cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי ארצות הברית–מקדוניה הצפונית
היסטוריה
ארצות הברית הכירה רשמית במקדוניה כמדינה ב-8 בפברואר 1994, ושתי המדינות יצרו יחסים דיפלומטיים מלאים ב-13 בספטמבר 1995. משרד הקישור האמריקני שודרג לשגרירות בפברואר 1996, והשגריר האמריקני הראשון לסקופיה הגיע ביולי 1996. התפתחות היחסים הפוליטיים בין ארצות הברית ומקדוניה הובילה למגוון שלם של מגעים נוספים בין שתי המדינות. ארצות הברית, יחד עם בנות בריתה האירופיות, גינו בחריפות את יוזמי ההתקוממות של מקדוניה ב-2001 ותמכה באופן הדוק במאמצים המוצלחים של הממשלה ושל המפלגות הגדולות לגבש פתרון שלום, פוליטי, למשבר באמצעות במסגרת הסכם אוחריד. בשותפות עם האיחוד האירופי ועם ארגונים בינלאומיים אחרים הפועלים במקדוניה, ארצות הברית מקדמת את יישום הסכם מקדוניה של ממשלת מקדוניה, ומטפחת שלום ויציבות ארוכי טווח במדינה. מקדוניה ממשיכה לתרום תרומה חשובה ליציבות האזורית על ידי סיוע באספקה הלוגיסטית של כוחות השלום של נאט"ו (כולל ארצות הברית) בקוסובו.
השגריר המקדוני הנוכחי בארצות הברית הוא וסקו נאומובסקי. בשנת 2008 חתמה ממשלת הרפובליקה של מקדוניה על הסכם מנהליים לשותפות אסטרטגית ושיתוף פעולה הדדי. ההסכם נחתם על ידי מזכירת המדינה קונדוליזה רייס ושר החוץ של מקדוניה אנטוניו מילוסוסקי.
שגרירויות
בעלי התפקידים בשגרירות האמריקאית כוללים את: שגרירות ארצות הברית במקדוניה הצפונית ממוקמת בסקופיה.
Happier Than Ever (שיר)
Happier Than Ever (בעברית: שמחה מתמיד) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית בילי אייליש. השיר יצא לאור ב-30 ביולי 2021, על ידי חברות התקליטים דארק-רום ואינטרסקופ, מתוך האלבום, Happier Than Ever.
"Happier Than Ever" נכלל במספר רשימות סוף שנה של השירים הטובים ביותר של 2021. מגזין המוזיקה והתרבות "BBC" סיקר את השירים והאלבומים שיצאו לאור בשנת 2021, ודירג את השיר במקום השביעי ברשימת "21 האלבומים/השירים הטובים ביותר של 2021 ׁ (דירוג של אלבומים ושירים) ".
רקע והכרזה
בנובמבר 2020, הוציאה אייליש את הסינגל השני "Therefore I Am", מאלבום האולפן השני שלה Happier Than Ever. במהלך אותו החודש היא אישרה שהיא עבדה על האלבום וכי היו לה 16 רצועות בעבודה, וציינה כי האלבום נוצר בהשראת מגפת הקורונה. השיר "Happier Than Ever" הושמע והופיע לראשונה בסרט התיעודי של אייליש "Billie Eilish: The World's a Little Blurry", שם מילותיו "כשאני רחוקה ממך, אני שמחה מתמיד, הלוואי שיכולתי להסביר זאת טוב יותר. הלוואי שזה לא היה נכון" נחשפו לראשונה. בחודש אפריל 2021 פרסמה אייליש פרסומים שונים, ביניהם כתבה בפרסום "דברים מתקרבים" בחשבון האינסטגרם שלה. שבוע לאחר מכן, ב-26 באפריל, היא הוציאה הצצה באורך של 15 שניות מהשיר בחשבון האינסטגרם שלה, במראה החזותי שלה היא יושבת על כיסא עם הגב למצלמה. מגזין "DIY" תיאר את הקליפ כ"פשוט", והעלה השערות שהוא "מברך את התקופה החדשה של בילי". "Happier Than Ever" משמש כרצועת הכותרת והסינגל השישי מתוך אלבום האולפן השני של אייליש, שיצא לצד האלבום ב-30 ביולי 2021.
תקציר
אייליש צועדת הלוך ושוב בחדר זוהר ומבצעת את השיר בטלפון, ככל הנראה מדברת אל האדם שהוזכר בשיר. באמצע הדרך, כשהשיר משתנה, האורות מתחילים להבהב. אייליש המבולבלת פותחת את הדלת ומים זורמים לחדר. הקליפ מסתיים כשאייליש רוקדת על הגג בגשם, ובסוף הסרטון היא צוללת במים. לדברי בטנקורט, אייליש "מספרת את אכזבתה מבן זוג באמצעות טלפון נייח וינטג' ומזהה את סוף מערכת היחסים ביניהם". קורטו ראה בכך "מבול של רגש אשר התאים את התמוטטות מוזיקת הגיטרה המפוארת הזו של השיר".
קרדיטים וצוות
כל הקרדיטים שלהלן לקוחים מטיידל.
קפיטן-לויטננט
קפיטן-לויטננט, בקצרה: KptLt / ברשימות: KL, היא דרגת קצונה בקבוצת ההיררכיה הצבאית של הקברניטים של הבונדסוור הגרמני. הדרגה מדורגת כ-OF-2 בנאט"ו, ומקבילה להאופטמן ב-Heer וה-Luftwaffe. הדרגה מדורגת A11 או A12 בכללי השכר של משרד ההגנה הפדרלי.
סימני הדרגה
סימני הדרגה שלו, המולבשים על השרוולים והכתפיים, הם כוכב מחומש זהוב אחד מעל שני פסים זהובים עם חצי פס אחד ביניהם (ללא הכוכב כאשר עונדים לולאות דרגה).
קריירת קצין קו
קצין Kapitänleutnant (קצין קו) יכול לפקד על ספינות קטנות (למשל צוללת מסדרה 206A, שולת מוקשים מסדרה 332) או לשרת כקצין לוחמה ראשי בספינות מלחמה גדולות יותר, מה שמעניק לדרגת האחריות יותר לצד אלו של לוטננט קומנדר בצי ארצות הברית או הצי המלכותי.
רצף הדרגות (מלמעלה למטה) באותה קבוצה מסוימת הוא כדלקמן:
קריירת קצין מומחה
Kapitänleutnant עשוי להיות דרגת קצין בכיר מומחה, דומה לקצין מפקד בארצות הברית, עם זאת, הוא זוטר ל-Stabskapitänleutnant. אנשי צבא ב"קריירת קציני קו" מדלגים על דרגת Stabskapitänleutnant, על ידי קידום קבוע מ-Kapitänleutnant (OF-2) ל-Korvettenkapitän (OF-3).
רצף הדרגות (גישה מלמעלה למטה) באותה קבוצה מסוימת הוא כדלקמן:
ינס סטריגר לארסן
ינס סטריגר לארסן (בדנית: Jens Stryger Larsen; נולד ב-21 בפברואר 1991) הוא כדורגלן דני המשחק בעמדת המגן הימני בטרבזונספור ובנבחרת דנמרק.
קריירת מועדונים
סטריגר לארסן ערך את הופעת הבכורה שלו במדי ברונדבי בנובמבר 2009 במשחק נגד נורשלן, כאשר נכנס כמחליף. במהלך תקופתו בברונדבי, הוא במהרה הפך לפופולרי ונאהב על ידי הקהל עקב האנרגיה שלו, ולקראת סוף עונת 10–2009/תחילת העונה הבאה, הוא הפך לחלק שגרתי מההרכב הפותח של הקבוצה.
ב-9 ביולי 2013, נורשלן הודיעה על החתמתו של סטריגר לארסן בהעברה חופשית בחוזה לשלוש שנים. לעומת זאת, עונה אחת לאחר מכן ב-18 ביוני 2014, הוא חתם באוסטריה וינה מהבונדסליגה האוסטרית בחוזה לארבע שנים.
ב-24 באוגוסט 2017, הוא חתם בשורות אודינזה מהסרייה א' בחוזה לארבע שנים. ב-27 בספטמבר 2017, הוא כבש את שערו הראשון במדי הזברות הקטנות בהפסד החוץ 3–1 לרומא.
ב-17 ביוני 2022 חתם בטרבזונספור.
קריירה בין-לאומית
סטריגר לארסן זומן לראשונה לנבחרת דנמרק הבוגרת לצמד משחקיה נגד נבחרת ליכטנשטיין ונבחרת ארמניה באוגוסט 2016. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק הידידות נגד נבחרת ליכטנשטיין ב-31 באוגוסט 2016, ואף הבקיע את שערו הראשון במדים הלאומיים באותו המשחק, שנגמר בניצחון 0–5 לטובת הנבחרת הדנית.
קרב ורדן (1792)
הקרב הראשון על ורדן נערך בין ה-29 באוגוסט ל-2 בספטמבר 1792 בין כוחות המהפכה הצרפתית וצבא פרוסי במהלך החודשים הראשונים של מלחמת הקואליציה הראשונה. הפרוסים ניצחו, והשיגו נתיב פנוי מערבה לפריז.
רקע כללי
הצבא המשותף לאוסטרים ולפרוסים, כמו גם מלוכנים צרפתים שהיגרו מצרפת לאחר המהפכה, אשר השפעתם הצבאית הייתה זניחה, הונהג על ידי קרל וילהלם פרדיננד, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל, שעוד הספיק לשרת תחת פרידריך הגדול במלחמת שבע השנים. הצבא התקדם מאזור השפלה (בלגיה של היום) לכיוון פריז, תוך כיבוש מבצרים רבים בדרך, וב-19 באוגוסט חצה הצבא המשותף את הגבול לצרפת.
כדי למנוע פגיעה בלואי ה-16 שעדיין ישב בפריז שיגר ב-25 ביולי הדוכס מבראונשוויג מנשר שבו הוא הזהיר שאם ייפגע לואי ה-16 או אשתו מארי אנטואנט, פריז תישרף עד היסוד. אמנם מנשר זה השיג תוצאות הפוכות מהמצופה. בעקבות ההודעה, עלה חשד בקרב הציבור הצרפתי כי המלך יוזם קשרים עם האויב במטרה לבטל את המהפכה ולהחזיר את המשטר על כנו. לכן התמיכה במהפכה התעצמה, והחל גל התגייסות ספונטני בכל רחבי צרפת.
לאחר שכבשו את מבצר לונגווי ב-23 באוגוסט, צעדו החיילים הפרוסים ברובם תחת הדוכס מבראונשווייג לוורדן בכוח של כ-50,000 איש. המטרה הייתה למנוע את האיחוד של שארל-פרנסואה דומורייה ופרנסואה כריסטוף דה קלרמן. הנסיך מהוהנלוהה כבר הקיף את לנדאו ב-8 באוגוסט באגף השמאלי הקיצוני ולאחר מכן קיבל פקודות להתקדם נגד תיונוויל. בנוסף, כ-15,000 אוסטרים תחת הרוזן קלרפאט מלוקסמבורג להתקדם ולהצטרף לאגף הימני של הפרוסים. חיל הסיוע האוסטרי כבש את מבצר מונמי, כבש את סטנאי וקידם את חיל החלוץ שלו לגדה השמאלית של המז.
לאחר סיפוח ורדן בידי צרפת ב-1552, העיר בוצרה. במיוחד, סבסטיאן דה וובאן הרחיב את המצודה ואת ההגנות של העיר עצמה בסוף המאה ה-17. אולם בסך הכל, ביצורי העיר לא נחשבו חזקים במיוחד על ידי בעלות הברית. החזקה של העיר הבטיחה מעבר טוב מעל המז ובסיס אחורי להתקדמות נוספת. הדוכס מבראונשווייג קיווה שהתקרבות לפריז תוביל לתנועה אנטי-מהפכנית ושחיילים נאמנים למלך יערקו. בנוסף, זיכרון אובדן הנסיכויות בישופויות של ורדן, טול ומץ בתום מלחמת שלושים השנים עוד לא נשכח. יוהאן וולפגנג פון גתה היה עד ראייה למצור כבן לווייתו של קרל אוגוסט, דוכס סקסוניה-ויימאר.
הקרב
לאחר הגעתו של הצבא העיר הייתה מכותרת לחלוטין. המבצר לא היה מוכן להגנה ארוכה ואילו הביצורים היו במצב גרוע. חיל המצב מנה כ-3500 איש. הוא כלל שלושה גדודי חי"ר, כמה יחידות של המשמר הלאומי ואיכרים חמושים. עם זאת, המושל, קולונל ניקולא-ז'וזף בורפייר, היה נחוש בדעתו להתנגד במשך זמן רב. ב-31 באוגוסט התבקשו הנצורים להיכנע ללא הצלחה.
כתוצאה מכך הובאו שלוש סוללות ארטילריה, וכפי שדיווח גתה, ורדן הופצצה בפגזי תבערה במהלך הלילה. שכונה עלתה באש כתוצאה מההפגזות. עם עלות השחר גברה האש ההגנתית. במכתב לכריסטיאן וולפיוס מ-2 בספטמבר 1792 כתב גתה: "העיר לא רצתה להיכנע והופגזה אתמול בלילה. זה מראה מפחיד ואתה לא רוצה לחשוב שיש לך משהו יקר בפנים. היום היא תיכנע והצבא יעבור לפריז." ב-1 בספטמבר שוב התבקש חיל המצב להיכנע. המושל דרש מהם להמשיך להתנגד. האזרחים ומועצת העיר התנגדו לכך. המושל נאלץ להסכים להפסקת אש, וחיל המצב נכנע ב-2 בספטמבר. הכוחות הורשו לסגת בחופשיות ועד מהרה חברו ליחידות אחרות.
קולונל ניקולא-ז'וזף בורפייר, שפיקד על הגנת ורדן, בחר במוות בהתאבדות כדי להימנע מהחרפה שבכניעת ורדן.
לאחר מכן
בפריז, החשש מנפילת המבצר הוליד חשש להגעה מהירה של בעלות הברית. ז'ורז' דנטון נשא נאום מפורסם שקרא לאנשים לאחוז בנשק. למעשה, העיר נערכה למתקפה על ידי עבודות ביצור ופריסת יחידות מתנדבים. כניעת ורדן הוכרזה כשיתוף פעולה עם האויב. יחד עם זאת, האיום עזר להפוך את הטרור המהפכני שבו דגלו ז'אן-פול מארה ואחרים זה מכבר למציאות. ההתפתחות הגיעה לשיאה ברציחות בספטמבר 1792.
בניגוד למצופה, בעלות הברית לא צעדו ישירות לעבר פריז, אלא עצרו בתחילה. רק ב-11 בספטמבר יצא בראונשווייג לחצות את הארדנים ליד גראנדפרה. זה נתן לדומורייה ולקלרמן את ההזדמנות להרכיב צבא צרפתי חזק. התקדמות בעלות הברית הסתיימה בקרב ואלמי ב-20 בספטמבר. בעוד הפרוסים נסוגו מעבר לגבול הרייך באוקטובר, הצרפתים כבשו מחדש את ורדן ב-14 באוקטובר. מאות חיילים פרוסים חולים נשארו מאחור בבתי החולים. צרפת הבטיחה להם לשוב בשלום לביתם לאחר ההחלמה. ההבטחה קוימה.
Israeli Salad
Israeli Salad הוא האלבום האינסטרומנטלי ה-12 (וההוצאה ה-45) של המפיק והמוזיקאי דה אלכימיסט. האלבום הוא אלבום קונספט, המבוסס כמעט כולו על דגימות ממוזיקה ישראלית. דה אלכימיסט הפיק בעצמו את כל האלבום, והוא יצא ב-26 במאי 2015 דרך חברת ALC Records.
רקע
אביו של דה אלכמיסט הוא איש עסקים ישראלי. לאחר קניית תקליטים בישראל בזמן ביקור שם, בראיון לבילבורד ב-2012, הצהיר דה אלכימיסט שהוא מתכנן ליצור אלבום אינסטרומנטלי כשכל הדגימות הן ממוזיקה ישראלית. הפרויקט התפתח הרבה יותר מאוחר, והוא הכריז עליו בסוף מרץ 2015.
כמו אלבומים אחרים של דה אלכימיסט, Israeli Salad הוא אלבום היפ הופ אינסטרומנטלי. באלבום שלו יש דגימות והקלטות רבות בעברית; בנוסף, חלק משמות השירים מכילים ביטויים בעברית (למשל "Shalom Alechem" - שלום עליכם, "Chetzi" - חצי) ואזכורים תרבותיים ישראליים.
טליה פישר
ביוגרפיה
פישר השלימה את שלושת תאריה בפקולטה למשפטים שבאוניברסיטה העברית. את התואר הראשון קיבלה בשנת 1996, את תוארה השני קיבלה ב-1998, ואת התואר השלישי קיבלה בשנת 2004 על עבודה שכותרתה: "ההפרדה בין מדינה למשפט". עם השלמת הדוקטורט הצטרפה לפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב, כיהנה כמרצה (עד 2008), כמרצה בכירה (2008–2011) וכפרופסורית חברה (2011–2015), וב-2015 קודמה לדרגת פרופסורית מן המניין. בין השנים 2015–2017 כיהנה כסגנית הדקאן למחקר. בעבר כיהנה כחברה באקדמיה הצעירה הישראלית, כחברה בהאקדמיה הגלובלית הצעירה וכחברה בפורום הצעיר באקדמיה הישראלית למדעים. כן כיהנה כמנהלת מכון טאובנשלאג למשפט פלילי, כעמיתת מחקר במרכז ספרא לאתיקה שבאוניברסיטת הרווארד וכחברה בקבוצת מחקר "הלגיטימציה של המשפט הפלילי המודרני" במכון ללימודי משפטים מתקדם שבאוניברסיטה העברית. כיהנה כחוקרת וכפרופסורית אורחת באוניברסיטת טורונטו ובאוניברסיטת הרווארד.
מחקריה ופרסומים נבחרים
חוקרת בעיקר בתחום המשפט הפלילי, דיני ראיות, משפט מנהלי ופרוצדורלי, ניתוח אמפירי של החוק ויישומים הסתברותיים במשפט פרוצדורלי. בין פרסומיה:
הרוזנת דה מונסורו (סדרת טלוויזיה)
הרוזנת דה מונסורו (ברוסית: Графиня де Монсоро) היא סדרת טלוויזיה בדיונית רוסית ב-26 פרקים, גרסת מסך של הרומן מאת אלכסנדר דיומא האב "הרוזנת דה מונסורו".
הסדרה צולמה מ-1994 עד 1996. בשנת 1997 הושלמה העבודה על התמונה (דיבוב ועריכה). הקרנת הבכורה התקיימה ב-5 בינואר 1998. סדרה זו היא סדרת המשך לסדרת הטלוויזיה "המלכה מרגו" ושתי הסדרות צולמו במקביל.
עלילה
הסרט מגולל את סיפור אהבתם של דיאנה היפהפייה והגרף דה בוסי על רקע אירועים היסטוריים בצרפת בעידן מלחמות הדת בין הקתולים וההוגנוטים.
בראש ההוגנוטים עומד אנרי מנווארה. בראש הקתולים מובילה המשפחה הלוחמנית של בית גיז. המלך אנרי השלישי, חובב יוקרה ובידור מפונק, אינו מסוגל לשלוט במדינה. הוא הקיף את עצמו במועדפים ("מיניונים"), עליהם הוא מבזבז את האוצר.
המלך מסוקרן מאחיו הצעיר, פרנסואה, דוכס אנז'ו, שחולם לקחת את כס המלוכה, כיוון שלאנרי אין ילדים. עימותים מתמידים מתקיימים בין האצילים של אנרי לבין הקרובים לאנג'ו, שעליהם נמנה גם הגרף דה בוסי. גיזה חולמת גם על כתר צרפת, טווה מזימה להפיל את אנרי ולשלוח אותו בכוח למנזר. רק בזכות ליצן-החצר הנאמן שיקו - אציל גסקוני שנעלב על ידי אחד הגייזים - מצליח אנרי, המלך הצרפתי האחרון מבית ולואה, לשמר בינתיים את חייו, את חירותו ואת כס המלכות.
הקטור גימאר
הקטור גימאר או אקטור גימאר (בצרפתית: Hector Guimard; 10 במרץ 1867 – 20 במאי 1942) היה אדריכל ומעצב צרפתי. גימאר הוא אחד מהנציגים החשובים ביותר של זרם האר נובו בפריז.
הופסטטריוס
הופסטטריוס (שם מדעי: Hoffstetterius) הוא סוג יונק פרהיסטורי ממשפחת הטוקסודוניים, שחי בתקופת המיוקן של אמריקה הדרומית לפני 11.6 עד 5.3 מיליון שנה מזמננו. יונק זה התגלה באתר של סלעים געשיים בשטחי מחוז לה פאס בבוליביה ב-1969 בידי הפלאונטולוג רוברט הופסטטר, על שמו נקרא היונק.
הממצאים שנמצאו כללו שרידים של גולגולת רחבה ולסת תחתונה, שרידים של עצם הזרוע ועצם הגומד ועצמות קטנות יותר. שרידים נוספים של אותו יונק התגלו ב-1989 בידי משלחת של "המכון הצרפתי למחקר הרי האנדים" (IFEA) ושל "השירות הגאוגרפי של בוליביה" (GEOBOL). הסוג נקרא ב-1993 בידי החוקר הצרפתי פייר אנטויו סאינט-אנדרה (Pierre-Antoine Saint-André) על שם החוקר שגילה את המאובנים הראשונים. שם המין היחיד בסוג - Hoffstetterius imperator, נקרא על שם מבנה המצח הרחב שהזכיר את הכתרים של האימפריה הרומית הקדושה.
יונק קדום זה דמה במראהו לקרנף מוזר, והיה חלק מהפאונה האנדמית לאמריקה הדרומית. הוא היה קרובו של הטריגודון וכמותו היה בעל קרן ארוכה ורחבה מעל מצחו. הגולגולת הייתה רחבה ונמוכה, והלסתות הרחבות התאפיינו בשיניים טוחנות עבות ששימשו לטחינת צמחייה. אורך הגולגולת הגיע ל-527 מילימטרים אצל הבוגרים ו-469 מילימטרים בצעירים. היו לו רגליים רחבות בעלות שרירים מיוחדים בברכיים שמנעו ממנו להתעייף, מה שאיפשר לו להישאר על רגליו לזמן ממושך. כך הוא נמנע מפגיעת טורפים בלילה או מהיתקעות בביצות טובעניות.
ורקבונד
ורקבונד (Werkbund) הוא איגוד מקצועי של מעצבים, אדריכלים ותעשיינים בגרמניה.
הארגון הוקם בשנת 1907 בגרמניה ביוזמת אנשי תעשייה ובתמיכת הממשלה. מטרתו הייתה לקדם את העיצוב בתעשייה בגרמניה. זו הייתה הפעם הראשונה שאנשי התעשייה הבינו כי כדי ליצור מוצרים איכותיים ולקדם מכירות הם זקוקים למעצב בתעשייה. הארגון המציא את המושג "מעצב בית", כלומר מעצב שמועסק על ידי מפעל מסוים והוא חלק מצוות העובדים שלו. מעצב הבית אחראי על כל תחום הפרסום, עיצוב המוצר, הדגמים, האביזרים ונייר המכתבים. בניגוד לאנגליה שם המעצבים יצאו נגד התעשייה ודגלו בעיצוב ייחודי, בגרמניה המעצבים הלכו עם התעשייה ושיפרו אותה.
בספטמבר 1933 היה הוורקבונד אחד הארגונים התרבותיים הראשונים בגרמניה לאמץ חוקה השוללת חברות של לא-אריים בארגון.
עד פרוס המאה ה-20 רק מבני ציבור, כנסיות, עיריות ובניני מגורים קבלו תשומת לב עיצובית. בעקבות עליית חשיבות התעשייה גם מפעלי התעשייה החלו לקבל תשומת לב עיצובית. העיצוב הפך לחדשני מבחינה ארכיטקטונית, ללא ניסיון לחקות סגנון קלאסי או סגנונות קודמים אחרים. בין השאר, יזם הוורקבונד גם את בניית שיכון וייסנהוף בתערוכת שטוטגרט ב-1927.
העיצוב עשה שימוש בהישגי התעשייה כאלמנט עיצובי:
אירועים מרכזיים:
1907: הקמת ארגון הוורקבונד במינכן<BR> 1914: תערוכה בקלן<BR> 1924: תערוכה בברלין<BR> 1927: תערוכה בשטוטגרט<BR> 1929: תערוכה בברסלאו<BR> 1938: הארגון נסגר על ידי הנאצים<BR> 1949: הארגון הוקם מחדש<BR>
יצחק חרוש
קורות חייו
נולד במרקש לאביו ר' שלמה. למד אצל חכמי מרקש. בשנת ה'תק"ה (1745) בהיותו כבן 25 שנים, התחתן. ובאותה שנה התמנה לסופר בית הדין של מרקש. בתפקיד זה שימש 12 שנים. עם תפקידו זה היה חותם על תקנות העיר מרקש יחד עם חברי בית הדין. בשנת ה'תקי"ז (1767) בהיותו כבן 37 התמנה לדיין לצד חביריו הדיינים הוותיקים: רבי דוד בן מאמאן, רבי יעקב פינטו, רבי שמואל הלוי, רבי אברהם קורקוס. רבי יצחק רשם את קורות חייו ביומנו האישי.
קשריו עם שדרי"ם
רבי יצחק עמד בקשר עם שדר"י צפת וטבריה שהגיעו למרקש. ותיעד מהם מספר סגולות. נדפס במבוא לספר תשובות חכמי מראכש, פנמה תשפ"ב.
חלומותיו
ביומנו תיעד שמונה מקרים שהראו לו בחלום פסוקי תנ"ך העוסקים בנחמה וגאולה. כמו כן תיעד חלומו התשיעי בו הוא מדבר עם הרי"ף ודן עמו בענייני ההסכמות שעשו קהל מרקש.
אב בית הדין
בשנת ה'תקמ"ד (1784), לאחר פטירת אב בית הדין ורב העיר מרקש - רבי אברהם קורקוס, התמנה רבי יצחק לאב בית הדין ולרבה של העיר תחתיו. בהיותו כאב בית הדין, הצטרפו להרכב הרבנים הדיינים: רבי יצחק פינטו, רבי אברהם פינטו (מהרא"פ), רבי משה בן עטר, ורבי שלמה אסבאג. רבי יצחק תיקן תקנות חדשות ליהודי מרקש, והיה מתכתב בהלכה עם יתר רבני מרוקו מהערים השונות. בין השאר התכתב עם רבי מרדכי בירדוגו אב בית הדין מקנס, רבי שאול ישועה אביטבול רבה של צפרו, ורבי אליעזר די אבילא רבה של רבאט. במיוחד, נודעת התכתבותו הרבה עם רבי מכלוף אוחיון שהיה רבה של אספי. רבי מכלוף שהרבה לשאול את רבי יצחק ובית דינו שאלות שונות, ליקט וערך את תשובותיו בהלכה בכתב ידו בקובץ הנקרא 'גנת ורדים'. פסקים שונים שלו מצוטטים על ידי חכמי מרוקו גם לאחר פטירתו.
כח משיכה (סרט, 1989)
כח משיכה הוא סרט קומדיה רומנטית ישראלי משנת 1989 בבימויו של נפתלי אלטר, עם חנן גולדבלט, אירית אלטר ואלונה קמחי בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי נפתלי אלטר וחגית רכבי והוא מתאר משולש אהבה בין גבר הנמשך לשתי נשים והבעיות המתעוררות מכך.
יצחק חרוש
דרשנותו
בתפקיד הרבנות שימש במשך חמש עשרה שנה עד לפטירתו בגיל 79 בשנת ה'תקנ"ט - 1799.
משפחתו וצאצאיו
רבי יצחק היה אב לארבעה בנים ובת. ארבעת בניו הם תלמידי חכמים:
רבי אהרן חרוש - מחכמי מרקש.
כח משיכה (סרט, 1989)
תקציר העלילה
דפנה מארגנת לילי מסיבת הפתעה ליום הולדתו ה-40 ובין המוזמנים הוא מבחין בבחורה בלונדית יפה בשם נגה (אלונה קמחי) ו"נדלק" עליה.
יצחק חרוש
משפחתו וצאצאיו
רבי חיים חרוש - מחכמי מרקש.
כח משיכה (סרט, 1989)
תקציר העלילה
ילי שהיה עד אז איש משפחה למופת נקלע למצב שאין לו שליטה עליו. הוא נמשך באופן כפייתי לנגה. אריק מבחין במצוקתו ומבקש לעזור לו על ידי מכון כושר וחתירה בירקון, אבל גם לו יש בעיות עם אשתו דליה (עפרה וינגרטן).
נגה היא רווקה בשנות ה-30 עובדת בחברת הייטק וילי נמשך אליה ומוכן לאבד הכל למענה. היא נענית לו והוא מודיע לדפנה ההמומה, כי התאהב בנגה והחליט לעזוב את הבית.
דפנה מיילדת יולדת צעקנית (רולנדה שגרן) ולידה בעלה העצבני (מנחם זילברמן). היא מספרת לרופא המיילד (שמוליק טנא) על בעיותיה והוא מנסה להתחיל איתה.
יצחק חרוש
משפחתו וצאצאיו
ביתו רחל היא חותנתו של רבי משה רוזיליו הראשון - מחכמי מרקש, ור"מ בישיבה.
כח משיכה (סרט, 1989)
תקציר העלילה
נגה נוסעת ללימודים בבוסטון וילי עצוב. דפנה לא רוצה להרוס את משפחתה. היא מתקשרת לנגה ומזמינה אותה לחזור לארץ ולהתגורר בביתם והיא מסכימה.
יצחק חרוש
משפחתו וצאצאיו
ניניו של רבי יצחק הם רבי רפאל יוסף חרוש ורבי אברהם חרוש מדייני העדה המערבית בירושלים.
לקריאה נוספת
הרב יוסף פרץ והרב יוסף הלל (עורך), קדושי מראכש, "רבי יצחק חרוש", הוצאת קהילות ישראל, ירושלים ה'תשפ"א.
כח משיכה (סרט, 1989)
תקציר העלילה
שלושת המבוגרים ישנים בחדרים נפרדים וילי נדרש לספק את שתי הנשים ומתמוטט מעייפות.
לבסוף מציע ילי לדפנה לנסוע לחופשה במלון בחבצלת השרון כדי להתאושש. הם רוכבים על סוסים ונחים במיטה. דפנה שואלת אותו אם הוא חושב על נגה. הוא מהסס ואז היא מזמינה את נגה למיטתם כהפתעה.
ילי נמצא במיטה ביו שתי נשים שצריך לספק אותן. לקראת שחר הנשים נרדמות וילי בשארית כוחותיו אורז את חפציו ובורח משם.
צ'ארלס וורן איטון
צ'ארלס וורן איטון ( באנגלית: Charles Warren Eaton; 1857 – 1937) היה אמן אמריקאי הידוע בנופיו הטונליסטים. הוא זכה לכינוי "צייר עצי האורן" בזכות תיאוריו הרבים של עצי האורן הלבן.
ביוגרפיה
איטון נולד באולבני, ניו יורק למשפחה דלת משאבים. הוא החל לעבוד בגיל תשע, ועבד בחנות לממכר מוצרים יבשים עד לבגרותו המוקדמת. כשהיה איטון בן עשרים ושתיים, עבודות של חבר עורר את התעניינותו באמנות. הוא עבר לניו יורק בשנת 1879 לעבוד במהלך היום ולהשתתף בשיעורים באקדמיה הלאומית לעיצוב וליגת הסטודנטים לאמנות בלילה. הוא גם ניצל את חופשתו כדי לתרגל רישומים.
קריירה מוקדמת
הכניסה של איטון לעולם האמנות חפפה עם השינוי העמוק בסגנון האמנותי הרווח באמריקה. בסוף שנות ה -70 של המאה ה -19, הריאליזם המפורט ביותר של אסכולת נהר ההדסון, ששלטה בסגנון האמנות האמריקאית במשך למעלה מארבעים שנה, פינה את מקומו לסגנון יותר חופשי שהאמנים הצעירים הביאו מאירופה. סגנון חדש זה, שלימים נקרא טונליזם, הדגיש צבעים נקיים ונטה לתאר מצבים אינטימיים יום יומיים ולא סצינות של פאר. איטון אימץ את הסגנון החדש הזה בניו יורק והתיידד עם שני אמנים טונליסטים אחרים, לאונרד אוכטמן ובן פוסטר.
בתחילת שנות השמונים של המאה ה-19 החל איטון לזכות בהכרה מקצועית יחד עם מכירותיו הראשונות. הוא הציג את שני הציורים הראשונים שלו באקדמיה הלאומית לעיצוב בשנת 1882, והמשיך להציג שם באופן קבוע בהמשך הקריירה שלו. על ציוריו בתערוכה בשנת 1884 דיווחו בניו יורק טיימס. הוא הציג גם עם אגודת האמנים האמריקאית שהוקמה בשנת 1884. בשנת 1886 הוא עזב את עבודתו והקדיש את כל זמנו לאמנות.
איטון העריך במיוחד את עבודתו של רוברט סווין גיפורד, כמו גם את ג'ורג' איננס. איטון ואיננס עבדו באותו בניין בניו יורק בשנת 1889, ואיננס התפעל מנופי איטון שצייר מחוץ לסטודיו שלו, ורכש את הציור, והשניים התיידדו. אולם איטון, שכבר התבסס כאמן מצליח, היה מעריץ של איננס יותר מאשר חסיד.
בגרות אמנותית
איטון הגיע לבגרותו כאמן בשנות ה-1890 וה- 1900 עם שני נושאי נוף מובהקים. הנושא הראשון, בסגנון הטונאלי, היה נוף המכיל בדרך כלל מרעה, עצים ולעיתים חלקת מים קטנה או גדר אבן. מצב הרוח הכללי בציורים אלה הוא של אינטימיות. הנושא השני, ממלכתי יותר, היה נוף עם עצי אורן גבוהים, המוארים לעיתים קרובות בזוהר השמש השוקעת. הוא פיתח את הנושא השני בכמה מיצירותיו הגדולות ביותר, והצליח מאוד איתם עד שנודע בכינוי "צייר עצי האורן". איטון כמעט אף פעם לא כלל דמויות אנושיות או חיות בנופיו.
איטון עבד בעיקר בשמן ובצבעי מים. הוא היה חבר מייסד של האגודה האמריקאית לצבעי מים. הוא הציג בגלריית מקבת הידועה בניו יורק במשך למעלה משלושים שנה, בפריז ובתערוכות וירידים בינלאומיים חשובים. הוא שימש גם כשופט בכמה תערוכות. מסיבות שאינן ברורות אך אולי בעלות אופי פוליטי, איטון מעולם לא זכה לחברות מלאה באקדמיה הלאומית (אף שהוא נבחר לאקדמיה כעמית ב־1901) וגם לא באגודה לאמנים אמריקאים.
קריירה מאוחרת
למרות הצלחתו בטונאליזם, איטון עזב בהדרגה את הסגנון הזה והחל לצייר בצבעים בהירים במיוחד לאחר 1910. איטון מעולם לא היה אימפרסיוניסט אמיתי, צייר בסגנון ריאליסטי רופף. עבודות רבות מהקריירה המאוחרת שלו תיארו סצנות אירופיות, בהן טייל איטון באופן קבוע כמבוגר. הוא העדיף במיוחד את האזור הכפרי סביב ברוז', כמו גם את אגם קומו באיטליה, אותו צייר בלוח צבעים בהיר במיוחד.
עד שנות העשרים נחלשה התפוקה והיצירתיות של איטון. השפל הגדול הרס את שוק האמנות, ומכירות ציורים של איטון נפסקו.
הוא עבר לבלומפילד, ניו ג'רזי בשנות השמונים של המאה ה-19, והתגורר עם אחותו ואחייניתו.
הוא נפטר בשנת 1937 ונקבר בבית העלמין בלומפילד.
עבודותיו, כמו אמנים רבים בדורו, כמעט ונשכחו במשך עשרות שנים עד להתעניינות מחודשת בסוף המאה העשרים.
בית הקברות בית שלום
בית הקברות בית שלום או בית השלום (באנגלית: Home of Peace Cemetery) הוא שמם של בתי קברות רבים בקליפורניה ובמקומות נוספים בארצות הברית.
הפארק הלאומי ההרים הכחולים והרי ג'ון קרו
הפארק הוכרז כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו עבור קריטריונים שונים (תרבותיים וטבעיים) ב-3 ביולי 2015.
סבטלנה חודצ'נקובה
סבטלנה ויקטורובנה חודצ'נקובה (ברוסית: Светлана Викторовна Ходченкова; נולדה ב-21 בינואר 1983 במוסקבה) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה רוסייה, אשר מוכרת בשל תפקידה כאירינה בסרטו של טום אלפרדסון מ-2011, "החפרפרת", בו שיחקה לצד שחקן רוסי אחר, קונסטנטין חבנסקי, שגילם תפקיד של מרגל בקג"ב.
קריירה
סבטלנה התפרסמה לאחר שהופיעה בסרטו של סטניסלב גובורוחין מ-2004, "ברכו את האישה", תפקיד שהעניק לה מועמדות לפרס ניקה של האקדמיה הרוסית לקולנוע.
ב-2008 זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר במסגרת פסטיבל הקולנוע הפולני, על תפקידה בסרט "מוסקבה הקטנה". היא התפרסמה גם על גילום אחד התפקידים הראשיים בטרילוגיית הסרטים "אהבה בעיר הגדולה", קומדיה רוסית המתרחשת בארצות הברית.
היא התפרסמה בקולנוע העולמי לאחר שהופיעה בסרט "החפרפרת" מ-2011, כשגילמה את אירינה, מהגרת רוסיה שמבקשת להגר למערב, ומתאהבת בדמותו של תום הארדי, המככב בסרט יחד עם גארי אולדמן וקולין פירת'. ב-2013, גילמה את דמותה של וייפר בסרט "הוולברין". ב-2015 כיכבה בסרט גבירת צ'אכטיצה בתפקיד הרוזנת אליזבת באטורי, אשר הייתה אחראית להירצחן של כ-650 נשים צעירות, וידועה עד היום כאחת מהרוצחים הסדרתיים הנוראים של כל הזמנים.
אדולף סוטרו
אדולף היינריך ג'וזף סוטרו (באנגלית: Adolph Heinrich Joseph Sutro; 29 באפריל 1830, אאכן - 8 באוגוסט 1898) היה מהנדס, פוליטיקאי ופילנתרופ אמריקאי-גרמני ממוצא יהודי. ראש העירייה ה-24 של סן פרנסיסקו (1895–1897). סוטרו עבר לעיירת הכורים וירג'יניה סיטי שבנבדה ועשה הון רב במרבץ הכסף "קומסטוק לוד". מספר מקומות בסן פרנסיסקו נושאים את שמו לזכר תרומתו לעיר.
הוא רכש את אוסף העתיקות של מוזס וילהלם שפירא מאת אלמנתו, בעת ביקורו בירושלים בסביבות 1885.
נפטר כשנה לאחר פרישתו מתפקיד ראש עיריית סן פרנסיסקו, ונקבר בבית הקברות בית שלום בקולמה שבקליפורניה.
דיסני מג'יק
הדיסני מג'יק (באנגלית: Disney Magic) היא אחת משתי אוניות תענוגות המנוהלות על ידי חברת וולט דיסני במסגרת חברת הבת של החברה - קו הספנות של דיסני.
הספינה, יחד עם הספינה הדומה לה דיסני וונדר הושקה בשנת 1999. הספינה נבנתה בשנת 1998 על ידי המספנה האיטלקית פינקנטיירי, וייחודה בכך שתוכננה ונבנתה עבור משפחות עם ילדים קטנים. הספינה מסוגלת לשאת 2,400 נוסעים, ומסלולה בין פלורידה לקסטאווי קי והאי נסאו שבבהאמס, וכן היא עוצרת באיים סנט מארטן, סנט תומאס, קי וסט, גראנד קיימן וקוסומל.
בניית הסביבה ותכנונה התחשבו בכך שימצאו ילדים קטנים על הסיפון ועל כן נבנו מספר רב של מועדוני ילדים, והחדרים הותאמו למשפחות עם ילדים (חדרי אמבטיה גדולים יותר המאפשרים לרחוץ ילדים קטנים וחדרי שירותים נפרדים מהאמבטיה, בניגוד למקובל בספינות נוסעים ובמלונות).
הספינה נבנתה בסגנון מסורתי - בספינה שני מבני גשר (בניגוד למבנה אחד המקובל בספינות מודרניות). המבנה השני אינו משמש כמבנה גשר אלא כמועדון לבני נוער. מטרת בניית שני המבנים הייתה לתת לספינה מראה של ספינה משנות ה-20 וה-30 - תקופה בה מסעות היו פופולריים. מסיבה זו נבנו חלונות חדרי הספינה כחלונות עגולים שהיו מקובלים בעבר.
הספינה מעוצבת בסגנון אר נובו שהיה מקובל בשנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20.
בשנת 2005 הועברה הספינה באופן זמני לקליפורניה לרגל חגיגות ה-50 להקמת דיסנילנד, והפליגה מלוס אנג'לס לערים במקסיקו: פוארטו ואיירטה, מסטלאן וקאבו סן לוקאס. בסוף השנה שבה להפליג בקאריביים.
קוממוטו
קוממוטו (ביפנית: 熊本) היא עיר במרכז האי קיושו ביפן ובירת המחוז הקרוי על שמה. העיר שוכנת כ-93 ק"מ דרום-מזרחית לעיר פוקואוקה. נכון ל-1 באוגוסט 2021 התגוררו בעיר כ-738 אלף תושבים, כשהצפיפות בה הייתה 1,891 נפש לקילומטר רבוע, על שטח של 390.92 קילומטרים רבועים. בקוממוטו רבתי (熊 本 都市 圏) הייתה אוכלוסייה של כ-1.461 מיליון תושבים, לפי מפקד האוכלוסין של שנת 2000. נכון לשנת 2010, אזור התעסוקה במטרופולין בקוממוטו הוא בעל תוצר של 39.8 מיליארד דולר. העיר אינה נחשבת לחלק ממטרופולין פוקואוקה- אף על פי שגובלת בהן. החל מתאריך 1 באפריל 2012 מוקנה לקוממוטו מעמד רשמי של עיר (דבר המצריך אוכלוסייה של לפחות חצי מיליון תושבים).
יחסי יוון–ניקרגואה
יחסי יוון–ניקרגואה הם יחסי החוץ בין יוון לניקרגואה. היחסים הדיפלומטיים כוננו רשמית ב-2 ביולי 1965.
סיוע
יוון הייתה נותנת החסות העיקרית של סיוע הומניטרי לניקרגואה, והעניקה סיוע כלכלי, מזון ופיתוח משמעותי לניקרגואה.
שיתוף פעולה צבאי
ב-1898 ביקשה ניקרגואה לקנות את שלושת האוניות מחופות שריון הגדולות ביותר בצי היווני, אך יוון סירבה להצעה.
במהלך ממשלת התנועה הסוציאליסטית הפאן-הלנית מ-1981 בהנהגת אנדראס פפנדראו, יחסי החוץ היוונים הפכו מאמריקניזציה לעמדה אנטי-אמריקאית יותר. זה כלל תמיכה ונטייה טובה כלפי הסנדיניסטים בניקרגואה. פפנדראו תיאר שוב ושוב את פעולת ארצות הברית נגד הסנדיניסטים כמעורבות בטרור. בשנת 1985 ממשלת יוון תרמה בחשאי 5000 רובי G-3 לניקרגואה כדי לתמוך בהתנגדות הסנדיניסטית. גורמים רשמיים ביוון הכחישו זאת.
שיתוף פעולה דיפלומטי
עד 1966 לא היו יחסי מסחר בין המדינות, אך יחסים דיפלומטיים כוננו באמצעות האומות המאוחדות. נעשה ניסיון לחזק את קשרי התרבות בין המדינות באמצעות ביקורים של קבוצות תיאטרון יווניות וסרטים יווניים.
ביוני 2011 ביקר סמואל סנטוס לופס שר החוץ של ניקרגואה באתונה כדי לקדם את הסוציאליזם הבינלאומי. הוא דיבר על ידידות קרובה עם נשיא יוון קרולוס פפוליאס, בהתבסס על תמיכתו של פפוליאס בסנדיניסטים בשנות ה-80. כשנשאל על שיתוף פעולה אפשרי בנושא מסחר, תרבות ותיירות, הוא ציין את התיירות כמוקד הנוכחי של מאמצי ניקרגואה.
השקעות
המשקיע היווני פיטר צוקוס רכש ומכר מספר איים בניקרגואה המוכרים כקרקעות קהילתיות באזור האוטונומי של החוף הדרומי הקריבי כחלק מפרויקט תיירותי. צוקוס הואשם כוזב בהוראת רצח בעלה של עורך דין לזכויות ילידים בבלופילדס, ונמצא חף מפשע על ידי בית המשפט האזרחי בשנת 2002, על ידי בית המשפט לערעורים בשנת 2004 ולבסוף על ידי בית המשפט העליון של ניקרגואה בשנת 2006.
חלקת אלוהים
חלקת אלוהים הוא סינגל של המוזיקאי אופיר כהן, בביצוע הזמר ליאור נרקיס, אשר יצא לאור ב-19 בינואר 2021, כסינגל הראשון מתוך האלבום "השיר של אופיר", הכולל שירים שכתב כהן בביצוע אמנים שונים.
רקע וכתיבה
על השיר ושיתוף הפעולה עם נרקיס אמר כהן בראיון למאקו:
מצד נרקיס, נאמר בישראל היום כי "השיר 'חלקת אלוהים' משקף מאוד את התקופה הזאת אצלי בחיים, ולמעשה אצל כולנו. להיות בבית, עם המשפחה. אני התחברתי עוד יותר למשפחה שלי בזמן הקורונה והבנתי מהי חלקת האלוהים האמיתית שלי. אני בטוח שהרבה אנשים יוכלו להזדהות עם זה".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר פורסם בסמוך לצאתו של הסינגל ובוים על ידי חיים צינוביץ'. בקליפ מופיעים אשתו של נרקיס ושלושת ילדיהם.
הצלחה
בשבוע הראשון לצאתו, הגיע השיר למקום הרביעי במצעד השבועי של מדיה פורסט וצבר כ-100 השמעות בתחנות הרדיו בישראל באותו השבוע. שבוע לאחר מכן, הגיע השיר למקום הראשון, עם כ-153 השמעות.
ז'ורז'יניו (כדורגלן איטלקי)
ז'ורז'ה לואיז פרלו פיליו (בפורטוגזית: Jorge Luiz Frello Filho, הידוע בכינוי ז'ורז'יניו, Jorginho; נולד ב-20 בדצמבר 1991) הוא כדורגלן איטלקי-ברזילאי המשחק בעמדת הקשר בארסנל מהפרמייר ליג ובנבחרת איטליה.
קריירה
ז'ורז'יניו נולד בעיירה אימביטובה הנמצאת במדינת סנטה קטרינה בברזיל. בגיל 15 הוא עזב לאיטליה והצטרף למחלקת הנוער של הלאס ורונה. ביוני 2010 הושאל לקבוצת סמבוניפססה מהליגה השלישית באיטליה. בעונה זו ערך 31 הופעות ואף הבקיע שער וסיפק עשרה בישולים. ב-4 בספטמבר 2011 ערך ז'ורז'יניו את הופעת הבכורה שלו במדיה של הלאס ורונה כמחליף בדקה ה-76.
ב-18 בינואר 2014 חתם בשורות נאפולי בחוזה של ארבע וחצי שנים. הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במשחק הגביע האיטלקי נגד רומא, הפך את התוצאה ל-2–3 ובכך העלה את נאפולי לגמר הגביע. בחמש העונות שלו בנאפולי הוא היה מהשחקנים הבולטים בקבוצה ונחשב לאחד הקשרים הטובים בסרייה א'.
ב-14 ביולי 2018 חתם בצ'לסי בחוזה לחמש שנים, באותו היום, מונה מאוריציו סארי שאימן את ז'ורז'יניו בנאפולי למאמן הקבוצה. את שערו הראשון בקבוצה כבש במחזור הראשון של הפרמייר ליג, בניצחון על האדרספילד.
ב-31 בינואר 2023 חתם ז'ורז'יניו בארסנל תמורת 12 מיליון אירו.
קריירת נבחרות
לז'ורז'יניו אזרחות איטלקית שמאפשרת לו לשחק בנבחרת איטליה, הוא זומן לצמד המשחקים נגד ספרד וגרמניה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו כמחליף בדקה ה-89 נגד ספרד.
צ'ן צ'נג
צֶ'ן צֶ'נְגּ (במנדרינית: 陳誠, בפין-יין: Chén Chéng; 4 בינואר 1897 – 5 במרץ 1965) היה מצביא ופוליטיקאי סיני במפלגת הקוומינטנג בתקופת הרפובליקה הסינית אשר לחם במלחמת סין-יפן השנייה, מלחמת האזרחים הסינית ועוד. לאחר נסיגת ממשלת הקוומינטנג לטאיוואן, צ'ן הפך לסגן נשיא הרפובליקה הסינית, צ'יאנג קאי שק וייצג את הרפובליקה הסינית מספר רב של פעמים בעת ביקורים בארצות הברית. צ'ן פיקד במהלך הקרב על שאנגחאי, הקרב על ווהאן, הקרב הראשון על צ'אנגשה ועוד קרבות רבים אחרים. הוא נודע בכך שנהג לחקות את צ'יאנג קאי שק ועל כן כונה "צ'יאנג הקטן".
ביוגרפיה
צ'ן צ'נג (לעיתים נהגה צ'ן צ'יק-שיו) נולד בקינגטיאן, מחוז ג'ג'יאנג, האימפריה הסינית תחת שושלת צ'ינג בשנת 1897. הוא סיים את המחזור החמישי של האקדמיה הצבאית באודינג בשנת 1922 כקצין ארטילריה, והצטרף ללימודים באקדמיית וומפואה (האקדמיה הצבאית של הרפובליקה הסינית) לשירות צבא הקוומינטנג בשנת 1924.
מפלגת הקוומינטנג פעלה במטרה לאחד את כל סין תחת ממשלה ריכוזית ולהביא לסיום תקופת המצביאים. בתחילת המשלחת הצפונית לאיחוד סין נגד אילי מלחמה מסביב סין, צ'ן היה קצין זוטר שהוצמד למטה צ'יאנג קאי שק, יורשו של אבי המפלגה המנוח, סון יאט-סן. הודות לכושר הפיקוד שלו, צ'ן הועלה במהרה למפקד בריגדה ולאחר מכן למפקד דיוויזיה בהמשך המערכה.
בצבא
בסוף מלחמת המישורים המרכזיים נגד אילי המלחמה של מרכז סין ב-1930 צ'ן הועלה לדרגת מפקד הארמייה ה-18. בשנת 1931, כעת כבר בדרגת גנרל, הוא הוביל את הכוחות הלאומניים בדיכוי המיליציות של המפלגה הקומוניסטית של סין במסגרת מלחמת האזרחים הסינית; והיה אחד המנהיגים המעטים שהצליחו להביס את הצבא הקומוניסטי בקרבות ישירים ולא נגד גרילה ואילץ את הקומוניסטים לסגת בצעדה ארוכה, אם כי היה זה במחיר של אבדות קשות. במהלך המשך המערכה נגד הקומוניסטים הוא מונה למפקד הראשי של הכוחות הלאומניים במחוזות שאנשי, שאאנשי, גאנסו ונינגשיה. בשנת 1932 נישא צ'ן לטאן שיאנג, בתו של הפוליטיקאי הבכיר טאן ינקאי, לשעבר ראש ממשלת הרפובליקה הסינית. בשנת 1936, צ'ן נחטף יחד עם צ'יאנג במהלך תקרית שיאן; במהלך החטיפה הזו, הנאמנות שהפגין כלפי צ'יאנג זיכתה אותו באמון רב מצד המנהיג הסיני.
במהלך מלחמת סין-יפן השנייה שהחלה בשנת 1937, שירת צ'ן כקצין מפקד באזור המלחמה השלישי, והוצב לפיקוד על העיר השנייה בגודלה בסין, ווהאן. המוניטין של צ'ן נפגע לאחר ההפסד בקרב על ווהאן אך שוקם עם הניצחון הסיני המרכזי הראשון במהלך הקרב הראשון על צ'אנגשה. בהמשך המלחמה, ביחד עם מספר מפקדים סינים מרכזיים, הכוחות הסינים הצליחו ליצור סטטוס קוו בקו האש וכל התקדמות יפנית נרחבת נעצרה עד למבצע איצ'י-גו בשנת 1944.
לאחר כניעת האימפריה היפנית חזרו הכוחות הלאומניים למלחמת האזרחים נגד הקומוניסטים שהוקפאה באופן רשמי במהלך המלחמה עם היפנים. במאי 1946 מונה צ'ן ליו"ר המטה הכללי במשותף עם מקבילו בחיל הים. בשנת 1947 הוביל צ'ן חיילים במנצ'וריה נגד עמדות קומוניסטיות, אך עד אז הקומוניסטים כבר חיזקו את עמדותיהם, במיוחד בסיוע סובייטי. הטקטיקה של המפקד הקומוניסטי לין ביאו לעזוב את העמדות בערים המאוכלסות ולתקוף בעזרת לוחמת גרילה כדי להתיש את האויב אפשרו לארגון מחדש של הכוחות הקומוניסטים ונפילת הכוחות הלאומנים במנצ'וריה. בשנת 1948, מתקפת נגד קומוניסטית הובילה בסופו של דבר להרס הארמייה החמישית החדשה שהייתה קריטית להתקדמות הקומוניסטית, תבוסה אשר הביאה לפיטורו של צ'ן מתפקידו במאי 1948.
בפוליטיקה
צ'ן הוצב בטאיוואן באוקטובר 1948. בשנת 1949 הוא מונה למושל מחוז טאיוואן במקביל לתפקיד מפקד המשטרה. בתפקיד זה הוא פעל לקידום פיתוח המגזרים החקלאיים והתעשייתיים במחוז; הוא זכה גם ליזום מדיניות שייצבה את ערך המטבע הסיני. עם זאת, במקביל, מאבקו בקומוניסטים הביא לכך שהנהיג את הטרור הלבן שהתרחש לאחר נסיגת ממשלת צ'יאנג קאי-שק אל טאיפיי עקב ניצחון הקומוניסטית בסין היבשתית. בין השנים 1950 ל-1954 שימש כיו"ר היואן המחוקק (הפרלמנט של טאיוואן). בין השנים 1954–1965 כיהן בשתי קדנציות בתור סגן נשיא הרפובליקה הסינית; באותה תקופה, בין השנים 1957–1965, הוא היה גם סגן יו"ר המפלגה הלאומנית. הוא נפטר בשנת 1965 עקב גידול בכבד. בתחילה הוא נקבר בכפר טאישן במחוז טאיפיי.
חוף פוין
חוף פוין (באנגלית: Foyn Coast) הוא חלק מהחוף המזרחי של חצי האי האנטארקטי בין כף אלכסנדר לכף נורת'רופ באנטארקטיקה.
כביש 225
כביש 225 הוא כביש רוחב אזורי בנגב המקשר בין כביש 204 והעיירה ירוחם לבין כביש 206 (כביש רותם - אורון). מהכביש נשקף נוף מהיפים בארץ, מפני שהוא חוצה את המכתש הגדול (מכתש חתירה). אורכו של הכביש הוא כ-14.6 ק"מ.
חוף פוין
גילוי החוף
החוף התגלה בשנת 1893 על ידי משלחת מחקר נורווגית, תחת פיקודו של קפטן קארל אנטון לארסן.
כביש 225
אפשרות הנסיעה בכביש
לקראת סוף שנת 2008 נסגר הכביש לתנועה מפני ליקויים בטיחותיים ומשום שהכביש לא תוחזק שנים רבות, אך נפתח שוב לתנועה נוכח פניה של החברה להגנת הטבע לשר התחבורה ישראל כץ בנימוק שהיות הכביש סגור לתנועה מונעת גישה לאחד הנופים היפים בארץ. במקביל החברה הלאומית לדרכים החלה במקצה שיפורים בטיחותיים בכביש.
חוף פוין
מקור השם
לארסן קרא לחוף על שמו של סוונד פוין - צייד לווייתנים נורווגי מטונסברג, אשר המציא את צלצל הרימון אשר הקל מאוד על צייד לווייתנים בעת החדשה.
אל אוגסטר
אלפרד ג'וליוס אוגסטר (באנגלית: Alfred Julius Eugster; 11 בפברואר 1909 – 1 בינואר 1997) היה אנימטור, סופר ובמאי קולנוע אמריקאי. הוא עבד עבור מספר אולפני הנפשה אמריקאיים, כולל אולפני פליישר, אולפני אייוורקס, וולט דיסני הפקות ו-Famous Studios (מחלקת ההנפשה של סרטי פרמאונט).
ביוגרפיה
אל אוגסטר נולד ב-11 בפברואר 1909 בעיר ניו יורק. הוריו היו המוזיקאי ג'וליוס אוגסטר והדוויג פיגל, שניהם ממוצא גרמני. בין 1915 ל-1919, אביו נפטר בעודו ילד. בגיל 16, הוא קיבל תשלום של 10 דולר לשבוע עבור ביצוע עבודות מזדמנות.
קריירה
אוגסטר עבד באולפני אייוורקס עד 1935, אז הצטרף לאולפני ההנפשה של וולט דיסני. ההתמחות שלו באולפניו של דיסני הייתה הנפשתו של דונלד דאק כמו גם עבודות ב"שלגיה ושבעת הגמדים". אוגסטר עזב את דיסני ב-18 במרץ 1939, עקב הצעתו של מקס פליישר לעבוד במיאמי עם שכר גבוה יותר. אוגסטר הצטרף שוב לאולפני פליישר ונשאר איתם עד שהאולפנים נסגרו בשנת 1942. הוא עבד לזמן קצר ב-Famous Studios אבל עזב לצבא ארצות הברית. לאחר שחרורו מהצבא, הוא חזר ל-Famous Studios בשנת 1945. הפעם כהאנימטור הראשי, שם עבד על מספר סרטים מצוירים של "Screen Songs" ו"פופאי" עד 1957. מ-1957 עד 1964, אוגסטר עבד כעצמאי ברחבי ניו יורק ועבד עבור אולפנים מסחריים שונים. ב-1964 הצטרף ל-Paramount שם עבד עבור שיימוס קולהאן ורלף בקשי עד לסגירת האולפן ב-1967. בשנה שלאחר מכן הצטרף ל-Kim and Gifford, שם החל את שהותו הארוכה ביותר באולפן אחד. בספטמבר 1987, אוגסטר פרש משם וסיים את 62 שנות הקריירה שלו.
חיים אישיים
אוגסטר היה נשוי לאשתו הייזל, הידועה גם בשם צ'יק, במשך 61 שנים. לזוג לא היו ילדים, והייזל נפטרה ב-1995.
עדני תריסר החוטים
עדני תריסר החוטים (שם מדעי: Seleucidis melanoleucus) הוא מין של עדני מסדרת ציפורי השיר.
מאפיינים
גודלו של העדני הוא בינוני, והוא מגיע לאורך של כ-33 ס"מ. צבעיו הם שחור וצהוב. קשתית עינו של הזכר אדומה. בצדי גופו נוצות צהובות. מחלקן האחורי של נוצות אלו, משתלשלות תריסר נוצות זנב, הדומות לחוטים, והן שהעניקו לעדני זה את שמו. הנקבה חומה עם גחון שחור. הרגליים חזקות, ובעלות טפרים ארוכים. צבען ורוד.
שמואל אריאל (רב)
הרב שמואל אריאל (נולד ב-ד' בניסן תשכ"ז, 1967) הוא ראש כולל הלכה בישיבת ירוחם ומחבר ספרים ומאמרים. בעבר שימש כר"מ וכראש כולל בישיבת עתניאל.
ביוגרפיה
למד בישיבה הגבוהה "מקור חיים" (שפע) ובישיבת ההסדר בעתניאל. שימש כר"מ בישיבת עתניאל וכראש כולל עד לשנת תשע"ח, אז עזב את הישיבה בטענה שהיא מאפשרת השמעת דעות של כפירה, בשיעורים מסוימים ובמאמר שהתפרסם בעלון פנימי. בעקבות כך עבר לישיבת ירוחם, שבה הוא משמש כראש כולל הלכה. עוסק רבות ביסודות התורה שבעל פה, נושא שעליו הוא כותב סדרת ספרים שממנה ראו אור עד כה שני כרכים.
הרב אריאל הוא מחבר-שותף של ספרי ההלכה "איש ואשה" ו"ואכלת ושבעת", חבר מערכת כתב העת "אסיף" ומשיב על שו"ת באתר "ישיבה" ובקבוצות הוואטסאפ שלה. פרסם מאמרים ב"תחומין", "צוהר", "אקדמות", ועוד.
משפחתו
הרב שמואל אריאל אב לשבעה. מתגורר עם משפחתו בירוחם.
הרב שמואל הוא בנו של הרב ישראל אריאל, מייסד מכון המקדש והעומד בראשו, ואחיינו של הרב יעקב אריאל, רב העיר רמת גן לשעבר.
בין אחיו: הרב מתניה אריאל - ראש ישיבת דרך חיים, והרב עזריה אריאל - ראש "כולל בית הבחירה" ורב קהילה בשכונת חומת שמואל. הרב יאיר פרנק - רבה של עמונה-עמיחי, הוא גיסו.
קישורים חיצוניים
ממאמריו
קוקו שאנל
בזמן מלחמת העולם השנייה ניצלה שאנל את עליית המשטר הנאצי באירופה, ובצרפת בפרט, כדי להשיג שליטה בלעדית על החברה "שאנל" משותפיה היהודים, משפחת ורטהיימר - מנהלי "Parfums Chanel" המפיקה את "שאנל מספר 5", מותג הבישום הרווחי ביותר שלה. כל זאת בזכות מעמדה כבת הגזע הארי ותומכת מוצהרת של היטלר. משפחת ורטהיימר שחזו את הסנקציות נגד היהודים, העבירו מבעוד מועד את חברת הבישום שלהם לחבר משפחה מרקע נוצרי בשם פליקס אמיו, איש עסקים צרפתי שלאחר תום המלחמה השיב את בעלות החברה אל חיק חבריו במשפחת ורטהיימר.
תחילת דרכה
שאנל נולדה בעמק הלואר שבצרפת, למשפחה מרקע נוצרי. היא גדלה עם הוריה חסרי ההשכלה וחמשת אחיה. בגיל 12 מתה אמה משחפת. אביה, אלברט שאסנל (שם המשפחה המקורי), פיזר את ילדיו אצל קרובי משפחה שונים, בעוד שאנל הגיעה לבית יתומים של מנזר קתולי. היא למדה תפירה מהנזירות וספגה מהן סגנון לבוש פשוט, שלימים יאפיין את עיצוביה. בגיל 18 עזבה שאנל את בית היתומים והחלה להופיע כזמרת מועדונים בערים מולן ווישי, שם אימצה את הכינוי "קוקו". בגיל 22 פגשה באטיין בלסאן, מגדל סוסים עשיר, והייתה פילגשו במשך תקופה קצרה. לאחר מכן עזבה שאנל את בלסאן לטובת חברו ארתור אדווארד "בוי" קפל, שהיה איש עסקים אנגלי. ב-1910, בזכות עזרה כלכלית שקיבלה מהשניים, פתחה שאנל חנות כובעים בפריז.
ב-1913 פתחה, בסיוע "בוי" קפל, שתי חנויות נוספות - בביאריץ ובדוביל שבנורמנדי, והחלה לעצב ולמכור גם בגדים.
תחילת הקריירה
שאנל צברה פופולריות, בעיקר בקרב החברה הגבוהה בפריז. היא פתחה את הסטודיו המרכזי של המותג מול מלון ריץ בו התגוררה. בשנת 1922 הוציאה שאנל את הבושם שאנל מספר 5 והייתה למעצבת האופנה הראשונה שהוציאה בושם. הבושם של שאנל התבדל מבשמים שקדמו לו בכך שהורכב מתערובת של 50 ריחות שונים, ולא התבסס על ניחוח מפרח אחד. הצלחתו של הבושם מיוחסת לעיתים למרילין מונרו, שפרסמה אותו כבושם בו היא משתמשת. כשהיא הולכת לישון, נהגה מונרו לומר, היא מפזרת על עצמה שאנל 5 - "I wear Chanel number 5". "שאנל מספר 5" נחשב לבושם הנמכר ביותר בעולם עד היום.
פריחתה מחדש לצד הנאצים
בתקופת השפל הגדול ספג בית האופנה של שאנל נזקים כלכליים, וכאשר הוכרזה מלחמת העולם השנייה שאנל החליטה לסגור את העסק.לאחר פלישת הנאצים לצרפת ב-1940, החלה שאנל לנהל רומן עם קצין נאצי בכיר, ובזכות קשרים אלה ובזכות דעותיה האנטישמיות המוצהרות, קיבלה אישור מיוחד להישאר בדירתה המפוארת במלון ריץ שבפריז. בתום המלחמה, ב-1944, זכתה שאנל לביקורות חמורות מהציבור הצרפתי בשל קשריה עם הנאצים ועקב תמיכתה בהיטלר. כתוצאה מכך החליטה להגר אל שווייץ.בשנת 1954 חזרה שאנל לצרפת ולתעשיית האופנה שהשתנתה במאז עזבה. בשנים בהן נעדרה שאנל מצרפת, עלה בית האופנה של כריסטיאן דיור והחזיר לאופנה את המראה הנשי. על מנת לזכות חזרה בפופולריות של המותג, יצאה שאנל מהשוק האירופאי לארצות הברית, שם זכתה שאנל לפופולריות בקרב אנשי הוליווד, ביניהן מרילין מונרו, אודרי הפבורן וגרייס קלי. בסוף שנות החמישים ובשנות השישים חזרה שאנל למעמדה הקודם וזכתה להכרה כמעצבת אופנה נחשבת עוד בחייה.
פעולותיה כמשתפת פעולה של הנאצים
שאנל הואשמה בסיוע לנאצים במלחמת העולם השנייה, ואף גויסה למודיעין הגרמני על ידי אחד ממאהביה. הביוגרף האל ווהן, מחבר הספר "לישון עם האויב: מלחמתה הסודית של קוקו שאנל" (2011), כתב בספרו כי "שאנל הייתה אנטישמית מאוד. היא התעשרה באמצעות מתן שירותים לעשירי צרפת, וכך נחשפה ליהודים".
השליטה בבית האופנה "שאנל" נמצאת מאז 1974 בידי האחים ממוצא יהודי אלן וז'ראר ורטהיימר, נכדיו של איש העסקים היהודי-צרפתי פייר ורטהיימר, שהיה שותפה של קוקו שאנל משנות ה-20 עד שנמלט יחד עם משפחתו מצרפת לארצות הברית בשנת 1940 (השניים שבו לעבוד יחד רק בשנות ה-1950 המאוחרות).
השפעותיה
בשנת 1916, לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה, תקופת הבל אפוק - שהתאפיינה באופנה נשית רהבתנית שכללה מחוכים, שמלות ארוכות ובדים כבדים - הסתיימה. שאנל הייתה המעצבת שהובילה את השינוי באופנה מתקופת הבל אפוק לתקופה המודרנית. היא הבינה שצרכניות הבגדים בתקופה שלאחר המלחמה מעדיפות נוחות על פני רהבתנות ולכן עיצבה בגדים בהתאם.
תרומתה הנחשבת ביותר, המקושרת למעמד האשה, הייתה הוויתור על השימוש במחוכים, שנחשבו עד לאותה תקופה לאביזר לבוש נשי הכרחי. בנוסף, הייתה שאנל למעצבת הראשונה שהכינה בגדי נשים מבד הג'רסי - בד קל וגמיש - שעד לאותה תקופה היה בשימוש בעיקר לבגדים תחתונים. היא קיצרה את החצאיות, שנהגו להיות ארוכות ומלאות בד, וחשפה את השוקיים.
ב-1925 הציגה שאנל את הלבוש שלימים יהפוך לפריט המאפיין ביותר את המותג - חליפה בשלושה חלקים. זהו לבוש מודולרי - ניתן לשלב ולהחליף בין החלקים השונים. בנוסף, הבגד נוח - החולצה רחבה ולא חונקת; בחצאית יש קפלים כדי לאפשר תנועה רחבה ולא מוגבלת. הבדים הם בצבעים חלקים ולא מצועצעים.
פריט נוסף שחידשה שאנל היה השמלה השחורה הקטנה. שאנל הייתה המעצבת הראשונה שהשתמשה בבד שחור, שהתקשר בעיקר לאבל, לעיצוב בגדי ערב.
בשנת 1923, לאחר הפלגה מפריז לקאן ביאכטה של הדוכס מוולינגטון, הופיעה שאנל בעור שזוף. עד לאותו יום, השיזוף לא נחשב מעולם לאופנתי. ההופעה הפומבית של שאנל שזופה נתנה את האות לשינוי התפיסה האסתטית של גוון העור, ונחשבת לתחילת אופנת השיזוף.
ארנון גוטפלד
ארנון גוטפלד (נולד ב-1 בדצמבר 1939) הוא היסטוריון ישראלי, פרופסור אמריטוס בחוג להיסטוריה כללית באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה
גוטפלד הוא בוגר התיכון ע"ש ג'ורג' וושינגטון במנהטן, ניו יורק. את לימודיו האוניברסיטאיים החל באוניברסיטת מונטנה, שם קיבל תואר ראשון בשנת 1965 ותואר שני בשנת 1967. את לימודיו לתואר דוקטור בפילוסופיה השלים ב-1971 באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. מאז 1972, לימד גוטפלד באוניברסיטת תל אביב.לאחר פרישתו לגמלאות כיהן כראש החוג למדעי המדינה במכללה האקדמית עמק יזרעאל. במו כן היה פרופסור אורח באוניברסית פלורידה, גיינסויל, באוניברסיטת מניטובה, ויניניפג, קנדה ובאוניברסיטה הבינלאומית בוונציה.
מומחיותו של גוטפלד היא ההיסטוריה של ארצות הברית, ובעיקר המשפט האמריקני. הוא פרסם מספר ספרי-בסיס (textbooks) בנושא ההיסטוריה האמריקנית בשפה העברית דוגמת: "החוויה האמריקנית", "ממושבות למלחמת אזרחים", "ממלחמת אזרחים למלחמה הקרה", "הדרך למהפכה ולעצמאות האמריקאית", "תחילתה של אומה". כמו כן כתב ספרים רבים בנושא ההיסטוריה החוקתית האמריקנית, ובעיקר בנושא התיקון הראשון לחוקה ופרשנותו במהלך השנים.כמו כן פרסם ספר ומאמרים רבים בנושא יחסי ישראל-ארצות הברית.
פיאט 370
פיאט 370 (באיטלקית: Fiat 370, קרוי גם : Iveco 370)) הוא סדרה של אוטובוסים מתוצרת חטיבת כלי הרכב המסחריים של פיאט ("Fiat Veicoli Industriali" ) באמצעות תאגיד איווקו מקונצרן הרכב האיטלקי פיאט אשר יוצר בין השנים 1976–2001.
קרב רפיח (1956)
קרב רפיח הייתה מערכה שהתנהלו בה קרבות בין אוגדה 77 לבין כוחות של צבא מצרים. הקרבות שנערכו במהלך מלחמת סיני ("מבצע קדש") במתחם פתחת רפיח, במזרח סיני, הסתיימו בניצחון ישראלי. הקרב החל ב-31 באוקטובר בשעות הצהריים, והסתיים ב-1 בנובמבר בצהריים.
רקע
בזמן מלחמת העולם השנייה הוקמו מדרום מערב לרפיח, מחנות גדולים של הצבא הבריטי. הנקודה המרכזית באזור הייתה צומת רפיח, אשר בה מצטלבים כביש עוקף עזה (המשכו של כביש 4) הממשיך לכיוון אל עריש וכביש רפיח - עוג'ה אל-חפיר.
מיקומה האסטרטגי של הפתחה כמעבר המועדף בין ארץ ישראל וחצי האי סיני הביא לכיבושו בידי כוחות צה"ל במבצע חורב, במהלך מלחמת העצמאות. אולם כוחות צה"ל הוסגו בהוראת הדרג המדיני בעקבות לחץ בינלאומי כבד. בשנים שחלפו מאז מלחמת העצמאות חיזק הצבא המצרי את מערכיו באזור פתחת רפיח, ואלו כללו 17 מוצבים חפורים היקפית ומוקפים במיקוש שנהנו מחיפוי ארטילרי ונשק נ"ט. בגזרה זו החזיקו המצרים בין היתר גדוד תותחים 25 ליטראות, 17 משחיתי טנקים ארצ'ר, תותחי ללא רתע 105 מ"מ, חטיבה משוריינת פלסטינית 87 עם 2 גדודים, חטיבה 5 המצרית עם 2 גדודים וגונדת מרגמות כבדות. באזור אל עריש היו כוחות נוספים שהיו עשויים לתגבר את מתחם רפיח. מולם הציב צה"ל את אוגדה 77 בפיקוד חיים לסקוב שכללה את חטיבת גולני (מתוגברת בגדוד מילואים 115 מחטיבה 11) בפיקוד בנימין גיבלי וחטיבת שריון 27 בפיקוד חיים בר-לב. כמו כן, כלל הכוח הישראלי יחידות נ"ט ומרגמות.
התוכנית הישראלית, שהוכנה במשותף עם הצרפתים והבריטים, הייתה לתקוף את שני מתחמי ההגנה העיקריים בסיני, אבו עגילה ופתחת רפיח, רק לאחר ההתקפה האנגלו-צרפתית על בסיסי המצרים בתעלת סואץ (מבצע מוסקטר). תוכנית זאת הסתמכה על הסטת חלק מהכוח המצרי מערבה, לסיוע בהגנה על תעלת סואץ, ותקיפת המערכים מדוללי הכוחות על ידי ישראל. הצרפתים אף סייעו לתקיפה הישראלית על ידי הפגזה ימית של מחנות הצבא של רפיח בליל 31 באוקטובר - 1 בנובמבר (ואחרי יממה הפגיזו בצורה דומה גם את אל עריש).
הקרב
בליל 31 באוקטובר תקפו כוחות צה"ל את מערכי רפיח. חטיבת גולני תקפה בחלקו הדרומי של המתחם עם שלושת גדודיה כשגדוד 115 מחטיבה 11 נמצא בעתודה וחטיבה 27 תקפה בחלקו הצפוני של המתחם. לאחר קרב קשה, שכלל לחימה פנים אל פנים בתעלות המוצבים, הצליחו כוחות צה"ל לכבוש את צומת רפיח בבוקר 1 בנובמבר. על אופן ניהול הקרב חלוקות הדעות: מאיר פעיל, שפיקד בקרב על גדוד 51 של גולני וכתב מאוחר יותר מחקר שהשווה את קרבות רפיח במלחמת העצמאות ובמלחמת סיני, כתב: "בקרב רפיח במבצע "קדש" - קשה למצוא ולו מפקד אחד שפעל באותו יום בדיוק לפי התוכנית. כמעט כל התוכניות השתבשו במהלך הקרב, אולם על אף זאת בוצעו כל המשימות בשלמות ובמהירות". לעומתו, ההיסטוריון מוטי גולני טען כי "במלחמת סיני, זה שאני מגיע לדיין עצמו ולהתנהגות שלו כרמטכ"ל במלחמה, היה קרב אחד מוצלח שהיה מתוכנן וגם בוצע על פי התכנון, עם פיקוד אוגדתי כמו שצריך, זה הקרב של אוגדה 77 של לסקוב, מה שנקרא "קרב רפיח", שבו חטיבה 27 של בר-לב, נעה קדימה עם השריון ובעקבותיה באה חטיבת חיל רגלים גולני ועשו שם איזשהו קרב מסודר שבאמת הסתיים יחסית מהר".
לאחר מכן
לאחר כיבוש המתחם התקדמו כוחות האוגדה במהירות ברחבי סיני, חטיבה 27 פרצה דרך המוצבים, ובמהלך 1 בנובמבר כבשה את מתחם הג'יראדי. למחרת כבשה החטיבה את אל עריש והמשיכה להתקדם בציר הצפוני עד למרחק 15 ק"מ מתעלת סואץ, שם התייצבה בצהרי יום שישי, 2 בנובמבר.
ב-12 בנובמבר התחולל בעיר טבח רפיח.
יחסי ארצות הברית–קוסובו
יחסי ארצות הברית–קוסובו הם היחסים הבילטרליים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין ארצות הברית של אמריקה לבין הרפובליקה של קוסובו. ארצות הברית הכירה רשמית ברפובליקה של קוסובו כמדינה למחרת היום בו הכריזה על עצמאות מסרביה ב-17 בפברואר 2008. נשיא ארצות הברית לשעבר ג'ורג' ווקר בוש קבע ב-19 בפברואר 2008, כי הכרה בקוסובו כאומה עצמאית "תביא שלום לאזור המצולק ממלחמה".
על פי דוח המנהיגות העולמית של ארצות הברית לשנת 2012, 87% מאזרחי קוסובו מאשרים ותומכים בהנהגת ארצות הברית, הדירוג הגבוה ביותר עבור כל סקר באירופה. על פי דו"ח גאלופ משנת 2006, 85% מהתושבים תומכים בהנהגת ארצות הברית.