cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מערכת הקואורדינטות המשוונית
מאקליפטי למשווני
sin α cos δ = cos ε sin λ cos β - sin ε sin β
ממשווני לאקליפטי
sin β = cos ε sin δ - sin α cos δ sin ε
cos λ cos β = cos α cos δ
sin λ cos β = sin ε sin δ + sin α cos δ cos ε
הערה לגבי פתירת מערכות המשוואות
על אף שנראה מתבקש "לפשט" את מערכות המשוואות ולהישאר עם ביטוי אחד לכל רכיב, אין הדבר כדאי שכן הפונקציות הטריגונומטריות אינן חד-חד ערכיות. לדוגמה, במערכת השנייה ניתן לחלק את שתי המשוואות האחרונות זו בזו ולקבל ביטוי יחיד ל-tan λ, אולם צעד זה לא יהיה כדאי מאחר שפונקציית tan-1 "מניחה" שהזווית המבוקשת היא בין 0-180° בעוד ש-λ יכולה לקבל כל ערך בין 0-360°. כאשר מדובר ב-β הדבר לא משמעותי מאחר הערך שלה מוגבל מראש ל-90°- עד 90°+.
בפועל, כאשר מדובר בעצמים הקרובים למישור המלקה, מספיקה משוואה אחת כדי לקבוע את λ, משום שהיא באותו רביע כמו α.
שמואל ברוך
הרב שמואל ברוך (תרנ"ט, 1898, זאכו, כורדיסטן - א' באייר תשנ"ד, 12 באפריל 1994, ירושלים) היה מראשי יהדות כורדיסטן, בעל אות יקיר ירושלים על פעולותיו למען העדה הכורדית.
ביוגרפיה
נולד בשנת תרנ"ט (1898) לרב יוסף בנימין, מנהיגה הרוחני של קהילת יהודי זאכו ואב בית הדין.
חיים רומנו (מנהל)
חיים רומנו (נולד ב-10 בספטמבר 1954) הוא מנהל ישראלי, לשעבר מנכ"ל חברת התעופה "אל על" ופרטנר תקשורת (מותגי Orange ו-012).
שמואל ברוך
ביוגרפיה
הוא הוסמך לרבנות, ובפטירתו של אביו בשנת תרע"ו (1916) קיבל על עצמו, כשהוא בן 18 שנה בלבד, למלא את החלל בהנהגתה הרוחנית של קהילת יהודי זאכו. בשנת תרפ"ה (1925) יצא בדרכו לארץ ישראל עם עשר משפחות נוספות שאותן שכנע להצטרף לעלייתו. בהגיעו לירושלים נמנה עם מייסדי שכונת זיכרון יוסף הסמוכה לשוק מחנה יהודה.
כשנה לאחר עלייתו שב לזאכו כדי לשכנע עוד משפחות לעלות, ואכן משפחות נוספות עלו בזכותו.
חיים רומנו (מנהל)
רומנו שירת בחיל הים ובתפקידו האחרון היה סגן ראש מספן כוח האדם (רמכ"א). לאחר מכן היה ראש מרכז תעסוקת אזרחים בצה"ל, ובשנת 1996 פרש מצה"ל בדרגת אלוף-משנה. בשנים 1996–1998 היה ראש אגף משאבי אנוש בשירות הביטחון הכללי. בשנת 1998 מונה לסמנכ"ל משאבי אנוש ותשתיות בחברת פרטנר תקשורת, בשנת 2000 מונה לסמנכ"ל שירות לקוחות, בשנת 2002 מונה לסמנכ"ל מכירות ושירות לקוחות, ובשנת 2004 מונה למשנה למנכ"ל החברה.
בעקבות השתלטותה של משפחת בורוביץ' על חברת התעופה "אל על", מונה רומנו ב-10 במרץ 2005 למנכ"ל החברה, ובדצמבר 2009 פרש מתפקידו.
שמואל ברוך
ביוגרפיה
בשנת תר"צ הקים את "ועד העדה הכורדית" שלימים היה הבסיס ל"התאחדות העדה הכורדית". הוועד שהוכר על ידי השלטונות הבריטיים פעל בסיוע הסוכנות היהודית והצליח לקבל רישיונות עלייה ולהעלות 25 משפחות רבנים.
עם העלייה הגדולה של יהדות כורדיסטן פעל להביאם באופן מרוכז לירושלים. הוא ייסד את החברה קדישא לעדה הכורדית, והמשיך עד יומו האחרון לשמש כמנהיג רוחני לבני עדתו, לערוך חופה וקידושין ולהביא בבריתו של אברהם אבינו בהתנדבות.
חיים רומנו (מנהל)
ב-14 בספטמבר 2011 חזר לחברת "פרטנר תקשורת" כמנכ"ל החברה. במאי 2015 הודיע על פרישתו וב-1 ביולי אותה שנה סיים את תפקידו.
שמואל ברוך
ביוגרפיה
בשנת תשכ"ט (1969) הוענק לו אות יקיר ירושלים על פעלו למען העדה.
זכרו מונצח ברחוב על שמו במרכז ירושלים - המשכו המערבי של רחוב אגריפס.
חיים רומנו (מנהל)
מאז סיום תפקידו בפרטנר התמקד רומנו בעסקיו הפרטיים, ובנוסף הוא משמש כמנטור למנהלים בכירים במשק, מייעץ ומלווה חברות בשלבים שונים ומרצה בתחומי ניהול, ניהול משברים, יחסי לקוחות ועוד.
רומנו מתגורר בגבעתיים, נשוי ואב לשניים.
מאונה קיאה
מאונה קיאה (בהוואית ואנגלית: Mauna Kea, /ˈmounə ˈkɛjə/) הוא הר געש רדום המהווה את אחד מחמשת ההרים המרכיבים את האי הוואי, והגבוה שבהם. בשפה המקומית משמעות שמו היא הר לבן, כיוון שמדי חורף מתכסה ראש ההר בשכבת שלג. פסגת המאונה קיאה נמצאת בגובה 4,207 מטרים מעל גובה פני הים אך בגובה 10,203 מטרים מעל קרקעית האוקיינוס השקט ובכך הוא ההר הגבוה ביותר בעולם לפי מדידה זו.
גאולוגיה
האי הוואי מורכב מחמישה הרי געש, הבולטים שבהם הם מאונה קיאה ומאונה לואה. ההערכה היא כי ההר התפרץ מהאוקיינוס השקט לפני כ 250,000 שנים, ויצר קלדרה. ההתפרצויות הבאות היו אלימות יותר באופיין ויצרו את צורתו הקונית של ההר.
הפסגה
פסגת המאונה קיאה משמשת כמצפה כוכבים כבר מהעת העתיקה של ההתיישבות בהוואי. הפסגה נמצאת מעל כ-40% מאטמוספירת כדור הארץ וכ-90% מלחץ האדים של המים ובכך יוצרת תנאים מצוינים לצפייה בשמי הלילה. בנוסף, הפסגה נמצאת מעל שכבת האינוורסיה ולכן מתאפשרים בה מעל ל-300 לילות בשנה בהם ניתן לצפות בשמיים נקיים. מיקומה על כדור הארץ מאפשר תצפית לשני חלקי השמיים של כדור הארץ, הצפוני והדרומי. מבנה ההר איפשר סלילת דרך ובכך הקל על קביעת המצפים בפסגה. בשל מספר התושבים המועט על האי, זיהום האור הוא קטן, ומשפר את תנאי הצפייה.
אלעזר שטרן
ביוגרפיה
אלעזר שטרן נולד ביד אליהו שבתל אביב, בנם של לוי ליפו ושרה (לבית אייזנר), ניצולי השואה ששרדו את מחנה ריכוז מאוטהאוזן ומחנה השמדה אושוויץ-בירקנאו. שטרן למד בבית ספר יסודי ממלכתי-דתי "עציון" והישיבה התיכונית נתיב מאיר (ב"כיתת האלופים" - כינוי לכיתה שממנה יצאו 3 אלופים בצה"ל: אלעזר שטרן, יאיר נוה וישי בר, וכן הרב הצבאי הראשי תא"ל רפי פרץ), והדריך בסניף בני עקיבא ביד אליהו. בעוד רבים מחבריו הצטרפו לגוש אמונים התנגד שטרן לדרך זו וראה בה הפרת חוק ומרידה בשלטון.
בעל תואר ראשון בלימודי ארץ ישראל וכלכלה מטעם אוניברסיטת בר-אילן, תואר שני במינהל עסקים מטעם אוניברסיטת תל אביב ותואר שני בניהול משאבים אסטרטגיים מהאוניברסיטה לביטחון לאומי שבוושינגטון, ארצות הברית.
שירות צבאי
בשנת 1974 שטרן התגייס לצה"ל והתנדב לצנחנים לגדוד 890. עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר אותו סיים בהצטיינות. שימש מפקד כיתה ויצא לקורס קציני חי"ר. משנת 1976 שירת כקצין בתפקידי פיקוד בחטיבה, מתפקיד מפקד מחלקה בגדוד 890 עד למפקד גדוד 202. בהיותו סגן מפקד פלוגה בגדוד 890 השתתף במבצע מנורה תחת פיקודו של המ"פ אריה נייגר ופיקד על כוח משנה שהשמיד יעד מחבלים שבו היו תותחים ומרגמות. בקרב נהרגו שבעה מחבלים ומחבל אחד נשבה. לכוח עליו פיקד שטרן לא היו נפגעים. לאחר מכן שימש מדריך בבה"ד 1. בשנת 1979, עת שימש כמפקד פלוגה בגדוד 890, ערך סיור בגזרת הר דב למשפחת מנס ששכלה את בנה,, שהיה קשרו האישי של שטרן כששימש כמ"מ, בתאונת אימונים במהלך תרגיל מסכם בקורס מ"כים. לאחר מותו התגייסה אחותו של אילן, דורית, והייתה לפקידה הפלוגתית של שטרן, ולימים אשתו. בעוד הסיור מתקיים התקבל דיווח על חוליה בת שלושה מחבלים מארגון החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין שנעה בין הכפר שובא לכפר חמאם שבדרום לבנון. אף כי נאסר עליו להשתתף במרדף אחר החוליה, הקפיץ שטרן את כוח הכוננות הפלוגתי ועם עוד כשישה לוחמים נע לעבר המחבלים, נתקל בהם מטווח קצר והרגם. יאנוש בן גל, אלוף פיקוד צפון, העניק לשטרן תעודת הערכה על הדרך בה פיקד על הקרב.
במבצע שלום הגליל פיקד תחילה על החפ"ק של מפקד עוצבת האש, תא"ל עמוס ירון, ומספר ימים לאחר הטבח בסברה ושתילה מונה לסגן מפקד גדוד 202 של הצנחנים. בשנת 1984 מונה למפקד בסיס האימונים החטיבתי של הצנחנים ולאחר שנתיים בתפקיד זה מונה למפקד גדוד 202. בשנת 1987 השתחרר מצה"ל, ועבד בהוראה בבית ספר תיכון בנצרת. בתקופה זו שירת במילואים כמפקד גדוד צנחנים בעוצבת שועלי מרום. בשנת 1989 חזר לצה"ל, ובשנים 1989–1990 שירת כסגן מפקד חטיבה אזורית בגבול הצפון, בשנת 1991 מונה למפקד חטיבה 226 חטיבת צנחנים במילואים, ובמקביל לראש תורת חי"ר וצנחנים במפקדת קחצ"ר, בתפקידיו אלו שימש עד שנת 1993. בשנים 1993–1996 שירת כמפקד בית הספר לקצינים (בה"ד 1). שטרן התפרסם כאשר כמפקד בית הספר לקצינים, הדיח שלושה צוערים שלא פינו מקום ישיבה לנוסעת זקנה באוטובוס. במהלך תפקידו יזם והוציא לפועל את פרויקט עדים במדים, שליחת משלחות של חיילי צה"ל במדים לפולין ולארצות נוספות, בעקבות אירועי השואה.
בשנת 1996 נשלח ללימודים באוניברסיטה לביטחון לאומי (NDU), שבוושינגטון הבירה, ארצות הברית. לאחר מכן שימש סגן מפקד עוצבת געש בשנים 1998–1999. בשנת 1999 מונה למפקד עוצבת להב, אוגדה משוריינת במילואים, אך לאחר מספר חודשים האוגדה נסגרה, עקב החלטה על סגירת מספר יחידות בצה"ל. בהמשך אותה שנה מונה לקצין החינוך הראשי (קח"ר). במהלך תפקידו כקח"ר עבר החיל תהליך של שינוי אסטרטגי ובמסגרתו טבע שטרן את מהות תפקידו של צה"ל: "עם בונה צבא בונה עם". אחדים מהנושאים בהם עסק בתפקידו זה עוררו מחלוקת, ובהם הצעתו לבטל את תקן יועצת הרמטכ"ל לענייני נשים; בקשתו "לבצע עבודת מטה בעניין הפרדה בין דמם של חללים שנפלו בקרב ולחללים אחרים"; איגרת בה כתב בקשר להתנהגות חיילי צה"ל בשטחים בזמן האינתיפאדה השנייה: "גם הישר בבני האדם, כמעט מצווה ללבוש מידה מסוימת של אכזריות וחימה בצאתו למלחמה"; סגירת השבועון "במחנה" למשך כמה שבועות, לאחר פרסום כתבת שער על קצין במילואים בדרגת אלוף-משנה שיצא מהארון, והתרת פעילתו מחדש רק בליווי ועדה מייעצת. לטענתו של שטרן, נסגר העיתון בשל רצף של תקלות. אחת הפעולות המרכזיות של שטרן כקח"ר הייתה הובלה של ועדה מיוחדת שניסחה מחדש את "רוח צה"ל" - הקוד האתי של צה"ל; השינויים מהקוד האתי, שנוסח לראשונה בעבר על ידי ועדה בראשות פרופ' אסא כשר, עוררו ויכוחים קשים בצה"ל ומחוצה לו, אולם בסופו של התהליך אושרו השינויים ונקבע "רוח צה"ל" התקף עד היום.
ראש אגף משאבי אנוש
ביולי 2004 מונה לראש אגף כוח אדם, שאת שמו שינה ב-2005 ל"אגף משאבי אנוש" (שינוי שאירע קודם לכן בארגונים רבים). ב-17 ביולי 2008 הוחלף בתפקיד בידי אלוף אבי זמיר, שהחזיר את שם האגף ל"אגף כוח אדם". בתפקידו כראש אכ"א הוביל את צה"ל לעיסוק מוגבר בתחומי חינוך יהודי ודמוקרטי: יזם והקים את פרויקט הגיור "נתיב" שבמסגרתו התגיירו למעלה מ-8,000 מתגיירים יוצאי חבר העמים, קידם וטיפח את קליטת העלייה בצה"ל, חיזק את הקשר של צה"ל עם יהדות התפוצות והקים את תוכנית מחצ"בים המקנה מנהיגות חינוכית יהודית ודמוקרטית לקצונה הבכירה בצה"ל ובשירותי הביטחון השונים.
בנוסף לכך, הוריד את רף הרישום הפלילי הפוסל מועמד לשירות ביטחון מלשרת בצה"ל, ובכך התיר למשתמשים בסמים ובעלי רישום פלילי נרחב יותר להתגייס. החלטה זו נבעה מהגישה שצה"ל הוא צבא העם, ובשל כך יש לאפשר לכל מי שמעוניין ומסוגל להצטרף לשורותיו. שטרן התבלט בהתבטאויותיו ובפעולותיו נגד ריבוי המקבלים פטור משירות צבאי, כגון זמרים מפורסמים. הוא התבטא גם נגד האחוז הנמוך של תושבי תל אביב המתגייסים לשירות קרבי.
שטרן נהג להורות לפקודיו להקפיד להשתמש גם בתאריכים עבריים. הוא נודע כקפדן בעניינים משמעתיים והתפרסם במקרה שבו רדף אחרי חייל בעל הופעה מרושלת בטרמפיאדה הסמוכה למחנה צריפין. החלטתו להדיח את חננאל דיין, חייל שזכה באות מצטיין הנשיא וסירב ללחוץ את ידו של הרמטכ"ל דן חלוץ עקב חלקו ביישום תוכנית ההתנתקות, עוררה הדים. שטרן מסר לעיתונאי יאיר לפיד מסמכים צבאיים הנוגעים לדיין, בהם פרטים אישיים שלו. דיין הגיש נגדו תביעה על פגיעה בפרטיותו על שהדליף ליאיר לפיד. בהסכם פשרה בין שטרן לדיין הוסכם כי צה"ל, ולא שטרן, ישלם לדיין פיצויים בסך 31,500 ש"ח. בעקבות הדברים ננזף שטרן על ידי הרמטכ"ל דן חלוץ.
בסוף מרץ 2007 הצהיר שטרן על כוונתו לשנות את מתכונת גיוס חיילי הנח"ל, ובכך להביא לפירוק המסגרת המחזיקה את הגרעינים הבוגרים של תנועות הנוער. שטרן הצהיר פעמים רבות שבכוונתו לצמצם את היקף פעילותן של ישיבות ההסדר. במסגרת זו, ביטל את רוב המחלקות ההומוגניות של בני הישיבות שהיו נהוגות עד כניסתו לתפקיד, והפך אותן למחלקות משולבות של בני ישיבות וחילונים. כן ביטל את מחלקות בני הישיבות בחטיבות הצנחנים וגולני, אך בתחילת 2008 חזר בו וביטל את החלטתו הקודמת.
אף על פי ששטרן הוא חניך מוסדות הציונות הדתית, הוא ספג ביקורת בקרב הציבור הדתי ובקרב המתנחלים בשל שירותו כקצין בכיר בצה"ל בעת תוכנית ההתנתקות ובשל צעדיו כראש אגף משאבי אנוש נגד ישיבות ההסדר. באחת הפעמים אף הותקף על ידי חרדים ודתיים-לאומיים בעת שבא להתפלל בכותל המערבי (אחד מתוקפיו, הרב ישראל אריאל, הורשע ונידון לקנס ולמאסר על תנאי). שטרן השתחרר מצה"ל ביולי 2008. יום לפני שחרורו מצה"ל, הודיע רשמית למשפחת גולדווסר על זיהוי גופת בנם, אהוד גולדווסר, שנחטף בידי חזבאללה ב-2006. משם נסע למשפחת רגב, שרק כחצי שעה קודם, קיבלו הודעה דומה על בנם אלדד רגב.
לאחר שירותו בצה"ל
בשנת 2009 יצא לאור ספרו האוטוביוגרפי "משא כומתה – ניווטים בגובה העיניים". ביוני 2012 יצאה לאור מהדורה חדשה של הספר בשם "משא כומתה – צה"ל והחברה הישראלית נלחמים על זהותם" הכוללת קטעים חדשים ובהם התוכנית להסדרת הפטור משירות צבאי לחרדים (בעקבות ביטול חוק טל בבג"ץ), ומכתב גלוי לגלעד שליט ומשפחתו, עם שחרורו והשתלבותו מחדש בחיי החברה בישראל. באוקטובר 2012 יצאה לאור המהדורה של הספר בתרגום לאנגלית בשם "Struggling Over Israel's Soul: An IDF General Speaks of His Controversial Moral Decisions". על עטיפת הספר מופיעות המלצותיהם של הנשיא שמעון פרס והסופר ניצול השואה אלי ויזל.
החל מחודש אוגוסט 2010 ועד לשנת 2012 כיהן שטרן בהתנדבות כיו"ר הקרן לרווחה לנפגעי השואה בישראל. בשנים 2011 עד 2012 גם כיו"ר הפרויקט הלאומי האתיופי (ENP).
פעילות ציבורית
בסוף שנת 2012 הצטרף למפלגת "התנועה" בראשות ציפי לבני ושובץ במקום הרביעי ברשימתה לכנסת, ובשל כך הישעה עצמו מתפקידו כיו"ר הקרן לרווחה לנפגעי השואה בישראל. עם זכייתה של המפלגה ב-6 מנדטים בבחירות לכנסת התשע עשרה נבחר שטרן לכנסת.
כחלק מחברותו בכנסת, היה שטרן חבר בוועדת החוץ והביטחון, בוועדת הכספים ובוועדת החוקה, חוק ומשפט. ביוני 2013 הקים, יחד עם חבר הכנסת יצחק הרצוג, שדולה בשם "עם, דת ומדינה", ששמה לה למטרה ליישם את אמנת גביזון-מדן.
בנובמבר 2014 עברה החלטת ממשלה לביצוע רפורמה במערך הגיור בישראל שעיקרה להקל את מערך הגיור על ידי הקמת הרכבים בני שלושה דיינים בראשות רבני ערים. החלטה זו עברה בעיקר בעקבות יוזמה של שטרן שפעל להעברת חוק בנושא.
לאחר הקדמת הבחירות לכנסת העשרים בדצמבר 2014, הודיע שטרן על פרישתו ממפלגת "התנועה", ולאחר כחודש הודיע על הצטרפותו ל"יש עתיד", והוצב במקום ה-12 ברשימת המפלגה לכנסת. בבחירות זכתה המפלגה ב-11 מושבים בלבד, ושטרן נשאר בתחילה מחוץ לכנסת, אולם עם פרישתו של שי פירון חזר לכהן כחבר הכנסת. בכנסת ה-20 כיהן שטרן כחבר בוועדת החוץ והביטחון, בוועדת חוקה, חוק ומשפט ובוועדת הכנסת.
ב-20 ביולי 2017 חייבה ועדת האתיקה של הכנסת את שטרן להתנצל בפני ארגון חותם בעקבות אמירות בוטות ופוגעניות כלפי יו"ר הארגון, הרב עמיטל בראלי, שכללו רמיזות מיניות.
ביולי 2018 אישרה הכנסת חוק שיזמו שטרן ואבי דיכטר, המקזז מהכספים שישראל מעבירה לרשות הפלסטינית את המשכורות שהיא משלמת למחבלים.
בנובמבר 2018, במהלך נאום של שטרן מעל דוכן הכנסת הוא החליף האשמות עם שרת התרבות מירי רגב בעניין שירותם הצבאי, ובין היתר אמר לה "את יודעת שאני יודע איך התקדמת, לא כדאי". פוליטיקאים מימין ומשמאל הציגו את הדברים כרמיזה סקסיסטית וגינו אותה. שטרן הכחיש הקשר סקסיסטי וטען שהתכוון לכך שרגב קודמה בגלל התנהלות מתחנפת לבכירים ממנה. יאיר לפיד, ראש מפלגתו של שטרן, כתב שהוא מאמין לשטרן וגיבה אותו. רגב ואחרים קבלו על האמירה לוועדת האתיקה של הכנסת, שמסרה לשטרן כי מן הראוי שיתנצל. שטרן אכן כתב שהוא מצטער על כך שרגב ורבים אחרים הבינו את דבריו בהקשר מיני.
בבחירות לכנסת ה-21 הוצב במקום ה-8 ברשימת יש עתיד לכנסת ולאחר שזו התאחדה עם המפלגות חוסן לישראל ותל"ם, הוצב במקום ה-21 ברשימת כחול לבן לכנסת ונכנס שוב לכנסת. בעקבות המשבר הפוליטי בישראל ובחירות הבזק, שובץ באותו מקום גם בבחירות לכנסת ה-22 וה-23.
בבחירות לכנסת ה-24, שובץ במקום ה-7 ברשימת יש עתיד לכנסת ונבחר לכהונה נוספת לכנסת. ביוני 2021 ועם השבעת ממשלת ישראל השלושים ושש מונה שטרן לתפקיד שר המודיעין. ב-22 ביולי 2021 הוחלט כי שטרן ישמש כמועמד הממשלה לתפקיד יו"ר הסוכנות היהודית ובמקומו יכנס אלי אבידר לתפקיד שר המודיעין.
באוקטובר 2021 סיפר בריאיון כי כראש אכ"א נהג לגרוס תלונות שהגיעו אליו באנונימיות, כולל תלונות מחיילות על הטרדות מיניות. דבריו גררו גינוי גם מחברותיו לקואליציה, ובהמשך לכך פורסמה עדות של חיילת שטענה שבעת שהתלוננה בגלוי על הטרדה מינית איים עליה שטרן שלא תוציא את הדברים החוצה. יו"ר מפלגת "יש עתיד", יאיר לפיד, גיבה את שטרן. בהמשך פורסמה עדות נוספת על מקרה בו שטרן התעלם מתלונה על הטרדה מינית. יומיים לאחר התלונות הודיע שטרן כי הוא פורש מהתמודדות לראשות הסוכנות היהודית, וטען כי נערך לו "ציד מכשפות".
בבחירות לכנסת ה-25, שובץ בשנית במקום ה-7 ברשימת יש עתיד לכנסת.
חיים אישיים
נישא במאי 1980 לדורית מנס, אחותו של חברו ללימודים וקשרו בצבא, שנהרג בתאונת אימונים, אשר שירתה תחת שטרן כפקידה פלוגתית. דורית עובדת כמרצה ב"מרכז שורשים" הפועל תחת ארגון צהר, לזוג חמישה ילדים. שטרן נמנה עם מייסדי היישוב הדתי הושעיה בגליל, שם הוא גר.
אליפות ישראל בשחמט 1996
אליפות ישראל בשחמט 1996 הייתה האליפות ה-23 של ישראל בשחמט, היא אורגנה על ידי האיגוד הישראלי לשחמט והשתתפו בה 33 שחמטאים.
האליפות התקיימה בשיטת השווייצרית וכללה 9 סיבובים.
בתחרות זכה ליאוניד יודסין, שצבר 6.5 נקודות מ-9 אפשריות ניצח באליפות בפעם השנייה ברציפות.
פרארי 812 סופרפאסט
פרארי 812 סופרפאסט (באנגלית: Ferrari 812 Superfast) היא מכונית ספורט גראן טוריסמו איטלקית המיוצרת על ידי חברת פרארי. פרארי 812 סופרפאסט היא היורשת של פרארי F12 ברלינטה החל מאפריל 2017.
נער קריאה (סרט)
נער קריאה (באנגלית: The Reader) הוא סרט קולנוע מסוגת דרמה משנת 2008, המבוסס על רומן בשם זהה מאת הסופר הגרמני ברנהרד שלינק משנת 1995. התסריט נכתב על ידי דייוויד הר ובוים על ידי סטיבן דלדרי. השחקנים הראשיים בסרט הם קייט וינסלט, רייף פיינס ודייוויד קרוס. זוהי הפקתם האחרונה של אנתוני מינגלה וסידני פולאק, שנפטרו עוד בטרם יצא הסרט למסכי הקולנוע.
פרארי 812 סופרפאסט
הפרארי 812 סופרפאסט בעלת מנוע קדמי ללא הגדשה, הממוקם במרכז ובעלת הנעה אחורית. היא הוצגה לראשונה בתערוכת הרכב בז'נבה בשנת 2017, לרגל 70 שנה לפרארי, בגוון אדום שמכונה "רוסו סטאנטה" (Rosso Settanta, אדום 70). היא הגיעה לארץ לראשונה לקראת סוף שנת 2018.
נער קריאה (סרט)
הסרט זכה לביקורות חיוביות ופרסים רבים. וינסלט קיבלה פרס אוסקר, פרס גלובוס הזהב ופרס באפט"א על משחקה בסרט.
עלילה
הסרט נפתח ב-1995, בברלין. מיכאל ברג, עורך דין במקצועו, נזכר בפרשיה רומנטית שחווה בהיותו נער. ביום חורף גשום בשנת 1958 כשמיכאל היה בן 15, בעודו נוסע בחשמלית בעיר מגוריו נוישטאט, חש ברע, ירד לשוטט ברחוב, והקיא בפתח בית מגורים. חנה שמיץ, כרטיסנית בחשמלית ודיירת בבניין, מושיטה לו עזרה, ומלווה אותו לביתו. בדיקה רפואית מגלה שמיכאל חולה בשנית וכי עליו להחלים בביתו במשך חודשים אחדים. לאחר מכן מגיע מיכאל עם פרחים לדירתה של חנה בת ה-36 כדי להודות לה, היא מפתה אותו לקיים עימה יחסי מין, ומתפתח ביניהם רומן. באחת מפגישותיהם מבקשת חנה ממיכאל שיקרא לה מספרי הלימוד שלו, ובהדרגה הופכת קריאת ספרות לחלק משמעותי במפגשיהם. עם זאת מתאפיינים קשריהם הסודיים בריחוק מסוים, חנה אינה משתפת את מיכאל ברגשותיה או בפרטים אישיים אודותיה, ויחסה אליו כעסני ומנוכר לעיתים. יחסיהם פוגעים בקשריו עם בני גילו, עם חברה ללימודים המעונינת בקרבתו, ואף עם בני משפחתו.
פרארי 812 סופרפאסט
עיצוב
הפנים של פרארי 812 סופרפאסט מושפע מדגמי ה־F12 ברלינטה וה־לה פרארי, ובמיוחד מהצורה והמיקום של פתחי האוורור, ומקווי המתאר של לוח המחוונים.
נער קריאה (סרט)
עלילה
לאחר תקופה מסוימת, מוצע לחנה קידום לעבודה משרדית בחברת החשמליות, שבעקבותיו היא עוזבת במפתיע את דירתה מבלי להודיע למיכאל לאן עברה. ב-1966, בעת לימודיו באוניברסיטת היידלברג, הוא מגלה בעת צפייה במשפטם של פושעי מלחמה, שחנה שירתה בעבר כשומרת אס-אס במחנה ההשמדה אושוויץ. שבו הואשמו היא ואחרות. פרטים על עברה נחשפים, לרבות זימון אסירות לחדרה, שם התבקשו להקריא לה סיפורים, טרם נשלחו למותן בהליך סלקציה. במהלך המשפט מתחמקת חנה מהשוואת כתב ידה למסמך מפליל על כליאת ושריפת אסירות בכנסייה שהוצתה, מתוך כך מבין מיכאל שחנה היא למעשה אנאלפביתית המיטיבה להסתיר את מגבלתה. לרבות על ידי קבלת אחריות במודע, על רצח שגם שומרות אחרות ביצעו, שכתוצאה ממנו נפסק לה מאסר עולם, וששאר השומרות מזוכות ממנו.
פרארי 812 סופרפאסט
מנוע
למכונית יש גרסה מוגדלת של 6,496 סמ"ק (6.5 ליטר, 11.2 מ"ק) של מנוע F140 V12 בהשוואה למנוע ה־6.3 ליטר המשמש את פרארי F12 ברלינטה. המנוע מייצר 789 כוחות סוס ב־8,500 סל"ד ומומנט מרבי של 71.8 קג"מ ב־7,000 סל"ד.
המנוע מוזן מהזרקת בנזין ישירה בלחץ גבוה (350 באר) וגאומטריית יניקה משתנה שאומצה ממנועי הפורמולה 1.
נער קריאה (סרט)
עלילה
לאחר המשפט מחדש מיכאל את הקשר עם חנה. הוא שולח לה, לכלא קלטות סיפורים בקולו, שבאמצעותן היא לומדת לראשונה בחייה לקרוא ולכתוב. למרות שחנה כותבת לו, מיכאל נמנע מלהשיב למכתביה והקשר ביניהם מוגבל למשלוח הקלטות. במשך שנות ריצוי עונשה של חנה, מיכאל מנסה להקים משפחה. הוא נישא נולדת לו בת, אך בהמשך היחסים נגמרים בגירושין. בחלוף כ-20 שנה, זמן קצר לפני שחרורה של חנה, מתבקש מיכאל על ידי רשויות בית הכלא, לסייע בשיקומה, הוא שוכר לה דירה ודואג לה לתעסוקה. אך יום לפני שחרורה מתאבדת חנה בתלייה. למיכאל לא נותר אלא לממש את צוואתה, מתן כספה לניצולת שואה, כעת תושבת ניו-יורק, שליוותה כילדה את אמה להעיד במשפט נגד חנה.
פרארי 812 סופרפאסט
תיבת הילוכים
תיבת ההילוכים של פרארי 812 סופרפאסט היא בעלת 7 הילוכים, כפולת מצמדים, שיוצרה עבור פרארי על ידי ספקית מערכות ההילוכים Magna PT. היא מבוססת על תיבת ההילוכים בה השתמשו בדגם ה־458.
נער קריאה (סרט)
עלילה
בסוף הסרט מיכאל לוקח את בתו אל קברה של חנה, שם הוא מספר לה את כל הסיפור.
הפקה
חברת "מירמקס" רכשה את הזכויות לרומן הגרמני "נער קריאה" כבר בשנת 1998, אולם צילומי הסרט החלו בגרמניה רק בספטמבר 2007. במקור לוהקה קייט וינסלט לגלם את דמותה של חנה, אבל בעיות בלוחות זמנים גרמו לה לוותר על התפקיד, וניקול קידמן לוהקה כמחליפתה. בינואר 2008 הודיעה קידמן על עזיבתה את הפרויקט, וציינה את הריונה כסיבה העיקרית לכך. בשלב זה לא צולמו עדיין סצנות בהשתתפותה, והמפיקים הצליחו לגייס מחדש את וינסלט לתפקיד הראשי, מבלי לפגוע בלוחות הזמנים של ההפקה.
פרארי 812 סופרפאסט
גלגלים
הבלמים עשויים מקרבון קרמי עם דיסק בלמים מעוצב של "ברמבו", שפרארי טוענת שביצועי הבלימה שלו השתפרו ב־5.8% בבלימה מ־100 קמ"ש ל־0 ביחס לפרארי F12 ברלינטה. הבלמים מושאלים מדגם הלה פרארי, עם קוטר של 398 מ"מ (15.7 אינץ') בחלק הקדמי ו־360 מ"מ (14.2 אינץ') בחלק האחורי.
נער קריאה (סרט)
הפקה
הצילומים נערכו בערים ברלין, גרליץ וקלן, והסתיימו ביולי 2008. מפיקי הסרט קיבלו מימון של כ-700,000 דולר ממועצת הקולנוע הפדרלית של גרמניה, ובסך הכול נהנתה הפקת הסרט ממימון של 4.1 מיליון דולר מגורמים אזוריים ופדרליים שונים בגרמניה.
פרארי 812 סופרפאסט
אווירודינמיקה
פלטפורמת ההנעה אחורית עם מנוע ה-V12 הממוקם בחזית. ממערכת בקרת השלדה כוללת שילוב של אווירודינמיקה אקטיבית ופסיבית לשיפור ערכי לחץ האוויר מול הרכב על פני ה־F12 ברלינטה.
נער קריאה (סרט)
הפקה
שלינק, מחבר הרומן המקורי, עמד על כך ששפת הסרט תהיה אנגלית ולא גרמנית. תסריטאי הסרט, דייוויד הר, דחה את הרעיון שהסרט ילווה בקריינות, שתיתן ביטוי למונולוגים הפנימיים שמופיעים ברומן. הר גם שינה את סופו של הסרט, כך שיסתיים בכך שמיכאל מתחיל לספר את הסיפור של חנה ושלו לבתו.
פרארי 812 סופרפאסט
אווירודינמיקה
החלק הקדמי של המכונית נועד להגביר את הלחיצה כלפי הקרקע וכולל פתחים לקירור הבלם הקדמי, וצינורות שנועדו להגביר את זרימת האוויר מתחת לרכב. למכסה המנוע של המכונית יש תעלות להזרמת האוויר לצידי הרכב עבור כוח נוסף. למנתב האוויר האחורי בתחתית הרכב יש מדפים פעילים שיכולים להפתח במהירויות גבוהות כדי לצמצם עוד יותר את לחץ האוויר מול הרכב.
ביצועים
לפי פרארי, ל־812 סופרפאסט יש מהירות מרבית של 340 קמ"ש (211 מייל לשעה) עם זמן האצה מ־0 ל־100 קמ"ש (מ־0 ל־62 מייל שעה) של 2.9 שניות. למכונית יש יחס משקל/הספק של 2.04 ק"ג לכל כוח סוס. פרארי 812 סופרפאסט היא הפרארי הראשונה שמצוידת ב־EPS (כוח היגוי אלקטרוני). כלומר, ההיגוי של הרכב נעזר בתגבור חשמלי.
נער קריאה (סרט)
הפקה
דייוויד קרוס, שמגלם את מיכאל הצעיר, למד אנגלית במיוחד לצורך צילומי הסרט. סצנות הסקס בינו לבין וינסלט היו הסצנות האחרונות שצולמו, לאחר שמלאו לקרוס 18 שנים.
פרארי 812 סופרפאסט
פרארי 812 GTS
הפרארי 812 GTS היא גרסת הגג הנפתח לסופרפאסט הכוללת אותו מנוע אך עם 800 כוחות סוס. היא מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 3.0 שניות ומגיעה למהירות מרבת של 340 קילומטרים לשעה. את הגג הקשיח של הדגם ניתן לקפל או לפתוח בתוך 14 שניות עד למהירות של 45 קמ"ש. ישנה אפשרות להעלות חזרה את חלון הזכוכית האחורי שיפחית את משב הרוח החודר לתא הנוסעים. את החלון הזה ניתן לפתוח גם כאשר הגג סגור. היא הוצגה בספטמבר 2019.
נועדיה
נוֹעַדְיָה היא דמות מקראית, נביאת שקר בימי נחמיה. שמה מופיע ב. נועדיה היא אחת מחמש נשים הנזכרות במקרא בתואר נביאה: מרים, דבורה, חולדה ואשת ישעיהו. חז"ל המונים שבע נביאות (שרה, מרים, דבורה, חנה, אביגיל, חולדה ואסתר) אינם מונים את נועדיה, שכן לא נאמר שהייתה נביאת אמת, אלא נביאת שקר.
יש האומרים כי נועדיה כלל אינה נביאה בפני עצמה, אלא כינוי נוסף לנביא השקר שמעיה בן דליה, שפעל אף הוא בתקופה זו.
פעילותה של נועדיה
אויבים רבים היו לנחמיה. אחת מהן הייתה נועדיה, נביאת שקר, אשר פעלה בזמן שיבת ציון בירושלים:. אויביו של נחמיה ניסו להפריע לפעילותו ובעבודות הבנייה של חומת ירושלים. נביאים אלו השמיעו את נבואותיהם בשם ה'. בעל ספר נחמיה לא מספר את תוכן דברי נבואתה של נועדיה, אלא רק מציין את שמה.
רש"י בפירושו לפסוק י"ד, טוען כי נועדיה קיבלה שכר קבוע מסנבלט וזאת הסיבה להתנגדותה לנחמיה: גם לנועדיה הנביאה - היא ושאר נביאי השקר קבלו שכר מסנבלט וחבריו כדי להפחידני בנבואת שקריהם. וכך בעקבות רש"י גם מצודת דוד: כתיב: וגם לנועדיה - וגם זכור לשלם גמול לנועדיה נביאה שקרנית ולשאר נביאי השקר אשר היו מפחידים אותי בשקריהם בעבור כי קבלו שכר מטוביה וסנבלט.
לדעת אמנון שפירא, ייתכן כי לנועדיה הייתה השפעה גדולה יותר משאר הנביאים הגברים וזאת מדברי נחמיה.
זהות שמה
אין בהירות לגבי זהות השם נועדיה האם של גבר או אישה. בתרגום השבעים נכתב: "לנועדיה הנביא". אף לא ברור מדוע הוזכר שמה בספר נחמיה, היות ששמעיה הנביא היה הפעיל בימי נחמיה. שמעיה אף מוזכר מספר רב של פעמים ואף למראית עין היה תומכו. נראה כי נועדיה עמדה בראש קבוצת מתנגדים לנחמיה שעיקר טיעונה היה, שבניית החומה אינה צו אלוהי. בשמה יש ביטוי להתגלות ונועדות האל. השורש י-ע-ד, שורש שמה, טוען משה גרסיאל משתקף גם בפסוק: 'וַיֹּאמֶר נִוָּעֵד אֶל-בֵּית הָאֱלֹהִים אֶל-תּוֹךְ הַהֵיכָל'.
נועדיה לפי חז"ל ופרשני ימי הביניים
.
רבי אברהם אבן עזרא בפירושו לנחמיה ו' כותב:
דוד ומשה
הרב דוד וּמשה מתואר במסורת יהדות מרוקו כצדיק ומחולל נסים. לפי המסופר היה רב שמוצאו מירושלים, אשר סבב כשד"ר בין הקהילות היהודיות בהרי האטלס ושם נפטר בשנת 1171. מסופר בין היתר שביטל גזרה קשה שהפילה חללים רבים, יהודים ומוסלמים.
קברו נמצא בהרי האטלס, על יד הכפרים תמזירת ותמסתינת. בתחילת המאה ה-20 סומן קברו באבן. בסביבות מחצית המאה ה-20 נבנו במקום מצבה, אולם קבר, מקומות הדלקה וחדרי אירוח.
בית רבי דוד ומשה
בית רבי דוד ומשה הוא שמו של אתר בשכונת כנען בצפת, אשר הוקם ב-1973 לכבוד רבי דוד ומשה. מקים האתר הוא אברהם בן-חיים, באותה עת פועל ייעור בשנות הארבעים המוקדמות לחייו. הוא סיפר כי לאחר מלחמת יום הכיפורים נתגלתה לו בחלום דמותו של רבי דוד ומשה. באחד מן החלומות הודיע לו רבי דוד ומשה כי הוא עוזב את מרוקו ובא לשכון בביתו שבצפת. בעקבות החלום בנה בן-חיים חדר בביתו אשר כונה "החדר של הצדיק". בחדר היה ספסל עם מספר סידורי תפילה ותהילים, ועם השנים גדל המשכן ונוספו לבית חדרים נוספים. עד מהרה החלו לפקוד מתפללים את המקום.
מדי שנה בראש חודש חשוון, נערכת הילולה לזכרו של הצדיק, ומשתתפים בה אלפי בני אדם. בעקבות כך החלה עזיבה של דיירים מן השכונה. המתחם כיום מורכב ממרבית הבתים באזור וכולל חדר תפילה, בית כנסת, מגרש חנייה ומנגלים המשמשים את באי המקום. המקום זוכה לתמיכה מן העירייה, אשר תחילה התנגדה לקיומו.
הדוויג והשארית העצבנית (סרט)
הדוויג והשארית העצבנית (באנגלית: Hedwig and the Angry Inch) הוא סרט דרמה-קומי-מוזיקלי אמריקאי משנת 2001 המבוסס על מחזמר באותו השם על להקת רוק דמיונית מגרמניה המזרחית עם סולנית טרנסג'נדרית שעברה ניתוח לשינוי מין כושל במזרח גרמניה ("השארית העצבנית" היא תוצאה של כישלון זה), אותו עברה כדי שתוכל להינשא לקצין צבא אמריקאי, אשר נוטש אותה לבדה מספר חודשים מאוחר יותר. לאחר מכן, הדוויג מפתחת מערכת יחסים עם גבר צעיר, טומי, הופכת למנטור שלו, והשניים משתפים פעולה יחדיו ביצירת שירים, עד אשר טומי גונב את כולם ופותח בקריירה סולו מצליחה לבדו. הסרט עוקב אחר הדוויג, בליווי להקתה "השארית העצבנית", כשהם עוקבים אחר סיבוב ההופעות המצליח של טומי ברחבי ארצות הברית, תוך בחינת העבר של הדוויג וזהותה המינית המורכבת.
הסרט הוא עיבוד קולנועי למחזמר באותו השם, פרי עטו של ג'ון קמרון מיטשל, שגם ביים את הסרט וכיכב בו בתפקיד הדוויג. את המוזיקה חיבר סטפן טראסק למחזמר המקורי. סרט מוזיקלי זה הפך לסרט פולחן.
בשנת 2001, הסרט זכה בפרס הבמאי הטוב ביותר ובפרס חביב הקהל בפסטיבל סאנדנס, כמו גם בפרס הבמאי הטוב ביותר בסרט בכורה מטעם National Board of Review, Gotham Awards ו-Los Angeles Film Critics Association. מיטשל זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר והמגזין Premiere העניק לו את "פרס ההופעה של השנה".
עלילה
הדוויג רובינסון (ג'ון קמרון מיטשל) היא זמרת-סולנית טרנסג'נדרית מזרח-גרמנית, "סטייליסטית שירים הזוכה להתעלמות בינלאומית" על פי הגדרתה, שנמצאת בסיבוב הופעות ברחבי ארצות הברית עם להקתה "השארית העצבנית", יחד עם האמרגנית פיליס שטיין (אנדריאה מרטין). במהלך הופעותיה, בין הביצועים של שיריה, היא מספרת את סיפור חייה לקהל:
הנזל שמידט (בגילומו של בן מאייר-גודמן) היה ילד רזה ונשי מגרמניה המזרחית שאהב מוזיקת רוק, אך היה תקוע בברלין המזרחית, עד אשר פגש בחייל האמריקאי לותר רובינסון (מוריס דין ווינט). לותר מתאהב בהנזל והשניים מחליטים להתחתן. תוכנית זו תאפשר הנזל לעזוב מזרח גרמניה הקומוניסטית, אל המערב הקפיטליסטי. עם זאת, כדי להיות נשוי, הזוג חייב להיות מורכב של גבר ואישה. אמו של הנזל, הדוויג שמידט (אלברטה ווטסון), נותנת לילד שלה את שמה ואת הדרכון שלה, ומוצאת רופא שיבצע ניתוח לשינוי מין, הניתוח מסתיים בכישלון, ומשאיר את הנזל - עכשיו הדוויג - עם "שארית עצבנית" של בשר באורך אינץ' אחד בין רגליה.
הדוויג עוברת לגור בג'נקשן סיטי, קנזס, כאשתו של לותר. ביום הנישואין הראשון שלהם, לותר נוטש את הדוויג, לטובת בן-זוג חדש. באותו היום, חומת ברלין נפלה ואזרחי מזרח גרמניה נוהרים באין מפריע אל המערב החופשי, ומסתבר להדוויג שכל הייסורים שחוותה עד כה היו לחינם. הדוויג מתאוששת מהפרידה על ידי הקמת להקת רוק המורכבת מנשים ממוצא קוריאני, עקרות בית הנשואות לאנשי צבא אמריקאים. במהלך אחת ההופעות, הדוויג פוגשת בנער נוצרי ביישן ולא מובן, טומי שפק (מייקל פיט), והשניים מתיידדים. הדוויג מלמדת את טומי מוזיקה והשניים כותביו יחד שירים. הדוויג מעניקה לטומי את שם הבמה שלו - "טומי גנוסיס" - מאחר ש-"גנוסיס" היא המילה היוונית ל-"ידע". השניים מתחילים להופיע ביחד, אולם רק טומי זוכה לאהדה מהקהל, ועד מהרה הוא הופך לכוכב רוק מצליח. טומי נוטש את הדוויג ומשאיר אותה מאחור, כשהוא מופיע עם השירים שכתבו יחד. הדוויג הנבגדת תובעת את טומי על זכויות יוצרים.
כעת מסתבר כי סיבוב ההופעות של הדוויג ברחבי ארצות הברית, בעיקר ברשת מסעדות של מאכלי ים, הוא למעשה מסע בעקבות סיבוב ההופעות המצליח של טומי. כאשר יצחק (מרים שור), חבר בלהקה ובעלה של הדוויג, מודיע לה כי הוא עוזב אותה, לטובת התפקיד של אנג'ל במחזמר "רנט", הדוויג קורעת את הדרכון שלו. יתר חברי הלהקה, כמו גם האמרגנית של הלהקה, נוטשים את הדוויג לבדה, והיא נאלצת לעבוד כיצאנית. ערב אחד, במקרה, לימוזינה עוצרת בסמוך לפינת הרחוב בה הדוויג עומדת, וטומי גנוסיס פותח את הדלת ומזמין אותה להיכנס, והם מתפייסים. תוך כדי נהיגה הם מתנשקים, והלימוזינה פוגעת ברכב אחר. בעקבות תאונת הדרכים, הזוג נעצר בגין נהיגה תחת השפעת אלכוהול, ואחרי שצלמי פפרצי מגיעים למקום, הדוויג הופכת בין לילה למפורסמת ופופולרית, בעוד הקריירה של טומי - המבוססת על קהל נוצרי - דועכת.
הפקה
על-פי ערוץ הקריינות הכלול בגרסת ה-DVD של הסרט, רוב קטעי השירה בסרט הוקלטו בהופעה חיה, תוך כדי הצילומים, על מנת "ללכוד" את עוצמת ההופעה החיה.
על מנת להיראות כמו טרנסג'נדרית, מיטשל נאלץ להתגלח כל הזמן במהלך צילומי סרט, לעיתים קרובות באמצעות מכונת גילוח חשמלית בין שוטים, בעודו באיפור מלא. בערוץ הקריינות הכלול בגרסת ה-DVD של הסרט, מיטשל מציין כי פיט חש שלא בנוח עם צילומי סצנת הנשיקה הממושכת בין השניים, והתלונן על הזיפים שעל פניו של מיטשל. מיטשל עצמו התלונן כי פיט, בכוונה, אכל בצל ושום לפני צילומי הסצנה.
שיווק
על הופעתו בתוכנית לייט שואו עם דייוויד לטרמן, מיטשל אמר כי היא הייתה מעניינת: "במהלך החזרות, קול חסר גוף הנובע מתא הבקרה אמר לי בעדינות שאני לא יכול לקרוע את הפאה שלי במהלך השיר ("Tear Me Down"). שאלתי למה, אבל הייתה רק דממה מגבוה. לכן, כאשר הקלטנו את התוכנית, הסרתי את הפאה אחרי השיר. הם חתכו את זה בעריכה. אני חושב שהם רצו שאנשים יחשבו שאני אישה, ולא גבר בלבוש דראג".
ביקורות
הסרט זכה לביקורות חיוביות באופן גורף; אתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes נתנו לסרט דירוג "טרי" של 92%; דעת הקונצנזוס באתר קבעה כי "... הדוויג והשארית העצבנית עשוי להיות סרט הפולחן הבא בהקרנות חצות [אחרי רוקי]; הוא לא רק יודע איך עושים רוק, יש גם את סיפורה הסוחף והחריף של הדוויג".
קווין מיינרד (Mr. Showbiz) כתב כי הסרט "כובש את התחרות על סרט הקיץ עם לב והומור". אד אפשטיין (וול סטריט ג'ורנל) ציין כי הסרט הוא חוויה "יוצאת דופן שאסור להחמיץ". כריס קלטנבאך (The Baltimore Sun) כתב כי "זה 'המופע של מיטשל', והביצועים החיים שלו עומדים בציפיות שיש ממנו, הן כתסריטאי, הן כבמאי והן ככוכב הסרט".
צפייה ביתית
הסרט שוחרר על גבי DVD ב-11 בדצמבר 2001, במהדורה הכוללת ערוץ קריינות עם פרשנות של מיטשל, טריילר וסצנות שנמחקו (אשר עוסקות בעיקר בדמויות שמסביב להדוויג - יצחק, פיליס וקשישטוף).
קרייטונפלטה
קרייטונפלטה (שם מדעי: Crichtonpelta) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת האנקילוזאוריים. הוא קיבל את שמו על שם הסופר והתסריטאי מייקל קרייטון, אשר יצר את סדרת הדינוזאורים המצליחה פארק היורה, כשמשמעות המילה "pelta" הוא - "מגן". מאובניו נמצאו ב-2007 בסין ונחשבו למין חדש של קרייטונזאורוס (שבעצמו קרוי על שם הסופר מייקל קרייטון) אך הוא הופרד לסוג אחר בשנת 2017, כשכמה חוקרים סוברים עוד שהוא מבוטל. המאובנים שלו תוארכו לאזור של סוף הקרטיקון במהלך הקנומן והטורון לפני 98-90 מיליון שנה.
בצורתו הוא היה גדול מעט יותר מהקרייטונזאורוס והגיע לאורך 3-4 מטרים. היה לו ראש רבוע עם לסתות קצרות וחלשות ובהם שיניים אחוריות ששימשו ללעיסת צמחייה. לא נמצא זנב שלו, כך שלא ברור איך התגונן מטורפים אך הוא היה מכוסה שריון. ככל הנראה הוא היה מהפרימיטיבים שבאנקילוזאורים ודמה לפינקוזאורוס (Pinacosaurus) והסאיצ'נייה שחיו באותו האזור.
לולו סאינס
מנואל "לולו" סאינס מארקס (בספרדית: Manuel "Lolo" Sainz Márquez; נולד ב-28 באוגוסט 1940) הוא כדורסלן ומאמן כדורסל ספרדי בעבר. סאינס העביר את רוב הקריירה שלו בריאל מדריד, כשחקן או כמאמן. הוא אימן גם את נבחרת ספרד בכדורסל, בין 1993 ל-2001. ב-3 בפברואר 2008 הוא נבחר לאחד מ-50 התורמים הגדולים ליורוליג כמאמן על ידי ועדת מומחי היורוליג.
מועדונים
כשחקן בריאל מדריד, סאינס זכה ב-4 גביעי אירופה לאלופות (בהמשך יורוליג), ב-,, ו-).
נבחרת ספרד
סאינס שיחק גם בנבחרת ספרד הבוגרת, במדיה הופיע באליפויות אירופה ב-1961, 1963 ו-1965.
מועדונים
כמאמן ראשי בריאל מדריד, זכה סאינס בשני גביעי אירופה לאלופות: בעונת, ובעונת , לאחר ניצחון בגמר על מכבי תל אביב. הוא נבחר למאמן השנה בספרד בשנים 1977, 1985 ו-1991.
נבחרת ספרד
סאינס היה מאמן נבחרת ספרד בכדורסל בין 1993 ל-2001, והוביל אותה למדליית כסף ביורובאסקט 1999.
אקדמיה לאופולדינה
אקדמיה לאופולדינה למדעים, בשמה המלא עד שנת 2007 "האקדמיה הגרמנית לחוקרי הטבע לאופולדינה" (בגרמנית: Deutsche Akademie der Naturforscher Leopoldina) היא האקדמיה הלאומית של גרמניה (בגרמנית: Deutsche Akademie der Wissenschaften). היא הוקמה בשנת 1652 ומושבה, החל משנת 1877, הוא בעיר האלה.
היסטוריה
האקדמיה לאופולדינה הוקמה במקור בעיר שוויינפורט ב-1 בינואר 1652. היא קמה כאגודה פרטית של רופאים ושמה היה תחילה "האקדמיה של מסוקרני הטבע" (בלטינית:Academia Naturae Curiosorum. ארבעת מייסדיה היו הרופאים יוהאן לאורנציוס באוש שהיה גם היושב ראש הראשון שלה, יוהאן מיכאל פהר (Fehr), גאורג בלטזר מצגר וגאורג בלטזר וולפארט). החל משנת 1670 התחילה החברה לפרסם כתב עת משלה בשם "Ephemeriden" (אפימרידן) או "Miscellanea Curiosa" (מיסצלאניאה קוריוזה), אחד העיתונים המדעיים הראשונים, שהתמקד בעיקר ברפואה והיבטים הנוגעים אליה בתחום "הפילוסופיה של הטבע", כגון בוטניקה או פיזיולוגיה.
בשנת 1677 לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ששלט באוסטריה ובחלקים מגרמניה, הכיר באקדמיה ובשנת 1687 העניק לה את הכינוי הרשמי "לאופולדינה" לפי שמו ואת המעמד של אקדמיה קיסרית Sacri Romani Imperii Academia Caesaro-Leopoldina Naturae Curiosorum. בהתחלה לא היה לאקדמיה מושב קבוע. עבודותיה נוהלו בהתכתבות וכינוסיה, שלא היו סדירים, התקיימו בערים שבהן פעלו יושבי הראש שלה. רק החל משנת 1878 בימי "הקיסרות הגרמנית" העיר האלה הפכה למושבה הקבוע.
אחרי עליית היטלר והמפלגה הנאצית לשלטון בשנת 1933, האקדמיה לאופולדינה סילקה את חבריה היהודים משורותיה. עד שנת 1938 סולקו רשמית או בפועל ממנה מעל 70 חברים יהודים, כשעם הראשונים ביניהם נמנה אלברט איינשטיין. בשנת 1938 הודיע יו"ר האקדמיה, אמיל אבדרהלדן לנציגי השלטונות כי אין כבר באקדמיה חברים יהודים, "בהתאם לדרישות התקופה". אבדרהלדן מחק שמותיהם בעפרון. נטען להגנתו ולהגנת האקדמיה שבמקרים רבים לא היו קיימות החלטות מפורשות והודעות רשמיות לגבי סילוק החברים היהודים. אחרי מלחמת העולם השנייה העיר האלה הפכה חלק מגרמניה המזרחית, שקמה תחת הכיבוש הסובייטי שכפה עליה משטר קומוניסטי. המשטר החדש השלים עם שאיפת ה"לאופולדינה" להמשיך להיות מוסד כל-גרמני. אחרי נפילת הקומוניזם והאיחוד מחדש של גרמניה, בשנת 1991 הובטח ל"לאופולדינה" מעמד של מלכ"ר. היא ממומנת במשותף על ידי ממשלת גרמניה ועל ידי ממשלת מדינת סקסוניה-אנהלט.
בנובמבר 2007 שרת המדע הגרמנית אנט שאוואן הודיעה על שינוי שמה של אקדמיה לאופולדינה ל"אקדמיה הגרמנית למדעים". תוך כדי הדגשה כי המוסד, הנהנה מיוקרה בינלאומית, נועד לייצג את גרמניה בחוגי האקדמיות למדעים בעולם, בדומה למקבילות כמו החברה המלכותית בבריטניה והאקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
פעילותה
האקדמיה למדעים היא הראשונה והחשובה באגודות המדעיות בגרמניה ומייעצת לממשלה הגרמנית במגוון סוגיות מדעיות, כולל, למשל, שינוי האקלים. היא מארגנת הרצאות וקורסים וממשיכה להוציא לאור את ביטאונה "אפמרידן" תחת השם "נובה אקטה לאופולדינה" (Nova Acta Leopoldina). המוסד מעניק מדליות ופרסים שונים, וכן מלגות, ובוחר בחבריה החדשים. ברשותו ספרייה וארכיון, העוסקים גם בתולדותיו עצמו ומפרסם עיתון בנושא זה - "אקטה היסטוריקה לאופולדינה" (Acta Historica Leopoldina).
פרסים ואותות הוקרה של האקדמיה
בנוסף לחברות בה, מעניקה האקדמיה הלאופולדינה פרסים, מדליות ואותות הוקרה נוספים, כגון:
חבריה
עם חבריה המפורסמים נמנו:
חברי אקדמיה ישראלים
על חברי האקדמיה נמנים 14 חברים מישראל:
לקריאה נוספת
in Naoji Kimura, Karin Moser v.Filseck (Hg) Universalitätsanspruch und partikulare Wirklichkeiten Königshausen und Neumann 2007, S.23-42 Art.Akademien, Medizinische, S.23
קישורים חיצוניים
Jürgen Herzog 12/2011 Wieland Berg Sudhoffs Archiv Zeitschrift für Wissenschaftsgeschichte Band 99 • Heft 1 •Franz Steiner Verlag, Stuttgart 2015 Heise online Petra Buch dpa כתבה מאת פטרה בוך
http://www.leopoldina.org/uploads/tx_leopublication/Inhalt_AHL64_neu.pdfDie Leopoldina und ihre jüdischen Mitglieder] Gerstengarbe Sybille S.419
רמון הרביעי, רוזן טולוז
רמון הרביעי, רוזן טולוז (בצרפתית: Raymond IV de Toulouse; 1041 או 1042 - 28 בפברואר 1105) היה אחד ממנהיגי מסע הצלב הראשון ורוזן טריפולי הראשון. מוכר גם בשם רמון מסן-ז'יל (Raymond de Saint-Gilles).
חייו
רמון היה בנם של פונס רוזן טולוז ושל אלמודי דה לה מארש. ב-1060, עם מות אביו, ירש אחיו גיום הרביעי את התואר "רוזן טולוז" ואילו רמון ירש את התואר "רוזן סן ז'יל" (כיום בחבל לנגדוק-רוסיון בצרפת). באותה שנה נשא לאישה את בת דודו, רוזן פרובנס. ב-1074 סירב להיענות לקריאתו של האפיפיור גרגוריוס השביעי לצאת למלחמה נגד הנורמנים. בתגובה, האפיפיור נידה אותו ב-1076 וב-1078 באשמת נישואים לא חוקיים - נידויים שבוטלו עם מות אשתו ב-1080.
ב-1094, עם מות אחיו גיום הרביעי במסע צליינות לירושלים, ירש רמון את רוזנות טולוז בשם "רמון הרביעי". קצת אחרי כן נשא לאישה את אלווירה מקסטיליה, בתו הבלתי חוקית של אלפונסו הרביעי, מלך ספרד, ועקב נישואים אלה זכה בנדוניה גדולה. הוא שמר על יחסים טובים עם הכנסייה והשתמש בכוח כאשר ראה צורך בכך כדי לשמור על נחלותיו.
בנובמבר 1095 קרא האפיפיור אורבנוס השני בוועידת קלרמון לאצילי אירופה להתגייס למסע צלב נגד הסלג'וקים שכבשו את המקומות הקדושים לנצרות ואיימו על האימפריה הביזנטית. רמון הרביעי, רוזן טולוז, היה אחד האצילים הראשונים שנענו לקריאת האפיפיור. הסיבה להיענותו הייתה דבקותו הדתית, אם כי ייתכן שעלה בדעתו לרכוש לעצמו נחלה במזרח התיכון.
באוקטובר 1096 יצא מטולוז בראש צבאו ובחברת אשתו אלווירה מקסטיליה שהצטרפה אליו במסע הצלב לארץ הקודש. הוא השתמש בכספי הנדוניה שקיבל ממנה וגייס כספים נוספים באמצעות פיחות ערך הדינר של טולוז ובאמצעות משכון של כמה מנחלותיו. כספים אלה נועדו לשלם את שכרם של אנשי צבאו ולסייע לאצילים אחרים שהשתתפו במסע הצלב.
רמון פיקד על אחד הצבאות שיצאו למסע הצלב הראשון - זה של אנשי דרום צרפת ושל אנשי חבל לורן - שהגיע לקונסטנטינופול דרך היבשה ב-21 באפריל 1097. הוא סירב להישבע שבועת אמונים פיאודלית לאלכסיוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית, שדרש מן הצלבנים למסור לו כל פיסת אדמה שתיכבש מידי המוסלמים. תחת זאת הוא ניאות להציע את עזרתו לקיסר נגד אויבו המושבע - מנהיג הצלבנים בוהמון (מאוחר יותר בוהמון הראשון, נסיך אנטיוכיה).
באוקטובר 1097 השתתף במצור על אנטיוכיה (כיום אנטקיה שבדרום טורקיה), שנפלה בידי הצלבנים ביוני 1098 לאחר מצור ממושך. עם הכיבוש השתלט על ארמון האמיר ועל המגדל שעמד בחזית הגשר שהוביל אל שער העיר. הוא סירב למסור את השליטה באנטיוכיה לבוהמון הראשון, שדרש את העיר לעצמו, ובין שני המחנות התפתח מאבק על העיר.
רמון נענה לבקשת האצילים והחיילים להמשיך במסע לירושלים. הוא השאיר מאחוריו חיל מצב קטן ויצא לדרך בסתיו של 1098. בוהמון ניצל הזדמנות זו כדי לגרש מאנטיוכיה את אנשי רמון, שנאלץ לחפש לעצמו עיר אחרת כבסיס לפעולותיו הצבאיות. הוא נכנס לאמירות טריפולי והחל מ-14 בפברואר 1099 הטיל מצור על הכפר ארקה שמדרום לאנטיוכיה, אך ב-13 במאי של אותה שנה החליט להמשיך בדרכו לירושלים.
ירושלים נפלה בידי הצלבנים ב-15 ביולי 1099, ורמון הרביעי השתלט על מגדל דוד שבפתח העיר. הוא סירב לקבל על עצמו את התואר "מלך ירושלים" (אולי משום שרצה לשוב לטריפולי ולרכוש לעצמו שם נחלה), וגוטפריד מבויון נבחר לתפקיד זה. רמון נותר ללא כל מעמד או נכסים.
בשנת 1099 השתתף רמון הרביעי בקרב אשקלון, שבו הביסו הצלבנים צבא מוסלמי שהגיע ממצרים. עוד קודם הקרב כבש רמון את העיר יריחו ללא כל התנגדות. לאחר קרב אשקלון נכנסו תושבי אשקלון למשא ומתן על כניעת העיר לידי הצלבנים ולשם כך פנו לרמון, שהיה מוכר להם, כיוון שהוא שהביא לאשקלון את מפקדה המובס של ירושלים, איפטיקר א-דאולה. גוטפריד מבויון, מששמע על פנייתם של תושבי העיר, התערב במשא ומתן, משום שהאפשרות של היווצרות נחלה עצמאית בשליטת רמון הרביעי באזור הדרומי של ממלכת ירושלים לא נשאה חן בעיניו, והחשש מיריבות אפשרית עם אויבו רמון, שכבר איבד מכוחו, הביא להצתה מחודשת של יריבות ועוינות ששורשיה עוד בתחילת מסע הצלב ולכישלון המשא ומתן עם תושבי אשקלון, שנותרו מאחורי חומותיהם הבצורות, והצלבנים היריבים לא הצליחו לעשות אפילו ניסיון לכיבוש העיר מידי המוסלמים.
בחורף של 1099 - 1100 שב רמון למאבקו נגד בוהמון הראשון, וכבש מידיו את לטקיה (כיום עיר הנמל הראשית של סוריה). משם נסע לקונסטנטינופול כדי לעשות יד אחת עם הקיסר אלכסיוס הראשון נגד בוהמון, שהשתוקק להרחיב את אחיזתו באנטיוכיה על חשבון האימפריה הביזנטית.
ב-1102 הפליג רמון הרביעי לאנטיוכיה ושם נפל בידי טנקרד, אחיינו של בוהמון, ששם אותו במעצר עד שניאות להבטיח כי לא ינסה לרכוש לעצמו נחלה בטריטוריה שבין אנטיוכיה לבין עכו. לאחר שחרורו הפר את הבטחתו זו, וב-1103 כבש את טרטוס (כיום עיר נמל בסוריה) והחל לבנות מבצר על ראש ההר החולש על טריפולי במטרה להטיל עליה מצור.
בפברואר 1105 נפטר רמון במבצר שבנה.
סינג'יל
הקים את הכפר סינג'יל, הסמוך לשילה. הכפר קרוי על שמו ("סינג'יל" - שיבוש ערבי של "סן-ז'יל").
צמחי מים
צמחי מים הם קבוצה לא-טקסונומית של צמחים הגדלים במים או סמוך למים. אין הכוונה לאצות, החיות רק במים, אלא לצמחים בעלי פרחים הגדלים בבתי גידול לחים.
תנאי הגידול במים
צמחי המים מותאמים לתנאי הגידול המיוחדים שבמים. אותם גורמים המשפיעים על צמחי היבשה משפיעים גם על צמחי המים. ואולם צמחי היבשה אינם מסוגלים להתקיים בבתי גידול מוצפים במים. אמנם, המים כשלעצמם אינם מזיקים להם, אבל תנאי סביבה אחרים מונעים את גידולם. כמות החמצן במים, מידת חדירת האור אל המים, טיב המים, הטמפרטורה והרכב הקרקעית – הם התנאים המיוחדים שאליהם מותאמים רק צמחי המים.
כמות החמצן המומס במים הוא גורם מגביל לחיים במים. מסיסותו הנמוכה של החמצן במים גורמת לכך שריכוזו במים נמוך מאוד לעומת ריכוזו באוויר. ריכוז החמצן המומס במים יורד עם הירידה לשכבות עמוקות ויורד עם עליית הטמפרטורה. עוצמת האור היא גורם אקולוגי נוסף המגביל לעיתים את הצמיחה במים. עוצמת האור המגיעה לעומק המים היא נמוכה. ככל שעכירות המים עולה, כמות האור החודרת למעמקים קטנה.
מיון צמחי המים
ניתן למיין את צמחי המים בדרכים שונות. המיון הנפוץ הוא על פי מידת כיסוי הצמח במים. בהתאם למיון זה ניתן לקבל שלוש קבוצות:
כל קבוצה ניתנת למיון משני:
צמחים שאינם קשורים לקרקע והם חופשיים במים, לעומת צמחים בעלי שורשים או קני-שורש הקשורים לקרקע.
מבנה צמחי המים
צמחי המים לקבוצותיהם הם בעלי מבנה מיוחד, המתאים אותם לתנאי הגידול בסביבה המיימית.
אחת התכונות המשותפות לכל צמחי המים היא קיומה של רקמה בעלת חללי אוויר גדולים בכל האיברים (עלים, גבעולים ושורשים). חשיבותה של רקמה זו רבה מאוד: היא מעניקה יציבות לחלקי הצמח הטבולים במים, היא משמשת כרקמת אגירה והולכה של חמצן והיא מאפשרת לצמח לצוף.
להלן מבני שלוש קבוצות המים:
חלקי גופם העליונים חשופים לאוויר, ודומים בצורתם ובמבנם לצמחי יבשה, ואילו חלקי גופם התחתונים מצויים במים ודומים במבנם לצמחי מים. הם גדלים לרוב בשוליים של מקווי המים (גדות נחלים או ביצות), במקום שבו עומק המים מגיע עד מטר אחד. צמחים אלה ברובם רב-שנתיים ובעלי קני-שורש.
מערכת השורשים של צמחי המים הטבולים מצומצמת בהשוואה לצמחי יבשה, אך עדיין חיונית להתפתחות תקינה בצמחי המים הקשורים לקרקע.
רבייה ותפוצה בצמחי מים
ישנם מיני צמחים, כגון הנופר, שפרחיהם מואבקים על ידי חרקים וישנם צמחים שאצלם העברת האבקה נעשית על ידי המים, או על ידי בעלי חיים שוכני מים. אבקתם של צמחי המים עמידה במים. הפירות והזרעים צפים זמן ממושך על פני המים מבלי לאבד את כוח נביטתם, עד אשר הם שוקעים אל הקרקעית ושם נובטים בתנאים המתאימים.
מקצב הצמיחה והפריחה של צמחי המים בארץ שונה מזה של מרבית צמחי היבשה. עונת הפריחה של צמחי היבשה חלה בסוף החורף ובתחילת האביב, וצמחי המים פורחים בחודשי הקיץ והסתיו. בצמחי המים נפוצה גם רבייה שלא באמצעות זרעים, אלא באמצעות קטעי ענפים, פקעות וניצני רבייה.
צמחי מים וצמחי גדות רבים מייצרים זרעים זעירים ורבים. חלק מהזרעים נישאים ברוח והם מגיעים גם למקומות מרוחקים. חלקם צפים על פני המים נישאים בזרם ומתפשטים למקומות אחרים באותו אזור. הזרעים הנותרים שוקעים בבוץ ומופצים על רגליהם של עופות מים העוברים ממקווה מים אחד לאחר וכך הפצתם למקווי מים חדשים מהירה.
התנאים הדרושים לנביטה של זרעים של צמחי מים שונים מתאימים לבית הגידול המיוחד שלהם. כך צמחי גדות לא ינבטו במקומות מוצפים בעוד שצמחים טבולים לא ינבטו במקומות חשופים ממים. כמות האור והחמצן הם הגורמים העיקריים המכוונים את הנביטה של צמחי המים.
יבגני רודיאונוב
יבגני אלכסנדרוביץ' רודיאונוב (ברוסית: Евгений Александрович Родионов; נולד ב-23 במאי 1977 בכפר צ'יבירליי, בפרברי קוזנצק במחוז פנזה - נרצח ב-23 במאי 1996, סמוך לכפר באמוּט בצ'צ'ניה) היה חייל בצבא רוסיה ששירת בשירות משמר הגבול הפדרלי של רוסיה במלחמת צ'צ'ניה הראשונה, שבמהלכה נפל בשבי הצ'צ'ני יחד עם חבריו ליחידה. במהלך השבי הצ'צ'ניים ניסו להכריחו להמיר את דתו ובשל סירובו הוציאוהו להורג. רודיאונוב היה סמל לגבורה ברוסיה של שנות ה-90 וכמה חוגים פרבוסלביים ברוסיה, אף קראו להכריז עליו כ"קדוש". על סירובו להמיר את דתו הוענק לו אות האומץ ואות "תהילת רוסיה".
ילדותו והתבגרותו
יבגני נולד ב-23 במאי 1977 בכפר צ'יבירליי באזור קוזנצק במחוז פנזה. אביו, אלכסנדר קונסטנטינוביץ' היה נגר שייצר רהיטים (ונפטר ארבעה ימים לאחר הלוויית בנו). אמו - ליובוב ואסילייבנה, הייתה מהנדסת. יבגני למד בבית הספר מס' 4 בקוזנצק ואחר כך בבית הספר המקיף בקורילובו בחבל פודולסק שבמחוז מוסקבה. עם סיום הלימודים עבד במפעל רהיטים.
שירותו הצבאי
רודיאונוב שירת ביחידה של משמר הגבול הרוסי, שעברה אימונים באוזרסק, מחוז קלינינגרד, לפני שהועברה לצ'צ'ניה. רודיאונוב שירת בצ'צ'ניה במשך חודש אחד לפני שנפל בשבי הצ'צ'ני.
יבגני היה נוצרי מאמין והיה נוהג ללכת עם סבתו לכנסייה, בעת שירותו בצ'צ'ניה נשא על צווארו שרשרת צלב והיה היחיד מבין חבריו לנשק שנשא שרשרת צלב, ולכן החליטו שוביו להיטפל אליו משהבחינו כי הוא נוצרי מאמין - הם הסירו ממנו את הצלב והכריחוהו להתאסלם. לאחר שסירב להסיר את הצלב ואחרי שלושה חודשים בשבי, שלוו בבריונות ועינויים קשים ולאחר שסירב להסיר את הצלב, הוא היה נתון תחת עינויים. הם החליטו להוציאו להורג, ב-23 במאי 1996. חייחורוייב עצמו הודה בכך בהכרזה לתקשורת.
כאשר הגיעו ידיעות ראשוניות על היעלמות חברי היחידה בה שירת רודיאונוב, תחילה הם הוכרזו כעריקים ושוטרים רוסיים הגיעו לבית הוריו של רודיאונוב בחיפוש אחריו. הרשויות החלו להבין שהוא נחטף לאחר שאתר החטיפה נבדק על ידי מומחים לרפואה משפטית שזיהו סימני מאבק ושאריות דם. רודיאונוב נפל בשבי יחד עם חבריו אנדריי טרוסוב, איגור יאקובלב ואלכסנדר ג'לזנוב - כולם אולצו להמיר את דתם, סירבו וכולם נורו למוות, כאשר רודיאונוב נהרג וראשו נכרת.
אמו, ליובוב ואסילייבה נסעה לצ'צ'ניה כדי לחפש אחריו, מתוך הנחה שהוא עריק. מפקדיו לא ידעו לומר לה מה עלה בגורלו, כשהתברר כי נחטף. היא נאלצה לשלם למחבלים צ'צ'ניים שיספרו לה היכן קברו את גופתו, משהתברר כי הוצא על ידם להורג. זיהוי ודאי של גופתו התבצע רק לאחר שדגימת דנ"א אישרה זאת בוודאות.
הוא נקבר סמוך לכפר סאטינו-רוסקוי בחבל פודולסק שבמחוז מוסקבה, סמוך לכנסיית ההתעלות של ישו.
לאחר הוצאתו להורג
רודיאונוב הפך לסמל לגבורה ואומץ, כאדם שמת למען דתו ומולדתו. כמה פלגים בכנסייה האורתודוקסית הרוסית קראו להכריז עליו כמרטיר, אך הכנסייה הפרבוסלבית הרוסית סירבה לדון בכך.
ב-2009, בית הספר מס' 4 בעיר הולדתו, הפכה לבית הספר מס' 4 ע"ש יבגני רודיאונוב והוצב פסל לזכרו בעיר קוזנצק, נוסף לכך, ב-2008 נעשה סרט תיעודי על חייו.
יבגני רודיאונוב היה השבוי הרוסי המפורסם ביותר בשנות ה-90, בשל דרך מותו, שנתפס כסירוב לוותר על דתו והקרבתו למען המולדת.
כמה שירים נכתבו לכבודו, שהפכו לשירים נודעים ברוסיה:
ב-8 בספטמבר 1999, במהלך הקרב על דאגסטן, חוטפו ורוצחו של רודיאונוב, הצ'צ'ני רוסלאן חייחורייב נפצע קשה בקרב מול אנשי הספצנאז גר"ו ונפטר מאוחר יותר מפצעיו. כל שלושת אחיו, נעצרו או/ו חוסלו על ידי הכוחות הפדרליים במהלך מלחמת צ'צ'ניה השנייה.
הדעות אודותיו
הכומר דמיטרי דודקו, שהיה פעיל חברתי ולחם למען חופש הדת בברית המועצות, אמר עליו:
נשיא צ'צ'ניה, רמזן קדירוב, אמר עליו כי:
דמיטרי הכוזב השני
דמיטרי הכוזב השני (רוסית: Лжедмитрий II; ? - 21 בדצמבר 1610, קלוגה) היה נסיך שקר שטען שהוא בן של איוואן הרביעי וניסה להגיע לכס רוסיה הצארית. למרות שתקופה מסוימת שלט בחלק משמעותי של המדינה, לא נחשב צאר לדעת ההיסטוריונים כי לא הצליח להשתלט על מוסקבה ולא הוכתר כצאר בדרך המקובלת.
הופעתו
מיד לאחר הריגת דמיטרי הכוזב הראשון החלו להתפשט שמועות על כך שהוא לא נהרג והצליח לברוח ממוסקבה. כשבוע לאחר האירועים האלימים בהם הוא נהרג, החלו להופיע במוסקבה כרזות שנחתמו כביכול על ידו. בהופעת הנסיך מחדש היו מעוניינים כוחות שונים, בין היתר הפולנים ומתנגדי הצאר החדש וסילי שויסקי.