cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שלזוויג-הולשטיין
ערים
פלנסבורג (Flensburg), העיר הגדולה הצפונית בגרמניה, שוכנת על הגבול הדני ומהווה את מרכז המיעוט הדני; היא ידועה בגרמניה גם בשל סיבה טריוויאלית למדי: שם נמצא המרכז המנהל את ה"נקודות השחורות" הנצברות על ידי עברייני תנועה; העיר הפכה שם נרדף לנקודות אלו. ערים גדולות נוספות בשלזוויג-הולשטיין הן נוימינסטר (Neumünster) ונורדרשטדט (Norderstedt). למקומות רבים בשלזוויג-הולשטיין שמות דניים לצד השמות הגרמניים, במיוחד לאורך הגבול הדני; לחלק מהמקומות שמות פריזיים. העיר הצפונית ביותר בגרמניה שוכנת על האי זילט שבתחומי שלזוויג-הולשטיין; באופן אירוני היא נקראת וסטרלנד (Westerland, "ארץ המערב"; בפריזית נכתב שם העיר Wäästerlön).
בקרבת ליבק ממוקמת העיירה איסראלסדורף שלמרות שמה אין לה שום קשר לעם ישראל.
פוליטיקה וכלכלה
ראש ממשלת שלזוויג-הולשטיין (נכון ל-2021) הוא דניאל גינתר מהמפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית (CDU) שנבחר ב-2017. כמו כן יש בממשלתו ייצוג למפלגת הירוקים ולמפלגה הדמוקרטית החופשית (FDP).
בשלזוויג-הולשטיין מפלגה ייחודית - איגוד הבוחרים של דרום שלזוויג - התומכת במתן אוטונומיה מוגברת למיעוט הדני והפריזי. אחוז החסימה לא חל על המפלגה, בשל היותה מפלגת מיעוט, ולכן היא מיוצגת כיום בלנדטאג של שלזוויג הולשטיין עם 3 מושבים.
שלזוויג-הולשטיין היא מהמדינות החלשות כלכלית במערב גרמניה, בעיקר בשל בידודה הגאוגרפי. שיעור החקלאים במדינה הוא מהגבוהים בגרמניה. שיעור האבטלה במדינה ממוצע (12% נכון ל-2005). אוכלוסיית המדינה גדלה בקצב גבוה יחסית לשאר אזורי גרמניה (כשברובם האוכלוסייה דווקא מתכווצת).
התיירות מהווה מקור הכנסה חשוב בשלזוויג-הולשטיין. לצד ליבק שהוזכרה לעיל, תיירים רבים נוהרים לחופיה ולאייה של המדינה. האי זילט הוא אתר גלישה ושיט אהוב. שלזוויג-הולשטיין היא אחת מארבע המדינות היחידות בגרמניה השוכנות לחוף הים, והמדינה היחידה השוכנת לחופי הים הצפוני והים הבלטי כאחד. תיירים גרמניים רבים עוצרים בערי המדינה בדרכם לקופנהגן ולשוודיה.
הפולשת
עלילה
וירחיניה מרטינז רולדן, אישה יפהפייה, פשוטה וכנה, עובדת כאומנת באחוזתו של רודריגו חונקרה. לרודריגו חונקרה יש שישה ילדים: ג'וניור, קרלוס אלברטו, ראקל, ויולטה, אלדו וממו. בנו השני של רודריגו, קרלוס אלברטו, מתאהב בוירחיניה, והיא בו. יום אחד, רודריגו מגלה שהוא פשט את הרגל ובנוסף לכך, הוא מגלה שהוא חולה במחלה קטלנית. רודריגו, בהיותו יודע שילדיו חסרי אחריות, מתחתן עם וירחיניה, כדי שתשמור על משפחתו ועל נכסיו לקראת יום מותו. אך כאשר ילדיו מגלים על נישואים אלו, הם מתחילים לשנוא את וירחיניה, ומתייחסים אליה כאל פולשת.
יאיר חפוטא
ביוגרפיה
נולד במרקש שבמרוקו לרב משה ואסתר חפוטא. סבו מצד אביו היה הרב מסעוד חפוטא, רב העיר בני מלאל ובן לאחת משלוש משפחות השוחטים במרקש, וסבו מצד אמו היה הרב אברהם מור יוסף. למד בישיבות הגדולות במרקש, תחילה בישיבתו של הרב יעקב דהאן ולאחר מכן בישיבתו של הרב אברהם אביטבול, וכן אצל רב העיר מרדכי קורקוס, והעלה על הכתב את חידושי תורתו של האחרון. הוא התפרסם במרקש ומחוצה לה כגדול בתורה, וחבורת לומדי תלמוד בעיון החלה להיאסף סביבו בשבתות. הוא התמנה לראש השוחטים העיר, כסופר בית הדין בבית דינו של רב העיר משה זריהן וכרב בית הכנסת "צלאת אל כבירה" במרקש, שם גם שימש כחזן ובעל קורא. נשא לאשה את מסעודה, בת הרב שלמה עמאר ובת לשושלת הרבנים של משפחת פינטו.
בשנת ה'תש"ט עלה לישראל (על אף שהוצעה לו משרת דיינות במרקש) והתיישב ב"מעברת חוטר" במושבה באר יעקב. זמן קצר לאחר מכן, לאחר שנפגש עמו הרב הראשי לישראל דאז, הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל, והתרשם מגדלותו, הפציר בו לקבל על עצמו משרת רבנות בכל יישוב שיבחר, והרב יאיר העדיף להישאר במושבתו, והתמנה לכהן כרבה של באר יעקב. בתפקיד זה כיהן כחמישים שנה עד לפטירתו. לצדו כיהן הרב האשכנזי משה מנחם יעקובזון. בשנת 1955 נעצר עם כמה מחסידיו בשל נזק שגרמו לבית קפה במושבה שהיה פתוח בשבת.
נפטר בט"ו בתמוז ה'תשס"ג ונקבר בהר המנוחות בירושלים, סמוך לקבר החיד"א. על שמו רחוב בפתח תקווה.
פחמימן
פחמימנים (בלועזית ביחיד: הידרוקרבון; באנגלית: Hydrocarbon) הם תרכובות אורגניות המכילות אך ורק אטומי פחמן ומימן.
קבוצה זו אינה קבוצת הפחמימות - ההבדל בין השתיים גדול, בעיקר מפני שהפחמימות מכילות גם אטומי חמצן.
מבחינים בין שלושה סוגי פחמימנים, לפי סוגי הקשרים הקוולנטיים בין אטומי הפחמן שלהם:
הרי רואן
הרי רואן (באנגלית: Rouen Mountains) הם רכס הרים נישא, בצפון האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
גובהו של הרכס ההרים 2,800 מטרים מעל פני הים (בהר פריז).
אורכו של רכס ההרים 60 קילומטרים בכיוון צפון-מערב - דרום-מזרח (בין הר באיון ל-רמת קייר ול-הר קופולה).
ברכס ההרים מצוייות כמה מהפסגות הגבוהות ביותר באי אלכסנדר (הפסגות הגבוהות ביותר האחרות מצויות ברכס דאגלס הסמוך.
גילוי ומיפוי ההרים
ההרים מופו על ידי המשלחת הצרפתית הרביעית לאנטארקטיקה (שנערכה בין השנים 1908–1910), בפיקודו של ז'אן-באטיסט שארקו.
שארקו סבר שהקצה הדרומי של ההרים הוא הר פריז, ואולם מיפוי שנערך על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד, בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון בין השנים 1947–1948, הראו כי רכס ההרים מתמשך לכיוון דרום-מזרח עד הר קופולה. אזור דרומי-מזרחי זה נסקר על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1948, ומופה בהתבסס על תצלומי לוויין שצולמו על ידי ארצות הברית בין ינואר 1974 ופברואר 1975.
מקור השם
שארקו קרא להרים "מסיב רואן" על שמה של העיר רואן שבצרפת.
לקריאה נוספת
• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, Sailing Directions for Antarctica: Includes Islands South of Latitude 60°, P 205
גפן (מושב)
גפן הוא מושב של "הפועל המזרחי" בין הערים קריית מלאכי ובית שמש בחבל עדולם והשייך למועצה אזורית מטה יהודה. הוקם בשנת 1955 על ידי עולים ממרוקו.
שם היישוב מקורו בפסוק "אֱלֹהִים צְבָאוֹת שׁוּב נָא הַבֵּט מִשָּׁמַיִם וּרְאֵה וּפְקֹד גֶּפֶן זֹאת" (תהלים פ ט"ו), והוא ניתן לו בעקבות כרמי הענבים באזור.
גאוגרפיה
היישוב, כיישובים אחרים, הוקם כדי לאכלס את חבל עדולם.
חלק מתושבי מושב גפן עוסקים בחקלאות ומגדלים מטעי זיתים, ענבים, שזיפים, תפוחים, שסק, ורימונים, וכן גידול ירקות כגון פלפלים, קישואים ועגבניות. מכסת המים השנתית למושב עומדת על 200 אלף קוב מים לכל החקלאים, ובתחילת חורף 2011 סגרה חברת את מי ההשקיה לחקלאים מהמושב עקב חריגה מהמכסה שהוקצתה להם. היישוב קרוב ליער חרובית.
בקיץ 1996 התרחשו שני פיגועי ירי קטלניים ליד היישוב, הראשון הוא רצח ירון ואפי אונגר בו נרצחו בני זוג יהודים מקריית ארבע והשני הוא רצח בני משפחת מונק בו נרצחו 3 יהודים ממבוא ביתר.
התרבות האוריניאקית
התרבות האוריניאקית היא תרבות פרהיסטורית מהתקופה הפלאוליתית העליונה, שהתקיימה באירופה ובדרום מערב אסיה ובכלל זה בארץ ישראל, כ-37,000 - 33,000 שנים לפני זמננו. התרבות הוגדרה לראשונה בחפירת האתר הארכאולוגי מערת אוריניאק בצרפת, ומכאן שמה. הגדרת התרבות האוריניאקית מתבססת, כמקובל במחקר הפלאוליתי, על טיפוסי כלי אבן המיוחדים לה, אך גם על ממצאים ייחודיים שאינם מאבן, כגון כלים מעצם ומקרן, חרוזים עשויים משיני בעלי חיים ופריטי אמנות מגולפים.
לתרבות האוריניאקית חשיבות רבה בחקר האבולוציה של האדם. מקובל להניח כי זוהי תרבותם החומרית של האוכלוסיות הראשונות של האדם המודרני באירופה. כמה מהממצאים הקדומים ביותר הידועים של אמנות פיגורטיבית וכלי נגינה ידועים בתרבות זו.
מאפיינים עיקריים
תעשיית הכלים האוריניאקית מאופיינת בכלי עצם או קרני אייל מחורצים וחתוכים בקצוותיהם. כלי הצור כוללים להבים ולהבים זעירים (Bladelets), העשויים מחתיכות משויפות ולא משבבי האבן. בני תרבות זו יצרו גם את מקצת מאמנות המערות וציורי המערות המוקדמים, כמו ציורי המערות המפורסמים שבדרום צרפת. הם גם יצרו מדליונים, שרשראות, חרוזי שנהב וצלמיות. כמו כן נמצאו באתרי התרבות Bâton de commandement, שמטרתם אינה ברורה עד כה.
שיוך לאדם המודרני
תחכום זה והמודעות העצמית הגבוהה הובילה את הארכאולוגים להעריך כי חפצי התרבות האוריניאקית שייכים לבני האדם המודרניים הראשונים באירופה. שרידי שלד אנושיים וחפצי התרבות האוריניאקית המאוחרים שנמצאו בסמיכות תומכים במסקנה זו. תגלית משמעותית ביותר היא זו של השלד המכונה "אגברט" מקאסר עקל, צפונה מביירות בסמיכות לחפצים המשויכים לתרבות האוריניאקית-לוונטינית. אגברט הוא אדם מודרני לחלוטין הן מבחינת הגולגולת והן שלדית, המתוארך לכ-40,000 עד 45,000 שנים לפני זמננו.
עם זאת, ממצאי שרידי אדם מודרני בהקשר ישיר לטכנולוגיות האוריניאקיות המוקדמות הם נדירים באירופה. השיוך הטוב ביותר בין מוצרים אוריניאקיניים ושרידי אדם הם אלה של לפחות חמישה אנשים ממערת Mladec בצ'כיה, על ידי מדידות פחמן רדיואקטיבי ישירות על שרידי השלד עצמם תוארכו השרידים ל-31 אלף שנים לפחות לפני זמננו. לפחות שלושה אנשים בעלי מבנה גוף חסון אך מודרני מבחינה אנטומית ממערת "Peștera cu Oase" ברומניה, שתוארכו ל-36 אלף עד 35 אלף שנים לפני זמננו. אף על פי שאינם קשורים ישירות לממצאים ארכאולוגיים, נמצאים ממצאים אלה בטווח הכרונולוגי והגאוגרפי של התרבות הקדם-אוריניאקית בדרום מזרח אירופה.
אמנות
הצלמיות האוריניאקית שנמצאו מתארות ייצוגי בעלי חיים שחיו באותה תקופה ונכחדו, כולל ממותות ומינים נכחדים של קרנפים וסוסים, יחד עם תיאורים מואנשים שניתן לפרשם כחלק מהראיות המוקדמות ביותר של דת.
בחודש יוני 2007, נתגלה פסלון בן 35 אלף שנים של ממותה במערת Vogelherd, והועבר למחקר באוניברסיטת טובינגן, הפסלון מגלם את המאפיינים האמנותיים המורכבים והמסובכים של התרבות האוריניאקית.
הממצא הקדום ביותר של אומנות פיגורטיבית הידוע לנו, ונוס מהולה פילס, שייך לתרבות זו. ממצא זה נמצא בספטמבר 2008 בשלקלינגן שבבאדן-וירטמברג שבדרום גרמניה. הפסלון מתוארך ללפחות 35 אלף שנה לפני זמננו.
חליל (כ-22 סנטימטר אורך ו-2.2 סנטימטר קוטר; מעצם כנף חלולה של עיט ענק), יחד עם שברי חלילי שנהב שנמצאו באותה מערה בשנת 2009 הם כלי הנגינה העתיקים ביותר שאינם שנויים במחלוקת.
סקודה קושאק
סקודה קושאק (באנגלית: Skoda Kushaq) היא מכונית במרכב קרוסאובר, בעלת חמישה מקומות, שמיוצרת על ידי סקודה הודו לשוק ההודי משנת 2021. היא הוצגה בשנת 2021. בשנת 2020 הציגה סקודה דגם קונספט מקדים.
מפרט טכני
הקושאק כוללת שתי אפשרויות ומנועים:
אמרי רון
אמרי רון (9 בספטמבר 1936 - 9 בנובמבר 2013) היה חבר הכנסת בסיעת המערך.
ביוגרפיה
רון נולד בקיבוץ משמר העמק ללוי רוזנצווייג, מנהל חשבונות ראשי, ולרחילקה אשת חינוך, מוותיקי משמר העמק. עם גיוסו לצה"ל התנדב לצנחנים, עבר מסלול הכשרה כלוחם ובהמשך גם קורס מ"כים חי"ר וקורס קצינים. רון לחם במבצע קדש כמפקד מחלקה בצניחה במיתלה. בשירות המילואים המשיך להתקדם בתפקידיו ולחם כמפקד פלוגה במלחמת ששת הימים. במלחמת יום הכיפורים לחם כסגן מפקד גדוד הסיור והנ"ט 582 שבחטיבת הצנחנים 317. במבצע שלום הגליל לחם כקצין מטה בחטיבת צנחנים. במהלך שנים אלו למד במדרשת רופין והחל בפעילות ציבורית.
רון היה חבר מזכירות הקיבוץ הארצי בשנים 1972–1976 ו- 1978-1984. בשנים 1973–1976 כיהן כמזכיר התנועה. יחד עם יעקב חזן הטיף רון לחיזוק הקשר בין מפ"ם למפלגת העבודה בניגוד לעמדות הנציגים העירוניים במפלגה שקראו לניתוק הקשר.
בשנת 1977 נבחר למרכז מפ"ם והיה מועמד מטעמה ברשימת המערך לכנסת התשיעית. בעקבות פרישת חיים צדוק מהכנסת, בשנת 1978, הושבע רון כחבר הכנסת וכיהן בה גם במהלך כהונת הכנסת העשירית, עד 1984. בשנים אלו היה חבר ועדת הכספים והוועדה לענייני ביקורת המדינה.
רון היה נשוי לאורה, בתו של מרדכי בנטוב ונולדו להם ארבע בנות. כל חייו חי במשמר העמק. בשנותיו האחרונות היה מזוהה בעיקר עם הזרם השיתופי בתנועה הקיבוצית. הוא שימש כרכז הזרם השיתופי בשנים 2006-2002, ונחשב ממנהיגיו הבולטים. בשנת 2010 הושתל לרון לב מלאכותי והוא החזיק, עד מותו, בשיא עולמי של אורך חיים עם לב מלאכותי.
בשנת 2017 יצא לאור הספר "שיתופיסט: המאבק לחברה סולידרית", שכתבה בשמו ומפיו בתו לילך רון.
The Singles 86-98
The Singles 86>98 הוא אלבום אוסף של להקת דפש מוד, שיצא ב-1998.
האלבום הכיל את כל הסינגלים של הלהקה מהשנים 1986 עד יציאת האלבום (הסינגלים שקדמו ל-1986 יצאו ב-The Singles 81-85).
חלק מהשירים מופיעים בגרסתם המקורית, בעוד שחלק מהם מופיעים בגרסאות מיקס (פירוט ברשימת השירים).
עלי גייטי
קורות חייו
עלי גייטי נולד להורים עיראקים בתימן ב-31 במאי 1997. מאוחר יותר, עבר לגור באבו דאבי, ולאחר מכן במיסיסוגה, קנדה.
קריירה
ב-2018, הוא הוחתם בחברת התקליטים וורנר רקורדס.
The Singles 86-98
באותה השנה, הוציאה הלהקה את The Videos 86>98, קלטת וידאו (היה זמין גם ב-DVD) המכילה את כל הוידאו-קליפים של השירים המופיעים באלבום.
עלי גייטי
קריירה
ב-14 ביוני 2019, הוא הוציא את הסינגל "It's You". הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-70 בבילבורד הוט 100.
פרדיננד אסטרהאזי
פרדיננד ואלסין אסטרהאזי (בצרפתית: Ferdinand Walsin Esterhazy; 16 בדצמבר 1847 - 21 במאי 1923), קצין צרפתי שמכר בסוף המאה ה-19 סודות צבאיים לגרמניה. את מעשה בגידתו טפלו על הקצין היהודי אלפרד דרייפוס בפרשה הנקראת "פרשת דרייפוס".
עלי גייטי
קריירה
ב-8 בנובמבר 2019, הוא הוציא את המיני-אלבום הראשון שלו, You.
The Singles 86-98
רשימת השירים
{|border=0
עלי גייטי
קריירה
ב-23 בינואר 2020, הוא הוציא את הסינגל "What If I Told You That I Love You". הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-95 בבילבורד הוט 100.
ב-13 באוקטובר 2020, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם טייט מקריי, את הסינגל "Lie to Me". הסינגל הגעי, בשיאו, למקום ה-76 בקנדה ולמקום העשירי בניו זילנד. בנוסף, הסינגל זכה בתואר זהב מ-Music Canada
ב-26 במרץ 2021, הוא הוציא את המיני-אלבום השני שלו, The Idea of Her.
פרדיננד אסטרהאזי
חייו
אסטרהאזי נולד בשנת 1847, למשפחה שמוצאה מהונגריה. הוא שירת בלגיון הזרים הצרפתי, ולאחר מכן הוצב לצבא הסדיר הצרפתי והגיע לדרגת רב-סרן. בשנות התשעים של המאה ה-19, שקע אסטרהאזי בחובות כבדים וכדי להיחלץ מכר סודות צבאיים צרפתיים לגרמנים. דבר הבגידה נתגלה בשנת 1894, כאשר מרגל צרפתי שפעל בתוך שגרירות גרמניה בפריז גילה מזכר בכתב יד (bordereau), שנתקבל אצל הנספח הצבאי הגרמני וכלל סודות צבאיים צרפתיים. זהות כותב המזכר לא הייתה ידועה ואנשי המטה הכללי הצרפתי הטילו את האשמה על סרן אלפרד דרייפוס היהודי.
דרייפוס הועמד לדין בפני בית דין צבאי ומשפטו גרם לגל של הסתה אנטישמית בעיתונות הצרפתית. הוא נדון לשלילת דרגותיו ולמאסר עולם ב"אי השדים" שליד חוף גויאנה הצרפתית באמריקה הדרומית. דרייפוס זעק את דבר חפותו, אך דעת הקהל בצרפת הצדיקה את ההרשעה.
הסופר הנודע אמיל זולא הפך לתומך בחפותו של דרייפוס ופרסם מכתב גלוי נגד עיוות הדין תחת הכותרת "אני מאשים...!" (J'accuse). זולא הואשם בהוצאת דיבה ונדון למאסר אך הצליח להימלט לאנגליה. תוך כדי כך הפכה הפרשה למחלוקת שפילגה את הציבור בצרפת לשני מחנות, תומכי אסטרהאזי מחוגי המלוכנים, המיליטריסטים והלאומנים; ותומכי דרייפוס מנאמני הרפובליקה, הסוציאליסטים ואנטי קלריקליים.
מאוחר יותר, בשנת 1898, נתגלו ראיות כי קולונל אובר-ז'וזף אנרי מן המודיעין הצבאי זייף ראיות שהביאו להרשעתו של דרייפוס. קולונל אנרי שם קץ לחייו ואסטרהאזי נמלט לאנגליה.
אירועים אלו עוררו מחדש את הפרשה וענינו של דרייפוס הובא ב-1899 בפני בית הדין לערעורים שהורה על משפט חוזר. בית הדין הצבאי, שבפניו הובא העניין מחדש, לא היה מוכן להכיר בטעותו, ודרייפוס הורשע שוב ונדון ל-10 שנות מאסר. הוא נחון לאחר עשרה ימים בידי נשיא צרפת. בשנת 1906 ערער דרייפוס. בית הדין הצבאי זיכה אותו והשיב לו את דרגותיו.
אסטרהאזי חי, בגלותו בלונדון, חיי עוני. כדי להרוויח כסף למחייתו הוא פרסם הודאה בה אישר כי הוא האיש שכתב את המזכר, אך טפל את אשמת הריגול על קצין אחר שלא היה כבר בחיים. אסטרהאזי מת בלונדון בשנת 1923.
מרי אלן פלזנט
מרי אלן פלזנט (Mary Ellen “Mammy” Pleasant, 19 באוגוסט 1817 – 4 בינואר 1904) הייתה יזמת אפרו-אמריקאית שהייתה ידועה בשם "פילגש פלזנט" הזדהתה בתור כקפיטליסטית במקצועה במפקד האוכלוסין בארצות הברית של 1890. אנשים כינו אותה כ"ממי פלזנט" אבל היא לא הסכימה. היא השתמשה בהון שלה על מנת לקדם את התנועה לביטול העבדות. היא עבדה במסילת הרכבת המחתרתית במדינות רבות והביאה אותה לקליפורניה במהלך תקופת הבהלה לזהב. הייתה חברה ותומכת כספית של ג'ון בראון, והייתה מוכרת בקרב התנועה לביטול העבדות. לאחר מלחמת האזרחים, היא לקחה את קרבותיה לבתי המשפט בשנות ה -60 של המאה ה -19, וזכתה בכמה ניצחונות של זכויות אזרח, שאחד מהם אושר בשנות ה -80 ונתן לה את הכינוי "אם זכויות האדם בקליפורניה".
ראשית חייה
קיימות טענות סותרות על שנותיה הראשונות ומקורותיה אינם ברורים עד היום. יום הולדתה ידוע ב-19 באוגוסט אבל שנת היוולדה טעון במחלוקת. הקבר שלה נמצא בבית הקברות טולוקיי, נאפה, קליפורניה ועל מצבתה תאריך לידתה הוא 1812, אך רוב מקורות הלידה מעידים על כך שנולדה ב-1814 או ב-1817. בגרסה אחת של האוטוביוגרפיה שלה, שרלוט דאונס, טוענת שהיא נולדה כעבד להורים שהם כוהנת וודו וג'ון האמפדן פלזנט, בנו הצעיר של מושל וירג'יניה ג'יימס פלזנט. היא הופיעה בננטקט, מסצ'וסטס במהלך שנת 1827 בגילאי 10 - 13 כמשרתת לכודה למחסנאית שכונתה "סבתא הוסי".
היא עבדה במהלך השעבוד שלה ולאחר מכן הפכה לחברת משפחה וחברה לחיים לנכדתה של סבתא הוסי ששמה פיבי הוסי גרדנר. בני הזוג הוסי היו מעורבים באופן עמוק בתנועה לביטול העבדות, פלזנט פגשה מתנגדים מפורסמים רבים לעבדות.
קריירה ונישואין
היא החלה את הקשר שלה עם ג'ון ג'יימס פלזנט בשנת 1848, אף על פי כן אין מסמך רשמי לנישואיהם, ככל הנראה הטקס נוהל על ידי חברם קפטן גרדנר, בעלה של פיבי והתקיים על הספינה שלו. הם המשיכו את עבודתו של סמית' במשך כמה שנים נוספות, כאשר הגברת תשומת הלב של סוחרי העבדים אילצה אותם לעבור לניו אורלניס. נראה כי ג'י.ג'י פלזנט היה קרוב משפחה של בעלה של מארי לאו, קיימת אינדיקציה פלזנט ולאו נפגשו והתייעצו פעמים רבות לפני שפלזנט עזבה את ניו אורלינס בסירה לסן פרנססיקו באפריל 1852.ג'יי-ג'יי הגיע, וכתב שהאזור נראה מבטיח עבור מסילת הרכבת המחתרתית.
כשמרי אלן הגיעה לסן פרנסיסקו, התייחסו אליה כמו לאישה לבנה, באמצעות השימוש בשם משפחתו של בעלה שהיה ידוע בקרב הלבנים. היא עסקה בניהול מסעדות בלעדיות לגברים שהראשונה שבהם הייתה קייז והייזר. היא פגשה את רוב המייסדים של העיר כשהיא סיפקה ארוחות מפוארות, והיא נהנתה משפע של רכילות פיננסית ועסקית שעברה בין השולחנות. היא פנתה לפקיד צעיר בשם תומאס בל ב"בנק קליפורניה" והם החלו להרוויח כסף על סמך הטיפים שלה והדרכותיה. תומאס עשה כסף בעצמו בייחוד מקוויקסילבר, ועד לשנת 1875 הם צברו 30 מיליון דולר (בשנת 2017ערכו שווה 647 מיליון דולר), ביניהם, ג'יי ג'יי, שעבד עם מרי אלן מימי גנבת העבדים ועד למאבקי בתי המשפט לזכויות האזרח בשנות השישים והשבעים, מת ב-1877 כתוצאה מסוכרת.
מרי אלן לא הסתירה את הגזע שלה משחורים אחרים, והייתה מיומנת במציאת מקומות עבודה לאלו שהובאו לפעילויות למסילת הרכבת המחתרתית. כמה מן האנשים שתמכה בהם הפכו למנהיגים שחורים חשובים בעיר. היא עזבה את סן פרנסיסקו בשנים 1857–1859 כדי לעזור לג'ון בראון. נאמר כי היא תמכה בו באופן פעיל על ידי כסף ועבודה. כשנעצר בתקרית הארפר אריי ארמורי, נמצא בכיסו פתק ממנה אבל זה רק היה חתום עם ראשי תיבות, היא לא נתפסה בתקרית. היא חזרה לסן פרנסיסקו על מנת להמשיך את עבודתה, שם היא הייתה ידועה בתור "מועצת העיר השחורה".
לאחר מלחמת האזרחים פלזנט שינתה את גזעה מ"לבנה" ל"שחורה", מה שגרם ללבנים לתהיות. היא החלה סדרה של מאבקים משפטיים, על מנת להילחם בחוקים האוסרים על שחורים לעלות על קרונות הרכבת בסן פרנסיסקו ובחוקים נוספים הפוגעים בזכויות אדם.
התביעה על ההפרדה בחשמלית
פלזנט תקפה אפליות גזעניות בסן פרנסיסקו בתחבורה הציבורית לאחר שהיא ואישה שחורה נוספת נזרקו מחשמלית ב-1866. היא הגישה שתי תביעות. הראשונה נגד חברת הרכבות אומינבוס. התביעה בוטלה לאחר שהחברה הבטיחה לאפשר לאפרו-אמריקאים לעלות על רכבותיהם. השנייה נגד נורת' ביץ ומיסיון חברת הרכבות, התביעה הועברה לבית המשפט העליון של קליפורניה והסתיימה כעבור שנתיים. התביעה אסרה על הפרדת הציבור בעיר. עם זאת, בית המשפט העליון, מצא כי הפיצויים שנפסקו לה היו מוגזמים וביטל אותם.
חייה המאוחרים
היא החלה סדרות של מאבקים משפטיים מול שרה אלטה היל, הסנטור ויליאם שרון ושותף העסקים תומאס בל כולל אלמנתו תרזה בל ובנו פרד בל, מאבקים אלה פגעו בדימוייה של פלזנט אשר עלו לה במשאבים ובכסף. פלזנט נפטרה ב-4 בינואר בשנת 1904 בסן פרנסיסקו בעוני.
מאוחר יותר בחייה, היא התיידדה עם אוליב שרווד, היא נקברה בחלקת משפחת שרווד בבית הקברות של טולוקיי, נאפה, קליפורניה. הקבר שלה מסומן בפסל ממתכת שהוקדש לה ב-11 ביוני 2011.
הכרה שלאחר המוות
פלזנט הוצגה או מוכרת בכמה יצירות ספרותיות. ספרו של מישל קליף שיצא לאור בשנת 1993 "יוזמה חופשית" שכותרתו "רומן עם מרי אלן פלזנט" כולל את פעילותה האבולוציוניסטית. הדמות של מרי אלן פלזנט מופיעה כרוח רפאים ברומן "רעידת אדמה, מזג אוויר" שיצא לאור בשנת 1997 על ידי טים פורס. רומן נוסף הוא הרומן ההיסטורי של קרן ג'וי פאולר "אחות נון" שפורסם ב-2001, מציג את פלזנט כדמות מרכזית ותומס בל ותרזה בל כדמויות משניות.
דמותה הוצגה גם בקולנוע ובטלוויזיה, בשנת 2008 הוצגה בסרט תיעודי בשם "פוגשים את מרי פלזנט", הסרט סיפר על חייה. דמותה הופיעה גם בערוץ "קומדי סנטרל" בסדרה "היסטוריה שתויה", בפרק שתיאר את חייה, את הדמות הציגה השחקנית ליסה בונט.
בשנת 1974, העיר סן פרנסיסקו נטעה עצי אקליפטוס שפלזנט נהגה לנטוע מחוץ לאחוזתה בפינה הדרום מערבית של רחובות אוקטוביה ובוש בסן פרנסיסקו כסמל להצלחתה. העצים ולוח ההנצחה ידועים בתור הפארק לזכרה של מרי אלן פלזנט, הפארק הוא הפארק הקטן ביותר בסן פרנסיסקו מקום קבורתה הוגדר כ"רשת לחופש" על ידי שירות הפארקים הלאומיים.
הלו קיטי
הבניית הדמויות בסדרה
יוצרי הסדרה הקנו לעיתים לשמות הדמויות והסדרה משמעויות תרבותיות. שמה של קיטי (קיטי וייט) הוא מחווה לחתולתה של אליס בספרו של לואיס קרול "מבעד למראה ומה אליס מצאה שם"; שמו של חברה של קיטי, "דניאל היקר", הוא שמה של הדמות הראשית בסרט "מלודי", המתאר אהבה ראשונה בין שני ילדים.
שם הסדרה "הלו קיטי" הוא עיוות של תרגום של שמו של המנקי נקו, פסל חתול יפני, אשר יש המאמינים בו כמביא מזל.
קיטי היא ילדה, תלמידת כיתה ג' שמתגוררת מחוץ ללונדון. היא לבנה וקטנה, בעלת עיטור (סרט או פרח) באוזן השמאלית. דמותה של קיטי ("מיצי") מעוצבת בדרך כלל ללא פה. נציג חברת סאנריו הסביר את הדבר בכך ש"קיטי מדברת מהלב".
הלו קיטי כמותג
אחד הפנים החשובים ביותר של השפעת הסדרה "הלו קיטי" בעולם הרחב אינו תרבותי, אלא דווקא מסחרי: דמויות הסדרה (ובראשן הדמות הראשית) הפכו לסמלים אשר משווקים באופן עצמאי מעלילות הסדרה; מתוך הנחה כי יסייעו בשיווק המוצר למעריצי העיצוב. בכך דומה תופעת "הלו קיטי" להפיכתה של דמות אחרת בתרבות הפופולרית לסמל מסחרי במנותק מעלילותיה, אמילי המוזרה. אך היקף מכירותיהם של מוצרי "הלו קיטי" עולה על זה של מוצרי "אמילי המוזרה".
דמויות הסדרה, ששווקה במקור כסדרה מצוירת לילדים, הפכו לפופולריות בעיקר בשל אימוצן כסמל אופנה על ידי שורה של "מפורסמים", ביניהם פריס הילטון, ריקי מרטין, קמרון דיאז, מריה קארי, היידי קלום, סטיבן טיילר, כריסטינה אגילרה, כרמן אלקטרה, ומנדי מור. הזמרת ליסה לוב אף הגדילה עשות ושחררה אלבום שלם המוקדש לקיטי - "האלו ליסה" - ואף קידמה גיטרה המעוצבת עם דמויות הלו קיטי.
המוצר הראשון ששווק עם דמותה של קיטי היה ארנק ויניל קטן למטבעות אשר נמכר במחיר של 240 ין (כ-12 ש"ח). כיום, כמעט כל מוצר אפשרי שווק גם עם עיצובי "הלו קיטי", כולל שמלות כלה ותחתונים למבוגרים. מעבר למוצרי אופנה, אשר נפוצים למדי בשיווק מוצרים לקהל חובבי האנימה, עיצובי "הלו קיטי" שווקו גם במוצרים פחות שגרתיים, ביניהם טלפון נייד, מצלמה של פנסוניק, ואף מכונית של חברת מיצובישי. החל מ-2004 משווק גם כרטיס חיוב של חברת מסטרקארד עם דמותה של קיטי. קיימות חנויות ייעודיות, המוכרות רק את מוצרי "הלו קיטי" השונים. בסך הכול קיימים כ-22,000 מוצרי "הלו קיטי" שונים; והמותג מגלגל הכנסות של כמיליארד דולר בשנה. הכנסות אלו מהוות כמחצית מהכנסות סאנריו בשנה.
הסדרה המצוירת
דמותה של קיטי הומצאה בשנת 1974 והופיעה במסגרות שונות, אך רק החל מ-1987 הופיעה סדרת האנימציה "הלו קיטי" ביפן וכמעט מיד לאחר מכן בארצות הברית ובשווקים אחרים. בנוסף לאנימציית אנימה, ב-2006 הוכרז כי תופק גם סדרה בסגנון אנימציית דמויות חימר.
הסדרה בישראל
בישראל שודרה הסדרה תחת השם "הלו קיטי" כסדרת אנימציה בטלוויזיה החינוכית. המדבבת של הדמות הראשית, שנקראה בעברית קיטי אינה ידועה. שמות אחרים תורגמו גם כן, שם המשפחה "וייט" תורגם ל"לבן". ניתן למצוא את הגרסה לפעוטות בערוץ הופ!.
טענות לחוסר מקוריות
קיימות טענות כי דמותה של קיטי, והסדרה כולה, מושפעות במידה זו או אחרת מדמות קומיקס בשם "מאסטי" שנוצרה על ידי האמן הבלגי ריי גוסנס ב-1945. היא גם דומה מאוד ל"מיפי" (שמה הבינלאומי של Nijntje), דמות ארנבת לבנה שעיצב המאייר ההולנדי דיק ברונה ב-1955.
פטהפור סיקרי
פַטֶהְפּוּר סיקרי (באנגלית: Fatehpur Sikri, בהינדי: फ़तेहपूर सिकरी, באורדו: فتحپور سیکری) הייתה בירת האימפריה המוגולית בתקופת שלטונו של אכבר, בין השנים 1571 ל-1585. שרידי העיר מצויים 37 ק"מ מערבית לעיר אגרה, במדינת אוטר פרדש שבהודו. בסמוך אליהם שוכנת עיר באותו שם, ובה התגוררו בשנת 2001 כ-29 אלף תושבים. בשנת 1986 הכריז אונסק"ו על פטהפור סיקרי כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה
אכבר החליט להעביר את עיר הבירה של ממלכתו מאגרה למיקום חדש, כ-37 ק"מ מערבית-דרום-מערבית מאגרה, על רכס סיקרי, על מנת לכבד את קברו של השייח' הסופי סלים צ'שטי שקברו ניצב במרכז העיר.
בניית העיר החלה ב-1569 ונמשכה עד 1574, אך אכבר עבר להתגורר בה כבר ב-1571. העיר ננטשה כבר ב-1585 בשל קשיים באספקת מים לעיר ומשום שאכבר העדיף לעבור ללאהור, משם פיקד על צבאו שנע לכיוון צפון-מערב. לאחר הנטישה יושבה העיר רק לתקופה קצרה, ב-1619, בעת שמגפה פקדה את אגרה. רוב העיר חרבה, ורק המסגד הגדול והארמון שופצו ומתוחזקים. שאר העיר במצב פחות טוב וסימני עזובה ניכרים ברוב המבנים.
מבנים מרכזיים
צורתה של העיר מלבנית - אורכה 3.5 ק"מ ורוחבה 1.5 ק"מ. רובה מוקפת חומה, שאורכה 6 ק"מ, ובה תשעה שערים. הסגנון המאפיין את מרבית המבנים הוא אסלאמי, והדבר בא לידי ביטוי הן במבנים עצמם והן בעיטורים שבהם. כן ניכרת במבנים השפעה הינדית וכן אלמנטים האופייניים לגוג'ראט ולראג'סטאן.
אלקין
אלקינים (alkyne) הם קבוצה פונקציונלית של תרכובות אורגניות, בעלת הנוסחא CnH2n-2.
האלקין הידוע (והפשוט) ביותר הוא אֵתין, הידוע יותר כאצטילן; זהו הגז המשמש במבערים לריתוך. בעבר נהוג היה לכנות את כל האלקינים אצטילנים, אך כיום מכונה כך רק האתין.
האלקינים הם פחמימנים המאופיינים בקשר קוולנטי משולש אחד לפחות בין שני אטומי פחמן.
סידור האורביטלים בקשר המשולש גורם לכך ששני אטומי הפחמן המשתתפים בקשר, וכן שני האטומים הקשורים לאטומי הפחמן, יימצאו כולם על קו אחד. כלומר, זווית הקשר המשולש היא 180 מעלות. מולקולת האלקין הפשוט ביותר, אתין, היא קווית לגמרי. לצורה המרחבית הייחודית של האלקינים חשיבות בתגובות הכימיות בהן הם משתתפים.
נוסחת המבנה של אתין נראית מבחינה מרחבית כ: H–C≡C–H
הקשר המשולש בין אטומי הפחמן מפחית מיציבותם של האלקינים ביחס לאלקנים ולאלקאנים, והם נוטים להגיב במהירות. זוהי הסיבה לחום הרב (2,500 מעלות צלזיוס) הנוצר במבערי האצטילן, בהם האלקין מגיב בעוצמה עם החמצן שבאוויר.
הנוסחה הכללית של אלקינים בלתי-מותמרים היא CnH2n-2.
הנוסחה מתייחסת לאלקינים פשוטים, בעלי קשר משולש בודד וללא מתמירים שונים (כגון אטומי כלור, קבוצות אלקיל וכדומה).
מתן שמות לאלקינים מתבסס על עקרונות מונחון IUPAC. העיקרון המנחה הוא כי שמו של אלקין מורכב מתחילית המציינת את מספר אטומי הפחמן במולקולה, ומהסופית -ין. במקרה של אלקינים המכילים למעלה מ-3 אטומי פחמן, מופיעה ספרה בתחילת השם לציון המיקום של הקשר המשולש.
אלקינים המכילים שני קשרים משולשים נקראים דיאינים. כך, למשל,4, 1-פּנְטָאדִיאִין הוא אלקין בעל חמישה אטומי פחמן ושני קשרים משולשים בקצות המולקולה.
אלקינים בהם הקשר המשולש נמצא בקצה המולקולה הם חומציים יותר מאלקנים ואלקאנים מקבילים, כיוון שאטום המימן בקצה קשור בצורה רופפת יחסית אל אטום הפחמן, ונוטה להינתק מהמולקולה (בצורת יון חיובי, כלומר: פרוטון) ולהיקשר למולקולות אחרות. חומר התורם פרוטונים מוגדר כחומצה.
מקורות ושימושים
מבין כל הפחמימנים, האלקינים הם הנדירים ביותר; ידועים כ-1,000 אלקינים, מספר נמוך יחסית לקבוצות האחרות. אלקינים רבים משמשים כחומרי הדברה נגד פטריות. אלקינים טבעים הם חומרי הגנה ביולוגיים: צפרדעים מסוימות, למשל, מפרישות מעורן היסטריוניקוטוקסין, דיאין רעיל המרחיק טורפים מהצפרדע.
פרופין, האלקין השני בסדרה, משמש לצד האתין במבערי ריתוך. בעבר נקרא גם מתילאצטילן; את קבוצת המתיל (CH3) ניתן לראות היטב בנוסחת המבנה שלו.
אברהם גינדי
אברהם גינְדי (1942 – 5 ביוני 1986) היה קבלן בניין ויזם בנייה ישראלי. החברה שהקים, חברת אברהם גינדי בע"מ, הייתה מחברות הבנייה הגדולות שפעלו בישראל.
ביוגרפיה
אברהם גינדי נולד ב-1942 במשפחה בת שישה ילדים בראשון לציון. להוריו הייתה חנות מכולת. למד בתלמוד תורה, בבית הספר סיני בעיר, ובבית הספר התיכון למסחר פיטמן בתל אביב. בצה"ל שירת כמש"ק חינוך וכמדריך ידיעת הארץ.
גינדי פעל תחילה כמתווך נדל"ן, וב-1973 הקים חברת בנייה, שאליה הצטרפו בהמשך אחיו משה ויגאל. חברת אברהם גינדי בע"מ הייתה מחברות הבנייה הגדולות שפעלו בישראל, וניירות הערך שלה נסחרו בבורסה לניירות ערך בתל אביב בתחילת שנות ה-80 פרשו משה ויגאל מהשותפות עם אברהם, והקימו חברה משלהם.
באמצע שנות ה-80 הסתבכו עסקיו של אברהם גינדי, וב-1 בדצמבר 1985 נעצר בחשד להונאה במכירת קרקעות בשומרון. המניות של חברת אברהם גינדי בע"מ איבדו כ-80% מערכן במהלך שנת 1985. השופט יעקב מלץ הורה על מעצר עד תום ההליכים כדי למנוע המלטות לחוץ לארץ, אך בפברואר 1986 הוא שוחרר בהוראת השופט מנחם אלון שקבע שמעצרו עד תום ההליכים הוא ענישה בטרם משפט.
הסתבכות זו הובילה לשני ניסיונות התאבדות של גינדי שבהם ניצל, אך בניסיון השלישי התאבד בהצתה עצמית בדירת הגג שלו בראשון לציון ב-5 ביוני 1986 והחברה פורקה. נטמן בבית העלמין הישן בעירו. עיריית ראשון לציון הקימה גן משחקים על שמו.
משפחתו
אברהם גינדי נישא לרינה פרנקו, ונולדו להם שני בנים ושתי בנות. בניו של גינדי הם בעליה של חברת בנייה, חן ואיתי גינדי בע"מ.
ג'בל א-טייר
ג'בל א-טייר (בערבית: جزيرة جبل الطير, בתעתיק מדויק: "גז'ירת ג'בל אלטיר", קרי, האי ג'בל א-טייר) הוא אי געשי הנמצא בפתח הים האדום, צפונית מערבית לבאב אל-מנדב, כ-110 ק"מ מחופי תימן לכיוון אריתראה.
אורך האי כ-3 ק"מ ושטחו כ-3.99 קמ"ר. גובהו של ההר 244 מ' מעל פני הים ו-1200 מטר מתחת לפני הים. באי אין מקורות מים מתוקים, ולכן אין בו יישוב קבע פרט לבסיס צבאי תימני קטן שהוקם ב-1966 ומספר מקומות מסתור לדייגים.
אחרי 124 שנים של שקט געשי התפרץ הר הגעש ב-30 בספטמבר 2007. בהתפרצות התמוטט חלק מהר הגעש, ושאר האי כוסה בלבה. מספר קטן של חיילים נהרגו. ספינות של נאט"ו שהיו באזור הצליחו לחלץ את אנשי הצבא שהיו באי.
השליטה באי הייתה בעבר במחולקת בין אריתראה,תימן ואתיופיה כיום המחלוקת רק בין תימן לאריתראה.
טל דבש
טל דבש, לפעמים מזוהה במחקר עם המָן, הוא נוזל דביק מתוק שמפרישות כנימות שונות על חלקי הצמח שעליו הן נמצאות.
ייצור טל הדבש
עם החרקים המייצרים טל דבש נמנים מינים שונים של כנימות עלה וכנימות מגן, וכן כמה מיני פרפראים וציקדות. הכנימות נוהגות למצוץ בעזרת החדק המיוחד שלהן את מוהל הצמחים מתוך צינורות השיפה המובילים סוכרים שנוצרו בתהליך הפוטוסינתזה, אל חלקי הצמח התחתונים. המוהל מכיל ריכוז גבוה מאוד של סוכרים. הכנימה מפרישה את טל הדבש בטפטוף על העלים והפרחים של הצמח, על מנת להיפטר מעודפי הסוכר במוהל שמצצה. הנוזל המופרש הוא בעל תכולת סוכרים גבוהה ומעורבב באנזימים שמקורם במערכת העיכול של החרק.
צמחים מארחים
בין העצים המשמשים פונדקאים לכנימות המפרישות טל דבש, יש מיני מחטניים שונים (אשוח, ערער, מיני אורן), מיני ורדניים (תפוח, אגס, שזיף, אפרסק, עוזרר ודובדבן), ומינים שונים של אלון, אשל, מילה, אדר, פקאן, אלסר ועוד.
לטל הדבש יש מספר תופעות לוואי שליליות. על הנוזל המתוק מתיישבות פטריות טפילות העמידות לריכוז הסוכרים הגבוה, והן מייצרות כיסוי של נבגים בצבע שחור על העלה. תופעה זו קרויה "פייחת", והיא עלולה להזיק לצמח מכיוון שכיסוי זה מפחית את קליטת אור השמש ולעיתים אף חוסם את הפיוניות, ובכך מעכב את תהליך הפוטוסינתזה.
שימוש בטל הדבש
בהיעדר פריחה, כמו למשל באזורים שאקלימם קר, נוהגות דבורי הדבש לאסוף את טל הדבש כתחליף לצוף. הדבש המופק מטל דבש, צבעו כהה וטעמו עז, והוא באיכות ירודה בהשוואה לדבש המופק מצוף. לדבש המיוצר מטל דבש שמקורו ביערות אורן יש ביקוש במקומות מסוימים באירופה ובטורקיה, בשל האמונה שלדבש זה תכונות מרפא.
נמלים מסוגים אחדים נמשכות לסוכר שמפרישות הכנימות, וכך נוצרים יחסי הדדיות בין הנמלים הניזונות מטל הדבש שמפרישות הכנימות, ובין הכנימות. הכנימות נהנות מההגנה התקיפה של הנמלים כנגד אויביהן הטבעיים, כדוגמת זחלי מושית השבע ("פרת משה רבנו") או עינפז רקום כנף. ידועים גם מקרים שבהם נמלים מעבירות כנימות מצמח לצמח על מנת ליצור מקורות נוספים של טל דבש, בדומה לרועה המעביר את עדריו מחלקת מרעה אחת לאחרת. במדבר יהודה נצפו נמלים ממין אורגת האשלים המגדלות כנימות וציקדות בקנים מיוחדים כדי לנצל את טל הדבש שהן מפיקות.
טל הדבש בתרבות
יש הסוברים שטל הדבש הוא המן שאכלו בני ישראל במדבר. על פי המיתולוגיה הנורדית, הטל הנוטף מהעץ האגדי הענק יגדראסיל הוא טל הדבש המזין את הדבורים.
מטיאס איקסטרם
מטיאס איקסטרם (לעיתים נכתב בשגיאה אקסטרום; בשוודית: Mattias Ekström, נולד ב-14 ביולי 1978) הוא נהג מרוצים שוודי. מתחרה באליפות גרמניה למכוניות תיור (DTM) מאז שנת 2001 עם קבוצת אאודי. במהלך השנים זכה פעמיים באליפות. בנוסף, זכה פעם האחת באליפות העולם בראלי-קרוס וניצח שלוש פעמים במרוץ האלופים.
קריירת מרוצים
איקסטרם, יליד שוודיה, זכה בשנת 1999 באליפות שוודיה למכוניות תיור. בשנת 2001 עבר להתחרות עבור קבוצת ABT באליפות גרמניה למכוניות תיור (DTM). בשנת 2004 ניצח ארבעה מרוצים וזכה באליפות בפעם הראשונה. שנה לאחר מכן סיים במקום השני. בשנת 2007 זכה באליפות בפעם השנייה.
בין השנים 1999 ו-2006 לקח חלק בראלי שוודיה במסגרת אליפות העולם בראלי. בשנתיים האחרונות השתתף בנוסף גם בראלי גרמניה. בשנת 2010 היה לסקנדינבי הראשון שהשתתף במרוץ בסבב הנאסקאר ספרינט האמריקאי.
בשנת 2013 החל להתחרות בראלי קרוס ולקח חלק במרוץ השוודי שנכלל באליפות אירופה בראלי קרוס, אותו סיים במקום השני. באותה שנה לקח חלק גם במרוץ באת'ורסט 1000, מרוץ סיבולת בו מתחרים לאורך 1,000 ק"מ בסמוך לבאת'ורסט, ניו סאות' ויילס, אוסטרליה. בשנת 2014 הודיע על הקמת קבוצת EKS RX שתתחרה באליפות העולם בראלי-קרוס. בעונת הבכורה השתתף בשלושה מרוצים, בהם ניצח פעם אחת ופעם נוספת סיים במקום השני. בעונת 2016 ניצח ארבעה מרצים וזכה בתואר האליפות.
בינואר 2018 הודיע על פרישה מסבב ה-DTM, בו התחרה במשך 17 עונות, מתוך מטרה להתמקד באליפות העולם בראלי-קרוס.
מרוץ האלופים
בשנת 2005 זכה, יחד עם טום קריסטנסן, בגביע לאומות במרוץ האלופים. שנה לאחר מכן זכה בתואר "אלוף האלופים" לאחר שניצח את סבסטיאן לואב בגמר. בשנת 2007 זכה בתואר בפעם השנייה, הפעם לאחר ניצחון על מיכאל שומאכר. התואר השלישי הושג שנתיים מאוחר יותר, גם הפעם לאחר ניצחון על שומאכר.
בשנת 2008 הגיע לגמר הגביע לאומות. הוא ניצח את סבסטיאן פטל, אך קריסטנסן הפסיד פעמיים לשומאכר והוביל לזכייה של הגרמנים בגביע.
הכישרון של מר ריפלי
הכישרון של מר ריפלי (באנגלית: The Talented Mr. Ripley) הוא רומן מאת הסופרת פטרישיה הייסמית' שיצא לאור בשנת 1955. רומן זה הוא הראשון בסדרת הריפליאדה, ובו מוצג לראשונה גיבור הסדרה טום ריפלי.
תקציר העלילה
טום ריפלי (Tom Ripley) הוא בחור צעיר המתגורר בניו יורק ועובד קשה למחיתו בעבודות מזדמנות. כאשר פונה אליו איש העסקים העשיר הרברט גרינליף (Herbert Greenleaf) ומציע לו לנסוע לאיטליה ולשכנע את בנו השחצן דיקי (Dickie) לשוב לארצות הברית במטרה שיעבוד בעסק המשפחתי, טום מסכים. לאחר הגיעו לאיטליה פוגש ריפלי את דיקי גרינליף ואת חברתו מארג' שרווד (Marge Sherwood) והופך לחבר של הזוג. מארג' חושדת בטום שהוא אינו מי שהוא אמר שהוא, ואילו לאחר זמן קצר לדיקי נמאס מטום ומהתלות של טום בו. ריפלי מעריץ את אורח החיים העשיר והבזבזני של דיקי ורוצה להיות כמותו. דיקי מסכים לנסוע עם טום לחופשה קצרה בסן רמו שם הם שוכרים סירה וריפלי רוצח את דיקי וזורק את גופתו אל הים, ואז מטביע את הסירה.
טום לוקח את זהותו של דיקי, שולח מכתבים בשמו של דיקי למארג' ונפרד ממנה. פרדי מיילס (Freddie Miles), אחד מחבריו של דיקי מגיע לביתו של דיקי, פוגש את טום וחושד במעשיו בדירה, ולכן טום רוצח את פרדי, ונמלט מהמשטרה האיטלקית לוונציה.
טום מפליג ליוון שם הוא מגלה שמשפחת גרינליף מאמינה שהצוואה שזייף אמיתית וכי הוא יורשו של דיקי, אולם על אף היותו אדם עשיר הוא מפחד כי כל רגע תגיע המשטרה על מנת לאוסרו.
קרב איקיקה
הקרב על איקיקה (בספרדית: Batalla de Iquique) הוא קרב ימי שהתרחש ב-21 במאי 1879 במהלך מלחמת האוקיינוס השקט בין צ'ילה לפרו. הקרב הפך לאחד הקרבות הסמליים ביותר במלחמה, בעיקר בשל נפילתו ההירואית של הקפטן הצ'יליאני ארתורו פראט והמחווה של האדמירל הפרואני מיגל גראו שהציל את הצוות הצ'יליאני והחזיר את גופתו של פראט לצ'ילה.
רקע
מלחת הוא מחצב שהיה יקר ערך בסוף המאה ה-19 ונפוץ במדבר אטקמה שבצפון צ'ילה. הכרה בערכה הכלכלי הרב של המלחת גרמה לסכסוכי גבול בין צ'ילה, פרו ובוליביה ולפרוץ מלחמת האוקיינוס השקט (1879-1883). במהלך השנה הראשונה למלחמה, ריכז הצי הצ'יליאני את מאמציו בהרס הצי הפרואני. זאת מתוך מטרה לסייע לצבא היבשה לכבוש שטחים בוליביאנים ופרואנים על ידי הנחתת כוחות מהים והטלת הסגר ימי על הנמלים.
במהלך מאי 1879, ספינות הקרב הצ'יליאניות העיקריות נשלחו אל עבר הנמל הפרואני קייאו כדי להרוס את הצי ששהה בו. באותו זמן, שתי ספינות עץ ישנות של הצי הצ'יליאני: הקורבטה "אסמרלדה" תחת פיקודו של ארתורו פראט והסקונר "קובדונגה" תחת פיקודו של קרלוס קונדי נשארו כדי להטיל הסגר ימי על הנמל הפרואני איקיקה.
אולם, בזמן בו הצי הצ'יליאני מצפין לעבר קייאו, שתי ספינות משוריינות של הצי הפרואני ירדו דרומה מקייאו מבלי להתגלות. היו אלה המוניטור "וואסקר" בפיקודו של אדמירל מיגל גאראו והפריגטה המשוריינת "אינדפנדסיה" בפיקודו של חואן גיירמו מורה.
מהלך הקרב
בבוקר 21 במאי 1879, התצפיתן על תורן ה"קובדונגה" זיהה שתי ספינות מגיעות מצפון. היו אלה ה"אינדיפנדסיה" וה"וואסקר" הפרואניות. הודעה הועברה לספינה הצ'יליאנית השכנה - ה"אסמרלדה", ומפקדה, קפטן פראט, הורה לטעון תותחים ולהיערך במבנה. הוראה ניתנה ל"טרנספורט לאמאר" לסגת והיא הרימה דגל ארצות הברית ונמלטה.
איגואנה ירוקה
איגואנה ירוקה או איגואנה מצויה (שם מדעי: Iguana iguana) היא מין של זוחל המשתייך לסוג איגואנה שבמשפחת האיגואניים. האיגואנה הירוקה נפוצה בעיקר באמריקה הדרומית והמרכזית, ותחום תפוצתה משתרע מדרום ברזיל ופרגוואי עד למקסיקו ולאיים הקאריביים. בארצות הברית היא נפוצה בעמק הריו גראנדה בטקסס, דרום פלורידה, פלורידה קיז ואיי הוואי.
קרב איקיקה
מהלך הקרב
הקרב הימי החל. השריון של הספינות הפרואניות מנע פגיעתן על ידי הספינות הצ'יליאניות. במהלך הלחימה, איבדה ה"אסמרלדה" אחד ממנועיה והאטה את מהירותה ל-2 קשרים בלבד (3.7 קמ"ש). ה"אינדפנדסיה" רדפה את ה"קבודונגה" עד שברחה.
איגואנה ירוקה
המין תואר לראשונה בשנת 1758 על ידי הבוטנאי השוודי קארולוס ליניאוס. לסוג איגואנה שייכת האיגואנה הירוקה ואיגואנת האנטילים הקטנים.
קרב איקיקה
מהלך הקרב
כאשר הוא לבדו, עם מנוע הרוס, נשא קפטן פראט נאום קצר בפני אנשיו. פראט טען שלעולם לא ייכנע לאויב ושהוא בטוח שאם ימות, חייליו ינהגו כמותו. לאחר מכן, הורה פראט למקם את ה"אסמרלדה" בין הספינה הפרואנית "וואסקר" לבין הנמל עצמו. במעשה זה, מנע מקפטן גראו, מפקד ה"וואסקר", לירות לעברו מבלי לפגוע בנמל הפרואני. גראו נאלץ לירות בזווית גבוהה. בשל חוסר הניסיון של צוותי התותחנים, רב היריות החטיאו. במקביל, ירתה גם ה"אסמרלדה" לעבר ה"וואסקר", אולם לא היה די בכוח האש שלה כדי לגרום לנזק של ממש.
איגואנה ירוקה
מקור השם "איגואנה" הוא מהשיבוש הספרדי לשם "איוואנה" (Iwana), בו השתמש שבט הטאינו. עד היום, במדינות דוברות ספרדית, זכרי האיגואנה הירוקה נקראים "גורובו", "מיניסטרו" או "דניאלורטרס", והצעירים נקראים "איגואניטה" או "גורוביטו".
בטבע האיגואנה הירוקה מגיעה לאורך של כ-1.66 מטרים, ולמשקל של כ-10 קילוגרם. בשביה ניתן למצוא פרטים המגיעים לאורך של כ-2 מטרים ויותר.
קרב איקיקה
מהלך הקרב
עם פגיעת ה"וואסקר" ב"אסמרלדה", הורה פראט לנסות לעלות ולהשתלט על ה"וואסקר". בשל המהומה רק שני מלחים שמעו את הפקודה ובמהלך הניסיון לעלות על הספינה הפרואנית פראט נפגע בברכו, המשיך והרג קצין פרואני, ולבסוף נפגע ממכת גרזן בראשו.
איגואנה ירוקה
אורך חיי האיגואנה בטבע מגיע לחמש עשרה שנה, ובשביה יכול לעבור אף את העשרים.
קרב איקיקה
מהלך הקרב
הניגוח הפרואני השני, נתקל בניסיון של 11 מלחים צ'ילאנים לתקוף את ה"וואסקר" בהנהגתו של איגנאסיו סראנו, אשר נהרג גם הוא. ניגוח אחרון נוסף, הוביל לשקיעתה של ה"אסמרלדה" במימי מפרץ איקיקה.
איגואנה ירוקה
פיזיולוגיה
על אף שמה, האיגואנה הירוקה אינה ירוקה כולה, אם כי הצבע הירוק דומיננטי. לאיגואנה כתמים של צבע חום, אפור או שילוב ביניהם. גם באותו פרט איגואנה ניתן להבחין בשינויי צבע במהלך היום.
קרב איקיקה
מהלך הקרב
חרף נסיונותיה של ה"וואסקר" לחלץ את ניצולי ה"אסמרלדה" השוקעת, רק 62 מתוך 197 אנשי צוותה שרדו. מלח פרואני אחד נהרג אף הוא, ו-7 נפצעו. עם תום הקרב, הובל פראט הפצוע אל תאו של גראו, שם שאל אותו גראו אם הוא מעוניין למסור משהו לאשתו שבצ'ילה. פראט שאל למצבה של ספינתו ומת. מאוחר יותר, העביר גראו את גופתו של פראט לצ'ילה. בנוסף, העביר את יומנו של פראט, חרבו וחפציו האישיים לאלמנתו.
איגואנה ירוקה
פיזיולוגיה
בהיותה זוחל האיגואנה זקוקה למקור חום על מנת לשמור על טמפרטורת גופה. את החום משיגות האיגואנות מרביצה במקום החשוף לשמש.
קרב איקיקה
מהלך הקרב
בינתיים, ה"קובדונגה" המשיכה להימלט מה"אינדפנדסיה" אשר בעקבותיה. מרדף זה הוביל לקרב הימי של "פונטה גרואסה". קרב שהסתיים בטביעתה של הספינה הפרואנית. קרב זה הוא חלקו השני של הקרב על איקיקה, אולם מתייחסים אליו במקורות רבים כאל קרב נפרד.
איגואנה ירוקה
פיזיולוגיה
בראשה שני נחיריים, חורים קטנים בקצה הראש המשמשים לנשימה ולהפרשת מלחים. לה עיני חרוט צהובות כשל חתול, אלא שאצל האיגואנה האישון פתוח לרווחה. אוזניה הם קרום שקוף ועגול בשני צידי הראש, ללא שבלול חיצוני, עור התוף חשוף.
קרב איקיקה
תוצאות הקרב
הקרב הימי על איקיקה היה לניצחון טקטי פרואני. המצור על איקיקה הוסר והספינות הצ'יליאניות עזבו את האזור. בקרב "ההמשך" בפונטה גרואסה, פרו איבדה את ה"אינדפנדסיה". מחירם האסטרטגי של שני הקרבות היה גבוה. צ'ילה הפסידה בקרב על איקיקה ואיבדה ספינת עץ ישנה, ואילו פרו איבדה בקרב על פונטה גרואסה את אחת הספינות החזקות שהיו ברשותה. אובדן ה"אינדפנדסיה" השאיר את ה"וואסקר" להילחם לבדה מול הצי הצ'יליאני כולו.
איגואנה ירוקה
פיזיולוגיה
שיניה מחודדות דמויות מסור מוסתרות על ידי השפתיים. הלשון, בדומה לנחשים, מאכלסת את כל הקולטנים של חוש הטעם וחוש הריח.
קרב איקיקה
תוצאות הקרב
מותו של קפטן פראט היווה השראה לאלפי צ'יליאנים צעירים להתגייס לצבא. גיוס נרחב זה וההישג בקרב על פונטה גרואסה נחשב לאחד הגורמים לניצחונה של צ'ילה במלחמה. שנים לאחר מכן, דמותו של פראט הפכה כה פופולרית עד כי בעיתונות בצ'ילה החלו לדבר על "פראטריוטיזם" כסוג של פטריוטיות והוא הפך גיבור לאומי בצ'ילה.
עד היום, מצוין בצ'ילה 21 במאי כיום לציון הקרב על איקיקה.
איגואנה ירוקה
פיזיולוגיה
לאיגואנה ארבע רגליים בעלות מפרקים רבים וציפורניים חדות (מתחדשות), בעוד ברגליים האחוריות ישנן שתי אצבעות ארוכות במיוחד. זנב האיגואנה הוא שרירי ביותר ומהווה עד שני שלישים מגודלה, ובעזרתו היא מסוגלת להלקות את טורפיה וכן איגואנות אחרות שפלשו לטריטוריה שלה. הזנב מסייע לאיגואנה במהלך השחייה, שידועה כאחד הצדדים החזקים שלה. בזנב מאוחסן מעט שומן שיכול לעזור לה בעת רעב. האיגואנה יכולה להיפטר מהזנב בעת מאבק עם טורף או לחץ, אבל לאחר מכן היא פגיעה מאוד ולזנבה לוקח פרק זמן ארוך מאוד להתאושש.
בפס ארוך לאורך גב האיגואנה עוברים אותם קשקשים דמויי דוקרנים, אשר לא נמצא להם שום שימוש מלבד זה שהם מעניקים לה מראה מאיים יותר.
מגיד שיעור
מגיד שיעור הוא אדם (רב, או תלמיד חכם) המוסר שיעור בפני קבוצת אנשים באופן קבוע במסגרות מגוונות. ישנם שיעורים כדוגמת הדף היומי או משנה יומית המתקיימים מדי יום ביומו, וישנם המתקיימים מדי פרקי זמן קבועים.
קיימים מגידי שיעורים המוסרים את שיעוריהם במשך שנים רבות, ובעוד שקהל השומעים מתחלף עם השנים, הרי שהמגיד שיעור עצמו נשאר. במקרים אחרים, מגיד השיעור הוא זה שמסיים את תפקידו, מסיבות שונות, ואז קהל המשתתפים בשיעור, זוכה למגיד שיעור חדש.
בקהילות מסוימות רואים בהשתתפות בשיעור קבוע חשיבות עליונה, עד כי גם הלומדים, וגם המגיד שיעור עצמו נמנעים מלהיעדר מן השיעור, ולא מגיעים אליו, רק מסיבות חשובות ביותר.
גם בישיבות לרמותיהן השונות, וגילאי התלמידים, נקראים הר"מים מגידי שיעור, וגם אלה המוסרים שיעורים שונים בישיבה ואינם ר"מים מכונים כך.
ישנם מגידי שיעור העושים את עבודתם תמורת שכר, וישנם מגידי שיעור, המוסרים את שיעורם שלא על מנת לקבל פרס.
תלמיד שלמד אצל מגיד שיעור, צריך לנהוג בו כבוד גם לאחר שסיים ללמוד אצלו, ואף אם התלמיד התמיד ועלה במעלות התורה, והפך תלמיד חכם בעצמו, הרי הוא חייב בכבוד מגיד השיעור הראשון.
דינו של מגיד שיעור הוא בדרך כלל כדין רבו שאינו מובהק, אך ישנם מגידי שיעור, שעל התלמיד לכבד אותם כאת רבו המובהק, כגון ראש הישיבה המוסר את השיעור השבועי, אך גם מקנה לתלמיד דרכים בעבודת השם.
מגידי שיעור בעידן האינטרנט
לקראת סוף שנות האלפיים, הוקמו מספר ארגונים, בהם: קול הלשון, קול הדף, קול המשנה וקביעותא אשר לקחו על עצמם להפיץ שיעורי תורה, בנושאים שונים, באמצעות קלטות, ובאמצעות האזנה לטלפון. הארגונים הצליחו לרכז מספר רב של מגידי שיעור, ביניהם: הרב מיכל זילבר, הרב ישראל דנדרוביץ ואחרים, אשר רובם הקליטו את שיעוריהם, בהתנדבות וללא תמורה. נפתחו ספריות בהן ניתן היה לשאול קלטות, ולהחליף קלטות בקלטות.
עם התרחבות השימוש באינטרנט בעולם הדתי והחרדי, הוקמו אתרים לארגונים הנ"ל, וכן הוקמו ארגונים חדשים המשתמשים באינטרנט, לצורך הפצת שיעורי תורה של בכירי מגידי השיעורים.
יואב יצחק (עיתונאי)
ביוגרפיה
יצחק החל את דרכו העיתונאית ככתב בורסה בשנות ה-80. בשל אחת מחשיפותיו אז אסר עליו מנכ"ל הבורסה לניירות ערך להיכנס לבניין. האיסור הוסר לאחר שיצחק עתר לבג"ץ. שימש ככתב ב"מעריב", ב"גלובס", ב"העיר", ב"העולם הזה" ועוד. החל מ-15 בינואר 1989 פרסם ב"מעריב" סדרת כתבות ביקורתיות על קונצרן "כלל". בתגובה הכריז הקונצרן חרם מודעות על העיתון. בהמשך לכך פרסם יצחק את הספר "עגל הזהב: הסיפור המלא על קונצרן ’כלל (ישראל)’ ומנהליו משנת היווסדו (1962) ועד 1991".
בשנת 2000 זכה בפרס הישראלי לביקורת התקשורת ע"ש אברמוביץ'. בשנת 2011 הקים יצחק אגודת עיתונאים עצמאית.
פרשות בולטות שפרסם
בין הפרשות הבולטות שחשף יצחק:
פסיקה בעניינו
בדצמבר 2011 פסק בית הדין לאתיקה של מועצת העיתונות בישראל שיצחק ו-NEWS1 הפרו את תקנון האתיקה בכותרת לא מדויקת שפרסמו והטיל עליהם עונש של נזיפה. זאת, אף על פי שיואב יצחק ו-News1 אינם חברים במועצת העיתונות או באגודת העיתונאים.
בפברואר 2017 חויבו יואב יצחק ואתר "News1" בתשלום פיצוי בסך 30,000 ש"ח בתוספת הוצאות משפט בסך 15,000 ש"ח למנהל רדיו "קול ישראל" לשעבר, אריה שקד, לאחר שכינו אותו "עבריין" בכותרת כתבה שפרסמו.
באוקטובר 2020 נפסק שיואב יצחק ואתר "News1" פרסמו לשון הרע על עו"ד יובל דמול, היועץ המשפטי לשעבר של המועצה המקומית באר יעקב, ובשלב ראשון חויבו בתשלום הוצאות משפט ושכר טרחת עו"ד בסך 25,000 ש"ח, ובהמשך חויבו בתשלום פיצוי בסך 145,000 ש"ח והוצאות משפט נוספות בסך 10,000 ש"ח.
הותרו לפרסום פסקי הדין בתביעת יעל פרי נגד יואב יצחק: יצחק פירסם ב-News1 כתבות ביקורתיות על צד אחד בסכסוך ירושה בעודו מקבל תשלום מהצד השני עבור תוכן שיווקי. ביהמ"ש קבע כי לא הוכח קשר בין הפרסום לתשלום, אולם הכתבות עצמן הן בגדר הוצאת דיבה. יצחק היה צריך לשלם פיצוי בסך 80 אלף ש"ח.
פוליטיקה
מדיניות (פּוֹלִיטִיקָה) היא מכלול הסוגיות במרחב פרט – חברה – ריבון. הפעילות הנעשית בקבוצות על מנת לקבל החלטות משותפות ומחייבות. פוליטיקה מתקיימת בחברה או במדינה ובכל קבוצה בה מתקבלות החלטות משותפות מחייבות הנוגעות לכלל חברי הקבוצה. משום כך פוליטיקה היא לא התייחסות רק לתהליכי החלטות בממשלים, אלא היא תקפה גם בהליכי החלטות בתוך ארגונים ולמשל בדומה בתוך המשפחה (במידה וההחלטות מחייבות).
פוליטיקה במובנה היומיומי משמשת בדרך כלל לבטא פעילות המתרחשת בממשלים בקביעת החוקים, בחלוקת התקציבים, בהתחרות על משרות ובקביעת מדיניות. וכן לבטא פעילות המתקיימת במאבקי כוחות בתוך ארגונים ומערכות היררכיות. אך פוליטיקה היא ההתנהלות לצורך קביעת החלטות משותפת כך שוויכוחים רעיוניים שאין להם השפעה מעשית מידית למשל אינם נחשבים פוליטיקה.
לפוליטיקה שם רע כפעילות מלאת תככים רמאות וצעקנות שאינה יכולה להתנהל בהסכמה ובנועם. אך האופי שלובשת פעילות פוליטית הכרחי מכיוון שהפוליטיקה היא פעילות שמפשרת וקובעת החלטות בין מגוון צרכים ואינטרסים מנוגדים ובהכרח היא זירת עימות על כל החלטה שתתקבל לגבי הקבוצה בה נעשית הפוליטיקה. סיבה נוספת למאבקים בפוליטיקה היא המאבקים בין שחקנים בתוכה על עמדות השפעה משרות וכוח. קרבות שאינם קבלת החלטות ישירות על הקבוצה אבל מאופיינים בעימותים, תככים וקרבות.
אטימולוגיה
מקור המילה "פוליטיקה" בשפה היוונית, ופירושה המקורי הוא תחום הדעת העוסק בענייני הציבור, או "מדינאוּת". מילה זו נגזרת מהמילה היוונית פוליס, שהייתה היחידה הפוליטית האוטונומית ביוון הארכאית וביוון הקלאסית.
אל העברית חדרה מילה זו כבר בתקופת המשנה, שם מוזכר המקצוע: "פוליטיקין" (פוליטיקאים, אנשי ציבור). רבי יהודה, שחי באושא לאחר כישלון מרד בר כוכבא, הזכיר מילה זו בציטוט:
מאפייני פוליטיקה
פוליטיקה היא כל פעילות בתוך קבוצה שמטרתה לקבל החלטות מחייבות את כלל חבריה, תוך גישור הפערים בין החברים. בהגדרה זו ניתן לזהות ארבעה מרכיבים מרכזיים:
פוליטיקה במובנה הרחב
פוליטיקה במובנה הרחב היא השפעה על החברה, על ידי הכוחות הפועלים בה.
על פי הגדרה זו כל פעילות אנושית היא פוליטיקה, שכן כל הפעולות המתבצעות על ידי האדם הן חברתיות. אך יש לסווג את הפוליטיקה לתחומים מוגדרים:
פוליטיקה של השלטון והממשל
הפוליטיקה הידועה ביותר היא הפוליטיקה העוסקת בעיצוב מוסדות הממשל והחוקים הנחקקים במסגרתם. בחלק זה של הפוליטיקה מעורבים כל הגורמים, המהווים את בעלי הכוח הרשמיים בחברה: אצולה, מפלגות, אשר בראשם עומדים מדינאים.
לחלק הממשל בפוליטיקה מצורפים כוחות מתחומים אחרים: כלכלה; חינוך; דת וכו'. כל תחום כזה מעצב את תרבותה של החברה ואת המבנה שלה, על כן הם גם נחשבים לחלק בלתי נפרד מהפוליטיקה.
מכיוון שהכוחות החברתיים השונים קשורים אלו באלו, הפוליטיקה היא תחום עיסוק אחד. המכיל זוויות שונות של בחינה, בהתאם לתחום הנבחר.דוגמה: המאפיין הבולט ביותר של תופעת העבדות שייך לענף הכלכלה, שכן מדובר בתחום העסקה, רכישה ובעלות. למרות זאת, לסוגיה זו ביטויים חשובים לא פחות בתחומים אחרים:
פוליטיקה של החברה בכללה
כל פעולה בכל תחום שהוא של החיים, היא פעולה בעלת משמעות פוליטית, גם בלא קשר ישיר לתחומים השונים בהם הפוליטיקה עוסקת.
פוליטיקה במובנה הרחב, מתוקף היותה קשורה לכל הכוחות החברתיים הקיימים, מיושמת הלכה למעשה בכל פעילות יומיומית כלשהי של האדם הפשוט בחברה. כל מעשי הפרט מושפעים מההתרחשויות הפוליטיות בחברה.
דרך נוספת להגדרת המושג פוליטיקה: "סך כל הדרכים והפעולות שהחברה האנושית נוקטת, על מנת להתמודד עם המחסור התמידי במשאב הרלוונטי". לדוגמה: כיצד מתמודדת חברה מסוימת עם חוסר במים לתושבים, כיצד מתמודדת קבוצת אנשים עם הצורך להיות השורד האחרון בתוכנית ריאליטי, כיצד מתמודדת הממשלה עם תקציב מוגבל.
עמדה פוליטית, או תפישת עולם פוליטית היא מכלול הרעיונות, הערכים ואופני החשיבה של אדם או ארגון הנוגעים להתרחשות הפוליטית בחברה.
פוליטיקה שלטונית
פוליטיקה שלטונית מייצגת את מאבקי הכוחות של כלל הגורמים הפוליטיים במדינה על מוקדי הכח השלטוניים.
פוליטיקה נוצרת בכך שקיימים ריכוז של כוח ופיזורו בידי גורמים נפרדים בחברה באופן לא מוחלט, כלומר - חלוקת הכוח ושימושו ניתנים לשינוי, בהתאם לדינמיקה בין הגורמים הקשורים בו.דוגמה: במפעל מסוים יכולה להיווצר חלוקת כוח בין ראש ועד העובדים (אשר התנהגות העובדים נתונה להשפעתו), בין מנכ"ל המפעל (אשר קובע את ההתנהלות הטכנית והכלכלית של המפעל), לבין בעל המפעל (אשר שולט על רווחי המפעל, על הפסדיו ועל משכורות עובדיו). במפעל זה יכולה להתקיים פוליטיקה, אשר בה כל אחד משלושת גורמי הכוח הנ"ל מסוגל להשפיע על התנהגות הגורמים האחרים ולהיות מושפע מהם, וכן קיימת אפשרות של שינוי חלוקת הכוח (למשל, על ידי העברת אחריות על תחומי ניהול שונים מהמנכ"ל לראש ועד העובדים) ביניהם בהתאם לדינמיקה המתרחשת.
תנאי יסודי של הפוליטיקה הוא שלכל גורם שורה של אינטרסים פרטיים (תחומי עניין), בסדר עדיפויות מסוים, שקיומם תלוי בניהול הכוח בחברה ובחלוקתו. אינטרסים אלו דורשים מהגורם המחזיק בהם לפעול בצורה הטובה ביותר על מנת לקדם אותם, תוך התייחסות לגורמים האחרים.בדוגמה הקודמת: אינטרס בעל המפעל הוא הגדלת רווחי המפעל, אינטרס המנכ"ל הוא הגדלת משכורתו ושמו המקצועי על ידי ניהול מוצלח והאינטרס של ראש הוועד הוא קידום טובת העובדים הפשוטים.