cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מערת אקאין
גילוי המערה וחקירתה
המערה התגלתה בשנת 1969 על ידי רפאל רסזבל (Rafael Rezabal) ואנדוני אלביסורי (Andoni Albizuri), חברים בארגון תרבותי בסקי שחיפשו שרידים ארכאולוגיים. ב-1 ביוני 1969 הם מצאו את הכניסה למערה, וגילו את גלריית הציורים לאחר שפרצו דרך פרוזדור קטן וסילקו כמה סלעים שחסמו אותו.
המחקרים הראשונים בוצעו על ידי חוסה מיגל דה ברנדיאראן (José Miguel de Barandiarán) וחסוס אלטונה (Jesús Altuna), אשר פרסמו את מסקנותיהם בסוף אותה שנה. החפירות הארכאולוגיות שנערכו בכניסה למערה הביאו לאימות קיומו של אתר פרהיסטורי. האתר נחפר ונחקר בין 1969 ל-1975, במשך 6 עונות חפירה שנערכו על ידי האגודה למדע על שם ארנסדי במימון המועצה המחוזית גיפוסקואה. שלוש העונות הראשונות בוצעו בניהולו של חוסה מיגל דה ברנדיאראן. בממצאים המאוחרים יותר נמצאו שרידים המעידים על מגורים במערה בתקופות שונות, וכן על כך ששימשה למגורים של דוב המערות. הרחבה של המחקרים בוצעה בשנת 1978.
בשנת 1984 פורסמו כל המחקרים שבוצעו עד אז באתר והציורים.
הציורים סווגו כשייכים לתקופת התרבות המגדלנית של התקופה הפלאוליתית העליונה, ובאיכות יוצאת דופן, בדומה לאלו של מערת אלטאמירה או מערת לאסקו. ביולי 2008 הוכרז המתחם כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
שכבות
חפירות ארכאולוגיות מצביעות על שרידים מהתקופה הפלאוליתית העליונה עם עדויות ל. שכבה X תוארכה בגיל העולה על 30,600 שנה. בשכבה IX ישנם מספר רב של שרידי דובי מערות ושרידים השייכים לתרבות האוריניאקית. בשכבה VIII כבר אין שרידים של דובי מערות, ונמצאו כמה פריטים לא משמעותיים של כלי אבן.
יחסי אפגניסטן–וייטנאם
יחסי אפגניסטן–וייטנאם הם יחסי החוץ בין האמירות האסלאמית של אפגניסטן לרפובליקה הסוציאליסטית של וייטנאם. היחסים בין המדינות נותקו ב-1992. עם זאת, עדיין מתקיים שיתוף פעולה בין המדינות.
היסטוריה
אין כרגע יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות, אבל בעבר היו. יחסי החוץ בין אפגניסטן לצפון וייטנאם נוצרו ב-16 בספטמבר 1974, בתקופת אפגניסטן תחת שלטונו של מוחמד דאוד ח'אן ובתקופת מלחמת וייטנאם.
מערת אקאין
שכבות
בשכבה VII, השייכת לתרבות המגדלנית התחתונה, יש עדויות אמינות לנוכחות אנושית. הן ממוקמות בלובי המערה ומורכבת מארבעה מבני מגורים. ישנם שרידים רבים של מזון ועיבוד חפצים, הן מאבן והן מעצמות. ממחקר שרידי המזון ניתן להסיק כי המגורים היו בקיץ (שרידי המזון מעידים על תזונה המבוססת על עופרים ואיילים, מכיוון שלא היו שרידי בעלי חיים בני 6 לעשרה חודשים, לפי ההערכה, לא שהו במקום בחורף).
יחסי אפגניסטן–וייטנאם
היסטוריה
שגרירות וייטנאמית נפתחה בקאבול ב-1978 תחת המשטר האפגני בעקבות מהפכת סאור. הן הרפובליקה הווייטנאמית והן הרפובליקה האפגנית היו מדינות קומוניסטיות ובעלות ברית של ברית המועצות.
בהצבעה באו"ם בינואר 1980, וייטנאם הייתה אחת מארבע המדינות היחידות שתמכו בפלישה הסובייטית לאפגניסטן.
מערת אקאין
שכבות
שכבה VI, המתוארכת ל-12,050 שנה ושייכת גם היא לתרבות המגדלנית התחתונה, מצאו צלצלים אופייניים מאותה תקופה ועדויות להתמחות בציד יעל איברי, מין שחי בהר הסמוך. המגורים בחדר היו עדיין זמניים. בין הממצאים בשכבה זו בולטת לוחית אבן חול שעליה חרוטה יעל איברי, אייל וסוס. אלמנט זה נמצא בשבעה חלקים מפוזרים והוא בן 12,000 שנה.
יחסי אפגניסטן–וייטנאם
היסטוריה
שתי המדינות חתמו על הסכם פטור מוויזה בשנת 1987.
לאחר 1992 כאשר הממשלה הסוציאליסטית באפגניסטן קרסה, וייטנאם סגרה את שגרירותה במדינה זו. שגרירות אפגניסטן בווייטנאם נסגרה ביוני 1993. השגרירות בקאבול הוסמכה לשגרירות וייטנאם בפקיסטן, בעוד שהשגרירות בהאנוי הוסמכה לשגרירות אפגניסטן בסין.
מערת אקאין
שכבות
השכבות העליונות הן כבר מתקופת בה היו מנהגים ואורח חיים שונים.
יחסי אפגניסטן–וייטנאם
היסטוריה
וייטנאם הכירה בממשלתו האפגנית של חמיד קרזאי בדצמבר 2001 ולאחר מכן סיפקה סיוע הומניטרי לאפגניסטן.
מי ברז
מי ברז הם מים המסופקים דרך ברז, שהוא שסתום הנועד לווסת את זרימתו של המים. מי ברז משמשים בדרך כלל לשתייה, בישול ושטיפה. שימוש במי ברז החל להיות פופולרי במדינות מפותחות החל מהמחצית השנייה של המאה ה-19 ובמהלך המאה ה-20 החלו להשתשמש במי ברז במרבית האזורים בעולם.
מערת אקאין
המערה והציורים
מערת אקאין מורכבת ממספר חדרים וגלריות, שלכל אחד מהם מאפיינים משלו והם נקראים בהתאם. בסך הכול נמצאו 70 דמויות מפוזרים בין הגלריות השונות. 64 מהדמויות מצוירות והשאר חרותות. מספר הדמויות תלוי בשאלה האם כמה שורות המקושרות אליהם נכללים או לא. כ-58% מהדמויות הם סוסים, החיות המיוצגות ביותר אינן המשמשות ביותר להזנת מי שהתגורר במערה, על פי ממצאי החפירות.
מי ברז
במדינות רבות, מי ברז גם משמשים כמי שתייה, קיימות רשויות ממשלתיות ברחבי העולם שמתעסקות בלפקח ולפעול למען איכות מי הברז. ניתן להשתמש בשיטות רבות כדי למנוע זיהום מיקרוביאלי במים, החל משימוש במסנן מים והרתחה ועד זיקוק המים. מי ברז מקבלים אספקת מים מנהרות, אגמים, בארות ובורות מים.
מערת אקאין
המערה והציורים
ישנן שלוש קבוצות שיש בהן יותר מחמש דמויות, והסוסים המצוירים תואמים למין הסוס שהיה בשלהי התקופה הפלאוליתית, עם רעמה קצרה וזקופה, כתמים בצוואר, בטן בהירה בגב ופסים על הגפיים והצוואר.
מי ברז
לעיתים קרובות נעשית גם מלאכת הפלרת מי שתייה, בה מוסיפים הרשויות פלואוריד במטרה להפחית את שיעור העששת אצל האוכלוסייה בכלל ואצל ילדים בפרט, כיוון שילדים נוטים לפתח עששת בקלות יחסית.
מערת אקאין
המערה והציורים
הציורים נצבעו בשחור ובאדום, השחור מיוצר מפחם או מנגן והאדום מגיע מלימוניט, מינרל המכיל תחמוצת ברזל.
הכניסה וארדיבידה
הכניסה המקורית למערה עוצבה כקשת בגובה של 1.20 מטר ורוחב 2.30 מטר בבסיס. לאחר חציית שטח צר, הקמרון מתרומם ומאפשר למבוגר להישאר זקוף. הגלריה שנפתחת בכניסה מכונה ארדיבידה (Erdibide), יש בה זקיפים והיא נמתחת לאורך מדרון מתון מעט צר. בגלריה זו נמצא הציור הראשון, 6 מטרים מתחילתה, קו שחור. בהמשך יש ראש סוס גדול, שנמצא 50 מטרים מהכניסה למערה (הגדול ביותר הקיים במערה) הנמצא בנקודה אסטרטגית ממנה ניתן לראות גוש אבן הדומה לראש סוס. (גוש זה נמצא בחדר המכונה ארדיאלדה (Erdialde)). הראש המצויר עשוי בשחור ומופנה ימינה. קווי המתאר צבועים במנגן, שהופך כהה יותר בלסתות. הצדעיים ותחילת הרעמה בהירים יותר. העין והאוזניים מסומנים היטב.
חדר זלדי
חדר זלדי (Zaldei) הוא החדר החשוב ביותר במערה מכיוון שלוח הסוסים הגדול נמצא בו. משני הצדדים יש שתי קבוצות של דמויות בהן רובם סוסים, שני ביזונים מפנים את מקומם, כל אחד על קיר. נראה כי הסוסים תואמים את אלה שאכלסו את האזור באותה תקופה, עם שיער ישר (המיוצג על ידי סדרה של קווים אנכיים וקצרים), צבע שונה בין אזור הגב והגחון ופסים על הגפיים.
לוח הסוסים הגדול שבקיר הימני מורכב מ-18 דמויות מתוכן 11 סוסים. 15 מהחיות פונות שמאלה, לעבר "מאורת הדוב" שנמצאת ב"חדר ארצי". הדמויות אינן חופפות ומיוצגות בדרכים שונות, לחלקן מתווה שחור, באחרות חלק מהגוף צבוע בשחור, אחרות מיוצרות בשחור ואדום ואחרות חרותות. הצבע השחור הוא פחם עץ.
על הקיר השמאלי 8 סוסים הפונים ימינה, גם הם לעבר "מאורת הדוב".
חדר ארצי
בחדר ארצי (Artzei) בחדר ממוקמת "מאורת הדוב", זו במה שעל גבי תקרה נמוכה, מוסתר מהעין, מצוירים כמה דובים הדומים לאלו שבימינו. הדובים צבועים בשחור באמצעות מנגן (יחד עם ראש הסוס הגדול, הם הדמויות היחידות שנעשו עם מנגן).
נראה כי חדר זה הוא הנקודה המרכזית של המקום הקדוש מאחר שרוב הסוסים, כולם מחדרי זלדי ואזקנזלדי (Azkenzaldei), פונים לכיוון זה.
גלריה אונצי
האיילים מהווים קבוצה קטנה בה מיוצגים הדמויות בחריתה ולא בצביעה (הם הדמויות היחידות החרותות במערה בלבד). האיילים כוללים את הראש, כאשר הקרניים מיוצגים מלפנים ופרטי האוזן, האף והעין, הצוואר, כל הגב והאחוריים.
האלתית מצוירת בצללית מלאה עם פה, זימים, סנפירים וקו הרוחב, סנפירי גב נראים פחות. לצורך מימוש העין וסנפיר הגב, נעשה שימוש באלמנטים בקיר. הצללית, באורך 55 סנטימטרים, פונה אל פנים הגלריה, וצבועה בשחור.
ישנן שתי דמויות עזים בשני הקירות, אחת מהן מציגה את הראש, המדגיש את הקרניים הנראות מהפרספקטיבה הקדמית, את הצוואר ואת תחילת קו הגב. על הקיר הנגדי מתוארת דמות עז באורך 20 סנטימטרים המתוארת כשהיא שוכבת ופונה שמאלה. היא צבועה בשחור כולל הגוף.
חדר ארדיאלדה
חדר ארדיאלדה (Erdialde) הוא הגדול ביותר במערה כולה, ובתוכו גוש האבן הדומה לסוס (ההערכה שזו יכולה להיות הסיבה שבגללה המערה נבחרה כמקדש לסוסים). בתחתית גוש סלע זה ועל הקיר האחורי יש שתי דמויות מצוירות, סוס וביזון.
המערה כמקדש
ההערכה היא שהמערה לא הייתה מיושבת בתקופה בה נעשו הציורים.
האם הם ציירו את בעלי החיים שאכלו?
מחקירה מקיפה של האתרים עולה כי מטרת האמנות לא הייתה ציד, מכיוון שאין קשר ישיר בין בעלי החיים המצוירים לבין שרידי המזון שנחשפו במקומות בהם התגוררו. במערות מסוימות, דוגמת אקאין, נמצא שאף על פי שסוסים הם הנושא השכיח ביותר בציורים, דווקא האייל בתקופות מסוימות, והעז לאחר מכן, היו המינים הניצודים ביותר.
תגליף הציפור
בחפירות שנערכו בשנת 2008 בראשות חאווייר אלטונה, נמצאה היצירה המכונה "מתאר הציפור המגולף", שהיא גילוף מתאר של ציפור העשויה מעצם צלע שור הבר או ביזון שקודם לכן הוכנה. היא גם נשרפה בעדינות מה שהעניק לה גוון חום עד שחור. הוא תוארך, באמצעות עצם אחרת שנמצאה לצדו, לאמצע תרבות מגדלנה.
ייצוג של ציפור הוא דבר יוצא דופן מכיוון שרוב התגליפים מאותה תקופה המיוצגים באזור קנטבריה, הרי הפירנאים ואקיטן הם בעיקר של סוסים, עזים, ביזון ואיילים, וישנם גם כמה דגים. הם נוצרו מעצם הלשון של סוסים ויש להם חור על מנת לשמש כתליון. לחתיכה זו אין נקבים והיא עשויה מצלע. גם צורת הייצוג בפרספקטיבה מפותלת, כדי לגרום לה להיראות כמו שתי כנפיים, היא יוצאת דופן.
שלא כמו יונקים, קשה מאוד לייצר פרופיל של ציפורים הנמצאות כל הזמן בתנועה. הציפור המיוצגת ביצירה זו היא בתנוחה של צלילה, כאילו מדובר בשלדג. אך לא ידוע אם זה מה שנועד התגליף לייצג או אם זה כך מכיוון שלא ניתן היה לגלף כנפיים פרושות לרווחה על הצלע. האורך הכולל של היצירה, מראש הציפור לזנב, הוא 66.2 מילימטרים ורוחב של 19 מילימטרים בין הכנפיים ועובי של 3.3 מילימטרים. הייצוג של הציפור נעשה בפרספקטיבה מעוותת, הראש נראה בפרופיל ואילו הגוף נראה ממישור קדמי רואה את שתי הכנפיים בו זמנית. הדמות מיוצגת על ידי הגב והגב במקום קווי המתאר בצדדים.
יחסי אפגניסטן–וייטנאם
היסטוריה
בשנת 2020, שגריר אפגניסטן בסרי לנקה אשרף היידרי נפגש עם שגריר וייטנאם בסרי לנקה פאם נגוק היידרי, שאמר כי "אנו שואבים השראה מהעלייה המהירה של וייטנאם ומההתקדמות הבולטת בכל המגזרים של פיתוח בר קיימא, לאחר שנות המלחמה של המדינה. זו הסיבה שאנו מצפים ללמוד לקחים רלוונטיים מווייטנאם ליישום באפגניסטן שלאחר הסכסוך ואחרי השלום".
מי ברז
טיהור מים
אספקת מי ברז לאוכלוסיות עירוניות או פרבריות גדולות דורשת מערכת מורכבת שאוספת, מאחסנת ומטהרת את מי הברז, מערכתות אלו במרבית המקרים נמצאות תחת אחריות של גוף ממשלתי ייעודי.
קיים צורך ברחבי העולם לטהר את מי הברז וזאת מאחר שטיהור המים נמצא לאורך ההיסטוריה כגורם שמפחית את הסיכונים לחלות במחלות כמו כולרה או טיפוס ואף נחשב כגורם חשוב במערך בריאות הציבור ובשיפור תוחלת חיים. תנאים גאולוגיים מקומיים המשפיעים על מי תהום הם גורמים מכריעים לאופי המים ולעיתים קרובות הופכים את המים ל"מים קשים".
ומחלות הנובעות מצריכת מים מזוהמים גורמות למותם של 1.6 מיליון ילדים מדי שנה.
מזכיר חיל האוויר של ארצות הברית
מזכיר חיל האוויר של ארצות הברית (באנגלית: Secretary of the Air Force; בקיצור: SecAF או SAF/OS) הוא ראש מחלקת חיל האוויר של ארצות הברית וראש כוח החלל של ארצות הברית, שתיהן מחלקות בתוך מחלקת ההגנה של ארצות הברית. מזכיר חיל האוויר הוא אזרח הממונה על ידי נשיא ארצות הברית, ברוב המאושר בסנאט. המזכיר מדווח למזכיר ההגנה ויש לו את הסמכות לנהל את כל ענייני מחלקת חיל האוויר וכוח החלל של ארצות הברית.
המזכיר עובד בצמוד לסגנו האזרחי, תת-מזכיר חיל האוויר, ועם שני סגניו הצבאיים, ראש מטה חיל האוויר, שהוא הקצין הבכיר ביותר בחיל האוויר של ארצות הברית, וראש פיקוד החלל של ארצות הברית.
סטיוארט סימינגטון היה המזכיר הראשון והוא הושבע לתפקיד ב-18 בספטמבר 1947, בעקבות הארגון מחדש של חילות האוויר לתוך מחלקה צבאית עצמאית מצבא ארצות הברית וממחלקת המלחמה.
מזכיר חיל האוויר הנוכחי הוא פרנק קנדל השלישי, שהושבע לתפקידו כמזכיר בפועל ב-28 ביולי 2021.
אחריות
המזכיר הוא ראש מחלקת חיל האוויר, תפקיד המקביל למנהל כללי של תאגיד. מחלקת חיל האוויר מוגדרת כמחלקה צבאית. היא לא חולשת רק על צוות העובדים הנמצאים בוושינגטון, אלא על כל מרכיבי חיל האוויר של ארצות הברית וחיל האוויר של המשמר הלאומי.
תחומי האחריות של מזכיר חיל האוויר כוללים: גיוס, ארגון, אספקה, ציוד (כולל מחקר ופיתוח), אימון, שירות, ניהול (כולל דאגה לרווחת כוח האדם) ותחזוקה.
בהנחיית מזכיר ההגנה, מספח מזכיר חיל האוויר יחידות הכפופות אליו לפיקוד הקרבי המאוחד לצורך ביצוע משימות שהוטלו עליהן. יחידות חיל האוויר שסופחו כאמור חוזרות לפיקוד חיל האוויר רקע על פי החלטת מזכיר ההגנה.
עם זאת, שרשרת הפיקוד על יחידות חיל האוויר לצרכים שלא מבצעיים עוברת מנשיא ארצות הברית, אל מזכיר ההגנה, אל מזכיר חיל האוויר ואל מפקדי הפיקודים של חיל האוויר. קציני חיל האוויר מדווחים על כל עניין למזכיר חיל האוויר או למי שהוסמך מטעמו. למזכיר מוקנית הסמכות להקצות אנשי סגל צבאיים ועובדים אזרחיים, להגדיר את תפקידיהם ולהציבם, וכן לשנות את הגדרות התפקידים שלא הוגדרו באופן סטטוטורי. למזכיר מוקנות כמה סמכויות על פי חוק השיפוט הצבאי האחיד ככל שנוגע הדבר לסגל חיל האוויר, כולל הסמכות לכנס בתי דין צבאיים ולהמתיק גזרי דין.
על מזכיר חיל האוויר יכולים להיות מוטלים גם תחומי אחריות נוספים על ידי הנשיא או על ידי מזכיר ההגנה.
משרד מזכיר חיל האוויר
למשרד מזכיר חיל האוויר האחריות על רכש והביקורת עליו, ניהול כספי, פיקוח על נושאים כלליים, נושאי חקיקה, ויחסי ציבור בתחומי המחלקה. משרד מזכיר חיל האוויר הוא אחד משתי המפקדות של מחלקת חיל האוויר, כשהשנייה היא מטה חיל האוויר (Air Staff).
משרד מזכיר חיל האוויר כולל את:
סלע משה
סלע משה הוא אתר צלילה במפרץ אילת. עומקו המרבי של האתר עומד על 8 מטרים.
אודות האתר
סלע משה הוא בלט האלמוגים הגדול ביותר במפרץ אילת.
הבלט הוא חלק שמורת חוף האלמוגים, לכן הגישה אליו היא דרך השמורה ומחויבת בהדרכה של פקח רשות הטבע והגנים.
שילינג
שילינג (באנגלית: Shilling) היה מטבע באנגליה, ולאחר מכן בממלכה המאוחדת, החל מהמאה ה-16 ועד שנת 1971. הוא הונפק לראשונה ב-1548 בעת שלטונו של הנרי השמיני, אולם יש הטוענים שהטסטון שהונפק ב-1487 בימיו של הנרי השביעי היה השילינג הראשון.
היסטוריה
לפני המעבר לשיטה העשרונית ב-1971, היה שילינג אחד שקול ל-12 פני ולאחד חלקי עשרים מערכה של הלירה שטרלינג. ליש"ט הייתה מחולקת אז ל-240 פני. לאחר המעבר לשיטה העשרונית, שוערך ערכו של השילינג ל-5 פני עשרוניים, שהם אחד חלקי עשרים מערכה של הליש"ט העשרונית.
מקור המילה שילינג בסקנדינביה (Skilling), ומשמעותה הייתה חלוקה, או סימן על מקל. הגרסה המקוצרת של מילה זו היא "s", מהמילה הלטינית סולידוס, שמו של מטבע זהב רומי. צורת הרישום של מטבע זה נכתב לעיתים תכופות עם קו נטוי, לדוגמה: "1/6", 1 שילינג, 6 פני; או כאשר מדובר בסכום ללא פני, נכתב עם קו נטוי ולאחר מכן מקף, לדוגמה: "-/11".
לפני המעבר לשיטה העשרונית ב-1971, המערכת המוניטרית בבריטניה כללה מספר רב של מטבעות בעלי ערכים שונים ובכללם:
ביטול השילינג
מטבעות השילינג האחרונים שהונפקו להפצה מתוארכים ב-1966, אולם ישנה סדרה אשר הונפקה כחלק מסדרה לאספנים ב-1970. משנת 1968 החלו להחליף את השילינג מטבעות עשרוניות, "5 פני חדשים" עם משקל ומפרט דומה לזה של השילינג. אלו הוצאו מהמחזור ב-1990 כאשר מטבעות 5 פני קטנות יותר הונפקו והמילה "חדשים" הוסרה מהכיתוב. כיום, המטבע של 5 פני הוא בעל הקוטר הקטן ביותר מכלל המטבעות בשימוש בבריטניה.
שילינג אירי
באירלנד, השילינג הונפק בשמו האירי, סקילינג, שם שמרו על ערכו של השילינג כ־12 פני (ישנים). המטבע הונפק עד 1969, ולאחר 1971, כמו בבריטניה, הציבור השתמש בשילינג בעיקר על מנת לשלם לחנויות וכדומה בערך השווה ל-5 פני. ב-1992, כאשר הבנק המרכזי של אירלנד הנפיק מטבעות 5 פני קטנים יותר, השילינג בוטל לגמרי.
שילינג אוסטרלי
השילינג האוסטרלי הונפק לראשונה ב-1910, כאשר השלט ההרלדי האוסטרלי בצד אחד, והמלך אדוארד השביעי בצד האחר. השימוש בעיצוב שלט ההרלדי נמשך דרך תקופת שלטונו של מלך ג'ורג החמישי עד לשינוי העיצוב לראשו של אייל עבור ג'ורג השישי. עיצוב זה נשמר עד שנת 1963. בשנת 1966, מחזור הכסף של אוסטרליה הומר לשיטה העשרונית והשילינג הוחלף במטבע בשווי עשרה סנט, כאשר דולר אוסטרלי אחד היה מורכב מעשרה שילינגים.
שילינג במדינות אחרות
השילינג הונפק גם בניו זילנד לפני ההמרה לשיטה העשרונית בשנות ה-60 של המאה ה-20. באוסטריה הונפק המטבע עד המעבר לאירו; בארצות הסקנדינביות עד האיחוד המוניטרי הסקנדינבי ב-1873; ובעיר המבורג. השילינג נותר מטבע בסיסי בארצות מזרח אפריקה הבאות, בהן השילינג המזרח אפריקאי היה בשימוש בתקופת המושבות: קניה, אוגנדה, טנזניה, סומליה וסומלילנד.
הסול (לאחר מכן הסו), שמקורו במטבע הזהב הרומי, סולידוס, היה מטבע שווה ערך לשילינג בצרפת. סול הוא מטבעה הרשמית של פרו, אולם מקורו מהמילה הספרדית שמש.
פרנסס מקדורמנד
פרנסס מקדורמנד (באנגלית: Frances McDormand; נולדה ב-23 ביוני 1957) היא שחקנית אמריקאית, זוכת שלושה פרסי אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, שני פרסי גלובוס הזהב, פרס אמי, פרס טוני, פרס באפט"א לקולנוע ושלושה פרסי גילדת שחקני המסך.
ביוגרפיה
פרנסס מקדורמנד נולדה בגיבסון סיטי, אילינוי, והיא הצעירה מבין שלושה ילדים שאומצו על ידי המהגרים הקנדיים ורנון (שהוא כומר פרוטסטנטי) ונורין מקדורמנד. מקדורמנד בילתה את מרבית נעוריה בפיטסבורג, פנסילבניה, שם סיימה תיכון. היא למדה במכללה במערב וירג'יניה וקיבלה בה תואר ראשון בתיאטרון בשנת 1979.
בשנת 1982 קיבלה תואר שני בתיאטרון מבית הספר לדרמה של אוניברסיטת ייל. בזמן לימודיה בייל חלקה חדר עם השחקנית הולי האנטר שנעשתה חברה טובה שלה.
קריירה
תפקידה הראשון בקולנוע היה בסרטם הראשון של איתן וג'ואל כהן, "רציחות פשוטות" (1984).
בשנת 1987 החלה לשחק בסדרת הדרמה המשפטית "התרוצצות" ברשת CBS, הסדרה לא האריכה ימים וירדה מן המרקע לאחר 10 פרקים.
ב-2014 לקחה חלק בהפקת הסרט "כל דבר סודי", בכיכובן של אליזבת' בנקס ודקוטה פנינג.
חיים אישיים
היא נישאה לג'ואל בשנת 1984, ובשנת 1985 מקדורמנד, האחים כהן, הולי האנטר, והבמאי סם ריימי חלקו בית בלוס אנג'לס, קליפורניה. בשנת 1995, אימצו ג'ואל ופרנסס ילד מפרגוואי, פדרו מקדורמנד כהן.
פרסים ומועמדויות בולטות
ב-1996 זכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר עבור תפקידה בתור השוטרת מארג' גאנדרסון ב"פארגו".
ב-2011 זכתה בפרס טוני על תפקידה בהצגה "Good People".
ב-2017 שיחקה בסרט "שלושה שלטים מחוץ לאבינג, מיזורי" שזיכה אותה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה, בפרס גילדת שחקני המסך ובפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי.
ב-2020 שיחקה בסרט "ארץ נוודים" שזיכה אותה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ובמועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה
חמדאן בן מוחמד בן ראשיד אל מכתום
שייח' חמדאן בן מוחמד בן רשיד אל מכתום (בערבית: حمدان بن محمد بن راشد آل مكتوم; נולד ב-14 בנובמבר 1982) הוא נסיך הכתר של דובאי, שבאיחוד האמירויות הערביות. חמדאן ידוע בכינויו פאזה Fazza (בערבית: فزاع), שם העט בו הוא מפרסם את שירתו.
ילדותו וחינוך
חמדאן למד בדובאי בבית הספר ראשיד לבנים, ולאחר מכן בבית הספר לממשל של דובאי (كلية محمد بن راشد للإدارة الحكومية). הוא המשיך בלימודיו בבריטניה וסיים את לימודיו באקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט ב-2001, ולאחר מכן למד בבית הספר לכלכלה של לונדון.
תפקידים
בספטמבר 2006 מונה חמדאן ליושב ראש הרשות המבצעת של דובאי. ב-1 בפברואר 2018 הוכרז חמדאן כיורש העצר של דובאי (נסיך הכתר של דובאי).
ביוני 2009 הוא מונה לנשיא אוניברסיטת חמדאן בן מוחמד סמארט. כמו כן חמדאן הוא יושב ראש מוסד שיח מוחמד בן ראשיד ליזמים צעירים.
הוא גם ראש מפעל השייח מוחמד בן ראשיד ליזמים צעירים, ויושב במועצת הספורט בדובאי ובוועד מרכז האוטיזם של דובאי.
חמדאן היה חלק מהמשלחת של דובאי לאקספו 2020 אשר זכתה באירוח היריד העולמי.
חמדאן ייסד את פרס חמדאן לצילום שניתן החל משנת 2011.
חמדאן החל ביוזמה להפוך את דובאי ל”עיר הנתינה העולמית ומרכז הסובלנות והחמלה”, ובמסגרת זאת מקדם פעילות שמירת טבע וניקיון סביבתי במפרץ הפרסי.
משפחתו ותחביביו
לחשבון האינסטגרם של חמדאן יש למעלה מ־10 מיליון עוקבים נכון לדצמבר 2020.
ב-15 במאי 2019, הוא נשא לאישה את שייח'ה בינט סעיד בין תאני אל מקטום; באותו יום נישאו גם שני אחיו. נטען כי נישואים אלה נועדו לְהָזֵם את הטענות כי חמדאן הוא ביסקסואל. במאי 2021 נולדו לזוג תאומים, בן ובת.
חמדאן אל מקטום הוא רוכב סוסים (משתתף בתחרות שבוע אסקוט המלכותי), עוסק בצניחה חופשית ובצלילה (הוא צולל באזור פוג'אירה). כמו כן חמדאן ידוע בכתיבת שירים רומנטיים ופטריוטיים בערבית. הוא מפרסם שירים שלו תחת שם העט פאזה (فزاع). הוא רוכב עבור אורוות גודולפין. הוא גם חבר ב- מסלול המרוצים אסקוט.
חמדאן זכה במדליית זהב בתחרות משחקי הרכיבה העולמיים (Allech FEI World 2014) שנערכו בנורמנדי שבצרפת ב-2014, וכן השתתף בקבוצה שזכתה בתחרויות אלה במדליית הזהב הקבוצתית בשנת 2012, וזכה במדליית ארד בשנת 2010. הוא הוביל צוות של חמישה רוכבי איחוד האמירויות באליפות בסמורין ב־17 בספטמבר 2016.
נורדיה
נוֹרְדִיָּה הוא מושב שיתופי באזור השרון סמוך לעיר נתניה השייך למועצה אזורית לב השרון. נקרא על שם מקס נורדאו.
נורדיה הוקם ב-2 בנובמבר 1948 (ל' בתשרי תש"ט) על ידי חניכי תנועת הנוער בית"ר וחיילי האצ"ל, אשר שירתו ביחידות החי"ל בצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה, על אדמות הכפר הערבי הנטוש ח'ירבת בית ליד. המייסדים חברו אל גרעיני התיישבות בשם: "מרגולין" שבסיסו היה בכפר יונה הסמוכה, ו"ווג'ווד" שבסיסו היה במשמר הירדן. משקי חרות בית"ר הייתה התנועה המיישבת במקום. שמו של היישוב ניתן לו על שמו של מקס נורדאו שהיה מאבות התנועה הציונית.
פרנסת המושב על חקלאות ועל מפעלי תעשייה בבעלות היישוב, בהם "מפעל קפיצי נורדיה".
פוקהונטס (דמות)
פוקהונטס (באנגלית: Pocahontas) היא דמות בדיונית אשר הופיעה לראשונה בסרט ההנפשה ה-33 של אולפני ההנפשה של וולט דיסני, "פוקהונטס", שיצא לאקרנים בשנת 1995. הדמות והאירועים שהיא עוברת מבוססים באופן רופף על האינדיאנית פוקהונטס.
פוקהונטס, בתו של הצ'יף העליון של הממלכה האינדיאנית פווואטן, היא הנסיכה השביעית בזיכיון "נסיכות דיסני" והראשונה שבו ממוצא אמריקאי. בגרסת המקור מדבבת את הדמות איירין בדר בתפקיד קול וג'ודי קוהן בתפקיד שירה, ואילו בגרסה העברית מדובבת הדמות על ידי ריטה בסרט הראשון ורמה מסינגר בסרט השני, ריטה חזרה לדבב את פוקהונטס בסרט "ראלף שובר את האינטרנט" משנת 2018.
פיתוח הדמות
לאחר שיצר את הסרט "ברנרד וביאנקה במבצע אוסטרליה", נתקל מייק גבריאל בתמונה של פוקהונטס בספר היסטוריה והחליט שהוא רוצה ליצור סרט המבוסס על דמותה. בתחושה שהוא לא מיומן בציור נשים, הוא הלך לפגישת המגרש עם תמונתה של "טייגר לילי" מהסרט "פיטר פן" שאליה הוסיף חיות. המשפט בו הוא תיאר את הסרט שבתכנונו היה: "נסיכה אינדיאנית מתאהבת בכובש אנגלי, ונקרעת בין רצונו של אביה להשמיד את המתיישבים החדשים לבין הרצון שלה לעזור להם". כשבכירי דיסני ביקשו מגבריאל לסכם את דמותה של פוקהונטס, הוא ענה: "היא ילדה עם בעיה".
בהשראת המחזה של וויליאם שייקספיר, "רומיאו ויוליה", רצו במאי הסרט מייק גבריאל ואריק גולדברג שסיפורה של פוקהונטס יביא שתי דמויות עם רקע שונה מאוד שמתאהבות.
היועץ ההיסטורי הלא רשמי של הפרויקט, טום סיטו, ערך מחקר מקיף על העידן הקולוניאלי המוקדם ועל סיפורם של ג'ון סמית' ופוקהונטס, והתעמת עם אי הדיוקים ההיסטוריים של היסטוריונים. כבר בידיעה שבמציאות פוקהונטס התחתנה עם ג'ון רולף, הסביר גבריאל כי "הסיפור של פוקהונטס ורולף היה מסובך ואלים מדי עבור קהל צעיר", ולכן במקום זאת, הם התמקדו בפגישה של פוקהונטס עם ג'ון סמית'. בעוד פוקהונטס האמיתית הייתה בת אחת-עשרה או שתים-עשרה כשפגשה את ג'ון סמית', היא מתוארת כבת שמונה-עשרה או תשע-עשרה בסרט. האנימטור המפקח עליה גלן קין הסביר שהשינוי הזה נעשה בגלל שסרט שבו סמית' בן שלושים מתאהב בילדה צעירה יהיה לא הולם.
חברת דיסני ביקשה להתייעץ עם שחקנים אינדיאנים וארגון אינדיאני בניסיון להציג במדויק את תרבות הילידים על המסך. איליין דוטקה מהלוס אנג'לס טיימס טענה כי החלטה זו התקבלה עקב קבלת הפנים השלילית של אלאדין על ידי הוועדה האמריקאית-ערבית נגד אפליה; דיסני הכחישו את התיאוריה של דוטקה. מייקל אייזנר דחף שלפוקהונטס תהיה אמא, וקונן ש"אנחנו תמיד מתלוננים על שאין לנו אמהות". הכותבים טענו ששבט הווואטן היה שבט פוליגמי ויצרו בריתות שושלת בין שבטים שכנים אחרים על ידי הריון של אישה מקומית ומתן הילד, כך שהאמינו שפוקהונטס עצמה כנראה לא ראתה את אמה כמעט. אמן היסטוריבורד ג'ו גרנט היה ההוגה של רעיון העלים המתערבלים לייצג את אמו של פוקהונטס.
פוקהונטס הפכה לנסיכת דיסני האינדיאנית הראשונה ולאישה ה"צבעונית" הראשונה שהייתה דמות הראשית בסרט של דיסני. נכון לשנת והיא נסיכת דיסני היחידה שהתבססה על דמות היסטורית.
אישיות
קין גם רצה שפוקהונטס תיכתב כאישה בטוחה בעצמה, בניגוד לאריאל מהסרט "בת הים הקטנה" או בל מהסרט "היפה והחיה". מפיק הסרט, ג'ים פנטקוסט, ראה בדמות "הגיבורה הכי חזקה שהייתה לנו אי פעם בסרט של דיסני". צוות הסרט נפגש עם ריי אדמס, יו"ר האינדיאנים המאוחדים של וירג'יניה, והראה לו עשר דקות של אנימציה לא גמורה ואת השיר "Colors of the Wind" כדי לראות אם הם הציגו את פוקהונטס בצורה מדויקת לתרבות הווואטן. אדמס הרגיש שהתלבושות של הדמות הן ייצוג מדויק של בגדים אינדיאנים והעיר שפוקהונטס הוצגה כ"יפה מאוד ומאוד אינטליגנטית ואוהבת מאוד, מה שהאינדיאנים הם. בדרך כלל לא מצטיירים אותנו כאוהבים, המתיישבים לא היינו שורדים את שלושת החורפים הראשונים אם לא היינו אוהבים ועוזרים להם."
מקורות השראה נוספים היו כריסטי טרלינגטון, נטלי בלקון, נעמי קמפבל, ג'יימי פילו, דוגמנית העל קייט מוס, צ'ארמיין קרייג ואיירין בדר, שגם סיפקה את קולה של הדמות בגרסה האנגלית. קין הסתכל גם על תיאור של פוקהונטס משנת 1620 מתוך ספר היסטוריה, אם כי קין הצהיר שהיא "לא בדיוק מועמדת לתואר 'מלכת היופי' לכן עשיתי כמה התאמות כדי להוסיף תחושה אסייתית לפניה". פוקהונטס וכל בני השבט שלה צוירו יחפים בסרט, ככל הנראה כדי לסמן את הקשר שלהם לטבע. 55 אנימטורים עבדו על עיצוב דמותה של פוקהונטס בלבד, כולל מארק הן ופרס רומנילוס.
דינה טיילור, סטודנטית פיליפינית, קיבלה 200 דולר כדי לדגמן עבור הדמות. היא טענה שהיא הדוגמנית הראשית לפנים של פוקהונטס, וקיימה ארבעה מפגשים עם אנימטורים של דיסני. בשלב מסוים היא מספרת שהייתה מוקפת ב-15 אמני אנימציה ששרטטו את תווי פניה. היא קיבלה תמונה של הדמות שקין חתם במילים "לדינה, עם הכרת תודה על ההשראה שנתת לנו". מאוכזבת מכך שהיא לא זכתה לתודות בסרט, טיילור שקלה לתבוע את דיסני, אך עורך דין עימה התייעצה יעץ לה שלא לעשות זאת. קין אמר ל"ניו יורק טיימס" כי לדעתו תרומתה של טיילור לסרט אינן ראויות לאזכור.
פוקהונטס
בתחילת הסרט, פוקהונטס לומדת שקוקואם, אחד הלוחמים האמיצים של אביה, ביקש להינשא לה. (במקום טבעת נישואין, פוקהונטס מקבלת את שרשרת החתונה של אמה המנוחה, והיא עונדת אותה לאורך רוב הסרט) עם זאת, פוקהונטס לא מרגישה שזו הדרך הנכונה עבורה. היא הראשונה שזיהתה את הספינה הנושאת את האירופים. פוקהונטס נתקלת מאוחר יותר באחד המתיישבים, ג'ון סמית'. ככל שהסיפור מתפתח, מתגלה שאמה נפטרה ושהיא גרה עם אביה.
עם הזמן השניים מכירים זה את זה, שואלים כל מיני שאלות על האנשים, החיים והעולמות השונים של זה. עם זאת, השיחה הופכת לריב כאשר ג'ון סמית' חושף בלי כוונה את הדעות הקדומות שלו כלפי ילידים אמריקאים. פוקהונטס מסבירה לו את היופי והחשיבות של הטבע וכיבוד כדור הארץ באמצעות השיר "צבעי הרוח". זה גורם לג'ון לשנות את מחשבותיו ולשנות את דרכיו, והשניים מתאהבים זה בזה.
כשקוקואם רואה את פוקהונטס וג'ון סמית' מתנשקים, הוא מתרגז ותוקף את האדם הלבן. פוקהונטס מנסה לעצור אותם, אבל תומאס, שנשלח למצוא את ג'ון, יורה והורג את קוקואם. ג'ון סמית' לוקח על עצמו את האשמה במותו של קוקואם, נעצר על ידי אנשיו של צ'יף וואטן, ונידון למוות בעריפת ראשו עם הזריחה.
זמן קצר לאחר מכן, ג'ון סמית' הפצוע מבקש ממנה לבוא איתו לאנגליה, אבל היא מסבירה שמקומה הוא בווירג'יניה, עם אנשיה. כדי לנחם אותו, היא אומרת לו ש"לא משנה מה יקרה, אני תמיד אהיה איתך, לנצח". הם מתנשקים, והגברים נושאים אותו אל הספינה. כשהיא עוזבת, פוקהונטס רצה הכי מהר שהיא יכולה אל צוק המשקיף על האוקיינוס. ג'ון מנופף לשלום באופנת הוואטן, ופוקהונטס מנופפת בחזרה כפי שהראתה לו קודם לכן כשהשניים נפגשו לראשונה.
פוקהונטס 2: מסע לעולם חדש
פוקהונטס הולכת ללונדון כדיפלומטית כדי לעצור התקפה אפשרית על אנשיה שהוזמנה על ידי המלך ג'יימס במזימה של רטקליף. שם, היא מלווה על ידי ג'ון רולף ולאט לאט מפתחת איתו רומן. בסופו של דבר, היא מתאחדת עם ג'ון סמית' אך מסבירה לו שהם "כבר לא הולכים באותה דרך שבה הלכו לפני שנים", ונפרדת ממנו. חושפים בהצלחה את רטקליף, שנעצר לאחר מכן בפקודת המלך, פוקהונטס וג'ון רולף עולים על ספינה שחוזרת יחד לווירג'יניה, ומתנשקים כשהספינה מפליגה אל השקיעה.
הופעות נוספות
פוקהונטס מופיעה במופע הזיקוקים הלילי של אולפני הוליווד של דיסני "פנטזמיק!" ובעולם הצבע בפארק ההרפתקאות של דיסני בקליפורניה. היא מופיעה במספר פרקים של סדרת הטלוויזיה "בית העכבר של דיסני". היא מופיעה מדי יום בפארקים ואתרי הנופש של וולט דיסני בפרונטירלנד ובממלכת החיות של דיסני למפגש וברכות לצד ג'ון סמית'. וכן בתוכנית בשם "פוקהונטס וחברי היער שלה" בממלכת החיות של דיסני, שרצה בין השנים 1998 ל-2008.
פוקהונטס, לצד נסיכות דיסני אחרות, הופיעה בסרט "ראלף שובר את האינטרנט" ב-2018.
מרטין (עיר)
היסטוריה
מהמחצית השנייה של המאה ה-10 ועד 1918, מרטין הייתה חלק מממלכת הונגריה. האזכור המתועד הראשון לעיר במקורות כתובים היה בשנת 1284 תחת השם "Vila Sancti Martini".
במאה ה-15 הסוערת סבלה מרטין מאסונות רבים, כמו ההתקפה של ההוסיטים ב-1433, כשהעיר נשרפה. רק עשר שנים מאוחר יותר, היא נהרסה שוב ברעידת אדמה ומרטין החלה להתדרדר לאט ממלוכה לעיירה מיוחסת.
העיירה הפכה למרכז התרבות הסלובקי המוביל במאה ה-19. שם נוסדו כמה מוסדות תרבות כמו המוזיאון הלאומי של סלובקיה. רוב הפעילויות הפוליטיות שהובילו לאמנציפציה הלאומית הסלובקית במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 אורגנו במרטין. בתי הדפוס הראשונים הוקמו בשנת 1869, מפעל הרהיטים "Tatra nábytok" בשנת 1890, וכן הלאה.
העיירה איבדה חלק מחשיבותה לאחר שפרסבורג (ברטיסלבה של היום) הפכה לבירת סלובקיה ב-1919. כיום זהו מקום מושבה של הספרייה הלאומית הסלובקית.
המועצה הלאומית של הרפובליקה הסלובקית הכריזה על העיר מרטין כמרכז התרבות הלאומית של הסלובקים ב-24 באוגוסט 1994.
העיר מרטין זכתה ב בשנת 2011 בקטגוריה: מניעת שחיתות ומאבק בשחיתות בשירות הציבורי.
גאוגרפיה
מרטין שוכנת בגובה של 395 מטר מעל גובה פני הים ומתפרסת על שטח של 67.73 קמ"ר. העיר ממוקמת בצפון מערב סלובקיה, באגן טורייץ, דרומית להתמזגות של נהר טורייץ עם ואה. רכסי ההרים בקרבת העיר הם מאלה פטרה (פטרה הקטנה) וולקה פטרה (פטרה הגדולה); דרומה יותר נמצאים הרי ז'יאר והרי קרמניצה.
הערים המרכזיות הקרובות ביותר הן ז'ילינה, במרחק של 30 קילומטרים מצפון-מערב העיר, באנסקה ביסטריצה, במרחק של 60 קילומטרים מדרום-מזרח העיר ועיר הבירה ברטיסלאבה, במרחק של 230 קילומטרים מדרום-מערב העיר.
אקלים
מרטין שוכנת באזור אקלים ממוזג ויש לה אקלים יבשתי עם ארבע עונות נפרדות. העיר מאופיינת בשונות משמעותיות בין קיץ חם, לחורפים קרים ומושלגים. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא סביב 7 מעלות צלזיוס, וכמות המשקעים הממוצעת היא 750–860 מילימטר בשנה; רוב המשקעים הם ביוני ובמחצית הראשונה של יולי. כיסוי השלג נמשך בין 60 ל-80 ימים בשנה.
דמוגרפיה
למרטין יש 55,000 תושבים (נכון ל-31 בדצמבר 2016). מאז סוף שנות ה-90 כאשר אוכלוסיית העיר הגיעה לפסגה (יותר מ-60,000) מדי שנה נצפתה ירידה קלה. לפי מפקד אוכלוסין של 2001, 94.9% מהתושבים היו סלובקים, 1.6% צ'כים, 0.5% צוענים ו-0.2% הונגרים. ההרכב הדתי היה 44.1% נוצרים קתולים, 31.2% אנשים ללא השתייכות דתית ו-17.2% לותרנים.
לפי מפקד האוכלוסין של 2011, 81.7% מהתושבים היו סלובקים, 1.0% צ'כים, 0.09% רומאים, 0.2% הונגרים ו-16.2% לא ציינו לאום. ההרכב הדתי היה 34.3% נוצרים קתולים, 28.3% אנשים ללא השתייכות דתית, 21.1% לא ציינו דת ו-13.2% לותרנים.
אתרים
הבניין העתיק ביותר הוא כנסיית רומנסקית המוקדש למרטין מטור (המאה ה-13). המוזיאון הלאומי של סלובקיה הציב את האוסף האתנוגרפי שלו במרטין. מוזיאון הכפר הסלובקי שבעיר הוא מוזיאון באוויר הפתוח מציג את האדריכלות הכפרית המסורתית ואת המסורות העממיות של אזור טורייץ. בית הקברות הלאומי במרטין הוא היכל התהילה הסלובקי הרשמי, בהשראת הפנתיאון בפריז. התיאטרון הקאמרי הסלובקי במרטין, אשר הוקם בשנת 1944 כחברת התיאטרון המקצועית השנייה בסלובקיה. בניין התיאטרון הוא נקודת ציון של מרכז העיר.
מרטין מוקפת בהרי מאלה פטרה והרי ולקה פטרה, אשר בחורף מציעים תנאים מצוינים לסקי.
הקהילה היהודית
ראשוני היהודים התיישבו במרטין במאה ה-17, וככל הנראה קהילה מסודרת נוצרה בסביבות תחילת המאה ה-19. אחרי הקרע ביהדות הונגריה הקהילה הצטרפה לזרם הנאולוגי.
הקהילה התפתחה ושגשגה מהחלק השני של המאה ה-19 ובין מלחמות העולם התגוררו בעיר כמה מאות יהודים, ותחת חסותה של הקהילה היו גם יהודים מיישובים קטנים קרובים כמו קושטיאני נד טורצום.
בדומה לחלק גדול מיהודי סלובקיה, יהודי המקום החלו לאבד מזכויותיהם עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ורובם נשלחו ב-1942 לגטאות ולמחנות השמדה בפולין; רק 7 יהודים ממרטין שרדו את השואה, ובית הכנסת ובית העלמין המקומיים חדלו מלהתקיים.
ב-2021 אותרו שני עמודים ששרדו ממבנה בית הכנסת והרשויות המקומיות מתכננות להשתמש בהם כחלק מאנדרטה לקורבנות העיר בשואה.
חינוך
מרטין היא ביתה של הפקולטה לרפואה על שם יסניוס, שמסונפת לאוניברסיטת קומניוס בברטיסלאבה, שהיא אחד משלושה בתי ספר לרפואה בסלובקיה. בפקולטה לומדים כ-1,500 סטודנטים, ומבין הסטודנטים הבינלאומיים שלה יש עד 500 סטודנטים נורווגיים ו-100 איסלנדים.
בשל קשיי הקבלה ללימודי רפואה בארץ, ישראלים רבים בוחרים ללמוד את מקצועות הרפואה במרטין.
מערכת החינוך היסודי בעיר מורכבת מתשעה בתי ספר ממלכתיים, שני בתי ספר יסודיים פרטיים, ושני בתי ספר יסודיים דתיים, הכוללים 5,027 תלמידים. ישנה תוכנית לבנות בית ספר תיכון בן חמש קומות ליד הכיכר המרכזית של העיר. שיושלם, זה יהיה הבניין החינוכי הגדול ביותר בסלובקיה מלבד אוניברסיטאות. בית הספר ייקרא על שמו של אנדריי הלינקה, פוליטיקאי סלובקי לשעבר.
החינוך התיכוני מיוצג על ידי שתי גימנסיות עם 828 תלמידים, שלושה בתי ספר תיכוניים מיוחדים עם 1,050 תלמידים, ושלושה בתי ספר מקצועיים עם 2,501 תלמידים (נכון לשנת 2007).
תחבורה
מרטין שוכנת על צומת הדרכים המחבר בין הכביש הראשי (כמו גם מסילת הרכבת הראשית) מברטיסלאבה לקושיצה עם העיר באנסקה ביסטריצה. הכביש הראשי מחובר ישירות לז'ילינה, טורצ'יאנסקה טפליצה ורוז'ומברוק.
התחבורה הציבורית נמצאת לא רק במרטין עצמה, אלא היא ממשיכה גם לעיירה ושלושה כפרים הסובבים לה.
למרטין גם נמל תעופה, שדה התעופה מרטין, נמל תעופה כללי קטן המשמש לדאייה.
מונטנגרו במשחקים האולימפיים לנוער
מונטנגרו משתתפת בכל המשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). מונטנגרו משתתפת גם במשחקי החורף האולימפיים לנוער. עד כה, אף ספורטאי נוער ממונטנגרו לא זכה במדליה אולימפית לנוער. ההשתפות של ספורטאי הנוער ממונטנגרו היא סמלית.
משחקי החורף
מונטנגרו השתתפה לראשונה במשחקי החורף האולימפיים לנוער באולימפיאדת הנוער אינסברוק ושלחה משלחת המונה ספורטאית יחידה שהתחרתה בענף הסקי אלפיני ולא דורגה במקומות גבוהים אך גם לא במקומות האחרונים. המשלחת לאולימפיאדת הנוער לילהאמר כללה שני ספורטאים שהתחרו בענף הסקי אלפיני ולא הצליחו להגיע להישגים משמעותיים.
סקוט האוול
'''סקוט א. האוול (באנגלית: Scott A. Howell'''; נולד ב-27 בינואר 1965) הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל בחיל האוויר של ארצות הברית. בתפקידו האחרון שירת כמפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים.
ביוגרפיה
האוול גדל בקדיז שבקנטקי, אחד משלושה ילדים של ג'י. די. וקרוליין. ב-1983 סיים את לימודיו בתיכון המחוזי טריג.
ב-1987 סיים תואר ראשון בניהול מאקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית. לאחר גיוסו לחיל האוויר, סיים קורס טיסי מסוקים בפורט ראקר שבאלבמה.
שירת כטייס UH-1 בטייסת החילוץ ה-37, בדיוויזיה המשוריינת השנייה ובדיוויזיית הפרשים הראשונה. לאחר הסבה למטוסי MH-53 שירת ברגימנט הריינג'רס ה-75, בטייסת המבצעים המיוחדים ה-20, וכן בטייסת המבצעים המיוחדים ה-21 שהוצבה באנגליה.
שירת כראש ענף קצינים בכירים בתחום המסוקים במחלקת כוח אדם של פיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר.
באוגוסט 2004 מונה לקצין המבצעים של טייסת המבצעים המיוחדים ה-20 וביוני 2005 מונה למפקד הטייסת. בינואר 2007 מונה לסגן קצין אג"ם בפיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר.
ביוני 2008 מונה למפקד להק מבצעים מיוחדים מסווג (Aviation Tactics Evaluation Group) הפועל תחת פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים, וכן שימש מפקד מפקד כוח בראבו בפיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר שפעל בעיראק ובאפגניסטן. ביוני 2010 מונה לעוזרו של מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של ארצות הברית. ביוני 2012 מונה לסגן מפקד כוח המשימה המשותף תחת פיקוד המבצעים המיוחדים של נאט"ו באפגניסטן.
במאי 2013 מונה לראש אגף המבצעים המיוחדים והלוחמה בטרור במטות המשולבים והועלה לדרגת בריגדיר גנרל. ביולי 2015 מונה לקצין אג"ם של פיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר.
ביוני 2016 קודם לדרגת מייג'ור גנרל ומונה למפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של נאט"ו באפגניסטן. ביולי 2017 הועלה לוטננט גנרל ומונה לסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים. ביולי 2018 מונה למפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים. באוגוסט 2021 פרש משירותו הצבאי.
במהלך שירותו צבר הוואל כ-2,600 שעות טיסה על מסוקי בל UH-1 אירוקוי, TH-53, MH-53, MH-6 ליטל בירד, CH-47 צ'ינוק. הוא פעל במשימות חילוץ ומבצעים מיוחדים בין השאר בג'יבוטי, כווית, מוזמביק, עיראק, בוסניה, קוסובו, האיטי ואפגניסטן.
האוול בעל תואר שני ביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת המדינה טרוי, הוא בוגר המכללה לפיקוד ומטה של חיל האוויר, בוגר מכללת המלחמה של חיל האוויר ובעל תואר שני באסטרטגיית ביטחון לאומי ממכללת המלחמה הלאומית. נשוי לסוזאן ואב לילדים.
נאירה
הנאירה הוא ההילך החוקי של ניגריה מאז 1973. הנאירה מחולק ל-10 שילינג ול־100 קובו. עד 1973 היה המטבע לירה ניגרית, שהייתה מחולקת ל-20 שילינג; כל שילינג היה מחולק ל-12 פני, כמו בבריטניה (שממנה קיבלה ניגריה את עצמאותה ב־1964).
בתמונה של שטר של 5 נאירה מ-1991 ניתן לראות את דיוקנו של חאג' סר אבובקר טפוואה בלוואה, 1912-1966, ראש הממשלה הראשון של ניגריה.
נכון ל-2014 שוויו של דולר אמריקאי אחד הוא 165 נאירה.
דניאל כהן-בנדיט
דניאל כהן-בנדיט (בגרמנית: Daniel Cohn-Bendit; נולד ב-4 באפריל 1945) המוכר גם כ"דני האדום" הוא פוליטיקאי יהודי-גרמני-צרפתי. היה ממנהיגי הסטודנטים בהפגנות מאי 1968 ונשיא-משותף של הקבוצה הירוקה בפרלמנט האירופי.
חייו
כהן-בנדיט נולד וגדל בצרפת בעיר מונטובן להורים יהודים תושבי גרמניה שברחו מהנאצים בשנת 1933. הוריו שבו לגרמניה כשהיה בן 13, ודניאל התחנך שם. הוא שב לצרפת בשנת 1965 כדי ללמוד באוניברסיטה, כאזרח גרמני, במחלקה לסוציולוגיה של האוניברסיטה של נאנטר (Nanterre).
בחודש מאי 1968 פרצו הפגנות הסטודנטים בפריז נגד כל מה שייצג השלטון הגוליסטי ושהתפתחו בהמשך לשביתה כללית ברחבי צרפת. כהן-בנדיט הכריזמטי, מנהיג משכבר הימים של קבוצות סטודנטים שמאלניות, צץ ועלה עד מהרה כמנהיג וכדמות הציבורית המייצגת את מחאת הסטודנטים וכונה "דני האדום" (גם בזכות שיערו הג'ינג'י). במהלך המאורעות, יצא לביקור בברלין וב-21 במאי הוצא נגדו צו שאסר עליו להיכנס לצרפת בשל היותו "זר חתרני". יהדותו וגרמניותו שימשו ככלים לתקוף אותו בידי מתנגדיו, בעיקר לאחר קריסת המחאה. שלטון הימין נשאר במקומו.
דעותיו השנויות במחלוקת של כהן-בנדיט משכו אליו אש מכל הכיוונים. מימין תקפו את תמיכתו בהגירה חופשית יותר ובלגליזציה של סמים קלים, כמו גם נטישת האנרגיה הגרעינית. משמאל הותקף כהן-בנדיט על תמיכתו במדיניות כלכלית של שוק חופשי ובשל תמיכתו בהתערבות הצבאית בבוסניה ובאפגניסטן.
הוא כתב, יחד עם אחיו, גבריאל, את הספר Obsolete Communism: The Left-Wing Alternative אשר יצא לאור ב-1968. ספר זה משלב את אירועי מאי 1968 עם ביקורת על הסטליניזם, המפלגה הקומוניסטית הצרפתית ומוסד האיגוד המקצועי. ספרו, שנותר זמין לרכישה גם עשרות שנים לאחר יציאתו, השפיע רבות על המחשבה האנרכיסטית והסוציאליסטית. כמו כן, ב-1975 פורסם ספרו "הבזאר הגדול". בספר כתב בין היתר אודות עבודתו בגן ילדים בפרנקפורט: "בכל הכנות מיניותו של הילד מדהימה. עבדתי עם ילדים בני ארבע עד שש. כשילדה בת חמש מתחילה להסיר ממך את הבגדים זה פנטסטי, זה משחק ארוטי". עם זאת, מאוחר יותר חזר בו מדבריו וטען ש"אז לא ידעו מה שידוע היום על פדופיליה".
מיקי מאוס
מיקי מאוס (באנגלית: Mickey Mouse, מילולית: "מיקי עכבר"; הופיע לראשונה ב-18 בנובמבר 1928) הוא דמות מונפשת של עכבר מואנש, המהווה קמע, דמות, סמל ודמות הדגל של חברת וולט דיסני.
מיקי מאוס נוצר על ידי המפיק וולט דיסני ואב אייוורקס באולפני וולט דיסני בשנת 1928. כעכבר מואנש הלובש בדרך כלל מכנסיים קצרים אדומים, נעליים גדולות רחבות בצבע צהוב, וכפפות לבנות. מיקי הוא אחד הדמויות המוכרות ביותר בעולם. עד לתחילת שנות ה-2000 הייתה דמות ההנפשה המוכרת והמפורסמת ביותר, עת פיקאצ'ו מפוקימון של חברת נינטנדו, לקח ממנו את התואר.
מיקי, שנוצר כתחליף לדמות דיסני הקודמת, אוסוולד הארנב, הופיע לראשונה בסרט האילם הלא מוכר "שיגעון של אווירון", וקיבל הכרה ציבורית לראשונה בסרט הקצר "ספינת הקיטור וילי" (1928), אחד מסרטי ההנפשה הראשונים בעלי פסקול וסרט ההנפשה הראשון בו הקול והתמונה מתואמים, הוצג בשחור-לבן והציג את מיקי בתור משיט ספינת קיטור, את מיני אהובתו ואת פיט השחור. הוא המשיך והופיע בלמעלה מ-130 סרטים, כולל "קונצרט הלהקה", "חייט קטן ואמיץ", ו"פנטסיה" (1940), שם באחת הסצנות היותר מוכרות של מיקי מאוס הוא מופיע כשוליית קוסם המכשף מטאטאים לנקות במקומו את מעבדתו של הקוסם. אמנם בתחילה הופיע מיקי בסרטים קצרים, אך בהמשך הופיע גם בסרטים באורך מלא. עשרה מהסרטים המצוירים של מיקי היו מועמדים לפרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר, ואחד מהם, "תן כף", אף זכה בפרס בשנת 1942.
ב-18 בנובמבר 1978 לכבוד יום הולדתו ה-50, הפך מיקי מאוס לדמות המצוירת הראשונה שקיבלה כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
בתחילת 1930 מיקי שולב באופן נרחב כדמות קומיקס עם רצועת קומיקס משל עצמו. באותה תקופה החלה לרוץ סדרת עיתונים הנושאת את שמו של מיקי, שהתקיימה במשך 45 שנה. מיקי הופיע גם בספרי קומיקס רבים ובסדרות טלוויזיה כמו "מועדון מיקי מאוס" (1955–1996) וסדרות נוספות. הוא מופיע גם בסוגי מדיה אחרים כמו משחקי וידאו, וכן בשיווק. הדמות שמופיעה רבות בשלל צורות בפארקים של דיסני.
בתחילה אופיין מיקי מאוס כדמות חסרת אופי, מצחיק ושובב, ללא תכולות ערכיות. עם הזמן עבר מיקי מיתוג מחדש כבחור נחמד, ישר וגיבור. בשנת 2009 חברת דיסני החלה למתג מחדש את מיקי שוב, הפעם על ידי השמת דגש מופחת על אישיותו הידידותית בעלת הכוונות הטובות, והשבת הצדדים המאיימים ואסרטיביים יותר באישיותו.
למיקי מאוס יש בת זוג בשם "מיני מאוס". אט-אט נוספו למיקי ומיני מאוס חברים נוספים, בהם: פלוטו כלבם, דונלד דאק השכן - הברווז הרגזן, גופי השכן השלומיאל ועוד.
קולנוע
מקור
מיקי מאוס נוצר כתחליף לאוסוולד הארנב, דמות מצוירת שנוצרה קודם לכן באולפני דיסני עבור צ'ארלס מינץ (Charles Mintz), מפיק סרטים שהפיץ את תוצריו באמצעות חברת סרטי יוניברסל (מינץ החזיק בזכויות על הדמויות של וולט דיסני בעקבות חוזה שחתמו). באביב 1928, כשהסדרה הפכה פופולרית, צ'ארלס מינץ ניסה להשתלט על חברת וולט דיסני, ולהפטר מוולט עצמו. מינץ הודיע לו שחתם חוזה עם חברת יוניברסל והיא בעלת הזכויות החדשה על הדמות אוסוולד. בנוסף, מינץ חשף בפני וולט שהוא חתם עם רוב העובדים בחברת דיסני חוזה עבודה מאחורי גבו, לצורך הפקת הדמות אוסוולד. מינץ הציע לוולט לחתום על חוזה חדש בו מינץ יהיה הבעלים החדש של חברת דיסני, בעוד וולט יהיה שכיר, כשהמשכורת שהוצעה הייתה ירודה. העובדות החדשות שהציג מינץ והחוזה החדש שהציע לא מצאו חן כלל בעיני וולט דיסני. עם זאת, הוא נאלץ להפיק את אנימציות הדמות אוסוולד האחרונות כדי לקיים את החוזה שעומד לפוג. דיסני נבהל מהבגידה על ידי צוותו, אך היה נחוש בדעתו להתחיל דף חדש. אולפני דיסני החדשים כללו את האנימטור אב אייוורקס, האומן הנאמן לס קלארק ווילפרד ג'קסון, שהיו הבודדים שנשארו נאמנים לוולט. שיעור אחד שלמד דיסני מהחוויה, הוא תמיד לוודא שהוא בעל הזכויות על כל הדמויות שמיוצרות על ידי החברה שלו. מאוחר יותר באותה שנה, ביקש דיסני מאב איוורקס להתחיל לשרבט רעיונות חדשים לדמויות. אייוורקס ניסה לצייר מגוון חיות, כמו כלבים וחתולים, אבל אף אחד מהם לא מצא חן בעיני דיסני. פרה נקבה וסוס זכר, שהתפתחו מאוחר יותר לקלרבל הפרה והוראס הורסקולר, נדחו גם הם, וכך גם דמות צפרדע זכרית, שלאחר מכן עלתה בסדרה עצמאית של אייוורקס - "Flip The Frog". וולט דיסני קיבל השראה למיקי מאוס מעכבר מאולף על שולחנו באולפני "Lauph-O-Gram" בקנזס, מיזורי. בשנת 1925, יו הרמן צייר מספר סקיצות של עכברים מסביב לצילום של וולט דיסני. הדבר השפיע על אב אייוורקס ליצור דמות עכבר חדשה לדיסני. "מורטימר מאוס" היה שמה המקורי של הדמות, עד שאשתו של דיסני, ליליאן, שכנעה אותו לשנות את השם, ובסופו של דבר השם מיקי מאוס עלה. השחקן מיקי רוני טען שבזמן סדרת הסרטים שלו "Mickey McGuire", הוא פגש קריקטוריסט בשם וולט דיסני באולפני האחים וורנר, ושההשראה לשם מיקי מאוס הגיעה משמו. היסטוריון דיסני, ג'ים קורקיס, דחה את הטענה הזו, מפני שבעת פיתוח הדמות מיקי מאוס אולפני דיסני היו ממוקמים בשדרות היפריון למשך מספר שנים, ווולט דיסני מעולם לא שכר משרד או מקום עבודה באולפני האחים וורנר, ולא היו שום קשרים מקצועיים איתם, שהרי הדמויות הקודמות שפותחו הופצו על ידי חברת יוניברסל.
איוורקס היה האנימטור הראשי של הסרט הקצר בו יככב מיקי, מה שעל פי דיווחים לקח לו שש שנים. יו הרמן ורודולף אייסינג סייעו גם הם. הם כבר חתמו את החוזה שלהם עם צ'ארלס מינץ, אך הוא עדיין היה עסוק בתהליך של יצירת הסטודיו החדש שלו, ולכן בזמן זה עדיין הועסקו על ידי דיסני. זהו הסרט הקצר האחרון שהם יצרו במתכונת המוזרה הזו.
מיקי היה הראשון שהוצג בהקרנת הבדיקה של הסרט "שיגעון של אווירון" ב-15 במאי 1928, אבל נכשל במבחן הקהל ולא נמצא מפיץ לסרט. וולט המשיך הלאה ליצירת הסרט הקצר השני "הגאוצ'ו הדוהר", שגם לא ראה אור בגלל חוסר התעניינות מצד המפיצים. ספינת הקיטור וילי היה הראשון שהוקרן, ב-18 בנובמבר 1928 בניו יורק. זה היה בימוי משותף של וולט דיסני ואב איוורקס. איוורקס שוב שימש כאנימטור ראשי, בעזרתם של ג'וני קנון, לס לקארק, וילפרד ג'קסון ודיק לנדי. סרט קצר זה התכוון להיות פארודיה לסרט של באסטר קיטון, "ביל המלח", שהוקרן ב-12 במאי באותה שנה. אף על פי שזה היה הסרט המצויר של מיקי השלישי במספר, זה הראשון שנמצא לו מפיץ. ולכן נחשב כהופעה הראשונה של חברת דיסני עם הדמות מיקי. הסרט חשף שינויים במראה של מיקי (בעיקר הפשטת עיניו לשתי נקודות גדולות) שביסס את מראהו בסרטים המצוירים הבאים ובסרטים רבים של וולט דיסני.
הסרט לא היה הסרט הראשון שהציג פס-קול מתואם עם התנועות. אולפני פליישר ("Fleischer Studios"), בהובלת האחיים דייב ומקס פליישר, כבר הוציאו לאור מספר סרטים מצוירים עם סאונד, אך הם לא שמרו על סנכרון בין הסאונד לתנועות לאורך כל הסרט. לעומת זאת "ספינת הקיטור וילי", דיסני הקליטו את הסאונד בשיטת "Click track", שיטה בה יש מנגנים פעימות שעוזרות לשמור על קצב לפי הביט. התזמון המדויק הזה ניכר בקטע בו מתנגן "Turkey in the Straw" (שיר עם אמריקאי) כשפעולותיו של מיקי תואמות בדיוק לכלי הנגינה. היסטוריוני הנפשה התלבטו רבות מי היה המלחין של המוזיקה המקורית המופיעה בסרט. התפקיד מיוחס לוילפרד ג'קסון, קרל סטאלינג וברט לואיס, אך אין זיהוי רשמי. וולט דיסני בעצמו היה מדובב גם של מיני וגם של מיקי ונשאר הקול של מיקי לסרטים מצוירים עד לשנת 1946. ג'ימי מקדונלד לקח את התפקיד ב-1946, אך וולט חזר לתפקיד בשנים 1955–1959 לסדרת הטלוויזיה "מועדון מיקי מאוס" ברשת ABC.
בתקופה בה יצא לאור הסרט "ספינת הקיטור וילי" דווח על התלהבות הקהל מהשימוש בסאונד למטרת בידור. סרטים עם סאונד עדיין נחשבו חדשניים. הסרט הראשון באורך מלא עם רצף דיאלוגים, "זמר הג'אז" בכיכובו של אל ג'ולסון, הוקרן לראשונה ב-6 באוקטובר 1927. בשנות הצלחתו, ברוב בתי הקולנוע בארצות הברית הותקן ציוד שמע. וולט דיסני רצה לנצל את היתרון של הטרנד, וככל הנראה, הוא גם הצליח. רוב אולפני הסרטים המצוירים האחרים עדיין הופקו ללא סאונד כלל, כך שלא באמת יכלו להתחרות בדיסני. כתוצאה מכך מיקי הפך במהרה לדמות המצוירת הבולטת ביותר באותו זמן. וולט דיסני פעל מהר להוספת סאונד ל"שיגעון של אווירון" ול"הגאוצ'ו הדוהר", שני סרטיו הקודמים, שפורסמו בתחילה ללא סאונד. עד מהרה הוסיף להצלחה ולפופולריות של מיקי. סרט קצר רביעי בסדרת הסרטים של מיקי, "ריקוד האסם", התחיל להתבשל, אך מיקי לא באמת דיבר, עד לסרט "נער הקרנבל" ב-1929, כשמילותיו הראשונות היו "Hot dogs, Hot dogs!" ("נקניקיות, נקניקיות!"). אחרי השחרור של "ספינת הקטור וילי", מיקי נהיה מתחרה צמוד לפליקס החתול, והפופולריות שלו הוסיפה לגדול עם ההופעות הנוספות שלו בסרטים מצוירים עם סאונד. עד 1929 פליקס החתול איבד מהפופולריות שלו בתיאטראות, ופט סוליבן (Pat Sullivan) החליט ליצור את כל סרטיו של פליקס העתידיים עם סאונד. הקהל לא הגיב באהדה למעבר של פליקס לסאונד ב-1930, ופליקס נעלם מהמסך.
סרטים בשחור לבן (1929–1935)
בסרטיו המוקדמים של מיקי הוא לא אופיין כגיבור, אלא כמחזר צעיר וחסר השפעה למיני מאוס. "ריקוד האסם" (14 במאי 1929) הוא הפעם הראשונה בה מיקי נדחה על ידי מיני לטובת פיט.
"בית האופרי" הוא הפעם הראשונה בה הופיע מיקי כשהוא לבוש בכפפות לבנות. מיקי לובש אותם כמעט בכל הופעותיו הבאות, ודמויות רבות הלכו בעקבותיו. שלושת הקווים בגב הכפפות של מיקי המשתרעים בין אצבעותיו תאמו את עיצוב הכפפות באותו עידן.
"כאשר החתול איננו" (18 באפריל 1929) – למעשה חידוש לקומדיית אליס "Alice Rattled by Rats" (Alice Comedies, סדרת אנימציות מצוירות של וולט דיסני משנות ה-20) - הופעה לא רגילה עבור מיקי מאוס. אף על פי שמיקי ומיני עדיין תחזקו את דמויותיהם המואנשות, הם תוארו בגודל עכברים אמיתיים החיים יחד עם עכברים אחרים כמזיקים בתוך בית. מאוחר יותר הם מופיעים בגודל של בני אדם עם תכונות משל עצמם. כשהופיע יחד עם בני אדם, מיקי תואר בגובה 60–90 ס"מ. הסרט הקצר הבא של מיקי היה גם הוא בלתי רגיל. "קרב החצר" (25 באפריל 1929) היה היחיד שתיאר את מיקי כחייל וגם כלוחם במלחמה. "נער הקרנבל" היה הפעם הראשונה בה מיקי דיבר. לפני כן הוא רק שרק, צחק ונהם. המילים הראשונות שלו היו "Hot dogs, Hot dogs!" ("נקניקיות, נקניקיות!") שנאמרו תוך כדי מכירת נקניקיות בקרנבל. "השטויות של מיקי" יצרו את השיר "יו-הו של מיני" שהפך לשיר הנושא של סרטי מיקי מאוס במספר השנים הבאות. מאוחר יותר נעשה שימוש בשיר עם הנפשת רקע שונה כסרט קצר מיוחד כשלעצמו שהוצג רק בתיאטראות המבוססים על מיקי, בתחילת שנות ה-30. הכלב של מיקי, פלוטו, הופיע לראשונה כחיית המחמד של מיקי ב"ציד האיילים" (1931) לאחר שקודם לכן הופיע ככלב של מיני, רובר, ב"הפיקניק" (1930).
"נער הקקטוס" היה הסרט האחרון שצויר על ידי אב אייוורקס בדיסני. מעט לפני שחרור הסרט, אייוורקס עזב לטובת סטודיו משלו, במימון המפיץ של דיסני פט פאוורס (Pet Powers). דיסני הסתכסך עם פאוורס על הכסף בחוזה ההפצה שלהם. בתגובה לסכסוך, סגר פאוורס עסקת הפצה עם אייוורקס, שכבר מזמן חשק לעמוד בראש סטודיו משלו. העזיבה נחשבת לנקודת מפנה בקריירה של מיקי, ועימה הקריירה של וולט דיסני. וולט איבד את איוורקס, האיש ששימש כקולגה הקרובה והאמינה ביותר שלו מאז 1919. מיקי איבד את האיש שאחראי לעיצוב המקורי שלו, ושל הבמאי והאנימטור שלו במספר סרטים קצרים עד לנקודה זו. בתחילה פורסמה דמותו של מיקי מאוס עם הקרדיט "קומיקס של וולט דיסני, איור על ידי אב איוורקס". מאוחר יותר חברת דיסני בהוצאות הבאות של אותם סרטים נותנת קרדיט לוולט דיסני בלבד.