cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אברהם אהרן פרייס
ביוגרפיה
בשנת ה'תשכ"ו (1965) זכה בפרס פרס הרב קוק לספרות תורנית של עיריית תל אביב-יפו, על ספרו "משנת אברהם" על ספר חסידים, לצד הרב יהושע ישעיה נויבירט, על פי המלצת הרבנים הראשיים הרב אונטרמן והרב ניסים. זו הייתה הפעם הראשונה שהפרס חולק לרבנים שאינם חיים בישראל. היה מיודד עמוקות עם הרב יוסף אליהו הנקין.
מעבר לתפקידו כרב קהילה וראש ישיבה, הרב פרייס עמד בראש מערך הכשרות בטורונטו במשך שנים רבות, וגם עסק בגיורים של בני זוג של יהודים מתבוללים, תוך שהסביר שגם כאשר ברור לגמרי שהם אינם מתכוונים לשמור מצוות – הגיורים תקפים וניתן לערוך אותם לכתחילה. פסק כי נישואים אזרחיים תקפים על פי ההלכה כנישואין מחייבים, ולפסיקתו הצטרף הרב יוסף אליהו הנקין. בעקבות פסיקה זו התפלמס בתוקף עם הרב בן ציון מאיר חי עוזיאל והרב אליעזר יהודה ולדינברג.
דגל באהבת ישראל, וחיבר קונטרס למדני בנושא 'ואהבת לרעך כמוך' בו ביאר ודן בפרטי המצווה באריכות וביקר את תופעת הקנאות, המאפיינת דווקא את יראי ה':
הוסיף להסביר, שמצוות אהבת ישראל חלה גם כלפי יהודים שאינם שומרי תורה ומצוות:.
חיים אישיים
נישא לחיה שרה (לבית ויין). בנו משה יהודה, אחיו ישראל יצחק, אחותו הענא וכמאתיים מבני משפחתו נספו בשואה. לאחר השואה נולדו לו ילדים נוספים. לצד עבודתו הרבנית עסק הרב פרייס תקופה מסוימת בבנקאות. הוא הצליח בעסקי הממון ונחשב לעשיר גדול.
בצוואתו ביקש לייסד מרכז גמילות חסדים מהירושה שהוא משאיר.
דינמו סנקט פטרבורג (הוקי קרח)
מועדון ההוקי קרח דינמו סנקט פטרבורג (ברוסית: Хоккейный клуб Динамо Санкт-Петербург) הוא מועדון הוקי קרח מקצועני מהעיר סנקט פטרבורג שברוסיה המתמודד בליגת המשנה הרוסית בהוקי קרח.
דינמו התקיימה בלנינגרד בשנים 1946–1954, ואז הקבוצה פורקה, הוקמה מחדש בשנת 1965 ושוב התפרקה בשנת 1971. ההיסטוריה המודרנית של המועדון מתחילה בשנת 2013, כאשר הוקמו קבוצות כדי להשתתף באליפויות ליגות הנוער והוקי נשים (MHL ו־WHL). מאז תחייתו המועדון ממומן על ידי המיליארדר, הבעלים המשותף של בנק SMP, ארקדי רוטנברג ומאז 2018 מעורבת גזפרום אקספורט במימון הקבוצה.
בתקופה הסובייטית
מועדון ההוקי קרח של דינמו סנקט פטרבורג הוקם לראשונה בשנת 1946 והיה ממייסדי הליגה הבכירה של אליפות ברית המועצות בהוקי קרח, כשהישג השיא היה ההגעה למקום החמישי בטבלת האליפות (בשנים 1948, 1951).
בעונת 1954 המועדון נשר לליגות הנמוכות ולקראת קיץ 1971 פורק והפך למועדון חובבני שהתמודד בטורנירים אזוריים בלנינגרד ועד סוף שנות ה-70 של המאה ה-20 כבר חדל מלהתקיים.
התחייה
בשנת 2012 החלו דיונים להקמתה מחדש של קבוצת ההוקי קרח דינמו סנקט פטרבורג ולקראת עונת 2013/2014 הוקמה קבוצת הוקי קרח לנוער וקבוצת הוקי קרח לנשים. על בסיס קבוצת הנוער הוקמה קבוצת הגברים בשנת 2016 שהחלה ליטול חלק בליגת VHL. למאמן הקבוצה מונה לאוניד טמבייב. בעונת 2016/2017 הקבוצה הודחה משלב רבע גמר פלייאוף הליגה.
בשנת 2017 מנהלי ליגת ההוקי הקונטיננטלית ניהלו מגעים לצירוף הקבוצה לליגת ההוקי קרח של מזרח אירופה, אך לבסוף הוחלט לדחות את ההחלטה על הכנסת הקבוצה לליגת ההוקי הבכירה עד להתבססותה הן באופן מקצועי והן מבחינה כלכלית.
בעונת 2017/2018 הקבוצה זכתה באליפות העונה הסדירה של ליגת VHL לאחר שסיימה במקום הראשון בעונה הסדירה. בשל כך דינמו העפילה לשלב שמינית גמר פלייאוף הליגה והתקדמה לרבע גמר לאחר שגברה על מולוט פרם, בתוצאה 1:4 בסדרה. היא גברה גם על מטאלורג נובוקוזנצק בתוצאה דומה והעפילה לגמר גביע פטרוב אחרי שגברה בחצי גמר על זאורלייה קורגאן בתוצאה 4:0 בסדרה. בגמר פגשה בדרבי נדיר מסוגו את קבוצת סק"א-נייבה, אף היא מהעיר סנקט פטרבורג. במסגרת סדרת הגמר, במשחק הגמר החמישי הקבוצה שברה שיא לאומי למשחק ההוקי קרח הארוך ביותר בתולדות רוסיה: הוא נמשך 7 שעות ונכנס כבר להארכה ששית לאחר שהזמן החוקי הסתיים בשוויון 3-3, כאשר במשחק הששי בסדרה הקבוצה הציגה עליונות מובהקת, ניצחה וזכתה בגביע פטרוב ובתואר הראשון שלה אי פעם.
בעונת 2021/2022 העפילה שוב לגמר גביע פטרוב, הפעם מול רובין טיומן.
דיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-15 (ורמאכט)
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-יולי 1943 בסיציליה, על ידי שינוי שמה של דיוויזיית סיציליה ועל בסיס דיוויזיית הפאנצר ה-15 והועמדה תחת פיקוד אברהרד רודט. הדיוויזיה לחמה בקרבות בסיצילה והשתתפה בקרב קשה אל מול הדיוויזיה ה-1 האמריקנית, ולבסוף השתתפה בנסיגה דרך מצר מסינה לאיטליה. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות באיטליה כחלק מקורפוס הפאנצר ה-14 במסגרת הארמייה העשירית, ולאחר מכן במסגרת הארמייה ה-14. באוגוסט 1944 הועברה הדיוויזיה לצפון צרפת, ובאוקטובר הועברה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר החמישית, עמה אף לחמה בקרב על הבליטה. בפברואר 1945 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-86 במסגרת ארמיית הצנחנים הראשונה בהולנד, ולחמה עמו עד סוף המלחמה.
זכויות להט"ב בליבריה
"Stop AIDS in Liberia" היה הארגון הלא ממשלתי הראשון שהוקם על ידי אזרחי להט"ב בליבריה לשירותם של חברי הקהילה במקור עבור הגשת מידע לגברים המקיימים יחסי מין עם גברים לגבי התמודדות עם HIV/איידס, בדיקה והספקת ייעוץ לאלה שנבחנו כחיוביים. מאז 2012, הארגון הרחיב את פעילותו עבור הכללת מגוון רחב יותר של שירותים וקידום זכויות להט"ב בליבריה.
מעמד בחוק
פעילות הומוסקסואלית מוגדרת כפלילית בליבריה. סעיפים 14.74 ו-14.79 לחוק העונשין מגדירים פעילות הומוסקסואלית בהסכמה כ-"מעשי סדום מרצון", עבירה מדרגה ראשונה, אשר נענשת עד שנת מאסר אחת או קנס של עד 1,000 דולר ליברי או שניהם. החוק חל על כל האנשים העוסקים במין אנאלי או אוראלי אשר "אינם בעל ואישה או חיים יחד כגבר ואישה אם כי אינם נשואים כחוק". כתוצאה מכך, פעילות הומוסקסואלית בליבריה מופללת, הן עבור גברים והן עבור נשים. אף על פי קיומו של החוק, אכיפה והעמדות לדין אינן שכיחות. עם זאת, קיום החוק מרתיע קורבנות להט"ב של פשעי שנאה מלדווח עליהם למשטרה, שכן חלק אזרחי להט"ב ליברים נעצרו על בסיס מנטייתם המינית או זהותם המגדרית לאחר שתוקפיהם השתמשו בעובדה שהם היו חלק מקהילת הלהט"ב בתור תירוץ לפשעיהם במשך השנים.
בסוף 2011 הודיע ראש ממשלת הממלכה המאוחדת, דייוויד קמרון, כי המדינה תשהה את סיוע החוץ שלה למדינות שרודפות אזרחי להט"ב בשטחן. בדצמבר אותה שנה, נשאה שרת החוץ של ארצות הברית, הילרי קלינטון, נאום בו קראה למדינות העולם לכבד זכויות להט"ב, באותו יום שפורסם תזכיר ממשל אובמה המורה לכל סוכנויות הממשל בארצות הברית לעשות ככל שביכולתם כדי לקדם זכויות להט"ב מחוץ למדינה, לרבות על ידי התחשבות בזכויות להט"ב בעת קבלת החלטות לגבי סיוע חוץ או מעמד מבקשי מקלט. מספר כלי תקשרות בליבריה דיווחו כי ארצות הברית תכננה להפסיק את מתן סיוע החוץ למדינות שאינן "מכבדות מספיק זכויות להט"ב". אירועים אלה עוררו תגובה נגד חברי קהילת הלהט"ב בליבריה, כולל מספר סעיפי חקיקה נגד חברי הקהילה ועלייה במתקפות אלימות נגד להט"ב.
בשנת 2012 הוצגו בבית המחוקקים הליברי שתי הצעות חוק נגד חברי קהילת הלהט"ב בליבריה. הצעת חוק שהוגשה על ידי הנציג קלרנס מאסקוי הציעה להגדיל את עונש המאסר על קיום פעילות הומוסקסואלית בהסכמה, מעבירה של דרגה ראשונה עם עונש מקסימלי של שנת מאסר לעבירה מדרגה שנייה עם עונש מאסר מרבי של חמש שנים. הצעת חוק נפרדת שהוגשה על ידי הסנאטורית, ג'ול הווארד טיילור, הייתה מגדירה נישואים חד מיניים כעבירה פלילית מדרגה ראשונה, עם עונש מאסר של 10 שנים לכל היותר. בתגובה, הנשיאה אלן ג'ונסון-סירליף איימה להטיל וטו על כל אחת מההצעות החוק, תוך שהיא מגנה גם על החוקים הקיימים המפלים פעילות הומוסקסואלית בהסכמה, באומרה כי ישנם "ערכים מסורתיים בחברה שלנו שהיינו רוצים לשמר". הצעת החוק של מאסקוי להגדלת העונשים על פעילות הומוסקסואלית לא עברה את בית הנבחרים או הסנאט, בעוד שהצעת החוק של טיילור להפללת נישואים חד מיניים התקבלה על ידי הסנאט אך לא בית הנבחרים. כתוצאה מכך, אף הצעת חוק לא נחקקה.
אלימות
בשנת 1990, במהלך מלחמת האזרחים הליברית הראשונה, נרצח הזמר הליברי טקומסי רוברטס על ידי חברים בכירים בחזית הלאומית הפטריוטית העצמאית של ליבריה (INPFL) לאחר שהואשם בהיותו הומו. הוא נרצח זמן קצר לאחר שמנהיג החזית, פרינס ג'ונסון "אימת" לכאורה כי רוברטס "עסק בפעילות הומוסקסואלית". לאחר מכן ג'ונסון הואשם ברצח רוברטס, אם כי ג'ונסון האשים את פעיל החזית, סמואל ורניי, בכך שהוא זה שרצח את רוברטס.
ב-2012, התנועה "Movement Against Gays in Liberia" הפיצה עלונים שפרסמו את שמות אזרחים בבירה מונרוביה שלטענתם היו הומוסקסואלים ואיימה על חייהם. בינואר 2012, סטודנט מאוניברסיטת ליבריה במונרוביה, ארצ'י פונפון, הקים ארגון למען זכויות להט"ב בשם "Movement for the Defense of Gay and Lesbian Rights in Liberia", אשר קרא להכשרתם של נישואים חד-מיניים בליבריה. פעילים המזוהים מטעמו ניסו להתארגן בקמפוס של אוניברסיטת ליבריה, אך הותקפו פיזית, אוימו ברצח ונאלצו להימלט.
בנובמבר 2016, לאחר סיומו של אירוע במונרוביה שהציג את המועמדויות לתחרות מיס טרנס דיווה מטעם רשת הטרנסג'נדרים של ליבריה לשנת 2017, תושבי השכונה בה התקיים האירוע תקפו את הנוכחים באירוע ואיימו לרציחתם. מעל 24 אזרחים ליברים נלכדו במבנה במשך שעות לפני שהמשטרה ניטרלה את התוקפים.
דו"ח של ארגון האו"ם לשנת 2020 מצא "הפרות חמורות, נפוצות ומתמשכות של זכויות האדם של אזרחי להט"ב ליברים" בעודם התמודדו עם "אפליה בתעסוקה ובדיור, התקפות פיזיות ואיומי רצח". חברי קהילת הלהט"ב הליברית נאלצים לעיתים קרובות להסתיר את זהותם בפומבי, אם כי ישנם מרחבים פרטיים הנוכחים עבור חברי הקהילה, לעיתים קרובות בחסות ארגונים מקומיים בהם: "Stop AIDS in Liberia" ו-"Transgender Network of Liberia" או כאלה שנוצרו על ידי אנשים פרטיים.
פוליטיקה
תנועת האזרחים החדשים מוגדרת כקואליציה נגד זכויות להט"ב של מנהיגים מוסלמים ונוצרים בליבריה, אשר נוסדה ב-2012. הקואליציה זכתה לבולטות מיוחדת כאשר אספה 100,000 חתימות עבור עצומה לנשיאה אלן ג'ונסון-סירליף התומכת באיסור הקיים על קיומה והפללתה של פעילות הומוסקסואלית בהסכמה בליבריה. רבים מחברי התנועה טענו, למרות עדויות הפוכות, שקהילת הלהט"ב במדינה היא "תופעה שהומצאה לאחרונה, מערבית או קולוניאלית", בעוד טיעונים שזהות זו "אינה אפריקאית" נפוצים בקרב מתנגדי זכויות להט"ב בליבריה. התנועה השתמשה לעיתים קרובות במסרים דתיים בהתנגדותה לזכויות להט"ב. בשנת 2012 הופיעו דיווחים שהופרכו בעיתונות הליברית לפיהם ארגון לא קיים בקליפורניה "שיחד מחוקקים כדי להכשיר נישואים חד מיניים". אף על פי שהסיפור הוכח מאוחר יותר כשקרי, חברי התנועה קשרו זכויות להט"ב לנושאים של שחיתות והשפעה זרה בהצדקת השמועה. באופן דומה, חברי התנועה העלו טענות לא מבוססות לפיהן צעירים בליבריה נמנעו מתעסוקה לאחר שסירבו "לקיים יחסי מין עם מעסיקים פוטנציאליים מאותו המין", תוך קשירת זכויות להט"ב בליבריה לבעיות אבטלה במדינה. תנועת האזרחים החדשים טענה גם כי הכרה בזכויות להט"ב תגרום ל-"בקעה של האומה" באופן שעלול "להוביל למלחמת אזרחים שנייה".
ליגת המשנה הרוסית בקטרגל
ליגת המשנה הרוסית בקטרגל (ברוסית: Высшая лига чемпионата России по мини-футболу ; רשמית: "הליגה הבכירה של אליפות רוסיה בקטרגל") היא הליגה השנייה בחשיבותה בענף הקטרגל, שנערכת בחסות התאחדות הקטרגל הרוסית.
מנצחת הליגה מעפילה לליגת העל. עד 2003 היא נקראה "הליגה הראשונה".
פורמט
הטורניר מורכב משתי חטיבות: "מערב" ו"מזרח". התחרויות מתקיימות בשני שלבים - אזוריים וסופיים. המשתתפים מחולקים לשתי חטיבות: "מזרח" ו"מערב". בחטיבת "מערב" הקבוצות משחקות 2 משחקים: בבית ובחוץ ובחטיבת "מזרח" הקבוצות מחולקות לבתי משנה (צפון, דרום, מערב, מרכז, מזרח), כל קבוצה בבית המשנה משחקת שני משחקי בית וחוץ. בהתבסס על תוצאות השלב האזורי בתחרות, מתחיל השלב האחרון הכולל 4 הקבוצות הטובות ביותר מחטיבת "מערב" ו-4 הקבוצות הטובות מחטיבת "מזרח".
גרציאנו פלה
קריירת מועדונים
פלה נולד בנפת לצ'ה באיטליה. בילדותו זכה באליפות איטליה בריקודים סלוניים מתחת לגיל 12 יחד עם אחותו. ב-2001 החל לשחק במועדון הנוער של לצ'ה, ויחד עם המועדון זכה באליפות איטליה לקבוצות נוער, בשנים 2002 ו-2003.
בתחילת 2005, הושאל פלה לקטניה מסרייה ב', שם שיחק במשך קרוב לשנה. בתחילת 2006, הושאל פעם נוספת, לקרוטונה, גם היא מסרייה ב', שם שיחק במשך קרוב לשנה. בעונת 2006–2007, הושאל לצ'זנה, ובמהלך העונה הבקיע עשרה שערים.
ביולי 2007, עזב פלה את לצ'ה וחתם במועדון ההולנדי א.ז. אלקמאר, ובעונתו הראשונה הבקיע שלושה שערים ב-27 משחקים בהם שיחק.
ב-2011 חתם על חוזה דו שנתי עם מועדון הכדורגל פארמה, שם הבקיע רק שער אחד בכל משחקיו.
ב-31 בינואר 2012 הושאל לסמפדוריה, בה הבקיע ארבעה שערים ב-16 משחקים.
בעונת 2012–2013, הושאל למועדון הכדורגל פיינורד, בו הבקיע 11 שערים בעשרת משחקיו הראשונים. ב-5 בינואר 2013, חתם על חוזה לארבע שנים במועדון פיינורד.
ב-11 ביולי 2016 חתם פלה בשאנדונג לוננג הסינית.
ב-5 בפברואר 2021 חזר לפארמה וחתם עד לסוף העונה.
נבחרת לאומית
בשנת 2005 הגיע פלה לרבע גמר אליפות העולם בכדורגל עד גיל 20 עם נבחרת איטליה, ובמהלך הטורניר הבקיע ארבעה שערים.
פלה זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת לקראת משחקי מוקדמות יורו 2016 נגד ו. ב-13 באוקטובר 2014 ערך את הופעת הבכורה בנבחרת והבקיע את שער הניצחון בניצחון 0–1 על. במוקדמות יורו 2016 פלה הפך לשחקן הרכב במדי הנבחרת, במהלך המוקדמות הבקיע שלושה שערים.
ביורו 2016 הגיע עם נבחרתו לרבע הגמר, והבקיע שני שערים.
כבר לא זרים
כבר לא זרים (באנגלית: Strangers No More) הוא סרט תעודה קצר שיצא לאקרנים בשנת 2010. הסרט מספר את סיפורו של קמפוס ביאליק-רוגוזין בתל אביב. בבית ספר זה לומדים תלמידים מ-48 מדינות ותרבויות שונות, והסרט מתמקד בשלושה תלמידים ובמאבקם להסתגל לחייהם החדשים בישראל.
הסרט הופק על ידי קירק סיימון וקארן גודמן, וזכה ב-2011 בטקס פרס אוסקר ה-83 בפרס הסרט התיעודי הקצר הטוב ביותר.
הקרנת הבכורה בישראל (עם כתוביות בעברית) התקיימה בפסטיבל הקולנוער החברתי הרביעי באפרת. ב-25 באפריל 2011 שודר לראשונה בטלוויזיה בערוץ 2.
סדר פסח בבית הלבן
סדר פסח בבית הלבן היה סדר הפסח הפרטי שנערך כל שנה בבית הלבן על ידי נשיא ארצות הברית ברק אובמה. הסדר נערך בנוכחותו ועם משפחתו, חברי סגל הבית הלבן, ידידים ובני משפחותיהם. משתתפי הסדר קראו את ההגדה של פסח, דנו בנושאים הקשורים לסדר ולחג הפסח ובקשר שלהם לאירועים עכשוויים ואכלו את ארוחת החג. הסדר התקיים מדי שנה מאז שנת 2009, אז נערך הסדר הראשון שנוהל על ידי הנשיא המכהן בבית הלבן. בשנת 2017 התקיים הסדר ללא השתתפותו של הנשיא שנכנס לתפקידו באותה שנה, דונלד טראמפ. לאחר מכן נפסק הנוהג.
היסטוריה
מקורה של מסורת עריכת ליל הסדר בבית הלבן הוא ליל הסדר שנערך באופן בלתי רשמי בערב פסח תשס"ח, 19 באפריל 2008, על ידי שלושה חברי צוות זוטרים של ברק אובמה שהיה אז מועמד לנשיאות. באותו יום שהו אובמה וצוות מסע הבחירות שלו בהאריסברג, פנסילבניה לקראת הבחירות המקדימות בפנסילבניה וחברי הצוות היהודים הבינו שהם לא יוכלו לשוב לבתיהם כדי לקיים את ליל הסדר בחיק משפחותיהם. שלושת חברי הצוות, אריק לסר, הרבי זיסקינד וארון צ'אודהרי, השיגו "ערכת סדר" שכללה יין, מצות, עוגיות מקרון והגדות מארגון הלל באוניברסיטת פנסילבניה ומאוחר בלילה הם היו בעיצומו של ליל הסדר שאותו הם ערכו בחדר הפגישות במלון שרתון בהאריסברג, כאשר אובמה נכנס לחדר. "האם זה ליל הסדר"? שאל אובמה, ויחד עם קבוצה של חברי צוותו הלא יהודיים הוא הצטרף לקריאת ההגדה. לברק אובמה הייתה היכרות מוקדמת עם מסורת הפסח והוא נכח בלילות סדר במשך תשע השנים שקדמו לליל סדר זה. בסופו של ליל הסדר, כאשר הנאספים בירכו את הברכה המסורתית, "לשנה הבאה בירושלים", הוסיף אובמה ברכה משלו: "לשנה הבאה בבית הלבן".
בעת ביקורו בישראל ב-2013, הצהיר הנשיא אובמה שהוא הכניס את מסורת ליל הסדר לבית הלבן כדי לערוך היכרות לבנותיו עם סיפור יציאת מצרים, שעקרונותיו תואמים להשקפותיו האישיות. הנשיא אמר:
בין המסורות שהתפתחו בליל הסדר בבית הלבן ניתן למנות את החיקוי של פרעה שמבצע הנשיא, הנאום של צ'אודהרי אודות הכורך והצפנת האפיקומן תחת עיניהם הפקוחות של אנשי השירות החשאי. הסדר עצמו התקיים באופן "יעיל וקצר, בניגוד לסדר יומו הצפוף של הנשיא". ב-2016, בשנתו האחרונה של הנשיא אובמה בבית הלבן, התקיים ליל הסדר בבית הלבן ב-26 באפריל (ג' חול המועד) ולא בערב פסח עצמו, עקב ביקורו המתוכנן מראש של הנשיא בערב הסעודית שבעטיו לא ניתן היה לקיים את ליל הסדר בנוכחותו בערב פסח או בערב יום טוב שני של גלויות.
בערב פסח תשע"ז, 10 באפריל 2017 נערך בבניין משרדים הסמוך לבית הלבן סדר פסח בהשתתפותם של עובדים יהודים מסגל הבית הלבן. שלא כמו בתקופת כהונתו של הנשיא אובמה, התקיים האירוע ללא השתתפותו של הנשיא דונלד טראמפ ואף ללא השתתפותם של חתנו היהודי, ג'ארד קושנר ושל ביתו שהתגיירה, איוונקה טראמפ, שבחרו לקיים את סדר הפסח בחיק משפחתם. גם בערב פסח תשע"ח, 30 במרץ 2018, לא נערך בבית הלבן סדר הפסח ובערב החג שהו הנשיא ומשפחתו בחופשה בפלורידה.
נושאי הסדר
משתתפי ליל הסדר בבית הלבן, רבים מהם אפרו-אמריקאים, היו מודעים להקבלה בין סיפור יציאת מצרים לבין סיפורה של התנועה לזכויות האזרח בארצות הברית. המוטיבים של צדק חברתי, מאבק וחירות, עולים לעיתים קרובות במהלך השיחה על שולחן החג. כאשר הגיעו המסבים לסדר לאמירת "שפוך חמתך", הם נהגו לצטט בנוסף את הצהרת האמנציפציה.
גם בחירת הכלים לשולחן הסדר הייתה סמלית. ב-2009 בחרו המסבים להשתמש בכלי הכסף המצויים בבית הלבן מאז ימי ממשל טרומן, לזכר הנשיא הארי טרומן שהיה הנשיא שהכיר במדינת ישראל וב-2013 העניקה אשת ראש ממשלת ישראל, שרה נתניהו לנשיא קערת ליל הסדר ומאז נעשה בה שימוש מדי שנה. המסבים לסדר נהגו לקרוא בהגדת מקסוול האוס, שבה נעשה שימוש רחב בבתים יהודיים רבים בארצות הברית.
תפריט הסדר
תפריט ליל הסדר בבית הלבן כלל מאכלים יהודיים מסורתיים הנהוגים בחג הפסח, כמו געפילטע פיש, חרוסת, מרק עוף עם קניידלעך, חזה בקר, קוגל תפוחי אדמה ועוגיות מקרון. סלטים ותוספות משלימות את התפריט. אריק לסר נהג לדאוג למצה שמורה מבית חב"ד בספרינגפילד, מסצ'וסטס. כמו כן הושם דגש על מתכונים משפחתיים. ב-2015 בושלו הקניידלעך על ידי סבתו של זיסקינד, סופלה גזר הוכן על ידי אמו של לסר וגנאש פטל הוכן על ידי אמו של צ'אודהרי. התפריט כלל מאכלים הן מהמטבח האשכנזי והן מהמטבח הספרדי. האוכל בליל הסדר לא היה כשר אך הוא הוכן ב"סגנון כשר" (Kosher style). החל משנת 2014 הוזמן שף אורח כדי לתאם את עריכת התפריט עם צוות השפים של הבית הלבן.
המסבים לסדר
שלא כמו טקס חנוכה בבית הלבן, ליל הסדר בבית הלבן לא היה אירוע פוליטי. רשימת האורחים לא כללה רבנים, לוביסטים יהודים, חברי קונגרס, או נציגים של מדינת ישראל. רשימת האורחים כללה כעשרים איש והרכבה היה דומה פחות או יותר מדי שנה. הנוכחים בסדר כללו את משפחת אובמה, חברי סגל הבית הלבן ובני משפחותיהם וידידי המשפחה הנשיאותית, יהודים ולא יהודים.
מגנוס השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג
מגנוס השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג (בגרמנית: Magnus II, Herzog zu Braunschweig und Lüneburg; 1324 – 25 ביולי 1373), היה הדוכס בראונשווייג-לינבורג בין השנים 1369–1373.
ביוגרפיה
מגנוס נולד למגנוס הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג ולסופיה מברנדנבורג-שטנדאל, בתם של היינריך הראשון, מרקיז ברנדנבורג-שטנדאל ואגנס מבוואריה.
בשנת 1369 מת אביו מגנוס הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג, ומגנוס ירש את נסיכות בראונשווייג-וולפנביטל. באותה שנה מת גם דודו וילהלם השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג, ומגנוס ירש אף את נסיכות לינבורג. אולם בשנת 1370 פרצה מלחמת הירושה של לינבורג, וכתוצאה ממנה השתלטו ונצל הראשון, דוכס סקסוניה-ויטנברג ואחיו אלברכט מסקסוניה-ויטנברג, דוכס לינבורג על חלק ניכר מנחלותיו.
ב-25 ביולי 1373 מת מגנוס, ורק כמה שנים לאחר מותו הצליחו בניו לרשת את השטחים שנכבשו במהלך המלחמה.
משפחתו
מגנוס התחתן עם קתרינה מאנהלט-ברנבורג, בתם של ברנהרד השלישי, נסיך אנהלט-ברנבורג ואגנס מסקסוניה, ממנה נולדו לו 11 ילדים:
דוב שחור היידה גוואי
דוב השחור היידה גוואי (שם מדעי: Ursus americanus carlottae) הוא תת-מין מורפולגי מובחן של דוב שחור אמריקני. ההבדלים המורפולוגיים המשמעותיים ביותר הם גודל הדוב, הגולגולת המסיבית, והשיניים טוחנות הגדולות. תת-מין זה אנדמי להיידה גוואי (קנדה), ונחשב כמין בעל השפעה גדולה על סביבתו ביחס לשטח, בשל אוכלוסיית הדובים ביערות הסובבים את היידה גוואי.
קורפוס הפרשים הקוזאקים אס אס ה-15
קורפוס הפרשים הקוזאקים אס אס ה-15 (בגרמנית: XV. SS-Kosaken-Kavallerie-Korps) היה קורפוס פרשים של הוואפן אס אס שלחם במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הקורפוס הוקם ב-2 בינואר 1945, וכמפקדו מונה הלמוט פון פנוויץ. הוא נועד לאחד את כל יחידות הפרשים הקוזאקיות שלחמו במסגרת הוואפן אס אס. קוזאקים אלו היו ברובם עריקים מהצבא האדום, ואורגנו בשתי דיוויזיות: דיוויזיית הפרשים הקוזאקים הראשונה ודיוויזיית הפרשים הקוזאקים השנייה. שתי הדיוויזיות הוצבו באזור קרואטיה, וניהלו שם קרבות כנגד הפרטיזנים היוגוסלבים של טיטו. הקורפוס נכלל במסגרת קבוצת ארמיות F, ומאוחר יותר במסגרת קבוצת ארמיות E. פנוויץ נכנע לצבא הבריטי בראש הקורפוס ב-9 במאי, לאחר שהובטח לו כי הוא ואנשיו לא יוסגרו לידי ברית המועצות. כמה שבועות לאחר מכן הפרו הבריטים את ההבטחה, והסגירו את כל הקוזאקים העריקים לידי הסובייטים. פנוויץ התלווה אל אנשיו בעונש עבודות הפרך שקיבלו, וב-1947 הוצא להורג במוסקבה.
שדרות נורז'ול
שדרות נורז'ול (בקזחית: бульвар Нұржол; נקרא גם: "שדרות המים הירוקים" או "שביל הזוהר") היא השדרה הלאומית של קזחסטן הממוקמת בעיר הבירה החדשה - אסטנה. במרכזו של מרכז השלטון והעסקים החדש של העיר ההולך ומוקם בגדה השמאלית של נהר אישים בחלק הדרום-מערבי החדש של העיר. המרכז מאופיין בבנייה מונומנטלית, המאפיינת ערי בירה אחרות בעולם.
הקמת השדרה בידי הנשיא נורסולטן נזרבייב הביאה לידי מימוש את ההחלטה על העברת עיר הבירה מאלמטי לאסטנה שהפכה לבירת המדינה בשנת 1997. החלטה זו הביאה לתנופת בנייה חסרת תקדים בעיר. בקצה המזרחי של השדרה נמצא בית נשיא קזחסטן ובקצה המערבי מצוי מרכז הקניות "חאן שאטיר".
השדרות, כמו גם תוכנית המתאר הכללית של העיר, עוצבו על ידי האדריכל היפני הנודע קישו קורוקאווה. לאורך השדרה שורה של מבנים ארכיטקטוניים מודרניים שנבנו על ידי אדריכלים מקומיים וזרים בעלי שם, ובהם סמלה של העיר אסטנה - מגדל התצפית "בייטרק".
לאורך השדרה מצויים משרדי ממשלה, ארכיון המדינה, הספרייה הלאומית של קזחסטן, בית המשפט העליון של קזחסטן, משרד הביטחון, משרד החוץ, משרד התחבורה והתקשורת, חברת הגז הלאומית של קזחסטן, וכן מתחמי מגורים, בנייני משרדים, ומרכזי קניות ובילוי. בשדרה מצויים גם מגוון רחב של שירותים לציבור כגון: חנויות, מסעדות ודוכני מזון, אולמות תצוגה, משרדים ומוסדות ציבור אחרים. במרכז השדרה מצוי שביל רחב להולכי רגל המשולב עם ערוגות פרחים, עצים, ספסלים, מדשאות, מזרקות, ופסלים.
פיוטר בודניק
פיוטר בודניק (בפולנית: Piotr Budnik; 11 בספטמבר 1921 – 26 בספטמבר 2002) היה פולני חסיד אומות העולם שהציל יהודים בתקופת השואה וקשר את גורלו עם העם היהודי.
פעילותו להצלת יהודים
פיוטר בודניק היה חקלאי בכפר קצ'נובקה שליד טרנופול וגר בשכנות למשפחת הלרייך היהודית. כאשר כבשו הגרמנים את האזור במהלך מבצע ברברוסה, החביא בודניק את אם המשפחה וארבעת ילדיה ברחבי הכפר, אך האם פאני הלרייך, ושלושה מילדיה (זאב, יוסי ואסתר) נתפסו על ידי הגרמנים. אמנם אסתר וזאב הצליחו לברוח ולחזור לבודניק אבל פאני ויוסי נשלחו למחנה בלז׳ץ, שם נספו. לאחר שחזרו אל פיוטר שלושת האחים (אדלה, אסתר וזאב), הוא החליט להחביא אותם ליד ביתו, אך כאשר ראה שהסיכון לגילוים גדול, דאג להעבירם לבור מסתור בשדה באזור. בזמן שהסתתרו בבור, נדבקו האחים ובודניקֿ במחלת הטיפוס. האחים החלימו מהמחלה אך בודניק חלה בצורה קשה ולקה בדלקת קרום המוח. הוא ניצל בזכות טיפולו של רופא יהודי מהגטו הסמוך. בקיץ 1944 שוחרר האזור על ידי הצבא האדום ושלושת ילדי משפחת הלרייך יכלו לצאת ממחבואם.
לאחר המלחמה
מספר חודשים לאחר סיום מלחמת העולם השנייה התחתן בודניק עם אדלה, אחת מבנות משפחת הלרייך שהציל. השניים השתקעו בברסלאו, שם נולדו להם שני ילדים. ב-1957 בודניק ומשפחתו עלו לישראל במסגרת עליית גומולקה. עם הגעתם ארצה עברו לקיבוץ משמר הנגב אך עזבו אותו לאחר חודשיים. בעזרת היכרותם עם יגאל הורוביץ הגיעו לכפר ורבורג בו הקים בודניק משק. בשנת 1958 נולדה לבודניק בת נוספת. הוא המשיך לסבול מתופעות לוואי ממחלת הטיפוס ממנה סבל בימי המלחמה כאשר הציל את בני משפחת הלרייך. הוא נפטר ב-2002 ונקבר בבית העלמין בכפר ורבורג.
הכרה והנצחה
פיוטר בודניק הוכר כחסיד אומות העולם ב-18 באוקטובר 1966. נערך לכבודו טקס ב-28 באוקטובר באותה שנה, וניטע לכבודו עץ בגן חסידי אומות העולם ביד ושם. במסגרת מיזם "חסד אחרון" אותר קברו של בודניק (מיזם משותף ל"יד ושם" ושב"כ שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב).
Johnny Run Away
Johnny Run Away הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת האוסטרלית טונס אנד איי. השיר יצא לאור ב-1 במרץ 2019, כסינגל ראשון מתוך המיני-אלבום The Kids Are Coming, על ידי חברת התקליטים Bad Batch רקורדס. השיר זכה בתואר פלטינה כפולה באוסטרליה.
וידאו קליפ
הווידאו-קליפ שצולם עבור השיר יצא לאור ב-28 בפברואר 2019. את הווידאו-קליפ ביים לוק דאנינג.
התיאטרון הלאומי של סגד
התיאטרון הלאומי של סגד (בהונגרית: Szegedi Nemzeti Színház) הוא תיאטרון לאומי בסגד שבהונגריה, שפועל משנת 1883.
היסטוריה
במהלך המאה ה-19 גדלה העיר סגד באופן משמעותי. מפעם לפעם היו מגיעות לעיר קבוצות שחקנים שהציגו הצגות בגרמנית והונגרית. תחילה להצגות אלו הוקצה בניין שהיה שייך לעירייה, אשר נהרס בשנת 1847 לאור מצבו. בשנת 1878 הוקמה אגודה שמטרתה הייתה לגייס כסף להקמת בניין ייעודי. הבניין, אשר נבנה בסגנון נאו בארוק ואדריכלות אקלקטית, נפתח להצגות בשנת 1883 בנוכחות פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה, אולם בשנת 1885 נשרף הבניין. הבניין שוקם תוך זמן קצר והצגה ראשונה נערכה בו בשנת 1886. בשנים 1978–1986 בוצעו עבודות שיקום המבנה.
התיאטרון מציג מופעי אופרה, בלט ודרמה. בין הצגות שהועלו על במה הצגות של מחזאים הונגרים ומחזאים בולטים מחוץ להונגריה. באולם שכולל 680 מקומות ישיבה. בשנת 1977 נפחת עולם משנה שכולל 277 מקומות.
בשנים 1951–1953 ג'רג' באלינט כיהן כמנהל אמנותי של התיאטרון. אוטו אדם היה הבמאי הראשי בשנים 1953–1956.
ברוך קנאל
ד"ר ברוך קנאל (ח' מנחם אב תרפ"א - ט״ז אדר א׳ ה׳ תשנ״ז) היה מרצה להיסטוריה וארכאולוגיה של ארץ ישראל שנודע במיוחד במחקר מטבעות.
ביוגרפיה
קנאל נולד בגרמניה לצבי קנאל וציפורה קגן, בתו של הרב של סטוצ'ין. הוא עלה לארץ ישראל עם משפחתו בשנת 1933 ולמד בגימנסיה הרצליה ובאוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1942 הוא הדריך סיורים בירושלים וסביבתה מטעם הוועד הלאומי.
באוגוסט 1950 קיבל קנאל את פרס קלוזנר של עירית נתניה על עבודתו "הכרונולוגיה והרקע של המטבעות העבריים מימי החשמונאים". הוא קיבל תואר שני לארכאולוגיה בסוף 1950. בשנת 1952 יצא להשתלמות באוקספורד ולימד באנגליה שיעורים בעברית. בשנת 1953 הוא קיבל את פרס קלויזנר של עירית תל אביב על עבודתו "מחקרים בהיסטוריה החשמונאית". בהמשך היה קנאל למרצה להיסטוריה ישראלית באוניברסיטת בר-אילן.
תסמונת כאב אזורי מורכב
הסיבה ל- CRPS אינה ידועה, אם כי CRPS קשורה לדיסרגולציה של מערכת העצבים המרכזית ומערכת העצבים האוטונומית, וכתוצאה מכך נוצרת טמפרטורה חריגה וכאב של הגפיים הנגועות, וכתוצאה מכך ליקוי תפקודי ונכות. גורמים מזיקים כוללים פציעה וניתוח, אם כי ישנם מקרים בהם לא הייתה פגיעה מזוהה באתר המקורי. CRPS אינה נגרמת על ידי גורמים פסיכולוגיים, אך הכאב המתמיד ואיכות החיים המופחתת יכולים לגרום לבעיות פסיכולוגיות (כגון דיכאון וחרדה). מסווג גם כתסמונת כאב שריר-שלד מוגבר.
הטיפול כרוך בגישה רב תחומית הכוללת תרופות, ריפוי פיזי וריפוי בעיסוק, טיפולים פסיכולוגיים ונוירומודולציה. למרות זאת, התוצאות לעיתים קרובות אינן מספקות, במיוחד אם הטיפול מתעכב.
הגדרה
CRPS היא תסמונת של כאב כרוני של אחת הגפיים, לרוב בחלקה המרוחק המופיע לאחר חבלה באותו אזור. הכאב הוא קשה וגורם לסבל ולרוב אינו פרופורציונלי לעוצמת החבלה. קיימים חולי CRPS קשה מאוד שהופיע לאחר חבלה קלה של אותו אזור. מכניזם היווצרות התסמונת אינו ברור ונעשים מחקרים רבים כדי לגלותו. בנוסף לכאב יכולים להופיע תסמינים נוספים כמו רגישות יתר, לעיתים קיצונית, למגע וכן שינויים של העור, של השיער, של הצבע ושל הטמפרטורה של האזור החולה והפרעה מוטורית אזורית. התסמונת מתחלקת לשני תת-סוגים: שכיחות התסמונת היא 20 מקרים ל-100000 אנשים, ב-80% מהמקרים נפגעות נשים והגיל הממוצע הוא 30–50.
היסטוריה
ככל הנראה, התיאור המתועד המוקדם ביותר של CRPS הוא דו"ח של אמברוז פאר (Ambroise Pare) מהמאה ה – 16. הוא מתאר את הכאב המתמיד שחווה המלך צ'ארלס התשיעי לאחר הליך של מתן דם.
בשנת 1766 תיאר האנטר (Hunter) את תסמונת הכאב לאחר פציעה.
סילאס וייר מיטשל (Silas Weir Mitchell), אבי הנוירולוגיה האמריקנית תיאר בפירוט בפעם הראשונה את התסמינים של CRPS בשנת 1864. מיטשל (Mitchell) יחד עם מורהאוס ((Morehouse וקין (Keen)  ציינו את ההתרחשות של הצגה מוגזמת של כאב ביחס לפציעה אצל ותיקי מלחמת האזרחים האמריקאית. מיטשל טבע את המונח causalgia, מהמילים היווניות: Kausis (אש) + Algos (כאב). התיאור הגרפי שלו נשאר התיאור הטוב ביותר של המצגת הקלינית של CRPS אפילו היום. Causalgia מאופיין בכאב שורף המתחיל בחלוקת עצב היקפי שנפגע ולאחר מכן מתפשט מעבר לו. זה כמעט תמיד קשור עם פגיעה בגזע עצב גדול.
בשנת 1946, אוונס (Evans) הציג את המונח רפלקס סימפתי ניוון (RSD) עבור מצב זה.
בשנת 1993, IASP (האגודה הבין-לאומית לחקר הכאב) מינתה צוות כדי לחקור את התסמונת ולפתח קריטריונים לאבחנה. בשנת 1994, בפלורידה, צוות המשימה קבע את השם: CRPS, והציע את הקריטריונים האבחוניים. הם גם חילקו את התסמונת לשני סוגים: המאפיינים הקליניים של שני הסוגים זהים בעוד שבסוג 1 אין נוכחות פגיעה עצבית, ובסוג 2 יש נוכחות של פגיעה עצבית פריפרית.
בעיקרו של דבר, סוג 1 מתאים יותר לתסמונת - RSD וסוג 2 מתאים יותר לתסמונת causalgia.
קליניקה
על פי התאוריה, תסמונת כאב אזורי מורכב היא תסמונת כאב כרונית הנובעת מפגיעה במערכת העצבים הסימפתטית (Sympathetically Maintained Pain-SMP) ועל כן מגיבה בכאב עז שאינו פרופורציונלי לנזק המקורי שגרם להתפתחות התסמונת. מלבד כאב כרוני קשה צפוי החולה לסבול גם ממגבלות תנועה, רגישות מקומית, נפיחות, שינויי גוון בעור ועוד.
למעשה, על אף שהתסמונת מוכרת כבר כמאה וחמישים שנים, עדיין אין מנגנון ברור המסביר את התסמונת. נוכל לדמות את מערכת העצבים למערכת של חוטי טלפון מבודדים, הנעים יחדיו בצברים בתוך צינורות, המוליכים אותם מהמוח לרקמות ומהרקמות חזרה אל המוח.
הגדילה מחדש של עצב היא חלק מההחלמה, אך לעיתים היא גם חלק מהבעיה. שלוחות העצב (Axons) הגדלות מחדש, לא תמיד גדלות בצורה סדירה. לחלק מן השלוחות אין רקמות בידוד, והן יוצרות מעין קצר עם שלוחות אחרות שאינן מבודדות. שלוחות אלה יכולות לגרום לכך שתחושה שאינה כאב, תעבור למסלול של כאב או להפך.
כאשר רקמות החיבור המובילות את שלוחות העצב נהרסות, השלוחות שגדלות מחדש ממשיכות לגדול ללא אבחנה, ויוצרות מבנה כדורי הנקרא נוירומה (Neuroma), הרגיש לכל מגע ולעיתים מופעל באופן עצמוני וגורם לכאב עז.
השינויים אינם מבניים בלבד אלא גם כימיים, ונגרמים במעטפות התאים ובתוכם.
מנגנון חשוב נוסף הנפגע בזמן פגיעה עצבית הוא המערכות המדכאות הולכה במערכת העצבית.
Right Round
Right Round הוא שיר שהוקלט על ידי הראפר האמריקאי פלו ריידה והזמרת-יוצרת האמריקאית קשה, מתוך אלבום האולפן השני שלו, . השיר יצא לאור ב-27 בינואר 2009, על ידי חברות התקליטים אטלנטיק רקורדס ופו בוי אנטרטיינמנט, כסינגל המוביל מתוך האלבום.
תסמונת כאב אזורי מורכב
קליניקה
באופן תקין, ישנם מסלולים עצביים במוח ומסלולים עצביים היורדים מהמוח אל חוט השדרה, אשר תפקידם לדכא את ההולכה של גירויים מהרקמות לכיוון המוח. דיכוי זה מונע מצב של גירויים בלתי פוסקים, כדוגמת תחושה של מגע הבגד על גופינו.
בפגיעה עצבית יש ירידה בפעילותן של מערכות אלו, שחלקן מדכא הולכת כאב. מקצתן של התרופות מנסות לטפל דרך התערבות במנגנונים אלה, אף על פי שהמנגנונים טרם הובהרו די צורכם.
Right Round
השיר הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 והפך לאחד מהשירים הנמכרים ביותר בכל הזמנים.
רקע וכתיבה
"Right Round" נכתב על ידי פלו ריידה, ד"ר לוק, קול קוג'אק, די ג'יי פרנק אי, פיליפ לורנס, ברונו מארס, ארון ביי-שאק ודד אור אלייב והופק על ידי ד"ר לוק וקול קוג'אק גם כן. השיר כולל דגימה מתוך "" ועל כן, קיבלה להקת דד אור אלייב קרדיט, כחלק מכותביו.
תסמונת כאב אזורי מורכב
אפידמיולוגיה
קיימים שני סוגים לתסמונת:
Right Round
רקע וכתיבה
פרק זמן לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-372 מיליון השמעות.
תסמונת כאב אזורי מורכב
תסמינים
הכאב והפגיעה באיכות החיים יכולים להיות כה עזים עד כדי שבמקרים מסוימים יש הממליצים על כריתת הגף החולה. האבחנה נעשית בעקבות תסמינים אלו. בנוסף, צילומי הדמיה שונים יראו ירידה בצפיפות עצם אזורית, נוון שרירי ובצקת. אין בדיקות מעבדה ייחודיות לתסמונת.
Right Round
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-12 בדצמבר 2009. הוא צולם במיאמי, פלורידה ובוים בידי במאי הווידאו קליפים מלקולם ג'ונס. קשה התבקשה להופיע בקליפ, אך סירבה; בריאיון למגזין אסקווייר היא אמרה, "הם [הצוות של פלו ריידה] רצו אותי בקליפ, ואמרתי, 'לא, אני רוצה ליצור לעצמי את השם שלי'".
נכון למאי 2022, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-205 מיליון צפיות.
תסמונת כאב אזורי מורכב
תסמינים
המאפיינים הקליניים של CRPS נמצאו כבעלי דלקת הנובעת משחרור של אותות כימיים פרו-דלקתיים מסוימים מן העצבים, קולטני עצבים רגישים ששולחים איתותי כאב למוח, תפקוד לקוי של יכולת כלי הדם המקומיים להתכווץ ולהתרחב בצורה נכונה, הסימפטומים של CRPS בדרך כלל מופיעים בסמוך לאתר של פגיעה (בדרך כלל קלה). התסמינים השכיחים ביותר הם תחושות כאב, כולל צריבה, דקירה, ופעימות. הזזה או נגיעה באיבר היא לעיתים קרובות בלתי נסבלת. החולה עלול גם לחוות התכווצויות שרירים; נפיחות מקומית; רגישות קיצונית לדברים כגון רוח ומים, מגע ורטט; הגברת הזעה חריגה; שינויים בטמפרטורת העור (בדרך כלל חם אבל לפעמים קר) וצבע (אדום בוהק או סגול אדמדם); ריכוך ודילול של עצמות; רכות או נוקשות של המקום; שינויים בציפורניים ובשיער ו / או בתנועות מוגבלות או כואבות. נפילות, כמעט התעלפויות, התקפי התעלפות דווחו לעיתים רחוקות, כמו גם בעיות ראייה. הסימפטומים של CRPS משתנים בחומרתם ובמשכם.CRPS היא בעיה מערכתית, יש פוטנציאל שכל איבר יהיה מושפע.
הכאב של CRPS הוא מתמשך ומשתנה בחומרה. ידוע כי ניתן להגביר אותו על ידי מתח נפשי או פיזי.
טיפול
פעמים רבות המטופל מופנה למחלקות השיקום המתמחות בנושא. הטיפול מתבצע במספר שלבים שנכונים עבור כל טיפול: התחלה בטיפול שמידת הסיכון בו נמוכה, ועליה במידת הפולשניות במידת הצורך. הטיפול מתחיל בטיפול תרופתי, עובר להזרקות ולבסוף מגיע לניתוק עצבים ולהשתלת מוליכים חשמליים.
פסיכולוגיה
ההיבט הפסיכולוגי של התסמונת, הוא היבט חשוב כבכל כאב קבוע.
כאב כרוני מוביל לדיכאון במקרים רבים, ובמיוחד אם מתלווה אליו קושי בתפקוד, או חוסר תנועה שמוביל לקושי גדול להשתלב בעבודה בפרט ובחברה בכלל.
תסמינים מוטוריים ותחושתיים מפריעים באופן משמעותי לתפקוד היומיומי של חולי CRPS ולאיכות חייהם, וכמעט כולם מדווחים על מוגבלות משמעותית בפעילויותיהם: עבודה, חברה ובידור.
בדרך כלל חולי CRPS מדווחים על תקופת לחץ, חרדה או מתח לפני פרוץ התסמונת וגם לאחריה, וייתכן שהמתח הנפשי עודד או אפילו גרם לכך. על כן, חשוב להתייחס לדבר, למרות שאין עדיין הוכחה מדעית ברורה שמתח נפשי מעודד את התפתחות התסמונת.
מאחר שהתסמונת קשה לאבחנה, עוברים חודשים רבים ולעיתים אף יותר משנה עד שמקבלים אבחון ברור ומתחילים לטפל טיפול אפקטיבי מתאים. גם לאחר האבחון, לא תמיד מצליחים להבין את המטופל. אם משום שלא רואים את הכאב ונראה כאילו הוא יכול לקום ולהתגבר עליו, אך למעשה בשל הפגיעה העצבית הכאב נשאר בחריפותו. לעיתים  לא מצליחים להבין את המטופל משום חוסר המודעות לתסמונת בשל נדירותה, (לשם המחשה: איש לא יצפה מאדם ששבר את רגלו לקום וללכת, כי שבר מצב מוכר וידוע).
בדרך כלל, במהלך הטיפול המתמשך זמן רב, הסביבה הקרובה למטופל לא מתייחסת באמון מלא לתלונות שלו ולקשייו, דבר המתיש את המטופל. בנוסף, החולה נשלח על ידי הצוות הרפואי לטיפול פסיכולוגי, ועל כן חש שהרופאים חושבים שכאביו אינם ממשיים, דבר המוסיף לו צער וקושי בתפקוד וחוסר רצון לשתף פעולה.
מטופלים המקבלים תמיכה נפשית והבנה מהמשפחה והמטפלים, משתקמים מהר יותר ומתקדמים בהצלחה לקראת חיים מלאים. לעומתם, חולים בודדים שוקעים בכאבם ומשום כך המחלה שלהם אינה מטופלת כראוי ומצבם מחמיר.
המטופל ומשפחתו, נתקלים לא פעם שצוות רפואי שאינו ממרפאות הכאב או השיקום (כגון: רפואת עור, אנדוקרינית  וכדומה) אינו מכיר את התסמונת, וע"כ לא יודעים איך להתייחס אליה.
אפילו המערכות שאמורות לסייע לאנשים עם מוגבלויות אינן מודעות די הצורך לתסמונת:
בשנים האחרונות הביטוח הלאומי הכיר ב-CRPS כנכות. חולים רבים דיווחו על חוסר התייחסות ואף על התעלמות מכאבם במהלך בדיקה שהייתה כואבת ומשפילה. לא תמיד הוועדה הרפואית אישרה נכות ועזרה כספית ההולמת את המצב, למרות התסמינים הברורים של הבדלי צבע, טמפרטורה, דלדול שריר וכדומה.
גם משרד הביטחון והצבא לא הכירו בתסמונת. מאחר שמרגע הפגיעה ועד להתפתחות התסמונת ואבחונה עוברים חודשים רבים, לא הייתה הסכמה שגורם הפגיעה התרחש בזמן השרות והוא הגורם לתסמונת. במיוחד אם החייל כבר סיים את השרות.
שיקגו (להקה)
שיקגו (באנגלית: Chicago) היא להקת רוק אמריקאית שהוקמה בעיר שיקגו בשנת 1967. שיקגו, שהגדירה את עצמה כ"להקת רוקנרול עם קרניים" ("rock and roll band with horns"), הושפעה רבות מסגנון הג'אז בשנותיה הראשונות ושיריה משלבים לעיתים קרובות אלמנטים של מוזיקה קלאסית, רית'ם אנד בלוז ומוזיקת פופ.
ההרכב, שצמח מכמה להקות מאזור שיקגו בסוף שנות ה-60, כלל את נגן הבס פיטר סטרה, הגיטריסט טרי קאת, הקלידן רוברט לאם, החצוצרן לי לונן, נגן הטרומבון ג'יימס פנקאו, המתופף דני סרפין, ונגן כלי נשיפה מעץ וולטר פאראזיידר. סטרה, קאת ולאם חלקו את תפקידי השירה. לאודיר דה אוליביירה הצטרף ללהקה כנגן כלי הקשה ומתופף שני ב-1974. בעקבות מותו של קאת ב-1978, גיטריסט הלהקה הוחלף מספר פעמים. ביל צ'מפלין הצטרף ללהקה ב-1981 בתור זמר, קלידן וגיטריסט. סטרה עזב את הלהקה ב-1985 והוחלף על ידי ג'ייסון שף. סרפין עזב ב-1990 והוחלף על ידי טריס אימבודן. למרות שההרכב של הלהקה נזיל מאז 2009, פנקאו, לאם ולונן נשארו חברים קבועים. פאראזיידר פרש רשמית בשנת 2017 וב-2021 הוא חשף כי אובחן כחולה אלצהיימר.
מגזין הבילבורד דירג את שיקגו במקום ה-16 ברשימת 100 האמנים המובילים בכל הזמנים לפי דירוג בבילבורד הוט 100. בנוסף, שיקגו מדורגים במקום התשיעי ברשימת הבילבורד ל-100 האמנים הגדולים בכל הזמנים מבחינת הצלחות במצעד האלבומים של בילבורד 200. שיקגו היא אחת מלהקות הרוק הוותיקות והמצליחות ביותר, ואחת מהלהקות הנמכרות בעולם בכל הזמנים, עם יותר מ-100 מיליון מכירות לתקליטים שהוציאה. ב-1971, שיקגו היו אמני הרוק הראשונים שהצליחו למכור את כל הכרטיסים לשבוע שלם של הופעות בקרנגי הול.
חברי הלהקה הנוכחיים
חברי הלהקה הנוכחיים הם:
הכנסייה היוונית-קתולית הרומנית
הכנסייה היוונית-קתולית הרומנית או בשמה הרשמי הכנסייה הרומנית המאוחדת עם רומא, יוונית-קתולית (ברומנית: Biserica Română Unită cu Roma ,Greco-Catolică, בקיצור BRU, בהונגרית: Román görög katolikus egyház) היא כנסייה קתולית מזרחית ברומניה, "סואי יוריס" (עומדת בפני עצמה), בעלת פולחן ביזנטי, שהוקמה בשנת 1697 כשיצרה שותפות אמונית עם הכנסייה הרומית-קתולית והכירה באפיפיור כמנהיגה הרוחני העליון. בגלל הצביון הביזנטי של הפולחן, הכנסייה ידועה בשם "יוונית קתולית רומנית". החל משנת 2005 יש לה מעמד של "כנסייה ארכיבישופית ראשית" (מז'ורית), מעמד קרוב לזה של "כנסייה פטריארכלית". היא אחת מארבע הכנסיות הקתוליות המזרחיות שיש לה מעמד של ארכיבישופות ראשית.
בראש הכנסייה היוונית-קתולית הרומנית עומד ארכיבישוף ראשי (arhiepiscop major) שמושבו בעיר בלאז' בטרנסילבניה. החל משנת 1994 מכהן בראש הכנסייה הארכיבישוף לוצ'יאן מורשאן, שהוכרז בשנת 2005 "ארכיבישוף ראשי" וקיבל בשנת 2012 מהוותיקן את התואר "קרדינל" (חשמן). הכנסייה הרומנית המאוחדת עם רומא - יוונית-קתולית, מילאה תפקיד חשוב ביותר בגיבוש הזהות הלאומית ובהתפתחות התרבות והחינוך הרומני המודרניים, ונחשבת כאחת מבין שתי הכנסיות הלאומיות של האומה הרומנית.
לכנסייה זו ארכיבישופות אחת - של אלבה יוליה ופגראש, אליה מצטרפות בשטח רומניה עוד 5 אפארכיות סופרגניות או כפופות: לוגוז', קלוז'-גרלה, אוראדיה מארה, מרמורש והאפארכיה על שם וסיליס הקדוש בבוקרשט. לכנסייה היוונית קתולית הרומנית משתייכת עוד אפארכיה מחוץ לרומניה - האפארכיה הקתולית הרומנית על שם גאורגיוס הקדוש בקנטון, במדינת אוהיו המכנסת מאמינים מארצות הברית וקנדה וכפופה במישרין לארכיבישוף הראשי ברומניה ולכס הקדוש.
לפי המפקד בשנת 1930 31.1% מתושבי טרנסילבניה היו בני הדת יוונית-קתולית, רוב רובם רומנים (בעוד בני הדת הנוצרית אורתודוקסית - רובם רומנים ומיעוטם סרבים ואוקראינים היוו 27.8%). בחבל קרישאנה ובמרמורש 25.2% מהתושבים השתייכו לכנסייה היוונית קתולית, בעוד 36.8% היו אורתודוקסים, ובבאנאט -רק 3.6% היו יוונים-קתולים ו 56.1% מהתושבים היו אורתודוקסים. באזורי טרנסילבניה, פרטיום, מרמורוש ובבאנאט הרומני בסך הכל, ייצוגן של שתי הכנסיות היה שווה.
בשנת 1948, בדומה להחלטות בנושאי דת בכל המרחב שנמצא תחת כיבוש סובייטי, הוציא השלטון הקומוניסטי ברומניה מחוץ לחוק את הכנסייה היוונית-קתולית וארגן את האיחוד מחדש שלה עם הכנסייה האורתודוקסית הרומנית, שהיא הדת השלטת אצל הרומנים במדינה. מנהיגי הכנסייה היוונית-קתולית וכמרים רבים הושלכו לכלא וכל כנסיותיה ונכסיה הופקעו או הועברו לרשות הכנסייה האורתודוקסית. בעקבות המהפכה הרומנית (1989), הכנסייה היוונית-קתולית הוקמה מחדש אם כי עדיין לא הוחזרו לה כל כנסיותיה ונכסיה.
במפקד אוכלוסין משנת 2002 נספרו 191,556 תושבים שהצהירו שהם יוונים קתולים, ביניהם 160,896 רומנים, 19,645 הונגרים, 6,148 צוענים, 1,721 אוקראינים ו-1,542 גרמנים. לפי המפקד, המחוזות עם המספר הרב ביותר של מאמינים יוונים קתוליים הם קלוז' (30,012), סאטו מארה (29,200) ומרמורש (29,200)
לפי רישומים של הכנסייה היוונית-קתולית הרומנית, המפקד אינו משקף את המציאות, ומספר בני הדת הזאת ברומניה מגיע ל-737,900 אנשים. לפי הטענות, חלק רב מהם נרשמו קודם לכן על ידי השלטונות כ"נוצרים אורתודוקסים". בהתאם לנתונים שפורסמו בשנתון Annuario Pontificio משנת 2007 לכנסייה היוונית-קתולית הרומנית היו בשלהי שנת 2005 763,000 מאמינים, 8 בישופים, 1239 פארוכיות, כ־747 כמרים דיוקסיים ו-274 סמינרים (בתי ספר דתיים).
הסינוד באלבה יוליה בשנת 1697
תחילתו של זרם דתי זה במרחב הרומני הייתה בשנת 1687 כשלאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה הגרמנית, מבית הבסבורג סיפח את אגן הקרפטים לאימפריה שלו. בהתאם לדיפלומה של לאופולד הראשון משנת 1691 טרנסילבניה הפכה לאזור שבחסותה הישירה של החצר בווינה. השלטון האוסטרי בטרנסילבניה באמצעות דיפלומה נוספת של הקיסר מ - 9 באפריל 1693 הכיר בארבע דתות רשמיות: רומית-קתולית, הכסייה הלוטרנית אוגוסטנית או אוונגלית, הכנסייה הרפורמית הקלוויניסטית והכנסייה היוניטריאנית. דתות אחרות - הנצרות האורתודוקסית, הכנסייה הפרוסטנטית הצווינגליאנית, הכנסייה האנבפטיסטית והיהדות הוכרו כדתות נסבלות. כבר בשנת 1693 התחילו הישועים ברוח ה"קונטרה-רפורמציה" לעסוק בפעילות מיסיונרית בקרב הנוצרים האורתודוקסים בשטחים המסופחים של טרנסילבניה ובאנאט. בעשרות שנים האחרונות היו אלה נתונים בחסותה המנהלית ובהשפעתה של ההכנסייה הרפורמית ההונגרית. למשל, החלטות ראשי הכנסייה האורתודוקסית באלבה יוליה היו טעונות אישור הבישופים הרפורמים ההונגרים.
בשנת 1697 החל משא ומתן בין המיטרופוליט האורתודוקסי הרומני תאופיל סרמי מאלבה יוליה ובין הישועי לאסלו באראני שסיכמו על הצעה להכרה בארבעת סעיפי פירנצה (Council of Florence), לרבות ההכרה במעמד העליון של האפיפיור, תמורת השוואת המעמד של הכמרים הרומנים למעמד הכמורה הקתולית (ההונגרית והגרמנית). אחד הנימוקים שהעלו תאופיל ולאסלו באראני כדי לשכנע את הכמרים האורתודוקסים להסכים לאיחוד עם רומא, היה הצורך להגן על האמונה הנוצרית האורתודוקסית מפני המומרים לקלוויניזם.
המיטרופוליט תאופיל סרמי כינס בשנת 1697 סינוד ("סבור מארה" Săbor Mare) כללי באלבה יוליה שבו השתתפו רוב רובם של בני הדיוקסיה שלו. אתנסיה אנגל הזהיר את המשתתפים מפני סכנת היעלמות הכנסייה האורתודוקסית הרומנית בטרנסילבניה תחת לחצי הרפורמציה ההונגרית והציג את האיחוד עם רומא כפתרון היחיד להצלת האמונה האורתודוקסית וכסיכוי טוב לשיפור תנאי החיים והפעילות של הכמורה הרומנית, שהייתה עד אז מדוכאת. הסינוד השתכנע ואישר ב-21 במרץ 1697 את ההכרה של ארבעת סעיפי פירנצה - ראשונות האפיפיור, מקור רוח הקודש גם מאלהים-הבן (filioque),קיום כור המצרף והשימוש במצה מבצק חיטה שלא הוחמץ באוכריסטיה, וכן הכרה בכללים שנוצרו על ידי שני תקדימים: האיחוד בברסט והקמת הבישופות היוונית-קתולית הרוטנית במונקאץ'. תמורת הכרה זו השאיר האיחוד על כנם את הפולחן הביזנטי, הקאנונים של הכנסייה, לוח השנה, ושפת הפולחן הרומנית. הכנסייה בצורתה החדשה הזאת הייתה עמדה לקבל רשות להחזיק כנסיות בכל מקום, אפילו באזורים שבהם הדת הזאת הייתה מיעוט. התקבלה הבטחה שבאף אחת מהכנסיות של הדת היוונית-קתולית שפת הפולחן לא תהיה הלטינית, להבדיל מהנצרות הרומית-קתולית. על אף הסתייגותם של מושל טרנסילבניה גיירג' באנפי, ושל הקאנצלר שלו, בתלן, אישר הקיסר לאופולד הראשון את איחוד הרומנים עם רומא. הובטח שבעקבות חתימת האיחוד עם רומא תוכרנה לכמרים הרומנים שיסכימו לכך אותן הזכויות והפריבילגיות שזכו להן כמרי שאר הדתות הנוצריות באימפריה. בנוסף האוכלוסייה הרומנית שתאמץ את האיחוד תזכה בזכות ללמוד בבתי הספר הממלכתיים, בדומה לבני "שלושת הלאומים" המועדפות בטרנסילבניה - ההונגרים, הסקסונים והסקלרים.
עם זאת, המצב בשטח נשאר לא ברור. גם אחרי פרסום הצהרת האיחוד ולמרות הדיפלומה של הקיסר לאופולד משנת 1691, עדיין נשאר המטירופוליט הרומני עדיין תחת חסותה המשפטית בפועל של הכנסייה רפורמית. ביולי 1697 המיטרופוליט תאופיל סרמי נפטר באופן פתאומי ויש שחשדו כי הורעל.
חיזוק האיחוד עם רומא - הסינודים ב-1698 ו-1700
המיטרופוליט האורתודוקסי החדש אתנסיה אנגל נסע לבוקרשט, עבר שם טקס הסמכה במיטרופוליה הרומנית וחזר עם מתנות מידי נסיך ולאכיה, קונסטנטין ברנקוביאנו. מצד שני ב-2 ביוני 1698 הקרדינל קולונויץ', ארכיבישוף פרימאט של הונגריה, אישר את תנאי האיחוד משנת 1698. בנסיבות אלה כינס אתנסיה אנגל סינוד חדש באוקטובר 1698 שהחליט להצהיר פעם נוספת על הכרה באיחוד. ההחלטה הידועה כ"מנשר האיחוד" נשאה את התאריך 7 באוקטובר 1698 והיא חתומה על ידי 38 פרוטופופים של הכנסייה הרומנית בטרנסילבניה. היא אושרה גם בחתימות של 2270 כמרים שנתנו הסכמתם לשינוי ההיסטורי. אתנסיה אנגל החליט להפר במודע את ציוויו של פטריארך ירושלים דוסיתאוס שאסר איסור מוחלט להנהיג את השפה הרומנית כשפת הפולחן במקום יוונית או סלאבונית. בדרך כלל נחשב "מנשר האיחוד" מ-7 באוקטובר 1698 לתעודת הולדתה של הכנסייה היוונית-קתולית הרומנית. ב-16 בפברואר 1699 הוציא הקיסר לאופולד את אותה "דיפלומה לאופולדינית" שבה קבע שהכנסיות והכמרים שהתאחדו עם רומא יזכו לאותן הזכויות כמו אלו של הכנסייה הרומית-קתולית. המאורעות עוררו מחאות רמות בקרב הקלוויניסטים ולכן הקיסר הבהיר בדיפלומה נוספת (ב-12 בדצמבר 1699) כי הרומנים חופשיים להתאחד עם אחת מארבע הדתות הרשמיות של האזור או להישאר בדתם כפי שהייתה.
סינוד רומני חדש שהתכנס ב-4 בספטמבר 1700 הזדהה שוב עם האיחוד עם רומא ואחרי ביקור בווינה בשנת 1701, הכריז המיטרופוליט אתנסיה אנגל כי הכנסייה הרומנית המאוחדת עם רומא איננה כפופה שוב למיטרופוליה בבוקרשט. לכן שנת 1700 נחשבת תכופות כשנת הקמת הכנסייה הרומנית המאוחדת עם רומא. ההחלטה עוררה תגובות זעם מן הפטריארכיות של קונסטנטינופול וירושלים ומצד המיטרופוליט של "אונגרו-ולאכיה" בבוקרשט. אתנסיה אנגל, שהצליח להשלים את המהלך הדתי-פוליטי של קודמו, תאופיל סרמי, הוקע כ"יהודה החדש". בעת המרד הטרנסילבני של פרנץ ראקוצי השני הקלוויניסטי, שבצבאו לחמו הונגרים לצד רומנים, סלובקים ורוטנים, הייתה הקפאה מסוימת בקשרים עם הכנסייה הרומית-קתולית וגברו הלחצים להעביר את הרומנים לדת הרפורמית. בהתחלה הייתה הסכמה מדעת להחליף את החסות מצד הכנסייה הקלוויניסטית בפיקוח של הישועים. תאולוגים ישועים הוסמכו על ידי הארכיבישוף של אסטרגום להשגיח על הסינודים הרומנים, ללוות את ביקורי הבישוף, לצנזר את ספרי הכנסייה המאוחדת החדשה, לעקוב אחרי מכתבי הבישוף הרומני ואחרי פנקסי הוצאותיו ולבדוק את המועמדויות לכמורה.
הרחבת העצמאות ושטח השיפוט
תחילה, בשנים 1700–1853 הייתה הכנסייה היוונית-קתולית הרומנית כפופה לארכיבישוף הרומי-קתולי של אסתרגום, שהיה פרימאט של הונגריה. מנהיג הכנסייה היה הבישוף היווני-קתולי של העיר בלאז'. אליו הצטרף בשנת 1777 בישוף יווני קתולי שני באוראדיה מארה (בהונגרית - נאג' ואראד). ארגונה הרשמי של הכנסייה כחלק מהכנסייה הקתולית נקבע ב-6 ביולי 1716 על ידי הצו "Indulgendum esse" של האפיפיור קלמנס האחד עשר.
לבקשת הקיסר בווינה, הרומנים שתמכו באיחוד עם רומא הציעו בשנת 1714 מועמד לתפקיד של בישוף - את יואן ג'ורג'ו פאטאקי ממחוז סולנוק. הוא היה כומר מיסיונר רומי-קתולי, שלמד ברומא. מינויו אושר על ידי הקיסר וב-23 בדצמבר 1715 הסכים פאטאקי להכיר בפולחן נוסח ביזנטיון, קיבל על עצמו את עול הנזירות והוכתר כבישוף יווני קתולי. בלחץ הכנסייה הרומית-קתולית באלבה יוליה בשנת 1721 אולצה הכנסייה הרומנית המאוחדת עם רומא להעביר את מושב הנהגתה לעיירה פגראש. באותה שנה נחנכה על ידי פאטאקי הקתדרלה היוונית-קתולית החדשה על שם ניקולאיה הקדוש בפגראש.
בשנים 1732–1744 בראש הכנסייה עמד הבישוף יואן אינוקנטיה מיקו-קליין אדם, שנשא תואר ברון ובשנת 1732 התקבל באופן יוצא מן הכלל כחבר בדיאטה של טרנסילבניה. אינוקנטיה מיקו-קליין ניסה להיאבק במגמת ההתבוללות של הרומנים מטרנסילבניה ובעד השוואת מעמדם לשאר הלאומים בחבל ארץ זה. שיגר לקיסר קארל השישי ואחר כך לקיסרית מריה תרזה 24 קובלנות בקשר למצב העגום של הרומנים בטרנסילבניה (לרבות תזכיר מפורסם משנת 25 בנובמבר 1743 ו"סופלקס ליבלוס" משנת 1744). בגלל מאבקו זה היה עלול להיזרק דרך החלון על ידי חברי הדיאטה הטרנסילבנית, התקומם נגד הפיקוח הישועי על כנסייתו, ונאלץ להתמודד עם אכזבת חלק מהקהל והכמרים הרומנים מאי מילוי ההבטחות הקיסריות שליוו את תהליך הקמת הכנסייה המאוחדת עם רומא, וכן עם התעמולה האנטי-קתולית של "עושה הנפלאות" האורתודוקסי הסרבי ויסריון סאראי. נקרא לחקירה בווינה והודח מתפקידו בפועל בשנת 1744 (התפטר סופית בשנת 1751). מחשש לעונש מאסר, יצא לגלות רומא. .בשנת 1737 העביר מיקו-קליין את מושב הבישופות מפגראש לעיר בלאז' ובשנת 1741 חנך את אבן הפינה של מנזר בלאז' שבנייתו הסתיימה ב-1747. מיקו-קליין התחיל גם את מיזם הקמת בתי הספר הרומנים בבלאז' שנפתחו בעת כהונת יורשו לתפקיד, הבישוף פטרו פאבל ארון.(1754).
הכנסייה היוונית קתולית המשיכה להיות ביריבות קשה עם המיסיונרים הקלוויניסטים ועם הכמרים של הכנסייה "היוונית-אורתודוקסית" הרומנית, שמעמדה נשאר נחות, והייתה כפופה לכנסייה הסרבית מקרלובאץ. בקרב הרומנים אורתודוקסים המקופחים על ידי השלטונות המשיכה תסיסה נגד הכנסייה החדשה המאוחדת עם רומא, והיא היגיעה לשיא בשנת 1760 כשתקפו מורדים את בלאז' ואילצו את הבישוף פטרו פאבל ארון להימלט לסיביו. בשנת 1761 אישרה הקיסרות את הקמתה של בישופות רומנית אורתודוקסית בעיר סיביו. בשנת 1784 במרד נגד הדיכוי של האיכרים הרומנים בראשות הוריה, קלושקה וקרישאן השתתפו רומנים בני שתי הדתות - נוצרית אורתודוקסית ומאוחדת עם רומא. הבישוף מבלאז' גריגורה מאיור תמך בחשאי במרד ומשנודע הדבר הודח על ידי השלטונות ונשלח למנזר. באותו זמן ההנהלה הסרבית של הכנסייה האורתודוקסית שיתפה פעולה עם השלטון נגד המורדים וזכתה משום כך לתגמולים מצדו. בשנים 1784–1830 עמד בראש הכנסייה היוונית-קתולית הבישוף יואן בוב מטרגו מורש.