cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ברנהרד השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג
ביוגרפיה
בשנת 1457 מסר אביו פרידריך השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג את השלטון בדוכסות לברנהרד, יחד עם אחיו אוטו החמישי, דוכס בראונשווייג-לינבורג. בשנת 1463 התחתן ברנהרד עם מטילדה מהולשטיין-שאונבורג, בתו של אוטו השני, רוזן שאונבורג-פינברג, אולם ב-9 בפברואר 1464 מת ברנהרד ללא ילדים, ואחיו אוטו תפס את השלטון לבדו. לאחר מותו התחתנה אשתו עם וילהלם השלישי, דוכס בראונשווייג-לינבורג.
חאבייר גומס
פרנסיסקו חאבייר גומס נויה (בספרדית: Francisco Javier Gómez Noya; נולד ב-25 במרץ 1983) הוא טריאתלט ספרדי, חמש פעמים אלוף העולם בטריאתלון וזוכה מדליית כסף באולימפיאדת לונדון (2012).
ביוגרפיה
גומס נולד בבזל שבשווייץ, ובגיל שלושה חודשים עבר עם משפחתו לספרד. ב-1998 החל להתאמן ולהתחרות בטריאתלון, ב-1999 התגלה מום בלבו ואיגוד הספורט הספרדי אסר עליו להתחרות בתחרויות בינלאומיות. ב-2003 הוסר איסור זה וגומס שב להתחרות בזירה הבינלאומית. הוא זכה בתחרות טריאתלון עד גיל 23 שנערכה בניו זילנד, סיים שמיני בתחרות מסבב אליפות אירופה שנערכה בולנסיה ושמיני בתחרות מסבב אליפות העולם שנערכה במדיירה. על אף הישגיו לא נבחר לסגל ספרד לאולימפיאדת אתונה (2004). ב-2005 נאסר עליו שוב לייצג את ספרד בתחרויות בינלאומיות בשל מצבו הבריאותי עד שאיסור זה בוטל ב-2006.
ב-2007 סיים שני באליפות העולם בטריאתלון. ב-2008 זכה בפעם הראשונה באליפות העולם ובאולימפיאדת בייג'ינג סיים במקום הרביעי. באולימפיאדת לונדון (2012) זכה במדליית כסף לאחר שסיים אחרי אליסטר בראונלי הבריטי ולפני ג'ונתן בראונלי.
גומס זכה באליפויות עולם נוספות ב-2010, 2013, 2014 ו-2015, סיים שני ב-2009, ב-2012 וב-2017 ושלישי ב-2011. הוא זכה בארבע אליפויות אירופה וסיים שני פעם אחת. ב-2014 זכה בתחרות איש הברזל 70.3 וסיים שלישי בתחרות זו ב-2015. ב-2016 שבר את מרפקו ובשל כך נמנע ממנו להשתתף באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו.
ב-2008 עוטר במדליית כסף של מסדר ההצטיינות בספורט הספרדי וב-2013 עוטר במדליית זהב של המסדר. ב-2013 זכה בתואר ספורטאי השנה מטעם איגוד הספורט הספרדי. ב-2016 זכה בפרס נסיך אסטוריאס לספורט.
בונצ'וקלו טרלה
בונצ'וקלו טרלה (בטורקית: Boncuklu Tarla, בתרגום לעברית: שדה חרוזים) הוא אתר ארכאולוגי של ישוב פרהיסטורי, מלפני כ־12,000 שנים, בצפון מסופוטמיה, בנפת דרגצ'יט (Dargeçit), כ-125 ק"מ ממזרח לעיר מרדין (Mardin) בדרום מזרח טורקיה. התל נתגלה בשנת 2008 במהלך הסקר הארכאולוגי, שנערך לפני בניית סכר איליסו (Ilısu) על נהר החידקל. השם, שדה חרוזים, ניתן לו על ידי תושבי הכפר הסמוך בגלל שפע החרוזים שנמצאו שם במהלך פעילותם החקלאית.
האתר מכיל ממצאים עשירים מההיסטוריה של האנושות, מאז התקופה האפיפלאוליתית המאוחרת ועד התקופה הנאוליתית הקדם-קרמית ב' (PPNB - en). האתר טרם נחשף במלואו אך הנתונים שהצטברו בינתיים מציגים אתר שהיה מיושב לאורך יותר מ-5,000 שנים, בין 12,500 ל-7,000 שנים לפני תקופתנו. התמשכות ההתיישבות באתר יכולה להעיד על התהליך של המהפכה הנאוליתית במזרח אנטוליה. האתר מספק את אחת העדויות ההיסטוריות הברורות הראשונות של ארגון חברתי והתמחות באדריכלות, על כיצד עוצבו המבנים החברתיים-תרבותיים-דתיים, והחברתיים-כלכליים של התקופה, שהיו הגורמים הקובעים בהיווצרות וארגון המרחב הכפרי של יישובי התקופה הנאוליתית. כמו כן, האתר מספק מידע חשוב על המעבר מאורח חיים של ציידים לקטים לחיים של יושבי קבע המייצרים מזון, על תהליך הביות של חיטה ושעורה, ועל ביות עיזים וכבשים.
האתר יושב על רמה בגובה של 500 מ', מוקף הרים המתנשאים לגובה של 1,500 מ', ומשקיף על נהר (Nevala Maherk) שנשפך לחידקל כ-2 ק"מ במורד הזרם. מול האתר, ישנו הר געש, שפעילותו מהווה מקור למשאבי בזלת בשפע ולנביעה של מי גופרית, המשמשים כמתקן תרמי מתחת לרמה, במרחק דקות ספורות מהאתר.
החפירות הארכאולוגיות
התל בונצ'וקלו טרלה נתגלה בשנת 2008 במהלך סקר ארכאולוגי. החפירות באתר החלו בשנת 2012 בחסות מוזיאון מרדין, במסגרת עבודות תיעוד והצלה של נכסי התרבות שנותרו באזור סכר איליסו ופרויקט תחנת הכוח ההידרואלקטרית. בשנת 2017 הצטרף, לסבב חפירות שני, ד"ר ארגול קודאש (Ergül Kodaş) מאוניברסיטת מרדין ארטוקלו (Artuklu). עונת חפירות שלישית התנהלה בשנת 2019, ועונת החפירות הרביעית הסתיימה בשנת 2021.
בונצ'וקלו טרלה נחשב לאתר חשוב ביותר בגלל העושר הייחודי של הממצאים שמלמדים על תהליך הנאוליתיזציה (המהפיכה הנאוליתית). לפי ניתוח הממצאים באתר, מחקרי מעבדה ותיארוך על פי פחמן-14, נמצא, שבאתר יש לפחות כשש שכבות התיישבות מאז התקופה האפיפלאוליתית המאוחרת ועד סוף התקופה הנאוליתית קדם קרמית ב'.
החפירות חשפו שרידים אדריכליים שונים, בתים פרטיים, מבני ציבור ואכסון, וממצאים שונים אחרים. נמצאו כ־130 שלדים, למעלה מ-100 אלף חרוזים ותכשיטים, וכן כלים וחפצים לשימוש יומיומי, שנמצאו ברבדים תרבותיים שונים. כמו כן נמצאו שרידים ארכיאובוטניים.
המבנים
החוקרים מיינו את המבנים שנחשפו בכפר לארבעה סוגים ייחודיים: מבנים קהילתיים, בתי מגורים, מקומות אחסון, ומרחבים משותפים לא בנויים. המבנים בנויים מאבנים קטנות שטויחו בבוץ, והרצפות עשויות מחלוקי נחל ואדמה חבוטה. המבנה הקהילתי, שנתגלה תחילה, ממוקם במרכז קבוצת בתים בגדלים וצורות משתנות. מבין הבתים שנחשפו, מבנה קהילתי זה, הוא המבנה היחיד בעל צורה רבועה, ואילו מבני המגורים הם עגולים או מעוגלים בפינותיהם. בין הבתים קיימים מרחבים משותפים נוספים שאינם בנויים המאפשרים תנועה.
הבניין הקהילתי
הבניין הקהילתי שנחשף בבונצוקלו טרלה בחפירות 2017 ו- 2019, שאותו כינו "מקדש", נבנה כחמש מאות שנה לאחר יישוב האתר והוא מבטא את האלמנט המרכזי של מרקם הכפר. פריסתו מלבנית (קרובה לריבוע) - 8.5 מ' על 8.3 מ' - על שטח של כ-70 מ"ר. הוא נבנה בתוך תעלה שנחפרה בעומק של כ-2 מ'. זהו מבנה קהילתי מהראשונים מסוגו מתקופה זו במזרח הקרוב, ומשקף מעבר מבנייה מעגלית לבניה מלבנית בכפר של האלף העשירי לפני הספירה. לגבי התעלה שנמצאה בחפירות נטען כי שימשה כמערכת ביוב, שאם תאושר, תהיה מערכת הביוב העתיקה ביותר המוכרת בעולם. המבנה נקבר כולו לאחר נטישתו בסלעים גדולים ולא מעובדים ואדמה כהה והומוגנית.
בעונת החפירות הרביעית, נחשף מבנה ציבורי נוסף, עגול ועם מאפיינים אדריכליים שונים, בקוטר של כ-10 מ' ובעומק של 2.5 מ', שגילו מוערך כבן 12,000 שנה. יש לו מאפיינים דומים למבנים בגבקליטפה ולמבנים אחרים באזור מאותה תקופה. לדעת החוקרים, זהו מקדש הן בשל מאפייניו האדריכליים והן בשל הממצאים שבתוכו. כך למשל, נמצאו בו אח ומזבחות, שהושארו בהם ראשי שוורים בכוונה. כמו כן, נמצא במבנה חלון אבן עגול, שהוא ככל הנראה החלון העתיק ביותר שנמצא אי פעם.
מנהגי קבורה
הודות לקברים שנמצאו במהלך החפירות בשנים 2017 ו-2019, התקבל מידע חשוב על מסורות הקבורה בתקופה הנאוליתית ועוד לפניה. בתוך הבתים מתחת לרצפות נחשפו כ-130 שלדים של נשים וגברים, מבוגרים וצעירים, בכ-80 קברים. בחלק מהקברים נקברו האנשים בזוגות שלשות ואף רביעיות, לרוב בתנוחה עוברית. בנוסף, נתגלו שלוש קבורות משניות, כמו גם גולגולות של תשעה פרטים שנחשפו בשבעה קברים שונים המרמזים על "פולחן הגולגולות", שמתבסס על אמונה בלידה מחדש. פולחן שנראה גם במקומות אחרים במזרח הקרוב הנאוליתי, לפיו, זמן מה לאחר הקבורה מפרידים את הגולגולת משאר חלקי הגוף וקוברים אותה במקום אחר.
חפצים פיגורטיביים
מגוון החפצים הפיגורטיביים שנמצאו בבונצ'וקלו טרלה, ששמורים במוזיאון מרדין, הם מהתקופה האפיפלאוליתית המאוחרת ועד סוף התקופה הנאוליתית קדם קרמית ב' המאוחרת.
האוסף מורכב מחרוזים, תליונים, צמידים, אבזמי חגורה, לוחות עצם, עגילים וחפצי אבן מעוטרים. רוב החפצים עשויים מסרפנטין, אבן גיר, כלוריט, אבן חול, עצם, אובסידיאן, מלכיט וחלוקי נחל שונים. נפוצים בעיקר תליונים בעלי ראש שור, צבאים, נמר, ראשי עז בר וחרוזים בצורת בעלי חיים, כמו נחש, ציפור ועקרב.
מלבד החפצים הפיגורטיביים, נמצאו באתר כלים וחפצים לשימוש יומיומי מאבני צור, אבני גיר או עצם, כמו: מכתשים, אבני ריחיים, להבים ראשי חצים ומרצעים המעידים על קיומה של תעשייה ליתית (כלי אבן) מפותחת במקום.
עמק עכור
עֵמֶק עָכוֹר הוא כינוי שניתן במקרא לעמק באזור יריחו, בו נסקל עכן בן כרמי.
לפי המתואר בספר יהושע, יהושע בן נון הורה על סקילת עכן בן כרמי וחמורו ושורו, אשר מעלו בחרם העיר יריחו, וכינה את העמק בו בוצעה הסקילה בשם "עמק עכור", בשל התנהגותו העכורה של עכן:
.
מאוחר יותר, העמק נזכר בספרי הנביאים, כמשל לתקומת ישראל. כך, בספר ישעיהו:, וכך, בספר הושע:. יש לציין כי הפסוק האחרון שימש מקור לשמה של המושבה פתח תקווה, הואיל ובתחילה חשבו מייסדיה להקימה בסביבות יריחו.
במגילת הנחושת שנמצאה בקומראן, ומתוארכת לשלהי תקופת בית שני, הוזכרו אוצרות שנטמנו ב"חרובא שבעמק עכור" ו"בין שני הבינין שבעמק עכור".
אוסביוס, בחיבורו האונומסטיקון (תחילת המאה ה-4 לספירה), ציין כי העמק שוכן מצפון ליריחו. עם זאת, הדעה המקובלת כיום היא שעמק עכור המקראי שכן דרומית ליריחו, ויש המציעים את בקעת הורקניה ("אלבקיעה"), השוכנת כחמישה ק"מ מערבית לקומראן.
טטנקה
כריס צ'אביס (באנגלית: Chris Chavis; נולד ב-8 ביוני 1961) הידוע יותר בשם הבמה שלו, טטנקה (בפאלו, בשפת הלקוטה) הוא מתאבק אינדיאני אמריקאי, שכיום חתום בארגון ההיאבקות WWE, תחת חוזה אגדה. הוא מוכר בעיקר בשל התקופה שלו בארגון ה-World Wrestling Federation (WWF), שכיום ידוע בשם WWE, שבו התחרה תחת שם הבמה טטנקה, משנת 1991 עד לשנת 1996 ומשנת 2005 עד לשנת 2007.
קריירות פיתוח הגוף והפוטבול
תחילה, צ'אביס החל להתחרות בהרמת כוח. תחרות פיתוח הגוף הראשונה שלו הייתה מר. חוף וירג'יניה, שבה סיים במקום השני. הוא זכה בהרבה תחרויות פיתוח גוף במהלך הקריירה, אך רצה להתחרות ברמה הלאומית ואולי ביום מן הימים להפוך למקצוען במקצוע זה. בין השנים 1985 ל-1990, הוא עבד בתאגיד פיתוח הגוף Bally's Health and Tennis.
בשנת 1987, צ'אביס קיבל מספר מבחני קבלה לליגת ה-NFL מקבוצות כמו מיאמי דולפינס, דטרויט ליונס, וושינגטון רדסקינס ולוס אנג'לס ריידרס. לבסוף, הוא בחר להתחיל את קריירת הפוטבול שלו במדי הדולפינס. האחרונים הציעו לו חוזה עצמאי, אך צ'אביס בתגובה סירב, מכיוון שההכנסה שלו ב-Bally עברה את שווי החוזה.
הופעות בישראל (2012, 2017)
ב-16 באוגוסט 2012, טטנקה גבר על הרב סוויסה וזכה באליפות במשקל כבד של IPWA. שבוע לאחר מכן, הוחלט להסיר ממנו את חגורת האליפות מכיוון שלא היה יכול להגן עליה. הקרב הבא והאחרון של טטנקה בארץ הקודש היה ב-9 ביולי 2017 במסגרת המופע The Rage, שבו הוא ניצח את האקם ווקור.
חיים אישיים
לכריס ואשתו השנייה, מישל, ארבעה ילדים: שתי בנות בשם כריסטיאנה מריה (נולדה ב-30 במאי 1996) וריאה איאנה (נולדה ב-1 ביולי 2002) ושני בנים בשם ג'וסף טטנקה (נולד ב-6 במרץ 2004) וג'רמייה כריס (נולד ב-2009). צ'אביס נישא לראשונה לדאון דויל בשנת 1989 בהמפטון, וירג'יניה. יש לו אח צעיר ממנו בשם שון צ'אביס, המשרת כמפקח תנועה אווירי ראשי בצי האמריקני.
שושלת ג'וסון
שושלת ג'וסון (בקוריאנית: 조선), או בשמה הרשמי הממלכה הגדולה של ג'וסון (대조선국, מילולית: "הארץ הקוריאנית הגדולה"), הייתה ממלכה קוריאנית שהתקיימה בחצי האי הקוריאני במשך כחמש מאות שנים - הממלכה עם תקופת השלטון הארוכה ביותר בהיסטוריה של קוריאה. הממלכה נוסדה במקור על ידי יי סונג-גיי ביולי 1392, והגיעה לסיומה בעקבות פלישה יפנית באוקטובר 1897.
תקופת השלטון של שושלת ג'וסון הותירה השפעה ניכרת על המורשת של קוריאה המודרנית - חלק ניכר מהתרבות הקוריאנית המודרנית, כולל הנימוסים, הנורמות, והעמדות החברתיות כלפי נושאים שונים (איסור נישואיי בני אותו שם משפחה בוטל רק לאחרונה - סעיף 809 של הקוד האזרחי הקוריאני), וכמו גם השפה הקוריאנית המודרנית והדיאלקטים שלה, נובעים כולם מהתרבות והמסורות של שושלת ג'וסון.
רדיו זה רוק
רדיו זה רוק היא תחנת רדיו אינטרנטית ישראלית, שמשדרת מוזיקת רוק ומטאל 24 שעות ביממה. התחנה משמיעה מוזיקת רוק, רוק כבד, מטאל, פאנק, גות', אינדי ושאר סוגות הנתפסות כ"שוליים" במיינסטרים של הרדיו הישראלי המסורתי, ובשל כך זוכות להרבה פחות חשיפה והכרה. התחנה משמיעה שירים בעיקר בעברית ובאנגלית.
היסטוריה
רדיו זה רוק החל דרכו בשנת 2014 כעמוד פייסבוק שריכז מידע אודות הופעות וקליפים של מוזיקת רוק מהארץ ומהעולם. בשנת 2015 התפתח המיזם והחלה משודרת תוכנית רדיו בשם 'זה רוק' ברדיו אורנים, בהגשתם של יובל יוספסון וירון חכם, שניים ממנהלי הדף 'זה רוק' בפייסבוק.
בשנת 2017, לאחר סגירת רשות השידור והקמת תאגיד השידור הישראלי והשינויים במבנה ובאופי שידורי התחנות 88 וגימל, נוצר חלון הזדמנויות לספק אלטרנטיבה למאזיני התחנות המסורתיות על הסקאלה. הגרעין של 'זה רוק', שכלל שישה מנהלי קהילות, החליט לפתוח קמפיין מימון המונים בהדסטארט לגיוס הכספים הנדרשים להקמת תחנה אינטרנטית שתיתן מענה ובמה לרוק מהארץ ומהעולם. בקמפיין גויסו כ-70,000 ש"ח שהיו כ-114% מהיעד, מ-470 תומכים. התחנה החלה לשדר ב-1 בנובמבר 2017.
ב-1 בנובמבר 2018 התקיימה חגיגת יום הולדת שנה לתחנה במועדון החיפאי הוונדרבר. על הבמה הופיעה שורת אמנים שכללה את "סוג ב", שני פלג, צ'צ'ה מיליטו ואיתי מזילו, שירן בנד, סקארדסט, אלקטריק בלו, זה רוק בנד.
בנוסף, מקיים הרדיו מספר מופעים שנתיים קבועים: "Ze Rock Fest"- מופע הזוכים הגדולים במצעד הרוק הישראלי השנתי בשילוב יום ההולדת של הרדיו, יום הגראנג' וערב המחווה השנתי לזכרו של כריס קורנל.
פעילות
במסגרת שידורי רדיו זה רוק ניתנת במה ללהקות וליוצרים ישראלים להשמיע את המוזיקה שלהם ולהיחשף בפני קהל המאזינים. ניתן להאזין למוזיקה לועזית של להקות מלד זפלין, איירון מיידן, מטאליקה ופינק פלויד וכלה במוזיקת רוק ישראלית מגוונת החל בתמוז וכוורת ותיסלם ועד סטלה מאריס, כנסיית השכל ובוטן מתוק בקרקס. התחנה שמה דגש גם על השמעת מוזיקה עצמאית (אינדי) שאינה מקבלת חשיפה רבה וכמעט ואינה מושמעת בתחנות הרדיו ה"מיינסטרימיות" בישראל.
אמנים מקומיים ובינלאומיים הקליטו ג'ינגלים עבור התחנה. כמה מהבולטים שבהם: אליס קופר, רוב הלפורד (סולן ג'ודס פריסט), ברי סחרוף, מארק לנגאן, ברנדון בויד (סולן אינקיובוס), נינט טייב, אדם דוריץ (סולן Counting Crows), סאם בטנס (סולן קייס צוייס), סקין, גאווין רוסדייל (סולן בוש), ווס סקנטלין (סולן פאדל אוף מאד), אנדרו וו. קיי, גדי אלטמן, ג'ייסון ליטל (סולן גראנדדי), ג'קו אייזנברג, די סניידר (סולן טוויסטד סיסטר),יצחק קלפטר ,קווין רטאצ'אק (סולן אסקימו קולבוי), זאקי ונג'נס (גיטריסט אוונג'ד סבנפולד), ג'ייסון מקאסלין (באסיסט סם 41) ווירד אל ינקוביק.
הרדיו משדר מדי יום שישי מצעד שבועי של מוזיקת רוק ישראלית בבחירת המאזינים, וכמו כן בסיום שנה משודר מצעד שנתי לפי בחירתם של המאזינים, נושא פרסים.
לרדיו זה רוק יש עמוד פייסבוק רשמי, קבוצת מאזינים בפייסבוק בה הם יכולים להגיב ולשתף בקשות וחוויות, ודף מיקסקלאוד שבו ניתן להאזין לכל ארכיון התוכניות המוקלטות, שעולות גם ל אתר הרדיו זמן קצר לאחר שידורן.
מצעד הרוק של ישראל
בכל שבוע מתבקשים המאזינים לבחור את חמשת השירים האהובים עליהם ביותר מתוך 20 הגדולים והפינה לשיפוטכם. מצעד זה הוא מקומי (אמנים ישראלים בלבד) ומהווה פלטפורמה לאמנים מתחילים לפרוץ בסצנה המקומית, לצד אמנים ותיקים שממשיכים ביצירתם.
International Rock Chart
אחת לשבועיים מתבקשים המאזינים לבחור את עשרת השירים האהובים עליהם ביותר מתוך 20 הגדולים והפינה לשיפוטכם. מצעד זה הוא בינלאומי (אמנים בינלאומיים בלבד).
מצעד הרוק הישראלי השנתי
כברוב תחנות הרדיו הגדולות מקיימת התחנה מצעד שנתי. בשונה מרוב התחנות, המצעד השנתי מורכב ברובו מאמנים שאינם ב"מיינסטרים" הישראלי.
שלי קגן
שלי קגן (אנגלית: Shelly Kagan; נולד ב-1956) הוא פילוסוף יהודי-אמריקאי המלמד באוניברסיטת ייל מאז 1995. נודע בעיקר הודות לכתביו בתחום הפילוסופיה של המוסר ואתיקה נורמטיבית. בשנת 2007, הקורס של קגן בנושא מוות הוצע בחינם ברשת, וזכה לפופולריות רבה. כתוצאה מכך, הוציא לאור ספר בנושא ב-2012. קגן נבחר לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים ב-2016.
השכלה וקריירה
קגן נולד ב-סקוקי, אילינוי והשלים תואר ראשון מאוניברסיטת ווסליאן ב-1976 ואת הדוקטורט שלו מאוניברסיטת פרינסטון ב-1982. לימד באוניברסיטת פיטסבורג מ-1981 עד 1986, ובאוניברסיטת אילינוי בשיקגו מ-1986 עד 1995, עד שקיבל מינוי בייל.
פועלו בתחום הפילוסופיה
בספרו מ-1984 "Reasons and Persons", הגדיר דרק פרפיט את קגן כ"אדם שממנו למדתי הכי הרבה", וציין שההערות של קגן על הטיוטה שלו היו במחצית מאורך הטיוטה עצמה.
ב-1989 יצא לאור ספרו הראשון של קגן, ,"גבולות המוסר". ספר זה הוא ביקורת מורחבת על שתי הנחות מפתח העומדות בבסיס מה שקגן מכנה "מוסר רגיל": "השקפה המוסרית השכל הישר שרובנו מקבלים". ספציפית, הספר מטיל ספק בהנחה שהמוסר שולל פעולות מסוימות (כגון פגיעה בחפים מפשע) גם במצבים שבהם הדבר עשוי להפיק טוב רב יותר, וההנחה שאנו "לא נדרשים לתרום את התרומה הגדולה ביותר האפשרית שלנו לשם טובת הכלל". לדברי קגן, שתי הנחות אלו אינן ניתנות להגנה, למרות הערעור הנרחב שלהן.
בשנת 1997, פרסם קגן ספר לימוד, "אתיקה נורמטיבית," שנועד לספק היכרות יסודית עם הנושא לסטודנטים לתואר ראשון או תואר שני. בשנת 2007, הקורס שלו בייל,"מוות" הוקלט לספריית הקורסים הפתוחים של ייל וספרו "המוות" מבוסס על הרצאות אלו. בשנת 2010, אוניברסיטת ייל דיווחה שקורס "המוות" של קגן הפך אותו לאחד המורים הזרים הפופולריים ביותר בסין.
קגן גם חקר גם את סוגיית "הראויות המוסרית", כלומר, השאלה למה בני אדם ראויים. מה מגיע להם. הוא עסק בנושא זה בספרו מ-2012 "הגיאומטריה של הראויות" אליבא דקגן, אנשים נבדלים זה מזה באמת הראויות המוסרית שלהם ורואה זאת כדבר ראוי שאנשים יקבלו את המגיע להם, בהתאם לאמות המידה שלהם. בספר, מנסה קגן לפענח את המורכבות הנסתרת של הראויות המוסרית.
הפולמוס עם ויליאם ליין קרייג
קגן דן בנושא "האם אלוהים נחוץ למוסר" עם הפילוסוף האנליטי, התאולוג והאפולוג הנוצרי וויליאם ליין קרייג מאוניברסיטת קולומביה.
רנדל ראוסר, תאולוג בפטיסט קנדי ופרופסור לתאולוגיה היסטורית, הגדיר את הוויכוח הזה כביצוע הגרוע ביותר של קרייג, ואמר כי, "זה לא היה רק כיוון שקגן בעצמו הציג טיעונים מפתיעים לטובה עם קטנות אמונה עממית שהייתה ללא ספק שובת לב. היו אלו דווקא טיעוניו של כרייג שהוכחו במהלך הוויכוח כנובעות מהרגש בלבד ומבוססות על הנחות יסוד מפוקפקות ביותר".
ריצ'רד קרייר, סופר ופעיל שעבודותיו מתמקדות בהיסטוריות של ישו, אתאיזם ואמפיריציזם, ציין את הוויכוח הזה כאחד משני ההפסדים הגדולים ביותר של קרייג.
Gioventù bruciata
Gioventù bruciata (בעברית: נעורים מבוזבזים) הוא אלבום הבכורה של הזמר-יוצר האיטלקי מחמוד. את האלבום הוציאה לאור ב-22 בפברואר 2019 חברת התקליטים איילנד רקורדס. הוא הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים האיטלקי. חמישה סינגלים יצאו מתוכו: "Uramaki", "Milano Good Vibes", "Asia occidente", "Gioventù bruciata" ו-"Soldi". Gioventù bruciata פורסם לראשונה כמיני-אלבום ב-21 בספטמבר 2018.
סרגיוס השלישי
ביוגרפיה
סרגיוס נולד למשפחת אצולה רומאית ואביו נקרא בנדיקטוס. כהונתו הייתה בתקופת אי סדר במרכז איטליה, בה הייתה האפיפיורות כלי משחק בידיהן של משפחות אצולה יריבות. עם זאת, כל המסמכים הרשמיים אודותיו אבדו ומרבית המידע עליו מגיע מיריביו ומתנגדיו.
הוא היה דיאקון לפני שפורמוסוס מינה אותו לבישוף של צ'רווטרי, כדי להרחיקו מרומא. מאוחר יותר, ב-898 סרגיוס הוכרז על ידי תומכיו ובראשם הפטרון שלו, תאופילאקטוס הראשון (Theophylactus), רוזן טוסקולום (עיר עתיקה בלאטיום) כאפיפיור החדש. אולם יריביו שתמכו ביוחנן התשיעי הצליחו להכתיר אותו ולגרום לנידוי של גרגוריוס שנאלץ לנטוש את כס הבישוף ולהימלט לתקופה מסוימת. לאחר שיוחנן התשיעי ויורשו מתו, תפס האנטי-אפיפיור כריסטופר את הכס למשך שנה והדיח את לאו החמישי. אז התמרדו תומכיו של סרגיוס, גירשו את כריסטופר והזמינו את סרגיוס לשוב מגלותו. יום שובו נחשב ליום תחילת כהונתו. מעשיו הראשונים היו לבטל את כל הצווים של יריבו המת מזה כבר, פורמוסוס ולקבוע שכל הסמכוֹת הבישופים שנעשו על ידו, אינן בתוקף - החלטה שבוטלה שוב לאחר מותו של סרגיוס. כמו כן, הוא שיבח וטבע סימן כבוד על מצבתו של האפיפיור סטפנוס השביעי שהוציא מהקבר, שפט והעניש את גופתו של פורמוסוס. לפי דיווחים מסוימים, הוא אף הוציא שוב את גופתו של פורמוסוס מהקבר, שפט ומצא אותו אשם וערף את ראשו. מקורות היסטוריים אחרים לעומת זאת, אינם מזכירים סיפור זה, עובדה שמטילה בספק את אמיתותו.
על פי מקורות מסוימים, הוא כלא את האנטי-אפיפיור כריסטופר ואת האפיפיור הקודם, לאו החמישי ולאחר זמן ציווה להוציאם להורג בחניקה. האנציקלופדיה הקתולית מכחישה את הסיפור ומכנה אותו "מפוקפק ביותר". עם זאת, בגלל היותו האפיפיור היחיד שידוע עליו שציווה על רצח של אפיפיור אחר והיותו האפיפיור היחיד שבנו הלא חוקי התמנה גם הוא לאפיפיור (יוחנן האחד עשר), נקראת הכהונה שלו "העגומה והבזויה". כהונתו תוארה על ידי ההיסטוריון האיטלקי מהמאה ה-10, ליוטפראנד כתחילתה של "התקופה האפלה" (בלטינית: Saeculum obscurum) בתולדות הוותיקן שכונתה גם "שלטון הפרוצות", תקופה בה התנהל השלטון מאחורי הקלעים על ידי נשים חזקות, כדוגמת תאודורה שהייתה חברת הסנאט ברומא והייתה כמשוער פילגשו של סרגיוס ה-3. גם בתה של תאודורה, מרוזיה, הייתה פלגשו של סרגיוס והיא אמו של יוחנן האחד עשר, מידע שהגיע בעיקר מכתביו של ליוטפראנד.
במהלך כהונתו שיפץ סרגיוס את בזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו שנהרסה ברעידת אדמה ב-897. סרגיוס השלישי הוא האפיפיור הראשון שמתואר כשהוא חבוש בכתר אפיפיורי.
בית ענון
בית עינון (בערבית: بيت عينون, בתעתיק מדויק: בית עינון) הוא כפר פלסטיני, השוכן כ-5 ק"מ מצפון-מזרח לחברון. בשנת 2007 נמנו בו 1,809 תושבים ב-282 משפחות.
היסטוריה
לפי הסברה, המבוססת על זיהויו של אוסביוס, הכפר בית ענון שוכן באזור של היישוב המקראי בית ענות, ומשמר את שמו.
בח'רבת בית עינון הסמוכה נערכה חפירה ארכאולוגית. במקום נמצאו מספר גלוסקמאות המתוארכות למאה ה-1 לספירה. על כמה מהם כתובות בארמית וביוונית, ואחת נושאת כתובת בעברית עם המילה "ישראל". בתקופה הביזנטית נבנו במקום שלוש כנסיות. ממצאים נוספים כוללים שני בורות מים, שתי גתות וקברים אחדים.
לפי הגאוגרף המוסלמי מוקדסי, בית עינון נודע בתקופה העבאסית באיכות הצימוקים שייצר. הכפר, ובו 18 משפחות, מופיע ברישומי גביית מסים מהתקופה העות'מאנית. ויקטור גרן ביקר במקום בשנת 1863, וייחס את השרידים שמצא בחירבת בית ענון לתקופה הביזנטית. המקום מוזכר גם בסקר של הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1883.
במלחמת ששת הימים עבר הכפר לשליטת ישראל, ואוכלוסייתו, שהייתה בת 4,967 נפש, הצטמצמה במידה ניכרת, לאחר שרבים מתושביו עברו לירדן.
מוניטור (מוזיקה)
בקרב אנשי סאונד, המונח "מוניטור" מתייחס לרמקול המיועד להפיק תגובת תדר ליניארית (flat), כלומר הפאזה היא ללא דיסטורשן. במילים אחרות, המוניטור משמיע את האודיו עם דגש מינימלי ביותר על תדרים מסוימים, תוך ניסיון לשמור ככל הניתן על תכונו הסאונד המקורי (ללא תוספת של "צבע" לסאונד, הוא נשאר "שקוף"), ולא יהיה שינוי פאזה יחסי של תדרים מסוימים באודיו - כלומר אין עיוות בסאונד.
תגובת פאזה ליניארית עוזרת לתגובת ההלם להישאר נאמנה למקור מבלי להיתקל ב"מריחה". התייחסות נפוצה למוניטור לעיתים קרובות מכוונת לעיצוב שדה קרוב (near field). זהו רמקול קטן מספיק כדי להישען על שולחן בסמוך למאזין, כך שרוב השמע שהמאזין שומע מגיע ישירות מהרמקול, במקום להחזיר גלי קול מהקירות והתקרה (ובכך "לתפוס" הדהוד מהחדר).
מוניטורים המשמשים אולפני הקלטות מיוצרים באופן מסיבי יותר מאשר רמקולי Hi-Fi (רמקולים באיכות גבוהה לצרכן ביתי) כיוון וצריכים להתמודד עם עוצמות קול גבוהות ופרצי קול פתאומיים שיכולים לקרות בסטודיו, כאשר מושמעים מיקסים שלא עברו מאסטרינג.
שימושים
חברות שידור והקלטות, מעסיקות מהנדסי סאונד המשתמשים ברמקולים כדי להעריך את היתרונות האסתטיים של הקול, ולהתאים את האיזון על ידי ערבול סאונד ומאסטרינג, כדי להשיג את התוצאות הסופיות הרצויות. רמקולים נדרשים גם בנקודות שונות בשרשרת עיבוד הסאונד, כדי להעניק למהנדסים את היכולת לבדוק כהלכה אם ישנם פגמים טכניים בסאונד, כגון עיוותים קוליים או רעשי רקע.
ביכולתו של טכנאי/מהנדס הסאונד ליצור מיקסים שישמעו מעולה בטווחים רבים של מוצרי שמע (החל מרמקולים באיכות גבוהה, לסטריאו ברכב, נגני CD המכונים בומבוקס, רמקולים במועדונים ואף רמקולים במחשב באיכות נמוכה). בעוד שחברות שמרניות המתעסקות בשידור, כגון ה-BBC, מאמינות כי יש להשתמש במוניטורים באיכות הגבוהה ביותר האפשרית, אחרים טוענים כי מוניטורים צריכים להיות מאיכות טכנית ממוצעת, כדי שייצגו באופן הנאמן ביותר את הסאונד שיופק מאביזרי שמע שברשותם של הקהל המאזין.
למעשה, ברוב אולפני ההפקות המקצועיים ישנם סטים רבים של מוניטורים מטווחי איכות שונים מהשוק. אלו כוללים רמקולים גדולים המשמשים תיאטרון וקולנוע, רמקולים Hi-Fi, רמקולים ניידים לרכב, רמקולים המצויים במחשב PC ועוד.
הגברה: מוניטורים באולפן יכולים להיות "אקטיביים" (כוללים ספק כוח פנימי כגון מגבר), או "פסיביים" (אלו דורשים ספק כוח מגביר חיצוני). הדגמים האקטיביים הם בדרך כלל "ביי-אמפ" - כלומר הסאונד הנכנס מחולק לשני "סוגים" - תדרים גבוהים, ותדרים נמוכים. שני אלו מוגברים על ידי מגברים נפרדים בתוך המוניטור: התדרים גבוהים עוברים לטוויטר והנמוכים לוופר. הגברת שני תדרים (bi-amplification) נועדה לספק סאונד כללי נקי ו"מקצועי" יותר, תוך הפחתה משמעותית של עומס יתר על הרמקול. זאת מאחר שאות הקול קל יותר לעיבוד.
1920–1930
כתוצאה מכך, הדור המוקדם של המוניטורים תיפקד כרמקולים פשוטים ותו לא. הרמקולים האיכותיים ביותר בתקופה נבנו על מערכות בצורת קרן (בדומה למערכות כריזה) ששימשו בעיקר בהקרנות קולנוע. על מנת לענות על הצורך הגובר של תעשיות הקולנוע לשיפור הסאונד לסרטים, חלוצים בתחום מלוס אנג'לס החלו לשקוד על פיתוח הנושא. מערכת הסטריאו הייתה בחיתוליה, ופותחה בעזרת מהנדס בריטי שעבד באותה התקופה בחברת EMI. בניית מוניטורים לאולפני הקלטות לא הייתה בראש סדר העדיפויות.
1940–1950
הרמקול הראשון באיכות גבוהה שפותח כמוניטור אולפן היה הדגם "Altec Lansing Duplex 604" בשנת 1944. דגם זה הפך פופולרי ביותר בקרב אולפני הפקות סרטים; הוא היה קומפקטי ובעל עיצוב קואקסיאלי, ותוך מספר שנים הפך לחמאה והלחם של תעשיות הסאונד בארצות הברית. על מוניטין זה שמר הדגם 604 למשך 25 שנים (הוא עבר 11 שינויי דגם), ונשאר בשימוש עד 1998. שנות הזוהר של הדגם היו ה-50 וה-60. בינתיים בבריטניה, חברת "Tannoy LTD" הציגה את המודל הקואקסיאלי שלה - "Dual Concentric", שם הפך לפופולרי כפי שה-604 היה בארצות הברית.
בשנים אלו, השימוש במוניטורים הפך שמרני מאוד. לדגם Altec 604 הייתה תגובת תדר קהה ומרופטת אך בכל זאת כמעט כל אולפן בארצות הברית השתמש בדגם; הסיבה לכך הייתה הפופולריות שלו בקרב מפיקים ומהנדסי סאונד, אשר הכירו את המוניטור על בוריו והיו בעלי אוזן מאומנת לכל מגבלותיו של הדגם. ההקלטה בעזרת מוניטורים לא מוכרים או מדגמים אחרים, לא משנה כמה מתקדמים היו, הייתה מסוכנת ונפסלה, כיוון והמהנדסים לא הכירו את כל המאפיינים הקוליים שלהם, וחברות ההקלטה לא רצו לבזבז את זמנם על לימוד המהנדסים. כתוצאה מכך, בכל אולפן בארצות הברית היה דגם 604, ולכל אולפן באירופה היה דגם "Dual Concentric" של Tannoy.
ברם, בשנת 1959, בשיא התפתחות התעשייה, חברת Altec החליפה את הדגם 604 בדגם החדש והנחות יותר "605A Duplex" - זו הייתה טעות חמורה של החברה, בעקבותיה איבדה אולפנים רבים מלקוחותיה. עקב כך, החלה להתפרסם חברה חדשה בשם JBL, שהייתה המתחרה של Altec. חברת התקליטים קפיטול רקורדס החליפה את מוניטורי Altec שלה במוניטור JBL D50.
בעקבות קפיטול רקורדס, גם EMI החלה להחליף את דגמיה באלו של חברת JBL - שנכנסה עם מוצריה לשוק עריכת האודיו בהצלחה רבה. אף על פי שלבסוף חברת Altec שבה לייצר את הדגם 604, רוב לקוחותיה כבר הורגלו למוניטורים של JBL ובכך איבדה החברה רבות מלקוחותיה.
בחלוף הזמן, ההקלטות נעשו באופן חי פחות ופחות, והנורמה הפכה לשימוש באובר-דאבינג (איחוד ערוצים לטראק אחד) מה שאפשר הקלטה של כל כלי בנפרד, עד להפקת הטייק המושלם. עקב כך, המוניטור הפך לאמצעי קריטי בשיפור ועיבוד הסאונד בהקלטות.
1980–1990
באמצע שנות ה-80, מוניטורים בשדה קרוב ("near-field") הפכו לברירת המחדל. באולפנים הגדולים עדיין היו מוניטורים-ראשיים כבדים ומסורבלים, אך אלו שימשו כתצוגה בלבד, נשענו על הקיר כדי להרשים את לקוחות האולפן, ולעיתים שימשו לבדיקת חריגות בס בהקלטות (גודלם אפשר תפוקת וופר מעולה).
דגמי המוניטור הפופולריים בתקופה היו Westlake ו-UREI 813. הדגם UREI 813 היה מבוסס על הדגם Altec 604. דגמי חברת "JBL" ראו ירידה בשימושם באולפנים, היות שקושרו לסאונד הנושן של שנות ה-60 וה-70.
מוניטור בהשוואה לרמקול Hi-Fi
אין זה משנה אם מדובר ברמקול, מוניטור, או Hi-Fi - לא קיים מכשיר שמע המפיק תגובת תדר ישרה (flat); כל רמקול מכל סוג מותיר בסאונד היוצא ממנו שארית של "צבע" ברמה כלשהי. מוניטורים, ידועים בכך שהצבע שהם משאירים הוא נייטרלי יחסית לשאר מכשירי השמע.
בעוד שאין הבדל משמעותי בין ספיקרים ביתיים לאלו המשמשים אולפנים, היצרנים מודיעים על כל הבדל במוצריהם, קטן ככל שיהיה, לרוב לשימוש אנשי הסאונד המבינים בפרטי הקול. כעיקרון, מוניטורים באולפנים הם יותר מסיביים מבחינה פיזית, כדי להתמודד עם ספיגת עוצמות גבוהות של קול ו/או נפילות אפשריות בסטודיו. אלו בדרך כלל משמשים את טכנאי הסאונד לעריכה, ונמצאים במרחק קצר מאוד ממנו (ראו near field).
מוניטורים בסטודיו הם אקטיביים לרוב (מוגברים באופן עצמאי), בעוד שרמקולים Hi-Fi בדרך כלל דורשים הגברה חיצונית (ספק כוח/ לוח).
כריסטופר רייבנסקרופט
כריסטופר רייבנסקרופט (באנגלית: Christopher Ravenscroft; נולד ב-1946) הוא שחקן אנגלי. תפקידו הידוע ביותר הוא מפקח בילוש מייק ברדן בסדרת הטלוויזיה "סיפורי המסתורין של רות רנדל" על פי ספרי "המפקח וקספורד" מאת רות רנדל.
ביוגרפיה
רייבנסקרופט נולד בפרוור המפסטד של לונדון, וכיכב בכמה מהצגות בית הספר. הוא נרשם ללימודי משפטים באוניברסיטת לונדון. בהיותו באוניברסיטה המשיך לעבוד מעט בתיאטרון, והחליט שהוא מעדיף להיות שחקן מאשר עורך דין. הוא למד בבית הספר למשחק של תיאטרון בריסטול אולד ויק.
בתחילת שנות השבעים של המאה העשרים כשעבד בתיאטרון ליברפול פלייהאוס הכיר את אשתו לעתיד, קרוליין סמית. רייבנסקרופט חי בצ'יזוויק שבמערב לונדון.
Living Things
Living Things הוא האלבום החמישי של להקת הרוק האמריקאית לינקין פארק. האלבום יצא לאור בארצות הברית בתאריך 26 ביוני 2012 תחת חברת Warner Bros. Records. האלבום הופק שוב על ידי חבר הלהקה, מייק שינודה, והמפיק המוערך ריק רובין, אשר הפיק את שני האלבומים הקודמים של הלהקה: Minutes to Midnight ו-A Thousand Suns בשיתוף מייק שינודה.
שם האלבום נבחר מכיוון שלדברי מייק, האלבום מדבר יותר על אנשים ואינטראקציות אישיות, והוא הרבה יותר אישי מהאלבומים הקודמים.
הפקה
הסינגל הראשון, Burn It Down, נשלח לרדיו ויצא ב-16 באפריל 2012. הקליפ של הסינגל ראה אור בתאריך ה-24 במאי לאותה שנה. שיר נוסף מתוך האלבום, Lies Greed Misery, הושמע לראשונה ברדיו גם הוא בתאריך ה-24 במאי, בתוכניתו של Zane Lowe בתחנת הרדיו הבריטית BBC Radio 1. השיר "Powerless" מתארח בפס-הקול של הסרט אברהם לינקולן: צייד הערפדים.
האלבום הראה את הסגנון הדאבסטפ בשילוב רוק אלטרנטיבי בצורה רבה והראה גם יותר קטעי ראפ של מייק שינודה לצד שירתו של צ'סטר בנינגטון,
באלבום הזה הלהקה מאחדת כמעט את כל מה שהם עשו בכל ארבעת האלבומים האחרונים ועשר שנות קריירה עם מגוון רחב של ז'אנרים.
ניתן באלבום לשמוע שירים המזכירים את הראפ רוק (Lost In The Echo) והנו-מטאל (Lies Greed Misery) לצד, בלדות (Powerless,Roads Untraveld,Castle Of Glass)ושירי דאבסטפ (Skin To Bone,Until It Breaks) קריצה ממש קטנה למשהו שמזכיר במקצת דת' מטאל (Victimized) ובנוסף לשירי הרוק אלטרנטיבי שהלהקה מתרכזת (I'll Be Gone,In My Remains) עם שילוב אלקטרוני (Burn It Down)
שינוי מפתיע נוסף היה שברצועה העשירית Until It Breaks לראשונה גיטריסט הלהקה בראד דלסון שר לבדו, זו היא גם הפעם השנייה שמישהו חוץ מבנינגטון או שינודה שר לבד בכל שיר של לינקין פארק.
הצלחת האלבום
האלבום ישר הגיע למקום הראשון במצעד המכירות בארצות הברית ומכר ורק במדינה הזו 234,000 עותקים. כמו כן, גם בבריטניה הגיע למקום הראשון במצעד המכירות וגם במצעד של אייטונז הגיע למקום הראשון וגם במדינות רבות.
האלבום נחל הצלחה בזמן קצר במיוחד היה זום סביב השיר Lost In The Echo, בנוסף, הלהקה פרסמה שהשיר יהיה הסינגל השני מהאלבום ושהם מצלמים לכבודו קליפ.
מגזין הרולינג סטון כתב "האלבום העוצמתי של הלהקה מאז הבכורה בשנת 2000".
הלהקה פרסמה כי הם עובדים על קליפ ל-Castle Of Glass שהשתתף גם במשחק הווידאו החדש בסדרת Medal of Honor, בדומה לשיר The Catalyst מ-A Thousand Suns שהשתתף במשחק הקודם בסדרה.
סינגלים
הסינגל Burn It Down הוא הסינגל הראשון מהאלבום. הוא יצא לאור ב-16 באפריל 2012. הוא הגיע לראש המצעדים בהרבה מצעדים, מכר הרבה עותקים ונצפה הרבה ביוטיוב. נכון ל-8 באוגוסט 2014 הקליפ שלו נצפה 79,647,352 פעמיים.
הסינגל Lost In The Echo הוא הסינגל השני מהאלבום. הוא יצא לאור ב-20 באוגוסט 2012 אחרי שנדחה פעמיים. עוד לפני שהוא יצא כסינגל, הוא נכנס לשישה מצעדים. לשיר יצא קליפ אינטראקטיבי בו מתחברים גם תמונות שמועלות לפייסבוק של הצופה בקליפ. השיר הוא אחד מהאהובים באלבום על ידי המעריצים.
הסינגל הרביעי באלבום שלקח חלק גם בפסקול של המשחק החדש של Medal Of Honor
לאוניד קדניוק
מייג'ור גנרל לֵאוֹנִיד קוֹסְטְיַאנְטִינוֹבִיץ' קַדֵנְיוּק (באוקראינית: Леонід Костянтинович Каденюк; 28 בינואר 1951 - 31 בינואר 2018) היה טייס חלל אוקראיני, שנחשב לטייס החלל הראשון של סוכנות החלל הלאומית של אוקראינה.
ביוגרפיה
קדניוק נולד ב-28 בינואר 1951 בכפר קלישקיבצי, שבמחוז צ'רנוביץ באוקראינה הסובייטית, ברית המועצות. שם אמו היה נינה אנדרייבנה, ואביו היה קונסטנטין ניקיטוביץ'. היה נשוי לורה יורייבנה ולזוג 2 בנים, ולדימיר ודמיטרי. הוא התגרש מרעייתו בשנת 1983.
קדניוק למד בבית הספר הצבאי הגבוה לטיס בצ'רניהיב. בשנים 1976–1978 התקבל למרכז לאימון קוסמונאוטים. בשנים 1985–1989 השלים השכלתו כמהנדס במכון התעופה המוסקבאי ושירת כקוסמונאוט בשנים 1976–1983 ובשנים 1988–1992 והמשיך לשרת כטייס חלל עבור סוכנות החלל הרוסית ולאחר מכן עבור סוכנות החלל הלאומית של אוקראינה.
בינואר 1998 מונה למפקד מינהל התעופה של חיל הנ"מ האוקראיני ולאחר מכן מונה ביולי 1999 לעוזרו של נשיא אוקראינה לענייני תעופה וחלל. ב-2001 מונה לסגן מפקד הפיקוח הצבאי הכללי שתחת נשיא אוקראינה.
הוא הצטרף לפוליטיקה וב-2002 נבחר לחבר בראדה העליונה. ביוני אותה שנה מונה לסגן יושב ראש הוועדה לביטחון לאומי והגנה של הראדה העליונה. בפברואר 2006 מונה לחבר הוועדה הפרלמנטרית לענייני פעילות חלל.
בינואר 2011 מונה ליועצו של ראש ממשלת אוקראינה לענייני תעופה וחלל.
הגדרתו בתור האוקראיני הראשון בחלל
קדניוק מוגדר בתור האוקראיני הראשון ששוגר לחלל ודיוקנו אף הודפס על גבי בול של רשות הדואר האוקראינית שנשא את הכותרת "לאוניד קדניוק - הקוסמונאוט הראשון של אוקראינה" ולמעשה נחשב לאזרח אוקראינה העצמאית הראשון ששוגר לחלל אך לא האוקראיני הראשון בחלל, לאחר שהקוסמונאוט פאבל פופוביץ' (הקוסמונאוט הרביעי) היה יליד אוקראינה הראשון בחלל ושוגר ב-1962.
לפלנד (מחוז)
בירת האזור והעיר הגדולה ביותר היא רובניימי השוכנת מספר קילומטרים דרומית לחוג הארקטי. באזור החוג הארקטי נמצא הכפר של סנטה קלאוס. האזור הוא מקום מוצאם של הסאמים, ואף שהם הילידים בלפלנד כיום הם מהווים מיעוט בקרב האוכלוסייה.
גאוגרפיה
האזור הוא חלק מחבל הארץ לפלנד הכולל חלקים בנורווגיה, שוודיה וחלק מחצי האי קולה ברוסיה, גבולות האזור הם: 736 ק"מ עם מחוז טרומס ופינמרק בנורווגיה, בצפון; 373 ק"מ עם מחוז מורמנסק ורפובליקת קרליה ברוסיה, במזרח; אוסטרובוטניה הצפונית והמפרץ הבוטני בדרום; ו-373 ק"מ עם מחוז נורבוטן בשוודיה במערב. שטח האזור הוא 100,366.82 קמ"ר מתוכם 6,312.06 קמ"ר של גופי-מים, פני השטח באזור לפלנד הרריים ומיוערים ברובם, אף על פי שהנקודה הגבוהה בו שהיא גם הנקודה הגבוהה ביותר בפינלנד גובהה רק 1,324 מטרים, ומיקומה בהר האלטי סמוך לגבול עם נורווגיה, כמו בשאר אזורי פינלנד, גם אזור לפלנד משופע באגמים בהם אגם אינארי שהוא האגם הגדול ביותר בלפלנד והשלישי בגודלו בפינלנד, בשנות ה-60 של המאה ה-20 הוקמו בלפלנד שני אגמים מלאכותיים גדולים ותעלות המחברות ביניהם כדי לווסת את כמות המים המגיעה לתחנת כוח הידרואלקטרית הנמצאת באזור, אחד מהם הוא אגם לוֺקה שהוא מאגר המים המלאכותי הגדול ביותר בפינלנד ובאיחוד האירופי. האגמים בלפלנד קופאים לרוב מדי חורף.
אדמת אזור לפלנד עשירה במחצבים ומשאבי-טבע רבים בשנות ה-60 של המאה ה-19 התגלה זהב בלפלנד מה שגרם לבהלה לזהב לאזור, ב-1965 התגלה בלפלנד כרום, לאחר מכן התגלו מרבצי נחושת וניקל, בלפלנד יש את עתודות הנחושת, הניקל, הקובלט ומתכות מקבוצת הפלטינה הגדולות ביותר בפינלנד וכיום יש בלפלנד מכרות לניצול משאבים אלו ואף מכרה בעל עתודות הזהב הגדולות בפינלנד. חוץ מהחלוקה לאזורים מחולקת פינלנד למחוזות הטבע הפינים, חמישה מחוזות ומחוז הנחלק עם אוסטרובוטניה הצפונית על פי חלוקה זו נמצאים בלפלנד.
אקלים
מכיוון שרוב אזור לפלנד נמצא בחוג הארקטי שצפונית לקו הרוחב 66.5° צפון, האקלים בלפלנד הוא תת ארקטי ומתאפיין בחורף קר וארוך ובקיץ קצר וקריר הנמשך בין 45–90 ימים בממוצע לפי המיקום והגורמים המשפיעים, הטמפרטורה הממוצעת נעה בין מספר מעלות מתחת לאפס באזור צפון מערב, לבין מעט מעל האפס באזור דרום מערב, השלג מכסה את אזור לפלנד כשבעה חודשים בשנה, תחילה הפסגות מתכסות שלג בתחילת החודשים אוגוסט-ספטמבר, לאחר מכן השלג מתפשט לשאר האזור עד שנמס בסביבות החודשים אפריל-יוני, למרות הטמפרטורות הממוצעות הנמוכות בלפלנד האמורות לגרום לקפאת-עד, ריבוי המשקעים והלחות באופן יחסי גורמים שהשלג מהווה הגנה מבודדת לקרקע ולכן רוב הקרקע באזור לפלנד אינה קפואה.
עקב המיקום הצפוני מעבר לחוג הארקטי, נצפית בלפלנד בקיץ תופעת שמש החצות בה השמש כמעט ואינה שוקעת למשך זמן מה או לחלופין תופעה הפוכה בחורף הנקראת ליל הקוטב. כמו כן בלפלנד ניתן לחזות בזוהר הקוטב.
המאה ה-20, מלחמת החורף
ב-30 בנובמבר 1939 פרצה מלחמת החורף, עקב תנאי השטח הקשים והיעדר דרכים מתאימות לכוחות שריון, התכנית הפינית הייתה שברית-המועצות לא תתקוף דרך לפלנד, ולכן הפינים ריכזו את עיקר הכוחות לאורך קו מנרהיים במצר הקרלי ורק שני צוותי קרב נשארו בלפלנד. אולם הארמייה ה-14 של הצבא האדום החלה לתקוף בלפלנד את נמל פסטמו שנמסר לפינלנד בהסכמי טרטו, לאחר כיבוש הנמל ונסיגת הפינים דרומה, ניסו הסובייטים להתקדם לתוך לפלנד לעבר רובניימי המרוחקת כ-520 ק"מ דרומה כחלק מאסטרטגיית הלחימה של מפקד המחוז הצבאי לנינגרד קיריל מרצקוב הכוללת תקיפה מצפון דרום ומרכז האמורה להביס את פינלנד; אולם ההתקדמות נבלמה לאחר כ-100 ק"מ עקב היעדר דרכים מתאימות לכוחות השריון שנאלצו לנוע בציר הראשי בלבד ולספוג התקפות פיניות, וכן רבים מהחיילים הסובייטים שלא לבשו ביגוד מתאים להתגונן מפני הקור העז שהגיע אף ל-50° מתחת לאפס ואף השבית את מנועי כלי-הרכב שלא פעלו ברציפות ואת רובי הסער מוסין נגאן שהיה הרובה התקני בצבא האדום. כמו כן הראות הלקויה בשל החושך ששרר באזור כ־22 שעות ביממה הקשתה אף היא על הלחימה.
לאחר שהתבררו האבדות קשות לצד הרוסי, והתקדמות הסובייטים נבלמה בכל החזיתות, הוחלט להפסיק את הלחימה ולחזור לתוכניתו המקורית של מרשל בוריס שפושניקוב, ולמקד את הלחימה באזור קו מנרהיים במצר הקרלי בלבד, וכאסטרטגיית הלחימה הפינית. חודשיים לאחר מכן ב-29 בפברואר 1940 נפתח המשא-ומתן בין פינלנד לברית-המועצות עד להסכם השלום שנחתם במוסקבה ב־13במרץ 1940. המחיר הכבד אותו נאלצה לשלם פינלנד עבור הסכם מוסקבה כולל שטחים רבים שעליהם נאלצה פינלנד לוותר ופינוי של מעל 400,000 תושבים שהיו כ-12% מאוכלוסיית המדינה, הובילו את הפינים לפנות אל גרמניה הנאצית וכעבור שנה בלבד התחדשה הלחימה במה שנודע כמלחמת ההמשך.
מלחמת ההמשך ומלחמת לפלנד
שלא כמו במלחמת החורף בה נמנעו הצדדים מלחימה רבה בלפלנד, ב-21 ביוני 1941 העבירה פינלנד 16 דיוויזיות לאזור הגבול הסובייטי בלפלנד, הכוחות הגרמנים שהגיעו לפינלנד לאחר כיבוש נורווגיה במבצע וסריבונג הציבו ארבע דיוויזיות של הארמייה ההררית ה-20 בלפלנד, ב-22 ביוני תקפו הגרמנים את הכוחות הסובייטים כחלק ממבצע ברברוסה, בתגובה תקף חיל-האוויר הסובייטי 18 ערים בפינלנד בטענה שמטרת המתקפה הייתה כנגד הורמאכט, המתקפה הסובייטית היוותה קזוס בלי לפינלנד שהכריזה מלחמה על ברית-המועצות ב-25 ביוני; קודם לכן בקשו הפינים מהגרמנים לדחות את מתקפתם בתגובה עד להכרזת המלחמה מצד פינלנד, אולם המחסור בכוחות לגרמנים והאיחור בהתקפה הגרמנית שהחלה למעשה רק ב-29 ביוני אפשרו לסובייטים להיערך למתקפה, בסופו של דבר ב־17 בנובמבר בוטלה המתקפה הגרמנית שמטרתה הסופית להגיע למורמנסק לא הושגה והחזית התייצבה.
לאחר שנתיים של מלחמת חפירות, ב-9 ביוני 1944 כשלושה ימים אחרי נחיתת בעלות הברית בנורמנדי במבצע אוברלורד, פתחו הסובייטים במתקפה בדרום והתקדמו מעבר לקו-ההגנה הפיני כ-21.7 ק"מ, לאחר ה-28 ביוני בו כבשו הסובייטים את פטרוזבודסק והבקעת קו-ההגנה הפיני השלישי באזור ויפורי, חששו הגרמנים שפינלנד עלולה לחתום הסכם שלום עצמאי עם ברית-המועצות, ולכך הציע שר החוץ הגרמני יואכים פון ריבנטרופ עסקה לפיה גרמניה תספק נשק נגד כוחות השריון לפינלנד בתמורה שזו האחרונה תצהיר שלא לקיים משא-ומתן עצמאי עם ברית המועצות. ב-26 ביוני הצהיר נשיא פינלנד ריסטו רייטי הצהרה המאשרת את העסקה, מיד לאחר מכן שלחה גרמניה נשק לפינלנד כולל תותחי סער מסוג שטוג 3 ואף יחידה של הלופטוואפה, בעזרת הציוד החדש הצליחה פינלנד לעצור את התקדמות הסובייטים, אולם למרות הסיוע הגרמני, עם המאמץ המלחמתי אזלה התחמושת הפינית, ותבוסת הגרמנים במרכז ובצפון גרמו לפינים שלא לסמוך על הסיוע הגרמני ולנסות להגיע לפתרון שלום. ב-4 באוגוסט הושבע הרמטכ"ל קארל גוסטף אמיל מנרהיים לנשיא פינלנד לאחר שהנשיא רייטי התפטר שלושה ימים קודם לכן, ב-17 באוגוסט ביטל מנרהיים את הסכם ריבנטרופ-רייטי והצהיר שפינלנד תפסיק את הלחימה באם הסובייטים יכבשו את אסטוניה, ב-19 באוגוסט נסוגו הגרמנים מאסטוניה, הרוסים, שכבר זנחו את רעיון כיבוש פינלנד עקב התקדמות בעלות הברית בחזית המערבית כבשו את אסטוניה והחלו להתקדם לכיוון מרכז אירופה כדי לכבוש את מזרח-מרכז אירופה לפני שיעשו זאת בעלות הברית, ב-4 בספטמבר הכריזה פינלנד על הפסקת אש, וב-19 בספטמבר אישר הפרלמנט הפיני את הסכם שביתת הנשק שהוצע יום קודם לכן על ידי שר החוץ הסובייטי ויאצ'סלב מולוטוב. חתימת הסכם השלום העצמאי של פינלנד עם ברית-המועצות גרמה לפריצת מלחמת לפלנד.
כבר בחורף 1943 החלו הגרמנים לשפר את התשתיות בצפון נורווגיה (על ידי עובדי כפייה שהובאו מדרום אירופה, חלקם עוד היו לבושים במדי הקיץ שלהם ורבים מהם מתו מהקור והתנאים הקשים) ולהתכונן למקרה בו פינלנד תחתום שביתת נשק עם ברית-המועצות, מה שאכן קרה שנה מאוחר יותר, כתנאי לשביתת הנשק פינלנד נדרשה בין היתר לוותר על צבאה, לנתק את היחסים עם גרמניה הנאצית, ולגרש את כוחות הוורמאכט משטח פינלנד עד ה-15 בספטמבר 1944; באותו זמן שהו בלפלנד כ-200,000 חיילים גרמנים בעוד שהאוכלוסייה מנתה רק 150,000 תושבים.
בתחילה שני הצדדים תכננו שהפינוי הגרמני יתבצע ללא בהיתקלות ועד 15 בספטמבר נחתם הסכם חשאי בין הפינים לגרמנים על מועד הפינוי הגרמני, אולם בשל עמדת פינלנד שתמכה בדרישה הסובייטית לפינוי מלא של כוחות גרמניה הנאצית משטח פינלנד, בעוד שהכוחות הגרמנים החלו במבצע בירק לנסיגה צפונה לנורווגיה, החלו קרבות בין הגרמנים לפינים באזור המפרץ הפיני, מצב זה העמיד את פינלנד בקושי מול הדרישה הסובייטית לפירוז פינלנד מנשק, באותו היום פרצה רשמית מלחמת לפלנד.
למרות הצעדים המלחמתיים שנקטו כוחות הוורמאכט, מבצע פינוי הגרמנים בצפון עדיין התנהל תוך עזרה ושיתוף פעולה מצד פינלנד מכיוון שלטענת הגרמנים המתקפה לא הייתה כנגד פינלנד ואף הזהיר הוורמאכט את פינלנד על מיקוש אזורים במפרץ הפיני בטענה של חשש מהשתלטות סובייטית, הסובייטים איימו לכבוש את פינלנד אם לא יתקיימו מיד התנאים של סילוק הגרמנים ופירוז פינלנד מנשק; משכך, ב-28 בספטמבר הורה גנרל היילמאר סילאסוואו שבמלחמת החורף הוביל את הניצחון על הצבא האדום בקרב סואמוסאלמי, על מתקפה כנגד הכוחות הגרמנים בלפלנד, בתחילה דרשו הכוחות הפינים כניעה ולאחר מכן פתחו באש; צעד זה הפתיע את הגרמנים שכן עד אז היו הפינים מודיעים להם אם היו צריכים לנקוט כנגדם בפעולה עוינת, אולם הגרמנים סירבו להיכנע והודיעו שאין להם עניין בעוינות כנגד פינלנד. למרות זאת ב-29 בספטמבר פוצצו הגרמנים גשר וגרמו למותם של חיילים פינים ובהם מפקד פלוגה, מאז החלה לחימה בין הצדדים עד לגירוש הגרמנים במהלך החודשים אוקטובר-נובמבר, ב-6 באוקטובר החלו הגרמנים בפיקודו של לותר רנדוליץ במבצע נורדליכט לנסיגה לעבר נורווגיה, תוך נקיטת מדיניות האדמה החרוכה, לאחר מספר קרבות הגיעו הכוחות הגרמנים לרובניימי, בתחילה פקד רנדוליץ להשמיד את מבני הממשל באמצעות שרפה, אולם ב-13 באוקטובר התקבלה פקודה להשמיד את כל המבנים ברובניימי פרט לבתי-החולים אך אף על פי שההשמדה הייתה אמורה להיות מבוקרת, האש החלה להתפשט והניסיונות לכבותה לא צלחו והאש התפשטה עד לתחנת הרכבת שבה עלתה באש רכבת עמוסה בתחמושת שהתפוצצה והפיצה את האש והעיר כולה שרוב בתיה היו עשויים עץ עלתה באש, במהלך הנסיגה כשני שלישים ממבני המגורים בלפלנד נהרסו, ובירת האזור רובניימי נשרפה כמעט כליל כך שכיום מעטים הם השרידים בעיר מלפני המלחמה. חוץ מהנזק הכלכלי כ-100,000 מתושבי לפלנד פונו לדרום ולשוודיה והפכו לפליטים, צעד זה בעצם מנע מפינלנד אבדות אזרחיות קשות בעת הנסיגה הגרמנית. (לימים הורשע רנדוליץ בפשעי מלחמה בשל המדיניות בה נקט בהעסקת עובדי הכפיה ובנסיגה מפינלנד ונדון לעשרים שנות מאסר.) מאז ועד לסיום הרשמי של המלחמה לא היו תקריות חריגות במיוחד וב-27 באפריל 1945 נסוג הוורמאכט סופית מלפלנד והמלחמה הסתיימה וכך תמה מלחמת העולם השנייה בפינלנד.
כלכלה
כחלק מהסכם השלום במלחמת ההמשך נאלצה פינלנד להחזיר לברית-המועצות את נמל פסטמו שהיה מנוע כלכלי חשוב ללפלנד, אמנם לאחר מלחמת לפלנד שבו התושבים המפונים לבתיהם והחל תהליך שיקום האזור, הממשלה הפינית הקימה מיזמים חשובים לפיתוח כלכלת לפלנד, בהם בנייה מחדש של תחנות-כוח מכיוון שפינלנד הפסידה כמה תחנות כוח שהיו בקרליה, שיקום העיר רובניימי, וייעור; כתוצאה מכך הרבה מהתושבים עסקו בענף הבנייה והייעור והאוכלוסייה בלפלנד הגיעה לשיא היסטורי של מעל 210,000 תושבים, אולם לאחר סיום המיזמים בתחום הבניה לא היו מקורות תעסוקה לדור הבא של המתיישבים החדשים מכיוון שבאופן מסורתי כלכלת אזור לפלנד בנויה על גידול איילים ציד ודיג, והחלה הגירה שלילית המונית מלפלנד, כיום עדיין נפוצים בלפלנד הענפים של גידול איילים, ציד ודיג, אך כיום בלפלנד ישנם הרבה אתרי תיירות וסקי הפועלים במשך כל השנה ובמיוחד מושכים תיירות חורף, כמו כן בלפלנד כ-4,000 עוסקים בייעור וישנם מכרות למתכות וביניהם אף מכרה זהב, התעסוקה במשאבי הטבע מהווה כ-90% מהכלכלה. האזור המתועש בלפלנד הוא קמי-טורניו שלחוף המפרץ הבוטני.
פוליטיקה
לקראת הרפורמה בחלוקת המדינה ב-2010, דרש ראש האזור הענקת מעמד אוטונומי ללפלנד בדומה לאולנד עקב התנאים השונים משאר פינלנד כמו אוכלוסייה דלילה במיוחד והמרחקים הארוכים בין נקודות היישוב, וכן כלכלת האזור שעדיין נשענת על הענפים הוותיקים, ההצעה נתמכה על ידי רוב הפינים אך לא אושרה. ללפלנד שבעה נציגים בפרלמנט הפיני כמו בשאר אזורי המדינה הכפריים, מפלגת המרכז הפינית היא החזקה ביותר בלפלנד עם 4 מתוך 7 הנציגים בפרלמנט, כמו כן גם בבחירות המקומיות בלפלנד למפלגה את רוב הנציגים מתוך 21 המועצות של לפלנד.
באינארי שבלפלנד נמצא הפרלמנט הסאמי של ארגון הסאמים בפינלנד, בפרלמנט 21 מושבים והוא מייצג את המיעוט הסאמי בנושאים לאומיים ובינלאומיים, הבחירות לפרלמנט מתבצעות אחת לארבע שנים, בפרלמנט חמש ועדות לנושאים תרבות, לשון, חינוך, חברה ומשפטים. והוא מתכנס עד חמישה פעמים בשנה. כמו כן יושבת בלפלנד מועצת הסאמי הכוללת את ארגוני הסאמי מארבע מדינות תפוצתם: נורווגיה, שוודיה, פינלנד ורוסיה. לסאמים בלפלנד זכויות מיעוט מלאות, דגל הסאמים הוכר בשנת 1986, והשפות הסאמיות הוכרו רשמית ב-1992, וניתן להשתמש בהם בבתי החולים ובבתי המשפט, והן נלמדות בבתי הספר, וכן יש תחנות רדיו המשדרות בהן, וכל המסמכים הרשמיים נכתבים בשני שפות לפחות.
תחבורה
לפלנד מחוברת לרשת הרכבות הפינית מכיוון העיר אואולו, המסילות באורך של כ-500 ק"מ הכוללות שני שלוחות אחת לאורך הגבול השוודי לכיוון קולארי בצפון-מערב דרך הערים קמי-טורניו, ושלוחה אחרת לכיוון סאלה במזרח דרך העיר רובניימי אולם רכבות נוסעים בקו זה נוסעות רק עד קמייארווי. כמו כן קיים חיבור לרכבת השוודית בטורניו. וכן בלפלנד שישה מעברי גבול לנורווגיה ושוודיה ושניים לרוסיה.
בלפלנד שישה שדות תעופה שהגדול בהם הוא נמל התעופה רובניימי המשרת כ-385,00 נוסעים בשנה, והוא נמל התעופה הרביעי בגודלו בפינלנד, וממנו יוצאות טיסות סדירות להלסינקי; בעונת החורף התיירותית מופעלות טיסות סדירות למגוון יעדי. כמו כן בלפלנד שלושה נמלי-ים, שניים לחוף המפרץ הבוטני ואחד בנהר טורנה בקמי וטורניו בהתאמה, המשמשים לתעבורת מטענים בלבד, הגישה אליהם בחורף מחייבת שימוש בשוברת קרח.
חינוך ותרבות
בשנת הלימודים 2005-2006 היו בלפלנד 25,200 תלמידים ב-163 בתי ספר יסודיים ו-27 בתי ספר תיכוניים, אך בשל הצפיפות הנמוכה, המרחקים לבתי-הספר באזורים המרוחקים גדולים מאוד ויכולים להגיע לעשרות קילומטרים אצל תלמידי התיכון; ההגירה השלילית הגדולה גורמת לסגירת חלק מהם במקומות המרוחקים, מה שמגדיל את המרחק אליו צריכים התלמידים להגיע ללמוד, במקרה ותלמיד גר במרחק של יותר מחמישה קילומטרים לבית-הספר המדינה צריכה לספק לו הסעה לבית-הספר, כ-27% מתלמידי לפלנד משתמשים בשירות זה. בשנת 1979 הוקמה אוניברסיטת לפלנד ברובניימי כדי לקדם את התפתחות האזור. כיום לומדים באוניברסיטה כ-5,000 סטודנטים. המועצות בלפלנד מקבלות מענקים מהמדינה עבור לימוד השפות הסאמיות בבתי-הספר, כך שכיום הרבה מהתלמידים מדברים אותם כשפת-אם.
שנג'ואו (חללית)
שֶׁנְג'וֹאוּ (בסינית: 神舟 - ספינה אלוהית, בפיניין: Shén Zhōu, באנגלית: Shenzhou) היא חללית שפותחה על ידי הרפובליקה העממית של סין על מנת לשמש את תוכנית החלל המאוישת שלה - תוכנית שנג'ואו. אב טיפוס של החללית שוגר לראשונה ב-1999 למשימת שנג'ואו 1. ב-15 באוקטובר 2003 שוגרה החללית למשימת שנג'ואו 5 כשבתוכה הטייקונאוט הסיני הראשון יאנג ליוויי למסלול סביב כדור הארץ. בכך הפכה סין לאומה השלישית בעולם ששיגרה אדם לחלל בכוחות עצמה (קדמו לה ברית המועצות/רוסיה וארצות הברית). החללית מזכירה בעיצובה את החללית הרוסית סויוז, אך היא גדולה יותר ומשוכללת יותר.
לפלנד (מחוז)
תיירות
תיירות מהווה ענף כלכלי מרכזי בלפלנד ומועסקים בה מעל 3,000 תושבים. בלפלנד נמצאים תשעה פארקים לאומיים ונמשכים אליה תיירי טבע רבים בעונת הקיץ הרוצים ליהנות מחוויית טבע כמו דייג ספורטיבי וחתירה בקיאקים. בעוד שתיירות קיץ פופולרית בעיקר בקרב הפינים לפלנד הפכה ליעד תיירותי מוכר בעיקר בקרב הבריטים, הגרמנים, הצרפתים וההולנדים לתיירות חורף המציעה מגוון אטרקציות כגון מסלולים באופנועי שלג, או טיולי מזחלות עם איילים וכלבים, ושלושה-עשר אתרי סקי, ובמיוחד בתקופת חג המולד מושך האזור תיירים מכיוון שעל פי הפולקלור בלפלנד מתגורר סנטה קלאוס, ולשם כך אף הוקם באזור החוג הארקטי מצפון לרובניימי הכפר של סנטה קלאוס.
שנג'ואו (חללית)
פיתוח
כבר ב-1978 הכריזה סין על כוונתה לשגר אדם לחלל. את יכולת החדירה לאטמוספירה פיתחו הסינים ב-1976 במסגרת תוכנית FSW שכללה לווייני ריגול עם קפסולות חדירה שיכלו לחזור לכדור הארץ. ב-1980 הושהתה התוכנית המאוישת בעקבות בעיות כלכליות ופוליטיות. ב-1992 חזרה התוכנית לפעולה וזכתה למימון כספי רב בעקבות הכרזתה של סין כי תשגר אדם לחלל עד סוף העשור, זאת כדי להוכיח את עליונותה הטכנולוגית. כשעלתה התוכנית מחדש ב-1992 היא קיבלה את השם פרויקט 921, וכללה את בנייתה של חללית חדשה (פרויקט 921-1), שטיסת הבכורה שלה תוכננה ל-1999. במסגרת התוכנית החל גם פיתוח משגר הלונג מארץ' 2F שפותח מהלונג מארץ' 2E. במקור תכננה סין לבנות חללית חדשה מאפס, אך ב-1994 נתחם הסכם שיתוף פעולה בין סין לרוסיה, שהייתה אז בקשיים כלכליים (זאת בעקבות התפרקות ברית המועצות ב-1991), שכלל את מכירתם של תוכניות הבסיס של חללית הסויוז לסין ואת אימונם של הטייקונאוטים הראשונים בעיר הכוכבים שברוסיה. השנג'ואו נבנתה על פי התכנונים הרוסיים אך נוספו בה שיפורים ושינויים רבים. החללית שוגרה למשימתה הראשונה והלא מאוישת - שנג'ואו 1 - ב-19 בנובמבר 1999.
מבנה
שנג'ואו פותחה בסיוע משמעותי מתעשיית החלל הרוסית, ודומה במבנה לחללית הסויוז שהוכיחה את יעילותה ואמינותה. החללית כוללת, בדומה לסויוז, שלוש יחידות: מסת החללית היא כ-7.84 טון ואורכה 9.1 מטרים, יותר מחללית הסויוז (7.48 מטרים). החללית יכולה לשאת צוות של עד שלושה אנשים למסלול לווייני נמוך ולפעול בצורה עצמאית במשך 15 יום. לחללית ישנם יכולות תמרון ומסוף עגינה המאפשרות לה לעגון בתחנת חלל או בחללית אחרת.
כמו הסויוז, חלליות נגזרות של שנג'ואו יהיו ניתנות לשיגור לטיסות אל הירח.
תא השירות
מערכת ההנעה המרכזית כוללת 4 מנועים רקטיים המפיקים כל אחד עד ל-2,500 ניוטון דחף (במתקף סגולי של 320 שניות), המשמשים לביצוע תמרונים גדולים. לביצוע תמרונים קלים משמשת מערכת בקרת הגישה הכוללת 8 סילונים המפיקים 150 ניוטון ו-16 סילונים של 5 ניוטון. כל המנועים פועלים על אותו דלק נוזלי: UDMH מעורב N2O4, המאוחסן בארבעה מכלים כדוריים בעלי קיבולת של 230 ליטר הממוקמים בתוך תא השירות. 1,000 הק"ג של הדלק יכולים לספק לחללית דלתא V כולל של 380 מטרים לשנייה. הלחץ במכלי הדלק נשמר על ידי הליום המאוחסך בלחץ של 230 בר בשישה מכלי טיטניום היכולים להכיל 20 ליטר.
תא השירות כולל גם מערכת בקרה תרמית המסוגלת להיפטר מ-1 קוט"ש חום בממוצע המופקים על ידי הצוות והרכיבים החשמליים בחללית.