cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גדר המערכת סביב רצועת עזה
ציר הוברס
כיום קיים רק ציר הוברס א' הכולל גדר תיל, ובמרחק 20 מטר ממנה גדר התרעה אלקטרונית, שהוקמה עוד בשנות ה-90 של המאה ה-20 בהוראת ראש ממשלת ישראל דאז יצחק רבין. בעקבות תוכנית ההתנתקות החל צה"ל בהכשרת שטח סביב הגדר על מנת להפכה לגבול בר הגנה. עבודת ההכנה כללה סלילת כביש פטרולים, הכשרת דרך טשטוש והקמת סוללות עפר בצד הישראלי של הגדר וחישוף צמחייה בצד העזתי של הגדר. ב-2014 נכנסה לשימוש משאית המרססת את אזור הגדר בקוטלי עשבים על מנת למנוע גידול צמחייה ועשבים ליד הגדר שמשמשים מסתור למחבלים ולמטעני חבלה. מאחר שתוכנית התנתקות כללה גם את הריסת היישובים בצפון הרצועה - ניסנית, אלי סיני ודוגית - הפך היישוב נתיב העשרה ליישוב גבול. בקטע זה הוקמה חומת בטון ומוצב. לצד הגדר הוקמו עמדות פילבוקס ומגדלי תצפית. כמו כן, הוצבו לאורך הגדר מצלמות בשלט רחוק המעבירות מידע בזמן אמת למרכז בקרה המאויש על ידי תצפיתנים.
דרגינים
מספרם של הדרגינים היה בשנת 2002 כ-510,000 איש, וכיום היא מוערכת ב־700,000, מתוכם כ-425,500 תושבי דאגסטן, המהווים כ-16.5% מהאוכלוסייה במדינה זו, ואת קבוצת האוכלוסין השנייה בגודלה אחרי האווארים. הדרגינים הם תושבי אזורי ההרים של דאגסטן. כ-68% מהם חיים ביישובים כפריים. הדרגינים מהווים במקומות מסוימים את רוב האוכלוסייה, אך קבוצות מהם גרים גם בכפרים ובאזורים מעורבים. בעיר איזברבאש מהווים הדרגינים 57% מן האוכלוסייה, ובעיר הבירה מחצ'קלה כ-12.4%.
עם הקמת דאגסטן העצמאית, ניתן השלטון במדינה לגוף קולקטיבי בן 14 חברים שכונה "מועצת המדינה". בראש גוף זה עמד הדרגיני מגומדלי מגומדוב, בין 1994 ל-2006, כאשר פוזרה מועצת המדינה, ותפקידיה ניתנו לנשיאה הראשון של דאגסטן, מוחו אלייב, שהוא אווארי.
גדר המערכת סביב רצועת עזה
המכשול התת-קרקעי נגד מנהרות
ב-2017 החלה ישראל בהקמת המכשול נגד מנהרות בגבול רצועת עזה, המכונה גם "מכשול הקב"א". ב-2021 הסתיימה בניית החלק התת-קרקעי של המכשול ו-81% מהחלק העל-קרקעי. המכשול כולל חומת בטון בגובה 6 מטר מעל הקרקע, קיר שיגומים מבטון מזוין מתחת לקרקע ואמצעי חישה לגילוי מנהרות חדירה וטרור.
הכוחות בציר
את הציר מחזיקה אוגדת עזה כאשר את הציר החזיקו חטיבת גבעתי וגדודים מחטיבת גולני עד 2009, אז הוחלפו בידי חטיבת הנח"ל. את הפעילות ההנדסית בציר מבצעות פלוגות אבירי הפלדה (צמ"ה עזה דרום) וחתולי הפלדה (צמ"ה עזה צפון) שמפעילות ציוד מכני הנדסי, כשלצידן גדודי הנדסה קרבית סדירים המתחלפים בתדירות קבועה העוסקים בפעולות זהות וסיוע לכוחות חי"ר בנושא החבלה והמטענים וההתפרעויות בגדר. גם יחידת יהל"ם פועלת רבות בגזרה, בעיקר בסילוק פצצות ופעילות נגד המנהרות.
את אחזקת הגדר עצמה מבצעת יחידת "קומץ" של חיל החימוש שאחראית על התקנת ותחזוקת החיישנים האלקטרוניים וכן תיקון הגדר עצמה.
בנוסף, בציר הוברס סביב הגדר מפטרלים כלי רכב בלתי מאוישים, בהתחלה מדגם גארדיום (שותף נאמן) וכיום מדגמי שומר גבולות (כרב"ם) ורובוט יגואר.
עד ביצוע ההתנתקות החזיקו את הציר חטיבת גבעתי (חיל הרגלים הישראלי) וגדוד להב (603) של חיל ההנדסה הקרבית שחיסל למעלה מ-70 מחבלים בשנים 2004–2005. את כוחות היבשה מגבה חיל האוויר באמצעות מערכי הכטב"מים ומסוקי הקרב.
לצד פטרולים סביב הגדר, ביצעו הכוחות גם כניסות לשטח רצועת עזה, בעיקר לניקוי זירות מטענים שהוטמנו סביב הגדר, חישוף שטחים, מארבים למחבלים ומרדפים אחרי מחבלים שירו אל הגדר. עשרות מחבלים נורו למוות אחרי שהתקרבו אל הגדר במטרה לבצע פיגועים.
התקפות ופיגועי טרור על גדר המערכת
מחבלים פלסטינים תוקפים את הגדר והכוחות המתחזקים אותה באופן קבוע. ההתקפות נעשות בירי מנשק קל, ירי רקטות נ"ט והטמנת מטעני חבלה ליד הגדר. עשרות מחבלים נהרגו על ידי כוחות צה"ל כאשר ניסו לחצות את הגדר, לחבל בה או להניח מטענים סמוך לה. יעדים נוספים ופופולריים להתקפות מצד ארגוני הפלסטינים הם המעברים סביב הגדר: מעבר ארז ומעבר קרני.
בצד ההתקפות הישירות על הציר, נעשו ניסיונות פלסטינים לעקוף את הגדר, בעיקר באמצעות ירי תלול מסלול (רקטות קסאם ופצצות מרגמה), ובאמצעות חפירת מנהרות תת-קרקעיות, כדי לבצע פיגועי חדירה ביישובי עוטף עזה.
ב-15 באוגוסט 2007 נחשפה מנהרת טרור בצפון רצועת עזה, שיועדה לביצוע פיגוע חדירה ביישובי עוטף עזה. צה"ל העריך שיש עוד כ-20 מנהרות כאלה בשלבי חפירה שונים.
ב-25 באוגוסט 2007 חדרו שני מחבלים לנתיב העשרה כאשר טיפסו על חומת הבטון, אך כוח גולני שהוזעק למקום הצליח להרגם.
ב-9 באפריל, נהרג בקרבות ברצועה חייל צה"ל, ובצהריים שני אזרחים נהרגו בפיגוע ירי במעבר קרני שבוצע על ידי ועדות ההתנגדות העממית, הג'יהאד האסלאמי וגדודי המוג'אהידין של הפת"ח. טנק של צה"ל השיב אש והרג שני מחבלים, ושניים אחרים שנמלטו חוסלו בתקיפה אווירית.
ב-12 ביוני 2008 צה"ל סיכל ניסיון חדירה של יעה אופני (שופל) ממולכד בחסות ירי כבד של מרגמות ורקטות אל עבר כוחות צה"ל ויישובי עוטף עזה. השופל הושמד על ידי פגז של טנק מרכבה סימן 4.
בדצמבר 2010 נורה לראשונה טיל קורנט באזור רצועת עזה לעבר טנק מרכבה של צה"ל וחדר את השריון שלו, אך לא גרם לנפגעים בנפש. כעבור ארבעה חודשים נורה טיל קורנט מעזה לעבר אוטובוס ילדים, בו היו ילד אחד ונהג. כתוצאה מכך נפצע הילד באורח קשה (ונפטר לאחר עשרה ימים מפצעיו) והנהג נפצע קל. בגלל הימצאות טילי נ"ט מתקדמים כמו הקורנט בידי חמאס, החליט צה"ל להעביר לקו טנקי מרכבה סימן 4מ המצוידים במערכת ההגנה האקטיבית "מעיל רוח". ב-11 במרץ 2011 רשמה המערכת יירוט בכורה מוצלח כאשר השמידה רקטה נגד טנקים שנורתה על טנק שסייר סמוך לניר עוז.
ב-1 ביוני נרצח לוחם מחטיבת גולני באזור כיסופים על ידי מחבל שחדר מרצועת עזה.
ב-24 בדצמבר 2013 נרצח אזרח עובד צה"ל בפיגוע ירי כאשר נורה בציר הוברס סמוך לרצועת עזה על ידי צלף טרור פלסטיני.
הלחימה לאחר מבצע צוק איתן
במהלך 2017 ו-2018 צה"ל חשף ונטרל כ-17 מנהרות טרור שנחפרו אל תוך שטח ישראל. המנהרות אותרו באמצעות מודיעין צבאי וטכנולוגיה מסווגת.
העימותים באזור גדר המערכת
בסוף מרץ 2018 החלו העימותים בגבול ישראל-עזה במסגרת "צעדת השיבה הגדולה". העימותים מגיעים לשיאם מדי יום שישי במהומות אלימות ופיגועים נגד הגדר. כ-205 פלסטינים נהרגו מאש צה"ל, רובם מחבלים או מזוהים עם ארגוני טרור. לצד ההפגנות האלימות בסמוך לגדר המערכת, הפלסטינים ביצעו ניסיונות חדירה רבים לשטח ישראל, וכוחות צה"ל סיכלו לא מעט פיגועי חדירה כשהרגו מחבלים שפרצו את גדר המערכת או היו חמושים בסמוך לה.
ב-20 ביולי 2018, נהרג  ,לוחם בחטיבת גבעתי, לאחר שנפגע מאש צלפים במהלך סיור לאורך הגבול. לוי היה הישראלי הראשון שנהרג מאש שמקורה ברצועת עזה מאז מבצע צוק איתן.
אחת קדושה
אחת קדושה (בלטינית: unam sanctam) היא בולה אפיפיורית מאת האפיפיור בוניפקיוס השמיני על כך שהכנסייה הקתולית היא: כנסייה אחת, קדושה, קתולית ואפוסטולית, אשר מחוץ לה אין ישועה ולא כפרת עוונות.
הבולה, הנחשבת כאחת ההצהרות הקיצוניות ביותר של עליונות רוחנית אפיפיורית, פורסמה ב-18 בנובמבר 1302 כחלק מחילופי הצהרות חריפות בין בוניפקיוס השמיני והמלך פיליפ הרביעי מצרפת במהלך המאבק על מיסוי הכנסייה.
רקע
לצורך תשלום הוצאות המלחמה בין צרפת לאנגליה, הטילו מלכי אנגליה וצרפת מיסים על רכושה ואנשיה של הכנסייה. ראשי הכנסייה בצרפת פנו לעזרת בוניפקיוס השמיני, שהטיל צו מפורש האוסר על מיסוי הכנסייה ללא הסכמתו של האפיפיור (פברואר 1296). בתגובה, פיליפ הרביעי גירש מצרפת את נציגי האפיפיור ואסר על העברת כספי כנסייה מצרפת לידי האפיפיור. ב-1301 פרץ ריב בין עוזריו של פיליפ הרביעי לבין נציג האפיפיור בצרפת, שהועמד למשפט באשמת בגידה במלכות ונכלא. הבישופים, כנציגי הכנסייה, היו חסינים מפני השלטון האזרחי והיו כפופים לאפיפיור עצמו, ולכן נוצר סכסוך נוסף בין האפיפיור למלך. בוניפקיוס דרש לשחררו מיד, והטיל בדצמבר 1301 צו האוסר על השלטון החילוני לשפוט איש כנסייה. ב-11 בפברואר 1302 הועלתה איגרתו של האפיפיור בלהבות בפריז בנוכחותו של פיליפ הרביעי. במרץ וביוני 1303 זימן פיליפ הרביעי את מועצתו, שהכריזה על בוניפקיוס השמיני כעריץ מושחת ודרשה את פיטוריו על ידי מועצת הכנסייה ברומא. בתגובה פרסם האפיפיור את הבולה.
תוכן
הבולה מנסחת עקרונות דוגמטיים בדבר אחדותה של הכנסייה הקתולית, שיש צורך בשייכות אליה לשם ישועת נשמות נצחית, בדבר מעמדו של האפיפיור כראש עליון של הכנסייה, ומכאן חובת הכניעה לאפיפיור כדי להשתייך לכנסייה ובכך להגיע לישועה. האפיפיור מדגיש את המיקום הגבוה יותר של הצד הרוחני בהשוואה לסדר החילוני.
כמו כן קובעת הבולה את זכות הכנסייה (כלומר האפיפיור) למנות בישופים ולשפוט אותם, ומצטטת את תביעות האפיפיורים הקודמים לעליונות האפיפיורים על השלטון החילוני. בוניפקיוס השמיני אשרר בבולה שהאפיפיור הוא נציג אלוהים בעולם הגשמי, ולכן בסמכותו לשפוט ולהעניש כל אדם (כולל מלכים), והדרך לגאולה היא כניעות לאפיפיור.
קישורים חיצוניים
הטקסט בלטינית, באתר ויקיטקסט
קריית מאיר
קריית מאיר היא שכונה קטנה במרכז תל אביב שנבנתה בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20. השכונה כללה שנים־עשר בניינים במבנן המוקף כיום ברחובות אבן גבירול, צייטלין, דובנוב ומאנה, דרום מזרחית לכיכר רבין.
היוזמה להקמת השכונה הייתה יוזמה פרטית של שלום פחטר, עסקן עירוני שנואש מהבירוקרטיה בעיריית תל אביב. את מתאר השכונה תכננו אויגן שטולצר ויהודית סגל.
היסטוריה
באמצע שנות העשרים התמסר שלום פחטר לפעילות שיכון ציבורי בתל אביב והציע כמה הצעות לעיריית תל אביב, אך כולן נדחו. ב-1933 התייאש מהביורוקרטיה וניגש לממש בעצמו את תוכניתו שנדחתה על ידי העירייה: מפעל "השיכון העצמי". לשם כך השיג את תמיכתו של בנק קופת עם במתן משכנתאות נוחות למשתכנים.
במשך שלוש שנים פעל שלום פחטר לרכישת השטח שהתחלק בין הטמפלרים שבשרונה והכפר הערבי סומייל. בראשית 1934 פרסם חוברת בשם "תוכנית מפעל השיכון העצמי ליד בנק קופת עם", ובתוך ימים אחדים נרשמו ליוזמה יותר מ-700 איש. כמה מהם הזדרזו ורכשו ביוזמה החדשנית דירה ב-900-700 לירות ארץ-ישראליות.
בתחילה התכוון שלום פחטר להקים במקום 500 דירות, אך מאחר שלא הצליח להרחיב את השטח נאלץ להסתפק לבסוף בכ-170 דירות.
שלום פחטר קיים תחרות תכנונים בין כמה אדריכלים ובמקום הראשון זכתה אחת האדריכליות המפורסמות של ראשית שנות השלושים, יהודית סגל שטולצר. סגל-שטולצר, ילידת רוסיה, למדה אדריכלות בדנציג, שם שימש אביה ראש הקהילה היהודית, ולאחר מכן השתקעה בברלין. עם עליית הנאצים לשלטון ב-1933 החליטה לעלות לארץ, למרות היותה מקורבת לחוגי השמאל האנטי ציוני. בארץ זכתה סמוך להגעתה בתחרות לתכנון בית הכנסת הגדול בחדרה, דבר שהוביל אותה לאחר מכן, בזמן שכבר עבדה יחד עם בעלה האדריכל איגן שטולצר במשרדו של האדריכל המפורסם אוסקר קאופמן, לזכות גם בתכנון השכונה החדשה בתל אביב.
תוכניתה של סגל-סטולצר הייתה פשוטה: הקמת 12 בניינים תלת קומתיים בסגנון החדיש הבינלאומי. בנייני מגורים נבנו כבנייה טורית בניצב לרחובות דובנוב ומאנה. נבנו עשרה בנייני מגורים זהים, בניין ארוך (בתמונה) בצד מזרח של השכונה (היום ברח' דובנוב) ובית יחיד בצידה מערבי (היום ברח' אבן גבירול), בכל בניין 12 דירות, בכל דירה שניים - ארבעה חדרים, הרוב עם שלושה חדרים. כל הדירות בבתים הזהים היו זהות לחלוטין בנות 3 חדרים. כאשר כל הדיירים פתחו את החלונות והדלתות בחדריהם ניתן היה לראות מסלון הדירה המערבית ביותר דרך ארבעה בתים את הבית המזרחי ביותר. בעשרת מהבתים הזהים היו שתי כניסות, בבית הארוך 6 כניסות ובבית היחיד כניסה אחת. כך נבנו לבתי השכונה 27 כניסות זהות, שבילים הובילו מבית לבית ובמרכז יועד שטח של כ-11 דונם לגינה ססגונית. כל חדרי המדרגות בכל בית תוכננו כפתוחים ללא זכוכית, כל דירה פנתה מזרחה או מערבה, כל המטבחים שנבנו בדירות פנו מערבה, לעבר הים, וחדרי השינה פנו מזרחה. סגל-שטולצר תכננה את הדירות כך שחדרי השירות לא היו גדולים, ולעומת זאת הרחיבה את החדרים ואת מרפסת הבית. כיאה לסדרת מבנים שיועדו לבני המעמד הבינוני, דאגה האדריכלית, לראשונה בבתי דירות בתל אביב של אותם ימים, לתכנן את המטבחים בדירות עם נישות לבישול, חדר אוכל פתוח צמוד למטבח וארונות קיר במטבח, בפרוזדור ובאמבטיה - שיא הלוקסוס של אותם ימים. על הגג היה חדר כביסה.
תכנון הגינה הוטל על כוכב תכנון הגנים באותם ימים, אדריכל הנוף יחיאל סגל. סגל עלה לישראל מהנובר שבגרמניה, שם רכש את השכלתו בבית הספר היהודי לגננות באהלם ב-1919. לאחר תקופה קצרה של תכנון גנים בירושלים, בהם גן הוורדים, התקבל ב-1922 לעיריית תל אביב כגנן אדריכל. סגל נחשב למתכנן הגנים הראשון בעיר העברית. לאחר שלא הסתדר עם מנהלו, מנהל מחלקת הגנים אברהם קרוון, פרש מהעירייה במחצית שנות העשרים והקים משרד תכנון פרטי תוך התמחות בתכנון גינות פרטיות וגנים ציבוריים ברחבי תל אביב. סגל תכנן בין היתר את גינת ביתו של חיים נחמן ביאליק, את הגן הציבורי הראשון בעיר ברחוב נחלת בנימין פינת גרוזנברג, ואף התחרה בתחרות לתכנון גן מאיר בראשית שנות השלושים, תכנון שעליו קיבל ציון לשבח. בעת מאורעות 1939-1936 תכנן גן עירוני עבור יפו הערבית.
תכנון הגן של קריית מאיר היה שיא עבודתו של סגל באותם ימים, פתרון חדשני מובהק לטיפול בשטחים פתוחים. עם האמצעים שנקט מתכנן הנוף יחיאל סגל עוד ב-1935, נמנית שיטת ניקוז מי הגשמים. המראה הירוק של השכונה נשמר במשך יותר מ-60 קיצים כמעט בלי השקיה. השטח שהוקצה לשכונה סובל מנתוני פתיחה קשים: המגרש נמוך מהכביש ובכך נמנעת האפשרות לניקוז מי הגשמים מחוץ למגרש. אולם בתכנון נכון נהפך החסרון ליתרון: שביל שנמתח לאורך חזית הבניינים, ומשטח דשא מונמך מעבר לו, מהווים מערכת ניקוז חלופית שסופגת את מי הגשמים במקום להוליכם אל הים על ידי מערכת ניקוז מסובכת, מחדירה את המים לקרקע ו"משקה ללא השקיה" את הגן גם בקיץ.
קריית מאיר הייתה מעין שיכון משותף ראשון לבני המעמד הבינוני בארץ, שזכו לדירות זולות מחד ולשיכון מודרני ומפואר מאידך. השיכון העממי החדש בתל אביב, שנבנה בפועל על ידי "סולל בונה", זכה להצלחה רבה. רבים התחרו על 162 הדירות, ונערכה הגרלה לשיכון התושבים. רוב דיירי השכונה היו פועלים ופקידים. כל אחד מ-12 הבתים נרשם בנפרד כקואופרטיב וזכה לשם מיוחד, כמו "בית התומר", "בית השרון", "בית הגיא", "בית בצר", "בית עובד" ו-"בית רימון".
בתקופה המקבילה נבנו גם מעונות עובדים במספר מקומות בעיר.
אכלוס השיכון העצמי החל בשבוע הראשון של ספטמבר 1936. כעבור ימים אחדים, ב-23 בספטמבר, נפטר ראש עיריית תל אביב מאיר דיזנגוף. יום לאחר מכן התכנסו 12 נציגי הבתים לישיבה מיוחדת ראשונה של מועצת השכונה, ובה החליטו לשנות את שם השכונה ל-"קריית מאיר", על שמו של דיזנגוף (בנוסף לרחוב דיזנגוף, גן מאיר ולכיכר צינה דיזנגוף על שם רעייתו).
באותה תקופה אזור זה היה מוקף שדות וקריית מאיר הייתה למעשה השכונה המזרחית ביותר של תל אביב והיחידה שנבנתה ממזרח לדרך יפו-סומייל. דרך זו נקראה אז בקטע זה רחוב יהודה הלוי אשר החליף את שמו בחלקו הצפוני לאבן גבירול לאחר הקמת המדינה. למעט יהודה הלוי, לא נקבעו אז עוד שמות שאר הרחובות וכתובות הבתים נקראו "קריית מאיר 1" וכו'. כתובות אלה, על אף שעודכנו, מסומנות עדיין על חלק מן הבתים.
ממערב לשכונה, במקום בו מצויה כיום כיכר רבין עמד פרדס פורטליס שהשתייך לערביי סומייל. השדות שממזרח ומדרום לשכונה היו בבעלות הטמפלרים משרונה.
בסמוך לקריית מאיר, בשדה הפתוח, פעל מחנה קליטת המתגייסים הראשון של צה"ל החל מ-1948. המחנה הזמני הוקם בשדות הפתוחים הסמוכים לקריה ששוכנה זה לא מכבר על ידי כוחות ישראלים. המחנה הצבאי ערך אימוני שדה מזורזים בשדות עליהם בנויים כיום שכונות מגורים של צפון תל אביב ומתחם המבנים של שדרות שאול המלך משם מיהרו לצוות את החיילים אל היחידות השונות בעיצומה של מלחמת העצמאות. לאחר מכן הוקם בתל השומר בסיס קליטה ומיון.
עיריית תל אביב הציבה לוחית זיכרון למחנה קריית מאיר בפינת הרחובות דה וינצ'י וברקוביץ.
בשכונה התגוררו רופאים ועורכי דין רבים. גם לאחר התרחבות הבינוי מסביב בשנות ה-50 וה-60, לאורך רחוב דובנוב ושאר רחובות האזור, התמקמו בה הרבה מבעלי מקצוע אלו שנהנו מקרבה לבית החולים איכילוב ולאזור בתי המשפט. בין הדיירים המפורסמים של השכונה נמנים המשפטן והשר לשעבר דוד ליבאי, האמן אביגדור סטימצקי, ראש העיר חיים לבנון, רא"ל חיים לסקוב והמשורר שמשון מלצר.
בקרבת השכונה נמצא גם בית הספר צייטלין.
במגרש הפינתי הצפוני נבנה בשנת 1957 קולנוע גת, שלא כחלק מהשכונה.
נוסטלגיה
נוסטלגיה הוא מונח שמשמעותו געגועים והתרפקות על העבר, על פי רוב תוך אידיאליזציה שלו.
מאפייני נוסטלגיה
את המושג נוסטלגיה טבע בשנת 1688 יוהנס הופר, רופא שווייצרי, לתיאור תופעה אצל חיילים שווייצרים שנשלחו אל שדה הקרב רחוק מביתם. המונח הורכב משתי מילים יווניות: נוסטוס (νόστος), שמשמעותה שיבה הביתה, בעיקר ביצירות ההומריות, ואלגוס (ἄλγος), שפירושה כאב. הופר הגדיר נוסטלגיה כמחלה המתאפיינת בתשוקתו של אדם לחזור למולדתו. במרוצת המאה ה-19 השתנתה משמעות המושג, וכיום אין מתייחסים עוד לנוסטלגיה כאל מחלה. מתקנים חברתיים שונים ביקרו את הנוסטלגיה כמנוגדת להיסטוריה, כריאקציונית וכאסקפיסטית. אחרים ראו בה תופעה חיובית, המאפשרת דיאלוג בין העבר להווה.
על פי רוב קשורה הנוסטלגיה לזיכרונות ילדות. כאשר אדם בוגר מבקר במחוזות ילדותו, הוא נזכר בעברו. התחושות המלוות זיכרונות אלה עשויות להיות נעימות ולעורר געגוע. חוויית הנוסטלגיה מרמזת כאילו השתבש עניין יסודי כלשהו מאז תקופת הילדות וכי יש צורך לחזור ולהתחיל הכול מחדש. נוסטלגיה (לטינית) פירושה - הבט לאחור בכאב. על כך כתב הסופר דייוויד סלע בספרו "בשבוע הבא - אמריקה": "...מאז עברו שנים רבות. מקצתן טובות, מקצתן פחות, אך תמיד הסיעו אותי מחשבותיי אל נוף ילדותי, כנווט הטועה בדרך וחוזר למקום האחרון שבו היה הכול ברור, ידוע ומסומן..." מנגנוני הזיכרון ההפכפכים מסננים את הזיכרונות הבלתי נעימים, מצרפים זיכרונות חיוביים זה לזה, מתבלים בקורט גוזמה ומשאלות לב, ויוצרים תודעת עבר נוכחת המגינה מפני אימי ההווה.
הסופר עלי מוהר עשה שימוש רב בנוסטלגיה. בטורו "מהנעשה בעירנו" הרבה לעסוק בעיר תל אביב וגייס לצורך טיעוניו את זיכרונותיו מן העיר בתקופות מוקדמות יותר (בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20) ואת המשורר האהוב עליו, נתן אלתרמן. הוא התרפק על העבר מתוך גישה של עצב נוסטלגי, שהיה מהול בהומור רך וסרקסטי.
הערות שוליים
ཁྱིམ་དྲན་སེམས་ནད།
רכס קונלי
רכס קונלי (באנגלית: Connelly Range) הוא רכס הרים המהווה תת-רכס של רכסי הוגם בהרי אומינקה, בצפון פרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
הרכס ממוקם בין אגם בר (המתנקז לאוקיינוס השקט) לבין נהר אומינקה (המתנקז לאוקיינוס הארקטי) ולכן רכס קונלי מהווה חלק מקו פרשת המים של אמריקה.
שטח הרכס 617 קמ"ר, והוא מגיע לגובה של 1,626 מטרים מעל פני הים.
2018 בישראל
2018 בישראל היא השנה בה מדינת ישראל ציינה 70 שנים להקמתה.
נפטרו
(קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2018)
הביטחון המסכל (הרשות הפלסטינית)
הביטחון המסכל - הבמ"ס (ערבית: الأمن الوقائي, בתעתיק מדויק: אלאמן אלוקאא'י) הוא מנגנון ביטחון של הרשות הפלסטינית שהוקם בעקבות הסכמי אוסלו. ייעודו המוצהר של המנגנון הוא לשמור על יציבות הרשות ולסכל טרור. בשונה ממנגנונים אחרים, "הביטחון המסכל" לא הוקם על ידי אנשי פת"ח שהגיעו לשטחי הרשות הפלסטינית יחד עם ערפאת, אלא על ידי פעילי פת"ח מה"פנים" (כלומר, שחיו בשטחים עוד טרם הסכמי אוסלו – בעיקר התנזים). המנגנון הוקם למעשה כשני מנגנונים נפרדים לחלוטין (ולעיתים אף יריבים פוליטיים משמעותיים) בגדה המערבית וברצועת עזה. ההשראה למנגנונים אלה הגיעה מהשב"כ הישראלי – ארגון מודיעיני חזק המשלב פעילות מודיעינית חשאית עם פעילות מבצעית גלויה.
בגדה המערבית עמד בראש המנגנון ג'יבריל רג'וב עד שהודח על ידי ערפאת בשנת 2002 במהלך מבצע חומת מגן. מתחילת האינתיפאדה השנייה, ובפרט לאחר הדחתו של רג'וב, הפך המנגנון מהכוח הפלסטיני החזק והמשמעותי ביותר בגדה למנגנון חלש ובלתי פעיל כמעט לחלוטין, בדומה למצבם של המנגנונים האחרים מאז.
ברצועת עזה עמד בראש המנגנון מוחמד דחלאן, עד שהתפטר מתפקידו זמן לא רב לאחר הדחתו של רג'וב. גם המנגנון ברצועת עזה הידרדר והפסיק כמעט לחלוטין להיות פעיל, בדומה למקבילו בגדה המערבית. בתחילת האינתיפאדה השנייה האשימה מערכת הביטחון הישראלית את המנגנון במתן חסות לטרור, הברחות נשק, ולעיתים אף מעורבות של ממש בפיגועים.
כיום המנגנון ביהודה ושומרון קיים עדיין, אך מקבילו ברצועת עזה נעלם לחלוטין מאז השתלטות חמאס על רצועת עזה, במהלכה נמלטו רבים מאנשיו מהרצועה לכיוון מצרים. ייעודו המרכזי של המנגנון בגדה הוא עצירת פעולות חמאס ביהודה ושומרון. המנגנון מונה כ-4,000 חיילים ומפעיל 17 בתי מעצר לצד רשת גדולה של מודיעים בשכר העוקבים אחר פעילות חמאס.
תפיסת קידושין
בהלכה, תפיסת קידושין אינה חלה על כל הנשים, אלא יישנם קידושין החלים על נשים שבהן יש תפיסת קידושין ביחס למקדש, וישנן נשים שאין קידושין תופסים בהן כלל, או שהקידושין אינן תופסים ביחס אישים מסוימים המקדשים אותן.
המקור בתורה
אודות איסור נישואין של גבר עם אחות אשתו, כתוב בתורה:. ומהמילים "לא תיקח" אנו למדים שלא רק שאסור לבוא על אחות אשה, אלא גם שאין תופסים באחות אשה "ליקוחין" (קידושין, בלשון התורה "כי ייקח איש אשה".
לעומת זאת, קובע אביי, הכול מודים כי בשניים מאיסורי העריות, אין הוולד ממזר: בנדה, ובסוטה. דין זה, שבנדה תופסין קידושין נלמד מהפסוק:, המילה "ותהי" באה ללמד שתופסין באשה זו "הויה", שהיא קידושין בלשון התורה "והלכה והייתה לאיש אחר".
בשאר איסורי עריות שעונשן בכרת, אין תופסין קידושין, ובמקור לכך חלוקים האמוראים:
לפי רבי יונה (ולפי גרסה אחרת - רב הונא בריה דרב יהושע), אנו משווים את כל העריות כולם לאחות אשה שהיא בכרת. דין זה נלמד על ידי מהפסוק, שבו הקישה התורה את כל העריות זה לזה בדינם, ומכיוון שניתן להקיש לאחות אשה וניתן להקיש לנדה שגם היא אסורה באסור כרת, אנו פועלים על פי הכלל קולא וחומרא לחומרא מקשינן, שלפיו כאשר יש היקש ואנו מסופקים אם להקיש לחומרא או לקולא, מקישים לחומרא.
לעומת זאת רב אחא בר יעקב סובר שהמקור שונה: התורה מלמדת, שאין קידושין תופסין ביבמה כנאמר בפסוק "לא תהיה אשת המת החוצה לאיש זר" (תהיה הוא לשון תפיסת קידושין כנאמר לעיל), ומכיוון שיבמה אסורה רק באיסור לאו, אנו למדים בקל וחומר שאף בכל שאר העריות - שעונשן בכרת - אין תופסין קידושין. לעומת זאת, לא ניתן ללמוד בבניין אב מיבמה, שגם כל שאר העריות האסורות באיסור לאו אסורות, שכן התורה מלמדת אותנו שקידושין תופסין בחייבי לאוין. המקור לכך הוא ב, וכי יש שנואה לפני המקום? אלא זו אשה האסורה בחייבי לאוין, ששנואה לפני המקום בנישואיה, והתורה מלמדת כי תופסין בה קידושין "כי תהיין", ו"הויה" הוא לשון קידושין, כנזכר.
שיטת רבי עקיבא
לעומת זאת, בידו של רבי ישבב מקובלת שיטה אחרת בשמו של רבי עקיבא והוא היה אומר,, ולאמירה זו יש שתי פרשנויות אמוראיות:
לפי הפרשנות הראשונה בדבריו של רבי ישבב, הוא בא לרבות כל חייבי לאוין, גם אלמנה לכוהן גדול, אך לא חייבי עשה ואת הפסוק "אחת אהובה ואחת שנואה" הוא מלמד על גר מצרי שאביו היה מצרי והוא דור שני, ומכיוון שהתורה התירה רק ל"דור שלישי" מהמצרים לבוא בקהל ה' הוא אסור באיסור עשה.
לפי הפרשנות השנייה, "כל מי שאין לו ביאה בישראל הוולד ממזר", כולל כל איסורי ביאה ממש, גם אלמנה לכוהן גדול וגם חייבי עשה, כמו גר מצרי שעדיין אינו דור שלישי. את הפסוק "אחת אהובה ואחת שנואה" הוא מפרש על בעולה (שאינה בתולה על פי ההלכה) שנישאה עם כהן גדול, שאיסור עשה זה הוא קל יותר מכיוון שהוא עשה שאינו שווה בכל (איסור עשה התקף רק על שבט מסוים ולא על כל עם ישראל) שנחשב לקל יותר.
עבדים וגויים
אין תפיסת קידושין בעבדים ושפחות. דין זה נלמד מהוראתו של אברהם לאליעזר עבד אברהם:, את המילים "עם החמור" שכתובות ללא נקודות, ניתן לקרוא גם כ"עַם הַחֲמוֹר" האומר כי אליעזר עבד אברהם, שלו נאמרה אמירה זו, נחשב כ"עם החמור", עם הדומה לחמור, וכמו שאין תופסין קידושין בחמור, אין תופסין קידושין בשפחה.
אין תפיסת קידושין בגויים: לפי רבי שמעון בר יוחאי, ניתן ללמוד הלכה זו מהפסוק, המילים "לא תתחתן בם" באים ללמד כי לא קיימת כלל תורת חיתון (קידושין ונישואין) עם גוי, ולמרות שפסוק זה נאמר בהקשר של שבע האומות שהיו בארץ כנען לפני כיבושה, בא המשך הפסוק ללמד כי טעם האיסור הוא , ולפי רבי שמעון בר יוחאי, ההלכה תלויה ועומדת בטעם הפסוק, וכאשר הפסוק מפרש כי הסיבה היא מכיוון שהגוי שלא קיבל על עצמו את אמונת ישראל במעמד הר סיני, עלול למשוך את בנו שנולד לו (ונחשב יהודי על פי ההלכה) לעבודה זרה), אנו למדים כי אין חילוק בנושא זה, בין ז' האומות לשאר האומות.
לעומת זאת שאר החכמים שאינם דורשים את טעם הפסוק להלכה למעשה, למדים הלכה זו מפסוק אחר, התורה מלמדת כי רק אחר התהליך שעוברת האשת יפת תואר תופסים בה קידושין "והייתה" לשון "הויה" שהוא קידושין בלשון התורה, אבל לא לפני כן, ולא בגויה אחרת שלא הותרה לפי כללי אשת יפת תואר.
יוסף שפירא (מחנך)
יוסף שפירא (1922 - 8 בינואר 2020) היה מורה ומחנך, שימש מורה למתמטיקה ולפיזיקה בבתי ספר על-יסודיים דתיים, וכן מפקח כולל על בתי ספר אלה, ומורה למחשבת החינוך הדתי בבית הספר לחינוך של אוניברסיטת בר-אילן.
יוסף שפירא נולד בשנת 1922 ליצחק ורבקה שפירא. אביו היה בנו של האדמו"ר רבי חיים מאיר יחיאל שפירא מדרוהוביץ', שהיה נכדו של רבי אברהם יעקב פרידמן מסדיגורה לשושלת אדמו"רי בית רוז'ין. כמו כן היה צאצא של רבי יצחק פרידמן מבוהוש, השרף ממוגלניצא, המגיד מקוז'ניץ, רבי אלימלך מליז'נסק, רבי מנחם נחום מצ'רנוביל ורבי יחיאל מיכל מזלוטשוב.
איש "ההגנה", שרת בבריגדה היהודית.
שנים אחדות שהה בשליחות חינוכית בארצות הברית, והורה את מקצועות היהדות בישיבה דפלטבוש, שבברוקלין.
נפטר ב-8 בינואר 2020 (י"א בטבת התש"ף) ונטמן בהר המנוחות.
מקאלן
מקאלן (באנגלית: McAllen) היא עיר במחוז הידלגו בדרום מדינת טקסס, ארצות הברית.
גאוגרפיה
העיר שוכנת חמישה קילומטרים צפונית מהגבול עם מקסיקו, מול העיר המקסיקנית ריינוסה, בעמק ריו גראנדה, במרחק של 110 ק"מ מערבית למפרץ מקסיקו. לפי מפקד התושבים שנערך בשנת 2010 חיו במקאלן 129,877 תושבים ו-774,769 תושבים באזור המטרופוליני מקאלן-אדינבורג-מישן. מקאלן ידועה כ'עיר הדקלים' בזכות הדקלים הרבים בעיר. דקל הוא העץ המתאים ביותר במזג אוויר אקלים סובטרופי גשום השורר באזור. הטמפרטורה הממוצעת בקיץ היא 32 מעלות צלזיוס והטמפרטורה הממוצעת בחורף היא 21 מעלות צלזיוס.
עד לחתימת הסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה אשר נכנס לתוקף בשנת 1994 ענפי הכלכלה העיקרים היו חקלאות ונפט. דרומית-מערבית לעיר ישנו אזור סחר חופשי.
איש הברזל
{{פירושונים|
ראו גם
}}
זיוף תעודות
שמאל|ממוזער|250px|לוחית אזהרה בחווה ב[[קורנוול:
אף על פי שלא נמצא אימות לקיומו של דוכס כזה, כנראה שהיה ללוחית אפקט מרתיע]] זיוף תעודה או זיוף מסמך הוא יצירה של או מסמך שיוצגו כאמיתיים למרות שאינם כאלה, על מנת לתעתע או להונות וליצור מצג שווא. זיוף תעודות יכול לשרת מטרות פוליטיות, פליליות או אחרות.
זיוף תעודות עשוי לסייע לאדם בהתחזות - בין אם כחלק מגנבת זהות, ובין אם כאמצעי להשגת טובות הנאה. כך למשל נפוץ הפשע של זיוף תעודה מזהה בארצות הברית כאמצעי לרכישת אלכוהול (שאסורה מתחת לגיל מסוים). קיימים גם מקרים של זיוף תעודות סיום בית ספר (למשל תעודת בגרות) או תעודות אקדמיות, כדי להתקבל ללימודים או למשרה הדורשת תעודות אלו. מרדכי קידר (אין להתבלבל עם ד"ר מרדכי קידר) למשל הודח מלימודי המשפטים באוניברסיטה העברית לאחר שהתגלה כי זייף את תעודת הבגרות שלו. במקרה אחר, הורשע (2007) יוסף בא-גד כי זייף חתימות של אזרחים על מנת להגיע למספר החתימות הנדרש על פי החוק על מנת להיחשב כמועמד לראשות הממשלה.
במקרה של מסמכים מזהים, זיוף תעודות יכול לשמש לגנבת זהות או לטשטוש הזהות האמיתית של המשתמש במסמך המזויף. קיימות דוגמאות היסטוריות רבות לזיוף מסוג זה. באירופה הכבושה על ידי גרמניה הנאצית השתמשו יהודים נרדפים, כמו גם חברים בארגוני מחתרת נגד הנאצים, בתעודות מזויפות אשר זיהו אותם כ"ארים", או בשמות בדויים, למשל על ידי זיוף תעודת ייחוס ארי. אחד המפורסמים שבסיפורי אימוץ זהות בדויה על ידי חבר במחתרת אנטי-נאצית הוא זה של וילי ברנדט, שהפך אחרי המלחמה לראש עיריית ברלין ולקנצלר גרמניה המערבית, כל זאת תחת שמו המחתרתי וה"מזויף". ארגוני ביון וריגול משתמשים לעיתים קרובות בזיוף תעודות כטכניקה להצגת מרגלים או לחדירה למקומות מסווגים. אדולפו קמינסקי זייף תעודות למספר ארגוני מחתרת ואופוזיציה פוליטית במהלך כ-30 שנות פעילות כזייפן מסמכים: להצלת יהודים בצרפת הכבושה, לארגון מסמכי פטור מגיוס לצבא צרפת במלחמת אלג'יריה ולטובת המוסד לעלייה ב'.
תופעת זיוף תעודות לידה למטרות זיוף גיל (לצורך גיוס או הימנעות מגיוס לצבא למשל), דרישות להכרה באבהות, דרישות להשתתפות בירושה והגדרת אדם המשתייך לקבוצה אתנית מופלית לרעה כמי שאינו משתייך לקבוצה זו, האיצה פיתוח אמצעים שונים (כגון חותמות) במטרה להקשות על פעולת הזיוף.
לעיתים קרובות משמש זיוף על ידי רשויות ל"תעמולה שחורה". ייתכן כי מעשה הזיוף המפורסם ביותר בהיסטוריה הוא זה של הפרוטוקולים של זקני ציון. ספר בדיוני זה הוצג כ"מסמך מקורי" המתעד את כוונותיהם של היהודים להשתלט על העולם, ושימש כחומר בערה לאנטישמיות. המסמך חובר על ידי האוכרנה, משטרת הצאר הרוסי, על מנת להסית כנגד היהודים. במקרים אחרים משתמשים משטרים בזיוף מסמכים על מנת להביא לתוצאות פוליטיות רצויות מבחינתם. "מזכר טנאקה" היה בעל מטרות דומות: להציג את היפנים כמנסים להשתלט על העולם.
במקרים אחרים מבצעים פוליטיקאים או גורמים בעלי אינטרסים פוליטיים זיוף מסמכים על מנת לפגוע ביריב פוליטי. ב"פרשת ג'ול אמסטר" (ב-1949) זייף איסר בארי מסמכים שהצביעו על שיתוף פעולה בין הבריטים לבין אמסטר, איש סודו של אבא חושי, וזאת כדי לפגוע בקריירה הפוליטית של חושי.
חוק העונשין
סעיף 414 לחוק העונשין, מגדיר זיוף כאחד מאלה:
חוק העונשין בישראל כולל סעיפים אחדים העוסקים בזיוף מסמך, וקובעים ענישה של עד שבע שנות מאסר: סעיפים נוספים עוסקים בזיוף של בעלות על רכב או שימוש בו, וזיוף שטרי כסף, מטבעות ובולים.
פלבן (מחוז)
מחוז (אובלסט) פלבן (בבולגרית: Област Плевен) הוא אחד מ-28 מחוזות בולגריה. המחוז ממוקם במרכז צפונה של המדינה ועיר בירתו היא פלבן.
היסטוריה
התיישבות מאורגנת בשטח המחוז החלה בתקופת הממלכה התראקית. בהמשך היה המחוז חלק מפרובינציה רומית, ביזנטית וחלק מהאימפריה הבולגרית הראשונה והשנייה. ב-1388 נכבש האזור על ידי הסולטאן מוראט הראשון והפך חלק ממחוז (איילט) של האימפריה העות'מאנית. במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), התחוללו באזור קרבות כבדים שגבו עשרות אלפי קורבנות משני הצדדים, כאשר האירוע המרכזי היה המצור על פלבן אשר התרחש בין יולי לדצמבר 1877. לאחר סיום המלחמה נכללו שטחי המחוז בתוך נסיכות בולגריה, מתוקף סיכומי קונגרס ברלין.
דמוגרפיה
90% מתושבי המחוז הם בולגרים, 5.5% הם טורקים ו 3.1% הם בני רומה. מבחינת האמונה הדתית, 88.2% מתושבי החבל הם נוצרים אורתודוקסים, 5% הם מוסלמים סונים ו 2.3% הם קתולים. שפת אימם של 91% מתושבי המחוז היא בולגרית, 4.8% טורקית ו 2.85% רומאנית.
יער הזורע
יער הזורע הוא יער בישראל שמשתרע על שטח של כ- ומהווה חלק מפארק רמות מנשה ששטחו כ 84,000 דונם. יער הזורע נמצא מדרום ליקנעם. מספר העצים ביער נאמד בעשרים מיליון. בתחילה נטעה הקרן הקיימת לישראל ביער עצים מחטניים כמו עץ האורן שהוא עץ עמיד הצומח במהירות. משנות השמונים של המאה העשרים החלה לטעת עצים רחבי עלים בין עצי האורן.
מייסדי קיבוץ הזורע החלו את נטיעת היערות עם הקרן הקיימת במקום בשנות ה-30 של המאה ה-20, זאת לאחר שיער הקיבוצים הסמוך החל להינטע בשנות העשרים של המאה העשרים, זאת בשיתוף הקרן הקיימת. ענף היעור היה הבסיס הכלכלי להיאחזות שלהם בקרקע. ביער נטועים עצי אורן, אקליפטוס, ברוש, חרוב ועוד. בוקיצה שעירה הוא עץ נדיר הצומח באופן טבעי בנחל גחר הנמצא ביער. יער הזורע הוא מוותיקי היערות הנטועים בארץ. בעבר היה האזור של רמות מנשה מכוסה ביערות של אלון התבור אך רוב היער העתיק נכחד ושרידים מעטים נמצאים באזור קיבוץ גלעד.
יער הזורע בפרט ויערות מנשה בכלל משמשים לטיול ולנופש ודרכים רבות חוצות את היער. הכניסות ליער נמצאות בין קיבוץ הזורע לבין משמר העמק. בסביבה מספר חניוני נופש כמו הר גחר שהוא החניון המרכזי של יער הזורע וחניוני נחל השופט וכן חורשת המ"מים וחניון גלעד. הקרן הקיימת התקינה במקום שולחנות, מתקני פיקניק, מתקני נופש פעיל, מי שתייה ושירותים. ביער הזורע מתקיים מדי שנה מחנה קיץ של הצופים, שאותו מאבטחים צופי אש. כמו כן, ביער עובר שביל רמות מנשה.
אטיוד
אטיוד (Étude; מצרפתית – לימוד) הוא יצירה מוזיקלית קצרה, לשם תרגול של בעיה טכנית מסוימת המוצבת בפני נגן הכלי. ישנם אטיודים אשר נכתבו אך ורק לשם תרגול, לדוגמה האטיודים של קארל צ'רני לפסנתר ושל רודולף קרויצר לכינור.
האטיודים המפורסמים ביותר הם אטיודים אשר מטפלים בבעיות טכניות אמנם, אך מהווים עם זאת יצירות אמנות אמיתיות. 24 האטיודים של פרדריק שופן (אופ. 10, אופ. 25) הם מהמובחרות שביצירותיו. מלחינים רבים כתבו אטיודים, ובין אלה שכתבו לפסנתר: פרנץ ליסט, אלכסנדר סקריאבין, קלוד דביסי וסרגיי רחמנינוב.
אטיודים לשם תרגול הולחנו כבר במאה ה-18, באופן הבולט ביותר אצל קארל צ'רני, אך היה זה שופן אשר הפך את האטיוד לז'אנר מוזיקלי חשוב. אטיודים מצויים במבנים וצורות שונים ומגוונים, ולעיתים מקובצים אל סכמות גדולות יותר – קבוצת האטיודים הסימפוניים של רוברט שומאן נושאת את הכותרת, בגרסתה השנייה, Études en forme de Variations (אטיודים במבנה של וריאציות).
אטיודים לכלים אחרים מלבד פסנתר נכתבו גם הם, כדוגמת האטיודים לכינור של רודולף קרויצר והאטיודים לגיטרה של הייטור וילה לובוס.
האטיודים אשר מוערצים במידה הגדולה ביותר הם אלו שנזנחה אצלם צורת המדריך הפרקטי והפכו למוזיקה פשוטה כמשמעה. לדוגמה, האטיודים של שופן נחשבים לקשים לא רק מבחינה טכנית, אלא הם גם רבי עוצמה ומלאי רגש מבחינה מוזיקלית. מנגד, האטיודים של צ'רני מיוחסים כקשים טכנית באופן כללי, ושום דבר מעבר לכך. מכאן, האטיודים של שופן מבוצעים תכופות מול קהל, בזמן שהאטיודים של צ'רני מנוגנים בחדר האימונים.
מקרה קיצוני הוא באטיודים אשר בקושי מוערכים כמוזיקה, והולחנו כחלקים-חלקים החוזרים על עצמם אשר כוונתם היא אימון טכני טהור. הידועים מסוג זה, הם 60 האטיודים מתוך "הפסנתרן הווירטואוז" מאת צ'ארלס לואיז הנון.
מספר מורים טוענים שהאטיודים שאין בהם מוזיקה אלא הם אימון לאצבעות הם חסרי ערך, ועלולים אף להזיק – אבּי וייטסייד היא דוגמה אחת לפדגוגית אשר נמנעה לחלוטין מניגון האטיודים של הנון וצ'רני.
גלובוס הזהב על שם קרול ברנט
הפרס על שם קרול ברנט הוא פרס גלובוס הזהב למפעל חיים, שמחולק על ידי איגוד העיתונאים הזרים בהוליווד. הפרס מוענק לאישים שהטביעו חותם משמעותי בתעשיית הטלוויזיה וחולק לראשונה בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-76 בשנת 2019. הזוכה הראשונה היה קרול ברנט, ומכאן שמו של הפרס.
הזוכה הצעיר ביותר בפרס היה היוצר ראיין מרפי, שבשנת זכייתו (2023) היה בן 57. הזוכה המבוגר ביותר היה המפיק נורמן ליר, בגיל 98 ב-2021. נכון לשנת 2023, ארבעה אישים קיבלו את הפרס: 2 נשים ו-2 גברים.
I Love My Nails
השיר הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הישראלי של מדיה פורסט TV.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי פורסם ב-6 באפריל 2022, יום צאת השיר. הוא בוים ועובד על ידי רוי רז. נכון לספטמבר 2022 עומד מונה הצפיות של הקליפ על למעלה מ-3.4 מיליון צפיות.
השמורה האקולוגית מיסטייקן פוינט
השמורה האקולוגית מיסטייקן פוינט (באנגלית: Mistaken Point Ecological Reserve) היא אתר מאובנים הממוקם באי ניופאונדלנד, במזרח קנדה. השמורה מורכבת מרצועה צרה, באורך 17 קילומטר, של צוקי חוף סלעי. צוקים אלה מתוארכים לתת-תור של האדיקר (לפני כ-560–580 מיליון שנה), ומכילים את הממצאים העתיקים ביותר של מאובני יצורים רב-תאיים. שמורה זו היא המחשה פיזית ייחודית לנקודת מפנה בתולדות מוצא החיים על פני כדור הארץ - נקודה בה לאחר כמעט שלושה מיליארד שנים של התפתחות, הופיעו לראשונה יצורים מורכבים יותר מבחינה ביולוגית.
בשנת 2016 הוכרזה השמורה כאתר מורשת עולמי של אונסק"ו.
שם המקום באנגלית, מיסטייקן פוינט, הוא בתרגום לעברית "נקודה שגויה". השם נובע מטעות שהייתה נפוצה בעבר אצל ימאים, שזיהו את הנקודה בטעות כנמל, עקב הערפל הרב ששרר במקום לעיתים קרובות.
המאובנים שבשמורה
בשמורה יותר מ-10,000 מאובנים שנחשפו, ולאחר גילויים משמשים למחקר מדעי. גודלם נע בין סנטימטרים בודדים ועד לאורך של קרוב לשני מטרים.
צורת הימצאותם של המאובנים סייעו לחוקרים לקבוע שבעלי החיים שנמצאו באזור המחיה המקורי שלהם, והמאובנים מסייעים לחוקרים לקבוע את המורפולוגיה של הפרטים שנמצאו. תיארוך רדיומטרי סיפק לחוקרים כרונולוגיה מפורטת, למשך 20 מיליון שנים, של בעלי החיים שבסביבה, כך שהחוקרים זכו להצצה על ההתפתחות האבולוציונית שהתרחשה בקרב היצורים המקומיים למשך תקופה ארוכה.
המאובנים הייחודיים של השמורה שיכיים לתקופת האדיקר, אשר התרחשה סביב נקודת מפנה, שאחריה החל "הפיצוץ הקמבריוני", שהוא תקופת פריחה אבולוציונית, בה הופיעו לראשונה קבוצות בעלי חיים חשובות רבות.
חשיבות האתר כאתר מורשת עולמי
האתר נכלל בקריטריון זה מעצם היותו התיעוד המתמשך הארוך ביותר שנמצא - כ-20 מיליון שנה ברצף - של מאובנים מתקופת האדיקר, חלקן העדויות הטובות ביותר שנמצאו לראשית התפתחותן של כמה קבוצות של בעלי חיים אשר עדיין קיימות בעת המודרנית.
השמורה של מיסטייקן פוינט מכילה את אוסף הממצאים העתיק ביותר שנמצא של אורגניזמים גדולים ומורכבים. מבחינה אקולוגית, השמורה מכילה את אוסף הממצאים העתיק והמגוון ביותר של יצורי מים עמוקים מהתקופת האדיקר, שמספק הצצה נדירה על אבות קדמונים משותפים של סוגי יצורים שונים שיתפתחו בהמשך, והצצה על בעלי החיים המורכבים הראשונים שהתקיימו במים העמוקים.
לאתר חשיבות נוספת בהיבטים נוספים, כמו ראיות לחשיבות תפקידן של רמות החמצן בעולם העתיק, בכדור הארץ או מבחינה מקומית, עבור התפתחותם של בעלי חיים רב תאיים מורכבים.
אדמונד הראשון, מלך אנגליה
אדמונד הראשון (או אידמונד, Edmund I; 921 – 26 במאי 946), המכונה גם הזקן, עושה המעשים או המפואר, היה מלך אנגליה משנת 939 ועד למותו. הוא היה בנו של המלך אדוארד הזקן מאשתו השלישית, אדגיבה, ואחיו למחצה של אתלסטאן, מלך אנגליה, שאת כסאו ירש ב-27 באוקטובר 939.
איומים צבאיים
זמן מועט לאחר הכתרתו נאלץ אדמונד להתמודד עם צבאו של אולף השלישי גות'פרית'סון, מלך דבלין, שהשתלט על נורת'מבריה והחל לנגוס בשטחים במרסיה.
עם מותו של גות'פרית'סון ב-941, החל שלטונו ומעמדו של אדמונד להתחזק. ב-942 השיב לעצמו את השטחים שנלקחו ממנו במרסיה, וב-943 אף שימש כסנדק בטקס ההטבלה של אולף קואראן, ששלט ביורק כיורשו של אולף גות'פרית'סון, יחד עם בן דודו רגנאל.
שנה מאוחר יותר ב-944, השתלט אדמונד על נורת'מבריה, תוך שקואראן מודח מכסאו ונמלט לדבלין, שם הוכתר למלך.
ב-945 כבש אדמונד את סטרתקלייד, אך מסר את השטח למלקולם הראשון, מלך סקוטלנד, בתמורה לברית צבאית, שהניחה את הבסיס ליחסי ידידות עם סקוטלנד.
אשתו של אדמונד, אלגיבה, ילדה לו את אדוויג ואת אדגר, שניהם זכו למלוך באנגליה.
מוות וירושה
אדמונד נרצח ב-26 במאי 946 בפוקלצ'רץ'. נסיבות הרצח אינן ברורות ומהוות מקור לשמועות רבות.
כרך ד' בכרוניקה האנגלו-סקסונית, שנכתב כמאה שנים לאחר האירוע, מזוהה אדם בשם ליאופה כרוצח, ללא ציון מניעיו. לעומת זאת, כרכים אחרים העוסקים ברצח אינם מציינים את שם הרוצח או שאינם ברורים דים.
מקורות מאוחרים יותר, מהמאה ה-12 מוסיפים פרטים לרצח לפיהם אדמונד נהרג בקטטה עם פושע גולה בשם ליאופה, לאחר שזיהה אותו במהלך ארוחה חגיגית, ולפי מקור נוסף, כשניסה להגן על אחד ממשרתיו מאותו פושע. נראה שחלק מהפרטים המוצגים במקורות, שנכתבו יותר ממאה וחמישים שנים לאחר האירועים, ומטבע הדברים הושפעו מסיפורים שהתגלגלו מפה לאוזן, אינם הגיוניים ואינם עולים בקנה אחד עם מעמדו ואופן התנהלותו של מלך.
מאמר משנת 2015 מעלה סברה כי אדמונד היה קורבן לקנוניה ומותו היה התנקשות פוליטית.
אדמונד נקבר במנזר גלסטונברי. אחיו הצעיר אדרד ירש את כסאו.
התנגשות הדינוזאורים
התנגשות הדינוזאורים (באנגלית: Clash of the Dinosaurs) היא מיני-סדרת טלוויזיה פלאונטולוגית ששודרה בערוץ דיסקברי בדצמבר 2009 וכללה 4 פרקים באורך 50 דקות, אשר שודרו במשך יומיים (2 פרקים ליום).
הסדרה עוסקת בחיי הדינוזאורים שחיו בסוף הקרטיקון ועל אסטרטגיות ההישרדות השונות שלהם. היא הופצה גם ב-DVD.
הסדרה קיבלה ביקורות מעורבות ונמתחה עליה ביקורות עקב הוצאה מהקשרם של משפטים שאמרו פלאונטולוגים שונים שהתראיינו לתוכנית וכן עקב בעיות אמינות וסתירות מדעיות.
טיוס ג'ונס
טיוס רוברט ג'ונס (באנגלית: Tyus Robert Jones; נולד ב-10 במאי 1996) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בקבוצת וושינגטון וויזארדס מליגת ה-NBA, בעמדת הרכז.
קריירת תיכונים ונבחרות ארצות הברית
בשנת 2011 זכה עם נבחרת ארצות הברית הצעירה במדליית הזהב בטורניר אליפות האמריקות בכדורסל עד גיל 16, ושנה לאחר מכן זכה עמה בגביע העולם בכדורסל עד גיל 17. בשנת 2014 זכה במדליית זהב נוספת בטורניר אליפות האמריקות עד גיל 18. בשלושת הטורנירים רשמה ארצות הברית מאזן מושלם של 18 ניצחונות ללא אף הפסד.
מינסוטה טימברוולבס
בדראפט ה-NBA 2015 נבחר ג'ונס בבחירה ה-24 על ידי קליבלנד קאבלירס, אשר מיד העבירה אותו למינסוטה טימברוולבס בתמורה ל-3 בחירות סיבוב שני בדראפט. במהלך עונת הרוקי שלו נשלח בהשאלה לקבוצת איידהו סטמפיד מליגת הפיתוח של ה-NBA, ובששת משחקיו במדיה קלע 24.7 נקודות ומסר 5.0 אסיסטים בממוצע למשחק. בשתי עונותיו הראשונות עם הטימברוולבס קלע 3.8 נקודות למשחק כמחליפו מהספסל של ריקי רוביו, ובשתי העונות הבאות קלע 5.9 נקודות ומסר 3.7 אסיסטים למשחק כמחליפו של ג'ף טיג.
ממפיס גריזליס
ביולי 2019, לאחר 4 שנים במינסוטה, חתם ג'ונס בממפיס גריזליס על חוזה ל-3 עונות, בסך כ-28 מיליון דולר.
הביטחון הלאומי (הרשות הפלסטינית)
הביטחון הלאומי - הבטח"ל (בערבית: الأمن الوطني الفلسطيني), הוא אחד ממנגנוני הביטחון של הרשות הפלסטינית שהוקמו בעקבות הסכמי אוסלו. תפקידו המוגדר של הכוח הוא שמירה על יציבות הרשות והגנה עליה. בפועל, היה המנגנון אמור להיות הגרעין לצבא הפלסטיני שיוקם כאשר תהפוך הרשות למדינה. הביטחון הלאומי אמור היה להיות אחראי על רוב המשימות בגבולות שטחי A ובתוך הערים הפלסטיניות ובעבר שיתף פעולה עם ישראל בשמירה על מחסומים, פטרולים ומשימות ביטחוניות משותפות. לביטחון הלאומי שייכים גם משטרת החופים הפלסטינית והמשטרה האווירית (שצמחה מכוח 14). הכוח הוקם בתמיכתו של קית' דייטון וכונה על ידי חמאס "כוח דייטון".
שחר (הגליל העליון)
שחר הייתה נקודת התיישבות בגליל העליון ליד גוש חלב. המקום יושב בינואר 1949 על ידי גרעין "שחר" של הקיבוץ הדתי, אך אלו עזבו לאחר כשנה ובמקומם התיישבו עולים מטריפולי. באוגוסט 1953 עברו המתיישבים למושב דלתון.
הביטחון הלאומי (הרשות הפלסטינית)
המנגנון הוקם בעיקר על בסיס הקצונה הבכירה של מנגנוני אש"ף שהגיעה עם ערפאת מה"חוץ" (מגלות בתוניס ובמדינות ערביות נוספות) לאחר הסכמי אוסלו ורוב המגויסים היו מצבא שחרור פלסטין. למרות גודלו של המנגנון, הוא איננו הבולט מבין מנגנוני הביטחון הפלסטיניים ומבחינה איכותית עולים עליו הן המודיעין הכללי והן הביטחון המסכל. למרות שמערכת הביטחון הישראלית טוענת כי פעילים רבים מהמנגנון היו ועודם מעורבים בטרור, מעורבותו של המנגנון עצמו בטרור או בלחימה נגד צה"ל היא מינורית, ופחותה מכך עוד יותר מעורבותו של המנגנון בפעילות לסיכול טרור.
שחר (הגליל העליון)
היסטוריה
גרעין שחר היה גרעין של הקיבוץ הדתי שהורכב מעולי טריפולי, טורקיה ומצרים. היה זה הגרעין הראשון של בני עדות המזרח. הם עברו הכשרה בטירת צבי, כפר עציון וקבוצת יבנה. לאחר ההכשרה, בסוף 1946 הקימו חברי הגרעים, כחמישים במספר, מחנה זמני בנתניה. בשנת 1947 עברו חברי גרעין שחר להתיישבות במקום זמני ליד כפר אתא, שם הם לקחו חלק בלחימה במלחמת העצמאות.
הביטחון הלאומי (הרשות הפלסטינית)
מאז הפיכת חמאס בעזה במהלך 2007, מתפקד המנגנון רק ביהודה ושומרון, כאשר למעשה אין למנגנון מפקד של כלל הרשות (כמו שהיה נהוג עד אז) ומפקד המנגנון באיו"ש, ד'יאב אלעלי, כפוף ישירות לממשלה ולנשיא אבו מאזן.
שחר (הגליל העליון)
היסטוריה
בסוף 1948 התיישבו באופן זמני בכפר ערבי נטוש ליד ביריה ובינואר 1949 התיישבו בנקודת קבע ליד גוש חלב. הקיבוץ קלט חברים נוספים ממרוקו וילידי ארץ ישראל, אך לא החזיק מעמד זמן רב. החורף הקשה של סוף 1950 פגע קשות במשק ובנוסף, רבים מחברי הקבוצה בקשו לחבור אל הוריהם שעלו אז לישראל. כ-25 חברים שבקשו להמשיך במסגרת קיבוצית עברו לבני דרום.
הביטחון הלאומי (הרשות הפלסטינית)
הביטחון הלאומי זוכה לתמיכה מצד ארצות הברית שאימנה את 7,000 אנשיו, בעיקר לפיזור הפגנות ולהתמודדות עם האופוזיציה האיסלאמית. כחלק מתוכנית להגדיל את כמות השוטרים ל-40,000, אימנה ארצות הברית בשיתוף מדריכים אוסטרלים וירדנים שישה גדודים. תוכנית האימונים נמשכה 19 שבועות והתבצעה במרכז האימונים של המשטרה הירדנית בסמוך לרבת עמון. על פי דוח של הקונגרס האמריקאי משנת 2010, השקיעה ארצות הברית, נכון לזמן כתיבת הדוח, 392 מיליון דולר בהכשרת הכוחות הפלסטיניים.
שחר (הגליל העליון)
היסטוריה
במחצית הראשונה של 1950 עלו למקום 32 משפחות מעולי טריפולי. היישוב הוכלל במועצה אזורית מרום הגליל בעת הקמתה
לאחר שהתברר שקרקעות כפר שחר הוחכרו לאנשים פרטיים עברו המתיישבים באוגוסט 1953 לכפר א-דלאתה הנטוש והקימו בו את מושב דלתון.
היישוב הוקם כחלק מגוש של מושבים דתיים של עדות המזרח בגליל המעליון המזרחי וביניהם פאר עם (חצור) שמוע (עין זיתים?), ביריה, מירון, דישון, שחר שהפכה לדלתון, עלמא וראס אל אחמר (כרם בן זימרה)
פפיטה האזרחי
פפיטה האזרחי (30 במאי 1921 – 24 במאי 1963) הייתה פילוסופית ישראלית, חוקרת, מרצה ומורה.
ביוגרפיה
הייתה מרצה לפילוסופיה באוניברסיטת קיימברידג' ומשנת 1954 הייתה מורה לפילוסופיה באוניברסיטה העברית, האשה היחידה שכיהנה בשנת 1960 כמרצה לפילוסופיה באוניברסיטה העברית. בסוף שנת 1954 מסרה בקול ישראל סדרת הרצאות תחת הכותרת: "על היפה".
חידושיה העיקריים של פפיטה האזרחי בפילוסופיה היו בתחום תורת האסתטיקה ובתחום תורת המוסר. ספריה נדפסו בעברית ובאנגלית, והקנו לה שם של חוקרת ומרצה מיוחדת במינה במוסדות אקדמיים בחו"ל. במקביל לעיסוקה המדעי, עסקה באמנות ובייחוד בציור ופיסול פיגורטיבי.
התאבדה בירושלים בשנת 1963, בגיל 41 ונקברה בהר המנוחות. על אישיותה של פפיטה האזרחי ועל עבודתה נכתבו מספר מאמרים לאחר מותה. בחייה היא הוציאה שני ספרים באנגלית. לאחר מותה, בעלה ותלמידיה הוציאו על סמך סיכומי הרצאות שלה מספר ספרים.
אוסף על שמה שמור בספרייה הלאומית.
בשנת 2019 מצא אחיינו של יהודה, ד״ר אילן אזרחי, כ-1000 מכתבים ששלחו פפיטה ויהודה אחת לשני לאורך 24 שנותם כבני זוג. בינואר 2022 הוציא אזרחי ספר בהשראת המכתבים המספר אודות הביוגרפיה הזוגית של השניים.
קריירה אקדמית כאישה
פפיטה האזרחי שלטה בתשע שפות, ובזכות יכולותיה האינטלקטואליות הגבוהות צברה הישגים אקדמיים רבים. למרות זאת, דרכה האקדמית כאישה הייתה רצופת קשיים ופורצת דרך כאחד. האזרחי הייתה חסרת פשרות בנוגע לקריירה שלה, והתקבלה ללימודי דוקטורט באוניברסיטת לונדון. היא עברה ללונדון יחד עם בן זוגה, יהודה האזרחי, שנאלץ לעשות ויתורים על התקדמותו המקצועית על מנת להצטרף אליה. כאשר סיימה את הדוקטורט ב-1950, החלה לעבוד באוניברסיטת קיימברידג'. בזמן שהותה באנגליה, נאבקה האזרחי לקבל משרה באוניברסיטה העברית, על מנת שתוכל לחזור לארץ ולהבטיח את המשך הקריירה האקדמית שלה. לבסוף, בשנת 1952, הוצעה לה משרת מרצה מן החוץ. בעקבות כך האזרחי חזרה לארץ ונהייתה למרצה הראשונה לפילוסופיה באוניברסיטה העברית. האזרחי לא השתלבה היטב בפוליטיקה של האוניברסיטה, ונתפסה בעיני רבים מחברי הסגל כמתבדלת. בנוסף, עבודותיה לא תאמו את הקו האידאולוגי אשר אפיין את פעילות האוניברסיטה באותו הזמן. הביקורת על עבודותיה התמקדה בכך שהן לא מחוברות מספיק ליהדות. בשל סיבות אלו, היה על האזרחי לצאת למאבק נוסף על מנת לקבל קביעות באוניברסיטה. ב-1963 החל תהליך לקראת מינויה של האזרחי לדרגת פרופסור חבר. ועדת המינויים, שהייתה מורכבת כולה מגברים, פסלה את בקשתה. בעקבות כך מצבה הנפשי והפיזי של האזרחי התדרדר עד למותה בשנת 1963. היא נמצאה בחדרה וסביבה פזורות חבילות ריקות של כדורי שינה.
העמדה
{{פירושונים|
יצירות:
כיכר מסקל
כיכר מסקל (געז መስቀል አደባባይ – "מסקל אדבבאי") היא כיכר עירונית גדולה במרכזה של אדיס אבבה, בירת אתיופיה. הכיכר שמשמעות שמה הוא "כיכר הצלב", הוקמה במיוחד כדי שתשמש זירה לחגיגות חג מסקל, אירוע המתרחש בה בחג הצלב האמיתי. בכיכר נערכים אירועים רבים נוספים, ובהם קונצרטים, תהלוכות וכנסים מפלגתיים.
מיקום ומבנה
הכיכר מחולקת לשני חלקים - רחבה ענקית בצורת חצי מעגל באורך של 350 מטרים לאורך שדרות ג'ומו קניאטה התוחמות אותה מצפון, וברוחב מרבי של 80 מטרים; ושורות מדרגות, גם הן בצורת חצי מעגל, המקיפות את הרחבה מדרום. המדרגות המשמשות כטריבונות בעת אירועים, מגיעות גם הן לרוחב מרבי של 80 מטרים. בכיכר נפגשים כמה מרחובותיה המרכזיים של העיר, שחלקם מהווים גם כבישים ארציים מרכזיים במדינה. כביש מס' 1 מוביל מהכיכר מזרחה ולאחר מכן צפונה, עד לגבול עם אריתריאה וממשיך משם לבירתה אסמרה. כביש מס' 4 יוצא מפינתה המערבית של הכיכר ומוביל דרומה ומזרחה להרר, וכביש מס' 7 יוצא מאותה נקודה ומוביל לג'ימה ולמערב המדינה. בצידה המזרחי של הכיכר יוצאות ממנה "שד' אפריקה" ("דרך בולה") המובילות לכיוון דרום-מזרח ומסתיימות בנמל התעופה הבינלאומי אדיס אבבה בולה, ושדרות מנליק השני המובילות צפונה, ולאחר שהן משנות את שמן מספר פעמים, הן מסתיימות בהרי אנטוטו בצפון-מזרחה של העיר.
אתרים סביב הכיכר
בפינה המזרחית של הכיכר הוקמה האנדרטה לזכר קורבנות הטרור האדום שנרצחו בשנות ה-70 של המאה ה-20, בהוראת החונטה הצבאית האתיופית, ובמקום הוטמנו שרידיהם של קורבנות. בשנת 2010 נחנך במקום בניין "המוזיאון להנצחת קורבנות הטרור האדום".
מדרום לכיכר שוכן מוזיאון אדיס אבבה שנוסד בשנת 1986 באחד המבנים העתיקים בעיר, שהיה שייך לשרי צבאו של מנליק השני. המוזיאון מתמקד בתולדות העיר, באדריכלות, בתרבות ובתהפוכות הפוליטיות שעברו עליה. בפינה הצפון-מזרחית של הכיכר שוכן הבניין העגול של הבנק הלאומי של אתיופיה, אשר תוכנן ב-1953 על ידי האדריכל הצרפתי הנרי שומט (Henri Chomette). צמוד לו ממערב נמצא משרד הנוער והספורט של אתיופיה. עוד שוכנים סמוך לכיכר כנסיית סטפנוס הקדוש וכנסיית יוסף הקדוש, וכן קולג' "אוניברסיטת אטלס".
היסטוריה
בחג המסקל החל ב-27 בספטמבר לפי הלוח הגרגוריאני, נוהרים אלפי בני אדם אל הכיכר החל בשעות אחר הצהרים, כשהם נושאים בידיהם לפידים. ההמונים מציתים מדורה בצורת פירמידה המוצבת במרכז הרחבה, שבראשה קבוע צלב עץ, וזו בוערת עד שהחגיגות מסתיימות עם עלות השחר, והצלב נופל אל הקרקע. החג מסמל גם את סיומה של העונה הגשומה ואת תחילתו של האביב.
בתקופת האימפריה האתיופית, לאחר שאדיס אבבה הייתה לבירת המדינה, התרחשו אירועי חג המסקל סמוך לקתדרלת גאורגיוס הקדוש ולשוק הישן, ובאופן מסורתי הודלקה מדורת החג בידי הקיסר. מאוחר יותר הורה הקיסר היילה סלאסי על הקמת כיכר מסקל במיוחד כדי שתארח את אירועי החג. עם ההפיכה הצבאית במדינה ועליית החונטה הצבאית האתיופית לשלטון ב-1974, שונה שמה של הכיכר ל"כיכר המהפכה" (አቢዮት አደባባይ - "אביות אדבבאי"), והיא הורחבה באופן משמעותי כדי שתוכל לארח את המצעדים השנתיים של האחד במאי וה-12 בספטמבר (יום השנה למהפכה). בכיכר נתלו שלושה פורטרטים רחבי ממדים של קרל מרקס, פרידריך אנגלס וולדימיר לנין. מסורת חג המסקל נמשכה, ותפקיד הדלקת המדורה נמסר לידיו של פטריארך הכנסייה האורתודוקסית האתיופית. ב-1988 הורתה הממשלה השמאלנית על העברת החגיגות לאתר מרכזי פחות בעיר, אך עם סיום מלחמת האזרחים האתיופית וסיום שלטונה של החונטה במדינה ב-1991, הושב לכיכר שמה הקודם ועימו הוחזרו אליה החגיגות.
יעל כהן
יעל כהן (נולדה ב-1972) היא מתופפת ישראלית, הייתה חברה בהרכב המכשפות.
ביוגרפיה
יעל כהן המוכרת בעיקר כמתופפת של להקת הרוק הנשי, "המכשפות", נחשבת לאחת המתופפות הבולטות בישראל. כהן נכנסה לתודעת הציבור בשנות ה-90, עם פריחתו של הרוק הישראלי. המכשפות הוציאו 3 אלבומים וצברו קהל מעריצים רחב.
עם התפרקות הלהקה בנסיבות טרגיות, כתוצאה ממותה בתאונה של הסולנית ענבל פרלמוטר, המשיכה כהן לעסוק במוזיקה, אך רוב עבודותיה נחשבות לרחוקות מהמיינסטרים.
ריבית הפרה
התנאים שהפרתם גוררת החלת ריבית הפרה הם לרוב איחור בתשלומים או אף כשל אשראי של הלווה. עם זאת, בהלוואות מסוימות המלווה והלווה יכולים להחליט מראש על תנאים נוספים שייחשבו כהפרה. בנקים נוהגים להחיל ריבית הפרה כדי להפריד בין תרחישים שונים לסיכון האשראי שגלום בהלוואה.
דיפולט פיננסי
כאשר לווה נמצא במצב של דיפולט, ישנה חשיבות לשאלה האם מדובר בהלוואה כנגד בטוחה או לא. אם מדובר בהלוואה כנגד בטוחה (כזו שיש נכס אשר יכול לשמש כבטוחה למקרה שההלוואה אינה מוחזרת), למלווה נולדת זכות חוקית לתפוס את הבטוחה, למשל דירה במקרה שההלוואה היא משכנתא. במקרה בו ההלוואה היא אינה כנגד בטוחה, למשל בגין חוב לבית החולים לאחר טיפול רפואי, למלווה אמנם קיימת זכות לתבוע את החזר החוב מהלווה, אך זכות זו כרוכה בפרוצדורה ואינה מבטיחה כי כלל הסכום יוחזר למלווה. בשל כך, במקרה של הלוואה שלא כנגד בטוחה, המלווה לרוב ימתין מספר חודשים בתקווה שהלווה יוכל לחזור לעמוד בתשלומים בטרם יכריז עליו כדיפולטיבי. במצב בו המלווה מבין שלא יוכל לגבות את החוב, ירשום המלווה בספריו את החוב כחוב אבוד (כהוצאה).