cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קאוטוקיינו
שנות ה-50
בשנת 1952 נפתחו בקאוטוקיינו בית ספר לאומי למקצועות ביתיים לסאמים, ולאחר מכן גם תיכון סאמי ובית ספר לרעיית איילים, היחיד בעולם שמלמד את התחום. ב-3.9.1952 התרסק מטוס נורדמן של חברת בעת שניסה לנחות ב באזור שנחשב כיום. כל ארבעת נוסעיו יצאו ללא פגע, אך המטוס נהרס לחלוטין. המטוס היה במשימה של שירות הביון הנורווגי לספק ציוד צבאי למחסן שנועד למקרה שברית המועצות תתקוף את נורווגיה.
ב-1953 נפתחה בקאוטוקיינו, תחנה הידראולית שמנצלת הפרש גובה של 5.5 מטרים ומייצרת מדי שנה אנרגיה של כ-4-4.5 ג'יגהואט־שעה.
ב-22.2.1957 נפתחה משחטת האיילים בקאוטוקיינו.
ב-1959 ביקר מלך נורווגיה אולף החמישי בכפר קאוטוקיינו. זה היה ביקור מלכותי ראשון במקום. במהלך ביקורו הגיע המלך גם לבית האבות בכפר, ובירך שם את מאריט הטה ליום הולדתה ה-97. באותה שנה נפתחה בכפר קאוטוקיינו חנות התכשיטים ותצוגת האמנות "גלריית הכסף של יוהלס" על ידי זוג המהגרים רג'ין יוהלס מפרוסיה המזרחית ופרנק יוהלס מדנמרק.
שנות ה-60
בסוף 1960 נפתח הכביש מקאוטוקיינו לגבול פינלנד, אם כי חלקו היה באיכות ירודה. 37 מתוך 42 הקילומטרים של הכביש מומנו מתקציב מטרופולין קאוטוקיינו, באמצעות הלוואות שלקח המטרופולין.
בסוף 1962 נשרף לחלוטין בית ההארחה בקאוטוקיינו, לא היו נפגעים בנפש.
אוכלוסיית המטרופולין הגיעה ל-2,063 תושבים בינואר 1963, ובכך עברה את רף 2000 התושבים.
ב-1963 נוסד. נבחר לעמוד בראש הסניף המקומי. באותה שנה נפתח קו החשמל מנורד-טרומס לקאוטוקיינו, ואספקת החשמל הופכת יציבה יותר, אחרי תקופה של קיצוב חשמל מאחר שהתחנות הקיימות לא הצליחו לעמוד בצריכה המקומית.
ב-1965 ניצודה לראשונה אונדטרה (חולדת מושק) 13 ק"מ דרומית-מערבית לכפר קאוטוקיינו.
ב-1966 נפתח מלון בקאוטוקיינו, עם 100 מיטות, ובעלות של 5 מיליון קרונות נורווגיות (שווה ערך ל-59 מיליון קרונות נורווגיות של 2022).
ב-1969 ביקרו יורש העצר האראלד ואשתו סוניה בקאוטוקיינו. הם הגיעו מקאראשוק במסלול משולב באופנועי שלג, צפלין ומסוק. בקאוטוקיינו השתתפו בטקס בכנסייה ולאחר מכן ביקרו במכרות באזור.
שנות ה-70
ב-1974 בוצע משאל עם בקאוטוקיינו בשאלה אם יש לאפשר מכירת בירה בחנויות. מכירת הבירה נאסרה לבסוף ברוב של 393 מצביעים שהתנגדו מול 192 שתמכו במכירה. סך הכל הצביעו 40% מבעלי זכות ההצבעה.
ב-1976 נפתח לתנועת מכוניות המקטע של כביש 92 בין קאוטוקיינו לקאראשוק, וקיצר את מרחק הנסיעה בין השניים מ-378 ק"מ ל-146 ק"מ.
ב-1977 הוקמה ועדת החינוך הסאמית, והמזכירות שלה התמקמה בקאוטוקיינו, משם הגיעו שלושה מתוך שמונה חברי הוועדה הראשונים. הוועדה הוגדרה תחת משרד הכנסיות והחינוך וסיפקה מתחילת דרכה סיפקה הדרכה, מידע ותיאום לתוכנית הלימודים ולדרכי ההוראה הסאמיים, כאשר בהמשך קיבלה גם סמכויות בתחום החינוך הסאמי. כעבור 25 שנות עבודה, בשנת 2000, נסגרה הוועדה כאשר סמכויותיה ומשימותיה הועברו למחלקת החינוך של, מחלקה שבשנת 2012 שינתה את שמה ל"מחלקת החינוך וההכשרה של הפרלמנט הסאמי".
ב-30.11.1978 החלטה של הפרלמנט של נורווגיה להרחיב את הובילה לגל הפגנות שנודעו מאוחר יותר בתור "ההתנגדות לפיתוח נהר קאוטוקיינו-אלטה".
שנות ה-80
ב-1987 קמה, תחנת כוח הידראולית שמבוססת על שנמצא בצפון מטרופולין קאטוקיינו.
ב-1989 נבחר מקאוטוקיינו לנשיא הראשון של הפרלמנט הסאמי בנורווגיה.
ב-1989 גם התרסק מסוק מדגם בל 206 ג'ט ריינג'ר בסוולובוופמי, בקצה הצפוני של מטרופולין קאוטוקיינו. המסוק היה בדרכו מקוונאנגן למאסי, ושני נוסעי המסוק נהרגו בהתרסקות.
שנות ה-90
אוכלוסיית המטרופולין הגיעה ל-3,011 תושבים בינואר 1992 ול-3176 תושבים בינואר 1997, ובכך עברה את רף 3000 התושבים. ב-1992 נפתח גם אולם העירוני, בו מתקיים מאז 1993 הסאמי גרנד פרי של חג הפסחא.
ב-1992 ביקרו המלך הראלד והמלכה סוניה בקאוטוקיינו כחלק מסיור בצפון נורווגיה. הזוג המלכותי הגיע במסוק ונשאר בקאוטוקיינו כ-3 שעות. באותה שנה ביקרה בקאוטוקיינו זוכת פרס נובל לשלום ריגוברטה מנצ'ו בהזמנת נשיא הפרלמנט הסאמי אולה הנריק מאגה. היא השתתפה בטקסט בכנסייה.
ב-1994 נפתחה תוכנית נסיונית לציד אביב של ברווזים בקאוטוקיינו כפיילוט ל-3 לשנים, שמאוחר יותר הוארך, ובהמשך מתוכנן להימשך על בסיס קבוע. ציד הברווזים באביב והחורף הוא מסורת סאמית, שהממשל איפשר בהעלמת עין מאז 1950. דו"ח משנת 2020 שיזם הממשל בקאוטוקיינו נועד להסביר לרשויות כי מדובר במנהג חשוב שנושא ידע סאמי מסורתי ומהווה נושא מרכזי בתרבות הסאמית.
ב-1996 ביקר הדלאי לאמה בקאוטוקיינו ליום אחד בחג הפנטקוסט. בקאוטוקיינו נפגש עם נשיאי הפרלמנטים הסאמיים של נורווגיה (אולה הנריק מאגה), שוודיה ופינלנד. בהצהרה משותפת שהוציאו שלושת הפרלמנטים הסאמיים באירוע, גינו את הפרות זכויות האדם של סין נגד העם הטיבטי, ואף קבעו שטיבט היא מדינה כבושה ושהכיבוש הסיני הוא הפרה של החוק הבינלאומי ושל שלטון החוק.
ב-1997 בילה ראש ממשלת נורווגיה את חופשת הפסחא שלו בקאוטוקיינו. במהלך החופשה יאגלן ומשפחתו השתכנו בביתו של ראש המטרופולין אנטון דאהל.
ביולי 1997 נסגר אתר הפסולת בקאוטוקיינו, והחלה העברת פסולת לאלטה.
ב-1999 נסגרה חנות הכלבו של הכפר קאוטוקיינו "החנות של הטה" (Hættas Landhandel), ונפתחה מחדש חודשיים לאחר מכן כסניף של הרשת הבינלאומית.
שנות ה-2000
בספטמבר 2000 נפתח מרכז בריאות חדש בכפר קאוטוקיינו, בעלות של 50 מיליון קרונות נורווגיות (כ81 מיליון קרונות של 2022).
ב-2002 נפתחה בתוך מתחם חנות  בכפר קאוטוקיינו. סניף הדואר המקומי נסגר. בסוף אותה שנה נפתח בכפר סניף של.
בחודש יולי 2003 נשרף לחלוטין מלון נורדלנדיה בקאוטוקיינו, אך ב-2008 פתחה, רשת המלונות השלישית בגודלה בנורווגיה, מלון חדש בקאוטוקיינו.
ב-2005 ירדה שוב אוכלוסיית המטרופולין מתחת ל-3000 איש עם 2997 תושבים.
בנובמבר 2015 נפתחה בכפר קאוטוקיינו סניף של המותג של. זהו הסניף השישי של המותג אקסטרה.
ב-2021 החלה בניה של גן ילדים חדש וחטיבת ביניים חדשה בקאוטוקיינו, בעלות של 207 מיליון אירו ובשטח של שישה דונם. מסירת המקום למועצה המקומית נקבעה ל-16.1.2023, ותחילת הלימודים במקום נקבעה ל-16.2.2023. ב-2022 החלו בקאוטוקיינו בניית בית ספר תיכון ובניית בית ספר לרעיית איילים, בעלות כוללת של 485 מיליון קרונות עם שטח של 7.3 דונם בשתי קומות. תחילת הלימודים במבנים החדשים נקבעה ל-1.8.2024, והמבנה מיועד להכיל גם את התיאטרון הלאומי הסאמי בייוואש.
האוניברסיטה הסאמית
האוניברסיטה הסאמית, שמכונה גם "האוניברסיטה הסאמית למדעים שימושיים", הוקמה בכפר קאוטוקיינו בשנת 1989, ונכון לשנת 2020 היו בה כ-200 סטודנטים מכל הארצות ברחבי הסאפמי (נורווגיה, פינלנד, שוודיה ורוסיה), ו-110 עובדים. היא מוגדרת מוסד להשכלה גבוהה ומחקר, ומהווה אחת מ-25 מוסדות הלימוד האקדמיים הציבוריים בנורווגיה, ואחת משש האוניברסיטאות הציבוריות במדינה. האוניברסיטה קיבלה את האחריות הלאומית לחינוך אקדמי סאמי, כולל חשיפה בתוכניות לימוד ובעיתונות, מפתחת את הסילבוסים שלה על בסיס צורכי הסאמים, ושואפת לפתח את השפות הסאמיות לשפות אקדמיה, בהוראה, באדמיניסטרציה ובין הסטודנטים.
האוניברסיטה מציעה את התארים הבאים:
בנוסף מקיימת האוניברסיטה על בסיס לא קבוע קורסים, השתלמויות והכשרה ראשונית בשפה הסאמית.
באוניברסיטה שני מכוני מחקר: כמו כן פעיל בה המרכז לסאמים בחינוך, מרכז מיומנויות ארצי למערכת החינוך מגיל גן עד לאקדמיה, המקדם שימוש בשפות הסאמיות בדיבור ובכתב בקרב האוכלוסייה.
בשנת 2009 נפתח קמפוס בקאוטוקיינו, ואליו עברו האוניברסיטה הסאמית, המכון הסאמי הנורדי,, ארגון רווחת הסטודנט של פנים פינמרק (אגודת הסטודנטים של האוניברסיטה הסאמית), מחלקת השפה של הפרלנט הסאמי של נורווגיה, המרכז הבינלאומי לרעיית איילי צפון ומרכז המידע הבינלאומי לזכויות ילידים.
הנהלת האוניברסיטה
לאוניברסיטה הסאמית רקטור ומנכ"ל. הרקטור נבחר מקרב העובדים והסטודנטים לארבע שנים, ולכל היותר שתי קדנציות. המנכ"ל ממונה על ידי הדירקטוריון. לרקטור יש אחריות כוללת על האוניברסיטה, והוא ראש המועצה שלה, בעוד שהאחריות הניהולית נמצאת אצל המנכ"ל.
המכון הסאמי הנורדי
ב-1973 הוקם בקאוטוקיינו כגוף של, ומאוחר יותר הוסב לעיסוק בנושאים בהקשר הסאמי. נכון לשנת 2022 המכון מסונף ל, ומטרתו לחזק ולפתח את התרבות, השפות וחיי החברה הסאמיים באשר הם. המכון מקבל מימון ממועצת השרים הנורדית,, משרד החינוך, המחקר והתרבות השוודי ומשרד החינוך הפיני על פי חלוקה מוגדרת מראש.
נכון לשנת 2022 מעסיק המכון כ-20 חוקרים בתחומי השפה הסאמית, המשפט והחברה, מבצע מחקרים בשיתוף עם מוסדות מחקר וחינוך אחרים, ומגדיר לעצמו כמטרה פיתוח של המחקר הילידי ברחבי העולם.
מגפת השחפת
בתחילת המאה ה-20 הכתה מגפת השחפת בנורווגיה, כאשר פגיעתה במחוז פינמרק הייתה קשה במיוחד. מאז 1901 ועד 1950 בערך שיעור התמותה משחפת בפינמרק היה כפול משיעור התמותה הארצי, ולאורך שנות ה-50 שיעור מקרי השחפת החדשים היה גם הוא פי שניים מהממוצע הארצי.
במסגרת זו השחפת הגיעה גם לקאוטוקיינו, אך הייתה בבקרה: סקרי בריאות דו-שנתיים מאז 1946 והגעה של מומוחה ריאות לאזור מדי פעם הביאו לגילוי שניים-שלושה מקרי שחפת מדי שנה בשנים 1953-1956. עם זאת שירותי הרפואה היו מוגבלים: עד שנת 1952 וכן גם ב-1957-1958 לא היה רופא קבוע בקאוטוקיינו, והרופא הקרוב ביותר היה באלטה, כ-130 ק"מ צפונה. גם בית החולים הקרוב היה מרוחק: בהמרפסט, מרחק של 270 ק"מ, אם כי מרכזי חולים בעלי 16 מיטות הוקמו בכנסייה בקאוטוקיינו ובמאסי. גם כשהיה רופא קבוע, התקשורת הייתה קשה כי האוכלוסייה דיברה נורווגית בסיסית בלבד, ותרגום לסאמית נעשה על ידי גורמים מזדמנים. ואולם למרות הקשיים הללו ולמרות שהפעילות נגד שחפת הייתה חלק מפעולות הנורווגיזציה הממשלתיות, מערכת הבריאות כן זכתה לאמון מצד האוכלוסייה הסאמית ולשיתוף פעולה של השלטונות המקומיים.
ב-1957 החלה התפרצות קשה של שחפת בקאוטוקיינו, לפני שהספיקו לשקם את התשתיות מההרס של מלחמת העולם השנייה, ובעיצומו של תהליך מעבר מאורח חיים נוודי להתיישבות קבע בקרב חלק מן האוכלוסייה. ההדבקה התקדמה דרך בני משפחה, ומשם בין ילדים בפנימיה. אורח החיים הנוודי בשילוב המגורים הצפופים בתוך קבוצות הרועים יצר תנאים להדבקה בקנה מידה רחב. ב-1959 התגלו מספר מקרי שחפת אצל ילדים (קרובי משפחה של נדבקים מ-1957) ומבוגרים, שכולם הספיקו להדביק אחרים לפני שאובחנו. בשנים 1958-1961 התגלו 45 מקרי שחפת בקרב אוכלוסייה של כ-2000 איש, משמע 2.5% מהאוכלוסייה, נתון גבוה בצורה חריגה בנורווגיה.
תרבות
קואוטקיינו נחשב (ביחד עם קאראשוק) לבירת התרבות הסאמית הצפונית, וכ-90% מהתושבים בו דוברים סאמית צפונית. זהו המטרופולין הראשון, ובמשך תקופה ארוכה גם היה היחיד, שנתן לשפה סאמית מעמד שווה לנורווגית בענייני מנהל ציבורי.
ב-1925 היה קאוטוקיינו מוקד מרד קאוטוקיינו.
קאוטוקיינו הוא מקום מושבם של מספר מוסדות חינוך ותרבות סאמיים, כמו גם אטרקציות תיירותיות כגון מרוצי איילים ומרוצי קטנועים. במטרופולין נמצאים התיאטרון הסאמי הלאומי בייוואש,, מרכז הסרטים הסאמי, הפרלמנט הסאמי, המטה של ארגון רועי האיילים העולמי, המשרד הראשי של , משרדים של העיתון הסאמי "", משרדי ההוצאה לאור וחברת התקליטים DAT הסאמית ו. בשנים 1996–2012 נערך בקאוטוקיינו. בשנת 2005 צורף קאוטוקיינו לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו כנושא שתי נקודות מדידה מייצגות של הקשת הגאודזית של שטרובה: נקודת ונקודת.
זוכה תוכנית הראליטי "" עונת 2007, מיקל איסאק איירה, וזוכה תוכנית הריאליטי הנורווגית בעונת 2002 יוהאן מאתיס בוליו, שניהם מקאוטוקיינו. להקת הראפ הסאמית שהשתתפה בתוכנית הכישרונות "" בערוץ TV2, גם היא מקאוטוקיינו.
בחודש אוגוסט מדי שנה מתקיימים פסטיבל הדגים הלבן ופסטיבל הסתיו. פסטיבל הסתיו נמשך כל סוף השבוע וכולל קונצרטים ומרוצי גלישת רכבי שלג על גבי מי הנהר. במרוצים הללו, אם הנסיעה איטית מדי או הסיבובים חדים מדי, כלי הרכב שוקע במים.
אתר המילניום
במסגרת יוזמת משרד התרבות הנורווגי, לפיו כל רשות מקומית בוחרת "" המסמל את המעבר למילניום החדש בשנת 2000, נבחר בקאוטוקיינו ההר, בעקבות אגדה שמקושרת אליו.
התיאטרון הסאמי הלאומי בייוואש
ב-1981 הוקם בקאוטוקיינו התיאטרון הסאמי הלאומי "בייוואש", התיאטרון היחיד בנורווגיה שההצגות בו הן בשפה הסאמית. התיאטרון מגיע גם לאזורים הסאמיים במדינות השכנות, במסעות הכוללים 70–80 ימי מסעות בשנה, ונסיעות למרחק של כ-6000 ק"מ. במקור היה התיאטרון קבוצה עצמאית, אולם מאז 1991 הוא נתמך על ידי המדינה, ומאז 2002 הוא נתמך על ידי הפרלמנט הסאמי.
התיאטרון מקיים שיתופי פעולה אמנותיים וחינוכיים עם, עם התיאטרון הסאמי בקירונה שבשוודיה, עם שבעיירות  בנורווגיה וב בשוודיה, ועם תיאטרון הולוגאלנד במחוז טרומס.
בשנת 2011 חגג התיאטרון 30 שנות פעילות עם בכורה של ההצגה "המרחבים שלנו" בבימויו של. ישנן תוכניות להעביר את התיאטרון מהיכל התרבות של קאוטוקיינו לבניין בית הספר התיכון החדש שנמצא בבניה מאז 2022.
פסטיבל הפסחא של קאוטוקיינו
החל מ-1971 מתקיים פסטיבל הפסחא של קאוטוקיינו (Kautokeino påskefestival), פסטיבל חורף שהוקם על ידי האמן ומתמקד בקידום מוזיקה, בידור אמנות ותרבות סאמיים.
סאמי גרנד פרי
ב-1990 נוספה לפסטיבל תחרות שירים בשם "" שצברה מאז פופולריות, החלה להיות משודרת בטלוויזיה, ונעשתה למוקד משיכה לבני סאמי מכל רחבי הסאפמי: שוודי, פינלנד ורוסיה. במסגרת התחרות מוצגים שירים מודרניים בשפות הסאמיות ושירת יוייק.
דת
במטרופולין שלוש כנסיות: כנסיית קאוטוקיינו שנבנתה מחדש ב-1958, כנסיית מאסי מ-1965 וכנסיית לאהפולופל מ-1967. הכנסית נחשבות בשטח.
כנסיית קאוטוקיינו
ב-1958 נחנכה כנסייה חדשה בקאוטוקיינו. הכנסייה, שמשמשת מאז אתר תיירותי מרכזי, בנויה במקומה של הכנסייה המקורית ששרפו הנאצים ב-1944, ותלויות בה אותן נברשות שהיו תלויות בכנסייה המקורית וניצלו מן השריפה. הכנסייה שימשה גם להופעות, עד שבאוקטובר 2013 אסרה מועצת הקהילה של קאוטוקיינו על המשך קיום הופעות לא-נוצריות בה, לאחר שהחצוצרן אולה אדווארד אנטונסן השמיע שירת יוייק על הבמה שם. מועצת הקהילה, לדברי הנציגה אינגה גונהילד בוליו קמי, אינה מרשה השמעת יוייק בכנסייה, ואינה רואה ביוייק כחלק טבעי מהחיים הנוצריים. הרתיעה מן היוייק יכולה להיות מוסברת בהיותה שירה עממית יומיומית, אולם לדברי הפרופסור לספרות סאמית האראלד גאסקי, הרתיעה נובעת מחלקו של היויק בדת הסאמית, שגרם לדחייתו על ידי הנוצרים, בעיקר בקאוטוקיינו ובקאראשוק.
פרשת לינגמו
באפריל 1997 התקיים בכנסיית קאוטוקיינו הטקס בו הוסמך לבישוף "", שידוע גם כ"כנסייה הנורווגית הגולה". הטקס היה אירוע שנוי במחלוקת מאחר שדיקנאט סטראנדבארם הוא ממסד כנסייתי אלטרנטיבי שנקרע מ בשל התנגדותו החריפה להפלות ומה שהוא רואה כליברליזם של הכנסייה הנורווגית.
ביולי 1998 החליט שר הכנסיות, החינוך והמחקר הנורווגי לפטר את הכומר לינגמו, כשהסיבה המוצהרת היא התנגדותו לבישוף הלותרני  וסירובו לקבל את סמכות הבישוף. לינגמו התנגד לפיטורין והמקרה הגיע לבית המשפט המחוזי, שם הפסידה המדינה בפסק הדין שניתן בינואר 2000, ולינגמו נשאר בתפקידו. חודשיים לאחר מכן ערערה המדינה על פסק הדין, בהובלת שר התרבות והכנסיות. הערעור התקבל פה אחד בינואר 2001 בבית המשפט לערעורים, ולינגמו פוטר ונדרש גם לשלם הוצאות משפט על הערעור. לינגמו ערער לבית המשפט העליון, אולם הערעור נדחה, ובמאי 2001 הפיטורין קיבלו תוקף משפטי.
מוסדות נוספים
בקאוטוקיינו נמצאים משרד מחוזי של, מוזיאון החצר הכפרית של קאוטוקיינו, מכון הדווג'י, תחנת מכ"ם שיתה בעבר בסיס של חיל האוויר הנורווגי, כנסיית קאוטוקיינו שזכתה לפרסום, ומכרות ביידזווואגי שידועים בהתנגדות שהם מעוררים באזור.
יצרן הלאבו (מבנים סאמיים)
תחנת המכ"ם (לשעבר בסיס חיל האויר) בקאוטוקיינו
ב-1955 הוקם בסיס חיל האוויר הנורווגי בקאוטוקיינו בעקבות תחנת רדיו שהופעלה שם עוד משנת 1945. הבסיס שימש החל מ-1972 חלק מ, ואף זיהה טילי שיוט רוסיים מעל המרחב האווירי של נורווגיה ופינלנד במהלך 1982. הבסיס המשיך לפעול במקום במשך 40 שנה עד שנסגר בשנת 1995 והפך לתחנת מכ"ם בשליטה מרוחקת של.
בעבר היה בקאוטוקיינו מפעל של חברת Venor המקומית לייצור לאבו (מבנים סאמיים). המותג נקנה על ידי חברת "Arctic Lavvo", אולם הייצור בקאוטוקיינו ממשיך.
מכרות ביידזווואגי
מכרות ביידזווואגי בקאוטוקיינו היו במשך זמן רב ממכרות הזהב הגדולים בצפון אירופה. בשנת 1970 פתחה חברת חברת את מכרות  (כך בסאמי. בנורווגית: ביידיווואגי) בקאוטוקיינו. המכרות ניצלו מרבצי נחושת משובצי זהב שהיו מוכרים עוד משנות ה-50, אם כי עד שנות ה-80 לא ידעו להעריך את תפוצתו ומשקלו של הזהב במתכות המכרה. בשנת 1974 רכשה חברת הכרייה הממשלתית את בידיווואגה גרובר A/S ובכללה את המכרה, אולם עם ירידת מחירי הנחושת ב-1976 נפסקה עבודת הכריה.
בידיווואגה גרובר A/S חידשה את הכריה ב-1985, הפעם בבעלות החברה הפינית, אולם עם נפילת מחירי הזהב והידלדלות המרבצים במכרה בתחילת שנות ה-90 הופסקה שוב הכריה, והמכרה נסגר לגמרי ב-1993. לאורך תקופת הכריה של שנות ה-80 וה90 הוצאו מהמכרה כ-24,000 טונות של נחושת וכ6 טון זהב.
בתחילת העשור השני של המאה ה-21 ניתנו הערכות כי באזור יש סימנים לעוד מיליוני טונות של נחושת וזהב, וב-2018 חברת Arctic Gold (חברת בת של Arctic Minerals) קיבלה מרשות הכריה של נורווגיה ארבעה אישורי כריה באזור. אולם מטרופולין קאוטוקיינו מסרב מאז 2012 לאשר את פתיחת המכרה, מתוך חשש לתעשיית רעיית האיילים הסאמית, וב-16.12.2013 אף דחתה המועצה המקומית, בהצבעת רוב של תשעה מתוך עשרה חברי מועצה, בקשה של החברה לבצע הערכות להשפעות העבודות במכרה.
מוזיאון החצר הכפרית של קאוטוקיינו
(בסאמית צפונית Guovdageainnu gilišillju "גוודגיינו גילישילו"), הוא מוזיאון לאמנות, תרבות והיסטוריה סאמית, שמהווה חלק מהמוזיאונים של קרן.
האקדח מת מצחוק: מתוך תיקי מחלק משטרה!
האקדח מת מצחוק: מתוך תיקי מחלק משטרה! (או בקיצור: האקדח מת מצחוק; באנגלית: The Naked Gun: From the Files of Police Squad) הוא סרט קומי משנת 1988, הראשון בסדרת סרטי "האקדח מת מצחוק" בכיכובם של לזלי נילסן, פריסילה פרסלי, ג'ורג' קנדי ואו. ג'יי. סימפסון. שלושת הסרטים (השניים האחרים הם: "האקדח מת מצחוק ½2: ריחו של הפחד" ו"האקדח מת מצחוק ⅓33: העלבון האחרון") מתארים את הרפתקאותיו של הדמות הראשית אותה מגלם נילסן: קצין המשטרה פרנק דרבין.
סדרת הסרטים מבוססת על הדמות שיצר נילסן בסדרת הטלוויזיה "מחלק משטרה". הגרעין היצירתי המרכזי שמאחורי סדרת הטלוויזיה וסדרת הסרטים כוללת את דייוויד צוקר, ג'ים אברהמס, וג'רי צוקר וכן את פט פרופט.
הסרטים הם קומדיית סלפסטיק מהירת קצב, הכוללת בדיחות רבות הנובעות ממשחקי מילים וכן מהומור ויזואלי.
בסרט זה פרנק דרבין חוקר ניסיון לרצח של נורדברג, אחד הקולגות שלו ביחידת המשטרה. במהלך החקירה דרבין מגלה כי קיימת תוכנית להתנקשות במלכה אליזבת השנייה במהלך ביקורה הצפוי בארצות הברית.
עלילת הסרט
הסרט עוקב אחרי לוטננט פרנק דרבין, שוטר מצליח, שבתחילת הסרט נשלח לביירות שבלבנון בתחילת הסרט, לישיבה של קבוצה מנהיגים אנטי-אמריקאים המתכננים פעולת טרור אולטימטיבית, אך דרבין מכה ומנטרל אותם. בת זוגו של פרנק בגדה בו וברחה מהארץ.
בינתיים, בלוס אנג'לס, קצין המשטרה נורדברג (או. ג'יי. סימפסון) נכשל בניסיון לטרפד עסקת הרואין משמעותית, המאורגנת על ידי וינסנט לודוויג (ריקרדו מונטלבן), והוא נורה מספר פעמים על ידי אנשיו. לאחר דיווח על המקרה על ידי עמיתו וחברו קפטן אד הוקן (ג'ורג' קנדי), פרנק מבקר את נורדברג בבית החולים. נורדברג כמעט מעולף, ומספק מספר רמזים המחשידים ספינה בבעלותו של לודוויג כמקום ביצוע העסקה. פרנק נפגש עם מדען המשטרה טד אולסן (אד ויליאמס), אשר המציא חיצי הרדמה הנורים מתוך חפתים. פרנק מגלה כי המשטרה חושדת כי נורדברג הוא שוטר מושחת המעורב בעסקאות הסמים, והוקן נותן לו 24 שעות על מנת שיוכל לנקות את שמו של נורדברג.
בעת ביקורו של פרנק בביתו של לודוויג, הוא מתאהב בעוזרת הצעירה שלו, ג'יין ספנסר, שאינה מודעת לפעולותיו הבלתי חוקיות של המעסיק שלה. לאחר שפרנק עוזב את המקום לודוויג נפגש פאפסמיר, ממשתתפי הישיבה שנוטרלה בידי פרנק בביירות, והם מתכננים פעולת התנקשות במלכה אליזבת', בעת ביקורה בארצות הברית, באמצעות ביפר אשר מהפנט אנשים להרגה באמצעות אקדח המונח בקרבת מקום, וכך גם נעשה ניסיון להרוג את נורדברג, אך פרנק מציל אותו.
בינתיים ג'יין מתחילה לצאת עם פרנק והופכת להיות בת זוגו.
בעת ביקורה בארוחה פרנק מבחין בניסיון להרגה, אז הוא נתקל בה בצורה מביכה על השולחן כך שהם גולשים מהשולחן כאשר הם חבוקים. איש אינו מבחין ביורה ופרנק מסתבך ומתפטר מהיחידה המשטרתית. באצטדיון הבייסבול בו מבקרת המלכה, פרנק מתחזה לאחד מהשחקנים, תוך שהוא יודע שאחד מהם יהרוג את המלכה בסיבוב השביעי של המשחק. הוא מציל את המלכה, אך לודוויג בורח עם ג'יין. פרנק דוחף את לודוויג ממקומות הישיבה הגבוהים שבאצטדיון לכביש למטה, והוא נדרס בידי אוטובוס ומכבש ועוברים עליו נגני המלכה. הנגנים לוחצים בטעות על הכפתור שמהפנט אותה להרוג את פרנק, אך פרנק משכנע אותה לא לעשות זאת. בסוף הסרט נורדברג אומר לפרנק שבעוד שבוע ישתחרר מבית החולים ופרנק בטעות מעיף את נורדברג מכיסא הגלגלים שלו אל המגרש.
ביקורות ותגובות
הסרט זכה לביקורות חיוביות באופן כללי, ולציון 89% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 37 ביקורות.
מייקל סמית'
מייקל סמית' (באנגלית: Michael Smith, 26 באפריל 1932 - 4 באוקטובר 2000) היה ביוכימאי קנדי יליד בריטניה, אשר נולד בבריטניה. הוא זכה בפרס נובל בכימיה (לצד קארי מוליס) על עבודתו בפיתוח המוטגנזה המכוונת. בנוסף, הוא זכה במדליית פלבל.
חינוך וראשית חיים
מייקל סמית' נולד ב-1932 בבלקפול, לנקשייר, אנגליה. הוא למד בבית הספר הציבורי St. Nicholas Church of England. באותם זמנים, מעט מאוד ילדים מבתי ספר ציבוריים באנגליה המשיכו בלימודים אקדמיים, אולם הישגיו הציבו אותו בתוך עשרים האחוזים העליונים של התלמידים בבריטניה, אשר היו זכאים לחינוך אקדמי. באמצעות מלגה הוא למד כימיה באוניברסיטת מנצ'סטר, שם הוא השלים את לימודי הדוקטורט שלו בשנת 1956, עם השלמתו של מחקר שעסק בסטריאוכימיה של דיולות.
הוא היגר לקנדה ב-1956 והפך לאזרח קנדי ב-1963.
באוגוסט 1960 נישא להלן ווד כריסטי באי ונקובר, בריטיש קולומביה, קנדה. לזוג נולדו שלושה ילדים. הוא ואשתו נפרדו בשנת 1983.
סמית' התגורר בוונקובר ביחד עם אליזבת' ריינס עד יום מותו.
מחקרו על מוטגנזה מכוונת
לקראת סוף שנות השבעים, מייקל התרכז באופן בלעדי בפרויקטים בביולוגיה מולקולרית, ובדק כיצד הגנים בתוך מולקולת הדנ"א מתנהגים כקולטים וכמשדרים של מידע ביולוגי. ב-1978, ביחד עם פרד סנגר ועם קלייד א. האטציסון השלישי, הציג את הטכניקה חדשה הידועה כמוטגנזה מכוונת ("oligonucleotide-directed site-directed mutagenesis"). הטכניקה אפשרה זיהוי מהיר ושינוי מכוון של גנים, ובאמצעות כך שינוי של תכונות האורגניזם. היא אפשרה השוואה בין מולקולות פרוטאין שונות, והבחנה בהשפעה של גן מוטנט יחיד. בעקבות כך, נוצרו אסטרטגיות חדשות לזיהוי מחלות גנטיות ולטיפול בהן, וכן ליצירת צורות חיים מלאכותיות. מאמרם אשר תיאר את המוטגנזה המכוונת פורסם תחת הכותרת "Mutagenesis at a Specific Position in a DNA Sequence" ב-Journal of Biological Chemistry בשנת 1978.
מיזמים מסחריים
בשנת 1981 סמית' נכנס אל עולם העסקים כיזם בתחום התרופות. יחד עם פרופסור ארל ו. דייבי ובנג'מין ד. הול מאוניברסיטת וושינגטון, הוא הקים את חברת ZymoGenetics היושבת בסיאטל שבוושינגטון, ארצות הברית. החברה נקנתה על ידי בריסטול מאיירס סקוויב.
פרסים ושימוש בכספי הזכייה
מייקל סמית' היה ידוע בנדיבותו, ותרם חלק מהפרס הכספי של פרס נובל שלו לחוקרים העובדים על הגנטיקה של הסכיזופרניה, לעולם המדע בוונקובר, ול-Society for Canadian Women in Science and Technology.
בשנת 1999 הוא קיבל את פרס הבנק המלכותי הבריטי, ותרם את הכסף לקרן הסרטן של בריטיש קולומביה.
בשנת 1986 נבחר כחבר בחברה המלכותית של לונדון.
בשנת 2001 נוסדה על שמו קרן למחקר מדעי.
מרים לפיד
מרים לפיד-גוטמן (נולדה בשנת 1947) היא ממייסדי גוש אמונים ומפלגת ימין ישראל.
ביוגרפיה
לפיד נולדה בירושלים למאיר וחוה אביצדק (במקור רקובסקי). היא בוגרת האקדמיה הישראלית למוזיקה ע"ש רובין בתל אביב במגמת פסנתר, וכן למדה ספרות עברית וספרות עולם באוניברסיטת בר-אילן. בשנת 1972 נישאה למרדכי לפיד, אסיר ציון לשעבר שהיה ממחוללי העלייה הגדולה מברית המועצות.
גוש אמונים
יחד עם מרדכי נמנתה בין ראשוני מתיישבי גוש אמונים, תחילה בעליה לסבסטיה ולאחר מכן במסגרת גרעין אלון מורה בקדומים. בשנת 1979 עלו להתיישב באלון מורה והיו מהמיעוט שבחר להאבק בהעברת היישוב מאדמות רוג'ייב להר כביר. בעקבות הפינוי, בתחילת פברואר 1980 הם עזבו את אלון מורה ועברו לקריית ארבע בה המשיכו לגדל את משפחתם ברוכת הילדים..
מפלגת מולדת
יחדיו החלו גם לפעול במפלגת מולדת ופעלו לחיזוק התנועה למען ארץ ישראל השלמה. בשנת 1993 בעקבות רצח בעלה ובנה יצאה עם 13 ילדיה למסע רגלי בן 4 ימים והקימה אוהל מאבק מול בית ראש הממשלה בירושלים. מחאתה נמשכה כ-3 חודשים, במהלכם נפגעה בתאונת דרכים ונאלצה לשבות מפעילות לתקופה. בבחירות לכנסת השלוש עשרה (1992) התמודדה ברשימת מולדת בשנת 1993.
ימין ישראל
בעת ששימשה כמזכירת סיעת מולדת בכנסת, פרשה מהמפלגה והקימה יחד עם חבר הכנסת שאול גוטמן, אשר פרש מסיעת מולדת אף הוא, את מפלגת ימין ישראל. זמן קצר לאחר מכן, ב-6 בדצמבר 1993, נרצחו בעלה מרדכי ובנם שלום (שלומיק) בפיגוע ירי על ידי רכב חולף בגבעת חרסינה. בבחירות לכנסת ה-14 התמודדה בראשות מפלגת "משמרת שלום", אך זו לא עברה את אחוז החסימה.
משפחתה
לפיד היא בת למשפחת רקובסקי מירושלים, שאבות אבותיה עלו במאה ה-19 מרוסיה. סבה היה הרב יעקב אביצדק (רקובסקי), רב בתי הסוהר והמשטרה לאחר קום המדינה. לפיד ובעלה מרדכי לפיד הקימו משפחה גדולה. בנם מאיר היה פעיל פוליטי ששימש כיו"ר אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת בר-אילן והיה נשוי למוריה, בתם של אבשלום וזהבה קור. בתם היא המשוררת והציירת רעיה לפיד שילר. לפיד נשואה בשנית לפרופסור שאול גוטמן מהפקולטה להנדסת מכונות בטכניון ומתגוררת ביבנאל.
שלבי טאנר
עקב הבדלים טבעיים בין בני אדם, אנשים שונים עוברים את שלבי טאנר בקצב שונה התלוי בתזמון תחילת ההתבגרות המינית. שלבי טאנר משמשים לקביעת סוג הטיפול שיינתן לילדים ונערים חולי HIV וכן בקביעת גיל אצל נערים שגילם אינו ברור.
כריסטיאן גונטר
כריסטיאן גונטר (בגרמנית: Christian Günter, נולד ב-28 בפברואר 1993 בפילינגן-שווינינגן שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק בפרייבורג מהבונדסליגה בעמדת המגן השמאלי.
קריירה בינלאומית
גונטר שיחק בכל הנבחרות הצעירות של גרמניה. במאי 2014 ערך הופעה בודדת בנבחרת גרמניה הבוגרת, בתיקו 0-0 מול נבחרת פולין, במשחק הכנה למונדיאל 2014, כאשר החליף בדקה ה-81 את חברו דאז לפרייבורג, אוליבר זורג. עם זאת, גונטר לא זומן לסגל הגרמני למונדיאל 2014 עצמו. גונטר היה מועמד להצטרף כבוגר לסגל נבחרת גרמניה האולימפית לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו בשנת 2016, אך לא זומן לבסוף.
נכלל בסגל נבחרת גרמניה לטורניר מונדיאל 2022.
ג'ק מא
מַא יוּן (נולד ב-10 בספטמבר 1964) או בכינויו המערבי ג'ק מַא (באנגלית: Jack Ma, בסינית: 馬雲 / 马云, פין-יין: Mǎ Yún), הוא יזם טכנולוגי, איש עסקים ומיליארדר סיני. מא נולד בהאנגג'ואו, ג'ג'יאנג שבסין. הוא הקים את קבוצת עליבאבא, קבוצה מצליחה של פתרונות מבוססי אינטרנט, ושימש כיו"ר הדירקטוריון שלה עד לפרישתו בספטמבר 2019. בשלהי שנת 2020 פורסם כי מא נעלם, לאחר שמתח ביקורת על הממשל הקומוניסטי בסין, אך ב-20 בינואר 2021, מא נראה לראשונה זה מספר חודשים.
מא הוא הסיני הראשון שהופיע על השער של מגזין פורבס, ונבחר כאיש השנה של פייננשל טיימס.
מא מחזיק גם ב-99% בעלות על חברת "ג'ג'אנג טכנולוגיות רשתות אשראי פיננסיות" (Zhejiang Finance Credit Network Technology) שמבצעת רכישות ופעילות מחוץ לגבולות קבוצת עליבאבא.
בספטמבר 2014 ביצע את ההנפקה הראשונית הגדולה בהיסטוריה עם החברה שלו (עליבאבא) אשר גייסה סכום עתק של 25 מיליארד דולר. שווי החברה קפץ מיד לאחר ההנפקה המוצלחת לכ-231 מיליארד דולר. הונו האישי של מא כבר מנה כמה מיליארדים (3–4) לפני ההנפקה, אך לאחר כחודשיים מההנפקה האסטרונומית כבר נסק הונו (על פי פורבס) עד לכ-24 מיליארד דולר. נכון ליולי 2020 הונו מוערך במעל 48 מיליארד דולר.
ראשית חייו
בגיל צעיר, עקב תשוקתו ללמוד אנגלית, נהג ג'ק מא לנסוע 45 דקות באופניו למלון סמוך כדי לשוחח עם אורחים זרים באנגלית. הוא הדריך אותם בעיר בחינם וכך למד את השפה במהירות. לדבריו, הגיש מועמדות ל-30 משרות שונות, ונדחה על ידי כולן: "הלכתי לעבוד עם המשטרה והם אמרו לי שאני לא מספיק טוב. אפילו ניסיתי להתקבל ל-KFC כשנפתח סניף בעיר שלי, 23 התקבלו לעבודה מתוך 24, ואני הייתי היחיד שלא התקבל", סיפר למראיין.
ג'ק מא שמע לראשונה על האינטרנט בשנת 1994 ושנה לאחר מכן נסע לארצות הברית ונחשף לגלישה באינטרנט. הוא חיפש את המילה "בירה" והופתע לגלות שאף תוצאה לא התייחסה לסין, ואף גילה כי אין מידע על סין באינטרנט. ג'ק מא החליט עם חברו להקים אתר על סין וזמן קצר לאחר מכן קיבל מיילים בנושא, אשר הבהירו לו כי לאינטרנט יש פוטנציאל גדול. באפריל 1995 הקים ג'ק מא יחד עם אשתו וחברו את החברה הראשונה שלהם, לאחר שגייסו 20,000$, וקראו לחברה "דפי זהב סין" (China Yellow Pages). בתוך שלוש שנים גדלה החברה באופן יוצא דופן.
קריירה
בין השנים 1998–1999 עמד מא בראש חברת טכנולוגיה שהוקמה על ידי "המרכז הסיני למסחר אלקטרוני בינלאומי" של ממשלת סין. בשנת 1999 עזב את ארצות הברית וחזר לסין לעיר האנגג'ואו, בה נולד, על מנת להקים את "עליבאבא" יחד עם 18 חברים, אתר אשר מטרתו שיפור שוק המסחר האלקטרוני הסיני בעיקר עבור ארגונים קטנים ובינוניים. לאחר מכן הקים את חברות המסחר Taobao, Alipay, Lynx. לאחר הצמיחה המטאורית של האתר Taobao הציעה חברת eBay לרכוש את החברה אולם מא דחה את ההצעה, וגייס את התמיכה של ג'רי יאנג, מייסד יאהו, בסכום השקעה של מיליארד דולר, תמורת שותפות בעליבאבא.
בחודש ספטמבר 2014, דווח שקבוצת עליבאבא גייסה 25 מיליארד דולר בהנפקתה הראשונה לציבור בבורסת ניו יורק, ההנפקה הראשונית הגבוהה ביותר בהיסטוריה של השוק האמריקאי, ובכך הפכה לאחת מחברות הטכנולוגיה בעלות שווי השוק הגבוה ביותר.
כיהן כיו"ר קבוצת עליבאבא, המחזיקה בתשע חברות בנות. בספטמבר 2019 פרש מתפקידו זה.
מא הוא מרצה מבוקש באוניברסיטאות בעולם, ובמיוחד בסין ובארצות הברית.
בנובמבר 2017 יצא לאקרנים סרט קונג פו סיני בן כ-20 דקות, בשם "אמנות ההתקפה וההגנה" (GSD - Gong Shou Dao), בבימויו ותסריטו של וו זאנג, ובהפקתו של ג'ט לי. בסרט מגלם מא דמות ראשית כאמן לחימה מזרם הקונג פו הנלחם במאסטרים לקונג פו, לוחמי סומו ואיגרוף תאילנדי. לקרבות לוהקו גדולי כוכבי סרטי אמנויות הלחימה המזרחיות, כגון: ג'ט לי, דוני ין, טוני ג'ה, וו ג'ינג, ג'קי היונג ונטשה ליו בורדיזו. היו שביקרו את הסרט כנגד מא, בטענה שמא אינו לוחם מקצועי, ואינו ראוי להילחם ולנצח אמנים מקצועיים רק בשל יכולתו להפיק סרט כזה. מא, הידוע כחובב טאי צ’י, ציין כי הוא יצר סרט זה כדי להפיץ את הפילוסופיה ואת כוחותיה של הקונג פו.
במאי 2020 פרש מחברותו בדירקטוריון של בנק ההשקעות היפני סופטבנק.
חיים פרטיים
מא נשוי לזֶאנג יִינג ולהם בת ובן. הבן לומד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
ב-2015 רכש לראשונה קרקע לשימור מחוץ לגבולות סין, כאשר קנה 113,716 דונם בפארק אדירונדק שבאפסטייט ניו יורק תמורת 23 מיליון דולר.
ב-24 באוקטובר 2020 נשא נאום שבו מתח ביקורת על הממשל הקומוניסטי בסין. בראשית שנת 2021 פורסם, כי מא נעלם ככל הנראה בעקבות הדברים שאמר. ב-20 בינואר 2021 פורסם כי נשא נאום ווידאו מול 100 מורים כפריים, ובו נראה בציבור בפעם הראשונה מאז אותו נאום ביקורתי.
טירת מנדרלי
טירת מנדרלי (באירית: Caisleán Mhanderley), לשעבר "טירת ויקטוריה" (באנגלית: Victoria Castle) ו"טירת איישה" (באנגלית: Ayesha Castle), היא אחוזה אירית גדולה בעלת שינות שנבנתה בסגנון ויקטוריאני, בקיליני, מחוז דן לירי-ראת'דאון, אירלנד. הטירה בבעלות הזמרת האירית אניה.
מראה
מגג הצריח של הטירה, אפשר לצפות מעבר לחוף האירי עד מזרחה לוויילס. מעבר לכך, הטירה מוקפת ב-14,000 מטרים רבועים של גנים המרכיבים יחד יער גדול ממדים. מנהרה "סודית" בתחתית הגן העניקה במקור גישה לחוף קיליני, אך היא נסגרה במרוצת השנים.
היסטוריה
השופט רוברט וורן בנה את טירת ויקטוריה בשנת 1840,  כדי להנציח את עלייתה של המלכה ויקטוריה לכס המלכות. פנים הטירה נהרס בשרפה בשנת 1928, ולאחר מכן שוחזר על ידי סר תומאס פאוור ממשפחת מזקקות הוויסקי. הוא שינה את שמה של הטירה ל"טירת איישה", על שם האלה שעלתה מהלהבות ברומן "היא" מאת הנרי ריידר הגרד. בשנת 1995 החליטה משפחת איילמר להפוך את טירת איישה למקום "מעורר עניין תיירותי". כתוצאה מכך, הוקמה "גלריית האורווה", ומספר אמנים הציגו את תמונותיהם ויצירותיהם שם.
המוזיקאית האירית אניה רכשה את הטירה ב-1997 תמורת 3.8 מיליון אירו, לפי הדיווחים; מייקל פלאטלי התעניין גם הוא בעניין רכישת הטירה. בהתבסס על התעניינותה ב"רבקה" מאת דפנה דה מוריאה, שינתה אניה את שמה של הטירה ל"מנדרלי". זאת, בהשראת הבית הבדיוני הממלא תפקיד מרכזי ברומן מ-1938.
אבטחה
בשל איומים מצד פורצים, אניה חיזקה את אבטחת הטירה, התקינה שערי כניסה חדשים מעץ מלא, ושכרה אדריכלים שבנו קיר אבן בגובה, ומעקות באורך בחלקים מסוימים מהקיר. על אף השינויים, באמצע אוגוסט 2005, אירעו שתי פרצות אבטחה נפרדות בעת שאניה הייתה בטירה (מערכת האבטחה שלה כוללת חדר פאניקה).
כשהלב בוכה
כשהלב בוכה הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית שרית חדד. השיר יצא לאור בשנת 2001, כסינגל מתוך אלבומה התשיעי אשליות מתוקות, על ידי חברת התקליטים אבי גואטה הפקות בע"מ.
השיר נחשב לאחד מתוך הלהיטים הגדולים ביותר של חדד. השיר אף נבחר על ידי רשת ג' לשירה הטוב ביותר.
רקע וכתיבה
השיר "כשהלב בוכה" נכתב על ידי הפזמונאי יוסי גיספן והולחן על ידי שמואל אלבז. במקור יוסי גיספן הציע את השיר לזהבה בן ואמרגנה. אך נדחה. השיר נכתב בעקבות הלינץ' ברמאללה.
בשנת 2009 נבחר השיר כשיר האהוב ביותר של שרית חדד, על פי מצעד רשת ג'. חדד סיפרה שהיא מבצעת אותו עד היום בהופעותיה כשהיא עטופה בדגל ישראל. השיר הוסיף לחדד ממד ממלכתי. חדד העידה במספר ראיונות, כי זהו השיר המרגש ביותר שזכתה לשיר.
בניגוד לשירים אחרים שהקליט גיספן עם חדד, בשיר הגרסה ששוחררה היא גרסת הסקיצה הראשונית. בריאיון למעריב בשנת 2019 כחלק מפרויקט שירי הזיכרון הגדולים של ישראל, סיפר גיספן לדודי פטימר:.
בשנת 2010 שרית חידשה את השיר, לאחר שהשיר זכה במקום הראשון במצעד שירי רשת ג'. הביצוע נכנס לאלבום האוסף המיטב.
ב-2017 הופיעה חדד עם השיר במטה האו"ם בניו יורק לרגל 50 שנים לאיחוד ירושלים.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא שיצר עבור השיר הועלה ליוטיוב ב-12 בינואר 2014. בקליפ ניתן לראות את חדד, לבושה כמלאכית אשר מתגלה בלילות אל ילדה אשר חווה משברים וקשיים בעקבות הריבים הבלתי פוסקים של הוריה. בסוף הקליפ ניתן לראות את חדד עולה השמיימה כשקשת בענן נמצאת ברקע.
נכון ליולי 2020, מונה הצפיות של השיר עומד על כ-1.9 מיליון צפיות. הקליפ יצא ביחד עם האלבום אשליות מתוקות.
גרסאות כיסוי
את השיר הקליטו למעלה מ-150 אמנים, ביניהם:
A Mary Christmas
A Mary Christmas (בעברית: חג מולד שמח) הוא אלבום חג מולד של הזמרת מרי ג'יי בלייג' ואלבומה ה-11 אשר יצא ב-15 באוקטובר 2013, מטריארך, ורבה רקורדס ואינטרסקופ רקורדס. האלבום הופק כולו על ידי דייוויד פוסטר ומשתתפים בו מספר אמנים ביניהם ברברה סטרייסנד, ג'סי ג'יי, מארק אנתוני ועוד. האלבום מכיל גרסאות כיסוי לשיר חג מולד ידועים.
האלבום הגיע השיאו למקום ה-10 בארצות הברית ובכך הפך לאלבומה ה-12 שמצליח לעשות זאת. בנוסף הוא הגיע למקום ה-5 במצעד אלבומי ה-R&B וההיפ-הופ ובכך הפך לאלבום ה-15 שלה שמצליח להיכנס למצעד זה ובכך הפכה לאמן השני שהצליח להכניס הכי הרבה אלבומים לעשירייה הפותחת במצעד בעידן הנילסן סאונד-סקאן. עם שחרורו האלבום קיבל ביקורות מעורבות ממבקרי המוזיקה. מבחינה מסחרית האלבום זכה להצלחה כאשר היה לאלבום חג המולד השלישי הנמכר ביותר באותה שנה בארצות הברית ובסופו של דבר מכר חצי מיליון עותקים במדינה וקיבל זכאות למעמד זהב.
גודנס אג'אי
גודנס אוהרימן אג'אי (באנגלית: Goodness Ohiremen Ajayi; נולד ב-6 באוקטובר 1994) הוא כדורגלן ניגרי המשחק בקיריאת בעמדת החלוץ.
קריירה
אג'אי התחיל את הקריירה שלו כחניך באקדמיה לכדורגל אבוג'ה ובגיל 18 הצטרף למחלקת הנוער של רייקה מליגת העל הקרואטית. ב-18 ביולי 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של רייקה בניצחון 0-5 נגד פרייסטאטין טאון מליגת העל הוולשית. ב-10 במאי 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 1-5 נגד לוקומוטיבה זאגרב.
ב-27 ביולי 2015 הושאל לשירוקי ברייג מליגת העל של בוסניה והרצגובינה עד לסיום העונה. בשירוקי רשם את תקופת השיא שלו בקריירה, עם 5 שערים ב-15 הופעות בליגה.
ב-3 בספטמבר 2017 הושאל להפועל אשקלון מליגת העל עד לסיום העונה. ב-23 בספטמבר 2017 הבקיע את שער הבכורה שלו באשקלון בניצחון 0-3 נגד הפועל רעננה ובכך שבר בצורת של 18 חודשים ללא שער.
ביוני חתם באינטר זאפרשיץ'.
ביולי אג'אי חתם באסטרה ג'יורג'יו מליגת העל הרומנית.
ביולי, אג'אי חתם בכזמה מליגת העל הכווייתית.
אריה בן ציון
אריה בן ציון הוא במאי טלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה
בוגר החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב (1977) ובעל תואר שני במדיניות ציבורית מאוניברסיטת תל אביב (2010). במאי טלוויזיה החל משנת 1980.
בן ציון שימש כבמאי הראשי של הטלוויזיה החינוכית החל משנת 2006 ועד שנת 2016.
בן ציון ביים את הסדרות ללימוד האנגלית בטלוויזיה החינוכית "Candy Can Do It" ו-"Seven in Heaven", וכן פרקים בסדרות: "20 פלוס", "זהו זה!", "לשון המראות", "פרפר נחמד", "רחוב סומסום" (פרס יפן 1998), "חטף פתח", "ההפסקה הגדולה", "שניים אוחזין", "על מלי ולמה", "צמר ויעלי", "תיק תקשורת", "חוצה ישראל" (זוכת פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה ארבע פעמים) ותוכניות רבות נוספות.
בערוץ הופ! ביים את התוכניות "דפנה ודודידו", "המופע של גורו וגוגול", "נחשון כל יכול" ו"פרפרים של שבת".
ברשות השידור ביים את התוכניות "ג'ינג'י" ו"פלאי קלעים" (פרס ראשון לתוכנית דרמה לנוער בפסטיבל שיקגו 1997).
בשנת 2018 זכתה התוכנית "בחצר של פופיק", אותה יצר וביים, בפרס האקדמיה הישראלית לתוכנית הטלוויזיה הטובה ביותר לגיל הרך לשנת 2017.
ורנר ארבר
ורנר ארבר  (באנגלית: Werner Arber; ) הוא מיקרוביולוג וגנטיקאי שווייצרי. בשנת 1978 זכה יחד עם המילטון סמית' ודניאל נתנס פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על גילויים של אנזימי הגבלה. תגלית זו הובילה לחקר DNA רקומביננטי.
קורות חיים
ורנר ארבר נולד בגרנינכן, בקנטון ארגאו, שווייץ, שם למד בבית ספר ציבורי עד גיל 16. בין השנים 1949–1953, למד פיזיקה וכימיה במכון הטכנולוגי של ציריך. בתום הלימודים, עבד כאסיסטנט במעבדה בה היה שימוש במיקרוסקופ אלקטרונים באוניברסיטת ז'נבה, ובזמנו הפנוי חקר בקטריופאג'ים וכתב את עבודת הדוקטורט שלו בנושא מוטציות למבדה פרופאג' פגומות. בשנת 1956, למד ארבר על ניסויים בבקטריופאג' למבדה (Lambda). בעקבות זאת, חשבו ארבר וקבוצת החוקרים איתה עבד, שזנים אלה צריכים להיות כלולים באוסף של מוטציות פרופאג' תחת מחקר במעבדה שלהם. מאוחר יותר, מחקר זה התברר להיות פורה הרבה יותר מן הצפוי.
בשנת 1971 עבר ארבר לאוניברסיטת בזל, שם היה אחד מהראשונים שעבדו ב"ביוצנטרום" (מחלקה באוניברסיטת בזל המתמחית במחקר מולקולרי וביו-רפואי בסיסי והוראותו).
בשנת 1965 מונה לפרופסור מן המניין בגנטיקה מולקולרית באוניברסיטת ז'נבה. הוא שימש פרופסור אורח באוניברסיטת קליפורניה בברקלי במשך שנה.
בהמשך התקבל ורנר ארבר לחבר של עולם הידע המדעי (World Knowledge Dialogue) ושל האקדמיה האפיפיורית למדעים. כמו כן, נבחר לחבר באקדמיה האמריקנית לאמנויות ולמדעים בשנת 1984. האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר מינה אותו לנשיא של האקדמיה למדעים בינואר 2011.
המחקר עליו זכה בפרס נובל
בשנת 1968, הצליח ורנר ארבר לבודד מחיידקים אנזימים מסוימים שתפקידם להגן על החיידק מפני פלישת דנ"א זר. אנזימים אלה נקראים אנזימי הגבלה, והם חותכים את הדנ"א הזר מבלי לפגוע בדנ"א של החיידק עצמו. גילוי זה נעשה תוך מחקר על יחסי גומלין בין חיידקים לבקטריופאג'ים. בקטריופאג' הוא נגיף התוקף חיידק, מתרבה בתוכו ואז פורץ החוצה תוך כדי הרס תא המאכסן. המחקר תרם מאוד לחקר הגנטיקה, מפני שבעזרת האנזימים ניתן לחתוך דנ"א בצורה מאוד מדויקת ומבוקרת, ובכך לחקור את הגנים יותר לעומק. על מחקר זה זכה בשנת 1978 בפרס נובל יחד עם המילטון סמית' ודניאל נתנס על גילוי אנזימי הגבלה ויישומם לבעיות של גנטיקה מולקולרית.
ענג'ר
ענג'ר (בערבית: عنجر, בצרפתית: Anjar, בארמנית: Անճար), הידועה גם בשם חאוש מוסא (حوش موسى), היא עיירה השוכנת בגובה של 950 מטר בבקאע שבלבנון. היא ממוקמת בצומת דרכים היסטורי ועכשווי חשוב, על כביש ביירות-דמשק, סמוך למקום בו הוא חוצה את כביש האורך של הבקאע, המוביל מזחלה ומבעלבכ בצפון אל דרומה של לבנון. ענג'ר שוכנת במרחק של כ-5 ק"מ בקו אווירי מערבית לגבול סוריה, והיא היישוב הלבנוני האחרון לפני הגבול.
אוכלוסיית העיירה מונה כ-5,100 איש, רובם ארמנים, ושטחה הוא 18 קמ"ר. תושביה עוסקים בגידול תפוחים וגפנים ובייצור תכשיטים. בשנת 1949 נחשפו מצפון ובצמוד לעיירה שרידיו של יישוב מהמאה ה-8 אשר התקיים במשך עשרות שנים ספורות בלבד. שרידים אלה הוכרזו כאתר מורשת עולמית בשנת 1984.
היסטוריה
באתר בו שוכנת ענג'ר התקיים יישוב אנושי בתקופה ההלניסטית, הרומית ובתקופה הנוצרית המוקדמת. שרידיו של מקדש רומי ניצבים על גבעה במג'דל ענג'ר, כ-2.5 ק"מ דרומית-מערבית לעיר. בתחילת המאה ה-8, הקים הח'ליף וליד הראשון מבית אומיה (705-715) יישוב בענג'ר בצורת מבצר מלבני מתוכנן, אך בנייתו לא הושלמה מעולם. לאחר שהח'ליף איברהים אבן אל וואליד הובס על ידי העבאסים בשנת 744 בקרב שהתרחש סמוך לעיר, פסק היישוב במקום והעיר גוועה ונהרסה.
מקור שמה של העיירה הנוכחית הוא בשמו של מעיין "עין ג'רא" (عين جرا) הנמצא כקילומטר צפונית מזרחית לעיירה. היא קמה בשנת 1939 כאשר 5,125 פליטים ארמנים מאזור מוסא דאג שסמוך לאנטקיה נמלטו משישה כפרים, מיד עם סיפוחו של האזור לטורקיה ב-7 ביולי 1939, ולאחר שזה התקיים משך מספר חודשים כמדינת האטיי. בתוך עשרה ימים, כמעט כל האוכלוסייה הארמנית עזבה את האטיי. העיירה תוכננה ונבנתה בצורת נשר הפורס את כנפיו. במרכזה של העיירה היא נחצית על ידי רחוב מרכזי ובכל אחד משני צדדיו "כנף" שבה שלוש שכונות, ואלה קרויות על שמם של כפרי המוצא של התושבים בטורקיה. חלק מהמתיישבים החדשים עזבו את ענג'ר והיגרו לארמניה ב-1940.
במהלך הסדר הסורי בלבנון, הקים צבא סוריה את מרכזו הצבאי באזור הבקאע בענג'ר, כמו גם את מרכז שירותי המודיעין הסוריים.
האתר
אתר העיר מהמאה ה-8 שמר על התוואי התכנוני המקורי שלו, אשר הושפע מהאדריכלות הרומית ואשר הוקם בשיטות בנייה ביזנטיות. צורתו כשל מלבן מדויק באורך של 385 מטר מצפון לדרום וברוחב של 350 מטר ממזרח למערב, ושטחו כ-135,000 מ"ר. הוא מוקף חומה שסביבה ארבעים מגדלים - 36 מהם לאורך צלעות האתר, וארבעה מגדלים עגולים נוספים בפינותיו. האתר מחולק לארבעה רבעים שווים על ידי שני רחובות - הקארדו ברוחב של כ-20 מטר מוביל מצפון לדרום, והדקומנוס המשני המוביל ממזרח למערב. בקצות הרחובות שוכנים שערים הקבועים במבני פורטיקו, ושני הרחובות נפגשים בדיוק במרכזו של האתר. במקום מפגשם ניצבים שרידיהם של ארבעה מבנים שלכל אחד מהם היו ארבעה עמודים (Tetrapylon), ואחד מהם שוחזר. מתחת לשני הרחובות נחפרו תעלות ביוב ולאורכם שכנו ארקאדות ובהן פעלו כ-600 חנויות.
לכל אחד מהרבעים אופי שונה - הארמון הראשי והמסגד שכנו ברובע הדרום-מזרחי, הארמון המשני ברובע הצפון-מערבי, ארמון נוסף ומרחצאות בסגנון רומי ברובע הצפון-מזרחי, ואילו הרובע הדרום-מערבי היה בעיקרו רובע מגורים שנחצה על ידי רחובות שתי וערב צפופים. מבנה האתר ותכנונו מזכיר במידה רבה את ארמון דיוקלטיאנוס בספליט שבקרואטיה. חלק ניכר משני הרבעים המזרחיים מכוסים בחורשות של עצי אקליפטוס וברוש. הארמון הראשי השתרע סביב חצר מרכזית בשטח של 40 מ"ר ושרידיו השתמרו בצורה טובה. מבנה זה היה הראשון שהתגלה באתר. צמוד מצפון לארמון שוכנים שרידיו המעטים של המסגד שאורכו 45 מטר ורוחבו 32 מטר. למסגד הובילו שתי כניסות ציבוריות וכניסה נוספת שהייתה שמורה עבור הח'ליף. הארמון המשני עוטר בעיטורים בהשפעה רומית ויוונית, אך עבודת המחקר שנעשתה בו מקיפה פחות מזו שנעשתה בארמון הראשי.
Fifteen
Fifteen (בעברית: חֲמֵשׁ עֶשׂרֵה) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, מתוך אלבום האולפן השני שלה, Fearless. השיר יצא לאור ב-30 באוגוסט 2009, על ידי חברת התקליטים ביג משין רקורדס, כסינגל הרביעי מתוך האלבום. סוויפט כתבה את השיר לבדה, והפיקה אותו ביחד עם נייתן צ'פמן. מבחינה מוזיקלית, הוא משלב סוגות מוזיקליות כמו קאנטרי ופופ. מבחינה לירית, הוא נכתב בהשראת השנה הראשונה שלה בבית הספר התיכון הנדרסונוויל, שם היא חוותה לראשונה שברון לב, יחד עם חברתה הטובה, אביגיל אנדרסון. אחרי שכתבה אותו, ביקשה סוויפט מאנדרסון אישור כדי להקליט את השיר (עקב הפניות האישיות בו); אנדרסון אישרה, והשיר נכנס בסופו של דבר לאלבום. מעבר לכך, הוא עוסק בזיכרונותיה של סוויפט על מקרים שהיא וחברתה הטובה חוו בגיל 15, ומזהיר בני נוער שלא להתאהב בקלות יתר, היות שהם עלולים לחוות שברון לב.
"Fifteen" הגיע למקום ה-23 בבילבורד הוט 100 ונמכר בלמעלה ממיליון וחצי עותקים בארצות הברית. הווידאו קליפ שלו בוים על ידי רומן וייט, וצולם באמצעות מסך ירוק שהודגש באפקטים מיוחדים ברקע. הקליפ מציג את סוויפט הולכת דרך גן, בו היא חווה מחדש זיכרונות רבים עם אנדרסון. הוא הועמד לפרס "הקליפ הנשי הטוב ביותר" בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV בשנת 2010, אך הפסיד ל-"Bad Romance" של ליידי גאגא. "Fifteen" קודם באמצעות הופעות חיות, שהתקיימו במהלך סיבוב ההופעות הראשון והשני של סוויפט, "Fearless Tour" ו-"Speak Now World Tour" בין השנים 2009–2012. בנוסף לכך בעקבות יציאתו הקימה את קרן במסגרתה נתנה לבני נוער להחליט כיצד לתרום לארגוני צדקה שונים ובאילו דרכים.
רקע וכתיבה
סוויפט החלה לכתוב את השיר מהגשר שלו (הבית שלפני הפזמון האחרון). תחילה, היא תכננה שזה יהיה הבית הראשון אך לאחר מכן החליטה שזה יהיה הגשר ואז כתבה את כל השיר הפוך כאשר הגשר נכתב ראשון והבית הראשון נכתב אחרון. השיר נכתב על שנת הלימודים הראשונה שלה בבית הספר התיכון הנדרסונוויל, שם פגשה את חברתה הטובה אביגיל אנדרסון. "פשוט החלטתי שאני באמת רוצה לספר את הסיפור הזה על השנה הראשונה שלנו בתיכון, כי הרגשתי בשנה הראשונה שלי שגדלתי יותר מכל שנה בחיי", הצהירה סוויפט. האירועים בהם התמקדו היו כיצד גם סוויפט וגם אנדרסון התאהבו בפעם הראשונה, אך שתיהן סבלו משברון לב. מלבד זיכרונות מהאירועים שחוו, סוויפט כתבה מילות אזהרה, שנועדו לבנות מתבגרות שנכנסות או כבר בשנת הלימודים הראשונה שלהן בתיכון. היא תיארה זאת כמי שמשלבת דברים שרצתה שמישהו היה אומר לה בשיר כשהייתה צעירה יותר. "העניין בתיכון, אתה לא יודע כלום. אתה לא יודע כלום, אבל אתה חושב שאתה יודע הכל", אמרה סוויפט. מעבר לכך, הסבירה את המשמעות הנוספת החבויה בו במהלך מאחורי הקלעים של הקליפ שלו.
לאחר שסיימה לכתוב את השיר, רצתה סוויפט להראותו לאנדרסון אך הייתה לחוצה מכך מכיוון שלא ידעה איך תגיב. "זה היה שיר ממש אישי, במיוחד מהזווית שלה". עם זאת, כשסוויפט ביצעה אותו עבור אנדרסון ושאלה אם היא מרגישה בנוח עימו, זו ענתה שכן וטענה שאף על פי שטיילור שאלה אותה אם זה מפריע לה שהשם שלה מופיע בשיר כל כך אישי, זה יהיה שווה לה את זה אם ילדות אחרות יוכלו ללמוד מהשיר הזה. בהסכמתה של אנדרסון, הקליטה סוויפט את השיר עם המפיק נייתן צ'פמן, שהפיק את מרבית שירי Taylor Swift. "Fifteen" תואר כשיר האישי ביותר שלה מה שגרם לה לבכות בזמן הקלטותיו. היא ייחסה אותו לעובדה שהיא ככל הנראה בוכה כאשר יקיריה עוברים כאב, כפי שהיא עדה לכך, ולא לחוויותיה שלה.
הרכב
השיר הוא שיר קאנטרי פופ באורך של 4 דקות ו-55 שניות והוא מכיל 96 פעימות בדקה. מבחינת מוזיקלית, השיר הוא בלדה שנכתבה בסולם של סול מז'ור וקולה של סוויפט משתרע מסולם G3 לסולם C5 (סך הכול אוקטבה אחת). הוא מנוגן בקצב האקורדים Gsus2–Csus2–Em–Csus2 ומסתיים בקטע בו סוויפט מנסחת מחדש את מילות השיר.
המילים של השיר מתארות התרחשויות מרובות. בבית הראשון סוויפט מתארת את הכניסה הראשונה שלה לתיכון ואת הרצון שלה להתרחק מהדרך בה בני גילה מתנהגים. בבית השני סוויפט מתארת את הפגישה שלה עם אנדרסון ועל כך שהן מרכלות על מלכות השכבה. בהמשך השיר, היא מתארת את הדייטים הראשונים שלה ואת ההתאהבות הראשונה שלה ושל אנדרסון שבסופו של דבר הופכים לשיברון לב. בסוף השיר סוויפט מזהירה נערות צעירות שלא להתאהב בקלות ומודה בכך שהגיעה למימוש היכולת להשיג יותר מאשר לצאת עם חבר בקבוצת הכדורגל.
וידאו קליפ
את הווידאו קליפ של השיר ביים רומן וייט שביים גם את הקליפ ל-"You Belong with Me". המטרה של וייט היה ליצור קליפ שונה מהקליפים האחרים של הזמרת. לשם כך הוא רצה שהקליפ לא יצולם בבית ספר תיכון אף על פי שהשיר עוסק בבית ספר תיכון. וייט טען כי הוא רצה ליצור מהקליפים של סוויפט "אבולוציה" וטען כי גם סוויפט עצמה לא רצתה לצלם את הקליפ בתיכון. לכן מטרתו של וייט הייתה כן להתחשב בתוכן של השיר אך גם ליצור משהו חדש. הוא רצה שהתפאורה של הקליפ תהיה "עולם חדש בו סוויפט תוכל לבקר מחדש בזיכרונותיה כפי שהם מתבטאים סביבה". "בואו ניקח את המשמעות המילולית של השיר הזה ונראה אותו מתפתח מולנו [...] כמעט כזיכרון בראש שלנו. וניצור את העולם הזה, איפה שאנחנו נכנסים במדבר השומם הזה ואנחנו מתחילים לשיר על כל הזיכרונות הגדולים שלנו [...] שכל מה שאנחנו אוהב פורח סביבנו, ולכן ממש גידלנו את הגן הזה סביבה", אמר וייט. וייט החליט לספח אלמנטים סוריאליסטיים כדי ליצור מעבר בין גן ללב הזיכרונות. הוא שילב את רגשותיה של סוויפט בצמיחת הגן. הגן גדל כשסוויפט חשה מאושרת, אך למראה הכאב והרגשות השליליים מופיעים עננים והגן מת, שסימל גם את לבה השבור של אביגיל אנדרסון חברתה הטובה ביותר של סוויפט. חברתה של סוויפט, אנדרסון שאוזכרה גם בשיר שיחקה בקליפ בתפקיד עצמה. סוויפט בחרה בעצמם את שאר השחקנים שישחקו בקליפ לאחר שקיבלה תמונות של מספר שחקנים אפשריים. הקליפ צולם במשך יומיים כאשר הסצנות הראשונות היו סצנות הגן שצולמו באולפן מאחורי מסך ירוק וביום השני צולמו הסצנות בבית הספר. לפניי שהתחילו הצילומים, וייט הראה לסוויפט באמצעות שרטוטים איך הוא ייראה. במהלך הצילומים, היא התרשמה מכישורי המשחק של אנדרסון אף על פי שלא היה לה ניסיון קודם במשחק. בהמשך, נוצרו האפקטים החזותיים שהודבקו על גבי המסך הירוק. המטרה של האפקטים לטענת וייט הייתה לתת "אווירה קסומה". חלק מהאביזרים המשמשים לצילומים נוצרו מחדש באמצעות אנימציה דיגיטלית, כמו הדלת והשולחנות. מכיוון שהאפקטים נוצרו בנפרד וייט השתדל למצוא את הסצנות והזוויות הנכונות כדי להתאים את האפקטים על מנת להפוך את הסצנה למגובשת יותר.
בתחילת הקליפ רואים את סוויפט הולכת יחפה בשמלה לבנה בתוך הגן כשהיא רואה דלת שלפתע צצה. היא מסתכלת בתמונת ילדות שלה ושל חברתה אנדרסון, ולאחר מכן נכנסת דרך הדלת. כשהיא נכנסת דרך הדלת מתחילים להיראות תלמידי תיכון שמסתובבים בתוך הגן, בעוד סוויפט מסתכלת למצלמה ושרה את השיר. בזמן שהיא מתהלכת, היא מבחינה בבחור אקראי והיא נועצת בו מספר מבטים ממשוכים תוך כדי שהיא מחייכת אליו. לאחר מכן, היא מתייבשת בפינה של הגן ומנגנת בגיטרה. בהמשך לכך, סוויפט קמה ומנגנת עבור חברתה, שיושבת ליד שולחן כתיבה בלב כיתת לימוד, לכאורה. לאחר מכן, סוויפט ממשיכה לנגן את השיר בגיטרה תוך כדי שעלילת הקליפ נמשכת. הלילה יורד וחברתה של סוויפט יושבת עם הבחור שמצא חן בעיניה בתוך מכונית ומתנשקת איתו. ככל שהקליפ מתקדם, הגן הופך מקסום ופסטורלי לשחור ואפל והמבט של סוויפט משתנה ממבט שמח למבט כעוס ועצוב. בסוף הקליפ, היא הולכת לחברתה ומחבקת אותה תוך כדי שהיא בוכה. נכון ל-5 במרץ 2021, לקליפ יש למעלה מ-157 מיליון צפיות ביוטיוב.
ביקורות
פיטר גיקאס מ- חשב שהקליפ היה "מתוק" והחמיא לוויזואליה שלו. לאה גרינבלט מאנטרטיינמנט ויקלי נתנה לו ציון "B". גרינבלט האמינה שלקליפ מגיע יראת כבוד, אך טענה כי הוויזואליה "החלומית" שלו הייתה התעלמות "מהמילים החזקות" של השיר. ג'וסלין ונה מ-MTV כתבה, "טיילור סוויפט היא 'Fifteen' בכל פעם מחדש בקליפ החדש לשיר שלה באותו השם". בשנת 2010 הקליפ היה מועמד לפרס VMA בקטגוריית "הקליפ הנשי הטוב ביותר".
ביקורת
השיר ספג הערכה רבה. ג'וזי רוזן מרולינג סטון כינתה את השיר כ"מופתי" ואף שיבחה את יכולת הכתיבה של סוויפט וכי היא אינה נופלת מכתיבה של כותבים כמו דוקטור לוק ומקס מרטין ובכללי החמיאה ליכולות הכתיבה של סוויפט וטענה כי "זה נראה כאילו היא מהנדסת את השירים שלה באופן מדעי במפעל ללהיטים בשילוב וידויים אינטימיים ואמיתיים". ג'ונתן קיף ממגזין סלאנט הפנה ביקורת מעורבת לשיר, וכינה אותו כ"אחד הרגעים החמודים באלבום", אך לא התרשם מהשירה של סוויפט. סטיבן תומאס ארלוויין מ-AllMusic מצא כי "Fifteen", שבו "גילמה סוויפט את התפקיד של אחות גדולה במקום כוכבת גדולה, הוא אחד השירים הטובים ביותר והכי אישיים ב-Fearless. קן אטקר מבילבורד האמין שהשיר "יכול לפנות לבני נוער המחפשים תקווה ונשים בוגרות שמזכירות את העבר". לאה גרינבלט מאנטרטיינמנט ויקלי אמרה: "כשהיא שרה על מיניות, היא נשמעת כמו נערה אמיתית, ולא איזו שועלה-לוליטה מיוצרת".