cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרשת כרמלה בוחבוט
האירוע
ב-18 בפברואר 1994 תקף בוחבוט את כרמלה ושבר על גופה חפצים שונים, והיא נמלטה מפניו אל חדרו של בנם שהיה חייל באותה העת. בחדרו של הבן היה באותה עת נשקו האישי מהצבא, רובה מסוג גלילון, וכרמלה נטלה את הרובה ודרכה אותו, אולי במחשבה לשים קץ לחייה, ולמשמע צליל הדריכה התקרב בוחבוט אל פתח החדר, ואז באותו רגע כרמלה כיוונה לעברו את הרובה וירתה בו באש אוטומטית את כל 31 הכדורים שהיו במחסנית בתוך הרובה, ומתוך 31 הכדורים שהיו במחסנית, 24 מתוכם פגעו בבוחבוט והוא מת במקום.
ההליכים המשפטיים
לאחר שהרגה את בעלה נעצרה בוחבוט. פרקליטות מחוז הצפון החליטה להאשים אותה בהריגה ולא ברצח, משום שלדעת אנשיה לא התקיימו באותו מקרה דרישות החוק לשם הרשעה ברצח. בכל תקופת המשפט היא הייתה מאושפזת בבית חולים פסיכיאטרי עם תסמיני דיכאון.
ב-12 בספטמבר 1994 הורשעה בוחבוט על ידי בית המשפט המחוזי בנצרת בהריגה על פי הודאתה. הרכב השופטים גזר עליה עונש של שבע שנות מאסר.
פסק הדין של בית המשפט העליון
בוחבוט הגישה ערעור לבית המשפט העליון על חומרת העונש. הערעור נדון בפני הרכב השופטים גבריאל בך, יעקב קדמי ודליה דורנר, וההרכב נתן את פסק דינו ב-14 באוגוסט 1995. ראש ההרכב, השופט בך, מצא כי המקרה שלפניו הוא יוצא דופן בין מקרים אחרים שבהם נדון נאשם במעשה אלימות שעשה אותו בעקבות התגרות קשה וקנטור חמור מצד קרבן העבירה. הוא סקר בפסק דינו את מסכת ההתעללות הקשה והממושכת שעברה על בוחבוט מידי בעלה וציין כי זו תוארה אף בכתב האישום שהוגש נגדה על ידי הפרקליטות. בך ציין כי שני ילדיה של בוחבוט העידו במשפט לטובתה על משטר הטרור שהנהיג אביהם בבית כלפיה, ושלטענתם מנע מהם להתערב לטובתה. כמו כן גם אביו ואחיו של בוחבוט העידו לטובתה של בוחבוט, ותיארו את התנהגותה נוכח ההתעללות בה כאצילית, והכו על חטא על כך שלא פנו למשטרה בנוגע למעשיו של בעלה מפני שפחדו מפניו לטענתם. בך הצדיק את הטלת עונש המאסר בפועל על בוחבוט, מן הטעם שגם מי שאיבד צלם אנוש זכאי להיענש רק על ידי בית משפט, משום שקרבן עבירה אינו רשאי למצות את הדין כלפי מי שפגע בו ומשום שהטלת עונש קל מדי עלולה לעורר נשים מוכות אחרות לפגוע בגברים המכים אותן.
בך כתב: בך הציע - בעמדה שהפכה לדעת הרוב בערעור - לקצר את מאסרה של בוחבוט ולהעמידו על שלוש שנים מיום מעצרה.
במחלוקת שבין דעות השופטים בך וקדמי הכריעה השופטת דורנר והסכימה כי יש להפחית את עונשה של בוחבוט לשלוש שנות מאסר. היא פתחה את פסק דינה במשפט "כרמלה בוחבוט הייתה אישה מוכה". היא הטעימה שהתביעה לא עשתה חסד עם בוחבוט כאשר האשימה אותה בהריגה ולא ברצח, שכן לדברי התובעת עצמה עובדות המקרה לא ביססו את העבירה החמורה יותר. דורנר כתבה כי: דורנר דחתה את עמדתו של השופט קדמי שיש להרתיע קרבנות התעללות מהריגת המתעלל בהם על ידי הטלת עונש חמור. לגישתה:
דורנר הוסיפה שעם זאת אין לפטור מעונש של ממש את מי שקיפד חיי אדם. תוך ציון תקדים מן המשפט האנגלי של פרשת קירנג'יט אהלוואליה קבעה כי בנסיבות המקרה שלפניה מהווה עונש של שלוש שנות מאסר את האיזון הראוי בין השיקולים השונים בעניינה של בוחבוט.
בוחבוט שוחררה לבסוף מהכלא ב-3 בינואר 1996.
נחל שגוב
נחל שגוב הוא נחל בדרום הנגב, בהרי אילת, שאורכו כ-6 ק"מ. נחל זה הוא יובל של נחל בטמים. הנחל נקרא על שם הר שגוב הסמוך.
ראשית הנחל היא מדרון לפסגת הר שגוב. משם הוא יורד צפונה בעמק עמוק שמידרונותיו תלולים ומתחבר אל נחל בטמים כ-2 ק"מ מדרום לבקעת סיירים.
דלפים מוריירה
דלפים מוריירה דה קוסטה ריביירו (בפורטוגזית: Delfim Moreira da Costa Ribeiro; 7 בנובמבר 1868 - 1 ביולי 1920) היה עורך דין ופוליטיקאי ברזילאי, אשר כהן כנשיא ברזיל בין השנים 1918 ו-1919. מוריירה נבחר לסגנו של רודריגס אלווס אשר נבחר לכהונה שנייה כנשיא בשנת 1918 אך נפטר לפני שהחליף את קודמו בתפקיד, ונססלאו בראז. על כן מוריירה ירש אותו בתור נשיא אך מכיוון שלא נבחר ישירות הוא כיהן בתפקיד עד לבחירות חדשות שנקבעו בידי ממשלו להתקיים בשנה שלאחר מכן.
ביוגרפיה
למוריירה הייתה השפעה פוליטית נרחבת בתקופתו בתור נשיא מדינת מינאס ז'ראיס והיה בעל תפקיד מכריע ביחד עם הנשיא ונססלאו בראז (אשר היה חבר הקונגרס הלאומי של ברזיל מטעם המפלגה הרפובליקנית של מינאס ז'ראיס גם כן) בהכרזת מלחמה על הקיסרות הגרמנית בשנת 1917 שעירבה את ברזיל בתוך מלחמת העולם הראשונה בעיקר מתוך צרכים כלכליים. מוריירה נבחר לתפקיד סגן נשיא ברזיל בשנת 1918 והתמנה לנשיא ברזיל בעקבות מותו, טרם עלה לשלטון, של הנשיא הנבחר רודריגס אלווס אשר חלה במגפת השפעת הספרדית. הממשל הברזילאי הונהג בידי בריתות פוליטיות בין מפלגות מינאס ז'ראיס וסאו פאולו אשר שלטו בייצור הקפה והחלב הלאומי ומכאן בכלכלה הלאומית (סאו פאולו הייתה מייצרת הקפה המרכזית ומינאס ז'ראיס מייצרת החלב המרכזית), מה שהוביל לכינוי הרפובליקה בשם "רפובליקת הקפה בחלב". באותה העת חוקת ברזיל איפשרה לסגן הנשיא לרשת את תפקיד הנשיא באופן קבוע רק לאחר שנתיים של הנשיא הנבחר בשלטון. לכן, מוריירה כיהן כנשיא רק עד הבחירות, שנקבעו להתקיים מספר חודשים לאחר שעלה לנשיאות. הוא העביר את התפקיד לנשיא הנבחר, אפיטסיו פסואה, ב-28 ביולי 1919, ואז חזר לתפקידו כסגן נשיא ברזיל.
בקדנציה הקצרה שלו כנשיא, התמודד מוריירה עם אי שקט חברתי, שכלל מספר שביתות כלליות. הוא הורה בצו נשיאותי על שליחת הכוחות המזוינים של ברזיל להפיל מרד עממי של חקלאים במדינת גויאס. במהלך שלטונו סבל מוריירה ממחלה אשר פגעה ביכולתו להתרכז ולהתמקד. רוב ההחלטות התקבלו למעשה על ידי השר אפרניו דה מלו פרנקו, השר לתנועה ותשתיות ציבוריות. ב-13 במאי 1919, לאחר מערכת בחירות מול המועמד האזרחי רוי ברבוסה, נבחר אפיטסיו פסואה לנשיא הרפובליקה החדש, ודלפים מוריירה העביר אותו לתפקיד הנשיא, בעוד הוא עצמו חזר לתפקיד סגן הנשיא.
מאוחר יותר, המחלה הכריחה אותו להשתקע בעיירה סנטה ריטה דו ספוקאי שבמינאס ז'ראיס בעודו בתפקיד רשמי, ושם הלך לעולמו ב-1 ביולי 1920, טרם השלים את הקדנציה שלו כסגן נשיא. ימיו הקצרים בתור נשיא השפיעו לרעה על יציבותה השלטונית של הרפובליקה ותהליכים חברתיים שהונהגו בהמשך בידי יורשו, אפיטסיו פסואה, היו בעלי חשיבות מרכזית בנפילתה הסופית של הממשלה הרפובליקנית לקראת מהפכת 1930 שהחלה את שלטונו הדיקטטורי של ז'טוליו ורגאס. העיר דלפים מוריירו בדרום מדינת מינאס ז'ראיס (לגבולה עם מדינת סאו פאולו) קרויה לזכרו של הנשיא לשעבר.
דיאטה
דִּיאֵטָה (מיוונית: Δίαιτα, אורח חיים, בעברית: בָּרוּת או תַּפְרִיט תְּזוּנָה) היא כלל המזון הנצרך על ידי אורגניזם, או לחלופין, משטר התזונה של אורגניזם. בבני אדם משטר זה משתנה לפי מגבלותיו של הפרט, השקפת עולמו או המסגרת החברתית שבה הוא חי.
בעברית בשפת היום-יום, המילה "דיאטה" מתייחסת לרוב לדיאטת הרזיה - ואילו בלועזית היא מתייחסת בכלליות לכל "אורח חיים תזונתי".
תזונה נכונה
מזון משמש להפקת אנרגיה ולבניית רקמות הגוף וחידושן. חוסר איזון בין כמות האנרגיה הנצרכת לזו המנוצלת על ידי הגוף מתבטאת ברעב, או לחלופין בגדילה בנפח רקמת השומן בגוף. כמו כן, חוסר איזון בחומרי הבניין, בין אם מדובר בעודף או בחסר, עלול גם כן לגרום למחלות או לתפקוד לקוי של הגוף. מבחינה בריאותית, לצורך שמירה על איזונים אלה, על האדם לפתח הרגלי תזונה המבוססים על כל אבות המזון: חלבונים, פחמימות, שומנים, ויטמינים ומינרלים. הרגלים אלה נקראים "תזונה נכונה".
בחברת השפע המערבית, מזון נמצא בשפע על כל סוגיו, לכן גם אנשים אשר אינם מעוניינים בירידה או עלייה במשקל מתייעצים לעיתים עם תזונאי כדי לוודא צריכה של כל אבות המזון בכמות המתאימה וכדי להרכיב תפריט יומי שיכלול את כולם. כך ניתן למנוע מצב של חסרים בגוף, אם כי רוב מחלות החסר הפכו נדירות ביותר בעשרות השנים האחרונות. עם זאת, תפריט יומי לא מאוזן באופן קיצוני עלול עדיין לגרום להן. ניתן לבצע בדיקת דם על מנת לגלות עודף או חסר בחומרים חיוניים בגוף.
משרד הבריאות בכל מדינה מפרסם המלצות לתזונה נכונה. ניתן לבדוק על פי המלצות אלה כי התפריט היומי אכן מגוון ומכיל את כל אבות המזון. המלצות אלה כלליות בלבד, לא מכילות כמויות מומלצות (בשל השוני בין הנתונים של כל אדם) ותלויות במחקרים שונים שמתבצעים בכל מדינה. בארצות הברית לדוגמה, עלתה קרנן של דיאטות דלות-פחמימות כגון דיאטת אטקינס, ובעקבות שיטפון המאמרים בגנות עודף הפחמימות שנצרכות על ידי העם האמריקאי, עדכנה מחלקת הבריאות האמריקאית את המלצותיה והפחיתה את כמות מנות הפחמימות המומלצות לצריכה.
דיאטה מבוססת צרכים בריאותיים
אנשים בעלי מגבלות בריאותיות לעיתים נאלצים להתאים את אורח חייהם, לרבות הדיאטה שלהם, למגבלותיהם הגופניות ולהתמיד בכך, על מנת לשמור על בריאותם. דוגמאות להתאמת הדיאטה לצרכים בריאותיים ניתן למצוא בקרב חולי סוכרת, אשר נוהגים בדיאטה דלת־סוכר, בקרב בעלי לחץ דם גבוה, אשר נוהגים בדיאטה דלת־מלח, ובקרב הסובלים מאלרגיה או רגישות לחומרי מזון מסוימים, אשר נמנעים מלאכול מאכלים המכילים חומרים אלה.
דיאטה מבוססת דת ותרבות
ישנם סוגי תרבויות ודתות המגבילים את סוגי המזון המקובלים בדיאטה שלהם. איסורים אלה אף גובלים בטאבו. דוגמאות לדיאטה מבוססת דת ניתן למצוא ביהדות, שבה קיים ציווי לאכול אוכל כשר בלבד, באסלאם, שבו קיים ציווי לאכול רק חלאל, ובהינדואיזם, שבו אין אוכלים בשר של פרה. כמו כן, בתרבות המערבית מקובל שלא לאכול חרקים, אך במדינות מסוימות במזרח הרחוק הדבר כן מקובל.
דיאטה מסורתית
דיאטה מסורתית היא דיאטה המורכבת מסוגי מזון שאדם יכול למצוא או לגדל בסביבתו הקרובה, וזאת בנוסף למגבלות של התרבות שבה הוא חי. הדבר אופייני לתרבויות ילידיות, כגון האינדיאנים באמריקה או האבוריג'ינים באוסטרליה. דיאטה מסוג זה היא עונתית ותלויה גם במיקום הגאוגרפי. למשל, אנשים הגרים בסמוך לים יתבססו על דיג.
בשל תהליכי הגלובליזציה, הדיאטה המסורתית הולכת ופוחתת בעולם. כנגד מגמה זו פועל ארגון מזון איטי, השם לו למטרה לשמר את המזון המסורתי.
דיאטה מבוססת השקפת עולם
ישנן קבוצות של אנשים הבוחרים לוותר על מקורות אוכל מחיות, מטעמי בריאות, מוסר או צמצום הפגיעה האנושית בסביבה. ויתורים אלה משתנים בהיקפם ובהם ניתן למנות את הצמחונות, הטבעונות, הטבעונאות והפרוטרייניזם. סופרים כמו ג'ונתן ספרן פויר, מייקל פולן ומארק ביטמן מעודדים לצמצום בצריכת בשר החיות בעולם המפותח, על מנת לשפר את הבריאות ולצמצם את הפגיעה בסביבה. עם זאת, לאורחות חיים אלה נלווית לעיתים לקיחת תוספי תזונה על מנת להשלים חסרים תזונתיים שעלולים לנבוע מאותם ויתורים.
כמו כן, ישנם אנשים הנמנעים מאכילת מזון שאינו אורגני משום שבתעשיית המזון משתמשים בכימיקלים להדברה, בדשנים כימיים, בתרופות, בהורמונים ובהנדסה גנטית על מנת להגדיל את הייצור.
דיאטה מבוססת יכולת כלכלית
בנוסף לתרבות, דת והשקפת עולם, דיאטה גם מושפעת מהכלכלה. לאורך ההיסטוריה וגם בזמננו, עוני הוא לעיתים קרובות הסיבה לתת-תזונה, עקב אי היכולת לעמוד במחיר של מזון איכותי, או מזון דל קלוריות נטול סוכר וכדומה, אשר לרוב יקר יותר.
דיאטות לניהול משקל
בדיאטות לניהול משקל נוצר פער בין האנרגיה הנצרכת באמצעות מזון לבין האנרגיה המנוצלת על ידי הגוף. כאשר מדובר בדיאטות הרזיה האנרגיה המנוצלת גדולה מזו הנצרכת, ואילו כאשר מדובר בדיאטות השמנה האנרגיה הנצרכת גדולה מזו המנוצלת. ישנן סיבות שונות לניהול דיאטת משקל: מראה חיצוני, עיסוק בספורט ובריאות, לרבות בריאות הלב וכלי הדם ומניעת סרטן. דיאטות אלו בדרך כלל מומלצות בשיתוף עם התעמלות. במקרים קיצוניים של דיאטות מסוג זה מדובר בהפרעות אכילה, כגון אנורקסיה או בולימיה.
סרט מסע
סרט מסע הוא ז'אנר, אשר העלילה בו מתמקדת סביב מסעם של הגיבורים, לעיתים תכופות באמצעות כלי תחבורה כלשהו, לאורכו של כביש ארוך מאוד. מקורותיו של הז'אנר בסיפורים, הן בעל-פה והן כתובים, של מסעות אפיים, כגון "אודיסיאה" ו"אינאיס".
סרטי מסע היו קיימים כבר בראשית ימיו של הקולנוע האמריקאי, אך זכו לפריחה בעיקר בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה, כתוצאה מעלייה חדה בייצור כלי רכב בארצות הברית וכן עם התפתחותה של תרבות הנוער. המודעות לקיומו של הז'אנר ומאפייניו חדרה לתודעה רק במהלך שנות ה-60, כתוצאה מהצלחתם של סרטים כגון "אדם בעקבות גורלו" ו"בוני וקלייד".
מאפייני הז'אנר
סרטי מסע מסורתיים מסתיימים באחד מחמשת האופנים הבאים:
מוזיאון קרנגי להיסטוריה של הטבע
מוזיאון קרנגי להיסטוריה של הטבע (באנגלית: Carnegie Museum of Natural History) הוא מוזיאון טבע בפיטסבורג, פנסילבניה, ארצות הברית שזוכה למוניטין בינלאומי בתחום המחקר ומדורג כאחד מחמשת הטובים בתחום מבין המוזיאונים להיסטוריה של הטבע בארצות הברית. המוזיאון שהוקם על ידי אנדרו קרנגי, תעשיין מפיטסבורג, ב-1896, מציג תערוכות בנושאי טבע, ביולוגיה, פלאונטולוגיה וגאולוגיה בנוסף לעריכת מחקרים בנושא.
מבנה
המוזיאון משתרע על שטח של 10,700 מטר רבוע ומאורגן ל-20 גלריות, מכון מחקר, ספרייה ומשרדים. הוא מכיל 22 מיליון פריטים, מהם 10,000 נמצאים בתצוגה וכמיליון מהם מקוטלגים במאגר מידע מקוון.
ב-1899 מדענים מהמוזיאון חשפו את המאובנים של מין דיפלודוקוס שנקרא Diplodocus carnegii לכבוד הפטרון שמימן את החפירות והמוזיאון. כיום אוסף הדינוזאורים כולל את האוסף של דינוזאורים מעידן היורה ותערוכת Dinosaurs in Their Time היא התצוגה השלישית בגודלה של שלדים מורכבים (כלומר: משחזרים את תנוחת הייצור) בארצות הברית (אחרי הסמית'סוניאן והמוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע). פריטים הראויים לציון באוסף הדינוזאורים של המוזיאון הם המאובן היחיד של גור אפטוזאורוס צעיר, שלד של טריצרטופס מהמין Triceratops prorsus בתנוחה הקרובה לתנוחתו האמיתית (עליה יש עדיין מחלוקת), הטירנוזאורוס רקס השלם ביותר נכון ל-2011 (יותר שלם מסו שנמצא במוזיאון פילד להיסטוריה של הטבע בשיקגו) וכן מין חדש (ללא שם) של אובירפטור.
צוותי מחקר של המוזיאון אחראים לתגליות של מספר מינים בהם קסטרוקאודה מהמין C. lutrasimilis, פואיג'ילה ו-Hadrocodium wui.
תצוגות אחרות כוללות את אולם הילמן למינרלים ואבני חן, אולם Alcoa Foundation לאינדיאנים, "עולם הקוטב": אולם Wyckoff לחיים ארקטיים, אולם ולטון למצרים העתיקה, אולם בנדום לגאולוגיה ושמורת פאודרמיל שהוקמה על ידי המוזיאון ב-1956 כדי להיות תחנת מחקר שדה למחקרים ארוכי-טווח של אוכלוסיות בעלי חיים בטבע.
מחלקות האוצרות הפעילות של המוזיאון הן: אנתרופולוגיה, עופות, בוטניקה, הרפטולוגיה, פלאונטולוגיה של חסרי חוליות, זואולוגיה של חסרי חוליות, יונקים, מינרלים, רכיכות, פלאונטולוגיה של בעלי חוליות ומחלקה לשימור פריטים ותצוגות. מחלקות אלה עובדות בשיתוף פעולה תחת הדרכה של מרכזים אסטרטגיים שנוצרו כדי לתחום מחדש כיצד המוזיאון ממנף את המחקר, התצוגות ותוכניות החינוכיות כדי לעמוד באתגרים של היום.
המוזיאון מפרסם כתבי עת מחקריים וספרים, ביניהם Annals of Carnegie Museum המציע מאמרים שעברו ביקורת עמיתים בנושאי ביולוגיה ארגונית, מדעי כדור הארץ ואנתרופולוגיה; Bulletin of Carnegie Museum of Natural History המציע מונוגרפיות ואוספי מאמרים קשורים מסימפוזיונים; וכן פרסומים מיוחדים של המוזיאון המתעדים מחקרים ונושאים מיוחדים.
אדוארד פרדריק לינדלי ווד, הרוזן הראשון מהליפקס
אדוארד פרדריק לינדלי ווד, הרוזן הראשון מהליפקס (Edward Frederick Lindley Wood, 1st Earl of Halifax; 16 באפריל 1881 – 23 בדצמבר 1959; חבר מסדר הבירית, מסדר ההצטיינות, מסדר כוכב הודו, מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש, מסדר האימפריה ההודית, והמועצה המלכותית) היה מדינאי בריטי, מראשי המפלגה השמרנית הבריטית בשנות ה-30, ושירת ברמות הגבוהות ביותר של הממשל הבריטי עד לאחר מלחמת העולם השנייה. הליפקס שימש כמשנה למלך בהודו בין 1926 ל-1931, תקופה חשובה ביותר במאבק ההודי לעצמאות. הוא נחשב אחד מאבות מדיניות ה"פיוס" כלפי היטלר בשנים שבין המלחמות, וזכור בשל תפקידו כשר החוץ הבריטי בימי הסכם מינכן, ובתחילת מלחמת העולם השנייה. תפקידו החשוב האחרון היה השגריר הבריטי בוושינגטון, אותו מילא במהלך רוב ימי מלחמת העולם השנייה, לאחר שצ'רצ'יל החליפו באנתוני אידן בתפקיד שר החוץ.
מוצא וקריירה מוקדמת
הליפקס נולד למשפחתו של צ'ארלס ווד, הויקונט השני מהליפקס. שלושת אחיו הגדולים מתו בינקותם, והליפקס נותר היורש היחיד לתואר הויקונט שנשא אביו. הליפקס נולד כשידו השמאלית מנוונת וחסרת אצבעות, אך הדבר לא הפריע לו מעולם לעסוק בציד, רכיבה וירי, עיסוקים בגינם כינה אותו וינסטון צ'רצ'יל "השועל הקדוש" (Holy Fox, משחק מילים על שמו - Halifax), כינוי שרמז גם לאמונתו הקתולית.
בנערותו למד באיטון קולג' ובקרייסט צ'רץ' קולג' שבאוניברסיטת אוקספורד, ולבסוף הפך למרצה עמית בקולג' אול סולס שבאוקספורד. בין 1910 ל-1925 שימש כחבר הפרלמנט הבריטי מטעם מחוז הבחירה ריפון, בטרם קיבל את תואר האצולה שמנע ממנו מלשמש בפרלמנט המיועד לפשוטי העם. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת שירות קרבי, והגיע לדרגת מייג'ר (מקביל לרב-סרן בצה"ל) בגדוד ה"יורקשייר דראגונס", אך משנת 1917 שימש בעיקר בתפקידי מינהלה בעורף. בשנת 1918 כתב, בשיתוף עם ג'ורג' אמברוז לויד, ספר בשם "ההזדמנות הגדולה" שנועד להחיות את המפלגה השמרנית הבריטית, ולהוציאה מהקואליציה של ראש הממשלה דייוויד לויד ג'ורג'.
לאחר שלא עלה בידו לקבל את משרת המושל הכללי של דרום אפריקה, בשל כך שהאפריקנים ציפו לחבר הקבינט או לבן משפחת המלוכה שיישא בתואר, ולאחר סכסוך עם צ'רצ'יל ששימש כשר המושבות, היה הליפקס מעורב בהפלת ממשלת לויד ג'ורג', ושימש מ-1922 כשר החינוך בממשלתו של אנדרו בונר לאו. הוא החזיק במשרה זו, בה לא היה מעוניין, ובה לא גילה פעילות מיוחדת, עד 1924, ובממשלתו של סטנלי בולדווין מונה למשרת שר החקלאות, שנראה כי בה גילה חוסר עניין בה במידה. נראה היה כי הקריירה הפוליטית שלו אינה מצליחה לנסוק לגבהים אליהם ציפה.
משנה למלך בהודו
בשנת 1925 הציע להליפקס המלך ג'ורג' החמישי את תפקיד המשנה למלך בהודו. ההצעה ניתנה, כפי הנראה, בשל ייחוסו של הליפקס, שסבו, צ'ארלס ווד, הויקונט הראשון מהליפקס, שימש כשר לענייני הודו, ונראה כי קידומו של הליפקס מתעכב שלא כראוי לייחוסו הרם. הליפקס קיבל תואר ברון וכונה "ברון אירווין". ב-1 באפריל 1926 הגיע למומביי, בתקווה לשפר את היחסים הפנימיים בין העדות בהודו, ואת הממשל הבריטי במדינה זו.
התקופה הייתה תקופה של משבר פוליטי חמור. ב-1927 מינה ראש הממשלה בולדווין את "וועדת סימון" לבחינת מוכנותה של הודו לממשל עצמי. הוועדה שכללה שבעה חברי פרלמנט בריטים, לא כללה ולו נציג הודי אחד. הדבר הביא למחאה ואלימות מצד ההודים. כל צעדיו של הליפקס כלפי ההודים נתפסו בלונדון כוותרניים מדי, ועל ידי ההודים כמחוות חסרות טעם שאין מאחוריהן דבר. המשבר הביא לניסוחן של הצעות שונות לקבלת ממשל עצמי. "דו"ח נהרו" משנת 1928 הוכן על ידי המנהיג ההודי מוטילאל נהרו ובנו ג'ווהרלל נהרו, וקרא להעניק להודו מעמד של דומיניון. הליגה המוסלמית בראשות מוחמד עלי ג'ינה השיבה ב"14 נקודות", שנועדו לשמור על מעמד המיעוט המוסלמי בהודו, לכשזו תקבל ממשל עצמי. הקונגרס הלאומי ההודי הוביל התנגדות לממשל ברוח הסאטיאגרהא, התנגדות אזרחית בלתי אלימה, בהנהגת מהטמה גאנדי, אירועים כצעדת המלח בה צעד גאנדי מרחק 400 קילומטרים כדי למחות על האיסור על הפקת המלח והמס שהוטל על המלח, הביאו לתשומת לב עולמית לבעיות הודו, ולהחרפת המאבק הבלתי אלים ומעצרם של עשרות אלפים. ב-1930 החל בלונדון כינוס "וועידת השולחן העגול" במטרה למצוא פתרון לבעיות. בכינוס לא נכחו מנהיגים חשובים בהודו, אותם שם הליפקס במאסר.
מדיניות הפייסנות
בשנת 1935 התמנה אנתוני אידן לשר החוץ של בריטניה, ומינוי זה נראה לרוחו של הליפקס. שניהם ראו עין בעין את מדיניות החוץ של בריטניה. שניהם הסכימו על מדיניות של פיוס כלפי היטלר, וסברו כי אין להתערב בכיבושו מחדש של חבל הריין על ידי גרמניה, שכן המדובר ב'חצרה האחורית' של גרמניה, וכל התערבות אפקטיבית תהיה בלתי אפשרית. הם סברו כי יש לנסות ולהביא לחזרה של גרמניה לנורמליות לאחר פיצויי המלחמה הכבדים שהושתו עליה בעקבות מלחמת העולם הראשונה, שפגעו בכלכלתה. עם מינויו של צ'מברלין לראש הממשלה, החלו מתחים בין אידן לצ'מברלין, בעקבות נטייתו של צ'מברלין להתערבות במדיניות החוץ. הליפקס נראה אז כמינוי אפשרי לכהונת שר החוץ, והיה ידוע לכל כי יש לו השפעה רבה בנושאים אלו.
בנובמבר 1937 הוזמן הליפקס לגרמניה על ידי הרמן גרינג. העילה להזמנה הייתה תחביבם המשותף של שני האישים - הציד. אך מאחורי הדברים הייתה הבנה כי הליפקס הוא נציג הממשלה הבריטית, וכי באמצעותו ניתן לחדש את הדיאלוג בין ממשלת בריטניה ובין ממשלת גרמניה הנאצית. במהלך הביקור, שהוסדר על ידי המרגלת של גרמניה הנאצית בבריטניה, שטפני פון הוהנלוהה, פגש הליפקס את היטלר ושוחח עמו ארוכות.
בשנת 1938 התפטר אידן, שהותש ממעורבותו הנמשכת של צ'מברלין בענייני החוץ, ומדחיפתו למדיניות הפייסנות. בפברואר 1938 מונה הליפקס לשר החוץ.
שר החוץ
מדיניותו של הליפקס כשר החוץ, הייתה מתאימה למדיניותו של ראש הממשלה צ'מברלין. שניים אלו סברו כי כל מאמץ הוא ראוי למניעת מלחמה עם שלושת הכוחות התוקפניים, איטליה הפשיסטית, גרמניה הנאצית והאימפריה היפנית. לעומת אידן, שסבר כי בניטו מוסוליני הוא אך בריון, סבר הליפקס כי יש לפייס אותו ואת היטלר בכל האמצעים, וכי שלא ניתן יהיה לגייס את דעת הקהל בדמוקרטיות המערביות למלחמה, לחץ צבאי, או התעצמות צבאית. ייתכן שניתן יהיה לסכסך בין הדיקטטורים ובין עצמם, וברית בין שלושת הכוחות התוקפניים תפגע באינטרסים הבריטים בים התיכון ובמזרח הרחוק. יש שראו במדיניות הפייסנות אך קניית זמן לצורך התעצמות וחימוש מחדש. אחרים, כצ'רצ'יל, התריעו בשער כנגד מדיניות של כניעה ופייסנות, ודרשו מדיניות חוץ תקיפה כנגד הדיקטטורים. אך צ'מברלין ראה בפייסנות משום אידאולוגיה בעלת בסיס מוסרי. הליפקס ראה במדיניות הפייסנות משום ריאל-פוליטיק, וניסה לנהל אותה בצורה מחושבת, לצד התקדמות מחושבת של החימוש. כל הצדדים הכירו בכך שדעת הקהל אינה נוחה למלחמה ולהכנות צבאיות, וכי יהיה קשה לפעול בטרם עת, וללא שותפים בארצות הברית או בברית המועצות.
במרץ 1938 סיפח היטלר את אוסטריה, והביע את כוונותיו כלפי חבל הסודטים שמשמעותן ביתורה של צ'כוסלובקיה ואובדן עצמאותה. בשלב זה העריכו הבריטים כי אין בכוחם ובכוח הצרפתים לסייע לצ'כוסלובקיה מבחינה צבאית. בספטמבר 1938 פרץ המשבר במלוא עוזו. התערבותו של צ'מברלין הייתה דרמטית. הליפקס נשאר בלונדון ברגעי המפתח, ואף גילה עמדה תקיפה יותר מזו של ראש הממשלה במהלך המשבר. מנכ"ל משרדו, אלכסנדר קאדוגן שכנע אותו שבריטניה הלכה דרך ארוכה מדי במדיניות הפייסנות, וכי יש לנקוט במדיניות של הרתעה. הסכם מינכן, אותו הביא צ'מברלין כפתרון לבעיית חבל הסודטים, היה הוויתור האחרון. במרץ 1939 עם סיפוח צ'כוסלובקיה על ידי היטלר, תוך הפרת ההסכם, היה ברור לכל כי מדיניות הפייסנות כשלה. מנקודה זו הייתה מדיניות החוץ שניהל הליפקס מיועדת להרתעה, ומבוססת על התחמשות, גיוס, וחיזוק הבריתות והמעורבות הכלכלית של בריטניה במזרח אירופה. הליפקס נקט בקו קשה יותר כלפי גרמניה, איטליה ויפן, בתקווה כי חידוש הנחישות הבריטית ירתיע אותן מלהתאגד יחדיו ולצאת למלחמה.
במאי 1940, לאחר התפטרותו של צ'מברלין מתפקיד ראש הממשלה, היו שני מועמדים טבעיים לרשת אותו. הליפקס, שהיה המועמד המועדף על צ'מברלין, על בית המלוכה, ועל רוב המפלגה השמרנית, וינסטון צ'רצ'יל שמעברו מן השמרנים אל הליברלים, ולאחר מכן שובו לשורות השמרנים, כמו גם עמדתו בנוגע להתפטרות המלך אדוארד השמיני, ועוד יותר מכך - עמדתו הניצית נגד כל הסכם או פשרה עם הנאצים כאשר למעשה יצא נגד עמדת מפלגתו וראש הממשלה מטעמה נוויל צ'מברלין, הביאו לחשדנות כלפיו הן בשורות מפלגתו והן בבית המלוכה. בהינתן רגע המשבר, תחילת המערכה על צרפת, בה היו מעורבים כוחות בריטים משמעותיים, היה מעמדו כלורד, שמנע ממנו, לכאורה, את תפקיד ראש הממשלה, אך פגם טכני הניתן לתיקון. עם זאת, ברגע האמת, לא עמד הליפקס על הדרישה להתמנות לראש ממשלה, והסכים למינויו של צ'רצ'יל. הוא המשיך לשרת כשר החוץ של צ'רצ'יל למשך תשעה חודשים נוספים, בתקופת המערכה על צרפת והקרב על בריטניה ולהיות שותף בכיר להכרעות הגורליות שנפלו בתקופה זו, עד להחלפתו באנתוני אידן. עם התמוטטות הצבא הצרפתי, במאי 1940, היה הליפקס שותף בדיון סוער שנערך בשאלת מדיניותה של בריטניה מכאן ואילך, האם לנסות ולהשיג פשרה כלשהי עם היטלר (בתיווכו של מוסוליני), או לעמוד בדד כנגד גרמניה. הדיון נערך במהלך מבצע דינמו בו פונה חיל המשלוח הבריטי דרך דנקירק, ועדיין הייתה סכנה משמעותית כי עיקר כוחה הצבאי של בריטניה יאבד על אדמת צרפת. בדיון התקבלה עמדתו התקיפה של צ'רצ'יל, שהתנגד לכל ניסיון לפשרה.
תקופתו כשגריר בארצות הברית, פרישתו ומותו
לאחר פרישתו מתפקיד שר החוץ, מונה הליפקס לשגריר בוושינגטון. בתפקיד זה שמר על יחסים טובים עם הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט, אך בשל סיבות רבות, וביניהן הקשר הישיר שהיה בין רוזוולט לצ'רצ'יל לא הייתה לו השפעה רבה על המהלכים, ותפקידו היה מצומצם. צ'רצ'יל נהנה מגישה ישירה לרוזוולט, והיה אורח תכוף בוושינגטון. מהלכים צבאיים תואמו באופן ישיר בין ראשי המטות.
בשנת 1942 נהרג בנו של הליפקס בקרב. הוא ביקש מאנתוני אידן לפרוש, אך בסופו של דבר נותר במשרתו עד לשנת 1946, והספיק לשרת עוד בממשלו של קלמנט אטלי ואל מול הנשיא הארי טרומן. בשנים אלו השתנה מאוד מעמדה של בריטניה אל מול ארצות הברית, שעלתה מהמלחמה כמעצמה עולמית, כאשר בריטניה נאלצה להשלים עם אובדן האימפריה. עם זאת, תקופת שירותו של הליפקס כשגריר נתפסת כארוכה ומוצלחת, וכתרומה לשיתוף הפעולה המוצלח עד לסיום המלחמה, ובתקופה שמיד לאחריה, בייסוד האומות המאוחדות ובניסיון ליצור סדר עולמי יציב לאחר המלחמה.
בשנת 1944 קיבל מהמלך ג'ורג' השישי את תואר "הרוזן מהליפקס", תואר שלא היה בשימוש מאז שנת 1771. תואר זה הוא בין התארים העוברים בירושה וכיום מחזיקים צאצאיו בתואר זה.
לאחר פרישתו מתפקיד השגריר, ב-1946 שימש כנשיא אוניברסיטת שפילד ומסדר הבירית כמו גם יושב ראש ה-BBC. בשנת 1957 פרסם אוטוביוגרפיה לה קרא "The Fulness of Days". בשנת 1959 מת באחוזתו בגארובי, והוא בן 78 שנים.
אביב אלוש
אברהם אביב אלוש (נולד ב-12 ביוני 1982) הוא שחקן, במאי, מוזיקאי, דוגמן, זמר ומנחה טלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה
אלוש נולד וגדל בשכונת צור שלום בקריית ביאליק, למשפחה ממוצא תוניסאי ותימני. אחותו הקטנה היא השחקנית רעות אלוש. בגיל 10 משפחתו עברה לכרמיאל. אביו התמודד על ראשות עיריית כרמיאל בשנת 2005. למד בבית הספר התיכון אורט מגדים במגמת טלוויזיה וקולנוע. במסגרת לימודיו בבית הספר, הצטרף לקבוצת התיאטרון של רשת אורט ושיחק בתפקיד ראשי במספר הצגות נוער. בשנת 2000, התגייס לצה"ל ושירת כלוחם בחטיבת גולני. לאחר שחרורו מצה"ל, בשנת 2003, עבר להתגורר בתל אביב.
קריירה
בשנת 2004 שיחק בסרט "עד מדינה", בו גילם את קיקו. בשנת 2005 שיחק בסרט "על החולמים" בתפקיד ראשי, בו גילם את דוד בן אבו. באותה שנה שיחק בסדרת הטלוויזיה "פיק אפ" בתפקיד גיל ענתבי. ב-2006 מונה למנחה בערוץ ניקלודאון, לצד דנה פרידר והדר עוזרי. בשנת 2007 שיחק בעונה הראשונה והשנייה של הסדרה "האי" בערוץ הילדים, בה גילם את בן (קרמיט). באותה שנה שיחק בסדרה "אולי הפעם" בתפקיד נמרוד. בשנת 2008 חזר לשחק בעונה השנייה של הסדרה "האי", וכן הופיע גם בעונה השנייה והשלישית של הסדרה "הבורר", בתפקיד עידן "הרומי".
ב-2009 שיחק בסרט "רימון הזהב", בו גילם את שלום. באותה שנה, יצא לרדיו שירו "עדיין כאן", אותו כתב אלוש לגלעד שליט, בהפקתו המוזיקלית של גיא מזיג ("הדורבנים").
בשנים 2010–2011 גילם אלוש את קובי שרביט בסדרת הטלוויזיה "עספור" בשתי העונות שלה, ואת החייל זתלאווי בהצגה "אם יש גן עדן" בתיאטרון "הבימה". לאחר מכן ב-2011 גילם את אופיר רידר בסדרת הטלוויזיה "תא גורדין" לצד רן דנקר, נטע ריסקין, מארק איווניר ומוני מושונוב.
בשנת 2012 גילם בסדרת הטלוויזיה "אלנבי" את דמותו של ארז, בעל מועדון חשפנות ההופך להיות מעורב בעל כורחו בחייה של חשפנית מבית חרדי, לאחר תקרית אלימה המתרחשת בשטח המועדון. בסדרה שיחק לצד מורן אטיאס, שגילמה את מיקה, החשפנית שגדלה בבית דתי; רומי אבולעפיה, שגילמה גם היא חשפנית בשם נוקי המנהלת חיים כפולים; גיא אריאלי, שותף במועדון, ואחרים.
בשנת 2013 החל לגלם את דמותו של עמוס דהרי בסדרה "להיות איתה" לצד רותם סלע. הנחה גם את תוכנית המציאות "עד סוף העולם", ששודרה בערוץ 10.
בשנת 2015 השתתף בקמפיין של מותג הספורט FILA יחד עם אנה ארונוב.
במרץ 2017 גילם את ישו בסרט הדרמה האמריקאי "הבקתה" שבו מככבים סם וורת'ינגטון ואוקטביה ספנסר. לאחר מכן, הצטלם בארץ לסדרה "שלטון הצללים" מבית HOT. השתתף גם בעונה השנייה של "להיות איתה" בתור עמוס.
אלוש הוא הפרזנטור של קפה טורקי עלית החל משנת 2013. בין השנים 2017–2019 שימש כפרזנטור של רשת הביגוד קסטרו החל יחד עם רותם סלע.
בשנת 2018 הנחה בבית הנשיא את טקס יום העצמאות ה-70 למדינה יחד עם השחקנית רותם אבוהב. באותה שנה שודרה הסדרה "שלטון הצללים" בה כיכב.
בחגיגות יום העצמאות ה-71 נבחר להנחות את טקס הדלקת המשואות בטקס המרכזי בהר הרצל, לצד לינור אברג'יל.
אלוש מנגן בגיטרה ובפסנתר, כותב ומלחין. ב-2018 הוציא עם עילי בוטנר את השיר "הכי קרוב אלייך" שכתבו שניהם. השיר הגיע למקום השביעי במצעד השנתי של גלגלצ. בהמשך שר עוד שירים יחד עם בוטנר.
בשנת 2019 שיחק בתפקיד ראשי בתור הרב יוסף מורד בסדרה "מתיר עגונות".
ב-2020 הוציא את השיר "מקום מולך" אותו כתב והלחין. באותה שנה גילם את "יואב מזוז" בסדרת הטלוויזיה "שעת נעילה". באותה שנה השתתף בפרויקט מוזיקלי של ניגוני חב"ד "צמאה" בתור מנחה התכנית ששודרה לכבוד חג הגאולה שהוא מועד מרכזי בחסידות.
חיים אישיים
במהלך 2020 עבר עם משפחתו להתגורר למספר חודשים בחוות בודדים ליד הר מירון וכמו כן, הצהיר על עצמו, כי התקרב לדת ושומר על טהרת המשפחה.
יום אחד
יום אחד הוא אלבומם המשותף של אלון אולארצ'יק ואלעד אדר. את האלבום הוציאה בשנת 2014 לאור חברת התקליטים היי פידליטי בפורמט תקליטור בלבד בקטלוג HF360. כל רצועותיו הופקו על ידי אדר, שעבד עם אולארצ'יק גם בהוצאת "אולארצ'יק סטייל". המוזיקאיות רות רסיוק (רצועות 2 ו-6) ויהודית רביץ (רצועה 5) מופיעות כקולות רקע. מתוך האלבום יצא לאור השיר "מסטיק", שזכה להצלחה במצעד הפזמונים של רשת ג'.
רבי יוסי בן דורמסקית
רבי יוסי בן דורמסקית, רבי יוסי בן דורמסקה או רבי יוסי איש דורמסקית היה תנא בדור השלישי לחכמי המשנה, תלמידו של רבי אליעזר בן הורקנוס ובר פלוגתא של רבי יהודה. המאמרים המיוחסים לרבי יוסי בתלמוד, עוסקים באגדה בלבד, והמאמר היחיד ההלכתי, העוסק בשאלה האם איסור ערלה חל גם בחו"ל, מובא על ידו, בשם רבי אליעזר הגדול, רבו.
דורמסקית
הפרשנים והחוקרים נתנו דעתם על השם "דורמסקית". יש המפרשים (ספר יוחסין השלם), כי מדובר בשם מקום מוצאו של רבי יוסי, שהעיד על עצמו שהוא מדמשק ומשמעות דורמסקית = דמשק. לפי הסבר זה מתקבל השם "יוסי איש דורמסקית". לדעת אחרים (סדר הדורות), דורמסקית אינו שם מקום, אלא שמו של אביו של רבי יוסי. דעה נוספת היא דעת ר' בנימין זאב (וילהלם) בכר, כי דורמסקית היה שמה של אימו של רבי יוסי, וזו הייתה גיורת מדמשק.
מחלוקותיו עם רבי יהודה
רבי יוסי שהיה מן הדור השלישי, היה כבר זקן כאשר התפלמס עם רבי יהודה שהיה בן הדור הרביעי. את פער הגילאים ביניהם אנו יכולים לשמוע מסגנון דבריו של רבי יוסי, והסמכותיות שבהם.
עפרוני פסגות
עפרוני פסגות (שם מדעי: Melanocorypha bimaculata) הוא מין של עוף ממשפחת העפרוניים שבסדרה ציפורי שיר. בישראל הוא חולף, בעיקר בחורף ובאביב. נצפו גם פרטים יציבים ברמת הגולן ובערבה.
מזון
עפרוני פסגות אוכל זרעים, צמחים וחרקים.
אזורי קינון
עפרוני פסגות מקנן באזורים של מישורים סלעיים צחיחים (בספר-המדבר) ועל צלעות ההרים. לעיתים הוא מקנן גם בשדות מעובדים כמו עפרוני הענק, אך לרוב בגובה רב יותר. בישראל: נדיר באביב ובסתיו, בעיקר בחלקים המזרחיים של הארץ, ובחורף נדיר ביותר בערבה.
מקום מומלץ לצפייה: שדות חקלאיים בערבה באביב.
קולות
הקריאה של עפרוני כוללת פטפוט יבש בנוסח "טריפ, טרופ" המזכיר עפרונן קצר אצבעות, אך גס ומגוון יותר. משמיע גם "טצ'ר" צורמני. השירה דומה לשירת עפרוני ענק, אך מעט נמוכה ונוקשה יותר. היא כוללת פטפוט מהיר, יבש ומתגלגל (ללא סלסולים), חד-גוני יותר ודל יותר בחיקויים, וצלילים רכים מזה של שירת עפרוני ענק.
הערכת סיכון
עפרוני הפסגות התחיל להיכחד כמקנן בישראל בתחילת שנות ה-2000 ומאז לא נצפו ניסיונות קינון של המין בישראל. כיום נותרו מעטים המקננים באזורי רמת הגולן.
קארל פובורסקי
קארל פובורסקי (בצ'כית: Karel Poborský; נולד ב-30 במרץ 1972) הוא כדורגלן עבר צ'כי ששיחק בעמדת הקשר.
הופעתו הראשונה במדי נבחרת צ'כיה הייתה ב-23 בפברואר 1994, בניצחון 1-4 על נבחרת טורקיה. ב-18 באוגוסט 2004 רשם את הופעתו ה-100 במדי הנבחרת, במשחק נגד נבחרת יוון. פובורסקי שותף במשחקי הנבחרת ביורו 96, יורו 2000 ויורו 2004, ובסך הכל ערך 118 הופעות במדי הנבחרת, בהן כבש שמונה שערים.
בורסאספור
בורסאספור (Bursaspor) קבוצת כדורגל טורקית מהעיר בורסה המשחקת בליגת העל הטורקית. אצטדיונה הביתי הוא תמסה ארנה, המכיל 43,877, בו משחקת הקבוצה החל מדצמבר 2015. עד אז שיחקה הקבוצה באצטדיון אטאטורק שבעיר.
היסטוריה
בעונת 1973/1974 הגיעה הקבוצה לגמר הגביע הטורקי, בו נוצחה על ידי פנרבחצ'ה. משום שפנרבחצ'ה זכו באותה עונה גם בליגה וגם בגביע, ועלו לליגת האלופות, בורסאספור עלתה לגביע אירופה למחזיקות גביע ללא משחקי מוקדמות. לאחר ניצחון על דנדי יונייטד הגיעה לרבע הגמר, שבו הודחה על ידי דינמו קייב האוקראינית, שזכתה בגביע הטורניר.
בעונת 1985/1986 סיים המועדון במקום האחרון בליגה ואמור היה לרדת לליגת המשנה הטורקית, אך לא ירד, בזכות זכייה באותה עונה בגביע הטורקי אחרי ניצחון 0:2 בגמר נגד אטלאי והחל לשחק בשלב המוקדמות של גביע אירופה למחזיקות גביע. המועדון לא הצליח להעפיל לטורניר לאחר שהודח על ידי אייאקס אמסטרדם בסיבוב הראשון.
בעונת ירדה הקבוצה שנית לליגת המשנה. ושנה לאחר מכן חזר לליגה הראשונה לאחר שסיים במקום הראשון בליגת המשנה.
בורסאספור זכתה לראשונה באליפות טורקיה בעונת תחת אימונו של המאמן ארטורגול סאגלם שהגיע באמצע העונה הקודמת, והשלים עונה מלאה ראשונה במועדון. המועדון סיים עם 75 נקודות, נקודה אחת יותר מפנרבחצ'ה, שסיימה במקום השני. לפני שזכתה באליפות טורקיה היא מעולם לא סיימה בין שלוש הקבוצות הראשונות בליגה. בעקבות הזכייה בורסאספור הפך למועדון השני בלבד מחוץ לאיסטנבול שזכה באליפות טורקיה, לאחר טרבזונספור. לאחר הזכייה באליפות, החל המועדון לשדר ערוץ טלוויזיה ובכך הפך למועדון הרביעי בטורקיה שמקים ערוץ טלוויזיה משלו. בעונת העפיל המועדון לראשונה לליגת האלופות, והוגרל לבית ג' יחד עם מנצ'סטר יונייטד, ולנסיה וריינג'רס. בורסאספור סיימה עם נקודה אחת בלבד, ועם שני שערי זכות. בסוף העונה סיים המועדון במקום השלישי בליגה עם 52 נקודות.
בעונת 2011/12 הקבוצה התמודדה במוקדמות הליגה האירופית, אך היא כשלה והודחה בסיבוב הרביעי והאחרון על ידי אנדרלכט שניצחה אותם 3–4 בסיכום המפגש הכפול. בסיום עונת 2021/2022 נשרה הקבוצה עד לליגה השלישית.
סמל המועדון
סמל מועדון הכדורגל בורסאספור כולל בתוכו את סמל טורקיה, שנת הקמת המועדון, שם המועדון וצבעי המועדון. בנוסף, יש בסמל חמישה כוכבים, המתארים את חמשת המועדונים שמהם הוקם בורסאספור, כל כוכב עם הצבע שהיה מזוהה המועדון. הסמל עוצב בצורת מגן, על מנת להראות את עוצמתו של המועדון.
האצטדיון
החל מדצמבר 2015 משמש תמסה ארנה בתור אצטדיונה הביתי של הקבוצה. האצטדיון, אשר מכיל 43,877 מקומות ישיבה, נבנה בצורת תנין בדומה לכינוי הקבוצה, ומכאן משמעות שמו (משמעות המילה Timsah בטורקית היא תנין או תמסח בדומה לעברית).
עד למעבר הקבוצה לאצטדיונה החדש, שימש אצטדיון אטאטורק בתור אצטדיונה הביתי. האצטדיון נפתח בשנת 1979 והכיל 25,213 מושבים. בשנת 2016 נהרס האצטדיון.
יוסף מקופרטינו
יוסף מקופרטינו (באיטלקית: Giuseppe da Copertino - ג'וזפה דה קופרטינו; 17 ביוני 1603 - 18 בספטמבר 1663) הוא קדוש נוצרי מאיטליה.
הוא נולד כג'וזפה מריה דסה בקופרטינו שבנפת לצ'ה, הפך לנזיר ונחשב לבעל רמת אינטליגנציה נמוכה; אך היה מסוגל לרחף והיו לו חזיונות אקסטטיים. יוסף מקופרטינו נחשב לקדוש המגן של חברות התעופה, המטוסים, והטייסים, של הסובלים מנכות התפתחותית, ושל התלמידים החלשים. הוא מת באוסימו שליד אנקונה. ב-1767 הוא הוכרז כקדוש.
אני והמזל שלי
אני והמזל שלי הוא סרט קומי רומנטי שיצא לאקרנים בשנת 2006, בכיכובם של לינדזי לוהן וכריס פיין ובבימויו של דונלד פטרי. בסרט משתתפים גם להקת מקפליי אשר גילמו את עצמם.
עלילה
אשלי (לינדזי לוהן) היא בחורה עם המון מזל המתגוררת בניו יורק, לעומת ג'ק (כריס פיין), בחור ביש מזל.
אך מזלם עומד להשתנות במסיבה. כאשר אשלי מתנשקת עם ג'ק במסיבה מזלם מתחלף, אשלי הופכת לחסרת מזל ומתמודדת עם אסון אחר אסון (שמלתה נקרעת, עקבה נשבר והיא מאבדת את עבודתה ודירתה), וג'ק זוכה בתהילה (דירה משלו וחוזה הקלטות ללהקה הבריטית "מקפליי" אותה הוא מייצג). כאשר היא מתחילה במרוץ אחר ג'ק כדי להסיר מעליה את ביש המזל, אשלי מגלה שהמפנה הגורלי הוא הדבר הטוב ביותר שקרה לה.
הכנסות
ב-14 במאי 2006, בשבוע הראשון ליציאת הסרט בארצות הברית, הוא גרף 5,692,285$, ולאחר 12 שבועות הוא גרף 17,324,744$. נכון להיום, הסרט גרף יותר מ-38 מיליון דולר ברחבי העולם למרות התקציב הנמוך יחסית שהושקע בו.
הסרט הצליח בבריטניה גם בשל מעריצי מקפליי שנהרו לראות את הלהקה בתפקיד הראשון שלהם בקולנוע.
נחל רודד
נחל רודד (בערבית: ואדי א-רדאדי; פירוש: ואדי שטוח) הוא נחל באורך כ־8 ק"מ בדרום הרי אילת ובדרום הערבה. מקור השם בצליל שמו הערבי של נחל נטפים, שהוא הנחל הראשי במערכת הנחלים רודד־נטפים.
ראשיתו של הנחל בבקעה רחבה ושטוחה (בקעת רודד) למרגלותיו המזרחיות של הר יהואחז. מכאן הוא יורד צפונה תוך שהוא חוצה את הבקעה. לאחר 1.5 ק"מ (ליד גיא אבוד) פונה הנחל חדות מזרחה ויוצא מתחום בקעת רודד. מכאן נמשך הנחל לכיוון דרום-מזרח בקניון גרניט גדול ומרשים, שאורכו 2.5 ק"מ וסופו במוצא הנחל אל דרום הערבה (כאן חובר אליו נחל נטפים).
ממפגש הנחלים רודד־נטפים נמשך נחל רודד עוד כ־3 ק"מ לדרום־מזרח באפיק שטוח ורחב, חוצה את כביש הערבה מצפון לקיבוץ אילות ויוצא אל מלחת אילת מצפון למסוף גבול הערבה.
דיסקוגרפיית האלבומים של מריה קארי
הזמרת-יוצרת האמריקאית מריה קארי הוציאה חמישה עשר אלבומי אולפן, שני פסקולים, שמונה אלבומי אוסף, שני מיני-אלבומים ואלבום רמיקס אחד. קארי היא אחד מהמוזיקאים הנמכרים ביותר בכל הזמנים, לאחר שלמעלה מ-235 מיליון מתקליטיה נמכרו ברחבי העולם. הוענק לה פרס המילניום במהלך טקס פרסי המוזיקה העולמית בשנת 2000 על היותה האמנית הנמכרת ביותר של המילניום. על פי ה-RIAA, היא האישה השנייה (מאחורי ברברה סטרייסנד) והאמנית ה-15 בכללי, עם מרבית תוארי האלבומים בארצות הברית; 66.5 מיליון אלבומים בסך הכול. כמו כן, היא מדורגת כאמנית הנמכרת ביותר בעידן נילסן סאונדסקאן (1991–הווה) עם אלבומים שנמכרו בסדר גודל של 55.5 מיליון עותקים. ארבעת אלבומיה Mariah Carey, Music Box, Daydream ו-The Emancipation of Mimi נכללו ברשימת "100 האלבומים הנמכרים ביותר בכל הזמנים בארצות הברית על פי ה-RIAA".
קארי הוציאה את אלבום הבכורה שלה, Mariah Carey, ביוני 1990; הוא קיבל את תואר הפלטינה המתושעת על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA), על מכירות של למעלה מתשעה מיליון עותקים בארצות הברית. בנוסף, האלבום הנפיק ארבעה סינגלים שכבשו את פסגת מצעד הבילבורד הוט 100 ברציפות. אלבומה השני, Emotions, יצא שנה לאחר מכן ונמכר בלמעלה משמונה מיליון עותקים ברחבי העולם. בשנת 1993 הוציאה קארי את אלבום האולפן המצליח ביותר שלה, Music Box, שקיבל את תואר היהלום בארצות הברית והגיע לראש המצעדים במדינות רבות ברחבי העולם. Music Box הוא אחד מהאלבומים הנמכרים ביותר בכל הזמנים, עם למעלה מ-28 מיליון עותקים שנמכרו ממנו. אלבום החג הראשון של קארי ואלבומה הרביעי הכללי, Merry Christmas, יצא לאור בשנת 1994. לאחר ההצלחה של קארי באסיה עם Merry Christmas, בילבורד דירגו את קארי כאמן הבינלאומי הנמכר ביותר בכל הזמנים ביפן. אלבום האולפן החמישי של הזמרת, Daydream, הופץ בשנת 1995 והפך לאלבום השני שלה שקיבל את תואר היהלום על ידי ה-RIAA, עם מכירות עולמיות של 20 מיליון עותקים.
אלבום האולפן השישי של קארי, Butterfly, ואלבום האוסף, , קיבלו שניהם את תואר הפלטינה המחומשת בארצות הברית; האחרון הפך לאלבום הנמכר ביותר בכל הזמנים ביפן של אמן לא אסייתי, עם מכירות של למעלה מ-3.25 מיליון עותקים. בעוד אלבומה השביעי של הזמרת Rainbow (1999) קיבל את תואר הפלטינה המשולשת על ידי ה-RIAA, הוא היה האלבום הראשון שלה מאז Merry Christmas שלא הגיע למקום הראשון בארצות הברית. קארי עזבה את קולומביה / סוני בשנת 2001 וחתמה על חוזה הקלטות עם חברת הבת של EMI, וירג'ין רקורדס, בסך של 100 מיליון דולרים; חוזה ההקלטות הגדול ביותר בכל הזמנים. היא הוציאה את אלבומה הבא, Glitter, שהיה פסקול של סרט באותו השם. הוא הפך לכישלון מסחרי.
קארי חתמה על חוזה חדש בשנת 2002 עם איילנד רקורדס והוציאה את אלבום האולפן התשיעי שלה Charmbracelet, שלא זכה להצלחה לה זכו שאר אלבומיה. לאחר מכן, לקחה הזמרת הפסקה של שלוש שנים להקלטת אלבום חדש שבהמשך יצא בשם The Emancipation of Mimi, והפך לאלבום הנמכר ביותר בשנת 2005 בארצות הברית. הוא קיבל את תואר הפלטינה המשושת על ידי ה-RIAA ונמכר בלמעלה מ-10 מיליון עותקים ברחבי העולם. בשנת 2008 הוציאה קארי את אלבום האולפן העשירי שלה, E=MC², שנמכר ביותר מ-2.5 מיליון עותקים ברחבי העולם. האלבום שיצא לאחר מכן, Memoirs of an Imperfect Angel (2009), הצליח ונמכר בלמעלה משני מיליון עותקים, בעוד אלבום החג השני שלה Merry Christmas II You (2010) נמכר בלמעלה מ-500,000 עותקים בארצות הברית. אלבומה ה-14, Me. I Am Mariah... The Elusive Chanteuse, הפך לאלבום עם סך המכירות הנמוך ביותר בקריירה שלה.
לאחר ההצלחה הנמוכה לה זכתה עם אלבומה הארבעה עשר, חתמה קארי על חוזה הקלטות עם אפיק רקורדס, חברת הבת של סוני מיוזיק אנטרטיינמנט. לאחר מכן, היא הוציאה את אלבום האוסף השישי שלה, , ויצאה לרצף הופעות שהתקיים בלאס וגאס. אלבום האולפן החמישה עשר שלה, Caution, יצא בנובמבר 2018 בהוצאת אפיק רקורדס וזכה לשבחים רבים בהרבה מיצירותיה האחרונות באותה התקופה. באמצע שנת 2020, כדי לחגוג 30 שנה לאלבום הבכורה שלה, הוציאה קארי אלבום אוסף בשם The Rarities, שכלל שירים שמעולם לא פורסמו, בי-סיידס, סימפולים והופעות חיות. כמה חודשים אחר כך, הכריזה קארי על ספיישל חג מולד עם פסקול נלווה, Mariah Carey's Magical Christmas Special. בפסקול התארחו אמנים כמו אריאנה גרנדה וסנופ דוג.
קלדס
קלדס (בספרדית: Caldas) הוא אחד מ-32 המחוזות של קולומביה. המחוז נמצא במרכז קולומביה והוא גובל במחוזות אנטיוקיה בצפון, בויאקה בצפון-מזרח, קונדינמרקה במזרח, טולימה בדרום וריסרלדה בדרום ובמערב.
המחוז משתרע על שטח של 7,888 קמ"ר. במחוז מתגוררים כמיליון תושבים (הערכה ל-2017). בירת המחוז היא העיר מניסלס.
היסטוריה
בתקופה הפרה-קולומביאנית האזור היה מיושב על ידי שבטי ילידים שונים כמו הקימבאיה. הספרדי הראשון שהגיע לאזור היה הקונקיסטאדור חורחה רובלדו ב-1536, וההשתלטות על השטח הושלמה תוך שנים ספורות.
לאחר קבלת העצמאות של רפובליקת קולומביה הגדולה מהאימפריה הספרדית בתחילת המאה ה-19 האזור שויך לפרובינציית פופאיאן שהשתייכה למחלקת קונדינמרקה (שכללה את שטחי קולומביה ופנמה המודרניות). לאחר פיצול הרפובליקה ב-1830 האזור נכלל ברפובליקת גרנדה החדשה. ההתיישבות באזור גדלה משמעותית באותה תקופה על ידי מהגרים חקלאים מאזור אנטיוקיה. ב-1857 הרפובליקה הפכה לפדרלית ונוצרה מדינת קאוקה שכללה את כל דרום ומערב המדינה, כמו גם חלקים נרחבים ממזרחה ואשר בירתה הייתה פופאיאן (במחוז קאוקה המודרני). ב-1863 הרפובליקה הפכה לארצות הברית של קולומביה והמדינות המקוריות המשיכו להתקיים. ב-1886 ארצות הברית של קולומביה הפכה לרפובליקת קולומביה הלא-פדרלית והמדינה הפכה למחוז קאוקה.
כלכלה
המחוז הוא אחד המרכיבים של ציר מגדלי הקפה הקולוביאני, מרכז תעשיית הקפה של קולומביה. מלבד הקפה הכלכלה המקומית מסתמכת על ענפים אחרים בחקלאות, הכוללת בין היתר גידול בננה, מקדמיה, פיג'ואה, קנה סוכר, סויה, פסיפלורה, לימון, סלק ואבוקדו, גידול מקנה, כרייה, תעשייה, הכוללת בעיקר טקסטיל ועיבוד מתכת, וכן תיירות.
קהת שור
קהת שור (כ"א באדר א' תרע"ט, 21 בפברואר 1919 – כ"ז באלול תשל"ב, 6 בספטמבר 1972) היה מאמן קליעה ישראלי וחבר משלחת ישראל באולימפיאדת מינכן (1972), מקורבנות טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן.
קלדס
חלוקה מנהלית
בדומה לחלק גדול ממחוזות קולומביה, יש למחוז חלוקה מנהלית נוספת מלבד החלוקה לרשויות מקומיות והוא מחולק לשישה אזורי משנה (Subregiones) כדלהלן:
קהת שור
ביוגרפיה
קהת שור נולד ברומניה לאלקה ומיכאל, החל לעסוק בקליעה כבר בגיל צעיר, הפך למומחה והיה לאלוף רומניה מספר פעמים. אימן את נבחרת רומניה במספר אולימפיאדות. במהלך מלחמת העולם השנייה ערך פשיטות אל תוך ערים רומניות להציל יהודים שהסתתרו שם. בספטמבר 1963 עלה לישראל והשתקע בנווה שרת שבתל אביב ביחד עם אשתו שרה ובתם מיכל. עבד במשרד החינוך ובמקביל הצטרף לקבוצת הקליעה של הפועל תל אביב, ובמהרה מונה למאמן הלאומי שאימן צלפים צעירים ישראלים וכן את משלחת נבחרת ישראל למשחקים האסיאתיים בבנגקוק ולאולימפיאדת מינכן.
ב-5 בספטמבר 1972 פרצו טרוריסטים ערביים, חברי ארגון "ספטמבר השחור", לחדרו בכפר האולימפי, רצחו את משה ויינברג ויוסף רומנו, ולקחו תשעה מחברי משלחת ישראל, ושור בתוכם, כבני ערובה. שור נראה פעם אחת בלבד בזמן שהיה חטוף, לבוש חולצה צהובה, כשידיו כפותות מלפנים, עומד מאחורי אנדרי שפיצר שניהל משא ומתן עם המשטרה הגרמנית. זו הייתה הפעם האחרונה שרוב האנשים ראו אותם בחיים. לבקשת החוטפים הם והחטופים הועברו לנמל תעופה שמשם תוכנן להעלות אותם למטוס ולטוס למדינה ערבית. בנמל התעופה החל ניסיון חילוץ כושל של הצבא הגרמני, שבמהלכו המחבלים רצחו ביריות וברימונים את כל בני הערובה, בהם שור, שהיה במסוק המערבי.
שור, בן 53 במותו, השאיר אחריו אישה ובת. גופתו הוטסה לישראל והוא נקבר לצד עמיצור שפירא, אנדרי שפיצר, אליעזר חלפין ומארק סלבין בבית העלמין קריית שאול שבתל אביב.
ב-2004 בתו, מיכל שחר, הדליקה משואה ביום העצמאות ה-56 למדינת ישראל.
בסרט "מינכן" בבימויו של סטיבן ספילברג, המציג את סיפורם של סוכני "המוסד" הישראליים שחיסלו את המחבלים המעורבים בתכנון טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן שיחק דייוויד פלדמן את דמותו של קהת שור.
יעקב לוי (בלשן)
יעקב לוי (בגרמנית: Jakob Levy; 19 במאי 1819 - י"ט בשבט ה'תרנ"ב, 27 בפברואר 1892) היה רב, בלשן, ומזרחן יהודי-גרמני.
קורות חיים
נולד לרב יצחק הלוי בדובריצ'ה הסמוכה לפוזן, למד תלמוד אצל אביו שהיה רבה של שילדברג ואחר כך נעשה תלמידו של רבי עקיבא איגר. השלים לימודים בגימנסיה בברסלאו ובשנת 1845 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת האלה.
עבודתו העיקרית היא "אוצר לשון התלמודים והמדרשים" (Neuhebräisches und chaldäisches Wörterbuch über die Talmudim und Midrashim) בארבעה כרכים.
אחיינו היה יצחק משה אלבוגן (איתמר).
מאיר תורג'מן
מאיר תורג'מן (נולד ב-1953) הוא פוליטיקאי מוניציפלי ירושלמי, שימש כחבר מועצת העיר ירושלים במשך 20 שנה שבהן שימש כסגן וממלא מקום ראש עיריית ירושלים ויו"ר הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה. בעקבות חשד בפלילים, לא התמודד למועצת עיריית ירושלים בבחירות המוניציפליות של שנת 2018.
ביוגרפיה
תורג'מן נולד בשנת 1953 בשכונת בקעה בירושלים וגדל בה. שירת כמ"פ מילואים בחטיבת גולני ועבד בשירות הכבאות במשך שני עשורים כקצין חקירות ראשי. בהמשך עבר להתגורר בשכונת גילה בה כיהן כראש המינהל הקהילתי במשך עשור בשנות ה-90 כאשר בחלק מאותה תקופה כיהן כראש המינהלים הקהילתיים של ירושלים, בטרם פנה להתמודד בבחירות למועצת העיר ירושלים. עבר להתגורר בשכונת הר חומה כשזו הוקמה וגר בה 16 שנים. בשנת 2006 עבר להתגורר בקריית היובל.
בשנת 1998 נבחר לראשונה למועצת העיר ברשימה עצמאית שקיבלה מנדט אחד. בשנת 2003 רץ ברשימתו של ניר ברקת אך פרש מסיעתו במהלך הקדנציה בעקבות אי הסכמות עם ברקת. בשנת 2008 נבחר לכהן כחבר מועצת העיר, לאחר שרשימתו, "למען ירושלים", קיבלה בבחירות המוניציפליות את מספר הקולות הנמוך ביותר מבין הרשימות שעברו את אחוז החסימה (7,968 קולות, כ-3.5% בלבד מסך הקולות) וזכתה למנדט אחד. סיעתו של תורג'מן לא נכנסה לקואליציה העירונית הרחבה שהקים ראש העיר הנבחר ניר ברקת, וברובה של הקדנציה היה תורג'מן חבר האופוזיציה היחיד מבין 31 חברי המועצה (בשנת 2011 הצטרפה לאופוזיציה רחל עזריה (סיעת ירושלמים), לאחר שהודחה מן הקואליציה בידי ראש העיר ברקת). כהונתו של תורג'מן כחבר אופוזיציה התאפיינה בקו לוחמני ולעומתי ובחיכוכים מתוקשרים עם ראש העיר ברקת.
בבחירות המוניציפליות שהתקיימו בשנת 2013 חבר תורג'מן, בצעד מפתיע, לרשימתו של ניר ברקת "ירושלים תצליח" והתברג למקום השלישי בה. הרשימה זכתה בבחירות לארבעה מנדטים ותורג'מן מונה לסגן ראש העיר ולמחזיק תיק המינהלים הקהילתיים ותיק הטיפול בפרט. בסוף שנת 2015, עם פרישתו של קובי כחלון מכל תפקידיו בעירייה, התמנה תורג'מן ליו"ר הוועדה המקומית לתכנון ובנייה ירושלים.
במרץ 2016 הועלו כלפיו טענות לניגוד עניינים, לאחר שלפי החשד קידם תוכנית לבנית אלפי יחידות דיור על קרקע שאחד מבעליה הוא הקבלן שלמה דרעי, ידיד ותיק של תורג'מן. בעקבות כך דרש ממנו היועמ"ש של עיריית ירושלים בצעד חריג שלא להשתתף בדיונים שיש בהם חשש לניגוד עניינים.
ביולי 2017 פורסם בעיתון ידיעות ירושלים כי תורג'מן ביקש מעבריינית בנייה הנחה משמעותית על קניית ארבעה קברים לא חוקיים בהר המנוחות. תורג'מן טען בתגובה כי פנה לעברינית הבנייה כאדם פרטי ולא כמחזיק תיק התכנון והבניה. בפברואר 2018 הודיע על התמודדותו לראשות עיריית ירושלים בבחירות המוניציפליות של נובמבר 2018, אך לבסוף לא השתתף בהן.
חשדות לפלילים
ב-12 במרץ 2018 נעצר תורג'מן יחד עם שלושה אנשי עסקים, בחשד לעבירות שוחד והלבנת הון על פי החשד, תורג'מן פעל למתן הקלות לאיש העסקים משה הבא, שביקש להרוס את מבנה הדואר ההיסטורי המיועד לשימור במטרה להופכו לבית מלון, זאת לאחר שהבא חתם ערבות עבור תורג'מן על הלוואה בסך 200 אלף ש"ח, אותם תורג'מן לא השיב והכספים נלקחו מהבא. בנוסף, חשדה המשטרה כי תורג'מן קידם את ענייניהם של בעלי עסקים בעיר בתמורה לטובות הנאה.
ב-29 ביולי המשטרה הודיעה כי התגבשה תשתית ראייתית, בחשד למעורבות בעבירות מתן וקבלת שוחד, מרמה, הפרת אמונים וגנבה בידי מורשה.
ב-21 ביולי 2020 הודיעה הפרקליטות לתורג'מן שנשקלת העמדתו לדין, בכפוף לשימוע, בחשד לקבלת שוחד בסך כולל של כ-354,895 ש"ח, מרמה והפרת אמונים, גנבה בידי מורשה בסך 69,949 ש"ח, ושימוש במרמה, ערמה ותחבולה על מנת להתחמק מתשלום מס. כתב האישום הוגש ב-10 ביוני 2021.
סנונית מערות
סנונית מערות (שם מדעי: Hirundo daurica) היא מין של ציפור שיר ממשפחת הסנוניתיים. אורכה מגיע  ל-19-14 ס"מ ומוטת הכנפיים שלה היא 32-24 ס"מ.
צורה
סנונית המערות דומה לסנונית הרפתות בצורה שלה ובגודל שלה, בכנפיה הכהות שצבען שחור מבריק ובנוצות הזנב החיצוניות הארוכות, אך נבדלת ממנה בצבע הלבן-ערמוני, בצוואר בהיר ובהיעדר הסינר השחור על החזה.
תחום תפוצה
סנונית המערות נפוצה בדרום אירופה וסביב אגן הים התיכון, ומשם מזרחה עד לדרום-מזרח אסיה.
בישראל
נדידת הסתיו נמשכת מאמצע יולי עד אמצע נובמבר, כשהשיא בספטמבר, נדידת האביב מתחילה באמצע פברואר והיא נמשכת עד ליוני, כשהשיא במרץ-אפריל.
הסנונית בישראל מקייצת ומקננת והיא מצויה בצפון ובמרכז.
מזון
כאשר היא בתעופה בגובה רב יחסית היא נוהגת לצוד חרקים.
קינון
את הקנים היא בונה במרחק של כמה מאות מטרים מקנים אחרים. דוגמה למקומות: תלוי על מדף הסלע במערה, במבנים נטושים ואפילו במגורי אדם.
לקן צורת אגרטל כדורי שקוטרו כ-20 ס"מ ואורכו עם פרוזדור הכניסה כ-25 ס"מ. הקן נבנה על ידי שני בני הזוג. משך הבניה ארוך ויכול להגיע לחודש ימים. פנים הקן מרופד בנוצות. לקן פתח אחד אינו מאפשר לנחשים להגיע לקן כיוון שהנחש אינו יכול לטפס רק אנכית ולא אופקית.
הסנוניות נוטות לחזור לקן שבנו בעונות הרבייה הבאות. https://www.yardbirds.org.il/show_bird/55
קלמנט גרינברג
קלמנט גרינברג (באנגלית: Clement Greenberg; 16 בינואר 1909 – 7 במאי 1994) היה מבקר אמנות, תאורטיקן של האמנות ועורך עיתונות יהודי-אמריקאי נאו-קונסרבטיבי, מהמשפיעים ביותר על עולם האמנות האמריקאי של שנות החמישים עד שנות השבעים של המאה העשרים.
ביוגרפיה
גרינברג נולד ברובע הברונקס שבניו יורק, בן בכור (מתוך שלושה בנים) להורים יהודים שהגיעו לארצות הברית מליטא. בהיותו בן חמש עברו הוריו לנורפוק שבווירג'יניה, ושם נולד אחיו מרטין גרינברג, משורר וסופר ובעיקר מתרגם גרמנית–אנגלית, ידוע בזכות עצמו. בן 11 חזר עם משפחתו לברוקלין שבניו יורק. בוגר אוניברסיטת סירקיוז בספרות אנגלית (1930). ב-1934 התחתן עם ספרנית גרושה וגר עִמה אצל אימה בכרמל שבקליפורניה. ב-1935 נולד להם בנו היחיד, דני. ב-1936 הם התגרשו וגרינברג חזר לניו יורק לבדו.
ב-1937 היה גרינברג בין מייסדיו ואחד מעורכיו של כתב העת המחודש "פרטיזן רוויו" של קבוצת האינטלקטואלים של ניו יורק הטרוצקיסטית. מובילי העיתון אותה עת היו פיליפ ראב, ויליאם פיליפס ואחרים. העיתון נוסד בשעתו ב-1934 כעיתון קומוניסטי, אך הפסיק להופיע וב-1937, בעקבות הטיהורים הגדולים של סטלין בברית המועצות הוא חזר כאמור והפעם כעיתון טרוצקיסטי אנטי סטליניסטי. במקביל, גרינברג המשיך לשמש כמבקר אמנותי של העיתון The Nation, עד 1951, למרות שכפי שהוא עצמו האשים עיתון זה לאחר מכן, הקו המערכתי שלו היה צמוד לקו התעמולתי הסובייטי (לאחר שפרש ממנו הוא אף ניהל כנגד העיתון משפט דיבה בהקשר זה).