cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מריה מונטזמי
ביוגרפיה
מונזמי נולדה בוסטרוס בשוודיה. ב-1985 נסעה ללוס אנג'לס על מנת לבקר את אחותה והחליטה להישאר במקום. היא עבדה כאו-פר ולאחר מכן כמלצרית במסעדה, היא נהייתה לבת זוגו של הבעלים של המסעדה, אמריקאי ממוצא איראני, ב-1990 הם התחתנו, נולדו להם ארבעה ילדים והיא נהייתה לעקרת בית.
ב-2009 החלה השתתפותה בתוכנית המציאות השוודית "Svenska Hollywoodfruar", העוקבת אחר חייהן של נשים שוודיות המתגוררות בהוליווד, התוכנית זכתה להצלחה והייתה לאחת התוכניות הנצפות ביותר בהיסטוריה של ערוץ הטלוויזיה TV3, היא המשיכה לעונות נוספות של התוכנית. ב-2011 הופיע בפרסומת לסוכנות נסיעות בבעלות קבוצת תומאס קוק.
ענישה
ענישה היא הדרך של מסגרת חברתית כלשהי - מדינה, ארגון או קבוצה, להתמודד עם מי שמעשיהם חורגים במידה משמעותית מהנוהגים או הנורמות שנקבעו באותה חברה או ארגון, ומעוגנות בחוק או בתקנון של החברה, או קיימות באופן לא פורמלי. בתחום החינוך, ענישה יכולה להתממש כתגובה לחריגה מגבול מסוים, אותו הציב המחנך.
מהות הענישה היא פגיעה מדודה כלשהי באנשים שחרגו מנורמות המסגרת החברתית, ובאה בתגובה לפשע או להפרת הנורמות. מקובל לחשוב, שבהיעדר ענישה, תדורדר כל חברה אנושית לכאוס מוחלט.
בפסיכולוגיה התנהגותית (על פי גישת פרדריק סקינר) מוגדר עונש כגירוי שבא בעקבות תגובה, ומפחית את תדירותה (עד להכחדה). חיזוק היא הפעולה ההפוכה מענישה ומטרתה היא לעודד ולהגביר התנהגות רצויה.
ההבדל בין ענישה להתעללות
הן בענישה והן בהתעללות ישנה פגיעה במושא הפעולה. ההבדל העקרוני בין ענישה להתעללות הוא הסיבתיות. ענישה היא תגובה לביצוע עבירה, בעוד שהתעללות נובעת אך ורק משרירות רצונו של המתעלל. ענישה מתיימרת להיות אובייקטיבית, ולטובת הכלל, בעוד שבהתעללות, הפוגע אינו מחפש צידוק אובייקטיבי לפגיעה במושא ההתעללות. לעיתים קרובות הגבול בין ענישה להתעללות הוא דק מאוד ותלוי בנסיבות.
סמכות הענישה
במובן הרחב, ענישה יכולה להתבצע גם ללא סמכות (לעיתים אדם נוטל לעצמו את סמכות הענישה), אך במובן המקובל ברוב החברות האנושיות, ענישה מוגדרת רק ככזו המבוצעת על ידי גורם מוסמך.
שתי מסגרות ארגוניות מובהקות שלהן ניתנה סמכות ענישה הן:
ענישה שיפוטית היא פורמלית יותר מן הענישה המשמעתית, ובדרך כלל הזמן החולף מרגע ביצוע העבירה עד לזמן ביצוע העונש בפועל ארוך בהרבה.
מקרים פרטיים של ענישה משמעתית הם: ענישה במסגרת המשפחתית, ענישה בבתי ספר, ענישה בבתי כלא וכן במסגרות צבאיות או אף דתיות.
בית דין למשמעת משלב את שני כלי הענישה: המסגרת היא מסגרת שיפוטית מיוחדת למטרה זו, והמטרה היא שמירת המשמעת.
מטרות הענישה
הענישה אמורה להרתיע את מפר הכללים מלחזור ולבצע את מעשהו פעם נוספת, ואף לשמש כדוגמה להרתעת עבריינים פוטנציאליים אחרים. סיבה נוספת לענישה היא תחושת הצדק האינטואיטיבית הגורסת שיש לפגוע בעבריין במידה השקולה למידת הנזק שגרם לחברה. נוהג מקובל הוא שבדרך כלל חומרת העונש יחסית לחומרת העבירה. אם כי נתון זה משתנה ממקום למקום ומתרבות אחת לאחרת, וזאת כיוון שפשע, בדומה למוסר שונה מחברה אחת לאחרת.
לענישה שיפוטית יכולות להיות מטרות שונות. מטרות אפשריות הן:
מטרת הענישה המשמעתית היא שמירה על התנהגות צייתנית בהקשר לכללים שרירותיים שנקבעו מראש או להוראות חדשות כלשהן. הפרת כלל שנקבע תגרור ענישה שמטרתה מניעת הפרה עתידית של כללים. אי-ציות להנחיה חדשה דינו בדרך כלל זהה להפרת כלל קיים. ענישה משמעתית יוצרת אצל האדם הנענש זיקה שבין אי-ציות לבין עונש, ומטרתה למנוע ממנו את הרצון להפרה עתידית. לעיתים קרובות עוצמת הענישה המשמעתית גדולה בהרבה מחומרת ההפרה, דבר המקטין את הסיכוי לאי-ציות עתידי על ידי שימוש בפחד כגורם מניע.
סוגי ענישה
צורות הענישה העיקריות לפי צורת סיווג זו:
חומרת העונש (ענישה שיפוטית)
חומרת העונש גדלה, בדרך כלל, בהתאם לחומרת העבירה.
במסגרת הענישה השיפוטית נקבעת חומרת הענישה בשלושה שלבים, ומהווה נושא לדיון ער בקרב מומחים ובציבור הרחב:
שיקול הדעת בענישה
במדינות רבות מתקיים דיון בשאלת שיקול הדעת שיינתן לשופט באשר לחומרת הענישה. כיוון שהחוק הפלילי קובע לרוב עונשי מקסימום, השופט יכול להטיל עונשים בחומרה מגוונת מאוד. לדוגמה - חוק העונשין הישראלי קובע עונש מרבי של 20 שנות מאסר בגין הריגה והשופט רשאי לגזור על הנידון כל תקופת מאסר שלא תעלה על 20 שנים (בהנחה שלא נקבע רף תחתון). בשנות ה-90, התקיים בישראל דיון ציבורי ער לגבי היקף שיקול הדעת בעת הטלת העונש, מכיוון שנמצא שלעיתים נגזרים עונשים שונים על עבירות דומות. בשנת 1997 פורסם דו"ח ועדת גולדברג (הוועדה לבחינת דרכי ההבניה של שיקול הדעת השיפוטי בגזירת הדין), שמונתה על מנת לבחון כיצד ניתן להנחות את השופטים בבואם להטיל עונשים. רוב חברי הוועדה הציעו שהעיקרון המרכזי בגזירת דין יהיה "עקרון ההלימה" - שהעונש יהלום את חומרת העבירה הפלילית (בכך תמכה הוועדה בגמול כמטרה עיקרית בענישה). כדי לממש עיקרון זה, הוצע שיקבע בחוק "עונש מוצא" עבור כל עבירה, ויהיה ניתן לחרוג ממנו רק בהתקיים נסיבות מחמירות או מקלות שיפורטו בחוק. בשנת 2006 הונחה על שולחן הכנסת הצעת חוק ממשלתית שביקשה ליישם את המלצות הוועדה, אך לא נעשתה התקדמות בהליך החקיקה של הצעת החוק. במקום זה תוקן חוק העונשין (תיקון מס' 113 נכנס לתוקף ביום 10/07/2012).
"חוק שיקול הדעת השיפוטי בענישה" (תיקון 113) מנחה את בית המשפט לשקול שיקולים מסוימים הקבועים בחוק כדי לקבוע את עונשו של הנאשם בעבירה פלילית.
המחוקק מבקש בכך, בין היתר, להעניש בהתאם לעקרון החוקיות אשר עומד בבסיס דיני העונשין ולפיו אין מקום לענישה לא אחידה. המחוקק ביקש להסדיר את הליך קביעת העונש על ידי ביהמ"ש בחוק כך שלא יהיו מקרים בהם עבריינים שביצעו עבירה דומה יקבלו עונשים שונים במידה רבה. המחוקק קבע את העקרונות והשיקולים שינחו את ביהמ"ש בקביעת העונש ואת משקלם היחסי, "הבניית שיקול הדעת השיפוטי בענישה".
לחוק העונשין מונים שלושה שלבים עיקריים בגזירת העונש על הנאשם:
השלב הראשון - קביעת מתחם ההלימה לפי. על השופט לקבוע את מתחם העונש ההולם את מעשה הנאשם לפי שלושה קריטריונים: השלב השני - חריגה ממתחם ההלימה. לאחר שנקבע המתחם הראשוני של העונש לפי עקרון ההלימה, רשאי השופט לחרוג ממתחם ההלימה תחת שני שיקולים: השלב השלישי - קביעת העונש הספציפי בתוך מתחם הענישה. בשלב האחרון השופט קובע את עונשו של הנאשם בתוך המתחם לפי שיקולים המחמירים או מקלים בעונשו.
ביקורת על השימוש בענישה כאמצעי חינוכי
אף על פי שעונש מביא להפחתה בהתנהגות מסוימת, ישנן מספר נקודות ביקורת על שימוש בו כשיטת חינוך:
היסטוריה של הענישה
בתנ"ך, העונש הראשון ניתן לאדם וחוה שהימרו את פי האלוהים ואכלו מעץ הדעת. עונשם היה סילוקם מגן עדן. עונש מוקדם אחר המתואר בתנ"ך - ענישתו של קין, בעוון רצח אחיו, על ידי הגלייתו ממקום מושבו והפיכתו ל'נע ונד'.
ענישה ביוון העתיקה
בימי יוון העתיקה העונש המקובל היה בדרך כלל עבודות שירות, כמו במקרה של הרקולס שעונשו היה שלוש שנות עבודה במתפרה לצידן של נשים כהשפלה לכוחו הרב. במקרים חריגים של פשע חמור במיוחד כמו בגידה, הוציאו להורג, או שילחו לגלות. עונש ההגליה היה חמור מאוד ובדרך כלל אדם שהוגלה מת בגלות מחוסר יכולת לקיים את עצמו. עונש מיוחד היה האוסטרקיסמוס (ידוע בעברית כמשפט החרסים), אחת לשנה, אזרחי אתונה בחרו ללא כל האשמה או משפט, אדם שסר חינו בעינם, ורשמו את שמו על שברו של חרס ומי ש"זכה" במירב הקולות היה יוצא לגלות למשך 10 שנים.
ענישה בימי הביניים
הענישה בימי הביניים הייתה קשה. עונשי מוות בשיטות שונות ומשונות כגון העלאה על המוקד, תלייה, סקילה, מוות בעינויים וכו', היו נפוצות מאוד.
ענישה באמצעות השפלה בוצעה בשיטות כגון זפת ונוצות וקשירה אל עמוד הקלון.
באירופה, שיטות הענישה הושפעו מאוד מהממסד הדתי הנוצרי, ובמדינות האסלאם, מן הממסד הדתי המוסלמי.
ענישה במסגרות חברתיות של בעלי חיים
ענישה קיימת גם אצל בעלי החיים, ומשמשת להשלטת רצון מנהיג הקבוצה או הלהקה, או כסנקציה עקב הפרת הנורמות הנהוגות בקבוצה.
ווהלין
ווהלין (באוקראינית: Волинь, בפולנית: Wołyń, ברוסית: Волынь, ביידיש: וואָהלין) הוא חבל היסטורי במערב אוקראינה, בין נהרות הפריפיאט והבוג המערבי מצפון לגליציה ולפודוליה. מתחילת המאה ה-19 היה ברובו בשליטת האימפריה הרוסית, בין שתי מלחמות העולם (21 שנים) היה רוב האזור שייך לפולין אך מרבית אוכלוסייתו היא אוקראינית.
ענישה
ענישה במסגרות חברתיות של בעלי חיים
מהות העונש יכולה לנוע בין נידוי מהקבוצה, לבין פגיעה פיזית של ממש שיכולה לגרום אפילו למוות.
עונש טבעי
בנוסף להענשה כצעד יזום על ידי גורם הדן במעשה ומחליט להעניש, מקובלת התייחסות לעונש טבעי - תוצאה הנובעת באופן טבעי ממעשה שלילי מסוים. זלילה של ממתקים, למשל, מביאה לעונש טבעי בדמות עששת והשמנה.
ווהלין
היסטוריה
האזור הוא אחד ממקומות ההתיישבות הקדומים ביותר של הסלאבים באירופה. ווהלין ההיסטורית כוללת את המחוזות ווהלין, רובנו, ז'יטומיר, החלק הצפוני של מחוז טרנופול שבאוקראינה החל מ-1939, וכן אזורים קטנים מפולין של היום כמו חלם.
ב-1569 הפכה ווהלין לחלק מהאיחוד הפולני-ליטאי. בתקופה זו החלה התיישבות של פולנים-קתולים ויהודים. יש גם עדויות משנת 1783 להתיישבות של חקלאים מנוניטים בווהלין. המתיישבים החדשים דחקו את רגליהם של הנוצרים האורתודוקסים, וחלק מהכנסיות האורתודוקסיות באזור הוסבו לכנסיות קתוליות.
בעקבות חלוקתה השלישית של פולין ב-24 באוקטובר 1795, סופחה ווהלין לאימפריה הרוסית, והפכה לחלק מתחום המושב. בתקופה זו, ועד מלחמת העולם השנייה, התקיימו בה קהילות יהודיות רבות. למעשה, ברוב הערים והעיירות של ווהלין היו קהילות יהודיות גדולות יחסית, דוברות יידיש. קהילות יהודיות ידועות היו בערים ז'יטומיר, דובנו, רובנו, לודמיר, לוצק ועוד.
בסוף המאה ה-19 היו גם קהילות של גרמנים בווהלין, שמנו כ-200 אלף נפש, וגם קהילות קטנות של צ'כים. בתקופה זו התפתח המסחר באזור במהירות, אבל ווהלין נשארה ברובה אזור חקלאי של כפרים ועיירות קטנות.
בשנים 1923–1935 עיירה פוליני הייתה מרכז של "ריאון לאומי גרמני של פוליני" שכלל 18 מועצות מקומיות גרמניות.
ב-22 ביוני 1941 הפרה גרמניה הנאצית את הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, ופלשה לברית המועצות במה שכונה מבצע ברברוסה. הכוחות הגרמנים כבשו גם את ווהלין והחלו לטבוח ביהודים, באוקראינים סובייטים ובפולנים הקתולים תושבי האזור. בטבח השתתפו באופן פעיל גם כוחות הגרילה של "צבא המורדים האוקראיני", שהיה ארגון של לאומנים אוקראינים שהוקם בווהלין ב-14 באוקטובר 1942.
בין השנים 1942 ו-1944 הושמדו כל הקהילות היהודיות בווהלין בידי גרמנים נאצים ולאומנים אוקראינים. גם הפולנים הקתולים באזור היו נתונים לרדיפות ולמעשי טבח בידי האוקראינים. עם תום השואה ומלחמת העולם השנייה כמעט שלא נותרו יהודים בווהלין - חלקם הגדול נרצח, המעטים ששרדו ברחו אל מחוץ לאזורי השליטה של גרמניה הנאצית, לתוך ברית המועצות. לזכר קהילות אלו הקים האיגוד העולמי של יוצאי ווהלין את "היכל יהדות ווהלין" בגבעתיים. ב"היכל יהדות ווהלין" ממוקמת משנת 1975 שלוחת בית הספר הבין-לאומי להוראת השואה של יד ושם.
עם תום מלחמת העולם השנייה שורטטו מחדש גבולותיה של פולין. ווהלין סופחה כולה לאוקראינה והפכה לחלק מברית המועצות. ב-1945 פונו חלק מתושביה הפולנים אל החלקים שנותרו בידי הרפובליקה הפולנית (שהפכה לחלק מ"הגוש המזרחי"). עם התפרקותה של ברית המועצות בשנת 1991 הפכה ווהלין לחלק מהרפובליקה האוקראינית העצמאית.
יהדות ווהלין
ראשית היישוב היהודי בווהלין אינה ידועה בוודאות, אך יש השערות כי היהודים הראשונים הגיעו לאזור במאה ה-11. בתקופה זו, עסקו יהודי האזור במסחר, במתן הלוואות, בייצור משקאות ומכירתם, במכס, מלאכה וחקלאות. יהדות הקהילה נהנתה אף משלטון עצמי חלקי. תקופת תור הזהב של הקהילה הגיעה במאות ה-16 וה-17, תקופה בה הייתה פריחה כלכלית והשתלבות באוטונומיה היהודית במסגרת "ועד ארבע ארצות". בווהלין קמו ישיבות, ובראשן עמדו רבנים נודעים. תנועת החסידות של הבעל שם טוב התפשטה גם לווהלין, ונוצרו כמה שושלות של אדמו"רים: טריסק, סטפין ונשכיז.
בסוף המאה ה-19 עלה מספרם של היהודים בווהלין על מאתיים אלף, והם היו כ-13% מהאוכלוסייה. ווהלין נכללה בתחום המושב שנקבע ליהודים ברוסיה, וההגבלות והאיסורים על ישיבת יהודים בכפרים גרמו להתרכזותם בערים ובעיקר בעיירות. באזור זה, כמו גם באזורים אחרים, נוצרה ה"שטעטל". בשנות השמונים של המאה ה-19 החלה בווהלין הפעילות הציונית.
במסגרת הסכם ריגה, סופחו ב-1921 לפולין שני שלישים מפלך ווהלין. בחלק של ווהלין שהיה בשליטת פולין, היהודים היו כעשרה אחוזים מהאוכלוסייה, כ-200 אלף נפשות. רוב הסוחרים ובעלי המלאכה בווהלין היו יהודים, מביניהם רוב העוסקים במסחר היו חנוונים זעירים, שהשלימו את פרנסתם באמצעות משקי-עזר חקלאיים. השלטון הפולני עודד את התחרות עם המסחר היהודי. במשבר הכלכלי בשנות ה-30 החל הציבור היהודי להתרושש, והמצב הקשה נתן את אותותיו בחיי הקהילה. הקהילות עמדו בקושי רב בהוצאותיהן השוטפות, ובכלל זה בתשלום שכר הרבנים.
למעלה משני שלישים מן הילדים היהודים בווהלין למדו בבתי-ספר עבריים, בעיקר ב"התחייה" וב"יבנה". הפעילות הציונית הייתה ערה ביותר, והיא נעשתה בעיקר במסגרת המפלגות ותנועות הנוער. בין תנועות הנוער, בלטו בפעילותן בעיירות תנועות "השומר הצעיר", "בית"ר" והחלוץ. התנועות קיימו קיבוצי הכשרה, שהחשוב שבהם היה קיבוץ חוצבי האבנים בקלוסובה (קליסוב), קיבוץ שנוסד ב-1924 והיה מרכז ההכשרות של תנועת "החלוץ" בכל פולין. בסוף שנות ה-30, קיימה תנועת "בית"ר" סניף של האצ"ל בווהלין, וכן מחנה אימונים בנשק בסיוע הצבא הפולני.
עירית דותן
עירית דותן (נולדה ב-20 באוקטובר 1951) היא זמרת ישראלית, התפרסמה בזכות השיר "תנו לנו יד ונלך" שאותו שרה בפסטיבל הזמר והפזמון 1973.
קריירה
עירית דותן זכתה בתחרות “האישה האידיאלית” הישראלית. בתחרות זו דורגו המתמודדות לא רק על פי מראן החיצוני אלא גם בבישול, בסידור שולחן, בהכנת קוקטייל ובשזירת פרחים. דותן ייצגה את ישראל בתחרות “דונה אידיאלה” העולמית, שנערכה במונטקטיני שבאיטליה, והוכתרה כסגנית הראשונה.
בפסטיבל הזמר והפזמון 1973, שרה דותן את השיר "תנו לנו יד ונלך"; השיר לא הגיע למקום הראשון, אך זכה לפופולריות. דותן ומלחין השיר יעקב הולנדר שיתפו פעולה גם באלבום הבכורה שלה, עירית דותן (1974), שהורכב כולו משיריו של הולנדר, בהם השירים "אני חי כעשב בר" שנכתב במקור ביידיש על ידי יעקב שטיינברג ותורגם לאלבום על ידי אבי קורן, "אני אוהבת באך" שבוצע במקור על ידי להקת גייסות השריון, ו"הלא תשאלו ציון" שנכתב למופע "שישו את ירושלים". באותה שנה השתתפה דותן בתוכנית "לאמא באהבה" לצד ג'וזי כץ, שרה גולן, שלמה ארצי ועוד, ושרה שם את השיר "אמהות פוסעות" ללחנו של הולנדר. שיר נוסף של הולנדר שביצעה היה שיר הזיכרון "פרגים באדום", שכתב הולנדר לזכרו של סרן נועם דביר, מפקד פלוגה כ' בגדוד 9 בחטיבה 14 שנפל במלחמת יום הכיפורים.
כעבור שלוש שנים הוציאה אלבום נוסף, השעות היפות ביותר. מתוכו זכה להצלחה שיר הנושא והשיר "ציפורי שירי". כעבור שנה יצא אלבומה האחרון, הולכים לנדנדות עם עירית דותן, אלבום שירי ילדים בעיבוד נתן כהן, שלא נחל הצלחה. זמן קצר לאחר מכן היא התגרשה מבעלה.
ב-2008 הלחינה ושרה את "הבלדה על רוז הקטנה", בעקבות פרשת רצח רוז פיזם. את השיר כתב אורי קציר והוא מתאר מנקודת מבטה של רוז את אשר אירע ואת התחינה והכמיהה לכך שכל זה ייפסק.
דותן פעילה בארגון "רוח נשית", ומופיעה יחד עם המשוררת חלי אברהם איתן.
פרספקטיבה
פרספקטיבה אטמוספירית מבוססת על העובדה שאובייקט רחוק יותר נראה מטושטש יותר וצבעיו קרים יותר. טכניקה זו נקראת גם ספומאטו. פרספקטיבה מתמטית (או גאומטרית) מבוססת על העובדה שכל עצם נראה קטן יותר ככל שהוא רחוק יותר מהעין. באמצעות הטכניקה אנו מצליחים לצייר גופים בחלל בגודל ובצורה שהם ייראו דומים לאופן בו העין הייתה רואה אותם במציאות.
ניסיונותיהם של ציירים לתת תחושת מציאות לציור הדו-ממדי הביאו אותם לפתח טכניקות ציור המקנות תחושת עומק. אחד מן הכלים, וכנראה היעיל ביותר מביניהם הוא הפרספקטיבה.
עקרונות הפרספקטיבה המתמטית
הטכניקה מבוססת על מספר עקרונות:
המצאת הפרספקטיבה המתמטית
לגילוי טכניקת הפרספקטיבה הייתה גם השפעה ניכרת על האדריכלות שהתפתחה ברנסאנס ואחריו. המשמעות של תגלית זו הייתה היכולת לצייר הדמיה מדויקת של בניין או מרחב עירוני על פי תוכניותיו ובלי לבנות אותו. כבר במאה ה-16 נעשה שימוש בידע זה לתכנון של מבנים ושל כיכרות באיטליה. לדוגמה, האומן והאדריכל ברניני תכנן את כיכר סן-פייטרו בקריית הוותיקן בהסתמך על כך שעל ידי הבנת הפרספקטיבה ניתן 'לתעתע' את הצופה. מסגרת הכיכר היא בחלקה אליפטית ובחלקה בנויה מקווים לא מקבילים בכוונה על מנת שהכיכר הנמצאת מול הכנסייה תיראה כרחבה יותר עבור מי שעומד מול הכנסייה.
הצייר מאוריץ קורנליס אשר הטיב להשתמש בפרספקטיבה בציוריו על מנת ליצור אשליות אופטיות ופרדוקסים מרחביים. דרך ההבנה כי ציור הוא הדגמה דו־ממדית של דבר תלת־ממדי, ניתן לתמרן ולבצע עיוותים מכוונים של הפרספקטיבה.
בתקופת הבארוק (המאה ה-16) ניתן לראות התפתחות ושכלול השימוש בפרספקטיבה על ידי הפרספקטיבה הצבעונית כתמית. הגישה הכתמית של אומני הבארוק חותרת ליצירת עומק ודרמה על ידי משחק הגומלין בין אור וחושך. הגופים מתגלים מהחלל העמוק והחשוך. הצבע החם "קופץ" קדימה, והקר - כהה נבלע במרחק (קראווג'יו).
פרספקטיבה בצילום
פרספקטיבה היא כלי חשוב גם באמנות הצילום. השליטה בפרספקטיבה בצילום מתבצעת בעזרת קירוב או הרחקת המצלמה מהנושא, ושימוש בעצמית באורך מוקד רצוי על מנת להשיג את גודל הנושא הרצוי. צילום ממרחק קרוב ובעזרת עצמית רחבה, יוצר תחושת פרספקטיבה תלולה. צילום ממרחק בעזרת עצמית ארוכת מוקד יוצר תחושה של פרספקטיבה מתונה, עם מעט תחושת עומק. להדגשת העיקרון: הפרספקטיבה מושגת בעזרת מרחק הצילום. שימוש בעדשה כזו או אחרת תורם את חלקו להבעת הפרספקטיבה כאשר יש התייחסות ליחסי גודל בין עצמים או מישורים בפריים.
פרספקטיבה בציורי תקרה
בציורי תקרה, כשמבטו של הצופה מופנה כלפי מעלה, קיימות בפני האמן שתי שיטות. האחת, "sotto in su" (מאיטלקית: מלמטה כלפי מעלה) - שיטה זו מתחשבת בזווית הראיה המיוחדת של הצופה ונעזרת באקצרות קיצוניות מיוחדות של דמויות וצורות וכך מתרחשת תופעה של "ביטול הקיר". השיטה האחרת, שיטת "quadro riportato" (מאיטלקית: תמונה שהועתקה ממקומה) - העברת ציור קיר לתקרה אף על פי שאינו מותאם לזווית המיוחדת של הצופה בתקרה. בשיטה זו לא מתרחשת התופעה של "ביטול הקיר" והציור מתפקד כקישוט תקרתי. אנדראה מנטניה (Andrea Mantegna), אמן מתקופת הרנסאנס, היה בין הראשונים שעשה שימוש בשיטת sotto in su ביצירתו "תקרת חדר הנישאים" (1473).
סלמון אקווה-אדוונטג'
סלמון אקווה-אדוונטג' (באנגלית: Salmon AquAdvantage) הוא השם המסחרי של דגי סלמון אטלנטי מהונדסים גנטית. זן זה של דג הסלמון פותח על ידי חברת אקווה-באונטי טכנולוגיות בשנת 1989 על ידי הוספת גן הורמון הגדילה של הסלמון הגמלוני הפסיפי, יחד עם גן מהדג Ocean pout, לגנים של הסלמון האטלנטי. שני גנים אלה מאפשרים לסלמון אשר הונדס גנטית לגדול כל השנה במקום רק במהלך האביב והקיץ. המטרה העיקרית לכך שדג הסלמון האטלנטי הונדס גנטית הייתה על מנת להגדיל את המהירות שבה הדגים גדלים מבלי להשפיע על גודלו הסופי או תכונות אחרות. דג הסלמון הונדס גנטית כך שיגיע לגודל המרבי במהירות כפולה מסלמון רגיל שגדל בחוות דגים (16 עד 18 חודשים במקום שלוש שנים). הנתון האחרון מתייחס לזנים ששיעור הצמיחה שלהם כבר השתפר פי 2 כתוצאה מריבוי סלקטיבי.
פאל בירו
פאל בירו (במקור בריל עד 1898, בהונגרית: Bíró Pál; בודפשט, 7 ביולי, 1881 – ניו יורק, ארצות הברית, 6 במאי 1955) היה כלכלן, פוליטיקאי, איש עסקים ממוצא יהודי. דודיו היו דיולה לאנצי ולאו לאנצי. גיסו היה בלה זרקוביץ.
סלמון אקווה-אדוונטג'
דג ה"סלמון אקווה-אדוונטג'" הוא בעל החיים הראשון שמהונדס גנטית אשר משווק כפריט מזון.
פאל בירו
קורות חיים
פאל בירו (בריל) נולד כבנם של ארמין בריל (1849–1917) ושל אנה לאנצי (1858–1939). הוא סיים את בתי הספר היסודיים והתיכוניים בבודפשט. הוא היה סטודנט למשפטים בבודפשט ואחר כך המשיך את לימודיו באוניברסיטת ברלין ובאוניברסיטת פרייבורג. בשנת 1902 קיבל את הדוקטורט. משנת 1903 היה עובד של מפעלי הפלדה Rimamurány-Salgótarjáni Vasmű Rt. בשנת 1912 מונה למנהל העסקים ובשנת 1917 (אחרי מות אביו) למנהל הכללי של החברה. משנת 1927 היה הנשיא ויו"ר מועצת המנהלים. הוא היה אחד המובילים בחיים הכלכליים של המערכת לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית. הוא היה חבר הנהלה באיגוד התעשיינים הלאומי (GYOSZ), בלשכת המסחר והתעשייה ובמרכז למדיניות המכס. משנת 1922 ועד 1939 (במשך 17 שנים) היה חבר האספה הלאומית ההונגרית מטעם המפלגה המאוחדת ואף הוענק לו תואר "יועץ מסחרי ראשי". לפני הבחירות לפרלמנט בשנת 1935 הוא עזב את מפלגת השלטון של אישטוואן בתלן ונבחר כעל מפלגתי. לאחר פרסום החוקים היהודיים (במיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי) הוא ומשפחתו ברחו לשווייץ.
משפחתו
אשתו הראשונה הייתה מריה וייס (1889–1927), בתם של פילפ וייס ושל פלורה גאראי, אותה נשא ב-5 בינואר 1909 בבודפשט. הוא התאלמן בשנת 1927. אשתו השנייה הייתה אליס מריה אבאפי (1894–1972).
תהילים קמ"ה
תהילים קמ"ה הוא המזמור ה-145 בספר תהילים. (מזמור 144 בנוסח תרגום השבעים ובוולגטה). הוא הראשון בין ששת המזמורים המהללים את ה' וחותמים את ספר תהילים.
מזמור זה, הוא עיקרו של קטע תפילה 'אשרי יושבי ביתך', שנאמר כל יום כחלק מתפילת שחרית ומנחה.
מבנה המזמור
המזמור בנוי מאקרוסטיקון, כאשר המחבר מדלג על נ|האות נ. המזמור בן 21 פסוקים. הוא היחיד מבין מזמורי תהילים הפותח במילה "תְּהִלָּה". מזמורים רבים מכונים "תְּהִלָּה" אך מילה זאת מופיעה באמצע מזמורים.
את המזמור ניתן לחלק לשלושה חלקים: בחלקו הראשון מפסוק א' - ז', מהלל המחבר את ה' ואליו מצטרפים דורות רבים. חלקו השני מפסוק ח' עד י"ד מתאר המשורר את שלטונו של ה' בגבורה והדר ונוהג בחסד וברחמים. חלקו השלישי של המזמור מפסוק ט"ו עד כ"א, בני האדם פונים לה' והוא נענה להם.
לדעת פייבל מלצר המזמור נחלק לשני חלקים כאשר חלקו הראשון עמוס בדברי שבח לה' והוא משופע בפעלים בזמן עתיד ואילו חלקו השני המתחיל מפסוק י"ג, עיקרו שבח לה' ורב הפעלים המופיעים במזמור שייכים לצורת הבינוני.
עוד חילוק, רואה במזמור שלושה חלקים שבכל אחד קבוצה אחרת מהללת את ה'. בחלקו הראשון מפסוק א' - ג' מהלל בן אדם יחיד את ה'. בחלק השני מפסוק ד' - ט', מצטרף ליחיד גם דורות עם ישראל. בחלק השלישי מפסוק י' - כב', משבחים את ה' כל יצורי הבריאה וגם קבוצה המזוהה כחסידים.
היעדר האות נ'
כאמור, המזמור הוא אקרוסטיכון על פי סדר האלפבית, אך חסר בו פסוק לאות נ. בתלמוד הבבלי מסביר רבי יוחנן את היעדרו של פסוק זה: (הביטוי "שונאי ישראל" כאן מכוון דווקא לישראל, ומדובר בלשון סגי נהור).
בדברי גד החוזה מופיע השלמה אחרת לאקרוסטיכון "נפלו כל אויבך ה' וכל גבורתם בלעו".
כותרת המזמור
מזמור קמ"ה הוא המזמור היחידי הפותח במילה "תְּהִלָּה" ומופנה לדוד. במזמור המקביל במגילות קומראן הנוסח הפותח הוא "תְּהִלָּה לה'" ועניין זה מאשר את מקוריותו וקדימותו של הנוסח המקראי. הפנייה אל ה': "אֱלוֹהַי הַמֶּלֶךְ" היא כאל אחד האדם והמשורר מבטיח כי ירומם את שמו.
בליטורגיה היהודית
מזמור קמ"ה הוא עיקרו של קטע התפילה אשרי יושבי ביתך, הנאמר פעמיים בתפילת שחרית (בפסוקי דזמרא ולפני קדושה דסידרא, ובשבת ויום טוב שאין אומרים קדושה דסידרא בשחרית, אומרים אותו לפני הכנסת ספר תורה), וכן בתחילת תפילת מנחה, ובהרבה קהילות גם בפתיחת הסליחות. עיקר התפילה הוא מזמור קמ"ה, בתוספת פסוק אחד מתהילים פ"ד ופסוק מתהילים קמ"ד לפניו ופסוק מתהילים קט"ו אחריו.
הרמן ברנהרד לונדבורג
הרמן ברנהרד לוּנדבּוֹרג (בשוודית: Herman Bernhard Lundborg; 7 באפריל 1868 – 9 במאי 1943) היה רופא שוודי שעסק בעיקר באאוגניקה וביישום דרכים "להשבחת" המין האנושי. הוא סיים את לימודיו ברפואה במכון קרולינסקה בשנת 1895, וקיבל את הדוקטורט שלו באוניברסיטת אופסלה בשנת 1903. בשנה זו גם הוּכר שם כמומחה בתחומים פסיכיאטריה ונוירולוגיה, ובשנת 1915 גם כמומחה לביולוגיה גזעית.
לעבודת הדוקטורט שלו, חקר לונדבורג מקרה גנטי של אפילפסיה מיוקלונית מתקדמת שתוּארה לראשונה על ידי היינריך אונפריכט (Heinrich Unverricht) בשנת 1891. מלבד מתן דיווח על המחלה, הוא ביצע מעקב אחרי משפחה נשאית של המחלה, אחורה עד למאה ה-18, וזו נחשבה אנליזה ייחודית לאותה תקופה. הוא הסיק שהמשפחה הידרדרה מבחינה גנטית בגלל "נישואים לא חכמים". המחקר תואר כ"עניין היסטורי רב חשיבות בתחום הגנטיקה של האדם". בחלוף השנים, נודע סוג זה של אפילפסיה כמחלת אונפריכט-לונדבורג.
לונדבורג היה מאוד שלילי בדעותיו כלפי העם היהודי, ומעורב מאוד באידאולוגיית ההיגיינה הגזעית. בתחילת המאה ה-20, התפתח מאוד הרעיון לפיו אאוגניקה יכולה איכשהו לשפר את החברה בכללותה. בשנת 1922, הייתה שוודיה למדינה הראשונה בעולם שייסדה סוכנות ממשלתית לאאוגניקה – "מכון המדינה לביולוגיית הגזע", שלונדבורג מוּנה להיות בראשו. תחת הנהגתו, החל המכון לאסוף שפע של נתונים סטטיסטיים ותצלומים כדי למפות את הרכב הגזע והמוצא של כ-100,000 שוודים. מחקר זה הפך מאוחר יותר לאחד מיסודות תוכנית השבחת הגזע של הממשלה השוודית, שבמסגרתה בוצעו עיקור מרצון ועיקור כפוי של אנשים עם מאפיינים גנטיים שליליים. התוכנית פעלה בשוודיה משנת 1935 ועד 1975.
כדברא
כדברא היא סדרת דרמה ופנטזיה ישראלית לנוער, ששודרה החל מ-19 בפברואר 2017 ועד לסיומה ב-27 במאי 2019 במשך 3 עונות ו-150 פרקים בערוץ ניקלודיאון ללקוחות yes ו-STINGTV. את הסדרה יצרו מיכל קופר-קרן, סיון שיקנאג'י ועינת שחק. בעקבות ההצלחה של הסדרה, חברת ההפקה "Nutz" יחד עם ניקלודיאון ישראל, מכרו את הסדרה לניקלודיאון בפולין. הסדרה נמכרה בשם הנבחר "Spell Keepers" (בתרגום: "שומרות הלחשים"), והעונה הראשונה עלתה בפולין במהלך שנת 2018. לאחר מכן נמכרה הסדרה לרשת HBO אירופה ועלתה שם במהלך שנת 2019.
ב-2018 יצאה לאור גם סדרת הספרים, אותם כתבה הסופרת ליאת רוטנר. הספר הראשון בסדרה, "כדברא - היומן המפוצל", התמקד בסיפוריהן האישיים השונים של הדמויות קירקי ולילה, ובנקודות מבטן על העלילה. ב-2019 יצא הספר השני. "קסם הסבוואר" המתמקד בנקודות מבטם האישיות של הדמויות, בעת התרחשות העלילה: לילה, קירקי, דקל ולוק.
ב-2018 הסדרה זכתה בפרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2017 לסדרת הנוער הטובה ביותר.
סקירת סדרה
העונה הראשונה עלתה ב-19 בפברואר 2017 בערוץ ניקלודיאון ישראל. העונה השנייה של הסדרה עלתה לשידור ב-18 במרץ 2018 בערוץ טין ניק ב-yes. העונה השלישית והאחרונה של הסדרה עלתה לאוויר ב-17 במרץ 2019, הפרק האחרון של הסדרה שודר ב-27 במאי 2019 לאחר 3 עונות ו-150 פרקים.
עונה ראשונה
בעקבות החיזיון, קירקי מגיעה לקיבוץ כנען יחד עם אביגיל. לילה חוקרת את היעלמות אחותה התאומה, שלא הייתה מודעת לקיומה עד לפני זמן קצר. קירקי מצילה את דקל לאחר שנפל לתוך מצוק, והם מתאהבים. קירקי הצטרפה לקורס צורפות והכינה טבעת כמו שראתה בחזיון, היא אמרה לכולם שזה לאחותה הקטנה (אביגיל) שחגגה יום הולדת 16, הלנה בטוחה שאביגיל היא הכדברא.
הלנה מבינה שאביגיל היא לא הכדברא אלא אחותה המאומצת, קירקי. הלנה מצילה את קירקי מהגרומלים. הלנה נותנת לתאומות (קירקי ולילה) אבני קסם שיגנו עליהן עד שהן יקבלו טבעת.
קירקי מסתירה מאביגיל את סוד הכדברא אך מספרת לה שלילה והיא אחיות תאומות, אביגיל נפגעת ומחליטה לחזור הביתה. קירקי תופסת טרמפ עם יעל (גרומלית) על מנת לעצור את אביגיל. יעל מנסה להקפיא את קירקי אבל שרון שעקב אחריהן מחסל אותה באמצעות חץ. קירקי מגיעה לטקס קבלת הכוחות שלה, הטבעת של הלנה מתפצלת לשתי טבעות אותן היא עונדת על ידיהן של לילה וקירקי. בטקס ארבעת היסודות מתגלה שקירקי היא למעשה המגנא - הכדברא החזקה ביותר, אשר יעודה הוא להילחם בגרומלים ביום המאורות, ואילו לילה היא רק הפלגא - הכדברא החלשה ביותר.
לארה מספרת לקירקי על האסון שקרה ביום המאורות הקודם ומזהירה אותה שלא לספר ללילה את האמת על כך. היא אכן מקשיבה לה ואומרת ללילה שהיא תהיה בסדר ביום המאורות. וולנו ולילה משתפים פעולה על מנת לגלות את מקור כוחה של קירקי ביום המאורות. קירקי מספרת ללילה מה קרה עם דקל וכן שהיא עתידה למות ביום המאורות. דקל פוגש את קירקי, הוא אומר לה שהוא יודע שהיא כדברא, לבסוף היא מודה ואומרת שגם היא יודעת שהוא חלק משושלת הלביאים וכתוצאה מכך דקל וקירקי נפרדים.
פירו חוזר לכנען על מנת לקחת את המלדור שהם החביאו בשדות. הוא מוצא שם את אמנון, ומנסה להרוג אותו, אך קירקי מצילה אותו. פירו מנסה לברוח אבל קירקי מחסלת אותו. אמנון מגלה שקירקי היא כדברא ושוקל את האפשרות שלא כל העל טבעי הוא רע. קירקי ולילה מביאות לסופיה (הכדברא המבוגרת ביותר) את בקבוק ה"מלדור" וכן מספרות לה על התוכנית המשותפת שלהן ושל הלביאים ביום המאורות.
וולנו מהפנט את אוג, וגורם לו לרצות להגיע באופן מיידי לברז הראשי. מתברר שהאגם הוקפא ולקירקי אין אפשרות להגיע למקור כוחה. לילה הייתה בטוחה שקירקי חסינה אבל שהיא הבינה שהיא לא. לילה מצילה את קירקי בכך שהיא מפשירה את האגם הנסתר עם ה"סרדור" שקיבלה מוולנו. ובעקבות כך וולנו מקפיא את לילה והיא עומדת למות, וקירקי מתכוונת לחסל אותו. אך פתאום מופיעה סופיה, שעוצרת בה ומאיימת עליה לשחרר את וולנו, בנה, או שתקפיא אותה עם מלדור. דקל ושרון באים ותופסים את סופיה. קירקי משחררת את וולנו בשביל שיפשיר את לילה. עמית עוקבת אחרי שרון. כאשר היא מגיעה לאגם הנסתר, היא רואה את קירקי מבצעת קסמים ומתעדת אותה בהקלטה. לאחר שאף אחד לא שם לב לוולנו הוא מפעיל מחדש את הכדור שלו ורואים את אוג עם עיניים לבנות במטעים, מתחיל לסובב את השיבר הראשי המלא במלדור.
עונה שנייה
אריאנה מנהיגת המליפיקים בוחרת בלוק לצאת למשימה לנסות לחסל את קירקי, שחטאה משום שהיא סיפרה לאביגיל שהיא כדברא. קירקי מסכימה לסייע ללוק למצוא את הסבוואר (לאחר שהוא משקר לה שהוא לא יודע איפה הוא) בתמורה לכך שברגע שכוחותיו יחזרו, הוא יוציא את אוג מההפנוט, וזאת למרות החשדות של דקל לגביו. לילה מגלה איך נראה אבא שלה, דרך תמונה שלו והיא הולכת לחפש אותו.
לוק וקירקי הולכים לחפש את הסבוואר. לילה פוגשת את אוריה אטלס, אביה, מדען באוניברסיטת תל אביב. לילה הביאה אותו לביתה לדבר עם הלנה ולנסות להבין מה קרה במשך כל השנים שהוא לא היה. אוריה מספר שהוא חשב שהלנה מתה במפולת סלעים שהתרחשה כשהם יצאו לקמפינג אך לאחר שיחה נוספת עם הלנה, לילה מגלה שהלנה גרמה למפולת כשהיא עשתה לחש אדמה על גרומל שנשלח להרוג את אוריה כדי לסחוט את הלנה ולגרום לה לא ללדת את המגנא והפלגא. לאחר שאריאנה ולוק מגלים על הלביאים, הם מבינים שעליהם לחסל גם אותם.
לוק מגלה שהוא לא יכול להפנט את קירקי בגלל חזיונותיה, ולא יכול לחסלה כל עוד יש לה את הטבעת. לוק מייצר אשליות של על טבעי. לוק ודקל מנסים "לגנוב" את הסבוואר מליבי (לאחר שלוק השאיר אותו אצלה בכוונה) ולוק טוען שאי אפשר מפני שהכוח של הסבוואר מחובר לליבי ובעקבות זאת מתכוון להרוג אותה.
לילה וקירקי מגלות שאוריה הסתבך בגלל תוצאות הניסוי שלו, וקירקי משכנעת את לילה להודות בפניו שהיא כדברא. לאחר מכן מתברר שגם לילה סיפרה על העל טבעי ולכן יש לחסל גם אותה. לילה ואביה משלימים אחרי שהיא מספרת לו את האמת על הכדברות, ונותנת לו דם לניסוי שלו. לוק לא מצליח לבצע את המשימה והולך לריאל כדי לנסות להתחמק מכך. הוא מגלה שאריאנה זוממת לקחת את הכוחות של קירקי ולהפוך לעל טבעית החזקה בעולם.
דקל וקירקי נפגשים בסתר ומתפייסים. הוא מספר לה על האמת מאחורי לוק והמליפיקים. כשלוק ודקל נכנסים לריאל הם נתפסים בידי אריאנה אך מצליחים להימלט ולוק עובר לצד של קירקי.
לילה מחסלת את אריאנה. גרי מתחזה לאביגיל ומצליח לשכנע את קירקי להוריד את הטבעת. לוק ולילה מגיעים אל הריאל, ולאחר עימות עם אמילי, שחוסלה לבסוף, לוק לוקח את הסבוואר, מה שמונע מגרי להפנט את קירקי. דקל מחסל את גרי עם חץ טבול בנפט. קירקי מבקשת מאביגיל ודקל להסכים למחיקת כל הזיכרון שלהם מהעל טבעי, כדי שהם לא יסתכנו יותר. הם מסכימים ולוק מוחק להם את הזיכרון ועובר לגור בכנען.
עונה שלישית
נורית, אמה המאמצת של קירקי, מגיעה לקיבוץ כנען כדי לשמח את אביגיל בתה, אך תומאס האיגניס חוטף אותה. לוק מגלה שרומי, מליפיקית שחשב שמתה ברעידת האדמה, עדיין בחיים.
קירקי נחושה להציל את נורית מהאיגניסים שחטפו אותה ובינתיים מתגלה שיש כדברא בן ששמו הוא אירה, והוא בנה של נינה, אחת הכדברות. רומי אוהבת את לוק ומנסה להפריד בינו ובין לילה בכל מחיר. קירקי משחררת את נורית, נורית מגלה לקירקי שהיא שמעה את האיגניסים מדברים על אירה, ואכן, כשנינה מגיעה לביתה להזהיר את בנה ניקולס פוגע בו מפני שניקולס הזהיר את נינה שאם היא תדבר הוא יפגע באירה. נינה מחסלת את ניקולס, ומתגלה שאירה הוא מגאן (מגנא ממין זכר) כמו שקירקי היא המגנא.
קירקי מגלה שאבא של אירה הוא מנהיג האיגניסים, אירה מספר לקירקי, לילה ונינה שכל החלומות שהוא חלם על החטיפה של אמא של קירקי הושתלו על ידי אידריס כדי שהכדברות יאמינו שיש כדברא בן ושהוא ונינה היו חלק מהתוכנית שלו.
אירה וקירקי מקבלים את הקמייתא (הנבואה ליום האוקאסוס) ובה רשום ששניהם יצטרכו לשים ידיים על אבן הלארגו כדי להפוך אותה בחזרה לאבן הטשיא ואז לא יהיו לאיגניסים יותר כוחות. אבן הלארגו דוחה אותם מכיוון שהם לא איגניסים.
אירה נכנס למחסן של קיבוץ כנען ושם רואה את אביו. אירה עמד לתקוף אותו אבל אביו התקרב אליו ונגע בידיו וכך אידריס הפעיל שוב את כוח המאלוס, ואירה מתאחד עם אביו מחדש. אידריס אומר לאירה שיש לו עכשיו משימה מיוחדת: לחסל את קירקי לפני יום האוקאסוס.
אירה הולך לטשיא ונוגע באבן הלארגו. הוא רואה שם משהו כמו נבואה, שמראה לו שהוא יכול לחסל את קירקי אפילו שהיא עם טבעת, מפני שהוא מגאן. אירה עובר לגור אצל קירקי.
אירה עושה לחש אש ומתקרב אל עבר קירקי. אחרי כמה שניות דקל נכנס וקירקי אומרת לו לברוח כי אירה מסוכן. אירה מסתובב לכיוון של דקל עם האש ועם העשן. קירקי עושה על אירה לחש רוח, ומצליחה לברוח יחד עם דקל. אירה הולך לחפש אותם. הוא תופס את רומי מדברת עם לוק, ומחסל אותה.
אירה הולך לחפש את קירקי ולילה. הוא מוצא אותן ומחסל את קירקי. לילה מגיעה אל הבועה ומפעילה את הסבוואר על אירה, ובכך מבטלת את השפעת כוח המאלוס. אידריס תופס את לילה ואירה מנסים לברוח מהבועה וכולא את לילה בחדר האטום. אירה בורח לכנען. הוא נכנס לטשיא ומגלה שקירקי עדיין בחיים. קירקי מספרת לו שהקירקי שאירה הרג הייתה רק אשליה שלוק יצר, והיא הייתה חלק מהתוכנית שלה.
Don't Go Away
"Don't Go Away" (מאנגלית: אל תלך) הוא שיר של להקה הרוק האנגלית אואזיס מתוך אלבומם השלישי, Be Here Now, שנכתב על ידי הגיטריסט הראשי של הלהקה נואל גלאגר. השיר הוצא לאור כסינגל מסחרי רק ביפן, שהגיע למיקום שיא 48 במצעד Oricon, וכסינגל שיווקי בארצות הברית, יפן ואירופה. בארצות הברית זכה להצלחה, והגיע למקום 5 במצעד הפזמונים "Billboard Hot Modern Rock Tracks" בסוף 1997. זה היה הלהיט העיקרי הגדול האחרון של הלהקה בארצות הברית עד שחרור הלהיט "The Shock of the Lightning" ב-2008.
רקע וקומפוזיציה
ליאם גלאגר טוען כי בכה תוך כדי הקלטת השיר, כתוצאה מכך שחשב על "דבר מסוים". בראיון ב-1997, אמר "אני רק חשבתי 'לעזאזל עם זה, אני לא יכול לשיר את השיר הזה ואני צריך ללכת ולהתאפס על עצמי". לאחר ששמע שוב את השיר הוא מודה שהוא מאוד גאה בקול שלו בביצוע.
ב-1997, בריאיון לקידום האלבום Be Here Now, נואל גלאגר אמר על השיר: "זה שיר מאוד עצוב על חוסר הרצון לאבד מישהו קרוב. את הנושא הגשר בשיר אילתרתי על המקום -- מעולם לא חשבתי על המילים עד ליום שבו הקלטנו אותו: 'Me and you, what's going on?/ All we seem to know is how to show/ The feelings that are wrong'. זה בעקבות ריב. עגום למדי".
"שמנו את הפלוגלהורן של ברט בכרך כי הוא היה מאסטר של שירי פרידה. אני עשיתי את כל מערכות המיתרים. ניסיתי לשמור אותם פשוטים ככל האפשר. אני אוהב את הדרך מארק בולאן השתמש בהם ב-Children of the Revolution. אנשים זוכרים את קטעי המיתרים כקטעי הוק נפרדים, אתה יודע. אתה פשוט לא רוצה להשתמש בהם באופן מרופש".
עטיפת הדיסק
על העטיפה של הסינגל מופיע הבניין הישן של נמל התעופה ליברפול ג'ון לנון. נמל התעופה מפורסם בסצנה שבה אלפי מעריצים היסטריים בירכו הביטלס על שובם לליברפול ברוחה של הביטלמניה. לאחר שננטש, הפך עם הזמן למלון. המטוס המופיע על העטיפה הוא אוורו לנקסטריאן.
בי-סיידים
הגרסה החיה של "Cigarettes & Alcohol" הוקלטה ב-14 בדצמבר 1997 במרכז תערוכת G-MEX בעיר ביתם של אואזיס, מנצ'סטר.
"Sad song" הופיע במקור כשיר בונוס על הוצאת התקליט של אלבום הראשון של אואזיס, Definitely Maybe. הוא הופיע גם על מהדורת התקליטור היפנית של Definitely Maybe.
גרסת 'Warchild' של השיר "Fade Away" היא מהאלבום, The Help Album, שהוקלט בספטמבר 1995. הרכב השיר הוא: נואל, שירה, אורחים, ג'וני דפ על גיטרה, קייט מוס על תוף מרים וליאם ליסה המורי בקולות הרקע. כל ההכנסות מאותו השיר נתרמו לארגון הצדקה Warchild העוזר לילדים החיים באזורים הנמצאים במלחמה או מחלוקת.
אל-עלמיין
אל-עַלַמיין (בערבית: العلمين) היא עיירה במערב מצרים, לחופי הים התיכון. נכון ל-2007 התגוררו בה 7,397 תושבים.
אל-עלמיין שוכנת כ-106 ק"מ מערבית לאלכסנדריה ו-240 ק"מ צפונית-מערבית לקהיר. העיירה ידועה בשל סדרת קרבות שהתחוללו בסביבתה הקרובה במהלך מלחמת העולם השנייה, בין ארמיית השריון אפריקה בפיקוד ארווין רומל לבין הארמייה השמינית של הצבא הבריטי. קרבות שנערכו בין יולי לראשית נובמבר 1942. הבריטים הצליחו לבלום את התקדמות כוחות הציר לכיוון תעלת סואץ, בקו הביצורים שהקימו בין תחנת הרכבת אל עלמיין לשקע קטארה, במסגרת קרב אל עלמיין הראשון. לאחר מכן עברו למתקפת נגד, בה הביסו את כוחותיו של רומל במסגרת קרב אל עלמיין השני והביאו לנסיגתם לאורך קו החוף, מערבה.
בעיר נמצא בית הקברות הצבאי אל-עלמיין בו נקברו חיילי האימפריה הבריטית שנהרגו במצרים ובלוב במלחמת העולם השנייה בעת קרב אל-עלמיין הראשון והשני. כיום קבורים בו 7,342 חללים, ומונצחים באנדרטאות שבו 12,472 חללים ונעדרים. זהו בית הקברות האימפריאלי השני בגודלו ממלחמת העולם השנייה.
פרנסזיניה
פרנסזיניה (בפורטוגזית: Francesinha) הוא כריך פורטוגזי המורכב מלחם, בשר, גבינה מומסת חמה, רוטב עגבניות ותבלינים שונים.
הכריך דומה בטעמו לכריך הצרפתי קרוק - מסייה (Croque Monsieur) ונהוג לצרוך את כריך לצד משקה תוסס.
היסטוריה
כריך הפרנסזיניה הופיע לראשונה בפורטוגל בשנת 1903, בעיר פורטו, בבית קפה בשם הברזיליירה (A Brasileira) שהגיש כריכים עם גבינה מומסת.
הכריך קיבל את כינויו בשנות החמישים, לאחר שמהגר פורטוגלי בשם דניאל דה סילבה חזר מצרפת ומבלגיה וניסה להתאים את הכריך לקהל המקומי.
בשנת 1953, הקים דה סילבה מסעדה בעיר פורטו, בשם הרגאליירה (A Regaleira) וזאת במטרה למכור את כריך הפרנסזיניה עם בשרים מקומיים.
לכריך גרסאות שונות ומלבד הגרסה הבשרית, קיימות גם גרסאות עם שרימפס, דג בקלה, פסטרמה וגרסה צמחונית.
שמואל סלנט
הרב שמואל סָלַנט (נכתב גם שמואל סלאנט) (ב' בשבט תקע"ו, 1 בפברואר 1816 - כ"ט באב תרס"ט, 16 באוגוסט 1909) היה מורה הוראה, רבה ומנהיגה של עדת האשכנזים בירושלים במשך כ-44 שנים.
תולדות חייו
נולד בב' בשבט תקע"ו בעיר וולקוניק או בעיר פייסק הסמוכה לביאליסטוק לרב צבי הירש ששימש כרב העיר ולריסא. בילדותו למד אצל אביו, ולאחר שנתייתם עבר לעיר קידאן שם למד מפי הרב צמח שפירא, והתפרסם בכינוי 'העילוי מקיידן'. לאחר מכן למד בסלנט אצל הרב צבי ברוידא, ובישיבת וולוז'ין. הוא נסמך לרבנות על ידי הרב אברהם אבלי פאסוועלער ראב"ד וילנה, והרב יעקב ברוכין רבה של קרלין. בגיל שלוש עשרה נישא לפרומה, בתו של הרב שמעון מערקיל שפירא. הזיווג לא עלה יפה, ולאחר כשלוש שנים הזוג התגרש. הרב סלנט המתין עד שגרושתו תינשא לאחר, ולאחר מכן חיפש שידוך לעצמו. כאשר אביו הזדמן לעיירה סלנט, פנה אליו הרב יוסף זונדל מסלנט וביקש את ר' שמואל כחתן לבתו טויבא, והאב הסכים.
כאשר עלה חותנו לירושלים, בשנת 1837, לא רצה הרב סלנט להצטרף אליו, אולם כעבור כשנתים, כאשר חלה במחלת השחפת, המליצו לו הרופאים לעבור לגור בארץ חמה יותר כאיטליה. בעקבות זאת החליט לעלות לארץ ישראל, אף שהייתה אז שוממה. הוא נסע לירושלים כבן לווייתו של הרב משה ריבלין שעלה לכהן כמנהיג הקהילה האשכנזית בירושלים, ושניהם התעכבו בדרכם מספר חודשים בקושטא (עקב המלחמה שהתנהלה אז בין מוחמד עלי ובין הסולטאן), והתיידדו שם עם משה מונטיפיורי (ששהה בקושטא בשל עלילת הדם בדמשק). בעקבות הידידות התייעץ מונטיפיורי עם הרב סלנט בכל פעם שביקר בירושלים, לגבי חלוקת כספי הצדקה שלו.
עם הגיעו לירושלים בשנת 1841 (אדר ה'תר"א) כיהן כאב בית הדין של בית הדין של העדה האשכנזית בירושלים, תחת חסותו של חותנו שהיה מורה הוראה של העדה האשכנזית בירושלים. מקום בית הדין היה במתחם חורבת רבי יהודה החסיד, שהייתה מרכזו של הציבור האשכנזי פרושי בירושלים, ושם גם התגורר הרב סלנט כל חייו, בדירה קטנה ללא חלונות. במתחם זה שכנה גם ישיבת עץ חיים בראשה עמד מאוחר יותר. מאוחר יותר, כשהציעו לבנות לו בית מרווח, התנגד. כאשר נבנתה שכונת משכנות שאננים נבנתה שם דירה מיוחדת לרב סלנט, אולם הוא העדיף להישאר לגור בעיר העתיקה.
תפקידו כרב בירושלים
בשנת תרכ"ו (1865) נפטר חותנו, הרב יוסף זונדל מסלנט, והרב סלנט התמנה במקומו למורה הוראה לעדת האשכנזים בירושלים, ועל פיו התנהלו גם ענייני הקהילה, למרות שלא מונה באופן רשמי לרב בשל קוטנה של הקהילה האשכנזית בעיר. בית הדין עבר לחצר כולל וורשא תחת הנהגתו של הרב מאיר אויערבאך, בהסכמתו של הרב סלנט. בשנת תרל"ח (1878) נפטר הרב אויערבאך, והרב סלנט התמנה גם כאב בית הדין. אולם הרב סלנט מעולם לא קיבל מינוי רשמי של רבנות מהקהילה האשכנזית בירושלים. בשל כך היה אומר שאי אפשר לפטרו מרבנותו, היות שמעולם לא מונה באופן רשמי.
בשנת תרכ"ט (1869) נפטרה אשתו טויבא בת ר' יוסף זונדל מסלנט. לאחר פטירתה נישא בשלישית לראשע דרייזא אלמנת ר' משה שנייטוך, נכדתו של ר' משה מגיד ריבלין.
הרב סלנט שימש כמנהיג הקהילה האשכנזית בירושלים והיה גורם מאזן בין הקבוצות השונות בה. ייסד יחד עם הרב מאיר אויערבאך את הוועד הכללי כנסת ישראל, שאיחד את כל הכוללות בירושלים, וכן היה ממייסדי בית החולים ביקור חולים. חי בשלום עם הציבור הספרדי בירושלים ועם החכם באשי. יחסו לציונות היה מתון. בעת ביקורו של בנימין זאב הרצל בירושלים, בשנת 1898 (שנערך במקביל לביקורו של הקיסר הגרמני וילהלם השני) הביע הרב סלנט הסכמה להיפגש עם הרצל כחכם מדיני, אולם לא כציוני מדיני. פגישה זו לא נתקיימה לבסוף, עקב חשש מהשלטון הטורקי שהיה עוין לציונות, או מנימוקים דתיים. לאחר מותו של הרצל ב-1904, שיגר הרב סלנט מברק ניחומים לוועד הפועל הציוני, והסכים לעריכת הספד להרצל בבית הכנסת החורבה ללא השתתפותו, אולם חוגי הקנאים מנעו את קיום העצרת.
הרב סלנט התנגד לחינוך חילוני ולמגמות חילוניות, וחתם על האיסור על הספרייה הראשונה שנוסדה בירושלים, וכן על האיסור על בתי הספר של המיסיון ושל כי"ח.
מתיחות מסוימת שררה בין הרב סלנט לרב יהושע ליב דיסקין, ובין קבוצות שהיו מרוכזות סביב כל אחד מהרבנים. כך למשל התנגדותו של הרב סלנט ליסוד בתי ספר חדשים בירושלים שילמדו בהם מקצועות חול ושפות זרות הייתה פחותה מהתנגדותו של הרב דיסקין. הרב סלנט גם התנגד לחרם שהוצא על ידי חוג הרב דיסקין כלפי הרב יחיאל מיכל פינס.
הרב סלנט פעל למינויו של הרב דיסקין כרב האחראי על בית המטבחיים, אם כדי שלא יתערב בענייני הרבנות של הרב סלנט, ואם כיוון שנחשב לפוסק מקל, דבר שהיה לו חשיבות רבה בתקופה שבה הייתה הקהילה היהודית בירושלים ענייה למדי. בשנת תרס"ה (1905), כאשר עלה ארצה הרב יעקב דוד וילבסקי (הרידב"ז), דאג לו הרב סלנט למשרת רבנות בצפת, כדי למנוע חיכוכים אפשריים אם יתיישב בירושלים.
לאחר פטירת אשתו השלישית נשא בנישואים רביעיים את מחותנתו חיה (נפטרה תרפ"א), אם חתנו חיים הירשברג שהיה נשוי לבתו של הרב סלנט מאשתו השלישית.
בזקנותו
לעת זקנתו של הרב סלנט נחלשה ראייתו, ולבקשתו עלה הרב אליהו דוד רבינוביץ' תאומים (האדר"ת) לירושלים בשנת תרס"א (1901), על מנת לשמש כעוזרו וכמחליפו בבוא הזמן של הרב סלנט, אולם הרב האדר"ת נפטר עוד בחייו של הרב סלנט, בשנת תרס"ה (1905). הרב סלנט נפטר בכ"ט באב תרס"ט, בגיל 93.
צאצאיו
לרב סלנט היו שני צאצאים מאשתו השנייה: בן בשם בנימין סלנט, שהיה בין שבעת מייסדי שכונת נחלת שבעה, ובת בשם חיה שנישאה לרב שלמה ברדקי (בן הרב ישעיה ברדקי), שניהם צאצאי אשתו השנייה, בת ר' יוסף זונדל מסלנט. הרב יחיאל מיכל טוקצינסקי, שהיה מנהל וראש ישיבת עץ חיים, היה נשוי לנינתו של הרב סלנט. גם השופט נתן ברדקי היה נינו. עוזי סלנט הוא בן נינו של הרב סלנט. מנישואיו השלישיים נולדה לרב סלנט בת בשם רבקה שנישאה לרב חיים הירשברג.
שדמות מחולה
שַׁדְמוֹת מְחוֹלָה היא התנחלות דתית לאומית שחלקה מושב שיתופי וחלקה יישוב קהילתי בצפון בקעת הירדן, המשתייכת לארגון המושבים של הפועל המזרחי ונמצאת בתחום מועצה אזורית ערבות הירדן.
שדמות מחולה הוא כיום המושב הגדול ביותר והיישוב הגדול ביותר בתחום המועצה האזורית בקעת הירדן. בנובמבר 2009 הצטרפה האגודה השיתופית בשדמות מחולה יחד עם מושבים שיתופיים דתיים נוספים לתנועת הקיבוץ הדתי.
היישוב הוא היישוב הישראלי השני בגודלו בבקעת הירדן לאחר מעלה אפרים.
המושב מונה כ-150 משפחות ומעל 360 ילדים ובני נוער. כשלושה רבעים מן המשפחות ביישוב שייכות לאגודה הקהילתית וכרבע מהמשפחות חברות באגודה השיתופית.
הקמת היישוב
עקב הקמת ישיבת הסדר ביישוב בשנת 1996, עבר היישוב שינויים ארגוניים שתרמו לתנופת בנייה ופיתוח במקום. חברי היישוב עודדו קליטה של משפחות חדשות, מבלי לחייב אותן להתקבל לחברות באגודה השיתופית.
בשנת 2016 הוקמה שכונה חדשה ביישוב, בת כ-20 יחידות דיור.
בשנת 2022 התחיל פרויקט בנייה של 39 יחידות דיור.
תעסוקה
ענף החקלאות מהווה ענף עיסוק מרכזי ביישוב. בין היתר מגדל המושב גידולי שדה למספוא וכן ירקות, פרדס תפוזים וקלמנטינות ומטעי תמרים מזן מג'הול המיועדים ליצוא לרחבי אירופה ואמריקה הצפונית. במושב אף חממות לגידול פרחים מזן אמריליס יפהפה ונץ החלב הגדלים בתנאי אקלים מבוקרים. עם השנים גדל חלקו של תחום זה בחקלאות המושב וכמויות הייצוא הוכפלו.
בשנת 2015 הוקמה תחנת כוח פוטו-וולטאית להפקת חשמל.
חינוך ותרבות
ביישוב מרכז סיור ולימוד וישיבת ההסדר "שדמות נריה", פעוטון לגיל הרך, גנון וגן. רוב הילדים בגילאי בית הספר היסודי לומדים בבית הספר "תמר" שבבקעת הירדן, חלק קטן לומד בבית הספר המשותף של הקיבוץ הדתי בשדה אליהו. ביישוב פועל סניף של תנועת הנוער בני עקיבא.
ביישוב פועל מועדון, בו מתקיימים אירועים חברתיים של היישוב ואירועים פרטיים. ביישוב גם בריכה, ספרייה ובית מדרש של אחר-הצהרים לילדים  בשם "תלמי יואב". בשנת 2014 הוחל בהקמת מבנה עבור השלוחה הצפונית של מתנ"ס בקעת הירדן ביישוב.
שירותים קהילתיים
ביישוב צרכנייה, בית כנסת, מקווה, מרפאה כללית, מרפאה לבריאות השן, מגרשי ספורט ובריכת שחיה.
כרב היישוב מכהן הרב אלישע פיקסלר
דב קלמנוביץ'
דב קלמנוביץ' (נולד ב-1956) הוא פוליטיקאי שכיהן כמשנה לראש עיריית ירושלים וחבר מועצת עיריית ירושלים בין השנים 2 234–2018. מייסד ויושב ראש ארגון נפגעי פעולות איבה, הארגון היציג של נפגעי פעולות איבה והטרור, יסד את ארגון זוכרים. כיהן כיו"ר הדירקטוריון של החברה הממשלתית לשיקום ופיתוח הרובע היהודי ובארגוני התנדבות נוספים.
פציעתו
ב-31 בינואר 1988 בפאתי אל-בירה שליד רמאללה בדרכו לביתו, נזרק לעברו בקבוק תבערה על ידי מחבל ערבי. קלמנוביץ' נפצע אנושות בכוויות בדרגה שלישית, ב-75% משטח גופו. במקום הפציעה, כשכל גופו בוער, עצר רוני עוזרי, תושב היישוב פסגות הסמוך וגלגל את קלמנוביץ' בחול וכך ניצלו חייו. אחר כך הוא פונה לבית החולים הדסה במצב קשה. למרות מצבו הקריטי וההערכות הראשוניות של הרופאים הוא שרד ועבר תהליך שיקום ממושך.
פעילותו
בעקבות פציעתו, ולצד עבודתו כרואה חשבון, החל לעסוק בפעילות ציבורית-התנדבותית. בין השאר שימש יו"ר היישוב בית-אל ב', נציג היישוב וחבר במליאת מועצה אזורית מטה בנימין וחבר הנהלת המועצה. היה בין מקימי תנועת אמונים בראשות בני אלון, ושימש דוברהּ. הקים את ארגון נפגעי פעולות איבה, הארגון היציג ועמד בראשו, פעל לשינויי חקיקה בכנסת ולהשוואת מעמדם של נפגעי פעולות הטרור למעמדם של נפגעי וחללי צה"ל וכוחות הביטחון. במהלך פעילותו יזם את הקמתה של אנדרטת חללי פעולות האיבה בהר הרצל בירושלים, פעל לקיומם של טקסי האזכרה הממלכתיים השנתיים לחללי האיבה והטרור ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל והיה חבר בוועדות ציבוריות שעסקו בנושא. כנפגע טרור הופיע בפני מוסדות השונים הפועלים במסגרת האו"ם ובפני חברי שני בתי הקונגרס של ארצות הברית, כמביא את דברם וכמייצגם של נפגעי הטרור. כמו כן השתתף בוועידת מדריד והופיע בראיונות וכתבות ברשתות הטלוויזיה הגדולות בעולם.
בהמשך כיהן כיו"ר הדירקטוריון של החברה הממשלתית לשיקום ופיתוח הרובע היהודי בירושלים. שם הקדיש את עתותיו בבנייתו מחדש של בית הכנסת חורבת רבי יהודה החסיד, שסימל את חורבנה של ירושלים בקשת המפורסמת שברובע היהודי בירושלים. ב-2009 נחנך המבנה החדש. במסגרת פעילותו בחברה גם עסק בחידושו של מוזיאון "הבית השרוף", המציג באמצעי מולטימדיה חדישים מייצג עלילתי בשם "דברו ביניכם" המספר על קורותיה של משפחת כהונה בתקופה שקדמה לחורבן הבית ואחריו, כאשר המטרה היא להעביר את מסר השיח המשותף המחויב שיהיה בין כל חלקי העם היהודי.
היום עומד קלמנוביץ' בראש ארגון "זוכרים" אשר פועל בתחומי הזיכרון הלאומי, תוך עיסוק בהעצמת התקווה והיחד למרות המלחמות והפיגועים. הפעילות היא בדרך של תיעוד והנצחה של חללי ופצועי צה"ל ופעולות האיבה והטרור. כל זאת בדגש על סולידריות חברתית, יהודית וישראלית ובמבט של תקווה ואופטימיות אישית וכללית. ארגון זוכרים יוזם ומפיק את האירוע המרכזי ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל בירושלים הזוכה להשתתפותם של אלפים רבים ומשודר בשידורים ישירים ברדיו באינטרנט ובטלוויזיה למאות אלפים.
בשנת 2009 קלמנוביץ' היה מיוזמי פרויקט זוכרימפדיה, אנציקלופדיה ייחודית המשמשת קיר הנצחה וירטואלי באינטרנט לתיעודם של לוחמי מערכות ישראל (החללים והפצועים). במסגרת הפרויקט הועלו עד כה מאות ערכים.
לקראת הבחירות לרשויות המקומיות של שנת 2013 הוצב בראש הרשימה המאוחדת של מפלגת הבית היהודי ותקומה למועצת עיריית ירושלים. קלמנוביץ' נבחר למועצת עיריית ירושלים וכיהן כמשנה לראש העיר ומחזיק תיקי החינוך הדתי בירושלים, התרבות היהודית, התיירות וקשרי החוץ.
קלמנוביץ הוא חבר מרכז האיחוד הלאומי.
המהפכה הסיאמית של 1932
המהפכה הסיאמית של 1932 (בתאית: การปฏิวัติสยาม พ.ศ. 2475) הייתה מהפכה חוקתית שאירעה בממלכת תאילנד (סיאם בפי העולם המערבי באותה העת) בשנת 1932. המהפכה הונעה בידי הדרישה הציבורית לשים סוף למונרכיה האבסולוטית תחת ראמה השביעי, מלך תאילנד ולהפוך את המדינה למונרכיה חוקתית. רוב נציגי הציבור שקראו לרפורמה שכזאת בממשל פעלו ליצור הסדר עם ממשלו של ראמה השביעי ולהגיע להסדר לא אלים, כגון פרידי באנומיונג. מנגד להם היה פלג מהפכני בצבא המלכותי של תאילנד שהונהג בידי פלק פיבונסונגרם. פלג זה הוציא לפועל הפיכה צבאית שנעשתה ללא שפיכות דמים, שהפילה את שלטון המונרכיה האבסולוטית של שושלת צ'אקרי. חוקה רשמית נחתמה ונפתח פרלמנט. המהפכה השפיעה רבות על החברה והפוליטיקה של תאילנד. ההפיכה הצבאית שדרכה הוצאה לפועל המהפכה סימנה את תחילת ההתערבות הצבאית בנושאי הממשל, התערבות שהביאה לסדרת הפיכות צבאיות ומשטרים צבאיים לאורך המאה ה-20 והמאה ה-21, האחרונה בהפיכות אלה הייתה ההפיכה בתאילנד (2014), שהעלתה מחדש שלטון צבאי.
תאילנד קדם המהפכה
במהלך המאה ה-19 המוקדמת נוצרו קשרי מסחר ראשוניים בין ממלכת תאילנד ומעצמות המערב. תחת ראמה השלישי, מלך תאילנד נחתמו חוזי סחר סדירים לראשונה ותחת שלטונו של ראמה הרביעי, מלך תאילנד נחתם בשנת 1855 הסכם בורינג, הסכם ידידות בין תאילנד והאימפריה הבריטית. המסחר הגובר הביא איתו את בשורת המהפכה התעשייתית. עם המהפכה התעשייתית ממשל ראמה הרביעי הביא את תמיכתו הנרחבת בפיתוחים המדעיים. ראמה הרביעי עצמו התעניין באסטרונומיה והוכיח לראשי ההנהגה הדתית הבודהיסטית כי מודל הארץ השטוחה הוא שקרי וכי כדור הארץ עגול. שינויים בדת ושינויים בכלכלה עם הגעת התיעוש הביאו בסופו של דבר לשינוי בחיי האזרח הפשוט של תאילנד. המלך התאילנדי היה בעל מעמד של אל והיה מקושר מאוד למוסד הדתי שהיה רב השפעה על העם. אפילו כאשר הרפורמות של ראמה החמישי, מלך תאילנד נתקלו בהתנגדות מצד הפלג השמרן של ההנהגה הדתית, המשיך המונרך לשמור על היחסים חזקים עם אנשי הדת ועם הפטריארך הטהרוואדי בפרט.
אל מול מעצמות קולוניאליות, היה על הממשל התאילנדי להסתגל במהרה לאווירה חדשה של שכנים. מצד אחד, ממלכת קונבאונג (כיום במיאנמר) סופחה לתוך הראג' הבריטי בתת-היבשת ההודית והיה על הממשל התאילנדי לא להסתמך יותר מדי על בריטניה מבחינה כלכלית שכן דבר זה עלול להביא להגמוניה כלכלית של בריטניה על תאילנד, מצד שני, האימפריה הקולוניאלית הצרפתית כבשה את ממלכת וייטנאם ולאחר מספר מלחמות נגד תאילנד סיפחה את קמבודיה ולאוס לתוך הודו-סין הצרפתית. כוחה של תאילנד בתור מעצמה בדרום-מזרח אסיה נחלש קשות והיא נותרה אחת משלוש מדינות בלבד באסיה שהצליחו לשמור על עצמאותן המלאה אל מול הקולוניאליזם המערבי, ביחד עם האימפריה היפנית והרפובליקה הטורקית. האימפריה הבריטית לבסוף הצליחה בהשגת השפעה כלכלית מרכזית על תאילנד, לא כפי שהצליחה לבצע בהשושלת הקאג'ארית אך די כדי לדרוש סיפוח של חלק משטחי תאילנד בחצי האי המלאי שהיה ברובו תחת שלטון בריטי.