cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אתלטיקה באולימפיאדת מוסקבה (1980)
אירועים בולטים
ברית המועצות זכתה במקום הראשון עם 15 מדליות זהב ו-41 מדליות בסך הכול. האתלטים מבריטניה, איטליה, אוסטרליה, הולנד, ספרד וצרפת יוצגו עם הדגל האולימפי ולא עם דגל ארצם בשל החרם שהובילה ארצות הברית שנעדרה מהמשחקים.
בתחרויות האתלטיקה נשברו שישה שיאי עולם וחמישה שיאים אולימפיים.
האתלטיות הבולטות
ברבל ווקל שזכתה בשתי מדליות זהב. טטיאנה קזנקינה שהגנה על תוארה בריצת 1500 מטר ואוולין יאל  שהגנה על תוארה בזריקת דיסקוס.
האתלטים הבולטים
מירוטס איפטר שזכה בשתי מדליות זהב. ולדמאר סירפינסקי שהגן על תוארו בריצת מרתון ויורי סדיך  שהגן על תוארו ביידוי פטיש.
מקצועות השדה
• בקרב 5, חלוקת המדליות נעשתה לפי שיטת ניקוד משנת 1977. התוצאות בסוגריים זהו עדכון הניקוד משנת 1985.
השעון
השעון הוא ספרו של ניצול השואה יחיאל די-נור שנכתב תחת שם העט ק. צטניק. זהו הכרך הרביעי בסדרת "סלמנדרה - כרוניקה של משפחה יהודית במאה העשרים", אשר עוסקת בנושא השואה. הספר נכתב תוך שימוש מרובה בגוף שני זכר - "אתה". בחלקים נכבדים מהספר זה "אתה" החווה את האירועים. מקובל כי הסדרה מכילה רכיבים אוטו-ביוגרפיים מעברו של די-נור. הספר כולל תיאורים גרפיים מזעזעים. הפרק האחרון נקרא "WIEDERGUTMACHUNG (שילומים)" ובניגוד ליתר הספר, נכתב בגוף ראשון. בסופו הוא מבקש חלקי גוף או חפצים של קרוביו המתים.
הספר חולק בעבר במהדורת שי מיוחדת על ידי משרד החינוך והתרבות לתלמידי תיכון בישראל בשנות ה-90 ונלמד לבגרות בספרות. המבוא למהדורה נכתב בידי הרב הראשי לישראל לשעבר וניצול השואה, ישראל מאיר לאו.
עלילה ומבנה
במקום תוכן עניינים, הספר מציג "שלבים". הפרק הראשון והלפני האחרון עוסקים שניהם ברחוב השדרה ובעולם שמחוץ לשואה. כל הפרקים באמצע מפרטים ט"ו שלבים בשואה. הפרק האחרון עוסק בשילומים.
הפרק השני, "שלב א: הגברים של העיר מטרופולי" מספר את סיפורם של חמישה עשר גברים, אזרחי העיר הראשונה לכיבוש, הכורים יחד בור באדמה. חיילים גרמנים ניצבים מעליהם ומזרזים את עבודתם. חייל גרמני מציע עזרה אך במקום לעזור בכריית הבור הוא משתמש באת החפירה על מנת לחבול בחופר, אשר נורה לאחר מכן. הדובר מהרהר מדוע לכרות קבר לעצמו במו ידיו ואז מעלה במחשבותיו את קורותיו האחרונות. הוא עזב אישה בפרידה כואבת לאחר הפקודה להיאספות גברים וכעת מתאר לו במחשבתו את דבריה אליו, להשתדל שלא למות. האהובה המחשבתית זועקת אליו לא לגרום למותו במו ידיו ושכל עוד הוא חופר, הוא חי. לשאר הגברים החופרים מחשבות דומות. לבסוף נורים חמישה-עשר הגברים ורק הדובר נותר, על מנת לכסות את הגופות באדמה. הוא מתקשה בהערמת עפר על פני רעו, אשר נדמה לו כמביט בו ותוהה "מדוע? מדוע עשו זאת?". מיד לאחר מכן נשמעת הקריאה "הייל היטלר!".
שני הפרקים הבאים, "מבצע-זקנים" ו"מבצע-ילדים" מתארים לקיחת אנשים לקרונות אשר נשלחים לאושוויץ. הזקנים הולכים בהדרת פנים ואין להם סיכוי לברוח, הילדים הם ילדים שהוריהם נלקחו בעבר לאושוויץ. התינוקות מועמסים בצורה ברברית, "הגרמני העומד בפתח המשאית משלשל שק ארוך לארץ. המביאים מטילים את התינוקות אל פי השק. עוד. עוד. עד מלואו". הפרקים נגמרים בשאלות התאורטיות של הנותרים בגטו, שאלות מסוג "וכי מדוע ישלחו אותנו לאושוויץ?", הרי אנחנו כשירים לעבודה.
הפרק "שלב טו: השחרור" מתאר אסיר העומד לבדו על חורבות אושוויץ. המחנה מתואר כצונן ומת, בעוד בעבר היה אש חיה. הוא שב אל יקיריו ורוצה לצעוק שהשחרור הגיע, אך לא נותר שם איש. האסיר פונה אל הר האפר, שם נמצאים יקיריו. הוא מנסה לחבוק אותם בזרועותיו, אבל מצליח רק לטבול ידיו עמוק בתוך האפר. הוא מתרומם ומבין שהוא, היחיד בכל המחנה אשר יכול להשמיע קול, חייב לספר על זוועות אושוויץ לפני שהכל קפא. הוא נשבע באפר לשמש כקולם של הקורבנות.
בפרק לפני האחרון, "סוף ברחוב השדרה", עומד האסיר המשוחרר מאושוויץ ברחוב השדרה ומביט בנער הרוכב על אופניו. מוני פרלשניק, אחיו של האסיר, היה רוכב גם הוא על אופניו אך נרצח. העוברים והשבים משפילים את עיניהם למראהו, כאילו מרגישים אשמה. בבתי היהודים מתגוררים אנשים אחרים ובביתו של האסיר עצמו מתגוררת אישה אשר סוגרת את הדלת בפניו. דבר לא השתנה מ-1939 ל-1945, רק היעלמם של היהודים. הם כבר לא יופיעו שם יותר. השעון עדיין קיים אך כבר לא מראה את הזמן עבור האסיר המשוחרר, זמנו ניתק בעבר מהשעון וכעת הוא זמן של כוכב לכת אחר. כעת זורם זמנו של האסיר באופן מוזר גם 'בפנים', במספר החרוט על זרועו וגם 'מחוץ' - ברחוב השדרה. האסיר לא הגיע לרחוב לתבוע דבר, אולם קשה לו להינתק מהרחוב. איש מיהודי מטרופולי לא שרד, מלבדו.
רקע היסטורי
עלילת הספר מתרחשת בתקופת מלחמת העולם השנייה. .הספר מספר על מסעו של אדם בשואה ומהלכו לאורך כל המלחמה כלומר בין השנים 1939-1945.
המסע של כותב הסיפור הוא ארוך. הוא מתחיל בפולין בעיר מטרופולי שבה רואים גילויי אנטישמיות מעט לפני פרוץ המלחמה. האנטישמיות מובאת בספר בצורה של חייל שמתבטא כנגד היהודים ומסתיים בפתרון הסופי. לאחר מכן הכותב מתאר את בורות הירי, הוא מספר על  גברים בעיירה הראשונה שנכבשה בפולין כשהם חופרים בורות ירי בזמן שהנאצים מזרזים אותם. הפרק הראשון מתרחש בשנת 1939 והוא מדבר על ילד יהודי בפולין, בעיירה מטרופולי בימים לפני פתיחת מלחמת העולם השנייה. בפולין של לפני המלחמה חיו 3.4 מיליון יהודים, את השואה שרדו רק כמאה אלף בערך.
בהמשך הספר מסופר על טרנספרים לאושוויץ. הטרנספר הראשון היה  של זקנים שהולכים בהדרת פנים ואילו בטרנספר הילדים, הילדים היו ילדים שהוריהם כבר נשלחו לאושוויץ. טרנספרים של ילדים וזקנים התרחשו במהלך הסיפור והם הכינוי הכולל לשילוחם של קורבנות המשטר הנאצי בתקופת השואה, בעיקר לשילוחם של יהודים, מבתיהם או ממקומות הריכוז שלהם בערים, ביישובים ובגטאות למחנות ריכוז והשמדה.
שלושה פרקים עוסקים בשילוחו של הדובר עצמו לאושוויץ ושילוחו לתאי הגזים. אושוויץ-בירקנאו היה הגדול במחנות ההשמדה של הנאצים ובו נרצחו מיליון ומאתיים אלף אנשים. במחנה השתמשו בשיטת תאי הגזים כדי ליישם את הפתרון הסופי. באושוויץ השתמשו בקופסאות ציקלון למטרת הרג היהודים. המספר מתאר את התהליך שעבר, את הצפיפות והתנאים הנוראים, ההבטחות השקריות שהיו דבר נפוץ בשואה. לדוגמה הנאצים היו אומרים ליהודים שהם הולכים למקום טוב,  למרות שצעדו ישר להשמדתם, לדוגמה השלט "העבודה משחררת".
בהמשך מסופר על האס אס שהם לבשו חולצות חומות, מדים שחורים, חבשו כובעי מצחייה מעוטרים בגולגולת ובצלב עצמות, ונעלו מגפי צבא גבוהים. תפקידם היה להגן על המפלגה מפני מעשי חתרנות ולבצע את המדיניות הנאצית. מפקדם היה היינריך הימלר. לאחר מכן המספר כותב על שלבים בחייו באושוויץ כמו תהליך קבלת המרק, העונשים, שאלות קיומיות שהיו לו וההרגשה לאחר הסלקציה.
גם את החוקים האכזריים שהנאצים קבעו למחנות הם לא קיימו וכך נוצר מצב שאנשים נהפכו למוזלמנים. הכותב מקדיש לאהובתו פירור לחם באחד הלילות באושוויץ ואומר שהיא בוודאי נמצאת במחנה ריכוז גרמני לנשים.-רוונסבריק. המספר אומר שישנם לילות שבהם האסיר מתפלל להילקח לקרמטוריום כדי להפסיק את הסבל.
בפרק האחרון, מעט לאחר שחרור אושוויץ, המספר נמצא על חורבות אושוויץ ומדבר על משפחתו שאינה נמצאת.
האפילוג מספר על מה שהתרחש בשנות 50, בעת חתימת הסכם השילומים, שהוא הסכם בין ממשלת מערב גרמניה לממשלת ישראל, בו הכירה גרמניה בכך שהמשטר הנאצי הוא האחראי לשואה על העם היהודי.
רקע להסכם השילומים
הסכם השילומים  בסתיו של שנת 1949, עם ייסוד הרפובליקה הגרמנית בשטחי הכיבוש של בעלות הברית המערביות, למדינה הגרמנית הצעירה עוד לא הייתה ריבונות מלאה בכל התחומים. חוקי הכיבוש נותרו בתוקף, וביטולם היה בגדר הבטחה שהייתה תלויה בשורה של הסדרים פוליטיים ופיננסיים. אחד התנאים לריבונות גרמנית מלאה נגע לפיצויים שישולמו לקורבנות השואה. ברמה העקרונית, ההנהגה הפוליטית של מדינת ישראל הייתה מעוניינת לקבל פיצויים מגרמניה, אך תחילה היא לא הייתה מוכנה לנהל משא ומתן ישיר עם נציגים גרמניים. אך המשא ומתן החל בתחילת שנת 1952, בעיר האג שבהולנד.
בישראל הסכם השילומים הוא נושא רגיש במיוחד שכן גם באותה תקופה הייתה התנגדות רבה להסכם, התנגדות זו הוביל יושב ראש האופוזיציה מנחם בגין.
על פי הוראותיו העיקריות של הסכם השילומים גרמניה המערבית תשלם למדינת ישראל 3 מיליארד מארק גרמני וכן 450 מיליון מארק לאיגוד הארגונים היהודיים לייצוג התביעות היהודיות החומריות נגד גרמניה. סכום השילומים יועמד לזכות מדינת ישראל כדי לרכוש סחורות ושירותים בגרמניה המערבית וזאת במטרה ליישב ולשקם פליטים יהודיים במדינת ישראל. השילומים נפרסו כך שהחל ממועד כניסתו של ההסכם לתוקף, 27 במרץ 1953, ועד 31 במרץ 1954, התחייבה גרמניה לשלם 200 מיליון מארק, בתשע שנות הכספים (אפריל-מרץ) שלאחריה 310 מיליון מארק בכל שנה, ובשנה העשירית 260 מיליון מארק. לגרמניה הייתה אף אפשרות להודיע מראש, במהלך תקופת ההסכם, שאינה יכולה לעמוד בהסדר השילומים, ולבקש לפרוס אותם בשיעורים מופחתים. לממשלת גרמניה הייתה אף האפשרות לשלם את התשלומים בטרם זמנם.
ביקורת
הביקורות על הספר מסכימות על פי רוב כי מדובר בספר עוצמתי וחשוב אשר נכתב בתמציתיות מרובה. הרב ישראל מאיר לאו, רבה הראשי של ישראל לשעבר, כתב במבוא לספר "ק. צטניק הכותב בדם-התמצית שבו זועק את זעקת המיליונים: לזכור! לזכור ולא לשכוח!!!". ד"ר אברהם גרין מהמנהל הפדגוגי במשרד החינוך כתב "אל יפקד נכס תרבותי זה, "השעון", מעולמנו הרוחני". ד"ר גדעון תלפז כתב ב"מעריב" ב-24.09.1971 "הספר הצנום הזה, הספר הנורא הזה הוא מגילת העדות.. לא עוד תוכל להישאר שווה נפש". יונה בחור פרסם במעריב ב-09.12.1966 כי בספר קיים "דיווח מדויק על זוועות השואה".
תור הזהב של הקומיקס
תור הזהב של הקומיקס (באנגלית: Golden Age of Comic Books) מתייחס לפרק זמן היסטורי בשוק הקומיקס האמריקאי שנמשך מסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 ועד לסוף שנות ה-40 או לתחילת שנות ה-50. במשך זמן זה, חוברות קומיקס מודרניות פורסמו לראשונה על ידי חברות כ-DC קומיקס ומארוול קומיקס וזכו להצלחה ופופולריות. הארכיטיפ של גיבור-העל נוצר, ורבים מגיבורי-העל המפורסמים ביותר הפציעו לראשונה, ביניהם סופרמן, באטמן, קפטן אמריקה, וונדר וומן, קפטן מארוול והסאב מרינר וכן קבוצות גיבורי-על כחברת הצדק של אמריקה.
תקופת זמן זו הציגה את חוברת הקומיקס כדוגמה אמנותית לזרם המיינסטרים וכן הביאה לביסוסו של לקסיקון אמנותי ומוסכמות יצירתית על ידי סופרים, מאיירים ועורכים מהראשונים בדורם. תור הכסף של הקומיקס היה המשכו של תור הזהב, כשלאחריו הגיעו תור הארד של הקומיקס והעידן המודרני של הקומיקס.
היסטוריה
מאורע אחד שבישר על תחילתו של תור הזהב של הקומיקס היה הצגתו של סופרמן בחוברת Action Comics מס' 1 משנת 1938, תחת פרסומה של חברה שתיקרא לימים DC קומיקס. כמה מתארכים את תחילתו של תור הזהב עוד בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20. בשנת 1933 פורסם הקומיקס הראשון בגודל המתאים, שלימים יגדיר את הפורמט. כמה היסטוריונים, ביניהם רוג'ר סאבין, מתארכים את תחילתו של תור הזהב לפרסומן של חוברות הקומיקס הראשונות שמציגות סיפורים מקוריים מאשר הדפסות מחודשות של רצועות קומיקס מעיתונים בידי DC קומיקס לעתיד, כלומר שנת 1935. בין השנים 1939–1941, חברות DC קומיקס ו-All American Publishing הציגו גיבורי-על פופולריים כבאטמן ורובין, וונדר וומן, פלאש, גרין לנטרן, אטום, הוקמן ואקווהמן. באותה עת, חברת טיימלי קומיקס - מארוול קומיקס לעתיד - הציגה את גיבורי-העל הלפיד האנושי, הסאב מרינר וקפטן אמריקה.
אף על פי שדמויותיהם של החברות DC וטיימלי (שהתפתחה לכדי מארוול קומיקס) הן יותר מפורסמות כיום, מחזורי ההפצה משערים שכותר גיבור-העל המצליח ביותר בשנים מוקדמות אלו היה דווקא קפטן מארוול של חברת פאוסט קומיקס, עם מכירות של כ-1.4 מיליון עותקים לחוברת שעברו בנקל את שאר סדרות הקומיקס לאותה תקופה. דמויות פופולריות נוספות היו איש הפלסטיק של חברת קווליטי קומיקס והספיריט, הבלש עטוי המסכה וחסר הכוחות של הקרטוניסט ויל אייזנר.
מלחמת העולם השנייה השפיעה רבות על שוק הקומיקס של התקופה. חוברות קומיקס, בעיקר אלה שעוסקים בגיבורי-על, צברו פופולריות בזמן המלחמה כאמצעי בידור זול ונגיש אודות הניצחון של הטוב נגד הרע. חברות קומיקס הראו את גיבוריהם נלחמים במדינות הציר, שערי גיליונות הציגו גיבורים המכים בפרצופו של אדולף היטלר, מנהיג כוחות הנאציזם, או שנלחמים בקריקטורות של חיילים יפנים.
למרות שיצירתם של גיבורי-העל הייתה התרומה הגדולה ביותר של תור הזהב לתרבות הפופ, ז'אנרים נוספים הופיעו בדוכני העיתונים, כמו הומור, מערבונים, רומנים, וסיפורי הרפתקאות בג'ונגל. היסטוריית הקומיקס לפי סטרנקו מציינת, כי היו אלה הדמויות של חברת של קומיקס כמו מיקי מאוס, דונלד דאק וטרזן - שהיוו השראה לסרטי האנימציה של חברת וולט דיסני - שעקפו את המכירות של גיבורי-העל.
סופה של תקופה
כאשר מלחמת העולם השנייה הסתיימה, הפופולריות של שוק הקומיקס העוסק בגיבורי-העל דעכה. במאמץ לשמור על הקוראים, המפרסמים החלו להרחיב את פעילותם אל מעבר לגיבורי-העל לז'אנרים כמלחמה, מערבונים, רומנים, פשע, מדע בדיוני וספרות אימה. כתוצאה מכך, רבים מסדרות גיבורי-העל בוטלו.
המשכו של תור הזהב, תור הכסף של הקומיקס, מזוהה בתור ההתחלה להצגתו של גיבור-העל המצליח הראשון מאז תור הזהב, הפלאש בארי אלן.
מרגרטה ואלמן
מרגרֶטֶה וַאלְמַן (לעיתים גם מרגריטה וולמן; בגרמנית: Margarete Wallmann; 22 ביוני או ביולי 1901 או 1904 – 2 במאי 1992) הייתה רקדנית, כוריאוגרפית, מעצבת במה ובמאית אופרה.
ביוגרפיה
ואלמן נולדה כנראה בברלין, למשפחה היהודית של פאול ואלמן, סוחר עורות, וסלמה דניאל, ולמדה שם מחול קלאסי אצל יבגניה אדוארדובה (1882–1960), ולאחר מכן אצל היינריך קרלר (1880–1930) ואנה אורנלי במינכן. משנת 1923 למדה בבית הספר לבלט של מרי ויגמן בדרזדן ובמשך תקופה השתייכה ללהקת המחול של ויגמן, שחבריה כללו כוכבי מחול עתידיים כמו האניה הולם וגרט פאלוקה. ב־1928 נסעה ואלמן לניו יורק וקיימה שם הרצאות על המחול האקספרסיוניסטי של ויגמן. בשנת 1929 הפכה לראש בית הספר של ויגמן בברלין.
בשנת 1930 הקימה ואלמן להקת מחול משלה, ושמה "Tänzer-Kollektiv" (בגרמנית: קולקטיב הרקדנים), שעד 1931 כבר גדלה ל־37 חברים. ההפקה הראשונה שלהם הייתה "דרמת תנועה" בשם "אורפיאוס דיוניסוס" מאת פליקס אמל, בכיכּוב ואלמן כאורידיקה וטד שון כאורפאוס. שון הזמין את ואלמן ללמד בדנישון, בית הספר למחול שפתח בלוס אנג'לס עם רות סנט דניס. בשנת 1931 העלתה הלהקה את "יום הדין" של אמל בפסטיבל זלצבורג, ושבה והופיעה שם בשנה שלאחר מכן. זמן קצר לאחר מכן אירעה לוואלמן תאונה, והיא נאלצה להפסיק לרקוד.
ב־1933 עקרה לווינה, וב־1934 הייתה למנהלת הבלט באופרה הממלכתית של וינה ולראש בית הספר לבלט שלה. בשנת 1938, לאחר האנשלוס של אוסטריה לגרמניה הנאצית, פוטרה ואלמן ממשרתה בשל מוצאה ה"לא-ארי", וכך גם בעלה, הוגו בורגהאוזר, זמן קצר לפני שהתגרשו. בורגהאוזר ברח דרך הונגריה, יוגוסלביה ואיטליה לקנדה ולבסוף לארצות הברית במסע שהחל ב־12 בספטמבר 1938, ואילו ואלמן מצאה עבודה כמנהלת בלט בבית האופרה תיאטרו קולון בבואנוס איירס והפכה לדמות מובילה בתחום המחול בארגנטינה.
ב־1949 שבה לאירופה והייתה למנהלת הבלט של לה סקאלה במילאנו. אחד הבלטים החדשים שיצרה שם היה לאופרה "Vita dell'uomo" מאת אלברטו סאביניו (1958). מאז 1952 התמסרה ואלמן בעיקר לבימוי אופרות. ואלמן הפכה לבמאית מועדפת להופעות בכורה, החל מ"דוד" של דריוס מיו ועד להפקת 1958 של טורנדוט בלה סקאלה, עם בירגיט נילסון. בלה סקאלה אף ביימה ואלמן את מריה קאלאס ב"מדיאה" (בניצוחו של לנרד ברנשטיין, 1953), את "אלקסטיס" (בניצוחו של קרלו מריה ג'וליני, 1954), את נורמה (1955, שהשניות האחרונות שלה צולמו), ואת "נשף המסכות" (1957).
בשנות ה-50 עבדה ואלמן בשיתוף פעולה הדוק עם פולֶנק במהלך ההלחנה ובפיתוח המבנה של האופרה שלו "הדיאלוגים הכרמליטיים", כשהמלחין "הפך לי כמו אח בכור" לדבריה. לאחר בימוי הבכורה שבה ועבדה איתו כשהעלתה מחדש את ההפקה בתיאטראות אחרים. בעלה בתקופה זו היה נשיא חברת מו"לות התווים Ricordi.
בשנת 1965 ביימה את "טורנדוט" בדויטשה אופר ברלין, וב־1970 את "כוחו של גורל".
בערוב ימיה ביימה את אביר הוורד עבור האופרה של מונטה קרלו (1987), וההפקה האחרונה שלה הייתה "Il campanello dello speziale" של דוניצטי, אף היא במונטה קרלו, בבכורה ב־19 בנובמבר 1990.
אנטוני טורס
אנטוני טורס גארסיה (בספרדית: Antoni Torres García; 29 ביוני 1943 – 24 בפברואר 2003) היה כדורגלן ומאמן ספרדי ששיחק במשך שנות ה-60 וה-70 במדי הרקולס וברצלונה כבלם. טורס נפטר מסרטן ב-26 בפברואר 2003, בגיל 59.
כשחקן
טורס החל את הקריירה המקצועית שלו בשנת 1963, במדי הרקולס, ששיחקה בזמנו בליגה השנייה בספרד, שם ביסס את מעמדו כבלם. בסוף עונתו הראשונה בהרקולס, עונת 1963/64, השתתף טורס עם הקבוצה בפלייאוף ההעפלה לליגה הראשונה, אך היא כשלה במשימתה ונשארה בליגה השנייה עונה נוספת. בעונה הבאה שותף טורס ל-30 משחקי ליגה ועזר לקבוצה לסיים במקום הרביעי.
בסיום העונה, בקיץ 1965, הצטרף טורס לברצלונה. טורס ביסס את מעמדו בקבוצה במהרה והיה שחקן הרכב ברוב משחקי ברצלונה במשך 11 עונות. כבר בעונתו הראשונה בקבוצה זכה עמה בגביע ערי הירידים. התואר המקומי הראשון בו זכה טורס עם ברצלונה היה גביע הגנרל בעונת 1967/68, לאחר שברצלונה גברה על ריאל מדריד 1-0 במשחק הגמר. באותה עונה זומן לראשונה לנבחרת ספרד בשל היכולת הטובה שהציג במדי ברצלונה. טורס הופיע במדי הנבחרת הספרדית 4 פעמים נוספות בלבד, האחרונה שבהן הייתה ב-1969.
בעונת 1968/69 הבקיע טורס שער ליגה ראשון במדי ברצלונה, בניצחונה 1-0 על אספניול ב-24 בנובמבר 1968. בעונת 1970/71 היה טורס שותף לזכייה נוספת בגביע הגנרל ולהגעתה של הקבוצה לגמר גביע ערי הירידים. בעונה זו הבקיע טורס את שערו השני והאחרון בליגה כשחקן ברצלונה, בניצחון 1–4 על סבאדל. שלוש שנים מאוחר יותר, טורס לקח חלק משמעותי בזכיית ברצלונה באליפות ראשונה מזה 14 שנים, כשבדרך לזכייה זו ניצחה ברצלונה את ריאל מדריד 0–5 באצטדיונה הביתי, משחק שקירב את ברצלונה לזכייה בתואר על חשבונה של מדריד. מעמדו של טורס החל לדעוך בעונה הבאה, והוא פתח רק ב-13 משחקי ליגה. בתחילת עונת 1975/76 פרש טורס ממשחק, אחרי שנערך לכבודו משחק פרידה.
כמאמן
לאחר פרישתו ממשחק הצטרף טורס לצוות ההנהלה והאימון של ברצלונה. בעונת 1978/79 החל לאמן את קבוצת המילואים של ברצלונה, ברצלונה אתלטיק, עד אפריל 1979, אז הצטרף לז'ואקים ריפה כעוזרו באימון הקבוצה הבוגרת. בסוף העונה זכתה ברצלונה בגביע המחזיקות הודות לניצחון על פורטונה דיסלדורף בבזל. לאחר שרפה פוטר במהלך עונת 1979/80, שב טורס לתפקידו כמאמן בקבוצה המשנה. טורס מילא את התפקיד במשך 3 עונות נוספות, עד סוף עונת 1982/83.
בקיץ 1983 החל לאמן את קסטיון, ששיחקה אז בליגה השנייה. בעונתו הראשונה הדריך את הקבוצה למקום העשירי, ובעונתו השנייה למקום ה-12. בסוף העונה עזב את קסטיון ועבר לאמן את הרקולס, הקבוצה בה החל את הקריירה המקצועית שלו כשחקן. בעונה הראשונה כמאמנה, עונת 1984/85, סיימה הרקולס במקום ה-15 בליגה הראשונה, רק נקודה אחת מעל מאלגה שירדה לליגה השנייה. בעונה הבאה ירדה הרקולס לליגה השנייה מהמקום ה-17, המקום לפני האחרון, וטורס עזב את הקבוצה.
ב-1984 הקים טורס בצוותא עם ריפה, חואן מנואל אסנסי וקרלס רשאק את בית הספר היוקרתי לכדורגל "Escuela TARR" (בית ספר טאר"ר), כראשי התיבות של שמות המקימים.
The Show
The Show (בעברית: המופע) הוא סינגל שהוקלט על ידי הלהקה הדנית Reddi. הוא יצא לאור ב-10 בפברואר 2022, בהוצאת חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק גרופ. נבחר לייצג את דנמרק באירוויזיון 2022, שהתקיים בטורינו, איטליה.
לפני האירוויזיון
שמונה שירים התחרו בערב אחד, שבסופו נקבע הזוכה באמצעות שתי מערכות הצבעה. בראשונה, שלושת השירים שקיבלו את מירב הנקודות העפילו לשלב הבא באירוע. היא שילבה את ההצבעות לפני המופע, שנקלטו ב-28 בפברואר עד 4 במרץ, וההצבעות שהוזנו במשדר על ידי הקהל. במערכה השנייה אופסו כל נתוני ההצבעות. הצופים יכלו להצביע באמצעות הודעת SMS או ביישומון Melodi Grand Prix.
בשלב הראשון העפיל "The Show" לתלת-קרב של גמר הקדם הדני לאירוויזיון במקום השני. השיר "Hallelujah" של להקת Conf3ssions הגיע בשלב זה למקום הראשון, אולם בתלת קרב הפסיד ל-"The Show" בהפרש של חמישה אחוזי הצבעה.
באירוויזיון
המהדורה ה-66 של האירוויזיון התקיימה בטורינו, איטליה והורכבה משני חצאי גמר ב-10 במאי וב-12 במאי 2022, ומגמר ב-14 במאי 2022. על פי כללי האירוויזיון, כל מדינה משתתפת, למעט המדינה המארחת וחמש המדינות הגדולות (גרמניה, צרפת, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת), נדרשת להיות אחת מעשר המדינות שיעפילו מאחד משני חצאי הגמר לגמר. ב-25 בינואר 2022 נקבע בהגרלת חצאי הגמר כי דנמרק תופיע בחלק השני של חצי הגמר הראשון.
לאחר שפורסמו כל השירים המתחרים לתחרות של 2022, סדר השירים לחצי הגמר הוחלט על ידי מפיקי התוכניות ולא באמצעות הגרלה נוספת, כך ששירים דומים לא הוצבו זה ליד זה. דנמרק הופיעה כמדינה ה-12, לאחר קרואטיה ולפני אוסטריה. ב-10 במאי 2022 ביצעה REDDI את "The Show" על בימת חצי הגמר הראשון של אירוויזיון 2022. היא נכשלה בניסיון להעפיל לגמר התחרות, שהתקיים ב-14 במאי. לאחר התחרות התברר כי מיקומה בחצי הגמר היה 13 עם 55 נקודות.
הירדוקיומנט
הירדוקיומנט או בקצרה הירדוק (מאנגלית: Heredocument; נכתב גם Heredoc) הוא סוג של תיבת קוד בשפות תסריט שונות (ובפרט מסוג Bourne) המשמש להרצה מקומית של סקריפט. ערך זה יתמקד בהירדוקים בשפת Bash.
קטע ההתחלה של ההירדוק (ה"פתיח" שלו) מורכב מאופרטור ההירדוק שהוא סימן קטן-מ כפול (>>) ומשם ההירדוק. הפתיח הוא למעשה תחילת השידור וקטע הסוף שלו (ה"תוחם") שלו הוא למעשה סוף השידור.
נהוג לכתוב שמות הירדוק באותיות אנגליות גדולות ומונח נפוץ לכך הוא הביטוי EOT (הביטוי EOT משקף תו המסמל שידור תחום ופירושו End Of Transmission); גרסה של השם הזה היא EOF ופירושה הוא End Of File אם כי ביטוי זה אינו משקף את תו ה-EOT. עם זאת, ניתן להשתמש בכל שם שרוצים ואין חובה לכתוב את אחד משני הביטויים הללו (הנטייה לכתוב EOT נובעת רק מסיבות מסורתיות ואין שום הכרח לכך).
אם יש חזרה על אותו השם (בתוך הירדוק פנימי - ראו בהמשך) אזי נהוג למספר את השמות הבאים בשיטת המנייה מ-0 (Zero base indexing) שכן במערכות לינוקס נהוגה שיטה זו ומכאן ביטויים כמו E0T0, EOT1, EOT2 וכן הלאה.
הירדוק הוא למעשה שיטת הפניה של קלט להתהליך (I/O redirection method), כאשר במקום להפנות לקובץ רגיל שאותו נריץ כסקריפט sh, אנו מפנים לקובץ שאותו נריץ (אם כי ניתן להפנות פלט לקובץ מתוך תהליך ההירדוק עצמו למשל על ידי הרצה של cat בתוך ההירדוק ותינתן דוגמה בהמשך).
קטע ההתחלה וקטע הסיום
קטע ההתחלה של הירדוק, ה"פתיח" שלו, מורכב משני חלקים, האחד סימן "קטן מ-" כפול (>>) והשני שם ההירדוק. הפתיח מקדים את קטע הסיום שלו, ה"תוחם" שלו. קטע הסיום נקרא Delimeter ולעיתים גם Terminator והוא נכתב פשוט כשם ההירדוק (נניח EOT).
הירדוקים פנימיים
ניתן לשלב הירדוק בתוך הירדוק. כך, למשל, אם שמנו סקריפט של בערך 100 שורות בתוך הירדוק, ניתן לשלב בתוך הסקריפט עצמו במידת הצורך הירדוק משני. מקרה בו זה נדרש הוא כאשר רוצים לשלב בסקריפט הירדוק שמכיל cat שמפנה פלט בן מספר שורות לקובץ רגיל מסוים. דוגמת קוד תהיה זו:
הזחה בתוך הירדוק
בשביל להזיח פקודות בתוך הירדוק (כולל הירדוקים פנימיים בתוך ההירדוק) צריך להפעיל הזחה כפי שיודגם בהמשך. הדבר נובע מן הארכיטקטורה של הגרסה הנוכחית של שפת Bash.
בשביל להפעיל הזחה בהירדוק חייבים לכלול את התו מקף (-) בין הפתיח לבין שם ההירדוק כך (ללא רווח ביניהם):
ניתן להזיח הירדוק בתוך הירדוק בעזרת טאבים בלבד ולא ניתן להשתמש ברווחים כלל נכון לגרסה הנוכחית של שפת Bash).
התוצאה היא כך:
מניעת הרחבת משתנים בתוך הירדוק
יש לעטוף את שם ההירדוק בגרשיים כפולים או בודדים אם רוצים למנוע הרחבת משתנים עם הרצת ההירדוק. התוצאה תהיה:
היעדר השימוש בגרשיים כפולים או בודדים, ימנע הרחבה ויגרום לליטרליזציה (escaping) של המשתנים.
שילוב בין מצבי הירדוק
ניתן להפעיל הזחה והחלפת פרמטרים יחדיו כך
שימושים נוספים
ניתן להשתמש בהירדוק כהערה רבת שורות בתחביר Bash.
קווירקור
קוויקרור (באנגלית: Queercore; מוכר גם כהומוקור) היא תת-תרבות פאנק להט"בית מחתרתית שהחלה להתפתח באמצע שנות ה-80 מתוך סצנת הפאנק בארצות הברית ובבריטניה. תת-תרבות הקוויקור מתבטאת לרוב בסגנון DIY, דרך פנזינים, מוזיקה (לרוב מוזיקת פאנק), אמנות, קולנוע וכתיבה. תרבות הקווירקור חולקת השפעות עם תרבות הריוט גירל והאנרכו-פאנק.
מוזיקה
כסוגה מוזיקלית, להקות קווירקור רבות מנגנות בסגנון הארדקור פאנק, אך מושפעות גם מסגנונות האינדי רוק, אינדסטריאל, פאוור פופ ועוד. מילות השירים המשתייכים לזרם הקוויקור עוסקות לרוב בסוגיות הנוגעות לנטייה מינית, זהות מגדרית ולשחרור מגדרי של הפרט, ומבקרים מבנים חברתיים הטרוסקסיסטיים.
בין להקות קווירקור בולטות אפשר למנות את Limp Wrist, Lesbians on Ecstasy, Pansy Division, Mouthfull, The Little Deaths.
יצחק אייזיק חבר
רבי יצחק אייזיק חבר (וילדמן; תקמ"ט, 1789 – כ"ט בחשון תרי"ג, 11 בנובמבר 1852) היה פוסק הלכה ומקובל ליטאי בולט, רב בכמה עיירות בליטא ומחבר ספרים. היה תלמידו של רבי מנחם מנדל משקלוב שהיה תלמידו של הגאון מווילנה, ולכן כונה פה שלישי להגר"א.
בתורת הקבלה
תלמידו רבי יצחק כהנא מספר בשמו שהוא עסק בתורת האר"י והגר"א שלושים שנה ברציפות -. עסק גם במשנת הרמח"ל ובספרו "פתחי שערים" הוא משלב מתורת שלושתם. כמו הגר"א, הוא מפרש את כתבי האר"י בדרך משל, בדרכו של הרמח"ל. רבי יצחק אייזיק חיבר גם ספר בשם "מגן וצינה" שמטרתו להוכיח את אמיתות ספר הזוהר והקבלה.
ביאורים לכתבי הגר"א ורמ"מ משקלוב
חלק ניכר מכתביו נשאר בכתבי יד, והוצא לאור לאחר מותו על ידי בניו, נכדיו או מוציאים לאור אחרים.
משפחתו
בנו רבי יוסף כיהן אף הוא ברבנות עיירות, וחיבר מספר חיבורים, בהם שער יוסף, כפלים לתושיה על שיר השירים, וזרוע נטויה, ביאור על הגדה של פסח (שאותה הוציא בעקבות חיבורו של אביו 'יד חזקה' ).
כמו כן חיבר רבי יוסף שני ספרי הספד, האחד על אביו, נפש נקי, והשני על אביו וכן על רבי אריה לייב שפירא אב בית דין קובנה, ועל רבי מאיר מברינסק, ורבי אליעזר מהורודנה, ועל רבי אליעזר יצחק פריד, בשם ציון לנפש.
בנים נוספים הם הרב משה רבינוביץ ורבי אהרן פונדק מווילנה. חתניו הם רבי אליעזר שלמה שכיהן ברבנות, ורבי יצחק צבי הלוי לוין מנהל כולל סובאלק ולומז'ה.
ילנה דמבו
יֶלֶנָה ולדימירובנה דֶמְבּוֹ (נולדה ב-8 בדצמבר 1983, פנזה, ברית המועצות) היא לשעבר שחמטאית יווניה ממוצא רוסי, המחזיקה בדרגת רב אמן (נשים) ובדרגת אמן בינלאומי. מאז ראשית 2013, לא שיחקה במסגרת פיד"ה.
היא זכתה בתואר רב אמן לנשים בגיל 17, ובתואר אמן בינלאומי בגיל 19. היא עוסקת גם בהוראת שחמט ובחיבור ספרי הדרכה בנושא.
בפברואר 2013 פרשה מפעילות שחמטאית.
ביוגרפיה
דמבו נולדה בפנזה שברוסיה. היא החלה לקרוא בגיל שנתיים וחצי, ובגיל 3 ותשעה חודשים שיחקה לראשונה בטורניר שחמט, עם ילדים עד גיל 12, מה שאיפשר לה לזכות בדירוג. אמהּ של דמבו, נדז'דה פוקינה, מחזיקה בתואר "אמנית ספורט של ברית המועצות" (мастер спорта СССР) בשחמט, ולצד היותה מאמנת שחמט ועיתונאית שחמט, היא בלשנית. בעבר זכתה פוקינה במדליות זהב וכסף באליפות ברית המועצות בשחמט, והייתה אלופת רוסיה בקטגוריית "עד גיל 20" בשנת 1967. אביה של דמבו הוא פסנתרן מקצועי, בוגר האקדמיה למוזיקה של לנינגרד, אך עוסק אף הוא בהוראת שחמט, בעיתונות, ובפסיכולוגיה. הוא מאמנה של דמבו מאז גיל 3.
כשהייתה דמבו בת 7, היגרה משפחתה לישראל, ודמבו זכתה באליפות ישראל לבנות חמש פעמים, לרבות פעם אחת בקטגוריה "עד גיל 20". בעת שהותם בישראל ייצגה אמהּ, נאדז'דה פוקינה, את ישראל באולימפיאדת השחמט 1992 במנילה. בשנת 1998 היגרה עם משפחתה להונגריה, שם חיה עד סוף שנת 2003.
קריירה בבגרותה
רוב זמנה מוקדש להוראת שחמט ואימון אישי של חניכים מכל העולם. הוריה הקימו בית ספר לשחמט בהונגריה, והעתיקו אותו ליוון, ודמבו מלמדת במסגרת בית הספר. בתקופת מגוריה בהונגריה, זכתה באליפות הונגריה לנשים בשנת 2001 ו-2003. ברשותה 8 מדליות מאליפויות עולם ואליפויות אירופה, ובהן מדליית זהב לאליפות אירופה במשחקי בזק לשנת 2002 בקטגוריית "נשים עד גיל 20", שהתקיימה בנובי סאד, ומדליית ארד מאליפות אירופה לנשים במולדובה, 2005. היא הרבתה להשתתף במשחקים קבוצתיים, והשתתפה בליגות גברים ונשים בישראל, קרואטיה, הונגריה, גרמניה, אנגליה, טורקיה, ויוון.
דמבו חיברה שישה ספרי שחמט, ומתבססת על מאגר גדול של בעיות שחמט שאספו הוריה.
ילנה דמבו באולימפיאדת השחמט
בין השנים 2002 ל-2012 השתתפה ילנה דמבו ב-8 אולימפיאדות שחמט:
Crave
Crave (בעברית: לְהִשְׁתוֹקֵק) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה והראפר והזמר האמריקאי סוואה לי, מתוך אלבום האולפן הארבעה-עשר שלה, Madame X (2019). השיר נכתב על ידי שני האמנים וסטארה, בעוד שההפקה נעשתה על ידי מדונה, מייק דין ובילבורד. הוא יצא לאור בהוצאת חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס, בפורמטים של הורדה דיגיטלית והזרמת מוזיקה כסינגל מתוך האלבום ב-10 במאי 2019. השיר תואר כבלדת פופ, טראפ, היפ הופ שנוצר בהשראת מוזיקת פאדו, כשמילותיו עוסקות בתשוקה וכמיהה למישהו שנמלט מכך. "Crave" היה אחד השירים הראשונים שמדונה כתבה עבור Madame X, אך היא השהתה את העבודה עליו כשהחלה לעבוד עם מוזיקאים אחרים בליסבון. כשחזרה לעבוד על השיר, מדונה הגיעה למסקנה שנדרש קול גברי שייצור איזון; היא פנתה לסוואה לי משום שחיבבה את גוון הקול שלו וזה נענה להצעתה להקליט אותו.
"Crave" זכה לביקורות חיוביות מטעם מבקרי המוזיקה, ששיבחו את הסאונד שלו. עם זאת, היו שטענו שמדובר בשיר "נשכח". בארצות הברית, הוא הגיע למקום האחד-עשר במצעד השירים העכשוויים למבוגרים של בילבורד, והפך ללהיט הגדול ביותר שלה במצעד מאז "Frozen" (1998). הוא הפך לשירה ה-49 של מדונה שהגיע למקום הראשון במצעד שירי הדאנס קלאב; שיא של כל הזמנים. במצעד הסינגלים המסחריים של חברת המצעדים הרשמית דורג במקום ה-51. את הווידאו קליפ הנלווה של "Crave" ביים נונו שיקו; הוא יצא לאור ב-22 במאי 2019 ומציג את מדונה וסוואה לי כשהם שרים את השיר על גג בניו יורק. הרמיקס של השיר נוצר בידי טרייסי יאנג ובוצע בסיבוב ההופעות, "Madame X Tour".
רקע והרכב
בשנת 2017, מדונה עברה לליסבון כשחיפשה אקדמיית כדורגל מובילה עבור בנה דייוויד בנדה, שרצה להיות שחקן כדורגל מקצועי. בעודה מתגוררת בעיר החלה לפגוש אמנים, ציירים ומוזיקאים, שהיו מזמינים אותה למפגשי הקלטות. במפגשים האלה, הם היו מביאים מזון וישבו סביב השולחן, ונגנים היו מתחילים לנגן בכלים, ולשיר מוזיקת פאדו וסמבה. ב-15 באפריל 2019, חשפה את Madame X כשם האלבום. במהלך הקלטות האלבום, היא עבדה עם עמיתה הוותיק מירווה אחמדזאי, שעבד עימה ב-Music (2000), American Life (2003) ו-Confessions on a Dance Floor (2005), וכן עם מייק דין, ששימש כמפיק ב-Rebel Heart (2015), ודיפלו. מדונה הצהירה כי "Crave" היה אחד השירים הראשונים שכתבה עבור Madame X, אך היא השהתה את העבודה עליו כשהחלה לעבוד עם מוזיקאים בליסבון. בעת שהאזינה לכל השירים שכתבה, היא נתקלה ברצועה הזו וחשבה שצריך לשלב בה קול גברי, וביקשה מסוואה לי לשיר עימה בשל העובדה שחיבבה את גוון הקול שלו. סוואה לי סיפר שהוא התרגש מהעבודה עם מדונה והצהיר; "שהינו באולפן הקלטות בלוס אנג'לס. רק אני, היא ומייק דין [...] ופשוט חלקנו רעיונות יחד. זה היה מגניב". לאחר יציאתו של "Medellín" כסינגל המוביל מתוך האלבום באפריל 2019, הוחלט ש-"Crave" הוא הסינגל הפוטנציאלי הבא מתוכו.
"Crave" נכתב על ידי מדונה, סוואה לי וסטארה, בעוד שההפקה נעשתה על ידי מדונה, מייק דין ובילבורד. הוא תואר כבלדת פופ, טראפ, והיפ הופ הכוללת שימוש בגיטרה אקוסטית ומחיאות כפיים. מבחינה לירית, לפי מדונה, השיר עוסק ב"רצון וגעגוע", ו"רדיפה אחרי [מישהו] שבורח". הוא בעל השפעה ממוזיקת הפאדו המסורתית של ליסבון ומתחיל כשמדונה שרה "אני עייפה מלהיות רחוקה מהבית, רחוקה ממה שיכול לעזור, רחוקה מהמקום בו בטוח" ("I'm tired of being far away from home, far from what can help, far from where it's safe"); השורה היא הרמז לעובדה שהאלבום הוקלט בעת שהתגוררה בליסבון. מדונה "נאנחת ושרה בנשימה חנוקה" עד שסוואה לי מצטרף אליה ומבצע פזמון שתואר כ"רוחני". השניים שרים "כי אתה זה שאני חושקת בו / והתשוקות שלי הופכות למסוכנות" (""), כשהקולות שלהם שזורים יחדיו. דניאל מגארי מגיי טיימס ציין כי "Crave" הוא מבחינה קולית "המשך לאווירה שמדונה הציגה ב-"Medellín". היא התרחקה מהסוגה שאפיינה את Rebel Heart ו-MDNA וחזרה לפשטות שאפיינה את Ray of Light. המגנום אופוס שלה".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של "Crave" בוים על ידי נונו שיקו ויצא לאור ב-22 במאי 2019. מדונה פרסמה טיזר בחשבון האינסטגרם שלה יום קודם לכן, בעוד ששיקו פרסם סצנה לא ערוכה בחשבון ה-Vimeo שלו. הקליפ, שמתחלף בין שחור-לבן לצבע, מציג את מדונה וסוואה לי שרים את השיר על גגות העיר ניו יורק. הוא נפתח כאשר מוצגת מדונה, בתור האלטר אגו שלה "מאדאם X", כשהיא כותבת פתק אהבה על מגילה. לאחר מכן, היא אומרת בקול רם "אני מחכה לך. תמיד חיכיתי לך. אני נמשכת לסכנה, אני משתוקקת אליה". בעקבות זאת, היא משחררת יונת דואר עם פתק בו מוזכר הסרט "צייד בודד הוא הלב" של קארסון מקאלרס (1941), שבסופו של דבר מגיע לסוואה לי.
בהמשך, הקליפ מציג את מדונה רוקדת לבדה בתוך מחסן ריק, תוך שמשובצות סצנות שונות של סוואה לי, כשהוא ללא חולצה על גג עם יונים רבות מסביבו. הסצנה האחרונה מציגה את שניהם מתאחדים בגג; הם מושיטים את ידיהם אחד לשני בצילום שמזכיר את "בריאת האדם" של מיכלאנג'לו בזמן ששתי יונים עפות משם.
אלכסה קאמפ מ-Slant Magazine שיבחה את הקליפ על היותו פשוט יותר מזה של הסינגל הקודם של מדונה "Medellín", אף על פי שהיא מתחה ביקורת על תנועות הריקוד של הזמרת, שלדעתה היו "מיניות מדי". הצוות של בילבורד כינה את הוויזואליה בקליפ כ"עדינה" וראה בו "מחווה לשומרי היונים ברוקלין". טריי אלסטון מ-MTV סבר שהקליפ היה "מדהים, מוזר ומופלא", וכן הצהיר ש"אם אי פעם רצית לדעת אם מדונה יכולה לרקוד, הקליפ הזה מציע הוכחה לכך שללא ספק היא כן יכולה". לדברי ואס, "הוויזואליה המלוטשת והמצולמת להפליא היא מאופקת ונאה". יתר על כן, הוסיף שזו הייתה "ההצעה העכשווית ביותר של מדונה מזה זמן רב מאוד". נכון לפברואר 2022, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-7.2 מיליון צפיות. האודיו של השיר צבר למעלה מ-2.2 מיליון צפיות.
ביקורת
"Crave" זכה לביקורות חיוביות מטעם מבקרי המוזיקה ברחבי העולם. רוב שפילד, שכותב עבור רולינג סטון, ראה בו אחד מ"רגעיה הגדולים ביותר של מדונה ב-Madame X". אמילי זמלר מאותו המגזין, התייחסה לשיר כאל "נאמבר פופ חונק על תשוקה עזה לאדם אחר", ושיבחה את הבית שבוצע על ידי סוואה לי. אל האנט מ-NME כינה את השיר כ"קליל" והוסיף שהוא מזכיר את תחושת "שברון הלב" מאלבום האולפן הרביעי של מדונה, Like a Prayer (1989), "ועם זאת לא נשמע כמוהו". מייק ואס שכותב עבור Idolator, הרגיש שזוהי "האופציה הטובה ביותר להצלחה מסחרית ב-Madame X. זאת, בנוסף לכך שהוא מזכיר את עידן ה-Hard Candy (2008), אך בעל טון רומנטי יותר". בסופו של דבר, הגיע ואס למסקנה ש"אם הרדיו לא יתעלם מקיומה של מדונה, זה היה נשמע מושלם אם הוא היה משודר ברדיו להיטים עכשוויים". ג'רמי הליגר מווראייטי הצהיר שזה "לא היה מוזר אם השיר היה חלק מאלבומה האחרון של אריאנה גרנדה". סאל צ'ינקוומני מ-Slant Magazine שיבח את "הגולמיות" בקולה של מדונה, שלדעתו "מגבירה את משמעות המילים שהיא שרה". רובי בארנט מוושינגטון בלייד כינה אותו כ"שיתוף הפעולה הקולי הטוב ביותר באלבום".
שון מאונייר, מ-Metro Weekly, כינה אותו כ"עצור ומטרתי [...] נשמע כאילו זה מגיע מעולם אחר לגמרי". ניקולס הוטמן, מ-Us Weekly, הרגיש ש-"Crazy" ו-"Crave" בעלי "פוטנציאל להיות שירי אצטדיון אם הם ייכנסו לרשימת ההופעות החיות שלה". בן בומונט-תומאס מגרדיאן אמר ש-"Crave" בעל "מנגינה אלגנטית שמשפיעה על המאזין וגורמת לו לחוש את משמעות השיר". דניאל ולש מ-HuffPost סבר שזה אחד הרגעים ב-Madame X שבהם מדונה מבצעת "התבוננות פנימית". כריס דה-ויל, מ-Stereogum, טען שהשיר הוא "בלדה ערפילית שגורמת למדונה להתרגש וגורמת לה להישמע כמו הדבר הטבעי ביותר בעולם". ג'יימי טברר מ-Gay Star News, היה ביקורתי יותר וכתב: "האהבה המוצגת בשיר לא ברורה וכך גם הבתים שמבוצעים על ידי סוואה לי". ג'וני קולמן, מהוליווד ריפורטר, טען שמדובר ב"שיר נשכח". בפיצ'פורק טענו שמדובר בניסיון של מדונה להוציא שיר כמו "We Belong Together" של מריה קארי.
הצלחה מסחרית
בארצות הברית, "Crave" הפך להופעת הבכורה הגבוהה ביותר של מדונה במצעד השירים העכשוויים למבוגרים של בילבורד, כאשר דורג לראשונה במקום ה-19, במצעד שפורסם ב-8 ביוני 2019. הוא הפך לכניסה ה-37 שלה במצעד ולשני שלה שהופיע בו לראשונה ב-20 העליונים בעשור השני של המאה ה-21, אחרי "Ghosttown" (2015). בשבוע שלאחר מכן, השיר עלה ארבעה מקומות למקום ה-15, והפך לשיר "בעל העלייה הגבוהה ביותר" של השבוע. לאחר מכן, השיר הגיע בשיאו למקום ה-11, והפך ללהיט הגדול ביותר של מדונה במצעד השירים העכשוויים למבוגרים מאז "Frozen" (1998). השיר גם הגיע בשיאו למקום ה-34 במצעד שירי הפופ למבוגרים, והפך לכניסה ה-21 שלה במצעד וללהיט הגדול ביותר שלה בו מאז "" (2012). "Crave" גם עמד בראש מצעד שירי הדאנס קלאב של ארצות הברית ב-16 בנובמבר 2019, והפך לשירה ה-49 של מדונה שעשה זאת; שיא של כל הזמנים.
בממלכה המאוחדת, השיר הגיע למקום ה-51 במצעד הסינגלים המסחריים, ושהה במצעד במשך שבוע אחד בלבד. באופן דומה, במצעד השירים הדיגיטליים, "Crave" הופיע לראשונה בשיאו במקום ה-49 ב-17 במאי 2019. בסקוטלנד, הרצועה הגיעה בשיאה למקום ה-64, ונשארה במצעד הסינגלים הסקוטי במשך שבוע. במצעד השירים הדיגיטליים הצרפתי, הופיע השיר לראשונה במקום ה-23, בעוד שבהונגריה הגיע למקום ה-28. "Crave" הגיע גם למקום ה-19 במצעד ה-Heatseeker של ש, והגיע למקום ה-22 במצעד השירים בשפה הזרה של בילבורד סין. במצעד השירים העכשוויים למבוגרים השנתי דורג במקום ה-32.
הופעות חיות
הרמיקס של טרייסי יאנג ל-"Crave" בוצע בסיבוב ההופעות "Madame X Tour" של מדונה 2019–2020. הוא בוצע לפני ההדרן, תוך שכדור דיסקו היה חלק מהתפאורה בעת שבוצע. ההופעה זכתה לשבחים מאידין בזירי, מסן פרנסיסקו כרוניקל, שטען כי "כאשר [מדונה] עלתה על הבמה [...] התברר מאין קייטי, מיילי, בריטני, גאגא וגוון כולן קיבלו את המהלכים והאומץ שלהן". את הרמיקס הרשמי של יאנג העלתה מדונה לערוץ היוטיוב שלה ב-25 באוקטובר 2019, עם עטיפה מחודשת שכללה את הכיתוב "Madonna + Swae Lee – "Crave": Remixes Pt. 1". ב-25 בנובמבר 2019, במהלך המופע שלה בתיאטרון וילטרן בלוס אנג'לס, סוואה לי הצטרף למדונה להופעה.
קרדיטים
הקרדיטים והצוות מותאמים מהערות האלבום של Madame X.
אגודת סתרים
אגודת סתרים היא ארגון שהחברים בו שומרים על סוד או מספר סודות. הארגון מנוהל בדרך היררכית, כמעין מסדר אבירות או מסדר צבאי נוצרי. הבאים בשערי הארגון עוברים טקס חניכה שבו מתגלים להם סודות הארגון, לרוב בהדרגה, לפי התקדמותם הרוחנית ולפי מבחנים שעליהם לעבור. לפי ההיסטוריה הפנימית של האגודה, מייסדה הראשון הוא בדרך כלל חכם קדום.
אגודות סתרים כמעט תמיד משאירות את מטרותיהן ואת אמצעיהן נסתרים, ומתקיימות מתרומות או מתשלום דמי חברות ("דמי מנוי").
מאפיינים
האגודה מקיימת טקסים, הנערכים בסודיות וטומנים בחובם סמליות שיכולה להשפיע, להבנת החברים, על מהלכים בעולם ועל כן הם חייבים להתבצע בדייקנות ולהתנהל על ידי חכמים המוכשרים לכך. החברים באגודה לעיתים אינם מכירים זה את זה, אם כיוון שבעת הטקסים הם שרויים בחשכה, עוטים מסכות או נמצאים במרחק גאוגרפי זה מזה. אולם חברים באותה אגודה יכולים לזהות זה את זה באמצעות סמלים או מחוות. כאשר החברים באגודה מחויבים לסייע זה לזה בעת צרה, הדבר הופך אותה לאגודת-אחווה.
מטרות האגודה לרוב יוגדרו על דרך החיוב ויהיו קשורים לאתוס של קידמה, נאורות והבאת אור ומסר חיובי לעולם. כיוון שהעולם אינו בשל עדיין לקבלת הטוב והאמת ורודף את המחזיקים בהם, נאלצת האגודה לפעול בסתר. מבקרים של אגודת סתרים יתארו אותה כרדופת תאוות שלטון, מחזיקה בכוחות על-טבעיים מסוכנים וייטו לתאר את כוונות ומטרות ראשי האגודה כהשתלטות על העולם, או כמי שבעצם כבר שולטים בו למעשה. בין הכוחות הקשורים לאגודות סתרים ניתן למצוא עיסוק באלכימיה, קבלה מעשית (המיוצגת על ידי שימוש באותיות עבריות), עיסוק בגאומטריה ותורות קסם הרמטיות (המאופיינות בסמלים "מצריים" כמו סמלים מכתב החרטומים).
אגודות סתרים בנויות בדרך כלל על דגם הבונים החופשיים, מסדר צלב הוורד ומסדר אבירי היכל שלמה (הטמפלרים). גם אגודות פיקטיביות כמו מסדר ציון או "זקני ציון" מתוארות בטרמינולוגיה של אגודות סתרים אלו.
בין סמלי אגודות סתרים ניתן למצוא בעלי חיים המקושרים לתבונה, לחדות חושים ולתנועה שקטה וחשאית כגון הינשוף (סמלה של אתנה, אלת החכמה) והשונר (Lynx).
רוב הסמלים של האגודות נועדו לשמש מטרה טקסית (עמודי יכין ובועז אצל הבונים החופשיים הם דוגמה טובה) או למען זיהוי החברים באגודה.
היסטוריה
אף על פי שלפי ההיסטוריה הפנימית והאתוס המכונן של האגודות, מקורן עתיק עד-אין-חקר, הרי שתחילת התופעה נעוצה בתקופת הרנסאנס, שעה שהתקבלה בחוגים מסוימים האמונה בכוחו הבלתי מוגבל של השכל האנושי, הכמיהה לידע קיבלה לגיטימציה יחד עם החיוב להשתמש בחוכמה לטובת האנושות. בד בבד נאלצו עדיין המחזיקים בדעות אלה להסתתר מפני כוחות הכנסייה והאינקוויזיציה. סיבה נוספת להסתרה ולהצפנת הידע היא האמונה שהוא בעל עוצמה כה גדולה, עד כי הוא עלול להפוך להרסני בידיהם של גורמים לא אמינים, לפיכך מועבר הידע רק על סמך היכרות ובחינה של המועמדים לקבלתו שהם כשרים לכך מבחינת מידותיהם. תמיכה נוספת קיבלה תופעת אגודות הסתרים בעת הרפורמציה הפרוטסטנטית ובמאה ה-18 ("עידן האורות").
החוקר יוסף דן קושר בספרו "אפוקליפסה אז ועכשיו" בין הופעת חיבורים אוטופיים (כמו "אוטופיה" של תומאס מור מ-1516 או אטלנטיס החדשה מאת פרנסיס בייקון ב-1627) לבין אגודות סתרים בבחינת העובדה שהאוטופיות מתארות חברת מופת על אי מרוחק (טהור ובלתי מקולקל) ואגודות הסתרים מקיימות חיי מופת על "איים" חברתיים, המשמרים טוהר פנימי על ידי הסתגרות, אך הם בעלי יומרה להשפיע על החברה כולה. הוא מקשר בין התופעות על ידי תיאור התיישבות הפוריטנים באמריקה במאה ה-17 כניסיון ליצירת חברה אוטופית על קרקע טהורה על ידי מי שבאירופה היו חברים באגודות סתרים.
הרומנטיקה של המאה ה-19 החייתה את אגודות סתרים ויצרה אגודות כגון השחר המוזהב (The Golden Dawn) באנגליה ואגודות לאומיות כמו בני משה הציונית שייסד אחד העם. כן קמו אחוות סטודנטים ששאבו סממנים מסוימים מאגודות סתרים, אחת הראשונות היא אחוות הגולגולת והעצמות שנוסדה ב-1832 באוניברסיטת ייל.
חשיבות בהיסטוריה של המדע - התזה של ייטס
בספרה של פרנסיס ייטס "The Rosicrucian Enlightenment" (הנאורות של מסדר צלב הוורד) מעלה ייטס תזה לפיה קיימת זיקה בין אגודות הסתרים והשאיפה לקדמה ולנאורות הנמצאת בבסיסן והאתוסים, הטקסים והסמלים של אגודות מדעיות ובפרט החברה המלכותית. השאיפה לקדמה עמדה בניגוד לתפיסה הכנסייתית והמסורתית בכלל, לפיה אין קדמה והתפתחות אלא התדרדרות דורות. וחייבה הסתרה בצד רצון ויכולת לשליטה ותאוות כוח: רוב האגודות הסודיות (האילומינטי למשל).
בספרות ובתרבות הפופולרית
סופרים רבים הוקסמו מאגודות סתרים, בהם אומברטו אקו שחיבר את המטוטלת של פוקו הטווה עלילה בה למעשה כל אגודות הסתרים אינן אלא ארגון-על אדיר שמנהיגי העולם נבחרים על ידו; ארתור שניצלר שתיאר אגודת סתרים מינית בספרו סיפור חלום (שעובד לסרט עיניים עצומות לרווחה) ודן בראון המוקסם אף הוא מכוחן העצום והנסתר של אגודות סתרים (הטמפלרים ומסדר ציון ב"צופן דה וינצ'י", האילומינטי ב"מלאכים ושדים" והבונים החופשיים ב"הסמל האבוד").
סדרת משחקי המחשב Assassin's Creed מתרכזת בסיפור של שתי אגודות סתרים, "אחוות המתנקשים" (מבוססת בחלקה על החשישיון המוסלמי) ו"מסדר הטמפלרים" הנאבקים זה בזה במשך מאות שנים.
ז'אן-פייר סובאז'
ז'אן-פייר סובאז' (בצרפתית: Jean-Pierre Sauvage, נולד ב-21 באוקטובר 1944) הוא כימאי אי-אורגני צרפתי, מומחה בקומפלקסים, פרופסור אמריטוס באוניברסיטת שטרסבורג וחבר האקדמיה הצרפתית למדעים.
לסובאז' תרומה מרכזית במחקר פורץ דרך בכימיה סופרא מולקולרית ושימוש ננוטכנולוגי במכונה מולקולרית, בעבור תרומתו הוענק לו פרס נובל לכימיה בשנת 2016 יחד עם בן פרינחה ופרייזר סטודרט.
קורות חייו
סובאז' נולד בפריז שבצרפת.
את עבודת הדוקטורט עשה בהנחיית ז'ן-מארי להן (מי שיהיה חתן פרס נובל 1987), באוניברסיטה על שם לואי פסטר (כיום אוניברסיטת שטרסבורג). בעבודת מחקר זו תרם לפיתוח החלוצי של סינתזת ליגנדים מסוג קריפטנדים.
לאחר שהשלים פוסט-דוקטורט במחקר משותף עם מלקום גרין שב לשטרסבורג עם מינויו למרצה.
ענף מרכזי במחקרו הוא "טופולוגיה מולקולרית" (יישום תובנות מטופולוגיה מתמטית בכימיה סופרא מולקולרית) ובפרט "ארכיטקטורות מולקולריות משולבות מכנית". במחקריו תיאר סינתזת "קטניינים", מקרומולקולות שהן למעשה כלים ננומטריים, וקשרים כימיים על פי "קואורדינציית קומפלקסים".
ב-26 במרץ 1990 נבחר לעמית מכותב של האקדמיה הצרפתית למדעים וב-24 בנובמבר 1997 לחבר מן המניין.
פרופסור אמריטוס מאוניברסיטת שטרסבורג.
זכה בפרס נובל לכימיה בשנת 2016.
בית מכס
בית מכס הוא בניין ממשלתי שמפקח ואחראי על המכס במדינה. בית מכס ממוקם, בדרך כלל, בנמל ימי או בעיר שיש לה גישה לאוקיינוס.
בשל ההתקדמות במערכות המידע האלקטרוניות והגידול בהיקף הסחר הבינלאומי, בתי מכס ברחבי העולם הפסיקו את פעילותם והוסבו לשימושים אחרים, כגון מוזיאונים או מבנים אזרחיים. עם זאת, יש בתי מכס שעדיין פעילים, כגון בית המכס של ולטה במלטה.
קמח בננה
קמח בננה הוא אבקה המיוצרת באופן מסורתי מבננות ירוקות. מבחינה היסטורית, קמח בננה היה בשימוש באפריקה ובג'מייקה, כאלטרנטיבה זולה יותר לקמח חיטה. הוא משמש כיום לעיתים קרובות כתחליף נטול גלוטן לקמח חיטה, או כמקור לעמילן עמיד, שזכה לפרסום בעקבות מגמות תזונה מסוימות כדוגמת דיאטה פלאוליתית או דיאטת התזונה המקורית (Primal diet), ובעקבות כמה מחקרים תזונתיים עכשוויים. בשל השימוש בבננות ירוקות יש לקמח בננה טעם עדין מאוד של בננה, אך עם החימום הוא מקבל ריח של אדמה אחרי הגשם ואינו מזכיר בננה. יש לו גם מרקם המזכיר מיני קמח חיטה קלים והוא זקוק לכ-25% פחות נפח, ובכך הוא תחליף טוב לקמח לבן וקמח מלא לבן.
שיטות ייצור
קמח בננה מיוצר בדרך כלל מבננות ירוקות, שאותן מקלפים, מקצצים, מייבשים ואחר כך טוחנים. תהליך זה ניתן לביצוע באופן מסורתי ידנית, כשאת הבננות מייבשים בשמש, מייבשים בתנור, או במייבש מזון, ולאחר מכן לטחון במכתש ועלי או עם מטחנה מכנית. לייצור קילוגרם אחד של קמח בננה נדרשים בין 8 ל-10 קילוגרם של בננות ירוקות. בעשור השני של המאה ה-21 החל באפריקה ובאמריקה הדרומית ייצור תעשייתי בקנה מידה גדול תוך שימוש באותה מתודולוגיה בסיסית.
שימושים היסטוריים
באופן מסורתי יוצר קמח בננה כחלופה לקמח החיטה היקר בחלקים שונים של אפריקה וג'מייקה. כבר בשנת 1900 נמכר קמח בננה במרכז אמריקה תחת שם המותג מסוארינה (Musarina) ושווק כמרפא לאלה עם בעיות בטן וכאבים. בתקופת מלחמת העולם השנייה בחנה מחלקת החקלאות של ארצות הברית תוכניות לייצר קמח בננה כתחליף לקמח חיטה וקמח שיפון.
אלטרנטיבה נטולת גלוטן
קמח בננה מיובא או מיוצר על ידי חברות אמריקאיות ואוסטרליות, "קבוצת החקלאות הבינלאומית" (International Agriculture Group) ו"אבולוציה טבעית" (Natural Evolution). קמחים אלה משווקים כאלטרנטיבה נטולת גלוטן לקמח המבוסס על חיטה לאלו הסובלים ממחלת צליאק ואלה שבוחרים בדיאטה נטולת גלוטן. הם גם משווקים כמכילים מרכיבים טבעיים בלבד וכמקור טבעי לעמילן עמיד. בשל תכולת העמילן הגבוהה יש לקמח בננה תכונות בישול ואפייה מעולות המאפשרות לו להחליף קמח חיטה וקמחים אחרים. עם זאת, אפילו במוצרים מבושלים כמו פסטה, הוספת קמח בננה מגדילה את כמות העמילן העמיד בכמויות משמעותיות.
עמילן עמיד
קמח בננה זכה לתשומת לב חוקרי תזונה ותזונאים כמקור מעולה ושימושי של עמילן עמיד. עמילן עמיד מתייחס לעמילן שאינו מעוכל – הוא אינו נספג במעי הדק, אבל מגיע למעי הגס, שבו הוא פועל כסיב תזונתי מתסיס. בקמח בננה יכול להיות תכולה גבוהה של עמילן עמיד (>60%) או תכולה נמוכה של עמילן עמיד (<10%), כתלות בתהליכי הייבוש של המרכיב הספציפי. בקמח בננה משתמשים לעיתים קרובות כמו שהוא, למשל בשייקים או בחטיפי אנרגיה, משום שהבישול עלול להקטין את תכולת העמילן העמיד.
מזון לבעלי חיים וייצור דבקים
קמח בננה משמש כמזון לבעלי חיים בחלקים שונים בעולם. במיוחד, הוא משמש כמרכיב בתחליפי חלב לעגלים. החברות "דיינסטי ייצור ושיווק קמח בננה" (Dynasty Banana Flour Manufacturing and Trading) בפיליפינים ו"מוצרי טאג' אגרו" (Taj Agro Products) בהודו מייצאים קמח בננה לרחבי העולם לשם שימוש במזון לבעלי חיים (שבו הוא פועל כחומר מקריש) ולשימוש בייצור דבקים, בייחוד דבק לעץ לבוד.
זמינות
קמח בננה היה זמין מסורתית באפריקה ובאמריקה הדרומית, הן מייצור מסורתי והן מייצור מסחרי. המוצר התפרסם ברחבי העולם כמרכיב מסחרי על ידי חברות כדוגמת "קבוצת החקלאות הבינלאומית" (שבסיסה בארצות הברית). ו"אבולוציה טבעית" (שבסיסה באוסטרליה).
יתרונות כלכליים וסביבתיים
חוקרים ואנשי ממשל במדינות שונות הציעו לייצר קמח בננה כפתרון לשיעורי הפסולת הגבוהים ביבולי הבננה. חלק גדול מהיבול הם בננות בוסר ירוקות והן מוגדרות כפסולת ונזרקות כיוון שאינן מתאימות למכירה או לייצוא. פסולת של בננות ירוקות עדיין מתאימות לייצור קמח בננה, ואם משתמשים בהן למטרה זו, מצמצמים בצורה משמעותית את הפסולת בייצור בננות. כך, מגדלי הבננות יכולים להשיג רווחים גדולים יותר מהיבולים שלהם, ההשפעה על הסביבה של יבולים אלו תפחת, וייצור המזון העולמי יגדל כשייעשה שימוש במזון שנזרק לאשפה בעבר.
בצ'ילה החלו בייצור קמח מבננות בשלות מדי העשוי גם מקליפותיהן. פעולה זו עשויה להפחית פסולת באמצעות שימוש בבננות שבדרך כלל מושלכות לזבל, משום שלא נמכרו או שהן מבשילות מדי בטעות, כפי שקורה לכ-20% מהבננות המשווקות. בדרכים אלו יכול קמח בננה לצמצם את כמות הפסולת בשני הקצוות של תהליך ייצור הבננות.
חששות בנוגע לתהליך הייצור
ייצור בננות היה קשור בתודעה הציבורית במשך שנים רבות בניצול של עובדים עניים במדינות העולם השלישי. ייצור קמח בננה קשור באופן טבעי קשר הדוק לחששות אלו, כיוון שחלק מהצרכנים חוששים מהמקור של הבננות שמהם מייצרים את הקמח שהם צורכים. עם זאת, מגדלי בננה מרכזיים רבים הסכימו לפעול לפי הכללים של סחר הוגן, שהוכח כי הוא משפר את רווחת העובדים.
ספרי (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
1942 בגרמניה
1942 בגרמניה הייתה השנה בה ציינה 71 שנות לאום.
הנהגה
ראש המדינה:
קאנצלר גרמניה:
ניראצ'אד
ניראצ'אד (בהונגרית: Nyíracsád) הוא כפר במחוז היידו -ביהר, בנפת ניראדוני.
מיקום
ניתן להגיע ליישוב בכביש: בכביש הראשי 4 לדברצן, משם לכיוון מזרח בכביש 48 לוומושפרץ' (Vámospércs), הכפר נמצא 10 ק"מ משם.
היסטוריה
ממצאים ארכאולוגיים מוכיחים כי האווארים (עם קדום) וגם המדיארים הכובשים התיישבו באזור הזה. הבעלים המוקדם ביותר של היישוב היה שבט גוטקלד, ואדמות האזור הוחזקו בידיהם גם במאה ה-15. במאה ה-17 האזור היה בבעלות אחוזת וצ'אי, לימים הוחזק ו האדמות על ידי הרוזן בתלן ומשפחות נמש, ומיד לפני שחרור הצמיתים בשנת 1853 אלה הוחזקו על ידי כמה משפחות של אצולה נמוכה. במאות ה -17 וה -18 התיישבה בכפר אוכלוסייה של נצרות אורתודוקסית משמעותית, מחוז ביהאר ומחוז סאבולץ' הסכימו בשנת 1827 להחליף את הכפר לשעבר אצ'אסד וארמייהיפלווה, שהיה שייך לראשון.
קרסון פוסטר
קרסון פוסטר (באנגלית: Carson Foster; נולד ב-26 באוקטובר 2001) הוא שחיין אמריקאי, סגן אלוף העולם (בודפשט 2022) במשחה ל-200 מטר מעורב אישי, פעמיים ברציפות סגן אלוף העולם (בודפשט 2022 ופוקואוקה 2023) במשחה ל-400 מטר מעורב אישי ואלוף העולם (בודפשט 2022) במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי.
אלוף עולם
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביוני 2022 זכה ב-3 מדליות, זהב ו-2 כסף. מדליית זהב במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם דרו קיבלר, טרנטון ג'וליאן קירן סמית' בתוצאה של 7:00.24 דקות, לפני אוסטרליה (7:03.50 דקות) והממלכה המאוחדת (7:04.00 דקות), כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:45.04 דקות. שתי מדליות כסף אישיות, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:55.71 דקות, אחרי לאון מרשאן מצרפת (1:55.22 דקות) ולפני דאיה סטו מיפן (1:56.22 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:06.56 דקות, אחרי לאון מרשאן (4:04.28 דקות) ולפני בן ארצו צ'ייס קייליש (4:07.47 דקות).
2023
באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן ביולי 2023 זכה ב-2 מדליות כסף, במשחה ל-400 מטר בהשוואת שיאו האישי מאליפות העולם הקודמת 4:06.56 דקות, אחרי לאון מרשאן מצרפת שקבע שיא עולם חדש של 4:02.50 דקות ולפני דאיה סטו מיפן (4:09.41 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם לוק הובסון, ג'ייק מיטשל וקירן סמית' בתוצאה של 7:00.02 דקות, אחרי הממלכה המאוחדת (6:59.08 דקות) ולפני אוסטרליה (7:02.13 דקות), כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:44.49 דקות.
ג'קי אפיה
ג'קי אגיימנג אפיה (באנגלית: Jackie Agyemang Appiah; נולדה ב-5 בדצמבר 1983) היא שחקנית גנאית-קנדית. עבור עבודתה כשחקנית, היא זכתה במספר פרסים ומועמדויות, כולל פרסים עבור השחקנית הטובה ביותר ב-2010 בפרסי האקדמיה האפריקאית לקולנוע; ופרס שחקנית המשנה הטובה ביותר בפרסי האקדמיה בשנת 2007.
קורות חיים
אפיה היא הצעירה מבין חמישה ילדים. היא נולדה ב טורונטו וחייתה בשנותיה הראשונות בקנדה, ואז עברה לגאנה עם אמה בגיל 10. אביה נשאר בקנדה.
קריירה
אפיה התחילה את הקריירה שלה כשחקנית כשאדוארד סדו ג'וניור, התסריטאי של סדרת הטלוויזיה Things We Do For Love הזמין אותה לגלם את תפקיד אניונאם בלאגוג'י. היא המשיכה לתפקידים נוספים בטלוויזיה בסדרות Tentacles, Games People Play, Sun-city ועוד. עם הפופולריות הגדלה שלה, היא גם שיחקה במספר סרטים גנאים.
פריצה לנוליווד
בשל תפקידיה הקולנועיים, ביניהם Beyoncé - The President Daughter, Princess Tyra, Passion of the Soul, Pretty Queen, The Prince's Bride, The King is Mine ו- The Perfect Picture, אפיה כבר הייתה מוכרת בנוליווד. הפריצה שלה שם הביאה אותה לתפקידים גם בתעשיית הסרטים הגדולה של אפריקה, ובין הסרטים הבולטים שהשתתפה בהם כלולים Black Soul ו- Bitter Blessing, לצד השחקן רמזי נואה, ואת My Last Wedding, לצד שחקן נוליווד אמקה אייק.
בשנת 2013 היא זכתה בפרס השחקנית הבינלאומית הטובה ביותר בטקס פרסי שחקני המסך של פפירוס מגזין (PAMSAA) שנערך בעיר אבוג'ה.