cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נלסון רוקפלר
מותו
רוקפלר מת בשעות הערב של יום שישי, 26 בינואר 1979, בגיל 70, מהתקף לב, בנסיבות שלא התבררו עד תומן. על פי דיווחים ראשוניים רוקפלר שהה בעת מותו במשרדו שבמנהטן, שם כתב ספר על אוסף האמנות שלו, ושומר מצא אותו רכון על שולחנו. אולם, מאוחר יותר התברר כי רוקפלר שהה בעת מותו בדירתו ברחוב 54 במנהטן והיה בנוכחותה של עוזרתו מייגן מרשק בת 26. זמן מה לאחר התקף הלב טלפנה מרשק לחברתה, העיתונאית פונצ'יטה פירס, וביקשה כי תבוא לדירה ופונצ'יטה הייתה זו שהזעיקה את כוחות ההצלה כשעה לאחר התקף הלב. כתבות רבות בעיתונות העלו השערות בדבר מערכת יחסים בין רוקפלר לעוזרתו. משפחת רוקפלר ומרשק לא הגיבו כלל על ההשערות. המשפחה לא הסכימה לנתיחה שלאחר המוות.
גופתו של רוקפלר נשרפה ב-29 בינואר 1979, ואפרו פוזר באחוזת משפחת רוקפלר בניו יורק. רוקפלר הוא סגן נשיא ארצות הברית הראשון שאין לו קבר או מצבה. ב-2 בפברואר נערך לזכרו טקס, שבו נכחו הנשיא ג'ימי קרטר, הנשיא לשעבר ג'רלד פורד, יותר ממאה סנאטורים וחברי בית הנבחרים (כולל בארי גולדווטר) ונציגים רשמיים משבעים ואחת מדינות זרות. את ההספדים נשאו שני ילדיו, אחיו דייוויד, ומזכיר המדינה לשעבר הנרי קיסינג'ר.
החומה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
ביני הארנב
ביני הארנב (נולד ב-21 במרץ 2012) הוא ארנב ישראלי אשר מוכר בזכות סדרת הסרטונים שלו באינטרנט. ביני הוא ארנב שמוט אוזניים, אשר מוכר למדיה ולמעריציו כארנב היחידי בעולם אשר מסוגל לצייר, לשחק כדורסל, לנגן, לסרק ולעצב שיער. ב-2017 שברו ביני ובעליו שי עסור שיא גינס עולמי של התואר "הכי הרבה סלים שנקלעו על ידי ארנב אי פעם בדקה אחת". הסרטון הפופולרי ביותר של ביני צבר ביני מעל 30 מיליון צפיות, נוצר בשנת 2016 ונקרא "When Your Bunny is Addicted to Arcade Games". ביני מונה מעל למיליון עוקבים ברשתות החברתיות. הוא התארח ב-תוכנית הלילה של ג'ימי פאלון ובתוכנית הכישרונות America's Got Talent.
רקע
ביני מככב ביותר מ-50 סרטונים בהם הדגים את כשרונותיו הרבים. הוא התפרסם לראשונה בסרטון שלו בשנת 2013 "Funny bunny plays basketball". בשנת 2016 עברו ביני ובעליו שי ללוס אנג'לס קליפורניה כדי לקדם את החשיפה ושמו של הארנב.
כשרונותיו של ביני הארנב כוללים משחק בכדורסל, ציור עם צבעי אקריל על קנבס, סירוק ועיצוב שיער, קפיצה, ריקוד וסיבוב על ידי פקודה.
פרסים
ביני קיבל את תואר השיא "הכי הרבה סלים על ידי ארנב בדקה" על ידי ספר השיאים של גינס. ביני שבר את השיא באוקטובר 2016.
ב-2021 עבר את שלב האודישנים בתוכנית America's Got Talent שם התפרסם כארנב הראשון שהופיע בתוכנית ועבר אודישן.
הופעה בתקשורת
ביני מככב בספר וגם בכריכה של ספר השיאים של גינס: Guinness World Records: Amazing Animals 2018 אשר פורסם בספטמבר 2017. סרטוניו תוארו בכלי תקשורת שונים, בהם Huffington Post, Daily Mail, AOL, USA Today, Fox News,,BBC, Sky News, Independent, The Telegraph, וכמו כן בערוצי טלוויזיה מקומיים. בשנת 2016 פורסם ביני באתר LittleThings.com על ידי Jessica Rothhaar ובערוץ הגרמני RTL בתוכנית הטלוויזיה Best Of. ביולי 2017 כיכבו ביני ושי בערוץ הטלוויזיה הבריטי E4 בתוכנית Rude Tube.
2018 - הופיע בתוכנית The Gong Show ב- ABC, שם נשפט על הופעתו על ידי שופטים מפורסמים.
2021- הופיע בנטפליקס בתוכנית הריאליטי "חיות באור הזרקורים", שם סופר סיפורו וסיפורם של חיות מפרוסמות בהוליווד.
2021- התארח ב- תוכנית הלילה של ג'ימי פאלון.
2021- הופיע בתוכנית America's Got Talent, שם עבר את שלב האודישנים מול השופטים סופיה ורגרה סיימון קאוול היידי קלום ו-האווי מנדל.
הופעה בישראל
לפני שעברו ללוס אנג'לס הופיעו ביני ושי במהלך השנים בתוכניות הבוקר השונות בערוץ 2 ו-10, ערוץ הספורט, ערוץ הילדים, שי שטרן, צינור לילה, חי בלילה וכמו כן הגיע ביני כאורח בתוכנית האירוח יענקל'ה לאן אשר שודרה ב-2012 בערוץ 1.
מפלגת אוהבי הבירה הפולנית
מפלגת אוהבי הבירה הפולנית (פולנית: Polska Partia Przyjaciół Piwa), הייתה מפלגת מחאה פוליטית שהתקיימה בפולין בשנות התשעים של המאה העשרים.
המפלגה נוסדה בשנת 1990, ואחת ממטרותיה הייתה לעודד שתיית בירה בפאבים הפולנים, כמנהג הבריטי, במקום וודקה, כפי שהיה נהוג בפולין. זאת על מנת להילחם באלכוהוליזם (בבירה יש פחות אחוזי אלכוהול מאשר בוודקה).
שמה של המפלגה, המעיד על הומור, הביא פולנים רבים להצביע עבורה כמחאה על התנהלות המערכת הפוליטית בארצם.
על אף שהמפלגה התחילה כמתיחה, עם הזמן היא גיבשה מצע מסודר ורציני.
הישגים פוליטיים
בבחירות שנערכו בשנת 1991 השיגה המפלגה 16 מושבים בסיים, מתוך 460 מושבים, אך בבחירות של שנת 1993 זכתה המפלגה ב-0.1 אחוזים מן הקולות והתפרקה.
פנימיית שטיינברג
מנהלת הפנימייה היא לירז אייל (בוגרת הפנימייה).
היסטוריה
הפנימייה נוסדה בשנת 1967 על ידי עיריית כפר סבא והאגודה לקידום החינוך, במטרה לאפשר לילדים ברוכי כישרונות ובעלי יכולת לימודית גבוהה, שתנאי החיים בסביבתם אינם מאפשרים להם לממש את הפוטנציאל שניחנו בו, למצות את יכולתם הלימודית והחברתית.
בתי המגורים הראשונים הוקמו בפאתי כפר סבא, מכספי עיריית כפר סבא ועיזבון פירסט, תורם אמריקני שהוריש את כספו לטובת ילדי ישראל. מאוחר יותר תרמו סול ובטי שטיינברג, זוג נדבנים אמריקנים, תרומה נוספת, וכך קיבלה הפנימייה את שמה.
בשנת 2017 מלאו לפנימייה 50 שנה. ארבעים שנים מתוכן הפנימייה הייתה מנוהלת על ידי דוד מיזלמן. את חגיגות היובל הפנימייה ציינה בחודש מאי 2017.
מבנה הפנימייה
במהלך השנים פותח בשטיינברג דגם ייחודי של "פנימייה בעיר", המאפשר לחניכים ליהנות מתחושת בית, לצד האפשרות ללמוד במערכות החינוך העירוניות.
חניכי הפנימייה לומדים בשמונה בתי ספר בעיר: חטיבות הביניים שז"ר ושרת, והתיכונים כצנלסון, גלילי, הרצוג, רבין, אורט שפירא. הפנימייה מקיימת קשרי גומלין עם מוסדות התרבות, הפנאי והקהילה בעיר, בנוסף לכלל תנועות הנוער ונבחרות הספורט. דגם ייחודי זה מאפשר לכל חניך לבחור נתיב לימודי וחברתי המאפשר לו לממש את יכולתו וכישרונותיו.
חניכי הפנימייה מחולקים לחמש קבוצות: בוגרי הפנימייה, תלמידי שכבת י"ב, תלמידי שכבת י"א, תלמידי שכבת י', והשכבה הצעירה- שכבות ז'-ט'. לכל קבוצה צוות חינוכי המונה מדריך ומדריכה. כמו כן, מלווה את הקבוצות אם בית וצוות טיפולי צמוד, הפועלים בשיתוף פעולה למען הצלחת החניכים. בפנימייה ישנו מח"מ - מרכזיה חינוכית מקומית.
בקמפוס 7 בתי מגורים, חדר אוכל, ספרייה, חדר מחשבים, חדר מוזיקה, אמפיתיאטרון, דשא לישיבה בחברה, מגרשי קט-רגל וכדורסל צמודים.
משושה
מְשֻׁשֶּׁה (Hexagon, הֶקְסָגוֹן) הוא מצולע בעל שש צלעות. סכום כל זוויותיו הפנימיות הוא 720 מעלות. במשושה משוכלל אפשר לרצף את המישור.
משושה משוכלל
משושה משוכלל הוא משושה שכל צלעותיו שוות זו לזו. כמו כן, במשושה משוכלל הזווית הפנימית בכל קודקוד היא בת 120°.
למשושה המשוכלל יש דרגה מאוד גבוהה של סימטריה ולכן זו צורה מעניינת ושימושית ביותר, הן במתמטיקה והן בפיזיקה.
השטח של משושה משוכלל שאחת מצלעותיו היא a הוא :.
משושה משוכלל הוא מצולע שניתן לבנותו באמצעות סרגל ומחוגה. הדרך לעשות זאת מופיעה בספרו של אוקלידס, "יסודות", כרך IV, משפט 15.
הצורה הפנימית הנוצרת מחיתוך שני המשולשים הגדולים במגן דוד היא משושה משוכלל. המשושה המשוכלל מוקף ב-6 משולשים שווי צלעות קטנים יותר. כמו כן, אם מעבירים את ששת האלכסונים הקצרים במשושה משוכלל מתקבל מגן דוד החסום על ידי המשושה.
משושה משוכלל אפשר לתאר כבנוי מ-6 משולשים שווי צלעות, שאורך הצלע שלהם הוא r (ששימושי לחשוב עליו כרדיוס של מעגל דמיוני שמרכזו חופף למרכז המשושה). תיאור זה של המשושה מעיד על רמות הסימטריה הגבוהות שבו. חבורת הסימטריה (הנקודתית) של המשושה היא D6 - חבורה דיהדרלית בת 12 תמורות הכוללות 6 סיבובים ו-6 שיקופים. כאשר מחברים שני רדיוסים הקרובים אחד לשני עם מרכז המשושה נוצר משולש שווה-צלעות.
שימושים ודוגמאות
המשושה הוא אחת מהצורות המשוכללות המעטות שבהן ניתן לרצף את המישור אינסופי באופן מחזורי מבלי להשאיר חורים (הצורות האחרות הן משולש וריבוע). מסיבה זו ישנם משחקי לוח רבים, לדוגמה, המתיישבים של קטאן, שבהם הלוח מחולק למשושים ומשחקי ריצוף, לדוגמה, טנטריקס, שבהם כל מרצפת היא בצורת משושה. המשושה יעיל מאוד מבחינת היחס שבין שטח להיקף. לכן, צורת המשושה נפוצה למדי בטבע ואפשר למצוא אותה בצורות של גבישים, פתיתי שלג, חלות דבש בכוורת וכן עמודי בזלת כמו בבריכת המשושים ובסוללת הענק.
בטבע:
הצרפתים מכנים לעיתים את צרפת "המשושה" בגלל צורתה שנראית כמו משושה.
עליזה טולדו
עליזה טולדו (נולדה ב-1939) היא אדריכלית ישראלית, זוכת פרס רוקח לאדריכלות לשנת 1983 על פרויקט דיזנגוף סנטר.
טולדו נולדה בשנת 1939 במצרים, ובגיל 10 עלתה לישראל והתיישבה עם משפחתה בתל אביב. את לימודי האדריכלות השלימה בטכניון שבחיפה בשנת 1961.
יחד עם יצחק ישר, עיצבה טולדו מרכז רפואי בירושלים וכן שכונת מגורים בשיכון למד שבצפון תל אביב. מאז שנת 1987 פועלת טולדו בשותפות עם בן זוגה האדריכל אלכסנדר שוורץ. במסגרת שותפות זו, עוצבו בין השאר בית הספר לכלכלה באוניברסיטת תל אביב בשנת 2001 וה"טכנודע" בחדרה.
בנה, סיון טולדו, הוא פרופסור למדעי המחשב באוניברסיטת תל אביב.
עיצוב דיזנגוף סנטר
בשנת 1970 זכתה לעצב בהזמנת משפחת פילץ את פרויקט דיזנגוף סנטר, הכולל 100,000 מ"ר של שטח בנוי. בשנת 1974 צורף לצוות התכנון האדריכל יצחק ישר על פי דרישת העירייה.
טולדו זכתה בפרס רוקח בשנת 1984 על עיצוב המבנה כך שהוא משתלב עם מפגש הרחובות דיזנגוף וקינג ג'ורג', תוך שהוא משתלב במרקם העירוני ותורם לאיכות החיים של תושבי השכונה.
טולדו עצמה התגוררה בסמוך לאתר הבנייה, ותכנונה נועד להמשיך את רצף החנויות של הרחוב שנפסק, כשהיא שומרת על תוואי הרחוב. בשל כך שילבה טולדו חנויות וחלונות ראווה בחזית המבנה הפונה לרחוב (דבר שאינו אופייני למרכזי קניות).
טולדו רצתה לתת להולך בקניון הרגשה של טיול עירוני, ולכן המשיכה לתוך הקניון מוטיבים מהסביבה העירונית: קווים עגולים ושיפועים מתונים. גישה זו יצרה את המבנה הספירלי של המבנה, שגורם לרבים תחושת חוסר התמצאות. כמו כן טולדו לא הגדירה במבנה מתחם אוכל מרוכז, אלא פיזרה בו בתי קפה ומסעדות בין החנויות, על מנת לשמור על ההרגשה של הליכה לאורך רחוב.
טולדו ניצלה את שינוי המפלס הטבעי של רחוב דיזנגוף, העולה 2 מטרים במקטע הרחוב שבו שוכן הקניון, ושמרה על שיפוע זה בתוך המבנה, והמשיכה אותו בקומות הגבוהות של המבנה. צורתו של המבנה נבעה משטח המגרש. הועלתה סברה לפיה צורת החלל המעגלית היא דמוית רחם, וכי הדבר קשור להריונה של טולדו עצמה בעת העיצוב, אולם טולדו מכחישה סברה זו:.
על הגג תוכננה להיבנות גינה, שהוחלפה בסופו של דבר בחניון עילי. כמו כן לא הוקצה בקניון אזור ייעודי לבתי קפה ומסעדות והם מפוזרים בכל הקניון.
דיטריך פישר-דיסקאו
דיטריך פישר-דיסקאו (בגרמנית: Dietrich Fischer-Dieskau; 28 במאי 1925 – 18 במאי 2012) היה זמר בריטון, מנצח, מורה, מדריך מוזיקלי וקריין גרמני אשר נחשב, לדעתם של רבים, לזמר הליד (השיר האמנותי) הטוב ביותר בדורו. הוא היה ידוע בשליטתו הרבה בקולו אשר ניחן בצבעים רבים, ברגישותו לניואנסים, בפרשנות עמוקה ליצירות המבוצעות ובדיקציה מעולה. פישר-דיסקאו היה אחד הפורים ביותר מבין המוזיקאים המבצעים ואולי הפורה ביותר בקרב הזמרים; במהלך חמישים שנות פעילותו כזמר (1942-1992) ביצע והקליט תפקידים רבים מאוד באופרות, אורטוריות, יצירות דתיות שונות (פסיונים, מיסות, רקוויאמים), לידר ויצירות סימפוניות בעלות תפקיד קולי.
נעוריו
פישר-דיסקאו נולד בברלין בשנת 1925. הוא החל לשיר כבר כילד, וקיבל לראשונה הכשרה קולית בגיל 16. לאחר שנת לימודים בקונסרבטוריון של ברלין, גויס בשנת 1943 לוורמאכט ונשלח לחזית המזרחית. אחיו הנכה, מרטין, נרצח על ידי הנאצים. בשנת 1945 נפל בשבי האמריקני באיטליה. את הופעותיו הראשונות ערך במחנה השבויים. נלקח בשבי האיטלקי כאסיר מלחמה.
קריירת השירה
ב-1947 חזר מהשבי באיטליה לגרמניה, שם התחיל את קריירת השירה בעיר באדנוויילר כמחליף-ברגע-האחרון לבריטון שלא יכול להגיע ב"רקוויאם הגרמני" מאת ברהמס. בסתיו של אותה השנה נתן רסיטל לידר בלייפציג וזמן קצר לאחר מכן קונצרט ראשון מוצלח בברלין. ב-1948, בהיותו סטודנט שירה אצל הרמן וייסנבורן, נתן קונצרט בו שר את מחזור השירים מסע החורף מאת פרנץ שוברט. באותה שנה הועסק פישר-דיסקאו לראשונה על ידי האופרה של ברלין, שם פצח בקריירה אופראית בתפקיד רודריגו, המרקיז מפוזה באופרה דון קרלו (נקראת גם דון קארלוס בגרסה הצרפתית) מאת ורדי, תחת שרביטו של המנצח ההונגרי הידוע פרנץ פריצ'אי. בהמשך, הופיע גם בבתי האופרה של וינה וּמינכן.
אחרי 1949 ערך סיבובי הופעות באנגליה, בהולנד, בשווייץ, בצרפת ובאיטליה. ב-1951 הופיע לראשונה בפסטיבל זלצבורג ב"שירי השוליה הנודד" מאת מאהלר, בניצוח וילהלם פורטוונגלר. הוא הופיע דרך קבע בפסטיבל בַּיירוֹיְת בין השנים 1954 ו-1961, וּבפסטיבל זלצבורג מ-1956 עד תחילת שנות ה-70.
כזמר אופרה, הופיע פישר-דיסקאו בעיקר בברלין וּבבית האופרה הלאומי הבווארי במינכן. כמו כן נתן הופעות אורח באופרה הלאומית בווינה, בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון, באופרה הלאומית בהמבורג, ביפן ובתיאטרון המלך באדינבורו, כחלק מפסטיבל אדינבורו. סיבוב ההופעות הראשון שלו בארצות הברית היה בשנת 1955. ב-1964 נתן רסיטל לידר באולם קרנגי הול בניו יורק. בשנת 1951 ערך פישר-דיסקאו את ההקלטות הראשונות שלו עם הפסנתרן הנודע ג'רלד מור, באולפני חברת EMI בלונדון. הם הקליטו יחד רבות עד לפרישתו של מור בשנת 1967. הקלטות השניים של כל שירי שוברט היו לשם דבר.
פישר-דיסקאו ידוע גם בכך שביצע מוזיקה רבה בת-זמננו, כולל יצירות מאת המלחינים: בנג'מין בריטן, סמיואל בארבר, הנס ורנר הנצה, ארנסט קרנק, ויטולד לוטוסלבסקי, זיגפריד מאתוס, גוטפריד פון איינם, אריברט ריימן ועוד.
פישר-דיסקאו פרש מקריירת השירה בשנת 1992. תפקידו האחרון היה פלסטף באופרה הנושאת שם זה מאת ורדי, אשר חוברה על פי המחזה נשות וינדזור העליזות של שייקספיר. לאחר פרישתו הקדיש את זמנו וּמרצו לניצוח, להוראה, לחיבור ספרים, לציור וכיוצא באלה. בשנת 2005 זכה פישר-דיסקאו בפרס פולר, פרס שוודי יוקרתי עבור הישגים יוצאי דופן בתחום המוזיקה. פרס זה מכונה באופן בלתי רשמי "פרס נובל של עולם המוזיקה".
חיים אישיים
פישר-דיסקאו התחתן ארבע פעמים. ב-1949 נישא לצ'לנית אירמגארד פּוֹפּן. נולדו להם שלושה בנים, העוסקים כולם בדרך כזו או אחרת בתחום אמנויות הבמה: מתיאס (מעצב במה), מרטין (מנצח), ומנואל (צ'לן). אירמגארד נפטרה בשנת 1963 מסיבוכים במהלך לידה. בשנים 1965-1967 היה נשוי לשחקנית רות לווריק ובשנים 1968-1975 לכריסטינה פּוּגל-שוּלֶה. משנת 1977 ועד מותו היה נשוי לזמרת הסופרן יוליה ואראדי.
תפקידים אופראיים
פישר-דיסקאו ביצע תפקידים (לעיתים ביצע תפקידים שונים בהזדמנויות שונות באותה האופרה) באופרות הבאות:
שירים על מות ילדים
דוגמה לאופן שירתו של פישר-דיסקאו ניתן לשמוע בהקלטה למחזור השירים "שירים על מות ילדים" מאת גוסטב מאהלר. ההקלטה שלהלן היא עם התזמורת הסימפונית של ברלין בניצוחו של רודולף קמפה. ההקלטה היא מה-20-21 ביוני 1955.
הביטוס
מקור הביטוי
הסוציולוג ואנתרופולוג מרסל מוס השתמש במונח הביטוס לציון הרגלים הקשורים בגוף - יציבה, תנוחות, הדרך לנוע במרחב ועוד - המאפיינים קבוצות מוגדרות. על פי מוס אופני השימוש בגוף משתנים לא רק בין פרטים אלא גם בין חברות שונות, בין קבוצות שבאות מחינוך שונה, מושפעות ממערכות ערכים שונות או אופנות שונות.
בהמשך, בורדייה השתמש במונח בניסיון לגשר על הפער בין שתי גישות סוציולוגיות מתחרות: הגישה הסובייקטיביסטית שניתחה תהליכים חברתיים כפרי-פעולתם המכוונת של יחידים, תוך התעלמות מהכוחות החברתיים הפועלים על הפרט; והגישה האובייקטיביסטית, שהתמקדה במבנים, במערכות ובמוסדות חברתיים, תוך התעלמות מפעולותיהם הרצוניות של יחידים. באמצעות מושג ההביטוס מעוניין בורדיה לאתר את פעולתו של המבנה החברתי בהעדפותיהם ובפעולותיהם הרצוניות של יחידים. זהו כלי תאורטי המבקש להבהיר כיצד היחסים ההירארכיים בין קבוצות חברתיות מופנמים ונחווים כ"טבעיים" וכיצד המעמד החברתי של היחיד בא לידי ביטוי בהון התרבותי שצבר במהלך חייו.
משמעות הביטוי
הביטוס הוא אוסף ההתנהגויות, ההרגלים, הכישורים, הנטיות וההעדפות שאדם רוכש במהלך חייו – ובהם אופן השימוש שלו בשפה, העדפותיו האסתטיות, ההתנהלות הגופנית שלו ועוד. בורדיה מגדיר את ההביטוס כ"מערכת של דיספוזיציות נרכשות, המתפקדות במישור הפרקטי כקטגוריות של תפיסה והערכה או כעקרונות סיווג, כמו גם כעקרונות מארגנים של הפעולה." מכאן שההביטוס של היחיד מנחה ומגביל גם את האופן שבו הוא תופס ומפרש את המציאות וגם את קווי הפעולה שלו.
כפי שהגדיר זאת בורדיה עצמו בספרו "Le Sens pratique", ההביטוס הוא "מערכת התנהגויות הנרכשות על ידי הפרט עקב תנאי קיום אובייקטיביים בתהליך חיברות". המערכות המנחילות לאדם הביטוס מסוים הן מערכות החיברות - המשפחה, בית הספר ועוד. כתוצאה מכך, האדם רוכש את ההביטוס של הוריו ושל הקבוצה החברתית שאליה הוא משתייך. לפיכך, ההביטוס קובע במידה רבה את סיכויי הצלחתו של אדם בחברה, החל מתוצאות של ראיונות עבודה ועד להצלחתו במבחני מיון, כמו המבחן הפסיכומטרי. לבני האדם יש נטייה, גם אם לא מודעת, להעדיף תמיד את בעלי ההביטוס הדומה לשלהם, ולכן למי שהתחנך בבית מהמעמד הגבוה יהיה יתרון בהשגת משרה יוקרתית.
ההביטוס האקדמי
הביטוס יכול להירכש גם בשלבים מאוחרים יותר של החיים. בורדייה דן רבות בהביטוס האקדמי: לטענתו, לכל שדה יש הביטוס משלו, וחלק חשוב, אם לא החלק החשוב ביותר, בלימודים האקדמיים הוא רכישת ההביטוס של השדה כדי להשתלב בו בהצלחה. כך, לפי בורדייה, העיקר בתהליך הכשרתו של מהנדס תוכנה, למשל, אינם הלימודים התוכניים כיצד לתכנת, אלא יותר רכישת השפה המקובלת בין העוסקים במקצוע (הביטוס) וקבלת תעודת מקצוע (הון תרבותי).
ליתר דיוק, ההביטוס האקדמי מורכב מעשייה תרבותית וייצור סמלים, סוג של רדיפה אחר סטטוס חברתי ויצירת שדה אוטונומי של מחקר בו פועלים רק בעלי המקצוע. הפרקטיקות הפרופסיונליות של רופאים, לדוגמה, לא יכללו רק לימוד עיוני של החומר הקשור לגוף או לנפש האדם, אלא גם לנורמות ולציפיות הנהוגות במקצוע. למשל, היחס לרופאים אחרים, לחולים, ואפילו אופן כתיבת מרשמים.
הערות שוליים
Habitus (sociology) Habitus (psychologie) Habitus (Soziologie) Habitus (sosiologi) Habitus Habitus (sociologie) Habitus Габітус (теорія соціального аналізу)
עגלון מלך מואב
עֶגְלוֹן הוא שמו של מלך מואב המוזכר בתנ"ך בספר שופטים, פרק ג'. עגלון קשר ברית עם עמלק ובני עמון כדי להשתלט על שטחים בעבר הירדן המזרחי והמערבי, ואף חלקים משטחי נחלת שבט בנימין. עגלון שיעבד את בני ישראל למשך 18 שנה, עד שאהוד בן גרא הנהיג מרד נגדו, והצליח להרוג אותו בעורמה בעזרת חרב פיפיות.
על פי מקורות חז"ל עגלון מלך מואב היה מזרעו של בלק מלך מואב, ומאבותיה של רות. על פי חז"ל, מכיוון שקם מכסאו כשאהוד בן גרא אמר לו "דבר אלוהים לי אליך", ובכך כיבד את אלוהים, זכה להעמיד את בנו בכיסא המלכות ומצאצאיו היו רות המואביה ודוד המלך.
יש הטוענים כי בשמו של עגלון מסתתר לעג הקושר את שמו לבקר, וזאת מהתיאור העולה בספר שופטים כ. לשיטתם שמו מציג את דמותו בצורה אירונית וכך גם בתיאור מותו בהמשך כקורבן.
Your Arsenal
Your Arsenal הוא אלבום הסולו השלישי של המוזיקאי הבריטי מוריסי. האלבום יצא ב-27 ביולי 1992 על ידי הלייבל HMV.
רקע
מוריסי החל בחזרות עם נגנים חדשים טרם הוצאת האלבום, שבו הייתה הבכורה של ההרכב החדש. האלבום הופק על ידי הגיטריסט והמפיק מיק רונסון, שהתפרסם כנגן הגיטרה שליווה את דייוויד בואי במחצית הראשונה של שנות ה-70, ועיבד מוזיקלית את האלבומים של בואי שהוקלטו באותה תקופה. האלבום הוקלט באולפני אוטופיה שבגבעת פרימרוז ובאולפני וול האל (Wool Hall) שבכפר בקינגטון, אנגליה, במהלך החודשים פברואר ומרץ 1992.
תוכן
האלבום מייצג שינוי ברור בקו המוזיקלי של מוריסי: מעבר מסגנון אינדי פופ לסגנון יותר רוקיסטי, עם אלמנטים של רוקבילי. בשירי האלבום ניתן לשמוע גם השפעות של הגלאם רוק, תוצר של מעורבותו של מיק רונסון בהפקת האלבום. בשירים "Certain People I Know", "Glamorous Glue" ו-"I Know It's Gonna Happen Someday" ניתן לזהות השפעות של שיריו של דייוויד בואי מתקופת זיגי סטארדסט. באלבומו משנת 1993, "Black Tie White Noise", דייוויד בואי ביצע גרסת כיסוי לשיר "I Know It's Gonna Happen Someday".
חלק משירי האלבום עוררו מחלוקת בשל תוכנם. לגבי השיר "Glamorous Glue" נטען שהוא אנטי-אמריקאי, לגבי השיר "We'll Let You Know" נטען שהוא מעודד חוליגניות בקרב אוהדי הכדורגל, ולגבי השיר "The National Front Disco" נטען שהוא מהלל את תנועת הימין הקיצוני הבריטית "החזית הלאומית", כשהוא כולל בתוכו את המשפט השנוי במחלוקת "אנגליה לאנגלים".
הוצאה
הסינגל הראשון מתוך האלבום, "We Hate It When Our Friends Become Successful", יצא ב-27 באפריל 1992 והגיע למקום ה-17 במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום השני במצעד הרוק המודרני האמריקאי.
האלבום עצמו יצא ב-27 ביולי 1992 על ידי הלייבל HMV. כמו בשני אלבומי הסולו הקודמים, גם בזה מוריסי עצמו מופיע על עטיפת האלבום.
מוריסי שר וכתב את המילים לכל שירי האלבום, ואת רוב שירי האלבום הלחין אלן וייט, למעט שני שירים שהולחנו על ידי מארק אי. נבין. וייט גם היה זה שניגן על הגיטרה בשירי האלבום, ועוד השתתפו בו גם בוז בורר, שניגן אף הוא על גיטרה, גארי דיי שניגן על גיטרה בס וספנסר קוברין שניגן על התופים.
בבריטניה הגיע האלבום בשיאו למקום הרביעי במצעד האלבומים. בארצות הברית הוא הגיע בשיאו למקום ה-21 במצעד האלבומים ומכר כ-360,000 עותקים. האלבום היה מועמד לפרס גראמי בקטגוריית אלבום המוזיקה האלטרנטיבית הטוב ביותר.
בבריטניה יצאו מהאלבום בהמשך גם הסינגלים "You're the One for Me, Fatty", שהגיע למקום ה-19 במצעד הסינגלים, ו-"Certain People I Know", שהגיע למקום ה-35 במצעד. בארצות הברית יצאו בהמשך הסינגלים "Glamorous Glue", שהגיע למקום ה-13 במצעד הרוק המודרני, ו-"Tomorrow", שהגיע למקום הראשון במצעד הרוק המודרני.
ביקורות
האלבום זכה לביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה. המגזין רולינג סטון העניק לאלבום ציון מקסימלי של חמישה כוכבים. באתר AllMusic העניקו לאלבום ארבעה וחצי כוכבים מתוך חמישה וכתבו עליו: "האלבום הכי רוקיסטי של מוריסי עד היום, אלבום הסולו הטוב ביותר שלו ויצירתו הטובה ביותר מאז 'The Queen Is Dead'". במגזין וילג' ווייס הגדירו את האלבום כ"קונסיסטנטי ביותר של מוריסי עד היום" ונתנו לו ציון של -A. ציון זהה קיבל האלבום מהמגזין אנטרטיינמנט ויקלי. המגזין NME ואתר המוזיקה פיצ'פורק העניקו לאלבום ציון של 7 מתוך 10. המגזין Q העניק לאלבום ציון של חמישה כוכבים מתוך חמישה, ובחר באלבום כאחד מ-50 האלבומים הטובים ביותר של שנת 1992.
מאיר בניהו
מאיר בניהו (28 בנובמבר 1926, כ"ב בכסלו תרפ"ז – 26 באפריל 2009, ב' באייר תשס"ט) היה חוקר ההיסטוריה של הקבלה והשבתאות, חוקר הפזורה הספרדית של חכמי וגאוני עדות המזרח, וחוקר הספרות הרבנית במזרח ובאיטליה.
תחילת דרכו
מאיר בניהו נולד בירושלים לרב יצחק נסים. אחיו הוא השר וחבר הכנסת לשעבר משה נסים. בניהו למד בבית הספר "דורש ציון", בישיבת קול תורה ובבית המדרש למורים "המזרחי". הוסמך כרב שכונה. בזמן לימודיו בסמינר הודיע לו רקטור האוניברסיטה העברית, פרופ' שמחה אסף, שהוחלט לקבלו כתלמיד באוניברסיטה.
מצעירותו התמחה בקריאת כתבי-יד עתיקים ובפענוח שמות המחברים, תקופתם ועניינם. בשל כך שהה באוניברסיטאות ובספריות בעולם ועסק בפענוח כתבי-יד ומסמכים. מתוך כך נתוודע אל אישי מדע, בהם פרופ' שאול ליברמן, פרופ' ססיל רות, פרופ' סאלו בארון, פרופ' אלכסנדר מרכס.
בניהו קיבל דחייה משירות בצה"ל. בתחילה נדחה גיוסו לבקשת הרב בן ציון חי עוזיאל מכיוון שבניהו כיהן בתקופת הגיוס כרב שכונה. נטען שבהמשך נדחה גיוסו לבקשת יצחק בן-צבי שרצה אותו לידו בעבודה על כתבי יד, אולם מצה"ל נטען שהדברים אינם קשורים ובניהו שוחרר בגלל היותו רב. בעקבות שאילתה של יצחק בן-אהרן בסוף 1957, מדוע בניו של הרב ניסים לא גויסו לצבא, וביקורת ציבורית בנושא, עלתה כוונה לגייס את בניהו לצבא, אולם הגיוס נדחה לבקשתו של יצחק בן-צבי שהיה אז נשיא מדינת ישראל ובמקום זאת הוקדם גיוסו של אחיו הצעיר משה נסים. שר הביטחון דוד בן-גוריון טען בכנסת שבניהו לא גויס כיוון שהוא שימש כרב שכונה במקביל לעבודתו במכון לכתבי יד.
עבודתו המחקרית-ציבורית
בעודו תלמיד החל מפרסם מאמרים בהיסטוריה יהודית. את מאמרו הראשון, על קברו של שמואל הנביא, פרסם בשנת תש"ג, בגיל 17. ספרו הראשון "זמרת הארץ" לר' יעקב בירב, על פרשת המלחמות בין פחת דמשק ובין מושל טבריה, הוציא לאור בגיל 19. רבים ממאמריו פורסמו בביטאון "סיני" של מוסד הרב קוק, שמייסדו ועורכו, הרב י"ל מימון, קירב את מאיר בניהו הצעיר ועודד אותו לכתוב ולפרסם.
יחד עם יצחק בן-צבי, ייסד את "המכון לחקר קהילות ישראל במזרח התיכון" (לימים "מכון בן צבי"). תחת ניהולו התרחב המכון וקשר קשרים נרחבים עם גופים העוסקים בחקר ההיסטוריה היהודית. במסגרת המכון ריכז בניהו אוסף עשיר, ראשון וייחודי של ספרים, כתבי-יד, תעודות וצילומים לאלפים של מקורות היסטוריים נדירים שליקט. תחת ניהולו הפך המוסד גם למכון להכשרה של סטודנטים, שקיבלו זו הפעם הראשונה עידוד להתמחות בחקר תולדות ישראל במזרח התיכון. נוסף על כך יזם וערך את "ספונות: ספר שנה לחקר קהילות ישראל במזרח", העוסק בחקר תולדות ישראל. ט"ו כרכי "ספונות" יצאו לאור בעריכתו (א-ז בשיתוף עם יצחק בן-צבי).
בתקופה שבה ניהל בניהו את מכון בן צבי הגיע לישראל כתר ארם צובא מחלב, והועבר למכון בן צבי. הכתר שבידי המכון כיום אינו הכתר השלם. יש הטוענים שבניהו אחראי להיעלמות החלק החסר של הכתר, כחלק ממספר ספרים ייחודים שנעלמו ממכון בן-צבי בתקופת ניהולו של המכון.
בשנת 1965 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה של האוניברסיטה העברית בירושלים על חיבורו "ספר תולדות האר"י". העבודה נעשתה בהדרכתם של גרשום שלום ויצחק בער.
בשנות ה-70 הוזמן בניהו לשמש מרצה לתולדות עם ישראל באוניברסיטת תל אביב ושימש גם חוקר ב"מכון לחקר התפוצות" של האוניברסיטה.
החל משנת תשמ"ה שימש גם כראש מכון המחקר ובית ההוצאה של "יד הרב נסים". במסגרת זו פורסמו והוהדרו 90 ספרים, 6 כרכים של ספר הזיכרון לרב נסים, וכן 15 כרכים של כתב העת "אסופות", העוסק בכל תחומי המחקר של מדעי היהדות.
ברשותו של פרופ' בניהו הייתה ספרייה גדולה ובה מאות רבות של כתבי-יד, ספרים עתיקים ונדירים, תעודות ומסמכים בעלי ערך היסטורי, שאסף או רכש במסעותיו בארץ ובעולם. בניהו אישר למכון לצילומי כתבי-יד עבריים, בספרייה הלאומית, לצלם, ועל ידי כך להנגיש לציבור, חלק ניכר מכתבי-היד שברשותו.
את מאמריו ניתן לזהות על פי סימון המילה של אותה היה מצמיד למילה הבאה ולא מפרידה כנהוג.
מחקריו
בניהו פרסם עשרות ספרים ומאות מאמרים ומבואות היסטוריים לספרים. מחקריו פורסמו, בין היתר, בבימות בארץ ובעולם, כגון: תרביץ, ציון, קריית ספר, קובץ על יד, מיכאל ועוד. רבים ממחקריו תרם בניהו עבור ספרי יובל וזיכרון שיצאו לכבוד אישי מדע שונים, בהם הפרופסורים שמחה אסף, גרשום שלום, יצחק בער, סאלו בארון, שאול ליברמן, שלמה סימונסון, זלמן שזר, יצחק בן-צבי, ישעיהו זנה ואחרים.
מחקריו של בניהו מתמקדים בעיקר בארצות אגן הים התיכון ועוסקים במגוון תחומים: ביבליוגרפיה, תולדות ההלכה וספרות השו"ת, קבלה, פולקלור, תפילה, פיוט, ושאר מחקרים מתחומי תולדות עם ישראל.
עבודתו הספרותית כוללת: חיבור ספרים, ההדרה והוצאה לאור בדפוסי צילום של חיבורים קדומים נדירים בצירוף מבואות מקיפים. במאמרים רבים פרסם בניהו תעודות או אגרות חדשות שהיו ספונות עד אז בכתבי יד. בניהו שיחזר במחקריו אירועים שונים ונעלמים, והביא להארתן של פינות חבויות בהיסטוריה.
מחקריו שופכים אור על רבים מחכמי ישראל, הן כהרחבה על אישים שהיו ידועים עד אז והן כחשיפה של חכמים עלומים ו"נידחים" שהובאו לקדמת הבמה הודות למחקרו. בשנת תשס"ד זכה פרופ' בניהו בפרס א.מ.ת על מפעלו המחקרי.
בניהו נפטר בירושלים ונטמן בהר הזיתים. הותיר אחריו את רעייתו, סנדרה, וחמישה ילדים.
לאחר פטירתו יצא לכבודו ספר זכרון הכולל בתוכו כחמישים מאמרים במכלול הנושאים של מדעי היהדות מפרי עטם של גדולי החוקרים. עורכי הספר הם הפרופסורים יוסף קפלן, משה בר-אשר, יהודה ליבס, ומשה עסיס: ספר זכרון להרב פרופ' מאיר בניהו, שני כרכים (כרך א - מחקרים בתלמוד, בהלכה, במנהג ובתולדות עם ישראל; כרך ב - מחקרים בקבלה ובמחשבת ישראל, בספרות, בשירה בפיוט ובתפילה מוקדשים לזכרו של הרב פרופ' מאיר בניהו מנוחתו כבוד), ירושלים: אוניברסיטת תל-אביב, המרכז לחקר התפוצות, הוצאת כרמל ויד הרב נסים, תשע"ט.
ארתור בורוץ
ארתור בורוץ (בפולנית: Artur Boruc, נולד ב-20 בפברואר 1980) הוא כדורגלן עבר פולני ששיחק בעמדת השוער.
קריירת מועדונים
בורוץ התחיל את הקריירה שלו בפוגון שדליץ בגיל 18, ואחרי עונה אחת הוא חתם בלגיה ורשה. בשנת הושאל לחצי עונה לדולצן ז'אבקי על מנת לצבור דקות משחק ובסיום העונה חזר ללגיה. ב-8 במרץ 2002 בורוץ ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בתיקו 2-2 נגד פוגון שצ'צ'ין. לאחר שגילה יכולת טובה באותו משחק, בורוץ תפס את מקומו בהרכב עד לסיום העונה והיה שותף לזכייה של קבוצתו באליפות לראשונה מזה 7 שנים. ביוני הבקיע בורוץ את השער היחיד שלו בקריירה בניצחון 0–6 נגד וידז'ב לודז'. במרץ הפך לקפטן המועדון.
ב-20 ביולי 2005 הושאל בורוץ לסלטיק עם אופציה לרכישת כרטיס השחקן שלו בסיום העונה. ב-2 באוגוסט 2005 ערך בורוץ את הופעת הבכורה שלו סלטיק במסגרת מוקדמות ליגת האלופות נגד ארטמדיה ברטיסלאבה. כבר בתחילת העונה הרשים את אנשי המועדון שמימשו עליו את האופציה כחודשיים אחרי תחילת הליגה. בעונתו הראשונה בסלטיק ערך 40 הופעות בכל המסגרות וב-17 מתוכם שמר על רשת נקייה. באוגוסט הורשע במחווה דתית מתגרה לאחר שהצטלב מול יציע אוהדי גלאזגו ריינג'רס המזוהים עם הזרם הפרוטסטנטי במהלך משחק בין שתי הקבוצות חצי שנה לפני כן. ב-21 בנובמבר 2006 הדף פנדל מרגליו של לואיס סאהה במהלך המשחק נגד מנצ'סטר יונייטד במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות. בדצמבר נבחר לשחקן החודש בליגת העל הסקוטית, והיה מבין השוערים הבודדים שהצליחו לזכות בתואר זה. בתחילת עונת סבל בורוץ ירידה משמעותית ביכולתו, אך במהלך העונה הצליח לשחזר את יכולותיו הטובות מהעונות הקודמות.
ב-12 ביולי 2010 חתם בפיורנטינה מהסרייה א' והפך לשוער שני במועדון. ב-26 באוקטובר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בפיורנטינה במסגרת הקופה איטליה נגד אמפולי. בנובמבר נפצע השוער הראשון סבסטיאן פריי ובורוץ הפך לשוער הראשון של המועדון עד לחזרתו של פריי. בסך הכל הוא ערך 25 הופעות באותה עונה. ביולי שוחרר מהמועדון.
ב-28 באוקטובר 2012 הורחק במשחק הליגה נגד טוטנהאם הוטספר לאחר שזרק בקבוק מים לעבר יציע אוהדי טוטנהאם שהתגרה בו אחרי שספג את השער השני. ב-1 בינואר 2013 הפך לשוער הראשון של המועדון. ב-9 במרץ בורוץ הדף פנדל בדקה ה-90 במשחק ליגה נגד נוריץ' סיטי שנגמר בתיקו 0-0. ב-18 באפריל האריך את חוזהו במועדון בשנתיים נוספות.
בתחילת עונת החתימה סאות'המפטון את פרייזר פורסטר ובורוץ עזב את המועדון והושאל בבורנמות' מהליגה השנייה עד לינואר. יום למחרת הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בבורנמות' בתיקו 1-1 נגד ווטפורד. בדצמבר הוארך חוזהו עד לסיום העונה. ב-2 במאי 2015 חגג עם המועדון עלייה לפרמייר ליג לראשונה בתולדותיו. לאחר שחוזהו בסאות'המפטון הסתיים, הוא חתם בבורנמות'.
ב-1 באוגוסט 2020, בורוץ חתם בלגיה ורשה מליגת העל הפולנית.
גוגל וידאו
גוגל וידאו (באנגלית: Google Video) הוא מנוע חיפוש מבית גוגל, לחיפוש סרטון וידאו באינטרנט. המנוע משולב עם מנוע החיפוש העיקרי של החברה. השירות הושק ב-25 בינואר 2005. ב-9 באוקטובר 2006 גוגל רכשה את המתחרה Youtube
בעבר היה הממשק שירות שאפשר להעלות וידאו לרשת בסגנון YouTube, לאחר שגוגל ב-9 באוקטובר 2006 רכשה את המתחרה YouTube, היא הפסיקה לאפשר העלאת וידאו לאתר ובאפריל 2011 הכריזה על ביטול השירות עד שהורד סופית ב-20 באוגוסט 2012. כיום הדומיין של Google Videos משמש לאחסון וידאו המועלה לשירות Google Photos.
שירות חיפושי וידאו
השירות גוגל וידאו הושק על מנת לספק ארכיון קטעי וידאו בתחומי עניין רבים, תכניו כללו תוצרת עצמית של הגולשים ואף שימש כתשתית עסקית למפרסמים שהעלו טריילרים ופרסומות. תוצאות החיפוש היו מוצגות עם אפשרות לצפייה בקטעים מתוך הווידאו ובנוסף לכך החיפוש כלל גם כן קטעי וידאו מאתרים חיצוניים.
השירות שנסגר
עד 29 באפריל 2011 היה הממשק שירות שונה שניתן על ידי חברת גוגל שאיפשר לכל גולש להעביר קטעי וידאו לתוך שרתי האינטרנט של גוגל. המידע המועבר היה עובר בדיקה על ידי השירות ומתפרסם עבור מספק התוכן ללא תשלום. משתמשים יכלו לחפש ולצפות בקטעי וידאו ישירות מהאתר של גוגל וידאו, להוריד קטעי וידאו או להציב אותם בתוך דפי האינטרנט. המתחרים שהיו לשירות הם שירותים כגון ,iFilm, IFC ,Mediala: מטה-קפה וחנות הווידאו של אפל, iTunes Video Store. גוגל הודיעה שהחל מ-29 אפריל 2011, לא יתאפשר יותר הצגה של תוכני הווידאו באתר, והאתר יהפוך למנוע חיפוש וידאו. גוגל הודיעה ב-13 במאי 2011 שהסרטונים שהועלו לאתר יוסרו ממנו לצמיתות, במטרה לעודד את המשתמשים להעביר את הסרטונים ליוטיוב שבבעלותה.
מאפיינים
גוגל וידאו, יועד להצגת תוכני וידאו באמצעות חיפוש. מלבד פרסום תוכן חובבני, קטעי וידאו אינטרנטיים, פרסומות ופרומואים, גוגל וידאו יועד להפצה של תוכן מסחרי מקצועי כגון: תוכניות טלוויזיה וסרטי קולנוע. "משימתנו היא לארגן את המידע בעולם, וזה כולל אלפי תוכניות שמשודרות בטלוויזיה שלנו בכל יום. גוגל וידאו מאפשר לך לחפש בארכיון הולך וגדל של תוכן טלוויזיוני - החל מספורט לתוכניות דוקומנטריות על דינוזאורים וכלה מהדורות חדשות."
גוגל וידאו מציע שירותים חינמיים אך גם מסחריים. התכנים המסחריים מוגנים בניהול זכויות דיגיטלית. גוגל משתמשת בנגן מקרומדיה פלאש להצגת סרטוני וידאו המוצגים בתוך הדפדפן בפורמט פלאש (.flv). כאלטרנטיבה, מוצג למשתמש נגן הווידאו של גוגל (Google Video Player), המאפשר צפייה בפורמט המיוחד של גוגל (.gvi), ופורמט ההפניה לקובץ וידאו (.gvp). מלבד האפשרות לצפות בווידאו באמצעות פלאש ופורמט ה-GVI, גוגל מציעה תוכן בפורמטים בקבצים של AVI ו-MP4. לא כל הפורמטים נגישים דרך הממשק של האתר, אלא, תלויים באיזו מערכת הפעלה יש למשתמש. ישנם תוספי דפדפן שונים המאפשרים גישה ישירה לכל הפורמטים שגוגל וידאו מציע, ומאפשרים שימוש באתר גם דרך מערכות הפעלה שלא נתמכות על ידי גוגל וידאו.
פורמט והמרה ל-GVI
קובצי גוגל וידאו (.GVI) הם בעצם קובצי אודיו-וידאו בפורמט AVI עם רשומה של ה-FOURCC שמופיעה בראש הקובץ המתחילה בקיצור "GOOG". הווידאו מקודד ב-DIVX4 בצמוד לסאונד בפורמט MP3. נגני DVD המאפשרים צפייה בקובצי DIVX, יכולים לאפשר צפייה בסרטונים שמורים
בפורמט GVI, לאחר שסיומת הקבצים פשוט משתנה מ-GVI ל-AVI. כמו כן תוכנות כמו VirtualDub מאפשרים קריאה של פורמט GVI והמרתו לכל פורמט וידאו אחר, לפי בחירה.
שימוש חיצוני בקובצי גוגל וידאו
גוגל וידאו מאפשר בחירה של קטעי וידאו להדבקה ושילוב באתרי אינטרנט אחרים - ומספק למשתמשים קוד HTML בצמוד לקובץ הווידאו. הדבר מאפשר לאתרים להציג כמות גדולה של קטעי וידאו כאשר האחסון נעשה על ידי גוגל וידאו, ומבלי להוות בעיות עומס בקצב תנועת האינטרנט לאתר.
העלאה של קטעי וידאו
על מנת להעלות תוכן וידאו משתמשים נדרשו להוריד את תוכנת ההעלאה של גוגל וידאו (Google Video Uploader) או באמצעות דף מיוחד באתר כדי להעלות סרטונים לאתר. חברות הפקה עם תוכני וידאו של 1,000 שעות או יותר יכלו לפנות לתוכנית הפרימיום. תוכנת ההעלאה קיימת למשתמשי חלונות, מקינטוש (OSX) ולינוקס, אך דף העלאה זמין לכל דפדפן.
השבתת שירות ההעלאות:
נתח שוק:
גוגל וידאו מחזיקה בנתח שוק מצומצם מנתח שוק תוכני הווידאו העולמי, בוצעו סביבות ה-2.5 מיליון העלאות של תוכני וידאו.
תחילה השירות היה זמין בארצות הברית, בחלוף הזמן גוגל וידאו נתמכה במדינות רבות ביניהן אנגליה, צרפת, גרמניה, איטליה, קנדה, יפן וישראל. למרות זאת למפרסם ניתנה ההזדמנות להגביל את זמינות התוכן למדינות מסוימות.
אדוארד לורנס לוי
אדווארד לורנס לוי (באנגלית: Edward Lawrence Levy; 21 בדצמבר 1851 - 19 במאי 1932) היה אתלט אנגלי יהודי, מורה ופעיל קהילתי. זכה באליפות העולם הראשונה בהרמת משקולות, שהתקיימה בלונדון ב-1891. בשלוש השנים הבאות קבע 14 שיאי עולם.
קורות חיים
אדוארד לואנס לוי, יליד לונדון, התחנך בבית היתומים היהודי בנורווד שבו חזר ללמד בבגרותו. בשנת 1870, בגיל 19 עבר לברמינגהאם, שם לימד כמורה בבית הספר היהודי "Birmingham Hebrew school". הוא נשאר בברמינגהם יד יום מותו, כעבור 60 שנה. בגיל 25 הוא הקים בעיר בית ספר משל עצמו בשם "Denbigh Lodge Collegiate School", וניהל אותו שנים רבות.
פרט להוראה ולפעילותו כאתלט ומאמן, היה לוי מעורב מאוד בפעילויות קהילתיות רבות בתחום החברתי, המוזיקה והתיאטרון לחובבים. כבר בשנה הראשונה לעבודתו כמורה, ב-1870, הקים בקרב יהודי ברמינגהאם את החברה היהודית לדרמה, שבמשך השנים שינתה מספר פעמים את שמה ותחום העניין שלה; (ב-1879 הפכה ל"אגודת הנוער היהודי בברמינגהאם", ומ-1925 ל"אגודה הספרותית היהודית", לפי דגם שהתקיים בקהילות יהודיות רבות). ניהל את החוג לדרמה שקם ב-1923 במסגרת החברה היהודית לאמנויות בעיר.
בנוסף כתב כתבות ספורט בעיתונות המקומית (למשל ב"ברמינגהאם פוסט"), על משחקי קבוצת הכדורגל אסטון וילה ואירועי ספורט אחרים. כמו כן כיהן שנים רבות בוועדת המועדון מילדנד של המפלגה השמרנית הבריטית. כמו כן החל משנת 1880 היה פעיל בלשכה "Lodge of Israel" של הבונים החופשיים ונבחר מאוחר יותר למגיסטר שלה ולתפקיד בכיר של הבונים החופשיים במחוז (Provincial Grand Assistant Secretary).
אלוף עולם ראשון בהרמת משקולות
החל משנת 1876 התקבל לוי לשורות מועדון הספורט "בינגלי הול", והפך במהרה לאחד מחבריו המצטיינים. היה ידוע בין חבריו כ"לורנס", וזכה גם בכינוי "הרקולס של כיס" ("Pocket Hercules") בשל קומתו הנמוכה. יומו הגדול הגיע כשב-24 בינואר 1891, בגיל 40, זכה כנציג של מועדון האתלטיקה של ברמינגהאם במדליית הזהב, באליפות בריטניה למרימי משקולות חובבים שהתקיימה בלונדון. אמנם השתתפותו בתחרות בשבת עלתה לו במחיר אישי: הוא איבד את התפקיד של מנצח המקהלה בבית הכנסת.
ב-28 במרץ אותה שנה זכה בתחרות חופשית במסגרת האליפות הבינלאומית הראשונה להרמת משקולות, מול 6 מתחרים מבריטניה, גרמניה, אוסטריה-הונגריה, בלגיה ואיטליה. אליפות זו משנת 1891, שקיבלה לאחרונה את הכרת בכורתה על ידי הפורומים המובילים את ענף הרמת המשקולות בעולם, התקיימה ב"קפה מוניקו" ("Cafe Monico") בפיקדלי, לונדון.
המתחרים נדרשו להרים פעמים חוזרות, עד אפיסת כוחות, משקוליות בכל יד ששקלו 56 או 64 פאונד. לוי הצליח להחזיק מעמד במשך הזמן הממושך ביותר וביצע שמונה הרמות משקוליות. בשלוש השנים הבאות קבע עוד 14 שיאי עולם.
אחר כך לוי היה לחבר בוועד האולימפי הבריטי הראשון. במשחקים האולימפיים הראשונים באתונה בקיץ 1896, החליט בגלל שינויים בתקנון לוותר על השתתפות כמתחרה. במקום זאת כיהן לצד הנסיך יורגוס של יוון ואחרים כחבר בחבר השופטים של התחרות להרמת משקולות וכתב כתבות ב"ברמינגם טיימס".
לוי ייסד את האגודה לאתלטיקה של העיר ברמינגהם ואת הפדרציה להתעמלות חובבים של בריטניה ואירלנד.
אדוארד לורנס לוי נפטר בשנת 1932, בגיל 81, אחרי מחלה ארוכה.
ספרים
לוי כתב כמה ספרים, בהם:
לשחרר את ווילי 3: מבצע ההצלה
עלילה
ווילי הלווייתן מאוים על ידי ציידי לווייתנים לא-חוקיים שמרוויחים כסף מסושי. ג'סי, כעת בן 16, התחיל לעבוד על ספינת מחקר הלווייתן הקטלן, יחד עם ידידו משכבר הימים רנדולף ומדענית עוקצנית בשם דרו. על ספינת ציידי הלווייתנים ישנו רב-חובל ג'ון ווסלי ובנו מקס, אשר אינו כל-כך מרוצה מעבדותו של אביו, אך אין לו האומץ להביע את רגשותיו. במהלך הדרך, ווילי מתאחד מחדש עם ג'סי, שעוזר למקס להבין שלווייתנים הם יצורים חיים יפים. לאחר שווילי הציל את חייו של ג'ון ווסלי, התנצל ווסלי בפני מקס. לאחר מכן לווילי נולד לווייתן קטן, וג'סי קרא לו על שמו של מקס.
אילנה קראוזמן בן-עמוס
אילנה קראוזמן בן-עמוס (נולדה ב- 1949) היא פרופסור אמריטה במחלקה להיסטוריה כללית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. עוסקת בהיסטוריה חברתית ותרבותית של אנגליה בעת החדשה המוקדמת.
את התואר הראשון והשני עשתה באוניברסיטה העברית בירושלים בחוג להיסטוריה. את עבודת הדוקטורט שלה כתבה באוניברסיטת סטנפורד. תחומי התעניינותה כוללים משפחה וחברה, קהילה ורשתות חברתיות, עוני ורווחה, חילופי מתנות, יחסים בינאישיים והיסטוריה של הרגשות.
לילי לעבאסי
לילי לעבאסי, או "מועלם לילי אל-עבאסי", בשמו האמיתי אלי מויאל (בערבית: ليلي العباسي – לילי אל-עבאסי, בצרפתית: Lili Labassi או Lili El Abassi; 1897, סידי בל עבס – 1969, ניס) היה זמר-יוצר בעל קול טנור, מלחין וכנר יהודי אלג'ראי-צרפתי שנודע כאחד היוצרים הבולטים של מוזיקת השעבי האלג'יראית.
קורות חיים
לעבאסי חי תחילה באוראן, ואחר כך באלג'יר בה התגורר בשכונה הקוסמופוליטית באב אל ווד. הוא למד שם מוזיקה למשך מספר שנים. שר וניגן באירועים משפחתיים, בחתונות ובאתרי בידור של בירת אלג'יריה. הצטרף ללהקת מוטריביה של מוזיקה ערבית אנדלוסית, שנוהלה על ידי אדמונד נתן יאפיל (Edmond Nathan Yafil) (1928-1874) היהודי ומוחיאדין באשטרזי המוסלמי. כמו כן חבר לתזמורת "אל אנדלוסיה" ושימש כמנהל אמנותי של בית ההקלטות Parlophone באלג'יריה.
בהמשך הקים להקה משל עצמו, שאיתה ערך סיורי הופעות באלג'יריה, מרוקו, צרפת ובארצות אחרות. הצטיין במוזיקת השעבי האלג'יראית, סוגת "מוזיקה קלה" שנגזרה מהמוזיקה הערבית האנדלוסית, ושמייסדה היה חאג' מוחמד אל-אנקה.(1978-1907)
אחד הלהיטים הפופולריים שלו, שיר האהבה, Lellah Yal Ghadi Lessahra Shuf ley al ghazal
החשדות של הצרפתים היו חסרי בסיס מכיוון שהשיר נכתב כבר ב-1936, שנה לפני הגלייתו של אל-פאסי. שיר אחר שלו ברוח דומה "מזל חי מזל" (הוא עדיין חי) זכה לגורל דומה, ונאסר גם הוא במרוקו בחשד לרמזים פוליטיים מרדניים:
בימי מלחמת העולם השנייה והשואה נפגעה פעילותם של המוזיקאים היהודים באלג'יריה. אחרי המלחמה יחד עם מוחמד אל אנקה ניהל לילי לעבאסי תזמורת ברדיו אלג'יר עדיין תחת השלטון הקולוניאלי הצרפתי. בשנת 1946 יחד עם בנו, רובר, אז בן 12, ערך לעבאסי סיורי הופעות בערים לאורך המסלול שבין אלג'יר לקזבלנקה וזכה בהצלחה רבה.
בשנת 1958 הקדיש לעבאסי שיר לפריז "פריז, פריז" - עיר המעוררת בגולה קסם וחרדה :
את אוספת אנשים מכל האופקים...
בשנים 1961–1962 שבהן השיגה אלג'יריה את עצמאותה נאלצו יהודיה לעזוב לצרפת. לעבאסי הצטרף לשאר המוזיקאים היהודים שיצאו את אלג'יריה ועמד במרכז הקבוצה שהתכנסה במסעדת Le Poussin Bleu שברחוב פובור-מונמארטר בפריז. זמן קצר אחרי הגירתו נפטרה אשתו מהתקף לב. הוא המשיך להיות מוכר על ידי קהל רחב ממוצא אלג'יראי בצרפת. למשך תקופה הופיע יחד עם בנו, רובר, שליווה אותו בגיטרה ועם מוריס אל מדיוני שליווה אותו בפסנתר. הוא נפטר בשנת 1969 בעיר ניס. עם מבצעי שיריו נמנו בלון-בלון (בלונד-בלונד), לוק שרקי, מוריס אל-מדיוני, פרנסואז אטלן, בנו רובר קסטל, ואחרים.
שיריו
עם להיטיו בשנים
דדריק בויאטה
מנצ'סטר סיטי
בויאטה התחיל לשחק כדורגל בקבוצת הנערים של בריסל, ממנה עבר לאקדמיה של מנצ'סטר סיטי בשנת. הוא זכה עמה בגביע ה-FA לנוער בשנת, ונבחר לשחקן החודש באפריל.
לילי לעבאסי
חיים אישיים
בנו, רובר קסטל, (יליד 1933) הוא שחקן, קומיקאי ומוזיקאי צרפתי.
דדריק בויאטה
מנצ'סטר סיטי
ב-26 באוגוסט 2010 בויאטה כבש את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 0–2 נגד פוליטכניקה טימישוארה במסגרת מוקדמות הליגה האירופית.
לילי לעבאסי
קישורים חיצוניים
Revue algerienne d anthopologie et de sciences sociales Nr. 16 2002 Hadj Miliani - De la nostalgie du local aux mythologies de l’exil : chanteurs et chansons dans l’émigration algérienne en France (des années 1920 au début des années 80)
דדריק בויאטה
מנצ'סטר סיטי
ב-27 במאי 2014 האריך את חוזהו בקבוצה עד שנת.
השאלות
ב-26 באוגוסט 2011 בויאטה הושאל לבולטון וונדררס עד לסיום העונה. ב-10 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בבולטון בהפסד 0–5 למנצ'סטר יונייטד וב-2 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד צ'לסי. ב-22 באוקטובר בויאטה נפצע בקרסול במשחק הליגה נגד סנדרלנד, פציעה שהשביתה אותו לשישה שבועות.
ב-31 באוגוסט 2012 בויאטה הושאל לטוונטה מליגת העל ההולנדית עד לינואר.
סלטיק
ביוני בויאטה חתם לארבע עונות בסלטיק מליגת העל הסקוטית תמורת 1.5 מיליון פאונד. ב-15 ביולי 2015 בויאטה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–2 נגד סטיארנן במסגרת מוקדמות ליגת האלופות.
קריירה בינלאומית
בויאטה, שיחק בצעירותו בנבחרת הנוער והנבחרת הצעירה של בלגיה.
באוקטובר זומן לראשונה לסגל נבחרת בלגיה. ב-10 באוקטובר 2010 בויאטה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 4-4 נגד. הוא נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2018.
רבנוס מאורוס
רבנוס מַאוּרוּס (Rabanus Maurus) או הרבנוס מאורוס (Hrabanus Maurus; 780 לערך – 4 בפברואר 856) המכונה "מגנטיקוס" (Magnentius) היה נזיר בנדיקטיני פרנקי. אחד המלומדים הנודעים ביותר של הרנסאנס הקרולינגי. תאולוג, משורר, אנציקלופדיסט והוגה דעות בתחומים רבים בהם צבא ומלחמה, דקדוק, פרשנות המקרא ועוד. כיהן כארכיבישוף מיינץ. מחברה של האנציקלופדיה De rerum naturis ("על טבע הדברים").
תולדות חייו
מעט ידוע על ילדותו וגם שנת לידתו אינה ודאית. ידוע שנולד למשפחת אצולה במיינץ, שהייתה חלק מפרנקיה המזרחית באותה עת. בשנת 801 היה לנזיר במנזר פוּלדה. ב-803 למד אצל אלקווין בעיר טור ושב למנזר פולדה, שם נתמנה לאחראי על הלימוד והעתקת הספרים. רבנוס הפך את המנזר לאחד המרכזים הלמדניים החשובים באירופה, שתרם להפצתם של ספרים רבים, בין היתר ספרי דקדוק לטיני ופרשנות מקראית.
ב-814 הוסמך לכמורה וזמן קצר לאחר מכן עזב את מנזר פולדה, ככל הנראה על רקע תמיכתו בלודוויג הגרמני, שהובילה לסכסוך עם אותגר, ארכיבישוף מיינץ, אשר תמך בלואי החסיד. אין עדות על מעשיו בשנים שבהן לא היה בפולדה. בעבר סברו היסטוריונים שבתקופה זו הוא עלה לרגל לארץ ישראל, על סמך פירוש שגוי לאמירה הנמצאת בפירושו של רבנוס לספר יהושע, אך הדבר התברר כטעות, וכי מי שנסע לארץ ישראל היה אוריגנס, אותו הוא מצטט.
ב-817 שב לפולדה וב-822 היה לאב המנזר. הוא התפטר ממשרתו ב-842 על מנת להקדיש עצמו ללימוד ולכתיבה. בשנת 847 מונה כארכיבישוף מיינץ, לאחר מותו של אותגר.
עבודות
כל עבודותיו ראו אור (לא במהדורה מדעית) ב-1864 במסגרת הסדרה Patrologia Latina (בעריכת J.P. Migne) כרכים 107-112. כרך איגרותיו ראה אור ב-1898 בעריכת Ernst Dümmeler.
לצורך פירושיו למקרא ולברית החדשה, עשה רבנוס שימוש נרחב בתרגום הלטיני לחיבורו של יוסף בן מתתיהו "קדמוניות היהודים", ולדבריו אף השתמש בחיבור יהודי שנכתב בתקופה הקרולינגית. חוקרים מזהים את החיבור היהודי הזה עם החיבור האנונימי "שאלות עבריות על ספרי מלכים ודברי הימים" (Quaestiones Hebraicae in libros Regum et Paralipomenon), הדן במסורות היהודיות של פירוש ספרי מלכים ודברי הימים, ועורך השוואה בין הטקסט העברי לתרגום הוולגטה, אולם חיבור זה ככל הנראה נכתב בידי נוצרי שהתייעץ עם יהודים.
עבודה ערבית
עבודה ערבית (בערבית: شُغْل عَرَب, תעתיק: שֻעְ'ל עַרַבּ) היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוגת דרמה קומית פרי עטו של הסופר והעיתונאי הערבי-ישראלי סייד קשוע, ובבימוים של רוני ניניו (עונה ראשונה) ושי קפון (עונה שנייה והלאה). הסדרה עוסקת ביחסי ערבים-יהודים בישראל, ומציגה זאת בדרך הומוריסטית. דמותו של אמג'ד מבוססת חלקית על הביוגרפיה של כותב הסדרה, סייד קשוע.
הפקה ושידור
בפברואר 2012 החלו שידורי העונה השלישית. פרק הפתיחה של העונה קבע שיא מדרוג (רייטינג) לדרמה עם 31.7%. בינואר 2013 זכתה העונה השלישית בפרס האקדמיה לטלוויזיה ל"סדרה הקומית הטובה ביותר לשנת 2012". באותו הטקס הוענקו ליוצרי הסדרה עוד ארבעה פרסים מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה: שני השחקנים הראשיים בה זכו בפרסים על משחקם בה כשחקנים ראשיים בסדרה קומית וכן זכו הבמאי שי קפון והתסריטאי סייד קשוע על תפקידיהם בסדרה זאת.
בראשית חודש יולי 2013, עלתה לשידור העונה הרביעית בערוץ 2 של קשת.
עלילה
הסדרה מציגה בצורה הומוריסטית וסרקסטית את חייה של המשפחה הערבית בישראל, ולועגת לסטריאוטיפים של האזרח היהודי והאזרח הערבי בישראל בדרך בה הם משתקפים אחד בעיני השני.
הדמות הראשית בסדרה היא אָמְגַ'ד, עיתונאי ערבי-ישראלי בן 35 העובד בעיתון עברי ומתגורר בכפר במזרח ירושלים. אמג'ד נשוי לבושרה, עובדת סוציאלית במקצועה. לזוג בת אחת, ושמה מאיה, והם מצפים לילד נוסף (בן, שייקרא איסמעיל). לאמג'ד בעיית זהות: הוא מנסה להשתלב באליטה היהודית-ישראלית אך נקרע בין שני העולמות, היהודי והערבי. אשתו בושרה לעומתו, היא דמות מגובשת ונטולת בעיות זהות, היא דעתנית ועצמאית ומנסה להחזיר את אמג'ד לשורשיו הערביים.
מאיר, חברו של אמג'ד, עובד עמו בעיתון בתור צלם. מאיר "מדריך" את אמג'ד בניסיונותיו להשתלב בחברה היהודית ועושה זאת בדרך קומית וסרקסטית. מאיר מתאהב באמאל, חברתה הפלסטינית והפמיניסטית של בושרה, שעובדת כעורכת דין באגודה לזכויות האזרח לאחר ששבה מלימודי תואר שני במשפטים מבוסטון שבארצות הברית. בהמשך הסדרה אמאל נכנסת להריון ממאיר ונולד להם בן, סמי. מאיר ואמאל מתחתנים, למרות התנגדות ההורים שלו ושלה.
במקביל מופיעים בסדרה גם הוריו של אמג'ד, איסמעיל אבו אמג'ד ואֻם אמג'ד, המתווכחים ללא הרף. אביו הוא פנסיונר של משרד החינוך, איש עצבני החובב כסף ומשנה את דעותיו ועמדותיו לפי שיקולים כלכליים בלבד. באחד הפרקים הוא אף מרמה כספית את בנו. אמו, לעומת זאת, היא עקרת בית רגועה ואשת משפחה מסורה. הוריו של אמג'ד אינם אוהבים את ניסיונותיו להידמות ליהודי על חשבון מוצאו הערבי.
בעונה השנייה מקבל אמג'ד צו הריסה על ביתו שבכפר, והוא עובר לגור בשכונת רחביה בירושלים.
בעונה השלישית, לאחר שאמג'ד השתתף בתוכנית "האח הגדול", הוא הרגיש נערץ עד שבטעות הטיל את מימיו על מצבת זיכרון יהודית, ואז ניסה לעבוד בעיתון ערבי. בנוסף, למאיר ולאמאל נולד בן ואמאל החליטה לקרוא לילד סמי. בעונה הרביעית אמג׳ד מתבשר שבושרה אשתו בהיריון ובעקבות מצבו הכלכלי הקשה הוא עוזב את ביתו ועובר לאוהל יחד עם מאיר (שרב עם אמאל לאחר שאמו רצתה לגייר אותה ומאיר הביע תמיכה באימו), והם פותחים במחאה חברתית. התקשורת עטה על הסיפור ובמהרה מתפתחת מחאה חברתית גדולה בכל הארץ. יועצו של אמג׳ד מנצל זאת ואמג׳ד נעשה מבוקש בפוליטיקה. בעקבות זאת הוא חוזר הבייתה ומשלים עם בושרה. בושרה מגלה כי היא בהריון עם תאומים בנים ובתגובה עוזב אמג׳ד שנית את ביתו באומרו :"אני אצטרך לקנות קוטג׳ ! את יודעת כמה עולה קוטג׳ ?!?" עובר אורח שומע את דבריו ובמהרה מתפתחת "מחאת הקוטג׳ ". בושרה נמצאת בשמירת היריון ואמג׳ד שמבוקש פוליטית נאלץ להסתדר לבד גם בביתו וגם במשפחתו. אמג׳ד מקבל הצעה ממפלגת העבודה ונתמך בהם לאורך העונה תוך כדי עשיית הרצאות שונות ומגוונות. בושרה מדממת ומובהלת לבית החולים שם מבוצעת ניתוח בחודש שביעי. שני התינוקות שרדו והועברו לפגייה במשקל נמוך.
דמויות שהצטרפו בעונה השנייה
בנוסף, שחקנים מוכרים רבים הופיעו בסדרה בתפקידי אורח. ביניהם: אוהד קנולר, שמוליק לוי, שרון אלכסנדר, גבי עמרני, אודיה קורן ואילן רוזנפלד.
פסקול
שיר הפתיחה של הסדרה הוא "נע'ייר בוכרה" ("לשנות את המחר") של להקת הראפ "דם" עם הסולן תאמר נפאר. השיר לא נכתב במיוחד עבור הסדרה, אלא עבור אלבומה של הלהקה "אידה" שיצא כשנה לפני עליית הסדרה. חברי הלהקה הלחינו גם את מוזיקת הרקע של הסדרה.
את הקדימונים לעונה השנייה של הסדרה ליווה שירו של אלון אולארצ'יק "בא לשכונה בחור חדש", בביצוע מחודש של רונן סאבו ואופיר קותיאל עם ההרכב "אקסום".
"התסריטאי"
קשת ורשות השידור צילמו כהפקה משותפת סדרה מוקומנטרית בת 10 פרקים, "התסריטאי", בה מספר סייד קשוע על מאחורי הקלעים של יצירת "עבודה ערבית", כששתי הסדרות נוצרו על ידי אותם אנשים.
קישורים חיצוניים
ביקורות
גן חיות אנושי
גני חיות אנושיים (נקראים גם "מיצג אתנולוגי" או "כפרי שחורים"), פעלו במאה ה-19 ובמאה ה-20 והציגו בני אדם ילידים לראווה. בתערוכות שונות, בעיקר ברחבי אירופה וארצות הברית, הוצגו בני אדם ממוצא אפריקאי, אינדיאנים, אינואיטים ובני תרבויות אסיתיות שונות. התצוגות הדגישו את "אופיים הנחות" של הילידים ואת השוני בינם לבין האירופאים מהתרבות המערבית. גני חיות אתנוגרפיים בדרך כלל התבססו על גזענות מדעית ודארוויניזם חברתי. במאתיים השנים האחרונות יובאו לאירופה ולצפון אמריקה יותר מ-35,000 ילידים אשר הוצגו בגני חיות ותערוכות שונות.
ראשית התופעה
בימי קדם ובימי הביניים נהוג היה ללכוד בני אדם ולהשתמש בהם כעבדים, כשפחות וכמושאי בידור ועושר. מגלי ארצות היו נוהגים ללכוד ילידים ולהביאם כשלל למלכיהם. כריסטופר קולומבוס למשל, הביא איתו אינדיאנים לספרד בשובו מהעולם החדש. בתקופת הרנסאנס אנשי בית מדיצ'י הקימו גן חיות גדול בוותיקן. מתיעוד גן החיות מהמאה ה-16 עולה כי החזיקו בו אוסף של בני אדם "ברברים" מיותר מ-20 קבוצות אתניות שונות.