cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עמק המלכים
הרכיבים הארכיטקטוניים של הקברים
המסדרונות שהובילו מהכניסה דרך אולם אחד או יותר עד לחדר הקבורה עצמו. הם משובצים בחדרים ובנישות בעלי תפקידים מיתיים אלוהיים. בקברים המוקדמים, המסדרונות לא היו בקו ישר, אלא הסתובבו ב 90 מעלות לפחות פעם אחת (למשל קברו של תחותמס הרביעי ב KV43). הבונים התכוונו למלא את המסדרונות העיליים בעפר ולהסתיר את הפתח לאחר הנחת המומיה בקבר. נוהגים לכנות את דגם המבנה הזה "ציר מכופף" ("Bent Axis"). לאחר תקופת אל-עמרנה, המבנה התחיל להתיישר והכינוי שלו הוא "ציר נדחף" ("Jogged Axis") דוגמה לכך הוא קברו של חורם ח'ב, KV57.
בתקופה שלאחר מכן נוצרו קברים עם מסדרון גישה ישר, והוא מכונה מבנה בעל ציר ישר ("Straight Axis"). למשל, קבר KV6 של רעמסס התשיעי ו-KV11 של רעמסס השלישי. בד בבד עם התיישרות הציר, התלילות של המסדרון פחתה ובתקופה המאוחרת של השושלת ה20, התלילות נעלמה.
לחדרים ולאולמות שמות הלקוחים מהדת המצרית כגון: "דרך המעבר של רע", "נישות המלוכה של אלוהי המערב והמזרח", "חדרי שומרי הסף". חדרים אלו היו מעוטרים בציורי אל השמש.
לשכת הבאר
במסדרון זה, מתוך אולם, נחצב פיר עמוק שלעיתים היה מלווה בעומק בלשכה צדדית. ( KV34, KV35, KV22, KV43) בשלב מסוים הפסיקו לחצוב את הפיר אבל מקומו היה שמור. המסדרון עצמו היה מעוטר בתמונות של המלך בנוכחות ישויות אלוהיות מתוך המיתולוגיה המצרית: חתחור, איזיס, הורוס, אנוביס ואוסיריס. יש סברות שונות ביחס לתפקיד הפיר, החל מאגירת מי גשמים להגנה על הקבר וכלה בהגנה מפני שודדים. אולם המרכבות
המסדרון הוביל לפתח מטויח וחסום שהוביל לאולם עם עמודים. פתח זה נפרץ עם השנים על ידי שודדים.
האולם היה בן 2 עד 4 עמודים. העמודים בדרך כלל מרובעים או מלבניים. ייתכן שהאולם שימש לאחסון מרכבות המלך. תפקיד נוסף שהיה לו בזמן השושלת ה-18, היה לאפשר סיבוב הארון של המלך, שכן כאן הייתה זוויות הפניה של הקבר שנבנה במבנה של 90 מעלות. מהאולם עם העמודים עד לחדר לחדר הקבורה היו בין אחד לשני מסדרונות.
בקירות קיימות מגרעות שאפשרו להכניס קורות אולי על מנת להקל על נשיאת הסרקופג.
חדר הקבורה זהו החדר החשוב ביותר. הוא תמיד (עם יוצא מהכלל אחד) היה המעוטר ביותר. קירות החדר היו חלקים ומטויחים לפני שציירו על קירותיו. בשטח מונמך בקצה החדר או במרכזו, הונח הסרקופג. לפעמים המומיה הונחה בבור עם או בלי ארון. מסביב נבנו גומחות להכלת אלמנטים טקסיים הקשורים במומיה.
חדרים צדדיים
החדרים היו מסופחים לאולם המרכבות או לחדר הקבורה. הם יועדו לאחסון מזון מנחות וציוד קבורה. כמו כן היו מאוחסנים בהם חפצי פולחן שונים.
סוג אחד של פריטים שנמצאו לרוב, הם צלמיות קטנות בשם אושבטי, הן הציגו דמויות שונות שיעזרו למלך בחיים שאחרי החיים, כגון: עובדים שונים שישרתו את המלך, כוהנים דגמים של מבנים נחוצים, ועוד. על הצלמיות היו כתובות הלקוחות מספרי הדת.
צלמיות רבות, נלקחו על ידי החוקרים ומוצגות במוזיאונים גדולים בעולם.
חדרי האוצר
נמצאו לאחר חדר הקבורה ואחסנו ציוד שהיה מיועד לשימושו של הנפטר בחי הנצח. בין החפצים היו פריטים שהיו בשימוש המלך בימי חייו ופריטים שנבנו במיוחד עבורו, לשימוש בעולם הבא.
בין החדרים ובין המסדרונות, היו שערים שאותם ניתן היה לנעול.
התפאורה
רובם של הקברים של המלכים עוטרו בטקסטים ובציורי תמונות הלקוחים מעולם הדת.רק הקברים המלכותיים היו מעוטרים. הקברים של בני אצולה רגילים לא עוטרו כלל.
הקברים של המלכים הראשונים שנקברו בעמק, עוטרו בתמונות מתוך אמדואט ("ספר העולם שמתחת") המתאר את מסעו של אל השמש במשך 12 שעות הלילה.
החל מתקופת חורם ח'ב, בסוף השושלת ה-18, התחילו לעטר את הקברים מתמונות מספר השערים המתאר את אל השמש עובר דרך שנים עשר השערים של הלילה ומבטיח מעבר בטוח למלך.
בתקופת השושלת ה-19, עיטרו את הקברים בציורים מתוך (Book of Caverns) שחילק את העולם למערות ובהם אלים ומתים ומצפים לאל השמש שיבוא ולהחזיר אותם לחיים. בקברו של רעמסס השלישי מוצאים תמונות מ (Book of the Earth) שבו העולם התחתון מחולק לארבעה חלקים ושיא התהליך הוא כאשר מושכת את הדיסק של השמש מן האדמה.
העמק המערבי
בעמק המערבי נמצאו רק ארבע מקומות קבורה
רישום מקום הקבורה הידוע של המלכים
בטבלה זו ניתן למצוא היכן קבור כל מלך (בלבד).
כמו כן, רואים שרק 33 קברים, מתוך ה-65 שהתגלו, אכן שיכנו מלכים. אפשר להתרשם שאין הרבה מלכים שלא נודע מקום קבורתם. אבל עדיין יש הרבה מחקר שניתן לבצע בעמק.
מבנה גאוגרפי וגאולוגי
עמק המלכים ממוקם בגדה המערבית של הנילוס, הוא מורכב משני עמקים, מערבי ומזרחי. כוונם הכללי הוא צפון מזרח. העמק משתרע על פני כ-300 מ' הוא חוצה רמה שנוצרה על ידי משקעים של אבן גיר ומרבצים של חוואר ופצלים. גשמים עזים בתקופת הפלייסטיקן חרצו עמקים ברמה ונקזו את המים לעמק הנילוס.
איכות אבן הגיר משתנה, מחומר קשיח ביותר לחומר פריך. המרבצים בדרך כלל, הם רכים למדי. בהתאם לכך, תנאי העבודה של הבנאים השתנו בין הקברים השונים. הארכיטקטורה של הקברים הושפעה מתנאי השטח ולפעמים נוצר הצורך לשנות את תוכנית הקבר תוך כדי עבודה. הפצלים רכים במיוחד ונוטים לספח מים ולהתנפח. בעבר נוצרו נזקים לקברים מסוימים עקב כך.
בשטח מוטבעים סלעי צור קשים ושחורים. נראה שהבנאים השתמשו בהם לעבודת החציבה. בכל אופן, ברור שמתחתם לא נבנה דבר.
בנוסף, אף על פי שיש מעט מאוד גשם באזור זה של מצרים, במשך אלפי השנים שעברו, בעקבות סערות ברקים היו שיטפונות פתע (לפחות 7) שהציפו את העמק ודרדרו קרקע ואבנים ובכך סתמו וכיסו קברים שונים. למעשה נראה שהעמק בימי השושלת ה-18 היה נמוך יותר בכ-5 מטרים יחסית לעמקו הנוכחי. כלומר קברים מאוחרים יותר נחפרו בתוך הסחופת בעוד שהראשונים נחצבו בסלע המקורי. (כך למשל מסבירים את מציאת קברו של תות ענח' אמון השלם - כיון שמיקומו היה בנקודה שצברה תילים של סחופת ולכן נסתתר מעין שודדים אפשריים).
עיצוב במה
עיצוב במה הוא ענף במקצועות העיצוב העוסק בתכנון תפאורה, תלבושות, אביזרים ותאורה במסגרת אמנות הבמה. מושג זה מתייחס לעיתים גם להפקות טלוויזיה וקולנוע. בעבר, מעצבי הבמה הגיעו מתחומים שונים של אמנות ועיצוב. קיימים מסלולי לימוד של עיצוב במה, ומסלולים לתואר מתקדם M.F.A.
המטרה הכוללת של כל האמצעים בעיצוב הבמה היא לשרת את הרעיון שמבטא המופע. לשם כך צריך מעצב הבמה לעבוד בשיתוף פעולה עם הבמאי ובעלי תפקידים שונים בצוות האמנותי והביצועי. תהליך היצירה של עיצוב הבמה כולל לרוב הכנת דגמים מוקטנים של הבמה, ייצוגים דו-ממדיים אמנותיים וטכניים.
במאמר מתוך ספרו "The Dramatic Imagination – Reflections and Speculations on the Art of the Theatre" מתייחס רוברט אדמונד ג'ונס לעיצוב במה – תפאורה תאורה ותלבושות – כתחום ייחודי הכולל בתוכו שילוב של צורות אמנות וטכנולוגיה רבות ושונות ועם זאת אין לו חיים משל עצמו כיוון שהוא בא לשרת את המחזה ולחזק אותו.
מעצב במה הוא אדם שידו בכל – שמבין בארכיטקטורה, אופנה, עיצוב פנים ואמנות אך אינו עוסק באף תחום באופן בלעדי וכל ידיעותיו וכישוריו משמשים לו ככלים למימוש מטרתו – החייאה ויזואלית של המחזה שתתמוך באופיו ובאווירה שלו.
עיצוב הבמה הוא תחום שאין לו חיים משל עצמו. בהיעדר הדמויות וההתרחשויות על הבמה אין לבמה כוח או משמעות – יפה ומעניינת ככל שתהיה. גם לתלבושות בתיאטרון אין קיום עצמאי – הן מעוצבות לדמות מסוימת במחזה מסוים, ומחוץ לתיאטרון הן מאבדות את קסמן.
העובדה שלבמה אין קיום עצמאי אינה מובנת מאליה ואפשר להדגים זאת דרך ביקורות תיאטרון שמתייחסות לתפאורה כאלמנט מבודד כ"תפאורה מפתיעה" למשל. למעשה אין קושי ביצירת תפאורה מפתיעה והאתגר האמיתי הוא תפאורה שתומכת באופן מלא ואמין במכלול הגורמים המכילים את ההצגה. אם ישנה הפתעה – היא צריכה להיווצר משילוב הרמוני של כל אותם גורמים או מפרשנות חדשנית שכל מרכיבי ההצגה תומכים בה ומחזקים אותה, והתפאורה ביניהם.
עם זאת התפאורה צריכה לטמון בתוכה מידה של מתח וציפייה – עוד לפני שהחלה ההתרחשות על הבמה. החלל והאווירה שנוצרים על ידי עיצוב הבמה צריכים מצד אחד להיות מעניינים ומסקרנים כשלעצמם ומצד שני להכיל באופן טבעי את שאר המרכיבים – השחקנים, התלבושות, המחזה הכתוב. המעצב צריך ליצור בתפאורה פוטנציאל שלמעשה מתממש רק כשמתרחש עליה האירוע.
ממעצב הבמה נדרשת הבנה עמוקה של הטקסט – עליו להרגיש את המחזה ולתפוס את המהות שלו, כך שיוכל להעביר את אותה אמת לצופים. בעיצוב תלבושות תקופתיות על המעצב להכיר ראשית את הלבוש מהתקופה בהיסטוריה אך עליו לדעת עוד פרטים על המחבר עצמו, על התקופה ומאפייניה – האווירה החברתית, המנהגים וכו'. חיבור כל האסוציאציות יאפשר למעצב להבין את מהות התקופה ואת התחושה שלה. במידה מסוימת מעצב הבמה צריך להתנתק מהאגו שלו ומהרצון להמציא מחדש, להמם ולהפתיע, ולשאוף לתפאורה ותלבושות שמעצימות את הדרמה ונותנות תחושה אמיתית ונכונה בקונטקסט של המחזה. כאשר המעצב מבין את רעיונות המחזה, את האווירה, הסב-טקסט והאנרגיה שלו הוא יכול להמחיש אותם ולתת להם פרשנות ויזואלית, הוא יכול להשתמש בדמיון וברגישות שלו כדי לבחור דימויים ואלמנטים שלא לקוחים בהכרח מהעולם הספציפי של המחזה. לעיתים מדובר אפילו במחווה קטנה וכמעט לא מורגשת שבהקשר למחזה תקבל עוצמה ומשמעות עמוקה בעיני הצופים.
ניתן להשוות את הסצנוגרפיה – בתרגום מילולי – "כתיבת הבמה", כלומר ניסוח כל המרכיבים של המבע הבימתי) למוזיקה: התפאורה אינה רקע לשחקנים אלא אלמנט שמלווה את המחזה ומחויב אליו, ממש כמו מוזיקה. השוואה מעניינת נוספת היא בין פרוזה לשירה, כאשר בעיצוב במה נדרשת גישה של שירה, גישה פואטית. הפרוזה והשירה יכולות להיות שתי דרכים להביע את אותו רעיון, אך בשירה יש מימד של הפשטה והיא מזכירה את עיצוב הבמה בחיפוש אחר מהות הדברים, ולא אחר המילוליות שלהם.
הבחנה יפה בעיני היא לגבי כוחו של הדמיון האנושי. גם למחקר המעמיק ביותר אין כוח כשלעצמו בהחייאת עיצוב למחזה. רק מעצב שישתמש בדמיונו כדי להרגיש ולחיות בתוך המחזה יכול ליצור במה ותלבושות חדשות ומרתקות שיכילו בתוכן עולם שלם של אמת ואמינות לצד אסוציאטיביות חופשית, קסם וחלום – שהם מרכיב מהותי באמנות התיאטרון.
כיום תחום עיצוב הבמה התרחב עד מאוד והיוצרים בו נדרשים להתקדם עם הקידמה הטכנולוגית, ולמצוא בין הטכנולוגיה את האומנות. עיצוב הבמה יצא מבין כותלי התיאטרון אל במות ענק בפארקים ואצטדיונים. למעצבי תאורה חלק חשוב במערכת המשולבת של עיצוב הבמה וכבר אינם עוסקים רק בפנסים. בעולם ההופעות החיות הם מעצבי הבמה כולה.
אנטון שוטבין
אנטון שוטבין (נולד ב-25 בינואר 1989 באוקראינה הסובייטית) הוא כדורסלן ישראלי, המשחק בעמדת הסנטר בקבוצת מכבי חיפה מהליגה הלאומית.
קריירה
ב-30 ביוני 2011 חתם שוטבין בקבוצת מכבי אשדוד מליגת העל וב-9 ביולי 2012 חתם במכבי חיפה איתה זכה באליפות המדינה. לאחר עונה זאת חתם בהפועל נהריה, בעונת 2014–2015 שיחק שוב במכבי חיפה, ובעונת 2015–2016 שיחק בהפועל באר שבע מן הליגה הלאומית. באוגוסט 2016 חתם בקבוצת איסקרה סביט מן הליגה הסלובקית הראשונה.
שוטבין היה חבר בסגלי נבחרות הקדטים, הנוער והעתודה של ישראל, ובאליפות אירופה לנבחרות עתודה שנערכה בלטביה ב-2008, בה סיימה נבחרת ישראל במקום העשירי, היה הקלע המוביל בה, עם 17.9 נקודות בממוצע למשחק.
מיסים כעבדות
מיסים כעבדות הוא מושג המבטא תפיסה, הנפוצה בעיקר בליברטיאניזם ואנרכו-קפיטליזם, שלפיה מיסים יוצרים חברה לא חופשית, שבה היחיד מאולץ לעבוד כדי להעשיר את הממשלה, במקום שיוכל לעבוד למען טובתו האישית.
הצורה המוקדמת ביותר של מיסוי הייתה הקורווה, שקיים ככל הנראה מראשית הציוויליזציה. הקורווה הייתה עבודת כפייה שהוטלה על איכרים שהיו עניים מכפי שיוכלו לשלם מיסים בכל דרך אחרת (משמעות המילה labour - פועל, באנגלית - במצרית עתיקה, היא מיסים). העיתונאית גלי באקלי כתבה בספרה, 'פטריוטים אמריקנים', ש"שמנקודת מבט בריטית, הקולוניות האמריקניות קיימות רק בשביל טובת מדינת האם, אבל האמריקנים ראו כל סוג של מיסוי כעבדות."
אנרכיסטים היו מהתומכים הראשונים בכך שמיסוי שווה לעבדות. 'החברה לחירות הפרט' ו-Beureaucrash (רשת בינלאומית של פעילים ליברטריאנים) הביעו גם הם תמיכה ברעיון, והאחרונה אף טענה ש"ביטחון סוציאלי זו עבדות סוציאלית" (בגלל שלא ניתן להעניק ביטחון סוציאלי, שעולה לממשלה כסף רב, מבלי לגבות מיסים).
ניתן להסביר את הרעיון באמצעות משל - ליוסי יש ארגון צדקה, שעוסק באספקת אוכל לנזקקים. כמות התרומות לארגון של יוסי לא מספיקה כדי לדאוג שלכולם יהיה די אוכל. לכן - יוסי נוטל רובה, יוצא לרחוב ומאלץ אנשים לתרום את כספם לארגון. כך, יוסי מצליח לדאוג שאף אחד לא יהיה רעב. לפי הרעיון של 'מיסים כעבדות', יוסי מעביד למעשה את האנשים שאת כספם הוא לקח, בגלל שהוא החליט על דעת עצמו שיש לו הזכות לקחת את 'פירות עבודתם' ולהשתמש בהם כראות עיניו. במשל זה יוסי מדמה את הממשלה, שכופה על אזרחיה - באמצעות מיסוי (שיש עונש למסרבים לשלמו) - להעביר לה חלק מרכושם, כדי לקדם מטרות שחשובות בעיניה אך לא בהכרח בעיני מי שמשלם את המס.
ביקורת
ישנם כמה סוגים של ביקורת על הרעיון, ביניהם הטענות הבאות:
כריסטיאן קולוקו
כריסטיאן ג'וניור קולוקו (באנגלית: Christian Junior Koloko; נולד ב-20 ביוני 2000) הוא כדורסלן קמרוני המשחק בעמדת הסנטר בטורונטו ראפטורס.
קריירה
קולוקו נולד בדואלה שבקמרון. בגיל 17 הוא עבר לארצות הברית כדי לשחק כדורסל באופן מקצועני, ולאחר ששיחק בתיכונים בקליפורניה בחר להצטרף לקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת אריזונה.
ב-18 באפריל 2022 הכריז על מועמדותו לדראפט 2022 ב-NBA. בדראפט נבחר קולוקו בבחירה ה-33 על ידי טורונטו ראפטורס.
שואת יהודי אלבניה
במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה אלבניה תחילה תחת כיבוש איטלקי ואחר כך תחת כיבוש גרמני. בתקופה זו סופחו לאלבניה שטחים מיוגוסלביה (מרבית קוסובו, מערב מקדוניה וחלקים קטנים ממונטנגרו וסרביה).
במהלך המלחמה, כמעט 2,000 יהודים מהמדינות השכנות, בעיקר מיוגוסלביה ומיוון, מצאו מקלט באלבניה עצמה, זאת בנוסף לקהילת יהדות אלבניה שמנתה 150 נפש. היהודים שחיו באלבניה גופא, כמו גם הפליטים היהודים ששהו בה, זכו ליחס טוב מצד האוכלוסייה המקומית ועברו את המלחמה כמעט ללא פגע. האלבנים הצילו את היהודים על ידי הסתרתם בכפרים ההרריים והעברתם לנמלי הים האדריאטיים, שמהם ברחו לאיטליה. יהודים אחרים הצטרפו לתנועות התנגדות ברחבי אלבניה. בזמן מלחמת העולם השנייה הייתה אלבניה אחת המדינות הבודדות באירופה שבהן חל גידול באוכלוסייה היהודית. בסוף המלחמה שהו במדינה יותר מ-1,800 יהודים, יותר מפי שבעה ביחס למספרם ב-1939.
לעומת זאת, בשטחים שסופחו לאלבניה כללה השואה רצח, גירוש ופשעים נגד האנושות נגד יהודים. נרצחו וגורשו גם סרבים, נגדם בוצע טיהור אתני מקיף, ובני רומה. הרצח בוצע בשיתוף פעולה של כוחות גרמנים, איטלקים ואלבנים, בתקופה בה הייתה אלבניה תחת שליטת איטליה הפאשיסטית וגרמניה הנאצית. אף כי אין נתונים סופיים על מספר הנספים, מעל ל-200 יהודים שנמצאו בשטחי אלבניה רבתי נרצחו בשואה.
רקע
אלבניה הייתה נתונה להשפעה כלכלית ופוליטית איטלקית בתקופה שבין שתי מלחמות העולם. ערב מלחמת העולם השנייה התגוררו בה 156 יהודים מקומיים ועוד 109 פליטים יהודים מאירופה.
תחת הכיבוש האיטלקי, בשנים 1939–1943
לאחר מכן, הקימו האיטלקים מחדש את המדינה האלבנית והפכו אותה לשטח חסות של ממלכת איטליה. מאוחר יותר הם הקימו משטר מקומי בראשות בעל הקרקע הגדול ביותר באלבניה ששיתף איתם פעולה, שפקט ורלצ'י. הוקמה "האספה הלאומית" האלבנית, אשר הצביעה במהרה על איחוד כלכלי ופוליטי מלא של אלבניה עם ממלכת איטליה, תחת ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה. תחת הנהגתו של המשנה למלך, פרנצ'סקו יאקומוני, חוקק הממשל האיטלקי חוקים שאסרו על הגירת יהודים לאלבניה, והורו על גירוש כל היהודים הזרים במדינה. כחודש לאחר תחילת הכיבוש האיטלקי, הוקמה המפלגה הפשיסטית האלבנית. המפלגה חוקקה חוקים שמנעו מן היהודים להצטרף אליה, ואסרה עליהם לעסוק במקצועות כגון חינוך. המפלגה הייתה שלוחה של המפלגה הפשיסטית האיטלקית, וחבריה נדרשו להישבע שבועת נאמנות למוסוליני. כל האלבנים שעבדו בממשל נדרשו להצטרף, והמפלגה הפכה למפלגה החוקית היחידה במדינה.
לאלבניה סופחו רוב קוסובו וחלק ממקדוניה המערבית, שהופרדה מיוגוסלביה לאחר פלישת הכוחות הגרמנים ב-1941. האלבנים בקוסובו קידמו בברכה את הכיבוש האיטלקי. באופן רשמי שלטה איטליה בקוסובו, אך בפועל ניהלו אלבנים את האזור. הם עודדו את פתיחתם של בתי ספר אלבניים, שהיו אסורים תחת שלטון יוגוסלביה. כמו כן, הם קיבלו אזרחות אלבנית על ידי השלטונות האיטלקים, והורשו להניף את הדגל האלבני. איטליה החזיקה בקוסובו ומקדוניה האלבניות עשרות אלפי חיילים ושוטרים.
לאחר הפלישה ליוגוסלביה, באפריל 1941, גדלה הקהילה היהודית באלבניה. בשל מצבם הטוב יחסית של יהודים שחיו תחת שלטון איטלקי, יהודי הארצות השכנות תחת כיבוש גרמני ראו באלבניה מקום מקלט. כ-2,000 יהודים נמלטו לאלבניה ומצאו בה מקלט במהלך שנות המלחמה. יהודים ממקדוניה ומצפון סרביה, וכן פליטים יהודים מגרמניה, מאוסטריה ומפולין, הגיעו לקוסובו שבשליטת איטליה, והתיישבו בעיקר בעיירות פרישטינה, פריזרן ואורושביץ'. כ-1,000 פליטים יהודים הצליחו להימלט לאלבניה. פליטים אלה לא חוו רדיפות, כפי שחוו יהודים בשטחים שבשליטה גרמנית, בין היתר, משום שהאיטלקים הכירו בחשיבות הכלכלית של יהודים אלה. עם זאת, האיטלקים עצרו כ-150 פליטים יהודים והעבירו אותם לעיירה בראט באלבניה, שם ניתנה להם הזדמנות לעבוד כדי להרוויח כסף. כמו כן, נעצרו 192 יהודים ממפרץ קוטור במונטנגרו, שהיה מסופח לאיטליה, והועברו למחנות ריכוז נאציים. האוכלוסייה המקומית של אלבניה גוננה מאוד על הפליטים היהודים. רבים מהם הועברו לנמל על הים האדריאטי, שממנו יכלו להגיע לאיטליה. יהודים אחרים התחבאו בכפרים הרריים נידחים וחלקם הצטרפו לתנועות התנגדות ברחבי הארץ.
במדינות השכנות, הוביל הכיבוש הגרמני לחיסול כמעט מוחלט של הקהילות היהודיות. באלבניה גורל היהודים היה שונה. רבים מאוד באלבניה התגייסו להצלת היהודים (על אף, כמובן, ששודדים מקומיים גם רצחו יהודים וגנבו את רכושם במספר מקרים). ה"בסה", קוד הכבוד המסורתי, הניע רבים לראות את מחויבותם לשלום שכניהם כנדר שלא ניתן להפר. "בֶסה", שפירושו "לקיים הבטחה", נחשב לקוד אתי כמעט מקודש, ויש בו מרכיב מרכזי של הכנסת אורחים ללא תנאי: "ביתו של האלבני שייך לאורח ולאלוהים". המשפחות האלבניות שהסתירו יהודים, תוך סיכון ניכר, פעלו בין היתר מתוך מחויבות לקוד וראיית ההצלה כפעולה הנדרשת מכבודם.
לכן, אלבנים רבים בחרו להסתיר יהודים בבתיהם, ולעיתים גם להנפיק להם תעודות זהות מזויפות עם שמות מוסלמיים. בשלב זה רוב היהודים שחיו במדינה היו פליטים ממדינות אחרות ולא יהודים ממוצא אלבני, ולכן המסתתרים אף קיבלו בגדים אלבניים מסורתיים כדי שישתלבו טוב יותר באוכלוסייה המקומית. ילדים יהודים המשיכו להגיע לבתי-הספר בשמות בדויים, בעוד שהמבוגרים הוחבאו. אלבניה הייתה המדינה היחידה שנמצאה תחת שלטון גרמני בתקופת המלחמה שמספר היהודים בה גדל.
בוועידת ואנזה, שהתקיימה ב-20 בינואר 1942, העריכו הנאצים כי באלבניה יש 200 יהודים. באותו חודש נכלאו היהודים על ידי האיטלקים במחנה פרישטינה. הם חששו שימסרו אותם לגרמנים, אך המפקד האיטלקי של המחנה הבטיח להם שזה לא יקרה. ב-14 במרץ 1942 הקיפו כוחות איטלקיים את המחנה ואסרו את היהודים ששהו בו. כ-51 יהודים (כולם פליטים ממדינות מרכז אירופה) הועברו לידי הגרמנים. חלקם נשלחו מחנה הריכוז סיימישטה, בו נרצחו בגז ובירי. אחרים, יחד עם שבויים סרבים, נלקחו למחנה בבראט, בו הם הוחזקו עד כניעת איטליה. לפי ההערכות, כ-500 יהודים נאסרו במחנות בבראט, בקרויה ובקוואייה (Kavajë) במהלך הכיבוש האיטלקי.
תחת הכיבוש הגרמני, בשנים 1943-1945
מצב היהודים הורע עם כניעתה של איטליה הפשיסטית לבעלות הברית ופלישת גרמניה לאיטליה. גרמניה הקימה באיטליה שלטון בובות, בשם הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית ומוסוליני בראשה. במקביל, הוורמאכט נכנס לכל השטחים והמדינות שהיו נתונות תחת שלטון איטלקי, והכפיפן ישירות לגרמניה.
טופי עתיקה
טוּפִּי עתיקה או טופי קלאסית היא שפה מתה שדוברה בפי בני הטופינמבה, קבוצת שבטים אינדיאנית, באזור ברזיל היום, בעיקר לחוף הים, עד הכחדתה בתחילת המאה ה-18 על ידי הפורטוגלים. טופי עתיקה נמנית עם תת-המשפחה טופי-גוארני, במשפחת השפות הטופיות. בתחילת תקופת הקולוניאליזם שימשה השפה כלינגואה פרנקה לאורכה של ברזיל על ידי אירופים כאינדיאנים, ובאותה בתקופה אף נכתבו בה יצירות ספרותיות, אך מאוחר יותר דוכא שימושה והיא נכחדה. הניב היחיד בה הנמצא בשימוש כיום הוא ניֶאֶנגַטוּ (IPA: [ɲɛʔẽŋaˈtu]).
שואת יהודי אלבניה
תחת הכיבוש הגרמני, בשנים 1943-1945
בספטמבר 1943 כל מחנות הריכוז באלבניה הפסיקו את פעילותם. זמן קצר לאחר מכן, השתלטו הגרמנים על המדינה. קיומה של הממלכה האלבנית נשמר דה יורה, והפוליטיקאי הפרו-גרמני מהדי פראשרי מונה כעוצר וכראש הממשלה. החיילים האיטלקים במדינה נכנעו לגרמנים. לאחר מכן, החלו הכוחות הגרמניים לפעול להשמדתם של כל היהודים החיים באלבניה ובאזורים שסופחו אליה, כולל מערב מקדוניה. הקהילה היהודית במערב מקדוניה, שלא נפגעה תחת הכיבוש האיטלקי, סומנה כמטרה ומיד החלו להישלח קבוצות של יהודים למחנות השמדה, ורכושם נבזז.
טופי עתיקה
היסטוריה
מאחר שהאוכלוסייה בה נוצרה השפה ודוברה הייתה אנאלפביתית אין ידיעות בכתב על קורות השפה, לכן עד המפגש עם האירופים במאה ה-16 היסטוריית שפה זו עלומה. ידוע שעם בוא האירופים, יחד עם מספר שפות אחרות מתת-המשפחה טופי-גוארני, הייתה זו השפה המדוברת ביותר לאורך כל רצועת החוף של השטח הידוע כיום כברזיל מפארה עד סנטה קטרינה ובאגן הריו דה לה פלטה.
שואת יהודי אלבניה
תחת הכיבוש הגרמני, בשנים 1943-1945
לאחר הכיבוש, החלו הגרמנים לארגן מחדש את הממשל האלבני. ב-15 בספטמבר פעל הוועד הלאומי האלבני בחסות גרמנית. ב-3 בנובמבר הוקמה על ידי גרמניה מועצה מלכותית שהוכרה כממשלה הרשמית של המדינה. ג'עפר דווה, בעל ברית אלבני-קוסוברי של הגרמנים, מונה אז לשר הפנים של אלבניה. מאוחר יותר ייסד דווה את הליגה השנייה של פריזרן בקוסובו, תנועה שהכריזה על מלחמת קודש נגד סלאבים, צוענים ויהודים, ושאפה לטהר את אלבניה הגדולה מבחינה אתנית. הגרמנים דרשו מהשלטונות האלבנים לספק להם רשימות של יהודים לגירוש, אך הרשויות המקומיות התחמקו ואף מסרו למשפחות יהודיות מסמכים מזויפים. הגרמנים עשו מאמץ ניכר להפגין שאלבניה הייתה מדינה עצמאית, מסיבות של תעמולה ותועלתנות (כשמצבם הצבאי היה קשה והם נזקקו לשיתוף-פעולה כנה) גם יחד, ועקב כך נמנעו מלהפעיל כפייה נרחבת במדינה. בשל כך, באלבניה גופא הוסיפו היהודים להיות מוגנים מכוח מאמצי האוכלוסייה ועצימת העין המכוונת של הממשל. האס אס לא ערך כמעט מבצעי חיפוש וגירוש.
טופי עתיקה
היסטוריה
הרשומות הראשונות המזכירות את השפה בשמה מתוארכות לתחילת המאה ה-16, אך המסמכים הראשונים המכילים מידע ממשי עליה השפה נכתבו ב-1575 ואילך, על ידי המיסיונרים ז'וזה דה אנשייטה הפורטוגזי ואנדרה טיווה הצרפתי שתרגמו תפילות קתוליות וסיפורים תנ"כײם לשפה זו. אירופי חשוב נוסף הוא ז'אן דה לרי שכתב את השיחון הראשון, וכנראה היחיד, לטופי עתיקה, בו הוא תרגם גם דיאלוגים שלמים. שיחון זה חשוב ביותר שכן הוא המקור הטוב ביותר להבנה כיצד דוברה הלכה למעשה.
שואת יהודי אלבניה
תחת הכיבוש הגרמני, בשנים 1943-1945
המצב בקוסובו היה שונה לגמרי. האלבנים בחבל, בשל העימותים ארוכי-השנים בינם לסרבים והרדיפות הקשות שאלו רדפו אותם, היו שונאי זרים ולאומניים יותר. רצונם בממשל עצמי ובפעולה נגד הסרבים, הביא אותם לתמוך בגרמנים באופן פעיל. בהתאמה, הם הגנו פחות על היהודים. דווה גייס אלבנים קוסוברים לדיוויזיית סקנדרבג של הוואפן אס אס שקמה ב-1 במאי 1944, וניהלה מערכת טרור נגד האוכלוסייה הסרבית במהלכה גורשו או נמלטו 10,000 משפחות סרביות לפחות. הטיהור האתני הנרחב נבלם בעקבות פעילות הפרטיזנים היוגוסלבים. ב-14 במאי פשטו אנשי דיוויזיית "סקנדרבג" על בתים יהודיים בפרישטינה, עצרו 281 יהודים ומסרו אותם לידי הגרמנים. ב-23 ביוני נלקחו 249 מהם למחנה הריכוז ברגן-בלזן, שם נרצחו רובם. לפי הערכתו של ההיסטוריון נואל מלקולם, מתוך 551 יהודים מקומיים (להבדיל מפליטים) שהתגוררו בקוסובו לפני הסיפוח באפריל 1941, נספו במהלך המלחמה 210. מספר גדול יותר, שכלל מאות פליטים, הסתתרו ושרדו בסיוע האוכלוסייה האלבנית-קוסוברית המקומית.
טופי עתיקה
היסטוריה
ב-200 או 300 השנים הראשונות בהיסטוריה הברזילית כל קולוניאליסט שנשלח לברזיל למד את השפה בניב בו דיברו בני הטופינמבה כאמצעי לתקשורת עם הילידים ועם קולוניאליסטים קודמים שהתיישבו באזור ואימצו את השפה.
שואת יהודי אלבניה
תחת הכיבוש הגרמני, בשנים 1943-1945
מאוקטובר עד נובמבר 1944, הפרטיזנים היוגוסלבים, הנתמכים על ידי בעלות הברית, ובסיועם של כוחות חזית המולדת הבולגרית ושתי חטיבות של הפרטיזנים האלבנים, חזרו אל אזור קוסובו עם נסיגת הגרמנים. הגרמניים עזרו למשתפי הפעולה האלבנים הקוסוברים לברוח עם התקרבות הקומוניסטים. רבים מהם לא הצליחו להימלט והוצאו להורג על ידי הקומוניסטים עם תפיסתם. ב-28 בנובמבר 1944, הכוחות הקומוניסטיים של אנוור הוג'ה השתלטו על אלבניה שבגבולותיה המקוריים. חבל קוסובו ושאר השטחים המסופחים ממקדוניה ומונטנגרו חזרו להיות חלק מיוגוסלביה, הפעם במסגרת פדרטיבית.
טופי עתיקה
היסטוריה
אנשי מסדר הישועים לא רק שלמדו את השפה, אלא אף עודדו את המקומיים לשמור עליה. כחלק מעבודת המיסיון, תורגמו כתבי הקודש הנוצריים לטופי, ואף נכתבו יצירות מקוריות בשפה זו. ז'וזה דה אנשײטה כתב למעלה מ-4,000 שורות שירה בשפה, גם ספר דקדוק ראשון נכתב על ידיו. לואיס פיגואיירה, דמות חשובה נוספת בת התקופה, כתב ספר דקדוק נוסף בטופי שפורסם ב-1621. במחצית השנייה של המאה ה-18 פורסמו עבודותיהם של אנשײטה ופיגואיירה מחדש, והאב בתנדורף כתב קטכיזם מקיף בטופי. עד אז השפה הייתה לשפת הכמורה באזור ולמעשה שמשה כשפה הרשמית והלאומית בברזיל, אך כתיבה בשפה זו התרחשה לעיתים נדירות בגלל המונופול הכנסייתי על האוריינות.
כשראש הממשלה הפורטוגזי המרקיז דה פומבל גרש את הישועים מתחום ממלכת פורטוגל בשנת 1759 השפה דעכה במהירות, בעיקר בגלל מיעוט אחיזתה בברזילאים שאינם משתייכים לכמורה המגורשת. סיבה נוספת לדעיכת השפה היא עליית קרן הפורטוגזית, עם גל ההגירה הגדול מפורטוגל בתחילת המאה ה-18 בעקבות גילוי מרבצי זהב, יהלומים ואבני חן בפנים ברזיל. טופי עתיקה שורדת עד היום, בדמות הניב המודרני ניֶאֶנגַטוּ, באזורים מבודדים בלב ברזיל, שם היא מדוברת לרוב בפי ילידים, אך במקומות מעטים נמצאת גם אוכלוסייה ממוצא אירופי והשפה מדוברת גם בפיהם.
שואת יהודי אלבניה
תחת הכיבוש הגרמני, בשנים 1943-1945
במהלך השואה, גורשו למחנות ריכוז מחוץ למדינה בסך הכל 591 יהודים, מכלל השטחים שהיו תחת שליטה נומינלית אלבנית – כלומר אלבניה גופא, קוסובו, מערב מקדוניה והשטחים הקטנים במונטנגרו ובסרביה שסופחו לממלכה האלבנית בידי האיטלקים. הרוב הגדול של המגורשים היה מקוסובו; מבין אלו שנעצרו בפרישטינה ב-14 במאי, ידוע ששניים נורו במקום ו-177 נרצחו בברגן-בלזן. ניצול המחנה ישראל טייטלבוים סיפר כי לפי זכרונו, מתוך כ-400 מגורשים יהודים מאלבניה בברגן-בלזן שרדו עד לסוף רק 100 איש. בנוסף, מספר לא-ידוע מהיהודים שהוחזקו במחנות בתוך המדינה נרצחו על ידי אנשי דיוויזיית "סקנדרבג" או גרמנים בפעולות עונשין נגד הפרטיזנים. לדוגמה, דווח ששישה יהודים נתלו בקוקס ב-15 באוגוסט 1944, לאחר שהמחתרת פוצצה כמה קרונות רכבת. על סמך כל זאת קבע גרהרד גרים כי לא ניתן לקבוע כמה יהודים מאלבניה רבתי, מקומיים ופליטים, נספו בשואה (פול ברטופ נקב באומדן של 600 איש, בלי פירוט כיצד חישב). ככל הידוע, רק משפחה יהודית אחת שהתגוררה באלבניה גופא, בעיר שקודרה, לא שרדה את שנות המלחמה. הם נעצרו באוקטובר 1944 והועברו לפרישטינה, שם נספו. לפי ההערכות, היו באלבניה 1,800 יהודים עם תום המלחמה, פי שבעה ממספר היהודים שגרו בה ב-1939. לאחר שהפליטים, בייחוד מיוגוסלביה, שבו לביתם, נותרו בה בספטמבר 1946 157 יהודים, כמעט בדיוק המספר ערב המלחמה. בפועל מספרם היה גדול אפילו יותר, כיוון שרבים המירו את דתם לאסלאם ולנצרות כדי להינצל ולכן לא הופיעו ברשימות.
טופי עתיקה
מחקר
הראשונים לחקור את השפה לא היו בלשנים מנוסים, כי אם מיסיונרים נוצרים קתולים חדורי רצון להבין את הילידים על-מנת לשכנעם להמיר דתם לנצרות ולהיפטר ממנהגיהם ה"ברבריים" בעיני האדם האירופי (כמו קניבליזם, פוליגמיה ועוד).
שואת יהודי אלבניה
תחת הכיבוש הגרמני, בשנים 1943-1945
עם זאת, גורל יהודי אלבניה בתקופת השואה הייתה מורכבת, דינמית ומשתנה. בתקופת מלחמת העולם השנייה, חיו במדינה המוסלמית כמה מאות בודדות של יהודים, רובם ממדינות סמוכות שהגיעו בשל סיבות כלכליות ובעקבות רדיפות הנאצים. לאלבניה נקשרו מיתוסים של הצלת יהודים על ידי האוכלוסייה המקומית. אמנם אלבניה הייתה חלק מתוכנית 'הפתרון הסופי' של הגרמנים, כפי שעולה מהחלטת "ועידת ואנזה" שהתקיימה בינואר 1942, אבל לא היה 'פתרון סופי' באלבניה. מטרת שלטונם של הגרמנים באזור הייתה אחרת ובעיקר אסטרטגית - הניסיון למנוע את חופש הפעולה הבריטי באזור. לכך נוסיף את התנאים הגאוגרפיים והתשתיות המיושנות, מיעוט מספרי של היהודים וקושי לאתר חלק מהם בשטח הטופוגרפי ההררי של אלבניה ובכפרים המרוחקים.לצד זה ניתן למנות אינטרסים אישיים של נושאי תפקידים - הן האלבניים והן הגרמניים, 'מלחמת אחים' בין קבוצות ההתנגדות השונות באלבניה שניהלו לחימה נגד חברי משפחה שהיו פעמים בצד הנגדי והתמקדות האלבנים בשנאתם כלפי שכניהם הסרבים והיוונים. כן ניתן לציין את העיתוי של המלחמה והצורך של הגרמנים להיות נוכחים במקומות אחרים ולהיעזר,בלית ברירה, בכוחות מקומיים שהיו חסרי מוטיבציה ומיומנות צבאית שניצלו את המצב לתועלתם האישית והכלכלית. בנוסף, הגרמנים סיבכו את הכלכלה באלבניה שהייתה לפני כן בשפל ומצב זה השפיעה על חייו של האלבני הממוצע שהיה טרוד בקיומו היומיומי ונראה שה'בעיה היהודית' לא עניינה אותו
טופי עתיקה
מחקר
לכן, ספר הדקדוק הראשון בטופית עתיקה, והיחיד שנכתב בזמן בו דוברה, מושפע מהתנאים והדעות הקדומות האירופיות. הספר משתמש בטרמינולוגיה הודו-אירופית למרות חוסר ההתאמה הבולט. נטייה זו בולטת בעיקר בעיסוק ב"שמות העצם" וב"פעלים" הטופיים, למרות שהראשונים נוטים בזמן והאחרונים אינם נוטים בזמן.
שואת יהודי אלבניה
לאחר מלחמת העולם השנייה
הוג'ה הקים באלבניה משטר סטלינסטי טוטליטרי שאסר בשנת 1967 על כל הדתות במדינה. הקהילה היהודית בקוסובו חזרה לידי שלטון יוגוסלביה, ולא הצליחה להתאושש מהמלחמה. 42 יהודים נותרו בקוסובו, ורובם היגרו לישראל בתקופה הקומוניסטית. בדומה לכך, רוב יהודי אלבניה החליטו להגר עם עליית הקומוניזם. כ-300 נשארו באלבניה עד תחילת שנות ה-90. עם נפילת הקומוניזם, ביטלה אלבניה את ההגבלות על הדת ועל עזיבת המדינה, מה שהוביל לך שכמעט כל הקהילה היהודית במדינה היגרה לישראל. מדצמבר 1990 ועד יוני 1991 הועלו כ-350 יהודים אלבנים לישראל, במבצע עלייה מאורגן. היהודים שנותרו עזבו את המדינה ב-1997, לאחר שסבלה ממלחמת אזרחים קצרה.
טופי עתיקה
מחקר
הראשון שחקר את השפה היה הישועי הספרדי ז'וזה דה אנשײטה, וכתביו מהווים את רוב רובם של המקורות הכתובים לחקר שפה זו. לאור עובדה זו, חלקיות המחקר ברורה, עקב חוסר באוצר מילים ששרד וחוסר בקולגות בני זמנו של דה אנשײטה שיאזנו את ההשקפה האירופית הקולוניאליסטית.
שואת יהודי אלבניה
לאחר מלחמת העולם השנייה
נכון לשנת 2017, באלבניה חיים בין 40 ל-50 יהודים, מתוך אוכלוסייה כוללת של 2.9 מיליון.
טופי עתיקה
הגיית השפה וכתיבתה
עד בוא האירופים לעולם החדש הייתה הטופי נטולת כתב, ודובריה - אנאלפביתים. כיום, מיוצגת השפה בווריאנט של האלפבית הלטיני. אבחנת העיצורים וקביעת דרך הכתיבה המקובלת כיום נעשתה על ידי ז'וזה דה אנשייטה, מיסיונר ישועי פורטוגזי בן המאה ה-16.
שואת יהודי אלבניה
לאחר מלחמת העולם השנייה
הקהילה היהודית הקטנה באלבניה נהנית מאווירת דו-קיום שמאפיינת את תושבי הארץ בה חיים מוסלמים, קתולים ואורתודוקסים בהרמוניה ושיתוף. נשיא המדינה, בויאר נישני, מארח במשכנו אחת לשנה, בחג החנוכה, את בני הקהילה לצד ראשי הדתות השונות, הסגל הדיפלומטי, שרים וחברי פרלמנט, לטקס הדלקת נרות חגיגי. מדינת ישראל נהנית כיום באלבניה מהערכה עצומה, בשל הישגיה בתחומי המדע והטכנולוגיה, החקלאות והרפואה.
טופי עתיקה
הגיית השפה וכתיבתה
כבשפות אמריקאיות רבות, חסרה טופי עתיקה עיצורים רבים הנראים בסיסיים לאדם המערבי כעיצור מכתשי מקורב צדי (ל), שפתי-שיני חוכך אטום (פ רפה) ועוד רבים, ולעומתם מכילה עיצורים הנחשבים נדירים כדו-שפתי חוכך קולי (/β/) ואפיים טרום-סותמים (Prenasalized stops).
שואת יהודי אלבניה
הכרה והנצחה של הצלת יהודי אלבניה
התמונה המלאה על הצלת היהודים התגלתה רק בתחילת שנות ה-90, אחרי קריסתה של אלבניה הקומוניסטית. "יד ושם" החלו לחקור את סיפורי ההצלה של יהודים בידי אלבנים, וב-2009 התקיים במוזיאון למורשת היהדות בניו יורק טקס שבו דיברו צאצאים של המצילים האלבנים ושל יהודים שניצלו. שגריר אלבניה באו"ם, פריט הוג'ה, אמר שסיפור ההצלה מוכיח כי "אף על פי שהיינו תחת שלטון אחד המשטרים הקומוניסטיים הנוקשים ביותר, העם האלבני הוא אציל ומסוגל לפעול באומץ כמו כל אחד אחר באירופה".
טופי עתיקה
הגיית השפה וכתיבתה
לרוב המקורות, חצאי התנועות בשפה היו מעט יותר חוככות מסימני ה-IPA המייצגים אותן. כך Î היה מעין יו"ד חוככת יותר ([ʝ]) ו-Û נשמע מעט כמו [w]. כתוצאה מכך מילים שהושאלו מטופי על ידי פורטוגזית ברזילאית נכתבים עם gu כתעתיק Û.
גישה אחרת
הבלשן נתנאל סנטוס גומז חולק במעט על ממצאי אנשײטה. לדעתו לא קיימת /ɰ/ כחצי-תנועה, ואינו מחשיב את העיצור [ɣ]. אך מעל הכל אינו מקבל את האפיים טרום-הסותמים [ᵐb ⁿd ᵑɡ] (אם כי מכיר ב-/ŋ/) כפונמות, אלא רואה בהם אנפוף /k t p/ בהתאמה.
שואת יהודי אלבניה
הכרה והנצחה של הצלת יהודי אלבניה
נכון ל-2017, ישנם 75 מוסלמים אלבנים שהוכרו על ידי יד ושם כחסידי אומות עולם.
טופי עתיקה
גישה אחרת
גומז מציין גם שההבחנה בין הסותמים לאפיים טרום-הסותמים רופפת עד כדי החשבתם כאלופונים - קביעה זו נתמכת באיות המגוון למילים כ-Umbu, שבכתבי מיסיונרים מוקדמים ובניבים ששרדו מאויתת חליפות גם Ubu, Umu, Umpu ו-Upu.
שואת יהודי אלבניה
הכרה והנצחה של הצלת יהודי אלבניה
ב-29 בנובמבר 2004 הוקמה תצוגה במוזיאון ההיסטורי הלאומי בטירנה, בירת אלבניה. הכוללת צילומים, הסברים, מפות ומסמכים המתעדים את הצלת יהודי אלבניה. בית-ספר בברלין נקרא על שם חסיד אומות העולם, רפיק וסלי, שהציל בשואה את משפחת מנדיל היהודית. משלחות נוער מישראל אף יצאו ב-2018 לאלבניה. כמו כן, צולמו שני סרטים תיעודיים האחד נקרא "הצלה באלבניה" (Rescue in Albania) על ידי Init.TV, והשני "הקוד האלבני", בבימויה של פרופ' יעל קציר ובהפקת קציר וגדי קסטל.
טופי עתיקה
גישה אחרת
את התנועות המיוצגות בצמדים E/Ẽ O/Õ הוא מזהה כ-[e/ẽ] [o/õ].
מורפולוגיה
רוב המילים בטופי עתיקה מכילות הברה אחת או שתיים והן בעלות משמעויות רבות, לרוב ישנו קשר בין המשמעויות כך שאחת מהן היא המקורית והשנייה מגיעה משימוש מטפורי במילה, אם כי לעיתים אין קשר נראה לעין ביניהן.
בטופי, ישנן מספר צורות ליצירת מילים ארוכות יותר על דרך הלחם בסיסים:
לאחר הגעת המיסיונרים האירופאים, נוצרו בדרך זו מילים רבות למושגים שלא היו מוכרים לילידים, לדוגמה:
חלקי הדיבר
מאפייני חלקי הדיבר הטופײם שונים בצורה מהותית מהמקובלים בשפות מערביות.
פעלים
הפעלים לא נוטים בזמן ובמודוס (עצם הרעיון של מודוס נעדר מטופי עתיקה), אלא רק בגוף, וגם זה על ידי כינוי גוף שמתייחס אליהם ולא על ידי נטיית הפועל עצמו. כל המשפטים בטופי הם בזמן הווה.
נטיית הפעלים בגוף נעשית על ידי כינויי גוף שיכולים להיות סבילים או פעילים, כך -a זה "אני" שעשה פעולה (בדומה ל-I האנגלי), לעומת -xe המבטא "אני" שנעשתה עליו פעולה (כמו me האנגלי). לדוגמה:
למרות שאין הפעלים נוטים בזמן ניתן לדעת את זמן התרחשות הפעולה ברוב המקרים עקב האפשרות לזהות מילים המציינות זמן כמו koára - היום.
שמות עצם
בטופי עתיקה אין דרך להטות את המשפט במין, אך לעיתים ניתן להבחין אם המשפט כולל מילים שמשמעותן איש, אישה, ילד, ילדה וכדומה. גם ההטייה במספר נעשית על ידי הוספת שתארים, ולא בהטייה של המילים עצמן:
תחביר
סדר המילים במשפט משחק תפקיד משמעותי בהבנתו: לעומת
ככלל, טופי עתיקה היא שפה מסוג SOV (נושא, מושא, נשוא), אך למעשה סדר המילים יכול להתחלף בחופשיות בגלל קיומם של כינויי הגוף המבהירים ביתר קלות מי הנושא ומי המושא. אף על פי כן המשפטים בטופי נוטים להיות קצרים במיוחד הודות לעובדה שהילידים לא הוצרכו לשימושים מתוחכמים בשפה כמו רטוריקה וספרות.
דגימת טקסט
להלן תרגום של תפילת האדון לטופי עתיקה בתרגומו של אנשייטה:
יש לשים לב ששתי מילים הושאלו מפורטוגזית: Reino (מלכות) ו-tentação (פיתוי) בגלל שקשה יהיה לבטא מושגים אלה במילים שמקורן טופי בלבד.
השפעת טופי על הפורטוגזית הברזילית
השימוש בטופי עתיקה כ"לינגואה זֶ'רַאל" ("Língua Geral", "שפה כללית" או "שפה שגורה" במובן של לינגואה פרנקה) בכל רחבי ברזיל על ידי ילידים ואירופאים עד תחילת המאה ה-18, ועד תחילת המאה ה-20 בכיסים מבודדים, גרם להשפעה אדירה שלה על הפורטוגזית הברזילאית, והיא למעשה הגורם המשמעותי ביותר להבדל בין פורטוגזית לפורטוגזית ברזילאית. בין השאר, הביא השימוש בטופי עתיקה להעצמה של השימוש באנפוף ולהגברת ההבחנה בין "e" ו-"o" מעוגלות ללא-מעוגלות.
בפורטוגזית הברזילאית אלפי מילים השאולות מטופי עתיקה, חלקן תרכובות בין השפות, בהן שמות לחיות, צמחים ומושגים תרבותיים. כמו כן, מקור שמן של כ-40% מהרשויות המקומיות בברזיל הוא בטופי עתיקה. כך, למשל, מקור שמה של איפנמה הוא y panema, כלומר, מים עקרים. שמות ברזילאים לא מעטים מקורן בטופי עתיקה. למשל Jaci (יאסי), פירושו בטופי עתיקה הוא "ירח" (îá sy).
כנגד זה, מעניין אפוא ששתיים מהחיות המזוהות ביותר עם ברזיל, היגואר והטפיר, ששמותיהן ברוב העולם, וגם בעברית, נגזרים מטופי עתיקה, נקראות בפורטוגזית ברזילאית בשמות שדווקא מקורם אחר: onça (אונסה) ו-anta (אנטה), בהתאמה.
התעניינות מחודשת
טופי עתיקה נחשבת כמאפיין ייחודי של הלאומנות בברזיל. בשנות השלושים חברי האינטגרליזם הברזילאי שאלו ממנה את רוב המונחים שלהם כמו הקריאה Anaûé, שהייתה מקבילה ל"זיג הייל" הנאצית.
פעמים רבות מוצע לימוד טופי כפתרון להיעדר רוח פטריוטית, ובשנת 1995 אף עבר חוק כזה במדינת ריו דה ז'ניירו.
למרות זאת, כיום טופי עתיקה היא שפה מתה הידועה רק לבלשנים.
חולדה סוחרת מדברית
חולדה סוחרת מדברית (שם מדעי: Neotoma lepida) הוא מין של מכרסם מדברי מהסוג חולדה סוחרת שבמשפחת האוגריים. חולדה זו חיה במחילות במדבריות של מערב אמריקה הצפונית.
מאפיינים
החולדה קטנה יחסית לבני סוגה באורך 28–39 ס"מ ואורך הזנב 12–20 ס"מ ומשקלה מגיע ל-122–350 גרם כשהזכרים גדולים לעיתים הרבה יותר מהנקבות. החולדה משתנה בצבעה בין אפור-בהיר עד לקינמון ואף שחור. הם בעלי זנב שעיר כהה יותר מהגוף ובעלי אוזניים וחרטום ארוכים יחסית.
התפוצה של החולדה משתרעת מדרום-מזרח אורגון עד דרום-מערב איידהו, דרומה לנבאדה, מערב יוטה וקליפורניה בארצות הברית, ועד לבאחה קליפורניה וסונורה שבמקסיקו. החולדה מצויה בין אזורי סלעים על גבעות מדבריות עד גובה 2,500 מ' המכוסות בקקטוסים או בצמחי יוקה. החולדה מצויה רוב זמנה במחילות ויוצאת לחפש מזון בלילה.
היא ניזונה משעועית, עלי ערער ועצי Prosopis ומעלי קקטוסים ומגוונת בצמחייה עשבונית כמו לראה משולשת, דרדרים וכוסמת. היא ניזונה גם מזרעים, פרחים, פירות שונים וצנוברים. התזונה שלה כמעט לגמרי צמחונית.
החולדה נטרפת בידי ינשופיים, נצים, נחשים, קויוטים ויונקים טורפים נוספים.
דייוויד באמבר
דייוויד ג'יימס באמבר (באנגלית: David James Bamber; נולד ב-19 בספטמבר 1954) הוא שחקן אנגלי הידוע מהופעותיו בטלוויזיה ובתיאטרון. הוא חבר באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה.
ביוגרפיה
באמבר נולד בוולקדן, שליד מנצ'סטר. בספטמבר 1973 היה חבר בתיאטרון לנוער של מנצ'סטר, ושיחק בתפקיד פנדארוס במחזה "טרוילוס וקרסידה". הוא למד דרמה באוניברסיטת בריסטול והמשיך את לימודי המשחק ב-RADA, שם זכה בשנת 1979 במדליית זהב.
באמבר הרבה להופיע בטלוויזיה הבריטית, בסדרות טלוויזיה, במיני-סדרות ובסרטי טלוויזיה שונים. הוא שיחק בעיבוד של ה-BBC לספר "הבודהה מהפרברים" מאת חניף קוריישי, ובסדרת הדרמה "גאווה ודעה קדומה" על פי הרומן של ג'יין אוסטן, בה גילם את מר קולינס, הדודן של בני משפחת בנט.
עוד שיחק בתפקיד, ג'וליאן ויתאקר, שר זוטר במשרד האוצר, בפרק בסדרה "The New Statesman" בכיכובו של ריק מייאל. ב-1997 כיכב בתפקיד אריק סלאט בשתי העונות של הסדרה "Chalk" של סטיבן מופאט.
להכרה בינלאומית זכה בשנים 2005–2007 כשהופיע בתפקיד מרקוס טוליוס קיקרו בסדרה "רומא" של HBO / BBC2. בסדרה "פוארו" השתתף בפרק "The Double Clue" בעונה השלישית בה גילם אספן תכשיטים שנשדד. בסרט "מבצע ואלקירי" בבימויו של בריאן סינגר הוא שיחק בתפקיד אדולף היטלר.
באמבר הוא גם שחקן תיאטרון. ב-1995 זכה בפרס לורנס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר על הופעתו כגאי במחזה "My Night with Reg". ב-1996 חזר על התפקיד בעיבוד הטלוויזיוני של ה-BBC. בתסכית אודיו של "דוקטור הו" גילם באמבר את הקיסר קונסטנטינוס בפרק "The Council of Nicaea". עוד שיחק ב-2008 בתפקיד ג'רמי לונגסטף בסדרה הרדיופונית "The Way We Live Right Now".
חיים אישיים
באמבר נשוי לשחקנית ג'וליה סוויפט, בתם של השחקנים דייוויד סוויפט ופולה ג'ייקובס. לבני הזוג יש שני בנים: תיאו (יליד 1991) ואיתן (יליד 1999). המשפחה מתגוררת בצפון לונדון.
רשימת דויטש ליצירות שוברט
יצירות שוברט ברשימת דויטש מסודרות לפי "מספרי D" בגרסה המעודכנת של הקטלוג הכרונולוגי של יצירות פרנץ שוברט בעריכת אוטו אריך דויטש.
מספרי D מ-851 עד 900
D 851 to D 900
מספרי D מ-901 עד 950
<**1. "Gute Nacht"
סמואל האנמן
כריסטיאן פרידריך סמואל האנמן (בגרמנית: Christian Friedrich Samuel Hahnemann; 10 באפריל 1755 - 2 ביולי 1843), היה רופא גרמני, אביה המייסד של תורת ההומאופתיה אשר עקרונותיה פורסמו לראשונה בשנת 1796.
ביוגרפיה
האנמן נולד בסקסוניה הגרמנית, באימפריה הרומית הקדושה דאז. הוא סיים את לימודי הרפואה ונחשב לבקיא מאוד בממצאי הכימיה בזמנו, ולרוקח מבריק. הוא היה חבר בתנועת הבונים החופשיים ושלט במספר רב של שפות, בהן לטינית ועברית.
בשלב מסוים בחייו מאס בדרך הרפואה המקובלת, שהתבססה באותם ימים על הקזות דם ומתן מסיבי של תרופות כימיות, ומיסד את ההומיאופתיה הקלאסית. דרך ריפוי זאת התבססה על מתן תרופות ורעלנים מדוללים, אשר במינון גבוה היו גורמים למחלה או תסמיניה. את הרעיון המרכזי של ההומאופתיה "דומה בדומה ירפא" תפס האנמן, כאשר בתקופה בה היה נפוץ מאוד השימוש בכינין לריפוי מלריה, האנמן לא הסכים עם הדעה הרפואית הרווחת שהכינין מרפא את המלריה עקב היותו "חומר מכווץ".
האנמן עסק בתרגום ספרי רפואה ובאחד מימי עבודתו נתקל בתמונת ההרעלה של כינין והופתע לגלות כי התמונה הראתה תופעה הדומה מאוד בתסמיניה למחלת המלריה שאותה מרפא הכינין עצמו. בעקבות מקרה זה ובאופן לא מקובל, החליט האנמן לצרוך כינין בעצמו למרות היותו בריא והוא הופתע לגלות שהוא מפתח את תסמיני המלריה. תופעה זו גרמה להאנמן לחשוב שהכינין מסוגל לרפא את מלריה בזכות יכולתו לגרום לתסמינים דומים אצל אנשים בריאים וכך החל תהליך ארוך של "פרובינג" - לקיחה של חומרים רפואיים על ידו ועל ידי תלמידיו ורשימת כל הסימפטומים שהם יוצרים והוצאת ספרים שאיגדו את המידע שנאסף ונקראו "חומרים רפואיים טהורים".
את עקרונות השיטה ניסח האנמן בספרו "האורגנון", אשר המהדורה השישית שלו, שיצאה לאחר מותו של האנמן בשנת 1843, ממשיכה להיות אבן היסוד של ההומיאופתיה הקלאסית עד ימינו.
אמירות טביליסי
אמירות טביליסי (בגאורגית: თბილისის საამირო, בתעתיק לעברית: תבּילִיסִיס סאאמִירוֹ; בערבית: إمارة تفليسي) היא אמירות שנשלטה באזור של מה נחשב כיום כמזרח גאורגיה, ובבסיסה העיר טביליסי. בשנים שבין 726 לשנת 1080 (נומינלית עד ל-1122). נוסדה על ידי הערבים במהלך פלישותיהם לאדמות הגאורגיות. האמירות הייתה מוצב חוץ של השלטון המוסלמי בקווקז עד לתפיסתה מחדש על ידי הגאורגים תחת שלטונו של דוד הרביעי, בשנת 1122. יסוד האמירות הייתה למעשה תחילת האסלאם בגאורגיה.
היסטוריה
הערבים הגיעו לראשונה לגאורגיה בשנת 645, אבל עד לשנת 735 הם לא הצליחו לייצב את שלטונם. באותה שנה הח'ליף האומאי, מרואן השני כבש את טביליסי וחלק גדול מהשטחים השכנים, מידי ממלכת איבריה (כארתלי), וייסד אמירות ערבית, שהייתה תחת חסותו של ח'ליף בגדאד או לעיתים הואלי (ولي) של ארמניה (Armīniya).
במהלך התקופה הערבית, טביליסי, שנקראה "אל-תפליס" (al-Tefelis), גדלה למרכז המסחר בין העולם המוסלמי לבין צפון אירופה. מעבר לזה, היא תפקדה כמוצב חוץ מפתח והיוותה חוצץ בהתמודדות כנגד הביזנטים והשליטה הכוזרית. במהלך הזמן הפכה טביליסי מוסלמית בעיקרה, אבל ההשפעה האסלאמית נתחמה לעיר עצמה כאשר הסביבה נשארה נוצרית.
טביליסי הייתה עיר גדולה עם חומה כפולה ובה 3 שערים. היא שכנה על שני צידי נהר הקורה, ושני חלקיה היו מחוברים בגשר של סירות.
גאוגרפים בני זמננו מציינים במיוחד את המעיינות החמים של טביליסי, ששימשו לאמבטיות עם אספקת מים חמים קבועה. על הנהר היו טחנות מים. הבתים היו בנויים בעיקר מעץ אורן, וזאת להפתעתם של נוסעים ערבים בני זמננו. במחצית הראשונה של המאה ה-9, טביליסי הייתה לעיר השנייה בגודלה בקווקז אחרי דרבנט. עם לפחות 50,000 תושבים ומסחר משגשג.
אחרי שהח'ליפות נחלשה, בעקבות חורבן בגדאד בשנת 813, ההשפעה העבאסית נפגעה מהנטייה של שליטי הפריפריה לפרוש מהחליפות, וטביליסי לא יצאה מן הכלל. באותו הזמן, האמירות הפכה למטרה של משפחת המלוכה הגאורגית, בגרטיוני, ששחררו מספר אדמות גאורגיות מהאחיזה הערבית. אמירות טביליסי נוהלה ביד חזקה יחסית תחת שליטתו של אסחאק בן אסמאעיל (833-853), שהיה חזק מספיק להכניע את הנסיכים הגאורגים, ולהשליט את השלטון העבאסי על האזור. הוא השעה את המענק השנתי לבגדאד, והכריז על עצמאות מהח'ליפות. בשנת 853 שיגר הח'ליף אל-מתווכל (المتوكل على الله جعفر بن المعتصم),, משלחת ענישה לדיכוי המרד, בראשות בוגה אל-כביר אל-שרעבי (ידוע גם בשם בוגה הטורקי *). האחרון שרף את טביליסי עד לאפר וערף את ראשו של אסחאק בן אסמאעיל. בכך הוא חיסל את הסיכוי של העיר להפוך למרכז של מדינה אסלאמית עצמאית בקווקז. הח'ליפות העבאסית בחרה לא לבנות מחדש את העיר באופן נרחב, וכתוצאה מכך היוקרה והסמכות המוסלמיות באזור החלו לרדת.
בתחילה המאה ה-11, בשנת 1020, מלכים גאורגים שאפו להתפשט כנגד אמירות טביליסי, והעיר הייתה בחלק מהזמן בשליטה גאורגית. שטחי האמירות התכווצו לטביליסי והשכונות הסמוכות לה. אבל, פלישה של הסלג'וקים בשנות ה-80 של המאה ה-11 סיכלה את התקדמות הגאורגים, ועיכבה את תוכניותיהם של הבגרטיונים, בקרוב למחצית המאה. הפעם האחרונה שבה מוזכר אמיר טביליסי הייתה בשנת 1080 לערך, וממשלת העיר נוהלה לאחר מכן על ידי אוליגרכיית סוחרים הידועה, בספר תולדות גאורגיה, בשם "טביללי בֶּרבֶּי", הזקן של טביליסי. ניצחונותיו של דוד הרביעי על הסלג'וקים הטורקים הנחיתו את המכה הסופית על טביליסי האסלאמית, והצבא הגאורגי עטור הניצחון נכנס לעיר בפברואר 1122 וסיים 400 שנות שלטון זר.
המרכז הלאומי לאימונים ביבשה
המרכז הלאומי לאימונים ביבשה (מל"י 500) - מחנה שומרון (שמו הקודם: באלי"ש - בסיס אימון ליחידות שדה), ונודע גם בכינויו בסיס צאלים, הוא בסיס צבאי ישראלי הממוקם ליד קיבוץ צאלים בנגב, ומשמש כבסיס האימונים הראשי והגדול ביותר של יחידות זרוע היבשה בצה"ל. הבסיס נקרא על שם רא"ל דן שומרון. הבסיס ושטחי האש שלו מכסים שטחים נרחבים בנגב המאפשרים עריכת אימונים בסדרי גודל רחב, מאימוני גדוד ועד אוגדה. האימונים מתבצעים בו לאורך כל השנה, בדגש על מערך המילואים, אך גם של כוחות סדירים.
מרטון (פירושונים)
{{פירושונים|
המרכז הלאומי לאימונים ביבשה
לאורך השנים הבסיס היה בכפיפות פיקודית של מפקד עוצבת סיני ששימש בשני התפקידים. בשנת 2016 הוחלט על פיצול הפיקוד, לאור הרצון למקד את עשייתו של מפקד מל"י באימונים, מוכנות והתעצמות היבשה.
מרטון (פירושונים)
ראו גם
}}
המרכז הלאומי לאימונים ביבשה
היסטוריה
במהלך השנים התרחשו מספר תאונות אימונים בשטחי האימונים של הבסיס, ביניהן מוכרות אסון צאלים א' בשנת 1990 ואסון צאלים ב' ב־1992.
עקב הקרבה לפזורה הבדואית, גודל שטחי האש, כמות פסולת המתכת הפזורה בהם, חלקה כמטרות אימון וחלקה כתרמילי תחמושת משומשת, כולל נפלים, קיימת בבסיס בעיה חמורה של גנבת מתכות וציוד משטחי האש והבסיס. בראשית 2021 נגנבו מהבסיס 93 אלף כדורי 5.56 מ"מ, באחת מגניבות התחמושת הגדולות בתולדות צה"ל.
מבנה
בבסיס קיימים ארבעה מרכזים, זה לצד זה:
המרכז לאימונים באש (מא"ש)
במרכז מתקיימים אימונים ליחידות חי"ר, שריון והנדסה.
ברברה דלינסקי
ברברה רות גרינברג דלינסקי (באנגלית: Barbara Ruth Greenberg Delinsky; נולדה ב-9 באוגוסט 1945) היא סופרת אמריקאית.
המרכז הלאומי לאימונים ביבשה
המרכז לאימונים טקטיים (מא"ט)
במרכז מתקיימים אימונים ליחידות חי"ר, חה"ן ושריון - על גבי רכבים ייעודיים המדמים שדה קרב בצורה וירטואלית. תחת המא"ט נמצאת יחידת המפעילות, במסגרתה מתבצעים אימונים בעזרת האמרים "מחופשים" המדמים רק"מים (רכב קרבי משוריין) לדוגמה טנק או נגמ"ש, ומבצעת אימונים טקטיים, ללא אש, המדמים לחימה בשדה קרב ולחימה במצבי אמת שונים.
ברברה דלינסקי
ביוגרפיה
נולדה וגדלה בפרבר של בוסטון כברברה רות גרינברג.
המרכז הלאומי לאימונים ביבשה
מתקן האימונים ללוחמה אורבנית (המאל"א)
בשנת 2006, נחנך בפאתי הבסיס מתקן האימונים ללוחמה בשטח בנוי (המאל"א) הגדול בעולם. מתקן זה מכיל למעלה מ־600 מבנים, בהם מסגדים בעלי צריחים, מבנים בני 1–8 קומות, סמטאות, קסבות, מחנה פליטים, מרתפים ומעברים תת-קרקעיים כמו כן הושקע עמל רב בגרימת תחושה של "זמן אמת" ולכן על קירות המתקן מתנוסס גרפיטי שצוייר על ידי אומנים מיוחדים וכן מערכות תקשורת מתקדמות. הפרויקט תוכנן במשרד פיטלסון שילה יעקובסון אדריכלים כשבראש צוות התכנון עמד האדריכל שמואל שילה. האתר מופעל על ידי הענף ללחימה אורבנית. במתקן מתאמנים כוחות רבים מכלל צה"ל ואף יחידות מצבאות זרים, דוגמת צבא ארצות הברית. מתקן זה מכונה "עזה הקטנה"
ברברה דלינסקי
ביוגרפיה
מות אמה, כשהייתה בת שמונה, היה ציון הדרך שייחד את ילדותה של דלינסקי, אשר הייתה רגילה בכל מובן אחר. ברברה למדה לנגן בפסנתר ובחליל צד, הלכה לשיעורי ריקוד ויצאה למחנות קיץ עד גיל חמש-עשרה.
המרכז הלאומי לאימונים ביבשה
מרכז האש (מרה"ש)
במרכז מתקיימים אימונים ליחידות התותחנים בסדיר ובמילואים, גם בשטח וגם במאמנים סימולטיביים.
ברברה דלינסקי
ביוגרפיה
אחרי שסיימה את תיכון ניוטון, המשיכה ללימודי תואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטת טאפטס ולתואר שני בסוציולוגיה בבוסטון קולג'. המניע שלה ללימודי התואר השני לא היה קריירה, שלא הייתה מקובלת אותן שנים בשביל נשים, אלא הרצון להשיג עבודה טובה יותר במשכורת גבוהה יותר. בעלה החל אז בלימודי משפטים והכסף היה נחוץ להם.
ברברה לא תכננה כלל להיות לסופרת. דמיונה הפורה שירת אותה בעניינים פרטיים, כמו למשל כאשר המציאה בילדותה תסריטים מורכבים להסביר את מות אמה וחזרתה הממשמשת ובאה לחיים. היא באה ממשפחה של עורכי דין, מורים ועקרות בית ולא חשבה לנצל את כישרון הכתיבה, שידעה כי היא מחוננת בו, למטרות מקצועיות.
המרכז הלאומי לאימונים ביבשה
מפקדת מל"י
המפקדה מסייעת לכלל המרכזים בתחומי מודיעין, לוגיסטיקה, משאבי אנוש, תקשוב, רפואה ועוד.
ברברה דלינסקי
ביוגרפיה
לאחר סיום לימודיה הגבוהים עבדה כתחקירנית בחברה למניעת התאכזרות לילדים של מסצ'וסטס. עבודה נוספת הייתה לה כצלמת וכתבת בעיתון בלמונט הראלד. צילום, משום שהרבתה לצלם את בנה התינוק ורצתה לממן את תחביבה, וכתיבה לעיתון כרקע לתמונות שצילמה. עם הזמן הבינה, שהיא מצליחה בכתיבה יותר מאשר בצילום. שני הכישורים האלה שימשו אותה בעבודתה כמתנדבת בקבוצות בית חולים, שם ישבה במועצת המנהלים של מרכז הסרטן בבית החולים הכללי של מסצ'וסטס.
הקריירה הספרותית של ברברה דלינסקי החלה במקרה, כאשר ראתה בעיתון מאמר על שלוש סופרות. התאומים שלה היו אז בני ארבע, והיא החליטה לנסות את כוחה בכתיבה, גם היא. במשך שלושה חודשים עסקה בתחקיר, יצירת עלילה וכתיבת ספר משלה - והספר נמכר.
זה קרה בשנת 1980. מאז כתבה ופרסמה מעל שבעים רומנים. ההתחלה הייתה בתחום הרומן הרומנטי, אך בהמשך פיתחה את כתיבתה, העמיקה והעשירה אותה ביחסי אנוש מורכבים, דרמות משפחתיות ומצבים חריגים, שאנשים רגילים מן היישוב מתנסים בהם ללא הכנה מוקדמת. קוראיה מרותקים לעלילות הספרים ונשבים בקסמן, והם יכולים להזדהות עם הדמויות שהיא מקימה לתחיה בספריה, משום שאלה אנשים של יום-יום, כמוה עצמה, לדבריה.
גלנמורנג'י
גלנמורנג'י (באנגלית: Glenmorangie) הוא ויסקי סקוטי סינגל מאלט המיוצר בספייסייד שבצפון-מזרח הרמה הסקוטית.
היסטוריה
בשנת 1730 לערך הוקמה באתר המזקקה, על גדות מפרץ דורנוך, צפונית מערבית לעיירה טאין , מבשלת בירה. בשנת 1843 רכש ויליאם מתסון (William Matheson) את המבשלה, רכש שני דודי זיקוק ג'ין משומשים והחל לזקק ויסקי סינגל מאלט.
ב-1918 נרכשה המזקקה על ידי משפחת מקדונלד.
יחסי בלארוס–רומניה
יחסי בלארוס–רומניה הם היחסים הבילטרליים בין בלארוס ורומניה. שתי המדינות כוננו רשמית יחסים דיפלומטיים ב-14 בפברואר 1992.
היסטוריה
נשיא רומניה יון איליאסקו ביקר במינסק הן ביולי 1992 והן במרץ 1994, בעוד היו"ר סטניסלב שושקביץ' מבלארוס ביקר בבוקרשט במאי 1993 ובאפריל 1994.
גלנמורנג'י
היסטוריה
בשנת 2004 נרכשה המזקקה על ידי תאגיד LVMH תמורת כ-300 מיליון פאונד והושק מיתוג מחדש של קו המוצרים. עד 2009 סיפקה המזקקה ויסקי לייצור משקאות בלנדד ויסקי אך בשנה זו מכרה המזקקה את מזקקת גלן מוריי והפסיקה לשווק ויסקי ליצור בלנדים.
יחסי בלארוס–רומניה
הפגנות בבלארוס ב-2020
בשנת 2020 התרחשו הפגנות בבלארוס נגד תוצאות הבחירות לנשיאות ב-9 באוגוסט 2020. יומיים לאחר מכן אמר משרד החוץ הרומני בוגדן אאורסקו כי הוא "מודאג מאוד" ממצב המדינה וכי "הדרך היחידה" היא להפסיק את האלימות ולהתחיל בדיאלוג פוליטי. הוא גם דחק במדינה לכבד זכויות אדם בסיסיות. אלכסנדר לוקשנקו, הנשיא שנבחר לכהונה נוספת בבחירות השנויות במחלוקת ב-2020, הושווה למנהיג הקומוניסטי הרומני ניקולאה צ'אושסקו. האחרון הודח במהפכה נגדו ב-1989, שהסתיימה בלכידתו והוצאתו להורג. היו שאמרו שלוקשנקו יכול לגמור באותו אופן כמוהו.
גלנמורנג'י
היסטוריה
מזקקת גלנמורנג'י מייצרת כ-10 מיליון בקבוקים בשנה, מתוכם 6-6.5 מיליון נמכרים בבריטניה. בעולם מחזיקה המזקקה ב-6% מנתח השוק של משקאות סינגל מאלט.