cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נתן הנביא
נָתָן היה נביא שפעל בתקופת המלכים דוד ושלמה, בימי טרום בית ראשון, במאה ה-10 לפנה"ס. נתן היה כהן. הוא השתתף בהמלכת שלמה, יחד עם צדוק הכהן ובניהו בן יהוידע.
נתן הנביא בתנ"ך ובמסורת היהודית
שתי נבואותיו הידועות נאמרו לדוד, והן: דחיית בניית בית המקדש לימי בנו (שמואל ב' ז', א-יז), וההבטחה בדבר קיום מלכות בית דוד לעולם, והתוכחה לדוד על מעשה בת-שבע כולל משל 'כבשת הרש' המפורסם, שנאמר בתוכחה זו (שמואל, י"ב, א-יד).
נתן העניק לשלמה את השם ידידיה, מיד לאחר לידתו (שם, י"ב, כה). והיה מי שסיכל את הכתרתו של אדוניה בן חגית למלך על ישראל, בכך שדרבן את בת שבע ודוד להמליך מיד את שלמה (מלכים א', א', יא-כז).
כותרת מזמור תהילים נ"א בספר תהילים מזכירה את נתן הנביא הבא אל דוד לאחר מעשה בת-שבע.
בדברי הימים (א', כ"ט, כט; ב', ט', כט) מוזכרים "דברי נתן הנביא", שהכילו, כך על פי הכתוב, את דברי ימי מלכות דוד ושלמה.
על פי התלמוד הבבלי (מסכת בבא בתרא דף יד), נתן כתב את ספר שמואל (ממות שמואל הנביא ואילך) יחד עם גד החוזה.
מסורת יהודית מזהה את קברו של נתן הנביא במסגד בעיירה חלחול שמצפון לחברון.
הנצחת נתן הנביא ברחובות בערי ישראל
על שמו של נתן הנביא הונצחו רחובות במדינת ישראל בערים; אשדוד, דימונה, אשקלון, תל אביב, ירושלים, ביתר, בית שמש ובני ברק.
שיטת המיצוי
במתמטיקה, שיטת המיצוי היא שיטה להוכחת נוסחה לחישוב שטח של צורה כלשהי באמצעות חסימת סדרה של מצולעים בתוך הצורה, כך ששטח המצולעים בסדרה מתכנס לשטח הצורה - ההפרש בין שטח המצולע לשטח הצורה הולך וקטן ככל שאנו מתקדמים בסדרה. באופן דומה משמשת שיטה זו להוכחת נוסחה לחישוב נפח של גוף. שיטה זו, ששימשה בעת העתיקה, היא קודמתה של האינטגרציה, ואינה משמשת עוד לאחר פיתוחו של החשבון האינפיניטסימלי. טכניקת ההוכחה המשמשת במסגרת שיטת המיצוי היא הוכחה בדרך השלילה, ולכן שיטת המיצוי אינה משמשת לגילוי נוסחאות חדשות, אך מאפשרת הוכחה פורמלית לנוסחאות שהתגלו בדרך אחרת.
את הרעיון הגה לראשונה אנטיפון, בן המאה החמישית לפנה"ס, אם כי לא ברור עד כמה הבין אותו. ביסוס לרעיון ניתן על ידי אאודוקסוס, בן המאה הרביעית לפנה"ס, באמצעות תכונת ארכימדס, שארכימדס ייחס את קביעתה לאאודוקסוס. כן ייחס לו ארכימדס את הוכחת הנוסחה לחישוב נפח חרוט באמצעות שיטת המיצוי.
בספר השנים עשר של "יסודות", ספרו של אוקלידס, נידונה שיטת המיצוי כדרך לחישוב נפחים. הספר כולל את הנוסחאות לנפח של פירמידה, של חרוט, של גליל ושל כדור.
ארכימדס, בן המאה השלישית לפנה"ס, העמיק את השימוש בשיטת המיצוי, והשתמש בה כדי לחשב, בהינתן רדיוס של מעגל את ההיקף של המעגל (ובעקבותיו את פאי, השווה ליחס בין היקף המעגל לקוטרו): נחשב את היקפם של מצולע חוסם ומצולע חסום במעגל, ומכיוון שהיקף המעגל קטן מהיקף המצולע החוסם וגדול מהיקף המצולע החסום, אפשר לחשב אותו בכל רמת דיוק שנרצה, בעזרת הגדלת מספר צלעות המצולע. בשיטות המבוססות על העיקרון של שיטת המיצוי חישב ארכימדס שטחים ונפחים של מצולעים ופאונים.
תוצאות נוספות שהוכחו באמצעות שיטת המיצוי:
את המונח "מיצוי" לתיאור שיטה זו טבע גרגואר דה סן-ונסן (Grégoire de Saint-Vincent), מתמטיקאי בן המאה ה-17, שעסק בהרחבה בשיטה זו.
שלישיית עתר
שלישיית עתר היא הרכב קאמרי אשר נוסד בשנת 1996 בירושלים על ידי בוגרי האקדמיה למוסיקה על שם רובין.
השלישייה מרבה להופיע בקונצרטים, בסדרות מוזיקה קאמרית, בהפקות שונות ובפרויקטים מוזיקליים מיוחדים. ההרכב זכה להדרכתם של מוזיקאים מן השורה הראשונה כבנימין אורן, דוד חן וג'רום לבנטל, וכן השתלם באוסטריה אצל שלישיית אלטנברג מווינה.
פעילות מוזיקלית
השלישייה מעוניינת לקרב קהל מגוון אל חוויית ההאזנה למוזיקה קאמרית, בהפקת תוכניות מגוונות לקונצרטים בחוגי האזנה פרטיים וסדרות מוזיקה קאמרית ברחבי הארץ, כמו גם בקונצרטים מודרכים לילדים ולסטודנטים. היא מגישה מדי שנה למעלה מ-80 קונצרטים ברחבי ישראל ומחוצה לה, ברפרטואר רחב ומגוון. עתר מופיעה במוזיאון ישראל, בית גבריאל, אולם ויקס במכון ויצמן ברחובות, מרכז עינב בתל אביב, ב שבמשכנות שאננים ובמקומות נוספים. ההרכב מוזמן באופן קבוע להופיע בטקסים ממלכתיים מטעם יד ושם, האוניברסיטה העברית ומשרד החוץ.
השלישייה אף עוסקת בפיתוח תוכניות נושאיות הכוללות מחקר, עיבוד, איתור חומרים נדירים וביצוע של מוזיקה קאמרית סביב נושא מסוים. חלק מהפרויקטים יצאו לאור על גבי אלבומים.
השלישייה פעילה בתחום החינוך המוזיקלי, בסדנאות לבני נוער וסטודנטים ומקיימת שיתופי פעולה עם מוזיקאים מובילים; מבצעת יצירות של מלחינים ישראליים בולטים בני זמננו, יוזמת פרויקטים מוזיקליים ייחודיים המשלבים טקסט, מוזיקה ותיאטרון ומביאה לביצוע יצירות נשכחות ונדירות בעיבודן מחדש למדיום הקמרי.
פעילות בינלאומית
השלישייה יוצאת לסיורים באירופה וארצות הברית. בין השאר, הופיעה בפסטיבל בינלאומי למוזיקה קאמרית הרטברג באוסטריה, פסטיבל בברדונקיה שבאיטליה, סיור קונצרטים בצפון איטליה ברסיטלים לכינור ופסנתר, סיור בהונגריה ובסלובקיה עם המופע "כשאור דולק בחלונך", בטורינו שבאיטליה עם המופע "אהבה ושנאה".
השלישייה הפיקה שני פרויקטים שנתיים שנוגנו על במות בארצות הברית ובישראל והוקדשו למוזיקה קמרית עכשווית פרי עטם של מלחינים ישראליים ואמריקאיים: "מראות מהר נבו" ב-2015 ו"חלום בתוך חלום" משנת 2016.
פרויקטים מיוחדים
המופע "קאמרי ארץ ישראלי – לאורו של שוסטקוביץ'", פרי שיתוף פעולה עם המלחינים מיכאל וולפה וערן אל-בר. הפרויקט, שהתמקד בביצוע מוזיקה ישראלית לצד קלאסיקה של דמיטרי שוסטקוביץ', הועלה במרכז עינב ובירושלים בשנת 2003.
מופעים המשלבים טקסט ומוזיקה קמרית: המופע "כשאור דולק בחלונך", פרי שיתוף פעולה עם זמרת הסופרן יעלה אביטל, מוקדש לעיבודים מקוריים לשירים, שהיו לקלאסיקה ישראלית, לצד שירים שנכתבו במיוחד עבורו. המופע מועלה מזה שלוש שנים ברחבי הארץ ובחו"ל וחלקים ממנו שודרו ברדיו והוקלטו לתקליטור.
הפרויקט "אהבה ושנאה" מוקדש למוזיקה ספרדית בשיתוף עם הסופרן ולריה ונטורה וכולל עיבודים מקוריים לשירים של דה פאיה, גרנדוס, אלבניס, לורקה ואחרים.
התוכנית "הקברט היהודי" מציגה מוזיקה קאמרית ושירי קברט מאירופה של ראשית המאה ה-20, מיצירותיהם של קורט וייל, ארנולד שנברג, רוברט קאן, יוסף אחרון ואחרים, בעיבודים מקוריים, עם הזמרות יעלה אביטל, ולריה ונטורה ומיכל אוקון. מופעים המשלבים פרוזה ומוזיקה קאמרית: "צריך להשתיק את המוזות" - על-פי טקסט של יואל הופמן, "סיפור פשוט" - בשיתוף עם ערן צור, על פי ספרו של ש"י עגנון ועוד.
עפר שלי, פסנתר
פסנתרן, מעבד ועורך מוזיקלי. יליד ישראל, בוגר האקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בירושלים, תלמידם של הגב' פולי אסא, פרופ ברכה עדן והפרופ בנימין אורן. המשיך את לימודיו לתואר השני בחוג למוזיקולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, באוניברסיטת בר-אילן ובסמינרים בינלאומיים למוזיקה קאמרית בקיבוץ מזרע, באוסטריה ובאיטליה, בהדרכת שלישיית אלטנברג. ניגן בהרכבים קאמריים רבים כסולן וכפסנתרן מלווה לזמרים. שימש כאסיסטנט למלחין מיכאל וולפה בתקופת לימודיו באקדמיה.
בשנת 1996 ייסד את שלישיית הפסנתר "עתר" בשיתוף עם הכנרת טניה בלצר, מאחוריו שנים רבות של פעילות ענפה על בימות הקונצרטים בישראל ומחוצה לה, הקלטות, שיתופי פעולה עם מוזיקאים מובילים ופרויקטים מוזיקליים מקוריים שזכו לשבחים והצלחה על הבמות ומשודרים ברדיו ובטלוויזיה.
כמעבד, חיבר עשרות רבות של עיבודים ליצירות קאמריות, לשירים ולמוזיקה עממית. בין הפרויקטים אנתולוגיה הכוללת עיבודים לשירים עבריים להרכב קאמרי וזמרת סופרן, שירי יידיש ולדינו, עיבוד קאמרי למחזור השירים הנודע של דה פאיה, שירי עם מסקוטלנד ואירלנד ומוזיקה לתיאטרון. רובם הוקלטו ויצאו לאור בתקליטורים.
כמורה לפסנתר ולמוזיקה קאמרית שימש בסגל ההוראה של בית הספר "מגניפיקט" וקונסרבטוריון "הסדנה". הוא מלמד בבית הספר ע"ש טדי קולק בירושלים, מדריך הרכבי ביצוע לבני נוער ומנחה קונצרטים מוסברים.
טניה בלצר, כינור
ילידת אוקראינה. עלתה לישראל בשנת 1994.
החלה בלימודי הכינור בגיל 5. בגיל 7 זכתה בתחרות האומן הצעיר. בגיל 14 זכתה בתחרות ארצית באוקראינה. סיימה תואר ראשון בהדרכת פרופ' גליזרובה ותואר אומן בהדרכת הגב' אורה שירן באקדמיה ע"ש רובין בירושלים. במשך לימודיה ניגנה בתזמורת הפילהרמונית הישראלית הצעירה ובהרכבים קאמרים רבים וזכתה בתחרות מוזיקה קאמרית של האקדמיה. סיימה קורס למוזיקה קאמרית באוניברסיטת בר-אילן בהדרכת המלחינים גדעון לוינסון ובטי אוליברו.
משנת 1997 מנגנת בשלישיית עתר, ובמקביל היא מנגנת ברסיטלים רבים בישראל ומחוצה לה: בשנת 2006 הוזמנה לתת סדרת רסיטלים באיטליה לזכר הכנר הנודע צ'יקרולה. ביצעה יצירות בביצוע בכורה, כולל יצירה לעוגב, כינור סולו ומקהלה, שניכתבה עבורה על ידי א. פרוצ'י ושודרה ברחבי העולם. היא מרבה לבצע מוזיקה של מלחינים ישראלים עכשווית ומשתתפת בפסטיבלים של מוזיקה ישראלית כמו "סדנה ישראלית" ו"חג למוזיקה הישראלית".
קריסטינה רייקו קופר, צ'לו
קריסטינה מנגנת על צ'לו שיצר ויליאם פורסטר בשנת 1786. את לימודיה השלימה בבית הספר ג'וליארד בניו יורק אצל הצ'לנים ג'ואל קרסניק, רוברט מאן ופליקס גלימיר והיא מחזיקה בתואר דוקטור באומנות המוזיקה. קריסטינה מכהנת כפרופסור אורח האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים במוזיקת עולם ומרצה בחוג למוזיקולוגיה באוניברסיטת תל אביב. את הקריירה שלה התחילה כמוזיקאית קלאסית ובהמשך הרחיבה את פעילותה לסגנונות מוזיקליים רבים, מוזיקת עולם ומוזיקה מקורית. היא מרבה להופיע כסולנית וכנגנית קמרית על במות מכובדות ברחבי העולם: בקארנגי הול, מרכז לינקולן, מרכז קנדי, אולם הנרי קראון בירושלים, אולם רוי תומפסון בטורונטו, המרכז לאומנויות בסיאול ועוד.
כסולנית זכתה לנגן בין השאר עם התזמורת הקמרית של פראג, התזמורת הסימפונית של טורונטו, הסימפונית של אוסקה ולאחרונה השתתפה בסיור קונצרטים עם תזמורת יומיורי מטוקיו. הניו יורק טיימס כינה אותה "סנסציה בקונצרט" ואילו לוס אנג'לס טיימס כינה אותה "וירטואוזית מדהימה". לאחרונה ביצעה את "פסיון המים" מאת טן דאן באולם דיסני בלוס אנג'לס וזכתה בביקורות נלהבות, הופיעה כסולנית בפסטיבלי "ימי המוזיקה העולמית" של ISCM בקוריאה ולוקסמבורג ובספריית הקונגרס בוושינגטון די.סי. בתחום המוזיקה העכשווית ביצעה יצירות רבות בבכורה עולמית: "צלילו של קול" מאת פיליפ גלאס, "סונטה לצ'לו ופסנתר" מאת רוברטו סיירה, "קונצ'רטו לצ'לו" של מריו דוידובסקי ו-"הקונצרטו הכפול" מאת יוסף ברדנשווילי. כמוזיקאית קמרית, זכתה בפרס הראשון בתחרות על שם ולטר מ' נאומברג. היא השתתפה בהרכבים נודעים רבים, כולל "רביעיית ג'לאטו", "קונצרטנטה" ו"רביעיית המיתרים ויטמן", וממשיכה להופיע במסגרת הרכב המוזיקה העכשווית "קונטיניואום" והשלישייה הפופולרית והאקלקטית "אינטרסקשן".
מכחול (יישוב)
מַכְּחוּל הוא יישוב בדואי באזור הנגב בקרבת תל ערד, השייך למועצה אזורית אל קסום. עד נובמבר 2012 נכלל היישוב בתחומי המועצה האזורית אבו בסמה שפורקה לשתי מועצות אזוריות.
היישוב הוקם כחלק מהחלטת הממשלה בשנת 2003 להקים מספר יישובים נוספים למען אוכלוסיית הבדואים באזור הנגב.
מקור השם: על פי נחל כחל וחורבת כחל הסמוכים. שמו הקודם של המקום (שהיה בתכנון): מרעית.
מכת צפרדע
מַכַּת צפרדע (או צְפַרְדְּעִים) היא המכה השנייה מבין עשר מכות מצרים בסיפור יציאת מצרים, על פי המסופר בספר שמות, במכה זאת, התמלאה כל ארץ מצרים בצפרדעים.
הסיפור במקרא
לאחר שמכת דם לא שכנעה את פרעה לשלוח את עם ישראל, המשיך משה למכת צפרדע:
הסיבה לכך שמכה זו נעשתה על ידי אהרון ולא על ידי משה מפורשת בתרגום המיוחס ליונתן על פסוק ב' - מכיוון שהים שימש כמגן למשה כאשר הושלך אליה בתוך התיבה, שלושה חודשים לאחר לידתו, כמחבוא מפני עבדי פרעה שצוו להשליך את בני ישראל המימה, וכהכרת הטוב לא יכול היה משה להכות את הים.
בעקבות בקשתו של פרעה, מתפלל משה לאלוהים שיפסיק את המכה, ואלוהים נעתר לו. אך לאחר מכן, מסרב פרעה לשלוח את ישראל.
ויברטור (תעשייה)
שמאל|ממוזער|250px|ויברטור של טלפון סלולרי וִיבְּרַטוֹר (אנגלית: Vibrator. בעברית: רַטָּט, מַרְטֵט, או מַרְטֵטָה) הוא מכשיר מכני, פנאומטי, הידראולי או חשמלי המפיק תנודות רטט.
מכת צפרדע
הסיפור במקרא
חז"ל דרשו מהמילים "ותעל הצפרדע" ביחיד, שהייתה צפרדע אחת גדולה שהכו עליה ובעקבות כך יצאו ממנה נחילי צפרדעים קטנות, אך על פי פשוטו של מקרא הכוונה היא על מין הצפרדע, וכדוגמה מביא רש"י את דברי יעקב לעשיו בפרשת וישלח "ויהי לי שור וחמור" כשהכוונה היא על שוורים וחמורים רבים.
ויברטור (תעשייה)
ויברטורים משמשים למגוון רחב של מטרות: הרעדת בטון לשם הידוק בעת יציקתו, הרעדת מכלי ניקוי לחלקי מתכת, בטלפונים סלולריים ולמגוון שימושים תעשייתיים אחרים.
מכת צפרדע
שאלת פגיעת המכה בעברים
לדעת רבי אברהם אבן עזרא, פשוטם של המקראות מורה כי המכות הראשונות: דם, צפרדע וכינים, וכן מכת שחין ומכת ארבה, פגעו במידה דומה בין במצרים ובין בעברים. אך הרמב"ם חולק על דעתו וסבור כי פשוטם של המקראות מורה שגם במכות דם וצפרדע, שחין וארבה, לקו המצרים בלבד ולא העברים. לגבי מכת כינים, נוקט הרמב"ם שגם במושבות העברים הופיעו הכינים אך לא ציערו אותם.
ויברטור (תעשייה)
ויברטורים קטנים מופעלים בדרך כלל על ידי סוללות המניעות מנוע אשר לצירו מחוברת טבעת אובלית אשר בעת סיבובה גורמת לתנועות זעירות המתבטאות ברטט של המכשיר.
מכת צפרדע
במדרשי חז"ל
בתלמוד מובא כי כאשר באו בני ישראל לידי ניסיון של מסירות נפש, הם למדו קל וחומר מהצפרדע, שלמרות שלצפרדעים, שעל פי נבואת משה צוו להיכנס למיטות, לתנורים ומקומות נוספים - היו כאלו שנכנסו במסירות נפש דווקא לתנורים למרות המוות הבטוח שנשקף להם. הסבר דומה נמצא ב.
ויברטור (תעשייה)
ויברטורים למטרות תעשייתיות
בין השימושים התעשייתיים בוויברטורים:
מכת צפרדע
טעם המכה
במדרש הובאו מספר טעמים למכה זו:
Construction Time Again
Construction Time Again (זמן בנייה שוב) הוא אלבום האולפן השלישי של הלהקה הבריטית דפש מוד, שיצא ב-1983.
זהו האלבום הראשון של הלהקה עם אלן ויילדר, לאחר שבאלבום הקודם, A Broken Frame, השתתף ווילדר בוידאו-קליפים ובסיבוב ההופעות, אך לא בכתיבת והקלטת האלבום. הפעם, ווילדר היה שותף בהקלטת האלבום ואף כתב 2 שירים.
האלבום לא זכה להצלחה בארצות הברית, ואף לא נכנס למצעד האלבומים האמריקאי, The Billboard 200. בבריטניה, האלבום הגיע למקום ה-6.
דה סטייל
דה סטֶייל (De Stijl, בהולנדית: 'הסגנון') היא תנועה אמנותית בתחומי הציור והאמנות, העיצוב והאדריכלות שמרכזה בהולנד בשנות העשרים של המאה העשרים.
הקבוצה ניסתה ליצור אידיאל של הרמוניה וסדר. הם דגלו באמנות מופשטת וטהורה מתוך מגמה לצמצום כל אובייקט עד לצורה ולצבע הטהור. בעקרונות התנועה היו השימוש בקווים אנכיים ואופקיים בלבד ושימוש בצבעי היסוד (אדום, כחול, צהוב, לבן ושחור). הקשר בין הקו והצבע היה בדרך כלל: קו אופקי - כחול: כמו קו האופק של הים, קו אנכי - צהוב: כמו קרני השמש הניצבות לאדמה, שחור ולבן כצבעים נייטרליים העוזרים לקומפוזיציה ואדום כצבע מיוחד. פיט מונדריאן, האמן הידוע ביותר מבין חברי הקבוצה, פרסם בשנת 1920 את החוברת "נאו-פלסטיציזם", ובה פירט עקרונות התנועה. את השם נטל מונדריאן מעבודתו של המתמטיקאי סכונמאקרס (M. H. J. Schoenmaekers). הצייר תיאו ואן דוסברך הוציא לאור את המגזין 'דה סטייל' בשנים 1928-1917, ובו הפיץ את עקרונות התנועה.
בתחום העיצוב והאדריכלות התבלט בקבוצה בעיקר חריט ריטבלד. עבודותיו של ריטבלד, שהיוו את הפרשנות התלת-ממדית של דה סטייל, הדגישו את הקו והמישור העצמאיים במרחב ולא את הנפחיות והמאסה.
אוכמנית
אוכמנית (שם מדעי: Vaccinium sect. Cyanococcus) היא שיח נשיר וגבוה, הנושא פירות בתצורת ענבה כדורית בצבע סגול כהה. השיח יכול להתנשא לגובה של עד 3 מטרים. נפוץ ביערות אירופה, אמריקה הצפונית ובמזרח אסיה. בישראל מגדלים אוכמניות בחממות ברמת הגולן
מקור השם
שמה העברי ניתן לה בשל צבע פריה, ובהשראת הארמית: "אוּכָּמָא" בהוראת כהה, שחור.
באנגלית קרויה האוכמנית; Blueberry על שם צבעה הכחול-סגול שבו היא מתאפיינת בשל תכולת הפיגמנט אנתוציאנין בריכוזים גבוהים.
עונת הגידול
מדינות רבות מגדלות אוכמניות, בהן ארצות הברית, קנדה וצ'ילה. עונת הקטיף שלהן היא בין חודש מאי לאוקטובר באמריקה, ובין דצמבר למרץ בניו זילנד. את הפירות ניתן לאחסן לתקופה של שבועות ספורים במקום קריר ויבש, וניתן להקפיאם לפרק זמן ממושך יותר.
ייבוא וגידול מקומי
ייבוא האוכמניות וגידולן נמצא במגמת עליה.
ב-2019 יובאו לארץ כ-90 טונות אוכמניות. ב-2020 הייבוא גדל כמעט פי שישה לכ-510 טונות ואילו הגידול המקומי של הפרי בשנת 2019 הסתכם ב-300 טונות וב-2020 גדל לכ-400 טונות.
ארצות הייבוא הן ארגנטינה וצ'ילה, והייבוא נדרש טרם הגעתו ארצה לאידוי במתיל ברומיד, חומר הדברה רעיל שמדינות רבות הוציאו משימוש ונחשב לאחד הגזים שפוגעים בשכבת האוזון.
במרץ 2022 פרסם משרד החקלאות קול קורא ליבואנים לקבלת היתרי יבוא ממדינות נוספות שהיו אסורות עד כה ביבוא כגון ארצות הברית, דרום אפריקה, ספרד, פולין, פרו.
שימושים נפוצים בבישול
אף על פי שאוכמניות נפוצות לאורך כל השנה, אחת מהריבות הפופולריות ביותר היא ריבת אוכמניות, לרוב בשילוב עם פירות יער אחרים כגון אוסנה. זאת הודות לצבע העמוק המופק מהן, המקנה לריבה מראה מושך יותר ללא צורך בצבעי מאכל.
אוכמניות הן גם תוסף מקובל ונפוץ במוצרי מאפה רבים, כגון מאפין ופנקייק, על מנת להוסיף צבע ולהוסיף בטעמן המתוק חמצמץ את המתיקות של הסוכר. בשל טעמן, הן נחשבות כציפוי מתאים על עוגות גבינה קרות, לעיתים בשילוב עם פירות יער נוספים בעלי טעם חמצמץ עוד יותר כגון חמוציות.
הערות שוליים
fa:قره قات
מגלודון
מגלודון (שם מדעי: Otodus megalodon; מיוונית: μεγάλος megalos – גדול ו-οδοντος odontos – שן, כלומר "שן גדולה") הוא מין פרהיסטורי של כריש מהסוג אוטודוס במשפחת האוטודונטיים, שחי מתקופת מיוקן עד תקופת פליסטוקן, לפני כ-23 עד כ-3.6 מיליון שנה.
פרויקט וסט פורד
פרויקט וסט פורד (West Ford Project) המכונה גם חגורת וסט פורד או פרויקט המחטים הוא מיזם חלל שאפתני מתחילת שנות השישים (1961-1963), שבוצע עבור צבא ארצות הברית על ידי מעבדת לינקולן של אוניברסיטת MIT, כחלק מניסיון למצוא אמצעי תקשורת אלחוטית ארוך טווח שיהיה בלתי אפשרי לחסימה אלקטרונית או חבלה בקווי תקשורת.
מגלודון
המגלודון ידוע בעיקר בשל שרידי השלד שלו, המעידים על כריש ענק ממדים, שאורכו בין 16 ל-28.3 מטר. המגלודון נחשב לכריש הגדול ביותר שחי אי-פעם, ולבעל החיים בעל עוצמת הנשיכה החזקה ביותר אי-פעם. עדויות ממאובנים מאשרות כי המגלודון היה קוסמופוליטי. המגלודון היה טורף-על ומסימני נשיכה של שיניו, שנמצאו על מאובנים של קורבנותיו, עולה כי הוא טרף בעלי חיים ימיים ענקיים.
פרויקט וסט פורד
מטרת המיזם הייתה בדיקת אפשרות ליצור סביב כדור הארץ, בגובה של כ-3500 עד 3800 ק"מ, חגורה ממחטי נחושת קטנטנות, המהוות כל אחת אנטנת דיפול זעירה באורך 1.78 ס"מ, בקוטר של כ-2 מאיות המילימטר ובמשקל של כ-40 מיקרוגרם.
מגלודון
שיניו
לפי אנשים שחיו ברנסאנס, מאובנים של שיניים משולשות גדולות נמצאו לעיתים קרובות. מקורות קדומים, כגון פליניוס הזקן בספרו תולדות הטבע, שיערו שאבנים אלה נפלו מהשמיים או מהירח. אחרים, בעקבות המקורות הקדומים, סברו כי המאובנים גדלו באופן טבעי בתוך הסלעים. לדוגמה, אתנסיוס קירכר, ייחס את המאובנים ל"תכונת ההתאבנות המופצת בכל גוף הגאוקוסמוס", המיוחסת למאפיין פנימי של כדור הארץ, ובכך ייצג את הגישה האריסטוטלית. גישות אלה התבררו כמוטעות, כאשר בשנת 1667 זיהה חוקר הטבע הדני ניקולאוס סטנו את המאובנים כשיני כריש עתיקות (שאותן תיאר בציור מפורסם לאחר הגילוי). הוא העלה את ממצאיו על הכתב בספר, "האלמנטים של תורת השרירים" (Elementorum Myologiae Specimen), שהכיל, בין היתר, גם איור של שן המגלודון.
פרויקט וסט פורד
החגורה איפשרה תשדורת רדיו גלובלית, ממרכז שידור שמוקם בווסטפורד, מסצ'וסטס, וקמפ פארקס, קליפורניה. ממדי המחט תוכננו כדי להחזיר גלי רדיו בתדר 8 גיגה-הרץ. גלי הרדיו יחזרו אל כדור הארץ וכך תתאפשר תקשורת בגלי רדיו מסביב לעולם ללא הפרעה.
מגלודון
זיהוי
חוקר הטבע השווייצרי לואי אגסי הוא שהעניק לכריש את שמו המדעי, Carcharodon Megalodon, בשנת 1835, בספרו "מחקר במאובני דגים" (Recherches sur les poissons fossiles) (שהושלם רק בשנת 1843). מבחינה מורפולוגית, דומות שיני המגלודון לשיני העמלץ הלבן. על סמך הבחנה זו סיווג אגסי את המגלודון בתת-משפחת העמלצים. השם המדעי של הכריש אמנם נותר מגלודון, אך הוא נקרא לעיתים גם "כריש שן-ענקי" ("Megatooth Shark") "כריש לבן-ענק" ("Giant White Shark") או אפילו "כריש מפלצת" ("Monster Shark").
פרויקט וסט פורד
לאחר ניסיון כושל ראשון ב-1961 מטיל שנשאר עד היום במסלול סביב כדור הארץ, בוצע ניסיון שני ב-9 במאי 1963, מטיל מסוג מידס 6 (MIssile Defense Alarm System) שנשא מטען בן 19 ק"ג בסך הכל שהכיל 480 מיליון מחטים. המחטים אכן פוזרו במסלול הרצוי, והאמריקנים הצליחו לבצע כמה תשדורות רדיו ארוכות טווח מוצלחות בין מסצ'וסטס וקליפורניה. רוחב הפס של התשדורת היה 20 Kbps ואיכות הקול המשודר תוארה כ"ניתנת להבנה" (intelligible). אך לאחר כחודש המחטים המשיכו להתפזר ותשדורת נוספת בוצעה בקצב של 400 bps (ביט לשנייה) בלבד. למרות זאת, הניסוי נחשב כמוצלח.
מגלודון
מאובנים
בדומה לרוב הכרישים, שלדו של המגלודון נוצר מסחוס ולא מעצם; תוצאה זו הופקה מדגימות מאובנים, שרובם היו במצב השתמרות גרוע.
מאובני שיניים
מאובני המגלודון הנפוצים ביותר הם שיניו, שאומנם דומות מורפולוגית לשיני עמלץ לבן, אך חזקות יותר. שיני המגלודון יכלו להגיע לאורך של 180 מ"מ, הגדולות בכל סוגי הכרישים הידועים.
מאובני חוליות
חלקים של חוליות המגלודון נמצאו והשתמרו באופן חלקי. הדוגמה הבולטת ביותר היא עמוד שדרה של מגלודון שנמצא בבלגיה ב-1926. הוא כולל 150 חוליות, שהגדולה שבהן בקוטר 155 מ"מ. עם זאת, קוטר החוליה המקסימלי עשוי להגיע אף ל-255 מ"מ. אלה הן החוליות הגדולות ביותר בקרב כל סוגי הכרישים הידועים.
תפוצה מאובנית וטווח
השרידים הקדומים ביותר שנמצאו הם מתקופת האוליגוקן. מאמינים כי המגלודון נכחד בתקופת הפליסטוקן, ככל הנראה לפני כ-1.5 מיליון שנה.
אומדן גודל
אומדן הגודל המרבי של המגלודון הוא נושא שנוי במחלוקת. עם זאת, ישנו קונצנזוס בקרב הקהילה המדעית שמגלודון היה גדול יותר מכריש לווייתני. בשנת 1909 ניסה בשפורד דין לשחזר לראשונה את לסתו של המגלודון. מממדי השחזור של לסת זו, ניתן להסיק כי גודל הכריש היה כ-. מאידך גיסא, גילויי מאובנים חדשים והתקדמות בחקר החולייתנים הביאו להכרה בכך ששיקום הלסת של דין אינו מדויק. הסיבה העיקרית לאי-הדיוק נעוצה בכך שבזמנו של דין הידע על שיני המגלודון היה דל יחסית להיום. כיום, סבורים המומחים שגרסה משופרת של מודל הלסת של בשפורד דין תהווה כ-70 אחוז מהגודל המקורי. כדי לתקן שגיאות כגון אלה, השתמשו המדענים במאובנים חדשים, בידע משופר על האנטומיה של המגלודון ובשיטות מחקר כמותניות להערכת הגודל, המבוססות על קשרים סטטיסטיים בין גודל השן ואורך הגוף של העמלץ הלבן.
השיטה המוצעת על ידי ג'ון ה. רנדל
בשנת 1973 הציג האיכתיולוג ג'ון ה. רנדל (John E. Randall) נוסחה לאומדן גודל המגלודון באמצעות חישוב הגודל של העמלץ הלבן. נוסחה זו נתונה על ידי החישוב הבא: אורך המגלודון במטרים = [(0.096) × (גובה הזגוגית בשן במ"מ)]. ההיגיון מאחורי הנוסחה הוא, שניתן להעריך את אורך המגלודון על פי גובה הזגוגית (המרחק האנכי של הלהב מבסיס זגוגית השן לקצה הזגוגית). שן המגלודון הגדולה ביותר שנמצאה באותה תקופה הכילה זגוגית בגובה של 120 מ"מ. על פי הנוסחה שלעיל, המסקנה היא שאורכו של הכריש היה כ-. עם זאת, ישנו פגם בשיטה זו, עליו הצביעו שני מומחי הכרישים ריצ'רד הליס (Richard Ellis), וג'ון א. מקוסקר (John E. McCosker) ב-1991: השניים הראו, כי זגוגית השן של הכריש אינה בהכרח גדלה בהתאמה לגידול באורך בעל החיים. תובנה זו הובילה לפיתוח דרכים חדשות ומדויקות יותר לקביעת הגודל של העמלץ הלבן ושל כרישים דומים.
הערכת מסת הגוף
גוטפריד ועמיתיו הציגו גם שיטה לקביעת מסת הגוף של העמלץ הלבן לאחר שלמדו את אורכו – הם בדקו 175 פרטים בכל שלבי הצמיחה השונים ושיערו את אומדן מסת הגוף של המגלודון. השיטה היא: משקל בק"ג = 3.29E-06[אורך מרבי (במטרים)3.174]. על פי שיטה זו מסת הגוף של מגלודון באורך 15.9 מטר תהיה כ-47 טונות.
השיטה המוצעת על ידי קליפורד ג'רמי
בשנת 2002, חוקר הכרישים קליפורד ג'רמיה (Clifford Jeremiah) הציע אף הוא שיטה לקביעת גודלו של העמלץ הלבן וכרישים דומים (כלומר מגלודון). השיטה היא: אורך הכריש ברגל = [(רוחב שורש השן הקדמית העליונה בס"מ) x (4.5)]. זה אומר שכל סנטימטר של רוחב שורש השן הקידמית העליונה, מקביל ל-4.5 רגל באורכו של הכריש. ג'רמיה טען כי יש יחס קבוע וישיר בין היקף הלסת של הכריש ובין אורכו, וכי רוחב שורש השן הגדולה ביותר מאפשר להעריך את היקף הלסת. לשן הגדולה ביותר שברשותו של ג'רמיה היה שורש ברוחב של כמעט 12 ס"מ, שהניב תוצאה של אורך.
מקסימום גודל והחלטה
מהמאובנים הקיימים כיום ניתן להסיק כי המגלודון הממוצע הגיע לאורך של כ-. בשנת 1994, טען הביולוג הימי, פטריק ג'. סצמברי (Patrick J. Schembri), כי המגלודון היה יכול להגיע לאורך מרבי של כ-25 מטר. הערכה המוקדמת ביותר לגודלו של המגלודון לא הביאה שום תוצאות. עם זאת, בשנת 1996, גוטפריד ועמיתיו העריכו כי המגלודון היה באורך של כ- מקסימום. הטכניקה לקביעת משקל הכריש שהוצעה על ידי אותו צוות, העלתה כי מסת הגוף של המגלודון הייתה 47 טונות.
מחקרים מדעיים מבהירים כי המגלודון הוא הכריש הגדול ביותר שחי אי פעם והוא בין הדגים הגדולים ביותר הידועים לבני האדם כיום.
שיניים ומכניקת הלסת
בשנת 1990, צוות מדענים יפנים, ה. סקין (H. Sekine), ט. יונו (T. Uveno) ואו. סקמוטו (O. Sekamoto), גילו בחפירה ארכאולוגית בסאיטמה, יפן, שרידי מגלודון חלקיים עם סט כמעט מושלם של שיניים. סט כמעט מושלם של שיני מגלודון נמצא גם בלי קריק, קרוליינה הצפונית, ארצות הברית, ושימש בסיס לשחזור הלסת של המגלודון במוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע שבניו יורק. סט שיניים זה פתר את התעלומה של קביעת מספר השיניים המדויק בכל שורה במלתעות של המגלודון. לפיכך, שחזורי לסת מאוד מדויקים הפכו לאפשריים. בשנים הבאות נמצאו עוד מערכות שיניים הקשורות למגלודון. בהתבסס על תגליות אלה, שני מדענים, ס. אפלגייט (S. Applegate) ול. אספינוסה (L. Espinosa), פרסמו את נוסחת השיניים (ייצוג של שיניים של חיה לגבי סוגי השיניים והסדר שלהן בתוך הלסת של החיה) של המגלודון בשנת 1996. רוב השחזורים המודרניים של לסת המגלודון מבוססים על נוסחת השיניים הזו.
נוסחת השיניים של המגלודון היא:
כלומר, למגלודון היו ארבעה סוגי שיניים שונים.
הפליאונטולוגים מציעים כי רוחב הלסתות של המגלודון היו כ-2 מטר.
עוצמת הנשיכה
בשנת 2008, צוות של מדענים, בראשם סטיבן וורו (Stephen Wroe), ביצעו ניסוי כדי לקבוע את עוצמת הנשיכה של המגלודון והתוצאות שהתקבלו העלו כי המגלודון היה אחד מבעלי החיים החזקים ביותר בהיסטוריה. מגלודון באורך 15.9 מטר היה מסוגל להפעיל כוח נשיכה של כ-108,514 ניוטון (N) (כ-10.8 טון), ומגלודון באורך 20.3 מטר היה מסוגל להפעיל כוח נשיכה של כ-182,201 ניוטון (18.2 טון).
כוח הנשיכה של המגלודון, בגודל הנשיכה המקסימלי המשוער, הוא מעל 28 פעמים גדול יותר מהדנקליאוסטיוס שלו יש כוח נשיכה של 5.3 קילוניוטון, פי 10 יותר גדול מהעמלץ הלבן שלו יש כוח נשיכה של 18 קילוניוטון, מעל 5 פעמים יותר גדול מהטירנוזאור רקס שלו יש כוח נשיכה של 31 קילוניוטון וגם יותר גדול מזה של הפליוזאורוס, שלו יש כוח נשיכה של 160 קילוניוטון.
בנוסף, וורו ועמיתיו ציינו כי כרישים מבצעים פעולות נוספות בזמן האכילה, דבר אשר מגביר את עוצמת הנשיכה המופעלת על ידי הגולגולת. לכן הכוחות שהורגשו על ידי הטרף היו חזקים יותר מהכוחות שנמדדו על ידי הניסוי. את עוצמת הנשיכה יוצאת הדופן של המגלודון יש לקחת בחשבון בהקשר של גודלו הרב של הטורף וראיות ממאובנים המראים כי הוא היה טורף של חיות ימיות גדולות.
תפקוד השיניים
השיניים החזקות של המגלודון היו חדות, דבר המשפר את חיתוך בשר הטרף. שורשי השיניים גדולים באופן משמעותי ביחס לגובה השן ולכן יש להן יתרון מכני גדול. שיניים עם תכונות אלו הם לא רק כלי חיתוך טוב, אלא גם מותאמות לתפיסת טרף חזק ורק לעיתים רחוקות נסדקות אפילו בעת חיתוך עצמות הטרף.
אנטומיה של השלד
מלבד אומדן אורך המגלודון, גוטפריד ועמיתיו ניסו גם לקבוע את גודל כל השלד.
מבנה הלסת
כדי להפעיל את השיניים הענקיות הללו, הלסתות של המגלודון היו צריכות להיות גדולות יותר, חזקות יותר ומפותחות יותר מאלו של העמלץ הלבן, ששיניו דקות יותר משיניו של המגלודון.
גולגולת סחוסית
לגולגולת הסחוסית (Chondrocranium) של המגלדון היה מראה מוצק וחסון יותר מזו של העמלץ הלבן, שאפשר לה להפעיל את המלתעות המסיביות ומלאות השיניים ביעילות.
סנפירים
סנפירי המגלודון היו, באופן יחסי, גדולים יותר ועבים יותר מסנפירי העמלץ הלבן, סנפירים בגודל כזה היו דבר הכרחי לכריש בגודל ענק כמו המגלודון כיוון שהם עזרו לכוח ההתנעה ושליטה על תנועותיו.
שלד צירי
באמצעות בדיקה יסודית של החוליה שהשתמרה מבלגיה, מתברר כי למגלודון היה מספר גדול יותר של חוליות, יותר מאשר לכל סוג גדול ומוכר של כרישים. רק אצל העמלץ הלבן מספר החוליות מתקרב לזה של המגלודון, דבר המעיד על הקרבה האנטומית בין שני המינים הללו.
השלד המלא
על בסיס המאפיינים שהוזכרו למעלה, הצליחו גוטפריד ועמיתיו, בסופו של דבר, לשחזר שלד שלם של מגלודון, אשר הוצג במוזיאון הקלברט הימי, על האי סולמונוס, מרילנד, ארצות הברית. השלד המשוחזר של המגלודון הוא באורך 11.5 מטר. הצוות הדגיש כי שינויים קטנים בתכונות השלד של המגלודון הם אונטוגנים בטבע בהשוואה לזה של העמלץ הלבן, כפי שקורה אצל עמלץ לבן שגדל. בנוסף, שרידי המאובנים של המגלודון מאשרים כי היה בעל שלד כבד כשהיה בחיים.
יחסים עם קורבנות
כרישים הם טורפים אופורטוניסטים. עם זאת, מדענים מציעים כי המגלודון היה "הטורף הכי אימתני שחי אי פעם". הגורמים – ממדים גדולים, יכולת שחייה מהירה ולסתות חזקות בשילוב עם מנגנון ההרג האדיר, גורמים אלה הבטיחו את רמת ההזנה של טורף-על. עדויות ממאובנים מראות כי המגלודון טרף לווייתנאים (כלומר ראשתן גדול-ראש, לווייתן קשות ראש, צתותריום, סקואלודון, לווייתני ענק, אודובנוצטופס, דולפין ופוקניים), תחשאים, סנפירגליים וצבי ים ענקיים. בשל גודלו, המגלודון היה ניזון בעיקר מבעלי חיים גדולים ולווייתנים היו טרף חשוב – עצמות לווייתנים רבות נמצאו עם סימני נשיכה ברורים (חתכים עמוקים) שתואמים את השיניים של המגלודון, וחפירות שונות חשפו שיניים של מגלודון בקרבת מקום לשרידים לעוסים של לווייתנים, ולפעמים עם קשר ישיר אליהם. כמו כרישים אחרים, תזונתו של המגלודון כללה גם דגים. סביר להניח כי למגלודון הייתה נטייה לקניבליזם, בדומה לכרישים בני זמננו.
התנהגות בציד
פליאונטולוגים עשו מחקר על מאובנים כדי לקבוע את שיטת הציד של המגלודון. הממצאים מציעים כי דפוסי ההתקפה משתנים בהתאם לגודל הטרף. מאובנים של כמה יונקים ימיים קטנים מצביעים על כך שהמגלודון נגח בהם בעוצמה רבה מלמטה, לפני שהרג ואכל אותם. דוגמה אחת מיוחדת – שרידים של לווייתן מזיפות פרהיסטורי באורך 9 מטר – סיפקה את ההזדמנות הראשונה לנתח את התנהגות הציד של המגלודון. הטורף (המגלודון) התמקד בעיקר בחלקים הקשים (כלומר סנפירים, כלוב הצלעות ועמוד השדרה) של הטרף, שהעמלץ הלבן בדרך כלל נמנע מהם. ד"ר ברטון קנט (Bretton Kent) פירט כי המגלודון ניסה לרסק עצמות ולפגוע באיברים עדינים (כלומר הלב והריאות), שנמצאים מאחורי הצלעות של הטרף. התקפה על חלקי הגוף הללו הייתה משתקת את הטרף והורגת אותו במהירות. ממצאים אלו מבהירים גם מדוע כרישים עתיקים היו צריכים שיניים חזקות יותר מהעמלץ הלבן.
במהלך הפליוקן הופיעו יונקים ימיים גדולים ומתקדמים יותר. המגלודון כנראה נזקק לאסטרטגיות ציד חדשות כדי להתמודד עם החיות הגדולות הללו. מאובני סנפיר רבים (כלומר קטעים של סנפירי החזה) וגם חוליות זנב של לווייתנים גדולים מתקופת הפליוקן נמצאו עם סימני נשיכה שנגרמו על ידי המגלודון. הפליאונטולוגים מציעים כי המגלודון ניסה לשתק את הלווייתנים הגדולים על ידי קריעה לגזרים או נגיסה של מבני ההנעה שלהם לפני שהרג ואכל אותם.
טווח ובית גידול
המגלודון היה דג משייט שהתיישב בעיקר בסביבות מים חמים ונעימים. מאובנים מאשרים כי המגלודון היה מין קוסמופוליטי. לפני היווצרותו של מצר פנמה, האוקיינוסים היו יחסית חמים, זה איפשר למין לשגשג בכל האוקיינוסים בעולם.
המגלודון היה גמיש בהתנהגותו וזה אפשר לו להתיישב במגוון רחב של סביבות ימיות (כלומר במים רדודים לאורך החוף, לגונות ביצתיות, חוף חולי ורחוק מהחוף בסביבות המים). המגלודון המבוגר העדיף לארוב רחוק מהחוף.
למגלודון הייתה סביבה תחרותית בתקופת קיומו. עם זאת, המגלודון היה אחד הטורפים החזקים ביותר והדומיננטיים ביותר בתולדות החולייתנים, וככל הנראה הייתה לו השפעה עמוקה על מבנה הקהילה הימית. עדויות ממאובנים מראות קשר הדדי בין הופעת המגלודון וגיוון מסיבי של יונקים ימיים ברחבי העולם. צעירי המגלודון העדיפו אזורים שהיו שופעים ביונקים ימיים קטנים ואילו בוגרי המגלודון העדיפו אזורים שהיו שופעים ביונקים ימיים גדולים. בנוסף, המגלודון חי בו-זמנית עם לווייתני שיניים שגם הם היו טורפי-על באותו תקופה (למשל לווייתן מלווילי או בריגמופיסטר), והיוו תחרות. בתגובה ללחץ תחרותי מהמגלודון, לווייתני השיניים חיו בעדר בשביל בטיחות מוגברת, וגם מינים מסוימים התפתחו לגדלים ענקיים. בנוסף, הם ניצלו התנהגות ציד המותאמת לתחרות הזאת. עם זאת, סימני נשיכה על שרידי מאובנים של לווייתני שיניים מצביעים על יחס טורף-טרף בין כרישים אלו ויונקים ימיים. נוסף על כך, עדויות מאובנים מראות כי המגלודון פיתח יכולות להתמודד עם לווייתנים ענקיים עם הזמן.
עדויות מאובנים מצביעות כי מינים אחרים של כרישים (כגון עמלץ לבן) הגיבו באופן שונה ללחץ התחרותי מהמגלודון – הם התרחקו מאזורים שהיו מיושבים על ידי המגלודון, וחיו בעיקר באזורים שבהם המים היו קרים יותר.
אזור גידול
מעדויות של מאובנים ניתן להסיק כי אזור הגידול המועדף על המגלודון היה במים חמים בסביבה חופית, שבה האיומים הפוטנציאליים היו קטנים ומקורות המזון היו בשפע. כמו רוב הכרישים, גם המגלודון השריץ ולדות חיים. לפי גודל השיניים של ולד שרק נולד עולה כי הוולדות נולדו באורך 2–3 מטר. סביר להניח כי מגלודון צעיר היה טורף טורפים ימיים, דגים, צבי ים ענקיים, תחש המשכן ולווייתנאים צעירים. בגיל הבגרות, המגלודון העדיף בעיקר לווייתנאים שחיים רחוק יותר מהחוף ויצורים ימיים גדולים.
התקררות האקלים ועידני הקרח
הסיבה העיקרית להכחדה היא ירידה בטמפרטורת האוקיינוס בקנה מידה עולמי. מצר פנמה נסגר לפני כ-5 מיליון שנה ושינה את מחזור האוקיינוס העולמי. האירוע הגאולוגי הזה הכין את הבמה להתקררות הקרחונים בחצי הכדור הצפוני, ומאוחר יותר, סייע לקרר את כדור הארץ כולו. כתוצאה מכך, לקראת סוף הפליוקן והפלייסטוקן היו תקופות קרח, שהקפיאו את האוקיינוסים באופן משמעותי. הקירור השפיע לרעה על המגלודון, שהעדיף מים חמים. עדויות ממאובנים מאשרות כי לא היו מגלודונים באזורים בהם הטמפרטורה ירדה באופן משמעותי במהלך הפליוקן.
בנוסף, הקרחונים התרחבו במהלך הפליוקן והפלייסטוקן וכתוצאה מכך גובה פני הים ירד באופן משמעותי.
ירידה באספקת מזון
הלווייתנאים הגיעו למגוון הגדול ביותר שלהם בתקופת המיוקן, עם מעל עשרים סוגים בהשוואה לשישה סוגים החיים בימינו. גיוון כזה הציג סביבה מושלמת לטורף על כמו המגלודון. בנוסף, במהלך הפליוקן נכחדו מינים רבים של יונקים ימיים, ורוב המינים ששרדו נעלמו מן האזורים הטרופיים. דפוסי הנדידה של הלווייתנאים במהלך הפליוקן שוחזרו מהמאובנים, מה שמראה כי מינים רבים ששרדו עברו לכיוון אזורי הקוטב. ירידת טמפרטורת המים במהלך הפליוקן דחקה את המגלודון מאזורי הקוטב, וגם מיני הטרף הגדולים יצאו מטווח פעולתו לאחר ההגירות. התפתחויות אלו הפחיתו את אספקת המזון של המגלודון במים חמים. הפליאונטולוג אלברט סנדרס (Albert Sanders) הציע כי המגלודון הפך לגדול מדי מכדי לחיות על אספקת המזון הזמינה באזור הטרופי. בנוסף, המחסור במקורות המזון במים חמים במהלך הפליוקן והפלייסטוקן גרם לקניבליזם אצל המגלודון. מגלודונים צעירים היו בסיכון מוגבר להתקפות של מגלודונים מבוגרים בתקופות רעב.
פעילות אירובית
הפעילות האירובית מעלה את צריכת החמצן בגוף ומגבירה את קצב הלב שמספק את החמצן הדרוש לשרירים. בשונה מפעילות אנאירובית, הפעילות האירובית נעשית תוך שימוש בחמצן.
מגלודון
אבולוציה של האורקה
במהלך הפליוקן התפתחו קרובי משפחה עתיקים של האורקה (קטלן), וכמה פליאונטולוגים העריכו כי לווייתני השיניים תרמו אף הם להכחדת המגלודון. עם זאת, הפליאונטולוג רוברט פורדי (Robert Purdy) ציין כי אין הרבה עדויות ממאובנים במשך שלושה מיליון השנים בהיסטוריה של החולייתנים הימיים כדי לתמוך בהשערה זו. בנוסף, המגלודון נעדר מקווי הרוחב הגבוהים כבר מתחילת הפליוקן עקב התקררות המים באוקיינוסים, כנראה באזור זה חי קרוב משפחה עתיק של האורקה בן זמננו. למרות התחרות שהייתה עשויה להופיע באזורים אחרים – נמצאו סימני נשיכה על שרידי מאובנים של דולפינים, שמצביעים על קשר של טורף-נטרף בין המגלודון ובין לווייתני השיניים. עם זאת, הופעה שכיחה יחסית של קרובי משפחה עתיקים של האורקה בקווי רוחב גבוהים במהלך הפליוקן, מצביעה על הפוטנציאל של בעלי החיים האלו להתמודדות עם טמפרטורות מים קרים, ויכולת זו ככל הנראה עזרה להישרדותם.
פעילות אירובית
אופי הפעילות
על מנת לנתח את אופי הפעילות (אירובי, אנאירובי) יש להבחין בין שלוש מערכות אנרגיה בגוף האדם:
כל מערכת אנרגיה דומיננטית בשלב אחר בפעילות. חובבנים המעוניינים בפעילות אירובית לשיפור כושר גופני וירידה במשקל, יבחרו בתרגול ממושך שמפעיל את המערכת האירובית. תרגול שבו שתי המערכות האחרות דומיננטיות מתאים יותר לספורטאים.
מגלודון
טקסונומיה
גם אחרי עשרות שנים של מחקרים, המחלוקת על תולדות הגזע של מגלודון עדיין נמשכת. חוקרי כרישים אחדים (למשל ר. וו. פורדי, ג'. אי. רנדל, א. פ. קלימלי, ד. ג'. אינלי, מ. ד. גוטפריד, ל. ג'. וי. קופנגו וס. סי. בואמן) מתעקשים שהמגלודון הוא קרוב משפחה של העמלץ הלבן. עם זאת, כמה חוקרי כרישים אחרים (למשל ד. ס. ג'ורדון, ה. חניבעל, א. קסיר, ס. דמיוזון, ט. ג'. דויריס, ד. וורד וה. קפטה) דוחים את הרעיון הזה, ואומרים שמקור הדמיון הוא באבולוציה מתכנסת. הטיעונים של התומכים ברעיון שהמגלודון הוא קרוב משפחה של העמלץ הלבן, זוכים לתמיכה בולטת. עם זאת, למשימה הטקסונומית המקורית יש הסכמה בסדר גודל גדול.
פעילות אירובית
אופי הפעילות
שלושה משתנים שיש להתייחס אליהם בנוגע לפעילות אירובית: תדירות, עצימות (אינטנסיביות) ומשך. כל משתנה מושפע מסוג התרגול, המתרגל ומטרתו.
מגלודון
מגלודון בסוג עמלץ
ההשקפה המסורתית היא כי המגלודון צריך להיות מסווג במשפחת העמלץ עם העמלץ הלבן. הסיבות העיקריות שצוינו עבור התאוריה הזו הן: (1) ביולוגיה התפתחותית, לפיה השיניים של העמלץ הלבן הן בצורה מחוספסת כמו של המגלודון; (2) דמיון מורפולוגי בין שיני המגלודון לשיני העמלץ הלבן; (3) השן השנייה מקדימה סימטרית; (4) שן ביניים גדולה שנוטה לכיוון הגוף; (5) לשיניים העליונות יש שבר בצורה דומה.
פעילות אירובית
היסטוריה
כושר גופני בכלל ופעילות אירובית בפרט, עלה בעולם המודרני המערבי לרמת מודעות גבוהה שבאה לידי ביטוי בשפע של מכוני כושר, מרכזי ספורט, חוגים ואף מאמני כושר אישיים.
מגלודון
מגלודון בסוג עמלץ
התומכים בסיווג המגלודון כעמלץ מציעים כי למגלודון ולעמלץ הלבן יש אב משותף, Palaeocarcharodon orientalis.
פעילות אירובית
היסטוריה
מי שעזר לקדם את הנושא בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20 היה ד"ר קנט קופר, רופא בחיל האוויר האמריקאי, שהוציא לאור מספר ספרים בנושא האירוביקה ופיתח שיטת ניקוד משלו, על פי משתנים כמו: מרחק וזמן פעילות. על כל מתאמן להגיע לסך נקודות כולל בכל שבוע. בתקופה הזו הפך הג'וגינג (ריצה קלה) לפופולרי מאוד בארצות הברית. אנשים הבינו שריצה מעניקה להם ניקוד גבוה, ולכן העדיפו אותה על הליכה או אופניים. עם השנים חל שינוי במגמה זו, ועקב פציעות מרובות שנבעו מריצה, המליצו אנשי מקצוע למעבר לפעילויות כמו הליכה, הליכון כושר, ספינינג ומחול אירובי.
מגלודון
מגלודון בסוג הקרכרוקלס
בסביבות 1923, הסוג קרכרוקלס הוצע על ידי שני חוקרי כרישים, ד. סי. ג'ורדון (D. S. Jordan) וה. חניבעל (H. Hannibal), כדי לסווג את הכריש C. auriculatus. מאוחר יותר, תומכי קרכרוקלס מינו את המגלודון לסוג קרכרוקלס. תומכי קרכרוקלס גם הציעו כי אב קדמון של הכרישים שייך לסוג קרכרוקלס שבמשפחה אוטודונטיים, והוא כריש ענק בשם אוטודוס, שחי בתקופות פליאוקן עד איאוקן. לדברי תומכי הסיווג קרכרוקלס: Otodus התפתח ל-Carcharocles aksuaticus, שהתפתח ל-Carcharocles auriculatus, שהתפתח ל-Carcharocles angustidens, שהתפתח ל-Carcharocles chubutensis, שהתפתח למגלודון. לפיכך, האב הקדמון המיידי של המגלודון הוא Carcharocles chubutensis, משום שהוא החוליה החסרה בין Carcharocles angustidens למגלודון והיא מגשרת על האובדן של ה"חוד צדדי" המאפיין את המגלודון.
פעילות אירובית
היסטוריה
לכושר גופני בכלל ולפעילות אירובית בפרט, נודע קשר לרמת איכות החיים ובריאות. בעידן בו הקידמה והטכנולוגיה שינו את אורח החיים האנושי והפכו אותו לנייח יותר, עולה חשיבותה של הפעילות האירובית, לה השפעות חיוביות על גוף האדם: שליטה על לחץ דם, חיזוק שרירים, שיפור מצב הרוח (בזכות הפרשת הורמון האנדורפין במוח), שיפור תפקוד הלב והמערכת החיסונית, ועוד.
מגלודון
מגלודון בסוג הקרכרוקלס
חוקר הכרישים, דוויד וורד (David Ward), הרחיב עוד יותר על תהליך האבולוציוני של הקרכרוקלס על ידי אמירה כי שושלת זו, המשתרעת מן הפליאוקן אל הפליוקן, היא סוג של כריש בודד ענקי שהשתנה בהדרגה לאורך הזמן, דבר המרמז על כך שמגלודון משתלשל כמין-עוקב (chronospecies).
עמדה אבולוציונית חדשה לגבי העמלץ הלבן
תומכי קרכרוקלס מציינים כי לעמלץ הלבן יש קשר עתיק עם Isurus hastalis (במקור מהסוג עמלץ מאקו), ולא עם המגלודון. אחת הסיבות שצוינו על ידי הפליאונטולוג, ד"ר צ'אק סמיוזון (Chuck Ciampaglio), היא כי השיניים של I. hastalis והעמלץ הלבן דומות להפליא. סיבה נוספת היא כי חודי השיניים של המגלודון הם דקים יותר משל עמלץ לבן. עדויות נוספות מקשרות בין עמלץ לבן לבין Isurus עתיק, ולא למגלודון. בשנת 1988 נמצאו שרידי מאובנים של עמלץ לבן עתיק מלפני 4 מיליון שנה בדרום-מערב פרו. שרידי מאובנים אלו מציעים אב קדמון משותף ל-Isurus מודרני ועמלץ לבן.
מחלוקת נוספת
הפליאונטולוג ד"ר ס. סמיוזון (C. Ciampaglio), טוען כי הדמיון בין השיניים של המגלודון ושל העמלץ הלבן שטחי בלבד ולא קיימים הבדלים בולטים ביניהם, וממצאים אלו מספיקים כדי להצדיק סוג נפרד מהמגלודון. עם זאת, כמה תומכי הסוג עמלצים בתור מגלודון (כלומר M. D. Gottfried ו-R. E. Fordyce) סיפקו סיבות נוספות כדי לאמת את הקשר הקרוב בין המגלודון הנכחד והעמלץ הלבן.
בתרבות
מאז ששרידי המגלודון התגלו, היה זה יעד למשיכה. המגלודון הופיע בכמה יצירות ספרותיות, סרטים ורומנים, והוא ממשיך להחזיק את מקומו בין הנושאים הפופולריים ביותר במדע בדיוני שעוסק במפלצות ים. בסיפורים רבים ביצירות בדיוניות אלו המגלודון שורד את ההכחדה ואורב במעמקי האוקיינוס, ופרטים בודדים מצליחים להגיע לפני השטח, כתוצאה מהתערבות האדם או מסיבות טבעיות. הסיפור של ג'ים שפרד "טדפורד והמגלודון" הוא דוגמה טובה לזה, אמונות כאלו הושפעו מגילוי שן של מגלודון על ידי אה"מ צ'לנג'ר בשנת 1872, שיש המאמינים שהייתה שייכת למגלודון בן 10,000 שנה. שן זו כבר נבדקה והממצאים מעלים כי למעשה לא ניתן לבדוק את גילה. חלק מהיצירות הבדיוניות (כגון "מתקפת הכרישים 3: מגלודון" והסדרה של סטיב אלטן, "מג" ) מתארות באופן שגוי שהמגלודון חי לפני 70 מיליון שנה, כדי להתאים לזמנם של הדינוזאורים.
בסרט "אימה במצולות" מופיע המגלודון כחי בעת המודרנית לאחר שהסתתר בעומק המצולות מיליוני שנים ולפתע תוקף אנשים.
המגלודון הוא המאובן הלאומי של קרוליינה הצפונית. שן כריש מאובנת היא גם המאובן הלאומי של ג'ורג'יה.
המגלודון הופיע בסדרה "מועדון הקרב הג'ורסי", שם הוא טורף בריגמופיסטר.
המגלודון מופיע גם בסדרה מפלצות ים שם הוא טורף צטותריום.
בנוסף הוא מופיע בסדרות טורפים פרהיסטוריים ופלאווורלד.
בנוסף הוא מופיע במשחק עולם היורה: המשחק.
בעלי המסורה
בעלי המסורה הם קבוצה של חכמים יהודים שהעלו על הכתב, ככל הנראה מן המאה השמינית ועד המאה העשירית, את אופן הקריאה של המקרא כפי שהשתמר בידם במסורת.
הנודעים שבהם היו אהרן בן אשר ומשה בן נפתלי.
פעילות
בעלי המסורה פעלו באמצעים שונים לקבע את נוסח המסורה ולמנוע שינויים בהעברתו מדור לדור, בתקופה שבה הופץ המקרא בהעתקת כתבי יד ומסורת קריאתם הועברה על פה. אמצעים אלו כללו:
בעלי המסורה עדיין לא פיתחו חשיבה דקדוקית, אלא התרכזו בעיקר בתיעוד אופני הקריאה והנוסח. פעילותם הייתה המשך של פעילות שכבר מופיעה בתלמוד הבבלי, וביתר שאת בתקופת הסבוראים.
התקיימו שני ענפים מרכזיים של המסורה - המסורה הטברנית והמסורה הבבלית. היה גם זרם, שולי יחסית, שפעל בדרומה של ארץ ישראל, ומכונה גם המסורה הארצישראלית; בתוך כל זרם היו חלוקות משנה.
זהותם של בעלי המסורה
עבודתם של בעלי המסורה התפרסה במשך כעשרה דורות, ובעיקר מן המאה השמינית, עד להשלמתה במאה העשירית, שכבר נחשבת לשלהי תקופת הגאונים. ראשית מפעלם הייתה בבבל, שהיה מרכז פועלם של האמוראים, ולאחר מכן הועתק המפעל לטבריה, והמשיך בעיקר אצל הכהנים בני משמרת מעזיהו. אף שיש הרואים בכך שני מפעלים שונים, ניתן בהחלט לומר שאלו שהמשיכו בטבריה התבססו על מפעלם של אלו שפעלו בבבל.
לא הרבה ידוע על שמותם וחייהם של בעלי המסורה. בספר דקדוקי הטעמים אפשר למצוא רשימות מסירה של בעלי המסורה:
ועוד:
בלפסט
מידע כללי
מקורו של השם "בלפסט" בשפה האירית בצירוף Béal Feirste, שפירושו שפך הפארסט, הנהר שעליו נבנתה העיר. בימינו הפארסט הוא נחל זניח הזורם מתחת לרחוב ברידג' בעוד הנהר הראשי הזורם דרך העיר הוא נהר הלאגאן.
בלפסט יושבת לשפכו של הנהר לאגאן ומוקפת בגבעות (ההרים השחורים וקייבהיל - שם נמצאת בליטת הסלע המכונה "אפו של נפוליאון", המגדירה את הגבול עם גלנגורמלי). שפת נהר הלאגאן חודשה, ורובו של מרכז העיר הוא שטח להולכי רגל בלבד.
בבית העירייה, שנבנה בשנת 1903, אוניברסיטת קווינס בבלפסט שנבנתה בשנת 1849, ולצדם מבנים אחרים מהתקופה הוויקטוריאנית והתקופה האדוארדית נמצאים פסלים רבים בתצוגה. מבנים בולטים נוספים הם הבנק של אלסטר (1860) ו-Northern Bank (1769).
מערב העיר נודע בזכות ציורי הקיר שבו, המשקפים את הבריתות הפוליטיות והדתיות של שתי הקהילות. בדרך שנקהיל (Shankhill Road), שהיא פרוטסטנטית ברובה, נמצאים ציורי קיר המביעים נאמנות לכתר הבריטי, כוח המתנדבים של אלסטר וארגונים פרא-צבאיים שומרי-אמונים-לכתר אחרים. לעומתם, בדרך פולס (Falls Road), שהיא קתולית לגמרי, מופיעים מוטיבים כמו אירלנד המאוחדת, ה-IRA, כמו גם פולקלור אירי והשפה האירית.
לעיר שני שדות תעופה. נמל התעופה העירוני של בלפסט (Belfast City Airport) בסמוך למפרץ בלפסט ליד העיירה הוליווד ונמל התעופה הבינלאומי, שנמצא ליד אגם ניאה (Neagh), כ-28 קילומטרים ממערב לעיר.
היסטוריה
בתחילת המאה ה-17 יושבה בלפסט על ידי מתיישבים אנגלים וסקוטים, כחלק מתוכניתו של סר ארתור צ'יצ'סטר להשתלט על השטח. תוכנית זו גרמה למתחים רבים עם האוכלוסייה המקומית ולמרד בשנת 1641. מאוחר יותר התיישבו באזור הוגנוטים צרפתים שיזמו את המסחר בפשתן.
בלפסט הפכה למרכז הפרוטסטנטיות האירית ובשנת 1922 הוכרזה כבירת צפון אירלנד, לאחר שאירלנד חולקה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, הופצצה בלפסט על ידי הגרמנים בשל תעשיית בניית הספינות והמטוסים שהייתה בה. חלק גדול מהעיר נחרב.
לאורך חלק גדול מתולדותיה, התייסרה בלפסט בשל החלוקה המגזרית בין קתולים ופרוטסטנטים, ונפגעה קשות בתקופת "הצרות" בין שנות השישים לשנות התשעים של המאה ה-20. בתקופה זו עזבו רבים מתושביה לטובת פרוורים הומוגניים ושקטים יותר, ואוכלוסיית העיר לא גדלה.
פוליטיקה מקומית
בשנת 2001, התפלגו תוצאות הבחירות למועצת העיר בלפסט כדלהלן.
מועצת העיר אינה נשלטת על ידי סיעה או קואליציה, ועל כן מנוהלת בעיקר על ידי ועדה.
בלפסט מחולקת לארבעה אזורי בחירה לפרלמנט הבריטי - צפון בלפסט, מערב בלפסט, דרום בלפסט ומזרח בלפסט. ארבעת האזורים גולשים מעט מעבר לגבולות העיר לחלקים של קסטלריאה (Castlereagh), ליסבורן (Lisburn) וניוטונאבי (Newtownabbey).
בלפסט היא גם ביתו של ניוז לטר (News Letter), העיתון הוותיק ביותר בעולם בשפה האנגלית שעדיין יוצא לאור.
קרי
{{פירושונים|
ראו גם
}}
ג'יימס ר' שלזינגר
ג'יימס רודני שלזינג'ר (באנגלית: James Rodney Schlesinger; 15 בפברואר 1929 - 26 במרץ 2014) היה פוליטיקאי יהודי-אמריקאי, שכיהן כמזכיר ההגנה בשנים 1973–1975 וכמזכיר האנרגיה בשנים 1977–1979.
ביוגרפיה
שלזינג'ר נולד בשנת 1929 למשפחה יהודית בעיר ניו יורק. בשנת 1952 סיים תואר שני בכלכלה באוניברסיטת הרווארד, ובשנת 1956 השלים דוקטורט בכלכלה באותו המוסד. בין השנים 1955 ו-1963 לימד כלכלה באוניברסיטת וירג'יניה. בשנת 1960 יצא לאור ספרו The Political Economy of National Security. בשנת 1963 הצטרף לתאגיד ראנד, ועבד בו עד 1969. בשנותיו האחרונות שם היה מנהל המחקר האסטרטגי. בבגרותו המיר את דתו לנצרות לותרנית.
בשנת 1969 הצטרף לממשל הנשיא ניקסון, בתפקיד מנהל באגף התקציבים, שבו עסק בעיקר בענייני ביטחון, עד שבשנת 1971 מונה על ידי ניקסון ליו"ר הוועדה לאנרגיה אטומית (AEC). בתפקידו זה ערך שינויים ארגוניים וניהוליים נרחבים. בפברואר 1973 מונה לראש ה-CIA. בכהונתו הקצרה שם יזם שינויים ארגוניים ואישיים נרחבים, שעוררו התנגדות בארגון.
ביולי 1973 מונה על ידי הנשיא ניקסון למזכיר ההגנה בממשלו, בגיל 44 בלבד. במדיניותו דגל שלזינג'ר בהמשך גישת ההרתעה הגרעינית כנגד ברית המועצות. במהלך מלחמת יום הכיפורים, נקט במדיניות של סיוע לישראל באמצעות משלוחי נשק ותחמושת, אך לא בהתערבות צבאית ישירה. זאת, לאור המדיניות הכללית של ממשל ניקסון, ושל מזכיר המדינה באותה עת, הנרי קיסינג'ר.
בין השנים 1977 ו-1979 כיהן שלזינג'ר כשר האנרגיה בממשלו של הנשיא ג'ימי קרטר. כיהן לסירוגין כיועץ לענייני ביטחון בממשלו של ג'ורג' וו. בוש, במגוון נושאים.
לשלזינג'ר ולאשתו רייצ'ל מלינג'ר נולדו 8 ילדים.
נפטר ב-26 במרץ 2014 בגיל 85.
רוברט פוגל
רוברט פוֹגֶל (אנגלית: Robert Fogel; 1 ביולי 1926 - 11 ביוני 2013) היה כלכלן יהודי אמריקאי, זוכה פרס נובל לכלכלה לשנת 1993.
חייו
פוגל נולד למשפחה יהודית בעיר ניו יורק. בשנת 1958 קיבל תואר שני בהיסטוריה באוניברסיטת קורנל, ובשנת 1968 השלים דוקטורט באוניברסיטת ג'ונס הופקינס, והתמחה בחקר הצמיחה הכלכלית בארצות הברית עקב פריסת מסילות הברזל. בנוסף, פוגל חקר את השפעת העבדות על צמיחת הכלכלה האמריקנית, ובשנת 1974 פרסם חיבור מקיף בנדון. על מחקריו בתחום יחסי הגומלין שבין היסטוריה וכלכלה, זכה פוגל בשנת 1993 בפרס נובל לכלכלה, ביחד עם החוקר דאגלס נורת'.
פוגל נפטר ב-11 ביוני 2013 לאחר מחלה קצרה בגיל 86.
באז שנות אור ממפקדת הכוכב
באז שנות אור ממפקדת הכוכב (באנגלית: Buzz Lightyear of Star Command) היא סדרת אנימציה אמריקאית מסוגת מדע בדיוני, הרפתקאות וקומדיה המבוססת על באז שנות-אור מזיכיון "צעצוע של סיפור". הסדרה נוצרה על ידי "אולפני פיקסאר" ו-"Disney Television Animation", והיא הסדרה הראשונה של דיסני המבוססת על סרט של פיקסאר. הסדרה שודרה לראשונה בארצות הברית בערוצים UPN ו-ABC החל מה-2 באוקטובר 2000. בישראל הסדרה שודרה לראשונה בדיבוב לעברית בערוץ 2 החל משנת 2001 כחלק מרצועת "זמן דיסני". לסדרה יש שתי עונות ו-65 פרקים באורך 22–24 דקות. שפת המקור של הסדרה היא אנגלית (הסדרה דובבה לשפות נוספות, ביניהן: עברית, צרפתית וגרמנית).
לסדרה נוצר סרט פיילוט בשם "באז שנות אור ממפקדת הכוכב: ההרפתקה מתחילה" אשר הופץ ב-DVD ושודר כשלושת הפרקים הראשונים של הסדרה. לסדרה נוצר משחק וידאו בשם "Buzz Lightyear of Star Command" אשר הופץ בשנת 2000.
תקציר העלילה
הסדרה מתרחשת בעתיד הרחוק, שם סייר החלל האמיץ, באז שנות-אור, ושותפיו ממפקדת הכוכב עוברים הרפתקאות שונות בשביל לנצח את הקיסר זורג אחת ולתמיד.
מדבבים
במאית ומפיקת הדיבוב של הסדרה בעברית הייתה שפרירה זכאי.
שידור
לסדרה נוצרו שתי עונות ו-65 פרקים באורך 22–24 דקות. בישראל כל פרקי הסדרה דובבו לעברית ושודרו בערוץ 2 במסגרת "זמן דיסני" בשנת 2001.
הפצה
הסדרה שודרה לראשונה בארצות הברית ברצועה "Disney's One Too" של ערוץ UPN החל מאוקטובר 2000 עד אוגוסט 2003. הסדרה שודרה גם בערוץ דיסני החל מאוקטובר 2000 עד אוגוסט 2003, ופעם נוספת מ-5 ביוני 2006 עד ה-16 במאי 2008. כאשר הסדרה ירדה מהאוויר בארצות הברית היא שודרה בין השנים 2003 עד 2007 בערוץ "Toon Disney".
בישראל כל פרקי הסדרה דובבו לעברית ושודרו בערוץ 2 במסגרת "זמן דיסני" בשנת 2001.
הפצה ביתית
בארצות הברית הסדרה הופצה ב-VHS וב-DVD בשנת 2000, שם בשונה מהדיבוב המקורי טים אלן דיבב את באז שנות-אור במקום פאטריק ווארברטון. הפרק "Planet of the Lost" הופץ ב-VHS כקלטת סמפלר בשנת 2003.
פרסים ומועמדויות
בפרס אמי לתוכניות טלוויזיה יומיות, הסדרה זכתה ב"פרס אמי לבידור בפריים-טיים על הישג יוצא דופן בעריכת סאונד לסדרה" בשנת 2001.
משחק וידאו
משחק וידאו בשם "Buzz Lightyear of Star Command" פותח על ידי "Traveller's Tales" והופץ על ידי "Activision" עבור PlayStation, Game Boy Color, Microsoft Windows ודרימקאסט בשנת 2000. המשחק סובב סביב באז שנות-אור הרודף אחרי נבלים שונים מהסדרה ומביס אותם באמצעות כלי נשק שונים.
אדווין האבל
אֵדווין פאוול האבל (באנגלית: Edwin Powell Hubble; 20 בנובמבר 1889 – 28 בספטמבר 1953) היה אסטרונום אמריקאי, הידוע בעיקר בזכות שתי תגליות מדעיות מרכזיות. האבל היה הראשון שהוכיח כי הגלקסיות הן מקבצי כוכבים ענקיים הנמצאים מחוץ לשביל החלב, שהוא בפני עצמו אך גלקסיה אחת מני רבות. כמו כן ניסח את "חוק האבל", העוסק בהתפשטות היקום, ומשמש, בין היתר, חלק מרכזי בתאוריית המפץ הגדול, שהיא אחת התאוריות המקובלות כיום באשר להיווצרות היקום והתפתחותו. האבל נחשב לאחד מגדולי האסטרונומים בכל הדורות.
חייו
האבל נולד בשנת 1889 למשפחה אמריקנית ממעמד הביניים, בעיירה מארשפילד שבמדינת מיזורי. בילדותו עברה משפחתו לעיירה ויטון שבאילינוי, בשל עסקיו של אביו, סוכן הביטוח ג'ון האבל.
כשהיה האבל בן 8 קנה לו סבו טלסקופ שעורר את התעניינותו בנעשה בחלל. כבר בתקופת התיכון כתב מאמר על כוכב הלכת מאדים ופרסם אותו בעיתון מקומי.