cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סוזן לה פלש פיקוט
ראשית חיים
אביה של סוזן, ג'וזף לה פלש, הנקרא גם עין הברזל, היה ממוצא פונקה וקנדי צרפתי. הוא התחנך בסנט לואיס, מיזורי, אך חזר לשמורה כאדם צעיר. הוא הזדהה מבחינה תרבותית כאומהה. בשנת 1853 הוא אומץ על ידי הצ'יף ביג אלק, שבחר בו כיורשו, ובסביבות 1855 לפלשה הפך למנהיג הראשי של שבט אומהה. עין הברזל ניסה לעזור לעמו על ידי עידוד מידה מסוימת של התבוללות, במיוחד באמצעות מדיניות הקצאת הקרקע, שגרמה לחיכוכים מסוימים בקרב האומהה.
אמה של סוזן, מרי גייל, הייתה בתם של ד"ר ג'ון גייל, מנתח לבן של צבא ארצות הברית שהוצב בפורט אטקינסון, וניקומי, אישה ממורשת אומהה/ אוטו / איווה. גייל הייתה גם בתו החורגת של סוחר הפרוות והמדינאי הבולט של נברסקה פיטר א. סרפי. כמו בעלה, מרי גייל הזדהתה כאומהה. אף על פי שהיא הבינה צרפתית ואנגלית, היא סירבה לדבר שפה אחרת מלבד אומהה.
סוזן הייתה הצעירה מבין ארבע אחיות, סוסט ( 1854–1903 ), רוזלי (1861–1900), ומרגריט (1862–1945). אחיה למחצה המבוגר פרנסיס לה פלש, שנולד ב-1857 לאשתו השנייה של אביה, הפך מאוחר יותר לכאתנולוג, אנתרופולוג ומוזיקולוג (או אתונומוזיקולוג ), שהתמקד בתרבויות האומהה והאוסאז'. ככל שגדלה, לה פלש למדה את מסורות מורשתה, אבל הוריה הרגישו שטקסים מסוימים יזיקו בעולם הלבן. הם לא נתנו לבתם הצעירה שם ממורשת האומהה ומנעו ממנה לקבל קעקועים מסורתיים על מצחה. היא דיברה אומהה עם הוריה (במיוחד עם אמה), אך אביה ואחותה הבכורה סוסט עודדו אותה לדבר אנגלית עם אחיותיה, כדי שתשלוט בשתי השפות. בילדותה, לה פלש הייתה עדה למוות של אישה הודית חולה לאחר שרופא לבן סירב לטפל בה. מאוחר יותר היא ציינה את הטרגדיה הזו כהשראה שלה להתאמן כרופאה, כדי שתוכל לספק טיפול לאנשים שחיים איתה בשמורת אומהה.
חינוך מוקדם
החינוך של לה פלש החל מוקדם, בבית הספר למיסיון בשמורה. הוא נוהל תחילה על ידי הפרסביטריאנים ולאחר מכן על ידי הקווייקרים, לאחר חקיקת " מדיניות השלום " של הנשיא יוליסס ס. גרנט בשנת 1869. בית הספר היה פנימייה שבה לימדו את הילידים חינוך אמריקאי אירופאי על מנת להטמיע אותם בחברה הלבנה.
לאחר מספר שנים בבית הספר למיסיון, לה פלש עזבה את השמורה לאליזבת, ניו ג'רזי, שם למדה במכון אליזבת במשך שנתיים וחצי. היא חזרה לשמורה ב-1882 ולימדה בבית הספר של הסוכנות. היא עזבה שוב ללמוד במכון המפטון בהמפטון, וירג'יניה, מ-1884 עד 1886. מבחינה היסטורית הוא הוקם כמכללה לשחורים לאחר מלחמת האזרחים האמריקאית, אך הפך ליעד גם לסטודנטים אינדיאנים.
לה פלש למדה בהמפטון עם אחותה מרגריט, אחיה החורג קארי ועשרה ילדים נוספים מאומהה. הבנות למדו מיומנויות עקרות בית והבנים למדו מיומנויות מקצועיות כחלק מהמיומנויות המעשיות שקודמו בבית הספר. בזמן שלה פלש הייתה סטודנטית במכון המפטון, הייתה לה מערכת יחסים רומנטית עם גבר צעיר משבט הסיו בשם תומאס איקיניפי. היא כינתה אותו בחיבה כ"TI", אך ניתקה את מערכת היחסים עמו לפני שסיימה את לימודיה בהמפטון. לה פלש סיימה את לימודיה בהמפטון ב-20 במאי 1886 והייתה בעלת הציון השני בטיבו במחזור. כמו כן, הוענק לה פרס דמורסט, המוענק לבוגרת המסיימת שזוכה לציוני הבחינה הגבוהים ביותר במהלך השנה הצעירה.
בוגרות של מכון המפטון קיבלו בדרך כלל עידוד ללמד או לחזור לשמורה שלהן ולהפוך לנשים ולאמהות נוצריות. לה פלש החליטה בשנת 1886 להגיש בקשה לבית הספר לרפואה.
בית ספר לרפואה
אף על פי שנשים היו לעיתים קרובות מרפאות בחברה ההודית של אומהה, זה היה נדיר שאישה מהתקופה הוויקטוריאנית בארצות הברית הולכת לבית ספר לרפואה. בסוף המאה ה-19, רק כמה בתי ספר לרפואה קיבלו נשים.
לה פלש התקבלה לקולג' הרפואה לנשים בפנסילבניה (WMCP), שהוקם ב-1850 כאחד מבתי הספר הבודדים לרפואה בחוף המזרחי לחינוך נשים. אולם בית הספר לרפואה היה יקר והיא לא יכלה להרשות זאת לעצמה. היא פנתה לעזרה לחברת המשפחה אליס פלטשר, אתנוגרפית ממסצ'וסטס שהייתה לה רשת רחבה של קשרים בתוך ארגוני רפורמות נשים. לה פלש עזרה בעבר לאחותה של פלטשר להבריא בעקבות התלקחות של שיגרון דלקתי.
פלטשר עודד את לה פלש לפנות לאגודה ההודית של קונטיקט, שלוחה מקומית של האגודה הלאומית לנשים הודיות (WNIA). ה-WNIA ביקש "לתרבת" את האינדיאנים על ידי עידוד ערכים ויקטוריאניים ביתיים בקרב נשים הודיות, ונתן חסות למטרוניות שדה שתפקידן היה ללמד נשים אינדיאניות "ניקיון" ו"יראת שמים".
ב-WMCP לה פלש למדה כימיה, אנטומיה, פיזיולוגיה, היסטולוגיה, מדעי התרופות, מיילדות ורפואה כללית, וכמו בני גילה, עשתה עבודה קלינית במתקנים בפילדלפיה לצד סטודנטים ממכללות אחרות, גברים ונשים כאחד. בזמן שלמדה בבית ספר לרפואה, לה פלש שינתה את המראה שלה. היא החלה להתלבש כמו חבריה הלבנים לכיתה וסידרה את שערה בצורת לחמנייה על ראשה כפי שהם התלבשו.
לאחר השנה השנייה של לה פלש בבית הספר לרפואה, היא נאלצה לחזור הביתה כדי לעזור למשפחתה, שרבים מהם חלו עקב התפרצות חצבת. מחלה זו עלולה להיות קשה עבור מבוגרים וילדים כאחד. במהלך שאר לימודיה, היא הייתה כותבת מכתבים הביתה עם עצות רפואיות.
היא סיימה את לימודיה בראש כיתתה ב-14 במרץ 1889, לאחר מסלול לימודים קפדני בן שלוש שנים.
היא שמרה על קשריה עם האגודה לאחר הלימודים לרפואה. הם מינו אותה כמיסיונרית רפואית לאומהה לאחר סיום הלימודים, והאגודה מימנה עבורה רכישת מכשירים רפואיים וספרים במהלך שנותיה הראשונות של עיסוק ברפואה בנברסקה.
פרקטיקה רפואית
לה פלש חזרה לשמורת אומהה ב-1889 כדי להיכנס לתפקידה כרופאה בפנימייה הממשלתית בשמורה, המנוהלת על ידי המשרד לענייני הודו. שם היא הייתה אחראית ללמד את התלמידים על היגיינה ושמירה על בריאותם.
אף על פי שהיא לא הייתה מחויבת לדאוג לקהילה הרחבה יותר, בית הספר היה קרוב יותר לאנשים רבים מאשר סוכנות השמורה הרשמית, ולה פלש מצאה את עצמה דואגת לרבים מחברי הקהילה כמו גם לילדים של בית הספר. ללה פלש היו לעיתים קרובות ימי עבודה של 20 שעות והיא הייתה אחראית על למעלה מ-1,200 אנשים. מהמשרד שלה בפינה בחצר בית הספר, עם הציוד שסיפקה האגודה ההודית של קונטיקט, היא עזרה לאנשים עם בריאותם אך גם במשימות ארציות יותר, כמו כתיבת מכתבים ותרגום מסמכים רשמיים.
היא זכתה לאמון נרחב בקהילה, עשתה ביקורי בית וטיפלה בחולים עם שחפת, שפעת, כולרה, דיזנטריה וטרכומה. המשרד הראשון שלה, שהיה בגודל 12 על 16 רגל בלבד, שימש כמקום מפגש קהילתי.
במשך כמה שנים היא נסעה בשמורה וטיפלה בחולים, במשכורת ממשלתית של 500$ לשנה, בנוסף ל-250$ מהאגודה הלאומית לנשים הודיות על עבודתה כשסיונרית רפואית.
בדצמבר 1892 היא חלתה מאוד, והייתה מרותקת למיטה במשך מספר שבועות. היא נאלצה לקחת חופש ב-1893 כדי לטפל באמה החולה וגם כדי לשקם את בריאותה. היא התפטרה ב-1893 כדי לטפל באמה הגוססת, תוך שהיא שמה חובות משפחתיות לפני עבודתה הציבורית בסדר העדיפויות שלה.
לפיקוט ולבעלה היו שני בנים: קאריל, ילידת 1895 או 1896, ופייר, יליד 1898. פיקוט המשיכה לעסוק ברפואה לאחר לידת ילדיה, תלויה בתמיכת בעלה כדי לאפשר זאת. זה היה יוצא דופן עבור נשים מהתקופה הוויקטוריאנית, שבדרך כלל ציפו מהן להישאר בבית לאחר הנישואין כדי להיות אמהות במשרה מלאה. פיקוט טיפלה הן באומהה והן בחולים לבנים בעיירה בנקרופט ובקהילות שמסביב. במידת הצורך, פיקוט אפילו הייתה לוקחת את ילדיה לביקורי בית איתה לפעמים.
מְתִינוּת
בנוסף לטיפול בבעיות הרפואיות המיידיות של אנשיה, פיקוט ביקשה לחנך את הקהילה שלה לגבי רפואה מונעת ובעיות בריאות ציבוריות אחרות, כולל מתינות. אלכוהוליזם היה בעיה רצינית בשמורת אומהה, ואישית עבור פיקוט: בעלה הנרי היה אלכוהוליסט. לבנים חסרי מוניטין השתמשו באלכוהול כדי לנצל את תושבי אומהה תוך כדי ביצוע עסקאות קרקע. פיקוט, כרופאה וחברה בולטת בקהילה, הייתה מודעת היטב לנזק שגרמו מנהגים כאלה. לה פלש תמכה באמצעים כגון כפייה וענישה כדי להניא אנשים מצריכת אלכוהול בתוך קהילת אומהה. תחת שלטונו של אביה, הונהגה מערכת משטרה חשאית שתמכה בענישה גופנית כדי להטיל משמעת על אלו שצרכו אלכוהול.
פיקוט פעלה נגד אלכוהול, נתנה הרצאות על סגולות המתינות ואימצה גם מאמצי כפייה, כמו איסור. בתחילת שנות ה-90, היא פעלה למען חוק איסור במחוז ת'רסטון, שלא עבר, בין השאר בגלל סוחרי אלכוהול חסרי מצפון שניצלו את אומהה האנאלפביתית בכך שהעבירו להם כרטיסי הצבעה עם "נגד איסור" עליהם. מקורות אחרים טוענים שהגברים ההודים שוחדו במשקאות חריפים מגברים לבנים. מאוחר יותר, היא הפעילה לחצץ למען הצעת חוק Meilklejohn, שתוציא מחוץ לחוק מכירת אלכוהול לכל בעל קרקע שרכושו עדיין הוחזק בנאמנות על ידי הממשלה. חוק Meiklejohn הפך לחוק בינואר 1897, אך התברר שכמעט בלתי אפשרי לאכוף.
פיקוט המשיכה להילחם באלכוהול עד סוף חייה, וכאשר דת הפיוטה הגיעה לשמורת אומהה בתחילת שנות ה-1900, היא קיבלה אותה בהדרגה כאמצעי להילחם באלכוהוליזם, שכן רבים מבני דת הפיוטה הצליחו להתחבר מחדש. עם המסורות הרוחניות שלהם ודוחים שאיפות אלכוהוליות.
תברואה, שחפת ורפורמות אחרות בבריאות הציבור
מעבר למתינות, פיקוט עבדה על נושאי בריאות הציבור בקהילה הרחבה יותר, כולל היגיינת בתי ספר, תברואה של מזון ומאמצים להילחם בהתפשטות השחפת. היא כיהנה במועצת הבריאות של העיירה וולטיל Walthill, והייתה חברה מייסדת באגודה הרפואית של מחוז ת'רסטון ב-1907. פיקוט הייתה גם יו"ר ועדת הבריאות הממלכתית של הפדרציה של נברסקה של מועדוני נשים במהלך העשור הראשון של המאה ה-20. כיו"ר, היא עמדה בראש המאמצים לחנך אנשים בנושאי בריאות הציבור, במיוחד בבתי הספר, מתוך אמונה שהמפתח למלחמה במחלות הוא חינוך. מאז לימודיה בבית הספר לרפואה, היא גם פעלה למען בניית בית חולים בשמורה. הוא הושלם לבסוף ב-1913 ולאחר מכן נקרא לכבודה זה היה בית החולים הראשון במימון פרטי בהזמנה. מסע הצלב החשוב ביותר שלה היה נגד שחפת, שהרגה מאות מבני אומהה, כולל בעלה הנרי ב-1905. ב-1907 היא כתבה למשרד ההודי כדי לנסות לשכנע אותם לעזור, אך הם דחו אותה, בטענה שיש חוסר במימון. מכיוון שעדיין לא הייתה תרופה זמינה, פיקוט דגלה בניקיון, באוויר צח והדברת זבובי הבית, שנחשבו כנשאים עיקריים של שחפת. נכונותה של פיקוט לעסוק בפעולה פוליטית הועברה לתחומים אחרים מלבד בריאות הציבור. לאחר מותו של בעלה, היא הפכה פעילה יותר ויותר בקמפיינים נגד הארכת תקופת האמון לאומהה. היא הייתה נציגת שר הפנים, במחאה על שינויים בפיקוח על האומהה.
נאבקים עם הירושה
סוגיית הקצאת הקרקע עלתה שוב כאשר בעלה של פיקוט, הנרי, מת ב-1905.הוא השאיר לה ולשני בניהם, פייר וקריל, כ-185 דונם של אדמה בדקוטה הדרומית, אך התעוררו סיבוכים בתביעה ובמכירתה.בזמן מותו של הנרי, האדמה עדיין הוחזקה בנאמנות על ידי הממשלה, וכדי לקבל את הכספים ממכירתה, היו על יורשיו להוכיח כשירות. לקטינים, כמו בניה של פיקוט, היה צריך להיות אפוטרופוס חוקי שיוכל להוכיח כשירות מטעמם. תהליך השגת הכספים המגיעים להם היה ארוך ומפרך, ופיקוט נאלצה לשלוח מכתב אחר מכתב למשרד ההודי כדי לגרום להם להכיר בה כאדם מוכשר כדי לקבל את חלקה בירושה, אשר ר' ג'יי טיילור, הסוכן בשמורת ינקטון, הצליח להעניק לה לבסוף ב-1907, כמעט שנתיים לאחר מות בעלה עם זאת, השגת הירושה של ילדיה התגלתה כמאבק קשה יותר. קרוב משפחה אחר, פיטר פיקוט, היה האפוטרופוס החוקי של אדמת בניה, מכיוון שהיא הייתה במדינה אחרת, אך הוא סירב להסכים למכירת הקרקע. פיקוט הגיבה בהפצצת הנציבה לופ, ראש המשרד ההודי, במכתבים, וציירה את פיטר פיקוט כשכור ואת ר. ג'יי טיילור כבלתי מתפשרת וחסרת יכולת, תוך שהיא מגישה לעצמה תיק כמנהלת הטובה ביותר של כספי בניה. הפעם, מכתביה זכו לתשומת לב, והמשרד ההודי השיב לה תוך שבוע מהמכתבים המקוריים, והודיע לה שטיילור קיבלה הוראה להתעלם מההתנגדויות של פיטר פיקוט. פיקוט השקיעה את הכסף הזה בנכסים להשכרה, והצליחה להשתמש בהכנסה הזו כדי לפרנס את עצמה ואת בניה. עם זאת, זה לא היה סוף המאבקים שלה עם הבירוקרטיה של הממשל הפדרלי. ילדיה ירשו אדמות מכמה מקרובי משפחתו של בעלה, והיא נכנסה לקרב נוסף עם הבירוקרטיה, שהסתיים בצורה חיובית ב-1908.
פעולה למען הקהילה
המאבקים של פיקוט עם הבירוקרטיה של ההקצאה נמשכו בשם חברים אחרים בקהילה שלה. בתפקידה כרופאה, פיקוט זכתה באמון הקהילה שלה, ותפקידה כמנהיגה מקומית התרחב מכותבת מכתבים/מתורגמנית למגנה של האינטרסים של אדמות אומהה. היא ביקשה לעזור לאומהה אחרים שרצו למכור את אדמותיהם ולהשיג שליטה על הכספים המגיעים להם, והיא גם ניסתה לסייע בפתרון מצבים שבהם לבנים ניצלו אינדיאנים שבחרו להשכירר אדמות. תוך כדי עבודה זו, היא נעשתה יותר ויותר מודעת וזועמת על הונאת הקרקעות שביצע סינדיקט של גברים בשמורת אומהה וסביבתה. פיקוט התמקדה בסינדיקט, שהורכב משלושה גברים לבנים ושני אומהה שהונו קטינים מירושותיהם בתפנית מוזרה, פיקוט, שבילתה חלק ניכר מחייה בהכרזה כי לאומהה יש את אותה יכולת ל"ציוויליזציה" כמו לכל אדם לבן, כתבה למשרד ההודי בשנת 1909 כדי לומר שחלק מאנשיה אינם מוכשרים מכדי להגן עליהם. עצמם נגד הרמאים ולכן נזקקו לאפוטרופסות המתמשכת של הממשל הפדרלי. בשנת 1910, היא נסעה לוושינגטון הבירה כדי לשוחח עם פקידים מהמשרד לענייני הודו (OIA), ואמרה להם שאף על פי שרוב בני אומהה היו מוכשרים לחלוטין לנהל את ענייניהם, המשרד ההודי חנק את התפתחות העסקים כישורים וידע על העולם הלבן בקרב הודים, ולפיכך חוסר הכשירות של מיעוט מבני אומהה היה, למעשה, אשמתו של הממשל הפדרלי טיעון זה היה תוצר של הקמפיינים שלה נגד איחוד סוכנויות אומהה ווינבאגו, שהוצעו ב-1904 והתחדשו ב-1910. פיקוט הייתה חלק מתנועה בקרב אומהה שהתנגדה לגיבוש זה, והשתמשה במכתבים ובכתבות עיתונות ביקורתיות קשות כדי להעביר את דבריה לבירוקרטיה של ה-OIA. היא טענה כי הגיבוש המיותר שנוצר על ידי האיחוד אינו אלא נטל נוסף על אומהה והיווה הוכחה נוספת לכך שה-OIA התייחס אליהם כמו ילדים, ולא כאזרחים המוכנים להשתתף בדמוקרטיה.היא המשיכה לעבוד למען קהילתה עד סוף חייה, אם כי נראה היה שהרבה מזה היה לשווא, שכן אנשיה איבדו הרבה מאדמות אבותיהם והפכו תלויים יותר, לא פחות, ב-OIA
מחלה, מוות ומורשת
פיקוט סבלה במשך רוב חייה ממחלה כרונית. בבית הספר לרפואה, היא הייתה מוטרדת מקשיי נשימה, ואחרי כמה שנים שעבדה בשמורה, היא נאלצה לקחת הפסקה כדי להחלים את בריאותה בשנת 1892, כיוון שסבלה מכאבים כרוניים בצווארה, בראשה ובאוזניה. היא החלימה אך חלתה שוב ב-1893, לאחר שנפילה מסוס הותירה אותה עם פציעות פנימיות משמעותיות.עם הזמן, מצבה של פיקוט גרם לה להתחרש.deaf. ככל שפיקוט הזדקנה, בריאותה ירדה, וכאשר נבנה בית החולים השמורה החדש בוולטהיל ב-1913, היא הייתה חלשה מכדי להיות המנהלת היחידה שלו. בתחילת מרץ 1915 היא סבלה מאוד ומתה. למחרת נערכו שירותי הן של הכנסייה הפרסביטריאנית והן של פרק האמטיסט של מסדר כוכב המזרח. מסרטן העצמות ב-18 בספטמבר 1915. היא קבורה בבית הקברות בנקרופט, בנקרופט, נברסקה ליד בעלה, אביה, אמה, אחיותיה ואחיה למחצה. בניה של פיקוט המשיכו לחיות חיים מלאים. קאריל פיקוט עשתה קריירה בצבא ארצות הברית ושירתה במלחמת העולם השנייה, ולבסוף התיישבה באל קאג'ון, קליפורניה. פייר פיקוט התגורר בוולטהיל, נברסקה, במשך רוב חייו והקים משפחה של שלושה ילדים בקריירה שלה, פיקוט שירתה למעלה מ-1,300 חולים בשטח של 450 מייל רבוע.
מחוות
בית החולים השמורה בוולטהיל, נברסקה, כיום מרכז קהילתי, נקרא על שם פיקוט והוכרז כנקודת ציון היסטורית לאומית ב-1993. בית החולים הוגדר גם כאחד מ-11 המקומות בסכנת הכחדה של 2018 על ידי הקרן הלאומית נמשכות עבודה לגיוס כספים לשיקומו בית ספר יסודי במערב אומהה נברסקה נקרא על שם פיקוט ב-17 ביוני 2017, יום השנה ה-152 להולדתה, גוגל פרסמה גוגל דודל לכבוד פיקוט. בשנת 2018, חזה של פיקוט נחנך במרכז התחבורה מרטין לותר קינג ג'וניור בסיו סיטי. בשנת 2019, פסל של לה פלשה הוקדש כחלק מפארק המורשת של אוניברסיטת המפטון. ב-11 באוקטובר 2021, יום העמים הילידים המוכר רשמית הראשון של נברסקה, פסל ברונזה של ד"ר סוזן לפלשה פיקוט נחשף על ידי צאצאיה בקניון המאה של לינקולן. בנג'מין ויקטור יצר את הברונזה של פיקוט. הוא אותו אמן שיצר את הפסל Chief Standing Bear שיושב כעת בקניון Centennial, וגרסה נוספת שלו ניצבת באולם הפסלים בוושינגטון די.סי.
בית הכנסת הספרדי ברוסה
בית הכנסת הספרדי "קהל גדול שלום" ברוסה היה בית כנסת, אשר פעל בעיר רוסה בבולגריה מ-1863 ועד 1952 ומ-1997 משמש ככנסיית "אלוהי הנבואה".
היסטוריה
קהילה יהודית ספרדית מתועדת ברוסה החל מהמחצית השנייה של המאה ה-18. הקהילה הספרדית התגוררה ברובה בשכונת חצר במרכז העיר. בראשית המאה ה-20 נכללה קהילת רוסה ברשימת 34 הקהילות המאורגנות בממלכת בולגריה, מנתה 4,300 נפשות וכ-75% מהם היו ספרדים. בתקופת בין המלחמות היו ראשי הקהל הספרדי יצחק חסון, נסים דניאל, רחמים אשרוב ויעקב משיח. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו ברוסה 3,000 יהודים. מרבית יהודי רוסה עלו לישראל לאחר הקמתה. ב-1949 נמנו ברוסה 452 יהודים וב-2004 מנתה הקהילה 200 נפשות.
המבנה
בניית בית הכנסת החלה ב-1862 והסתיימה שנה מאוחר יותר. המבנה שכן במרכז שכונת החצר היהודית, הוא היה בן שתי קומות והקיפה אותו חצר גדולה. הקומה השנייה שימשה לעזרת נשים. בית הכנסת היה מהודר, שמעו יצא אל מחוץ לבולגריה ובעיתון החבצלת נכתב אודותיו: "עצמת תפארתו אין לתאר בחרט אנוש". בית הכנסת הפך למרכז תרבותי וחברתי לקהילה הספרדדית של רוסה, ובו התקיימו גם טקסי חתונה של בני ובנות הקהילה והתכנסויות קהילתיות לרגל חגים ומועדים. לאחר העלייה ההמונית לישראל נמכר המבנה ושימש כנגרייה, ובהמשך שימש כסטודיו של צייר. ב-1997 נמכר האתר לכנסיית "אלוהי הנבואה" (באנגלית: Church of God of Prophecy).
עמוס שליאק
עמוס שליאק (בגרמנית: Amos Schliack; נולד ב-21 באוקטובר 1951) הוא צלם גרמני, המתגורר בהמבורג ובלונדון.
ביוגרפיה
שליאק נולד בבון כבנם השני של הנוירולוג והפרופסור הנס שליאק ואשתו רנאטה (לבית שטיינקופף). חדשים מעטים לאחר הולדתו עברה המשפחה לליבק, ובשנת 1956 עברה שנית, למערב ברלין, ובה גדל והתבגר. כאשר היה בן שלוש עשרה, גילה שליאק את מצלמת הפילם הישנה של אביו וערך באמצעותה את ניסיונותיו הראשונים בצילום. במהלך שנות ה-60' קיים אביו מחקר רפואי בשיתוף בית החולים הדסה בירושלים, וכך התאפשרה לו ההזדמנות לשהות ממושכת בישראל. תקופה זו עוררה בשליאק סקרנות עזה בנוגע לישראל וליהדות, שהשפיעה על דרכו בהמשך. לאחר סיום לימודיו בגימנזיום קאנט בברלין, למד אדריכלות באוניברסיטה הטכנית של ברלין, אצל דיטמר גרצבך. מפגש רב השפעה עם הצלם הרברט ליסט וידידות עמו הובילו את שליאק לממש את משיכתו לצילום כמקצוע.
קריירה
ב-1974 עבר שליאק להמבורג משיקולים מקצועיים, וב-1976 החל לעבוד עבור כתב העת החדש דאז, GEO, השבועון שטרן, כמו גם עבור כתבי עת אחרים. באותה תקופה יצר כתבות מקיפות רבות, ובשיתוף פעולה עם הכותבים ויבקה ברונס (Wibke Bruhns), הנריק ברודר (Henryk Broder) ומארק א. וודקוק (Mark E. Woodcock) הוציא לאור ספרים על אודות ירושלים, שכונת מאה שערים וניו יורק.
בין השנים 1978 ו-1981 בילה שליאק למעלה משנה וחצי (לא ברציפות) בירושלים במסגרת עבודתו עבור כתב העת GEO. בתקופה זו המשיך את שיתוף הפעולה עם ויבקה ברונס עבור כתב העת "שטרן". ב-1981 תיעד את חומת ברלין מצדה המערבי, במלאת עשרים שנה לבנייתה. התיעוד והכתבה התפרסמו ב"שטרן" ובספר שהוקדש לפרויקט. בקיץ 1982 שהה שליאק בניו יורק, ובה יצר, במסגרת חוזה עם חברת אלפרד דנהיל (Alfred Dunhill) סדרה של עבודות על גורדי שחקים, שהוצגו הן בתערוכה והן בספר שהוקדש לסדרה. על מנת להמחיש את רעיון הגובה, החליט – על אף פחד הגבהים איתו התמודד – לצלם מתוך מסוק, ולנסות להציג את נקודת מבטם של פועלי בניין על פיגומים גבוהים.
על צילומיו לכתבה “Station Peiper” אודות מרפאה לילדים חולי סרטן בבית החולים האוניברסיטאי של גיסן, שהתפרסמה ב"שטרן" בשנת 1983, זכה שליאק בפרס הראשון של התחרות היוקרתית World Press Photo. באמצע שנות ה-80 פנה שליאק לצילומי אוכל, פרסומות ודיוקנאות, ועד לשנת 2004 עבד בסטודיו פרטי ברובע הגרינדל בהמבורג עבור סוכנויות ידיעות וכתבי עת. במהלך תקופה זו יצר מספר ספרי בישול, בהם צילומי מזון וסקירות המתעדות אף את החקלאים, מגדלי המזון. במסגרת חוזה ארוך שנים עם הבנק Hamburger Sparkasse והסוכנות BBDO יצר עמוס קמפיין שכלל למעלה מ-100 צילומי שחור-לבן של תושבי המבורג. צילומים אלו הוצגו לאחר מכן.
בשנת 2004 עבר שליאק ללונדון. בקיץ 2006 שהה בחיפה, ובה תיעד את מלחמת לבנון השנייה ואת נפילת טילי החזבאללה, מנקודת מבטם של בית החולים רמב"ם ומגן דוד אדום. ב-2008 עבד בתל אביב במשך תשעה חודשים כצלם הבית, פרויקט לרגל חגיגות המאה לתל אביב. בשנת 2009 שב להמבורג ומאז הוא מחלק את זמנו בין המבורג ללונדון.
בהשראת מפגש עם האמן גונטר דמניג החל שליאק לתעד את פרויקט 'אבני נגף' Stolpersteine בהמבורג, ויזם ברובע מגוריו, ביום הזיכרון לליל הבדולח, את פעולת התושבים 'גרינדל מאירה' (Grindel Leuchtet). במסגרת הפעולה, בליל 9 בנובמבר (תאריך ליל הבדולח) מדליקים התושבים נרות לצד אבני הנגף הרבות במדרכות השכונה. יוזמה זו בה החל שליאק זכתה לחיים משל עצמה ומתקיימת מדי שנה. צילומיו את אבני הנגף ברובע הגרינדל, לצד צילומים ממאה שערים ומאושוויץ הוצגו בגלריה פוסטל, אף היא בשכונה.
רונאלדו דמוס
רונאלדו דמוס (בצרפתית: Ronaldo Damus; נולד ב-12 בספטמבר 1999 בהינש שבהאיטי) הוא כדורגלן האיטי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת סונדסוואל השוודית ובנבחרת האיטי.
קריירת מועדונים
דמוס שיחק במחלקת הנוער של דאלאס, וכן בנורת' טקסס מהליגה האמריקאית השלישית. ב-5 בינואר 2021 חתם באורנג' קאונטי מה-USL צ'מפיונשיפ. מרץ 2022 עבר לשוודיה בה משחק בקבוצת "סונדסוואל".
קריירה בנבחרת
ב-2 בספטמבר 2016 ערך דמוס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת האיטי, בהפסד 1-0 לנבחרת קוסטה ריקה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. הוא היה חלק מסגל הנבחרת בטורניר גביע הזהב 2021.
וייד בולדווין
וייד מנסון בולדווין הרביעי (באנגלית: Wade Manson Baldwin IV; נולד ב-29 במרץ 1996, ג'רזי סיטי, ניו ג'רזי, ארצות הברית) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדות הרכז והקלע במכבי תל אביב מליגת העל הישראלית ומהיורוליג.
ממפיס גריזליס
לאחר שנבחר בדראפט ה-NBA 2016 במקום ה-17 על ידי ממפיס גריזליס, חתם בולדווין על חוזה בקבוצה. במשחקו הראשון בליגת ה-NBA הוא רשם שבע נקודות, חמישה ריבאונדים, שישה אסיסטים, שלוש חסימות ושלוש חטיפות ב-24 דקות בניצחון קבוצתו 102–98 על מינסוטה טימברוולבס. הפעם הראשונה שקלע בולדווין בדו ספרתי היה כשקלע 11 נקודות בניצחון קבוצתו 96–91 על פילדלפיה 76'.
לאחר כמה חודשים מוצלחים עם הגריזליס עבר בולדווין בהשאלה לאיווה וולבס מליגת הפיתוח של ה-NBA. באוקטובר 2017 הגריזליס שחררו את בולדווין, והוא נאלץ לעזוב גם את ממפיס גריזליס וגם את איווה וולבס.
פורטלנד טרייל בלייזרס
ב-19 באוקטובר 2017 חתם בולדווין בפורטלנד טרייל בלייזרס. תחת הטרייל בלייזרס הושאל בולדווין לטקסס לג'נדס מליגת הפיתוח של ה-NBA למשך עונת 2017/2018.
ב-4 בפברואר עבר בולדווין כחלק מטרייד ל-קליבלנד קאבלירס יחד עם ניק סטאוסקאס ועוד שתי בחירות דראפט עתידיות, עבור רודני הוד. ב-7 בפברואר עברו בולדווין וסטאוסקאס ליוסטון רוקטס. יום אחר כך כחלק מטרייד עבר עם סטאוסקאס לאינדיאנה פייסרס, תמורת שתי בחירות דראפט עתידיות בסיבוב השני ב-2021. יום אחרי שהגיע לקבוצה היא שחררה אותו.
ראפטורס 905
בפברואר 2019 הצטרף לראפטורס 905 מליגת הפיתוח של ה-NBA.
אולימפיאקוס
ב-17 ביולי 2019 חתם בולדווין באולימפיאקוס מליגת העל היוונית והיורוליג, שם העמיד ממוצעים של 5.5 נקודות, 1.8 ריבאונדים ו-1.8 אסיסטים למשחק (ביורוליג).
באיירן מינכן
ב-27 ביולי חתם בולדווין בבאיירן מינכן מליגת העל הגרמנית והיורוליג, שם העמיד ממוצעים של 15.3 נקודות, 3.9 אסיסטים ו-2.9 ריבאונדים למשחק (ביורוליג). בהופעת הבכורה שלו עם באיירן מינכן ביורוליג רשם 18 נקודות, 4 אסיסטים ו-3 ריבאונדים.
סאסקי בסקוניה
ב-10 ביולי 2021 חתם בסאסקי בסקוניה.
מכבי תל אביב
ב-30 ביוני 2022 חתם במכבי תל אביב. ב-19 בינואר שבר בולדווין שיא קריירה של 33 נקודות ביורוליג נגד אלבה ברלין בניצחון קבוצתו 87-74. ב-9 לפברואר שבר שיא קריירה שוב עם 38 נקודות בהפסד קבוצתו 86-89 לכוכב האדום.
בחודש מרץ 2023 נבחר לשחקן מצטיין החודש ביורוליג עם ממוצעים חודשיים של 18.7 נקודות ו-5 אסיסטים יחד עם מדד יעילות של 20.3.
בסיום עונת נבחר בולדווין ל-MVP של סדרת הגמר בליגת העל הישראלית, כשמכבי בהובלתו מנצח את הפועל תל אביב בסדרה בתוצאה 2:1.
בעלי חיים אוכלי אדם
בעלי חיים אוכלי אדם הם בעלי חיים אוכלי בשר אשר תוקפים והורגים בני אדם למזון, בדרך כלל לאחר ציד בדומה לציד של נטרפים אחרים. חלקם הקטן הם ציידים אקטיביים אחרי אנשים, אך רובם ינסו אנשים חלשים או פצועים שיתקלו בהם ויתמקדו בטרף אחר. המונח אינו כולל בעלי חיים שניזונים מחלקי גופות אנושיות כאוכלי נבלות או מבעלי חיים שיאכלו אנשים שהרגו שלא למטרת ציד. רבים מציידים אלה הם טורפי-על בבית גידולם והתנהגותם של חלקם עשויה לפתח אצלם דפוס המקרב לאכילת אנשים (למשל לאחר התרגלות לציד חיות בית או פרימטים אחרים).
בעוד בעבר אנשים נמצאו בתפריטם של טורפים רבים קיימים ונכחדים, כיום האדם אינו נמצא בתפריט של אף טורף גדול, כשהיוצא מהכלל הוא מספר חתולים גדולים, אשר למדו לצוד אנשים ביעילות באזורים מסוימים כמו בהודו ועוד מדינות מתפתחות, מה שנדיר בהרבה במדינות מפותחות. מרבית האנשים שנטרפים כיום בידי בעלי חיים נגרמים כיום משני מיני התנינאים הגדולים ביותר: תנין הים ותנין היאור. עם זאת מספר טריפות נגרמות עקב עימותים בין בני אדם לחיות בר, הגוררים חיות בר לקרבה לאדם, מה שמעלה את הסיכויים שיטרפו אנשים.
לפי גינס שיאי עולם (לשנת 1997), הטורף שהרג הכי הרבה אנשים היה טיגריס צ'מפוואט מנפאל, אשר הרג 436 בני אדם למאכל עד שנורה ב-1907.
בתרבות
לרוב חיות טורפות אוכלי אדם ספגו יחס שלילי (למשל אצל זאבים וכרישים), הגדול בהרבה מסכנתם לאדם בטבע והדבר גם הוחדר לתרבות בסיפורים ואזכורים שונים. עם זאת יסוד הסיפורים נעוץ במספר מקרים אמיתיים.
מספר דתות כמו ההינדואיזם נוהגות לכבד מספר טורפים כמו טיגריסים ואף להציע מנחות לאלים כמו לבונביבי, כדי להימנע מהתקפות טיגריסים, אשר לטענתם מגולמים כרוחות של האל דאקשין ראי. במספר תרבויות כמו ברומא העתיקה נהגו להוציא להורג על ידי חיות טורפות כמו אריות ונמרים או להילחם בהם עם גלדיאטורים ועם אבירים וציידים מבוקשים, אשר עטו את פרוות הטורפים בביתם כגביע ציידים.
אורודרומיאוס
אורודרומיאוס (שם מדעי: Orodromeus; מילולית: "אצן הרים") הוא סוג של דינוזאור קטן ממשפחת הפארקוזאוריים שחי בסוף הקרטיקון. מאובניו נמצאו ב-1988 בידי החוקרים ג'ק הורנר ודייוויד ב' וויישאמפל באמריקה הצפונית. המאובנים נמצאו במונטנה באתר חפירות בו נמצא אורניתופוד גדול בהרבה - מאיאזאורה לצד ביצים וקנים באזור הררי. בגלל הימצאו באזור זה שכונה "הר הביצים" הוא נקרא בשמו.
בעלי חיים אוכלי אדם
בתרבות
הדבר גם גורם לציד נרחב של הטורפים בידי ציידים ולירידת מספרם בטבע, מה שגרם נזק אקולוגי, מאחר שרבים מהם הם טורפי-על העוזרים לסביבה ומדללים את מספר הנטרפים, דבר אשר נפגע בהיעדרם. כיום יחס רשויות שונות לטריפות אנשים מותנה: מצד אחד הימנעות מציד נקמני (דבר אשר היה נהוג במספר שבטים) תוך התחשבות בשימור המין ומצד שני ציד והרג בידי ציידים של פרטים קטלניים הידועים בטריפות דרך קבע, כדי למנוע הישנות של טריפות בעתיד, כאשר חלק מהטורפים מלמדים את צאצאיהם או חבריהם לטרוף אנשים דרך קבע, בייחוד כשהוא קל יותר מציד של טרף אחר.
אורודרומיאוס
זה היה יצור באורך 2.5 מטר והיה בעל זנב ארוך. קרובי משפחתו היו ההיפסילופודון והדריוזאורוס. לצידו חיו ביערות אמריקה הקדומים גם צרטופסיים כמו האייניוזאורוס וטורפים כמו הדספלטוזאורוס שכנראה ניזון ממנו. הוא היה אוכל צמחייה בעל שיניים מאחורי לחייו שעזרו ללעוס את הצמחייה.
בעלי חיים אוכלי אדם
בתרבות
בתרבות הרווחת נפוצים גם מפלצות בדיוניות אוכלות אדם כמו החיה מז'בודן ועוד ואף צמחים אוכלי אדם. ישנם גם סיפורים חסרי אמיתות על חיות אמיתיות שנחשבות לאוכלי אדם (למשל לווייתנים גדולים).
דוביים
רוב הדובים הם לא טורפי אדם טבעיים, לבד מהדוב הלבן. דובים לבנים הם טורפי-על אגרסיבים שינסו לאכול כל טרף אפשרי בסביבתם, לרבות אנשים וידועים מספר מקרי טריפות שלהם, מה שגובר גם בעת שדובים רבים סובלים מתת-תזונה עם התחממות האקלים. גם דובים אחרים ידועים בטריפת או ציד של אנשים למאכל. דוב גריזלי מהרי הרוקי נתפס כשבבטנו שרידי אדם ובגדים, מה שגרם להריגתו. תקריות של טריפות דובים חומים התרחשו בין השאר באלסקה, סיביר וביפן, שם התרחשה סדרת תקיפות של דוב חום אוסורי, בהם נהרגו מעל 7 אנשים. גם דובים שחורים אמריקאים ואסייתים ידועים בטריפת אנשים, כשלמעשה מרבית התקיפות שלהם נובעות מציד. לעומת זאת הדוב השפתני האגרסיבי, רק לעיתים נדירות מחפש לטרוף אנשים, אף שאכל גופות של אנשים שנהרגו.
אורודרומיאוס
בתרבות
האורודרומיאוס הופיע בסדרות הדינוזאורים! וכוכב הדינוזאורים.
אליזבת מור
אליזבת מור (באנגלית: Elisabeth Moore; 5 במרץ 1876, ניו יורק, ארצות הברית - 22 בינואר 1959, פלורידה, ארצות הברית) הייתה טניסאית אמריקאית. במהלך הקריירה שלה, זכתה שמונה פעמים באליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס.
בעלי חיים אוכלי אדם
צבועיים
שני מיני הצבועיים הגדולים ביותר יכולים לצוד ילדים או אנשים חלשים ובודדים: צבוע נקוד וצבוע מפוספס. ייתכן שמספר מלחמות אזרחים במספר מדינות באפריקה, הובילו לעליית התקיפות מאחר שהצבועים התרגלו לאכילת גופות של הרוגים ולרכוש טעם לבשר אדם, אף שהצבועים מתפקדים גם כטורפים פעילים אפורטוניסטים. ידוע במיוחד מקרה מ-2003 על הבהמה הרצחנית ממלאווי, בו צבוע מנומר הרג לפחות 3 אנשים ופצע עוד 16, עד שנורה.
אליזבת מור
ביוגרפיה
מור נולדה בברוקלין, ניו יורק, גדלה והתחנכה בריג'ווד, ניו ג'רזי והחלה לשחק טניס בגיל 12. אביה, ג'ורג' אדוארד מור, ברוקר כותנה אמיד, היה מוכר בחוגי הטניס. בשנת 1892, בגיל 16 ושלושה חודשים, הייתה לאישה הצעירה ביותר שמעפילה לגמר אליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס - שיא שנשמר עד לשנת 1978 בה פם שרייבר העפילה לגמר - גם היא בגיל 16 אולם קצת צעירה ממור.
בשנת 1896, זכתה לראשונה באליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס ליחידות ולזוגות. עקב בעיות בריאות, נאלצה לפרוש מהספורט למספר שנים. בשנת 1901, השתתפה שוב באליפות ארצות הברית הפתוחה לטניס, והתמודדה בגמר ה-'All Comers' מול מריון ג'ונס פרקוהר. פרקהוד נראתה תשושה בתחרות ובסופה אף צלעה. הגמר בין השתיים הסתיים בניצחונה של מור לאחר ארבע שעות - מה שהפך את הגמר הזה לגמר הנשים הארוך ביותר בהיסטוריה. יום לאחר מכן, התמודדה מור מול האלופה הקודמת מירטל מק'אטר, הביסה אותה וניצחה שוב באליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס ליחידות. מור היא האישה היחידה בהיסטוריה ששיחקה בשיטת "הטובה מחמש מערכות" בשני ימים עוקבים, במהלכם התחרתה ב-105 משחקים ליחידות.
בעלי חיים אוכלי אדם
חולדות
לעיתים להקות חולדות גדולות במיוחד יכולות לתקוף אנשים חלשים שאינם יכולים להימלט. נרשמו תקריות נדירות של טריפות אנשים שיכורים בידי חולדות בצרפת ובמיורקה.
אליזבת מור
ביוגרפיה
מספר ימים לאחר ניצחונה של מור על ג'ונס פרקוהר, נציגי התאחדות הטניס האמריקאית, החליטו לשנות את החוקים כך שנשים לא יתחרו יותר בשיטת "הטובה מבין חמש מערכות" אלא בשיטה חדשה: "הטובה מבין שלוש מערכות", זאת עקב תשישותה של פרקוהר בתחרות. מור התרגזה על שינוי החוקים וטענה כי לא היה צריך לשנותם ללא התייעצות מוקדמת עם שחקניות הטניס. בשנת 1902, זכתה באליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס לזוגות מעורבים. בשנת 1903, זכתה באליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס ליחידות ולזוגות. בשנת 1904, זכתה שוב באליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס לזוגות מעורבים, ובשנת 1905, זכתה באליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס ליחידות.
בעלי חיים אוכלי אדם
פרימטים
אף שמספר פרימטים תקפו ואף הרגו אנשים הם אינם רואים באדם טרף. מין הפרימט הלא-אנושי היחיד שידוע בטריפת ילדים הוא שימפנזה מצוי, כאשר פרטים גדולים ופראיים במיוחד טרפו ילדים ותינוקות מכפרים סמוכים. מספר שבטי אנשים גם ידועים בקניבליזם.
אליזבת מור
ביוגרפיה
נפטרה בשנת 1959 מכשל לבבי בסטארק, פלורידה.
אותות הוקרה
בשנת 1971, ניבחרה להיכלל בהיכל התהילה הבינלאומי לטניס.
בעלי חיים אוכלי אדם
תנינאים
התנינים הם הטורפים התוקפניים והקטלניים ביותר לבני אדם כיום הרואים באדם טרף טבעי וחלש, אותו הם תוקפים ממארב מיימי. המין הקטלני ביותר הוא תנין היאור ההורג אנשים רבים לאורך אפריקה שמדרום לסהרה וכן תנין הים הגדול והאגרסיבי. טורפים נוספים שכיחים פחות הם תנין הביצות, תנין אמריקני, קיימן שחור ואליגטור אמריקני, אם כי כמעט כל מיני התנינים ינסו לצוד אנשים בהזדמנות הנכונה.
תניני היאור תוקפים מדי שנה באפריקה בין 275 ל-745 בני אדם וכ-63% מהתקיפות מסתיימות במוות, כך שבממוצע כ-300 בני אדם נהרגים כל שנה בידי תניני יאור. התנין גוסטב, תנין יאור זקן באורך של למעלה מ-6 מטרים, התפרסם עקב אגדה לפיה טרף 300 בני אדם. באוסטרליה ודרום-מזרח אסיה תנין הים אחראי לכמה עשרות תקיפות בשנה, מהן כמחצית מסתיימות במוות.הסיבה למיעוט התקיפות הוא שהתושבים המקומיים יודעים להיזהר מתנין הים ולשמור מרחק בטוח ממנו, בין השאר בזכות קיומן של תשתיות מים מוסדרות (בניגוד למצב בחלקים נרחבים באפריקה, בה התושבים חולקים את מקורות המים עם תנינים), נוסף על העובדה שהתנין שוחה גם הרחק מהחופים. בארצות הברית התקיפות נגרמות בעיקר בידי אליגטור אמריקני, אשר צד לעיתים ילדים ואנשים חלשים ממארב. אליגטורים גדולים ינסו לתקוף גם גברים בוגרים, אך התקיפות נדירות ועדיין לפחות 28 תקיפות קטלניות של אליגטורים אמריקאים התרחשו בארצות הברית מאז 1970.
נחשים
נחשי ענק ממשפחת הפיתוניים והחנקיים יכולים לטרוף ילדים קטנים ואף לצוד ולטרוף בהצלחה אנשים קטני ממדים, אשר לעיתים התגלו מבעד לבטנם. עם זאת אפילו נחשים גדולים מאוד יתקשו לבלוע אדם בוגר, מאחר שכלוב הצלעות שלו רחב מדי להיכנס לגופם והם אינם יכולים לבתר אותו לפני הבליעה, כך שתמיד מדובר במקרים נדירים הקורים בטבע ובשבי.
לטאות
הלטאה היחידה בעולם שיכולה לטרוף אנשים היא כוח ענק או "דרקון הקומודו" מאינדונזיה. עם זאת הכוח איטי ואינו מחפש אנשים למאכל. מרבית התקיפות אינן מסתיימות בטריפה מוצלחת, אלא רק בפציעה קשה של האנשים וההצלחה נובעת לרוב על אנשים שאבדו. מחקר מ-1974 עד 2012 מציג 5 מקרי טריפה של בני אדם בידי הכוח, לאחר תקיפה של 24 אנשים.
עופות
עופות בודדים ינסו לטרוף אנשים ובכל המקרים מדובר בילדים ותינוקות. העופות היחידים שידועים בוודאות כטורפי אנשים הם: עיט לוחם ועיט כתר אפריקני, כשהראשון צד ילד בהצלחה והשני ידוע על מתקפה על תינוק, בה העיט נהרג בידי אנשים מתגוננים ועדיין נמצאו עצמות אנושיות בקינו. גם עיטם לבן-זנב תועד כשאולי ניסה לחטוף ילד בנורווגיה (אך נכשל). מסופר שגם עיטים זהובים או הרפיות צללו לטרוף ילדים, אך הדבר לא הוכח בוודאות.
דגי סחוס
מספר כרישים תוקפים אנשים וידועים לשמצה בכך, כשארבעת המינים הקטלניים ביותר הם עמלץ לבן, כריש טיגריסי, כריש שורי וכריש ארך-גף, אשר נודע כטורף ניצולי ספינות בשתי מלחמות העולם. עם זאת בניגוד לאמונה הפופולרית, שזכתה לייצוג נרחב בתרבות, רוב הכרישים נמנעים מקרבה לאדם ותקיפות כרישים רבות מיוחסות לסקרנות טבעית של כרישים גדולים, להתקפי זלילה וכן לטעות בזיהוי עם טרף אחר כמו כלבי ים, כאשר הכרישים לרוב לא אכלו את האנשים לאחר התקיפות. עדיין במספר תקריות כרישים אכלו בשר אנושי, בין השאר של ניצולי ספינות.
דגי גרם
דגי גרם טורפי אדם כוללים להקות פיראניות גדולות מאוד מנהר האמזונאס, אשר יכולות לתקוף אנשים בעיתות נדירות ביותר, אך מספר ההרוגים מהם קטן מאוד בניגוד לדימוי הרווח.
גם שפמנונאים ענקיים כמו שפמנון תניני ענק, החשודים (ללא הוכחה ודאית) בציד אנשים בנהר קורי שבנפאל. ייתכן שגם כמה שפמנונים גדולים כמו שפמנון ויילס, פיראיבה ושפמנון חד זנב, צדו אנשים לאחר שניזונו מגופות אנושיות.
מבין הדקריים ידועים שני מינים שאולי ניסו לתקוף צוללנים אולי למאכל, אך מעולם לא נתפסו בציד פעיל: דקר ענקי ודקר גוליית אטלנטי, אך ייתכן שהדבר נבע מבלבול בזיהוי כטרף טבעי.
סילוניות
המין דיונון הומבולדט הוא האגרסיבי ביותר מבין הסילוניות. אף שמעולם לא תועד ציד דיונונים גדולים ניסו להתקיף צוללנים ולמשוך אותם איתם ולפי סיפורי מלחים כבר נטרפו מספר אנשים בידיהם. תקיפות דומות ייתכן שקרו עם דיונון ענק, אך גם הם לא הוכחו.
הפרובינציה הצפון-מערבית
הפרובינציה הצפון-מערבית (באנגלית: North West) היא אחת מתשע פרובינציות דרום אפריקה. בירת הפרובינציה היא מפיקנג. העיר הגדולה ביותר היא רסטנבורג.
הפרובינציה שוכנת בצפונה של דרום אפריקה, וגובלת מצפון במדינת בוטסואנה, ממזרח בלימפופו וחאוטנג, מדרום במדינה החופשית וממערב בהכף הצפוני.
אניולה אלוקו
אניולה "אני" אלוקו (אנגלית: Eniola Aluko; נולדה ב-21 בפברואר 1987) היא כדורגלנית אנגליה ממוצא ניגרי המשחקת כחלוצה. למרות שנולדה בניגריה, החליטה אלוקו לייצג את אנגליה, ומאז שנת 2004 היא חברה קבועה בסגל הנבחרת.
מועדונים
אניולה אלוקו נולדה בפברואר 1987 בלאגוס שבניגריה, וכבר בגיל שנה עברה עם משפחתה לברמינגהאם. את קריירת הכדורגל שלה היא החלה במועדון הנערות של "ליפילד אתלטיק", ומשם עברה לקבוצת הנוער של ברמינגהאם ליידיס. בברמינגהאם אומנה אלוקו על ידי הכדורגלן לשעבר, מרכוס ביגנוט, ושיחקה ביחד עם חברתה בעתיד לסגל הנבחרת, קארן קארני. כשהייתה בת 14 בלבד, ערכה אלוקו את הופעת הבכורה שלה בקבוצה הבוגרת, במשחק נגד לידס יונייטד. באפריל 2002, היא שיחקה יחד עם ברמינגהאם בגמר גביע הליגה, אך קבוצתה הובסה 7-1 בידי פולהאם. בעונה שלאחר מכן, נבחרה אלוקו לשחקנית הצעירה של השנה בפרמייר ליג, וגרמה למאמנה, ביגנוט, לכנות אותה כ"ווין רוני של כדורגל הנשים".
בינואר 2004, עזבה אלוקו את ברמינגהאם סיטי והצטרפה לצ'רלטון את'לטיק. אלוקו הייתה שותפה לזכיות של צ'רלטון בגביע האנגלי ב-2005 ובגביע הליגה ב-2006, ואף כבשה את שערי הניצחון בשני משחקי הגמר. ביולי 2007, בעקבות הירידה של קבוצת הגברים של צ'רלטון לליגת המשנה, איבדה קבוצת הנשים את התמיכה הכלכלית שלה וכמעט הגיעה לידי פירוק. אלוקו החליטה לעזוב את הקבוצה, ובאותו חודש חתמה בצ'לסי.
בשנת 2009, עם הקמת ה-WPS האמריקאית, החליטה אלוקו לעזוב את הליגה האנגלית ולהצטרף לשלל כוכבות העולם שהגיעו לארצות הברית. היא חתמה בקבוצת סנט לואיס אתלטיקה, ובעונתה הראשונה במועדון היא סיימה כמלכת השערים (6) והבישולים של הקבוצה (4). בעקבות התחייבויותיה הקודמות לנבחרת אנגליה, החמיצה אלוקו את משחקי הפלייאוף והאול-סטאר של הליגה, שבהם סנט לואיס הודחה בחצי הגמר.
עונה לאחר מכן התפרקה סנט לואיס, ואלוקו, ביחד עם חברתה לקבוצה הופ סולו, חתמה בקבוצת אטלנטה ביט. היא שיחקה באטלנטה עונה אחת בלבד, במהלכה היא כבשה חמישה שערים ונבחרה פעמיים לשחקנית השבוע של הליגה. בעונת 2011, שיחקה אלוקו בקבוצת סקיי בלו, אך לא הצליחה לעזור לקבוצה להעפיל לפלייאוף. עם התפרקות הליגה ב-2012, החליטה אלוקו לשוב לקבוצת הבית שלה - ברמינגהאם סיטי.
נבחרות אנגליה ובריטניה
בעקבות האזרחות הכפולה שלה, יכלה אלוקו לבחור בעצמה היכן לשחק - אנגליה או ניגריה. בגיל 14 היא כבר קיבלה זימון לנבחרות הצעירות של אנגליה, והחליטה לשחק לטובתה. למרות הבחירה באנגליה, טענה אלוקו שהיא "יותר ניגרית מאנגלייה ושתמיד היא תתמוך בניגריה, אך היא נשארת נאמנה למאמנים האנגלים שנתנו לה צ'אנס לשחק כדורגל בינלאומי".
אלוקו השתתפה עם אנגליה באליפות אירופה שנערכה ב-2005, למרות שזו התנגשה עם לימודיה האקדמיים. בבוקר משחק הנבחרת נגד דנמרק, עשתה אלוקו מבחן מסכם בהיסטוריה, אך למרות זאת הופיעה למשחק - שבסופו של דבר הסתיים בהפסד 2-1. במשחק האחרון של שלב הבתים, נגד שוודיה, היא כמעט כבשה את שער השוויון שהיה מעלה את אנגליה לשלב הבא, אך החטיאה ואנגליה הודחה מהטורניר. שנתיים לאחר מכן, בגביע העולם שנערך בסין, היא הגיעה עם אנגליה עד לרבע הגמר, אך שם הודחה הנבחרת על ידי ארצות הברית.
ביוני 2012, אלוקו הייתה אחת מ-18 הכדורגלניות שנבחרו לייצג את בריטניה בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת לונדון. נבחרת בריטניה הוקמה במיוחד לצורך המשחקים האולימפיים, והיא כללה 16 שחקניות מאנגליה ושתיים מסקוטלנד. בשלב הבתים של הטורניר, ניצחה הנבחרת בכל משחקיה והעפילה לרבע הגמר מהמקום הראשון בבית. ברבע הגמר היא הפסידה 2-0 לקנדה והודחה מהטורניר.
אוי ווי
אוי ווי (ביידיש: אוי וויי) הוא ביטוי ביידיש המביע אימה או התלהמות. לעיתים קרובות, הביטוי מקוצר לאוי, והוא יכול להיות מתורגם כ"אוי, אוי!" או "אוי לי!". המקבילה העברית שלו היא אוי ואבוי.
מקור
לדברי האטימולוג דאגלס הארפר, הביטוי נגזר מיידיש ומקורו גרמני. הוא מאותו המקור כמו הביטוי הגרמני o weh, או auweh, שילוב של הקריאה הגרמנית וההולנדית au!, כלומר "אאוץ'/או", והמילה הגרמנית weh, מאותו מקור של המילה האנגלית woe (כמו גם המילה ההולנדית wee שמשמעותה כאב). הביטוי קשור גם ל-oh ve, ביטוי ישן יותר בדנית ובשוודית, ו-oy wah, ביטוי בעל משמעות דומה באזור מונבליארד שבצרפת. המקביל הלטיני הוא heu, vae!; ביטוי סטנדרטי יותר הוא "o, me miserum", או "heu, me miserum".
לפי Chabad.org, תיאוריה אלטרנטיבית למקור הביטוי ביידיש היא ש"אוי" נובע מעברית מקראית, וש"ווי" הוא המקבילה הארמית שלו. לחלופין הוא מאוית אוי, הוי או הו בעברית המקראית, וואי, וי, ווי, וויא בארמית. המונח מוכפל מדי פעם, כדוגמת הו הו ב, ווַי וַי בתרגום פסאודו-יונתן על אותו פסוק, אך שתי הגרסאות מעולם לא שולבו קלאסית.
משמעות
הביטוי מקוצר לרוב ל"אוי", או מאורך לכדי "אוי ווי זמיר", קיצור של הביטוי "אוי ווי איז מיר" (אוי וי לנו). המטרה העיקרית או ההשפעה של התארכותה היא לרוב לצורך דרמטיות. על פי האנתרופולוג החזותי פני וולין, אוי היא לא מילה רגילה בלבד, אלא מבטאת תפיסת עולם שלמה. המשמעות שלה מנוגדת בערך למשמעות של מזל טוב. ביטוי קשור הוא אוי געוואלד, שיכול להיות בעל משמעות דומה, או גם להביע זעזוע או פליאה.
סקוויד
סקוויד (באנגלית: SQUID, ראשי תיבות של Superconducting QUantum Interference Device, כלומר: מכשיר התאבכות קוונטית מוליך-על) הוא מגנטומטר מאוד רגיש המשמש למדידת שדות מגנטיים מאוד עדינים, המבוסס על לולאות מוליכות-על המכילות צומתי ג'וזפסון.
סקווידים רגישים מספיק כדי למדוד שדות נמוכים כמו 5 - T (5×10-18 T) תוך כמה ימים של מיצוע מדידות. רמות הרעש שלהם נמוכות כמו 3 fT·הרץ-½. לשם השוואה, מגנט למקרר טיפוסי מייצר 0.01 טסלה (10-2 T), וכמה תהליכים בבעלי חיים מייצרים שדות מגנטיים מאוד קטנים בין 10-9 T ו-10-6 טסלה. מגנטומטרים אטומיים SFRF שהומצאו לאחרונה פוטנציאלית רגישים יותר ולא דורשים קירור קריאוגני אבל סדר הגודל שלהם גדול  (~1 ס"מ3) והם חייבים להיות מופעל בשדה מגנטי הקרוב לאפס.
היסטוריה ועיצוב
ישנם שני סוגים עיקריים של סקוויד: זרם ישיר (DC), ותדר רדיו (RF). סקוויד RF יכול לעבוד עם צומת ג'וזפסון יחיד, מה שעשוי להוזיל את הייצור שלו, אבל הוא פחות רגיש.
סקוויד זרם ישר
סקוויד זרם ישר הומצא בשנת 1964 על ידי רוברט ז'קלביק, ג 'ון ג'יי לאמב, ג'יימס מרסרו, וארנולד סילבר של מעבדות מחקר פורד לאחר שבריאן דייוויד ג'וזפסון הציע את אפקט ג'וזפסון ב-1962, וצומת ג'וזפסון הראשונה נעשתה על ידי ג'ון רוול ופיליפ אנדרסון ב - Bell Labs ב-1963. יש לו שני צומתי ג'וזפסון במקביל בתוך לולאת מוליך-על. הוא מבוסס על אפקט ג'וזפסון בזרם ישר. בהיעדר כל שדה מגנטי חיצוני, הזרם הנכנס I מתפצל לשני ענפים באותה מידה. אם שדה מגנטי חיצוני קטן מוחל על לולאת מוליך-העל, זרם ממסך, I_sמתחיל במחזור הלולאה שיוצרת שדה מגנטי המבטל את השטף חיצוני. הזרם המושרה הוא באותו כיוון כמו I באחד הענפים של לולאת מוליך-העל, והוא הפוך ל- I  בענף האחר; סך הזרם נהיה  I/2 + I_s בענף אחד ו- I/2 - I_s בשני. ברגע שהזרם בכל ענף עולה על הזרם הקריטי, I_c, של צומת ג'וזפסון, מתח מופיע לרוחב הצומת.
עכשיו, נניח שהשטף החיצוני הוא עוד יותר גדל עד שהוא עולה על \Phi_0/2, חצי מקוונטת השטף המגנטי. כיוון שהשטף המוגדר על ידי לולאת מוליך העל חייב להיות מספר שלם של קוונטות השטף המגנטי, במקום הקרנת השטף הסקוויד עכשיו מעדיף מבחינה אנרגטית להגדיל את זה \Phi_0. הזרם המקרין עכשיו זורם בכיוון ההפוך. לפיכך הזרם המקרין משנה כיוון בכל פעם שהשטף גדל בחצי כפולה של \Phi_0. לפיכך הזרם הקריטי מתנודד כפונקציה של השטף המוקצב. אם הזרם הנקלט הוא יותר מ- I_c, אז הסקוויד תמיד פועל במצב התנגדות. המתח במקרה זה לפיכך הוא פונקציה של השדה המגנטי המיושם והמחזור שווה ל- \Phi_0. מכיוון שתכונות מתח-זרם של סקוויד זרם ישר (DC) הוא היסטרטי, התנגדות העתק, R מחובר דרך הצומת כדי להסיר את ההיסטרזיס (במקרה של נחושת אוקסיד מבוססת על מוליכי על של טמפרטורה גבוהה, ההתנגדות הפנימית של הצומת בדרך כלל מספיקה). זרם ההקרנה הוא השטף המוחל מחולק על ידי ההשראה העצמית של הטבעת. לכן \Delta \Phi יכול להיות מוערך בתור הפונקציה של \Delta V (ממיר שטף למתח) כדלקמן:
בדיון בסעיף זה, הניחו קווינטוט שטף מושלם בלולאה. עם זאת, זה נכון רק עבור לולאות גדולות עם השראה עצמית גדולה. על פי היחסים, שהובאו לעיל, זה מרמז גם זרם קטן ושינויי מתח. בפועל ההשראה העצמית L של הלולאה לא כל כך גדולה. את המקרה כללי ניתן להעריך על ידי הצגת פרמטר כאשר ic הזרם הקריטי של הסקוויד. בדרך כלל λ הוא מסדר אחד.
חומרים בהם משתמשים
החומרים מוליכי העל המסורתיים לסקווידים הם, ניאוביום טהור או סגסוגת עופרת עם 10% זהב או אינדיום, כי עופרת טהורה  לא יציבה כאשר הטמפרטורה שלו שוב ושוב משתנה. כדי לשמור על מוליכות-על, כל המכשיר צריך לפעול בתוך כמה מעלות של האפס המוחלט, מקורר עם הליום נוזלי.
ב-2006, הוצגה הוכחה של הקונספט על חיישני CNT-SQUID בנויים מאלומיניום (עבור הלולאה) וקיר בודד של ננו-צינור מפחמן (CNT). החיישנים בגודל 100 ננומטר ופועלים בטמפרטורת 1K או מתחת. חיישנים כאלה מאפשרים לספור ספינים.
"חיישני סקוויד בטמפרטורה גבוהה" עדכניים יותר; הם עשויים ממוליכי על בטמפרטורה גבוהה, במיוחד YBCO, מקוררים על ידי חנקן נוזלי אשר הוא זול יותר, וקל יותר לטפל בו מאשר בהליום נוזלי. הם פחות רגישים מסקווידים קונבנציונליים של טמפ' נמוכה אבל מספיק טוב עבור יישומים רבים.
שימושים
הרגישות הרבה של סקווידים עושה אותם אידיאליים עבור מחקרים בביולוגיה. מגנטואנצפלוגרפיה (MEG), למשל, משתמשת במדידות מתוך מערך של סקווידים כדי להסיק על פעילות עצבית בתוך המוח. מכיוון שדיונונים יכולים לפעול בשיעורי אקויזיציה הרבה יותר גבוהים מאשר התדירות הטמפורלית הגבוהה ביותר של אותות הנפלטים על ידי המוח (kHz), מג משיגה רזולוציה טמפורלית טובה. תחום נוסף שבו סקווידים משמשים הוא מגנטוגסטרוגרפיה העוסק בהקלטה של שדות מגנטיים חלשים של הקיבה. יישום אצילי של סקווידים הוא שיטת סמן ניטור מגנטי, אשר משמשת כדי לעקוב אחר הנתיב של תרופות הניטלות דרך הפה. בסביבה הקלינית, סקווידים משמשים בקרדיולוגיה עבור הדמיית שדה מגנטי (MFI), אשר מזהה את השדה המגנטי של הלב לאבחון וריבוד סיכון.
כנראה השימוש הכי מסחרי בסקווידים הוא מערכות מדידת רכוש מגנטי (MPMS). אלה מערכות turn-key, שנעשו על ידי מספר יצרנים, שמודדות את התכונות המגנטיות של דגימת חומר. זה נעשה בדרך כלל בטווח טמפרטורה של 300mK עד בערך 400K עם הפחתת גודל של חיישני SQUID מאז העשור האחרון, חיישן כזה יכול לצייד את הקצה של בדיקת AFM הבדיקה. מכשיר כזה מאפשר מדידה בו זמנית של חספוס של פני השטח של דגימה והשטף המגנטי המקומי.
לדוגמה, סקווידים, משמשים כגלאים כדי לבצע דימות תהודה מגנטית (MRI). בזמן ש-MRI שדה גבוה משתמש בשדות נקיפה של אחת לכמה טסלה, MRI סקוויד משתמש במדידת שדות בטווח מיקרוטסלה. במערכת MRI קונבנציונלית, סולמות האות כמו בריבוע של מדידת תדר (ומכאן נקיפת שדה): כוח אחד של תדר נובע מהקיטוב התרמי של הספינים בטמפרטורת החדר, ואילו הכוח השני של השדה בא מן העובדה כי מתח מושרה בסליל פרופורציונלי לתדר של precessing מגנוט. במקרה של untuned דיונון זיהוי של prepolarized ספינים, עם זאת, תמ"ג עוצמת האות היא עצמאית של נקיפת שדה, המאפשר MRI אות זיהוי חלש ביותר שדות, של סדר, של כדור הארץ השדה. דיונון-זוהה MRI יש יתרונות על פני גבוה בתחום מערכות MRI, כגון עלות נמוכה נדרש לבנות מערכת כזו, שלה הקומפקטיות. העיקרון הודגם על ידי הדמיה אנושית הגפיים, והעתיד שלה היישום עשוי לכלול גידול ההקרנה.
גרהרד רולפס
__ללא_תוכן__ פרידריך גרהרד רולפֿס (Friedrich Gerhard Rohlfs; 14 באפריל 1831 – 2 ביוני 1896) היה גאוגרף גרמני, חוקר ארצות, סופר והרפתקן. נודע במסעותיו החלוציים בסהרה.
קורות חייו ומסעותיו
אחרי ביקור קצר בגרמניה חזר לאפריקה, ובשנים 1865–1867 ערך את מסעו הגדול שבו יצא מטריפולי, חצה את מדבר סהרה, עבר בחבל פזאן ובשטחי אימפריית קאנם בורנו והגיע למערב אפריקה דרך ימת צ'אד ולאורך נהר ניז'ר עד לאגוס לחוף מפרץ גינאה. דוחותיו של רולפס, שהכילו תצפיות שרשם ביומניו ומפות ששירטט, נערכו בידי הקרטוגרף הגרמני אוגוסט פטרמן. פרסומם הקנה לרולפס מקום של כבוד בקהיליית הגאוגרפים הגרמנים, ופטרמן אף דאג לתמיכה כספית במיזמיו. ההכרה בהישגיו זיכתה את רולפס ב-1868 במדליית הפטרון מטעם החברה הגאוגרפית המלכותית הבריטית יחד עם פטרמן, שקיבל באותו מעמד את מדליית המייסדים וייצג את רולפס בטקס.
בשלהי 1867, בהוראת מלך פרוסיה (לימים וילהלם הראשון, קיסר גרמניה), צורף רולפס כמשקיף למשלחת העונשין הבריטית לאתיופיה. ב-1869 יצא מטריפולי למסע שבו חצה את מדבר לוב מזרחה לאלכסנדריה במצרים, ובדרכו פקד את נווה המדבר סיווה. אחרי כן חזר לגרמניה, נשא אישה והשתקע לתקופת-מה בעיר ויימאר.
ב-1873–1874 הוצב רולפס בראש משלחת שאורגנה בחסות הח'דיו של מצרים אסמאעיל פאשא במטרה לחקור את מדבר לוב מערבית לנאות המדבר שבקצה עמק הנילוס. בתחילת 1874 יצאו אנשיה מנווה המדבר דאח'לה בכוונה להגיע לאל-כופרה, אך התקדמותם מערבה נבלמה ברכסי החוליות של ימת החול הגדולה שהגמלים התקשו לטפס בהם. המשלחת נאלצה לחזור צפונה בלי שהשלימה את משימתה. בנקודת המפנה של מסעם הקימו רולפס ואנשיו גל-עד, בין היתר לציון אירוע יוצא דופן של גשמים באזור וכינו אותו בשם "שדה הגשם" (Regensfeld). ב-1875 נסע לארצות הברית להרצות על מסעותיו.
ב-1878 הטילה החברה הגרמנית לחקר אפריקה המשוונית על רולפס ועל הזואולוג אנטון שטקר לנסוע לאזור סולטנות וַדאי (وداي)  בדרום-מזרח צ'אד ולצאת משם לחקר אגן הקונגו. באוגוסט 1879 הצליחו להגיע לנווה המדבר אל-כופרה, אבל נאלצו להימלט משם על נפשם מאימת הסנוסים וציודם הופקר והושמד. ב-1880 התלווה רולפס לאנטון שטקר במשלחת חקר לאתיופיה, ואחרי מסירת איגרת מקיסר גרמניה ליוהנס הרביעי, קיסר אתיופיה חזר לארצו.
ב-1885, כשהחריפה היריבות בין הבריטים לגרמנים במזרח אפריקה, מינה ביסמרק את רולפס לקונסול גרמניה בזנזיבר. רולפס, שלא היה דיפלומט מנוסה, לא הצליח להתמודד כהלכה עם הנציג הבריטי במקום, ג'ון קירק, ונקרא לחזור. מאז לא שב לאפריקה.
אותות הוקרה
רולפס היה יקיר הציבור בתקופתו. תרמו לכך ספרי המסעות הכובשים שלו. למרות העדר הכשרה מדעית, רולפס נחשב לאחד ממגלי אפריקה הגרמנים החשובים בדורו לצד היינריך בארת, גוסטב נכטיגל וגאורג שווינפורט, והושווה למגלי הסהרה הצרפתים במאה ה-19, רנה קאייה ואנרי דוברייה. באותות ההוקרה שקיבל נמנים מדליית זהב של החברה הגאוגרפית הפריסאית (1865), אות מסדר הכתר (הפרוסי), דרגה שלישית (1867), מדליית זהב (הפטרון) של החברה הגאוגרפית המלכותית הבריטית (1868), חברוּת כבוד בחברה הגאוגרפית הברלינאית, חברוּת באקדמיה הבווארית למדעים (1870), דוקטורט לשם כבוד מאוניברסיטת יֶנָה (1871) וחברוּת באקדמיה לאופולדינה למדעים (1891). רחובות בערים מרכזיות בגרמניה נקראים על שמו, וכך גם בית ספר ברובע הולדתו בברמן. מין של רקפת, אנדמי ללוב, שגרהרד רולפס מצא ב-1879, נקרא בשם "רקפת רולפס" .
אירוע משטרתי
אירוע משטרתי הוא כל אירוע המצריך פעילות משטרתית. אירועי המשטרה נרשמים ביומן התחנה ומקבלים מספור המאפשר מעקב אחר הטיפול בהם. הגורם המשטרתי המוסמך יקבע את דרך הטיפול באירועים, אם יפתח תיק פלילי או שהאירוע יועבר לגורמים אחרים.
קבלת תלונה
לפי פקודות המטה הארצי של משטרת ישראל - "הטיפול בתלונה ובתיק חקירה" (להלן: פקודות המטא"ר), כל איש משטרה חייב לקבל תלונה על ביצוע עבירה, המופנית אליו, בין אם היא מעלה חשד לביצוע עבירה פלילית ובין אם אינה מעלה חשד כזה, ואין לו שיקול דעת בשלב זה.
לאחר הגשת התלונה, הסמכות לגניזה וסגירה של תיק החקירה היא של המשטרה בלבד, ועל כן בקשה של המתלונן "למשוך" את תלונתו לא תתקבל, אם התלונה לא עומדת בתנאים המקובלים לסגירת התיק. עם זאת, זכותו של כל נפגע עבירה שהגיש תלונה במשטרה להיות מעודכן בסטטוס התלונה שלו ובטיפול בה.
טיפול בתלונה
לאחר קבלת התלונה, יחליט איש המשטרה, על פי נסיבות המקרה בין שלוש דרכי פעולה אפשריות: בהתאם לסעיף 95 לחוק סדר הדין הפלילי, חייבת משטרת ישראל, ככלל, לפתוח בחקירה, משנודע לה על ביצוע עבירה, אם על סמך תלונה ואם בכל דרך אחרת. במקרים שבהם התלונה מוגשת כנגד המשטרה עצמה, למשל במקרים שבהם אזרח ספג התנהגות לא נאותה מצד שוטר או שהיה עד לעבירה פלילית שביצע גורם משטרתי, הגורמים שיוסמכו לטפל בתלונה ובמידת הצורך לחקור את העניין הם המחלקה לחקירות שוטרים מטעם משרד המשפטים וכן היחידה לתלונות הציבור של משטרת ישראל.
יש להוסיף כי בעבירה שאינה פשע, רשאי קצין משטרה בדרגת פקד ומעלה להורות שלא לחקור, אם היה סבור, שאין בדבר "עניין לציבור", או אם הייתה רשות אחרת מוסמכת על פי דין לחקור בעבירה.
ניתוח כלכלי של המשפט
הניתוח הכלכלי של המשפט או הגישה הכלכלית למשפט היא זרם בלימוד ומחקר המשפט המבקש לעשות שימוש בכלים מתחום המיקרו-כלכלה על מנת לנתח תאוריות וכללים משפטיים. הטענה העיקרית של הגישה הכלכלית היא שניתן לראות כללים משפטיים כמכשיר למיקסום העושר המצרפי. הגישה עוסקת הן בניתוח פוזיטיבי המתאר את ההשפעות הצפויות של חוקים, והן ניתוח נורמטיבי המציג מדיניות משפטית מומלצת.
היסטוריה
הניתוח הכלכלי של המשפט קנה מקום מרכזי בארצות הברית החל מראשית שנות ה-60 של המאה ה-20. עוד לפני כן עסקו כותבים ידועים בתוצאות של המשפט, למשל אדם סמית' דן כבר מהמאה ה-18 בהשלכות הכלכליות של חקיקה מרקנטיליסטית, וג'רמי בנת'ם עסק בגישה התועלתנית. עם זאת, יסודה של הדיסיפלינה המודרנית של הניתוח הכלכלי של המשפט, הוא בשני מאמרים שפורסמו ב-1961: הכלכלן רונלד קואס פרסם את המאמר "הבעיה של עלויות חברתיות", והמשפטן גידו קלברזי פרסם מאמר בשם "מחשבות על חלוקת סיכונים ודיני הנזיקין". בשנות ה-70 לימודי משפט וכלכלה התחילו באוניברסיטאות בארצות הברית והתפשטו לאוניברסיטאות ברחבי העולם. בין החוקרים הידועים בתחום זה נמנים לוסיאן בבצ'וק, גארי בקר, דייוויד פרידמן וריצ'רד פוזנר.