cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כבש הבית
פיזיולוגיה
מידותיו של כבש הבית שונות מאוד בין הגזעים. אורכו בין 1.20 מטר ל-1.80 מטר, גובה כתפיו בין 65 ס"מ ל-1.27 מטר. גודל הנקבה הוא בדרך כלל בין שלושה רבעים לשני שלישים מגודלו של הזכר. הבדל נוסף בין הזכר לנקבה קיים במינים בהם יש לכבש קרניים – קרני הכבשה קטנות מקרני הכבש. לכבשי-בר יש זנב בגודל שבין 7 ס"מ ל-15 ס"מ, בעוד שזנבו של כבש הבית (האליה) בדרך כלל ארוך יותר ומשמש כמאגר מזון לכבש, אם כי ברוב החוות החקלאיות הגדולות נוהגים להסיר זנב זה. משקל הכבש נע בין 20 ק"ג ל-200 ק"ג כשהממוצע הוא 110 ק"ג. לכבש פרסות שסועות וראש בצורת חרטום צר המכוסה לגמרי בשער למעט הנחיריים והשפתיים. צבע הכבש משתנה מלבן כשלג לאדום, חום כהה ואף שחור, לעיתים עם כתמים בהירים.
הסוג אוויס (Ovis) מאופיין בהימצאות בלוטות הממוקמות לפני עיניו, באזור המפשעה ובין פרסותיו האחוריות. בלוטות אלו מפרישות חומר נוזלי-למחצה, שקוף והמפיץ את הריח האופייני לכבש הבית. מטרתן, כנראה, סימון שטח המחיה. קופסת המוח בגולגולתו של כבש-הבית, קטנה מזו של כבש-הבר, ואף שקע העין קטן יותר.
הכבש קרוב מאוד לעז, אך שונה ממנה בכמה מאפיינים: גוף מוצק יותר, הימצאות בלוטות הריח, והעדר הזקן על הסנטר אצל הזכרים.
השבחות כבשים על ידי הכלאות להשגת תכונות רצויות כלכלית יצרו מינים בעלי או חסרי צמר, בעלי קרניים או נטולי קרניים, בעלי אוזניים או חסרי אוזניים.
תזונה
כבש-הבית הוא אחת החיות הקלות ביותר לגידול. כבש-הבית מסוגל לשרוד גם כשמזונו מכיל רק תאית, עמילן או סוכר כמקור לאנרגיה ומזון המכיל חנקן שלא חייב להיות חלבון. בהיותו במרעה כולל מזונו של כבש-הבית: עשבי-בר ופרחים, עלים ושיחים צעירים. הכבשים מעדיפים עשבים קצרים וחלקים, אך בעת הצורך יאכלו גם צמחים שעליהם מחוספסים וארוכים. כבשים רועים מסוגלים לבלוע כמות גדולה של מזון בזמן קצר ואחר כך פורשים לנוח וללעוס מחדש את המזון שנבלע (גירה). הכבש רועה בשעות המוקדמות של הבוקר והערב, כשבשעות החמות הוא נח. כמו אצל יתר מעלי הגירה, מורכבת קיבתו מארבעה תאים נפרדים המאפשרים לו לעכל מזונות עתירי סיבים שרוב החיות האחרות אינן מסוגלות לעכל.
הכבשים נוהגים לנגוס בצמחים קרוב יותר לשורש מאשר נוהג הבקר ולכן יש להקפיד לא לאפשר להם רעיית יתר, הגורמת נזק.
רבייה
משך הזמן מלידה ועד בגרות מינית אצל הכבש (זכר או נקבה) תלוי בגזע, והוא נע בממוצע בין שנה לשנה וחצי. הרבייה אצל כבש-הבית היא עונתית, תלויה באורך היום כשהרחלות מתייחמות לראשונה בסתיו המוקדם ונשארות פוריות עד אמצע החורף. מחזורי הייחום נמשכים בין 14 ל-20 יום כשהממוצע הוא 17. הרחלות (הנקבות) מיוחמות בממוצע במשך 30 שעות. האֵילים (הזכרים) פוריים במשך כל השנה ורוב המגדלים שומרים על יחס של אַיִל אחד ל-25 עד 35 רחלות. ההזדווגות מתרחשת בדרך כלל מוקדם בבוקר או בערב. האילים בודקים את הרחלות ואם האיל חושד שהרחלה מיוחמת הוא הודף אותה קלות מאחוריה. אם הרחלה מעוניינת, היא מגיבה בתנוחת ההזדווגות וההזדווגות מתבצעת מיד. במקרה שהרחלה אינה מראה עניין, האיל ממשיך בדרכו.
תקופת ההיריון נמשכת 148 יום כשרוב הטלאים נולדים מסוף החורף ועד אמצע האביב. הרחלה ממליטה טלה אחד או שניים המסוגלים לעמוד ולינוק תוך מספר דקות מהלידה מאחת משתי הפטמות הפעילות בעטין הכבשה. בממוצע נולדים 100 טלאים ל-91 רחלות. הטלה מפסיק לינוק ומתחיל לרעות בגיל 4–5 חודשים.
תוחלת החיים של כבש-הבית 15 שנים ויותר.
התנהגות
הכבשים ידועות בחוש העדר המפותח שלהן. עדרים גדולים של כבשים (עד 1,000 ויותר) נעים כגוש אחד. חוש העדר המפותח תורם לחשיבותם הכלכלית שכן רועה אחד יכול לשלוט על קבוצה גדולה של חיות. כבשים שהופרדו מהעדר מגלות סימני מצוקה והן פועות בקול רם או בוטשות בקרקע.
הכבשים הולכות באדיקות זו אחר זו עד שניתנו כינויים לתפקידים השונים שכבשים ממלאות בעדר. כבשה המתרחקת מאחרות היא חריגה outlier, מצד אחד היא יכולה לגלות מרעה טוב יותר, מצד שני היא מצויה בסכנה גדולה יותר. ה"משכוכית" היא הכבשה המובילה; היא אינה מתקדמת ראשונה, אך עוקבת אחרי ה-outlier ומסמנת לאחרות שאפשר לעקוב אחרי ה-outlier בבטחה. כשהמשכוכית זזה עוקבים אחריה כל הכבשים. היא מגודרת בספר המשכוכית כך: "אלו הן כבשים שהן "בלתי ניתנות להבחנה משאר הכבשים שבעדר, אלא שהן מעט יותר חמדניות, מעט יותר מהירות, מעט יותר רעבות, מעט לפני העדר". הנטייה להתנהג כ-outlier או כמשכוכית היא כנראה גנטית.
חשיבות כלכלית
כבש-הבית הוא אחת החיות הקלות ביותר לגידול, דרישות ההזנה ותנאי המחיה שלו צנועות. כך למשל, הכבש מותאם לתנאים הקשים השוררים במדבריות ולאזורים ההרריים.
החשיבות הכלכלית הרבה של הכבש הביאה לכך שגידול כבשים היה גורם משמעותי בכלכלות של ימי קדם. גם במאה ה-21 יש לכבש חשיבות ניכרת בכלכלות של מדינות כדוגמת אוסטרליה, ניו זילנד ואורוגוואי. גם כיום ניתן לקבל החזר של 400% כל שנה (כולל המלטות) על ההשקעה בכבשה. ההערכה היא שיש כיום בעולם כמיליארד וחצי כבשים. ככלל, גידול צאן נפוץ במדינות בהן יש אזורים נרחבים של מישורי עשב. הארצות הבולטות בגידול צאן בנוסף לאוסטרליה וניו זילנד הן ארצות הברית, סין, הודו, דרום אפריקה, ארגנטינה וטורקיה.
המוצרים המופקים מהכבש הם:
בנוסף למוצרים המופקים מהכבש, משמש הכבש כאמצעי חשוב למחקר מדעי, בשל גודלו מצד אחד, ועלות אחזקתו הנמוכה מצד שני. הדוגמה הבולטת ביותר לשימוש בכבש למחקר מדעי הוא השיבוט המוצלח של כבשה שתוצאתו הייתה הכבשה דולי.
גזעי כבש-הבית
גזעי כבש-הבית שונים במספר מאפיינים ממיני הכבשים החיות בר. השוני קיים גם בין הגזעים השונים. המאפיינים השונים הם בצורת הקרניים, בצורת הזנב, במבנה, בכמות ובאיכות הצמר, בצבע, בגודל, בכמות החלב ועוד. רוב הגזעים של כבש-הבית מצמיחים צמר, כשמיעוטם מצמיחים רק שער, בעוד שמיני כבש-הבר מצמיחים תערובת של צמר ושער. בגזעים שונים מצויים קרניים אצל שני הזוויגים (זכר/נקבה), או אצל הזכר בלבד או שהגזע נטול קרניים.
כמות גזעי הכבשים המבויתים מוערכת בכ-200 גזעים. הגזעים פותחו בהתאם לצורכי האדם: מזון ולבוש, וגם בהתאם לתנאי האקלים הנובעים מהאזור הגאוגרפי שבו מגדלים את הכבש. גזעי כבשים מחולקים בהתאם לשימוש העיקרי שנעשה בהם. את הגזעים שלהם צמר קצר ומשובח מגדלים לצמר בלבד, בעוד שאת הגזעים שלהם צמר באורך בינוני או ארוך, או שער בלבד מגדלים בדרך כלל לבשר. כמה זני כלאיים מפיקים צמר ובשר משובחים ואותם מגדלים לשתי המטרות. רוב הגזעים הם בעלי ערך מקומי בלבד, אך יש גזעים שהיו ועודם בעלי חשיבות לכלכלה העולמית.
כבש האליה – (Ovis orientalis platyura אך גם Ovis aries laticaudata) – גזע של כבש-הבית שממנו יצרו באמצעות הכלאות כמה תת-גזעים. כבשים מגזע זה מאופיינים בזנב רחב שנאגר בו שומן (אַלְיָה). משקל האליה אצל הכבשה מגיע עד 6 ק"ג ואצל האיל עד 10 ק"ג. תפקיד האליה לשמש כמאגר מזון לכבשה בעונה של מחסור, בדומה לדבשת אצל הגמל. משערים כי האליה נוצרה ממוטציה של כבש-הבית בעל זנב ארוך. גזעים של כבשים בעלי אליה נפוצים במזרח התיכון, באפריקה ובאסיה.
גזעים המיועדים לצמר - החקלאים מפתחים גזעי כבשים לצמר כשהדגש הוא על כמות ואיכות הצמר (עובי הסיבים), אורך הסיבים וצורת הסליל של הסיב. בממוצע משקל גיזת הכבש הוא 3.78 ק"ג. הגז מבוצע באביב, אחרי שמזג האוויר החורפי הקשה ביותר עבר.
גזעים המיועדים לבשר – הדגש בפיתוח גזעי כבשים לבשר הוא על גידול מהיר, פוריות גבוהה וכושר-עמידות. בין הגזעים הידועים לבשר, הדורסֶט הורןׁ (Dorset), הסאפוק (Suffolk) שפותחו באנגליה, המרינו פְלַישְשאף (Merino-Fleischschaf) הגרמני והקולומביה (Columbia) שפותח בארצות הברית. גזעים נוספים: גזעים דו תכליתיים – אלה הם גזעים שנועדו הן לצמר והן לבשר. הידוע שבהם הוא הקוֹרידַיל (Corriedale) - גזע כבשים שפותח בניו זילנד מהמרינו.
גזעי כבשים לחלב – בגזעים אלה הדגש על כמות החלב ועל הפוריות.
טורפים
הכבש מתקשה להגן על עצמו לבדו. בעת משבר נוטים הכבשים להצטופף מאחרי המשכוכית, (הכבשה המנהיגה) ולכן הם טרף קל. את ההגנה מספקים להם האדם וכלב הרועים. באירופה ובצפון אמריקה הטורפים העיקריים הם זאבים ודובים ובאפריקה האריות, הנמרים והצבועים. באוסטרליה, נאלצו החקלאים לבנות גדר ארוכה החוצה כמעט את כל מזרח היבשת, להגן על הכבשים בפני כלב הדינגו. בניו זילנד מותקפים הכבשים בידי קיאה (Kea - Nestor notabilis), סוג של תוכי שפיתח תאווה מיוחדת לשומן שתחת עור הכבש.
הכבש במשק העולמי
את הכבש נוהגים לגדל בהתאם לתנאי האקלים המקומיים. במקומות בהם קיימים שטחי מרעה נרחבים, ירוקים כל השנה כמו באוסטרליה, ארגנטינה, אורוגוואי ואפריקה הדרומית, מגדלים את הכבשים בעדרים גדולים בשטחים נרחבים המוקפים בגדרות. הכבשים מצויים במרעה כל השנה ולכן הרחלות ממליטות בשטח פתוח. הכבשים ניזונות בדרך כלל מהמרעה בלבד למעט תקופת בצורת שאז נוהג החוואי להוסיף מזון. בדרך כלל גידול צאן במקומות אלה הוא ענף יחיד במשק.
במקומות הקרים יותר, כמו ברוסיה, נוהגים להחזיק את הכבשים בחודשי החורף בדיר, כשמאכילים את הכבשים במזון מוכן כגון שחת, תחמיץ או מזון מרוכז.
הכבש במשק היהודי
הכבש מופיע במקורות היהודים החל במקרא מספר פעמים רב, כך למשל היו האבות ומשה רועים. בהמשך היחס התהפך לחלוטין בימי המשנה והתלמוד כשהתנאים והאמוראים פסקו שאסור לגדל צאן בארץ ישראל, מפני שהגידול תמיד כלל רעיה בשדות של חקלאים, והם ניזוקו מכך. כשחודש היישוב היהודי בארץ ישראל בעת החדשה, חודשה גם מסורת גידול הצאן. עדר צאן היה במקווה ישראל כבר ב-1890, אך רק 20 שנה מאוחר יותר החלו להופיע עדרי כבשים במושבות היהודיות. ב-1908 הוקם עדר הכבשים הראשון במשק פרטי ביבנאל. היה זה שיתוף פעולה בין מתיישב יהודי לרועה ערבי אשר עסק בפועל בטיפול בכבשים. הסדרים דומים שבהם היהודי היה משקיע את ההון והערבי היה מטפל בצאן בפועל היו גם במשקים פרטיים בכפר תבור ובסג'רה (אילניה). ב-1927 מנו עדרים אלה כ-1,500 כבשים, אך סידור זה הופסק בתקופת מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט. היו ניסיונות של יהודים ללמוד את המקצוע עד סוף שנות ה-20 של המאה ה-20, אך כולם הסתיימו בכישלון.
השינוי חל ב-1930 עם הקמת "אגודת הנוקדים בארץ ישראל" ששמה לעצמה מטרה לקדם את גידול הצאן לחלב ולבשר בהתיישבות העובדת. ואכן עם השנים חדר ענף גידול הצאן לרוב המשקים וב-1944 היו במשק היהודי כ-19,000 כבשים.
עם קום המדינה חל גידול ניכר בכמות הצאן במגזר היהודי וב-1960 היו בו כ-117,000 כבשים. אך עם השנים חלה ירידה בכמות הכבשים הן במשק היהודי והן במשק הערבי. הוצאות הייצור הגבוהות בענף הצאן לחלב המתבסס על אספקת מזון לכבשים בדיר, אינן מאפשרות קיום ענף זה ללא סובסידיות. רווחיותו של ענף הצאן לבשר המתבסס על שילוב בין הגשת מזון בדיר למרעה היא שולית ועקב כך היו ב-1985 כ-87,000 כבשים במשק היהודי וכ-120,000 במשק הערבי.
על פי אתר "אגודת הנוקדים", התפוקה השנתית של החברים באגודה היא 8.5 מיליון ליטר חלב ו-400,000 טלאים לבשר. לצמר אין בארץ ערך כלכלי.
גזעי הכבשים במשק הישראלי
מונחים הקשורים לכבשים
מקובל לכנות בצורה שונה את הכבש בהתאם לגילו ובהתאם לתפקידו:
ביהדות
משה וגם דוד נלקחו מרעיית הצאן לשמש כמנהיגים "וְעַתָּה כֹּה-תֹאמַר לְעַבְדִּי לְדָוִיד, כֹּה אָמַר ה' צְבָאוֹת, אֲנִי לְקַחְתִּיךָ מִן-הַנָּוֶה, מִן-אַחֲרֵי הַצֹּאן לִהְיוֹת נָגִיד עַל עַמִּי יִשְׂרָאֵל." . הנהגת העם נמשלה כמה פעמים במקרא לרעיית צאן. הדוגמה הבולטת היא משל הרועים הרעים ב, דוגמאות נוספות ב הפותח ב"כֹּה אָמַר ה' אֱלֹהָי: רְעֵה אֶת-צֹאן הַהֲרֵגָה", וב "וַיִּבְחַר, בְּדָוִד עַבְדּוֹ; וַיִּקָּחֵהוּ מִמִּכְלְאֹת צֹאן, מֵאַחַר עָלוֹת הֱבִיאוֹ: לִרְעוֹת בְּיַעֲקֹב עַמּוֹ; וּבְיִשְׂרָאֵל נַחֲלָתוֹ."
בהתאם להלכה, הכבש כשר למאכל, משום שיש בו את סימני הכשרות: הוא מעלה גרה, מפריס פרסה ושוסע שסע.
מכיוון שהכבשים נוהגים לנגוס בצמחים קרוב לשורש וגורמים נזק רב ברעיית יתר, אסרו חכמים על גידול הכבש באזורי היישוב ארץ ישראל (בתקופות בהן השדות שייכים ליהודים).
בנצרות
הנצרות עושה שימוש רב בדימויים מעולם הכבשים כגון ישו כ"רועה הטוב" הנושא את נפש-האדם בדמות שה. תוארו של הבישוף הוא בלטינית "פסטוֹר" כלומר רועה, רמז לתפקידו כרועה של עדר המאמינים. תואר זה בא מהברית החדשה "כֵן שִׁמְרוּ אֶת-נַפְשׁוֹתֵיכֶם וְאֶת-כָּל-הָעֵדֶר אֲשֶּׁר בּוֹ הֵקִים אֶתְכֶם רוּחַ הַקֹּדֶשׁ לִפְקִידִים לִרְעוֹת אֶת-עֲדַת הָאָדוֹן".
הנצרות רואה בדברי ישעיהו ב (מובאים בפרק "הכבשה כסמל" בהמשך) נבואה על ישו. בחזון יוחנן, פרקים ה'-ז', נמשל ישו לשה. סמל זה הופיע במיסה הקתולית כ"שה האלוהים" (Agnus Dei), ואחר כך גם במזמורי דת פרוטסטנטיים. בציורים מימי הביניים מצוירים השליחים כשהם מלווים על ידי כבש. השה כסמל של סבל ושל תום הוא גם סמלם של כמה קדושים, למשל אַגנֶס הקדושה.
בחג הפסחא היווני-אורתודוקסי נהוג לאכול טלה כזכר לזבח-הפסח.
תרבויות אחרות
הכבש (או העז) מהווים את אחת החיות ממחזור 12 השנים של לוח השנה הסיני. על פי המסורת הסינית לכל חיה יש תכונות מסוימות, המתבטאות בשנה.
אמנות חילונית
ציירים רבים השתמשו בכבשים בציוריהם כדי ליצור סביבה רומנטית ופסטורלית (מילה המרמזת על חיי רועים). להלן דוגמאות לציירים אירופאים:
כבשים באמנות הישראלית
הציירים הישראלים של תחילת המאה ה-20 הרבו לצייר מוטיבים שסימלו בעיניהם את ארץ ישראל, בעיקר מן התרבות הערבית. כבשים היו חלק בלתי נפרד מנוף הארץ ולכן אנו מוצאים ציורי כבשים אצל נחום גוטמן, ראובן רובין ואביגדור אריכא.
תנועת הכנענים היוותה את שיאה של תנועת החזרה למקורות והפסל הבולט של תנועה זו יצחק דנציגר עסק בנושא הכבשים במשך 20 שנה. פסל הברונזה כבשי הנגב שהכין בין השנים 1955 ל-1964 מבטא את הזהות שבין החיה לנוף המדברי ולתרבות המדבר המתבטאת בצורת האוהל שבפסל.
צייר נוסף שהושפע ממפגש עם רועים שהיו גם אומנים הוא שלום סבא שיצר את היצירות "גז" (1947) ו"רישומי כבשים".
אך האמן המזוהה ביותר עם ציורי כבשים הוא מנשה קדישמן שצייר למעלה מאלף ציורי כבשים.
הכבשה כסמל
במקרא וגם בתרבויות של עמים אחרים, הכבשה היא סמל לטוהר ותמימות. חוסר הישע שלה כלפי האדם הגוזז את צמרה או המביאה לשחיטה, וחוסר היכולת להתגונן בפני חיות טרף הוא משל לאדם המוצא להורג או חוסר הישע של החלש בפני החזק ממנו. מכאן נגזר גם הדימוי של עם ישראל כעבד ה' המעונה "כֻּלָּנוּ כַּצֹּאן תָּעִינוּ, אִישׁ לְדַרְכּוֹ פָּנִינוּ; וַ-ה' הִפְגִּיעַ בּוֹ, אֵת עֲוֹן כֻּלָּנוּ. נִגַּשׂ וְהוּא נַעֲנֶה, וְלֹא יִפְתַּח-פִּיו, כַּשֶּׂה לַטֶּבַח יוּבָל, וּכְרָחֵל לִפְנֵי גֹזְזֶיהָ נֶאֱלָמָה; וְלֹא יִפְתַּח, פִּיו." . תיאור זה עצמו משויך בנצרות לישו.
אצל חז"ל ישראל משולים ל"כבשה העומדת בין שבעים זאבים, שאלמלא גדול הרועה שמצילה ושומרה, מיד היא נטרפת". היחס בין טורף לנטרף, בין כבש לזאב, מופיע גם בחזון אחרית הימים של ישעיהו "וְגָר זְאֵב עִם כֶּבֶשׂ".
ביטויים הקשורים בכבשים
דימוי הכבשה בתרבות המודרנית נע בין התמימות העילאית המופגנת על ידי הנסיך הקטן בספרו של אנטואן דה סנט-אכזופרי, המבקש מהטייס שמטוסו הושבת בלב המדבר "בְּבַקָּשָה... צַיֵּר לִי כִּבְשָה", לבין האכזריות המופגנת כנגד חוסר הישע להתגונן בפני חיות טרף בסרט "שתיקת הכבשים".
נועם בנאי
נועם בנאי (נולד ב-14 בנובמבר 1991) הוא זמר-יוצר ישראלי. בנם של הזמר מאיר בנאי ושל ענת בנאי.
ביוגרפיה
גדל במושב טל שחר. בן למאיר בנאי, ולאם תרפיסטית באמנות. כשהיה בן 10 התגרשו הוריו, והוא עבר לגור עם אמו בתל אביב. שנים אחדות לאחר מכן חזר אביו בתשובה, מה שקרב גם אותו ליהדות ולאמונה.
בנעוריו למד במשך כמה שנים תופים, פסנתר וגיטרה במסגרות שונות. ב-2009 התגייס לצה"ל, ושירת כלוחם בצוות תצפיות ביחידה מסווגת.
ב-2012 לאחר שחרורו מצה"ל, עבר קורס משחק, והחל ללמוד פיתוח קול אצל רחל הוכמן. ב-2013 טס להודו, שם כתב את רוב חומרי האלבום הראשון שיצא מאוחר יותר. לאחר שובו לישראל, חתם בחברת התקליטים NMC, ובנובמבר 2015 הוציא את הסינגל הראשון שלו "עץ אלון".
בשנת 2016 הוציא בנאי לאור שלושה סינגלים נוספים: "קטנים", "תל אביבית" ו"זה יבוא" - שהפך לשיר הנושא במיני אלבום הבכורה שיצא לאור בשנת 2017, גם הוא בשם "זה יבוא", שאת חומריו כתב והלחין.
ביולי 2020, הוציא נועם סינגל בשם "אהבה זה לא מספיק".
בנובמבר 2020 הוציא סינגל יחד עם אהוד בנאי, לזכרו של אביו בשם: "אף פעם לא לבד".
בדצמבר 2020, הוציא נועם קאבר יחד עם לאה שבת לשיר "מה אעשה" במסגרת פרויקט "צו השעה" למען המוזיקה הישראלית.
במרץ 2021 הוציא סינגל בשם "בסוף זה תמיד שמח", בהפקתו המוזיקלית של סתיו בגר.
ביולי 2021 השתתף כמועמד בעונה השמינית של התוכנית "הכוכב הבא" אך החליט לפרוש בסוף שלב האודישנים ולהמשיך בדרכו העצמאית.
בנובמבר 2021 שיתף ברשתות החברתיות כי נולד לו ולאשתו יעלי תינוק ראשון וכי החליטו לקרוא לו דויד מאיר בנאי על שם אביו מאיר בנאי.
צ'ייס באדינגר
צ'ייס אנדרו באדינגר (באנגלית: Chase Andrew Budinger; נולד ב-22 במאי 1988) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, ששיחק בליגת ה-NBA בין השנים 2009–2016.
ראשית חייו
באדינגר נולד בעיר אנקיניטס, קליפורניה ולמד בתיכון "לה קוסטה קניון" שבעיר. בעת לימודיו התיכוניים הוא קיבל מלגת לימודים כספורטאי מצטיין בכדורסל ובכדורעף. באדינגר הראה יכולות גבוהות בשני הענפים, נבחר שלוש פעמים לשחקן הכדורעף המצטיין של מחוז סן דייגו, ובעונת ה שלו קלע 34 נקודות, קטף 11 והוסיף 4.5 אסיסטים ו-3.0 חטיפות כדור ב למשחק. בשנתו האחרונה בתיכון הוא הוזמן להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן ואף נבחר לשחקן המצטיין של המשחק, במשותף עם קווין דוראנט.
קריירת מכללות
עם סיום לימודיו התיכוניים בחר באדינגר לשחק בשורות קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת אריזונה המשחקת בבית הפסיפי של המכללות (נקרא Pac-10). כבר בחודש נובמבר של עונת הבכורה שלו נבחר באדינגר לשחקן השבוע כשרשם 25.6 נקודות ו-7.0 ריבאונדים, והיה ל השני בתולדות הליגה שפותח את עונת הבכורה שלו עם התואר. בעונתו הראשונה במכללות קלע באדינגר 15.6 נקודות למשחק, שביעי בבית הפסיפי כולו, והוסיף 5.8 ריבאונדים.
בעונת ה היה באדינגר לאחד משני השחקנים היחידים בקבוצה שפתחו בכל אחד ממשחקי העונה. הוא תרם 17.1 נקודות ו-5.4 ריבאונדים למשחק, השני בטיבו בקבוצה בשתי הקטגוריות, ונבחר לחמישיית העונה השלישית ב-Pac-10. בסיום העונה, הודיע באדינגר כי יעמיד עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA לשנת 2008, ולאחר שפרשנים צפו לו בחירה באמצע הסיבוב הראשון הודיע כי יחזור לאוניברסיטה לעונה נוספת.
בעונת המשחקים השלישית במדי אריזונה, שותף באדינגר ב-1,317 דקות, כמות הדקות הרבה ביותר בעונה שקיבל שחקן באריזונה מעולם. הוא תרם 18.0 נקודות, ובסיום העונה נבחר לחמישיית העונה בבית הפאסיפי.
קריירת ה-NBA
באנדינגר העמיד עצמו לבחירה בדראפט לשנת 2009, ונבחר במקום ה-44 על ידי דטרויט פיסטונס שהעבירה אותו עוד באותו הלילה ב ליוסטון רוקטס תמורת בחירת דראפט עתידית. בעונת הרוקי שלו שותף באדינגר ב-74 משחקים, כמעט בכולם עלה מהספסל, ותרם 8.9 נקודות בממוצע. קבוצתו סיימה את העונה במאזן של 42 ניצחונות מול 40 הפסדים ובמקום התשיעי במערב, ולא העפילה למשחקי הפלייאוף.
בעונתו השנייה בליגה, עונת, שיפר באדינגר את תרומתו וקלע 9.8 נקודות למשחק. הוא קיבל ממאמנו קרדיט רב יותר כשעלה בחמישייה ב-22 משחקים בהם תרם 13.9 נקודות למשחק, ואף קבע את שיא הקריירה שלו כשקלע 35 נקודות במשחק מול מינסוטה טימברוולבס. בעונה הבאה, עונת, שהייתה עונה מקוצרת של 66 משחקים בשל שביתת שחקנים, שותף באדינגר בחמישייה בראשית העונה אולם איבד בהמשך את מקומו בחמישייה לרוקי צ'נדלר פרסונס. הוא לקח באותה העונה חלק בתחרות ההטבעות, וסיים במקום השני לאחר שקפץ מעל הראפר פי דידי. בסיום אותה העונה עבר באדינגר בטרייד למינסוטה, עם הזכות להחתמתו של ליאור אליהו על חוזה, תמורת בחירת דראפט של הסיבוב הראשון.
לקראת עונת הועבר בטרייד לאינדיאנה פייסרס בתמורה לדומיון רודז, ושוחרר מהקבוצה לקראת סוף העונה, ב-5 במרץ 2016. שלושה ימים לאחר מכן חתם בפיניקס סאנס על חוזה עד סיום העונה. בספטמבר חתם בברוקלין נטס, אך נופה מסגל הקבוצה לפני פתיחת העונה.
לקראת עונת 2016/2017 חתם בסאסקי בסקוניה מליגת ה-ACB, ובסיומה פרש מכדורסל ופתח בקריירה כשחקן כדורעף חופים מקצועי.
דוד אודסון
דוד אודסון (באיסלנדית: Davíð Oddson; נולד ב־17 בינואר 1948), הוא פוליטיקאי איסלנדי שכיהן כראש ממשלת איסלנד בשנים 1991 עד 2004. משך כהונתו הייתה הארוכה ביותר מבין כל ראשי ממשלת איסלנד לדורותיהם. לפני שהיה לראש ממשלה הוא כיהן החל משנת 1982 כראש עיריית רייקיאוויק. לאחר סיום כהונתו כראש הממשלה ועד 2005 הוא שימש כשר החוץ ולאחר מכן הוא היה נגיד הבנק המרכזי של איסלנד עד 2009. בעקבות המשבר הכלכלי באיסלנד ב־2008 עלו הקולות שקראו להתפטרותו, הן מהציבור האיסלנדי והן מראש הממשלה החדשה, יוהנה סיגורדרדוטיר, קריאות שהובילו להחלפתו בתפקידו במרץ 2009. בספטמבר אותה שנה הוא מונה לתפקיד עורך העיתון הגדול ביותר באיסלנד, ”מורגונבלדיד” (Morgunblaðið), החלטה שעוררה מחלוקת שחצתה את איסלנד. בבחירות לתפקיד נשיא איסלנד שנערכו ביוני 2016 הוא התמודד מול גודני יוהאנסון ונחל הפסד.
ראשית חייו
בנעוריו הוא גילה עניין בתיאטרון ולמד זמן מה בבית ספר למשחק. את לימודיו התיכוניים הוא סיים ב־1970 ב”קולג' הצעיר של רייקיאוויק” (Menntaskólinn í Reykjavík). באותה שנה הוא נשא לאישה את אסטרידור, אחות במקצועה ויחד הם הביאו לעולם בן, תורסטין, שלימים מונה להיות שופט בבית המשפט המחוזי של אקוריירי. בשש השנים הבאות לאחר נישואיו למד אודסון משפטים באוניברסיטת איסלנד ובמקביל עבד כמעט במשרה מלאה. לזמן מה הוא עבד כעוזר במאי בתיאטרון קטן (כיום התיאטרון העירוני של רייקיאוויק) ויחד עם שני חברים הוא הפיק תוכנית בידור ברדיו במשך שנתיים. במשך זמן מה הוא שימש כפרשן פוליטי בעיתון ”מורגונבלדיד” ומנהל הפרסום של בית הוצאה שמרני לספרים. ב־1974 הוא נבחר להיות חבר מועצת עיריית רייקיאוויק מטעם מפלגת העצמאות.
ראש עיריית רייקיאוויק
דוד אודסון נמנה עם חברי קבוצה של צעירים שמרנים–ליברטריאנים ממפלגת העצמאות שחשו שעל המפלגה לתמוך באופן חזק יותר בניסיונות לתת דגש על עקרונות כלכלת השוק בכלכלה האיסלנדית המפוקחת בכבדות. קבוצת חברים זו כללה את ת'ורסטיין פאלסון וגייר הארדה (לימים גם הם ראשי ממשלת איסלנד), יון סטיינר גונלאוגסון, קירטן גונרסון, מגנוס גונרסון, בינולופור בינארסון והאנס הולמסטין גיסורארסון. יחד הם הוציאו לאור בין השנים 1972–1975 מגזין בשם ”רכבת” (Eimreiðin). הם גם עקבו אחר הנעשה בממלכה המאוחדת תחת שלטונה של מרגרט תאצ'ר ובארצות הברית תחת שלטונו של רונלד רייגן. בנוסף הם הרבו בקריאת ספרים ומאמרים מפרי עטם של מילטון פרידמן, פרידריך האייק וג'יימס מ. ביוקנן ואודותם. אישים אלו ביקרו באיסלנד בראשית שנות השמונים והמסרים שהם השמיעו על הגבלת כוחן של הממשלות, הפרטה, וליברליזציה של הכלכלה, נפלו על אוזניים קשובות.
ב־1982 נפלה לידיו של אודסון הזדמנות לקדם את רעיונותיו כאשר מפלגת העצמאות בהנהגתו השיגה את רוב המושבים במועצת העיר רייקיאוויק, רוב שאותו היא איבדה ארבע שנים קודם לכן למפלגות מהאגף השמאלי של המפה הפוליטית. שניים מצעדיו הראשונים כראש העיר היו להפחית את מספר הנציגים במועצה מ־21 ל־15 ולמזג את חברת הדיג הגדולה ברייקיאוויק, שהייתה עד אז בבעלותה העירייה והיוותה עבורה נטל כבד, עם חברת דיג פרטית ולאחר מכן מכר את מניותיה של העירייה בחברה החדשה (HB Grandi), שהייתה לאחת מחברות הדיג הגדולות ביותר באיסלנד. באופן מקרי, המנהל הכללי של גרנדי, בריניפלור ביירנסון, היה לימים המנהל הכללי של חברת הטלפונים של איסלנד, שהייתה ההפרטה האחרונה שביצע אודסון כראש הממשלה. כראש עיריית רייקיאוויק, עמד אודסון גם מאחורי המהלך לבנייתו של בניין העירייה החדש, הסמוך לאגם של העיר (Tjörnin) ולבניין הפנינה (Perlan). למרות נטיותיו הליברטריאניות, תמך אודסון גם בתיאטרון העירוני של רייקיאוויק, במיוחד בהקמתו של בניין חדש לתיאטרון שנפתח ב־1989. בתשע שנות כהונתו כראש העיר, נבנה בה פרבר חדש, גרפרבור והוקם אזור קניות חדש סביב למרכז הקניות קרינגלן. כראש עיר כוחני ובלתי מתפשר נמתחה על אודסון ביקורת מהאופוזיציה של מפלגות השמאל במועצה.
הקואליציה עם הסוציאל־דמוקרטים
ממשלתו של אודסון ירשה גירעון תקציבי ענק ומספר של נכסים בלתי מניבים. לדוגמה, כסף רב הוצא על חוות דיג שלא הניבו רווחים רבים. הלחצים האינפלציוניים התגברו גם הם בעוד שכמה מאזורי הדיג העשירים שבמימיה של איסלנד החלו להתדלדל. הגירעון התקציבי הפך ב־1996 לעודף, לא מעט בגלל שיתוף הפעולה ההדוק בין אולסון לבין שר האוצר שלו, פרידריק קלמנץ סופוסון, שהיה גם הוא ליברטריאן צעיר בולט. מאז המשיך תקציבה של איסלנד להיות כל השנים בעודף שנוצל להפחתת החוב הציבורי ולביצוע רפורמה במערכת תשלום הפנסיות, שהפכה למערכת שמחזיקה את עצמה. כמה חברות קטנות עברו הפרטה. הבנק המרכזי שוחרר מלחצים פוליטיים. דבר נוסף שסייע לממשלת אודסון היה ההסכמה בין האיגודים המקצועיים לבין המעסיקים שהאינפלציה הדוהרת של שנות השמונים, שלוותה בעליות בשכר ענקיות אך חסרות משמעות, לא תוכל להמשך. לפיכך, ב־1990 חתמו האיגודים והמעסיקים על הסכם על פיו עליות השכר תהיינה מתונות והממשלה תסייע בהורדת האינפלציה. החל מ־1991 השתוותה רמת האינפלציה באיסלנד לזו שבארצות השכנות.
הקואליציה עם הפרוגרסיבים
ב־1994 חל פיצול במפלגה הסוציאל־דמוקרטית וכתוצאה מכך הם נחלו הפסד קשה בבחירות לאלת'ינגי שהתקיימו ב־1995. בעוד שלהלכה שמרה הקואליציה על הרוב שלה, היה זה למעשה רוב של מושב אחד. לפיכך החליט אודסון להרכיב קואליציה עם המפלגה הפרוגרסיבית. מנהיגה של מפלגה זו, הלדור אסגרימסון, מונה לתפקיד שר החוץ. בממשלה החדשה המשיכה מדינות ההפרטה בהיקף גדול הרבה יותר מאשר קודם לכן. רשת גדולה של מפעלי עיבוד דגים נמכרה. קרנות השקעה ציבוריות או ציבוריות־למחצה מוזגו ונמכרו כבנק פרטי להשקעות. שני הבנקים המסחריים שהיו תחת שליטה ממשלתית נמכרו בכמה שלבים. שתי מפלגות הקואליציה קיבלו את הדרישה הרחבה על הטלת חובת תשלום למחזיקי מכסות הדיג.
שתי ממשלותיו של אודסון היו תומכות נאמנות של ארצות הברית ותמכו תמיכה חזקה בארגון נאט"ו, שאיסלנד נמנתה עם המדינות המייסדות שלו. אודסון תמך בהחלטיות בפעולות שננקטו על ידי ארצות הברית ובעלות בריתה באפגניסטן ובעיראק, ועל כך הוא ספג ביקורת קשה ביותר ממחנה השמאל האיסלנדי. מאז התפרקות ברית המועצות, הייתה אי ודאות מסוימת בנוגע לשאלה אם הכוחות המזוינים של ארצות הברית צריכים או יכולים להישאר באיסלנד, לאחר שהוזמנו לשם ב־1951 בשיאה של המלחמה הקרה. אודסון לא היה נלהב בנוגע להצטרפותה של איסלנד לאיחוד האירופי.
כבחור צעיר, כתב אודסון, או היה שותף לכתיבתם של כמה מחזות טלוויזיה. בימיו כמנהיג פוליטי הוא המשיך לעסוק בכתיבה וב־1997 הוא פרסם אוסף של סיפורים קצרים בשם ”כמה ימים טובים בלי גודני” (Nokkrir góðir dagar án Guðnýjar), שהיה לרב־מכר באיסלנד. אודסון חגג את יום הולדתו ה־50 בקבלת פנים גדולה שנערכה בבניין הפנינה ברייקיאוויק ומומנה על ידי מפלגת העצמאות. לרגל האירוע פרסמו ידידיו של אודסון ספר יובל שכלל יותר מ־500 עמודים וסופרים, חוקרים ופוליטיקאים איסלנדים רבים תרמו לו מפרי עטם. בבחירות לאלת'ינגי של 1999 גרפה מפלגת העצמאות בהנהגתו של אודסון תמיכה רחבה, למרות ניסיונו של השר לשעבר מטעם המפלגה, סוור הרמנסון, להקים את המפלגה הליברלית כמפלגה פורשת. ב־2002 פרסם אודסון אוסף נוסף של סיפורים קצרים בשם ”נגנבו מכותב האלפבית” (Stolið frá höfundi stafrófsins), שגם הוא התקבל בציבור באופן מאוד חיובי.
אף על פי כן, באותה שנה פרצה באיסלנד מחלוקת בנוגע ל”קבוצת בּוֹיְגוּר” (Baugur Group), שהייתה בבעלותם של היזמים יוהנס יונסון ובנו, יון אסגיר יוהנסון. כחברת ענק במפה העסקית של איסלנד, שלטה הקבוצה על רוב עסקי הקמעונאות במדינה. בדיוני האלת'ינגי קרא מנהיג המפלגה הסוציאל־דמוקרטית, אוסור סקרפדינסון, להטיל פיקוח הדוק בשל קיומו של מונופול ששלט על המחירים, והוא התכוון במיוחד לקבוצת באוגור. אודסון הסכים לדרישה ובקיץ אותה שנה פשטה משטרת איסלנד על מטה קבוצת בואגור, לאחר שעובד ממורמר שהועסק בעבר על ידם טען שבידיו עדויות על אי־סדרים כספיים. שני הבעלים העיקריים של הקבוצה לא ראו זאת בעין יפה והאשימו את אודסון בניהול מערכה נגדם. הם רכשו את השליטה בעיתון ”פרטבלדיד” (Fréttablaðið), שהוא חינמון המחולק בכל בתי האב באיסלנד. העיתון היווה אופוזיציה לאודסון בבחירות הקשות שהתקיימו ב־2003 ושהציר המרכזי שלהם היה הדיון על השחיתות, מעשי שוחד ודרכי פעולתה של המשטרה. בנאום שנשאה הדוברת הראשית של המפלגה הסוציאל־דמוקרטית, אינגיביירג סולרון גיסלדוטיר, ב־9 בפברואר 2003, היא טענה שאודסון עשוי להיות האחראי על חקירת המס שנוהלה כנגד איש העסקים יון אולפסון, אז הבעלים של תחנת טלוויזיה פרטית ועל הפשיטה על משרדיה של קבוצת באוגור. כפרפרזה על המשפט המפורסם ממחזהו של ויליאם שייקספיר, המלט, היא שאלה: ”האם אתה ידידו של ראש הממשלה או לא, זוהי השאלה.”
פרישתו ומינויו כשר החוץ
לאחר הבחירות של 2003 הגיעו אודסון ושותפו לקואליציה, שר החוץ אלדור אסגרימסון, להסכמה שאודסון ימשיך לכהן כראש הממשלה עד 15 בספטמבר 2004, אז ימונה אסגרימסון לתפקיד ובתמורה תקבל מפלגת העצמאות תיקים נוספים בממשלה.
ב־2004 הייתה ממשלתו של אודסון מעורבת במחלוקת, כאשר היא הגישה הצעת חוק שימנע מחברות פרטיות גדולות להחזיק בבעלותן יותר מ־15% מחברות התקשורת ושיאסור על בעלות של עיתונים ושל תחנות טלוויזיה על ידי אותה חברה. אודסון טען שכוונת חוק זה למנוע ריכוז של שוק התקשורת בידיהם של אנשים מעטים, לאפשר לתקשורת להישאר עצמאית ולמתוח ביקורת לא רק כלפי הפוליטיקאים, אלא גם כלפי אילי ההון. עם זאת, מבקריו של אודסון טענו שההצעה הייתה מכוונת נגד קבוצת באוגור, שלטענתם ראה בהם אודסון כאויביו הפוליטיים. עד לאותה עת רכשה הקבוצה עיתון נוסף, את תחנת הטלוויזיה של יון אולפסון וכמה תחנות רדיו ושלטה ביותר ממחצית משוק התקשורת האיסלנדי. האלתי'ינגי אישר גרסה מרוככת הרבה יותר של החוק, אך בקיץ 2004 הפעיל נשיא איסלנד, אולפור רגנר גרימסון, בפעם הראשונה בהיסטוריה של איסלנד, את סמכותו לסרב לחתום על הצעת החוק ולמנוע את אישורה. אודסון מתח ביקורת על צעדו זה של הנשיא וציין שמנהל תחנת הטלוויזיה שהייתה קודם לכן בבעלותו של יון אולפסון ונרכשה זה מכבר על ידי קבוצת באוגור, זיגורור ג. גדיונסון, היה מנהל מערכת הבחירות של גרימסון בהתמודדותו הראשונה על כס הנשיאות ושבתו של הנשיא הועסקה על ידי באוגור. אף על פי כן, קבוצת באוגור נהנתה מאהדה ציבורית רחבה באיסלנד בשל המחירים הנמוכים שהציעו חנויותיה בהשוואה למתחריה, בעוד שבעלי הקבוצה נתפשו כהתגלמות חלום ההתעשרות האיסלנדי. רבים הסכימו שחוק התקשורת נראה היה כחלק מדו־קרב פוליטי יותר מאשר ניסיון לחוקק חוק. תוצאת המאבק הארוך הזה הייתה משיכת החוק על ידי אודסון כדי למנוע את עריכתו של משאל עם, כפי שהתחייב מחוקת איסלנד במקרה שהנשיא מסרב לחתום על נוסח החוק.
במהלך 14 שנות כהונתו כראש הממשלה, זכה אודסון להכיר מנהיגים מערביים רבים ולהתיידד איתם, כולל נשיאי ארצות הברית, ביל קלינטון וג'ורג' ווקר בוש, ראש ממשלת צ'כיה ולאחר מכן נשיאה, ואצלב קלאוס וראש ממשלת איטליה, סילביו ברלוסקוני. הוא נכח לעיתים קרובות בישיבות של קבוצת בילדרברג. הוא כיהן כשר החוץ של איסלנד במשך שנה אחת בלבד. בסתיו 2005 הכריז אודסון שהוא יפרוש מהחיים הפוליטיים באומרו שהוא חש שהגיע הזמן לפנות את המקום לדור חדש. בעל בריתו במשך שנים רבות, גייר הארדה, החליפו, הן כמנהיג מפלגת העצמאות והן כשר החוץ. גורם אפשרי להחלטה זו הייתה מחלת הסרטן שהוא לקה בה וככל הנראה החלים ממנה במהרה, זמן קצר לאחר משבר חוק התקשורת.
נגיד הבנק המרכזי
באוקטובר 2005 מונה אודסון לתפקיד נגיד הבנק המרכזי של איסלנד, למרות שלא הייתה לו השכלה פורמלית כלשהי בכלכלה. בעקבות המשבר הכלכלי באיסלנד שפרץ בסתיו 2008, נאלצה איסלנד לבקש סיוע פיננסי מקרן המטבע הבינלאומית וממדינות אחרות. היו כאלה שראו במדיניות הכלכלית של מפלגת העצמאות בהנהגתו של אודסון, כולל הסרת הפיקוח ותהליכי הליברליזציה וההפרטה של השוק, כגורמים למשבר. כתוצאה מכך, נשמעו קולות בציבוריות האיסלנדית לפיטוריו של אודסון. בעקבות הפגנות שנערכו בחזית בניין הבנק המרכזי, ביקשה ראש הממשלה החדשה יוהנה סיגורדרדוטיר מאודסון ומשני הנגידים הנוספים של הבנק, להגיש את התפטרותם. אודסון סירב לבקשה, וב־26 בפברואר 2009, לאחר שבוצעו שינויים בחוק הבנק המרכזי, הודח אודסון מתפקידו והוחלף בכלכלן הנורווגי סוון האראלד אויגרד.
באפריל 2009 טען אודסון שאיסלנד חייבת לקיים חקירה על ”ההלוואות החריגות והבלתי קונבנציונליות” שהבנקים נתנו לפוליטיקאים בכירים בשנים שלפני המשבר.
עורך העיתון מורגונבלדיד
ב־24 בספטמבר 2009 הכריז הבעלים החדשים של העיתון מורגונבלדיד (Morgunblaðið) שדוד אודסון והאלדור יוהנסן, העורך לשעבר של עיתון העסקים ”וידסקיפטבלדיד” (Viðskiptablaðið), יועסקו על ידו כעורכי העיתון. ההחלטה פורסמה לאחר מסכת ארוכה של השערות על זהות העורך הבא של העיתון לאחר פיטוריו של העורך הקודם, אולאפור סטפנסון. מאז מינויו של אודסון לתפקיד העורך, ביטלו כשליש מקוראי העיתון את המינויים שלהם. ב־2009 נרשמו לעיתון הפסדים בשיעור של 667 מיליון קורונות איסלנדיות. בדוח ועדת החקירה המיוחדת של האלת'ינגי, שפורסם באפריל 2010, נאמר שמינויו של אודסון לתפקיד עורך העיתון ופיטוריהם של עיתונאים מנוסים רבים שעבדו במערכת העיתון, מוזכרים כדוגמה אחת לאופן שבו בעליהם של אמצעי התקשורת באיסלנד מעורבים במניפולציות פוליטיות: ”נראה שמטרתם היא לקדם עיתונאים בעלי דעות אישיות ולהגן על אינטרסים מיוחדים יותר מאשר להבטיח דיווח מקצועי והוגן.”
ז'אק וילנב
ז'אק ג'וזף שארל וילנב (אנגלית: Jacques Joseph Charles Villeneuve; נולד ב-9 באפריל 1971 בסן ז'אן סור רישליה שבקנדה) הוא נהג מרוצים קנדי. הוא זכה באליפות ה-CART לשנת 1995 ובאליפות העולם בפורמולה 1 לשנת 1997. ז'אק הוא בנו של נהג המרוצים ז'יל וילנב שנהרג על המסלול במרוץ פורמולה 1. גם דודו (הקרוי גם כן ז'אק וילנב) היה נהג מרוצים מוצלח שהתחרה בעיקר באליפויות בצפון אמריקה. למרות היותו קנדי, ז'אק העביר את רוב ילדותו במונקו שם גדל.
השנים הראשונות
וילנב החל את קריירת הנהיגה שלו בשנת 1989 במסגרת סבב ה'אלפא'. שנה לאחר מכן, הצטרף לסבב הפורמולה 3 האיטלקי (קיים סבב כזה במדינות רבות בעולם) בו התחרה במשך שנתיים. ב-1992, עבר להתחרות בסבב היפני של הפורמולה 3 ולאחר מכן בסבב הצפון אטלנטי (צפון אמריקה) של הפורמולה 3 (סבב בו הצליחו רבות בעבר אביו ודודו). בעקבות הצלחתו בסבב זה (זכה בחמישה מרוצים במהלך העונה), הצליח וילנב להתחבר לספונסר אישי והתחיל את דרכו במסגרת סבב ה-CART. עונתו הראשונה מוצלחת למדי: הוא ניצח במרוץ אחד בעונה ונבחר ל"רוקי" (נהג שנה ראשונה) המצטיין. ב-1995, זכה וילנב באליפות ה-CART כשבדרך הוא ניצח גם במרוץ ה"אינדי 500" היוקרתי.
פורמולה 1
החל מתחילת עונת 1995, נפוצו שמועות על ניסיונותיו של וילנב ליצור קשרים עם עולם הפורמולה 1. ואכן, וילנב חתם עם קבוצת ויליאמס-רנו לעונת 1996. כבר במרוצו הראשון באוסטרליה, סיים וילנב ראשון במקצה הדירוג וזינק מהמקום הראשון. וילנב לבסוף לא ניצח במרוץ עקב דליפת שמן, אך הצליח במהלך העונה לנצח בארבעה מרוצים ואף נשאר עם סיכוי (אם כי קטן מאד) לזכייה באליפות עד למרוץ האחרון.
בעונת 1997, זכה וילנב באליפות לאחר קרב צמוד מאוד עם מיכאל שומאכר. בתחילת המרוץ האחרון, היה וילנב מדורג נקודה אחת אחרי שומאכר וגם דורג אחריו במקצה הדירוג. אולם נהיגה מאוד קשוחה שלו הביאה אותו למצב של עקיפה במהלך המרוץ. שומאכר ניסה להתנגש בווילנב אך לא הצליח. בעקבות נהיגתו המסוכנת, נפסל שומאכר לחלוטין מהאליפות ווילנב שסיים במקום השלישי הוכתר לאלוף העולם.
עונת 1998 לא האירה פנים לווילנב לאחר שוויליאמס נפרדה מהשותפות עם רנו ולא הצליחה להעמיד מכונית תחרותית.
בעונת 1999, הצטרף וילנב לקבוצה החדשה באר. אולם הקבוצה לא הצליחה להעמיד מכונית תחרותית ווילנב סיים את העונה ללא נקודות. בעונת 2000, רכשה באר את מנועיה אצל הונדה, מה ששיפר את תחרותיות המכונית. בעונה זו ובזו שאחריה, השיג וילנב נקודות ואף הצליח להגיע לפודיום מספר פעמים, אולם לא התמודד על האליפות.
בעונת 2003, התדרדרה באר ומנהל הקבוצה החדש לא אהב את העובדה שווילנב מקבל שכר גבוה אך ביצועיו חלשים. לפני המרוץ האחרון של העונה, פוטר וילנב מהקבוצה.
וילנב נשאר ללא קבוצה לעונת 2004, אך עם זאת, החליט לא לנסות את מזלו במסגרת אחרת. שלושה מרוצים לסיום העונה, נקרא וילנב להחליף את יארנו טרולי בקבוצת רנו, אך לא הצליח להשיג אף לא נקודה אחת. לקראת עונת 2005, חתם וילנב בקבוצת סאובר. וילנב הצליח להשיג תוצאות דומות לאלה של חברו הצעיר לקבוצה פליפה מאסה וכך נשאר בקבוצה גם בעונת 2006. אולם בעונה זו, תוצאותיו לא היו טובות. נהג הניסוי של הקבוצה, הצעיר הפולני רוברט קוביצה הראה יכולות גבוהות, אפילו ביחס לנהגים הרשמיים - וילנב וניק היידפלד. לאחר תאונה קשה במרוץ גרמניה, ביקש וילנב שלא להתחרות במרוץ הבא בהונגריה. הקבוצה ביקשה מקוביצה להחליף אותו למרוץ זה, אך החלפה זו הפכה לקבועה והקבוצה הודיעה כי הגיעה לסיכום על סוף העסקתו של וילנב בקבוצה. בכך הסתיימה למעשה קריירת הפורמולה 1 של וילנב.
לאחר הפורמולה 1
במקביל, ניסה וילנב להצטרף למרוצי הנאסקאר אולם הצליח להתקבל רק לסדרה מדרג שלישי. עם זאת, בעקבות תצוגות נהיגה מרשימות בסבב, הוחלט לאפשר לו להתחרות ישירות בסבב הראשי (Nextel Cup).
בטקס הפתיחה של אולימפיאדת ונקובר (2010) היה וילנב אחד מנושאי הדגל האולימפי.
חיים אישיים
למרות היותו קנדי, גדל וילנב בשנות ילדותו במונקו ולאחר מכן בשווייץ. התחרויות הראשונות בהן השתתף היו באיטליה.
ב-29 במאי 2006, התחתן וילנב עם ג'ואנה מרטינז. לזוג שני ילדים (נכון לינואר 2008): ז'ול שנולד ב-14 בנובמבר 2006 וז'ונאס שנולד ב-23 בדצמבר 2007. ביוני 2006, הוציא ז'אק סינגל (מה שגרם לכמה הלצות מצדו של מיכאל שומאכר). בפברואר 2007, הוציא וילנב את אלבומו הראשון (והיחיד נכון לינואר 2008). האלבום נחל כישלון מוחלט כאשר נמכרו כ-233 עותקים בלבד בקוויבק ועוד כשלושים מחוץ לקוויבק. בסך הכול, נמכרו פחות מ-300 עותקים של האלבום.
וילנב מחזיק בבעלות על מועדון לילה ופאב במונטריאול בשם newtown - התרגום המילולי לאנגלית של שמו (Villeneuve - 'עיר חדשה' בצרפתית).
האנטילים ההולנדיים במשחקים האולימפיים
האנטילים ההולנדיים השתתפו במשחקים האולימפיים בין אולימפיאדת הלסינקי (1952) לאולימפיאדת בייג'ינג (2008). אף שבאותה תקופה היו האנטילים באוטונומיה בריבונות הולנדית, אפשרו ההולנדים את הקמתו של ועד אולימפי נפרד, וספורטאי האנטילים התחרו במשלחת נפרדת.
המשלחת הראשונה של האנטילים ההולנדיים, לאולימפיאדת הלסינקי, כללה רק את נבחרת הכדורגל. היא הודחה כבר בסיבוב הראשון, לאחר הפסד 1–2 לנבחרת טורקיה. בדומה להולנד, החרימו האנטילים ההולנדיים את אולימפיאדת מלבורן (1956), במחאה על דיכוי המרד ההונגרי בידי ברית המועצות. בהמשך, החרימו האנטילים גם את אולימפיאדת מוסקבה (1980), במחאה על הפלישה הסובייטית לאפגניסטן, אף שהולנד עצמה לא עשתה זאת.
להישג הגבוה ביותר של האנטילים ההולנדיים במשחקים הגיע השייט יאן בורסמה, שזכה במדליית הכסף במפרשית מדגם לכנר באולימפיאדת סיאול (1988). האתלט צ'ורנדי מרטינה היה קרוב להישג דומה באולימפיאדת בייג'ינג (2008). הוא סיים במקום השני בריצת 200 מטר, אחרי יוסיין בולט, אך שעה לאחר המירוץ הודיעו מארגני התחרות על פסילתו בעקבות ערעור של המשלחת האמריקנית, לאחר שבצילומי הטלוויזיה נראה שיצא מהמסלול שלו. האנטילים ההולנדים ערערו בפני בית הדין לבוררות בספורט, אך ב-9 במרץ 2009 נדחה הערעור. מרטינה התחרה גם בריצת 100 מטר וסיים במקום הרביעי, בזמן של 9.93 שניות, שמהווה שיא לאומי.
ב-2011 בוטל המעמד האוטונומי של האנטילים. חלקם קיבלו מעמד של רשות מקומית בהולנד, וחלקם הפכו לחלק מממלכת ארצות השפלה. בשל שינוי זה הודיע הוועד האולימפי הבינלאומי כי לא יאפשר עוד את השתתפותה של משלחת מהאנטילים ההולנדים במשחקים, אך התיר לספורטאים מהאיים להשתתף באולימפיאדת לונדון (2012) כמשתתפים עצמאיים, תחת הדגל האולימפי.
ניר שוחט
ניר שוחֵט (1928 – 2011) היה חוקר, בלשן, סופר, מתרגם ומחנך ישראלי.
האנטילים ההולנדיים במשחקים האולימפיים
האנטילים ההולנדיים השתתפו גם בשתי אולימפיאדות חורף, אולימפיאדת קלגרי (1988) ואולימפיאדת אלברוויל (1992). במשחקים התחרו הספורטאים מהאנטילים במזחלות ובלוג', אך הגיעו להישגים נמוכים.
ניר שוחט
ביוגרפיה
ניר שוחֵט נולד בשנת 1928 בעיר עמארה, במחוז מיסאן שבדרום עיראק. הוא נכדו של הפייטן עזרא אברהם שוחט שחי בעיר בצרה ועבר לעמארה בשנת 1906, שם שימש רב עד לשנת 1940.
בשנת 1942, בהיותו בן 14, פרסם את ביכורי יצירותיו בשבועון הספרותי הקהירי "ألثقافة" ("א-תַ'קַאפַה"), והמשיך לפרסם בביטאונים "אל-ג'יל" (الجيل ) ו"אל-מיזאן" (الميزان).
האנטילים ההולנדיים במשחקים האולימפיים
לפי אולימפיאדה
באולימפיאדות הקיץ:
ניר שוחט
ביוגרפיה
היה פעיל המחתרת הציונית עד לעלייתו לישראל בשנת 1951, אז החל את לימודיו בספרות ובמקרא באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטה העברית. הוא לימד לשון במספר בתי ספר תיכוניים בתל אביב.
האנטילים ההולנדיים במשחקים האולימפיים
לפי ענף
בענפי הקיץ:
ניר שוחט
ביוגרפיה
שוחט טיפח כתיבה ספרותית שמטרתה העשרת הספרות התקנית בעושר תוכני וסגנוני.
כחוקר הוא התגלה בספרו ההיסטורי "סיפורה של גולה - פרקים בתולדות יהדות בבל לדורותיה". ספר זה תורגם לאנגלית, ובנוסחו העברי נקבע כספר לימוד בישיבה יוניברסיטי אשר בניו יורק.
כמתרגם עסק בתרגום יצירות מערבית לעברית ובעריכת כתבי עת. הוא תרגם לערבית את ספרו של אבא קובנר "מגילות האש", המופיע בבית התפוצות ליד עמוד היזכור.
בשנת 1968 ערך את מבחר סיפורי עגנון ותרגמם מעברית לערבית, ובשנת 1969 ערך את האנתולוגיה "הבאר הקסומה".
בתחום הלשון העברית
בתחום הלשון פרסם את הספרים: "ניב שפתיים" ו"אורחות לשון". בספרו "ניב שפתיים", העוסק בניבים ומטבעות לשון, הדגיש את האבחנה בין ניב לפתגם ובין ביטוי לאמרת כנף. בספר זה הגדיר בדייקנות כי הניב במשמעות מוצא פה הוא שבר פתגם, אשר משמעותו הלשונית מצומצמת ואינו אלא צירוף מילים, כמו למשל: עץ החיים, נר לרגליי ורחיים בצווארו. לעומתו, הפתגם הוא ביטוי מצוחצח ומחכים, בעל תוכן, תוצר של מחשבה והיגיון ומעלתו גבוהה יותר משל הניב. כמו למשל:.
ספרו "אורחות לשון" הוא מדריך לתיקוני לשון בהוצאת "אוצר המורה" של הסתדרות המורים, אשר ליווה את מורי ישראל בהוראת השפה התקנית והנחלתה. בספר זה מתפלפל שוחט במכמני השפה העברית. הלשון, לפי שוחט, היא תוצר חי של דורות ויש בה קודים רוחניים המשפיעים על המחשבה לאורך הדורות ולעיתים הצירופים מאירים את תכנים. הלקסיקון של ניר אינו ספר לימוד דקדוק, אף שהוא מכיל יסודות מובנים דקדוקיים. שוחט בוחר לעסוק בתיקון שיבושי לשון בחיוך ובהנאה וטוען כי כללי הלשון ניתנים ללימוד, הפנמה והפעלה נכונה.
בספרו "בכל אופן", משנת 1988, מציג שוחט מיניאטורות ספרותיות ומכתמים (אפיגרמות) לשוניים בתרבויות שונות ומציג בפני הקורא אנקדוטות, משלים, דיאלוגים, מונולוגים, קטעי הגות, אפיגרמים ושירים בפרוזה.
בתחום החברתי
שוחט תרם להמשך הקשר בין אוכלוסיית דוברי הערבית בארץ לבין אוכלוסיית הארצות השכנות. הוא השתתף בעריכת ביטאונים כמו "לִקַאא" (لقاء), שהחל להופיע החל משנת 1961, ותרגם מערבית לעברית ולהפך. הוא פרסם מאות מאמרים בעיתונות הכתובה הכוללים דברי הגות, ענייני לשון, ביקורת ושיחות.
בספרו "בין אור לחושך" הביע שוחט ביקורת חברתית על בגידת התושבים הוותיקים הישראלים בעולים החדשים מארצות המזרח. שם הספר לקוח מתוך תפילת ההבדלה: "המבדיל בין אור לחושך ובין קודש לחול ובין ישראל לעמים". בספר מתאר שוחט את חייהם החשוכים של תושבי המעברה שעלו ממדינות המזרח לעומת חיי האור והשפע של הישראלים הוותיקים שבחרו, לדעתו, להבדיל עצמם מן העולים החדשים, כמו ההבדלה בין ישראל לשאר העמים.
שוחט השתתף בתוכניות שידור בערבית ובעברית כמו "רגע של עברית". הוא היה בין עורכי הביטאון "נהרדעא", חבר הנהלת אח"י וחבר בוועד יוצאי העיר עמארה.
אסי עזר
אסי עזר (נולד ב-10 ביוני 1979) הוא מנחה טלוויזיה, שדרן רדיו ותסריטאי ישראלי.
ביוגרפיה
עזר נולד בחולון לאם ממוצא בוכרי, ולאב ממוצא תימני. למד בתיכון אילון בחולון במגמת קולנוע. שירת בצה"ל בבסיס הדרכה של המשטרה הצבאית והשתחרר ב-2001 בדרגת סמל ראשון.
קריירה
בתחילת דרכו כתב שירים וסיפורים באתר במה חדשה. הוא אף הנחה בתוכנית האינטרנט "KIK", אך זאת הסתיימה לאחר חצי שנה של שידורים.
בשנת 2004 השתתף בתחרות בחירת מנחה שותף בתוכנית "אקזיט", ובאפריל נבחר על ידי צופי התוכנית להצטרף אל המנחים לאחר פרישתו של מיכאל הנגבי. בסיומה של העונה השלישית של "אקזיט", פרש מהתוכנית יחד עם שירי מימון ומלי לוי.
בשנת 2006 השתתף בתוכנית המציאות "The Show" בערוץ 10, אשר נכשלה והורדה לאחר שתי תוכניות. באותה שנה החל לשמש ככתב שטח בתוכנית הערב בכבלים "ערב טוב עם גיא פינס" והגיש במקביל את התוכנית "האלופה חדר הלבשה" (עונה שנייה), אשר ליוותה את הטלנובלה "האלופה". בהמשך הגיש את תוכנית הסאטירה "מלכוד 24" בערוץ 24. לאחר שבערוץ הוחלט להוריד את התוכנית, היא עברה באביב 2008 לערוץ ביפ בשינויים קלים. בביפ התוכנית נקראה "דבר עם הסוכן שלי" והיא שודרה בערוץ במשך עונה אחת (18 תוכניות), אך הוחלט להורידה בעקבות נתוני צפייה נמוכים.
באוגוסט 2010 החל להגיש את תוכנית התרבות הלילית "בואו נדבר על זה" בערוץ 2. בסתיו 2011 החל להנחות את תוכנית השידוכים הדוקומנטרית "שלוש" בערוץ 2.
בהמשך חתם עזר על חוזה טאלנט בזכיינית "שידורי קשת", והנחה מספר שידורים. בין השנים 2008–2015 הנחה את תוכנית הריאליטי "האח הגדול" לצדו של ארז טל. ב-2015 פרש עזר מהתוכנית לטובת הנחיית "הכוכב הבא" ששודרה בסמיכות.
בחודש דצמבר 2008 העלתה "רשת" את השעשועון "תשיר את זה" בהנחייתו, אשר צולם בטרם נחתם חוזה הטאלנט עם "שידורי קשת". בחודש יוני 2009 שב לערוץ 24 והנחה את התוכנית "מה ש'תה שומע" (אשר שבה לעונה נוספת במאי 2013).
החל משנת 2011, עזר הוא הפרזנטור של קניון דן דיזיין סנטר. בהמשך צירף אליו את ידידתו רותם סלע לקמפיין.
מתחילת ספטמבר 2013 מנחה עזר את התוכנית "הכוכב הבא לאירוויזיון" לצד אסתי גינזבורג בעונה הראשונה, ולצד רותם סלע החל מהעונה השנייה.
החל מיוני 2017 מנחים השניים יחד גם את ריאליטי הריקודים של קשת, "רק רוצים לרקוד". מיולי 2018 הם מנחים יחדיו גם את התוכנית "נינג'ה ישראל" בקשת 12, כאשר נוספים אליהם ניב רסקין ורותם ישראל כשדרנים.
עזר הנחה עם לוסי איוב, בר רפאלי וארז טל את אירוויזיון 2019.
באפריל 2020 הוא ורותם סלע הנחו יחדיו גם את הגרסה המחודשת של השעשועון "לא נפסיק לשיר" לרגל מגפת הקורונה.
במאי 2020 השתתף בפרק של סדרת רשת של כאן דיגיטל בשם "המהפכה הגאה שלי", המבוסס על ראיון שהעניק לגל אוחובסקי עבור סדרת הדוקו של כאן 11 "המהפכה הגאה" אותה כתבו וביימו אוחובסקי ולירן עצמור.
בינואר 2022 פורסם בוואלה כי השחקן יהודה נהרי טוען כי עזר הטריד אותו מינית לפני עשור, כשבחן אפשרות ללהקו לסדרת הטלוויזיה "להיות איתה". טענותיו של נהרי הוכחשו על ידי עזר, ותלונתו במשטרה נסגרה ללא חקירה.
קריירת יצירה
עזר כתב ויצר את הסדרה "להיות איתה", בכיכובם של אביב אלוש ורותם סלע. הסדרה שודרה לראשונה בנובמבר 2013 בשידורי "קשת". הסדרה מבוססת על חיי הנעורים של עזר בעיר חולון. בהקרנת הבכורה אמר "גדלתי בחולון לאבא אופה ואמא שיש לה מינימרקט. מי חלם בכלל שאני אעמוד פה עם סדרה שכתבתי, זה מטורף בעיני. נראה שאם אתה מאמין מספיק ורוצה מספיק זה קורה". בעקבות הצלחת הסדרה באוקטובר 2015 נמכרה לארצות שונות ביניהן הולנד ורוסיה שכל אחת מהן העלתה גרסה מקומית לסדרה. בינואר 2014, "קשת" אישרה הפקת עונה שנייה לסדרה, ששידורה החל בחודש מאי 2017.
ברדיו
החל מסוף שנת 2013 מגיש אסי עזר את תוכנית הבוקר של רדיו תל אביב, לצד דפנה לוסטיג והחל מ-2015 לצד רותם סלע. במהלך השידורים הוגשו נגדו תביעות, הדוגמנית נטלי דדון הגישה נגדו תביעה בטענה כי פגע בשמה הטוב, הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו פתחה בהליכים נגד תחנת הרדיו, לאחר שעזר השמיע הקלטות של גניחות, משכנתו שקיימה יחסי מין.
פעילות בקהילה הלהט"בית
באפריל 2005 יצא מהארון כהומוסקסואל בריאיון למגזין "ידיעות אחרונות". מאז, הפך לפעיל מרכזי למען שוויון זכויות לקהילה הלהט"בית בישראל. באוקטובר 2009 הכתיר המגזין האמריקאי "אאוט", מגזין התרבות לקהילה ההומו-לסבית הנחשב והנפוץ בעולם, את אסי עזר כאחד ממאה הלהט"בים המשפיעים ביותר בעולם לשנת 2009 בשל העובדה כי תרומתו מכרעת כהומו מוצהר המגיש תוכנית מרכזית בפריים טיים של ערוץ שידור מרכזי בישראל.
בשנת 2010 הגיש בערוץ 2 את הסרט הדוקומנטרי הקצר "אמא, אבא, יש לי משהו לספר לכם", המספר את סיפורו האישי ביציאה מהארון.
ב-2011 החל עזר במסע הסברה לקידום הקהילה ההומו-לסבית הישראלית בארצות הברית מטעם ארגון "הלל" העולמי. במסע מעביר עזר הרצאות על סרטו "אמא, אבא, יש לי משהו לספר לכם" ועל הקהילה הלהט"בית בישראל בקמפוסים שונים ברחבי ארצות הברית. ב-25 ביוני 2020 נבחר כדמות להט"בית משפיעה בטקס פרסי הנוער הגאה "איגי LOVE", בו זכה גם בתואר "המנחה האהוב" יחד עם רותם סלע.
חיים אישיים
ביוני 2016 נישא עזר בברצלונה לאדריכל הספרדי אלברט אסקולה-בנט. באוקטובר אותה שנה שודר סרט תיעודי שיצר עזר בשם "הוא גם האלוהים שלי", המספר את סיפור נישואיו עם בן זוגו ומביא את רגשותיו הדתיים בהקשר זה.
באוקטובר 2021 פרסם עזר בחשבון האינסטגרם שלו כי הוא ואלברט בתהליכי פונדקאות, וב-16 במרץ 2022 נולדה בתם, אלכס אשלי.
מיטה (שכונה)
מִיטֶה (בגרמנית: Berlin-Mitte, ברלין-מרכז) היא השכונה המרכזית ביותר בברלין, בירת גרמניה. היא נמצאת ברובע מיטה.
גאוגרפיה
בשכונה גרים כ-75 אלף בני אדם והיא גובלת בפרנצלאואר ברג בצפון, פרידריכסהיין במזרח, קרויצברג בדרום, טירגארטן במערב וודינג בצפון.
השכונה כוללת חלק נכבד מאתרי התיירות של ברלין והיא נחשבת כשכונה יוקרתית ביותר. בשכונה נמצאים גם חלק גדול מהשגרירויות וכן הפרלמנט הגרמני (הבונדסטאג והבונדסראט). בשנת 2001, אוחדה מיטה היוקרתית רשמית עם ודינג וטירגארטן החלשות. השכונה המאוחדת קרויה גם היא מיטה, אך האיחוד הוא רשמי בלבד, וההבדל בין השכונות ניכר מאוד; התושבים והמבקרים המתייחסים למיטה מתכוונים לשכונה הישנה, ולא למאוחדת.
היסטוריית מיטה כרוכה בעקביות בהיסטוריה של ברלין. ברלין הישנה התחילה באזור הקרוי קלן (Cölln, לא קשור לעיר קלן). הדייגים הראשונים התיישבו על גדות נהר השפרה (Spree). בשכונה נבנו כנסיות ומוזיאונים רבים. בזמן גרמניה המזרחית נבנו בשכונה גם מגדל הטלוויזיה המפורסם של ברלין (Fernsehturm, המבנה הגבוה ביותר בגרמניה) והפרלמנט המזרח גרמני (Palast der Republik).
שכונת מיטה נחשבת כשכונה יוקרתית ברובה. במיוחד האזורים הקרובים לאונטר דן לינדן ורחוב פרידריך נחשבים יוקרתיים ויקרים, ובתי מלון יוקרתיים רבים הוקמו בהם. האזור הגובל בפרנצלאואר ברג נחשב צעיר ואופנתי. עם זאת, ישנם אזורים בהם בניינים גבוהים חדשים רבים מתקופת גרמניה המזרחית, והם אזורי מגורים ממוצעים מבחינת חוזק האוכלוסייה.
אתרי תיירות
כנסיות:
מוזיאונים:
תיאטראות:
רחובות וכיכרות:
רובור
רוֹבּוּר (בלטינית: Robur או Robor - עץ האלון) או רובוריס (בלטינית: Roboris) הוא אל עצי האלון במיתולוגיה הקלטית. באנגולם התגלתה כתובת המוקדשת לאל, וככל הנראה היה במקום אתר פולחן של רובור.
ייתכן ושמו הוא עיוות של האל הקלטי דרווס, ומדובר למעשה באותו אל.
סדרת מייג'ור
במשחק הקלפים ברידג', סדרת מייג'ור (באנגלית: Major suit) היא אחת משתי סדרות קלפים ו-. השם מייג'ור נובע מכך שסדרות אלה חשובות יותר מסדרות מיינור. יש המשתמשים בעברית במושג סדרות בכירות, אבל מושג זה אינו נפוץ.
חשיבותן הגבוהה יותר של סדרות המייג'ור נובעת מהסיבות הבאות:
עדנה לומסקי-פדר
עֶדְנָה לוֹמְסְקִי-פֶדֶר (נולדה ב-23 בפברואר 1953) היא מרצה וחוקרת ישראלית, פרופסור מן המניין במחלקה לסוציולוגיה ולאנתרופולוגיה ובבית הספר לחינוך באוניברסיטה העברית. תחומי התמחותה העיקריים הם: צבא ומלחמה מנקודת מבט תרבותית, צבא ומגדר, זהות לאומית בהקשר ישראלי, סיפורי חיים, זיכרון ואירועים אוטוביוגרפיים, זהות והגירה, מעבר לבגרות ובוגרים צעירים במודרניות המאוחרת וטקסים בבית ספר.
ביוגרפיה
עדנה לומסקי-פדר גדלה בחיפה. לאחר שירותה הצבאי עברה להתגורר בירושלים ולמדה את שלושת תאריה באוניברסיטה העברית. בשנת 1976 סיימה בהצטיינות את לימודי התואר הראשון במחלקה לסוציולוגיה ולאנתרופולוגיה ובחוג לגאוגרפיה. בשנת 1986 סיימה בהצטיינות את התואר השני במחלקה לסוציולוגיה ולאנתרופולוגיה. בשנת 1994 הגישה את עבודת הדוקטורט בהנחיית פרופ' ראובן כהנא ופרופ' יורם בילו, בנושא: "דפוסי השתתפות במלחמה והשפעתם על תפיסת המלחמה ותפיסת מהלך החיים: ניתוח המקרה של "בוגרי" מלחמת יום כיפור".
בשנת 1996 מונתה למרצה בבית הספר לחינוך באוניברסיטה העברית, בשנת 2003 קודמה לדרגת מרצה בכירה, בשנת 2010 קודמה לדרגת פרופ' חבר במחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה ובי״ס לחינוך ובשנת 2016 לפרופסור מן המניין. החל משנת 2000 מילאה תפקידים מגוונים בבית הספר לחינוך, עמדה בראש התוכנית לסוציולוגיה של החינוך, הייתה חברה בוועדות מחקר ופיתוח ועמדה בראש הוועדה לתלמידי דוקטורט.
לומסקי-פדר נטלה חלק בקבוצות מחקר מגוונות ובתפקידים אקדמיים שונים. בין השנים 2003–2006 עמדה בראש קבוצת המחקר "הגירה וזהות" יחד עם תמר רפופורט במכון ון ליר. בין השנים 2005–2007 הייתה חברה בקבוצת המחקר "הצבא הישראלי", ובין השנים 2006–2008 הייתה חברה בקבוצת המחקר "השיח התרפויטי בישראל", גם הוא במכון ון ליר.
בין השנים 2006–2009 הייתה חברה בוועד המנהל של האגודה הסוציולוגית הישראלית ובוועדת הפרס למצוינות בכתיבת עבודת מאסטר. היא לקחה חלק בקבוצת המחקר "מגדר ופוליטיקה", במכון ון ליר בין השנים 2009–2011, והחל משנת 2011 משמשת כחברה בוועדה האקדמית של סדרת אשכולות בהוצאת מאגנס.
לומסקי-פדר הייתה חברה באגודות מקצועיות רבות: האגודה הסוציולוגית האירופית, באגודה האמריקאית לסוציולוגיה, באגודה האמריקנית לאנתרופולוגיה, באגודה הסוציולוגית הישראלית, באגודה הישראלית לאנתרופולוגיה, ואגודה הישראלית ללימודי ישראל.
מחקריה
עדנה לומסקי-פדר היא סוציולוגית איכותנית ומתעניינת בקשרים בין סוכנים לחברה כפי שהם באים לידי ביטוי באמצעות יחסי הגומלין בין זהות אישית וקולקטיבית, ביוגרפיה פרטית וחברתית וזיכרון אישי ולאומי. תחומי התמחותה העיקריים הם: מעבר לבגרות, צבא ומלחמה, זיכרון ולאומיות, עלייה וזהות, סיפורי חיים ומחקר נרטיבי, מתודולוגיות איכותניות.