cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כותאיסי
יהודי כותאיסי
ההגירה המחודשת של יהודים, במחצית השנייה של המאה ה-19, לערים בפלך כותאיסי, בעיקר של סוחרים קטנים, הביאה להגברת האנטישמיות בגאורגיה, שבאו לידי ביטוי בשיאן בעלילת הדם בסוראמי ובעלילת הדם בסצ'חרה, שבהן היה מעורב משה מונטיפיורי עצמו. אמנם, אין ידיעות לגבי קיום מפגשים בין מונטיפיורי ליהודי גאורגיה בעת ביקוריו ברחבי האימפריה הרוסית. לעומת זאת, ידוע כי, מונטיפיורי פגש עולים מגאורגיה בארץ, שחלקם לבשו מדים קווקזיים או צ'רקסיים. וחלקם נשא אותות כבוד על לבושם, דבר שהרשים אותו במיוחד. הם ציינו בפניו כי האותות ניתנו להם בגין השתתפותם האמיצה במלחמת רוסיה נגד הצ'רקסים, כמו כן ציינו כי אנשי העיר כותאיסי הרסו את המקום, ונותרו הלוחמים היהודים שהגנו על אוצר הממשלה הרוסית.
בתחילת המאה ה-20 הופעלו בכותאיסי שני בתי כנסת, ובתפקיד הרב הראשי של מערב גאורגיה, שימש ר. אלואשווילי (1858-1922). בתקופה זו החלו לחלחל רעיונות הציונות בגאורגיה, בתחילה בין האשכנזים ולאחר מכן בקרב יהודי גאורגיה המקומיים. המתנגדים לציונות בגאורגיה הופעלו מכותאיסי, בהנהגת ר. אלואשווילי. בשנת 1880 הוקם בכותאיסי תלמודי תורה, ובשנת 1903 נפתח בכותאיסי בית הספר הציבורי היהודי, בית ספר שהיה בעל אופי חילוני. בשנת 1908 היו בבית הספר 328 תלמידים, ובשנת 1911 614 תלמידים.
מהפכת פברואר בשנת 1917 הביאה לתחייה מחודשת של החיים היהודיים. הקמת סניף של תנועת "צעירי ציון", יציאת הדו-שבועון הציוני "חמה אֶבּראֶליסה" ("קול היהודי") בשפה הגאורגית, בעריכת ס. ציציאשווילי (Ш. Цициашвили). בין הכותבים בביטאון היו דוד באזוב, בנו הרצל באזוב, נתן אליהשווילי, בן ציון אליגולשווילי ועוד. רבים מהיהודים התארגנו במסגרת אנטי-ציונית. קבוצה קטנה בשם "אסימילטורים" (נטמעים). בראשות האחים ג'. ומ. חננאשווילי, שנהנו מתמיכת של הדמוקרטים (מיעוט בקואליציה השלטת בממשלת גאורגיה). על פי טענת הקבוצה, מוצאם של יהודי גאורגיה הוא אותו המוצא של הגאורגים האחרים, והם נבדלים מהם רק בדתם, שאותה קיבלו על עצמם בשלב כלשהו בהיסטוריה. הם פרסמו מאמר, בעיתונות הגאורגית, כנגד יהודי רוסיה, שרצו להיטמע, כחלק מהאוכלוסייה הגאורגית. במאבק כנגד הציונות, תמכה קבוצת האסימילטורים בחוגים האורתודוקסיים. הם היו הקבוצה היהודית היחידה שלא השתתפה בקונגרס בטביליסי בשנת 1918. האנטי-ציונים ערכו בכותאיסי כינוס לבחירת המועמדים לבחירות שהיו אמורות להתקיים לפרלמנט של גאורגיה. הנציגים היו: רבי י. דברשווילי (1893-1980) וא. בוריאשווילי. לאחר פלישת הצבא האדום לגאורגיה, עזבו הרבה מהיהודים את גאורגיה. מביניהם היו רבים מכותאיסי כולל ר. אלואשווילי. בשנות ה-20 של המאה ה-19 עסקו רוב יהודי כותאיסי במסחר ומלאכת יד. לפני המרד האנטי בולשביקי של 1924, לא רדפו השלטונות אחרי היהודים. לא הפריעו לפעילות ציונית, לא נסגרו בתי כנסת וכו'. אולם לאחר המרד נעצר כל מי שנחשב בפעילות ציונית, רבנים הוטרדו בחקירות, נסגרו בתי כנסות ועוד.
מאותה תקופה ועד אמצע שנות ה-30 של אותה מאה החלו השלטונות לשים לב לשיקום התרבותי וההשכלתי של יהודי גאורגיה. בכותאיסי נפתחו בתי ספר יהודיים, מועדונים, ספריות וחוגים. כמו כן נפתח סניף של "אוזט" ("ОЗЕТ", Общество землеустройства еврейских трудящихся), חברה לניהול הפעלים היהודים, שדאגו להציב את היהודים בתעשייה ובקואופרטיבים. כבר בשנת 1929, מספר נכבד של יהודי כותאיסי עבדו במפעל המשי המקומי.
בשנים 1937–1938 החל בכותאיסי, כמו בשאר ברית המועצות, מאבק נגד היהדות, ונגד התרבות היהודית החילונית. ראשי הקהילה היהודית נעצרו, ובהם: ג'. דברשווילי (1902-1986), הרב של כותאיסי בשנים 1927–1965, נ. אליהאשווילי (1888-1965), הרב הראשי של העיר כותאיסי בשנים 1955–1965 ואחרים.
במהלך מלחמת העולם השנייה הגיעו לכותאיסי פליטים יהודים, שבחלקם אף נשארו בעיר עם תום המלחמה, בכללם היה גם דב גפונוב, שתרגם מגאורגית את האפוס הגאורגי "עוטה עור הנמר". בעקבות תרגום היצירה הוא זכה בפרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת, אך לא הורשה לצאת מברית המועצות כדי לקבלו. למרות זאת, התרגום עורר הדים בגאורגיה. העיתונות לא יכלה לוותר על התפארות בתרגום תרבותם ברחבי העולם, והם דיווחו בהרחבה על התרגום. בעקבות הפרסום, הפך גפונוב לסמל בעיני הציונים במדינה ועורר יהודים רבים לעלייה. בכותאיסי הוקם אתר הנצחה על שמו ב"רחוב שאוּמיאני", שהיה מאוכלס ברובו ביהודים עוד מתקופת ימי הביניים. הרחוב שנקרא על שם המהפכן שאומיאני משנת 1926 הוסב בשנת 1989 ל"רחוב גפונוב".
בשנים 1945–1946 היו בעיר שלוש קהילות, ולכל אחת מהן בית כנסת משלה: האחת ברחוב שאומיאני 8, שנבנה בראשית המאה ה-19; השני אף הוא באותו מבנה, שנבנה בשנות ה-80 של המאה ה-19; והשלישי באותו רחוב מספר 39, שנבנה באמצע המאה ה-19. בשנת 1952 ניסו הרשויות לסגור את אחד משלושת בתי הכנסת אך נתקלו בהתנגדות נמרצת, שבעקבותיה נאלצו השלטונות לוותר על כוונתם. שלושת בתי הכנסת המשיכו לפעול עד ראשית 1953.
בתקופת הקמפיין האנטישמי בברית המועצות בשנים 1948–1953 נעצרו יהודים רבים. בינואר 1953 נסגר בית הכנסת של כותאיסי.
יהודי כותאיסי מילאו תפקיד מכריע במאבקם של יהודי גאורגיה לעלות לישראל. על מכתב 18 המשפחות שנשלח לאו"ם היו חתומות 13 משפחות מכותאיסי.
החל משנות ה-80 המאוחרות, עם פתיחת שערי ברית המועצות, היו קיימים חיי קהילה ותרבות בכותאיסי. בשנים 1989–1991, עם התמוטטות ברית המועצות והקמת הרפובליקה של גאורגיה, הוקמה אגודה מקומית גאורגית-ישראלית. בשנים 1989 - 1993, בפקולטה להיסטוריה באוניברסיטת כותאיסי, נערך מחקר על ההיסטוריה של היהודים בגאורגיה בראשות ד. חננשווילי.
ספורט
לכותאיסי יש מסורת ארוכה בספורט, עם הרבה מועדוני ספורט מפורסמים.
נבחרת סומליה בכדורגל
נבחרת זו נחשבת לאחת החלשות ביבשת אפריקה.
חשיבותה של רצינות (סרט, 2011)
חשיבותה של רצינות (באנגלית: The Importance of Being Earnest) היא גרסה מצולמת של הפקת ברודוויי משנת 2011 למחזה באותו שם מאת אוסקר ויילד. את הסרט ביים בריאן בדפורד, והוא גם מככב בו.
הפקה
ההפקה המחודשת של המחזה עלתה ב-13 בינואר 2011 בתיאטרון אמריקן איירליינס של להקת התיאטרון ראונדאבאוט, אחרי הצגות הרצה שהחלו ב-17 בדצמבר 2010. לאחר קבלת ביקורות חיוביות והוספת הצגות, ההצגה רצה עד 3 ביולי 2011.
ב-1 במרץ 2011 דווח שההפקה תצולם לסרט בתאריכים 11 וה-12 במרץ 2011, ותוקרן בבתי קולנוע ביוני 2011. התאריכים הרשמיים פורסמו ב-11 באפריל 2011, ותחילת הקרנת הסרט "The Importance of Being Earnest: Live in HD" תוכנן ל-2 ביוני 2011.
מעיין הנעורים
מעיין הנעורים הוא מעיין פלאי, שלפי האמונה העתיקה, עשויים מימיו להשיב מרפא לחולים ונעורים לקשישים.
מעיין הנעורים בקוסטה ריקה
בימי הביניים האמינו רבים באירופה בקיומו של המעיין. במאה ה-16 כבשו מגלי ארצות שהגיעו מספרד שטחים בחלק הדרומי של מרכז אמריקה המצויים במדינה שנקראת היום קוסטה ריקה. הכובשים שמעו סיפורים מילידי המקום (אינדיאנים) על מעיין שתאם את האגדות אודות מעיין הנעורים, אשר מימיו שימשו לשתייה לצורך לריפוי מיחושים שונים. רבים נשאו על צווארם שקיק עור עם עפר אדום מקרקע המעיין, ששימש לריפוי פגיעות חיצוניות באמצעות מריחתו כבוץ על מקום הפגיעה. המעיין נקרא על ידי הספרדים בשם "לה פואנטה דה לה אטרנה חובנטוד" (מעיין הנעורים הנצחיים). במאה ה-19 הפך המעיין, שהיה למעשה נביעה של מים חמים ממעמקי כדור הארץ, לאתר התיירות הראשון של קוסטה ריקה. חברה בשם "בלה ויסטה" שמניותיה נסחרו בבורסה באיטליה ובלגיה פיתחה את האתר, "אגואה-קליינטה", ליד העיר קרתגו, ובנתה בריכות למים החמים שנבעו מהמעיין ומלון בסגנון אתרי המרפא באירופה, באדן-באדן וקרלסבאד. בני אצולה ובעלי ממון רבים נהגו לבקר במקום. ב-1910 התחוללה רעידת אדמה באזור שהרסה את האתר והמבנים שסמוכים לו. לאחרונה נרכש המקום על ידי יזם ישראלי בשם אברהם קוטליצקי שהחל להפעילו מחדש.
בתרבות
עלילת הסרט שובר הקופות "שודדי הקאריביים: זרמים זרים" סובבת סביב המרוץ לגילויו של מעיין הנעורים, שמפת הדרך אליו טמונה בספינתו האבודה של חואן פונסה דה ליאון.
Waste Management
Waste Management (בעברית: ניהול פסולת) הוא אלבום האולפן השלישי באנגלית של צמד זמרות הפופ הרוסיות ט.א.ט.ו.. האלבום יצא לאור ב-15 בדצמבר 2009, על ידי חברת התקליטים ט.א. מיוזיק.
Trustfall
Trustfall הוא אלבום האולפן התשיעי של הזמרת-יוצרת האמריקאית פינק. האלבום יצא לאור ב-17 בפברואר 2023, בהוצאת חברת התקליטים RCA רקורדס.
רקע וקידום
במהלך ריאיון שאירע בשנת 2021, נשאלה פינק לגבי אלבום האולפן הבא שלה. כשנשאלה על הסגנון והעשייה שלו, השיבה ואמרה שהיא לא בטוחה שזה יהיה כפי שהיה ב"תחילת הקריירה שלה", אך ציינה שהוא יהיה "כנה מאוד". ב-6 באוקטובר 2022, הודיעה שהיא תצא לסיבוב הופעות בממלכה המאוחדת והודיעה ששמו יהיה: "Pink Summer Carnival". בהמשך, הודיעה שהוא צפוי להתחיל ב-7 ביוני 2023. ב-17 באוקטובר 2022, חשפה פינק הצצה לסינגל המוביל מתוך האלבום "Never Gonna Not Dance Again", והציגה קטע מתוכו ברשתות החברתיות שלה. השיר היה זמין להאזנה באפל מיוזיק ובספוטיפיי ב-4 בנובמבר 2022. כמה מבקרים הפנו כלפיו ביקורות מעורבות ואמרו שהם מרגישים שהוא דומה מדי ל-"" של הזמר-יוצר ג'סטין טימברלייק. פינק ביצעה את השיר בשידור חי בפעם הראשונה בטקס פרסי המוזיקה האמריקאית לשנת 2022, שאירע ב-20 בנובמבר.
ב-18 בנובמבר 2022, הודיעה פינק ברשתות החברתיות שלה שאלבום האולפן התשיעי שלה יקרא Trustfall ובמקביל, חשפה את תאריך יציאתו ב-17 בפברואר 2023.
קדש נפתלי
קֶדֶשׁ נַפְתָּלִי היא עירו של ברק בן אבינעם, כמסופר ב. מכאן יצא עם עשרת אלפים איש למלחמה ביבין מלך חצור.
קדש זו מזוהה עם ח'ירבת קדיש שלמרגלות רכס פוריה, במדרון הפונה מזרחה, בדרום מזרח נחלת שבט נפתלי, במזרח בקעת יבנאל. התוספת "נפתלי" נועדה, ככל הנראה, להבדיל בינה לבין העיר קדש שבנחלת שבט יששכר, שעליה מסופר ב. קדש זו מזוהה עם תל אבו קודיס, כשלושה ק"מ מדרום-מזרח לצומת מגידו.
אין קשר בין קדש נפתלי שבבקעת יבנאל לבין קדש שבגליל העליון, המכונה "קדש בגליל בהר נפתלי", קדש זו מזוהה בגן הלאומי "תל קדש", כשני ק"מ ממערב לצומת ישע.
על פי ספר הישר, בקדש נפתלי קבורים נפתלי ואשר, בני יעקב.
על פי מסורת מאוחרת, בקדש נפתלי קבורה דבורה הנביאה.
טיול לכוכב הגבינה
טיול לכוכב הגבינה היא הצגה לילדים שכתבו וביימו יואב בר-לב וחנוך רעים.
ההפקה
בר-לב ורעים, כתבו וביימו את ההצגה ואף שיחקו בה. הם הופיעו איתה במשך 20 שנה (מ-1993 ועד 2013). המחזה נכתב ובוים בתוך חמישה שבועות בשיטה ייחודית בה מעלים השחקנים-יוצרים סיטואציה, מאלתרים במשך זמן נתון ואז כותבים את הדיאלוג על פי האלתור. התוצאה היא שיח דרמטי מהודק הבנוי מפרטי פרטים קטנטנים ומתקדם מרגע לרגע בהקשרים הנולדים מתוך מילים ותנועות.
ההצגה הופיעה בגרמניה בפסטיבל ברלין להצגות ילדים ב-1997 ובפסטיבל באוקינאווה, יפן בשנת 2006.
המחזה תורגם לגרמנית, אנגלית וערבית. הוא הועלה פעמיים בגרמנית בתיאטראות בגרמניה, והוא מוצג בערבית בתיאטרון אל סאראייא ביפו.
המחזה משמש מרכיב מרכזי בעבודות סמינריוניות ובעבודות דוקטורט שונות העוסקות באספקטים שונים של התיאטרון לילדים. בשנת 2016 חודשה ההצגה על ידי תיאטרון לילדים ולנוער באר שבע, בבימויים של ברלב ורעים ובהשתתפות צוות שחקנים חדש. את שאול מגלם שחף ברגר, ואת גיל- בן צ'רי. ההצגה מאושרת על ידי סל תרבות ארצי ואף קיבלה כוכבית המעידה על המלצת הסל.
עלילה
גיל אינו רוצה לשחק עם איש ועם שאול איש אינו רוצה לשחק. שני הילדים הבודדים האלה נפגשים בחצר האחורית. החיבור ביניהם נראה כבלתי אפשרי אבל פעלול תיאטרוני פשוט מביא אותם לשתף פעולה ויותר מכך: הם יוצאים לטיול אל כוכב הגבינה. שם הם מחליקים, נדבקים, מועדים, נופלים וקמים ובתוך כך הופכים לחברים. זוהי קומדיה פיזית המתרחשת על במה ריקה ללא כל עזרים טכניים.
בשנת 2007 הוציא סל תרבות ארצי חוברת "אודות מופע" על ההצגה.
בית בלזק
בית בלזק (צרפתית: Maison de Balzac) הוא ביתן המשמש מוזיאון המוקדש לסופר אונורה דה בלזק. המוזיאון ממוקם בין הרחובות Berton ל- Raynouard, ברובע ה-16 של פריז.
תולדות הבית
בין השנים 1840 ל 1847 התגורר הסופר בלזק בבית זה, בשם אלמוני, משום שניסה להיחבא מפני נושיו. המקום הוכרז כאתר היסטורי מוגן של עיריית פריז, רק בשנת 1913. ואילו הגן הצמוד למוזיאון הוכרז מוגן רק בשנת 1944.
תכניו וארכיוניו
המוזיאון מכיל בתוכו, נכון לשנת 2010, ספריו, כתבי עת בהם פורסמו הרומנים שפרסם, רשומות של המחבר, כתבי יד, מכתבים ובהם חתימה בכתב ידו, מהדורות נדירות, וכמו כן כמה עקבות של התנהגויותיו המוזרות, כמו מקל הטורקיז המפורסם, ואת מכונת הקפה עם ראשי התיבות HB.
בנוסף לדירה שבה התגורר בלזק, המוזיאון משתרע על שלוש קומות ויש בתוכו חדרים רבים, בהם שכנו דיירים אחרים, ואולם תיאטרון ובו מופיעות הצגות נבחרות הקשורות בבלזאק ויצירתו. כמו כן יש עץ עליו רשומים שמות הדמויות מתוך הרומנים של הקומדיה האנושית והוא זמין להתבוננות הציבור. טבלה גדולה באורך של כ-14.50 מטרים ועליה רשומים למעלה מ-1000 שמות של דמויות מתוך סך כל 6000 הדמויות המופיעות באוסף הרומנים. ציבור המבקרים יכול לקנות עותק מתקפל.
עבור הילדים, המוזיאון פיתח שיטת לימוד ייחודית, המאפשרת לילדים בגיל 8-9 שנים להתמודד עם אירועים ושלבים שונים בחייו של הסופר. באמצעות "המקל של מר בלזאק" הם יכולים לשוטט בחדרי המוזיאון הרבים, לחשוף סודות או חידות ולפתור משלים מחייו. כדי ליהנות מכל המקומות, הילדים מובלים אל רצפת המוזיאון כדי לחוש את השיפוע, היות שהבית עומד על שטח משופע.
המוזיאון הוא חלק של המוזיאונים המוכרים בעיר פריז, וזכה לתואר זה ברשימת המוזיאונים בצרפת. מתנהלים בו מחקרים אוניברסיטאיים בכל הקשור ליצירתו של בלזאק. וכן יש בו ועדה נבחרת, של מומחים, הבוחרת הצגות תיאטרון הקשורות בצורה זו או אחרת ליצירתו.
זרימה רוטציונית
זרימה רוטציונית מתרחשת כאשר בכל נקודה בזורם (הרוטור של \vec{V}), כאשר \vec{V} הוא שדה הזרימה. הזרימה היא רוטציונית כי לרכיבי הזורם יש מהירות זוויתית סופית.
אם בכל נקודה בזורם, הזרימה היא זרימה אי רוטציונית, כלומר לחלקיקי הזורם אין מהירות זוויתית כלל - תנועתם במרחב היא העתקית בלבד.
אוולין יו בארקר
אוולין יו בארקר (באנגלית: Evelyn Hugh Barker; 22 במאי 1894 - 23 בנובמבר 1983) היה גנרל בריטי, מפקד הכוחות הבריטיים בארץ ישראל בתקופת המאבק של היישוב בבריטים. בקרב היישוב היהודי נודע כאנטישמי בוטה ושונא היישוב.
ביוגרפיה
אוולין יו בארקר נולד בשנת 1894 באי פורטסי (Portsea) השוכן מול החוף הדרומי של אנגליה והמהווה חלק מחבל המפשייר, בנו של גנרל בריטי בשם ג'ורג' בארקר.
ראשית דרכו הצבאית
בשנת 1913 התגייס בארקר לצבא הבריטי בדרגת סגן משנה בחטיבת רובאי המלך. בשנת 1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, עבר עם יחידתו לחזית אירופה ונלחם, עד תום המלחמה, בצרפת, סלוניקי ודרום רוסיה. תוך כדי כך עלה בסולם הדרגות והגיע לדרגת סגן-אלוף. בין השנים 1919 ל-1931 שירת כקצין מטה במשרד המלחמה הבריטי. בין השנים 1931 ל-1933 שירת במפקדת חטיבת חיל רגלים בפיקוד הדרומי של אנגליה. בשנת 1936, בימי מאורעות תרצ"ו - תרצ"ט, הגיע בארקר לראשונה לארץ ישראל כמפקד גדוד בחטיבת רובאי המלך. הוא נטל חלק בהנסתו של פאוזי אל קאוקג'י אל מעבר לירדן.
בשנת 1938 עלה בארקר לדרגת אלוף-משנה, עזב את ארץ ישראל ונתמנה למפקד החטיבה ה-10 באנגליה. בפרוץ מלחמת העולם השנייה עבר עם חטיבתו לחזית מערב אירופה, שם לחם כחלק מהדיוויזיה ה-4. בשנת 1941 עלה לדרגת גנרל. בארקר השתתף בפלישה לנורמנדי כמפקד הדיוויזיה ה-49 והצטיין בקרב על שחרור העיר לה האבר. על כך העניק לו המלך תואר סר. בדצמבר 1944 מונה למפקד הקורפוס הבריטי ה-8 במערב אירופה. בארקר חצה את נהר הריין תחת פיקודו של הגנרל מונטגומרי וב-1 באפריל 1945 שחררו כוחותיו את מחנה הריכוז ברגן-בלזן. לאחר תום המלחמה שירת בגרמניה ובדנמרק כמושל צבאי בכוח הכיבוש הבריטי.
שובו לארץ ישראל
בשנת 1946, בשיאה של תקופת המאבק של היישוב בבריטים, הגיע בארקר שנית לארץ ישראל, הפעם כמפקד העליון של כוחות הצבא הבריטי בארץ ישראל ובעבר הירדן.
לאחר תום המלחמה הגיע היישוב היהודי בארץ ישראל לשיא כוחו. הכוח הצבאי של היישוב חושל בתקופת שיתוף הפעולה עם הבריטים שהחל בימי המאורעות והתחזק בתקופת מלחמת העולם, עם הקמת הפלמ"ח, שזכה לאימון ונשק מן הבריטים, בגיוס בני היישוב לצבא הבריטי ובהקמת הבריגדה היהודית במסגרת הצבא הבריטי. עתה עבר היישוב למאבק על עלייה חופשית והקמת מדינת ישראל, גברה ההעפלה לארץ וארגוני המחתרת החלו לפעול נגד שלטונות המנדט.
בשלב זה עבר מרכז הכובד של המאבק נגד היישוב ממשטרת המנדט אל הצבא הבריטי. הבריטים החישו לארץ ישראל את הדיוויזיה המוטסת השישית, שהייתה כוח צנחנים בפיקודו של גנרל אריק לואי בולס ולאחריו הגנרל יו צ'ארלס סטוקוול (שחייליה כונו בפי אנשי היישוב בשם "כלניות" בשל כומתות הצנחנים האדומות שחבשו). המאבק נגד היישוב התמקד בחיפושי נשק, הטלות עוצר ומעצרים של לוחמי תנועות המחתרת ואף מעצר מנהיגי היישוב.
מלחמתו ביישוב
עד מהרה נתגלה בארקר כאויב היישוב וכאנטישמי מובהק.
ביוני 1946 ביקר בארץ ישראל הפילדמרשל ברנרד מונטגומרי שעמד אז להתמנות לראש המטה הקיסרי הכללי. המצב בארץ הדאיג אותו והוא הגיע למסקנה כי מושלי הארץ האמיתיים היו היהודים. בפגישה עם הגנרל בארקר הבהיר לו מונטגומרי כי "לא זו הדרך. ההחלטה לכונן מחדש סמכות בריטית תכליתית נגד היהודים היא החלטה מדינית; עלינו ללחוץ לקבלת החלטה כזו. אם יביא הדבר למלחמה נגד היהודים, הרי מנקודת ראותו של הצבא תהיה זו מלחמה נגד אויב קנאי וערום".
בארקר קיים את הנחייתו של מונטגומרי כלשונה, בליל שבת ה-29 ביוני 1946 (השבת השחורה) פתח הצבא הבריטי בפיקודו של בארקר בהתקפה כללית על היישוב, בכוח של 17,000 חיילים מלווים בטנקים ובמשוריינים. גבולות הארץ נסגרו, הופסק שירות הטלפונים והוטל עוצר כללי. נערכו חיפושי נשק מקיפים. נערכו חיפושים בבנין הסוכנות היהודית בירושלים ובבנין הוועד הפועל של ההסתדרות הכללית בתל אביב ובמוסדות ציבור אחרים בעיר. נערכו מעצרים המוניים והעצורים, ובהם אנשי הנהגת היישוב כמשה שרת (אז שרתוק), דב יוסף ויצחק גרינבוים, נכלאו במחנה המעצר בלטרון.
לאחר הפיצוץ במלון המלך דוד ב-22 ביולי 1946 הוציא הגנרל בארקר ב-25 ביולי חוזר לקציני הצבא הבריטי בארץ ישראל שסיווגו "מוגבל", בו כתב את דברי הנאצה הבאים כנגד העם היהודי:
העיתונאי היהודי בריטי ג'ון קמחי הפיץ את החוזר לעיתונות העולמית, דבר שעורר שאילתות בפרלמנט הבריטי וביקורת בעיתונות הבריטית, עד שבארקר ביטל רשמית את ההוראה ב-9 באוגוסט 1946.
ניסיון נוסף של אנשי לח"י להתנקש בחיי בארקר גם הוא לא צלח. חברת לח"י, יעל ברנדווין-בן דב, (לימים אשתו של שבתי בן דב) שהתחזתה למטפלת יצאה מספר פעמים עם עגלת ילדים ובה בובה ומטען מסווה של חומר נפץ, למדרכה שמול ביתו של בארקר בשכונת טלביה בירושלים. בארקר לא הופיע במועדים שציפו לו ולאחר מספר פעמים התעוררה תשומת לב השכנים ששאלו את המטפלת כביכול האם לא קר מדי לטייל עם תינוק בימי סגריר, והמתכננים נאלצו לזנוח את התוכנית.
ב-1 בינואר 1947 נדון לוחם האצ"ל דב גרונר למוות על ידי בית דין צבאי בריטי, לאחר שנתפס בהתקפה על משטרת רמת גן. מועד ההוצאה להורג נקבע ל-28 בינואר 1947. מאחר שגרונר היה לוחם מצטיין בבריגדה היהודית ומאחר ובהתקפה על משטרת רמת גן נפצע קשה ופניו הושחתו, האמינו ביישוב כי גנרל בארקר, שביצוע גזר הדין היה כפוף לאישורו, לא יאשר אותו ויחליף אותו במאסר עולם, אולם בארקר אישר את גזר הדין. יומיים לפני מועד ההוצאה להורג חטפו אנשי האצ"ל קצין מודיעין בריטי בירושלים ואת הנשיא הבריטי של בית המשפט המחוזי בתל אביב. בלחץ החטיפה הודיע בארקר לאחר 16 שעות על דחיית ביצוע גזר הדין לזמן בלתי מוגבל, והאצ"ל שחרר את החטופים. אולם בפרלמנט הבריטי התקיים דיון ב-31 בינואר 1947 לפי דרישתו של ראש הממשלה לשעבר ועתה מנהיג האופוזיציה וינסטון צ'רצ'יל. צ'רציל טען כי אין לסטות מן ההליך המשפטי "עקב איומיהם של טרוריסטים". בארקר נעתר לקריאה זו וב-16 באפריל 1947 הוצא דב גרונר להורג בתלייה ביחד עם עוד שלושה לוחמי אצ"ל: מרדכי אלקחי, אליעזר קשאני ויחיאל דרזנר, שאף את גזרי הדין שלהם אישר בארקר למרות מאמצי הנהגת היישוב וגורמים בינלאומיים. השלושה נדונו למוות ביום ב' 10 בפברואר 1947. בארקר נקט צעד שהפתיע וזעזע את היישוב; הוא אמור היה לעזוב את תפקידו ביום ד' 12 בפברואר 1947, ולכן ביקש כי תיק המשפט יומצא לו עוד למחרת הדיון, על מנת שיאשר את גזרי הדין, זאת בניגוד לנוהל לפיו חולפים מספר ימים בטרם עובר התיק מן התביעה הצבאית אל המפקד הצבאי. בכך מנע אפשרות כי הקצין העומד להחליפו כמפקד הצבא הבריטי בארץ ישראל, הגנרל גורדון הולמס אלכסנדר מקמילן יחוס על הנידונים.
חזרה באנגליה
כבר בחודש ינואר פורסמה הודעה כי ב-12 בפברואר יחדל בארקר מלשרת כמפקד הצבא בארץ ישראל ובמקומו יכנס לתפקיד הגנרל מקמילן. בארקר עזב את הארץ וחזר לאנגליה לשרת כמפקד הפיקוד המזרחי של אנגליה.
בעת שקנה לו שם של אויב היישוב והיהודים, ניהל בארקר, נשוי ואב לבן, פרשיית אהבים עם אשה ערביה נוצרייה, קטי אנטוניוס, אשר הייתה בת למשפחה מיוחסת במצרים. תיעוד על פרשה זו נמצא במאה מכתבים לערך שכתב בארקר לאהובתו, אשר נתגלו על ידי כוחות היהודים בקרבות על ירושלים. באחד ממכתביו כתב לאהובתו כי שאיפתו היא להצטרף לערבים על מנת להילחם ביהודים. לאחר שנים טען בארקר בריאיון עיתונאי כי החוזר שלו מ-22 ביולי 1946 היה "מכתב עלוב שנכתב בלהט הרגע", אבל במכתבים שכתב מאנגליה לאהובתו נחשפו דעות אחרות. על תליית ארבעה אנשי אצ"ל כתב: "אתמול תלו את ארבעת היהודים שלי. אני מקווה שהערבים לא יוסיפו לחשוב שאנחנו פוחדים לתלות יהודים". כשנודע לו על התאבדותם של מאיר פיינשטיין ומשה ברזני ב-21 באפריל 1947, בטרם עלייתם לגרדום העיר: "אז יש עכשיו שניים פחות". על היהודים כתב כי "יהודים שונאים כשנוגעים בכיסיהם, כפי שכתבתי במכתבי", וגם "אני מתעב את כולם בין שהם ציונים ובין שלא. מדוע נרתע מן האמת: אנחנו שונאים אותם. הגיע הזמן שהגזע המתועב הזה ידע מה אנחנו חושבים עליו".
כשנתקבלה בעצרת האו"ם החלטת החלוקה בכ"ט בנובמבר 1947, התרעם בארקר על הצורך של בריטניה לצאת מארץ ישראל. הוא תלה את ההחלטה בכך ש"האווירה בניו יורק היא פרו-יהודית".
ארגוני המחתרת לא סלחו לבארקר ונעשו ניסיונות להתנקש בחייו באנגליה. שליח יצא לאנגליה לבצע את המשימה אולם הבולשת הבריטית סיכלה את הפעולה. העיתון הבריטי גארדיאן טען, במאמר שנכתב בשנת 2005 לזכרו של עזר ויצמן שנפטר אז, כי ויצמן, באותה עת חבר האצ"ל ולימים אלוף בצה"ל ונשיא מדינת ישראל, נטל חלק בפעולה זו. בספר זכרונותיו, "לך שמים לך ארץ", אישר ויצמן כי בעת ששהה בלונדון בשנת 1948, עבר קורס בחבלה, וקיבל את המשימה "לדפוק את הגנרל הבריטי בארקר", אך הסקוטלנד יארד גילה את המזימה, ויעץ לויצמן "חזור הביתה לפלסטין", עצה שויצמן נאלץ לקבל.
ב-11 במאי 1948, ימים אחדים לפני הכרזת המדינה, נשלחה מעטפת נפץ לביתו של בארקר באנגליה, אולם אשתו שחשדה במעטפה הצליחה למנוע את הפיצוץ ברגע האחרון.
קטי אנטוניוס עזבה את ירושלים ועברה למצרים, והאוהבים המשיכו להחליף מכתבי אהבה. תוך כדי כך שמע בארקר בבי בי סי כי היהודים פוצצו את בית אנטוניוס בירושלים. הוא כתב לאהובתו כי הוא מקווה שהספיקה לפנות מהבית את חפציה. הוא לא ידע אז כי היהודים לקחו מהבית כמות גדולה של מסמכים ובהם מכתבי האהבה שלו.
במקביל לתפקידו בפיקוד המזרחי מונה בארקר בשנת 1949 כשליש של המלך ג'ורג' השישי.
הגנרל בארקר פרש לגמלאות בשנת 1950 ומת בשנת 1983 בגיל 89 שנים.
וודו
וודון היא דת עממית מערב אפריקאית, שנולדה מהמפגש בין הפולחנים המסורתיים של אלי יורובה ואלוהויות ה והאווה, במהלך התרחבותה של ממלכת דהומי של אנשי הפון של אבומה במאות ה-17' וה-18'. נגזרות של הוודון או בשמה הפופולרי וודו, נוצרו תוך סינקרטיזם ממפגש של דתות מערב אפריקאיות עם אלמנטים מן הנצרות הקתולית, כתוצאה מסחר עבדים. נגזרות אלו נפוצות בהאיטי שבאיים הקאריביים, ברפובליקה הדומיניקנית, בדת הסנטריה בקובה, וכן באיי בהאמה ובארצות הברית. זרם נוסף, נבדל, התפתח במדינת לואיזיאנה שבארצות הברית. מספר דתות אחרות, דומות לוודו בעיקרן, צמחו באופן זהה באזורים נוספים אליהם יובאו עבדים מאפריקה. עם דתות אלה נמנות הסנטריה בקובה, והקנדומבלה והאומבנדה בברזיל.
לפי הוודו קיים אל בורא יחיד וכל יכול, אלא שהוא אינו עוסק בעולם הגשמי ואינו נגיש לבני האדם. תחת זאת, העולם נשלט על ידי מספר רב של רוחות הכפופות לו (הנקראות "אורישה" (Orisha, Orixa) במסורת האפריקאית, או "לואה" (Loa, Lwa) בוודו ההאיטיאני), והן שעומדות במרכז הפולחן. הרוחות נחלקות לקטגוריות ולמשפחות, וכל רוח היא בעלת אופי נבדל, העדפות טקסיות מסוימות, ותחום מבין תחומי החיים עליו היא חולשת. מרכיבים מרכזיים נוספים בדת הוודו הם פולחן אבות וקרובי משפחה מתים, וריפוי פולחני מתחלואים.
היסטוריה והתפתחות
"וודו" (vodu) או "וודון" (vodun) הוא שמה של אחת הדתות הוותיקות במערב אפריקה, הנפוצה באזור זה גם כיום. משמעות המילה בלשונות המקומיות היא "רוח" או "ישות אלוהית". היסודות המשותפים לדתות האזור - אל יחיד ומרוחק, פנתיאון רחב של ישויות השולטות מטעמו בעולם הארצי, ועבודת רוחות המתים במשפחה - הם העומדים בבסיס הדת הסינקרטיסטית שצמחה בהמשך.
במהלך המאה השמונה עשרה הובאו עבדים רבים מהאזורים הללו לאיים הקאריביים, שהיו נתונים תחת שלטון צרפתי. השלטון ניסה לכפות על העבדים את הנצרות הקתולית, אלא שאלה המשיכו לעסוק בדתם המקורית, והסוו זאת באמצעות שאילת מרכיבים נוצריים. כך החלו להתפתח זרמי וודו כמיזוג בין הדתות, שהתאפשר בשל הפתיחות המאפיינת את האמונות האפריקאיות, כמו גם לדמיון מסוים הקיים בינן לבין האמונה הנוצרית. האל הבורא זוהה עם האל בנצרות, ונקרא "בונדיה" (Bondye, המקור בצרפתית: "Bon Dieu", "האל הטוב"); הרוחות זוהו עם קדושי הנצרות הקתולית, כאשר כל לואה מתאימה לקדוש מסוים. כך למשל ארזוליה פרדה (Erzulie Freda), אחת הלואה המרכזיות והאהובות, רוח האהבה והיופי, מזוהה עם מריה הקדושה.
זרמי דת הוודו בעולם החדש הוסיפו להתעצב ולהתפשט במהלך המאה התשע עשרה, לאחר שהאיטי זכתה לעצמאותה. מיזוג הנצרות הקתולית אל תוך הוודו המשיך גם בהיעדר כפייה: איקונות קדושים נוצרים שימשו כחפצים מרכזיים בפולחן הלואה, ותפילות קתוליות שולבו בטקסים הדתיים. בנוסף לכך, יש המזהים בוודו השפעה מצד תרבויות אינדיאניות מקומיות - בפרט במחלקת לואה בשם "פטרו" (Petro, Petwo), המתאפיינת ברוחות רעות ומזיקות, אשר לגביה נטען כי אינה קיימת במקורות האפריקאיים. במהלך המאות התשע עשרה והעשרים נעשו ניסיונות שונים למגר את תפוצת הזרמים הסינקרטיים של דת הוודו בעולם החדש, אולם אלו לא צלחו, והיא נותרה דת נפוצה ומקובלת. בארץ מוצאה, במערב אפריקה, דת זו אך הולכת ומתפתחת.
בונדיה ולואה
בונדיה הוא האל היחיד בדת הוודו - ולפיכך היא מונותאיסטית בבסיסה - אולם הוא אינו מתערב בנעשה בעולם שברא, ולבני אנוש אין אפשרות לפנות אליו. הלואה הן שמהוות את מושא כלל התפילות והטקסים, בהיותן בעלות שליטה מוחלטת על המתרחש בחיי האדם. הקשר עם הלואה מתקיים בטקסים באמצעות מוזיקה, שירה וריקוד, והן מתגלות בצורת איחוז לזמן קצר באחד המשתתפים. כאשר לואה אוחזת בגופו של אדם היא שולטת בו, מדברת מגרונו, ומבטאת דרכו את ההתנהגות האופיינית לה. שאר הנוכחים בטקס מתייחסים אל אותו אדם כאל הלואה בכבודה ובעצמה.
המתים
רוחות המתים מהוות אף הן מושא פולחני, ובני המשפחה נדרשים לעבוד אותם בביתם. על פי האמונה, רוחו של קרוב משפחה שזוכה לכבוד עשויה להיטיב עם בני הבית, ואילו רוח שממנה מתעלמים עלולה לכעוס ולהזיק.
האדם
כל אדם, לפי הוודו, הוא שילוב של הגוף הגשמי ושני מרכיבי תודעה: טי-בון-אנז' (ti-bon-ange, "מלאך טוב קטן") וגרו-בון-אנז' (gros-bon-ange, "מלאך טוב גדול"), אשר הוא נפש האדם.
פולחן וטקסים
דת הוודו נעדרת ממסד דתי מאורגן, והיא אינה אחידה בין אזורים שונים. פרטי הפולחן עשויים להשתנות אף בין משקי בית, כאשר כהן הדת הוא האחראי על שימור המסורת בטקסים אותם הוא מנהל. הן גברים והן נשים מסוגלים לשמש ככהני דת - גבר הממלא את התפקיד נקרא "הונגן" (houngan), ואשה הממלאת את התפקיד הנקראת "ממבו" (mambo). כהני הדת עוסקים אף בריפוי, ניחוש עתידות, הטלת לחשים ורקיחת שיקויים למגוון מטרות.
טקס הוודו הראשי נערך לרוב תחת סכך וסביב עמוד מרכזי, בהנחית הונגן או ממבו. בעלי תפקידים נוספים הם "הונגוניקון" (houngonikon), האחראי על הליווי המוזיקלי, ו"הונסי" (hounsi), נשים הלבושות בלבן ומשמשות כשוליות כהנים. כל הנוכחים נוטלים חלק בטקס, והוא מתנהל בליווי תופים וריקודים. תחילה שרים שורה של מזמורים קתוליים ואפריקאיים, חלקם בצרפתית וחלקם בשפה הקראולית המקומית; לאחר מכן נקראות הלואה, והן מבקרות בטקס בזו אחר זו. הלואה המוזמנת אוחזת באחד המשתתפים ומשתלטת על גופו, ושאר הנוכחים מברכים אותה, מעניקים לה את המנחות המועדפות עליה ויכולים לפנות אליה לעזרה. לאחר מכן היא עוזבת את הטקס, והאדם בו היא אחזה חוזר לעצמו. הטקס אף כולל לרוב קורבן בעל חיים, למשל תרנגולת, שנועד להשביע את רעב הרוחות ולחדש את כוחן לעסוק בניהול העולם.
הטקסים הביתיים נערכים סביב שולחנות המוקדשים ללואה או לרוחו של קרוב המשפחה אשר אותה עובדים. על השולחן ניצבת איקונת הרוח ונאספות המנחות החביבות עליה. הטקס עצמו כולל תפילות נוצריות, חלוקת כבוד לרוח, ושיחה עמה.
רשלנות
במשפטים, רשלנות היא התנהגות שבמהלכה אדם גרם נזק מבלי שהיה מודע לטיב מעשיו, לנסיבות, או לתוצאות המזיקות של התנהגותו, כאשר האדם הסביר היה יכול להיות מודע לפרטים אלו בנסיבות דומות. שלא כבדיני הנזיקין, במשפט הפלילי אין די ברשלנות כדי להטיל אחריות פלילית, אלא אם יש הוראה מפורשת בחוק המתייחסת לעבירה הנדונה.
משמעות הרשלנות היא שהאדם לא היה מודע בפועל לאחד מרכיבי היסוד העובדתי, ובכל זאת מטילים עליו אחריות, משום שאדם מהיישוב יכול היה להיות מודע לאותו רכיב (מודעות בכוח). עם זאת, במקרה שאפשרות גרימת התוצאה (צפיוּת) היא בגדר סיכון סביר, לא תוטל אחריות פלילית.
מאחר שהרשלנות היא יסוד נפשי חריג, נאשם ברשלנות עומד בדרגה מוסרית נוחה יותר מאשר נאשם שפעל מתוך מחשבה פלילית, והוא מהווה סיכון פחוּת. לפיכך משפט פלילי בגין עבירה שבוצעה ברשלנות, הוא יוצא דופן ונערך רק בשל עבירות שאינן מסוג פשע (עד שלוש שנות מאסר).
מבחן "האדם הסביר"
המבחן לקביעת התנהגות רשלנית הוא מבחן "האדם הסביר", כלומר האם אדם מן היישוב יכול היה להביא בחשבון את קיומו של אותו רכיב של היסוד העובדתי. לדוגמה, אם איש משאיר גרוטאות בחצר, אך אדם מן היישוב יכול לצפות שילדים עלולים לשחק בגרוטאות ולהיחבל, אותו איש יכול להיחשב כמי שהתנהג ברשלנות. באחד המקרים בית המשפט העליון אף עשה שימוש במחקרים מסקנדינביה לצורך קביעה שהתנהגות מסוימת לא הייתה ננקטת על ידי אדם מן היישוב, ושהנאשם, שהתנהג תוך אי-נקיטת הזהירות המתבקשת בהתאם למחקרים.
הגדרת הרשלנות במשפט הפללי
המושג "רשלנות פושעת" אינו מונח משפטי, אלא מונח לשוני המצביע על התנהגות רשלנית במידה מוגברת, או בנסיבות מחמירות.
הרשלנות היא מעין "סל" שלתוכו מכניסים תיאורים שונים של אירועים שמהווים התנהגות רשלנית מסוגים שונים. כלומר אין עבירות פליליות שהן עבירות רשלנות כשלעצמן, אלא יש עבירות שאפשר לבצע אותן ברשלנות, לדוגמה: המתה, גרימת חבלה, וכדומה. כאמור, על פי סעיף 21(ב) ו-90ב לחוק העונשין, עבירות שהיסוד הנפשי שלהן הוא מסוג רשלנות, עונש המקסימום עבורן הוא 3 שנות מאסר.
הרשלנות בעבירות ההמתה
קיימים מספר חוקים המגדירים את עבירות ההמתה ברשלנות וקובעים מדרגי ענישה בהתאם לחומרת המעשה. סעיף סעיף 304 לחוק העונשין קובע כי גרימת מוות ברשלנות עונשה עד שלוש שנות מאסר. סעיף זה נשאר במתקונותו גם לאחר תיקון 137 לחוק העונשין.
בשנת 2019 חוקק התיקון 137 לחוק העונשין שקבע מדרגי עבירה חדשים לעבירות ההמתה, בתיקון זה נוספה (בין היתר) עבירת 'המתה בקלות דעת' היוצרת מדרג חומרה מיוחד לעברות ההמתה שנעשו שלא בכוונה תחילה ועונשה נקבע ל12 שנות מאסר.
הרשלנות בדיני תעבורה
רוב עבירות התנועה ובפרט עבירות שגרמו לתאונות דרכים, מתבצעות בגלל רשלנותו של הנהג או של אחד המעורבים בתאונה שנמצא אשם בה, לדעת בוחני המשטרה.
לדוגמה: תאונת דרכים שהתרחשה בצומת נגרמה בגלל "אי מתן זכות קדימה" - המשטרה קבעה שנהג רכב א' לא נתן זכות קדימה לנהג רכב ב', למקום שהוצב תמרור שחייב אותו לתת זכות קדימה. המשטרה מאשימה את נהג א', בבית המשפט לתעבורה, בעבירות התנועה הבאות: הנהג מואשם בכך שנהג בצורה רשלנית, ביצע את עבירות התנועה הללו וגרם לתאונת-הדרכים. התביעה המשטרתית תצטרך להוכיח שהנהג היה רשלן או פזיז. הנפגע, נהג רכב ב', יוכל לתבוע בבית משפט אזרחי את נהג א', בהתאם לדיני הנזיקין (דינים העוסקים בגרימת נזק שבין אדם לחברו), על-כך שנהג ברכבו ברשלנות, פגע בו וגרם לו נזקים.
אקסיון
אקסיון (Axion) הוא חלקיק יסודי (אלמנטרי) תאורטי, שקיומו משוער כפתרון לבעיית שבירת הסימטריה החזקה CP (עולם בעל סימטריית CP יכיל כמויות שוות של חומר ואנטי חומר אך היקום מכיל כמות גדולה בהרבה של חומר מאשר של אנטי-חומר). לפי התאוריה, מסתו היא בין 10−5 לבין 10−3 (eV/c2), מטענו 0 והספין שלו 0. ההשערה לקיומו של חלקיק זה הועלתה ב-1977 על ידי רוברט פסיי והלן קווין.
אם אקסיונים אכן קיימים ויש להם מסה נמוכה בתוך טווח מסוים, הם יכולים להוות רכיב תאורטי של חומר אפל קר, ביחד עם חלקיקי Wimps וגופי הילה קומפקטיים מסיביים.
היסטוריה
בשנת 1977 רוברט פסיי והלן קווין העלו את הפתרון כי אקסיונים הם אלו אשר נותנים תשובה לבעיית שבירת הסימטריה החזקה CP.
בהתחלה האמינו כי אקסיונים פותרים את הבעיה גם ללא ניסוי אך המצב השתנה כאשר ב-1983 פייר סיקיבי התאים את משוואות מקסוול לאקסיונים והראה כי ניתן לזהות אקסיונים על כדור הארץ על ידי הפיכתם לפוטונים בעזרת שדה מגנטי חזק - ניסוי אשר מנסה למצוא אקסיונים בשיטה זו הוא ADMX.
ניסויים
ישנם ניסוים רבים אשר מנסים להוכיח את קיומם והשפעותיהם של אקסיונים, ביניהם:
הניסוי האיטלקי, PVLAS, אשר מנסה למצוא את שינוי קיטוב הגל של אור בתוך שדה מגנטי.
ניסוי נוסף הוא ניסוי ה-ADMX אשר מנסה בעזרת שדה מגנטי חזק להפוך אקסיונים לפוטונים.
ישנה שיטה שונה לגילוי אקסיונים בה מנסים להפוך פוטונים לאקסיונים.
ניסויים כגון GammeV, ALPS-I, ALPS-II, QSQAR ניסו לגלות אקסיונים בשיטה זו אך ללא הצלחה עד כה.
תגליות אפשריות
בשנת 2014 דווח כי קיימת אפשרות כי זיהו שינוי בין העונות השונות בקרינת הרנטגן המגיעה מהשמש אל כדור הארץ, משערים כי שינוי זה נגרם בגלל השפעת השדה המגנטי של כדור הארץ על האקסיונים אשר מגיעים מהשמש.
במחקר שארך 15 שנה, קבוצת מחקר מאוניברסיטת לסטר ראתה כי אכן קיימים שינויים בקרינת הרנטגן המגיעה אל כדור הארץ אך לא היה להם הסבר תאורטי מקובל. אחד ההסברים האפשריים להסבר תופעה זו היא גרימת השינויים על ידי אקסיונים בשמש.
בשנת 2016, קבוצה מ-MIT נתנה דרך חדשה לגילוי אקסיונים בה אמורים לצפות ברעד אשר מתקשר למסתו של האקסיון.
השערות
תאוריה אחת של אקסיון הקשורה לקוסמולוגיה שיערה שלאקסיון לא יהיה מטען חשמלי, מסה מאוד קטנה (פי מיליון קטנה מזו של האלקטרון) ואינטראקצית חתך הפעולה נמוכה עבור כוחות חזקים וחלשים. בגלל תכונותיהם של האקסיונים, הם מבצעים אינטראקציה מינימלית עם חומר רגיל. בשדה מגנטי אקסיונים יהפכו לפוטונים ולהפך.
סופר-סימטריה
בתיאורית הסופר-סימטריה לאקסיון יש גם שותף-על שהוא סקלר וגם שותף-על שהוא פרמיון. שותף העל הפרמיוני של האקסיון נקרא אקסינו, שותף העל הסקלרי נקרא סקסיון או דילטון. כל שותפי העל מקובצים בסופר-שדה-כיראלי.
השלכות קוסמולוגיות
קיימת תאוריה שאומרת כי האקסיון נוצר בכמות גדולה מאוד בזמן המפץ הגדול. מכיוון שנוצרה כמות כה גדולה, דבר זה יכול להסביר את בעיית החומר האפל בפיזיקה קוסמולוגית. עדיין לא הוכח כי אקסיונים הם אלו אשר מסבירים את בעיית החומר האפל. בנוסף לכך, יכולה להיות לאקסיונים השפעה על הכבידה בין גלקסיות.
ראש ההגנה (ליטא)
ראש ההגנה (בליטאית: gynybos viršininkas) הוא הדרג הפיקודי העליון בכוחות המזוינים של ליטא. הוא כפוף לשר ההגנה הלאומית והוא היועץ הצבאי הישיר של ממשלת ליטא. מקביל לתפקיד הרמטכ"ל בצה"ל.
איירטון פרסיאדו
קריירת מועדונים
פרסיאדו שיחק בקבוצות הבוגרות של דפורטיבו קיטו, אוקאס ואמלק מליגת העל האקוודורית, ובטרופנסה וליישואש מהליגה הפורטוגלית השנייה.
ב-22 ביולי 2018 חתם פרסיאדו בסנטוס לגונה מליגת העל המקסיקנית.
קריירה בינלאומית
ב-22 בפברואר 2017 ערך פרסיאדו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אקוודור, בניצחון 1–3 על נבחרת הונדורס במשחק ידידות. ב-9 ביוני 2019 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בהפסד 2–3 לנבחרת מקסיקו במשחק ידידות.
הוא היה חלק מסגל נבחרת אקוודור בטורניר קופה אמריקה 2019, וערך שלוש הופעות בטורניר, ובטורניר קופה אמריקה 2021, בו ערך ארבע הופעות.
נכלל בסגל נבחרת אקוודור לטורניר מונדיאל 2022.
יחסי ונואטו–מלזיה
יחסי ונואטו–מלזיה הם היחסים הבילטרליים שבין רפובליקת ונואטו לבין פדרציית מלזיה.
סעודה מפסקת
סעודה מפסקת היא הסעודה האחרונה הנאכלת לפני יום תענית מלא ביהדות. ישנן רק שתי תעניות המתקיימות יממה שלמה, משקיעת החמה עד צאת הכוכבים למחרת: יום כיפור ותשעה באב. לשתי הסעודות מאפיינים שונים לגמרי, בהתאם לשוני בין תענית יום הכיפורים ותענית תשעה באב. הסעודה המפסקת נקראת כך מכיוון שהיא ה'מפסיקה' את האכילה, ולאחריה מתחיל צום.
בערב יום הכיפורים
יום הכיפורים הוא יום טוב, והתענית שבו איננה תענית אבל ועצב אלא תענית שמטרתה תשובה. בגלל היותו יום טוב, חז"ל הדריכו להתכונן אל הצום בצורה טובה ושמחה, תוך אכילת סעודה טובה ודשנה בערב הצום, כתחליף לסעודה שאינה מתקיימת ביום כיפור עצמו.
חז"ל מבססים באופן דרשני את הצורך באכילה בערב הצום על הפסוק הבא (ויקרא כג, לב): "שַׁבַּת שַׁבָּתוֹן הוּא לָכֶם וְעִנִּיתֶם אֶת-נַפְשֹׁתֵיכֶם; בְּתִשְׁעָה לַחֹדֶשׁ בָּעֶרֶב, מֵעֶרֶב עַד-עֶרֶב, תִּשְׁבְּתוּ שַׁבַּתְּכֶם". היממה ביהדות מתחילה בערב, וכך צום יום הכיפורים מתחיל בתחילת יום י' בתשרי, כלומר – בלילה. לפיכך, העובדה שהפסוק מכנה את תחילת הצום "תשעה לחודש בערב" – מעוררת תמיהה. על תמיהה זה חז"ל דורשים (בבלי ברכות, ח, ב):
דבר זה שנאמר על כל ערב יום הכיפורים (כלומר – יום ט' בתשרי), מקבל ביטוי מוגבר בסעודה המפסקת, שהיא האחרונה לפני הצום.
אמרו חכמים להתפלל מנחה (הכוללת וידוי) לפני הסעודה המפסקת כדי להספיק לחזור בתשובה "שמא ייחנק בסעודה קודם שיתודה.".
מאכלים
בקרב יוצאי תוניס יש מנהג לאכול ריבת חבושים, הריבה מסמלת את המתקת הדין, והחבוש – את כל החבושים (אסירים בלשון חז"ל). האשכנזים נוהגים לאכול "קרעפלאך" – כיסוני בצק ממולאים בבשר. הבשר מסמל את עולם החומר שאחראי לחטאים או את הדין, והבצק העוטף – את התקווה ל"כיסוי" החטאים ברחמי שמים.
היו שנהגו להכין בערב החג, חלות עגולות בדמות עופות עם כנפים, משום שלפי המסורת, ביום כיפור דומים ישראל למלאכים.
בערב תשעה באב
בשונה מיום הכיפורים, תשעה באב הוא יום אבל, והוא שיאה של תקופת אבל ארוכה – ימי בין המצרים. לפיכך, אופייה של הסעודה המפסקת בערב תשעה באב, שונה מאוד מאופייה של הסעודה בערב יום הכיפורים.
נאסר על פי חז"ל לאכול בסעודה זו יותר מתבשיל אחד, נאסרה אכילת בשר, (אף למי שנוהג לאכול בשר בכל תשעת הימים) ונאסרה שתיית יין. הגבלות אלו אמורות רק על סעודה מפסקת הנערכת לאחר חצות היום. בערב תשעה באב שחל בשבת אין נוהגות כל הגבלות, מאחר שבשבת אין נוהגים מנהגי אבלות בגלוי.
רוח העצבות השורה בימים אלו, הכתיבה למנהגי אבלות מעבר להלכה הבסיסית. הרמב"ם, לדוגמה, מתאר את מנהג החכמים בתקופתו:
הראשונים מזכירים מנהגים נוספים, ביניהם:
בערב תשעה באב נהגו יהודי איראן ובעוד קהילות לאכול מאכלי עדשים וביצה קשה הטבולה באפר כסמל לאבלות, לפי ש"אפר" הוא היפוך המילה "פאר", כדי לסמל את הצער על חורבן המקדש.
לוי עפרון
לוי (ליאון) עפרון  (4 בינואר 1909 – 9 בפברואר 1962) היה רופא, ממקימי מערכת הרפואה בישראל. הקים ביוני 1936 את קופת חולים של הציונים הכלליים, והיה מנהלה הכללי עד יום מותו. היה חבר במועצת הבריאות הממשלתית בישראל, חבר המרכז הארצי של ההסתדרות הרפואית בישראל וחבר הנהלת המפלגה הליברלית הישראלית.
קורות חיים
לוי עפרון נולד בדווינסק שברוסיה (כיום דַאוּגַּבְפִּילְס בלטביה) לברוך עפרון, רופא שיניים, ולוירה לבית גורביץ, אף היא רופאה, שנאלצה, בשל אפלייתה כאישה, לעבוד כאחות מיילדת.
למד בגימנסיה העברית מיסודו של מרדכי זאב ברוידא בלודז', ומכיוון שבפולין היה נומרוס קלאוזוס, נסע לצרפת ולמד רפואה בסורבון בפריז. ב-1935 עלה לארץ ישראל והקים ב-1936 עבור הציונים הכלליים את קופ"ח הציונית הכללית.
ב-1939 נישא למרים לבית ליטוין.
רץ בראש רשימת "קימום" למען הרופא הלאומי, הפרטי והשכיר, למועצת סניף תל אביב של הר"י לקדנציית 1949-1950.
הקמת הקופה ופעילותו ההתנדבותית
בתוך 23 שנה, עלה מספר החולים מ-50 מטופלים שטופלו על ידי רופא אחד (ד"ר עפרון) במרפאה מאולתרת ל-33,000 מטופלים שטופלו על ידי 350 רופאים ב-32 מרפאות.
הרקע שעמד מאחורי הקמת הקופה היה הצלחתה של קופת החולים הכללית והכרח להשתייך להסתדרות העובדים הכללית כדי ליהנות משירותיה. עפרון לא רצה כי חברי הציונים הכלליים ישתייכו אל ההסתדרות. כך נאם בוועידת הקופה מ-1959: "לפני 23 שנה - כאשר החילונו בהקמת מפעלנו זה, היה חברנו הציוני הכללי נאלץ, אם רצה לבטח את בריאותו שלו ואת בריאות בני משפחתו, לחזק בד בבד איזו מסגרת מפלגתית אחרת ולכן לא ראינו מפלט אחר מאשר הקמת מוסד משלנו.... מתוך הכרח לשחרר את חברינו הציונים הכלליים מכל כפייה פוליטית בבואם לפתור את בעיות ביטוח הבריאות שלהם... כל הצעה לביטוח בריאות באמצעות קופות חולים הקיימות חייבת להבטיח לאזרח את זכותו האלמנטרית לבחירה חופשית של מסגרת הבטוח הרצויה לו, מתוך ניתוק כל קשר בין זכותו של האזרח – והשתייכותו המקצועית-ארגונית".
השימוש בהומור
ד"ר עפרון היה מפורסם בקרב המטופלים על שימושו בהומור במסגרת קבלת החולים והטיפול בהם, וזאת שנים רבות לפני תופעת הליצנות הרפואית. מסופר כי כאשר באו שוטרים בריטיים לעוצרו בתקופת המנדט, על שניתח לוחם לח"י שהובא שותת דם לביתו, אמר הקצין לד"ר עפרון "זה לא ייקח הרבה זמן ובקרוב תשוב הביתה" וד"ר עפרון ענה לו בהומור עוקצני 'ואני מקווה, קפטן, שגם אצלך ואצל חבריך זה לא ייקח הרבה זמן, ובקרוב תשובו הביתה'...".
מותו ומורשתו
בפברואר 1962 נפטר ד"ר עפרון במפתיע משטף דם במוח, תוצר של מום מולד. הוא הובא למנוחות בבית הקברות נחלת יצחק, והשאיר אחריו אישה (מרים) ושתי בנות (אליענה וריקה). ד"ר ישראל סום המשיך את דרכו כמנהלה הכללי של קופת חולים של הציונים הכלליים, שלימים אוחדה עם קופת חולים עממית והפכה לקופת חולים מאוחדת.
תוכניתה של קופת חולים של הציונים הכלליים להקים מרכז רפואי בשם "יד עפרון בית בני ציון" לזכרו של ד"ר עפרון לא יצאה לפועל בעקבות בעיות כלכליות וארגוניות. כיום קרוי על שמו סניף קופת חולים מאוחדת ברחוב שפרינצק בתל אביב.
יחסי צ'כיה–תאילנד
יחסי צ'כיה–תאילנד הם יחסי החוץ בין צ'כיה ותאילנד.
סקירה כללית
הצ'כים גילו את סיאם בתקופת האיוטאיה (1350–1767). הקהל הצ'כי התוודע לתאילנד מההרצאות, הספרים והתצלומים של המטיילים הצ'כים שביקרו במדינה בתקופת שלטון ראמה החמישי, מלך סיאם צ'ולונגקורן (1868–1910).
לאחר 1918, הרפובליקה הצ'כוסלובקית שזה עתה הוקמה כוננה במהרה קשרים כלכליים פורחים עם סיאם, והעניקה לחברות צ'כוסלובקיות כמו באשה וסקודה נוכחות חזקה באזור. גולת הכותרת של תקופה זו הייתה ביקורו בשנת 1934 של ראמה השביעי, מלך סיאם - פרג'דיפוק - בצ'כוסלובקיה, במהלכו פגש המלך את מנהיגי צ'כוסלובקיה ובדק חברות צ'כיות. התפתחויות ראשוניות מבטיחות אלה נקטעו במלחמת העולם השנייה.
בשנת 1948 תפסו הקומוניסטים את השלטון בצ'כוסלובקיה, מה שהוביל להתפטרותו של הנשיא אדווארד בנש ולמוותו הטרגי של שר החוץ יאן מסריק, שניהם חברים טובים של תאילנד ומלכה, ראמה השביעי.
היחסים הדיפלומטיים כוננו מחדש בשנת 1974, אך רק בשנת 1989, שנת השינוי הדמוקרטי בצ'כוסלובקיה וסיום המשטר הקומוניסטי, החל העידן החדש של יחסי צ'כיה-תאילנד. תאילנד הפכה במהרה ליעד פופולרי עבור תיירים ועסקים צ'כים. ממשלות צ'כיה ותאילנד החלו בפעולות משותפות רבות והוקם בסיס חדש ליחסים פוליטיים. ביקורו של נשיא צ'כיה ואצלב האוול בתאילנד, ופגישתו עם ראמה התשיעי, מלך תאילנד, בפברואר 1994, היה החשוב מבין הביקורים הללו.
ב-16 בינואר 2019 ביקר ראש ממשלת צ'כיה אנדריי באביש בתאילנד ונפגש עם ראש ממשלת תאילנד פריות צ'אן-אוצ'ה, עמו דן על הסכמים כלכליים ועל שותפות ביטחונית.
יחסים כלכליים
תאילנד היא שותפה חשובה עבור צ'כיה. בשנת 2011 הייצוא מצ'כיה לתאילנד הסתכם ביותר מ-135 מיליון דולר, מה שהפך את תאילנד לשוק השני בגודלו ב-ASEAN אחרי סינגפור.
עיקר היצוא הצ'כי כולל מכונות, כולל סוגים שונים של משאבות, מיסבים וכלי מכונה. קבוצה משמעותית נוספת היא מוצרים חקלאיים, כמו חלב, כולל כמות גדולה של חלב מיובש. אולם, כנראה היצוא החשוב ביותר מצ'כיה לתאילנד הוא מוצרים צבאיים. אלה כוללים כלי נשק, בעיקר אקדחים, במיוחד דגם CZ-75. אקדח זה פופולרי בקרב משטרות מחוז תאילנדיות, שרבות מהן הצטיידו בו.
האנה (סרט)
האנה (באנגלית: Hanna) הוא מותחן-פעולה אמריקאי-בריטי-גרמני משנת 2011 בבימויו של ג'ו רייט. בסרט מככבת השחקנית האירית סרשה רונן, כמו כן משתתפים בו בתפקידים ראשיים קייט בלאנשט ואריק באנה. הסרט זכה לביקורות חיוביות ולהכנסות גבוהות ביחס לתקציבו.
עלילת הסרט מתמקדת בדמותה של האנה הלר (סרשה רונן), נערה בת 16, שאומנה מילדותה על ידי אביה (אריק באנה) להיות מתנקשת. השניים יוצאים למסע הישרדות, לאחר שמקום מחבואם נודע לסוכנת CIA נקמנית (קייט בלאנשט).
הסרט יצא לאקרנים לראשונה בארצות הברית ב-8 באפריל 2011.
עלילה
האנה היא ילדה מתבגרת אשר חיה עם אביה באזור מבודד בפינלנד. מגיל קטן אביה, סוכן CIA לשעבר, אימן אותה להיות מתנקשת מושלמת, כדי שתוכל לחסל את האישה שהרגה את אמה. יום אחד אביה מחליט שהאנה כשירה מספיק ושולח אותה למסע הנקמה, וכך האנה מתחילה מסע חוצה יבשת באירופה, כשהיא לגמרי לבדה.
ביקורות והכנסות
הסרט זכה לביקורות חיוביות ממבקרי הקולנוע. אתר Rotten Tomatoes המרכז ביקורות קולנוע העניק ציון "טרי" לסרט עם דירוג של 70% בהתבסס על 128 ביקורות. מבקר הקולנוע ג'סטין צ'אנג הגדיר את הסרט כסרט מותחן מצוין שמשאיר את הצופה במתח עד דקותיו האחרונות של הסרט. בנוסף, מבקר הקולנוע רוג'ר איברט אמר שהסרט משלב בין שני ז'אנרים בצורה מוצלחת.
בסוף השבוע הראשון לצאתו בהפצה כללית הסרט הכניס כ-12.3 מיליון דולר וכך הוא התברג במקום השלישי בטבלת שוברי הקופות באותו שבוע אחרי הסרטים "הופ ארנב" ו"ארתור". נכון ל-8 במאי 2011 הסרט הכניס כ-37,600,000 מיליון דולר בארצות הברית בלבד.
JB
אחר
}}
גבעה (פירושונים)
{{פירושונים|* גבעה – תצורת נוף גאוגרפית, הנמוכה מהר
גבעות עולם חיפושי נפט
ראו גם
}}
קרוסלת המלך טריטון
המתקן קרוי על שם אביה של אריאל בסרט "בת הים הקטנה". בשונה מקרוסלת המלך ארתור שבדיסנילנד וממלכת הקסם, במקום סוסים משמשים בקרוסלה זו יצורים ימיים כגון סוסוני ים, דגים מעופפים, לווייתנים, דולפינים, אריות ים וכלבי ים.
עיטורי המתקן
סביב המתקן מוצגים תמונות של רציפים שונים לאורך חופי קליפורניה:
ספיריטואליזם
רוחניות או ספיריטואליזם (מהמילה ספיריט - "spirit" (רוח באנגלית)) היא האמונה כי נשמת בני אדם ממשיכה לחיות לאחר המוות ואף עשויה להתגלות ולבוא במגע עם אנשים חיים. האמונה החלה להתפתח בקרב בני המעמדות הבינוני והגבוה בארצות הברית ובבריטניה לקראת אמצע המאה ה-19, ופותחו בה מגוון מסורות עם עקרונות משלהן, על בסיס הרעיונות והעקרונות הכלליים.
ביהדות
קיימות תופעות גלגול הנשמות והדיבוק אפופות הסוד והקבלה, אך מאמינים כי רק יחידי סגולה מסוגלים לרדת לעומקן, ולכן הדיבור עליהן לא מצוי בקרב כלל הציבור הדתי.
יש איסורים בתורה לפנות אל האוב ואל הידעוני, סוגים שונים של פניה אל המתים.
טומי עמנואל
טומי עמנואל (באנגלית Tommy Emmanuel ; נולד ב-31 במאי 1955) הוא אמן וגיטריסט אוסטרלי המנגן על גיטרה אקוסטית. עמנואל ידוע בשימושו הווירטואוזי בטכניקת הפריטה "פינגר סטייל" וכן ביכולתיו להשתמש בגיטרה ככלי הקשה בנוסף לנגינה הרמונית. הוא בעל התואר Certified Guitar Player, תואר שניתן לו על ידי צ'ט אטקינס בנוסף לשלושה נגנים נוספים, ג'רי ריד, סטיב וורנר וג'ון נוולס. במהלך הקריירה המוזיקלית שלו ניגן עם מספר אמנים רבים, ביניהם אטקינס עצמו, אריק קלפטון, סר ג'ורג' מרטין וג'ון דנוור.
חייו
עמנואל נולד במדינת ניו סאות' ויילס באוסטרליה למשפחה מוזיקלית אשר היוותה גם להקה נודדת. הוא החל לנגן בגיטרה בגיל 4 ולמרות היותו חסר השכלה מוזיקלית רשמית, שנים רבות מילדותו עברו בסבבי הופעות באוסטרליה כחלק מהלהקה המשפחתית בהם פיתח את סגנונו הייחודי. ב-1966, עם פטירתו של אביו, התפרקה הלהקה ועמנואל החל ללמד נגינה בגיטרה.
פריצתו לתודעה הציבורית הייתה בזכות זכייתו במספר רב של תחרויות כישרונות צעירים. עד מהרה חזר להופיע, הפעם עם אחיו פיל בלהקה "גולדראש". במהלך שנות השבעים והשמונים המשיך להופיע כחלק מהרכבים או כנגן עבור אמני סולו ולאחר מכן הכריז על קריירת סולו.
במסגרת הקריירה המוזיקלית שלו, הוציא עמנואל 18 אלבומים. הישגיו המוזיקליים זיכו אותו בהכרה רבה בקרב קהל הנגנים וקהל חובבי המוזיקה כאחד. הופעותיו מתאפיינות בחופשיות והנאה גלויה של טומי עצמו מהנגינה שלו. רוב הקטעים שהוא מנגן אינם קטעי מקור אלא עיבודים ייחודיים לקטעים מוכרים מתחום הפופ או הבלוז והקאנטרי, אשר מדגישים את טכניקת הנגינה הווירטואוזית של עמנואל.
The Ballad of High Noon
"The Ballad of High Noon" (בעברית: הבלדה של "בצהרי היום"), הידוע גם בשם "High Noon", או בשם "Do Not Forsake Me, O My Darlin’" ("אל תנטשי אותי, יקירתי") לפי שורת הפתיחה שלו, הוא שיר שיצא לאור ב-1952. את מילות השיר כתב נד וושינגטון והלחין דימיטרי טיומקין.
זוהי נעימת הנושא של הסרט "בצהרי היום", שמושמעת לאורך כל הסרט. את השיר מבצע בסרט טקס ריטר. ב-1952 זכה השיר בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר. ריטר ביצע את השיר בטקס חלוקת הפרסים. השיר הוא על אודות הדמות הראשית בסרט, ויל קיין (בגילומו של גרי קופר), והדילמה של אשתו הטרייה, איימי פאולר קיין (בגילומה של גרייס קלי), שנוטשת אותו בשל בחירתו להישאר בעיירה ולהילחם, במקום להימלט יחד איתה אחרי החתונה שלהם. השיר מתייחס לכך שהוא לא יכול לחיות איתה בביטחה כל עוד הוא לא מחסל את האיומים שקיימים נגדו. הוא רוצה שהיא תישאר לצדו עד שהכל ייגמר, ושלא תוותר עליו. מילות השיר מבשרות את הקטע האחרון של הסרט, שבו איימי חוזרת ועוזרת להציל את ויל.
מבחינה מוזיקלית "The Ballad of High Noon" זכה לשבחים לא רק על השתלבותו בפסקול הסרט "בצהרי היום", אלא גם התייחסות המילים לנושאים של כבוד וחובה, שמאפיינים את הסרט. השיר דורג במקום ה-25 ברשימת מאה שנים... מאה שירים. ארגון כותבי המערבונים של אמריקה בחרו בשיר כאחד ממאה שירי המערבונים הגדולים בכל הזמנים.
מעיל ספורט
מעיל ספורט הוא מקטורן דמוי חליפה. הוא פחות רשמי מהבלייזר, ונבדל ממנו בכך שיכולים להיות לו דפוסים יצירתיים. הוא נועד להילבש לבד ללא מכנסיים תואמים, ומשמש באופן מסורתי לתחרויות ספורט. במקור, נועדו מעילי הספורט להילבש לאירועי ספורט תחת כיפת השמיים, אבל עברו עם הזמן גם לאירועים רשמיים יותר, ואפילו לתלבושות בתי ספר.
סוגים
מקטורן ירי הוא סוג שנלבש כפי שמו במקור לציד הוא מיוצר בדרך כלל עם טלאי עור על הכתף, להגנה מקת הרובה. ובדרך כלל גם עם טלאים תואמים על המרפקים. מקטורן פריצה הוא מקטורן ספורטיבי לרכיבה על סוסים, ובדרך כלל עשוי מאריג טוויד עם שלושה כפתורים ופתח אוורור אחד באמצע. בלייזר דומה למעיל ספורט ועשוי מבד בצבע אחיד, שני צבעים בעלי ניגודיות גבוהה או דפוס שמרני (כמו פסים). לבלייזרים יש גם בדרך כלל כפתורי מתכת בגלל מקורם בצי הבריטי, ובספורט השייט. לבלייזרים יש הרבה פעמים כיסים הנתפרים מחוץ לגוף החליפה.
בד
מעילי ספורט מיוצרים ממגוון של בדים כמו:צמר, טוויד, פשתן, קטיפת תלמים וכותנה. הסוג הקלאסי מיוצר מצמר, לרוב מאריג טוויד. באירלנד הסוג "טוויד דונגל" פופולרי למדי.
גבעון החדשה
גבעון החדשה היא התנחלות באזור הרי בנימין בין גבעת זאב לבית סוריכ. ההתנחלות התארגנה כיישוב קהילתי ומשתייכת למועצה אזורית מטה בנימין. היישוב שואב את שמו מן היישוב גבעון ששכן באזור בימי המקרא. ליישוב אופי חילוני, אך מתגוררות בו גם כמה משפחות דתיות לאומיות.
שם היישוב
שמו המקורי של היישוב היה "חדשה". זהו שמו של האזור שבו יהודה המכבי ניצח בקרב חדשה, אחד מהקרבות החשובים במלחמותיו ביוונים. בהמשך נוסף לו השם "גבעון", על שם העיר המקראית גבעון ששכנה בקרבת מקום. ועדת השמות הממשלתית לא אישרה את השם "חדשה" בשל חוסר ודאות בזיהוי מקומו המדויק של הקרב נגד ניקנור. לאחר חמש שנים של דין ודברים, אישרה הוועדה את השם "גבעון החדשה".
סמל היישוב כולל בתוכו את השמש, לזכר הקרב של יהושע בן נון - "שמש בגבעון דום וירח בעמק איילון".
בשנת 1998 הוצב ביישוב פיסלה של האמנית אור-נה רן - מקלעת השמש.
היסטוריה
בשנת 1921, החלה חברת "נחלת ישראל - רמה" לפעול שוב, נרשמה כ"חברה קואופרטיבית לקנית קרקעות בארץ ישראל" ופעלה לגייס כספים לשם הקמת יישוב במקום בכספים שגייסה רכשה בית בכפר בית איכסא הסמוך לנבי סמואל. באוגוסט 1922 ביקר בנבי סמואל הנציב העליון הרברט סמואל ומושל ירושלים רונלד סטורס, כדי לחנוך את מבנה הקבר לאחר ששופץ בעקבות הנזקים הקשים שנגרמו לו במלחמת העולם הראשונה. אנשי "נחלת ישראל - רמה" נפגשו איתו וביקשו שיפעל למען סלילת כביש למקום. בנובמבר 1922 הודיע חברת "נחלת ישראל -רמה" כי 7 משפחות מירושלים יבואו להתיישב בבית שרכשה ולשתי משפחות נוספות תקים החברה "בתי פח". במאי 1923, ערכה החברה הגרלת מגרשים בין בעלי המניות. בשנת 1924, עברו לגור בבית 10 מתיישבים, אך הוא ננטש לאחר חצי שנה, עקב בעיות נגישות, לא הייתה דרך סלולה מירושלים וניתן היה להגיע למקום רק על גבי חמורים. חברת "נחלת ישראל - רמה" לקחה הלוואה מ"בנק משכנתאות ואשראי א״י" שאותה לא יכלה להחזיר והחל הליך הוצאה לפועל. בשנת 1931, נמכר הבית וחלקת האדמה לתושב הכפר בית איכסא.