cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרויקט עדן
האתר
באתר נערכים סיורים לקהל המבקרים בנושא הצמחייה והאקלים אך בעיקר מחנך לשמירת הסביבה, שימוש באנרגיה מתחדשת, חיסכון באנרגיה ומיחזור. מלבד תוכנו החינוכי של האתר, בנויים בו המבנים עצמם בטכנולוגיה סביבתית מתקדמת ומנצלים באופן מרבי את משאבי הטבע לטובת ויסות מערכות האקלים ותפעול הביומות.
הכיפות הגאודזיות המשמשות כביומות נבנו מקונסטרוקציה קלה המורכבת ממוטות מתכת וקרום של יריעות פלסטיק שקוף. כל כיפה בנויה ככיפה גאודזית מבוססת משושים ומחומשים (צורה דואלית לכיפת משולשים) עליה מולבש הכרום ומוטות פנימיים נוספים בצורות משולשים התומכים את המבנה. מבחוץ, נראות הכיפות כאוסף בועות סבון. חלקה העליון של הכיפה ניתן לפתיחה לוויסות האוויר החם אותו ניתן לשחרר מלמעלה.
הכיפה השקופה פועלת כחממה אשר אוגרת את אנרגיית השמש במהלך היום. הצמידות של הכיפות לצלע ההר מאפשרת לנצל אנרגיה תרמית הנאגרת במסת האדמה וכן להשתמש בטופוגרפיה הטבעית שבתוך הביומה כדי להזרים מים וליצור מפלי מים המעשירים את האוויר בלחות. במקביל לאלו, פועלת מערכת ויסות אקלים מכנית המגבה את מערכות ניצול האנרגיה הטבעית הפועלת באופן מצומצם יחסית. שילובו של הקומפלקס בתוואי השטח יחד עם אופן בנייתו המהווה דוגמה לבנייה ירוקה בת קיימא, זכו לביקורות חיוביות רבות בקרב אדריכלים ואנשי איכות הסביבה.
הקמת הקומפלקס ארכה שנתיים וחצי ועלותה נאמדה בכ-57 מיליון ליש"ט והאתר נפתח לציבור ב-17 במרץ 2001.
הליבה
בספטמבר 2005 נוסף מבנה מימין לביומות הקרוי "ליבה" (Core). הליבה היא מבנה להדרכה וכולל חדרי הדרכה ואולמות תצוגה שנועדו לסייע בהעברת המסר המרכזי של פרויקט עדן על היחסים בין אנשים לצמחים. בהתאם המבנה קיבל השראה מצמחים, במיוחד בצורת הגג המתנשא שנתן לבניין את צורתו הייחודית. גרימשו פיתח את הגאומטריה של הגג המצופה בנחושת יחד עם הפסל פיטר רנדל פייג' (Peter Randall-Page) ומהנדס המבנים מייק פרוויס ( Mike Purvis). הוא נגזר מפילוטקסיס (אופן הסידור של עלים על גבעול צמח), שהוא הבסיס המתמטי לכמעט כל הגידול בצמחים. "הספירלות הניגודיות" הנמצאות בצמחים רבים כדוגמת הזרעים בחמנייה, אצטרובלים ופרי האננס. הנחושת התקבלה ממקורות מזוהים ופרויקט עדן עובד עם הקונגלומרט לבחון את האפשרות לעודד נתיבי אספקה ברי זיהוי למתכות, שיאפשרו למשתמשים להימנע משימוש במתכות שנכרו באופן בלתי מוסרי.
בתוך המבנה נערכות תערוכות של אמנות הקשורה לנושאים המעניינים את פרויקט עדן. כך למשל באחד האולמות מוצגים פסלי זכוכית של נגיפים כדוגמת שפעת או אבעבועות שחורות שהכין הפסל לוק ג'רם (Luke Jerram). כל שנה נערכת הופעה של מוזיקאים מוזמנים "Eden session".
שמואל ריבלין
שמואל שלום ריבלין (1915 – 1994) היה מוזיקאי, התמחה במוזיקה ליטורגית. שימש מנהל במכון לחזנות "שירת ישראל" בירושלים וניצח על עשרות מקהלות בבתי כנסת ובמוסדות חינוך בישראל ובקהילות יהודיות מחוץ לישראל. עסק בהכשרת מוזיקאים, מרצים ונואמים.
ביוגרפיה
נולד בירושלים ב-15 בספטמבר 1915, בנו של החזן ומורה החזנות שלמה זלמן ריבלין. למד בתלמוד תורה וישיבת עץ חיים, ולאחר מכן בישיבת לומז'ה בפתח תקווה ובישיבת מרכז הרב בירושלים. בגיל עשרים הוסמך לרבנות על ידי הרב יעקב משה חרל"פ והרב בן ציון חי עוזיאל.
שימש כמורה ראשי ומנהל במכון "שירת ישראל". ניצח על מקהלות רבות בישראל, ביניהן מקהלות בית הכנסת אהל שם ירושלים, בתי היתומים דיסקין וציון-בלומנטל בירושלים, במוסדות חינוך רבים בישראל, וכן בבית המדרש הגדול ביוהנסבורג.
הכשיר מנצחי מקהלות, מורים למוזיקה, בעלי תפילה, בעלי קריאה, נואמים ומרצים. חיבר את הספר "זמרת שמואל" - 127 שירים למקהלה לתפילות השנה. חיבר את האורטוריה "הולדת דויד". כמו כן חיבר ספר דרשות וספר חידושים בשפה העברית ובדקדוק. היה שותף לעיסוקו של אביו בחקר תולדות היישוב האשכנזי הפרושי בארץ ישראל.
ריבלין המשיך בפעילות אביו והיה עסקן באגודת אחוה העולמית. שימש מזכיר מרכז הלשכות, וייסד מספר לשכות בישראל ובדרום אפריקה.
בנו הוא חוקר התלמוד פרופסור יוסף ריבלין.
פובליוס מאנליוס וולסו
פובליוס מאנליוס וולסו (Publius Manlius Volso) היה מצביא רומאי, שנטל חלק במלחמה הפונית השנייה.
נבחר לפראיטור שנת 210 לפנה"ס ובידיו הופקדו הפרובינקיה סרדיניה וצבא המונה שני לגיונות.
בשלהי קיץ 210 לפנה"ס ניסה צי קרתגי בפיקוד חמילקרת לפשוט על סביבות אולביה (Olbia); וולסו נערך עם חייליו בחוף כדי למנוע את נחיתת הקרתגים, אך הם בעורמתם שטו סביב אל קאראליס בעברו השני של האי, פשטו על אדמתה ושבו לאפריקה עם שלל רב.
מגאדת'
מגאדת' (באנגלית: Megadeth) היא להקת הבי מטאל ות'ראש מטאל אמריקאית, הנחשבת לאחת מלהקות המטאל המצליחות והמשפיעות ביותר, ולאחת מ"ארבע גדולות הת'ראש" יחד עם מטאליקה, סלייר ואנתרקס, ולשנייה בגודלה במכירותיה רק למטאליקה. הלהקה הוקמה בשנת 1983 על ידי הגיטריסט והסולן דייב מאסטיין, אשר פירק אותה בשנת 2002 ואיחד אותה מחדש בשנת 2004.
הלהקה מכרה למעלה מ-50 מיליון עותקים מאלבומיה, כאשר תשעה מתוכם הגיעו לרשימת 40 האלבומים הטובים ביותר של הז'אנר ו-18 מסינגלים שהוציאה הגיעו לרשימת 40 השירים הגדולים ביותר של הז'אנר. בשנת 2016 זכתה מגאדת׳ בפרס גראמי כאשר הייתה מועמדת לגראמי 12 פעמים בסך הכל.
מגאדת' הייתה חלוצית בתחומה, וסללה את הדרך ללהקות מטאל מצליחות רבות כדוגמת פנטרה, ארץ' אנמי ואין פליימס.
תחילת הלהקה
זמן קצר לאחר שהגיטריסט הראשי של להקת מטאליקה, דייב מאסטיין, פוטר עקב סכסוכים אישיים בשל מה שתואר בזמנו כהתנהגות בעייתית, ושימוש מוגבר למדי בסמים, הוא הקים את מגאדת' יחד עם שכנו, הבסיסט דייוויד אלפסון. מאסטיין הפך למחבר המילים, המלחין הראשי בלהקה, הגיטריסט המוביל, ולאחר שלא מצא סולן שהתאים לדרישותיו, גם לסולן הלהקה. תוך זמן קצר, הלהקה הוסיפה את המתופף לי ראוש (שהוחלף בגאר סמואלסון) והגיטריסט קארי קינג (מלהקת סלייר), שהוחלף בכריס פולאנד.
האלבומים הראשונים (1985-1989)
בסוף 1984, מגאדת' הייתה חתומה בחברת ההקלטות קומבט רקורדס, ובמאי 1985 הוציאה את אלבומה הראשון, Killing Is My Business... And Business Is Good!. ללהקה הוקצב סכום של 8,000 דולר להקלטת ולהפקת האלבום, אך חברי הלהקה בזבזו יותר ממחצית הסכום על סמים, מה שבא לידי ביטוי באיכות הסאונד הנמוכה של האלבום. אך למרות הפקה גרועה יחסית ותמונת עטיפה עלובה (לדבריו של מאסטיין, ברגע שראה את התמונה הוא חשב "רימו אותנו!"), האלבום היה מוצלח ביותר ושילב אלמנטים של ת'ראש מטאל, פאנק וג'אז. "Killing is My Business" זהו אלבום טכני מאוד, עם דגש חזק על גיטרה בס, הכולל סולואים ארוכים ומהירים מאוד של גיטרה חשמלית, ואף מזכיר את Kill 'Em All של מטאליקה (אשר מאסטיין השתתף בכתיבת רובו). למעשה, השיר "Mechanix" מתוך "Killing is My Business" זהו בעצם השיר "The Four Horsemen" מתוך "Kill 'Em All" עם מילים אחרות. את השיר כתב מאסטיין לפני שהצטרף למטאליקה, מטאליקה הופיעו איתו, ולאחר שמאסטיין פוטר מהלהקה, מטאליקה שינו את המילים, הוסיפו גשר מלודי והאטו את הקצב.
בנובמבר 1986 מגאדת' הוציאו את אלבומם השני, Peace Sells... But Who's Buying?‎, שהביקורות היללו כאלבום ת'ראש מטאל מעולה, המאופיין בהפקה משופרת וכתיבה מתוחכמת. מאוחר יותר באותה שנה, מגאדת' הוחתמו בחברת קפיטול רקורדס, שגם רכשו את הזכויות לאלבום "Peace Sells" מחברת קומבט רקורדס.
שנות התשעים
חייו של ההרכב שהקליט את "So Far, So Good... So What" היו קצרים, היות שיאנג ובהלר פוטרו ב-1989, והוחלפו בהתאמה על ידי ניק מנזה ומרטי פרידמן. הרכב זה (מאסטיין, אלפסון, מנזה ופרידמן) היה היציב ביותר בקריירה של הלהקה, הקליט ארבעה אלבומים מוצלחים, ויצר למגאדת' תדמית של להקה שביכולתה לנגן לא רק מטאל איכותי, אלא גם ליצור יצירות קבילות יותר מבחינה מסחרית. כיוון הלהקה כולה השתנה בתכיפות רבה לאורך העשור, היות שמגאדת' עשתה מאמצים להביס את מטאליקה, יריבתה, על ידי "ריכוך" למען רכישת שם מרכזי של להקת מטאל מלודית, דבר שהביא לתלונות מצד המעריצים שעמדו לצדה לאורך השנים וראו בה כאחת הלהקות המובילות בת'ראש מטאל.
למרות זאת, ב-1990, מגאדת' לא הראתה סימני חולשה. אלבומה הרביעי של הלהקה, Rust in Peace, עדיין נחשב בעיני רבים כאחד מאלבומי הת'ראש מטאל המלהיבים והמתוחכמים ביותר מבחינה טכנית. הליריקה הקליטה והעוקצנית האופיינית למאסטיין, והריפים המחוספסים והמהירים הונצחו בהפקה ברורה ודייקנית, דבר שאפשר לשמוע את כל הניואנסים של לחני הגיטרה של מאסטיין. האלבום כולל את השיר "Holy Wars" ("מלחמות קדושות") - שיר ת'ראש טכני וכבד, העוסק במלחמות הדת במזרח התיכון, ואף כולל סולו קצרצר של גיטרה חשמלית בסגנון מוזיקה ים תיכונית. בדומה ל-‎...And Justice for All של מטאליקה שנתיים קודם, Rust In Peace המחיש היטב רמה של מורכבות טכנית, שהזכיר מטאל פרוגרסיבי.
ביולי 1992, מגאדת' הוציאו את האלבום Countdown to Extinction, שהפך להצלחה מיידית, הגיע למקום השני במצעד הבילבורד והיה למולטי-פלטינום: מאסטיין עצמו אמר, שהצלחותיה הבאות של מגאדת' ימדדו בהשוואה להצלחה של Countdown To Extinction. באלבום זה מבנה השירים היה פשוט יותר, מוזיקה "קליטה" יותר, והושם דגש חזק יותר על קולו של הסולן: אלו הם הצעדים שגם מטאליקה נקטה בהאלבום השחור שלה במטרה להעצים את הצלחתו הרווחית של האלבום. מאסטיין ושאר חברי הלהקה חשו מתוסכלים, כאשר בילי ריי סיירוס מנע מהם את המקום הראשון במצעד הבילבורד כאשר זכה עם שירו Achy Breaky Heart.
האלבום הבא, Youthanasia, יצא בשנת 1994 וגם הוא נחל הצלחה. באמצעות דבקותם בכיוונם החדש, שנקבע על ידי האלבום הקודם, האלבום הכיל בתוכו סאונד יותר רגוע, שקט ואטי. במהלך מסע ההופעות הופיעה מגאדת' גם בישראל.
האלבום הבא, שנקרא Cryptic Writings, שוחרר ב-1997 ונטה יותר לכיוון ההארד רוק, אם כי עדיין הכיל את הצליל המיוחד המזוהה עם מגאדת'. ניק מנזה עזב את הלהקה בשנת 1998 והוחלף על ידי ג'ימי דגראסו.
סגנון ההארד רוק ניכר עוד יותר באלבום הבא, Risk, משנת 1999. היקף מכירותיו היה נמוך יחסית. זמן קצר לאחר שחרורו, פרש מרטי פרידמן מהלהקה והוחלף על ידי אל פיטרלי. הלהקה חיפשה דרך לסיים את החוזה עם חברת ההקלטות קפיטול רקורדס, לכן הוציאה לאור אלבום אוסף בשם Capitol Punishment: The Megadeth Years. האוסף כלל בתוכו שני שירים חדשים, שעליהם מגאדת' התחייבו לפי החוזה עם קפיטול.
שנות ה-2000
בשנת 2001, מגאדת' חתמו על חוזה עם חברת התקליטים סנקצ'וארי רקורדס, ולאחר זמן קצר הוציאו אלבום חדש, בשם The World Needs a Hero שהוכרז על ידי המעריצים כחזרה מוצלחת לשורשי הת'ראש המוכרים של הלהקה.
ב-3 באפריל 2002, מאסטיין הכריז בפומבי על עזיבתו את הלהקה. הסיבה הרשמית הייתה פגיעה עצבית בידו השמאלית. החברים האחרים החליטו לפרק עקב זאת את הלהקה. הדבר נראה כסופה של להקה בת כמעט 20 שנה.
בהדרגה, הפיזיותרפיה עזרה לידו של מאסטיין להחלים. לאחר שלמד מחדש לנגן על הגיטרה, הוא כתב את אלבום הסולו הראשון שלו ותכנן הנפקה מחודשת של הקטלוג של מגאדת'. בשנת 2004 הוא יצר קשר עם חברי הלהקה המוקדמת עם בקשה לעזרה בהקלטת האלבום החדש שלו שנקרא במקור Blackmail The Universe (שמו של השיר הפותח את האלבום), אך שמו שונה ל-The System Has Failed (ביטוי מתוך השיר השלישי, Kick The Chair שמבקר את מערכת המשפט). בגלל ההסכם עם חברת ההקלטות שלפיו מגאדת' מתחייבת לאלבום נוסף, האלבום היה חייב להשתנות מאלבום סולו לאלבום האחרון של מגאדת'. האלבום הוקלט עם ויני קוליוטה על התופים, כריס פולאנד (שניגן עם מגאדת' בשנות ה-80) על גיטרה מלווה וג'ימי לי סלואס על גיטרת הבס. כמו שדייב מאסטיין אמר: "מגאדת' באיטיות קמה לתחייה".
לאחר צאת האלבום בתחילת יולי 2004, The System Has Failed זכה לביקורות טובות כאלבום שמחזיר את מגאדת' ל"תור הזהב" מסוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90, ואף הגיע למקום ה-18 ברשימת הבילבורד האמריקני. לאחר הוצאת האלבום הוחלפו פולאנד, סלואס וקוליוטה בבסיסט ג'יימס מקדונו והאחים גלן ושון דרובר על הגיטרה והתופים. במהלך השנתיים העוקבות חברי הלהקה יצאו לסיבובי הופעות ברחבי העולם ולאחר מכן לסיבוב הופעות שנקרא בשם Gigantour, שהתמקד בארצות הברית וקנדה והשתתפו בו להקות נוספות. מאסטיין יזם את הפסטיבל על מנת לעודד הופעות מטאל ואת פעילותן של להקות אחרות. סיבוב ההופעות הגיע לממדים כאלו שהוא הצטייר כאירוע המתחרה ב"Ozzfest", אותו ארגן אוזי אוסבורן. בהופעה בארגנטינה, מאסטיין הפתיע את הקהל והודיע שמגאדת' תמשיך לפעול ותוציא אלבום נוסף.
במהלך התקופה שלאחר הוצאת "The System Has Failed", מגאדת' בהרכבה החדש הגבירה את פעילותה: מאסטיין עבר להשתמש בגיטרות של חברת "Dean" ובעקבותיו גם עבר גלן דרובר. ב-21 במרץ 2006 יצא מארז האוסף "Arsenal of Megadeth" ב-DVD, וב-15 במאי 2006 מגאדת' חתמה עם חברת הפקות המטאל הידועה Roadrunner Records. ב-10 בפברואר 2006 הבסיסט ג'יימס מקדונו הוחלף בג'יימס לומנזו וב-15 במרץ, הקמע המצויר של מגאדת' "Vic Rattlehead" עוצב מחדש בתחרות מעצבים גרפיים באתר DeviantArt.com. ב-22 באוגוסט וב-5 בספטמבר הלהקה הוציאה אלבום הופעה כפול ו-DVD של סיבוב ההופעות Gigantour משנת 2005. ב-2 בדצמבר יצא אלבום ההופעה "That One Night: Live in Buenos Aires" שצולם בהופעה בבואנוס איירס, ארגנטינה.
לאחר גיבושם של שירים חדשים, ב-19 באפריל 2006 חברי הלהקה החלו להקליט באנגליה את אלבומם האחד עשר. במספר קטעי תיפוף שהוקלטו, שון דרובר השתמש בציוד של ג'ון בונהאם מלד זפלין. לאחר הפסקה לסיבוב ההופעות Gigantour 2006, הלהקה חזרה ב-21 בנובמבר להקלטת האלבום בקליפורניה. ב-4 במרץ 2007 שוחררה רשימת השירים שתופיע באלבום. לבסוף, ב-15 במאי 2007 יצא לאור האלבום החדש של מגאדת', United Abominations, כשעל עטיפתו ניתן לראות את ויק בגרסתו החדשה על רקע בניין האו"ם המותקף (שהופיע גם על עטיפתו של Peace Sells...But Who's Buying?). האלבום כלל 11 שירים, שחלקם הושמעו מוקדם יותר בהופעות חיות, ברדיו או ניתנו לשמיעה או הורדה מאתר הלהקה. האלבום עוסק כקודמיו בנושאים פוליטיים שונים (United Abominations, שם האלבום, הוא עיוות של United Nations) ומסתמן כאחד המוצלחים ביותר של מגאדת', שהגיע למקום השמיני ברשימת הבילבורד האמריקני.
ב-9 באוקטובר 2007 הוציאה הלהקה מארז מיוחד הנקרא Warchest ("תיבת מלחמה"). על עטיפת המארז צויר איור ממוחשב של שרשיר כדורי רובה, אשר מובלט החוצה מהמארז. המארז מכיל חמישה דיסקים: שלושת הראשונים מכילים שירים ודמואים אותם הקליטה הלהקה בין השנים 1985 ל-2004, הרביעי מכיל הקלטה של הופעה חיה שנערכה ב-1990 באנגליה והחמישי הוא DVD של הופעה שהוקלטה ב-1992 באולם ההאמרסמית' אפולו שבלונדון.
ב-15 בספטמבר 2009 יצא אלבומם הבא של הלהקה, Endgame, הפעם עם כריס ברודריק כגיטריסט מוביל. האלבום הגיע למקום התשיעי ברשימת הבילבורד 200, למקום הראשון ברשימת אלבומי ההארד רוק ולמקום שני ברשימת אלבומי הרוק. הוא קיבל ביקורות טובות ונחשב לממשיך את הצלחתו של האלבום הקודם. יש שהשוו את האלבום עם אלבום מוקדם של הלהקה, So Far, So Good... So What!.
העשור השני של המאה ה-21
בפברואר 2010 חזר ללהקה הבאסיסט לשעבר של מגאדת', דייוויד אלפסון, וזאת ביוזמתו של המתופף שון דרובר.
אלבום האולפן ה-13 של הלהקה, TH1RT3EN, שוחרר ב-1 בנובמבר 2011. זה האלבום הראשון מאז איחוד הלהקה ב-2004, שבו משתתף הבסיסט דייוויד אלפסון.
השירים Sudden Death ו-Public Enemy No.1 מהאלבום TH1RT3EN בנוסף לשיר Head Crusher מהאלבום Endgame היו מועמדים לפרס גראמי בתואר ביצוע המטאל הטוב ביותר.
ב-2011 הלהקה הוציאה גרסה מחודשת לאלבום Peace Sells... But Who's Buying?, לכבוד חגיגות ה-25 שנים לצאתו לראשונה.
לאחר כעשור בו ניגן דרובר בלהקה, הוא הודיע על עזיבתו בשל רצונו לנסות אפיקים חדשים. עד מהרה עזב גם ברודריק, בשל חילוקי דעות אומנותיים (ושניהם אגב הצטרפו ללהקת Act of Defiance). ב-29 במרץ 2015 נודע כי המתופף כריס אדלר מלהקת Lamb of God יעבוד עם מגאדת' על אלבומה החדש של הלהקה, ה-15 במספר. ב-2 באפריל נודע כי הגיטריסט הברזילאי קיקו לוריילו, לשעבר מלהקת אנגרה, הצטרף באופן רשמי ללהקה.
בשנת 2021 בעיצומי העבודה על אלבום החדש, פוטר דייוויד אלפסון מהלהקה עקב שערורייה מינית. את מקומו של אלפסון החליף באסיסט הלהקה לשעבר ג'יימס לומנזו שהצטרף לסיבוב הופעות, ולאחר כשנה במאי 2022, הודיעה הלהקה באופן רשמי כי ג'יימס לומנזו יצטרף באופן קבוע.
סגנון מוזיקלי
מגאדת' היא להקת הבי מטאל. אף על פי שהלהקה מוכרת על פי רוב כלהקת ת'ראש מטאל, חלק מאלבומיה אינם שייכים לסגנון זה.
ת'ראש מטאל
מגאדת' החלה כלהקת ת'ראש מטאל, ועד וכולל האלבום Rust in Peace מ-1990 היא ניגנה ודבקה בסגנון זה. שני האלבומים הבאים של מגאדת', Countdown to Extinction מ-1992 ו-Youthanasia מ-1994, שמרו על מספר אלמנטים של ת'ראש, אך היו יותר בסגנון של הבי מטאל מסורתי. כמו כן, הלהקה נחשבת לאחת מ"ארבע הגדולות" - הלהקות המרכזיות בסגנון הת'ראש מטאל, לצד מטאליקה, סלייר ואנתרקס.
התרחקות מסגנון הת'ראש
שני האלבומים הבאים של מגאדת', Cryptic Writings מ-1997 ו-Risk מ-1999, התרחקו מסגנון הת'ראש, ועל פי רוב מתוארים כהבי מטאל, כאשר לעיתים Risk מתואר כהארד רוק יותר מאשר כהבי מטאל.
נושאי שירים
ישנם מספר נושאי שירים החוזרים שוב ושוב באלבומים. נושאי מלחמה וצבא - במיוחד מלחמה גרעינית - הוא נושא משותף להרבה משירי הלהקה. למעשה שם הלהקה הוא עיוות של המילה Megadeath, מונח שהומצא בצבא ארצות הברית ומשמעותו - "מוות של מיליון אנשים". לבד ממלחמה גרעינית ישנם נושאים לשירים כמו קונספירציות ממשלתיות, שחיתות וצביעות השלטון והחברה, מלחמות קדושות (השיר "Holy Wars") ואפילו הסכסוך הישראלי-פלסטיני. שירים בולטים הם Architecture of Aggression, Rust In Peace... Polaris, Peace Sells, Blackmail The Universe, Symphony of Destruction וUnited Abominations.
בנוסף שירים רבים עוסקים בנושאים חברתיים ופוליטיים כגון התמכרות להימורים, הכחדת חיות בר, ורודנות. שירים כדוגמת Countdown To Extinction, Foreclosure of a Dream, Family Tree, Sweating Bullets, FFF.
"ארבע גדולות הת'ראש" - סיבוב ההופעות
בספטמבר 2009 הודיע לארס אולריך מלהקת מטאליקה כי הוא מתכוון לאגד את ארבע להקות הת'ראש הגדולות - מטאליקה, מגאדת', סלייר ואנתרקס - ולצאת לסיבוב הופעות. סדרת הופעות אלו, שבעה במספר, החלה ב-16 ביוני 2010 בוורשה, פולין והסתיימה ב-27 ביוני 2010 באיסטנבול, טורקיה. ההופעה שהתקיימה בסופיה, בולגריה ב-22 ביוני הועברה בשידור חי דרך לוויין לכ-450 תיאטראות ברחבי ארצות הברית ולמעל 350 ברחבי אירופה, קנדה ואמריקה הצפונית.
הופעות בישראל
ב-1995 הופיעה הלהקה בארץ כחלק ממסע הופעות בינלאומי לקידום האלבום Youthanasia שיצא באותה שנה. שתי הופעות של הלהקה התקיימו באולם הסינרמה שבתל אביב.
ב-22 ביוני 2005 שוב הופיעה מגאדת' בישראל במסגרת פסטיבל מטאליסט בחוף פלמחים בראשון לציון, לצידה של להקת הת'ראש הגרמנית דסטרקשן ולהקות נוספות; אך לצערם של המעריצים המשטרה נאלצה להפסיק את ההופעה לאחר ארבעה שירים בלבד עקב קריסת גדר הלחץ בתקרית נפצעו מאבטח ואדם מהקהל.
במרץ 2007 הודיע דייב מאסטיין כי הלהקה תשוב לישראל "להשלים את מה שהתחילו" ולהופיע מול הקהל הישראלי. ההופעה התקיימה ב-2 ביולי 2007 בהאנגר 11 בנמל ת"א, הפעם ללא פסטיבל ולהקות חימום רבות אלא אחת בלבד - Betzefer. במהלך ההופעה דייב דיבר רבות עם הקהל, ציין את אהדתו הרבה לקהל המעריצים בארץ. בסיום ההופעה הודיע דייב, שהוא תמיד מקיים הבטחות ושההופעה היא קיום ההבטחה, לחזור ולנגן בתל אביב, לאחר הפסקת ההופעה הקודמת בפסטיבל מטאליסט 2005.
ב-16 באפריל 2011 הופיעה מגאדת' בפעם הרביעית בישראל והפעם בביתן 1 שבגני התערוכה בתל אביב. ההופעה הייתה המופע האחרון במסגרת ה-"Endgame Tour" שהחל ב-2009. בהופעה צפו כ-6,000 אנשים. בסיום ההופעה הודיע מאסטיין כי ייתכן שהלהקה תחזור להופעה נוספת עוד כמה שנים.
הופעתה המתוכננת של הלהקה בתל אביב ב-6 באוגוסט 2014 בוטלה עקב המצב הביטחוני לאחר מבצע צוק איתן.
ב-2 ביולי 2016 הופיעה הלהקה בפעם החמישית בישראל, במתחם הלייב פארק בראשון לציון, במסגרת סיבוב ההופעות לקידום האלבום Dystopia שיצא באותה השנה.
חברי הרכב לשעבר
{|
השתתפות בפסקולים
כל הסינגלים המופיעים בפסקולים אוגדו יחדיו באלבום Hidden Treasures:
נאו-אימפרסיוניזם
נאו-אימפרסיוניזם הוא ביטוי שהציע פליקס פנאון ב-1886 כדי לתאר תנועה אמנותית שהונהגה על ידי ז'ורז' סרה. יצירתו של סרה, "יום ראשון אחר הצהריים על גדות האי לה גראנד ז'אט", נחשבת ליצירה הראשונה שהופיעה תחת תנועה אמנותית זו. בתקופה זו, שיא האמנות הצרפתית, ציירים רבים חיפשו אחר שיטות חדשות. חברי התנועה נמשכו לציור נופים וחופים. הטכניקה הנפוצה ביותר תחת תנועה זו הייתה הפוינטיליזם.
רבים מחברי התנועה היו מזוהים עם האנרכיזם ושילבו רעיונות חברתיים ופוליטיים בעבודתם.
עקרונות האסתטיקה: אור וצבע
בזמן הופעתה של התנועה, סרה ומאמיניו הציעו לעדן את הדפוס האימפולסיבי והאינטואיטיבי של ציירי האימפרסיוניזם. נאו-אימפרסיוניסטים השתמשו ברשתות גדולות של נקודות על מנת להשרות לתחושת סדר. סרה התייחס גם לתפיסת האור והצבע.
טביעת המונח "נאו-אימפרסיוניזם"
לפני טביעת המונח על ידי פליקס פנאון, הוצעו שמות נוספים לתיאור התנועה:
ביקורת
בתחילת התנועה, הנאו-אימפרסיוניסטים לא התקבלו בברכה בעולם האמנות ובציבור. ב-1886, כשסרה הציג לראשונה את עבודתו המפורסמת, "יום ראשון אחר הצהריים על גדות האי לה גראנד ז'אט", היו בעיקר ביקורות רעות עליה. היו שתיארו את היצירה כ"אנדרלמוסיה" או כ"שערורייה".
כיוון שהתנועה הייתה ממשיכה של האימפרסיוניזם, היא ספגה את הביקורת שספגו האימפרסיוניסטים וגם ביקורת נוספת שהתבססה על פקפוק בשיטות החדשות שהציעה.
ואדוץ
ואדוץ (בגרמנית: Vaduz, ההגייה המקומית היא "פֿדוץ" (פ"א רפה, מלרע)) פָֿדוּץ, ) היא עיר הבירה של נסיכות ליכטנשטיין.
בעיר מתגוררים כ-5,450 תושבים, רובם קתולים. העיר שוכנת על גדות נהר הריין. היא ידועה באוספי האמנות שבה, במוזיאון הדואר, ובענף התיירות התוסס.
היסטוריה
ואדוץ מצוינת לראשונה בכתבים מהמאה ה-12. היא כנראה נוסדה על ידי רוזני וורדנברג. טירתה המפורסמת, שנחרבה על ידי שווייץ בשנת 1499, מוזכרת לראשונה ב-1322.
כלכלה ותחבורה
למרות שוואדוץ היא אחת מערי הבירה הבודדות ללא תחנת רכבת או שדה תעופה, תעשיית התיירות בעיר פורחת. תחנת הרכבת הקרובה ביותר לעיר נמצאת במרחק של כשני קילומטר ממנה, בעיירה שאן. נמל התעופה הקרוב ביותר לעיר הוא נמל התעופה הבינלאומי ציריך קלוטן, הממוקם כ-120 ק"מ (75 מייל) הרחק מוואדוץ – שעתיים נסיעה ברכבת או שעתיים וחצי נסיעה ברכב.
חינוך
בעיר ישנם כארבעה גני ילדים, שני בתי ספר יסודיים (עם אותה המזכירות והאדמיניסטרציה), והאוניברסיטה הלאומית של ליכטנשטיין.
הר אלמר (אנטארקטיקה)
הר אלמר או הר אולמר (באנגלית: Mount Ulmer) הוא הר נישא במזרח רכס סנטינל, בצפון הרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם כ-3 קילומטרים צפונית להר וושברן שברמות גרומשין.
ההר נישא מעל קרחון ויצ'ה שממזרח לו, וקרחון ניוקאמר שממערב לו.
גובהו של ההר 2,775 מטרים מעל פני הים.
גילוי ההר
ההר התגלה על ידי לינקולן אלזוורת', במהלך הטיסה חוצת-אנטארקטיקה שלו ב-23 בנובמבר 1935.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי אלזוורת' אשר קרא להר "הר מרי לואיז אלמר" (Mount Mary Louise Ulmer) על שמה של אשתו.
ההר זוהה מחדש תוך השוואת תצלומי האוויר שצילם אלזוורת' עם תצלומי האוויר שצילם צי ארצות הברית בשנת 1959, והשם שנתן לו אלזוורת' ניתן לו בשנית.
מגרש מכבי בפתח תקווה
המגרש הוקם בשטח פרדס שהיה בבעלות שמעון רוקח, יחזקאל בלום ולייב לוי. הוא היה בשימוש בין השנים 1926 עד 1975, וננטש כאשר המגרש נמסר לעיריית פתח תקווה ונבנו בו דירות.
אני, עצמי ואיירין
אני, עצמי ואיירין (באנגלית: Me, Myself & Irene) הוא סרט קולנוע מסוגת הקומדיה משנת 2000. הסרט, בכיכובו של ג'ים קארי ורנה זלווגר, משלב קומדיית סלפסטיק בסיפור הומוריסטי אודות היחס בין נימוס לאסרטיביות, המובאים באישיותו המפוצלת של גיבור הסרט. הסרט בוים על ידי האחים פארלי וזכה להצלחה קופתית רבה.
עלילת הסרט
הסרט עוקב אחר צ'ארלי בייליגייטס, שוטר נעים הליכות במדינת רוד איילנד שבארצות הברית. הסרט נפתח בתיאור ליל כלולותיו של צ'ארלי, אשר כבר במהלכו בוגדת בו אשתו הטריה עם נהג הלימוזינה שלהם - גמד אפרו-אמריקאי גאון (טוני קוקס). צ'ארלי מדחיק את העניין, וגם כאשר לאשתו נולדים שלושה בנים שחורי עור, המפגינים אינטליגנציה גבוהה, הוא מסרב אף להרהר במוצאם. מספר שנים לאחר מכן אשתו עוזבת אותו ואת ילדיה, וצ'ארלי נותר לגדלם לבד, בעודו מדחיק את הכעס הנצבר בו אט-אט, ומתרחק מעימות. אנשי העיירה מנצלים את מזגו הנוח, עד אשר צ'ארלי מפתח פיצול אישיות. אישיותו האחרת - "האנק אוונס" - מאפשרת לצ'ארלי להביע את כעסו, לנקום ולממש את שאר דחפי האיד. כדי לטפל בבעיה צ'ארלי מקבל מרשם לכדורים המונעים את הופעתו של "האנק".
במקביל ה-FBI משוכנע שצ'ארלי הוא העומד מאחורי רציחת סוכני ה-EPA, ומתחילים במצוד אחריו, בסיוע שלושת ילדי אשתו הגאונים, המשוכנעים בחפותו ומצליחים להערים על הסוכנים. דיקי מצטרף במטרה לרצוח את איירין, ולבסוף מצליח לחטוף אותה. צ'ארלי מצליח להתעמת עם "האנק" ולבסוף לקבל חזרה שליטה מלאה על הכרתו. הוא מצליח להציל את איירין ולהוכיח את אשמת דיק ברציחות.
הסרט מסתיים עם הצעת נישואין של צ'ארלי לאיירין.
שחמט בהתכתבות
שחמט בהתכתבות הוא שחמט המשוחק על ידי התכתבות בין שחקנים מרוחקים, בדרך כלל על פני תקופה ממושכת. בעבר היה כל שחקן בתורו שולח בדואר את המהלך הבא במשחק ליריבו. כיום נפוץ יותר השימוש בדואר אלקטרוני או בשרת משחק ייעודי, אך ידוע גם על משחקים ששוחקו בפקס ואפילו באמצעות יוני דואר.
ההבדל המהותי בין המשחק הסטנדרטי, המשוחק על ידי שניים היישובים ליד אותו לוח (ממשי או וירטואלי), למשחק בהתכתבות, הוא הזמן המוקצב לכל מהלך או למשחק כולו. שני יריבים המשחקים בתחרות משני עברי הלוח יסיימו על פי רוב את משחקם לאחר מספר שעות בודדות. אולם משחק בהתכתבות יאפשר לכל צד לשחק מהלך בודד בזמן של שעות עד ימים. מאחר שגם לדואר לוקח זמן מה להגיע ליעדו, משחק באורך סביר של 40–50 מהלכים לכל צד, עשוי היה בעידן שלפני המחשב והטלפון לארוך שנים. גם בעידן האינטרנט אורך משחק טיפוסי כשנה או שנתיים.
כללי המשחק מקציבים בדרך כלל בין 30 ל-60 יום לעשרה מהלכים. על פי רוב מותר לשחקנים להיוועץ בתוכנות מחשב, ספרים ובסיסי נתונים במהלך המשחק, בניגוד גמור לכללים הנהוגים בשחמט רגיל. כל שחקן רשאי לשחק יותר ממשחק אחד במקביל ולעיתים קרובות מנהלים שחקנים מומחים עשרות משחקים בו זמנית נגד יריבים שונים.
עקב כללים מיוחדים אלה קיים שוני עמוק בין הכישורים הדרושים משחקן בשחמט בהתכתבות לבין אלו של שחקן השחמט הרגיל; ורשימת אלופי העולם בהתכתבות כמעט זרה לרשימת האלופים בשחמט הרגיל. בין השחקנים המעטים שהצטיינו בשני סוגי המשחק ניתן למנות את פאול קרס האסטוני (שככל הנראה הרבה לשחק בהתכתבות בהיעדר יריבים ראויים בקרבתו), ואת אלופי העולם אלכסנדר אלכין ומקס אויבה. בימינו בולט רב אמן אולף אנדרסון בהצטיינותו בשני סוגי השחמט.
ארוס ריצ'ו הוא שחקן מצליח בשחמט בהתכתבות ובשחמט מתקדם.
הטבלה מטה מציגה את בכירי השחמטאים בכתב של ישראל. מקור הנתונים הוא אתר ICCF.
ספיידרמן ללא גבולות
ספיידרמן ללא גבולות (באנגלית: Spider-Man Unlimited) היא סדרת טלוויזיה מונפשת המשמשת כספין אוף של "ספיידרמן: סדרת האנימציה" שמספרת את סיפורו של ספיידרמן אחרי שהחזיר אליו את מרי ג'יין ווטסון לאחר שנעלמה במהלך הסדרה הקודמת. הסדרה ממשיכה את הסיפור הידוע שבו פיטר פרקר הוא צלם העיתון המפורסם שנקרא "דיילי ביוגל" שמנוהל על ידי הבוס העצבני ג'יי ג'ונה ג'יימסון ששונא את ספיידרמן.
הסדרה, שהייתה המתחרה של להיט האנימה "פוקימון" בזמנו, ירדה מהמסך בארצות הברית עם סיום העונה הראשונה עקב אחוזי צפייה נמוכים. 13 הפרקים מעונה זו שודרו בלבד, והתוכנית הסתיימה עם סוף פתוח. עם זאת, מספר פרקים נוספים מהעונה השנייה נכתבו אך מעולם לא הונפשו, כשביניהם גם פרק שיסגור את הסוף הפתוח.
הפקה
כשנה לאחר ירידת הסדרה הקודמת, הוחלט להחזיר את ספיידרמן למסך המצויר, אולם דיסני החזיקו באותה העת בזכויות היוצרים על הסדרה שהסתיימה וסירבו לחדשה לבקשת פוקס קידס (שלימים תירכש על ידי דיסני).
התכנון המקורי של מארוול היה ליצור סדרה בת 26 פרקים שתציג את העלילות הנבחרות של ליין הקומיקס המקורי של "ספיידרמן המדהים", אולם אולפני קולומביה שנרכשו באותה העת על ידי סוני חתמו על חוזה עם מארוול להפקת הסרט "ספיידרמן" ומנעו משפטית גישה לחברת סבן הפקות לאירועי חוברות הקומיקס או לחליפת הספיידרמן המקורית בהן התעניינה עלילת הסרט.
בשל הקרבה לשנת 2000 ההפקה התבקשו לאחר מכן להתעסק עם ספיידרמן 2099 שמציג עולם עתידני שבו הכל היה תואם את הפנטזיה שציפו שתתרחש במציאות של האלף השלישי לספירה. לאחר שעוצב הקונספט וחלק מהעלילה, מארוול ביקשו לאחד קונספטים של פיטר פארקר כספיידמן ועולם מדע בדיוני כמו ביקום מארוול 2099, מארוול העבירה רשימת דמויות שרצתה לסדרה (דת'לוק נאסר לבסוף לשימוש בשל חוזה אחר על הפקת סרט עליו שבוטל), וההפקה תכננה קו שיספר על הגעת פיטר למציאות מקבילה בה דודו, בן פארקר, לא נרצח ופיטר שזכה לכוחות על גדל להיות אדם לא מוסרי מה שהפך אותו לונום במקום לספיידרמן, מארוול התנגדה לעלילה בה יהיו 2 פיטר פארקרים וביקשה ליצור סיפור על עולם מקביל וקיפוח גזעי שהוביל ליצירת הסדרה הזו.
הסדרה הונפשה בידי אולפני דונג יאנג מקוריאה הדרומית שנודעו ביצירת סדרות אנימציה אמריקאיות מוצלחות מסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 ובמהלך שנות ה-90 של המאה ה-20, כמו "באטמן - הסדרה המצוירת", "מייטי מקס" ו"הגרגולים". באופן אירוני, גם "באטמן: הדור הבא" שהייתה מתחרה של "ספיידרמן ללא גבולות", הונפשה בידי דונג יאנג.
העונה הראשונה
בתחילת הסדרה חושף ג'ון ג'יימסון, בנו של ג'יי ג'ונה ג'יימסון, תוכנית סודית שבה תכננה נאס"א מעבורת חדשנית שתעבור דרך שער שיגור לצד השני של השמש כדי לחקור את החיים על כוכב דמוי כדור הארץ אשר נקרא "הארץ הנגדית" ושכוח מסתורי שהגיע ממנו חיסל חללית לא מאוישת שנאס"א שלחה חצי שנה קודם למסיבת העיתונאים של ג'יימסון. בטרם השיגור פיטר פארקר מבחין בונום וקרנג' מנסים להתפרץ לטיסה כדי להגיע לכוכב המדובר ולשחרר את גזע החייזרים העתיק שאליו הם משתייכים שקבור בו ומתכנן להשתלט על היקום החל מהארץ הנגדית. ספיידרמן חושד שהם מנסים לחבל בטיסה ומנסה לעצור אותם אך לא מצליח להילחם בשניהם ומושלך מסיפון המעבורת בזמן שונום וקרנג' מתרסקים ביחד עם ג'ון ג'יימסון לתוך שער השיגור לארץ הנגדית.
מכיוון שספיידרמן היה האחרון שנחת מהמעבורת, העולם חושב שהוא היה זה שחיבל בטיסה של ג'ון. ג'יי ג'ונה ג'יימסון חושב שבנו נהרג בהתרסקות ומכריז על פרס כספי של 10 מיליון דולרים על ראשו של ספיידרמן שנרדף עקב הפרס הכספי הגדול בכל רחבי ניו יורק. לאחר שנפצע קשה בהתרסקות בניין העולם מאמין כי הוא נהרג, אך הוא שורד את ההתרסקות ומחליט לפרוש מחייו כספיידרמן לטובת חיי משפחה עם אשתו, מרי ג'יין.
העונה השנייה
לטענת וויל מיניאו שהיה מהמפיקים האחראיים על הסדרה, שישה פרקים מהעונה השנייה נכתבו אך לא הונפשו לפני ביטול המשך התוכנית.
בעונה זו הצליח ספיידרמן לנצח את גזע החייזרים שניסה להשתלט על היקום בעזרת תוכנית שהכינו אדי ברוק וקליטוס קאסידי, לאחר שגם הצליח להביס את הוד התפתחותו ששלט בכוכב והתנהג בגזענות ואכזריות כלפי בני האדם. בפרק השני של עונה זו היו אמורים בני האדם לקבל אזרחות זהה לזו של אנשי החיה, דבר שהיה מקנה להם לחיות חופשיים בכוכב.
ספיידרמן מחליט לעזוב את חבורת המורדים האנושיים שמונהגת על ידי ג'ון ג'יימסון לאחר שהשלום חזר לכוכב ומנסה לחזור לכדור הארץ דרך הסתובבות ברחבי הארץ הנגדית. הוא מחפש חללית שתחזיר אותו לכדור הארץ ולאשתו, ובדרך הוא פוגש ונאלץ להילחם בגרסאות נגדיות של אויביו וחבריו מכדור הארץ בדיוק כמו בעונה הקודמת.
לארי ברודי פרסם את עלילת העונה שכתב בזמנו לפוקס קידס באתר האינטרנט הרשמי שלו ב-28 בנובמבר 2016:
ליין קומיקס
לסדרה נעשתה התייחסות גם בשתי חוברות קומיקס של סדרת "Webspinner Tales of Spider-Man" (בחוברות מספר 14 ו-15), שבהן מופיע ספיידרמן בחליפה מהסדרה הנ"ל, לאחר שנקלע למימד מקביל בעת מרדף אחרי קארנג', השניים מוצאים עצמם במאבק שנפרס על שתי חוברות שבהן מתחרים השניים המייצגים שני יסודות "טוב" ו"רשע" בקרב שאליו חוברים גם יצורים מקומיים מן המימד שאליו הגיעו.
הפצת הסדרה
בשלהי 2009, האתר הרשמי של מארוול הודיע על כך שסדרות האנימציה של החברה יועלו לשרת שלהם לצפייה ישירה בחינם, את "ספיידרמן ללא גבולות" ליוותה פרסומת כי העלאת הסדרה (שפרק ממנה הועלה בכל יום חמישי) לרשת נתמכת על ידי חברת פנסוניק כספונסר. הסדרה הועלתה במלואה לשירות הצפייה בתשלום של אמזון ב-2014.
נבחרת איי הבתולה של ארצות הברית בכדורסל
נבחרת איי הבתולה של ארצות הברית לגברים בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של איי הבתולה של ארצות הברית.
הנבחרת השתתפה חמש פעמים באליפות אמריקה בכדורסל והישג השיא שלה הוא המקום הרביעי בשנת 2017.
הנבחרת מעולם לא העפילה למשחקים האולימפיים או לאליפות העולם בכדורסל.
ג'ינס
ג'ינס הם מכנסיים העשויים מדנים. במקור היה הג'ינס בגד עבודה והפך פופולרי בקרב בני נוער בתחילת שנות ה-50. מותג הג'ינס הראשון הוא Levi's. כיום ג'ינס פופולרי מאוד כלבוש יום-יומי ברחבי העולם וקיים בצורות, בגזרות, בשפשופים ובצבעים שונים.
היסטוריה
בסביבות 1872 הגיע הג'ינס לאמריקה. לוי שטראוס היה סוחר יהודי ממוצא גרמני שחי בסן פרנסיסקו שמכר מכנסי ג'ינס לכורים. אחד מלקוחותיו היה ג'ייקוב דייוויס, חייט שרכש לעיתים קרובות בד משטראוס. לאחר שאחד מלקוחותיו של דייוויס רכש בד פעמים רבות לתיקון מכנסיו הקרועים, עלה בו רעיון להשתמש במסמרות נחושת לחיזוק החלקים הנוטים להקרע בבגד. לדייוויס לא היה הכסף הנחוץ לרישום פטנט, והוא הציע ללוי להקים עסק משותף למכירת המכנסיים המשופרים. שטראוס קיבל את הצעתו של דייוויס וב-20 במאי 1873 קיבלו את פטנט מספר 139,121 שנקרא "שיפור בהידוק הכיסים" ממשרד הפטנטים האמריקני, ונוצר הג'ינס בצורתו המוכרת.
בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 עיצבה מעצבת האופנה גלוריה ואנדרבילט את ג'ינס המעצבים הראשון שהותאם לנשים ובכך פרצה דרך בעיצוב ג'ינסים יוקרתיים.
כיום, רוב חברות הביגוד מוכרות גם ג'ינס.
במקומות רבים בעולם הג'ינס נחשב כבגד בלתי רשמי שאינו מתאים ללבישה במקומות מכובדים או בטקסים רשמיים. כך לדוגמה בשנת 2007 קבעה יושבת ראש הכנסת דליה איציק שלא תותר כניסה לכנסת לעיתונאים הלבושים בג'ינס.
גיום השני וילארדואן
גיום השני וילארדואן (בצרפתית: Guillaume II de Villehardouin; ?-1 במאי 1278) היה הנסיך האחרון מבית וילארדואן, אשר שלט בנסיכות אכאיה בדרומו של חצי האי פלופונסוס ביוון. עוד הוא ידוע בכך שייסד את המצודה במיסטרס, שהייתה לימים לעיר החשובה ביותר בפלופונסוס ואחת הערים החשובות באימפריה הביזנטית.
גיום השני היה בנו של נסיך אכאיה ז'ופרואה הראשון וילארדואן, אך תאריך לידתו אינו ידוע. ב-1236 הוא ניצב לצידה של האימפריה הלטינית במאבקה כנגד האימפריה של ניקאה, ובתמורה לכך זכה בשטחים ונציאניים בים האגאי. הוא עלה לכס השלטון עם מות אחיו הבכור ב-1246. הוא השתלט על חלקים ניכרים מהפלופונסוס, אשר נודע אותה עת בשם מוראה וב-1249 הוא כבש את עיר הנמל החשובה מונמבסיה. באותה שנה הוא נילווה אל לואי התשיעי, מלך צרפת ונטל חלק במסע הצלב השביעי לקפריסין. הנסיכות הגיעה לשיאה בתקופתו, ודוכסות אתונה והאי אובויה היו למדינות וסאליות שלה. בעקבות סכסוכים עם שתי ישויות אלה ב-1255, פרצה מלחמה בינן לאכאיה, וזו הסתיימה בניצחונה של האחרונה ובאישוש הדומיננטיות של אכאיה בדרום יוון.
ב-1259 כרת ברית עם דספוטט אפירוס כנגד ניקאה, ויצא לקרב פלגוניה כנגדה. הקרב הסתיים בהפסדו של גיום השני והוא נפל בשבי. הוא נותר בשבי עד שנת 1262 ותמורת חירותו והמשך קיומה של הנסיכות, הוא הוכרח לוותר על דרום-מזרחו של הפלופונסוס ועל שלושה ממאחזיו החשובים, ובהם גם מיסטרס ומונמבסיה, אותם מסר לאימפריה הביזנטית שקמה בינתיים מחדש. הוא איבד את עוצמתו, ונסיכות אכאיה הייתה למדינה וסאלית של ממלכת סיציליה במסגרת הסכם ויטרבו מ-1267. גיום השני נודע גם כמשורר וכטרובדור. הוא מת ב-1278.
השיעור
השיעור (בצרפתית: La Leçon) הוא מחזה בעל מערכה אחת שנכתב על ידי אז'ן יונסקו. הוא הועלה לראשונה ב-1951 בהפקה שבוימה על ידי מרסל קובליר (ששיחק גם כן את הפרופסור). קלאודה מנסרד שיחקה את המשרתת ורוזטה זוצ'לי שיחקה את התלמידה בהפקה זו. מאז 1957 המחזה הפך להפקה קבועה בThéâtre de la Huchette שבפריז יחד עם המחזה הראשון של יונסקו, הזמרת הקרחת. המחזה נחשב ליצירה חשובה בתיאטרון האבסורד על ידי מבקרים רבים.
עלילה
המחזה מתרחש בביתו של פרופסור בצרפת. הפרופסור, איש מבוגר יחסית (בערך בן 50-60), מצפה לתלמידה חדשה (בת 18). המשרתת של הפרופסור, אישה מעט צעירה יותר מהפרופסור (בערך בת 40-50), דואגת לבריאותו של הפרופסור. ככל שהשיעור האבסורדי מתקדם, הפרופסור מתעצבן יותר ויותר על (מה שהוא רואה כ) בורותה של התלמידה, והתלמידה נהיית יותר שקטה וותרנית. אפילו בריאותה מתחיל להידרדר, ומה שמתחיל ככאב שיניים הופך לכאבים עזים בכל חלקי גופה. ברגע השיא של המחזה, התלמידה נדקרת ונרצחת על ידי המורה. המחזה מסתיים בכך שהמשרתת מכניסה תלמידה חדשה לביתו של הפרופסור, וכך המחזה מסתיים בדיוק היכן שהוא התחיל - תחילת השיעור.
על הבמה העברית
ב-1979 הועלה "השיעור", ביחד עם מחזה אחר של יונסקו "התמונה", בתיאטרון באר שבע. הבמאית הייתה עדה בן נחום, מעצבת התפאורה לידיה פינקוס-גני והוא הציג 25 פעמים.
בשנת 2010 הועלה המחזה בעיבוד מעט שונה בעברית בצוותא על ידי הבמאי יאיר שרמן. בעיבוד של שרמן, העלילה מתרחשת בחדר יהודי מסורתי והתלמידה הפכה לתלמיד. עיצוב ההצגה נשען במידה רבה על מסורת התיאטרון היפני, עם תנועה מעובדת לפרטיה, איפור ותפאורה מסוגננת. מעבר לעיצוב החיצוני, שרמן, בסיועה של דנה רייך, תרגם וערך את המחזה כאילו הוא מתרחש בחדר יהודי
באותה שנה הועלתה במרכז למוזיקה בירושלים אופרה במערכה אחת מאת ישראל שרון המבוססת על המחזה, בבימויו של דורי אנגל, בביצועם של אנסמבל "קפריזמה" ובניצוחו של המלחין.
הכנסייה הגדולה
הכנסייה הגדולה היא שמו הרשמי של הכינוס העולמי המרכזי של תנועת אגודת ישראל העולמית, ובו משתתפים רבים ממנהיגיה הרוחניים והפוליטיים, מישראל ומהעולם. עד היום התקיימו שש כנסיות, האחרונה שבהן בשנת תש"מ (1980).
הכנסייה הגדולה הראשונה
הכנסייה הראשונה יועדה להתקיים בט"ו באב תרע"ד (1914), אך מספר ימים לפני התאריך המיועד (בתשעה באב) פרצה מלחמת העולם הראשונה.
המועד: ג'-י' באלול תרפ"ג (1923). המקום: וינה. נשיא ועידת המפלגה: הרב יהודה לייב צירלסון. בכנסייה השתתפו כ-900 צירים.
בין המשתתפים: החפץ חיים, האדמו"ר הרב אברהם מרדכי אלתר מגור, הרב חיים עוזר גרודזנסקי מווילנא, האדמו"ר הרב ישראל פרידמן מצ'ורטקוב, האדמו"ר רבי משה פרידמן מבויאן, האדמו"ר הרב יצחק זליג מורגנשטרן מסוקולוב, הרב מאיר דן פלוצקי בעל ה"כלי חמדה", הרב מאיר שפירא מלובלין, הרב משה מרדכי אפשטיין מסלבודקה, הרב מאיר אטלס משאוויל, הרב יוסף יהודה ליב בלוך מטלז, הרב יהודה לייב צירלסון מקישינב, הרב איסר זלמן מלצר מסלוצק, הרב מנחם זמבה.
נאום פתיחה: החפץ חיים.
תקנה חשובה: ההכרזה על לימוד הדף היומי, על ידי הרב מאיר שפירא מלובלין.
החלטה חשובה: הקמת "קרן התורה", לסיוע כלכלי למוסדות תורניים בשל המצב הקשה לאחר מלחמת העולם.
הכנסייה הגדולה השנייה
המועד: ה'-י"ב באלול תרפ"ט (1929). המקום: וינה.
בין המשתתפים: האדמו"ר הרב אברהם מרדכי אלתר מגור, הרב חיים עוזר גרודזנסקי מווילנא, האדמו"ר הרב ישראל פרידמן מצ'ורטקוב, האדמו"ר רבי משה פרידמן מבויאן, האדמו"ר רבי אברהם יעקב פרידמן מסדיגורא. האדמו"ר הרב יצחק זליג מורגנשטרן מסוקולוב, האדמו"ר הרב דוד בורנשטיין מסוכטשוב, הרב מנחם זמבא, האדמו"ר הרב אברהם וינברג מסלונים, הרב עקיבא סופר מפרשבורג, הרב מאיר שפירא מלובלין, הרב יהודה לייב צירלסון מקישינב, הרב קלמן וובר מפישצ'אן.
נאום פתיחה: האדמו"ר הרב ישראל פרידמן מצ'ורטקוב.
רקע התקופה: כנסייה זו התקיימה בצל מאורעות תרפ"ט, שאירעו שבועות ספורים קודם לכן.
הכנסייה הגדולה השלישית
המועד: י'-י"ח באלול תרצ"ז (1937). המקום: מרינבאד שבצ'כוסלובקיה.
בין המשתתפים: האדמו"ר הרב אברהם מרדכי אלתר מגור, האדמו"ר הרב יצחק מנחם מנדל דנציגר מאלכסנדר, האדמו"ר הרב דוד בורנשטיין מסוכטשוב, הרב מנחם זמבה, הרב אלחנן וסרמן מברנוביץ', הרב יהודה לייב צירלסון מקישינב, הרב שמואל דוד אונגר מנייטרא, האדמו"ר רבי אברהם יעקב פרידמן מסדיגורה, הרב נחום מרדכי פרידמן מצ'ורטקוב, האדמו"ר רבי משה פרידמן מבויאן, הרב עקיבא סופר מפרשבורג, הרב יוסף צבי דושינסקי מירושלים, הרב אהרון קוטלר מקלצק, הרב זלמן סורוצקין מלוצק, הרב יוסף שלמה כהנמן מפוניבז'.
החלטה חשובה: הכרזת מועצת גדולי התורה על האיסור לוותר על גבולות ארץ ישראל.
רקע התקופה: הכנסייה הגדולה התכנסה בצל מאורעות תרצ"ו בארץ ישראל, תוכנית החלוקה של ועדת פיל ועליית הנאצים לשלטון בגרמניה.
הכנסייה הגדולה הרביעית
המועד: כ"ח בסיוון-ו' בתמוז תשי"ד (1954). המקום: ירושלים.
נאום פתיחה: הרב אליהו מאיר בלוך.
על הפרק: התמודדות עם בעיות הדת שנתגלעו בשנותיה הראשונות של המדינה.
אורח רשמי: ראש הממשלה משה שרת.
רקע התקופה: הכנסייה הגדולה התקיימה בצל המאבק לביטול חוק גיוס בנות שהסתיים בהצלחה זמן קצר לפני כן.
הכנסייה הגדולה החמישית
המועד: י"ג-כ"א באב תשכ"ד (1964). המקום: ירושלים.
בין המשתתפים: האדמו"ר הרב ישראל אלתר מגור, הרב משה פיינשטיין, הרב זלמן סורוצקין, הרב יחזקאל אברמסקי, הרב אליהו לופיאן, הרב דב בריש וידנפלד מטשבין, הרב רפאל ברוך טולדנו ממקנס, האדמו"ר הרב חיים מאיר הגר מויז'ניץ, הרב חיים קרייזווירט מאנטוורפן, האדמו"ר הרב משה יחיאל אפשטיין מאוז'רוב, הרב חיים שמואלביץ ראש ישיבת מיר, הרב יחזקאל סרנא ראש ישיבת חברון.
נאום פתיחה: הרב יצחק מאיר לוין, יושב-ראש אגודת ישראל וחתנו של האדמו"ר הרב אברהם מרדכי אלתר מגור.
הכנסייה הגדולה השישית
המועד: י"ח-כ"ד בטבת תש"מ (1980). המקום: ירושלים.
בין המשתתפים: הרב אלעזר מנחם מן שך, האדמו"ר הרב שמחה בונים אלתר מגור, הרב יעקב קמינצקי, הרב יעקב יצחק רודרמן, הרב שלמה זלמן אוירבך, האדמו"ר הרב משה יהושע הגר מויז'ניץ, האדמו"ר הרב אברהם וינברג מסלונים בעל "ברכת אברהם", האדמו"ר הרב שמואל אליהו טאוב ממודז'יץ, האדמו"ר הרב יחיאל יהושע רבינוביץ מביאלא.
נאום פתיחה: הרב אלעזר מנחם מן שך.
היו מגדולי ישראל שנבצר מהם להגיע ומהם האדמו"ר מליובאוויטש, שהסתפק בשיגור איגרת למען יקראו אותה במהלך הכנסייה, באגרתו עמד על התקנה שתוקנה בכנסייה השלישית לא לוותר על אף שטח בארץ ישראל.
ועכשיו למשהו שונה לגמרי
ועכשיו למשהו שונה לגמרי (באנגלית: And Now for Something Completely Different) הוא סרטם הראשון של חבורת מונטי פייתון שיצא לאקרנים בשנת 1971.
הפקה
הסרט הוא אוסף של מיטב המערכונים מתוך שתי העונות הראשונות של סדרת הטלוויזיה המצליחה "הקרקס המעופף של מונטי פייתון". המשפט "ועכשיו למשהו שונה לגמרי" הוא משפט מפתח שהופיע בסדרה כמה פעמים כמו גם במהלך הסרט בקטעי קישור בין מערכונים. בקטעי קישור אלו הופיע ג'ון קליז כקריין של ה-BBC, לפעמים מאחורי ומעל לשולחן משרדי ובדרך כלל באמצע הטבע, כאשר הוא מכריז על המעבר. בסרט הוא אומר משפט זה פעם אחת כאשר הוא משופד על מוט מעל מדורה ופעם נוספת כאשר הוא לובש ביקיני ורוד. המשפט נוצר כתוצאה לדרישת הגוף המשדר לקונספט הייחודי של הסדרה והחלטת החבורה שהקונספט יהיה "אין קונספט", כלומר שלכל מערכון יהיה "קונספט" אחר. המשפט נשאר בזיכרון האומה הבריטית כמזוהה עם החבורה ואף זכה לשימוש של מרגרט תאצ'ר בנאום המפורסם שלה בפרלמנט הבריטי שהיווה פרודיה על מערכון התוכי המת, שמפלגת לייבור היריבה הוצגה בדמותו.
הסרט כולל 90 דקות של מערכונים רצופים המקושרים בדרך כלל ביניהם בצורות שונות כדי לשמור על הרציפות ועל הקצב של הסרט. בין המערכונים מופיעים גם קטעי אנימציה בהפקתו של טרי גיליאם שמשמשים קטעי קישור ומהווים קטעים קומיים מוצלחים בפני עצמם. סוג רצף מיוחד זה, המאופיין באיגיון (nonsense) קיצוני והתקיים במידה רבה גם ב"קרקס המעופף", הוא החידוש העיקרי של מונטי פייתון ותרומתם המקורית להתפתחות ז'אנר הקומדיה.
את הסרט ביים איאן מקנוטון ואת התסריט כתבו כל ששת חברי מונטי פייתון: אריק איידל, טרי ג'ונס, טרי גיליאם, מייקל פאלין, גרהאם צ'אפמן וג'ון קליז. כל השישה שיחקו בסרט יחד עם קרול קליבלנד (שותפה במערכונים רבים בקרקס המעופף), קוני בות' (ששיחקה עם בעלה, ג'ון קליז, בסדרה המלון של פולטי) והשחקנית לזלי ג'אד.
הסרט לא נחל הצלחה גדולה בקולנוע ביחס לסרטי מונטי פייתון המאוחרים יותר, בעיקר מפני שלא סיפק חומר חדש.
זוראב צרתלי
זוּרָאבּ צֶרֵתֵלִי (בגאורגית: ზურაბ კონსტანტინეს ძე წერეთელი, זוּרָאבּ קוֹנְסְטַנְטִינֶס דְּזֶה צֶרֵתֵלִי; ברוסית: Зураб Константинович Церетели, זוּרָאבּ קוֹנְסְטַנְטִינוֹבִיץ' צֶרֶטֵלִי; נולד ב-4 בינואר 1934) הוא צייר, פסל ואדריכל גאורגי-רוסי ידוע, מפורסם בבניית מונומנטים גדולים ולעיתים שנויים במחלוקת. כיהן כנשיא האקדמיה הרוסית לאמנויות מאז 1997.
ביוגרפיה
צרתלי יליד טביליסי, בוגר האקדמיה הממלכתית לאמנויות בטביליסי. אך עם השנים עבר להתגורר במוסקבה. בין יצירותיו מהתקופה הסובייטית היה אתר נופש לילדים בעיר סוצ'י, שהושלם בשנת 1986. אשתו הייתה הנסיכה אינה אנדרוניקשווילי, ממשפחת האצולה הגאורגית שטענה כי היא יורשת לקיסר הביזנטי אנדרוניקוס הראשון.
למרות שהקריירה שלו רצופה במחלוקות שונות, הוא היה ידידו הטוב של ראש העיר של מוסקבה יורי לוז'קוב, שהשיג עבורו פרויקטים חשובים כדוגמת שחזור קתדרלת ישו המושיע, ככר המאנז' ואנדרטת המלחמה שבהר ההשתחוות. לוז'קוב גם התיר לו להחזיק באחוזה ישנה במרכז העיר מוסקבה, אשר כעת מכילה את גלריית זוראב צרתלי ובה פסל בגודל מלא של ולדימיר פוטין המוצג בתצוגה.
בשנת 2003 לפי צו של הנשיא ולדימיר פוטין הוענקה לצרתלי אזרחות רוסית.
במרץ 2014 הוא חתם על מכתב תמיכה בעמדתו של נשיא רוסיה ולדימיר פוטין באשר להתערבות צבאית של רוסיה באוקראינה.
Time After Time
Time After Time הוא שיר של הזמרת האמריקאית סינדי לאופר, אשר יצא כסינגל שני מתוך אלבומה She's So Unusual.
זוראב צרתלי
פסל פיוטר הגדול
פסל פיוטר הגדול במוסקבה נחנך בשנת 1997 ונעשה בהזמנת עיריית מוסקבה על גבי אי מלאכותי, שעל תעלת וודואטווודני, שמימיה נשפכים לנהר מוסקבה. גובה הפסל - 98 מטרים. נטען שהפסל מהווה עיבוד מחדש לפרויקט פסל קולומבוס שצרתלי הציע לארצות הברית, לרגל 500 שנה לגילוי היבשת, אך הפרויקט נדחה.
היו הצעות להריסת הפסל והעיר אזוב אף הציעה לקבל את הפסל לרשותה על מנת להציבו בבסיס הצי הרוסי שבתחומי העיר, כמו גם טרנסניסטריה, פטרוזבודסקוורונז', איוואנובו, אוריול, ארכנגלסק וערים נוספות.
Time After Time
הפקה
סינדי לאופר כתבה את השיר בפילדלפיה, בשיתוף פעולה עם חבר להקת ה-Hooters, רוב הימן, אשר אף שר את קולות הרקע בהקלטה. בראיון שהעניקה בשנת 2006 סיפרה לאופר כי רבות ממילות השיר מתייחסות לאירועים מחייה, ומחיי האולפן, באותה תקופה.
זוראב צרתלי
עבודות אחרות
מבין עבודותיו הנודעות של צרתלי: צרתלי יצר גם פסלים רבים אחרים שניתנו או נבנו בהזמנה במקומות רבים ברוסיה ובעולם.
Time After Time
הפקה
לשיר הופק וידאו קליפ בו נראית לאופר שרה את השיר ומופיעים בו גם אמה, אחיה ובן זוגה, הקליפ הוקרן בשנות ה-80 לעיתים קרובות ברשת MTV.
זוראב צרתלי
ביקורת
צרתלי עובד לעיתים קרובות בהזמנת הרשויות ולכן נוטה להיות נושא לביקורת ציבורית. הפסלים שלו זוכים לביקורת ולעג ובהיותם יהירים ובלתי פרופורציונליים.
Time After Time
הפקה
השיר הגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים האמריקאי בילבורד הוט 100 ב-9 ביוני 1984 ושהה בפסגה במשך שבועיים. ברחבי העולם היה זה הסינגל השני המוצלח ביותר מבחינה מסחרית של לאופר, לאחר הסינגל "Girls Just Want to Have Fun", והוא הגיע למקום ה-3 במצעד הבריטי ולמקום ה-6 במצעד האוסטרלי. בישראל הגיע השיר למקום ה-17 בין 100 הגדולים, במצעד הלועזי של רשת ג' לשנת 1984.
Time After Time היה מועמד לפרס "שיר השנה" בטקס פרס גראמי שנערך בפברואר 1985. הבלדה נחשבת לשיר קלאסי לשנות ה-80 של המאה ה-20, ומנוגנת עדיין לעיתים קרובות בתחנות רדיו המתמקדות במוזיקה עכשווית מבוגרת. שיר זה הוא אחד מהשירים הכי מחודשים בהיסטוריה של המוזיקה ובוצע במספר רב של גרסאות כיסוי, כולל גרסה אינסטרומנטלית של מיילס דייוויס וגרסאות ווקליות של טרייסי צ'פמן, אשלי טיסדייל, ננה מושקורי, וילי נלסון, איווה קסידי, מריה קארי ורבים אחרים.
מדליית קרים
מדליית קרים (באנגלית: Crimea Medal) הייתה מדליית מערכה של הצבא הבריטי אשר ניתנה לכל חיילי הצבא והצי המלכותי ששירתו במהלך המערכות של מלחמת קרים.
לצד מדליית קרים הוענקו למשרתים בצבא הבריטי גם מדליית קרים הטורקית, בגרסתה הבריטית. כמו כן, מלבד לחיילים הבריטים הוענקה מדליית קרים גם לבעלות בריתה במלחמה, בהם הטורקים והצרפתים. הצרפתים אף הוסיפו אבזמים משלהם למדליה הבריטית (מעבר לאבזמים אשר אושרו על ידי הבריטים) כגון 'טרקטיר' (Traktir) ו-'מר דה אזוף' (Mer d'Azoff).
תיאור
המדליה מורכבת מדיסק עשוי כסף בקוטר 36 מ"מ אשר תלוי בעזרת טבעת מסרט העיטור. בצידה הקדמי של המדליה מתוארת דמותו של המלכה ויקטוריה, כאשר מקיפה אותו האמרה; 'ויקטוריה רגינה' (VICTORIA REGINA). בצד האחורי של המדליה מאוירת דמותה של אלת הניצחון המכונפת כאשר היא מניחה את זר הניצחון על ראשו של לוחם. לצד הדמויות נכתב 'קרים' (CRIMEA) לציון שם המערכה.
מדליית קרים נבדלת בעיטורים הרבים בחיבור בין המדליה לסרט העיטור וסביב האבזמים המציינים את הפעולות השונות. האבזמים אשר הורכבו לאורך סרט העיטור, עוטרו בצורת עלה של עץ אלון כאשר משני הצדדים נמצאים בלוטים. קישוטיות זאת לא חזרה על עצמה במדליות שלאחר מדליית קרים וגם לא נראתה לפני כן.
אגתוניסי
אגתוניסי (ביוונית: Αγαθονήσι) הוא אי הממוקם בצפון האיים הדודקאנסיים, השייכים ליוון. האי ממוקם במזרח הים האגאי. תושבי האי מכנים את האי בשם "גידארו".
גאוגרפיה
שיא גובהו של האי 209 מטרים מעל פני הים, ושטחו 13.5 קמ"ר.
היסטוריה
האי היה מיושב בתקופות קדומות והיה חלק מהאימפריה הביזנטית, והאימפריה העות'מאנית. במהלך מרבית התקופה העות'מאנית האי לא היה מיושב עד ראשית המאה ה-19. בשנת 1922 האי נתפס על ידי כוחות צבא איטלקיים, ואלה נותרו באי עד תום מלחמת העולם השנייה עת עבר האי לידי יוון.
אוכלוסייה
אוכלוסיית האי בשנים האחרונות:
כלכלה
עיקר כלכלת האי מתבססת על הדיג. כ-800 תיירים מבקרים באי מדי שנה.
המנון גאה
המנון גאה או המנון להט"בי (באנגלית: Gay anthem) הוא שיר פופולרי, שנהיה פופולרי מאוד בקרב הקהילה הגאה או מזוהה איתו. שירים פופולריים ביותר, כמו "I Think I'm in Love with You" של ג'סיקה סימפסון, "True Colors" של סינדי לאופר, "Take Me to Church" של הוזייר, "Same Love" של מאקלמור וראיין לואיס בהשתתפות מרי למברט, "Born This Way" של ליידי גאגא, "Raise Your Glass" של פינק, "Cherry" של רינה סאוואיאמה ו-"Curiosity" של לונה , נהפכו ל-. לא כל השירים שתויגו כהמנונים גאים נכתבו למטרה זו, אך הם נכללים בתת-ז'אנר זה של המוזיקה הפופולרית, אם הם נהיו פופולריים במיוחד בקרב הקהילה הגאה.
מילות ההמנונים הגאים מסומנות לעיתים קרובות על ידי נושאים של התמדה, כוח פנימי, קבלה, גאווה ואחדות. עורכי הספר Queer זיהו עשרה אלמנטים, שלטענתם מתארים נושאים המשותפים להמונים גאים רבים:
מחקרים הראו כי השיר המזוהה לרוב כהמנון גאה הוא "I Will Survive" של גלוריה גיינור. השיר מתואר כ- ארגון הצדקה לזכויות הלהט"ב בבריטניה, סטונוול כינה את שירה של כריסטינה אגילרה, "Beautiful" כשיר המעצים ביותר בעשור הראשון של המאה ה-21 לאנשים להט"בים, ואלטון ג'ון ניבא כי הוא יחליף את "I Will Survive" כהמנון הגאה הבולט ביותר.
המנונים גאים בישראל
במשך השנים האחרונות התקבעו כמה שירים כהמנונים של הקהילה הגאה בישראל.
בשנים האחרונות התבלט שיר של עומר אדם בשם "תל אביב", שנוצר בשנת 2013 בשיתוף פעולה עם ליין מסיבות, כמייצג של ההוויה הגאה בעיר. השיר אף הושמע בפתיחת תחרות האירוויזיון בתל אביב שש שנים אחר כך.
קדמה
קֶדְמָה התקיימה כקיבוץ בין השנים 1946–1962. מאז 1979 נמצא במקום כפר נוער טיפולי.
רקע
בשנות השלושים והארבעים המוקדמות התנועות הקיבוציות הקימו "פלוגות" שהיו עתודה להתיישבות. בסתיו 1939 התכנסו 45 צעירים במעין עין חרוד, והחליטו לאחד קבוצות ולייסד פלוגה חדשה. הקבוצות המייסדות:
בוגרי חברות הנוער הגיעו בעיקר מגרמניה, וחברי ההכשרות היו ילידי הארץ ויוצאי ארצות אירופה, בעיקר פולין. סה"כ 70 חברות וחברים. באוקטובר 39 התקבלה הפלוגה לקיבוץ המאוחד.
הפלוגה החדשה קבעה את מושבה בנתניה, (ראה פירוט בהמשך), לצד גרעיני התיישבות נוספים. חברי הפלוגה התייצבו ערב ערב בלשכת העבודה, ובמקביל ארגנו פעילות תרבותית והקימו סניף של הנוער העובד. עיקר הפרנסה של חברי הגרעין היה עבודות חוץ: בניין, פרדסנות, מסגריה. הם עבדו כשכירים והקימו משק חקלאי מגוון ליד מושב בית יצחק.
מזכירות הקיבוץ המאוחד הציעה לחברי הקבוצה להיות מועמדים להתיישבות בדרום ים המלח וכדי להיות מוכנים לכך הוטל עליהם לכבוש את העבודה במפעלי חברת האשלג בסדום.
ההתיישבות בסדום
באמצע אוקטובר 1940 אישרה המזכירות המרכזת של הקיבוץ המאוחד את ייעוד פלוגת נתניה להתיישבות בדרום מזרח ים המלח, באזור ספיה. הם קראו לקבוצתם קדמה כי התיישבו במזרחה של ארץ ישראל.
יצחק טבנקין ממנהיגי הקיבוץ המאוחד, נאם באספת הקבוצה ב-22 באפריל 1941: "סדום היא בשבילנו פתח להתיישבות בעבר הירדן ובערבה, היא תהייה חלוץ להקמת נקודות יהודיות נוספות בסביבתה". אולם, יש להמשיך ולקיים את הפלוגה גם בנתניה, כי שם "המשתלה" לקבוצה חזקה וגדולה".
לגרעין המקורי הצטרפו קבוצות ההשלמה: