cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ון ברייסון
ביוגרפיה
ברייסון היה דירקטור במספר ארגונים בולטים. הוא היה חבר במועצות המנהלים של בואינג, חברת וולט דיסני וקרן ויליאם מייקון קק. הוא היה חבר במספר מועצות מנהלים של מוסדות ללא כוונות רווח חינוכיים, סביבתיים חינוכיות, סביבתיות ועמותות אחרות, בהן "השולחן העסקי של קליפורניה", וכנאמן באוניברסיטת סטנפורד, במכון הטכנולוגי של קליפורניה, יו"ר משותף של המועצה הפאסיפית למדיניות בינלאומית, ויו"ר המכון למדיניות ציבורית של קליפורניה.
ב-31 במאי 2011, נשיא ארצות הברית ברק אובמה הודיע על כוונתו למנות את ברייסון למזכיר המסחר של ארצות הברית במקומו של גארי לוק. הסנאטור ג'ים אינהוף מאוקלהומה, חבר המפלגה הרפובליקנית, השהה את הדיונים על אודות מינויו של ברייסון בגלל מדיניותו הסביבתית של האחרון. הסנאט הגיע מאוחר יותר להסכמה פה אחד בעניינו של ברייסון, והסנאט אישר את מינויו לתפקיד ברוב של 26–74 ב-20 באוקטובר 2011. הוא הושבע לתפקידו ב-21 באוקטובר, כמזכירה ה-37 של מחלקת המסחר.
ב-9 ביוני 2012 היה ברייסון מעורב בתאונות פגע וברח בערים סן גבריאל ורוזמיד שבקליפורניה. הוא נמצא מחוסר הכרה במקום בו אירעה התאונה השנייה. דובר מחלקת המסחר אישר כי לברייסון היה חלק בתאונות, וטען כי ברייסון סבל מפרכוס אפילפטי. ב-11 ביוני הכריז ברייסון על יציאה לחופשה ללא תשלום מסיבות רפואיות. סגנית מזכיר המסחר, רבקה בלאנק, החלה לכהן כמזכירת המסחר בפועל לאחר יציאתו לחופשה למשך כשנה. ב-21 ביוני 2012, ברייסון הודיע על התפטרותו הרשמית מתפקידו כמזכיר המסחר. ב-3 ביולי הודיעו התובעים במחוז לוס אנג'לס הודיעו כי כתב אישום פלילי לא יוגש נגדו.
אליפסה
אליפסה היא המקום הגאומטרי של כל הנקודות במישור שסכום מרחקיהן משתי נקודות קבועות במישור הוא קבוע. נקודות אלה נקראות מוקדים. אם שני המוקדים מתלכדים, האליפסה המתקבלת היא מעגל. תיאור אלטרנטיבי של האליפסה הוא כמקום הגאומטרי של הנקודות במישור שהיחס בין מרחקן מנקודת מוקד לישר (הקרוי מדריך) הוא קבוע. המדריך הניצב לישר העובר דרך שני המוקדים. כל אליפסה אפשר לקבל על ידי מתיחה של מעגל בגורם קבוע בכיוון כלשהו.
האליפסה היא חתך חרוט, שאפשר לתאר על ידי משוואה מהצורה או הכללות שלה.
לאליפסה יש שני צירי סימטריה: הציר הראשי מחבר את שתי הנקודות הרחוקות ביותר זו מזו, והציר המשני, המאונך לו. הציר הראשי עובר דרך שני המוקדים. הצירים נפגשים במרכז הכובד של האליפסה. שיקוף ביחס לצירים יוצר את חבורת הסימטריות של האליפסה, שהיא בעלת ארבעה איברים. (אלא אם האליפסה היא מעגל, שחבורת הסימטריות שלו אינסופית).
כחתכי חרוט אחרים, לאליפסה יש תכונות גאומטריות ופיזיקליות חשובות. על-פי חוקי קפלר, מסלולו של כוכב לכת מהווה אליפסה שהשמש נמצאת באחד משני המוקדים שלה. המסלול של מתנד הרמוני במרחב הפאזה (שהקואורדינטות שלו הן המיקום והתנע) הוא אליפסה. קרן אור היוצאת ממוקד של האליפסה ופוגעת בהיקף האליפסה (המשמש מראה, המחזירה קרן אור בזווית החזרה השווה לזווית הפגיעה), תוחזר תמיד אל המוקד השני. הקול מוחזר על-פי כללי החזרה זהים, ולכן שיחה המתקיימת במוקד אחד של חדר אליפטי תשמע היטב במוקד השני שלו.
האליפסה הקנונית
בגאומטריה האנליטית מתארים עקומות בקואורדינטות קרטזיות, כאשר כל נקודה מיוצגת על ידי הזוג הסדור (x,y), המקיימת משוואה מתאימה. אליפסה שציריה מתלכדים עם הצירים (ולכן מרכז הכובד שלה ממוקם בראשית הצירים) אפשר לתאר באמצעות המשוואה, כאשר 2a ו-2b הם ארכי הצירים. אם a > b, מוקדי האליפסה נמצאים על ציר ה-x, במרחק מהראשית. לאליפסה זו יש גם הצגה פרמטרית,, שממנה אפשר לראות שהאליפסה מתקבלת ממעגל היחידה על ידי מתיחת הצירים ביחס של a ו-b בהתאמה. הזווית t היא הזווית בין ציר ה-x ובין הרדיוס למעגל שמקיף את האליפסה בעל אותו ערך על ציר ה-x כמו הנקודה הנתונה על האליפסה (ראו שרטוט בצד שמאל להמחשה, אם משתמשים בזווית שיוצרת הנקודה הנתונה עצמה, מתקבלת נוסחה אחרת). מכאן נובע ששטח האליפסה הוא \pi ab.
בירת התרבות של אירופה
בירת התרבות של אירופה היא עיר אותה בוחר האיחוד האירופי לתקופת זמן של שנה, ובה ניתנת לה הזדמנות להציג את חיי התרבות וההתפתחות התרבותית בה. מספר ערים אירופיות שנבחרו כ"בירות התרבות האירופית" ניצלו שנה זו כדי לשנות לחלוטין את בסיסן התרבותי ואת הדרך בה רואה אותן העולם.
אליפסה
האליפסה הקנונית
אם המרחק בין שני מוקדי האליפסה הוא 2c, אז היחס נקרא מקדם ה"אקסצנטריות" של האליפסה. זהו מספר בין 0 ל-1; ככל ש-\ \epsilon קרוב ל-0 האליפסה דומה יותר למעגל, וככל ש-\ \epsilon מתקרב ל-1 האליפסה נעשית צרה יותר.
בירת התרבות של אירופה
היסטוריה
במטרה לקרב את אזרחי האיחוד האירופי אחד לשני, אישרה מועצת אירופה את פרויקט "בירת התרבות של אירופה" ב-13 ביוני 1985 על פי הצעה של שרת התרבות היווניה מלינה מרקורי.
אליפסה
שטח אליפסה קנונית
אליפסה קנונית, שמשוואתה, הופכת למעגל היחידה על ידי מתיחה ביחס של a בציר ה-x וביחס של b בציר ה-y. מכיוון שפעולות אלה מגדילות את השטח פי a ו-b בהתאמה, שטח האליפסה הוא.
בירת התרבות של אירופה
היסטוריה
בירות התרבות האירופיות נבחרו על ידי הממשלות עד 2004; חברות האיחוד בחרו את הערים המועמדות לאירוח האירוע והנציבות האירופית מסבסדת את האירוע בכל שנה. נכון ל-2005, מוסדות האיחוד האירופי לוקחים חלק בתהליך בחירות הערים המארחות.
ב-1990, שרי התרבות באירופה הכריזו "חודש התרבות האירופית". אירוע זה דומה מהותו ל"בירת התרבות" אך נמשך לפרק זמן קצר יותר ומיועד בעיקר לארצות מרכז אירופה ומזרח אירופה. הנציבות מעניקה סיבסוד גם לחודש התרבות האירופית.
אליפסה
היקף אליפסה קנונית
בניגוד לשטח האליפסה לא קיימת נוסחה פשוטה עבור היקף אליפסה, ניתן להעריך את היקף האליפסה שמשוואת בעזרת הנוסחה
בירת התרבות של אירופה
היסטוריה
כבר ב-1991, מארגני עיר התרבות בערים שונות יצרו את רשת בירות התרבות האירופיות (ECCM) שאיפשרה החלפת והפצת מידע, גם למארגני אירועים עתידיים. ב-1994 פרסמה הרשת מחקר על השפעת בירת התרבות של אירופה מאז תחילתה. הארגון הוא ארגון ללא מטרות רווח שבסיסו בלוקסמבורג ועובד צמוד למוסדות האירופים. מ-2006 הוא יציג בכל בירת תרבות נוכחית ובבירות תרבות קודמות תערוכה שנקראת "מסע אל העולם: בירות תרבות". התערוכה הוצגה לראשונה בפטרס, יוון ב-27 במרץ 2006.
ב-1999 שונה שם הפרויקט מ"עיר התרבות האירופית" לשם הנוכחי, "בירת התרבות של אירופה". העיר קורק שבאירלנד הייתה הראשונה לשאת את התואר החדש. החלטת הפרלמנט האירופי והמועצה מה-25 במאי 1999 משלבת את האירוע במסגרות קהילתיות ומציגה תהליך חדש לבחירת הבירות בשנים 2005–2019. התהליך שונה כדי למנוע תחרות פראית לזכייה במעמד; לכל חברה באיחוד האירופי תינתן ההזדמנות לארח את האירוע בתורה. החל מ-2005 שתי ערים יחלקו את הסטטוס כל שנה.
אליפסה
היקף אליפסה קנונית
בשביל ההיקף המדויק אפשר להשתמש בנוסחאות הבאות
בירת התרבות של אירופה
היסטוריה
ב-2004, ביקשה הנציבות האירופית מרוברט פאלמר להעריך את תוכנית בירות התרבות בשנים 1994–2004 לאחר שנעשתה הערכה של השנים 1985–1993. המחקר האחרון מעלה פרספקטיבות של תרבות, כלכלה, תיירות וחברה של פרויקט בירות התרבות. הוא כולל שני חלקים: בראשון סיכום הממצאים, ניתוחם ומסקנות מהם, ובשני מחקר על כל אירוע בצורה אינדיבידואלית. שני החלקים ניתנים להורדה בחינם.
אליפסה
האליפסה הכללית
המשוואה שהוצגה לעיל מתארת את האליפסה הקנונית. כל אליפסה אפשר להביא לצורה הזו, על ידי הזזת המרכז אל הראשית, וסיבוב הצירים כך שהציר הראשי יתלכד עם ציר ה-x. גם להפך: האיזומטריות של המישור (הזזות, סיבובים ושיקופים) מעבירות אליפסה לאליפסה. אם מרשים גם מתיחה של הצירים, אפשר להגיע מכל אליפסה למעגל היחידה. המשוואה הכללית ביותר של אליפסה היא התבנית הריבועית, כשמתקיים התנאי B^2 < 4 AC (ללא תנאי זה מתארת המשוואה חתכי חרוט אחרים: פרבולה או היפרבולה, ובמקרים מנוונים אפילו ישר או זוג ישרים). צירי האליפסה מקבילים לצירים הקרטזיים אם ורק אם B = 0.
בירת התרבות של אירופה
היסטוריה
על פי ממצאיו של פאלמר, הוועדה האירופית המליצה על שינויים בתהליך הבחירה והפיקוח על בירות התרבות של אירופה עם דגש על חלקה בתרבות האירופית של העיר.
רק ערים בתחומי האיחוד האירופי יכולות להיבחר כבירת תרבות של האיחוד. למרות זאת, מועצת האיחוד האירופי יכולה לבחור עיר מחוץ לאיחוד האירופי בשנה מסוימת, אם מועמדות העיר עוברת פה אחד במועצה. כך נבחרו למשל הערים רייקיאוויק וברגן, שאינן באיחוד.
החלון
החלון (באנגלית: The Window) הוא סרט מתח אפל קולנוע אמריקאי משנת 1949 המבוסס על הסיפור "הילד צעק רצח" (1947) של קורנל וולריץ' שכתב ספרים וסיפורי מתח רבים שהופקו אחר כך לסרטי קולנוע כמו חלון אחורי של אלפרד היצ'קוק.
את הסרט ביים הבמאי והצלם טד טצלאף שנודע בצילום הסרט הנודעת גם הוא של היצ'קוק.
הצילומים החלו בנובמבר 1947 והסרט הושלם ב-1948 אך הווארד יוז שהיה באותה תקופה הבעלים של RKO חשב שהסרט גרוע ושבובי דריסקול אינו שחקן ולכן עיכב את הפצתו עד ל-1949. להפתעתו הסרט היה להיט שעזר ל-RKO לצאת מהמשבר בו הייתה.
תקציר העלילה
טומי וודרי (בובי דריסקול) הוא ילד בן שמונה שגר עם אביו אד (ארתור קנדי) ואמו מרי (ברברה הייל) בדירה קטנה בפרבר של ניו יורק. טומי הוא בעל דמיון מפותח, "נלחם" נגד פושעים ואינדיאנים ומנצח אותם. הוא מספר לחבריו כי לאביו יש חווה בטקסס והם עומדים לעבור לשם, דבר שמביא אנשים המתעניינים בדירה להוריו ההמומים היודעים שמקור השמועה הוא טומי. הם נוזפים בטומי והוא מבטיח להפסיק לשקר.
קומה מעליהם גרים מר קלרסון (פול סטיוארט) ואשתו (רות רומן). בליל קיץ חם טומי מקבל רשות לישון בחוץ מעבר לחלון על מדרגות החירום. שנתו נודדת והוא מציץ לדירת משפחת קלרסון. גב' קלרסון מקבלת בדירה "לקוח". היא מנסה לגנוב מכיסו של ימאי שיכור כסף. הימאי מתעורר ותוקף אותה ומר קלרסון חש לעזרתה ובעזרת מספריים שהיא מביאה, הוא דוקר ורוצח אותו. טומי רואה כל זאת, מעיר את אמו ומספר לה אך היא אינה מאמינה לו ואומרת שיש לו סיוטי לילה.
למחרת הולך טומי לתחנת המשטרה ומספר על הרצח אך השוטרים לא מאמינים לו. הם שולחים בלש שילווה אותו לביתו. הבלש נכנס לדירת קלרסון במסווה של איש אחזקה, בודק את הדירה אך לא מוצא בה דבר חשוד. מרי וודרי לוקחת את טומי למשפחת קלרסון ומבקשת שייתנצל על מה שאמר נגדם. טומי מתנצל אבל לא אומר על מה והקלרסונים חושדים שהוא יודע על הרצח.
מרי מקבלת מברק שאחיה חולה ומבקש שתבוא אליו. טומי בטוח שהמברק מזויף על ידי קלרסון אך הם מתקשרים בטלפון ציבורי ומתברר שאכן המברק אמיתי.
בלילה, טומי נשאר לבד, האמא אצל אחיה ואבא בעבודה. קלרסון ואשתו מחליטים שזה הזמן לחסל את טומי. קלרסון חודר לדירה ותופס את טומי הם מובילים אותו החוצה אך הוא מצליח להשתחרר. לאחר מרדף הם תופסים אותו ומכניסים אותו למונית. טומי צורח אך הם מסבירים לנהג ולשוטר מזדמן כי זה ילד בעייתי והם מחזירים אותו הביתה.
קלרסון מוציא את טומי למדרגות החירום ומנסה לדחוף אותו כדי שזה ייראה כתאונה אך אשתו מונעת ממנו. טומי מתעשת ובורח לבניין סמוך שמועמד להריסה קלרסון רודף אחריו בחושך עם פנס. בינתיים מגיע למקום האבא ולא מוצא את טומי. השוטר במקום מציע לו לנסוע לבית האח. טומי רואה את אביו נכנס למונית וצועק "עזרה" אך אביו לא שומע. המרדף האפלולי ממשיך. לפתע נתקל טומי בגופת הימאי הנרצח וצועק. קלרסון רודף אחריו אך המדרגות קורסות וקלרסון יכול להתקרב רק על קורה עבה. טומי מזיז את הקורה וקלרסון צונח ונהרג. הצעקות מזעיקות את הדיירים והשוטרים שמחלצים את בובי על ידי קפיצה מגובה אל משטח אלסטי.
טומי כעת הוא גיבור ואביו אומר כי כעת יצביעו עליו ויאמרו "זה האבא של טומי וודרי".
הברדלס (סרט)
הברדלס (באיטלקית: Il Gattopardo) הוא סרט קולנוע שהופק ב-1963 על בסיס ספרו של ג'וזפה תומאזי די למפדוזה, "הברדלס". את הסרט ביים לוקינו ויסקונטי ומככב בו צוות בינלאומי של שחקנים ובהם ברט לנקסטר, אלן דלון וקלאודיה קרדינלה. הסרט זכה בפרס דקל הזהב בפסטיבל הקולנוע בקאן והיה מועמד לפרס אוסקר לעיצוב תלבושות.
הפקת הסרט
בעקבות הצוות הרב-לאומי הופקו גרסאות של הסרט באיטלקית ובאנגלית. בגרסה האיטלקית מדובב ברט לנקסטר על ידי שחקן דובר איטלקית. לנקסטר שובץ ככוכב הסרט על ידי המפיקים על מנת להבטיח שהסרט יופץ בארצות הברית, וזאת מבלי להיוועץ עם הבמאי. עובדה זו יצרה מתח בימי הצילום הראשונים, אך התבררה בדיעבד כבחירה מוצלחת, שכן לנקסטר מבצע בסרט את אחד הטובים שבתפקידיו.
העריכה הראשונית של הסרט הייתה בת 205 דקות; ויסקונטי קיצר אותה ל-185 דקות, בהן ראה אורך אידיאלי, וכך הופץ הסרט באירופה. אורכה של גרסת ההפצה האמריקאית הרשמית, שנעשתה על ידי פוקס המאה ה-20, 161 דקות.
התנועה היהודית הליברלית של צרפת
התנועה היהודית הליברלית של צרפת (בצרפתית Mouvement juif libéral de France או בקיצור MJLF) היא אגודה ליברלית תרבותית ודתית יהודית המזוהה עם האיגוד העולמי ליהדות מתקדמת. התנועה, שנוסדה בשנת 1977, מקדמת חיי דת ותרבות יהודיים באמצעות מרכז קהילתי ושני בתי כנסת מרכזיים.
ה-MJLF הוקם ביוני 1977 על ידי חמישים משפחות בהנהגתם של הרב דניאל פרחי. רבנים רבים תרמו לפיתוח ה-MJLF, ביניהם הרב פרחי (1977–2009) סטיבן ברקוביץ', (1989-92; 1995-1997; 2004-2013), אורן פוסטל, פאולין בבה (1990–1995), גבריאל פרחי (1995) וסליה סורגט (2007).
כיום בראש התנועה עומדים שלושה רבנים: פלוריאן צ'ינסקי, יאן בויסייר ודלפין הורווילר.
פעילות דתית
במסגרת התנועה מתקיימים תפילות בימי שישי בערב, שבת בבוקר ובחגים וכן שיעורי דת.
ביום שישי הראשון של כל חודש מתקיים טקס "שבת אלף" לילדים בגילאי שנתיים עד 6 ובני משפחותיהם, במתכונת של סיפורים מוזיקליים ומקראיים. שבת אחריה מקיימים "שבת זמרה" ובה מנגנים ניגונים מסורתיים ועכשוויים, בליווי נגנים.
פעילויות תרבות
התנועה מארגנת קורסים, כנסים ופעילויות, לרבות יום התרבות היהודית ויום הספר. וכן פורומים, ימי נושא, שולחנות עגולים ומפגשים בין-דתיים. התנועה מפרסמת את כתב העת הרבעוני למחשבה ויצירה יהודית Tenou'a. שנכתב לראשונה בשנת 1981 על ידי הרב דניאל פרחי, בעריכתה של הרבה דלפין הורווילור.
אנטאוזאורוס
אנטאוזאורוס (שם מדעי: Anteosaurus; מיוונית: "לטאת אנטאוס") הוא סוג של סינאפסיד גדול בן לקבוצה דינוצפאליה אשר חי בדרום אפריקה במשך תקופת הפרם שבעידן הפלאוזואיקון. הוא חי לפני 266-260 מיליון שנה ונכחד לקראת סוף הפרם. מינים שונים השתייכו בעבר לסוג אך כיום ישנו רק מין אחד בו - Anteosaurus magnificus שנחקר ב-1921.
האנטאוזאורוס היה זוחל קרוב ליונקים שהיה אוכל בשר גדול. הוא הגיע לאורך 5-6 מטר ולמשקל 500-600 ק"ג. דבר זה הופך אותו לטורף הסינאפסידי הגדול ביותר שהתקיים. הוא היה בעל גולגולת גבוהה באורך 80 ס"מ שהייתה בעלת מבנה גרמי. המבנה של השיניים הקדמיות דמה לניבים שנועדו לקרוע בשר ושיניים קטנות יותר לצד הלחי שנועדו לחתוך מזון. המבנה של הלסת מזכיר לסת של טירנוזאורוס והשיניים בלטו גם כשהפה היה סגור.
חוקרים מסוימים סברו שמבנה גופו הכבד מנע ממנו להיות טורף מוצלח ביבשה ואולי הוא חי בדומה לתנין וארב לטרף במים. הם תומכים את זה בצורת ראשו הגדולה, זנבו הרחב והשטוח וטפריו החלשות. חוקרים אחרים טוענים שאולי היה קרוב לשטחי מים אך היה יכול גם לצאת החוצה ולרדוף אחרי טרף איטי, למשל דינוצפאלים אחרים.
קרום רייזנר
קרום רייזנר, הקרום הווסיטיבולרי או הקיר הווסטיבולרי (באנגלית: Reissner's membrane) הוא רקמת תאים הנמצאת בתוך איבר השבלול שבאוזן הפנימית, החוצצת בין שני מדורים בתוכו: מעלת הפרוזדור למעלת האמצע. יחדיו עם קרום נוסף, הנקרא הקרום הבזילרי הוא מתווה את מעלת האמצע, חלל מובחן הנמצא בין מעלת הפרוזדור למעלת התוף. חלל זה מלא בנוזל הנקרא הלימפה הפנימית (endolympha ), אשר מאופיין בתכונות כימיות המאפשרות את התפקוד התקין של האיבר על שם קורטי השוכן במעלת האמצע. תפקידו העיקרי הוא להוות חוצץ בררני בין מעלת הפרוזדור למעלת האמצע, ובכך לאפשר רק לחלק מהחומרים לעבוד דיפוזיה בין שני המדורים. מבחינה היסטולוגית הקרום בנוי משתי שכבות של אפיתל שטוח המופרדות על ידי שכבה בסיסית (Basal lamina ).
הקרום קרוי על שם האנטומאי הגרמני ארנסט רייזנר (1824–1878).
תקשורת טורית
תקשורת טורית בטלקומוניקציה ומדעי המחשב היא תהליך שליחת מידע, המחולק לסיבית אחת בכל פרק זמן נתון. המידע מועבר ברצף על פני ערוץ תקשורת או אפיק נתונים של מחשב. תקשורת טורית שונה מתקשורת מקבילית בה נשלחות מספר סיביות יחד על מחבר עם מספר ערוצים מקביליים.
M2010 ESR
ה-M2010 ESR הוא רובה צלפים בריחי תוצרת נשקי רמינגטון שמשרת בצבא ארצות הברית. הרובה נכנס לייצור ב-2010 ופירוש שמו הוא ראשי תיבות של Enhanced Sniper Rifle. רובה ה-M2010 הוא גרסה משודרגת של ה-M24 SWS בה הקליבר שונה מה-7.62 מ"מ נאט"ו המסורתי ל-0.300 וינצ'סטר מגנום העוצמתי יותר. מטרת השינוי הייתה להגדיל את טווח הירי האפקטיבי (הטווח בו הרובה מספיק מדויק) של הרובה מ-800 מטר ל-1,200 מטר.
היסטוריה
ה-M2010 פותח על ידי מנהלת PEO Soldier של מחלקת ההגנה של ארצות הברית וחברת נשקי רמינגטון זכתה במכרז לייצורו. הרובה נכנס לשירות ב-2011 בצבא ארצות הברית, לצד ה-M110 SASS, והחליף את ה-M24 SWS. במקור תכנן צבא ארצות הברית להחליף את רובה הצלפים התקני שלו מ-M24 SWS לרובה חדש, שיעמוד בדרישות של שדה הקרב המודרני, כפי שנתנסה בו הצבא באפגניסטן ועיראק. מחד, הייתה דרישה לרובה צלפים חצי-אוטומטי שיאפשר ירי מדויק מהיר בלוחמה בשטח בנוי, ומאידך - רובה שיהיה מדויק (דיוק של 1 דקת קשת ומטה) בטווחים של עד 1,500 מטר. כדי לתת מענה לדרישה הראשונה הצטייד צבא ארצות הברית ברובה החצי-אוטומטי M110 SASS, גרסה משופרת של ה-SR-25. רובה חצי-אוטומטי זה מדויק עד לטווח של 800 מטר ופחות אמין מה-M24 הבריחי. למרות קליטת הרובה החדש צלפי הצבא סירבו לוותר על ה-M24, וה-M110 לא נחשב לתחליף אידיאלי. לכן החליטה מחלקת ההגנה על רכישת רובה צלפים נוסף שיפצה על המגרעות של ה-M110. כדי לחסוך בעלויות החליטו מחלקת ההגנה וצבא ארצות הברית על הסבת רובי ה-M24 הישנים והאמינים לרובי צלפים מודרניים בקליבר 0.300 וינצ'סטר מגנום כדי לשפר את טווח הירי. בנוסף להחלפת הקליבר הוחלט גם לשדרג את מתפסי הרובה ולהתאימם לעידן המודרני. המתפסים והמעצה הקלאסיים הוחלפו במעצים מודרניים וארגונמיים, בעלי יכולת התאמה אישית ליורה והתקנה מהירה של עזרים טקטיים. הרובה עבר ניסויים תחת השם XM2010 וב-2011 נקלט תחת השם M2010 ESR. הצלפים שקיבלו את הרובה החדש עברו קורס הסבה בן 3 ימים ובסיומו יכלו לפגוע במטרות בטווח 1,000 מטר. בעקבות הביקורות החיוביות הוחלט להחליף את כל רובי ה-M24 ברובי ה-M2010 החדשים. ב-2014 סיים צבא ארצות הברית לבצע את ההחלפה וכל רובי ה-M24 SWS הישנים הוחלפו ב-M2010 ESR, כאשר ב-25 באפריל 2014 ייצרה חברת נשקי רמינגטון את הרובה ה-2,558 ובכך סיפקה את כל הרובים החדשים שהצבא הזמין.
הרובה תוכנן לגשר על פער זמני ויוחלף בבארט Mk 22 PSR בשנות ה-20 של המאה ה-21.
תכנון והנדסה
מבחינת פעולה ומנגנון הירי הרובה מבוסס על הפעולה האמינה של ה-M24 SWS, שהיא בתורה מבוססת על הפעולה הארוכה של הרמינגטון מודל 700. מכיוון שהפעולה ארוכה (בניגוד לפעולה הקצרה של רובה M40 של חיל הנחתים האמריקאי) היה אפשר להחליף את הקנה בקנה מעובה 24 אינץ' בעל מעלה סלילים 1:10 בקוטר 0.3 אינץ' (כ-7.62 מ"מ) שיכול לקבל כדורים בקליבר 0.300 וינצ'סטר שלהם טווח ירי ארוך יותר. בנוסף שודרג בלם הלוע והסתרשף של הקנה כך שיהיה ניתן להתקין עליו במהירות ובקלות עמעם. מתפסי ומעצה הרובה הוחלפו בקת ומתפסים מודרניים ארגונומיים הניתנים לכוונון לנוחות ארגונומית מקסימלית ליורה ובעלי מספר רב של מסילות המאפשרות התקנה מהירה של עזרים טקטיים שונים כגון כוונת טלסקופית, דורגל ועמעם. במקום הזנה במחסנית פנימית ההזנה הוחלפה למחסנית חיצונית נתיקה בת 5 כדורים. חברת נשקי רמינגטון בודקת כל רובה שיוצא מהמפעל ומוודאת שהדיוק שלו יהיה 1 דקת קשת ומטה (כלומר: הפיזור הזוויתי בירי מקובץ לא יעלה על 1/60 המעלה, כלומר: פיזור של 2 אינץ' בטווח 200 יארד).
דייוויד אנקראם
דייוויד צ'רלטון אנקראם (באנגלית: David Chalton Ancrum; נולד ב-9 ביוני 1958) הוא כדורסלן עבר אמריקאי. גובהו 1.93 מטר, שיחק בעמדת הקלע.
ביוגרפיה
דייוויד אנקראם נולד בעיר ניו יורק. הוא שיחק ביוטיקה קולג' שבניו יורק, בין השנים 1978 - 1980. קלע בממוצע 23.1 נקודות למשחק, וניצב במקום השביעי בטבלת קלעי הנקודות של הקולג' בכל הזמנים, עם 1,084 נקודות בשתי העונות. ב-2010 הוכנס להיכל התהילה של הקולג'.
בחודש אוקטובר 1992 מעט אחרי פתיחת העונה, הגיע אנקראם למכבי תל אביב יחד עם וינפרד קינג, לאחר שצמד הזרים דיירון ניקס, שהובא בתחילת העונה וחוזה וארגס, שהגיע בעונה הקודמת, הוחלף על ידי המאמן יעקב אדלר שלא היה מרוצה מיכולתם. במהלך העונה קלע 330 נקודות כולל שלשת ניצחון נגד בני הרצליה, אך הועלו נגדו תלונות על משחק אנוכי משום שאינו מוסר ובפרט נראה שהחיבור בינו לבין דורון ג'מצ'י, כוכב הקבוצה לא עלה יפה. בתום העונה בה שיחק במכבי תל אביב, איבדה הקבוצה את כתר האליפות להפועל גליל עליון, לאחר רצף אליפויות של 23 שנים.
לאחר פרישתו החל לאמן קבוצות כדורסל תיכונים בארצות הברית. מתגורר בסקרמנטו.
זעמן שחור
זַעֲמָן שָׁחור (שם מדעי: Dolichophis jugularis) הוא מין של נחש במשפחת הזעמניים והארוך בנחשי ישראל, תפוצתו באזורים הלא מדבריים באיראן, עיראק, טורקיה, קפריסין, ירדן, סוריה וישראל. הזעמן השחור אינו ארסי, ובשל רעבתנותו הגדולה נחשב למועיל שבנחשים בהדבירו מכרסמים רבים, ואף נחשים ארסיים באזורי תפוצתו כגון צפע מצוי. זעמן שחור הוא נחש פעיל למדי ומהנפוצים בנחשי ישראל. ככל נחשי ישראל הוא בעל חיים מוגן, ואסור להחזיקו בשבי ללא היתר ממשלתי מיוחד.
תיאור ותפוצה
בעבר נפוצה סברה מוטעית כי כל נחש שחור בארצנו אינו ארסי ואינו מסוכן ואף שם זה שימש כשם נרדף לזעמן השחור, אולם סברה זו אינה נכונה לגבי מיני נחשים שחורים אחרים. דומים לזעמן השחור בארצנו שני נחשים - פתן שחור מצוי ושרף עין גדי שאזור תפוצתם הוא מדברי או מדברי למחצה, והם נחשים ארסיים, שרף עין גדי אף נחשב לנחש הארסי ביותר בארצנו. דרושה עין מנוסה להבחין בין המינים. באופן כללי אזור מחייתם של שני נחשים ארסיים אלו אינו חופף בעיקרו לאזור מחייתו של זעמן שחור בישראל ובניגוד אליו הם נחשים הפעילים בעיקר בלילה, אולם לא באופן בלעדי ולכן אין להסתמך על כך כגורם מזהה. כאשר נחש שחור קצר ממטר הוא בהכרח יהיה ארסי, היות שזעמן שחור מחליף צבעו מחום-אפרפר לשחור רק כאשר הוא ארוך ממטר. הנחש הארסי שעיקר אזור תפוצתו חופף לזה של הזעמן השחור בישראל הוא הצפע המצוי.
התגוננות
התנהגותו של הזעמן השחור ביישנית, והוא נמלט במהירות רבה לפני שניתן להבחין בו. כאשר הוא נתפס או נלכד לפינה ללא מוצא, הוא מסתובב לעבר התוקף וזוקף את פלג גופו העליון בצורת S כשהוא מתוח כקפיץ המוכן לזנק קדימה לנשיכה. הוא גם מתגונן בנשיפות בנוסף לניסיונות נשיכה מהירים ביותר. על אף שאינו ארסי, נשיכתו מכאיבה והוא עלול לאחוז ממושכות בתוקפו בחוזקה בשיניו, כשהוא מותיר פצע מדמם. לצד סקרנותו הרבה של נחש זה, הטמפרמנט הפעיל החם והאגרסיבי הוא גם מקור שמו של הנחש - זעמן. בניגוד לנחשים אחרים, קשה עד מאוד להרגיעו ולכן אינו מועדף כחיית מחמד במדינות שמותר לגדלו.
תזונה
זעמן שחור מאתר את טרפו בעזרת שני חושיו המפותחים - חוש הריח וחוש הראיה שלו. כאשר מאתר אזור בו נמצא טרפו באמצעות חוש הריח הוא אורב לטרף, ובעזרת זריזותו ומהירותו הגדולה תוקף את טרפו, אוחז בו בשיניו החדות ולוחץ אותו בגופו אל הקרקע עד אשר הטרף חדל לזוז וליבו נודם. לעיתים, כשהקרקע אינה מתאימה לכך, חונק את טרפו ומשתק אותו. בעת הבליעה הזעמן השחור מפריש רוק על הטרף על מנת להקל את בליעתו. רעבתנותו של הזעמן השחור גדולה עד מאוד, והוא מסוגל לבלוע כ-10 עכברים בוגרים ברצף - בזה אחר זה, ובעת מחסור מסוגל לצום במשך חודשים רבים. בזמן עונת רביית העופות חומס הזעמן קנים פעילים, וטורף את כל הגוזלים בקן. כושר הטיפוס המעולה של נחש שוכן קרקע זה מסייע לו להגיע לקנים גבוהים בצמרות העצים.
רעבתנותו הגדולה מועילה לאדם, ובמיוחד לחקלאים בסביבת לולים, אסמי תבואה וכל מוקד המהווה משיכה למכרסמים, לרבות יישובי האדם. לכן מעדיף להימצא באזורים השופעים בטרף.
רבייה
אין שוני בולט במופע בין זכרים ונקבות. תקופת הרבייה של הזעמן השחור מתרחשת בתחילת האביב. הנקבות משחררות פרומונים שנקלטים על ידי חוש הריח המפותח אצל הזכרים באזור כולו. בתקופה זו זכרים מתלפפים סביב הנקבה ויוצרים "כדור הזדווגות", עד אשר הזכר המתאים מיישר את גופו מתחת לנקבה ומזדווג עמה במשך שעות.
כ-45 יום לאחר ההפריה הנקבה מטילה ביציה אל גומחה באדמה לחה, לה זקוקות הביצים לצורך התפתחות תקינה של העוברים. מספר הביצים נע בין 7 ל-11, והן מוארכות. לאחר הטלת הביצים הנקבה עוזבת את הקן מבלי לשוב אליו. לאחר כחודשיים בוקעים האבקועים הצעירים, ומרגע זה הם עצמאיים וחזקים על מנת לצוד את מזונם בעצמם. ישנם תיעודים של זעמנים שחורים שטרפו את בני מינם, על אף שמין זה אינו בעל נטייה מובהקת לקניבליזם.
אויבים
אויביו הטבעיים של זעמן שחור הם עופות דורסים כגון חיוויאי הנחשים ויונקים טורפים כגון נמייה מצויה. אחוז קטן מהפרטים הצעירים מגיעים לבגרות, ולהם אויבים רבים כגון עורבים, חתולים נחשים אחרים ואפילו פרטים בוגרים של בני מינם. פרטים בוגרים מיטיבים להתגונן מפני טורפים רבים. האדם מהווה אחת מהסכנות העיקריות לשרידותם. פעמים רבות מתחמם הזעמן בשמש על כבישים. בשל חיבתו זו, הוא נמצא פעמים רבות דרוס בדרכים. פעמים רבות נחש זה נהרג במכוון על ידי בני האדם בעיקר בשל החשש הכללי מנחשים ומחוסר הכרה והבנה כי נחש זה מועיל ביותר לאדם, ובלתי מזיק לו.
יחסי הממלכה המאוחדת–טובאלו
יחסי הממלכה המאוחדת–טובאלו הם היחסים בין הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד לבין טובאלו.
סקירה כללית
חילוקי דעות אתניים בקולוניה גרמו בשנת 1974 לפולינזים של איי אליס להצביע להפרדה ממיקרונזיה של איי גילברט (בשלב מאוחר יותר קיריבטי). בשנים הבאות הפכו איי אליס למושבה בריטית נפרדת בשם טובאלו. טובאלו קיבלה את עצמאותה בשנת 1978, ויום העצמאות שלה נחגג ב־1 באוקטובר.
טובאלו היא מונרכיה חוקתית בחבר העמים הבריטי, כאשר מלכת בריטניה היא ראש המדינה. המלכה מיוצגת במדינה על ידי המושל הכללי אשר ממונה על פי עצתו של ראש ממשלה. כתוצאה מהצעה בפרלמנט, נערך משאל עם כדי לקבוע אם טובאלו צריכה להפוך לרפובליקה או להישאר מונרכיה. משאל העם החוקתי של טובאלו בשנת 2008 החליט להשאיר את המלכה אליזבת השנייה כראש המדינה.
בריטניה מראה עניין מתמשך ברווחתה של טובאלו והייתה (יחד עם ניו זילנד ואוסטרליה) אחת משלוש המדינות המייסדות התורמות לקרן הנאמנות של טובאלו.
ולדימיר גלושצ'ביץ'
ולדימיר גלושצ'ביץ' (בסרבית: Bлaдимиp Глушчeвић; נולד ב-20 באוקטובר 1979) הוא כדורגלן עבר מונטנגרי, ששיחק בעמדת החלוץ.
נחש מים משובץ
נחש מים משובץ (שם מדעי: Natrix tessellata, שם עברי רשמי: נְחַשׁ מַיִם) הוא נחש ממשפחת הזעמניים, מתת-משפחת נחשי המים, מסוג נחש המים, והוא מתקיים בסביבת מים. זה נחש המים היחידי הידוע בישראל.
מאפיינים
אורכו של נחש המים יכול להגיע בין 1 ל-1.3 מטרים. ככל סוגי נחשי המים, נחש המים המשובץ ניחן בצבעים כהים, קשקשים קרניים, ונחיריים ועיניים המופנים כלפי מעלה. מבנה פניו מסייע לנחש המים לבלוט מעל לפני המים עם עיניו ונחיריו בלבד, בעוד שאר הגוף שקוע ומוסתר מתחת לפני המים. הנחש מיטיב לשחות, ומסוגל לשהות למשך זמן רב מתחת לפני המים. נחש המים המשובץ מתאפיין בטווח גוונים של חום-ירקרק וחום-אפור וכתמים בהירים, ובשילוב של צהוב ושחור בגחונו. ברמת הגולן ובחלק מהצפון נצפו פריטים מלניסטיים כאשר הדוגמה האמורפית על גבו לא ניתנת להבחנה. בגחונו משבצות שחורות על רקע צהוב, ולכן בעבר נקרא נחש מים משובץ.
תזונתו של נחש המים המשובץ כוללת בעיקר דגים ודו-חיים אותם הוא בולע חיים. נחש המים המשובץ פעיל ביום ולילה. הנחש אינו ארסי ואינו מסוכן לאדם. תכונות אלו הפכו אותו למבוקש לצורכי מחקר מדעי. הוא אינו חי רק במים ובמקרים רבים נכנס לסביבה ומגורי אדם.
הנחש אינו נוטה לנשוך, אולם כאשר הוא מאוים ביכולתו להפריש ריח דוחה, במטרה להרחיק טורפים פוטנציאלים, ובמקרים אחרים מתחזה הנחש למת. במקרים מסוימים נוטה לנשוף, אך נשיפתו שונה מזעמנים אחרים והצפע, כאשר הוא מכניס הרבה אוויר לריאות ומוציא בנשיפה ארוכה בעלת שריקה. בעשותו זאת מכניס הנחש את ראשו מתחת לגוף על-מנת להגן עליו. מנגנוני הגנה אלו נחשבים יעילים ביותר.
לאחר הפריה מוצלחת, נקבת נחש המים המשובץ מטילה כ-25 ביצים בקרקע לחה או מתחת לאבנים. התפתחות הביצים אורכת כחודשיים. הצעירים בוקעים באורך 20 סנטימטרים.
תפוצתו של המין בישראל קיימת במקורות מים מתוקים בצפון הארץ ובמרכזה, ועשוי להימצא בביצות וליד ברזים דולפים.
ג'י וילו וילסון
גוונדולין וילו וילסון (Gwendolyn Willow Wilson, הידועה גם בשם העט ג'י וילו וילסון), היא קומיקסאית, סופרת, מחברת מאסות ועיתונאית אמריקאית. הרומן הגרפי הראשון שלה, "קהיר" (שפורסם על ידי ורטיגו קומיקס בשנת 2007), היה פורץ דרך בכך שהציג נשים מוסלמיות במצרים לנוער, והיה לרב מכר בארצות הברית. ידועה בזכות יצירתה בעבור מארוול קומיקס חידוש לדמותה של גב׳ מארוול, שעודכנה לגיבורת-על מוסלמית בת 16. וילסון היא אחת מהקומיקסאיות המוסלמיות הראשונות שעבדו בחברות הקומיקס הגדולות בעולם מארוול קומיקס ו-DC קומיקס.
תחילת חייה
וילסון נולדה ב-31 באוגוסט 1982 בניו ג'רזי, ובילתה שם את עשר השנים הראשונות לחייה. הוריה היו אתאיסטים. וילסון נתקלה לראשונה בקומיקס כאשר קראה חוברת של האקס-מן שחולקה בבית ספרה, שהתנגדה לעישון. דמויות הקומיקס ריתקו אותה והיא החלה לצפות בסדרה המצוירת של חבורת גיבורי העל ששודרה בבקרים של יום שבת. שנתיים מאוחר יותר עברה וילסון עם משפחתה לקולורדו שם החלה לעסוק בצורה יותר משמעותית בקומיקס.
התקרבות לאסלאם
בשנות העשרים לחייה למדה באוניברסיטת בוסטון היסטוריה כללית. במהלך שנת הלימודים השנייה שלה לקתה וילסון במחלה בכליה ובזמן שלא הייתה פעילה, למדה וקראה רבות על דתות שונות, כולל בודהיזם, יהדות, נצרות ואסלאם. בתחילה שקלה וילסון בכלל להתגייר משום שהוקסמה מהרעיון של "האל הבלתי ניתן לחלוקה שהוא אחד ויחיד", אך דחתה את הרעיון מכיוון שהרגישה שהיהדות לא מוכנה לקבל אנשים חדשים. לאחר לימודי היהדות התמקדה וילסון באסלאם, שנראה לה פנטסטי מכיוון ש"להיות מוסלמי זה סוג של עסקה בינך לבין אלוהים". לאחר הפוגה של זמן מה בלימודיה, פיגועי הטרור ב-11 בספטמבר גרמו לה לחזור לחקור את האסלאם.
בשנת 2003, זמן קצר לפני סיום לימודיה, וילסון נסעה למצרים כדי ללמד אנגלית בקהיר. במהלך הטיסה לשם החליטה וילסון להתאסלם וכבר במטוס נשאה את דברי השהאדה והמירה את דתה. "[באותה טיסה] עשיתי שלום עם אלוהים. קראתי לו אללה". על פי ספרה "מסגד הפרפר", עם הגעתה לקהיר, וילסון קיימה את מצוות האסלאם בסתר, ורק לאחר שנישאה לבחור מצרי החלה לקיים את המצוות בגלוי. מיד כשהגיעה לקהיר היא ושותפתה לחדר שהתגוררו בטורה (מחוז בקהיר) ובתחילה התקשו אפילו לרכוש מזון מפאת חוסר כסף. הצמד פגש במורה לפיזיקה בשם עומאר, שהציע להן תמיכה והדרכה בעיר. עד מהרה התחתנו וילסון ועומאר. מאוחר יותר עברו בני הזוג לארצות הברית כאשר וילסון חזרה לקריירת הכתיבה שלה, ועומאר הסב את מקצועו לסנגור משפטי לפליטים.
קריירה
קריירת הכתיבה של וילסון בכלל לא החלה בקומיקס, אלא כמבקרת מוזיקה במגזין DigBoston. בעת שהותה בקהיר כתבה מספר מאמרים לעיתונים "The Atlantic", "הניו יורק טיימס" ועוד. בנוסף תרמה רבות עבור מגזין האופוזיציה המצרי "Cairo Magazine", שהופסק מאוחר יותר. וילסון הייתה לעיתונאית האמריקאית הראשונה שזכתה לראיין את עלי גומעה באופן פרטי לאחר שקודם לתפקיד המופתי הגדול של מצרים. בנוסף, פרסמה וילסון ספר אוטוביוגרפי בשם "מסגד הפרפר" שעוסק בחיים במצרים בתקופת שלטון מובארק, שנבחר לספר הטוב ביותר על ידי סיאטל טיימס לשנת 2010, וקיבל תשבחות רבות בכל העולם.
הרומן הגרפי הראשון שלה, "קהיר" (איורים מאת מ. ק. פארקר), פורסם על ידי ורטיגו קומיקס בשנת 2007, והוכרז כאחד הרומנים הגרפיים הטובים ביותר לשנת 2007 על ידי Publishers Weekly, The Edmonton Journal ו-Comics Worth Reading. מהדורת הכריכה הרכה של "קהיר" הוכרזה כאחד מהרומנים הגרפיים הטובים ביותר עבור תלמידי תיכון בשנת 2008 על ידי School Library Journal,  ונבחר לאחד מעשרת הרומנים הגרפיים הטובים ביותר לבני נוער בשנת 2009 על ידי איגוד הספריות האמריקאי.
ולדימיר גלושצ'ביץ'
קריירה
בקיץ חזר למוגרן בודווה שלאחר עצמאותה של מונטנגרו, עברה לשחק בליגת העל המונטנגרית. עם מוגרן זכה בשתי אליפויות וגביע.
ג'י וילו וילסון
קריירה
סדרת הקומיקס הראשונה שלה, "אוויר" (Air), שאוירה על ידי פאקר ופורסמה גם כן על ידי ורטיגו קומיקס בשנת 2008, הייתה מועמדת לפרס אייזנר עבור 'הסדרה הטובה ביותר' בשנת 2009. רדיו NPR בחר בסדרה כאחת מסדרות הקומיקס המובילות של שנת 2009, וזכתה לשבחים רבים מעיתונים כגון קומיק בוק ריזורס, מגזין מארי קלייר  ו-ליבררי ג'ורנל.
ולדימיר גלושצ'ביץ'
קריירה
בקיץ חזר למוגרן, אך בספטמבר 2011 חתם בהפועל חיפה מליגת העל.
ג'י וילו וילסון
קריירה
במשך זמן מה כתבה וילסון עבור DC קומיקס חוברות קומיקס שונות, כגון חוברות מס' 704 ו-706 של סופרמן, סדרת קומיקס העוסקת בגיבורת-העל ויקסן וחוברות קומיקס רבות של אאוטסיידרס. בשנת 2014 עברה וילסון לחברה המתחרה מארוול קומיקס, שם כיכבה עם דמויות קומיקס רבות כשהמפורסמת בהן היא קמלה קאן, נערה מוסלמית המתגוררת בג'רזי סיטי, ניו ג'רזי, ומקבלת כוחות על.
ולדימיר גלושצ'ביץ'
קריירה
בקיץ פרש מכדורגל.
ג'י וילו וילסון
קריירה
בנובמבר 2018 קיבלה וילסון הצעה מ-DC קומיקס לכתוב ספר לדמותה של וונדר וומן. היא קיבלה את ההצעה וכתבה את הספר "המלחמה הצודקת" שהפך לפופולרי מאוד.
במרץ 2019 הוציאה את הספר "מלך הציפורים" המספר את סיפורה של פטימה, פילגש בחצר המלוכה של גרנדה (האמירות האחרונה של ספרד המוסלמית), וחברה היקר חסן, יוצר מפות הארמון. לאחר מכן בשנת 2020 היא כתבה את סדרת ספרי The Dreaming עבור DC קומיקס (אמנות מאת ניק רובלס), שנכללת ביקום של סאנדמן.
יצירת "קמלה קאן"
לאחר שוילסון כבר כתבה סיפורי קומיקס שונים כמו סופרמן ואאוטסיידרס היא קיבלה דוא"ל לראיון עם דייוויד גבריאל, סגן נשיא בכיר בחברת מארוול. בשלב זה וילסון עמלה קשה מאוד על סיום הרומן השני שלה, אך הסכימה להגיע לראיון. בתוך זמן קצר החלה לעבוד יחד עם המפיקה סנה אמנת על דמות של גיבורת על מוסלמית, כפי שרצתה וילסון. כך נולדה דמותה של קמלה קאן.
תהליך העיצוב של קמלה היה ארוך, אך לא היו חילוקי דעות בין וילסון למפיקה - שתיהן הסכימו שקמלה צריכה להיות נערה מוסלמית אמריקאית מתבגרת. השתיים התלבטו ליצור לה מוצא סומלי, אך לבסוף החליטו לתת לה מוצא פקיסטני. בזמן שיצרה את קמלה חששה וילסון כי הדמות תתקבל בשליליות רבה הן על ידי שונאי מוסלמים והן על ידי אנשים שיחשבו שהדמות לא מציגה את האסלאם בצורה נאותה. עיצוב המראה של קמלה היה מדוקדק מאוד, והגיע לפרטים הקטנים ביותר: למשל, וילסון בחרה שקמלה לא תלבש חיג'אב, מכיוון שרוב הנערות המוסלמיות בגילה לא לובשות חיג'אב, ויהיה זה לא מתאים לאופי הדמות.
למרות החששות הראשוניים שלה, קמלה התקבלה בחיוב בקרב קוראי הקומיקס. מקורות מסוימים תיארו אותה כדמות ריאליסטית מאוד, ואף השוו אותה לפיטר פארקר של ימינו. אחרים אף ראו בקמלה סמל לשוויון ולייצוג של דתות שונות.
רעיון האותנטיות וריאליזם
בשנת 2017 סגן נשיא ההדפסה והמכירות של מארוול, דייוויד גבריאל, התראיין למגזין המקוון ICv2, שם שיער שהמכירות של מארוול נפגמות מהריבוי של דמויות נשיות ומגוונות. בעקבות כך זעמה וילסון ויצאה עם דעה הפוכה לזו של גבריאל, וקראה לה "אותנטיות וריאליזם". היא טענה כי הכוח שעמד מאוחרי ההצלחה הגדולה של קמלה קאן ודמויות נוספות כדוגמתה היא האותנטיות והריאליסטיות שלה, ולא הגיוון; היא טענה כי הגיוון לא נוצר בשביל הגיוון עצמו, אלא מייצג את המצב הקיים. היא עוד אמרה שהמכירות של מארוול דווקא המריאו בזכות אותן דמויות "מגוונות" שהצליחו לטענהתה בגלל ייחודם. וילסון הזכירה גם את הגיבורים לוק קייג', הפנתר השחור ובאטגירל כדוגמאות לגיבורי על "מגוונים" שהצליחו מאוד.
ארתור קלטי
ביוגרפיה
ב-1912 הוא הכיר בתערוכה את הצייר לאיוש גולאצ'י. בעידודו פרסם את כרך השירים העצמאי הראשון שלו, "חרוזי הצייר בגלימת נזיר", שבו "השמיע את קולו משורר אמיתי, בגעגוע של האדם המודרני לעולם טוב יותר ובעיקר אמנותי יותר". הכרך אוייר על ידי גולאצ'י, שאיתו יצר המשורר ידידות עמוקה. ב-1913 הוא נסע לאיטליה ובילה זמן מה בעיר פדובה בחברת חברו הצייר. הכרך השני של יצירותיו המקוריות, "ברכת המלאך", מכיל רק חמישה עשר שירים, כולל שני שירים אנטי-מלחמתיים ("מיומנו של כומר פשמישל עני" ו"שיר הקינה באלף תשע מאות וחמש עשרה").
קומדיית החרוזים שלו פורסמה ב-1920, בשם מלא ארוך ביותר: "סיפור האהבה האותנטי של ריימונדו האומלל ושל אבירי ברטרנדוס בעלי המזל ב-7 תמונות", או: "נישואי האביר הרמאי ברטרנדוס ואיך האביר האציל ביימונדו ונשלח בעורמה לקבר הקדוש, וכיצד חזר ומת. מחזה גרוטסקי." הוא כתב את המחזה ב-1918, אך הוא פורסם רק לאחר המלחמה, עם איורים מאת מרסל ורטש. הכרכים המאוחרים שלו עוטרו גם ברישומים של אמנים מצוינים אחרים,
בנוסף ליצירותיו העצמאיות, הוא תרגם סיפורים קצרים של סופרים בני זמנו שכתבו בצרפתית, ביניהם המשורר והסופר הסימבוליסטי הבלגי ז'ורז' רודנבך (Georges Rodenbach). מאוחר יותר תרגם את הדרמה "מותו של טינאג'יל" (La Mort de Tintagiles) של מוריס מטרלינק (1894), שיצאה לאור ביום חג המולד 1922 (למרות שהשנה שצוינה על הספר הייתה 1923). ההצגה, עם מוזיקת הליווי של קלוד דביסי, הוצגה פעמיים באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט ב-1925, בבימויו של ארתור קלטי. מילאן פישט כתב עליו דברי שבח בכתב העת ניוגט.
בחג המולד 1922 הוצגה לקוראים גם עבודתו בשם Pax vobiscum.... שנולד מחוויותיו בפדובה ב-1913. הוא הקדיש את מחזור השירים על העיר האיטלקית הקטנה על תושביה לחברו הצייר לאיוש גולאצ'י, "המאהב הגדול של איטליה". הוא ביקש מדז'ה פאי, תלמידו של לאיוש גולאצ'י, לאייר את הכרך, ושיתוף הפעולה ביניהם הביא ליצירת ספר של אמנות מופת אמיתית.
הכרך "ברכת מלאך" ראה אור בפעם השנייה (בחג המולד 1927), אך הפעם הוא כבר היה מאויר עשיר בחיתוכי עץ. קלטי עצמו השתתף ביצירת האיורים בצורה יצירתית. העיצוב האמנותי של הספר זכה במדליית זהב בתערוכה העולמית של פריז (1937). ארתור אלק כתב עליו ביקורת בניוגט.
בשנת 1936 הציג בית האופרה המלכותי ההונגרי את הקומדיה בת שלוש המערכות שלו "שני האבירים" עם הטקסט (לברית) מאת ארתור קלטי. את המוזיקה הלחין ג'רג' קושה, הבמאי היה גוסטב אולה, אחד מבמאי האופרה הטובים בהונגריה.
לרגל יום השנה הארבעים ל"דפוס טבאן" (בבעלות אנדור טבאן) בבקשצ'בה, פרסם בית הדפוס את יצירתו של ארתור קלטי, את הספר בעיצוב אמנותי אמנותי, "סיפורי מוסר ההשכל של אזופוס החכם ושל אחרים" (חג המולד 1943). בכך, המשורר "שקע יותר ויותר בעולמה של השפה ההונגרית הטרנסילבנית הישנה". הוא לא עבד לאחר מכן עד סוף המלחמה בשל יהדותו, שרד את השואה ולאחר המלחמה יצאה לאור גם מהדורה חדשה של ספרו שתורגם על ידו עוד קודם (בטרם נאלץ להפסיק לעבוד) של אנטול פראנס, Le Petit Pierre" (Little Pierre) (1918)", שהיה מעוטר ברישומיו ואיוריו של דיולה הינץ, בהוצאת אנדור טבאן.
בשיריו של ארתור קלטי מתערבבים אווירה של ימי ביניים ותחושת חיים מודרנית, הוא מביט בנוסטלגיה לעבר העידנים הקודמים. אהבה דתית כמעט ורצון לשלום נובעים משורות כתיבתו. בעשורים הראשונים של המאה ה-20, אימרה קנר הבין בצורה המעמיקה ביותר כיצד ניתן לשחזר את הסגנון האחיד של הספר בעבר. הוא היה בעל הידע המקצועי הגדול ביותר, האחריות והיכולת לבצע בצורה מושלמת, אך יצירת הספר ההונגרי האמנותי המודרני במובן של אמנות יפה לא מיוחסת לו בסופו של דבר, אלא למשורר בעל הקול והטון השקט, ארתור קלטי". (אולי, בין היתר, בשל הירצחו של אימרה קנר בשנת 1944 במחנה הריכוז מאוטהאוזן.
יצירותיו
הוא לא הספיק לסיים את העבודה שהחל על חברו הצייר לאיוש גולאצ'י.
ילדה עם שיער מוזר
ילדה עם שיער מוזר הוא אוסף סיפורים קצרים מאת דייוויד פוסטר וואלאס שיצא לאור ב-1989.
למרות שאין קשר בין הסיפורים, כמה מהם משקפים את עניינו של וואלאס במגמות בספרות, כולל מטא-בדיון והאירוניה בפוסט-מודרניזם, ראיית מציאות צינית ולא מוסרית כסופרי קבוצת "בראט פאק" כברט איסטון אליס, תמרה ג'נוביץ וג'יי מקנירני. סיפורים אחרים מתכתבים עם הערצת מפורסמים, יש בהם כאלו עם דמויות המבוססות על אנשים אמיתים כאלכס טרבק, דייוויד לטרמן ולינדון ג'ונסון. הנובלה "מערבה הוא כיוון הדרך שהאימפריה צועדת אל" שסוגרת את הספר היא תגובה מורחבת לסיפור מטא-בדיון הקצר של ג'ון בארת'.
קובץ סיפורים בשם זה יצא לאור בשנת 2011 בתרגומם של אלינוער ברגר ואסף גברון ובעריכת נגה אלבלך, שהוסיפה אחרית דבר. הספר מכיל שלושה סיפורים מהקובץ שפורסם באנגלית ועוד ארבעה סיפורים, שתי מסות ונאום שנאגדו מקבצים אחרים. "ילדה עם שיער מוזר" יצא בהוצאת ספרית פועלים - סיפורת בחסות המפעל לתרגום ספרות מופת של מרכז הספר והספריות ובסיוע המחלקה לספרות, מנהל ותרבות.
ז'ורז' ספנאל
ז'ורז' ספנאל (בצרפתית: Georges Spénale; 29 בנובמבר 1913 - 20 באוגוסט 1983) היה סופר, משורר ופוליטיקאי צרפתי. כיהן בתפקיד נשיא הפרלמנט האירופי בין השנים 1975–1977.
אמיר שטרנפלד
אמיר שטרנפלד (נולד בשנת 1968), הוא שחיין עבר, אלוף ישראל ושיאן ישראל. התמחה בסגנון פרפר, בסגנון חופשי ובסגנון מעורב אישי. בעל 3 מדליות מהמכביה.
ביוגרפיה
שטרנפלד התאמן בקבוצת השחייה של מכבי קריית אונו בהדרכתו של אורי קליינמן ובקבוצת השחייה של הפועל הוד השרון בית ברל בהדרכתו של ברוך צ'יש.
1985
בתחרויות השחייה של המכביה ה-12 שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב ביולי 1985 זכה שטרנפלד במדליית כסף במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם זוהר וייס, יוחאי ליפשיץ ושגב פורת בשיא ישראלי חדש של 7:50.61 דקות, אחרי הרביעייה מארצות הברית שקבעה שיא מכביה חדש של 7:43.17 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:51.83 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט אותה שנה זכה שטרנפלד ב-4 מדליות, 1 כסף ו-3 ארד. מדליית כסף, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:50.22 דקות, אחרי יוחאי ליפשיץ (4:34.60 דקות) ולפני ערן גרומי (4:51.62 דקות). מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:57.80 דקות, אחרי שגב פורת (1:55.18 דקות) וזוהר וייס (1:56.37 דקות), במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:12.15 דקות, אחרי פורת (4:05.51 דקות) ווייס (4:07.85 דקות) ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:17.05 דקות, אחרי יוחאי ליפשיץ (2:09.42 דקות) ואייל שטיגמן (2:12.05 דקות).
אלוף ישראל (בריכת 25 מטר)
באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בנהריה בפברואר 1986 זכה שטרנפלד בשתי מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:11.03 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:37.79 דקות, לפני בן אגודתו חן גנור (4:47.03 דקות) וגלעד חן (4:47.21 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 1986 זכה שטרנפלד ב-4 מדליות, 2 כסף ו-2 ארד. מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:12.54 דקות, אחרי יוחאי ליפשיץ (2:11.63 דקות) ולפני שגיא שטיגמן (2:12.94 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:41.59 דקות, אחרי ליפשיץ (4:40.20 דקות) וגלעד חן (4:50.45 דקות). מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.20 שניות, אחרי רזיאל רימר (54.02 שניות) וזוהר וייס (54.13 שניות) ובמשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:58.07 דקות, אחרי וייס (1:57.79 דקות) וליפשיץ (1:57.89 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:14.69 דקות.
1987
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 1987 זכה שטרנפלד בשתי מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:12.54 דקות, אחרי שגב פורת (2:12.26 דקות) ולפני אלון קובל (2:14.32 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:43.02 דקות, אחרי ערן גרומי שקע שיא ישראלי חדש לגילאי 17 ו-18 של 4:42.13 דקות ולפני גלעד חן שקבע שיא ישראלי חדש לגילאי 16 של 4:43.21 דקות.
1989
בתחרות שמונה האומות שנערכה בקיאסו שווייץ בתחילת יולי 1989 סיים שטרנפלד במקום שישי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:12.64 דקות ובמקום שביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 59.97 שניות. שבוע לאחר מכן, בתחרויות השחייה של המכביה ה-13 שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב הוא זכה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא ישראלי חדש של 3:53.93 דקות, ביחד עם ערן גרומי, שגיא שטיגמן ויואב ברוק ובמדליית ארד, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:07.30 דקות, אחרי ערן גרומי שקבע שיא מכביה חדש של 2:04.80 דקות וג'פרי אברמס מארצות הברית (2:05.45 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.43 שניות, 3 מאיות השנייה איטי ממדליית ארד.
אלוף ישראל
חודש לאחר המכביה, באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט זכה שטרנפלד במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:10.74 דקות, לפני גלעד רפאלי מהפועל בני שמעון (2:12.77 דקות) ועידו שפירא מהפועל עמק חפר (2:13.33 דקות).
טאפינוצפלוס
טאפינוצפלוס (שם מדעי: Tapinocephalus; מילולית: "ראש צנוע") הוא סוג של סינאפסיד גדול ביותר מהקבוצה דינוצפאליה, אשר התקיים כמו קרוביו בתקופת הפרם שבסוף עידן הפלאוזואיקון. בדומה לקרוביו הוא היה בעל גולגולת דמוית קסדה שהייתה קטנה יחסית לגודלו של היצור הנושא אותה ומכאן משמעות שמו. המאובנים של זוחל זה התגלו בתצורות אברהמסקרל שבדרום אפריקה באזור הקארו. הוא נקרא ב-1876 בידי החוקר המפורסם ריצ'רד אוון.
הטאפינוצפלוס נחשב לגדול ביותר בתראפסידים והוא הגיע לאורך 3 מטרים ולמשקל 1.5-2 טונות. הוא היה בעל רגליים קצרות שפנו החוצה מהגוף, שרירי כתפיים רחבים וחזקים ובקצם הייתה גולגולת דמוית-קסדה קטנה שדמתה לגולגולת של כבש או של פכיצפלוזאורוס ונועדו אולי להתנגחות הדדית של זכרים יריבים. בקצה הגולגולת היו פתחי נשימה גדולים והלסתות היו קטנות וחלשות ונועדו לאכילת צמחייה. במראהו הוא דמה מאוד למוסצ'ופס (Moschops).
יצור איטי זה היה אוכל צמחים שאולי חי בסמוך לביצות או גדות נהר בעדרים. הגולגולת שלו עזרה לו להתנגח עם יריביו ולספוג את החבטות.
עצבי השדרה
העצבים השדרתיים או העצבים הספינאליים (TA: Nervi spinales), הם אוסף של עצבים המקשרים בין חוט השדרה לאיברי הגוף, ונושאים איתם אותות סנסוריים, מוטוריים ואוטונומיים. העצבים השדרתיים נחלקים למספר קבוצות המעצבבות אזורים שונים בגוף. הם משתייכים למערכת העצבים ההיקפית, זאת בשונה מחוט השדרה עצמו שהוא חלק ממערכת העצבים המרכזית.
== מבנה והיווצרות == קיימים בגופנו 31 זוגות של עצבים שדרתיים, עצב אחד בכל צד של עמוד השדרה ׁבגובה המותאם לחוליות.
ניתן להבחין בשני שורשים בכל עצב שדרתי, כאשר השורש הגבי הוא עצב המכיל אותות תחושתיים (סנסורים) המועברים מן הגוף אל המוח, והשורש הגחוני מכיל אותות תנועתיים (מוטוריים) המועברים מן המוח אל האזורים ההיקפיים בגוף למען מתן פקודות.
שני השורשים מתחברים בהמשך ויוצרים הסתעפויות המכילות תאי עצב תחושתיים ותנועתיים. בהמשך ההסתעפויות הללו יוצרות מקלעות מהן יוצאים עצבים ספציפיים המעצבבים אזורים שונים בגוף. לרוב כל עצב כזה קרוי על שם האזור אותו יעצבב.
הסעיף האחורי (dorsal ramus) של העצב נוטה לעצבב את השרירים העמוקים ואת החלק האחורי של הגוף, בעוד שהסעיף הקדמי (ventral ramus) יעצבב את האזור הקדמי של הגוף, הגפיים העליונות והגפיים התחתונות.
האזורים בעור שמעוצבבים על ידי העצבים השדרתיים נקראים דרמטומים - כל דרמטום הוא מקטע עור שמעוצבב על ידי עצב שדרתי מסוים.
עצבוב והסתעפות
זוגות העצבים הללו נבדלים ביניהם וקרויים על פי המיקום והגובה שלהם בעמוד השדרה ועל פי כך מחולקים לקבוצות. שמונה זוגות עצבי הצוואר, שנים עשר זוגות עצבי בית החזה, חמישה זוגות של העצבים המותניים, חמישה זוגות עצבי עצם העצה וזוג עצבים של עצם הזנב.
חוליות השדרה והעצבים השדרתיים התואמים מסומנים על פי שמן הלטיני של הקבוצות המתוארות לעיל: Cervical (צוואריים, מסומנים באות C); Thoracic (של בית החזה, מסומנים באות T); Lumbar (מותניים, מסומנים באות L); ו-Sacral (של עצם העצה, מסומנים באות S).
עצבי הצוואר
זוגות העצבים C2–C7 יוצאים בהתאמה מהנקבים שבין החוליות בהתאמה לגובה שלהם. C1 נבדל בכך שיוצא מתעלת החוליות בין הגולגולת ובין החוליה הצווארית הראשונה ('האטלס'). העצב C8 נבדל בכך שיוצא מתחת לחולית הצוואר השביעית ומעל חוליה T1.
עצבי בית החזה
T1–T12 הם העצבים השדרתיים הקרויים עצבי בית החזה. 11 מתוך 12 העצבים ממוקמים בחללים בין שתי הצלעות ונקראים אינטראקוסטלים ואילו העצב האחרון מבין ה-12 המכונה תת-סרקוסטלי, נמצא מתחת לצלע האחרונה. העצבים הללו מעצבבים את אזור בית החזה והבטן, כולל האיברים הפנימיים באזור וכל היוצא בזאת.
עצב עצם הזנב
עצב עצם הזנב הוא זוג אחד של שורשים הנובעים מאזור המכונה 'הקונוס המודולרי' של קצה עמוד השדרה. הוא מסתעף יחד עם S4 ו-S5 ליצירת מקלעת המעצבבת את אזור פי הטבעת והמעיים.
לייז'
לייז'  (בצרפתית: Liège, אך עד 1946 נכתב השם Liége; בהולנדית Luik; בגרמנית Lüttich; בוולונית Lidje) היא העיר השלישית בגודלה בבלגיה והעיר דוברת הצרפתית הגדולה ביותר במדינה. העיר היא בירת המחוז הקרוי באותו שם (מחוז לייז'), וממוקמת בעמק נהר המז (Meuse ובהולנדית Maas), במקום בו הוא מתמזג עם נהר האורת (Ourthe).
אוכלוסייה
נכון לתאריך 1 בינואר 2005 מנתה אוכלוסיית לייז' 185,574 איש בצפיפות ממוצעת של 2675 איש לקמ"ר. אוכלוסיית לייז' רבתי מנתה כ-600,000 איש.
לייז' היא המרכז התרבותי של ולוניה ורוב תושביה דוברי צרפתית. בעיר גם קהילה גדולה של מהגרים מאיטליה (ראשית המאה ה-20) וכן מהגרים חדשים יותר מארצות אחרות, בעיקר מאפריקה.
שדה תעופה
נמל התעופה לייז' ממוקם בבירסט כמה קילומטרים ממערב לעיר. זהו הציר העיקרי למסירת מטענים באירופה ובשנת 2011 היה שדה התעופה ה-33 העמוס ביותר בעולם.
נמל ימי
נמל לייז' הממוקם על נהר מיוז, הוא הנמל השלישי בגודלו באירופה. כולל קישורים לאנטוורפן ולרוטרדם דרך תעלותיו.
רכבת
לייז' מקושרת באמצעות רכבת ישירה עם שאר חלקי מערב אירופה. שלוש התחנות העיקריות שלה הן תחנת הרכבת לייז'-גילינס, לייז' ג'ונפוס, ולייז'-פאלאס. בתחנות אלו מופעלים קווים ישירים לקלן, פרנקפורט ופריז.
כבישים
לייז' מקושרת באמצעות מספר כבישים מהירים, כולל הכבישים האירופיים E25, E411, כביש E40, ו-E313.
היסטוריה
ממצאים ארכאולוגיים מצביעים על קיום יישוב רומאי בלייז', אך העיר מוזכרת לראשונה בכתובים (בשם Vicus Leudicus) בשנת 558. למברטוס הקדוש (סט. לַמְבֶּר) נרצח בעיר בתחילת המאה השמינית בעת שהמיר את עובדי האלילים לנצרות, וממשיכו, הוברטוס הקדוש, בנה בזיליקה לזכרו, אשר הפכה לגרעינה של העיר לייז', ואשר לצידה נבנה ארמון הנסיכים-בישופים. בימי הביניים הפכה העיר למרכז כנסייתי ואינטלקטואלי חשוב, ונודעה בכנסיותיה הרבות (המוקדמת שבהן נוסדה בשנת 682). נסיכים-בישופים שלטו בלייז' בין השנים 985 ו-1794, והצליחו לשמור על מידה רבה של עצמאות גם כאשר השלטון היה להלכה בידי שליטים זרים.
מיקומה האסטרטגי של העיר הביא לכך שהיא סבלה מפלישות של צבאות זרים לעיתים קרובות. בימי הביניים היא בוצרה והוקם מבצר על גבעה החולשת על העיר ממערב. ב-1345 התמרדו אזרחי לייז' כנגד הנסיך-בישופ אנגלברט דה לה מארק והביסו אותו בקרב שנערך בקרבת העיר. ב-1486 התמרדו תושבי העיר כנגד השלטון הבורגונדי, וכתוצאה מכך נחרבה העיר במצור שהטילו עליה לואי האחד עשר, מלך צרפת, ושארל הראשון, דוכס בורגונדיה. כחלק מן האימפריה הרומית הקדושה עברה לייז' ב-1477 לשלטון בית הבסבורג וב-1555 לשלטון ספרד, אם כי הסמכות המקומית נשארה תמיד בידי הנסיכים-בישופים. בזמן הרפורמציה התפלגה הנסיכות וחלקים ממנה (אזור מאסטריכט) הצטרפו להולנד. כתוצאה מכך איבדה הנסיכות מכוחה והשפעתה. המהפכה הצרפתית נתנה אותותיה גם בלייז', וב-1794 השתלט הצבא הצרפתי על העיר והשליט בה משטר רודני אנטי-דתי והרס כמה מן הכנסיות, כולל כנסיית סן למבר. ב-1801 חתמו נפוליאון והאפיפיור פיוס השביעי על הסכם שהפך את הנסיכות-לשעבר לחלק מצרפת. ב-1815, בעקבות קונגרס וינה, עברה לייז' לשליטת הולנד, אך 15 שנה מאוחר יותר, ב-1830, השתתפה במהפכה הבלגית והתנתקה מהולנד, יחד עם שאר בלגיה. לאחר מכן התפתחה לייז' במהירות והפכה במהלך המאה התשע עשרה למרכז האירופי החשוב ביותר לייצור פלדה.
מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה
בשנות ה-80 של המאה ה-19 בנה אַנְרִי אלקסיס בְּרִיאַלְמוֹן מחדש את ההגנה על העיר בדמותה של שרשרת של 12 מבצרים סביב העיר. מבצרים אלו היוו מכשול חשוב ב-1914 בפני התקדמות הצבא הגרמני, אשר על-פי תוכנית שליפן היה אמור לכבוש את צרפת באמצעות התקדמות דרך עמק הנהר מז, והתעלמות מן הנייטרליות של בלגיה (ראו גם: בלגיה במלחמת העולם הראשונה). כאשר הגיעו הכוחות הגרמניים לשערי לייז' ב-5 באוגוסט הם מצאו עיר מבוצרת ומוגנת על ידי 30,000 חיילים, תחת פיקודו של הגנרל ז'ראר למאן. מולם שלחו הגרמנים כוח התקפה בן 100,000 איש, אשר חיסלו את ההגנה לאחר קרב בן חמישה ימים והפצצות בלתי פוסקות בתותחי הוביצר. כניעתם הסופית של הכוחות הבלגיים באה לאחר פגיעה ישירה בתעלות המגן מתחת למבצר המרכזי, שהביאה, בשל תכנון לקוי של מערכת האוורור, לפיצוץ אדיר.
אף כי קרב המגן נמשך זמן קצר יותר מן המתוכנן, הוא הצליח לעכב את המשך הפלישה הגרמנית ב-12 יום, ובכך נתן שהות למדינות ההסכמה להתארגן מחדש בחזית המערבית, ומנע את כיבוש צרפת. לייז' נשארה תחת כיבוש גרמני עד תום המלחמה. לאחר המלחמה זכתה העיר באות לגיון הכבוד הצרפתי, ובאותות דומים של כמה מדינות נוספות.
במלחמת העולם השנייה נכבשה העיר בתוך שלושה ימים. הנאצים שלחו רבים מיהודי העיר למחנות עבודה בארדנים ובצפון צרפת, שם הועסקו בעבודות כפייה ובבניית החומה האטלנטית, ורבים מתו שם מתשישות או ממחלות. בתום המלחמה נרשמו 1200 יהודים בלייז', מתוך כ-3000 בתחילתה. יהודים רבים הוסתרו בבתי לא-יהודים, וכן במנזרים.
העיר שוחררה בידי הצבא האמריקאי בספטמבר 1944, אך בין השחרור ותום המלחמה הופגזה בידי הגרמנים ביותר מ-1500 טילי V-1 ו-V-2, שגרמו להרס רב.
לאחר המלחמה
בשנות ה-60 סבלה לייז' בעקבות התמוטטות תעשיות הפחם והפלדה, שהביאה לאבטלה גבוהה, מהומות ומתחים חברתיים. בינואר 1961 יצאו פועלים ממורמרים למסע הרס וגרמו נזקים חמורים למוסדות ממשלתיים ולתחנת הרכבת של לייז'. כמו ערים רבות בולוניה, גם לייז' טרם התאוששה מן השפל הכלכלי של אותה תקופה, אם-כי בשנים האחרונות ניכרים סימני צמיחה כלכלית בעקבות עליית מחירי הפלדה, פתיחת הגבולות עם המדינות השכנות ושיפור בשלטון המקומי. בניינים ציבוריים משופצים וכסף מושקע בשיפור חזות העיר. תחנת רכבת חדשה, בתכנון הארכיטקט סנטיאגו קלטרווה, נמצאת בבנייה, ופרנסי העיר מקווים כי היא תהפוך לאבן-שואבת לתיירים.
לייז' היא מרכז חשוב של תעשיית השוקולד הבלגי רב המוניטין.
באפריל 2023 הודיעה עיריית לייז' (בלגיה) כי היא מנתקת את כל הקשרים עם ישראל "עד שתסתיים ההפרה השיטתית של זכויות העם הפלסטיני."