cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
התיישבות נתיני המעצמות בחיפה
האימפריה הבריטית
בית החולים של ד"ר אליהו (אליאס) אורבך (Elias Auerbach) שכן בבניין ששימש שנים אחדות כמרפאה ומוסד אשפוז של הארגון המיסיונרי The London Jews' Society. המקום פעל כבית חולים עד 1914 (ברחוב הגפן 47 א כיום). לאחר מכן שימש הבניין כבית הספר לכתבי הקדש הר הכרמל והבניין, כמו גם הבניין הסמוך (הגפן 47 ב) שימשו כמתחם מיסיונרי של האגודה. אורבך התנה את עבודתו באי הכנסת פעילות דתית למוסד. במהלך מלחמת העולם הראשונה גויס אורבך (נתין גרמני בעצמו) למלחמה ואת מקומו תפסה ד"ר פלורנס מאי פאין (באותו מקום שנהפך למרפאה). ב-1924 ד"ר ג'יימס צ'רצ'ר התמנה למנהל בית החולים. הוא וצוותו לא תמכו בשום צד בסכסוך היהודי-ערבי ונשארו נייטרליים.
המנדט הבריטי ראה בחיפה כאמור עיר אסטרטגית ובתור שכזו הוא פיתח רבות את העיר. נבנה נמל, הוכשרו אזורי עזר לנמל (רחוב הנמל ודרך העצמאות כיום), נבנה ממשק בין הרכבת שבאה מדרום לזאת היוצאת לצפון, פותח אזור בתי הזיקוק (אזור התעשייה היה הגדול ביותר באימפריה הבריטית), ניבנו בסיסי צבא ובסיסי משטרה רבים ועוד. בעת מלחמת העולם השנייה ביקר בעיר הגנרל מונטגומרי והבריטים הגו וביצעו תוכנית מגננה לעיר (במקביל לתוכנית "כרמל כמצדה"). לאחר קום המדינה נשארו הבריטים בחיפה (בעיקר בסטלה מאריס ובנמל), עד עזיבתם הסופית בסוף יוני 1948.
לעיר הגיעה ב-1888-9 מיסיונרית אנגלייה בשם פרנסיס ניוטון. היא רכשה את מלון פרוס (וסביבתו) במרכז הכרמל מידי המיסיון הגרמני (ראו לעיל) וחברה לגורמים אנטי-ציונים. מאוחר יותר הקימה את "ועדת הידידות האנגלו-ערבית" ב-1946 במטרה ליצור התנגדות לציונות בבריטניה. גם יחסיה השונים עם שכניה השונים (טמפלרים ויהודים) לא היו תקינים והיא סולקה לבסוף על ידי השלטונות.
איטליה
ב-1907 פתח ארגון איטלקי נוצרי (Ansmi Associazione Nazionale per Soccorrere i Missionari Italiani - מאיטלקית: "אגודה לאומית לעזרה למיסיונרים איטלקים") מרפאה (ברחוב שיבת ציון של היום) שהתפתחה לבית חולים. בשנות ה-30 נבנה מבנה גדול יותר (נפתח ב-11 באוקטובר 1933) שקיים עד היום בשדרות המגינים.
ספרד
לספרד, כמדינה קתולית, היו שאיפות בחיפה. בשל היותה מדינה נייטרלית במלחמת העולם הראשונה לקחה תחת חסותה את המנזר הכרמליטי וכך עזרה למנוע נקמנות מצד הטורקים. שנים אחר כך עמדה למשפחת כיאט הערבית העובדה שנשאו את תואר קונסול ספרד בחיפה והם ממשיכים לגור בה עד היום.
יחסי הנתינים הזרים עם השלטונות
באורח טבעי נתיני מעצמות "ידידותיות" זכו ליחס מועדף מידי השלטונות, בעיקר השלטונות המרכזיים ופחות המקומיים. רבים מהנתינים הזרים שירתו את ארצות מוצאם במלחמת העולם הראשונה. כאלו היו ד"ר אליהו אורבך ואלכסנדר ברוולד היהודים, ובאופן טבעי צעירי הטמפלרים ששירתו בצבא הגרמני. שירות זה גרם להם צרות בעת רצונם לחזור לארץ שנכבשה בידי הבריטים. התושבים המוסלמים בחיפה ראו בנתינים נטע זר הבא לפגוע במעמדם. הם חשו שהנתינים הזרים גסים ומתנשאים עליהם בחסות השלטון המרכזי.
היחסים עם השלטון הטורקי
הגרמנים, בעלי בריתם של הטורקים, זכו ליחס מועדף על ידי השלטון המרכזי ושלוחו ואלי (מושל) סוריה, אשר חיפה הייתה חלק מווילאייט זו. יחס זה בא לידי ביטוי במספר אירועים:
עקב חילוקי הדעות הגדולים עם השלטונות, עזבו רוב הנזירים הכרמליתים את מנזרם וחזרו אליו רק אחרי תום מלחמת העולם הראשונה.
היחסים עם השלטון הבריטי
כשהחלה מלחמת העולם הראשונה חששו הטמפלרים מגורלם, והם החלו למכור אדמות ורכוש בחיפה (ראו כאן). הם אמנם חזרו אליה עם תום המלחמה, אך מעמדם הורד.
כשרצו השלטונות הבריטיים לבנות בית חולים חדש (בית חולים רמב"ם) הם פינו את המנזר של הנזירות הכרמליתיות מזעורה, ובמקומו נבנה להן מנזר חדש (מנזר גבירתנו של הכרמל) על הכרמל ב-1935.
בבית הספר "הנזירות נצרת" שונתה שפת הלימוד מצרפתית לאנגלית ב-1920.
קבלת נתינות זרה
מלבד נתיני המעצמות שנהנו מחסות ארצות המקור שלהם, קיוו גם תושבי חיפה ליהנות מחסינות שכזו. יהודים שזכו לחסינות צרפתית ביקשו מהקונסול הבריטי את חסותו לאחר שהצרפתים ביקשו להסיר חסותם. ערבים נוצרים קיבלו את חסות צרפת בעיקר בגלל לימודי ילדיהם בבתי הספר והחיים בפנימיות הקתוליות שמומנו מצרפת. משפחות אחרות קיבלו את חסינות ספרד (לדוגמה משפחת כיאט לעיל). בגלל ההסכמים השונים בין השלטון הטורקי למעצמות יכלו תושבים "רגילים" לחסוך מעצמם שימוש במערכת המשפט הטורקית-מקומית המסואבת.
המאבקים בין המעצמות בחיפה
מקרה מכונן היה המאבק על דרך הגישה לשכונת כרמלהיים אשר בנו הטמפלרים על הכרמל. הנזירים הצרפתים טענו שאדמות הכרמל שייכות להם מימים ימימה. הם דרשו מן הטמפלרים דמי מעבר בדרך היחידה שעלתה אל ההר (היא דרך סטלה מאריס של היום). על מנת לחזק את עמדתם בנו הנזירים מעין חומה שתחמה את האזור, שלשיטתם, היה שייך להם. החומה נמתחה מאזור סטלה מאריס בואכה נחל עמיק, מרכז הכרמל (של היום) וחזרה לאזור המנזר. הטמפלרים לא בחלו בשום אמצעי על מנת להביא את העניין לכדי "פיצוץ" ובכך למשוך את הנזירים לבית המשפט על מנת שזה יכריע בעניין. ב-27 בינואר 1885 התרחש מאבק פיזי בין הטמפלרים, מגובים במוסלמים מזוינים, לבין הנזירים. השלטונות נגררו לפתרון הבעיה, ולאחר דיונים ממושכים, הגיע הפתרון המיוחל דווקא מאירופה בדמות הסכם בין ביסמרק והאפיפיור לאו השלושה עשר שבו הוכרע על חלוקת הכרמל. במשפט זה, שכונה לימים משפט קרקעות הכרמל, חולק הכרמל לכרמל הגרמני (סביבות מרכז הכרמל של היום) והכרמל הצרפתי (סביבות סטלה מאריס ועד הצטלבות שדרות הציונות ורחוב טשרניחובסקי של היום).
מקרה נוסף, היה אירוע הריסת האנדרטה בסטלה מאריס על ידי חיילים טורקים במהלך מלחמת העולם הראשונה (מאי 1915), בתואנה של חיפוש מחבוא נשק תחתיה. בתגובה, שלחה צרפת אניית מלחמה, שאחרי אזהרה מתאימה, ירתה פגז על ביתו של קונסול גרמניה בחיפה, שהסית לדבריהם את החיילים. בתגובה הרסו חיילים טורקים חלק מחומת המריבה שסבבה את שטחי הכרמליתים.
מתחם בתי הקברות
מעט מזרחה מצומת דולפין שבבת גלים, לאורך רחוב יפו - ובסמוך לבית הקברות העתיק בחיפה אל עתיקה, נמצא אחד מבתי הקברות המטופחים שבחיפה, בית העלמין של חללי המלחמה הבריטים. לידו נמצאים בית העלמין הטמפלרי, בית הקברות האנגלי (ושאר העמים) ובהמשך בית העלמין היהודי.
בית קברות בריטי נוסף בחיפה נמצא במתחם בתי הקברות שבדרום העיר (בית הקברות הצבאי חוף כיאט). בסמוך לו, בבית הקברות של הקהילות המשיחיות, קבורים חלק מבני הטמפלרים כגון נכדתו של שומאכר, נלי ובעלה, ובתו של הרדג.
בתי הקברות של העדות היוונית-קתולית והיוונית-אורתודוקסית נמצאו מחוץ לעיר של אותה תקופה (ברחוב יפו כיום) ונסגרו בהוראת השלטונות הבריטיים שבנו את מתחם בתי הקברות החדש של העיר על אדמות כיאט בדרום העיר (בתי הקברות חוף הכרמל כיום).
ערב שבת בכנסייה
ערב שבת בכנסייה או שבת בכנסייה (באנגלית: Saturday Church) הוא סרט קולנוע דרמטי מוזיקלי להט"בי אמריקאי משנת 2017 שנכתב ובוים על ידי דאמון קרדאסיס. בסרט מככבים לוקה קאין, מרגוט בינגהאם, רג'ינה טיילור, מרקיז רודריגז, אם ג'יי רודריגז ואינדיה מור. הסרט יצא לאקרנים ב-12 בינואר 2018, על ידי Samuel Goldwyn Films.
תקציר העלילה
יוליסס (לוקה קאין) הוא תלמיד בית ספר אפרו-אמריקאי בן 14, הומו בארון, ביישן ונשי, המתגורר בניו יורק עם אמו אמארה (מרגוט בינגהאם) ואחיו הצעיר אייב (ג'יילין פלטשר). בעקבות מותו של אביו של יוליסס, רוז (רג'ינה טיילור), אחותו השמרנית של האב המנוח, מסכימה לסייע בגידול יוליסס ואייב בזמן שאמם נמצאת בעבודה. יוליסס סובל בבית הספר מבריונות מצד חבריו לכיתה ודודתו רוז מאיימת עליו בגלל התנהגותו הנשית.
לילה אחד יוליסס יוצא אל העיר ופוגש קבוצה של אנשים הומוסקסואלים וטרנסג'נדרים: אבוני (אם ג'יי רודריגז), ריימונד (מרקיז רודריגז), דיז'ון (אינדיה מור) והבן (אלכסיה גרסיה). אבוני מזמינה את יוליסס ל-"Saturday Church", מפגש שמתקיים מדי מוצאי שבת בכנסייה, בו מסופקים לבני נוער להט"בים מזון ומחסה. יוליסס מפתח עניין בסצנת ריקודי ווג וקונה לעצמו זוג נעלי עקב גבוהות. הוא מתחיל גם ליצור מערכת יחסים עם ריימונד, שיש לו רגשות הדדיים כלפיו. יום אחד, כשהוא חוזר הביתה מבית הספר, דודתו רוז מחכה לו ומתעמתת איתו על נעלי העקב שגילתה בחדרו. היא מתחילה להכות את יוליסס, שבורח מהבית.
יוליסס מגיע אל הכנסייה בא נערכים מפגשי ""Saturday Church"", אך מאחר שהוא מגיע ביום רביעי אף אחד מחבריו אינו שם. יוליסס מבלה את הלילה בבית מחסה לחסרי בית. למחרת, הוא פוגש באופן אקראי גבר מבוגר ברחוב - מארק (פיטר י. קים) - אשר מזמין אותו לדירתו. נואש ורעב, יוליסס מקיים איתו יחסי מין תמורת כסף. במוצאי שבת, יוליסס חוזר אל הכנסייה וחבריו מעודדים אותו ומציעים לו להתארח איתם, אבל הוא אומר שהוא רוצה לראות את אמו, שבינתיים דיווחה למשטרה שהוא נעדר ויצאה לחפש אחריו. אבוני מלווה את יוליסס בחזרה לביתו, והוא פוגש שם באמו ובדודתו. רוז מאשימה את אמארה שהיא טיפשה מדי כדי להבין שבנה הוא הומו והיא עוזבת. למחרת, אמארה מעודדת את יוליסס ואומרת לו שאהבתה אליו היא ללא תנאים.
לאחר שובו לביתו, יוליסס מתכונן לקראת מופע דראג בסצנת ריקודי ווג, בפני חבריו התומכים.
הפצה
הקרנת הבכורה של הסרט נערכה בפסטיבל הסרטים טרייבקה ב-23 באפריל 2017. ב-5 בספטמבר 2017 רכשה חברת ההפצה Samuel Goldwyn Films את הזכויות להפצת הסרט. הסרט יצא לאקרנים ב-12 בינואר 2018, על ידי Samuel Goldwyn Films.
תגובות
באתר האינטרנט Rotten Tomatoes לסרט יש דירוג של 92%, המבוסס על 25 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 7 מתוך 10. באתר האינטרנט Metacritic הסרט קיבל ציון של 72 מתוך 100, בהתבסס על 12 ביקורות.
KLM Cityhopper
KLM Cityhopper היא חברת תעופה אזורית בהולנד המאוגדת כחברת בת של חברת התעופה ההולנדית KLM. בסיסה של החברה הוא בנמל התעופה סכיפהול והיא מפעילה טיסות ל-49 יעדים ברחבי אירופה.
תולדות החברה
החברה נוסדה באפריל 1991 והחלה לפעול באותה שנה. היא נוצרה ממיזוג שתי החברות "NLM Cityhopper" ו-"Netherlines". כחלק מתוכנית הארגון החדשה של KLM הוחלט ליצור חברת תעופה אזורית והחברה התאחדה עם KLM UK בנובמבר 2002 תחת השם KLM Cityhopper. החברה נשלטת במלואה על ידי KLM ומועסקים בה 910 עובדים (נכון למרץ 2007).
החברה החלה בחידוש צי המטוסים שלה, המורכב בעיקר ממטוסי פוקר, ונכון לנובמבר 2009 קלטה 9 מטוסים מדגם E-190 של חברת אמבראר הברזילאית.
יעדים
חלק מהיעדים הפנימיים באירופה של KLM מתופעלים גם על ידי KLM וגם על ידי KLM Cityhopper, תלוי ביום בשבוע ובמהלך השנה. לדוגמה (נכון לינואר 2009): טיסה KL1273 מסכיפהול ל-פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור בניס, צרפת מתופעלת על ידי KLM כשנהוג שעון קיץ, ו- KLM Cityhopper מתפעלת טיסה זו בשאר הימים בשנה. טיסות אחרות מתופעלות בלעדית על ידי KLM Cityhopper.
אירועים ותאונות
באפריל 1994 התרחשה תאונה קטלנית בטיסה 433, שהמריאה מסכיפהול, לאחר כ-20 דקות מההמראה צוות המטוס ביצע הקפה לנחיתה בשל כשל באחד מהמנועים, כמה רגעים לפני הנחיתה, הצוות החליט לבצע הקפה נוספת, אך אז מסיבה לא ידועה איבדו שליטה והתרסקו ליד המסלול. אחד מ-3 אנשי הצוות ו-2 מ-21 הנוסעים נהרגו.
סלעי אדמס (אנטארקטיקה)
סלעי אדמס (באנגלית: Adams Rocks) הם זוג מצוקים חשופים, בארץ מרי בירד, שבאנטארקטיקה.
גילוי ומיפוי הצוקים
הצוקים מופו על ידי השירות האנטארקטי של ארצות הברית, בין השנים 1939–1941; ולאחר מכן על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, באמצעות סקרים על הקרקע, ותצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1959–1965.
מקור השם
שמם של הצוקים ניתן להם על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
המצוקים נקראים על שמו של ג'יימס ג'י. אדמס (James G. Adams), שהיה בנאי מטעם צי ארצות הברית בתחנת בירד בשנת 1967.
מלחמת האזרחים של גינאה ביסאו
מלחמת האזרחים של גינאה ביסאו (בפורטוגזית: Guerra Civil na Guiné-Bissau) פרצה לאחר הפיכה של הרמטכ"ל לשעבר, בריגדיר גנרל אנסומנה מָאנֶה, שהפיל את ממשלתו של הנשיא ז'ואאו ברנארדו ויאיירה על רקע האשמות הדדיות של תמיכה בבדלנים סנגלים. המלחמה החלה ב-7 ביוני 1998 ונמשכה כמעט שנה, עד מאי 1999. המורדים הכריעו את ממשלת ויאיירה, על אף שזו נעזרה בסיוע של כוחות זרים, והשיגו שליטה מוחלטת כמעט על הצבא.
במהלך המלחמה נהרגו מאות או אלפים, ומאות אלפים נעקרו מבתיהם.
חוזה שלום שנחתם בנובמבר 1998 העמיד ממשלת אחדות לאומית וקבע בחירות בשנת 1999, אך התפרצות אלימה במאי 1999 הסתיימה בהדחת ויאיירה ובחתימתו על כניעה ללא תנאי.
מתיחות טרם פרוץ המלחמה
גינאה ביסאו זכתה בעצמאותה מפורטוגל ב-1974. בינואר 1998 נהרגו עשרה בדלנים פרו-סנגלים מאזור הנהר קָזָמָנְסָה וארבעים נעצרו לאחר מהומות בשתי ערים בגבול הצפוני.
במרץ 1998, עקב מחאה של מפלגות האופוזיציה על עיכוב בעריכת בחירות, נוסדה ועדת בחירות בלתי תלויה שקבעה בחירות ליולי. באפריל האשים הרמטכ"ל המושעה מאנה בפומבי את שר ההגנה וקבוצת קצינים בהברחת נשק לבדלנים של אזור הנהר קזאמאנסה. במאי נערכו בחירות פנים מפלגתיות של מפלגת השלטון, והנשיא ויאיירה זכה שוב בראשות המפלגה.
ניסיון ההפיכה ופרוץ מלחמת האזרחים
ויאיירה הדיח את מאנה ומינה במקומו את הגנרל הומברטו גומז ב-6 ביוני. למחרת תפסו כוחות מורדים בפיקוד מאנה בסיס צבא, את נמל התעופה הבינלאומי ועמדות אסטרטגיות בעיר ביסאו. מאנה תבע את הדחת ויאיירה וממשלתו ועריכת בחירות ביולי. כוחות הממשלה, בסיוע 1,300 חיילים מסנגל ו-400 מגינאה, לא הצליחו לכבוש את עמדות המורדים על אף לוחמה כבדה.
בימים הבאים נמלטו כ-3,000 אזרחים זרים בספינה לסנגל, וכ-200,000 מתושבי העיר ביסאו נמלטו מפחד המשבר. ארגוני סיוע לא הצליחו להעביר מזון ותרופות לפליטים בשל הלוחמה. הלחימה נמשכה עד יולי, ודווח שחיילים רבים ערקו מצד הממשלה לצד המורדים.
שוך סבב הקרבות ומשא ומתן בין הצדדים בחסות מדינות שכנות
קהילת המדינות הדוברות פורטוגזית, CPLP ארגנה משא ומתן בין הצדדים, והצדדים הסכימו להפסקת אש ב-26 ביולי. המשא ומתן נמשך ב-25 באוגוסט, בחסות ה-CPLP והקהילה הכלכלית של מדינות מערב אפריקה, ה-ECOWAS, באי סאל שבאיי כף ורדה. הצדדים הסכימו להארכת הפסקת האש, ולפתיחת שדה התעופה לכוחות זרים שיפקחו על קיומה.
השיחות בין הצדדים נמשכו בספטמבר בעיר אביג'אן שבחוף השנהב. המורדים תבעו הסגת כל הכוחות הזרים כתנאי מוקדם להסכם שלום, והממשלה דחתה את התביעה. המורדים דחו הצעה סנגלית לאזור חיץ בין אזור נהר קזאמאנסה, הנמתח לאורך שלושה מחוזות, לשאר המדינה.
המורדים הסכימו באוקטובר לאזור מפורז שיפריד בין הנצים בבירה ביסאו, אך בטרם נחתם ההסכם התמוטטה הפסקת האש והלחימה התחדשה בבירה ובמספר עיירות. ב-20 באוקטובר הכריזה הממשלה על עוצר במדינה כולה, אך יום למחרת הכריז ויאיירה על הפסקת אש חד-צדדית.
עד שלב זה עברו כמעט כל כוחות הצבא לצדד במורדים, שככל הנראה שלטו ב-99% משטח המדינה. ב-23 באוקטובר הסכים מאנה להפסקת אש בת 48 שעות בה יבהיר ויאיירה את הצעותיו, והשיחות התחדשו, הפעם בעיר בנג'ול שבגמביה. בשיחות הבהירו המורדים שהם אינם דורשים את הדחת ויאיירה.
שיחות המשך התנהלו בעיר אבוג'ה שבניגריה, וב-1 בנובמבר הושג הסכם, על פיו הפסקת האש מ-25 באוגוסט תושב על כנה, הכוחות הסנגליים והגינאיים יתפנו במקביל לכניסת כוח פיקוח מטעם ECOWAS, אשר יוצב בגבול עם סנגל, תוקם ממשלת אחדות לאומית שתכלול נציגים מהמורדים, ותערכנה בחירות לפני אפריל 1999. בהמשך השיחות נקבע הרכב הוועדה שתנסח הסכם שלום של קבע ונקבע הרכב ממשלת האחדות.
לראש ממשלת האחדות מונה ב-3 בדצמבר פרנסיסקו פאדול, ובאותו חודש סכמו ויאיירה ומאנה על חלוקת התיקים בממשלה. לקראת סוף דצמבר הגיע כוח ראשון בן 100 חיילים מכוח שמירת השלום של ECOWAS. במקביל אימצה מועצת הביטחון של האו"ם את החלטה 1216 שקראה לצדדים לכבד את עריכת הבחירות לפני אפריל 1999.
בעקבות הסכם אבוג'ה
בינואר 1999 הודיע פאדול, ראש הממשלה החדש, שהבחירות לא תערכנה עד אפריל ותידחנה לסוף השנה. באותו חודש סוכם שכוח שמירת השלום מטעם ECOWAS ימנה 710 חיילים, וסוכם לוח הזמנים לפינוי הכוחות הסנגליים והגינאיים. בסוף החודש שוב התחדשו קרבות בבירה מלווים בהרוגים רבים ובריחה של רבע מיליון מתושבי הבירה. ב-9 בפברואר נחתם שוב הסכם הפסקת אש, שהפעם כלל פינוי מיידי של כוחות סנגל וגינאה.
ויאיירה ומאנה התחייבו להימנע משימוש באלימות בפגישה שנערכה ב-17 בפברואר בלומה, טוגו. ב-20 בפברואר הושבעה ממשלת אחדות חדשה, ופירוק הצדדים מנשקם, כפי שנקבע בהסכם אבוג'ה, החל בתחילת מרץ. פינוי הכוחות הסנגליים והגינאיים הושלם באותו חודש, לאחר הארכה עקב בעיות לוגיסטיות.
באפריל פורסם דו"ח של האספה הלאומית שפטר את ויאיירה מההאשמות על מעורבות בהעברת נשק לבדלנים מאזור הנהר קזאמאנסה. הדו"ח, שאמור היה להתפרסם ביוני 1998 בעת תחילת הקרבות, כלל במקור גם קריאה להשבת מאנה לתפקיד הרמטכ"ל. בדו"ח נחשף שהמשמר הנשיאותי של ויאיירה היה מעורב עד צוואר בהעברת נשק לבדלנים. האו"ם הקים שלוחה לפיקוח על ביצוע הסכם אבוג'ה ועל הבחירות המתקרבות.
הדחת ויאיירה ותום הסכסוך
במאי הכריז ויאיירה שהבחירות תערכנה ב-28 בדצמבר, אך הודח מהשלטון בכוח החונטה הצבאית, שטענה שהמשמר הנשיאותי לא פוזר. כוחות החונטה התחמשו ממאגר נשק יום קודם לכן, מאגר שנשמר בשדה התעופה הבינלאומי מאז פירוק הנשק ההדדי. ההדחה הביאה לגינויים רבים מהקהילה הבינלאומית. ויאיירה עבר להגנת השגרירות הפורטוגזית, ובה חתם על כניעה ללא תנאי.
לאחר שוך הסכסוך
נשיא האספה הלאומית, מאלאם בקאי סניה, מונה כנשיא מכהן עד הבחירות, וממשלת האחדות שכללה שרים שמונו על ידי ויאיירה המודח נותרה על כנה. מפלגתו של ויאיירה בחרה במקומו במנואל סאטורנינו דה קוסטה לעמוד בראשה.
בפגישה של ECOWAS שנערכה בטוגו במאי פורסם גינוי על הדחת ויאיירה, ודרישה שוויאיירה יורשה לעזוב את שטח גינאה ביסאו. והוחלט שכוח שמירת השלום מטעם הארגון יתפנו מהמדינה, וכך בוצע עוד בתחילת יוני.
ב-28 בנובמבר נערכו סוף סוף הבחירות הכלליות. מפלגת האופוזיציה זכתה ב-38 מתוך 102 מושבים, הייתה למפלגה הגדולה באספה הלאומית, והמועמד מטעמה לנשיאות קומבה יאלה זכה ב-38.81% מהקולות - יותר מכל מועמד אחר. מפלגת השלטון ירדה ל-24 מושבים. ב-16 בינואר 2000 נערכו בחירות סופיות לנשיאות, בהן גבר לאלה בקלות על סניה וקיבל 72% מהקולות. לאלה הושבע לנשיאות ב-17 בפברואר 2000.
לאוניד פופוב
לאוניד איוואנוביץ' פופוב (ברוסית: Леонид Иванович Попов; ) הוא קוסמונאוט סובייטי ממוצא אוקראיני שטס ב-3 משימות חלל לחלל במסגרת כחבר משלחת לתחנת החלל סאליוט 6.
ביוגרפיה
לאוניד פופוב נולד בעיירה אולקסנדריה במחוז קירובוגרד (אז בברית המועצות) למשפחת פקיד ממוצא אוקראיני. בשנת 1964 הוא גויס לצבא ובשנת 1968 סיים בית הספר לטייסים וחזר לחיל האוויר הסובייטי כטייס קרב.
בשנת 1970 לאוניד פופו נכלל ביחידת הקוסמונאוטים.
בשנת 1980 הוא ביצע טיסה בחללית סויוז 35 לצד ואלרי ריומין. במהלך טיסה זו שמשכה היה 185 ימים הצוות ביצע מספר מחקרים וקלט בתחנת חלל סאליוט 6 מספר מבקרים.
בשנת 1981 נערכה הטיסה השנייה בחללית סויוז 40.
בשנת 1982 נערכה הטיסה השלישית בחללית סויוז T-7.
לאוניד פופוב עזב את יחידת הקוסמונאוטים בשנת 1987 והחל לימודים באקדמיה הצבאית של המטה הכללי הרוסי. לאחר סיום הלימודים הוא החל את העבודה במשרד ההגנה של ברית המועצות וכיהן במספר תפקידי ניהול.
בשנת 1995 הוא יצאה לגמלאות ומתגורר במוסקבה.
Mary Ann Meets the Gravediggers and Other Short Stories
Mary Ann Meets the Gravediggers and Other Short Stories (מאנגלית: מרי אן פוגשת את הקברנים וסיפורים קצרים אחרים) הוא אלבום אוסף של הזמרת רג'ינה ספקטור, שיצא לאור ב-2006 לשוק בבריטניה, ששם הגיע למקום ה-185 במצעד האלבומים הבריטי. הוא מכיל שירים מתוך שלושת האלבומים הקודמים שלה, 11:11, Songs ו-Soviet Kitsch. הדיסק מגיע ארוז עם DVD בונוס המכיל פרומו קצר לסרט "Survival Guide to Soviet Kitsch" ואת הקליפ לשיר "Us". אלו הם אותם חומרים הנמצאים על ה-DVD המלווה חלק ממהדורות של האלבום Soviet Kitsch בארצות הברית ואוסטרליה.
שם האלבום
שם האלבום נובע משתי הרצועות באוסף המזכירות דמות בשם מרי אן (בשירים "Sailor Song" ו-"Mary Ann") ושתי רצועות המזכירות קברנים ("Consequence of Sounds" ו-"Pavlov’s Daughter").
עטיפת האלבום
האמנות שעל העטיפה צוירה על ידי ג'ולי מורסטד ונעשתה בהשראת סגנונו של אדוארד גורי.
סגנון מוזיקלי
האלבום הוא לקט שירים מאלבומים קודמים של ספקטור. הסוגה העיקרית של השירים באלבום היא פולק ואנטי-פולק, כאשר בחלק גדול מהשירים המילים מכילות שימוש בסיפורים, דיאלוגים ומונולוגים (מה שבולט בשירים "Consequence of Sounds" ו-"Pavlov’s Daughter"). כל השירים מלווים על ידי פסנתר ומילות כל שיר מכילות סיפור שונה בעל דמויות ותרחישים משלו. השיר "Sailor Song" בעל אופי מעט בוטה ומכיל קללות (“Mary Ann’s a bitch”, "מרי אן היא כלבה"); השיר "Daniel Cowman" הוא קודר ואפל יותר ומדבר על המורכבות של רגשות; השיר "Mary Ann" תואר כשיר טעון ותשוקתי; והשיר "Lacrimosa" כ-"חגיגי ורענן"; השיר "Poor Little Rich Boy" תואר כ-"שיר המכיל הכל: מילים, צלילים, רגשות, הכל, העולים ויורדים במהירות במקצב דרמטי"; השיר "Chemo Limo" ששמו הוא משחק מילים בין כימוטרפיה ("Chemotherapy") ולימוזינה ("Limousine"), מספר את סיפורה של אמא המעדיפה לקנות לימוזינה לפני שהיא משלמת על הטיפול האונקולוגי שלה; על השיר "Consequence of Sound" נכתב כי הוא "יצירת אמנות המועברת דרך ביטויי היפ-הופ ופולק". האלבום נסגר בשיר "Us" עם רביעיית מיתרים המושלמת על ידי פסנתר וקולה של ספקטור ומעניקה "אווירה חמימה שכמעט מעוררת בכי".
ריבונות (כתב עת)
"ריבונות" הוא כתב עת מדיני העוסק בנושא סיפוח יהודה ושומרון וכולל כתבות וראיונות עם שרים, חברי כנסת ואישי ציבור.
המטרה הרשמית של כתב העת: "לצעוד צעד נוסף בדרך להטמעה רעיונית ומעשית של החלופה הציונית לחזון שתי המדינות שהציג השמאל במשך עשרות שנים וכשל... כחלק מהמאמץ ההסברתי, המקביל למאמץ המעשי להיאחזות בקרקע".
כתב העת יוצא לאור כל חצי שנה בממוצע, בשתי מהדורות: עברית ואנגלית.
כתה העת הוא ביטאונה של "תנועת הריבונות", תנועה פוליטית מייסודה של נשים בירוק הפועלת למען סיפוח יהודה ושומרון למדינת ישראל ובין הפעילים בה נמנים יהודית קצובר, נדיה מטר, קרולין גליק, יורם אטינגר ומרדכי קידר. התנועה מפעילה גם מטה נוער.
גיליונות 'ריבונות'
הגיליון הראשון כולל ראיונות עם מגוון פעילים ומשפטנים העוסקים בתחומי יהודה ושומרון, בהם; אורי אריאל זאב אלקין, גדעון פרל, שולמית מלמד, בצלאל סמוטריץ' וישראל הראל. אלן בייקר פרסם מאמר בו נימק מדוע אין כל צידוק משפטי או היסטורי להגדיר את יהודה ושומרון "שטחים כבושים", כתבה במגזין סיקרה את המאבק על שדמה. הגיליון הופץ ב-100.000 עותקים וצורף לעיתוני מקור ראשון שהופצו ב-25 באוקטובר 2013.
גיליון 2 יצא לאור בשבט תשע"ד (פברואר 2014) ברקע הלחצים של ג'ון קרי על ממשלת ישראל, אותה עת. הגיליון התמקד בהעמדת התוכנית לסיפוח יהודה ושומרון כאלטרנטיבה ליוזמות שמציע השמאל בנושא הסכסוך הישראלי-פלסטיני וכלל ראיונות, בין היתר, עם ציפי חוטובלי, יריב לוין, קרולין גליק, יורם אטינגר, פרופ' יוג'ין קונטורוביץ', ד"ר מרטין שרמן ופרופ' רפי ישראלי. כתבה במגזין סיקרה את קורות חייו של מרדכי אהרוני, מוותיקי ההתיישבות היהודית בגוש עציון מאז שנות ה-30. הגיליון הופץ בישראל ובארצות הברית ב-150,000 עותקים, שליש מהם באנגלית.
גיליון 3 שיצא לאור באייר תשע"ד (מאי 2014) התמקד ברווח הכלכלי של הריבונות ביו"ש, וסקר היבטים רבים בהם סיפוח יהודה ושומרון יתרום בצורה משמעותית לכלכלה הישראלית. הגיליון כלל ראיונות, בין היתר, עם: נפתלי בנט, ד"ר גיא בכור, דני דנון, הרב חיים דרוקמן, אריה קינג, ד"ר רון שלייפר, פרופ' ניסים דנה ופיאמה נירשנשטין שהייתה סגנית יו"ר ועדת החוץ של הפרלמנט האיטלקי. כתבה במגזין סיקרה את פועלם של שרים וחברי כנסת ממפלגות הימין למען סיפוח יו"ש.
גיליון 4 יצא לאור בתשרי תשע"ה (אוקטובר 2014) ברקע הלקחים שהופקו ממבצע צוק איתן והוקדש לזכר אורי אליצור. הגיליון כלל ראיונות, בין היתר, עם: ישראל כץ, אורית סטרוק, ג'ואן פיטרס, איוב קרא, אלי ישי, פרופ' אפרים ענבר ופרופ' אברהם ציון. כתבה במגזין סיקרה את שמורת עוז וגאו"ן. הגיליון צורף לעיתוני ישראל היום שהופצו ב-17 באוקטובר 2014.
גיליון 5 יצא לאור באדר תשע"ה (פברואר 2015) ברקע תקופת הבחירות לכנסת העשרים והתמקד, תחת הסיסמה "בוחרים ריבונות", באפשרות שתוצאות הבחירות יחזקו את האפשרות לסיפוח יו"ש. הגיליון כלל ראיונות, בין היתר, עם פרופ' משה ארנס, יולי אדלשטיין, יוני שטבון, דפנה נתניהו, איתמר מרכוס, פרופ' אליאב שוחטמן ואופיר אקוניס. כתבה במגזין סיקרה "תיירות שלג" שהתאפשרה אותו חודש בשמורת עוז וגאו"ן.
גיליון 6 שיצא לאור בכסלו תשע"ו (נובמבר 2015) ברקע סדרת אירועי טרור התמקד בחקיקה הרצויה כדי לחזק את ההתיישבות ביו"ש. הגיליון כלל ראיונות, בין היתר, עם: מיקי זוהר, אבי רואה, ד"ר הרולד רוד, הרב אליעזר ולדמן ויוסי פוקס. המגזין כלל כתבות על יוזמות טיולים וסיורים ביו"ש.
גיליון 7 שיצא לאור באב תשע"ו (אוגוסט 2016) התמקד בהתחזקות התמיכה הציבורית ברעיון סיפוח יהודה ושומרון. הגיליון כלל ראיונות, בין היתר, עם: דייוויד פ. גולדמן, חיים כץ, פרופ' אבי בל, שלמה קטן ודוידי פרל. המגזין כולל כתבה על פעילות "שדולת ארץ ישראל בכנסת" בנושא הסיפוח ביהודה ושומרון" תפוצת הגיליון הוגדלה ל-200,000 עותקים, ומספר מדורים מהגיליון פורסמו גם בג'רוזלם פוסט.
גיליון 8 יצא לאור באדר תשע"ז (פברואר 2017) על רקע בחירת דונלד טראמפ לנשיא ארצות הברית ו"הנכונות הבסיסית של הממשל האמריקאי לבחון גם את החלופות לרעיון שתי המדינות", ומתמקד בהשפעת התמורות הבינלאומיות על האפשרות לספח את יהודה ושומרון. הגיליון כלל ראיונות, בין היתר, עם: יהודה עציון, איצ'ה מאיר, הרב שלמה אבינר, יהודה הראל, שולי מועלם ומרק צל. כתבה במגזין סיקרה את "כנס הריבונות" שנערך בירושלים בהשתתפות שרים וחברי כנסת.
גיליון 9 שיצא לאור בחשון תשע"ח (אוקטובר 2017) התמקד בשינוי שעבר על השיר הציבורי-פוליטי בישראל. הגיליון כלל ראיונות, בין היתר, עם: גילה גמליאל, גדעון סער, פרופ' רוברט וולף, יואב צור, הרב שמואל אליהו ועו"ד שמחה רוטמן. המגזין כולל כתבה על השפעת תנופת בניה ביו"ש להורדת מחירי הדיור במרכז הארץ.
תור הזהב של האסלאם
תור הזהב של האסלאם (בערבית: العصر الذهبي للإسلام) הוא כינוי לתקופה שבין המאה ה-8 לספירה ועד למאה ה-13 לספירה, או המאה ה-16 לספירה שבה אימפריות מוסלמיות נהנו משגשוג צבאי, עוצמה כלכלית ופריחה תרבותית בתחומים רבים הכוללים את האמנות, האדריכלות, הפילוסופיה, הרפואה, המתמטיקה, האסטרונומיה והפיזיקה. בתקופה זאת אימפריות מוסלמיות שלטו על כל המזרח התיכון, מרכז אסיה, צפון אפריקה וספרד. תחת שליטים מוסלמים נבנו מוסדות לימוד כגון בית החוכמה בבגדד, וכן האוניברסיטאות הראשונות. מלומדים מוסלמים שקדו על איסוף ותרגום לערבית של כתבי היד החשובים של התרבויות העתיקות (יוון, פרס, הודו וסין), למדו, פירשו והרחיבו אותם וכן פיתחו ענפי ידע חדשים כמו האלגברה והטריגונומטריה. בתקופה זאת פעלו תחת שלטון אסלאמי מספר רב של אנשי אשכולות שנחשבים לענקי התרבות האנושית והכוללים את אבן סינא הנחשב לאבי הרפואה המודרנית, אבן אל-היית'ם שייסד את האופטיקה המודרנית, עומר ח'יאם, פירדוסי אבן רושד ורבים אחרים.
תיארוך התקופה
את ראשיתו של תור הזהב של האסלאם נהוג לייחס לתחילתה של השושלת העבאסית (שנת 750 לספירה), אך את ניצני תור הזהב אפשר למצוא עוד קודם לכן: לדוגמה, פריחת האדריכלות האסלאמית המוקדמת שהתבטאה בין היתר בבניית כיפת הסלע בירושלים (בשנת 691 לספירה) תחת בית אומיה. נהוג לייחס את סוף תור הזהב לשנת 1258, השנה שבה נכבשה בגדאד בירת האימפריה העבאסית על ידי המונגולים, ואולם חוקרים מציינים שתאריך זה הוא בו זמנית גם מאוחר וגם מוקדם מדי, שכן מצד אחד השושלת העבאסית החלה להתפורר זמן רב לפני המאה ה-13, ומנגד הפריחה התרבותית האיסלאמית המשיכה להתחולל במספר מקומות מחוץ לבגדאד: בקהיר תחת השושלת הפאטמית, באנדלוסיה עד כיבושה בשנת 1492, בהודו תחת האימפריה המוגולית, ובמזרח התיכון תחת האימפריה העות'מאנית שתקופת הזוהר שלה נמשכה עד סוף המאה ה-17.
רקע היסטורי
על פי המסורת המוסלמית בשנת 610 לספירה (על פי האמונה האיסלמית), במערה ליד מכה התגלה לפני מוחמד מלאך וציווה עליו 'קרא!'. מהתגלות זאת נולדה דת חדשה, האסלאם, והציווי 'קרא!' הפך למצווה הראשונה של הקוראן. תחת מוחמד התאגדו שבטים רבים אשר השתלטו על כל החג'אז ובשנים שלאחר מותו בשנת 637 התפשטו מעבר לחג'אז, השתלטו על כל שטחי ההאימפריה הסאסאנית וחלקים גדולים של האימפריה הביזנטית ושלטו למעשה על רוב המזרח התיכון, פרס ושטחים נרחבים בצפון אפריקה. בתקופת שלטון בית אומיה עיר הבירה של האימפריה המוסלמית נקבעה בדמשק, ובשיאה האימפריה שלטה גם על כל צפון אפריקה ועל ספרד, והגיע עד לפאתי סין במזרח.
את ראשיתו של תור הזהב נהוג לתארך עם עליית השלטון של השושלת העבאסית, ועם ייסוד העיר בגדאד על ידי הח'ליף אל-מנסור בשנת 762, אשר שימשה בתור בירת האימפריה. הח'ליף אל-מאמון (786-833 לספירה) בנה בבגדאד את "בית החוכמה" שהיה ספריה ומכון תרגום ומחקר. חוקרים ומדענים רבים שלמדו ועבדו בבית החוכמה היו מרקע פרסי או נוצרי-מזרחי. דרך הנוצרים הנסטוריאנים עברו המדע, הפילוסופיה והרפואה היווניים לערבים. מלומדים מוסלמים תרו את האימפריה בחיפוש אחר כתביהם של מלומדים פרסיים הודיים ויווניים, אותם הם תרגמו לערבית וכך הפכו לזמינים לנחלת הכלל. המלומדים לא הסתפקו בתרגום אלא המשיכו את המחקר.
מרכזי מחקר מתחרים לבגדאד שכנו בקהיר, במרוקו ובקורדובה, וכן במרכז אסיה בערים כגון בוכרה, ובין מרכזי המחקר המרכזיים ניתן לציין את קהיר ומרוקו. מלומדים מוסלמים הגיעו להישגים יוצאי דופן ברפואה (ובין הרופאים המפורסמים של התקופה ניתן לציין גם את הרמב"ם), כגון המצאת סוגים רבים של ניתוחים. בתקופה זו נעשו התפתחויות חשובות בתחומים כגון האלכימיה, שממנה התפתחה הכימיה המודרנית, ובאלגברה - אבו ג'עפר מוחמד אל-ח'ואריזמי אף זכה לכינוי "מייסד האלגברה", אף שהתבסס גם על יסודות מוקדמים לא מוסלמיים. בפיזיקה המדענים האיסלמיים המציאו את האופטיקה, עשו מחקרים רבים באסטרונומיה ובדינמיקה - וכמו כן נתנו דגש רב ליצירת שיטה מדעית מבוססת ניסוי.
בפילוסופיה
אבן סינה ואבן רושד מילאו תפקיד מרכזי בשימור יצירותיו של אריסטו, שרעיונותיו שלטו בעולם מחשבה הלא-דתי של העולם הנוצרי והמוסלמי. על פי האנציקלופדיה לפילוסופיה של סטנפורד, תרגום טקסטים פילוסופיים מערבית ללטינית במערב אירופה "הוביל לשינוי בכמעט כל הדיסציפלינות הפילוסופיות בעולם הלטיני של ימי הביניים".
השפעת הפילוסופים האסלאמיים באירופה הייתה חזקה במיוחד בפילוסופיה נטורליסטית, בפסיכולוגיה ובמטאפיזיקה, ואף הייתה להם השפעה על חקר הלוגיקה והאתיקה.
תורת ההכרה
באפיסטמולוגיה כתב ההוגה והרופא הערבי אבן תופייל את הרומן "חי בן מקיץ" ובתגובה אליו כתב הרופא הערבי אבן אל-נפיס את הרומן "Theologus Autodidactus". שניהם התייחסו בספריהם לאוטודידקטיות כפי שהתבטאה בחייו של ילד פרא, שנוצרה באופן ספונטני במערה על אי בודד.
בתאולוגיה
התאולוגיה האסלאמית הקלאסית צמחה מתוך מחלוקת אינטלקטואלית מוקדמת, שהתפתחה מתוך תנועת אהל אל-חדית' בראשותו של אחמד אבן חנבל. תנועה זו ראתה בקוראן ובחדית' האותנטית את הסמכות המקובלת היחידה בענייני אמונה, נגד אסכולת המועתזילה וזרמים תאולוגיים אחרים, שבניגוד לתנועה פיתחו דוקטרינות תאולוגיות באמצעות שיטות רציונליות.
בשנת 833 ניסה הח'ליף אל-מאמון מהשושלת העבאסית לכפות את התאולוגיה המועתזיליות על כל חכמי הדת באמצעות אינקוויזיציה כפיינית, אך הניסיונות לכפות את כתב הח'ליפה בענייני אורתודוקסיה דתית נכשלו בסופו של דבר. מחלוקת זו נמשכה עד שהתאולוג אבו אל-חסן אל-אשערי (874-936) מצא דרך אמצע חדשה לשלב בין רציונליזם מועתזילי מצד אחד וה"ליטרליזם" (ניתוח הפסוקים ופירושם מתוך הבנתם הבסיסית והרגילה) של האסכולה החנבלית (שתיהן אסכולות תאולוגיות שונות בזרם המחשבה הסוני), תוך שימוש בשיטות הרציונליסטיות של המועתזילה שנועדו להגן על העקרונות המהותיים שנהגו על ידי אהל אל-חדית'.
פשרה יריבה בין הרציונליזם והליטרליזם צמחה מעבודתו של ההוגה אבו מנצור אל-מאתורידי, ולמרות שמיעוט של מלומדים נשאר נאמן לאמונת אל-חדית המוקדמת, התאולוגיה של אשערי ומאתורידי שלטה באסלאם הסוני מהמאה ה-10 ואילך.
במשפט
חשיבה משפטית התפתחה בהדרגה בחוגי לימוד שבהם נפגשו חוקרים עצמאיים כדי ללמוד ממומחה "מקומי" ולדון איתו בנושאים דתיים. בהתחלה, הכניסה והחברות במעגלים אלו היו גמישים ונזילים, אך עם הזמן התגבשו קבוצות חוקרים ואסכולות מוגדרות סביב עקרונות מתודולוגיים משותפים. ככל שגבולות האסכולות הפכו להיות מתוחמות, סמכותם של עקרונותיהם הדוקטרינריים באו לידי ביטוי במשפטן מן הזמנים הקדומים, שזוהו מעתה כמייסדי האסכולה. במהלך שלושת המאות הראשונות של האסלאם, כל האסכולות המשפטיות קיבלו את קווי המתאר הרחבים של התאוריה המשפטית הקלאסית, שלפיה החוק האסלאמי צריך להיות מושרש היטב בקוראן ובחדית'.
בספרות
בתקופה זו נוצרו יצירות ספרותיות רבות. בבית החוכמה בבגדד ביקרו סופרים כמו אל ג'אחז ועומר ח'יאם. סיפורי אלף לילה ולילה תיארו בין יתר חיים בחצר הארון א-רשיד. אל-חרירי, אבן קתייבה ואבו נוואס היו בין הסופרים הבולטים של התקופה.
So Many Tears
So Many Tears הוא שיר של הראפר האמריקאי, טופאק שאקור. הוא יצא לאור בתור הסינגל השני והרצועה הרביעית מתוך אלבום הסטודיו השלישי של שאקור, Me Against the World. הוא ידוע בתור אחד השירים העצובים ומלאי הרגש של שאקור, כפי שהוא שר על הכאב וסבל שעבר. לשיר יצא קליפ, אך היות שבאותו זמן שהה שאקור בכלא הוא לא הופיע בקליפ מלבד מספר תמונות שלו. ההרמוניה של השיר היא סימפול משירו של סטיבי וונדר, That Girl. השיר הגיע בשיאו למקום ה-6 במצעד שירי הראפ בארצות הברית ולמקום ה-44 במצעד הבילבורד הוט 100.
השיר הושמע בסרט הדוקומנטרי Bastards of the Party, המציג את היריבות בין כנופיית בלאדס לכנופיית קריפס.
הגביע הקפריסאי בכדורסל
הגביע הקפריסאי בכדורסל (ביוונית: Κυπριακή Μπάσκετ Κύπελλο) הוא מפעל כדורסל קפריסאי בשיטת גביע (המפסיד יוצא, או "נוקאאוט"), שנוסד בשנת 1967 ומנוהל על ידי איגוד הכדורסל הקפריסאי.
בגביע מתחרות כיום רק קבוצות הכדורסל של שתי הליגות המקצועניות בקפריסין.
Psyonix
Psyonix LLC היא מפתחת משחקי וידאו אמריקאית שבסיסה בסן דייגו. החברה נוסדה בשנת 2000 על ידי דייב האגווד, והיא ידועה בעיקר בזכות משחקה Rocket League משנת 2015. במאי 2019, Psyonix נרכשה על ידי Epic Games.
היסטוריה
Psyonix נוסדה בשנת 2000 על ידי דייב האג'ווד, לאחר שהאג'ווד פיתחה בעבר תוכנות אינטרנט ומולטימדיה. פרויקט המשחק הראשון שלה היה Proteus, שבוטל. בדצמבר 2009, Psyonix וכל הצוות שלה עברו מראלי, צפון קרוליינה, למשרדים חדשים הממוקמים קרוב לרובע מנורות הגז בסן דייגו.החברה הוציאה את Supersonic Acrobatic Rocket Powered Battle-Cars ו- Monster Madness: Grave Danger בשנת 2008, והמשיכה בפרויקטים אחרים, כולל עבודת חוזה עבור מספר כותרים בתקציב גדול. לאחר מכן עבדה החברה על היורשת של Battle-Cars, Rocket League, שהפכה להצלחה מסחרית עבור החברה, והכניסה למעלה מ-70 מיליון דולר נכון לאפריל 2016. הצלחת Rocket League גרמה לחברה להתאים את המודלים העסקיים שלה, לפיה החברה יתמקדו בפיתוח משחקים מקוריים משלהם במקום לקבל יותר עבודת חוזה.Psyonix הודיעה במאי 2019 שהם נרכשו על ידי Epic Games. ל-Psyonix כבר היו יחסי עבודה עם Epic מעבודתם על משחקי Unreal Tournament.
פרס המוזיקה האמריקאית לפסקול הטוב ביותר
פרס המוזיקה האמריקאית לפסקול הטוב ביותר הוא פרס המוענק מאז שנת 1996. סדרת הסרטים פיץ' פרפקט היא הזיכיון היחיד אשר כל אלבומי הפסקול שלו זכו בקטגוריה.
ישר אוילר
בגאומטריה, ישר אוילר הוא ישר מיוחד שמוגדר למשולש כלשהו. הוא קרוי על שמו של לאונרד אוילר שגילה אותו והוכיח את קיומו ב-1765.
ישר אוילר עובר במספר נקודות חשובות: מפגש התיכונים, מפגש הגבהים ומפגש האנכים האמצעיים. נוסף על כך, נמצאות עליו גם מרכז מעגל תשע הנקודות, ונקודות נוספות.
ישר אוילר מתנוון ואינו מוגדר עבור משולש שווה-צלעות, כי בו כל ארבע הנקודות מתלכדות.
הוכחה להימצאות מפגש הגבהים
נוכיח גם ש-3 הגבהים נפגשים בנקודה. נסמן את מפגש האנכים האמצעים ב-O ואת מפגש התיכונים ב-M.
נסמן את H כנקודה על המשך הקרן מ-M ל-O כך ש-|MO|=2|OH|. נעביר תיכון מ-A שעובר דרך M, ופוגש את צלע BC בנקודה 'A. נשים לב כי |A'M|=2|MA| בגלל שמפגש תיכונים חוצה תיכון ביחס 1:2. לכן, לפי זווית משותפת ויחס של 1:2. לכן, כי A'O אנך אמצעי ל-BC. אז, AH אנך ל-BC. בצורה דומה לשאר הצלעות, וכך נקבל ש-H מפגש הגבהים, ו-O, M, H על ישר ביחס 1:2.
ידידנו המשותף (מיני-סדרה, 1976)
ידידנו המשותף (באנגלית: Our Mutual Friend) היא מיני-סדרה בריטית משנת 1976, עיבוד לרומן באותו שם מאת צ'ארלס דיקנס. הסדרה נוצרה על ידי ה-BBC והיא כללה שבעה פרקים ששודרו ב-1976. הבמאי היה פיטר המונד.
את התסריט כתבו ג'וליה ג'ונס ודונלד צ'רצ'יל, שכתב את הסיטקום "מודי ופג" של רשת ITV. בגרסה זו הושמטו כמה דמויות משנה כדי להעביר את תוכן העלילה במגבלות הזמן. אבל הסדרה זכתה לשבחים מהמבקרים הבריטיים על כך שהיא מעבירה בנאמנות את האווירה של הרומן המקורי.
את המוזיקה לסדרה הלחין קארל דייוויס.
ווליס קורי-ווד
ווליס קורי-ווד (באנגלית: Wallis Currie-Wood נולדה ב-12 בדצמבר 1991) היא שחקנית אמריקאית. ידועה בשל משחקה בסדרת הדרמה "מזכירת המדינה".
ביוגרפיה
ווליס קורי-ווד נולדה ב-12 בדצמבר 1991 באוסטין, טקסס.
קריירה
לפני שלמדה בבית הספר ג'וליארד, קורי-ווד התנסתה במשחק באוסטין, טקסס, שם היא גם למדה כינור באוניברסיטת טקסס ובאקדמיה למוזיקה קאמרית של אוסטין. בזמן שלמדה בג'וליארד, היא הופיעה בתיאטרון בהפקות כמו הלילה השנים עשר וגן הדובדבנים. לאחר שסיימה את לימודיה בג'וליארד, לוהקה קורי-ווד לתפקיד בקומדיה המתמחה, בכיכובם של אן האת'ווי ורוברט דה נירו.
בשנת 2014 החלה לשחק בסדרת בדרמה מזכירת המדינה. היא גילמה את סטפני "סטיבי" מק'קורד בתה של מזכירת המדינה אליזבת מק'קורד (טיאה ליאוני ).
אילורודון
אילורודון (שם מדעי: Aelurodon) הוא סוג יונק נכחד ממשפחת הכלביים, שחי במהלך תקופת המיוקן באמריקה הצפונית לפני 16 עד 53 מיליון שנים מזמננו. הוא הוגדר ב-1858 בידי החוקר ג'וזף ליידי ובסוגו נכללו 6 מינים. טורף זה היה נפוץ מאוד בתקופתו וזאת לפי ממצאי מאובנים שהתגלו במדינות רבות ביניהם: טקסס, נברסקה, נבדה, קולורדו, קליפורניה, מונטנה, קנזס ופלורידה.
מאפיינים
האילורודון הגיע לאורך של מטר וחצי ולמשקל של 40 קילוגרם בקירוב. הוא היה בעל חוטם קצר מאוד, שונה מכל כלב מודרני והיה בעל חוש ריח גרוע יותר. עם זאת היו לו לסתות חזקות כמו לסתות צבוע שאיתן היה יכול ללנשוך בעוצמה רבה. מבנה זה רמז שהוא ניזון כהיפרקרניבור והתבסס בעיקר על בשר חיות קטנות עד בינוניות במישורים. להקת כלבים יכלה להרוג טרף הגדול מהן בהרבה. עם זאת בדומה לצבועים אולי הוא ניזון בעיקר מנבלות שהיו פזורות במישורים ועם לסתותיו היה יכול לרסק עצמות.
הוא היה אחד מאחרוני בני תת-משפחת הבורופגיים - תת-משפחת כלביים קדומה שהכילה טורפים בעלי לסתות חזקות, כמו האפיסיון והבורופאגוס. קבוצה זו התפתחה באמריקה הצפונית לאורך הערבות והפרריה הקדומה, בה רעו אייליים, גמליים קדומים ואף מפריטי פרסה כמו סוסים וקרנפים קדומים. כלבים אלה שלטו בערבה, אך החלו להיכחד עקב תחרות עם הטורפים המקומיים, ובהם שנחרבים, צבועים, הדוב הקדום אינדרקטוס וגם כלבים קטנים יותר מהסוג כלב שהחלו לגדול בסוף המיוקן.
באקה-ג'ת
באקה-ג'ת (בערבית: باقة جت) הייתה עיר בנפת חדרה של מחוז חיפה. היא כללה בתוכה את העיר באקה אל-גרבייה ואת המועצה המקומית ג'ת שאוחדו בשנת 2003 כחלק מחוק התוכנית להבראת כלכלת ישראל.
בנובמבר 2006 מונתה לעיר ועדה קרואה בראשות יצחק ולד. בנובמבר 2008 דנה הכנסת בהצעת חוק שנועדה לבטל את איחוד הרשויות ולהשיב את המצב לקדמותו. ההצעה זכתה בקריאה השנייה לתמיכה של 49 חברי כנסת, לעומת מתנגד אחד, ואולם מאחר שמדובר בהצעת חוק תקציבית, לפי חוק יסוד: משק המדינה נדרשו 50 חברי כנסת לשם אישורה, ולכן לא התקבלה. ההצעה נדונה מחדש בכנסת ה-18 ואושרה ביולי 2010. ביטול האיחוד נכנס לתוקף ב-1 בנובמבר 2010.
באקה אל-גרבייה
באקה אל-גרבייה (ערבית: باقة الغربية, תעתיק מדויק: "באקה אלע'רבייה", משמעות השם: "באקה המערבית") הוכרזה כעיר בשנת 1996 ואוחדה עם המועצה המקומית ג'ת בשנת 2003. באקה היא אחד משלושה כפרים פלסטיניים שחולקו לשניים ב-1949, עם קביעת הקו הירוק לאחר מלחמת העצמאות: באקה אל-גרבייה (באקה המערבית) היא החלק שנשאר בצד הישראלי של הגבול ובאקה אל שרקייה (באקה המזרחית) היא החלק שנשאר בצד הירדני של הגבול. בתקופת המנדט הבריטי הייתה באקה יישוב במחוז טולכרם.
באקה נחשבת למרכז עירוני עבור הכפרים השכנים, ויש בה מוסדות חינוך ובריאות. תושבי באקה מתפרנסים בעיקר מתעשייה ומעט מחקלאות, ורוב תושביה עובדים בערים הסמוכות או במפעלים בתל אביב, חיפה, גוש דן והשרון.
ג'ת
הכפר ג'ת (בערבית: جت) שוכן על גבעה בסמוך לקו הירוק, ודרומית לבאקה אל-גרביה. זקני הכפר יודעים לספר שהכפר נוסד על ידי 5 אחים, שכל אח הפך למשפחה במרוץ הימים, ונוספו משפחות ממקומות אחרים. ג'ת הייתה מועצה מקומית עצמאית מ-1959 ועד האיחוד ב-2003.
תושבי ג'ת מתפרנסים בעיקר ממקצועות חופשיים, כשכירים, ביניהם הרבה עובדי הייטק ומעט מתפרנסים מחקלאות ותעשייה. רוב תושביה עובדים בערים הסמוכות או במפעלים בתל אביב, חיפה, גוש דן והשרון. בג'ת שיעור גבוה של תושביה הם בעלי תארים גבוהים. מצבם הכלכלי של תושבי ג'ת טוב יחסית לאוכלוסייה הערבית במדינה.
הר ארבוס
הר אֶרֶבּוּס (Mount Erebus) באנטארקטיקה הוא הר הגעש הפעיל הדרומי ביותר בכדור הארץ. ההר נמצא באי רוס, והוא מתנשא לגובה 3,794 מטרים. באי מצויים שלושה הרי געש נוספים, רדומים. ארבוס פעיל באופן רצוף מאז שנת 1972. על ההר קיימת תצפית מדעית המנוהלת על ידי "המכון הטכנולוגי למכרות וטכנולוגיה של ניו מקסיקו". הר הגעש יושב מעל פרוסת קרום דקה, כך שסלע מותך מתרומם ביתר קלות מתוך כדור הארץ. בלועו של הר ארבוס קיים אגם של לבה נוזלית, אחד מאגמי הלבה הבודדים בעולם. הלבה מתפרצת מן האגם מספר פעמים ביום, כמו בהר הגעש סטרומבולי. בשנת 2005 נצפו מספר התפרצויות אפר וזרמי לבה קטנים מתוך פירים ליד אגם הלבה.
היישוב האנטארקטי הגדול ביותר - תחנת מק'מרדו, המופעלת על ידי ארצות הברית - נמצא בטווח הראייה של הר הגעש (כ -40 ק"מ משם).
הר ארבוס התגלה בשנת 1841 על ידי חוקר הקוטב סר ג'יימס קלארק רוס, שקרא לו על שמה של "ארבוס", אחת משתי אוניות המשלחת. מקור השם במיתולוגיה היוונית, הכינוי שניתן לחלק מעולם השאול, שאותו עוברים המתים בדרכם לממלכת המתים, היא האדס. הספינה האחרת הייתה "טרור", שהעניקה את שמה להר טרור (הר געש אחר). המטפסים הראשונים להר היו חברי משלחת נמרוד של ארנסט שקלטון לקוטב הדרומי, בשנת 1908.
האסון האווירי על הר ארבוס
ב-28 בנובמבר 1979 התרסק על הר ארבוס מטוס אייר ניו זילנד בטיסה מספר 901. זו הייתה טיסת תיור שיצאה משדה התעופה באוקלנד אל עבר אנטארקטיקה לצורך תצפית. המטוס, מדגם DC-10-30, התרסק אל צלע ההר וכל 257 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו.
זכוכנים
זכוכנים (שם מדעי: Hexactinellid) הם מחלקה של ספוגים בעלי שלד העשוי מאוסף של מחטי שלד צורניים (החומר צורן דו-חמצני משמש לייצור זכוכית, ומכאן שמם) בעלי ארבעה ו\או שישה קודקודים. כיום מוגדרים כ-600 מינים שהם כ-7% ממיני הספוגים. אילו בעלי חיים ימיים הנמצאים בעיקר באזורי זרימה שכבתית או זרמים חלשים, בעומק הים או במערות.
ביולוגיה
רוב גופם עשוי מתאי ענק מרובי גרעינים (Syncytium). בקבוצה מופיעים במקום תאי האפידרמיס, שישנם בקבוצות אחרות של ספוגיים, רשת של תאים גדולים, מרובי-גרעינים ודמויי-אמבה, מבעדם עוברות מחטי השלד. שלא כמו ספוגיים אחרים, אין לזכוכנים יכולת התכווצות.
הזכוכנים מסוגלים, בעזרת מערכת ייחודית, להוליך זרמים חשמליים דרך גופם ובכך לאפשר להם להגיב במהירות לגירויים חיצוניים. לזכוכנים כגון Euplectella aspergillum יש ציצת סיבים המשתרעים כלפי חוץ כמו כתר הפוך בבסיס השלד שלהם. אורכם של סיבים אלו הוא 50-175 מילימטרים ועוביים כשל שערה אנושית.
יצורים אלה חיים במשך הרבה מאוד זמן, אבל הגיל המדויק שלהם קשה למדידה. מחקר אחד המבוסס על מודלים העריך את גילה המשוער של דגימה של Scolymastra joubini בכ-23,000 שנים, שנחשב לבלתי אפשרי. מיני המים הרדודים של זכוכנים נדירים מאוד ברחבי העולם. באנטארקטיקה שני מינים נמצאו במים רדודים של 33 מטר מתחת לקרח. באחד מהמינים בים התיכון מופיע במים רדודים של 18 מטר במערה עם עלייה של מים קרים ממעמקי הים.
שליחי הבלוז
תחילת הדרך (1993-2003)
הלהקה הוקמה על ידי צ'לי סיגלסקי בשנת 1993. לאחר חברויות בלהקת "ילד", "צ'לי והקומיקס", "ערפל" ולהקות ליווי של זמרים שונים, הניסיון לבצע חומר מקורי לא צלח ולכן הקימו סיגלסקי והאמרגן איתמר אשרוב להקת גרסאות כיסוי על טהרת הבלוז בשם "רוג'ר בלוז בנד", שהתבססה על נגנים מזדמנים. לאחר החלטה לשנות כיוון מוזיקלי, שונה שם הלהקה ל"שליחי הבלוז", והיא החלה לבצע גרסאות כיסוי של קלאסיקות רוק ואומני בלוז משנות ה-60 וה-70. הלהקה זכתה להצלחה והחלה להופיע בערבי מחווה במועדון הבארבי, "הייניקן הבימה קלאב" ומועדונים נוספים בישראל.
הלהקה הייתה שותפה לפרויקטים מצליחים עם דני שושן ו"הצ'רצ'ילים", חיימון אלגרנטי והאריות, עוזי פוקס והסגנונות. אחת לזמן מה עברה הלהקה שינויים בהרכבה, ובתקופה זו הצטרף הבסיסט ערן סנדרי. בשנת 1996 הצטרף ללהקה ערן זילברברג מלהקת איזי והפתולוגים, אך הוא פרש תוך זמן קצר.
עם ההצלחה הופיעו בלהקה בעיות על רקע היחסים הבין-אישיים והיא החליטה על הפסקת פעילות. כחודש לאחר ההפסקה החליט סיגלסקי להקים מחדש את הלהקה, כשלצידו ערן סנדרי הבסיסט שהיה שותף להרכב הקודם. הם צירפו את הקלידן ניב חובב, שמתאפיין גם ביכולת שירה במנעד רחב, את אלי חדד מבנזין וישראל חדד לסירוגין על התופים ואת אריה מוסקונה כסולן הלהקה. יחד הם יצאו לדרך חדשה וזכו שוב להצלחה. עם ייסודו של ההרכב החדש, החליטו חובב וסיגלסקי לעבוד על רעיון ישן ומשותף לשניהם, סדרה של מופעי הצדעה וערבי מחווה ללהקות רוק משנות ה-60 וה-70, כשבראשן פינק פלויד, לד זפלין, דיפ פרפל ועוד. גם הופעות אלו זכו להצלחה רבה. עם עזיבתו של הבסיסט סנדרי את ישראל, צורף להרכב גולן זוסקוביץ'. לצורך ערבי ההצדעה צורף ברט וקנין ששמו נודע בז'אנר זה. כעבור שנה עברה הלהקה שינויים נוספים בהרכבה ודני שושן תפס עת עמדת הסולן ושאול אליהו את עמדת המתופף.
השנים האחרונות (2003 והלאה)
סיגלסקי והלהקה המשיכו להופיע ברחבי ישראל ובמועדונים קבועים: בארבי, קמלוט והייניקן הבימה. הלהקה הוציאה את אלבום הבכורה שלה "מה יהיה" שהורכב מחומרים מקוריים שכתב סיגלסקי. האלבום כמעט לא נמכר והלהקה המשיכה כלהקת קאברים.
בשנת 2003 ביצעה הלהקה הופעת מחווה למאיר אריאל, במסגרתה נוצרה כימיה בין הלהקה לבין המוזיקאי והשחקן דן תורן. הלהקה החלה להופיע בד בבד עם החומר של תורן ועם החומר המקורי של הלהקה מהאלבום. סנדרי חזר לישראל והחליף את זוסקוביץ', ווקנין החליף שוב את דני שושן. בשנת 2006 יצא אלבומו של תורן "פרח פרי" בליווי הלהקה. בסוף אותה שנה השתתפו במופע "וודסטוק 1969 בתל אביב", בו ביצעו גרסאות של שירי להקת The Who.
ביולי 2004 השתתפה הלהקה שוב במופע לזכרו של מאיר אריאל בקיבוץ משמרות,וב-2006 השתתפה הלהקה פעם נוספת במופע לזכרו.
בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 החלה הלהקה לאסוף חומרים לאלבומה השני והוציאה את השירים "כמו ציפור" ו"בשדה ירוק" (חידוש שירם של מאיר אריאל ודני סנדרסון) בהם שר ניב חובב. לבסוף שני השירים נותרו כסינגלים בודדים.
בסוף שנת 2009 עזב וקנין את הלהקה בשנית. ניב חובב עבר מעמדת הקלידים לעמדת הסולן הראשי, ובאותה השנה צורף ללהקה הקלידן ארז עופר שעזב בשנת 2012. ניב חובב כיום מתפקד בלהקה כסולן ראשי וקלידן.
במאי 2010 אירחה הלהקה את הזמרת מרגלית אנקורי, במופע שעלה במסגרת פסטיבל תרבות של שלום.
בשנת 2012 הלהקה הפכה ללהקת הכיסוי הוותיקה בישראל, והחלה בשיתוף פעולה מיוחד עם זמרת הרוק והסול מהמובילות בארץ – אורטל אדרי (בוגרת תוכנית הטלוויזיה "כוכב נולד 9"), בערב שכולו מוקדש לאגדות הרוק והסול של כל הזמנים: פינק פלויד, לד זפלין, קווין, דיפ פרפל, אדל, אטה ג'יימס, סטיבי וונדר, ארת'ה פרנקלין, טינה טרנר ועוד.
באפריל 2014, כ-14 שנים לאחר הפסקת שיתוף הפעולה בין חמי רודנר לשליחי הבלוז, התקיימה במועדון הבארבי הופעה של רודנר עם הלהקה בה בוצעו חומרים מהאלבום "גאולה". הופעה זו הייתה איחוד כמעט מלא של שליחי הבלוז בהרכב שהקליט את "גאולה", מלבד ערן סנדרי שסירב לקחת חלק באירוע עקב היעדרם של ניב חובב ושאול אליהו (חברי הלהקה הנוכחיים) ממנו. עם או בלי קשר לאירוע, בסוף אותה השנה עזב סנדרי את הלהקה לאחר כעשור וחצי של חברות בה, ובעמדת הבס החליף אותו עידן סיגלסקי, בנו של צ'לי.
יעקב צבי מקלנבורג
הרב יעקב צבי מֶקְלֶנְבּוּרג (מעקלענבורג; תקמ"ה בערך – תרכ"ה; 1785 – 1865) היה מרבני גרמניה במאה ה-19. התפרסם בחיבורו על התורה הכתב והקבלה. ספרו זה היה הראשון בסדרת ספרים שהתפרסמו בתקופתו על ידי רבנים אורתודוקסים שונים במגמה למנוע את התפשטות הרפורמה.
ביוגרפיה
נולד בערך בשנת תקמ"ה לאביו גמליאל. בצעירותו עסק במסחר. משנת תק"ץ (1830) שימש כרב בקניגסברג בפרוסיה המזרחית, שם התוודע ל"מתקני הדת" ונאלץ להתמודד עִמם. יחד עם המלבי"ם יצא נגד אספת הרבנים הרפורמים שהתקיימה בשנת תר"ד (1844) בבראונשווייג. באספה זו דנו על תיקונים שיש להכניס בדת ועל קידום תנועתם. החלטות האספה היו ביטול תפילת "כל נדרי" וההיתר לנישואין בין יהודים לגויים. המלבי"ם כתב על אספה זו:
חיבורו העיקרי הוא פירושו על חמישה חומשי תורה, "הכתב והקבלה". מטרת חיבור זה היא לחבר את התורה שבכתב ("הכתב") עם התורה שבעל פה ("הקבלה"). ספרו זה ראה אור לראשונה עוד בחייו, בשנת תקצ"ט, ונדפס שנית בשנת תר"מ, 15 שנה לאחר פטירתו, במהדורה מורחבת הכוללת פסקאות שנשמטו מהמהדורה הראשונה. מאז נדפס הספר במהדורות נוספות וזכה לפופולריות רבה. לפני מספר שנים יצאה לאור מהדורה מחודשת ומהודרת, והיא מומנה על ידי אחד מצאצאיו וקרויה על שמו - "מהדורת לובינג". בנוסף לחיבור זה כתב פירוש על סדר התפילה בשם "עיון תפילה", שבמהדורותיו הראשונות נדפס יחד עם ספרו של הרב יעקב לורברבוים מליסא "דרך החיים".
בשנת תרכ"א (1861) היה מהראשונים שנתנו את הסכמתם לספרו של הרב צבי הירש קלישר "דרישת ציון". בהסכמתו כתב:.
נפטר בד' בניסן תרכ"ה (1865).
שיטתו הפרשנית
מטרת הספר ה"כתב והקבלה" היא (כך בשער הספר). זהו הפירוש השלם הראשון על התורה שנכתב כנגד הגישה הרפורמית. בהקשר זה מדגיש המחבר. פירושו מראה את היסודות הלשוניים והדקדוקיים של דרשות חז"ל בטקסט המקראי, ובכך מראה את החיבור בין התורה שבכתב לתורה שבעל פה. במקום הקדמה כתב המחבר מאמר מליצי בשם "מאמר התורה", בו כביכול מסבירה התורה בעצמה מדוע נכתבה בלשון קצרה וסתומה המחייבת להסתייע בדברי חז"ל על מנת להבינה. . . הספר כולל פירושים לשוניים ופרשניים מקוריים רבים, והוא מרבה להסתמך מלבד על הפרשנות המסורתית גם על פירושיהם של הגר"א, נפתלי הרץ וייזל ושד"ל.
דוגמאות לפרשנותו המקורית המתבססת על דקדוקים לשוניים:
צ'ולנונט סוריוד
הגנרל בדימוס צ'ולנונט סוריוד (בתאית: สุรยุทธ์ จุลานนท์; נולד ב-28 באוגוסט 1943), ראש הממשלה הזמני של תאילנד ומפקד צבא תאילנד לשעבר.
ב-40 שנות הקריירה הצבאית שלו, נתפס סוראיוד כמפקד יעיל וישר, וזכה לשבחים רבים על תפקודו כמפקד הצבא. עם פרישתו מהצבא בשנת 2003, מונה כחבר המועצה המייעצת למלך תאילנד. סוראיוד נחשב כמקורב לגורמים בצבא ארצות הברית, שהרבו לשבח את תפקודו. עם שחרורו מהצבא, הצטרף סוראיוד, בודהיסט אדוק, למנזר בודהיסטי, ושהה במקום למשך תקופה מסוימת. בעבר הכריז כי אין בכוונתו להיכנס ל"ביצה הפוליטית", אולם כאמור, לבסוף עשה זאת.
סוריוד נבחר על ידי השבועון "טיים" ל"גיבור של אסיה", בשל היותו חייל מקצועי המעוניין ברפורמות. הוא נתפס בארצו כאיש הגון ובעל כישורים מוכחים.
דאגלס אנגלברט
ד"ר דאגלס קארל אנגלברט (באנגלית: Douglas Carl Engelbart; 30 בינואר 1925 – 2 ביולי 2013) היה ממציא אמריקאי שנודע בין השאר כממציא עכבר המחשב. הוא היה חלוץ בממשקי אדם-מחשב, GUI, היפרטקסט ורשתות מחשבים. לאנגלברט הוענק פרס טיורינג בשנת 1997 ומדליית בנג'מין פרנקלין בשנת 1999.
ביוגרפיה
אנגלברט נולד בפורטלנד שבאורגון, השני מבין שלושה ילדים להורים ממוצא גרמני, שוודי ונורווגי. משפחתו התגוררה בפורטלנד עד מות אביו, כאשר היה בן 9 או 10 עברו לכפר Johnson Creek. את לימודיו התיכוניים סיים בפורטלנד בתיכון על שם פרנקלין ב-1942. הוא למד תואר ראשון בהנדסת חשמל באוניברסיטת המדינה של אורגון. באמצע לימודיו, לקראת סוף מלחמת העולם השנייה, זומן אנגלברט לחיל הים האמריקאי ושירת שנתיים בפיליפינים בתור טכנאי מכ"ם. על אי קטן בבקתה הוא קרא לראשונה מאמר של וניבר בוש "As We May Think", אשר השפיע עליו רבות. לאחר המלחמה חזר לאורגון וסיים את לימודיו בשנת 1948.