cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מערכת בקרת מחזור התא
בקרה בתאים איקריוטים
בסוף S phase מולקולות ה-DNA מתחברות למבנה הקרוי זוג כרומטידות אחיות (Sister chromatids), עד לפירוק מעטפת הגרעין (בשלב המיטוזה). כאשר מתנתקת מעטפת הגרעין (בהמשך שלב המיטוזה), זוג כרומטידות אחיות מתחברות לכישור המיטוטי (Spindle apparatus) ונמשכות לקטבים מנוגדים של הכישור, עד למבנה בו כל הכרומטידות האחיות ממוקמות במרכז הכישור (בשלב המטא-פאזה). לאחר מכן מתרחש פירוק החיבור (Cohesion) בין כל זוג כרומטידות אחיות (בתחילת שלב האנא-פאזה). כל כרומטידה נמשכת לקוטב הנגדי והכרומוזומים נארזים חזרה למעטפת הגרעין (בשלב הטלו-פאזה). תהליך הציטוקינזה (Cytokinesis) מסיים את החלוקה באמצעות חציית התא לשני תאי בת נפרדים.
מרבית התאים דורשים יותר זמן לצורך גדילה והכפלת מסת החלבונים והאברונים בתא, מהזמן הדרוש לצורך שכפול כרומוזומים וחלוקת התא. כדי להקנות את הזמן הדרוש לגדילה, שלב ה- S מופרד משלב ה- M באמצעות Gap phase:
מוירדאך מק איינבכלייך
מוירדאך או מוירדאך מק איינבכלייך (Muiredach mac Ainbcellaig - "מוירדאך בנו של איינבכלייך"; נפטר בשנת 771) היה מלך דאל ריאטה וראש שקנל לואיירן (שבט לואיירן), בין השנים 733 ועד שנת 733 והוא מוזכר בשירה מהמאה ה-11 -ה"דואן אלבאנאך".
מערכת בקרת מחזור התא
בקרה בתאים איקריוטים
מכאן שמחזור התא האיקריוטי מתחלק סה"כ ל-4 פאזות: G1, S, G2, M. שלושת השלבים הראשונים מאוחדים לשלב האינטרפאזה (Interphase), המשתרע על פני 23 שעות מתוך 24 שעות במחזור התא. השעה הנותרת תיועד לשלב ה-M וגדילת התא תתרחש תוך כדי מחזור התא החדש שנוצר (מלבד במקרה של מיטוזה).
מוירדאך מק איינבכלייך
מוירדאך היה בנו של איינבכלייך. מוירדאך עלה לשלטון בשנת 733 לאחר מותו של אאוכייד מק אכדאך (אולם אין עדויות לכך שמוירדאך הדיח או הרג את אאוכייד). ייתכן שמוירדאך קיבל את השליטה על שבט לוריין לאחר בריחתו של אחיינו דונגל מק סלבאך.
מערכת בקרת מחזור התא
בקרה בתאים איקריוטים
שני שלבי ה-Gap מהווים שלבים מעכבים שמקנים זמן גדילה לתא ובנוסף מספקים לתא ניטור ומעקב של תנאים חוץ ותוך תאיים (התקדמות מחזור התא תלויה גם בתנאים אלו), כדי להבטיח תנאים מתאימים והכנות הדרושות לשלבי ה-S וה-M. התא חייב להבטיח לעצמו את התנאים האולטימטיביים לשלבים אלו, שכן משם יהיה חייב להתקדם לשכפול וחלוקה בתהליך מעגלי אשר נע קדימה בלבד. לצורך כך חיוני שלב G1 phase, המאפשר לתא לדחות התקדמות במעלה G1 Phase באם תנאים חיצוניים או תנאים חוץ תאיים אינם תואמים את דרישות התא. במידת הצורך "יקפיא" התא (G0 Phase) את התקדמותו לימים, שבועות ואף שנים עד שיתקבלו התנאים המתאימים או עד שהאורגניזם או התא ימותו. באם התקיימו התנאים הדרושים, התא יאפשר התקדמות במחזור התא לכיוון סוף שלב G1, הקרוי גם Start. משם יהיה חייב לעבור שכפול DNA (אפילו במידה והאותות החוץ תאיים המעודדים גדילה וחלוקת התא יוסרו).
מוירדאך מק איינבכלייך
המלך העצמאי הבא של דאל ריאטה היה אאד פינד (לפי "דברי ימי אירלנד") מקנל נגאבריין (שבט גבריין) ששלט החל משנת 768.
מערכת בקרת מחזור התא
אופן הבקרה על פעילות מחזור התא
במרבית התאים האיקריוטים, מערכת הבקרה פועלת דרך שלושה מעברים רגולרטיביים (Cell cycle checkpoint):
מוירדאך מק איינבכלייך
לפי "דברי ימי מלרוז", אאוגאן היה בנו של מוירדאך.
על פי "דברי ימי ארבעת המורים" מוירדאך נפטר ברישום המופיע בשנת 771 (המקבילה לשנת 776 או 778).
מערכת בקרת מחזור התא
אופן הבקרה על פעילות מחזור התא
מערכת הבקרה תדאג לחסום את המעבר בכל אחד משלושת המעברים המצוינים לעיל, באם זיהתה בעיה תוך או חוץ תאית. למשל אם זוהתה בעיה בשכפול ה-DNA, היא תעכב את התא במעבר G2\M Checkpoint עד לתיקון הדרוש.
קומפלקס CDK-activating kinase
המרכיב המרכזי של בקרת מחזור התא שייך לקבוצת אנזימי קינאז וקרוי Cdks (Cyclin-Dependent Kinases). חלבונים אלו בעלי רמת פעילות שעולה ויורדת במהלך מחזור התא בהתאם לצורכי התא, פעילות שתפקידה בסופו של דבר להוביל את התא לשלב הבא במחזור חייו או לחלופין לקחת חלק באירועים משמעותיים אחרים במחזור התא. למשל: עלייה בפעילות Cdk במעבר G2\M Checkpoint, מעלה את רמות הזירחון (Phosphorylation) של החלבונים האחראים לבקרה על דחיסת כרומוזומים (Chromosome Condensation), פירוק מעטפת הגרעין, הופעת הכישור ואירועים נוספים המתרחשים בתחילת המיטוזה.
שינויים ברמות הציקלינים (Cyclin) ב-Cdk מבוקרת באמצעות קומפלקס אנזימטי ו/או חלבונים אחרים האחראים על רגולציה של חלבוני הקינאז, כאשר העיקריים מביניהם הם חלבוני הציקלין. חלבונים אלו נקשרים בחוזקה לקומפלקס Cdk, מה שמאפשר הפעלת פעילות קומפלקס חלבוני קינאז. כמות הציקלינים פוחתת בין כל מחזור שהתא עובר, בעוד שרמות חלבוני Cdk נותר קבוע (לפחות בתאים הפשוטים). חיבור חלבוני הציקלנים לקומפלקס Cdk, מפעיל קומפלקס Cycline-Cdk אשר פעילותו מתבטאת במספר אירועים. קיימות ארבע קבוצות ציקלינים, כל אחת מותאמת לשלב ספציפי במחזור התא (תאים איקריוטים דורשים לפחות 3):
קומפלקס Mitosis Promoting Factor\Maturation promoting factor) MPF)
במהלך G2 Phase ציקלינים המתחברים ל-Cdks יוצרים קומפלקס Mitosis Promoting Factor) MPF) אשר עליה ברמתו מעל הסף הדרוש מהווה איתות לתהליך המיטוזה. כאשר שלב M הושלם במלואו, מכניזם המורכב בין היתר מקומפלקס MPF מעודד יצירת אנזימים האחראים לפירוק ציקלינים ודיכוי פעולתם. ירידה ברמת קומפלקס MPF משמש כאינדקיציה לסיום שלב M. מה שמתבטא בשלב G1 המתמשך באופן יציב בדרכו לשלב S במחזור התא הבא.
סיכום
מערכת בקרת מחזור התא אחראית להכוונה והתקדמות מחזור התא. במקביל, מבקרת את פעילות מחזור התא, כך שכל שלב יעשה בזמן המוקצב ובסדר הנדרש. מערכת הבקרה מגיבה למגוון אותות, תוך או חוץ תאיים, ובמידת הצורך בולמת את המעבר לשלב הבא עד לקיום התנאים המיטביים. פעילות קומפלקס Cycline-Cdk מושפעת בין היתר מזירחון תת-יחידות Cdk, חיבור Cdk לחלבונים אחרים, פירוק ציקלינים (Proteolysis) ותעתוק הגנים המקודדים לרגולטורים של Cdk. מערכת הבקרה תלויה גם בקומפלקסים אנזימטיים אחרים, כגון: Anaphase-promoting complex ו-SCF complex אוביקוויטין ליגאז, המובילים לרצף אירועים שיתבטאו בסופו של דבר בפירוק חלבונים רגולטוריים המשפיעים על תהליכים קריטיים במחזור התא.
ירכתי הספינה (קבוצת כוכבים)
ירכתי הספינה היא קבוצת כוכבים בשמי הדרום - הגדולה מבין ארבע הקבוצות שאליהן פורקה קבוצת הכוכבים הספינה ארגו - ספינתם של הארגונאוטים (שלוש הקבוצות האחרות הן מפרש, מצפן ושדרית). בשל חלוקת הקבוצה לארבעה חלקים השתבש לחלוטין סימון הכוכבים על פי חוזקם באותיות יווניות. שביל החלב עובר בקבוצה ומכיל צבירי כוכבים רבים.
כוכבים מעניינים
נאוס (ζ בירכתי הספינה) הוא אחד הכוכבים החמים ביותר המוכרים כיום - טמפרטורת פני השטח שלו היא כ-42,000 קלווין. זהו ענק כחול במרחק של כ-1400 שנות אור, שמסתו כמעט פי 60 ממסת השמש ועוצמת הקרינה שלו בתחום הנראה היא פי 21,000 מהשמש.
ξ בירכתי הספינה הוא ענק צהוב בבהירות נראית מדרגה 3 עם בן זוג כתום בבהירות מדרגה 5 הניתן לצפייה במשקפת.
גרמי שמיים מעניינים נוספים
M46 הוא צביר פתוח המכיל כ-150 כוכבים עם בהירויות מדרגות 9-13 הניתנים לצפייה בטלסקופ חובבים.
M47 הוא צביר פתוח המכיל כ-50 כוכבים בבהירות מדרגה 6 וחלשים יותר הנראים היטב במשקפת. שני הצבירים סמוכים זה לזה.
M93 הוא צביר פתוח נוסף המכיל כ-80 כוכבים בבהירות מדרגה 9 וחלשים יותר ונמצא דרומית לשני הצבירים האחרים.
חיילי קונוויי
חיילי קונוויי הוא משחק מתמטי לאדם יחיד, הדומה למשחק מחשבת, שהומצא ונחקר על ידי המתמטיקאי הבריטי ג'ון קונוויי בשנת 1961.
תיאור המשחק
המשחק משוחק על פני לוח משובץ אינסופי (השורות והטורים נמשכים ללא גבול לארבעת הכיוונים) שקו שנמתח לרוחבו מחלק אותו לשניים. במשבצות כלשהן מתחת לקו ממוקמים כלי משחק ("חיילי קונוויי"). תנועת כלי המשחק נעשית באופן זהה לתנועת הכלים במשחק מחשבת: כלי משחק רשאי "לקפוץ" מעל כלי אחר שנמצא במשבצת סמוכה לו במאונך או במאוזן (אך לא באלכסון) ונוחת במשבצת הסמוכה לכלי השני מעברו האחר (משבצת זו חייבת להיות ריקה כדי שהמהלך יהיה חוקי). בתום התנועה מסירים מהלוח את הכלי מעליו בוצעה הקפיצה. מטרת המשחק היא להביא כלי כמה שיותר גבוה מעל הקו.
קונוויי הוכיח כי לא משנה באיזה סידור התחלתי של הכלים נבחר, לא ניתן להגיע למשבצת החמישית או יותר מעל לקו במספר סופי של צעדים.
הוכחת קונוויי
ניתוח קומבינטורי של מצבי ההתחלה השונים הוא אתגר מסובך ומתיש. כדי להראות שיש מצבים שלא ניתן להגיע אליהם, הצמיד קונווי לכל סידור אפשרי של החיילים על הלוח ערך, השווה לסכום הערכים של כל המשבצות שיש בהן חיילים. הערך של כל משבצת הוא מספר חיובי, הנקבע באופן כזה שצעד חוקי יכול להוריד את הערך, אבל לא להעלות אותו. מתברר בנוסף שהערך של חייל בודד בשורה החמישית שווה לערך של צבא חיילים אינסופי המכסה את כל המחצית התחתונה של הלוח. מכאן שערך החייל בשורה החמישית גדול מזה של כל קבוצה סופית של חיילים במחצית התחתונה, ולכן לא ניתן להגיע מסידור של חיילים במחצית התחתונה, במספר סופי של צעדים, אל השורה החמישית.
משקל
נבחר משבצת יעד. נגדיר את ה"משקל" של משבצת בלוח להיות \ \varphi^n כאשר הוא ההופכי של יחס הזהב \ \phi, ו-n הוא המרחק של המשבצת ממשבצת היעד (מספר המשבצות המינימלי במאונך ובמאוזן שיש לעבור כדי להגיע מהמשבצת למשבצת היעד, בדומה למטריקת מנהטן). בהתאם להגדרה זו, המשקל של משבצת היעד עצמה הוא. מהגדרתו של \ \varphi נובע: (למעשה בחרנו את \ \varphi כך שיקיים זהות זו). נבחין כי מהזהות נובע כי לכל \ n>1 מתקיים. נשתמש בכך כדי לחשב את סכומו של הטור הטלסקופי שישמש אותנו בהמשך (ניתן לחשב גם עם הנוסחה לסכום טור הנדסי):
ערך של מצב
נגדיר את ה"ערך" של מצב כלשהו של הלוח להיות סכום כל המשקלים של המשבצות עליהן נמצא כלי כלשהו. נבחן מה קורה לערך כאשר מתבצע מהלך כלשהו במשחק. לשם כך נפריד את המהלכים האפשריים לשלושה מקרים: כמסקנה נקבל שערך המשחק לא יכול לגדול במהלך המשחק.
הוכחה שלא ניתן להגיע לשורה החמישית
נראה עכשיו כי עם מספר סופי של צעדים לא ניתן להגיע לשורה החמישית. הערך התחילי המקסימלי מתקבל כאשר על כל המשבצות שמתחת לקו יש כלי. נחשב את הערך במקרה כזה: נניח כי משבצת היעד מצויה בשורה ה-m מעל לקו. ערך המשבצת הקרובה ביותר אליה מתחת לקו נמצאת m משבצות בדיוק מתחתיה ומשקלה \ \varphi^m. המשבצות מימינה משמאלה הן בעלות משקל, ולצד כל אחת מהן מצויה משבצת בעלת משקל וכן הלאה. בסך הכל סכום משקלי המשבצות בשורה הראשונה מתחת לקו הוא:
השורה השנייה מתחת לקו מרוחקת משבצת אחת מן השורה הראשונה ולכן סכום משקלי משבצותיה שווה לסכום משקלי השורה הראשונה כפול \ \varphi. ובאופן כללי סכום משקלי השורה ה-k מתחת לקו הוא:. את הערך של המצב נקבל כסכום המשקלים של כל השורות מתחת לקו, כלומר:
בפרט ההצבה m=5 נותנת ערך תחילי מקסימלי (ניתן לחשב ישירות). כלומר הדרך היחידה שבה אולי ייתכן להגיע למשבצת בשורה החמישית מעל הקו היא להתחיל עם אינסוף כלים על כל המשבצות מתחת לקו (ערך 1) ולסיים עם כלי יחיד על משבצת יעד בשורה החמישית (ערך 1) - כל כלי נוסף יעלה את הערך מעל 1. אך גם זה לא ייתכן, כי לא ניתן להעלים את כל הכלים ולהישאר עם כלי אחד במספר סופי של צעדים.
כיוון שאי אפשר להגיע לשורה החמישית, ברור שגם לא ניתן להגיע למשבצת גבוהה יותר. כיוון שניתן לבנות דוגמה בה אפשרי להגיע למשבצת בגובה ארבע משבצות מעל הקו, הרי שחמש הוא בדיוק הגבול שאליו כבר לא ניתן להגיע.
הכללות
תחת הגדרות מסוימות ניתן להגיע לשורה החמישית אם מתירים אינסוף מהלכים. אם מתירים גם קפיצות באלכסון, ניתן להגיע לשורה השמינית, אך לא לתשיעית.
הוכח כי בגרסה ה-n ממדית של המשחק ניתן להגיע לשורה ה-3n-2, אך לא לשורה ה-3n-1. ההוכחה של קונווי יפה גם למקרים אלה, אך להראות שניתן להגיע לשורה ה-3n-2 דורש כבר יותר מאמץ.
בספרות
המשחק (או החידה) מוזכרים בספר "המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה" מאת מארק האדון.
לקריאה נוספת
<DIV dir=ltr> </DIV>
שיקגו (נהר)
נהר שיקגו (באנגלית: Chicago River) הוא נהר באורך 251 ק"מ הזורם דרך העיר שיקגו, אילינוי. בעבר זרם הנהר אל עבר ימת מישיגן, אך במאה ה-19 הוטה מהלכו כך שיזרום לאגן הניקוז של נהר המיסיסיפי.
נהוג לצבוע את הנהר בירוק לכבוד חגיגות יום פטריק הקדוש.
אנטופרוקטה
אנטופרוקטה (שם מדעי: Entoprocta) היא מערכה המונה 150 מינים של חסרי חוליות קטנים, החיים באוקיינוסים מהמים הרדודים עד למעמקי הים אך שני מינים חיים במים מתוקים.
מאפיינים
משמעות שם המערכה היא "בתוך פי הטבעת" מפני שפי הטבעת של מינים במערכה נמצא בתוך טבעת המכילה 8 עד 30 ריסונים שיוצרים זרמי מים המושכים חלקיקי מזון כמו פלנקטון, חיידקים ופרוטיסטים לתוך הפה. אורכם של האנטופרוקטים נע בין 0.1 עד 7 מילימטרים. במערכה אין סדרות אך יש 4 משפחות.
היסטוריה אבולוציונית
ב-1977 תיאר החוקר סיימון קונוויי מוריס מאובנים של דינומיסוס (Dinomischus), אנטופרוקט מתור הקמבריון (לפני 505 מיליון שנה) שנמצא בפצלי ברג'ס שבקנדה. מין אחר קוטילדיון טיילודיה ("Cotyledion tylodes"), שתואר ב-1999, היה גדול יותר מהאנטופרוקטים המודרניים והגיע לאורך של 8 עד 56 מילימטרים. מאובניו של מין זה התגלו בסין, ותוארכו גם הם לתקופת הקמבריון, לפני 520 מיליון שנה. כשהתגלו האנטופרוקטים הראשונים ב הם שויכו למערכת החיטחבים אך מאוחר יותר במאה ה-20 הופרדו למערכה נפרדת.
יחסים עם בעלי חיים אחרים
זחלים של אחד מהמינים נמצאו על החרק קורידאלוס קורנטוס (Corydalus cornutus) שחי במים מתוקים. עקב גודלם הקטן יש לאנטופרוקטים טורפים רבים, כמו חלזנות ימיים ותולעים.
יוסף-ז'וזף דדון
יוסף-ז'וזף דדון (נולד ב-24 באפריל 1975) הוא אמן ישראלי, יליד צרפת. עבודתו האמנותית עוסקת במתחים שבין מזרח למערב, בין דתיות לחילוניות, בין מרכז לפריפריה ובין הממשי למדומין. היא נוגעת בקולוניאליזם, במגדר ובזהות בעזרת מגוון של מדיה אמנותית כגון וידאו, צילום, מיצג, רישום, אדריכלות ופעילות חברתית.
קורות חייו
יוסף דדון נולד בניס, צרפת, בשנת 1975. בשנת 1980 עלה עם אמו לישראל והתיישב באופקים. הוא התחנך במוסדות חינוך חרדיים של חסידות סאטמר במושב תפרח ובישיבות בירושלים ובני ברק. בשנות ה-90, במקביל ללימודיו בישיבה, יצר, כאוטודידקט, ציור ובו מוטיבים יהודיים, בסגנון גרפי.
דדון התפרסם בראשית שנות ה-2000 בצרפת ובישראל בזכות סרטו "ציון" (2006–2007), שהופק בתמיכת מוזיאון הלובר ובהשתתפות השחקנית רונית אלקבץ, הפך את דדון לאמן הישראלי הראשון שמוזיאון הלובר שיתף עמו פעולה ואיפשר לו לצלם בין כתליו.
ב-2008 יצר את מחזור העבודות "במדבר", הבוחן את המציאות החברתית-תרבותית-כלכלית בעיירת הפיתוח אופקים. לצורך הפרויקט הפיק דדון סרטים, ליקט חומרי ארכיון, יזם סיורים מודרכים, הזמין עיתונאים וניסה לגייס אנשים רבים ככל האפשר בניסיון לחלץ את אופקים ממעמדה כ"לא מקום". מאז שנת 2010 הוא מתמקד ברישום ויוצר משטחי ענק משוחים בזפת שחורה, חומר שאותו הוא מוסיף גם לאובייקטים ולחומרים שונים. חלק מעבודות זפת אלו הוצגו בפונדסיון ריקאר (Fondation Ricard) בפריז ובמוזיאון פתח תקווה לאמנות.
בין עבודותיו הבולטות ניתן לציין את "לוחות שנה בלתי אפשריים" (2013), שהוצגה במוזיאון תל אביב לאמנות לרגל שנת ה-100 לתנועת הדאדא, ואת "יומן גבול" (Barrière protectrice, 2017), סדרת רישומי מלחמה אוטוביוגרפיים שראו אור כספר (Éditions Arnaud Bizalion).
בשנת 2017 זכה דדון בתואר אביר מסדר האמנויות והספרות מטעם משרד התרבות הצרפתי. ביולי אותה שנה צורף הפרויקט "האביב הערבי" (233 תצלומים ו-17 עבודות וידאו שיצר דדון ב-2014) לאוסף מרכז פומפידו בפריז, ובאוקטובר הוזמן דדון לעיר ורסאי להתארח במהדורה השישית של אירוע האמנות "La Nuit de la création", שם הציג מבחר מעבודותיו הבולטות תחת הכותרת Sillons (תלמים). ב-2018 זכה בפרס האמנות מטעם קרן רנה ולאונס ברנהיים (Fondation Renée et Léonce Bernheim).
עבודותיו של דדון הוצגו לאורך השנים בלמעלה מ-200 תערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות במגוון חללים חשובים בארץ ובעולם, ביניהם FIAC (פריז); Espace Richaud (ורסאי); מוזיאון פתח תקווה לאמנות; Plateau / FRAC île-de-France (פריז); מוזיאון תל אביב לאמנות; פונדסיון ריקאר (Fondation Ricard) (פריז); ומוזיאון ישראל, ירושלים. עבודות הווידאו שלו הוקרנו ב-White Box, ניו יורק, וכן במוזיאון הציד והטבע (Musée de la Chasse et de la Nature), באודיטוריום מוזיאון הלובר ובפאלה דה טוקיו (Palais de Tokyo), שלושתם בפריז. עבודותיו מצויות באוספים חשובים שונים, ביניהם מרכז פומפידו, מוזיאון הלובר ו-FNAC בפריז, FRAC Normandy Rouen, מוזיאון ישראל בירושלים ומוזיאון פתח תקווה לאמנות.
קישורים חיצוניים
*Akin Ajayi, works of Communal Art, The Jerusalem Post, June 14, 2012
ג'ולייט דה ברקלי לוי
ג'ולייט דה ברקלי לוי (באנגלית: Juliette de Baïracli Levy; 11 בנובמבר 1912 - 28 במאי 2009) הייתה וטרינרית והרבליסטית אנגלית.
חייה
דה ברקלי לוי נולדה בעיר מנצ'סטר, להורים יהודים. לאחר סיום בית-הספר, החלה בלימודי וטרינריה באוניברסיטאות מנצ'סטר וליברפול. דה ברקלי לוי התנגדה מאוד לניסויים בבעלי חיים אשר נערכו בשם המדע, ולכן עזבה את האוניברסיטה לאחר שתי שנות לימוד. בשנות ה-30 המאוחרות, הקימה מרפאה הוליסטית (צמחי מרפא) לטיפול בכלבים אשר מתו בהמוניהם ממגפת הכלבת. היא טיפלה והבריאה מאות כלבים בעזרת צמחי מרפא ושיטות טבעיות. היא פתחה מוצרים טבעיים לבעלי חיים הידועים כ-Natural Rearing Products אשר קיימים בשוק העולמי עד היום, והם היחידים מסוגם.
בזמן מלחמת העולם השנייה עבדה דה ברקלי לוי בחיל הנשים היבשתי. היא הייתה אוספת אזוב (טחב) אשר שימש לטיפול בפציעות של החיילים. לאחר המלחמה עברה ליורקשייר, שם השתוללה באותם ימים מגפה שהמיתה אלפי כבשים. מגפה זו הוכרזה על ידי הווטרינרים כבלתי ניתנת לטיפול. דה ברקלי לוי בשיטותיה הטבעיות החלה להבריא עדרים שלמים. עקב עבודתה זו היא עוררה את תשומת לבו של סר אלברט האוורד - מייסד המוסד ל"חקלאות האורגנית המודרנית". הוא עודד ודחף אותה ללמוד טיפול הוליסטי לבעלי חיים. בשנות ה-40 לאחר מסעות באמריקה, אירופה וצפון אפריקה בהם אספה שיטות ותרופות של צמחי מרפא, הוציאה ספר טיפול הוליסטי וטרינרי לטיפול בחיות המשק - Herbal Handbook For Farm and Stable. מספר ספרים שלה אוירו על ידי אולגה להמן.
דה ברקלי לוי הייתה חלוצה בטיפול המכונה היום "טיפול הוליסטי בבעלי חיים". היא המשיכה בכתיבת ספרים לטיפול בבעלי חיים, ובמיוחד לכלבים. היא התמחתה בריבוי וגידול של כלבים אפגניים, ומבית הגידול שלה נרכשו גורים ברחבי העולם. היא פיתחה תרופות מצמחי מרפא גם לבני אדם. לפי שיטותיה הוקמו חוות במקומות שונים בעולם. היא כתבה מספר ספרי מסעות, שני רומאנים ושלושה ספרי שירה. בשנים האחרונות לחייה הייתה מעבירה כל קיץ סדנאות באמריקה ברפואה הוליסטית וכן קבלה פרס על מפעל חיים.
בשנות החמישים הגיעה דה ברקלי לוי לישראל עם שני ילדיה, והם התגוררו בראש פינה. הם גידלו בעלי-חיים שונים, וכוורות דבורים אשר הצליחה להציל מהפגזות מלחמת ששת הימים.
היא נפטרה בשווייץ ב-28 במאי 2009, בגיל 96.
מיס האו
מֵיס הָאוּ (Maeshowe או Maes Howe) הוא גל-עד וקבר מעבר מהתקופה הנאוליתית, הנמצא על האי מיינלנד באיי אורקני שבצפון סקוטלנד. מיס האו והמונומנטים סביבו, ובהם סקארה ברי, הוכרזו כאתרי מורשת עולמית מטעם אונסק"ו בשנת 1999.
על שמו של האתר נקראים מבני גל-עד חדר מסוג מיס האו, שאינם דומים לאף סוג אחר של מבנים באיי אורקני או מחוצה להם. מבנה התל הוא בעל כניסה ארוכה ונמוכה המובילה לחדר ראשי, אליו מתחברים עוד שלושה חדרים משניים. גובה התל הוא כ־7 מטרים וקוטרו כ־35 מטרים. התל נבנה מאבנים ומלט. האתר מייצג עד היום סטנדרט לבנייה ולתכנון קפדני, שלא נמצאו במקום אחר בבריטניה: הבניה כה איכותית שעדיין ישנם אבנים צמודות שלא ניתן להעביר דרך חיבורן סכין. מאפיין חשוב נוסף במבנה התל הוא צוהר קרני האור. באמצע החורף, ובמיוחד ביום ההיפוך, עוברות אחרונות קרני השמש דרך הצוהר ופוגעות בקיר האחורי.
האתר נבנה לראשונה על ידי בני תרבות הכלים המחורצים סמוך ל־2750 לפנה"ס, והוא קרוב למספר אתרים חשובים נוספים מתקופתו. עבור חלק מחוקרי האתר, המקום מסמן התפתחות במבנה השבטי־דתי של קבוצת העמים. שעות העבודה שנדרשו כדי לבנות את המונומנט הוערכו ב־39,000 עד 100,000 שעות, פי עשרה יותר משאר הקברים מתקופתו. הקבר נבנה עבור קבוצה מצומצמת של אנשים, כנראה מנהיגים שבטיים, על ידי כל השבט - פיתוח חשוב במבנה החברתי-שלטוני בעולם העתיק.
האתר נשדד על ידי ויקינגים במאה ה-12 לספירה. הוויקינגים השאירו באתר גרפיטי רוני ואיורי דרקון ונחש; הכתובת שהם הותירו היא הארוכה ביותר שנמצאה עד ימינו. הוויקינגים לקחו עמם את אוצרות האתר, ואלו מעולם לא נמצאו. הגג התומך נותץ בשנת 1861 על ידי מספר "ארכאולוגים" נלהבים יתר על המידה. הם לא גרמו לנזק משמעותי. בשנת 1910 החלו שיפוצים באתר; צורתו החרוטית עוגלה, ונוסף לו גג בטון.
פירוש השם אינו ידוע, ולאורך השנים הועלו מספר השערות בדבר מקורו, רובן נוגעות לשפה הגאלית.
קוברה (תנועה אמנותית)
"קוברה" (בלועזית: COBRA, או CoBrA) הייתה תנועת אוונגרד אמנותית שפעלה בצפון אירופה בין השנים 1948–1952. את שם התנועה הגה הצייר הבלגי כריסטיאן דוטרמון (Christian Dotremont), שצירף את האותיות הראשונות של הערים בהן התגוררו חברי הקבוצה - קופנהגן (Copenhagen), בריסל (Bruxelles) ואמסטרדם (Amsterdam). התנועה התנגדה לערכי האמנות המערביים, וקיבלה השראה רבה מאלמנטים באמנות הפולקלור, באמנות ילדים ובאמנות של אפריקה והאיים הפאסיפים. עבודותיהם של אמני תנועת קוברה מתאפיינות בשימוש בצבעים עזים לצד משיכות מכחול ספונטניות שמבקשות לשקף ביקורת חברתית. עבודותיהם התבססו על ספונטניות ואקספרימנטליות, והם שאבו השראה מיצירותיהם של פאול קלה וז'ואן מירו.
היסטוריה
קבוצת קוברה, ששילבה את אמני הקבוצה הגרמנית Reflex, הקבוצה הדנית Høst והקבוצה הסוריאליסטית המהפכנית הבלגית, התקיימה רק כמה שנים אך במהלכן השיגה כמה וכמה מטרות. ביניהן ניתן למנות את כתב העת "קוברה", סדרה של שיתופי פעולה בין חברים שונים בשם "Peintures-Mot" ושתי תערוכות רחבות היקף. הראשונה שבהן התקיימה במוזיאון סטדליק באמסטרדם, בנובמבר 1949, והשני בפאלה דה בוז-ארט בלייז', בשנת 1951.
בשנת 1949 הקבוצה שינתה את שמה באופן רשמי, לטובת השם "אינטרנציונל האמנים הניסיוניים" ('Internationale des Artistes Expérimentaux'), אך השם לא השתרש והיא המשיכה להיות מזוהה בשמה הקודם. בתקופה זו, בתנועה היו חברים אמנים מכל אירופה וגם מארצות הברית. בשנת 1951 הקבוצה פורקה באופן רשמי, אך רבים מחבריה שמרו על קשר, כאשר דוטרמונט במיוחד המשיך לשתף פעולה עם מנהיגי הקבוצה. רבים מאמני התנועה היו שותפים להתפתחותו של סגנון ה"טאשיזם" (Tachisme) והאקספרסיוניזם המופשט האמריקאי.
העניין המרכזי של אמני הקבוצה היה בציורים סמי-מופשטים, עם צבעים חזקים, משיכות מכחול אלימות ודמויות אנושיות מעוותות, בהשפעת אמנות פרימיטיבית ואמנות פולקלור. למרות הסלידה מן התנועה הסוריאליסטית, ניכרת בעבודות רבות של חברי הקבוצה השפעת האמנות של פאול קליי וז'ואן מירו. יש שרואים בקבוצת קוברה את תנועת האוונגרד האחרונה של המאה העשרים. על פי נטלי אוברט, הקבוצה פעלה רק למשך שלוש שנים (1948–1951), שאחריהן כל חבר בקבוצה התפתח באופן אינדווידואלי.
מניפסט התנועה
המניפסט המייסד של הקבוצה, "La cause était entendue", נחתם על ידי כל חברי התנועה המייסדים בשנת 1948 בפריז. המניפסט מכיל הצהרה על עבודה משותפת ברוח אקספרימנטלית, במטרה לפתח את יצירתם בנפרד מהגל הנוכחי של אמנות האוונגרד. שם המניפסט משקף משחק מילים ביחס למסמך מוקדם יותר שנחתם על ידי סוריאליסטים בלגים וצרפתים ביולי 1947, תחת הכותרת "La cause est entendue" (הנושא מוכרע).
מתודה
האמנים האירופאים נבדלו ממקביליהם האמריקאים, אמני האקספרסיוניזם המופשט, בכך שהעדיפו את תהליך היצירה על פני התוצר הסופי ובכך שהכניסו אלמנטים פרימיטיביים, מיתיים ופולוקלוריים, כמו גם מרכיבים דקורטיביים הנובעים מציורי ילדים ומגראפיטי. אחת מהגישות האמנותיות שאיחדו את עבודותיהם של אמני קוברה, הייתה שימוש בלתי מרוסן בצבעים עזים, במקביל לטקסט ואיורים בכתב יד, שהיו מפחידים או הומוריסטיים. הדמויות הללו נוספו במטרה להדהד את האימה של הימים שלאחר מלחמת העולם השנייה. היד הספונטאנית בה דגלו אמני הקבוצה, משקפת דחייה של אמנות הרנסאנס, ההתמחות והציור ה"מתורבת". הם העדיפה צורות ביטוי בוטות יותר, שמשקפות דיאלוג בין המודע ללא מודע, וזאת בניגוד לעניין הסוריאליסטי שהתמקד בלא מודע בלבד. האמנים ההולנדים בפרט התעניינו באמנות ילדים. בהקשר זה קארל אפל אמר: "רצינו להתחיל מחדש כילדים".
תערוכות
תערוכות נוספות:
אמנים קשורים
אמנים משמעותיים שקיימו קשר עם תנועת קוברה או הושפעו על ידה:
פעולה קולקטיבית
פעולה קולקטיבית היא שילוב של פעילויות, משאבים ומיומנויות של יחידים בתוך מסגרת אחת שמטרתה השגת יעדים משותפים בעלי תועלת לכלל.
הצורך בקיום פעולות קולקטיביות נובע מכך שלעיתים היחיד אינו מסוגל לבדו להגיע ליעדים מסוימים הקשורים לחייו ולהתנהלותו, כמו ביטחונו, איכות סביבתו, חינוך ילדיו ועוד. ישנם יעדים אחרים שהיחיד לא יכול לבצע לבדו, כי הוא זקוק להסכמה ולתמיכה של "הקולקטיב".
כדי להגביר את הסיכוי שפעולה קולקטיבית תצליח בהשגת יעדיה, צריך להביא לכך שמספר המשתתפים בה יהיה רב ככל האפשר. כאשר מספר המשתתפים גדל, גדלים איתו המשאבים הפיננסיים והאנושיים הדרושים להשגת היעדים המשותפים. בנוסף, ישנו צורך בטיפוח תחושת "השייכות לקבוצה" בקרב היחידים, המתבטאת באמון הדדי, נתינה, אימוץ ערכים אנושיים, אמונה ואופטימיות, דבר שמגדיל את סיכויי הצלחת הפעולה הקולקטיבית.
על פי ג'ורג' הרברט מיד, ממייסדי הפסיכולוגיה החברתית, האורגניזם החברתי איננו יחיד ממשי, אלא קבוצה חברתית של אורגניזמים יחידים. כלומר, היחיד החברתי תמיד ממוקם בתוך קבוצה חברתית. הפעולה החברתית היא פעולה קולקטיבית בה משתתפים שני אנשים או יותר. באופן דומה, האובייקט החברתי הוא אובייקט קולקטיבי אשר לו משמעות משותפת עבור כל משתתפי הפעולה. קיימים סוגים רבים של פעולות חברתיות, חלקן פשוטות מאוד וחלקן מורכבות. חייה של חברה מכילים בתוכם את הצבר כל סוגי הפעולות החברתיות בכל רמות המורכבות.
מצפן (קבוצת כוכבים)
מצפן היא קבוצת כוכבים קטנה בשמי הדרום - הקטנה והפחות בהירה מבין ארבע הקבוצות שאליהן פורקה קבוצת הכוכבים הספינה ארגו - ספינתם של הארגונאוטים (שלוש הקבוצות האחרות הן מפרש, ירכתי הספינה ושדרית). בקבוצה אין כוכבים בהירים ומעט אובייקטים מעניינים.
יחסי אסטוניה–צ'כיה
יחסי אסטוניה–צ'כיה הם יחסי החוץ בין הרפובליקה האסטונית לרפובליקה הצ'כית.
היסטוריה
היחסים בין המדינות כוננו זמן קצר לאחר עצמאות אסטוניה, ואסטוניה יוצגה בצ'כוסלובקיה על ידי שגרירותה בברלין, רפובליקת ויימאר, ולאחר מכן על ידי שגרירותה בוורשה, פולין. היחסים הדיפלומטיים בין אסטוניה וצ'כיה נותקו במרץ 1939 לאחר כיבוש צ'כוסלובקיה וחודשו רק ב-9 בספטמבר 1991. ב-1 בינואר 1993, היחסים הדיפלומטיים הועברו אוטומטית למדינות היורשות של צ'כוסלובקיה, צ'כיה וסלובקיה.
שגרירות אסטוניה החלה את עבודתה בפראג באוגוסט 1997, ובשנת 2010 היא פתחה קונסוליית כבוד בברנו. הקונסוליה הצ'כוסלובקית בטאלין החלה לעבוד בשנת 1921 והשגרירות הוקמה בשנת 1928. שגרירות צ'כיה בטאלין נפתחה ב-15 במאי 2000.
כיום, שתי המדינות הן חברות מלאות באיחוד האירופי, בארגון האמנה הצפון-אטלנטית ובארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי.
ביקורים רשמיים
מאז שנת 2006 ביקרו באסטוניה הוועדה הסביבתית, הוועדה החוקתית, משלחת הגנת נתונים ומשלחת חברי ועדות כלכליות, חקלאות ותחבורה של הסנאט הצ'כי. מבקרים אחרים כללו את הוועדה לענייני האיחוד האירופי של בית הנציגים, משלחת הוועדה התקציבית, ויו"ר הסנאט הצ'כי פ' סובוטקה. בריגיקוגו הוקמה הקבוצה הפרלמנטרית אסטונית-צ'כית ובראשה עומדים נציגי מייליס. לאחר הבחירות לפרלמנט בשנת 2010, הוקמה בבית הנבחרים קבוצת ידידות בין-פרלמנטרית צ'כית-בלטית.
במרץ 2010 נפגש ראש הממשלה אנדרוס אנסיפ עם ראש הממשלה יאן פישר. שר החוץ הצ'כי יאן קוהואוט יחד עם משלחת בת 10 חברים השתתפו בפגישת שרי החוץ של נאט"ו בטאלין באפריל 2010. בנובמבר 2010 שר החוץ הצ'כי קארל שוורצנברג הגיע לאסטוניה וביקר גם בטרטו וגם בטאלין. בנוסף לביקורים רמי דרג מתקיימים גם התייעצויות בין משרדי החוץ.
צ'כיה היא שותפה חשובה לשיתוף פעולה הגנתי לאסטוניה. מטוסים צ'כים השתתפו במשימת השיטור האווירי הבלטי.
רוברט פאלוש
רוברט פאלוש (במקור פרַאנְקְל, בהונגרית: Falus Róbert; בודפשט, 2 באוקטובר 1925 – בודפשט, 1 באוגוסט 1983) היה פילולוג קלאסי יהודי-הונגרי, מבקר, פרופסור באוניברסיטה, זוכה פרס אטילה יוז'ף (1967), שהוא הפרס הספרותי הגבוה ביותר בהונגריה.
רוברט פאלוש היה הפרופסור "ראש המחלקה לשפה וספרות יוונית" באוניברסיטה, חבר בוועדה לפילולוגיה קלאסית של האקדמיה ההונגרית למדעים, סגן נשיא אגודת מדעי העת העתיקה, חבר בוועדת העורכים של Acta Antiqua ושל "מדעי העת העתיקה" ועורך אחראי של כתב העת "הומוניה" (Homonoia).
ביוגרפיה
רוברט פראנקל נולד במשפחה יהודית. בסיום לימודיו התיכוניים נלקח כיהודי בין 1944 לבין 1945 למחנות שירות עבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). הוא שרד את שואת יהודי הונגריה ולאחר מלחמת העולם השנייה בין השנים 1945–1950 למד בחוג יוונית-לטינית באוניברסיטת בודפשט (כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד). בין 1949 לבין 1950 עבד כמתמחה במחלקה ליוונית של אוניברסיטת בודפשט. ב-1950 עבד ב"הוצאת הספרים ההונגרי החדש" (Új Magyar Könyvkiadó). בין 1950 לבין 1957 עבד בהוצאת "עם משכיל" (Művelt Nép), ובין 1957 לבין 1959 היה העורך האחראי של "הוצאת קושוט" החשובה. ב-1959 הפך לפרופסור חבר במחלקה היוונית של אוניברסיטת אטווש לוראנד, ראש המחלקה ב-1972, ולפרופסור מן המניין באוניברסיטה ב-1979. בין השנים 1960–1964 עבד כמנהל הספרותי של הוצאת Magyar Helikon, משנת 1965 כעורך הוצאת קושוט (שתי הוצאות ספרים מן החשובות בהונגריה) ומ-1966 היה פרילנסר קבוע של העיתון הפוליטי החשוב ביותר בהונגריה אז, נפסבדשאג (Népszabadság). הוא עסק בספרות עתיקה, בהיווצרות והתהוות התודעה הלוגית והאסתטית ובהתפתחות הדרמה.
Call On Me
"Call On Me" (בעברית: קרא לי), הוא סינגל הבכורה של הזמרת וכותבת השירים האוסטרלית סטרלי. השיר נכתב על ידיה ופטר ויליאמס הידוע בשם הבמה "P-Money". הוא יצא להורדה דיגיטלית ב-29 ביולי 2016 על ידי Tinted Records, והוא יצא לאור שנית על ידי Tinted Records וEpic Records ב-13 באוקטובר 2016.
סטרלי אמרה בראיון איתה, "אני כתבתי את השיר כשהייתי בנקודת ירידה בחיים שלי... הוא הפך לדרך לומר לעצמי זה הולך להיות בסדר, כמעט כמו עידוד. זה היה כמו אם אני הייתי יוצרת את המגדלור שלי, מגדלור שיעזור לי לגלות שהחלומות שלי הם לא קשים. אני יכולה לעשות את זה. אני אפענח את זה. אני רק צריכה לעקוב אחרי האינטואיציה שלי ובעצם לקרוא לעצמי."
על השיר
השיר יצא ב-29 ביולי 2016 ביחד עם הקליפ לשיר ביוטיוב. גרסת הרמיקס לשיר בשיתוף ריאן ריבאק יצא ב-13 באוקטובר 2016, כמעט חודשיים לאחר שהמקורי יצא ביחד עם הקליפ לגרסה זאת. גרסת הרמיקס זכתה למעל ל-130 מיליון צפיות ביוטיוב, ונחשב לשיר הכי נצפה של סטרלי. השיר נכתב על ידי סטרלי ופטר ויליאמס, והופק על ידי פטר ויליאמס ואוד מוב. השיר יצא כסינגל מתוך אלבום הבכורה של סטרלי, One of One.
רמיקסים
הסינגל קיבל מספר רמיקסים על ידי מספר דיג'יים ב-Call On Me (רמיקסים) EP של השיר מכלילות את אוד מוב, EDYWYNN, טיקאל וספיריקס, ריאן ריבאק, אללה וראפה.
הרמיקס של הדי ג'יי הדרום אפריקאי-אוסטרלי ריאן ריבאק זכה להצלחה באירופה ואוקיאניה, כאשר הרמיקס לשיר הגיע למצעד של Sverigetopplistan, מצעד השירים הרשמי של שוודיה, בדצמבר 2016, כמו גם, הגיע לטופ 10 באוסטרליה, דנמרק, גרמניה, אירלנד, הולנד, ניו זילנד, נורווגיה ובריטניה.
מין סון
מִין סוּן (בסינית מסורתית: 閔損, בסינית מפושטת: 闵损, בפין-יין: Mǐn Sǔn. 536–487? לפנה"ס), ידוע גם בכינוי הכבוד דְזְה צְ'ייֵן (סינית: 子騫, פין-יין: Zi Qian, ווייד-ג'יילס: Tzu-ch'ien), היה אחד מהתלמידים הבולטים ביותר של קונפוציוס. קונפוציוס החשיב אותו שני באיכותו רק ליֵן חְווֵי, ושיבח אותו על כיבוד ההורים שלו. אחד הפרקים בטקסט הקונפוציאני "עשרים וארבעה כיבודי הורים" מביא את סיפורו.
חייו
מִין סוּן היה יליד מדינת לוּ. על פי סְה-מָה צְ'ייֵן, הוא היה צעיר ב15 שנים מקונפוציוס, אולם "אמרות מבית מדרשו של קונפוציוס" טוען שהיה צעיר ב50 שנים.
כאשר פגש בקונפוציוס לראשונה, הוא נראה מורעב, אך לאחר שלמד עם קונפוציוס, קיבל מראה מלא ושבע. כאשר דְווָאנְמוּ צְה שאל פעם את מִין סוּן לגבי השינוי שעבר, ענה "באתי מתוך הסוף והקנים אל בית מדרשו של המורה. הוא אימן את דעתי בכיבוד הורים, והציב לפני את מופת המלכים העתיקים. חשתי הנאה בתלמודו. אך כשנסעתי לארצות אחרות, ראיתי אנשים בעלי שררה, עם מטריותיהם ודגליהם, וכל ההוד והתכונה של שיירותיהם, וגם שם חשתי הנאה מהמופע. שני הדברים התנגשו בחזי. לא יכולתי לקבוע מי מהם עדיף, וכך לבשתי ארשת מצוקה. אך עתה לקחו של המורה חדר עמוק אל דעתי. והתקדמותי נעזרה אף היא בדוגמה שנתתם אתם, עמיתי התלמידים. כעת אני יודע באיזו דרך עליי ללכת וממה עלי להימנע, ויודע שכל ההוד של העוצמה אינו משמעותי עבורי יותר מן האבק שעל הקרקע. בשל כך קיבלתי מראה של שובע ושביעות רצון." מִין סוּן היה אחד התלמידים החביבים ביותר על קונפוציוס. הוא נודע בטוהר המוסרי שלו ובאהבתו להוריו.
הפרק ה11 במאמרות נקרא על שמו.
עשרים וארבעה מופתים של כיבוד הורים
מִין סוּן היה אחד מ-24 מופתים של כיבוד הורים. על פי האגדה, אמו מתה כשהיה צעיר, ולאחר שאביו נישא מחדש, אמו החורגת ניצלה אותו והתעללה בו. בחורף הייתה אמו החורגת מרפדת את בגדיהם של ילדיה שלה בכותנה חמה, בעוד שאת בגדיו של מִין סוּן הייתה מרפדת בעשבים. יום אחד, כשלקח את אביו לנסיעה בעגלה הוא כמעט מת מקור. כשאביו הבין מה קרה, הוא חזר הביתה כדי לזרוק את אשתו מהבית, אולם מִין סוּן אמר לו "אם אמא תעזוב, יהיו לך שלושה ילדים שיהיה להם קר, אך אם היא תישאר, רק אחד יסבול." טוב לבו נגע ללבה של האם החורגת ומאז לא התעללה בו עוד.
פולחן
מקומו במקדש קונפוציוס הוא הראשון במזרח, בין תריסר החכמים, מיד אחרי ארבעת המעריכים. פולחנו החל בשנת 720 לספירה, ביחד עם פולחן קונפוציוס, בידי הקיסר השישי משושלת טאנג. בתקופת שושלת מינג תיקן הקיסר שְׁדְזונְג את כינויו ל"המכובד הקדום החכם מִין".
ישנם כמה קברים סמליים ומקדשים לזכרו של מִין סוּן בסין, וביניהם קבר מִין דְזְה-צְ'ייֵן בגִ'ינְאָן שבשָׁאנְדונְג ומקדש מִין דְזְה-צְ'ייֵן בסוּג'וֹאוּ שבאָנְחְווֵי, אתר מורשת שמור מרכזי של מחוז אָנְחְווֵי.
תארים וצאצאים
ב-739, תקופת שושלת טאנג, העניק הקיסר שׂוֵ'אנְדְזונְג למִין סוּן את תואר האצולה "מרקיז פֵיי" (費侯). במהלך שושלת סונג הוסיף לו הקיסר גֶ'נְדְזונְג את התואר דוכס לָאנְגְיֵה (瑯琊公) והקיסר דוּדְזונְג את התואר דוכס פֵיי (費公).
צאצאים של מִין סוּן החזיקו בתואר "דוקטור לחמש הקלאסיקות" (五經博士; Wǔjīng Bóshì).
יליזבטה, קיסרית רוסיה
יליזבטה פטרובנה (ברוסית: Елизавета Петровна; 29 בדצמבר 1709 - 5 בינואר 1762) צאריצה (קיסרית) האימפריה הרוסית בין השנים 1741–1761.
ביוגרפיה
יליזבטה פטרובנה נולדה לצאר פיוטר הגדול ופילגשו מארטה סקאורונסקה (לימים הקיסרית יקטרינה הראשונה). יליזבטה נולדה מחוץ לנישואין (הוריה התחתנו באופן רשמי רק בשנת 1712). מסיבה זו לא נחשבה ליורשת אפשרית של כס המלכות לאחר מות אמה הקיסרית, ואף לאחר מות אחיינה פיוטר השני, למרות שבצוואה של יקטרינה הראשונה נכתב שהיא אמורה לרשת את פיוטר השני.
בתקופת שלטונה של אנה, קיסרית רוסיה הורחקה יליזבטה מהחצר. האצולה הרוסית, שלא הייתה מרוצה משליטת ארנסט בירון, התכנסה סביב יליזבטה. יליזבטה ניצלה את ההזדמנות שנקרתה לה בעת שלטונה של אנה לאופולדובנה כעוצרת, וביצעה הפיכת שלטון. בליל ה-6 בדצמבר 1741, יחד עם מיכאיל וורנצוב ופיוטר שובלוב ובתמיכת חיילי משמר הצאר, הדיחה יליזבטה את איוואן השישי. כל משפחתו נעצרה ונשלחה תחילה למעצר ליד ריגה ולאחר מספר שנים לכפר במחוז ארכנגלסק. המקורבים לשלטון כריסטופור מיניך ואנדריי אוסטרמן נעצרו ונשלחו לסיביר. יליזבטה ניצלה את מורת רוחם של בני האצולה הרוסית לנוכח העובדה שבמהלך שלטונם של הקיסרית אנה ושל איוואן השישי הוצבו ברוב עמדות המפתח אנשים ממוצא גרמני.
תקופת השלטון
לאחר תפיסת השלטון הכריזה יליזבטה על חזרה לעקרונות מדיניות פנים וחוץ אשר הונהגו על ידי אביה, פיוטר הגדול. היא ביטלה את כל מוסדות השלטון שהונהגו באימפריה הרוסית על ידי הקיסרית אנה.
בענייני המדינה היא סמכה על מקורבייה - אלכסיי רזומובסקי, פיוטר שובלוב, מיכאיל וורונצוב ואנדריי בסטוז'ב-ריומין.
במהלך כהונתה של יליזבטה המשיכה רוסיה במלחמה עם שוודיה בשנים 1741–1743. במלחמה זו הצליח הצבא הרוסי להביס את הצבא השוודי במספר קרבות. תוצאת המלחמה הייתה סיפוח של חלקים ניכרים מפינלנד לשטחה של האימפריה הרוסית.
ביוזמת פיוטר שובלוב בוצעו שינויים משמעותיים בתחום הכלכלי והמיסוי.
בהתאם להנחייתה חודשה עבודה על תרגום מחודש של הברית החדשה. התרגום החדש ראה אור בשנת 1751 והוא נמצא בשימוש עד היום, בשינויים קלים.
בשנת 1755, על מנת למנוע את התחזקותה של פרוסיה, כרתה רוסיה ברית עם אוסטריה. ברית זו הביאה את רוסיה להשתתף במלחמת שבע השנים. במהלך המלחמה היו לצבא הרוסי מספר הישגים מרשימים, כמו כיבוש פרוסיה המזרחית וכיבוש ברלין. אבל מותה של יליזבטה בטרם סיום המלחמה מנע מרוסיה לתרגם את הצלחותיה בשדות הקרב להישגים טריטוריאליים.
היא תמכה בהרחבת זכויות האצולה. היא ביטלה עונש מוות ואסרה על ביצוע עינויים קשים.
יליזבטה ראתה חשיבות רבה בפיתוח וקידום של תרבות, חינוך ומדע ברוסיה. במהלך כהונתה נוסדו האוניברסיטה הראשונה ברוסיה - אוניברסיטת מוסקבה והאקדמיה המלכותית לאומנויות. היא פרסמה צו על הקמת מערכת תיאטראות שהיו בחסות הקיסר.
חיים אישיים
יליזבטה לא נישאה מעולם באופן רשמי, לכן מינתה את אחיינה קרל פיטר אולריך (לימים פיוטר השלישי) ליורש העצר. יחד עם זאת חלק מההיסטוריונים טוענים כי בשנת 1744 התחתנה יליזבטה באופן חשאי עם מאהבה הרוזן אלכסיי רזומובסקי. מאהב נוסף שלה היה שר החינוך ומייסד אוניברסיטת מוסקבה איוואן שובלוב, שהיה צעיר ממנה בשמונה עשרה שנים. במהלך שלטונה של הקיסרית יקטרינה הגדולה הופיעה באיטליה אישה אשר הכריזה שהיא כביכול בתה של יליזבטה מנישואין אלו.
ביקור המלאכים באוהל אברהם
ביקור המלאכים באוהל אברהם הוא סיפור מקראי שמופיע בתחילת פרשת וירא,, העוסק בביקור של שלושה מלאכים באוהלו של אברהם באלוני ממרא שבישרו לו על לידת יצחק.
הסיפור על פי מדרשי חז"ל
המעשה כפי שמופיע במקרא מספר על התגלותו של אלוהים אל אברהם אבינו ביום חם במיוחד, כאשר האירוע התרחש ביום השלישי למילתו של אברהם - מצב בו היה חלוש במיוחד. כאשר ראה אלוהים בחולשתו הוא "הוציא חמה מנרתיקה" כדי לעצור בעד בני האדם לצאת לרחוב ובכך למנוע מאברהם את הטרחה שבאירוח. אולם אברהם שנחשב למכניס אורחים, ישב על פתח ביתו בציפייה לאורחים מזדמנים.
אלוהים עצמו בא ל"ביקור חולים" אצל אברהם, ובעוד אלוהים משוחח עם אברהם הבחין אברהם מרחוק בשלוש דמויות, אברהם עזב את אלוהים ורץ לקבל את האורחים, פנה אליהם וביקשם לסור לביתו. מאחר שאברהם חשש שהם עובדי עבודה זרה הסוגדים לאבק רגליהם ביקשם טרם היכנסם לרחוץ רגליהם ורק אחר כך להיכנס לביתו. הוא פנה לשרה אשתו וביקש ממנה להכין לחם משלושת סאה קמח והוא עצמו רץ להכין חמאה, חלב ובן בקר להגיש לאורחים. אף על פי שמלאכים אינם יכולים לאכול ולשתות, משום כבודו של אברהם הם התחזו אוכלים ושותים.
ביקורם של המלאכים נועד, מלבד סיפוק רצון אברהם לאורחים, גם לביצוע שליחויות שונות. מלאך ראשון נשלח לבשר לשרה על הולדת בנה יצחק, השני בישר את מהפכת סדום ועמורה והשלישי בישר לאברהם על ריפויו מכאב ברית המילה ועל חובתו להציל את לוט ממהפכת סדום ועמורה. ואכן לאחר הסעודה בישר מלאך לאברהם כי בעוד שנה תוליד שרה אשתו בן, ולחיזוק ההבטחה חרץ המלאך חריץ בכותל בית אברהם ואמר כי בעוד שנה, כאשר תגיע השמש לחריץ זה, ייוולד הבן, הוא יצחק אבינו.
תאריך הסיפור
בסדר עולם פרק ה' ביקור המלאכים מתוארך לט"ו בניסן. בפרקי דרבי אליעזר פרק כ"ט אברהם נימול ביום הכיפורים והיום השלישי שבו באו המלאכים היה י"ב בתשרי. בספר היובלים פרק ט"ז ביקור המלאכים מתוארך לראש החודש הרביעי בעוד שברית המילה מתוארכת בפרק ט"ו ל-15 בחודש השלישי שהוא חג השבועות בלוח השנה במגילות קומראן.
פרשנויות
במסכת בבא מציעא מופיע קטע אגדה מסוף דף פ"ו עד תחילת דף פ"ז, אשר לומד מהסיפור דרך ארץ:
קישורים חיצוניים
יעקב ישראל סטל, אימתי ביקרו המלאכים אצל אברהם, סגולה, 23 חשוון תשפ"ב.
בבון מצרים
בבון המדריאס או בַּבּוּן הַמִּצְרִים (שם מדעי: Papio hamadryas) הוא מין קוף מהמשפחה קופים בעלי זנב. זהו הבבון הצפוני ביותר מבין מיני הבבון. תחום מחייתו נמשך מים סוף במצרים עד לאתיופיה וסומליה. מין זה חי גם בחצי האי ערב.
תיאור
בבון מצרים חי באזורים מדבריים, בסוואנות, בצוקים ובאזורים סלעיים.
תזונתם של בבוני מצרים מורכבת משורשים ומבעלי חיים קטנים כגון חלזונות, תולעים וחרקים שונים.
תוחלת החיים הממוצעת של בבון מצרים היא 35 שנים.
חברה
במערכת החברתית של בבוני מצרים ניתן לזהות מספר מבנים:
בקבוצה של בבוני מצרים יכולים להיות עד 60 פרטים. הנקבה היא המטפלת בגורים. בבוני מצרים יכולים להתרבות במשך כל השנה.
הר הקטור (ניו זילנד)
הר הקטור (באנגלית: Mount Hector) הוא אחת הפסגות הגבוהות ביותר ברכס טארארואה, בחלקו הדרומי של האי הצפוני של ניו זילנד. גובהו של ההר 1,529 מטרים.
היסטוריה
ההר נקרא על שם החוקר והמגלה ג'יימס הקטור, אשר היה חוקר מוביל בחקר ניו זילנד במהלך המאה ה-19.
בהר ממוקמת אנדרטה - צלב עשוי עץ לזכר מטפסי ההרים הניו זילנדים שנפלו במלחמת העולם השנייה.
קיפר מור
קיפר רוברטו פרנסיסקו מור (באנגלית: Kieffer Roberto Francisco Moore; נולד ב-8 באוגוסט 1992) הוא כדורגלן ולשי, המשחק בעמדת החלוץ בבורנמות', ובנבחרת ויילס.
קריירת מועדונים
מור נולד בטורקי, עיירה במחוז דבון. ב-18 באוגוסט 2012, ערך מור את הופעת הבכורה שלו בטרורו סיטי (קבוצה מהליגות הנמוכות באנגליה) בתבוסה 1–2 מול בילריקאי טאון. מור כבש את השער הראשון שלו עבור טרורו כעבור שבוע בתיקו 1–1 מול סולסברי סיטי. במהלך השנה כבש מור שבעה שערים בשבעה משחקים בינואר, ובתחילת פברואר 2013, הוכרז כי מור אמור להצטרף למועדון דורצ'סטר טאון.
מור הצטרף לדורצ'סטר טאון ב-11 בפברואר 2013, כשחתם על חוזה ל-18 חודשים, והופיע ביום למחרת בניצחון 2–3 על באת' סיטי.
באותה תקופה, מור שילב את הקריירה שלו מחוץ לליגה עם משרות ציבוריות כגון: מציל ומאמן אישי.
בסוף יוני 2013, הצטרף מור לקבוצת יאוביל טאון בטרום העונה.
ב-11 בינואר 2014, כבש מור את שער הבכורה שלו במסגרת הליגה בהפסד 1–2 לברנלי.
העונה הראשונה של מור בצ'מפיונשיפ הסתיימה עם פציעה, מה שגרם לו להחמיץ את שלושת המשחקים האחרונים של יאוביל, שבסופו של דבר לא הצליחו להימנע מירידה חזרה לליגה השלישית באנגליה.
ב-3 באוגוסט 2015, חתם מור על חוזה לשנה במועדון ויקינג הנורווגית.
ב-18 בינואר 2016, חתם מור במועדון פורסט גרין רוברס, מהליגה החמישית באנגליה.
את הופעת הבכורה שלו במועדון ערך ב-23 בינואר 2016, כששיחק כמגן מרכזי בניצחון 1–0 מול בריינטרי טאון. מור עזר לפורסט גרין רוברס להיכנס לפלייאוף לאחר שהקבוצה סיימה שנייה בליגה, אך נשללה ממנו ההזדמנות להופיע בגמר בהפסד הקבוצה לגרימסבי טאון, לאחר שהתפוצץ לו התוספתן.
ב-17 בנובמבר 2016, הצטרף מור לטורקי יונייטד בהשאלה למשך 28 יום. ואף כבש שער שוויון בדקה ה-88 למשחק, בהופעת הבכורה שלו בתיקו 1-1 נגד רקסהאם. כבר בהופעתו השנייה הוא כבש את השלושער הראשון בקריירה, בניצחון 3–0 על סוליהאל מורס.
ב-14 בינואר 2017, מור חתם על חוזה ל-18 חודשים במועדון איפסוויץ' טאון תמורת 10,000 לירות שטרלינג.
ב-21 בינואר 2017, ערך מור את הופעת הבכורה שלו במועדון כמחליף בהפסד 0–2 להאדרספילד טאון.
ב-10 ביולי 2017, הצטרף מור לרות'רהאם יונייטד בהשאלה עד לסיום העונה.
ב-12 באוגוסט 2017, הוא כבש שלושער בהופעת הבכורה שלו בבית בניצחון 5–0 מול סאות'אנד יונייטד.
ב-8 בינואר 2018, חתם מור במועדון בארנסלי על חוזה עד שתקף שנת 2021.
ב-20 בפברואר 2018, מור כבש את שערו הראשון בבארנסלי בתבוסה 1–2 מול בורטון אלביון.
בעונתו השנייה של מור עם בארנסלי, מור התגלה כחלוץ הפותח של המאמן והופיע 31 משחקים, מתוכם כבש 17 שערים. ב-9 בפברואר 2019 היה מור מעורב בהתנגשות אווירית עם מגן ג'ילינגהאם ונפצע בראשו, טופל על הדשא במשך עשר דקות ובהמשך נלקח לבית החולים. ב-28 בפברואר 2019, דווח כי יחמיץ את המשך העונה בשל פציעה זו, אך הוא שב לשחק עוד באותה עונה, ב-26 באפריל, מול שרוסברי טאון.
ב-24 באפריל 2019, היה מור אחד מחמשת שחקני בארנסלי שנבחרו בקבוצת השנה של ה-PFA לליגה השלישית באנגליה.
ב-5 באוגוסט 2019, מור חתם במועדון ויגאן את'לטיק לשלוש שנים בסכום לא ידוע.
ב-2 בנובמבר 2019, כבש מור את שערו הראשון שלו במועדון מול סוונסי סיטי.
ב-31 בינואר 2022 חתם בבורנמות' תמורת 5 מיליון פאונד.
ב-3 במאי 2022 עלה עם בורנמות' לפרמייר ליג בניצחון 0–1 על נוטנגהאם פורסט.
קריירה בינלאומית
במאי 2019 קיבל מור את הזימון הראשון שלו לסגל נבחרת ויילס. ב-10 באוקטובר 2019 כבש מור את שערו הבינלאומי הראשון, במסגרת מוקדמות יורו 2020, מול נבחרת סלובקיה.
במאי 2021, מור נבחר לסגל של ויילס ליורו 2020.
ב-12 ביוני 2021, כבש מור את שער השוויון במשחק הפתיחה של ויילס ביורו 2020 מול נבחרת שווייץ.
נכלל בסגל נבחרת ויילס לטורניר מונדיאל 2022.
אנג'לו מריאני
אנג'לו מאוריציו גספארה מריאני (באיטלקית: Angelo Maurizio Gaspare Mariani; 11 באוקטובר 1821 - 13 ביוני 1873) היה מנצח אופרה ומלחין איטלקי. כמנצח זכה לשבחי ג'וזפה ורדי, ג'אקומו מאיירבר, ג'ואקינו רוסיני וריכרד וגנר, והיה ידיד אישי של ורדי במשך שנים רבות, אם כי בשנות חייו האחרונות של מריאני חל ביניהם נתק. מריאני ניצח לפחות על שתי בכורות עולמיות ("ארולדו" של ורדי ו"אמלטו" של פרנקו פאצ'ו), ולפחות על ארבע בכורות איטלקיות ("האפריקנית" של מאיירבר, "דון קרלוס" של ורדי, ומשל וגנר, "לוהנגרין" ו"טנהויזר".
חייו
בשנת 1843 ניגן בוויולה בתזמורת אופרה במצ'ראטה וכתב שתי אוברטורות, שזכו לביצוע. הוא עבר לפנזה בשנת 1844 לשמש מורה ומנצח באקדמיה המקומית. אחת האוברטורות שלו עוררה את תשומת לבו של רוסיני, שהביא לביצועה. לאחר זאת עבד מריאני בטרנטו (שם ניצח לראשונה על אופרה), בבולוניה (שם למד קונטרפונקט אצל מתילדה מרקזי ובמסינה. במסינה סירבה התזמורת לנגן בניצוחו. וא כתב יצירות קצרות לתזמורת כלי הנשיפה ממתכת של בית היתומים המלכותי במסינה ולאקדמיה של העיר. אחרי תקופות עבודה נוספות בנאפולי, בולוניה ומסינה (שתזמורתה הוסיפה להתייחס אליו בעוינות, אבל ייתכן שניגן שם בתזמורת ולא ניצח עליה), פתח דף חדש ב-1846 כמנצח במילאנו. תחילה הופיע בתיאטרו רה ואחר כך בתיאטרו קארקאנו. בהמשך ניצח גם בסטראדלה ובוויצ'נצה.
מריאני טען לביטול השיטה לפיה התבצעה מלאכת הניצוח על תזמורת אופרה במשותף על ידי מאסטרו קונצ'רטאטורה מן הצ'מבלו וכנר-מנצח. ייתכן שהיומרה הזאת היא שגרמה לבעיותיו במסינה.
את הצלחתו הגדולה הראשונה נחל בשתי אופרות של ורדי, "שני הפוסקארי" (1846) ו"נבוקו" (1847), שתיהן במילאנו.
בספטמבר 1847 ניצח על המוזיקה של ג'ובאני פאצ'יני להצגה "אדיפוס רקס" של סופוקלס, עם מקהלה ותזמורת ענקיות. ביצוע זה הוביל, בנובמבר, למינויו למנצח של תיאטרון החצר בקופנהגן. בעת שהותו שם מת המלך כריסטיאן השמיני, והרקוויאם שמריאני חיבר לזכרו בוצע פעמיים.
מריאני חזר לאיטליה לאחר מהפכת 1848 והתגייס כמתנדב. משם נסע לקונסטנטינופול, שם ניצח על התיאטרון האיטלקי במשך שנתיים, כממשיכו של ג'וזפה דוניצטי, אחיו של המלחין הנודע. כמו כן חיבר שם שתי קנטטות דרמטיות וכן, לכבוד ביקור הסולטן אבדילמג'יט הראשון בתיאטרון נַאוּם המשוחזר, המנון לאומי חדש, שאת מילותיו הטורקיות למדו הזמרים האיטלקים בצורה פונטית. ההמנון הלאומי הוקלט.
בדצמבר 1851 חזר מריאני למסינה לארבעה חודשים, משם נסע לנאפולי ואחר כך התמנה למנצח בתיאטרו קרלו פליצ'ה בג'נובה. הוא התכוון להישאר שם חודשיים בלבד, אבל החוזה שלו היה לקבוע, והוא נשאר בגנואה רוב שנות חייו הנותרות ואף מת שם. המוניטין שלו היו עכשיו איתנים, והוצעו לו משרות שונות, בין השאר בפריז, מדריד ונאפולי, אך הוא התקשה לגמור אומר בדעתו לגבי איזו מהן, עד שפג זמנן. הוא התוודע אל ורדי בשנת 1853, וידידות אמיצה נקשרה ביניהם.
ב-16 באוגוסט 1857 ניצח מריאני על ביצוע הבכורה של "ארולדו" מאת ורדי, עיבוד מחודש של האופרה הקודמת שלו, "סטיפליו", בתיאטרו נואובו ברימיני.
ב-30 במאי 1865 ניצח על האופרה "אמלטו" של פרנקו פאצ'ו בתיאטרו קרלו פליצ'ה בגנואה. ובהמשך אותה שנה ניצח על הבכורה האיטלקית של "האפריקאית" מאת ג'אקומו מאיירבר בתיאטרו קומונאלה די בולוניה. כעבור שנתים, ב-27 באוקטובר 1867, עלתה הבכורה האיטלקית של דון קרלו מאת ורדי באותה תיאטרון בניצוח מריאני.
בשלהי 1868 ביקש ורדי ממריאני להיות המנצח בביצוע רקוויאם שתכנן לזכרו של ג'ואקינו רוסיני, שמת ב-13 בנובמבר. היה מדובר בשיתוף פעולה בין 13 מלחינים, בהם ורדי עצמו. מריאני הסכים להשתתף בוועדה המארגנת, אם לא נלהב לרעיון (כיוון שהיה מעורב במקביל בחגיגות הזיכרון לרוסיני בפזארו. 13 המלחינים כתבו איש איש את חלקו ביצירה (חלקו של ורדי היה "ליברה מה, דומינה"), אבל הביצוע המתוכנן ליום השנה הראשון למות רוסיני לא יצא לפועל בגלל חילוקי דעות עם מריאני באשר לביצוע בבזיליקה של סן פטרוניו בבולוניה. ב-4 בנובמבר, לגודל צערו של ורדי, התפטרה הוועדה המארגנת באופן רשמי מן המיזם. ורדי תלה את האשם בכך, במידה רבה, בחוסר המרץ והמחויבות של מריאני. והאשמה זו ציינה את ראשיתו האמיתית של הקרע בידידותם, שלא בא עוד על תיקונו (אף כי יש סימנים לכך שהבעיות החלו לצוץ כבר ב-1867).
בשנים הבאות, ניסה מריאני לתקן את הנתק, במכתבים אל ורדי, שבהם ביטא את אהבתו והערצתו אליו, אבל ורדי סירב לחזור בו והמשיך לנדות את מריאני בגין מה שראה ככישלון שלו בסוגיית הרקוויאם לזכר רוסיני. עוד גורם שסיבך את המצב היה הקשר הרומנטי של מריאני עם זמרת הסופרן טרזה שטולץ, חביבתו של ורדי (היא הייתה בחירתו לתפקיד הראשי בהצגת הבכורה במילאנו של "אאידה" בפברואר 1872, שהייתה, ככל שזה נגע לוורדי, הבכורה האמיתית). מריאני ושטולץ התארסו ותכננו להינשא. ואולם, בסביבות 1871 נפרדה שטולץ ממריאני, בנסיבות מעורפלות ביותר. היו רמזים ואפילו האשמות פומביות ששטולץ ניהלה במקביל רומן עם ורדי, אבל טענה זו לא הוכחה מעולם. על אף הנתק של ורדי עם מריאני במישור האישי, הוא המשיך לכבד את מקצועיותו והזמין אותו לנצח על ביצוע הבכורה של "אאידה" בקהיר בדצמבר 1871. מריאני סירב בטענה שאיננו בריא די הצורך לנסיעה. הוא דיבר אמת, שכן כבר אז החל לסבול מתסמיני הסרטן, שהיה עתיד לקטול אותו פחות משנתיים לאחר מכן. אף על פי כן, הסירוב העמיק עוד יותר את הנתק ביחסיהם.
ב-1 בנובמבר 1871 ניצח מריאני על הבכורה האיטלקית של "לוהנגרין" מאת וגנר בתיאטרו קומונאלה בבולוניה, בהצלחה רבתי. הייתה זו ההופעה הראשונה של אופרה מאת וגנר באיטליה. ב-9 בנובמבר בא ורדי להצגת "לוהנגרין" בניצוח מריאני ורשם על עותק של הפרטיטורה הווקאלית רשמים ודעות על וגנר (הייתה זו כמעט בוודאות החשיפה הראשונה של ורדי למוזיקה של וגנר). ב-1872 ניצח מריאני על הבכורה האיטלקית של "טנהויזר" של וגנר, גם היא בבולוניה, אך זו נחלה הצלחה קטנה בהרבה מ"לוהנגרין". מריאני גם הלחין שירים רבים, שחלקם הוקלטו.
ביוני 1873, בן 51 בלבד, מת אנג'לו מריאני מסרטן, בעליית הגג של פאלאצו סאולי, בית ששכר זה שנים מוורדי בגנואה.
תיאטרו אנג'לו מריאני בסנט'אגאטה פלטריה (שנבנה במקור בשנת 1605) נקרא מחדש על שמו של מריאני.
כנסיית בויאנה
כנסיית בויאנה (בולגרית Боянска църква) היא כנסייה השוכנת ברובע בויאנה שבדרום-מערב סופיה, בירת בולגריה. היא מורכבת משלושה חלקים שנבנו בסוף המאה ה-10, במאה ה-13 ובמאה ה-19. הכנסייה מעוטרת בפרסקאות עשירים במספר שכבות, הנחשבים לאחד הריכוזים השמורים והשלמים של אומנות מזרח אירופית ימי ביניימית. הכנסייה הוכרזה כאתר מורשת עולמית בשנת 1979.
המבנה
הכנסייה קטנה למדי - אורכה כ-19 מטר ורוחבה המרבי הוא תשעה מטרים. חלקה המוקדם ביותר שוכן בצידו המזרחי של המבנה והוא הוקם בסוף המאה ה-10 ובתחילת המאה ה-11. צורתו כשל צלב ולו אפסיס בודד בצידו המזרחי. חלקה השני של הכנסייה הוקם במאה ה-13 ממערב לראשון, על ידי קלויאן, צאר האימפריה הבולגרית השנייה, ובו שתי קומות. קומת הקרקע משמשת כקבר משפחתי ומעליה קמרון חבית. בקיר הדרומי והצפוני קבועים שני ארקוסוליה (Arcosolium). מעל לקומה זו שוכנת קומה שנייה ובה קפלה הדומה בצורתה ובממדיה למבנה המזרחי. אל הקפלה מוליך גרם מדרגות חיצוני. החלק השלישי של המבנה הוקם במחצית המאה ה-19 מכספי תרומות של תושבי בויאנה. שלושת חלקי המבנה מחוברים זה לזה, והכניסה אליו היא באמצעות פתח בקיר המזרחי של החלק החדש ביותר. שני המבנים המוקדמים מעוטרים מבחוץ בעיטורי קרמיקה.
הפרסקאות
בכנסייה 89 תמונות שבהן יותר מ-240 דמויות. שכבת הציורים המוקדמת ביותר נמצאת במבנה המוקדם של הכנסייה ומתוארכת למאה ה-11 ולמאה ה-12. רק חלקים מציורים אלה שרדו.
בכנסייה מספר פרסקאות נוספים מהמאות ה-14, ה-16, ה-17 ומשנת 1882. הפרסקאות שוחזרו ונוקו במספר הזדמנויות במהלך המאה ה-20 ובעשור הראשון של המאה ה-21. בשיפוץ האחרון שנערך בין שנת 2006 ל-2008 בעלות של כ-200,000 אירו, הותקנו מערכת מיזוג ומערכת תאורה שאיננה פולטת חום. השהות במבנה הוגבלה ל-15 דקות לכל מבקר.