cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בן וילסון
בנג'מין "בן" וילסון הבן (באנגלית: Benjamin "Ben" Wilson Jr., שכונה גם "בנג'י" (18 במרץ 1967 – 21 בנובמבר 1984) היה שחקן כדורסל תיכונים אמריקאי בבית הספר התיכון על שם ניל סימאון בשיקגו שבאילינוי. עם וילסון, התיכון שבו שיחק זכה באליפות עירו ובאליפות מדינת אילינוי בפעם הראשונה בתולדותיו. כשהחל את שנתו האחרונה בתור תלמיד תיכון, וילסון נחשב לשחקן התיכונים הטוב ביותר בכל רחבי ארצות הברית, על ידי סקאוטים ומאמנים. וילסון זכה לכינוי "מג'יק ג'ונסון עם ג'אמפ שוט" על ידי מאמנו בתיכון.
ב-20 בנובמבר 1984 נורה וילסון במהלך עימות עם תלמידים מן התיכון הסמוך. הוא מת בבוקר למחרת עקב הפציעות שספג מהירי.
ראשית חייו
וילסון נולד בשנת 1967, והיה אחד מתוך שלושת ילדיהם של בן וילסון האב ושל מרי וילסון (לבית גונטר). הוא גדל בצ'טהאם, שכונה בדרום שיקגו. לאמו מרי וילסון היו שני בנים מנישואים קודמים. וילסון החל לשחק כדורסל בגיל מוקדם, בבית הספר היסודי. הוא התחיל בבית הספר סנט דורותי (St. Dorothy) ומאוחר יותר עבר לבית הספר ראגלס (Ruggles), שם סיים את לימודיו בשנת 1981. וילסון התאמן ב"קול פארק" בצ'טהאם והשתתף במשחקי ליגת הקיץ בשיקגו. ככל שיכולותיו התפתחו, החלו חברים ובני משפחה בסביבתו של וילסון להבחין כי הכישרון שלו יכול להפוך אותו לאחד מטובי הכדורסלנים. הם עשו הכל על מנת להגן על וילסון מכל צרה; כשעלה לבית הספר התיכון, מגפת קראק ארצית הייתה בעיצומה, וכמה מהאנשים הקרובים לווילסון, כולל אחיו הבכור קרטיס גלן, הפכו למכורים לסם זה. שיעור הפשיעה והאלימות בשיקגו היה גבוה מאוד באותה תקופה, במיוחד בחלקה הדרומי של העיר, שם התגורר וילסון.
קריירת תיכונים
בסתיו 1981, הוא החל את השנה הראשונה שלו בתיכון סימאון (Neal F. Simeon Vocational High School). במהלך עונת 1982/1983, היה וילסון הסופומור היחיד בנבחרת הכדורסל של התיכון. בעונת 1983/1984, עלה בית הספר לגמר אליפות המדינה (Illinois AA State Championship), אשר נערך באולמה של אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין. בהובלת וילסון, הביס תיכון סימאון את תיכון וסט אורורה (West Aurora) בתשע נקודות בחצי הגמר ולאחר מכן את תיכון אוונסטון טאונשיפ (Evanston Township) בגמר, בדרך לניצחון בגביע המדינה הראשון בתולדותיהם. ESPN HS, מחלקת כיסוי התיכונים של ESPN, החשיבה את וילסון לג'וניור הטוב בארצות הברית בעונת 1983/1984. הוא שיחק כדורסל עם המוזיקאי ושחקן הכדורסל אר. קלי ועם הכדורסלן ניק אנדרסון.
בחודש יולי 1984, השתתף וילסון במחנה "ספורטאים למען חינוך טוב יותר" (Athletes For Better Education) בפרינסטון שבניו ג'רזי. המחנה כלל סקאוטים ומאמנים, שבאו לצפות בתלמידי התיכון הטובים ביותר במדינה משחקים כדורסל. לאחר המחנה, דורג וילסון בתור שחקן התיכונים הטוב באמריקה. ככל שעונת הסניור שלו, השמועות אמרו כי הוא שוקל מלגות מאוניברסיטת אילינוי, מאוניברסיטת דה-פול ומאוניברסיטת אינדיאנה.
רקע
ב-20 בנובמבר 1984 החליט וילסון שלא להיפגש עם חבריו לקבוצה משום שרצה לדבר עם החברה שלו, ג'טון ראש, על הבעיות במערכת היחסים שלהם. בני הזוג נכנסו להיריון לא רצוי ב-1984, וראש לא הייתה מוכנה לדבר עם וילסון ולא נתנה לו לראות את בנו.
באותו זמן, תלמיד תיכון קאלומט בילי מור המתין מחוץ למבנה תיכון סימאון עם אקדח, מחפש לנקום את נקמת בן דודו, שלטענתו תלמיד סימאון שדד ממנו 10 דולרים. לאחר שהבין כי הסכסוך נפתר, מור וחברו עומאר דיקסון החליטו להישאר בקרבת מקום, ועקבו אחרי חברתו של מור, אריקה מרפי, למסעדה סמוכה, במעלה הרחוב שבו נמצא תיכון סימאון.
תקרית הירי
בילי מור תיאר בסרט תיעודי של ESPN על בן וילסון את מה שקרה לאחר מכן. הוא ודיקסון היו מחוץ למסעדה כאשר וילסון וראש הגיעו לרחוב מאחוריהם. ראש ניסתה להיפרד מווילסון, שבניסיונו הנואש לדבר איתה לא שם לב לאן הוא הולך ונתקל במור. מור קרא לווילסון, ושאל לאן הוא הולך. השאלה הכעיסה את וילסון, שכעס כבר ממילא, והוא הסתובב חזרה ופנה אל מור. השניים החליפו מילים וקללות ומור חשף את האקדח שנשא, אקדח תופי עם קליבר 0.22.
כשווילסון ראה את אקדחו של מור, הוא התגרה בו ואיתגר אותו לירות. מור אמר מאוחר יותר כי הוא הרגיש שווילסון מתנהג כלפיו בבריונות, ושלף את נשקו. וילסון התנפל על מור, שהגיב ביריית שתי יריות לעברו. הוא תקף את וילסון במפשעה, ואילו וילסון פגע בבטנו וגרם לו לדימום פנימי. לאחר התקרית מור ודיקסון נמלטו מהמקום. בתוך דקות הגיע שמע הירי לבית הספר סימאון, ואנשים החלו להתקהל סביב וילסון. שירותי חירום הוזעקו בשעה 12:37, בעת שמאמן הכדורסל של סימאון, בוב האמבריק (Bob Hambric) התקשר לעיתונאי וורנר סונדרס והודיע לו על מה שאירע.
לפרמדיקים לקח זמן רב להגיע לזירת האירוע, ובערך בשעה 1:20 החליט האמבריק להביא את וילסון בעצמו לבית החולים. בדיוק כשנכנס למכוניתו, אמבולנס הגיע למקום. על פי נוהל החירום, וילסון נלקח לבית החולים הקרוב ביותר, סנט ברנרד בשכונת אנגלווד. סן ברנרד הייתה בית חולים קהילתי קטן שלא היה מסוגל להתמודד עם מצבי חירום כמו ירי, ולכן הוזמן למקום מנתח מוסמך שיוכל לטפל במצב.
לאחר הירי
בבית הספר, בידדו המורים את חברי קבוצת הכדורסל משטר התלמידים למשך שארית היום. חברו לקבוצה של וילסון טרי סמפסון נזכר כי במהלך הלילה, שמו שמועות ודיווחים שונים במגוון רחב של חומרות, החל מכך שווילסון יחלים בזמן לפלייאוף המדינה, דרך השמועה שיחמיץ שנת משחק שלמה  או לעולם לא ישוב לשחק כדורסל, עד לשמועות שהוא נלחם על חייו.
מאריב
מַ֫אְרֶיבּ (בערבית: مَأْرِب, תעתיק מדויק: מַאְרִבּ; ביוונית: Μαρίαβα (מאריאבה), בלטינית: Mariba (מאריבה)) היא בירת מחוז מאריב בתימן. היא שוכנת כ-170 קילומטרים מזרחית לצנעא באזור. העיר הייתה בימי קדם בירת ממלכת סבא (המזוהה עם שבא המקראית) מאז המאה ה-8 לפני הספירה. בשנת 2005 היו בה 16,794 תושבים. עם זאת, נכון לשנת 2021 היא קלטה קרוב למיליון פליטים שנמלטו ממלחמת האזרחים בתימן. זוהי הבירה דה פקטו של ממשלת תימן שזוכה להכרה בין-לאומית.
בן וילסון
לאחר הירי
אחיו של וילסון, קרטיס גלן, סיפר בדוקו של ESPN שראה את אחיו בעת שהובילו בבית החולים ושם לב כי הרגליים שלו היו חיוורות בצורה לא טבעית. לאחר בדיקה התגלה כי אבי העורקים שלו נפגע מהירייה השנייה ודם לא הצליח להגיע לגפיים התחתונות שלו. אף על פי שהרופאים אמרו לה שוב ושוב שהם יכולים להציל את בנה, הניסיון המקצועי כאחות של אמו, מרי וילסון, אמרה לה כי גם אם יהיו מסוגלים לתקן את הנזק, בן יהיה ככל הנראה במצב צמח בשל איבוד הדם המסיבי. מוקדם למחרת בבוקר, ביקשה שהבן שלה ינותק מהמכשירים תומכי-החיים, ובן וילסון מת זמן קצר לאחר מכן.
מאריב
היסטוריה
העיר העתיקה שכנה על מישור בדלתה היבשה של ואדי אד'נה, בגובה של כ-1,200 מטרים.
מאז האלף ה-3 לפני הספירה היה במאריב יישוב מבוצר, והמקום חווה פריחה משמעותית עם הקמת דרך הבשמים. במאה ה-8 לפני הספירה הוקמה במקום העיר מאריב כבירת ממלכת סבא. במאריב היה אקרופוליס, שעליו היו ממוקמים הארמונות והמקדשים של השליטים, בעוד שהעיר עצמה הייתה מוקפת בחומה באורך 4.2 קילומטרים. היו מספר מקדשים שהוקדשו לאל הראשי אלמקה (אל הירח), והחשוב ביותר היה מקדש אוואם.
מעריכים שעד 50,000 אנשים חיו פעם במאריב בתוך האזור המוקף חומה בשטח של 1,100 דונם, מה שהופך את מאריב לעיר הגדולה ביותר בדרום חצי האי ערב בתקופה הקדומה. הבסיס לאוכלוסייה גדולה זו היה החקלאות המשגשגת שהתאפשרה על ידי סכר מאריב. השטח המושקה באופן מלאכותי היה כ-96 קילומטרים רבועים. בשנת 24 לפני הספירה צרו הרומאים בפיקודו של על העיר לשווא. התקפה זו מוזכרת בתיאור מפעלותיו של אוגוסטוס האלוהי של הקיסר הרומי אוגוסטוס תחת מספר 26.
המחקר הארכאולוגי
בעידן המודרני, הייתה מאריב האגדית יעד למספר משלחות מחקר. הצרפתי ז'וזף ארנו (Joseph Arnaud) היה הראשון שהגיע לעיר ההרוסה בשנת 1843. מחקר ארכאולוגי של העיר לא היה אפשרי במשך זמן רב בגלל היחס השלילי של השבטים. החפירות הראשונות התרחשו בשנת 1952 תחת, אך עד מהרה נאלצו להפסיק שוב. לאחר שמאריב נפתחה שוב לתיירים ולחוקרים מאז 1975, מתקיימות בה חפירות על ידי משלחת גרמנית.
העיר העתיקה
האתר של מאריב הקדומה ננטש ברובו במהלך המאה ה-20. אף על פי שנשאר כפר קטן, הבניינים הרב-קומתיים מלבני בוץ של העיר ההיסטורית הרוסים ברובם. העיירה המודרנית מאריב נמצאת כ-3.5 קילומטרים מצפון למרכז העיר העתיקה.
בתי הזיקוק
"חברת זיקוק הנפט של תימן" פתחה ב-1986 בית זיקוק לנפט במאריב, שזיקק 10,000 חביות נפט ביום (2009). בנובמבר 2009, החברה הודיעה על הסכם עם שינהאן הקוריאנית להרחבת ושדרוג בית הזיקוק לייצור 25,000 חביות ליום.
מאריב היא ההתחלה של צינור הנפט של מאריב-ראס עיסא (438 קילומטרים), עם קיבולת של 200,000 חביות ליום.
מלחמת האזרחים בתימן (2014 – הווה)
במהלך מלחמת האזרחים בתימן, מאריב ומחוז מאריב שמסביב הותקפו על ידי תנועת החות'ים שמרדה בממשלתו של עבד רבו מנסור האדי. שבטי מאריב הדפו את החות'ים בעזרת ההתערבות הצבאית בתימן בהנהגת ערב הסעודית.
לדברי העיתון The National שבסיסו באבו דאבי, "עם 80 אחוז מאוכלוסיית המחוז סונים ורק אחד מחמשת השבטים העיקריים שתומכים בחות'ים השיעים, הצליחו לוחמי השבט להדוף את המתקפה. כתוצאה מכך, החות'ים שולטים רק בכ-20% ממחוז מאריב ושדות הנפט נותרו בשליטתו של האדי. רבים מהשבטים במאריב, ובמחוזות אל-ג'וף ושבוה השכנים, נאמנים ל. לפי שני ראשי שבטים, ישנם 8,000 לוחמים תימנים ולוחמי שבטים שבסיסם במאריב שהתאחדו נגד החות'ים. חלקם נאמנים ישירות לנשיא האדי, אחרים לסעודיה וחלק גדול למפלגת אל-איסלאח, קבוצה איסלאמיסטית. כל חטיבת השריון הראשונה, נחשבת הזרוע הצבאית של אל-איסלאח, שבסיסה בצנעא, הועברה למאריב בשנת 2014 כדי להגן על המחוז. חלקים אחרים בצבא תימן נותרו נאמנים לעלי עבדאללה סאלח, הנשיא לשעבר שהודח בהפגנות האביב הערבי, שהצטרף לחות'ים נגד האדי. לאחר שהקואליציה בראשות סעודיה הצטרפה למלחמה במרץ 2015 והרחיקה את החות'ים מרוב המחוזות הדרומיים של תימן ביולי 2015, המוקד עבר למאריב, הידועה כשער לצנעא, שם בסיס התמיכה החזק הפך אותה באופן טבעי לנקודת מוצא להתקפה בצפון".
לפי אל-ג'זירה, עד 7 באפריל 2015 גורשו הכוחות החות'ים מרוב מחוז מאריב על ידי בני שבטים שנתמכו על ידי סעודיה. מושל מאריב אמר לאל-ג'זירה כי כוחות בעלי ברית של הנשיא עבד רבו מנסור האדי וקואליציית המפרץ "רודפים אחר כיסי ההתנגדות האחרונים של החות'ים" במחוז.
ב-4 בספטמבר 2015 נהרגו 52 חיילים אמירתים, עשרה סעודים, חמישה חיילים מבחריין מהקואליציה הערבית ועשרות חיילים תימנים פרו-האדיים בהתקפת טילים בליסטיים חות'ים נגד הבסיס צבאי בסאפר.
ב-27 במאי 2020, מתקפת טילים של החות'ים כוונה למפקדת הצבא של הממשלה הנתמכת על ידי סעודיה במחוז מאריב, והרגה שמונה חיילים כולל הבן של הרמטכ"ל של הכוחות המזוינים של הרפובליקה של תימן, ואחיין.
ב-22 בפברואר 2021, החות'ים פתחו במתקפה על מחוז מאריב בסוף פברואר במטרה לכבוש את העיר מאריב. לאחר התקדמות מתמדת במחוז, החות'ים פתחו בהתקפה בשלושה כיוונים על העיר עם התקפות של טילים בליסטיים מדי פעם. לדברי ארגון ההגירה הבין-לאומי, נמלטו למעלה מ-140,000 פליטים עקורים ממערב מאריב מחשש להתקדמות החות'ים.
ב-30 בנובמבר 2021, תוארה מאריב כ"העיר בלב המלחמה המלוכלכת של תימן" על ידי חדשות ה-BBC. היא קלטה קרוב למיליון פליטים שנמלטו מהמלחמה באזורים אחרים בתימן.
אקלים
האקלים של מאריב הוא אקלים מדברי חם (BWh בשיטת קפן)
אתר מורשת עולמית בסיכון
מאריב הייתה אחת מחמש ערים בתימן ברשימת המועמדות לאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. ההתמקדות היא במאריב הישנה הארכאולוגית וההיסטורית.
בשל ההתערבות הצבאית בתימן מאז 2015, מנכ"לית אונסק"ו אירינה בוקובה גינתה את התקיפות האוויריות של הברית הצבאית בראשות ערב הסעודית בתמיכת ארצות הברית ובריטניה על העיר העתיקה מאריב וסכר מאריב. הסכר, הנחשב ל"פלא של הנדסה טכנית" ו"אחד מהפלאים ההנדסיים הגדולים בעולם העתיק", ניזוק בתקיפה אווירית בליל 31 במאי 2015, על פי דיווח מקומי, דיווחי חדשות ומומחים לארכאולוגיה.
בן וילסון
לאחר הירי
מיד לאחר הירי, אריקה מרפי חזרה לביתה ופגשה שם בבילי מור, שישב בסלונה וצפה בטלוויזיה. שם גילתה גם במי ירה. מור נשאר שם עד שהמשטרה החלה לדפוק על דלת הבית, מחפשת אותו, מאוחר יותר באותו ערב. דיקסון מעט לאחר מכן, וההאשמות שודרגו לרצח ברגע ששמע מותו של וילסון הגיע למשטרה. המשטרה הציגה שני חשודים בתיק; התאוריה שלהם הייתה כי לאחר הסכסוך של מור עם וילסון, דיקסון ניסה לגנוב מכיסו של וילסון, ואז דחק במור לירות בווילסון. שניהם חתמו על הודאות בתאוריה זו, אך מאוחר יותר חזרו בהם. למרות היותם קטינים באותה עת, משרד התובע במחוז החליט לתבוע את שניהם, כמו גברים בוגרים.
במשפטם, התובעים הציגו אותתה תאוריה למושבעים כשהמשפט התחיל בשנה שלאחר מכן. ג'טון ראש הייתה העד המוביל של התביעה, ועדותה תמכה בהתפתחות הפרשה בצורה זו. עורכי הדין של מור ודיקסון בחרו להציג את פרסומו של וילסון כאחת מהסיבות העיקריות להעלאת האישומים כלפי שני בני הנוער. גם מור וגם דיקסון הורשעו בסעיפים של רצח וניסיון שוד מזוין. לפי המלצות עורכי הדין של התביעה, שניהם נכנסו לכלא לתקופת ממושכות. מור קיבל ארבעים שנות מאסר, ודיקסון קיבל שלושים שנים. דיקסון קיבל גזר הדין החמור פחות, משום שעל אף שהוא היה מעורב בפשע, מור הוא שירה את היריות שהובילו למותו של וילסון.
תביעתה של משפחת וילסון נגד בית החולם על עיכוב לא הולם במתן טיפול רפואי יושב בשנת 1992. דיקסון שוחרר על תנאי בשנת 2000, ומור ב-2005. דיקסון נכנס לאחר מכן למאסר נוסף, על שוד מזוין. למרות זאת מור טען בריאיון לסרט "בנג'י" כי בירי בבן וילסון לא היה דיקסון מעורב, והודאתו ברצח ניתנה בכפייה.
וילסון מת באותו יום שבו פתחה קבוצת הכדורסל של סימאון את העונה. הקבוצה בחרה לשחק במשחק, מול אוונסטון, בית הספר שאותו ניצחו בגמר אליפות אילינוי בשנה הקודמת, וניצחה.
חייו האישיים
היה לו בן אחד, ברנדון וילסון (שנולד בספטמבר 1984), עם חברתו מהתיכון ג'טון ראש. ברנדון, שהיה בן 10 שבועות כאשר אביו נפטר, המשיך לשחק כדורסל במדי אוניברסיטת מרילנד-החוף המזרחי, כשהוא לובש את חולצה עם מספרו של אביו, 25.
מורשתו
ניק אנדרסון, חברו של וילסון, ששיחק לימים בליגת ה-NBA, לבש את גופייה מס' 25 במהלך הקריירה שלו לכבודו של וילסון. מספרו של ג'וואן הווארד באוניברסיטת מישיגן היה 25, כמחווה לווילסון. הכדורסלן דריק רוז, שסיים את לימודיו בתיכון סימאון ב-2007, לבש גם הוא את החולצה מספר 25, שהוביל את הקבוצה לזכייה באליפות המדינה ב-2006 וב-2007. מספרו היה 25 כששיחק במדי ניו יורק ניקס, לאחר שהועבר לשם בטרייד. שחקן הכדורסל ג'בארי פארקר, שגם הוא שיחק בתיכון סימאון, תפר לתוך נעלי הכדורסל שלבש בסימאון את המספר 25. בעקבות מחוותו של ניק אנדרסון שלבש את המספר 25 באוניברסיטת אילינוי, רבים אחרים שלמדו בסימאון ושיחקו באוניברסיטת אילינוי המשיכו במסורת זו. בשנים שחלפו מאז הרצח שלו ב-1984, עשו זאת דיון תומאס, בראיינט נוטרי, קלווין ברוק וקנדריק נאן.
סרט דוקומנטרי של ESPN על וילסון שכותרתו "בנג'י" יצא ב-23 באוקטובר 2012.
מיכאל ברודנו
מיכאיל ברודנו
אברהם קמרון
אברהם קִמְרוֹן (קוֹמָרוב; Kimron, Komarov; 10 במרץ 1907 – ז' באב תש"כ, 30 ביולי 1960) היה וטרינר בתקופת היישוב ומדינת ישראל, מדען בעל שם עולמי בתחום החיסון.
השנים הראשונות
נולד בעיר אודסה שבדרום אוקראינה, השישי משמונה ילדים, בנם של דבורה ור' יוסף קומרוב. בגיל חמש עלה לארץ ישראל עם אמו ואחיו, והם השתכנו בשכונת נווה שלום, הסמוכה לעיר החדשה תל אביב. לאחר שנה וחצי הצטרף אליהם אביו, שהחל לעבוד כמזכיר קהילת יפו. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, קיבלה עליה המשפחת את ההתעת'מנות, על מנת להישאר בארץ ישראל. הבן הבכור, דוד, שהיה מבוגרי המחזור הראשון של הגימנסיה הרצליה וחבר בהסתדרות המצומצמת התגייס לצבא העות'מאני ונשלח לקורס קצינים בטורקיה. עם הגירוש מתל אביב נדדה המשפחה לפתח תקווה, לאחר מכן כפר סבא, ולבסוף לזכרון יעקב.
לאחר המלחמה, שבה המשפחה לתל אביב, וקמרון חזר ללמוד בגימנסיה הרצליה. בבית הספר, עסק בלימודים עיוניים ומעשיים, אך הענף האהוב עליו היה גידול בעלי החיים. כאשר היה בן שתים עשרה, הוא הוצא מן הגימנסיה, בשל תעלוליו, ונסע לצידון, בה ייסד אחיו הבכור בית ספר ללימוד עברית, לילדי הקהילה. בהדרכת אחיו, המשיך בתוכנית הלימודים של הגימנסיה, ואף שקד על לימודי הערבית. לבסוף שב קמרון אל לימודי הגימנסיה, כאילו לא החסיר חודשים רבים.
שנות ההכשרה
בהיותו בן שש עשרה עבר את טקס ההשבעה בפני מפקדי "ההגנה", לאחר פעולות רבות ושליחויות סודיות בין חבריה. כהשלמת ההכנסה המשפחתית, עסק בהדרכת תלמידים לקראת בחינות המעבר. קמרון סיים את לימודיו במחזור י"ג של גימנסיה הרצליה, ויצא לארצות הברית ללימודי רפואת בהמות, באוניברסיטת פנסילבניה, פילדלפיה. הוא היה התלמיד היהודי היחיד במחזורו במקצוע הרפואה הוטרינרית. לאחר קבלת תואר הד"ר, פנה לאוניברסיטה בניו ג'רזי, והמשיך את לימודיו בחקר מחלות עופות. שם פגש את אשתו רוז למשפחת יטבין, שהתגוררה בניו ברונזוויק, והשניים התחתנו בדצמבר 1930.
בשנת 1931 חזר קמרון לארץ ישראל ונתקבל לעבודות מחקר במעבדות האוניברסיטה העברית. כעבור שנה נולדה בתו היחידה, רנה. לאחר שלוש שנים באוניברסיטה התקבל קמרון לעבודה בשירות ממשלת המנדט הבריטי, במחלקה לעופות, כרופא בענף הלול ביישובי עמק יזרעאל. באותה תקופה גר עם משפחתו בחיפה, ושם הקים מעבדה צנועה לחקר מחלות שונות, בעיקר אלה המועברות לארץ עם עופות שהובאו מהארצות השכנות. מחקריו ותגליותיו באותה תקופה עשו לו שם עולמי כמדען חשוב בחקר מחלות עופות וריפוין.
בשנת 1947 אפשרה ממשלת המנדט לקמרון לנסוע לארצות הברית לצורך השתלמות מחקרית, וסיורים במעבדות ומכוני מחקר העוסקים במדע העופות. כשחזר לארץ, בשנת 1948, עמד היישוב היהודי בעיצומה של מלחמת העצמאות. את המעבדה ששכנה במושבה הגרמנית, העביר בלחץ חבריו להדר הכרמל, למרתף בטכניון, אשר שימש גם לצורכי "ההגנה". העוזרים הערבים של המעבדה הממשלתית פסקו מלבוא לעבודה, וקמרון עשה גם את כל העבודה בהכנת התרכיבים.
שנות השיא
במרוצת הזמן קמרון חרג מחקר העופות בלבד, והחל בחקירת מחלות בעלי חיים אחרים, ומחלות המשותפות לבעלי חיים ולאדם. בשנת 1952 יצא מטעם האו"ם למסע בעניינים וטרינרים לארצות המזרח הרחוק ואירופה. בקונגרס הבינלאומי הראשון למלחמה בכלבת שהתקיים בקונור, הודו, הנחה קמרון את הדיונים על המחלה. בשנת 1953 התבקש על ידי ארגון הבריאות העולמי לנסוע למלזיה, שם נפוצה מאוד מחלת הכלבת. הוא הדריך את התושבים בייצור התרכיב נגדה, והודות להדרכתו, פחתו מקרי הכלבת תוך שנתיים, עד לאפס.
בינתיים עיברת את שמו מקומרוב לקמרון. בשנת 1954 מונה על ידי מנהל משרד החקלאות למנהל המכון הוטרינרי, שעוד קודם לכן עמד בראש מדור הוירוסים שלו. לאחר האיחוד בין שני חלקי המכון, ששכנו עד אז בחיפה ובתל אביב, בבית דגן (1956-1957), קיבל על עצמו קמרון גם את ניהול השירותים הוטרינריים. במהלך שנות החמישים, זכה קמרון להכרה כלל עולמית כמומחה למחלות שונות, במיוחד למחלת הכלבת. בשנת 1953 הוזמן על ידי מנהל ארגון הבריאות העולמי להיות חבר בסגל היועצים למחלת הכלבת, ועדה שהיה חבר בה עד מותו. הוא פרסם מאמרים רבים בישראל ומחוצה לה, וכן השתתף בכנסים בינלאומיים רבים: רומא, ז'נבה, קניה ואף במכון בבית דגן עצמו, כחלק מחגיגות העשור למדינת ישראל.
בשנת 1955 נולדה לבתו רנה ובעלה אלחנן מרגלית, נכדתו הבכורה של קמרון, אורנה.
אהבתו ליישוב ולמדינה
לאורך כל חייו בלטה אהבתו של קמרון לארץ ישראל ולמדינה. כאשר למד קמרון בפילדלפיה לימד הוראה בבית ספר יהודי בעיר. בנוסף ללימוד העברית ופרשת השבוע, כמקובל, ביקש קמרון להחדיר בילדים גם רוח ציונית, בתארו להם את החיים ואת הנוף בארץ התנ"ך. בנוסף, הוא ארגן מקהלה ולימד אותם לשיר משירי הארץ, וכן ערך הצגות ומחזות היסטוריים.
לקמרון היו עוד מנערותו קשרים עמוקים עם פעולות "הגנה". הוא מילא מספר תפקידים במסגרת זו, והיה אחד ממפקדי ההגנה בחיפה. גם בימי הפרעות הקשים ביותר, היה נענה לכל קריאה של אנשי ההתיישבות בצפון ישראל. קמרון הקפיד למלא את מחויבותו כווטרינר, גם אם היה עליו לנסוע במכוניתו דרך יישובי הערבים, על מנת לסייע ולעזור. לא פעם אף הצטרף בלילות המסוכנים אל חבריו בהגנת היישובים בתוך עמדות החפירה.
גם בפעילותו הבינלאומית כוטרינר בעל שם עולמי, תמיד השתדל לייצג את ישראל בגאווה. אנשי מדע רבים היו באים אל המכון הווטרינרי בישראל להשתלם בהכנת תרכיבים, וקמרון היה מארח אותם בשמחה ומפיץ את הידע שהושג במכון.
מותו
בשנת 1960, לאחר שחזר מאחת מנסיעותיו ללונדון, חש בלבו. קמרון לא גילה זאת לאיש, למעט קרוביו, פן ימנעו ממנו להמשיך בעבודתו הרבה. בבוקר יום שבת, 30 ביולי, הוא יצא כהרגלו לבית דגן, על מנת לבדוק מקרוב את ניסויו השונים, אך חש ברע ומיד שב לביתו. במוצאי שבת נפטר מדום לב, והוא בן חמישים ושלוש בלבד. נקבר בבית העלמין קריית שאול. לאחר מותו נולדו לו שני נכדים נוספים: אברהם (ארם), הקרוי על שמו, ויהונתן (יוני).
אבעבועות העופות
בשנות השלושים, יחד עם מורהו פרופ' פרד ר' בּוֹדֵט (Beaudette), ערך קמרון מחקרים על הפתוגנזה של מחלת הברונכיטיס אצל אפרוחים, והוכיח כי מחולל מחלה זו מתרכז בתוך קנה הנשימה של העופות המודבקים. בשורה של ניסויים הראה כי הדרך הטובה ביותר להרכבת עופות נגד אבעבועות היא דקירת עור הכנף במחט. בנוסף, קמרון ייצר תרכיב ממוייר לאפרוחים בני יום, ובכך סולקה כמעט לחלוטין מחלת אבעבועות שהטרידה את הלולנים מזה שנים.
עבודה רבה הוא השקיע בבידוד ובזיהוי של סלמונלות, הגורמות את מחלת הטיפואיד (typhoid) בעופות, וכן באמצעים נגד המחלה. קמרון הגדיר זן חדש של סלמונלה, ולאחר שהגדרה זו אושרה נקרא זן זה "סלמונלה תל אביב" (Salmonella telaviv).
מניעת מחלת ניוקאסל
עבודותיו הראשונות של קמרון בוירוס מחלת ניוקאסל נעשו עוד בשנת 1937 בתל עדשים. הוא הצליח ליצור גזע בלתי אלים של הווירוס, ועופות שקיבלו הרכבה זו, נמצאו עמידים מפני וירוס ניוקסל אלים. וירוס מוחלש זה - "זן חיפה" ("קומרוב"), לא גרם את התוצאות הקשות של התרכיב הקודם לו, ויצא לו מוניטין רב בארץ ובעולם.
מחלת הפה והטלפיים
במחקר זה החל קמרון בשנת 1953, כאשר הצליח להעביר את הוירוס של מחלת הפה והטלפיים אל האוגר הסורי ולהתאימו אליו. בשנת 1957 הצליח לסגל גזעים שונים של הווירוס לאפרוחים בני יום. לאחר העברות רבות איבד הגזע את תכונותיו הפתוגניות לגבי בקר, אבל שמר על פעילותו כמקנה חסינות. לאחר העברות נוספת שביצע קמרון בעוברי תרנגולות, הפך הווירוס לבלתי-אלים לבקר, בהזרקה לתוך הלשון.
בעזרת עבודה זו נבלמה ההתפרצות האחרונה של מחלת הפה והטלפיים בארץ, בעזרת תרכיב "אסיה". פיתוח זה של קמרון היה הראשון מסוגו בעולם, והכה גלים במכונים גדולים וחשובים בצרפת, אנגליה, הולנד וברזיל.
פרסים
במהלך שנות עבודתו הקצרות זכה קמרון למספר פרסים יקרי ערך:
פרסומים
מחקריו הרבים של קמרון, הכוללים מאמרים רבים שפורסמו בישראל ומחוצה לה, כונסו בספר לאחר מותו על ידי ארגון מגדלי העופות והמכון הוטרינרי:
מירה מינצר-יערי
מירה מינצר-יערי (26 באוגוסט 1940 – 1986) הייתה משוררת ישראלית.
ביוגרפיה
מינצר-יערי נולדה בקיבוץ מרחביה שבעמק יזרעאל. לאחר סיום התיכון למדה מקרא ומחשבת ישראל באוניברסיטת חיפה.
על ספר שיריה הראשון, "נפרדות", שנכתב למבוגרים, זכתה בפרס רחל ניומן מטעם בית הסופר ע"ש חיים הזז. לאחר מכן פרסמה עוד שני קובצי שירה למבוגרים וארבעה ספרי שירה לילדים.
נפטרה ממחלת הסרטן בגיל 46, והותירה בעל, בת ושלושה בנים.
קונגו בלו
רקע
מקור שמו של האלבום "קונגו בלו" הוא רצונו של סנדרסון לשלב בלדות ואלמנטים רומנטיים (בלו, בלוז, עצבות) לצד שירים "כבדים" יותר העושים שימוש בעבודת גיטרות דומיננטית ובמקצבים פראיים (קונגו, ג'אנגל).
האלבום הופק מוזיקלית בידי סנדרסון ורן שם טוב מלהקת איזבו, שהפיק גם שני שירים מתוך הפרויקט "תולדות המים - שירים לאחרים" שכללו את הלהיט מתוך האלבום, "בדיעבד" (בוצע בידי אריאל זילבר).
רשימת השירים
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי דני סנדרסון.
פוליטיקה במטאל
זרם ההבי מטאל במוזיקה ידוע בכך, שרבים מיוצריו נושאים מסרים ביצירותיהם, חלקם הגדול מסרים אידאולוגיים ופוליטיים. הרוק בשנות השישים היה פוליטי במידה רבה, וכמעט כל יוצריו השתייכו לצד השמאלי של המפה הפוליטית ושרו שירים על שלום, אחווה בין בני אדם וכדומה. לעומת זאת, המטאל, אשר יצא מחלציו של הרוק, אחיד פחות מבחינת מסריו. בניגוד להרבה סגנונות מוזיקליים אחרים (כמו הפאנק, למשל), המטאל בהגדרתו לא בא לייצג אידאולוגיה מסוימת; אך במהלך השנים קמו להקות רבות שהיה להן הרבה מה להגיד בכל מה שקשור למלחמה ושלום בין בני האדם.
להלן סקירה של יצירות מטאל בנושאי המיליטריזם וההתנגדות אליו, אנטי-דת, אנטישמיות, טרור כיום והסכסוך הישראלי-ערבי.
בלאק סבאת' ו"חזירי המלחמה"
בשנת 1970 הוציאה בלאק סבאת' את האלבום Paranoid, הכולל את השיר War Pigs ("חזירי מלחמה"), המאשים את הפוליטיקאים והגנרלים בכך שהם שולחים את החיילים למות במלחמה "בשביל הכיף" ו"מתייחסים לבני אדם כאל חיילים בשחמט". השיר כתוב בנימה מאוד תוקפנית ועוינת. בסוף השיר מנבא הדובר ל"חזירי המלחמה" כי הם ייענשו ביום הדין. להלן הבית הראשון של השיר:
שירי הקרב של מנוור
שירים רבים של מנוור מתארים קרבות, וצובעים אותם בצבעים זוהרים של ניצחון, תהילה וגאווה. הדובר בשירים הוא תמיד לוחם פטריוט ואמיץ, היוצא בשמחה לקרב, במטרה לשפוך את דם האויב השנוא. בשירים לרוב אין רמז מיהו אותו אויב מדובר, וסביר להניח שהכוונה היא לאויב כללי, והשירים מציגים תפיסת עולם כללית. השירים ספוגים בערכי מלחמה, כגון הגנה על המולדת, לאומיות, אחוות לוחמים, נקמה, גאולת דם, ומלחמה למען כבוד ותהילה. אפילו שמה של הלהקה מהווה למעשה צירוף של המילים Man of War – "איש מלחמה". כמו כן, על גבי כל אחת ואחת מעטיפות האלבומים של הלהקה מצויר לוחם שרירי עם חרב או פטיש מלחמה בידיו.
בעוד שיש הסכמה רחבה בנוגע לתרומתה האומנותית של מנוור למטאל, חובבי מטאל מסוימים מבקרים הליריקה. יש הטוענים כי מילות השירים שטחיות מכדי שיהיו ראויות להתייחסות רצינית. לדוגמה תרגום של הפזמון השיר Hand of Doom ("יד האבדון")":
אף כי רבים לא מתייחסים ברצינות למלים של מנוור, אחרי פיגועי 11 בספטמבר וההתקפות האמריקאיות על אפגניסטן ועיראק, הליריקה של מנוור הפכה לרלוונטית מתמיד; ואפשר לפרש את האלבום שהוציאה הלהקה בשנת 2002, Warriors of the World ("לוחמי העולם") כאלבום פוליטי לכל דבר: על גבי עטיפת האלבום מצויר הלוחם הקבוע של מנוור, מניף את הדגל האמריקאי, ואחריו מונפים כל דגלי המדינות הדמוקרטיות. כמו כן, האלבום כולל את השיר The Fight for Freedom ("המאבק לחירות"), המוקדש לזכרם של הרוגי פיגועי 11 בספטמבר.
קרבות האבירים של רפסודי
גם לענקית הפאוור מטאל האיטלקית רפסודי יש ליריקה דומה, המתארת קרבות בצבעים שמחים של תהילה, ניצחון, גאוות לוחמים וכיוצא בזה. אך מילות השירים של ראפסודי (כיום עונים לשם Rhapsody of Fire) מבוססות רובן ככולן על "סאגת חרב הברקת", עולם פנטזיה פרי יצירת חברי הלהקה.
החייל המנוצל של מטאליקה
להקת מטאל נוספת אשר בולטת מאוד באידאולוגיה הברורה הנוטפת משיריה היא אגדת המטאל האמריקאית מטאליקה. שלושה מסרים חוזרים על עצמם בשירי מטאליקה: אנטי-מלחמה, אנטי-דת ואנטי-סמים.
בשנת 1986 הוציאה מטאליקה את אחד מאלבומי המופת שלה, Master of Puppets ("אדון הבובות"), אשר כולל את היצירה Disposable Heroes ("גיבורים חד-פעמיים"). בדומה לרבים משירי מנוור, גם בשיר זה הדובר הוא לוחם היוצא לקרב. אך כאן מציאות זו מתוארת באופן אחר לגמרי: השיר מתאר את הניצול של החיילים הצעירים על ידי השלטונות, את הזלזול בחיי אדם ואת שליחת החיילים למוות לשם מטרות פוליטיות. בעוד שהלוחם בשירי מנוור הוא גיבור ששמח לצאת לקרב, הלוחם בשיר של מטאליקה הוא קטן, חלש, חסר אונים, חסר ערך ומבין שהוא לא יותר מאשר בובה במשחק של השלטון. עם זאת, זהו אינו שיר "שמאלני", כדוגמת שירי ההיפים משנות השישים. הדובר בשיר של מטאליקה לא חולם על אחווה ואהבה, ואפילו לא על שלום. הוא רק מוחה על הניצול של החיילים בידי השלטון. להלן קטע מתוך היצירה:
בשנת 1988 הוציאה מטאליקה את האלבום, אשר כולל את היצירה One, אשר הפכה לאחת מקלאסיקות הרוק והמטאל האהובות ביותר. יצירה זו מתארת את ייסורי הגיהנום של נכה מלחמה, המרותק למיטה בבית החולים ולא יכול לדבר, לשמוע או לזוז, ואפילו לא מסוגל להתאבד. היצירה מבוססת על עלילתו של הספר ג'וני שב משדה הקרב (במקור האנגלי: Johnny Got His Gun) מאת דלטון טרמבו.
מלחמת האזרחים של Guns N' Roses
ענקית ההארד רוק האמריקאית Guns N' Roses בהחלט אינה להקה פוליטית; אף-על-פי-כן, בשנת 1991 הוציאה הלהקה את האלבום Use Your Illusions II, אשר כולל את השיר האנטי-מיליטנטי Civil War ("מלחמת אזרחים"). בשיר זה מוחה הדובר על שליחת חיילים למלחמה, ומאשים בכך את השלטון, ששולח את החיילים למוות ואת החברה, שלדבריו, משתפת פעולה עם השלטון, מחנכת לשנאה ושולחת את אנשיה שלה למות. הדובר בשיר הוא מעין "נביא תוכחה" המוכיח את השלטון על הזלזול בחיי אדם ואת החברה על שלדבריו, קונה את שקרי השלטונות. להלן הפזמון של השיר:
בשל העיתוי בו יצא האלבום, ובעיקר בשל השורה האחרונה בשיר, I don't need one more war ("אני לא צריך עוד מלחמה"), סביר להניח כי השיר נכתב כמחאה על מלחמת המפרץ.
החייל המנוצל של רייג' אגיינסט דה מאשין
הטקסטים של להקת הראפ מטאל האמריקאית הפוליטית רייג' אגיינסט דה מאשין מדברים בעיקרם על גלובליזציה, נשק גרעיני, מלחמה ורצח וגזענות באופן ביקורתי. גם בקליפים שלהם הם מדברים על פוליטיקה ומתנגדים למדיניויות מסוימות של ארצות הברית כיוון שהן מייצגות, בין היתר, את המלחמה והכיבוש.
אחד השירים הטעונים פוליטית במיוחד של הלהקה הוא Killing in the name ("הריגה בשם"), בו חוזרת השורה And now you do what they told you ("ועכשיו אתה עושה מה שאומרים לך") כפניה לחיילים המצייתים, לטעם הלהקה, באופן עיוור לפקודות השלטון. השיר מסתיים בשורה Fuck you, I won't do what you tell me! ("לכו תזדיינו, לא אעשה מה שאתם אומרים לי"), אשר גם היא חוזרת מספר פעמים ומביעה את התרסת הלהקה כלפי הפקודות.
בפזמון השיר מופיעה השורה "Some of those that were forces / are the same who burn crosses" ("חלק מאלו שהיו בכוחות, הם אותם אלו ששורפים צלבים"). הפעם מכוונות מילות השיר לגזענות אשר לדעתם מפגינים כוחות הביטחון השונים, כאשר ההתייחסות לצלבים מזכירה את מנהגו של הארגון הגזעני הקו קלוקס קלאן. השיר נכתב בעקבות מספר פרשיות של אלימות כלפי אזרחים מצד שוטרים, במיוחד כלפי שחורים. כמו כן, נחשפו מקרים ששוטרים היו חברים ב-KKK או בכנופיות פשע כמו ה-"Bloods" וה-"Crips". שני נושאים אלו היו מאוד קרובים לחברי הלהקה, שהם ילידי לוס אנג'לס, בה נפוצו תופעות אלו.
בקליפ של השיר, סולן הלהקה, זק ד'לה רוצ'ה, תקף סדרן שדחף מעריץ מהקהל שעלה על הבמה. קטע זה בא לבטא את התפיסה האנטי-משטרתית של הלהקה, שאפילו מתעמתת עם אנשי האבטחה בהופעותיה שלה.
סיסטם אוף אה דאון ורצח העם הארמני
להקת הנו מטאל האמריקנית סיסטם אוף אה דאון מדברת בשירים רבים על רצח העם הארמני (כל חברי הלהקה הם ממוצא ארמני) ומדברת בציניות על מושג המלחמה. בחלק משיריה מטיפה לאנטי-מיליטריזם, "ואם כבר מלחמה" אז "למה הם תמיד שולחים את העניים?!" (Why do they always send the poor?!) - מתוך השיר: "B.Y.O.B". סיסטם אוף אה דאון היא להקה פוליטית מיסודה והוויתה, וניתן למצוא היבטים פוליטיים ברוב שיריה: השיר Chop Suey מדבר על השואה הארמנית, השיר Dear Dance מדבר על המשטרה הבריטית האכזרית, Fuck The System על תהליך קבלת ההחלטות בממשל, Hypnotize על הטבח בכיכר טיאננמן, וכו'.
ארצות הברית החמדנית של סלייר
השיר Americon של סלייר מהאלבומם האחרון "World Painted Blood" מדבר על כך שארצות הברית דוחפת את האף שלה לענייני מדינות אחרות ואכפת לה רק מהנפט של מדינות אחרות וזה גרם להשמדת הממשל בעיראק בזמן המלחמה בעיראק. להלן קטע מהשיר:
איירון מיידן והסתערות הבריגדה הקלה
נושא המלחמה הוא נושא מרכזי ביצירותיה של אגדת ההבי מטאל האנגלית איירון מיידן. בפרט אוהבת הלהקה לעסוק במלחמות שונות מההיסטוריה. רבים משיריה של איירון מיידן הם שירים פוליטיים, או שנוגעים בפוליטיקה בעקיפין, חלקם הגדול עוסק במלחמות. להלן סקירה של חלקם:
בשנת 1982 הוציאה איירון מיידן את האלבום The Number of the Beast, הכולל את השיר Run to the Hills ("רוצו אל הגבעות"), העוסק בהשתלטות האדם הלבן על יבשת אמריקה. השיר כתוב מנקודת מבטם של האינדיאנים, הנרדפים באכזריות על ידי הפולשים הלבנים, אשר "משעבדים את הצעירים ומשמידים את הזקנים". להלן מלות הפתיחה של השיר:
השיר האנטי-מילטנטי הכי מפורסם של איירון הוא The Trooper ("החייל"), מתוך האלבום Piece of Mind משנת 1983, העוסק בהסתערות הבריגדה הקלה. הדובר בשיר הוא לוחם אנגלי שנפצע בקרב, ננטש על ידי חבריו ונשאר לגסוס לבד באמצע המדבר. לשיר יש אפילו סמל משלו, בו "אדי", השלד המצויר של איירון, לבוש כלוחם, מחזיק חרב מגואלת בדם ביד אחת, דגל קרוע של בריטניה ביד השנייה ולצדו מוטלת גופה. סביר להניח, כי זוהי מחאה על האימפריאליזם הבריטי.
בשנת 1984 הוציאה איירון מיידן את האלבום Powerslave, הכולל את השירים Aces High, המתאר מהלך קרב. בקליפ של השיר של איירון, מוצגות תמונות ממלחמת העולם השנייה, כשברקע מושמע קטע מתוך נאומו המפורסם של וינסטון צ'רצ'יל, לאחר שניצח בבחירות בבריטניה והבטיח להילחם בכל הכוח נגד גרמניה הנאצית, ו-2 Minutes to Midnight, אשר מגנה את המלחמות.
השיר הפוליטי ביותר של איירון הוא, כלל הנראה, Afraid to Shoot Strangers, אשר יצא בשנת 1992 במסגרת האלבום Fear of the Dark כמחאה על מלחמת המפרץ.
בשנת 1995 הוציאה איירון מיידן את האלבום The X-factor, אשר כולל את השיר Fortunes of War. הדובר בשיר הוא חייל ששרד את המלחמה ושב למולדתו ומספר כי החוויות הקשות אשר חווה במלחמה לא עוזבות אותו והוא נרדף על ידי סיוטים. שיר נוסף מהאלבום הוא The Aftermath, אשר גם בו הדובר הוא חייל ששרד את המלחמה. הפעם הדובר מתאר את זוועות המלחמה ומפנה אצבע מאשימה כלפי השלטון, אשר שלח את החיילים למלחמה מיותרת. להלן הפזמון של השיר:
בעוד ש-Fortunes of War הוא שיר אישי, המתאר את תחושותיו האישיות של החייל, The Aftermath הוא שיר פוליטי המכוון כלפי השלטון.
בשנת 1998 הוציאה איירון את האלבום Virtual XI, הכולל את היצירה The Clansman ("איש השבט"), בה הדובר הוא יליד שבט צעיר, אשר אדמת שבטו נכבשת ונגזלת בהדרגה על ידי פולש זר. הדובר, אחוז להט פטריוטי, מוחה על גזילת אדמת אבותיו וקורא לבני שבטו להצטרף אליו למרד נגד הכובש. בשיר לא מוזכרים שמות של מקומות או של אנשים, כך שהוא, ככל הנראה, אינו מתייחס לאירוע היסטורי מסוים, אלא בכלליות לרעיון הלאומיות וההתנגדות לכיבוש. היצירה כתובה בנימה של להט והתלהבות; וגם המנגינה שלה היא שמחה, מהירה ואנרגטית - היא מעבירה את מסר האופטימיות והתקווה הגדולה לניצחון.
להלן קטע מתוך היצירה:
לג'נד וההפצצה על הירושימה
להקת לג'נד, המשתייכת לתנועת הגל החדש של ההבי מטאל הבריטי, ידועה בטקסטים החריפים והפוליטיים שלה. הלהקה הוציאה בתחילת שנות השמונים שני שירים על אירועי טבח בהיסטוריה. השיר הראשון הוא Hiroshima ("הירושימה"), המתאר את זוועות הפצצה הגרעינית על יפן אך מאשים דווקא את היפנים, אשר הוזהרו מראש ובכל זאת בחרו להמשיך במלחמה: "ערים נדרסות, כאב מולקולרי, השמש העולה שוב לא תזרח; אך זה היה חייב להיעשות, ניסינו להזהיר אותם, בכו כל החזירים". השיר השני הוא Sabra and Chatila ("סברה ושתילה"), המתאר את הטבח המפורסם שאירע בזמן מלחמת לבנון הראשונה: "חבורות לתוך חבורות הם נערמים לגובה ברחוב, לנצח הבעיה תישן".
סבטון ומלחמת העולם השנייה
להקת הפאוור מטאל השוודית הצעירה סבטון מרבה לעסוק בשיריה במלחמות מההיסטוריה, ובמיוחד במלחמת העולם השנייה. בשנת 2005 הוציאה סבטון את האלבום Primo Victoria. שיר הנושא של האלבום עוסק בפלישה לנורמנדי. הדוברים בשיר הם לוחמי בעלות הברית הראשונים שצנחו בנורמנדי, אשר מתוארים בשיר כמוכנים להקריב את חייהם למען המלחמה בנאצים.
שיר נוסף מאותו אלבום הוא Stalingrad (סטאלינגרד), העוסק בקרב על סטאלינגרד. השיר כתוב מנקודת מבטו של חייל סובייטי, הרואה את חבריו נהרגים בזה אחר זה, ומרגיש שלאף לא יהיה אכפת אם גם הוא ייהרג. השיר מתאר את הקושי הפיזי ("קר יותר מבגיהנום") והנפשי ("התפלל לאל שהמדינה שלך מכחישה") שבמלחמה. לשיר מצורף קליפ המבוסס על הסרטה אמיתית מהקרב על סטאלינגראד.
בשנת 2006 הוציאה סבטון את האלבום Attero Dominatus ("להשמיד את המנהיג" בלטינית), אשר כל אחד משיריו (למעט האחרון) מוקדש למלחמה כלשהי מההיסטוריה. השיר הראשון באלבום הוא שיר הנושא, המדבר על כיבוש ברלין. הדוברים בשיר הם לוחמי הצבא האדום, הניצבים בשערי ברלין, להוטים לכבוש אותה ולעשות שפטים באויב הנאצי. להלן הבית הראשון של השיר:
"הנשר" המוזכר בשיר הוא הנשר המוזהב המסמל את הרייך השלישי, ו"שבירת כנפיו" היא למעשה נפילת הרייך. לשיר מצורף קליפ המורכב מסרטונים שצולמו בזמן אחד הקרבות במלחמה באירופה.
השיר השני באלבום, Nuclear Attack ("התקפה גרעינית"), עוסק, כמו ששמו מעיד עליו, בהפצצה הגרעינית על יפן. בדומה מאוד לשיר של לג'נד בנושא, גם השיר של סבטון מתאר את תוצאותיה הקטלניות של ההתקפה הגרעינית, אך מאשים את היפנים, אשר בחרו להמשיך להילחם למרות איומי ארצות הברית.
כאמור, גם יתר שירי האלבום מוקדשים למלחמות מההיסטוריה: השיר We Burn עוסק במלחמות יוגוסלביה (כתוב מנקודת מבט מאוד אנטי-סרבית, ומציג את הסרבים כפושעי מלחמה המרשים לעצמם לעשות כל העולה על רוחם - "אין פשע כל עוד אתה לא נתפס, אני החוק"), השיר Angels Calling עוסק במלחמת העולם הראשונה, השיר Back in Control עוסק במלחמת פוקלנד, השיר Light in the Black עוסק במלחמת וייטנאם ועוד.
אדגאיי ומסעות הצלב
להקת הפאוור מטאל הגרמנית אדגאיי הוציאה באלבומה החמישי "מנדרייק" את השיר "ירושלים" (Jerusalem) השיר מדבר על מסעות הצלב בימי הביניים אשר בוצעו על ידי הצלבנים כדי לכבוש את ירושלים מידי המוסלמים למען הנצרות. השיר מתאר את המסע הארוך שנאלצו הצלבנים לעבור כדי להגיע אל ירושלים כל הדרך מאירופה בעיקר דרך הים. השיר מתאר את המורל הגדול שהיה לצלבנים לכבוש את ארץ הקודש ואת העוצמה, התואר והגדולה של ירושלים, אך גם מבקר את הטירוף של המסעות האלה אשר שלחו חיילים לקצה השני של העולם למות למען מטרה דתית.
סיסטם אוף אה דאון ומסעות הצלב
באלבומם הראשון להקת המטאל האלטרנטיבי האמריקאית ממוצא ארמני סיסטם אוף אה דאון הוציאה את הסינגל "war" אשר מדבר על מסע הצלב הראשון בו השתתפה גם ארמניה. השיר מתאר את החולניות של המלחמה ושל המנהיגים של הצלבנים אשר שלחו עשרות אלפי חיילים לקצה השני של העולם למות למען "מטרה קדושה". בקליפ של השיר סולן הלהקה סרג' טאנקיאן נואם לפני השיר בפני הקהל ואומר "שבחו את האל, שבחו את התחמושת, אלוהים רוצה שתצאו למלחמה!". סרג' לועג לאידאולוגיה של האפיפיור אשר הוביל את מסעות הצלב בשם האל. הוא אומר שאם מסעות הצלב היו רצון האל סימן שהאל רוצה שנצא למלחמה ונהרוג אחד את השני. למעשה סרג' משתמש במסעות הצלב כדוגמה למלחמות של היום אשר גם בהן הצבאות משתמשים בשם האל כשהם יוצאים למלחמה למשל מפקדי הצבא האמריקאי אשר תמיד אומרים לחייליהם "שאלוהים יברכם", או לוחמי הג'יהאד העולמי שמבצעים מעשי טרור בשם האל.
מטאליקה והאל שנכשל
האלבום הבא של מטאליקה, ("...וצדק לכל"), אשר נכתב בשנת 1988 בהשראת מותו של בסיסט הלהקה, קליף ברטון, בא להביע מחאה על חוסר הצדק בעולם. "...וצדק לכל" אינו מוחה ישירות נגד אלוהים, אך מרמז על כך שאין על מי לסמוך, כמו שנאמר בשיר הבא באלבום, Eye of the Beholder: "האם אתה סומך על מי שאני סומך? –עליי, על עצמי ועליי."
השיר האנטי-דתי הבוטה ביותר של מטאליקה הוא The God that Failed ("האל שנכשל"), אשר יצא בשנת 1991 במסגרת האלבום השחור. כמו ששמו מעיד עליו, השיר עוסק בכישלונו של האל, לדברי הדובר, בהיענות לתפילות בני האדם ובהושעתם מצרותיהם. הדובר בשיר טוען שהאל הוא שקרן ובוגד. בניגוד ל-Leper Messiah, שם הדובר לועג למאמינים, הרי שב"האל שנכשל" הוא דואג להם דאגה כנה ומרחם עליהם על שנבגדו וננטשו על ידי האל שהאמינו בו והתפללו אליו.
קריאייטור והרודן הקתולי
להקת הת'רש הגרמנית קריאייטור הקדישה רבים משיריה לשנאה ובוז לדת ולאמונה באלוהים באשר הן, תוך האשמתן באסונות האדם. בשנת 1986 הוציאה קריאייטור את האלבום Plesure to Kill, הכולל את השיר Awakening of the Gods ("התעוררות האלים"). הדובר בשיר מוחה על כך, שלטענתו, כל מהלך חייהם של בני האדם נקבע מראש על ידי האלים, ואין ביכולתם של בני האדם לשנותו. הדובר מציג את האלים כרודנים הרודים בבני האדם ושולטים בחייהם, ואת בני האדם כעבדים חסרי אונים וחסרי שליטה על חייהם.
בשנת 1987 הוציאה קריאייטור את האלבום Terrible Certainty, הכולל את השיר Blind Faith ("אמונה עיוורת"), המתאר את רדיפת הנוצרים באימפריה הרומית. הדוברים בשיר הם הרומאים, הרודפים את הנוצרים, מענים אותם בהנאה סדיסטית ולועגים להם על הפציפיזם שלהם ועל האמונה העיוורת שלהם באל שלא עוזר ולא מציל אותם מגורל אכזרי:
בשנת 1995 הוציאה קריאייטור את האלבום Cause for Conflict, הכולל את השיר Catholic Despot ("רודן קתולי"), המבקר בבוטות את האפיפיור, המכונה בשיר "הרודן של הקתולים". השיר טוען שהוא מושחת וחסר לב, וגם שאין אלוהים, על כן כל הדת היא שקר אחד גדול. שיר נוסף מאותו אלבום, Men Without God ("אנשים בלי אלוהים"), מתאר אסונות שבני האדם מביאים אחד על השני ומתחיל במשפט: "כוכב לכת ננטש בידי האל שלו".
השיר Dying Race Apocalypse ("מרוץ האפוקליפסה הגוסס") מתוך האלבום Enemy of God משנת 2005, המתאר את חורבן העולם באחרית הימים, מכיל את המשפט: "אלו המאמינים באלים מתחילים להתפלל את תפילות השקר שלהם".
סלייר ואשליית ישו
להקת ת'רש נוספת הידועה בליריקה האנטי-דתית שלה היא סלייר האמריקאית. בשנת 2001 הוציאה סלייר אלבום בשם God Hates Us All ("אלוהים שונא את כולנו"). אלבום אתאיסטי, קיצוני ובוטה כלפי הדת וכלפי המאמינים. האלבום מקלל את המאמינים על טיפשותם ובורתם. האלבום כולל את השיר Darkness of Christ ("אפילת המשיח"), המעביר מסר שהדת היא שקר. השיר כולל את המשפט "כוחה של הדת הוא בדיכוי הידע" ומסתיים במשפט "אלוהים שונא את כולנו".
בשנת 2006 הוציאה סלייר את האלבום Christ Illusion ("אשליית ישו"), הכולל את השיר Skeleton Christ, המביע סלידה מהדת הנוצרית, הסולחת לרוצחים ואנסים כל עוד הם מוכנים לקבל על עצמם את דתו של ישו. שיר נוסף מהאלבום הוא Cult ("פולחן"), שיר שנאה לכל הדתות באשר הן, ובראש ובראשונה לדת הנוצרית, אשר מוצגת כדת מחרחרת מלחמה.
איירון מיידן וסימן הצלב
בניגוד לכל אלה, עומד השיר Sign of the Cross ("סימן הצלב") של איירון מיידן מהאלבום X-factor משנת 1995. הדובר בשיר הוא אדם הניצב מול 11 אנשים ש"באו לשטוף את חטאיו", ואשר אחד מהם מחזיק בידו צלב. הדובר מספר כי אמונתו עומדת למבחן ותוהה מדוע האל מגן עליו, על אף שהוא לא ראוי לזה. ככל הנראה, השיר עוסק ביהודה איש קריות, אשר בגד בישו והסגיר אותו, ו-11 האנשים העומדים מולו הם 11 השליחים.
לורד בליאל והשנאה לזרים בשוודיה
להקת הבלאק מטאל השוודית לורד בליאל שחררה ב-2003 שיר בשם Purify Sweden ("טהרו את שוודיה"). בשיר קוראת הלהקה לשרוף ולהרוס מסגדים, כנסיות ומקדשים בודהיסטים שונים ברחבי שוודיה עד אשר "הדתות ימחקו מזכרונם של כל ילידי שוודיה". הלהקה עצמה אינה נחשבת לאנטישמית או גזענית ואינה שייכת לזרם ה-NSBM וטענה שהשיר הוא כנגד הדתות באופן כללי.
Helloween וחומות יריחו
בשנת 1985 הוציאה להקת ההבי מטאל הגרמנית Helloween את אלבום הבכורה שלה, Walls of Jericho ("חומות יריחו"). על עטיפת האלבום נראית מפלצת אימתנית מחריבה את חומות יריחו. בהתחשב בסיפור המקראי, המתאר את בני ישראל כובשים את יריחו מידי תושביה המקומיים, פרשנות מתקבלת על הדעת היא, שהמפלצת שעל העטיפה מסמלת את מדינת ישראל (טענה זו הוכחשה בידי חברי הלהקה).
נוסף על המסר בעטיפה, האלבום כולל גם שיר בשם Judas (יהודה איש קריות), שפרשנותו שנויה במחלוקת: פרשנות אחת טוענת כי השיר מתאר את היהודים רודפי הבצע המשתלטים על הכלכלה העולמית, בהתאמה לאנלוגיה הנוצרית ליהודה איש קריות ולסטיגמה שדבקה ביהודי אירופה; לעומת זאת, מולה קיימת הפרשנות לשיר כעמדה סוציאליסטית-שמאלנית המביעה מחאה כנגד מדינות העולם הקפיטליסטיות, המנצלות את תושביהן ואת המדינות החלשות האחרות בעולם. השם "Judas" בנצרות מכוון אך ורק כלפי יהודה איש קריות סמל הרוע והבוגדנות בנצרות ולא כלפי השבט "יהודה" (Judah) כמו שנהוג לחשוב. ע"פ הלהקה השיר אינו מדבר על היהודים אלה מתאר את הממשלות העולמיות ומשווה את השליטים לבוגדניים כמו יהודה איש קריות. להלן מלות הפזמון של השיר :
ספולטורה והכיבוש הישראלי
להקת הת'רש מטאל הברזילאית ספולטורה הצטלמה והתראיינה בתחילת דרכה תוך הבעת דעות אנטישמיות. אחר כמה שנים, אמר מנהיג הלהקה, מקס קאבלרה, באחד הראיונות: "היינו אז מאוד צעירים, ועשינו המון דברים בשביל למשוך תשומת לב. מובן שאלו לא דעותינו האמיתיות, אנחנו לא תומכים בשנאה ובגזענות כלפי אף אדם, אנו מתנצלים בפני היהודים או הישראלים שנפגעו".
בשנת 1993 הוציאה ספולטורה את האלבום Chaos A.D., הכולל את השיר Territory ("שטח"). השיר עוסק בתעמולה של השלטון ובהסתה לגזענות. אמנם השיר אינו מזכיר שמות או אירועים ספציפיים, אך הקליפ לשיר צולם בישראל ומציג את הסכסוך הישראלי-פלסטיני, כמו שחברי הלהקה רואים אותו: בקליפ נראים טנקים ישראליים, גדרות תיל, שוטרי משמר הגבול מסיירים בירושלים ודגלי ישראל מונפים. כל הישראלים הנראים בקליפ הם שוטרי מג"ב חמושים או חרדים. הערבים, לעומת זאת, מוצגים כאנשים נחמדים המארחים את חברי הלהקה באוהל ומגישים להם קפה. בקליפ נראים נופיהם של ירושלים ומדבר יהודה. עם זאת ספולטורה הכחישו שהם נגד מדיניותה של מדינת ישראל והשיר למעשה אינו מדבר על הפוליטיקה הישראלית אלא עוסק בנוראיות של הסכסוך בין שני הצדדים. בנוסף לכך יש פרשנות שאפילו אומרת כי האיש המושחת שמשקר לעולם המוזכר בשיר הוא יאסר ערפאת. השיר נוגן בהופעה בישראל של סולפליי (להקתו של סולן ספולטורה מקס קבאלרה) וזכה לאהדת הקהל.
מלאך המוות של סלייר
להקה נוספת אשר הואשמה באנטישמיות, ואף גרוע מכך, בנאציזם, היא סלייר. האשמה זו באה בשל לוגו הנשר המוזהב המסמל את הלהקה, אשר מזכיר את סמל הרייך השלישי, וכן בשל מדבקת צלב הקרס המודבקת בין סמלים רבים אחרים על אחת מהגיטרות של גיטריסט הלהקה, ג'ף הנמן.
בשנת 1986 סלייר הוציאה את האלבום Reign In Blood ("שלטון בדם"), הכולל את השיר "Angel of Death" ("מלאך המוות"), המתאר את ניסויי הזוועה שערך הרופא הנאצי יוזף מנגלה באסירי מחנה ההשמדה אושוויץ. השיר "מלאך המוות" הואשם כפרו-נאצי על ידי אנשים רבים שהקשיבו למילים הפותחות את השיר: Auschwitz, the meaning of pain, The way that I want you to die ("אושוויץ, משמעות הכאב - הדרך בה אני רוצה שתמות"). למרות זאת, השיר אינו מכיל רמז ולו חצי רמז לתמיכה במעשיו של מנגלה, כי אם להפך - השיר מגנה אותם.
ההאשמה כי סלייר תומכים בנאצים התערערה לאחר שחברי הלהקה תרמו 10,000 דולר למרכז לחקר השואה ע"ש צייד הנאצים שמעון ויזנטל. חברי הלהקה הדגישו פעמים רבות שהם לא נאו-נאצים, וכי אין להם שום דבר נגד יהודים. הם טוענים שהתעסקותם האובססיבית בנושא השואה נועדה לתרום לתדמית המפחידה והמרושעת ותו לא. מאמץ נוסף שהלהקה עשתה כדי להוכיח שאינה נאצית, היה שבאחת מהופעותיהם ביקשה מהלהקה הישראלית בצפר לחמם אותם, אשר נענתה לבקשה עקב היות חברי הלהקה מעריצים של סלייר. בשנים האחרונות הצליחו חברי הלהקה להסיר מעל עצמם כמעט כליל את כתם הנאציזם שדבק בלהקה. כמו כן, המפיק ריק רובין ששימש את הלהקה לאורך שנים הוא ממוצא יהודי. הסגנונות המוזיקליים המאפיינים את תרבות הנאו-נאצים הם פולק מטאל, בלאק מטאל וסוגים של פאנק רוק כגון ולא ת'ראש מטאל.
"טעם הניצחון" של נוקטורנל מורטום
השיר "טעם הניצחון" The taste of victory של להקת הפגאן NSBM (בלאק מטאל נאציונל-סוציאליסטי או בקיצור נאצי) האוקראינית Nokturnal mortum מתוך האלבום Weltanschauung (שפירושו "אמונה" בגרמנית) מדבר על מלחמת העולם השנייה. ובעצם מדבר על מלחמת אחים בין הסלאבים לגרמנים, וכביכול מכבד את שני הצדדים שנלחמו במלחמה הזאת "כחיילי הגזע הארי הלבן". השיר מאשים את היהודים בניצול האירופאים הסלאבים, והסתה ל"מלחמת אחים ארית". חשוב לציין כי מדובר בעיוות היסטורי מוחלט מאחר שלפי האידאולוגיה הנאצית על גרמניה לכבוש את הסלאבים ולהעביד אותם מאחר שלפי היטלר הסלאבים הם עם של עבדים ולא חלק מהגזע הארי כפי שהלהקה מתארת. הלהקה מדברת על המלחמה בזמן שמתחילת השיר עד בערך מחציתו ישנו שימוש בצלילי רקע של מלחמה כגון מכונות ירי, טנקים, וצעקות של חיילים. בבית זה לדוגמה נוקטורנל מורטום מתייחסים אל היהודים:
קריאייטור וההתעוררות השנייה
בשנת 1990 הוציאה קריאייטור את האלבום Coma of Souls, אשר כולל את השיר האנטי-נאצי People of the Lie. השיר נכתב זמן קצר לאחר נפילת חומת ברלין כמחאה על התחושה ששטף של קיצוניות ימנית ונאציזם זרם ממזרח גרמניה. עדות נוספת לעקרונותיה של קריאייטור אפשר לראות במקרה שהיה בהופעה משותפת של קריאייטור עם להקת הדת' מטאל מורביד אנג'ל. מילה זיהה כי אחד הצופים בקהל לובש חולצה עם הדפס של צלב קרס, וסירב להתחיל בהופעה עד שאותו צופה יורחק מהמקום. בשנת 2001 הוציאה קריאייטור את האלבום Violent Revolution. האלבום כולל את השיר Second Awakening ("התעוררות שנייה"), המתאר את סבלם של היהודים בגולה, את נאמנותם לדתם ולאלוהים ואת הגאולה בדמותה של ההתעוררות הלאומית המחודשת. השיר מדגיש את הפן הרוחני של הציונות – הוא מציג את הגלות כ"מות הנשמה" ואת השיבה למולדת כ"התעוררות הנשמה". להלן מילות הפזמון של השיר:
צלחת פטרי
צַלַּחַת-פֶּטְרִי היא כלי מעבדתי שקוף ודק לגידול חיידקים, פטריות ותרביות רקמה לצורך אבחון רפואי ומחקר מיקרוביולוגי. צלחות הפטרי הראשונות היו מזכוכית, וכיום משתמשים בצלחות פלסטיק. ניתן להשתמש מחדש בצלחות פטרי מזכוכית לאחר סטריליזציה, בעוד שצלחות מפלסטיק הן חד-פעמיות.
פוליטיקה במטאל
סבטון ומלחמת ששת הימים
האלבום Primo Victoria של סבטון משנת 2005 כולל את השיר Counterstrike, העוסק במלחמת ששת הימים. השיר, הכתוב מנקודת מבט פרו-ישראלית מובהקת, מהלל את ניצחונה הצבאי של ישראל, השיר לועג למדינות ערב על הפסדם המשפיל בהתייחס לגודלה, שטחה וצבאה הקטנים של ישראל לעומת כוחות אדירים ומתקדמים של צבאות ערב, השיר מביך את נשיא מצרים, ג'מאל נאצר, למלך ירדן, המלך חוסיין ולנשיא סוריה, חאפז אסאד; בפרט נזכרים כיבושי ירושלים, הכותל ורמת הגולן, כמו גם מבצע מוקד (מכת המנע (counterstrike) שהשמידה את רוב הכוח האווירי של צבאות ערב) וגירוש הירדנים אל מעבר לנהר הירדן. להלן קטע מתוך השיר:
צלחת פטרי
עבור חלק מהשימושים בצלחת הפטרי מונח מצע, למשל אגר המכיל חומרי מזון לצורך גידול המיקרואורגניזמים ועבור חלק, דוגמת תרבית תאים, אין צורך בכך.
פוליטיקה במטאל
סבטון ומלחמת ששת הימים
שיר זה לא מקרי, שכן סבטון ידועה בעמדותיה הפרו-ישראליות, ואף הופיעה בארץ מספר פעמים.
צלחת פטרי
הצלחת נקראת על שמו של יוליוס ריכרד פטרי, בקטריולוג גרמני, שהמציא את הכלי בזמן שעבד עבור רוברט קוך.
פוליטיקה במטאל
סיילם והעיירה הבוערת
בשנת 1994 הוציאה להקת הדום/דת' מטאל הישראלית Salem את האלבום Kaddish ("קדיש"), המוקדש כולו לנושא השואה. התמונות בחוברת המלים המצורפת לאלבום הן תמונות אשר צולמו בגטאות ובמחנות ההשמדה, חלקן תמונות זוועה. הדובר בשיר הנושא הוא ניצול השואה המתאבל על קרוביו שנרצחו. בשיר, אשר נכתב כולו (בדומה לשאר שירי הלהקה) באנגלית), זועק הדובר משפט אחד בעברית: "אלוהים, איפה טעינו? מה חטאנו?".
סלייר ו"מלאך המוות"
ב-1986 כתבה להקת הת'ראש מטאל סלייר (Slayer) את השיר "Angel of Death" העוסק במעלליו האכזריים של הרופא הנאצי יוזף מנגלה במחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו.
המילים בשיר מפרטות את הניתוחים הניסיוניים של מנגלה על מטופליו במחנה הריכוז אושוויץ במהלך מלחמת העולם השנייה. מחקריו של מנגלה בוצעו, בין השאר, על קבוצות כמו גמדים ותאומים וכללו מבחנים פיזיים ופסיכולוגיים. בין המבחנים שמוזכרים ב"Angel of Death" הם ניתוחים ניסיוניים המבוצעים ללא הרדמה, עירוי דם בין תאומים, ניסור של גופי אדם, מבחן עמידות לבידוד, מבחן עמידות לגז רעיל, הזרקת חיידקים קטלניים, ניתוחים להתאמה מגדרית והסרת איברים וגפיים.
(מילות השיר המלאות)
"Angel of Death" עורר זעם בקרב ניצולי השואה ומשפחותיהם וכן בקרב הציבור הכללי. המחלוקת הובילה להאשמות ב"סימפתיה לנאציזם" שנשמעות כלפי הלהקה עד היום. חברי הלהקה הכחישו סימפתיה כלפי הנאצים וטענו שמדובר בעניין אינטלקטואלי וכן דרך ליצור תדמית מפחידה וקודרת ללהקה.
גרייב דיגר ומצעד התמימים
השיר March Of The Innocence של להקת ההבי מטאל הגרמנית Grave Digger עוסק באומץ של קורבנות השואה הצועדים אל מותם במחנות ההשמדה ותאי הגזים של הנאצים, הבוחרים למות על קידוש השם ולא לוותר על אמונתם הדתית וזהותם, גם אם זה יעלה בחייהם. סולן הלהקה, כריס בולטנדאל, אמר בריאיון לתקשורת הישראלית שהשואה היא זוועה ורגע השפל של האנושות והשיר March Of The Innocence עוסק ב...
סבטון ועליית הרשע
האלבום Attero Dominatus של סבטון כולל את השיר Rise of Evil ("עליית הרשע"), המתאר את עליית הנאציזם לשלטון בגרמניה ואת תחילת רדיפת היהודים עד לערב מלחמת העולם. השיר מתאר את ההשתלשלות ההיסטורית של האירועים, החל מהתמרמרות העם הגרמני על ההשפלה של חוזה ורסאי, דרך עליית הנאצים, שריפת הספרים, ליל הבדולח ועד לשליחת היהודים אל מחנה הריכוז דכאו. השיר מסתיים במספר שאלות רטוריות העולות לקראת פרוץ המלחמה, כאשר האחרונה היא: "מי יעצור את הטירוף הזה...אף אדם! אף ארץ!" לשיר מצורף קליפ המורכב מסרטונים שונים שצולמו בתחילת ימי המשטר הנאצי.