cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
A-6 אינטרודר
פיתוח
הכינוי A-6A הוענק לאינטרודר בסתיו 1962, והוא נכנס לשירות מבצעי בפברואר 1963. ה-A-6 היה מטוס התקיפה העיקרי של הצי האמריקני וחיל הנחתים האמריקני למשימות בכל מזג אוויר ובלילה מאמצע שנות השישים ועד שנות התשעים ושימש גם כמטוס תדלוק בגרסת KA-6D או על ידי שימוש במכלים ייעודיים לתדלוק. בחיל האוויר האמריקני שימש ה-F-105 ת'אנדרצ'יף למטרה דומה, ומאוחר יותר גם ה-F-111 שמאוחר יותר הוסב גם למטוס לוחמה אלקטרונית. טבילת האש הראשונה של ה-A-6 הייתה במלחמת וייטנאם ובהמשך נעשה בו שימוש במשימות בלבנון, לוב, עיראק (מלחמת המפרץ, 1991), ובוסניה (1994). ה-A-12 אוונגר יועד להחליף את האינטרודר, אך תוכנית זו בוטלה ולבסוף תפס ה-F-14 שצויד במערכת ה-LANTIRN את מקומו של ה-A-6. האינטרודר האחרון יצא משירות ב-28 בפברואר 1997. מספר שלדות מטוסי A-6 הוטבעו בקרבת החוף של מחוז סנט ג'ונס אשר בפלורידה ליצירת "גן עדן לדגים" המכונה "שונית האינטרודר".
YA-6A
הכינוי שניתן לשמונה אבות טיפוס ומטוסי קדם-יצור.
A-6A
הגרסה הראשונית של האינטרודר שצוידה ב-DIANE (Digital Integrated Attack/Navigation Equipment), שנועד לספק רמת דיוק גבוהה בהפצצה, אפילו בלילה ובתנאי מזג אוויר גרועים. ה-DIANE כללה מספר מערכות מכ"ם: מכ"ם חיפוש מדגם AN/APQ-92 מתוצרת נורדן ומכ"ם עקיבה נפרד מדגם AN/APQ-112, מכ"ם גובה מדגם AN/APN-141, ומכ"ם דופלר מדגם AN/APN-153 למתן עדכוני מיקום למערכת הניווט האינרציאלית מדגם AN/ASN-31. המידע שהגיע מהחיישנים עובד במחשבים מוטסים עבור התותחן/נווט. בסך הכול יוצרו 488 מטוסי A-6A, לרבות שישה מטוסי קדם-יצור. מרבית המטוסים ששרדו הוסבו לגרסאות אחרות.
A-6B
על-מנת לספק לצי האמריקני מטוס למשימות דיכוי הגנה אווירית לתקיפת מערכות נ"מ וטילי קרקע-אוויר, משימה המכונה "יד הברזל" בטרמינולוגיה של הצי האמריקני, הוסבו 19 מטוסי A-6A ל-A-6B מ-1967 עד 1970. מערכות תקיפה סטנדרטיות רבות הוסרו מה-A-6B, ובמקומם הותקן במטוס ציוד מיוחד לגילוי מערכות מכ"ם של האויב ולשיגור טילים נגד קרינה מסוג AGM-45 שרייק ו-AGM-78 סטנדרד ארם.
חמישה מטוסים אבדו בקרב, והיתר הוסבו בשנות השבעים המאוחרות לגרסת A-6E.
A-6C
12 מטוסי A-6A הוסבו ב-1970 לגרסת A-6C לצורך תקיפת נתיב הו צ'י מין בווייטנאם. הם צוידו בפוד TRIM (Trails/Roads Interdiction Multi-sensor) שנישא תחת גוף המטוס וכלל חיישן אלקטרו-אופטי וחיישן תת-אדום לראיית לילה, כמו גם מערכת "בלק קרו" ("Black Crow") לגילוי הצתת מנוע. אחד מהמטוסים האלו אבד בקרב, והאחרים הוסבו לאחר המלחמה לגרסת A-6E.
KA-6D
בשנות השבעים המוקדמות הוסבו 78 מטוסי A-6A ו-12 מטוסי A-6E לתצורת מטוס תדלוק אשר נועד לתדלק באוויר מטוסי תקיפה אחרים. מערכת ה-DIANE הוסרה ומערכת תדלוק פנימית נוספה, ובנוסף לה לעיתים הורכב פוד תדלוק מסוג D-704 על נקודת התלייה המרכזית של המטוס. תאורטית, ניתן היה להשתמש ב-KA-6D במשימות הפצצה ויזואלית ביום, אך בפועל לא נעשה שימוש כזה במטוס ככל הנראה, והמטען הסטנדרטי אותו נשא המטוס היה ארבעה מכלי דלק. כיוון שהיה מבוסס על מטוס טקטי, סיפק ה-KA-6D את היכולת לתדלוק במהלך המשימה - היכולת להשתתף כחלק מחבילת תקיפה ולתדלק את מטוסי התקיפה במהלך המשימה. מספר מטוסי KA-6D הוטבעו ביחד עם מטוסי טייסות האינטרודר, והוצאתו מהשירות של המטוס יצרה פער ביכולת התדלוק של הצי האמריקני וחיל הנחתים האמריקני. אמנם ה-S-3 ויקינג של הצי האמריקני גם הוא בעל יכולת תדלוק, אך ביצועיו וקיבולת הדלק שלו מוגבלים והוא אינו יכול ללוות חבילות תקיפה.
A-6E
גרסת התקיפה הסופית של האינטרודר בעלת מערכות ניווט ותקיפה משודרגות נכנסה לשירות ב-9 בדצמבר 1971. מערכות המכ"ם לחיפוש ועקיבה המקוריות של ה-A-6A הוחלפו במכ"ם AN/APQ-148 יחיד, והמחשבים המוטסים הוחלפו במחשבים מתוחכמים ואמינים יותר שיוצרו בטכנולוגית אלקטרוניקת מצב מוצק. מערכת ניווט אינרציאלית חדשה מסוג AN/ASN-92 נוספה, וגם מערכת CAINS (Carrier Aircraft Intertial Navigation System), לצורך ניווט מדויק יותר. החל מ-1979 כל מטוסי ה-A-6E צוידו במערכת ה-AN/AAS-33 DRS (Detecting and Ranging Set), חלק ממערכת ה-TRAM (Target Recognition and Attack, Multi-Sensor), צריח קטן ומיוצב, שהותקן תחת חרטום המטוס והכיל חיישן תת-אדום לראיית לילה (FLIR), עם ציין לייזר. בנוסף ל-TRAM הוחלפו במטוסים אלו מערכות המכ"ם במערכות מכ"ם חדשות מסוג AN/APQ-156. לצורך תקיפה מדויקות מאוד ניתן היה להשתמש בהדמיות שסיפקה מערכת ה-TRAM במשולב עם מידע שסיפק המכ"ם, או להשתמש בחיישני ה-TRAM לבדם לצורך תקיפה ללא שימוש במכ"ם אותו ניתן לגלות עקב קרינתו. ה-TRAM איפשר לאינטרודר לציין מטרות בלייזר ולהטיל פצצות מונחות לייזר. בנוסף, האינטרודר צויד במערכת לעקיבה אחר מטרות קרקעיות נעות, ולהטלת חימוש על מטרות כאלו, גם בעת תנועתן. בנוסף, מערכת המחשב איפשרה את השימוש ב-OAP (Offset Aim Points) שהעניקה לצוות המטוס את היכולת להטיל חימוש על מטרות שאינן נראות במכ"ם, על ידי הזנת קואורדינטות של מטרה ידועה הסמוכה למטרה הרצויה, והזנת המרחק והכיוון היחסי של המטרה שאינה נראית.
בסך הכול יוצרו 445 מטוסי A-6E, מתוכן כ-240 היו מטוסי A-6A/B/C אשר הוסבו לדגם החדש.
דגמי לוחמה אלקטרונית
רק 28 מטוסי EA-6A נבנו (שני אבות טיפוס, 15 מטוסים חדשים שיוצרו ו-11 הסבות של מטוסי A-6A), והיו בשימוש טייסות חיל הנחתים האמריקני במלחמת וייטנאם. המטוסים הוצאו משימוש בקו הלחימה הקדמי באמצע שנות השבעים, כשהם ממשיכים לשמש יחידות מילואים של חיל הנחתים האמריקני והצי האמריקני בעיקר למטרות אימונים. המטוס האחרון יצא משירות ב-1993.
חימוש
המטוס מסוגל לשאת מטען במשקל כולל של 18,000 ליברות (8,170 ק"ג) המחולק בצורה שווה בין חמש נקודות נשיאה חיצוניות, היכול לכלול: פוד רקטות 2.75" (70 מ"מ), פוד רקטות זוני 5" (127 מ"מ), סימן 20 רוקאיי, סימן 77 נפלם, סימן 81, סימן 82, סימן 83, סימן 84, סימן 117, CBU-78, GBU-10E, GBU-12D, GBU-16B, AGM-123A סקיפר 2, AGM-45 שרייק, AGM-62 וולאיי, AIM-9 סיידווינדר, AGM-84D הרפון, AGM-88 הארם, AGM-84E סלאם, AGM-65 מאבריק, A-120A אמראם, B-61, מוקשים קרקעיים וימיים שונים.
אנטול טשפורנוף
אנטול טשפורנוף (בפינית: Anatol (Anatoly) Tschepurnoff (Tchepurnoff, Chepurnov, Czepurnow); 19 בדצמבר 1871, לוביזה – 29 באפריל 1942, הלסינקי) היה שחמטאי פיני שניצח באליפות פינלנד בשחמט בשנת 1922.
ביוגרפיה
לפני מלחמת העולם הראשונה שיחק טשפורנוף בתחרויות רבות בסנקט פטרסבורג. בשנת 1903 הגיע למקום החמישי, בשנת 1904 הגיע למקום התשיעי (ניצח: אז'ן זנוסקו-בורובסקי), בתחרות אחרת הגיע למקום השני (ניצח: הלבך), בתחרות אחרת חלק מקום 4-5 (ניצח: קוילוביץ'). בשנת 1908 חלק מקום 7-8 (ניצחו: סרגיי פון פריימן ורוזנקרנץ). בשנת 1909 הגיע למקום ה-14 (ניצח: אלכסנדר אלכין), חלק מקום 7-8 (ניצח: גריגורי לבנפיש). בשנת 1911 הגיע למקום השמיני (ניצחו: אז'ן זנוסקו-בורובסקי ופיודור דוס-חוטימירסקי), חלק מקום 5-6 (ניצחו: איליה רבינוביץ ופלאץ). בשנת 1913 הגיע למקום השלישי.
לאחר מלחמת העולם הראשונה ניצח טשפורנוף באליפות פינלנד הראשונה שהתקיימה בשנת 1922.
השתתפות באולימפיאדות
טשפורנוף שיחק בנבחרתה האולימפית של פינלנד בשתי אולימפיאדות:
טשפורנוף היה אחד מבין 15 המייסדים של ארגון פיד"ה שנוסד ב-20 ביולי 1924.
תחרויות נוספות
בשנת 1926 הגיע למקום השלישי בתחרות בודפשט. בשנת 1928 חלק מקום 12-14 בתחרות האג (אליפות העולם השנייה לחובבים, ניצח : מקס אויבה). בשנת 1929 הגיע למקום השביעי בתחרות גטבורג (האליפות ה-14 של ארצות הצפון, ניצח: גדעון סטולברג). בשנת 1930 הגיע למקום השלישי התחרות סטוקהולם (האליפות ה-15 של ארצות הצפון, ניצח: אריק אנדרסן). באותה שנה חלק מקום 2-4 בתחרות הלסינקי (ניצח: אירו בוק). בשנת 1931 הפסיד בדו-קרב לאירו בוק 4.5-5.5.
כגן בק
כגן בק או כאקאן בק (לפעמים בקיצור מכונה "בק" סתם) היה תוארו של המשנה לכגן בממלכת הכוזרים.
המלוכה הכוזרית התחלקה בין הכגן לכגן בק. לפי ההנחה העכשווית הכגן, ששמו ייתכן ונגזר מהמילה כהן, עסק בענייניה הרוחניים של הממלכה הכוזרית, בעוד שהכגן בק עסק בענייני דיומא כמו צבא וכלכלה. בתקופות מסוימות תואר הכגן והבק התאחדו לתואר אחד ובראש הממלכה היה שליט יחיד (לדוגמה בשנת 950). לעיתים היסטוריונים התייחסו לבק הכוזרי בתואר מאליק (מלך בערבית) או אישד, תואר גקטורקי לשליט צבאי. הכגן היה עליון לכגן בק, אך הוא לא נהג להתערב בעניינים אלה והתרחק מהציבור. הכגן בק ראה בכל יום את הכגן וישב על כס מלכותי לימין הכגן.
מושב הבק והכגן היה בעיר הבירה איטיל ששכנה על גדת הוולגה בארמון מבוצר על אי בנהר, שגושר על ידי גשר צף לשאר העיר. בנוסף לשליטים ישב גם חלק מן הצבא במבצר.
הבק היה זה המכתיר את הכגן לתפקידו, אך למרות זאת, ולמרות תפקידו הייצוגי של הכגן, העם הכוזרי סגד לו והעריץ אותו. הבק היה אחראי על כלל חלקי העם הכוזרי, ולמרות שלא בהכרח היה צריך להיות יהודי על מנת לשאת במשרה, נראה שרוב הנושאים בתואר בק היו יהודים.
אלן לאבלייס
אלן מת'יסון לאבלייס (באנגלית: Alan Mathieson Lovelace; 4 בספטמבר 1929 - 18 באפריל 2018) היה סגן מנהל נאס"א מ-2 ביולי 1976 עד 10 ביולי 1981. הוא שימש המנהל בפועל פעמיים: פעם אחת במהלך ממשל ג'ימי קרטר מ-2 במאי עד 20 ביוני 1977, בעקבות פרישתו של ג'יימס פלטשר, ופעם נוספת בתחילת ימי ממשל רייגן, מ-21 בינואר עד 10 ביולי 1981, עד שמינויו של ג'יימס בגס אושר על ידי הקונגרס.
לאבלייס נולד בסיינט פיטרסברג שבפלורידה. הוא סיים תואר ראשון בכימיה מאוניברסיטת פלורידה בגיינסוויל בשנת 1951, קיבל תואר שני בכימיה אורגנית בשנת 1952 והפך לדוקטור לפילוסופיה בשנת 1954, גם בכימיה אורגנית.
בחודש יוני 1981 קיבל לאבלייס את מדליית האזרחים הנשיאותית מידי הנשיא רונלד רייגן.
אבדילקרים פאשא
אַבְּדִילְקֵרִים פָּאשָׁא (בטורקית: Abdülkerim Paşa; 1872, סלוניקי, האימפריה העות'מאנית - 16 בינואר 1923, איסטנבול, טורקיה) היה גנרל טורקי בצבא האימפריה העות'מאנית, אשר פיקד על הגיס ה-11 במהלך המערכה בקווקז ועל הגיס ה-20 בחזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה.
אבדילקרים פאשא לחם במהלך המלחמה האיטלקית-עות'מאנית, ובהמשך במלחמת הבלקן הראשונה והשנייה. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה פיקד על הגיס ה-11 העות'מאני. ביולי 1915, בסמוך לעיר מלזגירט, לחם הגיס ה-11 בפיקודו של אבדילקרים פאשא ביחידות מתוך הארמייה הקווקזית של צבא האימפריה הרוסית תחת פיקודו של ניקולאי יודניץ'. קרב מנזיקרט הסתיים ללא הכרעה ברורה, תוך מניין נפגעים רב לשני הצדדים. במהלך מתקפת ארזורום נחלו הכוחות העות'מאניים בפיקודו תבוסה קשה ואבדילקרים פאשא הועבר מתפקידו.
בהמשך, מספטמבר 1916 ועד 30 ביוני 1917, פיקד על הגיס ה-20 של הצבא העות'מאני, אשר הועבר לחזית המקדונית ולא נטל חלק משמעותי בקרבות. ב-1922 סיים אבדילקרים פאשא את שירותו הצבאי, כשהוא בדרגת פֶרִיק, ובינואר 1923 הלך לעולמו באיסטנבול.
ילד חוץ
ילד חוץ הוא כינוי לילד שלא היה מבני הקיבוץ והצטרף לקיבוצים שבהם הוסדרה לינה משותפת או חברת ילדים ומסגרת חינוכית מופרדת ועצמאית מהחברה הבוגרת, כדוגמת מוסדות החינוך של הקיבוץ המאוחד. בהיעדר משפחה ביולוגית בסביבה, הוצמדה לילד "משפחה מאמצת" מתושבי הקיבוץ.
ההורים ששלחו את הילדים ללמוד בקיבוץ מסיבות אידאולוגיות וחינוכיות, עשו זאת מתוך מחשבה שזה החינוך הטוב ביותר עבור ילדיהם. מרביתם התקשו בגידול ילדיהם בשל התמודדות עם שכול או היעדרות של אחד ההורים. בהמשך, חלק מהילדים הגיעו ממשפחות במשבר שהתקשו במסגרות העירוניות. ובעיקר נשלחו ילדים שהוגדרו כבעלי יכולת, אך התקשו להסתגל וחוו בעיות אישיות שונות, ולא נמצאה עבורם מסגרת חינוכית מתאימה בעיר.
במקרים מסוימים, קיבוצים שחברת הילדים בהם הייתה קטנה, יזמו את קליטתם של ילדי חוץ על מנת להגדילה. כך ילדים שהוריהם לא חיו בקיבוץ אומצו במשפחות, בעיקר בגיל בית הספר. קיבוצים כמו גבעת ברנר פתחו את מערכות הלימוד שלהם לילדים שלא התגוררו בקיבוץ כבר מראשיתו. הכינוי "ילד חוץ" והפער בין מעמדם וזכויותיהם של ילדי בני הקיבוץ הוביל, בחלק מהמקרים, לבעיות השתלבות בקיבוץ ולרגשי נחיתות מצד ילדי החוץ.
בחלק מהמקרים התייחס המושג לנוער מקבוצות חינוכיות כמו בחברות נוער של עליית הנוער והמפעל להכשרת ילדי ארץ ישראל או הכשרה צעירה. אולם נוער מקבוצות אלה נקלט גם במושבים וכפרי נוער והגיע לקיבוצים מאירופה כאמצעי להימלט מהשלטון הנאצי.
המושג בספרות
מספר סיפורים נכתבו על תופעה ייחודית זו – חלקם על ידי מי שהיו "ילדי חוץ" בעצמם, וחלקם על ידי סופרים מובילים בתחום ספרות הילדים. בין הסיפורים: "ילדת חוץ" על ידי הסופרת נורית זרחי, שבעצמה הייתה "ילדת חוץ" בקיבוץ גבע, שאליו נשלחה להתחנך לאחר מות אביה, "ילד חוץ: סיפורו של ילד עזוב" של גלילה רון פדר והסיפור "ילדי חוץ" מאת שמעון בלס.
ברוס קמפבל
ברוס לורן קמפבל (באנגלית: Bruce Lorne Campbell, נולד ב-22 ביוני 1958) הוא שחקן, מפיק, סופר ובמאי אמריקאי. ידוע ביותר בעקבות גילום דמותו של אשלי "אש" ויליאמס בטרילוגיית סרטי האימה-הומור סלפסטיק "מוות אכזרי" (Evil Dead), ומאז נהפך לאייקון בסרטים מסוג זה.
חייו האישיים
קמפבל נולד ברויאל אוק, מישיגן לג'ואן לואיז וצ'ארלס ניוטון קמפבל, ולו אח בשם דון ואח חורג בשם מייקל. קמפבל חי בחוות לבנדר בג'קסונוויל שבמחוז ג'קסון באורגון עם אשתו מעצבת התלבושות אידה גירון. קמפבל התחיל לעבוד בתעשיית הקולנוע כאשר נפגש עם סם ריימי בתיכון. השניים נהיו חברים טובים מאוד והתחילו לכתוב סרטים ביחד, בעוד שקמפבל עבד על כישוריו כשחקן באוניברסיטת מישיגן.
קולנוע וטלוויזיה
כמה שנים לאחר מכן, קמפבל וסם ריימי נפגשו עם חברים ומשפחה כדי לעבוד על הסרט "מוות אכזרי", שבו שימש כעוזר מפיק ושחקן ראשי, בעוד שריימי כתב, ביים וערך את הסרט. למרות העובדה שהתקציב לסרט היה דל הוא זכה להצלחה גדולה, מה שתרם לצילומם של שני סרטי המשך לסרט - "מוות אכזרי 2" ו"צבא האופל" שזכו לתוצאה דומה. אף ב-2008 קמפבל ביים, הפיק וכיכב בסרטו "שמי הוא ברוס" שזה בעצם פארודיה עצמית על סדרת "מוות אכזרי", הסרט לא היה חביב על המבקרים אבל זכה להצלחה רבה מהמעריצים ותוכנן סרט המשך.
בשנת 2002 הופיע קמפבל בסרט האימה/קומדיה "Bubba Ho-Tep" בתפקיד אלביס פרסלי.
קמפבל הופיע בתפקידי אורח ברבים מסרטיו של סם ריימי, ביניהם דארקמן, טרילוגיית סרטי הקומיקס ספיידרמן ודוקטור סטריינג' בממדי הטירוף.
בנוסף, קמפבל השתתף במספר תפקידים קטנים בסדרות טלוויזיה כלויס וקלארק: הרפתקאותיו החדשות של סופרמן, רצח מאדום לשחור, תיקים באפלה, אמריקן גותיק, מכושפות ותפקיד יותר בולט בתור אוטליקוס בסדרות הרקולס: המסעות המופלאים וזינה הנסיכה הלוחמת (שבה גם ביים שני פרקים). היה כוכב הראשי בסדרת המערבון-מדע בדיוני "בריסקו קאונטי ג'וניור" מ-1993 וגם בסדרת אקשן-קומדיה "ג'ק המרגל" (Jack of all Trades) מ-2000 למרות המחמאות קבלו שתי הסדרות הם בוטלו כבר באמצע העונה השנייה. ב-2006 שיחק בסרט האימה "היער", לצדה של פטרישה קלארקסון. החל מיוני 2007 הוא השתתף בסדרת הריגול המצליחה סוכן מחוק במשך כל שבע עונותיה.
בשנת 2012 השתתף בסרט הדרמה "טר", שבוים על ידי 12 סטודנטים באוניברסיטת ניו יורק. בסרט גילם את גודי, לצידם של ג'יימס פרנקו, מילה קוניס וזאק בראף.
ב-2019 החל לדבב בסדרת האנימציה "הילדים האחרונים בעולם" בנטפליקס. שיחק גם בעונתה השנייה של סדרת הטלוויזיה "לודג' 49" ברשת AMC.
בשנת 2023 הוא היה בין מפיקי הסרט "להעיר את השד".
ערן לוי (כדורגלן)
ערן לוי (נולד ב-4 באוגוסט 1985) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי במועדון ספורט קריית ים מליגה ב'.
קריירה
לוי נולד באור עקיבא. החל את דרכו בקבוצת הנוער של מכבי חיפה ועלה לקבוצה הבוגרת בעונת 2001/2002. הוא המשיך במכבי חיפה עד לאמצע עונת 2004/2005, בה עבר למכבי תל אביב. בעונת 2005/2006 שיחק בקבוצת עירוני קריית שמונה ובעונת 2006/2007 עבר לקבוצת מכבי נתניה כחלק ממסע הרכש של אייל ברקוביץ' ודניאל יאמר. זמן קצר לאחר תחילת העונה, עבר לקבוצת הפועל עכו מהליגה הלאומית. שנה אחר כך עבר להפועל חיפה, שם נשאר לשחק עד עונת 2009/2010.
בקיץ 2008 שיחק בקבוצת כדורגל החופים של תל אביב, שפעלה תחת הדרכתו של המאמן-שחקן אלון מזרחי. הוא אף שיחק במדי נבחרת ישראל בכדורגל חופים, וכבש צמד במשחק מול נבחרת ברזיל. בקיץ 2009 שיחק בקבוצת כדורגל חופים של "נסיכי יער הפקאן" חדרה, במסגרת משחקי הליגה לכדורגל חופים בנתניה.
לקראת עונת 2013/2014 חתם לשלוש שנים במכבי נתניה מהליגה הלאומית, ומונה לקפטן הקבוצה. בעונה זו כבש 14 שערים ובישל 12 נוספים, והיה גורם מרכזי בחזרתה של הקבוצה לליגת העל, וההעפלה לגמר גביע המדינה. בעונת 2014/2015 כבש 11 שערים ב-31 הופעות בליגת העל. ב-3 ביולי 2015 נפצע באופן חמור בעקבות קריעה של הרצועה הצולבת בברכו, ולא שיחק לכל אורך עונת 2015/2016, בסופה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית.
בעונת 2016/2017 חזר לשחק וכבש 15 שערים בליגה הלאומית, שער אחד בגביע ושער נוסף בגביע הטוטו, בישל 11 שערים, והוביל את מכבי נתניה בחזרה לליגת העל. בסיום עונת 2017/2018 היה מלך הבישולים של ליגת העל, עם 11 בישולים, בנוסף לעשרה שערים, ולצידו של דיא סבע הוביל את הקבוצה לפלייאוף העליון ולמקום החמישי בטבלה.
במרץ זומן לוי לראשונה לסגל נבחרת ישראל, על ידי המאמן הזמני אלון חזן. ב-24 במרץ ערך את הופעתו היחידה במדי הנבחרת, כשנכנס כמחליף במשחק ידידות מול נבחרת רומניה באצטדיון נתניה.
ב-29 ביולי 2018, לאחר שדרישתו להארכת חוזהו ביותר מעונה אחת לא נענתה, עזב לוי את מכבי נתניה. ב-21 באוגוסט 2018 חזר לקדנציה שנייה בבית"ר ירושלים, וחתם לעונה אחת במועדון עם אופציה לעונה נוספת, אך עזב לאחר חצי עונה בה ערך 14 הופעות ליגה, רובן כמחליף.
ב-17 בינואר 2019 חתם בהפועל קטמון ירושלים מהליגה הלאומית. בהופעת הבכורה שלו במועדון בישל את שער הניצחון (1–0) מול הפועל כפר סבא, ואת שערו היחיד במדי הקבוצה כבש ב-15 במרץ 2019, בניצחון 2–0 על הפועל אשקלון. בסך הכל ערך 15 הופעות בליגה הלאומית עד תום עונת 2018/2019, ובסופה עזב את המועדון.
ב-16 בנובמבר 2019 חתם בהפועל אום אל-פחם מהליגה הלאומית. ב-6 בדצמבר 2019 שיחק את משחקו היחיד במועדון, כשעלה כמחליף בדקה ה-55. ב-27 בדצמבר 2019 עזב את המועדון.
ב-29 בדצמבר 2019 חתם בהפועל עפולה עד לתום העונה.
ב-11 באוגוסט 2020 חתם בהפועל מרמורק מליגה א'. ב-8 בדצמבר הבקיע את שערו הראשון במדי הקבוצה, בניצחון 0–1 על עירוני כסייפה, בבעיטה מ-25 מטרים.
ב-5 ביולי 2021 חתם במכבי קביליו יפו. ב-3 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו, במסגרת גביע המדינה מול הפועל אזור, הבקיע צמד והמשחק הסתיים בניצחון קבוצתו 2-0. ב-10 בספטמבר ערך את הבכורה בליגה, במשחק מול מכבי הרצליה, בו ניצחה קבוצתו בתוצאה 1–3. את שערו הראשון לעונה, שהיה גם שער הניצחון, הבקיע ב-29 בספטמבר במשחק מול הפועל בקעת הירדן, שהסתיים בתוצאה 1-0. בסיום עונת 2021/2022 היה שותף להעפלתה של מכבי יפו לליגה הלאומית, לאחר 12 שנים בליגה א'. ב-1 ביוני 2022 חתם לעונה נוספת בקבוצה.
ב-3 באוקטובר 2022 עזב את יפו וחתם בהפועל רעננה מליגה א'. ב-4 באוקטובר פתח בהרכב במשחק מול עירוני נשר, אך נפצע והוחלף במהלך המחצית הראשונה.
ב-1 בפברואר 2023 חתם במועדון ספורט קריית ים מליגה ב'.
סגנון משחק
לאורך הקריירה ידוע לוי בזכות יכולת המסירה והבעיטה שלו ברגל שמאל. הוא ניחן ביכולת בעיטה מצוינת ועוצמת בעיטה גבוהה ובמהלך הקריירה כבש שערים רבים מחוץ לרחבה בבעיטות וירטואוזיות ממרחק רב מן השער, ובישל שערים רבים בזכות יכולת המסירה וראיית המשחק שלו. באפריל 2017 נבחר על ידי שחקני ומאמני עבר ישראלים כאחד מעשרת בועטי הבעיטות החופשיות הטובים ביותר בהיסטוריה של הכדורגל הישראלי.
פסטיבל סן ג'נארו
פסטיבל סן ג'נארו (באנגלית: Feast of San Gennaro; באיטלקית: Festa di San Gennaro) הוא פסטיבל רחוב המתרחש מדי שנה בשכונת איטליה הקטנה, ברובע מנהטן של העיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית. הפסטיבל נמשך 11 ימים, שתחילתם ביום חמישי השני של חודש ספטמבר. הפסטיבל מהווה אירוע בו מוצגת תרבות איטליה ותרבות המהגרים האיטלקיים שהגיעו לאמריקה. הפסטיבל נערך באזור רחוב מאלבורי, ונערכת במסגרתו תהלוכה ברחוב הסגור לתנועה.
היסטוריה
עם יציאת האוכלוסייה האיטלקית מאזור שכונת איטליה הקטנה ומעבר האוכלוסייה לשכונות אחרות, החלו להיערך באותן שכונת תהלוכות וטקסים דומים, וכיום הפסטיבל נחוג גם באזורים נוספים בהם מתגוררת אוכלוסייה איטלקית, כגון באזור פורדהאם ברובע הברונקס.
אזכורים תרבותיים
פסטיבל סן ג'נארו מוזכר בסרטים מסדרת הסנדק. ב"הסנדק חלק שני" מנצל ויטו קורליאונה את הפסטיבל על מנת לרצוח את ראש המאפיה המקומית דון פאנוצ'י, וכך הופך בעצמו לראש משפחת מאפיה. ב"הסנדק חלק שלישי" רוצח ויני מאנסיני קורליאונה את ג'ואי זאזה במהלך הפסטיבל, ועושה זאת בחוסר דיסקרטיות שגורמת לפאניקה בין באי הפסטיבל.
הפסטיבל שימש רקע לאחת הסצנות בסרט "רחובות זועמים" משנת 1973 וכן לאחד מפרקי הסדרה: "CSI:NY".
יחסי גרמניה–כווית
יחסי גרמניה–כווית הם יחסי החוץ בין כווית וגרמניה.
היסטוריה
בשנת 1964, כווית והרפובליקה הפדרלית של גרמניה כוננו יחסים דיפלומטיים. גרמניה נחשבת מאוד בכווית כאחד הכוחות הפוליטיים והכלכליים העיקריים באירופה, וכמדינה המקיימת באופן מסורתי יחסים טובים עם העולם הערבי. באוקטובר 2016 ערך שר החוץ הכוויתי סבאח אל-ח'אלד אל-סבאח ביקור רשמי בברלין, ומקבילו הגרמני זיגמר גבריאל ערך ביקור רשמי בכווית באפריל ויוני 2017.
יחסי סחר
בשנת 2016 יצוא הסחורות מגרמניה לכווית הסתכם ב-1.4 מיליארד אירו, ויבוא הסחורות הגרמני מכווית עמד על כ-19 מיליון אירו, מה שהפך את כווית לשותפת הסחר התשיעית בגודלה של גרמניה במזרח התיכון. כווית היא השוק הרביעי בגודלו של סחורות גרמניות בקרב חברי מועצת שיתוף הפעולה במפרץ. יצוא גרמניה לכווית כולל רכבי יוקרה, מכונות, מתקני תעשייה (בעיקר תחנות כוח), מוצרי חשמל, מוצרים כימיים, מוצרי ברזל וציוד רפואי. כווית ביצעה השקעות משמעותיות בכלכלה הגרמנית, והיא בעלת מניות בחברות גרמניות מובילות. בשנת 1987 נכנס לתוקף חוזה מיסוי כפול בין גרמניה וכווית, שנחתם מחדש בשנת 1999. ב-15 בנובמבר 1997 נכנס לתוקף הסכם על קידום והגנה על השקעות בין מדינות. בינואר 2017 נערכה בברלין הישיבה החמישית של הוועדה המשותפת לשיתוף פעולה כלכלי, סחר וטכני בין גרמניה וכווית.
נציגויות דיפלומטיות
גרמניה מחזיקה בכווית שגרירות בכווית סיטי בלבד. מאידך, כווית מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין וקונסוליה כללית בפרנקפורט.
מרקסטון קפיטל גרופ
מרקסטון ניהול והשקעות (ישראל) או מרקסטון קפיטל גרופ הייתה קרן השקעות פרטיות ישראלית המאוגדת כחברה פרטית בע"מ.
הקרן הוקמה ב-2004 על ידי רון לובש, לשעבר בנקאי השקעות בליהמן ברדרס; אמיר קס (נהרג בתחילת 2014 בתאונת דרכים), וג'רי שטוך, לאחר שהשלושה גייסו 786 מיליון דולר ממשקיעים שונים, רובם משקיעים מוסדיים מארצות הברית ויתרתם משקיעים מוסדיים מישראל. בין ההשקעות הראשונות של הקרן היו השקעות בדפי זהב, בחברת הייעוץ פי.אר.אס ואחריהן ב"זרעים גדרה" וכן השקיעה בנילית ברשת סטימצקי ובנטפים.
במחצית 2007 מכרה מרקסטון ברווח גדול את ההשקעות בזרעים גדרה ובדפי זהב. מרקסטון קנתה את מגנוליה תכשיטי כסף , את אלרן נדל"ן ואת טומקאר.
בשנת 2006 הקימה הקרן את בית ההשקעות "פריזמה", הקרן גייסה עובדים ממרבית בתי ההשקעות האחרים בישראל וגרמה לעליית שכר של אנליסטים ועובדים אחרים בתחום. פריזמה רכשה את 'פק"ן' – בית ההשקעות של בנק הפועלים, את "להק", אף היא של בנק הפועלים ואת בית ההשקעות "רקיע - שוקי הון". רכישת פק"ן התבצעה במשותף עם חברת אנטר הולדינגס שבשליטת עמית ברגר, אולם במהרה התגלו סכסוכים בין השותפים.
פריזמה הפסידה כספים מהרגע הראשון, הפסד משמעותי היה בעקבות הימור כושל על אופציות שביצע בן גביזון, מנהל ההשקעות בקופת הגמל "חרמון" ובקרן ההשתלמות "תבור", ושהיו בניהול פריזמה. בתחילת 2009 החליטה מרקסטון לפרק את בית ההשקעות "פריזמה", ומכרה את קרנות הנאמנות ותעודות הסל לבית ההשקעות "אקסלנס", את קופות הגמל ל"פסגות" ואת ניהול התיקים ל"איילון פתרונות פיננסיים".
חלק מהבעלות על פסגות קופות הגמל נשמר בחברה, תחת שמה החדש "פנומנל החזקות בע"מ" וההחזקות של מרקסטון בענף הפיננסים מוצגות בדו"חות הקרן תחת חברת AMFIC.
יו"ר הקרן (לשעבר) אליוט ברוידי הואשם במתן שוחד לאישי מפתח בארצות הברית, זאת על מנת לסייע לו בגיוס כספים לקרן. ברוידי הוחלף כיו"ר מרקסטון על ידי דני גילרמן, לשעבר שגריר ישראל באו"ם, ומרקסטון הגיעה להסדר פשרה במסגרתו תשלם סך של 18 מיליון דולר לקרן הפנסיה של עובדי מדינת ניו יורק, בתמורה לסיום ההליכים המשפטיים נגדו.
בדו"חות הכספיים של החברה לשנת 2013 נכללה הערת עסק חי.
באוגוסט 2015, דווח שהקרן הפסידה 75.3% מהונה, ושדמי הניהול שקיבלו מנהליה לאורך השנים הגיעו לסך 140 מיליון דולר. הקרן, שעשתה שימוש רב במינוף ולקחה הלוואות מבנקים כדי לבצע את השקעותיה ולא השתמשה רק בכספי המשקיעים, ספגה את ההפסד הגדול ביותר באמפיק, חברת הבת שהקימה את בית ההשקעות פריזמה בהשקעה של 334.4 מיליון דולר. בנוסף, הפסידה החברה מהשקעותיה בסטימצקי (ומכרה את אחזקתה בה מאז) ובחברת המכוניות תומקאר, ואילו השקעתה בחברת נטפים הניבה רווח. בהמשך מכרה החברה גם את שליטתה ברשת התכשיטים מגנוליה.
ביולי 2018, בכתבה מקיפה באתר דה מרקר, נכתב שהקרן "אינה פעילה כבר כמה שנים" ושקרסה, זאת לאחר ש"בזמן פעילותה ביצעה החלטות כושלות רבות [ונלוו להקמתה] מעשים פליליים".
בשנת 2019 הטילה רשות המסים על רון לובש וחברת מרקסטון ניהול והשקעות תשלום כופר בסך 29,000 ש"ח, כ"חשודים בהעלמת עסקאות בשנת 2013, בסכום מס של 144,465 ש"ח."
העברית בתקופת בית שני
העברית בתקופת בית שני היא שלב בלשון העברית הנמצא מבחינה כרונולוגית בתווך בין העברית המקראית לבין לשון חז"ל. לעברית מתקופה זו קווי לשון המאפיינים אותה במובהק ומבדילים אותה מתקופות העברית שלפניה ואחריה. עם זאת, יש מחלוקת בקרב החוקרים האם היה דיבור של ממש בניב זה, או שהוא משקף שפה ספרותית-מלאכותית ששימשה רק לכתיבה. חלק מן הקושי בחקר העברית בתקופה זו נובע מכך שטקסטים מתקופת בית שני מועטים יחסית. למעשה קיימות שתי קבוצות עיקריות של חיבורים, שהם כמעט הטקסטים היחידים שנותרו בעברית מאותה תקופה:
טקסטים שנכתבו בעברית בימי בית שני
כאמור, הקורפוס הלשוני של העברית מימי בית שני איננו גדול. מלבד ספרי המקרא שנכתבו באותה תקופה והמגילות הגנוזות כמעט שאין ממצאים אפיגרפיים בעברית מן התקופה, וזאת בניגוד לתקופת בית ראשון, שממנה יש כמה וכמה תעודות ארכאולוגיות. זהו מצאי החיבורים המאפשרים אפיון של העברית של תקופת בית שני:
השימוש בעברית בימי בית שני
לאור המאפיינים הייחודיים שלה העברית של ימי בית שני היא מצב לשון קיים ונפרד ממצבי הלשון שלפניו (לשון המקרא) ושלאחריו (לשון חז"ל); במצב הלשון הזה נעשה שימוש לצורך כתיבת ספרי המקרא המאוחרים ותעודות נוספות. השאלה העיקרית העומדת בפני החוקרים היא האם הייתה שפה זו מדוברת, או ששימשה לצורך הכתיבה בלבד. היום מוסכם על דעת רוב החוקרים שבמשך תקופת בית שני הייתה מדוברת בארץ ישראל לשון חז"ל או שלב קדום שלה; וככל הנראה, לשון חז"ל הייתה קיימת כבר בתקופת המקרא כניב מדובר עממי. הדיון הוא האם בזמן בית שני המשיכה העברית המקראית לשמש בדיבור לצד לשון חז"ל, או שהדיבור בעברית מקראית פסק לחלוטין והוחלף בדיבור בלשון חז"ל, ומה שנראה לנו כעברית מקראית מאוחרת הוא למעשה שימוש ספרותי-ארכאי בלשון שכבר לא התקיימה כלשון דיבור.
הסיעה העיקרית (שבה אוחזים בין השאר אבא בנדויד, חיים רבין ואבי הורביץ) סבורה שהעברית המקראית המאוחרת הייתה בשימוש כלשון ספרותית בלבד. הדיבור בעברית מקראית פסק עם גלות בבל, והוחלף בלשון חז"ל אצל היהודים שנשארו בארץ ובארמית אצל גולי בבל. גם לאחר שיבת ציון וחזרת מקצת גולי בבל לארץ לא התחדש השימוש בעברית מקראית, והתושבים דיברו בלשון חז"ל בלבד. אמנם, כשביקשו לכתוב חיבורים ספרותיים - כגון ספרי המקרא והמגילות הגנוזות - השתמשו במסורת הספרותית שהחזיקו בה, של כתיבה בעברית מקראית. אולם זו הייתה מושפעת מן השפות שהיו בפי הכותב - ארמית ולשון חז"ל - ומשום כך חדרו אל העברית המקראית המאוחרת קווי הלשון המבדילים אותה מן העברית המקראית הקלאסית.
לדעת הסיעה השנייה (שמחזיקים בה, בווריאציות שונות, שלמה מורג, אלישע קימרון ודוד טלשיר) היו לשון חז"ל ועברית מקראית מדוברות זו בצד זו בארץ ישראל בראשית ימי בית שני, והחלוקה בין הניבים הייתה סוציולוגית או גאוגרפית. היהודים שנשארו בארץ אחרי חורבן בית ראשון דיברו בניב העממי, הוא לשון חז"ל. לעומתם היהודים שחזרו מגלות בבל שימרו את הדיבור בעברית מקראית, שאף היא הושפעה מן הארמית ומלשון חז"ל והפכה לעברית מקראית מאוחרת. לערך בתקופת החשמונאים הכריע הדיבור בלשון חז"ל את הדיבור בעברית מקראית והוא פסק, אבל אנשי כת מדבר יהודה השתדלו ככל שעלה בידם לכתוב את חיבוריהם בלשון המקראית, ומכאן לשון המגילות על מאפייניה הייחודיים.
מאפייני העברית של ימי בית שני
כאמור, לעברית של ימי בית שני היו קווי לשון שייחדו אותה משלבי הלשון שלפניה ולאחריה.
דקדוק
על מאפיינים דקדוקיים של לשון ימי הבית השני קשה יותר לעמוד, משום שבהרבה פעמים הם מוסתרים על ידי כתיב היסטורי. אף על פי כן ניתן לזהות כמה וכמה מאפיינים כאלה, כגון:
כתיב
כנגד הכתיב החסר יחסית של לשון המקרא, שבו מצוינות יחסית מעט אמות קריאה, הרי נכתבת העברית בימי בית שני בכתיב מלא. תכונה זו בולטת במיוחד בלשון המגילות, הכתובות בכתיב מלא. כך, למשל, מופיעות במגילות הצורות "לוא" (=לא), "כיא" (=כי), ו"בקוראכה" (=בקראך). גם הכתיב של ספרי המקרא המאוחרים הוא מלא יותר מזה של המוקדמים: שמו של דוד המלך, הנכתב חסר ברוב המקרא, מופיע בדברי הימים בצורה "דויד".
קגואס
קגואס (בספרדית: Caguas) היא עיר בפוארטו ריקו. העיר נמצאת במרחק של כ-32 קילומטרים מבירת פוארטו ריקו, סן חואן, והיא נחשבת לחלק מהאזור המטרופוליטני שלה.
היסטוריה
העיר נוסדה ב-1 בינואר 1775 בשם סן סבסטיאן דל פיניאל דה קגואס, שקוצר בהמשך לשם הנהוג בימינו. העיר נקראת על שמו של קגואס, שהיה הקאסיקה (השם המקומי של מנהיג קהילת הטאינו) של האזור והמיר את דתו לנצרות. קגואס קיבלה מעמד של עיר ב-1894.
כלכלה
העיר היא אחת הערים החזקות ביותר כלכלית מבין ערי פוארטו ריקו מאז שנות ה-80 של המאה ה-20.
תחבורה
עיקר התחבורה הציבורית בעיר, כמו בערים אחרות בפוארטו ריקו, מתבססת על מוניות שירות. שירות זה, המקשר את קגואס לערים אחרות באי, נחשב לזול יחסית, אך אטי. בתוך העיר עצמה פועלים גם מספר אוטובוסים ומוניות רגילות.
יש תכנון להקמת מסילת רכבת מקגואס לסן חואן, שתזין את הרכבת העירונית של מטרופולין סן חואן.
אריק ואן לוסטבאדר
אריק ואן לוסטבאדר (אנגלית: Eric Van Lustbader; נולד ב-1946) הוא סופר פנטזיה וספרי מתח אמריקני.
חייו
אריק ואן לוסטבאדר נולד וגדל בגריניץ' וילג'. למד בבית הספר התיכון Stuyvesant שבעיר ניו יורק וקיבל תואר ראשון בסוציולוגיה בקולג' של אוניברסיטת קולומביה. שימש כמבקר מוזיקה בעיתון Cash Box Magazine.
לעברית תורגמה סדרת ספרי הנינג'ה שלו. הספרים מספרים את קורותיו של ניקולאס לינאר, יהודי-אמריקאי שגדל ביפן, למד אמנויות לחימה ונהפך להיות רב אמן בנינג'יטסו. הספרים רוויים בתיאורים של גבוה ונמוך. מחד, בקיאות היסטורית ומיתולוגית וציטוט מספרי פילוסופיה כמו מספר חמש הטבעות של מיאמוטו מוסאשי, ומאידך תיאורי מין וולגריים, כשבתווך תיאורי הקרבות שכיחים בהם.
המשך סדרת בורן של רוברט לדלום
לוסטבאדר המשיך את כתיבת סדרת הרומנים ג'ייסון בורן אותה הפסיק רוברט לדלום, זאת באישור מנהלי עיזבונו של רוברט לדלום.
חוק וסדר: מדור מיוחד
חוק וסדר: מדור מיוחד (באנגלית: Law & Order: Special Victims Unit, בתרגום חופשי לעברית: "חוק וסדר: היחידה לקורבנות מיוחדים", או בקיצור "SVU") היא סדרת דרמה משטרתית אמריקאית אשר זכתה בפרס אמי, שהופקה עבור הרשת האמריקנית NBC. הסדרה עלתה לשידור ב-20 בספטמבר 1999 בתור סדרת בת של "חוק וסדר". כאמור בשמה, הסדרה מתמקדת בחקירת פשעים שלהם קורבנות מיוחדים בעלי רגישות מיוחדת, כגון פשעי מין ופשעים כנגד ילדים. כמו סדרת האם שלה, הסדרה עוסקת הן בשלב חקירת המשטרה ואיסוף הראיות, והן בשלב הדיון בבית משפט.
לאורך השנים זכתה הסדרה להצלחה רבה והיא נחשבת לאחת מסדרות הטלוויזיה הפופולריות ביותר בארצות הברית ולמובילה באחוזי הצפייה מבין כל סדרות "חוק וסדר" האחרות. הסדרה זכתה בתואר "סדרת הדרמה הוותיקה ביותר בפריים טיים" ואחת הדמויות הראשיות, אוליביה בנסון אותה משחקת מארישקה הארגיטיי, נבחרה לדמות הטלוויזיונית האהובה ביותר.
הסדרה היא היחידה מבין סדרות "חוק וסדר" האחרות שצוות השחקנים בה כמעט ולא השתנה במהלך העונות הרבות ששודרו. אולם לאחר העונה ה-12 פורסם כי הכוכב הראשי של הסדרה כריסטופר מאלוני (הבלש אליוט סטייבלר) לא ישוב בעונה שלאחריה, עקב כשל במשא ומתן בנוגע לחוזה של השחקן (כריסטופר מאלוני חזר בשנת 2021 לגלם את דמותו של אליוט סטייבלר בסדרה "חוק וסדר: פשע מאורגן". מארישקה הארגיטיי מופיעה בה לעיתים קרובות בתפקיד אורח כאוליביה בנסון).
בנוסף, חלק מדמויות הסדרה הופיעו בפרקי קרוסאובר עם סדרות "שיקגו" כגון שיקגו PD ושיקגו FIRE, גם הן מבית היוצר של וולף.
בישראל שודרה הסדרה בערוץ הראשון, הולמרק, סטאר וורלד וכיום עדיין משודרת בכאן 11 ובאתר כאן, וכן במַכַּאן 33 ו-yes stars Action ובשידורים חוזרים בערוץ HOT Zone.
תקציר העלילה
עלילת הסדרה מתמקדת בקבוצת בלשים מיחידת עילית של בלשים של משטרת ניו-יורק בשם "יחידה לקורבנות מיוחדים", הנמצאת באזור מנהטן ונוהגת לחקור עבירות מין שונות, התעללות בילדים ואלימות במשפחה. כל מקרה הוא שונה ומורכב. לאורך הסדרה מוצגת גם ההיסטוריה האישית המורכבת של הבלשים השונים על מנת להמחיש כיצד חייהם הפרטיים של השוטרים עשויים להשפיע על תהליך קבלת ההחלטות בעבודתם.
מבנה הפרקים בדרך כלל הוא זהה: אדם מוצא את הקורבן ומתקשר למשטרה, משם מתחילה החקירה של המחלקה ולבסוף הפוקוס עובר מתחנת המשטרה לבית המשפט. ברוב הזמן אין קשר ישיר בין פרק לפרק ובכל פרק מוצגת חקירה אחרת. אך לעיתים, מוצגים פרקים עם אזכורים לאירועים שקרו בסדרה בעבר או פרקי המשך (לדוגמה, ניסיון ההתנקשות באלכסנדרה קאבוט, המחלה הנפשית של מורין סטייבלר או החקירה שהתנהלה נגד דריוס, בנו החורג של פין).
סדרת בת זו מוקדשת לעלילותיהן של חקירות קשות הקשורות לילדים ולמין וביניהן:
פרקים בולטים שהושפעו מאירועים אמיתיים
רוב פרקי הסדרה מבוססים על פשעים שהתרחשו במציאות. אולם, שמות הדמויות וחלקים מהעלילה שונו בהתאם. רשימה מלאה של פרקים מסוג זה ניתן למצוא כאן.
להלן כמה דוגמאות:
מיצלה
שמאל|ממוזער|250px|מבנה של תמיסה מימית פוספוליפידית מיצלה (באנגלית Micelle) היא צבר של מולקולות גדולות עם תכונות אמפיפטיות, מולקולות שיש בהן אזורים שנמסים היטב במים ואזורים דוחי מים. תערובת של מיצלות בתוך ממס נקראת קולואיד. מיצלה היא דוגמה למבנה שנוצר באופן ספונטני על ידי חומרים פעילי שטח. שמאל|ממוזער|250px|היווצרות מיצלה על ידי פוספוליפידים בתמיסה מימית, כשהראשים ההידרופילים פונים כלפי חוץ והזנבות ההידרופובים פונים כלפי פנים בתערובת מימית, מיצלה טיפוסית תהיה בעלת מבנה שבו הראשים ההידרופילים באים במגע עם הסביבה המימית, בעוד הזנבות ההידרופובים מופנים כלפי מרכז המיצלה. בממסים אורגניים לא פולריים יהייה מצב הפוך, הראשים ימוקמו כלפי מרכז המיצלה והזנבות כלפי חוץ. סידור מרחבי נפוץ הוא כדורי, צורות אפשריות נוספות הן של אליפסה, גליל ודו-שכבה. הצורה והגודל של המיצלה תלויים בגאומטריה של המולקולות המרכיבות אותה, וכן במאפייני התמיסה שבה היא נבנית כמו ריכוז, טמפרטורה, pH וחוזק יוני. תהליך יצירת המיצלה נקרא מיצליזציה (Micellisation), דוגמה לרבגוניות של תהליך זה אפשר לראות בפולימורפיזם של ליפידים, משפחה של חומרים עם מבנה אמפיפטי הבונים מגוון רחב של אגרגטים (מכונים פאזות) בהתאם לתכונות החומר והממס.
אנרגיית היווצרות המיצלות
מיצלות נוצרות רק כשריכוז התמיסה גדול מ"ריכוז המיצלה הקריטי" (CMC - Critical micelle concentration), והטמפרטורה גבוהה מ"טמפרטורת המיצלה הקריטית" (Critical micelle temperature / Krafft temperature). המיצלות נוצרות ספונטנית, בגלל שיווי המשקל בין האנטרופיה והאנתלפיה. במים, האפקט ההידרופובי מהווה כוח מניע ליצירת המיצלה, זאת למרות העובדה שמולקולות אמפיפטיות, אשר מתכנסות יחד, מורידות את האנטרופיה. השפעות נוספות על היווצרות המיצלות יכולות להיגרם על ידי אינטראקציות אלקטרוסטטיות, שמתרחשות בין החלקים הטעונים בתמיסה. ממוזער|250px|מיצלה הפוכה שנוצרה מפוספוליפידים בממס אורגני - הראשים ההידרופילים פונים כלפי פנים בעוד הזנבות ההידרופובים פונים כלפי חוץ
מיצלות הפוכות
בממס לא פולרי החשיפה של הקבוצות ההידרופיליות לסביבת הממס אינה מועדפת מבחינה אנרגטית. במקרים אלה הראשים ההידרופילים פונים כלפי פנים, אל ליבת המיצלה, בעוד הזנבות ההידרופובים פונים כלפי חוץ. מיצלות הפוכות אלה ייווצרו פחות ופחות עם העלייה במטען קבוצות הראש, וזאת עקב היווצרות אינטראקציות לא מועדפות.
The X Factor (תוכנית טלוויזיה אמריקאית)
אקס פקטור (באנגלית: The X Factor) הייתה תוכנית מציאות מוזיקלית אמריקאית, המבוססת על תוכנית המקור הבריטית בעלת אותו השם. יוצר התוכנית הוא המפיק סיימון קאוול, שגם שימש כשופט בכל העונות. הפקת התוכנית נעשתה בשיתוף פעולה בין חברות ההפקה פרמנטל מדיה מקבוצת ברטלסמאן וסייקו מיוזיק. במסגרת התוכנית, ובדומה למקור, התקיימה תחרות שירה בין מוזיקאים שונים במטרה לגלות כישרון מוזיקה חדש. המתמודדים נבחנו באודישנים פתוחים ובהמשך התחרו ביניהם על קולות הקהל, שלבסוף הכריע מיהו הזוכה. התוכנית שודרה בערוץ פוקס מ-21 בספטמבר 2011 ועד 19 בדצמבר 2013 במשך שלוש עונות, בין החודשים ספטמבר לדצמבר. בישראל שודרה התוכנית בצמוד לשידור בארצות הברית בערוץ HOT 3, כאשר פרקי הגמר הועברו בשידור חי. שידור גמר העונה הראשונה היה השידור החי הראשון בישראל של תוכנית ריאליטי זרה.
בתוכנית נכח פאנל שופטים שהורכב מארבעה אנשים המעורבים בתעשיית המוזיקה, ומטרתו הייתה להעריך את ביצועי המתמודדים. הפאנל המקורי כלל את סיימון קאוול, פאולה עבדול, שריל קול ואל.איי ריד. המנחה הוולשי סטיב ג'ונס והזמרת ניקול שרזינגר שימשו כמנחים המקוריים, אולם קול נאלצה לפרוש מהפאנל לאחר שני סבבי אודישנים בלבד ושרזינגר תפסה את מקומה. לקראת העונה השנייה הודיעו עבדול ושרזינגר על פרישתן מהתוכנית, וזמרות הפופ דמי לובאטו ובריטני ספירס הצטרפו אל הפאנל במקומן. גם המנחה הוולשי לא המשיך לעונה השנייה והוא הוחלף במריו לופז וקלואי קרדשיאן שביצעו הנחיה משותפת. לקראת העונה השלישית לא חזרה קרדשיאן להנחות את התוכנית ומריו לופז נותר כמנחה הבלעדי. גם בריטני ספירס והמפיק אל.איי ריד החליטו לעזוב את הפאנל, ואת שני כיסאות השופטים הנותרים תפסו קלי רולנד ופאולינה רוביו.
רקע
מפיק המוזיקה סיימון קאוול שימש בעברו כשופט בתוכנית המציאות הבריטית "פופ איידול". הריאליטי כלל שתי עונות כאשר העונה הראשונה נחלה הצלחה גדולה, אולם בגמר העונה השנייה לעומת זאת, אחוזי ההצבעה שהתקבלו היו נמוכים מספיק כדי לגרום לקאוול להחליט לפתח תוכנית חדשה שהזכויות עליה בלעדיות לו. במקביל הוא הצטרף לפאנל השופטים של ריאליטי הכישרונות המצליח "אמריקן איידול", שהתבססה על פורמט "פופ איידול" והייתה לתוכנית הפופולרית ביותר בארצות הברית בשעות הפריים-טיים במשך שמונה עונות רצופות.
הריאליטי "פופ איידול" ירד מהמסכים בשנת 2004, ובהמשך אותה השנה הודיעה רשת ITV, ששידרה את התוכנית, על עלייתה של תוכנית כישרונות חדשה בשם "אקס פקטור" הרשומה תחת שמו של קאוול. עם זאת, המפיק סיימון פיולר הגיש תביעה בבריטניה מיד לאחר ביטולה של התוכנית בטענה שהצלחת הריאליטי "אקס פקטור" היא הגורם לכך. נכון לשנת 2015 התוכנית עדיין משודרת בבריטניה וזוכה לנתוני רייטינג גבוהים. באפריל 2009 נודע כי קאוול מתכנן להביא את התוכנית לשידור בארצות הברית לאחר שהחוזה שלו עם "אמריקן איידול", שאסר עליו להשיק תוכנית מתחרה בארצות הברית, הגיע לסיומו. בספטמבר של אותה השנה ערוץ פוקס, המשדרת את "אמריקן איידול", הגיעה להסכם מוסדר עם קאוול שאישר את השקת התוכנית בערוץ בגרסתה האמריקאית.
ב-11 בינואר 2010 חברת התקשורת ניוז קורפ הודיעה דרך "פוקס ניוז" בארצות הברית ומגזין "הטיימס" בבריטניה כי קאוול יעזוב את "אמריקן איידול" בסיום העונה התשיעית במטרה להשיק את "אקס פקטור" בספטמבר 2011 בארצות הברית. קאוול הצהיר בהקשר זה שרצונו הוא לשמש גם כשופט וגם כמפיק פועל, ונוסף על כך חתם על חוזה לטווח ארוך עם סוני מיוזיק, שמחזיקה בחצי מהבעלות על סייקו מיוזיק, המאפשר לו להיות מעורב בהפקת התוכנית, כמו גם לעבוד עם האומן הזוכה.
בנובמבר 2010 ערוץ פוקס התחיל בפרסום התוכנית כשהחל לשדר פרסומות קצרות המבשרות על עלייתה של התוכנית בסתיו 2011. במהלך האירוע בעל הרייטינג הגבוה ביותר בארצות הברית - הסופרבול השנתי - ששודר בפברואר 2011, פוקס חשפה את הלוגו הרשמי של התוכנית באחד הפרומואים. פרומו שני שהוצג במהלך המחצית בהשתתפותם של האומנים קייטי פרי, ג'סטין ביבר, בלאק אייד פיז, אשר, ליידי גאגא, הפוסיקאט דולס ומדונה עורר השערות רבות לגבי השאלה מי יצטרף לפאנל השופטים לצדו של קאוול. לקראת ההשקה של "אקס פקטור" בארצות הברית באופן רשמי פיולר תבע את קאוול בשנית, כשהפעם הוא טוען שלא ניתן לו הקרדיט כמפיק פועל, זאת למרות העובדה שלא נטל כל חלק בתוכניתו החדשה של קאוול. לאחר שנגמרה התביעה המשפטית בשנת 2011 קאוול היה רשאי לשדר את "אקס פקטור" בארצות הברית, אם כי ללא האפשרות למתן קרדיט לקאוול כיוצר או כמפיק פועל של התוכנית.
קטגוריות
בכל עונה המתמודדים מחולקים לארבע קטגוריות, כאשר כל שופט מדריך קטגוריה אחת. השופטים אינם יודעים איזו קטגוריה הם מדריכים אלא רק לאחר שלב מחנה האימונים (בעונות הראשונה והשנייה) או לפני אתגר ארבעה הכיסאות (בעונה השלישית), והמתמודדים עצמם מגלים מי המדריך שלהם רק בשלב בתי השופטים עצמו או לפני אתגר ארבעה הכיסאות ביחד עם השופט המדריך. הקטגוריות בעונה הראשונה היו "בנים" (בגילאי 12–29), "בנות" (בגילאי 12–29), "30 ומעלה" (אומני סולו מעל גיל 30) ו"להקות" (כולל צמדים). הקטגוריות בעונות השנייה והשלישית נקבעו על פי גיל כאשר קטגוריית הבנים וקטגוריית הבנות התאחדו לכדי קטגוריית ה"נערים" בגילאי 12–17, קטגוריית "30 ומעלה" השתנתה לקטגוריה "25 ומעלה", כמו גם נוספה קטגוריה חדשה בשם "צעירים בוגרים" בגילאי 18–24. בכל העונות לפחות קבוצה אחת הורכבה מאומני סולו שלא עברו את מחנה האימונים, או במקרה של העונה השלישית אומני סולו שלא נכנסו לנבחרת 40 המתמודדים שתתחרה באתגר ארבעה הכיסאות. הקטגוריות מכל העונות מוצגות בטבלה הבאה (המתמודד והמדריך הזוכים בירוק, שמו של הזוכה מודגש).
אודישנים
האודישנים פתוחים לאומני סולו ולהקות מגיל 12 ומעלה וללא הגבלת גיל. ניתן להיכנס לתחרות באמצעות אודישן וידאו מצולם, אותו מעלים לאתר האינטרנט של התוכנית. בנוסף מפיקי התוכנית נוסעים למקומות נבחרים ברחבי ארצות הברית עם ואן אודישנים נייד על מנת לבחון את הזמרים שאין ביכולתם להגיע לארנה המרכזית בה מתקיימים האודישנים. סבב האודישנים הראשון מתקיים בפני מפיקי התוכנית, הן לאחר פניות אישיות והן במסגרת אודישנים פתוחים לציבור הרחב, ונערך חודשים לפני שידור התוכנית בטלוויזיה. האודישנים הפתוחים נערכים במקומות ציבורים ברחבי ארצות הברית ומושכים אליהם קהל רב. סבב האודישנים הראשון אינו משודר, אולם הקהל שמגיע למבחנים, כמו גם המכוניות מהן יוצאים השופטים, מצולמים כולם בסבב זה ולאחר מכן נכנסים בעריכה לפרקי האודישנים שמצולמים מאוחר יותר בהמשך השנה ונבחרים לשידור בטלוויזיה. כלומר, הגרסה המצולמת נותנת את הרושם המוטעה לפיו כל הקהל הרב מחכה להיבחן בפני השופטים כשבפועל הם נמצאים בסבב האודישנים הראשוני. אחרי המתנה שנמשכת שעות ארוכות ובמהלכן צוות התוכנית מצלם את הקהל מנופף וצועק, כל מתמודד נבחן במשך זמן קצר על ידי עובד הפקה. מתמודד שעובר את האודישן, או בשל כישרונו או כי ההפקה חושבת שביכולתו לבדר את הצופים בבית, מקבל כרטיס זהב המתיר לו להיבחן בשנית, הפעם בפני חבר בכיר יותר בהפקה. רק מתמודד שעובר בהצלחה את האודישן השני (ולאחר מכן אודישן שלישי על פי שיטה דומה) זוכה להיבחן בפני פאנל השופטים וקהל חי עם פלייבק ברקע. אם שלושה שופטים לכל הפחות מצביעים "כן" אזי המתמודד עובר אל השלב הבא, אחרת המתמודד נשלח הביתה. מתוך אלפי אודישנים ההפקה בוחרת לרוב את האודישנים הטובים ביותר, הגרועים ביותר והמוזרים ביותר ואלו משודרים בשבועות הראשונים של התוכנית בטלוויזיה.
מחנה אימונים
שלב מחנה האימונים התקיים בשתי העונות הראשונות בלבד. לשלב זה עברו המתמודדים שצלחו את האודישנים בפני השופטים. בעונה הראשונה מחנה האימונים נמשך שלושה ימים כאשר בסוף כל יום התבצעה הדחה. ביום הראשון 162 מתמודדים הופיעו בפני השופטים בקבוצות של עשר ונבחנו כל אחד בתורו. אחרי שהמתמודדים הופיעו ולפני הכרזת התוצאות הם חולקו לשלוש קבוצות, מתוכן שתי קבוצות המשיכו הלאה וקבוצה אחת נשלחה הביתה. בסוף היום הראשון נשארו בתחרות 100 מתמודדים. ביום השני המתמודדים חולקו לזוגות או שלישיות כאשר לכל צמד או טריו נבחר שיר מבעוד מועד. הקבוצות קיבלו 5 שעות ללמוד את השירים כשלרשותם עומדים כוריאוגרף, מורה לפיתוח קול וסטייליסטים צמודים. אחרי כל ההופעות ולפני הכרזת התוצאות המתמודדים חולקו שוב לשלוש קבוצות, מתוכן שתי קבוצות המשיכו הלאה וקבוצה אחת נשלחה הביתה. בסוף היום השני התבקשו 64 המתמודדים הנותרים לבחור מתוך רשימה של 35 שירים שיר אחד שמייצג אותם באופן הטוב ביותר. השופטים לא העריכו את ביצועי המתמודדים בשלב זה, ובסוף היום השלישי מחצית מהמתמודדים נשלחו הביתה ומחציתם, 32 מתמודדים, עברו אל שלב בתי השופטים. בעונה השנייה עברו 120 מתמודדים אל שלב מחנה האימונים, שהיה בנוי משני שלבים שכללו את אותן המשימות של היומיים הראשונים במחנה האימונים בעונה הקודמת.
אתגר ארבעה הכיסאות
אתגר ארבעה הכיסאות הופיע בעונה השלישית בלבד במקום שני השלבים הקודמים, מחנה האימונים ובתי השופטים. אחרי האודישנים בפני השופטים המתמודדים צומצמו לכדי 40 מתמודדים עם 10 מתמודדים בכל קטגוריה, על פי החלטת השופטים, ורק לאחר מכן הם הגיעו לאתגר ארבעה הכיסאות. באתגר ארבעה הכיסאות המתמודדים שרים כל אחד בתורו, ומיד אחר כך המדריך שלהם קובע אם הוא ירצה לראות אותו בנבחרת 16 המתמודדים שתעלה לשידורים החיים. אם המדריך מחליט להעביר את המתמודד אזי הוא מתיישב על אחד מארבעה הכיסאות, בעוד מתמודד שלא עבר את האודישן הולך הביתה, וכך הלאה עד שכל ארבעה הכיסאות תפוסים. עם זאת, אם המדריך רוצה להעביר מתמודד כשכל הכיסאות מלאים, הוא יהיה חייב לפנות את אחד הכיסאות ולהדיח את אחד המתמודדים שכבר קיבלו ממנו כיסא. רק ארבעת המתמודדים שיישארו יישובים על הכיסא בסוף השלב יזכו להגיע לשידורים החיים. תוצאות אתגר ארבעה הכיסאות מוצגות בטבלה הבאה.
שידורים חיים
השידורים החיים התקיימו באולפני CBS Television City הממוקמים בלוס אנג'לס, קליפורניה עם קהל חי באולפנים, והועברו בשידור חי לקהל בבית בימי רביעי וחמישי בשעת פריים טיים. משלב זה כלל המתמודדים עוברים להתאכסן במגורים משותפים בהוליווד הילס עד סוף התוכנית. אותה האחוזה שבה לנו המתמודדים אירחה גם את מתמודדי התוכנית "אמריקן איידול". 16 (בעונות השנייה והשלישית) או 17 (בעונה הראשונה) המתמודדים שצלחו את שלבי מחנה האימונים ובתי השופטים (עונות ראשונה ושנייה) או את אתגר ארבעה הכיסאות (עונה שלישית) עוברים אל השידורים החיים. במהלך השבוע שודרו שתי תוכניות יומיים ברציפות; התוכנית הראשונה היא ההופעות החיות, במסגרתה המתמודדים מבצעים קטעי מוזיקה על הבמה בשידור חי עם קהל חי, כאשר בסיום התוכנית נפתחה ההצבעה עבור כל אחד מהמתמודדים שנשא מספר הצבעה אישי. בתוכנית השנייה, ששודרה יום לאחר מכן נחשפו תוצאות ההצבעה של הצופים בבית, אשר בעקבותיהן מתמודד אחד או יותר נשלחים הביתה או ששני מתמודדים נלחמים בקרב ראש בראש על מקומם בתחרות. הדו-קרב מוכרע על ידי השופטים, שמצביעים עבור האומן שהם רוצים לשלוח הביתה, כאשר במקרה של תיקו המתמודד שהולך הביתה הוא איזה מבין השניים שקיבל מהקהל את מספר ההצבעות הנמוך יותר. בשידורים החיים התארחו לעיתים זמרים ומוזיקאים שהעניקו הופעות בשידור חי.
הופעות חיות
מלבד כישרון השירה של המתמודד, בהופעות החיות הדגש הוא על ההופעה ומאפייניה האמנותיים, הנוכחות הבימתית והאישיות של הזמר הזמרת או הלהקה. בתוכנית ההופעות החיות המתמודדים מבצעים ומופיעים עם קטע שירה במשך כשתי דקות בפני השופטים והקהל באולפן. לכל תוכנית הופעות נקבע נושא שונה והשיר נבחר בהתאם לנושא. קטע השירה לרוב מלווה בכוריאוגרפיה או מאפיינים אמנותיים אחרים, כמו גם המתמודדים עצמם מבצעים לעיתים גרסה אקוסטית של השיר הנבחר, כאשר במקום השמעת פלייבק ברקע הם מלווים את עצמם בגיטרה או פסנתר. אחרי כל הופעה פאנל השופטים מעריך כל אחד בתורו את ההופעה כאשר הם כמעט תמיד משבחים את הופעותיהם של המתמודדים המשתייכים לקטגוריה שלהם. אחרי שכל המתמודדים מופיעים קווי ההצבעה נפתחים והצופים בבית מצביעים למתמודד אותו הם רוצים להשאיר בתוכנית. הקווים נשארים פתוחים עד לתוכנית התוצאות המשודרת יום אחרי. כשמספר המתמודדים מצטמצם לשישה או חמישה (תלוי עונה) כל מתמודד מופיע עם שני קטעי שירה, זאת עד שנשארים שלושה מתמודדים שזוכים להגיע לגמר, ומתוכם נבחר הזוכה הגדול על פי הצבעות הצופים בבית. המנצח בגמר זוכה בחוזה הקלטות עם חברת סייקו מיוזיק (בבעלותו של סיימון קאוול) על סך 5 מיליון דולר (בעונות הראשונה והשנייה) או בשווי מיליון דולר (בעונה השלישית).
עונה 1
העונה הראשונה של אקס פקטור ארצות הברית שודרה בשנת 2011 בין התאריכים 21 בספטמבר עד 22 בדצמבר. המנחים המקוריים של התוכנית היו סטיב ג'ונס וניקול שרזינגר, ופאנל השופטים המקורי כלל את סיימון קאוול, פאולה עבדול, שריל קול ואל.איי ריד. לאחר שני סבבי אודישנים בלבד הזמרת שריל קול פוטרה מתפקידה כשופטת, זאת אף על פי שהייתה חתומה על חוזה בשווי 1.2 יורו. על פי הדיווחים רשת פוקס ומפיקי התוכנית בחרו להחליף את קול משום החשש שהקהל האמריקאי יתקשה להבין אותה עקב המבטא הג'ורדי, כמו גם חשו חוסר שביעות רצון מהכימיה בין ארבעת השופטים. הרשת החליטה להושיב במקומה את ניקול שרזינגר וכתוצאה מכך הפך סטיב ג'ונס למנחה הבלעדי.
עונה זו כללה שישה סבבי אודישנים בפני השופטים שהתקיימו בלוס אנג'לס, שיקגו, ניוארק, מיאמי, דאלאס וסיאטל. המתמודדים שקיבלו "כן" משלושה שופטים לפחות עברו בהצלחה והתקדמו אל שלב מחנה האימונים. אל מחנה האימונים בעונה זו העפילו 162 מתמודדים שלבסוף צומצמו לכדי 32 מתמודדים. ארבע הקטגוריות בעונה זו היו קטגוריית הבנים (בגילאי 12–29), קטגוריית הבנות (בגילאי 12–29), קטגוריית הלהקות (כולל צמדים) וקטגוריית 30 ומעלה (אומני סולו מעל גיל 30). בתום שלב מחנה האימונים נחשפה בפני כל אחד מהשופטים הקטגוריה אותה הוא הולך להדריך לאורך כל העונה. המוזיקאים שצלחו את שלב מחנה האימונים הגיעו אל שלב בתי השופטים, במסגרתו כמות המתמודדים הייתה אמורה להצטמצם בחצי לכדי 16 מתמודדים, 4 בכל קטגוריה, אולם סיימון בחר להחזיר אל התחרות את המתמודדת מלאני אמרו לאחר שהוא סבר כי טעה לגביה, ואל השידורים החיים עלו לבסוף 17 מתמודדים. אותה מלאני אמרו מקטגוריית הבנות הוכתרה בסוף התחרות כמנצחת הגדולה של אקס פקטור וזכתה בחוזה הקלטות עם חברת סייקו מיוזיק בשווי 5 מיליון דולר. תוצאות ההופעות החיות מוצגות בטבלה.
מוזיקאים שהתארחו בשידורים החיים היו Outasight, ג'סי ג'יי, וילו סמית', ריהאנה, קלי קלרקסון, ברונו מארס, טייני טמפה, מרי ג'יי בלייג', לני קרביץ, פלורנס אנד דה מאשין וניקול שרזינגר. הופעות הגמר בוצעו על ידי המוזיקאים ג'סטין ביבר, ליאונה לואיס, 50 סנט, סטיבי וונדר, פיטבול וני-יו.
עונה 2
העונה השנייה של אקס פקטור ארצות הברית שודרה בשנת 2012 בין התאריכים 12 בספטמבר עד 20 בדצמבר. את התוכנית הנחו מריו לופז וקלואי קרדשיאן בהנחיה משותפת. שתי הנשים בפאנל השופטים של העונה הקודמת, פאולה עבדול וניקול שרזינגר לא המשיכו לעונה השנייה וזמרות הפופ דמי לובאטו ובריטני ספירס תפסו את מקומן, כך שצוות השופטים הורכב מסיימון קאוול, דמי לובאטו, בריטני ספירס ואל.איי ריד.
עונה זו כללה חמישה סבבי אודישנים בפני השופטים שהתקיימו באוסטין, קנזס סיטי, סן פרנסיסקו, פרובידנס וגרינסבורו. באודישנים שהתקיימו בקנזס סיטי מנהל הכישרונות האירי לואיס וולש הופיע כמנחה אורח. מתמודדים שקיבלו "כן" משלושה שופטים לפחות עברו בהצלחה והתקדמו אל שלב מחנה האימונים, אם כי בתוכנית אחת שבה סיימון קאוול נעדר המתמודד היה עובר אם היה מקבל "כן" משני שופטים. אל מחנה האימונים בעונה זו העפילו 120 מתמודדים שלבסוף צומצמו לכדי 24 מתמודדים. ארבע הקטגוריות בעונה זו נקבעו על פי גיל וכללו את קטגוריית הנערים (בגילאי 12–17), קטגוריית בוגרים צעירים (בגילאי 18–24), קטגוריית הלהקות (כולל צמדים) וקטגוריית 25 ומעלה (אומני סולו מעל גיל 25). בסוף התחרות המתמודד טייט סטיבנס מקטגוריית 25 ומעלה הוכתר כמנצח הגדול של אקס פקטור וזכה בחוזה הקלטות עם חברת סייקו מיוזיק בשווי 5 מיליון דולר. תוצאות ההופעות החיות מוצגות בטבלה.
מוזיקאים שהתארחו בשידורים החיים היו ואן דיירקשן, טיילור סוויפט, שר לויד, בקי ג'י, ויל.איי.אם, בריטני ספירס, ג'וש קרג'יק, אלישיה קיז, מלאני אמרו, קשה, ברונו מארס וברידג'יט מנדלר. הופעות הגמר בוצעו על ידי המוזיקאים ואן דיירקשן ופיטבול.
עונה 3
העונה השלישית של אקס פקטור ארצות הברית שודרה בשנת 2013 בין התאריכים 11 בספטמבר עד 19 בדצמבר. מריו לופז נותר כמנחה הבלעדי של התוכנית לאחר ששותפתו להנחיה קלואי קרדשיאן לא נקראה לחזור להנחות את העונה השלישית. שני השופטים אל.איי ריד ובריטני ספירס פרשו מהפאנל בסיום העונה השנייה ובמקומן הצטרפו זמרות הפופ קלי רולנד ופאולינה רוביו. בעונה זו התבטלו שלב מחנה האימונים ושלב בתי השופטים. קאוול טען כי "זה היה האלמנט היחיד בתוכנית שלא הייתי מרוצה ממנו, הוא היה דומה מדי למה שכל האחרים עושים", והוסיף ש"יש שלב ביניים בתוכנית שהולך להיות מאוד דרמטי, מאוד מחמיר איתנו (השופטים) ועם המתמודדים, ומאוד מלחיץ. מעולם לא ראית את זה בתוכנית מהסוג הזה".
מוזיקאים שהתארחו בשידורים החיים היו סלינה גומז, פיפת' הרמוני, ואן דיירקשן, מייקל בובלה, דמי לובאטו, Emblem3, ליטל מיקס ואנריקה איגלסיאס. הופעות הגמר בוצעו על ידי המוזיקאים פאולינה רוביו, מרי ג'יי בלייג', ליאה מישל, ליאונה לואיס, פיטבול וואן דיירקשן.