cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ורדן מיקי
חימקי מוסקבה (קדנציה שנייה)
ב-21 ביולי 2020 חתם מיקי בחימקי מוסקבה לקדנצייה שנייה. אותה עונה הייתה עונה לא טובה של חימקי שהודחה מהיורוליג וסיימה בתחתית הטבלה. מיקי העמיד ממוצעים של: 15.5 נקודות, 5.3 ריבאונדים ו-1.6 אסיסטים (ב-VTB) ו: 14.3 נקודות, 5.5 ריבאונדים ו-0.8 אסיסטים (ביורוליג).
ארמיית האוויר ה-12
ארמיית האוויר ה-12 (ברוסית: воздушная армия я-12) הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
היחידה הוקמה ב-15 באוגוסט 1942 בהתאם לפקודת שר ההגנה של ברית המועצות על בסיסי יחידות שהיו מוצבות במזרח הרחוק הסובייטי. מטה הארמייה היה ממוקם בעיר צ'יטה. במהלך קיץ 1945 היא קיבלה תגבור מיחידות שהגיעו מחזית הלחימה עם גרמניה הנאצית. באוגוסט 1945 היא החלה את השתתפותה במבצע סערת אוגוסט.
במהלך ימי המלחמה טייסי הארמייה ביצעו 5000 טיסות.
לאחר סיום הלחימה היא חזרה לבסיסיה והייתה קיימת עד לשנת 1998 תחת שמות שונים.
תחרות חיבורים תורניים של מפעל הפיס
תחרות החיבורים התורניים של מפעל הפיס מעודדת כתיבה תורנית במגזר החרדי ובמגזר הדתי לאומי.
מדי שנה כותבים לתחרות למעלה מאלף בחורי ישיבות ואברכים ואף רבני קהילות בגילאים שונים. הבדיקה מתבצעת בעילום שם על ידי וועדת בדיקה מיוחדת שהוקמה לצורך הפרויקט. עד שנת תשע"ז התקיימו שש תחרויות למגזר החרדי וארבע תחרויות למגזר הדתי לאומי, והוגשו כ-7,500 מאמרים.
היסטוריה
בשנת תש"ע החליט מפעל הפיס להשיק פרויקט ייחודי למגזר החרדי בשם "וקנה לך חבר", במסגרת המיזם נקראים תלמידי ישיבות ואברכים לכתוב חיבורים תורניים בנושא מסוים, והחיבורים הטובים ביותר זוכים לפרס שמוענק בטקס במעמד יו"ר מפעל הפיס רבנים ואישי ציבור נוספים. החיבורים הזוכים מתפרסמים בחוברת שמוציא מפעל הפיס, שנקראת "וזה הפיס הראשון", לצד מאמרים פרי עטם של הרבנים חברי וועדת הבדיקה.
כבר בשנתו הראשונה הצליח המיזם בצורה יוצאת דופן והוגשו למעלה מאלף חיבורים תורניים.
לאחר שהתקיימו שתי תחרויות לציבור החרדי, פנו ח"כ זבולון אורלב והשר אורי אורבך ליו"ר מפעל הפיס וביקשו לפתוח מיזם מקביל שיהיה מיועד למגזר הדתי לאומי, הוא נענה לבקשתם ומאז שנת תשע"ב מתקיימות שתי התחרויות במקביל.
לאחר פטירתו של אורי אורבך הוגדל מספר הזוכים בתחרות והיא נקראה על שמו. את הפרס הראשון העניקה אשתו מיכל. האירוע הפומבי האחרון בו השתתף אורבך לפני שאושפז היה בטקס חלוקת הפרסים של התחרות, ושם אמר אורבך שהוא רואה בלימוד התורה בדרך אהבת הבריות והארץ את הערך החשוב שבשבילו העולם קיים.
לדברי יו"ר מפעל הפיס עוזי דיין הצלחתו הגדולה של המיזם שזכה להיענות גבוהה מצד הציבור הרחב ורמתם הגבוהה של החיבורים שהוגשו, מוכיחות מעבר לכל ספק ש"החיבור בין התרומה החברתית של מפעל הפיס לבין עולם התורה הוא טבעי ומתבקש".
בשנת תשע"ז-תשע"ח קיים המפעל לראשונה תחרות מקבילה ייעודית לנשים מהמגזר הדתי-תורני. בתחרות זו המשתתפות כותבות מאמר הגות ומחשבה, ולחמש הזוכות הראשונות מוענקים סכומים כספיים זהים בשווים לזוכי התחרות הכללית.
בתחקיר של עקיבא וויס, שהתפרסם במהדורת החדשות של כאן 11 נטען שמפעל הפיס יזם את הפרויקט על מנת לשפר את תדמיתו השלילית של מפעל הפיס במגזר החרדי כמפעל התומך בלומדי תורה, ועל ידי כך להעלות את מספר המהמרים החרדיים. לפי התחקיר המיזם ענה לציפיות ואכן מספר המהמרים במגזר החרדי עלה בצורה משמעותית בעקבות הפרויקט. מפעל הפיס הגיב שהוא יזם את התחרות כדי ליצור מקבילה חרדית לפרס ספיר, המיזם נוחל הצלחה רבה וזוכה לתמיכת הרבנים.
ועדת הבדיקה והפרסים
לצורך התחרות הוקמה וועדות אישים מיוחדות שייצגו את מגוון החוגים במגזרים השונים.
בראשות הוועדה לתחרות החרדית עומד הרב ברוך דב פוברסקי, חברי הוועדה הם הרב מסעוד בן שמעון, הרב יצחק אזרחי, הרב בן ציון קוק, הרב חיים פרץ ברמן והרב נפתלי נוסבוים..
בוועדת לתחרות מאמרי ההגות והמחשבה עבור נשים, מכהנות בוועדה המיוחדת הנשים מירי שניאורסון, תמר מאיר, תרצה קלמן, רותי רפפורט ומרים אפללו.
מאז שנת תשע"ז זוכים בכל אחת מהתחרויות שנים עשר חיבורים כנגד שנים עשר שבטי ישראל. לזוכה במקום הראשון מוענק סכום של 25,000 שקלים. לארבעת המקומות הבאים מוענק סכום כספי מכובד, ולשאר הזוכים עד המקום ה-12 מוענק שובר לקניית ספרים ברשת "אור החיים". בתחרות הנשים מוענקים פרסים רק לחמש הזוכות הראשונות.
סמי כהן (טורקיה)
סמי כהן (בטורקית ולדינו:Sami Kohen, 1928 - 18 באוקטובר 2021 ) היה עיתונאי ובעל טור יהודי טורקי. נודע החל משנת 1954 במאמריו על מדיניות חוץ בעיתון מילייט.
ביוגרפיה
סמי כהן נולד באיסטנבול בשנת 1928 במשפחה יהודית ספרדית. אביו, אלברט כהן, פרסם את העיתון בשפה לדינו וצרפתית La Boz de Türkiye (קול טורקיה). כהן המשיך להוציא לאור את עיתון אביו בשפה הטורקית בשם "Türkiye'nin sesi".מאוחר יותר כתב בעיתונים "Tan" Yeni Istanbul ו-Istanbul Ekspres. ב-1954 הצטרף למערכת העיתון "מילייט" בו היה אחראי על מחלקת חדשות חוץ. כתב בתחום זה אלפי מאמרים וערך מאות ריאיונות. פרט ל"מילייט" פורסמו מאמריו של סמי כהן במגזין The Economist, בעיתונים וושינגטון פוסט, גארדיאן, ניו יורק טיימס ,Christian Science Monitor ובמגזין ניוזוויק. ראיונותיו וכתבותיו פורסמו בעיתונות ברחבי העולם משוודיה ויפן ועד מקסיקו והודו. בנוסף לפעילותו העיתונאית, כהן היה אחד המייסדים של צוותי חשיבה מובילים בטורקיה, כגון 'פורום היחסים העולמיים' ו'מרכז המחקר טורקיה-ארצות הברית של אוניברסיטת בהצ'שהיר. בשנים 1980–1984 כיהן כהן כחבר במועצת המנהלים של המכון העיתונות הבינלאומי. בשנות ה-1990 היה מנהל מכון העיתונות הטורקי.
ב-18 באוקטובר 2021 התאשפז ביחידה לטיפול נמרץ בגלל אי ספיקת כליות ונפטר מאוחר יותר באותו יום בגיל 93. הובא לקבורה בבית העלמין היהודי הספרדי אולוס באיסטנבול.
חייו הפרטיים
בשנת 1960 התחתן כהן עם אשתו, מירקה. לזוג נולדו שני ילדים ג'אלה ואלפ.
The Tears Of My Soul
The Tears Of My Soul הוא ספרה האוטוביוגרפי של קים היון-ווי, מרגלת וסוכנת מקוריאה הצפונית (הידועה בעקבות הפצצת טיסה 858 של קוריאן אייר) ופעילת שלום, מבקרת ופרשנית פוליטית, אזרחית קוריאה הדרומית. הספר מתאר את אחת מפעולות הטרור הגדולות ביותר באחריות קוריאה הצפונית ב-40 השנים האחרונות.
קים היון-ווי מספרת בספר על כל מהלך חייה. המשימה שניתנה לה על ידי קים איל-סונג וקים ג'ונג-איל ללכת ולפוצץ את המטוס הדרום קוריאני. הספר מפרט ביתר דיוק את חייה של קים, החל מחייה המוקדמים, דרך האימונים המוקדמים (תוך הסתוות ל"ילדת מסיבות") במקאו, האינאן, ובכל אירופה, הפעולה הטרוריסטית שלה, המשפט שלה, החנינה ועד להצטרפות וקליטה בחברה הדרום קוריאנית.
הספר תורגם למספר שפות, בהן השפה הגרמנית.
בעמוד 3 של הספר הקדישה קים את הספר למשפחות הקורבנות:
סופרים אחרים ניסו להטיל ספק באמינותו של הספר (דוגמת רמי קופלר ב-1997 בספרו "The Black Book Of Communism"), אך הדעה הרווחת כי הספר נכון לחלוטין.
תוכנית סילון
תוכנית סילון היא תוכנית עילית מטעם חיל האוויר, במסגרת העתודה האקדמית של צה"ל. חניכי התוכנית לומדים כארבע וחצי שנים לימודי אווירונאוטיקה, ובסופן מתגייסים ומשרתים בתפקידים אשר נמצאים בליבת מערכי המחקר והפיתוח של צה"ל ושל מערכת הביטחון הישראלית. מסלול הלימודים של חניכי התוכנית כולל שני תארים, תואר ראשון ותואר שני (כולל תזה) בפקולטה להנדסת אווירונאוטיקה וחלל בטכניון. בוגרי התוכנית משרתים כקצינים כ-5 שנים ו-8 חודשים בתפקידים טכנולוגיים בצה"ל ובמערכת הביטחון, מתוכם שנתיים ושמונה חודשי שירות חובה ושלוש שנות שירות קבע. הבוגרים עוסקים בפיתוח אמצעי לחימה, הגנה מפני טילים, פיתוח חימושים אוויריים וקרקעיים, שילוב טילים במטוסי קרב, ניסויי טיסה, ופיתוח מל"טים.
דרישות קבלה
דרישות הקבלה לתוכנית הן גבוהות מן הנדרש לקבלה לפקולטה להנדסת אווירונאוטיקה. בנוסף, החניכים צריכים לעמוד ברף ציונים גבוה לאורך כל המסלול. דרישות הסף למיון הן:
מאפיינים ייחודיים
במהלך לימודיהם בטכניון, מקבלים החניכים מספר הטבות:
אוטוביאנקי Y10
אוטוביאנקי Y10 (באיטלקית: Autobianchi Y10) היא מכונית סופרמיני, 3 דלתות האצ'בק, מתוצרת יצרנית כלי הרכב האיטלקית אוטוביאנקי אשר יוצרה בין השנים 1985–1995.
בשנים 1985-1986 המשיכה חברת אוטוביאנקי לייצר את הדגם הקודם, אוטוביאנקי A112.
ב-1968 השתלטה חברת פיאט לחלוטין על חברת אוטוביאנקי.
ב- 1969 הועברה אוטוביאנקי לחטיבת לנצ'יה של קונצרן הרכב האיטלקי פיאט.
ב-1986 זכתה במקום השני בתחרות מכונית השנה באירופה.
לובי אוסטין
קורה "לובי" אוסטין (באנגלית: Cora "Lovie" Austin; 19 בספטמבר 1887 – 8 ביולי 1972) הייתה מובילת הרכב בשיקגו, נגנית אולפן, מלחינה, זמרת ומעבדת בתקופת הבלוז הנשי הקלאסי של שנות ה-20.
היא וליל הארדין ארמסטרונג מדורגות כשתיים מנגני פסנתר הבלוז הג'אז הטובים ביותר בתקופה.
ביוגרפיה
היא נולדה כקורה טיילור בצ'טנוגה, טנסי. לובי גדלה עם שמונה אחים ואחיות. קבלה את השם קורה קלהון בשנות העשרה שלה מנישואים מוקדמים; אוסטין הייתה נשואה לזמן קצר למפעיל בית קולנוע בדטרויט ולאחר מכן התחתנה עם שחקן וודוויל, פיליפ אוסטין. היא למדה את תורת המוזיקה באוניברסיטת רוג'ר ויליאמס בנאשוויל, ובמכללת נוקסוויל בעיר נוקסוויל, טנסי, דבר שלא היה נפוץ בקרב נשים אפרו-אמריקאיות כמו גם בקרב נגני ג'אז באותה תקופה.
בשנת 1923 החליטה לובי אוסטין להפוך את שיקגו לביתה, והיא חיה ועבדה שם עד סוף חייה. לעיתים קרובות היא נראתה נוסעת ברחבי העיר במכונית ה-Stutz Bearcat שלה עם ריפודי עור נמר. הקריירה המוקדמת שלה הייתה בהופעות וואדוויל, שם ניגנה בפסנתר והופיעה בקטעים שונים.
ליווי זמרות בלוז הייתה המומחיות של לובי, ואפשר לשמוע אותה בהקלטות עם מא רייני ("Moonshine Blues), אידה קוקס ("Wild Wild Don't Have the Blues"), את'ל ווטרס ("Craving Blues") ואלברטה האנטר ("Sad 'n' Lonely Blues").
היא הובילה להקה משלה, "Blues Serenaders", שכללה בדרך כלל את נגני החצוצרה טומי לדנייר, בוב שופנר, נאטי דומיניק או שירלי קליי בקורנית, קיד אורי או אלברט ווין בטרומבון, וג'ימי אובריאנט או ג'וני דודס על קלרינט, יחד עם בנג'ו ותופים מדי פעם. הלהקה פיתחה סאונד ייחודי משלהם בתוך ז'אנר הג'אז. הם התרחקו מהפרדיגמה של להקת הג'אז הטיפוסית. אוסטין עבדה עם נגני ג'אז מובילים רבים אחרים של שנות ה-20, כולל לואי ארמסטרונג, איתו עבדה על השיר "Heebie Jeebies". את כישוריה של אוסטין ככותבת שירים אפשר לשמוע בקלאסיקה "Down Hearted Blues", מנגינה שכתבה יחד עם אלברטה האנטר. השיר מתאר סיפורה של אישה עם לב שבור, ומספר כיצד הגבר שאהבה "הרס את חייה". הזמרת בסי סמית הפכה את השיר ללהיט בשנת 1923. אוסטין הייתה גם נגנית האולפן של חברת Paramount Records. אוסטין ולהקת Blues Serenaders" הקליטו ב-Paramount Records במהלך המעבר הזמני מניו יורק לשיקגו בשנת 1923.
כאשר שיגעון הבלוז הקלאסי החל לדעוך בתחילת שנות ה-30, אוסטין קבלה את תפקיד המנהל המוזיקלי של "תיאטרון המונוגרמה" בשיקגו, שם כל התרכזו ההזמנות לבעלי תיאטרון הוודביל האפרו-אמריקאים (T.O.B.A). היא עבדה שם 20 שנה. במהלך המלחמה, נגני ג'אז רבים נאלצו למצוא צורות עבודה אחרות כדי לפרנס את עצמם, ועל פי הדיווחים, אוסטין עבדה כמאבטחת במפעל ביטחוני. לאחר מלחמת העולם השנייה היא הפכה לפסנתרנית בבית הספר לריקוד של ג'ימי פיין באולפני פנטהאוז, והופיעה והקליטה מדי פעם. בשנת 1961 העניין בקריירה המוקדמת שלה הלך וגדל והיא הצליחה לעשות הקלטה משמעותית עם הזמרת אלברטה האנטר בשיקגו.
מרי לו ויליאמס, פסנתרנית ילידת אטלנטה, ג'ורג'יה, טוענת, כי לובי אוסטין היא ההשפעה הגדולה ביותר שלה. ויליאמס מתייחסת לאוסטין כאל "אישה נהדרת ומוזיקאית נפלאה. אני לא מאמינה שיש אישה בסביבה שיכולה להתחרות בה. היא הייתה כישרון גדול יותר מרבים מהגברים בתקופה זו."
עם הופעותיה והלחנותיה העשירה לובי את חייהן של אמניות שחורות בתקופת הרנסאנס של הארלם.
טל בנש
טל בנש (נולד ב-26 באוקטובר 1989) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת מכבי יבנה מליגה א'.
קריירה
בנש נולד וגדל בעיר כפר סבא, ובגיל צעיר הצטרף למחלקת הנוער של הפועל כפר סבא. ב-14 באפריל 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף במשחק מול מכבי תל אביב שהסתיים בתיקו 0–0. עד תום העונה שותף במשחק נוסף במסגרת ליגת העל, ובעונה שלאחר מכן המשיך לשחק בקבוצת הנוער. בעונת שותף בשישה משחקים במסגרת גביע הטוטו של הליגה הלאומית.
בינואר 2009 הושאל בנש לבית"ר כפר סבא מליגה א', ובתום חצי עונת השאלה בה רשם שלוש הופעות ליגה ועוד הופעה אחת בגביע המדינה סיים את דרכו במועדון. בקיץ 2011 חתם בנש בהפועל הוד השרון ששיחקה אז בליגה ב', ובמדיה ערך 15 הופעות וכבש שער אחד עד שעזב את הקבוצה בינואר 2012. בנש חזר להפועל כפר סבא ששיחקה בליגה הלאומית והפך לשחקן הרכב קבוע בקבוצה. ב-21 במרץ 2012 כבש בנש את שער הבכורה שלו במועדון, בהפסד 3–4 למכבי חיפה במסגרת גביע המדינה. בסיום עונת ירד בנש עם הקבוצה לליגה א', ולאחר מכן היה שותף להעפלתה בחזרה לליגת העל כאשר עלתה שתי ליגות תוך שנתיים. בעונת  ערך בנש 25 הופעות בליגת העל וסיים את העונה עם הקבוצה במקום העשירי בטבלה.
וינסוריזציה
הטכניקה נקראת על שם צ'ארלס פ. וינסור (1895–1951).
טל בנש
קריירה
ב-20 ביולי 2016 הושאל בנש לבית"ר ירושלים. ב-28 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בתיקו 1–1 נגד ילגבה הלטבית בסיבוב השלישי של מוקדמות הליגה האירופית. ב-28 באוגוסט ערך בנש את הופעת הליגה הראשונה שלו במדי בית"ר ירושלים וכבש שער עצמי בתיקו 2–2 נגד עירוני קריית שמונה. ב-5 בינואר 2017 סיים את תקופת ההשאלה, וחזר להפועל כפר סבא, עמה ירד בתום העונה לליגה הלאומית.
וינסוריזציה
הגדרה
וינסוריזציה מתבצעת בשני שלבים - בשלב הראשון מתבצעת החלטה על ערכי סף – ערך מינימום וערך מקסימום – שיגדירו את תחום התצפיות שיישמרו, ולאחר מכן החלפת הערכים הקיצוניים מערכים אלו באותם ערכי מקסימום ומינימום.
טל בנש
קריירה
ב-20 ביוני 2017 חתם בנש לשלוש שנים בהפועל תל אביב, לאחר שירדה לליגה הלאומית. ב-3 באוגוסט 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הפועל תל אביב, במשחק מול הפועל רמת גן במסגרת גביע הטוטו. את שער הבכורה שלו במועדון כבש בנש ב-8 בספטמבר 2017, בניצחון 2–0 על מכבי הרצליה. בסך הכל כבש בעונת 2017/2018 שער אחד ב-25 הופעות, ובסופה עלה עם הקבוצה לליגת העל.
וינסוריזציה
הגדרה
לדוגמה, בווינסוריזציה ברמה 90% מוצאים את האחוזון ה-5% בנתונים ואת האחוזון ה-95% בנתונים, ומחליפים כל תצפית שערכה קטן מהמספר הראשון במספר הראשון עצמו, וכל תצפית שערכה גבוה מהמספר השני במספר השני.
טל בנש
קריירה
ב-3 באוגוסט 2018 חתם בנש בהפועל רמת גן, ובעונת 2018/2019 ערך במדיה 21 הופעות בליגה הלאומית.
וינסוריזציה
דוגמה
נניח שהסטטיסטי בו אנו מעוניינים הוא הממוצע, ונניח שערכי המדגם הם: האחוזון ה-5 הוא -5, והאחוזון ה-95 הוא 101.
לכן, ערכים נמוכים מ--5 (במקרה זה, -40) ישונו ל--5, וערכים גבוהים מ-101 (במקרה זה, 1053) ישונו ל-101:
ניתן לראות שהווינסוריזציה שינתה את הערך של הסטטיסטי (הממוצע) מ-101.5 ל-55.65 - שינוי משמעותי מאוד. למעשה, לפני יישום השיטה הממוצע הושפע בצורה קיצונית מאוד מתצפית בודדת, ולכן הוא לא ייצג בצורה טובה את המדגם.
יתרון השיטה
המטרה העיקרית של השיטה היא ליצור סטטיסטי יותר חסין (robust).
Fun Tonight
Fun Tonight (בעברית: כיף הלילה) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית ליידי גאגא, מתוך אלבום האולפן השישי שלה, Chromatica. השיר יצא לאור ב-29 במאי 2020, על ידי חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס, ביחד עם שאר שירי האלבום.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי ליידי גאגא, יעקב כשר, סקרילקס, רמי ובלאדפופ והופק על ידי סקרילקס ובלאדפופ גם כן. השיר הוא שיר בסגנון הפופ שמושפע ממוזיקת דאנס-פופ ומכמה סוגי מוזיקה נוספים, בדומה לשאר שירי האלבום. בשיר יש שימוש בכלי מקלדת, גיטרה, תופים, בס וערבוב מוזיקלי.
"Fun Tonight" הוא שיר אופטימי שעוסק במאבק כנגד הפסימיות. כשיצא, נטען כי השיר מדובר על ארוסה לשעבר של גאגא כריסטיאן קרינו, אך בהמשך, זו ציינה במפורש כי השיר מדבר על עצמה ועל התחושות הכלליות שלה. השיר נחשף כאשר פורסמה רשימת השירים המלאה של האלבום.
אף על פי ששם השיר הוא "Fun Tonight" (בעברית: כיף הלילה), גאגא טוענת כי היא כלל לא מצליחה ליהנות באותו הלילה, אך היא שומרת על אופטימיות.
ביקורת
כבר כשיצא, זכה השיר לביקורות ושבחים ממבקרי המוזיקה. באתר האינטרנט של הרפרס בזאר כי "המעריצים של ליידי גאגא חושבים שהיא שרה את השיר על ארוסה לשעבר כריסטיאן קרינו", תוך שהוסיפו כי "ליידי גאגא כבר חשפה שהאלבום Chromatica, הושפע מכאב ושברון לב מהזוגיות שלה בעבר. מעריציה של הכוכבת, לעומת זאת, משוכנעים שאחד משירי האלבום נכתב במיוחד על ארוסה כריסטיאן קרינו".
מגזין Elle, סקר באופן מקיף את השיר, תוך שפירט מדוע השיר כן מדבר על ארוסה לשעבר של גאגא, כריסטיאן קרינו. במגזין קוסמופוליטן דובר על הנושא בהרחבה גם כן, ובביקורת שערכו הגרדיאן על האלבום עצמו, צוין כי השיר הוא אחת מהסיבות שהופכים את Chromatica, לאלבום אישי מאוד של גאגא.
הצלחה
האודיו הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של ליידי גאגא ב-29 במאי 2020, ביחד עם שאר שירי האלבום. האודיו מציג בתוכו את עטיפת האלבום בו הוא נכלל. בפחות מ-24 שעות, הצליח האודיו לצבור מאות אלפי צפיות, תוך שנכון ליוני 2020, צבר למעלה ממיליון צפיות. אודיו נוסף של השיר, צבר בשעות בודדות למעלה מ-500,000 צפיות ונכון ליוני 2020 מונה הצפיות שלו עומד על למעלה ממיליון צפיות גם כן, בדומה לקודם.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-9.5 מיליון השמעות.
עגה חרדית
למגזר החרדי עגה שמונחיה שאובים מהעולם הדתי וההלכה, מביטויים בארמית וביידיש, והם מושפעים ממושגי התרבות החרדית וההווי הישיבתי.
יידיש והברה אשכנזית
סיומת "עֶר" היא סיומת יידית ההופכת (בין היתר) שם עצם לשם תואר. כך למשל: צ'אלמער (שיבוש של 'ירושלמער', ירושלמי, מתייחס לצאצאי בני היישוב הישן); פונוביז'ער (יוצאי ישיבת פוניבז'); חברונ'ער (יוצאי ישיבת חברון, בדרך כלל ישיבת חברון גבעת מרדכי); בריסקער (נוהג במנהגי בריסק/בוגר ישיבות בריסק); פויליש'ער (כינוי ליהודי מגזע יוצאי פולין ובפרט חסידי פולין).
העגה החרדית כוללת גם ביטויים שמקורם ביידיש, כגון:
השפה החרדית מאופיינת בהגיית מילים מסוימות בהברה אשכנזית, במיוחד מילים הקשורות למושגים הלכתיים. בהגייה זו נהגית ת' רפויה כ-ס'. לאחר חולם מלא וצירי מבטאים י' וקמץ נהגה כחולם. כך המילה "טוֹטָפוֹת" תהגה כ"טויטופויס" (toytofoys).
התנועה האחרונה שבמילה מוחלפת לעיתים לתנועת ə; למשל, המילה מִנְחָה תהגה כמִנְחֶה [minxə']. כך גם "פַּיֶיעֶס" (פאות), "לימוד" במלעיל (לימוד תורה), דַעַס תֵּיְירה (דעת תורה).
ההוויי הישיבתי והחסידי
באופן טבעי מושפעת העגה החרדית מן ההווי הישיבתי. כך למשל:
חרדי נשוי יזכה בדרך כלל בתואר "רב", ובפנייה בכתב יתווסף לאחר מכן לרוב "שליט"א" (ראשי תיבות של: "שיחיה לאורך ימים טובים אמן"), ולגדול דור קוראים מרן. פנייה אל אדם מכובד תהיה בלשון נוכח רבים (אתם) או גוף שלישי נסתר. גוף נוכח רבים הוא במקרים מסוימים גם צורת הדיבור בין גבר זר לאישה.
מוטיבים נוספים
אורח חייה של החברה החרדית ואופייה השמרני הכתיב את האופי של חלק מהביטויים הנפוצים.
ההימנעות מניבול פה ושמירה על טוהר הלשון בולטים בשפה החרדית. כך למשל, אישה הרה תכונה עתים בלשון נקייה "במצב" או "מחכה". במקומות רבים נמנעים מלאזכר את שמה של מחלת הסרטן והיא מכונה כ"המחלה הנוראה" או "המחלה הידועה" או סתם "המחלה" (או ביידיש: "יֶענֶע מַחְלֶה" ["המחלה ההיא"] או "יֶענֶע מַעֲשֶׂה" ["הסיפור ההוא"]).
"ברוך ה'", "אם ירצה ה'" ו"בעזרת ה'" הם ביטויים שכיחים שאימוצם לשפה מבטא את האמונה באלוהים ובהשגחה פרטית. הבטחות ילוו בהיגד "בלי נדר" שמשמעו הוצאה מכלל אפשרות שהמבטיח נדר לקיים את שהבטיח, כך שאם לא קיים את שהבטיח לא יעבור על החיוב ההלכתי לקיים נדר.
מונחי עגה נפוצים בעולם השידוכים. "סידור מלא" הוא כינוי להסדר שלפיו משפחת הכלה מביאה כנדוניה סכום מלא לקניית דירה, "חצי-חצי" – הסכם נישואין שבו הורי החתן והכלה מתחלקים בהוצאות בשווה. בחור או בחורה בגיל המתאים לנישואין יישאלו האם הם "שומעים" (הצעות לשידוכין). "גיבנת" היא אח או אחות ש"תוקעים" את אחיהם הצעיר מ"לשמוע" שידוכים, משום שבמשפחות רבות נהוג שהילדים נישאים לפי סדר הגילאים. "לסגור" או "לשבור צלחת" משמע להתארס. "" הוא כינוי לשתיית ה"לחיים" וההכרזה הרשמית על האירוסין בין הבחור לבחורה. מל"ג הוא ראשי תיבות של הביטוי "מיועד להיות גיס", שבו מכונים החתן או הכלה אצל אחיהם.
רחבת הכותל המערבי
רחבת הכותל המערבי היא כיכר עירונית חשובה ברובע היהודי שבעיר העתיקה בירושלים. המשמשת באופן מסורתי כמקום מקודש לתפילה.
מיקום
הכיכר הוקמה בצמוד לכותל המערבי, על חורבות שכונת המוגרבים ב־1967 ואיחודה של העיר ירושלים יחד עם כיבוש הר הבית שנמצא מעליה לצורך הקמת כיכר ציבורית עבור המתפללים הרבים מהארץ ומכל העולם המגיעים אל העיר העתיקה בירושלים. בחלקה הצפוני של הרחבה נמצאים: מנהרות הכותל, מרכז שרשרת הדורות, וישיבת האידרא. בחלקה המערבי נמצאים: "ישיבת אש התורה" וחפירות ארכאולוגיות שמתכוננות להיפתח לציבור בשנה הבאה ביחד עם מרכז מבקרים חדש עבור מבקרי הכותל המערבי. בחלקה הדרומי נמצאים: "חפירות הכותל המערבי", "הגן הארכאולוגי ירושלים", "ישיבת פורת יוסף", ו"שער האשפות".
מתחם הכניסה אל "מנהרות הכותל" מחבר את רחבת הכותל אל רחוב הגיא ברובע המוסלמי של העיר העתיקה ומעליו רחוב מדרגות מעלה הרב יהודה גץ משמש בתור הכניסה אל הרחבה מכיוון אזור השווקים. מעל הרחבה בצידה המערבי נמצא "רחוב הכותל", המשמש כרחוב מגורים עבור תושבי הרובע היהודי וגם כתצפית על כל הרחבה ביחד יכולת נקודות עצירה ומנוחה עבור תיירים המגיעים לסיורים בעיר העתיקה. לצד שער הרחבה הדרומי נמצא רחוב מעלות רבי יהודה הלוי המקשר את הרחבה אל רחוב משגב לדך שרובע היהודי ואל רחבת המנורה, המשמשת כנקודת תצפית אל הר הבית ואל הר הזיתים ובה מוצג לראווה דגם של מנורת שבעת הקנים (הועתקה זמנית לכיכר החורבה עקב העבודות לבניית מעלית הכותל). רחוב מעלות הרב שלמה גורן היוצא מכיוון: "שער האשפות" ועולה אל אזור הרובע הארמני משמש בתור הכניסה הדרומית של הרחבה. סמוך לשער הדרומי נבנית מעלית הכותל שעתידה לחבר בין מפלס הרובע היהודי למפלס רחבת הכותל.
היסטוריה
לפני כיבוש מזרח העיר בידי כוחות צה"ל שכנה בצמוד אל הכותל המערבי שכונת המוגרבים שהוקמה בשנת 1193 על ידי בנו של צלאח א-דין, אל-אפדל איבן צלאח א-דין עבור מוסלמים יוצאי המגרב. בשנת 1887 ניסה הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד לקנות את בתי השכונה ולתת לתושבי השכונה בתים במקום אחר, ניסיון שלא צלח. הכותל המערבי היה סימטה צרה הצמודה אל בתי המוסלמים כאשר המתפללים היהודים נהגו להתפלל במקום ללא שום תנאים, מפני שהשלטון המנדטורי אסר על העמדת מחיצה בין נשים לבין גברים ועל הצבת ספסלים לישיבה. המתפללים סבלו התנכלויות מצד התושבים המוסלמים שנהגו להפריע ליהודים להתפלל וגם להשליך אשפה בצמוד אל אבני הכותל.
עד 1967 נקרא הרחובות המובילים מ-שער יפו ועד שער האשפות המוביל אל הרחבה בשם: דרך הכותל המערבי ובדרך זו הלכו אליו יהודים מאחורי החומות כדי להתגונן מפני כוחות הלגיון הירדני.
שלושה ימים לאחר מלחמת ששת הימים נתבקשו התושבים לפנות את 135 בתי השכונה כולל מסגד שהיה בשכונה לצורך יישור השטח והקמת כיכר ציבורית עבור מתפללי הכותל המערבי. השריד היחידי שנותר ברחבת הכותל המערבי משכונת המוגרבים זהו "גשר המוגרבים" המוביל מרחבת הכותל לשער המוגרבים, אשר קרס גם הוא ב-2004 ובמקומו נבנה גשר זמני.
תוכניות לעיצוב רחבת הכותל
באוגוסט 1967, התמנה האדריכל יוסף שנברגר להתוות תוכנית ראשונה לרחבת הכותל, אלא שקמה התנגדות מצד גורמים תכנוניים לתוכנית, שהפכה במהרה לראשונה מבין סדרה של תוכניות שלא הושלמו מעולם. בשנת 1970, הוזמן אדריכל הנוף שלמה אהרונסון לערוך תוכנית לעיצוב רחבת הכותל. הוא הציע להעמיק את חלקה המזרחי של הרחבה באמצעות חפירה באדמה, שתגיע עד למפלס הרחוב בתקופת הבית השני.
בשנת 1972, עיריית ירושלים הזמינה את האדריכל משה ספדיה לתכנן את המתחם. תוכניתו, שממשיכה במידת מה את זו של אהרונסון. ספדיה תכנן רחבה מדורגת היורדת מהרובע היהודי עד למפלס הרחוב ההרודיאני, ויוצרת סדרה של רחבות מדורגות המשקיפות לעבר הכותל. גם התוכנית הזו לא מומשה מעולם, אך את הקמרונות והכיפות מימש האדריכל בבניין ישיבת פורת יוסף בשולי הרחבה, ובדירתו הפרטית שאותה הקים בחזית הרובע היהודי הפונה אל רחבת הכותל.
פרייהר
פֿרַייהֵר (בגרמנית: Freiherr; מילולית: "אדון חופשי") הוא תואר אצולה במרחב הגרמני, האימפריה הרומית הקדושה ויורשותיה, פרוסיה, סכסוניה, בוואריה, לוקסמבורג, גרמניה, אוסטריה וכו'. דרגת הפריהר היא השנייה במדרג האצולה, בין "אצולת השירות", מעל לתארים ריטר ואדלר ומתחת לתואר גראף. הפריהר היא הדרגה הבסיסית שבה מותר לשאת את הכינוי "פון" לפני שם המשפחה. הדרגה מקבילה בערך לתואר "ברון". תואר אשתו של הפריהר הוא "פרייפראוּ" (Freifrau) ובנותיו הבלתי-נשואות נקראות "פריין" (Freiin). הפניה הרשמית לבעל תואר זה היא Herr Baron.
רחבת הכותל המערבי
תוכניות לעיצוב רחבת הכותל
בשנת 1976, עמד עו"ד ארווין שמרון בראש ועדת שמרון, שהוקמה כדי לבחון הצעות לתכנון רחבת הכותל. הוועדה המליצה על אימוץ התוכנית של האדריכל משה ספדי (שלבסוף לא יושמה בפועל).
פרייהר
שימוש בתואר
עד מלחמת העולם הראשונה, התואר פֿרַייהֵר היווה חלק משם המשפחה ובא לפני שם המשפחה לאחר השמות הפרטיים, יחד עם התחילית "פון" (von, מילולית: מ-) (ולפעמים "אונד צו", und zu), למשל קרל לודוויג פרייהר פון אונד צו גוטנברג. עם זאת, בפרוסיה היה נהוג להקדים את התואר לשם הפרטי (למשל: פרייהר הנס פון שוורץ).
רחבת הכותל המערבי
תוכניות לעיצוב רחבת הכותל
בשנת 2015 נחשף כי מתוכנן מרכז מבקרים חדש מעל האתר הארכאולוגי ברחבה שייקרא בשם "בית הליבה", ביוזמת הקרן למורשת הכותל המערבי ובתכנונה של האדריכלית עדה כרמי-מלמד.
פרייהר
שורשי התואר בפיאודליזם וההבדל בינה לבין ברון
במערכת הפיאודלית ניתן התואר ישירות על ידי הריבון למנהל חלקה "חופשית", כלומר בעל זכות אחזקה והנאה מנדל"ן, ללא חובה פיאודלית, תוך אוטונומיה שיפוטית כלפי תושבי החלקה. חלקתו של הפריהר יכלה להיות כלולה בנחלה גדולה יותר של גראף או הרצוג, אך הפריהר לא חב להם חובה פיאודלית. חלקת הפריהר הייתה חלק מ"נחלת הכתר".
תואר הברון, שקיים בשפה הגרמנית, יכול להתייחס הן לפרייהר (כך לרוב) או לבעל תואר-ביניים במסגרת המדרג הפיאודלי, שנמוך מגראף (וכפוף לו) כתואר אליו יכלו להתקדם אבירים או בני אצולת השירות, הכפופים לגראף.
כאשר תואר פרייהר ניתן מקיסר האימפריה הרומית הקדושה, נקרא התואר Reichsfreiherr (פרייהר של הרייך).
עונת 2005/2006 בליגת האלופות
עונת 2005/2006 בליגת האלופות הייתה העונה ה-51 של התחרות האירופית לקבוצות כדורגל וה-14 במסגרת ליגת האלופות. היא אורגנה על ידי אופ"א. המשחק הראשון התקיים ב-12 ביולי 2005 ותחרות הסתיימה ב-17 במאי 2006.
אדר והוד
אדר והוד (שמו מפארים עדת חבלו) הוא פיוט מסוג קיקלר, שחובר על ידי רבי שמעון בן יצחק הגדול, כחלק מהקדושתא "אמרתך צרופה" הנאמרת במנהג אשכנז בשחרית של היום השני של ראש השנה.
עונת 2005/2006 בליגת האלופות
בתחרות השתתפו 74 קבוצות.
אדר והוד
מבנה הפיוט
בשלב מוקדם התקבל המנהג לומר את מחרוזות הקדוש, מלבד במקומן המקורי בתוך הפיוט, גם לפניו, ככותרות לפיוט. בדורות האחרונים, קהילות רבות מדלגות על הפיוט עצמו, ומסתפקות באמירת מחרוזות הקדוש המשמשות כותרת. כך, הפיוט המלא שתחילתו במילים "אדר והוד", הפך לפיוט המכיל רק שבע פזמונות, ומכונה "שמו מפארים".
עונת 2005/2006 בליגת האלופות
משחק הגמר נערך בסטאד דה פראנס, סן-דני. התחרות הסתיימה בניצחון של ברצלונה בפעם השנייה בתולדות המועדון.
מתכונת התחרות
בתחרות השתתפו 74 קבוצות. על מספר הקבוצות מכל מדינה הוחלט על בסיס דירוג אופ"א לשנים 2000–2004. מ-15 מדינות השתתפו יותר מנציג אחד:
אדר והוד
אמירת הפיוט
הפיוט הוא חלק מהקדושתא הנאמרת ביום השני של ראש השנה. הפיוט המקביל לו בקדושתא הנאמרת ביום הראשון, אדרת ממלכה, מזכיר את תקיעת השופר. ולכן, כאשר היום הראשון של ראש השנה חל בשבת, ובאותו יום לא תוקעים, אומרים את "אדר והוד", המזכיר את איסור התקיעה בשבת, ביום הראשון, וביום השני אומרים את "אדרת ממלכה".
עונת 2005/2006 בליגת האלופות
מתכונת התחרות
בעיה מיוחדת נוצרה עקב כך שליברפול, הייתה המנצחת של העונה הקודמת, אך סיימה את העונה רק במקום החמישי. זאת במקביל לכלל של אופ"א שרק 4 קבוצות יכולות לייצג מדינה. בסופו של דבר, לאחר מספר דיונים הוחלט לתת לליברפול הזדמנות חד-פעמית, אך היא התחילה את העונה משלב המקודמות השלישי.
אדר והוד
לחן
לפיוט לחן מקובל בקרב יהודי אשכנז. הלחן שימש בשימוש משני בהרבה פיוטים שונים, בעיקר בתפילות ימים נוראים. כך למשל קיקלרים אחרים בתפילת יום הכיפורים, קטעי הסליחות מחי ומסי, מכניסי רחמים, מרן דבשמיא ושומר ישראל, הפיוט מלך עליון אל דר במרום, הקטע "יחדשהו" בברכת החודש של חודש אלול, ושיר המעלות לימים נוראים. בנוסף, הלחן משמש גם לפיוט אנעים זמירות ומוכר בעיקר בשימוש זה.
עונת 2005/2006 בליגת האלופות
מתכונת התחרות
יתר הקבוצות השתתפו ב-3 סיבובים המוקדמים. לאחר הסיבובים המוקדמים, הקבוצות חולקו ל-8 בתים. לאחר מכך 16 קבוצות החלו במשחקי שמינית הגמר.
אדר והוד
לחן
הפיוט "שמו מפארים" הולחן על ידי גולן ואך ובוצע על ידי משפחת ואך בדיסק "פיסת חיים".
עונת 2005/2006 בליגת האלופות
מתכונת התחרות
כל המשחקים למעט משחק הגמר היו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ לקביעת הקבוצה שתעפיל לשלבי ההמשך. חוק "שער חוץ", היה בתוקף לכל שלבי התחרות. במקרה שאין אפשרות להגיע להכרעה תוך יתרון שער חוץ, המנצח נקבע בסדרת בעיטות עונשין.
למנצחת במשחק הוענקו שלוש נקודות.
שלב המוקדמות הראשון
הסיבוב הראשון נערך ב-12 וב-13 ביולי והסיבוב השני נערך ב-19 וב-20 ביולי 2005.
שלב המוקדמות השני
הסיבוב הראשון נערך ב-26 וב-27 ביולי והסיבוב השני נערך ב-2 וב-3 באוגוסט 2005.
שלב המוקדמות השלישי
הסיבוב הראשון נערך ב-9 וב-10 באוגוסט והסיבוב השני נערך ב-23 וב-24 באוגוסט 2005.
שלב הבתים
משחקי הבתים שלב א' נערכו בין 13 בספטמבר לבין 7 בדצמבר 2005. בשלב זה השתתפו 16 קבוצות שעברו את השלבים המוקדמים ו-16 קבוצות שהעפילו ישירות לשלב זה. הקבוצות שסיימו במקום הראשון והשני העפילו לשלב שמינית הגמר, הקבוצות שסיימו במקום השלישי בבית, הועברו לגביע אופ"א.
ישראל בתחרות
מכבי חיפה הייתה הקבוצה הישראלית שהשתתפה בתחרות. הקבוצה התחילה בשלב המוקדמות השני בו הפסידה לקבוצת מאלמה משוודיה ולא עברה לשלב המוקדמות השלישי.
קרול באומן
קרול באומן (באנגלית: Carol Bowman) היא סופרת, מרצה, יועצת ומטפלת, נתפרסמה בעיקר בשל המחקר שלה על מקרי גלגול נשמות, בפרט בילדים.
ביוגרפיה
שני ספריה הראשונים Children's Past Lives (Bantam Books, 1997) ו Return from Heaven (HarperCollins, 2001), על גלגול-נשמות, תורגמו למעל 23 שפות. באומן עוסקת גם בטיפול בשחזור גלגולים למבוגרים ואף מעבירה קורסי הכשרה לטיפול בעזרת שחזור גלגולים. את השיטה למדה יחד עם חלוצי התחום, מוריס נת'רתון ורוג'ר וולגר, ובעלת תואר (M.Sc.) בייעוץ מאוניברסיטת וילנובה, לאחר לימודי ההמכה במככלת סימונס בבוסטון.
היא נחשבת למובילה בקידום מודעות למקרי גלגולים קודמים אצל ילדים מאז פרסום ספריה, והופיעה והתראיינה לכלי תקשורת רבים כולל תכניות אירוח מובילות כמו אופרה וינפרי, בוקר טוב אמריקה, תעלומות בלתי פתורות, פריים-טיים ABC, ועוד, כמו גם ערוצים כגון Discovery Channel ו BBC. היא מרצה במספר מדינות בנושא בקביעות, כולל נורבגיה, בלגיה, ספרד, אירלנד והולנד.
למרות הצלחת ספריה ובפרט Children's Past Lives, והעובדה שהם בהדפסה במשך למעלה מ-20 שנה, הם היא, כמו מרבית הסופרים בתחום, נמצאת תחת ביקורת נוקבת של ספקנים, כגון דברי הפילוסוף-ספקן רוברט טוד קרול: "עדות מיד ראשונה של בורות מדעית, פתיות ומעל הכל מחשבה שמגשימה את עצמה".
הערות שוליים
קטגוריה:ילידי 1950 קטגוריה:גלגול נשמות קטגוריה:חוקרים
אדווין טיטיינס
אדווין טיטיינס (בגרמנית: Edwin Tietjens; 20 במרץ 1894, סנקט פטרבורג – 22 במאי 1944) היה פסיכיאטר בברלין בשנות ה-20 וה-30. הוא חסיד אומות העולם גרמני.
ביוגרפיה
לטיטיינס היה דוקטורט בפילוסופיה. בשנת 1926 הוא הפך לבעלה הרביעי של לואיג'ינה פון פבריס. הספר שכתב "Desuggestion" בשנת 1929, תורגם לאנגלית וצוטט רבות. בשנת 1943 טיטיינס ואשתו ג'ינה, הסתירו עובדת חנות נעליים יהודייה, רות היינמן ואמה. בני הזוג השיגו להן תעודות מעבר מזויפות וטיפלו בהן בביתם בברלין. לאחר שטייטנס מת מהתקף לב, המשיכה אשתו לשמור על הנשים עד שהצבא הרוסי נכנס לברלין. על כך הם קיבלו את אות חסידי אומות העולם.
אריק פוגל
אריק פוגל (בהונגרית: Vogel Eric; בודפשט, 22 ביוני 1907 – סולנוק, 17 באוקטובר 1996) היה מעצב תפאורה ותלבושות, גרפיקאי וצייר יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה
פוגל נולד בבודפשט בשם אימרה פוגל. אביו היה איזידור פוגל, צבע דירות. הוא התגורר עם הוריו ואחותו ברובע 7, ברחוב אלמר 4 (היום רחוב מַארֶק יוז'ף). הוא התחתן עם אשתו הראשונה בשנת 1933. מנישואים אלה נולד בן. הוא התחתן עם אשתו השנייה בשנת 1978. את השם אריק קיבל מהמלחין אימריך קלמן. הוא למד ציור אצל אדולף פניאש וליפוט הרמן.
הוא בא במגע עם הרבה שחקנים, בדרנים, אמני תיאטרון מוזיקלי (פדאק שארי, דיולה קאבוש (קאן) האנה הונטי, רוז'י בארשוני (זוננשיין) אידה טוראי, קטלין קרדי, דיולה צ'ורטוש, קמיל פלקי, פאל יאבור, יאנוש שארדי, קלמן לטאבאר לסלו קזאל, ארווין קיבדי, לאסלו קאבוש (קראוס), מריקה נמט, רוברט ראטוני ועוד). לעיתים קרובות הוא יצר עיצובים לתיאטרון רויאל, לקברט, למועדוני לילה - כמו המולן רוז', פריזיאן גריל, מקסים וריאטה - בסגנון צבעוני ומתובל.
כיהודי גויס לשרות העבודה משנת 1942 (עבודות כפייה של יהודים עבור הצבא ההונגרי), אך הצליח להימלט ובשנת 1944 עבר לאוראדיה לתיאטרון ההונגרי המקומי. בבוקרשט עבד עבור כתב העת Scînteia וגם עיצב תפאורות לאופרטות. בשנת 1945 נסע לבודפשט בהיתר מיוחד, שם חיפש ואיתר את משפחתו, ואז נסע עימה בחזרה לאוראדיה. שם עבד עד 1947. משם הוביל את המשפחה לאמריקה דרך בודפשט עם כרטיסי אונייה בכיסיו, אך הם נשארו בסוף בהונגריה.
משנת 1948 הוא היה חבר בתיאטרון האופרטה של בודפשט. בהמשך ייסד את "תיאטרון יוז'ף אטילה", את הבמה העליזה, את הבמה הקטנה, את הוואריטה הקאמרי ואת תיאטרון הקומדיה של בודפשט. הוא גם עיצב את האותיות הצבעוניות של לוגו הבמה העליזה במשך שנים. הוא תכנן כמה תיאטראות בערי השדה (בקשצ'בה, דברצן, קאפושוואר, סגד, גיור, וספרם, סולנוק). הוא עבד בטלוויזיה ההונגרית (הרכבים מוזיקליים, משחקי טלוויזיה משעשעים, קונגרס מחול, מוזיאון להיטים, אגדות ליגטי וכו') וכן בתיאטראות בברלין ובפריז.
הוא השתתף בתערוכות זרות רבות (אוסטריה, צ'כיה, איטליה, פריז, ניו יורק) ובתערוכות מקומיות עם איוריו וציוריו. הוא עיצב תפאורה ותלבושות ליותר מ-400 הצגות. כישורי הרישום המעולים שלו, הידע המקיף שלו לגבי הבמה ועל גוף האדם, רוחו הפיקנטי-אירוני הקרינו ללא ספק על אופי עיצוביו.
מעיצובי התפאורות שלו
מספר עיצובי התפאורה שלו הרשומים במאגר התיאטרון: 209.
מעיצובי התלבושות שלו
מספר עיצובי התלבושות הרשומים במאגר התיאטרון: 210.
אסון השיטפון בירדן
אסון השיטפון בירדן התרחש ב-25 באוקטובר 2018, כאשר שיטפון בזק בנחל ממזרח לים המלח גרם למותם של 21 בני אדם. עוד 35 אנשים נפצעו.
השיטפון נגרם על ידי גשמים עזים שירדו בירדן. האסון התרחש בנחל הסמוך למעיינות חמים, שהיה אתר נופש פופולרי. בנחל נמצאה כתה של תלמידים בני 12 עד 14 מבית הספר הפרטי ויקטוריה בעמאן. הם נמצאו באזור בטיול עם מלווים ומורי דרך. הקבוצה מנתה 44 אנשים. בנחל היו גם כמה משפחות מטיילות. רובם נלכדו בשיטפון הפתאומי שגרף כמה מהם עד לים המלח. מפלס המים בנחל ירד רק לאחר מספר שעות. השיטפון גרם גם להתמוטטות גשר באזור, אך איש לא נפגע עקב כך.
מאות אנשי שירותי החירום של ירדן וחיילים חיפשו אחרי הנפגעים בערוצי הנחלים בסיוע מסוקים, סירות, צוללנים וכלבי גישוש. בתום החיפושים אותרו גופות של 21 נספים, רובם מקרב הילדים. חלק מ-35 הפצועים באסון נפצעו קשה.
לפי בקשת ממשלת ירדן שלחה יחידה 669 של צה"ל מסוקים וחיילים לאזור לסייע בחיפושים. הם שהו בשטח מספר שעות.
בירדן נפתחה חקירה לקביעת הגורמים לאסון וזהות האחראים לו. הועלתה הטענה כי קבוצת בית הספר חרגה ממסלול הטיול שאושר לה על ידי משרד החינוך.
בעקבות האסון הגישו שר החינוך ושרת התיירות של ירדן את התפטרותם.
שער הזהב (מצר ים)
שער הזהב (באנגלית: Golden Gate) הוא מצר ים במדינת קליפורניה שבארצות הברית, בכניסה למפרץ סן פרנסיסקו, המפריד בין מפרץ סן פרנסיסקו לאוקיינוס השקט. אורכו של מצר הים הוא כ-8 קילומטרים ועומקו מגיע עד 43 מטרים.
החל משנת 1937 חוצה את מצר הים גשר שער הזהב הנודע אשר מחבר בין סן פרנסיסקו מדרום למחוז מרין מצפון.
החוקר האמריקני ג'ון צ'ארלס פרמונט היה הראשון שכינה את מצר הים בשם "שער הזהב" בשנת 1846 לאחר גילוי הזהב בקליפורניה.
התושבים הראשונים באזור הסמוך למצר היו אינדיאנים. ההתיישבות האירופית הראשונה באזור הסמוך למצר נוסדה על ידי הספרדים ב-1776.
ברטלן גנדר
ברטלן גנדר (בהונגרית: Göndör Bertalan; בודפשט, 28 ביולי 1908 – מאוטהאוזן, 28 במרץ 1945) היה צייר, גרפיקאי יהודי-הונגרי שיצירותיו הפכו למפורסמות לאחר שנספה בשואה בגיל 37.
ביוגרפיה
ברטלן גנדר נולד במשפחה יהודית כבנם של קארוי גנדר ושל הנרייטה פריד. אשתו הייתה אילונה, בתם של שמואל קראוס ושל אנה פוליצר, עמה התחתן ב-2 ביולי 1938 בבודפשט. הוא נרשם למכללה לאמנויות שימושיות, שם היה תלמידו של פרנץ הלבינג. בגיל 19 היגר לאוסטריה ועבד שם כחשמלאי. הוא המשיך שם את לימודיו ב"בית הספר לאמנויות ולאומניות" שנקרא גם "בית הספר לאמנויות שימושיות" (Kunstgewerbeschule). בשנים 1931 וב-1932 עיצב סדרת תחריטי לינולאום על אלה החיים בעוני. מאוחר יותר יצר איורי ספרים וקריקטורות פוליטיות. לאחר האנשלוס חזר לממלכת הונגריה ועבד שוב כמאייר ספרים וכגרפיקאי. הציבור ההונגרי התוודע לרישומי הגיר המיוחדים שלו במסגרת פעילות האמנות שהיוצרים היהודים הורשו לפעול דרכה בתקופת השואה, דרך אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך. משנת 1941 ואילך נלקח לשירות העבודה מספר פעמים (עבודות כפייה לגברים יהודים במסגרת הצבא ההונגרי). הוא נלקח לטרנסקרפטיה לחזית המזרחית באוקראינה משם שלח לאשתו את הקריקטורות המצוירות שלו בעיפרון. לאחר כניסת הוורמכט לממלכת הונגריה (מבצע מרגרטה), הוא גורש תחילה למחנה ההשמדה אושוויץ ולאחר מכן הועבר למאוטהאוזן, שם מצא את מותו באביב 1945.
בחלוף השנים, לאחר מותו, הוכרה יצירתו המיוחדת והחשובה ותערוכה של עבודותיו הוצגה בגלריה הלאומית של הונגריה שבע עשרה שנים לאחר מותו (1962).
קאי לווינס
קאי לווינס (באנגלית: Kai Lewins; נולד ב-27 בנובמבר 2001) הוא שחקן אוסטרלי.
ביוגרפיה
לווינס נולד בסידני, ניו סאות' ויילס, אוסטרליה.
קריירה
בשנת 2011 שיחק בסדרת הטלוויזיה האוסטרלית "Wild Boys". בשנת 2013 שיחק בשלושה פרקים בעונתה הראשונה של קומדיית הטלוויזיה האוסטרלית "The Elegant Gentleman's Guide to Knife Fighting". לווינס שיחק בכמה סרטים קצרים. בשנת 2014 שיחק בסרט הטלוויזיה "קרלוטה".
בשנת 2017 שיחק במיני סדרה "Pulse". שנה לאר מכן שיחק בסרט הקולנוע "סלסט".
בשנת 2020 שיחק בסרט הקולנוע "Moon Rock for Monday" בו כיכב ג'ורג' פולאר. בשנת 2021 לוהק לווינס לתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "הקיץ של סאמר". בספטמבר 2022 פורסם כי לווינס ישחק בתפקיד ראשי גם בעונתה השנייה של הסדרה.
אינגריד בתקה
אינגריד בתקה (בגרמנית: Ingrid Bethke; נולדה ב-1941) היא דוגמנית ושחקנית גרמנייה.
ביוגרפיה
בתקה נולדה בברלין, ב-1965 הוכתרה כמיס גרמניה בטקס שנערך במלון הילטון העיר.
בתחרות מיס תבל קיבלה את התואר "Miss Congeniality".
ב-1968 שיחקה בסרט הפשע "Street Acquaintances of St. Pauli" העוסק בבעלים של מועדון לילה המחזיק בעסק של זנות באזור החלונות האדומים בהמבורג שחוטף בת של בכיר במשטרה על מנת למנוע ממנו לחקור את העסק שלו.
ב-1971 גילמה מוכרת בסרט המתח "Die Tote aus der Themse".
טימולאון ואסוס
טימולאון ואסוס או ואיסוס (ביוונית: Τιμολέων Βάσσος או Βάσος) 1836 – 1929. היה גנרל בצבא היווני.
ביוגרפיה
נולד באתונה בשנת 1836, בנו הצעיר של גיבור המהפכה היוונית הגנרל ואסוס מברובוניוטיס. למד באקדמיה הצבאית ההלנית, המשיך את לימודיו בצרפת לפני שמונה כעוזר צבאי של המלך ג'ורג' הראשון.
בפברואר 1897, כקולונל, נשלח בראש כוח לכרתים כדי לסייע למרד של כרתים נגד האימפריה העות'מאנית, מעשה שגרם לפרוץ המלחמה היוונית-טורקית בשנת 1897. הגיע לדרגת מייג'ור גנרל ומפקד חיל המצב באתונה.
נפטר באתונה באוקטובר 1929.
איטליה באירוויזיון 1959
איטליה באירוויזיון 1959 השתתפה עם השיר "Piove (Ciao, ciao, bambina)", שבוצע על ידי הזמר האיטלקי דומניקו מודוניו. זוהי השתתפותה הרביעית של איטליה בתחרות הזמר של האירוויזיון. בדומה לשנה הקודמת, המבצע והשיר האיטלקי לתחרות נבחרו באמצעות הקדם הארצי "פסטיבל סן רמו".
לפני האירוויזיון
רשות השידור האיטלקית, RAI, בחרה את השיר שייצג אותה באירוויזיון 1959 באמצעות פסטיבל סן רמו. הקדם נערך בשלושה ערבים שונים; שני חצאי גמר וגמר. בחצי הגמר השתתפו 40 שירים, ומתוכם 20 עלו לשלב הבא. השירים שעלו לגמר בוצעו על ידי שני זמרים שונים. לבסוף נבחר השיר והזמר שייצגו את איטליה באירוויזיון.
באירוויזיון
ב-11 במרץ 1959 הופיע מודוניו על בימת האירוויזיון. הוא שר שלישי בסדר ההופעות, לפני מונקו ואחרי דנמרק. עם סיום ספירת הקולות הגיע מודוניו למקום השישי עם תשע נקודות.
מחנה ריכוז ברלין-מרצאן
מחנה ריכוז ברלין-מרצאן (גרמנית: Zwangslager Berlin-Marzahn) היה מחנה שהוקם לצוענים בפרבר הברלינאי מרצאן, על ידי המשטר הנאצי, במטרה להרחיקם מהמשחקים האולימפיים שנערכו בברלין.
ב-16 ביולי 1936, בשעה 4 בבוקר, החלה משטרת ברלין לעצור את כל הצוענים בעיר, כ-600 אנשים, וריכזה אותם בשדה פתוח בברלין המזרחית, בין בית קברות וצינורות ביוב. בהמשך, הוקף השטח בגדר תיל, והאסירים הועבדו בעבודות כפייה במפעלי נשק.
בשנת 1938 נשלחו הגברים הצוענים ממחנה מרצאן למחנה הריכוז זקסנהאוזן. בשנת 1943 נשלחו הנשים והילדים למחנה ההשמדה אושוויץ.
לאחר מלחמת העולם השנייה הוקמה אנדרטה בצורת אבן המנציחה את המחנה.
מדונה כגיי אייקון
בעיני הקהילה הגאה, מדונה נחשבת לגיי אייקון. לפי הירחון אדבוקט, מדונה היא הגיי אייקון הגדול ביותר בכל הזמנים.
מאגס מקירנה
מאגַס (ביוונית: Μάγας; ? - 250 לפנה"ס) היה אציל מוקדוני, בנו המאומץ של תלמי הראשון מלך מצרים. הוא מונה בידי תלמי למושל קירנאיקה (בלוב של ימינו), אולם הצליח להוביל את קירנאיקה לעצמאות משלטון מצרים.
מדונה כגיי אייקון
החיים כגיי אייקון
מדונה הכירה את הקהילה הגאה בעודה הייתה נערה, כאשר המורה שלה לבלט, כריסטופר פלין, גבר הומו, הכיר לה את הקהילה הגאה המקומית של דטרויט, מישיגן, ולעיתים קרובות לקח אותה לגיי ברים ומועדוני לילה הומואים מקומיים. פלין גם עודד את מדונה להתרחק מהמלגה החלקית שקיבלה מאוניברסיטת מישיגן ולעבור לגור במנהטן, ניו יורק, כדי להמשיך בקריירה של רקדנית מקצועית.
מאגס מקירנה
ביוגרפיה
מאגס היה בנו של המצביא המוקדוני פיליפוס אשר שרת בצבאו של אלכסנדר הגדול, ושל ברניקי הראשונה. היו לו שתי אחיות קטנות - אנטיגונה ותיאוקסנה. בשנת 318 לפנה"ס, מת אביו, ואמו ברניקי נסעה למצרים ביחד עם מאגס ואחיותיו כדי לשמש כבת לוויה לקרובת משפחתה אורידיקה בתו של אנטיפטרוס, שהייתה אשתו של תלמי הראשון. תלמי התאהב בברניקי ונשא אותה לאשה בשנת 316/317 לפנה"ס. היא הייתה אשתו הרביעית. תלמי אימץ את בניה של ברניקי, וכך הפך מאגס לנסיך מצרי.
מדונה כגיי אייקון
החיים כגיי אייקון
באוגוסט 2009, במהלך הופעה בבוקרשט, רומניה, במהלך סיבוב ההופעות Sticky & Sweet Tour, מדונה מתחה ביקורת על אפליה נגד הרומאים ועל אפליה נגד הומואים. באוטוביוגרפיה של המוזיקאי הקנדי, דייוויד פוסטר, הוא מספר על פגישה עם מדונה שבה הוא הביע סלידה למראה של שני גברים מתנשקים; בתגובה, מדונה הזעיפה פנים והגיבה: "יש להסתכל על שני גברים שמתנשקים כרגיל! אתה מייצג את כל מה שאני מנסה לשנות".
ביוני 2010, פרסמה מדונה הצהרה המבקרת את ההחלטה לכלוא שני גברים במלאווי, רק כי הם חגגו את האיחוד שלהם בטקס. בהצהרתה נכתב: "כעיקרון, אני מאמינה בשוויון זכויות לכל האנשים, לא משנה מה המגדר, הגזע, הצבע, הדת או הנטייה המינית שלהם. השבוע עשתה מלאווי צעד ענק אחורה. העולם מלא בכאב ובסבל; לכן, עלינו לתמוך בזכות האדם הבסיסית שלנו לאהוב ולהיות נאהב. אני קוראת לגברים ולנשים הפוגרסיביים של מלאווי - וברחבי העולם - לערער על ההחלטה הזו בשם כבוד האדם ושוויון זכויות לכולם."
בנובמבר 2010, מדונה הופיעה בתוכנית הטלוויזיה האמריקאית, המופע של אלן דג'נרס, כדי לדבר נגד בריונות נגד ילדים ובני נוער בכלל, כולל בריונות נגד בני נוער הומוסקסואלים והתאבדויות. בשיחתה עם אלן דג'נרס, מדונה חזרה על האופן שבו התקרבה לקהילה הגאה כשהייתה נערה, והצהירה כי היא הרגישה אחרת בתיכון ומצאה קבלה ואהדה בקרב חברים הומוסקסואלים, במיוחד ממורה הבלט שלה. היא גם אמרה: "למעשה, לא הייתה לי קריירה אלמלא הקהילה הגאה".
מאגס מקירנה
ביוגרפיה
כדי לחזק את שלטונו, נישא מאגס בשנת 275 לפנה"ס לאפאמה השנייה, בתו של אנטיוכוס הראשון מלך האימפריה הסלווקית. בשנת 274 לפנה"ס, מאגס ואנטיוכוס פלשו יחד למצרים משתי נקודות שונות. מטרות הפלישה לא ברורות, אולם ככל הנראה מאגס חלם להכתיר עצמו כמלך מצרים במקום אחיו. מגאס הגיע עד פאראיטויון, אלא שאז ככל הנראה בעידודם של סוכנים מצריים בקירנה, שבט המארמארידים פתח במרד, ומגאס נאלץ לסוב על עקביו כדי לדכא אותו. במקביל, גם אנטיוכוס נחל תבוסה מול הצבא המצרי.
מדונה כגיי אייקון
החיים כגיי אייקון
ביוני 2011, מדונה דחקה במעריצים שלה לתמוך בנישואים חד-מיניים בניו יורק, ופרסמה את ההודעה הבאה באתר שלה: "תושבי ניו יורק חייבים לשמוע את קולכם. תגידו לחברי הקונגרס של המדינה שלכם לתמוך בהצעת חוק נישואים חד-מיניים. כל מה שאתם צריכים זה אהבה." חוק השוויון בנישואים עבר שבוע לאחר מכן, ואיפשר נישואים חד-מיניים בניו יורק.
מאגס מקירנה
ביוגרפיה
ברניקי לא הייתה מסוגלת לשאת את המצב המשפיל, והנהיגה קשר שבמהלכו נרצח דמטריוס. בשנת 245 לפנה"ס היא נישאה לתלמי השלישי, וכך שבה קירנה סופית לרשות מצרים.
מדונה כגיי אייקון
החיים כגיי אייקון
במרץ 2013, מדונה העניקה את פרס ויטו רוסו לעיתונאי הגאה, אנדרסון קופר, בטקס פרסי התקשורת של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה. בטקס, כשהיא לבושה בבגדי צופים, במחאה על האיסור של צופי אמריקה על צירוף הומוסקסואלים בתוך התנועה, היא נשאה נאום שבו היא הצהירה כי "דברים כמו דעה קדומה, הומופוביה, פשעי שנאה, בריונות וכל צורה שהיא של אפליה נראה תמיד כביטוי של פחד מהלא נודע", ואמרה ש-"אם רק ניקח את הזמן להכיר אחד את השני, נעשה חקירה משלנו, נסתכל מתחת לפני השטח של הדברים, היינו מגלים שאנחנו לא כל כך שונים אחרי הכל". היא גם אמרה כי "אתם לא יכולים להשתמש בשם האל או הדת כדי להצדיק מעשי אלימות כדי לפגוע, לשנוא, להפלות". היא קראה להתחיל מהפכה, ושאל את הקהל "אתה איתי? זה 2013, אנשים. אנחנו חיים באמריקה - ארץ החופשיים וביתם של האמיצים? זוהי שאלה, לא הצהרה."
ב-2016, כדי להוקיר את תרומתה לקהילה הגאה, המתמודדים בעונה השמינית של תוכנית הריאליטי המרוץ לדראג של רו פול התבקשו להציג מראה מדונה אייקוני על המסלול. מתוך 8 המתמודדים שעדיין היו בתחרות, 4 מהם לבשו מראות קימונו בהתאם לווידאו קליפ של "Nothing Really Matters" של מדונה. במאמץ להתמודד עם הביקורת שספג המסלול על החזרתיות שלו, המשימה הוצגה גם בעונה התשיעית. המשימה הוצגה פעם נוספת בעונה ה-12, כמחזמר שתיעד את הישגיה הגדולים ותרומותיה של מדונה לקהילה הגאה.
בנוסף, חלק מהשירים והפרויקטים של מדונה התייחסו להומוסקסואליות. הסרט התיעודי שלה מ-1991, Madonna: Truth or Dare, וכן הווידאו קליפים לשיריה "Justify My Love", "Erotica", ו-"Vogue" הביאו מודעות על הקהילה הגאה. הווידאו קליפ של "God Control", שקשור לאלימות בנשק, הכיל סצנה של מדונה וקבוצת אנשים שנורו במועדון לילה, בדומה לזה של הירי במועדון הלהט"ב באורלנדו ב-2016.
ב-2019 יצא לאור בישראל הספר "מדונה: האובססיה ההומואית הגדולה מכולן: פענוח מהות הרגש, הרציונל וההערצה חסרת התקדים של הומואים כלפי הדיווה הגדולה בעולם" שכתב דורון בראונשטיין העוסק בקשר ההדוק שבין מדונה לגייז.
השפעה
ג'ודית א. פרינו מציעה כי "אף אחד לא עבד קשה יותר ממדונה כדי להיות גיי אייקון, והיא עשתה זאת על ידי שימוש בכל טאבו אפשרי בווידאו קליפים, בהופעות ובריאיונות שלה". החוקרים שארמיין שארקינו וקווין סקוט ב-The Porning of America, כתבו כי הזמרת "זכתה לפופולריות מיוחדת בקרב הקהילה הגאה, וזכתה להיות הגיי אייקון הגדול ביותר של כל הזמנים". ההשפעה שלה הועלתה גם על ידי פרסומים וארגונים להט"בים רבים, בין היתר על ידי הירחון אדבוקט, שכינה את מדונה כ-"גיי אייקון הגדול ביותר". במגזין אאוט נכתב כי מדונה "העמידה את עצמה להיות גיי אייקון לפני שזה היה מגניב להיות כזה". נשיאת ומנכ"לית GLAAD, שרה קייט אליס הצהירה ב-2019 כי מדונה "תמיד הייתה ותמיד תהיה בעלת הברית הגדולה ביותר של הקהילה הגאה".
מחוץ לפרסומים הלהט"בים, סמואל ר. מוריאן, מהמגזין Parade, אישר שהיא "נחשבת בעיני רבים לגיי אייקון הגדול ביותר", וכתב כי "למדונה יש את הקשר ההיסטורי הייחודי לקהילה הגאה". אחת מתרומתה של מדונה לקהילה הגאה היא הבאת התרבות הגאה למיינסטרים. עבור מבקרת המוזיקה האמריקאית, קלפה סאנה, מדונה "עזרה להגדיר חיי לילה גאים בניו יורק".
התאולוג רוברט גוס אמר כי: "בשבילי, מדונה היא לא רק אייקון קווירי אלא גם אייקון של ישו שהמיסה את הגבולות בין תרבות קווירית לקהילות קוויריות". המוזיקולוגית הבריטית, שילה וויטלי, כתבה בספרה מ-2013, Sexing the Groove: Popular Music and Gender, כי "מדונה התקרבה לכל ידוען עכשווי אחר בהיותה אייקון קווירי". עבור קונסטנטין צ'אשיסיפאפתיאודוריק, היא תרמה בהתפתחות החברתית-אמנותית של התרבות הקווירית ברחבי העולם.
משרד החוץ וחבר העמים
משרד החוץ וחבר העמים (באנגלית: Foreign and Commonwealth Office; בראשי תיבות: FCO), הנקרא בקיצור "משרד החוץ", הוא מחלקה בממשלת בריטניה האחראית להגן ולקדם את ענייני הממלכה המאוחדת ברחבי העולם. המשרד בצורתו הנוכחית נוצר ב-1968 כתוצאה מאיחוד בין משרד החוץ למשרד לענייני חבר העמים הבריטי.
בראש המשרד עומד מזכיר המדינה לענייני חוץ וחבר העמים, שנקרא בדרך כלל "שר החוץ". ממלא תפקיד זה הוא אחד מארבעת החברים הבכירים בקבינט ממשלת בריטניה, בנוסף לראש הממשלה, שר האוצר ושר הפנים. שר החוץ הנוכחי הוא ג'יימס קלברלי, חבר המפלגה השמרנית. הוא ממלא את התפקיד מאז 6 בספטמבר 2022.
המשרד מנוהל בפועל על ידי שכיר אזרחי המשמש גם כראש השירות הדיפלומטי של הוד מלכותה. מאז ספטמבר 2020 מכהן בתפקיד זה סר פיליפ ברטון.
היסטוריה
משרד החוץ הוקם במרץ 1782 כתוצאה מאיחוד בין המחלקה הצפונית והמחלקה הדרומית של מזכירות המדינה. שתיהן עסקו בענייני חוץ ובענייני פנים בשטח אחריותן בממלכה. האחריות לענייני החוץ עברה מידיהן למשרד החוץ, וענייני הפנים עברו למשרד הפנים, שהוקם אף הוא באותה עת.
בזמן המלחמה הקרה הוקמה מחלקת "חקר המידע", שעסקה בתגובת נגד לתעמולה הסובייטית ובזיהוי אישים מהמערב ששיתפו פעולה עם ברית המועצות, דוגמת גאי ברג'ס ודונלד מקלין. כחלק מהתעמולה הנגדית שיצר המשרד, סייעה המחלקה במימון אנשי תרבות מהמערב שהתנגדו לברית המועצות. הידועים שבהם הם רוברט קונקווסט וג'ורג' אורוול. המשרד מימן את תרגום והוצאת הספר "חוות החיות" של אורוול בערבית, סינית ובורמזית. לפני מותו, העביר אורוול למשרד רשימה של 38 אנשי תרבות אנגלים שזוהו על ידו כקומוניסטים.
תחומי אחריות במשרד
המשרד כולל תחומי אחריות רבים, המחולקים בין נושאי תפקידים שונים הכפופים לשר החוץ. תחומי האחריות כיום הם כדלהלן:
יחסי החוץ של מדינות בריטניה
משרד החוץ פועל בשם כל מדינות בריטניה. עם זאת, לסקוטלנד, לוויילס ולצפון אירלנד לשכות לקשרי חוץ שמואצלת להן סמכות משר החוץ. לשכות אלו פועלות רק לקשרים מול האיחוד האירופי, ארצות הברית, וסין, ובכפוף למדיניות הבריטית הכוללת.
בניין משרד החוץ
הבניין הראשי של משרד החוץ נמצא ברחוב דאונינג, שבלונדון. הוא תוכנן על ידי ג'ורג' גילברט סקוט ונבנה בשנים 1861 עד 1868. מלכתחילה נועדו לשכון בו גם המשרד לענייני הודו, משרד המושבות ומשרד הפנים. בשנים 1984-1997 עבר הבניין שיפוץ וחידוש נרחבים.
אשמנו מכל עם
אשמנו מכל עם הוא פיוט קדום שנאמר כחלק מסדר אמירת הוידוי, ונועד לאפשר לחזור על הווידוי מספר פעמים. הפיוט נאמר ברוב קהילות ישראל (אצל יהודי ארצות האסלאם, אשכנז ותימן) כחלק מאמירת הסליחות, בסמוך לווידוי הנאמר בהן. המנהג המקורי הוא לחצות פיוט זה לשני חלקים שיחצצו בין הווידויים, וכך לומר וידוי שלוש פעמים (החלק הראשון מסתיים במילים "כוחנו לנכרים"). כיום, עקב התנגדות האר"י והגר"א להכפלת הווידוי (שנחשבת בעיניהם "כְּכֶלֶב שָׁב עַל קֵאוֹ"), הצטמצם המנהג לומר שלושה וידויים, ובקהילות רבות הפיוט נאמר ללא הכפלת הווידוי.
הפיוט אינו מחורז (סגנון התואם את קדמות הפיוט), והוא בנוי באקרוסטיכון אלפביתי.
תוכן הפיוט הוא וידוי, אך גם, ובעיקר, אזכור הצרות הרבות שמצאו את עם ישראל בעקבות החטא, כהבנה ששורש הצרות הוא החטא, ובדומה לנאמר בתורה:
בעקבות פיוט זה חיבר רס"ג פיוטים נוספים שנועדו להכפיל את הווידוי, עד לאמירת שבעה וידויים. לפיוט לחנים שונים במנהגי כמה עדות.
הפיוט נאמר גם אצל יהודי תימן (ב"אשמורות") וכחלק מהתכלאל התפרש על ידי מהרי"ץ.
מילות הפיוט
הנוסח המובא כאן הוא כמנהג יהדות ארצות האסלאם. ביהדות אשכנז נאמר הפיוט בכמה שינויים.