cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פסק דין יששכרוב
חוות דעת לשכת עורכי הדין
באימוצה של דוקטרינת פסילה פסיקתית יהיה כדי לחנך ולהרתיע חוקרים משימוש באמצעי חקירה שאינם כדין, וכדי להגן באופן יעיל על זכויות האדם ועל אמינותה של המערכת השיפוטית.
הכרעה משפטית
בית-המשפט העליון בשבתו כבית משפט לערעורים פליליים, קיבל את הערעור ברוב דעות, ופסק כי יש לקבל את הערעור בעניינו של המערער ולפסול את קבילות הודאתו בהתאם לתנאיה של דוקטרינת הפסילה הפסיקתית. לפיכך, יש לזכות את המערער משלוש עבירות של שימוש בסם מסוכן, ולהותיר על-כנה את הרשעתו בעבירה של החזקת סם מסוכן, שבה הודה. נפסק כי בתי משפט רשאים לפסול ראיה מהטעם שהושגה "באמצעי חקירה המנוגדים להוראה הקבועה בחוק, בתקנה או בנוהל מחייב, או תוך פגיעה שלא כדין בזכות יסוד מוגנת" (לרבות הימנעות מהודעה לנאשם על זכות השתיקה שלו או על זכות ההיוועצות עם עורך דין). קביעתו המפורשת של בית המשפט היא כי פסילה כזאת עשויה לבוא על חשבון "חקר האמת", כלומר גם אם אין חשש לאמיתות הראיה, זאת כיוון שתכליתו של כל דבר חקיקה היא לקיים ולשמר זכויות יסוד ולא לפגוע בהן.
זכותו של נאשם לשלמות גופו ונפשו וזכותו שלא להיות מבוזה או מושפל מעבר לנדרש כתוצאה מעצם קיומה של חקירה. חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, נקבע במסגרתו מפורשות כי "אין פוגעים בחייו, בגופו, או בכבודו של אדם באשר הוא אדם" וכי "כל אדם זכאי להגנה על חייו, על גופו ועל כבודו". פגיעה משמעותית וחמורה בבאוטונומיית הרצון ובחופש הבחירה של הנאשם במסירת הודאתו בחקירה, תוביל לפסילת ההודאה לפי סעיף 12, בית המשפט הדגיש כי לא כל פגיעה בזכות מוגנת של הנחקר תוביל בהכרח לפסילת קבילותה של הודאתו לפי סעיף 12 לפקודת הראיות.
השופט אשר גרוניס - בדעת מיעוט
שופט המיעוט אשר גרוניס סבר שלא ראוי שבית המשפט יאמץ, על דרך "חקיקה שיפוטית", דוקטרינה רחבה של פסילת ראיות שהושגו שלא כדין. מהלך כה משמעותי צריך להיעשות על ידי המחוקק, וזאת במיוחד לאור העובדה שהסדרים פרטניים באשר לקבילותן של ראיות שמקורן בפעולות שלא כדין נתקבלו על ידי הכנסת.
לעניין חומרת הפגיעה בזכויותיו של המערער, אמנם לא נאמר ליששכרוב כי זכאי הוא להיוועצות עם עורך דין, אולם נאמר לו כי הוא זכאי לשתוק בחקירה. אף על פי שהחוקר הפר את חובתו ליידע את המערער בדבר זכות ההיוועצות עם עורך דין, אין מחלוקת על מהימנות ההודאה. הואיל ויששכרוב היה מודע לזכותו לשתוק, הרי אין הפרת החובה ליידע בדבר זכות ההיוועצות, כשלעצמה, מצדיקה פסילה של ההודאה, אילו נמנע החוקר גם מלומר ליששכרוב כי עומדת לו זכות השתיקה, ייתכן ששני המחדלים יחדיו היו מצדיקים פסילתה של ההודאה.
השלכות פסק הדין במשפט הפלילי
בע"פ 4988/08 פרחי נ' מדינת ישראל נדון ערעור בדבר קבילותה של ראיית DNA שהופקה מבדל סיגריה. חוות הדעת המרכזית נכתבה על ידי השופט אדמונד לוי, שקבע כי ראיית ה-DNA שניטלה בחקירת תיק הרצח לוקה באי חוקיות המחייבת לפסול אותה, וזאת חרף חומרת העבירות בהן מואשם המערער. זאת כיוון "שזיקתה לראיה הפסולה היא כה הדוקה" והיא הופקה על מנת "להלבין" את ראיית ה-DNA המקורית. על אף שיתר הראיות הושגו אך ורק בעקבות "סיבוכו" של המערער בשל ראיית ה-DNA, לא מצא השופט לוי מקום לפסול אותן, והמערער הורשע על בסיסן. ראיות ה-DNA – אשר לדעת השופט לוי עצמו הושגו באופן פסול – הראו בצורה מוחלטת כי המערער אשם.
יש בסיס לסברה, לפיה השופט הדן בתיק יתקשה לערוך ניתוק בין ידיעתו המוחלטת כי מדובר באדם אשם לבין ניסיונו לערוך ניתוח משפטי קר ונקי של יתר הראיות. יש אף שאולי ירחיקו לכת ויסברו, כי אין משמעות להלכת יששכרוב, אשר תכליתה "הגנה על הגינות ההליך הפלילי וטוהרו", אם המותב הדן בתיק יודע מבראשית כי הנאשם – אשם. בדיון נוסף שהמדינה ביקשה מחשש ממדרון חלקלק - דנ"פ 10–5852 מדינת ישראל נ' מאיר שמש, פ"ד סה(2) 377 התהפכה ההלכה בדעת רוב של השופטת דורית ביניש ושל השופט אדמונד לוי שהיה בדעת מיעוט בערעור שלפני. היא טוענת שהלכת יששכרוב על שיקוליה היא הלכה הבונה על כך שלשופט היושב במשפט יש את התמונה הכוללת. היה ויוגש כתב אישום וישתמשו בראיות הללו יש לטעון זאת במהלך המשפט כאשר השופט היושב בדין הוא זה שיכריע בכך.
מבט השוואתי עם מדינות אחרות בעולם
במבט השוואתי על מדינות אחרות של המשפט המקובל, אימצו באוסטרליה, קנדה, אנגליה, ובדרום-אפריקה דוקטרינות פסילה גמישות ומתונות יותר, המבוססות על מודל עיוני שונה מזה הנוהג בארצות-הברית ובחרו קו מתון יותר לפסילת ראיות, הדומה לדוקטרינת הפסילה הנהוגה בישראל.
OK Computer
האלבום הופק לראשונה עצמאית על ידי חברי הלהקה בעזרתו של נייג'ל גודריץ', שלאחר מכן הפך להיות שותפם הבלעדי להפקת אלבומים רבים. המוזיקה באלבום משלבת רוק ומוזיקה אלקטרונית מלנכולית, ונעה בין קטעים ארוכים ומורכבים (כמו הקטע השני, Paranoid Android) לבין קטעים אקוסטיים ועדינים.
הוא נבחר במקומות רבים לאלבום הרוק הטוב ביותר של שנות ה-90. הוא אף הוכתר על ידי קוראי מגזין המוזיקה הבריטי Q לאלבום הטוב בכל הזמנים. האלבום זכה בפרס "הביצוע האלטרנטיבי הטוב ביותר" (Best Alternative Music Performance) בטקס גראמי בשנת 1998. הוא אף הועמד לאלבום השנה באותו הטקס.
למרות ציפיות נמוכות מצד חברת התקליטים, האלבום הגיע למקום 21 במצעד הבילבורד 200 האמריקאי בשבוע הראשון, הדירוג הגבוה ביותר עד אז ללהקה. בבריטניה האלבום נכנס עם צאתו למקום הראשון במצעד מכירות האלבומים הבריטי, והיה מהאלבומים הנמכרים ביותר של אותה שנה. האלבום מכר 4.5 מיליון עותקים בכל העולם.
מגזין Spin כלל את האלבום במקום השישי ברשימת "300 האלבומים הטובים ביותר ב-30 שנים האחרונות (1985–2014), שנערך בשנת 2015.
רקע
בזמן סיבוב ההופעות לקידום אלבומם הקודם, The Bends, בריאן אינו הזמין את הלהקה לתרום שיר לאלבום צדקה בשם "The Help Album" שהופק על ידי הארגון War Child שנותן עזרה לילדים באזורי מלחמה. האלבום כולו הוקלט ביום אחד, 4 בספטמבר 1995, ורדיוהד החליטו להקליט את "Lucky" עם נייג'ל גודריץ', טכנאי הקלטות שהם עבדו איתו בהקלטות של The Bends. רדיוהד הקליטו את השיר תוך חמש שעות. תום יורק אמר שהשיר עיצב את הסאונד והאווירה המתהווה של אלבומם הבא באופן מכריע: "Lucky העיד על מה שאנחנו רוצים לעשות. הוא היה כמו הסימן הראשון על הקיר".
לאחר הצלחתו המסחרית והביקורתית של אלבומם הקודם, הרגישו חברי הלהקה שהם בטוחים בעצמם להפיק את אלבומם הבא בעצמם. הם קיבלו תקציב לקניית ציוד הקלטה מחברת התקליטים. הם לא קיבלו מועד לסיום ההקלטות. הם היו מרוצים מעבודתם עם נייג'ל גודריץ', והתייעצו איתו לגבי ציוד ההקלטה שהם רוצים לרכוש. במהרה גדל תפקידו של גודריץ' מיועץ למפיק-שותף בעבודה על האלבום.
ביולי 1996 התחילו רדיוהד לעשות חזרות ולהקליט באולפני "Canned Applause" באוקספורדשייר. הלהקה נתקלה בקשיים לעבוד על השירים, בעיקר בגלל חילוקי דעות. למרות זאת הצליחה הלהקה להקליט ארבעה שירים "Electioneering", "No Surprises", "Subterranean Homesick Alien" ו-"The Tourist". באותו זמן יצאה הלהקה למסע הופעות כמופע פותח לאלאניס מוריסט. בהופעות אלו ניגנו מספר גרסאות מוקדמות לשירים חדשים כגון "Paranoid Android" שאז התארך ל-14 דקות. במהלך אותו מסע הופעות, הבמאי באז לורמן ביקש מרדיוהד לכתוב שיר לסרטו הבא, "רומיאו וג'ולייט". הלהקה כתבה והקליטה את "(Exit Music (For a Film", שמושמע בסוף הסרט על גבי הקרדיטים, אך לא מופיע באלבום הפסקול של הסרט.
לאחר מסע ההופעות, חזרה הלהקה להקליט אך הפעם באחוזה שנמצאת בבאת' ששייכת לשחקנית ג'יין סימור. שינוי הסביבה תרם לשינוי באווירה בעבודה על האלבום שנהייתה רגועה יותר. הלהקה עשתה שימוש נרחב בחדרים והאקוסטיקות השונות בכל הבית: השירה ב-"(Exit Music (For a Film" כללה אפקט הד שהושג על ידי הקלטה ליד מדרגות אבן, ו-"Let Down" הוקלט ב-3 לפנות בוקר באולם נשפים. בינואר 1997 הוקלטו תפקידי המיתרים לאלבום באולפני אבי רוד. האלבום עבר מאסטרינג באותו מקום והשירים מוקססו באולפנים שונים ברחבי העיר לונדון.
מוזיקה ומילים
המילים של "(Exit Music (For a Film" הושפעו מרומיאו ויוליה של ויליאם שייקספיר ובמיוחד מהסרט משנת 1968 של הבמאי פרנקו זפירלי שנעשה על פי המחזה. במקור רצה יורק לקחת שורות מתוך המחזה למילות השיר, אבל במקום הסקיצה הסופית של המילים מכילה סיכום כללי של הסיפור. קטע השיא של השיר, שמכיל תופים וגיטרת באס עם דיסטורשן, הוא ניסיון לחקות את סגנון הטריפ-הופ של פורטיסהד. "Let Down" מכיל שכבות רבות של גיטרות שמנגנות ארפג'ו. הגיטרה של ג'וני גרינווד מנגנת תפקיד שהוא במשקל שונה משאר הכלים. תום יורק אומר שהמילים של השיר הם "על התחושה שאתה מקבל כשאתה נוסע בתחבורה, אבל אתה לא שולט בזה, אתה פשוט חולף על פני אלף מקומות ואלף אנשים ואתה מנותק לחלוטין מזה". החלק הראשון של השיר "Karma Police" מבוסס בעיקר על גיטרה ופסנתר עם מהלך הרמוני בפזמון שמזכיר את "Sexy Sadie" של הביטלס. השיר נגמר בפידבק שאד או'בריאן מנגן באמצעות פדל דיליי מקור השם ומילות השיר מבדיחה פנימית ממסע הופעות של The Bends. ג'וני גרינווד אמר "כל פעם שמישהו התנהג בצורה מחורבנת במיוחד, היינו אומרים 'משטרת הקארמה תשיג אותו במוקדם או במאוחר'".
"Fitter Happier" מכיל מוזיקה מסומפלת רעשי רקע וטקסט מדוקלם על ידי קול מסונתז מתוכנת SimpleText של מחשב המקינטוש. הטקסט של הקטע, שנכתב לאחר מחסום כתיבה, תואר על ידי יורק כרשימה של סלוגנים לשנות ה-90, והוא החשיב את זה כ"כדבר המטריד ביותר שאי פעם כתבתי" הקטע נשקל להיות הקטע הפותח של האלבום, אך הרעיון נדחה כי הלהקה חשבה שהוא ייצור אפקט דחייה לאלבום. "Electioneering",שמכיל גיטרות חשמליות בדיסטורשן וקאמפאנה, הוא השיר הכי "רוקי" של האלבום. הוא גם השיר הכי פוליטי באופן ישיר באלבום. הוא הושפע באופן חלקי מספרו של נועם חומסקי Manufacturing Consent, ספר שמנתח את תקשורת ההמונים העכשווית בתוך מודל התעמולה. "Climbing Up the Walls" מרובד בכלי מיתר, רעש רקע אמביינטי, וכלי הקשה רפיטטיביים שנשמעים מתכתיים. תפקיד כלי המיתר, שנכתב על ידי ג'וני גרינווד ל-16 נגנים, נכתב בהשראת המלחין המודרני קשישטוף פנדרצקי. המילים לשיר נכתבו על ידי יורק בהשראת זמנו כאח בבית חולים פסיכיאטרי, ומכתבה בניו יורק טיימס על רוצחים סדרתיים.
"No Surprises" מעובד עם גיטרה חשמלית (בהשראת שירם של הביץ' בויז "Wouldn't It Be Nice"), גיטרה אקוסטית, גלוקנשפיל והרמוניות קוליות. הלהקה ניסתה לשחזר את האווירה בשירו של לואי ארמסטרונג "What a Wonderful World" ואת מוזיקה הנשמה של מרווין גיי. מילות השיר מתארות חיים לא מספקים, חוסר שביעות רצון מסדר חברתי ופוליטי עכשווי, וכמיהה לשקט ויציבות. במרכז המוזיקלי של השיר "Lucky" עומד עיבוד לשלוש גיטרות חשמליות, שצמח מתוך סאונד הגיטרה של או'בריאן שמנוגן באינטרו, או'בריאן פורט על המיתרים משמאל לנאט בשילוב עם אפקט דיליי (Delay). מילות השיר מתארות איש ששרד התרסקות מטוס ונכתב בהשראת מלחמת בוסניה. האלבום מסתיים בשירו של ג'וני גרינווד "The Tourist". גרינווד כתב את המוזיקה כתגובה למראה תיירים ממהרים בפריז, ויורק תרם מילים מאוחר יותר בעת חופשה בפראג. יורק אמר שהוא נבחר לשיר הסיום כי "הרבה מהאלבום היה על רעש רקע ושהכל זז מהר מדי ולא להיות מסוגל לעמוד בקצב. זה היה ממש ברור ש-"The Tourist" יהיה השיר האחרון. השיר הזה נכתב אלי ממני, ואומר "אידיוט, תאט" כי בנקודה ההיא, הייתי צריך את זה. אז זה היה הפתרון היחיד שיכל להיות: להאט." המוזיקה בשיר מתאפיינת בטמפו איטי ושינוי רב של משקלים.
קישורים חיצוניים
כתבות על האלבום:
אלברכט ברנדי
אלברכט ברנדי (בגרמנית: Albrecht Brandi; 20 ביוני 1914 - 6 בינואר 1966), היה מפקד בצי הצוללות של גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה, ואחד מ-27 היחידים שעוטרו בעיטור צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון, חרבות ויהלומים.
קריירה מוקדמת
ברנדי נולד בדורטמונד ב-20 ביוני 1914, כילד השישי והצעיר של ארנסט ברנדי, דירקטור וחבר ההנהלה של Stahlwerke Vereinigte (קונצרן פלדה), ואשתו קלרה, לבית יוכו. לאחר סיום לימודיו בתיכון, באפריל 1935 הוא התגייס לקריגסמרינה. ברנדי שירת בתחילה על ספינת ההכשרה Gorch Fock, ולאחר מכן שירת על הסיירת הקלה קרלסרוהה. ב-2 באוקטובר 1937 הוא החל לשרת על שולת המוקשים הגרמנית M-1, וב-1 באפריל 1938 הוא הועלה לדרגת לויטננט צור זי.
מלחמת העולם השנייה
במהלך המערכה בפולין שירת ברנדי על ה-M-1, תחת פיקודו של הנס בארטלס, וב-1 באוקטובר 1939 הועלה לדרגת אובר-לויטננט צור זי. ב-25 במאי 1940 מונה למפקד הספינה במקומו של בארטלס, והשתתף עמה במבצע וזריבונג. באפריל 1941 הוא הועבר לזרוע הצוללות, ובדצמבר אותה שנה נשלח לסיור קצר כמתלמד על הצוללת U-552. ב-9 באפריל 1942 הוא מונה למפקד הצוללת U-617, עמה ביצע 7 פשיטות מוצלחות, וב-1 באוקטובר אותה שנה הוא הועלה לדרגת קפיטן-לויטננט. ב-21 בינואר 1943 הוענק לו על פעולותיו עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-11 באפריל אותה שנה הוא קיבל תוספת עלי אלון לעיטור. ב-11 בספטמבר 1943 הוטבעה הצוללת שבפיקודו של ברנדי על ידי פצצות עומק שהוטלו ממטוס לוקהיד הדסון, מול חופי מלייה, מרוקו הספרדית, ויחד עם אנשי צוותו הצליח להגיע לחוף, שם הושמו במחנה מעצר ספרדי בקדיס. בעזרת הנספח הימי במדריד הצליח ברנדי לחזור לגרמניה, תוך שהוא מסתייע בדרכון מזויף על שם אלברט ברגמן. בדצמבר 1943 מונה ברנדי למפקד הצוללת U-380, עמה ביצע רק פשיטה אחת, ובאפריל 1944 הוא מונה למפקד הצוללת U-967. ב-9 במאי 1944 הוא קיבל על פעולותיו תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-8 ביוני אותה שנה הוא הועלה לדרגת קורבטנקפיטן. בעקבות דלקת שקדים נאלץ ברנדי לפרוש מתפקידו, ושהה בחופשת החלמה עד ספטמבר 1944, ולאחר החלמתו מונה לקצין האדמירליות במפרץ פינלנד ובים הבלטי. ב-18 בדצמבר 1944 קיבל ברנדי על פעולותיו תוספת יהלומים לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-3 בפברואר 1945 הוא מונה למפקד יחידת הצוללות הננסיות ה-5, עליה פיקד עד סוף המלחמה. ב-6 במאי 1945 נכנע ברנדי לכוחות הצבא הקנדי ונלקח בשבי, וזמן קצר לאחר מכן מונה למפקד מחנה השבויים בוולזן.
לאחר המלחמה
בספטמבר 1945 שוחרר ברנדי מהשבי, ולאחר שחרורו החל לעסוק בבנייה, ואף הפך לאדריכל, חבר איגוד האדריכלים הגרמני. ב-6 בינואר 1966 מת ברנדי בקלן ונקבר בהלוויה צבאית, ובמהלך ההלוויה הספידו אדמירל גינטר קונקה.
תומאס ווטסון
תומאס ג'ון ווטסון האב (באנגלית: Thomas John Watson Sr, 17 בפברואר 1874 - 19 ביוני 1956) היה הנשיא הראשון של חברת המחשבים IBM.
בתקופתו (מ-1914 עד 1952, רשמית עד מותו) גדלה החברה והתרחבה לשווקים בינלאומיים כשהיא מתבססת בעיקר על עיבוד נתונים באמצעות כרטיסי ניקוב. ווטסון פיתח בחברה סגנון ניהול ייחודי ופרץ את עסקיה לשוק הבינלאומי. ווטסון היה אחד האנשים העשירים ביותר בתקופתו ומכונה: "איש המכירות הגדול ביותר בעולם".
הנשיא השני של IBM (בשנים 1952–1971) היה בנו, תומאס ווטסון הבן.
תולדות חייו
ווטסון נולד בחווה בדרום מרכז מדינת ניו יורק, השכלתו הפורמלית הסתכמה בקורסים לחשבונאות בקולג' מקומי. הוא עבד כאיש מכירות ועבר לבאפלו, שם פתח חנות מוצרי בשר, שנכשלה. כיוון שבחנות הייתה קופה רושמת מתוצרת NCR, שווטסון זיהה בה מוצר טוב וחשוב, הציע עצמו למנהל הסניף בבאפלו כסוכן מכירות של NCR. ווטסון החל לעבוד ב-NCR ב-1896 וב-1900 כבר היה מנהל הסניף ברוצ'סטר ולאחר מכן עבר לנהל את עסקי החברה באוהיו. בראשית העשור הראשון של המאה ה-20 חיזק את החברה עד ליצירת מונופול למעשה בתחום הקופות הרושמות.
ב-1 במאי 1914 נשכר ווטסון למשרת מנכ"ל חברת (Computing Tabulating Recording Corporation (CTR, חברה לייצור מכונות לייצור ולקריאה של כרטיסים מנוקבים מייסודו של הרמן הולרית', ממציא הכרטיס המנוקב. החברה הייתה בת 1,300 עובדים והיו לה הכנסות של 9 מיליון דולר. ב-1924 שינה את שם החברה ל-International Business Machines, ובקיצור, IBM. החברה הייתה למונופול בתחומה בארצות הברית.
לא בכדי הדגיש ווטסון את המילה International (בין-לאומי) בשם החברה. הוא ראה בטוויית יחסי חוץ מנוף הכרחי לצמיחה. בשנת 1937 היה לנשיא לשכת המסחר הבינלאומית (International Chamber of Commerce (ICC. האימרה שטבע, ערב מלחמת העולם השנייה, "World Peace Through World Trade" ("שלום עולמי דרך מסחר עולמי") הפכה לסיסמת לשכת המסחר ולסיסמת IBM כאחד. אולם תאוותו של ווטסון להרחבת עסקים ו"עיוורונו" לטיב לקוחותיו הובילו לביקורת על IBM בשל לקוח מרכזי בדמות ממשלת גרמניה הנאצית ולטענה לפיה, לא רק שמכונות הניקוב של התאגיד האמריקאי סייעו לניהול וביצוע ההשמדה, אלא נכרתה אף "ברית אסטרטגית" בין ווטסון לגרמניה הנאצית, לעניין זה. ווטסון קיבל מהיטלר את עיטור צלב הברזל הגרמני לאות הוקרה על תמיכתו במשטר הנאצי. ווטסון היה אחראי על פרויקט המיחשוב של IBM לניהול ההשמדה באושוויץ.
במקביל, בעת המלחמה נרתמה IBM למאמץ המלחמתי האמריקאי תוך ניצול אתגרי עיבוד הנתונים שהטיל עליה משרד ההגנה האמריקאי לשיפור מוצריה ולרישום פטנטים. עם זאת הכריז ווטסון שלא ירוויח ישירות יותר מ-1% ממכירות לצרכים צבאיים וביטחוניים. כך פיתחה IBM באותה עת את המחשב האנלוגי.
ווטסון היה מנהל כריזמטי שגיבש את החברה סביב דמותו והדגיש שלמרות היותה חברת ענק היא משפחה בעלת מאפיינים, זהות, ערכים ומסורת משותפים. הוא הנהיג תזמורת המורכבת מעובדי החברה, הנהיג קוד לבוש שמרני ומוקפד ודאג להדרכות והכשרות ולמסלולי קידום לעובדים. ווטסון הדגיש בניהולו שלושה נושאים, בראש ובראשונה מכירות, כאשר רוב המכירות התבססו על מודל של ליסינג, לפיו המוצר לא נמכר ללקוח אלא מושכר תמורת עמלה או מופעל בלשכת שירות של החברה עבור הלקוח, המוסר נתונים, מקבל פלט ומשלם עבור השירות. הנושא השני אותו הדגיש היה שירות מיטבי ללקוח (אף על פי שהחברה הייתה מונופול ולא נאלצה להתמודד עם תחרות), כך הונהגו למשל שליחי-שירות על גבי אופניים שיכלו לעבור במהירות בכרך. הנושא השלישי אותו הדגיש ווטסון היה הדרכה, לשם כך יצר מערך ספרי תיעוד והדרכה וקורסי הכשרה לעובדים וללקוחות החברה.
בשנות הארבעים של המאה ה-20 ווטסון היה במועצת המנהלים הלאומית של תנועת הצופים של ארצות הברית ושירת לתקופה מסוימת בתור הנציב הבינלאומי ואף השתתף במספר כנסים בינלאומיים בתור נציג צופי ארצות הברית. בשנת 1944 הוא קיבל את "אות בופאלו הכסף" מתנועת הבוי-סקאוטס של אמריקה. בנו, תומאס ווטסון הבן, שירת מאוחר יותר בתור נשיא תנועת הצופים של ארצות הברית משנת 1964 עד 1968.
משנת 1949 החל לצמצם פעילותו והחל להכניס את בנו, תומאס ווטסון הבן, לעמדות ניהול. ההבדל המרכזי בין האב לבן היה שווטסון האב לא האמין בעתידו של המחשב האלקטרוני והתנגד להתמקדות החברה בכיוון זה, אותו ראה כיקר מדי ביחס לתועלת שניתן להפיק ממנו. בנו, לעומת זאת, הסב את כיוון החברה לאלקטרוניקה והגדיל מאוד את שווקיה.
מרכז המחקר הגדול ביותר של IBM נקרא על שמו - מרכז המחקר תומאס ג'יי ווטסון.
THINK
הסיסמה המזוהה ביותר עם ווטסון הייתה "THINK" ("חשוֹב!"). הוא דרש ששלט עליו מודפסת המילה יהיה גלוי בכל חדר, משרד ואולם במפעלי IBM ובמשרדיה, כולל בלשכתו הרשמית. הוא החל להטמיע את הסיסמה עוד ב-NCR. ב-6 ביוני 1935 יצא לאור ביטאון החברה ששמו היה THINK (ביטאון החברה בישראל, שנים לאחר מכן, נקרא "מחשבות"). בשנות ה-90 של המאה ה-20 הוצג קו המחשבים הניידים של IBM בשם ThinkPad.
ניובררזאורוס
ניובררזאורוס (שם מדעי: Niobrarasaurus) הוא סוג דינוזאור צמחוני בן לקבוצת האנקילוזאורים אשר חי באמריקה הצפונית לפני 87-82 מיליון שנה. דינוזאור זה התגלה ב-1995 בתצורות ניובררה שבמערב קנזס וקיבל מהם את שמו. הוא השתייך למשפחת הנודוזאוריים והיה אולי קרובו של הנודוזאורוס.
ב-1930 נמצא בקנזס מאובן מהמין Niobrarasaurus coleii אשר שויך לסוג היירוזאורוס (Hierosaurus) ובהמשך עקב הבדלים שונים הועבר לסוג זה. מאובנים אלה עברו ב-2002 למוזיאון הטבע של סטרנברג בקנזס. המאובנים שלו היו קטועים ושבורים אך הוא היה קשור משפחתית לנודוזאורוס והיה בעל לוחיות שריון, גפיים קצרות וזנב ארוך אך חסר אלה בקצה. האורך שלו הגיע ל-6.5 מטרים.
נואל דה קסטלנו
נואל דה קסטלנו (בצרפתית: Noël de Castelnau; 24 בדצמבר 1851 – 19 במרץ 1944) היה מצביא צרפתי במלחמת העולם הראשונה שפיקד על הארמייה השנייה במהלך המערכה על הגבולות, ולאחר מכן פיקד על קבוצות הארמיות המרכזית והמזרחית.
גודברנדסדלסלוגן
גודברנדסדלסלוגן (נקרא גם בקיצור לוגן; בנורווגית: Gudbrandsdalslågen; תרגום מילולי: נהר עמק גודברנד) הוא נהר הזורם בעמק גודברנסדלן בנורווגיה.
נואל דה קסטלנו
קריירה מוקדמת
נואל דה קסטלנו נולד ב-24 בדצמבר 1851 בסן-אפריק למשפחת אצולה קתולית. בשנת 1870 התגייס קסטלנו לצבא הצרפתי ולחם בשורותיו במלחמת צרפת–פרוסיה. בשנת 1906 הועלה קסטלנו לדרגת גנרל של חטיבה, ומונה למפקד החטיבה ה-24. בשנת 1909 הועלה לדרגת גנרל של דיוויזיה, ומונה למפקד הדיוויזיה ה-13. בשנת 1911 מונה קסטלנו לסגן ראש המטה הכללי, והשתתף בתכנון תוכנית 17.
גדילה מעריכית
גדילה מעריכית או צמיחה אקספוננציאלית (באנגלית: Exponential Growth) היא תהליך שמתאר גדילה כמותית כתלות בזמן. גדילה זו מתרחשת כאשר הקצב הרגעי של השינוי הכמותי (אשר ניתן לתיאור על ידי הנגזרת של הפונקציה הכמותית), פרופורציונלי לכמות עצמה.
פונקציה המתארת גדילה מעריכית מיוצגת על ידי אקספוננט, זאת בשונה מפונקציות אחרות המתארות גדילה, כגון פרבולה או ישר. אם קבוע הפרופורציה המתאר את הגדילה הוא בעל סימן שלילי, אזי נהוג לומר כי מדובר בדעיכה מעריכית ולא בגדילה. במקרה שהמרחב מעליו מוגדרת הפונקציה הוא מרחב בדיד ולא רציף, ההתנהגות הפונקציונלית מכונה גדילה גאומטרית או דעיכה גאומטרית, מאחר שערכי הפונקציה ניתנים למיפוי כטור גאומטרי.
נואל דה קסטלנו
מלחמת העולם הראשונה ואחריתו
עם פרוץ המלחמה מונה קסטלנו למפקד הארמייה השנייה, ופיקד עליה במהלך המערכה על הגבולות, ובכלל זה בקרב לורן. ביוני 1915 מונה קסטלנו למפקד קבוצת הארמיות המרכזית, ובהמשך השנה מונה לראש המטה של ז'וזף ז'ופר. בשנת 1916 הופקד קסטלנו על הגנת ורדן בתחילת קרב ורדן. לאחר פיטוריו של ז'ופר והחלפתו ברובר ניוול, פרש קסטלנו משרות פעיל ומונה לראש המשלחת הצבאית ברוסיה. לאחר פיטוריו של ניוול בשנת 1917 והחלפתו בפיליפ פטן, מונה קסטלנו למפקד קבוצת הארמיות המזרחית, ופיקד עליה במהלך המתקפה בלורן בשנת 1918.
גדילה מעריכית
הנוסחה לגדילה מעריכית עבור משתנה x(t_{n}) שמוגדר מעל זמן בדיד (סדרת הרגעים ) שקצב הגדילה שלו הוא r, נתונה על ידי: כאשר x_{0} מוגדר להיות ערך המשתנה x בראשית הזמן.
גדילה שכזו מתקיימת בתחומים שונים בחיי היומיום, ובהם: הפצת זיהום נגיפי, תפיחה של חוב לאור ריבית דריבית וכן התפשטות של סרטונים ויראליים ברשת האינטרנט. במקרים אלה ונוספים, הגדילה המעריכית אינה נמשכת לעד, אלא מאטה החל משלב מסוים לאור קיומם של חסמים עליוניים חיצוניים (למשל, קיומה של אוכלוסייה סופית או מגבלות מרחביות שונות), והגדילה הופכת להיות גדילה לוגיסטית.
גדילה מעריכית מכונה לעיתים בשם השגוי "גדילה מהירה", אלא שגדילה מעריכית עשויה גם להיות איטית.
תיאור מתמטי
הגודל x תלוי מעריכית בזמן אם ניתן לומר כי:
כאשר הקבוע a מתאר את ערכו ההתחלתי של הגודל x:
x(0)=a
הקבוע b הוא פקטור גדילה חיובי, בעוד \tau הוא קבוע המתאר את משך הזמן הדרוש עבור x(t) להכפיל את עצמו b פעמים:
אם \tau>0 ו-b>1, אז מדובר בגדילה מעריכית. אם \tau<0 ו-b>1, או לחלופין \tau>0 ו-0<b<1 הרי שמדובר בדעיכה מעריכית.
דוגמה
אם אוכלוסיית חיידקים מכפילה את גודלה בכל עשר דקות, והאוכלוסייה ההתחלתית מונה חיידק אחד בלבד, כמה חיידקים יהיה בכלי לאחר שעה אחת?
מנתוני השאלה ניתן להסיק כי a=1 (זו האוכלוסייה ההתחלתית), b=2 (זהו קבוע ההכפלה), ו-\tau=10 (זהו משך הזמן הנדרש להכפלת האוכלוסייה פי 2).
יותר טוב משוקולד
יותר טוב משוקולד (באנגלית: Better Than Chocolate) הוא סרט קולנוע קנדי מסוג קומדיה רומנטית משנת 1999.
שמו של הסרט שאול מהשיר "Ice Cream" (גלידה) של הזמרת הקנדית שרה מקלכלן.
נואל דה קסטלנו
מלחמת העולם הראשונה ואחריתו
שלושה מבניו של קסטלנו נהרגו במהלך המלחמה בחזיתות השונות.
יותר טוב משוקולד
עלילה
מגי וקים, שתי בחורות מאוהבות שהכירו זה עתה, מחליטות לעבור לגור יחדיו. אלא שאמא של מגי מתגרשת ומחליטה לעבור לגור יחד עם הבנות מבלי שהיא יודעת על סוג הקשר בין השתיים. מגי מרגישה שהיא חייבת לשמור על מערכת היחסים שלה בסוד.
גדילה מעריכית
דוגמה
נציב את המספרים בנוסחה לגדילה המעריכית ונקבל:
גודברנדסדלסלוגן
גאוגרפיה
נהר הגודברנדסדלסלוגן זורם דרום מזרחה החל מאגם לשה-סקוגסבטנת (Lesjaskogsvatnet) שבמחוז אופלנד וכלה באגם מיוסה ליד לילהאמר. אורך הנהר הוא כ-204 קילמטר. הגודברנדסדלסלוגן הוא אחד מחמש עשרה הנהרות הארוכים בנורווגיה, וכאשר מודדים אותו יחד עם המיוסה ונהר הוורמה, הזורם דרומה מהמיוסה, האורך הכולל הוא מעל 350 קילומטר, הנהר הרביעי באורכו בנורווגיה. אגן ניקוז הנהר הוא בשטח של כ-11,459 קמ"ר. הנקודה הגבוהה ביותר באגן הניקוז הוא הגלדהפיגן.
נואל דה קסטלנו
מלחמת העולם הראשונה ואחריתו
בשנת 1919 נכנס קסטלנו לפוליטיקה, ונבחר לפרלמנט. בשנת 1924 הקים קסטלנו את הפדרציה הלאומית הקתולית, ובשנת 1930 פרש לביתו, שם התגורר באלמוניות עד למותו ב-19 במרץ 1944.
גודברנדסדלסלוגן
גאוגרפיה
בנקודת הסיום שלו בחיבור לאגם מיוסה הזרימה הממוצעת של הנהר היא 255 מטר קוב לשנייה והוא מספק כ-85% מהזרימה לאגם מיוסה. ברבעו האחרון של הנהר כלול מקטע באורך כ-11 קילמטרים שבו הנהר מתרחב מאוד וזורם באיטיות ולכן אזור זה נקרא גם "אגם לוסנה".
פיתוח
כביש E6 המחבר את דומבאס ללילהאמר עובר במקביל לנהר, לעיתים בצמוד אליו. בחלקו העליון של הנהר, מקביל אליו כביש E136.
לאורך הנהר קיימות שלוש תחנות כוח הידרואלקטריות:
גדילה מעריכית
דוגמה
כלומר בסך הכל יהיו 64 חיידקים מקץ שעה אחת.
זוגות רבים של הקבועים b,\tau (כאשר b הוא מספר אי-שלילי חסר יחידות ו-\tau הוא קבוע בעל יחידות של זמן), מייצגים בדיוק את אותו קצב הגדילה, כאשר \tau פרופורציונלי ל-\log_{a} b. מכאן, שניתן לכתוב את ההתנהגות הפונקציונלית של הגדילה באופנים רבים השקולים זה לזה, למשל:
כאשר x_{0} היא הכמות ההתחלתית. בכל צעד הוחלף הבסיס המעריכי, ובהתאם נבחרו קבועי זמן אחרים:
וניתן לקשור בצורה חד-חד-ערכית בין כל הקבועים הללו (הקשר נגזר מהפעלת לוגריתם טבעי על כל אגפי השקילות):
כאשר k=0 שקול ל-r=0 ול-\tau, T אינסופיים.
הזירה הבין-תחומית
הזירה הבין-תחומית (מלכ"ר) היא מוסד תרבות, השוכן בירושלים ומשמש במה ליוצרים צעירים וותיקים כאחד.
גדילה מעריכית
דוגמה
אם p מתאר את יחידת הזמן בבעיה (למשל, דקות או שעות), אז השבר t/p מייצג את מספר יחידות הזמן. במקום להשתמש בסימון t עבור מספר יחידות הזמן (שהוא גודל חסר ממדים) במקום משתנה הזמן עצמו, ניתן להחליף את הגודל t/p במשתנה t בלבד (שבו הזמן מיוצג ביחידות אמיתיות). לשם האחידות, הסימון המוצע איננו בשימוש במסגרת ערך זה. כך שבמקרה לעיל, החלוקה ב-p היא לא חלוקה נומרית גרידא, אלא המרה של מספר חסר ממדים למספר בעל ממדים.
שיטת קירוב פופולרית לחישוב זמן ההכפלה מתוך אחוז הגדילה, היא "כלל ה-70", לפיו T\simeq70/r. בקירוב אחר, המונה הוא 72.
ייצוג לוג-ליניארי
אם משתנה x גדל בצורה אקספוננציאלית וניתן לייצוג על פי הנוסחה, אזי \log(x) גדל ליניארית, בכל בסיס לוגריתמי. ניתן לראות זאת באמצעות הוצאת לוגריתם משני אגפי המשוואה:.
הזירה הבין-תחומית
פעילות
במהלך הפעילות השנתית השוטפת, העלתה העמותה שני פסטיבלים:
גדילה מעריכית
ייצוג לוג-ליניארי
הדבר מאפשר למדל משתנה שגדל בצורה אקספוננציאלית באמצעות מודלים לוג-ליניאריים. לדוגמה, אם נדרשת הערכה אמפירית של קצב הגדילה של משתנה x ביחס לזמן, ניתן לבצע רגרסיה ליניארית על הלוגריתם של המשתנה x, ביחס לזמן t.
הזירה הבין-תחומית
פעילות
הזירה הבין תחומית פועלת לקידום אמנות המופע הבין תחומי, יוזמת הפקות מקוריות חדשות, מעודדת ומטפחת אמנים מוכשרים בעלי שפה אמנותית יוצאת דופן, חותרת לאיכות אמנותית גבוהה ולמצוינות בכל אחד מתחומי הפעילות המתקיימים בה, ונמצאת בלב השיח התרבותי והאמנותי. העמותה סוברת שלמרות ובגלל המצב הפוליטי-כלכלי-חברתי המורכב, ישנה חשיבות עליונה לאמנות, המחוברת להיסטוריה של זמן ומקום, אך אינה כבולה בחוקים היסטוריים של יצירה.
גדילה מעריכית
המשוואה הדיפרנציאלית
מתוך הפונקציה המעריכית ניתן לגזור את המשוואה הדיפרנציאלית הליניארית הבאה:
דהיינו, השינוי הרגעי של הגודל x ביחס לזמן t, פרופורציונלי לערכו של x(t).
הזירה הבין-תחומית
פעילות
הזירה רואה עצמה בית ליוצרים מקוריים, העומדים באתגר הזה, ושואפת להתפתח ולהיפתח לאפשרויות חדשות של מפגש עם קהל. כך מהווה התיאטרון זירה למפגש חי בין קטבים תרבותיים, בשאיפה ליצור קהילת אמנים פעילה ומחוברת להוויה הרוחשת בישראל.
גדילה מעריכית
המשוואה הדיפרנציאלית
על ידי הפרדת משתנים וביצוע אינטגרל בשני אגפי המשוואה הדיפרנציאלית, ניתן לחזור לתצורה המקורית:
יותר טוב משוקולד
עלילה
בנוסף להתמודדות עם משפחתה, מגי עובדת בחנות ספרים בשם "ספרי העשירון" (Ten Percent Books) המתמחה בספרות להט"בית הסובלת מצנזורה. משלוח גדול של ספרים שהוזמן על ידי בעלת החנות עוכב, והספרים שבחנות נמצאים בסכנת החרמה.
גדילה מעריכית
המשוואה הדיפרנציאלית
כך שאכן נקבל, ואילו k<0, הרי שלפנינו דעיכה מעריכית.
הזירה הבין-תחומית
פעילות
מטרות אלו משתקפות ברפרטואר הזירה - לכל הצגה שפה בימתית ייחודית משלה, כל הצגה מתקשרת באופן אחר; אבל המכנה משותף של כולן הוא החידוש, העדין, הבוטה - אותו חיבור איכותי וחמקמק בין צורה לתוכן. כך עפה הזירה לכל מיני כיוונים, בחוצפה צעירה השומרת כבוד למסורת, ובתוך אותה סחרחורת אמנותית רבגונית, לא שוכחת להושיט יד לקהל שלה, כי בלעדיו המסע לא שווה אפילו את הצעד הראשון.
גדילה מעריכית
קצבי צמיחה אחרים
קיימים מספר סדרי גודל של קצבי צמיחה, כאשר כל הפונקציות ששייכות למשפחת צמיחה אחת תמיד תשאפנה לאינסוף מהר יותר מפונקציות ששייכות למשפחה אחרת, בהינתן שמשפחת הפונקציות שואפת מהר יותר לאינסוף. לדוגמה, בטווח הארוך, גדילה מעריכית מהירה יותר מכל גדילה ליניארית (הבסיס למלתוסיאניזם) וגם מכל גדילה פולינומית. כלומר, לכל \alpha מתקיים. בפועל קיים רצף של קצבי צמיחה, וניתן למצוא קצבי צמיחה שנמצאים בין שני אלו מבחינת מהירות השאיפה שלהם לאינסוף, כלומר הם איטיים מצמיחה מעריכית, ומהירים מצמיחה ליניארית.
יותר טוב משוקולד
פרסים
הסרט זכה במספר פרסים בפסטיבלים שונים בעולם וזכה להיות מדורג במקום ה-31 ברשימת 200 הסרטים העצמאיים הטובים ביותר של ההוליווד ריפורטר בשנת 1999. הסרט היה מועמד לפרסי הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה וכן זכה בפסטיבל הסרטים הגאה בטורונטו.
גדילה מעריכית
קצבי צמיחה אחרים
קיימים גם קצבי צמיחה מהירים יותר מקצב אקספוננציאלי. כאשר פונקציית צמיחה שואפת לאינסוף בזמן סופי, היא מכונה. בין הצמיחה האקספוננציאלית לבין הצמיחה ההיפרבולית קיימות משפחות צמיחה נוספות ששואפות לאינסוף מהר מפונקציות אקספוננציאליות, למשל היפר-פעולות כמו טטרציה, והאלכסון של פונקציית אקרמן, A(n,n).
צמיחה לוגיסטית
בדוגמאות מציאותיות שמתנהגות בצורה אקספוננציאלית, הצמיחה האקספוננציאלית הראשונית לרוב אינה נמשכת לנצח. במקרים כאלו, לאחר תקופה כלשהי של גדילה בקצב אקספוננציאלי, קצב הגדילה מאט בהשפעת גורמים חיצוניים או סביבתיים. לדוגמה, הגידול של אוכלוסייה מסוימת עשוי להיות חסום על ידי גבול עליון בשל מגבלות משאבים. בשנת 1845, המתמטיקאי הבלגי פייר פרנסואה ורהולסט הציג לראשונה מודל מתמטי של צמיחה כזו, שנקראת "צמיחה לוגיסטית".
מגבלות המודל
מודלים של גדילה מעריכית המתארים תופעות פיזיקליות, ניתנים ליישום בצורה מוגבלת, שכן גדילה בלתי מוגבלת איננה תואמת את המציאות.
על אף שגדילה עשויה להיות מעריכית בתחילתה, התופעה המתוארת תתקדם לבסוף לאזור שבו פקטורי משוב שליליים יהפכו למשמעותיים (מה שיוביל למודל גדילה לוגיסטית), או שהנחות מובלעות של המודל המעריכי, כגון רציפות או משוב מיידי, יאבדו ממשמעותן.
דוגמה מובהקת למגבלות של מודל גדילה מעריכית, ניתן למצוא בחוק ריילי-ג'ינס לקרינת גוף שחור. עבור אורכי גל קצרים, עוצמת הקרינה שואפת לאינסוף, בניגוד לחוק שימור האנרגיה (מה שכונה בשם "הקטסטרופה של העל-סגול"). הניסוח המשלים לאורכי גל קצרים מצוי בחוק וין, והניסוח הכללי ביותר, המאחד את כלל אורכי הגל, מצוי בחוק פלאנק.
קושי בתפישת המושג
מחקרים מראים שבני אדם מתקשים להבין גדילה מעריכית. כאשר נוצר פער בין האופן שבו אדם מעריך גדילה מעריכית לבין ההשפעה שלה, נוצרת הטיה. להטייה זו יכולות להיות השלכות כספיות.
להלן מספר דוגמאות המדגימות את הקושי.
אורז על לוח שחמט
ישנה בעיה ידועה במתמטיקה המתארת הנחת אורז על לוח שחמט, כך שעל המשבצת הראשונה מונח גרגר אורז אחד, על השנייה מונחים שניים, על השלישית ארבעה, על הרביעית שמונה וכך הלאה, כאשר בכל משבצת מספר הגרגרים מוכפל פי שניים ממספר הגרגרים במשבצת הקודמת. השאלה הנשאלת היא כמה גרגרים של אורז יהיה מונחים על לוח השחמט בסוף התהליך.
הזירה הבין-תחומית
פעילות
ההצגות הקבועות שרצות בזירה הן: הדרך לעין חרוד, צבי סהר. ההפך מחי, מיכל ואקנין ואילנית בן יעקב. כלבה טובה ירושלים, הילה גולן. קופים, עמית דרורי. מכח אותה תנועה מיקה קופפר. עולמות, מחזור שירים כנעני-עתידני, אנה ווילד. כושלירבאק, נורית דרימר, בית הספר למזג אויר נון טרופו, גיא גוטמן.
גדילה מעריכית
אורז על לוח שחמט
הבעיה מתארת גדילה אקספוננציאלית כך שעל הריבוע ה-n מונחים 2^{n-1} גרגרים. בגלל הדרישה הזו, על הריבוע ה-21 במספרו יונחו מעל למיליון גרגירים, על הריבוע ה-41 יונחו מעל לטריליון (10^{12}) גרגרים ובמשבצות האחרונות כמות האורז המונחת תהיה גדולה יותר מכמות האורז הקיימת בעולם.
הבעיה הזו ממחישה את הקושי התפיסתי של גדילה אקספוננציאלית.
שושנת מים
חידה מתמטית נוספת שממחישה את הקושי התפישתי של גדילה אקספוננציאלית היא חידת התרבות שושנת המים.
הזירה הבין-תחומית
פעילות
מנהלי הזירה: מריו חורחה קוטליאר עד שנת 1999, הדס עפרת עד שנת 2002, גילי שנית עד שנת 2007, דורון תבורי וגיא בירן עד שנת 2009, גיא בירן עד שנת 2017 ,כיום (2021) עמית דרורי.
הזירה נתמכת ע"י: מנהל התרבות של משרד התרבות והספורט, אגף התרבות של עיריית ירושלים, הקרן לירושלים ומועצת הפיס לתרבות ולאמנות.
הנרי בנדיקט סטיוארט
ביוגרפיה
הנרי נולד ברומא היכן שאביו ג'יימס פרנסיס אדוארד סטיוארט חי בגלות. ג'יימס היה בנו של ג'יימס השני, מלך אנגליה שהודח במהלך המהפכה המהוללת. ג'יימס ותומכיו לא קיבלו את הדחתו של אביו או העובדה שג'יימס נושל מסדר הירושה לכתר, לאחר מותו של ג'יימס השני בנו הוכר על ידי צרפת, מדינת האפיפיור ועוד מספר מדינות קתוליות כמלך החוקי של אנגליה, סקוטלנד ואירלנד. כבנו הצעיר של המונרך האנגלי הנרי קיבל את התואר דוכס יורק.
כאשר אחיו, צ'ארלס אדוארד סטיוארט, פלש לסקוטלנד ב-1745 בניסיון להחזיר את הכתר לבית סטיוארט, נסע הנרי לצרפת על מנת לשדל את לואי החמישה עשר, מלך צרפת להעניק את תמיכתו למאמץ הרסטורציה של בית סטיוארט. בסופו של דבר, למרות מספר הצלחות, צ'ארלס הובס בסקוטלנד ונאלץ להימלט לצרפת.
הנרי מונה לחשמן ב-1747 ותודות למעמדו החדש בכנסייה הצליח להתעשר במידה רבה ולקנות לעצמו השפעה פוליטית גדולה בתוך הכנסייה. בתוך הכנסייה היה ידוע כחשמן יורק.
כאשר נפטר אחיו ב-31 בינואר 1788 הוא הפך לטוען לכתר והיה ידוע כקרב תומכיו כהנרי התשיעי מאנגליה והנרי הראשון מסקוטלנד. בניגוד לאביו ולאחיו הוא לא עשה שום ניסיון פעיל להשיב לעצמו את הכתר. לאחר שנקלע למצוקה כלכלית בעקבות המהפכה הצרפתית, הוא הסכים לקבל קצבה חודשית של 4,000 פאונד מג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת. הבריטים הציגו את הצעד הזה כמעשה של נדיבות ופיוס בין בית סטיוארט לבית הנובר אולם הנרי ותומכיו ראו בכך לא יותר מהחזרת הנדוניה של סבתו מרי ממודנה.
המדריך הפתוח
המדריך הפתוח (באנגלית: Open Directory Project, בסלנג: DMOZ) היה מדריך אתרים עולמי המבוסס על בדיקה יחידנית של האתרים המתפרסמים בו על ידי עורכים מתנדבים.
שמו העממי של המדריך הוא דמוז (dmoz), כקיצור ל-Directory MOZilla. המדריך היה שייך לחברת Netscape שנקנתה על ידי AOL יחד עם המדריך. למרות שהמדריך שייך לחברה מסחרית, כל המידע הקיים בו מותר לשימוש תחת רישיון ייחוס.
המדריך הפתוח נסגר בתאריך 17/3/2017, עקב החלטה של בעלת המדריך, חברת AOL, להפסיק את תמיכתה בו. מאז סגירתו, הפך אתר המדריך לדף בעל עמוד אחד, ובו הודעה על הסגירה, יחד עם הפניות לארכיון המדריך ולפורום הדיונים שלו.
היסטוריה
פרויקט המדריך הפתוח נוסד על ידי ריצ' סקרנטה ובוב טרואל בשנת 1998 מחברת סאן מיקרוסיסטמס תחת השם Gnuhoo. הקטגוריות של פרויקט Gnuhoo התבססו על מבנה הקטגוריות בקבוצות הדיון ב-UseNet. הפרויקט עלה לרשת בחמישי ביוני, 1998 ושמו שונה מאוחר יותר ל-Newhoo. לאחר שנרכש על ידי חברת Netscape שונה שמו ל-Open Directory Project.
באוקטובר 1998 מנה המדריך מאה אלף כתובות, כשנה לאחר מכן הוא מנה מיליון כתובות. בשנת 2000 עבר הפרויקט את מספר הכתובות ביחס למתחרהו Yahoo directory עם 1.6 מיליון כתובות. עם הזמן, גבר הפרויקט על רוב מתחריו בתחום האינדקסים.
המדריך
בדומה לסידור הקבוצות ב-Usenet מסודרים תוכני הפרויקט בצורה היררכית המאפשרת גישה מנושאים כלליים לנושאים ספציפיים. במקור היו הקטגוריות: מבוגרים, אמנות, עסקים, מחשבים, משחקים, בריאות, בית, חדשות, הפניות, מדעים, קניות, חברה וספורט. בעוד שהקטגוריות הראשיות, לא שונו רבות, הקטגוריות המשניות משתנות בתדירות רבה.
ביולי, 1998, החל הפרויקט לפעול במספר שפות נוספות ונכון למאי 2005 פעל האינדקס ב-75 שפות.
תחזוקה
הפרויקט מתוחזק על ידי עורכים. בעוד חלק מהעורכים עוסקים בחיפוש והוספת אתרים חדשים, חלקם מתעסקים בתחזוקת המידע הקיים, תיקון שגיאות ומיון מידע. כדי לעזור בהסרת אתרים שירדו מהרשת, משתמש האינדקס בזחלן רשת בשם Robozilla הבודק האם האתרים קיימים. הזחלן אינו מסיר אתרים מבסיס הנתונים אלא מודיע לעורכים הפועלים בהתאם.
כיום, מייחסים חלק ממנועי החיפוש (למשל גוגל) חשיבות רבה לאתרים שמקושרים מהמדריך הפתוח בעת שקלול חשיבות הדף דבר היוצר סחר בדומיינים שקושרו מהמדריך.
הפרויקט עובד עם פורום מסוג phpBB ותוכנת החיפוש lsearch. כדי לאפשר תמיכה בריבוי שפות, תוכני האתר נמצאים בקידוד תווים UTF-8. לפני זה, הקידוד היה ISO 8859-1 עבור הערכים באנגלית, וקידוד לפי הצורך של השפה בדפים בשפות השונות.
מדיניות
האינדקס מנוהל על ידי עורכים בהתנדבות. בעת בדיקת הבקשה נלקחות בחשבון התרומות של המשתמש, הבנתו את התפיסה של המדריך הפתוח, הצורך בעורכים נוספים ועוד. כל עורך מקבל קטגוריה לערוך, והוא אחראי על עריכתה ועל עריכת כל הקטגוריות שתחתיה. עורך רשאי לבקש מינוי עורך לאחת מתתי-הקטגוריות עליהן הוא אחראי ולבקש לפתוח קטגוריות חדשות.
בעת קבלת בקשה להוספת אתר חדש הוא מועבר לעורך רלוונטי, החלטות העורכים מתבצעות על סמך מסמך עקרונות העריכה של האינדקס.
ח'ירבת זלפה
ח'רבת זלפה (בערבית: خربة زلفة) היה כפר ערבי שהתקיים באדמות המישור של עתיל בקרבת קיבוץ גבעת חיים איחוד בנפת טולכרם.
הכפר נוסד במאה ה-19 בידי פלאחים מכפר האם עתיל שבהרי השומרון.
במפקד הבריטי שנערך בשנת 1922 נמנו בכפר 63 נפשות: 30 גברים ו-33 נשים, כולם מוסלמים. במפקד שנערך ב-1931 נמנה הכפר עם אוכלוסיית עתיל ולא נמסרו נתונים נפרדים.
הכפר פונה מתושביו במהלך מלחמת העצמאות.
קונצ'רטו לכינור של ברהמס
הקונצ'רטו לכינור ברה מז'ור של יוהנס ברהמס, אופוס 77, הוא אחד הידועים ביותר בכל הקונצ'רטי לכינור.
היצירה נאמנה לצורת הקונצ'רטו הסטנדרטית, שלושה פרקים במתכונת של מהיר-איטי-מהיר:
במקורה תוכננה היצירה בארבעה פרקים, כמו הקונצ'רטו השני לפסנתר. הפרקים האמצעיים, שאחד מהם תוכנן כסקרצו, הוחלפו במה שברהמס כינה "אדאג'ו חלוש".
היצירה נכתבה בשנת 1878 לכנר יוזף יואכים, ידידו של ברהמס, שהקדיש לו את הקונצ'רטו. ברהמס התייעץ עם יואכים בכתיבת תפקיד הסולו לכינור. הקדנצות המוכרות ביותר שנעשה בהם שימוש ביצירה הן של יואכים, אם כי לא מעט אנשים סיפקו חלופות, ביניהם ליאופולד אאואר, מקס רגר ופריץ קרייזלר.
ביצוע הבכורה של הקונצ'רטו היה בלייפציג, ב-1 בינואר 1879. תיקונים שונים נעשו ביצירה בין מועד זה להוצאתה לאור על ידי פרית זימרוק בהמשך אותה שנה.
דרישות טכניות
הקונצ'רטו לכינור נחשב לאחת היצירות החשובות ביותר ברפרטואר לכינור. הדרישות הטכניות מן הסולן קשות מאוד, תוך שימוש נדיב בצלילים כפולים, באקורדים שבורים, במעברי סולמות מהירים ובגיוון ריתמי. אפשר לייחס את הקושי לכך, שברהמס היה בעיקר פסנתרן (הסבר אפשרי גם לתביעות הטכניות, שצ'ייקובסקי מעמיד בקונצ'רטו שלו לכינור).
הבחירה של ברהמס ברה מז'ור לקונצ'רטו שלו רבת משמעות. הואיל והכינור מכוון סול-רה-לה-מי, המיתרים הפתוחים, בהדהוד סימפתטי, מוסיפים ברק לצליל. סביר להניח שזו הסיבה לכך שסולם זה משמש בעוד כמה קונצ'רטי, למשל של בטהובן ושל צ'ייקובסקי.
האזור הסהרו-ערבי
שמאל|ממוזער|250px|מכתש עם תמרים ב[[מרוקו]] האזור הסהרו-ערבי הוא אזור פיטוגאוגרפי, ברובו מדברי, הכולל ברובו צמחייה אופיינית לו. האזור הוא עצום בשטחו. נכלל בו מדבר סהרה מהאוקיינוס האטלנטי עד ים סוף וכן שטחים גדולים של חצי האי ערב ועיראק.
קווי האופי המיוחדים לו:
בארץ ישראל – מרחבים גדולים של הנגב הדרומי, מדבר יהודה ומדבריות סיני.
אפרים די-זהב
אפרים די-זהב (גולדשטיין) (1902 – ג' בחשוון תשי"ח, 28 באוקטובר 1957) היה קריין וחזן, מוזיקאי וסופר ישראלי. נולד בירושלים ומת בה.
נולד בשם אפרים גולדשטיין (בשנת תש"ט עִברת את שם משפחתו) בעיר העתיקה בירושלים. כילד עבר עם משפחתו למשך ארבע שנים ללונדון. למד בחדרים וב"עזרה". בשנת 1914 שב לירושלים והשלים בה את לימודיו התיכוניים. עבד כמדפיס וכפקיד בממשלת המנדט והיה גם עיתונאי וחזן. עם הקמת תחנת השידור העברית "קול ירושלים" בשנת 1936, מילא בה שורה של תפקידים. היה קריין ועורך תוכניות וזמר בתוכניות זמר מסורתיות.
די-זהב התפרסם בשל ביצועו לפיוטים למוצאי שבת, "המבדיל בין קודש לחול" ו"אליהו הנביא", שבהם נפתחו במשך עשרות שנים שידורי מוצאי השבת של קול ישראל. ב-2005 החזירה רשות השידור את שירו לתוכניות מוצאי השבת של רשת ב'.
היו נשוי לשרה עד פטירתה בשנת 1950, אב לשתי בנות ובן.
נפטר בשנת 1957 בביתו לאחר מחלת לב קצרה. בן 55 במותו, ונקבר בהר המנוחות.
מרי וולסטונקראפט
מרי וולסטונקראפט (באנגלית: Mary Wollstonecraft; 27 באפריל 1759 – 10 בספטמבר 1797) הייתה סופרת, עיתונאית ופילוסופית בריטית. היא פעלה למען זכויות הנשים ונחשבת לתאורטיקנית הפמיניסטית הבריטית הראשונה ולאחת מאמהות הפמיניזם הליברלי. במהלך הקריירה הקצרה שלה כתבה רומנים, מסות, יומני נסיעות, היסטוריה של המהפכה הצרפתית, ביקורות ספרים, ספר הדרכה וספר לילדים. וולסטונקראפט ידועה בעיקר בזכות ספרה משנת 1792: "A Vindication of the Rights of Woman" ("הגנה על זכויות האישה"), שנכתב בעקבות ההצהרה למען זכויות האדם.
שנותיה הראשונות
וולסטונקראפט נולדה בספיטלפילדס (Spitalfields) שבלונדון ב-27 באפריל 1759. היא הייתה השנייה משבעת ילדיהם של אדוארד ג'ון וולסטונקראפט ואליזבט דיקסון. בתקופת ילדותה, משפחתה הייתה מבוססת מבחינה כלכלית אך המצב הכספי החל להתדרדר לאחר שאביה השקיע את כספו בפרויקטים ספקולטיביים שלא צלחו. כתוצאה מכך, נאלצה המשפחה לנדוד לעיתים קרובות ממקום מגורים אחד למשנהו. אביה היה איש אלים שנהג להכות את אשתו כשהיה שיכור. כנערה נהגה וולסטונקראפט לשכב מאחורי דלת חדר השינה של אימה בתקווה כי תוכל לגונן עליה מפני התקפי הזעם של האב השיכור. במשך כל חייה, מלאה וולסטונקרפט תפקיד אימהי בחיי אחיותיה, אברינה ואלייזה. בשנת 1784 שכנעה את אלייזה אחותה, שסבלה כנראה מדיכאון שלאחר לידה, לעזוב את בעלה ותינוקה. היא סייעה לה לנטוש את ביתה, ובדרך זו הוכיחה את נכונותה לקרוא תיגר על הנורמות החברתיות שהיו מקובלות באותה עת. המחיר האישי ששילמה אחותה, היה קשה: היא סבלה מגינוי חברתי שמנע ממנה להינשא שוב, ומחיי עוני.
שתי מערכות יחסים חבריים עיצבו את נעוריה של וולסטונקראפט. הראשונה הייתה עם ג'יין ארדן בבוורלי. השתיים נהגו לקרוא ספרים יחדיו והשתתפו בהרצאות שנשא אביה של ארדן, שהיה פילוסוף ומדען. וולסטונקראפט התענגה על האווירה האינטלקטואלית ששררה בבית המשפחה ויחסיה עם ארדן, הובילו אותה לעיתים למצב בו התנהגותה התאפיינה בסממנים רכושניים כלפיה ובהלך רוח דיכאוני והפכפך שליווה אותה במשך כל חייה. ביטוי לכך ניתן לראות באחד מהמכתבים ששלחה לחברתה:. הידידות המשמעותית יותר הייתה עם פאני בלאד, שתרמה על פי עדותה של וולסטונקראפט להרחבת השכלתה.
בשנת 1778 עזבה וולסטונקראפט את ביתה ועבדה כבת לוויה של שרה דוסון, אלמנה שהתגוררה בבאת'. היא התקשתה להסתדר עם האישה הנרגנת ובספרה "מחשבות על חינוך בנות", שיצא לאור בשנת 1787, התבססה בכתיבתה על חלק מהחוויות שחוותה בעת עבודתה אצל דוסון.
בשנת 1780 סיימה את עבודתה וחזרה לביתה, כדי לטפל באימה הגוססת. היא עברה להתגורר בבית משפחת בלאד ובמהלך הזמן הגיעה לתובנה כי המשפחה שמרנית בהשקפותיה, בעיקר בכל הקשור לתפקידיהן המסורתיים של הנשים. עם זאת, הפגינה וולסטונקראפט מסירות ונאמנות לפאני בלאד ולמשפחתה במשך כל חייה.
וולסטונקראפט ופאני בלאד ערכו תוכניות לשכור מקום מגורים משותף ולתמוך זו בזו מבחינה רגשית וכלכלית. היא, אחיותיה ובלאד הקימו בית ספר בניואינגטון גרין, עבור הקהילה הפרוטסטנטית שפרשה מהכנסייה האנגליקנית. זמן קצר לאחר מכן, התארסה בלאד ולאחר נישואיה, נסעה עם בעלה יו סקייס לאירופה, בשל מצבה הבריאותי הרופף. בריאותה של בלאד המשיכה להתדרדר במיוחד לאחר כניסתה להריון. בשנת 1785 עזבה וולסטונקראפט את בית הספר, על-מנת לסעוד את חברתה, אך ללא הועיל. מותה של בלאד השפיע רבות על וולסטונקראפט והיווה חלק מהשראתה לכתיבת הרומן הראשון שלה שיצא לאור בשנת 1788 - 'מרי: בדיוני (Mary: A Fiction).
הראשונה מסוג חדש
לאחר מותה של פאני בלאד, ולאחר שבית הספר שהקימה כשל, החלה לעבוד כאומנת באירלנד לבנותיה של משפחה אנגלו-אירית בשם קינגסבורו שראו בה מדריכה מעוררת השראה. מרגרט קינג (אחת מבנות המשפחה) אמרה כי וולסטונקראפט "שחררה אותה מכל האמונות הטפלות שדבקו בה". חלק מחוויותיה של וולסטונקראפט במהלך שנה זו מצאו ביטוי בספר הילדים היחיד שכתבה בשנת 1788: 'סיפורים מקוריים מחיים אמיתיים' (Original Stories From Real Life).
את תסכוליה מאפשרויות העבודה המוגבלות הפתוחות עבור אשה "מכובדת אך ענייה" תיארה וולסטונקראפט ברהיטות בפרק "מחשבות על חינוך בנות", תחת הכותרת "מצב אומלל של נקבות אופנתית משכילות הנותרות ללא הון". בתום שנה בתפקיד אומנת, החליטה לפתח קריירה ספרותית. זו הייתה בחירה קשה, שכן מעט נשים יכלו להתפרנס מכתיבה באותה עת. ברוח זו כתבה בשנת 1787 לאחותה אברינה כי היא ניסתה להיות האישה "הראשונה מסוג חדש" ("The first of a new genus"). כדי לקדם את שאיפותיה, עברה ללונדון, נעזרה במו"ל הליברלי ג'וזף ג'ונסון ומצאה מקום בו תוכל להתגורר ולעבוד. היא למדה גרמנית וצרפתית ותרגמה טקסטים, שהידועים בהם הם: "על חשיבותן של דעות דתיות" פרי עטו של ז'אק נקר ו"עקרונות המוסר: לשימושם של ילדים" מאת כריסטיאן גוטהילף זלצמן. היא כתבה גם ביקורות ספרים, בעיקר על רומנים בכתב העת של ג'ונסון: "הסקירה האנליטית".
החוג האינטלקטואלי שסבב את חייה של וולסטונקראפט התרחב באותה עת. היא השתתפה בארוחות הערב המפורסמות של ג'וזף ג'ונסון ופגשה דמויות בולטות בעולם הפילוסופיה והספרות, ביניהם הסופר הרדיקלי תומאס פיין והפילוסוף ויליאם גודווין. בפעם הראשונה שוולסטונקראפט וגודווין (שהיה לבעלה מאוחר יותר), נפגשו הם התאכזבו זה מזה. גודווין ביקר למעשה את חברה פיין, אך וולסטונקראפט חלקה על דעותיו במהלך הביקור כמעט בכל נושא שעלה לדיון. בניגוד לגודווין, את ג'ונסון תיארה במכתביה כאח וכאב.
בזמן שהותה בלונדון ניהלה וולסטונקראפט מערכת יחסים עם האמן הנרי פוסלי, על אף היותו נשוי. היא הציעה לזוג הסדר מגורים אפלטוני משותף, אך אשתו של פוסלי שנחרדה מהרעיון גרמה לבעלה לנתק את הקשר עם וולסטונקראפט. בעקבות זאת, החליטה וולסטונקראפט לנסוע לצרפת. היא הייתה בין התומכים האנגלים הבולטים במהפיכה הצרפתית וברעיונותיה. בשנת 1790 כתבה בהשפעת רוח התקופה את הספר "הגנה על זכויות האדם", בה הביעה את תמיכתה ברעיונות ההשכלה, האינטלקטואליות והרציונליות. פרסום זה היווה אף תגובה לביקורת השמרנית שהטיח אדמונד ברק כלפי המהפכה הצרפתית בספרו "הרהורים על המהפכה הצרפתית" (1790). בזכות הספר שכתבה, קנתה מוניטין בן לילה. היא הושוותה לכותבים מובילים, ביניהם התאולוג מעורר המחלוקת ג'וזף פרייסטלי ופיין. בשנת 1792, נתנה משנה תוקף לרעיונותיה שהותוו בספר 'זכויות האדם', בספר נוסף 'הגנה על זכויות האישה', שהיה למעשה עבודתה המפורסמת והחשובה ביותר.
צרפת וגילברט אימליי
וולסטונקראפט נסעה לפריז בדצמבר 1792 והגיעה כחודש לפני הוצאתו להורג של לואי השישה עשר בגיליוטינה. צרפת הייתה אז כמרקחה. היא תרה בעיר אחר בני מולדתה והצטרפה למעגל הגולים ששהו בעיר. לאחר כתיבתה את "זכויות האשה", וולסטונקראפט הייתה נחושה בדעתה לבחון בפועל את רעיונותיה, ובאווירה האינטלקטואלית שהשרתה המהפיכה הצרפתית, חוותה את הקשר הרומנטי המשמעותי ביותר שלה. היא פגשה בגילברט אימליי, הרפתקן אמריקני שבו התאהבה. אימליי עורר בה את התשוקות הרדומות והעניין שלה במין. היא הרתה לו, וב-14 במאי 1794, נולדה בתם הבכורה פאני, שנקראה על שם חברתה הקרובה ביותר. את אושרה היא ביטאה במכתב שכתבה לידיד: "הילדה הקטנה שלי מתחילה לינוק כל כך בגבריות עד שאביה סבור בשובבות כי היא תכתוב את החלק השני של זכויות האשה". היא המשיכה לכתוב בשקיקה, למרות הריונה והמעמסה הכרוכה בהיותה אם טריה בארץ זרה החווה את האלימות הגוברת של המהפכה הצרפתית. בביתה באבר שבצפון צרפת, כתבה את "היסטוריה של המהפכה המוקדמת: מבט היסטורי ומוסרי של המהפכה הצרפתית", שראה אור בלונדון, בדצמבר 1794.
כאשר המצב הפוליטי הורע, הכריזה בריטניה מלחמה על צרפת והעמידה את נתיניה הבריטים בסכנה של ממש. כדי להגן על וולסטונקראפט, רשם אותה אימליי כאשתו בשנת 1793 אף על פי שלא היו נשואים. חלק מחבריה לא היו בני מזל כמוה ורבים מהם, כגון תומאס פיין, נעצרו וחלקם אף הוצא להורג בגיליוטינה. (אחיותיה של וולסטונקראפט האמינו שהיא נאסרה). לאחר שעזבה את צרפת, היא המשיכה לקרוא לעצמה גברת אימליי, על מנת להעניק לגיטימציה לבתה. אימליי, שמאס בשגרה הביתית, עזב אותה. ההיעדרויות הארוכות שלו שכנעו את וולסטונקראפט כי הוא העדיף אישה אחרת על פניה. היא שלחה לו מכתבים נואשים, אך ללא הועיל.
אנגליה וויליאם גודווין
בחודש אפריל 1795, חזרה וולסטונקראפט ללונדון בתקווה כי אימליי יאות לשוב לחיים זוגיים עמה, אך תקוותה התבדתה. חודש מאוחר יותר ניסתה להתאבד, אך אימליי הצליח להציל את חייה. כניסיון אחרון להשיב לחיקה את אימליי, היא נסעה עם בתה ומשרתת לסקנדינביה כדי לערוך פגישות עסקיות עבורו במטרה להשיב חלק מהפסדיו. על חוויותיה ממסע זה, כתבה במכתבים ששלחה לאימליי, שרבים מהם התפרסמו בשנת 1796 כ"מכתבים שנכתבו במהלך מגורים קצרים בשוודיה, נורווגיה ודנמרק". עם שובה לאנגליה, הגיעה להכרה מלאה כי יחסיה עם אימליי הסתיימו, וניסתה להתאבד שוב, לאחר שכתבה לאימליי את הדברים הבאים: "הניחו לעוונותיי לנוח איתי. בקרוב, בקרוב מאוד, אמצא שלווה. כשתקבל את המילים הללו, הראש הבוער שלי יהיה קר...אני אצלול לתוך נהר התמזה שבו יש לי סיכוי רב יותר למצוא את המוות שאותו אני מחפשת. אלוהים יברך אותך! מי ייתן ולא תחווה את הסבל שגרמת לי. אם אי פעם רגישותך תתעורר, חרטה תמצא את דרכה ללבך, ובעיצומה של הנאה חושנית, אופיע בפניך, כקורבן של הסטייה שלך מההגינות".
וולסטונקראפט ניסתה לסיים את חייה בקפיצה לנהר התמזה, אך עובר אורח שהבחין בה הצליח למנוע ממנה את תוכניתה והציל את חייה. וולסטונקראפט ראתה בניסיונה להתאבד, אקט רציונלי, וכך כתבה לאחר הצלתה: "נותר לי רק לקונן. לאחר שמרירות המוות חלפה, הוחזרתי באופן לא הומני לחיים ולאומללות. אבל אל לה לנחישות קבועה להתבלבל על ידי האכזבה. אני לא אניח לה להיות ניסיון נואש, אלא אחד המעשים הרגועים ביותר של ההיגיון. במובן הזה אני אחראית רק לעצמי... נסיבות אחרות אמורות להמיט עליי קלון".
וולסטונקראפט שבה בהדרגה לעסוק בכתיבה, להיות מעורבת שוב במעגל החברתי של ג'וזף ג'ונסון ולהדק את קשריה עם מרי הייז, אליזבט אינצבלד ושרה סידונס. החיזור של גודווין אחר וולסטונקראפט החל באיטיות, אך הפך במשך הזמן לרומן סוער. גודווין קרא את: 'מכתבים שנכתבו בשוודיה, נורווגיה ודנמרק' ובעקבות זאת כתב כי: "אם אי פעם כתיבת ספר מכוונת לגרום לגבר להתאהב במחברו, הרי נראה כי זה הספר. היא שחה על צרותיה באופן שממלא אותנו במרה שחורה, וממיס אותנו בעדינות. היא מציגה גאונות שמגייסת בפקודה את כל הערצתנו". הם החליטו להתחתן לאחר שוולסטונקראפט הרתה, כדי להעניק לילדם מעמד חוקי. נישואיהם חשפו את העובדה שוולסטונקראפט מעולם לא נישאה לאימליי, וכתוצאה מכך היא וגודווין איבדו חברים רבים. גודווין ספג גם ביקורת על המסה הפילוסופית שכתב: "הצדק הפוליטי", שבה באו לידי ביטוי רעיונותיו שדגלו בביטול הנישואין. לאחר נישואיהם ב-29 במרץ 1797 עבר הזוג להתגורר בשני בתים סמוכים, הידועים בשם: 'מצולע', ובאופן הזה המשיכו לשמור על עצמאותם. מערכת היחסים שלהם הייתה יציבה ומאושרת, אם כי קצרה באופן טרגי.
מותה
ב-30 באוגוסט 1797 ילדה וולסטונקראפט את בתה השנייה, מרי. אף על פי שהלידה נראתה תקינה בתחילה, לקתה וולסטונקראפט בקדחת הלידה, שהייתה תופעה שכיחה באותה עת ולעיתים אף קטלנית. ב-10 בספטמבר, לאחר מספר ימים של ייסורים, הלכה וולסטונקראפט לעולמה. בעלה שהיה במצב רגשי קשה לאחר מותה, כתב לידידו תומאס הולקרופט: "אני מאמין באמונה שלמה שלא קיימת עוד אישה המשתווה לה בעולם. מניסיוני אני יודע כי נוצרנו לגרום אושר זה לזה. אין לי ציפיות לדעת אושר שוב".
וולסטונקראפט נקברה בחצר סנט פנקראס, ועל מצבתה נחקק: "מרי וולסטונקראפט גודווין, מחברת הגנת זכויות האישה, ילידת 27 באפריל 1759 ,נפטרה ב-10 בספטמבר 1797". בשנת 1851, הועברו שרידיה על ידי נכדה פרסי פלורנס שלי, לקבר משפחתו בבורנמות'.
מורשת
מהדורות חדשות של זכויות האישה הופיעו בבריטניה בשנת 1840 ובארצות הברית בשנים 1830, 1840, ו-1850. אליזבט בארט בראונינג, הייתה מהבודדים שקראו את 'זכויות האישה'. ג'ורג' אליוט, סופרת פורה שכתבה ביקורות, מאמרים, רומנים ותרגומים קראה אף היא את כתביה של וולסטונקראפט. בשנת 1855 הקדישה מאמר לתפקידיהן של הנשים וזכויותיהן וערכה השוואה בין וולסטונקראפט ומרגרט פולר, שהייתה עיתונאית אמריקנית, מבקרת ופעילה למען זכויות הנשים, שבדומה לוולסטונקראפט ילדה ילד מבלי להינשא.