cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גורדון אינגלנד
קריירה עסקית
הקריירה העסקית של אינגלנד החלה ב-1966 בחברת האניוול, שם הוא שימש כמהנדס במסגרת תוכנית ג'מיני. הוא עבד עבור חברת "ליטון תעשיות" כמנהל במיזם E-2 הוקאיי עבור צי ארצות הברית. הוא גם היה המנהל כללי של חברת GRE Consultants.
ב-1977 הוא החל לעבוד בחטיבת פורט וורת' של ג'נרל דיינמיקס, שם הוא שימש במגוון משרות, כולל מנהל האוויוניקה. בהמשך הוא שימש כסגן הנשיא להנדסה, מאוחר יותר כנשיא וכמנהל הכללי של ג'נרל דיינמיקס לנד סיסטמס (חטיבת מערכות הקרקע), ובסופו של דבר שב לחטיבת פורט וורת' כדי לשמש כנשיא שלה. אינגלנד המשיך לכהן בתפקיד זה כאשר ג'נרל דיינמיקס מכרה את חטיבת פורט וורת' ללוקהיד קורפוריישן ובהמשך היה לנשיאו של תאגיד זה במשך ארבע שנים.
אינגלנד שב לג'נרל דיינמיקס כסגן נשיא קבוצת מערכות הקרב של החברה. בין השנים 1997–2001 הוא שימש כסגן נשיא ג'נרל דיינמיקס ובתפקיד זה החזיק באחריות הכוללת למערכות המידע והמגזרים הבינלאומיים.
בתחילת נשיאותו של ג'ורג' ווקר בוש עבר אינגלנד מעולם העסקים לפוליטיקה ושירת במגוון תפקידים בממשל. קודם לכן הוא היה חבר במועצה המדעית של מחלקת ההגנה.
כהונה ראשונה כמזכיר הצי
בחירתו של אינגלנד כמזכיר הצי הייתה שנויה במחלוקת בשל חוסר ניסיונו הצבאי ובשל הקריירה הארוכה שלו בתעשיות הביטחונית, כולל כהונתו כסגן נשיא ג'נרל דיינמיקס. מבקרים כמו ויליאם הרטונג, ראש המרכז למשאבי הסחר בנשק, חשו שאין זה יהיה הולם למנת איש עסקים שהחברות שאליהם היה קשור יהיו הנהנות העיקריות מכל גידול בהוצאה על הביטחון. מזכיר ההגנה דונלד רמספלד החליט עם זאת שניסיון תאגידי יהיה אחת מדרישות המפתח למינוי. מדיניות זו הובילה למינויו של אינגלנד לצד מינויים של תעשיינים מוביל אחרים כמו ג'יימס רוש שמונה כמזכיר חיל האוויר ותומאס וייט שמונה כמזכיר הצבא. אינגלנד הושבע לתפקידו ב-24 במאי 2001. העיתון וושינגטון פוסט פרסם שהוא הכריז שאחד ממטרות המפתח שלו בתפקידו היה פיתוח "כלי נשק עתידניים שיתמודדו עם סוגים חדשים של איומים שצצו בעולם הפוסט-סובייטי".
הוושינגטון פוסט דיווח גם שבמהלך כהונתו בתפקידו "הוביל אינגלנד יחד עם ראש המבצעים הימיים ורן קלארק את אחד השינויים הגורפים ביותר שבוצעו בצי במשך עשורים". בדיווח זה פורטו צעדים כמו: הוצאתן משירות של עשרות ספינות, ביטול אלפי משרות, מיזוג הכוחות האוויריים הטקטיים של הצי ושל חיל הנחתים, תמרון המשימות כך שהספינות יישארו בים למשכי זמן ארוכים יותר ופיתוח תוכניות לשיגור יותר ספינות מלחמה לפעולות קרביות בצורה מהירה יותר בעת משבר.
על פי הנחיה שהוציא אינגלנד ב-31 במאי 2002 הניפו כל ספינות הצי את ג'ק הצי הראשון (במקומו של היוניון ג'ק של ארצות הברית) לכבודם של כל הנספים בפיגועי 11 בספטמבר במשך כל המלחמה העולמית בטרור.
בינואר 2003 סיים אינגלנד את כהונתו כמזכיר הצי כדי לעבור לתפקיד אחר.
סגן מזכיר ביטחון המולדת
ב-24 בינואר 2003 החל אינגלנד לכהן בתפקידו החדש כסגן מזכיר ביטחון המולדת במסגרת המחלקה החדשה שהוקמה, המחלקה לביטחון המולדת. אף על פי שכהונתו בתפקיד זה הייתה קצרה מאוד, צוטט עמית שלו בדיווח בוושינגטון פוסט שתפקיד זה "הרחיב את חשיפתו בבית הלבן ואת קשריו בוושינגטון".
כהונה שנייה כמזכיר הצי
חודשים ספורים לאחר מכן נקרא אינגלנד לשוב ולקחת על עצמו את תפקיד מזכיר הצי, בעקבות התאבדותו של המועמד להחליפו, קולין מקמילן. ב-1 באוקטובר 2003 הוא הושבע בשנית לתפקידו. לדברי אחד ממקורביו שצוטט בוושינגטון פוסט, תקופת כהונתו של אינגלנד במחלקה לביטחון המולדת "הרחיבה את זווית הראייה שלו בנוגע למלחמה של הממשל בטרור", והובילה למספר יוזמות שהוא קידם במהלך תקופת כהונתו השנייה כמזכיר הצי, כולל חיזוק הקשרים בין הצי לבין משמר החופים וסיוע רחב יותר לחיל הנחתים בקווי החזית בעיראק.
ביוני 2004 נקבע בפסק דין של בית המשפט העליון שזכותם של האסירים במפרץ גואנטנמו לעתור לבתי משפט בארצות הברית. כפי שצוין ב-BBC, מתוך 600 אסירים שהיו ב"סחרור משפטי" מאז שבייתם במהלך הפלישה לאפגניסטן ב-2001, הואשמו רק שלושה אסירים וכמה עשרות נשלחו בחזרה לארצותיהם עקב לחצים דיפלומטיים. אינגלנד מונה לעמוד בראש פאנל סודי של שלושה קצינים שבפניו יכלו האסירים להגיש עתירות לשחרורם. הוא הבהיר ש"השאלה היא: האם הם עדיין מהווים איום לאמריקה? אין זה עניין של אישום או זיכוי". כתוצאה מתהליך זה שוחררו 38 אסירים בשל חוסר ראיות, או כפי שהגדיר אותם אינגלנד, "תיקים קטנים".
בינואר 2006 הוחלף אינגלנד כמזכיר הצי על ידי דונלד וינטר.
סגן מזכיר ההגנה
ב-13 במאי 2005 הוצגה מועמדותו של אינגלנד כסגן מזכיר ההגנה ועד ה-3 בינואר 2006, כאשר אושר מינויו בסנאט, הוא שימש בתפקיד זה כסגן המזכיר בפועל. כניסתו של אינגלנד לתפקיד במקומו של פול וולפוביץ התקבלה בברכה על ידי התקשורת. הוושינגטון פוסט העיר: "לאינגלנד יש מוניטין כמי שגישתו פחות אידאולוגית בהשוואה לזו של וולפוביץ וכמי שמכוון יותר לדרישות הממשל מפקיד ממשל אזרחי בדרג השני בפנטגון", אך רבים מתחו ביקורת על כך שנאמנותו העיקרית נותרה לתעשיית הביטחוניות.
אינגלנד פרש מתפקידו עם תחילת נשיאותו של ברק אובמה. בשלהי כהונתו, ב-23 בינואר 2009, שימש אינגלנד כמזכיר ההגנה בפועל ליום אחד כאשר רוברט גייטס עבר ניתוח.
לאחר פרישתו
אינגלנד היה מעורב במגוון של ארגונים אזרחיים, ארגוני צדקה וגופים ממשלתיים. הוא שימש כסגן יושב ראש מועצת המנהלים של חברת Goodwill Industries, חברה להכשרה ולהשמה מקצועית. הוא היה חבר במועצת הנגידים של ה-USO (המקבילה האמריקאית לאגודה למען החייל), במועצה המדעית של מחלקת ההגנה, במועצת המבקרים של האוניברסיטה הנוצרית של טקסס ובגופים נוספים.
על תרומתו המקצועית והציבורית הוענקו לו פרס ההצטיינות לבוגרי אוניברסיטת מרילנד, מדליית ההצטיינות בשירות אזרחי של מחלקת ההגנה, "פרס בונה הכסף" של תנועת הצופים בארצות הברית, פרס אביר הכסף לניהול מאגודת הניהול הלאומית, פרס הנרי מ. ג'קסון ופרס מטעם Institute of Electrical and Electronics Engineers. הוא חבר ב"מסדר הימי של ארצות הברית".
מלאכת טווה
מְלֶאכֶת הַטּוֹוֶה היא אחת מל"ט מלאכות שבת, כמו שאר המלאכות היא מלאכה אותה עשו במשכן, בה טוו את סיבי הצמר עד שעשו ממנו חוט, שמוכן לטווייה במלאכת המשכן. טווייה היא התהליך בו נשזרים סיבים לכדי חוטים. הטווייה נעשית על ידי פיתול סיבים סביב עצמם עד כדי יצירת חוט.
הגדרת המלאכה
לפי שיטת הרמב"ם, גם עשיית לבד, היא תולדת טווה.
שיטת הראב"ד
על פי הראב"ד פעולה זו אינה מלאכת טווה, הוא חולק על הרמב"ם וסבור שפעולה זו היא תולדה של מלאכת בונה.
שיטת הרמב"ם
על פי פרשנים אחרים המקבלים את דברי הרמב"ם, לבד זה אינו כפי שהגדירו הראב"ד, אלא מדובר ביריעה של צמר דחוס (או סיבי שיער אחרים) שאינם טוויים ואינם ארוגים אלא אחוזים יחדיו, מרדדים את הצמר עד שנעשה יריעה של צמר ועדיין היריעה רפויה ולא ראוי להשתמש בה עד שהצמר מתקשה ומתאחד ונעשה חזק כאריג, (הגורמים לחיזוקו והידוקו של הצמר עד שנעשה טוב ויפה הם לחץ, חום, חיכוך, ולחות), ולכן העושה את הלבד נחשב כאילו טווה, כי העיקרון במלאכת טווייה הוא אחיזת ואיחוד סיבי הצמר זה בזה עד שנעשה חוט. גם העושה לבד פעולתו דומה כי הוא מאחז ומקשר סיבי צמר זה בזה עד שנעשים יריעה. אופן אחיזת הסיבים זה בזה והתקשרותם בעשיית לבד על ידי דחיסה שונה מאשר בעשיית החוט, שם הסיבים מתקשרים ומתאחזים כי האדם סובב ומגלגל אותם זה עם זה. תוצר הטווייה הוא חוט ותוצר הלבד הוא יריעה.
Afterglow (שיר של אד שירן)
Afterglow (בעברית: דמדומי ערב) הוא סינגל של הזמר האנגלי אד שירן. הסינגל פורסם ב-21 בדצמבר 2020, ומציין את הסינגל הראשון של שירן מזה למעלה מ-18 חודשים.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד המדיה פורסט הישראלי, למקום שני במצעד הסינגלים הבריטי, וכן הגיע לעשירייה הראשונה בכעשרה מצעדי עשר מדינות אחרות, בהן אוסטרליה ושווייץ. בנוסף, הפך השיר לסינגל ה-13 שנכנס לעשירייה הראשונה במצעד 40 השירים למבוגרים של בילבורד, המספר הרב ביותר של שירים במצעד זה לאמן סולו זכר.
רקע
ב-20 בדצמבר 2020, לאחר שלקח הפסקה מהחיים הציבוריים, חזר שירן לרשתות החברתיות כדי להכריז על הסינגל החדש שלו: "היי חבר'ה. 'Afterglow' הוא שיר שכתבתי בשנה שעברה שרציתי להוציא עבורכם". הוא המשיך והסביר כי השיר הוא "לא הסינגל הראשון מהאלבום הבא" אלא רק שיר שהוא אוהב. השיר עוסק כמסעו של שירן באנטארקטיקה עם אשתו, שרי סיבורן.
ביקורות
גיל קאופמן מבילבורד תיאר את השיר כ"בלדה אקוסטית" הכוללת "פזמון רודף". זואי היילוק מוולטר השוותה את השיר לאלבומי ההפתעה האחרונים של טיילור סוויפט, ואמרה כי שירן "הוציא דף מהספר של טיילור סוויפט והפתיע את המעריצים בסינגל חדש", והמשיכה ותיארה את הרצועה כאחד מ-"הבאנגרים האקוסטיים" שלו. מורגן היינס מ-USA Today טענה כי השיר מלווה ב-"מנגינה נימוחה", ו-"משדר תחושה של אינטימיות בזמן רגשי בין אוהבים".
וידאו קליפ
ביום יציאת הסינגל, 21 בדצמבר 2020, עלה לחשבון היוטיוב של שירן הקליפ ההופעה הרשמי של השיר. בקליפ, מופיע שירן כאשר הוא מנגן בגיטרה אקוסטית ומבצע את השיר.
נכון ליוני 2021, צבר הקליפ כ-91 מיליון צפיות.
קרדיטים
הקרדיטים לקוחים מטיידל.
תראפסידה
תראפסידה (שם מדעי: Therapsida) היא סדרה של בעלי חיים דמויי יונקים קדומים שהתפתחו מן הפליקוזאורים והופיעו באחרית הפרם ובראשית הטריאס. מהם התפתחו היונקים.
מאפיינים
התראפסידים היו שכיחים ביותר בזמנם, אלא שבמהלך המזוזואיקון הם התמעטו עד שנכחדו, ככל הנראה עקב התפשטות הדינוזאורים, שהשתלטו על גומחות אקולוגיות רבות. צאצאי התראפסידים היו זוחלים דמויי יונקים ששרידים מועטים מהם נמצאו במרבצי מאובנים מסוף הטריאס ואילך. הם היו כמות מבוטלת יחסית בעולם החי של אותם הימים. ראשוני היונקים היו יצורים קטנים שנדחקו לגומחות אקולוגיות שבהן יכלו לשרוד בצל שלטון הדינוזאורים.
בחלק ממינים אלה נמצאו בלסת שיניים בעלות מזרקי ארס וכנראה שהיו ארסיים וכך הרגו את טרפם.
רועי פלג
רועי פלג הוא ממובילי מחאת הצוללות, ופעיל בולט במחאה נגד בנימין נתניהו.
אלשורגמץ
אוכלוסיית הכפר נמצאת בירידה שנים רבות מ-449 תושבים בשנת 1880, 199 תושבים בשנת 2013 ובשנת 2018 נספרו 177 תושבים בלבד.
רועי פלג
ביוגרפיה
פלג נולד בקיבוץ גבעת חיים מאוחד לנמרוד, סא"ל במילואים, מפקד יחידת 869 ולאסתר, מזכירה רפואית. לפלג שני אחים גדולים, האחד היה לוחם בסיירת מטכ"ל והשני מפקד צוות ביחידת דובדבן. בילדותו עברה המשפחה למושב גת רימון. הוא למד בבית הספר התיכון ע"ש דוד בן-גוריון בפתח תקווה. פלג סיים קורס קצינים בהצטיינות ושירת ביחידת החילוץ של חיל האוויר 669.
אלשורגמץ
יהודי אלשורגמץ
באלשורגמץ התגוררו מעט יהודים ובמקום קיים בית עלמין יהודי.
רועי פלג
ביוגרפיה
הוא בוגר תואר ראשון לממשל, דיפלומטיה ואסטרטגיה בהתמחות בתקשורת ביטחון וטרור מהמרכז הבינתחומי הרצליה. הוא היה פעיל באגודת הסטודנטים והקים את פרויקט "אהבת הארץ" להיכרות הסטודנטים עם נופיה ואנשיה. במהלך התואר השתתף מטעם קרן קיסריה בתוכנית לפיתוח מנהיגות צעירה בשמו של ארגון "שגרירי רוטשילד".
בשנת 2013 הקים את עמותת "המסלול-לעידוד נוער לשירות צבאי משמעותי". העמותה שמה דגש על חינוך לערכים, העצמה פיזית ופיתוח יכולות חוסן מנטלי. במסגרת העמותה התאמנו והוכשרו אלפי צעירים וצעירות. רבים מהם משרתים ביחידות קרביות וכטייסים.
אקטיביזם
פלג הוא ממפיקי מרוץ ההתרמה "מרוץ החברים למען חולי מחלת ה-ALS".
פלג ליווה משלחות של נכי צה"ל במיזם – "טיול שחרור". מיזם הגשמת חלום טיול אחרי צבא לחיילים שנפצעו בזמן השירות הצבאי.
בשנת 2012 היה ממקימי "רוכבים למען המאבק" גיוס תרומות לקידום מחקר מחלת הסרטן בישראל, במסגרתו חצה את ארצות הברית באופניים. היה לאחד הבודדים שחצה את ארצות הברית באופניים מרחק של כ-5,000 ק"מ.
באוגוסט 2022 היה חלק ממארגני צעדת משפחת גולדין להשבת הבנים מעזה.
מחאת הצוללות
הוא החל את דרכו במחאה על סגירת חופי הים במהלך סגר הקורונה הראשון. לאחר מכן הצטרף למחאת הדגלים השחורים והיה ממארגני הפגנת ההמונים ביום פתיחת משפט נתניהו, אז ראש ממשלת ישראל.
הוא היה ממובילי שיירות המחאה לירושלים והוביל הפגנות ברחבי הארץ. פלג היה מיוזמי צעדת התקווה הראשונה מגשר המיתרים בירושלים לכיוון מעון ראש הממשלה.
הוא הקים ויזם ביחד עם עטר שיינפלד את תנועת המחאה "חקירה עכשיו", הדורשת את פתיחתה של ועדת חקירה ממלכתית בפרשת כלי השייט והצוללות. במסגרת מחאת הצוללות הוביל ויזם עשרות פעולות מחאה לרבות משט צוללות ימי, שיירות רכובות וצעדות עם מייצגי צוללות ענק.
ביולי פונה פלג על ידי עיריית ירושלים ומשטרת ירושלים במסגרת הפינוי נפצע פלג בראשו על ידי פקח עירייה.
פוליטיקה
בשנת 2022 הקים את מפלגת אומץ לצד אישים רבים בהם אורלי וילנאי, אמיר שחר, ופרופסור צביקה גרנות. המפלגה לא עברה את אחוז החסימה ולא נכנסה לכנסת.
חיים אישיים
פלג גרוש עם שני ילדים. הוא השתתף בתחרות איירון מן. בשנת 2017 השתתף בתחרות האולטרה צ'אלנג בה זכה במקום הראשון.
משמר הדרגונים הראשון של המלכה
משמר הדרגונים הראשון של המלכה (באנגלית: 1st The Queen's Dragoon Guards; בראשי תיבות: QDG) הוא רגימנט חיל שריון קל בצבא הבריטי. הרגימנט הוקם בשנת 1959 על ידי איחוד של שני רגימנטים; 'משמר הדרגונים הראשון של המלך' ו-'משמר הדרגונים השני'.
חיילי הרגימנט מגויסים מרחבי ויילס ומחוזות הגבול שרופשייר, צ'שייר והרפורדשייר, משום כך נחשב לרגימנט הפרשים הוולשי ולעיתים מכונה כך. משמר הדרגונים הוא הראשון בסדר הבכירות של רגימנטי הפרשים, אחרי רגימנטי המשמר (הכחולים והמלכותיים ומשמר החיים) ולכן גם ראשון בסדר הבכירות של כלל רגימנטי הקו הבריטים (שכן יחידות הפרשים בכירים לשאר סוגי היחידות בצבא).
מבנה וייעוד
משמר הדרגונים הראשון מוגדר כיחידת שריון קל בדומה לייעוד ההיסטורי של הדרגונים לאורך השנים. ציוד הלחימה העיקרי של הרגימנט הוא הרכב הקרבי המשוריין ג'אקל (MWMIK) הארבע-גלגלי וגרסת הסיוע "קיוטי" השש-גלגלי, כאשר הייעוד המרכזי של הרגימנט הוא למטרות סיור וסיוע בשדרה הקרב. תפקיד נוסף שיחידות הרגימנט מוכשרות בו הוא הכשרה ואימון יחידות מקומיות ברחבי העולם כתמיכה במאמצי נאט"ו או הצבא הבריטי.
משמר הדרגונים הראשון של המלך
רגימנט 'משמר הדרגונים הראשון של המלך' נוסד בשנת 1685 כתגובה למרד מונמות' בתור 'רגימנט הפרשים של לנייר' והוכר גם בשם 'רגימנט הפרשים השני של המלכה' (על שם המלכה מרי ממודנה). הרגימנט לקח חלק במערכות העיקריות של המאה ה-18 בהן מלחמת הירושה האוסטרית ומלחמת שבע השנים, ב-1714 נקרא הרגימנט על שם המלך ג'ורג' הראשון ובשנת 1751 שונה לרגימנט דרגונים וזכה למעמד של רגימנט משמר וכן שונה שמו ל-'משמר הדרגונים הראשון של המלך'. משמר הדרגונים לקח חלק ממלחמות נפולאון ובין היתר היה חלק בהסתערות מכריעה במהלך קרב ווטרלו ב-1815. במהלך המאה ה-19 רגימנט המשמר השתתף במספר מערכות חשובות בהן המרד ההודי הגדול ב-1857, מלחמת האופיום השנייה ב-1860, מלחמת הזולו ב-1879, מלחמת הבורים הראשונה ב-1881 ומלחמת הבורים השנייה ב-1889.
בשנת 1896 פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה, הפך למפקד הטקסי של הרגימנט כאות הוקרה של הצבא הבריטי, באותה עת הסמל האוסטרי של העיט הדו-ראשי הפך לסמל הרגימנט ומארש רדצקי אומץ בתור מארש הצעידה הרגימנטלי (שתי מסורות שהמשיכו גם לרגימנט המודרני). בתחילת המאה ה-20 הוצב הרגימנט בהודו הבריטית ועם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נשלח כחלק מחטיבת הפרשים השמינית (לקנאו) למערכה בחזית המערבית עד שחזר להודו באוקטובר 1917. הרגימנט לקח חלק בהמלחמה האנגלו-אפגנית השלישית ב-1919 כחלק חטיבת הפרשים הראשונה (ריזלפור) ואף ביצעו את אחת מהסתערויות הפרשים האחרונות של כוחות בריטים באזור מעבר ח'ייבר. בין המלחמות הועבר הרגימנט משימוש בפרשים לשיריוניות סיור בדומה לשאר יחידות הפרשים בצבא הבריטי.
במהלך מלחמת העולם השנייה גדודי הרגימנט לקחו חלק בקרבות המרכזיים של המערכה בצפון אפריקה בין היתר המצור על טוברוק ב-1941, ובהמשך השתתפו במערכה על איטליה כחלק מכוחות הקורפוס העשירי בפיקודו של ריצ'רד מקרירי. לאחר המלחמה הוצב הרגימנט בפלשתינה בספטמבר 1945, לוב ב-1947 ואז ב-1951 הוצב בצפון גרמניה כחלק מארמיית הריין הבריטית. ב-1956 נשלחו יחידות הרגימנט למלזיה כחלק מהכוחות הבריטים במצב החירום המלאי שם ביצע משימות סיור ולוחמת אנטי-גרילה, בשנת 1959 פורק הרגימנט כחלק מצמצומים ברחבי הצבא ואוחד עם משמר הדרגונים השני. רגימנט משמר הדרגונים קיבל לאורך שנות קיומו סך הכל 44 תוארי קרב מהם 25 רק במלחמת העולם השנייה. לפני שאוחד לתוך משמר הדרגונים של המלכה, היה רגימנט הפרשים הוותיק בצבא והראשון בסדר בכירותו.
Elevation
Elevation (בעברית: גובה) הוא אלבום האולפן התשיעי של הלהקה האמריקאית בלאק אייד פיז. האלבום יצא לאור ב-11 בנובמבר 2022 על ידי חברת התקליטים אפיק רקורדס.
משמר הדרגונים הראשון של המלכה
משמר הדרגונים השני (הביים של המלכה)
רגימנט 'משמר הדרגונים השני' (באנגלית: 2nd Dragoon Guards) הוקם גם הוא ב-1685 כתגובה למרד מונמות' בתור 'רגימנט הפרשים של רוזן פיטרבורו' ועד לתחילת המאה ה-18 שונה שמו בהתאם למפקד הרגימנט, עד שבמהלך מרד היעקוביטים של 1715 שונה שמו לרגימנט הפרשים של נסיכת ויילס (על שם קרולינה נסיכת ויילס) שהפכה למלכה ב-1727 וכך עודכן גם שם הרגימנט. לאחר מרד היעקוביטים של 1745 הפך לרגימנט דרגונים, ב-1751 במהלך הסדרת רגימנטים לפני שנת היווצרם קיבל את המספר שתיים, וב-1767 לאחר שהחל לעשות שימוש בסוסי ביי קיבל את השם שילווה אותו לאורך שנות קיומו: 'משמר הדרגונים השני (הביים של המלכה)'.
מלאכת משרטט
מלאכת משרטט היא אחת מל"ט מלאכות שבת. מהות המלאכה היא חריתה ושריטה (שרטוט) על קלף או נייר לצורך כתיבה או חיתוך עור. במשכן היו משרטטים על יריעות המשכן בשלבי הכנתם כדי לסמן את המקום המיועד לחיתוך.
משמר הדרגונים הראשון של המלכה
משמר הדרגונים השני (הביים של המלכה)
הרגימנט לקח חלק במערכות המלחמות הנפוליאוניות בהם מלחמת חצי האי אך לא לקח חלק בקרב ווטרלו, לאורך רוב המאה ה-19 הוצב הרגימנט בהודו הבריטית ולקח חלק בקרבות המרד ההודי הגדול בהם המצור על לאקנאו שם היו חלק במאמץ שחרור העיר ב-1858, וספג אבדות כבדים במהלך מלחמת הבורים השנייה ב-1902. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, נשלח משמר הדרגונים להילחם בחזית המערבית בפיקוד חטיבת הפרשים הראשונה, תחת פיקוד דיוויזיית הפרשים הראשונה כחלק מחיל המשלוח הבריטי. לאורך המלחמה הרגימנט השתתף בקרבות החזית המערבית בהם הקרב הראשון על המארן, קרב איפר הראשון (1914), הקרב על הסום (1916), וקרב קמברה (1917).
בשנת 1937 הוחלפו הסוסים של הרגימנט בטנקים קלים וב-1939, עם הקמתו, הוכפף לחיל השריון המלכותי. בפרוץ מלחמת העולם השנייה היה הרגימנט תחת פיקוד חטיבת השריון הקל השנייה (בפיקוד דיוויזיית השריון הראשונה) ובמאי 1940 נשלח לצרפת בניסיון לבלום את ההתקדמות הגרמנית, באמצע יוני הרגימנט נאלץ לסגת מאדמת צרפת כחלק מאמץ הפינוי בדנקרק. בנובמבר 1941 נשלח רגימנט המשמר למערכה בצפון אפריקה שם לחם תחילה על בסיס טנקי קרוסיידר ולקח חלק בין היתר בקרב גזאלה (שם היו בלחימה מתמשכת של 19 ימים רצוף), קרב אל-עלמיין הראשון, קרב אל-עלמיין השני והמערכה בתוניסיה. לאחר הניצחון בצפון אפריקה, המשמר היה חלק מפלישת בעלות הברית לאיטליה ולקח חלק בלחימה צפונה לאורך חצי האי האיטלקי עד לסיום המלחמה במאי 1945.
מלאכת משרטט
גדר המלאכה
שיעור המלאכה היא בשרטוט שיש בו כדי לכתוב לפחות שתי אותיות.
שרטוט שלא לצורך כתיבה או חיתוך עור אינו נחשב בכלל המלאכה, שכן מהות מלאכה זו היא רק הכנה למלאכה שאחריה, וכל שהוא משרטט שלא לצורך או רק לסימון עצמי שאינו משמש להכנת מלאכה, אינו עובר על איסור מלאכה זו..
טראן דוק לואונג
טראן דוק לואונג (בוייטנאמית: Trần Đức Lương; נולד ב-9 בפברואר 1937) הוא פוליטיקאי קומוניסט וייטנאמי שכיהן כנשיא וייטנאם בשנים 1997–2006.
ביוגרפיה
טראן נולד בשנת 1937 בהודו-סין, בשטח המשויך כיום לאינדונזיה ועבר להאנוי לאחר שעזב את בית הספר בשנת 1954. הוא למד גאולוגיה באוניברסיטת האנוי לכרייה וגאולוגיה, והועסק כקרטוגרף. הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית בווייטנאם בשנת 1959 ועד לשנות ה-70 כבר צבר כוח רב. בשנת 1987 הוא מונה לסגן ראש ממשלת וייטנאם וכיהן בתפקיד זה כעשר שנים.
בשנת 1997 נבחר טראן לנשיא המדינה. הוא נבחר שנית לתפקיד בשנת 2002 והמשיך בתפקיד זה עד התפטרותו בשנת 2006.
פונדק ג'מייקה (רומן)
פונדק ג'מייקה (באנגלית: Jamaica Inn) הוא רומן מאת הסופרת האנגלייה דפנה דה מוריאה, שיצא לאור בשנת 1936. הספר עובד לסרט קולנוע באותו שם בבימויו של אלפרד היצ'קוק. זוהי דרמה תקופתית המתרחשת בשנת 1820 בקורנוול שבאנגליה. דה מוריאה קיבלה את ההשראה לרומן כששהתה בפאב בשם פונדק ג'מייקה שנמצא במרכז בודמין מור. העלילה עוקבת אחרי קבוצה של מטביעי ספינות רצחניים שהורגים את המלחים והנוסעים וגונבים את המטען.
תקציר עלילה
מרי ילן בת ה-23 נולדה וגדלה בחווה בכפר הלפורד במערב קורנוול. אחרי מות אמה, מרי עוברת לגור עם בת משפחתה היחידה, אחות אמה פיישנס מרלין, בפונדק דרכים בשם "פונדק ג'מייקה". בעלה של פיישנס, ג'וס מרלין, הוא בריון מקומי, גובהו כמטר ושמונים והוא שתיין. בהגיעה לאכסניה הקודרת והמאיימת, היא מוצאת את דודתה נפחדת כרוח רפאים בשליטתו של ג'וס האכזר. עד מהרה היא מבינה שדבר מה אינו כשורה בפונדק, שאין בו אורחים ואינו פתוח לציבור. היא מנסה לסחוט מדודה את האמת על המקום, אבל הוא אומר לה רק "אני לא שיכור מספיק כדי לספר לך מדוע אני חי במקום שכוח אל זה, ומדוע אני הבעלים של פונדק ג'מייקה".
בניגוד לשיקול דעתה מרי מתחילה להתאהב בג'ם, אחיו הצעיר של ג'וס, שהוא גנב סוסים אבל פחות אלים מאחיו הבכור. אחרי שמרי מבינה שג'וס הוא מנהיג כנופיה של מטביעי אוניות, וגם שומעת בסתר שהוא מורה על רצח אחד מחברי הכנופיה, היא בספק אם תוכל לבטוח בג'ם. היא פונה לעזרתו של פרנסיס דייווי, לבקן המשמש ככוהן בכפר הסמוך אלטרנון, שמוצא את מרי באחד הימים כשהיא תועה בדרכה באדמות הבור.
בערב חג המולד יוצאים מרי וג'ם לעיירה הסמוכה לאונסטון, שם ג'ם מוכר סוס שגנב מאדון האחוזה בסט לאשתו שאינה מודעת לכך שזה הסוס שנגנב מהם. כשהם מתכוונים לחזור לפונדק ג'מייקה, ג'ם עוזב את מרי כדי להביא כרכרה אבל לא חוזר אליה. מרי נאלצת לחזור הביתה ברגל, אבל היא מגלה שזה בלתי אפשרי עקב מזג האוויר הסוער והמרחק הרב. בדרך עוברת כרכרה ובה פרנסיס דייווי, והוא מציע להסיע אותה לביתה. הוא עוזב את המרכבה בצומת דרכים וממשיך ברגל לאלטרנון. הרכב ממשיך לפונדק ג'מייקה אבל בדרך לשם כנופייתו של ג'וס אורבת להם, והרכב נהרג. מרי נאלצת ללכת עם מטביעי האוניות ולצפות במעשיהם, כיצד הם מרמים את הנווטים באורות מדומים והספינה מתנפצת אל הסלעים. אז הם רוצחים את הניצולים שמנסים לשחות אל החוף.
ימים אחדים אחר כך ג'ם מגיע לדבר עם מרי, שכלואה בחדרה בפונדק. בעזרתו של ג'ם, מרי נמלטת מהחדר והולכת לאלטרנון כדי לספר לכומר על מעלליו של ג'וס, אבל אינה מוצאת אותו בביתו. לאחר מכן היא הולכת לביתו של בעל האחוזה ומספרת לאשתו את סיפורה. גברת בסט אומרת למרי שלבעלה כבר יש מספיק ראיות כדי לעצור את ג'וס, והוא בדרכו לפונדק לעשות זאת. גברת בסט מורה לרכב שלה לקחת את מרי לפונדק ג'מייקה, והם מגיעים לשם לפני בעל האחוזה ואנשיו. מרי נכנסת לתוך הבית ומגלה שדודה ג'וס נדקר למוות. עד מהרה מגיעים בעל האחוזה ואנשיו ומגלים שגם פיישנס נרצחה בצורה דומה.
הכומר מגיע לפונדק, אחרי שראה את הפתק שהשאירה לו מרי באותו ערב, ומציע לה מחסה ללילה בביתו. למחרת מרי מוצאת בביתו ציור שהכומר צייר. היא נחרדת לראות שהוא צייר את עצמו כזאב ולאנשי קהילתו צייר ראשים של צאן. הכומר חוזר ומספר למרי שג'ם הוא זה שהלשין על אחיו. כשהוא מבין שהיא ראתה את הציור, הוא מגלה לה שהוא זה שמנהיג את כנופיית מטביעי האוניות והוא זה שרצח את ג'וס ואת פיישנס. אחר כך הוא בורח מבית הכומר ולוקח את מרי איתו כבת ערובה. הכומר מסביר לה שהוא ביקש הארה בשורות הכנסייה הנוצרית, אך לא מצא זאת שם, אלא באמונות ובמעשי הפולחן של הדרואידים הקדמונים. הם בורחים דרך אדמות הבור בניסיון להגיע לספינה שתוביל אותם לספרד, ובינתיים בעל האחוזה בסט וג'ם בראש קבוצת מחפשים מתקרבים אליהם. לבסוף הם מתגלים וג'ם יורה למוות בכומר ומציל את מרי.
מר בסט מציע למרי להישאר בביתם כמשרתת, אבל היא מתכננת לחזור להלפורד. באחד הימים כשהיא מהלכת בשדות, היא נתקלת בג'ם שמוביל בעגלה את כל רכושו, ונוסע בכיוון ההפוך מזה של הלפורד. אחרי שיחה ביניהם מרי מחליטה לוותר על חלומה לחזור להלפורד ומצטרפת לג'ם.
תרגום לעברית
הרומן יצא לאור בעברית בשנת 1960 בתרגומו של משה הרפז בהוצאת עמיחי.
ארתור ליבהנשל
ארתור ליבֶהֶנְשֶל (25 בנובמבר 1901 – 24 בינואר 1948) היה מפקד מחנות ההשמדה אושוויץ ומיידנק.
ביוגרפיה
ליבהנשל נולד ב-25 בנובמבר 1901 בעיר פוזן שבפרוסיה המזרחית (כיום פוזנן, בפולין). למד שלוש שנים בבית ספר למסחר ועבד במנהלת הרכבת של אזור פוזן. בתחילת 1919, לאחר מלחמת העולם הראשונה, עזב את פוזן והצטרף לפרייקור "משמר הגבול המזרחי שאבטח את הגבול בין גרמניה לפולין. בסתיו אותה שנה הצטרף לשירות הקבע ברייכסווהר בחוזה ל-12 שנים. סיים את שירותו בדרגת רב-סמל.
בפברואר 1932 הצטרף ליבהנשל למפלגה הנאצית ולאס אס. תחילה שימש כעוזרו של ולטר גרלך. מאוגוסט 1934 שירת בקולומביה האוס ומאוחר יותר במחנה הריכוז לליכטנבורג (Lichtenburg). ביולי 1937 קודם לתפקיד ראש מחלקה במטה יחידות גולגולת המת (SS Totenkopfverbände) בברלין תחת פיקודו של תאודור אייקה. עד מאי 1940 שימש כמנהל המחלקה הפוליטית. בהמשך קודם לתפקיד פיקודי במטה ובינואר 1941 עלה לדרגת אוברשטורבאנפיהרר. בתקופה זו אסר את השימוש במונח "הוצאות להורג" עבור חברי אס אס שהשתתפו ברציחות ונועדו לקבל עיטורים על פעילותם והורה להשתמש במונח המכובס "ביצוע פעולות חיוניות במלחמה".
ממרץ 1943 ניהל את מחלקה ד' במטה הראשי של "המשרד הראשי למשק ומנהל", תחת פיקודו של אוסוולד פוהל. כמו כן, שימש גם כנציגו של ריכרד גליקס במנהלת הפיקוח על מחנות הריכוז.
ב-10 בנובמבר 1943 מונה למפקד מחנה הריכוז אושוויץ I, לאחר שמפקד אושוויץ, רודולף פרנץ הס, קיבל קידום במשרד הראשי למשק ומנהל ועבר לברלין. פוהל הציב בראש כל מחנה באושוויץ מפקד נפרד. לפי עדוית אסירים, בתקופת פיקודו של ליבהנשל באושוויץ ניכר שיפור מסוים בתנאים האיומים במחנה. אסירים "פוליטיים" שימשו כבעלי תפקידים מטעם האס אס ונפסק השימוש ברשת ההלשנות שפעלה לפני כן. הסלקציות בבלוק 11 נפסקו וכך גם ההוצאות להורג בירי מול "החומה השחורה" (מוכרת גם כ"קיר המוות"; מאוחר יותר הורה על הריסתה). ליבהנשל הורה על הריסת תאי העמידה (שבהם לא יכלו האסירים לשבת או לשכב). האסירים בצינוק זכו לחנינה וכן בוטלה הפקודה על הוצאת בורחים להורג במידה ונתפסו.
ההיררכיה הפולינומית
בתורת הסיבוכיות, ההיררכיה הפולינומית היא אוסף של מחלקות סיבוכיות שמכלילות את המחלקות P, NP ו-co-NP באמצעות אורקל. ההיררכיה מספקת חלוקה עדינה של השפות השייכות למחלקה PSPACE ובכך משפרת את היכולת לסווג את הקשרים בינן.
הגדרה פורמלית
ישנן מספר דרכים שקולות להגדיר את ההיררכיה. בכולן מוגדרות שלוש סדרות של מחלקות: (n הוא מספר האיבר בסדרה, ואילו P בא לציין כי המחלקה P היא בסיס ההיררכיה).
ארתור ליבהנשל
ביוגרפיה
לליבהנשל הייתה מאהבת בשם אנליזה היטמן, שהייתה צעירה ממנו ב-15 שנים, אותה הכיר כאשר שימשה כמזכירתו של ריכרד גליקס. היטמן נשלחה לשרת באס דה בקלגנפורט, שם התגלה שבשנת 1935 הייתה בקשר רומנטי עם יהודי ונאלצה בשל כך לשהות במעצר במך שלושה שבועות. בשל עברה פוטרה ממשרתה ועברה להתגורר עם ליבהנשל, שבדצמבר 1943 התגרש מאשתו (לה היה נשוי במשך 16 שנים ונולדו להם שלוש בנות ובן) ועזב את הבית. ליבהנשל והיטמן הגישו למטה האס אס בקשה להנשא. באפריל 1944 שלח פוהל, מפקדו של ליבהנשל, מכתב אליו וניסה לגרום לו להפרד מהיטמן. כיוון שהיטמן הייתה הרה, נאלץ הימלר לבסוף לאשר את נישואי הזוג.
ההיררכיה הפולינומית
הגדרה באמצעות אורקל
כאשר מגדירים באמצעות אורקל, כל איבר בשלוש הסדרות נקבע באמצעות חיזוק של P, NP או co-NP בעזרת אורקל לאיבר הקודם בסדרה \ \Sigma_n. בצורה פורמלית, אם הסימון \ A^B עבור מחלקות סיבוכיות A,B בא לציין את מחלקת כל השפות שניתנות לקבלה על ידי מכונת טיורינג הפועלת בסיבוכיות A ובעלת אורקל לשפה מ-B, אז ההיררכיה הפולינומית מוגדרת בצורה הבאה:
ארתור ליבהנשל
ביוגרפיה
ב-19 במאי 1944 החזיר פוהל את רודולף הס כמפקד הבכיר של כל מתחם אושוויץ. ריכרד בר מונה לתפקיד מפקד אושוויץ I וליבהנשל נשלח לפקד על מחנה ההשמדה מיידנק. לאחר חיסול מחנה מיידנק בסביבות יולי 1944 נשלח לטריאסט, שם שימש כמפקד צוות האס אס ב תחת פיקודו של אודילו גלובוצניק.
ההיררכיה הפולינומית
הגדרה באמצעות אורקל
בסיס ההגדרה לכל שלוש הסדרות הוא המחלקה P:
ועדת המודיעין של ברית המועצות
ועדת המודיעין של ברית המועצות (ברוסית: Комитет информации) הייתה שמו של גוף ביון החוץ הסובייטי בשנים 1947–1951, שהייתה אחראית על כל תחום הביון, אזרחי וצבאי כאחד.
ההיררכיה הפולינומית
הגדרה באמצעות אורקל
וכאמור, כל איבר בסדרות מוגדר באמצעות חיזוק על ידי אורקל של P, NP או co-NP:
ועדת המודיעין של ברית המועצות
היסטוריה
הוועדה נוצרה על פי צו של מועצת השרים של ברית המועצות מספר 1789-470ss מיום 30 במאי 1947. בתחילה איגדה הן את המודיעין הפוליטי (שהיה בעבר בסמכות המ.ג.ב.) והן את הצבאי. מאז 1949 המודיעין הצבאי חזר לצבא הוועדה המשיכה לפעול כסוכנות ביון אזרחית הכפופה למשרד החוץ.
ההיררכיה הפולינומית
הגדרה באמצעות כמתים
בצורה לא פורמלית, ניתן לומר כי המחלקה \ \Sigma_n היא אוסף כל השפות שניתן לתאר באמצעות פסוק לוגי המכיל n כמתים שהראשון שבהם הוא הכמת \ \exists. את \ \Pi_n מגדירים בצורה דומה אך כאשר הכמת הראשון הוא \ \forall.
כדי להגדיר את התכונה הזו באופן פורמלי, משתמשים בסימון הבא בהינתן שפה L ופולינום p:
כלומר, הוא אוסף המילים x שקיים עבורן המשך w שאורכו חסום על ידי הפולינום p כך ש-xw הוא מילה בשפה L. בדרך דומה מגדירים את אוסף כל המילים x שלכל המשך w שלהן שחסום בידי p, xw שייכת לשפה:
ועדת המודיעין של ברית המועצות
היסטוריה
ב־2 בנובמבר 1951 הועברה כל עבודת המודיעין לידי המשרד לביטחון המדינה, בו שוחזרה פעילות המנהלת הראשי הראשון. רק שירות דיסאינפורמציה נותר בתחום השיפוט של הוועדה שהתקיימה עד 19 בפברואר 1958 כשבוטלה סופית.
ההיררכיה הפולינומית
הגדרה באמצעות כמתים
הגדרה זו מורחבת בצורה טבעית למחלקות של שפות:
באמצעות סימונים אלו, ההיררכיה הפולינומית מוגדרת על ידי:
ועדת המודיעין של ברית המועצות
ראשי הוועדה
לאחר נטילת סמכויות המודיעין, עמדו בראש הוועדה יעקב מאליק ואנדריי גרומיקו.
ההיררכיה הפולינומית
הקשרים בין המחלקות השונות בהיררכיה
מהגדרת המחלקות בהיררכיה נובעים הקשרים הבאים:
לא ידוע אם ההכלות הללו הן הכלות ממש או שקיים שוויון בחלק מהמקרים. לא קשה להוכיח כי אם או  עבור \ \ n כלשהו, אז ההיררכיה קורסת: יתקיים  לכל \ k>n. בפרט, אם P=NP, ההיררכיה קורסת לחלוטין וכל המחלקות בה שוות.
ניתן להגדיר שפות הדומות ל-TQBF ומהוות שפות שלמות עבור כל אחת מהרמות בהיררכיה (כלומר, שפות שכל שפה אחרת באותה הרמה בהיררכיה ניתנת לרדוקציה פולינומית אליהן).
בנוסף נשים לב שאין שפות שלמות (ביחס לרדוקציית זמן פולינומית) בPH במידה וPH לא קורסת, משום שאז השפה השלמה הייתה שייכת לרמה מסוימת בהיררכיה והיררכיה הייתה קורסת לרמה הזו. (וזאת משום שכל שפה מהיררכיה גבוהה יותר הייתה ניתנת לרדוקציה לרמה הנמוכה בזמן פולינומי דבר שמעיד שהיא למעשה בהיררכיה הנמוכה יותר)
משפט קריסת ההיררכיה
עבור ההיררכיה הפולינומית, מתקיים שאם, אזי. תוצאה מידית ראשונה היא שאם P=NP אזי ההיררכיה הפולינומית קורסת לדרגה 0, כלומר PH = P.
הוכחה
נוכיח כי בהינתן ניתן להסיק כי  עבור כל j, וכך נמשיך באינדוקציה לכל הרמות ונקבל שההיררכיה קורסת.
בכל שלב באינדוקציה, מספיק להראות כי
לאחר שהוכחנו זאת, נקבל כי  ולכן גם.
הוכחת הטענה כי :
נוכיח שההיררכיה קורסת - ניתן לתאר מחלקה שקולה L_j באופן הבא - אבל אנחנו יודעים ש-, כלומר ניתן לתאר את היחס גם כך:
וניתן לאחד את שני המשתנים הראשונים למשתנה אחד, y' = y_1y_2, שהוא עדיין חסום פולינומית באורכו. לכן מתקיים. כלומר הוכחנו את ההכלה הלא טריוויאלית ולכן. כלומר, הוכחנו באינדוקציה כי:
הורסט גרוסמן
הורסט גרוסמן (בגרמנית: Horst Großmann; 19 בנובמבר 1891 – 4 במאי 1972) היה מפקד בכיר בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
גרוסמן נולד ב-19 בנובמבר 1891 בזיבא, פרוסיה המזרחית, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית (מאז 1955 חלק מאלק בפולין המודרנית). בשנת 1912 הוא התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-175, עמו לחם במהלך מלחמת העולם הראשונה בקרבות השונים. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, אות הפציעה בשחור וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף גרוסמן למשטה, אולם בשנת 1920 הצטרף לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1923 הוא הועלה לדרגת ריטמייסטר, ובשנת 1926 הוא מונה למפקד פלוגת הנדסה של רגימנט הרגלים ה-6. לאחר מכן הוא הפך למדריך בבית הספר לחי"ר בדרזדן, וב-1 באוקטובר 1934 הועלה לדרגת מיור ומונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרגלים ה-22. ב-1 באוקטובר 1938 הוא הועלה לדרגת אוברסט, וזמן קצר לאחר מכן הוא מונה למפקד קבוצת ההדרכה B בבית הספר למלחמה בפוטסדאם.
מלחמת העולם השנייה
ב-15 באוקטובר 1939 מונה גרוסמן למפקד רגימנט הרגלים ה-84, שהיה חלק מהדיוויזיה ה-8, ולחם עמו במהלך המערכה על צרפת ומבצע ברברוסה, וב-23 באוגוסט 1941 הוא קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-25 בדצמבר 1941 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-6, וב-1 בינואר 1942 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-1 בינואר 1943 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט, ובפברואר קיבל את עיטור הצלב הגרמני בזהב. בקיץ אותה שנה הוא לחם עם הדיוויזיה בקרב קורסק, וב-4 בספטמבר קיבל תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. בינואר 1944 הוא מונה למפקד הקורפוס ה-35, וכן למפקד הקורפוס ה-55, עליו פיקד עד מאי 1944. ב-11 באוגוסט 1944 הוא מונה למפקד הקורפוס ה-6, וב-9 בנובמבר 1944 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. בינואר 1945 הוא סיים את תפקידו, ובתום המלחמה הוא נלקח לשבי הבריטי.
לאחר המלחמה
ב-7 ביולי 1947 שוחרר גרוסמן מהשבי, ולאחר שחרורו הוא התגורר בריסלנסהיים, שם חי עד מותו ב-4 במאי 1972.
יוליוס קלפרות
היינריך יוליוס קלפרות (בגרמנית: Heinrich Julius Klaproth; 11 באוקטובר 1783 – 28 באוגוסט 1835) היה בלשן, היסטוריון ומזרחן גרמני. קלפרות היה אחראי, יחד עם ז'אן-פייר אבל-רמיזא, לקידום חקר מזרח אסיה בתחומי אירופה. קלפרות היה הראשון שהעלה את המונח "שפות הודו-אירופיות".
לורה דונלי
לורה דונלי (באנגלית: Laura Donnelly; נולדה ב-20 באוגוסט 1982) היא שחקנית צפון אירית.
ביוגרפיה
דונלי נולדה וגדלה בבלפסט, שם למדה בבית הספר היסודי רת'מור. אחר כך עברה לגלאזגו ללמוד משחק באקדמיה הסקוטית המלכותית למוזיקה ודרמה. ב-2004 סיימה את הלימודים והופיעה בשורה של תפקידים בתיאטראות באירלנד ובסקוטלנד, לפני שעברה ללונדון שם החלה הקריירה הטלוויזיונית שלה.
באפריל 2018 זכתה דונלי בפרס לורנס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר על הופעתה במחזה "The Ferryman" מאת באטרוורת'. בשנת 2019 שיחקה בדרמה הביוגרפית "טולקין", אשר מבוסס על חייו של הסופר ג'ון רונלד רעואל טולקין.
יחסי בנגלדש–רואנדה
יחסי בנגלדש-רואנדה הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה העממית של בנגלדש לרפובליקת רואנדה. שתי המדינות חברות בתנועה לא מתואמת, ה-G77 וחבר העמים הבריטי. בשום מדינה אין שגריר תושב.
היסטוריה
בשנת 1994 סיפקה בנגלדש כ-900 חיילים שומרי שלום, כולל חיילים ואנשי רפואה לרואנדה כדי לסייע בשמירת השלום במהלך רצח העם ברואנדה, אחת מיותר מ־40 מדינות שעשו זאת.
בשנת 2012 הייתה משלחת שנשלחה מבנגלדש לרואנדה. באותה תקופה רואנדה ביקשה השקעה מאנשי עסקים בנגלדשיים. רואנדה ממוקמת במיקום אסטרטגי במרכז אפריקה שתבטיח גישה קלה יותר לעסקים בנגלדשיים למרכז אפריקה.
בשנת 2015 רואנדה הביעה תקוותה לחיזוק הקשרים עם בנגלדש. רואנדה רואה בבנגלדש כשותפה לפיתוח תעשיית הטקסטיל ופיתוח שמירת השלום באפריקה.
סטנלי בולדווין
סטנלי בולדווין, רוזן בולדווין הראשון מביודלי (באנגלית: Stanley Baldwin, 1st Earl Baldwin of Bewdley; 3 באוגוסט 1867 – 14 בדצמבר 1947) היה פוליטיקאי בריטי מטעם המפלגה השמרנית שכיהן כראש ממשלת בריטניה שלוש פעמים בתקופה שבין שתי מלחמות העולם. הוא ראש הממשלה הבריטי היחידי שכיהן תחת שלושה מלכים: ג'ורג' החמישי, אדוארד השמיני וג'ורג' השישי.
בולדווין נכנס לראשונה לבית הנבחרים הבריטי ב-1908 כנציג מחוז הבחירה של ביודלי (Bewdley) לאחר שירש את מקומו של אביו, אלפרד בולדווין. הוא מילא תפקיד ממשלתי בממשלת הקואליציה של דייוויד לויד ג'ורג'. ב-1922 היה בולדווין אחד ממובילי המהלך להסרת תמיכתה של המפלגה השמרנית מלויד ג'ורג'. כתוצאה מכך הוא מונה להיות שר האוצר בממשלתו השמרנית של אנדרו בונאר לואו. עם התפטרותו של זה האחרון במאי 1923 מונה בולדווין לתפקיד ראש הממשלה ומנהיג המפלגה השמרנית. הוא הלך לבחירות כשהנושא המרכזי בהם היה סוגיית המחירים. בבחירות הוא איבד את הרוב השמרני ולאחריהן הרכיב רמזי מקדונלד ממשלת מיעוט מטעם מפלגת הלייבור.
לאחר ניצחונו בבחירות הכלליות של 1924 הקים בולדווין את ממשלתו השנייה שבה כיהנו אישים חשובים כמו סר אוסטן צ'מברלין כשר החוץ, וינסטון צ'רצ'יל כשר האוצר, ונוויל צ'מברלין כשר הבריאות. השניים האחרונים חיזקו את מעמדם של השמרנים על ידי ביצוע רפורמות בתחומים שקודם לכן היו מזוהים עם המפלגה הליברלית. רפורמות אלו כללו פיוס בתחום יחסי העבודה, ביטוח אבטלה, מערכת פנסיות רחבה יותר, פינוי שכונות עוני, הרחבת היקף השיכון הפרטי והרחבת הטיפול לאם ולילד. עם זאת, קצב התפתחות איטי של הכלכלה ושקיעתם של ענפי המכרות והתעשייה החלישו את בסיס התמיכה בו ואף על פי שבולדווין תמך בפוליטיקאים של הלייבור שהרכיבו ממשלות מיעוט, ממשלתו חוותה גם שביתה כללית שהתנהלה ב-1926 ואת חקיקת "חוק סכסוכי העבודה" (Trades Disputes Act) של 1927 שריסן את כוחם של האיגודים המקצועיים.
בולדווין הפסיד בבחירות של 1929 על חודם של קולות מעטים והמשך כהונתו כמנהיג המפלגה הייתה נתונה לביקורת נרחבת מצדם של ברוני העיתונות, הלורד רותרמיר והלורד ביברברוק. ב-1931 הרכיב ראש הממשלה מטעם הלייבור, רמזי מקדונלד, ממשלת אחדות לאומית, שרוב שריה היו שמרנים ושזכתה לרוב מוחץ בבחירות של 1931. בתור הלורד נשיא המועצה וכאחד מארבעת השמרנים מקרב הקבינט הקטן שכלל עשרה שרים, דאג בולדווין לרבים מתפקידיו של ראש הממשלה כאשר התדרדרה בריאותו של מקדונלד. ממשלה זו חוקקה חוק להרחבת הממשל העצמי של הודו הבריטית, מהלך שלו התנגדו צ'רצ'יל ורבים מבכירי המפלגה השמרנית. חוק וסטמינסטר שחוקק ב-1931 העניק מעמד של דומיניונים לקנדה, אוסטרליה, ניו זילנד ודרום אפריקה, והיה הצעד הראשון לקראת יצירתו של חבר העמים הבריטי. כמנהיג המפלגה, הנהיג בולדווין חידושים מרשימים, כמו עשיית שימוש מושכל ברדיו ובקולנוע, כך הוא נעשה גלוי יותר לעיני הציבור וחיזק את מעמדה של המפלגה השמרנית.
ב-1935 החליף בולדווין את מקדונלד בתפקיד ראש ממשלת האחדות הלאומית וזכה בניצחון מוחץ בבחירות הכלליות של 1935. הייתה זו הפעם האחרונה בהיסטוריה של בריטניה כאשר מפלגה אחת זכתה ביותר מ-50% מסך כל הקולות. באותה תקופה הוא דאג לתהליך התחמשותם של הכוחות המזוינים והיה מעורב בפרשת התפטרותו של המלך אדוארד השמיני. ממשלתו השלישית של בולדווין חוותה מספר משברים בתחום מדיניות החוץ, כולל ההמולה הציבורית בנוגע לחתימתו של הסכם הור-לאוואל לסיום המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה, כיבוש חבל הריין על ידי היטלר ופרוץ מלחמת האזרחים בספרד.
בראשית המאה ה-21 הציגו ההיסטוריונים תמונה חיובית יותר של ממשלותיו של בולדווין. סטיוארט בול אמר:
חוקרים מודרניים מדרגים באופן כללי את בולדווין בחציון העליון של רשימת ראשי ממשלת בריטניה.
ראשית חייו
סטנלי בולדווין נולד בעיירה ביודלי (Bewdley) שבמחוז ווסטרשייר, אנגליה. הוא היה בנם של אלפרד ולואיזה בולדווין (לבית מקדונלד) ודרך אמו, שהייתה ממוצא סקוטי, הוא היה בן דוד מדרגה ראשונה של הסופר והמשורר רודיארד קיפלינג, שאליו הוא היה מקורב במשך כל ימי חייהם. משפחתו של בולדווין הייתה אמידה ובבעלותם היה עסק לייצור ברזל ופלדה שלימים הפך לחלק מחברת "ריצ'רד תומאס ובולדווין" (Richard Thomas and Baldwins).
בתי הספר שבהם התחנך בולדווין היו בית הספר סנט מייקל, שאז שכן בסלאו שבמחוז ברקשייר, לאחר מכן בית הספר הארו, פנימייה בצפון-מערב לונדון ולבסוף ברייטון קולג', פנימייה בברייטון שבסאסקס. מאוחר יותר הוא כתב: "כל סוסי המלך וכל אנשיו כשלו בהכנסתי לחברתם של מנהלי בתי הספר ובהתייחס אליהם, היו לי בעבר כל הכישורים של מתנגד פסיבי". לאחר מכן המשיך בולדווין ללימודים באוניברסיטת קיימברידג', שם הוא למד היסטוריה בטריניטי קולג'. תקופת לימודיו באוניברסיטה עמדה בצל נוכחותו כמנהל הקולג' של מי שכיהן כמנהל בית הספר הארו והעניש את בולדווין על כך שרשם ניבולי פה. באותה תקופה, בולדווין היה שתקן ונמנע מלהתבטא. הוא התבקש לפרוש מחברת הדיבייטינג של המכללה מכיוון שלא נטל חלק באף ויכוח. לאחר שקיבל תואר בהיסטוריה ברמה בינונית ומטה, הוא הצטרף לעסקי משפחתו בייצור ברזל. אביו שלח אותו ללמוד בקולג' מסון (לימים אוניברסיטת ברמינגהאם) לקורס הכשרה טכני במטלורגיה. כבחור צעיר הוא שירת תקופה קצרה כלוטננט משנה ביחידת מתנדבי התותחנים במלוורן וב-1897 הוא מונה להיות שופט שלום של מחוז ווסטרשייר.
ב-12 בספטמבר 1892 נשא בולדווין לאישה את לוסי רידסדייל ויחד הם הביאו לעולם שישה ילדים.
בולדווין הוכיח את עצמו כאיש עסקים מיומן ורכש מוניטין כתעשיין חדשן. במותו של אביו ב-1908 הוא ירש הון של 200,000 ליש"ט, שווה ערך לכ-18 מיליון ליש"ט ב-2015, ואת ניהול החברה "הרכבת המערבית והגדולה" (Great Western Railway).
ראשית הקריירה הפוליטית
בבחירות הכלליות של 1906 התמודד בולדווין על מושב לפרלמנט מטעם מחוז הבחירה של קידרמינסטר (Kidderminster) אך נוצח על רקע התבוסה של השמרנים לאחר שהמפלגה נחלקה בסוגיית הסחר החופשי. בבחירות הביניים שנערכו ב-1908 הוא נבחר מטעם מחוז הבחירה של ביודלי כשהוא יורש את מושב הפרלמנט של אביו שמת מוקדם יותר באותה שנה. בשנותיו הראשונות של בולדווין בפרלמנט הוא לא היה פעיל במיוחד ולא גילה שאיפות פוליטיות.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא היה מזכיר אישי פרלמנטרי למנהיג המפלגה, אנדרו בונאר לואו. ב-1917 הוא מונה לתפקיד מיניסטריאלי זוטר של המזכיר הפיננסי במשרד האוצר, תפקיד בו הוא שאף לעודד תרומות מרצון של עשירים כדי להחזיר את החובות של בריטניה שנבעו מהוצאות המלחמה וכתב מכתבים לעיתון הטיימס תחת השם הבדוי FST ורבים מהם פורסמו. הוא תרם לקופת האוצר חמישית מהונו, כ-580,000 ליש"ט שהוחזקו בתור איגרות מלחמה בשווי של 120,000 ליש"ט. מאוחר יותר, ב-1928, הוקמה על בסיס רעיון זה "הקרן הלאומית".
הצטרפותו לקבינט
אף על פי שהוא נכנס לפוליטיקה בגיל מבוגר יחסית, עלייתו לצמרת הייתה מהירה מאוד. בולדווין שימש בתפקידו במשרד האוצר במשותף עם סר הרדמן לוור שמונה לתפקיד ב-1916, אך אחרי 1919 נשא בולדווין ברוב מחויבויות התפקיד לבדו. במסגרת חלוקת התארים של יום הולדת המלך של 1920 הוא מונה להיות חבר במועצה המלכותית. באפריל 1921 הוא קודם לתפקיד בקבינט בתור שר המסחר.
בסוף שנת 1922 החלה להשתרר אי שביעות רצון מהמפלגה השמרנית בשל הקואליציה שהייתה לה עם דייוויד לויד ג'ורג' מהמפלגה הליברלית. בפגישה שנערכה במועדון קרלטון באוקטובר הכריז בולדווין על הסרת תמיכתו בקואליציה וגינה את לויד ג'ורג' על היותו "הכוח הדינמי" שהוביל לחורבן בכל רחבי המפה הפוליטית. המשתתפים בפגישה בחרו לעזוב את הקואליציה, בניגוד לרצונם של רוב מנהיגי המפלגה. כתוצאה ישירה מפגישה זו נאלץ בונאר לואו לחפש אחר שרים חדשים לקבינט בהנהגתו וכך הוא קידם את בולדווין לתפקיד שר האוצר. בבחירות הכלליות שהתקיימו בנובמבר 1922 שבו השמרנים לממשלה עם רוב שהשיגו בזכות עצמם.
כהונה ראשונה כראש הממשלה (1923–1924)
כשאובחן ראש הממשלה, בונאר לואו בסרטן ממאיר, ובעקבות זאת פרש מתפקידו באופן פתאומי במאי 1923, היה הלורד קרזון, שר החוץ, למועמד המתבקש להחליפו. אולם המפלגה השמרנית ביקשה להשיל מעליה את תדמיתה האריסטוקרטית, וקרזון שהיה חבר בבית הלורדים, בעל הון עצום שירש וחבר במועצות מנהלים רבות, לא התאים לתדמית המבוקשת של המפלגה. בנוסף, קרזון היה חסר ניסיון במדיניות פנים, היה שנוא על מעמד הפועלים בגלל התנגדותו הנחרצת לברית המועצות ונודע בתכונותיו האישיות המוזרות. במיוחד יצא נגדו עיתון הדיילי הרלד. אל מולו הועלה שמו של ארתור ג'יימס בלפור, אולם הלה התנה את הסכמתו לקבל את התפקיד בכך שיורשה לו להרחיק שרים שאינם מוצאים חן בעיניו מהממשלה, וגם נחשב לזקן, ולכן עלה שמו של בולדווין כמועמד יחד עם שמו של נוויל צ'מברלין. אולם סירובו של צ'מברלין לכהן כשר בממשלת בונאר-לאו העמידה אותו בעמדת נחיתות מול בולדווין, אשר נחשב למועמד בעל הסיכוי הטוב ביותר לחסום את הלורד קרזון. המלך ג'ורג' החמישי, בעצת השרים והפקידים הבכירים, בחר בבולדווין והטיל עליו את הרכבת הממשלה.
לשמרנים היה רוב ברור בבית הנבחרים והם יכלו למשול במשך חמש שנים לפני שיערכו בחירות כלליות נוספות. אך בולדווין חש עצמו כבול למחויבותו של בונאר לואו מהבחירות הקודמות שלא יהיה שינוי במחירים ללא קיומן של בחירות נוספות. כאשר פנה בולדווין למדיניות הפרוטקציוניסטית שתישאר מדיניות המפתח של המפלגה במשך כל ימי חייו, בניגוד למדיניות הסחר החופשי שנהגה עד אז, בתקווה שהיא תסייע להוריד את האבטלה ההולכת וגוברת ותמריץ את ההתאוששות הכלכלית, החליט בולדווין לקיים בחירות מקודמות בדצמבר 1923 כדי לקבל מהציבור מנדט לשינוי. תוצאות הבחירות היו רחוקות מציפיותיו. השמרנים זכו ב-258 מושבים בפרלמנט, הלייבור ב-191 והמפלגה הליברלית שהתאחדה מחדש זכתה ב-159 מושבים. תוצאות הבחירות נתפסו בציבור כאי אמון במדיניות הפרוטקציוניסטית של בולדווין. בולדווין נותר ראש הממשלה עד לפתיחת מושב הפרלמנט בינואר 1924, שבו הובסה הממשלה בהצעת אי-אמון, שבעקבותיה הוא התפטר מתפקידו.
מנהיג האופוזיציה (1924)
בולדווין החזיק בהצלחה את תפקיד מנהיג המפלגה למרות קולות של כמה מעמיתיו שקראו להתפטרותו. במשך עשרת החודשים הבאים כיהנה ממשלת מיעוט בלתי יציבה של הלייבור בראשותו של רמזי מקדונלד. ב-13 במרץ 1924 הובסה ממשלת הלייבור בבית הנבחרים בפעם הראשונה, אף על פי שהשמרנים החליטו להצביע עם הממשלה מאוחר יותר באותו יום כנגד הליברלים.
במהלך הדיון על הצי השמרנים התנגדו ללייבור, אך תמכו בהם ב-18 במרץ בהצבעה על קיצוץ ההוצאות על הבסיס הצבאי בסינגפור. בולדווין שיתף גם פעולה עם מקדונלד בנוגע למדיניות באירלנד כדי למנוע מנושא זה להיות מפלגתי.
ממשלת הלייבור נשאה ונתנה עם ממשלת ברית המועצות בנוגע לחתימת חוזים מסחריים כדי לתת את עקרון המדינה המועדפת ואת המעמד הדיפלומטי למשלחת המסחרית של בריטניה וההסכם היה אמור ליישב את התביעות שמלפני מהפכת אוקטובר של מחזיקי איגרות החוב ובעלי הרכוש המוחרם הבריטים, לאחר שממשלת בריטניה תבטיח מתן הלוואה לברית המועצות. בולדווין החליט להצביע נגד הממשלה בסוגיית ההסכמים עם ברית המועצות, הצבעה שהפילה את הממשלה ב-8 באוקטובר 1923.
באותו חודש התקיימו בחירות כלליות שבהם זכתה המפלגה השמרנית ברוב מוחץ של 412 מושבים אל מול 151 מושבים של הלייבור ו-40 של הליברלים. בולדווין הוביל מערכה על "אי המעשיות" של הסוציאליזם, על פרשת קמפבל, על מכתב זינובייב (שבולדווין סבר שהוא היה אמיתי) ועל ההסכמים עם ברית המועצות. בנאום שנשא במהלך מערכת הבחירות אמר בולדווין:
כהונה שנייה כראש הממשלה (1924–1929)
הקבינט החדש של בולדווין כלל כעת שותפים פוליטיים לשעבר של לויד ג'ורג'. שמרנים לשעבר מהקואליציה כמו אוסטן צ'מברלין כשר החוץ, הלורד בירקנהד כשר לענייני הודו, ארתור בלפור כלורד נשיא המועצה והליברל לשעבר וינסטון צ'רצ'יל כשר האוצר. תקופת כהונתו זו של בולדווין עמדה בסימן השביתה הכללית, משבר שהממשלה הצליחה לעמוד כנגדו, למרות ההרס שהיא גרמה ברחבי בריטניה. בולדווין ייסד את "הארגון לשמירת שירותים חיוניים" (Organisation for the Maintenance of Supplies), ארגון מתנדבים שאנשיו נמנו על המתנגדים לשביתה שמטרתו הייתה למלא את מקומם של שובתים בשירותים חיוניים.
ביוזמתו של בולדווין עמד הלורד וויר בראש ועדה ל"בחינת הבעיה הלאומית של האנרגיה החשמלית". הוועדה פרסמה את הדו"ח שלה ב-14 במאי 1925 ובו המליץ וויר על הקמתה של "מועצת החשמל המרכזית" (Central Electricity Board), מונופול ממשלתי שבחציו מומן על ידי הממשלה ובחציו על ידי מפעלים מקומיים. בולדווין קיבל את המלצותיו של וויר ואלו הפכו לחוק בסוף שנת 1926. מועצה זו הייתה סיפור הצלחה. עד 1939 התפוקה החשמלית עלתה פי ארבעה ועלויות הייצור ירדו. היקף צריכת החשמל עלה מ-750,000 צרכנים ב-1920 ל-9 מיליון ב-1938., עם גידול שנתי של 700,000 עד 800,000 (שיעור הגידול הגבוה ביותר בעולם).
אחת הרפורמות החקיקתיות של בולדווין היה פרדיגמה במפלגתו. היה זה חוק קצבאות הסיוע לאלמנות, יתומים וגמלאים של 1926 שבמסגרתו שולמה קצבה של 10 שילינג לשבוע לאלמנה עם תוספת תשלום לילדים ו-10 שילינג לשבוע לעובדים מבוטחים ולנשותיהם בגיל 65. מהלך זה העביר את השמרנים מהסתמכות היסטורית על גורמי צדקה קהילתיים (במיוחד על גופים דתיים), להנהגת מדינת הרווחה ההומניטרית שיכלה להבטיח רמת מחיה מינימלית לאלו שלא היו מסוגלים לעבוד או שנזקקו לשירותי הביטוח הלאומי. ב-1927 התקבל בולדווין בתור חבר בחברה המלכותית.
מנהיג האופוזיציה (1929–1931)
ב-1929 שבה מפלגת הלייבור לשלטון כמפלגה הגדולה בבית הנבחרים, אף על פי שהיא זכתה בקולות בודדים מעל אלו של השמרנים. בהיותו באופוזיציה כמעט והודח בולדווין על ידי "ברוני העיתונות", הלורד רותרמיר והלורד ביברברוק, שהאשימו אותו בכך שנהנה "מעוצמת השלטון מבלי לקבל אחריות, הזכות של הזונה לכל אורך הדורות".
ההיסטוריון ג'ון רמסדן טען שבולדווין ביצע שיפורים דרמטיים שהחזיקו מעמד גם אחריו במבנה הארגוני וביעילותה של המפלגה השמרנית. הוא הרחיב את סגל מטה המפלגה באנשים מקצוענים, גרם לנציגי המפלגה להתמקצע, גייס כספים רבים והיה חדשן בזה שהכניס לשימוש את אמצעי תקשורת ההמונים החדשים, הרדיו והקולנוע.
הלורד נשיא המועצה (1931–1935)
ב-1931, בשעה שהכלכלה, הן בבריטניה והן ברחבי העולם, עמדה בפתח משבר עם תחילתו של השפל הגדול, הצטרפו בולדווין והשמרנים לקואליציה עם ממשלת הלייבור בראשותו של רמזי מקדונלד. החלטה זו הובילה לגרוש מקדונלד ממפלגתו שלו ובולדווין, בתפקיד הלורד נשיא המועצה, הפך לראש הממשלה דה פקטו, כשהוא פועל כנציגו של מקדונלד שבהדרגה סבל משיטיון, עד למינויו באופן רשמי לראש הממשלה ב-1935.
השג מרכזי וחשוב מאוד שהושג באותה תקופה היה חוק וסטמינסטר, שהעניק ממשל עצמי מלא לדומיניונים קנדה, דרום אפריקה, אוסטרליה וניו זילנד והיה השלב הראשון לקראת הקמתו בסופו של דבר של חבר העמים הבריטי ולביטול המושג האימפריה הבריטית. ב-1930 נערכו משחקי חבר העמים הבריטי בפעם הראשונה בהמילטון שבקנדה.
ממשלתו של בולדווין העבירה תוך קשיים מרובים את החוק שהיווה ציון דרך, את "חוק ממשלת הודו" (Government of India Act, 1935), תוך התנגדות של וינסטון צ'רצ'יל, דוברם של האימפריאליסטים המושבעים שמילאו את שורות המפלגה השמרנית.
פירוק הנשק
בולדווין לא היה בעד פירוק נשק מוחלט, אך הוא האמין, כפי שאמר סר אדוארד גריי ב-1925 ש"כמויות כלי נשק גדולות מובילות בהכרח למלחמה". אף על פי כן, הוא הגיע לידי ההכרה, כפי שנאמר בנאומו מה-10 בנובמבר 1932, ש"הגיעה העת שבריטניה תוכל להתקדם לקראת פירוק נשק חד-צדדי". בנאומו זה אמר בולדווין:
עם תחילת החלק השני של ועידת פירוק הנשק בינואר 1933, עשה בולדווין ניסיון ליישם את תקוותו לפירוק החימוש האווירי. אף על פי כן הוא היה מודאג מהעדר ההגנה של בריטניה כנגד תקיפות אוויריות ומההתחמשות מחדש של גרמניה הנאצית, באומרו "שזה יהיה דבר נורא, למעשה, תחילת הסוף". באפריל אותה שנה הגיע הקבינט להסכמה על המשך בנייתו של הבסיס הצבאי בסינגפור.
ב-15 בספטמבר 1933 סירב הנציג הגרמני בוועידת פירוק הנשק לשוב לדיונים ובאוקטובר עזבה גרמניה את הוועידה באופן סופי. ב-6 באוקטובר דרש בולדווין את כינוסה של וועידת פירוק הנשק ובנאום בפני ועידת המפלגה השמרנית בברמינגהאם הוא אמר:
ב-14 באוקטובר עזבה גרמניה את חבר הלאומים. ב-23 באוקטובר החליט הקבינט שעל בריטניה לנסות עדיין לשתף פעולה עם מדינות אחרות, כולל גרמניה, בפירוק הנשק הבינלאומי. אף על פי כן, בין אמצע ספטמבר 1933 לבין תחילת 1934 שינה בולדווין את דעתו מתקווה לפירוק הנשק להעדפת ההתחמשות מחדש, כולל יצירת איזון בכמויות כלי הטיס. באותה עת הוא דחה הזמנה מאדולף היטלר להיפגש איתו, בהאמינו שביקורים בבירות זרות הם משימות המוטלות על שרי החוץ. ב-8 במרץ 1934 הגן בולדווין על ההחלטה על הקמתן של ארבע טייסות חדשות עבור חיל האוויר המלכותי כנגד הביקורת של מפלגת הלייבור ובדברו על פירוק הנשק הבינלאומי הוא אמר:
ב-29 במרץ 1934 פרסמה גרמניה את נתוני ההתחמשות שלה שהראו עלייה של שליש בסך כוחותיה ועליה של 250% בכוחה האווירי.
סדרה של בחירות ביניים בסוף שנת 1933 ובראשית 1934 עם מהפכים לרעתם של נציגי מפלגת השלטון, המפורסם מבניהם היה במזרח פולהאם עם מהפך בשיעור של 26.5%, שכנעו את בולדווין שהציבור הבריטי נסחף אחרי הפציפיזם. הוא גם דחה את ההשקפות הלוחמניות של אישים כמו צ'רצ'יל ורוברט ונסיטרט מאחר שהוא האמין שהנאצים היו אנשים הגיוניים ושהם יבינו את ההיגיון שבמאזן הכוחות. הוא גם האמין שמלחמה תהייה "הטרור והאימה המפחידים ביותר שידע האדם מעודו".