cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מלון פנינת ירושלים
היסטוריה
המלון המשיך לפעול תחת כונס נכסים, אך בשנת 2003 יצאה ממנו רשת מלונות דן עם סיום חוזה הניהול, והמלון נקרא "פנינת ירושלים" בניהול של חברה בבעלות איש העסקים פויו זבלודוביץ'.
בשנת 2007 נמכר המלון ליזמי נדל"ן צרפתים יהודים, בשנת 2008 נסגר המלון. בשנת 2010 ביקשו היזמים פטור מארנונה הניתן לנכס שאינו ראוי לשימוש וביצעו במכוון עבודות שהפכו את הנכס ללא ראוי למגורים, כגון עקירת ריצוף, הריסת תקרות פנים.
בשנת 2012, לאחר מספר שנים שבהן עמד נטוש אישרה עיריית ירושלים את הריסת המלון ובניית מלון חדש, בעל ממדים דומים, במקומו. אולם היזמים לא מימשו את התוכנית והגישו בקשה לתוספת קומות למבנה הקיים ותוספת חדרי מלון. עיריית ירושלים סירבה לאשר תוספת קומות שיפגעו במרקם העירוני סמוך לחומות העיר העתיקה. מצב הבניין המשיך להידרדר והעירייה ביקשה להרוס אותו, אך בית המשפט לעניינים מקומיים בירושלים דחה בשנת 2017 את בקשה של העירייה להוציא צו הריסה למלון.
ב-13 בינואר 2019, לבקשת בעלי הנכס הפקידה הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה תוכנית חדשה למתחם המלון לפיה מבנה המלון ייהרס ועל שטחו יוקם מלון חדש אשר יכיל כ-150 חדרי אירוח בנוסף למתחם של 20 דירות למגורים, כמו כן במועד הנ"ל הוגשה בקשה לקבלת היתר הריסה למבנה הקיים. אולם בפועל בעלי הנכס לא מימשו את תוכנית הבנייה המאושרת ובדצמבר 2021 נסגרה בקשתם למתן היתר הריסה למבנה הקיים.
ב-4 באפריל 2022 קיבל בית המשפט לעניינים מקומיים בעיר את בקשת עיריית ירושלים למתן צו הריסה למבנה המלון הנטוש, לאחר שהוכח כי בעלי הנכס לא מממשים את זכותם בשטח המלון ואינם פועלים להסרת המפגע החזותי הקיים בלב העיר.
המבנה
מבנה המלון תוכנן על ידי האדריכל אלדר שרון, תוך ניצול מרבי של אחוזי הבנייה במקום וזאת בשל אילוצים תכנוניים רבים. למעשה, מלון פנינת ירושלים זהה בגודלו מעל פני הקרקע למלון פאסט שעמד במקום. גובהו של המלון ארבע קומות מעל הקרקע, כגובה מלון פאסט, וזאת בשל גובהה של הפינה הצפון מערבית של חומת העיר העתיקה הסמוכה - המלון חייב היה להיות נמוך מגובה החומה. על מנת שלמלון יהיו שטחים מספיקים נבנו ארבע קומות תת-קרקעיות המכילות מגרשי חניה, אולמות אירועים וחדרי אוכל, וכן בריכת שחייה.
חזיתות המלון משלבות משטחי זכוכית עם עמודי אבן (שכן חוקי העזר העירוניים של ירושלים דורשים כי לכל מבנה יהיו קירות המצופים אבן).
שיקגו קאבס
השיקגו קאבס (באנגלית: Chicago Cubs) היא קבוצת בייסבול מליגת ה-MLB, שמקורה בשיקגו, אילינוי. הקבוצה משחקת בבית המרכזי של הנשיונל ליג.
היסטוריה
הקבוצה נוסדה בשנת 1876 תחת השם Chicago White Stockings (הגרביונים הלבנים של שיקגו), בשנת 1902 שינתה הקבוצה את שמה לשיקגו קאבס. הקבוצה זכתה בשתי אליפויות בתחילת המאה ה-20, בשנים 1907 ו-1908, לאחר האליפות ב-1908 ועד 1945 העפילה הקבוצה עוד שבע פעמים לוורלד סיריס אך לא הצליחה לזכות באליפות. ב-2016 זכתה הקבוצה באליפות הנשיונל ליג והעפילה לוורלד סיריס לראשונה לאחר 71 שנים וניצחה את אלופת האמריקן ליג קליבלנד אינדיאנס בשבעה משחקים, לאחר שכבר פיגרה בסדרה 1–3. העיתון שיקגו טריביון העריך כי בחגיגות הניצחון של הקבוצה נכחו כ-5 מיליון בני אדם, שגדשו את הרחובות מריגלי פילד עד לגרנד פארק.
"קללת העז"
מאז 1908 ועד 2016 לא הצליחה הקבוצה לזכות באליפות נוספת, ומ-1945 עד 2016 לא הצליחה אף להעפיל לוורלד סיריס, מדובר היה בתקופת הכישלונות הארוכה ביותר של קבוצה מקצוענית כלשהי באחת מארבע הליגות הבכירות בארצות הברית. קיימת אמונה טפלה בקרב אוהדי הקבוצה אשר זכתה ברבות השנים לכינוי "קללת העז" ("The Curse of the Billy Goat") אשר מסבירה מצב זה בכך שכאשר אוהד הקבוצה, בילי סיאניס (הבעלים של מסעדת "Billy Goat"), אשר הביא עמו בשנת 1945 עז למשחק בית של הקאבס מול הדטרויט טייגרס בשנת 1945, גורש מהאצטדיון על ידי פיליפ ריגלי, בעלי הקבוצה, בטענה שהעז הפיצה ריח לא נעים. סיאניס הנרגז הכריז בדרכו החוצה מהאצטדיון כי הקאבס לא ינצחו יותר, ובכך על פי האמונה הטיל קללה אשר מנעה מהקבוצה להצליח.
אצטדיון
ריגלי פילד הוא מגרש הבית של הקבוצה מאז 1916 וממוקם בחלקה הצפוני של העיר שיקגו.
כפירה (דת)
כופר (ביהדות: מין או אפיקורוס) הוא כינוי לאדם אשר אינו מאמין – בדרך כלל באמונות דתיות רווחות.
הכפירה ביהדות
בתורה מוזהר עם ישראל "פן יש בכם איש או אישה או משפחה או שבט אשר לבבו פונה מעם ה' אלוהינו ללכת לעבוד את אלוהי הגויים ההם" (דברים כט יז) ואף עונשו של הכופר מוזכר מיד "ורבצה בו כל האלה הכתובה בספר הזה ומחה ה' את שמו מתחת השמים".
על פי היהדות גם מי שאינו מאמין כי אפילו אות אחת מהתורה לא ניתנה מאלוהים, הוא כופר. בתלמוד מובא כי אף הכופר בתחיית המתים אין לו חלק בחיי העולם הבא.
הרמב"ם צמצם את הדין לגבי הקראים (יהודים שמאמינים רק בתנ"ך ולא בתורה שבעל פה, בניגוד לרבניים שכן מאמינים בתורה שבעל פה) באומרו שהדינים החמורים שנאמרו לגבי כופרים מתייחסים רק ל"איש שכפר בתורה שבעל פה במחשבתו" אבל מי שגדל להורים קראים, אפילו אם ראה אחר כך את הרבניים ואת דרכיהם, נחשב כ"תינוק שנשבה" ואנוס ו"לפיכך ראוי להחזירן בתשובה ולמשכם בדברי שלום".
הרב קוק כתב שאין לדון את הכופרים היום במלוא החומרה מכיוון שאין כוונתם לעזוב לגמרי את עמ"י ואין כוונתם לפגוע בו. זאת, בניגוד לכופרים הקדומים שלדעת הרב, כן התכוונו לכך.
חלקם היחסי של הלא-מאמינים בקרב האוכלוסייה היהודית נע בין 9% ל-20%.
הרמב"ם מונה עשרים וארבעה קטגוריות של סטייה מיהדות, אשר לאנשיהם אין חלק בעולם הבא – וכלשונו:
יחד עם זאת, להלן הגדרת ה'כופר בעיקר' – על פי הרמב"ם:
מצומצמת עוד יותר היא ההגדרה הבאה לכופר בעיקר, הקולעת למשמעות המילה 'אתיאיסט':
הכפירה בנצרות
בנצרות ישנם עיקרי אמונה ובהם הכרה באלוהותו של ישו. אדם המסרב להכיר בהם נחשב כופר.
הנצרות דגלה בהצלת נשמותיהם של הכופרים על ידי צירופם לכת המאמינים בדרכים שונות ולשם כך הוקם המיסיון שהביא להפצת הנצרות ברחבי העולם ולהפיכתה לדת בעלת מספר המאמינים הגדול ביותר.
על פי ההגדרות המקובלות על ידי האינקוויזיציה הקתולית:
הכפירה באסלאם
האסלאם מאמין באל אחד ומחלק את הכפירה לשתי רמות: הכפירה החמורה היא של אלו שאינם מונותאיסטים, שלא מאמינים באל אחד, הרמה השנייה של כפירה רואה בנוצרים ככופרים אשר הוסיפו להם אלוהות, מוחמד על פי האסלאם הוא שליחו של האלוהים ומי שאיננו מאמין בזאת הוא כופר.
עונשו של הכופר
לאורך ההיסטוריה נענשו כופרים בחומרה. לשיא הגיעו רדיפתם בתקופת ימי הביניים ובימי האינקוויזיציה הספרדית שחקרה חשודים בכפירה תוך שימוש בעינויים. בדרך כלל נעשה ניסיון של שכנוע הכופר שיכיר ב'אמת', הכופר אשר מסרב להכיר באמת מחויב מיתה, ונטען שבעולם הבא הוא נשלח לגיהנום. השיטה המקובלת בעולם הנוצרי להוצאה להורג של כופרים בימי הביניים הייתה העלאה על המוקד.
בשנת 1998 הקונגרגציה של דוקטרינת האמונה האשים בכפירה את אנתוני דה מלו, שנפטר עוד בשנת 1987 והוחלט להוציא כל ספריו מספריות כנסייתיות.
גם במאה ה-21, הורשע אשרף פיאד בערב הסעודית בהפצת אתאיזם ונגזר עליו עונש מוות, שבעקבות לחץ פוליטי הומתק למלקות ומאסר.
משה פייגלין
בעברו היה ראש חטיבת "מנהיגות יהודית" בליכוד ומייסד תנועת "זו ארצנו" בתקופת הסכמי אוסלו.
ראשית חייו
בילדותו עבר עם משפחתו לרחובות, שם למד בבית הספר "תחכמוני" ואחר כך בישיבה התיכונית אור עציון. שירת בצה"ל כקצין לוחם במערך האב"ך שהיה שייך בעבר לחיל ההנדסה הקרבית והשתחרר בדרגת סרן. לאחר שחרורו, הקים את חברת גלישת המצוקים הראשונה בישראל שעסקה בתחזוקה חיצונית של בניינים גבוהים. במקביל הקים חברת הזנק, שאת הבעלות עליה העביר בזמן הסכמי אוסלו, עקב פעילותו בתנועת זו ארצנו. לפרנסתו עבד באותה העת כמפעיל מנוף.
זו ארצנו
בשנים 1992–1995 פעל פייגלין נגד הסכם אוסלו ובמסגרת זו הקים עם בני אלון ועם שמואל סקט את תנועת "זו ארצנו", כתגובה למה שכינה בספרו "בגידת ארגוני המתנחלים". תנועת זו ארצנו תמכה ונקטה במרי אזרחי בלתי אלים, ובכלל זה ערכה, כפעולת מרי, הפגנות וחסימות כבישים. במהלך הפגנות אלו התעמתו אנשי התנועה מספר פעמים עם משטרת ישראל. ב-6 באוגוסט 1995 נעצר פייגלין במהלך הפגנה בלתי חוקית, והוגש נגדו כתב אישום בעוון התקהלות אסורה. פייגלין הורשע בבית משפט השלום, והוטל עליו מאסר על תנאי לשישה חודשים וקנס בסך 10,000 ש"ח. ערעורו לבית המשפט המחוזי נדחה.
בשנת 1997 הורשע פייגלין בגין פעילותו בתנועת "זו ארצנו" בעבירת המרדה ובפרסום דבר המרדה בעקבות קריאתו לציבור לבצע מעשים בלתי חוקיים, לתפוס מאחזים ביהודה ושומרון ולחסום צמתים מרכזיים במדינה כמחאה על הסכמי אוסלו. פייגלין נדון ל-18 חודשי מאסר, מתוכם שישה חודשים בפועל. נוסף על כך, הופעל נגדו באופן חופף המאסר על תנאי לשישה חודשים שהיה תלוי נגדו. פייגלין ריצה את עונשו בעבודות שירות.
מנהיגות יהודית
לאחר ריצוי עונשו, הקים את תנועת מנהיגות יהודית, שהוציאה לאור עלון שבועי, ניהלה קמפיין לבחירתו של פרופ' ירמיהו ברנובר לתפקיד נשיא המדינה, ובשנת 1999 הריצה את מוטי קרפל בלבד בבחירות לכנסת ה-15 ברשימה בשם "מנהיגות יהודית לישראל", אך פרשה מהמירוץ שלושה ימים לפני הבחירות.
ב-2 באוגוסט 2000 נעצר פייגלין פעם נוספת לאחר שניסה להיכנס להר הבית בכוונה להתפלל על ההר. הוא הורשע בעבירות של התקהלות אסורה ושל הפרעה לשוטר בעת מילוי תפקידו.
סמוך לשנת 2008 הוכרז פייגלין כאישיות בלתי רצויה בבריטניה, בנימוק שהתבטאויותיו נגד הפלסטינים ליבו שנאה ומשום שכינה את מוחמד "אכזר ורמאי". פייגלין כתב בתגובה: "היות שטרוריסטים בעלי שם, כמו איש החזבאללה איברהים מוסאווי - דווקא מתקבלים אצלכם בברכה, אני מבין שמדיניותכם היא עידוד ותמיכה בטרור".
הבחירות לכנסת השש עשרה
מלבד ריצתו לראשות הליכוד, התמודד פייגלין בבחירות המקדימות במרכז הליכוד לקראת הבחירות לכנסת השש עשרה בשנת 2003, והגיע למקום ה-39 ברשימת המועמדים. עקב הרשעתו הפלילית, היה פייגלין מחויב על פי חוק להצהיר על הרשעתו ולבקש כי יושב ראש ועדת הבחירות המרכזית יחליט, לפני הגשת רשימת המועמדים, אם זו עבירה שיש עמה קלון. פייגלין לא פנה מיוזמתו, וגם הליכוד לא יזם פנייה כזו. יושב ראש הוועדה החליט לפסול את הכללתו של פייגלין ברשימת הליכוד גם משום שלא יזם את הפנייה וקבע גם שיש בעבירה קלון. בעתירה של פייגלין לבג"ץ, קיבל בית המשפט את הטיעון הטכני (שפייגלין לא יזם את הפנייה ליושב ראש) ואישר את הוצאתו מהרשימה. בג"ץ החזיר את הדיון בשאלת הקלון לוועדת הבחירות. השופט יעקב טירקל, שמונה ליו"ר ועדת הבחירות המרכזית, קבע כי בעבירה אין קלון. היועץ המשפטי עתר בשל כך לבג"ץ, אך העתירה נדחתה בשל חוסר רלוונטיות (העתירה הוגשה מספר חודשים לפני תום 7 שנים ממועד ריצוי העונש ולא נראו בחירות מוקדמות באופק).
הבחירות לראשות הליכוד ב-2005–2007
ב-19 בדצמבר 2005 זכה פייגלין בכ-7,000 קולות, שהם 12.4% מהמצביעים של מתפקדי הליכוד, בבחירות המקדימות לראשות התנועה ובמקום השלישי, לאחר בנימין נתניהו וסילבן שלום. במקביל, החלו ניסיונות של מקורבי נתניהו להדיחו מהליכוד ולמנוע את התמודדותו לכנסת ה-17. בעקבות הלחצים, ועל אף שיו"ר ועדת הבחירות של הליכוד קבע כי במעשיו של פייגלין אין קלון ושהוא כשיר להיבחר לכנסת, הסיר פייגלין את מועמדותו לכנסת. הוא נימק את הצעד הזה בכך שבמתכונתה הנוכחית של הכנסת הוא מעדיף לפעול מחוצה לה, ושאינו רוצה להיות שותף למצג השווא של הדמוקרטיה בישראל; או כלשונו: "חושש להיכנס לבקבוק שבכיסו הקטן של אהרן ברק".
בעקבות החלטת מרכז הליכוד לקיים בחירות מקדימות ב-14 באוגוסט 2007, הודיע פייגלין כי יתמודד במירוץ לראשות הליכוד. לפני הבחירות הוגשה בקשה לוועדת הבחירות של הליכוד למנוע את התמודדותו, בנימוק שמשנתו נוגדת את ערכי הליכוד. מנגד טען פייגלין כי ערכיו הם הקרובים יותר לערכי הליכוד. בקשה זו נדחתה. סיסמתו של פייגלין בהתמודדות זו הייתה: "משה פייגלין – כי יש לו א-לוהים" לבסוף הגיע פייגלין שני מבין שלושת המועמדים (השלישי היה דני דנון), עם קרוב ל-9,000 קולות שהיוו 23.4% מקולות הבוחרים (לעומת 72.8% לנתניהו).
הבחירות לכנסת השמונה עשרה
לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה פתח פייגלין בקמפיין תחת הסיסמה "פייגלין, אפשר להאמין". על אף שנתניהו פעל בדרכים שונות להקטנת כוחו, נבחר פייגלין למקום ה-20 ברשימת מועמדי הליכוד לכנסת, מקום הנחשב ריאלי ברשימה, בקבלו 12,270 קולות שהם כ-25.3% מקולות המצביעים. ב-11 בדצמבר 2008 התקבלה עתירה לוועדת הבחירות של הליכוד שהגיש אופיר אקוניס, שבעקבותיה נדחק פייגלין למקום ה-36. בבחירות עצמן זכה הליכוד ב-27 מנדטים, נתניהו נבחר בשנית לראשות הממשלה, ופייגלין נותר מחוץ לכנסת.
הבחירות לראשות הליכוד 2012 ולכנסת התשע עשרה
בבחירות לראשות הליכוד בינואר 2012, התמודד שוב פייגלין מול נתניהו, וזכה לכ-23.2% מקולות הבוחרים.
בפריימריס לקראת הכנסת התשע עשרה ב-26 בנובמבר 2012, זכה פייגלין בהישג השיא שלו ונבחר במקום ה-15 ברשימה, לאחר שקיבל 26,472 קולות. ברשימה המאוחדת עם מפלגת ישראל ביתנו הוצב פייגלין במקום ה-23, ובעקבות זאת נבחר כחבר הכנסת, ומעט לאחר מכן מונה לסגן יושב ראש הכנסת.
פייגלין היה חבר בוועדת החוץ והביטחון, בוועדת הפנים והגנת הסביבה, בוועדת הכנסת, בוועדת הכלכלה, בוועדת החינוך, התרבות והספורט, בוועדה מיוחדת לפניות הציבור, בוועדת המשנה למאבק בתאונות דרכים, בוועדה לענייני ביקורת המדינה ובוועדת המדע והטכנולוגיה.
בנוסף לכך שימש כיו"ר קבוצת הידידות הפרלמנטרית ישראל-אוסטרליה (יחד עם ח"כ נחמן שי) וכיו"ר השדולה להעלאת המודעות למחלת פרקינסון. בין הצעות החוק שהעלה: הפיכת יום ירושלים ליום שבתון מלא (יחד עם חברי הכנסת מוטי יוגב ונסים זאב) וכן חוק שמטרתו תהיה חיוב רשויות ציבוריות להשתמש בתאריך עברי בכל מכתב רשמי.
בתחילת כהונתו בכנסת ביקר בהר הבית וביקש להיכנס לכיפת הסלע תוך הסתמכות על חסינותו כחבר כנסת. במקום התפתחה מהומה והמשטרה הוציאה אותו מהמקום ועצרה את ביקורי הלא מוסלמים בהר בעקבות כך הנחה ראש הממשלה נתניהו את המשטרה למנוע את כניסתו להר. במחאה על ההנחיה שלדבריו שיקפה ויתור על הריבונות בהר, הצהיר פייגלין שאינו רואה עצמו מחויב למשמעת הקואליציונית, והצביע נגד הצעת "חוק המשילות", שבאותה גרסה כללה דרישה של רוב של שישים ואחד חברי כנסת להגשת הצעת אי אמון נגד הממשלה. בעקבות כך הורחק מחברותו בועדת החינוך. בפברואר 2014 הותרה מחדש כניסתו להר.
ב־30 באוקטובר 2014, לאחר ההתנקשות הכושלת ביהודה גליק, הורה יו"ר הכנסת על הצמדת אבטחה לפייגלין עקב איומים על חייו מצד גורמים מוסלמיים בשל פעילותו הציבורית למען הר הבית והמקדש.
פרישה מהליכוד
בבחירות המקדימות לרשימת הליכוד בדצמבר 2014, החליט פייגלין לא להתמודד על ראשות הליכוד כדי לא לפגוע בסיכוייו להיכנס לרשימה. למרות זאת הוא נבחר למקום ה-17 ברשימה הארצית, ושובץ במקום ה-36, הבלתי ריאלי, ברשימה לכנסת. בעקבות זאת הודיע על פרישה מהליכוד, תוך טענות על סיכול ממוקד של מועמדותו מצד ראש הממשלה.
מפלגת זהות
במרץ 2015 הודיע פייגלין על הקמת מפלגת "זהות - תנועה ישראלית יהודית". יעדיה של המפלגה הם מדינה יהודית המשיבה את מרב החירות לאזרח, מבצרת את ערכי המשפחה והקהילה, מקיימת כלכלה חופשית, מממשת את ריבונותה בכל חלקי ארץ ישראל שבשליטתה, ובראשם בהר הבית, וחותרת לסיום מצב הלוחמה ושפיכות הדמים באמצעות ניצחון על אויביה.
המשבר הפוליטי בישראל
בפברואר 2017 התקיימה הוועידה הראשונה של המפלגה ובה נבחר פייגלין למקום הראשון. כעבור כשנתיים המפלגה רצה במסגרת הבחירות לכנסת ה-21. פייגלין הודיע כחלק מהמירוץ שאם מפלגתו תיכנס לכנסת היא תתמוך במועמד לראשות הממשלה שיעזור לה לקדם את עקרונותיה. בסופו של דבר המפלגה קיבלה 2.73% מסך הקולות ולא עברה את אחוז החסימה, שעמד על 3.25%. לאחר הקדמת הבחירות לכנסת ה-22, הודיע פייגלין שזהות תתמודד בהן, ושלא ייתן את קולו להקמת ממשלת שמאל. ב-12 ביולי 2019 דווח שפייגלין התפטר מתפקידו כיו"ר זהות בעקבות סכסוך מול הוועד המנהל של המפלגה, לאחר שזה לא אישר את בקשתו לשריין את מנכ"ל המפלגה, שי מלכה, במקום השלישי ברשימת המפלגה לכנסת. הוא חזר בו לאחר שעות אחדות. ב-29 באוגוסט 2019 הגיע פייגלין להסכם עם ראש הממשלה בנימין נתניהו שלפיו פרשה זהות מהמירוץ ובתמורה הובטח לפייגלין תפקיד שר במקרה שנתניהו ירכיב את הממשלה הבאה וכן קידום חקיקה ברוח מצע מפלגת זהות. לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושלוש, הודיע פייגלין כי מפלגתו לא תתמודד בבחירות אלה. לדבריו, "במרחב הפוליטי אין כיום קשב לבשורתה והיא ותשוב להתמודד כשהחברה הישראלית תבשיל לשינוי". אותם דברים אמר לפני הבחירות לכנסת העשרים וארבע.
ב-8 ביולי 2021 משה פייגלין הכריז כי התפקד לליכוד ועל תחילת תקופת הכשרתו להתמודדות מטעם המפלגה. כמו כן קרא לתומכיו להתפקד לליכוד.
לקראת הבחירות לכנסת ה-25 הודיע פייגלין שיתמודד על מקום בפריימריז של הליכוד, בהן הוא הגיע למקום ה-54.
עמדות מדיניות
לפייגלין תפיסות מדיניות ימניות מובהקות. הוא מצדד בסיפוח מחדש השטחים שנמסרו לרשות הפלסטינית ובהחלה חד-צדדית של החוק הישראלי על כל שטחי יהודה ושומרון וכן על רצועת עזה. הוא שולל את השימוש במושג "פלסטיני" ורואה בנוכחות הערבית בארץ ישראל "כיבוש שהחל לפני 1,370 שנים", אשר יש לסיימו בהקדם, בדגש על סיום השלטון הערבי בהר הבית והעברת השליטה בו לרבנות הראשית. לפיו, סיום "הכיבוש הערבי" בארץ ישראל יביא לקץ הטרור ולשלום באזור. לאור זאת, הוא ביקר בחריפות את הסכמי אוסלו ואת ההתנתקות מרצועת עזה. הוא מצדד בעידוד הגירתה מרצון של האוכלוסייה הערבית למדינות ערב. כל עוד לא ניטשת מלחמה שיזם האויב יש להתנגד לטרנספר כפוי, של יהודים או של ערבים. תושבים שלא ירצו להגר ושלא פעלו נגד ישראל יוכלו להישאר בבתיהם ויקבלו מעמד של תושבים, ולאחר שיקבלו באופן מלא את מדינת ישראל ודרך חייה, כולל שירות צבאי, יוכלו להתאזרח בה.
ביטחון וצבא
בשנת 2014 פרסם תוכנית שלפיה תקרא ישראל לחמאס שייכנע ללא תנאי ולאוכלוסייה ברצועת עזה שתברח לסיני. אם יסרב חמאס, תתקוף ישראל באופן מדויק את כל בנק המטרות שלה. אזורים שמהם יירו רקטות יותקפו, ללא התחשבות בגורל התושבים בסביבה.
בנו של פייגלין, אבי, הודח ביולי 2018 מתפקיד לוחם בכפיר ונידון למאסר על תנאי לאחר שפרסם פוסט בפייסבוק שבו כתב שצה"ל מסכן את חיי לוחמיו כדי להכיל הפרות סדר פלסטיניות, והודיע שיסרב פקודה אם יידרש לעשות זאת. אביו שיבח את הצעד ואמר ש"רוב חיילי צה"ל שנהרגו בשנים האחרונות, נהרגו בשל העדפת שלומה של אוכלוסייה עוינת על חייהם של בנינו".
פייגלין היה יו"ר "השדולה לצבא מקצועי" בכנסת. לגישתו גיוס החובה נוגד את ערך החירות שצריך להיות מרכזי במדינה יהודית. לכן, לפי השקפתו, יש לגייס רק את מי שבוחר בכך ושלצבא יש צורך בו. כל צעיר שיתגייס יקבל משכורת מעל הממוצע במשק, לימודים אקדמיים והכשרה מקצועית. כתוצאה מכך החיילים יהיו מקצועיים יותר, יקטן תקציב הביטחון, ויימנעו החיכוכים בנושא "השוויון בנטל".
כלכלה וחברה
לדברי פייגלין הוא מייצג את ערכי הליברליזם. כחלק מכך, הוא טען כי חלה חובה ערכית על המדינה לגלות סובלנות כלפי כל מרי אזרחי בלתי אלים ובפרט כלפי כל סרבנות מצפון, מימין ומשמאל. הוא מתנגד לקיומן של מפלגות דתיות ולכפייה דתית. עם זאת, לפי תוכניתו משרדי הממשלה ימשיכו להיות מחויבים בשמירת כשרות ושבת והאחריות על גיור תישאר בידי הרבנות הראשית. הוא תומך בלגליזציה של סמים קלים וקורא לתמוך בקנאביס כתרופת מרשם שתימכר בבתי המרקחת.
מבחינה כלכלית, פייגלין תומך בליברליזם כלכלי. הוא תומך בהורדת מיסים, בביטול מדיניות הרווחה וסבסוד שירותים ובסגירת משרדים ממשלתיים. את מערכת החינוך הממלכתית הוא שואף להחליף בתקצוב שכר הלימוד במוסד חינוכי שיבחרו ההורים ('שיטת השוברים').
בנושא המשפחה עמדותיו של פייגלין שמרניות. לדבריו, חלק מחוליי החברה נובעים מהתפרקות התא המשפחתי המסורתי. בדף הפייסבוק שלו התבטא נגד הצועדים ההומוסקסואלים במצעד הגאווה בירושלים ודרש מהם ש"ישאירו את רשות הרבים לאנשים נורמליים". עם זאת, לאחר הרצח במועדון הברנוער בתל אביב ביקר במקום והעיד שבעקבות שיחה ארוכה עם הומוסקסואל, הוא מבין ומזדהה עם מצוקתם.
מדיניות חוץ
פייגלין כתב פעמים רבות, כי יש לוותר על הסיוע הביטחוני שמעניקה ארצות הברית לישראל משום שהוא גובה ממנה מחיר כבד של פגיעה בעצמאותה. כמו כן קרא למדינת ישראל לשקול שינוי ברמת הקשרים הדיפלומטיים שלה עם סין העממית עקב טענות הפאלון גונג בנוגע לקצירת איברים המתרחשת בסין במתרגלי השיטה, כמו כן הוא גינה את התעלמותה רבת השנים של ישראל מרצח העם הארמני.
מגפת הקורונה
פייגלין התנגד למדיניות הריחוק החברתי, לסגרים, לחובת עטיית המסכות, לעידוד האוכלוסייה להתחסן, לתו הירוק, וליתר מגבלות הקורונה.
חיים אישיים
פייגלין הוא תושב קרני שומרון. נשוי לציפורה, שאותה הוא מכיר מאז חטיבת הביניים. הם הורים לחמישה ילדים. בת דודתו היא המוזיקאית איה זהבי פייגלין.
בשנת 2020 תרם כליה באמצעות עמותת מתנת חיים.
אברהם אבלי הלוי גומבינר
רבי אברהם אבלי (אַבֶּא'לֶה) הלוי גומבינר (ה'שצ"ז, 1637 – ג' בתשרי ה'תמ"ג, 5 באוקטובר 1682), מגדולי האחרונים. מחבר פירוש מרכזי ל"שולחן ערוך" בשם מגן אברהם (מג"א) ועל כן גם מכונה "מגן אברהם".
תולדות חייו
נולד בעיר גומבין שבפולין בשנת ה'שצ"ז (1637) לדיין רבי חיים הלוי, שנרצח על ידי הקוזקים בסכסוכים הנוספים לאחר גזרות ת"ח–ת"ט, בשנת 1655. למד תורה אצל רבי יצחק מפוזנא. בשנת ת"כ הגיע לעיר קאליש בפולין, שם לימד תחילה בחורים צעירים. רק משנודעה גדלותו, באו אליו תלמידים מבוגרים יותר וכן קיבל משרת ראש ישיבה ותפקיד דיין בבית הדין של רבי ישראל שפירא.
לפי המסופר, כאשר ביקר בעירו רבי שבתי הכהן (הש"ך), התפלא לשמוע מאחד מתלמידי המגן אברהם תשובה מחודדת לשאלה קשה ששאל. אז דרש הש"ך שתינתן לו משרה רבנית. נמצאה לו בסוף רק משרת מו"ץ, שכן לפי הנטען היה עניו מכדי לנשל מישהו ממשרתו. הוא מעולם לא כיהן ברבנות עיר וניהל ישיבה קטנה למדי. הוא זכה לתהילה מעטה בחייו; רק פרסום ספרו, כמה שנים לאחר מותו, הקנה לו את שמו.
לרבי אברהם היה בן בשם רבי חיים, ובת שנישאה לרבי משה יקותיאל קופמן שהיה רבה של קוטנא ומחבר הספר לחם הפנים.
קברו
רבי אברהם נקבר בעירו קאליש על גבעה קטנה, הגישה לקברו נעשתה קשה במשך השנים, ובעל האמרי אמת מגור שביקר פעם בקאליש, דאג שיסללו דרך גישה על חשבונו, ונימק זאת בהיותו מצאצאיו (דרך סבו הרב יהודה לייב קמינר).
אחרי השואה, נעלם האוהל שהיה על קברו, ומקום קבורתו לא נודע. בשנים האחרונות סומן קברו מחדש, במקום המשוער לקבורתו.
יצירתו
בנו היחיד, רבי חיים, שחפץ להדפיס את הספר לאחר פטירת אביו, עמד בפני קשיים רבים. כתב היד של הספר נפל בידי זרים שלא רצו להחזירו, על אף פסקי דין מבתי דין שונים, רק חרם מוועד ארבע ארצות שכנע אותם לבסוף להחזירו. בהמשך עמדה לו לרועץ בעיית המימון: הוא הצליח לאסוף בקאליש רק חלק קטן מן הסכום הדרוש. ועמל רב נדרש ממנו, כדי לשכנע את המדפיס רבי שבתי משורר בס להשקיע את יתר הסכום, ולהדפיס את הביאור לאורח חיים יחד עם ביאורו של הט"ז.
מתוך כתביו הרבים שאבדו במשך הזמן, שרדו, מלבד פירושו לאורח חיים שבשולחן ערוך, פירוש לתוספתא נזיקין (ייתכן כי חיבר פירוש לכל התוספתא ורק פירושו לסדר זה שרד), הנדפס כיום צמוד לתוספתא וכן פירוש "זית רענן" על ילקוט שמעוני; פירוש משמעותי ביותר, (הפירוש הנפוץ כיום בשם זה המופיע בשולי דפי הילקוט, הוא רק תקציר מהפירוש המקורי הנפוץ הרבה פחות).
חתנו, רבי משה יקותיאל קויפמן, חיבר כמה ספרים, ובהם "חוקי חיים חוקי דעת", "לחם הפנים" ועוד. בספריו אלו הוא מביא הרבה קטעים מכתבי יד חמיו על החלקים האחרים של השו"ע. בין הקטעים הללו ישנו גם חיבור שלם על שמות אנשים ונשים בגיטין.
דיוקן האפיפיור יוליוס השני
דיוקן האפיפיור יוליוס השני (באנגלית: Portrait of Pope Julius II) הוא שמם של שלושה ציורי דיוקן של האפיפיור יוליוס השני. הידוע שבהם, וככל הנראה המקור של השלושה, הוא הדיוקן המוצג בגלריה הלאומית בלונדון שבממלכה המאוחדת. ציור זה הוא ככל הנראה מעשה ידי הצייר רפאל.
אברהם אבלי הלוי גומבינר
יצירתו
בעל המגן אברהם שלח ידו גם בפיוט, שני פיוטים משלו שרדו, האחד לשבועות, השני קינה לתשעה באב (נדפסו על ידי חתנו בספרו חוקי חיים (דפוס ברלין תס), ובסוף ספר לחם הפנים (דפוס הענא תעו) דפים עד ב-עה א). הקינה בנויה על מאמרי חז"ל הבאים: "עשר (דרגות) קדושות בארץ ישראל" (משניות כלים א, ו), "עשרה דברים נאמרו בירושלים" (ב"ק פב, ב), "עשר מסעות נסעה שכינה וכנגדן גלתה סנהדרין" (ר"ה לא, א). בעשרים בתי הפיוט הוא משלב לסירוגין, בבית האחד: אחת מדרגות הקדושה שאבדו ואחד מהדברים שהיו בירושלים ואבדו, ובמשנהו: אחת מגלויות השכינה ואחת מגלויות הסנהדרין.
דיוקן האפיפיור יוליוס השני
דיוקן נוסף נמצא בגלריה אופיצי, והשלישי בפאלאצו פיטי, שניהם בפירנצה שבאיטליה. ככל הנראה, היצירה המוצגת בגלריה אופיצי היא מעשה ידי אמנים שעבדו תחת רפאל, ואילו היצירה בפאלאצו פיטי היא מעשה ידי טיציאן.
אברהם אבלי הלוי גומבינר
פירושו לשו"ע
פירושו "מגן אברהם" מתמקד בשו"ע חלק "אורח חיים". הפירוש זכה לתפוצה ניכרת, הודפס עם רוב המהדורות של השולחן ערוך מאז וזכה ליוקרה עצומה בחוגי הלומדים. כמעט בכל מחלוקת בינו לבין הטורי זהב או בינו ובין ה"עולת תמיד" של הרב שמואל דיין נתקבלה להלכה דעתו של המגן אברהם. דבריו מאוד קצרים, עם הרבה הפניות לעיין במקומות אחרים בלי לפרש מה כוונתו. על המגן אברהם נכתבו פירושים שונים לפרש את דבריו הסתומים, כשהמפורסם שבהם הוא פירוש מחצית השקל מהרב שמואל הלוי קעלין. פירושים אחרים שנכתבו הם "אשל אברהם" (בתוך "פרי מגדים") של רבי יוסף תאומים, "בגדי ישע" של שמואל בן יוסף הלוי מביאליסטוק, "יד אפרים" ו"לבושי שרד". מלבד הפירושים והביאורים השיטתיים, דנים האחרונים השונים רבות בשיטתו. וכן ישנם חיבורים חשובים רבים המסתמכים על המגן אברהם כפוסק המרכזי, כמו שולחן ערוך הרב והמשנה ברורה.
דיוקן האפיפיור יוליוס השני
האפיפיור יוליוס השני הזמין את היצירה, והעניק אותה לכנסיית סנטה מריה דל פופולו שברומא, בה הוצגה היצירה לאחר מותו. בשנת 1591 לקח אותה הקרדינל פאולו אמיליו ספונדראטי, אחיינו של יוליוס השני, ומכר אותה לקרדינל שפיונה בורגזה. היצירה הייתה חלק מאוסף בורגזה, ובשנת 1823 עברה לאוסף אנגרשטיין. בשנת 1824 נרכשה היצירה על ידי הגלריה הלאומית של הממלכה המאוחדת.
אברהם אבלי הלוי גומבינר
פירושו לשו"ע
בפירוש המגן אברהם, הרב גומבינר מרבה להתווכח בקיצור נמרץ עם דעות אחרות תוך הסברת סיבת המחלוקת והבאת ראיות לשיטתו, הכל תוך כבוד לדעה החולקת. אולם כלפי דעותיו של רבי שמואל בן יוסף בספריו "עולת תמיד" ו"עולת שבת" נהג אחרת ודחה אותן מכל וכל.
דיוקן האפיפיור יוליוס השני
תיאור היצירה
ביצירה מתואר האפיפיור כשהוא יושב, לבוש לבן, ועל כתפיו גלימת קטיפה אדומה. פרוות החולד בבטנת הקטיפה האדומה מעידה על עושר רב. עושר זה בא לידי ביטוי גם באמצעות תכשיטיו הייחודיים, המשובצים באבני יהלומים ואמרלד. לטבעות יש תפקיד רוחני בהקשר זה, שכן המאמינים כורעים ברך ונושקים לטבעת האפיפיור בעת טקסים, כגון טקס המיסה. צבעי האבנים סימבוליים. הצבע הירוק מסמל תקווה, הצבע הלבן מסמל טוהר, והצבע האדום מסמל חסד. ככל הנראה, האפיפיור ביקש להיקבר עם טבעותיו טרם מותו. מאחורי האפיפיור וילון ירוק המעניק ניגוד ליתר צבעי התמונה. על אף גילו המתקדם של האפיפיור ניתן לראות שהוא במלוא כוחו. בהתאם לזקנו של האפיפיור ניתן לתארך את היצירה - ככל הנראה התמונה צוירה לאחר שנת 1511, מאחר שבשנה זו החל האפיפיור לגדל זקן לאות אבל על כך שהעיר בולוניה נכבשה ממנו. האפיפיור גילח את הזקן במרץ 1512 והתמונה צוירה זמן קצר קודם לכן.
אברהם אבלי הלוי גומבינר
שם הספר
המחבר לא ציין שם כלשהו על דפי ספרו בכתב יד, רק באקראי השיב פעם לשאלת תלמידיו כיצד יקרא לספרו כי שם הספר יהיה "נר ישראל" (ראשי תבות: נר יפה של רבי אברהם הלוי). כפי הנראה מחמת ענווה לא רצה לשלב את שמו בספר. אולם בנו, שהדפיס את הביאור יחד עם ביאורו של רבי דוד בעל הט"ז, החליט בכל זאת לקראו בשם אביו, אם בשל רצונו לכבד את אביו או כדי למצוא שם בעל משמעות שיתאים יחדיו לשני המחברים שחיבורם נדפס לראשונה. כך נקרא בדפוס שם חיבורו של רבי אברהם מגן אברהם נ"י, כאשר נ"י הוא ראשי תיבות של השם המקורי; וחיבורו של רבי דוד – מגן דוד ט"ז, כאשר ט"ז הוא ראשי תיבות של השם המקורי - טורי זהב. כמו כן נקבע שם כולל לספר המשותף - מגיני ארץ. בסופו של דבר רק השם מגן אברהם נשאר שגור בפי הלומדים, בעוד השם מגן דוד על אף שעד היום מופיע בדפוס כשם הפירוש, אינו בשימוש, וכולם מכנים אותו בשמו המקורי טורי זהב, כנראה משום שגם פירושו הנודע יותר של הט"ז על יורה דעה, שנדפס כחמישים שנה קודם לפירושו על אורח חיים, קרוי כך.
דיוקן האפיפיור יוליוס השני
תיאור היצירה
האפיפיור ישוב על כיסא עשוי עץ, שבמשענתו שני בלוטים מגולפים, המסמלים את שלט הגבורים של האפיפיור. הבלוטים הם פירותיו של עץ האלון. המילה Rovera באיטלקית משמעה "אלון". לפיכך, הבלוטים מסמלים את השתייכותו של יוליוס השני למשפחת דה לה רוברה. האפיפיור אוחז במטפחת בידו. ככל הנראה, הפרט מתקשר למטפחת שאוחז הכומר בידו בעת כיסוי הלחם ובעת טקסים אחרים. בנוסף, המטפחת היוותה סמל סטטוס. קיסרים רבים תוארו בדיוקנם כאשר הם אוחזים במטפחת בידם הימנית. עד ציור זה נהוג היה לצייר את דיוקנאות האפיפיור כשהם יישובים כשחזיתם אל הצייר, או כשהם כורעים על ברכיהם והצייר נמצא לימינם (מבט צדי על האפיפיור). ציור זה היה חדשני בכך שהאפיפיור יושב בזווית אלכסונית אל הצייר ונראה שקוע במחשבות. ציור זה השפיע על ציירים רבים, וניתן לראות את השפעתו על יצירותיהם של סבסטיאנו דל פיומבו ודייגו ולאסקס.
הקרן לביטוח סוציאלי ופנסיוני של רוסיה
הקרן לביטוח סוציאלי ופנסיוני של הפדרציה הרוסית (ברוסית: Фонд пенсионного и социального страхования Российской Федерации, בקצרה "הקרן הסוציאלית של רוסיה", Социальный Фонд России) היא קרן הפנסיה הלאומית העיקרית ברוסיה. זהו הארגון הגדול ביותר ברוסיה המספק שירותים ציבוריים חשובים חברתיים לאזרחים רוסים. זו אחת מקרנות התקציב המשלתיות, שנוצרה כדי לספק ביטוח לאומי חובה לכלל אזרחי רוסיה.
ממשלת רוסיה יזמה את הקמת הקרן ביולי 2022, במסגרת מיזוג של קרן הפנסיה עם הקרן לביטוח סוציאלי, החל מ־1 בינואר 2023.
הקרן נוצרה כדי לספק למדינה פנסיה, ביטוח פנסיוני חובה, ביטוח סוציאלי חובה למקרה של נכות זמנית ובקשר לאמהות, ביטוח סוציאלי חובה נגד תאונות תעשייה ומחלות מקצוע, ביטוח לאומי ומתן תמיכה סוציאליות לקטגוריות מסוימות של אזרחים.
מערכת הפנסיה של רוסיה משולמת באמצעות מעסיקים, שלוקחים 22% משכר השכר כדי להכניס את עלויות הפנסיה, על ידי אנשים עצמם, שמשלמים כ-14,000 רובל (218 דולר) לחודש לפנסיה בסכום של 512,000 רובל (7,974 דולר) בשנה, או על ידי ממשלות אזוריות שמשלמות ישירות לקרנות הפנסיה של אזוריהן. ההטבות ושיעור הפנסיות מתאימות שעות נוספות לאינפלציה והשכר הממוצע. הפנסיה נותרה החובה התקציבית הגדולה ביותר של הפדרציה הרוסית.
תפקידים
בין התפקידים המשמעותיים מבחינה חברתית:
מס חלונות
מס חלונות היה סוג של מס רכוש, בו בסיס המס היה מספר החלונות בבית המגורים, שבבעלותו של הנישום. מטרת הנהגת המס הזה הייתה מיסוי דירות לפי גודלן, מתוך הנחה, שמספר החלונות בדירה יכול להוות מדד טוב כהגדרה אופרציונלית (הגדרה למדד חליפי), לשטח הדירה. קיים צורך במדד חליפי כזה, משום שמדידת שטח בנוי אינה משימה פשוטה.
מס החלונות היה גורם משמעותי בהתרחשות החברתית, הכלכלית והאדריכלית, באירלנד, בריטניה וצרפת, ב ו. אולם, בסופו של דבר מס זה בוטל, בעיקר משום שאנשים העדיפו לחסום מספר חלונות בבתיהם בכדי להפחית מתשלומו.
באנגליה ובויילס מס זה נגבה במשך 155 שנה, בין שנת 1696 לשנת 1851, בצרפת בין 1798 לבין 1926 ובסקוטלנד בין 1748 לבין 1798.
אטלנטיס (סיירת עזר)
אטלנטיס הייתה סיירת עזר גרמנית שפעלה במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
אטלנטיס הושקה ב-16 בדצמבר 1937 כאוניית הסוחר "גולדנפלס", עם פרוץ מלחמת העולם השנייה היא גויסה לקריגסמרינה ב-10 בנובמבר 1939 והפכה לסיירת עזר חמושה תחת השם "אטלנטיס". הפיקוד עליה ניתן לקפטן ברנהרד רוגה.
אטלנטיס יצאה למשימתה ב-11 במרץ 1940 שעל סיפונה צוות של 350 מלחים. רוגה בדרך כלל נהג לתקוף אוניות סוחר שמעבירות אספקה, הוא התחזה לספינת סוחר ממדינה נייטרלית או מדינת בעלות הברית ונהג קודם לבקש את כניעתם ואם הם סירבו לתקוף אותם עד הטבעתם.
אטלנטיס קצרה את ניצחונה הראשון עם הטבעת ספינת הסוחר הבריטית "סיינטיסט" ב-3 במאי 1940, ב-10 במאי 1940 היא ניסתה לפרוס 92 מוקשים ימיים בכף אגולס שמול חופי דרום אפריקה. אולם, מכיוון שאחד המוקשים התפוצץ בטרם עת, התאפשר לצי המלכותי הבריטי לשלות את המוקשים ולנטרלם.
לאחר מכן האטלנטיס שטה לאוקיינוס ההודי וניסתה לצוד את ספינות בעלות הברית השטות בקו של דרבן-אוסטרליה אולם ללא הצלחה. הכישלון של האטלנטיס גרם לרוגה לשנות את הנתיב והוא ארב לספינות בקווים דרבן-באטוויה ומאוריציוס-אוסטרליה, השינוי נחל הצלחה ועד סוף שנת 1940 הצליחה האטלנטיס להטביע או ללכוד עוד 15 ספינות. באחת מהספינות שנלכדו מצא רוגה את תוכניות ההגנה הבריטיות למזרח הרחוק. התוכניות הועברו ליפנים וסייעו להם רבות בניצחונותיהם הראשונים כנגד הבריטים.
אטלנטיס נאלצה לעגון בקרבת איי קרגלן באוקיינוס ההודי בעקבות קשיים טכניים, דבר זה סיכן את שלומה של הסיירת והעמיד אותה בסכנת פגיעה חמורה מצד בעלות הברית. התיקונים הושלמו ובינואר 1941 שבה אטלנטיס לפעילות מבצעית.
ב-8 באפריל 1941 שטה אטלנטיס לכיוון האוקיינוס האטלנטי והחלה לפעול בו תוך שהיא מטביעה עוד 5 ספינות וב-6 באוגוסט 1941 אטלנטיס עברה לפעול באוקיינוס בשקט שם היא לכדה את ספינת הסוחר הנורווגית "סילבפלנה", זהו היה ניצחונה האחרון.
במהלך מפגש תדלוק עם הצוללת הגרמנית U-126 האטלנטיס הותקפה על ידי הספינה הבריטית אה"מ דבונשיר והוטבעה על ידה, אולם למזלם של מלחיה נאלצו הבריטים לסגת מפחד הצוללת, שבסופו של דבר הצליחה לחלץ את המלחים על הספינה הטובעת ולהחזירם בשלום לגרמניה.
האטלנטיס הייתה סיירת העזר המצטיינת ביותר ששירתה בקריגסמרינה, היא לכדה או הטביעה 22 ספינות בנפח כולל של 145,697 טון.
רפואה הוליסטית
רפואה הוליסטית [מהמילה היוונית "όλoς" ("הולוס" ביוונית עתיקה, "אולוס" ביוונית מודרנית], "שלם" או "כולל") או רפואה כוללנית הוא שם כולל לגישות ברפואה האלטרנטיבית, המדגישות את הצורך בבחינת גופו, רגשותיו, אופן חשיבתו וסביבתו של החולה ככלל, ולא רק את האיבר הבודד או את התפקוד המובחן. ברפואה ההוליסטית מושם דגש מיוחד על טיפול עצמי ורפואה עצמית, אורח חיים בריא, אכילה נכונה, הרגלי שינה נכונים, נשימה נכונה, שהות באוויר הפתוח, הימנעות מסיכונים או ממצבי מתח מיותרים, וכן הלאה.
המונח "רפואה הוליסטית" נולד ב-1981. את היסודות הפילוסופיים עליהם מושתתת הרפואה ההוליסטית ניתן למצוא בפילוסופיה היוונית, כגון אצל אפלטון, המציג בכתביו גישה הוליסטית אשר בדומה לאלו הנפוצות כיום - מותחת גם היא ביקורת על הרפואה דאז (הרפואה ההיפוקראטית) ומבקשת לגדור את תחומהּ. בדיאלוג 'כרמידס' מסביר סוקרטס לכרמידס הצעיר ש"זאלמוכסיס מלכנו, שהוא אלוהים, אומר, שכפי שאין ניגשים לריפוי עיניים בנפרד מהראש, ולא לריפוי ראש בנפרד מהגוף, כך אין מרפאים גוף בנפרד מהנשמה, וזאת גם הסיבה שמעיני רופאים יוונים נעלמות מחלות רבות, משום שמזניחים הם את הדבר השלם שלו יש לדאוג, ואם איננו כשורה, אי אפשר שהחלק יהיה כשורה". עם זאת, הפופולריות הרבה של הרפואה ההוליסטית באה לה רק בשלהי המאה העשרים, כשרבים מרחיבים את משמעותה המקורית - אורח חיים בריא - למיני רפואה מדעיים ולא מדעיים רבים, כשבתחומי ריפוי הוליסטי רבים נתפשת הרפואה ה"מערבית" השגורה רק כדרך נוספת של ריפוי, שאינה בהכרח היעילה ביותר. הגישות הקיצוניות יותר רוככו בשנים האחרונות ורבים מהעוסקים ברפואה הוליסטית מכירים היום בתפקיד המרכזי של מדעי הרפואה ה"מערבית" הרגילה ויישומיהם, כשהרפואה ההוליסטית נתפשת פחות כרפואה אלטרנטיבית ויותר כ"רפואה משלימה".
רפואה "מערבית" ורפואה הוליסטית
בין רבים מהעוסקים ברפואה הוליסטית לרופאים קונבנציונליים נוצרו מתחים רבים. העוסקים ברפואה הוליסטית ביקרו את הרפואה הקונבנציונלית על התמקצעות היתר והתעלמותה כביכול מתפקודו של האדם כמכלול והתמקדות היתר שלה, לטענתם, בתסמינים ובמחלות כחזות הכל, ובגישה הפולשנית שלא לצורך המקובלת בה. רופאים בגישה המקובלת, לעומתם, הצביעו על־כך שבחלק ניכר משיטות הרפואה ההוליסטית לא זכו שיטות הריפוי לביסוס מחקרי, ועל כן השפעתם, אם בכלל הייתה כזו, נובעת מאפקט הפלצבו; וכן כי חלק ניכר משיטות האבחון ההוליסטיות (כמו גרפולוגיה או אסטרולוגיה) אינן בעלות ערך אבחוני של ממש. כמו כן הביקורת על ההתעלמות מתפקודו של האדם כמכלול אינה במקום כיוון שהרפואה הקונבנציונלית מאז ומתמיד משלבת גישה הוליסטית ואינטגרטיבית, במקביל למגמה להתמקצעות והפרדה לענפים רבים.
לאה אתגר
לאה אתגר (נולדה ב-3 באוגוסט 1945) היא עיתונאית, סופרת, בעלת טורים חברתיים בעיתונים הגדולים של ישראל משנת 1970 ועד שנת 1999. משנת 2001 היא עורכת ראשית ובעלים של אתר האינטרנט "נוצץ".
ביוגרפיה
לאה אתגר נולדה בירושלים וגדלה באשקלון. בת למשפחת חיים דב חיימסון יליד חברון מענף משפחת ריבלין לדורותיה, צאצאי שושנה רייזל מירושלים ונפתלי חיימסון יליד חברון. אתגר למדה לתואר ראשון בספרות עברית ומקרא באוניברסיטה העברית בירושלים. בתום לימודיה קיבלה מלגה שבאמצעותה השלימה בהצטיינות לימודי תואר שני במחלקה למזרח תיכון באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. במהלך לימודיה פרסמה ב"ידיעות אחרונות" טורים שנקראו "צילומי בזק מקליפורניה ארצות הברית", שבהם תיעדה את מרד הסטודנטים וההיפים של שנות השבעים.
היא המשיכה לעבוד ב"ידיעות אחרונות" גם לאחר שובה לישראל בשנת 1982. בכתיבתה ב"ידיעות אחרונות", ולאחר מכן בעיתון "מעריב", עסקה אתגר בתיעוד החברה הישראלית הצומחת תוך התמקדות ב"חברה הגבוהה" ובחיי הזוהר של עשירים ומפורסמים. בין היתר הייתה ממקימי המגזין הכלכלי "השקל שלך". כתיבתה עסקה באפיוני החברה, בתיאור של שכבת אצולת הממון הישראלית הצומחת, ובתיעוד צמיחת הפערים בין עוני לעושר שאפיינו את אותה תקופה בחברה הישראלית. היא תיעדה את עשירי ישראל בצמיחתם, וליוותה אותם גם במפלתם. כן תיעדה את הצד החברתי של ביקורי אח"מים בישראל, ביניהם ג'ימי קרטר, ג'קי קנדי, הנרי קיסינג'ר, אנואר סאדאת ואחרים.
ב-1989 עברה אתגר ל"מעריב", שהיה אז בבעלותו של רוברט מקסוול. הטור של אתגר ב"מעריב" נקרא "תשאל את לאה אתגר" ובו תיעדה דמויות, אופנות, סטייל, מעמדות, מקומות חדשים. ב-1999 פוטרה מעבודתה במעריב, פיטורים שלאחריהם התקשתה להשתלב בכלי תקשורת מרכזיים אחרים וחוותה משבר אישי קשה שלווה בירידה ברמת החיים ובמעמדה החברתי. היא עברה לאילת כדי לחיות לצד בן-זוגה באותה תקופה, שם השתלבה בתקשורת המקומית עם תוכנית רדיו שבועית ב"קול הים האדום" וטור חברתי במקומון "ערב ערב". לאחר תקופה קצרה באילת נפרדה מבן זוגה המקומי ושבה למרכז הארץ.
במאי 2001 פתחה אתגר את אתר האינטרנט "נוצץ", ובו סיקרה מסיבות, מועדונים, ידוענים, חיי לילה ועוד. האתר אינו מתחדש מאז 2019.
בשנים האחרונות עוסקת בכתיבת ספרים. חמישה מספריה יצאו לאור.
כיום אתגר מתגוררת בזכרון יעקב ובתל אביב. היא גרושתו של פרופ' מיכאל אתגר. היא אם לשלושה: נטע אתגר דוידי (נפטרה ב-2023), אדריכלית במקצועה; איריס אתגר קבלר, עורכת דין; וחיים אתגר, כתב ומגיש טלוויזיה בקשת 12.
וורהאמר פנטזיה
וורהאמר פנטזי (באנגלית: Warhammer Fantasy) הוא משחק אסטרטגיה שולחני מסדרת ״וורהאמר״. המשחק מתקיים בעולם פנטזיה שיצרה חברת games workshop בשנת 1987. החברה יצרה בעולם זה משחקים רבים וגרסאות שונות למשחק, ובהם משחק המלחמה וורהאמר פנטזי באטל, משחק התפקידים וורהאמר פנטזי רולפליי, וטליסמן. ישנו גם עולם מדע בדיוני בשם ״וורהאמר 40,000״, שיצרה החברה.
מקורות השראה למשחק
יוצרי המשחק הסתמכו בעיקר על אנשים וסיפורים מימי הביניים. אחד מצבאות המשחק, בריטוניה, מזכיר ממלכות היסטוריות אמיתיות כמו צרפת ואנגליה בתקופת מלחמת מאה השנים. האורקים והגובלינים, עוד צבא מהמשחק, מבוסס על אגדה מימי הביניים על אנשים פראים וברברים ירוקי עור מדרום אירלנד. האימפריה, עוד צבא הדומה לבריטניה, מבוסס על האימפריה הרומית הקדושה במאה ה-15, עם כמה תוספות כמו מטול רקטות וטנק קיטור. שלושת צבאות האלפים, מבוססים גם על אגדה על יצורים חזקים דמויי אדם עם עיניים כחולות ואוזניים מחודדות, אך לעומת האגדה, בה מסופר שהם אנשי יערות שצולפים על אויביהם בחצים, במשחק יש שלושה צבאות: האלפים הרמים, האלפים האפלים ואלפי היער. צבא אנשי החיה מבוסס על יצורים בעלי רגלי שור וחצי גוף עליון של אדם מהמיתולוגיה היוונית. צבאות הערפדים, שבהם יש ערפדים, שלדים, מכשפות ומפלצות מבוסס על אגדות מפורסמות מאוד מימי הביניים על ערפדים מוצצי דם ומכשפות שמעוררות לחיים שלדים. צבאות הכאוס מבוססים על אלים מהמיתולוגיות השונות וחיילים שהם הוסיפו לבדם. אנשי הלטאה מבוססים על האצטקים,מלכי הקבר מבוססים על מצרים העתיקה וצבא העוגים הוא צבא שיוצרי המשחק הוסיפו לבדם.
צבאות המשחק
-ממלכת בריטוניה - אחת מממלכות בני האדם. ממלכה המלאה באבירים אצילים רכובים על סוסים, שכאשר הם מניפים את חרבם, באופן כמעט אוטומטי ראש של חייל אויב נערף. בעקבות היותה ממלכה שרוב שטחה הוא כפרי המאכלס בעיקר איכרים עניים עובדי אדמה, היא הפכה לטרף קל לאויבי הממלכה: ירוקי העור וצבא הערפדים. אך כאשר הם צריכים לצאת לקרב, הם לא יהססו לרגע.
-האימפריה - עוד ממלכה של בני האדם. לעומת אזרחי בריטוניה טובי הלב והישרים, אנשי האימפריה מושחתים, חצופים ורודפי ממון. לכן רוב צבאם מבוסס על שכירי חרב חמושים בגרזני מוט. אך למרות כל זאת צבאם הוא אחד הגדולים והחדשניים בעולם, מרובאים רכובים על סוסים ועד טנקי קיטור ענקיים ורועשים. רוב הצבאות שניסו לפלוש לאימפריה גילו במקום כפרים עם בתי עץ קטנים, כמו בבריטוניה, הם גילו מישורים עצומים מלאים בחיילי ומכונות האימפריה.
-האורקים והגובלינים - או כמו שהם מכונים "ירוקי העור", הם ברברים אכזריים ומפחידים שכדי לבלות הם בוזזים כפרים וערים. ירוקי העור יוצאים לקרב אחוזי טירוף ומונהגים על ידי אדוני מלחמה אדירים ומפחידים שמובילים את צבאם לניצחון ולכמות שלל אדירה. אין שום לוחם שלא ישמע את שמם ולא יתחיל לפחד.
-הגמדים - עם היושב על שטח מלא הרים קפואים ולכן הם בנו את עריהם הגדולות מתחת לאדמה, פסלים, ארמונות ומפעלים ענקיים הם חלק רגיל מהערים שלהם. צבא אויב שהצליח לשרוד את מעבר הרים הקפואים נתקל בצבא אדיר ומטיל אימה. בזמן שחיל הרגלים שלהם מתקדם עם השריונים האדירים והפטישים המפלצתיים שלהם מתקדם לאט אבל בביטחון, הארטילריה האדירה שלהם משמידה כמות אדירה מחיילי האויב, מהתותחים הרב-קניים שלהם ועד ללהביורים הענקיים שלהם. המסוקים המפחידים שלהם פולטים כדורי אש שמשמידים את האויב מהאוויר.
-צבא הערפדים - אויביהם המושבעים של בריטוניה והאימפריה. מכשפות, ערפדים, שלדים, רוחות רפאים, מפלצות ענקיות ודרקונים אדירים הם מה שמרכיב את צבאם. אך למרות מה שניתן לחשוב, צבא הערפדים וצבאות הכאוס הם אויבים ותיקים עוד מתחילת ההיסטוריה של העולם.
-אנשי הלטאה - אחד העמים הוותיקים ביותר בעולם. הם רוכבים על דינוזאורים ענקיים ומפחידים אל עבר הקרב ודורסים את כל אויביהם. כל צבא שיכנס לג'ונגלים שלהם לא יחזור מהם. נשקיהם המפחידים מלאים ברעלים המסוגלים לחסל גם את המפלצת האימתנית ביותר.
-אנשי החיה - יצורים אלה עם רגלי שור וגוף אדם הם עם שוחר שלום רוב הזמן, אך כאשר הם רוצים, הם יכולים להפוך לברברים הכי אכזריים שהעולם ידע. המפלצות שלהם יכולות להרוס ערים שלמות לערמת הריסות בתוך דקות אם מנהיג אותם מפקד חכם ומתוחכם, מה שקורה לעיתים קרובות.
-צבאות העוגים - ענקים ברברים מהדרום. לרוב אין להם מלחמות כי אף צבא בעולם לא מעז להילחם בהם, אפילו לא הכאוס. מדי פעם צבאות אפלים שוכרים את שירותם כדי לוודא ניצחון. כל אחד לבד יכול לחסל 10 חיילים, וצבא שלם, ועוד עם מכונות מלחמה וחיות כמו שיש בין שירותיהם, יכולים להרוס ממלכות שלמות בימים אחדים.
-הסקוון - עכברושים וחולדות שעברו ניסויים והפכו למוטציות דמויות אדם. כוחם לא גבוה, ולכן הם יוצאים לקרבות שלהם במאות אלפי ובמיליוני עכברושים מלווים בארטילריה מטילת אימה באותה רמה שהיא מטילה רעלים מפחידים על אויביהם. מוטציות אלה גנבו מכונות מלחמה ותוכניות קרב רבות מהגמדים, והם בנו מפעלים ענקיים שייצרו את מכונות המלחמה שלהם, ויבצעו ניסויים בחייליהם כדי שהפכו למפלצות אדירות.
-אלפים רמים - אחד העמים החזקים והעתיקים ביותר בעולם. כוח רגלים חזק בעל שיטות לחימה שהוכיחו את עצמן מלווה בארטילריה כבדה, ומתקדם בתיאום מושלם עם כוח הפרשים המהיר והקטלני שלהם. אותם מובילים בראש נסיכים אצילים רכובים על דרקונים אדירים ומפחידים. צבאם האדיר של האלפים הרמים הצליח לגרש מהאי השליו שלהם כמעט כל אויב.
-אלפים אפלים - במהלך הקרבות הרבים שהיו לאלפים, חלק גדול מהם התחיל להתייאש מהתקווה לימים טובים יותר, ועברו לצד האפל. כאשר הם הקימו את ממלכתם החדשה הם העתיקו מהאלפים הרמים כמעט את כל היחידות שלהם, לדוגמה: שומרי הים-שודדי ים, בליסטרת חיצים-בליסטרת בזק. הם העתיקו גם שיטות קרב וציוד, ואותם הם הפעילו נגד האלפים הרמים. הם גם העסיקו בתור שכירי חרב נאמנים, את האורקים והגובלינים.
-אלפי יער - עוד אלפים מורדים שלא פנו לאופל, אלא נכנסו ליערות של דרום בריטוניה וחיו שם בתור יצורים מסתוריים ומסקרנים, שפעמים רבות צבאות האור והאופל פנו אליהם כשהם יצאו לקרב גדול. ענקי עץ מפחידים וחיות יער אימתניות מרכיבים את מרבית צבאם.
-לוחמי הכאוס - השלוחה המרכזית של הכאוס בעולם. כל חייל שלהם יכול להפיל 5 חיילי אויב בכוח המחשבה בלבד, וכל מפלצת שלהם יכולה להשמיד ערים שלמות, והם כוח שאף עם בעולם עוד לא הביס באופן מוחלט, אלא רק מנע הרס מוחלט של הערים שלהם, במחיר של כמעט חצי מצבאם, לא האלפים ולא הבריטונים, לא הגמדים ולא אנשי הלטאה, אף צבא בעולם לא הצליח לכבוש אותם. כאשר שליטי הכאוס האימתניים מנהיגים אותם, הם כמעט בלתי מנוצחים.
שער קוונטי
שער קוונטי הוא סוג של שער לוגי אשר פועל לפי חוקי מכניקת הקוונטים. שער קוונטי מממש טרנספורמציה של n קיוביטים בכניסת השער, אל n קיוביטים במוצא השער. הטרנספורמציה ניתנת לביטוי בתור אופרטור יוניטרי בממד n, לרוב מסומנת כ או. כל שער קוונטי חייב להיות הפיך, כלומר לכל שער קיים שער הפכי, כך שהפעלת השער ההפכי על מוצא  מחזירה את המצב ההתחלתי של הקיוביטים.
הפעלת שער קוונטי על אוגר המכיל קיוביטים במצב הקוונטי |x\rangle תשנה את מצב האוגר ל. כמובן, שמצב האוגר בכניסה יכול להיות כל מצב שהוא (מצב בסיס או סופרפוזיציה קוונטית כלשהי של מצבי בסיס). מעקרון הליניאריות יתקבל כי הפעלת השער על הסופרפוזיציה תתן במוצא השער את המצב.
הפיכות
כל שער קוונטי חייב להיות הפיך. תכונה זו מתקבלת עקב העובדה שהשער מממש אופרטור יוניטרי, שהוא בעצמו אופרטור הפיך. לדוגמה, בעולם הקלאסי, שער NOT הוא שער הפיך - ניתן לשחזר את המצב ההתחלתי על ידי שרשור שער NOT נוסף, כלומר, שער NOT הוא ההפכי של עצמו. מצד שני, שער AND לדוגמה אינו הפיך וזאת מכמה סיבות: א. רוחב המוצא קטן מרוחב הכניסה (2 סיביות הופכות לסיבית יחידה, דבר המעיד על מחיקת מידע, ומונע את הפיכות השער). ב. מספר קלטים שונים ממופים לאותו מצב יציאה, כלומר השער אינו חד-חד-ערכי.
ניתן להראות ששער קוונטי הוא הפיך אם ורק אם מקיים את התכונות הבאות:
שער מבוקר
לכל שער קוונטי ניתן להגדיר שער מבוקר (מסומן לרוב ב ). לשער המבוקר מתווספת כניסה נוספת (כניסת ה control) אשר מהווה כניסה מאפשרת (enable) לאותו שער. כלומר, אם ה-control במצב |0\rangle השער אינו מאופשר והמוצא יהיה זהה אל הכניסה. אם ה-control במצב |1\rangle השער פועל באופן רגיל.
בניסוח מתמטי, ואילו. השער המבוקר מממש את האופרטור היוניטרי (בממד n+1) כאשר היא מטריצת היחידה בממד n. כניסת ה-control אינה חייבת להיות באחד ממצבי הבסיס |0\rangle או |1\rangle, אלא יכולה להיות כל סופרפוזיציה שלהם. יכולת זו חשובה לשם יצירת שזירות.
מערכת שערים אוניברסלית
מערכת שערים אוניברסלית היא קבוצה של שערים, איתם ניתן לבנות מעגל המממש חישוב של כל פונקציה קוונטית רצויה. במילים אחרות, קבוצת שערים תיקרא אוניברסלית, אם לכל אופרטור יוניטרי  קיים צירוף סופי של שערים מ-, כך שלכל מצב קוונטי |x\rangle בכניסת המעגל, יתקבל במוצא המעגל, המצב הקוונטי.
דוגמאות למערכת שערים אוניברסלית קוונטית:
שערים של קיוביט בודד
כל מטריצה יוניטרית בממד 2x2 מהווה שער של קיוביט בודד. להלן מספר דוגמאות מפורסמות.
שער אדמר מוגדר בתור האופרטור
שער פאזה הוא למעשה משפחה של שערים המוגדרים על ידי האופרטור
לכל פאזה. השער משנה את המצב הקוונטי על ידי הוספת פאזה של \theta אל הפאזה של רכיב הבסיס |1\rangle, ואינו משנה את הפאזה של רכיב ה-|0\rangle. על-מנת להבין את פעולת השער על מצב כללי |x\rangle, ניתן לרשום את המצב בבסיס החישוב, ולהכפיל את המקדם של הרכיב |1\rangle באיבר e^{i\theta}, כלומר.
שער NOT מממש את האופרטור. בדומה לשער הקלאסי, וכן  ובאופן כללי שער NOT הוא אחד מן השערים הקוונטיים שעושים שימוש במטריצות פאולי שמייצגות טרנספורמציות סיבוב במרחב מממד זוגי של פונקציות מרוכבות.
שערים של 2 קיוביטים
במקרה הכללי, כל מטריצה יוניטרית בממד 4x4 מהווה שער קוונטי של שני קיוביטים. כמו כן, ניתן להפוך כל שער של קיוביט יחיד לשער-מבוקר של 2 קיוביטים. דוגמה מפורסמת היא שער NOT מבוקר, CNOT, אשר ניתן לתיאור על ידי האופרטור .
פעולת השער על קיוביט המטרה (ה-target) היא היפוך המצב של קיוביט המטרה, כאשר קיוביט הבקרה (ה-control) "דולק", כאשר הביטים מיוצגים בבסיס החישוב. שימוש בשער זה מאפשר יצירת מצב שזור כגון מצב בל על ידי הפעלת השער על כניסת בקרה אשר נמצאת בסופרפוזיציה של אברי בסיס החישוב. למשל, הפעלת השער על המצב |0\rangle_t כאשר קיוביט הבקרה הוא, ייצר את המצב. באופן דומה, ניתן לקבל את ארבעת מצבי בל על ידי אתחול קיוביט הבקרה ל |-\rangle_c או |+\rangle_c, ואתחול קיוביט המטרה לאחד ממצבי בסיס החישוב |0\rangle_t או |1\rangle_t.
שער טופולי
שער טופולי הוא שער הפועל על אוגר של 3 קיוביטים, אשר הומצא על ידי תומאסו טופולי. פעולת השער על מצבי בסיס החישוב מתוארת בטבלה הבאה ניתן להתייחס אל שער טופולי כאל שער NOT מבוקר פעמיים, או לחלופין, בתור שער CNOT מבוקר. בשל כך, השער ידוע גם בשם controlled-controlled-NOT או CCNOT. לשער שתי כניסות בקרה (c1, c2 בטבלה) וכניסת מטרה יחידה (t). רק כאשר שתי כניסות הבקרה "דולקות", השער הופך את סיבית המטרה. מדרך פעולתו של השער קל לראות כי שער טופולי הוא ההפכי של עצמו. שער טופולי מהווה מערכת שערים אוניברסלית לחישוב הפיך (כלומר, ניתן בעזרתו ליצור מעגל הפיך עבור כל פונקציה בוליאנית).
שער פרדקין
שער פרדקין הוא שער הפועל על אוגר של 3 קיוביטים, אשר הומצא על ידי אד פרדקין. לשער כניסת בקרה (c) ושתי כניסות מטרה (I1, I2). כאשר כניסת הבקרה "כבויה" השער ממפה את כניסות המטרה אל היציאות (O1, O2 בהתאמה). כאשר כניסת הבקרה דולקת, השער מבצע החלפה בין שני קיוביטי המטרה, כלומר ממפה את הכניסה I1 אל היציאה O2 ואת הכניסה I2 אל היציאה O1. למעשה, זהו שער החלפה-מבוקר (controlled-SWAP). טבלת האמת של השער (על אברי בסיס החישוב) ניתנת לסיכום באופן הבא שער פרדקין הוא ההפכי של עצמו, ומהווה מערכת שערים אוניברסלית לחישוב הפיך.
נבחרת גרמניה בכדורגל חופים
הנבחרת הלאומית של גרמניה בכדורגל חופים מייצגת את גרמניה בתחרויות כדורגל חופים בינלאומיות ונמצאת בפיקוחה של התאחדות הכדורגל הגרמנית.
הסגל הנוכחי
סגל נכון לאפריל 2017
מאמן: סבסטיאן אולריך
סנדו (אוניית מעפילים)
סנדו הייתה אוניית מעפילים. היא יצאה מקונסטנצה ברומניה, במרץ 1939, כשעל סיפונה 270 מעפילים. לאחר שלושה ימי סערה הגיעה לאי כיוס ומשם לאי סנטוריני שם נעשו תיקונים ונערכה הצטיידות.
ב-14 במרץ אמורה הייתה להיפגש עם ספינה אחרת אשר תעביר את המעפילים לחוף. כשזו לא הגיעה התקרבה עד כדי מיל אחד מחופי הארץ. אחד מהמעפילים קפץ המימה ושחה לחוף לצורך יצירת קשר עם גורם מן היישוב. לאחר שעלה בחוף שפיים הוא הודיע על האונייה. סירת חתירה יצאה ללב ים לעבר הסנדו. אך היא בינתיים הפליגה לביירות להצטייד בפחם. ביציאתה מביירות זוהתה על ידי מטוס בריטי. בקרבת חופי הארץ נעצרה והובלה לנמל חיפה, צוידה במים, פחם ומזון וגורשה מהארץ על כל נוסעיה. הספינה הפליגה חזרה לקונסטנצה, והמעפילים התפזרו במקומות שונים באירופה.
סקריה (אוניית מעפילים)
סקריה הייתה אוניית מעפילים שפעלה במסגרת עליית אף על פי של התנועה הרוויזיוניסטית. היא הביאה מעפילים רק פעם אחת אך ידועה בשל מורכבות ההכנות להפלגתה והתלאות שעברו נוסעיה לפני ההפלגה ובמהלכה. בין יוזמי ומנהלי ההפלגה היו שלמה יעקבי וחבריו יוסף כצנלסון, אברהם סטבסקי, הלל קוק, אליהו גלעזר, נפתלי פלטין נציב בית"ר בצ'כוסלובקיה, ויצחק ז'רז'בסקי, נציג האצ"ל.
ארגון המעפילים
במקביל, יצאה מווינה ב-1 בנובמבר קבוצה בת 200 איש מאוסטריה בספינת נהר גרמנית מפוארת, "סטורנוס", ששכר ד"ר וילי פרל. בראש הקבוצה עמד גרהרד גליזינגר, יצרן בירה וזמר. בברטיסלבה הצטרפו עוד 600 איש שהתארגנו בפראג. סטורנוס הגיעה כעבור 12 יום לנמל הרומני סולינה, שם אמורים היו הפליטים לעבור לאוניית ים אולם, משהגיעו התברר שסוכן יווני, שאמור היה לשגר את אניית הים התחרט והאוניה לא חיכתה בנמל. מאוחר יותר התברר שממשלת בריטניה לחצה על הממשלה היוונית לאסור כל סיוע לצורך הבאת עולים לארץ-ישראל. ממשלת רומניה מנעה את ירידת הפליטים לשטחה וקברניט הספינה לחץ לחזור לווינה בטרם הדנובה תקפא. פרל עשה מאמצים גדולים למצוא אוניית ים ולבסוף הצליח מיכאל גורן לאתר את ה"סקריה". אוניית הקיטור סקריה נבנתה ב-1888, הייתה בבעלות טורקית ושימשה להובלת פחם מיוון לטורקיה.