cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דנקל – הקו הירוק
הקו הירוק הוא קו רכבת קלה עתידי כחלק מהדנקל. מסלולו צפוי לעבור מראשון לציון דרך חולון ותל אביב-יפו עד הרצליה. על-פי התכנון הוא יעבור ברובו בדרך עילית, אך במרכזו באזור תל אביב הוא צפוי להיות תחתי, בין שדרות הר ציון לקצה הצפוני של רחוב אבן גבירול.
קונספירציית בילפלד
מקור
ב-1994 פורסמה לראשונה הקונספירציה באופן נרחב, ומאז הפכה לבדיחת פולקלור בפורומים במרשתת ולחלק מתרבות האינטרנט בגרמניה.
דנקל – הקו הירוק
אורכו של הקו הוא כ-39 קילומטר במצבו הסופי, מתוכם כארבעה קילומטרים בשתי מנהרות מקבילות ו-35 קילומטר עיליים. הוא צפוי להתפרס על ארבע ערים וב-62 תחנות, מתוכן ארבע תת-קרקעיות.
קונספירציית בילפלד
מקור
בדיונים במרשתת משתמשים הכותבים במילים מקבילות למילה בילפלד (Bielefeld) מטעמי "זהירות", למשל: B*e*e*e*d, B**l*f*ld, Blfld, Bielefake או B-Wort.
דנקל – הקו הירוק
מבנה הקו
הקו מורכב משלושה מבנים - בדרומו הוא מתחיל בשתי שלוחות, מתאחד בתחנת סוקולוב בחולון, ממשיך צפונה דרך צומת חולון לקטע מרכזי עד צפון תל אביב, שם הוא מתפצל שוב לשתי שלוחות צפוניות. מבנה זה יאפשר להפעיל שני מסלולי שירות החוברים בקטע מרכזי משותף:
קונספירציית בילפלד
מקור
היסטוריונים מציינים כי הקונספירציה תפסה תאוצה בין היתר משום שאכן אין שום אטרקציה מיוחדת או אטרקטיבית בעיר בילפלד.
דנקל – הקו הירוק
שלוחה דרומית מערבית
השלוחה תחל ברחוב משה דיין בראשון לציון (שם תתחבר לתחנת הרכבת ראשון לציון משה דיין), תמשיך מזרחה עד לרח' לישנסקי, משם צפונית על ציר זה עד למפגש עם השלוחה המזרחית דרך רחובות בן-גוריון, אהרונוביץ' וויצמן בחולון. תחנות השלוחה (מדרום לצפון) הן מסוף משה דיין, לישנסקי, אבני חושן, סחרוב (ראשון לציון), לסקוב, משה דיין, בגין, לבון, גולדה מאיר, ההסתדרות ותחנת סוקולוב. עד תחנת אבני חושן, הרכבת תנוע בצד אחד של הרחוב (הצד הצפוני-מערבי), ולאחר מכן תעבור למרכז הרחוב.
קונספירציית בילפלד
תגובה רשמית
מועצת העיר בילפלד עשתה מאמצים רבים כדי ליצור פרסום עבור בילפלד ולבנות דימוי ציבורי חדש לעיר. עם זאת, במשרד ראש העיר טוענים כי הם עדיין מקבלים שיחות טלפון והודעות דואר אלקטרוני המפקפקות בקיומה של העיר.
דנקל – הקו הירוק
שלוחה דרומית מזרחית
השלוחה תחל ברחוב המכבים בראשון לציון, תעבור דרך דפו וגשר הסיירים (מעל כביש 4) מערבה לשדרות ירושלים בחולון לכל אורכן, משם לרחוב סוקולוב, שם יוקם מדרחוב בין רחובות קראוזה לשדרות קוגל ותתחבר לשלוחה הדרומית בתחנת סוקולוב. תחנות השלוחה (ממזרח למערב) הן מסוף המכבים, דפו חולון, המרכבה, מפרץ שלמה, המלאכה, בצלאל, גאולים, סרלין, קראוזה ותחנת סוקולוב.
קונספירציית בילפלד
תגובה רשמית
באחד באפריל 1999 פרסמה מועצת העיר בעיתונות את המודעה "Bielefeld gibt es doch! (בילפלד קיימת!)".
דנקל – הקו הירוק
הקטע המשותף
הקטע המשותף יתחיל בשדרות קוגל במרכז העיר חולון, יצפין לשדרות לוי אשכול בעיר, דרך צומת חולון, יכנס לתל אביב בדרומה החל מדרך בן-צבי לרחוב חיים לבון, שדרות הר ציון, סלומון, צומת מעריב (מפגש עם הקו האדום), קרליבך, לאורך רחוב אבן גבירול ויסתיים בקצהו המערבי של רחוב איינשטיין בצפון העיר.
הקטע התת-קרקעי
הקו יכלול קטע תת-קרקעי מצומת שדרות הר ציון/לוינסקי עד צומת אבן גבירול/נורדאו שבקצותיו יבנו פורטלים למעבר אל פני הקרקע. הקטע יתבסס על שתי מנהרות בחתך עגול, שאורך כל אחת מהן כארבעה קילומטרים. בקטע התת-קרקעי מתוכננות תחנת קרליבך, תחנת דיזנגוף/קפלן, תחנת רבין (בסמוך לעיריית תל אביב) ותחנת ארלוזורוב מערב. תחנת לוינסקי, הצמודה לפורטל הדרומי אינה נחשבת תחנה תת-קרקעית, אך היא צפויה לקום בפורטל עצמו, בתוואי מופרד ומונמך ממפלס הרחוב.
קונספירציית בילפלד
תגובה רשמית
באוגוסט 2019 הציעה מועצת העיר פרס בסך מיליון אירו לאדם שיוכיח בצורה בלתי ניתנת להכחשה שהעיר אכן לא קיימת. ההצעה זכתה לפרסום רב במדיה, אך אף אחד לא הצליח לשלול את קיומה של העיר, וב-17 בספטמבר 2019 הוכרז על סוף התחרות.
דנקל – הקו הירוק
תחנת קרליבך
תחנת קרליבך היא אחת מהתחנות התת-קרקעיות המתוכננות לאורך הקו ומיקומה יהיה מתחת למפגש הרחובות המחומש קרליבך, דרך מנחם בגין, לינקולן, יצחק שדה, הידוע גם כ"צומת מעריב". התחנה תהיה משותפת עם הקו האדום ותאפשר לנוסעים החלפה מהירה בין שני הקווים.
קונספירציית בילפלד
בתרבות
הקונספירציה זכתה לאזכור על ידי הקנצלרית אנגלה מרקל בשנת 2012, כשבמהלך נאום אזכרה את בילפלד ואמרה: "אם היא קיימת בכלל".
דנקל – הקו הירוק
פורטלי הכניסה והיציאה מהמנהרות
הפורטל הוא המקטע בו הרכבת הקלה עוברת ממפלס תת-הקרקע אל פני הקרקע. הפורטל הצפוני ממוקם בפינת רחוב נורדאו ואבן גבירול, וממשיך עד צומת יהודה המכבי, אבן גבירול וכיכר מילאנו (עקב קשיים הנדסיים להמשיך את מנהרת הרכבת מתחת לירקון, הוחלט שהקו יעלה חזרה לפני הקרקע מדרום לירקון). הפורטל הדרומי, שדרכו תיכנס הרכבת למנהרה בשדרות הר ציון, ממוקם מדרום לתחנה המרכזית הישנה בפינת רחוב לוינסקי ושדרות הר ציון.
קונספירציית בילפלד
בתרבות
בסרטים רבים נעשו רפרנסים על העיר, ומספר סרטים דוקומנטריים יצאו על תאוריית הקונספירציה.
דנקל – הקו הירוק
חלקו הצפוני של הקטע המשותף
מצפון לקטע התת-קרקעי חוצה התוואי את נחל הירקון בגשר חדש ממערב לגשר בר-יהודה. גשר נוסף יבנה מעל צומת רוקח/אבן גבירול ועליו תמוקם מצפון לצומת תחנת רוקח, מעל מפלס הרחוב וכחלק ממרכז תחבורה. מצפון יעבור הקו בשטחים שפונו בשדה דב, כשהפיצול לשלוחות מתוכנן במפגש רחוב איינשטיין עם חלקו הצפוני העתידי של אבן גבירול.
קונספירציית בילפלד
תאוריות קשר סאטיריות מקבילות בעולם
מספר תאוריות קשר סאטיריות דומות נוצרו על ערים שונות ברחבי העולם, כאשר לעיתים התופעה מתרחבת לכדי "הכחשת" קיומם של מחוזות שלמים או מדינות שלמות.
דנקל – הקו הירוק
השלוחות הצפוניות
הפיצול מתוכנן לשתי שלוחות:
קונספירציית בילפלד
תאוריות קשר סאטיריות מקבילות בעולם
בישראל נפוצה תאוריית הקשר על הערים פתח תקווה ונס ציונה. בארצות הברית קיימת תאוריית קשר דומה על מדינת ויאומינג, בבריטניה על הכפר אקוורת' שבמערב יורקשייר, וכמו כן על העיר לייריה שבפורטוגל, מדינת טלאקסקאלה שבמקסיקו, מחוז לה פמפה שבארגנטינה, העיר קילקיס שביוון ואף תאוריה שמכחישה את קיומה של אוסטרליה כולה.
דנקל – הקו הירוק
השלוחה לרמת החייל
השלוחה הצפונית לרמת החייל תעבור באזור נתיבי איילון על ויאדוקט (גשר הבנוי מעמודים). החל מאוניברסיטת תל אביב יחצה התוואי את נתיבי איילון על גבי גשר באורך 198 מטר ובגובה של 15 מטר. על גבי גשר זה מתוכננת תחנת "מרכז הירידים" כדי לאפשר קישוריות לנוסעים למרכז הירידים ולתחנת האוניברסיטה של רכבת ישראל. גשר נוסף באורך 316 מטר ימשיך מעל שדרות רוקח, מעל חניון פארק הירקון וירד למנהרה מתחת למסילת הירקון. גשר נוסף באורך 590 מטר יבנה מעל צומת פנחס רוזן עד לכניסה לרמת החייל, וגם עליו תמוקם תחנה.
קונספירציית בילפלד
קישורים חיצוניים
דורון פישלר, האם פתח תקווה קיימת?, בפודקאסט התשובה
דנקל – הקו הירוק
תכנון ואישור הקו
התכנון המפורט של הקו חולק לשלושה מקטעים, שקודמו כ"תוכנית תשתית לאומית" ונדונו בוועדה לתשתיות לאומיות (הות"ל).
מקטע דרומי - תת"ל 71 א'
חלקו הדרומי של הקו ממרכז תל אביב לחולון ומערב ראשון לציון תוכנן על ידי קבוצת ד.א.ל. כמו כן בעת הקמת תחנת הרכבת צומת חולון הוכן מראש מעבר אל הקו הירוק מתחת לתחנה במפלס הרחוב. בדצמבר 2015 תוכנית החלק הדרומי של הקו אושרה להפקדה בוועדה לתשתיות לאומיות.
מקטע מרכזי תת"ל 71 ב'
תת"ל 71 ב' כולל את הקטע המרכזי המשותף והמשכו עד רחוב ראול ולנברג.
תכנון הקטע המרכזי הגיע למבוי סתום בשנת 2007, לאחר שמשרד התחבורה ועיריית תל אביב לא הגיעו להסכמה על סוג הקו בתוואי רחוב אבן גבירול. עיריית תל אביב דרשה שהקטע יהיה כולו תת-קרקעי, אך משרד התחבורה היה מעוניין שהקטע יהיה קו עילי בגלל עלות המנהור היקרה. במרץ 2008, לאחר שמשרד האוצר הציע שעיריית תל אביב תשתתף במימון המקטע התת-קרקעי, הוחלט להעביר את המחלוקת לבוררות.
ביוני 2012, נחתם הסכם בין משרד האוצר ועיריית תל אביב, למימון משותף של המקטע התת-קרקעי בתחום העיר תל אביב.
ביולי 2015 תוכנית החלק המרכזי של הקו אושרה להפקדה בוועדה לתשתיות לאומיות (הות"ל), הציבור היה יכול להשמיע את התנגדויותיו עד 17 בפברואר 2016.
ביוני 2016, הציעה הוועדה המחוזית של תל אביב שינוי במיקום הפורטל הדרומי, להמשיך את הקטע התת-קרקעי עד להצטלבות הרחובות הר ציון וקיבוץ גלויות ולהעביר את הפורטל הדרומי סמוך לפארק החורשות. השינוי במיקום הפורטל הוצע עקב חשש שהפורטל יפגע בתנועת הולכי הרגל באזור. באוגוסט 2016, הוועדה לתשתיות לאומיות אישרה פה אחד את התוכנית ודחתה את ההתנגדויות למיקום הפורטלים.
מקטע צפוני - תת"ל 71 ג'
השלוחה הצפונית להרצליה דרך "הגוש הגדול" בתוך שכונת רמת אביב, תוכננה במסגרת תוכנית תת"ל 71/ג'. על פי התוכנית הקו יתפצל לצד מזרח בצומת אבן גבירול-ש"י עגנון. ענף מזרחי זה יפנה צפונה בשדרות לוי אשכול עד רחוב איינשטיין. מנקודה זו ימשיך הקו מזרחה לרמת החיל. הקו הצפוני ימשיך דרך אזור שדה דב לשעבר עד להרצליה פיתוח. קבוצה של תושבי רמת-אביב הגישה התנגדות לתוואי, בטענה כי הוא יפגע בשכונה ויפלג את חלקה הצפוני והדרומי. אך התנגדותם נדחתה. גם אוניברסיטת תל אביב עתרה נגד התוואי, בטענה שנת"ע הפקיעה ממנה שטחים להקמת הקו שאינם דרושים לה.
שנים 1998–2008
באוקטובר 1998, אושרה תוכנית מערכתית כוללת (תוכנית תמ"א/23/א) על ידי המועצה הארצית לתכנון ובנייה, שאושרה בממשלה, אבל לא תוקצבה. עלות התוכנית כולה הוערכה אז בשבעה מיליארד דולר, אך משרד האוצר התנגד להקצות את התקציב הדרוש, ונת"ע נאלצה להגיש תוכנית ביצוע ראשונית בעלות של שני מיליארד דולר בלבד. שני הקווים הראשונים שהוצעו בתוכנית היו: "הקו האדום" - מפתח-תקווה לתל אביב ומשם לבת-ים, שכולו בנוי במנהרות כרכבת תחתית, ו"הקו הירוק" - מתל אביב לחולון וראשון-לציון, כרכבת עילית קלה. משרד האוצר מנע את אישור התוכנית בגלל עלות המנהור לאורך תוואי של כ-18 קילומטר של "הקו האדום" והתחנות התת-קרקעיות. לפיכך העלתה נת"ע הצעה נוספת: רק ב-11 ק"מ מתוואי "הקו האדום" תפעל רכבת תחתית, בקטע מרחוב ז'בוטינסקי עד לתחנת אלנבי, ואילו ביתר הקו, תהיה רכבת עילית קלה.
בינואר 1999, פרסמה נת"ע מכרז לתכנון שני תוואי הרכבת הקלה, "האדום" ו"הירוק", ובמאי 1999 הקימו משרדי האוצר והתחבורה צוות בדיקה כלכלית לתוכנית נת"ע להסעת המונים, בראשות הפרופסור ראובן גרונאו. הצוות בחן את כל ההצעות של נת"ע, ומסקנותיו היו שיש כדאיות כלכלית לתוכנית בתקציב המוצע. אך בפועל קודם רק פרויקט "הקו האדום".
בתחילת שנת 2006 הוצגו לבדיקה חמש חלופות לתוואי הקו. טווח עלות הפרויקט הוערך בין 2.3 מיליארד שקל לחלופה הבסיסית, לפיה תנוע הרכבת הקלה מראשון לציון ועד לרחוב קרליבך בתל אביב על פני הקרקע, לבין הפרויקט הנרחב ביותר מראשון לציון ועד להרצליה, כשבדרך הוא עובר כ-4 ק"מ מתחת לפני הקרקע באזור אבן גבירול. חלופה זו הוערכה בכלות של כ-5 מיליארד שקל. בדיון הוחלט להעביר חמש חלופות, שבכולן הקו מסתיים לכל היותר באזור שדרות רוקח בתל אביב, כך שבאותה עת הוחלט שהקו הירוק לא יגיע לאזור הרצליה.
תוכנית הקו פורסמה על ידי חברת נת"ע - נתיבי תחבורה עירוניים בשנת 2007, כחלק מהמערך הכולל של מערכת להסעת המונים במטרופולין תל אביב.
שנים 2009–2019
ב-12 בינואר 2012, הנחה שר התחבורה, ישראל כץ, לפרסם מכרז לכריית המנהרות של הקו האדום והירוק ביחד, באורך כולל של כ-31 קילומטר (באותה עת תוכנן הקו האדום להיחנך בשנת 2017 והקו הירוק בשנת 2020). אך לבסוף הוחלט להפריד את שני הפרויקטים ובשנת 2014 פורסם מכרז לכריית המנהרות של הקו האדום בלבד.
בשנת 2013 ביצעה חברת נת"ע קידוחי ניסיון לקו הירוק באזור רחוב אבן גבירול - בכיכר רבין, ברחוב הדסה ובאזור הרחובות יהודה המכבי ופנקס בתל אביב. הקידוחים נועדו לבדוק את טיב הקרקע לפני התחלת תכנון הקו, ובוצעו לעומק של 45 מטרים.
בפברואר 2016 בוצעו עבודות קידוח בשדרות הר ציון בדרום תל אביב כעבודות הכנה לקו זה. ב-29 במרץ 2016 נערך מפגש תושבים בין נת"ע לתושבי חולון ובו הוצגו תוכניות המקטע הדרומי של הקו הירוק, וב-1 באוגוסט 2016 אישרה הוועדה לתשתיות לאומיות פה אחד את התוכנית להקמת הקו.
ביולי 2016 הכריזה נת"ע שהעבודות להקמת הקו יחלו בסוף אותה שנה, והקו יחל לפעול בשנת 2022.
ב–28 בנובמבר 2017 פורסם צו הפקעה למבנה מגורים בחולון. ההפקעה נועדה לאפשר את הקמתה של תחנת הרכבת הקלה המתוכננת להיבנות בפינת הרחובות ההסתדרות ופיכמן. במאי 2019, הגישה חברת נת"ע תביעה נגד 58 משפחות בבניין, שנדרשו להתפנות ממנו באופן מיידי. כ־15 מתוך בעלי הדירות המופקעות, קיבלו את ההצעה של נת"ע לפינוי כספי בשווי הדירה הישנה ופונו. 45 מהמשפחות שנתבעו, סירבו לפנות את הדירות, בטענה כי נת"ע מתעלמת ממצבן הרגיש, מתעקשת לקבל את המתחם בינואר 2020 אף על פי שכלל לא סיימה את התכנון, וזאת במקום להמתין למתן היתר הבנייה לפרויקט הפינוי בינוי המתוכנן במקום.
ב-11 ביולי 2018 פורסמו מסמכי המיון המוקדם למכרז בהיקף של כ-15 מיליארד שקל, להקמת קו זה יחד עם הקו הסגול, והוא יתבצע כשותפות ציבורית-פרטית – (Public–Private Partnership). ב-28 בפברואר 2019 הגישו שש קבוצות בינלאומיות את מועמדותן להשתתפות במכרז להקמת הקו.
במאי 2019 פורסם שחמש חברות סיניות ניגשו למכרז חפירת מקטע התת-קרקעי של 4 ק"מ של הקו. החברות הן:
שנת 2020
בתחילת שנת 2020 החלו העבודות המקדמיות על הקו בראשון לציון, לאורך רחוב אברהם בר, ובחולון לאורך רחוב סוקלוב.
ב-14 בינואר 2020 נדחה בחצי שנה המועד האחרון להגשת הצעות במכרז להקמת הקו הסגול והקו הירוק. ומועד הסיום להקמת שני הקווים נדחה לשנת 2026.
באפריל 2020 התקבל אישור לתחילת העבודות להקמת הדפו מדרום להרצליה.
חברה CSCEC זכתה במכרז חפירת מקטע התת-קרקעי של 4 ק"מ של הקו הירוק.
שנת 2021
במהלך שנת 2021 החלו העבודות להקמת הקו באזור תל אביב במספר מוקדים.
באוקטובר 2021 החלו העבודות להקמת תחנת רבין, והוקם מעבר תת-קרקעי מתחת למסילת הירקון עבור הרכבת הקלה. המעבר מבטון במשקל 460 טון נבנה מראש בסמוך והונף למקומו לאחר שקו הרכבת נסגר לעשרה ימים. בנוסף דווח כי פתיחת הקו נדחתה לשנת 2028, עקב חילוקי דעות ועיכובים בפינוי תשתיות בתוואי הקו.
בנובמבר 2021 החלה הקמתה של תחנת ארלוזורוב מערב, כאשר נהרס מבנה ברחוב אבן גבירול 103, לטובת הקמת אחת הכניסות לתחנה התת-קרקעית.
הבירה התלמית
שיבת ציון
עם הכרזת כורש, שיבת ציון והקמתן המחודשת של חומות ירושלים בשלהי המאה ה-6 לפנה"ס, בנה השלטון הפרסי גם מצודה בעיר. מצודה זו היא הבירה המוזכרת בספר נחמיה ב 8 ו-ז 2. מקובל לזהות אותה עם מגדל חננאל, שעמד מצפון להר הבית. באזור זה לא היה מכשול טופוגרפי אשר ימנע גישת אויבים לחומות העיר והמצודה נבנתה כחלק ממאמץ פרסי לחזק את גבולות האימפריה. כאשר כבש אלכסנדר מוקדון את ארץ ישראל בשנת 332 לפנה"ס, נפלה ירושלים לידיו ללא כל שפיכות דמים. אין כל עדות לתפקיד שמילאה מצודת הבירה בפרק זה. ייתכן וכלל לא עמדה עדיין על תילה בשלהי המאה ה-4 לפנה"ס, אך באותה המידה ייתכן שנכנעה בפני מוקדון בשלמותה.
השלטון ההלניסטי
בעשורים שלאחר מותו של מוקדון היה המזרח התיכון עד למלחמות הדיאדוכים – שורת התנגשויות, קרבות וקואליציות משתנות במאבק על השליטה באימפריה שהותיר אחריו. בין הראשונים לחזות את קריסתה של האימפריה היה תלמי בן לאגוס, נציב מצרים, אשר בשנת 305 לפנה"ס הכריז על עצמו כמלך. כעבור ארבע שנים ניצל תלמי את עיסוקם של יתר המלכים ההלניסטיים בקרב איפסוס על מנת להשתלט על קוילה-סוריה, ובכללה ארץ ישראל, על אף שזו יועדה לבעל בריתו סלאוקוס, מייסד הממלכה הסלאוקית. כל עוד היו שני המלכים בחיים, נוהל הפולמוס ביניהם באמצעים דיפלומטים, ככל הנראה עקב המחויבות שחש סלאוקוס לתלמי אשר עזר לו להקים ולבסס את שלטונו בבבל. אולם עם מות תלמי בשנת 283 לפנה"ס ומות סלאוקוס כעבור ארבע שנים, פנו יורשיהם למאבק מזוין. במשך כמאה שנים, במהלך המאות ה-3 וה-2 לפנה"ס ניהלו שתי הממלכות סדרה של מלחמות שנודעו בשם המלחמות הסוריות.
בשנת 202 לפנה"ס ניצל אנטיוכוס השלישי את מותו של תלמי הרביעי, אשר הסתלקותו נתנה את האות לתחילתם של מאבקי כוח בצמרת השלטון התלמי, על מנת לפלוש לתחום קוילה-סוריה. בקרב פניאון (200 לפנה"ס) ריסק אנטיוכוס את הכוח שניצב מולו והשתלט על ארץ ישראל. אולם בעוד שכיבוש ירושלים על ידי מוקדון התרחש ללא קרב, לא כך היה כאשר הגיעו הכוחות הסלאוקים לירושלים. לפי יוסף בן מתתיהו, בבירה של ירושלים החזיק עדיין חיל מצב מצרי שהציב במקום סקופאס, מפקד הצבא התלמי. בסיועם של תושביה היהודיים של ירושלים צר צבאו של אנטיוכוס על מצודה זו עד שהכניעהּ. המצודה מוזכרת גם בתיאור אמנתו של אנטיוכוס השלישי ליהודים, ומכאן שנפלה ככל הנראה בשלמותה לידי הסלאוקים.
איגרת אריסטאס
תיאורה המפורט ביותר של מצודת הבירה התלמית נמצא באיגרת אריסטיאס, יצירה המתעדת את תולדות תרגום השבעים. האיגרת מתארת את יציאתה של משלחת מטעמו של תלמי השני לארץ ישראל, משלחת אשר כללה בין היתר גם חברים מן הקהילה היהודית באלכסנדריה. לאחר תיאורו את בית המקדש והפולחן המתקיים בו, מזכיר מחבר האיגרת את הזכות הגדולה שניתנה בידיו לבקר במצודה הסמוכה למקדש:
התיאור אינו מבהיר היכן בדיוק הייתה ממוקמת בירה זו (חקרא במקור היווני), אולם מעצם הציון כי "עלינו לבירה" (לאחר תיאור מתחם בית המקדש עצמו), כמו גם הציון כי "היא יושבת במקום הגבוה ביותר" ניתן להבין כי היא נמצאה מעל הר הבית. מאחר שעל פי התיאור המצודה ישבה בצמוד להר הבית עצמו ולא על אחד ההרים הסובבים את ירושלים, כגון הר הזיתים, המיקום היחיד המתאים למציאות הטופוגרפית הוא מצפון לבית המקדש. במקום זה עומד מצוק עליו עתיד היה הורדוס להקים את מצודת האנטוניה ואשר עליו יושב כיום בית הספר אל עומריה. מיקום זה, הזהה למיקומה של המצודה הפרסית, נמצא הרחק מהאוכלוסייה הירושלמית שבתקופה ההלניסטית התרכזה בעיר דוד. דבר זה מלמד כי מטרתה הייתה בראש ובראשונה להגן על ירושלים ומתחם הר הבית מפני אויב חיצוני. האזור מצפון לבית המקדש הוא האזור הנגיש ביותר לאויב המבקש לצור על העיר. לראיה, בדיוק מנקודה זו פרץ אל העיר פומפיוס הגדול בעת כיבושהּ בשנת 63 לפנה"ס, ובדיוק מנקודה זו, תוך השתלטות על מצודת האנטוניה, פרצו חייליו של טיטוס אל בית המקדש בשנת 70 לספירה.
תאריך חיבורה של איגרת אריסטאס אינו ידוע, אם כי ברור כי לא נכתבה בתקופה אותה היא מתיימרת לתאר. הדעות לגבי תאריך חיבורה המדויק מגוונות, אולם הדעה הרווחת מצביעה על אמצע המאה ה-2 לפנה"ס. אם אכן כך הדבר, ההשראה לסיפור אינה אחת המצודות האחרות שעמדו בצפון הר הבית בשנים מאוחרות יותר, הבירה החשמונאית או מצודת האנטוניה. לאור התיאור האידילי של שומרי המצודה, נאמנותם למקדש ולחגי ישראל, ולאור העובדה כי האיגרת נכתבה על ידי יהודי, ייתכן כי מצודה זו מתוארת כאנטיתזה לחקרא הסלאוקית. זו הייתה שנואה על יהודי ירושלים ונמצאה בעימות עם אוכלוסיית העיר במהלך מרבית שנות קיומה. לחלופין, למרות שנכתבה עשרות שנים לאחר סיום השלטון התלמי בירושלים, ייתכן והאיגרת אכן משמרת זיכרון היסטורי על אודות מצודה תלמית מצפון לבית המקדש.
גורלה של הבירה התלמית
ספר מקבים ב' כולל התייחסות ל"סוסטראטוס, נציב האקרופוליס" (מקור המילה "חקרא" – מצודה – במילה אקרופוליס) שנים ספורות לפני מרד המכבים, אולם במהלך כל המרד אין ולו אזכור אחד למצודה כלשהי מצפון למתחם בית המקדש והיא נעדרת מכל תיאור מאוחר יותר. יש הסוברים כי הדבר רומז על כך כי הבירה התלמית והחקרא הסלאוקית הן למעשה אותה המצודה, אולם כל תאוריה של מצודת החקרא הסלאוקית מתארכים את בנייתה רק לערב תקופת המרד. כמו כן, מקובל כיום למקם מצודה זו מדרום להר הבית. גורלה של הבירה התלמית, אם כן, הוא בגדר תעלומה. תאוריה אחת מייחסת את הריסתה לאנטיוכוס הרביעי, כאשר זה עלה על ירושלים והחריבה בשנת 168 לפנה"ס. טענה זו גורסת כי אנטיוכוס, אשר היה זקוק למצודה על מנת לדכא את האוכלוסייה היהודית, בנה את החקרא בעיר דוד והעביר לתוכה את חיל המצב הסלאוקי. עתה, משלא הזדקק למצודת הבירה, החריב גם אותה.
מרת קילה
מרת קילה (לעיתים מאוית מרת קילא) - הייתה פרשנית על של רש"י, אשר חיה בסוף ימי הביניים באשכנז. מרת קילה היא האישה היחידה הידועה עד לעת החדשה אשר שימשה פרשנית על.
פירושיה של מרת קילה שרדו בספר "פירוש ותוספות על פירושי רש"י", שכתב הרב הרומניוטי דוסא בן משה מוידין.
בכתב היד היא מכונה "מרת קילה ז"ל", והחוקרים משערים שהיא הייתה בת תקופתו של המהרי"ל.
המפלגה הפרוגרסיבית (איסלנד)
המפלגה הפרוגרסיבית (באיסלנדית: Framsóknarflokkurinn) היא מפלגת מרכז-ימין פופליסטית. המפלגה לקחה בעיקר חלק בממשלות יחד עם מפלגת העצמאות. מ-30 בנובמבר 2017 המפלגה שותפה לממשלה של קתרין יקובסדוטיר מהשמאל הירוק.
היסטוריה
המפלגה הפרוגרסיבית הוקמה כדי לייצג את מעמד החקלאים של איסלנד, דבר שהתחיל להתפוגג לקראת סוף המאה ה-19, כשאיסלנד התחילה לעבור תיעוש ועיור. אבל עד היום עיקר התמיכה במפלגה מגיעה מהאזורים הכפריים של איסלנד. המפלגה נוסדה בשנת 1916 כמיזוג של שתי מפלגות חקלאיות, מפלגת האיכרים (Bændaflokkur), ומפלגת החקלאים העצמאיים (Óháðir bændur).
לאורך ההיסטוריה של איסלנד כמדינה עצמאית, המפלגה הפרוגרסיבית הייתה לרוב המפלגה השנייה בגודלה בפרלמנט. לעיתים קרובות הצטרפה לקואליציות ממשלתיות יחד עם מפלגת העצמאות מצד ימין-מרכז או עם מפלגות מרכז-שמאל. בין השנים 1927–1990, המפלגה הפרוגרסיבית החזיקה בתפקיד ראש הממשלה.
משפחת ואך
משפחת ואך היא להקה המורכבת כולה מבני משפחה אחת. המשפחה ברוכת הילדים, התגוררה בעבר בקריית ארבע וכיום מתגוררת בְעֵלי. המילים לשירי הלהקה שאובות מן התנ"ך, התפילה וממשוררים עבריים כמו אורי צבי גרינברג, רחל המשוררת, נתן אלתרמן ולאה גולדברג. בנוסף, נוכחים ביצירתם גם שירים מקוריים שכתבו בני המשפחה.
היסטוריה
אלבומה הראשון, ביכורים, הכיל רק שירים מקוריים של המשפחה, ובאלבום השני, בין הזמנים, שולבו לחנים לקטעים מן התנ"ך, התפילה ומשוררים עבריים. המשפחה מקיימת הופעות בהן משולבים קטעי דיבור עם שירה.
לקראת סוף שנת 2005 יצא לאור האלבום השלישי של משפחת ואך, פיסת חיים, וגם בו משולבים לחנים ומילים מקוריים. לאחר כשנתיים הוציאה המשפחה דיסק נוסף ושמו שבת ובו מגוון שירי שבת בביצוע המשפחה, אך הפעם בשירת גברים בלבד. בשנת 2009 יצא דיסק בשם "חופת עננים" שמכיל שירי חתונה. ב-2014 יצא הדיסק השישי ליל אברהם.
חלק מהשירים קובצו בדיסק עלי אור שנשלח לתורמי מוסדות "בני דוד" בעלי.
בשנת 2019 שיחררו סינגל חדש בשם "כולו שבת".
בשנת 2020 במהלך משבר הקורונה הוציאו חידוש ל"אבינו מלכנו" מהאלבום "בין הזמנים" ביחד עם אלנתן שלום.
בשנת 2023 הוציאו סינגל חדש נוסף בשם "אתה הראת".
שני אחים מההרכב, גולן ויהודה, הם קצינים בדרגת אלוף-משנה.
מוחקיק כאבולי
ביוגרפיה
נולד בכפר טורקמן שבמחוז פרואן שבאפגניסטן, מצפון מערב לקאבול. מוצאו האתני הוא מהעם דובר הפרסית הזארה.
בהיותו בן שבע החל את לימודיו בתחום הדת, בכך שהחל ללמוד את הקוראן וספרי דת בפרסית.
במהלך שנות לימודיו התעמק בתאולוגיה, לוגיקה, הלכה, ספרות, ובעוד ענפים של מדעי האסלאם והשריעה.
כדי להעמיק את השכלתו עבר לקאבול, אך הבין שדלות המשאבים והמצב הפוליטי אינם מהווים סביבת לימודים טובה.
מאפגניסטן עבר לאיראן, ומשם המשיך לנג'ף שבעיראק.
חזרה לאפגניסטן
בשנת 1973, לאחר השלמת לימודיו, שב מוחקיק כאבולי כאייתולה עליון של אפגניסטן, שם הוא התקבל בברכה על ידי אלפים שהמתינו לו עם הגעתו.
נפטר ב-11 ביוני 2019.
רילמי 7
רילמי 7 (באנגלית: realme 7) הוא טלפון חכם מבוסס אנדרואיד, המיוצר על ידי חברת רילמי. המכשיר הוכרז ב-10 בספטמבר 2020. רילמי משווקת את המכשיר עם זכוכית העמידה מפני התנפצויות.
מוחקיק כאבולי
מורשתו
במהלך חייו, הקים האייתולה העליון מוחקיק כאבולי מוסדות רבים להשכלה ולחינוך, ותרם רבות לחיזוק האסלאם ולפיתוח המודעות התרבותית באפגניסטן.
רילמי 7
חומרה
המכשיר מצויד במסך מגע קיבולי מסוג "IPS LCD" בגודל 6.5 אינץ' וברזולוציית 1080x2400 פיקסלים. המסך מסוג "קורינג גורילה גלאס 3".
מצלמה
המכשיר מצויד במערך בעל ארבעה מצלמות אחוריות, ומצלמה אחת קדמית, הכולל: מצלמה ראשית ברזולוציה 64 מגה פיקסל; מצלמת זווית רחבה ברזולוציה 8 מגה פיקסל; מצלמת מאקרו ברזולוציה 2 מגה פיקסל; מצלמת עומק ברזולוציה 2 מגה פיקסל; כמו כן, במכשיר ישנה מצלמה קדמית ברזולוציה 16 מגה פיקסל.
תוכנה
המכשיר הושק כשמותקנת עליו מערכת ההפעלה אנדרואיד 10 בממשק המותאם של רילמי - Realme UI. ניתן לשדרוג לגרסה 11 לממשק המותאם של רילמי - Realme 2.0.
אס"א תל אביב (כדורמים)
מועדון הכדורמים אס"א (איגוד ספורט אקדמי) תל אביב הוא קבוצת כדורמים שהוקמה על ידי סטודנטים, ורבים משחקניה הפעילים הם סטודנטים או אקדמאים.המועדון מהווה חלק מאגודת אס"א תל אביב, שפעילה גם בתחומים כטניס וכדוריד. הקבוצה משחקת בליגה הלאומית בכדורמים.
הקבוצה זכתה תשע פעמים באליפות המדינה (הזכייה האחרונה ב-2016/2017) ושמונה פעמים בגביע המדינה (הזכייה האחרונה ב-2017/18).
מחלקת הנוער
למועדון מחלקת נוער שפרצה בשנים האחרונות קדימה ומובילה בתחומה בארץ.
במשך כל שנה קבוצות הילדים והנוער הן בין הקבוצות הבכירות בישראל.בשנת 2009 קבוצת הנוער לקחה אליפות היסטורית לאחר שנים רבות ללא תארים במחלקות הנוער.
בית הספר לשחייה וכדורמים
המועדון מפעיל את בית הספר לשחייה וכדור מים. בית הספר פועל במשך כל השנה וקולט בנים ובנות בגילאי 6 - 13. תוכנית האימונים בבית הספר לכדור מים כוללת אימוני שחייה המשולבים במשחקי כדור ומיומנויות משחק הכדור מים. כמו בכל בית ספר לשחייה, לומדים הילדים את ארבעת סגנונות השחייה: חתירה, חזה, גב ופרפר ובנוסף משולבים משחקי כדור במים, כך על ידי שילוב של מיומנויות שחייה, פיתוח יכולות גופניות ושילוב משחקי כדור משיגים הילדים יכולת ספורטיבית רחבה.
יחסי פרו–קובה
יחסי פרו–קובה הם היחסים הבילטרליים שבין הרפובליקה של פרו לבין הרפובליקה של קובה. לפרו שגרירות בהוואנה ולקובה שגרירות בלימה.
היסטוריה
פרו ניתקה את היחסים הדיפלומטיים עם קובה הקומוניסטית ב-30 בדצמבר 1960, זמן קצר אחרי ההפיכה במדינה. שתי המדינות חידשו את היחסים ביניהן ב-8 ביולי 1972, תחת שלטונו של הדיקטטור חואן ולסקו אלווארדו, כחלק מגל של חידוש היחסים בין קובה למדינות אמריקה הלטינית. עם זאת, היחסים הוסיפו להיות מעורערים. פרו תמכה בארצות הברית במלחמה הקרה, בעוד קובה הייתה בעלת בריתה של ברית המועצות. בנוסף, היה חשד שקובה תמכה בתנועה המהפכנית טופאק אמארו בפרו, שביצעה פעולות טרור והתבססה באזורים הכפריים במדינה.
גם לאחר סיום המלחמה הקרה לא הצטמצם המתח בין המדינות. כך, ב-2004 פרו תמכה בהחלטת האו"ם שביקרה את מצב זכויות האדם בקובה. הדבר גרם לפידל קסטרו להתבטא בחריפות נגד פרו, מה שגרם לה להחזיר את השגריר שלה להתייעצויות. עם זאת, שתי המדינות שיתפו פעולה בסיוע הומניטרי לקורבנות רעידת האדמה בצ'ילה בשנת 2010.
הסירות במריאל
בשנת 1980 הצליחה קבוצה קטנה של אזרחים קובנים לקבל מקלט בשגרירות פרו על ידי ריסוק גדר המערכת באמצעות אוטובוס. קובה ביקשה מהשגרירות למסור לידיה את מבקשי המקלט, אולם פרו סירבה. בתגובה, קובה הסירה את האבטחה מהשגרירות. כתוצאה מכך, כ-10,000 קובנים ניסו להגיע לשגרירות ולקבל מקלט. לאחר מכן פתחה קובה את נמל מריאל ואפשרה ל-125 אלף בני אדם לעזוב את המדינה בסירות.
Ungrateful
Ungrateful (בעברית: כְּפוּי טוֹבָה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפרית האמריקאית מייגן די סטליון, בהשתתפות הראפר האמריקאי קי גלוק. הוא יצא לאור ב-6 בספטמבר 2022, על ידי חברות התקליטים 300 אנטרטיינמנט ו-1501 סרטיפייד, כסינגל החמישי מתוך אלבום האולפן השני שלה, Traumazine (2022).
השיר הגיע למקום ה-82 במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע וכתיבה
ביוני 2022 חשפה די סטליון בראיון לרולינג סטון שהיא שיתפה פעולה עם הראפר פיוצ'ר עבור אלבומה השני הקרוב בשיר ששמו "Pressurelicious". ב-11 באוגוסט 2022, הכריזה די סטליון בעמוד בטוויטר שלה שאלבום האולפן השני שלה Traumazine יצא לאור למחרת. בספטמבר, הכריזה על "Ungrateful" כסינגל רשמי מתוך האלבום.
בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-9 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הוויזואלי של השיר פורסם ב-12 באוגוסט 2022 והועלה לערוץ היוטיוב הרשמי של מייגן די סטליון.
נכון לאוקטובר 2022 עומד מונה הצפיות של הקליפ על למעלה מ-1.3 מיליון צפיות.
אורל (קזחסטן)
אורל (ברוסית: Уральск - אורלסק) היא בירת מחוז מערב קזחסטן שבמערב קזחסטן. העיר שוכנת במפגש הנהרות אורל וצ'אגאן כ-1,390 ק"מ מערבית לבירה אסטנה ובסמוך לגבול עם רוסיה. על פי אומדן רשמי מתאריך 1 באוקטובר 2022 אוכלוסיית העיר מונה 253,177 בני אדם.
היסטוריה
העיר הוקמה ב-1584 בשם יאיצקי גורודוק, אך 1613 נחשבת לתאריך הרשמי בו הוקמה העיר. ב-1591 הקוזאקים של העיר קיבלו אזרחות של רוסיה, אך שמרו על האוטונומיה עד תקופת שלטונו של פיוטר הגדול. בין השנים 1773–1775 היו הקוזאקים של יאיצק בין הכוחות העיקריים של ימליאן פוגצ'וב במרדו נגד יקטרינה הגדולה. לאחר כישלון המרד ציוותה יקטרינה ב-1775 לשנות את שמו יאיצקי גורודוק לאוראלסק.
הקוזאקים התמרדו עוד מספר פעמים ב-1804, 1825, 1837 ו-1874, אך כל ההתקוממויות האלו דוכאו.
אלכסנדר פושקין ביקר בעיר יחד עם חברו ולדימיר דאל ב-1833 בזמן שהראשון ערך מחקר בשביל ספר על ימליאן פוגצ'וב וכתיבת רומן בת הקפיטן.
ב-1894 העיר חוברה למערכת מסילות הרכבת, מה שתרם רבות להתפתחות העיר.
פולחן האישיות של יוסיף סטלין
פולחן האישיות של יוסיף סטלין הפך למאפיין בולט בתרבות הסובייטית החל מדצמבר 1929, כאשר נערכה חגיגה מפוארת של יום הולדתו ה-50 של סטלין. במשך שנות שלטונו של סטלין, העיתונות הסובייטית הציגה את סטלין כמנהיג אומניפוטנטי ויודע-כל. בנוסף לכך, שמו ותמונתו של סטלין הופיעו בכמעט כל מקום ברחבי ברית המועצות. פולחן האישיות נמשך עד מותו של סטלין והסתיים באופן סופי לאחר חשיפת הנאום הסודי של ניקיטה חרושצ'וב.
הדימוי של סטלין בתעמולה ובתקשורת ההמונים
מנהיגה הראשון של ברית המועצות ומנהיג המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, ולדימיר איליץ' לנין לא רצה שחבר המפלגה, יוסיף סטלין יירש אותו. לנין אף כתב בצוואתו ביקורת חריפה על סטלין, הוא סבר כי "סטלין הוא גס מדי, וחסרון זה הוא ללא נשוא אצל אדם המכהן כמזכיר כללי....לכן, מציע אני לחברים שימצאו דרך לסלק את סטלין מתפקיד זה וימנו תחתיו אדם אחר – סובלני, נאמן ומנומס יותר, שייתן את דעתו על צורכי החברים ויהיה פחות קפריזי". חרף ההתנגדות החריפה של לנין, לאחר מותו הופצו ברחבי ברית המועצות כ-500,000 עותקים של תמונה בה נראים סטלין ולנין משוחחים על ספסל ונראים מנהלים שיחה כמו זוג חברים. סטלין אימץ את הרעיון והחליט להתרברב במהלך נאומים בפני הפרולטריון כי הוא היה אחד מתלמידיו הקרובים ביותר של לנין. בסופו של דבר, שתי הדמויות התמזגו בעיתונות הסובייטית וסטלין הפך להתגלמותו של לנין. בתחילה, העיתונות ייחסה הצלחה כלשהי לדברים מסוימים בברית המועצות להצלחות של סטלין ולנין, אך עם חלוף הזמן סטלין הפך בעצמו לסיבה הרשמית לרווחת תושבי ברית המועצות.
חגיגות יום הולדתו ה-50 של סטלין, בדצמבר 1929 סימנו את הסנונית הראשונה והאמיתית בהליך הבנייה של "הכת סביב סטלין" וטיפוח פולחן האישות שלו. באופן פומבי, סטלין היה נחשב בחור צנוע ודחה כל טענה שאמרה שהוא שווה ללנין אך בפועל איפשר את המשך האדרתו. כבר ב-1933, היו במרכז מוסקבה יותר תמונות של סטלין מאשר של לנין.
העיתונות הסובייטית שיבחה ללא הרף את סטלין ותיארה אותו כ"גדול", "אהוב","נועז" ו"גאון". היא גם הציגה אותו כדמות אב אכפתית אך חזקה שרואה את כל אזרחי ברית המועצות כ"ילדיו". מ-1936, העיתונות הסובייטית החלה להתייחס לסטלין כאבי האומה.
יחסי הגומלין בין סטלין לילדים הפכו למרכיב מרכזי בפולחן האישות סביבו. סטלין עסק לעיתים קרובות בשליחת מתנות באופן מתוקשר לילדים סובייטים ממגוון רקעים אתניים שונים. החל משנת 1935 הביטוי "תודה לחבר החביב סטלין על ילדות מאושרת!" הופיע בשערי פעוטונים, בתי יתומים ובתי ספר. ילדים השתמשו בסיסמה הזו גם בפסטיבלים שאורגנו על ידי הרשויות. הדימוי של סטלין כאב נתפס כניסיון של התעמולה לשלב את התעמולה הסובייטית עם סמלים וסמננים דתיים בפולחן האישיות של סטלין. התואר "אבא" היה שייך קודם כל לסטלין ורק אז יוחס לכמרי הכנסייה האורתודוקסית הרוסית. העיתונות החלה להפסיק את המסירות שלה לכנסייה והתמסרה גם בנושא הזה לסטלין.
העיתונות הציגה לעיתים קרובות קשר ישיר בין סטלין לפשוטי העם, לעיתים קרובות פורסמו מכתבים מחקלאים או תעשיינים המהללים את סטלין ומשבחים את פועלו.
במלחמת העולם השנייה במהלך הפלישה הגרמנית לברית המועצות, ובזמן שהכוחות הנאציים חדרו עמוק לשטח ברית המועצות והצבא הסובייטי ספג תבוסות נוראות, פולחן האישיות של סטלין, שעד אז הוכתב מלמעלה, הפך לאותנטי. התחושה בקרב הציבור הסובייטי הייתה, שרק מנהיג חזק כמו סטלין, מסוגל להוציא את ברית המועצות מן המצב הנואש שאליו נקלעה.
סממנים נוספים של פולחן האישיות
תמונות ופסלים רבים של סטלין קישטו מקומות ציבוריים ברחבי כל ברית המועצות. ב-1955 הוקמה בפראג אנדרטה ענקית שהוקדשה לסטלין והיא עמדה שם עד 1962. הפסל היה מתנה ליום הולדתו ה-69 של סטלין מאנשי פראג. לאחר כ-5 וחצי שנים הסתיימו העבודות עליו והוא נחשף לציבור הרחב. האנדרטה עצומה שקלה כ-17,000 טון. הפסלים בדמותו של סטלין תיארו אותו כאדם גבוה, אך מתמונות נראה כי סטלין היה בערך 165–168 ס"מ בלבד. מלבד זאת, בראשית שנות השלושים החלו אנשים רבים להקים בבתיהם "חדר סטלין", חדר המוקדש למנהיג ומלא בדיוקנאות שלו . כמו כן ועל אף שאלו לא היו המדים הרשמיים, בכירים בברית המועצות החלו לחקות את התלבושת הרגילה של סטלין.פולחן האישיות של סטלין החל להתבטא גם בקולנוע כבר בשנות ה-30, אך נזנח בעת המלחמה: הצורך לגייס את המוני העם אילץ את שופרות המשטר ליצור סרטים שעסקו בגיבורי עבר היסטוריים או בהתמודדות האיש הפשוט. אחרי 1945, התעמולה הסטליניסטית שבה למסך בתנופה גדולה, כשראש המדינה מתואר כאחראי היחיד והבלעדי לניצחון על הנאצים. "תוך זמן קצר," כתבה דניס יאנגבלד, "נותרו רק שלושה סוגי גיבורים בקולנוע: המתים, הנכים וסטלין.". אחד מהסרטים הבולטים בז'אנר התעמולה הסובייטית היה הסרט נפילת ברלין, הסרט תוכנן כמתנה ליום ההולדת ה-70 של המנהיג מטעם מוספילם. הבמאי שנבחר, מיכאיל צ'יאורלי, יצר כבר שני אפוסים סטליניסטיים; הכוכב הראשי, מיכאיל גלובאני, היה השחקן האהוב על המזכיר הכללי לגילום עצמו. הוא הופיע כבר בתור סטלין בתשעה סרטים קודם לכן, ובמהלך הקריירה שיחק אותו בארבעה-עשר בסך הכל. הדיקטטור גם התערב בכתיבתו של התסריטאי פיוטר פבלנקו ועקב מקרוב אחרי ההפקה. אדוורד רדזינסקי טען כי אביו שמע מפבלנקו שלברנטי בריה הורה לו לעצב את סטלין בסרט כדמות משיחית ואלוהית, עם מוטיבים חזקים השאובים מדמותו של ישו.
הפולחן ו"הכת" שטיפחה אותו הובילה להתנהגות שונה של הציבור, בסוף שנות השלושים, אנשים היו קופצים קמים בכל פעם ששמעו את שמו סטלין. הפולחן הביאה גם לשינוי מסיבי של ערים, עיירות וכפרים רבים שנקראו על שמו של סטלין, פרס המדינה על שם סטלין ופרס סטלין לשלום.
הופעתה של הכת גם הובילה לשיגעון של שינוי שם: עיירות, כפרים וערים רבים נקראו על שם המנהיג הסובייטי, בכל כיכר בעיר סובייטית הוצבו פסלים שלו לצד לנין וקרל מרקס. פרס סטלין ופרס סטלין לשלום נקראו גם לכבודו, והוא קיבל כמה תארים מפוארים (למשל, "אבי האומות", "בונה הסוציאליזם", "אדריכל הקומוניזם", "מנהיג האנושות המתקדמת" ואחרים). הפולחן הגיע לרמות חדשות במהלך מלחמת העולם השנייה, כששמו של סטלין נכלל בהמנון הלאומי הסובייטי החדש.
בדצמבר 1949 חגג סטלין את יום ההולדת ה-70 שלו לכאורה (בפועל סטלין נולד בדצמבר 1878). יום ההולדת של סטלין נחגג ברחבי ברית המועצות בחגיגיות רבה, פסלים ומוסדות שונים על שמו סטלין נחנכו באותו יום. ב-2 בדצמבר 1949 הוציאה נשיאות הסובייט העליון צו להקמת וועדת ממשלתית שתעסוק בחגיגות יום ההולדת של סטלין. 18 ימים לאחר מכן העניק הסובייט העליון לסטלין את עיטור לנין. ב-21 בדצמבר, יום לאחר הענקת הפרס התקיים בתיאטרון בולשוי מפגש חגיגי שהוקדש ליום ההולדת של סטלין. מנהיגים בולטים מהעולם נכחו באירוע, בהם המנהיג העליון של סין, מאו דזה-דונג, סגן ראש ממשלת גרמניה המזרחית, ולטר אולבריכט והמזכיר הכללי של המפלגה המהפכנית העממית של מונגוליה, יומג'אגין טסדנבאל. עבור מאו, החגיגות היו הביקור הממלכתי.
שמות ערים שנקראו על שם סטלין
בתקופת שלטונו של סטלין נקראו מקומות רבים על שמו. אלו הערים המרכזיות, עם שם המקורי או שמם לאחר מותו של סטלין
דה-סטליניזציה ושקיעת פולחן האישיות
הדה-סטליניזציה היה תהליך הרפורמה הפוליטית שהתרחש לאחר מותו של סטלין, במסגרתו גונו מרבית פעולותיו של סטלין, בפברואר 1956 התקיימה הוועידה ה-20 של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, שבה נשא חרושצ'וב את הנאום הסודי, שבו האשים את סטלין במדיניות של דיכוי. מדיניות זו הגיעה לשיאה בשנת 1961, כאשר גופתו של סטלין הוצאה מהמאוזוליאום של לנין והוטמנה בבית הקברות של חומת הקרמלין ושמה של העיר סטלינגרד שונה לוולגוגרד. .
ברחבי ברית המועצות פורקו פסלים של סטלין שהיו מוצבים בכיכרות הערים, ושונו שמותיהם של מפעלים ורחובות רבים. המנון ברית המועצות, שמילותיו כללו אזכור של סטלין, החל להתבצע ללא מילים והושמעה מנגינה בלבד. כל המוזיאונים הרבים שהוקמו ברחבי ברית המועצות והוקדשו לסטלין נסגרו, למעט המוזיאון בעיר שבה הוא נולד, גורי.
ליפתא (מעיין)
ליפתא הוא מעיין שכבה בשמורת הטבע מי נפתוח במערב ירושלים. המעיין מזוהה עם המעיין הקדום "מעיין מי נפתוח" המוזכר במקרא בספר יהושע כנקודת גבול בין שבט יהודה לבנימין. יש סברה שמקור השם הוא בשיבוש השם "מרנפתח", שמו של מלך מצרי שערך בשנת 1220 לפנה"ס מסע כיבוש בכנען.
המעיין וסביבתו
המעיין נובע בניקבה שאורכה כ-30 מטר וגובה המים בניקבה נע בין 5 ס"מ ל-25 ס"מ. בסוף הניקבה המים זורמים לבריכה המנקזת את הניקבה, גובה המים בבריכה מטר וחצי. מי הבריכה זורמים כ-10 מטר לנאספים בבריכה נוספת שגובהה כחצי מטר. מהבריכה השנייה המים זורמים באפיק הטבעי ותורמים לפוריות האדמה. סביב המעיין נטועים עצי תאנה, עצי שקד ושיחי סברס, חרוב וכן צמחיית מים - עצי ערבה, ערברבה שעירה, גרגיר הנחלים ועוד.
משנות ה-70 ואילך
ב-1983 התגוררו ליד המעין חברי "כנופיית ליפתא", הם אף טבלו במעיין לפני שיצאו כדי לנסות לפוצץ את מסגדי הר הבית בליל ה-26 בינואר 1984.
ב-1985 הוכרז השטח הכולל את המעיין כשמורת טבע עירונית "מי נפתוח", אך העדר תקציב גרם להפסקת עבודות השיקום והשימור שלו.
ב-2004 צולמו במעיין סצינות לסרט "מישהו לרוץ איתו".
ב-2006 נכלל המעיין בשביל ירושלים.
ב-2010 אושרה הקמת מלון מעל המעיין.
ב-2017 אזור המעיין מקבל הכרה רשמית כ"שמורת טבע מי נפתוח".
אלסו (זמרת)
אלסו (ברוסית: Алсу́ Рали́фовна Абра́мова; נולדה ב-27 ביוני 1983) היא זמרת רוסייה.
ליפתא (מעיין)
משנות ה-70 ואילך
בערבי שבת בריכת המעיין משמשת כמקווה למאות דתיים שטובלים בו. בעבר התעוררה מחאה ציבורית על רקע דיווחים על כך שהטובלים מתרחצים בעירום ומסלקים נשים מהמקום בזמן הטבילה.
נורדאל גריג
גריג בצעירותו
נורדאל גריג נולד בעיר ברגן, בנורווגיה כבנו של איש דת. הוא היה קרוב-רחוק של המלחין אדוורד גריג, ואחיו היה המוציא לאור הארלד גריג.
אלסו (זמרת)
ביוגרפיה
אלסו נולדה בטטרסטן, בגיל חמש עברה לסיביר, לאחר מכן גרה תקופה בניו יורק ובלונדון, ב-1998 לאחר ששרה בחתונה של אחיה החליטה משפחתה לשקול קריירה מקצועית במוזיקה עבורה. בגיל חמש עשרה היא הוכרה למפיק מוזיקלי שהתרשם ממנה, והחל לעבוד איתה על אלבומה הנקרא של שמה אשר יצא ב-1999. האלבום הצליח ברוסיה ונמכר במעל 700,000 עותקים.
נורדאל גריג
גריג בצעירותו
נורדאל גריג נישא לשחקנית גרד אגדה ניסן. הוא למד באוניברסיטה ע"ש המלך פרדריק (כיום, אוניברסיטת אוסלו) ובילה חלק מזמנו בנסיעות לחו"ל, כתייר וכמלח. בשנת 1924 קיבל גריג מלגת לימודים לקולג' וודהאם באוקספורד, אנגליה, ולמד שם במשך שנה היסטוריה וספרות.
אלסו (זמרת)
ביוגרפיה
ב-2000 החלה לעבוד על אלבומה באנגלית, ובאותה שנה נבחרה לייצג את רוסיה באירוויזיון עם השיר "סולו" איתו הגיעה למקום השני בתחרות. אלבומה באנגלית הנקרא "סולו" על שם השיר, מכר מעל 100,000 עותקים ברוסיה ונהיה לאחר האלבומים הנמכרים ברוסיה בכל הזמנים. בין שיריה באלבום נכלל גם דואט שביצעה עם אנריקה איגלסיאס.
נורדאל גריג
משורר ועיתונאי
ספר השירה הראשון של גריג בשנת 1922, שנקרא Omkring Kap det gode Haab (סביב כף התקווה הטובה), היה מבוסס על חוויותיו כמלח, וכך גם הספר Skibet gaar videre (הספינה מפליגה הלאה) שפורסם ב-1924. הספר השני עורר מחלוקת בשל התיאורים על תנאי המחיה והעבודה הקשים של המלחים.
אלסו (זמרת)
ביוגרפיה
ב-2001 זכתה בפרס "MTV אירופה" כזמרת הרוסייה הטובה ביותר.
נורדאל גריג
משורר ועיתונאי
בשנת 1927 שימש גריג כתב עיתונות בסין, שם היה עד למלחמת האזרחים בין הקוומינטנג לקומוניסטים. באותה שנה הועלו מחזותיו של גריג En ung manns Kjaerlighet (אהבת איש צעיר) ו-Barabbas (בר אבא). המחזה השני היה פרשנות מודרנית ומהפכנית לדמות מהברית החדשה. בשנת 1929 פרסם גריג את קובץ השירה Norge i våre hjerter (נורווגיה בלבבנו) שביטא אהבה עזה למולדתו ולעם הנורווגי למוד הסבל והעוני וזכה לתשבחות מצד הביקורת.
אלסו (זמרת)
ביוגרפיה
ב-2004 שיחקה בסרט האימה "מלכודת הרוחות" לצד בילי פייפר.
נורדאל גריג
קומוניסט
הזדהותו של גריג עם העניים הניעה אותו להצטרף למפלגה הקומוניסטית הנורווגית. בין השנים 1933-1935 הוא התגורר בברית המועצות, לשם הוזמן באופן רשמי כדי ללמוד את טכניקות הבמה והקולנוע הסובייטיות. כששב לנורווגיה היה לתומך נלהב במדיניותו של סטלין ונבחר ליו"ר הארגון ידידי ברית המועצות. ב-1937 הוא פרסם כתב הגנה למשפטי מוסקבה ותקף את הסופרים הנורווגים שהשמיעו ביקורת נגדם. כתב הגנה זה בא לידי ביטוי גם ברומן שלו Ung må verden ennu være (על העולם להיות צעיר עדיין). הוא גם פרסם מאמרים רבים שבם ביקר את תומכיו של לאון טרוצקי, אשר התגורר בנורווגיה בשנים 1937-1939.
אלסו (זמרת)
ביוגרפיה
ב-2009 הנחתה את גמר האירוויזיון שנערך במוסקבה.
נורדאל גריג
קומוניסט
מחזהו של גריג משנת 1935 Vår ære og vår makt (כבודנו ועוצמתנו) תיאר את קורותיהם של מלחים נורווגיים במלחמת העולם הראשונה, שבה נותרה נורווגיה נייטרלית וניהלה קשרי מסחר עם שני הצדדים. המחזה תקף את הניצול של יורדי הים מצד תעשיית הספנות. בין השנים 1936-1937 הוציא גריג לאור את כתב העת Veien Frem (הדרך קדימה), שנחל תחילה הצלחה ומשך אליו כותבים ידועים, אולם רובם של אלה ניתקו את הקשר עם כתב העת לאחר שזה אימץ עמדות יותר ויותר פרו-סטליניסטיות, והעיתון חדל להתקיים. מחזהו הדראמטי של גריג Nederlaget (התבוסה) משנת  1937 עסק בקומונה הפריזאית , ואילו המחזה Spansk Summer (קיץ ספרדי) משנת 1937 עסק במלחמת האזרחים בספרד, וכמוהו גם הרומן Ung må verden ennu være שעלילתו נעה בין ספרד לברית המועצות. המלחמות גם שימשו השראה לאחת מיצירותיו הידועות ביותר, הפואמה Til Ungdommen (למען הנעורים), אשר הולחנה בידי המלחין הדני אוטו מורטנסן ובוצעה באירועים רבים, ובכלל זה בטקס הזיכרון לקורבנות מתקפת הטרור בנורווגיה בשנת 2011.
אלסו (זמרת)
ביוגרפיה
ב-2010 הנחתה את תחרות "מיס רוסיה".
נורדאל גריג
הפואמה למען הנעורים
Til ungdommen מאת נורדאל גריג
כתב צבאי
עם הגיעו לבריטניה, שירת גריג את הממשלה הנורווגית הגולה והשתתף בתשדירי רדיו פטריוטיים. הוא הצטרף לצבא הנורווגי ושירת ככתב צבאי. משימותיו כללו ביקורים ביחידות נורווגיות ברחבי בריטניה ומפגשים עם חיילים נורווגיים באיסלנד ובעמדות מרוחקות אחרות. כמו כתבים צבאיים אחרים, הצטרף גריג גם למשימות צבאיות מעל אירופה הכבושה. בלילה שבין 2-3 בדצמבר 1943 הצטרף גריג למשימת הפצצה מעל ברלין. המטוס ובו 37 אנשי צוות ועיתונאים נפגע והתרסק דרומית לברלין. גריג, שנשא דרגת סגן, ונוסעים ואנשי צוות נוספים נהרגו בהתרסקות.
מורשתו
גריג הפך לגיבור לאומי בנורווגיה בזכות התנגדותו לכיבוש הגרמני, והוא עדיין פופולרי בארץ זו, בייחוד בשל שירתו האנטי-פאשיסטית. המחלוקות שעורר גריג לפני המלחמה נמוגו על רקע מעמדו זה.
ב-1945 התפרסם לקט משיריו ושמו Friheten (החירות) והיה מאז לקובץ השירה הנמכר ביותר בנורווגיה. ב-1957 נחנך פסל לזכרו של גריג בעיר ברגן, ובשנת 1990 הוצג בעיר זו המחזמר Nordahl Grieg i våre hjerter (נורדאל גריג בלבבנו).
ז'אן הראשונה, מלכת נווארה
ז'אן הראשונה, מלכת נווארה (בצרפתית: Jeanne Ire de Navarre; 14 בינואר 1273 - 31 במרץ או 2 באפריל 1305) הייתה בתם של אנרי הראשון, מלך נווארה ורעייתו בלאנש מארטואה, שהייתה בת השושלת הקאפטינגית. ז'אן שלטה כמלכת נווארה וכרוזנת שמפן, ובנוסף שימשה, מתוקף נישואיה לפיליפ הרביעי, מלך צרפת, כמלכה-רעייה של צרפת.
ביוגרפיה
ז'אן נולדה בבר סו סיין שבמחוז אוב. אביה מת כשהייתה תינוקת והיא ירשה את כס המלוכה. בשל גילה, אימה בלאנש שימשה כעוצרת שלה ושלטה בפועל בנווארה. כוחות זרים ופנימיים ניסו לנצל את המצב הרגיש - עוצרת אישה ומלכה תינוקת וז'אן ואימה ביקשו את הגנתו של פיליפ "הנועז", מלך צרפת.
שלושה מבניה הפכו למלכי צרפת: לואי (נולד ב-1289) פיליפ (נולד ב-1293) ושארל (נולד ב-1294). בת נוספת, איזבל נישאה לאדוארד השני, מלך אנגליה ושירתה כמלכה-רעייה של אנגליה מתוקף נישואין אלה. ז'אן הראשונה מתה בוונסן ב-1305, בגיל 32.
אברגווינגרגין
לעיירה חשיבות היסטורית רבה שכן היא שימשה מוקד שלטוני חשוב בממלכת גוויניד' ואף הייתה עיר הבירה של נסיכות ויילס ומושבו של ל'ואלין אפ גריפיד'.
שמה הקדום של העיירה היה "Aber Garth Celyn" שמשמעו 'מקום קדוש מוגן לצד שפך הנהר', השם מתייחס למיקום המוגן של העיירה בין הרי סנודון מדרום, מצר מנאי והים האירי מצפון ומערב, ושפך נהר אנוון ממזרח. מיקום זה גם שולט על דרך החוף ההיסטורית המובילה לאי אנגלסי ופתחו הצפוני של מצר מנאי המפריד בין האי לשאר ויילס. לאחר הכיבוש האנגלי של ויילס ב-1282 וסיפוח נסיכות ויילס, חשיבות העיירה ירדה ומבני השלטון והביצורים הוולשים נזנחו ונהרסו לאורך השנים.
אברגווינגרגין ממוקמת סמוך לכביש ה-A55 כ-8 ק"מ מזרחית לבנגור, 3 ק"מ מערבית לל'אנווירפכאן וכ-13 ק"מ מערבית לקונווי. נכון למפקד אוכלוסין שנערך ב-2011, בעיירה ובקהילה סביבה 240 תושבים, 48.5% מהם דוברים וולשית. העיירה נמצאת בתחומי שמורת סנודוניה בגבול הצפוני שלה וממוקמת בפינה הצפון-מרחית של מחוז גוויניד' סמוך לגבול עם מחוז קונווי.
עוד סרט גאה
עוד סרט גאה (באנגלית: Another Gay Movie) הוא קומדיה הומואית-רומנטית משנת 2006 בבימויו של טוד סטיבנס. הסרט עוקב אחרי ארבעה חברים הומואים: אנדי, ג'ארוד, ניקו וגריף אשר עם סיום לימודיהם בתיכון נודרים שהם מאבדים את ה"בתולים האנאליים" שלהם לפני המסיבה הגדולה ביום העבודה של החברה הלסבית שלהם, מאפלר. כל הבנים מנסים בהזדמנויות שונות לקיים את ההסכם, עד הלילה של המסיבה, כאשר כל אחד מהם אמור למלא את השבועה.
מבחינה מסחרית זכה הסרט להצלחה מתונה בקופות: תקציבו עמד על 500,000 דולר ורווחיו על 745,327 דולר.
עלילה
העלילה מתרכזת סביב ארבעה חברים הומואים, אשר סיימו לאחרונה את לימודיהם בתיכון. אנדי (מייקל קרבונרו) מביך את עצמו תמידית ולעיתים קרובות מאונן ומענג את עצמו עם הפירות והירקות של אמו. ג'ארוד (ג'ונתן צ'ייס) הוא ספורטאי נאה וחסר ביטחון. גריף (מיץ' מוריס) הוא חנון, לבוש היטב ומאוהב בסתר בחברו הטוב ביותר, ג'ארוד. ניקו (ג'ונה בלצ'מן) הוא הססגוני ביותר, האוחצ'ה של החבורה. הארבעה מחליטים לכרות ברית שעד סוף הקיץ הם מקיימים יחסי מין.
כל אחד מהבנים ממשיך לרדוף אחרי המטרה בדרכים שונות, עם תוצאות מצחיקות וטראגיות בו זמנית. ניקו מסדר לעצמו פגישה מהאינטרנט עם אדם בשם ריידר (Matthew Rush) אבל לאחר התרחשות לא צפויה הוא מנסה את מזלו עם זוכה העונה הראשונה של הישרדות (ריצ'רד האטץ'). אבל גם ניסיון זה לא נוחל הצלחה בעקבות בעיות מעיים. הוא גומר בסופו של דבר עם סבא של מאפלר. ג'ארוד מכיר את ביו (James Getzlaff) בזמן משחק בייסבול וחושב שאיתו תבוא הגאולה. גריף המתוסכל מנסה לשפר את המראה שלו ומצטרף לאימון אירובי. המאמן, אנג'ל (דאריל סטפנס), מזמין אותו למועדון שבו הוא עובד כחשפן. גריף וג'ארוד נפגשים במועדון וגריף מגיע במחשבה שג'ארוד רוצה לבלות איתו אך מתאכזב כשהוא רואה אותו מתנשק עם ביו. ברגע של חולשה, גריף המיואש, מנסה להסיח את דעתו עם אנג'ל אבל בסופו של דבר בוחר להתוודות על אהבתו בפני ג'ארוד בדיוק ברגע שבו הוא עמד לאבד את בתוליו עם ביו. אנדי, שדלוק על המורה למתמטיקה שלו, מר פוקוב (גרהם נורטון), מופתע למצוא אותו בצ'אט גייז, אך הפגישה מגלה צדדים אפלים של המורה ולא מניבה תוצאות נעימות. לבסוף, הוא מסיים באורגיה משולשת עם אנג'ל, שננטש על ידי גריף וביו שנדחה על ידי ג'ארוד.
חלק גדול מההומור בסרט נובע מזה שהבנים תמימים ומתנהלים באופן מוזר בכל הקשור לרומנטיקה ומין. כל אחת מהעלילות והתפניות בסיפור של הבנים מתחילות גרוע והכל משתבש להחריד עד לרגע שבו הם סוף סוף מתחילים לשנות את עמדתם לגבי סקס בסופו של הסרט.
בת פרעה (להקה)
בת פרעה (באנגלית: Pharaoh's Daughter) היא להקת מוזיקת עולם מניו יורק. סגנונם המוזיקלי שילוב של הפולק האמריקאי, כליזמר יהודי, וצלילי המזרח התיכון.
חברי הלהקה הם: בתיה שכטר (שירה, עוד, גיטרה, סאז), דפנה מור (חליליות, זורנה, נאי, מלודיקה, קולות רקע), מג אוקורה (כינור), יובל אריה (תופים), שניר עזרא בלומנקרץ (בס, עוד), נח הופלד (צ'לו), דניאל פרידמן (תופים), ג'ייסון לינדנר (קלידים) ואלן קשאן (סנטור).
ביר אתיופי
ביר אתיופי (באמהרית: ብር) היא ההילך החוקי של אתיופיה מאז 1931. ביר אחד מחולק ל-100 סאנטים.
הביר האתיופי היה גם המטבע הרשמי של אריתריאה עד שהוחלף על ידי הנאקפה.
חוקי וודוורד
בכימיה, חוקי וודוורד, על שם הכימאי האמריקאי רוברט ברנס וודוורד, ידועים גם בשם חוקי וודוורד-פישר (על שם לואיס פישר ) הם מספר קבוצות של חוקים אמפיריים, המאפשרים לחשב את אורך הגל של הבליעה המקסימלית בספקטרוסקופיית UV-Vis  של תרכובת כלשהי. החישוב מבוצע על סמך הכרומופורים השונים במולקולה (כמו טבעת ארומטית), והסביבה הכימית שלה, כמו תכונות הממס.
דוגמת שימוש
להלן דוגמת שימוש בחוקים עבור דיאן לשתי התרכובות הבאות:
בתרכובת השמאלית, ערך הבסיס הוא 214 ננומטר כיוון שזהו דיאן הטרואנולארי. לדיאן זה יש 4 קבוצות אלקילים המסומנות במספרים 1 עד 4, והקשר הכפול השמאלי הוא אקסוציקלי לטבעת הימנית. ולכן האורך גל המקסימלי של הבליעה עבור תרכובת זו יהיה 239 ננומטר.
בתרכובת הימנית, ערך הבסיס הוא 253 ננומטר כיוון שזהו דיאן הומואנולארי. גם לדיאן זה יש 4 קבוצות אלקילים המסומנות במספרים 1 עד 4, ושני הקשרים הכפולים הם אקסוציקלים לטבעות אליהם הם צמודים. ולכן אורך הגל המקסימלי של הבליעה עבור תרכובת זו יהיה 283 ננומטר.
עבור תרכובות עם מעל ל-4 קשרים כפולים צמודים יש להשתמש בחוקי פישר-קון.
אייר אוסטרל
אייר אוסטרל (בצרפתית: Air Austral, בתעתיק מדויק: אר אוסטרל) היא חברת תעופה צרפתית שבסיס הפעולה המרכזי שלה נמצא בנמל התעופה רולאן גארוס בסן-מארי, ראוניון, צרפת. החברה מפעילה טיסות מראוניון לצרפת, דרום אפריקה, תאילנד, הודו ועוד מספר רב של יעדים בתוך האוקיינוס ההודי. החברה מעסיקה כ-900 עובדים.
היסטוריה
אייר אוסטרל נוסדה בדצמבר 1974 על ידי איש עסקים מקומי, בשם ג'רארד אטהב. זוהי חברת התעופה הראשונה שבסיסה בראוניון. החברה החלה את פעילותה בשנת 1977.
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון לדצמבר 2018:
נורמן טאורוג
נורמן טאורוג (באנגלית: Norman Taurog; 23 בפברואר 1899 – 7 באפריל 1981) היה במאי קולנוע אמריקני שביים 178 סרטים בין השנים 1920 ו־1968.
קריירב
ב־1931 ביים את אחיינו הצעיר ג'קי קופר בסרט סקיפי. לפי האוטוביוגרפיה של קופר, בעת ההסרטה איים טאורוג לירות בכלב המחמד שלו אם לא יבכה בסצנה. לבסוף קיבל טאורוג את פרס האוסקר לבימוי עבור הסרט והפך לבמאי הצעיר ביותר אי פעם שזכה בפרס זה (בגיל 32). ב-1938 ביים את "עיר הנערים" בכיכובם של ספנסר טרייסי ומיקי רוני והיה מועמד לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר.
בשנות ה־50 התמקד טאורוג בסרטי קומדיה-מוזיקלית בכיבובם של ג'רי לואיס ודין מרטין.ב-1949 ביים את "נשיקת חצות" וב-1950 ביים את "הזמיר מניו אורלינס" בכיכובם של מריו לנצה וקתרין גרייסון. בשנות ה־60 הוא ביים מספר סרטים בכיכובו של אלביס פרסלי, כמו "הוואי הכחולה" (1961) ו"נערות! נערות! נערות!" (1962).
עצרת מעריכית
עצרת מעריכית של מספר טבעי n היא תוצאת הפעולה: n בחזקת n-1, בחזקת n-2 וכן הלאה עד ל-1. כלומר:
ניתן להגדיר את העצרת המעריכית באופן רקורסיבי:
יש לשים לב כי קודם מתבצעות פעולות החזקה העליונות ביותר (כמקובל במגדל חזקות).
ארבעת העצרות המעריכיות הראשונות הן 1, 2, 9, 262144. האיבר הרביעי בסדרה מחושב כלהלן:
העצרות המעריכיות גדלות הרבה יותר מהר מעצרת רגילה. העצרת המעריכית של 5 למשל היא התוצאה של 5262144, מספר בעל 183,231 ספרות. באופן כללי מספר הספרות ב-a_n הוא מסדר גודל של.
טור ההופכיים של ערכי העצרת המעריכית מתכנס:
סכום הטור הוא מספר ליוביל ולכן לפי משפט ליוביל הוא מספר טרנסצנדנטי.
מלכי-צדק
מַלְכִּי-צֶדֶק מלך שלם, היא ירושלים, כהן לאל עליון, הוא דמות מקראית. דמותו החידתית במקרא קנתה לו מעמד מיוחד בקרב חוגים שונים ביהדות בית שני, ומאוחר יותר, גם בנצרות. ככל הנראה, למלכי ירושלים היה שם שעבר בירושה בין מלכי העיר, וכך נקרא המלך בימי יהושע בן נון אדני צדק, יש אומרים שעל שם האל הכנעני הראשי בעל שעל שמו נקרא גם כוכב צדק אבל זה סתירה שהוא נקרא על שמו שהרי כתוב שהוא "כהן לא-ל עליון" לא ייתכן שנקרא על שם עבודת אלילים.
מלכי-צדק במקרא
דמותו של מלכי-צדק מופיעה במקרא פעמיים: בספר בראשית בפרשת לך לך ובאחד ממזמורי תהילים.