cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המקוריים
עונה 3
לושיון ידיד ותיק של קלאוס מגיע לבקר וכביכול מזהיר אותו מפני הנבואה האומרת שכל בני משפחת מייקלסון ייפלו - אחד בידי חבר, אחד בידי אויב ואחד בידי בן משפחה, אשר בדיעבד ניכר כי שיתף פעולה עם 2 ידידים ותיקים טריסטן ואורורה אהבתו הראשונה של קלאוס אשר רוצים לנקום על עוולות שנעשו על ידי המייקלסון המשפחה נאבקת בהרבה קשיים ואנשים חפים מפשע נפגעים. בעונה זאת זוגות ישנים חוזרים להיות ביחד וחברים וידידים ותיקים מגיעים. במהלך העונה על ידי שימוש בחץ מעץ האלון הלבן מצליח לושיון להשיג כח רב יותר אשר יכול להרוג מקורי בסיוע של האבות הקדמונים של המכשפות וכמעט מצליח להביס את ניקולאוס אילולא פרייה שהשתמשה בכח שיכול להחזיר את דווינה קלייר מהמתים ותיעלה את הכח כנגד לושיון מה שהוריד את הכוח שניתן לו ובכך קלאוס הורג אותו בשל כך שבגללו מת פין אחיו הגדול וקאמי הפסיכולוגית ואהבתו של קלאוס. בעקבות סיכול ניסיון התחייה של דווינה מרסל בוגד במייקלסון ובכך מקיים את התגשמות הנבואה בנשיכתו מהארס של שבע הכתות של הזאבים אשר אין דרך לרפא אותו את קול ואת אלייז'ה ודן את ניקולאוס לחיי סבל וייסורים נמשך. ניקולאוס וכל בני המשפחה נפרדים לעולם מדומה על ידי תיעול כח החיים של ניקולאוס וכך מאפשר את חייהם למרות הארס בגופם של קול ואלייזה ורבקה ופרייה עם הכישוף האפל אשר בגופם, היילי מרשל יחד עם הופ מחפשת מרפא לכולם וכאשר תמצא תשחרר את כולם מהעולם המדומה אשר נותן להם את היכולת לחיות למרות הארס והכישוף בגופם שאמור להרוג אותם.
עונה 4
אחרי 5 שנים היילי מרשל מוצאת דרך לרפא את המייקלסון על ידי מציאת הזאבה האחרונה לשושלת הזאבים למרו ובכך משחררת אותם למציאות. ניקולאוס נותר בצינוק של מרסל נתון לחסדיו. משפחת מייקלסון משחררים את ניקולאוס ומרסל מאפשר להם לצאת מניו אורלינס בתנאי שלא ישובו. אך ניו אורלינס רחוקה מלהיות שלווה- כח כחול חזק מאין כמותו ,"ההולו", מאיים על תושבייה וחלק מהזנתו היא הקרבת ילדים אשר נחטפים באישון לילה. ההולו רוצה את הופ- ביתו של קלאוס והוא נקשר באובייקטים השייכים לילדים שמהווים קשר, ההולו נקשר להופ דרך מברשת שיערה. הופ מפתחת חולשה וחולי ומשפחת מייקלסון נאלצים לחזור לניו אורלינס על מנת שווינסנט גריפית' ירפא אותה, אך למרות שהצילו את הילדים, הכח נוטע שורשים בקרב אלו הנואשים לתקווה. וינסט גריפית מכיר את הכח בעקבות התעסקותו עם קסם אפל זה בשחרותו וחושש יותר מכל אחד אחר. משפחת מייקלסון יעשו כל שביכולתם על מנת לשמור על הופ ולמנוע מהכח לפגוע בה. בהמשך מתגלה שההולו, היא ילדתם של שני מכשפים בני 1,500 שנה שבאים משבטים שונים ובורכה בכוחות אדירים. ולכן היא כונתה הולו (=באנגלית -חלולה, אין בתוכה דבר) מפאת אכזריותה וסדיסטיות בלתי נתינת לסיפוק, ונרצחת על ידי הוריה. ההולו מנסה לקום לחיים בעזרת הקרבות שונות ולבסוף הקרבה של יצור בן אל-מוות.בפרק 3 המייקלסון רואים את הופ
עונה 5
העונה נפתחת שבע שנים לאחר עזיבת האחים מייקלסון כאשר כל אח נמצא במקום אחר בעולם. ניקלאוס לא שומר על קשר עם הופ ביתו והיא זועמת על כך הופ עושה תרגיל נערי ומרדני והופכת את אחד מחבריה לכיתה לבן כלאיים בעזרת דמה.
דמויות ראשיות
קרוליין פורבס - (עונה 5, אורח) קרוליין היא דמות מיומני הערפד לקרוליין ולקלאוס יש עבר ביחד. ראו את קרוליין בפרק הראשון של העונה החמישית מנסה "להחזיר" את קלאוס לשפיותו (לאחר שהיילי מבקשת ממנה לעשות זאת). לאחר זאת אנחנו פוגשים את קרוליין כמעט בסוף הסדרה מכייון שקלאוס צריך את עזרת הבנות שלה ליזי וג'וזי. ובפרק האחרון של הסדרה היא נפרדת מקלאוס ואפילו מנשקת אותו.
אורסולה קלר
אורסולה קלר (באנגלית: Ursula Keller; נולדה ב-21 ביוני 1959) היא מדענית וחוקרת שווייצרית מהמובילות בעולם בפיזיקה ומתמחה בפוטוניקה ולייזר. משמשת פרופסור מן המניין באוניברסיטת ETH Zurich.
היא משמשת עד היום (2018) כמנהלת של מכון מחקר ומספר חברות סטארט-אפ. זכתה במספר פרסים ותארים, ביניהם: פרס EPS לשנת 2011, פרס ויצמן לנשים ומדע לשנת 2017, פרס IEEE לפוטוניקה בשנת 2018, פרס ה European Inventor לשנת 2018 ועוד.
ביוגרפיה
אורסולה קלר נולדה בעיר זאג בשווייץ בשנת 1959. בילדותה, כתלמידה, הייתה בעלת הישגים נמוכים בשפה אך הצטיינה במתמטיקה. מגיל צעיר התעניינה ונהנתה ממקצועות המתמטיקה והפיזיקה. יכולותיה זוהו ועודדו את הוריה להשקיע בה ולתמוך בלימודי הפיזיקה באוניברסיטת ציריך, שווייץ, שם גדלה.
הצטיינותה בלימודים האקדמיים, זיכתה אותה בקבלת "מלגת פולברייט" לשנה ראשונה בלימודי פיזיקה באוניברסיטת סטאנפורד. בשנה לאחר מכן, החלה את לימודי הדוקטורט ושימשה כחברת IBM. קלר קיבלה דיפלומה בפיזיקה מ ETH Zurich ב-1984 ואת התואר השני (בשנת 1987) והדוקטורט שלה (בשנת 1989) בפיזיקה מאוניברסיטת סטאנפורד.
מחקרה ולימודיה באוניברסיטה קידמו אותה למעבדת המחקר והפיתוח הידועה ביותר בעולם, לאותה התקופה: מעבדת בל  AT&T בניו-ג'רזי, בה עבדה בין השנים 1989-1993. מחקריה עסקו בחקר הלייזר, האור ומהירותם ובפריצת הגבולות הטכנולוגיים בשימושי הלייזר. שם, גיבשה את המצאתה פורצת הדרך הראשונה: ה-SESAM - מכשיר המאפשר הבזקי מקטעים קצרים, מהירים ויציבים של לייזר. הבזקים קצרים אלו מאפשרים פעולת לייזר אשר מחממת את החומרים פחות מפעולת קרן לייזר רציפה.
בשנת 1993, שנה לאחר שהמציאה את ה-SESAM, התמנתה לפרופסורית הראשונה למדעי הטבע בציריך, כשהייתה בת 33 בלבד. כמו כן, היא שימשה כחברת הנהלה של NCCR MUST (תוכנית מחקר בינתחומית שבראשה הקרן הלאומית של שווייץ למדע).
אורסולה קלר ייסדה את חברת  "Time-Bandwidth Products" בשנת 1995. לאחר מכן, פתחה חברת סטארט-אפ הנקראת " GigaTera", בשנת 2000, שהייתה מאוגדת עם חברת " Time-Bandwidth Products". בהמשך, נרכשו שתי חברות אלו בידי חברת "California-based Lumentum".
בשנת 2001 הוגדרה בתפקיד פרופסורית מבקרת במכון לטכנולוגיה בשוודיה ובשנת 2006 שימשה כפרופסורית מבקרת באוניברסיטת ברקלי בקליפורניה. קלר הנחתה מעל לשבעים דוקטורנטים שאחד-עשר מתוכם נעשו פרופסורים ונוספים נעשו למתמחים ומובילים בתחום. מ-2010, פרופ' קלר משמשת כדירקטורית של המרכז הלאומי השווייצרי לכישורים עבור מחקר במדע והטכנולוגיה המולקולריים האולטרה–מהירים. מאז 2014, היא חברה במועצת המחקר של אגף המדע בקרן הלאומית למדע במתמטיקה, טבע והנדסה.
פרופ' אורסולה קלר היא עמיתה ב-OSA, EPS, IEEE, SPIE ונבחרה להיות חברה זרה באקדמיה המלכותית למדע של שוודיה, באקדמיה השווייצרית למדע טכני ובאקדמיה הגרמנית Leopoldina.
החידוש הראשון – SESAM – טכנולוגיה המאפשרת מקטעים קצרים של לייזר (1992)
עם גילוי אור הלייזר החלו מדענים לחקור ולהשתמש באנרגיית אור רציף של הלייזר. מטרתם הייתה לחקור ולשנות חומרים באמצעות הלייזר, אולם אור הלייזר הרציף מאופיין בחימום יתר של החומרים ובפגיעה במבנם ותכונותיהם. בעיה זו הובילה את קלר לרעיון לייצר פולסים קצרים ומהירים של לייזר. פתרון זה היה קשה ליישום טכנולוגי באותה התקופה, זאת ועוד הלייזר לא היה די יציב.
החידוש של אורסולה קלר היה פיתוח טכנולוגיה המאפשרת מקטעים קצרים של לייזר, שמשכם 12- 10 ועד 15- 10 לשנייה. הטכנולוגיה מבוססת על השתלת קטע קטן של מוליך למחצה במערכת הלייזר הקיימת. כלומר, היא החליפה את אחת המראות במערכת הלייזר במוליך למחצה. המוליך למחצה מתפקד כמראה אך הוא בעל אפקט של בליעת האנרגיה הנמוכה של הלייזר, באופן בו הקרן המוחזרת בין המראה לבין המוליך מחצה היא קרן של אנרגיה גבוהה בלבד. כאשר רמת האנרגיה בקרן הלייזר מגיעה לשיאה, המוליך למחצה מאפשר פליטה של קטע לייזר קצר. כך, במקום שיתקבל אור לייזר רציף, מתקבלים פולסים קצרים של לייזר.
טכנולוגיה זו פותחה בשנת 1992 ונקראת  SESAM, ראשי תיבות של :
ה SESAM מאפשר פעולת לייזר הרבה יותר יעילה: יציבה, קצרה, טובה יותר וקלה יותר.
טכנולוגיה זו מאפשרת גם לערוך ניסויים ופיתוחים על גבי מצעים של זכוכית, פולימר וסיליקון, או תרכובות המכילות חומרים אלו, מכיוון שאינה מחממת אותם (מה שהיה גורם לפגיעה בהם). יתרון זה, הוא הגורם לשימוש הבסיסי ב SESAM במערכות הפלאפון והטלוויזיה.
החידוש השני – attoclock – שעון מדויק למדידה של מכניקה קוונטית
פרופ' קלר וצוותה המשיכו לפתח שיפורים ל-SESAM. מטרתם הייתה לפתח את פולסי הלייזר הקצרים בעולם.
שדרוגים אלו, הובילו לפיתוח השעון המדויק ביותר בעולם -  attoclock. שעון זה, מודד מיליארדיות של מיליארדית השנייה, באמצעות לייזר. כלומר, הוא יכול למדוד זמן ברמת דיוק היכולה לאבחן את הזמן הנדרש לאור לעבור בין אטומים סמוכים. השעון משמש לבחינת תופעות קוונטיות, ללמידה על ריאקציות תת-אטומיות מידיות ואף לבדיקת נכונות הקבועים הטבעיים.
מכוני מחקר של פרופ' קלר
פרופסור אורסולה קלר עברה מהעולם האקדמי לעולם ההייטק. לאחר שנות מחקר אקדמי הסבה את הידע והניסיון הרב שלה למו"פ יישומי. פרופסור קלר ובעלה הקימו וניהלו חברה המפתחת SESAM למחשבים ולטכנולוגיות הפלאפון החכם. כיום, לטכנולוגיית ה-SESAM גישה לשוק העולמי. החברה מחזיקה במספר פטנטים ונרכשה לאחרונה על ידי חברה אמריקאית.
כיום, פרופסור אורסולה קלר מתכננת פתיחת מכון מחקר גדול נוסף בשווייץ שיעסוק בשימושים ופיתוחים פיזיקליים של לייזר, לצורך חקר החלל.
פרסים
רשימת הפרסים והעיטורים שזכתה:
המופע של אד סאליבן
המופע של אד סאליבן (באנגלית: Ed Sullivan Show) היא תוכנית טלוויזיה אמריקאית, אשר שודרה במקור ב-CBS מ-20 ביוני 1948 עד ל-6 ביוני 1971, והונחתה על ידי בעל הטור הניו יורקי, אד סאליבן.
בשנת 2002, דורגה התוכנית "המופע של אד סאליבן" במקום ה-15 מבין 50 תוכניות הטלוויזיה הטובות ביותר בכל הזמנים של TV Guide.
היסטוריה
משנת 1949 עד לביטולה בשנת 1971, התוכנית שודרה ב־CBS כל יום ראשון בערב בין השעות 20:00–21:00, והיא אחת מהתוכניות הבידור המעטות אשר שודרו בשעה קבועה באותה רשת במשך יותר משני עשורים, (מלבד עונתה הראשונה בה שודרה התוכנית בין 21:00 ל־22:00), למעשה כל סוגי הבידור השונים הופיעו בתכונית: זמרי אופרה, אמנים פופולריים, כותבי שירים, קומיקאים, רקדני בלט, שחקני דרמה המציגים קטעים ממחזותיהם וקרקס. פורמט התוכנית בייסודו הוא כמו וודביל (ז'אנר הצגות בידור המורכב משירים, מערכונים וכו'), ולמרות שהוודביל מת דור קודם לכן, אד סאליבן הציג אקס-וודביל רבים בתוכניתו.
בתחילה הופקה התוכנית על ידי מרלו לואיס, ושמה היה Toast of the Town, אולם כונתה המופע של אד סאליבן שנים לפני 25 בספטמבר 1955, בו שונה שמה באופן רשמי. בתוכנית הראשונה אשר שודרה ב-20 ביוני 1948, דין מרטין, וג'רי לואיס הופיעו ביחד עם הזמרת מוניקה לואיס והמלחינים של תיאטרון ברדודוויי, ריצ'רד רוג'רס ואוסקר המרשטיין אשר נתנו תצוגה מקדימה ליצירתם למחזה דרום פסיפיק אשר הוצג בברודוויי בשנת 1949.
המופע של אד סאליבן שודר במקור בשידור חי מתיאטרון מקסין אליוט (Maxine Elliott Theatre) אשר בברודוויי ורחוב 39. לפני המעבר לביתו הקבוע אולפני CBS-TV שבניו יורק, אשר שינה את שמו לתיאטרון אד סאליבן לרגל אירועי חגיגות ה-20 שנה לתוכנית ביוני 1968. התוכנית המקורית האחרונה (תוכנית מספר 1,068) הייתה ב-28 במרץ 1971 עם האורחים מלאני ספקה, ג'ואנה סימון, דני דייוויס, סנדלר ויאנג, התוכנית שודרה ב-6 ביוני 1971.
רקע
ביחד עם כישרונות חדשים אותם הזמין סאליבן כל שבוע, הוא גם נתן לדמויות מסוימות להופיע מספר פעמים במהלך העונות דוגמת: "העכבר הקטן האיטלקי" אשר הייתה בובה של הפיתום טופו גיגיו (Topo Gigio), אשר הופיעה לראשונה ב-14 באפריל 1963, והפיתום סניור ונקס (Señor Wences).
רוב התוכניות הועברו בשידור חי מניו יורק, התוכנית גם הועלתה לאוויר בשידור חי ממדינות אחרות, דוגמת הממלכה המאוחדת, אוסטרליה, ויפן.
במשך שנים המופע של אד סאליבן היה אירוע לאומי בארצות הברית בכל יום ראשון בערב, והיוותה חשיפה ראשונה לאמני חוץ המופיעים בפני הקהל האמריקאי.
באירועי חגיגות עשר שנים לשידור התוכנית, סאליבן הגיב על הדרך בה המופע השתנה במהלך ראיון ביוני 1958:
התוכנית נהנתה מהצלחה חסרת תקדים בשנות ה-50 ובתחילת שנות ה-60. כפי שהייתה ל"עמוס ואנדי" (Amos 'n' Andy) ברדיו בתחילת שנות ה-30, וכפי שהייתה עם שידור הטלוויזיה השנתי של "הקוסם מארץ עוץ" בשנות ה-60 וה-70, הריטואל המשפחתי להתאסף סביב הטלוויזיה ולצפות במופע של אד סאליבן נהפכה כמעט לחלק מהתרבות הכללית בארצות הברית. התוכנית נחשבה ליוצרת כוכבים, ואמנים רבים החשיבו את ההשתתפות בתוכנית בתור דרך בטוחה להיות "כוכבים", למרות שלא פעם התברר כי מחשבות אלו לא היו תמיד נכונות. אחד מסמלי המופע היה השיר מהמחזמר "ביי ביי בירדי" (Bye Bye Birdie) בשם "Hymn for a Sunday Evening" (בתרגום לעברית "המנון לראשון בערב"), אשר הצופים היו שרים אותו בהערצה.
בספטמבר 1965, החלה CBS לשדר את התוכנית בצבע.
קלטות, והקלטות רבות של התוכנית עדיין קיימות, הכוללות אוסף מקיף של 1030 שעות אשר נגישות בספרייה ציבורית של הקונגרס, ההקלטה הקדומה ביותר שישנה של התוכנית היא משידור ב-28 בנובמבר 1948. בשנות ה-90 אומנים הפיצו מחדש את "The Best of the Ed Sullivan Show and Ed Sullivan—Rock & Roll Classics".
הופעות מפורסמות בתוכנית
המופע של אד סאליבן מוכר לדור מלחמת העולם השנייה ודור הבייבי בומר בתור תוכנית המציגה הופעות פורצת דרך על ידי מוזיקאים פופולריים רבים דוגמת, ג'רי לואיס, אלביס פרסלי, הביטלס, סופרימס, הביץ' בויז, הרולינג סטונז, הדלתות, ועוד. צמד הקומיקאים הקנדים ווין ושוסטר הופיעו בתוכנית 67 פעמים, שיא לאמן כלשהו בתוכנית.
אלביס פרסלי
ב-9 בספטמבר 1956, אלביס פרסלי ביצע את ההופעה הראשונה שלו ב"מופע של אד סאליבן" (לאחר שביצע הופעות קודמות בהופעות שהונחו על ידי האחים דורסי, מילטון ברל וסטיב אלן), וזאת אף על פי שאד סאליבן הבטיח קודם לכן שלעולם לא יאפשר לאלביס פרסלי להופיע בתוכניתו. לפי הביוגרף מיכאל דייוויד האריס,. אלביס פרסלי הופיע אצל סטיב אלן ב-1 ביולי ופגע לאד סאליבן ברייטינג. כאשר התבקש אד סאליבן להגיב על כך הוא ענה שהוא לא יחשוב אפילו להציג את אלביס פרסלי בפני משפחות. פחות משבועיים לאחר מכן הוא שינה את דעתו והחתים את אלביס פרסלי, העיתונות ביקשה ממנו להסביר את הסיבה לשינוי בדעותיו, והוא ענה, "מה שאמרתי היה על סמך דיווחים ששמעתי, אני אפילו לא ראיתי את הבחור, לאחר שראיתי את ההקלטות שלו, אני לא מבין על מה כל המאומה, לדוגמה, כל העסק הזה של לשפשף את המכנסיים, הוא שפשף יד אחת על הירך כדי לייבש את הזיעה שנהיית לו ביד עקב הניגון בגיטרה".
תגובתו של אד סאליבן להופעתו של אלביס פרסלי בתוכניתו של מילטון ברל הייתה "אני לא מבין למה כולם מתלהבים מאלביס, אני חושב שכל ההופעה שלו הייתה וולגרית ומלוכלכת".
אחד מהמיתוסים אודות אלביס פרסלי גורסת שאד סאליבן צינזר את אלביס בכל שצילם אותו מהחזה למעלה, אד סאליבן עצמו עזר לטפח את המיתוס הזה בכך שאמר ל"TV Guide", "באשר לריקודים, אפשר לשלוט בכל הסיפור הזה באמצעות מצלמה". אולם לאמיתו של דבר כל גופו של אלביס פרסלי צולם גם בהופעתו הראשונה, וגם בהופעתו השנייה.
באותו זמן, אלביס פרסלי צילם את "Love Me Tender", כך שמפיקו של אד סאליבן, מרלו לואיס, טס ללוס אנג'לס כדי לפקח על שני קטעי השידור מהוליווד. אך עם זאת, אד סאליבן לא יכול היה להנחות את התוכנית בניו יורק וזאת עקב תאונת דרכים ממנה הוא החלים. צ׳ארלס לאוטון (Charles Laughton) תפס את מקומו של אד סאליבן באותה תוכנית בתור מנחה. צ׳ארלס לאוטון הופיע לפני לוח עם אלבומי זהב ואמר "אלבומי זהב אלו, ארבעה מספר, מראים על העובדה שארבעת האלבומים שלו נמכרו, כל אחד מהם, ביותר ממיליון עותקים, וזאת דרך אגב הפעם הראשונה בהיסטורית תעשיית התקליטים שזמר השיג כזה הישג בכל כך מעט זמן... ועכשיו היישר להוליווד כדי לראות את אלביס פרסלי".
המנחה צ׳ארלס לאוטון הציג בטעות את אלביס בתור אלבין. ברגע שהיה מול המצלמה, אלביס כיחכך בגרונו ואמר "תודה רבה, אדון לאוטון, גבירות ורבותיי. וואו". וניגב את מצחו, "זהו לבטח הכבוד הגדול ביותר לו זכיתי כל חיי, אהה. אין לי יותר מה להגיד מלבד, שזה באמת גורם לך להרגיש טוב. אנחנו רוצים להודות לכם ממעמקי ליבנו. ועכשיו... "Don't be Cruel" אשר אחריו הופיע עם השיר "Love Me Tender", לפי דבריה של אליין דונדי (Elaine Dundy), אלביס שר את השיר "Love Me Tender" ברכות ובנועם, בגרסה שונה לגמרי מהגרסה איתה הוא הופיע אצל סטיב אלן שלושה חודשים קודם לכן. כאשר המצלמה חזרה אל צ׳ארלס לאוטון, הוא אמר, "ובכן גבירותי ורבותיי, אלביס פרסלי. ואדון אלביס, אם אתה רואה את זה בהוליווד, עברו שנים רבות מאז זמר כה מוכשר וצעיר כבש קהל כה נרחב ומסור, כפי שכולכם ראיתם כאן הערב".
בחלקו השני בתוכנית המשיך אלביס עם השיר "Ready Teddy", ונתן ברכה קטנה לאד סאליבן "אדון סאליבן, אנחנו יודעים שאי שם בחוץ אתה צופה בנו, ואני וכל החברה פה, וכל מי שנמצא אי שם בחוץ, מצפים לראותך חוזר לטלוויזיה", בהמשך אמר אלביס "חברים פילוסוף גדול אמר פעם "אתה כלום, מלבד היותך כלב ציד" (You ain't nothin' but a Hound Dog), והוא ביצע את הגרסה הקצרה של השיר (1:07).
למרות היותו צ'ארלס לאוטון אחד מהכוכבים הראשיים בתוכנית, וגם כאשר היו שבעה שחקנים נוספים במופע, אלביס הוצג בתוכנית במשך יותר מרבע מהתוכנית. התוכנית נצפתה על ידי 60 מיליון צופים, אשר בזמנו היו כ-82.6 אחוז מקהל הצופים בטלוויזיה.
הופעתו השנייה והשלישית בתוכנית
אד סאליבן הנחה את הופעתו השנייה של אלביס פרסלי בתוכנית, ב-28 באוקטובר באותה שנה (1956), אלביס ביצע את השירים "Don't be Cruel", ו-"Love me Tender", לאחר מכן פנה סאליבן אל הצופים כאשר עמד לצידו של אלביס אשר החל לנענע את רגליו והקהל החל לצעוק ולהריע. כאשר סאליבן סובב את ראשו לכיוון אלביס, אלביס עמד ללא כל תנועה. לאחר שאלביס עזב את הבמה אמר סאליבן, "אני לא מצליח להבין את זה, אתה יודע, הוא רק עושה את זה (מנענע את רגליו) וכולם צועקים ומריעים. אלביס הופיע פעם שנייה באותה תוכנית וביצע את השירים "Love me" ולאחריו ביצע במשך קרוב לארבע דקות את הגרסה הארוכה של השיר "Hound Dog".
הופעתו השלישית והאחרונה בתוכנית ב-6 בינואר 1957, ביצע אלביס פרסלי מחרוזת של "Hound Dog", "Love me Tender" ו-"Heartbreak Hotel", ולאחריה ביצע גרסה מלאה של השיר "Don't be Cruel", בחלקו השני באותה תוכנית הוא ביצע את השירים "Too Much" ו-"When My Blue Moon Turns to Gold Again". בחלק השלישי והאחרון בו הופיע אלביס פרסלי בתוכנית הוא ביצע את השיר "Peace in the Valley". לדברי מפיקו של סאליבן מרלו לואיס, הייתה שמועה שאלביס תלה בקבוק קטן של שתייה קלה מהמפשעה שלו מתחת למכנסיים שלו, ומתי שהוא מנענע את הרגל שלו, זה נראה כאילו איבר מין מגיע לברך", עקב אותה שמועה הוחלט לצלם את הזמר מהמותניים ומעלה במהלך המופע. למרות שנעשה הרבה מהעובדה שאלביס נראה בטלוויזיה רק מהמתניים ומעלה, מלבד מחלק קטן של "Hound Dog", כל השירים במופע היו בלדות.
שנים לאחר מכן, אד סאליבן "ניסה להחתים להופעה נוספת את הזמר... הוא התקשר למנהל של אלביס, טום פרקר, וביקש הצעת מחיר, פרקר חזר אליו עם רשימת תנאים והוראות, לאחר ששמע סאליבן את הדרישות הוא אמר, 'תמסור לאלביס דרישת שלום ואת אהדתי,' וניתק. הזמר לא הופיע עוד בתוכנית, למרות שבפברואר 1964 בתחילת השידור הראשון מתוך שלושה המציגים את הביטלס, סאליבן הכריז שקיבל מברק מאלביס פרסלי וטום פרקר בו הם מאחלים לקבוצה הבריטית בהצלחה.
הביטלס
בשלהי 1963, אד סאליבן ופמלייתו עברו בנמל התעופה הית'רו בלונדון, והיו עדים לקבלת הפנים החמה אותה קיבלו הביטלס ממעריציהם בזמן שחזרו מסבוב הופעות בסטוקהולם, כאשר הופיעו בתוכנית טלוויזיה כלהקת חימום לכוכבת המקומית ליל בבס (Lill-Babs). סאליבן הסתקרן מהעניין באומרו לפמלייתו שקבלת הפנים וכל ההמולה זה אותו הדבר כאילו שאלביס פרסלי בכבודו ובעצמו שם. בהצלחה הציע סאליבן למנהל הביטלס בריאן אפשטיין לשלם לו מחיר מלא עבור הופעה בודדת, אולם למנהל הביטלס הייתה תוכנית טובה יותר, הוא רצה יותר חשיפה ללקוחות שלו, והציע : במקום ההצעה של סאליבן, הביטלס יופיעו שלוש פעמים, במחיר נמוך, אך יקבלו את מרכז תשומת הלב בכל תוכנית. הביטלס הופיעו בשלוש תוכניות רצופות בפברואר 1964, בציפייה גדולה ותרועות רמות כאשר "I Want to Hold Your Hand" טיפס בזריזות למקום הראשון במצעדים. ההופעה הראשונה בתוכנית ב-9 בפברואר נחשבת לציון דרך בתרבות הפופ האמריקאי, ותחילתה של הפלישה הבריטית במוזיקה. לשידור היו מספר מוערך של כ־73 מיליון צופים, באותו זמן רייטינג שיא בטלוויזיה האמריקאית. והוא אופיין בקהל המורכב ממספר של צעירים בדמעות הצועקים בהיסטריה. הביטלס, לאחר פתיח התוכנית ביצעו את השירים "All My Loving" ו-"Till There Was You" כאשר את שמות חברי הלהקה הוצגו בתמונות קלוז אפ, אשר כוללת את הכתובית המפורסמת "מצטערים בנות, הוא נשוי" אשר הופיעה על ג'ון לנון, ולאחר מכן ביצעה הלהקה את השיר "She Loves You", חלק זה של במופע של הביטלס הוקלט לפני השידור, וזה היה במקום הופעה חיה בכל הכאוס והמהומה שררה באולפן לאחר שהביטלס ביצעו את שירם הראשון, הלהקה חזרה מאוחר יותר לתוכנית וביצעה את השירים "I Saw Her Standing There" ו-"I Want to Hold Your Hand".
התוכנית בשבוע שלאחר מכן, שודרה ממיאמי ביץ' היכן שמוחמד עלי (שבאותו זמן עדיין נקרא קסיוס קלי) התאמן לקראת הקרב על התואר הראשון שלו נגד סוני ליסטון. שני המחנות השתמשו באירוע כדי ליצור פרסום. בערב שידור התוכנית (16 בפברואר), המוני אנשים כמעט ומנעו מהלהקה להופיע, והלהקה נזקקה לשוטרים כדי לחצוץ ביניהם לבין ההמון, ורק לאחר מכן התחילה לנגן את השיר "She Loves You" שניות לאחר שהלהקה הגיעו למקומם. לאחר מכן המשיכה הלהקה עם השירים "This Boy" ו-"All My Loving", וחזרו להופיע מאוחר יותר לסיים את המופע עם השירים "I Saw Her Standing There", "From Me to You" ו-"I Want to Hold Your Hand".
הביטלס הופיעו בהופעה חיה בהופעתם האחרונה ב-14 באוגוסט 1965. התוכנית שודרה ב-12 בספטמבר 1965, ונקפה לזכותו של סאליבן כ־60 אחוזי רייטינג. להופעה זו קדמו של מערכונים לפני שהאם הופיעו וביצעו את השירים "I Feel Fine", "I'm Down" ו-"Act Naturally, ולאחר מכן סגרו את התוכנית עם השירים "Ticket to Ride", "Yesterday" ו-"Help!". למרות שהייתה זו הופעתם האחרונה בתוכנית, הלהקה סיפקה באופן בלעדי לתוכנית מגוון פרומואים למספר משיריהם לדוגמת "Paperback Writer" ו-"Strawberry Fields Forever".
הסופרימס
הסופרימס היו מופע מיוחד במופע של אד סאליבן. בנוסף לכמעט 20 הופעות בתוכנית, הם היו ההעדפה האישית של סאליבן, אשר קרא להם בחיבה "הבנות". במהלך חמש שנות הופעתן בתוכנית, הסופרימס הופיעו ושרו 15 מלהיטיהן, ועוד מספר שירי מחזות מתיאטרון ברודוואי. הלהקה בעלת ההרכב הפופולרי של דיאנה רוס, מארי וילסון, ופלורנס בלרד הופיעה 15 פעמים במהלך השנים 1964 עד 1967.
הלהקה הופיעה מחדש בתוכנית באוקטובר 1967, תחת השם "דיאנה רוס והסופרימס", כאשר את פלורנס בלרד החליפה סינדי בירדסונג, ואילו רוס בלטה בלהקה החדשה יותר מבשעבר. הופעתה האחרונה של הסופרימס, זמן קצר לפני שהתוכנית ירדה מהמסך, הייתה כדי להציג לאמריקה את מחליפתה של דיאנה רוס, ג'ין טרל במרץ 1970.
הזדמנויות לאמנים אפרו-אמריקאים
בתקופה בה היו אפשרויות מעטות לאמנים אפרו אמריקאים להופיע בטלוויזיה הארצית, סאליבן היה מלך הכישרונות האפרו-אמריקאים. הוא הקפיץ את הקריירה של אמנים שחורים רבים בכך שהציג אותם לקהל צופים בתפוצה ארצית, והתעלם מהביקורת הרבה על כך. כך אמר אד סאליבן בריאיון ל-NEA:
התוכנית אירחה בדרנים אפרו אמריקאים דוגמת: פרנקי ליימון, הסופרימס, מריאן אנדרסון, לואי ארמסטרונג, פרל ביילי, לאברן בייקר (LaVern Baker), הארי בלפונטה, ג'יימס בראון, גודפרי קיימברידג' (Godfrey Cambridge), דיאן קארול, ריי צ'ארלס, נט קינג קול, ביל קוסבי, קאונט בייסי, דורות'י דיינדרידג', סמי דייוויס ג'וניור, בו דידלי, דיוק אלינגטון, לולה פלאנה, המימד החמישי, אלה פיצג'רלד, ארבע הפסגות, אריתה פרנקלין, דיק גרגורי, ויליאם כריסטופר הנדי, לנה הורן, חמישיית הג'קסונים, מהליה ג'קסון, ארת'ה קיט, גלדיס נייט והפיפס, אנטוני הקטן והאימפריאלס (Little Anthony and the Imperials), ג'וני מאטיס, סמוקי רובינסון, מלבה מור, הפלאטרס, לאונטין פרייס, ריצ'רד פריור, לו רולס, דלה ריסה (Della Reese), ניפסי ראסל, נינה סימון, סליי אנד דה פמילי סטון, הטמפטיישנס, מרתה והונדלס, טינה טרנר, דיון וורוויק, דיינה וושינגטון, את'ל ווטרס, פליפ וילסון, ג'קי וילסון, ננסי וילסון, סטיבי וונדר. לפני מותו בהתרסקות מטוס בדצמבר 1967, אוטיס רדינג הוזמן והיה אמור להופיע בתוכנית באותה שנה. שידור אחר היה של זמר הבס-בריטון האפרו-אמריקאי אנדרו פריסון אשר שר את השיר ("Ol' Man River") מתוך המחזמר של ג'רום קרן ואוסקר המרשטיין "ספינת השעשועים", אשר באותה תקופה היה מבוצע בטלוויזיה רק בידי זמרים "לבנים".
בכל מקרה, סאליבן הציג "כוכבים", ונתן הבלטה למוזיקאים "שחורים" אך עם צנזורה. לדוגמה, הוא הזמין את פאטס דומינו לסוף התוכנית במקרה שהוא יהיה צריך לבטל אותו. שנה לאחר מכן קרה אותו הדבר לסם קוק, כאר חתך אותו באמצע השיר "You Send Me". מודע לכך שהרבה "מבוגרים לבנים" רואים בפאטס דומינו כמטרד, סאליבן החביא את להקתו של דומינו מאחורי וילון, ובכך הקטין את מספר הפרצופים ה"שחורים". סאליבן הציג את פאטס דומינו כאשר הוא שר לבד עם פסנתר כך שנראה כאילו הוא שר לבד כמו נט קינג קול או פאטס וולר, ואילו הוא "גרם לפאטס דומינו לעמוד במהלך הקטע האחרון בשיר כדי לחשוף את גופו השמנמן".
החבובות
החבובות הוצגו לראשונה במופע של אד סאליבן, ב-18 בספטמבר 1966 על ידי ג'ים הנסון. בין השנים 1966 ל-1971, חלק מהדמויות הופיעו במהלך התוכנית 25 פעמים.
ברודוויי
התוכנית בלטה בכך שהציגה לראווה הופעות של מספר מחזות זמר קלאסיים של תיאטרון ברודוואי מאותה תקופה, אשר לעיתים הציגו את אותם הופעות הצוות המקורי של המחזמר, דוגמת:
רובם של השחקנים והזמרים הופיעו עם האיפור והתלבושות אותם הם לבשו במחזות זמר עצמם, לעיתים הופעותיהם היוו ההקלטות היחידות של המחזות עם צוות השחקנים המקורי. מאחר שלא היו שידורים של פרס טוני עד לשנת 1967, הייתה מסורת בברודוויי שאין הופעות בימי ראשון בערב, כדי לאפשר לשחקנים להופיע בתוכניות הערב בלא פגיעה בהצגות. הופעות רבות מהתוכנית נערכו והופצו ב־DVD "מיטב מחזות הזמר של ברודוויי" בביצוע הליהוק המקורי מהמופע של אד סאליבן.
בו דידלי
ב-20 בנובמבר 1955, הזמר וגיטריסט הרוק אנד רול האפרו אמריקאי בו דידלי הופיע בתוכנית, רק כדי לשיר שני שירים ולעצבן את סאליבן, "שרתי שני שירים והוא השתגע". דידלי התבקש לשיר את הלהיט של טנסי ארני פורד "Sixteen Tons", אולם כאשר הופיע דידלי על הבמה, הוא שר את שירו שלו "בו דידלי". מאוחר יותר טען דידלי שאד סאליבן אמר לו את המילים הבאות "אתה השחור הראשון שאי פעם דפק אותי!", "הייתי מוכן לריב איתו, מאחר שהייתי פרחח רחוב קטן משיקגו, שהוא יקרא לי 'שחור', באותם ימים זה היה נחשב כאילו הוא קרא לי כושי. המנהל שלי אמר "זה אדון סאליבן", ואני עניתי "מעניין לי את התחת מי זה אדון סאליבן, הוא לא ידבר אלי ככה", ואז הוא אמר לי "אתה לא תעבוד יותר ב"שואו ביזנס" יותר, בחיים שלך לא תופיע יותר בתוכנית טלוויזיה!"", ואכן בו דידלי, מעולם לא הופיע שוב בתוכנית.
באדי הולי והקריקטס
ב-26 בינואר 1958, בהופעתם השנייה בתוכנית, תוכנן שבאדי הולי והקריקטס יבצעו שני שירים. סאליבן רצה שבאדי הולי והלהקה יבצעו שיר אחר במקום להיטם "Oh, Boy!", אשר אותו החשיב סאליבן כקולני מדי, הולי אמר לסאליבן שהוא כבר אמר לחברים שלו בטקסס שהוא ישיר את השיר "Oh, Boy!" בשבילם. במהלך אחר הצהריים זומנו בהתראה קצרה באדי הולי והקריקטס, אולם רק באדי הולי היה בחדר הלבשה. כאשר נשאל הולי היכן שאר הלהקה, ענה הולי "לא יודע, אי אפשר לדעת איפה הם". בתגובה ענה לו סאליבן "אני מבין שהקריקט לא כל כך מתרגשים מלהופיע במופע של אד סאליבן", והולי החזיר לו בתגובה "אני מקווה שהם מתרגשים מזה יותר ממני".
סאליבן, אשר עוד קודם לכן כעס בעניין בחירת השירים של הלהקה, נעשה כועס אף עוד יותר. הוא חתך את המופע של הקריקט משני שירים לשיר אחד, וכאשר הציג אותם הוא שיבש את שמו של הולי בכך שאמר את "Hollered" (צעקה באנגלית, בנוסף הוא הגה גם את שמם של הקריקטס כך שישמעו כמו "הפיקטס". בנוסף סאליבן גם דאג שהמיקרופון לגיטרה חשמלית של באדי הולי יהיה מכובה. הולי ניסה לפצות על כך בכך ששר חזק ככל שיכל, ושוב ושוב ניסה להגביה את הווליום של הגיטרה.
בומדונג
בּוֹמדוֹנג (בהאנגול: 봄동) הוא ירק עלים מהמין Brassica rapa אליו משתייכת גם הלפת. הבומדונג משמש במטבח הקוריאני ומאופיין בעלים קשיחים ומתוקים. עלי הבומדונג, בניגוד לקרוב משפחתו, כרוב נאפּה, נפרשים לצדדים ונותנים לו מראה שטוח ופתוח.
מנות
נפוץ במטבח הקוריאני להכין מעלי בומדונג גאוטג'ורי (קימצ'י טרי).
אילש מונוש
אִילֵש מוֹנוּש במקור ברנדשטיין, בשמו המחתרתי: טאמאש אַץ' (בהונגרית: Mónus Illés; באלטה, האימפריה הרוסית, 12 במרץ 1888 – בודפשט, 2 בנובמבר 1944) היה פוליטיקאי סוציאל-דמוקרטי, ועיתונאי הונגרי-יהודי, שנרצח בשואה.
ביוגרפיה
נולד בשם איליה (אליהו) בּרַנדשטיין במשפחה יהודית למרק ברנדשטיין וליֶדָה לֶטווינסקי בבאלטה, יישוב במחוז אודסה באוקראינה של ימינו. המשפחה ברחה להונגריה מהפוגרומים באזור תחת שלטון אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה, בטרם מלאו לאילש שנה. אילש אומץ על ידי הסנדלר יוז'ף מונוש שנתמנה מאוחר יותר למזכיר אגודת הסנדלרים ההונגרית. גם אילש הפך לסנדלר. הוא הצטרף לתנועת הפועלים באויפשט. בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית הוא לא השתייך לאגף השמאלי שלו המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית אך גם לא לאגף הימני יותר, לחוגו של פּאֵייר. הוא היה אוטודידקט ובין 1922 לבין 1927 הוא מילא תפקידים באיגוד המקצועי של הבורסקאים ועובדי תעשיית העורות וכן כיהן בהנהגת המפלגה הסוציאל-דמוקרטית. בשנת 1926 המיר את דתו היהודית ללותרנית. בין השנים 1919–1938 היה עורך העיתון המקצועי "עובד תעשיית העורות", ובשנים 1934 - 1938 היה גם העורך הראשי של ה"סוציאליזם" (כתב עת סוציאל-דמוקרטי, תאורטי, פוליטי, כלכלי וחברתי של ה-MSZDP) ובמקביל בשנים 1934–1939 היה עורך היומון של המפלגה "קול העם" (Népszava). כאידאולוג של מפלגתו הוא כתב מספר חוברות.
מונוש נעצר על ידי הגסטאפו בסתיו 1944, אך נמלט ב-15 באוקטובר. כמה ימים אחרי זה התרחש הפוטש של מפלגת צלב החץ שתפסה את השלטון. הוא נתפס במהירה, נעצר והוצא להורג זמן קצר לאחר מכן.
משפחתו
ב-12 באוגוסט 1938, התחתן. נשא לאישה את יולאן קורוניה.
אשתו הפכה לחברת האספה הלאומית ההונגרית לאחר הבחירות בשנת 1945 וגם שנתיים לאחר מכן. ב־23 בפברואר 1948 מונתה לסגנית יושב ראש הפרלמנט.
אז'ן גלה
אז'ן גלה או מרסל אז'ן אמיל גלה (בצרפתית: Marcel Eugène Émile Gley; 16 בינואר 1857 - 25 באוקטובר 1930) היה פיזיולוג ואנדוקרינולוג צרפתי, פרופסור בקולז' דה פראנס בפריז. הוכיח את חשיבות התפקוד הפיזיולוגי של יותרת התריס.
חייו
אז'ן גלה נולד באפינאל במחוז ווז' שבצרפת. הוא החל ללמוד רפואה באוניברסיטת מונפלייה ובמקביל למד ספרות. את לימודי הספרות סיים בהצטיינות באוניברסיטת נאנסי ב-1877 ואחר כך נרשם לפקולטה לרפואה. שם למד פיזיולוגיה אצל אנרי-אטיין בוני (Beaunis). עבודת הגמר שלו לתואר דוקטור ברפואה בשנת 1881 הייתה מחקר ניסויי על מצב הדופק התרדמני בעת עבודה אינטלקטואלית. בהמשך גלה השתלם במעבדתו של אטיין ז'ול מארה בקולז' דה פראנס פריז. התמנה למדריך ואחר כך למרצה בפקולטה לרפואה בפריז והיה מדריך לפיזיולוגיה כללית במוזיאון הלאומי לטבע. ב-1908 התמנה לפרופסור לביולוגיה כללית בקולז' דה פראנס. גלה נבחר לחבר האקדמיה הלאומית לרפואה וכיהן כיושב ראש שלה. כמו כן היה מזכירה הכללי של החברה לביולוגיה.
פעילותו המדעית
מחקריו עסקו במגוון רחב של תחומים מן הפיזולוגיה הניסויית, בינהם חקר הסוכרת הניסויית, חקר הרעלנים של החידקים ומחקרים פרמקולוגיים. חלק חשוב מעבודתו הוקדשה לתחום האנדוקרינולוגיה. בעקבות שארל בראון-סקאר וארסן ד'ארסונוואל עשה גלה כמה תגליות בתחום זה: בשנת 1890 גילה את חשיבותן של ה"אונות הלוואי" (accessory lobules) של בלוטת התריס או בשמם הסופי - בלוטות הפאראתירואיד, ארבע בלוטות אנדוקריניות סמוכות לבלוטת התריס, או צמודות לצד האחורי שלה שנתגלו עוד בשנת 1880 (על ידי סאנדסטרם) אך תפקידם לא היה ברור. גלה מצא שסיבת הטטניה הקטלנית - כיווצים שרירים בלתי פוסקים ופרכוסים קלוניים - אחרי ניתוחי בלוטת המגן הייתה כריתת הבלוטות הקטנות האלה. הוא הוכיח שהסרת בלוטות יותרת התריס אצל חיות מעבדה עלולה לגרום למותן בגלל טטניה. בעקבות תגלית זו, בלוטות הפאראתירואיד או יותרת התריס כונו לפעמים "בלוטת גלה".
גלה גילה כי ברקמת בלוטת התריס ישנן כמויות גדולות בהרבה של יוד מאשר ביותרת התריס. כמו כן מצא שהסרת בלוטת התריס גורמת להפרעה במטבוליזם של היוד. הוא השתמש בתמציות של בלוטת המגן בטיפול במיקסדם, מחלה אנדוקרינית שנוצרה עקב אי ספיקה של בלוטת המגן.
בשנים 1897-1892 התנהל פולמוס מדעי בין אז'ן גלה ובין ופיזיולוג ווטרינר צעיר בשם מוסי (Moussu) לגבי הספציפיות של תפקודי בלוטת התריס ושל בלוטות יותרת התריס. בשנת 1897 גלה סיווג את החומרים שכונו בשנת 1905 הורמונים על ידי סטארלינג, ושהוא עצמו קרא להם "הַרמוזונים".
גלה הגדיר בעבודתו "ארבעה שיעורים על הפרשות פנימיות" מהם הקריטריונים של הגדרת הורמון:
יחד עם שארל רישה (איתו התיידד עוד בימי הלימודים בנאנסי) ערך את כתב העת "Journal de physiologie et de pathologie générale" (ז'ורנל לפיזיולוגיה ולפתולוגיה כללית).
לקריאה נוספת
Claude Debru - Essays in the History of the Physiological Sciences proceedings of a symposium held at the University Louis Pasteur 26-26 march 1993 Rodopi BV, Amsterdam Atlanta 1994
קישורים חיצוניים
Étude expérimentale sur l'état du pouls carotidien pendant le travail intellectuel Thèse de médecine de Nancy n° 129, 1881. John T Potts Parathyroid hormone: past and present 10.1677/joe.1.06057 J Endocrinol December 1, 2005 187 311-325 ברשת, ארכיון אוניברסיטת טורונטו
ריפהאחן הבלתי פגיע
ריפּהָאחן הבלתי פגיע (בהולנדית: Riphagen) הוא סרט דרמה הולנדי משנת 2016 על אנדריאס ריפהאחן, פושע הולנדי ששיתף פעולה עם גרמניה הנאצית כשהונה יהודים והסגירם לגסטפו והיה אחראי למותם של יהודים רבים.
עלילה
בשיא מלחמת העולם השנייה בהולנד, דריס ריפהאחן ואחד ממקורביו מוצאים אישה יהודייה במסתור; עם זאת, הוא מודיע לאישה, אסתר שאפ, שהוא רוצה לעזור לה וליהודים אחרים וטוען שהוא היה נשוי לנערה יהודייה שמתה. הוא מתייחס לאסתר בסבר פנים יפות ואפילו מצטלם איתה ובסופו של דבר זוכה לאמונה. היא מספרת למכריה היהודים שמסתתרים שהם יכולים לסמוך על ריפהאחן עם חפצי הערך שלהם.
במהלך מלחמת העולם השנייה, ריפהאחן משתף פעולה עם הכובשים הגרמנים כבן ברית לא מהימן של שירות הביטחון הגרמני (SD). משימתו, יחד עם "עמיתיו" מהעולם התחתון ההולנדי: לחשוף ולמצוא רכוש יהודי, שעומד להיות מוחרם על ידי ממשלת גרמניה.
אישה בשם בטי ורי, שהוריה כבר נמצאים במחנה ריכוז בפולין, נתפסת על ידי הרשויות בתחנת רכבת. היא מאוימת בגירוש למחנות הריכוז אלא אם כן היא תעזור לריפהאחן ולנאצים במידע על אנשי התנגדות ויהודים שמסתתרים. היא נותנת לעצמה את הכינוי "בלה" ומתיידדת עם אחד מחברי ההתנגדות של יאן, צ'רלי. הוא לוקח אותה למקום המפגש שלהם, שם היא פוגשת את החברים האחרים, ובהם גם יאן. בזמן שהיא יוצאת מהמכונית, היא רואה את תעודת שירות הביטחון של יאן, מחשש שהיא נתפסה, היא עוזבת לפתע ויאן חוזר הביתה לאשתו הישנה, לנה.
בסופו של דבר, ריפהאחן מתאהב באישה מקומית, חרטי, אותה הוא פוגש כשהיא במשמרת עבודה במקום אחותה המלצרית, במסעדה שאותה הוא פוקד תכופות. אף על פי שהוא מתנהג באכזריות עם אחרים, הוא מראה לחרטי אהבה והיא לא מודעת לטבעו האמיתי. הם מתחתנים ועוברים לבית נאה שהוחרם מבעליו היהודים, שגורשו למחנה ריכוז לאחר מסירת המפתחות לריפהאחן. חרטי חושבת שבעלה הוא למעשה חלק מההתנגדות ההולנדית ועוזר ליהודים בכך שהם שומרים על כספם ורכושם עד לאחר המלחמה.
אסתר כבר לא מועילה לריפהאחן אחרי שהוא הצליח לגנוב ממנה את ומאלה שהיא הציגה בפניו. כאיש הונאות מוכשר מאוד, הוא מקפיד לצלם את היהודים שהוא בגד בהם, כדי שיוכל להשתמש בתמונות כראיה לאחר סיום המלחמה, להוכיח שהוא היה חלק מתנועת ההתנגדות. אסתר, עדיין מאמינה בתמימותה שריפהאחן עוזר לה ולחברותיה, מבקשת לעזוב את אמסטרדם למחרת. היא מעניקה לריפהאחן שרשרת זהב עם מדליון של סנט כריסטופרוס. היא ממתינה לריפהאחן למחרת עם מזוודה ארוזה, אך נחרדת להבין שריפהאחן נפטר ממנה. במקום להיות מובלת למחנה ריכוז, היא מתאבדת מול יאן על ידי דקירה בקצה החד של סיכתה.
בסופו של דבר בטי נלחצת לבגוד בתנועת החבלה, כאשר יאן נמלט בעצמו. חבר אחר, פריץ, מצליח גם הוא להימלט מהמלכודת, מכיוון שהיה הנהג ומבין שמשהו לא בסדר ברגע שהוא שומע יריות. כשיאן רואה את כל החברים נהרגים ומוציאים אותם, בטי מתגלה, ויאן מבין שהיא בוגדת והוא מבין שריפהאחן היה חלק מזה.
יאן מסתתר, אך המלחמה מתקרבת לסיומה, ולאחר ששמע הודעה שגויה ברדיו שהולנד שוחררה על ידי בעלות הברית, הוא יוצא מהמחבוא. הוא מתכוון להביא את ריפהאחן לדין. קבוצה חדשה של לוחמי התנגדות ובראשה אדם בשם סנדרס, מבקשת צדק נגד משתפי פעולה הולנדים. פריץ הוא חלק מקבוצתו של סנדרס.
יאן מתחיל להתחקות אחר ריפהאחן, אך האחרון תמיד מצליח להימלט. לאחר המלחמה, יאן נחוש עוד יותר להביא את ריפהאחן לדין; עם זאת, ריפהאחן הוא בר מזל שמצליח להימנע מלהיתפס, מיומנותו הרבה לשכנע, כוחו הגופני וחוסר האכפתיות שלו מצילים אותו פעם אחר פעם. חרטי מסרבת להאמין לאמת על בעלה, אך בסופו של דבר יאן משכנע אותה כשהוא מבחין בשרשרת הזהב של סנט כריסטופרוס שהיא עונדת. יאן מראה לה תמונה של אסתר לובשת אותה ולבסוף היא מבינה את האמת.
בסופו של דבר, ריפהאחן סוף סוף נתפס על ידי יאן. ריפהאחן משתלט על יאן, למרות שיאן מחזיק אקדח ובסופו של דבר הורג אותו. הסרט מסתיים בסיכומי טקסט קצרים על מה שקרה לדמויות האמיתיות של הסרט; כולל העובדה כי ריפהאחן מעולם לא ראה את אשתו ובנו שוב לאחר שעזב אותם באמסטרדם וכי הוא הצליח להימנע מתפיסה ועונש, ולבסוף מת בשנת 1973 לבדו בבית אבות בשווייץ.
לילה טוב עם אסף הראל
לילה טוב עם אסף הראל הייתה תוכנית טלוויזיה סאטירית יומית/חצי-שבועית בהנחיית אסף הראל שעונתה הראשונה שודרה החל מינואר ועד יולי 2016 בערוץ 10, ועונתה השנייה שודרה מנובמבר 2016 ועד פברואר 2017.
הפקה
התוכנית הייתה תוכנית סאטירה לילית למבוגרים אשר שודרה בכל יום בחצות. התוכנית הייתה מבוססת על פורמט לייט נייט המקובל ברחבי העולם שבו המנחה מקריא מונולוג פתיחה בן מספר דקות בשידור חי ולאחר מכן משודרים מספר מערכונים מוקלטים. בהמשך התוכנית היו כמה פינות, העוסקות במגוון נושאים קומיים. באחת הפינות הופיע באופן קבוע הקומיקאי אורי גוטליב ובפינות אחרות הופיעו קומיקאים אחרים אשר גם כתבו את החומר בעצמם.
התוכנית בולטת בפרובוקציות הרבות שביצע המנחה ובהן התייחסות רבה לכיבוש, הטרדה מינית וגזענות.
פן מקורי של התוכנית הוא השתתפות הכותבים כשחקנים במערכונים וכן הזמנת אורח אמיתי לאולפן בכל תוכנית. בין הכותבים והמשתתפים בתוכנית נמנו: טל טירנגל, רות אלבז, ישי שלמון, אסף קפלנסקי, לאה לב, אורי גוטליב, גיה באר גורביץ', לירון וייסמן, עמית הרשקוביץ, גיא אדלר, ליאור אמסטרדמסקי, אמיר גליקמן, קארין כהן ועוד.
מיד עם עלייתה לאוויר קיבלה התוכנית ביקורות טובות מכתבי הטלוויזיה ותגובות זועמות מקהל הצופים.
הארמייה ה-47 (ברית המועצות)
הארמייה ה-47 (ברוסית: армия я-47) הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
היחידה הוקמה באוגוסט 1941 לפי פקודת מפקד מחוז צבאי "עבר הקווקז" על בסיס היחידות שהיו במחוז. מטרת הארמייה הייתה שמירת הגבול עם איראן. בהמשך של אותה שנה היא השתתפה בפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן.
בינואר 1942 הארמייה ה-47 הועברה לחצי האי קרים. לאחר קרבות קשות היא עזבה את חצי האי קרים. במאי 1942 היא נכללה בכוחות של חזית צפון הקווקז. עד לאביב 1943 היא לחמה במרחב נובורוסיסק. ב-1 באוגוסט 1943 הארמייה ה-47 הועברה לגזרת חזית וורונז'. במסגרת חזית זה היא החלה בשחרור אוקראינה הסובייטית. באביב 1944 היא הועברה לגזרת החזית הבלארוסית הראשונה. בהיותו חלק של חזית זה היא עברה את הבוג המערבי ונכנסה לשטח פולין. באוגוסט 1944 היא לחמה בקרבת וורשה. במהלך שנת 1945 היא התקדמה מערבה והשתתפה בקרב ברלין. ביוני 1945 היא נכללה בחיל מצב של הצבא האדום בגרמניה. במהלך פברואר 1946 היא פורקה.
טיוס אדני
טיוס דוויין אדני (באנגלית: Tyus Dwayne Edney; נולד ב-14 בפברואר 1973) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 1995–2010.
קריירת מכללות
אדני נולד בעיר גרדינה אשר על יד לונג ביץ', קליפורניה. בין השנים 1991–1995 למד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA), וב-4 עונותיו בקבוצת הכדורסל שלה רשם ממוצעים של 12.1 נקודות ו-5.2 אסיסטים למשחק. בעונת 1991/1992 העפילה הקבוצה לשמינית גמר טורניר אליפות המכללות, לראשונה מזה 12 שנים, בהובלת דון מקליין וטרייסי מארי.
בעונתו האחרונה באוניברסיטה, 1994/1995, הוביל את הקבוצה לצד אד אובאנון לזכייה ה-11 של המועדון באליפות המכללות, והראשונה מזה 20 שנה. במשחק השני של טורניר המכללות מול אוניברסיטת מיזורי, כאשר קבוצתו בפיגור 73–74, קיבל אדני את הכדור כ-5 שניות לסיום המשחק, כדרדר לאורך כל המגרש וקלע זריקת "צעד וחצי" אשר העניקה לקבוצתו את הניצחון החשוב. במשחק רבע הגמר מול אוניברסיטת קונטיקט, בה שיחקו ריי אלן, דורון שפר ודונייל מרשל, קלע אדני 22 נקודות ומסר 10 אסיסטים בניצחון UCLA בתוצאה 102–96, ובחצי הגמר מול אוניברסיטת המדינה של אוקלהומה הוליך את קבוצתו לניצחון נוסף עם 21 נקודות. במשחק הגמר מול האלופה היוצאת, אוניברסיטת ארקנסו, שותף אדני לכ-3 דקות בלבד בשל פציעה בשורש כף היד, אך על אף היעדרו ניצחה UCLA בתוצאה 89–78 וזכתה בתואר האליפות. בסיום אותה עונה נבחר בפעם השלישית ברציפות לחמישיית העונה של מחוז ה-Pac-10, לאחר שהעמיד ממוצעים של 14.3 נקודות, 6.8 אסיסטים ו-2.3 חטיפות למשחק.
סקרמנטו ובוסטון
בדראפט ה-NBA 1995 נלקח אדני בבחירה ה-47, על ידי סקרמנטו קינגס. ב-60 מתוך 80 משחקיו בעונת הרוקי פתח אדני בחמישייה הפותחת של הקינגס, ולאורך העונה קלע 10.8 נקודות ומסר 6.1 אסיסטים בממוצע למשחק. בעונה העוקבת צירפה סקרמנטו את הרכז מחמוד עבדול-ראוף, אשר דחק את אדני לעמדת הרכז המחליף. לאחר שתי עונות עם הקינגס חתם אדני על חוזה בבוסטון סלטיקס, ובעונתו היחידה בקבוצה קלע 5.3 נקודות בממוצע למשחק.
ז'לגיריס קובנה
בקיץ 1998 עזב את ה-NBA והצטרף לז'לגיריס קובנה הליטאית, אותה אימן יונאס קזלאוסקאס. לאורך עונת היה אחד השחקנים הבולטים של הקבוצה, לצד אנתוני בואי וסאוליוס שטומברגאס, כשקלע 12.5 נקודות ומסר 6.1 אסיסטים בממוצע למשחק. באותה עונה העפילה ז'לגיריס לראשונה בתולדותיה לפיינל פור הליגה האירופית, ואף זכתה באליפות לאחר שגברה על אולימפיאקוס ועל וירטוס בולוניה במשחקי חצי הגמר והגמר, בהתאמה. במשחק מול אולימפיאקוס קלע אדני 13 נקודות ומסר 6 אסיסטים בניצחון קבוצתו 87–71, ובמשחק הגמר מול בולוניה, בה שיחקו אנטואן ריגודו, סשה דנילוביץ' וראשו נסטרוביץ', קלע 14 נקודות ומסר 6 אסיסטים בניצחון 82–74. בסיום משחק הגמר הוענק לאדני פרס ה-MVP של פיינל פור היורוליג.
בנטון טרוויזו (ואינדיאנה)
בעונת שיחק עבור בנטון טרוויזו האיטלקית, אשר זכתה בגביע האיטלקי, והפסידה בגמר ליגת העל האיטלקית מול סקיפר בולוניה. בשנת 2000 חזר ל-NBA כאשר חתם על חוזה באינדיאנה פייסרס, אך כבר לאחר עונה אחת – בה קלע 4.4 נקודות למשחק – עזב את הקבוצה.
לקראת עונת חזר לבנטון טרוויזו, אותה אימן מייק ד'אנטוני. באותה עונה זכתה הקבוצה באליפות הליגה האיטלקית, והעפילה לפיינל פור היורוליג. במשחק חצי הגמר קלע אדני 19 נקודות אך בנטון הפסידה מול קינדר בולוניה, בה בלטו מאנו ג'ינובילי ומארקו יאריץ', בתוצאה 82–90. בעונה העוקבת החליף אטורה מסינה את ד'אנטוני בתפקיד המאמן, והוביל את בולוניה לזכיות הן באליפות איטליה והן בגביע האיטלקי, ולהעפלה נוספת לפיינל פור היורוליג. לאחר שגברה על מונטפסקי סיינה בחצי הגמר (65–62), התמודדה הקבוצה במשחק הגמר מול ברצלונה, אותה הוביל קו אחורי שכלל את דיאן בודירוגה, שארונאס יאסיקביצ'יוס וחואן קרלוס נבארו. אדני הצטיין במשחק הגמר עם 16 נקודות ו-5 אסיסטים, אך חבריו לקבוצה חורחה גרבאחוסה וטרייג'ן לנגדון רשמו משחק חלש ובנטון הפסידה בתוצאה 65–76. בעונת זכתה בנטון בגביע האיטלקי, אך הפסידה בחצי גמר הליגה האיטלקית וברבע גמר היורוליג. בכל 3 עונותיו בטרוויזו הוביל אדני את קלעי קבוצתו, עם כ-16.6 נקודות בממוצע למשחק, ובשתיים מתוכן נבחר לחמישיית העונה ביורוליג.
וירטוס רומא
בעונת 2004/2005 שיחק עבור וירטוס רומא, אשר סיימה את העונה במקום השישי בליגה האיטלקית.
אולימפיאקוס
בעונת עבר לשחק באולימפיאקוס, בה חזר לשתף פעולה עם המאמן יונאס קזלאוסקאס. בסדרת גמר הליגה היוונית הפסידה הקבוצה מול פנאתינאיקוס (0–3), ובסדרת רבע גמר היורוליג הפסידה מול מכבי תל אביב (1–2). בעונתו היחידה באולימפיאקוס היה אחד השחקנים המובילים של הקבוצה, לצד סופוקליס שחורציאניטיס וקווינסי לואיס, וקלע 13.3 נקודות בממוצע למשחק.
השנים האחרונות
בעונת שיחק בפורטיטודו בולוניה, אשר הודחה מהיורוליג כבר בשלב הבתים. בעונה העוקבת הוביל את אזובמאש מאריופול לזכייתה החמישית (והשלישית ברציפות) באליפות ליגת העל האוקראינית, וכן לזכייתה הרביעית בגביע האוקראיני. בשנתיים הבאות שיחק עבור קחאסול סביליה הספרדית וטורוף זגוז'לץ הפולנית, בטרם פרש ממשחק בסיום עונת 2009/2010.
ארמון עאבדין
ארמון עאבדין (בערבית: قصر عابدين) הוא ארמון היסטורי במרכז קהיר, בירת מצרים, מהווה מעון ממשלתי רשמי ומשרד ראשי עבור נשיא מצרים.
הארמון הוקם בין השנים 1863 ו-1873 על ידי השליט המצרי והח'דיו איסמעיל פאשה, ונחנך רשמית ב-1874. הארמון החליף את מצודת קהיר כמקום מושבה הרשמי של הממשלה המצרית. הארמון נקרא על שמו של המצביא המצרי ממוצא אלבני עאבדין ביי, אשר פעל בתקופתו של שליט מצרים מוחמד עלי.
הארמון, שבו 500 חדרים, נבנה על שטח של 24 פדאנים (כ-0.1 קילומטר רבוע), ותוכנן על ידי האדריכל הצרפתי רוסו, בשיתוף עם מעצבים מצרים, איטלקים, צרפתים וטורקים. עלות הקמת הארמון הייתה כ-700 אלף לירות מצריות, ו-2 מיליון לירות עלה הריהוט. הארמון הוא בין המפוארים בעולם, ובו אוסף מרשים של חפצי ערך, ציורים, שעונים, רבים מהם מעוטרים בזהב טהור.
כיום הארמון משמש כמוזיאון. הקומות העליונות, ששימשו בעבר למגורי משפחת המלוכה, שמורות כיום לאירוח אורחים רמי דרג ממדינות זרות. הקומות התחתונות מאכלסות את מוזיאון הכסף, מוזיאון הנשק, מוזיאון משפחת המלוכה ומוזיאון המתנות הנשיאותי. בשנת 2005 נפתח בארמון מוזיאון המסמכים ההיסטוריים, אשר בו מוצג לראווה הפירמן (צו מלכותי) העות'מאני אשר העניק את סמכויות השליטה על מצרים למוחמד עלי ומשפחתו, סרטיפיקט עבור מסדר כתר הברזל וכן מסמכים רשמיים של ממלכת אראוקניה ופטגוניה מהמאה ה-19.
טוביה החולב (סרט, 1939)
טוביה החולב (ביידיש: טביה דער מילכיגער, באנגלית: Tevya) הוא סרט אמריקאי, בבימוי מוריס שוורץ, שיצא לאקרנים ב-1939. הסרט מבוסס על דמותו של "טוביה החולב", מתוך הרומן בשם זה של קלאסיקון ספרות היידיש שלום עליכם. "טוביה" נבחר ב-1991 לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית, הסרט הראשון שלא בשפה האנגלית שזכה לכך.
עלילה
טוביה החולב הוא יהודי כפרי פשוט, המתגורר עם אשתו גולדה ובתו הבתולה חוה בכפר אוקראיני בתחום המושב, שבו הם היהודים היחידים. הם חיים בהרמוניה עם סביבתם, וזוכים לכבוד מן המקומיים – גם אם מסויג, שכן הכומר אלכסיי מצר על כך שטוביה איננו ממיר את דתו לנצרות. בתו הנשואה, צייטל, באה לבקרו עם שני ילדיה ומתארחת אצלו לתקופה. חוה, בתו, הנוהה אחר תרבות הגויים (היא מנסה להסביר לאביה מי הם טולסטוי וגורקי) מתאהבת בפֶדְיַה גלגאן, בנו הצעיר של אחד מנכבדי הכפר. היא נמלטת, מתנצרת ומתחתנת אתו. טוביה מכריז על חוה המשומדת כגרועה ממתה. אשתו גולדה מתה משברון לב. על חוה אכולת רגשי האשם נאסר לבקר את אמה הגוססת, והיא סובלת מיחס רע ממשפחת בעלה. פדיה מבין שאשתו תיוותר חצויה כל עוד אביה ואחותה נמצאים בסמוך. בעת שצו קיסרי מורה על גירוש היהודים מכפרים רבים, גלגאן האב מנצל את ההזדמנות כדי להורות על גירוש טוביה ומשפחתו בתוך 24 שעות. חוה עוזבת את בעלה ושבה אל בית אביה, כדי להיות מגורשת יחד עמו ועם צייטל. לאחר חילופי דברים קשים, טוביה סולח לבסוף לבתו.
הפקה וקבלה
הסרט מתבסס על שתי יצירות קודמות שביים מוריס שוורץ משני עשורים לפני: הסרט האילם, "חווה", או בשמו השני, "מחסומים שבורים", וההפקה הבימתית "טביה" משנת 1919. התסריט נכתב על ידי מרסי קלאבר ומוריס שוורץ, ומציג את העלילה בסיפורי שלום עליכם: "חווה" ו "לך לך", אך הם שונים בכך שבניגוד לסרט יש להם סוף פתוח.
הסרט צולמה ב"אולפני ביוגרף", ובלונג איילנד שבניו יורק. באמצע תקופת צילומי הסרט ב-באוגוסט 1939, התחילה פלישת גרמניה הנאצית לפולין, לפני מלחמת העולם השנייה, הפלישה של היטלר והנאצים השפיעו על השחקנים שלרובם הגדול היו משפחות בפולין, אך למרות זאת הצילומים המשיכו והסתיימו בהצלחה.
הסרט הופק בעלות של 70,000 דולר, וזכה להצלחה מסחרית גדולה ולשבחי הביקורת. בניגוד לסרטי היידיש הממוצעים, שהתאפיינו בעלילה מבדרת וקלילה, הטון של "טוביה" היה אפל והוא עסק בסוגיות כבדות משקל כמו אנטישמיות והתבוללות.
תרבות הגוף
תרבות הגוף (בגרמנית: Körperkultur, באנגלית: physical culture, בצרפתית: culture physyque) הוא כינוי משותף לתנועות תרבותיות שונות, שקמו והתפשטו באירופה ובאמריקה בתקופה שבין 1900 לשנות ה-30 של המאה ה-20. תנועות אלו דגלו ביחס חדש לגוף האדם בהיבטים של בריאות ופונקציונליות ושל אסתטיות והופעה והיו קשורות לזרמים באמנות, כמו האר נובו והאקספרסיוניזם. תרבות הגוף הכילה תנועות כמו הנודיזם, מחול אקספרסיבי, תנועה, ובניית הגוף. בעברית נהגו להשתמש במונח "תרבות הגוף" גם ביחס לפעילות גופנית במובן רחב יותר. כך גם באנגלית ביחס למונח physical culture.
היסטוריה
חינוך גופני כחלק מתהליך החינוך של האדם היה ממאפייני התרבות ביוון העתיקה. לאחר שבימי הביניים הודחק החינוך הגופני ונעלם, חזרה התרבות האירופית לעסוק בו בשלהי המאה ה-18 בהשפעת הרומנטיקה. מבשר התמורה היה הפילוסוף ז'אן-ז'אק רוסו בספרו אמיל. רוסו האמין שהתרבות והחברה מקלקלים ומנוונים את האדם ולכן החינוך צריך לעזור לילד לבטא את עצמיותו האותנטית וזאת באמצעות חיים בכפר שבו האנשים קרובים יותר למצב הטבעי. בהיותו קרוב לטבע יוכל הנער לפתח הן את גופו והן את האינטלקט שלו ובסופו של דבר לכונן חברה חדשה, שתשרור בה הרמוניה מושלמת בין הפרט לבין הכלל. בגרמניה ובעקבותיה בארצות אירופיות נוספות התפשטה ההכרה בנחיצות של אימון הגוף ושיכלולו במקביל לפיתוח האינטלקט והרוח. ב-1811 פתח פרידריך לודוויג יאן את מגרש ההתעמלות הפתוח הראשון בברלין. המקצוע החדש הוכנס לתוכנית הלימוד של בתי הספר, צבר תאוצה במהירות רבה וכבש את הגימנסיות בשילוב של הערצת הגוף ויכולותיו ומשמעת אימונים קשוחה. מועדוני ההתעמלות שצצו ברחבי גרמניה תחת "ההתאחדות להתעמלות" (Turnverein) שילבו את האימון הגופני האינדווידואלי ומשמעת האימונים הקבוצתית עם טיפוח הרוח הלאומית הגרמנית וגאווה לאומנית. בשורת ההתעמלות התפשטה במהירות מגרמניה לבריטניה, צרפת, דנמרק והארצות הנורדיות, לארצות הברית ולאוסטרליה. בצ'כיה נוסדה התאחדות ה SOKOL להתעמלות עממית ובעקבותיה נוסדו תנועות דומות בשאר ארצות מרכז ומזרח אירופה. השפעתן של תנועות ההתעמלות העממית והעיסוק המתרחב בתחומי הספורט השונים הובילו, במחווה לתרבות הגוף ביוון העתיקה, לחידוש המשחקים האולימפיים ב-6 באפריל 1896.
בשלהי המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20 התחזקה ההכרה שתנאי החיים בעיר התעשייתית - זיהום האוויר, הצפיפות והעדר סניטציה הם גורמי מחלות. להכרה זו הייתה השפעה על החינוך להיגיינה אישית, על פיתוח שירותי סניטאציה בערים, על הארכיטקטורה ועל בינוי הערים, כמו בקונספט של עיר גנים. מדענים ורופאים החלו לראות באוויר צח ובאור השמש גורם חיוני לבריאות האדם והציבור. ההנחה שאור השמש יכול לחסן את הגוף מפני מחלות הביאה לתפוצה רחבה של השימוש ב"אמבטיות שמש" למבוגרים ולילדים. כמו כן התרחבה ההתייחסות לאור השמש ולאוויר הצח כאמצעים תראופוטיים. בשנות ה ה 1930 ההליותרפיה HELIOTHERAPY זכתה לפופולריות עצומה באירופה. במאות בתי מרפא שנקראו סנטוריום, בעיקר בשווייץ, טופלו חולים במחלות שונות, בעיקר שחפת, באמצעות חשיפה לקרני השמש. תנועות תרבות הגוף שהופיעו בתחילת המאה ה-20 היו המשך למגמת העיסוק בגוף האדם אך סימנו התייחסות אלטרנטיבית שהושפעה ממה שכונה משבר מפנה המאה. תהליכי התיעוש, ההתקדמות הטכנולוגית והאורבניזציה עוררו זעזועים חברתיים ותחושה של משבר תרבותי וחברתי. מה שכונה משבר המודרניזציה עורר ביקורת נוקבת על החברה והתרבות והביא לצמיחת תנועות שדגלו ברפורמות חברתיות. הן קראו למרידה במוסכמות, יצאו נגד כל מה שהוא ישן בשם החדש ועוררו תסיסה אינטלקטואלית ואמנותית. ביניהן בלטה תנועת הLebensreform (רפורמת חיים) שפעלה בגרמניה ובשוויץ. התנועה הטיפה לאורח חיים בריא של שיבה אל הטבע, אכילת מזון טבעי ואורגני, לחופש מיני ולרפואה אלטרנטיבית. היא קראה לרפורמות בדת וגם להימנעות מאלכוהול, סמים, טבק וחיסונים. רעיונות אלו השיקו לתורות של הוגי דעות בני התקופה כמו רודולף שטיינר. מוטיב החזרה אל הטבע עמד גם ביסוד תנועת הנוער הגרמנית Wandervogel. שחינכה לערכי אחריות אישית, חישול הרוח במסעות לטבע, טיפוס הרים וטיפוח תרבות נעורים בריאה ומשוחררת מכבלי החברה. בעשורים הראשונים של המאה ה-20 היו בגרמניה מאות קבוצות שהתנסו בחיים על פי עקרונות אלה כמו קיום חקלאות אקולוגית ואורגנית, צמחונות ואורח חיים פשוט בטבע. תנועות תרבות הגוף שהיו חלק מתנועת ה Lebensreform קראו לרפורמה בחינוך ולדרכים חדשות בחינוך הגופני והצמיחו מיזמים ניסיוניים רבים בתחומי ההתעמלות, המחול והאמנויות הפלאסטיות. בכך הציעו דרך אלטרנטיבית בהתייחסות לגוף האנושי, מעין דרך שלישית שונה מההתעמלות והספורט, תנועות אלה הכילו שני מרכיבים סותרים: מחד, המרכיב הסובייקטיבי של חתירה לביטוי האישי הייחודי והספונטני שבאדם, ומאידך, מרכיב אובייקטיבי שחייב כימות ומדידה כדי להגיע לביצוע מרבי.