cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Taking Chances
Taking Chances (בעברית: לקיחת סיכונים) הוא אלבום האולפן העשרים ושלושה של הזמרת הקנדית סלין דיון. האלבום יצא לאור ב-7 בנובמבר 2007, על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס. מתוך האלבום יצאו ארבעה סינגלים.
האלבום היה לאלבומה הראשון באנגלית מאז שנת 2004.
רקע והפקה
האלבום זכה לביקורות מעורבות ממבקרי המוזיקה שטענו כי "לא נלקחו בו סיכונים למרות הכול".
הצלחה
האלבום זכה להצלחה רבה כאשר נמכר ב-3.1 מיליון עותקים ב-2007 בלבד, ומכר בסך הכול 3.7 מיליון עותקים בעולם. הוא הגיע לעשירייה הפותחת במדינות רבות ולמקום הראשון במדינות כמו קנדה, שווייץ ודרום אפריקה ולמצעד האלבומים הכללי של אירופה.
בארצות הברית גם האלבום זכה להצלחה כאשר מכר 1.1 מיליון עותקים במדינה והגיע למעמד פלטינה. בקנדה מכר 400 אלף עותקים והגיע למעמד פלטינה מרובעת.
סינגלים
הסינגל הראשון מהאלבום בעל אותו שם "Taking Chances", יצא בספטמבר 2007 והגיע למקום ה-12 במצעד האירופאי הרשמי ולמקום ה-9 בקנדה. בינואר 2008 שוחרר הסינגל השני "Eyes on Me" בממלכה המאוחדת בלבד אך לא הצליח במדינה בשל היעדר קליפ.
בפברואר 2008 יצאה דיון לסיבוב הופעות עולמי לקידום האלבום תחת השם "Taking Chances World Tour". זה גם היה סיבוב ההופעות העולמי הראשון שלה מאז 1999 במהלכו ביקרה ב-5 יבשות שונות וגרפה 280 מיליון דולר מה שהופך אותו לסיבוב ההופעות ה-7 המרוויח ביותר בעשור הראשון של המאה ה-21, לסיבוב ההופעות השני הנשי המרוויח ביותר לעשור הזה ולאחד מסיבובי ההופעות הנשיים המרוויחים ביותר בהיסטוריה.
הרגזנים
18 הרגזנים או הרגזנים (באנגלית: The Irascible 18) הוא כינוי שניתן לקבוצה של אמני מופשט אמריקאים שמחו נגד התערוכה ציור אמריקאי היום - 1950 (American Painting Today - 1950) שהוצגה במוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו-יורק והחרימו את התחרות שלוותה לתערוכה. הקבוצה הביעה את מחאתה במכתב גלוי שנשלח בשנת 1950 לנשיא המוזיאון. הסיקור התקשורתי הנרחב של המחאה, וכחלק ממנו, תצלום קבוצתי אייקוני של האמנים העומדים מאחוריה, שהופיע במגזין לייף, הפכו את הקבוצה למפורסמת, ועימה את המונח אקספרסיוניסט מופשט. העיסוק במחאה האמנותית ביסס את אמני המופשט הללו כדור הראשון של זרם אמנותי חדש.
הרקע: עליית אסכולת ניו-יורק
לשנות הארבעים המוקדמות חשיבות מיוחדת בהתפתחות האמנות האמריקאית, כאשר ברקע, הציור הריאליסטי (תנועת הרגיונאליזם ) החל להיתפס כביטוי אמנותי שאינו הולם את התקופה הסוערת. בשנת 1942, פגי גוגנהיים, שברחה מאירופה עם בעלה, האמן הסוריאליסטי מקס ארנסט, פתחה גלריה חדשה בניו יורק בשם Art of This Century שהציגה אמני אוונגרד אמריקאים ואירופאים ומבטיחים. ג'קסון פולוק ערך שם את תערוכת היחיד הראשון שלו בשנת 1943, וב-1945, הציגה הגלריה את יצירותיו של האמן מארק רותקו. כאשר גוגנהיים סגרה את הגלריה שלה ב-1947 כדי לעבור לוונציה, גלריית בטי פרסונס (The Betty Parsons Gallery), שנפתחה שנה קודם לכן, החלה לייצג את האמנים פולוק, בארנט ניומן, מארק רותקו וקליפורד סטיל. הגלריה ייצגה גם את האמנים אדולף גוטליב, הדה שטרן ותיאודורוס סטמוס.
באותה תקופה, הגלריות היחידות שהסכימו להציג את אמני הקבוצה שכותנה אסכולת ניו-יורק, היו גלריית פרסונס, גלריית סמואל קוץ (Samuel Kootz Gallery) וגלריה צ'ארלס איגן (Charles Egan Gallery). עבור הגלריות הצעירות הללו מדובר היה בבחירה לא רווחית כלל. המחיר הגבוה ביותר ששולם עבור יצירה של פולוק לפני שנת 1947, היה 740 דולר ועבור יצירה של רותקו בשנת 1946 - 120 דולר בלבד. בגלריה קוץ, מ-1946 עד 1948, הוצעו יצירות של הנס הופמן, וויליאם בזיוטס ורוברט מאת'רוול במחירים שנעו בין 100 ל-950 דולר, וככל הנראה התקבלו בעבורן באופן מעשי מחירים נמוכים בהרבה. הגלריה נסגרה בשנת 1948 בגלל קשיים כלכליים. ההצלחה של אמני האסכולה הגיעה רק לאחר סדרה של מאמרים פופולריים שפורסמו במגזין לייף, שהמפורסם שבהם הוא מאמר על פולוק ב-1949 והמאמר על הרגזנים משנת 1951, עליו יפורט מטה.
האירועים שקדמו לתערוכה במטרופוליטן
מאז ינואר 1943 התקיים שיתוף פעולה בין מוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית למוזיאון המטרופוליטן לאמנות, שאמור היה להגיע לשיאו בשילוב אוספי האמנות האמריקאית של המוסדות במסגרת בניין חדש, שנתרם על ידי גרטרוד ונדרבילט ויטני. לפי הסכם בלתי כתוב, מוזיאון ויטני רכש אמנות אמריקאית בעוד המטרופוליטן ריכז את רכישותיהם במה שהם כינו אמנות "קלאסית". ואולם, ג'וליאנה פורס, מנהלת מוזיאון הויטני מ-1931 ועד מותה ב-1948, תמכה בנטישת שיתוף הפעולה. ב-1 באוקטובר 1948, חבר הנאמנים של המוזיאון הצביעו על "חילוקי דעות רציניים" עם המטרופוליטן, במיוחד בכל הנוגע להצגת מגמות עדכניות ומתקדמות באמנות, נושא שמוזיאון הויטני הדגיש באופן מיוחד בעשייתו. לבסוף, מוזיאון הויטני נסג באופן חד צדדי מיוזמת חיבור האוספים עם המטרופוליטן.
ב-1 בינואר 1949 הודיע מוזיאון המטרופוליטן על הקמת מחלקה לאמנות אמריקאית, ורוברט בוורלי הייל מונה לראש המחלקה. ועדת נאמנים הוקמה כדי לייעץ לו, והיא מנתה את אליהו רוט, וולטר ס. בייקר וסם א. לואיסון. לואיסון, על אף שהיה אספן מוערך של אימפרסיוניסטים, נודע כמי שכינה אמנות מופשטת אוונגרדית "לא אנושית". ביולי 1949, רולנד ג'יי מקיני, לשעבר מנהל מוזיאון בולטימור לאמנות ומוזיאון האמנות של מחוז לוס אנג'לס, מונה גם הוא ליועץ, ובהמלצתו הוחלט שמוזיאון המטרופוליטן יארח סדרה של תערוכות תחרותיות לאומיות פתוחות. הראשונה שבהן היא התערוכה American Painting Today - 1950, שהפכה למרכזו של וויכוח אמנותי סוער. על פי ההחלטה, האמנים בתערוכה ייבחרו על ידי חמש קבוצות שופטים מאזורים שונים בארצות הברית, שיגישו את בחירותיהם לוועדת שיפוט ארצית. זו תורכב מחמישה שופטים אזוריים ושניים נוספים שימונו על ידי המטרופוליטן.
המחאה והמכתב הגלוי למוזיאון המטרופוליטן
בשנת 1948, וויליאם בזיוטס, בארנט ניומן, דייוויד הייר, רוברט מאת'רוול ומארק רותקו הקימו בניו-יורק בית ספר בשם "Subjects of the Artist School", בו התקיימו הרצאות פתוחות לקהל הרחב, עם דוברים כגון ז'אן ארפ, ג'ון קייג' ואד ריינהרדט. בית הספר נכשל כלכלית ונסגר באביב 1949, אך אוניברסיטת ניו-יורק השתלטה על המוסד ושינתה את שמו ל"סטודיו 35". במקום התקיים סימפוזיון-פאנל סגור בין ה-21 ל-23 באפריל 1950, שאורגן על ידי רוברט גודנף והונחה על ידי ריצ'רד ליפולד, רוברט מאת'רוול ואלפרד בר, מנהל המוזיאון לאמנות מודרנית (MoMA). מטרת המפגש הייתה מסגור והגדרה של תנועת אמנות. בסוף הישיבה הסגורה הוצע על ידי אדולף גוטליב שהאמנים הנוכחים ימחו על ההטיה השמרנית של חבר השופטים בתחרות הקרובה במטרופוליטן.
במשך שלושה שבועות כתב גוטליב טיוטת מכתב גלוי לנשיא מוזיאון המטרופוליטן, תוך התייעצות עם אד ריינהרדט וברנט ניומן. הגרסה הסופית נשלחה לחתימתם של 28 אמנים. ניומן התקשר לג'קסון פולוק מדירתו של גוטליב בברוקלין, וביקש שיגיע לעיר באופן מיידי על מנת להוסיף את חתימתו. פולוק שלח במקום זאת מברק בו כתב: "תמכתי במכתב המתנגד לתערוכה של שנת 1950 במוזיאון המטרופוליטן לאמנות. ג'קסון פולוק".
המכתב נחתם על ידי ג'ימי ארנסט, אדולף גוטליב, רוברט מאת'רוול, ויליאם בזיוטס, הנס הופמן, בארנט ניומן, קליפורד סטיל, ריצ'רד פוזט-דארט, תיאודורוס סטמוס, אד ריינהרדט, ג'קסון פולוק, מארק רותקו, בראדלי ווקר טומלין, וילם דה קונינג, הדה שטרן, ג'יימס ברוקס, וולדון קיס ופריטץ בולטמן. הפסלים התומכים במכתב ושמם נוסף לו, היו הרברט פרבר, דייוויד סמית', איברם לאסאו, מרי קאלרי, דיי שנבל, סימור ליפטון, פיטר גריפ, תיאודור רוזק, דייוויד הייר ולואיז בורז'ואה.
ביום ראשון, 21 במאי 1950, ניומן לקח את ההצהרה החתומה לעורך של הניו יורק טיימס. ההצהרה, שכותרתה: "מכתב פתוח לרולנד ל. רדמונד", הופיעה בעמוד הראשון של העיתון ב-22 במאי. ניומן אמר לטיימס שהם מבקרים את החברים בחמש קבוצות השופטים האזוריים ובמיוחד, שהם מתנגדים לקבוצה של ניו יורק, לחבר השופטים הלאומי ולחבר השופטים שאמון על הפרסים בתחרות.
תגובה ופולמוס
התגובה הראשונה למכתב המחאתי הופיעה במכתב המערכת של העיתון The Herald Tribune ב-23 במאי 1950. מאמר המערכת תקף את האמנים על "עיוות עובדות" בטענתם שהמטרופוליטן "בז" לציור המודרני. שם המאמר היה: "The Irascible Eighteen" (שמונה עשר הרגזנים). מבקרת האמנות של העיתון באותה תקופה הייתה אמילי גנאואר, וההנחה הרווחת היא שהיא זו שכתבה את מאמר המערכת, שגם העניק את השם לקבוצה.
אלפרד בר, שביקש לבדל את מוזיאון ה-MoMA ביחס לאקספרסיוניזם המופשט, הוסיף שמן למדורה כאשר בחר את האמנים ארשיל גורקי, וילם דה קונינג וג'קסון פולוק לביתן האמריקאי של הביאנלה ה-25 בוונציה, שנערכה מיוני עד אוקטובר בשנת 1950. בגיליון יוני בשנת 1950 של המגזין ARTnews, הוא התייחס לציירים כ"מנהיגים" של "חיל החלוץ השולט". המעשה של בר סימן לעולם האמנות שמוזיאונים צריכים לתת את הדעת על זרם האקספרסיוניזם המופשט ואמניו.
ב-3 ביולי 1950, קבוצה של 75 אמנים פרסמה הצהרה המגנה על מוזיאון המטרופוליטן, באמצעות מכתב פתוח לנשיאו. האמנים החתומים כללו את מילטון אייברי, וויל בארנט, פיליפ אוורגוד, חאבייר גונזלס, ג'ורג' גרוס, הנרי קורנר, רג'ינלד מארש, וולדו פירס, מנפרד שוורץ והארי שטרנברג.
הצילום במגזין לייף
ב-15 בינואר 1951 ביקש מגזין לייף לפרסם כתבה מצולמת שתתעד את תוצאות התחרות במוזיאון המטרופוליטן ותציג גם תמונה של המוחים נגד המהלך. עורכת האמנות של המגזין, דורות'י סייברלינג, שלחה את הצלמת, נינה לין לצלם את החבורה של אמני המחאה בסטודיו ברחוב 44. הם התאספו ב-24 בנובמבר, כשרק שלושה מהחותמים המקוריים נעדרו מהצילום: וולדון קיס, הנס הופמן ופריץ בולטמן. לין צילמה שתים עשרה תמונות, מהן אחת הופיעה במגזין. בארנט ניומן התעקש שהקבוצה תצטלם "כמו בנקאים". האמנים הורשו להתמקם באופן עצמאי במרחב. הדה שטרן, שהגיעה באיחור, נראית מאחור (עומדת על שולחן) והיא האישה היחידה בתצלום. הכיתוב שצורף לתצלום התייחס לקבוצה כרצינית, כבדת ראש (solemn). ואכן, לרבים מהקבוצה היו הסתייגות מההופעה בתקשורת המיינסטרים, ובמיוחד לרותקו.
בתצלום נראים האמנים הבאים: בשורה הראשונה: תיאודורוס סטמוס, ג'ימי ארנסט, בארנט ניומן, ג'יימס ברוקס, מארק רותקו; שורה אמצעית: ריצ'רד פוזט-דארט, ווליאם בזיוטס, ג'קסון פולוק, קליפורד סטיל, רוברט מאת'רוול, בראדלי ווקר טומלין; בשורה האחורית: ווילם דה קונינג, אדולף גוטליב, אד ריינהרדט, הדה שטרן.
המאמר בלייף עשה יותר מרק לספק לציבור תמונה של הקבוצה כשאמניה דומים יותר לבנקאים מאשר ל"רגזנים". העורכים הציבו את התמונה במגזין כשהיא גדולה יותר מהתמונות של היצירות הזוכות בתערוכת התחרות במטרופוליטן, ואף לפניהן. כמו כן, הכיתוב בתמונה התייחס למחאה של אמני האקספרסיוניזם המופשט ככזו ההולמת וממשיכה את מסורת האוונגרד, והזכיר בהקשרה אף את סלון הדחויים של 1863 בפריז, שהוקם באופן מתריס ביחס לסלון האקדמי, ואת אסכולת אשקאן.
אירווינג סנדלר, היסטוריון של אסכולת ניו יורק והאקספרסיוניזם המופשט, כתב שהתצלום של לין "הפך לדימוי לפיו אנו רואים בעיני רוחנו את האמנים שהשיגו את ניצחון הציור האמריקאי". התצלום הפך לאבן הבוחן של חיבורים חשובים על אסכולת ניו-יורק. סנדלר אף השתמש בו כתצלום החזית הפנימית והעטיפה האחורית של ספרו "The Triumph of American Painting: A History of Abstract Expressionism, published in 1970", שפורסם בשנת 1970. ספר זה הגדיר את האקספרסיוניזם המופשט לדור של חוקרים.
רוברט גורדיס
הרב ראובן גורדיס, ובלועזית רוברט (באנגלית: Robert Gordis; ד' באדר א' תרס"ח, 6 בפברואר 1908 – כ"ז בטבת תשנ"ב, 3 בינואר 1992) היה ממנהיגי היהדות הקונסרבטיבית בארצות הברית.
ביוגרפיה
גורדיס נולד בברוקלין, בנם של היימן וליזי לבית אנגל. הוא למד במכון למורים של ישיבת רבינו יצחק אלחנן וסיים תואר ראשון בסיטי קולג' של ניו יורק. הדוקטורט שלו, תחת הבלשן ומבקר המקרא מקס מרגוליס בקולג'דרופסי ללימודים עבריים, עסק בקרי וכתיב בנוסח המסורה. לנוכח השפל הגדול, נאלץ גורדיס לוותר על קריירה אקדמית והחליט להפוך לרב. הוא הצטרף לבית המדרש לרבנים באמריקה כמרצה ב-1931, ובאותה שנה החל לכהן כרב בטמפל בית-אל שבקווינס. הוא שירת את הקהילה עד במשך שלושים-ושבע שנים. נסמך לרבנות בבית המדרש ב-1932. ב-1937 הצטרף כאיש סגל למחלקה לרבנות, וב-1940 מונה לפרופסור לפרשנות המקרא.
ב-1945 מונה גורדיס לראש הוועדה שהופקדה על עריכת סידור תפילה חדש לקהילות. הסידור המקוצר, שנכללו בו לראשונה שינויים ניכרים ביחס לנוסח האורתודוקסי, זכה לפופולריות רבה. באותה שנה הוציא מנשר אודות הפילוסופיה של הזרם, וייסד את הבטאון שלו, כתב-העת Conservative Judaism. הוא עזב את ראשות כנסת הרבנים ב-1946. ב-1948 מונה כנציג התנועה למועצת בתי-הכנסת של אמריקה, הגוף העל-זרמי של יהדות ארצות הברית, ושירת תקופה קצרה כנשיא הארגון. ב-1970 ישב בראש הוועדה שהופקדה על הקמתו-מחדש של ועד ההלכה הקונסרבטיבי, לאחר שרוב חבריו התפטרו עקב סירובם להסכים לכך שגרים לא יצטרכו לטבול. בשלהי שנות ה-70 דחף לאפשר סמיכת נשים לרבנות, שהתאפשרה ב-1983. ב-1988 ישב בראש הוועדה שהפיקה את הצהרת האמונה הקונסרבטיבית היחידה שחוברה אי-פעם, "אמת ואמונה" (נכדו, הרב דניאל גורדיס, סיפר שסבו הצדיק את שמירת ההלכה והמסורת לא בטיעונים תאולוגיים, אלא בקביעה "מנהג כלל ישראל הוא"). הוא חיבר ספרים רבים על יהדות בעידן המודרני, וב-1979 היה זוכה הפרס הלאומי לספרים יהודיים עבור חיבורו Love and Sex: A Modern Jewish Perspective.
בנוסף לתפקידיו ברבנות, גורדיס הוסיף להתקדם באקדמיה, בתחום ביקורת המקרא. הוא התמחה בספרות החכמה, בייחוד איוב ומשלי, בשירה ורטוריקה תנ"כית, ובנוסח המסורה. מ-1948 ועד ל-1957 היה מרצה באוניברסיטת קולומביה, וב-1953 היה היהודי הראשון ללמד בסמינר התאולוגי של האיחוד בניו יורק. ב-1961 מונה לפרופסור למקרא בבית המדרש, וב-1974 קיבל קתדרה כפרופסור למקרא ולפילוסופיה של הדת. במקביל, מ-1967 עד 1974 היה פרופסור ללימודי דת באוניברסיטת טמפל. ב-1970 היה פרופסור אורח באוניברסיטה העברית.
שמחה סולובייצ'יק
ביוגרפיה
נולד בוורשה לרבי יוסף דב ולאסתר ביילא לבית טמקין, אשתו השלישית של רבי יוסף דב. נישא לביילא בת הרב יצחק וחיה ליפשיץ מקרוצ'ה שברוסיה. כיהן ברבנות מוהילב בין השנים תרע"א - תרפ"ד. במקביל מסר שיעורים בישיבה בשקלוב בראשותו של הרב פסח פרוסקין. בשנת תרפ"ד היגר לארצות הברית וכיהן כרב קהילת "תפארת ישראל - אנשי בריסק" של יוצאי בריסק בברוקלין, ניו יורק. הוא כיהן גם בראשות אגודת הרבנים.
נפטר בניו יורק בכ"ו בחשוון ה'תש"ב, 16 בנובמבר 1941.
בשנת ה'תשע"ח יצא לאור הספר שמחה לארצך - צילום חידושיו בכתב ידו.
משפחתו
בנו רבי יוסף דב (נפטר בי"ט באייר תשמ"ז) כיהן כאב"ד ספרינג ואלי שבניו יורק. היה חתנו של הרב שרגא פייבוש אליהו איידלמן. בנו הוא הרב יצחק סולובייצ'יק, ראש ישיבה בירושלים.
פונקציית קאפא
פונקציית קאפא (Kappa Function) היא חלק מקבוצת פונקציות השוואה המשמשות, בין היתר, בתורת הבקרה לבדיקת היציבות של מערכות לא-אוטונומיות (בטופולוגיה מערכות אלה מייצגות פונקציות דינמיות על מרחב חלק, שמקומית מהווה מרחב מכפלה, אך גלובלית יכול להיות בעל מבנה טופולוגי שונה . הן משמשות בנוסף למידול נתונים.
יש בהן שימוש נרחב גם בפיזיקה. מערכות חלקיקים קלאסיות נמצאות בשיווי משקל תרמי כאשר פונקציית החלוקה המתארת את וקטור המהירות שלהן מתייצבת לפי התפלגות מקסוול-בולצמן. מנגד, מערכות חלקיקים ללא אינטראקציה בניהם מאופיינות בהתנהגות לא מקסווליאנית, המתוארת בדרך כלל על ידי פונקציות התפלגות קאפא (או: פונקציית החלוקה קאפא). פונקציות אלה משמשות כיום בעיקר בחקר החלל ובתיאור פלזמות חלל.
הגדרה מתמטית
פונקציות קאפא שייכות למשפחה הבאה:
הגדרה: פונקציה רציפה שייכת למחלקה K אם:
זו למעשה הגדרת הנורמה פרט לאי-שוויון המשולש.
הגדרה: פונקציה רציפה שייכת למחלקה K_\infty אם:
פונקציה ממחלקה K_\infty חסומה.
המקור הסטטיסטי של התפלגות קאפא
הבנת המקור הסטטיסטי של התפלגות קאפא היא אבן יסוד בהתפתחויות ויישומים עיוניים הכוללים בין היתר את:
הצורך בהגדרת אינדקס קאפא נובע מניסיון לתאר את המצב הפיזיקלי בו נמצאות בין היתר פלזמות חלל. היה ידוע כי שיווי משקל תרמי הוא מצב עמיד מסוים בו זרימת חום יציבה. מערכות בשיווי משקל תרמי כזה מאופיינות על ידי 2 מאפיינים סטטיסטיים: (1) מהירות החלקיקים שלהם מתוארות על ידי פונקציות התפלגות סטציונריות, (2) הפונקציות הסטציונריות הללו הן פונקציות התפלגות מקסוול. בהתבוננות על פלזמות חלל נראה כי הן נמצאות במצב עמיד אבל התפלגות מקסוול הקלאסית כמעט ולא קיימת שם, כלומר הפלזמות מחוץ לשיווי משקל תרמי.
בסיס הפיתוח הוא הגדרת האקספוננט על פי אוילר (Euler):
;
ניתן להביע את אינדקס קאפא באמצעות q:
המכניקה הסטטיסטית הלא אקסטנסיבית
מן הפיתוח למעלה התקבלה האנטרופיה והמכניקה הסטטיסטית הלא אקסטנסיבית של צאליס (על שם המפתח קונסטנטינו צאליס, פיזיקאי ממוצא יווני), שהיא הכללה של המכניקה הסטטיסטית של גיבס-בולצמן. ופונקציית ההתפלגות קאפא היא מסקנה שנבעה מתוך סטטיסטיקה זו. התפלגות בולצמן היא הגבול בו אינדקס קאפא הולך לאינסוף והאנטרופיה בגבול זה היא האנטרופיה הקלאסית במצב של שיווי משקל תרמי.
הרעיון העיקרי היה להכליל את משוואת האנטרופיה למשוואה של פרמטר יחיד, q, על הסתברות ההתפלגות. כאשר
ומתקבלות מערכות חדשות המתוארות באמצעות פונקציית ההסתברות החדשה ואנטרופיה חדשה
תחת הסטטיסטיקה של צאליס מתקבלת גרסה חדשה עבור האנרגיה הפנימית U:
מכאן נובע עיקרון מקסימום האנרגיה החופשית החדשה של גיבס (הכללה של האנרגיה החופשית של גיבס)
וכל המשך הפיתוח באופן זהה לפי המכניקה הסטטיסטית הרגילה.
האנטרופיה של צאליס
במכניקה הלא אקסטנסיבית, האנטרופיה היא פונקציונאל של התפלגות מהירות החלקיקים במערכות מחוץ לשיווי משקל תרמי. התפלגות קאפא מהווה את הפונקציה הספציפית עבורה נקבל את מקסימום האנטרופיה של צאליס ומוגדרת מחדש להיות הפונקיונאל של האנטרופיה הזו.
תחת ההגדרות:
פרדוקס היחידות
היחידות של צפיפות התפלגות המהירויות p הן הופכיות ליחידות של הספיקה, דבר שנובע מהדרישה לנירמול. נובע מכך כי ואילו מתוך משוואת האנטרופיה מתקבל כי. כלומר מתקבל כי האנטרופיה תלויה ביחידות המהירות.
דוגמאות לשימוש בהתפלגות קאפא
בהתבסס על פונקציית התפלגות קאפא הבאה :
עבור אינדקס קאפא המינימלי והקריטי, פונקציית ההתפלגות קורסת והטמפרטורה לא מוגדרת. כל אינדקס גדול מהערך הקריטי קובע את המדרון של ספקטרום האנרגיה עבור חלקיקים סופר-תרמיים (בעלי אנרגיה גדולה מזו הקשורה לישות דומה שנוצרת על ידי עירור תרמי) שיוצרים את הזנב של פונקציית ההתפלגות בתמונה.
מתוך הביטויים לשטף הבריחה שמופיע בטבלה ניתן לומר כי בהתחשב בחלקיקים הנמלטים כרוח פלנטרית או כוכבית, התפלגות קאפא מניבה שטף גבוה יותר מאשר הביטוי המקסווליאני, מכיוון שיותר חלקיקים סופר-תרמיים מסוגלים לברוח. התופעה מכונה נידוף באור.
דוגמה נוספת היינה התפלגות קאפא עם אינדקס 2<\kappa<6 הנותנת התאמה נכונה בהתבוננות על נתוני לוויין עבור רוח השמש, המגנטוספירה וגיליון הפלזמה על כדור-הארץ, יריעות פלזמה (יריעות בתוך המגנטוספירה המכילות פלזמה צפופה וחמה מאוד עם שדה מגנטי חלש ליד קו המשווה השמימי), חגורות ואן אלן וכו'.
פונקציית ההתפלגות קאפא ה-4 פרמטרית, K4D
באנגלית; four-parameter kappa distribution.
פונקציית ה-K4D היא הכללה מאוד גנרית שכוללת בתוכה מספר מקרים מיוחדים של התפלגויות הסתברות והמכלילה, בין היתר, את התפלגות הקאפא עם שלושה פרמטרים של P.W.
את פונקציית הקאפא הזו ניתן להתאים עם ארבעה פרמטרים לנתונים ניסיוניים או להשתמש בה כמקור לנתונים מלאכותיים במחקרי סימולציה, ובצירוף עם האינפורמציה של פישר ליצור מודלים, לדוגמה מקסימום שנתי של משקעים.
אף על פי שהיא הומצאה על מנת למדל נתונים הידרולוגיים ניתן ליישם אותה במגוון רחב של תחומים הנעים בין אקטואריה, כלכלה, רפואה ותאוריית ערך הקיצון.
פיתוח וקשר בין K4D לאינפורמציה של פישר
פונקציית צפיפות ההסתברות של K4D מוגדרת עבור לפי:
כאשר וכאשר  עבור  והמקרה הפרטי של  כלולים באופן עקיף כגבול הרציף של F(x).
\xi - פרמטר מיקום
\alpha - פרמטר סולם ( scale parameter)
\kappa - פרמטר צורה (פרמטר שאינו פרמטר מיקום או סולם)
עבור נתוני תצפית תחת הנחה כי  ניתן להגדיל את פונקציית הנראות הלוגריתמית השלילית עבור  כך:
מכאן מטריצת האינפורמציה של פישר מתקבלת על ידי סכימה מ- i=1 ועד ל-n עבור כל אלמנט של מטריצת ההסיאן של l=-ln f(x) לפי \theta.
הערות שוליים
__לחיפוש__
זכויות להט"ב בניואה
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בשטח החסות של ממלכת ניו זילנד בניואה כפופות לרדיפה ואפליה רשמית, בעודם מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שלא נתקלים בהם תושבים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית. פעילות הומוסקסואליות גברית מוגדרת כעבירה פלילית ועלולה לשאת עונש של עד 10 שנות מאסר דה יורה, אם כי לאורך השנים החוק דווח כלא נאכף בפועל. הומוסקסואליות נשית מוגדרת כחוקית.
היסטוריה
בניואה בדומה לסמואה, איי קוק, ניו זילנד ומדינות פולינזיות אחרות ביבשת אוקיאניה, ישנה קהילה מסורתית-תרבותית שמזדהה בתור מגדר שלישי. אנשים אלו ידועים במונח "פיאפיפיאן" (באנגלית: Fiafifine) ומוגדרים בתור זכרים בלידה אך מתלבשים, מתנהגים ונראים כנשים. לאורך ההיסטוריה אנשים אלו התקבלו באופן מסורתי על ידי החברה הניואית ומילאו תפקיד ביתי חשוב בחיים הקהילתיים.
בשנת 2007 במהלך כינוס של חברי פרלמנט מרחבי האוקיינוס השקט באזור מנג'ר באוקלנד, גינה פיאפיפיאן ניואי את האפליה והסטיגמה איתן מתמודדת הקהילה באומרו "הקהילות שלנו היו חלק מקובל מהחיים והתרבות באוקיינוס השקט לפני הקולוניזציה המערבית, אך הן נתונות לסטיגמה ואפליה רבה בעידן של היום".
קוד העונשין הפלילי
פעילות הומוסקסואלית בין גברים מוגדרת כעבירה פלילית בניואה על פי קוד העונשין הפלילי שבו מכונה כ-"מעשה סדום" ונושאת עונש של עד 10 שנות מאסר דה יורה למורשעים, בעוד שעונש על ביצוע "מעשה מגונה" בין זכרים עלול לשאת עד 5 שנות מאסר. עם זאת, החוק דווח כלא נאכף בפועל. 43 מעשה סדום
(1) כל אחד שמבצע מעשה סדום בין אם בבן אדם ובין אם בכל יצור חי אחר עלול לשאת בעונש מאסר עד 10 שנים.
(2) עבירה זו מושלמת עם חדירה.
44 ניסיונות לביצוע מעשה סדום ותקיפות מגונות בזכרים
(1) כל אחד עלול לשאת בעונש מאסר עד 5 שנים אשר –
(א) מנסה לבצע מעשה סדום; אוֹ
(ב) תוקף כל אדם בכוונה לבצע מעשה סדום; אוֹ
(ג) בהיותו זכר, תוקף באופן מגונה כל אדם זכר אחר.
(2) לא קיימת הגנה לאישום על רקע מעשה מגונה באדם זכר בכל גיל שהוא אם האדם האחר הסכים לביצוע המעשה המגונה. אף על פי שחוק התיקון של ניו זילנד 2007 ביטל את הסעיפים הללו, בהיותה של ניואה מדינת חסות של ניו זילנד, הם נשארו בתוקף בניואה מאחר וכל חקיקה שהועברה בניו זילנד ונכנסה לתוקף לאחר 1974 אינה משתרעת על שטחה של ניואה ללא הסכמה מפורשת של הפרלמנט הניואי מאחר וקיימים בתי נבחרים נפרדים בין המדינות. גיל ההסכמה במדינה מוגדר כזהה עבור זוגות הטרוסקסואלים וזוגות נשים לסביות אם כי לא עבור זוגות גברים הומוסקסואלים. נכון ליוני 2023 ניואה מוגדרת רשמית כחלק היחיד בטריטוריה של ממלכת ניו זילנד שעדיין מפליל דה יורה פעילות הומוסקסואלית, לאחר שטוקלאו הכשירה פעילות הומוסקסואלית בשנת 2003 ואיי קוק ביוני 2023.
הכרה במערכות יחסים חד-מיניות
ניואה אינה מכירה בנישואים חד מיניים, וגם לא בכל צורה מוגבלת יותר של זוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור). חוק דיני המשפחה 2007 הניואי אינו אוסר במפורש על הכרה בנישואים חד-מיניים אולם, מניח שהצדדים הם זוגות הטרוסקסואלים בלבד מהמין השני.
שירות צבאי
לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים מוצהרים רשאים לשרת בגלוי בכוחות ההגנה של ניו זילנד שאחראים על הגנת ניואה כחלק מממלכת ניו זילנד.
תנאי מחיה
בדומה לשאר מדינות פולינזיה, גילויי חיבה פתוחים בין בני זוג בניואה (הומוסקסואלים והטרוסקסואלים כאחד) עלולים לא להתקבל על ידי האוכלוסייה ולהוות מטרה לעוינות.
קמרון דאלאס
חיים אישיים
קמרון דאלאס נולד במחוז לוס אנג'לס שבקליפורניה. אמו של קמרון ג'ינה, גידלה אותו ואת אחותו סיירה. קמרון הוא חצי סקוטי, רבע גרמני ורבע מקסיקני.
קריירה
דאלאס החל את הקריירה שלו ב-2012 כששיתף סרטונים מצחיקים באורך שש שניות, ברשת החברתית VINE. בשנת 2013, בארט בראדלון הקים את "MAGCON". מאגקון הם חבורת בנים יוצרי מדיה (אינסטגרם, יוטיוב ,VINE), שעושים מסע הופעות בכל העולם בשם "MAGCON TOUR", וביניהם: קמרון דאלאס, נאש גרייר, אהרון קרפנטר, טיילור קניף, ג'ק&ג'ק, שון מנדס ועוד רבים.
ב-2014 לדאלאס היה כבר יותר מ-8.1 מיליון עוקבים ב-VINE, בחשבון הטוויטר יותר מ-8.53 מיליון עוקבים, ו-15 מיליון עוקבים באינסטגרם. ב-12 בדצמבר 2014 יצא הסרט "Expelled" שבו שיחק דאלאס את בדמות הראשית (פליקס אוניל). בחודש מאי 2015, דאלאס ככב בשני פרקים בסדרה "American Odyssey". באותה שנה, הסרט שיחק דאלאס בסרט "The Outfield" לצד חברו הטוב, נאש גרייר ולצד קרוליין סאנשיין, הסרט הוקרן לראשונה ב-10 בנובמבר 2015. ב-2015 יצא הסינגל הראשון של דאלאס, "She bad", ואחריו יצא הסינגל שיתוף הפעולה של דניאל סקיי ושל קמרון דאלאס לשיר "All I want". וב-17 בדצמבר "צ'סינג קמרון" (Chasing Cameron) - הדוקו-סדרה של קמרון יצא להקרנת בכורה בחברת הטלוויזיה האמריקאית "נטפליקס". צפויות עוד הופעות של "MAGCOM TOUR" ב-2017.
הטבח באיילה ויסטה
הטבח באיילה ויסטה (באנגלית: The Isla Vista Massacre) היה אירוע רצח המוני מסוג טרור מיזוגיני שהתרחש בקהילת, קליפורניה, ארצות הברית, ב-23 במאי 2014, במהלכו אליוט רוג'ר בן העשרים ושתיים רצח שישה בני אדם ופצע ארבעה עשר נוספים באמצעות ירי מנשק חם, דקירות סכין ודריסה, בטרם התאבד. את המניע למעשיו תיאר במנשר בן כמאה ושלושים ושבעה עמודים שהפיץ באופן מקוון במהלך המתקפה, בנוסף לסרטונים רבים שהעלה לערוץ היוטיוב שלו, בהם הביע את כוונתו להעניש את המין הנשי על העוול וחוסר הצדק המשווע שלכאורה נגרמו לו בשל אי קבלתו כשווה בין שווים בחברה האנושית, וכן בעקבות חוסר יכולתו למצוא בת זוג בדומה לשאר האנשים הסובבים אותו.
רקע
המפגע, אליוט רוג'ר, עבר להתגורר באזור הגלילי הידוע בשם שבקליפורניה ב-4 ביוני 2011 בגיל תשע עשרה, בניסיון להתחיל דרך חדשה בחייו כסטודנט, לאחר שבמשך תקופה ארוכה חווה קשיים חברתיים ולימודיים במקומות מגוריו הקודמים ב ו. על אף שמעולם לא אובחן באופן רשמי כלוקה בהפרעה נפשית, מספר גורמים וביניהם עדויות אודות אופיו וכן כתביו האוטוביוגרפיים, מציעים כי סבל מחרדה חברתית חמורה אשר מנעה ממנו להכיר אנשים חדשים, להשתלב בחברה כראוי ולפתח קשרים בין אישיים. הבעיה שהעיקה עליו בצורה הקשה ביותר, עם זאת, הייתה חוסר יכולתו להתקרב לנשים ולפיכך למצוא זוגיות או לקיים יחסי מין.
בראשית דרכו באיילה ויסטה חווה רוג'ר התדרדרות הדרגתית במצבו הנפשי לאחר שלא הצליח להכיר חברים חדשים או נשים בנות גילו בעקבות תחושות המבוכה והחרדות שחש בכל פעם שנקלע לאינטראקציות חברתיות. מזג רוחו החל לנוד במהירות ובחוסר יציבות בין ייאוש מוחלט מהמצב אליו הגיע, לבין התקפי זעם שהתעוררו בכל פעם שראה זוגות צעירים המבלים יחדיו בפרהסיה. באותה העת אימץ לעצמו מנהג לעבור לידם עם רכבו, ב.מ.וו. קופה שקנתה עבורו אמו, ולשפוך עליהם כוס קפה או משקה אחר, בטרם נמלט מהמקום בנסיעה במהירות מופרזת. בנוסף, הוא נקלע למריבות עם שותפיו לדירה, שני סטודנטים ממוצא היספני אותם כינה בשם, ונאלץ למצוא פתרונות לינה אחרים. לקראת סוף שנתו הראשונה הפסיק להגיע לשיעוריו באוניברסיטה, וציוניו צנחו בחדות.
בשנתיים הבאות החל לפתח פנטזיות אלימות כלפי נשים, ולראשונה בחייו רכש מספר כלי נשק. כמו כן הוציא כסף רב על קניית כרטיסי לוטו, מתוך מחשבה שאם יזכה בפרס הכספי הגדול ייפתרו כל בעיותיו החברתיות, מאחר שעושרו הרב ימשוך נשים נאות. כאשר גילה שהפסיד בהגרלה שתה לשכרה ושפך בטעות יין על המחשב הנייד שלו. למחרת היום לקח אותו לתיקון, ובדרך עצר במטווח והתאמן לראשונה בירי. במקרה מסוים, ב-20 ביולי 2013, יצא ערב אחד מביתו בניסיון לאבד את בתוליו לפני יום הולדתו העשרים ושניים, אולם נקלע למריבה עם קבוצת מבלים לאחר שניסה לדחוף כמה מהם מעבר למעקה בניין, אך במקום זאת נדחף בעצמו, התרסק ארצה ושבר את קרסולו. חוויה זו הפכה לאירוע מכונן בחייו, ולאחר שצלע חזרה לחדרו שבמעונות הסטודנטים שמעו אותו מספר עדים בעודו נוהם בכעס,.
בזמן החלמתו תבע רוג'ר לראשונה את הביטוי, אשר בא לתאר את היום העתידי בו תכנן לבצע טבח המוני ברחבי איילה ויסטה, כעונש לחברה האנושית בגין מה שתפש כעוול אישי וחסר הצדקה שנעשה לו, קרי הנידוי החברתי ממנו סבל, אשר הוביל לבדידותו הרבה ולהחמרה הקיצונית של מצבו הנפשי.
תקרית אחת שכמעט והובילה לתפיסתו התרחשה ב-30 באפריל 2014. לאחר שאמו צפתה במקרה במספר סרטונים שהעלה לאתר האינטרנט יוטיוב, בהם תיאר את מצבו האומלל ואת השנאה הרבה שרחש לנשים, היא פנתה בבהלה לאנשי מרכז הבריאות הנפשית של מחוז סנטה ברברה, אשר דיווחו למשטרה המקומית אודות העניין. שישה שוטרים הגיעו במהרה לדירתו של אליוט, אך דעתם נרגעה לאחר שהלה הפגין מזג רוח נינוח וביישני. הוא טען בפניהם שאמו דאגה יתר על המידה, וכי הסרטונים המדוברים היו הלכה למעשה דרכו הייחודית לבטא את עצמו, מאחר שהיה בודד וחסר חברים.
רוג'ר לא הרחיב אודות התקופה שקדמה לטבח אך כתב כי,. את ימיו האחרונים בילה במקומות מרוחקים אשר הסבו לו רוגע ושלווה, בהם חש מוגן מפני הסכנה כי ייתקל בזוגות שמחים או בנשים יפות מראה. הוא יצא להליכות ארוכות, שוטט בפארקים ציבוריים, פסע לאורך חוף הים, וצפה בשקיעות.
הטבח
כעבור זמן מה עזב רוג'ר את הדירה והגיע לסניף סטארבקס ברחוב אמברקאדרו דל נורטה מספר שמונה מאות שמונים ושמונה, בו קנה משקה. הוא נצפה במצלמת האבטחה אשר תיעדה את הגעתו למקום בסביבות השעה 19:38 באותו הערב. לאחר מכן שב לרכבו, בו שהה מספר שעות ועבד על המחשב הנייד שלו. בשעה 21:18 שלח הודעות אימייל מרובות שהכילו מנשר אוטוביוגרפי בן כמאה ושלושים ושבעה עמודים אותו כינה בשם לשלושים וארבעה אישים שונים, ביניהם הוריו, יועצו האישי, ומספר מכרים ופרופסורים. בה בעת, העלה סרטון נוסף ליוטיוב אותו כינה בשם, אותו צילם כיום או כמספר ימים קודם לכן ברכבו, ובו הוא משוחח אודות כוונתו לבצע את הטבח, ועל הסיבות שהובילו אותו לכך.
לאחר שסיים את עבודתו נסע לכיוון בית האחווה לסטודנטיות,. כאשר הגיע למקום הקיש בדלת במשך מספר דקות, אך משלא נענה שב חזרה לרכבו ונסע לעברן של שלוש עוברות אורח שחלפו במקום, והחל לירות לעברן. שתיים מהן, ורוניקה אליזבת וייס בת התשע עשרה וקתרין בראן קופר בת העשרים ושתיים, נהרגו במקום, והשלישית נפצעה באורח קשה.
שיחת הטלפון הראשונה למרכזיית המשטרה המקומית התקבלה בערך באותה העת, וכוח פטרול רגלי הגיע לזירת הירי בשעה 21:27. רוג'ר כבר יצא לדרכו, עם זאת, והחל לנסוע ברחבי איילה ויסטה תוך כדי שהוא טוען את אקדחיו שוב ושוב ויורה עשרות קליעים מתוך חלון רכבו. אחד מפרצי הירי כוונו לעבר בית קפה ומעדנייה שנמצאו על דרך פרדל, מהם נהרג בכריסטופר רוס מייקלז מרטינז בן העשרים.
רוג'ר המשיך לנסוע ברחבי האזור בפראות, מעת לעת נגד כיוון התנועה, וגם דרס מספר הולכי רגל בכוונה תחילה. הוא ירה לעבר זוג שיצא מפיצרייה מקומית, וכן לעבר רוכבת אופניים שחלפה במקום. לאחר מכן המשיך מזרחה על רחוב דל פלאיה דרייב וביצע פניית פרסה חזרה לכיוון מערב, שם נתקל בשוטר של משרד השריף האזורי אשר הגיב לדיווח טלפוני אודות הירי. קרב יריות קצר פרץ בין השניים, אולם רוג'ר יצא ממנו ללא פגע והמשיך בדרכו תוך כדי שהוא דורס שני עוברי אורח נוספים.
משם המשיך צפונה על רחוב קמינו דל סור וירה בשלושה אנשים בהם נתקל לאורך המדרכה, בטרם דרס שני רוכבי אופניים נוספים ואדם שנסע על סקייטבורד. כאשר פנה לרחוב סאבאדו טרייד פגע ברוכב סקייטבורד נוסף, וירה לעבר שני אנשים שחצו את הצומת לרחוב קמינו פסקאדרו.
הקורבנות
כל ששת הקורבנות היו סטודנטים באוניברסיטת קליפורניה, בגילאים שבין תשע עשרה לעשרים ושתיים. שלושת הקורבנות הראשונים נרצחו על ידי רוג'ר בדירתו, שניים מהם היו שותפיו למעונות והשלישי היה מכר שהגיע לבקרם. שלושת הקורבנות הנוספים נהרגו מיריות שירה רוג'ר מתוך רכבו בזמן שנסע ברחבי איילה ויסטה. שמותיהם הם כדלהלן:
בנוסף לששת הנרצחים נפצעו כארבעה עשר אנשים נוספים, שבעה מתוכם מפציעות ירי ושבעה נוספים מחבלות גופניות שונות לאחר שנדרסו בידי רוג'ר. אחד עשר מהפצועים נזקקו לטיפול רפואי בבית החולים בדרגות חומרה שונות, כאשר שבעה מביניהם אושפזו ב, וארבעה נוספים נלקחו לבית החולים גולטה ואלי קוטג'.
המפגע
במהלך ילדותו עבר רוג'ר בין בתי ספר רבים, ביניהם המוסד הקתולי באנסינו ו ב, בטרם סיים את חוק לימודיו במוסד לחינוך מיוחד ב ב-2009. ידוע כי במהלך תקופות אלו סבל מעת לעת מבריונות. הוא החל את לימודיו האקדמיים ב ו בטרם עבר באופן סופי ל, ובאותה העת גם מצא מקום מגורים במעונות הסטודנטים של קהילת איילה ויסטה יחד עם מספר שותפים.
מעגל האנשים הקרובים לרוג'ר, וביניהם בני משפחתו, חבריהם וכן עורך הדין שעבד עמם העידו כי לרוג'ר היסטוריה ארוכה של הפרעות נפשיות, ושטופל אצל יועצים, פסיכולוגים ופסיכיאטרים רבים מאז שהיה בן שמונה. ב-2007 אובחן בהפרעה התפתחותית נרחבת לא משויכת הנמצאת על הקשת האוטיסטית. במהלך ילדותו סבל מבריונות ולא הצליח לרכוש חברים רבים, דבר שהוביל אותו לפתח אובססיה למשחק וורלד אוף וורקראפט בו מצא חוף מבטחים לאורך שנותיו המוקדמות. בנוסף, ניהל חשבון ביוטיוב אליו נהג להעלות סרטונים מעת לעת, ובלוג בו נהג לכתוב אודות תחושות הבדידות והדחייה מהן סבל. בתום לימודיו התיכוניים איבד את עניינו במערכת הבריאות המסורתית, ובהמשך אף סירב לקבל תרופה אנטי-פסיכוטית בשם ריספרידון אשר נרשמה לו בידי פסיכיאטר.
לאורך השנים התדרדר מצבו הנפשי של רוג'ר יותר ויותר, והוא החל לסבול מחרדה חברתית חמורה שמנעה ממנו להכיר אנשים חדשים, לסיים את לימודיו האקדמיים, ולהכיר את בנות המין הנשי. בכתביו טען כי הסיבה האחרונה, קרי דחייתו המוחלטת בידי נשים נאות בנות גילו אשר העדיפו להסתובב בקרבם של אנשים אותם ראה כנחותים ממנו, הייתה המניע העיקרי לדיכאונו, ולטבח שתכנן לבצע.
טקסי זיכרון
למחרת יום הטבח, בערב ה-24 במאי, התאספו תושבי הקהילה וביניהם סטודנטים רבים, בפארק אניסקאויו שבאיילה ויסטה לאירוע אזכרה שנערך לכבוד קורבנות הטבח. אירוע נוסף התקיים ב-27 במאי ב במסגרת יום אבל, בו השתתפו כעשרים אלף אנשים. ביום השנה הראשון לטבח, ב-23 במאי 2015, התאספו מאות אנשים באוניברסיטת קליפורניה לטקס אזכרה נוסף, בו השתתפה גם אמו של ג'ורג' צ'ן, אחד מקורבנותיו של רוג'ר.
נשק
הטבח הוביל להתעוררות מחדש של קריאות כנגד חוקי הנשק בארצות הברית המאפשרים למרבית האוכלוסייה לרכוש ולשאת כלי נשק לאחר בדיקת רקע קלה. דיאן פיינסטיין, הסנאטורית מטעם מדינת קליפורניה דאז, נקפה אצבע מאשימה כנגד איגוד הרובאים הלאומי בשל שתפס, לדבריה, מסביב לחוקי הנשק, ואף אמרה בפני הקונגרס כי  על כך הכישלון לעשות דבר-מה בנוגע לכך.
תגובות נוספות הגיעו גם מנציגי מדינות אחרות בארצות הברית. ריצ'רד בלומנטל, הסנאטור מטעם מדינת קונטיקט דאז, מסר כי.
ריצ'רד מרטינז, אביו של אחד מקורבנות הטבח, כריסטופר רוס מייקלז מרטינז, נאם מחוץ למשרד השריף בסנטה ברברה לאחר הטבח, והאשים את איגוד הרובאים הלאומי ואת במותו של בנו. מאוחר יותר הפציר בציבור להצטרף אליו על מנת מידי הקונגרס בנוגע לשינוי בחוקי הנשק. בנוסף הביע את צערו והזדהותו עם הוריו של המפגע.
מספר אנשי חוק בקליפורניה קראו לפתוח בחקירה כנגד השוטרים שהגיעו לביתו של רוג'ר ב-30 באפריל 2014, כשבועיים לפני הטבח, כאשר באותה העת בסיס המידע ארצי של אחזקות הנשק כלל תיעוד כי רוג'ר רכש לפחות שני אקדחים. השוטרים לא בדקו את המאגר וגם לא צפו בסרטונים שהעלה ליוטיוב, אשר מלכתחילה היו הגורם שהוביל את הוריו של ליצור קשר עם רשויות החוק בנוגע למסוכנותו של בנם.
בריאות הנפש
דוריס א. פולר מארגון מסרה כי החוק במדינת קליפורניה מאפשר קיום של הערכות פסיכיאטריות לשעת חירום עבור אישים בעלי פוטנציאל סיכוני גבוה, על אף שלא נעשה שימוש באמצעים מסוג זה בשלבי החקירה המוקדמים של רוג'ר. כמו כן הוסיפה כי.
מיזוגיניה
המתקפה עוררה דיון נרחב בעניין בעיות המיזוגיניה והאלימות נגד נשים כפי שהן קיימות בארצות הברית. רוג'ר נהג לגלוש בפורומים המקוונים PUAHate ו-ForeverAlone הידועים כמקום מפגש פורה עבור גברים המשתייכים לאוכלוסיית האינסלים, שם שוחח עם משתמשים אחרים אשר סבלו מבדידות ונדחו בידי נשים כמוהו, ופרסם הודעות שונות בעלות אופי מיזוגיני. לאחר שרכש את כלי הנשק הראשון שלו, למשל, כתב רוג'ר כי,. כמו כן תיאר את תוכניתו לפרוץ לתוך בית אחווה של סטודנטיות,. לדברי הנמצא בהאג, הטבח נחשב לאירוע מסוג טרור מיזוגיני.
מספר דמויות נשיות המוכרות היטב בתקשורת הגיבו לאירועי הטבח. הכתבת התנגדה לתיוגו של רוג'ר בתור, מאחר שכינוי זה מרמז, לדבריה, כי אחת הסיבות האפשריות לאגרסיביות גברית היא היעדרות קשר מיני עם נשים. הכתבת המגזין האינטרנטי סלייט, אמנדה הייס, טענה כי אף על פי שרוג'ר רצח יותר גברים מאשר נשים, מניעיו היו מיזוגיניים מטבעם מאחר שהסיבה מאחורי שנאתו כלפי אותם גברים הייתה דרך המחשבה שלו, אשר גרסה כי הם גנבו את הנשים שהגיעו לו בזכות. להבדיל, ממגזין ריזן טענה כי ההתייחסות לפשעיו של רוג'ר כמיזוגיניים היא, מאחר שהלה רחש שנאה רבה גם כלפי המין הגברי.
בספרה הגיבה הפמיניסטית  לאמירות הרבות שהופיעו בתקשורת בטענה כי רוג'ר אינו יכל להיות מיזוגיני משום שנמשך לנשים, מפני שאופי מחשבתו עתיר הכעס נבע מהחולי הנפש ממנו סבל, מכיוון שאהב את אמו ולפיכך לא רחש שנאה כלפי כל הנשים באשר הן, וכיוצא בזאת. לדבריה של מאן, טיפוסים מיזוגינים נוהגים לבחור נשים ספציפיות כמטרות מתוך התבססות על הפרות דמיוניות או אמיתיות של נורמות פטריארכיות. כמו כן טענה כי הגדרתו הצרה של מושג המיזוגיניה מחייבת שנאה כללית כלפי נשים עם מקרים מעטים של יוצאי דופן, בדומה לצורה בה אנטישמיות נתפשה בגרמניה הנאצית, לדוגמה, אולם המשך הצרתו של המושג עשויה.
צנזורה
מספר גופי תקשורת הגבילו את השימוש בסרטון שהעלה רוג'ר לאתר האינטרנט יוטיוב במהלך ביצוע הטבח, בו תיאר את הסיבות שהובילו למצבו ואת כוונותיו העתידיות בנוגע למקרי הרצח הבאים שתכנן לבצע, מחשש כי הדבר יספק השראה ל. בשבועון ניו סטייטסמן נכתב כי מנשרו של רוג'ר עתיד להשפיע רבות על.
אשפטאדה
אשפטאדה (בפורטוגזית: Espetada) הוא מאכל ושם של טכניקת בישול אוכל על שיפודים הנפוץ בפורטוגל ובקרב מדינות הדוברות פורטוגזית.
המאכל מורכב מבשר בקר, חזיר, עוף או דגים, פלפל חריף, בצל וצ'וריסו שאותם שמים על שיפוד וצולים גחלים או שבבי עץ.
המאכל מוגש בליווי אורז לבן, תפוחי אדמה וסלט ולעיתים גם בולו דו קאקו או פולנטה על מנת לספוג את מיצי הבשר.
רודולפו (רז'ו גאץ')
רוֹדוֹלְפוֹ (בשמו האמיתי רֶז'וֹ גאַץ', במקור גרוס, בהונגרית: Gács Rezső; 16 במאי 1911 – 25 בינואר 1987) היה קוסם יהודי-הונגרי, אמן מעוטר בפרסים רבים כגון פרס האמן המצטיין (1960) ופרס האמן הדגול (1971).
חטיבת תבל
חטיבת 'תבל' - החטיבה לשיתופי פעולה בין לאומיים (בעבר: החטיבה לקשרי חוץ (קש"ח), באנגלית: IDF - International Cooperation Division / IDF ICD) היא יחידה של צה"ל, במסגרת אגף אסטרטגיה ומעגל שלישי, האחראית על קשרי צה"ל עם כוחות זרים, כוחות שמירת שלום וארגונים בין לאומיים. החטיבה מהווה סמכות מטכ"לית מקצועית לדיסיפלינת התיאום הבין לאומי וקשרי החוץ (קש"ח) ובכך, לכלל פעילות הקש"ח בשגרה ובחירום. המבנה הארגוני של החטיבה מבטא את ספקטרום העשייה הקש"חית, החל בקישור האזורי, דרך שיתוף הפעולה הבין לאומי וזאת באמצעות מטה החטיבה ותמיכה מקצועית בכלל המערך בו נכללים גופי קש"ח שונים בגופים ובזרועות צה"ל.
רודולפו (רז'ו גאץ')
ביוגרפיה
נולד בשם רֶז'וֹ גְרוֹס בבודפשט, ברובע 8 (Józsefváros) למשפחה יהודית. אמו קטלין וולף, אביו איגנץ גרוס. אביו היה במקור מדפיס בבית דפוס ולאחר מכן החזיק בבית ממכר קטן לשנאפס. רודולפו היה ילד שקט, מופנם מאוד, לו אח אנדראש ואחות אמה. הוא סיים שמונה כיתות לימוד ובגיל ארבע עשרה, מסיבות כלכליות בעיקר, נשלח להתלמד בחנות לבגדי אופנה יוקרתית כשוליה. את שם משפחתו (גרוס) שינה לגאץ' בדצמבר 1945.
קריירה
בהשראת סוחר פנינים סיני הוא נשבה בקסמי הקוסמות. הסיני לימד אותו מופע קסם אחד וראשון עם חלוקי נחל של הדנובה. הקוסם זוארד אודרי לקח חסות על הנער המוכשר ולימד אותו רבות מהמחצית השנייה של שנות העשרים. לאחר הופעותיהם המשותפות התכופות, זוארד אודרי ניהל גם את הופעתו העצמאית הראשונה באביב 1929. מאז הוזמן הבחור הצעיר תכופות למועדונים, ולקבוצות המקצועיות של פשט ובודה שרצו לראות את הקוסם המוכשר. אז קיבל את שם האמן שלו רוֹדוֹלְפוֹ גְרוֹסוֹ ממנהלו.
חטיבת תבל
יעוד וחזון
יעדיו המרכזיים של שיתוף הפעולה הצבאי - המובל על ידי חטיבת תבל:
רודולפו (רז'ו גאץ')
קריירה
בדצמבר 1930 הוא פנה להתקבל באגודת הקוסמים החובבים ההונגרית, אך למרות הצלחתו הוא לא התקבל. הוא החליט לגשת לבחינות של אמן מקצועי ולאחר שלושה ימי מבחנים ברויאל אורפיום התקבל בינואר 1931 כחבר באגודת האומנים ההונגרית. מכאן ואילך, על פי כרזות ופרסומות, הקוסם המקצועי והכייס המיומן הוחתם על חוזים ברבים ממועדוני הלילה הידועים והפופולריים של הבירה (מועדון לילה של אריזונה, קלרוס, אלפין וילג', מולן רוז'). בסתיו 1935 נשא לאישה את אולגה נאדור, שאיתה היה נשוי חצי מאה בהרמוניה מופתית, וחריגה בעולם האמנות.
חטיבת תבל
יעוד וחזון
הסיסמה החטיבתית היא - !Aim2Engage - שאיפה מתמדת ליוזמה, יצירת מגע (engage) אנושי (ובמרומז גם צבאי, על בסיס rules of engagement), הדגשת החיוניות של השותפות (יותר מ-2), והמכוונות לאור מטרה ומתוך הקשר. כל אלה כ"אני מאמין" וכבסיס לעשיית שיתופי הפעולה הבין-לאומיים בצה"ל.
רודולפו (רז'ו גאץ')
קריירה
בתחילת 1939 עזב רודולפו את הונגריה והקים להקה עצמאית. תחילה הופיעו במשך חודשיים בבולגריה, ואחריה באתונה ובסלוניקי. הלהקה קיבלה חוזה בטוראן וואריטה באיסטנבול, ולאחר מכן נסעו למצרים עד אוגוסט 1940. לאחר מכן, הרויאל אורפאום בבודפשט סיפק ללהקה הזדמנויות להופעות. כיהודי הוא גויס לשירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). לאחר השחרור משירות העבודה בשנת 1945 הוא נבחר לחבר הנשיאות של האגודה הלאומית של אומני הונגריה.
חטיבת תבל
יעוד וחזון
תפיסת קש"ח ושיתופי הפעולה הבין-לאומיים בצה"ל דוגלת בשותפות עם יתר שחקני קהילת החוץ הלאומית של מדינת ישראל - גופי החוץ, הצבאיים והממשלתיים, הפועלים בשיתוף מלא לקידום יעדיהם (MIDDLE - Military, Information/Intelligence, Defense, Diplomacy, Legal, Energy). סינכרון ורעות בין גופים אלו הם הערובה לתרגום פוטנציאל לפרקטיקה באמצעות מקצועיות (מימוש יתרון יחסי) ורשתיות (הפעולה המשותפת). תפיסה זו מאפשרת בהינתן "נקודת משען" היכולת "למנף את העולם" (כדברי ארכימדס).
רודולפו (רז'ו גאץ')
קריירה
הופעתו הפומבית האחרונה הייתה ב-13 בינואר 1986 על הבמה בתיאטרון מיקרוסקופ בשם "רודולפו: זהירות!". הוא מת ב-25 בינואר 1987 בבודפשט. המקור האמיתי להצלחתו היה השילוב המושלם של הטריקים שלו ויכולתו להתחבר לקהל. גם לאחר פרישתו בשנת 1971 הוא התאמן ארבע שעות כל יום. אמירתו שנהפכה לסלוגן שלו הייתה: "שימו לב לידיי, כי אני מרמה!" אמונתו הייתה ש"אמן שמרוצה מעצמו הוא לא אומן יותר, אלא מת. הוא היה אחד הקוסמים המוכשרים ביותר של זמנו וכייס מיומן. הוא הכיר המון טריקים מכל תחומי הקוסמות. לפי עדותו הוא הכיר כאלף כאלה שהציג אותם על הבמה.
חטיבת תבל
מבנה ארגוני
החטיבה ממוקמת באגף האסטרטגיה ומעגל שלישי. תחתיה נמצאים הגופים האחראיים על הקישור בגבולות, שיתוף פעולה בין לאומי, גוף המבצעים של חטיבת תבל, מטה החטיבה ומערך התבל של צה"ל. בנוסף, החטיבה תומכת בנספחי צה"ל ברחבי העולם.
במסגרת התוכנית הרב שנתית "תנופה", בקיץ 2020 הוכפפה חטיבת תבל לאגף אסטרטגיה ומעגל שלישי.
עשיית החטיבה
מבין הפעילויות בהן חטיבת הקש"ח לקחה חלק בשנים האחרונות:
היסטוריה
גוף הקש"ח הראשון שהוקם בצה"ל הוא יחידת הקישור לאו"ם (קשל"ם) ב-1948, על רקע הגעת כוח שמירת השלום הראשון של האו"ם לארץ. בעקבות הגעת נספחים צבאיים זרים באותה השנה, הוקמה יחידת ש.מ. 9 (שירות מודיעין 9) – האמונה על הקשר עם הנספחים הזרים בארץ ונספחי צה"ל בחו"ל.
לאחר מלחמת ששת הימים, הוקמה מחלקת קש"ח באמ"ן – האחראית על הנספחים, סיוע למדינות אסיה ואפריקה, וקשרי חוץ מודיעיניים.
במסגרת הסכם השלום עם מצרים, הוקמה ועדה צבאית משותפת ישראלית-מצרית (1979). לאחר נסיגת צה"ל מסיני, אוחדה הוועדה על יחידת הקישור לאו"ם (קשל"ם), והוקמה יחידת הקישור לכוחות זרים (יקל"ז), בפיקוד תא"ל דב שיאון, תחת אג"ם (אגף המטה הכללי). היקל"ז עסקה בקישור לאו"ם ולמדינות שכנות, בעת מחלקת קש"ח עסקה בתחום שיתוף הפעולה הבין לאומי (נספחים, סיוע, מודיעין).
סמל היחידה
תחת פיקודו של תא"ל אורן שחור (1986–1988) נקבע סמל יחידת הקישור לכוחות זרים (יקל"ז): רקע צהוב, המזכיר את חולות מצרים, מסמל את הקשר המיוחד איתה; ענפי זית הם סמל השלום; במרכז, גלובוס ומנורה. בשנת 1999, ירשה את הסמל חטיבת הקש"ח.
בשנת 2018, הוענקה לכלל המשרתים במערך סיכה מערכית.
בשנת 2021, הוענקה סיכה נוספת, סיכה אגפית, מכיוון שהחטיבה נכללת באגף אסטרטגיה ומעגל שלישי.
בינואר 2023 שונה שמה של החטיבה מחטיבת קש"ח לחטיבת 'תבל' לשיתופי פעולה בין לאומיים. בהתאם, שונה סמליל החטיבה: רקע כחול, המסמל את הזירה הבינלאומית; שלושה חצים - מאמצי השת"פ בשלושת המעגלים (המקומי, האזורי והבינלאומי); החיצים מייצרים את מנורת שבעת הקנים - סמל המדינה; ענף הזית מסמל את הדיפלומטיה הצבאית; את הסמל מקיף שרוך הנספח המוזהב, חוד החנית של מאמצי הדיפלומטיה הצבאית ברחבי העולם.
יואב קיש
יואב קיש (נולד ב-6 בדצמבר 1968) הוא שר החינוך מטעם הליכוד. כיהן בעבר כשר לשיתוף פעולה אזורי וכסגן שר הבריאות. שירת בצה"ל כטייס קרב, ולאחר מכן עבד כטייס בחברת אל על.
ביוגרפיה
קיש נולד, גדל והתחנך בשכונת צהלה בתל אביב. הוא נכדו של בריגדיר גנרל פרדריק קיש, מנהיג ציוני ומפקד כוחות ההנדסה הבריטיים בצפון אפריקה במלחמת העולם השנייה. אביו של קיש, סגן-אלוף במילואים מיכאל (מייק) קיש, שירת במלחמת יום הכיפורים כקצין ההנדסה של פיקוד דרום ויזם את הקמת פלוגת החבלה של הצנחנים. מצד אמו, אריאלה, הוא צאצא של הרב שמואל סלנט.
למד בבית הספר להנדסאים ברמת אביב, והיה חניך בשבט הנשיא במסגרת תנועת הצופים. לאחר לימודיו התגייס לצה"ל. בשנת 1988 סיים קורס טיס במגמת קרב בחיל האוויר. שירת בקבע, ואחר כך במילואים, כטייס קרב (מטוסי F-16) עד שנת 2016. את שירות המילואים סיים בדרגת סגן-אלוף.
קיש הוא בעל תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת INSEAD שבפונטנבלו, צרפת. עד היבחרו לכנסת עבד במשך מספר שנים כטייס בצי מטוסי בואינג 777 בחברת אל על.
קיש הצטרף כחבר לתנועת הליכוד עוד בצעירותו. טרם היבחרו לכנסת היה ממובילי מחאת המילואימניקים לשוויון בנטל השירות הצבאי והאזרחי ושימש נציג הציבור בוועדה לקידום השוויון בנטל, ועדת פלסנר, לעניין גיבוש חוק חלופי לחוק טל. לקראת הבחירות לכנסת ה-19 התמודד על מקום ברשימת הליכוד במשבצת מחוז דן, אך משנבחר רק למקום השני במחוז הוצב במקום לא ריאלי. לקראת הבחירות לכנסת העשרים התמודד שוב על משבצת מחוז דן ונבחר למקום ה-19 ברשימת הליכוד לכנסת.
פעילות פרלמנטרית
הצעת החוק הראשונה שהגיש קיש כחבר כנסת תומכת בהעלאת העסקתם של אנשים בעלי מוגבלויות בשירות הציבורי לשיעור של כ-5 אחוזים מכלל העובדים.
בנוסף פועל קיש בכנסת לטובת ביטול חוקים ורגולציה, בין היתר, ביטול "חוק הספרים" אשר עבר בקריאה שנייה ושלישית במאי 2016 ופקע בסוף אוגוסט 2016. במהלך כהונתו בכנסת יזם קיש גם הצעת החוק המבקשת לבטל את חזקת הגיל הרך, ובכך למנוע את המצב בו עובר הילד לחזקת האם באופן אוטומטי לאחר גירושין.
קיש יזם את הצעת חוק ה"שתולים", המבקשת ליצור מנגנון המגדיר ארגון הזוכה למימונה של ישות זרה, כ"שתול" של אותה ישות. הצעת החוק, מציעה להטיל חובת דיווח על ה"שתולים" ואוסרת שיתופי פעולה בינם לבין משרדי ממשלה וצה"ל - למעט מקרים אשר ייקבעו על ידי שר המשפטים ומעניקה לגורמים המוסמכים כלים להתמודדות עם אותם גורמים. הצעת החוק עוררה דיון סוער. הצעת החוק גרמה לקרע בין קיש ובין "הליכודניקים החדשים", שקודם לכן תמכו בו.
במרץ 2016 פורסם בספר החוקים תיקון חוק הגנת הצרכן, עליו חתם קיש ביחד עם חברי כנסת אחרים. החוק קובע שיש להעביר הודעה במסרון על סיום עסקה לתקופה קצובה של עד 21 ימים לפני תום מועד העסקה.
במרץ 2017 התקבל תיקון 35 לחוק מימון בחירות שיזם קיש עם חברי כנסת אחרים. התיקון, המכונה "חוק v15", קובע כי גם ארגונים ואנשים הפועלים בעת בחירות כדי לשכנע לא להצביע לרשימה מסוימת צריכים להירשם אצל מבקר המדינה וכן התרומות שיוכלו לקבל לצורך לפעילות כזו מוגבלות.
החל מינואר 2018 עומד קיש בראש הוועדה המשותפת לוועדות הכלכלה והכנסת שעוסקת באסדרת שוק התקשורת, ומתן רישיון לערוצים הייעודיים.
בדצמבר 2018 נבחר לאחד מאנשי השנה של האתר "מידה".
קיש נמנה עם הח"כים המעטים בליכוד שתמכו במועמדותו של גדעון סער לראשות המפלגה והפך ליו"ר המטה של סער לפריימריז לקראת הפריימריז בליכוד. עם זאת, לאחר שסער וחלק מחברי הכנסת שתמכו בו בפריימריז עזבו את הליכוד והקימו את מפלגת "תקווה חדשה", קיש נשאר בליכוד ואף הביע חרטה על כך שתמך בסער.
לאחר הקמת ממשלת ישראל ה-35 התמנה לסגן שר הבריאות.
שדולות, ועדות וקבוצות ידידות
במאי 2016 נתמנה ליו"ר ועדת הכנסת. יו"ר ועדת המשנה לכח אדם ולמשאבי אנוש בצה"ל וכוחות הביטחון של ועדת החוץ והביטחון.
בדצמבר 2017, מונה ליו"ר ועדת הפנים של הכנסת במקום חבר הכנסת דודי אמסלם שמונה ליו"ר הקואליציה.
קיש כיהן כיו"ר שדולת הסטארט-אפ וכיו"ר שדולת ארץ-ישראל בכנסת.
קיש הוא גם יו"ר קבוצת הידידות ישראל-בריטניה ויו"ר קבוצת הידידות ישראל-גאורגיה.
שר החינוך
עם הקמת ממשלת ישראל השלושים ושבע מונה קיש לשר החינוך, לשר לשיתוף פעולה אזורי, ולשר המקשר בין הממשלה לכנסת.
ב-5 בינואר 2023, ימים ספורים לאחר כניסתו לתפקיד, הודיע על ביטול הרפורמה בבחינות הבגרות שקידמה קודמתו בתפקיד, יפעת שאשא ביטון. ואולם, הרפורמה החדשה שהציג כללה מרכיבים שהיו ברפורמה המקורית, ביניהם דגש על מיומנויות ויכולת בחירה לבתי ספר, שתאפשר להם להמיר מבחני בגרות בעבודות שונות.
ביוני 2023 נודע כי משרדו הקטין את תקציב תוכנית "לתת חמש", אשר נועדה להגדיל את כמות נבחני הבגרות בחמש יחידות במתמטיקה וביטל את הגדרתה כתוכנית לאומית.
במסגרת תפקידו כשר החינוך הביא לאישור הממשלה מינויים למל"ג של תומכי הרפורמה המשפטית, זאת למרות התנגדות של ועד ראשי האוניברסיטאות למינויים.
חיים אישיים
קיש הוא אב לארבעה ילדים מנישואיו הראשונים. בנו מתן נפטר בגיל 13.
בספטמבר 2022 נישא בשנית, לטלי שר.
קיש מתגורר בהוד השרון.
סטיב ואי
סטיבן סירו ואי (באנגלית: Steven Siro Vai, נולד ב-6 ביוני 1960 בקארל פלייס ניו יורק) הוא גיטריסט, מלחין, מפיק, רב נגן ומוביל הרכב אמריקאי.
חייו
בתקופת התבגרותו, סטיב ואי הושפע רבות מג'ימי הנדריקס, אליס קופר ולד זפלין ובשנת 1974 החל לקחת שיעורי נגינה על גיטרה חשמלית מג'ו סטריאני וניגן במספר הרכבים צעירים. בהמשך למד ואי במכללת ברקלי למוזיקה. בתקופה זו שלח סטיב ואי לפרנק זאפה הקלטה של עצמו מנגן קטעים של זאפה. בעקבות זאת קבע זאפה פגישה, בה התרשם עמוקות מהיכולות של הווירטואוז הצעיר. הוא שכר אותו באופן מיידי לעבוד כגיטריסט בהופעותיו. בהופעות אלו ניתנה לגיטריסטים מתוך הקהל אפשרות לעלות לבמה לקרב ידידותי מול ואי בו עליו לנגן בדיוק את הקטע שהושמע לו על ידי הגיטריסטים.
קריירת הסולו
בשנת 1982, כשהוא בן 21, עזב ואי את פרנק זאפה ועבר לקליפורניה, שם הקליט את אלבום הסולו הראשון שלו (Flex-Able). ואי הופיע עם הרכבים שונים וב-1985 חבר לדייוויד לי רות' (סולנה לשעבר של להקת ואן היילן) והקליט, ביחד עם הבסיסט בילי שיהן והמתופף גרג ביסונט, את האלבומים Eat'em and Smile ו-Skyscraper. בשנת 1986 הפתיע את הקהל כשהשתתף בהקלטת אלבום של הרכב הגל החדש הבריטי Public Image Limited, שדווקא התאפיין באיכות נגינה פשטנית. ב-1989 הקליט אלבום עם הרכב הגלאם מטאל הבריטי "וייטסנייק".
בשנים אלו המשיך ואי ללמוד והתמחה בכל מה שקשור בתאוריה, הפקה וציוד נגינה. ואי החל להשתמש בגיטרה בעלת 7 מיתרים שנבנתה במיוחד בשבילו על ידי חברת "איבנז". ואי אף תכנן מספר דגמים של החברה, ביניהם סדרת JEM על דגמיה השונים וסדרת Universe. גיטרות בעלות 7 מיתרים היו בשימוש בשנות ה-30 ושנות ה-40 של המאה ה-20 בקרב נגני ג'אז אך מאז נזנח שימושם, כך שלמעשה ואי והגיטריסט ג'ון פטרוצ'י מלהקת הפרוגרסיב מטאל "דרים ת'יאטר" החזירו אותה לעולם המוזיקה העכשווית.
סטיב ואי החל להופיע עם הרכב משלו שלעיתים כלל אף את ג'ו סטריאני. בשנת 1990 הקליט את אלבומו Passion And Warfare. בשנת 1992 השתתף ואי בקונצרט "Guitar Legends" שנערך בסביליה, ספרד, יחד עם אמנים כג'ו סטריאני, בריאן מיי מלהקת קווין, נונו בטנקורט מלהקת אקסטרים, גארי צ'ארון (לשעבר מלהקת ואן היילן), וריק וייקמן מלהקת יס.