cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הלן קלר
קורות חייה
כשהייתה בת 19 חודשים נדבקה במחלה שאותה הרופאים הגדירו כ"גודש חמור בקיבה ובמוח", שהייתה כנראה מחלת שנית או דלקת קרום המוח. קלר הבריאה, אך המחלה הותירה אותה חירשת ועיוורת. התנהגותה נעשתה לבלתי נסבלת. כשהסובבים אותה נכשלו בהבנת רצונה, הייתה נכנסת להתקפי זעם: היא הייתה משתרעת על הרצפה, בועטת, מכה וצורחת. הלן נעשתה גם מאוד מפונקת, מכיוון שהוריה שריחמו עליה נתנו לה לעשות כאוות נפשה תמיד.
בשנת 1887 יצרו הוריה קשר עם אלכסנדר גרהם בל, שעבד עם ילדים חירשים. הוא יעץ להם לפנות למכון פרקינס לעיוורים בבוסטון, מסצ'וסטס. מכון פרקינס שלח אל קלר את אן סאליבן כמורה כדי שזו תנסה למצוא דרך לנפשה של קלר. זו הייתה תחילתן של 49 שנות עבודה משותפת. סאליבן הייתה בת 21, לקויית ראייה וחסרת ניסיון הוראה. הלן מתארת יום זה כיום המשמעותי בחייה.
סאליבן הסתירה את עובדת מוגבלותה הפיזית מסובביה ולא אפשרה להם לפגוע בהלן. סאליבן תבעה וקיבלה רשות מאביה של קלר לבודד את הילדה משאר המשפחה בבקתה. משימתה הראשונה הייתה לחנך את הילדה המפונקת למשמעת. סאליבן תקשרה עם קלר בעזרת מחוות במגע גופני (כמו הזזת ידה של קלר מחפץ שאסור לגעת בו) ובמישוש הפנים לגילוי הבעות הפנים. סאליבן ניסתה ללמד את קלר את שמותיהם של חפצים שונים כשהיא מאפשרת לקלר למשש את ידיה בזמן שהיא מאייתת את שמות החפצים בשפת הסימנים. היא החלה במילה "בובה", עבור הבובה שנתנה לקלר, אך במשך זמן רב ראתה קלר בסימנים אלה משחק בלבד משום שלא נחשפה לשפה כלשהי מאז גיל 19 חודשים. כמו כן, קלר התקשתה להבין את הסימנים משום שלא הבינה שלכל עצם יש שם משלו. כשניסתה סאליבן ללמד את קלר את המילה "ספל", קלר הייתה כה מותשת, שהיא שברה את הספל שהחזיקה. הפריצה הגדולה של קלר בתקשורת עם סביבתה באה כשהבינה שתנועות מסוימות שמורתה עשתה בכף ידה סימלו את המושג "מים". לאחר מכן התישה את מורתה בתביעותיה לקבל את שמותיהם של כל העצמים המוכרים האחרים בעולם.
סאליבן הצליחה להעניק לקלר כלים לחשיבה וללמד אותה לכתוב בכתב רגיל. בין השנים 1888–1890, היא למדה כתב ברייל בבית הספר פרקינס (Perkins), שהוא בית ספר טיפולי לעיוורים הממוקם בבוסטון, מסצ'וסטס. אלכסנדר גרהם בל, ניסה להניא את אן סאליבן לאפשר להלן לימודי שפות. למעט השפה האנגלית שלטענתו, היא שפת הלימוד היחידה שיש ללמד חרשים. לאור הצלחתה של סאליבן עם הלן קלר, בל רצה שסאליבן תלמד חרשים נוספים בבית הספר פרקינס. סאליבן לא הייתה מוכנה להיפרד מהלן ודחתה את הצעתו בתוקף. בגיל שלוש עשרה הלן ידעה לקרוא ברייל בשפות רבות: אנגלית, גרמנית, צרפתית, יוונית ולטינית. לאחר מכן, למדה קלר לדבר בסיועה של גברת פולר, מנהלת בית ספר לילדים חרשים אילמים בבוסטון, בעזרת שיטת טדומה (Tadoma): נגיעה בשפתיהם של אחרים בזמן שדברו והרגשת התנודות.
כשקלר הייתה בת 24 היא סיימה בהצטיינות את לימודיה בקולג' רדקליף, שם תרגמה בשבילה סאליבן כל מילה בכף ידה.
ב-1 ביוני 1968 מתה קלר בשנתה, 26 ימים לפני יום הולדתה ה-88.
פעילות ציבורית
בעזרת כוח הרצון העצום שלה הפכה הלן לנואמת בעלת שם עולמי ולסופרת. בשנת 1903 הלן פרסמה אוטוביוגרפיה, "סיפור חיי" (Story of my life). הספר הפך לרב מכר ותורגם לשפות רבות. יתר ספריה שפורסמו לא זכו לאותה ההצלחה ונמכרו במספר עותקים מצומצם. קלר הרגישה שהתעניינות בה הייתה בעיקר סביב מחלתה והתמודדותה, בעוד שהיא עברה הלאה ורצתה לקדם נושאים אחרים שעניינו אותה. קלר הפכה את המאבק למען המוגבלים באברי החישה למשימת חייה.
הלן קלר הייתה חברה ב (SPA) ופעלה וכתבה למען מעמד הפועלים משנת 1909 עד שנת 1921. כך היא נימקה את החלטתה להצטרף למפלגה הסוציאליסטית:. בשנת 1912, קלר הצטרפה לאיגוד פועלי התעשייה של העולם, לאחר שחשה שהסוציאליזם הפרלמנטרי "טובע בביצה הפוליטית". היא כתבה על עליית הקומוניזם בזמן המהפכה ברוסיה. קלר פעלה במגוון רחב של תחומים. פעלה עבור זכות הצבעה לנשים ולקידום זכויות עובדים.
בשנת 1920 נמנתה על מייסדי האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות, וחמש שנים לאחר מכן הופיעה בפני כנס של ארגון ה-Lions וסיפקה חשיפה חשובה לפעולותיהם למען הקהילה, שנמשכות עד היום. בשנת 1960 יצא לאור ספרה "Light in my Darkness" שבו תמכה בתורתו של התאולוג המיסטי השוודי, בן המאה ה-18, עמנואל סווידנבורג.
קלר החלה לעבוד בארגון האמריקאי לעיוורים בשנת 1924, בו הייתה פעילה במשך ארבעים וארבע שנים, עד מותה.
ב-1952 ביקרה קלר בישראל, התארחה בכנסת וסייעה לאגודת החרשים בישראל. ב-1953 נקרא על שמה "בית הלן קלר" בשכונת יד אליהו בתל אביב. רחובות בערי ישראל, בין השאר בעיר לוד, נקראים על שמה.
ב-1964 העניק לה הנשיא לינדון ג'ונסון את מדליית החירות הנשיאותית, עיטור הכבוד האזרחי הגבוה ביותר בארצות הברית.
חייה של הלן קלר היוו השראה לאנשים ברחבי העולם וסיפור חייה תואר בסרט "עושת הנפלאות" ואף הומחז והוצג בברודוויי.
יהודה ליב נווחוביץ'
יהודה ליב בן-נח נווחוביץ' (או: נבחוביץ'; ברוסית: לב ניקולאייביץ' נבחוביץ', Лев Николаевич (Лейб Бен Ноах) Невахович;&רלמ; 26 ביוני 1776 - 13 באוגוסט 1831), מראשוני המשכילים באימפריה הרוסית, מחבר "קול שוועת בת יהודה"; לאחר שהמיר דתו, מחזאי ומתרגם רוסי.
נולד בעיירה לטיטשב בפודוליה. בגלל קרבתה של העיירה לתחומי גרמניה, קיבל השכלה מודרנית יחסית ולמד גרמנית ורוסית. היה מורהו וידידו של אברהם פרץ בבית חותנו, יהושע צייטלין בשקלוב. הוא עבר עם פרץ לעיר הבירה סנקט פטרבורג ושם עסק במסחר, ובמקביל שימש מתרגם מסמכים מעברית לרוסית עבור הממשלה; בין השאר תרגם תעודות הנוגעות למעצרו של "בעל התניא", רבי שניאור זלמן מלאדי ב-1797.
ב-1803, על רקע הדיונים בעניין מעמדם החוקי של היהודים באימפריה הרוסית, הוציא חוברת ברוסית בשם Вопль дщери иудейской ("זעקת בת יהודה") ובה קריאה נגד שנאת היהודים ובעד סובלנות דתית. ב-1804 תרגם ועיבד את החוברת לעברית בשם "קול שוועת בת יהודה", עם הוספות המיועדות לקוראים היהודים. בחיבור זה, הראשון מסוגו ברוסיה ובשפה הרוסית, טען שהיהודים יכולים להיות אזרחים נאמנים של האימפריה, וקרא לסובלנות מצד האזרחים הרוסים כלפי היהודים. הוא אף דרש בשבחם של האימפריה הרוסית ושל הצאר אלכסנדר הראשון. בהשקפתו המובעת בחוברת היה מושפע מהשכלת ברלין, ובפרט ממנדלסון ומווייזל, וכן מן הנאורות האירופית הלועזית ובפרט מלסינג.
ב-1809 היה בין החתומים על ההוצאה החדשה של "המאסף", אך בסביבות אותה שנה המיר את דתו, ביחד עם ידידו אברהם פרץ, לנצרות לותרנית. לאחר המרתו חדל מעיסוק ביהדות ובעברית; הוא חיבר דרמות ברוסית ותרגם ספרות יפה מגרמנית לרוסית, וכן עסק בפקידות ובמסחר. ב-1817 עבר לוורשה; ב-1831 חזר לסנקט פטרבורג לקראת העלאת אחד ממחזותיו על הבמה, ושם מת באותה שנה.
נכדו (בן בתו) הוא המדען זוכה פרס נובל איליה מצ'ניקוב.
נווחוביץ', פרץ וידידם נתן נטע נוטקין היו ההופעות המוקדמות ביותר של תנועת ההשכלה בתחומי מזרח אירופה, והם החלוצים של העברת ההשקפות והחיבורים של השכלת ברלין אל תחומי האימפריה הרוסית. המרת דתם הוסיפה לתדמיתה השלילית של ההשכלה כתנועה שסופה המרת דת. מלבד פעילות הבוסר של רבי מנשה מאיליה, חדירה ממשית יותר של ההשכלה לרוסיה באה רק עם פעילותו של יצחק בר לווינזון בשנות העשרים והשלושים של המאה ה-19.
נגיף אבעבועות הקוף
נגיף אבעבועות הקוף (MPV, MPXV, hMPXV) הוא זן של נגיף DNA דו-גדילי שגורם לאבעבועות הקוף בבני אדם ובחיות אחרות. הנגיף הוא מסוג Orthopoxvirus ממשפחת נגיפי האבעבועות. נגיף אבעבועות הקוף הוא אחד מנגיפי הOrthopoxvirus האנושיים יחד עם הנגיפים שגורמים לאבעבועות שחורות, אבעבועות הפרות ווקסיניה. הנגיף הוא לא אב קדמון ישיר או צאצא ישיר של וירוס הVariola שגורם לאבעבועות שחורות. אבעבועות הקוף דומה לאבעבועות שחורות אך הוא גורם לפריחה קלה יותר ושיעור התמותה ממנו נמוך יותר.
מאגר
נגיף אבעבועות הקוף נישא על ידי בעלי חיים כולל פרימטים. הנגיף זוהה לראשונה על ידי פרבן פון מגנוס בקופנהגן, דנמרק ב-1958 בקופים מסוג מקוק הסרטנים שישמשו כחיות מעבדה. בהתפרצות הנגיף בארצות הברית ב-2003 המקור לנגיף היה חולדות אוגרות גמביאניות שיובאו מאקרה, בירת גאנה. הנגיף זוהה לראשונה אצל בני אדם ב-1970.
נגיף אבעבועות הקוף גורם למחלה גם אצל פרימטים וגם אצל אחרים. הנגיף נמצא בעיקר באזורי יערות הגשם הטרופיים של מרכז ומערב אפריקה.
הדבקה
הנגיף מדבק גם מבעלי חיים וגם מאנשים. הדבקה של אדם על ידי בעל חיים יכולה להתרחש בנשיכה או במגע ישיר עם נוזלי גוף של בעל חיים נגוע. הנגיף יכול לעבור מאדם לאדם על ידי מגע ישיר עם הפריחה המדבקת הנגרמת ממנו, נוזלי גוף, בעקיפין על ידי נגיעה בחפצים (כגון בגדים) שבאו במגע עם הפריחה של אדם חולה או עם נוזלי גוף של אדם חולה. נשים בהריון יכולות להעביר את הנגיף לעובר שלהן דרך השליה.
תקופת הדגירה של הנגיף היא בין 10 ל-14 ימים. תסמינים מקדימים למחלה כוללים נפיחות של בלוטות הלימפה, כאבי שרירים, כאבי ראש, וחום שמופיעים עוד לפני הופעת הפריחה.
בסטיה (כדורגל)
ספורטינג קלוב דה בסטיה (בצרפתית: Sporting Club de Bastia) הוא מועדון כדורגל צרפתי מהעיר בסטיה, קורסיקה. המועדון משחק בליגת המשנה הצרפתית.
היסטוריה
בעונת 2004–2005, בסטיה ירדה לליגה השנייה בצרפת אחרי שסיימה במקום ה-19 בליגה הצרפתית הראשונה.
בעונת 2005–2006, המועדון סיים במקום ה-6 בליגה השנייה, ושנה אחר כך במקום התשיעי.
בעונת 2016–2017 לאחר ארבע עונות בליגה הראשונה הקבוצה סיימה במקום ה-18 בליגה הראשונה וחזרה לליגה השנייה.
ב-22 ביוני 2017 בעקבות אי סדרים כספיים המועדון הורד לליגה השלישית. לאחר שה-DNCG המליץ שהקבוצה תורד עוד ליגה הקבוצה זומנה לבדיקת ספרי החשבונות שלה. הבדיקה העלתה שאף על פי שהמועדון הבטיח שיש לו מספיק תקציב כדי להתחרות בליגה השנייה בפועל לא היה לו מספיק תקציב כדי להתחרות בליגה השנייה. באותו היום ה-DNCG הוציא הצהרה שבה נאמר שבעקבות אי הסדרים הכספיים שנמצאו בבדיקה הוחלט להוריד את הקבוצה באופן זמני לליגה הרבעית. באוגוסט 2017 המועדון הורד ליגה נוספת לאחר שנמצאו אי סדרים כספיים נוספים במועדון הוחלט להוריד אותו לליגה החמישית.
בעונת 2018–2019 המועדון עלה חזרה לליגה הרבעית.
בעונת 2019–2020 המועדון עלה חזרה לליגה השלישית לאחר שהעונה קוצרה בעקבות מגפת הקורונה.
מנהטן ביץ'
{{פירושונים|* מנהטן ביץ' (קליפורניה) – עיר במדינת קליפורניה בארצות הברית.
ראו גם
}}
מכון מאיירס-ג'וינט-ברוקדייל
מכון מאיירס-ג'וינט-ברוקדייל (מכון ברוקדייל) הוא מכון ישראלי למחקר חברתי יישומי. המכון מסייע לטיוב החלטות מרכזיות הנוגעות לרווחת אנשים, ותורם לחיזוקה של החברה בישראל. המכון מזהה וחוקר נושאי מפתח בחברה ושותף להכוונת מדיניות, לעיצוב תוכניות ולטיוב שירותים חברתיים לאדם, למשפחה ולקהילה. זאת, למען העצמת החוסן החברתי של מדינת ישראל ולרווחת כלל תושביה.
היסטוריה והתפתחות
בשנת 1974, בסיוע מענק מקרן ברוקדייל, הוקם מכון ברוקדייל כמכון לחקר גרונטולוגיה מתוך שותפות בין ממשלת ישראל ובין הג'וינט העולמי.
בשנת 2004, הצטרפה קרן דוד ואינז מאיירס מקליבלנד לשותפות והוחלף שם המכון למכון מאיירס-ג'וינט-ברוקדייל.
על המכון
במכון ברוקדייל כיום עשרה צוותי מחקר: צוות ילדים ונוער, צוות מדיניות בריאות, צוות מוגבלויות, צוות תעסוקה, צוות זיקנה, צוות שילוב חברתי, צוות תוצאות, צוות הבטחת איכות בשירותים חברתיים, צוות אוכלוסייה ערבית, וצוות היוזמה והפיתוח. בנוסף, פועלות ארבע יחידות תמך: השירות הכלכלי, איסוף נתונים, עריכה ופרסומים ומרכז המידע.
צוות
בשנת 2017 מונה פרופ' מייקל הרטל למנכ"ל המכון. הוא החליף את פרופ' ג'ק חביב, שעבד במכון מאז היווסדו, ושימש כמנכ"ל המכון בשנים 1984-1991, ושוב בשנים 1994-2017.
הגישה הרב-תחומית של המכון משתקפת ברקע המגוון של יותר מ-120 עובדי המכון, הבאים מתחומי האנתרופולוגיה, הבריאות, הגרונטולוגיה, החינוך, הכלכלה, המדיניות הציבורית, הסוציולוגיה, העבודה הסוציאלית, הסטטיסטיקה, הפסיכולוגיה ועוד.
תוכנית עבודה
תוכנית עבודה הרב-שנתית מתבצעת בשיתוף עם הוועדה הבין-משרדית שכוללת: נציגי הג'וינט העולמי ונציגי ממשלת ישראל.
אבליזאוריים
אבליזאוריים (שם מדעי: Abelisauridae) היא משפחה של דינוזאורים טורפים מקבוצת התרופודים שהתקיימו לפני 66–170 מיליון שנה.
מכון מאיירס-ג'וינט-ברוקדייל
תוכנית עבודה
נציגי ממשלת ישראל הם: מנכ"ל משרד הבריאות, מנכ"ל משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים, מנכ"ל משרד החינוך, מנכ"ל המוסד לביטוח לאומי וסמנכ"ל אגף תקציבים, משרד האוצר והמשרד לשוויון חברתי.
אבליזאוריים
רוב מאובני המשפחה נמצאו באפריקה, מדגסקר, תת-היבשת ההודית ובאמריקה הדרומית, ומעטים גם בצרפת. הם פרחו בעיקר בתקופת הקרטיקון ושרדו עד סוף עידן הדינוזאורים.
מכון מאיירס-ג'וינט-ברוקדייל
תרומה והשפעה
עבודת המכון מתרכזת במחקר יישומי לביסוס וטיוב מדיניות, שירותי ייעוץ ודאטה לתמיכת החלטות ולמידה בינלאומית.
אבליזאוריים
טורפים אלה הגיעו לאורך 5–9 מטרים, כשפרט אחד כנראה הגיע לאורך 12 מטרים. הם היו בעלי זרועות קצרות, ראשים מקורננים, אך בעלי לסתות קצרות ושיניים קטנות יחסית. ככל הנראה היו חלקם אוכלי נבלות ולאו דווקא טורפים פעילים.
מכון מאיירס-ג'וינט-ברוקדייל
תרומה והשפעה
מחקרי המכון כוללים עיבוד נתונים והסקת מסקנות; הערכת תוכניות; סקירות ספרות ופרקטיקות מיטביות; תגובה מהירה לצורכי ממשלה דחופים; והצעות קונקרטיות לצעדי המשך. שירותי ייעוץ ודאטה כוללים שירותי נתונים ומידע; אינטגרציה רב-תחומית; ייעוץ ופיתוח כלי ידע; איכות ופיקוח; הכשרה, הכוונה ופיתוח ההון האנושי בממשלה. בנוסף המכון מקדם למידה בינלאומית התאמת פרקטיקות מהעולם לישראל; והטמעה מקומית. טיפוח רשת יועצים מומחים בינלאומית; ייצוג מדינת ישראל בזירה הבינלאומית.
במשך השנים, תרמו מחקרי המכון לרבים מן הנושאים המרכזיים הנמצאים על סדר היום הציבורי והחברתי. כגון:
כל שנה המכון מפרסם שנתון הזקנה אשר מרכז את מירב הנתונים על זקנים בישראל ומהווה משאב מרכזי לעוסקים בתחום הזקנה. ניתוח הנתונים נעשה במיוחד לצורך השנתון ומתבסס על שיתופי פעולה עם הלמ"ס, המוסד לביטוח לאומי, משרד הבריאות, משרד הרווחה והביטחון החברתי, משרד החינוך, משרד האוצר והמשרד לשוויון חברתי
ועוד.
יששכר ברנד להמן
יששכר בֶּרֶנְד (דב) להמן מהַלְבֶּרְשְׁטָאדְט (כונה גם יששכר בערמן סג"ל) (כ"ד בניסן ה'תכ"א, אפריל 1661 – כ"ד בתמוז ה'ת"ץ, יולי 1730) היה יהודי החצר של אוגוסט השני מלך פולין ונדבן.
תחילת דרכו
נולד ב-1661 בהלברשטאדט שבברנדנבורג (כיום בסקסוניה-אנהלט שבגרמניה) ליהודה. למד בישיבה בצעירותו, והשתלם גם במדעים. מורו למתמטיקה היה המלומד לייבניץ. נישא למרים בת יואל מהלברשטאט.
בהמשך הפך לבנקאי. כך נוצרו קשרים בינו ובין כמה נסיכים ומלכים גרמנים – הנסיך הבוחר (קורפירסט), פרידריך הראשון מברנדנבורג, ובנו מלך פרוסיה פרידריך וילהלם הראשון, הנסיך מדסאו, והנסיך הבוחר מהנובר, שהעריכו את יכולותיו, את כישוריו ואת מידותיו התרומיות.
בשירות המלך אוגוסט
בשנת 1696 חל המפנה בחייו, כאשר הנסיך הבוחר מסקסוניה אוגוסט השני שאף להשיג את כיסא המלוכה הפולני, ולשם כך היה זקוק למכור חלק מאחוזותיו בגרמניה, וכן ללוות כספים רבים. את עסקים אלו הוא העביר דרך ברנד להמן, ולאחר שזכה בכיסא המלוכה, הפך את היהודי לשר הכספים דה פקטו, מכיוון שעל פי החוק היה אסור ליהודי לכהן כשר (מיניסטר). הוא נתן לו את הרשות לגור בדרזדן בירת סקסוניה, שממנה גורשו היהודים כמאה וחמישים שנה קודם לכן בידי הנסיך הבוחר יוהאן פרידריך מסקסוניה. ברנד להמן עזר למלך להשיג את כיסא המלוכה גם בפעם השנייה (1709), ובנוסף עזר לו רבות בעניינים פוליטיים. לברנד להמן היו קשרים טובים מאוד גם עם אהובתו הראשית של המלך, אננה קונסטנציה ("הנסיכה קוזל"), והשפעתו עליה הייתה גדולה. נפטר בדרזדן ב-1730, שלוש שנים לפני מיטיבו, המלך אוגוסט.
פעלו למען היהודים
את הכבוד הרב שזכה לו ואת העושר הגדול שנפל בחלקו ניצל ברנד להמן כדי לעזור ליהודים. הוא הדפיס בפרנקפורט דאודר, על חשבונו, חמשת אלפים עותקים של התלמוד, והפיצם בין קהילות גרמניה. בהלברשטאדט הוא בנה, על חשבונו, בית כנסת מפואר, שעמד על תלו למעלה ממאתים שנה – מ-1712 ועד ליל הבדולח (1938). הוא הקים גם ישיבה, ושילם מכספו את משכורות הרבנים. להמן הפך את קהילת הלברשטאדט מקהילה קטנה ואלמונית למרכז יהודי חשוב. גם בפולין תרם רבות לקהילות היהודיות – בשתדלנות מפני רדיפות מצד נסיכים מקומיים (בכך הציל חיי יהודים רבים) ובסיוע כספי. הוא היה ממניחי אבן הפינה לקהילה היהודית המחודשת בדרזדן.
על שמו הוקם מוזיאון ליהדות הלברשטאדט.
לקריאה נוספת
עזרתו של להמן בהצלת רבי צבי הירש אשכנזי מהלברשטאדט ממאסר בביאלה, נדפס בסוף ספר כוס ישועות.
חומצה בנזואית
חומצה בנזואית היא החומצה הקרבוקסילית הארומטית הפשוטה ביותר, המורכבת מקבוצת בנזן שלאחד מאטומי הפחמן שלה קשורה קבוצת קרבוקסיל. החומר הוא מוצק גבישי בטמפרטורת החדר ונוסחתו הכימית C6H5COOH.
החומצה הבנזואית משמשת כחומר שימור במזון. כתוסף מזון תסומן בקוד E210, מלחים של החומצה יסומנו כE211 (מלח הנתרן), E212 (מלח האשלגן) ו E213 (מלח הסידן). החומר מונע התפתחות עובש, שמרים וחיידקים. מנגנון הפגיעה באורגניזמים הוא ספיחה של החומצה לתא ובעקבותיה ירידה ביכולת הפירוק האנאירובי של גלוקוז באמצעות האנזים פוספופרוקטוקינאז (phosphofructokinase). ב pH נמוך מ 5 (חומצי) מתקבל עיכוב של 95% בפרוק הגלוקוז. היעילות, תלויה בחומציות המזון ולכן משתמשים בחומצה ובמלחיה לשימור של מזונות חומציים כמיצי פירות המכילים חומצת לימון, משקאות מוגזים (שהם חומציים בשל הפחמן הדו-חמצני המומס בהם), חמוצים ומזונות חומציים אחרים. ריכוז אופייני של חומר השימור במזון : 0.05–0.1%.
אייר לינגוס
אייר לינגוס (Aer Lingus מ-Aer Loingeas - בקירוב "צי אווירי") היא חברת התעופה הלאומית של אירלנד. מרכזה בעיר דבלין, והיא מפעילה טיסות גם מקורק, בלפסט ושאנון לאירופה, לאפריקה, לצפון אמריקה ולמזרח התיכון. 28 אחוז מהחברה הם בבעלות ממשלת אירלנד, והיא הונפקה לראשונה בבורסות של לונדון ודבלין ב-2 באוקטובר 2006 (לפני ההנפקה 85 אחוז מהחברה היו שייכים לממשלה).
אייר לינגוס הייתה חברה בעבר בברית Oneworld אך עזבה אותה ב-31 במרץ 2007. החברה מעסיקה 4,000 עובדים ובשנת 2006 הטיסה 8.6 מיליון נוסעים.
ייסוד החברה
החברה נוסדה בשנת 1936 וחמישה ימים לאחר שנרשמה כחברת תעופה החלה לטוס בין דבלין לבריסטול על ידי מטוס דו-כנפי מדגם "84 דראגון" של חברת דה הבילנד שכינויו "לולאר" (נשר באירית). לאחר מספר חודשים החברה רכשה והחלה להפעיל מטוס נוסף. בשנת 1938 לולאר הוחלף בשני מטוסים חדישים יותר של דה הבילנד ולאחר שנה החברה רכשה שני מטוסים מסוג L-14 של חברת לוקהיד, מטוסי המתכת הראשונים של החברה.
בשנת 1940 הוקם שדה תעופה חדש בדבלין ואייר לינגוס העבירו את בסיסם לשם. החברה גם קנתה מטוס חדש מדגם DC-3 דקוטה והחלה להפעיל קווים בין דבלין לליברפול ושאנון. פעילותה של החברה צומצמה במהלך מלחמת העולם השנייה והטיסות היחידות היו בין דבלין לליברפול או מנצ'סטר.
לאחר המלחמה
ב-9 בנובמבר 1945 חודשו הטיסות הרגילות של אייר לינגוס ומטוסי החברה נצבעו בכסף וירוק כהה. ב-1946 הסכם אנגלו-אירי חדש העניק לחברה זכות אקסקלוסיבית לטיסות לבריטניה בתמורה ל-40 אחוז מהחברה שהוחזקו על ידי "החברה הבריטית לנתיבי תעופה זרים" וחברת BEA. בשל הגידול בהכנסות החברה היא רכשה שבעה מטוסים ימיים, אולם הם היו לא רווחיים ונמכרו לאחר זמן קצר.
ב-1947 החברה רכשה שלושה מטוסים חדישים מדגם לוקהיד קונסטליישן על מנת להתחיל בטיסות טרנס-אטלנטיות לניו יורק, אך משבר כלכלי מנע את תחילת הטיסות הללו והמטוסים נמכרו לחברה בריטית. במהלך השנים הבאות החברה חנכה טיסות חדשות לבריסל, אמסטרדם ורומא. בשנת 1956 אייר לינגוס החליפה את צבעי הצי שלה לירוק כהה עם ציור ברק לבן ודגל אירלנד.
הטיסות הטרנס-אטלנטיות הראשונות
ב-28 באפריל 1958 החברה חנכה את קו הטיסות הראשון בין שאנון לניו יורק וחכרה שלושה מטוסי קונסטליישן לשם כך. בשנת 1960 היא הוכרה רשמית כחברת התעופה הלאומית של אירלנד ונכנסה לעידן הסילון עם רכישה של שלושה מטוסים מדגם בואינג 707 שהוכנסו לשימוש בטיסות לניו יורק וכן לבוסטון.
בשנת 1965 נכנס לשירות מטוס ה-BAC-1-11 ששימש את הקו בין דבלין וקורק לאירופה. באותה שנה נוסף למטוסי הצי תלתן ירוק גדול על הזנב. בשנת 1966 נחנך קו חדש בין שאנון למונטריאול ושיקגו. בשנת 1968 החברה החלה בטיסות מבלפסט לניו יורק אך טיסות אלו הופסקו לאחר זמן קצר בשל הצרות באזור. החל משנת 1969 קנתה החברה מטוסי בואינג 737 בשל הביקוש הרב לקו דבלין-לונדון. מאוחר יותר החברה השתמשה במטוסים אלו גם לטיסותיה ליעדים שונים באירופה.
שנות השבעים עד שנות התשעים
בשנת 1970 קנתה החברה את מטוסה הראשון מדגם בואינג 747 לשימוש בטיסותיה הטרנס-אטלנטיות. בשנת 1979 החברה הייתה לחברת התעופה היחידה בעולם מלבד אליטליה שהטיסה את האפיפיור יוחנן פאולוס השני. האפיפיור טס בבואינג 747 מיוחד בשם "סנט פטריק" מרומא לדבלין ומשאנון לבוסטון.
בתחילת שנות השמונים הפסיקו בהדרגה את השימוש במטוסי ה-707. בשנת 1984 הוקמה חברת בת בשם "אייר לינגוס קומיוטר" שטסה טיסות קצרות בין אירלנד לבריטניה במטוסים קלים. בסוף שנות השמונים החברה חידשה את הצי שלה, החליפה את מטוסי ה-737 הישנים שלה בדגמים חדשים יותר והייתה לחברת התעופה הראשונה בעולם שהחזיקה בעת ובעונה אחת בשלושה דגמים של 737: 737-300, 737-400 ו-737-500.
משנות התשעים
בשנת 1994 החלה החברה לטוס לאמריקה עם מטוסי איירבוס A330 שהחליפו בהדרגה את מטוסי הבואינג 747 שהאחרון שבהם יצא משירות בשנת 1995 לאחר 25 שנות שירות בהן טסו בדגם זה כ-8 מיליון איש. בסוף שנות התשעים חזרה אייר לינגוס לטוס מבלפסט לניו יורק.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר החברה חוותה ירידה חדה בעסקיה. עובדים רבים פוטרו, מטוסים נמכרו וגם מספר הקווים ירד. בשנים האחרונות החברה חזרה להרוויח, החליפה את הצי הישן במטוסי אירבוס חדשים והוסיפה יעדים רבים באירופה. כיום החברה מנסה להתחרות בחברות התעופה הזולות החדשות כמו ריאנאייר ואיזיג'ט על ידי כך שהיא מציעה שני סוגי טיסות: 1)טיסות זולות לאירופה, צפון אפריקה ומערב אסיה אשר מתפקדות כמו טיסות של חברות תעופה זולות כלומר לא כוללות מחלקת עסקים, אין מערכת בידור וניתן לקנות במטוס עצמו מזון לפי תפריט. 2)טיסות טרנס-אטלנטיות וגם לחלק מהיעדים באירופה אשר מתפקדות כמו טיסות רגילות.
בשנת 2005 החלה החברה לטוס לאסיה בקו דבלין-דובאי. באותה שנה יצאו שני מטוסי הבואינג 737 האחרונים משירות ונמכרו לחברת תעופה רוסית. כיום אין בצי החברה מטוסים מתוצרת בואינג.
קישורים חיצוניים
מדיה וקבצים בנושא אייר לינגוס באתר Airliners.net
יחסי מונקו–צרפת
היסטוריה
ב-2002 החלה צרפת לנסח מחדש את האמנה משנת 1963 וחתמה עליה מחדש יחד עם מונקו בשנת 2005. בתנאים החדשים של האמנה מצורפת הכרה רשמית מצרפת בסדר ירושת הכתר בבית גרימלדי על פי ההחלטה של 1962 וישנו שדרוג של מעמד הנציגות הצרפתית במונקו מקונסוליה לשגרירות.
יחסים תרבותיים
שתי המדינות חולקות את הצרפתית כשפה הרשמית והמדוברת במדינה. עם זאת, השפה ההיסטורית והרשמית השנייה במדינה היא מונגאסקית - שפה גאלו-איטלית הנגזרת מליגורית. יותר מחצי מאוכלוסיית מונקו הם צרפתים ואיטלקים. המטבח הצרפתי הוא השולט במונקו.
שני שלישים מתוך 30,000 העובדים במונקו הם צרפתים ואיטלקים המגיעים מהפרברים של עיר המדינה הקטנה.
יחסים כלכליים
הסירוב של מונקו להטיל מס על התושבים שלה ועל העסקים הבינלאומיים שפועלים בתוכה ב-1962 יצר בעיה ביחסים של שתי המדינות. בעיה זו נפתרה באמצעות הסכם הקובע כי אזרחים צרפתים שיושבים פחות מחמש שנים במונקו וחברות שיותר מ-25% מעסקיהן נעשים מחוץ למונקו, יקבלו מיסים על פי התקן הצרפתי.
מונקו חברה באיחוד מכס מלא עם צרפת, מה שמאפשר לה השתתפות במערכת השוק של האיחוד האירופי. האירו מהווה במונקו כהילך חוקי באישור מיוחד של האיחוד האירופי החל מהתאריך 1 בינואר 2002.
טבעות בצל
טבעות בצל הן סוג של מזון מהיר המוגש לרוב כתוספת או מנת צד. אלו פרוסות בצל בצורת טבעות, שנטבלות בבלילה ומטוגנות לאחר מכן בשמן עמוק. צורת הטבעת של טבעות הבצל מועילה בשלב הטיגון. המנה שכיחה בארצות הברית, קנדה, בריטניה, אוסטרליה, הודו (כחלק מפקורה), מלזיה, ישראל ומקומות נוספים. לרוב טבעות הבצל מוגשות עם רטבים כלשהם בשביל "להוסיף טעם".
מקורן המדויק של טבעות הבצל אינו ידוע, אך כבר ב-1933 פורסם בפרסומת בעיתון הניו יורק טיימס מתכון לטבעות בצל שנטבלו בחלב וצופו בקמח.
קישורים חיצוניים
עו"ד לילך דניאל, ביהמ"ש: פרסומת שהציגה חמש טבעות בצל בצורת הסמל האולימפי הפרה סימן מסחר, אתר תקדין, 09/12/2012
יונדאי דינאסטי
יונדאי דינאסטי (באנגלית: Hyundai Dynasty, בקוריאנית: ヒュンダイ・ダイナスティ) היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב הדרום קוריאנית יונדאי מוטור אשר יוצרה בין השנים 1996–2005.
בנוסף, יוצרה גם גרסת לימוזינה (אורך דגם הלימוזינה ארוך יותר מדגם הסלון ב-15.5 ס"מ).
הינו Liesse
מאפיינים
לדגמי ה- "הינו Liesse" בין 1-2 דלתות צד.
דגמי ה"הינו Liesse" הוגדרו כ"אוטובוס עירוני" וכ"אוטובוס תיירותי".
המנועים שהורכבו על דגמי "הינו Liesse" היו מנועי דיזל מסוג "Hino J05C, J05D".
פסגת מילר (רכס סנטינל)
פסגת מילר (באנגלית: Miller Peak) היא הר דו-פסגתי, ברמת פטוואר בקצה הדרומי של רכס סנטינל, בהרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
גילוי הפסגה
הפסגה מופתה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע ותצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1959–1957.
מקור השם
הפסגה נקראת על שם צ'ארלס ס. מילר (Charles S. Miller) שהיה טכנאי אלקטרוניקה אווירי בצי ארצות הברית, ונהרג בהתרסקות מטוס P2V נפטון, בתחנת מקמרדו באוקטובר 1956.
מרואן דווירי
מרואן דווירי (בערבית:  مروان دويري) (נולד ב- 1953) הוא פסיכולוג ערבי-ישראלי, פרופסור מן המניין לפסיכולוגיה במכללת אורנים.
ביוגרפיה
בשנת 1975 סיים דווירי תואר ראשון בפסיכולוגיה וחינוך מאוניברסיטת חיפה. בשנת 1978 סיים תואר שני בפסיכולוגיה קלינית ובשנת 1991 סיים תואר דוקטור מהפקולטה לרפואה בטכניון. עבודת הדוקטורט שלו, בהנחיית פרופסור הלל פרת, הייתה בנושא "שימוש בפוטנציאלים מעוררים לבדיקת הקשב, ההכחשה, והסחת הדעת בקרב רפרסיביים וסנסטיביים בזמן ציפייה לאיום פיזי".
בין השנים 1990 ל-1994 היה מרצה במחלקה להוראת המדעים בטכניון. בין השנים 1994 ל-1997 היה מרצה לפסיכולוגיה ב-Nova Southeastern University בפלורידה. בין השנים 2000 ל-2005 היה מרצה לייעוץ חינוכי בפקולטה לחינוך באוניברסיטת חיפה. בשנת 2000 החל ללמד במכללת אורנים, בשנת 2005 קיבל דרגת פרופסור חבר וב-2012 קיבל דרגת פרופסור מן המניין.
דווירי הוא פסיכולוג קליני מומחה ומדריך בפסיכולוגיה רפואית, חינוכית והתפתחותית. הוא מפעיל קליניקה ומקבל מטופלים בנצרת. תחומי המחקר שלו כוללים פסיכולוגיה בין תרבותית, הערכה פסיכולוגית והורות. כתב מספר ספרים ועשרות מאמרים בכתבי עת מדעיים.
משנת 2004 דווירי הוא חבר בהנהלת ארגון עדאלה ובשנת 2005 נבחר לתפקיד יושב ראש הארגון. בשנת 2007 היה בין החותמים על הצהרת חיפה. בשנת 1990 הקים את ארגון העובדים הערבים בבריאות הנפש.
רוטור וולגוגרד
מועדון הכדורגל רוטור (ברוסית: Ро́тор; רשמית "מועדון ספורט רוטור", Спортивный клуб «Ротор») הוא מועדון כדורגל רוסי מקצועני מהעיר וולגוגרד. זהו מועדון הכדורגל המצליח ביותר בעיר וולגוגרד ששיחק מספר עונות בליגת העל הרוסית בכדורגל. הקבוצה הוכתרה פעמיים סגנית אלופה, פעם אחת אלופת רוסיה הסובייטית והעפילה מספר פעמים לחצי גמר הגביע ולגמר 1995. העפילה גם לגמר גביע אינטרטוטו.
קבוצת הנוער של רוטור זכתה באליפות רוסיה בכדורגל לנוער בעונת 2001.
מאז הקמתו נמצא בבעלות ממשלת מחוז וולגוגרד. דואר רוסיה וחברת הטקסטיל Madiyo Dekna משמשות כספונסר הקבוצה. בעונת 2020/2021 הציבה תקציב של 7 מיליון דולר.
היסטוריה
מועדון הכדורגל הוקם ב-1929 בשם "טרקטורוסטרויטל" בחסות מפעל הטרקטורים העירוני. בתקופה הסובייטית הקבוצה שיחקה בליגות התחתונות של האליפות הסובייטית ונודעה בשמות "טרקטור", "טורפדו" ו"סטאל". מאז 1975 ידועה בשם "רוטור" ובשנות ה-80 העפילה לליגת המשנה וזכתה באליפות רוסיה הסובייטית.
ב-1989 שיחקה בליגת העל הסובייטית וסיימה עשירית באותה עונה. ב-1990 סיימה במקום ה-13. החל מ-1991 ולאורך כל שנות ה-90 הקבוצה השתתפה בליגת העל הרוסית.
ב-1995 רוטור גברה 3:2 על נאנט הצרפתית, אף שזו ניצחה במשחק הגומלין 0:3. ב-1996 גברה על מנצ'סטר יונייטד והעפילה לשלב הבא, למרות שוויון בשני המשחקים אך הופעה טובה יותר. בשלב זה הפסידה לבורדו והודחה.
בשלב הבתים של הטורניר ב-1997, רוטור גברה על אטקה-אאורה הבלארוסית 4:0, ניצחה את שחטיור דונייצק 1:4, גברה על אנטליהספור הטורקית 2:1 וניצחה את פ.צ. בזל 3:2 בדרך לחצי הגמר. בחצי הגמר הביסה בסיכום שני המשחקים 2:7 את ל.א.ס.ק. לינץ האוסטרית והעפילה לגמר המפעל, שם הפסידה לגנגאן הצרפתית.
הקבוצה סיימה כסגנית האלופה בעונת 1997 ולכן התמודדה בשלב המוקדמות השני של גביע אופ"א ב-1998. היא גברה 6:3 בכללי על אודרה וודז'יסלאב הפולנית, ניצחה את אראברו השוודית 6:1 בסיכום הכולל והפסידה לבסוף 0:3 ללאציו האיטלקית בשלב השני.
ב-1999 התמודדה בשלב המוקדמות השני מול הכוכב האדום בלגרד והפסידה 2:4. רוטור נשרה מליגת העל הרוסית בשנת 2005 והתדרדרה עד לליגה השלישית בחשיבותה. ב-2010 העפילה לליגת המשנה הרוסית, השנייה בחשיבותה במדינה, אלא שבסיום העונה נשרה בחזרה לליגה השנייה. בעונת 2012/13 הקבוצה שיחקה שוב בליגת המשנה הרוסית אך נשרה כעבור 2 עונות.
בעונת 2015 פורקה והוקמה מחדש כ"רוטור-וולגוגרד" והחלה להתמודד בליגה הרוסית השנייה. בסיום עונת 2016/2017 הצליחה להעפיל לליגת הכדורגל הלאומית של רוסיה. בסיכום עונת 2017/2018 הקבוצה הייתה אמורה לחזור לליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה, אך נותרה בליגה הלאומית, בשל פשיטת רגל של קבוצת קובאן קרסנודאר, שאת מקומה רוטור קיבלה.
בעונת עונת 2018/2019 רוטור הייתה הקבוצה הפופולרית ביותר בליגה הלאומית עם ממוצע של 26,376 צופים למשחק ובעונת 2019/2020 רוטור שברה שיא צופים באצטדיונה, כאשר 33,417 צופים נכחו בוולגוגרד ארנה במשחק נגד שיניק ירוסלבל, שהסתיים בניצחון שיניק בתוצאה 2–3 והוכתר לאחד המשחקים הפופולריים ביותר בתולדות ליגת המשנה. שיא זה נשבר ב-30 באוגוסט 2019 במשחק נגד טורפדו מוסקבה, שבו המוסקבאים גברו 2:0, לעיני 36,219 צופים בוולגוגרד ארנה. בעונת 2019/2020 בליגת המשנה הרוסית בכדורגל נצמדה לצמרת טבלת הליגה ובסיכומה העפילה לליגת העל לראשונה מזה 16 שנים.
עם זאת, על עונת החזרה לליגה העיבה העובדה שבספטמבר 2020 רבים משחקני רוטור נמצאו חיוביים לנגיף COVID-19 אולצו להיכנס לבידוד שבעקבותיו נפסקו לקבוצה 2 הפסדים טכניים בליגה והפסד טכני נוסף בשלב הבתים של הגביע ולקבוצה היה מאזן עגום של 6 הפסדים ו-2 שוויונות ללא ניצחונות. בתום העונה ירדה חזרה לליגה הלאומית.
בתום עונת 2022 ירדה ל.
יריבויות
היריבה הגדולה ביותר של המועדון הוא מועדון הכדורגל ספרטק מוסקבה, הגם שהקבוצות לא נפגשו ביניהן מ-23 באוקטובר 2004 עד 26 באוגוסט 2020. במהלך שנות התשעים, שתי הקבוצות נאבקו על תוארי האליפות ורוטור נחשבה לאחת מיריבותיה המושבעות של ספרטק.
לרוטור יריבות מקומית עם מועדוני האזור, בייחוד טמבוב, אוונגרד קורסק, סאליוט בלגורוד, מטאלורג ליפצק ופאקל וורונז'.
אצטדיון הקבוצה ומתקנים
מ-1962 ועד 2018 אירחה משחקים באצטדיון המרכזי שהכיל 32,000 מושבים, בעוד טרקטור החל לשמש לאימונים ולמשחקי קבוצת הנוער וקבוצת המילואים.
ב-2018 עברה לארח את משחקיה בוולגוגרד ארנה המכיל 45,568 מושבים והוא מתקן הספורט הגדול ביותר במחוז.
מתקן האימונים
מאז 2008 רוטור מתאמנת באצטדיון זניט ברחוב טראשנצב 72 בוולגוגרד, המכיל 3,500 מושבים ונחנך ביולי 1927.
בסיס רוטור
בשנים 1987—2007, הקבוצה התאמנה במתקן האימונים "רוטור", הממוקם בוולז'סקי פרוספקט 14 בוולגוגרד. המתקן נבנה בשנות 1980 וכולל שלושה מגרשי כדורגל, מרכז רפואי ומלון קטן, אשר משמש בעיקר למגורים של קבוצות הנוער של רוטור. בהמשך שופץ המקום, הונחו מגרשים חדשים שנרכשו בכספים מתקציב המחוז ומגרש כדורגל עם דשא מלאכותי - על חשבון כספים שהתקבלו במסגרת תוכנית של אופ"א.
בשנת 2007 הופרט המתקן על ידי נשיא הקבוצה, ולדימיר גוריונוב. באותה תקופה גוריונוב ייסד חברה מסחרית לניהול המתקן בשם Rotor Baza. באפריל 2006 מועדון הבת רוטור-2, שבראשו עמד גם ולדימיר גוריונוב, מכר מתחם ספורט לחברה מסחרית זו תמורת 4 מיליון רובל. בפברואר 2007, ולדימיר גוריונוב, באמצעות בית המשפט בוולגוגרד, הבטיח רשמית את הבעלות על מתקן האימונים של רוטור. בסוף 2013 החליטה ממשלת מחוז וולגוגרד ליצור את "המרכז לאימוני ספורט בכדורגל", מרכז זה התבסס על מתקן רוטור, ובעל המתקן, ולדימיר גוריונוב, שקיבל תמיכה ממשרד הספורט והתיירות של רוסיה וממשלת מחוז וולגוגרד, מונה לראש מרכז זה. מוקדם יותר בדצמבר 2006, על פי החלטת ​​מושל מחוז וולגוגרד, ניקולאי מקסיוטה, הוקם "המרכז האזורי הוולגוגרדי לאימוני ספורט של שחקני כדורגל", שראשו היה גם גוריונוב, אך רוב משימותיו של המרכז, היו: הבאת רוטור לליגת העל ושיפוץ האצטדיון המרכזי.
שחקנים לשעבר, הנהלת מועדון רוטור, אוהדים והורים שחקני קבוצת הנוער התקוממו על המהלך מכיוון שגורוניוב שילם לעצמו את שכר הדירה מתוך כספי תקציב, מכיוון שהוא הבעלים של המתקן. באפריל 2013, שחקני עבר ועובדי מועדון רוטור הגישו בקשה קיבוצית למשרד התובע המחוזי ולסניף וולגוגרד של ועדת החקירות של רוסיה בבקשה לאמת את חוקיות העברת מתקן הספורט לידיים פרטיות.
סמל הקבוצה
מאז הקמתה ועד שנות השמונים של המאה העשרים הקבוצה לא השתמשה בלוגו רשמי ועל החולצות היה איור של פסל אמא מולדת. בשנת 1989 נערכה תחרות לעיצוב לוגו עבור המועדון ומאז המועדון שינה את הלוגו שלו מספר פעמים.
רוגבי
מועדון הספורט מפעיל גם מחלקת רוגבי בשם "רוטור" (rugby34.ru) שהתמודדה בעבר בליגת הרוגבי הפדרלית ומאז 2020 מתמודדת בליגת המשנה הרוסית ברוגבי.
יומו של הארבה
התסריט מבוסס על הרומן "יומו של הארבה" מאת נתנאל וסט (1939) המתאר את החיים בתעשיית הסרטים בהוליווד בעת השפל הגדול בשנות ה-30.
ברג'ס מרדית' היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, לפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה ולפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע.
קארן בלק הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה.
אן רות' זכתה בפרס באפט"א לעיצוב התלבושות הטוב ביותר.
קונרד האל היה מועמד לפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר.
ריצ'רד מקדונלד היה מועמד לפרס באפט"א לעיצוב ההפקה הטוב ביותר.
תקציר העלילה
במקום נמצא הגמד אייד קוסיץ' (בילי בארטי) שגם הוא היה שחקן וודביל וכן הנער אדורה לומיס (ג'קי ארל היילי) שאמו חושבת ששיש לו כשרון למשחק.
טוד מחזר אחרי פיי אך לה יש כבר חבר: הקאובוי ארל שופ (בוב הופקינס). פיי מחבבת את טוד אבל היא מבהירה לו כי תתחתן רק עם אדם עשיר שיוכל לתמוך בה ובאביה. טוד פוגש במנהל האמנותי קלוד (ריצ'רד דיסרט) שגם הוא בוגר יל ומסכים לקבלו כצייר תפאורות לסרטים.
פיי מכירה את הומר סימפסון (דונלד סאת'רלנד), אדם אמיד ומדוכא. הוא תומך בה ומביא את אביה לכנסייה של "ביג סיסטר" (ג'רלדין פייג') שמרפאת אנשים בעזרת תפילות אבל זה לא עוזר והוא מת אחר כך. כדי לממן את הוצאות הקבורה עוסקת פיי זמן קצר בזנות.
פיי אומרת לטוד שאין יחסי מין בינה להומר. הוא מארגן מסיבה בביתו של הומר, אליה מוזמנים גם קלוד, אייב, ארל וחברו מיגואל (פפה סרנה) שעיסוקו קרבות תרנגולים ועורך שם קרב תרנגולים (קשה לצפייה).
פיי המאוכזבת שוכבת עם מיגואל וזה מתגלה להומר ולאייב שזורק אותו מהדירה.
לבסוף יש סצנה גרוטסקית של בכורת הסרט של ססיל דה מיל - הבוקניר. קהל רב מתאסף ובהם הומר סימפסון, טוד הקט ואדורה לומיס. לומיס מתגרה בהומר, זורק עליו אבן ופוצע אותו. בתגובה מתנפל עליו הומר והורג אותו במכות. מתפתחת מהומה ענקית עם שריפת מכוניות כאילו מכת ארבה נחתה על הוליווד. הומר וטוד נפצעים קשה.
לבסוף רואים את פיי מסתובבת בפנים דומעות, במלון הריק מדיירים.
פנגולין
פַּנְגּוֹלִין (שם מדעי: Manis) הוא סוגם של רוב מיני הפנגולינאים - סדרה קטנה של יונקים מכוסי שריון אצטרובלי ואוכלי חרקים קטנים הנפוצים באסיה. בני סוג זה חיים רק ברחבי דרום-מזרח אסיה ובהודו באזורים הטרופיים וחלקם נמצאים בסכנת הכחדה, בייחוד בשל הצייד הלא חוקי של חיה זו למטרות קולינריות ורפואיות.
יש הקושרים אותו אל מגפת הקורונה, כיוון שאותר בהם וירוס בעל רצף שדומה מאוד לזה שנמצא בבני אדם.
מינים
בעבר נכללו בסוג זה גם המינים פנגולין ענק ופנגולין הכף, שסווגו מחדש לסוג פנגולין גדול (Smutsia) והמינים פנגולין עצים קטן ופנגולין עצים גדול, שסווגו מחדש לסוג פנגולין עצים (Phataginus).
האצטדיון העירוני בפוזנן
האצטדיון העירוני (בפולנית: Stadion Miejski) הוא אצטדיון רב-תכליתי בפוזנן, פולין. האצטדיון משמש בעיקר למשחקי כדורגל והוא מגרשה הביתי של קבוצת לך פוזנן.
היסטוריה
בניית האצטדיון החלה ב-1968 והסתיימה ב-1980 ותכולתו 18,200 צופים. במשחק הבכורה שנערך ב-23 באוגוסט 1980, נפרדו לך פוזנן ומוטור לובלין בשוויון 1:1. בשנת 1986 הוקמו עמודי התאורה המזוהים עם האצטדיון יותר מכל אלמנט אדריכלי אחר. בשלב מאוחר יותר הותקן באצטדיון לוח תוצאות אלקטרוני, ובתחילת שנות התשעים הוסבו כל היציעים ליציעי ישיבה בלבד והותקנו מושבי פלסטיק חדשים.
במהלך השנים האצטדיון אירח כ-30 משחקים של לך פוזנן במסגרות אירופיות שונות ובהן שלבים שונים של ליגת האלופות, גביע אופ"א, גביע המחזיקות וגביע האינטרטוטו. בין היתר, בתחילת שנות התשעים אירחה פוזנן באצטדיון את קבוצות בני יהודה, מכבי חיפה ובית"ר ירושלים הישראליות. בנוסף, האצטדיון אירח לעיתים משחקים בינלאומיים של נבחרת פולין, אך מאז שנת 2004 הועדפו על פניו אצטדיונים אחרים ולא נערכו בו משחקים בינלאומיים במסגרת רשמית.
בשנת 2002 הוחלט על שיפוץ נרחב של האצטדיון, בעקבות קפיצה חדה בכמות הצופים במשחקי לך פוזנן. השיפוץ החל בשנת 2003 ועד שנת 2006 הושלמה בנייתו של יציע רביעי הכולל גג. בהמשך עבר האצטדיון שיפוץ נוסף לקראת יורו 2012, במסגרתו קורו יתר היציעים ותכולת האצטדיון גדלה ל-45,000 מושבים.
נחל יקנעם
נחל יקנעם הוא נחל אכזב. אפיק הנחל עובר בעמק עמוק ורחב למדי, המהווה גבול ברור בין הכרמל השוכן מצפון מערב לאפיק הנחל ובנוי בעיקר מסלע גיר קשה, לבין אזור רמות מנשה מדרום מזרח הבנוי מגבעות קירטון רך. מדרונות אפיק הנחל מיוערים. בצד הצפוני על הכרמל צמחיית חורש טבעי. ובצד רמות מנשה יער אורנים נטוע.
נחל יקנעם מוזכר בספר יהושע פרק יט, יא כגבול נחלתו של שבט זבולון:
עמק הנחל שימש מתקופות קדומות כדרך חשובה. העמק היה חלק מדרך הים. בפתח הכניסה לעמק הנחל מכיוון צפון נמצא תל יקנעם. מצביאיו של תחותמס השלישי הציעו במאה ה-15 לפנה"ס את הדרך הזאת כדרך חלופית לדרך שעברה בנחל עירון במסעו לקרב מגידו בציינם.
בעמק הנחל עובר כביש 70. במלחמת העצמאות בעקבות חסימת כביש חיפה–תל אביב על ידי תושבי הכפרים הערביים בחוף הכרמל, שימש קטע הכביש העובר כעורק תחבורה ראשי מצפון לדרום.
אלישיב בן חורין
אלישיב בן חורין (4 בספטמבר 1921 - 2 ביוני 1990) היה דיפלומט ישראלי, כיהן כשגריר ישראל במערב גרמניה וסמנכ"ל משרד החוץ.
קורות חייו
בן חורין נולד בסוסנוביץ שבפולין. עלה לארץ ישראל ב-1935 עם הוריו ואחיו ראובן בן חורין (לימים שופט בבית משפט השלום), למד בבית הספר הריאלי בחיפה. בתקופת מלחמת העולם השנייה התנדב לצבא הבריטי, שירת בחיל החימוש ובמחלקת המודיעין של הצבא, שם באה לידי ביטוי ידיעתו את השפה הגרמנית. לאחר שחרורו למד משפטים בירושלים ושירת בש"י. לאחר הקמת צה"ל שירת במחלקת המודיעין.
ב-1950 הצטרף לסגל משרד החוץ, תחילה השתלב במחלקה למערב אירופה, השתתף במשלחת ישראל לאו"ם ב-1951 וב-1952 מונה למזכיר ראשון בשגרירות ישראל בוושינגטון שבארצות הברית. במהלך שירותו נחשפה פעילות מודיעין חשאית של ישראל בארצות הברית ובן-חורין גורש מהמדינה והוכרז כאישיות בלתי רצויה. בעקבות כך התחלף עם יוחנן מרוז בתפקידים והחל לכהן ב-1954 כמזכיר הראשון בצירות ישראל באנקרה בירת טורקיה. ב-1955 מונה לסגן מנהל מחלקת אסיה-אפריקה במשרד החוץ וב-1958 למנהל המחלקה. בתקופתו יזם הקמת קרן סיוע טכנולוגי למדינות מתפתחות באפריקה ובאסיה, רעיון שהביא להקמת מש"ב - "המרכז לשיתוף פעולה בינלאומי".
ב-1960 מונה לשגריר ישראל בבורמה ושגריר לא תושב בנפאל, השגריר הראשון של ישראל במדינה. ב-1963 מונה לשגריר בוונצואלה, בעקבות מלחמת ששת הימים מונה לנציג משרד החוץ בגדה המערבית וב-1968 מונה לסמנכ"ל משרד החוץ ועמד בראש המערך החדש שהוקם לענייני הסברה.
ב-1970 מונה לשגריר ישראל במערב גרמניה, בתחילת כהונתו ארעה התקפת מחבלים על מטוס חברת אל על במינכן בהם נהרג ישראלי אחד ונפצעו חמישה. ב-1972 התמודד עם טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן, בן חורין העביר דיווחים למשרד החוץ ישירות מהאירועים בכפר האולימפי ומדיווחי צבי זמיר בשדה התעופה, כצעד מחאה מצד ישראל הוחזר ל"התייעצות" ולאחר מכן קיים שיחה עם קנצלר גרמניה וילי ברנדט העביר לו מסרים מממשלת ישראל ואת הדו"ח הישראלי שחיבר זמיר על הכישלון הגרמני בטיפול באירועים, באוקטובר 1972, בעקבות חטיפת מטוס חברת לופטהנזה, העביר את מסרי ישראל בעניין אי קיום משא ומתן עם טרוריסטים ומחאתה על שחרור מבצעי הטבח בספורטאים הישראלים.
ב-1974 סיים את תקופת כהונתו בבון ועבר לבריסל, בה כיהן כשגריר ישראל בבלגיה, שגריר בשוק האירופי המשותף ושגריר לא תושב בלוקסמבורג. ב-1978 שב לישראל ומונה לסמנכ"ל משרד החוץ הממונה על שיתופי פעולה בינלאומיים והמערך הכלכלי, ב-1979 קיבל לאחריותו גם את תחום אסיה ואפריקה. ב-1983 מונה לשגריר ישראל בקנדה וכיהן בתפקיד עד פרישתו ב-1987. שלוש שנים לאחר מכן הלך לעולמו והובא לקבורה בהר המנוחות בירושלים.
שירות במשרד
אלישיב בן חורין מילא מגוון רחב של תפקידים בישראל ומחוצה לה:
1951-1950: עוזר ולאחר מכן עוזר ראשי במע"ר באגף אירופה המערבית
1952-1951: עוזר בניו יורק - משלחת לאו"ם (ארצות הברית)
1954-1952: מזכיר ראשון בשגרירות ישראל בארצות הברית (בוושינגטון)
1955-1954: מזכיר ראשון בשגרירות ישראל בטורקיה (באנקרה)
1960-1955: סגן מנהל מא"ס ולאחר מכן מנהל מאס"ף באגף אסיה והפאסיפיק
1963-1960: שגריר ישראל במיאנמר (ביאנגון) ומאומן לנפאל
1967-1963: שגריר ישראל בוונצואלה (בקראקס) ושגריר לא-תושב בג'מייקה, טרינידד וטובגו
1968-1967: מנהל מל"ט באגף אמריקה הלטינית
1970-1969: סגן מנכ"ל
1974-1970: שגריר ישראל בגרמניה (בבון)
1978-1974: שגריר ישראל בבלגיה (בבריסל), שגריר לא-תושב בלוקסמבורג וראש המשלחת ליד הקהילות האירופיות
1982-1978: סמנכ"ל אגף כלכלה ומש"ב (שיתוף בינלאומי). החל מ-1979 אחראי בנוסף על אסיה ואפריקה.
1983-1982: שגריר מיוחד ממונה על אגף כלכלה ומש"ב (שיתוף בינלאומי)
1987-1983: שגריר ישראל בקנדה (באוטווה)
סם ובלה ספיבק
ביוגרפיה
סם ספיבק נולד בשנת 1899 בעיירה באחמוט שבאוקראינה (אז חלק של האימפריה הרוסית) ובהיותו ילד הגיע עם משפחתו לארצות הברית. הוא התגורר בניו יורק ולמד בה.
בלה כהן נולדה בשנת 1899 בטרנסילבניה, אז בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית. היא הגיעה עם משפחתה לניו יורק בשנת 1902. היא עבדה כעיתונאית. הזוג התחתן בשנת 1922. זמן קצר לאחר מכך, הם נשלחו למוסקבה והיו כתבים בברית המועצות.
בשנת 1926 הזוג חזר לארצות הברית והתיישב בפנסילבניה. סם ספיבק התחיל לפרסם את הרומנים שלו וכתב תסריטים לסרטי קולנוע. בשנת 1940 הם היו מועמדים לקבלת פרס אוסקר על התסריט הטוב ביותר לסרט "אשתי המועדפת". לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה הוא כתב תסריט לסרט העולם במלחמה, אחד הסרטים האמריקאים הראשונים על הנושא. לאחר סיום המלחמה, בלה ספיבק השתתפה בחלוקת מזון ומצרכים לפליטים באירופה.
בשנת 1948 הזוג כתב את Kiss Me, Kate. על בסיס הספר נכתב מחזמר שקיבל פעמיים פרס טוני ועובד לקולנוע בשם נשקיני קייט (1953).
המחזה של הזוג My Three Angels מועלה עד היום על בימות התיאטרון, על בסיסו הופק הסרט "אנחנו לא מלאכים" (1955).
הזוג הפסיק לכתוב יצירות חדשות בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20. בשנת 1960 הזוג תרם להקמת מרכז לנכים ברמת גן.
סם ספיבק נפטר בשנת 1971. בלה ספיבק נפטרה בשנת 1990.
גוסט ריידר: רוח הנקמה
גוסט ריידר: רוח הנקמה (באנגלית: Ghost Rider: Spirit of Vengeance) הוא סרט גיבורי על אמריקאי מז'אנר הפעולה מבית סוני ומארוול קומיקס, הוא יצא לאקרנים ב-2012, והוא סרט המשך ל"גוסט ריידר" הקודם מ-2007. הסרט, כמו קודמו, מבוסס על הקומיקס גוסט ריידר. הסרט יצא לאקרנים בפורמט 3D ב-17 בפברואר 2012, והוא השני לשאת את חותם Marvel Knights אחרי הסרט "המעניש: אזור מלחמה" משנת 2008.
עלילת הסרט
ג'וני בלייז נמצא בגלות במזרח אירופה, גלות שכפה על עצמו מאחר שהוא משוכנע כי כוחותיו הם קללה. הפעלולן לשעבר, בלייז, מתקבל לעבודה אצל מוֹרוּ, חבר במסדר נזירי מיכאל, המלאך הלוחם. מורו תר אחר מגן עבור אם ובנה, שנרדפים על ידי דמות בשם רורק, אדם המכיר את עברו וסודותיו הכמוסים של גוסט ריידר ומי שמתגלה כשטן בדמות אדם.
פיתוח
ב-9 בפברואר 2007 הודיעה מארוול כי המפיק אבי ארד עובד על פיתוח גוסט ריידר 2. בתחילת דצמבר 2007, ניקולס קייג' הביע נכונות לחזור לשחק בתפקיד הראשי.
בראיון בספטמבר 2008, הודיע ניקולס קייג' כי אולפני קולומביה נקטו פגישות כדי להתחיל בהפקת סרט ההמשך. קייג' ציין כי הסיפור "מזכיר מאוד את העלילה בצופן דה וינצ'י". בפברואר 2011, גילה קייג' כי סרט ההמשך הוא לא סרט המשך ישיר לסרט מ-2007, אלא אפילו פרשנות חדשה וכיוון עלילה אחר, המבוסס על דמותו של גוסט ריידר.
צילום
ביולי 2010 חשף קייג' כי העבודה על הסרט תחל כבר בנובמבר 2010. השחקנית אווה מנדז חשפה שלא תחזור לשחק את רוקסן. הסרט צולם ברומניה ובטורקיה.
קדימון רשמי לסרט יצא לאינטרנט באוגוסט 2011.
נות'רותריופס
נות'רותריופס (שם מדעי: Nothrotheriops) הוא סוג של עצלן קרקע שמאובניו נמצאו במרכז מקסיקו ובדרום ארצות הברית ובאחד הממצאים ממכתש בניו מקסיקו נמצאו גם שרידי שיער ואף גללים. במראהו הוא הזכיר את המגתריום, אך הוא היה קטן בהרבה. הוא חי מלפני שני מיליון שנה עד ללפני 11,000 שנה.
מאפיינים
עצלן זה היה מבין הקטנים שבעצלנים הקרקעיים. הוא הגיע לאורך 2.75 מטרים ושקל מעל 250 קילוגרם. הוא היה בעל זנב ארוך ורגליים אחוריות חזקות, איתם הוא נשען כדי לייצב אותו בעודו עובר מתנועה ארבע-רגלית למצב זקוף, כנראה כדי להוריד ענפים מהעצים. ייתכן שהוא ניזון ממיני צמחים כמו קקטוסיים, יוקה ומיני חלמיתיים. הוא היה לטרף לטורפים גדולים כמו הסמילודון, אך כנראה שמראהו הזקוף הרתיע את הסמילודון. לא נמצאה במאובנים הוכחה, אך ייתכן שלעצלן הייתה לשון ארוכה כמו של ג'ירפה ששימשה להגעה לעלים מבלי להידקר מקוצים.
גרג אודן
גרגורי ויין אודן הבן (באנגלית: .Gregory Wayne Oden, Jr; נולד ב-22 בינואר 1988 בבאפלו, ניו יורק) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בתפקיד הסנטר. אודן נבחר בדראפט 2007 בבחירה הראשונה. הקריירה של אודן ב-NBA נגדעה בשל פציעות חמורות מהן סבל.
נעורים
אודן גדל בטרה הוט, אינדיאנה ושיחק לצדו של חברו הטוב מייק קונלי בתיכון לורנס נורת'. בשנת 2006 נבחר אודן בן ה-18 לתואר היוקרתי "מר כדורסל" של מדינת אינדיאנה, ולתארים נוספים ויוקרתיים.
עוד בהיותו בתיכון סומן אודן כמי שישיב רוח רעננה בליגת ה-NBA והכדורסל האמריקאי, בפרט בעמדת הסנטר בה דובר עליו כשחקן הדומיננטי ביותר מאז שאקיל אוניל, על פי ההערכות יכול היה להיבחר כבר בדראפט של 2006 בבחירה הראשונה, אך מגבלת הגיל שהעבירה מנהלת ה-NBA קבעה כי שחקן יוכל להיכנס לליגה רק מעל גיל 19 או שנה מסיום התיכון ואודן נאלץ לשחק שנה בליגת המכללות.
מכללות
בעונת 2006-07 הודיעו אודן וקונלי לציבור כי ישחקו בשורות אוניברסיטת המדינה של אוהיו, אותה מאמן אביו של קונלי, מייק קונלי האב. את פתיחת העונה של ליגת המכללות החסיר אודן עקב ניתוח שעבר בכתף בחודש יוני, 2006. משחקו הראשון היה מול אוניברסיטת ולפראיסו. אודן הוליך את קבוצתו לגמר טורניר המכללות, שם נוצחה בידי אוניברסיטת פלורידה, למרות 25 נקודות, 12 ריבאונדים ו-4 חסימות של אודן. ב-32 משחקיו בשנתו הראשונה והיחידה באוניברסיטת המדינה של אוהיו קלע אודן 15.7 נקודות ואסף 9.6 ריבאונדים בממוצע, להם צירף גם 3.3 חסימות.
קריירה מקצועית
ב-28 ביוני 2007 נבחר גרג אודן ראשון בדראפט ה-NBA 2007 על ידי הפורטלנד טרייל בלייזרס, אשר התקשו בהחלטה לבחור בין אודן לבין קווין דוראנט, אשר זכה בתואר שחקן העונה במכללות. לפני פתיחת העונה הסדירה עבר אודן ניתוח בברכו הימנית שגרם להשבתתו ממשחק למשך כל העונה. במשחק הבכורה שלו ב-NBA, בקיץ 2008, נפצע אודן ברגלו לאחר מספר דקות ונעדר במשך שבועיים בטרם שב לשחק.
בתחילתה של עונת, הציג אודן יכולת מאכזבת והעמיד ממוצעים הנמוכים ביחס לשחקן הנבחר במקום הראשון בדראפט. בדצמבר 2009 נפצע אודן בפיקת הברך וסיים את העונה. בנובמבר 2010 התברר שאודן לא יוכל לחזור לשחק לפחות עד תחילת עונת. לאחר שלא שיחק כארבע שנים חזר אודן לשחק במיאמי בינואר 2014. בהופעת הבכורה מאז הפציעה קלע אודן 6 נקודות בשמונה דקות. הוא שותף במהלך העונה הסדירה ב-23 משחקים. בפלייאוף זכה לדקות בודדות בלבד ב-20 משחקי הקבוצה.
טאינאן
טַאיְנַאן (במנדרינית תקנית: 臺南市) היא עיר ורשות מקומית מיוחדת בטאיוואן בדרום-מערב האי טאיוואן, לחופי מצר טאיוואן. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020 התגוררו בעיר כ-1.875 מיליון תושבים, והיא העיר השישית בגודלה בטאיוואן (אחרי ניו טאיפיי, טאיג'ונג, גאושיונג, טאיפיי ו). טאינאן היא אחת הערים העתיקות והחשובות בטאיוואן.
היסטוריה
האזור בו נמצאת כיום טאינאן היה מיושב במשך אלפי שנים. המהגרים הסינים הראשונים היו סוחרים ודייגים שהגיעו לאזור בסוף המאה ה-16 והקימו בסיסים לכל אורך החוף המערבי של האי טאיוואן, אשר אחד מהם היה במקום בו נמצאת כיום טאינאן. התושבים הילידיים קראו לסינים בשם "טַאיוּאֶן". הסינים מצדם אימצו אותו וברבות הימים השם הפך לטאינאן. בנוסף יש טענות לכך שזהו המקור לשם "טאיוואן". בשנים שלאחר מכן גם יפנים התיישבו באי וסחרו, כמו הסינים, עם התושבים הילידים.
ב-1624 סוחרים הולנדיים מחברת הודו המזרחית ההולנדית הקימו בקרבת אזור העיר של היום את מבצר זיילנדיה. המבצר הפך למרכז הפעילות המסחרית ההולנדית באזור. בהמשך ההולנדים השתלטו על מרבית טאיוואן והמבצר הפך למכרז המנהלי של ההולנדים באי. הפעילות המסחרית הענפה גרמה לגדילה משמעותית של טאינאן שישבה בקרבתו.
ב-1662 ממלכת טונגנינג השתלטה על טאיוואן, גירשה את ההולנדים וקראה למבצר זיילנדיה בשם אנפינג. טאינאן הפכה להיות בירתה של הממלכה. גם לאחר ששושלת צ'ינג סיפחה את טאיוואן ב-1684 ושילבה אותו במחוז פוג'יין טאינאן נותרה המרכז השלטוני של האי.
לאחר מספר מרידות בטאיוואן במאה ה-18, נבנתה לקראת סוף המאה חומה סביב העיר. ב-1858 נפתח מחדש נמל אנפינג בהתאם לחוזה טיינג'ין. כעבור מספר שנים נבנה בנמל בית מכס ובנוסף סוחרים מערביים התחילו להקים באזור תחנות מסחר. לקראת סוף המאה ה-19 טאינאן הייתה העיר הגדולה ביותר בטאיוואן.
ב-1885 האי טאיוואן הפך למחוז נפרד בסין, וטאינאן נבחרה להיות הבירה של המחוז. עם זאת, כעבור זמן קצר הבירה הועברה לטאיג'ונג וב-1887 היא הועברה לטאיפיי.
ב-1895 נחתם הסכם שימונוסקי שלפיו האי טאיוואן הועבר לידי האימפריה היפנית. כעבור חודש מהחתימה נוצרה הרפובליקה של טאיוואן במטרה לשמר את עצמאות האי. לאחר שטאיפיי, הבירה המקורית של הרפובליקה, נכבשה על ידי היפנים, הבירה עברה לטאינאן, אך הרפובליקה נכבשה כולה על ידי היפנים כעבור מספר חודשים. לאחר הכיבוש היפנים יצרו את מחוז טאינאן שטאינאן הייתה בירתו. היפנים התקינו בטאינאן תשתיות ומבנים חדשים שהפכו אותה לעיר מודרנית.
לאחר סוף מלחמת העולם השנייה ב-1945 נוצרה באי מדינת טאיוואן. טאינאן הפכה לעיר-מחוז ובקרבתה נוצר מחוז טאינאן. כעבור מספר עשורים העיר גאושיונג עקפה את טאינאן בחשיבותה והפכה למרכז של דרום טאיוואן על חשבון טאינאן. ב-2010 העיר טאינאן אוחדה עם מחוז טאינאן לכדי רשות מקומית מיוחדת.
ב-6 בפברואר 2016 פקדה את העיר רעידת אדמה בעוצמה 6.4 בסולם ריכטר. מוקד הרעידה היה כ-48 קילומטרים דרומית-מזרחית לעיר. ברעידה נהרגו לפחות 8 בני אדם ומאות נפצעו כאשר בניינים קרסו על יושביהם.
ממשל
מבחינה מנהלית הרשות המקומית המיוחדת של טאינאן מחולקת ל-37 נפות (בסינית: 區) אשר כל אחת מהן מחולקת לתת-נפות עירוניות (בסינית: 里). הנפות אנפינג (安平區) ושין-יינג (新營區) הן המרכז השלטוני של הרשות המקומית המיוחדת.
כלכלה
הכלכלה המקומית מסתמכת בעיקר על תעשייה והיי-טק, וכמו כן על חקלאות, הכוללת בין היתר גידול אורז, מנגו, פומלה, קנה סוכר ואננס, דיג ותיירות.
חינוך
בטאינאן פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן האוניברסיטה הלאומית של טאינאן, אוניברסיטת טאינאן הלאומית לאומנויות, אוניברסיטת דרום טאיוואן ואוניברסיטת טאינאן לטכנולוגיה.
תחבורה
טאינאן מקושרת בקווי רכבת לערים מרכזיות אחרות בטאיוואן, כמו טאיפיי וגאושיונג. בנוסף יש רכבת מהירה המקשרת את טאינאן לטאיפיי.
נמל התעופה טאינאן משרת את העיר. הנמל מציע טיסות למספר יעדים בטאיוואן וכן טיסות לווהאן והונג קונג.
ערים תאומות
בנוסף יש לטאינאן הסכמי ידידות עם הערים הבאות:
פיליפ רייס
יוהאן פיליפ רייס (7 בינואר 1834 – 14 בינואר 1874) היה מדען וממציא גרמני. היה בין הראשונים שהמציאו את הטלפון, אך לא רשם פטנט על ההמצאה ולא הפיץ ברבים את פיתוחה. על שמו נקרא טלפון רייס.
רייס נולד בגלנהאוזן שבגרמניה. בגיל 4 נפטרה אמו, ובגיל 10 גם אביו. רייס גודל על ידי סבתו, שהייתה אישה משכילה ורחבת אופקים שעודדה אותו ללמוד.