cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ננדוס
פעילות בישראל
בדצמבר 2007, בית המשפט המחוזי בתל אביב הוציא צו מניעה זמני האוסר על הזכיינית "אדי גלובל" לעשות שימוש במותג, לבקשת הרשת העולמית. ננדוס טענה כי הזכיינית בישראל אינה עומדות בדרישות ובסטנדרטים של הרשת מבחינת תנאי ההיגיינה במסעדות, ואינה משלמת תמלוגים בגין השימוש בסימן מסחר, בידע ובקניין הרוחני שלה. זמן קצר לאחר מכן, הרשת בישראל נסגרה.
כיבוש בקעת הירדן (1918)
כיבוש בקעת הירדן מתייחס למהלכים של חיל המשלוח המצרי להרחבת האחיזה של הכוחות הבריטים בבקעת הירדן בתקופת המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה. הקרבות בבקעת הירדן נמשכו מפברואר עד ספטמבר 1918 אז פתח קרב מגידו את מתקפת הסתיו שהביאה, בסופו של דבר, לכיבוש ארץ ישראל וסוריה על ידי הבריטים. מטרות הכיבוש של בקעת הירדן היו לחזק את קו שתי העוג'ות ולהוות בסיס יציאה למבצעים לכיבוש עבר הירדן וצפון הארץ.
רקע
במהלך דצמבר 1917 השלימו הבריטים את כיבוש ירושלים (10 בדצמבר) ואת חציית הירקון (21 בדצמבר). עקב צורך לטפל בלוגיסטיקה של הכוחות ובהדרכה ואימון כוחות חדשים החליט גנרל אדמונד אלנבי להאט את התקדמות כוחותיו ולייצב קו הגנה מחוף הים התיכון דרך הרי יהודה (מצפון לירושלים) ועד נהר הירדן (קו הנקרא קו שתי העוג'ות). תהליך זה נעשה ב-3 שלבים:
כוחות עות'מאנים/ גרמניה
האחריות על בקעת הירדן נחלקה בין יחידות של הארמייה ה-7 שפעלו בצידו המערבי של נהר הירדן ויחידות של הארמייה ה-4 שפעלו בצידו המזרחי של הירדן על פי הנחיות של מפקדת הארמייה בעמאן.
במהלך תקופה זו, ב-1 במרץ, החליף גנרל אוטו לימן פון זאנדרס את אריך פון פאלקנהיין בפיקוד על הכוחות העות'מאנים והגרמנים בזירה.
כוחות ערביים
הצבא הערבי של הנסיך פייסל פעל במדבר הערבי. הצבא הבריטי תמך כספית בצבא זה מתוך רצון להפכו לבן ברית ולהסתייע בו במהלכים צבאיים בעבר הירדן.
כיבוש יריחו
הפעילות בבקעת הירדן החלה ב-14 בפברואר ועד 21 בפברואר נכבשה יריחו. במסגרת קרב זה נכבש הצד המערבי של בקעת הירדן מצפון ים המלח על ואדי עוג'ה.
קידום קו החזית צפונה
עם ייצוב קו שתי העוג'ות הורה אלנבי לכוחותיו לקדם את קו החזית צפונה:
קרבות עבר הירדן
לאחר הרחבת אחיזת הבריטים בצידו המערבי של נהר הירדן הורה אדמונד אלנבי להנרי שובל (מפקד הגיזרה) לפעול כנגד כוחות הארמייה ה-4 העות'מאנית ששלטו בהרי מואב וזאת מהסיבות הבאות:
לאורך התקופה בין פברואר 1918 (כיבוש יריחו) לספטמבר 1918 (תחילת המערכה על מגידו) יזם הצבא הבריטי סדרה של קרבות מעבר לירדן כנגד הצבא הטורקי:
פושל אם זה
פושל אם זה (בגרמנית: Fuschl am See) היא עיירה במחוז זלצבורג-אומגבונג במדינת זלצבורג שבאוסטריה. היא ממוקמת בגדה המזרחית של אגם פושל, בין הערים זלצבורג לבאד אישל. נכון לינואר 2019 גרים במקום 1,513 תושבים, ושטח היישוב ששוכן לא הרחק מן הגבול של אוסטריה עם גרמניה, הוא 21.4 קמ"ר.
מטה חברת Red Bull GmbH המייצרת את משקה הרד בול יושב בעיירה. תושבי היישוב מתפרנסים גם מתיירות.
ז'אן בורוטרה
ז'אן רובר בורוטרה (בצרפתית: Jean Robert Borotra; 13 באוגוסט 1898 - 17 ביולי 1994), היה טניסאי צרפתי. אחד הטניסאים הבולטים בעולם בשנות ה-20 ותחילת שנות ה-30 של המאה ה-20, כשלזכותו 3 זכיות בטורנירי גראנד סלאם אישיות, 14 בזוגות ו-6 זכיות בגביע דייוויס במדי נבחרת צרפת. כונה "הבסקי הדוהר".
קריירת טניס
ז'אן בורוטרה נולד בביאריץ.
הוא ניצח לראשונה בטורניר טניס משמעותי ב-1921. ז'אן בורוטרה הפך לחלק מדור זהב של הטניס הצרפתי, כשיחד עם רנה לקוסט, אנרי קושה וז'אק בריניון כונו "ארבעת המוסקטרים", אשר שלטו בטניס העולמי במהלך אותו עשור ובתחילת העשור הבא אחריו. עם רנה לקוסט זכה ז'אן בורוטרה בהישג בינלאומי משמעותי, כשבאולימפיאדת פריז (1924) זכו השניים במדליית ארד בטורניר זוגות הגברים.
ב-1925 בורוטרה ניצח לראשונה באליפות צרפת הפתוחה. במשך מספר שנים הוא זכה ב-3 פרסי גראנד סלאם בתחרויות אישיות וב-14 בתחרויות זוגות. באליפות ארצות הברית הפתוחה הוא הגיע לשלב הגמר בלבד. בשנת 1928 הוא זכה ב-3 תחרויות במהלך אליפות אוסטרליה הפתוחה.
עם נבחרת צרפת בורוטרה זכה 6 פעמים בגביע דייוויס (1927- 1932).
ב-1976 התקבל ז'אן בורוטרה, יחד עם שלושת חבריו ל"ארבעת המוסקטרים", להיכל התהילה של הטניס.
חיים אישיים
ז'אן בורוטרה השתתף בקרבות מלחמת העולם הראשונה וסיים אותה כמפקד יחידת תותחנים. לאחר המלחמה הוא למד בסורבון ממנה קיבל תואר במשפטים ומאקול פוליטקניק הוא קיבל תואר בהנדסה. במקביל לפעילות ספורטיבית בורוטרה עבד בחברה למכירת ציוד להפקת נפט. לאחר סיום הופעות ספורטיביות בורוטרה פנה לפוליטיקה.
בתחילת מלחמת העולם השנייה הוא גויס לצבא ונפל לשבי. לאחר קריסת המשטר הצרפתי הוא תמך במשטר וישי. אומנם כבר בשנת 1942 בורוטרה נעצר ונשלח למחנה ריכוז. הוא שוחרר רק במאי 1945. תחילה הוא הואשם בשיתוף פעולה עם הנאצים, אך תיק נסגר ובשנת 1977 הוא קיבל אות לגיון הכבוד.
טולה (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
נטעאל בנדל
נטעאל משה בנדל (נולד ב-17 בינואר 1989, ה'תשמ"ט) הוא כתב המשפט של עיתון ישראל היום. קודם לכן שימש ככתב המשפט של העיתונים הארץ ומקור ראשון, כתב באתר כיפה ועוד.
ביוגרפיה
נולד לאסתר ויהודה בנדל וגדל בכפר הרא"ה. למד בישיבת ההסדר אורות שאול. שירת בחיל הים, תחילה כלוחם בספינות הדבורים. בשל גילוי של לקות שמיעה הועבר לשרת במערך דובר צה"ל של החיל. בעל תואר ראשון בחינוך ותואר שני בחוג למדע המדינה באוניברסיטת תל אביב. שימש תחילה ככתב בעלון עולם קטן. בהמשך, בין השנים 2012–2014, שימש כתב מגזין באתר כיפה. לאחר מכן, החל מקיץ 2014, שימש עורך משנה ומקים תוכניות בערוץ 20 שהוקם באותה עת (בהן "הפטריוטים"). כן שימש עורך יומן הצהרים ותוכניות נוספות ברדיו גלי ישראל.
כתב משפט
בין השנים 2016–2019 שימש בנדל כתב משפט ומשטרה בעיתון מקור ראשון ובאתר Nrg, וכן ככתב לענייני העיר ירושלים. במסגרת זו חשף אירוע בו סירבו פרקליטים בשירות המדינה לייצג אותה מול ארגון הטרור חמאס, הפרת הסדר עם עד מדינה שהפליל ארגון פשע, נוהל שהפעילה הנהלת בתי המשפט להסרת פרסומים לא רצויים, תופעת אונס לאומני – פרסום שעורר הדים ציבוריים נרחבים, הסמכה עצמית של מבקר המדינה לבקרת זכויות אדם במדינת ישראל, אירוע בו נחקר שניסה להתאבד הוחתם על הסדר עד מדינה בפרשת ישראל ביתנו, הפסקת פעילותם של חמישים ושמונה מדובבי משטרה בשל ליקויים, ועוד. לקראת סיום עבודתו פרסם פרויקט נרחב תחת הכותרת: "קיצור תולדות האקטיביזם השיפוטי בישראל".
ביולי 2022 החל בנדל לשמש ככתב המשפט של עיתון ישראל היום.
חיים אישיים
נשוי לאפרת דודקביץ ואב לשתי בנות. מתגורר בירושלים.
שרלוטה, רוזנת הנאו-ליכטנברג
שרלוטה, רוזנת הנאו-ליכטנברג (בגרמנית: Charlotte von Hanau-Lichtenberg; 2 במאי 1700 – 1 ביולי 1726), הייתה אשתו של לודוויג השמיני, רוזן הסן-דרמשטאדט.
ביוגרפיה
שרלוטה נולד ב-2 במאי 1700 בבושוויילר שהשתייכה לרוזנות הנאו-ליכטנברג, ליוהאן ריינהרד השלישי, רוזן הנאו-ליכטנברג, ולדורותיאה פרדריקה מברנדנבורג-אנסבך, בתם של יוהאן פרידריך, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך ויוהנה אליזבת מבאדן-דורלאך.
בצעירותה ביקש וילהלם, נסיך הכתר של הסן-קאסל את ידה של שרלוטה, אולם היא סירבה, וב-5 באפריל 1717 התחתנה עם לודוויג, נסיך הכתר של דרמשטאדט.
ב-1 ביולי 1726 מתה שרלוטה בדרמשטאדט, והיא בת 26 שנים בלבד. בשנת 1736 מת אביה יוהאן ריינהרד השלישי, רוזן הנאו-ליכטנברג, ובנה לודוויג התשיעי, רוזן הסן-דרמשטאדט ירש את נחלותיו. אולם חלק מהנחלות הועברו לרוזנות הסן-קאסל על פי הסכם מוקדם שהיה עמם, ובעקבות כך פרץ סכסוך בין שני הענפים של בית הסן.
משפחתה
ב-5 באפריל 1717 התחתנה שרלוטה עם לודוויג השמיני, רוזן הסן-דרמשטאדט, ממנו נולדו לה 3 ילדים:
אוראל צברי
אוראל מרסל צברי (נולד ב-28 בנובמבר 1993) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה, מדבב, קומיקאי, חקיין ואושיית רשת ישראלי.
ביוגרפיה
צברי גדל בשכונת מרמורק שברחובות, לאב ממוצא תימני ולאם ממוצא אשכנזי. ביסודי התחנך בבית הספר מעלות משולם, ובתיכון בישיבת הדרום שבעיר הולדתו. בנם הבכור של יקיר, מורה, ומרים גננת במקצועה. לו אחות צעירה. בגיל 9 עבר זמנית עם משפחתו לבלגיה (כשנתיים) ולצרפת (כשנה), עקב עבודת הוריו, בהן צברי למד לעשות סקי וצרפתית.
אחרי שירות בצה"ל באגף המודיעין, עבד תקופה מחוץ לישראל.
כשחזר לישראל, למד לתואר ראשון במזרח תיכון ומדיניות חוץ באוניברסיטת אריאל בשומרון. כסטודנט, צברי בין השאר יצר סרטונים עם יוני חרל"פ ב"שרוטונים", וכן השתתף בפינה בתוכנית האירוח של אסף הראל בערוץ 10. לאחר מכן, עבד כשנה במשרד הביטחון.
קריירה
צברי התפרסם לראשונה כאשר השתתף בשלב האודישנים של העונה ה-9 של "כוכב נולד" בערוץ 2 של קשת, שם חיקה את שופטת התוכנית מרגלית צנעני ושר את שירה "עוד יהיה לי".
ב-2017 השתתף בתוכנית הסאטירית "לילה טוב עם אסף הראל" בערוץ 10.
בינואר 2019 החל להשתתף בסרטוני ה-Vlog בערוץ היוטיוב של קווין רובין באתר יוטיוב. באותה שנה, לוהק לתפקיד משני בפסטיגל.
בנובמבר 2019 השתתף בקמפיין לאפליקציית החנייה הישראלית סלופארק.
בתקופת הקורונה לקח חלק בצוות הבידור בערוץ הילדים, השתתף ב"מסיבה עם איתי לוי" בערוץ 24, וב"הדו"ח היומי" ברשת 13.
בשנת 2021 שיחק בתפקיד מרכזי בעונה השנייה של "שבאבניקים" מבית HOT, ודיבב לעברית בסרט האנימציה "קרקס החיות" את מריו זוקיני. באותה שנה גילם את אנטיוכוס הרשע במחזמר "המכבים" של רינת גבאי, המבוסס על הסיפור החז"לי של חנוכה.
החל משנת 2022 הוא מגלם את דמותו של ציון קורקוס בסדרה הקומית "שנות ה-90" ברשת 13. באותה שנה הוא השתתף בעונה השמינית של "רוקדים עם כוכבים" בקשת 12 והודח 11. לוהק לתוכנית הדוקו-ריאליטי "גולסטאר" לעונתה העשירית ב-HOT, לסרטי הקולנוע הישראליים: "הסיפור שלנו", ו"אוהב אותך צ'ארלי", ולמחזמר "החבדניקים" בתיאטרון הקאמרי. בספטמבר באותה שנה, החל לככב בתור אבי גולדה בסדרת הנוער הקומית "גולדה ומאיר", בערוץ TeenNick, וחיקה גם את אליאב זוהר, רבקה גולדקנופף, עומר אדם, ואישים נוספים בתוכנית הטלוויזיה "ארץ נהדרת", בערוץ קשת 12. בנוסף השתתף בעונה השנייה של המדובב.
בשנת 2023 גילם פעם נוספת את דמותו של ציון קורקוס, בסרט הקולנועי הקומי "ההילולה", המבוסס על סדרת הטלוויזיה "שנות ה-90", המהווה בעצמה סדרת-המשך ל"שנות ה-80". באותה שנה ישתתף בשנית בפסטיגל 2023.
Spitfire
האלבום זכה לביקורות מעורבות ממבקרי מוזיקה. חלק מהמבקרים שיבחו את העובדה כי ריימס המשיכה לדבוק בשורשי הקאנטרי שלה ואף כינו אותו כאחד מהאלבומים הטובים ביותר שלה בעוד מבקרי מוזיקה אחרים מתחו ביקורת על מילות השירים באלבום ועל כך שהשירים לא היו מספיק מסחריים עבור הרדיו.
אוראל צברי
חיים אישיים
צברי נשוי לשחקנית והמדבבת סיון תם, והם מתגוררים ברחובות.
Spitfire
עם שחרורו בריטניה האלבום הגיע למקום ה-7 במצעד אלבומי הקאנטרי הבריטי ושבוע לאחר מכן עלה למקום ה-3. באוטסרליה האלבום הגיע למקום ה-40 תילה במצעד אלבומי הקאנטרי האוסטרלי ובהמשך הגיע למקום ה-19 במצעד. בארצות הברית האלבום הגיע למקום ה-36 ולמקום ה-9 במצעד אלבומי הקאנטרי.
אוראל צברי
חיים אישיים
הוא אוהד של קבוצת הכדורגל הפועל מרמורק הרחובותית, ואף שימש ככרוז שלה בעונה בה עלתה לליגה הלאומית.
איילין דייוויס
איילין דייוויס (באנגלית: Eileen Davies; נולדה ב-23 בספטמבר 1948) היא שחקנית אנגלייה. היא ידועה בעיקר מהופעתה בתפקיד פלורה מקארדל בסדרת הטלוויזיה "קורוניישן סטריט" ובתפקיד ג'ואן מורפילד בסדרה "איסטאנדרס". ב-2012 הייתה מועמדת לפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר של הקולנוע הבריטי העצמאי על הופעתה בסרט "Sightseers".
ביוגרפיה
דייוויס נולדה בהייסטינגס שבמזרח סאסקס. היא אחת מקבוצה קטנה של שחקנים שהופיע בשתי אופרות הסבון הבריטיות "איסטאנדרס" ו"קורוניישן סטריט". בסדרה "קורוניישן סטריט" גילמה דייוויס שלוש דמויות: השופטת אן קרמייקל ב-2006, סיליה סמת'רסט ב-2015, ובתפקיד פלורה מקארדל ב-2018. בשנים 2017 ו-2018 שיחקה דייוויס בתפקיד ג'ואן מורפילד בחמישה פרקים של הסדרה "איסטאנדרס". ב-2012 הייתה מועמדת לפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר של הקולנוע הבריטי העצמאי על הופעתה בסרט "Sightseers". בפרס זכתה אוליביה קולמן.
תורן (ימאות)
תֹּרֶן (באנגלית ובשפות רבות נוספות: mast) בספינת מפרש הוא מוט גבוה, אנכי, או קרוב לאנך, התומך במפרש, או מערכת מפרשים. אוניות גדולות מצוידות במספר תרנים, אשר גודלם וסידורם נקבע בהתאם לעיצובה של הספינה. בספינות מודרניות, המצוידות במנוע, התורן אינו משמש למפרש אלא למתקני אנטנות וראדאר.
התורן בספינות מפרש
עד לאמצע המאה ה-19 כל הספינות היו מצוידות בתרנים עשויים עץ. בדרך כלל התורן היה עשוי מגזע עץ בודד, גזעי עצי אשוח התאימו במיוחד למטרה זו. החל מן המאה ה-16, כאשר החלו להיבנות ספינות גדולות וכבדות יותר, תרנים הורכבו ממספר גזעי עץ, לעיתים אף בארבעה מקטעים בקוטר משתנה, החל מבסיס עבה, וכלה בקטע עליון דק יחסית.
שמות התרנים בספינה תלת-תרנית, בעלת מפרשים מרובעים הם: בספינות גדולות שלהן ארבעה תרנים בא לאחר התורן האחורי אף תורן מאסף שהוא בדרך כלל הנמוך ביותר בספינה.
מערכת התרנים ברוב הספינות עם שני תרנים מורכבת מתורן ראשי ותורן אחורי. בספינות בריג וסקונר דו-תרנית מערכת התרנים מורכבת מתורן קדמי ותורן ראשי, אף שבספינות סקונר גובה התרנים זהה. באוניות מפרשים מרובעים, על התורן מורכבות מספר סיקריות (סְקַרְיָה yard) אופקיות, אשר מכל אחת מהן תלוי מפרש. על מנת לעמוד בכוח שהמפרשים מפעילים על התורן ברוח ולפזר את העומס, התורן מחוזק בחבלים(ונטות), שמחברים אותו לחטרטום, ירכתיים ודפנות הספינה.
תרנים מודרניים
אף שהשימוש המסחרי בספינות מפרש פחת באופן חד במאה ה-19, עם פיתוח ספינות מנוע, בתחומי הספורט ושעות הפנאי המשיך השימוש בספינות אלה עד ימינו. בשנות ה-30 של המאה ה-20 החל יצור של תרנים עשויים אלומיניום ביאכטות מרוץ גדולות מדגם J-Class. לתורן עשוי אלומיניום יתרונות ניכרים על פני תורן עץ, זהו תורן קל משקל, חזק יותר ועמיד יותר בפני בליה. להבדיל מתורני עץ ארוכים, העשויים מקטעים, ניתן לבנות תורן אלומיניום ארוך העשוי מקשה אחת. לאחר מלחמת העולם השנייה הפכו תורני אלומיניום לנפוצים בכל היאכטות וספינות מפרש קטנות אחרות.
החל מאמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 החל שימוש בתרנים עשויים סיבי פחמן וחומרים מרוכבים אחרים ביאכטות מרוץ. תרנים אלה חזקים, קלי משקל, ובתהליך בנייתם ניתן לעצבם באופן מדויק להשגת פרופיל אווירודינמי יעיל.
בספינות מלחמה מודרניות עדיין ניתן למצוא תרנים, אולם אלה אינם משמשים למפרשים, כיוון שכל ספינות המלחמה המודרניות מצוידות במנוע. תרנים אלה משמשים למתקני אנטנות וראדאר.
קישורים חיצוניים
Mastur Рангоут
סאות' פולסבורג
סאות' פולסבורג (באנגלית: South Fallsburg) הוא יישוב במחוז סאליבן בניו יורק שבארצות הברית. הוא נמצא במחוז פולסבורג.
היסטוריה
סאות' פולסבורג ממוקם באזור הנופש של הרי קטסקיל המכונה חגורת הבורשט. במקום נמצא מלון ראלי, מלון גלאט כשר חלב ישראל בן 320 חדרים היושבים על. הוא משמש גם כמרכז כנסים לקבוצות דתיות. במקום נמצאים גם תיאטרון ריבולי ובית הכנסת של האגודה העברית בדרום פולסבורג  שרשומים בהמרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
נכון למפקד האוכלוסין של ארצות הברית בשנת 2010 התגוררו בסאות' פולסבורג 2,870 אנשים, 909 משקי בית ו-606 משפחות. היו 1,385 יחידות דיור. ההרכב הגזעי כלל 63.7% לבנים ו-14.2% אפרו-אמריקאים. היספנים ולטינים היו 38.5% מהאוכלוסייה. נכון לשנת 2017, על פי ההערכות 59.2% מהתושבים היו מתחת לקו העוני.
בחודשי הקיץ הכפר משמש כמקום נופש עבור המוני חרדים.
מוסדות
בסאות' פולסבורג נמצאת ישיבת זכרון משה - סאות' פולסברג.
חנות חשוכה
חנות חשוכה (מאנגלית: Dark store, לעיתים בכתיב עברי: דארק סטור), הוא מרכז שירות לצרכנים, שאינו נותן שירות באופן פיזי, ומהווה מרכז לוגיסטי, חנות קמעונאית או מרכז הפצה, המשרת רק קניות מקוונות. בפועל, חנות חשוכה היא בדרך כלל מחסן גדול שניתן להשתמש בו כדי לאפשר שירות "לחץ ואסוף" ("click-and-collect" service), שבו הלקוח אוסף את הפריט שהזמין באינטרנט, או כפלטפורמה למימוש הזמנות למכירות מקוונות. הפורמט הוקם בבריטניה, והפופולריות שלו התפשטה גם לצרפת ואחריה לשאר האיחוד האירופי ורוסיה, וכן לארצות הברית.
אופן הפעולה
אף על פי שאינו פתוח לציבור, החלק הפנימי של חנות חשוכה, עשוי להיראות כמו סופרמרקט רגיל. נמצאות בו סחורות רבות על מדפים, עם מעברים ביניהם. עם זאת, בהיעדר צורך להתמודד עם לקוחות קמעונאיים, החנויות אינן ממוקמות ברחובות ראשיים או במרכזי קניות, אלא בעיקר באזורים נגישים לקבלת הסחורה בהסעות והובלות, וביציאה נוחה לכבישים שיאפשרו הפצה קלה יחסית. המבנה עצמו הוא לרוב תועלתני, כאשר אין צורך בציון מבחוץ של מהותו או בפרסום מבחוץ, ואין כל צורך באסתטיקה בארגון המוצרים על המדף. בתוך החנויות גם אין צורך בהסבר פנים ללקוח הנכנס למקום, ולכן אין צורך בעמדות ייעוץ ושיווק ללקוח הנכנס, בקופה לצרכנים, ובתצוגות של מוצרים.
לאחר עיבוד הזמנות המתקבלות דרך האינטרנט, ההזמנות נשלחות למרכז האיסוף. הזמנות אלו שנוצרו באופן אלקטרוני, מעובדות בהתאם לפריסת החנות, כך שמיקומם יהיה היעיל ביותר לקטיף אופטימלי, נאספות על ידי עובדי החנות, המכונים "קונים אישיים" (בלשון העם "קוטפים"), שעובדים מסביב לשעון וממלאים את ההזמנות המוצגות במחשב לוח המחובר לעגלת הקניות שלהם. לעיתים קרובות ניתן לאסוף יותר מהזמנה אחת בו-זמנית. עם התפתחות הטכנולוגיה נעשית לעיתים חלק מהעבודה על ידי רובוטים, בעיקר בחנויות גדולות, אך עדיין נדרש שיקול דעת אנושי בבחירת המוצרים.
היסטוריה
חנות חשוכה היא פורמט חדש יחסית. חברת אמזון אמנם החלה את דרכה כחנות מקוונת, ונחשבה לחלוצה בתחומה עוד בשנת 2000, ובמהלך זה הקדימה את זמנה בשימוש במודל עסקי זה. אולם היא התמקדה בשנים הראשונות לקיומה בספר ים, בהמשך בתקליטור ים למוזיקה, ולמשחקי מחשב. בשלב מאוחר יותר התמקדה גם במוצרים למחשבים, אך במשך 15 השנים הראשונות לקיומה לא שימשה כחנות חשוכה במודל המוכר כיום, למגוון מוצרים רב מסוגים שונים. הקונספציה של בניית חנות ברשת בלבד, ללא מדפים, למוצרי צריכה אחרים, כגון רהיט ים, בגדים ואפילו מזון, לא הייתה קיימת ב-15 השנים הראשונות לקיומה של אמזון כחברה, והקונספציה לשיווק כזה לא הועלתה אז על הדעת.
בשנת 2013 הייתה רשת המרכולים הבריטית "טסקו", הראשונה שפתחה "חנות חשוכה" לרכישת מוצרי מזון ברשת האינטרנט. על מנת לגרום לאנשים להזמין מזון ומצרכים ברשת מבלי לראותם קודם פיזית בחנות, הציעה החברה מגוון מוצרים גדול, וזמינות של הזמנת המוצרים במשך שעות פעילות רבות יותר. ועדיין, לקח לציבור זמן עד שהביע אמון ברכישה מקוונת של מזון.בארצות הברית, אימצה רשת טויס אר אס גרסה של מודל החנות החשוכה, אך בשנים הראשונות השתמשה בחנויות קיימות כמחסנים. עם זאת, התקדמות הטכנולוגיה בתחום זה הייתה מהירה, ולקראת סוף העשור השני של המאה ה-21, כבר היו קיימות חנויות חשוכות רבות, עם מגוון נרחב של מוצרים מתחומים שונים.
מאפיינים
המכירה בחנויות חשוכות יכולה להתקיים בכל שעות היממה, ובכך מהווה יתרון משמעתי. בנוסף יש צימצום בעלויות המכירה. לא נדרשת החזקת חנות פיזית, ולא נדרש תשלום לאנשי צוות יקרים, מלבד הפעלת צוות מצומצם בשכר נמוך לתחזוקת המחסן והוצאת הסחורה. עקב כך ניתן למכור אף מותגים, שעלותם בחנויות יקרה, בהנחות משמעותיות, וכן להיפטר ממלאי בחנויות הפיזיות. חנויות חשוכות רבות אינן נדרשות להחזיק בעצמן את כל המלאי במחסנים משלהם, אלא רוכשות חלק מהמוצרים לאחר הזמנה. אמנם, מהלך כזה עשוי להאט במקצת את קצב אספקת המוצר. חנויות חשוכות ממוקמות באזורי השכרה זולים יותר מחנויות פיזיות, ולא נדרשת כל השקעה בחזותן החיצונית. מעבר לחיסכון המשמעותי בכוח אדם ובמבנה, יש חיסכון גם בתשלומים הנילווים, כדוגמת ארנונה, בהתאם.
אפטרמת' אנטרטיינמנט
אפטרמת' אנטרטיינמנט (באנגלית: Aftermath Entertainment) היא חברת הקלטות אמריקאית שהוקמה על ידי אמן ההיפ הופ והמפיק ד"ר דרה. היא פועלת כחברת בת של אינטרסקופ רקורדס, השייכת לחברת יוניברסל מיוזיק גרופ, והיא גם מופצת דרכה. החברה כוללת את האמנים: ד"ר דרה, אמינם, ג'ון קונור, אנדרסון פאאק, Justus וקנדריק לאמאר. 17 מתוך 22 אלבומים שהוציאה החברה הוכתרו כאלבומי פלטינה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA).
היסטוריה
לאחר העזיבה מדת' רואו רקורדס ביוני 1996, ד"ר דרה הקים את אפטרמת' אנטרטיינמנט דרך אינטרסקופ רקורדס. אפטרמת' הוקמה כ"חברת בוטיק", שמתמקדת באיכות האלבומים מאשר בכמותם.
בסוף 1996, ד"ר דרה הוציא את אלבום הקומפילציה "Dr. Dre Presents the Aftermath" (האלבום הראשון שיצא לאור על ידי אפטרמת'). האלבום כלל אמנים חדשים שחתמו בחברה (רוב האמנים שהתארחו באלבום עזבו את החברה מאוחר יותר). ב-1997 עזבה הזמרת דון רובינסון את להקת הרית'ם אנד בלוז "En Vogue" וחתמה באפטרמת', אך לקראת סוף 1997 היא עזבה את החברה בטענה שד"ר דרה לא מיהר לקדם את הפרויקטים שלה בחברה.
בסתיו 1997, אפטרמת' הוציאה לאור את האלבום "The Album" של הסופרגרופ "The Firm" (שכולל את האמנים: נאז, פוקסי בראון, AZ ו-Nature). האלבום הופק בעיקר על ידי ד"ר דרה והגיע לראש מצעד בילבורד 200. ב-1998 הלהקה התפרקה. האלבום הבא של החברה היה אמור להיות עם הראפר King Tee, אך האלבום שלו נגנז ו-King Tee שוחרר מההתחייבות שלו לחברה ב-2001. הראפר Last Emperor חתם ב-1997 בחברה, אך בשל מחלוקות מקצועיות הוא עזב את החברה.
מספר אומנים חתמו בחברה, אך עזבו אותה בעקבות מחלוקות מקצועיות. בעיות משפטיות כנגד זמרת הרית'ם אנד בלוז "Truth Hurts" הובילו לפרישתה מהחברה לאחר שהאלבום שלה שוחרר בלייבל. ב-2003 אפטרמת' הוציאה לאור בשיתוף פעולה עם שיידי רקורדס את האלבום הראשון של 50 סנט, "Get Rich or Die Tryin'". ב-2003 הראפר דה גיים חתם בחברה והוציא את אלבומו הראשון, "The Documentary", בשיתוף פעולה עם ג'י-יוניט רקורדס. אך לאחר שנוצרו מתחים בינו לבין 50 סנט הוא עזב את אפטרמת' באמצע 2006.
ב-2004 הראפר באסטה ריימס חתם בלייבל וב-2006 הוא הוציא לאור את האלבום "The Big Bang", אך לאחר הוצאת האלבום הוא עזב את החברה בעקבות סכסוך עם מנכ"ל אינטרסקופ, ג'ימי איובין. ב-2008 הראפר Stat Quo שוחרר מהלייבל. בתחילת 2009, הראפר Slim the Mobster חתם באפטרמת', בשיידי רקורדס ובג'י-יוניט רקורדס; לאחר מכן הוא נשאר רק באפטרמת'. בסוף 2009 הראפר Hayes חתם באפטרמת' בשיתוף פעולה עם הלייבל של טימבלנד Mosley Music Group, אך לאחר מכן שוחרר מהחוזה שלו בחברה.
ב-30 בינואר 2016, הודיע המוזיקאי אנדרסון פאאק כי חתם בלייבל, לאחר שזה התארח ב"Compton", אלבום הסולו השלישי של ד"ר דרה.
בית הכנסת סדאן
בית הכנסת סדאן הוא בית כנסת בעיר סדאן בחבל גראנד אסט שבצפון מזרח צרפת.
במהלך מלחמת העולם השנייה גורשו עשרות מיהודי סדאן למחנות הריכוז וההשמדה, אך בניין בית הכנסת שרד.
בשנת 1962, לאחר מלחמת אלג'יריה, גדלה שוב קהילת סדאן עם הגעתם של יהודים שעזבו את אלג'יריה. בהמשך שוב הידלדלה הקהילה לאחר שחלק מחבריה היגרו בשל מצוקה כלכלית לערים הגדולות בצרפת או עלו לישראל.
בשנת 1984 ניתן לבית הכנסת מעמד של מבנה היסטורי.
Cats: Highlights from the Motion Picture Soundtrack
Cats: Highlights from the Motion Picture Soundtrack הוא פסקול הסרט "קאטס", שעלה לאקרנים בשנת 2019. הפסקול יצא לאור ברחבי העולם על ידי חברת התקליטים פולידור רקורדס ב-20 בדצמבר 2019, תוך שבארצות הברית יצא לאור על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס.
הפסקול הגיע למקום השלישי במצעד הפסקולים.
רקע
בשנת 2018, עוד כשהסרט "קאטס" היה בשלבי פיתוח, נודע כי לויד ובר מתכוון לכתוב שיר חדש עבור הסרט. בדצמבר 2018, ניגן לויד ובר עבור טיילור סוויפט על פסנתר מנגינה חדשה שחיבר וביקש ממנה לחבר למנגינה מילים שיתאימו לדמותה של החתולה ויקטוריה בסרט. לויד ובר טען כי את מרבית השיר כתבו ב-"אחר צהריים אחד".
לבסוף, יצרו השניים את השיר "Beautiful Ghosts", שהיה גם לשיר הנושא מתוך הסרט.
שרה קרפ
ביוגרפיה
קרפ נולדה בדרוהוביץ, גליציה, בריבונות אוסטרו-הונגריה. כשהייתה בת 6 היגרה משפחתה לווינה שם למדה בגימנסיה העברית-הריאלית ע"ש חיות. ב-1927 סיימה את הגימנסיה, ב-1934 סיימה את הלימודים בפקולטה לרפואה בווינה.
בשנת 1934 עלתה קרפ לארץ ישראל מלווה באחיה, יצחק קרפ (לימים פרקליט).
בשנת 1939 נישאה קרפ לאברהם גיורא קריצ'בסקי (שינה את שם משפחתו לגיורא, היה ידוע במחתרת בכינוי "דן"), ממייסדי האצ"ל, כאשר התאחדה ההגנה עם הארגון נתמנה אברהם כסגן מפקד ההגנה של תל אביב. קריצ'בסקי נפטר ממחלה ממארת ב-29 ביוני 1943, ארבעה ימים לאחר הולדת בנם דן (היה קרוי על שם כינויו של אביו, במחתרת).
בני הזוג עברו לתל אביב, וקרפ עברה לעבוד ב"בית החולים הדסה", במחלקת הילדים בניהולו של הפרופ' לודוויג פרדיננד מאייר. קרפ עבדה גם כאסיסטנטית במרפאתו הפרטית.
בנוסף, בשנת 1941 החלה קרפ לעבוד גם בשירותי הרפואה הציבורית של עיריית תל אביב. קרפ הייתה ממניחי יסודות הרפואה הציבורית בעיריית תל אביב. במשך כ- 10 שנים עבדה קרפ בשכונת שבזי, וב-10 שנים הבאות עבדה כרופאת ילדים בשכונת התקווה.
החלטה 2758 של העצרת הכללית של האו"ם
החלטה 2758 של העצרת הכללית של האומות המאוחדות עברה בהמשך להחלטה 1668 שקבעה כי כל שינוי בייצוגה של סין באו"ם טעון אישור מצד שני שלישים מהחברות, בהתאם לפרק י"ח במגילת האומות המאוחדות. ההצעה שעברה ב-25 באוקטובר 1971 הכירה ברפובליקה העממית של סין כ"נציגה הלגיטימית היחידה של סין לאומות המאוחדות", והוציאה את נציגיה של טאיוואן מהארגון.
רקע
כשהוקמו האומות המאוחדות ב-1945, הייתה הרפובליקה הסינית אחת מ-51 החברות המייסדות של הארגון. ב-26 ביוני 1946, אחרי הפסקת אש של שנה, פרצה מחדש מלחמת האזרחים הסינית בין הלאומנים לקומוניסטים. ב-1949 ברחו אחרוני הלאומנים לטאיוואן, שם הוקמה הרפובליקה הסינית, כשהקומוניסטים שולטים בשאר סין. יפן ויתרה על השליטה בטאיוואן בהתאם לאמנת סן פרנסיסקו. מאותה שנה שלטה המפלגה הקומוניסטית בסין היבשתית, ואילו הלאומנים בטאיוואן ובאיים קטנים נוספים.
שרה קרפ
ביוגרפיה
בשנת 1956 יצאה קרפ להשתלמות בארצות הברית. בשובה ניהלה במשך כשנה בית מרפא לילדים חולי לב בכפר מל"ל.
החלטה 2758 של העצרת הכללית של האו"ם
רקע
הרפובליקה העממית של סין טענה במשך שנים להיותה היורשת של הרפובליקה הסינית, שעה שממשלת צ'יאנג קאי שק טענה כי הרפובליקה לא הפסיקה להתקיים, והיא ממשיכת דרכה. שתי המדינות טענו לבלעדיות וסירבו לקיים יחסים עם מדינות שהכירו בשנייה. עד 1971 טאיוואן הייתה הנציגה הרשמית של סין והייתה חברה קבועה במועצת הביטחון של האו"ם עד החלטה 2758.
שרה קרפ
ביוגרפיה
לאחר יציאתה לגמלאות עבדה כרופאה מחליפה בבתי ספר, והייתה רופאת ילדים בקופת חולים לאומית בשכונת רמת אביב ג' שבתל אביב.
קרפ נפטרה ב-1998. הותירה בן, דן. הובאה למנוחות בבית העלמין פינסקר בהרצליה.
החלטה 2758 של העצרת הכללית של האו"ם
רקע
פרק ג' במגילת האומות המאוחדות קובע:
בנוסף, הרפובליקה הסינית חתמה ואשררה את אמנת וינה בדבר יחסים דיפלומטיים ב-18 באפריל 1961 וב-19 בדצמבר 1969 בהתאמה.
תהליך קבלת ההחלטה
ב-15 ביולי 1971, מספר מדינות חברות באו"ם ובראשן אלבניה, דרשו שעניין "השבת הזכויות הצודקות של הרפובליקה העממית של סין באומות המאוחדות" יעלה לסדר היום של העצרת ה-26. בדברי ההסבר שנלוו לבקשה, ציינו 17 חברות באו"ם כי הם מחו במשך שנים נגד מה שהחשיבו למדיניות עוינת ומפלה שהושפעה ממספר ממשלות ויחסן למשטר בסין היבשתית, שלדעתם היא נציגתו הלגיטימית של העם הסיני. קיומה של הרפובליקה העממית של סין, כך טענו, היא מציאות שאי אפשר לשנות כדי שתתאים למיתוס לפיו הרפובליקה הסינית, המפוברקת כחלק משטחי סין. לדעתם, הרפובליקה הסינית הייתה רשות בלתי חוקית שטענה כי היא מייצגת את סין, והיא קיימת בזכות נוכחותו הקבועה של הצבא האמריקאי. לבסוף, כך נאמר, אי אפשר לפתור סכסוכים בינלאומיים בלי הרפובליקה העממית של סין, וכי האינטרס של הארגון הוא "להחזיר" את סין היבשתית באופן מיידי ובכך לשים קץ ל"עוול גדול" ו"מצב מסוכן" שהונצח במטרה ליישם מדיניות שנדחתה פעם אחר פעם. פירושו של דבר היה סילוקה של טאיוואן מהארגון.
ב-17 באוגוסט 1971 ארצות הברית ביקשה שדיון בנושא "ייצוגה של סין באומות המאוחדות" יעמוד על סדר היום גם כן. בדברי ההסבר כתבו האמריקאים כי בהתמודדות עם בעיית הייצוג של סין, על האומות המאוחדות להכיר בקיומן של שתי המדינות. הארגון, לדברי הנציגים האמריקאים, לא צריך לקחת צד בסכסוך בין המדינות ולהעניק ייצוג לשתיהן עד שייפתר הנושא בדרכי שלום. לפיכך, ניתן לצרף את הרפובליקה העממית של סין לארגון מבלי לוותר על טאיוואן.
ב-22 בספטמבר ארצות הברית העלתה להצבעה את הרעיון לשלב בין שתי ההצעות שנפל עם 12 קולות נגד, 9 בעד ו-3 נמנעים. ב-25 בספטמבר הועלתה טיוטת הצעת ההחלטה הראשונה מצידה של אלבניה, A/L.630, שאושרה על ידי 23 מדינות, מתוכן 17 הצטרפו אליה כדי "להחזיר לרפובליקה העממית של סין את כל זכויותיה ולסלק לאלתר את נציגיו של צ'יאנג קאי שק."
ב-29 בספטמבר הוגשה טיוטה שנייה בחסות מדינות שונות ובהן ארצות הברית שדרשה שכל הצעה לסילוקה של הרפובליקה הסינית מהאו"ם תהיה טעונה אישור מצד שני שלישים מהחברות, לפי פרק י"ח למגילת האו"ם. עוד באותו יום הוגשה הצעת החלטה שלישית בחסות 19 חברות ובהן ארצות הברית לפיה העצרת תאשר את זכות הייצוג של סין היבשתית ותמליץ כי היא תהיה חברת קבע במועצת הביטחון, ובנוסף היא תאשר את זכות הייצוג של טאיוואן.
ב-15 באוקטובר נציגי 22 חברות באו"ם ביקשו ממזכ"ל האו"ם להפיץ כמסמך רשמי את ההצהרה של משרד החוץ בבייג'ינג מ-20 באוגוסט, ובה נכתב כי הצעתה של ארצות הברית לאפשר את ייצוגן של שתי המדינות בארגון מהווה חשיפה של כוונתו של ממשל ניקסון ליצור "פעמיים סין" באו"ם, בניגוד למדיניות סין אחת. טאיוואן, כך נכתב, היא חלק בלתי נפרד מסין ומחוז שהוחזר אליה אחרי מלחמת העולם השנייה. בהמשך נכתב כי ארצות הברית מתכננת להפריד באופן חד בין טאיוואן וסין ומנסה לאלץ את החברות באו"ם להיכנע לרצונותיה. סין הצהירה כי העם והממשלה בבייג'ינג מתנגדים נחרצות לרעיון, וכי במקרה כזה לא יהיה למדינתם כל קשר לאו"ם.
הדיון בעצרת הכללית התקיים בין ה-18–26 באוקטובר 1971 ב-12 דיונים שונים בהם השתתפו 73 מדינות. במהלך הדיונים הוגשו עוד ארבע טיוטות החלטה, אחת של סעודיה ושלוש של תוניסיה. טיוטות אלו היו ניסוחים שונים של הצעת ההחלטה של ארצות הברית, שגיבתה אותן. כך למשל, בהצעה הסעודית הוכרה זכותם של תושבי טאיוואן להגדרה עצמית. במקרה אחר, בהצעה תוניסאית כינתה את הרפובליקה הסינית באו"ם בשם "פורמוזה".
נציג אלג'יריה בדיונים טען כי הכרה בזכותה של הרפובליקה העממית של סין להיות מיוצגת באו"ם לא דורשת את סילוקה של טאיוואן אלא את סילוק נציגי משטר מיעוט המתנגד לשלטון המוכר. ארצות הברית, לעומת זאת, טענה כי אימוץ ההחלטה תקבע כי מדובר בסילוק חבר ותיק ורשמי באו"ם. דובר טאיוואן הודיע בתגובה כי ארצו זכתה במושב באו"ם לאחר שתרמה לשלום ולחופש במלחמת העולם השנייה. לדבריו, המשטר הקומוניסטי לא יכול להיחשב כנציג העם הסיני. חברות שונות ובהן ברית המועצות והממלכה המאוחדת טענו כי הדרישה לרוב מיוחס בהצבעה אינה במקומה מאחר שלא מדובר בסילוק חברה וכן שטאיוואן מעולם לא הייתה חברה באו"ם. נטען כי רק מדינה סינית אחת יכולה להיות חברה בארגון, וכי כל מדינה סינית אחרת תידרש להגיש בקשה להצטרפות בהתאם למגילה.
ב-25 באוקטובר, לאחר דיונים ארוכים, התקיימה ההצבעה. בהצבעה הראשונה דחתה העצרת את ההצעה האמריקאית לפיה נדרש רוב מיוחס לקבלת ההחלטה, ולאחר מכן על ההצעה לפיה יוסרו מהטיוטה הסופית המילים שקבעו את סילוקה של טאיוואן מהארגון. גם הצעה זו נדחתה ברוב של 61 נגד, 51 בעד ו-16 נמנעים.
השלכות
ב-23 ביולי 2007 מזכ"ל האו"ם, באן קי-מון, סירב לבקשתה של טאיוואן להצטרף לשורות הארגון בשם טאיוואן וציטט את החלטה 2758 ובה נקבע שטאיוואן היא חלק מסין. מאחר שהחלטה 2758 לא מזכירה את טאיוואן, אף שהצהרות מצד הארגון כן מציינות אותה לעיתים, פרשנותו של באן קי מון הביאה לביקורת חריפה מצד התקשורת האמריקאית וכן מצד כמה מהחברות בראשות ארצות הברית. תגובתו של באן קי-מון לבקשה תאמה את מדיניות האו"ם במשך עשרות שנים ולפיה טאיוואן היא חלק מסין.
מחלוקות
על פי גישות אחרות, החלטה 2758 פתרה את בעיית הייצוג הסיני באו"ם אך הותירה את נושא הייצוג של טאיוואן כבעיה ללא פתרון מעשי. הממשלה בטאיפיי ממשיכה למשול בטאיוואן ובאיים הסמוכים, ובעוד הממשלה הקומוניסטית טוענת כי היא הריבון בשטח, היא לא מחזיקה בסמכויות ממשיות באי. נשיא טאיוואן לשעבר, מא יינג-ג'יו אמר במהלך כהונתו כי "הרפובליקה של סין היא מדינה ריבונית, וסין היבשתית היא חלק מהשטח שלנו בהתאם לחוקה. לכן, היחסים שלנו עם היבשת אינם יחסים בינלאומיים. זאת מערכת יחסים מיוחדת."
מצד שני, אף על פי שהמדיניות השתנתה, ממשלת טאיוואן שטוענת כי היא הריבון ביבשת, היא מתמקדת בייצוג האינטרסים של האי. המדינה נהנית ממעמד מיוחד, היות שאחרי מלחמת העולם השנייה היא לא הועברה דה יורה לסין, ואופי השליטה במקום נשאר פתוח. השאיפה לעצמאות מלאה מסין (כפי שהיא מוגדרת על ידי טאיוואן, סין היבשתית או שתיהן) היא נושא שנוי במחלוקת בפוליטיקה הטאיוואנית.
ההחלטה ספגה ביקורת כלא חוקית מאחר שגירוש מדינה החברה באו"ם יכול להתבצע רק אם מדינה "הפרה בעקביות את העקרונות הכלולים במגילת האומות המאוחדות" לפי פרק ו'. משרד ההסברה של טאיוואן כתב:
ניסיונות לדון מחדש בהחלטה נעשו ב-1998 וציינו כי "באשר לשובה לאו"ם, הממשלה (הטאיוואנית) הבהירה כי אינה מתיימרת לייצג את כלל סין, אלא את 21.8 מיליון תושביה. פעולות שבוצעו על ידי הנשיא לשעבר צ'ן שואי-ביאן שתמך בעצמאות המדינה והגשת מסמכים בהן נקראה המדינה "טאיוואן" הדגישו כוונה זו. עם זאת, הממשל שאחריו, בראשות מא יינג-ג'יו הפך את הכוונה הזו ועצר את הניסיונות להפוך את המדינה לחברה באו"ם.
אוניברסיטת לורן
אוניברסיטת לורן (בצרפתית: Université de Lorraine, לעיתים בראשי תיבות: UL), נוסדה ב-1 בינואר 2012 מאיחודם של אוניברסיטת נאנסי על שלושת מוסדותיה ואוניברסיטת מץ.
האוניברסיטה מחולקת לשני מרכזים אוניברסיטאיים, אחד בנאנסי והשני במץ ולומדים בה כ-52,000 סטודנטים.
גשר מייק או'קלאהן ופט טילמן
גשר מייק או'קלאהן ופט טילמן (באנגלית: Mike O'Callaghan–Pat Tillman Memorial Bridge) הוא גשר קשת מעל לנהר הקולורדו בין המדינות נבדה (במחוז קלארק) ואריזונה (במחוז מוהאבי) בארצות הברית. הגשר שוכן בתחומי אזור הנופש הלאומי אגם מיד, כ-50 קילומטרים דרומית-מזרחית מלאס וגאס. על הגשר עובר כביש 93 מעל לקולורדו. הגשר נפתח לתנועה ב-2010 והיה המרכיב המרכזי במיזם "מעקף סכר הובר" (Hoover Dam Bypass), שניתב מחדש את כביש 93 מהנתיב הקודם שעבר על גבי סכר הובר וביטל כמה סיבובים מסוכנים שהיו בירידה לסכר ובעלייה ממנו. הגשר קרוי במשותף על שמם של מייק או'קלאהן (Mike O'Callaghan; 2004-1929), מושל נבדה בשנים 1979-1971 ופט טילמן, שחקן פוטבול אמריקאי שהפסיק קריירה בקבוצת אריזונה קרדינלס על מנת להתגייס לצבא ארצות הברית ומאוחר יותר נהרג במסגרת שירותו באפגניסטן מאש כוחותינו.
כבר בשנות ה-60 של המאה ה-20 זיהו פקידי ממשל שקטע כביש 93 העובר מעל סכר הובר מסוכן ובלתי מתאים לנפחי התנועה העתידיים החזויים. בשנים 2001-1998 שיתפו פקידים בסוכנויות ממשל של נבדה ואריזונה פעולה יחד עם נציגים מכמה סוכנויות פדרליות על מנת לקבוע את הנתיב הטוב ביותר לחצייה חלופית של הנהר. במרץ 2001 בחר מנהל הכבישים הפדרלי את הנתיב, שחצה את נהר הקולורדו 450 מטרים במורד הזרם מסכר הובר. בניית המבואות לגשר החלה ב-2003, ובניית הגשר עצמו החלה בפברואר 2005. הגשר הושלם ב-2010 והמעקף כולו נפתח לתנועת כלי רכב ב-19 באוקטובר 2010.
הגשר היה גשר הקשת הראשון המורכב מבטון ופלדה שנבנה בארצות הברית. ומשולבת בו קשת הבטון הרחבה ביותר בחצי הכדור המערבי. בגובה 270 מטרים מעל נהר הקולורדו, זהו הגשר השני בגובהו בארצות הברית, אחרי גשר רויאל גורג' (Royal Gorge Bridge). זהו גשר קשת בטון הגבוה ביותר בעולם. מיזם מעקף סכר הובר הושלם במסגרת התקציב בעלות של 240 מיליון דולרים, חלקו של הגשר בתקציב היה 114 מיליון דולרים (במחירי 2010).
היסטוריה
ב-1935 אישרה האגודה האמריקנית של פקידי רשויות המדינה לכבישים ותחבורה (American Association of State Highway and Transportation Officials) את ההרחבה דרומה של כביש 93 מנקודת הסיום שלו בגלנדייל בנבדה לקינגמן באריזונה דרך לאס וגאס ובולדר סיטי, תוך חציית הקולורדו על גבי סכר הובר (שאז היה קרוי סכר בולדר) שזה עתה הושלם. מחוז קלארק בנבדה היה מיושב בדלילות באותה עת, כשהתגוררו בו פחות מ-9,000 תושבים לפי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית בשנת 1930 (בהשוואה ל-2 מיליון בשנת 2013). פיתוח בלאס וגאס וסביבה במחיצת השנייה של המאה ה-20 הפכה את לאס וגאס לאטרקציה תיירותית וכביש 93 הפך לפרוזדור תחבורה חשוב לתעבורת נוסעים ומטענים בין לאס וגאס ופיניקס, בירת אריזונה. ב-1995, נכלל הקטע של כביש 93 על סכר הובר כחלק מפרוזדור CANAMEX, פרוזדור תחבורה בעדיפות גבוהה שנקבע כחלק מהסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה (NAFTA). גשר זה הוא מרכיב מרכזי במיזם כביש בין-מדינתי 11 המוצע.
התנועה על כביש 93 המשולבת עם תנועת נוסעים ותיירים על סכר הובר עצמו גרמה לפקקי תנועה על הסכר ובמבואות אל הסכר. המבואות כללו פיתולים חדים בכביש בירידה אל הסכר ובעלייה ממנו משני צדי הסכר, ופני השטח גרמו להגבלת ראות סביב הפיתולים. בנוסף לשיקולי בטיחות חששו פקידי הממשל לביטחונו ושלמותו של סכר הובר, בייחוד השפעה שתהיה לתאונת דרכים על פעילות הסכר ועל מי אגם מיד. פקידי ממשל דנו לראשונה בצורך לאתר חצייה חדש של נהר הקולורדו שיעקוף את הסכר בשנות ה-60 של המאה ה-20. לשכת הטיוב של ארצות הברית המפעילה את הסכר, החלה לעבוד על "מיזם גשר נהר הקולורדו" ב-1989, אבל המיזם הושהה ב-1995. ב-1997 לקח מנהל הכבישים הפדרלי אחריות על המיזם ופרסם טיוטת הצהרת ההשפעה על הסביבה (environmental impact statement) ב-1988. בשנים 2001-1998 בחנו פקידי ממשל מאריזונה ונבדה, כמו גם נציגים מסוכנויות פדרליות את הישימות של שיפור הכביש על הסכר, הגבלת התנועה על הסכר, או לא לעשות דבר.
במרץ 2001 פרסם מנהל הכבישים הפדרלי החלטה (Record of Decision) שבה ציין את הבחירה שלו בנתיב "חלופת הר שוגרלואף" ("Sugarloaf Mountain Alternative"). המיזם כלל כביש באורך 3.5 קילומטרים בנבדה, כביש באורך 1.8 קילומטרים באריזונה, וגשר מעל לנהר כ-450 מטרים במורד הזרם מסכר הובר. עבודת התכנון החלה ביולי 2001.
תכנון
תכנון המיזם בוצע על ידי צוות התמיכה של הובר (Hoover Support team), בהובלת החברה .HDR, Inc וכלל בנוסף מתכננים מהחברות T.Y. Lin International, .Sverdrup Civil Inc ומומחים אחרים.
הגשר המתוכנן היה באורך 579 מטרים ומפתח של 320 מטרים. הכביש היה גבוה 270 מטרים מעל לנהר הקולורדו וברוחב ארבעה נתיבים. זה היה גשר ראשון בארצות הברית ששילב בין בטון ופלדה. הוא כלל את קשת הבטון הרחבה ביותר בחצי הכדור המערבי וגם הגשר השני בגובהו בארצות הברית, ובו קשת בגובה 260 מטרים מעל לנהר. שתי קשתות הבטון מחוברות במסבכים מפלדה.
התכנון המשולב, שימוש בבטון עבור הקשת והסמכים ופלדה עבור המיסעה, נבחר בשל לוח הזמנים, עלויות והיותו תואם אסתטית לסכר הובר. שון הולסטג' (Sean Holstege) כינה את הגשר "ניצחון אמריקני" בעיתון "דה אריזונה רפבוליק", USA Today כינה אותו "הפלא החדש של אמריקה" במאמר מ-18 באוקטובר 2010.
בתכנון נכללה גישה להולכי רגל על הגשר עבור תיירים שירצו לצפות מזווית שונה על סכר הובר והנהר מלמטה, אבל הסכר אינו נראה למי שנוהג על הגשר. מגרש חנייה נבנה בסמוך לגשר בצד של מדינת נבדה באזור שהיה אתר האחסון בזמן הבנייה. מערכת מדרגות וכבש לגישה לנכים מובילים למדרכה לאורך הגשר.
בנייה
העבודה החלה ב-2003 על המבואות לגשר בשתי המדינות וחוזה הבנייה לגשר הקשת פורסם באוקטובר 2004. המכשול העיקרי במיזם היה חציית הנהר. הגשר והמעקף נבנו על ידי קונסורציום של סוכנויות ממשלתיות שונות וקבלנים, בהם מנהל הכבישים הפדרלי, מחלקת התחבורה של אריזונה ומחלקת התחבורה של נבדה, יחד עם RE Monks Construction ו-.Vastco, Inc שבנו את המבואה בצד אריזונה, .Edward Kraemer & Sons Inc את המבואה בצד נבדה ו-Las Vegas Paving Corporation את סלילת הכביש משני הצדדים. את הגשר עצמו בנו חברת אובאיאשי (株式会社大林組) מיפן ו-.PSM Construction USA, Inc, בעוד ש-.Frehner Construction Company, Inc הייתה אחראית להשלמת מתקני הכביש. במאי 2006 התעוררה בעיית רישיון בין מחוז קלארק וקבלן המשנה Casino Ready Mix בנוגע להפעלת מפעל בטון עבור המיזם, ובעיה זו גרמה לדחייה בת ארבעה חודשים במיזם.
הבנייה חייבה להרים עובדים ו-45 טון חומרים 270 מטרים מעל לנהר הקולורדו תוך שימוש בכבלי פלדה באורך 700 מטרים המוחזקים במערכת עגורן עילי. רוחות עזות גרמו להתמוטטות מערכת הכבלים בספטמבר 2006, ועקב כך המיזם התעכב בשנתיים. סמכי המבואה, הכוללים שבעה זוגות של עמודי בטון – חמישה בצד נבדה ושניים בצד אריזונה – הושלמו במרץ 2008. בנובמבר 2008 נהרג פועל הבנייה שרמן ג'ונס בתאונה.
הקשתות בנויות מ-106 חלקים, 53 בכל קשת, בעיקר קטעים באורך 7.3 מטרים שנוצקו במקום. הקשת נבנתה במקביל משני צדי הגשר, ונתמכה על ידי מערכת כבלים אלכסונית שנתמכו ממגדלים זמניים. הקשת הכפולה הושלמה עם יציקת הקטעים המרכזיים באוגוסט 2009. הכבלים התומכים הוסרו כשהקשת תומכת בעצמה. בדצמבר 2009 כל שמונת העמודים על הקשת הוצבו, ובסוף החודש הונחו שניים מתוך 36 קורות הפלדה במשקל 45 טון כל אחת.
באמצע אפריל 2010, הוצבו כל קורות הפלדה, ובפעם הראשונה היו צוותי הבנייה יכולים ללכת לאורך המבנה מאריזונה לנבדה. זמן קצר אחר-כך החלה יציקת המיסעה של הגשר. המיסעה זופתה במלואה ביולי, והעגורנים העיליים פורקו ככל שהמיזם התקרב לסיומו. הגשר הושלם בטקס הקדשה ב-14 באוקטובר 2010, ומסיבת פתיחה גדולה ב-16 באוקטובר. הגשר נפתח להולכי רגל ורוכבי אופניים ב-18 באוקטובר ולתנועת כלי רכב ב-19 באוקטובר, כמה שבועות קודם לתאריך החזוי.
כאשר הגשר נפתח לתנועה נסגר הכביש על סכר הובר לתנועת כלי רכב וכל הגישה של מבקרים לסכר נותבה לצד של נבדה. כלי רכב עדיין רשאים לנוע על הסכר לצד של אריזונה לאחר בדיקת ביטחון, אבל הרכב חייב לחזור לנבדה על מנת לחזור לכביש 93. קטע כביש 93 בין הסכר למפגש שלו עם כביש 93 הנוכחי קיבל מספר חדש ככביש המדינה מספר 172 של נבדה.
שם
בשלהי 2004, הוכרז השם המוצע לגשר שנועד להנציח את מיק או'קלאהן ופט טילמן בטקס על ידי קני גוין (Kenny Guinn), מושל נבדה וג'נט נפוליטנו, מושלת מדינת אריזונה. או'קלאהן, חייל מעוטר ממלחמת קוריאה, היה מושל נבדה מ-1971 עד 1979, והיה העורך הראשי בעיתון Las Vegas Sun במשך שנים רבות עד מותו ב-5 במרץ 2004. טילמן היה שחקן פוטבול באוניברסיטת המדינה של אריזונה ובקבוצת אריזונה קרדינלס. הוא ויתר על הקריירה בת מיליוני הדולרים בNFL על מנת להתגייס לחיל הרגלים בצבא ארצות הברית, ונהרג במסגרת שירותו באפגניסטן מאש כוחותינו ב-22 באפריל 2004.
התמוטטות עגורן הבנייה
רוחות עזות שנשבו בקניון השחור של הקולורדו ב-15 בספטמבר 2006, היו ככל הנראה הגורם להתמוטטות מערכת העגורן העילי שנועדה לשאת פועלים וחומרי בנייה באתר הגשר. באירוע זה לא היו הרוגים או פצועים. עבודת בנייה מוגבלת התחדשה באוקטובר 2006, אבל תקרית זו גרמה לעיכוב בן שנתיים בבנייה.
החברות שבנו את הגשר חברת אובאיאשי ו-.PSM Construction, USA, Inc ספגו את עלות פינוי ההריסות והבנייה מחדש של העגורנים. חוזה בניית העגרונים מחדש הוענק לחברת .F&M Mafco Inc מסינסינטי.
הרוגים
העבודה הופסקה כאשר פועל בניין בן 48 מלאס וגאס בשם שרמן ג'ונס נהרג במהלך הבנייה בזמן שכיוון את הכבל שנועד לאזן את מגדלי הבטון הזמניים, כאשר המגבה המכני חדר לחזה שלו.
התאבדויות
התאבדות ראשונה מהגשר התרחשה ב-7 באפריל 2012. עובדים במקום לא הצליחו לשכנע את הקורבן לא לקפוץ מהמסלול של הולכי הרגל הצופה על הסכר. מאז אירעו מקרים נוספים כולל אישה שקפצה ב-10 בינואר 2014, והייתה בכך להתאבדות השביעית. קורבן ההתאבדות השמיני היה גבר שקפץ ב-15 באפריל 2014. נציגים של מחלקת התחבורה של נבדה "בוחנים כל הזמן את המצב" ו"מתכננים לדון באמצעי מניעה פוטנציאליים על הגשר".
בתרבות
בסרט האסונות סן אנדריאס מ-2015 מוצג הגשר כשהוא נהרס ברעידת אדמה.
אליעזר גרינברג
אליעזר גרינברג (13 באוקטובר 1912 - 14 בפברואר 1965) היה צייר ישראלי.
ביוגרפיה
נולד בעיר לבוב – פולין (כיום אוקראינה) כבן יחיד בין חמש בנות. אבי המשפחה יעקב, היה ציוני פעיל שעשה רבות למען יהדות האזור.
דודו שהיה ארכיטקט וצייר, הבחין בכישרונו בגיל צעיר והשפיע על הוריו לשלחו לבית ספר לאומנות דקורטיבית בעיר הולדתו, לבוב. את בית הספר סיים ב-1931 בגיל 19 ובשנה זו התקבל ללמודים באקדמיה לאומנות בעיר קרקוב, ולמד בלמודי ערב אצל המנהל פרופ' שיחולסקי. בפרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1939 גויס אליעזר גרינברג לצבא הפולני, הוא נפל בשבי הרוסים והועבר לעיר קריבו-רוג שבאוקראינה. תוך כדי היותו שבוי פתח בשביתת רעב בטענתו שהוא צייר. ניתנה לו הזדמנות הוכחה, כאשר התבקש לצייר פורטרט של המלחין צ'ייקובסקי שחגגו 100 שנה להולדתו. לאחר שצייר בהצלחה שוחרר בתנאי שיעבוד כדקורטור של האופרה המקומית בעיר פרונזה (כיום בישקק) שבקירגיזסטן. באותן שנים התקבל לאגודת הציירים הרוסית והשתתף בתערוכות כלליות ברחבי ברית המועצות.
בכל שנות המלחמה נשאר גרינברג בברית המועצות, שם הכיר את אשתו אוגניה-גילה שהייתה מורה ועיתונאית בעיתון יידיש.
ב-1945 בתום המלחמה עזב עם אשתו ובתו אלה לפולין לחפש אחר משפחתו. לכאבו וצערו הגדול רק אחות אחת נשארה בחיים מכל משפחתו. אותה הצליח לאתר בפולין ההרוסה. המשפחה הועברה יחד עם יהודים אחרים "שארית הפליטה" לגרמניה ליד העיר אלן שם נולדה הבת השנייה שולמית ב-1947. גם בגרמניה נוצרה אגודת ציירי "שארית הפליטה" וגרינברג השתתף בשתי תערוכות כלליות של האגודה.
כל תקופת שהותם בגרמניה עזר אליעזר גרינברג באיתור ילדים יתומים, ניצולי שואה באירופה ושליחתם לארץ ישראל.
הם שוכנו בצריף במעברת בת גלים בחיפה, שם שהו כ־3 שנים. באותן שנים קשות, חלה גרינברג ואושפז במשך חודשים רבים בבית חולים רמב"ם בחיפה.
ב-1952 קבלה המשפחה דירת חדר וחצי, בשיכון עולים בקרית מוצקין, בה התגוררו הצייר ומשפחתו עד יומו האחרון. הוא נפטר ממחלת לב בשנת 1965.
יצירתו
אליעזר גרינברג שהיה רגיל לשמרנות בציור הרוסי, לצבעים הכהים והאפרוריות, הוקסם מהשמש בארץ והנוף הארצישראלי. הוא שינה את סגנון ציורו מראליסטי – נטורליסטי לאימפרסיוניסטי מלא אור וצבע.
בחלק גדול מיצירותיו בשנים האחרונות, ניכרת השפעתו החזקה של הסגנון האקספרסיוניסטי של הצייר ההולנדי ואן-גוך, אותו העריץ. ניכר השוני בין היצירות האימפרסיוניסטיות של הצייר לבין אילו המושפעות מואן- גוך.
בשנות חייו בארץ, הרבה גרינברג לטייל ולצייר את נופי ישראל.
הוא צייר בין היתר את חיפה, טבריה, צפת, עכו, ירושלים, תל אביב-יפו ונתניה. בנוסף לתמונות נוף צייר דיוקנאות כולל דיוקן עצמי, ודיוקנאות בנותיו. כמו כן, צייר נושאים הקשורים ליהדות ושואה.
הוא היה חבר באגודת ציירי ישראל והציג בתערוכות כלליות רבות. כמו כן, הציג תערוכות יחיד בארץ: בחיפה, תל אביב, קריית מוצקין ונתניה. ב 1964 הוזמן להציג בגלריה "רובנס" בבריסל בלגיה וכן בלוקסמבורג.
רבות מתמונותיו נרכשו בארץ ובעולם, על ידי אנשים פרטיים ומוסדות ציבור, כמו בית הנשיא (בן-צבי) מוזיאון לוחמי הגיטאות, בית יד לבנים פתח תקווה, מוזיאון חיפה ועוד. הוא זכה לביקורות משבחות בעיתונים המקומיים בארץ ובאירופה.
תערוכות בהן נטל חלק ותערוכות יחיד
בשנת 1943- תערוכה כללית של אגודת הציירים, בפרונזה, קירגיזיה.
בשנת 1944- תערוכה לציון 25 שנים לקרגיזיה, בפרונזה.
בשנת 1945- תערוכה כללית של אומני ברית המועצות, בגלריה טרטיקוב, מוסקבה.
בשנת 1947- תערוכה כללית של ציירי "שארית הפליטה", מינכן, גרמניה.
בשנת 1948- תערוכה כללית של ציירי "שארית הפליטה" מינכן, גרמניה.
בשנת 1951-תערוכה כללית של אמני ישראל, במוזיאון דיזנגוף, תל אביב.
בשנת 1951- תערוכה בנושא "הים", אגודת הציירים, חיפה.
בשנת 1953- תערוכה בנושא "פרחים", מוזיאון העירוני, חיפה.
בשנת 1955- תערוכת יחיד, מועדון הסופרים והעיתונאים, חיפה.
בשנת 1958- תערוכת יחיד, בית התרבות, קריית מוצקין.
בשנת 1958- תערוכת יחיד, בי"ס ביאליק, נתניה.
בשנת 1960- תערוכה כללית של אמני ישראל, במוזיאון תל אביב.
בשנת 1960- תערוכה כללית של אגודת הציירים, חיפה.
בשנת 1961- תערוכה כללית של אמני ישראל, במוזיאון תל אביב.
בשנת 1961- תערוכה כללית של אומני ישראל, אגודת הציירים, חיפה.
בשנת 1962- תערוכה כללית של אמני ישראל, במוזיאון תל אביב.
בשנת 1962- תערוכה כללית של אומני ישראל, אגודת הציירים, חיפה.
בשנת 1962- תערוכת יחיד בבית האומנים, תל אביב.(תערוכה זו מציינת יובל שנים לצייר)
בשנת 1963- תערוכת יחיד בגלריה 220, תל אביב.
בשנת 1964- תערוכת יחיד בגלריה "רובנס", בבריסל, בלגיה.
בשנת 1964- תערוכת יחיד ב"סירקל מוניציפאל", לוקסמבורג.
הנצחה
לאחר מותו ערכה המשפחה תערוכות זיכרון באילת, חיפה, תל אביב וקריית מוצקין.
הצייר אליעזר גרינברג מונצח בספרי אומנות כמו: "100 אומנים ישראלים שהלכו לעולמם" / גבריאל טלפיר, הוצאת גזית, 1971. ו "91 אומנים ציור ופיסול" ערך אהרון א. מייזלמן, הוצאה לאור ועד הציירים והפסלים חיפה והצפון, 1965.
תערוכות זיכרון שערכה המשפחה לאחר מותו
בשנת 1965- תערוכת זיכרון במוזיאון אילת.
בשנת 1966- תערוכת זיכרון בגלריה 220, תל אביב.
בשנת 1968- תערוכת זיכרון בבית התרבות, קריית מוצקין.
בשנת 1970- תערוכת זיכרון באגודת הציירים, בית שאגל, חיפה. בשנת 1975- תערוכת זיכרון גלריה חדשה, תל אביב
קלטה אוליביה
קלטה אוליביה (בספרדית: Caleta Olivia) היא עיר בפרובינציית סנטה קרוס בארגנטינה. העיר נמצאת בחוף מפרץ סן חורחה, בחלקה הצפוני של הפרובינציה.
היסטוריה
בתחילת המאה ה-20 ממשלו של הנשיא חוליו ארחנטינו רוקה יזם הקמה של קו טלגרף מבירת ארגנטינה בואנוס איירס אל אזור כף וירחנס בדרום המדינה. ב-1901, במהלך העבודות של הנחת הקו, עגנה במפרץ קטן באזור ספינה שהכינה את התשתיות לקו. אסקיאל גוטרו שהיה מפקד הספינה זיהה באזור פוטנציאל להקמת התיישבות חדשה, אשר הוקמה ב-20 בנובמבר 1901. ההתיישבות נקראה קלטה אוליביה, ככל הנראה על שם המפרץ הקטן (בספרדית: קלטה) ועל שם אשתו של גוטרו, אוליביה.
בעשורים שלאחר מכן קלטה אוליביה נותרה התיישבות קטנה עם עשרות בודדות של מתיישבים. העיירה התחילה להתפתח לאחר הקמת ה-YPF, חברת הנפט הלאומית של ארגנטינה שהוקמה ב-1922 בעקבות גילוי מצבורי הנפט באזור קומודורו ריבדביה. קלטה אוליביה הפכה לאחד הבסיסים האזוריים של ה-YPF, מה שתרם להתפתחות העיירה.
ההתפתחות הואצה בשנות ה-40 של המאה ה-20, בין היתר בשם מציאת מאגר נפט בקרבת קלטה אוליביה ב-1944. בשנים שלאחר מכן אוכלוסיית העיר התייצבה, עד שבשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20 העיר קלטה מהגרים רבים מצפון ארגנטינה שבאו לעבוד בתעשיית הנפט. גם הגדילה הזו נעצרה, בעקבות ההפרטה של YPF בשנות ה-90.
בתחילת חודש פברואר ב-2014 הופסקה הזרמת המים לעיר בעקבות חור בצינור ההובלה. העיר נאלצה להתמודד עם חוסר הזרימה במשך כחודש, דבר שגרם הפגנות של התושבים שאילצו את הממשל להביא לעיר משלוחי מים במשאיות.
כלכלה
כלכלת העיר מתבססת בעיקר על תעשיית הנפט, ובמידה פחותה יותר גם על דיג ותיירות. כמו כן בחלק הדרומי של העיר נמצא נמל קטן בשם "קלטה פאולה".
חינוך
בעיר נמצא אחד הקמפוסים של האוניברסיטה הלאומית של דרום פטגוניה, שמרכזה נמצא בבירת הפרובינציה ריו גז'גוס.
תחבורה
העיר נמצאת על מסלול הכביש הלאומי מספר 3, המקשר בין בואנוס איירס לדרום ארגנטינה.
אמיר כוכבי
אמיר כוכבי (נולד ב-10 במאי 1980) הוא ראש עיריית הוד השרון.
ביוגרפיה
כוכבי הוא בנם של נפתלי ויונה כוכבי ומצאצאי רבי אלימלך מליז'נסק. סבו, שלמה כוכבי, כיהן כחבר מועצת העיר ראשון לציון. בנעוריו למד בתיכון "הדרים" שבהוד השרון. כוכבי הוא סרן במילואים. תפקידו האחרון היה סגן מפקד פלוגת הניסוי של פרויקט המרכבה סימן 4.
לכוכבי תואר ראשון בפוליטיקה וממשל ומזרח תיכון מאוניברסיטת בן-גוריון ותואר שני בממשל ומינהל ציבורי עם התמחות בשלטון המקומי מהמרכז הבינתחומי הרצליה. טרם כניסתו לפוליטיקה המוניציפלית, עבד כוכבי בכנסת לצד רוני בר-און.