cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לישווי
לנהר שלושה מקורות. המקור הצפוני מתחיל בג'אנגג'יאג'יה, ואילו האמצעי והדרומי מתחילים ביונגשון.
הנהר נשפך לאגם דונגטינג.
קנט (וושינגטון)
מבחינה כלכלית, המעסיקים המרכזיים ביותר בעיר הם אמזון, אלסקה איירליינס, בואינג (אשר הקימה מפעל משמעותי בעיר בשנת 1964) ובלו אוריג'ין.בעיר ישנה גם תעשיית פלדה ומתכות משמעותית. שהחלה לפעול בתחילת המאה ה-20.
היסטוריה
ההתיישבות האירופאית החלה בקנט בשנות ה-50 של המאה ה-19. בשנת 1870 כבר גרו בעיר כ-277 תושבים. בעשורים שלאחר מכן החקלאות והכלכלה המקומיות התחזקו משמעותית וההתיישבות נהפכה אט-אט למרכז כלכלי בפני עצמו. קנט הוכרזה כעיר בשנת 1890, והיא העיר השנייה שהוקמה במחוז לאחר סיאטל. צמיחה משמעותית נוספת חלה לאחר מלחמת העולם השנייה, ועם תחילת פעילות בואינג בשנת 1964.
ייסורי אפרים
ייסורי אפרים היא קומדיית מצבים ישראלית, אשר שודרה לראשונה בישראל בשידורי קשת בערוץ 2 ב-27 ביוני 1995 וכללה 13 פרקים. פרקיה בוימו על ידי ערן ריקליס ויואב צפיר ונכתבו על ידי חנן פלד.
את נעימת הפתיחה של הסדרה הלחינה נורית הירש.
מוטיבים קומיים
בסדרה קיימים מוטיבים קומיים רבים אשר חוזרים על עצמם. חלקם דקים יותר מאחרים: כאשר אפרים ושרה ממלאים טוטו היא שואלת אותו למה הוא בחר דווקא בבאר שבע שתנצח, אז הוא עונה ש"קודם כל כי הבמאי הוא מבאר שבע במקור" ואז נותן מבט קטן למצלמה לפני שהוא ממשיך.
תסריט וקו העלילה של הסדרה
אופן הכתיבה של הסיטקום "ייסורי אפרים" מושפע מהסדרה האמריקאית הפופולרית "סיינפלד", בכל הנוגע לעיסוק בבעיות הקטנות ביותר של חיי היום יום. ביסוריי אפרים קיים קו עלילה ליניארי אחד שמתחלק לאפיזודות קצרות (ואף אפשר לתאר אותם כמערכונים) בהם אפרים מנסה לעשות משהו יחסית פשוט ולבסוף נכשל או מסתבך עוד יותר. לעיתים  סיפור אחד ממלא את כל ההתרחשות בפרק. בדרך כלל הקונפליקטים הקומיים העיקריים מתרחשים בסצנות קצרות עם אנשים זרים איתם הוא מתווכח בניסיון לבצע מטלה יום-יומית.
בדומה ל-"סיינפלד" גם ביקום של ייסורי אפרים כל אדם אשר אפרים פוגש הוא דמות, אפילו אם יש לה רק כמה שורות ודרך הטלפון, אף אדם אינו משעמם, לכל אחד יש איזו סטייה או אופן התנהגות שבדרך כלל לא מוצגות בדמויות משניות בסדרות קומדיה קונוונציונליות. בנוסף לכך, סוף טוב לא בא בחשבון, המצב הקשה ההתחלתי של הדמויות בדרך כלל אינו נפתר, אם לא מסתבך עוד יותר. אפילו בפרק בו אפרים מפתיע את אשתו עם מתנה לכבוד חג החנוכה, לאחר כל התלאות שעבר, והיא מרוצה. הסוף במקרה הזה אינו באמת שמח, כי עם כל הכסף שהוציא על המתנה הזו, אפרים למעשה הגדיל את החוב בבנק אותו ניסה לכסות מלכתחילה בכך שהוא ואשתו סיכמו שהם לא יקנו אחד לשני מתנות השנה. הסדרה מלווה במנגינה עליזה ומטופשת במקצת, על מנת להגביר את האירוניה של המצבים המרים אליהם נכנסים אפרים ואשתו.
אסתר סלמוביץ
אסתר סלמוביץ' (נולדה ב-8 באפריל 1948) היא פוליטיקאית ישראלית כיהנה כחברת הכנסת בכנסת ה-13 מטעם צומת. במהלך הקדנציה פרשה מהמפלגה עם עוד שניים מחבריה, והשלושה הקימו את סיעת "יעוד", שממנה התפלגה ל"סיעת עתיד".
ביוגרפיה
סלמוביץ' נולדה ברומניה ועלתה לישראל בשנת 1950.
תקופה קצרה לפני מערכת הבחירות לכנסת ה-13 שימשה כמזכ"ל המפלגה. במערכת הבחירות מוקמה על ידי רפאל איתן, במקום השישי ברשימת המפלגה ונבחרה לכנסת. סלמוביץ כיהנה כחברת הכנסת בין השנים 1992–1996 ופעלה בוועדת החינוך והתרבות ובוועדה לענייני ביקורת המדינה. כמו כן נמנתה על מייסדות הוועדה לקידום מעמד האישה וכיהנה בה כיו"ר ועדת המשנה לפניות הציבור ובנוסף כיהנה כסגנית יושב ראש הכנסת.
במהלך כהונתה של הכנסת התפלגה לסיעת יעוד, ועם הצטרפותה לקואליציה התפלגה לסיעת עתיד. לקראת הבחירות לכנסת ה-14 הצטרפה למפלגת הליכוד, אך כשלה בהתמודדות בבחירות הפנימיות לקביעת הרשימה לכנסת, ולא נבחרה לכנסת ה-14.
לאחר יציאתה מהפוליטיקה סיימה סלמוביץ תואר ראשון במנהל עסקים ובמשפטים. בשנת 2007 הוסמכה כעורכת דין וכמגשרת והחלה לעסוק במקצוע.
מרים גלזר-תעסה
מרים גלָזֶר-תעסה (נולדה ב-11 באוגוסט 1929) היא מחנכת ואשת ציבור ישראלית, שכיהנה כחברת הכנסת מטעם הליכוד, וכסגנית שר החינוך, התרבות והספורט.
ביוגרפיה
נולדה בשם מרים תעסה בשנת 1929 בחוביש שבתימן, למשפחה שומרת מסורת, בתם של שרה ויששכר תעסה. בשנת 1934 עלתה לארץ ישראל עם משפחתה וגדלה בשכונת נווה צדק בתל אביב. למדה בבית הספר לבנות ולאחר מכן בגימנסיה הדתית "תלפיות". בשנת 1945, בעודה תלמידת תיכון, החלה לפעול בהגנה, אולם עברה לאצ"ל לאחר חצי שנה. תחילה פעלה בחת"ם (חיל תעמולה מהפכני) ועסקה בתעמולה וגיוס חברים חדשים לארגון ולאחר מכן צורפה לח"ק (חיל הקרב) ובמסגרתו השתתפה בניסיון להחרים כסף מבנק ברקליס ברחוב אלנבי בתל אביב. שימשה גם כמפקדת בארגון. עם סיום לימודיה החלה ללמוד בסמינר לוינסקי, אך כעבור שנה, ב-1948, נשלחה להשתתף במערכה על ירושלים במלחמת העצמאות. עם שובה ב-1949 הייתה למדריכה וחברת הנציבות הארצית של בית"ר (1950–1955). ב-1955 שירתה תקופה קצרה בצה"ל.
משנת 1950 ועד בחירתה לכנסת ב-1981 הקדישה את זמנה לחינוך. היא החלה לעבוד כמורה בבתי ספר בסביבות תל אביב, ובמשך כשלושים שנה (1980-1951) פעלה כמחנכת בכפר הנוער יוהנה ז'בוטינסקי בבאר יעקב, שאותו גם ניהלה לסירוגין. בשנת 1973 השלימה תואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים וב-1975 תואר שני בבית המדרש לרבנים באמריקה (הסמינר התאולוגי היהודי). מ-1976 עבדה במקביל כמרצה למקרא בסמינר לוינסקי.
כחברת כנסת וסגנית שר החינוך, התרבות והספורט
בשנת 1981 נבחרה לכנסת העשירית מטעם הליכוד, ומונתה לסגנית שר החינוך, התרבות והספורט. במהלך כהונתה עוררה דיונים ציבוריים בנוגע לחופש הביטוי והיצירה. בשנת 1984 נבחרה לכנסת ה-11 וכיהנה כיו"ר ועדת העלייה והקליטה, מטעמה לקחה חלק בקליטת העלייה מאתיופיה. בין השנים 1983–1988 עמדה בראשות ועדה בין-משרדית אשר מונתה על ידי שר החינוך דאז, זבולון המר, לבדיקת נושא הכתות בישראל. כמו כן הייתה יו"ר קרן לב"י.
נודעה בביקורתה השמרנית, בזמן כהונתה כסגנית שר החינוך, התרבות והספורט, על יצירות אמנות שחרגו לדעתה מהמקובל לתקופתן. לאחר פרסום שירהּ של יונה וולך "תפילין", ביקרה גלזר-תעסה את וולך בחריפות וכינתה אותה "בהמה מיוחמת". לאחר שהצגתו של חנוך לוין, "יסורי איוב", עלתה על הבמה, טענה בנאומה בכנסת כי המדינה אינה צריכה לממן תיאטרון "בו גבר עירום תלוי עשרים דקות וכל ערוותו מתנדנדת".
חיים אישיים
הייתה נשואה לחיים גלזר משנת 1955 ועד פטירתו ב-2009, ולהם שלושה בנים.
ב-1968 השתקעה עם משפחתה בחולון. בשנת תשס"ג-2003 קיבלה את אות יקירת העיר חולון.
Hello Kitty (שיר)
Hello Kitty (בעברית: הלו קיטי) הוא שיר של הזמרת-יוצרת הקנדית אבריל לאבין, שנכלל באלבום האולפן החמישי שלה, Avril Lavigne. השיר נכתב על ידי לאבין, צ'אד קרוגר, דייוויד הודג'ס ומרטין ג'ונסון, והופק על ידי קרוגר והודג'ס, יחד עם ברנדון פאדוק וקייל מורמן. Hello Kitty הוא שיר בז'אנר ג'יי פופ, דאבסטפ ואלקטרו דאנס. השיר הושפע מהחיבה הרבה של לאבין לכל הקשור למותג היפני הלו קיטי, והוא מכיל תוכן מיני.
לאבין כללה את השיר בסיבוב ההופעות שלה, The Avril Lavigne Tour, כרצועת הפתיחה.
רקע כללי
שלושה חודשים לאחר צאתו של האלבום הקודם, Goodbye Lullaby, לאבין הודיעה שהעבודה על אלבום האולפן החמישי שלה כבר החלה, ונכתבו שמונה שירים. לבינה הצהירה שהאלבום מבחינה מוזיקלית יהיה ההפך מ-Goodbye Lullaby, ולפי השמועות יצא כבר בשנת 2012. לאבין הסבירה, " Goodbye Lullaby היה רך יותר, [אבל] הבא יהיה פופ מהנה יותר. יש לי כבר שיר שאני יודעת שיהיה סינגל, אני רק צריכה להקליט אותו מחדש!". בראיון הכריזה לאבין על שיתוף הפעולה שלה עם קרוגר: "יש לי שיר בשם Hello Kitty, שכתבתי על הלו קיטי, כי אני אובססיבית, וזה דבר ממש כיפי שמעולם לא עשיתי. יש לו סוג של אווירה גליצ'ית ואלקטרונית, וזה ... היחיד ברשימה שנשמע ככה. זה מאוד שונה והרבה מהחברים שהשמעתי להם מאוד אוהבים את זה. אני נהנית מאוד מהאחד הזה".
ביקורות
"Hello Kitty" הוצג בדרך כלל על ידי מבקרי המוזיקה כשיר "מוזר", ניק קטוצ'י מאנטרטיינמנט ויקלי הסביר, "רצועת דאבסטפ ... שמאמצת את ז'אנר הג'יי פופ". למרות ששיבח את השפעתה מה-"טכנו-פופ ", ג'ייסון ליפשוט מבילבורד הרגיש ש"זו דקירה נועזת בז'אנר שמחוץ לסוג של לאבין ... בפעם ה-20 שלאבין שרה 'Hello Kitty, you're so pretty', תשומת הלב של המאזין כבר על הרצועה הבאה". במהלך ביקורתו של צ'אק אדי מרולינג סטון, טען כי Hello Kitty הוא השיר הכי 'שובב' באלבום וכינה אותו "ג'יי פופ - קשה".
הצלחה במצעדים
Hello Kitty מוקם לראשונה במקום ה-85 במצעד הסינגלים של גאון, ובמקום ה-70 במצעד ההורדות הבינלאומי ובמקום 70, עם 4,038 עותקים שנמכרו בשבוע הראשון. השיר שהה שבוע במצעד הבילבורד הוט 100, במקום ה-75, בגלל הפופולריות של הקליפ. הסינגל הפך לשיר השני בגובהו במצעד מתוך האלבום, כאשר "Here's to Never Growing Up", הגיע בשיאו למקום ה-20. השיר הגיע גם למיקום הראשוני הגבוה ביותר של לאבין בשירים המוזרמים עד כה, כאשר הרצועה נכנסה למצעד ומוקמה במקום ה-14. במצעד ההוט טופ איירפליי היפני, "Hello Kitty" מוקם לראשונה במקום ה-82, ב-12 במאי 2014.
גארי ליניקר
גארי וינסטון ליניקר (באנגלית: Gary Winston Lineker; נולד ב-30 בנובמבר 1960) הוא כדורגלן אשר היה בשנות השמונים והתשעים חלוץ נבחרת אנגליה ואחד מהחלוצים המובילים בעולם.
קריירה כשחקן כדורגל
ב-1985 רכשה אותו האלופה אברטון תמורת 800,000 לירות שטרלינג. בעונה האחת בה שיחק בקבוצה, סיימה אברטון במקום השני, שתי נקודות אחרי היריבה העירונית ליברפול. גם בגמר הגביע באותה שנה, הפסידה אברטון לליברפול, למרות שער שהבקיע ליניקר. בסוף אותה עונה, לפני משחקי מונדיאל 1986 במקסיקו, רכשה אותו ברצלונה, אשר מאמנה היה טרי ונבלס האנגלי, תמורת 2.75 מיליון לירות שטרלינג.
במקסיקו הבקיע ליניקר שישה שערים, כולל שלושער נגד פולין וזכה בתואר מלך השערים של הטורניר. נבחרת אנגליה הודחה ברבע הגמר על ידי ארגנטינה בתוצאה 2:1 בכיכובו של מרדונה, אך אחד מהשערים שכבש מרדונה, הידוע בכינויו "שער יד האלוהים", היה למעשה שער לא חוקי.
לברצלונה הגיע ליניקר עטור תהילת גביע העולם והציפיות ממנו היו גבוהות. הוא לא אכזב את ונבלס והבקיע כבר במשחקו הראשון צמד. במהלך העונה הראשונה שלו בליגה הספרדית הבקיע 21 שערי ליגה כולל שלושער בניצחון 3-2 על היריבה המושבעת ריאל מדריד, השג אשר העלה את קרנו בעיני אוהדי הקבוצה הקטלאנית.
בשתי עונותיו הנותרות בברצלונה, לאחר עזיבתו של ונבלס, הבקיע פחות מהרגיל, בין השאר כי תופקד כשחקן אגף ימין במקום בחוד. למרות זאת, זכה עם הקבוצה בגביע המלך הספרדי ב-1988 ובגביע אירופה למחזיקות גביע ב-1989. לאחר שלוש עונות חזר לאנגליה כדי לשחק בטוטנהאם הוטספר, שאומנה על ידי טרי ונבלס ושילמה עבור ליניקר 1.2 מיליון לירות שטרלינג.
לאחר עונה מצוינת בה כבש 24 שערים כשחקן טוטנהאם, הבטיח ליניקר את מקומו בהרכב הנבחרת למונדיאל 1990 באיטליה בו הפסידה נבחרתו לנבחרת מערב גרמניה בחצי הגמר. לאחר אותו משחק טבע את המשפט המפורסם שמשתמשים בו לעיתים קרובות עד היום: "כדורגל הוא משחק פשוט: 22 גברים רודפים אחרי כדור במשך 90 דקות, ובסוף הגרמנים מנצחים". הוא הבקיע ארבעה שערים בטורניר והוביל את אנגליה לחצי הגמר. עשרת השערים שהבקיע במסגרת גביעי העולם הם שיא לאומי אנגלי. רק אחד עשר שחקנים בהיסטוריה זכו להבקיע מספר זהה או רב יותר של שערים במונדיאל.
מאפייניו כשחקן
תכונתו הבולטת ביותר של ליניקר הייתה יכולתו הבלתי רגילה לנצל מצבי כיבוש בתחום רחבת ה-16 ובמיוחד ברחבת החמש. שליטתו הטובה בשתי רגליו, יכולת נגיחה טובה, מהירות תגובה מצוינת ומעל לכל, חוש מיקום מעולה, הפכו אותו לאחד מהחלוצים המרכזיים הטובים בהיסטוריה של הכדורגל האנגלי.
מאפיין בולט נוסף של ליניקר היה משחקו הנקי וההוגן. בקריירה מקצוענית של למעלה מחמש מאות משחקים, לא קיבל ליניקר מעולם ולו כרטיס צהוב אחד על עבירה במגרש, לא כל שכן כרטיס אדום. מכאן נובעת תדמיתו כשחקן הוגן, בדומה לסטנלי מתיוס שאף הוא לא נרשם בפנקס השופט מעולם. עם זאת, יש אומרים שההישג נובע בעיקר מנטייתו שלא להשתתף במשחק ההגנה.
לאחר הפרישה
ליניקר פנה לקריירה בתקשורת, כפרשן כדורגל ראשי של ה-BBC. בנוסף לכך השתתף בשעשועון ספורט טלוויזיוני והגיש תוכניות שונות.
ב-2003 השתתף ותרם למאמצי הצלת מועדון נעוריו לסטר סיטי, שעמד על סף פשיטת רגל, יחד עם שחקני עבר נוספים של המועדון כאמיל הסקי.
ב-2005 נתבע על ידי שחקן הכדורגל האוסטרלי הארי קיואל בטענה שהוציא את דיבתו במאמר עיתונאי שכתב על עסקת העברתו מלידס יונייטד לליברפול.
עמדות פוליטיות
ליניקר ידוע בעמדות פוליטיות ליברליות המזוהות לרוב עם השמאל הבריטי, אותן הוא מביע ברשת טוויטר. הוא תמך בהישארות הממלכה המאוחדת באיחוד האירופי במשאל העם שהתקיים ב-2016.
במרץ 2023 ליניקר מתח ביקורת על מדיניות קליטת הפליטים של בריטניה בעקבות סרטון של שרת הפנים, סואלה ברוורמן, בו דיברה על עצירת המהגרים שחוצים את התעלה בסירות קטנות, אמר כי המסר הוא "מעבר לנורא" והשווה אותו לביטויים בהם השתמשו בגרמניה הנאצית בשנות ה-30. ההערות זכו לגינוי מפוליטיקאים שמרנים, כולל ברוורמן. בתגובה, ה-BBC הודיע כי ליניקר יושעה מתפקידו כמגיש תוכנית סיכום משחקי הכדורגל "משחק היום", בשל פגיעה במדיניות הנייטרליות הפוליטית של הרשת, עד שתתקבל עמדה מוסכמת וברורה לגבי השימוש שלו במדיה החברתית. שותפיו להגשת התוכנית, שחקני העבר איאן רייט ואלן שירר, הודיעו שהם לא ישתתפו בשידור מתוך סולידריות עם לינקר. אחרי יומיים של סערה ציבורית, ליניקר הוחזר ל-BBC וההשעיה שלו בוטלה.
האנרכיה
האנרכיה (באנגלית: The Anarchy) היא השם המקובל בהיסטוריה של אנגליה לתקופת מלחמת האזרחים והשלטון הבלתי יציב שהתרחשה בין השנים 1135–1154, תקופת שלטונו של סטיבן, מלך אנגליה.
רקע
סטיבן היה אחיינו המועדף של המלך הנרי הראשון (שלט בשנים 1100–1135). לאחר שבנו החוקי היחידי של הנרי מת בשנת 1120 באסון הספינה הלבנה, הנרי מינה את בתו, מתילדה, כיורשת העצר ואף הכריח מספר פעמים את כל ברוניו, כולל סטיבן, להישבע לה אמונים. הניסיון להבטיח את השלטון של מתילדה עלה בתוהו, שכן עד אותה תקופה לא שלטה אישה באנגליה. המצב החמיר כאשר היא נישאה לז'ופרואה החמישי, רוזן אנז'ו, שזכה לשם רע באנגליה, בעיקר בעקבות היותו מאנז'ו, שמנהיגיה עוררו סלידה בקרב הנורמנים בעקבות נסיונותיהם לכבוש את הדוכסות של נורמנדי.
עם מותו של הנרי בשנת 1135, סטיבן נחפז לאנגליה. חרף העובדה שמרבית הברונים נטו לבחור באחיו הבכור תיאובולד, נכנס סטיבן במהירות ללונדון והוכתר למלך על ידי אנשי העיר, שראו את בחירת המלך כזכותם העתיקה. משם עבר סטיבן לווינצ'סטר, שם בעזרת אחיו הבישוף הנרי, זכה לכספם ותמיכתם של השופט הראשי רוג'ר מסולסברי ושל הארכיבישוף ויליאם קורבייל ולפיכך לתמיכתה של הכנסייה. הברונים העדיפו את סטיבן על פני מתילדה ולכן קיבלו על עצמם את שלטונו.
האירועים
ההתנגדות העיקרית לסטיבן הגיעה בתחילה מכיוון רוברט מגלוסטר, בנו הממזר של הנרי, שקיווה לזכות במלוכה בעצמו. מאחר שהכנסייה תמכה בהכתרתו של סטיבן, יהבה העיקרי של מתילדה נתלה בדודה, דייוויד הראשון, מלך סקוטלנד שפלש בשמה לנורת'מברלנד, מחוז בצפון אנגליה, שם התחולל בשנת 1138 הקרב על סטנדרד בו הפסיד המלך דייוויד לארכיבישוף של יורק שנלחם בשמו של סטיבן.
מאוחר יותר באותה שנה, רוברט מגלוסטר כרת ברית עם מתילדה. סטיבן ביצע בינתיים סדרה של החלטות גרועות, שגרמה לסלידה בקרב תומכיו הקודמים. אחיו של סטיבן, הנרי הבישוף של ווינצ'סטר, פנה נגדו בעקבות מעצרם של כמה בישופים ידועים באנגליה, מהלך שהנרי פירש כמתקפה ישירה על הכנסייה.
ב-1139 פלשה מתילדה לאנגליה והתבצרה בטירת ארונדל בדרום אנגליה. סטיבן אישר לה לנוע לבריסטול, מחוז במערב אנגליה, ולהיפגש עם רוברט מגלוסטר, על מנת לרכז את כל אויביו באזור אחד. מתנגד בולט נוסף לשלטונו של סטיבן, רנולף מצ'סטר, התקדם לכיוון לינקולן וכבש אותה. אף על פי שלכאורה היה סטיבן ביחסי שלום עם רנולף, הוא נענה לדרישת אנשי לינקולן לתקוף את הטירה שהחזיק רנולף. רנולף, שקיבל את הידיעה על התקפתו הצפויה של סטיבן, הצליח לצאת מהטירה, לאסוף כוחות ולחבור לחותנו, רוברט מגלוסטר. דבר זה הוביל ב-2 בפברואר 1141 לקרב על לינקולן, הקרב העיקרי של המאבק, בו נחל סטיבן תבוסה ונכלא כעציר בבריסטול.
מתילדה שלטה זמנית מלונדון, אך בשל יוהרתה רכשה שם מתנגדים והיא חשה מחויבת לעזוב את הבירה, ולעבור לאוקספורד. בספטמבר 1141, לאחר ניסיון הפיכה, נפל רוברט מגלוסטר לידי אשתו של סטיבן, מתילדה מבולון. המלכה הזמנית מתילדה החליטה להחזיר את רוברט ובתמורה שחררה את סטיבן, שחזר לכס המלכות. עתה שלט סטיבן ברוב המלכות, וצר על מתילדה בטירת אוקספורד. מנוסתה של מתילדה לוולינגפורד באישון הלילה, הפכה אגדית.
חוסר השקט נמשך בתקופת שלטונו של סטיבן, גם לאחר חזרתה של מתילדה לאנז'ו בעקבות מותו של רוברט ב-1147. בזמן מהפכות השלטון ומלחמות האזרחים, נהגו הברונים והרוזנים ביד קשה בווסאלים, ללא אכיפה ומשטר מצד המלוכה. בנוסף למאבקי השלטון ומלחמת האזרחים, סבלה אנגליה מבצורת קשה במשך שנים ולכן נקראה תקופה זו גם בשם "חורף 19 השנים". ברשומות האנגלו-סקסיות, ישנה עדות המתארת את מלחמת האזרחים ואת הסבל הנגרם בעקבותיה. על פי הרשומות, בשל היעדר יציבות שלטונית והעדר ביטחון כולל, קרויה תקופה זו "האנרכיה".
בהמשך אותה תקופה, לקה סטיבן בבריאותו וספג מכה נוספת כאשר בנו, יורשו המועדף, מת בפתאומיות בשנת 1153. בנה של מתילדה, שיהפוך מאוחר יותר להנרי השני, מלך אנגליה, הפך למצביא מוכשר ומתנגד נחוש לסטיבן, והגיע לאנגליה בכוונה לכבוש את השלטון. בברית וינצ'סטר (הידועה גם כברית וולינגפורד) עליה חתמו השניים בנובמבר 1153, הכיר סטיבן בהנרי השני כיורש העצר. בעקבות מהלך זה חוזקו השמועות שהנרי השני הוא בנו הביולוגי של סטיבן, שכן לסטיבן היה בן נוסף שהתעתד להיות יורש העצר ואף על פי כן, התואר ניתן להנרי השני. אולם, לא נתגלו ראיות לקשר דם בין השניים.
ברית וינצ'סטר, ועלייתו לשלטון של הנרי השני בשנת 1154 סימנו את סופה של תקופת האנרכיה.
אורי רובין
אורי רובין (1944 – 26 באוקטובר 2021) היה פרופסור בחוג ללימודי הערבית והאסלאם באוניברסיטת תל אביב.
חייו
אורי רובין נולד וגדל בקריית אונו, הוריו נמנו עם מייסדי המקום. הוא למד בבית הספר תיכון חדש בתל אביב; מנהלת בית הספר, טוני הלה, פתחה באותן שנים מגמה מזרחנית, ורובין למד בה והיה בוגר המחזור הראשון. הוא סיים את לימודיו לתואר הראשון בחוג לתולדות המזרח התיכון ובחוג למקרא באוניברסיטת תל אביב. כשסיים נפתח באוניברסיטת תל אביב החוג לשפה ולספרות ערבית, אותו ייסד פרופסור מאיר יעקב קיסטר. רובין למד בו לתואר ראשון נוסף, והוא בוגר המחזור הראשון של חוג זה. אחר המשיך במסלול ישיר לדוקטורט באוניברסיטת תל אביב וסיים בהצטיינות. נושא עבודת הדוקטורט שאותה הגיש בשנת 1975 היה דמותו של מוחמד במסורת האסלאמית הקדומה והוא נערך תחת הנחייתו של פרופ' קיסטר.
חלקה הראשון של עבודת הדוקטורט עוסק בדמותו של מוחמד כיישות קדם-קיומית. חלקה השני עוסק בהיבט האסכטולוגי של דמות מוחמד ומתמקד בניתוח השוואתי של מסורות על תפקידו של הנביא ביום תחיית המתים וביום הדין. העבודה התבססה על כתב יד של ספרו של אבו סעד אלח'רגושי (מת 1015), שהוא קובץ רחב ממדים של מסורות קדומות העוסקות בהיבטים שונים של חייו ודמותו של מוחמד, במעמדו בקרב עדת מאמיניו ובמעלותיו כאחרון הנביאים.
לקראת סיום הדוקטורט רובין החל ללמד בחוג לערבית באוניברסיטת תל אביב ולימים היה ראש החוג. היה חבר בוועדה המייעצת של האנציקלופדיה של הקוראן שיצאה בהוצאת בריל (ליידן). שהה במכון ללימודים מתקדמים בירושלים בשנת 1998/99 ובשנת 2009/10. הגיע לדרגת פרופסור מן המניין וב-1 באוקטובר 2012 פרש לגמלאות מהאוניברסיטה. הופקד על הקתדרה לספרות ערבית ע"ש איירין הלמוס בשנים 2009–2014.
תיאור מחקרו
אורי רובין עסק בחקר הקוראן, פרשנות הקוראן והמסורת האסלאמית הקדומה. מטרת מחקרו הייתה לחשוף את תפיסת העולם של ראשוני המוסלמים אודות עברם הקדם-אסלאמי, דתם ותרבותם כפי שהיא באה לידי ביטוי הן בקוראן והן בספרות האסלאמית החוץ-קוראנית, הדתית וההיסטוריוגרפית. מקורות אלה שימשו אותו לא לצורך חקר האירועים המתוארים בהם כי אם לצורך בדיקת האופן שבו האירועים מתוארים, וזאת כאמצעי לחשיפת תפיסת העולם של מחברי הטקסטים. הוא לא שאף להבחין בין "היסטוריה" לבין "אגדה" כי אם בין מבנים שונים של מסורות ושל תפיסות עולם שונות שהצמיחו את הטקסטים המצויים בידינו. במהלך שנות פעילותו המחקרית פרסם ספרים ומאמרים וכתב ערכים לאנציקלופדיה של הקוראן, למהדורות השנייה והשלישית של האנציקלופדיה של האסלאם, לכרך המילואים (ג) של האנציקלופדיה העברית, ולאנציקלופדיות נוספות, וכן פרסם סקירות ספרים. בשנת 2005 פרסם תרגום עברי חדש לקוראן.
דת אברהם
במאמרים אלה דחה רובין את תפיסת העולם שהייתה מקובלת על חוקרי האסלאם (בעיקר בהשראת פרסומיו של החוקר ההולנדי Snouck Hurgronje), ולפיה החיבור בין אברהם לבין הכעבה נוצר במוחו של מוחמד לאחר שעשה את ההיג'רה ממכה למדינה, שם פגש שבטים יהודים שאת לבם ניסה לקנות בהכריזו על ירושלים ככיוון התפילה האסלאמי הרשמי. החוקרים סבורים כי לאחר שנכזבה תקוותו לקנות את לב היהודים החליט מוחמד להתנתק מן היהודים ולהפנות את גבו לירושלים, ולהתחיל להתפלל לכיוון הכעבה שאותה הציג כמקדש שהוקם על ידי אברהם. כך, לפי החוקרים, נולד רעיון דת אברהם כמודל לאסלאם של מוחמד, מודל שנועד להבליט את הפער שבין האסלאם ליהודים אנשי דת משה. במאמריו הראה רובין שעל פי המקורות האסלאמיים, רעיון דת אברהם היה ידוע כבר בערב הקדם אסלאמית, וחסידיה (המכונים חניפים במסורות האסלאמיות) ראו בכעבה מקדש אברהמי מובהק והוא שימש להם ככיוון תפילה הרבה לפני שמוחמד ניסה להתנתק מיהודי אלמדינה.
קדושת ירושלים
רובין שב לעסוק בנושא מעמדה של הכעבה ככיוון תפילה בשני מאמרים חדשים יותר המטפלים גם בקדושת ירושלים.
במאמרים אלה רובין טען שלקדושה האסלאמית של ירושלים שורשים קדומים מאוד, אולי אפילו קדם אסלאמיים. הוא טען שקיימות בידינו עדויות על ציר קדושה מכה-ירושלים שהיה מקובל באזורים הללו עוד לפני הופעת האסלאם והדבר בא לידי ביטוי במסורות קדומות המציגות את הנביא מוחמד כמי שנהג להתפלל אל מכה וירושלים בעת ובעונה אחת. הדבר מופיע במסורות הקדומות ביותר על אודות מוחמד שהשתמרו בביוגרפיה שלו שחוברה על ידי אבן אסחאק (מת בשנת 150 להיג'רה). על-פי מסורות אלה, הנביא מוחמד כשהתפלל, נהג לעמוד מול הכותל הדרומי של הכעבה, כשפניו אל הכעבה וירושלים בעת ובעונה אחת. רובין סבור שהציר מכה-ירושלים משתקף גם בפסוק בקוראן מתקופת מכה (סורה 17 פס' 1) המתאר את מסעו הלילי (אִסראא') של מוחמד מהמסגד הקדוש במכה, אל "המסגד הקיצון" (אלמסג'ד אלאקצא). רובין סבר ש"המסגד הקיצון" הוא ירושלים, וזאת בניגוד לדעתם של מספר חוקרים שטענו ש"המסגד הקיצון" הוא מסגד בשמים ולא בירושלים. למשל, עמנואל סיון, וכן פרשנים מוסלמים כאבן כת'יר ב"תפסיר אבן כת'יר" ("תפסיר" הוא פרשנות לקוראן). יש לציין כאן שהמסגד בהר הבית הנקרא מסגד אל-אקצא הוקם בחצי השני של המאה השביעית לספירה אחרי מותו של מוחמד.
רובין טען שהייתה קדושתה של ירושלים ידועה למוחמד והוא אימץ אותה במסגרת תפיסתו העצמית, שלפיה הוא חותם הנביאים (ביטוי המופיע בקוראן, סורה 33 פס' 40), ולהיות "חותם הנביאים" פירושו להזדהות עם הנביאים, במקום שבו פעלו. כמו כן הקוראן מכנה את ארץ ישראל "הארץ הקדושה", וזה עולה בקנה אחד עם העובדה שנביאי ישראל על-פי הקוראן הם מוסלמים. על כך כתב רובין גם במאמריו. כלומר, רובין סבר שגם תפילתו של מוחמד לכיוון ירושלים לא התחילה מתוך רצון לקנות את לבם של היהודים לאחר שהגיע למדינה, אלא היה זה המשך לציר הקדושה מכה-ירושלים ששורשיו עוד לפני שמוחמד הגיע למדינה. ואולם, ברגע שהיהודים הפנו לו עורף, אז הפכה מכה למוקד העיקרי של הדת והדבר בא לידי ביטוי בסורות בקוראן מתקופת מדינה, שבהן מצטווים המאמינים להפנות את פניהם לכיוון המקדש הקדוש במכה. כלומר, רובין סבר שבשלב מסוים איבד הציר מכה-ירושלים את האיזון שלו והכעבה הפכה למוקד קדושה המרכזי.
הרקע הערבי של הקוראן
בהקשר זה חשף רובין במאמר שהתפרסם ב-2009 את השורשים הערביים של המילה "פרקאן" המופיעה בקוראן ואשר החוקרים מסכימים ביניהם שמקורה הוא ארמי צרוף, ללא כל שורשים בלשון הערבית הקדם אסלאמית. במאמרו ציין רובין שזו אומנם מילה בארמית (שפירושה "ישועה"), אך הוא הצביע גם על מקבילתה הערבית הקיימת במילונים ערביים המתעדים את הערבית הקדם-אסלאמית. שם המילה "פרקאן" מציינת את "אור השחר", ורובין גרס כי במשמעות זו של "אור השחר" ניתן להבין את המילה גם בכמה מהקשריה בקוראן, שם היא מתארת את הבשורה הנבואית שניתנה לנביא. זו דוגמה שרובין טען שממחישה שלא הכל ארמי בקוראן.
תרגום הקוראן של אורי רובין
תרגומים של הקוראן לעברית נעשו כבר בימי הביניים, אולם הללו לא היו תרגומים משפת המקור, אלא משפות אירופאיות כגון איטלקית או הולנדית, תרגומים אלה מצויים בכתבי יד. התרגום המודפס הראשון מערבית נעשה על ידי צבי הרמן רקנדורף והופיע ב-1857 בלייפציג. התרגום השני נעשה על ידי יוסף יואל ריבלין והופיע בהוצאת דביר של ביאליק ב-1937. ב-1971 הופיע תרגומו של אהרון בן-שמש. תרגומו של אורי רובין לקוראן שהופיע ב-2005 היווה ניסיון להציע לקורא טקסט עברי מדויק ככל האפשר אבל גם קריא ושוטף ככל הניתן, והוא השתדל לשקף את הפרשנות המקובלת על הזרם הסוני באסלאם. רובין הוסיף הערות שוליים על משמעויות שונות שלא באו לידי ביטוי בגוף התרגום, וכן נספחים על סדר התגלות הקוראן, ומפתח עניינים מפורט.
מהדורה חדשה, מעודכנת ומורחבת של תרגום הקוראן של אורי רובין הופיעה בשנת 2016, בהוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב.
בפרסומיו האחרונים הוא עסק בחקר היבטים חדשים של הרקע המקראי והמדרשי של הקוראן.
נפטר ב-26 באוקטובר 2021.
דינמו מוסקבה (בנדי)
דינמו מוסקבה (ברוסית: Дина́мо-Москва́) היא קבוצת בנדי ממוסקבה. זו אחת מקבוצות הבנדי הוותיקות ברוסיה. נוסדה בשנת 1923.
דינמו הייתה הקבוצה הראשונה שזכתה באליפות ברית המועצות ומחזיקה בשיא זכיות באליפות ברית המועצות המועצות ורוסיה. היא זכתה 22 פעמים באליפויות המדינה: 15 פעמים באליפות ברית המועצות ושבע פעמים באליפות רוסיה.
היסטוריה
קבוצת הבנדי של דינמו הוקמה כחלק מאגודת הספורט דינמו בדצמבר 1923.
לאחר התפרקות ברית המועצות הקבוצה בבית נתקלה בקשיים פיננסיים והתקשתה לזכות שוב באליפות הלאומית עד לפתיחת המאה ה-21 ובעונת 2001 אף נשרה לליגת המשנה ופורקה.
בשנת 2004 הקבוצה הוקמה מחדש וחזרה שוב לליגת העל ובעונת 2005/2006 זכתה לראשונה מזה 28 שנה באליפות הלאומית ובאותה עונה גם זכתה בגביע הרוסי.
עונת 2006/2007 הייתה המוצלחת ביותר בתולדותיה לאחר שזכתה בכל אחד מהטורנירים בהם השתתפה: אליפות רוסיה, גביע רוסיה, גביע העולם למועדונים, גביע אדסביון וגביע אלופות אירופה.
בעונת 2013 זכתה באליפות הרוסית בפעם השביעית.
תארים
דינמו נחשבת למועדון הבנדי המעוטר ביותר ברוסיה והיא מחזיקה בשיא אליפויות לאומיות (22). זוהי הקבוצה הרוסית היחידה שהצליחה לזכות בכל התארים בהם השתתפה בעונה אחת (בעונת 2007/2008). הקבוצה גם נחשבת לאחת הקבוצות הרוסיות המצליחות ביותר בזירה האירופית לאחר שזכתה 6 פעמים בגביע האירופי.
ברית המועצות
אליפות ברית המועצות הגביע הסובייטי
רוסיה
אליפות רוסיה הגביע הרוסי הסופרקאפ הרוסי
אירופה והעולם
גביע אלופות אירופה גביע העולם
מקבילית הכוחות
מקבילית הכוחות היא שיטה לחישוב כוח שקול בהינתן שני כוחות הפועלים על הגוף בו זמנית.
ניתן גם למצוא את השקול הכוחות על ידי חיבור הווקטורים (פירוק רכיבים לצירים X;Y) והתשובה צריכה להיות זהה בגודל ובכיוון של השקול.
דוגמה: אם נתונים וקטורים A + B שזוויותים בהתאמה \alpha, \beta אז רכיבי הכוח השקול יהיו:
אגודת הארץ השטוחה
אגודת הארץ השטוחה (באנגלית: Flat Earth Society) היא אגודה שמקדמת את האמונה כי הארץ שטוחה ולא כדורית, בניגוד לדעת הקהילה המדעית המקובלת.
חברי אגודה זו (flat-earthers או flat-earthists באנגלית) מכונים בשיח העממי בעברית "שטוחיסטים".
מקורות הרעיון
,טבעי להניח שהאמונה כי הארץ היא מישור ולא כדור, רווחה בקרב האנושות בימי קדם. אף על פי שניתן לראות את עקמומיותו של הכדור, למשל בהתבוננות בסירה מרוחקת השטה אל החוף, נראים תחילה רק התרנים שלה ומאוחר יותר תתגלה כל הסירה. אבל בלי הבנת אופן פעולתו של כח הכבידה, קשה לתפוס מדוע אנשים בצדו "ההפוך" של הכדור נשארים לעמוד על פני הכדור. כבר במאה הרביעית לפני הספירה היו מדענים ופילוסופים יוונים אשר טענו שהארץ כדורית ומאז הקביעה הזו הייתה מקובלת בקרב המשכילים.
במהלך ההיסטוריה קמו מתנגדים לרעיון לפיו הארץ היא כדורית. הראשון שהעלה התנגדויות בעת המודרנית היה הממציא האנגלי (1816–1884). רובת'אם כתב חוברת בת 16 עמודים בשם "הארץ אינה כדור", שלימים הורחבה לספר בן 430 עמודים. בחוברת זו, שהתבססה על פירושים של פסוקים אחדים בתנ"ך, שטח את רעיונותיו. לשיטתו, שכונתה בפיו "אסטרונומיה זטטית" ("Zetetic Astronomy"), הארץ היא דיסקה שטוחה שמרכזה בקוטב הצפוני וחסומה בגבולה הדרומי בחומת קרח (היא אנטארקטיקה); השמש והכוכבים חגים כמה אלפי קילומטרים מעל כדור הארץ (בניגוד למדידות המדעיות, שלפיהן המרחק מהשמש הוא כ-150 מיליון ק"מ, ורדיוס היקום הנצפה הוא מיליארדי שנות אור).
רובת'אם וחבורתו משכו תשומת לב בכך שניהלו ויכוחים עם מדענים מובילים באותה תקופה, כגון אלפרד ראסל וולאס.
לאחר מותו של רובת'אם, חסידיו הקימו את "האגודה הזטטית העולמית" והחלו לפרסם מגזין בשם "The Earth Not a Globe Review", אשר היה פעיל עד תחילת המאה ה-20. מגזין נוסף, "ארץ", פורסם בין השנים בגלל 1901 ל-1904 בעריכת החוקרת ליידי בלונט. לאחר מלחמת העולם הראשונה והתפתחויות נוספות בתחום התעופה, דעכה התנועה באיטיות.
האגודה המודרנית
בשנת 1956 החל סמואל שנטון, עמית בחברה האסטרונומית המלכותית והחברה הגאוגרפית המלכותית, לנהל את החברה הזטטקית העולמית כמזכיר כללי מביתו בדובר שבאנגליה. החברה טענה כי הנחיתה על הירח של חללית אפולו זויפה על ידי הממשלה האמריקאית ובעצם צולמה בהוליווד על בסיס תסריט של ארתור סי. קלארק.
בשנת 1971 שנטון מת. צ'ארלס ג'ונסון ירש את הספרייה שלו והפך למנהיג האגודה, שאת משרדיה העביר לקליפורניה. תחת הנהגתו בשלושת העשורים הבאים, גדלה כמות חברי האגודה מחברים מעטים לכ-3,000. ג'ונסון הפיץ מפות ופליירים לכל דורש. הוא הפיץ עלון מידע בשם "חדשות הארץ השטוחה" אשר היה בעל ארבעה דפים והופץ כל שלושה חודשים.
האגודה בעידן האינטרנט
מאז ראשית העשור השני של המאה ה-21, זכתה האגודה לצמיחה מטאורית, אשר העלתה את סוגיית מודל הארץ השטוחה לסדר היום התקשורתי, לפחות באופן חלקי. שלא כמו במקרה של המייסדים המקוריים, שהיו בעיקר אנשים שהסתמכו על מקורות דתיים (דוגמת התנ"ך), חברי האגודה המודרניים (ואגודות אחרות דומות שצמחו בתקופה זו) נגררו למחוזות הקונספירציה, לפיה זה למעלה מ-500 שנה שהבונים החופשיים, האילומינטי וגורמים אחרים, מבצעים שטיפת מוח לציבור על מנת להסתיר את היותה של הארץ שטוחה ולא כדורית.
שלא כמו בתקופות שלפני עידן האינטרנט, האגודה זכתה לחשיפה מהירה ואקספוננציאלית, וסרטוני היו-טיוב שלה הגיעו למיליוני צפיות. לפני עידן המידע האפשרות להגיע לקהל רב כל כך בזמן כה קצר, באמצעות התקשורת הממוסדת, היה בבחינת בלתי אפשרי. האגודה מפעילה מספר עמודים בטוויטר ובפייסבוק, בשפות רבות.
טענות עיקריות
אמנם כבר במהלך שנות ה-70 טענו חברי האגודה כי הנחיתה על הירח זויפה על ידי ממשלת ארצות הברית ונאס"א, חברי האגודה המודרניים הלכו כמה צעדים רחוק יותר. בין היתר, טוענים חברי האגודה כי באמצעות האמנה האנטארקטית, שומרים נאס"א והאו"ם על חומת הקרח הגבוהה המקיפה את הארץ, ומונעים מאנשים "רגילים" להגיע ולראות במו עיניהם את האמת הגלויה. בסוגיית המימון, טוענים אנשי האגודה כי ישנם "כספים מסווגים" בתקציבי המדינות השונות החברות באמנה האנטארקטית המיועדים לכוחות הצבא המפטרלים באזור אנטארקטיקה.
אחת מהטענות המרכזיות של חברי האגודה, כשהם נשאלים מדוע מישהו טורח, זה מאות שנים, ליצור קונספירציה כה רחבה, היא שמדובר במזימה שנועדה להרחיק את מרבית אוכלוסיית העולם מהאמת האלוהית בדבר הבריאה, מתן כוח והשפעה לחזקים ביותר, ויכולת נוחה יותר לשליטה על האוכלוסייה באמצעות ביטול הממד החושי והסתמכות על מקורות סמכות, כגון ארגונים בינלאומיים. מרבית הטענות של חברי האגודה ותומכיה מגובות לכל היותר בהסברים אד הוק, או בלעג למי ששואל שאלות המערערות על השערתם. כמו כן, על אף שחברי האגודה טוענים כי מודל הארץ השטוחה הוכח כבר לפני אלפי שנים, נכון לשנת 2021, טרם הוצג מודל כלשהו המסביר את חילופי העונות, תנועת השמש בשמיים או ליקוי הירח. ישנם הסברים אד הוק לכל תופעה, אך לא כמודל אחיד.
ביקורות על האגודה
אחת הטענות של מבקרי האגודה בגרסתה המודרנית, היא שהם בעיקר טרולים, שמקיימים מפגשים ומוכרים סחורה הקשורה לאמונה של אחרים, תוך ניצול תמימותם של מי שאינם חשופים לידע הבסיסי ביותר ברמה מספקת. כמו כן, המבקרים דוחים את טענות האגודה לפיה ישנה תוכנית לימודים (לפחות באסטרונומיה) אחידה בכל העולם, המנותבת על ידי האו"ם, לפיה בגיל צעיר ילדים נחשפים לראשונה לגלובוס, ומחנכים אותם שהארץ כדורית.
אחד המבקרים המוכרים ביותר של אגודת הארץ השטוחה הוא הפיזיקאי האמריקני ניל דה-גראס טייסון, אשר נהג להופיע בתוכניות טלוויזיה ולהתארח בפודקאסטים, בהם הוא ביקר את צורת החשיבה של אנשי האגודה, וציין את השפעתה השלילית וקידומן של שיטות אנטי-מדע.
בתרבות הפופולרית
הדיון הציבורי שעוררה האגודה הוביל להפקת סרט תיעודי בשם "Behind the Curve" אודות חבריה.
וייט הארט ליין
וייט הארט ליין (באנגלית: White Hart Lane) היה אצטדיון כדורגל של קבוצת טוטנהאם הוטספר. האצטדיון היה ממוקם בשכונת טוטנהאם שברובע הארינגיי בצפון לונדון, בירת אנגליה. הוא הכיל בשנותיו האחרונות 36,284 מקומות ישיבה.
היסטוריה
בנייתו של האצטדיון החלה בשנת 1898, והוא נחנך ב-4 בספטמבר 1899 במסגרת משחק ידידות בין טוטנהאם הוטספר לנוטס קאונטי לעיני 5,000 צופים, בו ניצחה טוטנהאם בתוצאה 1–4. ב-1923 הורחב האצטדיון לתכולה של 50,000 צופים. במרץ 1938, נרשם שיא הצופים במגרש כש-75,038 צופים חזו בהפסדה של טוטנהאם לסנדרלנד במסגרת גביע ה-FA.
בין השנים 1908–1972, וויט הארט ליין היה אחד מהאצטדיונים היחידים שלא היו בו שלטי פרסומות.
בשנות ה-80 המוקדמות נבנה היציע המערבי, אולם הפרויקט נוהל באופן גרוע. כתוצאה מכך העבודות הושלמו באיחור ועודף ההוצאות גררו את המועדון למשבר כלכלי. בשנת 2006 נעשו באצטדיון שינויים קלים שהגדילו מעט את תכולתו ל-36,310 מקומות.
ב-14 במאי 2017 אירח האצטדיון את משחק הבית האחרון של טוטנהאם, בו גברה הקבוצה בתוצאה 1–2 על מנצ'סטר יונייטד. מספר ימים לאחר מכן החלו עבודות ההריסה של האצטדיון, לטובת בניית אצטדיון חדש הממוקם בשטח שחופף בחלקו את הוייט הארט ליין. האצטדיון החדש מונה 62,062 מקומות ישיבה, וטוטנהאם חנכה אותו בסוף עונת 2018/2019. עד לחניכת האצטדיון החדש, ערכה טוטנהאם את משחקיה הביתיים באצטדיון ומבלי.
הרפטופוביה
הרפטופוביה היא פוביה ספציפית נפוצה, שכוללת את הפחד או הסלידה מזוחלים, בעיקר לטאות ונחשים, בעלי חוליות דומים ודו-חיים. זו אחת הפוביות מחיות הנפוצות ביותר, ודומה מאוד לאופידיופוביה. פוביה זו גורמת לכמה תגובות רגשיות קשות, כגון חרדה, התקף פאניקה ולעיתים קרובות בחילה.
ממשלת יפן
ממשלת יפן (ביפנית: 内閣) היא הרשות המבצעת ביפן. בראשה עומד ראש הממשלה, שממונה על ידי הדיאט, וחברים בה עד 14 שרים נוספים, אשר אותם ממנה ראש הממשלה, והוא יכול גם לפטרם. הממשלה נותנת דין וחשבון באופן קולקטיבי לדיאט, ועליה להגיש התפטרותה בהתקבל הצעת אי אמון בבית הנבחרים (הבית התחתון). ממשלת יפן במתכונתה הנוכחית פועלת מיסודה של חוקת יפן, אשר נכנסה לתוקפה בשנת 1947, אם כי מועצת שרים אף התקיימה ביפן תחת חוקת מייג'י בין השנים 1889–1946, אלא שאז היא הייתה כפופה לקיסר.
מינוי
לפי החוקה, ראש ממשלת יפן הוא חבר הדיאט, וממונה בהחלטה של הדיאט. לאחר מינוי ראש הממשלה הוא ממנה את שריו, כאשר לפחות מחציתם חייבים להיות חברי אחד מבתי הדיאט. כל חברי הממשלה חייבים להיות אזרחים (במובן לא אנשי צבא). חוק הממשלה משנת 2001 קובע כי מספר שרי הממשלה, לא כולל ראש הממשלה, לא יעלה על 14, אולם אם יש בכך צורך, ניתן להעלות את מספר השרים ל-17.
על הממשלה להתפטר בהתקיים אחד מן התנאים הבאים:
סמכויות
לפי החוקה, לממשלת יפן הסמכות הביצועית הבלעדית במדינה, ואף פעולות שהקיסר מבצע מתוקף תפקידו דורשות למעשה את עצת הממשלה ואישורה. עיקר סמכויות הממשלה ניתנות לראש הממשלה, אשר מאצילן לשרים ומפקח על ביצוען.
עם הסמכויות הביצועיות של הקיסר, שכאמור נדרשות את אישור הממשלה נמנות:
סמכויות אחרות הניתנות לממשלה במפורש:
טירת גזיאנטפ
טירת גזיאנטפ היא טירה ומוקד תיירותי במרכז העיר גזיאנטפ בדרום טורקיה. הטירה שימשה בעבר נקודת תצפית חשובה. היא נבנתה כנראה בידי החתים, לאחר מכן התבסס מעמדה כמבצר אזורי בתקופת האימפריה הרומית, במאות הראשונה והשנייה לספירת הנוצרים. יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית, הוסיף להרחיב ולבצר אותה בין 527 ל-565 לספירה. בהמשך שופצה הטירה מספר רב של פעמים, השיפוץ המקיף האחרון הסתיים בשנת 2000.
בטירה, שהיקפה כ-1,200 מטרים ובחומותיה קבועים שנים עשר מגדלים, שוכן מוזיאון המתאר את הגנת העיר במלחמת טורקיה–צרפת (1916).
מבנה הטירה ניזוק קשות ברעידת האדמה בגזיאנטפ בליל 6 בפברואר 2023.
אירווין מקדואל
אירווין מקדואל (באנגלית: Irvin McDowell; 15 באוקטובר 1818 – 4 במאי 1885) היה קצין צבא אמריקני, שנודע בעיקר בתבוסתו בקרב בול ראן הראשון, שהיה הקרב הגדול הראשון במלחמת האזרחים האמריקנית.
מלחמת האזרחים
מקדואל קודם לדרגת בריגדיר גנרל ב-14 במאי 1861, והוענק לו הפיקוד על ארמיית צפון-מזרח וירג'יניה, אף על פי שלא פיקד מעולם על חיילים בשדה הקרב. הקידום נעשה בחלקו עקב השפעתו של מורו הרוחני, מזכיר האוצר סלמון צ'אס. למרות שמקדואל ידע כי חייליו חסרי ניסיון ואינם מוכנים, לחצים מצד פוליטיקאים בוושינגטון אילצו אותו לשגר בטרם עת התקפה על כוחות צבא הקונפדרציה בצפון וירג'יניה. האסטרטגיה שלו במהלך קרב בול ראן הראשון הייתה בעלת דמיון אך שאפתנית מידי, וחייליו היו חסרי ניסיון מספיק כדי לבצעה באופן יעיל. הקרב הסתיים במנוסה משפילה.
בסופו של דבר, שלושת הפיקודים העצמאיים של מקדואל, ג'ון פרימונט, ונתניאל בנקס שולבו לתוך ארמיית וירג'יניה בפיקודו של מייג'ור גנרל ג'ון פופ ומקדואל התמנה למפקד הקורפוס ה-3 שלה. בעקבות פעולותיו בקרב סידר מאונטיין הוא קודם לבסוף לדרגת מייג'ור גנרל של כבוד בצבא הסדיר, אך הואשם בתוצאות הרות האסון של קרב בול ראן השני. הוא חמק מאשמה על ידי מתן עדות כנגד מייג'ור גנרל פיטז פורטר אותו העמיד פופ למשפט צבאי על סירוב פקודה בקרב זה. למרות שרשמית חמק מקדואל מעונש הוא בילה את השנתיים הבאות הרחק מתפקידי מפתח בפיקוד צבא ארצות הברית.
תפקידים מאוחרים וקריירה לאחר המלחמה
ביולי 1864, התמנה מקדואל כראש הפיקוד המרחבי של הפאסיפיק. מאוחר יותר מונה לראש הפיקוד המרחבי של קליפורניה, הפיקוד המרחבי הצבאי הרביעי (הממשל הצבאי של ארקנסו ולואיזיאנה בתקופת השיקום), והפיקוד המרחבי של המערב. הוא קודם רשמית לדרגת מייג'ור גנרל בשנת 1872. בשנת 1879, כאשר ועדת ביקורת שמונתה בידי הנשיא רתרפורד הייז הגישה את מסקנותיה הממליצות על חנינה לפיטז פורטר, היא ייחסה חלק ניכר מההפסד בקרב בול ראן השני למקדואל. במסקנות שהגישה הוא תואר כהססן הממעיט בדבריו וכחסר יכולת, שנכשל שוב ושוב במתן תשובה לבקשותיו של פורטר למידע, נכשל בהעברת מידע מודיעיני לפופ בנוגע למיקום עמדותיו של לונגסטריט והזניח את הפיקוד על האגף השמאלי של צבא האיחוד כפי שהייתה חובתו תחת סעיף המלחמה.
מקדואל פרש מהצבא בשנת 1882 ושימש כנציב הפארקים של סן פרנסיסקו, קליפורניה עד למותו בשנת ב-1885. הוא נטמן בבית הקברות הלאומי של סן פרנסיסקו בפרסידו, סן פרנסיסקו.
יורמונגנד
במיתולוגיה הנורדית, יורמנגנד ( או Midgarðsormr) הוא נחש ענק ששכן במידגארד ומסמל תוהו ובוהו ורשע. הנחש היה כה ענק כך שהוא יכול ללפף את עצמו סביב כדור הארץ, והוא מחזיק את העולם שלא יקרוס.
יורמנגנד הוא אויבו המושבע של אל הרעם ת'ור, ובמיתולוגיה מתוארים שלושה מפגשים ביניהם:
תנאי שרשרת (מתמטיקה)
במתמטיקה ובתורת הקבוצות בפרט, תנאי שרשרת (מאנגלית - Chain Conditions) הם תנאים בדבר סופיות של שרשראות בקבוצות סדורות חלקית. שימושם הנפוץ הוא באלגברה מופשטת, למשל בחוגים ומודולים.
הגדרה
תהי (S,\le ) קבוצה סדורה חלקית.
תנאי שרשרת במבנים אלגבריים
אלגברה מופשטת היא מהתחומים הנפוצים בהם יש שימוש נרחב בתנאי שרשרת.
בהינתן מבנה אלגברי ותתי מבנים מסוימים שלו (למשל - חוג והאידיאלים שלו), נתייחס אל קבוצת תתי המבנים כאל קבוצה סדורה חלקית, עם יחס ההכלה.
תורת החוגים
ארטיניות היא דווקא תכונה חזקה יותר מנותריות, על סמך משפט הופקינס-לויצקי, הקובע כי כל חוג ארטיני הוא נותרי.
תורת המודולים
מודול נקרא נותרי, אם הוא מקיים ACC של תתי מודולים. כמו במקרה של חוגים, תכונה זו שקולה לעקרון המקסימום לתת מודולים ולכך שכל תת-מודול נוצר סופית. למעשה, המסקנות על תורת החוגים הן מקרה פרטי של מקרה זה, שכן כל חוג הוא מודול מעל עצמו, ותתי המודולים הם בדיוק האידיאלים.
טופולוגיה
מרחב טופולוגי ייקרא נתרי אם כל סדרה יורדת בהכלה של קבוצות סגורות מתייצבת לבסוף. הגדרה זו שימושית בגאומטריה אלגברית כיוון שכל יריעה אפינית תחת טופולוגיית זריצקי היא נתרית.
תנאים נוספים
בחוגים ניתן לדבר על תנאי שרשרת גם לסוגים מסוימים של אידיאלים. למשל, נאמר שחוג מקיים ACC Principal, אם הוא מקיים ACC על אידיאלים ראשיים - כלומר כל שרשרת של אידיאלים ראשיים היא קבועה לבסוף.
תל-אביב הקטנה (פסיפס זכוכית)
תל-אביב הקטנה הוא פסיפס זכוכית, מעשה ידיו של האמן הישראלי נחום גוטמן, המתאר את תולדותיה של העיר תל אביב על גבי שלושה לוחות מרכזיים הניצבים בלב מזרקה, ומוקפים במעגל שעליו 15 תמונות נוספות. הפסיפס הוצב בינואר 1976 בחזית בית העיר תל אביב-יפו בכיכר ביאליק. בשנת 2008 הוסר מהמקום, ואוחסן במחסני העירייה עד שנת 2011, עת הוצב במקומו החדש בחזית מגדל רוטשילד 1, שבשדרות רוטשילד.
היסטוריה
לאחר שעברה עיריית תל אביב למשכנה הנוכחי ברחוב אבן גבירול, הוחלט לשפץ את המבנה הקודם ברחוב ביאליק ולפתוח בו מוזיאון היסטורי לתולדותיה, וכן לשקם את הכיכר שבחזיתה. התוכנית המקורית הייתה להקים בכיכר מזרקה מוקפת דשא, אך ב-1971 הזמינה העירייה עבודת פסיפס מהאמן נחום גוטמן, שתוכנה יכלול את תולדות העיר ואשר תוצב במרכזה של המזרקה. גוטמן נענה לבקשה וכתב בתשובה כי:
אולם היצירה שעיצב גוטמן התייחסה בחלקה הגדול לא רק לתולדות תל אביב שהכיר בילדותו, אלא גם לאלה של יפו משך אלפי שנות קיומה. הפסיפס עוצב בסטודיו בעיר רוונה באיטליה והכנתו הסתיימה תוך עשרה חודשים. אולם בשל קשיים בירוקרטיים שונים ובשל כך שהסתבר שלוחות היצירה מסתירים את חזיתו של בית העיר, היו שהציעו להעביר את הפסיפס למקום אחר, והצבת הלוחות בכיכר התעכבה עד שנת 1974. חנוכת האתר נערכה רק בשנת 1976, ובשנת 1978 נסגרה המזרקה לשיפוץ, לאחר שהסתבר כי הרכב המים פוגע באבני הפסיפס.
מאז ועד היום מטפלים במים ובפסיפס שמתוחזק שימורית 4 פעמים בשנה באחריות העירייה ובביצוע השימורי של אמיר ג'נאח.
ב-30 באוגוסט 2013 נפתחה במוזיאון נחום גוטמן לאמנות התערוכה "מביאליק לרוטשילד", שהציגה את המתווים שיצר גוטמן למזרקה.
היצירה
הפסיפס עשוי ממעגל שלו שטח פנים של 36.50 מ"ר, ושלושה לוחות בטון ניצבים בגבהים שונים, שצופו באבני פסיפס בכל צדדיהם, בשטח כולל של 39.60 מ"ר. אבני הפסיפס עשויות מזכוכית בגודל של עד 1 סנטימטר, והן הושקעו בטיח רק והודבקו למקומן בדבק זכוכית.
הסצינות המרכזיות הנראות על לוחות הבטון הניצבים הן סיפור יונה הנביא המושלך לים (משמאל), מראה אחוזת בית (בתווך), והעברת ארזי הלבנון בידי שלמה מנמל יפו אל בית המקדש הראשון (מימין). בצידו האחורי של הלוח המרכזי מופיע הכיתוב "אחוזת בית, עוד אבנך ונבנית".
מזפה
מַזֵפָּה (ברוסית: Мазепа, תעתיק Mazeppa) היא אופרה בת שלוש מערכות של המלחין הרוסי פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי. ליברית האופרה נכתבה על ידי ויקטור פטרוביץ' בורנין על פי שירו של אלכסנדר סרגייביץ' פושקין בשם פולטבה. הבכורה התקיימה ב-15 בפברואר 1884 בתיאטרון הבולשוי (התיאטרון הגדול) במוסקבה.
היסטוריה
האופרה נכתבה על ידי צ'ייקובסקי בין יוני 1881 לבין אפריל 1883. הלברית התבססה על השיר של פושקין שמציין ומנציח את המלחמה וההתנגשות הגדולה בין פיוטר הגדול וקרל השנים עשר, מלך שוודיה. צ'ייקובסקי הזכיר לראשונה את פולטבה בפני המו"ל שלו בקיץ 1881 ועד מהרה נכבש מהשיר עד כדי שהחליט לחבר מוזיקה לזכר האירוע. הלברית שנכתבה על ידי בורנין, שלקח חלק גדול מהשיר המקורי של פושקין. צ'ייקובסקי לא היה מרוצה מהלברית המוגמרת ותיקן אותה בעצמו ובכך הפחית למינימום את מספר שירי פושקין ביצירה. הצגת הבכורה התקיימה ב-15 בפברואר 1884 בתיאטרון הבולשוי במוסקבה, בהצלחה רבה, עד כדי כך שאפילו הצאר אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה בירך את המלחין.
מערכה ראשונה
ההטמאן המזדקן של הקוזקים, מזפה, התאהב בבתו של קוצ'וביי. הנערה גומלת על אהבתו של מזפה, אף על פי שכבר יש לה מחזר בדמותו של חבר ילדותה, אנדריי. כאשר מזפה מבקש את ידה של הנערה, קוצ'וביי מתפרץ בזעם ומסרב. עם זאת, הנערה לא מקשיבה לאביה ובורחת עם מזפה. קוצ'וביי אינו יכול להשלים עם אובדן בתו ולכן פונה אל הצאר, פיוטר הגדול ובודה עלילה על מזפה כאילו ההטמאן מבקש להפיל את שלטון הצאר.
מערכה שנייה
הצאר אינו מאמין בקצ'וביי, רואה דרך דבריו ומבין את קנאת האב שנעלב. הוא עדיין סומך על מזפה, אז במקום להעניש אותו, הוא מוסר אותו לידיו של מזפה. מזפה שנהיה מודע כך לבגידתו של קוצ'וביי, עוצר ומענה אותו ואחר כך מורה על הוצאתו להורג. הוא מספר לנערה, מריה, שאביה בגד בקוזקים ובגלל זה יש להעניש אותו. אז קורה אירוע בלתי צפוי. אמה של מריה מופיעה. היא מזהירה את הנערה שהבוגד הוא בעצם מזפה ומבקשת ממנה ללכת לצאר כדי להציל את קוצ'וביי. הנערה הזעופה ממהרת למזפה כדי לבקש מחילה לאביה, אבל כבר מאוחר מדי: אביה הוצא להורג. מרחוק נשמע רעש קרב. כוחות שוודים אויבים מגיעים. מזפה מורה להתכונן לקרב.
מערכה שלישית
בקרב בפולטבה מנצחים צבאות הצאר את השוודים ואת בעלי בריתם הקוזקים. מזפה, על מנת להציל את עצמו, מנסה להסיט את החשד לבגידת חסידיו לשעבר של קוצ'וביי וכדי לתת משקל לדבריו, פוצע למוות את אנדריי עצמו, שלמעשה סייע לחיילי הצאר. גם מריה השבורה והאבודה מגיעה לשדה הקרב. היא פוגשת את מזפה הנמלט, אך לא מזהה אותו. היא ממשיכה לשוטט עד שמוצאת את אהובה הגוסס, אנדריי. היא שרה לו שיר ערס שהיא מזהה אותו כילד ואז נופלת עליו ללא רוח חיים.
הפרוטוקולים של אושוויץ
הפרוטוקולים של אושוויץ, הידועים גם בשם דו"חות אושוויץ, שפורסמו במקור בשם מחנות ההשמדה הגרמניים של אושוויץ ובירקנאו, הם אוסף של דו"חות שכתבו שלושה עדי ראייה בין השנים 1943–1944 על הרצח ההמוני שהתרחש במחנה הריכוז אושוויץ בפולין הכבושה בידי גרמניה במהלך מלחמת העולם השנייה. דיווחי עדי הראייה ידועים בנפרד כדו"ח ורבה-וצלר, דו"ח הרב-סרן הפולני (למעשה סטודנט לרפואה בשם יז'י טבו, Jerzy Tabeau) ודו"ח רוזין-מורדוביץ' (Rosin-Mordowicz).
תיאור
דו"ח ורבה-וצלר הופץ בהרחבה על ידי קבוצת העבודה מברטיסלבה באפריל 1944, תורגם להונגרית על ידי שרה פרידלנדר, ובעזרתו של הדיפלומט הרומני פלוריאן מנוליו, הדו"ח או הסיכום הגיעו לג'ורג'ה מנדל-מנטלו, המזכיר הראשון של שגרירות אל סלוודור בשווייץ, דרך סגן הקונסול השווייצרי קרל לוץ בבודפשט. מנטלו פרסם זאת מיד. הדבר עורר הפגנות בשווייץ, דרשות בכנסיות בשווייץ על מצבם הטראגי של היהודים וכ-400 כותרות בעיתונות השווייצרית במחאה על רציחות היהודים. ייתכן שהאירועים בשווייץ היו בין השיקולים שהובילו לאיומי גמול נגד יורש העצר ההונגרי מיקלוש הורטי על ידי הנשיא רוזוולט, וינסטון צ'רצ'יל ואחרים, אירועים שאחריהם (אם כי לא ברור עד כמה בגללם) עצר את הורטי את השילוחים ההונגריים למחנות המוות ב-1944. הדו"חות המלאים פורסמו על ידי הוועד לענייני פליטים בארצות הברית ב-26 בנובמבר 1944 תחת הכותרת מחנות ההשמדה של אושוויץ ובירקנאו בשלזיה עילית. דו"חות אלה הוגשו כראיה במשפטי נירנברג כמסמך 022-L, והם מוחזקים בארכיון הוועד לענייני פליטים, בספרייה ובמוזיאון הנשיאותיים על שם פרנקלין רוזוולט בהייד פארק, ניו יורק.
לא ידוע מתי נקראו מסמכים אלה לראשונה הפרוטוקולים של אושוויץ, אך ייתכן שרנדולף ל. ברהם היה הראשון שעשה זאת. הוא השתמש במונח זה בספרו The Politics of Genocide: The Holocaust in Hungary (1981).
עונת 1985/1986 בליגת העל ההולנדית
עונת 1985/1986 הייתה העונה ה-30 של ליגת העל ההולנדית בכדורגל, שהיא הליגה ההולנדית הבכירה. בסיום אותה עונה זכתה פ.ס.וו. איינדהובן באליפות הליגה. הראקלס אלמלו, ניימכן ומ.ו.ו מאסטריכט ירדו לליגת המשנה.
מבנה
על ניצחון הוענקו 2 נקודות ועל תיקו נקודה בודדת. הליגה כללה 18 קבוצות, (15 ששיחקו בעונה שעברה, אליהן הצטרפו ניימכן, פנלו 03 והראקלס אלמלו שעלו מליגת המשנה) ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 17 משחקים כל אחד - 34 מחזורים בסה"כ. בסיומם הראשונה זכתה באליפות והקבוצות במקומות 16, 17 ו-18 ירדו לליגת המשנה.
The Continuum Project
The Continuum Project (בעברית: פרויקט הרצף) הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמרת-יוצרת הקנדית לינדזי אל. האלבום יצא לאור ב-25 במאי 2018, על ידי חברת התקליטים סטוני קריק. מתוך האלבום לא יצאו סינגלים והוא מכיל גרסאות מחודשות לשירי האלבום Continuum, של ג'ון מאייר.
האלבום הגיע למקום ה-28 במצעד האלבומים העצמאיים.
רקע
עבור שני השירים "" ו-"Dreaming with a Broken Heart", צולמו וידאו קליפים מלאים.
כיכר הכנסת
היסטוריה
ראשית הכיכר בשנות ה-20 של המאה ה-20, כשנחנך קזינו גלי אביב על שפת הים, ורחוב אלנבי הוסט מערבה ממסלולו המקביל לים, כדי לקשר את העיר לקזינו. מקום זה (שעדין לא היה צומת) היה בשנות העשרים הנקודה היחידה בתל אביב שבה רחוב ראשי הגיע לחוף הים. ב-1924 נפתחו בסמוך לנקודת המפגש של רחוב אלנבי עם הקזינו חוף רחצה מסודר ובתי מרחצאות. עם הזמן נבנו מתקני חוף נוספים, ורחוב מקביל לחוף הים, הוא רחוב הרברט סמואל של ימינו. בעקבות זאת הפך המקום לכיכר בעל מבנה של מניפה, ונבנה בו מעגל תנועה.
ב-1939 נהרסו בניין הקזינו ומתקני החוף, ונבנתה טיילת. בהזדמנות זו גם שונה עיצובה של הכיכר, ואי התנועה הורחב והפך לכיכר של ממש.
בתחילת שנות ה-30 נבנו בצד הצפוני ובצד הדרומי של הכיכר שני בתי מלון. הבניין הצפוני היה מלון וקפה סן רמו. בשנת 1949 התקיימו ישיבות הכנסת הראשונה בבניין קולנוע קסם, עד שהכנסת עלתה לירושלים בדצמבר אותה שנה. חדריו של מלון סן רמו שימשו לשכות לחברי הכנסת ובו החל דרכו מזנון הכנסת. לאחר מכן השתכנה בבניין האופרה הישראלית מייסודה של אדיס דה פיליפ, אשר פעלה במקום עד לשנת 1982.
כבר בשנות ה-50 החל האזור להידרדר, והציבור הדיר רגליו ממנו. הרחצה בחופים הסמוכים נאסרה בשל זיהום המים. בתי הקפה שלצד הכיכר הפכו לברים מפוקפקים ולמרכזי הימורים וזנות. בתקופה זו גם בוטל מעגל התנועה שהיה בכיכר והורחבו הרחובות.
בשנות ה-80 הוחלפה הטיילת המוזנחת בטיילת חדשה ורחבה, החופים נוקו, והציבור שב לפקוד את המקום. בשנת 1988 שונתה שוב חזות הכיכר. הכבישים הוצרו, נחסם הכביש מחוף הים אל רחוב אלנבי לצורך הקמת רחבה ומזרקה. בניין קולנוע קסם נהרס, ובמקומו נבנה מגדל האופרה, שכולל מספר קומות מסחריות ומגדל מגורים. הבניין משמר את עיצוב הקשתות של הבניין שנהרס, וכולל פינת הנצחה שמאזכרת את התקופה שבה שימש הבניין הישן כמשכן הזמני של הכנסת. בשנות ה-90 שופצו גם בניינים נוספים סמוך לכיכר.
בחודש ינואר 2022 נהרסה הכיכר לטובת מדרחוב שיוקם ברחוב אלנבי הסמוך במסגרת פרויקט הקו הסגול של הרכבת הקלה בתל אביב.
הנצחה
לאחר הריסתו של בניין קולנוע קסם והכנסת הראשונה הוצבה לוחית זיכרון בבניין מגדל האופרה לציון מושבה של הכנסת הראשונה.
אימלדה מרקוס
אימלדה רומולדז מרקוס (בטאגאלוג: Imelda Romuáldez Marcos, ידועה כ"פרפר הברזל", נולדה אימלדה רמדיוס ויסיטסיון רומואלדס ב-2 ביולי 1929) היא פוליטיקאית פיליפינית, אלמנתו של דיקטטור הפיליפינים פרדיננד מרקוס. מילאה תפקידים שונים בממשלה עד שנת 1986, השנה בה בעלה הודח מתפקידו לאחר מרד עממי, בעקבותיו הם גלו להוואי.
ביוגרפיה
מרקוס, ילידת מנילה, הייתה מלכת היופי של עיר הולדתה בהיותה בת 18. בשנת 1954 נישאה לפרדיננד, שהיה חבר בבית הנבחרים הפיליפיני.
מרקוס הייתה הפוליטיקאית הראשונה שנבחרה כחברה בבית המחוקקים הפיליפיני בשלושה מיקומים גאוגרפיים (מנילה, לייטה, צפון אילוקוס). מרקוס שימשה כשגרירה מיוחדת של הפיליפינים לכינון היחסים הדיפלומטיים בין מדינה זו לבין סין, ברית המועצות ומדינות הלוויין שלה באירופה, ואסיה.
מרקוס הייתה ידועה בכינויה "פרפר הפלדה", בשל היותה אישה נאה בצעירותה, אך גברת קשוחה וחסרת רחמים לצד בעלה. בנוסף, הייתה ידועה לשמצה כגברת ראשונה מושחתת וסמל לפזרנות, בעיקר לאחר שנתגלה אוסף הנעליים הגדול שלה, שכלל על פי השמועות כ-3,000 זוגות, אך לאחר זמן מה "תוקן" מספר זה ונאמר כי אוסף הנעליים שלה, שסימל את שחיתותה, ואהבתה למותגים יקרים של מיטב המעצבים, כלל "רק" 1,000 זוגות.
בפברואר 1986 היא נמלטה עם בעלה מהפליליפינים בעקבות חשש שמורדים בפיליפינים יפגעו בהם. בנובמבר 1991, שלוש שנים לאחר מות בעלה, חזרה לפיליפינים וניסתה להיבחר לנשיאות המדינה, אולם זכתה לתמיכה מועטה. אך בשנת 1995 זכתה בבחירות לבית הנבחרים כמייצגת מחוז לייטה.
במהלך השנים מרקוס הורשעה באשמת שחיתות. באמצע שנות ה-90 נידונה ל-12 שנות מאסר, אולם עונשה בוטל בעקבות ערעור שהגישה. בשנת 2001 הואשמה בהעברת כספים לחשבונות בבנק בשווייץ, בשנת 2008 התקבל ערעורה בשנית אך ב-2018 הורשעה בשבע עבירות שחיתות.
למרקוס שלושה ילדים, אים מרקוס-מנטוק, פרדיננד "בונגבונג" מרקוס (שנבחר לתפקיד נשיא הפיליפינים בעקבות הבחירות לנשיאות הפיליפינים של 2022), ואירין מרקוס-ארנטה.
דורית מילמן
דורית מילמן (נולדה ב-3 באוקטובר 1974) היא רקדנית ישראלית.