cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קילר הלוהטת
היסטוריה
אלבום הקאמבק של קילר הלוהטת יצא לאור בינואר, 2013. האלבום, שנקרא בפשטות "הקאמבק", הוקלט באולפני השובך בדרום תל אביב, והופק מוזיקלית על ידי חבר הלהקה, עופר סטרול. האלבום כולל 14 שירים, ובכללם: "חיפה נשרפת", "חמש דקות" (גרסה חדשה לשיר המקורי של הלהקה מ-1992, שעקבותיו אבדו), "לא בא לי", "זירת הפשע" ו"בייבי בייבי". העטיפה עוצבה על ידי המעצבת והאמנית גיתית רפאל, שאחראית על הצד הוויזואלי-גרפי של הלהקה.
באביב 2011 יצאה הלהקה שוב להופעות, אחרי 18 שנות הפסקה. ההופעות נערכו במתחמים פתוחים אל מול קהל אלפים כמו במופע יום העצמאות הענק שהתקיים בגן האם בחיפה, ובפאבים ומועדונים בירושלים, חיפה ותל אביב, ביניהם: לבונטין 7, רדיו EPGB, הביט, ואוזןבר. ההרכב של שנות ה-2000 כולל את יורם מארק רייך, (שירה), עופר סטרול (בס), יובל ליבליך, (גיטרה) ועצמון אברהמי (תופים).
ג'ורג' ארמסטרונג (כדורגלן)
ג'ורג' "ג'ורדי" ארמסטרונג (אנגלית: George "Geordie" Armstrong; 9 באוגוסט 1944 - 1 בנובמבר 2000) היה שחקן ומאמן כדורגל אנגלי, ששיחק לאורך שנים רבות בארסנל.
בתחילת הקריירה שלו כשחקן נוער ארמסטרונג נדחה על ידי ניוקאסל יונייטד ועל ידי גרימסבי טאון. למרות זאת הוא הצליח באוגוסט 1961 להצטרף לארסנל כשחקן נוער. בתחילת דרכו בארסנל הוא שיחק בעמדת החלוץ, אך תוך זמן קצר הפך לשחקן כנף. הופעת הבכורה שלו במדי ארסנל הייתה ב-24 בפברואר 1962, בניצחון 1 - 0 נגד בלקפול. בעונת הבכורה שלו הוא היה המחליף של אלן סקירטון וג'וני מקלאוד, ובעונת 1963/1964 הוא הפך לחלק קבוע מהסגל הבכיר של ארסנל. בעונה שלאחר מכן הוא החמיץ רק שני משחקים.
ארמסטרונג היה ידוע כשחקן עקבי לאורך רוב הקריירה שלו בארסנל, והוא היה ידוע בזכות האיכות והדיוק של מסירותיו, בעיטות הקרן, וריצותיו הארוכות במגרש; הוא שיחק בעיקר בצד שמאל, אך לעיתים גם בצד ימין של המגרש. לאחר שנים אחדות הוא היה אחד מהשחקנים הבודדים מתקופת בילי רייט (ביחד עם ג'ון סמלס ופיטר סטורי) שהיו חלק מהסגל של ברטי מי, שהחליף את רייט וקטע את בצורת התארים הארוכה של ארסנל.
ארמסטרונג היה אחד משחקני המפתח של ההרכב שזכה בגביע ערי הירידים בעונת 1969/1970 ובדאבל בעונה שלאחר מכן; ארמסטרונג בישל מספר שערים בעונת הדאבל, כולל הבישול לשער של ריי קנדי במשחק נגד טוטנהאם הוטספר, שהיה המשחק שבו הבטיח המועדון את זכייתו באליפות. הוא נבחר לשחקן השנה של המועדון ב-1970.
ארמסטרונג שיחק בארסנל לאורך שנות ה-70, כאשר בין הזכייה בדאבל לסוף העשור המועדון לא מצליח לזכות בתואר נוסף; הוא שיחק בכל עונה כ-30 משחקים. ארמסטרונג לא שיחק רבות תחת טרי ניל, יורשו של מי, ולפיכך החליט בקיץ 1977 לעבור ללסטר סיטי תמורת סכום של 15,000 לירות שטרלינג. הוא הופיע ב-14 משחקים בעונתו היחידה בלסטר, ולפני פרישתו ב-1979 שיחק מספר משחקנים בסטוקפורט קאונטי.
ארמסטרונג הופיע במדי ארסנל במשך 15 עונות מלאות, ולמשך תקופה מסוימת הוא החזיק בשיא ההופעות עבור שחקן - 621 משחקים רשמיים, מתוכן 500 בדיוק בליגה; שיאו נשבר על ידי דייוויד אולירי ועל ידי טוני אדמס. במשחקיו הוא הבקיע 68 שערים עבור ארסנל. ארמסטרונג מעולם לא זומן לנבחרת אנגליה הבוגרת, אף על פי שהופיע פעמים רבות במדי הנבחרות הצעירות; אחת הסיבות העיקריות לכך הייתה שאלף רמזי, מאמן הנבחרת, לא העלה בהרכב שחקני כנף.
ארמסטרונג החל לעסוק באימון לאחר פרישתו, ועבד עבור מספר מועדונים כגון פולהאם, אסטון וילה, מידלסברו, קווינס פארק ריינג'רס, אנדרבי טאון (מאמן), ופ.ק מולנר מהליגה השלישית בנורווגיה (מאמן). ארמסטרונג אימן את נבחרת כווית בין 1988 ל-1989. הוא חזר לאנגליה זמן קצר לפני הפלישה העיראקית לכווית שבעקבותיה פרצה מלחמת המפרץ, והצטרף לארסנל כמאמן קבוצת המילואים, תפקיד שבו החזיק עד מותו.
בזמן שעבד בארסנל ארמסטרונג דאג להגעתם של שחקנים צעירים כגון סטיב מורו, ריי פארלור ופול דיקוב. ב-31 באוקטובר 2000 הוא התמוטט כתוצאה מדימום מוחי פתאומי בזמן אימון; הוא מת בבוקר יום המחרת בבית החולים המל המפסטד.
One Hot Minute
One Hot Minute הוא אלבום האולפן השישי של להקת רד הוט צ'ילי פפרז, שיצא לאור בשנת 1995.
לאחר שג'ון פרושיאנטה, גיטריסט הלהקה בשני האלבומים הקודמים, עזב בעקבות בעיות סמים, הצטרף ללהקה דייב נבארו, יוצא להקת ג'יינס אדיקשן. נגינתו של נבארו שונה משל פרושיאנטה, וזה התבטא באלבום, שהיה שונה מהאלבומים הקודמים (Mother's Milk ו-Blood Sugar Sex Magik) בהם בלט הפאנק.
פרושיאנטה (אשר חזר ללהקה) אינו מוכן לנגן שירים מהאלבום בהופעות, ובדיסק הלהיטים Greatest Hits של הלהקה האלבום זכה לייצוג של שיר אחד (my friends).
בעקבות השינויים בסגנון, האלבום זכה לביקורות צוננות ממעריצי הלהקה ומכר עותקים מעטים יחסית לשניים הקודמים.
אודות השירים
השיר Pea מבוצע על ידי הבסיסט פלי (כולל קולות), והוא אחד משיריה הבוטים ביותר של הלהקה. Tearjerker ו-Trancending נכתבו על מותם של בני אדם, האחד על סולן להקת נירוונה קורט קוביין והשני על חברם הקרוב של הלהקה ריבר פיניקס. גם My Friends וגם Deep Kick נכתבו אודות ילדותם של אנתוני קידיס (הסולן) ופלי. בין הילדים ששרים את קולות הרקע ב-Aeroplane נמצאת גם בתו של פלי, קלרה.
סינגלים
הסינגלים שיצאו מהאלבום: השיר (מילולית ומוזיקלית) נחשב לאחד האפלים והכבדים ביותר של הלהקה. הוא נפתח באווירה שקטה ומוזרה, (המושפעת מרוק פסיכדלי) ואז פורץ למנגינה מהירה ואנרגטית, שנמשכת עד לסיומו השקט הרגוע. קולו של הסולן אנתוני קידיס נשמע מקוטע ומעוות במשך כל השיר. הקליפ של השיר, הוא היקר ביותר שהלהקה צלמה עד כה, ובו מככבת הנשיקה המפורסמת בין גיטריסט הלהקה, דייב נבארו, לאנתוני. בלדה אקוסטית המאופיינת בסגנון שונה מזה של שאר שירי האלבום. השיר מתייחס לרגשותיו של אנתוני כלפי חבריו הסובלים מבעיות סמים. המסר של השיר הוא חיובי, ומציין שתמיד ישנה תקווה להחלץ מכל מצב קשה. יחד עם Warped, השיר זכה להצלחה די גדולה כסינגל שני. הוא אף היה השיר היחיד מהאלבום אשר הופיע באוסף הלהיטים של הלהקה. אחד השירים העליזים באלבום, בו השתמר הפאנק שכל-כך בלט באלבומים הקודמים של הלהקה. באופן מילולי, זהו שיר אפל, המתייחס להשפעתו של הסם על גופו של האדם, והאשליות שזה יוצר. בסופו, ניתן לשמוע את בתו של פלי הבסיסט, קלרה, שרה יחד עם חבריה את הפזמון. סינגל אשר נכשל בשוק, עקב תגובות המעריצים שטענו כי:"זה לגמרי לא הסגנון שלהם". זהו שיר אנרגטי ורועש, המושפע מההבי מטאל שהביא ללהקה הגיטריסט דייב נבארו. יש הטוענים כי השיר מתייחס לשימוש בסמים, היות שבCoffee Shop בהולנד, מותר השימוש בסמים קלים. השיר לא זכה להצלחה במצעדים, למרות שסגנונו בהחלט מזכיר את הFאנק אשר אפיין את אלבומי האולפן הקודמים של הלהקה. השיר הוא מעין ביקורת על קנאתה הדתית של הכנסייה, המנסה לכפות על מאמיניה עקרונות שהם אינם רוצים בהם. בפזמון מוזכרות דרכי האינקויזיציה לחקור את קורבנותיה, וכי הלהקה בזה להן. שם השיר לקוח משם התפילה Shallow be thy name. למעשה, השיר מעולם לא נכלל באלבום. הופעתו הייתה חד פעמית בסרט "Beavis and Butt-Head Do America", בו הופיעו הצ'ילי פפרז כלהקה מצוירת. בעקבות הביקורות החיוביות הרבות שהשיר זכה לקבל, הוא שוחרר כסינגל. בנוסף, זוהי גרסת כיסוי ללהיט של הOhio Players משנות השבעים. אווירתו שונה בתכלית משאר שירי האלבום, וניתן אף לומר שזהו שיר הדאנס/דיסקו היחיד שהלהקה אי פעם יצרה. הוא נפתח בחריקת גיטרה צורמת וממשיך למלודיה קצבית וסוחפת. לפי השם עצמו, השיר הוא מטפורה לרגש האהבה, בו היא מתוארת כרכבת הרים.
שירים נוספים
הרוק הפסיכדלי בולט בשיר הזה במיוחד: הוא נפתח במנגינה שקטה, המתמזגת עם דיבור המספר על ילדותם וחייהם של חברי הלהקה המקוריים, אנתוני קידיס, פלי והלל סלובק המנוח. כעבור דקה וחצי, השיר פורץ לנגינה מהירה וכבדה, הנמשכת עד סופו. אורכו של השיר הוא כשבע דקות. Deep Kick נחשב לאחד השירים האהובים על המעריצים מתוך האלבום, והוא השלישי על פי סדר השירים. שיר פסיכדלי נוסף, השביעי במספרו. הוא מאופיין בלחן אקוסטי ושקט יחסית, ובדומה לDeep Kick, אנתוני אינו בדיוק שר, אלא מדבר. פירושו המילולי הוא הפילוסופיה של העולם, ומחשבותיו של האדם בינו לבין עצמו. שיר מטאל כבד, ומיוחד בשל קטע המעבר הרגוע המחלק אותו. עלילת השיר מגוללת את סיפור ילדותו של אנתוני הסולן, אשר נחשף למין ולשימוש בסמים בגיל מוקדם במיוחד. שמו של השיר מתאר את האווירה ששררה בבית בו הוא גר, אשר התמלא כל יום בסוחרי סמים ונערות צעירות. שיר שנאמר שנכתב לזכרו של קורט קוביין, סולן וגיטריסט להקת נירוונה, שהשפיעו רבות על הלהקה. שיר הנושא של האלבום, גם הוא מושפע מהרוק הכבד וצלילי המטאל, והוא ידוע בעיקר בשל אוכו הרב (כשש דקות וחצי), אמנם באופן מילולי הוא דובר על אהבה נעורים ומין, כפי שהיה באלבומיה הקודמים של הלהקה. גם פה ישנו קטע רגוע ושליו, המסכם את השיר. הסולו האחרון, אותו מנגן דייב, נמשך כדקה ובו בולטים אפקטי הגיטרה החשמלית בהם הוא נהג להשתמש. השיר הוא העשירי במספרו. כפי שנאמר מקודם, זוהי בלדה לזכרו של ריבר פיניקס, ידידם של חברי הלהקה. פלי הבסיסט היה אחראי על כתיבתה, תפקיד אשר היה שייך בדרך כלל לקידיס.
הגנת גרינפלד
הגנת גרינפלד Grünfeld Defence היא פתיחה במשחק השחמט המאופיינת בתנועות הבאות:
ההגנה נקראת על שם ארנסט גרינפלד, שחקן שח שהשתמש בה לראשונה בשנות העשרים של המאה העשרים. הגנה זו אומצה מאוחר יותר על ידי כמה מן הבולטים בשחקני השח בעולם, בהם: וסילי סמיסלוב, ויקטור קורצ'נוי ובובי פישר. גארי קספרוב השתמש בהגנה זו לעיתים קרובות, בין היתר בעת התמודדותו מול אנטולי קרפוב באליפויות העולם בשנים 1986, 1987 ובשנת 1990 וכן בהתמודדות מול ולדימיר קרמניק בשנת 2000. בשנים האחרונות עשו שימוש בהגנת גרינפלד שחקני שח בולטים אחרים, בהם: לוק ואן וילי, פטר סבידלר ולוק מקשיין.
פתיחה זו מתבססת על אחד מן העקרונות המרכזיים של האסכולה ההיפרמודרנית בשח, אשר בלטה בשנות העשרים של המאה העשרים ולפיה ריכוז רגלים במרכז הלוח עשוי להיות לנטל יותר מאשר ליתרון.
פרוגנוז (סדרת לוויינים)
פרוגנוז (ברוסית: Прогноз, "חיזוי") הייתה סדרת לווייני מחקר ששיגורם התחיל בברית המועצות ונמשך ברוסיה. הלוויינים חקרו פעילות השמש תוך דגש על התפרצות סולארית, קרינה קוסמית והשפעתה על מגנטוספירה ויונוספירה. השערה הייתה שבעקבות הנתונים יהיה ניתן לחזות זרימות רדיואקטיביות שעלולות לסכן את צוותי תחנת החלל.
שיגור הלוויינים החל בשנת 1972 ונמשך עד לשנת 1996. כל הלוויינים נבנו במשרד "לבוצ'קין". הלוויינים שוגרו למסלול אליפטי עם התרחקות מכדור הארץ עד 700 אלף ק"מ. בחלק מהשיגורים הותקן ציוד שנבנה במדינות נוספות. החל משיגור הרביעי החל שימוש בגרסה משודרגת של הלוויין.
כל הלוויינים נבנו כגליל בקוטר 150 ס"מ ובגובה 120 ס"מ. בחלק החיצוני הותקן פאנל סולארי בשטח 7 מ"ר. בתוך הגליל הותקנו מנועים ומכשירי מדידה. סוג מכשירי מדידה והיקפם השתנה בהתאם ליעד המחקר של שיגור ספציפי. משך פעילות הלוויין גדל בהדרגה והגיע לכ-5 שנים בלוויין "פרוגנוז 11" (אורך חיים מתוכנן היה 180 ימים).
שיגורי לוויינים
השיגורים בוצעו מקוסמודרום בייקונור למעט "פרוגנוז 11" ו-"פרוגנוז 12" ששוגרו מקוסמודרום פלסצק. השיגורים בוצעו בעזרת משגר מדגם מולניה.
כמה טוב שנפגשנו
כמה טוב שנפגשנו הוא אלבום סולו מספר 23 של הזמר החסידי אברהם פריד. האלבום יצא באוגוסט 2017 בחברת גל פז. חלק משירי האלבום הוקלטו במהלך אותה שנה במסגרת מספר הופעות שביצע פריד: הופעת האלבום היה באירוע הקיץ של עיתון בשבע בבריכת הסולטן. האלבום כולל מבחר שירים ישראלים של מוזיקאים אחרים. האלבום הולחן על ידי מנהלו המוזיקלי יובל סטופל. האלבום הגיע למעמד אלבום זהב על מכירות של למעלה מ-20,000 עותקים.
סקוט פטרסון
סקוט פטרסון (באנגלית: Scott Patterson; נולד ב-11 בספטמבר 1958) הוא שחקן אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בתפקידו כלוק דיינס ב"בנות גילמור" וכפיטר סטרהם בסדרת סרטי "המסור".
ביוגרפיה
פטרסון נולד ב-1958 בפילדלפיה, פנסילבניה, ארצות הברית. וגדל בהדונפילד, ניו ג'רזי. הוא למד בתיכון הדונפילד ממוריאל, וסיים את לימודיו ב-1977. לאחר מכן למד באוניברסיטת ראטגרס, שם למד לתואר בספרות השוואתית, מאוחר יותר עזב על מנת לשחק בייסבול. הוא למד משחק בניו יורק אצל המורים הנודעים רוברט לואיס וסונדרה לי. הוא נחשף לתורתם של פול ניומן, ארתור פן ופרנק קורסארו באולפן השחקנים, הוא הופיע בהפקות תיאטרון רבות, כולל רספוטין ומיס ג'ולי.
קריירת בייסבול
פטרסון בילה שבע שנים, מ-1980 עד 1986, כמגיש מקצועני בבייסבול של ליגת המשנה, והגיע לדרגת טריפל-A, הגבוהה ביותר לפני הליגה העליונה (MLB). פטרסון נבחר בתחילה על ידי אטלנטה ברייבס בסיבוב הראשון (במקום ה-12 הכללי) בדראפט המשני של ליגת הבייסבול של 1980. בשנת 1981 פטרסון ניצח 13 משחקים רצופים כמגיש פתיחה, הוא נבחר פעמיים כמגיש החודש של ה-Braves Minor League.
פטרסון הועבר מהברייבס לניו יורק יאנקיז בתמורה לבוב ווטסון ב-23 באפריל 1982, והוצב בסגל ליגת המייג'ור של היאנקיז ב-1983. ב-1985 הוא נבחר על ידי הטקסס ריינג'רס אך חזר לאחר מכן ליאנקיז. פטרסון חתם על חוזה ליגת המשנה עם קבוצת לוס אנג'לס דודג'רס, האלבוקרקי דיוקס, בסוף 1986 אך מעולם לא שיחק ברמת הליגה העליונה.
קריירת משחק
פטרסון החל את קריירת המשחק שלו ב-1993. הוא שיחק בתפקיד הראשי בסרט העלילתי "המהלך הטוב ביותר שלה", בבימויו של נורם האנטר ובהשתתפות ליסה דאר. הוא גם הופיע בסרט "Little Big League", עם ג'ייסון רוברדס, וב-"Three Wishes", עם פטריק סווייזי ומרי אליזבת מסטרנטוניו. הוא גם הופיע בסרטים העצמאיים "Highway 395" ו-"Rhapsody in Bloom" עם פנלופה אן מילר ורון סילבר, "Boys of Abu Ghraib" עם שון אסטין ו-"Other People's Children" עם דיאן מרשל-גרין.
התפקיד הבולט ביותר שלו, אותו גילם במשך שבע שנים, בין 2000 ל-2007, היה בתוכנית הטלוויזיה "בנות גילמור". הוא גילם את לוק דיינס, בעל בית הקפה בעיירה סטארס-הולו, ומושא אהבתה של גיבורת הסדרה, לורליי גילמור (לורן גרהאם).
פטרסון הופיע בסדרות נוספות בתפקידי אורח: ב"סיינפלד", דמותו של פטרסון נחשבה ל"ספוגית" על ידי איליין (ג'וליה לואי-דרייפוס). בפרק "דאס בוב" בסדרה "ויל וגרייס", לדמות שלו הייתה השפעה עמוקה על גרייס (דברה מסינג). פטרסון שיחקה גם את מושא האהבה של ג'ניפר גריי ב-"It's Like, You Know" ודמותו של שרון לורנס ב-"Fired Up". הוא הופיע גם ב-"Arli$$" וב-"Get Real".
פטרסון כיכב ב-"Aliens in America" ונותן את קולו לדמותו של המלך פאראדיי בסדרת האנימציה "Justice League Unlimited".
גודש ורידי האגן
תסמונת גודש ורידי האגן (באנגלית: Pelvic congestion syndrome) היא מחלה כרונית רפואית הנמצאת בקרב נשים, והיא נגרמת על ידי דליות בבטן התחתונה (ורידי שחלה מורחבים). המצב גורם לכאב כרוני, לעיתים קרובות מופגן ככאב קבוע עמוס ומתמיד, אשר יכול להחמיר בעת עמידה. מדובר במצב רפואי קשה לאבחון בגלל חוסר המודעות לגבי תסמונת זו אצל הרופאים או בגלל שהסימפטומים לא מופיעים בצורה ברורה.
סקוט פטרסון
קריירת משחק
ב-2007 ו-2008 כיכב בסדרת סרטי "המסור", כשהופיע בסרטים "המסור 4" ו"המסור 5" וכן בקטעי פלאשבק ב"המסור 6".
גודש ורידי האגן
מצב זה עלול להתרחש כתוצאה של הריון או מסיבות לא ברורות. הנוכחות של אסטרוגן בגוף גורמת להתרחבות כלי הדם, דבר אשר עלול לגרום להצטברות של דם בוורידים באזור האגן. אסטרוגן עלול להחליש את קירות הווריד, דבר המוביל לשינויים הגורמים לדליות. לעד 15% מהנשים יש תסמונת זו, אך לא לכולן מופיעים סימפטומים.
סימנים וסימפטומים
נשים עם מצב זה חשות תחושת כאב מתמידה באגן, שעלולה להיות כבדה וכואבת, אך במקרים מסוימים אפילו יותר חריפה. הכאב נהיה יותר גרוע לקראת סוף היום ואחרי תקופות ארוכות של עמידה, אך הן אמורות להרגיש הקלה לאחר שכיבה או שינה. הכאב עלול להחמיר במהלך או לאחר קיום יחסי מין, אחרי פעילות גופנית מסוימת כמו רכיבה על אופניים או על סוסים, ויכול להיות יותר גרוע לפני תחילת המחזור.
סקוט פטרסון
קריירת משחק
ב-2008 הופיע במספר פרקים של העונה השנייה של "90210" בתור אביו לשעבר של ליאם קורט, ששוחרר לאחרונה מהכלא ורוצה לחדש את הקשר עם בנו.
גודש ורידי האגן
סימנים וסימפטומים
לנשים עם גודש ורידי האגן יש רחם גדול יותר ורירית רחם עבה יותר מהרגיל. 56% מהנשים מפגינות שינויים ציסטיים לשחלות,ונשים רבות מדווחות על סימפטומים אחרים, כגון כאבי מחזור, כאבי גב, הפרשות מהנרתיק, נפיחות בטן, שינויים במצבי רוח או דיכאון, ועייפות.
סקוט פטרסון
קריירת משחק
פטרסון כיכב כמייקל ביוקנן בסדרת הדרמה של NBC "האירוע" ששודרה לראשונה ב-20 בספטמבר 2010. דמותו נהרגה בפרק 18.
גודש ורידי האגן
אבחון
האבחון יכול להתבצע באמצעות אולטרסאונד או בדיקות לפרוסקופיה. המצב גם יכול להיות מאובחן על ידי וינוגרם, סקירת CT, או MRI. אולטרסאונד הוא כלי האבחון הנפוץ ביותר. מחקר שנערך לאחרונה על ידי יחידת מחקר לוורידי האגן, הציע שסריקת טרנסוגינל אולטרסאונד דופלקס (באנגלית: Transvaginal Duplex Ultrasound) היא "תקן זהב" בבדיקת ריפלוקס ורידי אגן - שהוא הגורם העיקרי לגודש ורידי האגן. באותה קבוצת מחקר הראו כי גודל הוורידים - כפי שמוצג על ידי ונוגרפיה והוא משמש גם כקריטריון לאבחון ב-CT ו-MRI - אינו רלוונטי, ורק סריקת טרנסוגינל אולטרסאונד דופלקס מראה את הריפלוקס הורידי שגורם לבעיה.
סקוט פטרסון
קריירת משחק
בשנת 2016 גילם שוב את לוק דיינס עבור החידוש "בנות גילמור: שנה בחייהן", אשר שודרה בנטפליקס ב-25 בנובמבר 2016 והורכבה מארבעה פרקים בני 90 דקות עם רוב צוות השחקנים המקורי.
גודש ורידי האגן
טיפול
אפשרויות טיפול מוקדמות כוללות תרופות נגד כאבים באמצעות תרופות נוגדי דלקת שאינם סטרואידים, דיכוי תפקוד השחלות, וופיזיותרפיה.
יש גם אפשרות לניתוח על ידי עצירת זרם הדם לאותם דליות באמצעות טכניקות ניתוח זעיר-פולשנית בתהליך הנקרא אמבוליזציה, התהליך דורש שהיה של לילה בביה"ח והוא נעשה תחת הרדמה מקומית. עד 80% מהמטופלות הסובלות ממחלה זו מצליחות להשיג הקלה באמצעות שיטה זו, דבר הנמדד לפי מידת הפחתת הכאב המורגש.
פיראס מוגרבי
פיראס מוגרבי (בערבית: فراس مغربي; תעתיק מדויק: פראס מע'רבי; נולד ב-24 ביולי 1991) הוא כדורגלן עבר ערבי-ישראלי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי.
קריירת מועדונים
מוגרבי גדל בשפרעם. בגיל 15 וחצי עבר למחלקת הנוער של מכבי נתניה. ב-12 בנובמבר 2008, כשהיה בן 17 בלבד, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף בניצחון 2–0 על בית"ר ירושלים בגביע הטוטו, בו כבש את שערו הראשון בקריירה. ב-30 במאי 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף בניצחון 2–1 על הפועל תל אביב במחזור האחרון של עונת 2008/2009.
בעונת 2009/2010 צורף מוגרבי לסגל הקבוצה הבוגרת של מכבי נתניה, ורשם מעל 30 הופעות בכל המסגרות. בעונת 2010/2011 הרבה מוגרבי לכבוש ולבשל שערים והיה גורם חשוב בהגעה של נתניה לחצי גמר גביע המדינה ולפלייאוף העליון בליגה. גם בעונת 2011/2012 היה מוגרבי ממצטייני הקבוצה שסיימה במקום הרביעי.
לאחר חצי עונה בלאנס בה ערך הופעת ליגה אחת בלבד, הושאל מוגרבי בינואר 2013 בחזרה למכבי נתניה. מוגרבי לא הצליח לסייע לקבוצה להינצל מירידה לליגה הלאומית, ובתום תקופת השאלתו שוחרר מלאנס. ב-16 באוגוסט 2013 חתם מוגרבי לשנתיים בקבוצת בני סכנין. בעונתו הראשונה בקבוצה כבש שני שערים בליגת העל והוסיף שני בישולים. בעונת 2014/2015 רשם תשעה שערים ותשעה בישולים, ובעונת 2015/2016 כבש תשעה שערי ליגה והוסיף חמישה בישולים.
ביוני 2016 חתם מוגרבי במכבי חיפה. ב-30 ביולי 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשפתח בהרכב במשחק מול עירוני קריית שמונה בגביע הטוטו. בסך הכל ערך מוגרבי 18 הופעות בכל המסגרות במדי מכבי חיפה, וכבש ארבעה שערים בגביע הטוטו. ב-29 בדצמבר 2016 שוחרר מהמועדון.
ב-3 בינואר 2017 חזר לבני סכנין וחתם על חוזה לשלוש וחצי שנים במועדון. עד תום העונה כבש שני שערי ליגה במדי בני סכנין, ובעונת 2017/2018 כבש תשעה שערים. בתחילת עונת 2018/2019 כבש שלושה שערי ליגה, אך בנובמבר 2018 נפצע ולא חזר לשחק בעונה זו, אשר בסופה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית.
ב-23 בינואר 2020 חתם בהפועל חדרה חוזה לשנתיים. ב-27 ביולי 2020 מוגרבי התיר את חוזהו ועזב את הפועל חדרה עקב פציעה ממושכת שממנה סבל. ב-5 באוגוסט 2020 חתם מוגרבי בקבוצת איחוד בני שפרעם מליגה ב'.
ב-11 בפברואר 2021 חזר מוגרבי לבני סכנין.
ב-5 ביולי 2021 פרש מכדורגל והתמנה למאמן איחוד בני שפרעם.ב-14 באפריל 2023 רשם עם הקבוצה 2 עליות ליגה ברציפות והעפיל עם הקבוצה לליגה הלאומית.
קריירה בינלאומית
מוגרבי שיחק גם בנבחרות הנערים והנוער של ישראל, ובמדי נבחרת ישראל הצעירה רשם 6 הופעות. הופעת הבכורה שלו בנבחרת הצעירה הייתה ב-17 בנובמבר 2010, בניצחון 2–1 במשחק ידידות נגד נבחרת בלארוס הצעירה.
באוגוסט 2016 זומן לראשונה לסגל הבוגרים של נבחרת ישראל, לקראת משחקי מוקדמות מונדיאל 2018, אך לבסוף לא-ערך הופעה רשמית במדי הנבחרת הבוגרת.
אריה לייב שפירא (וילנה)
הרב אריה לייב שפירא (מווילנה) (תס"ב, 1702 – ט"ו באייר תקכ"א, 19 במאי 1761) היה ספרא דדיינא בעיר וילנה שבליטא, אב"ד קהילת וילנה ומחבר "נחלת אריאל" ו"מעון אריות" על מסכת סופרים. דור עשרים לרש"י ואבי סבו של אריה לייב שפירא, ר' "ליבלי קובנר".
קורות חיים
רבי אריה לייב שפירא נולד בשנת תס"ב (1702) בעיר דרהוביץ שבליטא, דור עשרים לרש"י, מצד יוכבד בתו הבכורה של רש"י ודרך בנה הריב"ם. הוא גם היה נצר לאחת המשפחות העתיקות ביהדות אשכנז,, שמוצאה מתחיל מהרב שמואל שפירא מהעיר שפייר שבאשכנז (גרמניה) וחתנו של הרב מתתיהו טריוויש (ע"ש עיר הולדתו של רש"י - טרויש, כיום טרואה). אביו הרב יצחק שפירא, מחבר הספר "אלף המגן" וספרים נוספים, נולד במינסק וכיהן כרב העיר דרהוביץ ואב"ד של קהילתה. שם אמו היה נחמה. סבו היה הרב אליעזר שפירא ממינסק – "הרא"ש, שחיבר את הספר "פי' הרא"ש על העברונות" (כנראה לא נדפס מעולם).
האב, הרב יצחק שפירא נפטר בכ"ה אדר ה'תע"א (1711), בק"ק לבוב, כששפירא היה כבן תשע בלבד, וקרוב משפחה לקח את הילד תחת חסותו והביאו לווילנה. כשהגיע הרב אריה לייב שפירא לגיל 13 הוא שודך לבתו של הקצין רבי מרדכי בן הקצין רבי עזריאל מחשובי העדה בווילנה, שדאג לפרנסתו בכבוד ואיפשר לו לימודים בלי דאגות כלכליות.
כתבים ידועים נוספים שלו שנותרו עד היום הם: "קבוצת כסף", ספר דקדוק עברי שהוא הוציא לאור ב-1741 ואחת מתשובותיו מ-1754 במסגרת השו"ת, בספר "תשובת שמואל" של רבי שמואל מאינדורה, שיצא לאור ב-1859.
ג'ימי אשקרופט
ג'יימס "ג'ימי" אשקרופט (באנגלית: James "Jimmy" Ashcroft; 12 בספטמבר 1878 – 9 באפריל 1943) היה שוער כדורגל אנגלי.
קריירה
אשקרופט נולד בליברפול, והחל את קריירת המשחק שלו במועדונים מקומיים. במשך תקופה קצרה הוא שיחק כשחקן חובב באברטון, לפני שעבר לגרייבסנד יונייטד מהפוטבול ליג הדרומית ב-1899. אשקרופט הפגין יכולת גבוהה במדי גרייבסנד, וכתוצאה מכך משך את תשומת הלב של וולוויץ' ארסנל מהפוטבול ליג, וביוני 1900 הוחתם שם על חוזה מקצועני.
אשקרופט ערך את הופעת הבכורה נגד ברטון סוויפטס ב-15 בספטמבר 1900; המשחק הסתיים בהפסד של ארסנל בתוצאה 0 - 1, אך אשקרופט נותר שחקן הרכב קבוע באותה עונה ובעונה שלאחר מכן. בעונת 1901/1902 אשקרופט שמר על שער נקי ב-17 משחקי ליגה מתוך 34, כולל שיא מועדון של שישה משחקים ברציפות; המועדון סיים במקום הרביעי בליגה השנייה, ובמקום השלישי בעונה שלאחר מכן.
אשקרופט לא ספג שער ב-20 משחקים בעונת 1903/1904 שבה העפיל המועדון לליגה הבכירה, ובעונת 1904/1905 השלים רצף שיא של 154 משחקים רצופים במדי ארסנל. בעונת 1905/1906 ועונת 1906/1907 העפיל המועדון לחצי גמר גביע ה-FA עם אשקרופט בשער, והוא הופיע בשלושת משחקיה של נבחרת אנגליה באליפות הבית הבריטית של 1906. אנגליה ניצחה פעמיים והפסידה פעם אחת, וחלקה את התואר עם נבחרת סקוטלנד. אשקרופט הוא השחקן הראשון של ארסנל שהופיע במדי הנבחרת האנגלית.
בסך הכל הופיע אשקרופט במדי ארסנל ב-303 משחקים במשך שמונה עונות. הוא הועבר לבלקברן רוברס ב-1908 על מנת להקל על הבעיות הכספיות שפקדו את ארסנל באותה תקופה. במדי רוברס הוא שיחק בכ-120 משחקים, הגיע לחצי גמר גביע ה-FA בעונת 1910/1911, וזכה באליפות בעונה שלאחר מכן. ב-1913 הוא שוחרר מבלקבורן ללא תמורה כספית. אשקרופט לא הצליח למצוא קבוצה חדשה, ונאלץ לפרסם מודעה בעיתון The Athletic News.
בסופו של דבר אשקרופט חתם בטרנמיר רוברס, שבמדיה שיחק עונה אחת לפני שכל משחקי הכדורגל המקצועיים הושהו בגלל מלחמת העולם הראשונה; ככל הנראה אשקרופט פרש מכדורגל בתקופה זו. הוא מת ב-1943 בגיל 64.
צ'ובשים
במובן הראשון והנפוץ של המילה, הצ'ובשים נחשבים לצאצאים של אוכלוסיית בולגריה של הוולגה.
מספר הצ'ובשים בעולם הוא כ-1.8 מיליון. מתוכם 1,637,000 חיים בפדרציה הרוסית: מחצית מהם בצ'ובשיה עצמה והמחצית השנייה באזורים אחרים של הפדרציה הרוסית, במיוחד באזורים הקרובים לצ'ובשיה: טטרסטן, בשקיריה, והאזורים אוליאנובסק וסמרה.
צ'ובשים הם הקבוצה האתנית השלישית בגודלה בעיר קאזאן בירת טטרסטן (6.2%).
יש מיעוט צ'ובשי גם במדינות אחרות שנכללו בעבר בברית המועצות, בעיקר באוקראינה ובקזחסטן. דתם של מרבית הצ'ובשים היא הדת הנוצרית אורתודוקסית.
חלוקה גאוגרפית
מתוך 1.6 מיליון צ'ובשים שחיו בשנת 2010 בפדרציה הרוסית, יותר ממחצית (67.7%) חיים ברפובליקה הצ'ובשית. שאר הצ'ובשים חיים כמיעוטים ברפובליקות טטרסטן (3.1% מהתושבים) ובשקיריה, וכן באזורים רוסיים שעל הוולגה האמצעית ולמרגלות הרי אורל. מיעוטים צ'ובשים נוספים חיים במוסקבה (כ-14,300) ובאזורים הרוסיים טיומן, קמרובו ואורנבורג. מחוץ לרוסיה חיים מיעוטים צ'ובשים באוקראינה - בעיקר במזרחה באזורי דונצק ולוהנסק, ובקזחסטן, בעיקר באזור קרגנדה.
מקור השם (האתנונים)
אין תאוריה אטימולוגית מקובלת על הכל בנוגע למקור המילה "צ'ובש". שלוש השערות עיקריות מנסות להסביר אותו:
סווארים
לפי אחת ההשערות השם "צ'ובש" הוא המילה השאז-טורקית המקבילה למילה הליר-טורקית "סוואר". סווארים נחשבים על ידי חלק מהחוקרים לאבות הצ'ובשים המודרניים (הבדל בין המלים צ'ובאש וסוואר דומה להבדל בין המילה הליר-טורקית "חורן" למילה השאז-טורקית "קאזאן" = דוּד)
ג'וואש
לפי תאוריה אחרת, המילה צ'ובש באה מהמילה הטורקית "ג'וואש" שמשמעותה "ידידותי", "נוח לבריות", המנוגדת למילה "צ'רמיש" - "רודף מלחמה" או"שוחר מדון" שבה כונו, למשל, בני מארי.
טבגאץ'
לפי השערה נוספת, שם הצ'ובשים בא מהמילה "טבגאץ'", שם של שבט הידוע גם כ"שיאנביי" וכמייסדי שושולת וויי הצפונית בסין. שבט זה, הנקרא בסינית מנדרינית "טואובה" מכונה "טבגאץ'" בפי עמים מאסיה המרכזית. לפי ג'רארד קלוסון שם השבט טבגאץ' עבר מספר גלגולים צליליים עד שהפך לאתנונים "צ'ובש".
המוצא
מוצאם של הצ'ובשים שנוי במחלוקת. אסכולה אחת טוענת כי הם צאצאים של שבטים טורקיים הנקראים סווארים או סביר שהגיעו מדרום לבולגריה של הוולגה והתערבבו עם אוכלוסיות מקומיות דוברות שפות פינו-אוגריות או אוגרו-אלטאיות.(גראף, מיטשל ואחרים 2010). מחקרים גנטיים ציינו כי הסממנים האמהיים קרובים יותר לדוברי השפות אוגרו-אלטאי מאשר לאלו של דוברי שפות טורקיות. אסכולה אחרת טוענת שהם צאצאי הבולגרים של הוולגה. תאוריה זו, נתמכת על ידי ג'ון קרוגר ואחרים. גם תומכי תאוריה זו מאשרים כי במהלך מאות השנים הבולגרים הקדומים התערבבו עם שכניהם דוברי השפות אוגרו-אלטאי ואחר כך, אחרי התנצרותם גם עם מתיישבים רוסים. לפי מראם יש להם תווים האופייניים לאוכלוסיות הטורקיות והאוגרו-אלטאי. בעבר רבים חשבו שהם שייכים לקבוצה אוגרו-אלטאי, זאת מפני ששפתם התרחקה מהשפות הטורקיות האחרות.
מחלה תורשתית שיותר נפוצה בקרב הצ'ובשים היא האוסטיאופטרוזיס ("מחלת עצמות השיש" או "מחלת אלברס-שנברג") עם הימצאות של 1/3,500-4,000 ילודים.
היסטוריה
ייתכן כי הבולגרים הקדומים פנו מערבה ממרכז סיביר, שבה חיו לפחות משלהי האלף השלישי לפנה"ס באגן הנהר אירטיש (בין הרי טיאן שאן להרי אלטאי).בתחילת המאה ה-1 אחה"ס הם החלו לנוע דרך ז'ציו וערבות קזחסטן של ימינו, והגיעו במאות 2–3 אחה"ס עד לצפון קווקז. הם הקימו מספר מדינות - בולגריה הישנה על חוף הים השחור והנסיכות הסווארית בשטחי דגסטן שבימינו.
במחצית השנייה של המאה ה-7 בולגריה הישנה התפרקה תחת מכות הפולשים הכוזרים. חלק מתושביה נמלטו צפונה אל אזור וולגה-קמה, בה הקימו את בולגריה של הוולגה. זאת הייתה ממלכה עשירה מאוד ובירתה הייתה אחת הערים הגדולות בעולם. הצ'ובשים נחשבים לפי חוקרים רבים לצאצאים של הבולגרים של הוולגה. זמן קצר אחר כך הנסיכות הסווארית הפכה לבת חסות של כוזריה. כעבור כחמישים שנה בשנים 737-732 השתתפו הסווארים במלחמות שבין הכוזרים לערבים.
מסורות הצ'ובשים רואות בעצמם צאצאי הבולגרים וגם של אותם הסווארים שחיו בבולגריה של הוולגה. (ראו ו.ד. דימיטרייב) במאה ה-8 עברו האוכלוסיות בשטחי בולגריה הישנה תהליך של התאסלמות.
לפי השערה שנייה, הצ'ובשים הם צאצאי אותם שבטי הסווארים (או סבירים) שנדדו מן הקווקז צפונה ושתוארו על ידי הכרוניקן הערבי אחמד אבן פדלאן בשם " סואזים". הם סירבו להוראתו של אלמיש משנת 922 להתאסלם יחד עם שאר עמם ואולצו להימלט בהנהגתו של ויראג. כך נוסדה לפי השערה זו האתניה הצ'ובשית הידועה לנו כיום (ו.ד. דימיטרייב).
הבלשנים מכירים בקרבה הלשונית בין הבולגרים הקדומים לצ'ובשים. בו בזמן מחקרים תרבותיים-היסטוריים של וסילי ו. ניקולאיב, דימיטרי פ. מדורוב, יורי י. יובנלאייב ואלכסיי א. טרופימוב, מצאו שבתרבות הצ'ובשית, להבדיל מהעמים השכנים, קיימים יסודות תרבותיים הקשורים לתרבות של עובדי אדמה מאסיה הקדמית.
במאה ה-13 הצ'ובשים נכבשו על ידי המונגולים ובשנים 1502-1237 חיו תחת עול אורדת הזהב. בהמשך נמצאו תחת שלטון החאנות קאזאן שהוקמה על ידי הח'אן אולוג מוחמד. באמצע המאה ה-15 אבות הצ'ובשים התקבלו בחאנות קאזאן תוך שמירה על מסגרת נפרדת ואוטונומיה. החל מ-1552, כשנכבשה החאנות קאזאן על ידי איוואן האיום, קיבלו הצ'ובשים מרצון את חסות הצארים הרוסים.
בימי ההתיישבות הרוסית בשטח צ'ובשיה של ימינו נוסדו בה ערי המבצר אלאטיר, ציבילסק ויאדרין. במאות ה-16–17 מרדו הצ'ובשים נגד האלימות שהפעילו נגדם פקידי השלטון הצארי ונגד כובשי האדמות הרוסים. מרידות אלה פרצו זו אחר זו בשנים 1573-1571, ב-1610-1609 וב-1634. הצ'ובשים מרדו גם בימי מלחמות האיכרים הגדולות שבהנהגתם של סטפן רזין ב-1671-1670 ושל ימליאן פוגצ'וב ב-1774. על מנת למנוע התחמשות האוכלוסייה בתחילת המאה ה-17 הממשל הקיסרי הרוסי אסר על העמים הלא רוסים שעל הוולגה לעסוק במלאכת הנפחות. האיסור הוסר רק במאה ה-19. במאות ה-17 ו-18 רוב הצ'ובשים עברו לדת הנוצרית האורתודוקסית, מתוך מחשבה שכנוצרים ייהנו מיחס טוב יותר מצד השלטונות הרוסים.
בתחילת השלטון הקומוניסטי הסובייטי שאימץ אז עקרונות של הכרה בהגדרה העצמית של העמים באימפריה הרוסית לשעבר, הוקם בשנת 1920 אזור אוטונומי צ'ובשי במסגרת רוסיה הסובייטית. בשנת 1924 הוא הפך לרפובליקה אוטונומית חלק מהפדרציה הרוסית הסובייטית, כששמה הוא הרפובליקה הסוציאליסטית הסובייטית האוטונומית הצ'ובשית. באותן השנים התחזק הרגש הלאומי הצ'ובשי והשלטונות הסובייטים ניסו לעצור גל פטריוטי זה על ידי שרטוט מחדש של גבולות הרפובליקה  כך שהרבה צ'ובשים יהפכו לתושבים של הרפובליקות הסובייטיות השכנות  או של מחוזות רוסיה. לאורך שנות השלטון הסובייטי המשיכו הצ'ובשים להיות נתונים למסעות ולתעמולה שקידמו את רוסיפיקציה -ההתבוללות בתוך העם והתרבות הרוסיים. השפה הצ'ובשית הורחקה מהשימוש הציבורי ובחינוך. החל משנת שנת 1989 ואחרי התפרקות ברית המועצות והקמת הפדרציה הרוסית העצמאית המדינה האוטונומית הצ'ובשית שינתה את שמה ל"רפובליקה הצ'ובשית". בנסיבות הפוליטיות החדשות התחזקה תנועת התחייה של התרבות המקומית. השפה הצ'ובשית חזרה לתפוס את מקומה בחינוך ובחיים הפוליטיים והציבוריים. כיום מלמדים את השפה והתרבות הצ'ובשית  בבית ספר בתוך הרפובליקה הצ'ובשית וגם באזורים מחוצה לה בעלות מיעוט צ'ובשי משמעותי. גם הצ'ובשים החיים במדינות השכנות עם רוסיה נהנים ממדיה נגישה לקהילותיהם.
צ'ובשים ואסלאם
מספר חוקרים טוענים כי חלק מהצ'ובשים המירו את דתם לאסלאם בימי הביניים והתמזגו עם הטאטארים.
צ'ובשים ידועים
בין הצ'ובשים הנודעים נמנים טייס החלל אנדרייאן ניקולאייב והמשורר גנאדי אייגי, שכתב ברוסית ובצ'ובשית ויצירתו מושפעת מהתרבות העממית הצ'ובאשית. גם למפקד הבולשביקי הרוסי הנודע ממלחמת האזרחים ברוסיה וסילי איבנוביץ' צ'פאייב, יליד צ'ובשיה, היו שורשים צ'ובשים.
סבסטיאן הקדוש
סבסטיאן הקדוש (באיטלקית San Sebastiano, 256 בגאליה נארבוננסיס - 288 לערך ברומא) הוא קדוש ומרטיר נוצרי.
תולדות חייו
משהתגלה לבסוף, בשנת 286, נדון בגין בגידה ונקשר לעץ. מטח חיצים נורה לעברו והוא הותר במקום לדמם למוות. באורח נס הוא לא מת, ואירנה הקדושה, נוצרייה מרומא, באה לחפשו במקום על מנת להביא את גופתו לקבורה. היא הביאה אותו לביתה וסעדה אותו. בעת שהותו אצלה, ריפא ילדה עיוורת מעיוורון. הוא נתפס שוב והוצא להורג במכות אלה. לפי חיבור משנת 354 הוא נקבר בקטקומבות בוויה אפיה, ולפי המסורת שמורים שרידיו בכנסיית סבסטיאן הקדוש מחוץ לחומות (San Sebastiano fuori le mura) ברומא.
פולחן
פולחנו של הקדוש החל במאה ה-4 והגיע לשיאו במאות ה-14 וה-15. יום חגו חל ב-20 בינואר במערב וב-18 בדצמבר במזרח.
בדומה לגאורגיוס הקדוש, היה גם סבסטיאן הקדוש חייל, וככזה נחשב אף הוא לפטרונם של החיילים. בשל ירי החצים בו הוא נחשב גם לפטרונם של הקשתים. מעשה הירי מתקשר גם אל העובדה שמיוחסת לקדוש היכולת לשעות לתחינתם של חולי הדבר, דבר המזכיר שילוב דומה שהתקיים אצל האל היווני אפולו. לפי המסורת מגפת דבר שפקדה את לומברדיה פסקה עם הקמת מזבח שהוקדש לו, ומאוחר יותר, בשנת 680, נגאלה גם העיר רומא ממגפה קשה בשל התערבותו. היו שכללו את סבסטיאן הקדוש בין ארבעה-עשר הקדושים המסייעים, אך לרוב שמו נפקד מרשימה זו. עוד נחשב הקדוש לפטרונם של ספורטאים ואתלטים, ושל הערים אורמי במלטה, סן סבסטיאן בספרד, ריו דה ז'ניירו בברזיל והערים קזרטה ופטיליה פוליקאסטרו (Petilia Policastro) באיטליה.
באמנות
באמנות מתואר סבסטיאן הקדוש כגבר צעיר ואתלטי, כיאה למעמדו כחייל וכפטרונם של הספורטאים והאתלטים. הסצנה הפופולרית ביותר מתולדות חייו היא ירי החצים לעברו, ובמידה פחותה מזו, שחרורו כשהוא מדמם מהעץ אליו נקשר, עם תום האירוע. בשנת 1911 הוציאו המחזאי האיטלקי גבריאלה ד'אנונציו והמלחין הצרפתי קלוד דביסי את היצירה הקולית מות הקדושים של סן סבסטיאן. את תפקיד סבסטיאן הקדוש נתנו שני היוצרים לאידה רובינשטיין, והארכיבישוף של פריז הביע את זעזועו לנוכח הליהוק של קדוש נוצרי לאשה יהודייה. זמן קצר לאחר מכן הוכנסו יצירותיו של ד'אננוציו לרשימת הספרים האסורים של הכנסייה הקתולית (ה"אינדקס"). בשנת 1975 יצא סרטו של דרק ג'רמן, "סבסטיאן", המציג בלטינית את סיפור חייו של סבסטיאן הקדוש. בשירה העברית מוכר סבסטיאן הקדוש בזכות יונה וולך שכתבה בספרה 'שירה' שיר בשם זה, שבו נכתב, בין השאר: רָצִיתִי לְהָקִים עַל שְׁמוֹ/ מַשֶּׁהוּ שֶׁיַּגְשִׁים סֶבָּאסְטְיַאן/ מַשֶּׁהוּ כְּמוֹ/ בֵּית יֹורֵי בַּקֶּשֶׁת/ שֶׁמֵּחֲרַכָּיו רוֹאִים עִיר וְרֻדָּה
שרה אהרוני
שרה אהרוני (נולדה ב-11 באוגוסט 1953 בישראל) היא סופרת ישראלית.
ביוגרפיה
שרה אהרוני נולדה במעברת רמתיים בכפר סבא. גדלה והתחנכה בשכונת נווה נאמן בהוד השרון. לאחר נישואיה למאיר אהרוני התגוררה בבאר שבע ומשנת 1986 מתגוררת בכפר סבא. במשך 20 שנה שימשה מורה ומחנכת, מתוכן מנהלת בית ספר יסודי בבאר שבע ורכזת שכבה בחטיבת ביניים אלון בכפר סבא. ארבע שנים הייתה שליחת חינוך מטעם הסוכנות היהודית בקהילה היהודית בלימה, פרו.
אהרוני שימשה חברה בוועד המנהל באגודת הסופרים העברים בישראל ושופטת פרסי משרד התרבות לספרי ביכורים וייצגה את ישראל ביריד הספרים הבינלאומי במקסיקו. כמו כן שימשה יו"ר חוג היוצרים כפר סבא והשרון. מתנדבת בקהילה בכפר סבא. יחד עם בעלה, מאיר אהרוני, כתבה והוציאה לאור סדרת ספרי מידע על ישראל, חמישה מהם באנגלית. כתבה שישה ספרי ילדים וחמישה רומנים שהיו כולם לרבי מכר.
ספרים שכתבה
ספרי ילדים (הוצאת מקסם):
פרוזה
אן בטימר
רקע כללי
באטימר נולדה 31 באוקטובר 1938, גדלה באירלנד עם אמונה קתולית חזקה. למדה באוניברסיטת קורק (BA, גאוגרפיה, לטינית ומתמטיקה 1957) ובאוניברסיטה הלאומית של אירלנד (תואר שני בגאוגרפיה, 1959). לאחר מכן היא הצטרפה למסדר נזירים דומיניקניים ועברה לסיאטל. היא נשארה במסדר 17 שנה.
היא התווכחה איתו שעות
היא התווכחה איתו שעות הוא שיר בלדה על חיי זוגיות שכתב והלחין שלומי ברכה. השיר יצא לרדיו באפריל 1986 כסינגל של להקת משינה.
אן בטימר
רקע כללי
הדוקטורט שלה בגאוגרפיה היה מאוניברסיטת וושינגטון בשנת 1965 ועסק ביסודות רעיוניים ומתודולוגיים בגאוגרפיה חברתית. משנת 1966 עד 1968 עבדה כאסיסטנטית באוניברסיטת סיאטל.
היא התווכחה איתו שעות
היסטוריה
את השיר כתב והלחין שלומי ברכה, ובעיבודו השתתפו ראובן שפירא וכל חברי להקת משינה: ברכה, יובל בנאי, איגי דיין, מייקל בנסון ואבנר חודורוב. השיר הוקלט על ידי להקת משינה בינואר 1986 ויצא כסינגל לרדיו באפריל 1986. ב-17 ביוני 1986 הגיע לראש מצעד הפזמונים של רשת ג'. במצעד הפזמונים העברי השנתי של אותה שנה הגיע למקום השביעי. בשנת 1989 נכלל השיר באלבום האוסף "גבירותי ורבותי: משינה". בשנת 1995 נכלל השיר באלבום "מכונת הזמן: משינה בהופעה 1995", ובהמשך נכלל באלבומי האוסף "גבירותי ורבותי: האוסף השלם" (1996) ו"עסקי הרוקנ'רול" (2010).
הזמר ליאור פרחי הקליט בשנת 2016 גרסת כיסוי לשיר, בעיבודו של ערן כרמי.
אן בטימר
רקע כללי
היא שהתה שנתיים באוניברסיטת גלאזגו במחקר בגאוגרפיה חברתית של דיור, לפני שהצטרפה לאוניברסיטת קלארק, ארה״ב, בשנים 1970 - 1981, שם ביססה לעצמה את המוניטין כגאוגרפית וכמדענית חברתית. בשנת 1982 היא עברה לאוניברסיטת לונד כעמיתת מחקר במועצה השוודית למדעי הרוח והחברה, לאחר מכן קיבלה משרה באוניברסיטת אוטווה (1989–1991) לפני שעברה חזרה לאוניברסיטת דבלין 1991–2003.
היא התווכחה איתו שעות
היסטוריה
בשנת 2021 שימש השיר לקמפיין פרסומי של חברת כלל חברה לביטוח, כאשר שלומי ברכה עצמו הקליט ביצוע מחודש עם מילים שהותאמו לפרסומת.
תוכן השיר
לשיר שלושה חלקים (בני 15, 18 ו-17 שורות). מרבית בתי השיר הם בני ארבע שורות בחריזה צמודה.
אן בטימר
התמחותה
בראשית הקריירה שלה, המהפכה הכמותית (בגאוגרפיה) העסיקה מדענים חברתיים, ובטימר התחנכה במסורת זו באוניברסיטת וושינגטון לפני ששינתה את תפיסת העולם המדעית שלה. כיווני המחקר החדשים שלה נטו לכיוונים פילוסופיים רוחניים - היא הכניסה לגאוגרפיה החברתית את הכיוון ההומניסטי של חוויות חיי היומיום. היא הפכה לדמות מפתח בגאוגרפיה התרבותית וההומניסטית. היא בנתה תפיסת עולם מחקרית בה גאוגרפים יכולים לגשר על פערים פילוסופיים.
תרומתה הייתה להיסטוריה ופילוסופיה של מדע, גאוגרפיה עירונית וחברתית, הגירה וזהות, חוויה סביבתית, טבע ותרבות, סביבה ופיתוח בר-קיימא, והממדים האנושיים של שינוי עולמי.
היא כתבה ספרים ומאמרים רבים על החברה והמרחב, תכנון עירוני, תולדות הרעיונות ומדיניות סביבתית. היא אולי ידועה בעיקר בזכות העיסוק בגאוגרפיה (1983) ובשילוב של מסורות אקדמיות צרפתיות, שוודיות ואנגלופוניות בחקר האנושות והסביבה.
בשנת 2014 הוענק לה פרס וואטרין לוד, המכונה בשם "פרס נובל לגאוגרפיה".
היא נפטרה ב־15 ביולי 2017.
היא התווכחה איתו שעות
תוכן השיר
מילות השיר מתארות בצורה לקונית, במעין סקיצה של עלילה נרחבת יותר, סדרת אירועים בחיי זוג. הסיטואציה הלא פשוטה שבה נמצא הזוג מתוארת כבר בשתי שורות הפתיחה:
החלק הראשון, המתאר אינטראקציה בין בני הזוג, מסתיים במעין פזמון חוזר:
החלק השני מתמקד בגבר, שנאלץ לעזוב לרגל עיסוקיו, שתיאורם:
חלק זה מסתיים בווריאציה של הפזמון החוזר:
החלק השלישי מתמקד באישה, ש"לא קיבלה טיפול נכון", ולכן
חלק זה מסתיים בפזמון חוזר, המשלב את מילות שני קודמיו:
לאחר הפזמון החוזר השלישי מופיעה שורת הסיום של השיר, "אין שמש, גשם, יש רק צל". שורה זו הופיעה בשיר קודם של ברכה ומשינה, "אופטיקאי מדופלם", שבו היא תיארה את החורף של שנת הבצורת שהייתה אז. בשירה שלפנינו שורה זו מנותקת לכאורה מהעלילה שקדמה לה. לדעת חיים מזר, מקום בו "אין שמש וגשם, יש רק צל" הוא בית סוהר, והצל הוא צילם של הקירות, כלומר כל חייה האישה תהיה מאחורי סורג ובריח. אפשרות נוספת שמזר מציג היא שהצל של מה שעשתה ילווה אותה כל חייה.
בגרסת הכיסוי של ליאור פרחי הפזמון החוזר זהה בשלושת מופעיו, והוא שווה למופע הראשון של הפזמון בגרסה המקורית.
ז'ורז' סאנד
אמאנטין-לוסיל-אוֹרוֹר דוּפֵּן, לימים הברונית דוּדֶבַאן (בצרפתית: Amantine Aurore Lucile Dupin, baronne Dudevant; 1 ביולי 1804 – 8 ביוני 1876), הייתה סופרת צרפתייה ופמיניסטית מוקדמת (עוד בטרם הומצאה המילה), שכתבה בשם העט ז'ורז' סאנד (George Sand). כתבה רומנים רבים, אוטוביוגרפיה, אגדות ילדים, מחזות לתיאטרון, ביקורות ספרותיות ומאמרים פוליטיים. סאנד נחשבת אחת מהסופרים הפופולריים באירופה בחייה, היא הייתה יותר פופולרית מוויקטור הוגו ומהונורה דה בלזק באנגליה בשנות השלושים והארבעים של המאה ה-19, סאנד מוכרת כאחת הסופרות הבולטות ביותר של אירופה בעידן הרומנטי.
ביוגרפיה
סאנד נולדה בפריז לאב בעל ייחוס אריסטוקרטי ולאם פשוטת עם. את רוב ילדותה בילתה אצל סבתה באחוזה המשפחתית בחבל הצרפתי ברי שבמרכז צרפת, סביבה שהרבתה להופיע מאוחר יותר בספריה. ב-1822 הגיעה למשבר נפשי עקב לחציה של אמה וחלתה באנורקסיה. "קיבתה התכווצה מכעס עצור ולא עיכלה כל מזון. היא קיוותה למות ברעב ובאפיסת כוחות" היא נישאה לברון פרנסואה קזימיר דודבאן (1795–1871) ולשניים נולדו שני ילדים: מוריס וסולאנז'. בעלה לקח על עצמו לנהל בחוסר כישרון את האחוזה שירשה, אולם סאנד לא העריכה אותו ולא הסתגלה לציפיותיו המיניות, ובשנת 1835 לקחה עמה את ילדיה ועזבה אותו לנפשו.
רומן ביכוריה, "ורוד ולבן" (1831), נכתב בשיתוף פעולה עם ז'ול סאנדו (Sandeau), שממנו שאלה, על פי המסופר, את שם העט שלה, סאנד. היא זכתה לפרסום בשנה שלאחר מכן, עם צאת ספרה "אינדיאנה".
לאחר הפרידה מבעלה חשפה סאנד את חיבתה לבגדי גברים, מכנסיים וחליפה, דבר שלא היה מקובל באותה תקופה. על אף זאת, המשיכה להתלבש בשמלות באירועים חברתיים. התלבושת הגברית איפשרה לה לנוע בחופשיות יתרה ברחובות פריז וזיכתה אותה בגישה למקומות שככל הנראה היו אסורים על אישה במעמדה. זו הייתה התנהגות יוצאת דופן במאה ה-19, זמן שבו מוסכמות וכללים חברתיים – ובמיוחד בקרב המעמד הגבוה – היו בעלי חשיבות עליונה. כתוצאה מכך איבדה סאנד זכויות-יתר רבות הכרוכות במעמדה כברונית. למרבה האירוניה, חיים בנפרד מן הבעל היו מוסכמה מקובלת באותה תקופה בקרב נשים מן המעמדות הגבוהים, כל עוד הן נמנעו מלנהוג בצורה יוצאת דופן בציבור.
שמה של סאנד נקשר ליחסים רומנטיים עם הסופר אלפרד דה מיסה ועם המלחינים פרנץ ליסט ופרדריק שופן - אותו פגשה בפריז ב-1831. במנזר ואלדמוסה, באי הספרדי מיורקה, בילתה סאנד את חורף 1838 – 1839 בחברת שופן וילדיה. החופשה תוארה לימים ברומן שכתבה, "חורף במיורקה", שראה אור ב-1855. סאנד גם כתבה ספר בשם "לוקרציה פלוריאני" ובו מופיעה דמות בשם הנסיך קרול. קיימת תאוריה שדמות זו מייצגת את שופן ומתארת אותו כסובל כרוני וכאישיות שקשה להתמודד איתה. לאחר שיחסיהם הרומנטיים של סאנד ושופן הסתיימו, היא המשיכה לארח אותו באחוזה שלה ודאגה לצרכיו באופן אמהי. אולם חילוקי דעות בין השניים לגבי היחסים בין סאנד לבתה גרמו לסכסוך ולקרע חריף שגרם להם לנתק מוחלט. במהפכה הרפובליקאית ב-1848 מילאה סאנד באופן לא רשמי את תפקיד שרת התעמולה. היא חיברה עלונים והתנגדה לקוד נפוליאון שהציב נשים רווקות תחת חסות אביהן.
סאנד הייתה כותבת פורה ופרסמה למעלה מ-90 רומנים, 35 מחזות ועוד מאות מאמרים, אוטוביוגרפיות ומכתבים. בין הרומנים המצליחים שכתבה היו "אינדיאנה", "לֶליָה", "מוֹפְּרָה", "המדריך לטיול בצרפת", "קונסואלו" ו"הטוחן מאנגיבול". בהשראת חוויות ילדותה בכפר כתבה את הרומנים הכפריים "La Mare aux Diables", "פרנסואה העזובי", "פאדט הקטנה" (בעברית: "פדיטה הקטנה") ועוד. בין המחזות והיצירות האוטוביוגרפיות האחרות שכתבה היו "סיפור חיי", "היא והוא" (על אודות הרומן שלה עם מיסה), "יומן אינטימי" (שפורסם לאחר מותה, ב-1926) ו"חליפת מכתבים". סאנד הרבתה להופיע ביצירותיה הבימתיות בתיאטרון קטן משלה באחוזה המשפחתית שלה.
סאנד חיברה גם ביקורות ספרות וכתבים פוליטיים. כמו כן הייתה אחת הנשים הבודדות שעישנו מקטרת. בעקבות המהפכה הפמיניסטית, התחדשה ההתעניינות ביצירותיה.
ז'ורז' סאנד מתה בנוהאן שבמרכז צרפת ב-8 ביוני 1876 בגיל 72 ונקברה באדמת האחוזה המשפחתית.
יחיאל מר
יחיאל מַר (מוֹהַר) (9 במאי 1921 – 23 בפברואר 1969) היה משורר ופזמונאי ישראלי. את שני סוגי השירה שכתב פרסם תחת שני שמות: על שירתו הלירית חתם בשם "יחיאל מר", ועל פזמוניו – "יחיאל מוהר" (ולעיתים: "אברהם חן").
קורות חייו
יחיאל מוהר, בנם של חיה (חייצ'ה) ומאיר מוהר (משורר, סופר ומתרגם), נולד בעיירה טארנוב שבגליציה המערבית, פולין, ובגיל שנה עברה משפחתו לעיירת הנופש פיכטנגרוּנד שעל יד ברלין בירת גרמניה, שם הייתה מושבת סופרים עבריים.
בגיל 17 עלה יחיאל הצעיר לארץ ישראל לבדו במסגרת "עליית הנוער", והגיע לכפר יהושע. ערב פרוץ המלחמה עלו הוריו, ואחיו הגדול ישעיהו הצטרף אליהם ב-1942. עקבותיו של אחיו אברהם אבדו ברוסיה במלחמת העולם השנייה. ב-3 במאי 1948, במהלך מלחמת העצמאות, נפטר אחיו.
מוהר החל בכתיבת פזמונים למסיבות קיבוץ דברת, שאליו עבר עם הכשרת "זרעים" מכפר יהושע, שם הכיר את אשתו עדינה.
בשנת 1946 עברו מוהר ואשתו לתל אביב. בשנות החמישים הרבה לכתוב ללהקת הנח"ל, החל לכתוב גם שירה ופרסם 5 ספרי שירה שעוסקים במהלך חייו בארץ. היה חבר הנהלת אקו"ם.
מוהר הרבה לשתף פעולה עם המלחין משה וילנסקי והם יצרו להיטים רבים ללהקת הנח"ל, בהם "יא משלטי", "מול הר סיני" (שנכתב על רקע מלחמת סיני), "הורה נתגבר","הורה ממטרה", "רחל רחל", "שיר ערש נגבי" ו"בלדה על מעיין וים". להיטים נוספים שכתב ללהקת הנח"ל הולחנו על ידי סשה ארגוב ("שתים עשרה טון", "ענת", "פרחים ונערות", "עד מאה ועשרים"), דובי זלצר ("הורה היאחזות", "יא ירח") ויוחנן זראי ("רוח סתיו", "אחד גבוה ושניים קטנים"). הזמרת שושנה דמארי ביצעה כמה משיריו בלחניו של וילנסקי בהם "לאור הזיכרונות" ו"ביתי שלי". שירים נוספים שכתבו הצמד מוהר וילנסקי למבצעים אחרים הפכו גם הם לקלאסיקות, ביניהם: "יש לי חלום", "אנחנו נעבור", "רוח אביב" ועוד. כמה מהשירים שכתב עם מלחינים אחרים הפכו גם הם לקלאסיקות בזמר העברי, ביניהם: "ליפא העגלון" (אריה לבנון), "דובון יומבו" (דניאלה דור) ו"משמר הגבול" (גד מן).
בשנת 1966 זכה בפרס מרים טלפיר לספרות, על ספרו "שירים חדשים".
מוהר נפטר בגיל 47 לאחר סדרה של התקפי לב. נקבר בבית העלמין הדרום בחולון.
לילי אלן
לילי רוז ביאטריס אלן (באנגלית: Lily Rose Beatrice Allen ; נולדה ב-2 במאי 1985) היא זמרת פופ ושחקנית אנגלייה.
יחיאל מר
משפחתו
הותיר את רעייתו עדינה (נפטרה ב-2000), בן, עלי מוהר (נפטר ב-2006), שהיה פזמונאי ופובליציסט, ובת, רוני מיגדן-מוהר.
עקבותיו של אחיו אברהם אבדו ברוסיה במלחמת העולם השנייה. ב-3 במאי 1948, במהלך מלחמת העצמאות, נפטר אחיו.
דודו, משה בן-מנחם (שלנגר), היה אף הוא סופר, משורר, מחנך ומבקר. בניו הם ארי בן מנחם שהוא פרופסור אמריטוס לגאופיזיקה ולמתמטיקה שימושית במכון ויצמן, מחלוצי הסייסמולוגיה בישראל והיסטוריון של המדע, ואסף בן-מנחם שהוא אמן ומשורר.
ספרי שירתו
לאחר מותו:
קישורים חיצוניים
משיריו:
וידאוגרפיה של BTS
להקת הבנים הדרום קוריאנית BTS קיימה את הופעת הבכורה שלה ביוני 2013. מאז חברי הלהקה הוציאו או הופיעו ב-72 קליפים, והוציאו 49 אלבומי וידאו. הלהקה שברה שיאי עולם רבים עם כמה מהקליפים וזכתה בפרסים קוריאניים ובינלאומיים שונים על חלקם. בנוסף הופיעו חברי הלהקה בפרסומות של מותגים כמו סמסונג, פילה ופומה.
BTS הם האמנים הזרים הנמכרים ביותר בכל הזמנים להפקות וידאו ביפן, כאשר שמונה מאלבומי ההופעה שלהם הגיעו למקום הראשון במצעד המכירות של Oricon, נכון לאוקטובר 2022. כל האלבומים זכו לתואר "אלבום זהב" מאיגוד תעשיית ההקלטות היפני (RIAJ) על מכירת למעלה מ-100,000 עותקים כל אחד. אלבום הווידאו הראשון של הלהקה שקיבל תעודה על מכירות היה BTS World Tour: Love Yourself ~Japan Edition~ DVD, שגם הפך לאלבום ההופעה הראשון שלהם שהשיג את התואר "אלבום פלטינה", והגיע ביולי 2022 ליותר מ-250,000 מכירות.
הערות שוליים
undefined
לילי אלן
הסינגל הראשון של אלן, "Smile", הגיע לפסגת מצעד הסינגלים של בריטניה ביולי 2006. אלבום הבכורה שלה, Alright, Still, זכה לאהדה, מכר מעל ל-2.6 מיליון עותקים ברחבי העולם וזיכה את אלן במועמדות לפרסי גראמי, BRIT ו-VMA. לאחר הוצאת אלבום זה החלה אלן תוכנית אירוח משלה שנקראה "Lily Allen and Friends".
באלבום האולפן השני שלה, It's Not Me, It's You, שיצא לאור בשנת 2009, שינתה אלן את סגנונה המוזיקלי מסקא ורגאיי לסינת'פופ. אלבום זה הגיע לפסגת מצעד האלבומים של בריטניה. מהאלבום יצאו שני להיטים, "The Fear" ו-"Fuck You". באותה שנה הודיעה אלן כי היא לוקחת הפסקה מהמוזיקה.
בשנת 2013 הודיעה אלן כי היא החלה לעבוד על אלבום האולפן השלישי שלה. ב-12 בנובמבר באותה השנה יצא לאור הסינגל הראשון מהאלבום, Hard out Here, שהיה לסינגל הראשון של אלן מאז שנת 2010. ב-2 במאי 2014 יצא לאור אלבום האולפן השלישי שלה, Sheezus.
ביוגרפיה
אלן נולדה בהאמרסמית' שבמערב לונדון לשחקן קית' אלן ולמפיקת הקולנוע אליסון אואן. יש לה שתי אחיות ואח, השחקן אלפי אלן. יש לה מספר אחים חורגים מנישואיהם של שני הוריה.
אלן נשרה מבית הספר בגיל 15 על מנת לשפר את כישוריי הבמה שלה. בגיל 17, במהלך חופשה משפחתית באיביזה, החליטה להישאר בעיר, שם פגשה את ג'ורג' לם, לימים המנהל הראשון שלה. היא השתמשה בקשרים של אביה על מנת לקבל חוזה הקלטות ב-London Records ב-2002. עם הזמן חברת התקליטים איבדה בה עניין והיא עזבה מבלי להוציא חומרים כלשהם בחברה. ב-2004 החלה אלן לכתוב שירים, והמנהל שלה הכיר בינה לבין צמד המפיקים המוזיקליים Future Cut.
2006–2002: תחילת הקריירה
ב-2005 אלן הוחתמה על חוזה תקליטים ב-Regal Recordings. החברה נתנה לה 25,000 פאונד על מנת להקליט אלבום. למרות זאת, החברה הייתה שקועה בשני אלבומים אחרים באותה עת, "X&Y" של קולדפליי ו-"Demon Days" של הגורילז, ולכן מלבד הכסף אלן כמעט ולא זכתה לסיוע. היא פתחה חשבון באתר מייספייס ופרסמה מספר דמואים שהקליטה בנובמבר אותה שנה. הדמואים משכו אלפי מאזינים ומהדורה מוגבלת של 500 עותקים בוויניל של השיר "LDN" הופצה ונמכרה ברשת בעד 40 פאונד. עשרות אלפי העוקבים במייספייס משכו במרץ 2006 את תשומת לבו של המגזין The Observer Music Monthly השייך לעיתון The Observer. כיון שרק מעטים ב-Regal (מחוץ למחלקת ה-A&R של החברה) ידעו מי היא, חברת התקליטים הגיבה באיטיות לבקשות מגופי תקשורת שונים לסקר את אלן. את הסיקור המיינסטרימי הראשון שלה היא קיבלה במאי אותה שנה, על שער The Observer.
2006–2008: Alright, Still
ההצלחה שכנעה את חברת התקליטים לאפשר לאלן חופש אומנותי רב יותר באלבום. היא קיבלה אישור להעדיף שירים שכתבה בעצמה על פני כאלה של מפיקי מיינסטרימים. היא בחרה לעבוד עם גרג קסטין ומארק רונסון, וסיימה איתם את האלבום בשבועיים.
ב-14 ביולי 2006 אלן הוציאה את אלבום הבכורה שלה, Alright, Still. חלק מהשירים פורסמו לפני בעמוד המייספייס שלה, כולל השירים "LDN", "Smile", "Knock 'Em Out" ו-"Alfie". בספטמבר 2006 "Smile" יצא לאור רשמית בארצות הברית דרך אייטונס. במהלך דצמבר 2006 הקליפ של "Smile" נוגן במספר ערוצי מוזיקה והשיר הושמע מעט ברדיו האמריקאי. חרף העובדה שהאלבום לא יצא רשמית בארצות הברית באותה העת, Entertainment Weekly דירג את האלבום כאחד מעשרת האלבומים הטובים של 2006. האלבום יצא לאור בארצות הברית ב-30 בינואר 2007 והתמקם במקום ה-20 במצעד האלבומים של הבילבורד. עד ינואר 2009 נמכרו 960,000 עותקים של האלבום בבריטניה ו-520,000 בארצות הברית.
בשנת 2007 יצאה אלן לסיבוב הופעות עולמי ששמו "?Still Alright". שנה לאחר מכן זכתה אלן בפרס BMI על כתיבת השיר "Smile".
2008–2011: It's Not Me, It's You והפסקה מהמוזיקה
ב-4 בפברואר 2009 הוציאה אלן את אלבומה השני, It's Not Me, It's You, מתוכו יצאו לאור הלהיטים "Fuck You", "The Fear" ו-"Not Fair".
ב-14 במרץ יצאה אלן לסיבוב הופעות עולמי נוסף, שני במספר, ששמו "It's Not Me, It's You World Tour".
בחודש ספטמבר הודיעה אלן שהיא שוקלת לפתוח בקריירה בתחום המשחק, ולא לחדש את החוזה שלה בחברת התקליטים שבה היא חתומה. בנוסף, ציינה אלן אין לה שום תוכניות להקליט אלבום חדש.
בינואר 2011 השיקה חברת התקליטים שלה עם חברת "סוני מיוזיק" אלבום בשם "In the Name Of".
2016–2012: Sheezus
ב-8 באפריל 2012 חזרה אלן לאולפן על מנת להקליט אלבום חדש. באותה השנה הודיעה אלן על שינוי שמה מלילי אלן ללילי רוז קופר והשתתפה בשיר "True Love" של פינק מאלבום האולפן השישי שלה, The Truth About Love, שיצא לאור בספטמבר 2012. באוגוסט 2013 הודיעה אלן כי היא משנה את שמה חזרה ללילי אלן וכי היא מתכננת להוציא חומרים חדשים בקרוב.
בנובמבר 2013 הקליטה אלן גרסת קאבר לשיר "Somewhere Only We Know" של להקת קין. השיר הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים של בריטניה. באותו החודש יצא לאור הסינגל הראשון מהאלבום, Hard out Here, בו אלן תוקפת את השוביניזם של תרבות הפופ.
ב-20 בינואר 2014 יצא לאור הסינגל השני מהאלבום, "Air Balloon". חודש לאחר מכן הודיעה אלן כי אלבומה השלישי יקרא Sheezus, מחווה לאלבומו של קניה וסט מ-2013, Yeezus. הסינגל השלישי מהאלבום, "Our Time", יצא לאור ב-10 במרץ באותה השנה.
ב-2 מאי 2014, יום הולדתה ה-29 של אלן, יצא לאור האלבום. באותו החודש הודיעה אלן כי ככל הנראה אלבום האולפן הרביעי שלה יהיה האלבום האחרון שהיא תוציא.
2017–הווה: No Shame
ב-12 בדצמבר 2017 הוציאה לאור את הסינגל הראשון "Trigger Bang" בשיתוף עם הראפר הבריטי גיגס.
ב-8 ביוני 2018, יצא האלבום הרביעי של אלן שנקרא: No Shame, אשר עוסק בעיקר במערכת היחסים עם בן זוגה סאם קופר, לו הייתה נשואה במשך שש שנים, על הילדים שלה ועל ההתמכרות לסמים ואלכוהול. על האלבום עבדה עם המפיק מארק רונסון.
חיים אישיים
בספטמבר 2007 החלה אלן לצאת עם אד סימונס מלהקת The Chemical Brothers. בדצמבר באותה השנה הודיעה אלן כי היא בהריון, אך חודש לאחר מכן חוותה הפלה טבעית.