cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עורק החזה הצדי
עורק החזה הצדי הוא העורק השלישי המסתף מעורק בית השחי. הוא מתקדם לאורך גבולו התחתון והצדי של שריר החזה הקטן לעבר דופן בית החזה. הוא מספק דם לשריר המסור הקדמי ושולח ענפים דרך בית השחי אל קשרי הלימפה בבית השחי ולשריר התת-שכמי. בנשים העורק מתפצל לענפי השד הצדיים (בעבר נקראו ענפי השד החיצוניים), אשר מסתובבים סביב הקצה החופשי של שריר החזה הגדול ומספקים את השד.
העורק יוצר השקות עם עורק החזה הפנימי, העורק התת-שכמי והעורקים בין-צלעיים, וכן עם ענף החזה של עורק החזה ושיא הכתף.
לעיתים העורק מסתעף מעורק החזה ושיא הכתף, מהעורק הרום-שכמי או מהעורק התת-שכמי, ולא מעורק בית השחי.
גרטרוד בל
גרטרוד מרגרט לוות'יאן בל (באנגלית: Gertrude Margaret Lowthian Bell; 14 ביולי 1868 - 12 ביולי 1926), ארכאולוגית בריטית שהיה לה חלק מרכזי ביצירת מדינת עיראק.
במהלך חייה היא הייתה בין המובילים של המרד הערבי במלחמת העולם הראשונה לצד לורנס איש ערב. בסיום המלחמה שרטטה בל את גבולות המנדט הבריטי על מסופוטמיה, כדי שיכללו את שלוש ה"וולאיות" שהפכו להיות עיראק.
בל שכנעה את וינסטון צ'רצ'יל למנות את פייסל הראשון, מלך סוריה המודח, למלך הראשון של עיראק בועידת קהיר (1921). עד מותה בשנת 1926 היא הייתה האישה החשובה ביותר בשירות הציבורי באימפריה הבריטית.
קורות חייה
גרטרוד בל נולדה בוושינגטון הול במחוז דורהם שבאנגליה, למשפחה אמידה למדי. כבר כילדה נחשבה מבריקה, ובגיל 16 החלה ללמוד באוניברסיטת אוקספורד, שם סיימה תואר ראשון בהצטיינות יתרה תוך שנתיים.
בתום לימודיה החלה לתור את העולם - לטפס על הרים בשווייץ, לעסוק בארכאולוגיה וללמוד שפות. כאחת מהנוסעות הגדולות של אנגליה, בל פתחה את מדבריות ערב לעולם המערבי בתאוריה מלאי החיים והפרוזה הכתובה בבהירות יוצאת דופן. היא בילתה שנים רבות בהכרת ראשי השבטים, האמירים והשייח'ים הערביים ועם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הייתה בעמדה טובה כדי לייעץ למשרד המלחמה הבריטי על המיקום והנטיות של הכוחות הערביים, אותם היה אפשר לעודד להצטרף לבריטים במלחמה נגד העות'מאנים. בנקודה זו בחייה הפכה ליועצת של הקולונל ת. א. לורנס, שנודע לאחר מכן כלורנס איש ערב. היא גם תרמה למאמץ המלחמה הבריטי במצרים ומסופוטמיה, ושמשה כקצינת מודיעין מוכשרת במיוחד, עד כדי כך שעבודתה צוינה לשבח בפרלמנט האנגלי. על שירותה המעולה היא זכתה באות האימפריה הבריטית.
כיוון שהכירה את השטח, הייתה חלק מהמשלחת לוועידת פריז בשנת 1919, והתבקשה לשרטט את גבולות המדינה החדשה - עיראק. אולם לאחר ועידת פריז, הממשל הבריטי התעלם מבל למעשה, כמו גם שאר העולם, מה שגרם לה לשקוע בדיכאון עמוק, בעיקר בשל העובדה שלורנס איש ערב זכה לכל תשומת הלב.
במהלך שנותיה האחרונות היא הקימה את המוזיאון הארכאולוגי של בגדאד והייתה המנהלת הראשונה שלו.
בל נפטרה ב-12 ביולי 1926 בבגדאד, לאחר שככל הנראה שמה קץ לחייה.
בשנת 2015 יצא הסרט "מלכת המדבר" (Queen of the Desert) על חייה של גרטרוד בל, בכיכובה של ניקול קידמן. ב-2016 הופק סרט תעודי על גרטרוד בל בשם מכתבים מבגדאד, שבו הושמעו דבריה מפי השחקנית טילדה סווינטון.
תלמי אלעזר
תַּלְמֵי אֶלְעָזָר הוא מושב באזור הצפון ליד חדרה השייך למועצה אזורית מנשה.
היסטוריה
אבן פינה ליישוב הונחה בספטמבר 1952 ובמאי 1953 נחנכו 30 בתים. היישוב הוקם עבור בני המעמד הבינוני על ידי חברת פיק"א בשיתוף עם המחלקה להתיישבות של הסוכנות היהודית והתאחדות האיכרים. המתיישבים היו בני איכרים מזכרון יעקב ומושבות אחרות ועולים חדשים מאירופה, אירן וצפון אפריקה.
התכנון היה להקים 60 יחידות חקלאיות בנות 35 דונם כל אחת. בהתחלה התבסס המשק על משק מעורב (פרה לכל משפחה, 500 תרנגולות וחצי פרד) ומטעים. עקב מליחות הקרקע, נכשלו גידולי המטעים ולאחר מאמצים קיבל המושב 1000 דונם נוספים ונטע בהם פרדס. אולם גם הפרדס כשל ובשנת 1960 שקע המושב בחובות כבדים. התאחדות האיכרים קיבלה על עצמה לטפל בבעיית מליחות הקרקע ולסייע בהקמת רשת ניקוז.
היישוב נקרא על שם אלעזר וורמסר, איש הברון רוטשילד, שהיה בעבר אחד מראשי ארגון פיק"א.
בצומת תלמי אלעזר, בכביש הגישה ליישוב, הונחה אנדרטה לשני שוטרים שנרצחו בפיגוע ב-30 במרץ 1993.
טאט
azb:تات (دقیقلشدیرمه) TAT fa:تات TAT TAT TAT TAT TAT TAT TAT TAT TAT TAT TAT
פרמקוקינטיקה
פרמקוקינטיקה (יוונית עתיקה: pharmakon = סם ו-kinetikos = תנועה) היא ענף במדע הפרמקולוגיה העוסק בהשפעת גוף האדם על חומרים שמוכנסים לתוכו, כגון תרופות, מרגע כניסת החומר לגוף ועד יציאתו. מוקד המחקר בענף הוא תרופות, אך נחקרת גם האינטראקציה בין הגוף לחומרים אחרים, כגון מזונות, הורמונים, סמים ורעלים.
ענף הפרמקוקינטיקה מובחן מפרמקודינמיקה, תחום שבו נבחנת מקרוב יותר השפעת החומרים על הגוף, בעוד שבפרמקוקינטיקה מוקד המחקר הוא פעולת הגוף על החומרים.
תהליכים בפרמקוקינטיקה
תהליך התנועה של התרופה בגוף לאחר נטילתה כולל מספר שלבים. לעיתים ארבעת הגורמים של הפרמקוקינטיקה (מסומנים גם בראשי תיבות ADMET, ADME/T או ADME/TOX על פי שמותיהם באנגלית):
ספיגה
ספיגת התרופה, היא תנועת התרופה מהמקום בו הוחדרה לגוף אל מחזור הדם. מדידת כמות התרופה הנספגת וקצב הספיגה, מסייעים בידי המדענים לקבוע את עוצמת ההשפעה של התרופה וכן את מהירות ההשפעה. את התרופה ניתן להכניס לגוף בדרכים שונות: מתן בבליעה (נקרא מתן אנטרלי או מתן פומי), מתן בהזרקה (לוריד, לשריד או מתחת לעור), מתן בשאיפה (אינהלציה), דרך הריריות ועוד. כאשר התרופה מוחדרת למחזור הדם ישירות בעירוי, היא אינה צריכה לעבור כל מכשול כך ש- 100% ממנה מגיעים ליעד. לעומת זאת כאשר התרופה ניטלת בדרכים אנטרליות קיימים מכשולים לא מעטים המעכבים את ספיגתה במחזור הדם.
המחסומים הטבעיים העומדים בפני התרופה במערכת העיכול הם:
היחס בין כמות החומר שנספג לכמות החומר שהוכנס לגוף מהווה את הזמינות הביולוגית (Bioavailability) של התרופה.
פיזור התרופה בגוף
תהליך המעבר של התרופה מנוזל הדם אל רקמות הגוף, נקרא תהליך פיזור התרופה בגוף.
מעבר מן הדם לרקמות
רוב התרופות פועלות מחוץ למחזור הדם, ברקמות הגוף השונות. על מנת להגיע אל רקמת "איבר המטרה", על התרופה לצאת מכלי הדם, ולהתפזר ברקמות הגוף. פעולה זאת מתבצעת באמצעות רשת הנימים. הנים בנוי משכבה אחת של תאי אפיתל המכונים "תאי אנדותל. תאים אלו מחוברים ביניהם ברפיון בצורה המשאירה מעברים, דרכם מתאפשר מעבר המולקולות של התרופה לרקמת הגוף.
בתיסקף
בתיסקף היא צוללת מאוישת קטנה המיועדת לצלילה למקומות עמוקים במיוחד. הבתיסקף מורכב מתא לצוות (עם מקום ל-2 עד 3 אנשים), הדומה לבתיספרה, ומעליו מצוף הממולא בנוזל קל ממים, כגון בנזין, וזבורית. כדי להעלות את הכלי ממעמקים, משחררים את הזבורית, שהיא אוסף של כדורי ברזל קטנים הנמצאים במיכל מיוחד בצורת משפך, ומוחזקים על ידי אלקטרומגנט בפתחו. הבתיסקף מונע באמצעות מנוע חשמלי, המוזן מסוללות, ויכול לנוע למרחק של מספר קילומטרים.
פרמקוקינטיקה
חילוף חומרים
תהליך חילוף החומרים של התרופה הוא הליך המתבצע בכבד ומכין את התרופה לקראת פינויה מן הגוף. בשלב הראשון מתפרקת התרופה כך שהיא הופכת מחומר המסיס בעיקר בשומן, לחומר המסיס במים, לקראת מעבר בכליות. תוצרי חילוף החומרים נקראים מטבוליטים. לעיתים תרופות ניתנות בצורתן הבלתי פעילה (נקרא קדם-תרופה) ורק המעבר בכבד הופך אותן לבעלות השפעה תרפויטית.
בתיסקף
הבתיסקף הראשון היה "FNRS-2", שנבנה בידי הממציא השווייצרי אוגוסט פיקאר. הצוללת נבנתה במימון הקרן הלאומית למחקר מדעי של בלגיה (ראשי תיבות: FNRS) ונקרא על שמה (FNRS-1 היה כדור פורח שנבנה על ידי פיקאר במימון הקרן הבלגית). הבנייה החלה בשנת 1937 והסתיימה רק ב-1948, בעקבות הפסקת הפיתוח בזמן מלחמת העולם השנייה.
צלילות
ב-26 באוקטובר 1948 בוצעה צלילת ניסיון של הבתיסקף במים רדודים בעומק של 24 מטר שהוכתרה בהצלחה. ב-3 בנובמבר באותה השנה צלל הבתיסקף לעומק של 1,400 מטר בקירוב. באותה השנה הפסיקה קרן FNRS הבלגית את מימון הפרויקט, וה-FNRS-2 נמכרה לחיל הים הצרפתי שפיתח אותה ל-FNRS-3.
פרמקוקינטיקה
אלימינציה
שלב האלימינציה (נקרא גם שלב הפינוי או ההפרשה) הוא השלב שבו התרופה ו/או תוצרי הפירוק שלה מהכבד, מופרשים מהגוף אל השתן. תרופות שלא עברו מטבוליזם מופרשות במלואן ותרופות שעברו מטבוליזם, מגיעות לכליה בדיפוזיה באמצעות תהליך הסינון הגולומרולי. חלבונים או תרופות הקשורות לחלבונים אינם מסוגלים להתפנות בצורה זו. לרוב התרופות קצב פינוי קבוע מהגוף, ונוהגים למדוד את זמן מחצית החיים שלהן במערכת הדם (t1/2). ככל שזמן מחצית החיים ארוך יותר כך ההשפעה ארוכה יותר. זמן מחצית החיים של תרופה גם קובע את המינון שיש ליטול את התרופה על מנת להגיע לשיווי משקל תרפויטי.
רעילות
רעילות כוללת בתוכה את כלל תופעות הלוואי. כאשר מדובר בתרופות חשוב לזכור כי ישנה פגיעה לא רק בחלבון אתר המטרה, אלא בחלבונים נוספים הנמצאים בסביבתו של אתר המטרה.
בתיסקף
צלילות
הבתיסקף השני, "הטריאסטה", עוצבה ותוכננה גם כן על ידי פיקאר ונבנתה באיטליה. אורכה של הצוללת היה 15 מטר, מכלי הציפה שלה היו מלאים ב-22,000 גלונים של הפטאן וכן חוברו שני מכלי זיבורית של מים לכל אחד מצדדיה.
בתחילת שנות ה-50 צללו שתי הצוללות במקביל ושיפרו את שיאי העומק בזו אחר זו: באוגוסט 1953 ה-FNRS-3 הגיעה לעומק של 2,100 מטר בקירוב (6,900 רגל) והטריאסטה צללה לעומק של 3,150 מטר בקירוב (10,300 רגל). בפברואר 1954 שברה ה-FNRS-3 את השיא של הטריאסטה מ-1953 וצללה לעומק של 4,050 מטר (13,290 רגל; 900 מטר יותר מהשיא של הטריאסטה מ-1953) כ-160 ק"מ מחופי דקר, סנגל.
"הטריאסטה", נרכשה על ידי צבא ארצות הברית ב-1958 תמורת רבע מיליון דולר. ב-23 בינואר 1960 צללו דון וולש, קצין בצי האמריקאי, וז'אק פיקאר, בנו של מתכנן הכלי אוגוסט פיקאר, לנקודה העמוקה ביותר המוכרת, תהום צ'לנג'ר שבשקע מריאנה, בצפון-מערב האוקיינוס השקט. ההנחה הייתה שבעומק זה אין זרמים ושניתן יהיה להשליך במקום פסולת רדיואקטיבית. הצלילה ארכה כ-5 שעות ובסופה הגיעה הטריאסטה לעומק של 10,911 מטרים. שום כלי שיט אחר לא צלל עד אז לעומק דומה. הצוות גילה כי גם בעומק זה קיימים יצורים חיים, ומכאן כי קיימים זרמים המביאים חמצן חדש גם בעומק זה. הטריאסטה שהתה כ-20 דקות על הקרקעית לפני שהחלה במסע חזרה אל פני הים.
רק בשנת 2012 התרחשה צלילה מאוישת נוספת לקרקעית תהום צ'לנג'ר, כשג'יימס קמרון צלל לקרקעית עם הצוללת "דיפסי-צ'לנג'ר" (Deepsea Challenger), אם כי צלילות לא מאוישות התרחשו עוד ב-1995 על ידי היפנים וב-2009 על ידי המכון האוקיינוגרפי בוודס הול.
מרדכי יוסף אלעזר ליינר
רבי מרדכי יוסף אלעזר ליינר (כ"ז בשבט תרל"ג, 1873 – כ"ו בשבט תרפ"ט, 1929) היה האדמו"ר הרביעי של חסידות ראדזין.
תולדותיו
נולד בעיירה איזביצה, בנו של האדמו"ר מראדזין רבי גרשון חנוך הניך ליינר, ואמו בת רבי יוסף אלעזר גילרנטר. לאחר פטירת אביו, בד' בטבת תרנ"א הוכתר רבי מרדכי יוסף אלעזר כאדמו"ר בראדזין.
אחד ממעשיו הראשונים היה הפצת רעיון חידוש התכלת של אביו, לצורך כך פנה במכתבים שונים לרבני דורו, במטרה לשכנע אותם בצדקת עניין התכלת. היה ממנהיגי היהדות בפולין. שימש כסגן נשיא אגודת ישראל מיום הווסדה, יחד עם רעו רבי יצחק זליג מורגנשטרן מסוקולוב. נבחר לנסוע לפטרבורג, כדי להשתתף בועידת פטרבורג הידועה, כנציגם של היהדות החרדית בפולין.
עד מלחמת העולם הראשונה גר בראדזין. לאחר המלחמה התגורר בוורשה. נפטר בכ"ו בשבט תרפ"ט, ונקבר באוהל בית הקברות היהודי בוורשה. האוהל שופץ בשנת תשמ"ט על ידי חתנו רבי אברהם ישכר אנגלרד מראדזין, ונכדו הרב מרדכי יוסף אלעזר גולדשמיד.
בנו רבי שמואל שלמה ליינר התמנה תחתיו. חתנו רבי אברהם ישכר אנגלרד הקים מחדש את חסידות איזביצא ראדזין בישראל.
משפחתו
בנו הוא האדמו"ר רבי שמואל שלמה ליינר. בנותיו: חוה, אשת הרב יעקב גרומן; טויבע בינה (טאפצ'ע), אשת הרב יחיאל צבי גוראריה (חסיד חב"ד ומנהל ישיבת תומכי תמימים בוורשה); שרה זלדה, אשת האדמו"ר רבי אברהם ישכר אנגלרד מראדזין; הדסה
כל ילדיו וצאצאיו נרצחו בשואה מלבד נכדה אחת, חיה דבורה גולדשמיד, אשת הרב נחום גולדשמיד (שעלתה לארץ ב-1936), ונינה אחת, הלינה קירשנבאום, בתו של אהרן (בן יעקב) גרומן, שנצלה מן השואה.
דגל טריטוריית האי נורפוק
דגל האי נורפוק אומץ רשמית ב-17 בינואר 1980. הדגל מחולק לשלושה חלקים - צבע הדגל ירוק בצדדיו ולבן במרכזו, כאשר במרכז השליש הלבן (האמצעי) מצויר בצבע ירוק אראוקריה רמה (Araucaria heterophylla) המסמל את האי.
הדגל דומה במעט לדגל קנדה בכך שיש בו שני צבעים, ובמרכז סמל דומיננטי, אולם הדגל מחולק לשלושה חלקים, ואין מדובר בשטח בהיר קנדי.
הרפתקאות פינוקיו (אנימה)
הרפתקאות פינוקיו (ביפנית: 樫の木モック; באנגלית: Saban's Adventures of Pinocchio) היא סדרת אנימה יפנית בת 52 פרקים, המבוססת על הספר "הרפתקאותיו של פינוקיו" מאת הסופר האיטלקי קרלו לורנציני, שנודע בשם העט שלו קרלו קולודי. הסדרה הופקה לטלוויזיה בשנת 1972, ושודרה בישראל בדיבוב עברי בערוץ 2 הניסיוני בשנת 1990 בהפצת סבן אנטרטיינמנט, אשר הפיצה את הסדרה בגרסאות מדובבות בעולם המערבי.
את שיר הפתיחה בגרסה העברית ביצעו שיר גוטליב וטל מוסרי.
הסרט משנת 1993
את הדיבוב לסרט ביים יעקב שם טוב והפיקה אותו חסיה ורטהיים
בעקבות האבנים (סרט)
בעקבות האבנים (בגרמנית: Spur der Steine) הוא סרט קולנוע מזרח-גרמני בבימויו של פרנק באייר שיצא ב-1966. התסריט עובד על בסיס ספרו של אריק נויטש באותו השם. העלילה עוסקת במשולש אהבים בין מזכיר מפלגה, מהנדסת ורב-נגרים ציני ואלים, שבעקבותיו עובר האחרון מהפך אישי ברוח הסוציאליזם. האופן הביקורתי והמציאותי בו הוצגו שגרת העבודה וחיי היום-יום במדינה, הביא לאיסור על הקרנת הסרט מיד לאחר הפצתו.
משרד הבית הלבן לעניינים בין-ממשלתיים
משרד הבית הלבן לעניינים בין-ממשלתיים (באנגלית: White House Office of Intergovernmental Affairs) הוא חלק ממשרד הרשות המבצעת של נשיא ארצות הברית ומשמש כמתווך העיקרי בין הבית הלבן לבין ממשלות המדינה, המחוז, השלטון המקומי והאיגודים החברתיים-פוליטיים. המשרד מתמקד בבניית קשרים חדשים ושמירה על קשרים שוטפים עם מושלים, ראשי איגודים, ראשי ערים, מחוקקים ממלכתיים ומנהלי מחוזות. המשרד לעניינים בין ממשלתיים עובד עם סוכנויות פדרליות ומחלקות כדי להבטיח תיאום הולם בין המדינה, השלטון המקומי, ואת איגודי הממשלה הפדרלית. המנהל הנוכחי של המשרד היא ג'ולי צ'אבס רודריגס.
בעקבות האבנים (סרט)
עלילה
אל אתר הבנייה הגדול שְׁקוֹנָה, בו מוקמת תשלובת כימית, מגיעים שני מצטרפים חדשים למיזם: מזכיר המפלגה וֶרנֶר הוֹראת, הממונה על המקום, והמהנדסת הצעירה והאידיאליסטית קטי קלֵה. הסגל בשקונה הם אסופה צינית ולאה של אנשי מנגנון, המיואשים מכך שגופי התכנון המרכזי אינם שועים לצרכיהם ומטילים עליהם יעדים בשרירותיות. המנהל טרוּטְמן, שמתעניין בשמירה על משרתו יותר מאשר באיכות העבודה, מנסה לשכנע את קטי למצוא לעצמה תפקיד נוח, ההולם את בתו של חבר מפלגה בכיר, כמוה.
הוֹראת ובאלה מתעמתים גם על לבה של קלֵה: היא מתאהבת במזכיר הנשוי, בעוד שהנגר מתאהב בה ומחזר אחריה נואשות (בבדיחה פנימית, הוא אומר לקלֵה שלמענה יסכים אף לצפות בקולנוע בסרט של האולפן הממשלתי דפ"א, ולא בסרט בידורי זר). רק היא מונעת ממנו להכות את הוֹראת כשזה מונע מהפלוגה את פרס ההצטיינות שהם זוכים בו דרך שגרה מדי שנה. דוגמתם האישית של השניים ביום-יום מניעה שינוי עמוק בבאלה: הוא הופך בהדרגה לעובד מסור, החדור תודעה מעמדית ואינו נוהה רק אחר שכר העידוד המשולם לו.
הוֹראת נענה לאהבתה של קלֵה, ובוגד באשתו. המהנדסת הרה לו, אך הוא לא מעוניין לגלות את דבר אבהותו. היא שומרת על זהות האב בסוד, למרבה המתח והשמועות הרוחשים באתר. באלה, אף שהוא מאוכזב וזועם בתחילה, פורס עליה את חסותו ומציע להעמיד פנים שהוא אחראי. סמכותו של הוֹראת הטרוד נפגעת, ועמיתיו חדלי האישים מרעים שוב את התנאים בשקונה, עד כדי כך שהעובדים שובתים. לבסוף, המהנדסת מודיעה למזכיר שהיא מבקשת להיפרד ממנו. רק אז הוא מתעשת ומודיע בפני המפלגה על היותו האב. בלייבטרוי מנצח על שימוע בו הוראת מוקע ומודח מתפקידיו. באלה הוא היחיד שמגן עליו. קלֵה יולדת את בנה ולא שבה עוד לשקונה, או למי משני הגברים.
הפקה
בקיץ 1964 יצא לאור במזרח-גרמניה הרומן "בעקבות האבנים" מאת אריק נויטש, אחד הסופרים הפופולריים במדינה, שתיאר את הפיכתו של נגר פרוע לסוציאליסט למופת לצד הצגה מאוזנת של חוסר יעילות ושחיתות במנגנון המפלגתי. אתר הבנייה הבדיוני "שקונה" היה התייחסות לאתרים האמיתיים שקוֹפׇּאוּ ולוֹינה, בסמוך להאלה שעל הסאלה (באחד מהם אף נערכה הפגנה נגד קידום נשים להנהלה, ששימשה השראה להתקבלותה הקרירה של קטי בספר). הספר בן 900 העמודים זכה מיד לשבחים גורפים ולפרס הלאומי לספרות, ונמכר בחצי מיליון עותקים בתוך שנה. התקבלותו הנלהבת לא הייתה מקרית: באותה עת, הנהיג ראש המדינה ולטר אולבריכט את "המערכת הכלכלית החדשה", רפורמה שהכניסה מידת-מה של חופש וגמישות למשק המזרח-גרמני שהתבסס על תכנון ריכוזי קשיח. "בעקבות האבנים", שהציג התייעלות של מקום עבודה בעקבות יוזמה מקומית, העביר בדיוק נמרץ מסרים שהתאימו לאולבריכט.
בדצמבר 65' השתנה האקלים הפוליטי חדות. הדחתו של חרושצ'וב בידי ברז'נייב כמנהיג ברית המועצות הביאה לגל של שמרנות, ולסיום ה"הפשרה" והליברליזם היחסי של חרושצ'וב. "המערכת הכלכלית החדשה" נפלה קורבן לתביעה סובייטית לכך שגרמניה המזרחית תכונן יחסים כלכליים בתנאים מיטיבים עם פטרוניתה. אריך אָפֶּל, יו"ר ועדת התכנון הממשלתית, התאבד בירייה ב-3 בדצמבר, לאחר חתימת הסכם הסחר החדש בין שתי המדינות. יריביו השמרנים של אולבריכט בהנהגת מפלגת האיחוד הסוציאליסטי, בראשות אריך הונקר, ביקשו עילה לנגח אותו בכינוס הוועד המרכזי ה-11 שנערך בין ה-16 ל-18 בדצמבר. בעוד ששאלת הכלכלה עוד הייתה רגישה מדי לדיון פומבי, הונקר ועמיתיו תקפו בבוטות את החירות היתרה שנטלו לעצמם יוצרים בתחום התרבות.
הגינויים הפומביים בכינוס ה-11 עוררו חרדה בקרב המפקחים והמנהלים בקולנוע, בטלוויזיה ובתיאטרון, שהזדרזו להטיל צנזורה על כל מה שניתן היה לפרש כחתרני. כמעט כל ההפקות של דפ"א בשנת 1965, כולל סרטים תמימים למדי, נאסרו להפצה בחודשים הבאים. "בעקבות האבנים" של באייר היה המפורסם מביניהם. בדיון בחודש מרץ 1966, התרעמו יו"ר הוועדה לאידאולוגיה של המפלגה קורט האגר, ושר התרבות החדש קלאוס גיזי , על סצנת השביתה (מעשה אסור במזרח גרמניה) ועל הצגת חברי מפלגה כשלומיאלים ולא-מהימנים.
המאבק על הסרט לא הסתיים באחת, ונמצאו לו מליצי יושר. באפריל ובמאי התגייסו בכירים בממסד להגנת עבודתו של באייר. הבמאי קונרד וולף, שהיה מהימן מאוד בעיני המשטר, שלח מכתב בו תיאר את "בעקבות האבנים" כהישג דווקא בשל כך שהציג את ניצחון הסוציאליזם כמתרחש על רקע תנאים קשים ומכשלות האופי האנושי. תומכי הונקר בממסד התרבותי הזמינו את וולף לפגישה מיוחדת, בה הופעל עליו לחץ כבד עד שחזר בו. לבסוף, בשבוע האחרון של יוני 66' נאסר הסרט סופית.
מאחר שהבכורה נקבעה ל-30 בחודש ופורסמה בהרחבה בעיתונות, וכרזה עצומה של מנפרד קרוג בתפקיד באלה הוצבה בכיכר אלכסנדרפלאץ, המפלגה נרתעה מלבטל את הקרנת הסרט כליל. תחת זאת, הוחלט ליצור את הרושם שהקהל מזועזע למראה עיניו, וכך ליצור עילה למניעת ההפצה. במקביל, סרטים פופולריים במיוחד נדרשו להיות מוקרנים במקביל. להצגת הראשונה בברלין נכנסו קרוב ל-100 סוכנים מטעם המדינה, שתודרכו מראש והקימו מהומה בעת הסצנות הבעייתיות. מתפרעים כאלו נכנסו לרבות מן ההקרנות בשבוע הבודד בו התאפשר לקהל לצפות בסרט. כ-8,000 איש הגיעו. ביקורת שלילית נחרצת פורסמה בבטאון המפלגה "נוייס דויטשלנד". באייר סולק מן הקולנוע ונאלץ לעבור אל התיאטרון. הוא ביים סרט נוסף רק ב-1975.
"בעקבות האבנים" הותר שוב בגרמניה המזרחית ב-23 בנובמבר 1989, פחות משנה טרם נפילת חומת ברלין. רבע מיליון איש צפו בו.
המאה ה-9 לפנה"ס
המאה ה-9 לפנה"ס היא התקופה שהחלה בשנת 900 לפני הספירה והסתיימה בשנת 801 לפני הספירה. זוהי המאה התשיעית לפני תחילת הספירה הנוצרית.
מאה זו נחשבת לאמצע תקופת הברזל במזרח התיכון, וכראשיתה של תקופה זו באירופה, סביב הופעת תרבות האלשטאט הקלטית.
בארצות המזרח התיכון ומסופוטמיה התעצמו במאה זו הממלכות המקומיות וכנגדן עלתה בהדרגה האימפריה האשורית.
במצרים העתיקה שלטו בתקופה זו שושלות 22 ו-23, בסין שלטה שושלת ג'ואו, וביוון הגיעה לסיומה תקופת המעבר.
אסלאם באוקראינה
האסלאם היא הדת הרביעית בגודלה באוקראינה, המייצגת 0.6% -0.9% מהאוכלוסייה. לאסלאם יש היסטוריה ארוכה באוקראינה שראשיתה מהקמת חאנות קרים במאה ה-15.
האסלאם הסוני של האסכולה החנפית הוא הדת הלא נוצרית הגדולה באוקראינה, ורוב המוסלמים האוקראינים הם טטרים מחצי האי קרים. עמים טורקיים אחרים ילידי אוקראינה, מתגוררים בעיקר בדרום ובדרום מזרח אוקראינה, בעלי צורות אחרות של האסלאם. אלה כוללים טטרים מהוולגה, אזרים, קבוצות אתניות מצפון הקווקז ואוזבקים. בשנת 2012 חיו 500,000 מוסלמים באוקראינה, כולל 300,000 טטרים מקרים. בפברואר 2016 אמר סעיד איסמגילוב, המופתי של האומה, טען כי מיליון מוסלמים חיים באוקראינה.
אמנם אין מבנה שלטון כללי למוסלמים באוקראינה, הקהילות מונו-אתניות באזורים רב-אתניים מנוהלות על ידי המוסדות האתניים שלהן ונתמכות על ידי עמיתיהן הבינלאומיות. המוסדות האסלאמיים העיקריים שתומכים בקהילות נמצאים בקייב, חצי האי קרים, סימפרופול ודונייצק. קהילות סלאפיות עצמאיות נמצאות גם בקייב ובקרים, כמו גם קהילות של שיעים בקייב, חרקוב ובלוהנסק.
היסטוריה
בעוד האוקראינים האתנים הם בעיקר אורתודוקסים ונוצרים קתולים, המוסלמים חיו בשטח שמרכיב את אוקראינה המודרנית במשך מאות שנים. היישובים המוסלמים מרוכזים בחצי הדרומי של המדינה, במיוחד בקרים, אם כי יש מושבות של טטרים מליפקה ובאזורים אחרים כגון ווהלין ופודוליה.
ההיסטוריה של האסלאם באוקראינה קשורה לטטרים של קרים, הטורקים דוברי הטורקית ועמים טורקיים ולא טורקיים שהתיישבו במזרח אירופה כבר במאה ה-7. הם הקימו את חאנות קרים בדרום אוקראינה במאה ה-15. עד מהרה איבדה הח'אנות את ריבונותה ונפלה להשפעתה של האימפריה העות'מאנית, אם כי שליטיה המקומיים שמרו על מידה רבה של אוטונומיה. מהמאה ה-15 עד למאה ה-18, הטטרים בקרים פשטו לעיתים קרובות על אדמות סלאביות במזרח כדי ללכוד את תושביהם, תוך שהם משעבדים כ-3 מיליון בני אדם, בעיקר אוקראינים. שלטון הח'אנות הסתיים לאחר שההשפעה הרוסית הגוברת הובילה לסיפוחה לאימפריה הרוסית לאחר מלחמת רוסיה-טורקיה בסוף המאה ה-18.
הטטרים בקרים היו סונים והמופתי שלהם נחשב לדמות הדתית הגבוהה ביותר. קהילות טטריות הובלו וייוצגו על ידי אימאמים מקומיים.
באותה תקופה סופחה הח'אנות לרוסיה, כשבבירתה בחצ'יסאראי היו לפחות 18 מסגדים יחד עם כמה מדרסות. עם זאת, האימפריה הרוסית החלה לרדוף את האוכלוסייה המוסלמית וכמעט 160,000 טטרים נאלצו לעזוב את קרים.
המאה ה-20
בזמן המהפכה הרוסית בשנת 1917, המוסלמים היוו שליש מאוכלוסיית קרים. כמעט בכל הערים הגדולות בקרים היו אוכלוסיות מוסלמיות משמעותיות.
המוסלמים בקרים היו נתונים לגירוש המוני ב-1944, כאשר יוסיף סטלין האשים אותם בשיתוף פעולה עם גרמניה הנאצית. יותר מ-200,000 טטארים בקרים גורשו למרכז אסיה, בעיקר לרפובליקה האוזבקית. ההערכה היא שלמעלה מ-100,000 מגורשים מתו מרעב או ממחלות עקב הגירוש. הרכוש והאדמה שננטשו על ידי הטטרים של קרים הופקעו על ידי הרוסים האתניים בעיקרם שהועברו לשם על ידי השלטונות הסובייטיים, מה שהוביל לשינויים דמוגרפיים גדולים בקרים. למרות צו סובייטי משנת 1967 שהסיר את ההאשמות על שיתוף פעולה בזמן המלחמה נגד הטטארים של קרים, הממשלה הסובייטית לא עשתה דבר כדי להקל על יישובם מחדש בקרים וחזרת הטטרים של קרים למולדתם החלה רק בשנת 1989.
המוסלמים האוקראינים היום
למוסלמים באוקראינה יש 445 קהילות, 433 שרים, ו-160 מסגדים, עם מסגדים רבים יותר שנבנים כיום.
הערכות על האוכלוסייה המוסלמית האוקראינית משתנות. המוסלמים מהווים רק כ-0.9% מכלל האוכלוסייה האוקראינית, אבל כ-12% בקרים כולה. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2000 אוקראינה הייתה ביתם של 248,193 טטארים של קרים, 73,304 טטארים הוולגה, 45,176 אזרים, 12,353 אוזבקים, 8844 טורקים, 6575 ערבים ו-5526 קזחים. דו"ח משנת 2012 העריך את האוכלוסייה המוסלמית על סך 500,000 באוקראינה כולה, לרבות 300,000 טטרים של קרים. מחקר שנערך בשנת 2011, העריך את האוכלוסייה המוסלמית האוקראינית ב-393,000 תושבים, אך מועצת הפקידים של המוסלמים באוקראינה טענה שבשנת 2009 היו שני מיליון מוסלמים. לדברי סעיד איסמגילוב, המופתי של האומה, בחודש פברואר 2016 חיו מיליון מוסלמים באוקראינה.
המוסלמים יצרו ארבעה מבנים לניהול ענייניהם:
רוב המוסלמים האוקראינים שותפים לארגונים אלה, שעוזרים להם להשתלב בחיי היומיום באוקראינה. ישנם כמעט 360 קהילות וארגונים מוסלמים רשומים באוקראינה ולפחות 30 קהילות ללא רישום רשמי. ניסיונות ליצור מפלגה מוסלמית אוקראינית הובילה להקמת המפלגה המוסלמים באוקראינה, אך תעודת ההרשמה שלה בוטלה בנובמבר 2011 משום שהיא לא מינתה מועמדים בבחירות מאז הבחירות לפרלמנט ב-1998. המוסלמים הקימו גם כמה ארגוני צדקה, כולל קרן CAAR, אל-בושרה וקרן "החיים לאחר צ'רנוביל". אראיד (האיגוד הבין-ארגוני של הארגונים הציבוריים) הוא ארגון מוסלמי נוסף שזכה לתשומת לב רבה.
עותק מוקדם של התרגום המלא הראשון של הקוראן לאוקראינית פורסם בערב הסעודית בשנת 2012.
בשל סיפוח חצי האי קרים והמלחמה בדונבאס, שמתרחשת ליד דונייצק ובלוהנסק, 750,000 מוסלמים (כולל חצי מיליון טטרים מחצי האי קרים) חיים בשטח שלא נשלט עוד על ידי אוקראינה. (בהתאם לנתונים של סעיד אסמאגילוב, המופתי של המינהל הדתי של המוסלמים באוקראינה ה"אומאה").
מסחר רציף
מסחר רציף הוא שיטת מסחר בבורסה, בו ברגע שנמצאות פקודות קנייה ומכירה תואמות הן מתבצעות במחיר הנקבע ברגע הביצוע. שיטת המסחר ברצף שונה משיטת מסחר בזמנים קבועים בו פקודות מסחר נאספות ומתבצעות בזמן מסוים במחיר אחיד לכל העסקאות המתבצעת באותו זמן.
מסחר רציף הוכנס לשימוש לראשונה בבורסת אמסטרדם כבר בתחילת המאה ה-17. בשנת 1869 עברה הבורסה בניו יורק למסחר רציף. הבורסה לניירות ערך בתל אביב, עברה למסחר רציף בשנות ה-70 של המאה ה-20.. בבורסת פריס היה במהלך המאה ה-19 והמאה ה-20 מסחר רציף, אולם הוא היה אחראי לפחות מ-10% מהעסקאות. בשנת 1986 הוכנס לשימוש מערכת ממוחשבת למסחר רציף והדבר הביא להיפוך, כאשר מעל 90% מהעסקאות מתבצעות במסחר רציף. בעקבות השינוי בפריס עברו גם הבורסות במילנו ובמדריד למסחר רציף בסביבות 1989. בבורסות בוורשה, וילנה וריגה הוכנס המסחר הרציף לשימוש בין השנים 1996-1998.
רוב בורסות העולם פועלות בשיטה המשלבת מסחר רציף ומסחר בזמנים קבועים. בבורסה בתל אביב, מתבצעות שלבי מסחר בזמנים קבועים בתחילת ובסוף יום המסחר, ולאורך יום המסחר מתבצע מסחר ברצף.
בשיטת המסחר הרציף, כל סוחר יכול להעביר פקודות קניה ומכירה בכל עת. עבור פקודות מסוג לימיט, אם נמצאה פקודה תואמת שהוגשה קודם, הפקודות מתבצעות מיידית. אם לא נמצאה פקודה תואמת, הפקודה נרשמת ומחכה להגעת פקודה תואמת.
השפעת המסחר הרציף
מחקר של עמיהוד, מנדלסון ולאוטרבך טען שהכנסת מסחר רציף לבורסה בתל אביב הגבירה את סחירות ניירות הערך והביאה לתמחור יותר טוב שלהם. אולם בריגה ובוילנה המעבר למסחר רציף הוביל לצמצום היקפי המסחר בניירות ערך.
פאטו פו
פאטו פו (Pato Fu, "ברווז פו") הוא הרכב רוק אלטרנטיבי ברזילאי שהוקם בשנת 1992 בעיר בלו הוריזונטה שבמינאס ז'ראיס. בשנת 2001 דורג ההרכב בידי המגזין טיים בין 10 הלהקות הטובות בעולם, יחד עם רדיוהד, U2 ופורטיסהד.
ההרכב ועבודתו המוזיקלית
בהרכב חברים פרננדה טאקאי (Fernanda Takai) כסולנית, ג'ון אוליואה (John Ulhôa) כגיטריסט, ריקרדו קוקטוס כבסיסט, שאנדי טאמיאטי בתופים ולולו קאמארגו בקלידים.
טאקאי ואוליואה נשואים ולהם בת, שנולדה ב-2003. לטאקאי שורשים מעורבים ניפו-ברזילאיים ולוזו-ברזילאיים.
צלילי ההרכב שואבים אלמנטים מפופ רוק ועד מוזיקה אקספרימנטלית, ובשירים מסוימים ניתן להבחין גם בצלילי מוזיקה אלקטרונית. ניכרות אף השפעות של מוזיקה פופולרית ברזילאית (MPB), טרופיקליה וכן של הרכבי רוק אלטרנטיבי דוגמת רדיוהד והקיור.
ב-2001 הופיעה הלהקה במסגרת מופעי רוק בריו 3 הבינלאומי בריו דה ז'ניירו, בפני 250,000 איש, וגם ברוק בריו 2008 (שנערך בליסבון ומדריד החל משנת 2004).
בין שירי ההרכב - "Nada Original" ("שום דבר לא מקורי"), "Espero" ("מחכה"), "capetão 66.6 FM" (קטע מוזיקלי היתולי למוזיקת מטאל), "Made in Japan" (השיר נכתב בפורטוגזית בידי ג'ון ותורגם ליפנית בידי מורה ליפנית. הקליפ הוא הצדעה ל-Tokusatsu, סרטי מדע בדיוני יפניים ישנים, וסאטירה כנגד אמריקניזציה, וזכה בפרס MTV Video Music הברזילאי.) ו-"Ando Meio Desligado" (בתרגום חופשי - "לאחרונה אני מעט מנותק" ובתרגום מילולי - "מתהלך חצי מנותק", גרסת כיסוי לשיר שבמקור בוצע בידי אוס מוטנטס, להקת טרופיקליה ורוק פסיכדלי ברזילאית משנות ה-60).
בנוסף, מרבה ההרכב לבצע גרסות כיסוי לשירים של אמנים אחרים, מברזיל ומהעולם.
שם ההרכב שאוב מרצועת קומיקס "גארפילד". ברצועה תוקף החתול גארפילד את הדוור תוך שימוש בטכניקות "Cat Fu". רצועת קומיקס זו מצאה חן בעיני חברי ההרכב והם החליטו לאמץ את הכינוי "Pato Fu" (ברווז פו) במקום "Gato Fu" (חתול פו). באורח מקרי או לאו, הופיע לפני כן ביטוי זה בתרגום הברזילאי לפורטוגזית של הסרט "הווארד הברווז".
פסגת פיטו
גובהה של הפסגה 2,980 מטרים מעל פני הים.
הפסגה מתנשאת לגובה של 200 מטרים מעל סביבתה.
גאוגרפיה
ההר ממוקם בקצהו הצפוני של שדה הקרח ואפטה, בשטח הפארק הלאומי באנף, כקילומטר מזרחית לגבול בין אלברטה לבין פרובינציית קולומביה הבריטית וכ-32 ק"מ צפונית לעיירה פילד.
מקור שם הפסגה
שמה של פסגת פיטו ניתן לה בשנת 1896 על ידי וו. ד. וילקוקס (W.D. Wilcox) על שמו של אבנעזר ויליאם "ביל" פיטו, מדריך שבילים וצייד שחי באזור באנף ואגם לואיז.
הטיפוס על ההר
הטיפוס המתועד הראשון לפסגת ההר בוצע על ידי מטפסי ההרים קונרד קיין (Conrad Kain), ה. ס. קינגמן (H.S. Kingman), ו-ג'יי. מ. ת'ורינגטון (J.M. Thorington) ב-18 ביולי 1933.
הדמיה אדריכלית
איור אדריכלי ורישום
עד שהמודלים למחשבי תלת מימד הפכו נפוצים, נוצרו איורים אדריכליים בעבודת יד. ישנם עדיין מאיירים אדריכליים שיוצרים עיבודים לחלוטין בעבודת יד, וכן מאיירים המשתמשים בשילוב של רישום וציור ידניים וצביעת מחשב. החומרים הנפוצים לרישום אדריכלי בעבודת יד כוללים: צבעי מים, עיפרון צבעוני ועיפרון גרפיט או פחם.
רינדור גרפיקה תלת־ממדית
יצירה של מודלים, תמונות וסרטונים בעלי חזות תלת-ממדית על ידי מחשב מכונה בדרך כלל "רינדור גרפיקה תלת־ממדית". על ידי שימוש בטכניקות של רינדור, מנסה האמן לחקות את המציאות בשטח ובכך לגרום להדמיה לתת הרגשה "אמיתית", כלומר הרגשה שההדמיה צולמה במצלמה ולא שיוצרה בעזרת מחשב. הדמיות אלו נקראות הדמיות "פוטו-ריאלסטיות". עם זאת, הדמיות אדריכלית לא משקפות תמיד את התוצר המציאותי.
הדמיות אדריכליות תלת-ממדיות ממלאות תפקיד מרכזי בשיווק ומכירות נדל"ן. הן מאפשרות גם קבלת החלטות הקשורות לעיצוב לפני שהבניין נבנה בפועל, וכך להתנסות בעיצוב מבנים ובהיבטים הוויזואליים שלהם.
אופן יצירת ההדמיה
את ההדמיות מנסים ליצור כמה שיותר קרוב למציאות תוך שימוש בתרשימים אדריכלים מפורטים כדי לקבל תמונת מצב טובה ביותר ביחס למבנה. שימוש במידות מדויקות על ידי תרשימים אלה תוך שילוב המבנה בסביבה יכולים לספק הערכה טובה של צורת המבנה וגובהו ורוחבו ביחס לסביבה.
כדי לעשות הדמיה אדריכלית ברמה גבוהה, יש צורך להכיר ולהתנסות בהרבה תחומים הקשורים בגרפיקה ממוחשבת ותוכנות למודלים תלת־ממדיים ואפילו טכניקות צילום, שכן דרך העבודה בתוכנות אלו מדמה צילום במצלמה דיגיטלית על כל משתניה. בין היתר נדרשת הכרות עם בנייה ומידול של גופים תלת־ממדיים, הנפשת מודלים, רינדור, פרספקטיבות וצללים, טקסטורות, נקודות תאורה ועוד.
סוגים נפוצים של הדמיות אדריכליות
הדמיות חוץ הן תמונות בהן נקודת התצפית או זווית הצפייה ממוקמות מחוץ לבניין, ואילו הדמיות פנים הן תמונות בהן נקודת התצפית או זווית הצפייה ממוקמות בתוך המבנה. תוכניות מכר דומות לתוכניות אדריכליות, אך על ידי השמטת הסימונים האדריכליים ושימוש בצבעים וגרפיקה ממוחשבת, מצליחה הרבה פעמים תוכנית המכר להציג ולהנגיש את עקרונות ותכונות המבנה גם למי שאין לו רקע באדריכלות.
לימודים
באופן מסורתי, נלמדו טכניקות טיוח בתרגול "כיתת אמן" (במוסדות כגון בית הספר לאמנויות יפות), שם הסטודנט עובד באופן יצירתי עם מנטור. אדריכלים עכשוויים משתמשים ברישומים שצוירו ביד, רישומי עט ודיו, ורישומי צבעי מים כדי לייצג את עיצובם עם חזונו של אמן. גרפיקה המיוצרת על ידי מחשב היא הדרך החדשה ביותר שמשמשת מאיירים אדריכליים.
מאיירים אדריכליים מקצועיים רבים הגיעו תחילה מלימודי אדריכלות, ואז עברו למקצוע ההדמיות עם התקדמות כישוריהם בעיקר באמצעות לימוד עצמי.
ישנם כיום בתי ספר המציעים לימודים לאנשי הדמיות מקצועיים. לרוב, התעודה הניתנת בסוף הלימודים היא מטעם בית הספר ואינה מוכרת כתעודה מטעם המוסד להשכלה גבוהה.
בנג'מין בונוויל
בנג'מין לואי דה בונוויל (באנגלית: Benjamin Louis Eulalie de Bonneville; 14 באפריל 1796 - 12 ביוני 1878) היה קצין יליד צרפת בצבא ארצות הברית. היה צייד פרוות וחוקר במערב האמריקני. הוא נודע בזכות משלחותיו לארץ אורגון ולאגן הגדול ובמיוחד בחלקים מרכזיים משביל אורגון. במהלך חייו התפרסם בונוויל על ידי דיווחים על מסעותיו במערב שכתב וושינגטון אירווינג. על שמו נקראה ימת בונוויל שהשתרעה באגן הגדול בתקופת הפלייסטוקן ונעלמה ברובה בתום עידן הקרח האחרון.
משפחתו
בנימין נולד בפריז, צרפת או בסמוך לה, בנם של המו"ל הצרפתי ניקולס בונוויל ואשתו מרגריט בראזייר. כשהיה בן שבע משפחתו עברה לארצות הברית בשנת 1803. את המעבר שלהם שילם תומאס פיין. פיין שהה בצרפת והיה הסנדק של בנימין ושני אחיו, לואי ותומס. בצוואתו, השאיר פיין את עיקר אחוזתו למרגריט שדאגה לו עד שהוא נפטר בשנת 1809. הירושה כללה 400 דונם, מחוות ניו-רושל שלו בניו יורק בה התגוררו, כך שהיא תוכל לקיים ולחנך את בניה.
קריירה מוקדמת
בשנת 1813 בונוויל הצעיר נכנס לאקדמיה הצבאית של ארצות הברית בווסט פוינט, ניו יורק. הוא סיים את לימודיו לאחר שנתיים בלבד, וקיבל דרגת סגן שני של ארטילריה קלה. בקריירה המוקדמת שלו, הוא שירת במשרות בניו אינגלנד, מיסיסיפי, ובפורט סמית' בטריטוריה של ארקנסו.
בשנת 1824 הוא הועבר לפורט גיבסון והועלה לדרגת קפטן. בזמן שנסע לצרפת, הוא היה אורח של הגנרל לאפייט. לאחר שחזר מצרפת, הוא הועבר בשנת 1828 לג'פרסון במיזורי.
בזמן שהיה במיזורי, בונוויל קיבל השראה מכתיבתו של הול ג'יי קלי, כמו גם ממאמרי מערכת בעיתונות והחליט להצטרף לחקירת המערב האמריקני. בונוויל נפגש עם קלי שהתרשם ממנו ומינה אותו להוביל את אחת המשלחות לארץ אורגון. המשלחת הייתה אמורה לצאת בתחילת 1832. המחסור במתנדבים למסע הביא לעיכוב ולביטול הסופי של המשלחת, והותיר את בונוויל מבלי שמילא את שאיפותיו. כדי להמשיך לחקור את המערב, פנה לגנרל אלכסנדר מקומב לקבלת חופשה מהצבא, וטען כי הוא יוכל לבצע מסע חשוב בקרב הילידים האמריקנים במדינת אורגון, שבאותה תקופה הייתה תחת כיבוש משותף של ארצות הברית ובריטניה. האזור נשלט ברובו על ידי "חברת מפרץ ההדסון". מקומב נעתר לבקשתו, ובנג'מין קיבל חופשה בת 26 חודשים שנמשכה מאוגוסט 1831 עד אוקטובר 1833, והורה לו לאסוף את כל המידע שעשוי להועיל לממשלה. במיוחד הוא היה אמור להתחזות כסוחר פרווה ולברר את ההיסטוריה הטבעית של האזור, אקלים, קרקעות, גאוגרפיה, טופוגרפיה, הפקת מינרלים, גאולוגיה ואופי השבטים המקומיים. הוצאות בגין מסעו שולמו על ידי תורמים פרטיים, בהם אסטוריאן אלפרד סטון ואולי ג'ון ג'ייקוב אסטור.
נישואין ומשפחה
בונוויל התחתן ונולדה לו בת. לאחר שנפטרה אשתו הראשונה ובתו, הוא לא התחתן בשנית עד לאחר שפרש מהצבא בשנת 1866, כשהוא התיישב בפורט סמית', ארקנסו. שם התחתן עם סו נייס.
משלחת משנת 1832
המסע שידוע כהישג הבולט ביותר בחייו החל במאי 1832, כאשר בונוויל עזב את מיזורי עם 110 איש, כולל נתנאל ג'רוויס ווית' וקציני שטח מייקל סער וג'וזף ווקר. המסע מומן על ידי ג'ון ג'ייקוב אסטור, יריבה של חברת מפרץ הדסון. המשלחת התקדמה מפורט אוסג' שבנהר מיזורי, עד הנהר פלאט - ברחבי ויומינג של ימינו. הם הגיעו לנהר גרין באוגוסט ובנו עמדת סחר בפרוות, אותה כינו פורט בונוויל. אנשי ההרים קראו למקום "פורט שטויות" ומעולם לא שימש לסחר.
באביב 1833, בונוויל התקדם לאורך נהר סנייק באיידהו של ימינו, נסחף לראש נהר הסלמון ובסופו של דבר אל פורט נז פרס. במהלך מסע זה הוא העסיק כמדריך את ג'ון אנוס, בן 10 משבט האינדיאני וושאקי שלימים שימש כמדריך למסע של משלחת פרימונט.
הוא גם שלח חבורת אנשים בפיקודו של ג'ו ווקר לחקור את ימת המלח הגדולה ולמצוא מסלול יבשתי לקליפורניה. ווקר גילה מסלול לאורך נהר המבולדט ברחבי נבדה של ימינו, וכן איתר ווקר המעבר לסיירה נבדה. בהמשך נודע השביל כ"שביל קליפורניה", הדרך העיקרית לנוהרים לשדות הזהב במהלך הבהלה לזהב בקליפורניה. ספקולציות רבות הקיפו את המוטיבציה של בונוויל לשלוח את ווקר לקליפורניה. כמה היסטוריונים שיערו כי בונוויל ניסה להניח את הקרקע לפלישה בסופו של דבר לקליפורניה, אז חלק ממקסיקו, על ידי צבא ארצות הברית.
, מנהל של חברת מפרץ הדסון, בפורט ונקובר על הנהר קולומביה, שמע על משימתו של בונוויל. הוא אסר על סוחריו לעשות עסקים עם בונוויל ואנשיו. בונוויל דיווח שרבים מהאינדיאנים שבהם הוא נתקל לאורך נהר סנייק לא ששים להמשיך עם חברת מפרץ הדסון, ומוכנים לסחור עם האמריקאים. בקיץ 1833, בונוויל העז לחצות את נרכס וינד ריוור בוויומינג של ימינו כדי לסחור עם האינדיאנים. בשלב זה הוא הבין שהוא לא יוכל לחזור מזרחה עד אוקטובר כמתוכנן. הוא כתב מכתב ארוך לגנרל מקומב ובו סיכם כמה ממצאיו וביקש זמן רב יותר, במיוחד לסקר נהר קולומביה וחלקים בדרום מערב לפני שובו.
הניסיון להגיע לאורגון
לאחר שבילה את החורף המוקדם בפורט בונוויל, הוא יצא מערבה בינואר 1834 במטרה להגיע לעמק נהר וילאמט. הוא ואנשיו נסעו במורד נהר סנייק, דרך קניון הלס, ואל תוך הרי ולובה, שם הם זכו לקבלת פנים מרשימה בפרסי נץ.
ב־4 במרץ 1834 הם הגיעו לפורט נז פרסס, המאחז של חברת מפרץ ההדסון במפגש נהר וואלה עם נהר הקולומביה. פייר פמברון, מפקד המצודה, בירך אותו אך סירב לעשות עסקים. בונוויל ואנשיו חזרו בידיים ריקות לדרום-מזרח איידהו ונערכו למחנה בנהר פורטנוף.
ביולי הוא ערך מסע שני מערבה, נחוש לסחור עם חברת מפרץ ההדסון. הוא הלך בדרך קלה יותר על פני ההרים הכחולים, שם פגש שוב את נתנאל ויאת' וחנה לאורך נהר גרנדה רונדה. בשלב זה הוא ואנשיו התייאשו ממזון ואספקה. במקום לחזור מיד מזרחה, בונוויל ואנשיו פנו למורד הקולומביה לכיוון פורט ונקובר. לאורך הנהר הוא ניסה לסחור עם שבט סאפטין אך ללא הצלחה. הוא הבין שהוא כנראה יקבל את אותה דחייה ממקלופלין בפורט ונקובר והחליט לחזור מזרחה.
את חורף 1834 הוא בילה עם שבט השושון לאורך החלק העליון של נהר בייר ובאפריל 1835 החל את המסע חזרה למיזורי. הוא הגיע לעיר "אינדיפנדנס" באוגוסט וגילה שאף על פי שמכתבו המבקש הארכה הגיעה, הוא לא נמסר למקומב. בינתיים בוטלה משלחתו.
וושינגטון אירווינג
בונוויל נסע מזרחה בתקווה להחזיר את מינויו. בדרכו לוושינגטון הבירה, עבר בעיר ניו יורק שם התקבל על ידי פטרונו ג'ון ג'ייקוב אסטור. בזמן שהותו אצל אסטור פגש את הסופר וההיסטוריון וושינגטון אירווינג. בונוויל הקסים את אירווינג בסיפורי הרפתקאותיו שתכנן לפרסם בספר.
כעבור כמה חודשים ביקר אירווינג את בונוויל בוושינגטון וגילה שהוא מתקשה בהעלאת סיפוריו על הכתב. שניהם הסכימו כי תמורת 1000 דולר, בונוויל ימסור את מפותיו ורשומותיו מן האזורים שמעבר להרי הרוקי, ואירווינג יוכל להשתמש בהם. התוצאה הייתה הספר "הרפתקאותיו של קפטן בונוויל", שיצא לאור בשנת 1837.
שירות צבאי נוסף
בוושינגטון, בונוויל עתר ללא לאות למזכיר המלחמה, לואיס קאס, לבקשתו לחדש של משלחתו בתחילת 1836 הוא הצליח. בשנים שלאחר מכן הוענקו לו משימות בגבול המערבי בפורט קירני בשטח נברסקה ובשטח ניו מקסיקו בפורט פילמור, שם הפך למפקד גדוד הרגלים השלישי ב־3 בפברואר 1855, לאחר מותו של קולונל. תומאס סטניפורד. הוא שירת גם במלחמת מקסיקו – ארצות הברית, והשתתף במערכה על נמל וראקרוס בפיקוד וינפילד סקוט. בונוויל לקח חלק בכיבוש של מקסיקו סיטי. הוא הועלה לדרגת קולונל בגדוד הרגלים השלישי בשנת 1855, ופיקד פעמיים על אוגדת ניו מקסיקו.
בונוויל פרש משירות פעיל בשנת 1861, אך עד מהרה הוחזר לתפקיד במהלך מלחמת האזרחים. בשנים 1861–1863 שימש בונוויל כמפקח הגיוס במיזורי, ומשנת 1862 עד 1865 שימש כמפקד מחנה בנטון בסנט לואיס. בסוף המלחמה הוענק לו דרגת תא"ל לכבוד הקריירה הארוכה והמכובדת שלו.
בונוויל פרש בפעם השנייה בשנת 1866 ועבר לפורט סמית', ארקנסו, שם התחתן בפעם השנייה לסו נייס.
בריגדיר-גנרל בונוויל נפטר בגיל 82 בשנת 1878. הוא קבור בבית העלמין בלפונטיין, סנט לואיס, מיזורי.
העורק התת-שכמי
הָעוֹרֵק הַתַּת-שִׁכְמִי (TA: arteria subscapularis) הוא עורק בבית החזה המסתעף מחלקו השלישי של עורק בית השחי ומספק דם לשרירים סביב עצם השכם. זהו הענף הגדול ביותר המסתעף מעורק בית השחי. ראשיתו בגבול הצדי של השריר התת-שכמי, משם הוא יורד לאורך השריר בדופן האחורית של בית השחי לעבר הזווית התחתונה של השכם. לאחר ארבעה סנטימטרים ממוצאו הוא מתפצל לשני עורקים: עורק עצם השכמה הכותר ועורק החזה והגב.
אהרן צרויה
אהרן (אַנרי) צרויה (בצרפתית: Henri Sérouya; 3 באפריל 1895 – 1968) היה חוקר יהדות ופילוסוף יהודי-צרפתי יליד ירושלים.
קורות חיים
צרויה היה כותב וחוקר פורה. ספריו הראשונים ("מבוא לאמנות הציור בימינו", "הבעיה הפילוסופית של המלחמה והשלום", "מבוא לפילוסופיה בת זמננו") התקבלו בהערכה בחוגים הספרותיים בצרפת. בהמשך עבר לעסוק בפילוסופיה יהודית ובין היתר פרסם ספרים על הפילוסופיה של שפינוזה (1933) והפילוסופיה של הרמב"ם (1951). אחד מספריו החשובים ביותר היה ספר גדול על הקבלה, מקורותיה והמטאפיזיקה שלה (1947), שיצא לאור בצרפתית בשלוש מהדורות ותורגם לשפות נוספות, בהן גרמנית וספרדית. מחקריו הנרחבים על הקבלה חלקו בנושאים מסוימים על מסקנותיו של חוקר הקבלה הנודע גרשם שלום, שמצדו ביקר את צרויה על כך שמחקריו מושפעים מהאסכולה התאוסופית שצמחה בצרפת מהמאה ה-19. צרויה עסק גם בפילוסופיה יהודית של העת העתיקה, ובשנת 1959 פרסם ספר על האיסיים. כמו כן חיבר ספר על המחשבה הפילוסופית הערבית (1967). מלבד ספריו פרסם מאמרים רבים מעל כתבי עת אקדמיים צרפתיים ואנגליים. על מחקריו זכה למספר פרסי הוקרה מהאקדמיה הצרפתית.
בתקופת מלחמת העולם השנייה סבל כמו שאר יהדות צרפת מהאנטישמיות של משטר וישי. בפשיטה על ביתו ניזוקה ספרייתו הגדולה ורבים מכתבי היד נלקחו. בשנת 1949 הוזמן כאורח למדינת ישראל הצעירה, וביקר בה גם מספר פעמים נוספות לאחר מכן.
משרד החדשנות האמריקנית
משרד החדשנות האמריקנית (באנגלית: Office of American Innovation) היה משרד בתוך משרד הבית הלבן אשר נוצר על ידי ממשל טראמפ ופורק בינואר 2021. מטרת המשרד הייתה לצמצם את הבירוקרטיה הפדרלית, והוא נוהל על ידי ג'ארד קושנר.
החל מיולי 2017, הצוות התפעולי של המשרד הורכב מג'ארד קושנר, כריס לידל, ריד קורדיש ומאט לירה. התקשורת נוהלה על ידי ג'וש רפל, לשעבר מנהל יחסי ציבור בהוליווד.
טרנט סיינסבורי
טרנט סיינסבורי (באנגלית: Trent Sainsbury; נולד ב-5 בינואר 1992) הוא כדורגלן אוסטרלי המשחק באל-וכרה הקטרית ובנבחרת אוסטרליה בעמדת הבלם.
ראשית הקריירה
סיינסבורי התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של פרת' גלורי, אליה הצטרף בגיל 16. שנה לאחר מכן, הצטרף לאקדמיית AIS.
בשנת חתם בסנטרל קואסט מארינרס. ב-24 בנובמבר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בדרבי נגד ניוקאסל ג'טס. עד לסיום העונה, סיינסבורי שיחק תשעה משחקי ליגה.
במהלך עונת חתם על חוזה לשנתיים בקבוצה. בעונת נבחר לשחקן השנה בקבוצה, בסיום העונה זו זכה עם הקבוצה באליפות ראשונה בתולדותיה.
ב-3 באפריל 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–2 נגד גוויז'ואו רנה במסגרת ליגת האלופות האסיאתית. בדצמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל האוסטרלית בניצחון 1–2 נגד פרת' גלורי.
חיידר אל-עבאדי
חיידר ג'וואד כאזם אל-עבאדי (בערבית: حيدر جواد كاظم العبادي, תעתיק מדויק: חידר ג'ואד כאט'ם אלעבאדי; נולד ב-1952) הוא פוליטיקאי עיראקי עם שורשים לבנוניים, אשר כיהן כראש ממשלת עיראק ה-48 בשנים 2014–2018. מונה לראש ממשלת עיראק על ידי נשיא עיראק, פואד מעסום, ב-11 באוגוסט 2014. כיהן בעבר כדובר מפלגת "דעווה" השיעית. מהנדס אלקטרוניקה בהכשרתו.
טרנט סיינסבורי
זוולה
בינואר סיינסבורי חתם לשנתיים וחצי בזוולה מליגת העל ההולנדית. ב-6 בפברואר 2014 סיינסבורי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד אוטרכט, אך בדקה ה-72 של המשחק נפצע בברכו וסיים את העונה.
סיינסבורי חזר לשחק בסופר קאפ ההולנדי, בו ניצחה זוולה 0–1 את אייאקס.
חיידר אל-עבאדי
ביוגרפיה
חיידר אל-עבאדי גדל ברובע המזרחי כּראדה של בגדאד. למד בתיכון אל-איעדדיה אל-מרכזייה. בשנת 1967 בגיל 15 הצטרף למפלגת הדעווה האסלאמית. בשנת 1982 נעצרו שניים מאחיו והוצאו להורג על-ידי המשטר, בשל השתייכותם למפלגה השיעית. אח שלישי הושלך לכלא למשך עשר שנים.
טרנט סיינסבורי
ג'יאנגסו
בינואר חתם בג'יאנגסו סונינג מליגת העל הסינית לשלוש שנים תמורת 1.5 מיליון דולר.
חיידר אל-עבאדי
ביוגרפיה
אל-עבאדי למד הנדסת חשמל באוניברסיטה הטכנולוגית של בגדאד וסיים בה תואר ראשון בשנת 1975. במחצית השנייה של שנות ה-1970 יצא לאנגליה ללימודים, ונשאר שם עד שנת 2003. בשנת 1980 סיים דוקטורט בהנדסת חשמל ובהנדסת אלקטרוניקה באוניברסיטת מנצ'סטר. בגלל פעילותו נגד המשטר בשנת 1983 בוטל דרכונו העיראקי. באנגליה התמחה בייעוץ לפתרונות תחבורה מהירה וניהל חברה.
הוא שב מאנגליה בשנת 2003, בעקבות הפלת שלטונו של סדאם חוסיין במלחמת עיראק. לאחר שובו מונה ליועץ לראש הממשלה נורי אל-מאלכי. כיהן כשר התקשורת, וכסגן יושב ראש הפרלמנט.
טרנט סיינסבורי
ג'יאנגסו
ב-31 בינואר 2017 הושאל לאינטר מילאנו מהסרייה א' לחצי שנה. ב-28 במאי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 2–5 נגד אודינזה, ובכך הפך לשחקן האוסטרלי הראשון שמשחק באינטר.
בפברואר הושאל לגראסהופרס ציריך עד לסיום העונה.
חיידר אל-עבאדי
ביוגרפיה
בשנת 2014 הוא פעל להקמת כוחות ההתגייסות העממית ("אל-חשד א-שעבי") ובהמשך, על רקע המשבר שנקלעה אליו עיראק עם פלישת ארגון המדינה האסלאמית (דאעש) לשטחיה, מונה כמחליפו של ראש הממשלה אל-מאלכי וניהל את המערכה הארוכה נגד הארגון כראש הממשלה.
טרנט סיינסבורי
פ.ס.וו. איינדהובן
ב-7 באוגוסט 2018 סיינסבורי חתם בפ.ס.וו. איינדהובן.
מכבי חיפה
ב-29 באוגוסט 2019 סיינסבורי חתם במכבי חיפה. ב-31 באוגוסט 2019, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 0-0 נגד הפועל חיפה. את שער הבכורה כבש ב-18 בינואר 2020 בניצחון 4:0 על סקציה נס ציונה. באוגוסט 2020 שחורר ממכבי חיפה לאחר 31 הופעות בהן כבש שני שערים.
חיידר אל-עבאדי
ביוגרפיה
ב-9 ביולי 2017 הכריז אל-עבאדי על שחרור העיר מוסול מידי המדינה האסלאמית בתום קרב ארוך. ב-9 בדצמבר 2017 הכריז כי כוחות הצבא הצליחו להשתלט באופן מלא על הגבול עם סוריה השכנה, ובכך לגרש את שאריות לוחמי המדינה האסלאמית משטח המדינה.
טרנט סיינסבורי
קורטרייק
לאחר שעזב את מכבי חיפה, הצטרף סיינסבורי למועדון קורטרייק הבלגי.
קריירה בינלאומית
בצעירותו, סיינסבורי שיחק בנבחרות הצעירות של אוסטרליה והשתתף בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 בשנת.
במאי זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת. בספטמבר, סיינסבורי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 0–2 ל.
סיינסבורי נכלל בסגל הנבחרת לקראת גביע אסיה בכדורגל 2015, בו זכתה אוסטרליה לראשונה בתולדותיה. במשחק הגמר אף נבחר לשחקן המצטיין.
פול גיידל
פול גיידל (באנגלית: Paul Geidel; 21 באפריל 1894 – 1 במאי 1987) היה אסיר אמריקאי, אשר ריצה את המאסר הארוך ביותר בהיסטוריה שהסתיים בשחרור מוקדם.
ילדות ונעורים ומקרה הרצח
גיידל נולד בהרטפורד, קונטיקט לאבא אלכוהוליסט אשר מת כשהיה ילד, וברוב שנות נעוריו נמצא גיידל בבית יתומים. הוא נטש את הלימודים בגיל 14 והתחיל לעבוד בעבודות מזדמנות בבתי מלון בהטפורד וניו יורק סיטי.
מאסר
גיידל החל את ריצוי עונשו בכלא סינג סינג. כ-8 שנים לאחר מכן סבל מהתמוטטות עצבים, ואילו בשנת 1926 הוא אובחן כלא שפוי, והועבר אל "Dannemora State Hospital for the Criminal Insane". עונשו קוצר בעקבות התנהגות טובה והוא היה מועמד לשחרור מוקדם בשנת 1931, אומנם מסיבות שאינן ידועות החלטה זו נהפכה על כנה וגיידל נשאר במקום זה עד שנת 1972. בהמשך הוא הועבר ל-"Fishkill Correctional Facility".
עם השנים, גיידל עבר ליחידה שנועדה לאסירים זקנים שהייתה יותר פנימייה מאשר בית כלא. במהלך שהותו בכלא, הוא פיתח קשר וקרבה עם פקידי המקום, וחלקם אף לקחו אותו למשחק בייסבול או ליציאה אחרת. לגיידל הובטח שחרור בשנת 1974 בעודו בן 80, אך הוא סירב ולא רצה לעזוב. לאחר שבילה כמעט את כל חייו (63 שנים) בכלא, וכיוון שלא הייתה לו משפחה או סיבה לעזוב, הוא האמין שלא יצליח להסתגל לחיים חדשים ולהתרגל אליהם. הוא בחר מרצונו להישאר בכלא, ויצא אחרי כמעט 6 שנים, ב-1980.
שחרור
במאי 1980 עזב גיידל את בית הכלא כשהוא בן 86, לאחר שריצה את המאסר הארוך ביותר שנגמר בשחרור בהיסטוריית ארצות הברית: 68 שנים ו-245 ימים. על כך, הוא נכנס לספר השיאים של גינס.
גיידל ביקש להימנע מחשיפה לתקשורת בעת שחרורו, ואת שארית חייו בילה בבית אבות במחוז דאצ'ס שבמדינת ניו יורק, שם נפטר בגיל 93.
סיד מאייר
'''סידני ק. מאייר (באנגלית: Sidney K. Meier'''; נולד ב-24 בפברואר 1954 בסארניה, אונטריו, קנדה) הוא מעצב ומתכנת משחקי וידאו, מהפוריים והמשפיעים בתעשיית משחקי המחשב.
ייסד יחד עם ביל סטילי את חברת מיקרופרוס בשנת 1982, ולאחר שפרש מזו בשנת 1996 הקים יחד עם ג'ף בריגס ובריאן ריינולדס את חברת המשחקים פיראקסיס (Firaxis), בה משמש כמנהל הפיתוח הקריאטיבי עד היום.
מאייר השתתף בפיתוח מספר רב של משחקים שזכו הן להצלחה מסחרית ולשבחי הביקורת, וביטוי להערכה לה זוכה האיש והשם שקנה לו בתעשייה ניכר בכך ששמו שורבב בשמות כותרים רבים (לדוגמה המשחק אלפא קנטאורי, ששמו המלא: Sid Meier's Alpha Centauri).
במהלך הקריירה שלו, נטל חלק בהפקה של למעלה מ-40 משחקי מחשב, בהם יצירות כדוגמת משחק הפעולה-הרפתקה "Pirates!" ומשחק האסטרטגיה "Civilization" שהתפתח לסדרת משחקים ידועה.
מאייר היה לחבר השני בהיכל התהילה של האקדמיה לאמנות ומדע אינטראקטיביים בשנת 1999.
גיא ליפקין
גיא ליפקין הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, שירת בתפקידו האחרון כקצין חיל מודיעין השדה ראשי.
תומאס
{{פירושונים|
גיא ליפקין
ליפקין עשה את מרבית שירותו הצבאי בחיל המודיעין, שירת כראש ענף במודיעין בפיקוד הצפון, קצין המודיעין של עוצבת געש וסגן קצין המודיעין של פיקוד הצפון. ב-1998 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה ראש מחלקת מודיעין שדה במפקדת זרוע היבשה, בשנים 2000 עד 2003 שירת כקצין המודיעין של פיקוד הצפון ולאחר מכן שירת כראש מחלקת איסוף באגף המודיעין.
תומאס
ראו גם
}}
גיא ליפקין
ב-2005 מונה לקצין חיל מודיעין השדה ראשי, שירת בתפקיד עד יולי 2007 ובמהלך מלחמת לבנון השנייה.
לאחר שחרורו עסק ביזמות בתחום הביטחוני ומונה לראש מטה ביטחון הפנים והעורף (HLS) בחברת אל-אופ מקבוצת אלביט מערכות.
ליפקין מתנדב ויו"ר לשעבר של שותפות ביחד.
ליפקין הוא צאצאו של יצחק ליפקין מבוני שכונות ירושלים, ואחיינו של אמנון ליפקין-שחק. הוא בעל תואר ראשון בכלכלה ותואר שני במנהל עסקים.
יהונתן גטרו
יוני (יהונתן) גטרויר (מוכר גם בכינוי הבינלאומי Yeho - יהו; נולד ב-25 באוקטובר 1977, בתל אביב) הוא זמר ושחקן ישראלי.
ביוגרפיה
נולד בתל אביב כיוני גטרויר.
בשנת 2000 יצא אלבום הבכורה של יוני גטרויר "מדברים על זה" תחת שם הבמה "גטרו" בחסות "מעריב לנוער" ומיקי פלד (כמחצית משירי האלבום כתב והלחין נינו אורסיאנו). בשנים 2000 ו-2001 הופיע בפסטיגלים "צעצוע של פסטיגל" ו"פלאנובלה של פסטיגל", חימם את הופעותיהם בארץ של מלאני סי (ספייס גירלז) בסינרמה, וסטלייף והיי פייב בפארק הירקון והופיע באירועים טלוויזיוניים רבים כדוגמת "טקס מלכות היופי" ו"נערת השנה". בשנים אלו אף שימש כדוגמן הבית של חברת האופנה "ריפליי".
בשנת 2002 החליט יוני לעזוב את ישראל לטובת לימודי משחק בלוס אנג'לס.
בשנת 2006 שב לישראל והוציא סינגל בשם "קורא לך". בהזדמנות זו בחר לשנות את שם הבמה שלו ל"יהונתן". הקליפ הפרובוקטיבי של הסינגל "קורא לך" הגיע למקום הראשון ברשימת המבוקשים של ערוץ המוזיקה. בקיץ 2007 הוציא סינגל נוסף בשם "בלילה חם בקיץ" והקליפ עבור סינגל זה נכנס אף הוא לפלייליסט של ערוץ המוזיקה ושודר ברוטציה גבוהה.
במקביל לפעילות בזירה הישראלית זכו שני הקליפים של יהונתן לחשיפה רבה בחו"ל. המגזין "די. אן. איי מגזין" האוסטרלי ערך תחרות בקרב קוראיו וגולשי האתר של המגזין, והקליפ "בלילה חם בקיץ" נבחר למקום התשיעי ברשימת עשרת הקליפים המובילים של הקהילה הגאה בכל הזמנים.
בשנת 2008 שיחק יוני בסדרת הדרמה של yes הטלוויזיה בלוויין "רביעיית רן". בסדרה גילם את דמותו של נדב, בחור הומוסקסואל שמנהל רומן עם בעלה של נטע (מיכל ינאי), המגולם על ידי עודד לאופולד.
בנוסף שיחק בתפקיד אורח בסדרות "מסכים" (yes), "המלון של פיני" (ערוץ הילדים) ובסרט הקולנוע האמריקאי שצולם בישראל "Delta Force" (גלובוס גרופ).
בשנת 2009 יצא אלבומו הלועזי הראשון "My Turn" ושלושת הווידאו-קליפים מתוך האלבום "Remember When" ,"Just Another Summer" ,"My Turn" כבשו את צמרת מצעד הווידאו-קליפים של MTV Logo בארצות הברית. כמו כן זכה יוני בעקבות הצלחת האלבום לכתבת שער במגזין האמריקאי "Instinct".
בשנת 2013 יצא אלבומו הלועזי השני "Yeho" אשר הוחתם בחברת התקליטים "Violet Friends Music".
פונטה וקיו
פונטה וקיו (באיטלקית: Ponte Vecchio - "הגשר הישן") הוא גשר עתיק בעיר פירנצה שבטוסקאנה, העובר מעל נהר הארנו. הגשר מפורסם בזכות הבניינים הבנויים מעליו וממשיכים את העיר גם מעל המים.