cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אבוויל
שלהי ימי הביניים
ב-1346 התנגדה אבוויל לצבא האנגלי שפלש בפיקודו של אדוארד השלישי, מלך אנגליה, ושימשה בסיס אם לפיראט ששלח אספקה כמה פעמים ל.
בשנת 1360, היא הועברה, עם מחוז פונטייה, שהייתה בירתו, לכתר האנגלי כתוצאה מהסכם ברטיני. באותה שנה שהה בה ז'אן השני, מלך צרפת לאחר שחזר מהשבי.
בשנת 1361, אבוויל, שוב בידי האנגליים, קיבלה בברכה את אדוניה החדשים. רינגואה (Ringois), בורגני מהעיר, שסירב להישבע את שבועת האמונים לאדוארד השלישי, מלך אנגליה, נלקח לאנגליה והושלך מראש מגדל בטירת דובר אל הים ב-1368.
כמו ערים אחרות בפיקרדי, היא עברה אז תחת שלטון דוכסות בורגונדיה בתום קרב מונס-אן-וימיה בשנת 1421. בשנת 1430 התקבל הנרי השישי, מלך אנגליה באבוויל.
בשנת 1435 נמסרה העיר לפיליפ השלישי, דוכס בורגונדיה, בחוזה אראס.
לואי האחד עשר, מלך צרפת רכש את אבוויל מדוכס בורגונדי ב-1463 וביקר בעיר ב-27 בספטמבר של אותה שנה. בדצמבר, על ידי מכתב הרשאות, הוא אישר את הפריבילגיות של העיר, שהוענקו על ידי קודמיו, אך בשנת 1465 כבש שארל הראשון, דוכס בורגונדיה את העיירה.
לואי ה-11 הובס לפני אבוויל ב-1471, אך השתלט על פיקרדי עם מותו של דוכס בורגונדיה ב-1477.
תחילת התקופה המודרנית
בשנת 1477 העיירה סופחה לממלכת צרפת על ידי לואי האחד עשר, מלך צרפת. בשנת 1480, ואחר כך ב-1483, מגפת דבר עשתה שמות באבוויל. שארל השמיני, מלך צרפת ביקר בעיירה ב-1493.
המאה ה-16
ב-3 באוקטובר 1514 נשא לואי השנים עשר, מלך צרפת לאישה את מרי טיודור, בתו של הנרי השביעי, מלך אנגליה באבוויל.
ב-23 ביוני 1517, הגיע פרנסואה הראשון, מלך צרפת לאבוויל עם המלכה ופגש את הקרדינל וולזי, שייצג את מלך אנגליה כדי להקים ליגה נגד קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. ב-1523 הצטרפו האנגלים לבסוף לקרל החמישי במלחמות פרנסואה הראשון והעיירה סבלה מכיבושים תכופים. באותה שנה פקדה את אבוויל התפרצות של מגפת דבר. מגפת דבר נוספת פקדה את אבוויל ב-1582.
בשנת 1531 ערך פרנסואה הראשון סיור חדש בעיר. המכות החמורות ביותר שניחתו על אבוויל היו סדרת הפשיטות האנגליות של הדוכס מסאפוק בשפך הנהר ב-1544, לאחר נפילת בולון ומונטריי. המלך אנרי השני, מלך צרפת התקבל באבוויל ב-1550.
טבח ליל ברתולומאוס הקדוש לא גרם לנפגעים באבוויל עקב המתינות של ומושל פיקרדי. עם זאת, אבוויל אימצה את הליגה הקתולית וסבלה ממלחמות הדת בצרפת. ב-18 בדצמבר 1594, ביקר אנרי הרביעי, מלך צרפת באבוויל.
המאה ה-17
בתחילת המאה ה-17 חוללה מגפת הדבר הרס. יותר מ-8,000 בני אדם נספו, ובכך כמעט שלא נותרו תושבים באבוויל.
ב-21 בדצמבר 1620 ביקר בעיירה לואי השלושה עשר, מלך צרפת. אחותו הנרייט מארי, נסיכת צרפת נסעה לשם מספר פעמים.
בשנים 1635 ו-1636 סבלה העיירה מהמלחמה נגד האימפריה הרומית הקדושה וספרד. הקרדינל רישלייה שהה בעיר באוקטובר. מגפת דבר השתוללה שוב במהלך השנים 1635, 1636 ו-1637.
בשנת 1657 הגיע לואי הארבעה עשר, מלך צרפת פעמיים לאבוויל עם אימו, אן מאוסטריה.
עד אמצע המאה ה-16, המסחר בצמח שממנו הפיקו צבע כחול הצטמצם לאחר קידום הפסטל של Pays du Midi, והעיירה נדרשה לשינוי. בעזרת ז'אן-בטיסט קולבר, שר האוצר של לואי ה-14, העיירה התפתחה כאשר משפחת ואן רובה (Van Robais), יצרני מצעים ושטיחי קיר מהולנד, הקימה בשנת 1665 את Manufacture royale des Rames (מפעל לייצור וילונות).
בשנת 1685 העיירה ספגה מכה קשה עם ביטול האדיקט של נאנט, הכנסייה הפרוטסטנטית נחרבה והפועלים הנרדפים שהיו רוב העובדים המיומנים עזבו את העיר, כולל אלה של ואן רובה. האוכלוסייה הצטמצמה מאוד ומעולם לא התאוששה לחלוטין מבריחת המקצוענים.
בשנת 1693 הפך הפונטייה למקלט של מספר ניכר של ברטונים ונורמנים שעזבו את ארצם בגלל רעב כבד, אך כמעט כולם נספו.
המאה ה-18
לקראת סוף חייו של לואי ה-14, בתקופת מלחמת הירושה הספרדית (1701 – 1714), עברו חיילות משלוח רבים באזור. העיירה התמלאה בחולים ובפצועים. בשנת 1708, לאחר לכידת ליל, החיילים של הדוכס ממרלבורו והנסיך אויגן מסבויה הגיעו תכופות לשערי אבוויל, ובזזו את החוות והכפרים בסביבה. החורף של 1709 היה נורא; אנשים נספו מקור, רעב ואומללות. בתקופה זו התעשייה התמוטטה לחלוטין והמדינה נדרשה לסייע ליצרני הבדם.
ב-1717 עבר פיוטר הגדול דרך אבוויל. ביולי 1766 הואשם האציל בכך ששנה קודם לכן לא כיבד תהלוכה דתית של חג הלחם והיין הקדושים בכך שסירב להסיר את כובעו ושר שירים בלתי מוסריים. הוא הוצא להורג על המוקד בפלאס דו גרנד-מארשה בגין חילול הקידוש. במקום בו הוצא להורג יש מרצפת שעליה חרוט שמו ותאריך הוצאתו להורג, ליד בית העירייה. מות הקדושים של דה לה בר שימשה כדגלו של וולטר במאבקו בקנאות דתית.
ב-2 בנובמבר 1773 התפוצץ מחסן תחמושת. 150 בני אדם נהרגו ונגרם נזק לכמעט 1,000 בתים.
המהפכה הצרפתית
לא היו פגיעות משמעותיות בתושבים בתקופות של המהפכה ושלטון הטרור.
ב-1793 נשרפו בכיכר סן-פייר רהיטי הכנסיות, יחד עם תמונות של השליטים הפיאודליים. כנסיית סן-סולפרן הפכה למקדש התבונה (Temple de la Raison).
ב-8 ביוני 1794 נחגג פסטיבל לכבוד. אבוויל סבלה מרעב ב-1794 וב-1795.
ב-5 בינואר 1795 נהרס בשריפה מלון גריטיז (Grutuze), שנבנה תחת שארל השביעי, מלך צרפת.
בשנת 1797 נוצרה אגודת החיקוי של אבוויל, אחת האגודות המדעיות הקדומות ביותר של צרפת.
בשנים 1798 ו-1799, החורף היה קשה וחלק מהעיר הוצף.
הקונסולט והאימפריה הראשונה
ב-18 בברוימר שנת X (9 בנובמבר 1801), הייתה סופה טרופית גדולה שגרמה נזק בשווי של יותר מ-1,300,000 פרנק ברובע.
ב-29 בפרריאל שנת XI (18 ביוני 1803) עבר נפוליאון בונפרטה בעיירה בפעם הראשונה. במהלך ההכנות של המשלחת שתכנן נגד הממלכה המאוחדת, הקונסול הראשון שהה לעיתים קרובות באבוויל בדרכו למחנה הצבאי בבולון.
ב-1813, כחלק מהארגון מחדש של הפרשים שהושמדו ברוסיה, הציע הרובע לממשלה 43 אנשים רכובים ומצוידים.
בתחילת 1814, כשהפלישה הופכת קרובה יותר מדי יום, אורגן מחדש המשמר הלאומי העירוני ברחבי האימפריה כולה. 30 תותחים הוצבו על החומות, ולהשלמת מערכת ההגנה נכרתו עצים בסביבה ליצירת 30,000 גדרות ו-14,000 מגנים. ב-20 בפברואר הגיע ל טור של פרשים שהיוו את החלוץ של הקורפוס השלישי של הצבא הפרוסי, בפיקודו של הברון דה גייסמאר, לפני שפנה לאבוויל. בני אבוויל התחמשו, כש-800 רובים הועמדו לרשותם והתנגדות נמרצת החלה כאשר נודע לאוכלוסייה כי בחלוץ זה כביכול של הצבא הפרוסי יש בשורותיו יותר מ-1,500 עד 2,000 איש, גם קוזאקים וגם לאנסרים סקסונים, שבסופו של דבר עשו את דרכם לפריז.
בתחילת אפריל, לאחר הקרב על פריז והתפטרות נפוליאון, הגיעו לאזור 2,000 לאנסרים וקירסירים פרוסים בפיקודו של גנרל רודר (Friedrich Erhard von Röder) מפריז ובזזו בעיירה ובסביבתה במהלך שהותם.
ב-27 באפריל 1814 נכנס לואי השמונה עשר, מלך צרפת לעיירה והתקבל בפרץ של שמחה. הוא שהה במנזר סן-פייר.
ב-21 במרץ 1815, המלך לואי השמונה עשר, שהיה בדרך לגלות, בילה לילה בעיירה.
ב-1815, לאחר קרב ווטרלו, העיר שוב נכנסה למגננה. עם זאת, לאחר עריקות רבות, צומצם חיל המצב ל-400 איש.
המונרכיה של יולי, הרפובליקה השנייה והאימפריה השנייה
ויקטור הוגו הגיע לאבוויל שלוש פעמים כתייר: ב-1835 הוא שהה שם ברציפות מ-26 ביולי, ולאחר מכן ב-4 וב-5 באוגוסט (שהה ב-L'Hôtel d'Angleterre). באוגוסט וספטמבר 1837, הוא הגיע לאמיין לאחר ששט בסום באמצעות ספינת קיטור. לבסוף, ב-11 בספטמבר 1849 הוא עזב את העיר תחת גשם.
בשנת 1847, הגיעה הרכבת לאבוויל עם פתיחת הקטע אמיין-אבוויל בקו של מסילת הרכבת לונגו-בולון. בשנת 1856 נחנכה תחנת הרכבת אבוויל, שעדיין בשירות.
סוף המאה ה-19 והבל אפוק
אבוויל הייתה מקום הולדתו של אדמירל משנה (1827–1885), שניצחונותיו ביבשה ובים הפכו אותו לגיבור לאומי במהלך מלחמת סין-צרפת (אוגוסט 1884 עד אפריל 1885). קורבה נפטר ביוני 1885, זמן קצר לאחר תום המלחמה, ב שבארכיפלג פנגחו, וגופתו הוחזרה לצרפת ונקברה באבוויל ב-1 בספטמבר 1885 לאחר הלוויה ממלכתית בהאינווליד כמה ימים קודם לכן. שמה של "כיכר שוק החיטה" הישנה של אבוויל (Place du Marché-au-Blé) שונה ל"כיכר אדמירל קורבה" (Place de l'Amiral Courbet) ביולי 1885, זמן קצר לאחר שהידיעה על מותו של קורבה הגיעה לצרפת, ופסל בארוק אקסטרווגנטי של קורבה הוקם באמצע הכיכר בסוף המאה התשע עשרה. הפסל ניזוק בהפצצה גרמנית הרסנית במהלך מלחמת העולם השנייה.
ב-1896 הגיע הסוציאליסט ז'יל גד להרצות באבוויל. לאחר מכן, הוקמו סניף של ובית העם.
רוקי רואד (קינוח)
רוקי רואד (באנגלית: Rocky road) הוא סוג של קינוח מהמטבח האמריקאי.
אבוויל
סוף המאה ה-19 והבל אפוק
ב-1899 הגיע הטלפון לאבוויל. באותה שנה פעלו באבוויל טחנת קמח, בית חרושת למפות שולחן, בית חרושת לחבלים, בית חרושת למאזנים, שלושה כבשנים, מפעלי דוודים, מפעל למנעולים, מזקקה וכו'.
רוקי רואד (קינוח)
מרכיבים והכנה
רוקי רואד הוא חטיף ללא אפייה המבוסס על שוקולד ורכיבים נוספים, כמו למשל: מרשמלו, שברי עוגיות, חתיכות אגוזים מסוגים שונים ועוד. מרכיבי הקינוח נוטים להשתנות בהתאם לאזורי העולם השונים: באזורים המושפעים מבריטניה רוקי רואד מכונה טיפין (באנגלית: Tiffin). השם רוקי רואד המזוהה עם המטבח האמריקאי והאוסטרלי הוא נפוץ יותר משאר השמות האחרים של חטיף זה. החטיף מוגש בדרך כלל כשהוא כבר חתוך למנות אישיות כמו בראוניז, ובארצות הברית הוא גם מוכר כטעם של גלידה.
אבוויל
סוף המאה ה-19 והבל אפוק
ב-7 ביולי 1907 נערכה חנוכת אנדרטת לה בר, בחנוכה השתתפו רפובליקנים רבים וצירים מקבוצות סוציאליסטיות.
מלחמת העולם הראשונה והוועידות של אבוויל
במהלך מלחמת העולם הראשונה, העיירה מעולם לא נכבשה על ידי החיילים הגרמנים (כפי שמעידה האנדרטה שנבנתה על הר קוּבֶּר (Mont de Caubert)).
רוקי רואד (קינוח)
היסטוריה
מקורו של הקינוח שנוי במחלוקת; יש הרבה חברות אמריקאיות שטוענות שהן אלו שהמציאו את החטיף כבר בהמאה ה-19. ישנן גרסאות לפיהן החטיף הומצא באוסטרליה כבר בשנת 1853, על בסיס מאכלים שונים שהביאו איתם המהגרים אשר התקלקלו במסע הארוך לאוסטרליה, ועורבבו עם אגוזים מקומיים. במקום לזרוק את אותם החטיפים שהביאו איתם המהגרים הם ערבבו אותם עם שוקולד מקומי וכך נוצר החטיף. גרסה נוספת למקור הקינוח הזה טוענת שהטעם נוצר על ידי ויליאם דרייר (William Dreyer) שבמהלך שנות השפל הגדול בארצות הברית חתך מרשמלו ושקדים במספרי-התפירה של אשתו והוסיף אותם לגלידה בטעם שוקולד של חברת "דרייר".
אבוויל
מלחמת העולם הראשונה והוועידות של אבוויל
ב-1916, במהלך הקרב על הסום, העיירה שימשה כבית חולים צבאי (בית החולים הכללי האוסטרלי השלישי). בדומה לאמיין ולבוביה, העיירה נהרסה חלקית וקיימים שרידים משמעותיים של המלחמה בקרבת מקום, במיוחד בשל נפלי תחמושת שנמצאים באדמה.
רוקי רואד (קינוח)
אוסטרליה
המרכיבים העיקריים של גרסת הרוקי-רואד האוסטרלי המסורתי הם:
המותג המסחרי המפורסם ביותר של רוקי רואד באוסטרליה, הוא גרסת "המתכון המקורי" של חברת השוקולד האוסטרלית "דארל ליאה" הנמכרת בשם "Rocklea Road". גרסה זו אינה מכילה דובדבנים, והיא מכילה נתחי מרשמלו גדולים יחסית והרבה קוקוס.
אבוויל
מלחמת העולם הראשונה והוועידות של אבוויל
בשנת 1918, זה היה מקום מושבם של שתי ועידות אנגלו-צרפתיות (ועידות אבוויל): זו של 25 במרץ, בין פילדמרשל דאגלס הייג והגנרלים הנרי יוז וילסון ופרדיננד פוש, שכינס את ועידת דולה. במהלך הוועידה השנייה ב-2 במאי, דרש פוש לקבל פיקוד על החזית האיטלקית אך השיג רק תיאום. זה היה בוועידת אבוויל (1 ו-2 במאי 1918), בזמן שהצבאות נחלשו, שפוש מול ז'ורז' קלמנסו ודייוויד לויד ג'ורג' שקל לסגת חזרה לכיוון דרום כדי להגן על הבירה. במקרה שהצבאות הצרפתיים והבריטים ייפרדו, והם לא יוכלו עוד להגן על גם על הגישה לנמלי תעלת למאנש וגם על פריז, אז הצבא הבריטי יאלץ לסגת אל הסום, מה שנמנע הודות לעזרה האמריקנית.
רוקי רואד (קינוח)
אנגליה
המרכיבים העיקריים בגרסת הרוקי-רואד האנגלי המסורתי הם:
אבוויל
מלחמת העולם הראשונה והוועידות של אבוויל
ב-31 במאי 1918 היה משורר המלחמה האמריקאי לוטננט שני ב של ארצות הברית, שהורכבה ברובה מחיילים מ. לוטננט ויית' וחבריו הוצבו ב הסמוכה, כאשר מטוסים גרמניים החלו בהפצצה על אבוויל. בזמנו, התקפות אוויריות כאלה היו עניין לילי ואבוויל הייתה בתהליך פינוי. לוטננט ויית' חרז מאוחר יותר את זיכרונותיו מהתקיפה האווירית בסונטה איפי.
מלחמת העולם השנייה
ב-12 בספטמבר 1939 התקיימה באבוויל ועידה שבה החליטו צרפת ובריטניה לא להמשיך במתקפה על גרמניה, מה שהחמיר את המצב בחזית המזרחית. ב-9 במאי 1940, השלטונות בבלגיה עצרו מספר פעילי ימין רדיקלי וגם שמאל רדיקלי והכניסו אותם למעצר ביחידה של צבא צרפת שהוצבה ליד אבוויל. ב-20 במאי, כאשר הצבא הגרמני המתקדם קטע את האזור (ראה להלן), קבוצת חיילים צרפתים ביצעה טבח והרגה מספר חברי ימין מהמפלגה הרקסיסטית ומהמפלגה הקומוניסטית הבלגית. בסך הכל נבחרו 22 חשודים במגוון תנועות פוליטיות והוצאו להורג ללא משפט.
רוקי רואד (קינוח)
ארצות הברית
המרכיבים העיקריים ברוקי-רואד האמריקאי המסורתי הם:
אבוויל
מלחמת העולם השנייה
בתחילת הקרב על צרפת ב-1940, עיקר הכוח הגרמני המשוריין, קבוצת הפאנצר פון קלייסט, תקפה דרך הגזרה הבלתי מוגנת יחסית של הארדנים והשיגה פריצת דרך בסדאן בסיוע אווירי קרוב. הקבוצה דהרה לחוף תעלת למאנש באבוויל, ובכך בודדה (20 במאי 1940) את חיל המשלוח הבריטי, הצבא הבלגי וכמה דיוויזיות של הצבא הצרפתי בצפון צרפת.
רוקי רואד (קינוח)
ארצות הברית
הגרסה הפופולרית ביותר של החטיף הזה בארצות הברית היא בצורת גלידה, המורכבת מגלידת שוקולד, מרשמלו (או לפעמים "מערבולת מרשמלו" - marshmallow swirl) ואגוזים. חברת הממתקים אנאבל מייצרת חטיף בשם "רוקי רואד" המכיל מרשמלו, שכבת שוקולד דקה ואגוזי קשיו. למותג "בטי קרוקר" יש מתכון משלו לרוקי רואד.
אבוויל
מלחמת העולם השנייה
שארל דה גול, אז קולונל, פתח במתקפת נגד (17–18 במאי 1940) באזור לאן (ראו מפה) עם 80 טנקים כדי להרוס את התקשורת של חיילי השריון הגרמניים. הדיוויזיה הרביעית החדשה שלו הגיעה למונקורנה, וכתוצאה מכך התרחש קרב מונקורנה. ללא תמיכה, נאלצה הדיוויזיה לסגת. הטבח באבוויל התרחש ב-20 במאי 1940. אבוויל נכבשה על ידי הגרמנים מדיוויזיית הפאנצר השנייה של הגנרל-מיור רודולף וייל באותו יום. הייתה התקפת נגד נוספת עם. לאחר לאן (24 במאי), הועלה דה גול לגנרל זמני: "ב-28 במאי (...) הדיוויזיה הרביעית תקפה פעמיים כדי להשמיד כיס שנתפס על ידי האויב מדרום לסום ליד אבוויל. המבצע הצליח, עם יותר מ-400 שבויים נלקחו והכיס כולו נמחק פרט לאבוויל (...) אך בהתקפה השנייה הדיוויזיה הרביעית לא הצליחה להשיג שליטה על העיר מול כוחות אויב רבים יותר." הגרמנים נאלצו לסגת כ-50 קילומטרים. שימש את הלופטוואפה הגרמני במהלך רוב המלחמה.
לאחר חמש שנים, בספטמבר 1944, שוחררה אבוויל על ידי דיוויזיית השריון הפולנית הראשונה (שצורפה לארמייה הקנדית הראשונה) בפיקודו של גנרל סטניסלב מאצ'ק, שנכנסה לאבוויל דרך הפרבר של רוברואה. מלחמת העולם השנייה גרמה לנזקים לחלק מהמבנים העתיקים של העיירה, הקתדרלה הגותית המפורסמת של סן ולפראן מהמאה ה-17 כמעט נהרסה. היא, יחד עם בית העירייה עם המגדל שלו מהמאה ה-13 ניצלו, אם כי ניזוקו.
השיטפונות של 2001
באביב 2001, העיר, כמו עמק הסום, סבלה משיטפונות. אלה נמשכו מספר שבועות, בגלל הרוויה של מי התהום, תוצאה של שנה של משקעים יוצאי דופן. תחנת הרכבת הפסיקה לפעול משום שהמסילות היו מכוסות בכמה סנטימטרים של מים.
אתרים ומונומנטים
העיירה הייתה ציורית מאוד עד לימים הראשונים של מלחמת העולם השנייה כאשר היא הופצצה בלילה אחד על ידי הגרמנים. העיירה בסך הכל כיום ברובה מודרנית ונבנתה מחדש.
הכנסייה הקולגיאטית של סן וולפרן
הכנסייה הקולגיאטית של סן וולפרן (Collégiale Saint-Vulfran) נבנתה משנת 1488 ועד המאות ה-16 וה-17, אם כי התכנון המקורי לא הושלם. בספינה יש רק שני מפרצים ובית המקהלה חסר חשיבות. עם זאת, החזית היא יצירת מופת של אדריכלות גותית לוהבת, שהפכה את העיר למפורסמת, ולצדה שני מגדלים גותיים. וולפרם, הקדוש הפטרון שלה שחגו ב-20 במרץ, נולד בסביבות שנת 650 לספירה, ב, והיה לורד בחצרו של, אב המנזר מפונטנל, הארכיבישוף של סן בשנת 682, ומי שניצר את פריזיה. הוא מת במנזר פונטנל בשנת 720. הבניין סווג כמונומנט היסטורי בשנת 1840.
מגדל הפעמונים
מגדל הפעמונים הוגדר כאתר מורשת עולמית בשנת 2005 ונרשם כמונומנט היסטורי בשנת 1926, הוא אחד העתיקים בצרפת, שנבנה בשנת 1209. ב-20 במאי 1940, במהלך הפצצה, גגו ניזוק ורק ב-1986 הוא נבנה מחדש. מגדל הפעמונים הוא אחד מחמישים ושישה הפעמונים של בלגיה וצרפת שנרשמו בשנת 2005 על ידי ועדת המורשת העולמית של אונסק"ו כהכרה מכך שהוא מעיד על עליית הכוח העירוני באזור והארכיטקטורה שלו. המגדל הוא משכן של המוזיאון של העיר מאז 1954.
מוזיאון בושה-דה-פרת
מוזיאון בושה-דה-פרת (Musée Boucher-de-Perthes) ממוקם בחלקו במגדל הפעמונים שאינו בשימוש כעת של המאה ה-13, אשר רשום ברשימת המורשת העולמית. זוהי מחווה ל, שגם בית ספר תיכון על שמו. המוזיאון מציג יצירות אמנות וחפצים מהמאה ה-16 ואילך, יחד עם תערוכות נוספות המשתנות מעת לעת.
שאטו דה באגטל
דרומית-מזרחית לעיירה נמצא שאטו דה באגטל (Château de Bagatelle) מהמאה ה-18. מבנה הפולי נבנה בשנת 1752 על ידי ז'וס ואן רובה (Josse Van Robais). המבנה נרשם כמונומנט היסטורי ב-1926. הפארק והגן הרגיל, כמונומנט היסטורי ב-1946.
מנפקטור דה ראם
סווג כמונומנט היסטורי בשנת 1986, המפעל מנפקטור דה ראם (Manufacture des Rames) התמחה בייצור בדי פשתן יוקרתיים. הבניין נבנה בחלקו בשנת 1710.
כנסיית הקבר הקדוש
כנסיית הקבר הקדוש (Église Saint-Sépulcre), הממוקמת בלב מרכז העיר העתיקה, היא כנסייה גותית קולגיאטית מהמאה ה-11. שלושים ואחד חלונות הוויטראז' עוצבו על ידי אלפרד מנסייה (Alfred Manessier; 1911–1993) ויוצרו בשארטר. הכנסייה סווגה כמונומנט היסטורי בשנת 1907.
אנדרטת לה באר
אנדרטת לה בר הוקמה בשנת 1907 במימון ציבורי, לזכר מות הקדושים של האציל. ממוקמת ליד תחנת הרכבת, ליד הגשר על תעלת סום, אנדרטת לה בר היא נקודת מפגש שנתית, ביום ראשון הראשון של יולי, למגיני החילוניות והחושבים החופשיים.
מבשלה
מבשלה היא בית עסק העוסק בייצור בירה בתהליך תסיסה (בישול).
מבשלות יכולות לנוע ממפעלי ענק לאוסף של ציוד במטבחו של בשלן הבירה הביתי. הגיוון מתבטא גם בשימוש במבחר סוגי ציוד במבשלות שונות, ברמות המיכון ובסוגי הבירה המופקת במבשלה. מבשלות מחולקות לרוב למחלקות שונות, אשר אחראיות על תחומים שונים בתהליך בישול הבירה.
עלי כינור
"עלי כינור" הוא אחד מסיפורי הילדות של הסופר שלום עליכם. הסיפור מתאר בגוף ראשון את חוויותיו של ילד שגדל בעיירה יהודית במזרח אירופה ולומד בחדר.
הסיפור נכתב ביידיש, תורגם לראשונה לעברית על ידי חתנו של שלום עליכם יצחק דב ברקוביץ', ובמשך השנים נעשו לו תרגומים נוספים. הסיפור הכתוב בעברית נכלל בספר שבו אוסף סיפורים קצרים ונושא אף הוא את השם "עלי כינור". הספר יצא לאור בסדרת מרגנית של הוצאת זמורה בשנת 1980, בתרגומו של אוריאל אופק. במשך השנים עובד הסיפור למחזות ולמחזות זמר והוצג במקומות רבים.
עלילת הסיפור
זמלה הוא ילד שגדל בעיירה יהודית בסביבה דתית מחמירה, ואוהב מוזיקה. הוא נמשך כבחבלי קסם אל הצלילים שמעלים הכלי זמרים המופיעים בחתונות שבעיירה, אך כאשר הוא מנסה להתקרב ולגעת בכלי נגינתם הם מרחיקים אותו בגסות. יותר מכל אוהב זמלה את צלילי הכינור והוא אף מתאווה לנגן בו. פעמים רבות הוא מדמיין שהוא שומע את נעימת הכינור ומחקה בסתר את תנועות הגוף של ישעיקה הכנר. אך אין לו דרך שבה יוכל להשיג כינור.
במשפחתו של זמלה מעריכים לימודי תורה והליכות כבדות ראש, היחס למוזיקה ולשירה הוא מזלזל ביותר, וזמלה יודע שעליו להסתיר ממשפחתו את חיבתו למוזיקה, את השפעתה עליו ואת תאוותו לנגן בכינור. יום אחד עולה רעיון בראשו והוא מנסה בהסתר להסיר כיסוי עץ מדרגש ישן חסר שימוש שעומד בביתם ולהכין ממנו כינור, אך אביו תופס אותו בשעת מעשה, גוער בו ומענישו. הימים חולפים וזמלה הילד הופך לנער, והתאווה לנגן בכינור לא רק שאינה נעלמת אלא אף מתגברת. באחד הימים בעוברו ליד בית משפחת כלי זמרים שכל אחד מבניה מנגן בכלי אחר, הוא מעז ללכת אחר קולות הנגינה והשמחה, נכנס לבית ומסכם עם אבי המשפחה שילמדו לנגן בכינור בשיעורים פרטיים. היה צורך לשמור את הדבר בסוד מפני שמשפחת הכליזמרים אינה משפחה מכובדת, היא ענייה, בניה מכלים ימיהם בנגינה ובביטול זמן, ואף אינם מקפידים על חוקי הדת. אבי המשפחה מכונה "נפתלצי בליזקן" ואף "פאותיו מופשלות לאחור". אסור שמשפחתו של זמלה תדע שהוא בקשר עימם ועוד יותר מכך, שהוא מתכוון ללמוד מהם נגינה! לרוע מזלו של זמלה, הוא נופל למשכב מיד לאחר הביקור, ואחד מבני המשפחה המוזיקלית שבא אל ביתו כדי לברר מדוע אינו מגיע אל שיעור הנגינה מגורש בבושת פנים. כך מסוכלת התוכנית של זמלה ללמוד נגינה בהסתר.
כאשר זמלה מתבגר מגיע שדכן שמציע לחתנו עם אסתר'ל שהיא כלה מכובדת ועשירה. המשפחה מתלהבת וזמלה שיש בו חיבה אל העלמה המוכרת לו מילדותם אף הוא שמח לשידוכין. מאותו היום בו נודע כי זמהלה הפך לחתן, משתנה יחס הסביבה אליו ונעשה מכבד ומנומס יותר. כך משתנה גם יחסו של לקוח נוצרי, המכונה פאן פולקובניק, אשר נוהג להגיע אל בית המרזח של אביו. אותו לקוח מוצא עתה את זמלה ראוי לשיחה והוא משתפו בסיפוריו על עברו, על שרותו הצבאי ועל הימים בהם כיהן כמנצח על תזמורת. לשמע ידיעה אחרונה זו נזקפות אזניו של זמלה, אהבתו לכינור צפה ועולה, והוא שואל את בן שיחו אם הוא מנגן בכינור. הנוצרי עונה לו בחיוב ומזמינו אל ביתו בשבת לשמוע את נגינתו. מדי שבת הולך זמלה אל בית הנוצרי מאזין לנגינתו ונשמתו חוגגת. הוא אינו שוכח כי עליו להסתיר את מעשיו ממשפחתו פן יבולע לו, ואכן הוא מצליח בכך לאורך תקופה, אך בשבת אחת שבה עוקב השדכן אחר זמלה, הוא מבחין בכניסתו אל בית הנוצרי, ומיד רץ ומספר להורי זמלה וגם לאבי הכלה שהוא ראה את זמלה בבית הנוצרי מחלל שבת. השידוך הנכבד בוטל מיד על ידי אבי הכלה, ואביו של זמלה אשר נפגע עמוקות מן הביזיון שבדבר, נופל למשכב. זמלה מעולם לא ראה את אביו עצוב וסובל כל כך והוא מחליט בלב כבד שלא יתקרב עוד אל צלילי מוזיקה ונגינה.
עקבות התקופה ויסודות אוטוביוגרפיים בסיפור
הסיפור "עלי כינור" הוא אחד מסיפורי הילדות של שלום עליכם אשר מסופר בגוף ראשון מפיו של ילד הגדל בעיירה ולומד בחדר. שלום עליכם גדל בעיירה יהודית באוקראינה במחצית השנייה של המאה ה-19 ובסיפור קיימים יסודות אוטוביוגרפיים מילדותו וגם פרטים שמלמדים על התקופה, על המקום ועל החברה שבה גדל.
היחס לדת מכתיב ההתנהגות היומיומית בעיירה. ההקפדה על קלה כחמורה נדרשת מהחברה ומהפרט, גם אם הוא עדיין ילד. שלום עליכם כמו גם חבריו נדרש ללמוד בחדר מגיל צעיר ביותר, לא להשתובב ולהיות קשוב וממושמע למבוגרים.
יחסי הורים וילדים באותה תקופה היו בדרך כלל נוקשים. הילד לא נחשב, קיימות דרישות רבות ממנו, הקפדה על מעשיו והתנהגותו, חוסר התחשבות בצרכיו, וחוסר תקשורת בין הורים לילדים. לפי המתואר בסיפורי שלום עליכם הוא גדל עם אם חורגת ואב קשוח. גם ב"עלי כינור" רצונו בהאזנה למוזיקה, מעשיו וחשיבתו העצמאית נחשבו להתמרדות מוזרה ומרגיזה. והוא נענש בגללה לעיתים קרובות. תיאור המשפחה הקשה של זמלה בסיפור מודגש בהשוואה לתיאור בית הכליזמרים שממנו עולים תדיר צלילי נגינה וקולות שמחה וצחוק, ולבו של זמלה כמה להיטמע ביניהם.
עיסוק יהודי העיירה בניהול בית מרזח: אביו של זמלה שבספור הוא בעל בית מרזח, זה היה גם עיסוקו של אביו של שלום עליכם, כמו גם משלח ידיהם של יהודים נוספים שחיו במזרח אירופה בסביבה אנטישמית. בסביבה זו היו גם גויים עשירים שייצרו משקאות חריפים משדות חיטה ותפוחי אדמה שברשותם. הם הגיעו להסכם עם היהודים שאלו האחרונים יעבדו עבורם והם יבטיחו אותם מפני פוגרומים והתפרצויות אנטישמיות.
היחס בין יהודים לנוצרים: עבודה בבית מרזח הפגישה יהודים עם נוצרים, אך בדרך כלל נמנעו היהודים מקרבה אליהם, בבחינת "כבדהו וחשדהו". מהסיפור עולה יחס של ריחוק וחשדנות מעם אנשי העיירה כלפי פאן פולקובניק הנוצרי, ואילו יחסו של זמהלה אליו מאפיין את שלום עליכם, הבחור שתפיסתו והתנהגותו שונים משל אנשי העיירה שבה גדל והוא מרשה לעצמו לפרוץ גבולות.
מעשה השידוך שמופיע בסיפור אף הוא מאפיין את התקופה ההיא שבה ההורים והשדכן הם שהחליטו על הזיווג. וכמו בסיפור תלמיד חכם וכלה עשירה נחשבו זוג מוצלח והצעירים קיבלו עליהם את דין השידוך בדרך כלל ללא עוררין.
אהבת המוזיקה: שלום עליכם המבוגר חקר את המוזיקה היהודית והתעמק בה, ומכאן יש לשער שסיפורו "עלי כינור" מבוסס על אהבת המוזיקה שהייתה בו כבר בהיותו ילד.
המחזה והמחזמר "עלי כינור"
הסיפור "עלי כינור" עובד למחזה וכן למספר גרסאות של מחזות זמר.
ההצגה הועלתה לראשונה בתיאטרון הבימה בדצמבר 1935. התרגום והבימוי נעשו על ידי ברוך צ'מרינסקי, המוזיקה נכתבה על ידי פורדהאוז בן ציסי ועל התנועה הייתה אחראית פאני ליוביץ. היא הוצגה כ"מעשיה אידילית-אגדית על נפש יהודית המבקשת לה תיקון בעולם האמנות באמצעות דמויות מעוצבות להפליא." ההצגה זכתה להצלחה, חודשה והועלתה בהבימה שוב מדי מספר שנים.
ARJ
ARJ הוא כלי תוכנה ופורמט שפותח על ידי Robert K. Jung ומשמש לדחיסת קבצים ללא איבוד נתונים ולפריסת קבצים דחוסים באותו פורמט. הפורמט זכה לפופולריות במערכות ההפעלה DOS ו-Windows בעיקר במהלך שנות ה-90. הרבה מהפופולריות נזקפה לזכות יכולתו לפצל קובץ בנפח גדול לכמה קבצים קטנים יותר ובכך לאפשר את הורדתו בחלקים וכן הפצה בדיסקטים בנפח 1.44MB שהיו נפוצים באותה עת.
עלי כינור
המחזה והמחזמר "עלי כינור"
בשנת 1975 הועלה המחזמר "עלי כינור" בתיאטרון באר שבע בבימויו של חנן שניר ובשנת 2004 הועלתה בתיאטרון באר שבע גרסה של המחזמר מאת הבמאי רפי ניב.
ARJ
כיום פורמטים אחרים נחשבים פופולרים הרבה יותר, כגון RAR ו-ZIP, חלק מדעיכת הפופולריות של ARJ היא משום שאין לו ממשק משתמש גרפי רשמי, מה שהופך אותו למורכב הרבה יותר לתפעול ופחות נוח מפורמטים נפוצים אחרים.
עלי כינור
המחזה והמחזמר "עלי כינור"
מערכת החינוך מצאה את המחזמר מתאים ביותר להפקות בית ספריות והוא עולה לא אחת כהצגה בית ספרית.
ביקורות
הביקורות למחזה היו ברובן טובות. באתר זמרשת מופיעות ביקורות על פי תחקיר שערך חיים קינן בתוכנית הרדיו "שאלה של טעם" ב-16 באוגוסט 1985.
על ההצגה הראשונה שהועלתה ב-1935 כתב יעקב פיכמן: "קומדיה יהודית נאה שחינו של שלום עליכם וחינה של הבימה עליה".
בביקורת על ההצגה שהועלתה ב-1980 ב"הבימה" שיבחה מבקרת התיאטרון חווה נובק את משחקה של דליה פרידלנד אשר גילמה את דמותו של זמלה. מבקר התיאטרון אליקים ירון כתב על אותה הצגה כי "נעים לשוב ולחזות" בה.
על ההצגה שהועלתה ב-1989 כתב מבקר התיאטרון בועז עברון "אין לי אלא דברי שבח על הצגת 'עלי כינור'" ושיבח את שחקניה.
רחוב בנקובה
רחוב בנקובה (באוקראינית: Банкова вулиця) הוא רחוב ברובע פצ'רסקי, במרכז קייב.
הרחוב ממוקם באזור ליפקי ההיסטורי ורובו הוא מדרחוב.
מחלת העורקים הפריפריאליים
מחלת העורקים הפריפריאליים (באנגלית: Peripheral Artery Disease או PAD) נגרמת בשל חסימות של עורקים המובילים דם לגפיים ובמיוחד לגפיים התחתונות (הרגליים). מחלה זו היא אחת מגורמי התחלואה והתמותה ממחלות הלב. חסימת העורקים יכולה להתרחש בכל מקום במסלול העורקים במערכת זרימת הדם, החל בעורק האאורטה (אב העורקים) וכלה בכלי הדם הקטנים בכפות הרגליים. כחמישית מהאוכלוסייה שמעל גיל 70 סובלים ממחלת עורקים פריפריאליים במידה זו או אחרת.
תסמינים
לחלק גדול מחולי מחלת העורקים אין תסמינים או שהם חווים תסמינים קלים מאוד. יש חולים שמרגישים כאבים ברגליים במהלך ההליכה הגורמת להם צליעה לא רציפה. תסמין הצליעה הלא רציפה כולל כאבים בשרירים וכיווצים ברגליים ובידיים בזמן תנועה, הכאבים והכיווצים נעלמים אחרי כמה דקות. האזור בו מורגש הכאב תלוי במיקום החסימה בעורק. חומרת הצליעה משתנית מאוד, בין אי נוחות קלה לכאב מתיש וחזק.
תסמיני המחלה העיקריים הם: התכווצויות מכאיבות בשרירי המותן, הירך ושרירי התאומים אחרי פעולות כמו הליכה או עלייה במדרגות; חולשה ברגליים; הרגשת קרירות באזור כף הרגל בתחתון; פצעים באצבעות הרגליים, ברגליים ובכפות הרגליים שלא מתרפאים; שינוי בצבע הרגליים; אובדן שיער או גדילת שיער בקצב איטי ברגליים וכפות הרגליים; גדילת ציפורניים באצבעות הרגליים בקצב איטי; דופק חלש ברגליים ובכפות הרגליים.
אבחנה
יש כמה שיטות שהרופאים משתמשים בהם כדי לאבחן מחלת עורקים פריפריאליים: מחשב שמחובר למכשיר מנתח את המידע שהוא מקבל מהמכשיר ויוצר תמונה המראה את עוצמת הזרימה ולעיתים גם את כיוונה. טכניקת זו משולבת עם השימוש במכשיר אולטרא סאונד
טיפול באירוע לב
יש כמה סוגי טיפול, טיפול שמרני, טיפול פולשני, טיפול מניעתי וטיפול תרופתי: הטיפול השמרני נעשה על ידי איזון בין גורמי הסיכון השונים, כמו סוכרת ועישון בשילוב עם שיקום בהליכה. הליכה תחת השגחה של 60 דקות לפחות 3 פעמים בשבוע. הטיפול הפולשני נחלק לשניים: טיפול אנדווסקולרי וטיפול על ידי ניתוח. בטיפול אנדווסקולרי הגישה היא דרך העור על ידי דיקור העורק הפמוראלי (עורק הירך) והרחבת החסימה או ההיצרות של העורק על ידי בלון, במקרים חריגים בהם הצרות נשארת לאחר ההרחבה מוסיפים סטנט. אפשרות טיפול נוספת היא על ידי ניתוח מעקפים של אזור החסימה או ההיצרות המשמעותית, בניתוח זה מחברים כלי דם מאזורים אחרים למקום החסימה וכך מצליחים לעקוף את החסימה ולאפשר זרימת דם נורמלית.
מניעת אירוע לב בחולי PAD
מבין החולים שעברו אירוע לבבי וקיבלו טיפול מניעתי, 15% נפגעו בתוך שלוש שנים מאירוע חוזר או מוות למרות הטיפול התרופתי. נתונים אלה יציבים זה עשורים, אולם מחקר חדש בשם COMPASS מראה כי ניתן להביא לירידה של עשרות אחוזים בתחלואה זו ובמקרי המוות ממנה. תוצאות המחקר התפרסמו בכתב העת הרפואי "The Lancet" ובכתב העת "The New England Journal of Medicine" והוצגו במושב המרכזי של כינוס האיגוד הקרדיולוגי האירופי ובאתר האיגוד. המחקר מצא כי שילוב של קסרלטו שפועל כנוגד קרישה, עם אספירין שפועל כנוגד טסיות, הביא לירידה של 24% בתמותה קרדיווסקולרית, שבץ מוחי או אוטם שריר הלב בחולים שנטלו את שתי התרופות. במחקר COMPASS נבדקו 27,395 חולים יציבים במחלת לב כלילית כרונית מ-33 מדינות עם אספירין.
סיבות וגורמי סיכון
מחלת העורקים הפריפריאלית נגרמת לרוב בגלל טרשת עורקים בעורקים המובילים דם אל הגפיים. בטרשת עורקים משקעים שומניים נוצרים על דפנות העורקים, משקעים אלה חוסמים את פתח העורק ומפחיתים את זרימת הדם. סיבות אחרות הפחות שכיחות למחלה הם: דלקת בעורקים, פציעה האזור הגפיים, חשיפה לקרינה ואנטומיה לא רגילה לשרירי הגוף והרצועות. הגורמים השכיחים יותר הם עישון הגורם לחמצון הכולסטרול בדם, הכולסטרול נכנס לדפנות העורקים וכך נוצרות חסימות. הניקוטין הנמצא במספר חומרים בסיגריה גורם לעלייה בלחץ דם והתכווצות בעורקים, וזה גם גורם להיצרות בעורקים. לחץ דם גבוה הגורם למתיחה בעורקים בזמן התכווצות הלב, וזה גורם לכניסת הכולסטרול לעורקים וכך נוצרת טרשת עורקים. סוכרת הגורמת לרמת סוכר ורמת אינסולין גבוהות בדם, שני משתנים אלה גורמים לכניסת כולסטרול לעורקים והסתיידות של העורקים. השמנה - בצורה לא ישירה גורמת לעלייה בלחץ הדם ועלייה ברמת אינסולין בדם. רמת כולסטרול גבוהה בדם: ככל שהרמה יותר גבוהה יהיה יותר כולסטרול מחומצן הנכנס אל העורק. גיל, במיוחד אחרי 50, גורם להפרעה התכווצות העורקים בזמן התכווצות הלב ולהסתיידות בעורקים. רקע משפחתי של מחלות לב (מחלת לב כלילית, טרשת, התקפי לב).
סיבוכים אפשריים
אם המחלה נגרמה על ידי טרשת עורקים, יכולים להתפתח סיבוכים משני סוגים: 1) איסכמית איבר קריטית (Critical limb ischemia): מצב זה מתחיל כאשר פצעים פתוחים אינם מתרפאים או כאשר יש זיהום (דלקת) ברגל או בכף הרגל, אם פצעים וזיהומים אלה מתקדמים ומצבם מתדרדר זה גורם למוות רקמות. במקרים חריגים האיסכמיה עלולה להוביל לכך לקטיעת הגף המזוהמת. 2) התקף לב ושבץ מוחי: טרשת העורקים היא לא מוגבלת רק לעורקים המובילים דם אל אזור הרגליים, המשקעים השומניים יכולים להיווצר גם בעורקים המובילים דם אל המוח ואל הלב וזה יכול לגרום והתקף לב (במקרה והעורקים מובילים דם ללב) ולשבץ מוחי (במקרה והעורקים מובילים דם אל המוח).
לאופולד קוז'לוך
לאופולד קוז'לוך (בצ'כית: Leopold Koželuh; בגרמנית: Leopold Kotzeluch; 26 ביוני 1747 – 7 במאי 1818) היה מלחין צ'כי שזכה לתהילה רבה בווינה הן כמלחין, הן כפסנתרן והן כמורה, אך נעלם מתודעת שוחרי המוזיקה מאז פטירתו.
סויוז TM-13
סויוז TM-13 (ברוסית: Союз TM-13) הייתה חללית מסדרת סויוז, שהמריאה ב-2 באוקטובר 1991 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן, כשעל סיפונה צוות קוסמונאוטים: אלכסנדר וולקוב, טוקטר אאובקירוב ופרנץ פיבק (אוסטרי ראשון בחלל). המטרה העיקרית של הטיסה הייתה עגינה בתחנת החלל מיר וביצוע מחקרים שונים.
עגינה לתחנת החלל מיר עברה ללא בעיות וצוות התחיל בביצוע מחקרים לפי התוכנית. פרנץ פיבק טס לחלל כנציג אוסטרי. הוא ביצע מספר רב של מחקרים בתחום הרפואה. הוא חזר לכדור הארץ על סיפון חללית סויוז TM-12 ב-10 באוקטובר 1991
צוות הקוסמונאוטים ביצע מספר רב של מחקרים במהלך שהותם בתחנת החלל. בין היתר בוצעו תיקונים במערכות עגינה והוחפו מספר מכשירים. בין היתר בוצעה פעילות חוץ רכבית במשך כולל של 7 שעות.
במהלך שהיית הצוות בתחנת החלל הגיעו חלליות אספקה "פרוגרס 10" ו"פרוגרס 11". חללית "פרוגרס 11" כללה יחידה שחזרה לכדור ארץ עם 350 ק"ג חומר מדעי שכלל תוצאות ניסויים.
חצות בחנות צעצועים
עלילה
עכביש שתופס מחסה מסופת שלגים בחנות צעצועים מגלה שהסחורה מתעוררת לחיים כאשר החנות סגורה.
ביקורת
Motion Picture Herald (2 במאי 1931): "סרט מסדרת סימפוניות טיפשיות שיש לו את הכישרון של קלילות ושעשוע כללי. עכביש מתערבב מאוד בחנות צעצועים. כל הצעצועים במקום שרים בסולמות שונים כשהעכביש מקלקל את המשחק שלהם. הצעירים צריכים ליהנות מזה מאוד, והמבוגרים יבודרו."
מדיה ביתית
הסרט הופץ למדיה ביתית ב-19 בדצמבר 2006 באוצרות וולט דיסני: עוד סימפוניות טיפשיות, כרך ב'.
היכל הצדק (נירנברג)
היכל הצדק של נירנברג (בגרמנית: Justizpalast) הוא מבנה הממוקם בנירנברג, בוואריה, גרמניה. הוא נבנה בין השנים 1909–1916 ומשכן בתוכו: בית משפט לערעורים ("Oberlandesgericht"), בית משפט מחוזי ("Landgericht"), בית המשפט המקומי ("Amtsgericht") ואת משרד התובע הציבורי ("Staatsanwaltschaft").
משפטי נירנברג
במבנה נערכו משפטי נירנברג, סדרה של 13 משפטים כנגד פושעי מלחמה נאצים, עם סיום מלחמת העולם השנייה משנת 1945 ועד שנת 1949. העיר והמבנה היו בשליטתה של ארצות הברית לאחר חלוקת גרמניה בין המעצמות. הבחירה במבנה זה התקבלה בשל שלמותו היחסית לאחר הפצצות בעלות הברית על גרמניה, המבנה היה גדול ומרווח כדי לקיים משפט בסדר גודל שכזה, וכן המתחם כלל בית כלא גדול. לבחירה בנירנברג הייתה גם משמעות סמלית, שכן היטלר הגדיר את העיר כבירת המפלגה, בה ערכו את מפגני הראווה השנתיים של המפלגה, וכן בעיר זו נוסחו חוקי הגזע הגרמנים בשנת 1935.
המשפטים התקיימו באולם מספר 600, הממוקם בקומה השנייה של האגף המזרחי בהיכל הצדק. האולם עדיין בשימוש, בעיקר למשפטים על אשמה ברצח. כדי להרחיב את אולם המשפט הרסו את אחד הקירות ואיחדו את האולם עם חדר סמוך. כיום הקיר שוחזר ואולם המשפט קטן יותר מבעבר. בנוסף, סובבו את ספסל השופטים ב-90 מעלות כך שאינו ממוקם אל מול החלון, אלא עומד במקום בו היה דוכן העדים בעת המשפט.
משנת 2000, פתוח אולם מספר 600 לתיירים רק בסופי שבוע עקב המשפטים המתקיימים בו. בדצמבר 2008 היה בית המשפט סגור לציבור עקב עבודות בנייה ליצירת תערוכה קבועה בקומה שמעל לאולם. בנובמבר 2010 נפתח לציבור היכל הזיכרון למשפטי נירנברג כחלק מהמוזיאונים העירוניים של נירנברג.
יחסי דנמרק–שוודיה
בין ממלכת דנמרק לבין ממלכת שוודיה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים, ואף שיתוף פעולה בנושאים שונים. כמו כן השתיים חברות באיחוד האירופי המועצה הנורדית, מועצת הים הבלטי, ומועצת אירופה.
היסטוריה
לשתי המדינות יש היסטוריה ארוכה מאוד, שראשיתה עוד בימי הביניים, ובין השנים 1397–1523 היו השתיים מאוחדות באיחוד קאלמאר. במאה ה-17 השתתפה דנמרק במלחמת שלושים השנים והובסה בה קשות, ולאחר מכן ספגה תבוסה מוחצת מידי השוודים במלחמת תורסטנסון. בשנת 1657 הצטרפה דנמרק ל, וגם בה נחלה מפלה, ובסוף המלחמה נחתם הסכם קופנהגן שקבע את הגבולות בין דנמרק, נורווגיה ושוודיה, וגבולות אלו תקפים עד היום. בשנת 1658 פרצה המלחמה הדנית-שוודית (1658–1660), ובשנת 1674 שוב נלחמו השתיים מלחמת סקונה.
בתחילת המאה ה-18 שוב לחמו השתיים זו בזו כחלק ממלחמת הצפון הגדולה, שבה ספגה דנמרק תבוסה קשה, אולם לבסוף הובסו הכוחות השוודים, מה שהביא לירידת קרנה של האימפריה השוודית. במהלך המלחמות הנפוליאוניות שוב לחמו השתיים, ובשנת 1814 נחתם הסכם קיל, שבו העבירה דנמרק לשוודיה את השליטה על נורווגיה. במהלך המאה ה-19 שררו יחסים קרובים בין המדינות, ובתי המלוכה של שתי המדינות אף קיימו ביניהם קשרי נישואין. במהלך מלחמת העולם הראשונה נשארו שתי המדינות נייטרליות, אולם במלחמת העולם השנייה נכבשה דנמרק על ידי גרמניה הנאצית, ואילו שוודיה שמרה על נייטרליותה. בספטמבר 1943 התרחשה הצלת יהודי דנמרק, שבה הועברו רוב יהדות דנמרק לשוודיה על ידי דייגים דנים.
בשנת 1952 נחתם הסכם איחוד הדרכונים הנורדי, שמאפשר לכל אזרחי המדינות הנורדיות לנסוע בחופשיות ללא מסמכים. בשנת 1999 נחנך גשר ארסונד, המחבר את שני המרכזים המטרופוליניים של אזור ארסונד, קופנהגן, בירת דנמרק, והעיר מאלמה שבשוודיה.
כיום חיים כ-21,000 שוודים בדנמרק, ואילו כ-42,000 דנים חיים בשוודיה.
יחסים דיפלומטיים
שוודיה מחזיקה בדנמרק שגרירות בקופנהגן, ו-16 קונסוליות באבנרה, אורהוס, אולבורג, אסביירג, פרדריקסהאבן, גרנה, אלסינור, הולבק, קולדינג, נוק, נייקובינג פאלסטר, אודנסה, רנה, סקיין, טורסהאבן, וויבורג. מאידך, דנמרק מחזיקה בשוודיה שגרירות בסטוקהולם, ו-23 קונסוליות כבוד בפאלקנברג, פאלן, גטבורג, יבלה, האלמסטד, הלסינגבורג, ינקפינג, קאלמאר, לולאו, מאלמה, אומאו, ויסבי, וקשה, ארברו ואסטרונד.
יואל רוט
הרב יעקב יואל רוט (אנגלית: Joel Roth; נולד ב-1940) הוא ראש המחלקה לתלמוד בבית המדרש לרבנים באמריקה, חבר ויו"ר לשעבר של ועד ההלכה בכנסת הרבנים וממנהיגי האגף השמרני ביהדות הקונסרבטיבית.
ביוגרפיה
רוט נולד בדטרויט, מישיגן למשפחה קונסרבטיבית ממוצא יהודי-הונגרי. דודו ישב בחבר הנאמנים של בית המדרש לרבנים באמריקה, המוסד העליון של הזרם. כילד שהה רוט ב"מחנה רמה", קייטנת הקיץ של התנועה ששימשה לקירוב הדור הצעיר לדת. הוא החליט על קריירה רבנית בגיל צעיר. ב-1961 השלים תואר ראשון באוניברסיטת המדינה ויין בעיר הולדתו, וכעבור שנה נכנס בשערי בית המדרש, שם היה בין המועטים שצורפו לתוכנית היוקרתית לתלמוד. הוא למד בין היתר מפי שאול ליברמן ודוד הלבני, סיים תואר שני בספרות עברית, והחל ללמד עברית במוסד. ב-1966 הוזמן ללימודי דוקטורט בתלמוד; סמיכתו לרבנות נדחתה כדי שיוכל להמשיך כאקדמאי מבלי שיצטרך להתגייס כרב צבאי, תנאי שנדרש אז מכל חברי כנסת הרבנים. הוא קיבל אותה לבסוף ב-1968. ב-1973 סיים את הדוקטורט ונתמנה למרצה בכיר בבית המדרש. ב-1978 התקבל לוועד ההלכה של התנועה, וכיהן כדיקאן התוכנית לרבנות בין 1981 ל-1984. עם סיום תפקידו קודם ליו"ר ועד ההלכה, תפקיד בו החזיק עד 1992. אז שב למשרת הדיקאן למשך שנה; הוא התפטר לאחר שהטריד מינית מועמד למסלול הרבנות במהלך ראיון הקבלה שלו, בו נכחו גם בכירים אחרים. לידי יט"א הגיעו טענות כי גם סיום כהונתו ב-1984 נעשה על רקע הטרדה מינית של תלמיד בית המדרש, שלא נחשפה. ב-1998 הוענק לו התואר הפרופסור המופקד על הקתדרה ע"ש לואיס פינקלשטיין לתלמוד והלכה. מאז 2000 הוא מכהן כראש הישיבה הקונסרבטיבית בירושלים. עוד בימיו של גרשון הכהן מונה לאחראי הכשרות בבית המדרש, והוא מכהן גם כיועץ ההלכתי של מחנות רמה. בנוסף הוא חבר בית הדין המאוחד של התנועה, ומרבה להרצות בסמינרים השונים שלה ובבתי-כנסת.
הסוגיה ההלכתית הראשונה בעלת ההד הציבורי שרוט היה מעורב בה כפוסק הייתה שאלת הסמכתן של נשים לרבנות וספירתן למניין, שפילגה את כנסת הרבנים בסוף שנות ה-70. ב-1979 הכין חוות דעת בה קבע כי נשים יוכלו עקרונית להוציא אחרים ידי חובה ולעקוף בעיות אחרות הקשורות במידת החיוב שלהן אם ייטלו על עצמן להתפלל שלוש פעמים ביום; הוא ביסס זאת על שורה של דברי חכמים לפיהם נשים יכולות לאמץ ציוויים שאינן נדרשות בהן (כמו התייחסות המגן אברהם לקבלתן את ספירת העומר והקביעה המוכרת בפסיקה האשכנזית לפיה מותר לאישה לברך על מצווה שהזמן גרמא וכו'). על אף ששיער כי ניתן יהיה לעקוף את פסילת האישה לעדות מאחר שהיום אפשר להחשיבה למהימנה, הוא עצמו נמנע מלעשות זאת במסקנותיו. ב-1985 אף הופצה שמועה, שהוכחשה על ידי המעורבים, כי התנה את הסמכתה של הרבה הקונסרבטיבית הראשונה איימי איילברג בכך שתתחייב שלא להעיד. מלבד זאת הסכים למתן סמיכה ולא הצטרף להלבני ולבכירים האחרים בפקולטה לתלמוד שפרשו מבית המדרש במחאה על כך, על אף שנחשב מקורב לו. התשובה שחיבר הייתה מכריעה בהחלטה לאפשר לנשים ללמוד בבית המדרש. שאלה אחרת שנקרא להביע בה דעה הייתה היחס להומוסקסואלים. ב-1992 התקבל בוועד ההלכה נייר העמדה שלו שקבע שהתורה קובעת בפירוש כי מדובר בתועבה. כעבור ארבע-עשרה שנה עלה שוב הנושא: הוא הגיש ניסוח מרוכך שחזר למעשה על מסקנותיו מ-1992. לבסוף התקבלה תשובה של אליוט דורף ואחרים שהכירה במערכות יחסים הומוסקסואליות (אם כי הותירה על כנו את האיסור על יחסי מין מלאים בין גברים) ואפשרה להסמיך להט"בים לרבנות. רוט ושלושה חברים אחרים בוועד ההלכה התפטרו במחאה מיד לאחר ההצבעה, ב-6 בדצמבר 2006.
רוט זוהה על ידי חוקרים כדורף ואלן סילברסטיין כיחיד מבין הבכירים בכנסת הרבנים שמזוהה במובהק עם האגף השמרני. הוא גם אחד המעטים יחסית בהנהגה שסבור כי ההתגלות האלוהית הייתה מילולית ומפורשת, למרות שהוא מרבה להדגיש כי אינו מתעניין או מחשיב נושאי אמונה, ומבחינתו: "המסורת ההלכתית היא בחזקת נתון, והתאולוגיה צריכה להסתדר אחריה". לדעתו כל מי שמקבל את התוקף המחייב של ההלכה ומקיים אותה לגיטימי, ללא התייחסות להשקפתו לגבי המרכיב האלוהי בתורה, כולל אלו שרואים אותה כתוצר אנושי לחלוטין. איש האגף הנגדי בזרם, התאולוג ניל גילמן, ביקר אותו בכותבו: "מה שרוט אינו עונה עליו הוא מדוע היהדות מקיימת את ההלכה מלכתחילה." רוט ידוע כנוקשה ביחס למקובל בקרב הקונסרבטיבים: אף כי הודה בכמה הזדמנויות שלשיקולים אתיים יש מקום בפסיקה, דחה מכל וכל את האפשרות שיהוו גורם בפני עצמם. הוא העלה את תפישת עולמו במספר חיבורים, בעיקר בספרו הידוע מ-1986, "התהליך ההלכתי: ניתוח שיטתי." לאחר שהתפטר ב-2006 האשים את האגף הליברלי באימוץ גישה כזו, ותקף אותם על כך שהם "משחקים את תפקיד אלוהים".
פרסומים
(רשימה חלקית)
אולימפיאדת השחמט 2008
אולימפיאדת השחמט ה-38 אורגנה על ידי פיד"ה וכללה תחרות פתוחה ומספר אירועים נוספים לקידום השחמט. היא התקיימה בדרזדן, שבגרמניה, בין 13 בנובמבר ל-25 בנובמבר 2008.
נבחרת ישראל
באולימפיאדה זו השתתפה נבחרת ישראל שכללה את:
הנבחרת זכתה במדליית כסף היסטורית, הראשונה של נבחרת הגברים של ישראל באולימפיאדות, זאת לאחר שב-4 מ-5 האולימפיאדות הקודמות לזו סיימה ישראל במקום הרביעי או החמישי (מקום 4 באליסטה 1998 ובטורינו 2006, מקום 5 באיסטנבול 2000 ובקלוויה (ספרד) 2004). ישראל אף הובילה בתחרות לאחר ניצחון על המוליכה (והזוכה העתידית) ארמניה בסיבוב התשיעי, אך הפסד לאוקראינה מיד לאחר מכן (בסיבוב הלפני אחרון) הוריד את הנבחרת למקום השני.
להלן התוצאות הקבוצתיות:
התחרות לנשים
אולימפיאדת ה-38 לנשים התקיימה במקביל לתחרות הפתוחה.
נבחרת ישראל
הנבחרת סיימה במקום ה-9. אפרוימסקי שהייתה בת 13 היא הנציגה הצעירה ביותר של ישראל בתחרות נבחרות לבוגרים (אולימפיאדה או אליפות אירופה), בנשים או בגברים.
מרצדס-בנץ EQA
מרצדס-בנץ EQA (באנגלית: Mercedes-Benz EQA) היא מכונית חשמלית קומפקטית במרכב קרוסאובר בעלת חמישה מקומות, שמיוצרת על ידי מרצדס-בנץ משנת 2021. היא הוצגה בינואר 2021 והגיעה לישראל באפריל 2021.
ה-EQA היא השלישית במשפחת מרצדס-בנץ EQ.
עיצוב
העיצוב החיצוני מעוצב בהשראת המרצדס-בנץ GLA-קלאס למעט הפגושים שעוצבו בעיצוב שונה, גם עיצוב הפנים לא שונה מה-GLA-קלאס אך נותן אווירה חשמלית וגם לוח מחוונים ומסך מגע המציג את המולטימדיה שונים מה-GLA-קלאס.
מפרט טכני
כרגע (2021) מרצדס משיקה רק מערכת הנעה אחת, ובהמשך (2022) היא תציג מערכות הנעה חזקות יותר.
נענע דיסק
היסטוריה
בשנת 2001 חגג המותג "בר מצווה" בהוצאת אלבום אוסף ובשתי הופעות ענק של אמניו שהתקיימו באולם הסינרמה בתל אביב.
באמצע 2004 נפתח אתר iMusic, שמציע למכירה את כל אלבומי הלייבל ואלבומים נוספים בפורמט MP3.
לנענע דיסק חברת בת בשם "מימ", שהם ראשי תיבות של מוזיקה יהודית מקורית. תחת הלייבל מימ יצאו אלבומים לאהרון רזאל, עדי רן, אליעד אליהו ועוד.
עם התפרצות נגיף הקורונה בישראל בשנת 2020 שוקדת "נענע דיסק" יחד עם ניצן זעירא על ניהול פרויקט צו השעה.
נענע דיסק הפיצה בעבר את אלבומיה באמצעות מערך ההפצה של חברות תקליטים אחרות בישראל (בהן NMC, התו השמיני והליקון), אך החל משנת 2016 הם מופצים עצמאית על ידה הן פיזית והן דיגיטלית.
לינדה ג'קסון
לינדה ג'קסון (באנגלית: Linda Jackson) היא אשת עסקים אנגלייה, המשמשת כמנכ"לית יצרנית הרכב הצרפתית פיג'ו. בין השנים 2014–2020 שימשה כמנכ"לית סיטרואן.
קריירה
ג'קסון נולדה וגלה בקובנטרי, אנגליה. בשנת 1977 החלה לעבוד במשרה זמנית כפקידה במחלקת החשבונאות של חברת יגואר. בהמשך אותה שנה עברה לעבוד במחלקת החשבונאות בקבוצת MG רובר. במהלך עבודתה בחברה מימנה רובר את לימודיה לתואר שני במנהל עסקים (EMBA) באוניברסיטת ווריק אותו למדה בלימודי ערב. היא הועסקה במספר משרות בתחומי הכספים והמכירות בחברה לפני שמונתה בשנת 1998 למנהלת הכספים של רובר בצרפת. היא מונתה למנהלת הפעילות בצרפת בשנת 2000 ובשנת 2004 מונתה למנהלת הכספים הראשית באירופה.
בשנת 2005 עזבה את רובר ועברה לעבוד כמנהלת כספים בחברת סיטרואן. כעבור ארבע שנים מונתה למנהלת הכספים של סיטרואן בצרפת. בשנת 2010 מונתה למנהלת הפעילות של סיטרואן בבריטניה ואירלנד. בשנת 2014 מונתה למנכ"לית סיטרואן. בשנת 2020 הוחלפה בתפקיד על ידי וינסנט קובי, ששימש כסגנה.
בינואר 2021, כחלק מהתהליך הארגוני שהוביל להקמת תאגיד סטלנטיס, מונתה למנכ"לית פיג'ו.
אטלסקופקוזאורוס
אטלסקופקוזאורוס (שם מדעי: Atlascopcosaurus) הוא סוג של דינוזאור צמחוני מקבוצת האלסמריה אשר חי בקרטיקון התחתון, לפני 114 מיליון שנה. מאובניו נמצאו ב-1984 בדרום ויקטוריה שבאוסטרליה. הדינוזאור נקרא על שם חברת "אטלס קופקו", אשר סיפקה את ציוד החפירה של המגלים.
מאובני האטלסקופקוזאורוס הראשונים נתגלו במכרה בקרבת חוף הים של דרום ויקטוריה, ובהמשך נחפרו עצמות רבות בחפירות בעומק של עד עשרה מטרים. עיקר השרידים שנתגלו היו עצמות לסת עליונה ועצמות דומות.
משחזור השלד נראה שהגיע לאורך 2–3 מטרים ולמשקל 125 ק"ג. הוא היה דו-רגלי בעל מקור קרני ושיניים ארוכות אשר הותאמו ללעיסת צמחייה כמו עלים ושורשים. האטלסקופקוזאורוס היה קשור לאבות האיגואנודוניים אך היה קטן יותר ודמה במראהו להיפסילופודון או ללילינזאורה, שנתגלה בסמוך אליו.
דינוזאור זה חי ביערות אוסטרליה ושם ניזון מצמחיית קרקע ונמלט מטורפים כמו האוסטרלונטור.
עגורן גשר
עגורן גשר הוא מנוף (עגורן) המותקן בתקרת אולמות ייצור או מחסנים, ונועד להרמה ושינוע חומרים או חלקים כבדים. יתרונו של העגורן מסוג זה שהוא מרחף מעל למשטח העבודה ויכול לנוע לכל נקודה באזור הכיסוי שלו ללא כל הפרעה למעט קירות ועמודים. הוא משמש להעברת חומר מנקודה לנקודה, העמסת חומר וסיוע בהרכבת מכונות וציוד.
מבנה העגורן
לעגורן הגשר שלושה צירי תנועה: אורכי, רוחבי וציר הגובה. העגורן מורכב מקורת רוחב אחת או יותר (מיפתח העגורן) אשר באמצעות גלגלים ומערכת הנע מונחת בקצותיה על שתי קורות אורך ויכולה לנוע לאורכן. כך מתקבל ציר התנועה האורכי. על הקורה מותקנת כננת אשר יכולה לנוע לאורך הקורה אף היא בעזרת גלגלים ומערכת הנע. מכאן מתקבל ציר התנועה הרוחבי. הכננת היא מערכת הרמה הכוללת גלגלת, כבל ומנוע. על הגלגלת נגלל כבל ובקצה וו או אמצעי תפיסה אחר.
עגורני גשר מיועדים לשאת משקלים כבדים ויכולים להגיע לעומסים של 800 טונות. מפתחי העגורן יכולים להגיע עד 60 מטר.
קורות האורך נתמכות על עמודים המותקנים בצידי אזור הכיסוי של העגורן או מהווים חלק מהמבנה עצמו. כדי להגיע למיפתחים גדולים ומשקלים גבוהים יש צורך בשתי קורות רוחב עליהם מותקנת עגלה המהווה כננת.
אמצעי התפיסה של עגורן הגשר מגוונים ומותאמים ליישום: ווים רגילים, שרשראות עם מענבים, חובקים צורתיים (לדוגמה: חבק להרמת גלילי נייר בבית דפוס), זרועות עם פיות ואקום נצמדות להרמת חומרים שטוחים (פחים, זכוכית) או אלקטרומגנט.
תפעול העגורן
העגורן מופעל מהקרקע באמצעות כבל חשמלי ומערכת בקרה או באמצעות מערכת בקרה מרחוק על ידי רדיו או תת-אדום. לרוב העובד מחזיק את מערכת הבקרה בידו ומתקדם יחד עם העגורן.
מערכות בקרה, גובלי תנועה ועומס, התראות בפני עומס יתר ומפסקי בטיחות מותקנים על העגורן כדי להגן על העובדים, המבנה והעגורן עצמו. עגורן הגשר מוגדר מתקן הרמה וחייב במדינת ישראל ברישוי ובבדיקות תקינות תקופתיות על פי תקנות הבטיחות.
Universe Today
Universe Today (בתרגום היקום היום) הוא אתר אינטרנט לא מסחרי העוסק בחדשות אסטרונומיה וחלל. האתר נוסד בשנת 1999 אך עבר למתכונתו הנוכחית ב-24 ביולי 2003. בתחילת ספטמבר 2005 הפורום של האתר התמזג עם הפורום Bad Astronomy של האסטרונום פיל פלייט. האתר אינו עוסק בנושאים ומידע שלא הבשיל כחלק מאמברגו עיתונאי אלא עוסק בנושאים ידועים ומוכרים שהפכו מקובלים בקרב הקהילה האסטרונומית.
אמילי לקדוואלה - העורכת הראשית של האגודה הפלנטרית - אמרה כי היא סומכת על Universe Today ו-Bad Astronomy שיתנו נקודת מבט עצמאית על חדשות מרעישות.
פרסומים
האתר פרסם שני ספרים:
מחמוד דמרה
מחמוד דמרה (נולד ב-1961, (נקרא גם אבו עווד) הוא מפקד לשעבר של כוח 17 ומבכירי קציני הביטחון ברשות הפלסטינית בשטחי יהודה ושומרון.
דמרה מונה למפקד כוח 17 ברמאללה, ארגון צבאי האחראי על אבטחת אישים ברשות, בשנת 1996. הוא היה אחד מהאנשים הקרובים ביותר לראש הרשות יאסר ערפאת, וזאת אף על פי שהדיח אותו מתפקיד מפקד כוח 17 ברמאללה. גם אחרי שהודח, נשאר דמרה אחד האנשים הקרובים ביותר לערפאת, בייחוד בתקופת מבצע חומת מגן, כשכוחות צה"ל כיתרו את המוקטעה בה שהה ערפאת. לאחר מות ערפאת, כאשר מחמוד עבאס נבחר לראש הרשות הפלסטינית (2005), חזר דמרה לתפקיד מפקד כוח 17, ונחשב למספר 2 של מפלגת הפת"ח.
לדמרה מיוחסים על ידי ישראל מספר פיגועים אשר בוצעו על ידי אנשי פת"ח בהוראתו של יאסר ערפאת. דמרה נחשד בכך שהורה על ביצועם וסיפק נשק והכוונה לפיגועים. הוא גם נצפה יורה פצצת אר פי ג'י לעבר טנק של צה"ל, הטנק היחיד שניזוק במהלך מבצע חומת מגן. לפי החשד, דמרה גם עמד בראש התשתית שביצעה את פיגוע הירי הסמוך לעפרה ב-31 באוקטובר 2000, שבו נהרגו זוג הורים ונפצעו 3 מילדיהם. כן מיוחסים לו מספר פיגועי ירי והנחת מטעני חבלה שכוונו נגד ישראלים.
לאחר שש שנים בהן נחשב מבוקש על ידי ישראל, נעצר דמרה ב-5 בספטמבר 2006, במהלך פעילות של כוחות צה"ל בכפר ביר זית שליד רמאללה.
לי דיקסון
לי מייקל דיקסון (באנגלית: Lee Michael Dixon; נולד ב-17 במרץ 1964) הוא כדורגלן עבר אנגלי, שהיה חלק מחוליית ההגנה המפורסמת של ארסנל משלהי שנות ה-80 עד 2002.
קריירה
דיקסון הובא לארסנל על מנת להחליף את הבלם האחורי הבינלאומי ויו אנדרסון שהועבר למנצ'סטר יונייטד, אך הפך לשחקן הרכב קבוע רק לאחר זמן מה. הסיבה לכך הייתה שקני סנסום היה הבלם השמאלי של המועדון ונייג'ל וינטרברן שיחק בעמדת הבלם הימני, כך שבעונתו הראשונה של דיקסון בארסנל הוא השתתף בשישה משחקים בלבד, הראשון מביניהם נגד לוטון טאון בפברואר 1988. סנסום עזב את ארסנל בקיץ ואת מקומו בעמדת הבלם השמאלי תפס וינטרברן, כך שדיקסון החל לשחק בעמדת הבלם השמאלי באופן קבוע בעשר השנים הבאות.
דיקסון ווינטרברן היו בלמי המועדון, בעוד שהקפטן טוני אדמס ודייוויד אולירי שיחקו במרכז. ב-1989 הצטרף אליהם סטיב בולד שגם כן שיחק בסטוק סיטי ונצפה על ידי גרהאם. חמשת השחקנים הללו הרכיבו את חוליית ההגנה של המועדון שהייתה מרכיב חשוב בזכייה באליפות ב-1989, לראשונה מאז 1971 אז שיחק בקבוצה ג'ורג' גרהאם עצמו.
בזמן המשחקים דיקסון נטה לספק תמיכת לקיצוני דייוויד רוקאסל, והוא התבלט גם ביכולתו כשחקן התקפי. למשך תקופה קצרה הוא גם היה בועט הפנדלים של המועדון. המאבק על האליפות בעונה זו היה צמוד ונמשך עד המשחק האחרון של העונה, שהסתיים בניצחון של ארסנל על ליברפול בתוצאה 0–2, כאשר השער השני והמכריע היה תוצאה של מהלך שיזם דיקסון בדקה האחרונה של המשחק.
גרהאם טיילור, שהחל לאמן את אנגליה לאחר המונדיאל, העדיף את דיקסון על פני סטיבנס ופארק. דיקסון גמל לו על כך והבקיע את שערו היחיד בנבחרת במשחק במסגרת מוקדמות יורו 1992 נגד נבחרת אירלנד, שהסתיים בתיקו 1-1. ההגנה של ארסנל התחזקה עוד יותר עם הצטרפותו של השוער דייוויד סימן, ובסיום העונה זכה המועדון באליפות נוספת.
דיקסון צבר 11 הופעות בינלאומיות עד סוף 1991, כולל מוקדמות יורו 1992 שנערך בשוודיה. דיקסון נפצע זמן קצר לפני הטורניר, כך שסטיבנס זומן מחדש לנבחרת, אך גם הוא נאלץ לפרוש מהסגל בגלל פציעה. בטורניר עצמו אנגליה לא העפילה מעבר לשלב הבתים.
לאחר שהחלים מהפציעה הוא חזר לסגל הנבחרת ולארסנל, שם המשיך להיות חלק מחוליית ההגנה. לקראת פרישתו הקרוב של אולירי החליט גרהאם לחזק את מרכז ההגנה באמצעות החתמתו של מרטין קיאון מאברטון, שהיה השחקן ששיחק בעמדת הבלם הימני ביורו 1992 במקום דיקסון וסטיבנס.
ב-1993 הורחק דיקסון בחצי גמר גביע הליגה נגד טוטנהאם הוטספר, ובמשחק הגמר נגד שפילד ונסדיי הוחלף על ידי אולירי בעמדת הבלם הימני. המשחק הסתיים בניצחון של ארסנל. דיקסון חזר להרכב לקראת המשחק החוזר של גמר גביע ה-FA שגם בו שיחק המועדון נגד שפילד ונסדיי, וגם משחק זה הסתיים בניצחון של ארסנל. דיקסון לא זכה להצלחה בכדורגל הבינלאומי באותה שנה, כאשר אנגליה לא מצליחה להעפיל למונדיאל 1994. הופעתו ה-21 של דיקסון הייתה בניצחון 1–7 נגד נבחרת סן מרינו, והיא הייתה האחרונה כיוון שטיילור התפטר מתפקידו והוחלף על ידי טרי ונבלס, שהעדיף שחקנים אחרים בעמדה של דיקסון.