cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ליגה פראית
עלילה
שנת 1909. הסרט מגולל את סיפורו של ורלאם, בחור מהשכבות החברתיות הנמוכות, שכדי להיות עם אהובתו נאלץ לעזוב את כפר מולדתו ולהתחיל את חייו מחדש במוסקבה. עוז רוחו ורוח הלחימה שלו בקרבות רחוב, גורמות להתעניינותו של איש עסקים אנגלי בשם ג'יימס פרקר, בעלים של מועדון כדורגל פרטי, שמזמין אותו לנסות את כוחו בקבוצה שלו. עם זאת, כדורגל הוא משחק אריסטוקרטי והקבוצה לא מקבלת את איש הכפר מהוולגה. אלא, שלאחר שצובר כוחות, יחד עם פטריוט אמיתי וסוחר כדורגל נלהב בשם בלשוב, הם יוצרים את נבחרת הכדורגל הראשונה של רוסיה והופך למנהיג, במה שמשנה את חייו ואת חיי הסובבים אותו. הכדורגל ברוסיה הופך למשחק לאומי של ממש ואחרי 110 שנה רוסיה הופכת לראשונה למארחת גביע העולם בכדורגל.
פרנק לוקאס
המעצר והשחרור
כשהורשע, לוקאס סיפק הוכחות שהובילו להרשעתם של יותר מ-100 אנשים שהיו קשורים לסחר בסמים. על מנת להבטיח את ביטחונו, הוא הושם ב-1977 בתוכנית להגנת עדים.
ב-1981, אחרי חמש שנים בהן היה נתון במעצר, תקופת מאסרו הפדרלית בת הארבעים שנה ותקופת מאסרו המדינתית בת השלושים שנה הופחתו לזמן שבו הוא ישב בכלא בתוספת מאסר עולם על תנאי.
ב-1984 הוא נתפס והורשע בניסיון להחליף אונקיה אחת של הרואין ו-13,000$ תמורת קילוגרם אחד של קוקאין.
סניגורו היה קטגורו לשעבר ריצ'י רוברטס והוא נידון לתקופת מאסר של שבע שנים. הוא שוחרר מבית הכלא ב-1991.
משפחתו
לוקאס התחתן עם ג'וליאנה פרט, מלכת יופי מפוארטו ריקו (לא מיס פוארטו ריקו כפי שמתואר בסרט אמריקן גנגסטר). השניים קנו זה לזה מתנות יקרות בכללן מעיל שהיא שילמה עבורו 125,000$ ועוד כובע תואם ב-40,000$. גם היא נכלאה בשל תפקידה בפעילותו הפלילית של בעלה ושהתה חמש שנים מאחורי סורג ובריח. אחרי שהשתחררה מהכלא הם חיו בנפרד מספר שנים, וג'ולי שבה לפוארטו ריקו. אולם, הם התפייסו ב-2006, והיו נשואים כ-40 שנה.
ללוקאס יש שישה בנים ובת אחת, פרנסין מג'ולי. פרנסין נכנסה לתוכנית להגנת עדים ביחד עם לוקאס ב-1977 ומאז השיקה את האתר Yellowbrickroads העוזר לילדים שהוריהם הוכנסו לכלא.
לוקאס נפטר בניו ג'רזי ב-30 במאי 2019.
צנזורה
צֶנְזוּרָה (מלטינית: Censere, להעריך) או גַּנְזָרוּת (וגם סתימת פיות) היא שליטה ופיקוח על פרסום והפצת מידע, דעות וספרות, לרוב מצד גופי ממשל. היקף המידע המצונזר יכול להיות ממילים בודדות ועד למושגים ורעיונות שלמים.
בעבר, הצנזורה הייתה נפוצה בתרבות העתיקה כחלק מהמשטר, שאסר להפיץ תכנים שעלולים לערער אותו או לפגוע בו. דתות שונות, ובייחודד הנצרות הקתולית בתקופת האינקויזיציה, עשו שימוש רב בכלי זה על מנת לשלוט במאמיניהן.
במדינות בעלי דמוקרטיה ליברלית, לעומתם, צנזורה רשמית מופעלת למספר צרכים המוגדרים בחוק על פי נהלים סדורים המגבילים ומאזנים אותה אל מול חופש הביטוי וזכות הציבור לדעת. במדינות דמוקרטיות רבות קיימת חוקה שחלק ממנה כולל את חופש הביטוי וחופש העיתונות שמגבילים את הצנזורה. עם זאת צנזורה קיימת גם במדינות דמוקרטיות בדרכים שונות. במקרים מסויימים מתקיימת צנזורה פנימית בגלל שיקולים שונים. מקרה אחר של צנזורה פנימית יכול להיות מעטמי תפיסה שדבר זה נחוץ לצרכי הבטחון של המדינה. שיקול אחר יכול להיות כלכלי - המענות מפרסום שהוא מעריך שיגרום לו לנזק כלכלי אף כי מידע זה יכול להיות מעניין וחשוב לקוראים.
בשנים האחרונות קיימים מחקרים על דרכים שבן שלטון רודני המתחזה לדמוקרטי, או שלטון דמוקרטי עם קו פופליסטי יכול להפעיל לחץ על העיתונות באמצעים "רכים" וללא חוקי צנזורה נוקשים או גלויים. כיוון פעולה אחד הוא איום בשינוי רגולציה, באופן שיפגע ביציבות הכלכלית של גופי התקשורת. כיוון פעולה אחר הוא מתקפה מילולית מתמשכת על עיתונאים ביקורתיים על ידי גורמי ממשל ותומכיהן, באופן שגורם להם לקיים צנזורה עצמית.
הגדרת הצנזורה וסמכויותיה
מקור השם צנזורה הוא במונח הלטיני censor, שמשמעו "בודק", דהינו פקיד הבודק פרסומים וגונז דברים האסורים על ידי השלטון. הצנזורה הייתה נפוצה בתרבות העתיקה כחלק מהמשטר, שאסר להפיץ תכנים שעלולים לערער אותו או לפגוע בו. הדתות השונות ובמיוחד הנצרות בתקופת האינקויזיציה, עשו שימוש רב בכלי זה, על מנת לשלוט במאמיניהן. ידועה השפעתה של הצנזורה הנוצרית על התלמוד, שבמסגרתה הושמטו קטעים שלמים ושונו משפטים שנתפסו כפוגעים בנצרות.
באמצע המאה ה-19 נקבעו בבריטניה הוראות האוסרות הפצה של ספרות תועבה באמצעות הדואר. על פי הוראות אלה הוחרמו הספרים "סטיריקון", "פאני היל", "דקאמרון" ועוד. בשנת 1865 נחקק איסור דומה בארצות הברית, ובמסגרתו נאסרה אף הפצתם של ספרי הדרכה מינית.
עד לאחרונה הייתה הצנזורה יציבה במוסדות שונים אפילו במדינות הדמוקרטיות המתקדמות ביותר המאופיינות בחופש הביטוי. באמצע המאה ה-20 החליש שינוי מהפכני בעמדת הציבור את כוחה של הצנזורה בדמוקרטיות רבות; למרות זאת, הצנזורה על צורותיה לא התפרקה באופן כלל-עולמי. כיום מתנגדים אנשים רבים, כולל אזרחים ליברלים, למתירנות באמנות ובתקשורת; הם טוענים שהיא משחיתה כל חוש של צניעות ונימוס ואף חותרת תחת התרבות.
בחברות לא-דמוקרטיות כמו סין, קוריאה הצפונית ובורמה, הצנזורה דומיננטית מאוד, נמצאת בכל הדרגות האמנותיות, האינטלקטואליות, הדתיות, הפוליטיות והציבוריות של חיי הפרט. מעטים המעשים או הביטויים שאינם זוכים לפיקוח רשמי.
בישראל בוטלה הצנזורה על מחזות בשנת 1991, אך עדיין מופעלת צנזורה ביטחונית, המגבילה פרסומים הקשורים לביטחון המדינה.
סוגי צנזורה
צנזורה המוטלת על ידי משטר יכולה להיות: סוגי צנזורות אחרים:
שיטות צנזורה
בעידן הווב 2.0, ניתן ליצור מידע ולהפיץ אותו ברבים בקלות ובמהירות, כך שהרבה יותר קשה למנוע פרסום דעותיו של אדם, או צנזור של מידע מרגע שהגיע לרשותו. בצנזורה מפקחת ניתן להסיר ולהגביל את הגישה למידע לאחר שפורסם ברשת.
צנזורה על ספרים עבריים
במשך תולדותיו של הספר העברי, צונזרו חיבורים שונים. ניתן לחלקם לשני סוגים מרכזיים: צנזורה חיצונית מטעם השלטון הלא-יהודי, וצנזורה פנימית יהודית - הן כזו שבה מצנזר המחבר עצמו את דבריו, והן המביא לדפוס, מפחד השלטון הנכרי. הבחנה חשובה אחרת היא בין צנזורה החלה על כתבי-יד, לבין הצנזורה הממוסדת יותר שהתמקדה באישורם או צינזורם של ספרים עבריים בעת הבאתם לדפוס.
מחקרים רבים נכתבו על הצנזורה והשפעותיה על פרסומי ספרים עבריים. כך למשל הופיעו מחקרים על היבטי הצנזורה בראשית הדפסתם של ספרים עבריים באיטליה במאות ה-15 וה-16, וכך גם לגבי הצנזורה של השלטון הצארי ברוסיה במאה ה-19.
צנזורים 'רשמיים' רבים של הספר העברי מטעם השלטונות הנוצריים, היו למעשה יהודים או יהודים-לשעבר. הסיבה המרכזית לכך הייתה בקיאותם בשפה העברית וברזי הספרות העברית. יהודים או יהודים-לשעבר אלו ניצבו בין הפטיש השלטוני לבין הסדן היהודי לו עדיין היו נאמנים במידה זו או אחרת. ביהדות רוסיה במאה התשע עשרה ידועה במיוחד ה'גזירה' האוסרת הדפסתם של ספרים עבריים למעט בשתי ערים ספציפיות, וילנה וז'יטומיר.
צנזורה חרדית
בחברה החרדית ישנם רבנים רבים היוצאים כנגד הכנסת מקלט טלוויזיה לבית ושימוש באינטרנט. עם זאת, למקלים בנושאים אלו קיימים פתרונות בדמות ספקיות אינטרנט המספקות ניטור וסינון של הגלישה באינטרנט מתכנים שאינם עולים בקנה אחד עם ערכי הצניעות ביהדות או עם ערכי הקהילה החרדית. אינטרנט זה מכונה "אינטרנט כשר".
מיזם צנזורה גדול הוא אתר האינטרנט "המכלול", שהוא גרסה מצונזרת של ויקיפדיה העברית.
קומנדו ארייס
קומנדו ארייס אשר הונהג על ידי אס. אס שטורמבאנפיהרר ויקטורס אראייס, הייתה יחידה שהשתייכה למשטרת המתנדבים הלטבית אשר הייתה כפופה לאס דה הנאצי. הקומנדו נכלל בין היחידות היותר ידועות לשימצה במעשי הרג ורצח במהלך השואה.
היסטוריה
ב-1 ביולי 1941, לאחר כניסת האיינזנצקומנדו לריגה בירת לטביה, נוצר קשר בין ויקטורס ארייס לבריגדפיהרר פרנץ ולטר שטאלקר, שהורה לארייס להקים יחידת קומנדו. היחידה כללה סטודנטים וקציני משטרה לשעבר מחוגים בעלי אוריינטציה ימנית קיצונית. כל משרתי הקומנדו היו על תקן מתנדבים, והיו רשאים לעזוב את הכוח מתי שחפצו. ביום שלמחרת ההקמה, ב-2 ביולי, שטאלקר נתן הוראה לקומנדו לבצע פוגרום אכזרי שייראה כאירוע ספונטני.
במהלך שנות קיומו, הקומנדו השתתף באופן פעיל במגוון פעולות זוועה של המשטר הנאצי, כולל רצח יהודים, צוענים וחולי נפש, כמו כן שימש כמוציא לפועל במעשי טבח כלפי אוכלוסיות אזרחים בגבול הלטבי המזרחי על ברית המועצות. הקומנדו רצח כ-26,000 יהודים בתקופת קיומו. המעשה הנודע ביותר לשימצה שבו השתתפו מתנדבי קומנדו ארייס, היה השתתפותו בהוצאה להורג המונית של אלפי יהודים מגטו ריגה ושל כאלף יהודים מגרמניה בטבח יער רומבולה, שהתרחש ב-30 בנובמבר וב-8 בדצמבר 1941, וכן השתתפותו בטבח לייפאיה ב-24 וב-25 ביולי. חלק מאנשי הקומנדו אף שימשו כשומרים במחנה הריכוז סלספילס.
נעשה ניסיון על ידי תומכי הנאצים כיום, לתעד את שואת יהודי המדינות הבלטיות כאזורית ולאו דווקא כחלק מהוראות ישירות של השלטון הנאצי. דוגמה לכך היא שריפת בית הכנסת הגדול של ריגה ב-4 ביולי 1941, שנעשה באופן עצמאי כביכול על ידי הקומנדו. בהקשר זה, תאריך שריפת בית הכנסת נחשב לתאריך הלאומי הרשמי בלטביה כיום הזיכרון לשואת יהודי לטביה.
היחידה מנתה כ-300-500 גברים בתקופה בה השתתפה ברצח אוכלוסיית יהודי לטביה, וגדלה לסדר גודל של כ-1,500 משרתים בשיא פריחתה, בעת תקופת המבצעים ללכידת כוחות פרטיזנים ב-1942. בסופו של דבר הקומנדו התפרק בשלהי מלחמת העולם השנייה ומרבית כוח האדם שלה הועבר ללגיון הלטבי, יחידת ואפן אס אס לטבית.
לאחר המלחמה
אחרי שחי בזהות בדויה במערב גרמניה במשך מספר עשורים לאחר המלחמה, ויקטורס אראייס נעצר לבסוף' נידון למאסר על פשעיו במהלך המלחמה, ומת בכלא.
הרברטס צוקורס, מהדמויות הבולטות בקומנדו, נמלט לברזיל, וסוכני המוסד התנקשו בחייו באורוגוואי ב-1965.
קונרדס קאלייס, קצין לשעבר בקומנדו, היגר לאוסטרליה ומשם לארצות הברית. הרקע הנאצי שלו נחשף ב-1984 והוא גורש לאוסטרליה. ניסה להשתקע בקנדה ובבריטניה אך גורש משתיהן, חזרה לאוסטרליה. ב-2000 הגישה לטביה בקשה להסגירו לתחומה כדי להעמידו לדין. קאלייס, שטען שלא היה מעורב בפשעי מלחמה, מת ב-2001 באוסטרליה לפני שהליכי ההסגרה הושלמו.
מבצע מאזניים
מבצע "מאזניים" היה חלק מפעילות מבצעית יזומה של צה"ל כנגד יעדים בלבנון במטרה ללחוץ על שלטונות לבנון להפסיק את פעילות המחבלים מתחומם. המבצע אירע בליל 27–28 באוקטובר 1965, ובמהלכו פשט כוח של לוחמי חטיבת גולני על הכפר הלבנוני חולא (ממערב למנרה) וכוח נוסף פוצץ מתקני-מים (שלוש בארות ובריכות) של הכפר הלבנוני מיס-אל-ג'בל. בחולא נהרס בית המוכתר, שעקבות חוליית המחבלים, שחדרה למושב מרגליות, הובילו אליו. בעקבות הצלחת הפעולה הפסיקה לבנון את פעולות ההטיה והחלה בסיורים מוגברים לאורך הגבול במטרה למנוע חדירות מחבלים משטחה.
רקע
במחצית השנה השנייה של שנת 1965 גברו מעשי החבלה של אנשי הפת"ח בגבול הצפון.
בליל אחד ביוני פוצץ בית מגורים בקיבוץ יפתח.
בליל 26 באוגוסט פוצץ צינור ההשקיה של קיבוץ מנרה.
בליל 26 באוקטובר פוצץ בית מגורים במושב מרגליות.
ישראל פנתה מספר פעמים לשלטונות לבנון, לנקוט בצעדים נגד החבלות אולם פניותיה לא נענו. בעקבות מעשי חבלה אלו, יצא צה"ל לפעולת תגמול נגד לבנון בפעם הראשונה מאז קום המדינה.
מהלך הפעולה
על הפעולה פיקד מג"ד 13 סא"ל משה גת והיא כללה את פלוגה א' מגדוד 13 בפיקוד משה ספקטור אליה הצטרף גם סמג"ד 13 רס"ן עמוס מדרוני, כוח מהפלוגה המסייעת בפיקוד גדעון מאירי, כוח מגדוד 12 בפיקודו של המג"ד סא"ל גבי ברשי וצוות מסיירת גולני בפיקוד דוד כהן (מפקד הסיירת).
במהלך הפשיטה פעלו שני כוחות עיקריים: כוח אחד פנה לכפר חולא, כשלושה ק"מ בשטח לבנון, מול מושב מרגליות. הכוח הגיע ליעדו בשעה 11:35, האיר את בית המוכתר ודאג להוציא את כל בני הבית על מנת שלא יפגעו. הבית הדו קומתי של המוכתר נהרס עד היסוד.
הכוח השני פעל באזור הכפר מיס אל ג'בל, כשלושה ק"מ מערבית לקיבוץ יפתח, והשמיד שלוש בריכות מים אשר שימשו להשקיה לכפר ולסביבתו. משימת הכוח הסתיימה ב-12:45 . . הכוח של גדוד 12 פוצץ מתקן מים ליד הכפר מיס אל ג'בל.
בסיום הפעולה שיבח הרמטכ"ל, רא"ל יצחק רבין, את כוחות גולני על אופן הביצוע הנקי וציין את דבקותם של החיילים במטרה.
יוסף לטיף
יוּסֵף לטיף (באנגלית: Yusef Lateef; 9 באוקטובר 1920 – 23 בדצמבר 2013) היה מוזיקאי ג'אז ומוזיקת עולם, נגן כלי נשיפה מעץ בהם סקסופון וחליל צד ומבין הבודדים שניגנו באבוב ובבסון בג'אז. כמו כן ניגן בבנסורי (חליל צד הודי עשוי במבוק), ארגול וכלים נוספים שמוצאם מאסיה ואפריקה. מראשי וראשוני המשלבים בין מוזיקת עולם לג'אז. פרופסור למוזיקולוגיה, תאורטיקן של ג'אז ומוזיקת עולם ודובר של הקהילה האחמדית בארצות הברית.
קורות חיים
נולד בעיר צ'טנוגה בטנסי כויליאם עמנואל הדלסטון. ילדותו ונעוריו עברו עליו בעיר דטרויט אליה עקרה משפחתו כשהיה בן 5. בנעוריו שמע בעירו מוזיקאים מובילים כויברפוניסט מילט ג'קסון, נגן הקונטרבס פול צ'יימברס והגיטריסט קני בורל וחבר אליהם כנגן סקסופון. כאשר מלאו לו 18 כבר היה נגן בעל ניסיון מסוים והחל לנגן בתזמורות ביג בנד תחת השם ויליאם אוונס.
ב-1949 הזמין אותו דיזי גילספי לנגן בתזמורתו. לטיף ניגן בתזמורת זו פחות משנה וחזר לדטרויט על מנת ללמוד הלחנה ב-Wayne State University. באותה תקופה התקרב לאסלאם, לקהילת האחמדים המתונה, התאסלם ושינה את שמו.
המשך הקריירה המוזיקלית
לטיף חזר לנגן באופן מקצועי ב-1957 בפרץ יצירתיות שהניב ארבעה תקליטים: The Sounds of Yusef, Other Sounds, Jazz Mood ו-Prayer to the East. בהמשך הקליט את התקליטים Into Something ו-Eastern Sounds יחד עם נגנים ממסורת הג'אז ונגני כלי הקשה מסורתיים. הקלטות אלה הציגו לעולם הג'אז צליל שונה המושפע ממוזיקה הודית ומוזיקה ערבית תוך שילוב כלי נגינה מזרחיים עם כלים מסורתיים של ג'אז וכלים קלאסיים כאבוב ובסון. לטיף יצר מרקם צלילי שונה מהמוכר אך נגיש לאוזן המערבית, למעלה מעשור לפני אמנים ש"גילו" את מוזיקת העולם כג'ורג' האריסון. הלחנים התבססו על סטנדרטים מוכרים, בלוז ועיבודים לשירים פופולריים (כגון השיר הרוסי אוצ'יצ'ורנייה ("עיניים שחורות")). לצליל שהציג הייתה השפעה מכרעת על ג'ון קולטריין. לטיף היה חבר חשוב בחבורה שגיבש קולטריין בחברת התקליטים !Impulse, בה הקליט לטיף במהלך שנות השישים את גוף ההקלטות החשוב והמשפיע ביותר שלו.
ב-1960 ניגן עם צ'ארלס מינגוס ובשנים 1962–1964 היה חבר ברביעיית קנונבול אדרלי. בסוף שנות השישים שילב השפעות ניכרות של גוספל כפי שניתן לשמוע בתקליטיו Detroit ו-Hush'n'Thunder. בשנות השמונים פנה לכיוון העידן החדש ואלבומו מ-1987, Yusef Lateef's Little Symphony, זיכה אותו בפרס גראמי עבור "אלבום העידן החדש הטוב ביותר" לאומה שנה. בשנת 1992 ייסד את חברת התקליטים YAL Records. ב-1993 הלחין את  The African American Epic Suite, יצירה בת ארבעה פרקים לתזמורת סימפונית ורביעיית ג'אז, המשלבת מוטיבים מתקופת העבדות בארצות הברית ומהמאבקים לשוויון זכויות.
קריירה אקדמית
לטיף פיתח תחום לו הוא קורא "מוזיקה אוטופיזיופסיכית" (Autophysiopsychic Music), לפיה כל מוזיקאי חייב לשאוף שהמוזיקה שלו תנבע מתוך המקום הפיזי, הרוחני והנפשי שלו (לטיף אף הקליט ב-1977 תקליט בשם Autophysiopsychic יחד עם נגן הפלוגלהורן ארט פארמר). על המוזיקאי ללמוד לשלב בין החוויה לבין הניסיון והידע. לטיף שולל למעשה שיוכים ז'אנריים, כיוון שהם מגבילים את היצירתיות. הוא כתב ספרים ומאמרים, והחיבור החשוב והממצה שלו בתחום הוא Yusef Lateef's How To Improvise Soul Music.
מלכי יהודה וישראל
על פי המתואר בספר שמואל, שבטי ישראל שבארץ ישראל התגבשו לממלכה אחת שעליה מלך תחילה שאול המלך ולאחריו דוד המלך. בספר מלכים ובדברי הימים מתואר כיצד לאחר מות שלמה, בנו של דוד, מתפצלת ממלכת ישראל המאוחדת לשתי ממלכות: ממלכת ישראל וממלכת יהודה.
ממלכת ישראל כללה את עשרת השבטים ומלכה הראשון היה ירבעם. ממלכת יהודה כללה את השבטים יהודה ובנימין ומלכה היה רחבעם בן שלמה. ממלכת ישראל כללה כמה שושלות, בעוד שושלת בית דוד לא פסקה עד לאובדן העצמאות והיציאה לגלות בבל.
רקע
בתנ"ך מוזכר במספר מקומות רצונם של בני ישראל להמליך עליהם מלך.
בספר שופטים מסופר כי בני ישראל פנו אל גדעון בהצעה להיות מלכם אך הוא סירב וטען כי די בכך שאלוהים יהיה מלכם ואין צורך במלך אנושי. רצון זה התממש כמה עשרות שנים לאחר מכן בקרב אנשי שכם שהמליכו עליהם את אבימלך בן גדעון, אולם מלוכתו של זה הייתה מוגבלת בזמן ובמרחב. מלך לכלל ישראל נמשח לראשונה רק בימי שמואל הנביא. כאשר שמואל מינה את בניו לשופטים, הם לקחו שוחד והטו משפט ולכן נמצא צידוק לדרוש שינוי שיטת ממשל. שמואל ניסה להניא את העם משינוי זה בטענה שמדובר בכפירה במלכות האל, אולם העם התעקש ושמואל המליך את שאול.
כרונולוגיה של מלכי יהודה וישראל
כל התאריכים הם תאריכי מלוכה מלפני הספירה. התאריכים מבוססים על הקביעה שבית המקדש הראשון נחרב בשנת 586 לפני הספירה, וספירה אחורה בהתאם לכתוב בתנ"ך. התאריכים הם הערכות בלבד שכן יש שיטות שונות (לרוב עם הפרשים של שנים אחדות בלבד) לגבי הבנת התאריכים בתנ"ך, במיוחד לגבי מקרים של מלוכה משותפת. כאשר המלך ביהודה או בישראל הוא בנו של הקודם, הדבר יצוין בהערות.
בכתובות המלכותיות של אסרחדון, שחלש על ממלכת ישראל, מוזכר מלך בשם "אביבעל" שמלך על שומרון ("מלך שומרון" הוא התואר האשורי המוכר למלך ישראל).
כרונולוגיה של מלכי יהודה וישראל לפי המסורת היהודית
מפרשי התנ"ך וכותבי הדורות מציינים, שישנם מלכים שמספרי שנות מלכותם (המוזכרים בתנ"ך) הם שנים "מקוטעות", כלומר, שישנם שנים שנמנו גם למלך הקודם וגם למלך הבא, כיוון שכל אחד מלך בחלק מאותה שנה. עקב כך, המפרשים נחלקו (בשינויים קלים) לגבי תאריכי שנות מלכותם. להלן מובאים תאריכי שנות מלכותם לפי הרב יחיאל הלפרין בספרו סדר הדורות.
ביקורת תמונת הכרונולוגיה של יהודה וישראל על פי חקר המקרא
קיים ויכוח בחקר המקרא לגבי האמת ההיסטורית בתיאורי הכרונולוגיה של מלכי יהודה וישראל כפי שהיא מופיעה במקרא. מצדדי "הכרונולוגיה הנמוכה",כמו ישראל פינקלשטיין וניל אשר סילברמן מצביעים בספרם ראשית ישראל על היעדר ממצאים ארכאולוגיים המאששים את קיומה של ממלכה מאוחדת בימי שאול, דוד ושלמה. לפי שיטה זו, לא התקיימה בימי בית ראשון ממלכה מאוחדת ושאול מלך על ברית שבטים צפונית, שקדמה לממלכת ישראל, ואילו דוד ושלמה שלטו בממלכה קטנה סביב ירושלים. פינקלשטיין מקבל את רוב הכרונולוגיה של ממלכת ישראל.
יורם רונן
יורם רונן (22 במאי 1933 – 27 במאי 1997) היה עיתונאי, שדרן רדיו ומגיש טלוויזיה.
ביוגרפיה
נולד בירושלים. בשנות ה-50 של המאה ה-20 עשה את שירותו בגלי צה"ל, שם הגיש תוכניות מוזיקה. עם שחרורו מהצבא, הצטרף לקול ישראל, שם עסק תחילה בהכנת תסכיתים באולפן לילדים של קול ישראל בירושלים, ביחד עם נעמי דליות, רבקה מיכאלי וכרמלה דואק. בשנת 1957 ערך עם דרורה בן אב"י את מצעד הפזמונים "ראשון ראשון חביב".
בין השנים 1960–1964 ערך את יומן החדשות ב"קול ישראל", וביחד עם ירמיהו יובל, ייסד את תוכנית "יומן השבוע" והגיש את היומן במשך שנים רבות. באמצע שנות ה-60 נשלח לקורס שדרני ומפיקי טלוויזיה בגלאזגו שבסקוטלנד, שם הוכשר לתפקידו כחבר צוות ההקמה של הטלוויזיה הישראלית.
על שמו רחוב בשכונת גבעת משואה בירושלים.
חיים אישיים
רעייתו, רחל רונן לבית שמואלי, (אותה הכיר בשירותם המשותף בגלי צה"ל), שימשה גם היא שדרנית רדיו בשנות החמישים והשישים, והייתה לאחר מכן מנהלת המחלקה לשידורים לעולים בקול ישראל. נולדו להם בן ובת - רות רונן, שופטת בבית המשפט העליון. המשפחה התגוררה בשכונת קריית שמואל בירושלים.
פיאסקי (פרובינציית לובלין)
פיאסקי (בפולנית: Piaski, בעבר: Piaski Luterskie; ביידיש: פיאסק) היא עיירה במחוז שבידניק שבפרובינציית לובלין בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
יהודי פיאסקי
יישוב יהודי בעיירה נזכר מסוף המאה ה-17. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-3,000 יהודים, כשלושה רבעים מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות היהודיות השונות, ובעיקר של המפלגות הציוניות, שהפעילו ביישוב בית ספר עברי.
בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיירה מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד המיעוט הפולני ביישוב, אשר כללו רצח של אישה יהודייה ביוני 1930, פגיעה בבית העלמין היהודי בעיירה, קריאות לחרם על עסקי יהודים ומעשי בריונות ברחובות היישוב.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נכבשה העיירה בידי הצבא האדום, אך השליטה בה הועברה תוך זמן קצר לידי הגרמנים, בהתאם להסכם ריבנטרופ מולוטוב. בימים שלפני כניסת הגרמנים רצחו פולנים כמה יהודים מהעיירה בשטח בית העלמין המקומי.
בתחילת 1940 רוכזו כ-5,600 יהודי העיירה, ובהם פליטים רבים, בגטו שהוקם בה, בו חויבו בתשלומי כופר ובביצוע עבודות כפייה, חלקן במחנות עבודה. בשל תנאי המחיה הקשים בגטו פרצה בו מגפת טיפוס הבהרות.
בסוף מרץ 1942 שולחו מהגטו שבעיירה כ-3,500 יהודים למחנה ההשמדה בלז'ץ, ונותרו בו כ-1,000 יהודים.
עם הבאת אלפי פליטים יהודים מגרמניה ומצ'כיה לגטו שבעיירה, הגיע מספר יושביו ביוני 1942 לכ-6,500 איש. בספטמבר 1942 שולחו חלק מיושבי הגטו לבלז'ץ, וכ-4,000 הנותרים שולחו באוקטובר 1942 לטרווניקי, ומשם למחנה ההשמדה סוביבור.
לאחר חיסול הגטו, הוקם בעיירה גטו חוזר, בו רוכזו כ-6,000 יהודים נוספים. בתחילת 1943 הועברו הגברים מהגטו לטרווניקי, והנשים והילדים נלקחו ליעד לא ידוע, ממנו לא שבו.
מאלפי יהודי פיאסקי שרדו את השואה 35 יהודים, רובם במסתורים בסביבת העיירה.
קלו
קלו הוא אזור היסטורי בצפון-מזרח אתיופיה שבו שכנה נגידות מוסלמית.
בשלהי המאה ה-16 התיישב שבט הוררה קלו, מהאורומו, במזרח מחוז אמהרה. בשלהי המאה ה-18, בני השבט כבר ביססו עצמם ונוצרה נגידות שבירתה איין אמבה.
לפני התיישבות האורומו האזור היה מוסלמי, כאשר שבט הוררה קללו שבמקורו היה פוליתאיסטי התיישבו באזור אלו אימצו בהדרגה את דת האסלאם.
שליטה הגדול של קלו היה בררו לובו שהרחיב את גבולות הנגידות והשתלט על אזורים שכנים, בתקופתו גבולות קלו הגיעו עד לגבולות נסיכות שוואה, דבר אשר גרם לסכסוכי גבול. בתחילת המאה ה-19 הנגידות השתרעה על שטחים נרחבים וגבולותיה היו סולטנות אוסה במזרח, נחל מיללה בצפון מערב ונחל בוקרנה בדרום ובמערב. במרוצות המאה ה-20 וה-21 הייתה הנגידות לחלוקה מנהלית בתוך מחוז וולו.
נוה צור
נוה צור (נולד ב-17 באוגוסט 1993) הוא שחקן וזמר ישראלי. זוכה פרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר וזכה פעמיים בפרס האקדמיה לטלוויזיה.
ביוגרפיה
תחילת דרכו הייתה בתפקידי אורח בסדרות "יוני והמחוננים", "רמזור" ו"דובדבני וקובץ'" בשנים 2010–2011.
בשנת 2011 הצטרף לקאסט של "הפרויקט הירוק" בחברת התקשורת HOT" בערוץ קומדי סנטרל, שם גילם דמויות שונות לצד עידו מוסרי, יניב פולישוק ועוד. באותה שנה שיחק בסדרה האינטרנטית של אתר וואלה! "אנדו" בתפקיד ראשי, יונה הורניק.
משנת 2012 החל לגלם את דמותו של הנער המחונן "הוגו", תפקיד מרכזי בסדרת הנעורים "גאליס", ששודרה בערוץ הילדים של HOT במשך שבע עונות.
בהמשך השנה החל לשחק בסדרת הדרמה של YES, "נויורק", בבימויו של אריאל בנבג'י, בתפקיד אלי, בן אחיו של יוסי (אושרי כהן).
בשנת 2014 גילם את "שוסטק", תפקיד ראשי בסדרה "מועדון החנונים", בערוץ זום ב-HOT.
בתחום הקולנוע שיחק צור בסרט הקצר "שניצל" בבימויו של אסף אפשטיין, בתפקיד ראשי. מאוחר יותר השתתף בסרט "הפקח", ששודר בערוץ הראשון. ביולי 2013 שיחק בסרט הקולנוע הישראלי "לצוד פילים", בתפקיד עילאי, הילד הבריון. בקיץ 2014 שיחק בסרט "גאליס - המסע לאסטרה", עם חבריו מהסדרה "גאליס", שם גילם בתפקיד משני את הודור.
ב-2016 עלה לאקרנים הסרט "עמק", בבימויה של סופי ארטום, בו גילם את ג'וש, לצד ג'וי ריגר ורועי ניק. בתפקידו כשחקן ראשי בסרט הועמד לרשימת המועמדים לתואר "שחקן ראשי" השנתי בטקס פרסי אופיר. על הופעתו בסרט זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל חיפה ה-30.
בתחום התיאטרון, צור שיחק בהצגה "לטאה" במסגרת לימודיו ב"סטודיו הבמה", ובמסגרת תנועת הנוער בני עקיבא השתתף בהצגות "שלמה המלך ושלמי הסנדלר" ו"סאלח שבתי".
ב-2015 השתתף במופע "היי סקול פסטיגל".
ב-2016 חזר להשתתף בתפקיד ראשי במופע "היי סקול פסטיגל 2". באותה שנה שיחק בתפקיד ראשי בסדרת המתח "עקרון ההחלפה" בתור אביתר, בנו של אטלס (ליאור אשכנזי). באותה שנה השתתף במופע "יצא משליטה" שיצר דני קרפל והופיע שם לצד עדי הימלבלוי, אילן רוזנפלד, דר זוזובסקי, אוריאל יקותיאל, גאיה שליטא כץ ותובל שפיר.
ב-2017 הוציא את הסינגל הראשון שלו, "לא שם", אותו כתב והלחין. לאחר כמה חודשים הוציא עוד סינגל בשם "נ.ו.ה".
ב-2018 לוהק לסדרה "אילת", שעלתה לשידור ב-12 באוגוסט 2018 ב-HOT, תפקיד עליו זכה בפרס האקדמיה לטלוויזיה. באותה שנה שיחק בתפקיד הראשי בסרטו של מרקו כרמל "פרא אציל", תפקיד עליו זכה בפרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר.
ב-2020 שיחק בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "שב"ס".
בשנת 2022 שיחק בסדרת הטלוויזיה "שישו ושמחו", המשודרת בכאן 11. על תפקידו בסדרה זכה בפרס האקדמיה לטלוויזיה.
בפברואר 2022 שחרר את אלבומו השני, ״כמו חדש״. באלבום שיתף פעולה עם מיכאל כהן, יסמין מועלם, טהר שפי, אורי שוחט, בוי אצ׳י ויובל מאירי.
בשנת 2022 החל לשחק בהצגה ״פיקוח נפש״ בתיאטרון הקאמרי של תל אביב.
בשנת 2023 שיחק בסדרה 4:20 לצד דולב מסיקה עוז זהבי ועדי אלון.
תתני קצת ממך (אלבום)
תתני קצת ממך הוא אלבום האולפן השני של הזמר הישראלי נאור אורמיה. את האלבום הוציאה בשנת 2012 חברת התקליטים Mobile1 Music. בין הסינגלים שיצאו מתוך האלבום נמנים "משתגע", "לא מוצא את עצמי", "יוצא מדעתי" ו"בצעדייך". אף שיר לא נכנס למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג', וזה נחשב לאלבום האחרון של אורמיה.
רפסודיה בולגרית
"רפסודיה בולגרית" (בבולגרית: българска рапсодия) הוא סרט קולנוע בקופרודוקציה בולגרית-ישראלית, מאת ובבימויו של איוואן ניצ'ב, שיצא לאקרנים בשנת 2014. הסרט נבחר לייצג את בולגריה כמועמד לפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר בטקס האוסקר ה-87 שנערך בפברואר 2015. על ההחלטה נמתחה ביקורת מסוימת בחוגי הקולנוע בבולגריה.
עלילת הסרט והפקתו
הסרט הוא מסוגת הדרמה ועלילתו מתרחשת ב-1943 בבולגריה על רקע רדיפת יהודי בולגריה וגירוש יהודי תראקיה, מקדוניה ופירוט למחנות ההשמדה. הוא מספר את סיפורם של שני נערים, האחד יהודי וחברו בולגרי נוצרי, המתאהבים בנערה יהודייה מהעיר קוואלה, אשר סופחה לבולגריה. "רפסודיה בולגרית" הוא האחרון בסדרה של שלושה סרטים העוסקים ביהדות בולגריה בבימויו של איוואן ניצ'ב. קדמו לו הסרטים: "אחרי סוף העולם" (1998) ו"הדרך לירושלים" (2003).
הסרט הופק על ידי נסים לוי, משה אדרי, לאון אדרי ושאול שרצר, וזכה לסיוע במימונו מקרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב ורשת. עם צוות השחקנים נמנים מוני מושונוב ואלכס אנסקי.
הקרנות בבתי קולנוע בארץ
על פי דו"ח שפרסם אמציה סמקאי, יו"ר עמותת "בצדק", במהלך שנת 2015 צפו בסרט זה 20,941 צופים, בבתי קולנוע ברחבי הארץ.
אסתר סופר
אסתר סופר (1931 תרצ"ב – 2001 תשס"ב) הייתה שדרנית רדיו ואשת טלוויזיה ישראלית.
ביוגרפיה
סופר, ילידת ירושלים, בת למשפחה חרדית, למדה בבית הספר אוולינה דה רוטשילד. הייתה המגישה הראשונה של "התוכנית לאם ולילד" בקול ישראל, ששמה שונה בהמשך ל"לבת לבן ולכל המתעניין" (1966 - 1984). סיפרה סיפורים לילדים בתוכנית הרדיו "מקהלה עליזה" (1980 - 1996). הפיקה את סדרת הטלוויזיה לילדים "סמי וסוסו" והקימה וניהלה בהמשך את מחלקת התוכניות לילדים ולנוער של הערוץ הראשון. בתחילת שנות התשעים הייתה מנהלת התוכניות של הערוץ הראשון.
סופר תרמה את קולה גם למספר רב של תקליטים, שנכנסו לקלאסיקה הישראלית של תקליטי ילדים. בנוסף ערכה את סדרת ספרי הילדים "כתר לי" של הוצאת כתר.
פפי, לוסי, בום
פפי, לוּסי, בוֹם ובחורות רגילות אחרות (בספרדית: Pepi, Luci, Bom y otras chicas del montón), הידוע בשמו המקוצר פפי, לוסי, בום הוא סרט קולנוע משנת 1980 שכתב וביים פדרו אלמודובר.
זהו סרטו המסחרי הראשון של אלמודובר. את התסריט הראשוני כתב בשנת 1978, בעת שעבד כפקיד בחברת הטלפונים הספרדית, ושכתב אותו עם תחילת הצילומים. עוסק בשתי צעירות, פפי ובוֹם, ובחברתן המבוגרת יותר, לוּסי, המתגוררות במדריד ומשתלבות בתרבות הפאנק.
תמצית העלילה
פפי (כרמן מאורה), נערה כבת 18, מגדלת קנאביס במרפסת ביתה. שוטר (פליקס רוטטה) בלבוש אזרחי, המתגורר ממול, גילה זאת, והוא מגיע לביתה. פפי מציעה לו שוחד מיני, אך מסרבת למין וגינאלי, בנימוק שהיא בתולה. השוטר מתעלם מהסתייגותה ואונס אותה. פפי מחפשת נקמה, ומשכנעת את חבריה של להקת פאנק, שבה מנגנת חברתה הצעירה בוֹם (אולוידו גרה), להכות את השוטר, בתמורה לכל צמחי הקנאביס שהיא מגדלת. הם עושים זאת, תוך כדי שירת סרסואלה, לאחר שפפי מזהה את השוטר ברחוב חשוך. לצופים מתברר שהכו את אחיו התאום של השוטר, המתגורר בדירה אחת עם השוטר ואשתו, לוסי (אווה סיווה). התאום המוכה מתלונן בפני אחיו השוטר על שתמיד נגזר עליו לשלם על מעשי האח, והשוטר עונה לו "במדינה זו, עם כל כך הרבה דמוקרטיה, אינני יודע לאן נגיע. ... אם זה היה קורה לי, הייתי שולף את אקדחי ויורה בהם למוות".
פפי, שמגלה את הטעות לאחר שראתה את השוטר נקי מכל פגיעה, מתיידדת עם אשתו, לוסי, המתגלה כמזוכיסטית. לוסי מנמקת את נישואיה לשוטר: "חשבתי שכשוטר הוא יתייחס אלי כאל זונה, אבל הוא מכבד אותי כאילו הייתי אִמו". פפי מגלה ללוסי שבעלה אנס אותה, ושהתכוונה למכור את בתוליה במחיר גבוה. פפי מציגה ללוסי את חברתה בום, ומשכנעת את בום להעניק ללוסי "מקלחת זהב", הגורמת ללוסי הנאה רבה. על יציאתה של לוסי מהבית אומר בעלה: "אינני אוהב נשים עצמאיות". פפי, לוּסי ובוֹם מבלות במועדונים ובמסיבות של מדריד. באחת המסיבות מוכרזת תחרות "זקפות כלליות", שהמנצח בה מוכרז כמלך המסיבה. את מנחה התחרות מגלם אלמודובר עצמו.
כדי להתפרנס, פפי מתחילה לעבוד במשרד פרסום. יצירתה הראשונה היא סרטון פרסומת לתחתונים. בעידודה של פפי מודיעה לוסי לבעלה שהיא עוזבת אותו, ומצטרפת כגרופי למסע הופעות של בוֹם ולהקתה. השוטר מחפש סיוע משפטי שיאפשר לו לכפות על לוסי לשוב הביתה, ומופתע לשמוע שהחוק אינו לצדו. ידידה של לוסי, המאוהבת באחיו התאום של השוטר, מגיעה לביתה, ושם השוטר אונס אותה, תוך שהוא מתחזה לאחיו.
לוסי חוזרת אל בעלה לאחר שזה מכה אותה עד כדי צורך באשפוזה. פפי ובום באות לבקרה בבית החולים, שם ניצב בעלה לידה, ומנסות לשכנע אותה לחזור אל בום. לוסי מעדיפה את בעלה ומסבירה: "הוא שונא אותי בכל נשמתו, ואינו יכול לסלוח לי על מה שעשיתי לו בחודשים האחרונים. יהיה זה טירוף להחמיץ הזדמנות שכזו."
פפי מזמינה את בום לעבור להתגורר בדירתה, ומנחמת אותה: "התעודדי, חיים חדשים נפתחים בפניך".
פסקול
בפסקול הסרט, בדומה לפסקול בסרטים נוספים של אלמודובר, שזורים קטעים מיצירות שונות, ובהן קטע של להקת הפאנק Little Nell, קפריצ'יו ספרדי של רימסקי-קורסקוב, שירת סרסואלה וקטע מהפסקול של "פסיכו".
שם הסרט
שמו המקוצר של הסרט, "פפי, לוּסי, בוֹם", הוא כמובן כשמן של שלוש הגיבורות שלו. במהלך הסרט צצה משמעות נוספת לשם, כאשר פפי מחליטה לנסות כוחה בכתיבה, ומתחילה להדפיס במכונת כתיבה דף שכותרתו "פפי, לוּסי, בוֹם", אך מתייאשת מיד לאחר הדפסת הכותרת. התייחסות עצמית מתקיימת לא רק בשם הסרט - במהלכו עוסקת פפי בתיקון תסריט לסצנת "זקפות כלליות", ומציעה לחברותיה לוסי ובום לצלם סרט על עצמן.
שם הסרט מתורגם לעיתים כ"פפי, לוסי בום ובחורות אחרות מהערימה", כאשר "מהערימה" הוא התרגום המילולי של הביטוי הספרדי del montón. עם זאת, לביטוי זה משמעות נוספת, ובהקשר של בני-אדם משמעותו היא בדרך כלל רגיל, המוני או לא-מיוחד.
הסרט כמשקף את המשך יצירתו של אלמודובר
בסרט זה, שהוא סרטו המסחרי הראשון של אלמודובר, עולים נושאים שיעסיקו את אלמודובר בהמשך יצירתו הקולנועית: חיי עקרת הבית, ידידות בין נשים, מיניות, סמים, התייחסות עצמית ועוד. אזכור לסרטים אחרים עולה אף הוא לראשונה בסרט זה (בדמות ציטוט מהפסקול של "פסיכו").
כרמן מאורה, המופיעה בתפקיד הראשי, הופיעה בעוד רבים מסרטיו של אלמודובר. בתפקידים משניים הופיעו ססיליה רות וחולייטה סראנו, שהמשיכו אף הן להופיע בסרטים נוספים של אלמודובר.
איכותו הטכנית הירודה של הסרט אינה משקפת את המשך יצירתו הקולנועית, והיא נובעת מהתקציב הנמוך שעמד לרשות אלמודובר בסרטו הראשון.
ספרד שלאחר פרנקו
בסרט, שנוצר חמש שנים לאחר מות פרנקו, יש התייחסות מפורשת לשינוי שעוברת ספרד. השוטר אומר: "במדינה זו, עם כל כך הרבה דמוקרטיה, אינני יודע לאן נגיע", אמירה המשקפת את המתח בספרד, בין תומכי הדמוקרטיה למתנגדיה. בסצנות אחרות בסרט משתקפת בהקצנה המשמעות של "חופש" לדורו של אלמודובר.
הסרט נחשב כמשקף את תנועת לה מובידה מדרילניה, תנועה תרבותית-חברתית נהנתנית שפרחה במדריד לאחר מות פרנקו.
Ernesto Acevedo-Muñoz, בספרו "Pedro Almodóvar", רואה את סצנות האלימות שבסרט כמשקפות את שלטונו האלים של פרנקו. את הסצנה המוצגת לקראת סוף הסרט, שבה השוטר הסדיסט מכה את לוסי, אשתו המזוכיסטית, ובעקבות זאת היא מתפייסת איתו וחוזרת אליו, מפרש Acevedo-Muñoz בשתי דרכים: כמציגה את יחסי פרנקו-ספרד כיחסים סאדו-מזוכיסטיים, וכמשל לכך שהמעבר של ספרד מדיקטטורה לדמוקרטיה טרם הושלם, ועדיין קיימת הסכנה של חזרה לדיקטטורה.
דבר מבקרי הקולנוע
ג'נט מסלין, מבקרת הקולנוע של "הניו יורק טיימס" עסקה בסרט רק בשנת 1992, כאשר הגיע להקרנה בארצות הברית. היא תיארה אותו כסרט שנודע בהומור הביבים שלו, ואת האהדה המסוימת שזכה לה בקרב מבקרי קולנוע ספרדיים ייחסה להופעתו במדינה שתרבותה סובלת מטאבואים בצורה קיצונית. למחמאות מפיה זכתה רק כרמן מאורה, המגלמת את פפי.
לקריאה נוספת
<DIV dir=ltr> </DIV>
מה עובר עלייך
מה עובר עלייך הוא אלבום הבכורה של הזמר הישראלי איתי לוי. האלבום יצא לאור ב-2014, על ידי חברות התקליטים סינגולד ופליי רקורדס.
שלדג עצים (סוג)
שלדג עצים (שם מדעי: Halcyon) הוא סוג של עופות ממשפחת השלדגיים שבסדרת הכחלאים ובו 11 מינים.
שלדגי העצים הם שלדגים כחולים בעלי מקור ארוך ונוקשה בצבע אדום ברובם. הם חיים על ענפי העצים ביערות וערבות פתוחות מאפריקה ועד אוסטרליה ומחפשים יצורים קטנים מתחת לענפיהם. אז הם מסתערים אליהם והורגים אותם בחבטת מקור.
לעומת שלדגים אחרים הם לא ניזונים כמעט מדגים, אם כי לא יהססו לדוג. הם ניזונים על דו-חיים, לטאות, נחשים קטנים, גוזלים ומכרסמים.
קלמן יעקב מן
קלמן יעקב מַן (Kalman Jacob Mann; 15 ביולי 1912 – 14 במרץ 1997) היה רופא ופעיל ציבור ישראלי, ממקימי בתי החולים "הדסה" בירושלים, ונשיא אגודת "יד שרה".
קורות חיים
קלמן יעקב מן נולד בירושלים בשנת 1912, דור שביעי לרב חשין, אשר היה אחד מתלמידי הגאון מווילנה שעלו לארץ ב-1809; בן ליצחק דוד, סוחר בחומרי בניין ועסקן ציבור (ואחיו של הרב חיים מן מישיבת עץ חיים) ולחיה בת אליעזר יצחק הרבובסקי מרחובות.
מן למד בבית הספר "תחכמוני" בירושלים ובהמשך בסמינר למורים "מזרחי". בהמשך למד רפואה באוניברסיטת לונדון, שם קיבל תואר דוקטור לרפואה (M.D.) ובהמשך MRCP (חבר בקולג' המלכותי לרופאים) ודיפלומה ברפואה טרופית (DTM&H). ב-1970 קיבל את תואר הכבוד FRCP (עמית הקולג' המלכותי לרופאים).
בשנת 1968 עמד בראש ועדת מן שעסקה בארגון מחדש של שירותי הרפואה בישראל.
ב-1979 מונה לפרופסור מן המניין בפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים וליו"ר המגמה לארגון ומינהל רפואי. במקביל לפעילותו כמנהל הדסה, היה פרופ' מן פעיל בוועדות לאומיות ובינלאומיות שונות. בין היתר היה יושב ראש הוועדה לארגון-מחדש של שירותי הרפואה בישראל (ועדת מן), יו"ר ארגון מנהלי בתי חולים, סגן נשיא פדרציית בתי החולים הבינלאומית, ויועץ לארגון הבריאות העולמי בארגון וניהול רפואי.
פרסים ואותות שקיבל מן כהוקרה על פעולותיו בשדה הבריאות כוללים את פרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית מטעם עיריית תל אביב-יפו, פרס הנרייטה סאלד מטעם הדסה בארצות הברית, אות יקיר ירושלים, ופרס ישראל לארגון "יד שרה" בעת שכיהן כנשיאה.
מן נפטר ב-1997. על שמו רחוב בירושלים, המוביל לבית החולים הדסה בשכונת עין כרם.
משפחתו
היה נשוי לסילביה ואב לשתי בנות ושני בנים, שהלכו בדרכו ועוסקים ברפואה. בניו הם פרופסור יונתן מן, מנהל המחלקה לרפואת שיניים בהדסה עין כרם, ופרופסור גדעון מן, אורתופד מומחה לרפואת ספורט. בנותיו הן הפסיכיאטרית ד"ר רות פיין ורופאת העיניים ד"ר נעמי ארנון. בבעלות הארבעה "חברת רגין מרפאות" (ראשי תיבות של שמותיהם הפרטיים), המחזיקה בית רופאים באזור התעשייה בשכונת גבעת שאול.
קלונימוס זאב ויסוצקי
קלונימוס (קלמן) וולף (זאב) ויסוצקי (בכתיב היידי, שנהג בזמנו: וויסאָצקי; ברוסית: Вульф Янкелевич (Калман-Вольф, Калонимус Вольф) Высоцкий; 8 ביולי 1824 – 24 במאי 1904, מוסקבה), מייסד חברת תה ויסוצקי, נדבן יהודי ועסקן בתנועת חובבי ציון ברוסיה.
קורות חיים
ויסוצקי נולד בעיירה זאגר בליטא (אז באימפריה הרוסית), בן להורים עניים. הוא קיבל חינוך מסורתי, והתפרנס תחילה ממסחר בתבואה. למד בישיבת וולוז'ין והתקרב גם לרבי ישראל מסלנט, מחולל תנועת המוסר. בשנת 1849 ייסד במוסקבה את חברת "תה ויסוצקי". עשה הון רב בעסקיו, וכונה "מלך התה של רוסיה". בשנת 1903 הוא שלט ב-35% משוק התה ברוסיה. הוא קיבל תואר "אזרח כבוד של מוסקבה" ו"סַפָּק חצר הצאר".
בשנת 1885 נשלח ויסוצקי כשליח של חובבי ציון לישראל,ליפו, ומינה את אברהם מויאל לנציג חובבי ציון בארץ
בשנת 1884 השתתף בוועידת קטוביץ ונבחר לחבר בהנהלה. ב-1885 ביקר בארץ ישראל וקרא להתיישבות יהודים בערים הערביות. בביקור זה פנחס מאירי שירתו. בעקבות זאת החלו יהודים להתיישב בלוד, בשכם ובעזה. בצוואתו הוריש ויסוצקי את חלקו בחברת התה ויסוצקי בסך מיליון רובל למטרות צדקה. בהשתדלותו של אחד העם שהיה אחד מהאפוטרופסים על העיזבון, הוחלט ב-1908 להקדיש 100,000 רובל ממנו לייסוד הטכניון העברי בחיפה.
משפחה
אישה: קיילה צביה ממשפחת אברמזון
ילדים:
קטה (סוג)
קָטָה (שם מדעי: Pterocles) הוא סוג של עופות קרקע ממשפחת הקטיים החיים בערבות ובמדבריות באסיה ובאפריקה. בסוג זה מצויים כל בני המשפחה למעט 2 מינים מהסוג קטה אסייתית (Syrrhaptes).
בני סוג זה הם עופות קטנים הדומים ליונים. לקטות יש חזה מגודל עטוף בנוצות מוך ספוגיות. כשהן שותות הן גם טובלות את החזה ומספיגות אותו במים. אז הן עפות חזרה לאפרוחים, אשר שותים את המים ישירות מהחזה. זכרי הקטה מביאים מים בכמות גדולה יותר בהשוואה לנקבות.
דוד ליפשיץ (תסריטאי)
דוד ליפשיץ (נולד ב-31 בינואר 1975) הוא תסריטאי ומגיש טלוויזיה ורדיו ישראלי. זוכה פרס האקדמיה לטלוויזיה.
ביוגרפיה
ליפשיץ נולד בנתניה. משמש ככותב ראשי בתוכנית "ארץ נהדרת" מאז תחילת שידורה, ונמנה עם אחד משלושת יוצרי התוכנית, ביחד עם מולי שגב ואסף שלמון. כמו כן, כתב עמם את התסריט לסרט הקומדיה "זוהי סדום".
ליפשיץ כתב בעבר תסריטים לתוכניות טלוויזיה רבות, ובהן: "חלומות בהקיציס", "החטא ועונשו", "לגעת באוכל", "מסודרים" ו"אלי נגד העולם".
הגיש ב-2011 את תוכנית הרדיו השבועית "ציפורי לילה מנבאות" בגלי צה"ל, לצד אבי נוסבאום.
הנחה וכתב את תוכנית הבידור "העולם כולו נגדנו" בערוץ הספורט ביחד עם אלי בן דוד, במהלך משחקי מונדיאל 2010, יורו 2012 ומונדיאל 2014 ומונדיאל 2018.
כתב ויצר את סדרת הטלוויזיה "שחקן זר" ששודרה בערוץ 2 של קשת בשנת 2016.
מגיש ויצר את התכנית "מלך הערוץ" בערוץ הספורט שמשודרת משנת 2021.
חיים אישיים
ליפשיץ אב לשני ילדים מנישואיו הראשונים. מ-2001 היה בזוגיות עם מאיה קרבט, מנהלת יחסי הציבור של קשת, אך ב-2017 נפרדו השניים.
לאחר מכן, החל בזוגיות עם המגישה טליה סלנט אותה פגש בערוץ הספורט, וביולי 2018 הם נישאו בחתונה אזרחית. ב-2021 נולדה להם בת.מתגורר בתל אביב.
משוואת לנז'וון
__הפניה_קבועה__
פיוטרקוב קויאבסקי
פיוטרקוב קויאבסקי (בפולנית: Piotrków Kujawski) היא עיירה במחוז רדז'יוב שבפרובינציית קויאוויה-פומרניה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
פיוטרקוב קויאבסקי נזכרת מהמאה ה-10 ככפר קטן, שבמרוצת השנים התקיימו בו ירידים עונתיים. בשנת 1738 הוענקו ליישוב זכויות עיר.
בחלוקת פולין השלישית בשנת 1795 נכללה העיירה בתחום פרוסיה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית.
יהודי פיוטרקוב קויאבסקי
לאחר כיבוש העיירה בידי הגרמנים בתחילת ספטמבר 1939, רוכזו יהודיה בגטו שהוקם בה, אליו הובאו גם יהודים נוספים מיישובי הסביבה. באפריל 1942 שולחו כל יושבי הגטו שבעיירה למחנה ההשמדה חלמנו.
פונקציית רווחה חברתית
סימונים והגדרות
במשחקים שיתופיים, התחום העוסק בבחירה חברתית מתאר סיטואציות בהן קבוצת אנשים צריכה לבחור אדם אחד מוסכם. נהוג להשתמש בסימונים הבאים: קבוצת המועמדים מסומנת ב-A, קבוצת הבוחרים מסומנת ב-. לכל בוחר i ב-N יש יחס העדפות P_i על A, כלומר, דירוג של המועמדים האפשריים. יחס ההעדפות הוא יחס סדר מלא שיכול להיות חזק או חלש. קבוצת יחסי ההעדפות החזקים על A מסומנת ב-, ואילו קבוצת יחסי ההעדפות החלשים מסומנת ב-. אם בוחר i מעדיף את x על y, נסמן x>_{P_i}y. אם בוחר i מעדיף את x על y או אדיש ביניהם, נסמן x\ge_{P_i}y.
פונקציית רווחה חברתית היא שיטה לדרוג המועמדים על-פי העדפותיהם של הבוחרים. באופן פורמלי, זוהי פונקציה המתאימה לכל וקטור  של יחסי העדפות (חזקים) יחס העדפות חלש.
דוגמאות
משפט ארו מראה שפונקציית הרווחה החברתית היחידה המקיימת את תכונות הפה אחד והאי תלות באפשרויות לא רלוונטיות, ושהטווח שלה מכיל לפחות שלוש אפשרויות, היא פונקציית הרווחה החברתית הדיקטטורית.
פינחס
פִּינְחָס הוא דמות מקראית, היה בנו של אלעזר ונכדו של אהרן הכהן. בחטא בעל פעור פעל כקנאי והרג את זמרי בן סלוא וכזבי בת צור, וקבל על כך שכר מה'. בתקופת השופטים היה כהן גדול וממנהיגי עם ישראל.
מקור השם
יש המשערים שהשם פינחס מקורו בכינוי המצרי פא-נחסי שמשמעו "השחור". פא-נחסי היה שמו של הכהן הגדול המצרי בתקופת פרעה אחנתון שהגיע מנוביה (סודאן) וצבע עורו היה שחור. אפשרות נוספת - שמו במצרית פא-נ-חאסי pa-n-ḥas.j שפירושו: זה שהוא מועדף, מהולל, בעל התשבחות, בהתאם להתייחסות אליו בתנ"ך.
בתנ"ך
פינחס היה בנם של אלעזר הכהן ושל אישה מבנות פוטיאל.
פינחס התפרסם בעקבות מעשה הקנאות שלו לה', כשהרג את זמרי בן סלוא, מנשיאי משפחות שבט שמעון, ואת כזבי בת צור, בת נשיא מדין. בכך עצר את המגפה שהשתוללה בעם כעונש על חטא בעל פעור בשיטים. עד אז, לא קודש פנחס ככהן, כיוון שנולד לפני משיחת אהרן ובניו לכהונה. בעקבות המעשה, הוכרז פנחס ככהן וכן קיבל הבטחה שהכהונה תימשך לו ולזרעו:. לאחר מכן, פיקד פינחס על 12,000 הלוחמים שנלחמו במדין כנקמה על החטא בשיטים.
אביו, אלעזר, היה ראש משמרת הקודש במשכן עד מותו של אביו, אהרן, ולאחריו – החליפו בתפקיד הכהן הגדול. בעקבות שינוי התפקידים הזה, התמנה פנחס לראש משמרת הקודש. מינוי זה אמנם אינו מופיע בתורה, אך בדברי הימים מתואר פינחס כראש השומרים הלויים באוהל מועד. תפקיד זה מסביר מדוע דווקא פינחס היה זה שהרג את זוג החוטאים, שבאותה עת באו אל פתח המשכן.
לאחר מות אביו אלעזר, ייתכן שירש את תפקיד הכוהן הגדול, ואכן בספר שופטים הוא מוצג ככוהן העומד לפני ארון ברית האלוהים.
בנו של פינחס היה אבישוע, ושושלתו מילאה תפקידי כהונה רמים בימי בית המקדש הראשון ובעת שיבת ציון.
פרשה בתורה נקראת על שמו - פרשת פינחס שבספר במדבר.
בספרי הנביאים, נזכר פינחס בשני אירועים שונים:
בני ראובן, גד, וחצי שבט המנשה, תושבי עבר הירדן המזרחי, בנו מזבח ליד הירדן, ונחשדו עקב כך במעל בה'. פינחס היה העומד בראש המשלחת שבאה להוכיח אותם על המעל ולברר את הדברים. כאשר שמע מתושבי עבר הירדן על כוונותיהם הטהורות, הורה לעם שאיתו שלא להילחם נגדם, ובכך מנע מלחמה פנימית בעם ישראל.
לאחר מעשה פילגש בגבעה, נלחמו בני ישראל נגד שבט בנימין. בתקופה זו, שימש פנחס ככהן בבית אל, המקום בו שהה ארון הברית באותם ימים. בני ישראל פנו אליו כדי שישאל את ה' האם לצאת למלחמה נגד בנימין, או לחדול ממנה.
דמותו בסיפורים נוספים
לפי המדרש הוא היה אחד משני המרגלים שנשלחו על ידי יהושע בן נון לרגל ביריחו לפני כיבוש העיר. נחלתו הייתה בהר אפרים בגבעת פינחס שנקראה על שמו, ושם הוא קבר את אביו.
חז"ל זיהו את פינחס עם מספר נביאים אנונימיים הנזכרים בספר שופטים. כך למשל, "מלאך ה'" המוכיח את ישראל בבוכים בתחילת תקופת השופטים מזוהה כפינחס, וגם "איש נביא" ששלח ה' לישראל להוכיחם כאשר זעקו מפני מדין מזוהה עמו. לדעת הרלב"ג הוא גם היה ה"מלאך" שהתגלה אחר כך לגדעון וציווהו לצאת למלחמה במדין.
לפי חז"ל הוא שימש כהן גדול בזמנו של השופט יפתח הגלעדי ובשל חילוקי דעות ביניהם לא הותר הנדר שנדר יפתח להקריב את בתו, דבר שגרר ביקורת חריפה הן על פינחס והן על יפתח היות שכל אחד מן הצדדים ראה בעצמו נעלה יותר מהשני, כך שראוי שהשני יגיע אליו ולא להפך.
פינחס הוא אליהו
על-פי המדרש והזוהר "פינחס הוא אליהו".
אמנם יש הסוברים שמאמר: "פינחס הוא אליהו" הוא רק ביטוי לאופי המשותף לשתי דמויות אלו, שהיא הקנאות לה', כפי שנאמר על פינחס: "בקנאו את קנאתי" ואליהו אמר: "קנא קנאתי לה'". כמו כן ישנם המסבירים שאליהו הוא משורש נשמתו של פינחס או גלגול נשמתו של פינחס.
פנחס במחקר
יעקב מילגרום מסביר שמעשהו של פנחס נעשה משום שהיה בתפקיד הממונה על העבודה במשכן (ראו ) ועמד בכניסה למשכן בעת מעשהו של זמרי בן סלוא.
המחקר משווה בין מעשהו של פנחס ובין מעשיהם של שבט לוי לאחר חטא העגל (שמות לב כו-כט). בשני המעשים אדם או קבוצת אנשים הורגים אנשים שעושים מעשים שנתפסים על ידיהם כמעשים שמנוגדים לחוק האלוהי. השוואה זו היא גם ביחס לשכרם - שבט לוי מקבלים להיות עובדי האל במשכן ואילו פנחס מקבל את הבטחתו של האל לכהונה לדורותיו.
השפעתו של סיפור פינחס בתרבות האנושית
מעשהו של פינחס, כשאר סיפורי המקרא, השפיע רבות על התרבויות היהודית והנוצרית היונקות מן התנ"ך, כמו גם נושא לדיונים סוערים בנושאים כמו קנאות ופעילות אלימה, איסור על יחסים בין גזעים, ושאלת ההנהגה האידיאלית. אצל חז"ל הוא בא לידי ביטוי ב"הלכות קנאים", הדנות בפעולות אלימות חוקיות באופן רשמי, אף שמלכתחילה לא מורים לעשות כן, כך קבעו חז"ל, בהשראת מעשה פינחס, כי ה"בועל ארמית קנאים פוגעים בו", אך אומרים כי אם הקנאי בא לשאול בטרם מעשה, יש לאסור עליו.
מדי פעם משתמשים פעילי ימין רדיקלי בישראל בדמותו של פינחס כדי להצדיק פעילויות קנאות אלימה; כך לדוגמה לפני מצעד הגאווה שאמור היה להתקיים בירושלים ב-2006, התבטא פרופסור הלל ויס כי "כל אמצעי כשר לטאטוא מצעד התועבה מירושלים, כולל מעשה פינחס". לאחר מכן טען ויס כי אמירותיו נועדו לצורכי הרתעה, כדי למנוע את המצעד. בשנת 2015 הופצו ברחבי ירושלים פשקווילים בהם הושווה הרצח במצעד הגאווה בירושלים למעשה פינחס.
בקבלה קיבל סיפור פינחס ממד רוחני-מיסטי, כאשר חלק מן ההוגים לקחו אותו כמשל למלחמת היצר ולדרך לעבוד בה.
דמותו של פינחס משמשת ארגוני ימין קיצוני כגון הקו-קלוקס-קלן ובמיוחד ארגון ספציפי בשם "כוהני פינחס" אשר מפעיל אלימות ורצח נגד אנשים המקיימים יחסי מין בין גזעיים וכן נגד הומוסקסואלים ומרפאות המבצעות הפלות מלאכותיות, ואשר רואים בסיפור פינחס הוכחה כי מי שמבצע פעולות קנאות אלימות על דעת עצמו יזכה בסופו של דבר לברכת אלוהים ולאישור החברה למעשיו.
קברו של פינחס
בספר יהושע מובאים פרטים על נחלתו של פינחס, שבה קבר את אביו:.
לפי מסורות יהודיות, שומרוניות וערביות, נמצאת גבעת פינחס בכפר עוורתא שמדרום-מזרח לשכם. עדות כתובה על הימצאות קברו שם נמצאת בספר "כפתור ופרח" של רבי אשתורי הפרחי, חכם יהודי מתקופת הראשונים, חוקר ארץ ישראל והלכותיה. הוא כותב בספר כי הגיע ל"עוורתא, אשר שם אלעזר ואיתמר ופינחס ושבעים הזקנים".
הנוסע היהודי אברהם משה לונץ בספרו "מורה דרך בארץ ישראל וסוריה" כותב בשנת 1891 "הכפר עוורתא היא גבעת פינחס ובו יראו ניום קברי אלעזר הכהן ופינחס בנו." כאן יש הערה כי "על ההר ממולו קבר איתמר".
פיינברי
פיינברי הוא זן של תות בצבע לבן עם זרעים אדומים וטעם דמוי אננס.
משוואת לנגבין
__הפניה_קבועה__
עוזי בק
עוזי בק (1937 - מרץ 2022) היה שחיין ישראלי, אלוף ישראל במשחה ל-100 מטר חופשי (1954, 1956, 1958 ו-1961). החזיק בשיאי ישראל במשחים ל-50 מטר חופשי ול-100 מטר חופשי. במקביל שיחק בנבחרת ישראל בכדורמים.
ביוגרפיה
בק התאמן בקבוצת מכבי חיפה בהדרכתו של שלום מאוטנר ובהמשך בהדרכתו של איזיה פייגנבוים. שירת בצה"ל בחיל הים.
בתחרות שנערכה בחולון בספטמבר 1954 קבע בק במשחה ל-50 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 27.9 שניות. חודש לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוקטובר הוא זכה במדליית זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:04.4 דקות, לפני נחום בוך (1:04.6 דקות) וגיורא אשכנזי מהפועל תל עמל (1:06.7 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוקטובר 1955, זכה בק במדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:02.1 דקות, אחרי יורם מנדלבאום מהפועל גבעת חיים (1:00.6 דקות) ולפני יובל תורן מהפועל אפיקים (1:03.2 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוקטובר 1956, זכה בק במדליית זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בהשוואת השיא הישראלי (1:00.6 דקות), לפני יורם מנדלבאום (1:01.7 דקות) וראובן שנפר מהפועל גבעת חיים (1:02.5 דקות).
בתחרות שנערכה באוקטובר 1956 קבע בק במשחה ל-50 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 27.0 שניות שיפור לשיא הישראלי הוותיק בן 20 שנים של ארצי (27.2 שניות) ובמשחה ל-100 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 1:00.2 דקות, שיא זה נשבר על ידי יורם מנדלבאום באוגוסט 1959 (1:00.1 דקות).
באליפות ישראל שנערכה בחיםה בסוף ספטמבר 1958 זכה בק במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:01.3 דקות, לפני עמירם טראובר מברית מכבים עתיד (1:01.7 דקות) ויצחק לוריא מהפועל גבעת ברנר (1:01.7 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בחיפה בספטמבר 1959 זכה במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:01.8 דקות, אחרי עמירם טראובר (1:01.5 דקות) ויצחק לוריא (1:01.8 דקות). נוסף לכך, במשחה ל-50 מטר חופשי הוא קבע שיא ישראלי חדש של 26.7 שניות. שיא זה נשבר בנובמבר 1965 על ידי יורם פן מברית מכבים עתיד (26.6 שניות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בחיפה באוקטובר 1960 זכה במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:01.6 דקות, אחרי דוד וייסמן מברית מכבים עתיד (1:01.2 דקות) ויצחק לוריא (1:01.5 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בחיפה באוקטובר 1961 זכה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:03.0 דקות.
בק קבע במשחה ל-50 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 26.9 שניות. שיא זה נשבר על ידי עמית לובן בספטמבר 1962 (26.6 שניות).
נפטר במרץ 2022.
מארי, נסיכת אורליאן (1813–1839)
מארי, נסיכת אורליאן (בשם מלא בצרפתית: Marie Christine Caroline Adélaïde Françoise Léopoldine d'Orléans; 12 באפריל 1813 – 27 בינואר 1839), הייתה בתו של לואי פיליפ, מלך הצרפתים, ואשתו של אלכסנדר, דוכס וירטמברג.
ביוגרפיה
מארי נולדה ב-12 באפריל 1813 בפאלרמו, לשם ברחו הוריה בעקבות המהפכה הצרפתית, ללואי פיליפ השלישי, דוכס אורליאן ולמריה אמליה מנאפולי וסיציליה, בתם של פרננדו השלישי, מלך סיציליה ומריה קרולינה מאוסטריה. בשנת 1817 השתקעה משפחתה בצרפת, ומארי קיבלה חינוך מעולה כראוי לנסיכה הקרובה למשפחת המלוכה, ובנוסף היא אהבה מאוד פיסול וציור.
במהלך מהפכת יולי 1830 הוכתר אביה כלואי פיליפ, מלך הצרפתים, ולואיז קיבלה את התואר "נסיכת אורליאן". בתחילת 1834 נתן פרננדו השני, מלך שתי הסיציליות את הסכמתו לנישואי מארי עם אחיו הנסיך לאופולדו, רוזן סירקוזה, אולם לאחר ההתקוממות בצרפת באפריל אותה שנה, דרש בית המלוכה הנאפוליטני את חלקה של מארי בנכסי בית אורליאן, ובעקבות כך בוטלו האירוסין.
ב-17 באוקטובר 1837 התחתנה מארי עם אלכסנדר, דוכס וירטמברג, לאחר שהמיר את דתו לדת הקתולית, וממנו נולד לה בנו היחיד:
בשנת 1838 חלתה מארי בשחפת, ובעקבות כך עברה להתגורר בפיזה, שם האקלים יותר נוח, אולם המעבר לא הועיל, וב-27 בינואר 1839 מתה מארי כתוצאה ממחלתה.
הפריימריז בניו המפשייר
הפריימריז בניו המפשייר (באנגלית: New Hampshire primary) הם שלב מוקדם וחשוב במהלך הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית שנערכים מדי 4 שנים במפלגה הדמוקרטית ובמפלגה הרפובליקנית. מאז 1952 במדינת ניו המפשייר נערכת ההתמודדות השנייה, לאחר אסיפות הבחירה באיווה, וכן ההתמודדות הראשונה המתקיימת במתכונת של פריימריז.
הפריימריז בניו המפשייר נמצאים בראשית לוח הזמנים של ההתמודדויות עוד מתחילת המאה ה-20, אולם בשנים הראשונות לרוב נבחרו בה צירים שלא היו מחויבים למועמד מסוים, והבחירות לא היו בעלות חשיבות רבה. הפריימריז בניו המפשייר החלו לקבל את מעמדם המיוחד ב-1952, כאשר נשיא ארצות הברית המכהן הארי טרומן הפסיד בפריימריז בניו המפשייר, וזמן קצר אחרי זה פרש מהמרוץ על מועמדות מפלגתו לכהונה נוספת. בצד הרפובליקני ניצח בניו המפשייר דווייט אייזנהאואר, שבהמשך אותה שנה זכה במועמדות ובבחירות לנשיאות.
ב-1972 המוביל המיועד במרוץ לנשיאות היה המועמד לסגנות מהבחירות הקודמות, אדמונד מאסקי. הוא אומנם ניצח בניו המפשייר את ג'ורג' מקגאוורן, אולם ברוב קטן מהצפוי דבר שהוביל להמשך דעיכת המועמדות של מאסקי והתנופה של מקגאוורן. במיוחד פגעה במאסקי תקרית בה במהלך נאום בו הוא הגיב להתקפת אישיות עליו בעיתונות המקומית הוא נראה כאילו דמעות זולגות מעיניו. למרות שהוא טען שזה היה רק פתית שלג שנמס על עיניו, בעיתונות הוא הוצג כמי שנשבר ופרץ בבכי.