cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יוהאן פרידריך שטרואנזה
עלייתו לשלטון
עד מהרה השיג שטרואנזה השפעה עצומה על המלך הצעיר, והגיע למצב שבו הפך לשליטה דה פקטו של דנמרק. שטרואנזה יכול היה עתה לממש את חלומותיו על השפעה פוליטית ועל עיצוב המדינה ברוח ההשכלה, הנאורות והרפורמה. בשנותיו באלטונה למד מפי הגולים, כי המדינה המיושנת הדנו נורווגית הנשלטת על ידי לקוי בנפשו, היא האתר האידיאלי להשתלטות מבחוץ ולניסויים פוליטיים, שיבצע אדם שיהיה בעל הכישורים הנכונים, כמוהו עצמו, ובתוכנית מחושבת היטב חתר אל עמדת הכוח אותה הצליח לבסוף להשיג.
שטרואנזה לקח חלק פעיל בחינוכו של יורש העצר, פרדריק השישי, ועשה זאת על פי עקרונות הנאורות ועקרונות החינוך להם הטיף ז'אן-ז'אק רוסו. במאי 1770 זכה לקידום נוסף, וקיבל את התארים "forelæser" ו"konferensråd" שמשמעותם "היועץ למלך".
במשך זמן מה נותר שטרואנזה דמות משפיעה מאחורי הקלעים, אך החזיק בידו בפועל את השליטה בכל המערכת הפוליטית הדנית. לאחר זמן מה החליט לקבל על עצמו את השליטה גם באופן רשמי. בדצמבר 1770 פיטר המלך את ראש השרים (maître des requêtes) ברנסטורף ומינה במקומו את שטרואנזה. הייתה זו תחילתה של תקופת שישה-עשר החודשים שבהם שלט שטרואנזה בדנמרק ללא מצרים. ב-8 בדצמבר פיטר המלך את כל מועצת המדינה ואת כל שריו פרט לשטרואנזה. לאחר מכן שקע המלך במצב של אי יציבות נפשית, ושטרואנזה הפך למעשה לשליט היחיד בדנמרק.
שליט דנמרק
כראש שרי המלך הייתה זו משימתו הרשמית להציג למלך את כל הדיווחים ממשרדי הממשלה השונים. שטרואנזה נהג לדבר בשמו של המלך, ולהכתיב את תגובותיו לדיווחים שהוצגו לו. לאחר מכן פיטר את כל ראשי המשרדים, ואת משרות ה"סטאדהולדר" שהחזיקו בעלי התפקידים בנורווגיה שהייתה חלק מן הממלכה הדנית. צעד זה הביא לריכוז כל הכוח בידי הקבינט, שהוא עצמו עמד בראשו.
נראה כי שטרואנזה רצה לפעול ברוח הרעיונות המופשטים של תנועת ההשכלה, אך לא ייחס חשיבות למנהגי הדנים והנורווגים, שאת שפתם לא דבר, ואל מנהגיהם העתיקים התייחס כאל אמונות טפלות. דבר זה היה בעוכריו.
כשליט בפועל ערך שטרואנזה רפורמות חסרות תקדים בהיקפן ובנועזותן בתעשייה, במסחר, בחינוך, ביחסי דת ומדינה, ניסה לשחרר את דנמרק מההשפעה הרוסית ולשפר את מעמד האריסים. רפורמות אלה זכו בפיו לתואר "אבסולוטיזם נאור". בתקופת שלטונו ייסד בתי חולים, ביטל את עונש המוות על גנבה, ואת העינויים שהיו חלק מההליך השיפוטי. הוא הביא לשיפורים במינהל הציבורי וביטל מנהגים עתיקים כגון מינוי משרתי האצילים למשרות ציבוריות רמות.
קצב השינויים היה גדול מכפי שיכלה החברה הדנית לקבל. בין מרץ 1771 וינואר 1772 הוציא שטרואנזה 1,069 צווים, יותר משלושה צווים ביום. הוא ביטל מוסדות חשובים בחברה הדנית, מבלי שנמצא להם תחליף הולם, ונהג באנשי שירות המדינה בשרירות. לעיתים היה מפטרם ללא גמלה או פיצויים, והחליף פקידים ותיקים ומנוסים במינויים אישיים שלו, שלעיתים קרובות לא היו מוכשרים לתפקיד שנשלחו למלא, ולא הכירו את המדינה שבה התיימרו לשלוט. בעת שקיצץ את המינהל הציבורי, והביא רבים לידי פיטורים ומשבר כלכלי, פסק לעצמו, באמצעות המלך, וכן לידידו ברנדט, משכורת בסך 60,000 ריגסדאלר.
גורם נוסף שהביא לעוינות כלפי שטרואנזה היו יחסיו עם המלכה. בית אולדנבורג היה נערץ על העם הדני, ויחסיה הגלויים של המלכה האנגליה עם הרופא הגרמני היוו עלבון מתמשך כלפי בית המלוכה. מעמדו של המלך בחצר היה בשפל חסר תקדים. פעם, כאשר איים על ברנדט, ידידו של שטרואנזה, כי יעניש אותו במלקות, נעל ברנדט, בעידודו של שטרואנזה, את המלך בחדרו, והכה בו באגרופיו.
נפילתו
בינואר 1772 עברה הפמליה המלכותית לארמון כריסטיאנבורג. נשף המסכות השנתי העונתי נערך בארמון ב-16 בינואר, בהשתתפותו של שטרואנזה.
בבוקרו של ה-17 בינואר, נאסרו שטרואנזה, ברנדט, והמלכה קרולינה מתילדה, בחדריהם בארמון. באותו הבוקר הובל המלך חסר האונים ברחובות קופנהגן במרכבת זהב, ונטען כי שוחרר מידי מדכאיו. הבשורה התקבלה בעם הדני בשמחה. שטרואנזה הואשם כי ריכז בידיו סמכויות בניגוד ל"חוקי המלך" (Kongelov). הוא הגן על עצמו בתחילה ביכולת מרשימה, וטען כי פעל כהלכה, וכי יחסיו עם המלכה לא היו בלתי ראויים. מששמע כי גם המלכה נעצרה ומוחזקת כעצירה בארמון קרונבורג איבד את עוז רוחו, והודה ביחסים לא נאותים עם המלכה.
קרל גרט
קרל גרט (Gerät מגרמנית: מכשיר, התקן) הייתה מרגמת מצור כבדה מתנייעת בשימוש צבא גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה. הקרל גרט הוא הנשק המתנייע הגדול ביותר שיוצר מעולם. הנשק תוכנן במקור להתמודד כנגד ביצורי ענק כגון קו מאז'ינו, וחימושו כלל מרגמת על בקליבר 60 או 54 ס"מ, עם תחמושת במשקל של עד 2.2 טון שנועדה לחדור בטון מזוין. גרט 040 מתייחס לנשק בקליבר 60 ס"מ, וגרט 041 לנשק בקליבר 54 ס"מ.
יוהאן פרידריך שטרואנזה
נפילתו
ב-28 באפריל 1772 נדונו שטרואנזה וברנדט לקיצוץ ידם הימנית, לאחר מכן לעריפה, ולאחר מכן להטבעת גופותיהם וביתורן לגזרים. שטרואנזה לא ציפה לגזר דין כה חמור. ברנדט הוצא להורג ראשון בשיטה זו, ולאחריו שטרואנזה.
אלפים מבני קופנהגן נהרו לגן אוסטר-פלד ב-28 באפריל לחזות בביצוע גזר הדין. בתחילה נקטעו ידיהם הימניות של שטרואנזה וברנדט וזמן קצר לאחר מכן הציג התליין את ראשיהם הערופים של השניים. הגופות בותרו לארבעה חלקים, הוטענו על עגלות, ידיהם וראשיהם שופדו על חניתות.
קרל גרט
היסטוריית פיתוח
באוקטובר 1936 ניתן לרייהנמטל חוזה לתכנון מרגמת על בהתאם למפרט הבא: בינואר 1937 הציגה רייהנמטל עיצוב עם המאפיינים הבאים: תותח בקליבר 60 ס"מ, פגז במשקל 2,000 קילוגרם, מהירות לוע התחלתית של 200 מטר לשנייה, טווח של 3 קילומטר, גובה ירי של 1.6 מטר, הטיה מעלה-מטה (עלרוד) לנשק עד זווית של 125 מעלות, 120 מעלות קשת צידוד ומרגמה במשקל 55 טון. עוד נקבע במהלך שלבי הפיתוח כי ידרשו הרבה מעבר ל-6 שעות כדי להרכיב את הנשק ולהכינו למצב ירי. לפיכך, רייהנמטל הציעה שהנשק יותקן על מרכב מתנייע, כדי למנוע את הרכבת הנשק בעמדת הירי. המרכב המתנייע תוכנן גם כפלטפורמת ירי למרגמה הכבדה, בכך שהנמיך את השלדה לקרקע בעת ירי ופיזר טוב יותר את עוצמת הרתע. כתוצאה, צומצם משך הזמן שנדרש להכין את הנשק לקרב לחצי שעה בלבד. בפברואר 1937 אישר משרד החימוש את המשך הפיתוח כתותח מתנייע.
כדי להשיג את הדיוק הנדרש, ננטש רעיון הטעינה דרך לוע הקנה. כמו כן, טווח הירי הוגדל מ-3,000 ל-4,000 מטר. כיוון הירי של המרגמה היה הפוך מכיוון הנסיעה של המרכב, כלומר, המרכב המתנייע היה צריך לנסוע אחורנית לעמדת הירי שלו. כך הכלי יכל לסגת מהר יותר מעמדת הירי במקרה של אש ארטילריה נגדית. אחת הבעיות שצצו במהלך הפיתוח הייתה הלחץ שיפעיל הרכב על הקרקע, שחורג בהרבה מ-0.8-0.7 ק"ג/סמ"ר לרכבים זחליים קודמים. מאחר שלא היה ניסיון עם לחץ קרקע כה גבוה, נערכו מבחני ניסוי על ה"נוֹיבָּאוּפַארְצוֹיג" (Neubaufahrzeug) - טנק בינוני ניסיוני שנוסף לו משקל - בהם הושגה ניידות מספקת בתנאי שטח עם לחץ קרקע של 1.43 ק"ג/סמ"ר.
בפגישה שנערכה ב-9 במרץ 1938, אישר משרד החימוש את התוכניות לנשק החדש, ה-Gerät 040 (מגרמנית: מכשיר או התקן). גנרל קרל בקר, ראש מינהל הארטילריה במשרד החימוש - שכינוי הנשק יקרא על שמו - סבר כי יש להפעיל מספר תותחים מתנייעים כאלה ביחד כנגד ביצורי אויב. לפיכך נקבע כי יש לייצר שישה תותחים מתנייעים נוספים, בנוסף לנשק הניסיוני. הכלי הראשון שהושלם (מרכב ותותח) הוצג בפני הצבא ב-2 ביולי 1940. בסך הכל הושלמו 7 רכבי קרל גרט עד 1942; לשישה הראשונים הודבקו הכינויים "אדם/רקס", "אווה", "אודין", "ת'ור", "לוקי", ו"זיוו", בעוד השביעי היה רכב ניסוי.
יוהאן פרידריך שטרואנזה
מורשתו של שטרואנזה
רבות מהרפורמות שאותן רצה שטרואנזה להנהיג היו סבירות, אך עיתוין היה מוקדם, והן סבלו מיחסי ציבור גרועים, ומביצוע כושל. רבות מהן הונהגו מספר שנים לאחר מכן, בעקבות הפיכת חצר בשנת 1784. האצילים ראו בנאורות משום סכנה לשלטונם, ופעלו להצר את צעדיו, על מנת להשאיר את שלטונה של האליטה המסורתית, כנגדה פעל שטרואנזה. בשנים שלאחר הוצאתו להורג עבר שטרואנזה תהליך של דמוניזציה, והוצג כדמות נתעבת, אך תגובת היתר השמרנית שבאה לאחר נפילתו, הביאה לבניית אקלים חיובי לקליטת הרפורמות שיזם, שבוצעו בסופו של דבר.
קרל גרט
היסטוריית פיתוח
בדיון שנערך בפברואר 1941, הוחלט להגדיל את טווח המרגמה על ידי הקטנת הקליבר מ-60 ל-54 ס"מ. רייהנמטל קיבלה את החוזה לתכנון המרגמה החדשה - ה-Gerät 041 - עם טווח של 10,000 מטר, שתותקן על המרכב המתנייע הקיים. במאי 1942 יצאה הוראה לייצור 6 קנים בקליבר 54 ס"מ, שיורכבו על ששת הרכבים הקיימים. שלושה קני Gerät 041 ראשונים היו אמורים להישלח בין החודשים יוני-אוגוסט 1943, אולם ניסויים מוקדמים למרגמה החדשה לא היו מוצלחים, מה שהוביל לעיכובים רבים בתוכנית. בסופו של דבר, רק שלושה הושלמו, ואלו הורכבו על שלדות מספר 1, 4 ו-5 ב-1944. במקרה הצורך, ניתן היה להחליף בין שני סוגי הקנים.
יוהאן פרידריך שטרואנזה
מורשתו של שטרואנזה
שטרואנזה היה שנוא במיוחד בשל יחסיו עם המלכה. אף על פי שחוסר נאמנות לא היה מידה יוצאת דופן בחצרות המלכות של אירופה באותה התקופה, והמלך עצמו היה ידוע לשמצה בשל מערכות יחסים מחוץ לנישואין, שפט העם הדני את המלכה לחומרה. העידן הוויקטוריאני, בעל המוסריות החסודה, שהגיע לאחר מכן, סייע לשמר את תדמיתה השלילית של מערכת היחסים.
קרל גרט
היסטוריית פיתוח
כיאה לכל מערכות הנשק הגרמניות, השם הרשמי שונה מספר פעמים במרוצת הזמן. בנובמבר 1940 נודע הנשק כ-Gerät 040, Gerät-Karl בפברואר 1941, Gerät 041 לגרסה בעלת תותח 54 ס"מ ב-1 ביולי 1942, ולבסוף Karl-Gerät ב-22 ביולי 1942. Gerät 040/041 היו שמות כיסוי רשמיים לנשק שהופצו על ידי ה-OKH ב-22 בפברואר 1943.
יוהאן פרידריך שטרואנזה
מורשתו של שטרואנזה
המלך עצמו העריך את שטרואנזה כאדם גדול, אפילו לאחר מותו. על ציור שצייר המלך בשנת 1775, שלוש שנים לאחר נפילת שטרואנזה, כתב המלך בגרמנית "Ich hätte gern beide gerettet" - "הייתי יכול להציל את שניהם", כאשר הכוונה היא לשטרואנזה ובראנדט.
יש הרואים בשטרואנזה אדם חיובי, שהקדים את זמנו. במיוחד ידוע ספרו של הסופר השוודי פר אולוב אנקוויסט, משנת 1999 "ביקורו של רופא המלך" (יצא בעברית בכתר הוצאה לאור, בשנת 2006), שבו מוצג שטרואנזה כאינטלקטואל כריזמטי, שפעל לטובת העם הדני, ומערכת היחסים עם המלכה מוצגת באור רומנטי ונוגע ללב.
קרל גרט
לוגיסטיקה
שינוע המרגמה המתנייעת הכבדה למרחקים ארוכים התבצעה בשתי דרכים: הראשונה הייתה על גבי מסילות ברזל, כאשר המרכב עם התותח נישאים באוויר בעזרת שני כנים עצומים המותקנים על שני קרונות משא. השיטה השנייה כללה פירוקו למספר חלקים של הקרל גרט - זאת בעזרת עגורן עם כושר נשיאה של 35 טון הנישא על גבי רכב מיוחד - ושינועם בכביש על ידי גורר.
יוהאן פרידריך שטרואנזה
מורשתו של שטרואנזה
הנסיכה לואיזה אוגוסטה, שמקובל לראות בה את בתו הביולוגית של שטרואנזה, הביאה לעולם צאצאים שנישאו לרבים מבתי המלוכה באירופה, וכך, המלך קארל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה, הוא צאצא ללואיזה אוגוסטה, ולפיכך לשטרואנזה, וכן סופיה מלכת ספרד, אמו של יורש העצר הספרדי פליפה השישי, מלך ספרד.
קרל גרט
לוגיסטיקה
מספר טנקי פאנצר סימן 4 מדגמים D, E ו-F הוסבו לרכבים נושאי תחמושת לקרל גרט. ההסבה התבצעה על ידי הסרת צריח הטנק והתקנת עגורן חשמלי בחזית הטנק ותיבת תחמושת המכילה 4 פגזים מעל תא המנוע. אז היה העגורן מעביר את הפגז היישר מתיבת התחמושת אל מדף הטעינה של המרגמה הכבדה. שתי נושאות תחמושת כאלו הוקצו לכל מרגמה מתנייעת.
יוהאן פרידריך שטרואנזה
מורשתו של שטרואנזה
פרשת שטרואנזה מהווה רקע לסרט הדני "סיפור מלכותי" (En kongelig affære) שיצא לאקרנים ב-2012.
קרל גרט
חימוש
למרגמת 60 הס"מ היה אורך כולל של 5,068 מ"מ, ואורך קנה של 4,200 מ"מ. משקלה 69 טון. כדי לטעון את הנשק מחדש היה צריך להנמיכו לזווית של אפס מעלות. זווית הירי נעה בין 55 ל-70 מעלות, עם צידוד מוגבל של 4 מעלות לכוונון המרגמה; כוונון גדול יותר חייב את הזזת המרכב המתנייע. ירי במרגמת הענק הצריך צוות של 19 חיילים - מפקד ו-18 תותחנים. קצב האש המקסימלי עמד על פגז בודד כל 10 דקות.
התחמושת הראשונה שירתה המרגמה הייתה פגז כבד חודר בטון באורך 2.5 מטר, במשקל 2170 קילוגרם ועמוס ב-280 קילוגרם חומר נפץ. הפגז עזב את הקנה במהירות לוע התחלתית של 220 מטר לשנייה, והשיג טווח מרבי גבוה מ-4,000 מטר. ב-1942 הוצג פגז קל יותר כדי להגדיל את טווח הנשק. פגז זה שקל רק 1,700 קילוגרם, ומולא ב-220 קילוגרם חומר נפץ. במהירות לוע מקסימלית של 283 מטר לשנייה, הפגז הקל השיג טווח גדול יותר - 6,640 מטר, אך גם היה פחות מדויק מהפגז הכבד. מרגמת הקרל גרט שיגרה את הפגזים בזווית גבוהה, ואלו ניצלו את כוח הכבידה להאצה, בחודרם עד 2.5 מטר של בטון.
אורכה של מרגמת ה-Gerät 041 (בקליבר 54 ס"מ) היה 7,018 מ"מ, עם אורך קנה של 6,240 מ"מ. היא הייתה כבדה ב-2.3 טון יותר מה-Gerät 040. היא ירתה פגז חודר בטון קל במשקל 1,250 קילוגרם, שעזב את הלוע במהירות של 378 מטר לשנייה עם חדירה פוטנציאלית של 3-3.5 מטר של בטון.
שירות מבצעי
אף שהקרל גרט יועד במקור להתמודד כנגד קו מאז'ינו, הכלי הראשון הושלם מאוחר מכדי לקחת חלק במערכה זו. במקום זאת, נמצא לרכבי הקרל גרט שימוש חדש בחזית המזרחית, כנגד הביצורים הסובייטים. ב-3 בינואר 1941 הוקמה היחידה הראשונה של הקרל גרט - סוללת ארטילריה כבדה 883, שהורחבה לגדוד ארטילרי כבד שלושה חודשים מאוחר יותר. לקראת מבצע ברברוסה, צוותה סוללת ארטילריה מספר 1 מגדוד 883 עם שני קרל גרט ו-60 פגזים לארמייה ה-17, וסוללה מספר 2 מגדוד 883 עם שני רכבים ו-36 פגזים לארמייה הרביעית. סוללה 1 צוותה לקורפוס ה-4 לשם תקיפת בונקרים בגבול הפולני בימים הראשונים לפלישה, אולם בדיווח של הקורפוס הרביעי נכתב כי הסוללה לא נדרשה לפעילות, והייתה מושבתת עקב תקלות מכניות. סוללה 2 הופעלה כנגד מבצר ברסט ליטובסק; הפגזים החריבו חלקים גדולים במבצר, והותירו מכתשים ברוחב 15 מטר ובעומק 5 מטר. שני פגזים היו נפל. לאחר מספר בודד של ימי פעילות, נקראו הסוללות לשוב לבסיסים עורפיים.
לקראת המצור על סבסטופול (1941–1942), הוקמה סוללה חדשה של שלושה קרל גרט ב-18 בפברואר 1942, ואלו נשלחו לארמייה ה-11 תחת פיקוד קבוצת ארמיות דרום. ב-20 במאי דיווחה הארמייה ה-11 שכל שלושת הרכבים בחזית, יחד עם 72 ו-50 פגזים חודרי בטון כבדים וקלים בהתאמה. שלושת הקרל גרט ירו את כל הפגזים בין ה-2 ל-13 ביוני; אחת המטרות שנבחרו הייתה מצודת מקסים גורקי. משלוח נוסף של 79 פגזים קלים וכבדים הגיע לסוללה, ואלו כולם נורו עד 1 ביולי, היום בו השתלטו הגרמנים על העיר סבסטופול. ב-19 ביולי 1942 נשלחה הסוללה חזרה לגרמניה לשיפוצים.
ב-22 ביולי 1942, הפיקוד הגרמני העליון (OKH) הורה לשלוח את סוללה 628 שהוקמה זה מכבר וכללה שתי קרל גרט, לקבוצת ארמיות צפון כדי לסייע במבצע ג'ורג', שם הקוד למתקפה כנגד לנינגרד. הסוללה הגיעה לחזית ב-2 בספטמבר, אולם המתקפה נדחתה לאחר שכוחות סובייטים הבקיעו את המצור בדרום העיר. ב-18 באוקטובר הורה ה-OKH לארמייה ה-11 לשלוח את הסוללה בהקדם האפשרי ללייפציג, אולם הארמייה ה-11 ביקשה לשמור את המרגמות המתנייעות לשם מתקפה חדשה שתוכננה כנגד לנינגרד. גם מתקפה זו נדחתה, ותוכננה מתקפה חדשה תחת שם הקוד "קסם אש" (Feuerzauber), אולם בעקבות פתיחת הסובייטים במתקפות נגד ענקיות, בוטלה התוכנית. לא נמצא כל תיעוד רשמי שסוללה 628 ירתה ולו פגז בודד לעבר לנינגרד. ב-4 בדצמבר 1942 נשלחה הסוללה חזרה ללייפציג.
ב-15 במאי 1943 הוקם גדוד ארטילרי כבד 628 המורכב משתי סוללות, בנות 2 רכבים כל אחת ורכב נוסף בעתודה. הארמייה 18 מקבוצת ארמיות צפון תכננה לעשות שימוש בקרל גרט בודד כנשק סיוע למתקפה דרומית ללנינגרד, אולם ב-8 באוגוסט 1943 קיבל גדוד 628 פקודה לשוב לבסיס בגרמניה. חודש מאוחר יותר, הגדוד הוסב לגדוד מרגמות כבד בקוטר 21 ס"מ. באותו זמן, הוקם כוח מיוחד (Kommando für Karl-Geräte) לשמירה על מרגמות הקרל גרט בבסיסם בגרמניה.
לאחר שרכבי הקרל גרט היו מחוסרי פעילות במשך יותר משנה, ב-13 באוגוסט יצאה הוראה מהמטכ"ל להקים במהירות סוללה עם קרל גרט 54 ס"מ ו-250 פגזים, ולשלחה לארמייה ה-9 כדי לבלום את המרד בוורשה. למחרת הוקמה סוללה 638 עם גרט 60 ס"מ, מאחר שתותח 54 ס"מ לא היה זמין עדיין בגלל מחסור בתחמושת. המרגמה הכבדה שונעה על גבי מסילת רכבת והגיעה לתחנת הרכבת המערבית בורשה ב-17 באוגוסט.
לאחר שהמטכ"ל ראה שהקרל גרט הצליח בקרבות בורשה, הוא הורה לשלוח רכב בודד לפריז, אולם מספר ימים לאחר מכן שונתה הפקודה והרכב נשלח גם הוא לוורשה. קרל גרט 040 שלישי נשלח לוורשה ב-10 בספטמבר, ורביעי ב-25 לחודש. שלושה ימים לאחר מכן נשלחה סוללה 638 עם גרט 040 אחד לבודפשט, ובעקבותיה גם סוללה 428 ב-11 באוקטובר 1944. שתי הסוללות נשלחו חזרה לוורשה ב-19 באוקטובר, בהגיעם לעיר ב-28 לחודש.
סוללה 428, עם רכבים מספר 2 ו-6, שניהם עם מרגמת 60 ס"מ נשלחו לחזית המערבית למבצע "משמר הריין" (הקרב על הבליטה), אולם הגיעו לחזית רק ב-29 בדצמבר. סוללה 628 עם גרט מספר 4 מצויד בתותח 54 ס"מ נשלחה גם היא להשתתף במבצע. ב-6 בינואר 1945 גרט מספר 2 נשלחה חזרה לגרמניה לאחר שנפגעה בדרכה לחזית מפצצה. גרט מספר 4 נפגעה מספר פעמים והוחזרה לבסיס ב-31 בינואר. גרט מספר 6 עודנה הייתה בחזית ב-19 בינואר. ב-11 במרץ, סוללה 638 נשלחה לגשר לודנדורף, שם הקרל גרט ירתה 14 פגזים על ראש הגשר, כפי שנכתב ביומן המלחמה של ה-OKW ב-20 במרץ 1945. ב-11 באפריל סוללה 638 פורקה, ואנשיה שולבו לתוך סוללה 428.
יש פרחים
יש פרחים הוא שיר עברי שנכתב בשנת 1971 על ידי נתן יונתן (מילים) ומוני אמריליו (לחן).
היצירה
מוני אמריליו חיפש מילים מתאימות ללחן, נתן יונתן ביקר בביתו וחיבר במיוחד את השיר עוד באותו היום.
השיר הושר לראשונה על ידי צוות הווי הנח"ל עם הסולנית נגה אשד ובעיבוד עודד פנחסי במסגרת התוכנית "כל שהיה בינינו" (1971), ובאותה שנה גם על ידי שלישיית פיקוד מרכז (דורית ראובני, גיא יפה וצבי וינברגר) במסגרת התוכנית "אחרי לצנחנים", שהייתה משותפת לשלישייה ולצוות הווי חטיבת הצנחנים; זהו הביצוע המוכר יותר של השיר, והוא הופיע בתקליט שהופק בעקבות התוכנית (1972). בהמשך בוצע השיר גם על ידי להקת "האחים והאחיות", "הגבעטרון" ולהקת פיקוד דרום.
השיר התפרסם בספר שיריו של יונתן "שירים" (1974), לאחר הלחנתו וביצועו.
בשנת 2020 חידשה דורית ראובני את השיר יחד עם הלהקות הצבאיות.
השיר הוא משיריו המולחנים הידועים ביותר של נתן יונתן. הוא נעשה אהוד בתרבות הישראלית, ומקובל לנגן אותו בכלי התקשורת ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
תוכן השיר
השיר המחורז כולל ארבעה בתים ופזמון החוזר לאחר שני בתים. נושאו הוא חוויית היופי של האדם והרצון לגונן עליה. ה"יופי" הוא משל לערכים הנשגבים שיש לשמור עליהם מכל משמר. כך במילות הפזמון, בהן פונה כביכול הדובר אל דמות צעירה:
בכל בית מאזכר הדובר צבע וטווה סביבו את משמעויותיו המנוגדות לכאורה, אולם במנעד משמעויותיהם נפרשת תמונת הקיום האנושי. בבית הראשון, הפותח במילים: „הראית איזה יופי” - מדובר על "רעד" ומוזכר הזהב המונגד אל ה"אופל", וכן פרחי החצב הלבנים, המופיעים בגבעולו בשלהי הקיץ ובסתיו, במילים:
בבית השני מדובר על "צעקה" ומוזכר האדום, שמופעיו הם דם המוקז במערכה הצבאית, וגם פרחי הפרג האדומים הפורחים בחורף, במילים:
בבית השלישי מוזכר השחור ומונגדים בו ה"עזוב" וה"חרוש", הנקשרים בעונות השנה בארץ ישראל אל הסתיו. ובבית הרביעי מוזכר הלבן ומונגדים בו הדמעות, האבנים והפרחים.
בית כנסת
בית כנסת הוא בית התפילה היהודי (או לעיתים נדירות שומרוני). השם "כנסת" מקורו מהשורש כ.נ.ס, והוא נקרא כך על שם ההתכנסות של האנשים בו. בית הכנסת מכונה מקדש מעט מפאת קדושתו והשוואתו לבית המקדש.
היהודים נוהגים להתפלל שלוש פעמים ביום, בבוקר תפילת שחרית, אחר הצהרים תפילת מנחה ובערב תפילת ערבית. בשבתות, ראשי חודשים וחגים נוספת תפילה אחר תפילת שחרית ושמה תפילת מוסף (ביום כיפור נוספת גם תפילת נעילה לאחר תפילת מנחה).
בתי הכנסת נחלקים לפי שני קריטריונים עיקריים: לפי עדה (על פי רוב בשל השוני בנוסח התפילה): אשכנזים (נוסח אשכנז, או נוסח ספרד), ספרדים (נוסח הספרדים), תימנים וכו' - ולפי זרם ביהדות - אורתודוקסים, קונסרבטיבים, רפורמים, קראים וכו'.
היסטוריה
מאז התמסדות בית המקדש בתקופת שלמה ועד גלות בבל, היה בית המקדש המקום היחיד בו נערכה עבודת האל והמקום היחיד בו הותר ליהודים להקריב קורבנות, אם כי היו פרצות גם בכלל זה והיו מעט מקרים בהם נוצרו מקומות פולחן חליפיים לבית המקדש. בתי כנסת החלו להופיע בעקבות גלות בבל לאחר חורבן בית המקדש הראשון, אז היה חשש בקרב מנהיגי העם כי ללא בית מקדש העם ישכח את יהדותו. בתקופת בית שני התקיימו בתי כנסת בכמה מקומות בארץ ובתפוצות. כך, למשל, בית הכנסת שאותר בגמלא שברמת הגולן, אשר היה פעיל עד המרד הגדול. בתלמוד הירושלמי מסופר כי עוד לפני חורבן הבית השני היו בירושלים 480 בתי כנסת. קיום בתי כנסת בירושלים בימי הבית השני עולה גם מכתובת תאודוטוס בן וטנוס שנמצאה בעיר דוד. עם זאת, אין עדות כתובה או עדות אחרת לכך שבבתי הכנסת של אותה עת נערכו תפילות.
לאחר חורבן בית המקדש השני עלתה חשיבותו של בית הכנסת, כאשר החלו לקיים בו תפילות. התפילה בו היוותה תחליף לעבודת הקורבנות בבית המקדש. בתקופת המשנה והתלמוד שימש בית הכנסת למטרות נוספות: לענייני ציבור, כגון – עזרה הדדית וצדקה, וללימוד תורה. ללימוד התורה בבתי הכנסת, יוחסה מעלה מיוחדת יותר מלימוד בבתי מדרש, ונאמר כי יש בו סגולה לזיכרון תלמודו, "ברית כרותה היא, היגע בתלמודו בבית הכנסת לא במהרה הוא משכח" (דברי רבי יוחנן בתלמוד ירושלמי, מסכת ברכות פרק ה הלכה א).
בימי הביניים קיבל בית הכנסת תפקידים נוספים: הוא שימש כבית מדרש לציבור הרחב והייתה בו ספרייה תורנית. על מנת לגרום גם לנשים להגיע לתפילות הוקמה עזרת הנשים, מקום נפרד או חלל מופרד על ידי פרגוד או מחיצה כלשהי, בו היו הנשים והנערות משתתפות בתפילה. מבואת בית הכנסת או מקום בחצרו שימשו כמקום קבלת עצות בנושאי הלכה ומקום בו פסקו הרבנים פסיקות הלכה ודנו בנושאים שבין אדם לרעהו. תוספות אלו גרמו למרכזיותו של בית הכנסת בהוויה היהודית, הן מבחינה רוחנית והן מבחינה ארגונית.
תפילה במניין
כדי שתפילה תיחשב כ"תפילה בציבור" נדרש מניין - מינימום של עשרה גברים בוגרים בני 13 ומעלה. "ומנין לעשרה שמתפללין ששכינה עמהם? שנאמר אלהים נצב בעדת אל" (תלמוד בבלי, מסכת ברכות דף ו עמוד א). כאשר התפילה אינה נערכת במניין, כלומר, כאשר מתפללים פחות מעשרה גברים בני 13 ומעלה, ישנם קטעים בתפילה שאינם נאמרים. אסור לומר קדיש ו"ברכו", קדושה וקריאת התורה, שנחשבים לחלקים המקודשים של התפילה, וכן אין נאמרת חזרת הש"ץ או ברכת כהנים. מקובל כי תפילה במניין מתקיימת בדרך כלל בבית הכנסת, ומכאן שמו - מקום התכנסות לתפילה.
מבנה בית הכנסת
אם כי ההלכה לא קובעת הנחיות לגבי מבנהו של בית הכנסת, התקבלו במהלך השנים מספר עקרונות המיושמים בכל בתי הכנסת באשר הם.
ארון קודש
בעבר היו מאוחסנים חפצי הקודש, ובעיקר ספרי התורה, בתיבה אשר הובאה מחדר אחסון אל אולם התפילה ובסיום התפילה הוחזרה לחדר האחסון. עם השנים הושארה התיבה באופן קבוע באולם התפילה, שינתה את צורתה לצורת ארון והוצבה בכותל הפונה לכיוון ירושלים ומקום המקדש. מקובל בבתי הכנסת הספרדים לכנות מקום זה היכל ובבתי הכנסת האשכנזים מכנים מקום זה ארון קודש. בדרך כלל אזור זה מוגבה משאר בית הכנסת. לפני ארון הקודש, נמצא בדרך כלל שטיח שעליו עומדים הכהנים בעת ברכת כהנים (לקראת סוף חזרת הש"ץ).
בימה
באמצעו של בית הכנסת האורתודוקסי יש אזור מוגבה נוסף - הבימה, ובה תיבה - כמין שולחן שעליו מניחים או מעמידים (תלוי במנהג) את ספר התורה בעת קריאת התורה. בבתי כנסת רפורמיים הבימה נמצאת בחזית ארון הקודש.
חזן
אמנם לעיתים אף אצל הספרדים החזן עומד במקומו של הש"ץ (כמו בקרבנות טרם פסוקי דזמרה) וכן אצל האשכנזים לעיתים מקומו של החזן הוא בבימה, (קבלת שבת בנוסח אשכנז).
סדר ישיבה
בבתי כנסת אשכנזיים כל הקהל יושב כשפניו לארון הקודש, למעט "כותל המזרח" בו יושבים רבנים ונכבדים נוספים מצידי ארון הקודש ופניהם לקהל. בבתי כנסת ספרדיים ובעיקר תימניים הקהל יושב תוך שהוא מקיף את התיבה בצורת "ח" (כך שרק חלק מהקהל יושב ופניו להיכל).
בבתי כנסת אורתודוקסים ישנה הפרדה בין נשים לגברים. ברוב בתי הכנסת מוקצה לנשים אזור מסוים ביציע או מאחורי אזור הגברים או לצידו, הקרוי "עזרת נשים" (השם נלקח מהאזור שעד אליו יכלו נשים להיכנס בבית המקדש). נחלקו הפוסקים לגבי הגובה המינימלי - יש סוברים שמספיק שהמחיצה תהיה בגובה של קצת יותר ממטר (עשרה טפחים), דעת הרב משה פיינשטיין שצריכה להיות מטר וחצי, ויש סוברים שהמחיצה צריכה להיות כך שהגברים לא יראו את הנשים בכלל. בבתי כנסת קונסרבטיבים ורפורמים נוהגים לשבת משפחות משפחות, נשים וגברים גם יחד.
בחו"ל בתי הכנסת מכוונים כלפי ארץ ישראל. בארץ ישראל, בתי הכנסת מכוונים לכיוון ירושלים. ובירושלים (כלומר בעיר העתיקה) לכיוון בית המקדש, שהוא המקום המקודש ביותר על פי המסורת היהודית. כל זאת על פי תפילת שלמה המלך:
עיצוב המבנה
סגנון הריהוט בבתי הכנסת שונה מעדה לעדה ומקהילה לקהילה. ישנם מפוארים וישנם צנועים. יש בתי כנסת שתלויות בהם תמונות, ויש שמצמצמים בהן. כך למשל בבית הכנסת הגדול בירושלים, קיימים ויטראז'ים מעוטרים. בבתי כנסת מתקופת המשנה והתלמוד נמצאו רצפות פסיפס בסגנון רומאי, עם סמלים יהודיים, כגון מנורת שבעת הקנים, שופר, מחתה וארבעת המינים, ובחלקם אף אותרו מוטיבים הלניסטיים, כגון גלגל המזלות.
מבנה בית הכנסת ומיקומו הושפעו מאוד מהמעמד המשתנה שהיה לקהילות היהודיות במסגרת העמים המארחים. במהלך תקופה ארוכה, בעולם הנוצרי ובעולם המוסלמי, הוטלו מגבלות על בניית בתי תפילה יהודים. המגבלות קבעו איסור בניית בית כנסת במרחק מסוים מבית תפילה נוצרי או מוסלמי, איסור על בנייה לגובה, כדי שבית הכנסת לא יהיה גבוה מבית התפילה של בני העם המארח והיו גם איסורים לגבי החומרים ממנו נבנה בית הכנסת - תקופה ארוכה נאסרה בארצות אירופאיות מסוימות בניית בתי כנסת מאבן. בתי הכנסת במרבית הקהילות התאפיינו במבנים פשוטים ותפקודיים, שאינם מושכים את העין בחיצוניותם.
סגנונו האדריכלי של בית הכנסת איננו אחיד, והוא מושפע במידה רבה ממסורות הבנייה וטכנולוגיות הבנייה המקומיות. גם דרישות ההלכה הנוגעות למבנה בית הכנסת מצומצמות מאוד ומותירות מקום רב לאפשרויות תכנוניות שונות. על פי ההלכה ישנן רק מעט דרישות הנוגעות לבניין בית הכנסת, ואף דרישות אלו אינן מוחלטות, ולא תמיד באות לידי מימוש. כך, ההלכה מורה על כך שבית הכנסת יהיה מבנה המוגבה מעל בתי העיר. לא רק בחוצה לארץ, בסביבה אשר לפעמים עוינת אין דרישה זאת מתקיימת, אלא אף בארץ אין קיום של דרישה זאת. למעשה, במהלך הדורות נבנו בתי כנסת בצורות מגוונות, קורו במגוון גגות שונים ועוטרו בסגנונות אדריכליים רבים.
בתקופה המודרנית ניסו אדריכלים שונים להציע פרשנות חדשה למבנה בית הכנסת המסורתי. בארצות הברית תוכננו כמה מבני בתי כנסת בידי אדריכלים מפורסמים. כך, מבנה בית הכנסת שתכנן האדריכל פרנק לויד רייט תוכנן כפירמידה משולשת הצומחת מתוך תוכנית משושה.
בישראל נעשו כמה ניסיונות ליצירת פרשנות חדשה למבנה בית הכנסת המסורתי. מבני בתי כנסת מפורסמים בחדשנותם הם בית הכנסת האוניברסיטאי בגבעת רם (אדריכלים רזניק-ראו) ובית הכנסת המרכזי בנצרת בתכנונו של נחום זלוטוב.
ארכאולוגיה
בארץ ישראל נתגלו ממצאים ארכאולוגיים של בתי כנסת רבים, החל מסוף תקופת בית שני ועד המאה ה-10 לספירה, ובעיקר מתקופת התלמוד.
רוב בתי הכנסת הקדומים נתגלו בגליל, ולאחר מכן בגולן ובדרום הר חברון. המרשימים שבהם הם אלו שבברעם, בגוש חלב, במרות, בנבוריה, בחמת טבריה, בציפורי, בחמת גדר, בארבל, בכפר נחום, בכורזים, בגמלא, בקצרין, באום אלקנאטיר, בבית שאן, בתל רחוב, בבית אלפא, באשתמוע, בסוסיא, בעין גדי, בחורבת ענים, בחורבת מעון, בנערן וביריחו.
קדושת בית הכנסת
בניין בית הכנסת הוא מקום קדוש ולכן אסורות בו פעולות כגון לינה ואכילה. אולם בבית מדרש, מותרות פעולות אלו לתלמידי חכמים שתורתם אומנותם; מעיקר הדין פעולות אלה אסורים גם לתלמידי חכמים בבית כנסת, אך רוב בתי הכנסת של היום הם בגדר ההלכתי של בית מדרש כיוון שמשתמשים בהם גם ללימוד.
נחלקו הראשונים בעניין קדושת בית הכנסת האם הוא נקרא תשמיש קדושה או תשמיש מצווה, לדעת הר"ן בית הכנסת נחשב תשמיש קדושה, ואילו לדעת הרמב"ן תשמיש מצווה.
הריסתו של בית כנסת פעיל אסורה אלא לשם בניית בית כנסת אחר בתנאים מסוימים. אחד הדיונים בעניין החלפת בית כנסת ישן בחדש מצוי בתלמוד הבבלי במסכת בבא בתרא (דף ג, עמוד ב). הדיון מתחיל בדברי רב חסדא שקובע כי לא ניתן להרוס בית כנסת עד שיבנה בית כנסת אחר במקומו. הדעות חלוקות בשאלה מדוע. יש שאומרים משום "פשיעותא", היינו החשש שמא לא תושלם בנייתו של בית הכנסת החדש וכך תישאר הקהילה ללא בית כנסת, ויש שאומרים משום "צלויי", היינו העובדה שבמהלך הבנייה לא יהיה מקום תפילה. כאשר יש מקום תפילה חלופי נותר החשש הראשון, "פשיעותא". בהמשך הגמרא קובע רב אשי כי הריסת בית הכנסת אסורה גם כאשר חומרי הבנייה מונחים מוכנים לבניית הבניין החדש, שכן יש חשש שימכרו את חומרי הבנייה לשם פדיון שבויים. לבסוף מסייגת הגמרא מקרה בו יש בבית הכנסת סדקים העלולים לגרום להתמוטטותו, ואז מותר להרוס ולבנות חדש במקומו. מסקנה נוספת עולה מדיון מאוחר יותר בעקבות הריסתו של בית המקדש בידי הורדוס לשם בניית בניין חדש: לפי חלק מהדעות כאשר השלטון הורס בית כנסת לשם בניית בית כנסת אחר מותר הדבר שכן התחייבות של שלטון היא התחייבות רבת תוקף ואין חשש שיחזור בו. הגמרא מסיקה שהריסת בית כנסת בחו"ל היא קלה יותר, משום שהם נבנו בתנאי שיהיה אפשר להרוס אותם, שכן ממילא השהות בגולה היא זמנית. לעומת זאת, בנוגע לבתי כנסת בארץ ישראל לא מועיל שום תנאי.
בעניין זה ישנם דיונים רבים בתלמוד ורבים עוד יותר אצל הפוסקים לדורותיהם. הידרשות לשאלה הייתה בעת תוכנית ההתנתקות, אז ביקשה מדינת ישראל להרוס את בתי הכנסת בגוש קטיף ובצפון השומרון. הרבנים השונים נתאחדו בדעת רוב מוצקה שהדבר אסור בתכלית האיסור ולבסוף שינתה ממשלת ישראל את החלטתה ולא הרסה את בתי הכנסת.
בתקופת השואה פעלו הנאצים ועוזריהם באופן שיטתי להרס וחילול בתי הכנסת באירופה. מרבית בתי הכנסת נהרסו ונבזזו, חלקם הועלו באש, וחלקם הוסבו לאורוות ולמחסנים.
בתי הכנסת תחת משבר הקורונה
במהלך שנת 2020 נדרשה ממשלת ישראל לקבל החלטות באשר לפעילות בתי הכנסת לאור משבר הקורונה. בין השיקולים שעמדו בפני מקבלי ההחלטות היו, נתונים אודות אחוזי הדבקה גבוהים יחסית בבתי תפילה, ומאידך הרצון לשמור על חופש הדת והפולחן הדתי. בתי הכנסת היו סגורים בצו חירום מאז ה-26 במרץ 2020 ועד 20 במאי באותה השנה. אולם, רבים במגזר הדתי יישמו את ההנחיה הלכה למעשה עוד קודם, לאחר שרשויות מקומיות ורבנים בכירים הורו לקהילותיהם להתפלל בבית.
תקופת סגר נוספת שכללה את בתי הכנסת החלה ב-25 בספטמבר 2020 והסתיימה ב-1 בנובמבר 2020, להוציא את יום הכיפורים תשפ"א, בו הותרה התפילה בבתי הכנסת על פי המתווה שגובש בקבינט הקורונה. הפעם השלישית הייתה בסגר מהודק שנמשך מה-5 בינואר 2021 ועד לתחילת פברואר 2021.
התו הירוק בבתי כנסת
עם היציאה מהסגר בפברואר 2021, החלה לשוב פעילות בתי הכנסת בהדרגה, כשעל פי ההנחיות נדרשו לאכוף בכניסה את התו הירוק. במקומות מסוימים העדיפו מטעמי בריאות להמשיך בתפילה מחוץ לבית הכנסת, במניינים באוויר הפתוח או ביחידות. עיריות שונות ריכזו רשימה של בתי כנסת הפועלים על פי התו הירוק, וכן מתווה לגבאים.
בספטמבר 2021 הוחלט כי בתקופת חגי תשפ"ב רק התקהלות של 50 מתפללים או יותר בבית הכנסת תחייב בדיקה של התו הירוק. עם זאת, משרד הבריאות המליץ לתעדף מניינים באוויר הפתוח ללא תלות במספר המתפללים.
מניינים באוויר הפתוח
במהלך השנים 2020-2021 נוסדו ברחבי הארץ מספר מנייני תפילה באוויר הפתוח כחלופה זמנית לתפילה המקובלת בבתי הכנסת. זאת, בתגובה למגבלות שהוטלו על התקהלויות וכן מתוך רצון חופשי של חלק מציבור המתפללים להימנע משהייה ממושכת במבנים סגורים. מניינים כאלו התקיימו בחצר בית הכנסת או בית פרטי, בחורשות הסמוכות לריכוזי מגורים, ולעיתים התפילה התקיימה ברחובה של עיר. במספר מנייני חוץ נמשכה התפילה באופן סדיר במשך שנה או יותר. היו שטענו שמניינים אלה מדירים נשים מהשתתפות בתפילה, אולם רבים המניינים בהם התאפשרה התפילה לכלל הציבור, ולעיתים אף הנגישה אותם לאוכלוסיות שבעבר לא היו לוקחות בהם חלק.
איגוד בתי הכנסת העולמי יצא בהכרזה בדצמבר 2020 כי, "למרות החורף - ישנה עדיפות לתפילה במרחב הפתוח וייסוד מניינים מצומצמים נוספים". בישראל עודדו באופן דומה לקיים מניינים באוויר הפתוח, כך לדוגמה חילקה עיריית בית שמש לקראת חגי תשפ"ב שוברי קנייה לטובת רכישת ציוד המותאם לתפילות באוויר הפתוח.
בית הכנסת הגדול בעולם
נכון למאי 2023, בית הכנסת הגדול בעולם הוא בית המדרש של חסידות גור הנמצא בשכונת רוממה בירושלים. על פי עיריית ירושלים, שטחו כ-14 דונם, מתוכם 11,827 מטרים רבועים שטח בנוי, ובמקום יכולים להתפלל אלפי אנשים.
בתי כנסת בעולם
להלן תמונות מבתי כנסת ברחבי העולם. בבית התפוצות קיימת תצוגת קבע של עשרות דגמי בתי כנסת בעולם.
קישורים חיצוניים
מאמרים, מידע ושיעורים על בית הכנסת:
קורבן מוסף של ראש חודש
קורבן מוסף של ראש חודש הוא סדרה של קורבנות שמוקרבת בכל ראש חודש בבית המקדש. הקרבת הקרבן היא מצוות עשה מתוך תרי"ג מצוות.
מקור המצווה
בפרשת פנחס מתוארות מצוות הקרבת התמיד והמוספין. לאחר הציווי על קורבן מוסף של שבת מצווה התורה על קורבן מוסף של ראש חודש:
טעמי המצווה
כתב ספר החינוך שבראש חודש מתחדשת הלבנה ואיתה מתחדשים דברים רבים בעולם ולכן ראוי גם לעם ישראל לחדש ולהקריב קורבן נוסף על שאר הימים כדי להתעורר ולקבוע בלבבות שכל החידושים שבעולם הם מה' לבדו.
בתלמוד מובא מדרש על סיבת קורבן החטאת במוסף:
הרב אורי שרקי מביא את אחד ההסברים למדרש: המצב בו יש אומה שולטת ואומה נשלטת הוא מצב לא רצוי שנובע מכך שהעולם עוד איננו מתוקן מספיק, וצריכים לשאוף למצב בו האומות יהיו שוות ומתקדמות יחדיו.
דיני המצווה
אחר קורבן התמיד של שחר מקריבים את מוסף ראש חדש שכולל:
לכל פר מביאים גם שלושה עשרונים של מנחת סולת בלולה, לאיל שני עשרונים ועשרון מנחה לכבש.
כמו כן, לפר מביאים חצי הין יין, שלישית הין לאיל ורביעית הין לכבש.
במקרה בו לא הקריבו את קורבן מוסף ראש חודש, זכרי הכהונה חייבים בביטול עשה ואין החטא מושת על שאר עם ישראל.
מקום הנחת האיברים
מובא במשנה : אֵבָרֵי הַתָּמִיד נִתָּנִין מֵחֲצִי כֶבֶשׁ וּלְמַטָּה בַּמִּזְרָח, וְשֶׁל מוּסָפִין נִתָּנִין מֵחֲצִי כֶבֶשׁ וּלְמַטָּה בַּמַּעֲרָב, וְשֶׁל רָאשֵׁי חֳדָשִׁים נִתָּנִין עַל כַּרְכֹּב הַמִּזְבֵּחַ מִלְמַעֲלָה.
המשנה נתונה במחלוקת גרסאות: לדעת רש"י הגרסה היא כנגד הכרכוב ומדובר על הסובב של המזבח שנמצא באמצעו ומשמש לנוי. בברייתא ובתלמוד הירושלמי וכן לדעת רמב"ם, תוספות, רבי עובדיה מברטנורא ועוד, הגרסה היא על כרכוב ומדובר על הכרכוב העליון שמשמש מקום הליכה לכהנים על המזבח. כלומר, לפי שיטה זו, האיברים הונחו בצד מערב המזבח בין הקרנות. בתלמוד הבבלי כתבו שטעם הדבר ששמים את האיברים במקום בולט הוא כיוון שאת קידוש החודש לא כולם רואים שהרי העדים מעידים רק לפני בית הדין הגדול, צריך להודיע לעם במקום בולט שהחודש קודש.
תפילת מוסף של ראש חודש
בתחילת תקופת בית שני, אנשי כנסת הגדולה תיקנו להתפלל בכל ראש חודש תפילת מוסף שכוללת את פסוקי הקורבנות של מוסף ראש חודש.
נוהגים לחלוץ את התפילין לאחר הקדיש שלפני תפילת מוסף, כיוון שתפילת מוסף של ראש חודש נחשבת כ'אות', ואין צורך בעוד 'אות' של תפילין .כמו כן, אומרים מזמור "בָּרֲכִי נַפְשִׁי" (תהלים קד). יש הסוברים שזה מפני שכתוב בו: "עָשָׂה יָרֵחַ לְמוֹעֲדִים". ויש סוברים שמזמור נאמר על ידי הלויים בבית המקדש ביום ראש חודש.
אלוק שארמה
אלוק שארמה (נולד ב-7 בספטמבר 1967) הוא פוליטיקאי בריטי המכהן כשר בממשלת הממלכה המאוחדת ועמד בראש ועידת האומות המאוחדות לשינוי אקלים COP26.
ביוגרפיה
שארמה נולד למשפחה הינדית באגרה שבמדינת אוטר פרדש בהודו. הוריו היגרו לאנגליה כשהיה בן חמש והשתקעו בעיר רדינג. אביו, פרם, היה מעורב בפוליטיקה השמרנית ברדינג, עמד בראש מחוז ברקשייר של המפלגה השמרנית וסייע בהקמת השדולה הפרלמנטרית לידידות עם הודו.
שארמה למד בבית ספר תיכון עצמאי ולאחר מכן סיים תואר ראשון בפיזיקה יישומית ואלקטרוניקה באוניברסיטת סלפורד. הוא הוסמך כרואה חשבון לאחר התמחות בחברת דלויט במנצ'סטר, ועבד כיועץ פיננסי בחברת SMBC היפנית ו-SEB השוודית.
קריירה פוליטית
ב-2006 נבחר שארמה למועמד המפלגה השמרנית מטעם מחוז הבחירה רדינג מערב, ונכנס לראשונה לפרלמנט לאחר בחירות 2010. תפקידו הפרלמנטרי הראשון היה במסגרת ועדת המדע והטכנולוגיה בשנים 2010–2011. לאחר מכן מונה לתפקיד תחת שר האוצר מארק הובאן, ובמסגרת תפקידו היה שותף לניסוח רפורמות בתחומי הפנסיה והבנקאות. בשנים 2012–2015 כיהן כסגן יו"ר המפלגה השמרנית, וב-2014 עמד בראש השדולה של המפלגה לידידות עם הודו. בהמשך מונה להיות שליח מיוחד של ראש ממשלת בריטניה בהודו, וב-2016 נכנס למשרת תת-שר במשרד החוץ.
שארמה כיהן בממשלתה של תרזה מיי כשר השיכון בין השנים 2017 ל-2018 במקומו של גאווין בארוול שלא הצליח להיבחר מחדש לפרלמנט בבחירות הכלליות באותה שנה. חודש לאחר כניסתו לתפקיד נאלץ להוביל את התגובה הממשלתית לשריפה במגדל גרנפל, וזכה לתמיכה בציבור על ההזדהות שהביע בפרלמנט עם קורבנות האסון.
בתחילת 2018 מונה לתפקיד שר התעסוקה, ולאחר בחירתו של בוריס ג'ונסון לראשות הממשלה והתפטרותו של רורי סטיוארט מהתפקיד, עבר שארמה לעמוד בראש המשרד לפיתוח בינלאומי.
במסגרת חילופי הגברי בקבינט בשנת 2020 קודם לתפקיד שר העסקים, האנרגיה והאסטרטגיה התעשייתית, במקומה של אנדריאה לדסם שפוטרה, והיה אחד מנציגי הממשלה בתדרוכים היומיים לציבור בזמן מגפת הקורונה.
בינואר 2021 התפטר שארמה מתפקידו כדי לעמוד בראש ועידת האקלים COP26 אך המשיך להשתתף בישיבות הקבינט במעמד של שר.
חיים אישיים
שארמה מתגורר בקאוורשאם, נשוי לאינגלה ולזוג שתי בנות. ב-2019 נשא את שבועת האמונים שלו בפרלמנט כשידו מונחת על עותק של בהגווד גיטא.
רות וודסמול
ביוגרפיה
רות וודסמול נולדה באטלנטה שבג'ורג'יה כבת הקטנה מבין שלושה ילדים של העורך הדין והמורה הריסון ס. וודמול ושל המורה לאמנות מרי אליזבת לבית האוס. היא גדלה באינדיאנפוליס שבאינדיאנה, שם למדה בבתי ספר מקומיים, כולל מכללת פרנקלין ואוניברסיטת אינדיאנה. בהמשך למדה זמן מה באוניברסיטת היידלברג. ב-1905 סיימה תואר ראשון באוניברסיטת נברסקה ואחר כך בשנת 1906 את התואר השני במכללת וולזלי לנשים בבוסטון.
בשנים 1917-1906 עבדה רות וודסמול כמורה לאנגלית ומנהלת בית ספר בבתי ספר תיכון במדינות נבדה וקולורדו. בהמשך החזיקה תפקידים במסגרת הארגון YWCA (ארגון הצעירות הנוצריות) הלאומי והעולמי.
ב-1928–1930 קיבלה מלגת מחקר מקרן רוקפלר ובחסות האוניברסיטה האמריקאית בביירות, על מנת לחקור שינויי מעמד האשה במזרח התיכון, כולל פרס ובהודו. בעקבות המחקר פרסמה דו"ח הנקרא "נשים מוסלמיות נכנסות לעולם חדש".
בשנת 1930 הייתה רות וודסמול מעורבת בפרויקט מחקר של הכנסיות הפרוסטנטיות לגבי מידת הצלחת המיסיונרים בהשגת התנצרות אוכלוסיות לא מערביות.
בשנים הבאות התקדמה וודסמול בהייררכיה של הארגון YWCA העולמי ובשנת 1935 התמנתה למזכירה הכללית של מועצת YWCA העולמי שישבה בז'נבה. כיהנה בתפקיד זה עד שנת 1947. בשנים 1948-1947 שהתה בשליחות הארגון ביפן.
בשנים 1952-1949 התמנתה לראש המחלקה לענייני נשים של הממשל הצבאי האמריקאי, ולאחר מכן של הנציבות העליונה של האומות המאוחדות בגרמניה הכבושה. השתתפה פעמיים מטעם מזכירות המדינה של ארצות הברית כיועצת בישיבות הוועדה למעמד האישה של האו"ם - בביירות ובז'נבה (ב-1949 ו-1952). פעלה בשנת 1951 כחברה בקבוצת העבודה של אונסקו למען שוויון גישת הנשים לחינוך.
אחרי יציאתה לגמלאות, המשיכה רות וודסמול במחקרים ובכתיבה.
רות וודסמול לא הייתה נשואה. היא נפטרה ב-1963 בניו יורק. לפי בקשתה האחרונה, אפר גופתה פוזר ביערות שליד העיר ז'נבה בשווייץ, בה בילתה שנים רבות מלאות סיפוק.
ספרים
1960 Women and the New East
אנדרו ברייטברט
אנדרו ג'יימס ברייטברט (באנגלית: Andrew James Breitbart; 1 בפברואר 1969 – 1 במרץ 2012) היה מו"ל אמריקאי-יהודי, פרשן עבור "וושינגטון טיימס", מחבר, פרשן אורח בתוכניות ידיעות שונות. ברייטברט שימש גם כעורך של אתר האינטרנט "דו"ח דראדג'" וכעיתונאי חוקר עבור אריאנה הפינגטון. בנוסף, הוא עזר לה להקים את אתר "הפינגטון פוסט" ועזר בפרסום האתר.
אנדרו ברייטברט הקים את האתרים Breitbart.com, Breitbart.tv, Big Hollywood, Big Government, Big Journalism ו-Big Peace. הוא שיחק תפקיד מפתח בשערוריית הסקסטינג של אנתוני ויינר, בשערוריית התפטרותה של שירלי שרוד וכן חשף סדרת סרטונים בפרשת ACORN. כמו כן, אנדרו ברייטברט לקח חלק פעיל בתנועת מסיבת התה.
אנדרו ברייטברט ייסד את האתר חדשות ברייטברט.
תחילת חייו
ברייטברט נולד בלוס אנג'לס שבארצות הברית למשפחה ממוצא אירי. הוא אומץ כתינוק בן שלושה שבועות על ידי הזוג ג'רלד וארלין ברייטברט, בעל מסעדה ובנקאית. הוא גדל בברנטווד, לוס אנג'לס. ברייטברט חונך כיהודי (אמו המאמצת התגיירה כשהתחתנה עם אביו המאמץ שהגיע ממשפחה יהודית), הוא למד בבית ספר עברי, ואף חגג בר מצווה. ברייטברט הסביר כי תעודת הלידה שלו מציינת כי אביו הביולוגי היה זמר פולק. אחותו של ברייטברט, גם היא מאומצת, היא ממוצא היספני.
כשהיה בבית הספר התיכון, היה ברייטברט שליח פיצה, ולפעמים אף פגש סלבריטאים כגון ג'אדג' ריינהולד. הוא למד לתואר ראשון בלימודים אמריקאים מאוניברסיטת טוליין בשנת 1991, וסיים עם "שום מושג על העתיד שלו בכלל". עבודותיו הראשונות לאחר סיום לימודיו כללו שירות בערוץ הבידור בכבלים E!, עבודה במגזין המקוון של החברה ועבודה בהפקת סרט.
ברייטברט, שהיה בעל דעות שמאלניות לשעבר, שינה את דעותיו הפוליטיות לאחר שחווה "התגלות" במהלך 1991 בשימועים המאוחרים לשופט בית המשפט העליון קלרנס תומאס, שהואשם בהטרדה מינית. מאוחר יותר, תיאר ברייטברט את עצמו כ"שמרן רייגני" עם אהדה לדעות ליברלית.
האזנה לשדרני רדיו שונים כמו ראש לימבו עזרה לברייטברט לחדד את עמדותיו הפוליטיות והפילוסופיות, והציתה עניין בלמידה שהוא הדחיק עקב חוסר האמון שלו ב"הרהורים הניהיליסטיים של תאורטיקנים קריטיים מתים" ששלטו בלימודיו בטוליין. באותו הזמן, קרא ברייטברט גם את ספרה של קמיל פאליה, Sexual Personae, שכלל סקר מסיבי של אמנות מערבית, ספרות ותרבות ממצרים העתיקה ועד המאה ה-20. ברייטברט כתב כי הספר "גרם לי להבין כמה מעט באמת למדתי במכללה".
כתיבה, מחקר ודיווח עיתונאי
בשנת 1995 ראה ברייטברט את דו"ח דראדג' והתרשם עד כדי כך ששלח מייל למאט דראדג'. הוא אמר, "חשבתי שמה שהוא עושה הוא הדבר הכי מגניב באינטרנט, ואני עדיין חושב כך". מאוחר יותר הפגיש דראדג' את ברייטברט עם אריאנה הפינגטון (בתקופה שהיא הייתה עדיין רפובליקנית) וכתוצאה מכך עזר לה ברייטברט בהקמת אתר האינטרנט ההפינגטון פוסט.
עבודתו של ברייטברט פורסמה בוול סטריט ז'ורנל ובאתרים נוספים, כמו כן, הוא כתב טור שבועי עבור הוושינגטון טיימס. ברייטברט גם כתב את הספר Hollywood, Interrupted, ביחד עם מרק אבנר. הספר מותח ביקורת על תרבות הסלבריטאים בארצות הברית. ב-19 בינואר 2011, הכריזה התנועה הגאה השמרנית GOProud כי ברייטברט הצטרף למועצה המייעצת שלה.
באפריל 2011 הוציא ברייטברט את ספרו Righteous Indignation: Excuse Me While I Save the Wo, בו הוא דן בהתפתחותו הפוליטית ובחלק שהוא לוקח בעליית המדיה החדשה, בעיקר בדו"ח דראג' ובהפינגטון פוסט. ביוני 2011 פרסם אתרו של ברייטברט לראשונה כי חבר הקונגרס אנתוני ווינר שלח לנשים תמונות חושפניות של עצמו.
חדשות ברייטברט
ברייטברט השיק את האתר הראשון שלו כאתר חדשות. האתר קושר לא פעם לדו"ח דראדג' ולאתרים אחרים. האתר מכיל סיפורים חדשותיים של סוכנות ידיעות AP, רויטרס, סוכנות ידיעות צרפתיות, פוקס ניוז, PR Newswire, וNewswire ארצות הברית, כמו גם קישורים ישירים למספר עיתונים גדולים בעולם. קישורי הבלוג של האתר ושל ה"רשת" נוטים לימין בקשת הפוליטית האמריקאית (למשל, הסקירה הלאומית וTownhall.com). באתר יש גם מנוע חיפוש מופעל על ידי Lingospot וערוץ מימון מופעל על ידי FinancialContent. בשנת 2007 השיק ברייטברט בלוג וידאו, בשם Breitbart.tv.
פרשן
ברייטברט הופיע כפרשן בתוכנית זמן אמת עם ביל מאהר, ביחד עם דניס מילר. בשנת 2004 הוא היה פרשן אורח בתוכנית הבוקר של ערוץ פוקס ניוז ולעיתים קרובות הופיע כאורח בפנל תוכנית הלילה המאוחרת של הרשת, עיניים אדומות עם גרג גוטפלד. ברייטברט הופיע גם כפרשן ב-2004 בסרט התיעודי מייקל מור שונא את אמריקה.
ב-22 באוקטובר 2009 הופיע ברייטברט בתוכנית C-SPAN של הוושינגטון ג'ורנל. הוא הביע את דעתו בנוגע לזרם המרכזי של התקשורת, הוליווד, ממשל אובמה ודיבר על דעותיו הפוליטיות האישיות, כאשר התלהט הדיון עם מספר מתקשרים לתוכנית.
בפברואר 2010 קיבל ברייטברט את פרס דיוק ריד אירווין למדיה במהלך הכנס הפוליטי השמרני בוושינגטון. במהלך נאום קבלת הפרס הגיב ברייטברט ישירות להאשמות של כתבת הניו יורק טיימס קייט זרנייק, שטענה כי ג'ייסון מאטרה, אקטיביסט שמרני צעיר, השתמש ב"טונים רדיקליים" ברמזים לנשיא ברק אובמה. מעל הפודיום קרא בריטברט לזנייק "אדם נתעב" על כך שהעלתה טענות שכאלו על המבטא הניו יורקי של מאטרה. באותה הוועידה, ברייטברט גם צולם אומר לעיתונאי מקס בלומנטל שהוא "אידיוט" ו"אדם נתעב" עקב בלוג שפורסם על ידי בלומנטל.
אקטיביזם
ברייטברט הופיע פעמים רבות כדובר באירועים של תנועת מסיבת התה בכל רחבי ארצות הברית. לדוגמה, ב-6 בפברואר 2011 היה ברייטברט הנואם המרכזי בכנס הלאומי הראשון של תנועת מסיבת התה במלון גיילורד אופרילנד בנשוויל. ברייטברט גם עירב את עצמו במחלוקת על ההאשמות בקללות הומופוביות וגזעניות שהוטחו ב-20 במרץ 2010, במהלך עצרת של תנועת מסיבת התה בוושינגטון הבירה. ברייטברט טען כי הקללות וההשמצות מעולם לא הוטחו, וכי "זה היה תרגיל" של ננסי פלוסי והמפלגה הדמוקרטית. ברייטברט הציע לתרום $100,000 לקרן האפרו אמריקאית המאוחדת "על כל אודיו/וידאו של שימוש במילה 'Nigger' [במהלך העצרת]". ברייטברט טען כי מספר חברי קונגרס, שטענו כי המילה הוטחה לעברם מספר פעמים במהלך העצרת, משקרים. ברייטברט התעקש כי חבר הקונגרס ג'ון לואיס ועדים אחרים הוכרחו לקשר, והסיק כי "ננסי פלוסי עושה שירות רע מאוד לסמל זכויות האזרח על ידי דחיפתו לבצע מהלך מלוכלך שכזה. המוניטין של לואיס נמצא כעת על הקו כתוצאה מהייאוש שלה להפיל את תנועת מסיבת התה".
בפברואר 2012, הציג סרטון ביוטיוב את ברייטברט צועק על מפגינים של כיבוש וושינגטון מחוץ למלון שאירח את ועידת הפעולה הפוליטית שמרנית (CPAC). הסרטון הציג את מאבטחי המלון מלווים את ברייטברט חזרה למלון בזמן שהוא אמר למפגינים לשים לב להתנהגותם. ברייטברט רמז גם על תקיפות מיניות של נשים שדווחו במאהלים של תנועת הכיבוש, כשצעק לעבר המפגינים "להפסיק לאנוס את העם". ברייטברט גם קרא למפגינים "מטונפים, אנסים, רוצחים ופריקים". דייוויד קאר אמר שהתקרית גרמה ל"סערה ויראלית ברשת".
חייו האישיים
ברייטברט היה נשוי לסוזאנה בין, בתו של השחקן אורסון בין. נולדו להם ארבעה ילדים.
מותו
ב-1 במרץ 2012, התמוטט ברייטברט תוך כדי הליכה בברנטווד, שכונת ילדותו. הוא הובהל לבית החולים רונלד רייגן, שם הוא מת מאוחר יותר. הוא היה בן 43. הניתוח שלאחר המוות על ידי משרד הפתולוגיה של המחוז הראה שאנדרו מת מדום לב. דו"ח הרעלים לא מצא תרופות מרשם או חומרים בלתי חוקיים בדמו ורמת האלכוהול בדם הייתה 0.04%. ידיד אישי של ברייטברט, ביל וויטל, אמר כי לברייטברט היה התקף לב חמור כמה חודשים לפני מותו. המועמדים הרפובליקניים לנשיאות ריק סנטורום, מיט רומני, וניוט גינגריץ' שיבחו את ברייטברט. סנטורום הגדיר את מותו של ברייטברט כ"הפסד גדול" וכי מותו מאוד השפיע עליו, ואילו מיט רומני אמר כי ברייטברט היה "שמרני ללא חת". ניוט גינגריץ' קרא לו חלוץ החדשניים בתקשורת החברתית שמרנית באמריקה. הלווייתו נערכה ב-6 במרץ 2012, בבית העלמין היהודי במערב לוס אנג'לס. המשתתפים כללו את מאט דראדג', הרמן קיין וגרג גוטפלד.
סדנא דארעא חד הוא
פתגם דומה מופיע בקהלת: "אין כל חדש תחת השמש"
מקור הביטוי
במהלך דיון במסכת קידושין בתלמוד, התפתחה מחלוקת בין האמוראים בשאלה האם ניתן לבצע את האקט הקנייני של "קניין חזקה" על שטח קרקע אחד ולקנות בכך קרקעות נוספות שאותן מעוניין המוכר להעביר לידי הקונה, או שיש לבצע את פעולת הקניין בנפרד בכל מגרש, כשם שהדבר נדרש בעת קניית מיטלטלין. המצדדים באפשרות הראשונה, דוחים את ההשוואה בין קרקעות למיטלטלין, בטענה: מי דמי [האם הדבר דומה]? התם [שם, המיטלטלין הם] גופים מוחלקים [ולכן אין פעולת הקניין באחד מהם מועילה לקניית האחרים]. הכא [כאן, בקרקעות], סדנא דארעא חד הוא [הסדן, הבסיס, של הארץ אחד הוא] - כלומר: לכל הקרקעות זהות אחת, ולכן פעולת הקניין באחת הקרקעות מתייחסת לכלל קרקע העולם באחת, ואפשר באמצעותה להשלים את רכישת כל הקרקעות שאותן רוצה המוכר להעביר לידי הקונה.
רש"י מסביר שהמילה סדנא, שמשמעותה בלועזית היא גזע, גוש, יסוד, היא כמו סדן של נפחים כלומר עשת, וחיבור הקרקע אחד הוא, שהרי היא כולה מחוברת.
הביטוי חוזר ומופיע גם במסכת בבא קמא, שם דנים ברכישת עבדים וקרקעות, ומביאים ביטוי זה כתימוכין לדעתם וגם במסכת בבא בתרא.
ליו-פיג'ו סוג V2C2
ליו-פיג'ו סוג V2C2 (בצרפתית: Lion-Peugeot Type V2C2) היא מכונית קטנה בסגנון "Phaeton body" מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית Lion-Peugeot  אשר יוצרה בשנת 1910 בצרפת.
ליו-פיג'ו
ליו-פיג'ו הייתה יצרנית רכב צרפתית עצמאית לשעבר. זהו השם שתחתיו בשנת 1906 רוברט פיג'ו (1873 – 1945), פייר פיג'ו (1871 – 1927) וג'ול פיז'ו (1882 – 1957), ללא תלות בעסקי המכוניות של פיג'ו, החלו לייצר מכוניות.
כדי להבין מדוע היו שני עסקי רכב של "פיג'ו" יש להתייחס למחלוקת המשפחתית שהגיעה לשיאה בשנת 1896 כאשר ארמאן פז'ו עזב את העסק המשפחתי שכונה באותו שלב "Les Fils de Peugeot Frères".
בשנת 1910 התאחדו שתי יצרניות הרכב המשפחתיות מכוניות פיג'ו ו"ליו-פיג'ו" והיוו את העסק "Société des Automobiles et Cycles Peugeot", אך העסק הממוזג המשיך להשתמש בשם "ליו-פיג'ו" עבור דגמים קטנים יותר שירשו מהעסק העצמאי לשעבר עד שנת 1916.
תרגום "Lion" מצרפתית לעברית: אריה.
אלקרן הגדות
אלקרן הגדות, אייל אלקרן או אייל מים סיני (שם מדעי: Hydropotes inermis), הוא סוג של אייל החי במזרח אסיה ומהווה מין יחיד בסוג (Hydropotes) ובשבט האלקרניים. מבחינה חיצונית אלקרן הגדות מזכיר במקצת את משפחת איילי המושק. כיום יש נטייה לסווגו בתת-משפחת איילי פרדות בשל מבנה קרסולו.
תיאור ותת-מינים
אלקרן הגדות הוא חסר הקרניים היחיד ממשפחת האיילים. בנוסף הוא בעל ניבים, דבר נדיר אצל בעלי חיים שאינם טורפים. פרוותו בקיץ דלילה ובצבע חום-אדמדם ובחורף עבה ובצבע חום-אפרפר, האוזניים קצרות ומעוגלות בקצה, הגרון והבטן לבנים, הזנב קצר, ובאורך של 5–10 סנטימטר. הרגליים ארוכות יחסית, והאחוריות ארוכות וחזקות יותר מהקדמיות, מה שמשווה לו מראה כפוף מעט. גובהו בכתפיים: 55-45 ס"מ, אורך ראשו וגופו: 100-77 ס"מ. משקלם של הזכרים 11–14 קילוגרם, ושל הנקבות 8–11 ק"ג.
אלקרן הגדות מחולק לשני תת-מינים:
ניבים
במקום קרניים לאלקרן הגדות יש זוג ניבים הבולטים מהשפה העליונה כמו של איילי מושק. בדרך כלל הניבים של הזכרים גדולים יותר ומגיעים לאורך של 5–8 ס"מ, ושל הנקבות 3–5 ס"מ, אולם לפעמים הניבים זעירים ובאורך של 0.5 ס"מ בלבד. הניבים מתחילים לצמוח בסתיו, וגדלים במשך 18 חודשים עד שנתיים. גם כאשר הם מגיעים לגודלם המלא, רק 60% מהניב בולט מהשפה, והשאר בתוך השורש. הניבים נשלטים על ידי שרירי הפנים, וכאשר אלקרן הגדות אוכל הוא בדרך כלל יזיז את ניביו אחורה כדי שלא יפריעו באכילה. כששני יריבים נפגשים הם יזיזו את ניביהם קדימה ויעמדו זה מול זה במרחק של 10–20 מטר; בשלב זה יכול להיות שאחד מהם ימלט והשני ירדוף אחריו תוך כדי השמעת נקישות, או ששניהם יתקרבו ויתקפו אחד את השני עם הניבים בראש, בכתפיים ובגב. המפסיד יניח את ראשו וצווארו על האדמה, או לחלופין יברח ויעזוב את השטח. צלקות ארוכות, וחתכים באוזניים, שנצפו על זכרים רבים מראה כי הלחימה ביניהם שכיחה.
תפוצה ובית גידול
אלקרן הגדות נמצא בדרום ומזרח סין, בקוריאה הצפונית, ובקוריאה הדרומית. האלקרן הובא לבריטניה ושוחרר לבר, וכמו כן מספר איילים שברחו מחוות פרטיות, ייצרו אוכלוסייה קטנה, ונכון לשנת 2007 נאמדה האוכלוסייה בכ-600 איילים, והיוותה כ-10% מהאוכלוסייה העולמית. בצרפת יש מספר אוכלוסיות פרא קטנות, ובארצות הברית יש מספר פרטים בחוות פרטיות. בטנסי תועדו מספר נקבות שברחו ותקפו בני אדם.
אלקרן הגדות מעדיף אזורים המתאפיינים בשיחים ועצים קטנים, והוא נפוץ לרוב בקרבת נהרות, נחלים, ביצות, ומישורי החוף, שם הוא מוסווה על ידי צמחייה צפופה כדוגמת קנה או סוף. הוא נצפה גם בהרים, קרחות יער, שטחי מרעה, ואזורים מעובדים.
אקולוגיה והתנהגות
אלקרן הגדות פעיל בעיקר בבוקר ובערב, ובשאר היום הוא מסתתר בצמחייה. באזורים שהוא לא מופרע על ידי אדם, הוא יכול להיות פעיל בכל שעות היום. אלקרן הגדות הוא שחיין מיומן ושוחה מאי לאי בחיפוש אחר מזון ומסתור. כאשר הוא נמלט הוא רץ בניתורים בדומה לארנב. האלקרן הוא בעל חיים בודד וטריטוריאלי מאוד ומסמן את הטריטוריה שלו בשתן וצואה, וגם על ידי חיכוך בלוטות הריח שברגליו בעצים. לעיתים הוא גם נושך את הצמחייה כדי לסמן את שטחו. נקבות תוקפניות רק לפני ואחרי הלידה, ומגרשות אז נקבות אחרות משטחם. עונת הרבייה היא בחודשי נובמבר וינואר, והעופרים נולדים בחודשי מאי עד יולי לאחר הריון של 170–210 ימים. תכונה ייחודית לאלקרן היא יכולתה של הנקבה להמליט 1–8 עופרים בהמלטה, אם כי בדרך כלל בהמלטה אחת עד ארבעה עופרים. בשעת הלידה העופר שוקל כק"ג אחד, ומסוגל לעמוד על רגליו לאחר שעה. למרות שיעור הלידה הגבוה, כ-40% מהעופרים מתים בארבעה השבועות הראשונים. העופרים מוסתרים בשבועות הראשונים בצמחייה, ונגמלים מחלב לאחר חודשיים. בשונה מיתר האיילים, העופרים של האלקרן נולדים בצבע חום כהה מאוד, וצבעם מתבהר בחלוף הזמן. הזכרים מגיעים לבגרות לאחר 5–6 חודשים, והנקבות לאחר 7–8 חודשים. תזונתו של האלקרן כוללת קני סוף, עשבים, צמחי מים שונים וירקות.
איומים ושימור
מצב השימור של אלקרן הגדות הוגדר על ידי IUCN בשנת 2008 כ-"פגיע". תוחלת חייו של האלקרן בטבע 10–11 שנים, ובשבי 10–13 שנים.
ואן הפלין
ואן הפלין (באנגלית: Van Heflin; 13 בדצמבר 1908 - 23 ביולי 1971) היה שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי.