cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לאסלו שאלאמון
ביוגרפיה
עיתונים רבים בטרנסילבניה פרסמו את שיריו, מאמריו ואת כתבים העיתונאיים, במלחמת העולם השנייה גורש למחנה הריכוז דכאו בשנת 1944, ולאחר ששרד ושוחרר ערך את העיתון "ארדאי" משנת 1946 ואת "האמת" משנת 1948. משנת 1950 ועד פרישתו עבד כשכיר בסניף קלוז' של הוצאת הספרות והאמנות הממלכתית. הוא פרסם כמה כרכים עצמאיים.
הרכבת הלאומית הקנדית
הרכבת הלאומית הקנדית (באנגלית: Canadian National; בצרפתית: Canadien National וידועה בראשי תיבות: CN) היא מפעילת שירותי תחבורה מסילתית בקנדה שבסיסה במונטריאול, קוויבק, המשרתת את קנדה, המערב התיכון ודרום ארצות הברית.
CN היא הרכבת הגדולה ביותר בקנדה, הן מבחינת ההכנסות והן מהגודל הפיזי של רשת הרכבות שלה, והיא חברת הרכבות היבשתית היחידה בקנדה, המשתרעת על פני קנדה מהחוף האטלנטי בנובה סקוטיה לחוף האוקיינוס השקט בקולומביה הבריטית לאורך כ-32,831 קילומטרים.
CN היא חברה ציבורית עם 24,000 עובדים ונכון ליולי 2019 היה לה שווי שוק של כ-90 מיליארד דולר קנדי. CN הייתה בבעלות ממשלתית, לאחר שהייתה חלק תאגיד הכתר הקנדי, מיום היווסדו ועד הפרטתו בשנת 1995. נכון לשנת 2019, ביל גייטס הוא בעל המניות היחיד בחברת CN.
החברה נקראה "הרכבות הלאומיות הקנדיות" (CNR) בשנים 1918 - 1960, וכינויה "CN" משנת 1960 ועד ימינו.
Greensleeves
שרוולים ירוקים (באנגלית: Greensleeves) הוא שיר עם אנגלי מסורתי, וכן נעימה, אוסטינטו של הצורה המכונה "רומנסקה".
בלדה בעלת כינוי זה נרשמה ב"חברת מוכרני מכשירי הכתיבה של לונדון" בשנת 1580 כ"פזמון צפוני חדיש של הגבירה שרוולים ירוקים". או אז הופיעה ב"חופן מנעמים" (A Handful of Pleasant Delights; 1584), אשר השתמר עד ימינו אנו, כ"סונטה אצילה חדישה של הגבירה שרוולים ירוקים. לנעימה החדישה של שרוולים ירוקים".
הנעימה מצויה במקורות אחדים אשר חוברו בשלהי המאה ה-16 ובראשית המאה ה-17, כדוגמת "Ballet's MS Lute Book" וכן "Het Luitboek ban Thysius", כמו גם בכתבי יד שונים השמורים בספריות אוניברסיטת קיימברידג'.
"Greensleeves" והנרי השמיני
רווחת אמונה עיקשת לפיה הולחן "Greensleeves" בידי הנרי השמיני עבור אהובתו ובת זוגו לכס המלכות לימים, אן בולין. אן דחתה את מאמצי הנרי לפתותה, ודומה כי דחייה זו נזכרת בשיר כאשר אהובת הדובר "השליכתני בלי גינונים" (cast me off discourteously). עם זאת, לא הלחין הנרי את "Greensleeves", אשר קרוב לוודאי אליזבתני במקורו ויסודותיו שאובים מסגנון קומפוזיציה איטלקי אשר לא התפשט לאנגליה אלא לאחר מות הנרי.
פרשנות מילולית
פרשנות אפשרית היא, כי הייתה הגבירה שרוולים ירוקים עלמה מופקרת ואף זונה. בעת ההיא נקשרה המילה "ירוק" במובנים מיניים, ובפרט בצירוף "שמלה ירוקה" (a green gown), התייחסות להופעת כתמי דשא על גבי שמלת עלמה אילו התנתה אהבים בחוצות.
בתרגומו של נוויל קוגהיל את "סיפורי קנטרברי", הוא מבאר כי: "ירוק [בעידנו של צ'וסר] היווה את גוון החדווה אשר באהבה. הדבר מהדהד ב'הייתה שרוולים ירוקים חדוותי' [Greensleeves was my delight] ועוד".
תמליל חלופי
המזמור "איזהו הילד?" (What Child Is This?), מאת ויליאם צ'אטרטון דיקס, חובר בשנת 1865 על-פי נעימת "Greensleeves" וזוכה לשימוש ברחבי הכנסייה הנוצרית המערבית.
נעשה שימוש נרחב בווריאציה בסרט הקולנוע "כיצד נכבש המערב" (1962) כשיר "בית באחו", מילים מאת סמי קאהן (Sammy Cahn), בביצועה של דבי ריינולדס.
אזכורים ספרותיים מוקדמים
ב"נשי וינדזור העליזות" מאת שייקספיר, אשר חובר בשנת 1602 לערך, מתייחסת המאהבת פורד פעמיים ללא כל ביאור לנעימת "Greensleeves", ובהמשך מזדעק פלסטף:
הרמזים אלה מעידים כי השיר היה ידוע היטב בעת ההיא.
מוזיקה
"Greensleeves" הוא במודוס דורי, אולם יש כי הוא מנוגן בידי מלחינים עכשוויים בסולם מינורי. בשנת 1929 הכניס המלחין רייף וון ויליאמס קטע מבוסס על Greensleeves במבוא למערכה השלישית של האופרה שלו "סר ג'ון מאוהב" (שגיבורו פלסטף). הקטע הכולל באמצעו גם שיר עם נוסף Lovely Joan עובד על ידי המלחין ראלף גריווס (1966-1889), תלמיד של וון ויליאמס, לתזמורת מיתרים, אחד או שני חלילים ולנבל (או פסנתר). העיבוד נודע כ"פנטזיה לפי Greensleeves מאת וון ויליאמס".
אולימפיאדת הנכים גיילו (1980)
משחקי החורף הפאראלימפיים 1980, הם אולימפיאדת הנכים השנייה שנערכה במתכונת אולימפיאדת החורף. האירוע התקיים בגיילו שבנורווגיה בין 1 בפברואר ל-7 בפברואר 1980.
יוזמה פיננסית פרטית
יוזמה פיננסית פרטית (באנגלית: Private Finance Initiative, או בראשי תיבות: PFI) היא אחד המודלים המרכזיים למימוש הסכמי PPP. הסכמי PFI הם הסכמים ארוכי טווח שבמסגרתם המגזר הציבורי מעביר למגזר הפרטי את האחריות לספק את התשתית, המוצר או השרות הציבורי, לרבות הקמה, רכישה, שיפוץ, מימון, תפעול ותחזוקה, ותוך ניצול היתרונות של המגזר הפרטי, לרבות יכולתו לנצל טוב יותר את הפוטנציאל הכלכלי של הנכס. בתמורה המגזר הפרטי מקבל תשלומים לפי קריטריונים של ביצוע המוגדרים מראש, אשר יכולים להגיע מהמשתמשים במוצר או השירות, מהמגזר הציבורי או משילוב של השניים.
במסגרת פרויקטים אלו יכללו כל העסקאות בהן בתום תקופת ההסכם, הנכס עובר למגזר הציבורי וכן עסקאות בהן הנכס נשוא ההסכם אמור לשמש בעיקר את המגזר הציבורי או שערך הגרט שלו בתום תקופת הסכם ה-PFI זניח.
הבועה
"הבועה" הוא סרט קולנוע ישראלי של איתן פוקס וגל אוחובסקי, אשר יצא לאקרנים ב-29 ביוני 2006. פוקס ביים את הסרט, ואוחובסקי כתב את התסריט.
עלילה
הסרט עוקב אחר סיפורם של חבורת צעירים המתגוררים בלב תל אביב, רחוב שינקין, וחיים את הוויית "הבועה" התל אביבית הבורגנית: חיי השלושה משתנים כאשר לחייהם נכנס אשרף, צעיר פלסטיני, איתו מפתח נועם סיפור אהבה ייחודי. החבורה מחליטה לאמץ אותו אליה, והופכת אותו, באמצעות שם בדוי ועבודה חדשה במסעדה, לחלק מהבועה בה הם עצמם חיים. עד מהרה מגלה החבורה כי המציאות העגומה חזקה מהם, כי הדברים אינם מסתדרים בקלות, ולבסוף הבועה בה הם חיים מתנפצת באכזריות ישראלית טיפוסית. בסרט מופיעים מספר ידוענים, בהם: דנה מודן, גיא פינס, ליאור אשכנזי ואליענה בקייר.
עלילת הסרט עוסקת בהוויית החיים התל אביבית; היוצרים חיים הוויה זו בעצמם, ונוהגים לתאר אותה ברבות מעבודותיהם, כשהבולטת שבהן היא סדרת הטלוויזיה "פלורנטין". גם נושא יחסי יהודים-ערבים מוכר מעבודותיהם האחרות, בהן "ללכת על המים", ונושאי ההומוסקסואליות, המוכרים גם מסרטם "יוסי וג'אגר". בסרט זה, שני היוצרים שמו דגש על תיאור מפורט של הפרטים השונים שיוצרים הוויה "בועתית" זו, למשל דרך תיאור מקומות בולטים ומרכזיים בנוף של מרכז תל אביב, כמו חנות "האוזן השלישית" ומסעדת "אורנה ואלה", מקומות שהפכו למוקדים עירוניים עבור צעירי העיר. הנושא העיקרי בסרט הוא הקשר השבור והמקרטע (אך האפשרי) בין הבוהמה של מרכז תל אביב הבורגנית לבין שאר חלקי הארץ ואזורי הרשות הפלסטינית, נושא המועבר דרך היחסים בין הדמויות המרכזיות לדמותו של אשרף.
ביקורת
אורי קליין סבר כי מדובר ב"סרט עילג מכל בחינה אפשרית כמעט". לדברי שמוליק דובדבני, "במקום לייצר איזו אמירה בעלת משמעות על צעירים החיים במקום הזה ובזמן הזה, הוא מכונן - ע"ע ללכת על המים - מרטירולוגיה הומואית מזככת מהסוג הזול ביותר". ואילו מבקר נענע10, גולן כספי, ראה בו "סרט בינוני, דחוס קלישאות שלא מצליח לייצר רגע דרמטי ראוי".
פרסים
בקיץ 2007 יצא הסרט להפצה מסחרית בבתי קולנוע בצרפת.
הלל אשכנזי
הלל אשכנזי (ט"ו באב תרצ"ג, 7 באוגוסט 1933 – י"ג בשבט תשפ"ב, 15 בינואר 2022) היה עורך דין, יזם עסקים ופעיל במפ"ם. כיהן, בתום שירות ממשלתי של 17 שנים, כמנכ"ל המשרד לקליטת העלייה בשנים 1970–1973.
מירית שטרן
מירית שטרן היא עורכת דין ישראלית. בין השנים 2011–2019 כיהנה כפרקליטת מחוז צפון (פלילי) בפרקליטות המדינה.
הלל אשכנזי
ביוגרפיה
אשכנזי נולד בירושלים למשפחה חסידית מצאצאי "חכם צבי". הוריו, הרב יהודה-לייב ושושנה-רייזל, ילידי טבריה וצפת, גידלו את ששת ילדיהם, 3 בנים ו-3 בנות, בירושלים וניהלו אורח חיים חרדי. האב היה רב של קהילה קטנה ועבד לפרנסתו במאפייה ובטחנת קמח.
אלכסיי מורוזוב (שחקן הוקי קרח)
אלכסיי אלכסייביץ' מורוזוב (ברוסית: Алексе́й Алексе́евич Моро́зов; נולד ב-16 בפברואר 1977, מוסקבה) הוא שחקן הוקי קרח רוסי לשעבר ששיחק בעמדת החלוץ הימני. זכה במדליית כסף במשחקים האולימפיים בשנת 1998, פעמיים זכה באליפות העולם (2008–2009) בהרכב נבחרת רוסיה בהוקי קרח, ובמדי אק בארס זכה מספר פעמים באליפות רוסיה. שימש כקפטן נבחרת רוסיה לשעבר וקפטן אק בארס. בעל תואר אמן ספורט מכובד של רוסיה (1998).
מירית שטרן
בפרקליטות המדינה
בשנת 1994 החלה לעבוד בפרקליטות המדינה. במרץ 2011 נבחרה לתפקיד פרקליטת מחוז צפון (פלילי). במסגרת תפקידיה לאורך שנים ניהלה תיקים פליליים רבים, ביניהם תיק סייעני הפיגוע בקו 361 בצומת מירון (2002), רצח אולג שייחט, רצח יצחק קברטץ בידי ז'אן אלרז, רצח יפים ויינשטיין, רצח תאיר ראדה, תיק עזרא שיינברג, רצח תהילה נגר, תיק דארין טאטור, הצתת כנסיית הלחם והדגים, תיקי שמעון גפסו, תיקים ביטחוניים רבים, ועוד.
אלפרד מרשל
אלפרד מרשל (באנגלית: Alfred Marshall; 26 ביולי 1842 – 13 ביולי 1924), כלכלן בריטי, אחד הכלכלנים רבי ההשפעה של בני זמנו. בספרו "עקרונות הכלכלה" הציג את רעיונותיו בענייני היצע וביקוש, תועלת שולית ועלות ייצור. ספר זה הפך לספר לימוד דומיננטי למשך זמן רב בתחום הכלכלה.
אלכסיי מורוזוב (שחקן הוקי קרח)
מאז פרישתו ממשחק עסק בניהול ליגות ההוקי קרח הרוסיות ובפרט ליגת הנוער (MHL) וליגת הנשים (WHL). מאז פברואר 2020, משמש כנשיא ליגת ההוקי הקונטיננטלית (KHL).
מירית שטרן
בפרקליטות המדינה
באפריל 2019 סיימה את תפקידה בפרקליטות המדינה.
הלל אשכנזי
ביוגרפיה
בשלהי המנדט הבריטי הצטרף למחתרת לח"י הדביק כרוזים וצורף ליחידת "ציון" הדתית, שהשתתפה בקרבות שונים בירושלים בימי המצור על העיר. על שירותו זה הוענק לו עיטור לוחמי המדינה. אשכנזי שירת בשירות חובה ובמילואים כקמ"ן (קצין מודיעין) של גוש יואב, ע' קמ"ן חטיבת חי"ר וקצין סיור אוויר במודיעין פיקוד מרכז וצנחן. צורף לדובר צה"ל במלחמת ההתשה, מלחמת יום כיפור, מבצע ליטני ומלחמת לבנון הראשונה. במסגרת שירותו הגיע לדרגת סא"ל.
אלפרד מרשל
ביוגרפיה
מרשל רצה שתחום הכלכלה יהיה מובן גם לאדם ההדיוט ובהתאם לזאת כתב את ספרי הלימוד שלו ברמה פשוטה, ואת חישובי המתמטיקה העביר להערות השוליים ולנספחים. במכתב ששלח בשנת 1906 לבן חסותו ארתור פיגו התווה את המערכת הבאה:
הלל אשכנזי
ביוגרפיה
אשכנזי היה מורה מוסמך, בוגר האוניברסיטה העברית בירושלים בכלכלה, מדע המדינה ומשפטים, ומוסמך במינהל ציבורי מטעם המכון למדעי החברה בהולנד, תואר אותו סיים בהצטיינות בשנת 1963, במסגרת מלגה מיוחדת ממזכירות האו"ם.
מירית שטרן
חיים אישיים
נשואה ליצחק, מהנדס בניין, אם לחמישה. מתגוררת בהושעיה. מקיימת אורח חיים דתי.
אלפרד מרשל
ביוגרפיה
מרשל היה מרצָה של אשתו לעתיד, מרי פיילי, בתחום כלכלה מדינית בקיימברידג'. השניים נישאו בשנת 1877 וכתוצאה מזאת נאלץ מרשל לעזוב את משרתו בשל חוקי הרווקות באוניברסיטה. הוא הפך למנהל באוניברסיטת בריסטול והמשיך להרצות בתחום הכלכלה המדינית. הוא שכלל את ספרו "כלכלת התעשייה" ופרסם אותו בצורה רחבה יותר ברחבי אנגליה כספר בתוכנית הלימודים, שכן הספר התבסס על יסודות תאורטיים מורכבים. מרשל קיבל מידה מסוימת של מוניטין מעבודה זו, ולאחר מותו של ויליאם ג'בונס בשנת 1881, הפך מרשל בזמנו לכלכלן הבריטי המוביל באסכולה המדעית.
אלכסיי מורוזוב (שחקן הוקי קרח)
קריירה
הוא בוגר האקדמיה להוקי קרח של קריליה סובייטוב מוסקבה.
הלל אשכנזי
ביוגרפיה
אשכנזי כיהן כמנהל אגף הנגב והערבה במשרד הפיתוח, וכמנהל המחלקה לסחר פנים במשרד המסחר והתעשייה (1964–1966). במסגרת תפקידו השתתף בהקמת המועצה הישראלית לצרכנות ולימים כיהן, בהתנדבות, כיו"ר מועצה זו.
אלפרד מרשל
ביוגרפיה
בשנת 1884 חזר מרשל לקיימברידג' למשרת פרופסור לכלכלה מדינית במקומו של הנרי פוקט שנפטר בשנה זו. בקיימברידג' ביקש להקים מסלול חדש לתחום הכלכלה, אך את זאת השיג לראשונה רק בשנת 1903. עד אז נלמד תחום הכלכלה תחת המסלול מדעים היסטוריים ומוסריים, תחום שלא סיפק למרשל את הסטודנטים הנמרצים והמקצועיים אותם רצה ללמד.
הלל אשכנזי
ביוגרפיה
במאי 1966 מונה כסמנכ"ל משרד השיכון על ידי השר מרדכי בנטוב שהכיר אותו ממשרד הפיתוח. בתוקף תפקידו כיהן בדירקטוריונים של חברות ממשלתיות. ביולי 1970 מונה למנכ"ל המשרד לקליטת העלייה, על ידי נתן פלד שכבנטוב היה איש מפ"ם. בפברואר 1973 התפטר מתפקיד המנכ"ל בנימוק של העדר סמכויות מספקות למשרד הקליטה, הנדרשות כדי לקלוט את העולים.
אלכסיי מורוזוב (שחקן הוקי קרח)
קריירה
בגיל 18 בדראפט ה-NHL בשנת 1995 הוא נבחר על ידי הפיטסבורג פינגווינס בסיבוב הראשון תחת המספר 24. לאחר הדראפט המשיך מורוזוב לשחק בקריליה סובייטוב כשעשה את הופעת הבכורה שלו ב-NHL רק בעונת 1997/98. אלכסיי כבש את השער הראשון שלו ב-NHL עם החבטה הראשונה שלו בבמשחקו הראשון עבור הפינגווינס. בעונת הבכורה שלו הוא שיחק 76 משחקים בהם קלע 26 נקודות (13 + 13).
אלפרד מרשל
ביוגרפיה
מרשל החל לעבוד על ספרו "עקרונות הכלכלה", העתיד להפוך למקור רב השראה בתחום הכלכלה, בשנת 1881, למשך כעשור. תוכנית העבודה שלו התרחבה בהדרגה והספר הפך לבסוף לשני כרכים הכוללים את כל תורת הכלכלה. הכרך הראשון פורסם בשנת 1890 וזכה לתשואות חובקות עולם אשר ביססו את מעמדו כאחד הכלכלנים המובילים בזמנו. הכרך השני, שהתייחס לסחר חוץ, כסף, תנודות מסחר, מיסים וקולקטיביזם, מעולם לא פורסם.
אלכסיי מורוזוב (שחקן הוקי קרח)
קריירה
הוא שיחק בפינגווינס במשך 7 עונות ברציפות, ולאחריהן בשנת 2004 בגיל 27 חזר לרוסיה וחתם על חוזה בקאזאן עם אק בארס המקומית.
הלל אשכנזי
ביוגרפיה
אשכנזי היה פעיל במפ"ם, נבחר למוסדותיה המרכזיים והיה מועמד הוועדה הפרסונלית לתפקיד שר לקראת בחירות 1977.
אלפרד מרשל
ביוגרפיה
בשני העשורים הבאים עבד על השלמת הכרך השני של עקרונות הכלכלה אך השאיפה לשלמות ולפרטים הקטנים מנעה ממנו להוציא את הספר. מאותן סיבות, גם עבודות אחרות שהתחיל לעבוד עליהן, כגון תזכירים בעניין מדיניות הסחר עבור שר האוצר של בריטניה בשנות ה-90 של המאה ה-19, נשארו חסרות.
הלל אשכנזי
ביוגרפיה
במהלך שירותו בשירות המדינה, נבחר כיו"ר המרכז הישראלי לניהול בירושלים והקים את פורום המנכ"לים במיגזר הציבורי והפרטי. בשנת 1976 נתמנה ליו"ר המועצה לצרכנות, תפקיד שבוצע בהתנדבות. הוא התפטר מהתפקיד בראשית 1978 בנימוק שהתפקיד מתנגש עם עיסוקיו הפרטיים, לאחר שהתפרסם בעיתונות שהשר החדש, יגאל הורביץ מתכוון להחליפו בחברת מפלגתו.
אלכסיי מורוזוב (שחקן הוקי קרח)
קריירה
הוא שיחק 9 עונות באק בארס וב-13 במאי 2013, הוא חתם על חוזה לשנתיים עם צסק"א.
ב-24 באוגוסט 2014 הודיע כי הוא מסיים את קריירת המשחק שלו ובשנת 2015 נבחר למנכ"ל ליגת ההוקי לנוער למשך 5 שנים. ב-14 בפברואר 2020 הוא נבחר לנשיא ליגת KHL, במקומו של דמיטרי צ'רנישנקו.
משפחתו
הוא נשוי לאירינה (נולדה ב-02.16.1979), ולהם שתי בנים ושתי בנות: ניקיטה (נולד ב-06.09.2007), אנסטסיה (נולדה ב-08.09.2009) , דיאנה (נולדה ב-30.11.2016) ודניאל (נולד ב-03/06/2018). הסנדק של ילדי מורוזוב הוא איליה קובאלצ'וק.
אלפרד מרשל
ביוגרפיה
הבריאות שלו התדרדרה בהדרגה מאז שנות ה-80 ובשנת 1908 פרש מהאוניברסיטה. הוא קיווה להמשיך לעבוד על ספרו "עקרונות הכלכלה" אך בריאותו המשיכה להתדרדר והוא התקשה לעבוד. התפרצות מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 עודדה אותו לשנות את הבחינות שעשה בעניין כלכלה בינלאומית. בשנת 1919, בגיל 77, פרסם את חיבורו "תעשייה ומסחר". חיבור זה היה מסה אמפירית בעיקרו ולכן לא הצליח למשוך שבחים רבים מכלכלנים תאורטיקנים. בשנת 1923 פרסם את החיבור "כסף, אשראי ומסחר" שמהווה אוסף של מיני רעיונות כלכליים, בין אם פורסמו בעבר ובין אם לאו.
מרשל נפטר בביתו בקיימברידג', אנגליה, ב-13 ביולי 1924 בגיל 81.
תרומות תאורטיות
מרשל עיצב והשפיע על המגמה הרווחת בתחום הכלכלה בחמישים השנים שלאחר מותו, ונחשב לאחד הכלכלנים המשפיעים ביותר בזמנו. כלכלתו פורסמה כמעין הרחבה ועידון של כלכלתם של אדם סמית, דייוויד ריקארדו, תומאס מלתוס וג'ון סטיוארט מיל. אף על פי כן הצליח מרשל להסיט את ההתמקדות הקלאסית בכלכלת שוק ובמקום זאת בחר להתמקד בחקר התנהגות האדם בהיבט הכלכלי. הוא לא העריך מספיק את התרומה של מספר כלכלנים אחרים לעבודתו, למשל לאון ולרס ווילפרדו פארטו, והכיר באי-רצון בהשפעתו של ויליאם סטנלי ג'בונס.
מרשל הפך את השימוש בהיצע וביקוש לפופולרי ככלי לקביעת מחירים. הוא לקח חלק חשוב ב"מהפכה השולית". הרעיון כי הלקוחות מנסים להשוות את המחירים לתועלת השולית שלהם נחשב גם הוא לתרומה שלו. גמישות הביקוש לשינוי במחירים הוצגה על ידי מרשל כהרחבה של רעיון זה. רווחה כלכלית, המחולקת לעודף היצרן ולעודף הצרכן, הייתה אף היא תרומה של מרשל. הוא נהג להשתמש ברעיון העודף כדי לנתח בקפדנות את ההשפעה של מיסים ותנודות של רמת מחירים על הרווחה הכלכלית.
הלל אשכנזי
ביוגרפיה
כמו כן כיהן כחבר דירקטוריון של חברות שונות, ובחלקן כיו"ר, בהן: כור תעשיות, תדיראן-אחזקות, סולל בונה, לפידות, נפטא, בנק טפחות, הבנק לפיתוח התעשייה,, אמ"ן-אחזקות ואחרות.
בשנת 1987 השתתף בייזום ובהשקעה, יחד עם בנו ניר וחתנו משה, בהקמת חברת סי.די.אי. בכרמיאל, חלוצת ייצור התקליטורים בישראל, בה כיהן כיו"ר פעיל עד אמצע שנות התשעים. ב-1992 יזם והקים את חברת סי.די.אי. סיסטמס, בית תוכנה והוצאה לאור דיגיטלית. בין היתר יצרה החברה את "תקדין" המאגר המשפטי הממוחשב הראשון שיצא בישראל. הלל כיהן כיו"ר פעיל של החברה עד יולי 2010,
הלל עסק בעריכת דין ושימש כבורר, וכן בפעילות התנדבותית במוסדות תרבות וחינוך, ביניהם: האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, המכללה להנדסה בירושלים, תיאטרון ירושלים ועמותות למען נוער ונזקקים.
חיים אישיים
הלל היה נשוי לרותי אשכנזי, בת קיבוץ יגור, ולזוג ארבעה ילדים.
נווה פנחס
נווה פנחס היא שכונה שומרונית בעיר חולון, הנקראת על שם הכוהן השומרוני פנחס בן אברהם (1923–1992).
השכונה ממוקמת בדרום מזרח העיר, סמוך לאזור התעשייה וגובלת בשכונות נאות יהודית ונווה ארזים. מתגוררים בה כ-300 תושבים (2006), רובם ככולם שומרונים. השכונה היא למעשה רחוב אחד בן עשרים וארבעה בתים, רחוב בן עמרם, הקרוי על שמו של משה, הנביא הבלעדי בדת השומרונית. הרחוב מקביל מהצד המערבי לרחוב המעלות השייך לשכונת נאות יהודית, ומצד המזרחי לכביש רחוב המלאכה העובר דרך אזור התעשייה של חולון ומהווה עורק תחבורה חשוב ואחת הגישות לעיר (מצומת אזור). ישנם בשכונה שני בתי כנסת שומרוניים ו"מכון א.ב. ללימודי שומרונות". נווה פנחס מתאפיינת בבנייה נמוכה, כמו בשכונת נווה ארזים הסמוכה, אך ישנם גם שני בנייני דירות בני שלוש קומות בדומה לשכונת נאות יהודית הסמוכה.
תושבי חולון לא נוהגים לקרוא לשכונה בשמה, אלא "השכונה השומרונית" ותושבי העיר השומרונים מכנים אותה "השכונה".
היסטוריה
עם קום מדינת ישראל בשנת 1948 חיו בה כ-60 שומרונים, שלא היו מרוכזים במסגרת קהילתית, אלא היו מפוזרים בערים חולון, תל אביב, רמת גן וראשון לציון. חבר הכנסת יצחק בן-צבי, חוקר עדות ישראל וידיד טוב של הקהילה השומרונית, הציע לרכז אותם על מנת שיוכלו לחיות כקהילה ולשמור על ייחודם השומרוני.
עם היבחרו לתפקיד נשיא מדינת ישראל, בן צבי וראשי העיר של חולון ד"ר חיים קוגל ופנחס אילון הקצו את השטח המיועד לבניית שכונה שומרונית בעיר וגם סייעו במימון בניית הבתים הראשונים בשכונה בשנת 1954. באותה שנה עברו כמחצית מקהילת השומרונים בארץ (כ-400 איש) להתגורר בשכונה.
בתחילת שנות ה-60 נחנך בית כנסת בשכונה. אחרי מלחמת ששת הימים קלטה השכונה כמה משפחות שומרוניות משכם, ובתוכם משפחות של כוהנים. עד אז לא היו בשכונה (ובחולון בכלל) כוהנים שומרונים. בסוף שנות ה-90 נחנך בית כנסת נוסף, קטן יותר, אשר שופץ משמעותית בשנת 2006. כמו כן נבנו בשנים האחרונות מספר בתי מגורים חדשים בעקבות הריבוי הטבעי של הקהילה. מספר משפחות שומרוניות בחולון מתגוררות בשכונות הסמוכות לנווה פנחס – נווה ארזים, נאות יהודית וקריית שרת.
עד 1992 נקראה השכונה בשם נווה מרקה.
הרמוניום
הרמוניום, הוא כלי מקלדת אירופי במקורו. כמו העוגב הוא כלי נשיפה, אבל הצליל בהרמוניום מופק על ידי לשוניות (כמו באקורדיון, מפוחית יד ובנדונאון) ולא כמו בעוגב - שבו מופק הצליל בחלילים.
להרמוניום יש מפוח שמופעל בדוושה או בשתי דוושות.
ההרמוניום הגיע להודו במאה ה-19 וכיום מקובל שם מאוד. בגרסתו ההודית מופעל המפוח ביד אחת, כשהשנייה מנגנת בקלידים.
אנטונין דבוז'אק, ג'ואקינו רוסיני, סזר פרנק ואחרים שילבו אותו וכתבו לו מוזיקה קלאסית. אפשר לשמוע דוגמה טובה לשימוש בהרמוניום בשיר "לך לך" של פורטיסחרוף, שבו מנגן שלומי שבן על הרמוניום.
ג'ורג' סאת'רלנד
ג'ורג' אלכסנדר סאת'רלנד (באנגלית: George Alexander Sutherland ; ) היה משפטן ופוליטיקאי אמריקאי, יליד אנגליה. הוא היה אחד מארבעת שופטי בית המשפט העליון של ארצות הברית שמונו לכהונתם על ידי הנשיא וורן הרדינג וכיהן בתפקיד בשנים 1922–1937. כחבר המפלגה הרפובליקנית היא גם ייצג את יוטה בשני בתי הקונגרס של ארצות הברית.
ב-1922 מינה הנשיא הרדינג את סאת'רלנד כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית במקומו של ג'ון קלארק שפרש. סאת'אלנד היה אחד מארבעת הפרשים, קבוצה של ארבעה שופטים שמרנים שלרוב הצביעו נגד חוקי הניו דיל. ב-1938 הוא פרש מבית המשפט העליון ובמקומו מונה סטנלי ריד. סאת'רלנד כתב את חוות דעת הרוב בפסקי דין כמו "הכפר יוקליד נגד חברת המקרקעין אמבלר", "פאוול נגד אלבמה" ו"ארצות הברית נגד תאגיד הייצוא קרטיס-רייט".
ראשית חייו
ג'ורג' סאת'רלנד נולד בעיירה סטוני סטרטפורד, מחוז בקינגהאמשייר, שבדרום-מזרח אנגליה, לאלכסנדר ג'ורג' סאת'רלנד, סקוטי במוצאו, ולפרנסס (לבית סלייטר), אנגליה במוצאה. כמי שהמיר זמן קצר קודם לכן את דתו לדת המורמונית, היגר אלכסנדר סאת'רלנד עם משפחתו ל בקיץ 1863, ובתחילה התיישבה המשפחה בספרינגוויל, אך עברה למונטנה לעסוק בחיפוש זהב במשך כמה שנים ולאחר מכן שבה ליוטה ב-1869 שם הוא עבד בעבודות שונות. בשנות ה-70 פרשה משפחת סאת'רלנד מהכנסייה המורמונית, וג'ורג' לא הוטבל עד אז.
בגיל 12, הצורך לסייע כספית למשפחתו אילץ את סאת'רלנד לעזוב את הלימודים בבית הספר ולהתחיל לעבוד, בתחילה כפקיד בחנות בגדים ולאחר מכן כסוכן של חברת ולס פארגו. עם זאת, הוא שאף לרכוש השכלה גבוהה, וב-1879 הוא חסך מספיק כסף כדי להתקבל לאקדמיית בריגהאם יאנג, שם הוא למד בהדרכתו של קארל ג. מסר, שהשפיע רבות על התפתחותו האינטלקטואלית, בעיקר כשהכיר לו את רעיונותיו של הרברט ספנסר, שהפכו לחלק משמעותי בהשקפת עולמו. לאחר סיום לימודיו ב-1881, עבד סאת'רלנד בחברת הרכבת המערבית של ריו גראנדה במשך קצת יותר משנה, ולאחר מכן עבר למישיגן כדי ללמוד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת מישיגן, שם הוא היה תלמידו של תומאס מ. קולי. סאת'רלנד פרש מלימודיו לפני שסיים את התואר.
ראשית הקריירה
לאחר שהתקבל ללשכת עורכי הדין של מישיגן, נשא סאת'רלנד לאישה ב-1883 את רוזמונד לי. נישואיהם היו מאושרים ונולדו להם שתי בנות ובן. לאחר נישואיו שב סאת'רלנד לטריטוריית יוטה, שם הוא הצטרף לאביו, שגם הוא היה עורך דין, בשותפות במשרד עורכי דין בפרובו. ב-1886 הם פירקו את השותפות וסאת'רלנד הקים שותפות חדשה עם סמואל ר. ת'רמן, לימים נשיא בית המשפט העליון של יוטה. בהמשך הצטרף אליהם כשותף אדגר א. ודג'ווד, ששימש כשליש הראשי של המשמר הלאומי של יוטה. לאחר שהתמודד ללא הצלחה על משרת ראש עיריית פרובו מטעם המפלגה הליברלית, עבר סאת'רלנד ב-1893 לסולט לייק סיטי. שם הוא הצטרף לאחד ממשרדי עורכי הדין המובילים במדינה, ובשנה שלאחר מכן הוא היה לאחד המארגנים הראשיים של לשכת עורכי הדין של יוטה. ב-1896 הוא נבחר מטעם המפלגה הרפובליקנית לסנאט של יוטה, שם הוא שימש כיושב ראש ועדת המשפט של הסנאט וקידם חקיקה להענקת סמכויות להפקעה של חברות כרייה והשקיה.
חבר בית הנבחרים
ב-1900 קיבל סאת'רלנד את מינוי המפלגה הרפובליקנית כמועמדה לאיוש המושב של יוטה בבית הנבחרים של ארצות הברית. בבחירות הכלליות הוא הביס בהפרש צר את המועמד הדמוקרטי המכהן, ושותפו לשעבר במשרד עורכי הדין, ויליאם ה. קינג, בהפרש של 241 קולות מתוך 90,000 כלל המצביעים. הוא כיהן בקונגרס ה-57, בו הוא נאבק להמשך גביית המכס על סוכר, והיה פעיל הן בטיפול בענייני האינדיאנים והן בחקיקה שנגעה להשקיית קרקעות צחיחות.
סנאטור
לאחר שנתיים בבית הנבחרים הוא העדיף לא להתמודד לכהונה נוספת ובחר לשוב ליוטה כדי להתמודד על מושב בסנאט של ארצות הברית. בית המחוקקים של יוטה היה בשליטה מחולטת של הרפובליקנים, ולפיכך ההתמודדות של סאת'רלנד על התפקיד הייתה למעשה פנים-מפלגתית מול הסנאטור המכהן תומאס קירנס. בגיבוי הסנאטור השני של המדינה, ריד סמוט, הבטיח סאת'רלנד לעצמו תמיכה פה אחד בגוף הבוחר בינואר 1905. סאת'רלנד גמל טובה לסמוט ב-1907, כאשר הגן עליו במליאת הסנאט במהלך השימוע שנערך להדחתו, שבסופו של דבר לא יצאה אל הפועל, בשל היותו נשוי לכמה נשים, נוהג שהכנסייה המורמונית נטשה כבר שנים רבות קודם לכן.
תקופת כהונתו של סאת'רלנד בסנאט התרחשה במהלך התקופה הפרוגרסיבית בפוליטיקה האמריקאית. הוא הצביע בעד רוב החוקים שהוגשו על ידי תאודור רוזוולט, כולל חוק המזון הנקי והתרופות, חוק הפבורן וחוק אחריות העובדים הפדרליים. במשך תקופה ארוכה הוא קידם את זכויות הנשים. הוא הציע לסנאט את התיקון ה-19 לחוקת ארצות הברית, קידם את העברתו של התיקון, סייע לנסח את התיקון לשוויון זכויות, והיה ידידה ויועצה של אליס פול ממפלגת הנשים הלאומית. בכל אופן, בדרך כלל הוא הצביע עם עם חוג "המשמר הוותיק" של השמרנים שנאבקו ביריביהם הפרוגרסיבים במפלגה בתקופת נשיאותו של ויליאם האוורד טאפט. הוא גם היה מעורב בתהליכי החקיקה של אותה תקופה והצטרף לנשיא טאפט בהתנגדותו לצירופם של ניו מקסיקו ואריזונה לארצות הברית בשל הסעיפים בחוקתיהן שאפשרו בחירות חוזרות לתפקידי שופטים.
בחירתו של וודרו וילסון לנשיאות, והשתלטותם של הדמוקרטים על הקונגרס ב-1912, הכניסה את סאת'רלנד ואת השמרנים האחרים לעמדת מגננה. כמי שהיה אז דמות בולטת ברמה לאומית, הוא התנגד לרבות מיוזמות החקיקה ולמדיניות החוץ של וילסון. גישתו זו של סאת'רלנד הובילה להפסדו בבחירות של 1916, כאשר הוא התמודד לבחירה מחדש בפעם הראשונה על פי התנאים של התיקון ה-14 לחוקה. גם הפעם הוא התמודד מול ויליאם ה. קינג, שמסע הבחירות שלו עמד בסימן התנגדותו של סאת'רלנד למדיניות הנשיא. בעקבות תבוסתו בבחירות לסנאט, הוא חידש את עיסוקו בעריכת דין בוושינגטון הבירה, ובשנים 1916–1917 הוא שימש כנשיא לשכת עורכי הדין הארצית.
שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית
ב-5 בספטמבר 1922 מונה סאת'רלנד על ידי הנשיא וורן הרדינג כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית במקומו של ג'ון קלארק שפרש. מינויו אושר על ידי הסנאט באותו יום. סאת'רלנד הושבע לתפקיד ב-2 באוקטובר.
בשנים הראשונות לנשיאותו של פרנקלין דלאנו רוזוולט, היה סאת'רלנד, יחד עם ג'יימס קלארק מק'ריינולדס, פירס באטלר וויליס ואן דוונטר, אחד מקבוצת ארבעת הפרשים השמרנים, שפעלו באופן בולט נגד חוקי הניו דיל של רוזוולט. סאת'רלנד נחשב למנהיג הרביעייה.
בין פסקי הדין החשובים שכתב סאת'רלנד נמנים פסק הדין "פאוול נגד אלבמה" מ-1932, שהפך על פיו את ההרשעה במשפטם של נערי סקוטסבורו, על בסיס העובדה שמהנאשם, אוזי פאוול, נשללה הזכות להיעזר בעורך דין. תיק מפורסם נוסף שבו הוא כתב את פסק הדין היה "ארצות הברית נגד תאגיד הייצוא קרטיס-רייט" מ-1936, שבו כתב סאת'רלנד את חוות דעת הרוב שהעניקה לנשיא ארצות הברית את הסמכויות הרחבות לנהל את יחסי החוץ ושבהמשך השפיע רבות על הרחבת סמכויות הרשות המבצעת בנוגע למדיניות החוץ.
בפסק הדין "ארצות הברית נגד בהגט סינג תינד", כתב סאת'רלנד את ההחלטה שהתקבלה פה אחד על ידי כל השופטים, ובה נקבע שהסיקים, אף על פי שהם מוגדרים חלק מ"הגזע הקווקזי", לא היו לבנים במשמעותו של חוק האזרחות של 1790, ולפיכך לא היו זכאים לקבל אזרחות אמריקאית.
ב-1937 החל בית המשפט העליון לצדד בצעדי מדיניות מתונים יותר של הניו דיל, שהממשל נקט בהם כתגובה לתיקים משפטיים קודמים, והשפעתו של סאת'רלנד פחתה. ב-17 בינואר 1938 פרש סאת'רלנד מכס השיפוט כיוון שהוא חש שכבר לא היה לו מקום במאזן הכוחות של בית המשפט.
שנותיו האחרונות
לאחר פרישתו, מונה סאת'רלנד במינוי מיוחד לבית המשפט הפדרלי בסבב השני שדן בעתירה על ההרשעה בשוחד של השופט לשעבר מרטין מנטון. סאת'רלנד כתב את החלטת בית המשפט שאישרה את ההרשעה.
ג'ורג' סאת'רלנד נפטר בבוקרו של ה-18 ביולי 1942, כתוצאה מהתקף לב, כאשר שהה עם אשתו בחופשה בסטוקברידג', מסצ'וסטס. הוא נטמן במאוזולאום אבי שבמחוז ארלינגטון, וירג'יניה. ב-1958 הוא נטמן מחדש בבית הקברות סדר היל שליד סוויטלנד, מרילנד.
שיוכו הדתי
כתינוק, הוטבל סאת'רלנד לכנסייה האנגליקנית. לעיתים הוא צוין כמאמין של הכנסייה האפיסקופלית. סאת'רלנד מעולם לא היה חבר בכנסייה המורמונית, שכן הוריו פרשו ממנה בילדותו. הוא התכחש למסורת המורמונית, במיוחד בשל "השיטוות הכלכליות הקולקטיביסטיות" שלהם, אך הוא למד את תוכני הדת באקדמיית בירגהאם יאנג וקיים את מצוותה להימנעות מצריכת משקאות חריפים. עם זאת, הוא שמר על יחסי ידידות נאמנים עם הכנסייה, וזכר בחיבה את תקופת לימודיו באקדמיית בירגהאם יאנג. עורך הדין והפרשן ג'יי ס'קיילו כתב שכמה מהשקפותיו של סאת'רלנד הושפעו מהדת המורמונית.
I'm Upset
I'm Upset (בעברית: אני עצבני) הוא סינגל של הראפר הקנדי דרייק, מתוך אלבום האולפן החמישי שלו, Scorpion. השיר יצא לאור ב-26 במאי 2018, על ידי חברות התקליטים יאנג מאני אנטרטיינמנט וקאש מאני רקורדס, כסינגל השלישי מתוך האלבום. השיר הופק על ידי אוגי מיין מקולקטיב המפיקים Working on Dying.
הרכב
"I'm Upset" הוא שיר היפ הופ המכיל הפקת טראפ ו"היי-האטס מתגלגלים, בס עמוק ולופ פסנתר מאופק". בשיר דרייק מתייחס לצורכו לשלם חשבונות לאישה כל חודש ו"להשיג עבורה מה שהיא רוצה". השיר גם צוין כמכיל השפעת של אימו.
קבלה ביקורתית
"I'm Upset" ספג ביקורות שליליות ממבקרי מוזיקה. ג'ייסון גרין כתב בפיצ'פורק כי "מעל הכל זה משעמם. דרייק לא מגביר את הזרימה שלו, הקצב המינימלי פועל, ואנו מתבקשים לקחת שיר ראפ עם הפזמון המושמע 'I'm upset' עם פנים ישרות. 'I'm upset' ('אני עצבני') אינו ביטוי עצמי; זה מה שמלמדים פעוט ליילל במקום למשוך למישהו בשערות".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ בוים על ידי קארנה אוונס, והוא מציג את דרייק מתאחד עם חברי הקאסט של דגראסי: הדור הבא, סדרת הדרמת-נוער הקנדית בה גילם דרייק את הדמות ג'ימי ברוקס מ-2001 עד 2008. נוסף על כך, בקליפ הופעות קמע של קווין סמית' וג'ייסון מיוז בתור הדמויות ג'יי ובוב השקט מסרטיו של סמית'.
משגב לדך
משגב לדך הוא בית חולים שפעל במקור בעיר העתיקה בירושלים והחל מ-1949 נמצא בשכונת קטמון בירושלים.
מקור השם
שמו ניתן לו על פי הפסוק. פרוש השם הוא מחסה לסובל ("משגב" פירושו "מחסה" או "מבצר", "דך" פירושו "סובל").
הקמת בית החולים
באמצע המאה ה-19, הקימו בני הקהילה הספרדית בעיר העתיקה בירושלים חברה בשם "משגב לדך" שסיפקה שירותי בריאות לתושבי הרובע היהודי, רובם דלי אמצעים ופרנסתם על כספי "החלוקה". החברה מומנה מכספי עשירי הקהילה היהודית בסלוניקי שביוון. בשנת 1888, כאשר בית החולים "רוטשילד" מיסודו של הברון ג'יימס מאיר רוטשילד, ששכן בבנין בעיר העתיקה, עבר אל מחוץ לחומות, קיבלה החברה את בנינו לידיה ופתחה בו בית חולים שהיה פתוח לבני כל העדות.
בשנת 1893 פרסם בית החולים שמיום היווסדו קיבלו בו טיפול רפואי 18,662 חולים ואושפזו בו 1270 חולים. עד אותה שנה עבד בבית החולים רופא אחד, ד"ר קרלאמו מזארקי, ובאותה שנה התקבל לעבוד בבית החולים, הרופא אליעזר הכהן, ושני הרופאים עבדו לסירוגין. באותה שנה עברו לעבוד עבור בית החולים בגיוס תרומות חיים מיכל מיכלין, גיסו של אליעזר הכהן, ומיכל הכהן אביו של אליעזר הכהן. סביב העניין נוצרה מחלוקת בין בית החולים ביקור חולים לבין בית חולים משגב לדך לגבי גיוס תרומות והדיוק בפרסומים לצורך גיוס תרומות. משגב לדך פרסמה שהיא מטפלת בבני כל העדות ומתוך 1270 המאושפזים אצלה, 320 היו אשכנזים, בעוד בית החולים המתחרה מטפל באשכנזים בלבד.
בבית החולים הייתה ספרייה תורנית על שם הרב חזקיהו מדיני רבה של חברון בסוף המאה ה-19. הרב שמואל נסים שהיה אחד ממייסדי החברה 'משגב לדך' יחד עם עוד רבנים שהגיעו משאלוניקי, ספד לרב מדיני בחצר משגב לדך.
במלחמת העצמאות
בחודש מאי 1948, בעת הקרב על העיר העתיקה במלחמת העצמאות, אוכלס בית החולים מעבר ליכולתו על ידי אזרחים ולוחמים פצועים. פצועים ממגיני הרובע היהודי טופלו על ידי שלושת הרופאים מעובדי בית החולים הדסה, אברהם לאופר, עלי פייזר ואגון ריס. לעיתים טיפלו וניתחו את הפצועים תחת אש. הרופאים נעזרו באחות ואח מוסמכים, אחות סוציאלית, אחות מעשית, ומתנדבות. רבים מהלוחמים חייבים לצוות הרפואי את חייהם. כאשר נפלה העיר העתיקה בידי הלגיון ד"ר ריס הלך לשבי עם הפצועים והדוקטורים פייזר ולאופר היו כנראה היהודים האחרונים שעזבו את העיר העתיקה.
בסרט הישראלי הנודע גבעה 24 אינה עונה משנת 1955, מתוארים ימיו אלה של בית החולים. ערב כניעת העיר העתיקה ללגיון הערבי, נסוגו אחרוני הלוחמים לבנין בית החולים שפונה קודם לכן מחוליו. ב-28 במאי 1948, לאחר הכניעה, תפסו כוחות הלגיון הערבי את בנין בית החולים ופוצצו אותו. הספרייה התורנית שהייתה בבית החולים הושמדה.
בית החולים הראשון
לאחר מלחמת העצמאות, ביוני 1949 עבר בית החולים לבית ערבי נטוש בשכונת קטמון, ברחוב כובשי קטמון. תחילה פעל מדירה אחת במבנה, ששימשה, בין השאר, כמרפאה למתן חיסונים נגד אבעבועות רוח וטיפוס הבטן. וב-1953 שופץ המבנה כולו והוסב לבית חולים ליולדות בו 20 מיטות, ועוד 10 מיטות לניתוחים כלליים, לאחר שנתקבלו תרומות לרכישת ציוד. טקס הפתיחה של בית החולים נערך ב-15 באפריל 1953, ועמד בסימן 100 שנים להקמת "משגב לדך". בשנת 1957 פרץ סכסוך בין ראשי ועד העדה הספרדית בירושלים שהיה אחראי על ניהול בית החולים, והרב הראשי הספרדי יצחק נסים ששימש כנשיא האגודה, ובית המשפט מינה נאמן כמנהל זמני. ב-1958 שוב פרץ סכסוך על מינוי מנהל לבית החולים. ב-1962 לאחר שנפתר הסכסוך, יזמה הנהלת בית החולים תוכנית פיתוח, שבמרכזה בניית מבנה חדש ומודרני לבית החולים על מגרש ריק סמוך לבית המגורים שבו פעל. המגרש היה במקור בבעלות ערבית, אך עבר לחזקת רשות הפיתוח וזו הסכימה למכור אותו לבית החולים.
בית החולים החדש
ב-23 באפריל 1968 הונחה אבן הפינה לבית החולים החדש ברחוב חזקיהו המלך, שתוכנן להכיל 200 מיטות. אך בנייתו התעכבה עקב חוסר תקציב והתנגדות משרד הבריאות למיקומו. בדצמבר 1977 החליטה הנהלת בית החולים לבנות את הבניין במגרש שרכשה למרות התנגדות משרד הבריאות, ולאחר שנים רבות של תכנון ואיסוף תרומות הוחל בבניית בית החולים באוקטובר 1979 בתכנון האדריכלים ד"ר אלכסנדר פרידמן ויצחק בלט. בניית בית החולים נמשכה שנים רבות, על פי קצב גיוס התרומות. בשנת 1983 סייע נשיא המדינה יצחק נבון למאמצים, שהוביל מסע גיוס תרומות בלונדון. מסע ההתרמה אורגן ביוזמת המיליארד ליאון תמן, שהיה יושב ראש חבר הנאמנים של בית החולים (ואחד התורמים הגדולים לפרויקט), והמסעדן הירושלמי יחזקאל שמש, שהיה יושב ראש הקרן לבניית בית החולים. בשנת 1984 הושלם שלד המבנה, אך משרד הבריאות המשיך לסרב לתמוך בפרויקט מאחר שבית החולים היה קטן ולא תאם את תכנוני המשרד. בנוסף הוא ממוקם בלב שכונת מגורים ולא סמוך לכבישים ראשיים. בניית מבנה בית החולים הושלמה בשנת 1986, אך לא נותר תקציב לרכישת ציוד. כך שבשלב הראשון נפתח המבנה באופן חלקי רק עם 60 מיטות (ולא 200) כמו בתכנון המקורי. בקומת הקרקע והקומה הראשונה.
בכניסת בניין בית החולים מוצגים חלונות ויטראז' בשם "בראשית" בגודל 30 מטר רבוע. החלונות יוצרו על ידי האומן הישראלי-שווייצרי דן רובינשטיין ומומנו כתרומה לבית החולים על ידי התורם הגרמני אדי הובר. חנוכת החלונות הצבעוניים הייתה בשנת 1993 בנוכחות ראש העיר לשעבר טדי קולק. הוויטראז' מחולק לחמישה חלונות. ארבעה חלונות מייצגים בצורה פיגורטיווית-סימלית פרקים מספר בראשית ודלת הכניסה מוקדשת לתולדות בית החולים משגב לדך.
משגב לדך החדש פעל אז בעיקר כבית יולדות פרטי והיה חלוץ בתי החולים בישראל בגישת חופש הבחירה בלידה, שבאה לידי ביטוי בין השאר במתן אפשרות ללידה טבעית ולידת בית בין כותלי בית חולים. בשנת 1994 נימול תינוק בבית החולים ולאחר מספר ימים נוצר נמק במקום המילה אשר הסב לתינוק נזק בלתי הפיך. הורי התינוק הגישו נגד בית החולים והמוהל תביעה. התביעה נגד בית החולים נדחתה, אך בשנת 2001 פסק בית המשפט העליון כי על המוהל, חבר הכנסת לשעבר נסים זאב, לשלם לתינוק ולהוריו פיצויים של יותר מ-750 אלף ש"ח. בשנת 1997, הוחל בהשלמת מבנה בית החולים, לאחר שגויסו תרומות להשלמת גימור הפנים בקומות העליונות של הבניין.
בבעלות קופת חולים מאוחדת
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 התברר, כי בית החולים נקלע לחובות כבדים וצבר גירעון של למעלה מ-20 מיליון שקל. בעקבות זאת נערכה חקירה של עמותת משגב לדך על ידי רשם העמותות. בחקירה נחשפו ליקויים בניהול ובעקבותיה נאלץ מנהל העמותה להתפטר. בדצמבר 2000 ביקשה ההסתדרות להוציא צו פירוק לעמותת משגב לדך ולמנות לבית החולים מפרק מפעיל. זאת מאחר שלא שולם לעובדים שכר ותנאים סוציאליים תקופה ארוכה. בנוסף עשתה העמותה שימוש בכספי הפנסיה של העובדים. הניהול עבר לרואה חשבון דורון שורר שמונה כמנהל מיוחד וכונס נכסים. בפברואר 2001, לאחר שניסיונות ההבראה נכשלו, נסגר המוסד בהוראת משרד הבריאות. במקביל נבדקה האפשרות למכור את המבנה או להמשיך להפעיל במקום בית חולים. שורר חתם על חוזה להשכרת המבנה עם חברת נוה שבא, שביקשה להפעיל במקום מוסד גריאטרי, ולא בית-חולים. ואילו הקבלנים ראובן אלה ומשה סלע הציעו 12 מיליון דולר, והבטיחו להמשיך להפעיל את בית החולים, בית המשפט הורה להוציא מכרז למכירת מתחם בית החולים. למכרז ניגשו מספר גורמים, ביניהם קופות חולים מכבי ומאוחדת. בסוף שנת 2001 זכתה קופת חולים מאוחדת במכרז.
קופת חולים מאוחדת החלה בשיפוץ המבנה והתאמתו לצורכי הקופה. במהלך השיפוצים נמצאו מאות מבחנות ובהן שרידי עוברים וממצאים פתולוגיים במחסן בית החולים. בית החולים נפתח מחדש בתום השיפוץ בשנת 2005 כבי"ח כללי-פרטי.
במסגרת פיתוח של בית החולים ובעקבות אישור משרד הבריאות לפתיחת חדרי הניתוח, נפתחו באוגוסט 2014 חדרי הניתוח, הכוללים 4 חדרים וחדר התאוששות שבו 9 מיטות אשפוז יום. הניתוחים מתמקדים בתחומים הבאים: כירורגיה כללית, כירורגיית ילדים, אורתופדיה, גינקולוגיה, כף יד, אא"ג, פלסטיקה, עיניים ואורולוגיה.
באוקטובר 2017, נחנך בבית החולים מכון MRI, לטובת מבוטחי קופת חולים מאוחדת באזור ירושלים. צעד שנועד לחסוך לקופה את הצורך לשלוח את מבוטחיה למכונים בבעלות אחרים. במרץ 2022 הכריזה קופת חולים מאוחדת על פרויקט שיפוץ בית החולים, בעלות של עשרות מיליוני שקלים, במסגרתו יעבור הניהול לרשת "מדיקה" שבבעלות הקופה.
ג'ו רוזנטל
ג'וסף ג'ון רוזנטל (באנגלית: Joseph John Rosenthal; 9 באוקטובר 1911 – 20 באוגוסט 2006) היה צלם יהודי-אמריקאי. תצלומו הידוע ביותר הוא הנפת הדגל באיוו ג'ימה, בו נראים חמישה חיילים אמריקאים המניפים את דגל ארצות הברית על פסגת הר סוריבאצ'י במהלך קרב איוו ג'ימה. התצלום הפך לאחד מסמלי המלחמה וזיכה אותו בפרס פוליצר לשנת 1945.
תחילת דרכו
ג'ו רוזנטל נולד בוושינגטון די. סי.. הוריו היו מהגרים יהודים מרוסיה, אולם הוא המיר את דתו לקתוליות בגיל צעיר. התעניינותו בצילום החלה כתחביב במהלך השפל הגדול, אז גר יחד עם אחיו בסן פרנסיסקו וחיפש עבודה. הוא התקבל לעבודתו הראשונה בתחום ב-1932 כצלם בעיתון מקומי בעיר. לאחר שניסה להתקבל לעבודה כצלם בצבא ארצות הברית ונכשל, מפאת ראייתו הלקויה, הצטרף רוזנטל לסוכנות הידיעות Associated Press. כשפרצה מלחמת העולם השנייה החל לעקוב אחר חיל הנחתים של ארצות הברית במשימותיו באוקיינוס השקט.
תמונת הנפת הדגל
ביום שישי, 23 בפברואר 1945, ארבעה ימים לאחר תחילת הקרב, שהה רוזנטל באי איוו ג'ימה וצילם את החיילים האמריקאים הנלחמים באלו היפנים. באותו הבוקר הוא שמע שהר סורבאצ'י (הר געש כבוי בגובה 166 מטרים) נכבש, ושמתכוונים להניף עליו דגל אמריקני. הוא החל לעשות את דרכו במעלה ההר עד ששמע שהדגל כבר הונף. למרות זאת, החליט רוזנטל להמשיך בטיפוס על המדרון התלול וכשהגיע לפסגה הוא גילה להפתעתו שקבוצה של חיילים מתכוונת להניף שם דגל שני. הוא מהר להתקין את מצלמתו, וצילם את התצלום שהפך עד מהרה לתצלום המייצג של מלחמת העולם השנייה בקרב הציבור האמריקני.
רמל זיתא
רמל זיתא (בערבית: رمل زيتا), או בשמו האחר קזאזה (בערבית: قزازة), היה כפר ערבי בנפת טולכרם של המנדט הבריטי.
ג'ו רוזנטל
תמונת הנפת הדגל
על אף ההצלחה המסחררת של התמונה, והדפסתה על מיליוני פוסטרים וכרזות במהלך מסע מלווה המלחמה השביעי, האשימו כתבי עת רבים את רוזנטל בבִיּוּם התמונה, אך הוא נלחם בביקורות אלו וטען שוב ושוב שההנפה הייתה ספונטנית. אחת מההוכחות בהן השתמש רוזנטל כדי להוכיח שהתמונה לא בוימה, הייתה סרטון הווידאו המתעד את ההנפה, שצולם על ידי ויליאם ג'נאוסט. בסרטון ניתן לראות את החיילים מגיעים לאותה תנוחה שבה הם צולמו על ידי רוזנטל.
מלבד זאת, כדי להבטיח שהטיפוס המפרך לפסגת הר סוריבאצ'י לא היה לשווא, צילם רוזנטל עוד מספר תמונות שם. המפורסמת מכולן היא התמונה הקבוצתית של חיילי הנחתים שמאחוריהם מתנוסס דגל ארצות הברית שהם הניפו.
רמל זיתא
הכפר נוסד על ידי תושבי זיתא באדמותיהם במישור החוף. הכפר התפתח משמעותית בעקבות הקמת המושבה היהודית חדרה בשנת 1891, כאשר תושביו החלו לעבוד בחקלאות ובפרדסי המושבה.
ג'ו רוזנטל
לאחר המלחמה
רוזנטל עזב את Associated Press ב-1945, והפך לצלם ראשי ולמנהל של 'Times Wide World Photos'. לאחר מכן עבד רוזנטל כצלם של העיתון סן פרנסיסקו כרוניקל. קריירת הצילום של רוזנטל נמשכה 35 שנה, עד לפרישתו ב-1981, בגיל 70. ב-13 באפריל 1996, זכה רוזנטל בתואר של כבוד מטעם מפקד חיל הנחתים דאז צ'ארלס קרולאק.
רוזנטל נפטר בגיל 94, ב-20 באוגוסט 2006 בנובאטו, פרוור של סן פרנסיסקו.
רמל זיתא
הכפר פונה במלחמת העצמאות ואדמותיו סופחו ליישובים בית אליעזר ותלמי אלעזר.
ישראל טאוב
הרב ישראל טאוב (1848, תר"ט, רצ'ונז' – 24 בנובמבר 1920, י"ג בכסלו תרפ"א; כונה גם ה"דברי ישראל" על שם ספרו) היה האדמו"ר הראשון של חסידות מודז'יץ.
ביוגרפיה
ישראל טאוב נולד לרב שמואל אליהו מזוואלין בשנת תר"ט, עוד בימי חייו של סבו הגדול הרב יחזקאל מקוזמיר. מילדותו הצטיין בתורה ובכישרונו המוזיקלי הנדיר. עוד בהיותו ילד החל לחבר ניגונים, אך מאחר שלא ידע לכתוב תווים היה משנן את הניגונים בעל פה.
בגיל 20 נשא הרב טאוב את בתו של הרב חיים שאול פרידמן שהיה חזן בבית מדרשו של סביו. במשך 15 שנה היה סמוך לשולחן חותנו ורק ישב ולמד. ניסיונותיו של חותנו להופכו לסוחר עלו בתוהו, והרב טאוב נהג לשקוע כל יומו בתורה.
עם פטירת אביו בשנת תרמ"ח (1888) נקרא לזוואלין למלא את מקום אביו, שם נשאר לגור במשך שנה אחת. לאחר שנה התקבל למשרת רב ואב"ד בעיר איבנגרוד (דמבלין) שהייתה קרויה בפי החסידים, מודז'יץ. בזמן שהותו במודז'יץ גדלה ופרחה החסידות והיוותה מקור עלייה לקהל חסידים גדול מכל רחבי פולין.
בשנת תרע"ג (1913) עקב מחלת הסוכרת שתקפה אותו נאלץ לנסוע לברלין ולעבור ניתוח קשה על מנת להציל את רגליו. בזמן מלחמת העולם הראשונה חויבו כל תושבי עיירות המבצר להעתיק את מושבם לעיירות אחרות, מאחר שבמודז'יץ היה מבצר גדול על גדות נהר הוויסלה נאלץ טאוב לעקור את מקומו ועבר לראדום. בזקנותו עבר לגור בוורשה ושם נפטר בי"ג כסלו תרפ"א (1920) ונקבר בבית העלמין היהודי בעיר. את מקומו מילא בנו הרב שאול ידידיה אלעזר טאוב.
תורת הניגון
הרב טאוב היה כמעיין פורץ דרך בתחום הנגינה היהודית. גם טרם זמנו של הרב טאוב היו שירה ונגינה חלק מההווי היהודי, ובשבתות ובחגים ובשמחות היה נהוג לשורר שירים המתאימים לאותו אירוע. אך הרב טאוב רומם את מעמדה של השירה, והפך אותה לחלק מעבודת ה'. בספרו "דברי ישראל" כתב על הפסוק שאמר יעקב לבניו בשעה שירדו למצרים: :
מדברים אלו ניתן לראות כמה החשיב הרב טאוב את הנגינה כחלק מעבודת ה'. מפורסם המשפט שאמר:
ניגוניו
הרב טאוב היה מלחין פורה ומשובח שהלחין את ניגוניו ברוח התקופה והסובבים אותו. הרב טאוב היה חזן בימים הנוראים בבית מדרשו בכל תפילות היום, עד שנותיו האחרונות. היה לו קול טנור חזק וסלסול שנחשב יפה, כמובן שהקפיד לא לחזור על מילה פעמיים או למשוך את השירה כך שיהיה הפסק בין חלקי המילה. חלק גדול מניגוניו של הרב טאוב אבדו במהלך השואה וכיום מוכרים לנו כ-100 מניגוניו. לרב טאוב כמה ניגונים מיוחדים שהשאירו רושם גדול בעולם:
רבי יוסי (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
ריצ'רד ספק
ריצ'רד בנג'מין פרנקלין לינדברג ספק (באנגלית: Richard Benjamin Franklin Lindbergh Speck, 6 בדצמבר 1941 – 5 בדצמבר 1991) היה רוצח המונים ואנס אמריקאי אשר עינה ורצח באופן שיטתי שמונה אחיות במעונות הסטודנטים של בית החולים הקהילתי בדרום שיקגו בלילה שבין ה-13 ל-14 ביולי 1966, במה שנודע בשנים הבאות בתור. הוא נעצר כעבור מספר ימים, הורשע בשמונה הרציחות, ונידון למוות בתום משפטו, אולם עונשו הומתק למאסר בן מאות שנים בעקבות קביעת בית המשפט העליון של ארצות הברית בפסק הדין בו הוחלט כי עונש המוות אינו חוקתי. הוא מת כעבור עשרים וחמש שנים כתוצאה מהתקף לב ב בגיל ארבעים ותשע.
ילדות ונעורים
ריצ'רד בנג'מין פרנקלין לינדברג ספק נולד ב-6 בדצמבר 1941, ב, אילינוי, ארצות הברית, הבן השביעי מתוך שמונת ילדיהם של בנג'מין פרנקלין ספק ומארי מרגרט קרבאו. משפחתם עברה להתגורר ב זמן קצר לאחר לידתו, שם נולדה אחותו הקטנה, קרוליין, והשניים היו צעירים בשנים רבות מארבע אחיותיהם ושני אחיהם הגדולים. אחיו הבכור, רוברט, מת בתאונת דרכים ב-1952 בגיל עשרים ושלוש. אביו התפרנס מעבודות כפיים שונות, ביניהן כחקלאי, חוטב עצים ופועל לאריזת חבילות במפעל לכלי חרס. נודע כי השניים היו קרובים מאוד עד למותו ב-1947 מהתקף לב כאשר היה בן חמישים ושלוש.
לאחר מותו התאהבה אמו האדוקה והטיטולארית של ספק בקארל אוגוסט רודולף לינדברג, אדם ממוצא שוודי אשר עבד כסוכן מכירות נודד בענף הביטוח, אותו היא פגשה במהלך נסיעת רכבת לשיקגו. לינדברג היה אלכוהוליסט בעל עבר פלילי ארוך של עבירות זיוף, מרמה ונהיגה בשכרות, והלכה למעשה היווה את ההפך המוחלט מאביו הביולוגי של ספק, אשר בלט בחריצותו ופיכחותו. השניים נישאו ב-10 במאי 1950 ב, טקסס. ספק ואחותו קרוליין עברו להתגורר בבית קרוביהם של דודתם שרה ובעלה ג'ין תורנטון, במשך מספר חודשים, על מנת שהלה יוכל לסיים את שנת לימודיו השנייה, בטרם הצטרפו לאמם ואביהם החורג ב.
שאר אחיהם ואחיותיהם עזבו את בית הוריהם זה מכבר, אולם ספק וקרוליין נאלצו להישאר עמם מפאת גילם הצעיר, ובשנה הבאה עברו כל הארבעה להתגורר בדאלאס. הם החליפו את מקום מגוריהם לעיתים קרובות, ובמהלך שתיים עשרה השנים הבאות עברו בין עשרה בתים שונים אשר נמצאו כולם בשכונות העוני של העיר.
ציוניו של ספק בבית הספר לא נחשבו למוצלחים במיוחד, והוא נאמד כתלמיד גרוע. הלה סירב להרכיב את משקפיו על אף שהזדקק להם לצורך קריאה, ונאלץ לחזור על שנת לימודיו השמינית בבית הספר התיכוני ג'. ל. לונג ג'וניור פעם נוספת משום שחשש לדבר ולהשתתף במהלך שיעוריו. קודם לתחילת שנתו התשיעית עבר לבית הספר התיכוני המקצועי קרוזייר, אולם נכשל בכל אחד ואחד מבין מקצועותיו, ולא שב למקום בשנית לאחר שנשר מלימודיו באופן סופר בינואר 1958, זמן-מה לאחר יום הולדתו השישה עשר. אחד ממוריו העיד עליו כי,.
ניצני הפשע
מנהגו ארוך השנים של ספק לשתות משקאות חריפים עד שכרות ואובדן הכרה החל לראשונה כשהיה בן שלוש עשרה, כאשר עד לתקופת גיל ההתבגרות ושיאם של נעוריו כבר נהג לעשות זאת מדי יום. מעצרו הראשון בגין הסגת גבול התרחש ב-1955, התדרדרות אשר הביאה בעקבותיה עשרות מעצרים נוספים לאורך שמונה השנים הבאות, בעיקר בשל עבירות מינוריות של שוטטות, הפרת סדר, הצתה, גנבה, תקיפה, וכיוצא בזאת.
לאחר שנשר מלימודיו התפרנס ספק מעבודות מזדמנות שונות, ביניהן איסוף פסולת, נגרות ונהיגה. המשרה היחידה בה התמיד במשך זמן רב הייתה ככל הנראה בשירותה של חברת סבן אפ, בה עבד כפועל-כפיים במפעל לבקבוקים בין השנים 1960–1963. באותה העת נפרדה אמו מאביו החורג, אשר עבר להתגורר בקליפורניה במשך מספר שנים ונודע כי סבל מטרשת עורקים, בטרם שב לחיות עם אחת מבנותיו בדאלאס.
במהלך יריד מדיני שנערך בדאלאס, ב-1961, פגש ספק את שירלי אנט מאלון בת החמש עשרה, אשר הרתה ממנו לאחר שלושה שבועות בהם יצאו יחדיו כזוג. השניים נישאו כעבור פחות משנה, ב-19 בינואר 1962, ושירלי עברה לגור בבית משפחתו יחד עם אחותו הקטנה ואמו. בתם, רובי לין ספק, נולדה ב-5 ביולי אותה שנה, אולם ספק ריצה באותה העת מאסר בן עשרים ושניים ימים בשל הפרעה לציבור במקיני, לאחר ששתה לשכרה יתר על המידה. השלושה נאלצו להחליף את מקום מגוריהם לעיתים קרובות בשל התמכרותו של ספק למשקאות חריפים, תקופות המאסר הקצרות אליהן נשלח מדי כמה שבועות, ואי התשלום הממושך של דמי השכירות אותם היו חייבים.
בין העבירות הרבות בגינן נעצר באותן שנים היו זיוף המחאות בנקאיות, גנבת מוצרי עישון ואלכוהול, ושוד חנויות נוחות ומכולות. לאחר שנתפס בידי המשטרה ביולי 1963 כאשר ניסה להפקיד שיק מזויף והורשע במספר עבירות מצטברות של פריצה ושודף נידון הלה לשלוש שנות מאסר, אך שוחרר ב-1965 לאחר שריצה שישה עשר חודשים ב.
כשבוע לאחר שחרורו המוקדם, ב-9 בינואר, החזיק ספק עוברת אורח תחת איומי סכין במגרש חנייה סמוך למקום מגוריה, אך ברח משהחלה לזעוק לעזרה. המשטרה הגיעה למקום כעבור מספר דקות ועצרה אותו במרחק מספר רחובות משם. הוא הורשע בתקיפה בנסיבות מחמירות ונידון לשישה עשר חודשי מאסר אשר נאלץ לרצות יחד עם תקופת עונש נוספת בשל הפרת תנאי שחרורו, והוחזר לאותו בית סוהר שדרך שעריו יצא כשבוע לפני כן כאדם חופשי. עם זאת, הוא שוחרר לבסוף ב-2 ביולי אותה שנה, כעבור חצי שנה בלבד, בשל טעות טכנית שנעשתה בשוגג במסמכים הנוגעים למאסרו.
עם שחרורו מהכלא בשנית מצא ספק עבודה בתור נהג משאית עבור "חברת הבשר של פטרסון", אולם היה מעורב בשש תאונות דרכים לפני שפוטר באופן סופי בשל היעדרויות חוזרות ונשנות ממקום עבודתו. בדצמבר אותה שנה עבר להתגורר יחד עם מלצרית-מוזגת בת עשרים ותשע שהכיר בפאב האהוב עליו, הסלון של ג'יני, מתאבקת לשעבר וגרושה עם שלושה ילדים מנישואיה הקודמים. ספק עצמו התגרש בראשית שנת 1966, לאחר שמאלון, לה נישא כארבע שנים קודם לכן, הגישה נגדו תביעת גירושים, אשר אושררה באופן סופי כעבור חודשיים. למחרת היום נישאה הלה לגבר אחר אשר התפרנס כשרברב. כל העניין הרגיז את ספק עד מאוד והוא נהג להתלונן אודותיו לעיתים תכופות באוזני מכריו, אך לא ניסה להילחם בו מבחינה משפטית.
בימים הבאים שהה אצל קרובי משפחתו, אחותו מרתה ובעלה ג'ין תורנטון, לפני שהחליט לשוב לתקופה קצרה לעיר מולדתו,, בה לן אצל מספר חברים. אחיו הגדול, הווארד, עבד באותה העת באזור כנגר, ומצא עבורו עבודה בליטוש לוחות גבס. כעבור מספר ימים עבר ללון במלון כריסטי אשר נמצא במרכז העיר, ונהג לפקוד את הפאבים המקומיים מדי ערב. בשלהי אותו החודש עוכבו הוא וחבריו בידי המשטרה לאחר שאיים על אחד הנוכחים בשירותי פאב עם סכינו, ועל אף שכל החבורה נלקחה לתאי הכלא של בית המעצר המקומי, לא הוגשו נגדם כל אישומים והם שוחררו לאלתר.
לבסוף נמלט ספק מהעיר ב-19 באפריל לאחר שהפך לחשוד המרכזי בשני מקרי פשע לא מפוענחים שהתרחשו באותו החודש. המשטרה ביקרה בנגרייה בה עבד מספר ימים קודם לכן, בדיוק כאשר הגיע למקום על מנת לאסוף את שיק המשכורת שלו, ודרשה ממנו שלא לעזוב את העיר לפני שיוזמן לחקירה רשמית. המקרה הראשון התרחש ב-3 באפריל, כאשר אישה בת שישים וחמש בשם וירג'יל האריס הגיעה לביתה בעת לילה ונתקלה בגבר לבן-עור וגבוה שזהותו אינה ידועה, אשר היה בעל מבטא דרומי בולט והחזיק ברשותו סכין. הלה כיסה את עיניה, קשר ואנס אותה, בטרם גנב ממנה שניים וחצי דולרים והותיר אותה לגורלה. המקרה השני התרחש כעבור שבוע, ב-9 באפריל, כאשר עקבותיה של מלצרית בת שלושים ושתיים בשם קתרין פירס אשר עבדה בפאב המקום של פרנק נעלמו לאחר שנראתה צועדת לכיוון ביתה זמן-מה לאחר חצות. גופתה נמצאה בבוקר למחרת בדיר חזירים הנמצא מאחורי הפאב, אותו עזר ספק לבנות, והנתיחה שלאחר המוות קבעה כי מתה כתוצאה מחבלה חזקה שספגה בגופה אשר הובילה לקרע חמור בכבד שלה. כאשר הגיעה המשטרה לחדר המלון של ספק גילתה כי עזב את המקום מספר שעות קודם לכן לאחר שארז את מזוודותיו והצהיר כי פניו מועדות למכבסה קרובה. חיפוש שנערך בחדרו הוביל למציאתם של מקלט רדיו ומספר תכשיטים אשר היו בבעלותה של האריס, בנוסף לחפצים שונים שנגנבו במהלך שני מקרי שוד שונים שהתרחשו מוקדם יותר באותו החודש.
מועד לפורענות
בחודשים הבאים התגורר ספק לסירוגין אצל בני משפחתו, אחותו מרתה ובעלה ג'ין תורנטון, שבפתח ביתם הופיע ב-19 באפריל. הזוג הנשוי התגורר יחד עם שתי בנותיו בקומה השנייה של בניין דירות בשדרות אבונדייל מספר 3966 בשכונת שבצדה הצפון-מערבי של שיקגו. אחותו עבדה כאחות מוסמכת במחלקת הילדים של בית החולים המקומי קודם לנישואיה לג'ין, אשר השתכר כפועל-מסוט בשירות הרכבת. ספק סיפר להם כיצד נאלץ לעזוב את בל כורחו לאחר שסירב למכור סמים עבור ארגון פשע ידוע. ג'ין, אשר שירת בצי ארצות הברית במשך עשרים וחמש שנים, הציע למצוא עבורו עבודה ב, וב-25 באפריל הלכו השניים למשרדים המקומיים של משמר החופים כדי לקבל מכתב המלצה עבור תחילת התמחותו כימאי, תהליך שהיה כרוך במתן צילומי פרופיל, טביעות אצבעות, ובדיקה רפואית מלאה.
ספק מצא עבודה במהרה וכעבור ימים ספורים בלבד הצטרף לצוות הסיפון של אוניית המשא ה''קלרנס בי. רנדל'' בראשות חברת, אשר הורכב משלושים ושלושה ימאים. אולם מסעו תם לאחר זמן קצר בלבד, לאחר שב-3 במאי לקה בדלקת בתוספתן ופונה על גבי מסוק של משמר החופים לבית החולים סנט ג'וזף ב, מישיגן, שם עבר ניתוח חירום מסוג אפנדקטומיה.
עם שחרורו מבית החולים שב לביתם של מרתה וג'ין לצורך תקופת החלמה, ובהמשך אותו החודש חבר חזרה לספינה ממנה פונה, אולם נטייתו להשתכר, להיקלע לריבים ותגרות, וכן מקרה אחד בו תקף קצין, הובילו לסילוקו לאלתר מהצוות ב-15 ביוני, אז הורד מהסיפון ונלקח חזרה לחוף. בניירות שחרורו נכתב בקצרה:.
קרובי משפחתו, עם זאת, מאסו בחברתו במהרה, וב-30 ביוני עזר לו גיסו ג'ין לארוז את כל חפציו לתוך תיק כתף ומזוודה, בטרם הסיע אותו למשרדי לשכת הגיוס של, אשר נמצאו בבניין העירוני 2315 ברחוב איסט 100, כדי שיוכל לאסוף את תעודת הימאי החדשה שהונפקה עבורו, ולהתחיל לחפש אחר עבודה כמלח מן השורה. לאחר שלא עלה בידם לשריין את מקומו של ספק על אף הפלגה קרובה נאלצו השניים לחזור למקום כעבור מספר ימים, ב-8 ביולי, בניסיון לעלות על אוניית המשא הקצף המעופף אשר הייתה מיועדת להפליג לדרום וייטנאם, אולם התקן הפנוי נמסר למלח בעל ותק גבוה יותר משל ספק.