cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רודולף רייטלר
עלייתו לישראל ופיתוח ענף הבקטריולוגיה והפרזיטולוגיה בארץ
החל משנת 1925 התכונן רייטלר לעלות לארץ ישראל ושנתיים מאוחר יותר הוזמן על ידי האוניברסיטה העברית בירושלים לנהל את התחנה לחקר המלריה בראש פינה (התחנה שהוקמה בשנת 1927 על ידי פרופסור ישראל קליגלר, מנהל המחלקה להיגיינה ולבקטריולוגיה באוניברסיטה, הייתה מסונפת ישירות למחלקתו. שנתיים מאוחר יותר עבר הניהול לידי פרופסור גדעון מר). בין השנים 1928–1929 היה לאחראי הפעילות האנטימלרית של חברת החשמל בעמק הירדן ובמסגרת תפקידו פעל רבות למיגור המלריה באזור עמק הירדן ובקרב עובדי חברת החשמל בנהריים. זאת עשה על ידי ניטור מקורות הדגירה של יתושי אנופלס, מפיצי המחלה, ריסוסם בחומרי הדברה ועל ידי חלוקת אמצעי מיגון אישיים, דוגמת כילות, לתושבים ולעובדים. פעמים רבות נתקלו מאמציו בקשיים פוליטיים שכן חלק ניכר מעבודתו האנטימלרית התבצעה בשטחי עבר הירדן.
החל משנת 1929 ועד תום תקופת המנדט הבריטי עמד רייטלר בראש המעבדות של ממשלת המנדט בחיפה וביפו. ב-1929 מונה למנהל המחלקה והמעבדה למחלות מידבקות בבית החולים הממשלתי המנדטורי בשדרות הציונות 35 בחיפה. ב-1931 מונה למנהל המחלקה והמעבדה למחלות מידבקות בבית החולים הממשלתי המנדטורי ביפו ובשנת 1936 למנהל בית החולים למחלות מידבקות בפרדס כ"ץ (בעקבות פרעות תרצ"ו-תרצ"ט הוקם בפרדס כץ בשנת 1936 בית חולים ממשלתי יהודי למחלות מידבקות במטרה להחליף את זה שפעל ביפו).
בשנת 1940 חזר רייטלר לחיפה ומונה למנהל המעבדה הבקטריולוגית בבית החולים הממשלתי המנדטורי החדש בעיר (לימים בית החולים רמב"ם). במסגרת ניהול המעבדה בבית החולים בחיפה הכניס בדיקות שגרתיות לאיתור מחלת הדבר בקרב עובדי נמלי חיפה ויפו ובקרב צוותי הספינות שנכנסות לתחומם, והיה אחראי לזיהוי וטיפול מוצלח של התפרצות מחלת הדבר בנמל חיפה בחודשי הקיץ והסתיו של 1941, 1944 ו-1947. לאחר קום המדינה מונה למנהל המעבדה הבקטריולוגית בבית החולים רמב"ם בחיפה, תפקיד אותו מילא עד לשנת 1961.
בעקבות המלצתו הקים משרד הבריאות, בשנת 1950, מעבדה לבריאות הציבור בחיפה. מעבדה זאת הייתה נפרדת ממעבדתו בבית החולים רמב"ם ורייטלר עמד בראש שתיהן במקביל.
תרומתו להעלאת יהודי קוצ'ין
תכנון העלאת קהילת יהודי קוצ'ין בשלמותה העלה חשש שמא יהוו העולים החדשים סכנה לבריאות הציבור בישראל, שכן חלקם היה נשא של פילריאזיס (Filariasis - קבוצת מחלות טפיליות שנגרמות בעקבות הדבקות בתולעים טפיליות ממערכת התולעים הנימיות כתוצאה מעקיצת יתושים). בהמלצת משרד הבריאות והסוכנות היהודית נשלח רייטלר למשך שלושה חודשים למדינת קרלה שבהודו. בקרלה בדק רייטלר 1,904 (מתוך 1,920) יהודים הרשומים לעלייה מחמישה כפרים לאיתור מִיקְרוֹפִילָרְיָה (Microfilaria - פגיות של תולעים טפיליות שגורמות לפילריאזיס) ומצא נשאות למחלה בקרב 20% מהנבדקים. רייטלר החל לטפל בנשאים אלה ולאחר בירור הסוגיה הביע את חוות דעתו המקצועית בנושא: לדעתו של רייטלר לא נשקפה סכנה לבריאות הציבור בישראל, שכן הבדלי טמפרטורה ניכרים בין יום ללילה בישראל, בהשוואה למדינת קרלה, מונעים מהיתושים להמשיך את שרשרת ההדבקה בבני האדם. הוכחה לכך ראה רייטלר בתקדים היסטורי כאשר לא תועדו מקרי פילריאזיס בישראל בזמן הצבתם של חיילים הודים נשאים בתקופת המנדט בפלשתינה. חוות דעת זאת של רייטלר סללה את הדרך להעלאת כל קהילת יהודי קוצ'ין לישראל.
חיים פרטיים
בנוסף להיותו מיקרוביולוג היה רייטלר ארכאולוג ואספן עתיקות חובב, ופרט למאמרים רבים בתחום המיקרוביולוגיה והאימונולוגיה פרסם מאמרים אחדים בתחום הארכאולוגיה בכתבי עת דוגמת American Journal of Archeology.
היה נשוי לעמנואלה. בני הזוג התגוררו בדירה ברחוב בר גיורא 19 בחיפה, ובהמשך חייהם התגוררו בקיבוץ הזורע. רודולף רייטלר נפטר ב-13 בנובמבר 1965, בגיל 72. עמנואלה רייטלר נפטרה בשנת 1973. הם נטמנו זה לצד זה בבית הקברות בקיבוץ הזורע. לבני הזוג לא היו ילדים.
פרסומיו
במקביל לעבודתו הדיאגנוסטית במעבדות הקדיש רייטלר חלק ניכר מזמנו לביצוע מחקרים רבים בנושאי בריאות הציבור, מחוללי מחלות, חקר האלרגיה ומערכת החיסון. מחקרים אלה ערך פעמים רבות לבדו ופעמים בשיתוף עם חוקרים אחרים בעלי שם דוגמת ד"ר צבי סליטרניק וישראל קליגלר. מחקריו פורסמו בכתבי עת מדעיים שונים כגון, עיתון הרפואה, The Lancet, Nature, Acta medica Orientalia, ועוד. בין עבודותיו המפורסמות ניתן למנות את הבאות:
איבר חסר העצמות
אִיבָר חסר העצמות (בנורדית עתיקה: Ívarr hinn Beinlausi; באנגלית עתיקה: Hyngwar; מת בערך בשנת 873 בדבלין) היה מנהיג ויקינגי, אחד ממפקדי הצבא הוויקינגי הגדול אשר פלש לאנגליה במאה ה-9. רוב המידע הקיים על איבר מגיע מהסאגות הנורדיות המסורתיות. סאגות אלו נוטות לערבב עובדות היסטוריות עם פולקלור, אך קיומו של איבר כדמות היסטורית אינו מוטל בספק. עלילותיו מתועדות במסמכים היסטוריים, וניתן להתחקות אחר תנועותיו בוודאות יחסית.
על פי המסופר בסאגת רגנאר לודברוק, היה איבר בנו של השליט הוויקינגי רגנאר לודברוק ואשתו השלישית, הנסיכה אסלוג.
מקור כינויו אינו ברור ויש כמה תאוריות ביחס למקור כינויו כחסר עצמות. כמה מן הסאגות מתארות אותו כחסר עצמות, ואילו בסאגה על בניו של רגנאר נרמז שלא היו לו ילדים בשל אין-אונות. עם זאת, מקורות מספרים על אי-יכולתו של איבר לנוע בכוחות עצמו והוא הועבר ממקום למקום על גבי מגן. על פי הסאגה של רגנאר לודברוק, אי-יכולתו של איבר לנוע בכוחות עצמו הייתה תוצאה של קללה. אמו, אסלוג, הייתה ולווה (Völva) ועל כן יכלה לראות את הנולד. לאחר פרידה ארוכה ושובו של בעלה מפשיטה באנגליה, היא הזהירה אותו כי עליהם לחכות שלושה לילות לפני שיממשו את נישואיהם, אולם רגנאר לא התגבר על תשוקתו וסירב להאמין לנבואה.
אל מול מוגבלותו הפיזית, מדגישות הסאגות הנורדיות, את חכמתו וערמומיותו יוצאות הדופן והוא מתואר כמומחה באסטרטגיה וטקטיקות לחימה. מוגבלותו הפיזית לא מנעה ממנו להילחם וסאגת רגנאר לודברוק מדגישה גם את כוחו העצום בפלג הגוף העליון.
איבר נעלם מתיעוד היסטורי אחרי שנת 870 וגורלו הסופי אינו ברור. משערים, כי איבר מת באותה שנה או בשנת 873.
דמותו מגולמת על ידי אלכס אנדרסן בסדרה ויקינגים.
ערן גרומי
ערן כהן-גרומי (נולד ב-5 ביוני 1970) הוא שחיין עבר, אלוף ישראל ושיאן ישראל בשחייה שהשתתף באולימפיאדה (ברצלונה 1992) ובאליפות העולם בשחייה (פרת' 1991), במדי נבחרת ישראל. החזיק בשיאי ישראל במשחים בסגנונות הפרפר, הגב והמעורב אישי. החזיק בשיא הישראלי במשחה ל-100 מטר פרפר במשך 16 שנים (בין השנים 1995–1997 דן קטלר החזיק בשיא הישראלי במשחה זה ומנע מגרומי רצף של 18 שנים). בעל 6 מדליות מהמכביה השלוש עשרה (1989), מהן 2 זהב.
ביוגרפיה
גרומי התאמן בקבוצות השחייה של הפועל ימק"א ירושלים, מכבי ירושלים והפועל ירושלים תחת הדרכתו של המאמן נועם צבי.
1986
בתחרות שמונה האומות שנערכה בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב בתחילת יולי 1986 הוא זכה ב-3 מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:01.55 דקות, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:13.01 דקות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם אייל שטיגמן, נדב שנל וזוהר וייס בתוצאה של 3:59.33 דקות.
בתחרות אירופית לנבחרות נוער שנערכה בליסבון שבפורטוגל בסוף יולי הוא זכה גרומי ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 1:00.93 דקות, שיפור לשיא של זוהר גלילי (1:01.29 דקות), במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי חדש לגילאי 16 של 2:14.90 דקות ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי.
באליפות ישראל שנערכה בווינגייט באוגוסט הוא זכה גרומי ב-4 מדליות אישיות, 1 זהב ו-3 כסף. מדליית זהב, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:12.08 דקות, לפני זוהר גלילי (2:13.16 דקות) וטל משקיף (2:17.18 דקות). מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 59.33 שניות, אחרי נדב שנל (59.24 שניות) ואלון קובל מהפועל הוד השרון בית ברל (1:00.08 דקות), במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:12.53 דקות, אחרי חן שכטר ממכבי בתל אביב (2:10.78 דקות) ולפני זוהר גלילי ובמשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:01.91 דקות, אחרי זוהר גלילי שקבע שיא ישראלי חדש של 1:00.75 דקות ולפני טל משקיף (1:02.69 דקות). גלילי, שיפר את שיאו של גרומי בן ה-4 חודשים (1:00.93 דקות).
כוכב אליפות ישראל
באליפות ישראל שנערכה בווינגייט בסוף אוגוסט 1987 זכה גרומי ב-4 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 59.90 שניות, במשחה ל-200 מטר גב בשיא ישראלי חדש נוסף של 2:08.45 דקות שיפור לשיא של זוהר גלילי (2:10.13 דקות), לפני גלילי (2:11.25 דקות), במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש לגילאי 17 ו-18 של 2:07.64 דקות, לפני חן שכטר (2:11.81 דקות) ואפרים נגלי מהפועל גליל עליון (2:15.93 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי חדש לגילאי 17 ו-18 של 4:42.13 דקות, לפני אמיר שטרנפלד (4:43.02 דקות) וגלעד חן שקבע שיא ישראלי חדש לגילאי 16 של 4:43.21 דקות. בשלב המוקדמות במשחה ל-100 מטר גב, קבע זוהר גלילי במשחה ל-100 מטר גב שיא ישראלי חדש של 59.95 שניות ובכך היה לשחיין הראשון בישראל ששחה משחה זה מתחת לדקה. הוא לא התייצב למשחה הגמר כמו שחיינים רבים אחרים שהחרימו את משחי הגמר. המחאה הייתה כנגד החלטת איגוד השחייה לבטל את הניקוד הקבוצתי. בגמר עצמו שבר לו גרומי את השיא. במשחה ל-100 מטר פרפר בשלב המוקדמות קבע גרומי שיא ישראלי חדש לגילאי 17 ו-18 של 57.69 שניות, אך ויתר על השתתפות במשחה הגמר לטובת המשחה ל-200 מטר גב.
1988
בתחרות שמונה האומות שנערכה באדינבורו, סקוטלנד ביולי 1988 זכה גרומי במדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 59.94 שניות. באליפות ישראל שנערכה במכון וינגייט באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 59.04 שניות.
1989
בתחילת 1989 נסע גרומי לטורונטו לתקופה של כחצי שנה, על מנת לשפר את הישגיו. הוא חזר לארץ כשבוע לפני שהמכביה החלה.
המכביה ה-13
בתחרויות השחייה של המכביה ה-13 שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב ביולי אותה שנה כיכב גרומי. הוא זכה ב-6 מדליות, מהן 2 זהב, 3 כסף ו-1 ארד עם חמישה שיאים ישראלים. כבר ביום הראשון לתחרות, הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא ישראלי ומכביה חדש של 55.71 שניות והיה לשחיין הישראלי הראשון ששחה משחה זה מתחת ל-56 שניות, שיפור לשיאו של נדב שנל (56.58 שניות). רבע שעה לאחר מכן, הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 58.67 שניות שיפור לשיאו שעמד על (59.14 שניות). הוא זכה במדליית זהב נוספת במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא מכביה חדש של 2:04.80 דקות. מדליית ארד במשחה ל-200 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 2:07.48 דקות. נוסף לכך, הוא זכה בשתי מדליות כסף במשחי השליחים 4x100 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 3:31.05 דקות, ביחד עם יואב ברוק שקבע שיאי ישראלי חדש כשחיין ראשון (52.41 שניות), שגב פורת וזוהר וייס, ובמשחה 4x100 מטר מעורב בשיא ישראלי חדש של 3:53.93 דקות, ביחד עם שגיא שטיגמן, אמיר שטרנפלד וברוק.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט כחודש לאחר מכן באוגוסט זכה גרומי ב-3 מדליות זהב. במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 59.96 שניות, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.16 שניות ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:11.03 דקות.
1990
בתחרות שמונה האומות שנערכה באוסלו, נורווגיה באפריל 1990 זכה גרומי במדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 56.86 שניות ובמקום שביעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:37.85 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה ביולי אותה שנה זכה גרומי ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.76 שניות, במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 58.04 שניות ובמשחה ל-200 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 2:07.29 דקות.
1992
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש מאי אותה שנה, שהיוותה תחרות אחרונה לקביעת הסגל האולימפי הצליח גרומי לקבוע את הקריטריון למשחקים האולימפיים (הוא שחה פעמיים מהר יותר מהמינימום הנידרש) בצורה ברורה כשקבע שיא ישראלי חדש במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.64 שניות. נוסף לכך, הוא קבע במשחה ל-100 מטר גב שיא ישראלי חדש נוסף של 56.92 שניות.
אולימפיאדת ברצלונה
באולימפיאדת ברצלונה (1992) סיים גרומי במקום ה-20 במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 55.18 שניות, במקום ה-28 במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש נוסף של 57.67 שניות ובמקום ה-37 במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:07.91 דקות.
אליפות אירופה
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בסביליה שבספרד באוגוסט 1997, סיים גרומי במקום ה-10 במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 25.22 שניות ובמקום ה-11 במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש נוסף של 54.48 שניות. בשלב המוקדמות הוא קבע שיא ישראלי חדש של 54.91 שניות ובכך היה לשחיין הישראלי הראשון ששוחה משחה זה מתחת ל-55 שניות. במקום החמישי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:43.64 דקות, ביחד עם איתן אורבך, ודים אלכסייב וברוק ובמקום השביעי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:23.10 דקות, ביחד עם אורבך, אורן אזרד וברוק.
1999
באליפות אירופה בשחייה שנערכה באיסטנבול שבטורקיה ביולי 1999, קבע גרומי במשחה ל-50 מטר פרפר תוצאה של 25.36 שניות ובמשחה ל-100 מטר פרפר תוצאה של 55.21 שניות.
חיים אישיים
גרומי גרוש ואב לארבעה. הוא הבעלים של בית הספר לשחייה "המרכז הישראלי לשחייה", שהוקם על ידי יואב ברוק וניר טוביס, באורנית וכפר שמריהו.
הוא דוד של השחיין האולימפי הישראלי גל כהן גרומי.
השגים בתחרויות שחייה למסטרס
בשנים האחרונות מארגן ומשתתף גרומי בתחרויות שחייה למסטרס. הוא מחזיק בשיאי ישראל רבים למסטרס בגילאים השונים.
הנס אדולף קרבס
סר הנס אדולף קְרֵבְּס (גרמנית: Hans Adolf Krebs; ) היה רופא וביוכימאי בריטי, בן לאב יהודי יליד גרמניה, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1953.
חייו
קרבס נולד בהילדסהיים שבגרמניה לאלמה וגיאורג קרבס. אביו היה מנתח אף אוזן גרון. הוא למד בבית ספר בהילדסהיים ולאחר מכן למד רפואה באוניברסיטת גטינגן בין השנים 1918–1923. את הדוקטורט ברפואה הוא קיבל מאוניברסיטת המבורג בשנת 1925. עם קבלת הדוקטורט החל קרבס ללמוד כימיה באוניברסיטת ברלין במשך כשנה ואף מאוחר יותר מונה להיות עוזרו של אוטו ורבורג במכון הביולוגי על שם הקיסר וילהלם עד לשנת 1930. עם תום עבודתו באוניברסיטת ברלין, חזר קרבס לעסוק ברפואה באוניברסיטת פרייבורג, שם גילה בשנת 1932 את מעגל האוריאה.
בשל מוצאו היהודי, נאסר עליו לעסוק ברפואה בגרמניה הנאצית וכתוצאה מכך בשנת 1933 נאלץ להגר לאנגליה. הוא הוזמן לאוניברסיטת קיימברידג' לעבוד במחלקת הביוכימיה. מאוחר יותר, בשנת 1945 מונה קרבס לשמש כפרופסור לביוכימיה באוניברסיטת שפילד. עבודתו החשובה ביותר הייתה בתחום חילוף החומרים. מחקרו הוביל אותו לגילוי מעגל חומצת הלימון בשנת 1937, שנקרא לעיתים קרובות מעגל קרבס על שמו.
בעקבות גילוי מעגל חומצת הלימון, קיבל קרבס בשנת 1953 את פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה, דבר שתרם לכך שבשנת 1958 הכתירה אותו מלכת אנגליה אליזבת השנייה לתואר סר.
קרבס נפטר באוקספורד, שבאנגליה בשנת 1981. מנישואיו של הנס קרבס למרגרט סיסלי פילדהאוס בשנת 1938 נולדו לו שלושה ילדים. בנו סר ג'ון קרבס הוא זואולוג בעל שם עולמי, בעיקר בתחום האורניתולוגיה אשר בשנת 2007 נבחר לשמש כלורד לימי חייו בבית הלורדים בתואר הברון קרבס.
כלכלת אוקראינה
כלכלת אוקראינה היא כלכלת שוק חופשי מתפתחת המנסה לייצב עצמה מאז התפרקות ברית המועצות. לפני הפירוק, הייתה אוקראינה הסובייטית הרפובליקה המתועשת ביותר בברית המועצות, יחד עם רוסיה הסובייטית. לאחריו, הצטמקה כלכלתה של אוקראינה בחצי. הפגיעה הקשה ביותר הייתה בענפי התעשייה הכבדה.
לאורך שנות ה-90 נרשמה צמיחה שלילית ומחסור בחומרי גלם ובמוצרי צריכה. בשנים הראשונות התבצעה הפרטה מהירה ומדיניות מוניטרית חסרת אחריות הובילה להיפראינפלציה בשנים 1993–1995. מאז שנת 2000 ישנה צמיחה חיובית הודות לרפורמות ממשלתיות, הגדלת הצריכה וריבוי בהשקעות זרות.
אוקראינה היא מדינה מתפתחת. בשנת 2018 אוקראינה הפכה למדינה הענייה באירופה.
רקע
בימי השלטון הסובייטי הייתה אוקראינה לאחת המדינות המתועשות. היא ירשה מברית המועצות תשתית תעשייתית ותחבורתית מפותחת. עם כינון אוקראינה העצמאית כל המשק הולאם עקב המורשת הסובייטית של כלכלה מתוכננת. נשיאה הראשון, ליאוניד קרבצ'וק פתח בתוכנית של הפרטה והסרת הפיקוח על המחירים. ההפרטה הייתה נגועה בשחיתות שלטונית עמוקה וחסרת שקיפות. הזעזוע עקב המעבר המהיר לכלכלת שוק גרם לירידה חדה בתקבולי הממשלה. כדי לפתור בעיה זו החלו רשויות אוקראינה באימוץ מדיניות מוניטרית חסרת אחריות והבנק הלאומי של אוקראינה החל להדפיס כסף בכמויות גדולות. מדיניות הרסנית זו הובילה להיפר אינפלציה שהגיעה לאלפי אחוזים.
עם הזמן כלכלת אוקראינה הפכה לכלכלת שוק חופשי מתפתחת. צמיחת התמ"ג נרשמה לראשונה בשנת 2000. היא גדלה במהירות משנת 2000 עד 2008 כאשר המשבר הכלכלי העולמי (2008) החל ברחבי העולם והשפיע גם על אוקראינה בשנים 2008–2009. הכלכלה התאוששה בשנת 2010 והמשיכה להשתפר עד 2013. מ-2014 עד 2015, הכלכלה האוקראינית סבלה ממיתון חמור, כאשר התמ"ג בשנת 2015 היה מעט מעל מחצית מערכו בשנת 2013. בשנת 2016, הכלכלה שוב החלה לצמוח. עד 2018, הכלכלה האוקראינית צמחה במהירות, והגיעה לכמעט 80 אחוזים מגודלה בשנת 2008. למרות שיפורים אלו, אוקראינה נותרה המדינה הענייה ביותר באירופה לפי תוצר נומינלי לנפש, אשר חלק מהעיתונאים ייחסו לשחיתות גבוהה. אירועי הסכסוך האוקראיני-רוסי פגעו בכלכלת המדינה.
צמיחה
לאחר הכרזת העצמאות ב-1991 חוותה כלכלת אוקראינה שיעורי צמיחה שליליים וכלכלתה הצטמקה בכ-60%.
לאחר שנת 2000 חלה צמיחה חיובית והחוב הציבורי התייצב על כ-15 מיליארד דולר.
בסוף שנת 2006 העריך ראש ממשלת אוקראינה, ויקטור ינוקוביץ', כי הכלכלה גדלה בשנה זאת בכ-7% ריאלית. המשכורת הממוצעת לשכיר הייתה כ-250 דולרים.
בשנת 2009 בעקבות המשבר הכלכלי העולמי הצטמקה כלכלת המדינה ביותר מ-15%. יחד עם זאת, כבר בשנת 2010 הורגשה צמיחה והיא חזרה להיקף שהיה לפני המשבר.
בשנת 2013 הגיעה כלכלת אוקראינה לכ-70% מגודלה בשנת 1990.
ב2014-2013, הכלכלה הושפעה מהמשבר הפוליטי באוקראינה בהקשר להסכם הסחר עם אירופה, הלחץ הכלכלי הרוסי והסכסוך האוקראיני-רוסי אשר הביא לסיפוח של קרים וחוסר יציבות בדרום מזרח אוקראינה.
לקראת שנת 2014 החוב הציבורי תפח לכ-74 מיליארד דולר, פי חמישה יותר מאשר בתחילת המילניום. בעקבות הלחימה במזרח המדינה במהלך שנת 2014 התמ"ג קטן בכ-7% ובשנת 2015 הייתה הקטנה נוספת. בשנת 2016 לראשונה מאז 2010 נרשם גידול, אשר עמד על כ-2%.
חשמל
אוקראינה היא היצרנית השביעית בגודלה של אנרגיה גרעינית, יש לה 15 כורים גרעיניים לייצור חשמל, הפרוסים על פני ארבעה אתרים שונים. יכולת הייצור חשמל של הכורים הגרעינים מגיעה ל-13,5 גיגה ואט. בתקופות השיא צרכה אוקראינה עד 20 גיגה ואט חשמל, אך לאחר הפלישה הרוסית צריכת החשמל ירדה מאוד ונוצרו עודפים גדולים של ייצור חשמל. ביום שקדם לפלישה הרוסית לאוקראינה התנתקה אוקראינה מהחיבור לרשתות החשמל של רוסיה ושל בלארוס ולאחר הפלישה לא חזרה להתחבר אליהן. לבקשת אוקראינה חברות השוק האירופי המשותף חיברו את רשת החשמל של אוקראינה ושל רפובליקת מולדובה לרשת החשמל שלהן, מה שמאפשר העברת חשמל מאוקראינה למדינות אירופה,.
בנוסף לכך פועלת תחנת כוח הידרואלקטרית גדולה בשם דנייפרוגס על נהר דנייפר, ומספר תחנות כוח קיטוריות. בחצי האי קרים ובאזור אודסה הוקמו גם תחנות כוח סולאריות.
חקלאות
בשנת 2014, כ-5.8% מכח האדם במדינה עסקו בחקלאות, 26.5% עסקו בתעשייה ו-67.8% במגזר השירותים.
יותר משני שלישים משטחי אוקראינה הם שטחי חקלאות. לפי מחלקת החקלאות של ארצות הברית, בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-21, אוקראינה הייתה אחראית לכעשירית מיצוא החיטה בעולם, 14% מיצוא התירס וכמחצית משמן החמניות בעולם. היא גם אחד מהיצרנים הגדולים ביותר של אגוזים. אוקראינה ייצרה גם דבש טבעי יותר מכל מדינה אחרת באירופה והיא אחת מיצרניות הדבש הגדולות בעולם ,
תיירות
תעשיית התיירות באוקראינה לא נחשבת למפותחת, אך היא מספקת תמיכה מכרעת לכלכלת אוקראינה. בשנת 2012 הייתה אוקראינה יעד התיירות השמיני בגודלו באירופה, עם 23 מיליון מבקרים. באותה שנה תרומת התיירות לתוצר הסתכמה ב-28.8 מיליארד דולר, שהם 2.2% מהתמ"ג, ותמכה במישרין ב-351,500 משרות (1.7% מכלל המועסקים).
יעד ידוע בבירה קייב הוא לאוורת קייב-פצ'רסק, מתחם של מנזרים וכנסיות היסטורי שהיה מקום קבורה לשליטי רוס של קייב.
איי שלמה במשחקים האולימפיים
איי שלמה משתתפים במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). במשחקי החורף לא השתתפו האיים מעולם. השתתפותם של הספורטאים מאיי שלמה במשחקים עד כה הייתה סמלית בעיקרה, ואיש מהם לא רשם הישג משמעותי. בדרך כלל ייצגו את האיים רק אתלטים, אך לעיתים השתתפו במשחקים גם ספורטאים מענפים נוספים, כאיגרוף, ג'ודו, הרמת משקולות וקשתות.
Weichet nur, betrübte Schatten, רי"ב 202
Weichet nur, betrübte Schatten (בעברית: היעלמו, צללים נוגים) רי"ב 202, היא קנטטה חילונית לחתונה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך. מועד ההלחנה והביצוע הראשון אינם ידועים בוודאות, אולם מקובל להניח שהיה זה בהיותו בעיר קטן, בין 1718 ל-1723. על פי חלק מהסברות, הקנטטה בוצעה בחתונתו של באך עצמו לאנה מגדלנה באך ב-1721, והיא עצמה שרה אז את הקנטטה המיועדת לביצוע על ידי סולנית סופרן.
רקע והיסטוריה
באך עבד כמלחין החצר של הדוכס בוויימאר מ-1708 עד 1717, וחיבר שם כ-20 קנטטות "דתיות" שנועדו לביצוע כחלק מתפילת יום ראשון בכנסייה. לאחר מכן עבר לעיר קטן, התמנה לקאפלמייסטר ועסק במוזיקה בסגנון חופשי יותר. ב-1723 עבר ללייפציג וניהל בית ספר למוזיקה וכן היה אחראי למוזיקה בכמה כנסיות בעיר.
משערים שאת הלברית כתב סלומון פרנק (Salomon Franck), משורר החצר שכתב את הלברית לרוב הקנטטות של באך בתקופה בה עבד בוויימאר. המוזיקולוג ג'ושוע ריפקין (Joshua Rifkin) ואחרים סבורים שבאך הלחין את הקנטטה בתקופה זו, בין 1708 ל-1713, על סמך זהותו של כותב הלברית ועל פי דמיון מוזיקלי שניתן למצוא לקנטטות אחרות מאותה תקופה.
בכל מקרה, ידוע שהקנטטה היא מלפני 1730 מכיוון שהעותק המוקדם ביותר שלה נעשה בשנה זו על ידי יוהאנס רינק (Johannes Ringk) שהיה תלמיד של תלמידו של באך.
הקנטטה פורסמה לראשונה ב-1862 בכרך 11 של "חברת באך", שפרסמה את כל יצירותיו בין השנים 1850-1900.
טקסט מבנה מוזיקלי
הטקסט עוסק בפריחת האביב, בלבלוב ובאהבה השוררת אז בעולם, תוך שימוש קצר באזכורים למיתולוגיה הקלאסית. הוא מסתיים בברכות ואיחולים לזוג הנישא.
הקנטטה נכתבה לביצוע על ידי סולנית סופרן אחת בליווי אבוב, שני כינורות, ויולה ובאסו קונטינואו. בדומה לקנטטות רבות אחרות שלו, גם הנוכחית מורכבת מאריה ורצ'יטטיב לסירוגין ובה תשעה חלקים:
הקלטות
היצירה הוקלטה מעל 70 פעמים בהקלטות מסחריות, בהן כאלה שבוצעו על ידי המנצחים אויגן יוכום (ב-1973), פטר שרייר (ב-1976), טון קופמן (ב-1996) ומסאקי סוזוקי (ב-2012).
מוחמד בן קלאוון
א-נאסר נאסר א-דין אבו אל-מעאלי מוחמד בן קלאוון (בערבית: الناصر ناصر الدين ابو المعالي محمد بن قلاوون) היה הסולטאן הממלוכי התשיעי. א-נאסר נולד בשנת 1285 בקהיר ונפטר בשנת 1340. הוא מלך שלוש פעמים: בראשונה בין דצמבר 1293 לדצמבר 1294, בשנית בין 1299 ל-1309 וכעבור הפסקה קצרה בת מספר חודשים, בשלישית עד למותו בשנת 1340. א-נאסר היה בן הזקונים של קלאוון ואחיו של הסולטאן אל-אשרף ח'ליל, ונולד לאם מונגולית במצודת קהיר. במהלך כהונתו הודח פעמיים, אך הושב לשלטון לאחר מכן.
שלטונו הראשון 1293-1294
כאשר האמיר חסאם א-דין לאג'ין אשר נמלט לאחר הרצחו של אל-אשרף ח'ליל הופיע בקהיר, הממלוכים הבורג'ים של אשרף ח'ליל אשר הורחקו ממקום מושבם במצודה מרדו והחלו להתפרע ברחבי קהיר משום שלאג'ין לא נעצר ונענש על מעורבותו ברצח של מיטיבם הסולטאן אל-אשרף ח'ליל. הממלוכים הובסו ורבים מהם נהרגו או הוצאו להורג. לאג'ין שכנע את כתבוע'א להדיח את א-נאסר ולמנות אותו כסולטאן תחתיו לאחר שהזהיר אותו שהממלוכים של אשרף ח'ליל, שכונו ה"אשרפיה", ולאחר מכן א-נאסר כשיגדל, יבקשו לנקום בו על הרצח של ח'ליל שבו כתבוע'א היה כאמור מעורב. כתבוע'א הדיח את א-נאסר שהיה עתה בן 9 ומינה את עצמו כסולטאן ואת לאג'ין כסגנו. א-נאסר ואימו הוגלו לאגף אחר של הארמון עד שגורשו לגלות באל-כרכ שבירדן. בזה תם שלטונו הראשון של א-נאסר בן קלאוון.
שלטונו השני 1299-1309
בשנת 1296 כתבוע'א הודח על ידי לאג'ין ונמלט לסוריה, שם מת בשנת 1297 באיישו את משרת המושל בחמת. לאג'ין שלט כסולטאן עד להירצחו יחד עם סגנו מַנְגוֻ תימור בשנת 1299 בידי קבוצת אמירים בראשותו של סיף א-דין כירג'י. האמירים התכנסו והחליטו לבחור בא-נאסר כסולטאן ולקרוא לו לשוב מגלותו באל-כרכ על מנת לאייש את לסולטנות כשסגנו האמיר תע'ג'י ימשול לצידו. מימוש ההחלטה התעכב משום שכירג'י וה"אשרפיה" התעקשו למנות דווקא את תע'ג'י כסולטאן ובכירג'י כסגנו. לבסוף, א-נאסר בן ה-14 שב לקהיר לקול תרועות המוני העם ומונה בשנית לסולטנות עם סיף אל-אסלאם סלאר כסגנו וביברס אל-ג'שנכיר כמחנכו. שוב, היו אלה שהחזיקו בכוח האמיתי ולא הוא עצמו.
הממלוכים הבורג'ים התחזקו בתקופת שלטונו השנייה של א-נאסר והם החלו להטיל מיסי "פרוטקשן", אשר כונו חימאיה (בערבית: حماية, מס שמירה), על אנשים ברחבי קהיר. יריביהם של הממלוכים הבורג'ים היו ממלוכים מבית אל-צאלח ואל-מנצור בהנהגת סלאר וממלוכי "אשרפיה" בהנהגת אל-ג'שנכיר.
שלטונו השלישי 1309-1340
בייברס אל-ג'שנקיר שלט במצרים 10 חדשים ו-24 ימים. תקופת שלטונו התאפיינה באי שקט אזרחי חמור ביותר ובמהלכו התרבו מאוד הקריאות לחזרתו של הסולטאן המודח מכרכ. בשתי התקופות הקדומות של שלטון מוחמד בפועל שלטו העוצרים ביברס אל-ג'שנקיר וסלר. כעת בגיל 24 הוא היה נחוש לשלוט בעצמו בצורה פעילה. זמן קצר לאחר חזרתו ביברס הוצא להורג וסלר נאלץ להתפטר. במקומם לסגן הסולטאן מונה בקטמר, אך לאחר שב-1310 הוא נטל חלק פעיל בקשר להדחתו של הסולטאן מוחמד, בקטמר נעצר, ולאחר זמן הוצא להורג. א-נצר מוחמד כבר היה בקיא בכל תככי הארמון וידע איך להסתדר עם כל האמירים הממלוכיים. לסגן הסולטאן מונה בייברס אל-דוודר. בהמשך הוא החליף את רוב האמירים וביטל את תפקיד סגן הסולטאן. הוא חיזק את מערכת המשפט במדינה ואסר להוציא להורג בלי אישורו. האזרחים גם יכלו להתלונן על תעלולי פקידי השלטון לפניו ולפני בית הדין שהוא הקים וישב בראשו כל יום שני.
תקופת שלטונו הארוכה והפוריה ביותר מבחינת בנייה בארץ ישראל, בשנת 1314 בנה את מינרט המסגד הגדול ברמלה, וארבע שנים אחרי כן, ב-1318, בנה את מינרט המסגד הלבן שם. תחת חסותו, בנה בירושלים האמיר הסורי סיף א-דין תנכז מבנים רבים. בימיו אף שופצה כיפתה של כיפת הסלע.
בשנת 1330 שיגר אליו מלך צרפת פיליפ ה-6 משלחת של 120 איש בבקשה לקבל את השליטה בירושלים. מוחמד הביע זלזול עמוק בהם ובמלכם וציווה עליהם לעזוב במהירות את מצרים, ולא - יוצאו להורג.
מרדכי סתר
מרדכי סֵתֶר (סְטָרוֹמינסקי) (26 בפברואר 1916 – 8 באוגוסט 1994) היה מלחין ישראלי יליד נובורוסיסק שברוסיה, אחד מחמשת מלחיני הדור הראשון של המוזיקה האמנותית בישראל יחד עם פאול בן-חיים, עדן פרטוש, אלכסנדר אוריה בוסקוביץ' ויוסף טל. יצירתו העיקרית, תיקון חצות, נחשבת לאורטוריה הישראלית הטובה ביותר וזיכתה אותו בפרס איטליה לתוכנית רדיו ב-1962 ובפרס ישראל ב-1965. בשנת 1983 זכה בפרס אקו"ם על מפעל חייו.
חייו ויצירתו
סתר נולד בשם מרק סטרומינסקי בשנת 1916 בנובורוסיסק שברוסיה. בשנת 1926 עלה עם משפחתו לארץ ישראל. למד בגימנסיה הרצליה. בלימודי פסנתר החל בגיל שבע, עוד ברוסיה, והמשיך בהם בתל אביב אצל יעקב ויינברג, רבקה בורשטיין-ארבר ואריה אבילאה. בשנת 1932 נסע ללמוד באקול נורמל דה מוזיק בפריז (École Normale de Musique de Paris), שם למד קומפוזיציה אצל המלחין פול דיקא, תאוריה אצל ז'ורז' דַנדֶלוֹ ופסנתר אצל לזר לוי. בנוסף קיבל מספר שיעורי קומפוזיציה מהמלחין איגור סטרווינסקי. אצל המורה הדגולה נדיה בולאנז'ה למד שנתיים משפיעות ומעצבות שבהן השתלם במוזיקה אירופאית מוקדמת ומוזיקה בת זמנו, בעיקר מוזיקת רנסאנס קולית, אימפרסיוניזם צרפתי שהשפיעו מאוד על סגנונו באותה עת. הקשר עם בולאנז'ה נפסק ב-1937 עקב הסתייגותו ממה שראה כהערצה עיוורת מצידה ליצירות סטרווינסקי ולנאו-קלאסיציזם במוזיקה.
בשנת 1937 שב לתל אביב. המפגש הראשון שלו עם הפולקלור המזרחי של ארץ ישראל קרה ב-1938 בעת שהמלחין יהויכין סטוצ'בסקי הציע לו לעיין ב"אוצר נגינות ישראל" של אברהם צבי אידלסון, ספר בן עשרה כרכים ובו מבחר נעימות יהודיות מתפוצות ישראל השונות. סתר מצא שהנעימות הספרדיות תואמות את סגנון הדיבור העברי הארץ-ישראלי והן מתאימות ביצירותיו כקנטוס פירמוס. בין השנים 1941 ל-1944 עיבד סתר 144 נעימות מזרחיות שפורסמו תחת הכותרת "ניגונים". בשנות החמישים עיבד גם נעימות תימניות. נעימות מזרחיות אלו חלחלו לכל יצירותיו העיקריות של סתר שנכתבו בין השנים 1939 ועד 1968 ואף ליצירותיו המאוחרות יותר. שימוש מובהק בתפילות המזרחיות נמצא ביצירותיו המקהלתיות משנות הארבעים "קנטטה לשבת" "מועדים" ו"שירי מועד" בתוך מסגרת של כתיבה בטכניקת רנסאנס ובהשפעת מוזיקה של סטרוינסקי ומלחיני תחילת המאה העשרים.
עשור של כתיבה למקהלה התחלף בסוף שנות הארבעים בכתיבה להרכבים כליים. אך המלוס המזרחי נשאר דומיננטי גם ביצירות אלו. מן המפורסמות בהן "פרטיטה" "סונטה" למיתרים ויצירתו המוכרת והמבוצעת ביותר בגרסאותיה השונות : "ריצ'רקר" שאף הוצגה כבלט.
שינוי קו סגנוני מסתמן כבר ביצירות המקהלתיות "הלל" ו"ירושלים", שתיהן מ-1966. הן מתחילות כבר לרמז על כיוון אינדיבידואליסטי, מסוגר, אך עקבי שמוביל ליצירות המאוחרות שכתובות לפסנתר או להרכב קאמרי. בהיותו אמן שכותב על סמך השראה סירב סתר לכתוב על פי הזמנה או להיות מעורב בפעילות ממסדית ובכך נבדל ממלחיני דורו האחרים.
פעילותו כמורה ומחנך החלה ב-1946 בסגל האקדמיה למוזיקה בתל אביב (לימים האקדמיה למוזיקה על שם רובין בתל אביב, באוניברסיטת תל אביב; כיום: בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה), ולימד בה עד פרישתו לגמלאות ב-1985. סתר היה מן המורים רבי ההשפעה באקדמיה למוזיקה בתל אביב. בין תלמידיו: המלחינים יעקב הולנדר (שגם הפך במשך השנים לאחד מידידיו הקרובים ביותר), צבי אבני, אריה שפירא, נורית הירש וכן המנצח גארי ברתיני, שעשה רבות לביצוע המוזיקה של מורו.
במהלך השנים 1952 ועד מותו בשנת 1994 כתב סתר גם 29 יומנים אישיים בשפות עברית, רוסית, צרפתית ואנגלית השמורים בארכיון הלאומי באוניברסיטה העברית בירושלים. תוכן היומנים הוא פרטים על יצירות, על ביצועים וקטעי ספרות בשפות השונות, אך אין בהם מידע אישי מעבר לכך.
אגרה (תשלום)
אגרה היא תשלום המשולם לרשות ציבורית (הממשלה, רשות מקומית וכדומה) בתמורה לשירות מסוים שהרשות מספקת.
אריה ים אוסטרלי
אריה ים אוסטרלי (שם מדעי: Neophoca cinerea) הוא מין מתת משפחת אריות הים, האנדמי לאוסטרליה ומצוי לרוב בחופה הדרומי והמערבי של היבשת. המין שבמשך אלפי שנים ניצוד על ידי האדם, אחר-כך הוכרז כמוגן. אף על פי כן, הוא נותר בסכנת הכחדה בשל התפשטות הדיג בשטחי מחייתו.
תיאור פיזי
בדומה לשאר אריות הים, מתאפיינים אריות הים האוסטרליים בשני זוגות של סנפירים, המאפשרים להם לשחות במהירות ובזריזות במימי האוקיינוס אך מקשים עליהם את ההליכה ביבשה. הם צוללים מוכשרים ויכולים לצלול עד לעומק מרבי של כ-100 מטרים ולהחזיק את נשימתם עד יותר משמונה דקות ברציפות.
גורי אריות הים האוסטרליים נולדים באורך 60–70 ס"מ ובמשקל 6.4-7.9 ק"ג. בהגיעם לבגרות, אורכם של הזכרים הוא כ-2.5 מטרים ומשקלם 200–300 ק"ג, ואילו אורך הנקבות הוא 1.3-1.8 מטרים ומשקלן 61–104 ק"ג. צבע פרוותן של הנקבות הוא אפור- כסוף, כצבע פרוותם של הגורים טרם הגיעם לבגרות. פרוותם של הזכרים מתכהה עם הגיעם לבגרות ומקבלת גוון חום כהה. לזכרים הבוגרים יש רעמת שיער סביב צווארם. אורך חייהם של אריות הים האוסטרליים הוא עד 25 שנה.
בית גידול
בית גידולו של אריה הים האוסטרלי הוא בדרום מערב אוסטרליה, מהאי הקנגורו במזרח ועד לשרשרת האיים האוטמן אברוליוס (Houtman Abrolhos) במערב. פרטים בודדים מרחיקים לכת לעיתים עד ניו סאות' ויילס, ויקטוריה וטסמניה. אריות הים האוסטרליים אינם נודדים ונוטים להישאר בקרבת אתרי הרבייה שלהם, הכוללים לפחות 73 איים ומספר חופים נוספים ביבשת.
תזונה
מעט ידוע על הרגלי התזונה של אריה הים האוסטרלי, אך מהיותו טורף ובהסתמך על תזונתם של קרוביו מתת משפחת אריות הים, מניחים החוקרים שהוא ניזון בעיקר מדגים, סרטנים, דיונונים, תמנונים ולובסטרים. קיימים דיווחים על אריות ים אוסטרליים הטורפים גם פינגווינים, עופות וצבי ים צעירים.
רבייה
אריות הים האוסטרלי הם יצורים חברתיים וחיים בקבוצות גדולות, בעיקר בעונת הייחום. הנקבות מגיעות לבגרות מינית בגיל 4.5-6 והזכרים בגיל 6 ומעלה. בניגוד לשאר אריות הים, מחזור הרבייה אינו סדור וההמלטות מתרחשות כל 17–18 חודשים, בהפסקות של 17.5 חודשים בממוצע.
שימור
אריות הים האוסטרליים ניצודו במשך אלפי שנים, תחילה על ידי האבורג'ינים והחל מהמאה ה-17 גם על ידי האירופאים שהגיעו ליבשת. הם נרדפו עבור בשרם, פרוותם ושומניהם ואוכלוסייתם הדלדלה בהתמדה, עד כדי הכחדה מלאה מאזורים מסוימים ביבשת. אף על פי שהמין זוכה להגנה מאז 1964, הוא מתקשה להתאושש בשל התרחבות הדיג בשטחי מחייתו, ובכל שנה מתים עד 1.5% פרטים מהאוכלוסייה מהסתבכות ברשתות דיג. בשנת 2008 הוכרז המין כפגיע על ידי חוק שימור הטבע והפארקים הלאומיים האוסטרלי משנת 1972. כיום אוכלוסיית אריה הים האוסטרלי מונה כ-10,000-12,000 פרטים.
מרדכי סתר
חייו ויצירתו
סתר זכה בפרסים רבים והיה נערץ בקרב מלחינים, מוזיקאים, מבצעים וקהל, אולם פרסומו ירד בהדרגה עם התפתחות סגנונו המאוחר, המופנם והחידתי וביצועי יצירותיו התמעטו, אך המעמד המיתי שנוצר סביבו נותר כשהיה והתחזק עקב אישיותו הכובשת, הימנעותו מכיבודים ממסדיים והתמצאותו הבלתי רגילה בתרבויות ובמוסיקה. את הכבוד הרב שניתן לו ניתן למצוא בהחלטת התזמורת הפילהרמונית הישראלית לכלול את יצירתו "תיקון חצות" בפסטיבל המילניום לצד היצירות הגדולות - הסימפוניה התשיעית של בטהובן והמיסה בסי מינור של יוהאן סבסטיאן באך.
מרדכי סתר נפטר באוגוסט 1994 בתל אביב, בגיל 78 ונקבר בבית העלמין ירקון. הותיר אחריו את אשתו דינה לבית פבזנר (1915–2006).
סגנונו
שנות ההלחנה הראשונות שלו כמלחין בוגר הן בין 1940 ל-1951 ובהן כתב מוזיקה מקהלתית. קנטטה לשבת היא המובהקת ביצירות התקופה. שלא כמקובל בשנים אלו היצירה היא פוליפונית והמבנה שלה רנסאנסי. את החומר התמאטי שאב המלחין מאוצר הניגונים שאסף אידלסון וניתן למצוא בה עקבות של סגנונו של סטרווינסקי המוקדם. ב-1951 נכתבה האחרונה ביצירות התקופה המקהלתית "מוטטים" ובה ניתן למצוא גם הד ליצירות מוקדמות של אוליבייה מסייאן.
התקופה השנייה, שראשיתה בסוף שנות הארבעים ושיאה ב-1957 יוחדה ליצירות קאמריות שבהן בולטת "ריצ'רקאר" להרכבים שונים של כלי מיתר שאותם ראה המלחין כקרובים ביותר לקול האנושי. עוד מאותה תקפה ה"פרטיטה" לכינור ופסנתר 1950, הסונטה לשני כינורות 1952 והסונאטה לכינור מ-1954. יצירות התקופה השנייה מייצגות כבר את הייחודיות הסגנונית שהתגבשה אצל סתר במקביל לעברות שמו מסטרומינסקי לסתר ב-1950. יצירתו אז מתחילה את ההתרחקות מהסגנון הים תיכוני השולט שמאפיין את בכירי מלחיני התקופה, אלכסנדר אוריה בוסקוביץ', פאול בן-חיים, מנחם אבידום, מרק לברי ואף את עדן פרטוש מתקופתו המוקדמת. ב"ריצ'רקר" מצוטט נושא מזרחי אותנטי ומתווספים אליו שני נושאים מקוריים בסגנון זה. הכתיבה פוליפונית, עם פוגה משולשת ויש בה מימד תיאטרלי חבוי, כדרמה שבה משחקות שלוש דמויות. ואכן הריצ'רקר הוצג כבלט בלהקות המחול בת-שבע "תיאטרון המחול האמריקאי" ו"בלט רמברט". מבחינה מוזיקלית יש בה חותם מובהק של המלחין, שהוא תוכן דרמטי קלאסי המולבש על מבנה קשיח יותר רנסאנסי/בארוקי.
תקופת יצירה זו מסמלת גם את המרד של הטרויקה: פרטוש, בוסקוביץ', סתר שהאידאולוגיה הלאומית של בארטוק וקודאי מנחה אותם, כנגד הסגנון הים תיכוני של פאול בן-חיים ומרק לברי. סתר מוצא את צורות המוטט מהמאות השלוש עשרה והארבע עשרה, הקנטטה, הפסקאליה והשקון כצורות קרובות הן למוזיקה מזרחית והן למוזיקה מודרנית.
את התקופה השלישית ביצירתו של סתר מאפיינת כתיבה תזמורתית. המפנה חל ביצירות "סינפונייטה" ב-1957 ו"וריאציות" ב-1960 בהזמנת התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
יצירתו המרכזית בתקופה זו ובפעולתו כמלחין בכלל היא האורטוריה תיקון חצות (1961-1957), שלה חמש גרסאות. תחילתה כבלט צנוע ממדים, שהוזמן על ידי שרה לוי-תנאי עבור להקת ענבל. היצירה מתארת חיזיון קבלי ובו גאולת ציון הלאומית המתרחשת בחצות הליל למול מתפלל יחיד החוזה בה בהשתאות. התמות המוזיקליות לקוחות מהפולקלור היהודי תימני ומעובדות לסולם מוזיקלי. האורטוריה מוחצנת באופיה, דרמטית וסוערת ומשקפת היטב רגשות לאומיים במתכונתם הטהורה כפי שחוו אותם ישראלים באותן שנים.
גרסתה הרביעית של היצירה היא רדיופונית, אורכה 31 דקות והיא לא ניתנה לביצוע חוזר, מאחר שהופעלו בה אפקטים שניתן להשיג רק באולפן. אלון שמוקלר עמד בראש צוות, שהשקיע 1200 שעות עבודה בהכנת הגרסה הרדיופונית. זו שודרה בגרסה סטראופונית ראשונית בקול ישראל ונשלחה לתחרות פרס איטליה, בה זכתה בפרס (1962). גרסתה החמישית והאחרונה היא אורטוריה קונצרטית לסולן (טנור או אלט) שלוש מקהלות ותזמורת. יצירה זו זיכתה את סתר בפרס ישראל ב-1965.
מן הלאומיות שברקע המוסיקה בתקופת יצירתו השלישית, עשה המלחין מעבר סגנוני אל התקופה הרביעית שלו, שבה אמירה אישית מופנמת ובחירה בז'אנר קאמרי או אינסטרומנטלי מאפיינות את יצירותיו החל משנות השבעים עד 1987. כמחצית מגוף יצירותיו הכולל נכתבה באותן שנים. מחציתן לפסנתר סולו ומחציתן להרכב קאמרי. עקב אופיין המופנם והחידתי, שפתן השמרנית ושונותן מן האוונגרד שרווח באותן שנים, מועטים הם הביצועים של יצירות אלה ובחוסר הזה בולטת לטובה עבודתה המבורכת של הפסנתרנית אורה רותם-נלקן שביצעה בכורות ליצירות מהתקופה ואף הקליטה שני דיסקים, שיצאו לאור עוד בימי חייו של המלחין. המוסיקה של התקופה נתפסת על ידי רבים כייחודית לגמרי: "סתרית" שאין בינה לבין המוזיקה של תקופתו דבר. מלחינים ומוזיקאים מעריכים את גדולתה וייחודה. מוזיקולוגים אחרים, בהם בולטת ד"ר רונית סתר, מוצאים את הקשר בין יצירות אלו לבין המוזיקה של ארנולד שנברג, איגור סטרווינסקי ואוליביה מסיאן, בעיקר מתקופתו המוקדמת.
השינוי הסגנוני בתקופה הרביעית בא במקביל לשינוי אישי. החל משנות השבעים סירב סתר לכתוב יצירות על פי הזמנה, הפחית את קשריו עם נגנים ודחה הצעות לתפקידים ממסדיים. הוא כיהן רק כפרופסור למוזיקה באוניברסיטת תל אביב עד פרישתו ב-1985. החל מ-1987 ועד מותו ב-1994 חדל לכתוב מוזיקה חדשה.
"היצירה המוזיקלית הישראלית: בחיפוש אחר הזהות האישית"
לציון יובל למדינה סיכם המוזיקולוג פרופ' חנוך רון את מקומו של מרדכי סתר במילים אלה:
לקריאה נוספת
Ronit Seter, 'East and west in the motets by Mordecai Seter, 1951', World Congress of Jewish Studies 10,D, vol. 2 (1989), 181-188.
אגרה (תשלום)
אגרה לעומת מס
בדומה למס, האגרה משולמת לרשות ציבורית, אך בשונה ממנו, האגרה משולמת בתמורה לשירות מסוים, ואילו מס משולם ללא תמורה ספציפית. לדוגמה, אזרח המבקש דרכון ממשרד הפנים נדרש לשלם אגרה בגין שירות זה. עם זאת, האגרה נבדלת ממחיר בכך שייתכן שהאגרה תהיה בגובה מעל הנדרש על מנת לספק את השירות עבורו הוא משולם, ובכך יש בו רכיב שהוא מיסוי.
אגרה בישראל
בשנותיה הראשונות של מדינת ישראל נקבעו שיעורי האגרות על ידי השרים האחראים על הנושא. בשנת 1960 מונתה ועדה ממשלתית בראשות משה זנבר, נציג משרד האוצר ובהשתתפות נציג משרד המשפטים והמשרד הנוגע בדבר, לקביעת גובה האגרות באופן מרוכז. האגרה הנודעת ביותר בישראל היא אגרת הרדיו והטלוויזיה, שהוטלה על כל משק בית המחזיק במקלט טלוויזיה. כיוון שבבתים רבים מאוד בישראל יש מקלט טלוויזיה, והאגרה הוטלה על עצם החזקת המקלט, יש שראו באגרה מס, שהוא בגדר מס גולגולת. השאלה האם מדובר במס או באגרה עלתה לדיון בבית המשפט העליון. בדיון זה טענה רשות השידור שהאגרה היא מס, אך טענה זו נדחתה בפסק דינו של השופט אהרן ברק. אגרה זו בוטלה בשנת 2015. עדיין קיימת אגרת רדיו הנגבית דרך אגרת חידוש רישיון הרכב.
כיום קיימות אגרות רבות שנדרש לשלמן בעת שפונים לרשות שלטונית, ובהן אגרות להנפקת דרכון, אגרות לצורך פתיחת הליכים בבתי משפט, וכן אגרות לחידוש רישיונות נהיגה, רכב וכיוצא באלה. כ-2900 אגרות שונות קיימות בישראל עליהן משלמים אזרחי ישראל כ-7 מיליארד ש"ח בשנה.
מריה כריסטינה דה מדיצ'י
ביוגרפיה
מריה נולדה ב-24 באוגוסט 1609 בפירנצה, לקוזימו השני דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה ולמריה מגדלנה, ארכידוכסית אוסטריה. מריה נולדה עם מום נפשי, והוטבלה בכנסייה הקתולית ב-21 בנובמבר 1610.
ב-9 באוגוסט 1632, נפטרה מריה בוילה מדיצ'י דל פוג'ו אימפריאלה.
מרצ'ין לבנדובסקי
מרצ'ין פז'מיסלב לבנדובסקי (בפולנית: Marcin Przemysław Lewandowski; נולד ב-13 ביוני 1987) הוא אתלט פולני, אלוף אירופה (ברצלונה 2010) ואלוף אירופה באולם (פראג 2015) בריצת 800 מטר, פעמיים ברציפות אלוף אירופה באולם (בלגרד 2017 וגלאזגו 2019), זוכה מדליית ארד באליפות העולם (דוחה 2019) ושיאן פולין בריצת 1500 מטר. נוסף לכך, הוא מחזיק בחמישה שיאים פולניים נוספים, וביניהם השיא הפולני בריצת מייל ובריצת 1500 מטר באולם.
ביוגרפיה
באליפות העולם לנוער שנערכה בבייג'ינג באוגוסט 2006 סיים לבנדובסקי במקום רביעי בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:48.25 דקות.. שנה לאחר מכן, באליפות אירופה עד גיל 23, הוא זכה במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:49.94 דקות.
2008
באולימפיאדת בייג'ינג הוא סיים במקום 20 בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:47.24 דקות. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 1:45.89 דקות
2009
באליפות אירופה עד גיל 23, הוא זכה במדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:46.52 דקות, אחרי בן ארצו אדם קשצ'וט, שקבע תוצאה של 1:45.81 שניות. חודש לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בברלין לבנדובסקי התחרה בריצת 800 מטר. בשלב חצי הגמר, לאחר 250 מטרים, אבובאקר קאקי מסודאן, שהוביל את הריצה, נפל, ואיתו גם לבנדובסקי ובראם סום מהולנד. לבנדובסקי קם כעבור כמה שניות וסיים את ריצה במקום השישי, בתוצאה של 2:01.62 דקות. בהחלטה נדירה של המארגנים הוחלט להעלות את לבנדובסקי ואת סום לשלב הגמר בעקבות הנפילה, בנוסף לשמונה שהעפילו. בגמר לבנדובסקי סיים במקום שמיני בתוצאה של 1:46.17 דקות.
אלוף אירופה
באליפות אירופה שנערכה בברצלונה זכה לבנדובסקי במדליית זהב בריצת 800 מטר, בתוצאה של 1:47.07 דקות, לפני מייקל רימר מבריטניה (1:47.17 דקות) ובן ארצו אדם קשצ'וט (1:47.22 דקות).
2011
באליפות העולם שנערכה בטגו, דרום קוריאה סיים לבנדובסקי סיים במקום רביעי בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:44.80 דקות.
2012
באליפות העולם באולם נפסל לבנדובסקי בשלב חצי הגמר בריצת 800 מטר. באולימפיאדת לונדון הוא סיים במקום תשיעי בתוצאה של 1:45.08 דקות.
2013
באליפות אירופה באולם סיים לבנדובסקי במקום רביעי בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:39.19 דקות. באליפות העולם שנערכה במוסקבה הוא סיים במקום רביעי בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:44.08 דקות.
2014
באליפות העולם באולם סיים לבנדובסקי שלישי, אך בעקבות תלונה של המשלחת הבריטית, נמצא שהוא דרך בחלק הפנימי של המסלול בקשת האחרונה, מה שגרם לפסילתו. באליפות אירופה הוא סיים במקום חמישי בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:45.78 דקות.
2015
ב אליפות אירופה באולם שנערכה בפראג זכה לבנדובסקי במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:46.67 דקות. באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג הוא סיים במקום תשיעי בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:45.34 דקות.
2016
באליפות אירופה זכה לבנדובסקי זכה במדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:45.54 דקות, אחרי אדם קשצ'וט (1:45:18 דקות) ולפני אליוט ג'יילס שקבע תוצאה זהה לזו של לבנדובסקי. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו הוא סיים במקום שישי בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:44.20 דקות.
2017
באליפות אירופה באולם זכה לבנדובסקי במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:44.82 דקות. באליפות העולם שנערכה בלונדון הוא סיים במקום שביעי בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:36.02 דקות במקום תשיעי בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:45.93 דקות.
2018
באליפות העולם באולם זכה לבנדובסקי במדליית כסף בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:58.39 דקות, אחרי שיאן העולם באולם סמואל טפרה מאתיופיה (3:58.19 דקות). באליפות אירופה הוא זכה במדליית כסף בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:38.14 דקות, אחרי יקוב אינגבריגטסן מנורווגיה (3:38.10 דקות) ולפני ג'ק וייטמן מבריטניה (3:38.25 דקות).
2019
בתחרות הסבב העולמי באולם שנערכה בטורון זכה לבנדובסקי במדליית כסף בריצת 1500 מטר בשיא פולין חדש של 3:36.50 דקות. באליפות אירופה באולם שנערכה בגלאזגו במרץ אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בפעם השנייה ברציפות בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:42.85 דקות, לפני יקוב אינגבריגטסן (3:43.23 דקות) וחסוס גומס מספרד (3:44.39 דקות). חודשיים לאחר מכן, בתחרות ליגת היהלום בסטוקהולם, סיים במקום השלישי בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:46.79 דקות. בחודש יוני התחרה בשתי תחרויות נוספות מסבב ליגת היהלום, כשבתחרות ברומא סיים שמיני בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:45.32 דקות, ובתחרות באוסלו סיים במקום הראשון בריצת מייל בשיא פולני חדש של 3:52.34 דקות, לאחר שלישורת האחרונה הגיע במקום הרביעי, וניצח על קו הסיום.
חודש לאחר מכן, בתחרות ליגת היהלום בלוזאן סיים שמיני בריצת 800 מטר לאחר שקבע תוצאה של 1:45.23 דקות, ובליגת היהלום במונקו סיים במקום ה-11 בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:34.14 דקות. בסוף אותו חודש, בתחרות ליגת היהלום בברמינגהאם, סיים שלישי בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:43.74 דקות, הרחוקה שתי מאיות בלבד משיאו האישי שנקבע ב-2015. בחודש אוגוסט, סיים עשירי בתחרות ליגת היהלום בפריז בשיא פולני חדש של 3:31.95 דקות.
חיים אישיים
אחיו של מרצ'ין, תומאש, היה אתלט בעברו וכיום הוא מאמנו של מרצ'ין.
לירון בן-שלוש
לירון בן-שלוש (נולדה ב-21 בספטמבר 1983) היא שחקנית ותסריטאית ישראלית. הייתה מועמדת לשלושה פרסי אופיר. זוכת פרס אופיר לשנת 2019 לשחקנית הראשית הטובה ביותר.
קורות חייה
לירון בן-שלוש נולדה בבת ים ועברה לשכונת תל גיבורים בחולון בהיותה בת תשע. היא למדה במגמת תיאטרון בבית הספר למדעים ולאמנויות ע"ש הרצוג וסיימה בהצטיינות. בצה"ל שירתה בתיאטרון צה"ל. במסגרת הצבא כתבה ושיחקה בהצגת יחיד מוזיקלית ביחד עם ארבעה מוזיקאים קלאסיים בבימויו של דב נבון. במהלך השירות לימדה תיאטרון בבתי ספר שהיחידה שלה אימצה.
מייד לאחר סיום הצבא החלה בן-שלוש ללמוד בסטודיו למשחק ניסן נתיב בתל אביב. בתום לימודיה שיחקה בתיאטראות תמונע, אורנה פורת, המעבדה הרב-תחומית, פסטיבל נשים בחולון, פסטיבל פותחים מסך של תיאטרון בית ליסין והיא חלק מקבוצת התיאטרון הניסיונית של אריאל אפרים אשבל. משחקת מזה שלוש שנים (נכון לדצמבר 2011) בהצגה "אבסינת" של מאור זגורי, שהיא שיתוף-פעולה בין תיאטרון הבימה לתיאטרון תמונע, בהצגה מגלמת בן-שלוש את התפקיד הראשי של קרולינה, כלה שמתאבדת ביום חתונתה.
שיחקה בסרטים קצרים רבים, שחלקם השתתפו בפסטיבלים ברחבי העולם וזכו בפרסים. שיחקה בפרסומות וסרטי תדמית.
לירון בן-שלוש שיחקה בסרט הקולנוע "מאיה" בבימויה של מיכל בת-אדם בתפקיד הראשי של מאיה והייתה מועמדת לפרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר לשנת 2010 על תפקידה. בסרט היא מגלמת את דמותה של בחורה שמגיעה לעיר הגדולה כדי להפוך לשחקנית, היא מקבלת תפקיד נכסף ומתחילה לאבד את הגבולות בין ההצגה למציאות. גיל פרנק מככב לצידה בסרט. בסרט משחקים גם מיכאל ורשביאק ואלכס אנסקי.
בן-שלוש שיחקה ב"כביש 40", סרט עצמאי בבימויו של אלדד בוגנים שצולם ב-2011. הסרט מחולק לכמה סיפורים מצטלבים ובן-שלוש משחקת בו לצד עפרה ויינגרטן, הסיפור עוסק בכלה שסוגרת חשבונות עם אימה ביום חתונתה. כל הסיפורים קשורים למבצע עופרת יצוקה.
לירון בן-שלוש זכתה במענק פיתוח תסריט לסרט עלילתי באורך מלא בפסטיבל הבינלאומי לסרטי נשים רחובות, במימונן של פרויקט הקולנוע של קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב וקרן גשר לקולנוע רב תרבותי וכיום היא כותבת את תסריטה הראשון. זכתה במלגה מעיריית חולון על הצטיינות בתחום האמנות.
בן-שלוש יצרה ביחד עם יאיר קויפמן ואוהד הול את סדנאות הנוער "משחק מסוכן", היא משחקת בהן וכתבה את חלקן. אלו הן סדנאות אימפרוביזציה חינוכיות בנושאי מניעת אלכוהוליזם, הטרדה מינית והתנהגויות בסיכון.
למדה משחק מול מצלמה אצל רות דייכס. השתתפה בקורס "שקט מצלמים רעש", בהדרכת ניר ברגמן, רני בלייר ושמי זרחין, במסגרת סדנאות הבמה.
בינואר 2015 יצא לאקרנים הסרט "את לי לילה", בכיכובן של בן-שלוש, דאנה איבגי ויעקב זדה-דניאל. זהו סרטה העלילתי הראשון באורך מלא שאת תסריטו גם כתבה. את הסרט ביים בעלה, אסף קורמן. הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל חיפה ובפסטיבלים נוספים בעולם. בגין עבודתה על סרט זה, קורמן זכתה בפרס התסריט הטוב ביותר לשנת 2015 מטעם פורום מבקרי הקולנוע בישראל.
בשנת 2018 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "אישה עובדת" בבימויה של מיכל אביעד. על תפקיד זה קיבלה פרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר.
בשנת 2022 שיחקה בתפקיד אורח בסדרה "שישו ושמחו" בכאן 11
חיים אישיים
החל מ-2010 לירון בן-שלוש נשואה לבמאי, עורך הסרטים והמדבב אסף קורמן, בנו של השחקן יוסף כרמון, להם שני ילדים.
החזית הדרום-מזרחית
החזית הדרום-מזרחית הייתה קבוצת ארמיות של הצבא הסובייטי בתקופת מלחמת העולם השנייה, שמילאה תפקיד חשוב במהלך המערכה על סטלינגרד.
החזית הדרום-מזרחית הוקמה בראשית אוגוסט 1942 בפקודת סטלין והסטאבקה, לאחר שהוחלט שיש צורך בפיצול חזית סטלינגרד לשניים. הארמיות שתפסו את קו החזית מדרום לנהר דונסקה צאריצה הועמדו תחת פיקוד החזית החדשה, וגנרל אנדריי יריומנקו קיבל את הפיקוד עליה. המשימה שהוטלה על החזית, שכללה בעת הקמתה את הארמיות ה-64, ה-51, ה-57 וארמיית המשמר הראשונה, הייתה לעצור את התקדמות ארמיית הפאנצר הרביעית הגרמנית, שתקפה את סטלינגרד מכיוון דרום. למרות שהארמיות של החזית ספגו אבדות כבדות בקרבות הקודמים, היא ניהלה קרב מגננה מוצלח לאורך הנהרות אקסאי ומישקובה כנגד כוחות גרמניים ורומניים עדיפים, והצליחה להאט במידה רבה את קצב ההתקדמות הגרמנית. רק ב-10 בספטמבר הצליחה ארמיית הפאנצר הרביעית לפרוץ אל הוולגה מדרום לסטלינגרד.
הארמייה ה-62, שנותקה מהכוחות האחרים של חזית סטלינגרד כתוצאה מהפריצה הגרמנית אל הוולגה מצפון לעיר סטלינגרד, הועמדה תחת פיקוד החזית הדרום-מזרחית. ב-11 בספטמבר מינתה מועצת המלחמה של החזית את גנרל וסילי צ'ויקוב כמפקד החדש של הארמייה, ויומיים לאחר מכן נפתחה המתקפה הגרמנית הראשונה על העיר סטלינגרד. במהלך הלחימה בתוך סטלינגרד דאגה החזית להעביר זרם בלתי פוסק של אספקה ותגבורות לארמייה ה-62 דרך נהר הוולגה, וסייעה ללחימתה באמצעות כוחות הארטילריה והאוויר של החזית. במקביל ביצעו כוחות החזית מדרום לסטלינגרד סדרת התקפות נגד האגף הימני של אגד הכוחות הגרמני שתקף את העיר. ההתקפות הנגד של החזית נכשלו, אך הצליחו לרתק כוחות גרמניים חזקים, ולהפחית את לחץ הגרמנים על הארמייה ה-62 בסטלינגרד. ב-28 בספטמבר החליט הפיקוד העליון הסובייטי לארגן מחדש את כוחותיו באזור סטלינגרד. במסגרת זו שונה שמה של החזית הדרום-מזרחית לחזית סטלינגרד, ואילו הכוחות הסובייטיים מצפון לעיר סטלינגרד הועברו תחת פיקוד חזית הדון החדשה, בפיקוד קונסטנטין רוקוסובסקי. בכך למעשה הסתיימה תקופת קיומה הקצרה של החזית הדרום-מזרחית כקבוצת ארמיות סובייטית במלחמת העולם השנייה.
הונג שיוצ'ואן
בשנת 1850 החלו כוחות מאמינים אלו במרד טאיפינג נגד שלטון צ'ינג. המרד, לאחר שהניסיון הראשי להפילו נכשל, החל מתפתח ברחבי דרום ומרכז סין ועם הזמן לאחד המאבקים העקובים ביותר מדם לאורך כל ההיסטוריה ולמלחמה הגדולה ביותר במהלך המאה ה-19. הרס האופיום שבוצע בידי המורדים לפי הוראתו של הונג היה גורם מרכזי לתחילתה של מלחמת האופיום השנייה ובמהלך כמה שנים היה זה נראה כי סין עמדה ליפול לידי שלטון טאיפינג.
במהלך שנות ה-60 של המאה ה-19, התערבות של מעצמות מערביות נגד המרד הביא לנפילתו הסופית בשנת 1864. הונג מת עקב אכילת פטריות רעילות, לא ידוע אם עשה זאת בכוונה או בשוגג. מאבקו של הונג היה קריטי לנפילתה הסופית של סין הקיסרית במהפכת שינהאי. פועלו של הונג השפיע בסופו של דבר על המפלגה הקומוניסטית של סין, אשר הביעה פעמים רבות את תמיכתה בפועלו.
תחילת הדרך
הונג היה בן למשפחת חקלאים ענייה מבני האקה בתת-מחוז חויי, גואנגדונג, דרום סין, דאז שושלת צ'ינג הקיסרית. הוריו ראו פוטנציאל בבנם שלמד לקרוא בגיל צעיר יחסית, יתרה מזאת, משפחות החקלאים בסביבת הכפר המקומי התפלאו ממה שכינו "אינטליגנציה על-טבעית" בילד. הונג עצמו ראה גדולה בעתידו והיה הצעיר ביותר בארבעה ילדים. הוא למד שנים בצעירותו קונפוציאניזם ודאואיזם כדי להתקבל לבחינות הכניסה לשירות אזרחי. בני הקהילה הקרובה אספו כמה שיותר כספים בניסיון להכניס את הונג ללימודים גבוהים במטרה שיום יבוא ויעבור את מבחני הכניסה.
בתקופת ילדותו של הונג המעמדות הסיניות הוסדרו על מעמדות לכל החיים; מי אשר נולד למעמד החקלאי חי ומת במעמד החקלאי, הדרך היחידה לשנות מסלול זה הייתה דרך מבחן הכניסה לשירות האזרחי. לו הונג הצליח בבחינות היה זה מועיל לערכם של כלל מכריו והקרובים לו.
בשנת 1827 הונג בן ה-13, לאחר שנים של לימודים, הלך לגואנגג'ואו לביצוע מבחן הקבלה אך בסופו הוא נכשל. מספר שנים אחר כך נכשל הונג בשנית בניסיון נוסף להתנסות בבחינה. בשנת 1837 נמסרה לו הידיעה כי נכשל בבחינת הקבלה בפעם השלישית. כאשר הגיעה אליו הידיעה, הונג נפל למצב מנטלי קשה ולדיכאון קליני שפגע בתפקודו קשות וגרם לו לצפייה בחזיונות אשר חזרו על עצמם בעת שישן.
חזיונות
הונג ראה בחזיונותיו (לפי דברו) אדם מבוגר בעל זקן שהעניק לו חרב ודרש ממנו לכרות את ראשם של כל השדים הנמצאים בסין. אדם בגיר דאז הכריז עליו מטהר שדים לפני ששלח אותו חזרה לארצו. הונג, כאשר התאושש, לא ראה חשיבות בחזיונות אלה ושב לשרת כמורה בבית ספר כפרי. היה זה בשנת 1843, בעוד היה בן 29, שנכשל הונג לעבור את הבחינות לשירות האזרחי בפעם הרביעית.