cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המודיע
פורמט ותוכן
בנוסף למאפיינים הרגילים של העיתונות החרדית מתאפיין המודיע בסגנון סולידי הנמנע בדרך כלל מאזכור תככים פוליטיים ושמרנות, בין היתר יצא נגד השימוש במחשב אישי בחברה החרדית.
תפוצה
במאי 1985 דווח כי "המודיע", שהיה אז העיתון החרדי היומי היחיד, מודפס בכ-9,000 גליונות ביום, ומגיע לכ-50 אלף קוראים.
על פי סקר TGI משנת 2016, שיעור חשיפה של העיתון עומד על 16.3% מהציבור החרדי בעיתוני אמצע השבוע ו-16.2% בסוף השבוע.
סריגה במסרגה אחת
סריגה במסרגה אחת (או: קרוֹשֶה, לעיתים באיות השגוי "קרושט"; באנגלית: Crochet), הוא הכינוי העממי ליצירת טקסטיל באמצעות מסרגת קרס – מסרגה צרה עם קצה מעוקל המיועד לעזור בתפיסת ומשיכת חוט הסריגה המשכי כדי ליצור לולאות המחוברות לשורה שמתחתן וללולאות שמשני צידיהן. האקדמיה ללשון העברית קראה לאופן העשייה הזה סריגת קרס, כמו כן מופיע השם יצירה בצינורה או סריגה בצינורה או הפועל צינוּר.המסרגות בעלות הקרס, מיוצרות ממגוון חומרים כמו מתכת, עץ, במבוק או פלסטיק ובמגוון מידות. במסרגת הקרס ניתן לסרוג יצירות כגון תחרה, סוודרים, צעיפים, שמיכות, בדים, תיקים, בובות ויצירות אמנות.
היסטוריה
אין תאריך מדויק לתחילת היצירה באופן זה. התיעוד ההיסטורי הכתוב נמצא רק בארצות המערב, באיטליה יש מקורות ראשוניים רבים מ-1500 המציינים את אופן היצירה כ'תחרת הנזירה' ומניחים שמשם זה נפוץ לספרד בשנות ה-1700 ומשם לצרפת וצפונה.
בשנות ה1840, היה רעב גדול באירלנד, בשל מחלת הכימשון שפגעה אנושות בגידול העיקרי אז בתזונת האירים, תפוחי אדמה ,אנשים רבים היגרו לאמריקה, אבל רבים נשארו וסבלו מחרפת רעב. המלכה ויקטוריה, שאהבה תחרות עדינות, החלה לרכוש אותן מהנשים האיריות, ובהשפעתה נשות האצולה, החברה הגבוהה ואף המעמד הבינוני, העתיקו את המלכה, לבשו הרבה פריטי אופנה וציפו את מדפי ארונותיהן בפסי תחרה וכך סיפקו מעט פרנסה לנשים האיריות.
בשנת 1842, קורנליה מי פרסמה את Manual of Knitting, Netting And Crochet. עד שנת 1847 פרסמה 19 מאמרים על עבודת יד, רובם על סריגת קרושה. היא טענה שהיא המציאה את הסגנון וכי "לפני שהיא כתבה על כך, לא היה שום ידע על זה מלבד עבודות הקרסים הפשוטות של הרועים". היא המשיכה לפרסם דוגמאות לקרושה במשך 30 שנים, מכרה יותר מ-300,000 העתקים של ספרי הסריגה שלה, והייתה דמות משמעות בפופולריזציה של מלאכות היד במאה ה-19.
בשנת 1846 פרסמה אלנור ריאגו דה לה בראנשארדיאר [Eleonore Riego de la Branchardière] פרסומים על עבודת הקרושה, והיא המשיכה לפרסמם עד 1888. גם היא טענה שהיא המציאה את הסגנון. ב-1851 בתערוכה הגדולה היא זכתה במדליית זהב היחידה שניתנה לעבודת קרושה.
בשנת 1884 פרסמה תרז דה דילמונט את The Complete Encyclopedia of Needlework. האנציקלופדיה פורסמה ב-17 מדינות וב-62 השנים הראשונות נמכרה ביותר ממיליון וחצי עותקים והיא נמכרת עד היום. הפרק על סריגת קרושה הוא בן 68 עמודים ומקיף שלל דוגמאות למוצרים שימושיים וקישוטיים ומאויר באיורים מאירי עיניים. עבודתה הייתה מקושרת למפעל החוטים והבדים לרקמה, Dollfus-Mieg et Compagnie.
במהלך חלק מהמלחמות המודרניות, נקראו נשים לסרוג לחיילים כובעים, גרביים, צעיפים וכפפות. באוסטרליה במלחמת העולם הראשונה היו גם נשים שיצרו תחרות במסרגה אחת שבהן שולבו מוטיבים פטריוטיים כגון אניות, חיילים, מדליות או סמלי חילות שונים. כמו כן שולבו משפטים כגון, God Bless our boys או Success To the Allies והיו שיצרו עבודות זיכרון למישהו שנהרג. חלק נעזרו בדוגמת תחרת הזיכרון שנוצרה בשנת 1916 לזכרו של הרוזן הורשיו קיצ'נר. כמו כן נוצרו הרבה בגדים, מפיות ויצירות נוספות שנמכרו בירידים שהכנסותיהם נתרמו לטובת החיילים בחזית.
בשנים הראשונות של המאה ה-20, עבודות במסרגת אחת היו מאוד נפוצות. נערות למדו מאמהות, דודות או סבתות כיצד ליצור חפצים שימושיים או קישוטיים לבית, לא היה מקובל שנשים תשבנה בחיבוק ידיים. הייתה פריחה של שבועוני נשים, שגם נתנו הוראות למה שהם כינו 'האמנויות הנשיות'. המוציאים לאור של השבועונים הדפיסו גם ספרים עם דוגמות של עבודות קרושה. בשנת 1912 יצא לאור הספר, The Home Art crochet Book, שכתבה פלורה קליקמן עם דוגמאות חדשות לגמרי להוספת עבודות קרושה ללבני נשים, למפיות עם חרוזים, לתכים קישוטיים של קישוטי בגדים. עיון בהוראות מגלה שהן פחות מפורטות מאשר הדוגמאות העכשוויות. הדוגמאות מסודרות בספר על פי קושי העשייה, כנראה משום שהסורגת הממוצעת בתחילת המאה ה-20 הייתה הרבה יותר מיומנת מהסורגת המומחית כיום. העניין המתמשך בדוגמאות של עבודות קרושה, הביא להוצאה מחודשת של הספר בשנת 1990. במבוא העורכת מזכירה לקוראי האנגלית שהמינוחים האנגליים שונים במעט מהאמריקאיים ולכן נוספה לספר גם טבלת המרה של המינוחים כמו גם של מידות המסרגות.
אופן היצירה
בגלל הקלות היחסית של יצירת עיניים בודדות ואפשרות לעבוד לכל מיני כיוונים להפסיק את הסריגה ולהתחילה שוב במקום אחר ביצירה בשונה מסריגה בשתי מסרגות שבה היוצר/ת צריך לשמור לרוב על רצף בהמשכיות הסריגה. אפשר לשלב את עבודת הקרושה עם טקסטילים אחרים.
הסריג, מושפע מעובי החוט וצורות הליפוף השונות של כל עין, וניתן 'לדלל' את היצירה או ליצור מעין 'חורים' על ידי שימוש בחוט עבה יותר מהנחוץ, בשנות ה-1970 התחילו תעשיינים ליצר מיני חוטים שבהם עירבו גם חוטים תעשייתיים מבריקים, חוטים עם קשרים וכל מיני תערובות. מה שאפשר לקבל סריג הרבה יותר 'מעניין' בצורה מהירה יותר.
בקרושה משתמשים גם ליצירת 'ריבועי סבתא', יחידות קטנות שיכולות להיות גם עגולות, מחומשות, משושות, מתומנות או בצורת פרח שמהם תופרים או מחברים יצירות גדולות יותר, או אפשר להוסיף ביניהן סריגה עם חורים גדולים (מעין רשת) וליצור צעיפים, וילונות עדינים, תחרה אירית, או מוצרים אחרים.
סריגת קרושה במדע
כבר בשנת 1966, אמר המדען ריצ'רד פינמן בהרצאה שנשא לפני האיגוד הלאומי של מורי המדע האמריקאי ש"סריגה מתאימה מאוד כדי להסביר מתמטיקה", ואכן ישנם מושגים מתמטיים שמודגמים ומוסברים על ידי דגמים שנסרגו במסרגה אחת. משטח היפרבולי, מערכת לורנץ, חבורה ציקלית, כפל, סדרה חשבונית, טופולוגיה וטבעת מוביוס.
דוקטור דאימנה טמינה, מתמטיקאית באוניברסיטת קורנל, גילתה בשנת 1997 כיצד ליצור דגמים של היפרבולה בקרושה. עד אז מדענים חשבו שבלתי אפשרי לבנות דגמים כאלה, כמו השוניות שצמחו בטבע במשך מיליוני שנים. כך נולד דגם ענקי שבו השתתפו אלפי נשים ביצירת 'פרויקט השונית המצונרת'.
פרויקט השונית נהגה ונחנך על ידי שתי האחיות התאומות מרגרט וקריסטין ורטהיים, ילידות אוסטרליה בשיתוף עם The Institue o Figuring שבלוס אנג'לס. התאומות החלו את המיזם כתגובה למשבר שעובר על שוניות שנהרסות בגלל שינויי האקלים. השונית שנסרגה מדמה שונית טבעית ואמורה להזכיר לאנשים לשמור על הסביבה. עבור ילדים רבים זו עלולה להיות האפשרות היחידה שלהם לראות כיצד נראית שונית על כל חלקיה, כאשר לעיתים קרובות מדי שומעים על הרס שוניות ברחבי העולם.
מרגרט ורטהיים חוקרת בשנים האחרונות את הגאומטרייה של המרחב-זמן, לדבריה המרחב-זמן בנוי כמבנה היפרבולי ונשים שסרגו במסרגה אחת יצרו צורות היפרבוליות מבלי שידעו שיש מבנה מתמטי כזה. לדבריה המרחב-זמן דינמי מתקמט ומתעקם והשאלה הגדולה של הקוסמולוגיה כיום היא האם יש למרחב-זמן מבנה כוללני או גאומטרייה כללית. היא מסבירה שסריגת קרושה ורקמה משוכלת הן ביסודן תהליך אלגוריתמי. חוקרים פמיניסטיים של המדע טענו כבר מזה זמן שיש קשר ישיר בין מלאכות היד למיחשוב ובכל זאת עדיין נפוץ המיתוס שאין קשר בין עיסוקים נשיים ומלאכות יד לבין מחשוב.
התועלת הבריאותית של סריגה
מחקרים רפואיים שונים שבים ומראים שיש הרבה יתרונות בריאותיים ביצירה במסרגה אחת. בשנת 2014, קתרין וארסילו [Kathryn Vercilo] אספה עדויות מנשים על ההשפעה הפסיכולוגית והגופנית של יצירה במסרגה אחת בזמן משבר, ופרסמה אותן בספר בשם, Crochet Saved My life. ארבע שנים לאחר מכן בשנת 2018 החוקרת האוסטרלית פיפה בורנס [ Pippa Burns מאוניברסיטת וולונגונג [Wollongong] חקרה יחד עם רוזמרי פאן דה מאר, כיצד סריגה יכולה לעזור לאנשים. שני המחקרים היו אנונימיים, בכל מחקר השתתפו בערך 8000 נפשות, רוב התשובות נענו על ידי נשים, במחקר של 2018 50% מהמשיבות היו בגילאי 41–60, במחקר של 2014 34% היו בין גילאי 36–50 ו 35% היו בין גילאי 51-60.בשני המחקרים ההמשיבות סרגו כל יום. במחקר של 2014, היו רק 1/3 מהשאלות שהיו במחקר של 2018. למחקר השני נענו משיבות מ75 ארצות. בעוד במחקר של 2014 ענו 25% שהן סרגו רק 2–5 שנים ו20% שסרגו יותר מ30 שנה. במחקר של 2018 58% של העונות סרגו בין 1–10 שנים. בשני המחקרים אנשים נשאלו למה הם סורגים, השאלה לא שאלה ישירות לגבי בריאות נפשית, אבל התשובות מראות בבירור שיש קשר בין הסריגה לבין הרגשות הטובים. שלושת הסיבות הראשונות לסריגה היו 1.יצירתיות, 2. הרפיה 3. תחושה של הישג. לשאלה מה התועלת שבסריגה השיבו 90% רוגע, 82% אושר, 74% שיפור הזיכרון, 71% שיפור הריכוז.
במחקר שבדק את ההשפעה של פעילויות שונות בגיל השלישי על ירידה ביכולות הקוגניטיביות ראיינו מדגם אקראי של מהאוכלוסייה בגילאים 70–89 על הפעילויות שלהן במהלך השנה והשוו את אלה לקבוצה של כ-200 נבדקים עם פגיעה קוגניטיבית קלה. הממצאים הראו סיכוי נמוך יותר לירידה קוגניטיבית אצל אלה שעסקו בפעילויות מחשב, באמנויות יצירתיות כגון סריגה או טלאים, במשחקים ובקריאת ספרים.
יצירת אמנות סרוגה
האמנית השווייצרית סופי טאובר-ארפ, הייתה אמנית שיצרה בגאומטרייה אבסטרקטית שיצרה עבודות עם ריקמות, הדבקות, ציורים ויצירות סרוגות. סריגה וקרושה בצורה חופשית היא יצירה ללא דוגמה או 'סדר', היוצר/ת יכולים להכניס את הקרושה לכל חלק של היצירה. אפשר לעבוד לכל הכיוונים, ההתחלה עם מעין לוח חלק וממשיכים לאן שהאמנות מוליכה את היוצר/ת. היצירה בצורה חופשית נחשבת כאמנות, כי היא קרובה יותר לציור כאשר היא דו־ממדית, או לפיסול כאשר היא תלת־ממדית.
ישנם יוצרים המשתמשים בקרושה כדי ליצור מיצבים של צמחייה, כלי בית, חלקי גוף ועוד. האמנית המאיירת קייתלין מקורמאק יצרה דמויות של שלדי חיות, צורות אנתרומורפיות ומבנים דמויי מבצרים וכנסיות.
בשנת 2018 עיצבה חברת Choi+Shine Architects מיצב לפסטיבל האורות במפרץ המרינה של סינגפור. המיצב שמדמה את קיפודי הים, החיים על קרקע הים ובבריכות סלעים נוצר במסרגה אחת מחוטי פוליסטר, עלי ידי 50 אנשים שיצרו שהשתמשו ב-1700 מטרים של חוטים כדי ליצור ב-10 שבועות חלקים שונים של כל אחד משלושת הדגמים. מטרת המיצב הייתה לחקות את הדוגמאות המתמטיות שיוצרות את העטיפה העדינה של היצורים הימיים הללו ולבטא את היופי והמגוון של הטבע.
מיחזור משביח בקרושה
אם בגלל יופיים של פריטי עבודת קרושה שונים ואם בגלל הזמן שנשים השקיעו ביצירתם, אפשר למצוא הרבה יצירות של בגדים מחודשים או חדשים לגמרי המקושטים או מורכבים מפיסות תחרה מצונרת.
במאה ה-21 מרבים לסרוג בטריקו, שאפשר לגזור מחולצות וגופיות משומשות, ואפשר לרכוש בחנוית לעבודות יד קצוות של גלילי סריגי טריקו שמשמשים לעשית סריגים עבים. למעשה כל חוט גמיש יכול לשמש לעבודת קרושה, חבלי כביסה גמישים, חוט תיל דקיק.
גרנולוציט
גרנולוציט הוא שם כולל לשלושה סוגים של תאי דם לבנים: נויטרופילים, באזופילים ואאוזינופילים.
הגרנולוציטים נקראים כך בשל מבנים גרגריים ("גרנולות") אופייניים, בהם ניתן להבחין בתוך תאים אלו, לאחר שהם נצבעים בשיטות כימיות.
הגרנולוציטים הם רובם של תאי הדם הלבנים. הם פועלים במסגרת מערכת החיסון המולדת; פירוש הדבר הוא שבניגוד ללימפוציטים, אין לגרנולוציטים יכולת לזהות זיהומים ספציפיים; הם תוקפים ללא אבחנה כל גוף זר.
לעיתים נהוג לכנות את שאר תאי הדם הלבנים, שאינם גרנולוציטים, בשם אגרנולוציטים; הכינוי מתייחס בעיקר ללימפוציטים ולמונוציטים.
תהליך יצירת הגרנולוציטים
הגרנולוציטים מתחילים במח העצם כמילובלסט. תהליך יצירת הגרנולוציטים אורך כ-5–7 ימים, ומתרחש במח העצם. לאחר תום תהליך היצור יוצאים הגרנולוציטים לזרם הדם, ושם הם נמצאים תקופה קצרה כשלאחריה הם נכנסים לרקמות ונשארים בהן עד להופעת חיידק או זיהום. אם תוך 2–3 ימים נוצרת פעילות שמצריכה את התערבותם - הגרנולוציטים יפעלו. אם לא נדרשת מעורבות שלהם במהלך הימים הללו, הגרנולוציטים ימותו.
נירלט
נירלט צבעים בע"מ המוכרת בשם המקוצר "נירלט" היא חברה תעשייתית ישראלית העוסקת בייצור, מכירה ושיווק מוצרי צבע לענף הבניין והתעשייה ומוצרי איטום.
היסטוריה
חברת נירלט הוקמה בקיבוץ ניר עוז בשנת 1982, כמפעל לייצור מוצרי איטום. בהמשך החלה לייצר צבעים לבניין. בשנת 1999 התמזגה החברה עם חברת אוניברקול שעסקה בייצור צבעים, באמצעות חברת אורלייט תעשיות ששלטה באוניברקול. לאחר רכישת מניות אורלייט תעשיות על ידי קרן פימי נשלטת נירלט על ידי חברת אינרום (אורלייט תעשיות בעבר) הנסחרת בבורסה בתל אביב ומחזיקה גם בחברת איטונג ובחברת כרמית מיסטר פיקס העוסקת בייצור מוצרי גמר לבנייה, ומוחזקת גם על ידי הקיבוצים ניר עוז ונירים.
לחברה שני אתרי ייצור והפצת מוצרים:האחד בקיבוץ ניר עוז והשני באזור התעשייה של נתניה. לחברה מרכז שירות לעיצוב בצבע הנמצא במתחם דיזיין סנטר בבני ברק, המהווה מקום להדרכה וייעוץ בנושא עיצוב הבית ובו נמכרים גם מוצרי החברה. בין מוצרי החברה צבעים לקירות, ציפויים חיצוניים, צבעי עץ ומתכת, מוצרי איטום, צבעים לתעשייה וצבעי אבקה לצביעה על משטחי אלומיניום, ברזל, פח ועוד.
ישיבת רעותא
בית מדרש רְעוּתָּא (מארמית: רצון) הוא ישיבה ציונית דתית השוכנת במושב כרמל בדרום הר חברון, בראשות הרב נתן אופנר. לומדים בה כ-40 תלמידים ואברכים.
רקע
הישיבה הוקמה בשנת תש"ס בידי בוגרי מכינה קדם-צבאית יתיר. מקימי הישיבה חקקו את המשפט "לדבר ולחשוב אך טוב על כל אחד מישראל באשר הוא" בכניסה לבית המדרש, אותו משתדלים לקיים באי הישיבה. בישיבה מושם דגש על לימוד תורה ועולם רוחני מעמיק ומתקיימים בישיבה לימודי אמונה נרחבים. שניים מסדרי הלימוד מוקדשים ללימוד גמרא בעיון ואחד ללימוד גמרא בבקיאות.
הישיבה הוציאה 2 אלבומי מוזיקה: בה'תשע"א יצא לאור האלבום "צלילי תשובה" - שיעורים וניגונים; האלבום "רעותא דליבא" עם ניגונים שהלחין ראש הישיבה הרב נתן אופנר, ובשנת ה'תשע"ה את האלבום הכפול "פני שבת" - בחלק הראשון קבלת שבת ותפילת ערבית של שבת, ובחלק השני ניגוני סעודת ליל שבת. התלמידים שרו, ניגנו והפיקו את האלבום.
בישיבה קיים מסלול הסדר. עם זאת, כל תלמיד מחליט באופן עצמאי על מסגרת גיוסו.
ב-15 בספטמבר 2022 אירע פיגוע ירי לעבר הישיבה, בו נפצע אחד התלמידים באורח בינוני ופונה לבית החולים סורוקה בבאר שבע.
צוות הישיבה
בראשות הישיבה עומד הרב נתן אופנר בוגר ישיבת מרכז הרב ותלמידם של הרב אברהם אלקנה שפירא, הרב שאול ישראלי, הרב צבי ישראל טאו, הרב מרדכי שטרנברג, הרבי מאמשינוב והרב עודד וולנסקי, הרב מגדיר את ארבעת האחרונים כרבותיו המובהקים.
בישיבה משמשים כרמי"ם: הרב מתן מרבש, הרב הלל אייזן והרב גיל סנדר.
מרטין קופר
מרטין קופר (באנגלית: Martin Cooper; נולד ב-26 בדצמבר 1928) הוא מהנדס יהודי אמריקאי וסגן נשיא חברת מוטורולה לשעבר. נחשב לאבי הטלפון הנייד המודרני.
חייו
קופר נולד וגדל בשיקגו, אילינוי, למשפחה יהודית של מהגרים מאוקראינה. בשנת 1950 סיים את לימודיו בהנדסת חשמל במכון הטכנולוגי של אילינוי. לאחר ארבע שנות שירות בצי משחתות וצוללות של ארצות הברית, הוא עבד במשך שנה בחברת תקשורת. בשנות השבעים ניהל את חטיבת המחקר ופיתוח של מוטורולה, והוביל את הצוות שפיתח את הטלפון הנייד. ב-17 אוקטובר 1973 הגיש את הפטנט שלו (מס' 3906166) על ה"Radio-/Telefon-System", שבעקבותיו הוא נחשב כיום לממציא הטלפון הנייד המודרני (להבדיל מטלפון נייד במכונית). באותה שנה ביצע קופר את השיחה הסלולרית הראשונה בעולם, בשדרה השישית בלב מנהטן, לעיניהם המשתאות של העוברים והשבים. לדבריו הוא שאב השראה מה"קומיוניקייטור" שבה נהג לדבר קפטן קירק מסדרת הטלוויזיה סטאר טרק, והוא החליט בעקבות זאת לערוך מחקר על טכנולוגיה סלולרית.
בשנת 1995 הוענק לקופר פרס " Wharton Infosys Business Transformation Award" בשל החידושים הטכנולוגיים שלו בתחום התקשורת, בשנת 2009 זכה יחד עם ריי טומלינסון בפרסי נסיך אסטוריאס בקטגוריית המדע והמחקר. בשנת 2004 קיבל קופר תואר דוקטור לשם כבוד מהמכון הטכנולוגי באילינוי. בשנת 2023 הוענק לקופר פרס מפעל חיים בתערוכת המובייל בברצלונה (MWC).
קופר הוא חבר במנסה, וכן מנכ"ל ומייסד של ArrayComm, חברה בסן חוזה שבקליפורניה העוסקת במחקר של טכנולוגיות אנטנה חכמה ושיפור רשתות אלחוטיות.
פולה אילרי
פולה אילרי (Pola Illéry; 18 בדצמבר 1909 - 19 באוקטובר 1993) הייתה שחקנית רומנייה.
ביוגרפיה
אילרי נולדה בחבל אולטניה שברומניה בשם פאולה איליסקו למשפחה יהודית, היא החליפה את שמה לפולה בעקבות השחקנית הפולנייה פולה נגרי, היא החלה את הקריירה הקולנועית שלה בצרפת, ב-1929 הופיעה בסרט "Le capitaine Fracasse" המבוסס על רומן מאת תאופיל גוטייה. ב-1930 שיחקה בסרט של הבמאי רנה קלייר "תחת גגות פריז" שם גילמה בחורה רומנייה בפריז שלה מספר מחזרים, ב-1933 שיחקה בסרט נוסף שלו "Quatorze Juillet". ב-1934 שיחקה בסרט "La Rue sans nom" המבוסס על ספר של מרסל אמה, היא נודעה בדמויות הפאם פאטאל שגילמה.
מהומות גורדון
מהומות גורדון (Gordon Riots) היו מהומות אלימות בלונדון, בירת בריטניה במהלך השבוע הראשון של חודש יוני 1780.
לורד ג'ורג' גורדון, על שמו קרויים המאורעות, היה לורד (חבר בפרלמנט הבריטי), בנו של דוכס סקוטי וככל הנראה גם מעורער בנפשו (מאוחר יותר בחייו הוא התגייר והפך ליהודי שומר מצוות, מעשה שהוביל להחרמתו בידי הכנסייה). בעת המהומות, גורדון ראה לעצמו משימה להנהיג תנועת התנגדות כנגד הנצרות הקתולית והאפיפיור מחד, וממשלתו של הלורד נורת' בבריטניה מאידך.
גורדון זעם כשנודע לו שלקתולים בבריטניה ניתנה הקלה בחוק בדמות סילוק הסעיפים הדתיים משבועת הנאמנות שנדרשה ממגויסים לצבא. בעקבות כך החל גורדון לאגד ולשלהב את פועלי הדחק בשכונות העוני של לונדון כנגד הקתולים.
ב-2 ביוני 1780 נשא נאום בעניין בפרלמנט, נאומו כלל קריאה לחוסר סובלנות דתית בכלל ולביטול החוק בפרט. במהלך הנאום התגודד בחוץ המון תומכיו שזכה למספר שילהובים שהגיעו מצדו של גורדון. ההמון החל להשתולל ולחולל מהומות בכל רחבי לונדון. המהומות כללו ביזה והצתות של מבנים. ההתקפה כוונה נגד הקתולים וכמה אנשי שלטון לא אהודים. כמו כן היה שחרור כללי של אסירים מכמה בתי כלא. ההמון הוכנע לבסוף על ידי גדודי אזרחים-מתנדבים שהחזירו את המצב לקדמותו במחיר של 285 הרוגים, כ-200 פצועים ו-450 עצורים.
ההיסטוריון פרנקלין פורד טוען שהמהומות הביאו בסופו של דבר, בשילוב גורמים אחרים, לנטישת הניסיון להנהגת רפורמות ליברליות על ידי חברי הפרלמנט. פורד טוען שלמרות שהמהומות לא היו קשורות ישירות לניסיונות הרפורמה של חברי הפרלמנט, הם הביאו לחשש שכל דיון בנושא רפורמיסטי עלול להיות מסוכן, שכן האלימות המהפכנית, שממנה ביקשו חברי הפרלמנט להימנע, מבעבעת מתחת לפני השטח.
חסידי תזת עידן המהפכות (בתוכם ההיסטוריון ז'אק גודשו) רואים במהומות גורדון חלק ממכלול המהפכות שפקדו את אירופה בסוף המאה השמונה עשרה ורואים באירוע מרד עממי שלא רק על בסיס דתי.
מהומות גורדון מתוארות ברומן ההיסטורי של צ'ארלס דיקנס "בארנבי רודג'" (Barnaby Rudge).
אפקט הצופה
אפקט הצופה הוא מונח המשמש במדעי החברה, וכן בתחום הפיזיקה.
בפן המדעי המושג משמש לתיאור של מצב בו פעולת הצפייה על אירוע או על הניסוי המסוים - כלומר שלאקט הצפייה כשלעצמו או אפילו אקט של מדידה טכנית מדוקדקת הנוגעת בפרטים הרלונטיים לאירוע מסוים שנמצא תחת בחינה – עלולה להניב מהלך שונה מאוד ולעיתים ממש להוביל לתוצאות מפתיעות, ובלתי שגרתיות; לעיתים ממש הפוכות מהמצופה. מצבים כאלה עשוים להוביל לידי מבוכה ובלבול רב בקהל החוקרים, והאקדמיה שמבקשת לברר מאיתם מושגים אמיתיים וברורים.
הגורמים לתופעה זו הם מגוונים ומהוים בסיס לדיונים רבים בין חוקרים ומדענים נכבדים, זה מכבר מאות בשנים, והמצב, עם כל הניסיונות להביא לפישוט ותוצאות ראותות, עדיין ישנה תופעה עיקשת של מנגנונים פיזיקליים לשבור תבניות כאשר הם נתונים תחת משטר של מידוד ופיקוח. (ראו דה-קוהרנטיות, שזירה קוונטית, עקרון האי-ודאות של הייזנברג; קריסת פונקציית הגל),
לאפקט הצופה חשיבות רבה בבנייה ובתכנון של ניסויים ותצפיות, במסגרת המחקר המדעי ופיתוח הטכנולוגי, זאת לאור הנטאי שהוא עלול לחולל וכן השפעותיו על תוצאות ניתוח של ממצאים, ובהתאם, והסקת מסקנות שעלולות להיות מטעות.
אפקט הצופה במדעי החברה
באופן כללי, ובעיקר במדעי החברה, האפקט מתייחס לשינוי שמתחולל בהתנהגותו של האדם, כאשר הוא נמצא תחת פיקוח חיצוני באופן מודע.
הטיית הצופה
במדעי החברה, המונח הטיית הצופה או הטיית הנסיין מתייחס לשגיאה בניסוי, המתקיימת כאשר הצופים מדגישים יתר על המידה את ההתנהגות שהם מצפים לקבל ואינם מבחינים בהתנהגות שאותה אינם מצפים לקבל. דוגמה קלאסית לכך ניתן למצוא במחקרים אנתרופולוגיים, כגון אלו של מרגרט מיד או מלינובסקי, בהם שידרו הצופים לנצפים את הציפיות והתפישות המוסריות והרעיוניות שלהם, אשר הובילו להטייה חריפה של התוצאות. בניסויים מדעיים רפואיים, מנסים להתגבר על בעיית הטיית הצופה באמצעות עריכת ניסוי סמיות כפולה, בו הן המנסה והן מושא הניסוי אינם מודעים לתוצאות הרצויות או לסוג קבוצת הניסוי אליה הוקצו.
אפקט הצופה בפיזיקה
במכניקת הקוונטים, בטרם התבצעה מדידה של גודל פיזיקלי כלשהו, יכולה מערכת להימצא במצב של סופרפוזיציה קוונטית, צירוף של מספר מצבים בו זמנית. מערכת הנמצאת בסופרפוזיציה של שני מצבים, למשל, ניתן לתאר על ידי פונקציית גל הבאה:
במידה ותתבצע מדידה שמטרתה לבדוק את מצב המערכת, תתקבל תוצאה אחת בלבד. בדוגמה שלעיל, התוצאות האפשריות היחידות הן שהמערכת מצויה במצב או במצב. משמעות הדבר היא שביצוע המדידה גרם ל"קריסת פונקציית הגל"; הצופה השפיע על מצב המערכת מעצם מדידתו אותה.
Plans
Plans הוא האלבום החמישי של הלהקה Death Cab for Cutie, שיצא ב-30 באוגוסט בשנת 2005. האלבום היה מועמד לפרס גראמי כאלבום המוזיקה האלטרנטיבית הטוב ביותר, בטקס חלוקת פרס גראמי השנתי ה-48, שהתקיים ב-8 בפברואר 2006.
רשימת השירים
כל השירים נכתבו על ידי בן גיבארד, אלא אם כן מצוין אחרת.
סרגיי קיריינקו
סרגיי קיריינקו (ברוסית Серге́й Владиле́нович Кирие́нко; נולד ב-26 ביולי 1962) הוא מדינאי יהודי רוסי, שמכהן החל מאוקטובר 2016 כסגן ראש סגל הקרמלין. כיהן כראש ממשלת רוסיה במשך 5 חודשים ב-1998. בשנים 2005 עד 2016 היה ראש רוסאטום - התאגיד הממלכתי לאנרגיה גרעינית של רוסיה, האחראית לכל התעשייה הגרעינית במדינה.
בעת מינויו לראשות ממשלת רוסיה הוא היה ראש הממשלה הצעיר ביותר בתולדות המדינה, כשהיה בן 35.
קורות חיים
קיריינקו הוא פוליטיקאי רוסי, בן לוולדילן יעקבלביץ' יזראיתל, קומוניסט יהודי. קיריינקו הוא יליד סוחומי שבאבחזיה (1962). גדל בעיר סוצ'י בדרום רוסיה. למד הנדסת אוניות באוניברסיטת גורקי (ניז'ני נובגורוד). בעת לימודיו שם נטש את שמו העברי ואימץ את שם משפחתה של אמו האוקראינית, קיריינקו. לאחר הלימודים עבד במפעל לבניית אוניות ולאחר מספר שנים החל לעבוד במנגנון של הקומסומול.
קיריינקו מונה לראשות הממשלה, לאחר פיטוריו של ויקטור צ'רנומירדין. הדומה שנשלטה על ידי הקומוניסטים סירבה לקבל את מועמדותו לתפקיד, אך הנשיא בוריס ילצין התעקש להגיש את מועמדותו שוב והוא הושבע לראשות הממשלה לבסוף.
יחד עם סגן רה"מ, בוריס נמצוב ואנטולי צ'ובייס, הוא נודע כאחד מ"הרפורמטורים הצעירים". הם ניסו לפתח את הכלכלה הרוסית תוך שימוש בכספי קרן המטבע הבינלאומית, מה שהוביל להגדלת החוב הלאומי עד לכדי 22.6 מיליארד דולר. ממשלת קיריינקו הייתה "ממשלת חובה קצרת טווח" שהייתה מן האחראיות למשבר הכלכלי הרוסי של 1998, בשל כך, קיריינקו פוטר באוגוסט 1998.
ב-2004 העיתון "נובאיה גזטה" האשים את קיריינקו בשחיתות ובכך שבקיץ 1998 נטל לעצמו 4.8 מיליארד דולר מכספי קרן המטבע הבינלאומית.
רוסאטום
ב-30 בנובמבר 2005 הוא מונה לעמוד בראש רוסאטום, הסוכנות הפדרלית לאנרגיה אטומית והיה יו"ר מועצת המנהלים של חברת הגרעין אטומאנרגופרום - האחראית לתעשיית האנרגיה הגרעינית האזרחית. הוא קידם רעיון שהציע ולדימיר פוטין: להקים מרכזים בינלאומיים להעשרת אורניום. בהיותו מנהל רוסאטום סרגיי קיריינקו נטל חלק בהפעלת הכור הגרעיני בבושהר, דרום איראן.
אגן הים התיכון
אגן הים התיכון הוא האזור הגאוגרפי שמסביב לים התיכון. אגן הים התיכון הוא אזור טרנס-יבשתי הכולל בתוכו את הים התיכון, את האיים שבו ואת האזורים הסמוכים לחוף בשלוש יבשות - דרום אירופה, דרום-מערב אסיה וצפון אפריקה. את אגן הים התיכון ניתן לאפיין לפי מאפיינים פיזיים-גאוגרפיים או פוליטיים, אך בעיקר לפי קריטריונים אקלימיים ותרבותיים.
מקובל לראות בתחום תפוצתו הטבעי והפוטנציאלי של עץ הזית כלל אצבע לתיחומו של אגן הים התיכון. הגדרה זו זהה איפוא לתחומו של האקלים הים התיכוני באירופה, בדרום-מערב אסיה ובצפון אפריקה. אלא שהגדרה זו איננה מושלמת, וישנם אזורים בעלי אקלים ים תיכוני שעץ הזית איננו גדל בהם, או שהם רחוקים מהים התיכון מכדי להיכלל באגנו, כדוגמת אזורים סביב הים השחור או רמת זרגוס באיראן.
המדינות שחלק משטחן כלול באגן הים התיכון נקראות ארצות הים התיכון. חלק ממדינות אלה, אף אם הן שוכנות לחופי הים התיכון ממש, כמו טורקיה או צרפת, נכללות באגן הים התיכון רק בחלק קטן משטחן. מדינות אחרות כמו פורטוגל או ירדן נכללות בארצות הים התיכון מבחינה אקלימית ותרבותית אף שאינן שוכנות לחופיו.
מיקום גאוגרפי
אגן הים התיכון נחלק לאזורים באירופה, באפריקה ובאסיה. באירופה הוא כולל חלקים מפורטוגל, ספרד, צרפת, איטליה, סלובניה, קרואטיה, בוסניה-הרצגובינה, מונטנגרו, אלבניה, יוון וטורקיה האירופית, וכן את המדינות הקטנות אנדורה, מונקו, סן מרינו, קריית הוותיקן ומלטה. חלקו האסיאתי כולל את טורקיה האסיאתית, את סוריה, לבנון, ישראל, הרשות הפלסטינית, ירדן וקפריסין. באפריקה משתייכים לאגן הים התיכון חלקים ממצרים, לוב, תוניסיה, אלג'יריה ומרוקו.
אקלים
את אגן הים התיכון מאפיין האקלים הים תיכוני, אחד מסוגי האקלים הסוב-טרופיים. אקלים זה הוא הנדיר ביותר בעולם מבחינת תפוצתו - רק בין 1.7 ל-3 אחוזים מפני הקרקע בעולם הם בעלי אקלים זה. באגן הים התיכון כ-50 עד 60 אחוזים מתפוצתו של האקלים הים התיכוני. מחוץ לו מאפיין האקלים הים התיכוני רק אזורים קטנים של מערב קליפורניה, של מרכז צ'ילה, של דרום אפריקה ושל דרום-מערב אוסטרליה.
האקלים הים תיכוני באגן הים התיכון נובע מהשפעתם של שני גורמים שנמצאים בסמוך לו: במהלך הקיץ משפיעה הרמה של האיים האזוריים על מזג האוויר בכך שהיא מתרחבת על פני כמעט כל אגן הים התיכון. התוצאה היא קיץ שטוף שמש ובעל רוחות חלשות - בצורה פשטנית ניתן לומר שאקלים המדבר חוצה בקיץ את קווי הרוחב של הסוס לכיוון צפון. בחורף מתרחש תהליך הפוך: הרמה נסוגה דרומה ומותירה את אגן הים התיכון בתחום השפעתן של רוחות המערב. התוצאה היא שרשרת אופיינית של ציקלונים חורפיים שנעים דרומה מעל לצפון אירופה בהשפעת הרמות האקלימיות בסיביר ובסקנדינביה ומגיעים לאגן הים התיכון. שם הם נטענים שוב ושוב באדי מים מן הים התיכון, ומורידים משקעים עד למזרח התיכון.
את האקלים הים תיכוני מאפיינים איפוא חורפים מתונים ועשירים במשקעים וקייצים חמים ושחונים. תחום תפוצתו של עץ הזית מתלכד עם האיזותרמה של חמש מעלות צלזיוס בינואר. באזורים הגבוהים יותר שורר בדרך כלל מזג אוויר קריר יותר. קיימים הבדלים נוספים בתוך האקלים הים תיכוני בין אזורים צפוניים ודרומיים, מערביים ומזרחיים.
במערב אגן הים התיכון יורדת כמות גבוהה יותר של משקעים. הדבר נכון במיוחד למורדותיהם המערביים של רכסי ההרים היבשתיים, שעליהם יכולים הציקלונים החורפיים להוריד את המשקעים שהם נושאים מן הים. כך למשל עוברת כמות המשקעים בחוף הליגורי (בג'נובה) ובצפון פורטוגל את קו 1000 המילימטר, וברומא, באלג'יר ובגיברלטר יורדות גם כן כמויות נאות של משקעים. חלקו המזרחי של אגן הים התיכון מושפע יותר מהאקלים היבשתי - כמויות משקעים של יותר מ-500 מילימטר נמדדות רק במורדות המערביים של ההרים (בלבנט, במונטנגרו ובמערב יוון), בעוד שהמורדות המזרחיים יבשים בהרבה.
חלקו הצפוני של אגן הים התיכון הוא באופן כללי קריר ולח יותר מחלקו הדרומי. פרק הזמן השחון בקיץ מתארך ככל שמרחיקים דרומה ומזרחה. לדוגמה, בעוד שבאביניון יש בממוצע רק 45 ימים שחונים בשנה, הרי שבירושלים יש 200 ימים שחונים בשנה.
את האקלים הים תיכוני מאפיינת שונות גבוהה בכמות המשקעים ובטמפרטורות. במיוחד במזרחו של אגן הים התיכון, יכול החורף לעיתים להימשך לתוך חודש מרץ ולהיות מלווה בשלג. מנגד, ייתכנו פרקי זמן ארוכים של טמפרטורות מעל 40 ועצירות גשמים ממושכות. הגשמים החורפיים יכולים להיות עזים ביותר, כך שביום אחד יכולה לרדת כמות משקעים של כמה חודשים ממוצעים. כתוצאה מכך ייתכנו הצפות ושחיקה מוגברת של הקרקע, המזיקות לחקלאות. גם רצף של כמה שנות בצורת מאפיין את האקלים הים תיכוני ויכול להזיק לחקלאות.
בצפונו של הים האדריאתי האקלים מתון יותר. במישור נהר הפו, בוונציה ובחוף הסלובני אין תקופה שחונה מובחנת והטמפרטורות מתונות. גבולו הצפוני של האקלים הים תיכוני הוא בעמק נהר הרון, שם יש מאפיינים של אקלים זה אף בקו הרוחב 45.
גאולוגיה
שמאל|ממוזער|200px|ה[[מטרהורן משמש המחשה לעוצמתם של הכוחות הטקטוניים הפעילים באגן הים התיכון. בתמונה ניתן לראות שלוש שכבות סלעים:
למטה – סלעי משקע חומים שמקורם בלוח האירופי;
באמצע – סלעים מותמרים כהים שמקורם בקרום האוקייני של ים טתיס; בפסגה המושלגת – סלעים מותמרים אפורים שמקורם בלוח האפריקאי]] אגן הים התיכון מצוי באזור מפגש של כמה לוחות טקטוניים: בדרום הלוח האפריקאי הנע צפונה לעבר הלוח האירו-אסיאתי, בצפון-מזרח ניצב ביניהם כטריז לוח אנטוליה הקטן ובמזרח – לוח ערב, שחלקו המערבי, הלוח הלבנטיני, מהווה את גבולו הדרום-מזרחי של האגן.
האגן עוצב באמצעות התנגשות הלוחות, שנבעה מתנועת הלוח האפריקאי-ערבי צפונה לעומת לוח אירואסיה. תנועה זו סגרה את ים טתיס – אוקיינוס קדום שהפריד בעבר בין אירואסיה ליבשת-העל גונדוונה. בה בעת – לפני כ-170 מיליון שנה, במהלך היורה – התפתח אגן נאו-טתיס, בטרם סגירת האוקיינוס בצדו המזרחי. התנגשות הלוחות הרימה מערכת רכסי הרים נרחבת הנמשכת מהרי הפירנאים והרי האטלס ועד להרי זגרוס (Zagros Mountains) באיראן. אורוגנזה זו נודעה בשם הקימוט האלפיני – קימוט שיצר את האלפים והתרחש בעיקר במהלך האוליגוקן (לפני 34–23 מיליון שנה) והמיוקן (לפני 23–5.3 מיליון שנה). האגן התרחב במהלך התנגשויות אלה ונוצרו בו קימוטים ואזורי הפחתה. לפני כ-6 מיליון שנה, בסוף המיוקן, נסגר נאו-טתיס במערבו במצר גיברלטר בשל התרוממות חצי האי האיברי מקרקעית הים עקב תנועתו של הלוח האפריקאי צפונה כלפי אירופה, תנועה שתחמה את הים התיכון. תנועה זו גרמה למחזור אירועים הנקרא האירוע המסיני, ובו חלה נסיגת ים והצפה מחודשת 69 פעמים.
פעילות גאולוגית
אגן הים התיכון פעיל מאוד מבחינה טקטונית, והשלכות של פעילות זו ניכרות בפעילות סייסמית וגעשית. התנגשות הלוחות ניכרת גם בגאומורפולוגיה: מרבית האגן וגבולותיו נכללים באזור הקימוט האלפיני, שרכסי ההרים הגבוהים שלו הנמשכים אל תוך היבשות, תוחמים חלקים גדולים מחופיו. קימוט זה יצר את המפה המוכרת של הים התיכון בקרבו את חצי האי הבלקני ואת חצי האי האפניני לאירופה, התקרבות שיצרה את רכסי הרי הבלקן והרי האלפים בהתאמה. גם גבול הלוחות במערב האגן היה פעיל מאוד בעבר: בשלישון התרחשה סדרה של אירועי שבירה וקימוט שניתקה את חצי האי האיברי מאפריקה וחיברה אותו לאירופה תוך בניית רכס הרי הפירנאים, והאיים קורסיקה וסרדיניה התנתקו מאירופה והתקרבו לאיטליה תוך סיבוב של 90 מעלות נגד סיבוב השעון.
בחלקו המזרחי של האגן מתרחשות רעידות אדמה רבות, יותר מאשר בחלקו המערבי. הסיבה לכך היא קיום גבולות טקטוניים פעילים רבים יותר באגף זה של האגן: העתק צפון אנטוליה המפריד בין לוח אנטוליה הנע מערבה בקצב של עד 20 ס"מ בשנה, לבין הלוח האירואסייתי שמצפון לו. דוגמה לתוצאות הרות האסון של פעילות העתק זה היא רעידת האדמה באיזמיט (1999) בעוצמה של 7.4 בסולם ריכטר. העתק פעיל נוסף הוא הבקע הסורי-אפריקני, האחראי לתזוזת לוח ערב למרחק של 105 ק"מ צפונית ללוח האפריקאי. אזור נוסף הנפגע תדיר מפעילות סייסמית הוא חצי האי הבלקני.
מפגש הלוחות העיקרי בין הלוח האפריקאי ולוח אירואסיה חוצה את הים התיכון לרוחבו ומצוין בהר געש, רבים מהם באיטליה: פעילות געשית זו היא תוצאה של אזור הפחתה בו חודר הלוח האפריקאי אל מתחת ללוח אירואסיה, ואחת הנקודות העמוקות ביותר בו היא שקע קליפסו (Calypso Deep) שעומקו 5,267 מ' מתחת לפני הים.
מדינות אגן הים התיכון
על מדינות אגן הים התיכון נמנות המדינות הבאות:
הגות ותרבות ים-תיכונית
קיימים מאפיינים ייחודיים של "תרבות ים-תיכונית" שבאה לידי ביטוי בתחומים רבים בהם מוזיקה ואוכל ולפי ד"ר ערן לרמן למדינת ישראל חלק משמעותי בעיצובה הנוכחי.
במקביל, קיימים מאפיינים ייחודיים של "הגות ים-תיכונית" אשר בולטת אצל מספר הוגים בולטים במאה ה-20, בהם טָה חוסֵין ממצריים, אלבר קאמי מאלג'יריה, אורחאן פאמוק מטורקיה וז'קלין כהנוב שנולדה בקהיר ועלתה לישראל והמשיכה ליצור בה.
אוכלוסייה
אגן הים התיכון היה מיושב בצפיפות יחסית עוד מהתקופה הפרה-היסטורית. בשל מבנהו הטרנס-יבשתי היה באגן הים התיכון וישנו עד היום מגוון גדול של עמים, שפות, דתות ותרבויות. מספר האוכלוסין הכולל תלוי בבחירת הגבולות המדויקים של האזור, אבל ניתן להעריכו בכ-250 מיליון תושבים בשנת 2005.
קבוצות אוכלוסין ושפותיהן
מאז הקמת מדינות הלאום באירופה, יש חפיפה גבוהה בין שטחי המדינות לפיזור הקבוצות האתניות באירופה. עם פירוק המדינה הרב-לאומית הרשמית האחרונה באירופה, יוגוסלביה, שלווה בטיהורים אתניים ובמלחמות אזרחים, יש רק בבוסניה-הרצגובינה כמה קבוצות אוכלוסין שוות משקל. במדינות אחרות באיחוד האירופי, כדוגמת ספרד, צרפת, איטליה, סלובניה ויוון יש רק מיעוטים אתניים קטנים יחסית. הקטלנים בספרד והקורסיקאים בצרפת מחשיבים את עצמם כקבוצות אתניות נפרדות. במקומות רבים חיות קבוצות מיעוט של המדינות השכנות באזורי הגבול עם מדינות אלה, כך למשל באיסטריה שבה חיים איטלקים, סלובנים וקרואטים. ביוון ישנם מיעוטים אלבנים ומקדונים שאינם זוכים להכרה רשמית מן הממסד. במדינות אחרות ישנן קבוצות מהגרים, בעיקר של עובדים זרים מצפון אפריקה, שחיים על פי רוב באזורי ריכוז מצומצמים ובתנאים קשים.
הצוענים הם קבוצה אתנית שחיה בכל ארצות אירופה, ושיעורם באוכלוסייה נע בין 0.5% ליותר מ-5%.
ג'ון טרי
ג'ון ג'ורג טרי (באנגלית: John George Terry; נולד ב-7 בדצמבר 1980 בבארקינג שבלונדון) הוא כדורגלן עבר אנגלי. טרי שיחק ברוב שנותיו כבלם בצ'לסי האנגלית במדיה רשם למעלה מ-500 הופעות בכל המסגרות וזכה חמש פעמים באליפות הפרמייר ליג האנגלית, ארבע פעמים בגביע האנגלי, שלוש פעמים בגביע הליגה, פעם אחת ליגת האלופות ופעם אחת בליגה האירופית.
ניקולאס השני, דוכס לורן
ביוגרפיה
ניקולאס נולד ב-6 בדצמבר 1609 בננסי, לפרנץ השני, דוכס לורן וכריסטינה מזאלם, בתם של פאול, רוזן זאלם ומארי לה ונור. מכיוון שלא היה אמור לעלות לשלטון, הוא מונה בשנת 1619 לבישוף טול. בנערותו הוא למד פילוסופיה ותאולוגיה באוניברסיטת פונט-א-מוסון בין השנים 1622–1629, ובמהלכם הוא השלים תזה על סקרמנט הכפרה, אשר הודפס בהולנד בשנת 1627 עם הקדשה מהאפיפיור אורבנוס השמיני. ב-19 בינואר 1626 הוא מונה לקרדינל, אולם המינוי מעולם לא הפך למעשי.
ג'ון טרי
מאוגוסט 2006 עד אוקטובר 2011 היה הקפטן של נבחרת אנגליה שאותה ייצג ב-78 משחקים מ-2003 עד פרישתו מהנבחרת בספטמבר 2012.
קריירה
טרי החל לשחק כדורגל בקבוצת הכדורגל סנראב (Senrab) בליגת החובבנים, ולאחר מכן עבר למחלקת הנוער של וסטהאם יונייטד. בגיל 14 כבר שיחק בקבוצת הנוער של צ'לסי (באותו זמן דווקא בתור קשר). משחק הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת נערך ב-28 באוקטובר 1998, הוא הוכנס בדקה ה-86 למשחק במסגרת גביע הליגה נגד אסטון וילה. כבר באותה שנה זכה טרי לתואר "השחקן הצעיר של השנה" מטעם המועדון.
ניקולאס השני, דוכס לורן
משפחתו
ב-2 באפריל 1637 התחתן ניקולאס עם קלוד פרנסואז ד'לורן, בתם של היינריך השני, דוכס לורן ומרגריטה גונזאגה, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
ג'ון טרי
קריירה
בשנת 2001 הוא נבחר לשחקן העונה של צ'לסי. בשנת 2004, לאור פציעתו של מרסל דסאי, הפקיד המאמן קלאודיו ראניירי את סרט הקפטן בידיו של טרי בפעם הראשונה. יכולתו המצוינת בתקופה זו הובילה למינויו של טרי כקפטן הקבוע בעונת 2004/2005, כאשר מונה ז'וז'ה מוריניו למאמן. בעונה זו זכתה צ'לסי לאליפות ראשונה אחרי 50 שנה ושנייה בסך הכל, תוך תצוגה אישית טובה של טרי שזיכתה אותו בפרס כדורגלן השנה בליגה האנגלית. בעונה שלאחר מכן זכה עם צ'לסי באליפות השנייה ברציפות.
בשנת 2010 זכה עם הקבוצה באליפות נוספת. בשנת 2012 זכה עם צ'לסי בליגת האלופות, לראשונה בתולדות המועדון, ובשנת 2013 זכה עמה בליגה האירופית. בשנת 2015 זכה באליפות הרביעית שלו עם צ'לסי, ובשנת 2017 זכה טרי באליפות החמישית והאחרונה שלו עם צ'לסי.
ב-31 בינואר 2016 הודיע שלא יאריך את חוזהו שמסתיים ב-2017, לאחר 21 שנות משחק במדי צ'לסי.
ב-3 ביולי 2017 חתם באסטון וילה מליגת המשנה.
ב-7 באוקטובר 2018 פרש מכדורגל בגיל 37.
נבחרת אנגליה
טרי היה שחקן קבוע בנבחרת אנגליה, וזכה לשחק ביורו 2004, במונדיאל 2006 ובמונדיאל 2010.
הופעת הבכורה שלו בנבחרת נערכה ב-3 ביוני 2003 במשחק ידידות נגד סרביה ומונטנגרו, אליו הוא הוכנס כמחליף בדקה ה-45. משחקו המלא הראשון היה מול קרואטיה ב-20 באוגוסט 2003. את שערו הראשון במדי אנגליה כבש טרי במשחק ההכנה למונדיאל 2006 נגד הונגריה ב-30 במאי 2006. באותה שנה מונה לקפטן הנבחרת, ובשנת 2012 ערך את הופעתו האחרונה בנבחרת.
קריירת אימון
ב-10 באוקטובר 2018 מונה טרי לעוזרו של דין סמית' באסטון וילה. ביולי 2021 עזב את המועדון.
החל מינואר 2022 מועסק כיועץ בצוות האימון של אקדמיית הנוער של צ'לסי.
חיים אישיים
טרי מתגורר בסארי שבאנגליה. ב-15 ביוני 2007 התחתן עם ארוסתו טוני פוּל בארמון בלנהיים וב-18 במאי 2006 נולדו לזוג תאומים. טרי חגג את הולדתם לאחר שכבש נגד הונגריה במשחק הכנה למונדיאל 2006 כאשר הוא ביצע "תינוק בנדנדה" כחגיגה.
אחיו פול משחק גם הוא כדורגל באופן מקצועני והוא נשוי לאחותו של פול קונצ'בסקי, חברו של טרי לקבוצת החובבים "סנראב".
בפברואר 2010 פורסם שטרי ניהל רומן עם בת זוגו לשעבר של ווין ברידג', שחקן עבר בצ'לסי. בעקבות המקרה, מאמן הנבחרת, פאביו קאפלו, בחר למנות את שחקן מנצ'סטר יונייטד ריו פרדיננד לקפטן הנבחרת במקומו של טרי. שנה מאוחר יותר החזיר קאפלו את תפקיד הקפטן לטרי.
באוקטובר 2011, במהלך משחק פרמייר ליג בין קווינס פארק ריינג'רס לצ'לסי, נתפס טרי מקלל את בלם קווינס פארק ריינג'רס, אנטון פרדיננד, בקללות גזעניות. בעקבות המקרה, החליטה ההתאחדות לכדורגל האנגלית לנשל את טרי ממשרת קפטן הנבחרת האנגלית, וגם נמצא כי יש מקום להעמידו למשפט פלילי. טרי הפגוע שקל לפרוש מהנבחרת, אך לבסוף נשאר ואף נמנה בסגל למשחקי יורו 2012 שנערך בפולין ובאוקראינה. בעקבות הפרשה, התפטר מאמן נבחרת אנגליה, פאביו קאפלו, לאחר שההתאחדות לכדורגל האנגלית הדיחה את טרי מתפקיד הקפטן מבלי להתייעץ עמו. ב-13 ביולי 2012 בית משפט בלונדון זיכה את טרי מאשמה של פגיעה גזענית, אולם לאחר שבועיים ממתן הפסיקה, הודיעה התאחדות הכדורגל האנגלית כי היא תובעת את טרי מחדש. בעקבות זאת הודיע טרי ב-23 בספטמבר על פרישה מנבחרת אנגליה. ב-27 בספטמבר החליטה ההתאחדות להרחיקו מ-4 משחקים בנוסף לקנס על סך 220 אלף ליש"ט.
דנגון
דנגון (בקוריאנית: 단군; הנג'ה: 檀君) נודע גם כדנגון גוג'וסון. דנגון היה מייסדה האגדי ומלכה של גוג'וסון, הממלכה הקוריאנית הראשונה, אשר התקיימה סביב ליאונינג של ימינו, מנצ'וריה וחלקו הצפוני של חצי האי הקוריאני. נאמר עליו שהוא "נכד השמים" ו"בן דוב" ושהקים את הממלכה בשנת 2333 לפני הספירה. הגרסה המוקדמת המתעודת ביותר של אגדת דנגון מופיעה בסאמגוק יוסה מהמאה ה-13. הספר מצטט את הווי תולדות קוריאה וסיפורי עם נוספים. כיום, ישנן לערך כ-17 קבוצות דת וכתות המתמקדות בפולחן לדנגון.
הקוריאנים מתייחסים ליום בו דנגון ייסד את גוג'וסאון, השושלת הראשונה של קוריאה, כחג לאומי ואותו מכנים: גֵצ'ונג'ול (קוריאנית: 개천절 ;הנג'ה: 開 天 節). המועד נחגג ב-3 באוקטובר. ביום זה גם נוהגים זוגות רבים להתחתן. הגֵצ'ונג'ול הוא יום להנצחת ייסוד גוג'וסון על ידי דנגון, אך 3 באוקטובר אינו למעשה התאריך בו נוסדה ממלכת גוג'וסון.
תיעוד מיתי ופרשנות
אגדת מוצאו של דנגון מתחילה בסבו חוואנין (קוריאנית: 환인; הנג'ה: 桓 因), "אדון השמים". לחוונין היה בן, הואנאונג (קוריאנית: 환웅; הנג'ה: 桓 雄), שכמהּ לחיות על האדמה בין העמקים וההרים. חוואנין איפשר להוואונג ול-3,000 מאנשיו לרדת אל הר פאקטו, שם הקים הואנאונג את שינשי (קוריאנית: 신시; האנג'ה: 神 市, "עיר האל"). יחד עם שרי העננים, הגשם והרוח, הוא הנהיג חוקים וקודים מוסריים ולימד את בני האדם אומנויות שונות, רפואה וחקלאות. האגדה סוקרת את התפתחות הדיקור והמוקסה.
על פי האגדה, נמר ודובה בשם אונגניו (קוריאנית: 웅녀 ; הנג'ה: 熊女) גרו יחד במערה והתפללו לאלוהים שהוואונג שיהפוך אותם לאנושיים. הוואונג שמע את תפילותיהם ונתן להם 20 שיני שום, צרור סחלביים והורה להם להישאר מחוץ לאור השמש ולאכול רק את האוכל הזה במשך 100 יום. בגלל הרעב, הנמר עזב את המערה לאחר כ-20 יום, אך הדובה נשארה בפנים ובסופו של דבר הפכה לאישה.
אונגניו הייתה אסירת תודה והקריבה מנחות להוואונג. היעדר בעלה (הנמר) הביא אותה לדיכאון, והיא החלה להתפלל מתחת לעץ שדר קדוש (בקוריאנית: 신단수; הנג'ה: 神 檀 樹) כדי להתברך בילד. הוואונג שמע את תפילותיה ונרגש עמוקות. הוא לקח את אונגנייאו לאשתו וזמן קצר לאחר מכן היא ילדה בן, דנגון, שימשיך וייסד את האומה הקוריאנית.
דנגון עלה לכס המלוכה, בנה את העיר אסאדל המוקפת חומה הממוקמת ליד פיונגיאנג וכינה את הממלכה ג'וסון - המכונה היום "גוג'וסון" - כלומר, "ג'וסון העתיקה", כדי לא להתבלבל עם ממלכת ג'וסון אחרת שהוקמה הרבה יותר מאוחר. לאחר מכן העביר את בירתו לאסאדל בהר פיאק או בהר גונגול
סיפורו של דנגון שיקף את תודעתם של תושבי ג'וסון (גוג'וסון) באותה תקופה כדי לבסס את הלגיטימיות של מלכות גוג'וסון וכבוד המדינה. מלך ג'וסון היה מקיים טקס לאל אבותיו, האל השמימי מדי שנה. עד מהרה, המיתוס של דנגון היה האידאולוגיה הפוליטית של תקופת גוג'וסון.
האגדה על הולדת אבי האומה (דנגון) מזיווג בין הואנאונג (בן מלך השמים) ואונגניו (דובה שהפכה לאשה) עשויה להתפרש על רקע תמורות חברתיות ותרבותיות שחלו בקוריאה בתקופה הקדומה. לפי פרשנות זאת, האגדה מסמלת את מיזוגם של שבטי תקופת האבן, שסגדו לרוחות הנמר והדוב, עם שבטי תרבות הברונזה המיוצגים ע"י אל השמים (הואנאין והואנגאונג).
פיקוד הדרום
פיקוד הדרום (בר"ת: פָּדָ"ם) הוא פיקוד מרחבי בצה"ל. הפיקוד, שמפקדתו הראשית שוכנת בבית הסראייה בבאר שבע, אחראי לכל היחידות הממוקמות בגזרת עזה, הנגב, הערבה ואילת. מפקד הפיקוד הנוכחי הוא אלוף ירון פינקלמן.
היסטוריה
במשך שנים רבות היה אחראי פיקוד הדרום על הגנת הנגב (וחצי האי סיני, בעת שהיה בשליטת ישראל) מפני מצרים. פיקוד הדרום היה מעורב בכל 5 מלחמות שבין ישראל למצרים: מלחמת העצמאות (1949-1948), מבצע קדש (1956), מלחמת ששת הימים (1967), מלחמת ההתשה (1970-1968) ומלחמת יום הכיפורים (1973). ריבוי הפעילות המבצעית באזור והנטל הרב על הפיקוד גרם לתחלופה מהירה יחסית של מפקדי הפיקוד.
במהלך פעולות התגמול, בחצי הראשון של שנות ה-50, ערך פיקוד הדרום פעולות אחדות, נגד מצרים ונגד ירדן. באמצע שנות ה-50 פורק הפיקוד משיקולי תקציב והפך למחוז דרום כחלק מפיקוד המרכז, אך הוקם מחדש לאחר חצי שנה.
בעקבות מלחמת ששת הימים צורף חצי האי סיני לשטח שבשליטת פיקוד הדרום. הפיקוד נשא בחלק ניכר מעול הלחימה במלחמת ההתשה, שהחלה ב-8 במרץ 1969 ונמשכה עד 7 באוגוסט 1970. המלחמה התאפיינה בהפגזות כבדות של ארטילריה מצרית על עמדות צה"ל לאורך התעלה ובפשיטות קומנדו מצריות. בתגובה הפעיל צה"ל את חיל האוויר שניסה לשתק את מקורות הירי לאורך התעלה ובשלב מאוחר יותר עבר לתקיפת מטרות רבות בעומק מצרים. בנוסף, יזמה ישראל פשיטות קומנדו ופשיטות משוריינות לשטח מצרים.
במלחמת יום הכיפורים הייתה זירת הדרום הזירה היבשתית החשובה ביותר. הצבא המצרי חצה את תעלת סואץ וערך התקפה רחבת היקף על קו בר-לב. סמכות מפקד הפיקוד הופקעה מהאלוף שמואל גונן ("גורודיש") שאיבד שליטה בתחילת המלחמה בעקבות סכסוכים חוזרים ונשנים עם אלוף (מיל') אריאל שרון (שהיה קודמו בתפקיד). הממשלה מינתה בצו חירום את רא"ל חיים בר-לב, הרמטכ"ל לשעבר, כמפקד-על של חזית הדרום והוא זה שהנהיג את המלחמה שם עד לסיומה.
החל משנות ה-80, לאחר שנחתם הסכם השלום בין ישראל למצרים, הייתה חזית הדרום מול מצרים שקטה למדי ועיקר הפעילות התמקדה בשמירה על הגבול בפני מבריחים וביטחון שוטף ברצועת עזה.
האינתיפאדה השנייה
באינתיפאדה השנייה היה אחראי פיקוד הדרום על המלחמה בטרור ברצועת עזה. גדר המערכת שנבנתה סביב הרצועה ב-1993 סייעה למניעת זליגה של פיגועי התאבדות מהרצועה, אך המחבלים עקפו בעיה זו באמצעות פיתוח רקטות קסאם שנורו מעל הגדר לעבר יישובי עוטף עזה והעיר שדרות. רצועת עזה - אחד המקומות הצפופים בעולם - הייתה ידועה כמעוז קיצוני של הטרור, בייחוד של החמאס והג'יהאד האיסלאמי - שם הם שלטו במחנות הפליטים והקימו תעשיית יצור אמל"ח משגשגת. עזה רוויה בנשק נ"ט ולכן יש בה סכנה גדולה לכלי רכב בעלי מיגון קל. החל משנת 2004 הלחימה ברצועת עזה נהפכה לאינטנסיבית במיוחד, וכללה סיכולים ממוקדים, פשיטות משוריינות קצרות ומלחמה עיקשת במנהרות ההברחה והתופת של המחבלים. בעקבות ריבוי פעילות הטרור ברצועה, ובייחוד המנהרות וירי הקסאמים, חישפו דחפורי חיל ההנדסה שטחים נרחבים מאוד בצפון ודרום הרצועה והרסו (לפי מספרים של ארגוני זכויות אדם) אלפי בתים. זירות העימות העיקריות ברצועה הן (מצפון לדרום) מעבר ארז, בית חאנון, מחנה הפליטים ג'בליה, חאן יוניס, ציר כיסופים, רפיח וציר פילדלפי.
בשנת 2005 היה פיקוד הדרום מעורב בביצוע תוכנית ההתנתקות שחלקה העיקרי היה פינוי כל ההתנחלויות ברצועת עזה. ב-12 בספטמבר יצא אחרון החיילים מרצועת עזה וצה"ל נערך מחוץ לגדר המערכת.
אחרי האינתיפאדה
כיום מקובל לציין את סוף האינתיפאדה השנייה ב-2005. אחרי ביצוע תוכנית ההתנתקות באוגוסט-ספטמבר 2005 המצב ברצועת עזה רק הסלים. קצב ירי הרקטות גבר, וצה"ל חזר לתקיפות אוויריות של פעילי טרור ומחסני אמל"ח. ב-25 ביוני 2006 נחטף החייל גלעד שליט ובעקבותיו יצאה ישראל למבצע גשמי קיץ שגרם נזק ואבדות לארגוני הטרור, אך לא השיג את מטרתו, בין השאר בעקבות פרוץ מלחמת לבנון השנייה בחזית הצפונית. בשנים שלאחר מכן התנהל עימות מוגבל ביישובי עוטף עזה שספגו פגיעות רקטות ופצמ"רים וברצועת עזה שם תקף צה"ל את ארגוני הטרור. ב-2008 הגיעו ישראל וחמאס להסכם רגיעה "תהדיאה", אך הוא נשבר בנובמבר 2008 ובעקבות הסלמה נוספת יצא צה"ל בסוף דצמבר למבצע עופרת יצוקה (דצמבר 2008 - ינואר 2009). ההיבט הצבאי של המבצע נוהל על ידי מפקד פיקוד הדרום האלוף יואב גלנט. במבצע גרמה ישראל נזק כבד ואבדות רבות לארגוני הטרור ובראשם לחמאס (למעלה מ-700 מחבלים נהרגו במבצע) תוך ספיגת מעט מאוד אבדות. מנגד, ישראל ספגה ביקורת בעולם על הנזק הרב שגרמה ברצועת עזה. בעקבות המבצע קטן ירי הרקטות באופן ניכר.
עד סוף 2010 שרר באזור שקט יחסי, אך המצב הסלים שוב בדצמבר 2010, אז ירה חמאס טיל נגד טנקים מדגם קורנט אל עבר טנק ישראלי. סבב הלחימה ידע הסלמות ורגיעות, כאשר באפריל 2011 רשמה מערכת כיפת ברזל יירוטים מוצלחים של רקטות גראד 122 מ"מ תקניות שנורו אל עבר אשקלון, אשדוד ובאר שבע.
ב־18 באוגוסט 2011 התרחשה מתקפת הטרור בדרום ישראל, כ-12 ק"מ מצפון לאילת, בסמוך לגבול ישראל-מצרים. מחבלים מצרים פתחו באש על אוטובוס "אגד" (קו 392) בכביש 12, ובהמשך פתחו באש (לרבות שיגור טיל נ"ט) על אוטובוס נוסף ומכוניות של אזרחים ישראלים ובכך רצחו שישה אזרחים ישראלים, ופצעו 40. בחילופי האש במהלך המרדף אחרי התוקפים נהרגו 7 מהמחבלים, חמישה חיילים מצרים וכן חייל צה"ל ולוחם ימ"מ. ישראל הגיבה לפיגועים בהתקפה של חיל האוויר לעבר מטרות של ועדות ההתנגדות העממית ברצועת עזה, אותו האשימה ישראל בתכנון הפיגוע. הפלסטינים הגיבו בירי רקטות לעבר יישובי הדרום שגרר חילופי אש שנמשכו מספר ימים.
בשנת 2012 היו שני סבבים של הסלמה:
אחרי מבצע עמוד ענן שרר שקט יחסי, שהופר מדי פעם בשיגורי רקטות ופצמ"רים ובהתקפות על ציר הוברס. צה"ל הגיב באופן נקודתי להפרות וכמעט שלא ביצע פעילות צבאית התקפית בהיקף משמעותי. בחודש מרץ 2014 החל המצב להתדרדר, בירי של למעלה מ-60 רקטות על ישראל. הירי נמשך עד לתחילת יולי 2014, אז בעקבות ההסלמה והירי הגובר יצאה ישראל למבצע צוק איתן. המבצע החל ב-8 ביולי 2014, והסתיים ב-26 באוגוסט עם הפסקת אש. המבצע החל בעקבות ירי רקטי הולך וגובר מרצועת עזה לעבר אוכלוסייה אזרחית בדרום ישראל, כתגובה ל"מבצע שובו אחים" של צה"ל לאחר חטיפת שלושת הנערים ורציחתם ב-12 ביוני. בשלב הראשון כלל המבצע בעיקר הפצצות כבדות של חיל האוויר הישראלי, חיל השריון וחיל התותחנים ברצועת עזה, כשבמקביל ישראל ספגה ירי רקטי מרצועת עזה והתמודדה עם חדירה של מחבלים חמושים לשטחה שהגיעו מרצועת עזה דרך הים או דרך מנהרות. בשלב השני, שהחל ב-17 ביולי, נכנסו כוחות קרקעיים של צה"ל לרצועה, תחילה לעיירה בית חאנון, במטרה להרוס את מנהרות הטרור. בשלב שלישי, שהחל ב-5 באוגוסט הושלמה יציאת הכוחות הקרקעיים של צה"ל מרצועת עזה, אך הלחימה נמשכה במתכונת השלב הראשון. במהלך המבצע נמנו 12 ניסיונות לתיווך ולהשגת הפסקת אש, כאשר רוב הניסיונות התקבלו על ידי ישראל, אך נדחו על ידי חמאס. המבצע הסתיים לאחר 50 ימי לחימה, עם קביעת הפסקת האש.
עם תחילת המבצע נפרסו סוללות כיפת ברזל ברחבי ישראל כדי להגן גם על יישובים במרכז הארץ. במהלך המבצע נורו 4,594 רקטות ופצצות מרגמה לעבר ישראל, מתוכן 735 יורטו על ידי כיפת ברזל, 64 מהן נפלו בשטחי מגורים, 188 מהן כשלו ונפלו בתוך שטחי הרצועה ו-3,607 מהן נפלו בשטחים פתוחים. מנגד צה"ל תקף 6,231 מטרות טרור בשטחי רצועת עזה; 10,590 מבנים נפגעו בתקיפות, 4,024 מבנים נהרסו כליל עד היסוד ו-32 מנהרות טרור הושמדו בידי חיל ההנדסה הקרבית.
בצד הישראלי נהרגו 67 חיילים ו-5 אזרחים, ונפצעו 1,620 חיילים ו-837 אזרחים. מבחינת הפלסטינים, מבצע צוק איתן היה קטלני ביותר: 2,203 פלסטינים נהרגו במהלך המבצע, מתוכם, בין 1,068 ל-1,408 פעילי טרור ובין 805–1473 אזרחים הרוגים, מעל ל-11,000 פלסטינים פצועים, ומעל ל-200 פעילי טרור נשבו בידי ישראל. בנוסף, עשרות פלסטינים ברצועת עזה הוצאו להורג בידי חמאס בטענה ששיתפו פעולה עם ישראל. במהלך הלחימה בין 300 אלף לחצי מיליון מתושבי הרצועה נאלצו לנטוש את בתיהם.
ב-2016 הוקמה המעבדה הטכנולוגית לגילוי ואיתור מנהרות של פיקוד הדרום, ומאז 2017 החלה בגילוי, איתור והשמדה שיטתית של מנהרות הטרור חודרת הגדר שחפרו חמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני מרצועת עזה אל תוך שטח ישראל.
במאי 2021 התרחש מבצע שומר החומות שנפתח עקב שיגור רקטות פלסטיניות על ישראל מרצועת עזה. במבצע שיגרו החמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני למעלה מ-4000 רקטות על ישראל, כולל על עוטף עזה, אשקלון, אשדוד, השפלה, גוש דן וירושלים. מהירי נהרגו 9 ישראלים (8 אזרחים וחייל) ו-3 עובדים זרים. מנגד, צה"ל - ובעיקר חיל האוויר הישראלי - תקף אלפי מטרות טרור ברצועה, השמיד מעל 100 ק"מ של מנהרות לחימה ברצועת עזה, בניינים רבי-קומות ששימשו כמטות ומפקדות ארגוני הטרור, נכסי מודיעין צבאי ומשגרי רקטות. בתקיפות צה"ל נהרגו מעל ל-200 מחבלים ו-25 מחבלים בכירים.
מטה הפיקוד צפוי עד 2023 לעבור למתחם בצמוד לקריית התקשוב שמוקמת במזרח באר שבע.
כביש 200
חלק מהכביש נפתח לתנועה במאי 2020.
יש תוכניות להארכת הכביש עד שכונת גני אביב שבלוד, נכון ל-2022 התוכנית לא מקודמת.
היסטוריה
ב-2017 החלו העבודות להקמת הכביש, קבלני הפרויקט הם חברת נתיבי איילון ואלקטרה בנייה.
ב-2018 החלו העבודות על ההפרדה המפלסית באזור הכביש, במסגרת הפרויקט הוקם גשר באורך של כ-250 מטר.
ב-1 ביוני 2019 החלו העבודות על הקמת החומה, למניעת רעש לתושבי השכונות הסמוכות. באותה שנה דווח על התקדמות ניכרת בעבודות על הכביש.
בסוף 2019 מנכ"ל נתיבי איילון איתמר בן מאיר דווח על זירוז עבודות הבנייה של כביש 200 והסדרת שדרות משה ארנס (רחוב הזית). פתיחת הכביש הוקדמה בכחצי שנה.
במרץ 2020 דווח על סיום שלב א' של הפרויקט והתחלת ביצוע של שבילי האופניים באזור הכביש.
באוקטובר 2022 נפתח חלקו של הכביש מרחוב משה דיין עד כביש 44.
חנון מהסרטים
חנון מהסרטים (במקור האנגלי Geek Charming, מבוסס על המונח Prince Charming, הנסיך על הסוס הלבן) הוא סרט טלוויזיה וקומדיית נעורים אמריקאית בהפקת ערוץ דיסני. ביים את הסרט ג'פרי הורנדיי, והוא מבוסס על רומן באותו שם מאת רובין פאלמר. שידור הבכורה של הסרט בערוץ דיסני ארצות הברית, ב-11 בנובמבר 2011, זכה ל-4.9 מיליון צופים. בהמשך, שודר בערוצי דיסני ביותר מארבעים מדינות.
כביש 200
תחבורה ציבורית בכביש
כיום בכביש 200 ישנן ארבע תחנות אוטובוס וכולן פעילות - רוב הקווים על הכביש מפעילה חברת קווים, בנוסף 2 קווים מפעילה חברת אגד.
חנון מהסרטים
עלילה
עלילת הסרט כוללת רמזים לאגדת הנסיכה והצפרדע. ג'וש רוזן (מאט פרוקופ) הוא נער חובב קולנוע, תלמיד באקדמיית וודלנדס בלוס אנג'לס. ג'וש, המוכר בבית הספר כחנון, מתכנן לצלם סרט על התלמידים ה"מקובלים" שיתחרה בפסטיבל סרטי תלמידים. התיק החדש והיקר של דילן שיינפלד (שרה היילנד), התלמידה הכי פופולרית, נסיכת בית הספר, נופל למזרקה בקניון שבו עובד ג'וש, והוא מחזיר אותו בתנאי שדילן תאפשר לו לעשות עליה סרט. היא מסכימה, בתקווה שהסרט יעזור לה להיבחר למלכת נשף האביב. בתחילת הצילומים ג'וש מתקשה בגלל התנהגות הדיווה של דילן, אך בהדרגה הוא מגלה שהיא מצחיקה, חכמה ורגישה. מתברר לו שדילן שואפת להיבחר למלכת נשף האביב כי אמה, שנפטרה כשדילן הייתה בת 8, זכתה באותו תואר בנעוריה. תוך כדי הצילומים, דילן מסייעת לג'וש להפוך מחנון לחתיך ומקובל, למורת רוחם של חבריו החנונים.
כביש 200
תחבורה ציבורית בכביש
החל מ-28 באוגוסט 2022, חברת אגד התחילה להפעיל קו שיעבור בכביש, קו 403. הקו עובר בכביש 200 וכך פועלות 2 תחנות חדשות בכביש.
חנון מהסרטים
עלילה
הסרט מוקרן בפסטיבל וזוכה במקום הראשון. הדקות הראשונות של הסרט מציגות את דילן באור לא מחמיא, והיא עוזבת את ההקרנה בכעס. חברתה איימי לובלו (סשה פיטרס) משכנעת אותה למחרת לראות את הסרט עד סופו. מתברר שהסרט מציג באהדה את מאמציה של דילן, שנחשבה לחנונית בתחילת חטיבת הביניים, למתג את עצמה כמקובלת. בנאומה בנשף האביב, דילן מודה לג'וש על הסרט, והשניים הופכים לזוג.