cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אין-אונות
טיפול ביתי באמצעות גלי רדיו
טיפול בגלי רדיו לאינדיקציות רפואיות כמו למשל במצבים של צריבה והרס רקמתי (בעוצמות גבוהות), או לטיפול דרמטולוגי קמטוטי עור הפנים ועור רפה (בעוצמות נמוכות) קיים מזה שנים. בשנת 2021 הושק מכשיר מבוסס אנרגיית גלי רדיו בעצמה נמוכה (®Vertica) לטיפול ביתי בבעיות זקפה, וללא צורך במרשם רופא. הרעיון הטיפולי שעומד בבסיסו של המכשיר הוא לשקם באמצעות אנרגיית גלי רדיו (RF) את הרקמות הקשורות למנגנון הפיזיולוגי של הזקפה. התאוריה העומדת מאחורי שיטה טיפולית זו היא שעם השנים, המנגנונים הפיזיולוגיים הטבעיים של הגוף נשחקים, סיבי הקולגן של הטוניקה "נחלשים" וכך גם יכולתם "ללחוץ" ולסתום את מעבר הדם בוורידים החוצים את הטוניקה וביכולתם להתנגד ללחץ שנוצר בתוך הגופים המחילתיים המתמלאים בדם עורקי בעת עוררות מינית, וכתוצאה מכך משך הזקפה קצר או מתרחשת זקפה חלשה מדי שפוגעת באיכות חיי המין.
פלזמה עשירה בטסיות - Platelet-Rich Plasma (PRP)
פלזמה היא החלק הנוזלי של הדם ומהווה כמחצית מנפחו. לטסיות הדם תפקיד מכריע בתפקוד מנגנוני קרישת הדם לאחר פציעה. הם מכילים גם חלבונים הנקראים "גורמי גדילה" (Growth factors) המסייעים לזרז את הריפוי. היתרון התאורטי של PRP לבעיות זקפה הוא להפוך את הרקמות וכלי הדם בפין לרקמות "בריאות" יותר בעלות יכולת לבצע את תפקידן ברמה תקינה וטובה. כדי להכין PRP נדרשת דגימה קטנה מדם המטופל, דגימה זו עוברת תהליך של צנטריפוגה, המפרידה את הפלזמה וטסיות הדם משאר חלקי הדם, כך שבתערובת ה-PRP נוצר ריכוז גבוה של טסיות דם מאשר דם רגיל. לאחר יצירת תערובת שנקראת Shot Priapus או P-Shot היא מוזרקת לפין של המטופל.
טיפול בתאי גזע
נכון ליוני 2022 ישנם מרכזים רפואיים שהחלו בניסיון לטיפול בבעיות זקפה באמצעות הזרקת תאי גזע לתוך הגופים המחילתיים. כפי שידוע תאי גזע יכולים להתמיין לתאי אנדותל, תאי עצב או שריר חלק ולכן טיפול זה עשוי לשחזר נזק לתאי רקמת הפין. עד כה, תאי גזע בחלק מהמחקרים הוכחו כבטוחים ויעילים בבעלי חיים ובבני אדם עם הפרעה בזקפה. יש צורך במחקר נוסף כדי להבין את מלוא הפוטנציאל הטיפולי שלהם.
רולנדו אילה
רולנדו אילה (בספרדית: Rolando Illa; 6 בספטמבר 1880 – 3 במאי 1937) היה שחמטאי קובני-ארגנטינאי-אמריקאי.
ביוגרפיה
אילה נולד בניו יורק למשפחה קובנית, היגר לארגנטינה והתאזרח שם בשנת 1904. היה בין שני המייסדים של מועדון השחמט Club Argentino בבואנוס איירס.
בשנת 1910 ניצח אילה באליפות המועדון, וחזר על הישג זה בין השנים 1912 עד 1919. הוא ניצח בדו-קרב את יוליו לינץ' 3.5-1.5 והפסיד בדו-קרב לבוריסלב קוסטיץ' 0-6. שני הדו קרבות התקיימו בשנת 1913.
אילה חלק מקום ראשון עם פורטלה בתחרות בואנוס איירס 1917, הגיע למקום השני אחרי קארנצה בתחרות בואנוס איירס 1920, חלק מקום 2–4 בתחרות מונטבידיאו 1921 (אליפות דרום אמריקה, ניצח: רוברטו גראו ) והגיע למקום החמישי בתחרות בואנוס איירס 1922 (ניצח: בניטו וילגאס).
אילה השתתף שלוש פעמים באליפות ארגנטינה: בשנת 1921 הגיע למקום החמישי (ניצח: דמיאן רקה), חלק מקום 6–7 בשנת 1923 (גם בשנה זו ניצח דמיאן רקה). ומקום 7–9 בשנת 1924. (המנצח: ריכרד רטי).
בשנת 1926 חלק אילה מקום שני ביחד עם בניטו וילגאס בתחרות בואנוס איירס. (המנצח: אלכסנדר אלכין).
רוסלן גלייב
רוסלן (חמזאת) גלייב (ברוסית: Руслан (Хамзат) Гелаев; 1964 - 28 בפברואר 2004) היה מפקד שדה צ'צ'ני של התנועה הבדלנית הצ'צ'נית כנגד הפדרציה הרוסית, שהיה ידוע כלוחם חסר רחמים. ממקום מושבו במרומי הקווקז הגדול של צ'צ'ניה הוא הוביל תקיפות גדולות כנגד בסיסים רוסיים ונקודות ביקורת רוסיות.
מלחמה צ'צ'ניה הראשונה ולאחריה
בתקופת מלחמת האזרחים הגאורגית, בין השנים 1992–1993, הוא השתתף במלחמת אבחזיה כמתנדב בצד האבחזי. זמן קצר לאחר חזרתו לרפובליקה הצ'צ'נית של איצ'קריה (כיום צ'צ'ניה) מינה אותו דודייב למפקד ביחידות המיוחדות של ספצנאז ביחידת הזאבים (Borz), והמשיך לשרת גם בימיו של מחליפו של דודייב, דוקו אומרוב.
במהלך מלחמת צ'צ'ניה הראשונה, בשנים 1994–1996, כנגד רוסיה, היה גלייב ממונה על הגנת גרוזני. הוא היה אחד מהלוחמים הראשונים שקיבל את העיטור הגבוה ביותר של איצ'קריה, "עיטור האומה" (Kioman Syi). בתחילת 1995, מונה גלייב למפקד כוחות המורדים בחזית הדרום-מערבית, והגן על הכפר שאטוי (Шато́й). במהלך הקרבות, נפצע גלייב מספר פעמים ונאלץ להפסיק להילחם. ב-27 במאי 1995, הוא הכריז כי אם ימשכו ההפגזות על כפר שאטוי ומחוז שאטויסקי, יוצאו להורג חמישה שבויי מלחמה רוסיים בכל יום. כתוצאה מכך הוצאו להורג שמונה שבויים. ב-6 במרץ 1996, הוביל גלייב מתקפת פתע על גרוזני והצליח לכבוש מחדש חלקים גדולים מהעיר למשך יומיים. הוא הצליח לגרום לאבדות כבדות בצד הרוסי שהותיר מאחוריו מעל ל-100 בני ערובה. התקיפה הייתה רק המבוא לכיבוש מחדש של גרוזני באוגוסט של אותה שנה, שסיימה את המלחמה.
לאחר המלחמה, באפריל 1997, מונה גלייב לתפקיד סגן ראש הממשלה תחת נשיאותו של אסלאן מסחאדוב. בשנה שלאחר מכן, ב-1998, הוא מונה לשר ההגנה ברפובליקה הצ'צ'נית של איצ'קריה. במהלך קיום מצוות העלייה לרגל למכה, החג', הוא קיבל את השם "חמזאת".
מלחמת צ'צ'ניה השנייה
במהלך מלחמת צ'צ'ניה השנייה פיקד גלייב על כוח גדול של מורדים שהגנו על גרוזני, אולם בינואר 2000 הוא נסוג מהעיר והותיר אותה פגיעה להתקפה. בעקבות הנסיגה הבלתי מוסברת מהעיר הורד גלייב בדרגות מבריגדיר גנרל לדרגת טוראי והוסרו ממנו כל אותות ההצטיינות הצבאיים.
בפברואר-מרץ 2000, בעקבות הנסיגה מגרוזני ליערות בדרום צ'צ'ניה, ספגו כוחותיו של גלייב אבדות כבדות. באותה תקופה התחבר אליו הלוחם הצ'צ'ני, ארבי ברייב (Арби Алаутдинович Бараев), והבטיח לו תחבורה לאזור בטוח. אולם כאשר הגיעו כוחותיו של גלייב לנקודת המפגש הם נתקלו במארב של קבוצה גדולה של חיילים רוסים ונסוגו לכפר הולדתו של גלייב, קומסומולסקויה (Комсомольское). החיילים הרוסים כיתרו את הכוח של גלייב שמנה מעל ל-1,000 לוחמים במצור שנמשך שבועות. בסופו של דבר נמחץ הכוח של גלייב באחד מהקרבות הגדולים של המלחמה. הקרב נסתיים בכ-800 הרוגים מקרב המורדים ומעל ל-50 חיילים רוסים הרוגים. גלייב עצמו הצליח להימלט עם יתר לוחמיו.
זמן מה לאחר ה"אסון" בקומסומולסקויה, פתחה הממשלה הרוסית במשא ומתן עם גלייב כיוון שהיה במחלוקת עם מספר מפקדים אסלאמיים, במיוחד ברייב, שנגדו נלחם גלייב קרב קצר לאחר הקרב בקומסומולסקויה כיוון שהאמין כי בגד בו. גלייב היה במחלוקת עם לוחם ערבי נוסף בשם אבו אל-וליד (ابو الوليد). בנובמבר 2000, אישר הקרמלין כי הממשל הרוסי נמצא במשא ומתן עם גלייב אולם מאוחר יותר הכחיש את העובדה.
גאורגיה
גלייב החליט לבנות מחדש את כוחותיו בערוץ פנקיסי מצידו השני הגבול בגאורגיה, בקרב הכיסטים, שהם קבוצה אתנית צ'צ'נית שיושבת באזור פנקיסי שבצפון מזרח גאורגיה מאות בשנים. הוא הצליח לבנות כוח משמעותי שמנה כ-800 לוחמים צ'צ'נים או כיסטים-צ'צ'נים, אליהם התווספו מוג'אהדין מרחבי העולם (בעיקר טורקים וערבים). השלטונות הגאורגיים הואשמו בכך שהגיעו להסכמה עם גלייב כי הגאורגים יספקו נשק ואספקה לכוחותיו של גלייב והוא מצידו ילחם בבדלנים האבחזים. ב-20 בספטמבר 2001, דיווחו עיתונים הרוסיים, כי גלייב עבר עם כוחותיו מערוץ פנקיסי לעיירה צאלנג'יחה שבסמגרלו בקרבת הגבול הגאורגי-אבחזי. ב-4 באוקטובר של אותה שנה, פשט גלייב על אבחזיה דרך עמק קודורי. אף על פי שההתקפה של גלייב נכשלה וכ-40 איש נהרגו בכללם משקיפי או"ם, זכה גלייב להערצה של פוליטיקאים גאורגים זוטרים. נשיא גאורגיה באותם ימים כינה אותו "איש אציל" ו"איש משכיל". מאותו הזמן פתח גלייב בסדרת התקפות פגע וברח כנגד מטרות צבאיות רוסיות בצ'צ'ניה, דאגסטן ואינגושטיה. רוסיה הגיבה בסדרת התקפות אוויריות חשאיות בשטחי גאורגיה, שבמהלכן נהרגו אזרחים גאורגים.
סוף ימיו ומותו
באוגוסט 2001 הוא מילא תפקיד חשוב בשחרור פעילת זכויות האדם, סווטלנה קוזמינה, שהייתה בשבי הצ'צ'ני במשך שנתיים. העזרה של גלייב ניתנה בעקבות בקשת אשת ידידו, לצ'י איסמאלוב, שהוחזק בשבי במוסקבה וחיכה למשפטו. הוא כתב לשוביה של קוזמינה כי אם לא ישחררו אותה הם יהפכו לאויביו המרים.
בספטמבר 2002 פלש כוח גדול של גלייב לאינגושטיה וכבש את הכפרים טרסקוי וגלנסקי. תגובת הצבא הרוסי לא אחרה לבוא והכוח כותר וסבל אבדות כבדות ובסופו של דבר נפוצו לכל עבר. בין האנשים שנהרגו בקרב היה כתב בריטי פרילנסר, רובי סקוט, שהצטרף למורדים. על פי דיווחים רשמיים נהרגו בין 7 ל-40 לוחמים צ'צ'נים ו-17 חיילים רוסים. בדצמבר 2003 דווח בטעות כי גלייב נהרג במהלך התנגשות בה נהרגו תשעה חיילים רוסים.
בחורף 2004 הוביל 40 מלוחמיו המובחרים לתקיפה בדאגסטן וניסה לחזור לחוף המבטחים של גאורגיה, אולם בדרכו הוא נאלץ להתמודד בהתנגדות כבדה של חיילים רוסים; במהלך ההתנגשות ומפולת אדמה שהתרחשה באותו זמן נהרגו 30 לוחמים צ'צ'נים (ייתכן כי בין ההרוגים היה גם מנהיג המאפיה הצ'צ'נית - אובשינה, חוז'-אחמד נואוחאייב) ו-14 חיילים רוסים ומספר מורדים נתפסו. ב-28 בפברואר 2004 נהרג גלייב במהלך היתקלות עם שני חיילי סיור של משמר הגבול הרוסי כשהיה בדרכו לגאורגיה. יחד עמו נהרגו גם שני החיילים הרוסים. על פי גרסת המרכז הקווקזי (KC), גוף פרטי שעל פי הצהרתה היא סוכנות ידיעות אינטרנטית צ'צ'נית, נלחם גלייב בקבוצה גדולה של חיילים רוסים ונהרג מתקיפת הליקופטרים בעלי מקלעים כבדים.
גופתו של גלייב זוהתה בוודאות על ידי פס"ב, אולם לא נמסרה למשפחתו כיוון שסווג כטרוריסט בידי השלטונות הרוסיים. משפחתו במערכה מתוקשרת לשחרור שרידי גופתו של גלייב או לקבלת אינפורמציה מה נעשה עם גופתו.
דוד ישראלי
דוד (דודו) ישראלי (23 בדצמבר 1938 - 7 באוקטובר 1973) היה קצין שריון ישראלי, אשר שימש כסגן מפקד חטיבה 188 עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים ונפל במהלכה בקרב ברמת הגולן. הוא עוטר בעיטור העוז על לחימתו.
ביוגרפיה
ישראלי נולד ב-23 בדצמבר 1938, בבצרה שבעיראק, בנם הבכור של חנה וישראל, למשפחה בת שבעה ילדים. הוא החל את לימודיו בבית-הספר היסודי "אליאנס".
בשנת 1950, בגיל 11 עלה לישראל עם משפחתו. למד בבית ספר יסודי ממלכתי-דתי "בית-יעקב" בירושלים, ובבית ספר תיכון ערב וזאת על מנת לעבוד ולסייע בפרנסת משפחתו.
בנובמבר 1957 גויס לחיל השריון, כאיש צוות טנק בגדוד "הבוקעים". בשנת 1959 סיים קורס מפקדי טנקים ושב לשרת בגדוד. לאחר מכן סיים קורס קצינים וקורס קציני שריון, והוצב כמדריך בבית הספר לשריון ובהמשך כשליש בגדוד טנקים. באפריל 1961 החל את שירותו כקצין קבע. היה מפקד פלוגת חרמ"ש וסיים בשנת 1963 קורס מפקדי פלוגות שריון. הוא קיבל לפיקודו פלוגת מ"כים בגדוד חרמ"ש. בתפקיד זה שילב פעילות מבצעית בהדרכת לוחמים והכשרתם כמפקדים בשריון. בשנת 1964 הועלה לדרגת סרן, בשנת 1966, השתתף בפשיטת צה"ל על חרבת-ג'נבא, שנערכה במקביל לפשיטה על הכפר סמוע.
ישראלי התחתן בשנת 1963. לאשתו ולו נולדו שלושה ילדים.
מלחמת יום הכיפורים
עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים הגנה חטיבה 188 על גזרת רמת הגולן. בפתיחת המלחמה היו ישראלי והמח"ט יצחק בן-שהם בחדר המלחמה במחנה נפח שברמת הגולן. במהלך הלילה עסק ישראלי בהכשרת טנקים פגועים שהגיעו לנפח ובארגון הצוותים. מעט לאחר 4:30 יצא ישראלי עם שישה טנקים מנפח וחבר לכוח צביקה על ציר הנפט, מדרום לנפח. ישראלי לקח פיקוד על הכוח המשותף שמנה 14 טנקים, ביניהם שמונה טנקי מילואים מחטיבה 179, והורה לצוותים לבצע תיאום כוונות באור ראשון. הכוח נכנס לקרב מול טנקים מחטיבה 51 הסורית והצליח לבלום אותם. בסביבות 9:30 בבוקר הצטרף לכוח גם המח"ט בן-שהם ויחד המשיכו לבלום את הטנקים הסורים מלהתקדם על ציר הנפט צפונה. בשעה 11:30 נפגע הטנק של ישראלי, והוא לקח פיקוד על טנק המילואים של סגן.
במקביל, הצליחו טנקים סורים מחטיבה 91 לפרוץ על הציר המקביל, ציר "פלא", ולהתקדם אל נפח. גדוד נוסף מחטיבה 43 הסורית איגף את כוח המח"ט והסמח"ט ממזרח והמשיך אל נפח.
סמוך לשעה 13:15 דווח כי טנקים סורים על מחנה נפח. 15 הטנקים של כוח המח"ט פנו לנפח. ישראלי החל הסתערות על הטנקים הסורים בנפח, כשבטנק שלו נותר פגז אחד בלבד. בערך בשעה 14:00 פגע פגז סורי בטנק של ישראלי. אנשי הצוות נחלצו מהטנק, אולם ישראלי וברקאי נהרגו מאש מקלעים. שאר אנשי הצוות הצליחו להחלץ לאחור. זמן קצר לאחר נפילתו של ישראלי נהרג בקרב גם מפקד החטיבה, יצחק בן-שהם, ובני קצין, קצין האג"ם שלה. מח"ט 679 אל"ם אורי אור שנשלח בבוקר לקוניטרה נקרא לסיוע עם כ-20 טנקים. הטנקים של 679 הפתיעו את הטנקים הסורים מהאגף, ובלמו את המתקפה.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה הובא ישראלי לקבורה בבית הקברות הצבאי בהר הרצל.
במאי 1975 עוטר ישראלי לאחר מותו בעיטור העוז, בתארו את מעשיו, אמר הרמטכ"ל דאז רב-אלוף מרדכי גור:
שמו של דוד ישראלי הונצח על גבי מספר אנדרטאות, וביניהן אנדרטת חטיבה 188 ברמת הגולן, אנדרטת יד לשריון ובאנדרטה שהוקמה במקום נפילתו, סמוך למחנה נפח על ציר הנפט.
אר. סי. ביופורד
'''רוברט קאנטרברי "אר. סי." ביופורד (באנגלית: Robert Canterbury "R. C." Buford'''; נולד ב-16 במאי 1960) הוא מנהל קבוצות כדורסל אמריקאי, אשר משמש כג'נרל מנג'ר של סן אנטוניו ספרס מליגת ה-NBA.
קריירת אימון
ביופורד נולד בעיר ויצ'יטה שבקנזס, ובבגרותו למד באוניברסיטת המדינה של אוקלהומה, באוניברסיטת טקסס A&M ובאוניברסיטת פרנדס אשר בוויצ'יטה. בין השנים 1983–1988 שימש כעוזר מאמן בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת קנזס, תחת לארי בראון. בעונת 1987/1988 זכתה הקבוצה בטורניר אליפות המכללות, בפעם השנייה בתולדותיה, הודות ליכולת מצוינת של שחקניה דני מאנינג וקווין פריצ'רד.
בקיץ 1988 מונה בראון למאמן סן אנטוניו ספרס, והביא יחד עמו את ביופורד כעוזרו. לקראת עונת עברו בראון וביופורד ללוס אנג'לס קליפרס, ובעונה העוקבת שימש ביופורד כעוזרו של לון קרוגר, מאמן קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת פלורידה.
קריירת ניהול
בקיץ 1994 מונה ביופורד על ידי ג'נרל מנג'ר הספרס, גרג פופוביץ', לסקאוט במועדון. בשנת 1997 קודם לתפקיד "ראש מחלקת הסקאוטינג", ושנתיים לאחר מכן לתפקיד "סגן נשיא לענייני כדורסל", במסגרתו שכנע את פופוביץ' לבחור את טוני פארקר בבחירה ה-28 של דראפט 2001. ביולי 2002 החליף ביופורד את פופוביץ' כג'נרל מנג'ר של הקבוצה, בעוד פופוביץ' נשאר בעמדת המאמן.
פעולתו הראשונה של ביופורד כמנהל הקבוצה הייתה החתמתו של מאנו ג'ינובילי, אשר נבחר על ידי הספרס בדראפט 1999. בעונות, ו- זכו הספרס באליפות ה-NBA, בהובלת טים דאנקן, פארקר וג'ינובילי. בין השנים 2010–2012 צירף ביופורד את קוואי לנארד, דני גרין ובוריס דיאו, אשר סייעו לקבוצה להעפיל לגמר ה-NBA בעונת, ולזכות באליפות בעונת. בסיום אותה עונה זכה בפרס מנהל העונה.
בסיום עונת זכה בשנית בפרס מנהל העונה, לאחר שצירף בקיץ הקודם את למרכוס אולדרידג' ודייוויד וסט, והאריך את חוזיהם של דאנקן, ג'ינובילי, לנארד וגרין. ביולי 2018 העביר את לנארד וגרין לטורונטו ראפטורס, בתמורה לדמאר דרוזן, יאקוב פולטל ובחירת דראפט עתידית.
לאורך השנים "מצא" ביופורד בדראפט שחקנים יעילים רבים בבחירות נמוכות יחסית, כגון קוואי לנארד (בחירה 15), ג'ורג' היל (26), טוני פארקר (28), בנו אודריך (28), טיאגו ספליטר (28), קורי ג'וזף (29), דג'ונטה מארי (29) ודריק וייט (29).
Queen (אלבום של ניקי מינאז')
עם יציאתו נכנס האלבום אל המקום ה-2 במצעד הבילבורד 200, וה-5 במצעד האלבומים הבריטי.
רקע והפקה
האלבום הופק על ידי ניקי מינאז', ליל ויין, כריס ברייד, אמינם, פרנק דוקס, סופה דופס, מייק וויל מייד איט, מטרו בומין וכולי. אתר המוזיקה AllMusic הפנו כלפי האלבום ביקורת מעורבת, והעניקו לו ציון של שלושה כוכבי זהב מתוך חמישה בסך הכל.
החלפת משתנה
החלפת משתנה היא הליך מתמטי בו מוחלף חלק מביטוי מתמטי נתון (בכלל זאת, אחד מהמשתנים המאפיינים בעיה מסוימת) במשתנה עזר אשר לא הופיע בתיאור הבעיה המקורית. לאחר ביצוע הליך זה, מתקבל ביטוי מתמטי חדש, שקול אל הקודם, התלוי במשתנה המוחלף המאפיין את אותה הבעיה. משמעות הדבר היא כי פתרון הבעיה בצורתה החדשה זהה לפתרון אשר היה מתקבל אלמלא היה נעשה שימוש בהליך זה. לרוב, להחלפת משתנה אין משמעות מתמטית משום שהיא איננה משנה את משמעות הביטויים בהם היא מעורבת, אלא את דרך הצגתם.
לעיתים, מוביל הליך זה לקבלת ביטוי "נוח יותר" על ידי קיצורו או על ידי שינוי המבנה שלו. לפיכך, החלפת משתנה היא שיטה נפוצה לפישוטן של בעיות רבות מתחומים שונים, ביניהם פתרון משוואות (אלגבריות, דיפרנציאליות או אינטגרליות), חישוב אינטגרלים וגבולות ועוד.
כללים הנוגעים להחלפת משתנה
בחישובים מסוימים, בפרט בחשבון אינפיניטסימלי, ישנה חשיבות לא רק למשתנה בו עוסקת הבעיה אלא גם לנתונים נוספים לגביו, כגון הדיפרנציאל שלו או ערך מסוים אליו הוא שואף. במקרים כאלו, בעת ביצוע החלפת המשתנה, יש לעדכן את הנתונים הרלוונטיים. כך, למשל, בעת החלפת משתנה באינטגרל מסוים מתעדכנים גבולות האינטגרציה והדיפרנציאל.
קאנו טאניו
קאנו טאניו (ביפנית: 狩野 探幽 (Kano Tan'yu); נולד קיוטו 1602 – נפטר אדו 1674) נחשב לצייר החשוב ביותר בזמנו ביפן. טאניו נודע בסגנון ציור אלגנטי ומעודן ובשליטה במגוון נרחב של שיטות ונושאים בציור היפני. הוא הוביל את אסכולת קאנו, סדנת ציור מובילה אשר שימשה כספק האמנות הרשמי של שוגונט טוקוגאווה. סגנונו ויצירתו השפיעו לאורך כל תקופת אדו.
טאניו צייר במגוון טכניקות כגון ציורי דיו ויאמטו-א, על מגוון פורמטים כגון: דלתות הזזה וקירות, מגילות אופקיות, ומגילות תלויות, וסגנונו נחשב אלגנטי ומרשים. טאניו התפרסם במיוחד בזכות פרויקטים רחבי היקף בטירות השוגונים, כגון ציורי הקיר בטירת ניג'ו (אנ'), בטירת נגויה, ועיצוב המאוזולאום לטוקוגאווה איאיאסו בניקו.
יצירות וסגנון
טאניו חתום על מגוון גדול של ציורי קיר, עיצובים ססגוניים, ציורי דיו וקליגרפיה. בין יצירותיו הידועות שנותרו עד היום וממשיכות לפאר אתרי תיירות ביפן עד היום ניתן למנות את המאוזוליאום בניקו, טירת נגויה וטירת ניג'ו. עיטורי הטירות כללו ציורי קירות ופרגודים מתקפלים עם תיאורים של עצים, פרחים, חיות ועופות, לרוב על רקע מוזהב.
משיכות המכחול של טאניו נחשבות מאופקות ועוצמתיות, בהמשך ליצירותיו של הצייר היפני סשו טויו (אנ') וציירים סיניים, ציוריו מותירים אזורים רבים לא מצוירים במטרה ליצור תחושת עומק וחלל. בציורי הקיר ובפרגודים, נהג למלא את החלל הזה באבקת זהב או בעלי זהב – טכניקה שמותירה רושם עוצמתי ואלגנטי.
הוא חתום גם על יצירות רבות בסגנון יפני כגון דפי אלבום עם תמונות משוררים, ומגילות סיפורים. בנוסף, עסק בטקס תה בסגנון המאסטר קובורי אנשו.
כצייר ידוע עסק גם באותנטיקציה של ציורים, והותיר אחריו סקיצות של אוספי אמנות מרחבי יפן שאבדו במהלך ההיסטוריה. משום כך אוסף הרישומים שלו מהווה גם מקור היסטורי חשוב ללימוד תולדות האמנות.
העתקת ציורים של טאניו כדרך לאימון ציירים בתחילת דרכם הייתה פרקטיקה נפוצה באסכולת קאנו, ומשום כך השפעתו הייתה עצומה גם דורות לאחר מותו.
גריבוב
גריבוב (בפולנית: Grybów; ביידיש: גריבאוו) היא עיירה במחוז נובי סונץ' שבפרובינציית פולין קטן בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
לגריבוב הוענקו זכויות עיר בשנת 1340 בידי קז'ימייז' השלישי, מלך פולין. במאה ה-19 הוקמה בעיירה תחנת רכבת, אשר תרמה להתפתחותה הכלכלית.
יהודי גריבוב
באמצע המאה ה-18 נמנו בגריבוב 41 משפחות יהודיות. מסוף המאה ה-19 ישבו בעיירה אדמו"רים מענף של שושלת אדמו"רי צאנז, שהיוו את חסידות גריבוב, ובעיירה פעל תלמוד תורה.
בשנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה וטרם מלחמת העולם השנייה נערכו ביהודי העיירה פרעות בידי פולנים מקומיים.
בשואה
בימים הראשונים למלחמת העולם השנייה נמלטו רבים מיהודי העיירה מזרחה. עם כניסת הגרמנים למקום בספטמבר 1939, החלו בחטיפת יהודים מהעיירה לעבודות כפייה, והטילו על יהודי המקום גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט על הזרוע, הגבלות תנועה, וחובת תשלום סכומי כופר גבוהים. כמו כן, הוקם בעיירה יודנרט, אשר נצטווה לספק לגרמנים כוח אדם יהודי לעבודות כפייה. בסתיו 1940 נמנו בגריבוב 1,320 יהודים, שיעור גבוה מאוכלוסייתה.
במאי 1941 הובאו לעיירה כ-400 יהודים שגורשו בחוסר כל מיישובי הסביבה, והקהילה המקומית התגייסה לעזרתם. כמו כן, פעל בעיירה סניף של יס"ס. בתחילת 1942 פונו היהודים ממרכז העיירה, ורוכזו במספר סמטאות בפאתיה, שם סבלו מרעב, תוך שהמשטרה הפולנית אוסרת על העברת מזון ליהודים במקום.
בפברואר 1942 נלקחו מהעיירה 30 יהודים שהשתייכו למפלגות ציוניות, והוצאו להורג בנובי סונץ', ו-10 יהודים נוספים הוצאו להורג בגריבוב עצמה באופן פומבי. באותה עת התגברו חטיפות יהודים מהעיירה למחנות עבודה, וקשישים וחולים יהודים שנתפסו ברחובותיה הועברו להסגר בראבקה. כמו כן, הוטלו על יהודי העיירה סכומי כופר נוספים.
באמצע אוגוסט 1942 ציוו הגרמנים על כל יהודי העיירה לעבור לנובי סונץ'. בעת הגירוש הופרדו הזקנים והחולים, ונרצחו בסביבות העיירה. כ-1,500 היהודים הנותרים הועברו לגטו בנובי סונץ', וגורלם היה כגורל יתר יהודי המקום. כמה עשרות צעירים יהודים הושארו באופן זמני בגריבוב עבור איסוף וסידור הרכוש היהודי בה.
באוגוסט 1944 הוקם בגריבוב מחנה עבודה בו הועסקו כ-200 אסירים, ובהם יהודים. מחנה זה חוסל בינואר 1945.
פול רוויר
פול רוויר (באנגלית: Paul Revere; 1735–1818) היה צורף אמריקני ממוצא צרפתי ופטריוט פעיל במהפכה האמריקנית. עיקר תהילתו לאחר מותו הייתה עקב תפקידו כרץ בקרב לקסינגטון וקונקורד. ידוע בזכות שירו של הנרי וודסוורת' לונגפלו.
רוויר היה צורף משגשג ושירת כקצין באחת המערכות הקשות במלחמה. לאחר המלחמה הקדים פול רוויר את זמנו בהבחנתו את הפוטנציאל הגלום בייצור המוני של חפצי מתכת, הבחנה שהפכה אותו, בעיני היסטוריונים רבים, לאבי התעשייה האמריקנית.
ביוגרפיה
תאריך לידתו המדויק של פול רוויר אינו ידוע. על פי רישומים שנמצאו בכנסיית "ניו בריק" בבוסטון, פול רוויר הוטבל ב-22 בדצמבר 1734 על פי הלוח היוליאני (שהיה נהוג אז באימפריה הבריטית), או ב-2 בינואר 1735 על פי הלוח הגרגוריאני. רוויר היה בנו הבוגר ביותר (ששרד) של אפולוס ריווירי, פליט הוגונטי מוולניה ששינה את שמו לרוויר.
פול רוויר מיעט להגיע לבית ספר ולמד את הצורפות והמסחר במתכות יקרות כאשר ששימש כשוליה לג'ון קוני. בשנת 1756 התמנה כקצין ארטילריה בדרגת סגן־משנה במשלחת התקיפה נגד קראון פוינט, ולאחר מכן הוצב למספר חודשים בפורט אדוארד בניו יורק.
רוויר הפך לחרט נחושת מיומן בתקופה שקדמה למלחמה. בנוסף, היה חבר קרוב של סמואל אדמס והיה מעורב בשלבים המוקדמים של המאבק לעצמאות. הוא חרט מספר תגליפים אנטי-בריטים; אחד מתגליפיו המפורסמים הוא תגליף פרו-פטריוטי המתעד את טבח בוסטון.
רוויר היה אחד ממנהיגי מסיבת התה של בוסטון ואחד משלושים הפטריוטים שהתנדבו לסייר ברחובות היישוב נורתאנד, על מנת לעקוב ולדווח על התקדמות החיילים הבריטים. בדצמבר 1774 נשלח רוויר לפורטסמות', ניו המפשייר, על מנת לזרז את התפרצות המאבק ופיתה את הבריטים לתקוף ולכבוש את פורט ויליאם ומרי - אחת הפעולות הצבאיות הראשונות של המלחמה.
רכיבת חצות
אחד המאורעות הידועים בחייו של פול רוויר הוא האחרון בשרשרת מאורעות קטנים בשם "אזעקת אבק השריפה": "רכיבת החצות" המפורסמת התרחשה בלילה שבין ה-18 ל-19 באפריל 1775, כאשר הוא וויליאם דוז התבקשו על ידי ד"ר ג'וזף וורן לרכוב לצ'ארלסטון, מסצ'וסטס על מנת להזהיר את המיליציות שישבו בלקסינגטון ובקונקורד מפני החיילים הבריטים המתקדמים מבוסטון לכיוונם. אל דוז ורוויר הצטרף רוכב נוסף בשם סמואל פרסקוט.
על אף שקיבל הנחיות לשמור על שקט בצירים שבהם עשו דרכם ללקסינגטון וקונקורד, החליט רוויר (על דעת עצמו) להקים רעש ולהזהיר כל בית שעבר בדרכו. רוויר הגיע ללקסינגטון בחצות הליל והעביר את החדשות על התקדמות הבריטים לג'ון הנקוק וסמואל אדמס. בדרכם לקונקורד נתפסו השלושה על ידי חיילים בריטים שהחליטו לעכבם. פרסקוט הצליח להימלט מהחיילים ולהגיע לקונקורד בזמן להזהיר את תושביה מהבריטים. פול רוויר עוכב וסוסו הוחרם ולכן היה צריך לעשות את דרכו חזרה ללקסינגטון ברגל. למרות כל זאת הספיק רוויר להגיע ללקסינגטון בזמן בשביל לראות את היריות הראשונות בקרב ואת הניצחון שהושג בזכות האזהרה, שהובאה על ידי שלושת הרוכבים בלילה ועזרה להכין את המיליציות לקרב. המיליציות שהוקמו וחומשו עוד באותו לילה היוו את ראשיתו של הכוח הלוחם האמריקני במלחמה, שהפך מאוחר יותר לבסיס לצבא הקונטיננטלי.
תקופת המלחמה
בשנת 1775 נשלח פול רוויר לפילדלפיה על ידי הקונגרס המחוזי של מסצ'וסטס על מנת לבחון וללמוד את מטחנת אבק השרפה היחידה שעבדה אז במושבות. על אף שהורשה רק לחצות דרך המבנה הצליח רוויר לאסוף מספיק מידע על המטחנה בשביל להקים אחת גם בעיר קנטון.
רוויר הצטרף למשלחת שיצאה לרוד איילנד ב-1778 ושנה לאחר מכן גם למשלחת הרת אסון לפינובסקוט. לאחר ששב הואשם רוויר באי קיום פקודות הקצין הממונה על המשלחת, עמד למשפט צבאי, וזוכה.
Living for Love
Living for Love (בעברית: לחיות למען אהבה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת האמריקאית מדונה, מתוך אלבומה ה-13, Rebel Heart. השיר יצא לאור ב-20 בדצמבר 2014, כסינגל הראשון והפותח מתוך האלבום, וכשיר החזרה של מדונה, מאז "Turn Up the Radio", שיצא בשנת 2012.
במקור, השיר היה מיועד לצאת בסמוך ליום ולנטיין בשנת 2015, אך יצא כסינגל המוביל מהאלבום כבר ב-20 בדצמבר 2014 על ידי חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס, לאחר שחלקים מגרסת הדמו שלו הודלפו לאינטרנט.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי מדונה, דיפלו, מוזלה, טובי גד ואריאל ראצ'שייד והופק על ידי מדונה, דיפלו ואריאל ראצ'שייד. על השיר הקדישה מדונה ראיון שלם, שבו דיברה על כל דבר הפקת וכתיבת השיר, ועל למה הוא נבחר להיות הסינגל הפותח מתוך האלבום.
וידאו קליפ
בדצמבר 2014, המנהל של מדונה, גיא אוסרי, הודיע כי ווידאו קליפ רשמי עבור השיר עתיד לצאת בתחילת פברואר 2015. הקליפ צולם ובוים על ידי הצמד הצרפתי ז'וליין צ'וקארט וקמיל היריגווין, יחד עם ג'יי.ג'יי., והכוריאוגרפיה נעשתה על ידי מייגן לוסון. מדונה בעצמה אף הקדישה ראיון נוסף שבו היא מספרת את משמעות הקליפ, ואת הרקע שלו.
הקליפ מציג את מדונה כמנהלת בקרקס, שבו היא לובשת בגדים שעוצבו עבור הקליפ. לאורכו של הקליפ ניתן לראות דמויות משונות, כשזוג קרניים לראשן. באחד מן הקטעים מדונה אוחזת באחת מהדמויות, תופסת לה בקרניים, והיא מטיחה את מדונה באוויר. לבסוף, מדונה מכה דמות נוספת, ובעת ריחוק המצלמה מן הבמה ניתן לראות את כל הדמויות שרועות מסביב למדונה, ואותה מנופפת לשלום אל הקהל.
ברפיליה
היסטוריה
ברפיליה שכן על הדרך הרומית העתיקה שהובילה מיפו לירושלים. גבעת ברפיליה הייתה מיושבת כבר בתקופה הצלבנית וייתכן שאף קודם לכן. מהמאה ה-16, וייתכן שאף מוקדם יותר, הייתה הגבעה מיושבת בקביעות.
בתקופת האימפריה העות'מאנית היה במקום ישוב שכלל 8 משפחות מוסלמיות. התושבים התפרנסו מעבודת אדמה ושילמו מס בשיעור של 25% מגידוליהם. ברשימת כפרים עות'מאנית מ-1870 נכתב כי בכפר התגוררו 28 משפחות וכ-175 גברים.
בזמן מלחמת העולם הראשונה השתמשו הבריטים בדרך הרומית שעברה מצפון לגבעה לצורך הנעת כוחות ואספקה. בברפיליה הוקם מחנה צבאי אשר שימש כוחות סקוטים.
בתקופת המנדט הבריטי גדל היישוב. במפקד של 1922 נמנו בכפר 411 תושבים, ובסקר הכפרים בארץ ישראל בשנת 1945 נמנו בו 730 נפשות. שטח אדמות הכפר היה 7,134 דונם.
מלחמת העצמאות
במהלך פינוי לוד ורמלה במלחמת העצמאות התפנו חלק מתושבי הערים אל ברפיליה.
שלושה ימים מאוחר יותר, במהלך השלב השני של מבצע דני ב-15 ביולי 1948, נכבש הכפר על ידי כח של חטיבת יפתח ותושביו עזבוהו. מפקדת החטיבה נקבעה על הגבעה ומכאן המשיכו כוחות החטיבה לכיבוש אל בורג' (גבעת התיתורה) וביר מאעין (מגדל המים ברעות). במהלך המלחמה ולאחריה החליטה ממשלת ישראל שלא לאפשר לתושבים לחזור. באוקטובר 1949 פורסם בעיתונות הערבית שצה"ל השמיד את בתי הכפר כדי למנוע אפשרות של חזרת הפליטים ששהו באזור רמאללה. בתחום הכפר צילם בוריס כרמי את זיוה ארבל בזמן מלחמת העצמאות בתמונה שכונתה: "החיילת השותה מהכד".
עד שנות ה-80 נכלל הכפר בשטח אש של צה"ל. כיום נמצאים שרידי הכפר בקצה המערבי של מודיעין-מכבים-רעות, ליד שכונת אבני-חן. בגבעת ברפיליה ממצאים רבים מתקופות שונות כולל בורות מים עתיקים רבים, גתות חצובות בסלע, גדרות אבן ומערות קבורה.
מקור השם
במפות מהתקופה הצלבנית נקרא המקום "פורפיריה", שמשמעותו תעשיית הצבע ארגמן. ייתכן והמקום היה מרכז תעשייה לצביעת בדים באותה תקופה. השם ברפיליה בא משיבוש השם המקורי בתקופה מאוחרת יותר.
עמרי טלמור
עמרי טלמור (נולד ב-1 בפברואר 1980) הוא צלם ישראלי המתמחה בצילום אדריכלות ונוף בנוי.
ביוגרפיה
טלמור נולד בבת ים לזוג הורים אנשי צבא וגדל ביישוב רעות. לאחר שירות צבאי כאיש קבע, למד צילום בחוג לתקשורת צילומית במכללת הדסה בירושלים. מאז סיום לימודיו הציג עבודות במגזיני אמנות וצילום בישראל ובחו"ל. הציג תערוכות יחיד וקבוצתיות בגלריות בירושלים, בחיפה, בלוס אנג'לס, בסן דייגו ובפורטלנד.
ב-2015 הוצגה במוזיאון בית אורי ורמי נחושתן תערוכת יחיד שלו, במסגרתה הוצגה סדרה של 78 תצלומים, המתארים מבנים שונים שתכנן האדריכל מנחם באר ברחבי הארץ. סדרת הצילומים הופיעה גם בספר "אבני דרך, אבני בניין - דרכו האדריכלית של מנחם באר" בעריכת מוקי צור ויובל דניאלי ולאחר מכן גם בקטלוג התערוכה "באר בקיבוץ - האדריכלות של מנחם באר" שהוצגה בגלריה בבית האדריכל בתל אביב. טלמור מצלם לאדריכלים שונים וכן לערוץ האדריכלות באתר xnet מבית ידיעות אחרונות.
הקניון הגדול
היסטוריה
הקמת הקניון החלה בשנת 1997 על ידי החברות "נכסי אזורים" מקבוצת אזורים ושופרסל. עוד לפני תחילת הבנייה השכירו כ-11,000 מ"ר בקניון. בדצמבר 1997 זכתה חברת סולל בונה במכרז להקמתו. הקניון נפתח לקהל באוגוסט 1999. בשנת 2000 פתחה רשת מועדוני הכושר הולמס פלייס סניף בקניון.
בשנת 2002, מכרה חברת שופרסל את חלקה בקניון ל"נכסי אזורים" ולחברת תיאטראות ישראל. כ-14.6% מהמניות נמכרו לחברת נכסי אזורים בתמורה ל-21.8 מיליון שקל, ו-16.7% מהמניות נמכרו לחברת תיאטראות ישראל תמורת 24.8 מיליון שקל. באפריל 2004 השלימה חברת "בריטיש ישראל" את רכישת חברת הנדל"ן המניב "נכסי אזורים", כולל הקניון הגדול, מחברת גנדן השקעות שבבעלות איש העסקים נוחי דנקנר. נוחי דנקנר עצמו רכש את השליטה בחברה בפברואר 2002. במרץ 2005 רכשה חברת "בריטיש ישראל" גם את חלקה של "תיאטראות ישראל" בקניון, לפי שווי חברה של 200 מיליון שקל.
ב-5 באפריל 2011 נפתחה קומה חדשה בקניון בהשקעה כוללת של 120 מיליון ש"ח.
ב-5 באפריל 2011 נחנכה הקומה השלישית בקניון, "קומת מותגים", בגודל של 7,000 מ"ר מסחרי ובה מרוכזות עשרות חנויות מותגים. בקומה זו מותקנים למעלה ממאה מסכי פרסום דיגיטליים. לדברי מנכ"ל הקניון, "ההחלטה להקים קומה נוספת בקניון נובעת מהמטרה למצב מחדש את הקניון, לשדרג ולהשביח אותו". בסוף 2013 החלו שיפוצים של שתי הקומות הראשונות ו-8 אולמות הקולנוע שהופעלו על ידי רשת רב-חן, הועברו לרשת גלובוס מקס ועברו שיפוץ כולל. ב-12 בדצמבר 2014, נפתח בית הקולנוע המחודש לקהל.
בסוף שנת 2013, הגיע שוויו של הקניון ל-1.171 מיליארד שקל. בשנת 2015, עיתון גלובס דירג את הקניון הגדול במקום השני ב'רשימת הקניונים החזקים בארץ'.
בשנת 2016 הושלמה בניית מגדל משרדים בצמוד לקניון. במגדל פועל מלון "פרימה לינק" שנפתח עם השלמת המגדל.
במרץ 2021, אישרה הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה בקשה לתוספת זכויות בנייה לקניון. לצורך הקמת מגדל משרדים בן 29 קומות ושטחי מסחר בחלקו הצפוני של הקניון, בסך הכל תוספת של 27,500 מ"ר לצורכי מסחר, 26,400 מ"ר לצורכי תעסוקה ותוספת של 240 חדרי מלון.
מבנה
שטחו הכולל הוא כ-80,000 מ"ר ושטחו המסחרי של הקניון הוא 37,000 מ"ר, המשתרעים על פני 4 קומות מסחר עם כ-190 בתי עסק, והוא מרכז הקניות הגדול בפתח תקווה. בחניון הקניון מעל ל-1,700 מקומות חניה מקורים.
אתרים בסביבתו של הקניון
בסמוך לקניון נמצא בית החולים בילינסון. גשר המיתרים העובר מעל ציר ז'בוטינסקי, מחבר בין אזור בית החולים לקניון. ממזרח לקניון נמצא הפארק הגדול, ובו האגם האקולוגי של פתח תקווה שנפתח לקהל הרחב בשנת 2018. ממערב נמצאים אזורי תעשייה וחברות היי-טק. צפונית לקניון נמצא בית משפט השלום בפתח תקווה ובסמוך אליו ליד התחנת מוניות הוקם ב-21 באוגוסט 2020 מסוף אוטובוסים פנימי חדש ע״ש יותם ויואב חכם שנדרסו בציר ז׳בוטינסקי ע״י אוטובוס אגד ב-10 בינואר 2013 וכקילומטר אחד צפונה מהקניון, נמצאת תחנת הרכבת קריית אריה.
סינפסה
סינפסה (בעברית: מִצמד או מִסְנָף) היא אזור המפגש בין תא עצב לתא מטרה, אשר יכול להיות תא עצב אחר, תא שריר או תאי בלוטות.
הסינפסה משמשת להעברת מסרים עצביים לתאי המטרה. תא העצב המשדר מכונה פרה-סינפטי או קדם-סינפטי (לפני הסינפסה) ותא המטרה הקולט מכונה פוסט-סינפטי או בתר-סינפטי (אחרי הסינפסה).
מקור המילה סינפסה ביוונית (συνάψις - סינַפּסיס) ופירושה "לקשר".
קיימים שני סוגים של סינפסות:
תפקוד
מערכת העצבים מורכבת מתאי עצב רבים המקיימים תקשורת רצופה בינם לבין עצמם וגם עם תאים מסוגים אחרים, והסינפסה היא המבנה באמצעותו מתבצעת התקשורת הזו. כל תא עצב מקיים על קרום התא שלו מבנים פוסט-סינפטיים בהם הוא מקבל קלט מתאי עצב אחרים, רובם נמצאים על הדנדריטים, ומבנים פרה-סינפטיים, בקצוות האקסון, שם מוסר תא העצב את הפלט לתאי עצב אחרים.
העברה סינפטית
בסינפסות כימיות העברת המסר מתבצעת על ידי שחרור של מוליכים עצביים (נוירוטרנסמיטרים) אל המרווח הסינפטי וקליטתם בתא המטרה. המוליכים העצביים מסונתזים ומאוחסנים בשלפוחיות סינפטיות, אשר נמצאות בקצה האקסון של תא העצב הפרה-סינפטי. מעבר למרווח הסינפטי, בקרום התא הפוסט-סינפטי, נמצאים קולטנים הקושרים אליהם את מולקולות המוליך העצבי. סוג ההשפעה של הסינפסה על התא הפוסט-סינפטי תלוי בסוג המוליך העצבי והקולטנים. ידועים היום מספר עשרות של מוליכים עצביים, ולכל אחד מהם ידועים מספר קולטנים, כך שקיים מגוון גדול של השפעות להעברה הסינפטית.
סך השינויים הנגרמים על ידי הסינפסות מסוכם על ידי תא המטרה בכל נקודת זמן לשינויים במתח החשמלי על-פני קרום התא, וכאשר מתח זה מגיע לערך סף מסוים יפתחו תעלות נתרן תלויות-מתח בכמות מספיקה ויתפתח פוטנציאל הפעולה.
מבנה הסינפסה
הסינפסה מורכבת מהחלקים הבאים:
עוזי שרון
עוזי שרון (1926 – 2010) היה מהנדס מערכות אשר תרם תרומה משמעותית בפיתוח אמצעי לחימה והיה דמות מפתח בתחום הטילים והלייזר בישראל.
סינפסה
עיצוב מחדש של קשרים סינפטיים
קשרים סינפטיים, במיוחד במערכת העצבים המרכזית, אינם קבועים. סינפסות מתנוונות ואחרות נוצרות, וההנחה היא כי הקשר הסינפטי בין שני תאים יכול להשתנות בהתאם לפעילות שלו. סינפסות יכולות להתחזק או להחלש לטווחי זמן של ימים ושעות. תהליך זה מכונה באנגלית Long-term synaptic plasticity' ובראשי תיבות LTP. תהליך איטי יותר הוא "עיצוב מחדש של קשרים סינפטיים" (synaptic remodeling).
סוגי סינפסות
ניתן לסווג את הסינפסות על פי מספר מאפיינים.
סוג תא המטרה
כאמור, סינפסה מחברת בין תא עצב לתא המטרה שלו. תא המטרה יכול להיות תא עצב או תא מסוג אחר. סינפסה בין תא עצב לתא שריר מכונה צומת עצב-שריר.
סינפסות מעכבות
סינפסה מעכבת (סינפסה אינהיביטורית) על התא הבתר-סינפטי היא סינפסה המרחיקה את תא המטרה מהיכולת לירות פוטנציאל פעולה. פעילות כזו יכולה להיגרם על ידי הגדלת הפרש המתחים בין שני צידי קרום התא (למשל, על ידי פתיחת תעלות יונים לאשלגן היוצא מהתא החוצה), או על ידי ירידה בהתנגדות החשמלית של קרום התא (shunting inhibition). המוליך העצבי המעכב העיקרי במערכת העצבים המרכזית הוא גאבא (GABA).
סוג נוסף של סינפסות מעכבות נוצרות על אקסונים, במנגנון עיכוב קדם-סינפטי. במנגנון עיכוב זה, הסינפסה נוצרת על אקסון בתר-סינפטי, ובסמוך לסינפסה אחרת. המוליך העצבי המעכב מווסת ומקטין את הכמות המשתחררת של המוליך העצבי מהתא הבתר-סינפטי.
עוזי שרון
ביוגרפיה
שרון נולד בירושלים, ובילדותו עבר עם הוריו לקיבוץ גבעת השלושה. הוא למד חשמל ומכניקה בבית הספר המקצועי הטכני בסמ"ת של הטכניון. שרון סיים תואר ראשון בטכניון בהנדסת מכונות, והשתלם באלקטרוניקה ופיזיקה באוניברסיטת ניו יורק. הוא נישא לכוריאוגרפית מירל'ה שרון בשנת 1953, ולזוג נולדה בת בשנת 1969. בשנת 1997 התקבל כחבר באקדמיה למדעים של ניו יורק (New York Academy of sciences), וכן היה חבר ב-OSA (Optical Society of America) ובאגודה הישראלית לניתוחי לייזר ולרפואה (Israel Society for Laser Surgery and Medicine). שרון זכה בפרס מפקד חיל האוויר על פיתוח מערכת מסווגת.
שירות בפלי"ם ובצה"ל
בגיל 17 גויס שרון לחוליה לחבלה ימית של הפלי"ם. כבר בגיל צעיר זה התבלט ביכולת ההמצאה והאלתור שלו בפיתוח ובניית הטורפדו הימי המונחה "כריש", אשר היה בסיס לפיתוח נשק מונחה בצה"ל. שרון היה החלוץ בפיתוח כלי נשק ממונעים לשימוש בזירה הימית, וכבר בשנת 1947 התבקש לפתח טורפדו, שנועד להטביע אוניות גירוש בריטיות.
לאחר ביטול הפעלת הכריש, שרון הצטרף ליחידת הסירות וקיבל לרשותו מעבדה קטנה. הוא טיפל בנושא איתור הלוחמים במים באמצעות מתקני אינפרה-אדום שבנה על קסדות. השימוש במתקני אינפרה-אדום היה פריצת דרך בכל תחום האמצעים המיוחדים, שרון עסק גם בנושאי חבלה: מוקשי פרופלור שמופעלים רק לאחר שהאנייה עוזבת את הנמל, מוקשי קרן בעלי ארבע קרניים המתפוצצים ברגע שאונייה נוגעת בהן, פצצות עומק ומצופי עשן. יחידת הפיתוח עסקה גם בתכנון כלי ימי מונחה מרחוק, שהיה המשך לפיתוח הכריש. בתקופת פיתוחו של "כריש 2", החלו גם קשריו של עוזי שרון וצוותו עם חמ"ד שעסק בפיתוח "כלב" יבשתי. [המתקן] נועד לשמש "פצצה על גלגלים" נגד עמדות הערבים, שהתבצרו בעיר התחתית בחיפה. חיפה שוחררה באפריל 1948, בטרם הגיע "כלב" לכלל שימוש מבצעי. עם הקמת המדינה המשיך עוזי שרון לשכלל את "הכרישים". בשלב הבא (1948–1953) נוצר "כלב ים 1" וסירות "ג 11", שהפכו בשנת 1955 לסירות מבצעיות עבור חיל הים. טילי "שפריר", שפותחו במסגרת רפא"ל בסוף שנות ה-50, היו תולדות של פיתוח "כלב ים 1".
עוזי שרון הקים את ענף בקרה וטילים בחיל החימוש. במהלך כהונתו היה אחראי לפיתוח אמצעי ראיית לילה ועסק בפיתוחי לייזר למערכות נשק. שרון הצטרף למפקדת קצין חימוש ראשי (מקחש"ר) ב-1960 וכיהן כראש ענף מחקר. ב-1961 מינה המטכ"ל וועדה בין-חיילית-זרועית להחליט בדבר ייעודו של הטיל "לוז" שפותח ברפא"ל. חברי הוועדה מטעם חיל החימוש היו: רס"ן עוזי שרון וסרן אריה לביא (לימים המדען הראשי במשרד התמ"ס). הוועדה הצליחה לפתח את ה"לוז" לטיל "ים-ים" שנודע בשם "גבריאל". בהיעדר צוות מהנדסים וטכנאים בחיל החימוש, הנדרשים לפיתוח מסוג זה, הוחלט שהמשך הפיתוח והייצור יועברו לתע"א ולתע"ש. עם ביצוע הרפורמה של 1966, ענף מחקר במקחש"ר בוטל. שרון השתחרר מצה"ל בדרגת סגן-אלוף.
המצאות ופיתוחים מאוחרים
לאחר פרישתו מצה"ל השתלב שרון בחברה האמריקאית בלוק אנג'ינירינג ועסק בפיתוחי לייזר לתוכנית החלל האמריקאית. עם חזרתו לישראל ב-1970, הקים את חברת פאן-אנג'ינירינג שעסקה בפיתוח של מערכות שונות עבור משרד הביטחון בתחום הלייזר ובפיתוח לייזר רפואי לצרכים כירורגיים. בשנת 1972 תכנן שרון ופיתח את ה-שרפלן, מכשיר הלייזר הראשון בעולם המחליף את אזמל הניתוח במקרים רבים.
עוזי שרון היה אוטודידקט בעל תחומי התעניינות ופעילות מגוונים, ורשומים על שמו פטנטים רבים. בד בבד עם פעילותו בתחום הביטחוני והרפואי פיתח גם מערכת גילוי לחומרי נפץ, מערכת לקטיף רובוטי של אשכוליות, ומכונה למסיק זיתים. בתחילת שנות השישים, נוצר קשר עמוק בינו ובין המלחין יוסף טל. שרון תרם תרומה מכרעת בבניית המעבדה למוזיקה אלקטרונית בירושלים, ואיפשר בכך את חיבור היצירות של טל למוזיקה אלקטרונית.
גגרה
גגרה (בגאורגית: გაგრა, באבחזית: Гагра) היא עיר במחוז גגרה שבאבחזיה אשר במערב גאורגיה. גגרה משתרעת לאורך כ-5 ק"מ מהחוף הצפוני של הים השחור, לרגלי הרי קווקז. האקלים הסובטרופי הפך את גגרה למקום נופש בריאותי פופולרי באימפריה הרוסית ובתקופת ברית המועצות.
מאז מלחמת אבחזיה בשנות ה-90, הלכה והידלדלה אוכלוסיית העיר. אוכלוסיית העיר מונה 10,700 איש, כאשר הדבר נבע קרוב לוודאי מהטיהור האתני של גאורגים מאבחזיה. התיירים הרוסים, שעדיין פוקדים את העיר תכופות, מגיעים לרוב מסוצ'י, הממוקמת 22 ק"מ צפונית לעיר.
היסטוריה
גגרה התאחדה עם הממלכה הגאורגית של אימרתי החל מהמאה התשעית, הזמן בו החלה לפעול. היא הפכה להתיישבות מסחרית עיקרית בין היתר עם סוחרים גנואנים וונציאנים, כאשר היצוא העיקרי של העיר היה: עצים, דבש, שעווה ועבדים. השם גגרה מופיע לראשונה במפה משנת 1308 ששוטט על ידי האיטלקי פייטרו ויסקונטי. המפה נמצאת כעת בספריית מרקוס הקדוש בוונציה.
גגרה תחת השליטה הרוסית
במאה השש עשרה, גגרה, יחד עם יתר אבחזיה נכבשה על ידי האימפריה העות'מאנית. הסוחרים המערביים גורשו מהעיר, והעיר נכנסה לתקופה ארוכה של הידרדרות, אשר רוב התושבים המקומיים נמלטים להרים. החל מהמאה ה-18 העיר הפכה למשהו שהוא יותר מכפר המוקפת ביערות וביצות מלאות מחלות. גורלה של העיר השתנה ובמאה ה-19 חזרה למצבה, כאשר האימפריה הרוסית התרחבה לאזור, וכבשה את אבחזיה. הביצות יובשו, והעיר נבנתה סביב בית חולים צבאי. אך עדיין אוכלוסייתה הייתה קטנה. בשנת 1866, הצביע מפקד האוכלוסייה, על: 336 גברים ו-280 נשים. בעיקר משפחות מקומיות של קציני צבא והתלויים בהם. העיר סבלה קשות בתקופת מלחמת רוסיה טורקיה (1877-1878), כאשר יחידות טורקיות פלשו, השמידו את העיר, וגירשה את האוכלוסייה המקומית. רוסיה, בסופו של דבר, ניצחה במלחמה, ובנתה מחדש את העיר.
לאחר המלחמה, העיר "נתגלתה" על ידי הנסיך פטר מאודנבורג, ממשפחות האצולה הרוסיות. הוא ראה את הפוטנציאל האקלים הסובטרופי של האזור, והחליט לבנות מקום נופש ברמה גבוה. לאחר שארגן סכום מסוים מהממשלה, הוא בנה לעצמו מקום בגגרה והקים בניינים אחרים נוספים במגוון סגנונות אקלקטיים אירופאיים. כמו כן נבנה פארק, עם עצים טרופיים, ואפילו תוכים וקופים יובאו, כדי לייצר אווירה טרופית. אבל, למרות ההשקע הגדולה, מקום הנופש לא היה להצלחה גדולה בהתחלה. מאוחר יותר, הוא משך כמויות הולכות וגדלות של תיירים זרים ששייטו במימי הים השחור.
גגרה תחת שלטון ברית המועצות
בתקופת המהפכה הרוסית בשנת 1905, מרד מקומי הוליד ממשל מהפכני של העיר, לתקופה קצרה, בשם: "הרפובליקה של גגרה". היא הובסה תוך זמן קצר, וחבריה נאסרו ביחד. מלחמת העולם הראשונה, שהתרחשה רק כמה שנים לאחר מכן, הייתה אסון לגגרה. היא הרסה את התיירות המסחר, בהן הייתה תלויה. במהפכת אוקטובר, בשנת 1917, זמן קצר לאחר מכן, השתלטו הבולשביקים על העיר. למרות הניסיון הקל של הצרפתים, לדכא אותם, בזמן מלחמת האזרחים ברוסיה, העיר שולבה בתקיפות לברית המועצות, ועם כינונה של הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה הייתה לחלק ממנה.
מנהיג הבולשיביקים, לנין, הצהיר, בשנת 1919, על יסוד "מקום הנופש של פועלים", על מקום הנופש שנבנה על ידי אודנבורג. ב-23 בפברואר 1921, בזמן המלחמה הסובייטית גאורגית נכבשה העיר על ידי הבולשביקים, ונכבשה בחזרה על ידי הגאורגים, שהחזיקו בה זמן קצר עד לכיבושה על ידי הצבא האדום ה-9 ב-1 במרץ 1921, בדרכם לכיבוש יתר ערי החוף הגאורגיות.
העיר ואתר הנופש שבו הפכו למקום הנופש פופולרי בחגים לאזרחים הסובייטיים בתקופת מלחמת העולם השנייה. כשהיא משיגה תפקיד חדש כמקום לשיקום חיילים פצועים. לאחר המלחמה, תוכניות ממשלתיות, בנו את העיר, והעיר גדלה והתפתחה באינטנסיביות כחלק מה"ריווירה הסובייטית".
גגרה בתקופת בדלנות אבחזיה
בסוף שנות ה-80, גאה המתח בין גאורגיה לקהילות האבחזיות במחוז. שגרמה להתלקחות מלחמה בין השנים 1992–1993, שהסתיימה בתבוסה קטסטרופלית של כוחות הממשל הגאורגיים. מאות אלפי אנשים, שמוצאם האתני גאורגי, שהתגוררו באבחזיה, גורשו, במה שנקרא הטיהור האתני של גאורגים מאבחזיה, ושבמהלכו גם אלפים נהרגו. גגרה ועיר הבירה האבחזית סוחומי היו במרכז הלוחמה, וסבלו נזקים כבדים. הטרוריסט הצ'צ'ני הידוע לשימצה שאמיל באסייב לחם בגגרה בצד האבחזי, כמפקד הלוחמים המתנדבים הצ'צ'נים.
אתרים
נקודות הציון העיקריות בגגרה הן:
טייסת 122
טייסת 122, המכונה גם "טייסת הנחשון" (כונתה בעבר: "טייסת הדקוטה"), היא טייסת מטוסי ריגול בחיל האוויר הישראלי.
כיום מפעילה הטייסת את מטוסי ה"נחשון": מטוסים מדגם גאלפסטרים GV בתצורת איסוף מודיעין אותות ("נחשון שביט"), ומטוסים מדגם גאלפסטרים G550 בתצורת בקרה אווירית ("נחשון עיטם"). בשנת 2021 קיבלה הטייסת את מטוסה החדש מדגם גאלפסטרים G550 - "אורון", אשר משלב מספר יכולות, וביניהן צילום, בקרה וגילוי אווירי ויכולות איסוף מודיעין, גם עבור חיל-הים.
הטייסת מוצבת בבסיס נבטים.
היסטוריה
טייסת 122 הוקמה ב-1 ביוני 1971 בבח"א 27, כטייסת DC-3 דקוטה וכונתה "טייסת הדקוטה". המשימות שיועדו לה כללו תובלה, סיור ומשימות מיוחדות.
בתחילת שנת 1974 החליט חיל האוויר הישראלי לרכוש מצבא ארצות הברית שני מטוסי OV-1D מוהוק למשימות סיור ואיסוף מודיעין שנועדו לסייע בפיקוח על הסכמי הפרדת הכוחות עם מצרים וסוריה. באוגוסט 1974 הצטרפו מטוסי המוהוק למטוסי הדקוטה בטייסת 122. מטוס המוהוק, שזכה בחיל האוויר הישראלי לשם "עטלף", היה מצויד במצלמה אופטית אלכסונית, חיישן תת-אדום ומכ"ם צד. והמידע הנקלט בחיישניו הועבר בזמן אמת לתחנה קרקעית לצורך פיענוח.
ב-10 ביולי 1980 התרסק מטוס דקוטה של הטייסת על צלע הר עריף בהר הנגב, עקב ראות לקויה, בעת אימון ניווט נמוך.
במרץ 1982, בעקבות תאונת עבודה, הוחלט להוציא גם את המוהוק השני משירות.
במלחמת לבנון הראשונה ביצעו מטוסי הדקוטה של הטייסת משימות תובלה, פינוי נפגעים, לוחמה אלקטרונית וממסר.
הטייסת נפתחה מחדש כ"טייסת הנחשון" לאחר שבדיון שהתקיים ב-20 באוקטובר 2002 אצל ראש מטה חיל האוויר, תא"ל אליעזר שקדי, הוחלט לדחות את עמדת מחלקת תכנון וארגון (תוא"ר) שתמכה בהצבת מטוסי ה"נחשון" בטייסת 120 ("טייסת הבינלאומית") ולקבל את עמדת מערך התובלה שתמכה בהצבת המטוסים בטייסת 122. ב-26 ביוני 2005 קלטה הטייסת את מטוס ה"נחשון" הראשון, גאלפסטרים G500 ("נחשון שביט").
בשנת 2012 זכתה טייסת 122 בפרס הרמטכ"ל ליחידות מצטיינות.
בשנת 2015 השתתפה הטייסת במשלחת ההומניטרית לנפאל לאחר רעידת האדמה שפקדה אותה. בפעולה זו הוחזרו לישראל תינוקות פגים ישראליים שהיו בנפאל עם הוריהם והובהלו חזרה למולדת.
בשנת 2019 מונתה סא"ל ג' לפקד על הטייסת, והייתה לאישה הראשונה בחיל האוויר שמפקדת על טייסת טיסה.
בשנת 2020 הובילה הטייסת מטס מעל שמי גרמניה, בו עבר מבנה של מטוסי קרב ישראליים וגרמניים, מובלים על ידי מטוס נחשון של טייסת 122 מעל שמי מחנה דכאו ומעל מקום חטיפתם של ספורטאי אולימפיאדת מינכן. בקוקפיט הנחשון המוביל נכחו מפקד חיל האוויר הישראלי, מפקד הלופטוואפה (חיל האוויר) הגרמני, ומפקדת הטייסת.
באפריל 2021 החלה קליטתו בטייסת של מטוס גאלפסטרים G550, שכינויו "אורון", שבו תותקן מערכת מתוצרת ישראלית לאיסוף מודיעין על מטרות שונות.
באוקטובר 2021 זכתה הטייסת בפרס מפקד חיל האוויר על יוזמה וחדשנות מבצעית.
בנובמבר 2021 הוחלט להעניק לטייסת אות הערכה מבצעי מטעם הרמטכ"ל על פעילותה המבצעית במב"ם.
סמל הטייסת
סמל הטייסת המקורי הוא וריאציה לפיל קטן מעופף. בגרסתו החדשה, הסמל מייצג את עידן הנחשון הטומן בחובו משימות מורכבות, טיסה במהירויות גבוהות במעגלים קרובים ורחוקים. הסמליל מכוון לנקודת מכוון ברורה, תנועתי וחד, מתקדם בכיוון ברור, ומייצר פסי התעבות סילוניים.
הסמל חודש בשנת 2021 במסגרת תהליך ההתחדשות של הטייסת שחגגה 50 שנים להיווסדה וקיבלה לזרועותיה את מטוס ה׳אורון׳.
התפתחות חברתית
התפתחות חברתית היא תהליכי ההתפתחות והשינוי של האדם ביחסיו עם סביבתו החברתית לאורך זמן. היא מתייחסת ליכולת לקשור קשרים עם אנשים אחרים ובסוגי הקשרים שהאדם יוצר לאורך חייו.
בפסיכולוגיה התפתחותית, התחום החברתי עוסק בהתפתחות יחסיו של האדם עם משפחתו ועם בני גילו, "בני קבוצת השווים", במהלך גדילתו.
ההתפתחות החברתית משפיעה על הקשרים הבין אישיים שהאדם יוצר לאורך חייו. בהתאם לכך, ההתפתחות החברתית כוללת גם את תהליכי ביסוס העצמאות של הילד והשתחררותו ההדרגתית מתלותו באנשים אחרים.
ראשית החיים
ויליאם ג'יימס ראה את ימיו הראשונים של הילד כמתנהלים ב"אנדרלמוסיה ענקית רוחשת". המחקר העכשווי רחוק מתפיסה כזו. ליילודים יש תכונות המאפשרות להם, כאשר יש אינטראקציה חברתית מתאימה, להגיב היטב אל העולם.
ראשית המגע החברתי של הילד הוא באמצעות רפלקסים. הבכי הוא רפלקס, אולם התגובה של המטפלים הופכת אותו לאבן יסוד בתקשורת החברתית. גם החיוך בתחילתו אינו רצוני. הוא נובע מירידת מתח עקב עוררות קלה, ושכיח במיוחד דווקא בשינה. התגובה הנענית של ההורים כלפיו הופכת גם אותו לחלק מצורות התקשורת של הילד.
תינוקות הם בעלי יכולת מולדת להיענות להתניה אופרנטית (אך לא להתניה קלאסית). הם נמשכים אל צלילי דיבור אנושי ואל מראה פנים, בשל הניגודים בין בהיר לכהה שבהם.
הדיאלוגים בין הורים לילודים מבוססים על היענותו של ההורה לפעולותיו של הילוד. ההורה צריך להיות רגיש לגירוי יתר, שכן אם הילוד יקבל גירוי רב מדי הוא יפרוץ בבכי. הורים מפרשים פירוש מוטעה את ההפסקה מפעולת המציצה, כאילו היא באה כדי לאפשר קבלת גירוי, אך פירוש מוטעה זו הוא "נבואה המגשימה עצמה", ובסופו של דבר דפוסי הגירוי וההפסקה מבססים תקשורת ויחסי גומלין. תהליך היווצרותם קרוי עיצוב.
אחרי שבגיל של מספר שבועות כל גירוי עדין גורם לחיוך, נעשה החיוך בגיל שלושה חודשים למשוכלל יותר, ובא כתוצאה מהקלת המתח הנובעת מהכרת העצם. הילד יחייך מול אימו, אך גם יחייך אל מול כל עצם אחר אותו הוא מזהה. רק כשהילד מתקרב לתום מחצית השנה הראשונה לחייו, הוא מחייך חיוך הנובע מהכרת אימו. עד אז פרידה מהאם לא תהווה טראומה קשה, אך בגיל עשרה חודשים ילד כבר יזדקק לאימו כדי להקל על מצוקה ויקדם את פניה בשמחה מתפרצת.
ראו גם בערכים תאוריית ההתקשרות והתפתחות רגשית.
חרדת זרים
בגיל שלושה חודשים ילד מחייך לכל פרצוף שהוא רואה, אך בגיל חצי שנה הוא כבר פורץ בבכי מול זר, בתחילה לאחר שיהוי, ובהמשך - לאלתר. מצוקת זרים זו נעלמת עד גיל שנה. זו אינה מצוקה אל מול חידוש, אלא תגובה מיוחדת לחוסר הביטחון שבנוכחות אדם זר. ככל שלתינוק יש יותר שליטה על התקרבות הזר וכלל שהסביבה מוכרת יותר, כך פוחתת מצוקתו. מנגד, זר המתקרב שוב ושוב מעורר מצוקה ההולכת וגוברת. תינוקות בני עשרה חודשים נוהגים להסב ראש מול פני הזר כדי להירגע. בגילאים מוקדמים יותר, הם מתקשים לעשות זאת ופורצים בבכי.
גיל הגן
בגיל שלוש יודע ילד כי יש דברים הקיימים רק במחשבה ושאין להם קיום מוחשי, אך הבנתו את הקשר בין אירועים לבין המחשבה עדיין מעורפלת. יעיד על כך ניסוי שבו נשאלו ילדים על ילד ששם ממתק בקופסה כחולה, ואימו העבירה את הממתק לקופסה ירוקה. רק ילדים בני ארבע או חמש הבינו כי הילד יחפש את הממתק בקופסה שבה הוא שם אותה, משום שהוא מניח שהיא עדיין שם. בגיל מבוגר יותר, בסביבות גיל עשר, כבר אפשר להבין היטב את הקשר שבין תודעה, ציפיות ומציאות. למשל, שילד יתאכזב ממתנה אם ציפה למתנה גדולה יותר.
גיל הגן ידוע באגוצנטריות הבולטת של החשיבה האופיינית לו. ילד בן ארבע צפוי לחשוב שאם יסתיר את עיניו, אמו לא תראה אותו. הוא יכול להצביע על דף שרק הוא רואה, ולשאול את אימו מה דעתה עליו. בגיל חמש אין הם מסוגלים לתאר צורות שאינן פשוטות מאוד מבלי להשתמש במילות תיאור שרק הצופה בצורה יכול להבינם, אך בגיל שש כבר יכולים ילדים לבחור מתנות סבירות למבוגרים ולא להציע לקנות להם צעצועים. מחקרים הראו שכבר בגיל מוקדם יחסית מסוגלים ילדים להתאים את הסבריהם לדרגת הידע של המבוגר (אירוע שהתרחש בחדר שבו נמצא המבוגר לא יוסבר לו באותו פירוט שבו יוסבר למי שלא היה בחדר). היכולת ליישם מטלות הדורשות הימנעות מאגוצנטריות קשור בעיקר למידת המורכבות שלהן.
הפסיכולוג ג'ון פלאבל משתמש במושג "ידע על קיום", כדי לתאר את תפיסת קיומה של תודעה אחרת. "היסק חברתי" הוא היכולת לשכלל ולהכניס תוכן לתפיסה זו ו"מודעות לצורך" היא המודעות לחלקם החשוב של שני הקודמים באינטראקציה החברתית.
גיל בית הספר
כאשר ילדים בגיל גן מתבקשים לדבר על עצמם, הם מתארים פעולות:"אני הולך", "אני עושה", אני מצייר". רק בגיל בית הספר מתחילים לדבר על תכונות, מחשבות ותחושות כתיאור לעצמי. כפי שהראה הפסיכולוג רוברט סלמן, בגילאי 9–10 מסוגלים ילדים להבין כי אין אדם מתכוון לכל מה שהוא אומר וקיים רובד של תחושות ורגשות שאינו זהה לזה המבוטא כלפי חוץ.
גם בתיאורי האחר מסוגלים הילדים לציין תכונות אופי ורגש ולא רק פעולות פיזיות. הם מסוגלים להבין את נקודת מבטו של האחר ולהציע לו אמפתיה. בעוד שבגן מקובל לחטוף צעצועים ולהתעמת, ילדי בית ספר בדרך כלל מסוגלים להפנים נורמות של הימנעות מאלימות פיזית. אלימות מילולית נפוצה יותר מבגן.
בגילאים אלו מתחילה השוואה חברתית. במפתיע, מתברר כי עד גיל 8 ילדים ממעטים מאוד להעריך את הישגיהם בצורה תחרותית ועל פי הישגי האחרים. מידת התחרותיות שבהשוואה החברתית היא תלוית תרבות.
ילדים בגיל זה כבר מפנימים סטריאוטיפים מגדריים. אחד הניסויים הראה שילדים שצפו בסרט שבו התנהגו ילדים בניגוד לסטריאוטיפ של מינם, שמרו זיכרון מסולף של התנהגות סטריאוטיפית. באופן כללי, בנים נוקשים יותר מבנות בהיצמדותם לדפוסי המגדר שלהם.
יעילות עצמית ושליטה עצמית אמורים להתפתח עד גיל 10. הילד יהיה מסוגל לעמוד בפיתוי לקבל סיפוק קטן על מנת לזכות בסיפוק גדול אחר כך. הילד צפוי גם להבין כי הצלחה בחיים תלויה במעשה ולא רק בגורל, דבר שאינו מובן בגיל הגן.
כללים של שיתוף ושוויון מאומצים באדיקות בידי קבוצות החברים. ישנן נורמות נחשבות שאין להפירן.
את תקופה זו מאפיינת ההתבדלות המגדרית. אחד המחקרים הראה שבפחות מ-10% מהזמן נמצא ילד עם קבוצה של בני המין השני. ילדים המעורבים בחברת המין השני צפויים לסנקציות חברתיות, הקרויים בפי פסיכולוגים עבודת גבול. על פי אחת התאוריות הפסיכולוגיות, להתבדלות זו יש תרומה חשובה להתפתחותה של נטייה מינית הטרוסקסואלית.
תרומת המשחק
המשחק מאפשר התנסות חברתית משמעותית התורמת רבות לתהליך החיברות. בזמן המשחק הילד מתמודד עם בעיות חברתיות ועליו לנקוט עמדה. דרך המשחק הילד יכול להפנים נורמות חברתיות ולשפר את כישוריו החברתיים, תוך שמירה על חוקים וכבוד הזולת. הילד בונה לעצמו דמות המאפשרת לו ליצור לעצמו סביבה חיובית עם הסובבים אותו.
הערות שוליים
Rozwój społeczny
הר קולמן (אנטארקטיקה)
הר קולמן (באנגלית: Mount Coleman ) הוא הר הנמצא בסמוך לקרחון חבר העמים, ממזרח לו, בקצהו של מפרץ ניו הרבור בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
צורתו של ההר מעגלית, וגובהו 1,110 מטרים מעל פני הים.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי חוקר אנטארקטיקה הקנדי צ'ארלס רייט, חבר משלחת טרה נובה.