cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שקמה (מוסד חינוכי)
ציוני דרך בתולדות המוסד
בשנת 2013 המוסד עמד על סף סגירה. המועצה האזורית הודיעה על פינוי המבנים ששימשו את נערי המוסד בפעילויות החברתית והחינוכית. הנערים והנערות, שהמוסד היה עבורם כמו בית, לא הסכימו לפירוק של חברת הנעורים שלהם ופעלו למען השארת המבנים והמשכת הפעילות החברתית והחינוכית. הם העלו מופע גדול שהציג את חייהם במוסד, הפגינו, שבתו, כתבו שירים ומחו למען המשך קיום המוסד. לבסוף, בעקבות ״המלחמה״ של הנערים ובעקבות מאמצים שעשו גורמים שונים למען הנערים - המבנים נשארו במקומם והפעילות של המוסד נמשכה ונמשכת עד היום.
העלאה למוסד
העלאה למוסד הוא מעין "טקס חניכה" בו "מרוויחים" החניכים החדשים את הזכות להיכנס ל"מוסד". בעבר היה מדובר בטקס אלים ומשפיל שכלל השלכה של החניכים החדשים לצואת הפרות ברפת, הכאה פיזית של החניכים וטקס השפלה פומבית מול יתר ה"מוסד", אך עם השנים חלה ירידה בכמות האלימות, וטקס העלייה הפך לסמלי וטקסי הרבה יותר.
אליפויות ספורט
בכל שנה היו מתחרות הכיתות ב"מוסד" בשלושה מקצועות עיקריים – כדורגל (התואר היוקרתי ביותר, בתחילת השנה), כדורסל (שני בחשיבותו, לקראת סוף השנה), וכדורעף (באמצע השנה). ערב הגמר של כל אחד מן התחרויות לווה בהפנינג כולל הופעות ומשחקי ראווה. עקב יתרונן הפיזי, לכיתות המבוגרות יותר היה סיכוי רב יותר לזכות בתחרויות.
המופע
המופע הוא אירוע המתקיים כבר מעל עשרים שנים. בכל שנה, חניכי המוסד עמלים חודשים רבים על כתיבת והפקת הצגה גדולה שמוצגת, ברוב השנים, באולם המופעים במועצה האזורית חוף אשקלון. המופע הוא פרי עמלם של החניכים מא׳ ועד ת׳ - הם כותבים, מפיקים, מביימים, משחקים, אחראים על התלבושות, המוזיקה, התפאורה ובעצם מפיקים הצגת תיאטרון גדולה בעצמם. המופע הוא אחד האירועים הגדולים של השנה והוא מובל על ידי ועדת תרבות ביחד עם צוות הכתיבה וצוות השחקנים.
ערב כיתה ח'
כבר מגיל צעיר ניתן דגש במוסד ליכולת הארגון והעצמאות האישית ולכן כבר בכיתה ח' היו לוקחים על עצמם החניכים ליזום ולארגן "ערב תרבות" שבו הם מזמינים את כל המוסד להתארח ב"ערב" שבו הם יצרו.
שבוע פורים
שבוע פורים היא הפעילות המרכזית בכל שנה. בכל שנה, כשבוע לפני חג הפורים, מתחלקים הנערים ל"חוליות" שמטרתן להרשים את צוות השופטים (שמורכב גם הוא מנערים). החוליות נבחנות במקוריות ואיכות בניית מבנים בהתאם לנושא ה"פורים" (חלל, תנ"ך, ימי הביניים וכו'), בשירה ועידוד, בהופעות וכו'. בסופו של השבוע נערכת מסיבת פורים שבה מוכרזת החוליה הזוכה. בעבר, עקב אינטנסיביות השבוע, לא היו נערכים לימודים בשבוע זה (או שהיו נערכים במתכונת מצומצמת). כיום, בעקבות הפיצול בין "בית הספר" ל"פנימיה", הפעילויות נערכות רק לאחר שעות הלימודים.
ינס סטולטנברג
ינס סטולטנברג (בנורווגית: Jens Stoltenberg; נולד ב-16 במרץ 1959) הוא כלכלן ודיפלומט נורווגי, המכהן כמזכ"ל נאט"ו. כיהן כמנהיג מפלגת העבודה הנורווגית וכן כראש ממשלת נורווגיה בשתי קדנציות (2000–2001, 2005–2013).
סטולטנברג נבחר לראשונה לפרלמנט ב-1993 מטעם אוסלו והיה מזכיר המדינה ושר הסביבה מ-1990 עד 1991 וכן כיהן כשר התעשייה בשנים 1993–1996 בממשלת ברונדטלאנד השלישית. לאחר פיזור הממשלה מונה סטולטנברג על ידי ראש הממשלה דאז, תורנביורן יאגלנד, לתפקיד שר האוצר, תפקיד שמילא מ-1996 ועד אוקטובר 1997 עת פוזרה הממשלה.
בעת שהיה באופוזיציה, היה חבר בוועדות האנרגיה, עד מינויו לתפקיד ראש ממשלת נורווגיה ב-3 במרץ 2000, חרף היותו סגן יו"ר מפלגת העבודה הנורווגית ולא יו"ר המפלגה. בבחירות הפרלמנטריות ב-2001 הוא הפסיד, אך במאבק על ראשות המפלגה ב-2002 גבר על ת'ורביורן יאגלנד, הוביל את המפלגה לניצחון בבחירות 2005, והקים קואליציה ירוקה-אדומה עם מפלגת הירוקים, מפלגת המרכז והמפלגה הסוציאליסטית. ב-2009 נבחר מחדש לקדנציה שנייה כראש ממשלה, אך בבחירות 2013 הפסיד למועמדת מפלגת השמרנים, ארנה סולברג.
ביוגרפיה
סטולטנברג נולד למשפחת פוליטיקאים שהיגרה לנורווגיה במאה ה-17 מהכפר "סטולטנברג" במחוז שלזוויג-הולשטיין שבגרמניה. אביו, טולברד סטולטנברג, הוא אחד הפוליטיקאים המפורסמים בנורווגיה ושר החוץ לשעבר, ואמו, קארין סטולטנברג, הייתה שרת הצעירים.
סטולטנברג היה ראש ליגת העובדים הצעירים בשנים 1985–1989 וראש מחוז אוסלו במפלגתו בשנים 1990–1992. היה מנהל תחום הצעירים במשרד לאיכות הסביבה בשנים 1990–1991, שר התעשייה (1993–1996), ושר האוצר (1996–1997).
קדנציה ראשונה
כהונתו הראשונה כראש ממשלת נורווגיה בשנים 2000–2001 התאפיינה במחלוקות בתוך מפלגתו, שכן הוביל רפורמות לקידום מדיניות הרווחה, שכללו הפרטה חלקית של ארגונים ושירותים ממשלתיים. בבחירות לפרלמנט הנורווגי שנערכו ב-10 בספטמבר 2001 הפסידה מפלגתו באחת ממערכות הבחירות הכושלות ביותר עבורה; המפלגה זכתה רק ב-24 אחוזים מכלל קולות המצביעים, ומערכת הבחירות כללה מהלומות לא קטנות בינו לבין המועמד השני לראשות המפלגה, יאגלנד.
בעת שמונה לראש הממשלה היה סטולטנברג סגן יו"ר המפלגה, ואילו יאגלנד היה יו"ר המפלגה שמונה על ידיו לשר החוץ.
קדנציה שנייה
בחירות 2005 היו הצלחה למפלגה ולסטולטנברג, ובהן השיג, יחד עם מפלגות "האדומים ירוקים" - מפלגת השמאל הסוציליסטית של נורווגיה ומרכז-השמאל בנורווגיה, רוב בטוח והקים ממשלה עמן.
מתקפת הטרור בנורווגיה
ב-22 ביולי 2011 התפוצצה מכונית תופת ליד משרדו של סטולטנברג, במתחם הממשלה באוסלו. סטולטנברג לא נפגע משום שלא כהרגלו נשאר בביתו. בפיגוע זה ובפיגוע שבא בהמשכו נרצחו 77 בני אדם.
התמודדות לקדנציה שלישית
בבחירות הפרלמנטריות שנערכו ב-9 בספטמבר 2013, הקואליציה שבראשותו נכשלה והשיגה 72 מתוך 85 המנדטים הדרושים, חרף היות מפלגת העבודה המפלגה הגדולה ביותר בנורווגיה. בנאומו בליל הבחירות הוא הכריז כי ממשלתו תתפטר באוקטובר 2013.
ננסי רייגן
ננסי דייוויס רייגן (באנגלית: Nancy Davis Reagan; 6 ביולי 1921 – 6 במרץ 2016) הייתה רעייתו של נשיא ארצות הברית רונלד רייגן והגברת הראשונה של ארצות הברית בשנים 1981–1989.
ביוגרפיה
אן פרנסס רובינס (Anne Frances Robbins) נולדה בעיר ניו יורק שבמדינת ניו יורק לקנת' סימור רובינס (Kenneth Seymour Robbins) ולאשתו השחקנית אדית' לאקט (Edith Luckett). בהיותה בת שש, נישאה אמה למנתח המוח לויאל דייוויס (Loyal Davis) אשר אימץ את אן והם עברו להתגורר בשיקגו שבמדינת אילינוי. אן התחנכה בבית ספר פרטי קתולי ובמכללת סמית' במסצ'וסטס שם סיימה תואר במשחק.
קריירת משחק
לאחר סיום לימודיה הפכה לשחקנית מקצועית, הופיעה במחזמר "Lute Song" בברודוויי, ובהמשך בעקבות הופעות מוצלחות עברה להוליווד שם השתמשה בכינוי ננסי דייוויס Nancy Davis והופיעה ב-11 סרטים בין השנים 1949–1956, הראשון שבהם היה בצל שעל הקיר Shadow on the Wall בשנת 1950 ובהמשך בהקול הבא שתשמע...The Next Voice You Hear .. באותה שנה. בסרט חתולי הגיהנום של הצי Hellcats of the Navy משנת 1957 שיחקה לצד בעלה, רונלד רייגן. סרטה האחרון היה נחיתת אונס בשנת 1958. לאחר מכן השתתפה במספר דרמות טלוויזיוניות עד שנת 1962, עת פרשה מעולם המשחק.
נישואיה
ננסי דייוויס פגשה את רונלד רייגן בשנת 1951 עת כיהן כנשיא איגוד שחקני הקולנוע. ננסי, שתמיד שיחקה תפקידים של אישה נוצרית הגונה, ושמרה על שמה הטוב, גילתה כי שחקנית עם כינוי זהה (ננסי דייוויס) מופיעה ברשימה השחורה של הוליווד. מחשש שהדבר יפגע בה פנתה לרייגן בבקשה להסדיר את הבעיה.
ב-4 במרץ 1952 נישאו בני הזוג בעמק סן פרננדו בלוס אנג'לס שבקליפורניה, ונולדו להם בת - פטי דייוויס 21 באוקטובר 1952 ובן - רונלד "רון" רייגן הבן 20 במאי 1958. ננסי אף אימצה את שני ילדיו של רייגן מנישואיו הקודמים לשחקנית ג'יין ויימן.
הגברת הראשונה של קליפורניה
בעת שתי הכהונות של בעלה כמושל קליפורניה, בשנים 1967–1975 הייתה רייגן הגברת הראשונה של קליפורניה. היא עוררה שערורייה ציבורית לאחר שסירבה לגור בבית המושל בסקרמנטו, בטענה שהבית מהווה מלכודת אש, ועברה לגור בפרוור עשיר של סקרמנטו. בהיותה הגברת הראשונה של המדינה עסקה בפעילות צדקה, ביקרה בבתי אבות והחלה את פעילותה בפרויקט סבא חורג, בו המשיכה גם בוושינגטון. ננסי רייגן הייתה ידועה בפעילותה כמגינה על תדמיתו של בעלה, לפעמים על חשבון תדמיתה שלה. לאורך הקריירה של הנשיא רייגן, שהחל כשחקן בהוליווד, טיפס למשרת מושל קליפורניה ולבסוף לתפקיד נשיא ארצות הברית, שימשה אשתו כיועצת קרובה. "ללא ננסי לא היה המושל רייגן או הנשיא רייגן", אמר מייקל דיבר, עוזר ותיק וחבר קרוב של משפחת רייגן, שמת בשנת 2007.
ננסי רצתה מאוד חיים שגרתיים כפי שצוטטה ״תמיד רציתי שמישהו יטפל בי, מישהו שאוכל לטפל בו״, היא אמרה. השאיפה הזו שלה התמלאה כשפגשה את רוני בשנת 1949. "הייתה לי קריירה כשהתחתנתי, וויתרתי עליה בשמחה רבה״, הסבירה לאחר מכן, בספרה על התקופה הקצרה שבה ניסתה להיות שחקנית. ״אני חושבת שהאושר והסיפוק האמיתיים של אישה נמצאים בבית פנימה״.
רייגן סייעה לבחור ולפטר יועצים פוליטיים שעבדו בקמפיין הבחירות של בעלה שנכשל ב–1976, וכן בקמפיין שהסתיים בניצחון ב–1980. כשהגיעה לבית הלבן נחשבה רייגן לאשה המתעניינת אך ורק באופנה, עיצוב ובידור - כזו המצעידה את התנועה הפמיניסטית לאחור. אך שמונה שנים לאחר מכן, כשעזבה את משכן הנשיא, היא התמודדה עם האשמות כי היא אשת דרקון הפועלת מאחורי הקלעים, ואוחזת בכוח לא מבוקר על הממשל.
הגברת הראשונה של ארצות הברית
גם בהיותה הגברת הראשונה עוררה מספר שערוריות ציבוריות - הראשונה שבהן, כאשר הודיעה כי היא רוכשת כלי חרסינה בשווי 200,000 דולר עבור הבית הלבן (אף שהמימון סופק על ידי קרן פרטית) - בעת שהאומה האמריקאית הייתה בתקופת מיתון. מאחורי הקלעים הייתה לננסי השפעה רבה על התנהלות הבית הלבן ועל דמותו של בעלה, ואף על מדיניות ארצות הברית בתקופת כהונתו השנייה של בעלה.
רייגן פעלה בקמפיין אמרו לא Just Say No - קמפיין למלחמה בשימוש בסמים בקרב בני הנוער, וכן הייתה ידועה הטענה באמונתה באסטרולוגיה, שהועלתה על ידי ראש סגל הבית הלבן לשעבר בממשל בעלה, דונלד ריגן, ובעקבות אמונה זו אף קבעה את סדר יומו של בעלה (והביאה להתפטרות ראש הצוות של הנשיא ב-1987 בשל התעקשותה לקבוע את סדר היום).
בשנת 1983 השתתפה רייגן, יחד עם מזכיר המדינה לשעבר הנרי קיסינג'ר, בסדרת הטלוויזיה שושלת בתפקיד עצמה, וכן בסדרה על טעם ועל ריח במסגרת הקמפיין שלה למלחמה בסמים.
לאופייה הלוחמני של ננסי היו גם יתרונות, וטומלטי מדגישה אותם. במהלך הכהונה השנייה של ריגן, היא ראתה את הסכנות שבשערוריית איראן והקונטראס, והציקה לרוני העקשן עד שבנאומו המכריע בפני הציבור האמריקני, הוא הודה בעסקה שבה נמכר נשק תמורת בני ערובה, וכן הודה שטעה בעצמו. כמו ליידי בירד, ננסי שימשה כמווסתת מצבי הרוח של הנשיא: היא ידעה שהוא מתפקד טוב יותר כשהוא בטוח ורגוע, ונוכחותה שיפרה את יכולותיו אלה. טומלטי אומרת שננסי ידעה אילו יכולות שכנוע יש לבעלה, ודחפה אותו לשאת ולתת עם מיכאיל גורבצ'וב כדי לסיים את המלחמה הקרה. לו קאנון, שהיה כתב הוושינגטון פוסט בבית הלבן בעת כהונתו של רייגן, מציין בביוגרפיה של הנשיא, כי על אף המהומות שחוללה ננסי, היא ״הפכה לכוח שקידם שלום בבית הלבן״. היא נחשבה ליועצת הקרובה ביותר של בעלה והייתה בולטת מאוד בתפקידה בבית הלבן, בין היתר בפעילותה להעלאת המודעות לסרטן השד ובמלחמתה בשימוש בני נוער בסמים.
לאחר סיום כהונת בעלה
באוקטובר 1987 חלתה רייגן בסרטן השד ועברה כריתת שד.
לאחר תום תפקידו עברו ננסי ורונלד לבל אייר בלוס אנג'לס שבקליפורניה, שם טיפלה בבעלה עד מותו ב-5 ביוני 2004 ממחלת אלצהיימר. ננסי אף לחצה על הנשיא ג'ורג' ווקר בוש לתמוך במחקר בתאי גזע עובריים בתקווה שהמחקר יביא למציאת תרופה למחלה זו. ב-2002 הוענקו לה מדליית החירות הנשיאותית ומדליית הזהב של הקונגרס (יחד עם בעלה).
ב-6 במרץ 2016 נפטרה בגיל 94 בביתה בבל אייר שבלוס אנג'לס כתוצאה מאי-ספיקת לב.
בית המכירות הפומביות כריסטיס הופקד על מכירת האוסף הפריטי של רולנד רייגן (Ronald Reagan), הנשיא ה-40 של ארה״ב ורעייתו ננסי רייגן (Nancy Reagan). ההכנסות ממכירת האוסף, הכולל תכשיטים, יצירות אמנות, ספרים, מזכרות ועוד, מיועדות לקרן המכון הנשיאותי ע״ש רונלד רייגן. מחירי הפריטים אשר יימכרו ברצף מכירות פומביות חיות ומקוונות, נע בין 1,000 ל-50,000 דולר. על פי ההודעה לעיתונות של כריסטיס עולה עוד, כי המכירה כולה צפויה להסתכם בלמעלה מ-2 מיליון דולר.
אזכורים תרבותיים שונים
ללהקה: "סאן סיטי גירלז" באלבומם משנת 1987 - "Horse Cock Phepner" יש שיר בשם "ננסי רייגן".
עוגת יום הולדת
עוגת יום הולדת היא עוגה שמוגשת ונאכלת כחלק מחגיגת יום ההולדת ברחבי העולם המערבי.
סוגים
העוגה יכולה להיות מכל סוג שהוא. לעיתים היא מעוטרת באופן המסמל את האירוע או את האישיות, העיסוק או התחביבים של חתן או כלת יום ההולדת.
הגשה ומנהגים
נהוג להגיש את העוגה תוך שירת השיר "יום הולדת שמח".
נרות
נהוג לעטר את העוגה בנרות שמספרם כגילו של חוגג יום ההולדת, כגילו ועוד נר נוסף לציון השנה הבאה או "למזל", או בנרות בצורת ספרה או ספרות המרכיבות את הגיל. בחלק מהתרבויות, נהוג שחוגג יום ההולדת מכבה את הנרות ומביע משאלה.
ולדימיר גבולוב
ולדימיר בוריסוביץ' גבולוב (ברוסית: Владимир Борисович Габулов; נולד ב-19 באוקטובר 1983) הוא כדורגלן עבר רוסי ששיחק בעמדת השוער.
משמש כמנכ"ל מועדון הכדורגל חימקי מאז דצמבר 2021.
קריירת מועדונים
גבולוב נולד בעיר מוזדוק, חבל אוסטיה שבברית המועצות. גבולוב התחיל לשחק כדורגל בקבוצת הילדים המקומית, ממנה התקדם עד לקבוצה הבוגרת בה שיחק 33 משחקים.
בשנת חתם בדינמו מוסקבה, בה התאחד עם מאמנו לשעבר במוזדוק ולרי גזאייב. ב-11 במרץ 2011, ערך גבולוב את הופעת הבכורה שלו בהפסד 0–1 לקריליה סובייטוב סמרה.
לאחר עזיבתו של גזאייב את דינמו, חתם גבולוב באלניה ולדיקווקז. ב-31 באוגוסט 2003 הוא פגע בשני שחקני הקבוצה היריבה, סיביר נובוסיבירסק והורחק מ-10 משחקים.
בסוף עונת הצטרף לצסק"א מוסקבה. רק,ב-1 באפריל 2006 ער את הופעת הבכורה שלו בצסק"א, כאשר נכנס כמחליף במהלך משחק הליגה נגד ספרטק מוסקבה, לאחר הרחקתו של איגור אקינפייב.
בחורף חתם בקובאן קרסונדאר, בה חזר לעמדת השוער הראשון. בעונת 2007, שיחק 29 משחקים וספג 36 שערים. למרות ירידה של קובאן לליגה השנייה, נבחר ל-33 שחקני הליגה המצטיינים של העונה ואף זכה לזימון בכורה לנבחרת רוסיה.
לקראת עונת חתם באמקאר פרם, איתה הגיע לגמר הגביע הרוסי.
ב-30 במאי 2008 חזר לדינמו מוסקבה, בה חתם לשלוש עונות. ב-13 בספטמבר נפגע בראשו ונעדר כחודש וחצי. בעונת נבחר לשוער העונה של העיתונים: "ספורט סובייטי" ו"קומסומולסקאיה פרבדה" ולשחקן העונה של אוהדי דינמו.
ב-30 באוגוסט 2011 חתם באנז'י מחצ'קלה לחמש עונות תמורת 4 מיליון אירו ומשכורת של 2.5 מיליון אירו לעונה, אך למחרת הושאל לצסק"א מוסקבה לחצי שנה, לאחר פציעתו של איגור אקינפייב. ב-14 באוקטובר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת ליגת האלופות בתיקו 2-2 נגד ליל.
ב-5 במרץ 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו באנז'י נגד בהפסד 0–1 לדינמו מוסקבה. עונה לאחר מכן, היה שותף להעפלה של אנז'י לשמינית גמר הליגה האירופית, מקום שלישי בליגה הרוסית ועליה לגמר הגביע.
לאחר קיצוצים בתקציבה של אנז'י, ב-29 באוגוסט 2013 חזר גבולוב לדינמו מוסקבה תמורת כ-7 מיליון אירו. ב-12 במאי 2015 גבולוב רשם את משחקו ה-100 בקריירה בו הוא שומר על רשת נקייה. בקיץ בעיות כלכליות פקדו את דינמו וגבולוב שהתחיל כשוער ראשי, ירד לספסל במהלך העונה. בסיום העונה דינמו ירדה לראשונה בתולדותיה לליגה השנייה יב-22 במאי גבולוב עזב את המועדון.
את עונת התחיל כשחקן חופשי, וב-13 בינואר 2017 חתם לעונה וחצי בארסנל טולה בה שימש כקפטן הקבוצה.
ב-2 בינואר 2018 עזב לראשונה בקריירה את רוסיה וחתם בקלאב ברוז' מליגת העל הבלגית. ב-21 בינואר 2018 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 2-2 נגד אנטוורפן. ב-14 בספטמבר 2018 עזב את ברוז'.
קריירה בינלאומית
לזכותו של גבולוב 10 הופעות בנבחרת והוא השתתף עימה ביורו 2008, גביע הקונפדרציות 2017 ומונדיאל 2018.
לאחר הפרישה
ב-12 בנובמבר 2018 הודיע על פרישה מכדורגל. ביולי 2019 מונה לנשיא מועדון הכדורגל אלניה ולדיקווקז.
ב-28 בדצמבר 2021 מונה למנכ"ל מועדון הכדורגל חימקי.
קיודו
קיוּדוֹ (弓道, "קיוּ" - קשת, "דוֹ" - דרך) היא אמנות קליעה בחץ וקשת יפנית, אחת מאמנויות הלחימה היפניות המודרניות (גנדאי בודו). בקיודו המתאמן לרוב שואף להגיע להתפתחות רוחנית תוך כדי אימון בקשת, כאשר האימון מתמקד בתהליך נכון ומאוזן של ירייה, ולא בפגיעה במטרה.
קיודו צמח מתוך "קיוּ ג'וּטסוּ"- אמנות הלחימה בקשת המסורתית, והחל להחליפה לאחר התחלת השימוש בנשק חם ביפן במאה ה-16. היום כחצי מיליון בני אדם מתאמנים בקיודו.
צורת האימון
בקיודו קיימות אסכולות וסגנונות אימון רבות, וצורת האימון יכולה להיות שונה גם בין דוג'ו לדוג'ו. בדרך כלל האימון מתחיל בישיבת סֶיזָה, ישיבה יפנית מסורתית, לרוב מלווה במדיטצית מוֹקוּסוֹ. באסכולות מסוימות, לאחר הסזה מבצע המתאמן מספר תנועות ירייה ללא החץ, כדי להגמיש את השרירים ולבדוק את תקינות הקשת. לאחר מכן, הוא יורה במטרת קש מיוחדת, הנקראת מַקִיוַארַה, אשר מוצבת במרחק של כ-2 מטר (אורך הקשת המשוחררת) מהיורה.
לאחר יריות החימום, המתאמן יכול לעבור לירי במטרה הנקראת מַטוֹ. קוטרה של מטו הוא כ-36 סנטימטר, והיא ממוקמת במרחק 28 מטר מהיורה. מרחק זה יכול להתקצר בחצי או ברבע בהתאם לרמה של המתאמן. בדרך כלל המתאמן יבצע שתי יריות בישיבה לפני שיעבור לירי בעמידה.
הקשת וציוד נוסף
הקשת היפנית, יוּמִי, ארוכה מהיורה, אורכה מעל שני מטרים ויכול להגיע אף לשני מטרים וחצי. מסורתית, יומי עשויה במבוק, עץ ועור, אך מתאמנים רבים, במיוחד מתאמנים מתחילים, משתמשים בקשתות העשויים חומרים סינתטיים, היות שקשת במבוק יקרה יותר ורגישה לתנאי מזג אוויר קיצונים. אורך היוּמִי תלוי באורך הדריכה של המתאמן, המושפע מגובהו.
החץ היפני עשוי במבוק ומעוטר בנוצות. בעבר, נהגו להשתמש בנוצות עיט ונץ; היום החצים מעוטרים בנוצות תרנגולי הודו וברבורים. מבדילים בין שני מיני חצים: הָאיָה, חצי זכר, המסתובבים בכיוון השעון במעופם, ואוֹטוֹיַה, חצי נקבה המסתובבים נגד כיוון השעון.
מתאמן בקיודו לובש כפפת עור על יד ימין, הנקראת יוּגַקֵה. לכפפה זו בדרך-כלל שלוש או ארבע אצבעות בהתאם למשקל הדריכה של הקשת – לרוב משתמשים בכפפת שלוש אצבעות עם קשתות עם משקל דריכה עד 20 קילוגרם ובכפפת 4 אצבעות לקשתות עם משקל דריכה של יותר מ-20 קילוגרם. קיימים סוגים נפוצים פחות של הכפפה בעלי אצבע אחת, לשימוש מתאמנים מתחילים, וחמש אצבעות.
דרגות
בקיודו משתמשים בדרגות קיוּ, דרגות מתחילים, ודַאן, דרגות מתקדמים, בדומה לאמנויות לחימה יפניות אחרות. הארגון הכלל-יפני לקיודו בוחן לדרגות קיו 3 עד קיו 1 ולדרגות דאן 1 עד דאן 9. בניגוד לשאר אמנויות לחימה, בקיודו לא משתמשים בחגורות צבעוניות לציון דרגה.
בנוסף לדרגות קיו ודאן, בקיודו קיימות דרגות הוראה:
שכר האימה
שכר האימה (בצרפתית: Le salaire de la peur) הוא סרט מתח משנת 1953 בבימויו של אנרי ז'ורז' קלוזו.
התסריט נכתב על ידי אנרי ז'ורז' קלוזו ואחיו ז'אן (בשם ז'רום גרומיני) והוא מבוסס על ספר בשם זה מ-1950 מאת ז'ורז' ארנו. ארנו התגורר בדרום אמריקה בשנים 1947–1950 והעלה בספר את רשמיו משם. קלוזו הפיק את הסרט באופן עצמאי ושיתף בצוות השחקנים את אשתו, ורה קלוזו, למרות שדמותה לא מופיעה בספר.
שכר האימה הצליח מאוד בצרפת ואיפשר לקלוזו להפיק את הסרט הבא - בנות השטן שגם נחל הצלחה.
הסרט זכה ב-1953 בפרס דב הזהב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, בפרס דקל הזהב בפסטיבל הקולנוע בקאן ובפרס האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה.
תקציר העלילה
לאס פידראס היא עיירה שכוחת אל אי-שם בדרום מקסיקו, רחוב אחד ובר אחד שבו מבלים התושבים שרובם מובטלים שהגיעו איכשהו מארצות שונות. מקור התעסוקה העקרי היא חברת נפט אמריקאית (SOC - Southern Oil Company) המנצלת את העובדים שמוחים לפעמים אבל אינם יכולים לעשות דבר. הקשר היחיד עם העולם החיצוני הוא מטוס המגיע מדי פעם.
העלילה מתרכזת בארבעה אנשים : מריו הקורסיקני (איב מונטאן), ז'ו הצרפתי (שרל ואנל), בימבה ההולנדי (פטר ואן אייק) ולואיג'י האיטלקי (פולקו לולי).
בקידוח של SOC המרוחק 300 מילים מהעיירה, פורצת דליקה שהאפשרות היחידה להשתלט עליה היא לפוצץ את באר הנפט בניטרוגליצרין.
בלאס פידראס נמצא מאגר של ניטרוגליצרין נוזלי. מנהל החברה בעיירה מחליט להעביר הניטרוגליצרין לעשרות ג'ריקנים ולהעמיס אותם בזהירות על שתי משאיות.
הוא זקוק לארבעה נהגים ומבטיח שכל נהג שיצליח להעביר את החומר למקום הדליקה, יקבל 2,000 דולר. רבים מגיעים למבחני הנהיגה אבל לבסוף נבחרים מריו וז'ו למשאית אחת ובימבה ולואיג' למשאית השנייה. לינדה (ורה קלוזו) העובדת בבר ומאוהבת במריו, מתחננת לפני מריו שלא ייצא למסע המסוכן הזה. היא נתלית על המשאית אבל מריו לא חוזר בו כי הכסף שבו יזכה הוא הסיכוי היחיד שלו לצאת מהעיירה ולחזור לצרפת.
בימבה ולואיג'י נוסעים בראש אבל לפתע מתפוצצת המשאית שלהם ולא נשאר מהם זכר. במקום ההתפוצצות נבקע צינור נפט ומתחילה להיווצר שם שלולית ענקית של נפט.
הם יוצאים לדרך המשובשת כשכל זעזוע יכול לפוצץ את הניטרוגליצרין. עוברים בקושי גשר עץ רקוב, מפוצצים סלע חוסם בעזרת גליצרין וממשיכים הלאה.
כעת הוא מאושר ונוהג בפראות בכביש מסוכן וצר כשהוא פונה ימינה ושמאלה. לבסוף המשאית נופלת לתהום ומריו נהרג.
רביע אבו ח'ליל
רביע אבו ח'ליל (בערבית: ربيع أبو خليل; נולד ב-17 באוגוסט 1957 בלבנון) הוא נגן עוד ומלחין.
ביוגרפיה
רביע אבו ח'ליל נולד בביירות, לבנון ובגיל 19 היגר למינכן, גרמניה עקב מלחמת האזרחים בלבנון. כיום הוא מתגורר במינכן ובחלק מהזמן בדרום צרפת עם אשתו ושני ילדיהם.
הקריירה המוזיקלית
משחר ילדותו למד אבו ח'ליל לנגן על עוּד בקונסרבטוריון של ביירות. כאשר עבר לגרמניה החל ללמוד לנגן בחליל קלאסי באקדמיה למוזיקה של מינכן. הוא נהג לשלב את המוזיקה הערבית מבית עם ג'אז, רוק ומוזיקה קלאסית. אבו ח'ליל זכה לשבחים כ"אמן מוזיקת עולם שנים בטרם נהיה הז'אנר הזה פופולרי בעולם, סטקטו מזרח-תיכוני מהול בגרוב החלקלק של הג'אז כאילו נוצרו להשתלב יחדיו".
במרוצת השנים הופיע אבו ח'ליל במקומות רבים בעולם לצד אמנים מן השורה הראשונה כדוגמת ג'ון מקלפלין, וכן הנחה בתוכנית טלוויזיה דוקומנטרית אשר נקראה Visions of Music שחקרה שילובים של מוזיקת הג'אז עם מוזיקות עממיות ממקומות שונים בעולם, בה ראיין אבו ח'ליל מוזיקאים שונים.
הרשל ברנרדי
הרשל ברנרדי (באנגלית: Herschel Bernardi; 30 באוקטובר 1923 – 9 במאי 1986) היה זמר ושחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה יהודי-אמריקאי.
ביוגרפיה
ברנרדי נולד בניו יורק לזוג שחקנים יהודים - ברל ברנרדי והלן ברנרדי, ששיחקו בתיאטרון היידיש בניו יורק. ברנרדי הופיע עם הוריו על בימות תיאטרון היידיש בשדרה השנייה עוד טרם החל לדבר.
בשנות השלושים הופיע ברנרדי בסרטי יידיש של אדגר ג' אולמר. ומאוחר יותר היה בין השחקנים שעברו מתפקידים דוברי יידיש לסרטי קולנוע אמריקאים. אחיו ג'ק ברנרדי היה שחקן קולנוע אף הוא.
ברנרדי נודע בתפקידים ידועים שעשה בתיאטראות ברודוויי ובהם טביה במחזה כנר על הגג. הוא הופיע בסדרות טלוויזיה רבות משנות החמישים ועד סוף ימיו.
ברנרדי כיכב בסיטקום של CBS בשם "ארני" (1970-1972) בתפקיד הראשי כארני – עובד זוטר המקודם לתפקיד בהנהלת החברה. הוא שיחק לצד סו אן לנגדון ששיחקה בסדרה את אשתו. הסדרה הוקרנה במשך כ-שלוש שנים וזכתה להצלחה רבה. בשנת 1971 ו-1972 הוא היה מועמד לפרס גלובוס הזהב על תפקידו בסדרה. בשנת 1974 שיחק את לבן בן בתואל בסרט הטלוויזיה סיפור יעקב ויוסף (סרט תנכ"י).
ברנרדי היה שחקן במספר סרטים אמריקאיים בולטים, ביניהם אירמה לה דוס (1963). ברנרדי היה גם הקריין והמספר בסרט התיעודי משנת 1969 "תור הזהב של השדרה השנייה" המספר את סיפור התיאטרון היידי בניו-יורק של הלואר איסט סייד של ראשית המאה ה-20 עד אמצע המאה ה-20 (שם ברנרדי החל את הקריירה שלו במשחק).
ברנרדי נפטר בשנתו מהתקף לב בלוס אנג'לס, קליפורניה, ב -9 במאי 1986. הוא היה בן 62 במותו. ברנרדי נקבר בבית הקברות מאונט סיני בלוס אנג'לס.
פורגי ובס
האופרה הוצגה לראשונה בברודוויי בניו יורק ב-30 בספטמבר 1935. היא הוצגה 124 פעמים על בימות ברודוויי ולאחר מכן יצא הצוות לסיבוב הופעות בפילדלפיה, פיטסבורג, שיקגו ווושינגטון. שירים רבים מתוכה הפכו ללהיטים, שבמרוצת הזמן זכו לביצועים חוזרים ונשנים של ענקי הג'אז והבלוז, בהם לואי ארמסטרונג, אלה פיצג'רלד ומיילס דייוויס. המפורסם מבין השירים הוא האריה Summertime.
האופרה זכתה להפקות רבות במשך השנים ועובדה ב-1959 לסרט שביים אוטו פרמינגר, בכיכובם של סידני פואטייה בתפקיד פורגי ודורותי דנדרידג' בתפקיד בס.
בשנות ה-50 כבר הוכרה כאופרה, נכנסה לרפרטואר האופרות, ומוצגת בקביעות בכל העולם. ייחודה בשילוב שיצר גרשווין בין מרכיבים של מוזיקה תזמורתית אירופאית (עם מוטיבים יהודיים), לבין מוזיקת ג'אז שמקורה בקהילות אפרו-אמריקאיות.
רקע
ב-1925 כתב דובוס הייווארד, תושב צ'ארלסטון שבדרום קרוליינה, רומן על אודות חיי קהילה אפרו-אמריקאית בעיר בשם "פורגי". הרעיון לרומן וגרעין העלילה שלו הגיעו מתוך ידיעה בעיתון מקומי. לאחר מכן, ב-1928, עיבדו הייווארד ואשתו, דורותי, את הרומן למחזה (לא מוזיקלי) שהועלה על בימת ברודוויי על ידי "גילדת התיאטרון".
הרעיון לכתיבת אופרה (גרשווין השתמש במושג "אופרה עממית", folk opera) על אודות חיי האפרו-אמריקאים בדרום ארצות הברית נולד עת קרא גרשווין את הרומן עם צאתו לאור. אך רק ב-1933 חתמו הייווארד, גרשווין וגילדת התיאטרון על חוזה לכתיבת אופרה והרעיון הישן החל לקרום עור וגידים. בקיץ של 1934 בילו הייווארד והאחים גרשווין באי קטן ליד חופי דרום קרוליינה, על מנת לחוש את קצב המקום ולהכיר את אנשיו ואת המוזיקה שלהם. איירה גרשווין חזר לניו יורק לפני האחרים, בשל התחייבותו לכתיבת המחזה Life Begins at 8:40 עם יפ הרבורג, ולכן חלקו בכתיבה לא היה גדול. הליברית לאופרה נכתב כולו על ידי הייווארד (כולל חלק מהשירים, בהם הלהיט המרכזי Summertime), איירה גרשווין כתב מספר שירים בהם It Ain't Necessarily So וחלק מן השירים נכתבו בשיתוף-פעולה. לפי החוזה, המִזְכֶּה (קרדיט) לליברית ולמילות השירים היה משותף לאיירה גרשווין ולדובוס הייווארד. באמצע אוגוסט חזר ג'ורג' גרשווין לניו יורק וסיים את כתיבת הפרטיטורה. כאשר סיים לכתוב את 700 עמודי הפרטיטורה חש, לדברי הביוגרף דייוויד אוון (David Ewen), "פליאה על הנס שהוא היה כותבו. הוא לא חדל לאהוב כל תיבה ותיבה וידע שיצר יצירת אמנות.".
בתשובה לשאלה מדוע הוא קורא לאופרה "אופרה עממית", ענה גרשווין:
בספטמבר 1935 נערכו הצגות הרצה בבוסטון, כאשר המילה "אופרה" לא הוזכרה. ב-10 באוקטובר 1935 הוצגה הצגת הבכורה בתיאטרון אלווין בניו יורק. ההפקה המקורית הייתה כישלון יחסי, והופיעה 124 הופעות בלבד. היצירה בלבלה גם את המבקרים בשל חוסר האפשרות לקטלג אותה לתבניות הרגילות של "דרמה", "מחזמר" או "אופרה". הם שאלו את עצמם האם זו אופרה או מחזמר שאפתני במיוחד, והתקשו לנתח אותה בכלים מסורתיים. מספר שירים הפכו ללהיטים עוד בימי חייו של גרשווין, אך האופרה כמכלול לא זכתה להכרה עד לאחר ההפקה של גילדת התיאטרון ב-1941. במהלך השנים הוצגה האופרה יותר פעמים באירופה מאשר באמריקה, ועם השנים צברה הכרה ופופולריות ושרדה כאירוע אופראי יחיד מהתקופה שלפני מלחמת העולם השנייה בארצות הברית.
עלילה
העלילה מספרת את סיפורו של פורגי, נכה שחי בשכונות העוני של צ'ארלסטון (קרוליינה הדרומית), וניסיונותיו להציל את בס אהובתו מציפורניהם של חברה לשעבר, פועל נמל שיכור, ושל סוחר הסמים שלה.
תמונה ראשונה
סמטת קטפיש. ערב.
האופרה נפתחת בשעות הערב. קלרה שרה שיר ערש לבנה, זהו השיר Summertime ("תקופת הקיץ"). ברקע נערך משחק הימור בקובייה ונשמע שירו של איש הדבש. ג'ק, בעלה, שר את השיר A woman is a sometime thing ("אישה היא דבר הפכפך") לתינוק, ובו הוא "מזהיר" אותו מפני הפכפכותה של האישה. מופיע פורגי, הנכה, בעגלתו, והנוכחים לועגים לו, בעיקר בשל אהבתו חסרת הסיכוי לבס. מגיעים קראון, שיכור, ובס, חברתו היפה והמהודרת. קראון מצטרף למשחק, מפסיד ורוצח את רובינס, לתדהמת הנוכחים. בס נותנת לקראון כסף והוא בורח ומסתתר. אז מופיע ספורטינג לייף ומנסה לפתות את בס לבוא עמו לניו יורק. התמונה הראשונה מסתיימת עם שריקות השוטרים. בס מנסה לברוח מהרחוב, אך דלתות כל השכנים נטרקות בפניה. רק פורגי פותח לה את דלת צריפו ומכניס אותה פנימה.
תמונה שנייה
ביתה של סרינה, לילה.
התמונה השנייה נפתחת כאשר על מיטה בבית הנרצח מונחת גופתו, עם קערה ריקה לאיסוף תרומות להוצאות הקבורה. קהל הנוכחים מנחם את סרינה תוך שירת ספיריטואלז. נכנסים פורגי ובס, והם היחידים שתורמים. מיד אחריהם נכנסים בלשי משטרה לבנים (ללבנים באופרה אין תפקידי שירה, אלא רק תפקידי דיבור קצרים) המתכוונים לעצור את פטר, איש הדבש, במטרה ללחוץ על התושבים להסגיר לידיהם את הרוצח האמיתי. הם גם מודיעים שיש לקבור את הנרצח עד למחרת. הקברן מסרב לקבור ללא תמורה, ועל כן תורמים מספר שכנים כסף שמאפשר את הקבורה. סרינה שרה את שיר האשכבה לבעלה: My man's gone now ("אישי כבר איננו").
תמונה ראשונה
סמטת קטפיש, בוקר.
המערכה השנייה נפתחת חודש לאחר הקודמת, בהכנות ליציאה לים של הדייגים, למרות אזהרות על סערה. פורגי נראה בחלונו, מאושר על הזמן מאז הגיעה אליו בס, שר את השיר  'I got plenty o' nuttin ("יש לי הרבה לא-כלום") וזוכה לאהדת השכנים. ספורטינג לייף מופיע ומטריד את הטבחית. עורך הדין פרייזר מנסה למכור לפורגי כתב גט של בס, אף שמעולם לא הייתה נשואה. מובאת ידיעה על פטר, איש הדבש, שנמצא עדיין בכלא. ציפור נושאת מזל רע (Buzzard) מופיעה וגורמת לסערת רגשות. ספורטינג לייף חוזר ומנסה לשכנע את בס לבוא עמו לניו יורק, אך נתקל בסירוב ובהצהרה שטוב לה עם פורגי. פורגי מזהיר את ספורטיג לייף שלא להתקרב עוד לבס. בס מודיעה לפורגי כי היא תישאר איתו ולא תלך עם כולם לפיקניק, כיוון שהוא לא יוכל ללכת, ופורגי ובס שרים את הדואט Bess, you is my woman now ("בס, כעת את האישה שלי"). לאחר מכן משתכנעת בס לצאת עם כולם לפיקניק, ומותירה את פורגי מאושר ושר את השיר שפתח את התמונה: 'I got plenty o' nuttin.
תמונה שנייה
אי סמוך, ערב, פיקניק.
כל תושבי הסמטה, למעט פורגי, נוכחים בפיקניק עליז על אי סמוך, רוקדים ושרים. ספורטינג לייף מזמין את כולם להקשיב לשירו האתאיסטי It Ain't Necessarily So ("אין זה בהכרח כך"). בתום השיר סרינה מגנה את כולם כחוטאים, בשיר Shame on all you sinners ("התביישו, כולכם, חוטאים"). כאשר כולם ממהרים לספינה העומדת לעזוב את האי, מופיע קראון ותופס את בס לבדה. היא מתחננת כי יעזוב אותה, ימצא לו אישה אחרת (בשיר ?What you want wid Bess - "מה רצונך מבס?") וייתן לה לחיות בשקט עם פורגי, אך הוא לועג לה ומפעיל עליה את קסמו האישי. בס אינה יכולה להתנגד לו ונשארת באי לאחר שכולם עזבו אותו, לבדה עם קראון.
תמונה שלישית
סמטת קטפיש.
הדייגים יוצאים לים המסוכן בשירת It takes a long pull to get there ("זה מצריך עבודה קשה להגיע לשם"). פטר חזר מן הכלא. קולה של בס נשמע מחדרו של פורגי. היא חזרה לאחר יומיים, חולה ביותר. סרינה מתפללת בעבורה בשיר Oh, doctor Jesus ("הו, דוקטור ישו"). לאחר מצעד של סוחרת תות שדה, של איש הדבש ושל סוחר סרטנים, חוזר המוקד לבס. היא מתוודה בפני פורגי כי היא חוששת מפני כוח הפיתוי שיש לקראון עליה, אך מצהירה כי רק אותו היא אוהבת בשיר I loves you, Porgy ("אני אוהבת אותך, פורגי"). קלרה צופה אל הים בחשש בשעה שהסערה מתחילה, וצלצול פעמון מבשר רע חותם את התמונה.
תמונה רביעית
חדרה של סרינה.
הנשים, ומספר גברים בהם פטר ופורגי, מתפללים לשלום הדייגים בשעה שסערת הוריקן משתוללת בחוץ. קראון מופיע, דוחף את פורגי הצדה ומפיל אותו ותובע לעצמו את בס. קראון מקלל ולועג לסערה ולתפילה. קלרה, הצופה מבעד לחלון, מבחינה לפתע בסירתו ההפוכה של ג'ק בעלה ורצה החוצה, כאשר היא מוסרת את תינוקה לבס. בס מפצירה בגברים לצאת אל הסערה ולנסות לעזור, אך רק קראון אמיץ מספיק. הוא יוצא ומטיח שיחזור וייקח עמו את בס. התמונה מסתיימת בשירה חרדה של Oh, doctor Jesus.
תמונה ראשונה
סמטת קטפיש.
תמונה שנייה
סמטת קטפיש.
בלשי המשטרה (הלבנים) מגיעים לסמטה על מנת לחקור את מותו של קראון. הם אינם זוכים לשיתוף פעולה, ולוקחים עמם את פורגי על מנת שיזהה את הגופה. ספורטינג לייף אומר לפורגי כי פצעיו של קראון המת יתחילו לדמם כאשר רוצחו יהיה קרוב אליו ופורגי מנסה לברוח, אך נלקח על ידי השוטרים. בס שרה את השיר שאותו שרה סרינה כאשר בעלה רובינס מת, My man's gone now. ספורטינג לייף מציע לבס מעט אבקה לבנה שתשפר את מצב רוחה. היא מסרבת, אך נכנעת לבסוף ולוקחת את הסם בעוד שספורטינג לייף שר There's a boat dat's leavin' soon for New York ("ישנה ספינה שעוזבת בקרוב לניו יורק").
תמונה שלישית
סמטת קטפיש. שבוע מאוחר יותר.
החיים חזרו למסלולם. ילדים משחקים ורוקדים. פורגי נכנס, לאחר שבוע בכלא, שבו שהה כיוון שסירב להסתכל בגופתו של קראון. בכלא זכה במשחק הימורים, והוא נושא מתנות לכל חבריו, אשר שרים It's Porgy comin' home ("זהו פורגי ששב הביתה"). עד מהרה מבחין פורגי בהיעדרה של בס ושר Oh, Bess, oh where's my Bess ("בס, היכן בס שלי?"). סרינה מסבירה לו שבס נסעה עם ספורטינג לייף לניו יורק, ופורגי מתחיל לנסוע על עגלתו, מבטיח כי ימצא אותה היכן שלא תהיה ושר Oh Lord, I'm on my way ("הו אלי, אני בדרכי").
השפעות
גרשווין למד ברצינות את תורתו של ריכרד וגנר, ובמיוחד את האופרה Die Meistersinger von Nürnberg ("אמני השירה מנירנברג"), ויישם בכתיבת "פורגי ובס" את הנחיותיו בנוגע ללייטמוטיב וכן את תפיסתו בנוגע ליכולת ההבעה המוזיקלית של אירועים דרמטיים. עם זאת, העריך מאוד גם את יכולתו של ז'ורז' ביזה (מלחין "כרמן") לשלב "להיטים" באופרה שלו ולהטמיע בה שירים וסגנונות עממיים (ספרדיים, במקרה של "כרמן").
גרשווין ביקש להבדיל את האופרה ככל האפשר ממחזמר. לפי תורתו של ואגנר, יצר אופרה שכולה מושרת והמוזיקה בה אינה דוממת. הדיאלוגים כולם בצורת רצ'יטטיב (שירה שמחקה דיבור אנושי) ואינם במקצב של דיבור יומיומי, פרט למספר משפטים הנאמרים על ידי הבלשים הלבנים ומשמשים כעין "לייטמוטיב" של הלבן.
מורו של גרשווין, יוסף שילינגר, הצהיר לאחר מותו של המלחין, שהאופרה "פורגי ובס" הושפעה רבות מהשיטות שלמד גרשווין אצלו. עם זאת, לא נמצאו לכך תימוכין מכל מקום אחר.
השפעה נוספת על גרשווין הייתה זו של המלחין אלבן ברג, שכלפיו רחש הערכה רבה ובפרט העריך את האופרה שלו "ווצק", שעל מנת להאזין לה בבכורתה האמריקאית נסע במיוחד לפילדלפיה. מחקרים מוצאים קשרים תמטיים ומוזיקליים בין שתי האופרות.
לייטמוטיבים
אחת הטכניקות המוזיקליות/דרמטיות שבהן עושה גרשווין שימוש באופרה היא השימוש בלייטמוטיב, קטע מוזיקלי קצר המשמש כמוטיב מנחה ועובר ביצירה כחוט השני המדגיש רעיון מסוים או דמות מסוימת.
פורגי מיוצג על ידי חמישה תווים בסולם בלוז. הם מופיעים לראשונה על ידי התזמורת ממש לפני כניסתו, מיד אחר כך במילים הראשונות שהוא שר ולאחר מכן על ידי קהל הסובבים, אנשי השכונה. הדבר ממחיש שדמותו של פורגי מייצגת את דמותם של אנשי השכונה.
קראון מיוצג על ידי מוזיקה קצבית.
ספורטינג לייף מיוצג על ידי הרמוניה דיסוננסית, המדגישה את חוסר שייכותו וההפרעה שהוא מהווה. בנוסף לכך, מופיעים בקטעיו חלקים מהמלודיה של It ain't necessarily so, הבאים להדגיש את השקפתו הצינית.
לבס אין לייטמוטיב. המוזיקה המאפיינת אותה מושפעת מהגבר הקרוב אליה - קראון, פורגי או ספורטינג לייף.
סוף האופרה מציג שימוש במוטיבים להבעת מכלול דרמטי, בסגנון ואגנרי. פורגי מתגלגל על עגלתו אל מחוץ לבמה. המסך יורד וכל התזמורת מנגנת את שתי התיבות הראשונות של Bess, you is my woman now ומיד אחריהן את הלייטמוטיב של פורגי, בדינמיקת פורטיסימו המסתיימת בקרשנדו. אמנם, התווים של פורגי הם בסולם מי מז'ור (E), אבל האקורד המסיים הוא אקורד לא פתור בדרגה שביעית (Em7), שמרמז שהאופרה אמנם תמה אך סיפורו של פורגי לא נשלם.
קבלה וביקורת
הצגת הבכורה של ההפקה הייתה בברודוויי ב-10 באוקטובר 1935, והיוותה כישלון יחסי עם 124 הופעות בלבד. כל השקעותיהם של האחים גרשווין ושל הייווארד ירדו לטמיון. היצירה בלבלה גם את המבקרים בשל חוסר האפשרות לקטלג אותה לתבניות הרגילות של "דרמה", "מחזמר" או "אופרה". הם שאלו את עצמם האם זו אופרה או מחזמר שאפתני במיוחד והתקשו לנתח אותה בכלים מסורתיים. יתרה מזו, גם נושא האופרה נחשב לבלתי ראוי. המלחין וירג'יל תומפסון אמר על האופרה, תוך שהוא משלב גזענות ואנטישמיות:
מבקרים נוספים טענו שאין ביצירה התפתחות, שהיא "אוסף להיטים" ושהיא ריקה מתוכן ממשי.
עם השנים הלכה וגברה ביקורת חיובית על הצגתם לראשונה של אנשים אמריקאיים בשר ודם על במת אופרה, וגבר הניתוח של היצירה כאופרה לכל דבר ועניין, תוך השוואתה ליצירות שהיוו מקור השפעה בעבור גרשווין. מוזיקולוגים משנות השמונים ואילך שניתחו את האופרה תייגו אותה כ"גרנד אופרה" ולא אופרה עממית כלל.
סוגיית הגזענות
האופרה הייתה תחילה שנויה במחלוקת, והיו מבקרים שהאשימו את גרשווין בגזענות, כיוון שהאופרה בנויה בעצם על בסיס תבנית של מופע מינסטרל (מופע המכיל הצגה סטריאוטיפית מבזה של שחורים, ומיועד לקהל לבן) ומופיעות בה כמה מהדמויות הסטריאוטיפיות של מופע המינסטרל הטיפוסי. אלא שגרשווין השתמש בתבנית על מנת ליצוק תוכן אמנותי והפך את הדמויות, שהיו מוכרות לכול, לתיאור ריאליסטי של אנשים בשר ודם.
במשך הזמן התקבלה האופרה גם בקרב קהילת השחורים בארצות הברית. האחים היוצרים, ג'ורג' ואיירה גרשווין, התעקשו תמיד שהתפקידים הראשיים יגולמו אך ורק בידי שחורים, ותרמו בכך לנסיקת הקריירה של מספר זמרים שחורים.
בהקשר זה, בסיבוב ההופעות הראשון של האופרה התרחש אירוע המתקשר אף הוא לסוגיית הגזע. בזמן ההופעה בוושינגטון מחה הצוות נגד ההפרדה הגזעית בקרב הקהל, הכניע את ההנהלה ובעקבות זאת יצאה לדרך ההופעה הראשונה מול קהל מעורב, שאינו מופרד גזעית ל"שחורים" ול"לבנים", שנערכה בתיאטרון הלאומי של וושינגטון.
הקלטות וביצועים
ב-1941 הפיקה גילדת התיאטרון את "פורגי ובס" כמחזמר. קטעי העלילה קוצצו, הדיאלוגים הפכו למדוברים במקום הרצ'יטטיבים ונערכו שינויים בתזמור (הדבר התאפשר עקב מותם של גרשווין ושל הייווארד). המחזמר בהפקתו זו היה להיט, והוצג בברודוויי ב-286 הופעות לפני שפנה לסיבוב הופעות. בכך קמו שתי גרסאות ל"פורגי ובס", וגם זו האופראית זכתה להכרה ולסקרנות הקהל.
ב-1952 התגלתה הזמרת לאונטין פרייס במסגרת הפקה מחודשת של המחזה. ההפקה הועלתה בשנה שלאחר מכן 305 פעמים על בימת תיאטרון זיגפלד.
ב-1957 הקליטו אלה פיצג'רלד ולואי ארמסטרונג ביצוע ל"פורגי ובס". התקליט, שעורר עניין מחודש באופרה בקרב מאזיני ג'אז, נכלל ב-2001 בהיכל התהילה של פרס גראמי (Grammy Hall of Fame), המאגד הקלטות בעלות "חשיבות איכותית או היסטורית".
באותה שנה, להקת האופרה שנדדה באירופה סיימה את מסע הופעותיה בלנינגרד ובמוסקבה ועוררה התרגשות משני צדיו של "מסך הברזל" (טרומן קפוטה כתב על הביקור את הספר "קול המוזות נשמע" - The Muses Are Heard). קפוטה דיווח שאחד הקומיסרים טען כי "גרשווין קרוב ללבו של כל רוסי".
ב-1958 הקליטו מיילס דייוויס וגיל אוונס פרשנות משלהם לאופרה, עם ביג בנד שכללה כמה מגדולי המוזיקאים של התקופה, כמו קנונבול אדרלי, פול צ'יימברס, פילי ג'ו ג'ונס ועוד.
ב-1959 הופק סרט קולנוע אופראי המבוסס על "פורגי ובס", בכיכובם של סידני פואטייה כפורגי וסמי דייוויס ג'וניור כספורטינג לייף.
ב-1979 הקליט לראשונה המנצח לורין מאזל עם תזמורת קליבלנד גרסה שלמה, לא מקוצצת, של האופרה. בהערות האלבום כתב שהתשוקה של גרשווין והבנתו את נפש היחיד אינן נופלות מאלו של ורדי, שהבנתו את נפש האדם ויכולת ביטויה במוזיקה משתוות לאלו שהפגין מוצרט באופרות שלו ושהבנתו את הפולקלור עמוקה כזו של מוסורגסקי.
ב-1985, במלאת 50 שנה להפקה המקורית, הופקה גרסה של האופרה על ידי המטרופוליטן אופרה, גדול בתי האופרה בארצות הברית. ההפקה זכתה לביקורות מעורבות, דווקא בשל ההדר וההוד שבהם עוצבה סמטת קטפיש, והנטייה "להגדיל" את הממדים האופראיים.
ב־1992 הופקה גרסה מקוצרת (מ-4 ל-3 שעות) של האופרה על ידי המפיק פיטר קליין ולהקתו Living Arts תוך כדי שיתוף פעולה עם לאופולד גודובסקי השלישי, אחיינו של ג'ורג' גרשווין. פיטר קליין יצא לסבב הופעות בארצות הברית וקנדה עם ההפקה הזאת ואף הוצגה ביותר מ-20 מדינות מחוץ לארצות הברית. באוקטובר 2001 הפקה זו הגיע גם לישראל.
יצחק פנחס גולדווסר
הרב יצחק פנחס גולדווסר (נולד ב-1946) הוא משגיח בישיבת אור ישראל בפתח תקווה ומחבר ספרי מוסר ומחשבה.
ביוגרפיה
נולד בתל אביב במשפחה דתית ציונית. בצעירותו למד במדרשית נעם בפרדס חנה, ולאחר סיום לימודיו עבר לישיבת הנגב בראשות הרב יששכר מאיר. לאחר שתי שנות לימוד עבר לישיבת פוניבז'.
בשנת 1989, לאחר עזיבת הרב חיים וואלקין את ישיבת אור ישראל, נקרא על ידי ראש הישיבה הרב יגאל רוזן לשמש כמנהל רוחני בישיבה. הוא משמש כמשגיח גם בישיבת הרמב"ם בתל אביב, ומוסר שיחות בישיבות ובקהילות נוספות.
הרב גולדווסר מלמד את אגדות הש"ס באופן המבוסס על תורת המהר"ל, ולפיו כל קטע נלמד בנפרד. בשנים האחרונות התקרב אל תורתו של הרב לייב מינצברג והוא מכנהו בשיחותיו ודרשותיו "מורי ורבי".
במבצע צוק איתן אמר בשיחה לתלמידיו: "אנחנו לא מרגישים לצערנו כמה שחיילים יושבים שם בבונקרים בסכנת נפשות נוראה, הם רועדים מפחד שם וזה צריך לחייב אותנו. בסופו של דבר הם עושים את זה בשביל להגן על העם ועל המולדת".
ספריו
בשנת תשל"ו הוציא את ספרו הראשון "בארות יצחק" בהסכמת הרב שמואל רוזובסקי, ומאז הוציא ארבעה עשר ספרים בתורת המוסר:
מבצר קולוסי
מבצר קולוסי (ביוונית: Κάστρο του Κολοσσιού) הוא מבצר צלבני הנמצא בסמוך לעיר לימסול. המבצר שמר על מפעלים לייצור סוכר, אחד מענפי הייצוא העיקריים של ממלכת קפריסין הצלבנית. המבצר המקורי נבנה - ככל הנראה - בשנת 1210 על ידי אבירי המסדר ההוספיטלרי על קרקע שנתנה להם על ידי הוגו השלישי, מלך קפריסין, המגדל העומד באתר כיום נבנה בשנת 1454.
AVA (ערוץ טלוויזיה)
MTV Ava הוא ערוץ טלוויזיה בפינלנד והראשון שקהל היעד שלו הוא נשות המדינה. שידורי הערוץ החלו ב-1 במרץ 2008. הוא משודר ללא תשלום ברשתות הכבלים וברשת השידור היבשתית; הוא עזב את השידורים הלווייניים והוחלף בידי MTV3 קומדיה.
סמלי הערוץ
הערוץ הפך לחופשי ב-15 בינואר 2011 ובמקביל שינה את שמו ל-AVA.
ב-21 בדצמבר 2011 העניקה הממשלה ל-MTV Oy רישיון שידור לערוץ A. הערוץ החל לשדר ברשת היבשתית (המקבילה הפינית לעידן+) ב-1 בפברואר 2012 בערוץ 13.
ב-22 באוגוסט 2012 ערוץ AVA חידש את עצמו עם סמל חדש, פסקול חדש ואריזה גרפית חדשה.
בניין העירייה הישן (טורונטו)
בניין העירייה הישן בטורונטו שבקנדה היה מקום מושבה של מועצת העיר טורונטו מ-1899 עד 1966. המבנה נבנה בסגנון נאו-רומנסקי, ובזמנו היה המבנה הגדול ביותר בטורונטו. במבנה יש מגדל שעון מיוחד אשר נראה לכל אורכו של הרחוב.
את בניין זה החליף בניין העירייה החדש. כיום הבניין משמש כמקום מושבו של בית המשפט העירוני, ומדי פעם משמש לצילומי סרטים ותוכניות טלוויזיה.
מיסוזולו קאזווליתיני, מלך הזולו
המלך מיסוזולו קאזווליתיני (באנגלית: Misuzulu Sinqobile kaZwelithini; נולד ב-23 בספטמבר 1974) הוא המלך המכהן של אומת הזולו. מיסוזולו הוא הבן השלישי של המלך גודוויל זווליתיני קאבהקוזולו, אך הוא הבן הראשון של אשתו הראשית, והמועדפת של המלך גודוויל זווליתיני, המלכה מנטפומבי דלמיני. בנוסף, הוא בנו המבוגר ביותר שנותר בחיים. מיסוזולו הפך ליורש עצר על תנאי, (אדם שזכאי לרשת את רכוש קודמו בתנאי שלא ייוולד אדם בעל קרבת דם קרובה יותר) לאחר מות אביו ב-12 במרץ 2021.
אף על פי שהוא מונה רשמית כמלך אומת הזולו, ההכתרה המסורתית שלו לא התקיימה עד 20 באוגוסט 2022 על פי הנוהג באומת זולו. המלך הוכתר והוכר רשמית על ידי ממשלת דרום אפריקה ב-29 באוקטובר 2022.
חיים אישיים וחינוך
ב-13 במאי 2021, המלך מיסוזולו שלח משלחת לביתו של מאייסלה כדי לנהל משא ומתן ולשלם מוהר (לובולה) על פי מסורת הנישואים בזולו. דווח כי הלובולה שהמלך שילם לאבי אשתו, הייתה מורכבת משמונה פרות וחמישים אלף ראנד דרום אפריקאי. המלך נשוי לאישה שנייה ממדינת אסוואטיני, המלכה נוזיזווה מוללה. הלובולה וכמה טקסים מסורתיים נערכו, אבל החתונה בפועל לא התקיימה. למלך ולמלכתו השנייה אין ילדים.
חלק מהמקורות טוענים שיש למלך תואר בלימודים בינלאומיים, בעוד שאחרים מצהירים שהוא עדיין לומד את התואר, בג'קסונוויל, פלורידה, ארצות הברית. יש לו שני ילדים מאשתו הראשונה, Ntokozo Mayisela, וילד נוסף מהנסיכה Wezizwe Sigcau ממלכת amaMpondo.
הצטרפות לכס המלכות
למרות היותו בנו השלישי הבכור של המלך גודוויל זווליתיני, עלייתו של המלך מיסוזולו לכס המלכות לא הייתה מיידית. מבחינה היסטורית, תביעתו של המלך מיסוזולו לכס המלכות הייתה אוטומטית, אבל מאחר שממלכת הזולו היא מונרכיה חוקתית, הרי שמנהיגה חייב להתמנות. עד למינויו של המלך מיסוזולו לכהונה, אשתו הגדולה/המועדפת של המלך גודוויל זווליתיני, המלכה מנטפומבי דלמיני, מונתה לתפקיד מלכת זולו לתקופת הביניים. ב-24 במרץ 2021, הנסיך מנגוסותו בוטליזי פרסם הצהרה בשם משפחת המלוכה של זולו לפיה המלך החדש יוכרז רק לאחר שלושת החודשים מיום מותו של המלך גודוויל זוליתיני, שהם תקופת האבל על המלך המנוח. בצוואתו של המלך גודוויל זווליתיני, הוא כתב, שיש למנות אחריו למלכות את המלכה מנטפומבי.
מיד לאחר מות אביו של המלך מיסוזולו, ניבאו היסטוריונים ומומחי תרבות שהמלך מיסוזולו יהיה זה שימונה לכס המלכות, שכן הוא היה בנו של המלך המנוח ואשתו הגדולה של המלך המנוח, דבר שהקנה לו מעמד מועדף בעיני המלך המנוח מבין 28 ילדיו האחרים. באותה תקופה, כמה מבני משפחת המלוכה אמרו שהוויכוח על הירושה הוא "מוקדם מדי". בטקס הלוויה של המלך גודוויל זווליתיני, אחותו של המלך המנוח, הנסיכה תמבי נדלבו, הצהירה שמשפחת המלוכה עדיין לא יודעת מי יהיה המלך הבא וכי האדם שיבחר "יבחר על ידי אלוהים".
ב-29 באפריל 2021, כשבעה שבועות לאחר מותו של המלך גודוויל זווליתיני, המלכה, יורשת העצר, מנטפומבי דלמיני מתה בפתאומיות ממחלה לא מוגדרת, מבלי שמינתה בפומבי את מלך הזולו הבא. עם זאת, ב-7 במאי 2021, בהקראה הפומבית של צוואתה של המלכה המנוחה, התברר כי היא מינתה את המלך מיסוזולו למלך הבא של אומת הזולו. ההודעה התקבלה במחאה של כמה מבני משפחת המלוכה. המלך מיסוזולו, שנכח בהקראת הצוואה, פונה מהטקס למקום מבטחים על ידי שירות המשטרה הדרום אפריקאית.
בלילה של 19 באוגוסט 2022, מיסוזולו נכנס למכלאת הבקר המלכותית והציד המלכותי התקיים עד השעות המוקדמות של 20 באוגוסט 2022. הכתרתו של המלך התקיימה ב-29 באוקטובר 2022 והשתתפו בה סיריל רמפוזה, ג'ייקוב זומה, מסוואטי השלישי, תאבו מבקי, פוליטיקאים רבים, שחקנים, שחקניות, עיתונאים, חברי בית מלוכה, מוזיקאים ובני אומת זולו רבים. ההכתרה התקיימה באצטדיון מוזס מבהידה, בעיר דרבן שבדרום אפריקה. בשעות הטקס כבישים רבים בעיר נסגרו.
מחלוקת משפטית
ב-2 במאי 2021, דיווחים בתקשורת המקומית חשפו כי הוגש לבית המשפט העליון ערעור על תוקף צוואתו של המלך גודוויל זוליתיני המנוח. הערעור שהוגש לבית המשפט הוגש על ידי אשתו הראשונה של המלך המנוח, סיבונג'יל ויניפרד דלמיני, ושתי בנותיה שנולדו לה מהמלך, הנסיכה נטנדויינקוסי והנסיכה נטומביזוסוטו. הן ביקשו להכריז על צוואתו של המלך כפסולה ולבטל אותה, על בסיס טענתן שחתימת המלך הוצאה במרמה. עד לקבלת החלטת השופטים, הן בקשו להוציא צו ביניים, האוסר מינוי מלך חדש או יורש עצר חדש, עד לפסיקת בית המשפט בעניין תוקף צוואתו של המלך המנוח.
אין לבלבל בין נשותיו של המלך גודוויל זוליתיני המנוח. בין אשתו הראשונה של המלך לבין אשתו הגדולה (המועדפת) של המלך. אשתו הגדולה (המועדפת) של המלך הייתה למעשה אשתו השלישית, אך היא הייתה בעלת עדיפות על פני כל הנשים האחרות, כי היא הייתה בת למשפחת מלוכה בעצמה, בהיותה בת למשפחת המלוכה הסוואזית ממדינת אסוואטיני. המלך המנוח התחתן עם אשתו הראשונה מבחינה חוקית בנישואים האזרחיים של דרום אפריקה, אך התחתן עם יתר נשותיו בנישואים מסורתיים על פי מסורת הזולו בלבד. בעוד שהחוק הדרום אפריקאי מכיר בנישואים מסורתיים פוליגמיים, הוא אינו מכיר בנישואים אזרחיים פוליגמיים. הדיון בבית המשפט נסב על תוקפם של הנישואים המסורתיים שהתקיימו לאחר הנישואים האזרחיים הראשונים וכן על טענה כי החתימה על צוואתו של המלך המנוח זויפה. הנושא הובא לדיון בבית המשפט, ב-7 במאי 2021, באותו יום שבו מונה המלך מיסוזולו בפומבי למלך. הדיון ב-7 במאי 2021 נשמע בחדרי חדרים ונדחה. הנסיכות המתדיינות טענו מאוחר יותר שלא היה להן מושג שמיסוזולו מונה למלך מאוחר יותר עוד באותו יום.
ב-21 במאי 2021, הנסיכה נטנדויינקוסי והנסיכה נטומביזוסוטו חזרו לבית המשפט בניסיון לאסור את הכתרתו של מיסוזולו. הן בקשו מבית המשפט צו האוסר על מושל מחוז קוואזולו-נטאל, בדרום אפריקה, לנקוט בכל צעד שיכיר רשמית במיסוזולו כמלך מדינת הזולו, או לחלופין, לאסור על נשיא דרום אפריקה סיריל רמפוזה להנפיק את תעודת ההכרה הרשמית במיסוזולו.
בית המשפט העליון של מחוז קוואזולו-נטאל היושב בבירת המחוז פיטרמריצבורג, הסכים לדחות את העניין כדי לאפשר לנסיכות לצרף את הבקשה שלהן לבקשות הקודמות שהוגשו לבית המשפט, אשר ערערו על תוקף צוואתו של המלך גודוויל זווליתיני המנוח. בית המשפט העליון, הוציא צו בו נדרשו הצדדים להגיש מסמכים נוספים לבית המשפט בשני העניינים עד ליום 18.6.2021.
ב-2 במרץ 2022, בית המשפט העליון דחה את הדיון בערעור על הירושה של מיסוזולו לכס המלכות, דבר שאפשר את טקס ההכתרה. היושב ראש של בית המשפט, השופט אייזק מדונדו, אמר: "לא הייתה מחלוקת... לא הוגשו תלונות, ואף אחד אחר לא תובע את כס המלוכה". בעוד שהתיק בנוגע לזיוף החתימה לכאורה של צוואתו של המלך גודוויל זווליתיני המנוח היה אמור להימשך, השופט קבע כי ללא קשר למה שהיה בצוואה, עניין הבחירה בהנהגת זולו החדשה הוא זכותה של משפחת המלוכה של זולו על פי המסורת והחוקים הנהוגים בזולו. הוא אמר שבהתאם לחוקים האלה, האישה הגדולה, בהיותה מלכותית בעצמה, היא יורשת המלך, ושאין ערעור על האותנטיות של צוואתה. ב-16 במרץ נשיא דרום אפריקה, רמפוזה, הוציא את תעודת ההכרה במיסוזולו כמלך אומת זולו.
המלך הוכתר והוכר רשמית על ידי ממשלת דרום אפריקה ב-29 באוקטובר 2022.
WikiHow
WikiHow (בתרגום לעברית: ויקי איך) היא אנציקלופדיית ויקי, המציגה מאמרי הדרכה במגוון נושאים. האנציקלופדיה נוסדה בשנת 2005 על ידי יזם האינטרנט ג'ק הריק, מטרתה היא ליצור מסד נתונים נרחב של תוכן הדרכה, תוך אפשרות למשתמשים להוסיף, ליצור ולשנות תוכן. החברה מוגדרת כארגון היברידי, חברה למטרות רווח המנוהלת למען משימה חברתית. wikiHow משתמשת במערכת הניהול מדיה-ויקי, ותוכן הטקסט שלה משוחרר תחת רישיון Creative Commons.
בפברואר 2005, נכנסו לאתר למעלה מ-35.5 מיליון משתמשים שונים. נכון לדצמבר 2021, האתר מכיל יותר מ-235,000 מאמרי הדרכה, ולמעלה מ-2.5 מיליון משתמשים רשומים.
היסטוריה
האנציקלופדיה נוסדה על ידי ג'ק הריק ב-15 בינואר 2005, במטרה ליצור "מדריך להכל".
ליפטון
{{פירושונים| Lipton:
אישים:
Lifton:
ראו גם
}}
אגס סורי
אַגָּס סוּרִי (שם מדעי: Pyrus syriaca) הוא עץ נשיר בינוני ממשפחת הוורדיים, המין היחיד בסוג אגס הגדל בר בישראל.
מאפיינים
האגס הסורי הוא צמח מוגן בישראל. תפוצתו היא ים-תיכונית - אירנו-טורנית, והוא גדל בקרקעות שאינן מלוחות, בדרך כלל בחורש ים תיכוני, בגליל ובגולן.
בחודשים מרץ-אפריל העץ מתכסה בשפע של פרחים לבנים; הפירות מבשילים רק בסתיו, בחודשים ספטמבר-אוקטובר. הפרי מתאים למאכל אדם אם כי נופל בטיבו מהאגס התרבותי, בעיקר בשל גופים דמויי-אבן, קשים ובלתי אכילים, המצויים בציפת הפרי. הפרי הבשל נופל אל הקרקע, וריח הרקב שלו מושך אליו חזירי בר. אלו ניזונים מהפירות וכך מפיצים את הזרעים למרחק.
תושבי הכפרים הערביים והדרוזיים בצפון הארץ משתמשים בעצי האגס הסורי בתור כנה להרכבה של ענפי אגס תרבותי. העץ המתפתח בעקבות ההרכבה מניב פירות משובחים, כמו עצי האגס התרבותי.
רונגו-רונגו
רונגו-רונגו הוא כתב הירוגליפי, שבו כתבו ילידי אי הפסחא.
בשנת 1864 דיווח המיסיונר אז'ן אירו במכתב לממונה עליו כי הוא ראה ב"כל הבתים" שבאי הפסחא, מאות לוחיות עץ ומוטות חקוקים באלפי סמלים הירוגליפיים. שנתיים אחר כך אותרו רק קומץ מהם. רובם נשרפו, הוחבאו או שימשו לבנייה. הכתב שקיבל את השם רונגו-רונגו (ככל הנראה, "שלום-שלום") הוא הכתב המקורי היחיד באוקיאניה שלפני המאה העשרים. כיום נותרו בעולם רק 24 דוגמאות לכתב זה. הן מפוזרות במוזיאונים ברחבי העולם, מסנקט פטרבורג ועד סנטיאגו דה צ'ילה, אך אף אחת מהן לא נותרה באי הפסחא עצמו. כל הניסיונות לפענח כתב זה לא צלחו, אם כי מדי פעם מתפרסמים מאמרים של בלשנים הטוענים כי הצליחו. הכתב התחיל כנראה כתוצאה מהמפגש עם הספרדים בשנת 1770. הספרדים החתימו את ראשי הילידים על מסמך (הכרה בשלטון ספרד על האי), שאותו לא ידעו לקרוא. נראה כי עצם הכתיבה קסמה לילידים. תוך זמן קצר המציאו כתב משל עצמם עשוי מציורים (הירוגליפים). הידע נשמר במשך שלושה דורות ואז נעלם.
המסורת המקובלת טענה כי העץ ששימש מקור ללוחיות עליהם חקקו את הכתובות בכתב הייחודי לאי הפסחא היה טורומירו, עץ שמאז נכחד מהאי, אבל מחקר מודרני גילה שכל לוחיות העץ עליהם חקוק כתב הרונגו-רונגו מקורן בעץ תספזיה צפצפנית (Thespesia populnea).
פרשת תל גיבורים
פרשת תל גיבורים היא פרשת שוחד שהסעירה את ישראל בתחילת שנות ה-60.