל תיאטרון קצר בצוותא. במסגרת הפסטיבל ביים את הצגת היחיד "ביום בו השרב הגיע" מאת ובביצוע שיר אברמוב.
בשנת 2022 שטראוס יזם ומנהל אמנותית את פסטיבל "אספרסו קצר" - הצגות יחיד קצרות, תחת הפקת פסטיבל תיאטרונטו.
בשנת 2023 המשיך לשנה נוספת תחת השם החדש: "קצרנטו". לאחר הצלחת הפסטיבל, החל לנהל אמנותית 3 הפקות מצליחות במופע "One Woman Show" בהבימה4.
משחק בטלוויזיה
החל משנת 1999 הופיע שטראוס בתפקידי משחק בערוצי הטלוויזיה השונים בארץ. בתקופת הקורונה, יצר וכיכב בסדרת רשת בבימוי עודד רז - "נהג מונית". בסדרה השתתפו תובל שפיר, שמואל וילוז'ני ועוד.
משורר
בשנת 2022 הוציא לאור את ספרו הראשון, "גרדום היתומים", אודות עשרים שנה ללא אימו. הספר יצא בהוצאת קתרזיס ובעריכת יואב גלבוע.
רדיו
בשנת 2022 שידר ברדיו צפון.
קטלנית אוסטרלית
קטלנית אוסטרלית או צרעת הים (שם מדעי: Chironex fleckeri), הידועה גם כ"מדוזה קובייתית אוסטרלית", היא מין של מדוזות קובייה המצויה סביב החופים של דרום-מזרח אסיה ואוסטרליה. מדוזה זו נחשבת לאחת מחיות הים הארסיות והקטלניות בעולם.
מאפיינים
למדוזה הקובייתית האוסטרלית זרועות באורך שלושה מטרים, המכילות מיליוני תאים צורבים עוקצניים היכולים לחדור את עילית העור בקלות ולגרום לנזק קשה ולמוות בתוך 2–5 דקות בלבד. הפעמון בתחילת גופה מגיע לרוחב של כדורסל שקוף המזכיר במראהו קובייה, מה שנתן לה את שמה. גופה של המדוזה מורכבת מ-95% מים ואין לה מוח, לב או עמוד שדרה. מדוזה זו איננה פלנקטון והיא מסוגלת לנוע ולשחות באופן עצמאי.
למדוזה ישנן 24 עיניים קטנות והיא מסוגלת להבחין במראות ולזהות עצמים, זאת אף על פי שאין לה מערכת עצבים כלל. לממצא זה אין הסבר מדעי.
התנהגות
המדוזות אוכלות בשר המורכב מכל יצור קטן הפוגע בהן, לרבות דגים, חסילונים ואף מדוזות אחרות. במרכז גופה ישנה מערכת עיכול, אליה מועבר טרף משותק בידי הזרועות. ניתן לראות את הטרף מתעכל מאחר שדפנות הגוף שקופות. למדוזה עצמה אין הרבה טורפים, למעט צבי ים המוגנים מארסה.
המדוזה היא פעילת יום ובלילה היא שוכבת חסרת תנועה על קרקעית הים.
המדוזה היא יצור מסוכן ביותר לאדם מאחר שהיא יכולה לתקוף ללא כוונה בעזרת זרועותיה הצורבות מבלי שהקורבן יראה את התוקפת, לעיתים קרובות בתוך הים. התאים הצורבים ייצמדו לרגליים או לשאר הגוף של הקורבן ויחדירו ארס צורב לגוף במהירות.
אדם קינזינגר
אדם דניאל קינזינגר (באנגלית: Adam Daniel Kinzinger; נולד ב-27 בפברואר 1978) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית. כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-16 של מדינת אילינוי.
ביוגרפיה
קינזינגר נולד בקנטקי וגדל בבלומינגטון שבאילינוי. אמו הייתה מורה ואביו ניהל עמותות נוצריות המפעילות בתי תמחוי. בשנת 2000 סיים תואר ראשון באוניברסיטת המדינה של אילינוי. בתקופת לימודיו התמודד ונבחר לכהונה במועצת מחוז מקלין. הוא כיהן בתפקיד מ-1998 עד 2003.
ב-2006 בעודו פוסע ברחובות מילווקי נתקל באישה שנדקרה בצווארה, ובסמוך לה התוקף אוחז בסכין. קינזינגר השתלט על הדוקר וריתק אותו עד הגעת המשטרה. על פועלו זכה בפרס איש השנה של הצלב האדום בדרום ויסקונסין. כמו כן עוטר במדליית חייל חיל האוויר, העיטור הגבוה ביותר המוענק על ידי חיל האוויר על גבורה שלא במהלך קרב.
ב-2010 התמודד בבחירות למושב המחוז ה-11 של אילינוי בבית הנבחרים. הוא זכה לרוב של 57% והחל לכהן בינואר 2011. הוא נבחר שוב ב-2012 ברוב של 62% (כבר בבחירות המוקדמות הוא הדיח את דון מנצולו שכיהן בתפקיד), ב-2014 ברוב של 71%, ב-2016 נבחר ללא תחרות וב-2018 נבחר לתקופת כהונה נוספת. הוא מכהן בבית הנבחרים כחבר בוועדת האנרגיה והמסחר וכחבר ועדת החוץ. הוא משרת בנוסף גם כמשנה למצליף המפלגה הרפובליקנית בבית הנבחרים.
באוגוסט 2016 הודיע קינזינגר כי לא יתמוך במועמד מפלגתו לנשיאות, דונלד טראמפ. במקביל לכהונתו בבית הנבחרים ממשיך קינזינגר למלא תפקידים בשירות המילואים במשמר הלאומי של חיל האוויר כטייס וכקצין בדרגת מייג'ור. לאחר ההסתערות על הקפיטול ב-2021 היה קינזינגר הרפובליקני שקרא ליטול מהנשיא טראמפ את סמכויתיו הנשיאותית מכוח התיקון ה-25 לחוקת ארצות הברית. ב-12 בינואר 2021 נמנה בין עשרת הרפובליקנים שהצביעו בעד הליך הדחתו השני של הנשיא טראמפ.
הנק ארון
הנק אלפונסוס אז'ן ארון (בהולנדית: Henck Alphonsus Eugène Arron;, 25 בינואר 1936 פרמריבו - 4 בדצמבר 2000 אלפן אן דר ריין, הולנד) היה פוליטיקאי סורינאמי, בנקאי בהכשרתו, שכיהן כראש הממשלה הראשון של סורינאם העצמאית, אחרי שמושבה הולנדית זו זכתה לעצמאות בשנת 1975 הוא היה החל משנת 1970 מנהיג המפלגה הלאומית של סורינאם ושימש החל מ-24 בדצמבר 1973 כראש ממשלה של המושבה ואחר כך החל מ-1975 של המדינה העצמאית. ב-1977 נבחר שוב בראש הממשלה אחרי בחירות שתוצאותיהן היו שנויות במחלוקת. ב-25 בפברואר 1980 הוא הודח מהשלטון על ידי הפיכה צבאית - "הפיכת הסמלים" בראשות דסי באוטרסה בשנת 1981 שוחרר ממאסר אחרי שזוכה מההאשמות בשחיתות נגדו והוא חזר לעבודה הבנקאית. בשנת 1987 נבחר ארון כסגן נשיא של סורינאם וכיהן בתפקיד זה בשנים 1988–1990 עד להפיכה צבאית חדשה בראשות באוטרסה.
ילדות וצעירות
הנק ארון נולד בשנת 1936 בפנרמריבו במושבה גיאנה ההולנדית כאחד משבעת הילדים של סילבן לאונרד אנרי ארון ושל יוזפינה קונסטנציה האפהייד. משפחתו הייתה ממוצא קראולי, הווה אומר אפרו-סורינאמית. אחרי שסיים עם תוצאות טובות את לימודי התיכון ב- Algemene Middelbare School בפנמריבו, נסע ארון ללמוד בנקאות בהולנד. הוא עבד כמה שנים בבנק באמסטרדם ובשובו למולדתו עבד בבנק ורוורטס בפנמריבו. עד סוף שנת 1963 כיהן כסגן מנהל של הבנק העממי לקרדיט.
פעילותו הפוליטית
בשנת 1961 הצטרף ארון למפלגה הלאומית של סורינם NPS, המפלגה הפוליטית העיקרית של האוכלוסייה הקראולית (אפרו-סורינמית). בשנת 1970 נבחר ארון למנהיג המפלגה. ב-1973 הוא הקים ברית פוליטית בשם Nationale Partij Kombinatie שכללה גם את המפלגה הלאומנית הרפובליקנית PNR, ואת המפלגות PSV ו-KTPI, וניצח בבחירות לפרלמנט. הקואליציה שבראשותו זכתה ב-22 מושבים בעוד כל 17 המושבים האחרים נתפסו על ידי המפלגה הפרוגרסיבית הרפורמיסטית VHP שבראשות ג'גרנאת' לצ'מון, שייצגה בעיקר את האוכלוסייה ממוצא הודי או הינדוסטני. מפלגתו של ראש הממשלה לשעבר, ז'ול סדניי, לא הצליחה להיכנס לפרלמנט.
הפיכת 1980
ב-1980 האשימו מפקדי הצבא את ארון בשחיתות. הפיכה שבוצע על ידי 16 קצינים זוטרים - סמלים ובראשם דסי באוטרסה, - הדיחה את הממשלה והטילה על ארון מעצר בית. השלטון עבר לכת צבאית בראשות דסי באוטרסה שהבטיחה "שיקומו של מורל המדינה". הממשלה ההולנדית הזהירה קודם לכן את ארון נגד הקמת צבא קבוע. נציגים של הממשל הראשון הוצאו להורג. בסופו של דבר לא נמצאו הוכחות להאשמות נגד ארון והוא שוחרר מהמעצר בשנת 1981. ב-1982 התמנה למנכ"ל הבנק העממי לקרדיט.
היציאה לגלות
ב-1990 היגר ארון להולנד. בדצמבר 2000 ביקר במולדתו. באותה שנה בדצמבר הוזמן למפגש באלפן דן דר ריין בהולנד שהוקדש למלאת 25 שנה לעצמאות ארצו. בערב 4 בדצמבר 2000 לקה ארון בהתקף לב ומת בחדר במלון.
מנחה לסערה
מנחה לסערה (בספרדית: Ofrenda a la tormenta) הוא סרט ספרדי-גרמני משנת 2020 בבימויו של פרננדו גונזלס מולינה, שנכתב על ידי לואיסו ברדחו ודולורס רדונדו ובכיכובם של מרתה אטורה, לאונרדו סברגליה ופאקו טוס. זהו הפרק השלישי והאחרון בטרילוגיית בסטאן, אחרי השומר הבלתי נראה ומורשת העצמות.
תקציר עלילת הסרט
המפקחת אמיה סלסאר וצוותה חוקרים מקרי מוות בעריסה של תינוקות, כאשר נאמר שהייתה למפקחת אחות תאומה שמתה מוות בעריסה. גם בחלק זה אמא מעורבת, היא בורחת מבית החולים,בהיעדר גופה, המפקחת מסרבת להאמין שהיא אכן מתה. בחיפושה אחר האמת המפקחת מתעמתת עם מקורות הסיוטים שלה כשהיא חושפת את הסודות האפלים ביותר של עמק בסטאן.
שחרור
הסרט היה אמור לצאת לאקרנים אך בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בספרד יציאתו נדחתה ולבסוף שוחרר ב-24 ביולי 2020 ברשת נטפליקס.
גאנג'וזאורוס
גאנג'וזאורוס (שם מדעי: Ganzhousaurus; משמעות השם: "לטאת גאנג'ואו") הוא סוג של דינוזאור תרופוד ממשפחת האובירפטוריים, אשר התקיים במשך הקרטיקון שלפני 72 עד 66 מיליון שנה מזמננו במרכז אסיה. דינוזאור זה התגלה ליד העיר גאנג'ואו שבג'יאנגשי, במרכז סין ומכאן שמו.
הוא תואר למדע בשנת 2013 בידי החוקר הסיני Shuo Wang כשהסוג מכיל מין בודד - Ganzhousaurus nankangensis.
תיאור
הדינוזאור היה שונה מעט משאר האובירפטורים עקב תכונות מאפיינות שדמו יותר לקנגנתיים כמו הגיגנטורפטור. הוא ידוע רק ממספר מועט של עצמות גפיים והוא היה מעט מגושם יותר במבנהו, בעל מבנה לסת ושיניים קהות יותר עם מקור מעוקל. ככל הנראה היה מכוסה נוצות אשר ניזון מצמחייה קרקעית.
מיקומו הפילוגנטי של הדינוזאור נתון במחלוקת, כאשר מרבית החוקרים רואים בו בן למשפחת האובירפטוריים.
לצידו של דינוזאור זה התגלו עוד לפחות 4 סוגי אובירפטורים דומים: Jiangxisaurus, Nankangia, Banji ועוד מין שלא קיבל שם.
Oye Mi Canto (Hear My Voice)
(בעברית: תשמע את השיר שלי (תשמע את קולי)) הוא שיר של הזמרת הקובנית-אמריקאית גלוריה אסטפן אשר יצא לראשונה ב-4 בספטמבר 1989 בריטניה כסינגל השני. מתוך אלבום הבכורה של סטפן "Cuts Both Ways". בארצות הברית השיר יצא כסינגל הרביעי מהאלבום באפריל 1990 ובשאר אירופה השיר יצא במהלך ספטמבר ואוקטובר של 1989.
קומפוזיציה והוצאה
השיר הוא שיר דאנס-לטיני אשר שואב השראה מהשורשים המוזיקליים של אסטפן, בדומה למוזיקה אותה עשתה עם מיאמי סאונד משין כמו בשירים "Rhythm Is Gonna Get You" ו-"Conga". השיר לא זכה להצלחה רבה בעולם כאשר הגיע למקום ה-48 בלבד בארצות הברית ולמקום ה-40 בלבד במצעד האירופאי הכללי, אם כי השיר זיכה את אסטפן בפרס ה-VMA הראשון שלה בקטגוריית הקליפ הלטיני של השנה. לשיר יצאו מספר רמיקסים וגרסאות ערוכות אשר הופקו על ידי פבלו פלורס אשר עבד בעבר עם אסטפן ועל ידי קית' כהן ודייוויד מורלס.
וידאו קליפ
הקליפ לשיר הופק ובוים על ידי פאולה וולקר. הקליפ לשיר הועלה לחשבון היוטיוב של אסטפן באוקטובר 2009 ונכון לספטמבר 2021 יש לו 11 מיליון צפיות.
משה אמסלם
הרב משה אמסלם (נולד בי' בטבת תשכ"ז 23 בדצמבר 1966) הוא אב בית דין בבית הדין הרבני באשדוד.
ביוגרפיה
נולד בישראל בשנת תשכ"ז 1966. למד בישיבת "נתיב מאיר" בירושלים. משנת 1984 ועד שנת 2000 למד בישיבת ההסדר "כרם ביבנה". שירת בחיל השריון כנהג טנק מרכבה. משרת במילואים כרב חטיבה.
בשנת 1996 קיבל סמיכה לרבנות מהרבנות הראשית לישראל. משנת 2000 עד שנת 2007 היה "נושא ונותן" ור"מ בישיבת כרם ביבנה. קיבל סמיכה לדיינות בשנת 2005. את לימודי הדיינות עשה בכולל הדיינות בכרם ביבנה. כיהן כדיין בבית הדין לממונות שעל יד ישיבת "כרם ביבנה".
ב-29 באוקטובר 2007 התמנה לכהן כדיין בבית הדין הרבני באשדוד.
בשנת 2014 הכריזה שרת המשפטים דאז ציפי לבני על מינויו למנכ"ל בתי הדין הרבניים, אך לבסוף לא יצא המינוי לפועל. בשנת 2015 החל לשמש כאב בית הדין בבית הדין הרבני באשדוד. בנוסף שימש מספר פעמים כיו"ר ועדה למינוי רבני ערים מטעם הרבנות הראשית לישראל..
באוגוסט 2015 הוזכר שמו כמועמד לשמש כדיין בבית הדין הגדול. בנוסף משמש כרב קהילה באשדוד.
נשוי ומתגורר ביד בנימין.
S7 Group
S7 Group הוא שמו הנפוץ של S7 AirSpace Corporation (ברוסית: эс сэвэн эйрспэйс корпорейшн; רשמית — ЗАО «С7 авиационно-космическая корпорация», תאגיד האוויר והחלל S7) היא חברת החזקות רוסית הכוללת חמש עשרה חברות העוסקות בארגון ובביצוע הובלות אוויריות, נסיעות, תחזוקת מטוסים והדרכת אנשי תעופה והיא מפעילה גם חברה שעיקרה פעילותה היא שיגור רקטות חלל ושיגור רכיבי חלל למסלול. עד 2019 נקראה בשם "S7 Group".
היסטוריה
קבוצת S7 הוקמה בשנת 2005 בעקבות רפורמה בחטיבות המבניות של חברת סיביר איירליינס (מאז 2006 היא פועלת תחת המותג S7 Airlines). לדברי המייסד ולדיסלב פילב, הדבר נעשה כדי ליצור תחרות מעשית בתוך החברה.
בשנת 2009 התפטר ולדיסלב פילב מראשות S7 איירליינס על מנת לתפוס את תפקיד ראש קבוצת S7.
במרץ 2010 השיקה החברה את חנות הנסיעות המקוונת הראשונה ברוסיה.
ב-20 באוקטובר 2015 נחתם הסכם למכירה לבעלי מניות S7 של לפחות 51% ממניות חברת התעופה טרנסאיירו. עם זאת, העסקה לא התרחשה — ב-26 באוקטובר 2015, עקב ביטול תעודת המפעיל, הפסיקה טראנסאייר איירליינס את פעילות חברת התעופה.
ב-2 במרץ 2016, קבוצת S7 הודיעה על הקמתה של חברץ צ'רלי איירליינס, שתתבסס בקפריסין. 40% מהמניות יהיו שייכות לבעלי המניות ברוסיה, והשאר לשותפים בקפריסין.
ב-27 בספטמבר 2016, בעיר המקסיקנית גוואדלחרה, במסגרת IAC-2016, נחתם חוזה לרכישת קבוצת S7 מחברת אנרגיה החזקות בנמל Sea Launch, כל הציוד עבורה, בסיס יבשתי בנמל לונג ביץ' והסימן המסחרי. כמו כן, אנרגיה וקבוצת S7 חתמו על הסכם על עבודה משותפת לחידוש הפעילות של מתחם Sea Lunch כאשר אנרגיה תספק תמיכה הנדסית וסיוע בארגון השיגורים.
ב-20 בפברואר 2017 פורסם כי S7 Space קיבלה רישיון לבצע פעילויות חלל ברוסיה והפכה לחברה הפרטית המסחרית הרוסית הראשונה שמספקת שירותי חלל בינלאומיים.
ב-21 בדצמבר 2018, בכנס פנימי של עובדים, הודיע ולדיסלב פילב כי "קבוצת החברות S7" תיקרא "תאגיד האוויר והחלל S7", כשבאנגלית החברה תיקרא "S7 AirSpace Corporation".
עד 2009, משרת מנכ"ל החברה הייתה בידי אנטון ארמין. מאז ועד היום קבוצת S7 מנוהלת על ידי מייסדה ולדיסלב פילב.
מורפולוגיה עירונית ואזורית
מורפולוגיה עירונית ואזורית הוא תחום המחקר, הלימוד, העיון, ו-העיצוב של צורת ההתיישבות האנושית ותהליך היווצרותם והשתנותם. מחקר זה מבקש להבין את המבנה המרחבי ואופיו של: "מטרופולין, עיר, עיירה, שכונה, מתחם, או יישוב חקלאי" כלשהו, על ידי בחינת התבניות של חלקי הרכיב שלה והבעלות או השליטה והנתון של צורת שימושי הקרקע. בדרך כלל ניתוח הצורה הפיזית מתמקד בדפוס הרחוב, המגרש (או לדוגמה בבריטניה "המגרש") ודפוסי הבנייה. ניתוח שימושי הקרקע באופן ספציפי נערך בדרך כלל באמצעות מקורות קרטוגרפיים ותהליך הפיתוח נגזר מהשוואה בין מפות היסטוריות. תשומת לב מיוחדת מוקדשת לאופן בו צורתה הפיזית של עיר משתנה עם הזמן ואיך ערים שונות משתוות זו לזו. חלק משמעותי נוסף ממקצוע מחקרי זה עוסק בחקר הצורות החברתיות שבאות לידי ביטוי במערך הפיזי של עיר, ולהפך, כיצד הצורה הפיזית מייצרת או משחזרת צורות חברתיות שונות.
תמצית הרעיון של המורפולוגיה העירונית בא לידי ביטוי בתחילה בכתביו של המשורר והפילוסוף הגדול גתה בשנת 1790. עם זאת המונח ככזה שימש לראשונה במדעי הביולוגיה. לאחרונה משתמשים בו יותר ויותר במקצועות גאוגרפיה, גאולוגיה, פילולוגיה ותחומי נושא אחרים. בגאוגרפיה, המורפולוגיה העירונית כתחום לימוד מסוים חייבת את מקורה עבור קבוצת החוקרים: "לואיס מומפורד, ג'יימס ואנס וסאם בס וורנר. פיטר הול ומייקל באטי, ו-סרג 'סאלט".
מורפולוגיה עירונית נחשבת בעיקר כיום עבור "חקר רקמות עירוניות" בתחום של עיצוב עירוני ו-תכנון ערים ואזורים. רקמות עירוניות כוללות בעיקר "מורפולוגיה שכונתית קוהרנטית" (שטחים פתוחים, בניין) ותפקודים (פעילות אנושית). שכונות מציגות דפוסים ניתנים לזיהוי בהזמנת מבנים, חללים ופונקציות, ו-ריאציות שבתוכה בכל זאת תואמות מערכת עקרונות מארגנת. גישה זו מאתגרת את התפיסה השכיחה של סביבות לא מתוכננות כאוטיות או אורגניות מעורפלות דרך הבנת המבנים והתהליכים המוטמעים בעיור. חקר המורכבות העירונית סיפק הסברים נוספים המראים כיצד מבנים עירוניים נובעים מפעולה בלתי מתואמת של אנשים מרובים בדרכים רגילות ביותר, בין היתר זה קשור לזרימות אנרגיה וחומרים קבועים לשמירה על מבנים אלה.
בעולם
אדריכלים מפורסמים שתכננו בעבר ערים חדשות כגון: אוסקר נימאייר שתכנן את ברזיליה בצורה של מטוס.
הממלכה הוויזיגותית
הממלכה הוויזיגותית הייתה ממלכה אשר השתרעה על השטח שמהווה כיום את דרום-מערב צרפת ואת חצי האי האיברי, החל מהמאה החמישית ועד המאה השמינית לספירה. הממלכה הוויזיגותית היא אחת מהממלכות אשר ירשו את שטחי האימפריה הרומית המערבית, והוקמה תחילה על שטחי אקיטן בידי המלך ואליה, ובהמשך התפשטה לכל שטחי חצי האי האיברי. הממלכה שמרה על עצמאותה מהאימפריה הביזנטית, אשר ניסיונותיה להחיל שלטון רומי מחודש בחצי האי האיברי היה חלקי בלבד וקצר-ימים.
בתחילת המאה השישית, שטחיה של הממלכה בגאליה נכבשו על ידי הפרנקים, מלבד רצועת חוף דקה בדרום מזרח צרפת המודרנית, אשר כונתה ספטימניה. לעומת גאליה, שליטתה של הממלכה בשטחי חצי האי האיברי הובטחה עד לסוף המאה, באמצעות הכנעתם של הבסקים ושל הסואבים. ההבדלה האתנית בין הילידים ההיספנים-רומנים לבין הוויזיגותים נעלמה כמעט לחלוטין בתקופה זו, במיוחד לאחר המרתם של הוויזיגותים לנצרות קתולית ב-589. הקוד הוויזיגותי, אשר כתיבתו הושלמה ב-654, ביטל את המסורת הישנה של הבדלה חוקתית בין הרומאים לבין הוויזיגותים, ובשנים מאוחרות יותר היווה בסיס למערכת החוק בספרד.
רוב שטחי הממלכה הוויזיגותית נכבשו בסופו של דבר בידי הכוחות המוסלמים אשר הגיעו לחצי האי האיברי מצפון אפריקה ב-711, כאשר רק החלקים הצפוניים ביותר של ספרד נותרו בידיים נוצריות. שטחים אלו הפכו מאוחר יותר לממלכת אסטוריאס הנוצרית, אשר אותה הקימו, ככל הנראה, נוצרים בעלי שורשים ויזיגותיים.
ממלכת הפוידרטוס
בשנת 382 חתם הקיסר תיאודוסיוס הראשון על הסכם פוֹידֶרָטוּס עם הוויזיגותים, שבמסגרתו הם יושבו על אדמה אימפריאלית בגאליה אקוויטניה ושמשו כמגן מפני פלישות מהצפון, אולם זמן קצר לאחר מותו של הקיסר. השליט הוויזיגותי אלאריק הראשון וצבאו פלשו לאיטליה, וב-24 באוגוסט 410 הם כבשו את רומא. הזעזוע בעולם הרומאי היה מוחלט. הירונימוס אפיסטולה כותב: "שמועה נוראה באה בפאתי מערב...נכבשה העיר אשר כבשה את העולם כולו...". ביזת העיר נמשכה במשך 3 ימים, ובמהלכה הם גם שבו את הנסיכה גאלא פלקידיה, אחותו למחצה של הקיסר הונוריוס. משם המשיכו הכוחות דרומה במטרה לפלוש לאפריקה אך סערה עזה בים הרסה את מרבית האניות ואלאריק מת זמן קצר לאחר מכן. עם מותו, החלו הוויזיגותים לנטוש את איטליה.
יורשו של אלריק, המלך אטהאולף (415–410) (Athaulp) הסיג כליל את כוחותיו מאיטליה, והתקדם לעבר גאליה, את גאלא פלקידיה הוא לקח עמו לגאליה. ב-413 כבשו הוויזיגותים את נרבון (בירת הפרובינציה ספטומניה) ואת טולוז. בשנת 414 אטהאולף נשא את פלקידיה לאשה כנראה כדי להדק את קשריו עם השלטון הרומי. אטהאולף נפצע ונהרג על ידי מתנקש בשם זיגריק.
בתחילת שנת 416 נתן הקיסר הונוריוס לוויזיגותים שטחי התיישבות באקיטן, וב אקוויטניה סקונדה (דרום מזרח ספרד), והם קבעו את בירתם בטולוז. מנקודת מבט רומית זה היה הפתרון הטוב ביותר למנוע מהוויזיגותים את התקפות הגזל והשוד שנהלו במשך שנים נגד הפרובינקיות הרומיות. בתחילה הוויזיגותים לא קבלו שטחי קרקע נרחבים באזור, אבל הפיצוי היה שהגאליים המקומיים היו צריכים לשלם את מסיהם לוויזיגותים במקום לממשלה הרומאית.
במסגרת מילוי חלקו בהסכם זה, ואליה הכה בשבט הסילינג של הונדלים ששלט בבאיטיקה בדרום ספרד ושלח את מלכם פרדבאל כמנחה לקיסר הונוריוס. האלאנים הוכנעו גם הם על ידי ואליה ולמעשה הושמדו כמעט לחלוטין. כתוצאה מכך, הוויזיגותים ובירתם טולוז, היו דה פקטו עצמאים.
תחת שלטונו של תאודריך הראשון (418–451), הוויזיגותים תקפו את ארל, אבל נבלמו בשנת 438 על ידי פלויוס אאטיוס כשהוא השתמש למטרה זו בשכירי חרב הונים. אולם בשנת 451, ההונים פלשו לגאליה, ותאודוריך שתף אז פעולה עם פלויוס אאטיוס כנגד אטילה ההוני, בקרב במישורים הקאטלונים. אטילה נסוג, אולם תאודוריך נהרג בקרב.
ממלכת טולוז
תחת שלטונו של המלך אוריק (466-484) החלו הוויזיגותים להתפשט בשטחי צרפת ולחזק את נוכחותם בספרד. אוריק נהל מספר קרבות עם הסואבים שהמשיכו להחזיק בלוסיטניה. בשנת 469 אוריק, השתלט על מרידה, וכבש חלק גדול של הממלכה הסואבית. בשנת 472 התקיף אוריק שטחים של האימפריה הרומית המערבית וכבש את היספניה טארקוננסיס, המצודה האחרונה של הרומים בספרד. בשנת 476 הוא הרחיב את שלטונו עד לנהרות הרון והלואר וכך שלט על מרבית שטחה של גאליה. אוריק כבש גם את ערי המפתח הרומיות ארל ומרסיי. צבאו הגדול היה מורכב בנוסף לאנשיו גם מלוחמים גאלו-רומיים, ובין מפקדי צבאו והמושלים מטעמו היו גם אנשי האריסטוקרטיה ההיספנו-רומית.
הקיסר יוליוס נפוס, הכיר רשמית בשטחי הכיבוש כחלק מהממלכה הוויזיגותית וחתם עם אוריק על הסכם המעניק לו את האדמות ממערב לנהרות הלואר והרון. בתמורה היה צבא הוויזיגותים בפרובנס (כולל ארל ומרסי), תחת מרותו של הקיסר נפוס. האדמות בספרד נשארו דה-פקטו תחת שלטון וויזיגותי.
לאחר שאודואקר הדיח את השליט הרומי האחרון של האימפריה המערבית רומולוס אוגוסטולוס, אוריק חזר והשתלט על חלקי פרובנס שהיו בשליטה רומית. אודואקר הכיר רשמית בשטחים אלו כחלק מהממלכה הוויזיגותית, וחתם עמו על חוזה שמאשר זאת.
עם מותו של אוריק בשנת 484, בנו המלך אלאריק השני (484-507) ירש את מקומו. אלאריק הכריז על מערכת חוקים חדשה שנקראה "הבריביאריום של אלריך" (ידועה גם בשם lex romana visigothorum) יצירת ספר חוקים החלה עוד בתקופת אביו המלך אוריק, ונחתמה בשנת 506 בשמו של אוריק על ידי בנו אלאריק השני. הספר נערך במתכונת הקודקס של תיאודוסיוס והוא שיקף את נורמות החוק הרומי. בתחילה היה החוק אישי ולא טריטוריאלי, והוא השפיע הן על הרומאים והן על הוויזיגותים, אף כי ייתכן שלא היה מכוון לשתי הקבוצות באופן שווה. הממלכה הוויזיגותית ניסתה ללכת בעקבות הקיסרות הרומית במעורבות הרבה שהפגינו השליטים בגיבוש המערכת החוקית, כמו למשל בנטילת יוזמות בבניה ציבורית. בכך ניסה השלטון הוויזיגותי להעביר לתושבים את המסר כי הם ממשיכי המסורת הרומאית. גיליון קלף מקורי של כתב יד זה נמצא כיום ב-Bibliothèque Nationale שבפריז (Latin coll, No. 12161) בשנת 507 פתחו הפרנקים תחת שלטונו של המלך כלוביס הראשון, בסדרה של קרבות עם הוויזיגותים, וכבשו את גאליה הצפונית. תקופה קצרה לאחר תחילת המלחמה בפרנקים, נאלץ אלאריק להפנות את כוחותיו להיספניה טארכונסיס, כדי לדכא מרד שפרץ במקום. סיבות המרד היו כנראה מורת רוב תושבי המקום מגל המהגרים הוויזיגותים שברחו מאזור הקרבות בגאליה לתוך שטחם. במהלך שנת 507 תקפו הפרנקים פעם נוספת בשיתוף פעולה עם הבורגונדים. בקרב ווגלדנסיס (ווּאלה של היום), שליד פואטייה, נהרג אלאריק השני והכוחות הפרנקים בזזו את העיר טולוז. בשנת 508 הוויזיגותים איבדו את רוב השטחים בגאליה פרט לאזור ספטימניה (בדרום צרפת של ימינו).
הממלכה האריאנית בספרד
אחרי מותו של המלך אלריך בחרו הוויזיגותים למלך את בנו הבלתי חוקי גסאלך. הוא אשר עמד בראש הצבא, בשנת 511, במלחמה שבין הוויזיגותים לבורגונדים. לאחר תבוסת הוויזיגותים ונפילת נרבון, נסוג גסאליך לברצלונה ושם הודח על ידי תיאודוריך הגדול מלך האוסטרוגותים. גסאליך יצא לגלות ל קרתגו. בסוף שנת 511 הוא חזר לספרד בניסיון לחזור לשלטון. בשנת 513 הוא הובס על ידי Ibba, אחד ממפקדי צבאו של תיאודוריך. גסאליך נתפס בעת ניסיון בריחה והוצא להורג על גדות הדנובה.
עד למותו של תיאודוריך בשנת 526, הייתה ממלכת הוויזיגותים סוזרנית תחת שלטון האוסטרוגותים. המלך תיאודוריך הושיב בראש הממלכה את אמאלריך נכדו, אולם בהיות הלה קטין, שלט מטעמו עוצר, אציל אוסטרוגותי בשם תיאודיס. כך היה תיאודוריך החל משנת 507, מלך האוסטרוגותים וגם הוויזיגותים גם יחד, עד מותו בשנת 526. רק לאחר מותו של תיאודוריך השיג אמאלריך שליטה מלאה בממלכתו. אולם, שלטונו לא ארך זמן רב ובשנת 531 הוא הובס על ידי מלך הפרנקים כילדברט הראשון ונרצח בברצלונה בנסותו להימלט דרך הים, כנראה לאיטליה. את מקומו ירש תיאודיס שהיה קודם לכן העוצר מטעם תיאודוריך. תיאודיס נשא אישה עשירה בת המקום והיה בעל עמדה מלכותית למחצה עוד בימיו כעוצר. תיאודיס הרחיב את גבולות הממלכה כלפי הדרום. על פי גרגוריוס מטור הדף תיאודיס התקפה של הפרנקים ונחל ניצחון ראשון לוויזיגותים. חייליו כבשו חלק מספרד וחזרו עם שלל רב. למרות היותו נוצרי אריאני היה תיאודיס סובלני כלפי הקתולים בממלכתו והרשה את פעילותם הדתית של הבישופים הקתוליים בטולדו. תיאודיס נרצח בארמונו על ידי אדם שהתחזה למשוגע במטרה להתקרב אל השליט ולהנחית עליו את מכת המוות.
בשנים 548 עד 554 שלטו המלכים תיאודיגיסל ואחריו אגילה. בימיו של האחרון סבלה הממלכה ממלחמת אזרחים. המרד הראשון פרץ בקורדובה כנראה על רקע סכסוכים בין הנוצרים האריאנים לקתולים. לאחריו פרצו התקוממויות בקנטבריה ואזורים נוספים. שליטי האימפריה הביזנטית ניצלו אי שקט זה וסיפחו לממלכתם חלק קטן לאורך החוף הדרומי של היספניה. את כסאו של אגילה ירש מתנגדו אטאנאגילד (Athanagild) אולם גם הוא לא הצליח להדוף את הביזנטים מהחוף הדרומי ונאלץ לקבל את הסוזרניות של האימפריה.
המלך הבא Liuvigild היה מצביא צבאי יעיל וגבש את כוחם של הוויזיגותים בספרד. הוא נהל מלחמה כנגד האימפריה הביזנטית בדרום. בשנת 570 הוא החזיר את קורדובה לחיק הממלכה לאחר שעיר זו מרדה בשנית. בנוסף הוא לחם בצפון נגד הסואבים ומדינות קטנות עצמאיות אחרות, כולל הבסקים והקנטבריים, והצליח להשיג שביתת נשק בגבול עמם, אולם לא שלטון מלא. כאשר החלה כנגדו תסיסה של האצילים בספרד, הוא החליט לצרף לשלטון את בנו Hermenegild, שהיה נשוי לבתו של מלך אוסטרזיה זיגיברט. בהשפעת אשתו המיר Hermenegild את דתו האריאנית לקתולית. על רקע זה, הסתכסך Hermenegild בשנת 579 עם אביו ומרד בו. אולם הוא נחל תבוסה בשנת 584 והוגלה בידי אביו לולנסיה ושם הוצא להורג. לאחר מותו הכריזה עליו הכנסייה הקתולית כעל קדוש.
בשנת 585 במהלך מלחמת אזרחים בממלכה הסואבית שהחלה לאחר מותו של המלך מירו, ניצל Liuvigild את המצב וכבש את הממלכה הסואבית ואחד את כל חצי האי האיברי, תחת שלטונו. Liuvigild כרת ברית ידידות עם הפרנקים באמצעות קשר נישואים, וברית שלום זו התקיימה במשך כל תקופת שלטונו. Liuvigild ייסד כמה ערים חדשות, כמו Reccopolis באזור גוודלחרה וויטוריה-גאסטייס. הוא היה המלך הברברי הראשון שיסד ערים חדשות.
הממלכה הקתולית של טולדו
עם מותו של Liuvigild, עלה לשלטון בנו הצעיר ריקארד (586–601). עלייתו לשלטון מהווה נקודת מפנה בהיסטוריה של הממלכה הוויזיגותית, כיוון שבשנת 587 הוא המיר את דתו האריאנית לקתולית. חלק גדול מהאצילים הוויזיגותים השתייכו לדת האריאנית בעוד שרובה של האוכלוסייה המקומית היה קתולי. פעולת המלך, גרמה לאי שקט בממלכה, ולמספר מרידות של בישופים אריאנים שכולם דוכאו על ידי המלך. בנוסף, צבאו של המלך הצליח גם להדוף פלישה של הפרנקים בצפון. בשנת 589 יזם ריקארד כנס של בישופים ואנשי אצולה בטולדו שנקרא "המועצה השלישית של טולדו". בכנס זה הוכרזה הדת הקתולית כדת הרשמית בממלכה. המועצה חוקקה חוקים מגבילים כנגד היהודים והגבירה את רדיפתם כפי שמציין ההיסטוריון ויל דוראנט.
היסטוריונים מודרניים חלוקים על הגישה האנטי יהודית של המלך. ריקארד ביטל את עונש המוות ליהודים שגיירו נוצרים, וכן אפשר להם לעסוק בסחר עבדים. המלך אימץ לעצמו את השם פלאביוס כאות להיותו יורשם של הקיסרים הרומיים. ריקארד השיג את הכוחות הביזנטיים מהיספניה בייטיקה. בשנת 601 עלה לשלטון בנו של ריקארד, Liuva, אולם לאחר זמן קצר הוא הודח מכיסאו על ידי אחד מבני חצרו. תקופה זו שבין 631 עד 660 מאופיינת ברציחות וחילופי שליטים רבים בכס השלטון. במשך כל אותו הזמן נמשכו גם המאבקים עם הממלכה הביזנטית והקרבות כנגד הבסקים ותושבי אסטוריאס. המלכים פעלו כרשות מחוקקת וקבעו כמה חוקים דתיים כנגד היהודים. הגדיל לעשות המלך סיסבוט (612-621) שחוקיו הכריחו רבים מהיהודים להמיר את דתם. הוא הורה להלקות את אותם היהודים שסירבו להתנצר. סיסבוט ניצח את הכוחות הביזנטיים וכבש כמה ערים ביניהם מאלגה וזרז את תהליך סילוקם של הביזנטים מחצי האי האיברי. תבוסתם הסופית וגירושם קרו בזמנו של המלך Suinthila.
אחת הסיבות העיקריות לחוסר היציבות בתקופה זו היא מאבקי הכוח שבין המלכים לאצילים. האחידות הדתית של המדינה הגבירה את כוחה של הכנסייה שהתבטאה בקיומן של מועצות דתיות רבות בטולדו בשיתוף עם האצילים. הרביעית שבהן התקיימה בתקופת שלטונו קצר הימים של המלך Sisinand וכתוצאה ממנה המלך נודה, הוגלה והוחלף על ידי Chintila. המועצות הדתיות הפכן למוסדות בעלי הכוח הרב ביותר במדינה הויזיגוטית, הם לקחו את תפקיד ההסדרה של יורש העצר על ידי בחירה של המלך בידי האצילים הגותיים ושלטונות הכנסייה. הם גם החליטו על מפגשים על בסיס קבוע לדיון בבעיות דתיות ופוליטיות המשפיעות על הכנסייה. לבסוף הם הכריזו שעל המלך למות בשלום על משכבו, ועל הפסקת האלימות ורצח המלכים של העבר. למרות זאת ארעה הפיכה נוספת בשנת 639, והמלך Chintila הודח ובמקומו עלה Tulga שגם הוא הודח לאחר שלוש שנים ובמקומו עלה המלך Chindasuinth, ששלט לבדו משנת 642 עד 649 ומשנה זו ואילך, ביחד עם בנו Recceswinth עד שנת 653. משנה זו ואילך היה Recceswinth למלך יחיד עד שנת 672. בשנות שלטונם נעשתה פעילות משפטית נרחבת ונוצר ספר החוקים הוויזיגוטי - Liber Iudiciorum, שהושלם בשנת 654.
האוסף מכיל גם חוקים שנחקקו על ידי מלכים קודמים כמו אלאריך השני ו- Leovigild אולם חלק נכבד ממנו הם חוקים חדשים. אוסף החוקים מבוסס כמעט כולו על החוק הרומאי, ובנוסף, ניכרת גם השפעה של החוק הגרמני. החוקים החדשים היו תקפים הן לאוכלוסייה הגותית והן לאוכלוסייה הספרדית המקומית. שתי קבוצות אלו היו בעבר נתונות תחת מערכות חוק שונות וספר החוקים החליף את כל מערכות החוקים הישנות. בין החוקים שבוטלו היו הגם החוקים הקשים שנחקקו כנגד היהודים. אנשי האצולה קיבלו אחריות גדולה יותר בתחומי השלטון. החוקים החדשים אפשרו גם לנשים לרשת תואר וקרקעות ולנהלן באופן עצמאי אם לא היו לרכוש יורשים ממין זכר. כמו כן יכלו הנשים להעיד או לייצג את עצמן בבתי משפט.
המלך Chindasuinth שמלך בשנים 653-642 חיזק את המלוכה על חשבון מעמד האצולה, הוא הוציא להורג כ-700 אצילים והכריח נכבדים אחרים להישבע לו אמונים ובמועצה השביעית של טולדו, הכריז על זכותו לנדות אנשי כמורה הפועלים כנגד הממשל. כמו כן הוא דיכא מרד של האצילים שלו ששיתפו פעולה עם הבסקים. בנו Reccesuinth שמלך בשנים 672-653 אישר בוועידה נוספת בטולדו את זכותה לבחור במלך. יורשו המלך ומבה 672–680 נבחר להיות מלך, והיה עסוק בדיכוי המרד כנגדו בהיספניה טארקוננסיס שבו חברו חלק מקציניו לבסקים ולפרנקים בניסיון להדיחו. ומבה הביס אותם ובתקופת השקט לאחר ניצחונו שיקם את החומות הרומיות של טולדו וכנראה גם את הונדריביה.
המלחמות, המרידות והסכסוכים הפנימיים דלדלו בצורה נכרת את מספר החיילים. כדי להגדיל את צבאו, הכריז המלך ומבה, בצו מלכותי שעל כל הדוכסים הרוזנים ובעלי תפקידים אחרים בצבא, כולל בישופים, לבוא לעזרת הממלכה בכל פעם שנוצרת בה סכנה קיומית. ומבה הודח בסופו של דבר בהפיכה ויורשו המלך ארויג 687-680 הכריז בוועידה נוספת על ביטול החוקים של קודמו. לאחר מותו עלה לשלטון חתנו Egica. גם תקופתו אופיינה במרידות ובחוקים נוקשים יותר נגד היהודים. בשנת 694 הוא חוקק חוקים נוקשים ביותר כנגדם. כל היהודים בעלי האדמות איבדו את זכותם על הקרקע. כל היהודים עתידים להיות משועבדים לנוצרים וכן ילדים מעל גיל שבע יילקחו מבית הוריהם ויחונכו כנוצרים. הוועידה גם העבירה מספר חוקים כנגד היהודים באשמת בגידה. בספר החוקים הוויזיגותי (ספר מספר 12) הוא פרסם 23 סעיפים המגנים את היהדות.
בנו Wittiza, מלך אחריו. לא ידוע רבות על שלטונו ועל שלטון המלכים עד לכיבוש המוסלמי. בין היורשים ניצתו מלחמות ירושה. שהחלישו עוד יותר את הממלכה והביאו לנפילתה.
קטלנית זעירה
קַטְלָנִית זְעִירָה (שם מדעי: Carukia barnesi) היא מין של מדוזות קובייה המכונה לעיתים בשם אירוקנג'י, והיא קרובה למדוזה מאלו קינגי. היא חיה לאורך חופי אוסטרליה הטרופיים, בייחוד קווינסלנד, ובעלת ארס רב והיא יכולה לגרום לתסמונת אירוקנג'י, היכולה להסתיים במוות. היא קרויה על שם החוקר ג'ק בארנס (1922-1985), אשר גילה שלבישת גרביונים מועילה נגד עקיצתה.
המדוזה מורכבת מ־95% מים והיא קטנה מאוד, באורך 12–30 מ"מ בלבד ועם פעמון באורך 20 מ"מ בלבד. גופה מכיל פעמון שקוף וממנו יוצאות ארבע זרועות מרכזית שאורכם 5–50 ס"מ, בהם מיליוני תאים צורבים היכולים להזריק ארס קטלני לתוך העור.
המדוזה משתמשת בארסה החזק כדי לשתק ולהרוג דגים קטנים או חסילונים ואז לגרור אותם למרכז הפעמון השקוף שלה ולעכל אותם. מדוזה זו מסוגלת לנוע באופן עצמאי.
מדוזה זו קטלנית לאדם והיא כמעט בלתי נראית במים, עד שהזרועות שלה פוגעות באדם. הפגיעה גורמת לתסמונת אירוקנג'י והנעקץ ממנה יכול לסבול משיתוק, רעידות בכל הגוף, בחילות, הזעה, לחץ דם גבוה ופגיעה בנשימה. מקרי המוות שכיחים מאוד, בייחוד לצוללנים העלולים לטבוע לפני שתינתן להם הצלה. הצלה יכולה להיעשות באמצעות עירוי והנשמה או ביד פטידין ומשככי כאבים.
מרטין, מלך אראגון
מרטין, מלך אראגון (29 ביולי 1356 – 31 במאי 1410), המכונה גם הזקן והקהלת, היה מלך אראגון, ולנסיה, סרדיניה וקורסיקה ורוזן ברצלונה משנת 1396 ומלך סיציליה מ-1409 (כמרטין השני). הוא לא הצליח להבטיח את עלייתו לשלטון של נכדו הבלתי לגיטימי, פדריקה, רוזן לונה, ואיתו הגיע לקיצו שלטונו של בית ברצלונה.
רקע כללי
מרטין נולד ב-29 ביולי 1356, בז'ירונה או בפרפיניאן. הוא היה בנם השני של פדרו הרביעי, מלך אראגון ואלינור מסיציליה (ליאונורה), נסיכת הענף הסיציליאני של בית אראגון.
בתור נסיך זוטר של משפחת המלוכה האראגונית, קיבל מרטין את רוזנות בסלו. בברצלונה ב-13 ביוני 1372, מרטין התחתן עם מריה לופס דה לונה, בתו ויורשתם של לופה, הלורד והרוזן הראשון של לונה ולורד סגורבה ואשתו בריאנדה דה גוט, שנולדה בפרובאנס והייתה קרובת משפחה של האפיפיור קלמנס החמישי.
בשנת 1380 אביו מינה אותו ללורד ויורש העצר של האי סיציליה, שנקרא אז גם בשם טרינקריה, שכן מלכתו מריה מסיציליה, שהייתה גם בת דודתו של מרטין, הייתה קטינה (אביה של מריה, פדריקו השלישי הפשוט, מת ב-1377). כבן של אלינור מסיציליה, מרטין היה בעצמו יורש של האי, אם משפחתה של מריה תמות.
מלכותו
בשנת 1396, מרטין ירש את אחיו הבכור חואן הראשון, שמת ללא בנים, על כס המלכות של אראגון. עם זאת, אצילים סיציליאנים גרמו לתסיסה ולכן מרטין הוחזק בסיציליה. בינתיים, אשתו של מרטין, מריה לופס דה לונה, תבעה את כס המלוכה בשמו ושימשה כנציגתו עד שהגיע ב-1397. ובכל זאת, העיכוב פתח את הדרך לעוד בעיות ומריבות שצצו באראגון. זכותו על כס המלכות הייתה נתונה במחלוקת, תחילה על ידי הרוזן מתיו מפואה בשם אשתו חואנה, בתו הבכורה של חואן הראשון. עם זאת, מרטין הצליח לבטל פלישה של כוחות הרוזן. לאחר מותה של חואנה חסרת הילדים, בתו הצעירה של חואן הראשון יולנדה מאראגון, שנישאה ללואי השני, מלך נאפולי מבית אנז'ו, המשיכה בטענה, וכך גם בניה.
מרטין פתח במסעות צלב נגד המורים בצפון אפריקה בשנים 1398 ו-1399.
אראגון ניסתה להכניע את סרדיניה מאז שלטונו של חיימה השני, ובהדרגה כבשו האראגונים את רוב האי. עם זאת, בשנות ה-80 של המאה ה-14, בתקופת שלטונו של אביו של מרטין פדרו הרביעי, הנסיכות העצמאית שנותרה ארבוראה הפכה למבצר של מרד והאראגונים נהדפו במהירות על ידי אלינור מארבוריה, כך שלמעשה סרדיניה כולה אבדה. המלך מרטין שלח את בנו מרטין הצעיר, שהיה אז מלך סיציליה דרך נישואיו למלכה מריה, לכבוש מחדש את סרדיניה. הבן ניצח בקרב סאנלורי (סן לואיס, סן לואיג'י) ב-1409, הרחיק את בעלי בריתם הגנואים של הסרדינים, והכניע מספר עצום של אצילים מסרדיניה. זה גרם במהרה לאובדן מוחלט של עצמאותה של ארבורה. אולם זמן קצר לאחר הקרב, מרטין הצעיר מת בפתאומיות, עקב מלריה. לאחר מכן ירש מרטין מאראגון את בנו כמלך סיציליה, וקיבל את התואר מרטין השני.
בסך הכל, ממלכת אראגון נהנתה משקט חיצוני בתקופת שלטונו של מרטין והוא פעל לשיכוך סכסוכים פנימיים שנגרמו על ידי אצילים, פלגים ושודדים. הוא תמך בקו אביניון של האפיפיורים והאפיפיור בנדיקטוס השלושה עשר, שהיה אראגוני, החזיק במושב לאורך תקופת שלטונו של מרטין. ההתערבות הצבאית של מרטין חילצה את בנדיקטוס הכלוא ב-1403 מציפורני יריביו והאפיפיור התיישב באזור הכפרי של ולנסיה.
משפחתו
למרטין היו ארבעה ילדים לגיטימיים מהמלכה מריה: מרטין הצעיר (נולד 1374/1376), חיימה (נולד 1378), חואן (נולד 1380) ומרגרט (נולדה 1384/1388). שלושת הילדים הצעירים מתו כולם מוקדם, ולכן לאחר מותו של מרטין הצעיר, מינה המלך מרטין את בן דודו חיימה השני, רוזן אורחל, הנציג הלגיטימי הקרוב ביותר של בית ברצלונה, כמושל הכללי של כל ממלכות אראגון. תפקיד שהיה שייך באופן מסורתי לחזקת היורש. מרטין עדיין נישא שנית ב-17 בספטמבר 1409 לבת דודתו מרגרט מפראדס, בתו של פדרו מאראגון, הברון של אנטנזה, אך הנישואים הקצרים היו ללא ילדים.
ירושה
מרטין מת, במנזר ולדונזלה, מחוץ לחומות העיר ברצלונה ב-31 במאי 1410. למרות שהסיבה עדיין לא ברורה, היא משוערת שהסיבה הייתה מגפה (שהייתה באזור באותה תקופה), תרדמת אורמית (המלך סבל מהשמנה חמורה שהשפיעה על בריאותו) או אפשרות שהורעל, נתמכת רק על ידי כרוניקן הרנסאנס ואלה. סיפור מותו של המלך הקשור לצחוק (בעקבות בדיחה שסיפר בורה הליצן בזמן שמרטין סבל מהפרעות עיכול) למרות שהוא חסר ראיות היסטוריות, תועד. למרות הדרישות להכריז על יורש, חוסר יכולתו הפיזית של המלך מנעה ממנו לתת שם ברור, ולשאלת מתן רשות לתת לכס המלכות למי שיהיה לגיטימי ביותר לכך הוא מסר בקצרה "הוק" (כן).
כל צאצאיו הלגיטימיים של מרטין, שנולדו מנישואיו עם המלכה מריה, כבר מתו, ונישואיו השניים לא הביאו לעולם ילדים. רק נכד לא חוקי, פדריקה, רוזן לונה, בנו של מרטין הצעיר, ובת לא חוקית – בלתי כשירה לירושה בשל הכללים שנקבעו בתקופת שלטונו של חיימה הראשון, מלך אראגון – המשיכו את קו הירושה הישיר. המלך, למרות רצונו ומאמציו, לא הצליח להשיג אישור מספיק על פדריקה כיורשו לפני מותו. כתוצאה מכך, מותו של מרטין הוביל לאינטררגנום למשך שנתיים, שבמהלכן התייצבו לפחות חמישה מתמודדים על כס המלכות, כולל פדריקה מלונה וחיימה השני מאורחל. ירושה של כתר אראגון נקבעה על ידי הפשרה של קאספה ב-28 ביוני 1412, שבה נבחר אחיינו של מרטין פרננדו, אינפנטה של קסטיליה, כמלך הבא, והקים את בית טרסטמארה.
פיודור צ'רנקוב
פיודור פיודורוביץ' צ'רנקוב (ברוסית: Фёдор Фёдорович Черенков; 25 ביולי 1959 – 4 באוקטובר 2014) היה כדורגלן סובייטי-רוסי ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה
צ'רנקוב בילה את רוב הקריירה שלו בספרטק מוסקבה, והוא שיאן ההופעות של המועדון. פעמיים נבחר לכדורגלן השנה בברית המועצות (1983,1989).
ב-12 באוקטובר 2015, הוקמה אנדרטה לכבודו ליד אצטדיון אוטקריטיה ארנה . היציע הדרומי של האצטדיון נושא את שמו של פיודור צ'רנקוב.
מגמות (כתב עת)
מגמות הוא כתב העת הוותיק ביותר בישראל בתחום מדעי החברה, ונחשב למוביל בתחומו מבין כתבי העת בשפה העברית.
היסטוריה
מגמות יוצא לאור החל משנת 1949 על ידי מכון סאלד. במסגרת הסכם שיתוף פעולה בין האוניברסיטה הפתוחה ומכון סאלד כתב העת יצא לאור במשותף על ידי שני המוסדות, בשנים 2015–2020.
עורכות כתב העת הן פרופ' עדנה לומסקי-פדר מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ופרופסור תמר הרמן מהאוניברסיטה הפתוחה.
פיליפ נורמן
פיליפ נורמן (באנגלית: Philip Norman; נולד ב-13 באפריל 1943) הוא סופר, ביוגרף, עיתונאי ומחזאי. נורמן נחשב לאחד הביוגרפים הבולטים של הביטלס.
ביוגרפיה
פיליפ נורמן נולד ברייד (Ryde) שבאי וייט ב-1943 ובילה את ילדותו בה. הוא למד בבית הספר רייד, ואביו, קלייב נורמן, ניהל את אולם הנשפים Seagull (בתרגום לעברית: שחף) במזח של רייד. נורמן כתב על ילדותו בספרו Babycham Night (קרובי משפחה שלו ייצרו מותג יין נתזים של פרי בשם בייביקאם (Babycham) בעיירה שפטון מאלט (Shepton Mallet) שבדרום-מערב אנגליה).
בסוף שנות ה-60, ככתב עבור סאנדיי טיימס, הוא הוצב לחקור ולדווח על התפרקותו של העסק העצמאי של הביטלס, "Apple Corps".