cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'אנלואיג'י בופון
מוקדמות גביע העולם 2014 וגביע הקונפדרציות 2013
ב-26 במרץ 2013, במשחק במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014 נגד נבחרת מלטה, ערך בופון את הופעתו ה-126 בנבחרת והשווה את מספר הופעותיו של פאולו מלדיני. באותו משחק הוא הציל פנדל מרגליו של מייקל מיפסוד ואיטליה ניצחה בתוצאה 2-0.
בופון נכלל בסגל הנבחרת האיטלקית לטורניר גביע הקונפדרציות 2013 ושיחק בכל אחד ממשחקי הטורניר כקפטן הנבחרת. ב-16 ביוני 2013 הוא שיחק במשחק הפתיחה של נבחרת איטליה, בו היא ניצחה בתוצאה 1–2 את נבחרת מקסיקו, כשבופון סופג שער בודד מפנדל של חאבייר הרננדס. במשחק הבא, נגד נבחרת יפן, העניק השופט ליפנים פנדל בדקה ה-20 לאחר שקבע כי בופון הכשיל את שינג'י אוקזאקי לאחר שקיבל מסירה לא טובה ממגן נבחרתו, מתיה דה שיליו, והשוער ספג כרטיס צהוב. בסופו של דבר איטליה ניצחה את המשחק בתוצאה 3–4 והבטיחה העפלה לחצי הגמר של הטורניר בפעם הראשונה בהיסטוריה, בו פגשה את נבחרת ספרד לשחזור גמר יורו 2012. לאחר 0-0 בסיום 120 דקות במשחק חצי הגמר, שני השוערים, בופון ואיקר קסיאס, לא הצליחו לעצור בעיטה בדו-קרב בעיטות העונשין, ובעיטה של לאונרדו בונוצ'י האיטלקי למשקוף השער קבעה ניצחון 6–7 של הספרדים. במשחק על המקום השלישי ניצחה איטליה את נבחרת אורוגוואי בתוצאה 2–3 בדו-קרב בעיטות עונשין לאחר תיקו 2-2 בתום 120 דקות. בופון עצר שלושה פנדלים, מרגלי דייגו פורלאן, מרטין קאסרס ווולטר גרגאנו.
ב-6 בספטמבר 2013 ערך בופון את הופעתו ה-135 במדי הנבחרת, שהציבה אותו הופעה אחת לפני השוואת שיאו של פאביו קנבארו. באותו משחק במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014 ניצחה נבחרת איטליה את נבחרת בולגריה בתוצאה 1-0, ובופון נבחר כמצטיין המשחק לאחר שביצע במהלכו מספר עצירות מרהיבות. במשחק המוקדמות הבא נגד נבחרת צ'כיה השווה בופון את שיא 136 ההופעות של קנבארו, והמשחק נגמר בניצחון 1–2 של נבחרת איטליה שהבטיח לה עליה למונדיאל 2014 בברזיל מראש הבית כשנותרו שני משחקים לסיום טורניר המוקדמות. ב-11 באוקטובר 2013, בתיקו 2-2 נגד נבחרת דנמרק במשחק נוסף במסגרת המוקדמות, עקף בופון את שיא ההופעות של קנבארו וקבע שיא חדש – 137 הופעות. ב-2 בינואר 2014 הוענק לבופון על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית פרס Pallone Azzurro המוענק לשחקן האיטלקי המצטיין בשנה החולפת לאחר שנבחר על ידי חברי מועדון Viva Azzurro.
גביע העולם 2014
ב-12 במאי 2014 נכלל בופון ברשימת 31 השחקנים המורחבת של נבחרת איטליה והמאמן צ'זרה פראנדלי לקראת מונדיאל 2014, וב-31 במאי הוא נכלל בסגל הסופי לטורניר, כשוער הראשון וכקפטן הנבחרת. איטליה שובצה בבית D שהוגדר כ"בית המוות", יחד עם נבחרות קוסטה ריקה, אנגליה ואורוגוואי. בופון הפך לשחקן השלישי בהיסטוריה שמשחק בחמישה טורנירי גביע עולם, לאחר השוער המקסיקני אנטוניו קרבחאל והכוכב הגרמני לותר מתאוס. בשל פציעה בברכו ממנה סבל באימון לא שיחק בופון במשחק הפתיחה של נבחרת איטליה בטורניר נגד נבחרת אנגליה, והוחלף על ידי סלבטורה סיריגו. אנדראה פירלו הוביל את האיטלקים כקפטן לניצחון 1–2 במשחק. במשחק הבא בשלב הבתים, בו הפסידה איטליה לקוסטה ריקה בתוצאה 1-0, שימש בופון כקפטן הנבחרת בטורניר גביע העולם בפעם הראשונה בקריירה, וזאת בטורניר הרביעי בו הוא לוקח חלק פעיל. במשחק האחרון של שלב הבתים, בו הפסידה איטליה 0–1 לנבחרת אורוגוואי, הציל בופון כדורים מרגלי לואיס אלברטו סוארס וניקולאס לודיירו, אך ספג לבסוף שער מכריע בדקה ה-81 מנגיחה של דייגו גודין, מספר רגעים לאחר תקרית הנשיכה של סוארס וג'ורג'יו קייליני. בשל ביצועיו במשחק נבחר בופון למצטיין המשחק. איטליה סיימה את שלב הבתים במקום השלישי, והודחה בשלב הבתים זה הטורניר השני ברציפות.
אליפות אירופה 2016
ב-12 ביוני 2015 הפך בופון לשחקן הראשון שעורך 50 הופעות תחרותיות במסגרת אליפות אירופה, כששיחק 45 דקות והוחלף על ידי סלבטורה סיריגו בשל פציעה בתיקו 1-1 נגד נבחרת קרואטיה במסגרת מוקדמות יורו 2016, זאת לאחר שהספיק לעצור פנדל מרגליו של מריו מנדז'וקיץ'. ב-6 בספטמבר, בניצחון 0–1 על נבחרת בולגריה במסגרת מוקדמות היורו, ערך בופון את הופעתו ה-150 במדי נבחרת איטליה, כשהוא שומר על רשת נקייה בפעם ה-62 במספר.
לאחר טורניר המוקדמות וההעפלה ליורו 2016, הצהיר בופון כי הטורניר יהיה הטורניר האירופי האחרון שלו, אך הביע את רצונו לשחק במונדיאל 2018 בגיל 40. ב-31 במאי 2016 נכלל בופון על ידי המאמן אנטוניו קונטה בסגל הסופי של נבחרת איטליה לטורניר היורו. במשחק הראשון של הטורניר, בו ניצחה איטליה את נבחרת בלגיה בתוצאה 2-0, ערך בופון את הופעתו ה-14 בהיסטוריה של הטורניר, כשהוא עוקף את פאולו מלדיני, את אלסנדרו דל פיירו ואת אנטוניו קסאנו כשיאן ההופעות בטורניר, וכן השווה את שיאו של דל פיירו במספר טורנירי אליפות אירופה לשחקן איטלקי – 4. במשחק השני של שלב הבתים הוא שמר פעם נוספת על רשת נקייה, הפעם בניצחון 0–1 על נבחרת שוודיה שסייע לאיטליה להעפיל לשלב שמינית הגמר של הטורניר, כשהוא סופג כרטיס צהוב בתוספת הזמן של המחצית השנייה בשל בזבוז זמן. לאחר שישב על הספסל בהפסד 0–1 לנבחרת אירלנד במשחק הסיום של שלב הבתים, חזר בופון להרכב הפותח בניצחון 0–2 על נבחרת ספרד בשלב שמינית הגמר, כשהוא מציל בתוספת הזמן כדור קשה של ג'רארד פיקה ושומר על רשת נקייה בפעם השלישית ברציפות בטורניר. משחק רבע הגמר נגד נבחרת גרמניה נגרר לדו-קרב בעיטות עונשין לאחר תיקו 1-1 בתום 120 דקות, ובופון עצר פנדל אחד בלבד, הצלה שלא הצילה את איטליה מהפסד 6-5. הצלה של בופון במשחק לבעיטה מרגליו של מריו גומז הייתה מועמדת מאוחר יותר להצלת העונה של אופ"א, ובסופו של דבר סיימה במקום השלישי עם 14 אחוז מהקולות.
מוקדמות גביע העולם 2018
ב-6 באוקטובר 2016, במשחק נגד נבחרת ספרד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018, ביצע בופון טעות קריטית שאפשרה לוויטולו לעבור אותו ולקבוע יתרון 0–1 לספרדים. המשחק נגמר בסופו של דבר בתוצאה 1-1. משחק זה היה הופעתו ה-164 של בופון במדי הנבחרת הלאומית, שמיקמה אותו במקום השמיני בדירוג שיאני ההופעות עבור נבחרת לאומית יחד עם קובי ג'ונס האמריקאי, וככדורגלן הפעיל בעל מספר ההופעות השני במספר עבור נבחרתו, לאחר איקר קסיאס. ב-15 בנובמבר 2016, בתיקו 0-0 נגד נבחרת גרמניה במשחק ידידות שנערך במילאנו, ערך בופון את הופעתו ה-167 במדי הנבחרת והשווה את שיאם של קסיאס וויטליס אסטפייבס הלטבי כשחקנים האירופאים בעל מספר ההופעות הבינלאומית הגבוה ביותר, וכן הפך לשחקן הפעיל בעל מספר ההופעות הבינלאומית הגבוה ביותר יחד עם קסיאס. ב-1 בינואר 2017 הוענק לבופון על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית פרס Pallone Azzurro לשנת 2016, המוענק לשחקן האיטלקי המצטיין בשנה החולפת לאחר שנבחר על ידי חברי מועדון Viva Azzurro, והוא הפך לשחקן הראשון הזוכה בתואר יותר מפעם האחת.
ב-24 במרץ 2017, במשחק נגד אלבניה במוקדמות גביע העולם ערך בופון את הופעתו ה-1000 בכל הקריירה.
ב-13 בנובמבר 2017, לאחר שהנבחרת לא העפילה לגביע העולם בעקבות הפסד לשוודיה בפלייאוף, הודיע בופון על פרישה רשמית מהנבחרת, עם 175 הופעות והוא מחזיק בשיא ההופעות לשחקן בנבחרת איטליה מאז ומעולם, ומקום רביעי בהופעות בינלאומיות עולמיות. בראיון הפרישה מהנבחרת מירר בבכי לפני המצלמות והתנצל בפני העם האיטלקי.
ב-28 בפברואר 2018 הודיע בופון כי ימשיך לשחק בנבחרת איטליה, לפחות בשני משחקי הידידות הקרבים במרץ, מול נבחרות ארגנטינה ואנגליה.
סגנון משחק
בופון ידוע בשל הופעותיו העקביות במהלך הקריירה שלו, וזכה לשבחים רבים ממאמנים, שחקנים ושוערי הווה ועבר בעבור הריכוז, קור הרוח ומוסר העבודה שלו ובעבור העובדה שהוא נמצא בכושר משחק גבוה גם בשלבים מתקדמים של הקריירה. כאחד השחקנים הטובים בעולם בעמדתו, נחשב לעיתים בופון לארכיטיפ של השוער המודרני. הוא תואר כ"שוער זריז, חזק ובעל יכולות פיקוד, בעל ניסיון רב ברמות הגבוהות ביותר" וכ"שוער מוכשר ומוערך היטב" עם "חוש מיקום, אומץ כוח ורמת משחק מצוינים". בופון זכה לשבחים גם בעבור האתלטיות שלו, בעבור יכולות השוערות עוצרות הנשימה שלו ובעבור הזינוקים האקרובטיים והרפלקסים המהירים שלו, כמו גם בעבור היכולת שלו לייצר הצלות מכריעות, וזאת למרות היותו שוער גבוה, גדול ומרשים מבחינה פיזית. על-אף שפעמים רבות זכה בופון לביקורת על כך שהוא לא מיומן בעצירת פנדלים, הוכיח בופון כי הוא יעיל בתחום זה, וראיה לכך היא היסטורית עצירת הפנדלים שלו.
בשיאו היה בופון שוער מוכשר, מושלם, בטוח, אמיץ ואגרסיבי, שהיה מוכר בשל המהירות, התעוזה והצפייה מראש שלו כאשר יצא משערו למצבים של אחד על אחד, וכן בשל טכניקת השוערות שלו והיכולת להגיע לכדור במהירות על-מנת לאסוף אותו, לבלום אותו או אף לשחק בו ברגליו. כאשר שיחק בקבוצות שהסתמכו על קו הגנה גבוה, תפקד בופון כשוער-בלם אחורי ויצא לעיתים קרובות מרחבת ה-16 מטר על-מנת להרחיק את הכדור או לתקל שחקנים יריבים שהתגברו על מלכודת הנבדל. בנוסף, הוא היה ידוע גם בשל היכולת הידנית, היכולת האווירית והשליטה שלו ברחבה. עם זאת, מספר פעמים במהלך הקריירה שלו הואשם בופון בכך שהוא זהיר מדי ולא תמיד יוצא לקלוט הרמות, ובכך שהוא מעדיף להעביר את הכדור לחברי הקבוצה שלו מאשר להחזיק בו. על-אף שהוא פחות מיומן במשחק הרגל שלו כמו שוערי הדור החדש שהגיעו בשלהי הקריירה שלו, בופון בעל יכולות גבוהות המאפשרות לו להרחיק את הכדור מההגנה בקלות, ובצעירותו יכולות אלו סייעו לו לעבור חלוצי יריב כאשר אלו רצו לעברו ויצרו עליו לחץ.
בשנים האחרונות התאים בופון באופן יעיל את סגנון השוערות שלו להשפעות הגופניות של התבגרותו, כשהוא משנה את הדיאטה ואת משטר האימונים שלו והופך את עצמו לשוער פחות מרהיב, אך יעיל יותר. על-אף שאיבד מהכוח הפיזי, מהשקעת הכוח, מהמהירות ומהניידות שלו, הוא המשיך להצטיין ברמה הגבוהה ביותר בשל העקביות של הופעותיו ובשל מיקומו בן הקורות, האינטליגנציה הטקטית, קבלת ההחלטות ויכולתו לקרוא את המשחק ולארגן את ההגנה שלו. בנוסף ליכולות השוערות שלו, בופון נודע בשל הכריזמה, משמעת האימונים, הנוכחות בשער מבחינה קולית והמנהיגות המאפיינים אותו, והוא תואר כ"אישיות מפתח בחדר ההלבשה".
מחלוקות
בעת ששיחק בפארמה, החלטתו של בופון ללבוש בעונת את חולצה מספר 88 במקום חולצתו הקודמת, חולצה מספר 1, גרמה למחלוקת באיטליה. עם זאת, בופון טען כי הוא לא היה מודע להקשר הנאו-נאצי של המספר, והצהיר כי המספר מציג ארבעה כדורים המסמלים את אופיו ואת תכונותיו של אדם. בופון הצהיר כי ארבעת הכדורים מסמלים את הצורך שלו בתכונות אלו לאחר פציעתו לקראת יורו 2000 וכי הם מסמלים לידה מחדש. מיד לאחר מכן הציע בופון שישנה את מספרו, ובחר במספר 77, לא לפני שחקר את המשמעות שלו.
בספטמבר 1999 התמודד בופון כנגד ביקורת וענישות, לאחר שלבש מתחת לאפודת השוער שלו חולצה, עליה נכתבה הסיסמה הפשיסטית "Boia chi molla" (בעברית: "מי שמוותר הוא נבל"), אותה התכוון להציג במהלך ריאיון לתקשורת לאחר משחק. בופון התנצל באופן פומבי, כשהוא מצהיר שזו הייתה מחווה טיפשית ותמימה שנבעה מבורות ואי-ידיעת ההקשר הפשיסטי של הסיסמה. בנוסף, הצהיר בופון כי נתקל לראשונה בסיסמה על שולחן בפנימייה, ולא היה מודע לשיוכה לצד הפשיסטי. הוא הבהיר כי השתמש בסיסמה על-מנת לדרבן את חבריו לקבוצה ואת האוהדים, לאחר שפארמה סיימה במספר תוצאות מאכזבות.
ב-12 במאי 2006, במהלך פרשת הטיית המשחקים בסרייה א', הואשם בופון בהימורים בלתי חוקיים על משחקי הסרייה א', ולכן מקומו בסגל נבחרת איטליה למונדיאל 2006 היה בסכנה. בופון נחקר באופן רשמי והודה כי הימר על משחקי ספורט עד שנאסר על שחקנים לעשות זאת באוקטובר 2005, אך הכחיש כי הימר על משחקי כדורגל איטלקים. הוא נוקה מכל החשדות בדצמבר 2006.
תקשורת
בופון הופיע לצד כריסטיאנו רונאלדו על עטיפת הגרסה האיטלקית של המשחק Pro Evolution Soccer 2008 של חברת Konami. בופון מככב גם בסדרת המשחקים FIFA של חברת EA Sports, ונבחר לצד מנואל נוייר, איקר קסיאס ופטר צ'ך כאחד השוערים הטובים בגרסת המשחק לשנת 2014.
חיים אישיים
בופון נולד ב-28 בינואר 1978 בקרארה, איטליה, למשפחה של אתלטים איטלקיים. אמו, מריה סטלה, הייתה זורקת דיסקוס, ואביו, אדריאנו, היה מרים משקולות. לאחר פרישתם, עבדו כמורים לחינוך גופני בבית ספר. אחיותיו, ורוניקה וגדאלינה, שיחקו כדורעף בנבחרת איטליה בכדורעף נשים, ודודו, דאנטה מאסוקו, הוא כדורסלן עבר ששיחק בנבחרת איטליה בכדורסל ובליגת העל האיטלקית בכדורסל. בנוסף לכל, שוער העבר של אינטר מילאנו, של מילאן ושל נבחרת איטליה, לורנצו בופון, הוא בן דודו של סבו של בופון. בופון הוא נוצרי קתולי.
בשנת 2013 נטען כי בופון סבל מהתקפי דיכאון במהלך עונת בשל ההפסד של יובנטוס בדו-קרב בעיטות עונשין בגמר ליגת האלופות 2003 ובשל הופעות חלשות של קבוצתו באותה העונה. בופון ביקר באופן קבוע אצל פסיכולוג והתגבר על הדיכאון לקראת טורניר יורו 2004.
מחוץ לכדורגל המקצועני
ב-14 בנובמבר 2008 הוציא בופון לאור את הגרסה האיטלקית של האוטוביוגרפיה שלו, Numero 1 (בעברית: מספר 1), שנכתבה בשיתוף פעולה עם הסופר רוברטו פארונה. בחודש דצמבר 2009 הוא נכלל בקבוצת העשור של עיתון הסאן.
ב-16 ביולי 2010 הפך בופון לשותף בהחזקת המניות של המועדון קרארזה (מועדון עיר הולדתו והקבוצה האהודה עליו בילדותו, לצד גנואה). תחילה היו בבעלותו 50 אחוזים ממניות המועדון, לצד כריסטיאנו לוקארלי ומאוריציו מיאן. ב-10 ביוני 2011 הוא רכש 20 אחוזים נוספים ממניות המועדון והגדיל את תמיכתו במועדון. ב-6 ביולי 2012 הפך בופון לבעלים הבלעדי של המועדון דרך החברה של משפחתו, "Buffon & co". בחודש מאי 2015 הצהיר בופון כי יעזוב את תפקידו כבעלי המועדון בתום עונת. בחודש יולי מכר בופון 70 אחוזים ממניות הקבוצה למפתח המקרקעין האיטלקי רפאלה טרטליה, שלקח את השליטה על המועדון על-אף שבופון המשיך להחזיק ב-30 אחוזים ממניות הקבוצה. לאחר שהמועדון המשיך להיאבק בקשיים כלכליים, הוא הכריז על פשיטת רגל ב-11 במרץ 2016.
ב-30 במאי 2011 הצטרף בופון לחבר המנהלים של חברת הטקסטיל האיטלקית "Zucchi Group S.p.A", עם מניות בגובה 19.4 אחוזים. בשנת 2015, על-אף הקשיים הכלכליים של החברה, בופון, שעד אז כבר רכש 56 אחוזים ממניות החברה, השקיע 20 מיליון אירו על-מנת להציל אותה מפשיטת רגל. בחודש דצמבר של אותה השנה נרכשה החברה על ידי קרן ההשקעות הצרפתית "Astrance Capita", שהשתלטה על "GB Holding", חברתו של בופון, תחת הסכם טיפול בחוב של החברה, כשבופון הורשה להחזיק ב-15 אחוזים ממניות החברה.
ב-7 במאי 2012 נבחר בופון לשמש כסגן נשיא התאחדות הכדורגלנים האיטלקים, וזו הייתה הפעם הראשונה בה כדורגלן פעיל מילא תפקיד זה. באותה שנה הצטרף בופון לתוכנית "כבד את השונה" של אופ"א, ששמה לה למטרה להילחם בגזענות, באפליה ובחוסר סובלנות מכל סוג. מאוחר יותר בשנת 2012 הוא נבחר על ידי הגרדיאן במקום ה-20 בדירוג השחקנים הטובים בעולם, כשוער השני ברשימה לאחר איקר קסיאס.
לפני הבחירות הכלליות באיטליה 2013 הביע בופון בפומבי את תמיכתו בראש ממשלת איטליה המכהן מריו מונטי.
ב-2 בספטמבר 2014 הוענק לבופון פרס נראו רוקו, המוענק לכדורגלן כאות הוקרה על הקריירה שלו. בחודש דצמבר 2014 הוא נבחר על ידי דיילי מייל כחמישי בדירוג השוערים הטובים בעולם, כשמקדימים אותו מנואל נוייר, דויד דה חאה, טיבו קורטואה וג'ו הארט. בגיל 36, הוא היה השוער המבוגר ביותר שנכלל בעשירייה הראשונה של הדירוג.
בשנת 2015 דירג אותו המגזין הצרפתי פראנס פוטבול כאחד מעשרת הכדורגלנים הטובים בעולם מעל גיל 36. בשנת 2016 הוא נבחר על ידי אותו המגזין לשוער הטוב בהיסטורית המשחק. מאוחר יותר באותה שנה, הוא נבחר לשוער הטוב בהיסטוריה של ליגת האלופות בסקר רשמי שערכה אופ"א בטוויטר.
שיאים
כאחד השוערים הטובים בהיסטורית המשחק, מחזיק בופון בשיאים רבים (דירוגים בהם נמצא בופון במקום הראשון מודגשים):
תארים
{{טורים
איאן פייזלי
איאן ריצ'רד קייל פייזלי, ברון באניסייד (באנגלית: Ian Richard Kyle Paisley, Baron Bannside; 6 באפריל 1926 – 12 בספטמבר 2014) היה איש כמורה פרוטסטנטי ופוליטיקאי יוניוניסטי-לויאליסטי מצפון אירלנד. הקים את הכנסייה הפרסביטריאנית החופשית של אלסטר ועמד בראשה 57 שנים (1951–2008). חבר הפרלמנט של הממלכה המאוחדת מטעם המפלגה היוניוניסטית הפרוטסטנטית (PUP), ואחר כך מטעם המפלגה היוניוניסטית הדמוקרטית (DUP) אותה הקים ובראשה עמד מ-1973 ועד פרישתו ב-2010 (37 שנה). בין השנים 1979 ו-2004 היה נציג צפון אירלנד בפרלמנט האירופי. בשנת 2007, לאחר שנים רבות של פעילות אנטי-קתולית ואנטי-רפובליקנית נחרצת, ועל-אף שהתנגד להסכם יום שישי הטוב, הסכים פייזלי לעמוד בראש ממשלת אחדות לאומית, לצד סגנו, מרטין מקגיניס, ממפלגת שין פיין הקתולית. פייזלי (בן ה-82 באותה עת) פרש ממשרת השר הראשון של צפון אירלנד כעבור שנה מסיבות בריאות.
בשנת 2010 העניק לו ראש ממשלת בריטניה גורדון בראון תואר אצולה של ברון ומעמד של לורד לימי חייו וחבר המועצה המלכותית.
פעילות דתית
נולד במחוז ארמה. אביו, שהיה מטיף בפטיסטי עצמאי, לחם במלחמת העולם הראשונה במסגרת כוח המתנדבים מאלסטר. פייזלי למד בקולג' הפרסביטריאני התאולוגי בבלפסט (Reformed Presbyterian Theological College in Belfast). בשנת 1946 הכתיר אותו אביו לכומר מטיף. פיילי הטיף בכנסייה הפרסביטריאנית האירית לאוונגליזם קיצוני (פרשנות מילולית של כתבי הקודש), היה אנטי-קתולי רדיקלי וראה בכל פיוס בין זרמים פרוטסטנטים לקתולים "אקומניות" (חתירה לאיחוד זרמים) וכניעה. בשנת 1951 פרש מהכנסייה הפרסביטריאנית של אירלנד ויצר את הכנסייה הפרסביטריאנית החופשית של אלסטר, שחרתה על דגלה פונדמנטליזם והתבדלות מכל זרם אחר. נכון למפקד האוכלוסין שנערך ב-2011 מנו תומכי כנסייה זו כ-12,000 איש, פחות מאחוז אחד מאוכלוסיית צפון אירלנד. אולם, למרות גודלה הזעיר של עדתו, הפך פייזלי, בזכות דרשותיו הקיצוניות והפרובוקטיביות לדובר מוכר של הלויאליזם הפרוטסטנטי. ב-1977 יצא במסע נגד הומוסקסואליות בכותרת: "הצילו את אירלנד מסדומיות", ב-1988 הכריז על האפיפיור יוחנן פאולוס השני כ"אנטיכריסט" במסגרת ישיבה של הפרלמנט האירופי.
פעילות פוליטית לפני 1970
במקביל לפעילות דתית פעל פייזלי גם בזירה הפוליטית ובזירת קרבות הרחוב. כפעיל פוליטי צעיר בשנות השישים הציג התנגדות תקיפה לכל ניסיון פיוס עם הלאומיות האירית והפך ל"סמן ימני" של המפלגה היוניוניסטית של אלסטר (UUP). בפרט תקף פייזלי את חתירתו של ראש ממשלת צפון אירלנד דאז (ויו"ר המפלגה), טרנס או'ניל, ליצירת שלום-בית תוך שיח עם קתולים מתונים, ויתורים מסוימים ועצימת-עין, אותם תקף פייזלי כבגידה. ב-1965 הוביל מסע תוך-מפלגתי להדחת או'ניל מתפקידו. ב-1966 יסד עם פורשים אחרים את המפלגה היוניוניסטית הפרוטסטנטית (PUP).
בשנת 1964 דרש מכוח השיטור הצפון-אירי להסיר את דגל הטריקולור של אירלנד מעל בניין משרדי מפלגת שין פיין בבלפסט (שהונף בניגוד לחוק, שלא נאכף על מנת שלא לגרום למהומות). הסרת הדגל גרמה ליומיים של מהומות בעיר. באפריל 1966 יסד יחד עם אחרים מיליציה אלימה בשם "מתנדבי אלסטר הפרוטסטנטים" (Ulster Protestant Volunteers), שפעלה עד 1969. הוא היה שותף גם ביצירת שתי מיליציות קצרות-ימים נוספות, "הכוח השלישי" (Third Force) ב-1981 ו"התנגדות אלסטר" (Ulster Resistance) ב-1986. בינואר 1969 ארגן והוביל (יחד עם רונלד באנטינג) הפגנת-נגד בלתי חוקית מול הפגנת האגודה לזכויות האדם (שדרשה שוויון זכויות לקתולים בצפון אירלנד) במחוז ארמה, ונשפט לשלושה חודשים בכלא.
בעימות שערך מול הנציגה הקתולית הסוציאליסטית הצעירה ברנדט דוולין, הטיחה בו דוולין שהיוניוניזם אינו צודק ואינו הוגן. ענה לה פייזלי "אני מעדיף להיות בריטי מלהיות הוגן" (I would rather be British than fair). ב-1970 נבחרו הן פייזלי והן דוולין כנציגי שני הפלגים הניצים לפרלמנט הבריטי והתקשורת של אותה עת הרבתה לעמת בין שני ההפכים המושלמים ולדווח עליהם זה בצד זו. בין השניים אף נוצר קשר אישי בלתי-אמצעי וחיבה אישית מעבר לחילוקי הדעות הקוטביים.
מ-1970 ואילך
פייזלי המשיך להוביל קו רדיקלי וב-1985 הצליח לשכנע את יריביו מהמפלגה היוניוניסטית של אלסטר (UUP), המתונה יותר, להתנגד להסכם האנגלו-אירי שנועד להשיג רגיעה בצפון-אירלנד בתמורה למעורבות מסוימת של ממשלת הרפובליקה של אירלנד. לפני ואחרי חתימת ההסכם הוביל מסע בכותרת "Ulster Says No", בשיאו הפגינו כ-200,000 איש במחאה מול בניין עיריית בלפסט. ההסכם התפורר לבסוף עקב פעילות הטרור של הצבא האירי הרפובליקני (ה-IRA).
לקראת סוף שנות התשעים הסכים פייזלי להשתתף בוועידת כל המפלגות בצפון אירלנד למעט השין פיין ושיתף פעולה בשיחות השלום שניהל ג'ורג' מיטשל. פייזלי ומפלגתו פרשו מהדיונים לאתר שהותר לנציגי השין פיין להשתתף בהם. מאז הוביל פייזלי את ההתנגדות להסכם יום שישי הטוב שנחתם באפריל 1998 וזכה לאשרור נרחב במשאלי עם בצפון אירלנד ובאירלנד. בבחירות לאספה של צפון אירלנד ב-2003 זכתה ה-DUP בראשות פייזלי ב-25.6% מהקולות ועברה לראשונה את ה-UUP כמפלגה היוניוניסטית הגדולה ביותר.
עוד ב-12 ביולי 2006 הצהיר פייזלי במהלך נאומו במצעד של "מסדר אורנג'" היוניוניסטי בבלפסט ש"אנשי השין פיין אינם מתאימים לשיתוף פעולה עם אנשים הגונים ואינם מתאימים לממשלה". בבחירות שהתקיימו ב-7 במרץ 2007 זכתה מפלגתו של פייזלי ברוב והגדילה את כוחה ל-36 מושבים באספה של צפון אירלנד. שלושה שבועות לאחר מכן היה חייב פייזלי, לפי הסכם יום שישי הטוב, להרכיב את ממשלתו בשיתוף הקתולים או להחזיר את המנדט. בהסכמת ממשלת בריטניה נדחה המועד בשישה שבועות ופייזלי הוביל את נציגות מפלגתו לשיחות עם מנהיג השין פיין, ג'רי אדמס. ב-8 במאי הושבע פייזלי בן ה-81 כראש ממשלת צפון אירלנד ("השר הראשון") בראש ממשלת אחדות לצד סגנו, איש השין פיין, מרטין מקגיניס. השניים יצרו יחסי עבודה טובים, אך פייזלי הישיש ביקש לפרוש מתפקידו בשל סיבות בריאותיות ב-5 ביוני 2008.
יחסו לישראל
פייזלי היה תומך של הציונות ומדינת ישראל. הוא אף הבחין בקווי דמיון רבים בין מאבקיה של מדינת ישראל מול הטרור הערבי לבין מאבקם של הפרוטסטנטים מול הטרור של ה-IRA.
חייו הפרטיים
ב-1956 נשא פייזלי לאשה את איילין קאסלס. לזוג נולדו חמישה ילדים. שרון (Sharon), רונדה (Rhonda, לשעבר פוליטיקאית במפלגתו של אביה), צ'רית' (Cherith), קייל (Kyle, שהמשיך את דרכו של אביו כמטיף) ואיאן (, המכהן כיום אף הוא כחבר הפרלמנט מטעם מחוז צפון אנטרים ומטעם מפלגת אביו DUP).
מלכת השערים לנבחרות לאומיות
ערך זה מכיל רשימת הכדורגלניות שהבקיעו לפחות 100 שערים במדי נבחרת כדורגל נשים הלאומית שלהם. בסך הכל, 18 כדורגלניות, על פי פיפ"א. כריסטין סינקלייר מ מחזיקה בשיא כל הזמנים עם 190 שערים בין-לאומיים.
מחזיקה בשיא השחקניות שכבשו 100 או יותר שערים בין-לאומיים, שבע בסך הכל. ל יש שלוש שחקניות שהגיעו להישג זה. ל-CONCACAF יש את המספר הגבוה ביותר של כדורגלניות שכבשו לפחות 100 שערים בין-לאומיים - שמונה שחקניות.
קריסטין לילי מארצות הברית שיחקה הכי הרבה משחקים עד כה מבין מבקיעות 100 שערים - 352 הופעות. היא כבשה את שערה המאה ב-3 באוקטובר 2004, במשחק נגד.
היסטוריה
השחקנית הראשונה שכבש 100 שערים בין-לאומיים הייתה אליזבטה ויניוטו האיטלקייה. בסך הכל, היא כבשה 107 שערים בין-לאומיים ב-110 משחקים, ושיחקה את משחקה האחרון ב-15 בנובמבר 1989. היא נשארה מלכת השערים הבין-לאומית עד שמיה האם מארצות הברית שברה את השיא ב-22 במאי 1999. האם הייתה השחקנית השלישית, אחרי ויניוטו וקרולינה מוראצ'ה מאיטליה, שכבשה 100 שערים במדי הנבחרת הלאומית שלה.
האם כבשה בסך הכל 158 שערים בקריירה הבין-לאומית שלה, ונשארה מלכת השערים במשך 14 שנים, עד שחברתה לנבחרת אבי וומבאק שברה את השיא ב-20 ביוני 2013 נגד. היא המשיכה והבקיע 184 שערים עבור ארצה ב-256 הופעות בין-לאומיות. בשנת 2020, כריסטין סינקלייר הקנדית שברה את השיא לאחר שכבשה את שערה ה-185 מול במסגרת מוקדמות טורניר הכדורגל של אולימפיאדת טוקיו.
סון ון מ הייתה השחקנית הראשונה מאסיה שכבשה לפחות 100 שערים בין-לאומיים, ואת הקריירה סיימה עם 106 שערים ב-163 הופעות. פורטיה מודיסה מ הייתה השחקנית הראשון מאפריקה להגיע להישג זה. היא עשתה זאת מול ב-18 באוקטובר 2014 במסגרת אליפות אפריקה. מרטה מ הייתה השחקנית הראשונה מאמריקה הדרומית שכבשה 100 שערים בין-לאומיים, לאחר שהבקיעה צמד נגד במהלך טורניר ידידות שהתקיים באוקטובר 2017 בסין.
אינטר איירליינס
אינטר איירליינס (באנגלית: Inter Airlines) הייתה חברת תעופה טורקית שבסיסה היה בנמל התעופה הבינלאומי של אנטליה.
החברה הפעילה טיסות צ'רטר מבלגיה, מגרמניה ומהולנד לטורקיה, ובנוסף הפעילה טיסות עבור חברות תעופה אחרות אשר חכרו את מטוסיה.
תולדות החברה
החברה נוסדה ב-17 בדצמבר 1999 והחלה לפעול ב-4 באפריל 2002. החברה הייתה בבעלות מלאה של החברה "ברייס טיולים", והיו לה כ-200 עובדים.
ב-13 בנובמבר 2008, בעקבות המשבר הכלכלי העולמי, הפסיקה החברה את פעילותה.
The St. Petersburg Times
The St. Petersburg Times (סנקט פטרבורג טיימס) היה עיתון שבועי שיצא לאור בסנקט פטרבורג, רוסיה. העיתון שימש את קהילת התיירים והרוסים המעוניינים בפרספקטיבה בינלאומית בנושאים מקומיים ועולמיים. הפרסום החל במאי 1993 והושעה ב-24 בדצמבר 2014. המערכת צייצה בטוויטר כי המצב קשור למשבר הכלכלי ברוסיה ועקב סביבת החקיקה הנוכחית. העיתון, ועיתון האחות "מוסקבה טיימס", שממשיך לפרסם, הוצאו לאור על ידי Sanoma Oyj הפינית, שמפרסמת את Helsingin Sanomat בהלסינקי.
היסטוריה
העיתון הוקם על ידי הסופר הניו זילנדי לויד דונלדסון (7 בנובמבר 1963 – 26 ביוני 2010) והיזם המתחיל הרוסי גרגורי קוניס. בשנת 1992 הקימו את ההוצאה לאור Cornerstone. במאי 1993 הוציאה ההוצאה את המהדורה הראשונה של העיתון בשם "The St. Petersburg Press". העיתון אימץ את שמו המאוחר בשנת 1996, כשנמכר ל-Sanoma.
העיתון השעה את הפרסום באופן זמני לאחר דצמבר 2014 עקב החמרה בתנאים הכלכליים ברוסיה ואנשי הצוות קיבלו חופשה בתשלום בינואר 2015. העורך האחרון, סיימון פטרסון, אמר כי האתר (sptimes.ru) ימשיך לתפקד. האתר נשאר פעיל עד מרץ 2015, ולאחר מכן השתלטה עליו "מוסקבה טיימס".
אבסורד
אַבְּסוּרְד הוא סיטואציה כזו שאינה מתיישבת עם ההיגיון והשכל הישר. האדם נתקל לא פעם בתופעות אבסורדיות, ועשוי להגיב עליהן בדרכים שונות, כמו: גיחוך, פליאה, פחד או כעס. אבסורד הוא פעמים רבות עניין סובייקטיבי: סיטואציה שנראית אבסורדית בעיני צופה מסוים עשויה להיראות כהגיונית בעיני צופה אחר.
בלוגיקה, משמש האבסורד כלי הפרכה מרכזי, בעיקר כנשען על כלל השלישי מן הנמנע, וכצורת הוכחה בדרך השלילה. כוחו של האבסורד בהמחשה רטורית של מושגים לוגיים מופשטים, אך האבסורד אינו רק אמצעי רטורי שעניינו הבעת דעות לשם היזון תקשורת חברתית, אלא גם כלי לאותו אדם המשתמש בו להראות לעצמו נקודות ראות חדשות של העולם.
באמנות
באמנות משמש האבסורד ככלי חשוב ליצירת הומור ולבחינת רעיונות מזוויות לא שגרתיות.
היגיון אבסורדי, בעיקר בספרות, קולנוע ותיאטרון, הוא צורת הסקה אסוציאטיבית שבה הכותב או הדובר מבצע הסקים על-פי האסוציאציות האישיות שלו, ובדרך כלל תוך כדי הגעה למסקנות מוקצנות. דוגמה לשימוש בהיגיון אבסורדי היא "כל הכדורים כחולים, כל הכחולים עפים ולכן לכדורים יש כנפיים והם לא נשמעים להוראות כוח הכבידה." דוגמה אחרת יכולה להיות "כל הכדורים כחולים, כל הכחולים עפים, ולכן נבחרת המשטרה בכדורגל הולכת לעוף מהטורניר".
צופה מהצד, שלא תמיד מבין את ההקשרים האסוציאטיביים ולכן לא מבין את הקשר בין הטענות ("הכדורים כחולים", "הכחולים עפים") למסקנות ("נבחרת המשטרה הפסידה") עלול לבוא במבוכה. לחלופין, הרעיונות החדשים יכולים גם ליצור אצל הצופה ראייה הומוריסטית של עובדות, שעתה בזכות השימוש בהיגיון האבסורדי נראות לו מנקודת ראות חדשה ואותנטית יותר עבורו. זהו סוג ההומור המופק בסאטירה.
במקרים רבים, טקסט הכתוב בזרם התודעה יוצר אצל הקורא תחושה דומה לטקסט העושה שימוש בהיגיון אבסורדי. היגיון אבסורדי משמש גם בתהליך היצירה של יצירות איגיון, ובתחומי אמנות נוספים. בתחום העיצוב עושה הצ'ינדוגו, שימוש באבסורד בעיצוב מוצר שאינו שמיש.
האבסורד הקיומי
בתחום הפילוסופיה, מהווה האבסורד מונח מרכזי באקזיסטנציאליזם. אלבר קאמי וז'אן-פול סארטר נחשבים לגדולי ההוגים בתחום האקזיסטנציאליזם ונמנים עם גדולי סופרי האבסורד. האבסורד באקזיסטנציאליזם מתייחס לפער בין החיים שאנו מנהלים לבין חוסר התכלית הברור שלהם. אנו חיים את חיינו בידיעה שחיינו חסרי משמעות לחלוטין, ובכל זאת אנו ממשיכים בשגרה על אף האבסורד שבכך.
כיוון שהאקזיסטנציאליזם היא תורה פילוספית חילונית, חוסר המשמעות האינהרנטי של החיים שהיא מציגה נובע מכך שאין ישות עליונה או קוד מוסרי בלתי-תלוי ואפריורי שיתן הצדקה או תכלית לאף פעולה או החלטה. האדם אנוס לבחור ולהכריע הכרעות מוסריות על סמך קריטריונים שהוא קובע לעצמו, ולכן הוא אינו משרת מטרה נעלה ממנו. ראוי לציין כי קיימים גם פילוסופים אקזיסטנציאליסטים דתיים, למשל סרן קירקגור.
התאבדות היא פתרון רציונלי אפשרי, לפיכך, לאבסורד הקיומי, אם כי רוב האנשים אינם בוחרים בפתרון זה. בחיבורו המיתוס של סיזיפוס, דוחה אלבר קאמי את רעיון ההתאבדות כפתרון לאבסורד. קאמי מציג את חייו של סיזיפוס כמשל להוויה האנושית. האדם משול לסיזיפוס, שהאלים גזרו עליו לגלגל אבן לראש הר, רק כדי לראות אותה מתגלגלת חזרה, ולנסות לגלגלה שנית במעלה ההר, לנצח. כך גם האדם - אנוס לחיות את חייו, בידיעה שאין להם משמעות. קאמי טוען כי פתרון האבסורד אינו התאבדות אלא ההתמודדות עמו. עצם חוויית האבסורד היא הפתרון: "די במאבק אל הפסגה כשלעצמו כדי למלא בשמחה את לב האדם. יש לחשוב על סיזיפוס שמח" (מתוך "המיתוס של סיזיפוס").
בדתות שונות ישנה התייחסות שונה לנושא האבסורד הקיומי. בעוד שרוב הוגי היהדות שוללים לרוב תודעה אבסורדית של הקיום, ומבכרים חשיבה רציונלית או מיסטית סדורה, הרי שבנצרות נודע לאבסורד הקיומי ערך מרכזי בהרבה. דוגמה לכך היא משנתו של סרן קירקגור, הרואה באדם המאמין (המיוצג על ידי גדול המאמינים, אברהם) את זה המתעלה מעל לשיקולי השכל, ומבצע את "הקפיצה אל האבסורד". נראה שהעדפה זו של האבסורד נובעת בין השאר מאמונות היסוד הנוצריות, כגון השילוש הקדוש אשר לדעת רבים מהווה אבסורד לוגי, אך מצווה להאמין בו למרות זאת, ואולי אף בשל כך. אמונה זו מתומצתת באמרה המיוחסת לטרטוליאן "Credo quia absurdum est" - "אני מאמין משום שזה אבסורד" (למעשה, אמרתו המדויקת של טרטוליאן היא "…Prorsus credibile est, quia ineptum est… certum est, quia impossibile” ("רק משום שזה אבסורד, יש להאמין בכך... זה ודאי משום שזה בלתי אפשרי").
על פי הוגי האבסורד, בחייו של אדם ישנם רק שני דברים בטוחים: לידה ומוות.
ראו גם
יוצרים המשתמשים בכתיבה אבסורדית:
PCLinuxOS
הפצת PCLinuxOS נוצרה בתור הפצה חיה על בסיס הפצת מנדריבה על ידי ביל ריינולד שמכונה "טקסטר" במטרה לפשט את שימושיות לינוקס.
התחלה
ביל ריינולד (להלן טקסטר) התחיל לפרסם במאגרי תוכנה RPM להפצת מנדרייק וקרא להם TEX. התוכנות לרוב היו קנייניות לדוגמה תוכנת DivX ללינוקס או תוכנות שהוסיפו מקודדים קנייניים, אפשרות לנגן סרט DVD או השמעת מוזיקה בפורמט קנייני MP3, מאחר שהוא קיבל הרבה פניות מאנשים הוא החליט להוציא הפצה פשוטה למשתמש ויותקנו בה תוכנות גם קנייניות שיקלו על המשתמש.
עם הוצאת PCLinuxOS Pre7 ההפצה נכנסה לעידן חדש. ליבת קרנל 2.6 הוכנסה במערכת וההפצה כבר התחילה להיות עצמאית ולעמוד בזכות עצמה. במערכת הזאת שולבו דרייברים מעודכנים יותר לכרטיסי NVIDIA והרבה אפשרויות חדשות שמנצלות את הקרנל החדש. כמו כן נוספו הרבה תוכנות חדשות כמו, קאזה (נוטלה), תוכנת Gramps (תוכנת חיפוש קרובים) ושופץ המסטר קונטרול (לוח הבקרה במנדרייק).
בגרסה Pre94 הרבה קוד שוכתב וההתקנה של המערכת מחייבת התקנה מחדש, אך מההתקנה הזאת המשתמשים יקבלו עדכונים שוטפים ללא צורך בהתקנה מחודשת למערכת, הגרסה החדשה מגיעה עם אפקטים תלת־ממדיים שמושגים באמצעות תוכנות בריל וקומפיז שמגיעות מותקנות במערכת, ומראה חדש למסך ההתחברות.
אנטארקטופלטה
אנטארקטופלטה (שם מדעי: Antarctopelta; מילולית: "משוריין אנטארקטי") הוא סוג דינוזאור ממשפחת הנודוזאוריים אשר חי ביבשת אנטארקטיקה בתור הקרטיקון לפני 74-70 מיליון שנה.
מאפיינים
דינוזאור משוריין זה היה בינוני ביחס למשפחתו והגיע לאורך 4 מטרים והיה בעל דמיון לזאורופלטה. מבנה השיניים שלו היו גדולות ודמויי-עלה והתאימו ללעיסת צמחייה קרקעית. הגוף שלו כוסה באוסטאודרם משוריין לאורך גופו. לא ידוע איך נראה הזנב שלו מאחר שלא שרד במאובנים, אך כמה חוליות לקראת קצההגוף היו מחוזקות, כך שאולי היו תומכות במבנה מחוזק בקצה הזנב. כמה חוקרים סוברים שהפרט המאובן היה צעיר.
דינוזאור זה משויך כסוג פרימיטיבי למשפחת הנודוזאוריים, אף שבעבר נחשב לטקסון ללא מקור בקבוצת האנקילואורים. מספר חוקרים מגדירים אותו כסוג אנקילוזאור עצמאי הקרוב לסטגואורוס ולקנברזאורוס.
בעוד הוא חי אנטארקטיקה הייתה חמימה בהרבה מכיום וכוסתה בעצים מחטניים ואף ביערות נשירים מסוימים. עם זאת עדיין היו בה חורפים קרים מכוסי קרח והאנטארקטופלטה נאלץ לשרוד בסביבה קשה לצידם של אורניתופודים וזאורופודים וייתכן שהיגר לאמריקה הדרומית שהייתה מחוברת לאנטארקטיקה.
בתרבות
האנטארארקטופלטה הופיע בסדרה כוכב פרהיסטורי ובמשחק עולם היורה: המשחק.
פודילסק
פודילסק (באוקראינית: Подільськ, בשנים 1935-2016: Котовськ, קוטובסק; ברומנית: Birzula, בירזולה) היא עיר במחוז אודסה שבאוקראינה. בפודילסק יש כ-40,700 תושבים (2014).
היסטוריה
שמה המקורי של העיר הוא בירזולה. הייתה עיר הבירה של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוטונומית מולדובה בין השנים 1928-1929. העיר ידועה בשל היותה מקום קבורת המנהיג הצבאי הסובייטי גריגורי קוטובסקי במאוזוליאום. ב-1935 שמה של העיר שונה לקוטובסק כהוקרה לקוטובסקי. המאוזוליאום הושמד בזמן הכיבוש הרומני של טרנסניסטריה.
העיר הייתה מסלול רכבת מרכזי בקו שעובר בין אודסה לז'מרינקה. הפסל של לנין בעיר הוסר ב-9 בדצמבר 2013 ובמאי 2016, כחלק ממהלך כולל לשינוי שמות מקומות הקשורים לשלטון הקומוניסטי באוקראינה, שמה של העיר שונה לפודילסק, כהוקרה לחבל פודוליה בו היא שוכנת.
יהודי העיר
טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בעיר כ-2,700 יהודים, כ-15% מתושביה. בתקופה הסובייטית פעל בעיר בית ספר יידי.
עם כיבוש העיר בידי הגרמנים והרומנים ב-6 באוגוסט 1941, רצחו אלו כמאה מיהודיה, ולאחר מכן, ריכזו את יהודי העיר בגטו שהוקם בה. בנובמבר 1941, חודשיים לאחר סיפוח אזור העיר לחבל טרנסניסטריה הרומני, גורשו יהודי העיר לדובוסרי, תוך רצח כ-50 יהודים בדרך. בדובוסרי עצמה נרצחו כ-600 מיהודי העיר.
מסוף שנת 1941 שימשה העיר כנקודת מעבר ליהודים שגורשו לטרנסניסטריה מבוקובינה ומבסרביה, ואלו רוכזו באופן זמני בגטו שהוקם במבנה של בית ספר מקומי. בהמשך הועברו יהודים אלו למחנות ולגטאות שונים במחוזות גולטה ובלטה, שם רובם נספו. מאות בודדות של יהודים שהושארו בעיר הועסקו בה בעבודות כפייה בתנאי רעב. ב-31 במרץ 1944 שוחררה העיר בידי הצבא האדום.
13 בינואר
13 בינואר הוא היום ה-13 בשנה, בשבוע השני בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 352 ימים (353 בשנה מעוברת).
כרומוזום פילדלפיה
כרומוזום פילדלפיה (Ph) הוא פגם כרומוזומלי מסוים הקשור ללוקמיה מיאלואידית כרונית (CML). הפגם הוא תוצאה של טרנסלוקציה רציפרוקאלית בין כרומוזום 9 ו-22 המסומנת: (t(9;22)(q34;q11 (ראה איור 2). אצל 95% מהחולים ב-CML קיים כרומוזום פילדלפיה ולכן הוא מהווה מדד בעל רגישות גבוהה למחלה. אמנם, בדיקה חיובית לכרומוזום פילדלפיה אינה מדד מספיק לאבחנת CML משום שהוא קיים גם בהרבה מהמקרים של לוקמיה לימפובלסטית חריפה (ALL) ובחלק מהמקרים של לוקמיה מיאלואידית חריפה (AML).
בעבר חשבו כי הכרומוזום הוא סימפטום של הלוקמיה, אך התברר כי הוא הגורם למחלה: הטרנסלוקציה גורמת לאיחוי בין שני גנים BCR- ABL היוצרים יחדיו טירוזין קינאז שגורם לשיגשוג תאי הלוקמיה.
תרופה יעילה (במיוחד בשלב ראשוני יחסית של המחלה) נגד מצב זה היא אימטיניב או בשמה המסחרי - גליבק.
קובי שבתאי
יעקב (קובי) שבתאי (נולד ב-11 בנובמבר 1964) הוא קצין משטרה בדרגת רב-ניצב המכהן כמפכ"ל ה-19 של משטרת ישראל. קודם לכן כיהן כמפקד משמר הגבול.
ביוגרפיה
שבתאי נולד וגדל בשכונת "שיכונים" באשקלון, השלישי מבין ארבעת ילדיהם של תקווה וששון שעלו מעיראק. כנער היה פעיל במשמר האזרחי והיה מפקד בסיס הפעלה הצעיר ביותר במשטרה. ב-1982 התגייס לצה"ל, עבר טירונות והחל ללמוד טכנאות מכונות באורט סינגאלובסקי במסגרת העתודה הטכנולוגית. הוא בחר לעזוב את המסלול הטכני ולעבור לשירות קרבי. במאי 1983 התגייס לגדוד 202 של חטיבת הצנחנים, ובהמשך שירותו פיקד על מחלקה ופלוגה בצנחנים. השתחרר משירות הקבע ב-1987. במאי 1991 התגייס למשמר הגבול. היה ממקימי יחידת המסתערבים של משמר הגבול ברצועת עזה ושימש מפקדה. כאשר פיקד על כוח היחידה במהלך התפרעויות באזור מחסום ארז ביולי 1994, הוא נפצע מירי בעת שניסה לחלץ אזרח שנקלע לאזור. לאחר טיפול רפואי שב לזירת ההתרחשויות. על פועלו עוטר בעיטור המופת של משטרת ישראל. בתפקידיו הבאים שימש מפקד בית הספר ללוחמה בטרור של משמר הגבול ומפקד יחידת ברק, יחידה ללוחמה בפשיעה במחוז תל אביב שאותה הקים. ב-2001 מונה למפקד מג"ב בית לחם, ובהיתקלות עם מחבלים בבית לחם נפצע פעם נוספת.
ב-2002 מונה לקצין אג"ם של מג"ב צפון. ב-12 בינואר 2003 ניהל מרדף אחר חוליית מחבלים שחדרה ליישוב גדיש ורצחה את סייר הביטחון של מועצה אזורית גלבוע. תוך כדי הלחימה נפצע מירי. על פועלו עוטר עם עמוס יעקב, מאיר אליהו ואופיר סולימאן בעיטור האומץ. בהמשך שירותו פיקד על תחנת עירון עמקים ושימש קצין תיאום ומבצעים במנהלת תאום פעולות האכיפה.
ב-2010 מונה למפקד מרחב שומרון במחוז ש"י ושירת בתפקיד עד ספטמבר 2013. לאחר מכן קודם לדרגת תת-ניצב ומונה למפקד מרחב שרון במחוז מרכז. בפברואר 2016 מונה למפקד משמר הגבול והועלה לדרגת ניצב.
מפכ"ל המשטרה
ב-15 בדצמבר 2020 נבחר לתפקיד המפכ"ל בידי השר לביטחון פנים אמיר אוחנה. ב-17 בינואר 2021 אישרה הממשלה את מינויו הקבוע, והוא הועלה לדרגת רב-ניצב. בחודשים הראשונים של כהונתו אירעו האסון בהילולת רבי שמעון בר יוחאי, שתפקוד המשטרה בו הועבר לחקירת מח"ש, וההתפרעויות של ערביי ישראל במהלך חודש הרמדאן תשפ"א, ההתפרעויות קיבלו את השם מבצע שומר החומות. במרץ, אפריל ומאי 2022 התמודדה המשטרה עם גל טרור ערבי בו נרצחו 19 בני אדם. בתחילת 2023 התמודדה המשטרה עם גל טרור נוסף, שבו נרצחו 14 בני אדם.
בחודשים הראשונים של 2023 נדרשה המשטרה לשמור על הסדר בהפגנות רבות משתתפים שנערכו מדי שבוע ברחבי ישראל, במחאה על הרפורמה במערכת המשפט שקידמו שר המשפטים, יריב לוין, וחבר הכנסת שמחה רוטמן. ב-9 במרץ 2023, בעיצומה של המחאה נגד ממשלת ישראל השלושים ושבע, הודיעו המפכ"ל קובי שבתאי והשר לביטחון לאומי, איתמר בן גביר על העברת ניצב עמיחי אשד, מפקד מחוז תל אביב, לתפקיד ראש אגף ההדרכה. חברי הכנסת יאיר לפיד ובני גנץ מתחו ביקורת על צעד זה של שבתאי ובן גביר, ותיארו אותו כצעד פוליטי עקב טיפולו של אשד בהפגנות נגד הרפורמה. בנוסף, כ-40 מפכ"לים וניצבים לשעבר יצאו נגד העברת אשד מתפקידו. המפכ"ל והשר טענו כי מדובר בסבב מינויים מקצועי שתוכנן מראש ביוזמתם, אך מועד הסבב הוא החלטה של השר בן גביר בלבד. למחרת ההודעה על העברתו מתפקידו הורתה היועצת המשפטית לממשלה, גלי בהרב-מיארה, לשר לביטחון לאומי, איתמר בן גביר, להקפיא צעד זה, מ"חשש כבד ביחס לחוקיות ולתקינות ההליך". בתגובה הודיע שבתאי: "טעיתי בשיקול הדעת, בעיתוי ובדרך... אני מכבד ומקבל את החלטת היומע"שית לגבי הקפאת המינוי". הוא ציין כי העברת אשד מתפקידו תתבצע לאחר חודש הרמדאן. ביוני השר והמפכ"ל הודיעו על סבב מינויים, אשר כלל בתוכו גם את העברת ניצב עמי אשד לתפקיד ראש אגף ההדרכה בתגובה לכך הודיע אשד על פרישתו מהמשטרה.
באפריל 2023 הביע התנגדות לתוכנית להקמת משמר לאומי שיהיה כפוף ישירות לשר לביטחון לאומי, הממשלה אישרה את הקמת גוף זה, בלי להחליט למי יוכפף. באותו החודש הוא גם אמר לשר בן גביר "[הערבים] רוצחים אחד את השני. זה הטבע שלהם. זו המנטליות של הערבים".
חיים אישיים
שבתאי בוגר תואר ראשון במנהל עסקים ותואר שני בחינוך. הוא נשוי, אב לשלוש בנות ומתגורר בפרדס חנה-כרכור.
אוליביה ויליאמס
אוליביה ויליאמס (באנגלית: Olivia Haigh Williams; נולדה ב-26 ביולי 1968) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלייה. היא מופיעה בסרטי קולנוע בריטים ואמריקאים.
ביוגרפיה
ויליאמס נולדה בשכונת קמדן טאון שבעיר לונדון. שני הוריה הם עורכי דין. היא למדה ספרות אנגלית בניוהם קולג' שבקיימברידג' ואחר כך למדה שנתיים בבית הספר למשחק בריסטול אולד ויק. הצטרפה ללהקת הרויאל שייקספיר קומפני, ושיחקה אתם במשך שלוש שנים.
במסגרת הרויאל שייקספיר קומפני הופיעה ויליאמס בסטרטפורד אפון אייבון ובלונדון. ב-1995 השתתפה בסיור הופעות בארצות הברית בהצגה השייקספירית "ריצ'רד השלישי" בכיכובו של איאן מקלן. הופעתה החשובה הראשונה על המסך הייתה ב-1996 כשגילמה את דמותה של ג'יין פיירפקס בסרט הטלוויזיה "אמה" עיבוד לרומן באותו שם מאת ג'יין אוסטן.
הופעת הבכורה שלה בקולנוע הייתה בשנת 1997 בסרט "הדוור", שאליו נבחנה על ידי קווין קוסטנר. ב-1998 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט "המרוץ לצמרת של מקס פישר" של וס אנדרסון. אחר כך הופיעה בדמות אשתו של ברוס ויליס בסרט שובר הקופות "החוש השישי". מאוחר יותר היא גילמה פרודיה של הדמות בסיטקום הבריטי " Spaced".
ויליאמס הופיעה במספר סרטים בריטים כמו "לאקי ברייק" (2001), "לב חצוי" (2002) וב"לחנך את ג'ני" (2009). על תפקידה ב"לב חצוי" זכתה בפרס הקולנוע הבריטי העצמאי כשחקנית הטובה ביותר. עוד הופיעה בעיבוד קולנועי ל"פיטר פן" כגברת דרלינג. ב-2006 שיחקה בסרט "X-מן: המפלט האחרון" בתפקיד ד"ר מוירה מק'טגרט.
בנובמבר 2003 התחתנה עם רשאן סטון, שחקן תיאטרון ומחזאי אמריקאי. לזוג נולדו שתי בנות.
וו דזה טיין
וו דזה טיין (בסינית:  武则天; 17 בפברואר 624 – 16 בדצמבר 705) הייתה האישה היחידה בהיסטוריה שנשאה בתואר קיסר סין.
הקיסרית וו דזה טיין שלטה על סין כ-40 שנה. בראשית תקופת שילטונה שלטה למעשה בזמן שלטון בעלה ובניה (בשנים 665–690). דבר זה לא נחשב חריג בהיסטוריה הסינית. מאוחר יותר וו דזה טיין קבעה תקדים כאשר בחודש אוגוסט בשנת 690 לספירה נטלה את השלטון באופן רשמי והקימה את שושלת ג'ואו השנייה, שושלת בת שליט אחד, ששלטה עד שנת 705.
הקיסרית ווּ דְזֶה טְייֵן, היא אחת משלוש הנשים המשפיעות ביותר בתולדות סין, יחד עם הקיסרית האלמנה צְה-שִׂי (1840-1908), וג'יאנג צ'ינג אשת מאו דזה-דונג (1914-1991).
בתקופתה ביקרו אותה ואת מעשיה, אולם היסטוריונים בני המאה ה-20 שחקרו את ההיסטוריה של סין שינו את הערכתם לגביה.
נערותה
ווּ טְייֵן נולדה בשנת 624 לספירה. בשנת 638, בהיותה בת 13, נבחרה להיות פילגשו של הקיסר טָאידְזונְג משושלת טאנג. כינויה היה מאי (היפה). היא לא הייתה פילגש מועדפת, ועל פי המסורת הייתה אמורה לעבור לחיות כנזירה בודהיסטית (Bhikkhuni) באחד המנזרים לאחר מות הקיסר האהוב (השני) טָאידְזונְג ב-649, כיוון שהיתה חשוכת ילדים.
הקיסרית וואנג, אשתו של גָאודזונג בנו החורג של טָאידְזונְג, חששה מהפילגש שְׂיָאו, שאיתה היו לה מאבקי שליטה וכוח. לכן רצתה הקיסרית פילגש יפה נוספת שתבדר את הקיסר גָאודְזונְג והביאה את וו טיין חזרה לארמון כפילגש הקיסר, עליו התחבבה.
יש היסטוריונים שטוענים כי על מנת לבסס את כוחה ולהפליל את הקיסרית וואנג, כחלק ממאבקי הכוח שלה הרגה וו את בתה ואת בנה, לי הונג, ומאוחר יותר הדיחה והגלתה את בנה השני, לי שיין. היסטוריונים אחרים מתנגדים לטענה.
וו הפכה לקיסרית לאחר שהקיסרית וואנג והפילגש שְׂיָאו, יריבותיה על חסדי הקיסר גָאודְזונְג, מתו בפתאומיות.
וו כקיסרית (הרעיה)
בשנת 655 הפכה וו לקיסרית (הרעיה). כקיסרית ביססה את מעמדה כמקבלת ההחלטות החשובות בקיסרות, ולקראת סוף תקופת שלטון הקיסר גָאודְזונְג היא הפכה לשליטה בפועל של הקיסרות.
הדחת הקיסר הרביעי של טאנג: עם מות הקיסר גָאודְזונְג בשנת 683, נטל את כתר הקיסרות בנם של וו ושל הקיסר, לי שיין (李显) שנטל לעצמו את השם המלכותי ג'ונְגדְזונְג (中宗). כאשר הוא החל להמרות את פי אימו, ובסיוע החצר והגנרלים, בפברואר 684 וו החליפה את לי שיין בבנה הצעיר, לי דאן (李旦), שהומלך בשם ז'ווידזונג (睿宗) כקיסר החמישי בשושלת. ז'ווידזונג היה תחת בקרת אימו והיה נטול כוחות משלו.
וו כקיסרית סין
באוגוסט 690, היא נטלה את הכתר והכריזה על עצמה כקיסרית הראשונה של שושלת ג'ואו השנייה. שם השושלת, ג'ואו השנייה ניתן כהמשכיות לשושלת ג'ואו הראשונה ששלטה בסין, אחרי שושלת שאנג.
תקופתה אופיינה בשגשוג חסר תקדים. סין התפשטה לכל הכיוונים, והסחר עם הודו, פרס, המזרח התיכון, מרכז אסיה, ואירופה הגיעו לשיאים חדשים. הקיסרית ווּ דזה טיין נטתה לכיוון הבודהיזם. הקיסרית וו החליפה את המינויים הפוליטיים בקיסרות שלה במלומדים ומשכילים שעברו בחינות.
השינוים שהכניסה לקיסרות, הכנסת פקידים מלומדים והפחתת המינויים הפוליטיים, פעלו לבסוף כנגדה. בשנת 705 יועציה אילצו אותה לוותר על כיתרה, והחזירו את שושלת טאנג, ואת הקיסר ג'ונְגדְזונְג לשלטון (לכהונה שנייה).
הספר "הקיסרית"
על בסיס סיפורה של הקיסרית וו, נכתב הרומן "קיסרית" שנכתב על ידי שאן סה ויצא לאור בעברית בהוצאת כנרת זמורה ביתן.
תעשיית הטקסטיל בישראל
שורשיה של תעשיית הטקסטיל בישראל בשנות ה-20 של המאה העשרים. היא הגיעה לשיא פריחתה בשנות ה-60 וה-70, שבמהלכן העסיקה רבבות עובדים. בסוף שנות ה-70 החלה התעשייה להצטמצם, בעקבות התחרות הגוברת של עבודה זולה בחו"ל. בשנת 2016 מנה ענף הטקסטיל כ-10,000 עובדים, שרבים מהם עוסקים בשיווק תוצרת שמיוצרת בחו"ל. התעשייה כוללת ייצור חומרי גלם (בדים, חוטים וכדומה) ומוצרים מוגמרים (ביגוד, מצעים ועוד).
היסטוריה
בשנת 1924 הקימה קבוצת יזמים שמקורם בעיר לודז': משה ברלינסקי, בנימין גוטר, יצחק שינפרבר, אלעזר בראון, מאיר דנציגר ויהודה מוזס את חברת הטקסטיל "לודז'יה". בהמשך עבר המפעל לידיו של אריה שנקר. משפחת רוטלוי הקימה את מפעל "רוטקס", גם כן בשנת 1924. בשנת 1934 הקים אריך מולר את מפעל "אתא", באזור שבו נמצאת כיום קריית אתא. ב-1938 עבר המפעל לניהולו של בן הדוד הנס מולר שעלה אז ארצה. המפעל הפך למפעל הטקסטיל הגדול בארץ. במלחמת העולם השנייה היה המפעל הספק הגדול ביותר של בגדים לצבא הבריטי במזרח התיכון.
ב-1933 הקים התעשיין שמואל זקס את מפעל "משי זקס" לאריגת בדים. לידו פעל מפעל "ארגמן" לצביעת בדים בשותפות של זקס ואברהם קליר.
ב-1938 הוקם בפרדס כץ בית החרושת "אלד" לסריגי עילית. בשנת 1947 הוקם מפעל הסריגים "דורינא", ובשנת 1949 הקימו לאה וארמין גוטליב את חברת "גוטקס" לייצור בגדי ים. החברה זכתה במהלך השנים בפרסים בינלאומיים רבים. בשנות ה-50 הוקמו בעיירות הפיתוח מפעלי טקסטיל גדולים, ובהם "פולגת" בקריית גת ו"כיתן" בדימונה. בשנת 1975 הוקם בכרמיאל מפעל "דלתא גליל תעשיות" לייצור הלבשה תחתונה. המפעל זכה להצלחה רבה בישראל ובעולם, והעסיק אלפי עובדים.
בסוף שנות ה-70 ביטלה ממשלתו של מנחם בגין את מכסי המגן שהגנו על תעשיית הטקסטיל, והביאו לחשיפתה לתחרות של מוצרי יבוא זולים. מפעלים ישראלים העבירו פסי ייצור למזרח הרחוק, לירדן ולמצרים, שם נהנו מעבודה זולה, ומהסכמי ה-QIZ ופיטרו אלפי עובדים בישראל. בשנת 1985 נסגר "אתא" לאחר שנקלע למצוקה כלכלית, ו-1,000 עובדיו נותרו ללא מקום עבודה. באותה שנה המכרה לודז'יה למשפחת רוטלוי, מבעלי חברת רוטקס, ושתי החברות התמזגו ל"לודז'יה רוטקס חברה לטקסטיל בע"מ". במהלך שנות התשעים הועברו מחצית ממפעלי "דלתא גליל תעשיות" לירדן, ובשנת 2007 הועבר מפעל נוסף, מכרמיאל למצרים.
השריד האחרון כיום למפעלי הטקסטיל בישראל הוא מפעל הסריגה "אסיב תעשיות טקסטיל" מקיבוץ אפק, אשר הוקם בשנות ה-80 ומתמחה בייצור בדים בטכנולוגיה של סריגה במכונות סריגה עגולות ומציע מגוון גדול של אפשרויות סריגה מכל החוטים וסוגי הבדים הסרוגים, בין השאר, תחת הסכם ה-Qualifying Industrial Zone.
הערות שוליים
.................
דומינטריקס
המונח "דום" הוא קיצור סלנגי למילה "דומיננטיות", במשמעות של "שולטת". השימוש בשורש זה כגון "דומינטריקס" או "דומיננטית" על ידי כל אישה בתפקיד דומיננטי נבחר בעיקר מתוך העדפה אישית ומוסכמות של התרבות הבדס"מית המקומית. המושגים "גבירה" ו"מלכה" או"אלה" משמשים גם הם לעיתים לתיאור אישה שולטת בתחום. המונחים דומיננטיות נשית, שליטה נשית או פמדום (מאנגלית: "Femdom" שהוא קיצור של: "Female Dominance" - שליטה נשית) מתייחסים לפעילויות וסשנים של BDSM, שבהם השותף הדומיננטי והשולט שבפעילות היא האישה.
אטימולוגיה
דומינטריקס היא הביטוי הנשי של ה"דומינטור" מלטינית, שמשמעו "שליט" או "לורד", והייתה במקור בשימושים שאינם מיניים. השימוש ההיסטורי במילה בשפה האנגלית מגיע עד לשנת 1561 לפחות. השימוש המוקדם ביותר שלו במובן המודרני השכיח, כ"דומיננטית נשית בדס"מית", מתוארך לשנת 1961.
היסטוריה
ההיסטוריה של דומינטריקס מתוארכת עוד לטקסים של האלה השומרית איננה (או עשתר כפי שהייתה ידועה באכדית), במסופוטמיה העתיקה. טקסטים מקודשים עתיקים המורכבים מ"מזמורים לאיננה" הובאו כדוגמאות לאב טיפוס של נשים חזקות, מיניות, המציגות התנהגויות דומיננטיות ומכריחות את האלים הזכריים והגברים לכניעה אליהן. הארכאולוגית וההיסטוריונית אן א. נומיס מציינת שהטקסים עבור האלה איננה כללו לבוש ייחודי של משתתפי הפולחן, וטקסים "חדורי כאב ואקסטזה, שהביאו ליוזמות ותהליכים של שינוי תודעה שכללו עונשים, האנחות, התלהבות, קינה ושירה, כאשר המשתתפים מכלים את כוחם עם בכי וצער".
בתקופות מאוחרות יותר ניכר שהמקצוע החל כאחד מהתחומים בבתי בושת, לפני שהפך למקצוע ייחודי משלו. כבר בשנות ה-90 של המאה ה-16 תועדו מסגרות להלקאה ארוטית. המקצוע הופיע בדפוסים ארוטיים של התקופה, כגון מוזיאון בריטי ייחודי שפעל בשנים 1702-1674, וכן בתיאורים של ספרים אסורים אשר מתארים מתחמי הלקאות ואת הפעילות בהם.
במאה ה-18 התפרסם ספר המתאר נשים המשליטות משמעת עם מקלות מעץ ליבנה. הספר התפרסם במסווה של אוסף הרצאות או מחזות תיאטרליים, שכותרתו "הרצאות אופנתיות" (משנת 1761). ספר זה כלל שמות של 57 נשים, כמה שחקניות וקורטיזנות, שסיפקו פנטזיות על ידי הכאה בעזרת מקלות, השגיחו על חדרים עם מקלותיהן, והטיפו מוסר ודברים ללקוחותיהן.
המאה ה-19 התאפיינה במה שהיסטוריונית אן א. נומיס מאפיינת כ"תור הזהב של האומנות". לא פחות מעשרים מתחמים תועדו כפעילים בשנות הארבעים של המאה ה-19, שהוחזקו כולם על ידי נשים שביצעו הלקאות עבור לקוחותיהן, וידועים כ"בתי משמעת", הנבדלים לחלוטין מבתי הבושת הרגילים. בין הנשים הדומיננטיות הידועות היו גברת צ'למרס, גברת נויה, גברת ג'ונס וגברת פירי אשר פעלו ברחבי לונדון. המפורסמת ביותר בתחום השליטה הנשית באותה תקופה הייתה הגברת תרזה ברקלי, אשר פעלה להקמת המרכז שלה ברחוב שרלוט שבמרכז לונדון בשכונת מרילבון. היא השתמשה בכלים כגון שוטים ומקלות, כדי להעניש את לקוחותיה הזכרים, כמו גם בסוס הברקלי, מכונת הלקאה שתוכננה על ידה במיוחד, ומערכת תלייה עם גלגלת להנפה מהרצפה. שימוש היסטורי כזה בענישה גופנית ובתלייה, במסגרת של תפקידי שליטה, דומה מאוד לפרקטיקות של שליטה מקצועית המוכרת בימינו.
פרטים
המונח "דומינטריקס" משמש בעיקר לתיאור של שולטת מקצועית אשר מקבלת תשלום כדי לעסוק בפעילות בדס"מית עם הכנוע שלה. פעילות או משחק תפקידים מכונה "סשן", והוא מתנהל לעיתים קרובות במתחם משחק מקצועי ייעודי המכונה "צינוק", אשר הוקם יחד עם ציוד מקצועי. בימינו הסשנים יכולים להתבצע גם מרחוק על ידי התכתבות, בטלפון, בדוא"ל או בצורת התקשרות אינטרנטית אחרת. רוב הלקוחות של נשים דומיננטיות מקצועיות הם גברים. קיימים גם גברים דומיננטיים מקצועיים, שהשוק העיקרי שלהם הוא הומואים גברים, אם כי גם נשים נשלטות.
נשים העוסקות בשליטה נשית בדרך כלל מקדימות לפני הזכרת שמן או כינוין המקצועי את המונחים "דומינטריקס", "גבירה", "גברת", "מאדאם", "מלכה", "אלה" או "אלילה". במחקר על דומינטריקסיות גרמניות, אמר אנדרו וילסון, כי המגמה של הדומיננטיות היא לבחור שמות שמטרתם ליצור ולשמר אווירה שבה מעמד, נשיות ומסתורין הם מרכיבים מרכזיים בזהותן העצמית.
כמה דומיננטיות מקצועיות קובעות מגבלות גיל מינימליות עבור לקוחותיהן. בקשות פופולריות של לקוחות הן סגידה לרגלי השולטת, כליאה בכלובים, משחקי שעבוד, הצלפות שוט, עינויים למיניהם, הגבלות פיזיות כגון קשירה ולבישת מסכות שונות, שימוש כרהיטים אנושיים ועוד. השפלה ארוטית מילולית גם היא פופולרית מאוד בתחום. בדרך כלל, דומינטריקסיות מקצועיות לא מקיימות יחסי מין או מופיעות עירומות בפני לקוחותיהן, וכמו כן אינן מאפשרות ללקוחותיהן לגעת בגופן. הדומינטריקס הקנדית טרי-ג'אן בדפורד, שהייתה אחת משלוש נשים שיזמו בקשה לבית המשפט העליון של אונטריו, שביקשה לבטל את החוקים הקנדיים בנוגע לבתי בושת, ביקשה להבדיל בין עיסוקיה כ"דומינטריקס " לבין תחום ה"זנות", ולא להציגה כזונה בתקשורת, בלבול שנוצר לשיטתה מאי-הבנה של הציבור בשני המונחים.
בעוד דומיננטיות מגיעות מרקעים שונים, ניכר שרבות מהן הן נשים משכילות. מחקר שפורסם בארצות הברית בשנת 2012 הצביע על כך ש-39% מהנשים הדומיננטיות שנבדקו מחזיקות בהכשרה מקצועית או בתואר כלשהו.
ניתן לראות את הדומינטריקסיות המקצועיות בפרסום השירותים שלהן באינטרנט ובפרסומים המודפסים במחלקות הפרסום השירותים הארוטיים, כגון מגזינים ליצירת קשר ומגזינים פטישיסטיים המתמחים בשליטה נשית. המספר המדויק של נשים המציעות באופן פעיל שירותי שליטה מקצועית אינו ידוע. רוב הדומינטריקסיות המקצועיות פועלות בערים גדולות כמו ניו יורק, לוס אנג'לס ולונדון, עם כ-200 נשים העובדות כדומינטריקסיות בלוס אנג'לס.
דומינטריקסיות מקצועיות רבות מתגאות ביכולת שלהן להחזיק בתובנות הפסיכולוגית לגבי הפטישים והרצונות של לקוחותיהן, כמו גם היכולת הטכנית שלהן לבצע תרגילי BDSM מורכבים, כגון קשירה יפנית וצורות אחרות של שיעבוד ועינויים גופניים - פרקטיקות הדורשות רמה גבוהה של ידע וכשירות לפקח על הפעילות בבטחה, ללא גרימת נזקים ותאונות בלתי הפיכות. מנקודת מבט סוציולוגית, דניאלה לינדמן הצהירה על "משטר הקרב הנקי", שבו רבות מהשולטות מדגישות את הידע המקצועי שלהן ואת הכישורים המקצועיים שלהן, תוך התרחקות מקריטריונים כלכליים להצלחה, באופן הדומה לאמנים האוונגרדים.