cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרנץ ראדו
ביוגרפיה
פרנץ ראדו נולד ב-1921 למשפחה יהודית דוברת הונגרית בעיר טימישוארה, בחבל באנאט שהפך החל משנת 1918 לחלק מממלכת רומניה. הוריו היו ארתור ראדו ומליטה לבית שטילמן. הוא למד בבת ספר יסודי יהודי ולאחר מכן היה תלמיד מצטיין בבית הספר התיכון היהודי בעיר הולדתו. ב-1939 התקבל במכון הפוליטכני בבוקרשט כשהוא עומד במקום השלישי לפי הציונים במבחנים מתוך אלף המועמדים. לימודיו שהתחילו ממילא באווירה מכבידה מאוד על סטודנטים היהודים שסבלו עוד משנות ה-20 מהתעללויות מצד הסטודנטים הלאומנים והפאשיסטים, נקטעו במהרה על ידי "חוקי הגזע" נגד היהודים משנת 1940 שאסרו בכלל על היהודים ללמוד במוסדות חינוך של המדינה או המיועדים לאוכלוסייה הנוצרית. תחת המשטר של המרשל אנטונסקו נשלח ראדו למחנות עבודה בדומה לרוב הגברים היהודים ברומניה. בשלוש השנים שבהן עבד במחנות ניסה, למרות הנסיבות, למצוא מקומות בסמוך לאתרי החפירות, כדי להתעסק בזמן הפנוי בסוגיות מתמטיקה האהובות עליו. אחרי ההפיכה מ-23 באוגוסט 1944 ששמה קץ למשטר אנטונסקו והחזירה את החוקים הדמוקרטיים במדינה, ראדו חידש את לימודיו, הפעם באוניברסיטת קלוז'. בשנת 1946 הוא סיים שם לימודי מתמטיקה וקיבל תעודת הוראה לבית ספר תיכון. בשובו לטימישוארה התקבל כמורה למתמטיקה בתיכון היהודי שבו למד. בינתיים, תחת הכיבוש הסובייטי, קם במדינה משטר קומוניסטי שסגר את התיכון היהודי יחד עם כל בתי הספר הפרטיים במדינה. ראדו עבר ללמד בתיכון ממלכתי, ולאחר מכן במכון הפדגוגי בעיר.
הקריירה האקדמית
במקביל עבד ראדו כחוקר בכיר ב"מכון לחישוב" של שלוחת האקדמיה הרומנית בקלוז'. בשנת 1958 הוא סיים את עבודת הדוקטור שלו בתחום המשוואות הפונקציונליות והיחסים הנומוגרפיים.
אחרי פתיחות זמנית מסוימת של המשטר הקומוניסטי בשנות ה-1960–1970 התאפשר לראדו להיות חבר במועצת העורכים של העיתון המדעי "ג'ורנל אוף ג'אומטרי" שהופיע בבזל ושל כתב העת הבינלאומי Aequationes Mathematicae. בשנת הלימודים 1969–1970 לימד כפרופסור אורח באוניברסיטת וטרלו בקנדה.
פרנץ ראדו נודע בעיקר במחקריו בתחום הגאומטריה, המשוואות הפונקציונליות, איזומטריות במרחבים מטריים, קבוצות קמורות, גאומטריות על טבעתיות, האנליזה הנומרית והגרפית, וכן בתכנות המתמטי ויישומיו הכלכליים. הוא פרסם מאמרים בעיתונות המדעית המקומית ובחו"ל. את המאמר הראשון "הערות בנוגע למערכת ליניארית אינסופית" פרסם ברומנית בשנת 1953. בשנת 1955 לימד קורס על נומוגרפיה שנועד למהנדסים ולטכנאים. כעבור שנה הוא פרסם אותו ברומנית תחת הכותרת "הרצאות לנומוגרפיה". מאוחר יותר התעניין במיוחד ביסודות האלגבריים של הגאומטריה. בשנת 1963 השתמש בשיטת "branch and bound" בפתרון בעיית התכנות הדיסיונקטיבי. בין השאר פרסם בכתבי העת בהונגרית Matematikai lapok ("עיתונים מתמטיים") וברומנית "גאזטה מתמטיקה" (Gazeta matematică) ו -Utunk (דרכנו), כמו כן השתתף בשנת 1954 בפרסום הספר הממוריאלי לזכרו של יאנוש בויאי ובשנתון של כתב העת "קורונק" (תקופתנו) בשנת 1973.
לקריאה נוספת
(קובאץ' נמרה - שמחת החוקר, מחשבה חינוכית-ריאיון עם פרנץ ראדו על הדרכים העקלקלות של הגאומטריה) (בלה אורבאן - פרנץ ראדו המתמטיקאי, המורה והאדם) (שאנדור קיש נאג'דובאי - בשירות המתמטיקה. מפעל חייו של פרנץ ראדו)
חוג'אבנד
חוג'אבנד (Xocavənd) הוא מחוז באזרבייג'ן. אזור זה נמצא בשליטתם המוחלטת של הבדלנים הארמנים בנגורנו קרבאך. הממשלה המקומית פיצלה אותו לשני מחוזות נפרדים, בצפון-מזרח את מרטוני ובדרום מערב את הדרוט.
Metal Magic
Metal Magic ("קסם המטאל") הוא אלבום האולפן הראשון של להקת המטאל האמריקאית פנטרה. האלבום יצא לאור בשנת 1983 תחת חברת התקליטים העצמאית מטאל מג'יק, אשר שייכת לג'רי אבוט, אביהם של חברי הלהקה ויני פול ודיימבאג דארל, מפיק וכותב שירים בסגנון קאנטרי, אשר תפקד גם כאמרגן הלהקה וגם כמפיק האלבומים העצמאיים שלה, תחת השם "The Elder"/"The Eldn" ("הבכיר"/"המבוגר"). הקלטות האלבום בוצעו באולפני פנטגו, שנמצאים בעיירה פנטגו, בטקסס, ארצות הברית.
אלבומה הראשון של פנטרה הוא בסגנון גלאם מטאל/הארד רוק, וביחד עם שלושת האלבומים הבאים שהוציאו מוכלל האלבום בפי המעריצים ב"תקופת הגלאם" של הלהקה. האלבום עצמו נשמע כמושפע רבות מן הלהקות ואן היילן וקיס. דוגמה טובה לכך ניתן למצוא בפתיחת השיר הראשון באלבום. מעבר לכך שלשמו "Ride My Rocket" יש דמיון רב לשם השיר של הלהקה קיס "Rocket Ride", נגינת הגיטרה של דאיימבג מזכירה בסגנונה את סגנונו המיוחד של גיטריסט העבר של קיס, אייס פרלי. תוקפה של הנחה זו עוד מתחזק בהתחשב בעובדה שלפני צאת האלבום הלהקה ניגנה במועדונים גרסאות כיסוי לשירים של ואן היילן וקיס.
ייעוד מגדרי
ייעוד מגדרי (מאנגלית: Gender Assignment) הוא מונח מתחום הפסיכולוגיה (ובפרט הפסיכולוגיה ההתפתחותית), והסוציולוגיה, המתאר מצב טבעי בו הורים מייחסים זהות מגדרית לרך הנולד להם בהתאם להבנייה שלהם, ושל הצוות הרפואי המיילד, את הזוויג שלו, כלומר, בהתאם להיותו זכרי או נקבי לכאורה. בדרך כלל תינוקות זכריים זוכים לייעוד מגדרי "גברי" ותינוקות נקביות זוכות לייעוד מגדרי "נשי". למעשה מצב זה הוא על פי כלל אוניברסלי, שכן כמעט כל תרבויות העולם מסווגות לפי בינאריה מגדרית, כלומר, אינן חורגות מעבר לקטלוג החברה ל"גברים" ו"נשים".
קיימים מצבים בהם ייעוד מגדרי עלול להיות שנוי במחלוקת, בפרט כאשר התינוק משקף את אחד המצבים של אינטרסקסואליות (כגון הרמאפרודיט "אמיתי" או "בדוי", תסמונת אדרנוגניטאלית, אקסטרופיה של שלפוחית השתן (Cloacal exstrophy), ועוד, בהם הגונדות או הגינטליה שלו אינה ברורה, ולכן, לפחות לפי שעה, בעייתי להכריע לאיזו קטגוריה מגדרית לשייכו. מצב נוסף בו ייעוד מגדרי עלול להיות שנוי במחלוקת הוא כאשר התינוק המתפתח, כבר בשנה הראשונה לחייו (בפרט בסביבות גיל שנה וחצי) מפגין נון-קונפורמיות מגדרית המתאפיינת בדחייתו את התכתיבים המגדריים המתקבלים מהוריו, משפחתו, וסביבתו.
הייעוד המגדרי והמערכת המגדרית
ייעוד מגדרי נעשה בהתאם למערכת המגדרית (Gender System) המקובלת בחברה נתונה. מערכת מגדרית היא האופן שבה מאורגנים זהויות המגדר בחברה זו. בכל החברות בתרבות המערבית למשל קיימות שתי זהויות מגדר מובחנות המקבלות ביטוי ממשי בכל הקשרי החיים, כגון המגדר הגברי והמגדר הנשי. הזהויות עצמן הן ישויות מובנות בסיסיות ברמת המאקרו, אך עשויות להשתנות מעט (ברמת המיקרו) על פי זמן ומקום. ברוב תרבויות העולם, כגון תרבות המערב, תרבות ארצות האסלאם, התרבות האסקימוסית, וכיוצא בהן, קיימות רק שתי זהויות מגדר מובחנות על פי כלל האוכלוסייה, ואמנם קיימים לעיתים מצבים בהם הכלל מכיר ב-3 זהויות מגדר או יותר; כך למשל אצל האינדיאנים בני שבט הנאבאחו, קיימת זהות מגדר שלישית הנקראת Ojibwe, ופירושה "שתי נפשות" או "שתי רוחות", ואנשים בעלי זהות זו מתאפיינים בשילוב מובחן של אספקטים מגדריים (גבריים ונשיים). בכמה תרבויות ספורות אף קיימים יותר מ-3 מגדרים (למשל בני הבוגי באינדונזיה, Buginese people, אצלם, למשל, יש 5 מגדרים: גבר, אשה, גבר נשי, אשה גברית, ו"ביסו", המגדר החמישי, שהוא שילוב של ה-4 האלה.
במקרים רבים, זהויות המגדר הפחות נפוצות, כלומר, זהות מגדר שלישית (שהיא בדרך כלל בעצמה שילוב של גבריות ונשיות), או אף מגדרים נוספים, יהיו זהויות מגדר שמתגלות בהמשך החיים, ואינן ניתנות כבר בלידה (אז ניתן ייעוד מגדרי בסיסי). כן ייתכנו מצבים, למשל אצל בני הבוגי באינדונזיה, בהם תינוק אינטרסקסואלי יקבל ייעוד כ"ביסו" כלומר כמגדר החמישי שהוא הכל, אך אין הכרח שאדם שקיבל ייעוד ביסו יהיה אינטרסקסואל.
מאפייני הייעוד המגדרי
מאפיינים בולטים של הייעוד המגדרי הם מתן שם פרטי שברוב המקרים הולם את אחת מזהויות המגדר אליהן שויך היילוד, אינטראקציה דיאדית או טריאדית (כלומר בין דמות הורית אחת לתינוק או בין שני ההורים לתינוק) שהיא קרובה מותאמת למין הילד כביכול, קניית ביגוד המתאים למגדר שאליו שויך (בתרבות המערבית קיימת נטייה לקנות ביגוד עם נטייה לגוון כחול לבנים וביגוד עם נטייה לגוון ורוד לבנות), קניית צעצועים ומשחקים "גבריים" או "נשיים" בהתאם.
נון-קונפורמיות מגדרית
ייעוד מגדרי של תינוק זכרי או נקבי לזהות מגדר גברית או נשית מתרחש באופן טבעי אצל כלל בני האדם. יוצאים מכלל זה הם אנשים שבשלב מסוים בחייהם (לרוב, כבר בשנה וחצי-שנתיים הראשונות לחייהם) מפגינים רגש, קוגניציה, והתנהגות שהיא נון-קונפורמית מגדרית. במצב זה, הפרט חש אי נוחות עם הזהות המגדרית שהחברה מייחסת לו (זהות מגדרית מיוחסת), ועל כן אינו פועל בתפקידים המגדריים הכלולים בה. בילדים מצב נחשב לעיתים פתולוגי (בתנאי והוא עקבי, למשל, מקבל ביטוי על בסיס יומי או כמה פעמים בשבוע). נון-קונפורמיות מגדרית בילדים היא למעשה התנגדות עקבית, מצד הילד, לייעוד המגדרי שההורים (בדרך כלל בהשפעת הצוות הרפואי) נתנו לילד. עמדה רווחת היא כי 70% מהילדים שהפגינו נון קונפורמיות מגדרית יגדלו להיות הומוסקסואלים, לסביות, או טרנסג'נדרים, ומחקרים רבים תיעדו קשרים מתאמיים כאלה. בעוד שרבים בקרב הקהילה הפסיכו-רפואית רואים נון-קונפורמיות מגדרית בילדים ובכלל כפתולוגיה, קיימים אחרים בתוך הקהילה הפסיכו-רפואית, כמו גם כותבים ואקטיביסטים הטוענים כי השקפה זו מפלה לרעה אנשים נון-קונפורמיים מגדרית וגורמת ליחס פוגעני מצד הורים כלפי ילדים נון-קונפורמיים מגדרית.
האטיולוגיה לנון-קונפורמיות מגדרית בילדים
האטיולוגיה (כלומר, הסיבתיות) לעצם התופעה של נון-קונפורמיות מגדרית לגמרי איננה מובנת כעת, אך עד כה נהגו כמה כללים בהקשר זה. אטיולוגיה זו נחקרת במסגרת אקדמאית, בעיקר על ידי פסיכולוגים, מדעני מוח, ולעיתים גם רופאים, ואחרים, והיא למעשה חלק מהמחקר הכללי יותר של אטיולוגיה של זהויות מגדר.
על פי הקונצנזוס המדעי האינטגרטיבי, זהות המגדר היא זהות בסיסית אותה יונק האדם מסביבתו, בתהליך כמו-הטבעתי מורכב (Imprinting-like process), ולפחות ברוב המקרים גם בהשפעה מסוימת של פרידיספוזיציה ביולוגית (לא בהכרח גנטית), שהיא הורמונלית בעיקרה. לא ברור באיזה גיל, פחות או יותר "נחתמת" זהות זו אצל רוב האנשים; הערכות שונות מדברות על סביבות גיל 18 חודשים (בעבר אף היו שסברו עד 22 חודשים או אף 3 שנים אך הערכות בטווחים אלה בדרך כלל אינן מקובלות), והיום רבים מהחוקרים סבורים כי זה מוקדם הרבה יותר ובשום מצב לא יאוחר מגיל 18 חודשים וממילא, לפחות ברוב המקרים מושפע באופן דטרמיניסטי מסביבה הורמונלית עוד טרם ללידה (אחד המחקרים שמאששים את חוסר הוודאות הוא העובדה שכבר בגיל 7 חודשים הראו תינוקות יכולת של הבחנה מגדרית, במחקר הביטואציה שביצעו Fagan, J.F & Singer L.T משנת 1979).
ייעוד מגדרי מחדש
קיימים מצבים בהם אדם מרגיש או לחלופין, מגיע למסקנה כי המגדר אליו שויך בילדותו אינו מגדרו האמיתי, והוא רוצה לחיות באופן עקבי כבן המגדר הנגדי. אדם כזה עלול לעבור ייעוד מגדרי מחדש (Gender Reassignment, ובקצרה "ייעוד מחדש"), בין אם מתוקף עצמו, ובין אם גם בתמיכת סביבתו. מצב זה אפשרי הן באנשים שאינם אינטרסקסואלים והן באינטרסקסואלים. אנשים כאלה, אשר ברוב המקרים מזוהים עם קשת הזהויות הטרנסג'נדרית עשויים לחוש אי נוחות מתמדת מלחיות במגדר מסוים ששויך להם; לפחות בדורנו, רבים מקונפליקטים אלה נפתרים בתהליך התאמה מגדרית.
קיימים אנשים שחזרו בהם מתהליך הייעוד המחודש שלקחו על עצמם (או שבמקרים נדירים וספורים נכפה עליהם, כפי שיתואר בהמשך הערך). אנשים שחזרו בהם מן הייעוד המגדרי המחודש שאותו הם התחילו מרצונם האישי משקפים תהליך הנקרא באופן נפוץ ביטול שינוי (Detransition), בו הם חוזרים מאורח חיים טרנסג'נדרי לאורח החיים ההטרונורמטיבי המקורי כביכול, שלהם. הסיבות לתופעת ה-Detranistioning אינן ברורות די הצורך, ובכל מקרה מדובר באחוז קטן יחסית מסך אוכלוסיית הטרנסקסואלים בעולם.
מחלוקת
אחד המקרים המקוממים ביותר בהיסטוריה של הפסיכולוגיה הוא סיפורו הטראגי של דייוויד ריימר (David Reimer), שנולד כבן, ולאחר שנקטע איבר מינו בניתוח פימוזיס כושל (בו נעשה שימוש במכשיר חשמלי לצורך זאת), וכאשר כבר היה כמעט בן 3, פנו הוריו לייעוץ פסיכולוגי מפי הפסיכולוג ג'ון מוני, שבאותה תקופה נחשב בקרב רבים בקהילה הפסיכו-רפואית לסמכות עליונה לטיפול בבעיות נדירות של מגדר ומיניות. בעקבות קטיעת איבר מינו של ריימר באותו הליך ניתוחי, מוני המליץ להוריו של ריימר לגדל אותו כילדה וכך עשו והחלו בתהליך כשהוא ילד שכבר כמעט הגיע לגיל 3. ריימר טען כי תמיד הרגיש מוזר עם התנהגות הוריו כלפיו, ובבגרותו גילה את סיפורו האמיתי, אך למרות זאת הקים משפחה ואימץ את ילדיה של זוגתו; בשלב מסוים בחייו התאבד, וניכר כי סבל רבות ממה שעבר; מקרה זה היה מן המניעים הגדולים ביותר לצמצם את המקרים של ייעוד מגדרי מחדש לילדים, וייעוד מגדרי מחדש מותר כיום בעיקר לאנשים בוגרים המעוניינים לעבור אותו בעצמם. ממילא, לא ניתן לבצע חידוש ייעוד מגדרי מלא שכן החידוש לא כולל יכולת לביצוע הריון ולידה. הפסיכולוגיה איננה רואה בעין יפה ניסיונות לביצוע ייעוד מגדרי מחדש בילדים בגיל הינקות (0–12 חודשים) או תחילת הגיל הרך (12–18 חודשים), והמחקר בתחום זה בעיקרו צומצם להסקת מסקנות תאורטיות, לוגיות-פורמליות מניתוחי מקרה (כמו גם מסקנות סטטיסטיות המבוססות על איחוד ניתוחי-מקרה). ניתוחי מקרה אלה הם בודדים ונדירים. השימוש בהסקות כאלה, ובפילוסופיה נובע מן הקושי, וההימנעות המכוונת (והאתית) מעריכת ניסויים אמפיריים בהקשר זה.
ארנבת אסמית
ארנבת אסמית או ארנב אסמי (שם מדעי: Caprolagus hispidus) היא מין של יונק קטן ממשפחת הארנביים הקרובה לארנבת. היא שייכת לסוג יחידי ומצויה בצפון הודו, סמך להרי ההימלאיה.
אורך הארנבת 38-50 ס"מ ומשקלה עד 2.5-3 ק"ג. היא בעלת אוזניים זקורות קצרות ועגולות, פרווה עבה בצבע חום-אדמדם עם מעט זהוב והרגליים ארוכות.
הארנבת מצויה במורדות הרים וערבות עשב במדינת אסאם בהודו, בנפאל, בבנגלדש ובבהוטן באזורים קרירים ולעיתים גם בביצות. הארנבת צמחונית לחלוטין וניזונה מצמחית קרקע כמו עשבים.
ג'יימס ג'ורג' פרייזר
ג'יימס ג'ורג' פרייזר (באנגלית: James George Frazer; 1 בינואר 1854 – 7 במאי 1941) היה אנתרופולוג סקוטי ופולקלוריסט, שתרם רבות לחקר המיתוס, המאגיה הדת ההשוואתית, ותרבויות העולם. העבודה המפורסמת שלו נקראת ענף הזהב ("The Golden Bough"), ובה סקר את המיתולוגיות ואת הדתות בגישה השוואתית. טענתו המרכזית היא שהתפתחות האמונה האנושית התקדמה בשלושה שלבים: מאגיה-דת-מדע.
ביוגרפיה
פרייזר נולד ב-1 בינואר 1854 בגלאזגו, סקוטלנד, לדניאל פ. פרייזר, כימאי ולקתרין בראון. פרייזר למד בבית הספר ב-Springfield Academy וב-Larchfield Academy באלנסבורג. הוא למד באוניברסיטת גלאזגו ובטריניטי קולג' (קיימברידג'), שם סיים את לימודיו בהצטיינות בחוג ללימודים קלאסיים (עבודת הדוקטורט שלו התפרסמה כמה שנים מאוחר יותר כ-The Growth of Plato's Ideal Theory) והוא נשאר עמית מחקר בחוג ללימודים קלאסיים כל חייו. מטריניטי, הוא המשיך ללימודי משפטים ב-Middle Temple, אך מעולם לא התמחה.
פרייזר נתפס כאתאיסט בשל ביקורתו על הנצרות ובמיוחד על הכנסייה הקתולית בספרו ענף הזהב. עם זאת, העבודות המאוחרות שלו והחומרים שלו שלא פורסמו מעידים על יחסים אמביוולנטיים עם נאו-אפלטוניזם והרמטיציזם.
עבודותיו
מחקרו של פרייזר על מיתוס ועל דת הפך לתחום ההתמחות העיקרי שלו. המקורות הראשוניים שעליהם התבסס היו נתונים היסטוריים עתיקים ושאלונים שנשלחו למיסיונרים ופקידים אימפריאליים בכל רחבי העולם. ההתעניינות של פרייזר באנתרופולוגיה חברתית התעוררה בעקבות קריאת ספרו של האנתרופולוג אדוארד טיילור (Primitive Culture" (1871" ובעידודו של חברו, חוקר המקרא ויליאם רוברטסון סמית', שהשווה אלמנטים של המקרא עם פולקלור עברי קדום.
פרייזר היה החוקר הראשון שתיאר בפירוט את היחסים בין מיתוס וריטואל. בספרו ענף הזהב, חקר פולחנים, טקסים ומיתוסים עתיקים, ואת מקבילותיהם בנצרות הקדומה, ורעיונות אלה נלמדו במשך עשרות שנים בידי חוקרי מיתוס באוניברסיטאות.
המהדורה הראשונה של הספר, בשני כרכים, יצאה לאור בשנת 1890; והשנייה (בשלושה כרכים) בשנת 1900. המהדורה השלישית הסתיימה בשנת 1915 ונמשכה על פני שנים עשר כרכים, כאשר בשנת 1936 נוסף הכרך השלושה עשר. השפעת העבודה שלו התרחבה הרבה מעבר לגבולות המקובלים של האקדמיה, והעניקה השראה לעבודותיהם של פסיכולוגים ופסיכיאטרים. זיגמונד פרויד ציטט בתכיפות את המושגים "טוטם" ו"אקסוגמיה" בספרו "טוטם וטאבו": דמיון בין חייהם הנפשיים של פראים ונוירוטיקה.
עבודתו החלוצית ספגה ביקורת מצד חוקרים משלהי המאה ה-20. לדוגמה, בסוף שנות השמונים אדמונד ליץ' כתב סדרה של מאמרי ביקורת. הוא ביקר את ענף הזהב על כך שמובאות בו השוואות שנערכו בתרבויות שונות ומגוונות. אך לעיתים קרובות ביסס ליץ' את דבריו על המהדורה המקוצרת, המשמיטה את הפרטים הארכאולוגיים התומכים.
לאחרונה, זכתה עבודתו לביקורת מצד גורמים אימפריאליסטים, אנטי-קתולים, קלאסיים וגזעניים, כולל הנחותיו של פרייזר כי איכרים אירופיים, אוסטרלים אבוריג'ינים ואפריקאים ייצגו מאובנים, שלבים קודמים של התפתחות תרבותית.
יצירה חשובה נוספת של פרייזר היא פירושו בן ששת הכרכים לתיאורו של המטייל היווני פאוסניאס ביוון באמצע המאה השנייה לספירה. מאז תקופתו, חפירות ארכאולוגיות הוסיפו רבות לידיעתה של יוון העתיקה, אך חוקרים עדיין מוצאים ערך רב בדיוניו ההיסטוריים והטופוגרפיים המפורטים באתרים שונים, ובדיווחים של עד ראייה ביוון בסוף המאה ה-19.
תאוריות של דת ואבולוציה תרבותית
פרייזר סבר כי המאגיה מכוונת אל הטבע והאנימיזם על ידי טקסים מסובכים האמורים להעביר כוחות אלו לטובת האדם. הדת, מאידך, מכוונת אל נשמות ואלים שיש לקנות את חסדם ולבם על ידי קורבנות ותפילות.
אחד הרעיונות המשפיעים ביותר במהדורה השלישית של ענף הזהב הוא התאוריה על אבולוציה תרבותית והמקום שפרייזר מקצה לדת ולכישוף בתאוריה זו. התאוריה של פרייזר לגבי האבולוציה התרבותית ביקשה לתאר באופן רחב שלוש (או אולי ארבע) תחומים שעברו עם הזמן בתרבויות. פרייזר האמין שעם הזמן התרבות עברה שלושה שלבים: ממאגיה, לדת, למדע. סיווגו של פרייזר נבדל בעיקר מתיאורים אנתרופולוגיים קודמים של התפתחות תרבותית, כולל זו של אוגוסט קונט, מכיוון שלטענתו המאגיה נפרדה תחילה מהדת והקדימה תמיד את הדת. הוא גם הגדיר את המאגיה בנפרד מהאמונה באמונה הטפלה, והציג השקפה אמביוולנטית בסופו של דבר על מקומה בתרבות.
מריאנה פרדריקסון
מריאנה פרדריקסון (בשוודית: Marianne Fredriksson; 28 במרץ 1927, גטבורג – 11 בפברואר 2007, אוסטרסקר) הייתה סופרת שוודית, מן הנודעות והמתורגמות ביותר.
ביוגרפיה
פרדריקסון הייתה עיתונאית מצליחה עד שנות ה-80, כאשר בעקבות משבר אמצע החיים הפכה לסופרת.
פרדריקסון כתבה שלושה עשר רומנים וכמה ספרים נוספים, אשר תורגמו ללמעלה מ-40 שפות, בהן גם עברית, ונמכרו ביותר מ-17 מיליון עותקים ברחבי העולם. ספריה המוקדמים עסקו בנושאים תנ"כיים בזווית שונה, ובהם "ספר חוה" ו"ספר קין". נושא בולט בספריה הוא הידידות, באשר לדבריה, בעתיד "הידידות תהיה חשובה יותר מאשר האהבה".
מספר מספריה עבדו לסרטים ומחזות. ב-2001 הספר "אנה, חנה ויוהנה" עובד למחזה על ידי אבי גיבסון בר-אל, עבור פסטיבל התיאטרון תיאטרונטו. ב-2012, הספר "סימון והאלונים" עובד לסרט על ידי הבמאית השוודית ליסה הולין.
יחסי צרפת–קמבודיה
היסטוריה
הסכם נחתם בשנת 1863 על ידי המלך נורודום ואושר על ידי מקבילו נפוליאון השלישי. קמבודיה הפכה רשמית למדינת חסות של האימפריה הצרפתית ב-11 באוגוסט 1863. קמבודיה קיבלה את עצמאותה בנובמבר 1953, הודות לנסיך נורודום סיאנוק.
צרפת וקמבודיה נהנות מיחסים קרובים, הנובעים בחלקם מימי הפרוטקטורט הצרפתי ובחלק מהתפקיד שמילאה צרפת בחתימת הסכמי השלום בפריז בשנת 1991, אשר הוגברו עוד יותר על ידי השפה הצרפתית. יחסים אלה מסתגלים בהדרגה להשתלבותם ההולכת וגדלה של קמבודיה בסביבתה האזורית והתקדמותה לקראת מעמד של מדינה עם הכנסה בינונית, בתקווה עד 2020. "מסמך התמצאות ושיתוף פעולה" שנחתם בשנת 2010, מנחה את שיתוף הפעולה של המדינות למטרה הבאה: "תמיכה בצמיחה כלכלית ויצירת מקומות עבודה בקמבודיה על ידי פיתוח הון אנושי וקידום השקעות פרטיות בצרפת".
סיוע צרפתי
צרפת הייתה חלק מרשות המעבר של האו"ם בקמבודיה.
הגירה
בצרפת קיימת את אחת מקהילות הפזורה הקמבודיות הגדולות ביותר מחוץ לארצות הברית, בעיקר בשל הפליטים שנמלטו מקמבודיה שנמלטו מהקמר רוז' בשנות ה-70. נכון לשנת 2015 גרים בצרפת כ-80,000 קמבודים. מסעדה קמבודית בשם "Le Petit Cambodge" הייתה בין אתרי הפיגועים בנובמבר 2015, אם כי לא ברור אם קמבודים היו בין ההרוגים.
הירמזות חברתית בינקות
הירמזות חברתית (Social Referencing) מתייחסת ליכולת של אדם אחד להשתמש בתקשורת בלתי-מילולית של הזולת כמקור מידע ולהנחות את התנהגותו בהתאם.
איסוף מידע על הסביבה ויצירת פרשנות למידע זה לצורך פעולה בסביבה מתרחש בהקשרים מגוונים ובאופנים שונים. במהלכן של התרחשויות (אירועים) חברתיות, כאשר האדם זקוק למידע נוסף על משמעות ההתרחשות והדרכים לפעול בה, יכול אדם אחר (אפילו לא מוכר) לשמש כבסיס למידע. האדם ממקד קשב במידע המתקבל מהאדם האחר ומגדיר את הסיטואציה על פי תפיסתו של האחר. אחר כך, מופנם מידע יחד עם המשמעות והפרשנות שקיבל, משפיע על פעולותיו של האדם בסביבה ומהווה נדבך נוסף בהבניית המציאות שלו.
הירמזות חברתית הוא אחד מהתהליכים שבעזרתם מעצב העולם החברתי את היחיד על פי הערכים, העמדות, התבניות, ואופני ההתנהגות המקובלים והוא מגדיר, מפרש ומכוון את הלמידה החברתית של הילד ומשפיע על הדרך בה רואה הילד את סביבתו ומייחס אליה.
מרכיבים בהירמזות חברתית
בתהליך ההירמזות החברתית קיימים שלושה מרכיבים:
על הילד לבצע מספר מטלות קוגניטיביות: תחילה, עליו להבין את תוכנו של המסר. כלומר, עליו לזהות את הרמזים של הבעות הפנים, הקול והתנועה כמביעים רגש אחד ולא רגש אחר ונראה כי החל מגיל 6 חודשים תינוקות מסוגלים לבצע הבחנה זו. שנית, על התינוקות להעריך ולעבד את המידע אודות האירועים בסביבה, לבנות את המציאות מתוך המסר. יכולת זו מתפתחת אצל תינוקות במהלך המחצית השנייה של שנת החיים הראשונה, יחד עם היכולת לחקות התנהגויות בלתי מוכרות. ולבסוף, על התינוק לזהות את הרפרנט הספציפי, נשוא המסר.
הירמזות חברתית בתנאי מעבדה
לא קל לחקור הירמזות חברתית במצבים טבעיים. לפיכך, חלק גדול מהמחקרים התבצעו בתנאי מעבדה והתהליך המחקרי דומה ברובם. במחקר משתתפים הילד, האם ולעיתים גם האב. בעת שהותו של הילד בחדר המבחן מוצגים בפניו לסירוגין שני גירויים: בדרך כלל חיה כלשהי המופעלת מרחוק, נוסעת ומשמיעה קולות או נהמות. ההורה מציג בפני הילד הבעות פנים שונות: פעם פנים שמחות (מסר חיובי) ופעם פנים עצובות או כועסות (מסר שלילי). לעיתים מלווה הבעת הפנים במסר מילולי.
מאפייני הרפרנט
מחקרים הראו כי הירמזות חברתית מתרחשת בעיקר במצבים בהם הרפרנט (אירוע, חפץ, אדם) הוא לא מובנה ולא בהיר (ברור, נהיר). לבני אדם נטייה ביולוגית להיות מושפעים מהסביבה במיוחד במצבים עמומים. במצבים בהם קיים חוסר ודאות לגבי הרפרנט, מתעוררת אצל תינוקות ופעוטות נכונות רבה יותר לקבל מידע רפרנציאלי.
מאפייני המסר
המסר המתקבל מהדמות ההורית. למסר שלילי יש השפעה מיידית ועוצמתית על ויסות ההתנהגות. מסר אמוציונלי שלילי מוביל ליותר מבטים מצד תינוקות, אם כי לא לכל המסרים השליליים השפעה דומה. לפי סורס ושות' מסר אמוציונלי של עצב הוא עמום לילדים בשנתם הראשונה והתגובות שהוא גורר הן משתנות. הורים ערים לאפיונים של ילדם ולמידת ההשפעה של המסרים שלהם, במיוחד השליליים. לכן כאשר הם תופסים את ילדם כנבהל בקלות הם יעבירו לילד מסר חיובי בעל עוצמה גבוהה יותר ומסר שלילי בעל עוצמה נמוכה.
רוב התינוקות מביטים לעבר פני האם כאשר היא מעבירה את המסר באמצעות הבעות פנים. מבט לעבר גופה הוא נדיר. גם כאשר המסר מועבר באופן מילולי או במחוות של הגוף התינוקות מביטים לעבר פניו של מעביר המסר בחיפוש אחר מידע נוסף. זוהי עדות מוקדמת להתנהגות חברתית המאפיינת תינוקות. תינוקות תופסים את מרבית המסר וייתכן שאף את כולו, גם כאשר מדובר במשכי הצגה קצרים. התינוקות מביטים במעביר המסר מספר פעמים בדקה במבטים חפוזים והדבר מראה כי תינוקות לומדים רבות מן המבוגר בזמן קצר.
מחקרים הראו כי למסרים עקביים ואחידים יש השפעה גדולה יותר על ויסות ההתנהגות של התינוק, בעוד שמסר לא עקבי גורם לעליה במספר המבטים של התינוק אל מעביר המסר וכן להתנהגות אמביוולנטית ביחס לאובייקט. כאשר התקבל מסר שלילי מהאב בו זמנית עם מסר חיובי מהאם או להפך, חלק גדול מהילדים הציגו מגוון של תגובות קונפליקטואליות: מציצה מוטרדת, התנהגות בולטת של הימנעות, נענוע הגוף, תגובה מפוחדת או זהירה וחשדנית, התנהגות חסרת מטרה ותקופות ארוכות של אינהיביציה מוטורית מלווה באפקט שטוח או בחיוכים משונים שלא לוו על ידי סימנים אחרים של אפקט חיובי. התנהגויות דומות דווחו כמאפיינות ילדים המסווגים כבעלי דפוס התקשרות לא-בטוח/לא-מאורגן.
שלב ראשון: סוף שנת החיים הראשונה
הירמזות חברתית היא תופעה שניתן לראותה אצל תינוקות עוד לפני תום שנת החיים הראשונה. התינוק מביט קודם כל באובייקט ורק לאחריו הוא מביט במבוגר מעביר המסר. במהלך המחצית השנייה של שנת החיים הראשונה, תינוקות ייטו יותר להתקרב לאובייקטים או אנשים אחרי שקיבלו מסר חיובי אודותם, לעומת תגובותיהם לאחר קבלת מסר נייטרלי או שלילי. תינוקות גם ייטו יותר להתקרב לצעצוע כאשר האם מדברת בטון עליז, מאשר במצב בו היא מדברת בטון מפוחד. התנהגות דומה ניתן לראות גם בהתייחסות לאנשים זרים, כשהתינוק מתנהג כלפיהם באופן חברותי יותר לאחר שקיבל מסר חיובי לגבי הזר.
ארבעה שלבים בהתפתחות היכולת של התינוק לעסוק בהירמזות חברתית המתרחשים בשנה הראשונה: יכולת פשוטה להבחין בין הבעות רגשיות, התפתחות של זיהוי המשמעות של רגשות מסוימים, פיתוחה של הענות רגשית מתאימה, הירמזות של הבעות פנים וויסות של ההתנהגות
שלב שני: שנת החיים השנייה
במהלך השנה השנייה, עם התפתחות היכולת השפתית, מתפתח אצל הפעוט מרכיב של הדדיות וניהול משא ומתן המתלווה לתהליך של ההירמזות החברתית. התינוק נראה מתעניין במסר שיש למבוגר להעביר לו, אך גם יוצר מענה, דיון ושאלות בעניין הרפרנט. ילדים גילאי 14–22 חודשים נגעו בצעצוע שהוגדר כמפחיד ואחר כך הביטו בחיוך לעבר אימם, בכך הם יצרו משא ומתן בפרשנות של האם לגבי משמעות הצעצוע. כאילו הפעוט שואל 'האם הפעולה שביצעתי זוכה לאישורך?'. גם פנייה לאם לשם שיתוף ברגש חיובי תוך מלמול מתרגש ניתן לראות כפנייה לאחר פעולה, בייחוד אם היא נעשית לאחר יצירת מגע עם האובייקט, שאז היא נחשבת כמשרתת פונקציה של שאלה מצד התינוק. ישנם פעוטות שהציגו התנהגות של מעין מרד, ונטו לגעת בצעצוע המפחיד יותר מבצעצוע שהוצג עם יחס חיובי ובכך הם ערערו על הפירוש שנתן ההורה לאירוע.
מבטים מסוג אחר
חשוב להבחין בין מבטים של הירמזות חברתית לבין מבטים אחרים. מבטים שמטרתם איסוף מידע והם מוגדרים כהירמזות חברתית מאופיינים בהבעות פנים שואלות, קשובות ומודאגות. ישנם מצבים שבבסיסם דומים למצב של הירמזות חברתית אבל התינוק אינו חווה בהם הירמזות כזו אלא מפרש את התקשורת של המבוגר כמעידה על מצב הרוח הכללי של המבוגר והדבר גורם לשינוי במצב רוחו של הפעוט ומשפיע על התנהגותו. למשל, כאשר האם מביעה רגש חיובי כלפי זר, יוצרת מגע עם התינוק, והדבר גורם לשינוי במצב רוחו של הפעוט. במצב של הירמזות חברתית הביטוי הרגשי של האם השפיע על התנהגות הפעוט דרך תהליך פרשני (אינטרפרטציה) שהוא ספציפי לאירוע העמום ולא דרך שינוי כללי במצב רוחו של הפעוט. כך הירמזות חברתית כוללת תהליך פעיל ומורכב של הערכה ושיפוט ולא הדבקה פשוטה של רגשות.
המרכיב הרגשי בהירמזות
למרות המרכיב הקוגניטיבי הבולט בתהליך ההירמזות החברתית מוקד ההירמזות הוא דווקא באספקט הרגשי של מעביר המסר כלומר בהבעת הפנים הרגשית שלו האומרת 'איך צריך להרגיש'. אין זה מתפקידו של מעביר המסר להדגים לילד כיצד פועלים עם החפץ. כלומר, הירמזות חברתית מתייחסת לקלט הרגשי הנתפס על ידי הילד ולא לתוצאות הפעולה, למרות שהמסר הרגשי של המבוגר עשוי להשפיע הן על הרגש שהתינוק יביע והן על ההתנהגות האינסטרומנטלית שלו עם החפץ. העניין והמיקוד במסר הרגשי מקורם בעניין המחקרי בהתפתחות הרגשות שהתפתח בעשורים האחרונים ומאז נתפסת ההירמזות החברתית כאחת מצורות החליפין והתקשורת הרגשית החשובות ביותר.
הירמזות והתקשרות
לאמינותו של מעביר המסר, הכוללת הן את המומחיות שלו והן את האמון שנותן בו התינוק, השפעה רבה על ההירמזות ועל התנהגות התינוק. בדרך כלל, ההירמזות של הילד היא סלקטיבית והוא ימעט להרמז על ידי אנשים אחרים מלבד הוריו. עקרון הסלקטיביות מניח שהקשרים הקרובים והחיוביים עם המטפל העיקרי מגבירים את האמינות שלו בעיני התינוק. לאם יש השפעה רבה יותר מזו של מעבירי מסר אחרים. השפעה זו מבוססת על הקשר שבין היותה של האם בסיס לביטחון לבין היותה בסיס לאינפורמציה. השפעתה הרבה על התהליכים הרגשיים המתרחשים אצל הילד מקורה במערכת ההתקשרות ביניהם. הילד מתייחס לאם כמקור מידע אמין ומקבל את הפרשנות שלה בסיטואציות חברתיות ורגשיות שונות. יחד עם זאת נמצא שכאשר מעביר המסר הוא האב או האם לשניהם כוח השפעה זהה ומכאן ששני ההורים הם מקורות משמעותיים להדרכה רגשית במצבים של אי ודאות, אולם במהלך ההרמזויות הקונפליקטואליות כאשר הילדים חוו מצוקה רבה יותר הם חיפשו יותר קרבה לאמהותיהם ובכך העידו על האם כמקור מועדף לניחום והגנה.
במחקרים בהם האם הגיבה באופן נייטרלי ומעביר המסר הוא דווקא זר, הפנה הילד מבטים רבים יותר לכיוון הזר מאשר לכיוון האם, בייחוד כאשר הרפרנט היה עמום. מכאן ניתן לראות כי התינוק מצליח לזהות בידי מי מצוי הידע בסיטואציה ולהפנות אליו את הקשב שלו. כך למשל, נמצא כי יחסם של תינוקות לאחיהם הבוגרים היה יחס מקבל והם נחשבו כמעבירי מסר בעלי השפעה, לעיתים אף יותר מהאימהות עצמן.
לדפוס ההתקשרות של הילד יש השפעה על מידת ההירמזות החברתית שלו. תינוקות בעלי דפוס התקשרות מתנגד הביטו באם יותר מאשר תינוקות עם דפוס התקשרות נמנע. תינוקות שהיה להם דפוס התקשרות בטוח מוקמו בין שני הקצוות וייתכן שהממצא מצביע על כך שילדים אלה משתמשים באם כבסיס ביטחון יותר מאשר כבסיס למידע.
נייטרוקס
נייטרוקס היא תערובת נשימה בעלת אחוז חמצן גבוה יותר מאחוז החמצן באוויר רגיל ומיועדת לשימוש בצלילה.
פיזיולוגיה
באוויר רגיל הצולל נושם תערובת של גזים המורכבת מ-21 אחוז חמצן ו-79 אחוז חנקן, בצלילה הלחץ על הגוף עולה באטמוספירה כל עשרה מטרים, השפעת הלחץ מוסברת באמצעות שלושה חוקים: חוק בויל קובע כי הנפח תלוי בלחץ המופעל, לפי חוק זה נפח האוויר בעומק 10 הוא כמחצית מנפחו על פני המים, חוק הנרי הקובע כי מסיסותו של גז בנוזל יחסית ללחץ המופעל עליו, לפי חוק זה לדוגמה בעומק 10 מטרים יכולת הגוף למוסס אוויר ברקמות מכפילה את עצמה, מודל דלטון קובע כי סכום הלחץ הכולל של תערובות גזים, שווה לסכום הלחצים החלקי של כל אחד מהם בנפרד, כתוצאה מהגדלת הלחץ הגוף נחשף למספר סכנות:
יתרונות התערובת
החנקן הוא הגורם לדקומפרסיה. הסיבה לכך היא שבניגוד לחמצן, הגוף אינו משתמש בו והוא נשאר ברקמות וכאמור מתרחב בעלייה מהירה מדי, כיוון שבנייטרוקס אחוזי החמצן גבוהים יותר מבאוויר רגיל- אחוזי החנקן נמוכים יותר ולכן פחות חנקן נספג ברקמות מה שמפחית את הסיכוי לחלות בדקומפרסיה וכן מאפשר לשהות בעומק זמן רב יותר בלי לעבור את גבול ה-no deko שמצריך עצירות ביניים בעלייה. יתרון נוסף של הנייטרוקס הוא הפחתת הסיכון להרעלת חנקן. לחנקן יש סף רעילות שלאחריו הגוף מגיב בתסמינים כגון התקפי צחוק, אופוריה, כושר שיפוט לקוי, ואף איבוד הכרה, מה שעלול להביא לתאונות צלילה קטלניות. סף הרעילות של החנקן הוא בלחץ חלקי של 3.2 אטמוספירות. כל תוספת של 10 מטרים עומק מעלה את הלחץ באטמוספירה אחת, אחוז החנקן באוויר רגיל הוא בקרוב 80 ולכן, כשהצולל מגיע ללחץ כולל של 4 אטמוספירות (30 מטר עומק ועוד אטמוספירה אחת בגובה פני הים על כדור הארץ) הלחץ החלקי של החנקן מגיע ל-3.2 אטמוספירות (0.8*4) שהוא סף הרעילות של החנקן, מכיוון שבנייטרוקס אחוזי החמצן גבוהים יותר הם מאפשרים להגיע לעומק שבו הלחץ עולה על 4 אטמוספירות מבלי לעבור את סף הרעילות.
הרעלת חמצן
הסיכון להרעלת חמצן גבוה יותר בנשימת נייטרוקס מאשר נשימת אוויר. הרעלת חמצן מתחלקת לשני סוגים: הרעלת חמצן ריאתית המתרחשת במערכת הנשימה לאחר חשיפה ממושכת לחמצן בלחץ חלקי גבוה לאורך זמן (מתערובות נשימה עשירות בחמצן) והשכיחה יותר ההרעלה העצבית, המתרחשת במערכת העצבים המרכזית (CNS). סף הרעילות להרעלה עצבית של חמצן מתרחשת בלחץ חלקי של 1.6 אטמוספירות. באוויר רגיל (21% חמצן) הסיכון מתחיל מעומק של 66 מטרים שהוא הרבה מעבר לגבולות הצלילה הספורטיבית אך בנייטרוקס הסיכון מתחיל בעומקים הקרובים יותר אל גבולות הצלילה הספורטיבית, בתערובת 40\60 למשל, הלחץ החלקי של החמצן מגיע ל-1.6 כבר בעומק 30 מטרים. מעשית, וכדי לשמור על טווח ביטחון נקבע סף ללחץ החלקי המומלץ לחמצן של 1.4. בתערובת 40\60 מגיע הלחץ החלקי של החמצן ל-1.4 כבר בעומק של 25 מטרים.
תערובות סטנדרטיות
בדרך כלל משתמשים בתערובות סטנדרטיות של 32\68 או 36\64 (המספר הקטן מתייחס לאחוזי החמצן והגדול לאחוזי החנקן) וניתן להשיגם במועדוני צלילה. ניתן גם לדחוס תערובות אחרות באופן מיוחד עד 40 אחוז חמצן (תערובת 40\60), הרווחות בשימוש בצלילות צבאיות.
אופן הטיפול
ארגוני הצלילה השונים חלוקים לגבי אופן הטיפול בתערובת אוויר עשירה בחמצן וקיימים תקנים בדרגות חומרה שונות לגבי רמת הסטריליות ולגבי סוג הציוד המותר בשימוש עם נייטרוקס.
גיאורגי אליאבה
קורות חייו
אליאבה נולד ב-13 בינואר 1892 בסצ'חרה שבמרכז גאורגיה להורים ממוצא מגרלי. הוא התקבל ללימודי הרפואה באוניברסיטת אודסה בשנת 1909, בה למד על לשנת 1912. בין השנים 1912–1914 למד רפואה באוניברסיטת ז'נבה ולאחר מכן עבר למוסקבה, שם השלים את לימודיו בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת מוסקבה. עם תום לימודיו במוסקבה מונה אליאבה למנהל המעבדה הבקטריולוגית בטרבזון שבטורקיה, ובשנת 1917 מונה למנהל המעבדה הבקטריולוגית בטביליסי. בשנת 1923 הקים וניהל את "המכון למיקרוביולוגיה" בטביליסי.
בין השנים 1918–1921 ופעם נוספת בין השנים 1926–1927 עבד אליאבה במכון פסטר שבפריז. בשנת 1926 פגש את פרופסור פליקס ד'ארל (Felix d'Herelle), מיקרוביולוג צרפתי-קנדי שעבד במכון וגילה, בשנת 1917, במקביל לפרופסור פרדריק טוורט (Frederick Twort) את הבקטריופאג'ים. אליאבה התרשם מאוד מהפוטנציאל הרפואי שטמון בבקטריופאג'ים ועם חזרתו הסופית לגאורגיה, בשנת 1927, הביא עמו את כל מחקרו של ד'ארל (ומאוחר יותר גם את ד'ארל עצמו שהושפע מאוד מהקומוניזם בברית המועצות) לטביליסי. בשנת 1926 הוקצה לאליאבה שטח של 17 הקטארים על הגדה הימנית של נהר הקורה לשם בניית מכון גדול למחקר בבקטריופאג'ים. היה זה המכון הראשון בתחומי ברית המועצות שעסק באופן שיטתי במחקר אודות בקטריופאג'ים.
בשנת 1937 נעצרו אליאבה ואשתו על ידי הנ.ק.ו.ד. והוקעו כאויבי העם במסגרת הטיהורים הגדולים ברחבי ברית המועצות. הסיבה למעצרו של אליאבה הייתה, ככל הנראה, בשל השתייכותו לאליטה האינטלקטואלית של גאורגיה, או מפני שהתאהב באותה אישה שבה ראש הנ.ק.ו.ד. בגאורגיה, לברנטי בריה, היה מאוהב גם כן. בני הזוג הוצאו להורג בירייה בטביליסי ב-10 ביולי 1937 ובתם היחידה הוגלתה למרכז אסיה.
בשנת 1988 שונה שמו של המכון אותו הקים אליאבה ל-"מכון גאורגי אליאבה לבקטריופאג'ים, מיקרוביולוגיה ווירולוגיה".
מינויים נוספים
במהלך הקריירה שלו מילא אליאבה שלושה תפקידים חשובים נוספים בתחום הרפואה והאקדמיה:
טיפול עצמי
טיפול עצמי הוא כל פעולה שאנשים עושים למען בריאות הגוף ובריאות הנפש של עצמם. לטיפול העצמי יש תרומה משמעותית לבריאות האדם.
השימוש בביטוי "טיפול עצמי" מקובל בעיקר אצל המרפאים בעיסוק ואצל ספקי הטכנולוגיה המסייעת.
טיפול עצמי כולל תחומים כמו תזונה (קניית מזון, אכילתו ופניה לייעוץ דיאטטי), ניקיון (ניקוי הגוף, רחצת ידיים, מקום המגורים והבגדים, עשיית צרכים וכיוצא בזה), קנייה או תיקון של ביגוד, פעילות גופנית הנעשית כדי לשמור על כושר גופני (להבדיל מספורט למטרות הנאה או פרנסה) ופניה לגורמים טיפוליים.
אדם המוגבל ביכולת הטיפול העצמי (למשל מבוגר שצריך עזרה באכילה, בהתלבשות או שימוש בשירותים) עשוי להיחשב לבעל לקות או לנכה. פעילויות חיי יום-יום שאינן "טיפול עצמי" כוללות עבודה לפרנסה, לימודים ופעילויות פנאי.
ריפוי עצמי
תוספי תזונה ותרופות שלא מצריכות מרשם רופא, הם בין החומרים הנפוצים ביותר המשמשים לריפוי עצמי. על פי רוב, חומרים אלו משמשים לטיפול ביתי בבעיות רפואיות שכיחות.
GIGN
ה-GIGN (בראשי תיבות: Groupe d'Intervention de la Gendarmerie Nationale; מצרפתית: יחידת ההתערבות של הז'נדרמריה הלאומית) היא יחידת לוחמה בטרור (לוט"ר) ויחידת ההשתלטות הבכירה של צרפת. כפופה ל ולמשרד הפנים.
ה-GIGN מקבילה ליחידות ללוחמה בטרור אחרות בעולם כגון הימ"מ הישראלית, ה-GSG-9 הגרמנית, ה-BOPE הברזילאית וליחידות ה-SWAT האמריקאיות.
מפקדת ה-GIGN ממוקמת בעיר סאטורי, מערבית לפריז.
היסטוריה
אחרי טבח הספורטאים הישראלים במשחקים האולימפיים שהתקיימו במינכן בקיץ 1972, והמרד בכלא קלאירוואקס ב-1973, צרפת החלה לבדוק את הנושא לעומקו על מנת למצוא פתרונות לאירועים קיצוניים שכאלו, והיא פעלה תחת ההנחה שכמעט בלתי אפשרי לחזות אירועים כאלו. ב-1973, ה-GIGN נוצרה ככח קבע של לוחמים מאומנים היטב ואשר מצוידים בכלי הנשק הטובים ביותר כדי להוות מענה במקרים כמו הטבח והמרד, וזאת תוך כדי סיכון מינימלי לבני הערובה, למחלצים, לחוטפים ולציבור כולו. ה-GIGN הוכרזה מבצעית במרץ 1974, והופקד עליה סגן כריסטיאן פרוטאו. 10 ימים לאחר הקמת היחידה, ב-10 במרץ 1974, ה-GIGN הוכיחה את נחיצותה כאשר היא ביצעה את פעילותה האמיתית הראשונה: היא עצרה בהצלחה קבוצת טרוריסטים בעיר אקוובילי.
בין הפעולות שביצעה היחידה:
חסידות שטפנשט
חסידות שטפנשט היא חצר חסידית מבית רוז'ין שפעלה בעיר שטפנשט ברומניה בין השנים 1852–1933 תחת הנהגת רבי מנחם נחום פרידמן (בנו של רבי ישראל מרוז'ין) ובנו, רבי אברהם מתתיהו פרידמן. בשנת תשכ"ט (1969) הועבר קברו של רבי אברהם מתתיהו מרומניה לבית העלמין נחלת יצחק, ומאז הוא משמש מוקד עלייה לרגל למתפללים רבים.
רבי מנחם נחום פרידמן
רבי מנחם נחום פרידמן היה בנו הרביעי של רבי ישראל פרידמן מרוז'ין. הוא נולד בשנת תקפ"ג (1823) ונקרא על שם אבי סבתו, רבי מנחם נחום טברסקי ("המאור עיניים"). בשנת תרי"ב (1852), לאחר פטירת אביו, הוא הוזמן לכהן ברבנות בעיירה שטפנשט, שם הקים חצר חסידית. הוא לא הרבה באמירת דברי תורה, אך נהג בפאר והדר כמנהג אביו וזכה להערצת חסידיו. בביתו המפואר נבנה חדר שכונה "חדר המשיח" והונחו בו כתר זהב וכלים יקרים נוספים. הוא נפטר בי"ד בכסלו תרכ"ט (1868) בגיל 46 ונקבר ביאשי. את מקומו מילא בנו, רבי אברהם מתתיהו.
אשתו פרל הייתה בתו של רבי אלעזר קושאנסקי, נכד רבי גדליה מליניץ. בנותיו נישאו לקרובי משפחתם מבית רוז'ין, האדמו"רים רבי אברהם יהושע השיל פרידמן ורבי אברהם יעקב פרידמן מסדיגורה (בזיווג שני).
רבי אברהם מתתיהו פרידמן
רבי אברהם מתתיהו פרידמן נולד בכ"ה בכסלו תר"ז (21 בדצמבר 1846). הוא נקרא על שם סב סבו, רבי אברהם המלאך, ועל שם מתתיהו החשמונאי. נישא לראשונה לבתו של רבי יצחק רייך חתנו של רבי אשר ישעיהו מרופשיץ. לאחר מכן נישא לבתו של דודו רבי יוסף מונזון.
נפטר בכ"א בתמוז תרצ"ג (15 ביולי 1933) ללא שהשאיר אחריו ילדים. אחיינו רבי מנחם נחום פרידמן מאיצקן היה אמור לרשת את מקומו באדמו"רות אך נפטר חודש לפניו. לאחר פטירתו, הקים הרב יוסף ברייאר, רב העיר, את "ישיבת בית אברהם" לזכרו. הישיבה פעלה עד השואה. קברו ברומניה שימש מוקד עלייה לרגל לאנשי המקום עד שבשנת תשכ"ט, 1969 הועלה קברו מרומניה לישראל ונקבר מחדש בבית הקברות נחלת יצחק בגבעתיים.
רבי מנחם נחום מרגליות
רבי מנחם נחום מרגליות, חתנו של רבי מרדכי זוסיא טברסקי מטריסק-הוצלס, התפלל ולמד ב"שטפנשטר קלויז" ביאשי. בפטירת רבי אברהם מתתיהו משטפנשט, הכתירוהו מתפללי הקלויז לרבם, ועל שם זה נקרא "שטפנשטר רבי". התפלל בחדר מיוחד כדרך אדמו"רי בית רוז'ין.
מוסדות שטפנשט
ביוזמת ועד חסידי שטפנשט בראשות רבי שמואל שור, ראש ועד חסידי שטפנשט, והרב אברהם יעקב סלומון, ראש מוסדות שטפנשט, החלו להנציח את זכרו בהקמת מפעל הנצחה. המרכזי שבהם הוא קבר רבי אברהם מתתיהו פרידמן משטפנשט בגבעתיים, אשר הפך למוקד עלייה לרגל.
בבני ברק ואלעד נמצאים "מוסדות שטפנשט" הקרויים על שמו. בתי כנסת על שמו נבנו בעתלית, בקריית גת ובגדרה, בית הכנסת הוקם ביוזמתו של יצחק רבינוביץ ונקרא בפי הגדרתיים בית הכנסת של הרומנים. כמו כן נמצאו שרידים של "קלויז" בעיר העתיקה בצפת ששימש את חסידיו. בשנת תשע"ה הוקם 'ישיבה על קברו' בגבעתיים סמוך לבית הקברות נחלת יצחק. מוסדות שטפנשט גם מוציאים לאור ספרות, עלונים ותמונות בתפוצה רחבה לפרסום משנתו ברחבי הארץ והעולם, ובהם: הספר "מחולל הפלאות משטפנשט" (2 חלקים), עלון פרשת השבוע "בית שטפנשט", "קובץ תורת אמת" על ענייני הכנסת ספר תורה לרגל הכנסת ס"ת הראשון על שם הצדיק משטפנשט, "עשור למוסדות שטפנשט - עשרה שערים נפתחים" שבט תשס"ח ועוד. בשכונת רמת שלמה בירושלים זכרו מונצח ברחוב "הצדיק משטפנשט".
הליגה המאוחדת של VTB
הליגה המאוחדת של VTB (Единая лига ВТБ) הוא טורניר כדורסל שהוקם במטרה לאחד את קבוצות הכדורסל החזקות ביותר במזרח אירופה ומטרתו לאחד את מיטב קבוצות הכדורסל של מזרח אירופה. זו ליגת כדורסל אזורית והיא האליפות הרוסית וליגת הכדורסל הבכירה ביותר במדינה. נכון לשנת 2023 בליגה משחקות רק 2 קבוצות מחוץ לרוסיה.
בשנת 2018 הליגה הוכתרה על ידי פורטל Eurohoops לליגה השנייה בפופולריות שלה באירופה. הליגה משודרת לרוב בערוץ Match! Strana, הנחשב לגוף השידור הרשמי של הטורניר.
היסטוריה
עונת הבכורה יצאה לדרך ב-2008 בשם "גביע פרומו של הליגה המאוחדת של VTB". בעונת 2009/2010 השתתפו שמונה קבוצות מחמש מדינות שונות: רוסיה (צסק"א מוסקבה, חימקי מוסקבה, אוניקס קאזאן), אוקראינה (בי.סי. דונייצק, אזובמאש מאריופול), ליטא (ז'לגיריס קובנה), לטביה (ואף ריגה), אסטוניה (קאלב טאלין). בעונת 2010/2011 כבר שיחקו 12 קבוצות משמונה מדינות שונות, בעונת 2011/2012 השתתפות 18 קבוצות ובעונת 2012/13 הליגה הכילה 20 קבוצות, 10 מתוכן רוסיות.
בעונת 2021/2022 הליגה הופסקה זמנית בפברואר 2022, לאחר שקבוצת קאלב האסטונית עזבה את הליגה בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, בעוד ז'לונה גורה הפולנית, ביקשה להשהות את השתתפותה. כך שעונה הסתיימה עם 10 קבוצות במקום 12.
פורמט
הטורניר נערך בשני שלבים ומשתתפות בו 14 קבוצות אשר משחקות שני משחקים אחת עם השנייה, זאת בשלב הראשון. בשלב השני נערך פלייאוף בין שמונה הקבוצות הטובות ביותר מהעונה הסדירה. שלב הפלייאוף נערך משלב שמינית הגמר בסדרת משחקי גמר, הטובה משלוש. החל מעונת 2019/2020 הוחלט כי סדרת הפלייאוף תשוחק בסדרת הטובה משתיים.
בעונת 2017/2018 הליגה נערכה באופן חד פעמי בשני שלבים הכוללים שלב טבלת אליפות ושלב הפיינל-פור, כשארבע הקבוצות הטובות ביותר העפילו לפיינל פור שנערך באולם נייטרלי שנקבע בטרם פתיחת העונה. ארבע הקבוצות התחלקו לשני חצאי גמר של משחק אחד בלבד והמנצחות בחצאי הגמר העפילו לגמר שהתקיים כמה ימים לאחר מכן. פורמט זה לא זכה לפופולריות ונזנח.
טומאה וטהרה (אסלאם)
א-טהארה (תרגום לעברית: הטהרה) היא מושג בעולם ההלכה האסלאמית.
הגדרה
הגדרה לשונית: הניקיון והסרת כל הלכלוכים המוחשיים כמו צואה, שתן, או הלכלוכים הרגשיים כמו שנאה, גאוותנות, קנאה.
הגדרה שרעית: הסרת הלכלוך והטומאה
סוגי הטהרה
1. הטהרה מהטמא: וזה יתרחש על ידי הסרת הטמא מהגוף, מהבגדים, או ממקום התפילה, באמצעות מים.
הטומאה היא: כל לכלוך המונע את תקפותה של התפילה, כגון: שתן או צואה.
2. הטהרה מהמאורעות, והיא מחולקת לשני סוגים:
א. הטהרה מהמאורע הקטן – הוא נושא הלכתי שנעשה באיברים שיש לטהר באמצעות וודוא, ומונע את תקינותה של התפילה.
הטהרה מהמאורע הקטן נעשית באמצעות מים, או באמצעות עפר כאשר אין מים. והגורם של הימצאות המאורע הקטן הוא בעצמו מבטל את הוודוא.
ב. הטהרה מהמאורע הגדול – הוא נושא הלכתי שנעשה בכל הגוף ומונע את תקינותה של התפילה.
והטהרה ממנו גם היא מתרחשת באמצעות התרחצות מלאה של כל הגוף, ואם אין מים אז בעפר.
וזה אשר גורם להימצאותו של המאורע הגדול הוא קיום יחסי מין, מחזור האישה, דימום לאחר לידה ועוד.
האִסְתִנְגַ'א
הסרת הטומאה היוצאת מאיברו של האדם באמצעות מים, או ייבוש באבן או כיוצא בהם כממחטות נייר, והלכת האסתנג'א: חובה.
חשיבות הטהרה
1. אללה אוהב את המיטהרים. אללה אמר בפסוק 22 מסורת אלבקרה (פרק 2: הפרה) "אללה אוהב את מבקשי הסליחה ואוהב את המיטהרים.
2. ההיטהרות היא חלק מהאמונה. הנביא אמר "ההיטהרות היא חלק מהאמונה".
3. היא תנאי הכרחי לקיומן של חלק גדול מעבודות הפולחן והמצוות, כגון התפילה וההקפות, והן לא תקפות בלעדיה.
4. ההיטהרות שומרת על ניקיון גוף האדם ומרחיקה ממנו את המחלות.
הגדרת הוודוא
לשונית: זוהר ויפה.
מונחית: שימוש במים על איברים מסוימים, בכוונת הטהרה.
הלכת הוודוא: חובה לכל טקס שחובה לעשות לפניו את הוודוא, כמו התפילה והקפות הכעבה.
מעשי הוודוא: מעשים שצריך לעשותם בזמן עשיית הוודוא ומי שמזניח או מדלג על פרט מהפרטים בכוונה, היטהרותו אינה מתקבלת, והם נקראים יסודות הוודוא.
יסודות הוודוא הם:
1. הכוונה: מקורה בלב, מוטב להגדירה בלשון בהתחלה.
2. שטיפת כל הפנים.
3. שטיפת יד עד המרפקים.
4. העברת כף היד הרטובה במים על הראש.
5. רחיצת הרגליים עם העקבים.
6. שמירה על הסדר של הפעולות.
פעולות הרשות בוודוא:
פעולות שהעושה אותן מתוגמל מאללה, ועוזבם אינו נענש.
1. אמירת "בסְמִ-אללַהִ א-רחמן א-רחים" (בשם אללה הרחמן הרחום)
2. רחיצת כפות הידיים תוך כדי שפשופן, 3 פעמים.
3. לגרגר מים בפה, 3 פעמים, ושטיפת הנחיריים, 3 פעמים.
5. שטיפת הידיים עד המרפקים, 3 פעמים, תוך כדי התחלה ביד ימין.
6. העברת כף היד הרטובה במים על הראש.
7. העברת כף היד הרטובה על האוזניים.
8. רחיצת כל איבר 3 פעמים.
9. התחלה בצד ימין.
10. שימוש ב"סיוואק" לצחצוח השיניים.
הפעולות הלא רצויות בוודוא
1. זניחת אחת מפעולות הרשות.
2. בזמן שטיפת הפנים להכות את הפנים בכפות הידיים.
4. ההיעזרות במישהו אחר לצורך עשיית הוודוא (פרט למי שיש לו צורך בכך).
5. הפרזה בשטיפת הפה והאף בזמן הצום.
המבטלים של הוודוא
1. כל מה שיוצא מאחד הסוגרים: שתן, צואה, דם, נפיחות.
2. שינה לא בטוחה: שינה בטוחה היא שינה כאשר הישבן צמוד לאדמה, ולכן שינה בטוחה אינה מבטלת את הוודוא. שינה לא בטוחה היא כאשר אתה נרדם כאשר אתה יושב.
3. אובדן הכרה, עילפון, השתכרות, מפני שבזמן הזה יכולים לצאת מהאדם דברים מבלי שהוא מרגיש.
4. נגיעת הגבר באשתו או באישה אחרת, בלי חוצץ. אמר אללה בפסוק מספר 43 מסורת א-ניסאא (פרק 4: הנשים) "אם באתם במגע עם הנשים". זה רק באסכולה השאפעית.
5. נגיעה באיבר המין בכף היד מבלי חוצץ.
עבודות הפולחן שמחייבות וודוא וטהרה
1. תפילה
2. הקפות הכעבה
ראיות לתקפות השרעית של התימום
אללה אמר בפסוק 6 מסורת אל-מאאידה (פרק 5: השולחן הערוך) "חפשו עפר נקי, ומשכו בו את הפנים בכפיכם, ושפשו את ידיכם בעפר עד מרפקיכם".
סיבות עשיית התימום
1. אובדן מים או אי הימצאותם של מים.
3. אי היכולת להשתמש במים מסיבה מחלתית או דברים אחרים.
4. המרחק מהמים גדול מדי עד יותר משני קילומטר חצי.
5. הקור העז, אם המים קרים מאוד ואי אפשר להתרחץ, והעדר אמצעי לחמם אותם.
תנאי התימום
1. ידיעת זמן תחילת התפילה.
2. הניסיון הכנה למצוא מים.
3. התימום צריך להיעשות בעפר נקי.
4. להסיר את הטומאה תחילה.
יסודות התימום
1. הכוונה
2. הכאת כפות הידיים על העפר הנקי והעברתם על הפנים.
3. הכאת כפות הידיים שנית על העפר הנקי והעברתם על הידיים עד המרפקים.
4. עשיית הפעולות בסדר המוזכר לעיל.
פעולות הרשות של התימום
1. פעולותיו כפעולות הוודוא, כמו להגיד "בשם אללה", להתחיל בצד ימין, ולסיים באמירת העדות.
2. פריסת האצבעות בזמן הכאת העפר בכפות הידיים.
3. המעטת והפחתת העפר שנצבר על הידיים, ואפשר גם לנשוף עליהם.
המבטלים של התימום
1. כל מה שמבטל את הוודוא מבטל את התימום.
3. היכולת להשתמש במים, כמו מי שהיה חולה והבריא.
4. עזיבת האסלאם.
אדום (עם)
גבולות אדום המקוריים היו כגבול הרי אדום, כלומר נחל זרד בצפון, הערבה במערב, ואדי חסמה ומפרץ אילת בדרום ומדבר ערב במזרח. בתקופות מסוימות בהיסטוריה של אדום התפשטה הממלכה אל הערבה ומעבר לה, על חלקים גדולים של הנגב. ככל הנראה, בצרה הייתה בירת ממלכת אדום.
השפה האדומית היא שפה שמית שנכחדה, נותרו מעט חותמות וכתובות, בהן כתובת אדומית מחרבת עוזה שבנגב, ונוספת מתל ח'ליפה שבאילת. בכתובות בולטים השמות התאופורים על בסיס שם האל "קוס". הדת האדומית הייתה דת אלילית שהתבססה על אלי הפריון, והאל הראשי שלה נקרא בשם קוס. כל השמות התאופוריים מכוונים לאל זכר.
על פי ספר בראשית עשיו הוא אדום, וצאצאיו וארצו נקראים על שמו.
היסטוריה
על פי המחקר הארכאולוגי, האדומים הופיעו באזור באלף ה-3 לפנה"ס ובמשך כ-1,000 שנה ישבו באזור ועבדו את אדמתם כחקלאים. שמו האדומי של יְעוּשׁ, מבניו של עשיו, מופיע במקרא ומזוהה כאל דמוי אריה מן התקופה הקדם-אסלמית הנקרא יע'ות' (يغوث yaǧūṯ) בהוראת "מושיע", "העוזר". בנוסף מזוהה הוא עם האל הנבטי יַעוֹת yʿwt המופיע בשמות פרטיים נבטיים. מסורות אסלאמיות המתייחסות לאל יע'ות' קובעות כי פולחנו התקיים בעיקר בקרב שבט מד'חג' (مذحج) התימני ובשבטים ערביים קרובים אליו, והוא נזכר אף בקוראן: "ויאמרו איש אל אחיו: אל נא תעזבו את אלהיכם: את וד ואת סואע, את יע'ות', את יעוק ואת נסר!" (סורא 71, פס' 22–23), בספרו של אבן אלכלבי "ספר האלילים" אשר מקשר בין יע'ות' לאחד מאלילים שפולחנם צוין בתקופתו של נוח. שמו של יעוש האדומי מצוי גם בכתובות תמודיות ובמיוחד בסמוך לגוראש שבתימן, בנוסף ניתן למצוא עדות לשם 'יעש' בחרסי שומרון.
במאות ה-19 עד ה-13 לפנה"ס פקד את האזור שפל על רקע מלחמות בלתי פוסקות עם שבטים נודדים מהמדבר. העיר שעיר שבארץ אדום נזכרת לראשונה בכתובת מצרית מ-1300 לפנה"ס והשם אדום בכתובת אחרת מ-1215 לפנה"ס. ייתכן שיש קשר בין אדום לקבוצות הנוודים הלבנטיים שנקראו במצרית: "שוסו" ו"סותו" מכיוון שבכתובת שנכתבה מטעם חייל מצרי שישב במצודת גבול בוואדי טומילאט בתקופת פרעה מרנפתח ישנה התייחסות לאישור הגירה של "שבטי רועי שסו מאדום" לבורות השקיה במצרים העתיקה.
נראה שמהמאה ה-13 לפנה"ס עד המאה ה-6 לפנה"ס התקיימה ממלכת אדום. מתוך מקורות חוץ-מקראיים ידועים שמותיהם של מלכים של אדום שמלכו בתקופת השלטון האשורי, ביניהם: קוסמלך בתקופת תגלת פלאסר השלישי, בסביבות השנים 745–727 לפנה"ס; מלך-רם  בתקופת סנחריב, בסביבות שנת 705 לפנה"ס (שמו מופיע במנסרת סנחריב); וקוסגבר  בתקופת אסרחדון, בסביבות שנת 680 לפנה"ס.
ממלכת אדום התאפיינה בגאות כלכלית ובהתפתחות תרבותית - בנייה וביצורים משוכללים, התיישבות צפופה, חקלאות ומסחר מפותחים ומכרות נחושת. דרכי מסחר בינלאומי חשובות עברו דרך אדום כמו הדרכים לעזה ולאשקלון, לסוריה ולערב. על עושרה של אדום יודעים לפי המס ששילמה לאסרחדון מלך אשור שהיה שנים עשר מנים כסף לעומת עשרה ששילמה יהודה או שני מנים זהב עבור עמון ומנה זהב אחד עבור מואב. בכתובות אשוריות שנרשמו בכתב היתדות מוזכרת אדום בשמות: "Udumi" או "Udumu", ובכתובת אשורית של אסרחדון נזכרת מצודה מדברית בשם "אדומתו".
האדומים גם התפרסמו בקרמיקה המשובחת שלהם. במאות ה-6 וה-5 לפנה"ס נכבשה אדום על ידי שבטי ספר נבטים שהשתלטו על דרכי המסחר העוברות בה ובנו בה את בירתם סלע אדום, והאדומים הוגלו ונעלמו בהדרגה. חלק מהם גלו לדרום יהודה לאזור שכונה במשך ימי בית שני בשם "אדומיאה".
בתורה
בספר במדבר פרק כ ובשופטים פרק יא פסוקים יח-יט, מסופר על סירובם של בני אדום לאפשר לבני ישראל מעבר בארצם בדרך לארץ כנען:
למרות סירוב מלך אדום, עם ישראל נצטוו שלא לשנוא אותם, בגלל הקרבה המשפחתית (זאת בניגוד לעמון):.
לדעת רשב"ם, ״בני עשו היושבים בשעיר״ אינם זהים עם האדומים; בעוד האחרונים לא נתנו לבני ישראל לעבור בגבולם, יושבי שעיר איפשרו להם לעבור. שד"ל הוסיף שרוב האדומים היו תחת שלטון מלך, ומיעוטם היו נוודים עם שלטון של אלופים, ומחמת מיעוטם לא העזו למנוע מישראל מלעבור בגבולם.
ספר בראשית מספר על שמונת מלכי אדום שמלכו לפני תקופת המלוכה בישראל: בלע בן בעור מדנהבה, יובב בן זרח מבצרה, חושם מארץ התימני, הדד בן בדד מעוית, שמלה ממשרקה, שאול מרחובות הנהר, בעל חנן בן עכבור והדר מפעו.
תקופת בית ראשון
על פי המתואר במקרא, ממלכת אדום נכבשה על ידי יואב בן צרויה בפקודת דוד המלך. הוצבו בה ניצבים והיא העלתה מיסים. הצבא הישראלי הקדיש שישה חודשים לקבורת חללי המערכה ולהריגת כל הזכרים אשר באדום. כיבוש זה פתח עבור ממלכת דוד ושלמה וממלכת יהודה אחריה את הדרך הראשית מדמשק לים סוף ונמל אילת.