cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אל גור
סגן נשיא ארצות הברית (1993–2001)
לגור היה עניין מיוחד בצמצום "בזבוז" והונאות בממשל הפדרלי ודגל בצמצום גודל הבירוקרטיה והרכבים של תקנות. נשיאותו של קלינטון עמדה בסימן התערבות ממשלתית מעטה בהתנהלות הכלכלית ובצמיחה של אותה כלכלה אמריקאית. לדברי הכלכלן לסלי באד, הצלחה כלכלית זו נבעה, בין השאר, מתפקידו המתמשך של גור כ"דמוקרט אטרי", המקדם את הפיתוח של טכנולוגיית המידע, שהובילה לבועת הדוט-קום (בועה כלכלית שהתקיימה בין 1995–2001). קלינטון וגור עירבו את הממשל הפדרלי בתכנון משרדים כדי לממן מחקר ש"יציף את הכלכלה בסחורות ושירותים חדשניים, העלאת רמת השגשוג הכללית וחיזוק התעשייה האמריקאית ." המטרה הכוללת שלהם הייתה לממן את הפיתוח של "רובוטיקה, כבישים ותשתיות, ביוטכנולוגיה, כלי מכונות, רכבות ריחוף מגנטיות, תקשורת אל-חוטית, סיבים אופטיים ורשתות מחשבים לאומיות. כמו כן, הוגדרה שורה של טכנולוגיות בסיסיות כמו הדמיה דיגיטלית ואחסון נתונים." המבקרים טענו כי היוזמות "יפגעו וינפחו את הקונגרס כך שייצרו קטגוריות חדשות לגמרי של בירוקרטיה פדרלית המקשה על קיום וקידום עסקים."
במהלך כהונתו כסגן הנשיא קידם גור את המונח, שהפך בעקבותו לפופולרי, "אוטוסטרדת המידע" - אשר הפך לשם נרדף בעבור האינטרנט. ב-29 במרץ 1994, בנאום באוניברסיטת ג'ורג'טאון, נאם גור על רפורמה ממשלתית ונשא הרצאה שכותרתה "העבודה החדשה של המנהל הפדרלי". גור דיבר על האופן שבו הטכנולוגיה משנה את אופי הממשל, המנהל הציבורי וההנהלה בכלל, וציין כי בעוד שבעבר היו נחוצים מבנים היררכיים עמוקים לניהול ארגונים גדולים, הטכנולוגיה הציעה גישה מדויקת ויעילה יותר למידע, ובכך הקלה על תפקודם של מבני ניהול. ממשל קלינטון-גור השיק גם את האתר הרשמי הראשון של הבית הלבן בשנת 1994 ואת גרסאותיו הבאות עד שנת 2000. במהלך 1993 ותחילת 1994, גור נעזר בממשל כדי לתמוך באימוץ ה-Clipper Chip, טכנולוגיה שפותחה על ידי הסוכנות לביטחון לאומי שנועדה לספק גישה לאכיפת החוק לתקשורת מוצפנת. לאחר התנגדויות פוליטיות וטכניות, היוזמה בוטלה למעשה.
גור היה מעורב גם ביוזמות סביבתיות. הוא השיק את תוכנית GLOBE ביום כדור הארץ ב-1994, פעילות חינוך ומדע שלפי מגזין פורבס, "כללה שימוש נרחב באינטרנט כדי להגביר את המודעות של התלמידים לסביבתם ." בשנת 1998, החל גור לקדם תוכנית הוצאה לפועל של לוויין של נאס"א (Deep Space Climate Observatory) שיספק מבט קבוע על כדור הארץ, ומציין את הפעם הראשונה שתמונה כזו התבצעה מאז צילום השיש הכחול ממשימת אפולו 17 ב-1972 . גור ניהל משא ומתן ותמך מאוד בפרוטוקול אמנת קיוטו להפחתת גזי החממה, אך אמר עם שובו ממעמד החתימה על הפרוטוקול כי הממשל לא יגיש את אשרור האמנה לסנאט עד שהוא יתוקן כך שיכלול "השתתפות משמעותית של מדינות מפתח מתפתחות ", הסנאט העביר בעבר פה אחד (95 תומכים–0 מתנגדים) את החלטת בירד–הייגל, שהכריזה על התנגדות לכל אמנת גזי חממה שתגביל את הפליטות של ארצות הברית ללא הגבלות דומות על מדינות מתפתחות כגון הרפובליקה העממית של סין  . ממשל קלינטון סיים את תפקידו שלוש שנים לאחר מכן מבלי שהגיש את האמנה לאשרור.
כסגן הנשיא, גור עסק בעיקר בגיבוש המלצות לייעול כלכלי וארגוני של הממשל הפדרלי, בסיוע הרוב הרפובליקני בקונגרס, שהובילו לאיזון בתקציב הפדרלי, בקידום הסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה בין ארצות הברית, קנדה ומקסיקו שהתקבל בינואר 1994 ובקידום אמנת קיוטו. משנת 1998 גור תמך בפיתוח לוויין התצפית טריאנה של סוכנות החלל האמריקנית, שנועד לספק תמונות רצופות של כדור הארץ ולבצע מחקר בנושא הגנת הסביבה וההתחממות הגלובלית, אך שיגורו נדחה על ידי הרוב הרפובליקני בקונגרס. ממשל קלינטון רשם הישגים כלכליים רבים, בהם צמיחה רצופה של המשק האמריקני, גידול בהכנסות הפרטיות, צמצום בשיעורי המיסים, האבטלה, העוני, החוב הלאומי וההוצאות הממשלתיות והפיכת הגירעון הממשלתי לעודף. אך המיתון שהחל במרץ 2000 העיב על הישגיו.
במהלך שנות ה-90, גור התבטא בבחינה פוליטית בכמה נושאים. בנאום על מלחמת המפרץ ב-1992, גור הצהיר כי הוא ניסה פעמיים לגרום לממשלת ארצות הברית למשוך תמיכתה בממשל סדאם חוסיין, תוך שהוא ציין את השימוש של חוסיין בגזים רעילים נגד אזרחים עיראקים, תמיכתו בטרור ותוכנית הגרעין המתפתחת שלו, אך פגש בהתנגדות שהגיע לקיצה רק עם הפלישה העיראקית לכווית. בעקבות מבצע אל-אנפאל, שבמהלכו חוסיין ביים התקפות גז חרדל וגז עצבים קטלניות על עיראקים-כורדים, גור היה שותף לחוק למניעת רצח עם משנת 1988, שנועד לקצץ בכל הסיוע שנשלח לעיראק. הצעת החוק הופלה בחלקה עקב שתדלנות אינטנסיבית של הקונגרס על ידי הבית הלבן בממשלי רייגן ובוש ואיום בווטו מצד הנשיא רייגן. בשנת 1998, בכנס של APEC בהנחיית מלזיה, גור תקף את ראש הממשלה מאהאטיר מוחמד.
זמן קצר לאחר מכן, גור נאלץ להתמודד גם עם שערוריית לוינסקי, שנסובה סביב רומן מחוץ לנישואים בין הנשיא קלינטון למתמחה בבית הלבן, מוניקה לוינסקי. גור הגן בתחילה על קלינטון, שלדעתו הוא חף מפשע, וקבע בעת ראיון כי "הוא נשיא המדינה! הוא חבר שלי... אני רוצה לבקש מכם עכשיו (הצופים), כל אחד מכם, להצטרף אליי לתמוך בו." לאחר הליך ההדחה של נשיא ארצות הברית ביל קלינטון, גור המשיך להגן עליו והצהיר, "הגדרתי את תפקידי בדיוק באותה צורה כבר שש שנים... לעשות כל מה שאני יכול כדי לעזור לו להיות הנשיא הטוב ביותר שאפשר."
מועמדות המפלגה הדמוקרטית
דיבור על התמודדות פוטנציאלית במירוץ לנשיאות ב-2000 על ידי גור החל כבר בינואר 1998. גור דן באפשרות לרוץ במהלך ראיון ב-9 במרץ 1999 עם המהדורה המאוחרת של CNN עם וולף בליצר. בתגובה לשאלתו של בליצר: "מדוע שהדמוקרטים, בהסתקלות על תהליך המינוי הדמוקרטי, יתמכו בך במקום בביל בראדלי", הגיב גור:
פרופסור ללימוד מדעי המידע ב-UCLA לשעבר, פיליפ א. אגר, והעיתונאי אריק בוהלר טענו ששלושה מאמרים ב-Wired News הובילו ליצירת האגדה האורבנית הנפוצה שגור טען כי "המציא את האינטרנט", שבאה בעקבות הראיון הזה. בנוסף, טענו להגנתו אנשי מחשבים ועמיתים בקונגרס בעקבות הריאיון. חלוצי האינטרנט וינט סרף ובוב קאהן הצהירו כי "אנחנו לא חושבים, כפי שחלק מהאנשים טענו, שגור התכוון לטעון שהוא 'המציא' את האינטרנט. יתרה מכך, במוחנו אין ספק שבזמן שכיהן כסנאטור, היוזמות של גור השפיעו בצורה משמעותית ומיטיבה על האינטרנט שעודנו מתפתח." מאוחר יותר ציין סרף: "אל גור ראה מה קרה עם חוק הכבישים הבין-מדיניים וחוק ההגנה הלאומיים משנת 1956, שאביו הציג כהצעת חוק צבאית. היו אלו הצעות חוק גדולות מאוד. הדיור עלה, צמיחה פרברית יוצאת דופן התקיימה, האזרחים יכלו להתנייד. גור היה מכוון לכוח של נטוורקינג הרבה יותר מכל אחד מעמיתיו בבית הנבחרים. יוזמותיו הובילו ישירות למסחור האינטרנט. ככה באמת מגיע לו קרדיט ."
בנאום בפני האגודה האמריקאית למדעי המדינה, יושב ראש בית הנבחרים הרפובליקני לשעבר, ניוט גינגריץ' הצהיר גם הוא: "למען ההגינות, זה משהו שגור עבד עליו זמן רב. גור הוא לא אבי האינטרנט, אבל גור הוא האדם שבמסגרת הקונגרס עבד בצורה הכי שיטתית כדי לוודא שנגיע לאינטרנט, והאמת היא - ועבדתי איתו החל מ-1978 כשהגעתי (לקונגרס), שנינו היינו חלק מ"קבוצת עתיד" - העובדה היא שבממשל קלינטון, העולם שדיברנו עליו בשנות ה-80 התחיל להתרחש בפועל ."
במהלך נאום שנשא ב-16 ביוני 1999, בקרתגו, טנסי, הכריז גור רשמית על מועמדותו לנשיאות. הנושא העיקרי שלטענתו עמד על הפרק בהליך המועמדות שלו היה לדבריו הצורך לחזק את מוסד המשפחה האמריקאית. בנאום, גור גם התרחק מביל קלינטון, שלדבריו שיקר לו. גור "נעצר לזמן קצר" על ידי מפגינים שהיו פעילים בתחום מחלת האיידס בטענה שגור עובד עם תעשיית התרופות כדי למנוע גישה של מדינות עניות לתרופות והועלו שלטים שעליהם נכתב "תאוות הבצע של גור הורגת." נאומים נוספים נקטעו גם על ידי המפגינים. גור הגיב, "אני אוהב את המדינה הזו. אני אוהב את התיקון הראשון (חופש הביטוי)... הרשו לי לומר בתגובה לאלה שאולי בחרו בדרך לא הולמת להביע את עמדתם, שלמעשה משבר האיידס באפריקה הוא כזה שאמור לשבות את תשומת הלב של אנשים בארצות הברית וברחבי העולם." גור גם פרסם הצהרה שבה אמר כי הוא תומך במאמצים להוזיל את העלות של תרופות האיידס, בתנאי שהן "נעשות באופן העולה בקנה אחד עם הסכמים בינלאומיים ."
בעוד שדירוג התמיכה של ביל קלינטון עמד על כ-60%, מחקר שנערך באפריל 1999 של מרכז המחקר פיו מצא שהמשיבים סבלו מ"עייפות קלינטון" שבה "נמאס להם מכל הקשיים הקשורים בממשל קלינטון" כולל שערוריית לוינסקי ומשפט ההדחה. מושל טקסס והמועמד הרפובליקני לנשיאות, ג'ורג' ווקר בוש, הוביל על גור ב-54% לעומת 41% בסקרים באותה העת. יועציו של גור האמינו ש"שערוריית לוינסקי מנכרת מצביעים עצמאיים - במיוחד אמהות שעמדו על ערכים מסורתיים של שמרנות חברתית." כתוצאה מכך, הקמפיין הנשיאותי של גור הרחיק לכת להבדיל את עצמו מביל ומהמוניטין שלו והתקשה לנצל את ההצלחות הלגיטימיות של ממשל קלינטון. בנוסף, מועמדותה של הילרי קלינטון למושב הסנאט הפתוח בניו יורק החריפה את "המתחים המשולשים שניכרים בבית הלבן מאז 1993".
גור התמודד עם אתגר מוקדם בבחירות המקדימות למועמדות הדמוקרטית מצד הסנאטור לשעבר מניו ג'רזי ביל בראדלי. בראדלי היה המועמד היחיד שהתנגד לגור ונחשב ל"פנים חדשות" לבית הלבן. גור אתגר את בראדלי לסדרה של עימותים. גור יצא למתקפה במהלך הדיונים הללו והוביל לירידה בסקרים עבור בראדלי. בוועידת איווה האיגודים המקצועיים הבטיחו את תמיכתם בגור, על אף השקעתו של בראדלי במדינה זו. גור המשיך וניצח בפריימריז בניו המפשייר 53%–47%. לאחר מכן גור סחף את כל הפריימריז ביום שלישי הגדול, בעוד שבראדלי סיים שני בהפרש רחב בכל מדינה. ב-9 במרץ 2000, פרש בראדלי מהמירוץ וצידד במועמדותו של גור לנשיאות. גור המשיך בסופו של דבר לזכות בכל מועמדויות הבחירות המקדימות, ובמרץ 2000 אף זכה בבחירות המקדימות הראשונות שנערכו אי פעם דרך האינטרנט, הפריימריז הנשיאותי למועמדות הדמוקרטית של אריזונה. עד אז, הוא הבטיח לעצמו את המועמדות של מפלגתו.
מערכת הבחירות הכלליות
באוגוסט 2000 בחר בג'ו ליברמן, סנאטור יהודי מטעם קונטיקט, כמועמדו לתפקיד סגן הנשיא. מבקרים רבים טענו שבחירתו של גור בליברמן נועדה להרחיק אותו עוד יותר מהשערוריות של הבית הלבן של קלינטון. בתו של גור, קארנה, יחד עם שותפו לשעבר של אביה לדירה בהרווארד, טומי לי ג'ונס, הציעו רשמית את גור כמועמד הדמוקרטי לנשיאות במהלך הוועידה הלאומית הדמוקרטית ב-2000 בלוס אנג'לס, קליפורניה. גור קיבל את מועמדות מפלגתו ודיבר על הנושאים העיקריים של מסע הבחירות שלו, והצהיר במיוחד על תוכניתו להרחיב את מדיקר לשלם עבור תרופות מרשם ולפעול למען מערכת בריאות אוניברסלית. זמן קצר לאחר הכינוס, גור עלה על שביל הקמפיין הלאומי לצידו של ליברמן. גור ובוש היו נתונים באותה העת במבוי סתום בסקרים. הם השתתפו בשלושה עימותים בטלוויזיה. בעוד ששני הצדדים טענו לניצחון אחרי כל אחד מהם, גור ספג ביקורת קשה יותר לעומת בוש.
בליל הבחירות, רשתות חדשות קראו לראשונה כי גור ניצח בבחירות בפלורידה, מאוחר יותר חזרו בהן מהתחזית המוקדמת, ואחר כך נטען כי בוש ניצח בפלורידה, לפני שלבסוף חזרו בהן רשתות התקשורת גם מתחזית זו. מזכירת המדינה הרפובליקנית של פלורידה, קתרין האריס, אישרה בסופו של דבר את ספירת הקולות של פלורידה עם רוב בעבור בוש. גור תבע את הרשות המבצעת של פלורידה על כך והוביל לספירה מחדש של קולות הבחירות בפלורידה בתוך ארבע מחוזות צמודות במיוחד שקבעו את גורל הבחירה של כל המדינה. עקב התוצאות הצמודות בחבר האלקטורים במסגרת הבחירות, ספירה מחודשת זאת נועדה לקבוע מי הוא הנשיא הנבחר של ארצות הברית.
הספירה החוזרת בפלורידה נעצרה כמה שבועות לאחר מכן על ידי בית המשפט העליון של ארצות הברית. בפסק הדין, פסק דין בוש נגד גור, השופטים קבעו כי הספירה החוזרת של פלורידה נוגדת את חוקת ארצות הברית וכי לא ניתן היה להשלים ספירה חוזרת בעלת תוקף חוקתי מעבר למועד האחרון של 12 בדצמבר, אשר למעשה סיים את הספירה החוזרת. הצבעה 7–2 זו של שופטי העליון קבעה כי הסטנדרטים שבית המשפט העליון בפלורידה סיפק לספירה חוזרת נוגדים את החוקה עקב הפרות של סעיף ההגנה השוויונית של התיקון הארבעה עשר, ובנוסף קבע בפסיקה של 5–4 כי לא ניתן להשלים ספירה חוזרת בעלת תוקף חוקתי לאחר ה-12 בדצמבר. תיק משפטי זה למעשה העניק לג'ורג' ווקר בוש ניצחון של 537 קולות הפרש בפלורידה, וכתוצאה מכך את 25 הקולות האלקטורליים של פלורידה ואת הנשיאות. תוצאות ההחלטה הביאו לכך שגור ניצח בהצבעה העממית בהפרש של כ-500,000 קולות ברחבי ארצות הברית, אך קיבל 266 קולות אלקטורליים לעומת 271 של בוש ( אלקטור אחד במחוז קולומביה נמנע ).
ב-13 בדצמבר 2000, הודה גור בהפסד הבחירות. גור חלק מאוד על החלטת בית המשפט, אך בנאום הזיכיון שלו קבע כי "למען אחדותנו כעם וחוזקה של הדמוקרטיה שלנו, אני מביע את הוויתור שלי על המרוץ ." בעקבות הפסדו בבחירות גור פרש מהחיים הציבוריים.
פרישתו מהפוליטיקה והמאבק בשינוי האקלים
לאחר ההפסד בבחירות פרש גור מן החיים הפוליטיים, והתפנה לעסוק בנושאי איכות הסביבה ושינוי אקלים, להם הקדיש תשומת לב רבה כבר בעת כהונתו בבית הנבחרים – היה ממקימי ה"סופרפונד" (Superfund) ב-1980 – קרן המקציבה כספים לניקוי קרקעות מזוהמות ברחבי ארצות הברית. בסוף שנות השמונים ערך גור ביקורים בקוטב הדרומי, ביערות האמזונס ובמקומות נוספים כחלק מלמידת השפעות שינויי האקלים על הסביבה. ב-1992 חיבר את הספר "כדור הארץ על כף המאזניים – אקולוגיה ורוח האדם" (Earth in the Balance: Ecology and the Human Spirit) שהיה לרב-מכר. החל משנת 2001 משמש גור מרצה אורח באוניברסיטאות קולומביה, מרכז טנסי, קליפורניה ופיסק, ובאותה שנה מונה לסגן יושב ראש חברת ההשקעות האמריקנית מטרופוליטן וסט. בשנת 2003 מונה לחבר מועצת המנהלים של חברת אפל, ובשנת 2004 ייסד את חברת ההשקעות Generation Investment Management, המשקיעה בחברות שמתחייבות לאחריות חברתית. עד 2008 גייסה סכום של 5 מיליארד דולר. ב-2005 ייסד גור את רשת חדשות הטלוויזיה "קארנט" (Current), אשר פנתה לקהל צעיר. בינואר 2013 נמכרה הרשת לאל-ג'זירה. גור שימש כיועץ להנהלת חברת גוגל.
בנוסף לחיבורים שפרסם בנושאי הגנת הסביבה, מרבה גור גם לפעול ולהרצות בנושא. בשנת 2006 יצר וכיכב בסרט התיעודי "אמת מטרידה", העוסק בהתחממות הגלובלית הנגרמת על ידי בני האדם. הסרט, בהפקת חברת סרטי פרמאונט ובבימוי דייוויס גוגנהיים, זכה בפרס האוסקר לסרט התיעודי הטוב ביותר ובפרס נוסף לשיר הנושא הטוב ביותר. בדצמבר 2015 השתתף אל גור בוועידת פריז ולקח חלק בפעילות שקידמה את השגת הסכם פריז לבלימת שינויי האקלים. לאחר הבחירות לנשיאות בארצות הברית, וערב כניסתו של הנשיא הנבחר דונלד טראמפ לתפקידו, נפגש אל גור עם ביתו איוונקה, וניסה לשכנעה להמשיך ולתמוך בהסכם פריז. לאחר שטראמפ הודיע על פרישת ארצות הברית מההסכם, שב גור לבקר אותו ובנושא זה. בינואר 2017 עלה לאקרנים לראשונה סרט ההמשך ל"אמת מטרידה", בבימויים של בוני כהן וג'ון שנק, שהציג בעיקר פתרונות אפשריים לשינויי האקלים ולהתמודדות איתם.
מעורבות במערכות בחירות
החל מ-2002 פנה גור בביקורת פומבית על פעולות שונות של ממשל בוש הבן. לאחר שהכריז שלא יתמודד בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2004, גור תמך במושל ורמונט הווארד דין בדצמבר 2003, שבועות לפני הפריימריז הראשון של מחזור הבחירות. נגד גור הופנתה על כך ביקורת, מכיוון שהייתה ציפייה שיתמוך בליברמן (גור הפנה עורף כלפי ליברמן בעקבות תמיכתו של האחרון במלחמת עיראק). הקמפיין של דין הפך במהרה למטרה להתקפות ולבסוף התמוטט, כאשר התמיכה המוקדמת של גור נרשמה כגורם לנפילה. מאוחר יותר, ממרץ 2004, גור תמך בג'ון קרי ונתן לקרי 6 דולר מיליון כספי מימון קמפיין שנותרו מקמפיין 2000 של גור שלא צלח. גור גם פתח את הוועידה הלאומית הדמוקרטית של 2004.
במהלך הפריימריז של 2008, גור נשאר נייטרלי כלפי כל המועמדים מה שהוביל לספקולציות שהוא ייצא מוועידה לאומית דמוקרטית בתיווך כ"מועמד לפשרה" אם המפלגה תחליט שאינה יכולה למנות מועמד אחר. הסנאטור טד קנדי דחק בגור לתמוך בסנאטור ברק אובמה למרות שגור סירב. כאשר אובמה הפך למועמד הדמוקרטי לכאורה לנשיאות ב-3 ביוני 2008, החלו השערות כי גור עשוי להיבחר לתפקיד סגן הנשיא. ב-16 ביוני 2008, שבוע לאחר שהילרי קלינטון השעתה את הקמפיין שלה, גור תמך באובמה בנאום שנשא בדטרויט, מישיגן אשר חידש את הספקולציות לגבי כרטיס בחירות של אובמה וגור. עם זאת, גור הצהיר שהוא לא מעוניין לכהן שוב כסגן הנשיא. בלילה האחרון של הוועידה הלאומית הדמוקרטית של 2008, זמן קצר לפני שאובמה נשא את נאום הקבלה שלו, גור נשא נאום שהציע את תמיכתו המלאה. תמיכה זאת הובילה להערכות כי ייתכן וגור יבחר כחבר בקבינט בממשל אובמה. ב-19 בדצמבר 2008, גור תמך במועמדים של אובמה למשרות מפתח בנושא הטיפול במשברים סביבתנים ובשינויי האקלים.
גור חזר על הנייטרליות שלו שמונה שנים מאוחר יותר במהלך הפריימריז הדמוקרטים לנשיאות של 2016 עד שהביע תמיכה במועמדותה של הילרי קלינטון ב-25 ביולי 2016, היום הראשון של הוועידה הלאומית הדמוקרטית באותה שנה. גור הופיע איתה בעצרת בקמפוס קנדל של מכללת מיאמי דייד ב-11 באוקטובר 2016.
פרסים והוקרה
בשנת 2007 זכה גור על פעילותו בתחום זה בפרס נובל לשלום יחד עם הפאנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים (IPCC), על פעילותו למניעת תופעת התחממות כדור הארץ. ועדת הפרס ציינה כי גור, קרוב לוודאי, תרם יותר מכל אדם אחר להגברת ההבנה של בעיית התחממות כדור הארץ ושל האמצעים הנדרשים כדי להתמודד עמה. מיד לאחר זכייתו הודיע גור כי יתרום את מלוא הפרס שיקבל לארגון האמריקאי "הברית להגנת האקלים", הפועל לשינוי דעת הקהל ביחס לפתרון משבר האקלים העולמי. עם זאת, הזכייה לוותה בביקורת על רקע מניעים פוליטיים, וכן שעבודת הזוכים לא הייתה קשורה ישירות לסיום סכסוך. במאי 2008 הוענק לו בתל אביב פרס דן דוד על תרומתו בממד זמן הווה להעלאת המודעות הבינלאומית לשמירה על הסביבה ומניעת אסון אקולוגי גלובלי, והוא הקים את פרויקט GLOBE - למידה כלל עולמית תצפיתית למען הסביבה (Global Learning and Observation to Benefit the Environment), בו משתתפים תלמידים מורים ומדענים מכל העולם.
Acta Mathematica
Acta Mathematica הוא כתב עת מדעי מתמטי המפרסם מחקר מקורי בכל תחומי המתמטיקה. כתב העת הוקם על ידי המתמטיקאי השוודי גוסטה מיטאג-לפלר בשנת 1882 והוא יוצא לאור על ידי מוסד גוסטה לפלר בשוודיה, מכון מחקרי מתמטי השייך לאקדמיה המלכותית השוודית למדעים. משנת 2006 כתב העת מודפס ומשווק על ידי הוצאת שפרינגר. עורך כתב העת הוא פרופסור אנדרה ביורנר (Anders Björner).
מכבי בוקרשט
מכבי בוקורשטי הוא שמו של מועדון ספורט יהודי שפעל בבירת רומניה, בוקרשט (השם ברומנית הוא בוקורשטי), בין השנים 1919–1948, חלק מהזמן בשם צ'יוקאנול (הפטיש).
מועדון הספורט מכבי בוקורשטי הוקם ב-25 במאי 1919 וייצג בעולם הספורט של רומניה את יהדות בוקרשט. המועדון שכן בבוקרשט, ברחוב יוליו באראש 15 בסמיכות לבית הספר המקצועי צ'יוקאנול והייתה לו מחלקת כדורגל חזקה שבראשה עמד לאונטה זילברמן (Leonte Silberman). ב-1921 נבנה אצטדיון הכדורגל של מכבי בוקרשט ברחוב דרך דודשט, רחוב מרכזי ברובע היהודי של בוקרשט, ומשלב זה התנהלו בו משחקים סדירים בהם התחרתה מכבי על אליפות העיר בוקרשט. באצטדיון נערכו גם משחקים של נבחרת רומניה בכדורגל.
ב-1925 הוקמה במסגרת המועדון קבוצת כדוריד של 7 נשים, תשובה לקבוצת הכדורגל וכמה פעמים נערכו משחקי כדוריד נשים באצטדיון הבית כפתיח למשחקי הכדורגל.
בקיץ 1935 השתתפה קבוצת מכבי בוקרשט במכביה השנייה שהתקיימה בתל אביב וזכתה במקום הראשון.
ב-9 באוגוסט 1940 הוציא תאופיל סידורוביץ', מי שהיה מפקד סטרז'ה צריי (משמר הארץ) ושר הנוער של רומניה, צו שאסר את השתתפות הספורטאים היהודים בתחרויות ונאסר קיומם של מועדונים שאינם מורכבים מרומנים נוצרים. לאחר מלחמת העולם השנייה שב המועדון לפעילות, אך במהרה, ב-1945, בלחץ השלטון החדש, שינה שמו לצ'יוקאנול (Ciocanul), מילה רומנית שמשמעה "הפטיש" והיא מרמזת למובן המילה "מכבי" - "מקבת". בהמשך, ב-1946, התמזג המועדון עם מועדון אחר בשם "Unirea Tricolor Bucureşti" (איחוד הטריקולור בוקורשטי), קבוצה מזוהה עם התנועה הלגיונרית ויצרו את המועדון דינמו בוקורשטי. בעונה 1947–1948 קבוצות המועדון עדיין הופיעו בנפרד בשם דינמו א' ודימנו ב', אך מ-1948 הושלם האיחוד.
בין השחקנים המפורסמים ששחקו במועדון מכבי בוקורשטי היה שמואל זאובר, שהשתתף גם בנבחרת הלאומית של רומניה, שלקחה חלק באליפות העולם באורוגוואי, ב-1930. בעונה 1947/1948 שיחק בקבוצה החלוץ נורברטו הפלינג.
Journal of the Chemical Society
כתב העת יצא לאור לראשונה בשנת 1849 על ידי האגודה הכימית, ואשר תחילה נקרא Quarterly Journal of the Chemical Society. עם איחודה של האגודה הכימית בשנת 1980 עם עוד מספר אגודות נוצרה החברה המלכותית לכימיה, אשר מוציאה כיום לאור את כתב העת.
הרפתקה
הרפתקה היא חוויה מרגשת או יוצאת דופן. המשמעות הרחבה של המושג מתייחס לכל יוזמה הכרוכה בסיכון פיזי, כספי או פסיכולוגי, שמטרתה להיטיב עם חיי הפרט, למשל: מיזם עסקי, רומן או התחייבות גדולה אחרת בעלת השפעה משמעותית על אורח החיים. לעיתים היא כרוכה בביצוע מעשה נועז או אף מסוכן, עם תוצאות שאינן ידועות מראש. הרפתקאות שהן פעילויות הכרוכות בסכנה פיזית הן למשל צניחה חופשית, טיפוס הרים, רפטינג בנהר או השתתפות בספורט אתגרי.
מוטיבציה
חוויה הרפתקנית גורמת לעוררות פסיכולוגית, שיכולה להתפרש באופן שלילי (למשל: פחד) או חיובי (למשל: זרימה). עבור חלק מהאנשים, הרפתקה הופכת למרדף בפני עצמו. לדברי ההרפתקן אנדרה מאלרו, בספרו "La Condition Humaine" (1933), "אם אדם אינו מוכן לסכן את חייו, היכן הוא כבודו?". באופן דומה, הלן קלר אמרה כי "חיים הם או הרפתקה נועזת, או כלום".
פעילויות הרפתקניות המתקיימות מחוץ לבית מתבצעות, בדרך כלל, למטרות נופש או התרגשות, לדוגמה: מרוץ או תיירות. פעילויות הרפתקניות יכולות גם להוביל לגילויים מדעיים, כמו למשל אלו שבוצעו על ידי החוקר-החלוץ ההרפתקן הבריטי ג'ייסון לואיס, אשר מהרפתקאותיו ניסו להפיק לקחים אפשריים אודות קיימות גלובלית.
הרפתקאות במיתולוגיה
חלק מהסיפורים העתיקים ביותר והנפוצים ביותר בעולם הם סיפורי הרפתקאות, כגון "אודיסיאה" מאת הומרוס. המיתולוגיסט ג'וזף קמפבל דן במושג מסע הגיבור בספרו, " The Hero with a Thousand Faces". קמפבל מציע שלסיפורי מיתולוגיה הרואיים מתרבויות שונות יש דפוס בסיסי דומה, המתחיל עם "קריאה להרפתקה", ואחריו מסע מסוכן שבסופו ניצחון.
"האביר הנודד" (באנגלית: Knight-errant) היווה מודל לחיקוי עבור דמויות ש"מחפשות הרפתקאות", שהופיעו מאוחר יותר, בימי הביניים.
רומני הרפתקאות מציגים "גיבור היוצא למסע הרפתקאות", כמו גם סרטי קולנוע עלילתיים פופולריים מז'אנר סרטי ההרפתקאות, כגון "מלחמת הכוכבים" ו-"שודדי התיבה האבודה".
קישורים חיצוניים
<BR> <BR>
ארת'ה קיט
ארת'ה קיט (באנגלית: Eartha Kitt; 17 בינואר 1927 – 25 בדצמבר 2008), הייתה זמרת, שחקנית וכוכבת קברט אמריקאית. להיטה הגדול ביותר היה שיר חג המולד שהקליטה בשנת 1953, "Santa Baby". גילמה את דמותה של אשת החתול בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה משנות השישים של המאה ה-20 "באטמן". זכתה בשני פרסי אמי. כונתה על ידי אורסון ולס "האשה המסעירה ביותר בעולם".
השנים הראשונות
קיט נולדה כארת'ה מיי קית' בעיירה קטנה במדינת דרום קרוליינה שבארצות הברית. אמה הייתה ממוצא צ'רוקי ואפרו-אמריקאי ואביה היה ממוצא גרמני והולנדי. היא טענה שלידתה הייתה תוצאה של אונס.
קיט גודלה על ידי אחותה של אמה, אנה מיי ריילי, אשה אפרו-אמריקאית שקיט האמינה בילדותה שהיא אמה. קיט טענה שהייתה קורבן להתעללות והזנחה מצדה של המשפחה שדודתה הפקידה אותה בידיה, "מסרה אותה לעבדות", כפי שנהגה לתאר זאת בראיונות שנתנה. לאחר מותה של דודתה, היא נשלחה לניו יורק לחיות עם מיימי קיט, ורק בשלב זה נודע לה כי זוהי אמה הביולוגית. על אביה כמעט ולא ידעה דבר, מלבד ששם משפחתו היה קיט ושהוא היה איכר לבן ועני.
קריירה
קיט החלה את הקריירה שלה כחברה בלהקתה של קת'רין דנהאם, להקת המחול המודרני האפרו-אמריקאית הראשונה. הופעה הבכורה הקולנועית שלה הייתה ביחד עם הלהקה, בסרט המוזיקלי "קסבה" בשנת 1948. ב-1950 העניק לה אורסון ולס את התפקיד הנשי הראשי, של הלנה מטרויה, במחזה "ד"ר פאוסט" שביים. בשנות החמישים ניהלו ביניהם קיט וולס רומן, במהלכו כינה אותה ולס בפומבי: "האשה המסעירה ביותר בעולם".
בשנות החמישים החלה קיט גם את הקריירה המוזיקלית שלה. קולה הייחודי סייע לה לזכות בהכרה, ובין להיטיה הגדולים היו השירים: "Let's Do It", "C'est si bon", "Love for Sale", "Just an Old Fashioned Girl", "I'd Rather Be Burned as a Witch" ו-"Mink, Schmink". להיטה הגדול ביותר היה השיר "Santa Baby" ("סנטה בייבי"), אותו הקליטה ב-1953. שליטתה בשפה הצרפתית סייעה לה להצליח גם ברחבי אירופה, שם הרבתה להופיע, ובהופעות הקברט שלה נהגה לשלב גם שפות נוספות.
ב-1958 קיבלה לראשונה תפקיד ראשי בסרט קולנוע, "The Mark of the Hawk", לצדו של סידני פואטייה. בשנים 1967–1968 גילמה את דמותה של אשת החתול בעונה השלישית והאחרונה של סדרת הטלוויזיה "באטמן".
ב-1968 חלה נסיגה משמעותית בקריירה שלה, בעקבות הצהרות אנטי-מלחמתיות שהשמיעה במהלך ארוחת צהריים חגיגית בבית הלבן אליה הוזמנה. התגובות בקרב הציבור להצהרותיה היו סוערות וקיצוניות, הן בעדה והן נגדה. במשך שנים רבות לאחר מכן היא סבלה מגלות מקצועית, ונאלצה להופיע בעיקר באירופה. היא שבה להופיע בניו יורק בשנת 1978, במחזה "טימבקטו!" מעל במות ברודוויי.
בשנות השמונים שבה למצעדי הפזמונים: ב-1984 הוציאה לאור את להיט הדיסקו "Where Is My Man", אשר הקנה לה את תקליט הזהב הרשמי הראשון שלה. השיר הגיע למקום ה-36 במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום ה-7 במצעד להיטי הדאנס האמריקאי. ב-1986 הוציאה לאור להיט נוסף, "I Don't Care". קיט הצליחה להגיע לקהלים חדשים, באמצעות הופעות רבות במועדוני לילה בארצות הברית ובבריטניה. כמו כן, זכתה לאהדה רבה בקרב חברי הקהילה ההומוסקסואלית, והיא בתגובה הרבתה להופיע באירועי צדקה למען ארגונים הנלחמים במחלת האיידס. להיט נוסף שלה, "Cha-Cha Heels", שהקליטה ביחד עם להקת "ברונסקי ביט", יצא בשנת 1989. השיר נועד במקור עבור דיוויין, אך הוקלט לבסוף על ידי קיט, זכה להצלחה רבה במועדוני הריקודים והגיע למקום ה-32 במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-1992 שיחקה בתפקיד משנה בלהיט הקולנועי "בומרנג", בכיכובו של אדי מרפי. בסוף שנות התשעים הופיעה בכל רחבי ארצות הברית במחזה המבוסס על ספר הילדים "הקוסם מארץ עוץ". בשנות האלפיים המשיכה להופיע במחזות זמר, בברודוויי ומחוצה לה, ובין היתר כיכבה במחזמר "סינדרלה". במקביל המשיכה להופיע מדי פעם בקונצרטים בניו יורק.
חייה האישיים
לאחר מספר רומנים מתוקשרים, בין השאר עם אורסון ולס ועם צ'ארלס רבסון, המייסד והבעלים של חברת הקוסמטיקה "רבלון", קיט נישאה בשנת 1960 לג'ון ויליאם מקדונלד, שותף בחברה להשקעות בנדל"ן. לשניים נולדה בת אחת, בשנת 1962. נישואיהם הסתיימו בשנת 1965. לקיט היו שני נכדים.
במשך שנים רבות התגוררה קיט במקביל בקונטיקט ובניו יורק. החל מ-2002 התגוררה בקונטיקט בלבד, על מנת להיות קרובה למשפחתה של בתה.
מותה
קיט נפטרה ב-25 בדצמבר (חג המולד) 2008, בקונטיקט, ממחלת הסרטן. הייתה בת 81 במותה.
למלא את החלל
למלא את החלל (הופץ באנגלית בשם: Fill the Void) הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויה של הבמאית החרדית רמה בורשטין העוסק בקהילה החרדית. הסרט זכה בשבעה פרסי אופיר בקטגוריות שונות בשנת 2012, יותר מכל סרט אחר באותה שנה, ביניהם בפרס לסרט הטוב ביותר. הסרט גם זיכה את הדס ירון בפרס השחקנית הטובה ביותר ב"פסטיבל ונציה", והיא הישראלית היחידה שזכתה עד כה בפרס זה.
295,000 (כ-40%) מצופי הקולנוע בסרטים ישראלים בישראל בשנת 2012 רכשו כרטיס לסרט, ובכך הפכו אותו לסרט הישראלי הנצפה ביותר בישראל באותה שנה ולסרט הישראלי המרוויח ביותר באותה שנה.
עלילת הסרט
כעת מופנים המאמצים לחיפוש שידוך ליוחאי, האלמן הטרי. מגיעה הצעת שידוך מבלגיה, אך חמותו (עירית שלג) חוששת כי אם חתנה יינשא לאישה שמתגוררת בחו"ל, הוא ירחיק ממנה את נכדהּ, מרדכי; לפיכך, היא מעוניינת לשדך בין בתהּ, שירה, ליוחאי. במקביל נרקמת מערכת יחסים עדינה, רגישה וכואבת בין יוחאי לבין שירה. שירה ניצבת בפני ההחלטה, האם לפעול לפי רצונה או למלא את רצונות בני משפחתה.
הפקת הסרט
בורשטין שאפה ליצור יצירה שתשקף את חיי הקהילה החרדית מהמבט החרדי, ולא מהזווית החילונית כפי שהיא מוצגת לעיתים תכופות בקולנוע הישראלי. את ההשראה שאבה בורשטיין מהשתתפותה בחתונה אמיתית של בת למשפחת חסידי גור עם האלמן של אחותה המנוחה.
מתוך רצון להעלות את האמינות של הסרט, חלק מהניצבים ומאנשי הצוות המקצועי היו חרדים. בגלל נוכחותם של חרדים על הסט פעלה ההפקה תחת מגבלות שונות כגון הפרדה בין גברים לנשים. מתוך מטרה להכיר את הקהילה החרדית ערכו השחקנים סיורים בבני ברק, ביקרו אצל אדמו"רים, השתתפו בטישים, בחתונה חרדית והתארחו בביתה של בורשטין לארוחת ליל שבת.
לפי הבמאית, בשלב מסוים שקלה הבמאית להוציא את הסרט בלא שיישא את שמה או למשוך את ידיה ממנו, לאחר שהחיכוך עם העולם החילוני שדרש הסרט הקשה עליה, אולם המשיכה לאחר שהן הרב שאתו התייעצה והן בעלה עודדו אותה.
הפצת וקבלת הסרט
הסרט התקבל לפסטיבל הקולנוע ירושלים, אך השתתפותו בפסטיבל בוטלה כדי שיוכל להשתתף בפסטיבל ונציה, שבו נערכה הקרנת הבכורה שלו. כוכבת הסרט, השחקנית הדס ירון, זכתה בפסטיבל בפרס השחקנית הטובה ביותר על תפקידה בסרט.
הקרנת הבכורה של הסרט בישראל התקיימה בפסטיבל חיפה. כן הוקרן הסרט במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו (TIFF), ובאוקטובר 2012 במסגרת פסטיבל הסרטים של לונדון, שם זכה לשבחים רבים.
הסרט יצא לאקרנים בישראל ב-18 באוקטובר 2012 והיה לסרט הישראלי הנצפה ביותר בשנה זו. בשנת 2012 צפו בסרט כ-295 אלף צופים (לשם השוואה, בשנת 2011 הסרט הנצפה ביותר היה "הערת שוליים" בו צפו כ-250 אלף צופים).
הזכויות להפצה באירופה נרכשו בידי הסוכנות "Match Factory" שהפיצה גם את הסרטים הישראליים "ואלס עם באשיר" ו"עג'מי", ונרכש להפצה באיטליה בידי הסוכנות "Red Luck".
ציונים לשבח
הסרט היה מועמד לפרס אופיר ב-13 קטגוריות, ומתוכן זכה ב-7 פרסים: הפרס על הסרט הטוב ביותר, התסריט הטוב ביותר (רמה בורשטין), הבימוי הטוב ביותר (רמה בורשטין), השחקנית הטובה ביותר (הדס ירון), שחקנית המשנה הטובה ביותר (עירית שלג), הצילום הטוב ביותר (אסף סודרי) והאיפור הטוב ביותר (אתי בן-נון). מועמדויות נוספות היו בקטגוריות שחקן המשנה, עריכה, ליהוק, עיצוב אמנותי, עיצוב תלבושות ופסקול. הסרט נשלח לייצג את ישראל בהתמודדות על מועמדות לפרס אוסקר בקטגוריית "הסרט הזר הטוב ביותר" (אך לא קיבל מועמדות).
הסרט זכה בפרס הצילום בטקס פרס האקדמיה האירופית לקולנוע בשנת 2013.
מרכבה (רכב)
קרונות ועגלות מוקדמים
שורשיה הקדומים של המרכבה מצויים בקרונות (ארבעה גלגלים) ועגלות (שני גלגלים) - עם גלגלים מעץ מלא (עץ טָמוּם). נדירותם של עצים אשר היו עבים מספיק לעשיית גלגלים אלו הביאה נגרים מעידנים קדומים לנסות לבנות את הגלגל מכמה חלקים. משקלן של עגלות ראשוניות אלו היה רב ביותר, עד חצי הטון, ולכן נמשכו אך ורק על ידי שוורים, אשר היו רתומים ליצול בעול ורצועה עבה לצוואר. השימוש המתועד הראשון בעגלות אלו החל בשנים 3100-3200 לפנה"ס. השימוש הצבאי בעגלות אלה מתוארך לסביבות שנת 2700 לפנה"ס.
השפעתה של המצאת התחבורה הגלגלית עצומה וקשה לאומדן, אך ההישג המיידי והמורגש ביותר טמון ביכולת החדשה שמצאו רועים לניוד כמויות גדולות של כדים, מזון וציוד, על מנת לנדוד עם עדריהם עמוק אל תוך היבשה למשך שבועות וחודשים, הרחק מעמקי הנהרות לצידם חיו בעבר בשל הצורך במים. צרכים חדשים הביאו לניסיונות למצוא שימושים חדשים לקרונות הגלגלים וכן נעשו ניסויים בבעלי חיים שונים, בעיקר ממשפחת הסוסיים, למשיכת עגלות למטרות שונות וחדשות אלו. תיעוד לכך ניתן למצוא בנס המלכותי של אור בו בהמות דמויות-סוס - ככל הנראה ערוד או פרא - נראות מושכות קרון עם גלגלים לקרב. "מרכבות" מוקדמות כגון אלו הסיעו לקרב צוותים אשר הורכבו מלוחם משליך כידונים (שאוחסנו באשפה על גבי העגלה) בעודו עומד בירכתי הקרון ואוחז בכתפיו של הנהג. ניסיונות ראשוניים אלו במשיכת עגלות כבדות על ידי בהמות קטנות הבהירו את הצורך בקרון שיהלום את כח הגרירה שלהן.
סוסים ומרכבות
תנועה מהירה לאורך מרחק גדול, עם או בלי מרכבה, דורשת סוסים. לפני הגעתו וביותו של הסוס התאפשרה רכיבה איטית או קצרת-טווח על גבי חיות שונות, אשר סירבו לציית על-נקלה, כגון עגלים, חמורים ופרדות. בעבר הועלו תאוריות לפיהן הסוסים הגיחו לראשונה למזרח הקרוב הקדום מכיוון איראן שבמזרח, או מצפון מעבר לקווקז, בסביבות שנת 2000 לפנה"ס כשהם מושכים מרכבות-קרב הנושאות עמן כובשים בני-עמים דוברי שפות הודו-אירופיות. תאוריות אלו, אף על פי שזכו לפופולריות בעבר, פינו את מקומן לתפיסה המקובלת כיום - והיא שמקור סוס הבית בערבה האירואסיאתית, בה בוית לראשונה למטרות מזון ומשם התפשט בהדרגה ברחבי אירופה, אסיה ומסופוטמיה במהלך האלף ה-3 לפנה"ס, במקביל לניסיונות ביות - של סוסיים וכלאיים אחרים למטרות רכיבה ומשיכת קרונות - אשר נעשו על ידי קבוצות אתניות ולשוניות שונות במקומות שונים באזורים אלו. דוגמה לעדויות לכך ניתן למצוא בתעודות ממארי, מהן נראה כי המלך זמרי-לים ניסה, לשווא, להשיג "סוסים לבנים" משליטים שכנים בכרכמיש וקטְנה (תל אל-מישריפה). כמו כן נמצאו במקום תעודות המכילות מידע מצומצם על טיפול ואחזקת סוסים מיובאים.
ביותו לראשונה של הסוס למטרות אכילה החל בערבות אירואסיה במהלך האלף החמישי לפנה"ס - וייתכן שניסיונות רכיבה ראשוניים על סוסים נעשו כבר החל מהאלף הרביעי לפנה"ס, אולם לפי כל המומחים לעדויות מדובר בניסיונות בודדים, אקראיים ולא-יעילים, אשר ככל הנראה לא היוו יותר מקוריוז בקרב המגדלים הקדמונים. עדויות וודאיות מוקדמות לרכיבה שניתן להגדירה כ"יעילה" תוארכו לסביבות 2000 לפנה"ס ואילך ונמצאו ברחבי מסופוטמיה. לפיהן משוער כי רכיבה על סוסים החלה קרוב לאותה תקופה - ואף כי קשה לדמיין שבאסיה ואירופה לא נעשו ניסיונות דומים באותו זמן, שכן שם גודלו כבר הסוסים למטרות מאכל, אין בידי החוקרים עדויות וודאיות קדומות יותר לרכיבה באזורים אלו. במזרח הקרוב, שם נמצאו רוב העדויות הקדומות לרכיבה, היא מוצגת באמנות ובטקסט כנעשית למטרות ספורטיביות ונראה שערכן התחרותי הלך וגדל לאורך השנים. כמו כן, לפי העדויות הארכיאולוגיות, במקביל לרכיבה הראשונית הוחל לראשונה השימוש בקרונות ומרכבות עם סוסים - בתחילה לטקסי קבורה ומצעדים מלכותיים, בהמשך לציד ולבסוף למטרות לחימה. סקרים נרחבים העלו כי במהלך המאות הראשונות של האלף השנייה לפנה"ס הלך והצטמצם ייצוגם של סוסים באמנות כחיות רכיבה וההתייחסויות לשימוש בסוסים למשיכת מרכבות הלכו וגברו. השימוש הקרבי המשמעותי במרכבות-סוסים החל במזרח הקרוב בסביבות 1700 לפנה"ס ונמשך עד 1200 לפנה"ס בקירוב.
מקורותיה של המרכבה "האמיתית" שנויים במחלוקת בין אלו הטוענים ששרשרת הניסויים והפיתוחים הטכנולוגיים שהובילו אליה התרחשה בשטח גאוגרפי נרחב, הכולל בין השאר גם את אירופה, שם פיתוחן של טכניקות לכיפוף עץ הביא להמצאת גלגל החישור - לבין אחרים הטוענים שמקורה במסופוטמיה, ישירות מגלגלי העץ הטָמוּם. הממצאים הארכאולוגיים אכן מראים פיתוחים נרחבים של השימוש בגלגל באזורים שונים של פולין, הונגריה ורוסיה, אך אינם מספקים די מידע כדי להתוות כרונולוגיה וודאית. להלן מספר דוגמאות מן הממצאים הארכאולוגיים המעידים על שימוש בקרונות דו-גלגליים:
ממצאי מרכבות שלמות:
קרון המרכבה
גוף המרכבה הורכב בעיקר מרצפה (פלטפורמה) ומעקה. אחת הפונקציות החשובות במרכבה הייתה יכולת תמרון גבוהה - האפשרות לבצע פניה חדה או במהירות גבוהה. מרכבה טובה אופיינה, בין השאר, ביכולות התמרון הללו.
הגלגל
לפי העדויות שבידי הארכאולוגים, כלי רכב בעלי גלגלים הומצאו לאחר שנת 4000 לפנה"ס. על פי הממצאים, ככל הנראה בסביבות שנת 3500 לפנה"ס. עקרון השימוש בגלגל עם ציר לתחבורה התפשט במהירות ברחבי אירופה והמזרח הקדום במהלך השנים 3400-3000 לפנה"ס וקשה לקבוע בוודאות היכן, עקב התפשטותו המהירה.
מרכבה מהירה דורשת גלגל חישור חזק ובעל משקל נמוך. יש הטוענים שהמרכבה התפתחה במזרח הקדום, בהמשך ישיר לכלי רכב בעלי גלגל עץ-מלא. אחרים טוענים ששורשיה עוברים בהמצאת גלגל החישור, באירופה, אך הממצאים שם מועטים מדי כדי לקבוע עובדה זאת בוודאות.
תיעוד היסטורי מוקדם של שימוש בכלי-רכב ללחימה ניתן למצוא אצל הנס המלכותי של אור, שתוארך לסביבות 2500 לפנה"ס, אם כי אלו הן כרכרות או עגלות שנמשכו על ידי שוורים או פרדות. בקבר של המלכה פואבי מאור, 2400 לפנה"ס, נתגלתה מרכבה וגם קבורת סוס. סוסים הופיעו לראשונה כבהמות משא רק כ-500 שנים אחר-כך, כאשר הממצאים המוקדמים ביותר הקיימים הם קברי מרכבות אשר נחפרו במעלה נהר הטובול, בחפירות תרבות סינטשטה, אשר סמוכות לעיר מגניטוגורסק שברוסיה המודרנית.
התיעוד המוקדם ביותר, שניתן להגדיר בוודאות כמרכבה, מופיע בסוריה בחותמות מהמאה ה-18 לפנה"ס. הממצא הארכאולוגי הממשי הקדום ביותר, מחופי דרום ימת סוואן שבארמניה, מתוארך לסביבות 1500 לפנה"ס - זהו אוסף של כלי רכב מתקדמים, בהם כרכרות ומרכבות עם אופנים מחושקים בעלי 28 חישורים.
הסוס
ממצאים ארכאולוגיים של שלדי סוסים במטמונות קבורה בחְבלינְסְק (מחוז סראטוב, רוסיה) שבאזור המרכז של נהר הוולגה תוארכו לזמן מוקדם ביותר - סביבות 4600-4800 לפנה"ס. בנוסף לאלו, ממצאי קבורה רבים הכוללים סוסים, נמצאו במקומות שונים ברחבי אירואסיה עם תיארוכים לשנים מאוחרות יותר. כמו כן, פסלונים ועדויות טקסטואליות ממסופוטמיה ממהלך האלף השלישי לפנה"ס מעידים על התייחסות תרבותית הולכת וגוברת הניתנת לסוסים (ולמשפחת הסוסיים בכלל). ניתוח קפדני של חלקי עצמות ושיני סוסים אשר נמצאו באתר דראיבקה שבמחוז קירובוגרד באוקראינה מצביע על סימנים אפשריים לשימוש קדום במתג. מכאן עלתה הטענה שהשימוש במתג בסוסים הוחל כבר בסביבות 4000 לפנה"ס. הארכאולוגיה אכן מראה כי עד סוף האלף הרביעי לפנה"ס נפוץ הסוס ברחבי אירופה. מאידך, ספקות רבים הועלו, הנוגעים לכך שלא נובע מהממצאים באופן ישיר שימוש וודאי במתג למטרות של רכיבה או של הובלת סוסים ויתרה מזאת- תיארוך כה מוקדם של רכיבה על סוסים מעלה שאלות רבות ובלתי פתורות לגבי מהות הסיבות האפשריות שמנעו את תפוצתו המהירה ברחבי העולם הקדום. בהתאם לכך, נוטים רוב החוקרים להסכים שעיקרו של השימוש בסוסים בתקופות קדומות אלו היה למטרות אכילה.
הסוס בתחילה היה קטן למדי, אך בשל היותו חיית להקה, נוח היה לנהוג קבוצות של סוסים שנרתמו יחדיו. סוסי פרא קטנים מקרוביהם המבויתים וגובהם הממוצע כ-130 ס"מ. גודל הסוס היווה אחד המאפיינים המבוקשים יותר ברבייה מבוקרת ובהתאם לכך, גובהו של סוס ממוצע בימי הביניים היה כ-140 ס"מ. כיום, גובה ממוצע של סוס רכיבה מבוית הוא 150-160 ס"מ וסוס משא עשוי להגיע לגובה של 190 ס"מ.
פרסות הסוס עשויות מחומר דמוי ציפורן ונשחקות בקלות רבה מפרסות חמורים ועגלים. דבר זה מנע רכיבה ממושכת על גבי קרקע שאיננה רכה, עד להמצאת הפרסות. הרומאים השתמשו במעין מתקנים לפרסות הסוסים שלהם, אך פרסאות מפורזלות אמיתיות הגיעו רק לאחר נפילתה של רומי באמצע האלף הראשונה לספירה.
ציוד רכיבה
ניסיונות ברכיבה קרבית החלו להחליף בהדרגה את המרכבה, החל במאה ה-9 לפנה"ס, תחילה עם צוותים של זוגות פרשים (פרש אחד החזיק במושכות שני הסוסים בעוד בן-זוגו ירה בקשת), דבר המדגים את הקשיים הרבים בתפעול קרבי יעיל של סוסים. שכלולים טכנולוגים בתחום הרכיבה המשיכו להוות גורם משפיע על היכולות הקרביות. כך, נמשכו עוד כ-700 שנים עד להמצאת אוכף עם שדרת עץ (שושלת האן שבסין השתמשה באוכף כזה החל במאה ה-2 לפנה"ס וכך גם הרומאים, החל במאה ה-1 לפנה"ס) ועוד כ-500 שנים נוספות עד שנפוץ השימוש במשוורת (ארכוף).
לוחמת מרכבות
השימוש במרכבות בלוחמה נעשה בעיקר בתקופת הברונזה ותקופת הברזל המוקדמת. למרות הקשיים בנהיגה במרכבה, יתרונותיה עלו על החסרונות בזמנים בהם שימשה לקרבות. בתקופה העתיקה לא היה ציוד עזר הולם ללוחמה מעל סוסים - הרוכב ישב על כיסוי עור פשוט שהיה מאוד לא נוח. פרשים היו בשימוש, אך תפקידם הוגבל בדרך כלל לסיור והעברת מסרים. לפיכך, המרכבה הייתה אמצעי התחבורה המהיר היחיד שעמד להכשרת חילות הרכב של הצבאות בסהר הפורה ובשאר העולם.
על מנת למקסם את יעילותה של המרכבה בשדה הקרב היה דרוש איזון בין שתי דרישות סותרות - מהירות ועוצמה. צרכים סותרים אלו יצרו טווח רחב של כלי רכב קרביים מסוגים שונים, זאת מכיוון שמבנה המרכבה השפיע במידה רבה על הטקטיקה הקרבית. מרכבה כבדה יכלה לשאת יותר לוחמים ותחמושת אל שדה הקרב, או אף לשמש כלי ממוגן להסתערות ישירה אל תוך שורות האויב (אם כי ישנם מומחים לא-מעטים שמפקפקים ביעילות של הסתערות מעין זו) - אך הוגבלה במהירות וביכולות התמרון. יתרה מזו, קשה היה להניע צבא לחצות גבולות טבעיים, כגון רכסי הרים ונחלים, עם חילות רכב כבד. מאידך, מרכבה קלה איפשרה מהירות ותמרון גבוהים בשדה הקרב - ובעת הצורך פירוקה מצוות הסוסים ונשיאה על גב הצוות או השטה בסירה קלה. "זריזותה" של המרכבה הקלה גבתה את המחיר בכמות החימוש, ובעיקר המיגון, שיכלה לשאת לקרב והמרכבות הקלות שימשו לרוב כפלטפורמות גבוהות וניידות לירי חיצים - מורמות משדה הקרב הרגלי וככל שהתאפשר הדבר - מרוחקות ממנו. יחידות "רצים" שליוו לעיתים את המרכבות הקלות מעידות על הצורך בחיפוי רגלי, בשל הפגיעות הרבה שנובעת מהמיגון הקל.
דעה נוספת שרווחת בקרב חלק מהחוקרים, היא שהשימוש במרכבות בקרב נעשה אך ורק בתחילתו - כאשר המרחק בין הצבאות הקרבים זה לזה איפשר עדיין רק שימוש בנשק טווח. לאחר מכן יכלו המרכבות לשמש לפינוי פצועים או למיגור יחידות אויב נמלטות או כאלו שבודדו מאזור הלחימה העיקרי.
הסתערות וניגוח
מרכבת חרמש - מרכבה בעלת להבים על גלגליה. מרכבה זו נועדה לקצור בשורות האויב. למרות תיאור מאיים זה, בפועל הייתה התקפת מרכבות החרמש מוצלחת לעיתים רחוקות (שוב בגלל חוסר יכולת התמרון).
מרוצי מרכבות
מרוץ מרכבות היה ענף ספורט פופולרי ביוון וברומא העתיקה. מרוץ זה - שנערך באצטדיונים מיוחדים שנקראים היפודרומים (מלשון היפו - סוס ביוונית) - נחשב מסוכן ואפילו קטלני לרוכבים ולסוסיהם אך עורר הנאה עצומה אצל הקהל. חלק מהמאפיינים של הענף, שהיו חריגים בתקופתם, דומים מאוד לאלו של ענפי הספורט המודרני. ברומא, לדוגמה, ייצגו קבוצות את תומכיהם הכלכליים, ולעיתים התחרו על רוכבים טובים. קבוצות אלו הפכו למוקד של הערצה, עד שבין התומכים בקבוצות יריבות התגלעו סכסוכים אלימים. יריבויות אלו הפכו בסופו של דבר לפוליטיות ועם התפשטות המרוצים גדלה השפעתם על החברה. חשיבות הענף דעכה בעקבות קריסת האימפריה הרומית, לאחר ששרד רק זמן קצר באימפריה הביזנטית. כיום נקרא הספורט "מרוץ רתמות". הקוודריגה (מלשון קוודרי - ארבע) היא סוג נפוץ של מרכבת מרוץ. שמה ניתן לה לפי מספר הסוסים שהיו רתומים אליה.
המזרח הקרוב
הנס המלכותי של אור מציג עגלות-קרב מממלכת שומר. העגלות השומריות היו גדולות יחסית, בעלות גלגלי עץ-מלא, איטיות ולא יעילות. לא ידוע בוודאות איזו חיה משכה את העגלות בשומר, אך ככל הנראה מדובר בחמורי-בר מסוג פרא או ערוד. צוות הלוחמים הורכב לרוב משני חיילים, אשר אחד מהם היה נוהג בעוד חברו אוחז בכתפיו ומטיל חנית שנשמרו באשפה על הקרון.
מצרים
למרות שהמצרים הכירו את הסוס מנוביה, הם לא רתמו אותו לשימוש צבאי. לאחר הגעת המהגרים ה"אסיאתיים" (אמורים, חורים וכנענים) למצרים התחתונה, שלבסוף יהפכו לחיקסוס, שהביאו איתם את תרבות השימוש במרכבות סוסים שייצבו את שליטתם כמלכים חזקים למשך כ-108 שנים לפי רשימת המלכים מטורינו בטרם גורשו בחזרה לכנען, המצרים למדו מהם כי הסוס הוא בעל חיים מהיר הניתן לשימוש ככלי תעבורה ויעיל מאוד במלחמה.
השפעות תרבותיות
קשה להפריז בתיאור השפעותיה של המרכבה על העולם הקדום. מבחינה מדינית, היו המרכבות לבסיס העוצמה הצבאית של ישויות פוליטיות.
המריאנו ומעמד האצולה
המרכבות הגיעו לשיא פריחתן במיתני באמצע האלף השני לפנה"ס. מיתני הייתה ממלכה חזקה בצפון מסופוטמיה אזור ארם נהריים שכללה גם חלק מסוריה ואנטוליה. בממלכה זו צמח מעמד מיוחד של לוחמים - המריאנו - אשר התפשטה לעמים ולתרבויות האזור השונות והייתה לקבוצה חברתית דומיננטית במזרח הקדום. מריאנו היו לוחמי מרכבות שגויסו מקרב האצולה המיתנית. מבחינה זו, דומים המריאנו לאבירים מימי הביניים. המריאנו היה הקשת של המרכבה ואילו הנהג גויס מקרב פשוטי העם. המריאנו היה מוגן בשריון קשקשים כבד, ואילו הנהג נאלץ להסתפק לרוב במגן עץ פשוט ושריון עור דל.
מסורת סוסים
החל בשלטונו של אחנתון ניתן להבחין מעיון בתעודות מהתקופה כי החלקים המכילים ברַכוֹת בין שליטים ומדינות מציינים בין השאר, כחלק מהפרוטוקול המקובל, גם את מספר המרכבות, הסוסים והרכב שברשותם.
קסאי לוק ומרנה
קאסאי לוק ומרנה (בצרפתית: Samba et Leuk le lièvre) היא סדרת אנימציה בהפקת חברת Marathon Media Group הצרפתית בת 26 פרקים לילדים מ-1996, אשר שודרה בטלוויזיה החינוכית בשנים 1998–1999, ועד 2008 בשידורים חוזרים.
עלילה
קסאי, נער אמיץ משבט אפריקני קטן, ממונה על ידי הוגוטם מכשף הכפר לצאת למשימות קשות ומסוכנות, שמטרתן להחליש את שליטת האל הרשע טוגום בשבטם. כדי לעשות זאת קסאי צריך לאסוף חפצים מקודשים מרחבי אפריקה, להחזיר אותם לכפרו, ולהציע אותם כמנחה לאלת הכפר שלו, קורי, וכך להפוך אותה לחזקה יותר מטוגום.
לקסאי עוזרים לוק, ארנב אנושי וחכם שדובר את שפת האדם וחיות אחרות, ומרנה, נערה שטוגום באחד מניסיונותיו לעצור את קסאי מלהצליח במשימתו קילל, מאז קללתו של טוגום מרנה נהפכת לאיילה כשהשמש מפציעה, וחוזרת לצורתה הרגילה כשהשמש שוקעת, ובמהלך הסדרה אחת מִמטרותיו של קסאי זה לבטל קללה זו.
במהלך כל משימה שמוטלת על קסאי טוגום מנסה למנוע ממנו את השלמת המשימה על ידי כשפים, שדים, ובעיקר על ידי שליחת הקופים שלו לנשוך אנשים שימנעו מקסאי להשלים את המשימה, בדרך כלל קסאי מקבל עזרה מרוחות הנומו וגם נעזר בהם על מנת לטהר אנשים שנדבקו בקללתו של טוגום.
בסוף הסדרה צריך קסאי להביא את נשימתו של טוגום כדי להעיר סופית את האלה קורי, ולצורך כך נאלץ לגרום לקוף של טוגום לנשוך את לוק ובכך להביא את לוק להראות להם את הדרך. לאחר שהעיר את קורי מתברר שקורי וטוגום הם זוג ובגלל שהאלה קורי עזבה אותו הוא הטיל את הקללה עליה ועל הכפר. לאחר שהתאחדו האלה קורי אומרת לקסאי לחפש בין המתים החיים שמצא אצל טוגום את החצי השני לתליון שלו ושם הוא מוצא את הוריו, בסוף הסדרה קסאי ומרנה מתחתנים.
מדבבים
בגרסה העברית השתתפו בדיבוב הדמויות:
קרב פנים אל פנים (שיטה)
קרב פנים אל פנים (קפא"פ) הוא מושג כוללני אשר הופיע לראשונה בקרב כוחות המגן של היישוב היהודי קרי ההגנה בשנת 1940 ומתייחס לסך מקצועות הלחימה בידיים ריקות ובכלי נשק קרים בהטייתם הקרבית – צבאית, היינו יישום שאינו ספורטיבי. תחום עיסוק זה בלחימה נקרא קפא"פ וסימל שינוי בגישתו של ארגון ההגנה ומעבר מתפיסה הגנתית כפי שהיא התבטאה במושג ספורט מגן, לגישה התקפית. המושג ספורט מגן קדם לקפא"פ והיה בשימוש במהלך החצי השני של שנות ה-30 של המאה ה-20. קשה לייחס למושג קפא"פ את הערך שיטה במובן המוכר לנו כיום משיטות לחימה ובוודאי שאין לקרוא לקפא"פ ההיסטורי אמנות לחימה במובנו המודרני של מושג זה.
הקפא"פ התגבש לגישה מנחה בעיסוק במקצועות הכלולים בו. מקצועות אלו נלמדו כל אחד בנפרד ולא יחד כשיטה אינטגרטיבית. גישה זו נמשכה אל תוך צה"ל בשנות ה-50 והיוותה את הבסיס לשיטה שכיום נקראת קרב מגע. המושג קרב מגע וקפא"פ היו בשימוש במקביל בהתייחס למקצוע זה בצה"ל עד לסוף שנות החמישים. בשונה משיטות לחימה ואמנויות לחימה בימינו לפני קום המדינה לא היה ראש שיטה ואף לא דמות מובילה אחת. התכנים שנלמדו נערכו בידי מורים ומדריכים מובילים בכל מקצוע ונערכו והתפתחו לאורך השנים כתוצאה מהעיסוק המתמיד בהם. סך הידע המעשי והמתודי נקרא קפא"פ והעיסוק בו נעשה שיטתי במהלך שנות ה-30 וכן שנות ה-40 של המאה ה-20, במיוחד בפלמ"ח ובעשור לאחר מכן בצה"ל אחרי קום מדינת ישראל.
על אף שאין אפשרות לייחס לקפא"פ מבנה ארגוני בדומה לזה הנהוג בשיטות כיום ניתן לזהות דמויות מפתח בתפקידים שונים שהביאו להתפתחות תחום זה. תחומי פעילותם מקיפים: הדרכה מעשית, עריכת תוכן ופיתוח מתודות הדרכה, מחקר דידאקטי, ניהול קורסים ומסגרות אימון, יצירת מסגרות אימון והדרכה. המקצועות שנלמדו במסגרת הקפא"פ: איגרוף, ג'ו ג'וטסו (ג'ודו מעשי), סכין, מקל קצר (אלה), מקל אורך (נקרא בארץ 'מקל טיול' או 'השיטה ההודית', והתבסס למעשה על גלגול צרפתי-בריטי של שיטת הלה-קאנה הצרפתית, ללא ידיעת המדריכים המקומיים), יידוי אבנים וכידון.
הקפא"פ המודרני הוא עקרון לחימה המבוסס על הקפא"פ ההיסטורי וגילגוליו בצה"ל ואשר עיקרו בהכשרה ללחימת פנים אל פנים בידיים חשופות ובשימוש באמצעים בסיסיים בלבד. לקפא"פ יש מספר גישות וניתן להתאים אותו לצרכיו של כל אחד: איש כוחות ביטחון, מאבטח, אדם ברחוב וכדומה.
גם היום הקפא"פ עם מקל נלמד באופן חובבני (לא-מקצועי), במחנה העפלה של הנוער העובד והלומד, כמתודה חינוכית לחיבור חברי שכבה ז' בתנועה למסורת הקשר שבין תנועת הנוער לבין גופי המגן הלאומיים בעבר ובהווה (צה"ל), וכמעין "שחזור" של עבר תנועת הנוער.
דמויות מפתח
בשנות השלושים: גרשון קופלר, יצחק שטיבל, חיים היינריך כהן, עמנואל גיל, קורט בנימין.
בשנות הארבעים נוספו: מנשה הראל, משה׳ל הורביץ, יהודה מרכוס, יהושוע גלוברמן, עקיבא עצמון, עמוס גולני, מוסה פינקל זוהר, רפאל אטלס.
מדריכים בולטים נוספים: אמנון יונה, יענקלה סלומון, אברהם אדן, מיכה פרי, עוזי נמירובסקי, שאול ביבר, אימי ליכטנפלד, גיורא שנאן, יפתח זייד, דוד לוי.
היסטוריה
במקביל להתפתחות היישוב וכוחות המגן השונים שלו, התפתח העיסוק במקצועות קרב הפנים-אל-פנים. עיסוק זה קיבל דחיפה משמעותית במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20, במסגרת "פלוגות הפועל", זרוע צבאית למחצה של ההסתדרות. למרות שגוף זה לא השתייך להגנה, בפועל הוא סר למרותו של דוד בן-גוריון מזכ"ל ההסתדרות ובכירים בארגון ההגנה. ניתן לייחס למרד הערבי הגדול השפעה מכרעת על התפתחות מקצועות קרב הפנים-אל-פנים בהוותו קטליזאטור לגיבוש כוח מגן צבאי ליישוב וגישה התקפית בלחימה השונה ממדיניות ההבלגה של ההגנה לאורך מרבית שנות ה-30.
הקמת הפלמ"ח זרוע צבאית מגויסת של ההגנה היווה שלב נוסף חשוב בהתפתחות הקפא"פ. במסגרת גוף זה רוכזו מיטב המדריכים במקצועות קרב הפנים-אל-פנים משורות ההגנה ותנועות הנוער בא"י, במיוחד "הנוער העובד" ו"המחנות העולים".
למרות שהמושג קפא"פ מופיע לראשונה בשנת 1940, רבים התכנים הכלולים בו עובדו בשנות ה-30 במסגרת "פלוגות הפועל" במיוחד בתחום האיגרוף והג'ו ג'וטסו. העיסוק בכידון קיבל דחיפה במהלך המרד הערבי הגדול והמסגרות המיוחדות שהוקמו במערך הנוטרות כדוגמת משטרת היישובים העבריים ופלגות הלילה המיוחדות בפיקודו של אורד צ'ארלס וינגייט. לעומת זאת שיטת הלחימה במקל הקצר התפתחה במסגרת תנועת "המחנות העולים".
1941 היא שנת מפתח בהתפתחות הקפא"פ. בחודשים ינואר - פברואר 1941 מתקיים קורס קפא"פ למפקדים בהגנה ובמאי אותה שנה מייד עם הקמת הפלמ"ח מתקיים קורס למדריכי קפא"פ למסגרת זו על ידי משה׳ל הורביץ ומנשה הראל. שני הקורסים האלה משמשים ליישור קו בתכנים ואופן העברתם ומקדמים את הטמעת המקצועות לרוחב ארגון ההגנה. פעילות החג"ם והגדנ"ע סייעו למגמה זו של הטמעה והפצה של הקפא"פ להתפשט בקרב הנוער ביישוב. לאורך כל שנות ה-40 מתקיימים אימונים, הדרכות וקורסים לקפא"פ בהיקפים נרחבים ביותר. במחצית השנייה מתרחבים אימוני הקפא"פ אל מעבר לגבולות הארץ בהקיפם גם את מחנות המעצר בקפריסין ומחנות העקורים באירופה.
עם קום המדינה, והקמת צה"ל על תשתית ארגון ההגנה עבר העיסוק בהדרכת הקפא"פ לתחום אחריותו של השירות לאימון גופני בפיקודו של משה פינקל זוהר. השירות לאימון גופני הפך לענף אימון גופני בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 וטיפל בפיתוח הקפא"פ, הכשרת מדריכים לחילות צה"ל ופיקוח על עבודתם. במהלך שנות ה-50 חודר השימוש במושג חדש בהתייחס למקצועות קרב הפנים אל פנים והוא קרב מגע. בתום עשור בו נעשה שימוש בשני המושגים האלה להגדרת התחום נעלם כליל השימוש במושג קפא"פ.
Flavors of Entanglement
Flavor of Entanglement (בעברית: ניחוחות של תסבוכת) הוא אלבומה הבינלאומי השביעי של אלאניס מוריסט.
נושאי כתיבה
מוריסט טענה שהאלבום יעסוק גם בנושאים של "אושר ותענוגות" כמו שעסק אלבומה הקודם So-Called Chaos, ובמועקות. ציינה שהאלבום יעסוק גם בפרידתה מארוסה ב-2006, ראיין ריינולדס, בנושאים אישיים ובנושאים פוליטיים וחברתיים כמו המלחמה בעיראק. היא הסבירה שהשיר "Moratorium" (שכותרת האלבום נלקחה ממילות השיר) עוסק בהתמכרויות שלה לאומללות, ש-"Not as We" הוא שיר הדיכאון של אחרי הפרידה שעברה ו-"Underneath" בריבים והתמוטטיות במערכת יחסים.
סגנון מוזיקלי
מוריסט חשפה לפני הפצת האלבום שסגנון ההפקה המוזיקלי יהיה טכנולוגי ואלקטרוני יותר מהסגנון שאפיין את הקריירה שלה עד כה. לדבריה, היא רצתה ליצור אלבום שתוכל להיות אנרגטית ובעלת חשק לזוז בעזרת ביטים ולופים, אך ציינה שלמרות הסאונד האלקטרוני, יהיה שימוש בכלי נגינה אורגנים. מגזין הבילבורד הכתיר את האלבום כ-"שילוב של מוזיקת עולם, פולק והפופ הנסיוני של גיא סיגסוורת'".
היסטוריה
במרץ 2005, מוריסט אמרה שהיא מוכנה להתחיל לעבוד על אלבום חדש בהסבר שכתבה ארבעה יומני כתיבה, שבדרך כלל שניים מספיקים לה ליצור אלבום. עוד בדצמבר 2005 הבטיחה שהאלבום הבא שלה ייגע באלמנטים אלקטרונים. בינואר 2006 בעת שהתראיינה למגזין הרולינג סטון אמרה שהיא עובדת במרץ באולפני ההקלטות יחד עם מייק אליזונדו (שעבד בעיקר עם מוזיקת היפ-הופ עם אמינם, דוקטור דרה ו-פיונה אפל), השניים הנביאו בדצמבר 2005 שיר אחד בשם "Wunderkind", אותו תרמה לפסקול הסרט נרניה, והייתה מועמדת לפרס "השיר המקורי" בטקס פרס גלובוס הזהב. בפברואר 2006 הצהירה על פרישה זמנית מתעשייה, כנראה בשביל לעבוד על הקשר עם ארוסה דאז. ביוני 2006, דווח שמוריסט וריינולדס נפרדו, שני הצדדים אישרו את השמועה. באוקטובר 2006, מוריסט שוב הצהירה שהיא מוכנה מתמיד להיכנס לאולפנים על מנת ליצור את אלבומה השביעי. ב-1 באפריל 2007, מוריסט הפיצה ב-youtube גרסת קאבר פארודית לשיר "My Humps" של הבלאק אייד פיז, הווידאו הפך לקאלט מיידי והפך לאחד הסרטונים הנצפים ביותר באתר. ב-22 באפריל 2007, הייתה אומנית אורחת בהופעה של טום מורלו, שם ביצעה את "Guerrila Radio" של רייג' אגנסט דה מאשין, ושיר חדש בשם "Not as We". באוקטובר 2007, "Not as We" הופיע בפרק השלישי בעונה הרביעית של הסדרה "House".
באוגוסט 2007, סיגסוורת' אמר שהוא ומוריסט הספיקו לכתוב 25 שירים ולהקליט 13 מהם. סיגסוורת' תיאר את העבודה עם מוריסט כ"חלומית, אנחנו חולקים לגמרי את אותו עולם מוזיקלי", הסביר שהעבודה על כל שיר הייתה מהירה, ושכל שיר נכתב בין 20 דקות ולחצי שעה.
בספטמבר 2007, צולם קליפ לשיר "Underneath". הקליפ לא תוכנן להיות מופץ בתחנות המוזיקה הטלוויזיוניות, אלא למען פסטיבל סרטים תחרותי בשם "Elevate Film Festival", שם המטרה היא ליצור קליפ לשיר חדש תוך זמן של 48 שעות. מוריסט זכתה בארבעה פרסים מתוך שש מועמדויות כולל "הקליפ הטוב ביותר".