cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ון סי. ריילי
ביוגרפיה
בשנת 2020 כיכב בתפקיד הראשי ואף יצר וכתב יחד עם פרד ארמיסן וטים היידקר את הסדרה הקומית בת ה-6 פרקים "Moonbase 8" עבור רשת שואוטיים.
משנת 2022 מגלם ריילי את איש העסקים והבעלים לשעבר של קבוצת הכדורסל לוס אנג'לס לייקרס; ג'רי באס בסדרת הדרמה והספורט לייקרס: קבוצה מנצחת שביים אדם מקיי לרשת HBO.
Homicide
"Homicide" הוא שיר שהוקלט על ידי הראפר האמריקאי לוג'יק בשיתוף הראפר האמריקאי אמינם. השיר נכתב על ידי לוג'יק ואמינם בעזרת מפיקי השיר ברגמה ושרום. השיר יצא ב-3 במאי 2019, בתור הסינגל השלישי מאלבומו של לוג'יק Confessions of a Dangerous Mind.
ב-1 במאי 2019 לוג'יק הודיע על השיר במדיה החברתית וחשף את עטיפת השיר ואת תאריך השחרור שלו, ה-3 במאי. עטיפת השיר מזכירה את עטיפות השירים האחרים מתוך האלבום Confessions of a Dangerous Mind.
מנשייה זבדה
מנשייה זבדה (בערבית: منشية الزبدة) הוא כפר ערבי בצפון עמק יזרעאל, ליד רמת ישי, בתחום השיפוט של המועצה האזורית עמק יזרעאל. כמחצית מתושביו בדואים והמחצית השנייה פלאחים. הרוב המכריע של התושבים משתייך לאחת משלוש משפחות: עבד אל חלים, סעאידה וסולימני.
היישוב הוקם בשנת 1945 על ידי ג׳אסם סעאידה ועבדלחלים שהגיע מעילוט ולאט לאט הצטרפו אליו עוד אנשים מעילוט במקום. עם הזמן הצטרפו אחרים מיישובים נוספים. היישוב הוכר רשמית בשנת 1979.
עולם אחר 2
עולם אחר 2 הוא הדפס של פיתוח עץ מעשה ידי האמן ההולנדי מאוריץ קורנליס אשר שהודפס לראשונה בינואר 1947.
תיאור היצירה
היצירה מתארת מבנה בצורת קובייה, עשוי לבנים, כאשר בקירותיו חלונות. בשני חלונות עומדת ציפור ובשניים האחרים תלוי שופר. הצופה מביט בחדר, בו זמנית, משלושה כיוונים שונים (ולמעשה ייתכן שהצופה מביט בחדר מבעד עיני הציפור). בתחתית היצירה ובצד הימני התחתון של היצירה מוצג מבט של הצופה מתחתית החדר כלפי מעלה. במרכז היצירה, למול הצופה, וכן משמאל היצירה, ניתן לראות את החדר במישור אופקי, ואילו בחלקה העליון של היצירה ובצד הימני העליון של הקוביה - מוצג מבט מראש הקובייה מטה אל רצפתה. מבעד לחלונות הקוביה ניתן לראות כי המבנה מצוי על מעין כוכב בעל מכתשים רבים, וסביבו ניתן לראות כוכבים רבים בשמי הלילה.
פסל הציפור המופיעה בתמונה, בעלת פני האדם הופיע לראשונה ביצירתו של אֶשֶר משנת 1934 "דומם וכדור שיקוף". הפסל ניתן לאֶשֶר על ידי חמיו במתנה.
יצירה זו היא אחת העבודות הראשונות בסדרת ה"יחסויות" של אֶשֶר, בה עסק אשר בשימוש בפרספקטיבה על מנת להציג בו זמנית נקודות מבט שונות.
בספרו "עבודות גרפיות" מתאר אֶשֶר את היצירה:
שירות האבטחה הפדרלי של מקסיקו
שירות האבטחה הפדרלי נחשב למקבילה המקסיקנית של היחידה לאבטחת אישים הישראלית, השירות החשאי של ארצות הברית ושירות האבטחה הפדרלי הרוסי.
קורט לישקה
קורט לישקה (Kurt Lischka; 16 באוגוסט 1909 – 16 במאי 1989) היה קצין אס אס ממוצא פולני, וראש הגסטפו בפריז בזמן כיבוש צרפת במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה
לישקה נולד בעיר ברסלאו (כיום ורוצלב שבתחומי פולין). לאחר שסיים לימודי משפטים בברלין עבד בבית המשפט המחוזי בברסלאו.
לאחר המלחמה חזר לישקה לגרמניה תחת שם מזויף. בשנת 1950 נדון בהיעדרו על ידי בית משפט צבאי בצרפת למאסר עולם. בתחילת 1971 הוקרן בטלוויזיה הישראלית סרט על פושעים נאציים, בהם לישקה, החיים בשלווה בגרמניה המערבית. במרץ 1971 ארגנה העיתונאית הצרפתית ביאטה קלרספלדיחד עם בעלה סרז' קלרספלד, מבצע חטיפה להביא את לישקה מגרמניה לצרפת ולהסגירו למערכת המשפט הצרפתית, אולם המבצע כשל. בסוף 1971 פעלה קלארספלד לארגן חרם של חברות מזון גדולות על עסקים עם לישקה. הפגנות בדרישה להעמיד את לישקה לדין נמשכו במקביל למשפט של קלרספלד על ניסיון החטיפה שהתקיים בשנת 1974. במהלך המשפט הובאו עדויות על פשעיו של לישקה. ביולי 1974 הבטיח קנצלר גרמניה לנשיא צרפת לסתום את הפרצה בחוק שאפשרה ללישקה לחמוק מעונש. בינואר 1975 אושרר בבונדסטאג אמנה צרפתית גרמנית שאפשרה להעמיד לדין בגרמניה פושעים נאציים שביצעו פשעים בצרפת. ביולי 1978 הוגש כתב אישום נגד לישקה והמשפט נפתח באוקטובר 1979. במשך המשפט לישקה שתק וסנגורו טען שהראיות נגדו קלושות. בית המשפט הגרמני גזר על לישקה עונש של עשר שנות מאסר, בקובעו שלישקה ידע היטב מה יהיה גורל היהודים שגירש. בהמשך קוצר עונשו. לישקה השתחרר מהכלא ב-1985, וכעבור ארבע שנים נפטר.
יאנוש דנש
יאנוש דנש (במקור דויטש, בהונגרית: Dénes János; בודפשט, 22 בינואר 1914 – בודפשט, 25 באוקטובר 1985) היה רופא כירורג, רופא ילדים, פרופסור באוניברסיטה.
ביוגרפיה
יאנוש דויטש נולד במשפחה יהודית כבנם של של מור (מנשה) דנש (דויטש) (1877–1940), פקיד בנק, ושל מרגיט קובאץ' (קירשבאום) (1887–1976). הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון פאשורי בבודפשט והמשיך את לימודיו באוניברסיטת פאזמאן פטר (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד), שם קיבל את התואר דוקטור לרפואה (MD) ב-1937. (לפי מקור באותה שנה המיר את דתו לקתולית, אך אין תיעוד על כך). הוא החל את הקריירה שלו כפתולוג בבית החולים סנט אישטוואן (Szent István) תחת פרופסור אדן זלקה ( Ödön Zalka). לאחר מכן התמחה בכירורגיה כתלמידם של ינה פויה (במקור פולק) ואנדרה משטר (במקור קאופמן). את העניין שלו בכירורגיית ילדים הוא חייב לרופא הילדים יוז'ף לוקאץ'. בתחילת מלחמת העולם השנייה עבד כרופא בבאנפיהוניאד ולאחר מכן בצ'אקטורניה. במקום אחרון זה הצטרף לתנועת ההתנגדות בדרום הונגריה נגד הגרמנים, אך עד מהרה נעצר ונידון לחמש שנות מאסר. הוא החל את עונשו בבית הסוהר ליד העיר שופרון, משם הועבר לאוסטריה ולבסוף לגרמניה. בשנת 1945 חזר הביתה ושוב לבית החולים סנט אישטוואן. הוא נקלט במחלקה הכירורגית. לאחר מכן עבד בבית החולים בייצ'י ז'ילינסקי, במשך זמן מה כממלא מקום ראש המחלקה.
בין השנים 1950–1956 שב ועסק בכירורגיה כללית בצבא, תחילה בבית החולים הצבאי המרכזי, ולאחר מכן בבית החולים המרכזי לקצינים כרופא ראשי וכמנהל המחלקה הכירורגית. בינתיים בילה שנה בבית החולים הצבאי ההונגרי שפעל בקוריאה (הצפונית). בשנת 1957, כקולונל רפואי של צבא העם, הוא פרש לגמלאות וקיבל על עצמו את ניהול המחלקה לכירורגיית ילדים של בית החולים אישטוואן בבודפשט. בסוף 1965, יחד עם המחלקה שלו, הועבר לבית החולים אישטוואן אפתי, שהיה מאורגן כבית חולים לילדים בלבד. הוא היה אחד מהרופאים הראשיים המייסדים הראשונים. מכאן ואילך היה הרופא הראשי של המחלקה הכירורגית א' של בית החולים לילדים עד לפרישתו. הוא קיבל תואר פרופסור באוניברסיטה, חברות במספר ועדות מקצועיות ובחינות והיה הממונה על ניתוחי ילדים בעיר הבירה במשך שנים רבות. הוא היה חבר מייסד ולאחר מכן נשיא האגודה ההונגרית למנתחי ילדים. דנש היה העורך של ספר ההתמחות "כירורגיית ילדים". דנש נחשב לאחד החלוצים המוכרים הבינלאומיים של האבחון המוקדם והטיפול הכירורגי של דלקת מעי נמקית של תינוקות שזה עתה נולדו.
חץ וקשת (סדרת טלוויזיה)
חץ וקשת (אנגלית: Crossbow) סדרת טלוויזיה אמריקנית אשר הופקה בין השנים 1987–1989 עבור הערוץ The Family Channel.
עלילת הסדרה מתרחשת באירופה בשלהי המאה ה-14 ומתמקדת בעלילותיהם של וילהלם טל (המבוססת על דמותו של וילהלם טל; הדמות מגולמת על ידי ויל ליימן) ובנו מת'יו. ויליאם נלחם במושל אוסטריה, גסלר (מגולם על ידי ג'רמי קלייד), המנסה לדכא את ההתקוממות בשווייץ.
בישראל הסדרה שודרה בשעות אחר הצהריים במסגרת הרצועה היומית "רואים 6/6" ששודרה בטלוויזיה החינוכית בסוף שנות השמונים ותחילת שנות התשעים.
הן (רשימה)
מפלגת "הן צדק", היא מפלגה ספרדית חרדית מוניציפלית בישראל, שהתמודדה לראשונה בבחירות המקומיות לעיריית בני ברק, שהתקיימו ב-1993 (ה'תשנ"ד), ולאחר מכן התמזגה עם מפלגת ש"ס המקומית. מנהיגה הרוחני של המפלגה הוא הרב מאיר מאזוז, ראש ישיבת כסא רחמים ולימים מנהיגה הרוחני של מפלגת יחד.
בבחירות 2018 בבני ברק התמודדה הרשימה מטעם מפלגת יחד, ובנפרד מש"ס, למועצת העיר תחת האותיות "הן", וקיבלה מנדט אחד.
רקע להקמת המפלגה
מפלגת "הן" הוקמה על רקע הקרע שנוצר בין מנהיגי מפלגת ש"ס, הרב עובדיה יוסף והרב אלעזר מנחם מן שך, לאחר תמיכת ש"ס בשיתוף פעולה עם מפלגת העבודה בתרגיל המסריח (1990), והצטרפותה לממשלה העשרים וחמש בראשות יצחק רבין (1992). צעדים אלו נעשו בהוראת הרב יוסף ונגד דעתו של הרב שך, וגרמו למחלוקת בין הרבנים, שהעיבה על היחסים בין הספרדים לליטאים בציבור החרדי.
הרחוב החרדי בבני ברק, המורכב ברובו מציבור בני תורה מהזרם הליטאי, ומספרדים שגדלו במוסדות אשכנזיים, צידד בעמדתו של הרב שך, דבר שהשליך גם על החלוקה הפוליטית בעיר, כאשר גם מפלגת ש"ס המקומית בראשות אליהו סויסא, התמזגה עם מפלגת יהדות התורה הליטאית, תחת השם "ש"צ-ט"ז".
בעקבות הפגיעה בכבודו של הרב עובדיה יוסף, וחוסר הדאגה למוסדות ספרדים - לטענת המייסדים, הכריז הרב מאיר מאזוז, על הקמת מפלגה ספרדית בשם "הן צדק". בהמשך הצטרף אליו הרב יוסף עזרא זליכה רבה של שכונת פרדס כץ. כאשר מנגד עמדו יתר הרבנים הספרדים בבני ברק לצידה של המפלגה האשכנזית - ספרדית. הרב עובדיה יוסף עצמו נמנע מלהביע תמיכה מפורשת באחד מהצדדים, וכל צד טען לתמיכתו ופרסם את תמונותיו עמו.הבחירות היו טעונות וסוערות, וכחלק מהמאבק החריף, פורסם בבוקרו של יום הבחירות מכתב מזויף בשם הרב מאזוז (להלן), בו הוא מודיע כביכול על פרישה מההתמודדות, וסגירת המפלגה בעבור השלום, בעקבות זאת הוציאה מפלגת "הן צדק" כרוזי רמקולים שהסתובבו ברחבי העיר והכחישו זאת. כן הוגשה תלונה במשטרת מרחב דן.
נציגי המפלגה
בבחירות שהתקיימו ב-2 בנובמבר 1993 (י"ח בחשוון ה'תשנ"ד), הפתיעה מפלגת "הן צדק", והכניסה שלשה נציגים לעירייה, עמרם מלול, הרב אליהו ענקרי, ופנחס צברי. מבית הרב עובדיה יוסף נשלח מכתב ברכה לרב מאזוז, שנכתב בידי הרב יצחק יוסף. לאחר מכן התמזגה עם מפלגת ש"ס המקומית. מאוחר יותר הוקמה ועדה קרואה לעירייה, שפיטרה את רוב חברי העירייה, ובין הנותרים היה פנחס צברי שהמשיך להוביל את המפלגה.
בעקבות ההצלחה, סוכם כי בראש רשימת ש"ס בבני ברק, יעמוד נציגו של הרב מאיר מאזוז, פנחס צברי, שהפך לסגן ראש העיר, והרכבת הרשימה תידרש את אישורו והסכמתו של הרב. הסכם זה נמשך עד לשנת 2010, אז נקרא צברי לשמש כסמנכ"ל תאגיד המים העירוני מי ברק, והשאיר את המקום הראשון לאליהו דדון, באישורו של הרב מאזוז.
בבחירות 2018 בבני ברק התמודדה הרשימה מטעם מפלגת יחד ובנפרד מש"ס, תחת האותיות "הן". בראש הרשימה הוצב ניר אריאל, ממייסדי חברת הסטארטפ גלילאו שאף התמודד לראשות העיר. הרשימה זכתה ל-3588 קולות, וקיבלה מנדט למועצת העיר.
דום מטאל
דום מטאל (באנגלית: Doom Metal) הוא תת־ז'אנר קיצוני בתחום ההבי מטאל אשר נוצר בשנות ה־70 של המאה ה-20 והתגבש לכדי סוגה מובחנת באמצע שנות ה־80. מתאפיין בקצב נגינה איטי יותר, גיטרות מכוונות נמוך ובסאונד "עבה" או "כבד" הרבה יותר מז'אנרים אחרים של מטאל. סגנון הדום מטאל נולד כאשר להקות כמו פנטגרם (Pentagram), קנדלמאס (Candlemass), סיינט ויטוס (Saint Vitus) ו-Trouble הקצינו את הסגנון המתבטא בשלושת האלבומים הראשונים של בלאק סבאת' (Black Sabbath) צעד קדימה, הפכו אותו לכבד עוד יותר, והתמקדו בקצב נגינה איטי יותר.
הן המוזיקה והן המילים מתכוונות לעורר תחושה של ייאוש, עוגמה, אבדון מתקרב וחשש מהבאות. להקות דום מטאל שרות על מוות, אבל, דיכאון, פחד, טרגדיה, אהבה ולעיתים הכול בעת ובעונה אחת. חלק מהלהקות שרות על נושאים יותר מבוססי מציאות ואחרות שרות על נושאים מבוססי פנטזיה, על ממלכות חרבות וגזעים אבודים.
התפתחות הסגנון
את העקבות הראשונים של דום במוזיקת רוק אפשר היה לשמוע עוד בשיר "(I Want You (She's So Heavy" של להקת הרוק הביטלס משנת 1969. הדום מטאל התחיל להתפתח בתחילת שנות השבעים עם להקת בלאק סבאת', להקה הנחשבת ללהקת ההבי מטאל הראשונה. המוזיקה של בלאק סבאת' מושרשת (כשלעצמה) סגנונית בבלוז, אבל עם נגינת הגיטרה הרועשת בכוונה של טוני איומי, הליריקה והאווירה האפלה והפסימית אשר לא הייתה נפוצה בתקופה זו, הם קבעו את הסטנדרטים של ההבי מטאל המוקדם והעניקו השראה ללהקות דום מטאל שונות. שלושת האלבומים הראשונים של בלאק סבאת' נחשבים לא רק להבי מטאל, אלא גם לפרוטו-דום, והייתה להם השפעה רבה על התפתחות ז'אנר הדום מטאל.
בתחילת שנות ה-70, גם בלאק סבאת' וגם פנטגרם הלחינו וביצעו את המוזיקה הכבדה והאפלה הזו, שבשנות ה-80 התחילה להיות ידועה ומכונה דום מטאל על ידי מוזיקאים, מבקרים ומעריצים רבים. סגנון הדום מטאל נולד כאשר להקות כמו פנטגרם (Pentagram), קנדלמאס (Candlemass), סיינט ויטוס (Saint Vitus) ו-Trouble הקצינו את הסגנון המתבטא בשלושת האלבומים הראשונים של בלאק סבאת' (Black Sabbath) צעד קדימה, הפכו אותו לכבד עוד יותר, והתמקדו בקצב נגינה איטי יותר.
בסוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 להקות כמו Paradise Lost, My Dying Bride ו-Anathema שילבו בין הדום מטאל לדת' מטאל מפני שבאותו זמן הדת' מטאל היה פופולרי מאוד וכך יצרו סגנון חדש שנקרא דת'-דום (Death-Doom), אשר הכיל קטעים יותר מהירים עם שירת גראולינג לצד קטעים עם קצב איטי ושירה נקייה או ההפך, וכן הכיל קטעים איטיים עם גראולינג. בתורו, הדת'-דום הוליד את תת-הז'אנר הקשור בקשר הדוק, פיונרל דום, וכן את המטאל הגותי הנחשב למלודי, קודר ורומנטי יותר.
מאפיינים
זמרי דום מטאל מסורתיים מעדיפים שירה נקייה, שמבוצעת לרוב בתחושת ייאוש. להקות מסוג "אפיק דום" לעיתים קרובות לוקחות את זה צעד קדימה, ושרות בסגנון אופראי. להקות דום מטאל שמושפעות מז'אנרים קיצוניים אחרים של מטאל משתמשות לרוב בגראולינג או בצווחות, כמו במקרה של דת'-דום, בלאק-דום ופיונרל דום.
הן המוזיקה והן המילים מתכוונות לעורר תחושה של ייאוש, עוגמה, אבדון מתקרב וחשש מהבאות. להקות דום מטאל שרות על מוות, אבל, דיכאון, פחד, טרגדיה, אהבה ולעיתים הכול בעת ובעונה אחת. חלק מהלהקות שרות על נושאים יותר מבוססי מציאות ואחרות שרות על נושאים מבוססי פנטזיה, על ממלכות חרבות וגזעים אבודים.
חלק מלהקות הדום מטאל משתמשות בנושאים דתיים במוזיקה שלהן. השימוש בנושאים דתיים הוא למטרות אסתטיות וסמליות בלבד. לדוגמה: כתיבה על יום הדין כדי לעורר אימה, או שימוש בצלבים ובמצבות בצורת צלב כדי לסמל את המוות.
יתר על כן, חלק מלהקות הדום מטאל כותבות מילים על סמים או התמכרות לסמים. דבר זה נפוץ ביותר בקרב להקות מסוג סטונר דום, שמתארות לעיתים קרובות הזיות וחוויות פסיכדליות.
סוגי הדום מטאל
סוגי הדום מטאל הם:
דום מסורתי
בתחילת שנות ה־90 של המאה ה-20 התפתח הדום מטאל למגוון של תת-סגנונות. כיום, להקות שעדיין מנגנות בסגנון של חלוצי הסוגה, נחשבות ללהקות "דום מטאל מסורתי". להקות דום מסורתי משתמשות בכוונוני גיטרה גבוהים יותר, ומנגנות פחות לאט, מלהקות דום מטאל אחרות. קצב הנגינה הוא איטי עד בינוני, והצלילים כבדים. השירה היא בדרך כלל נקייה, אם כי מדי פעם יש שאגה או צרחות. מילות השירים קודרות ואפלות כמו שאר להקות הדום מטאל.
להקות לדוגמה: Pentagram, Saint Vitus ו-Reverend Bizarre.
אפיק דום
אפיק דום מטאל משלב את הצד הגרנדיוזי והאפי של ההבי מטאל, יחד עם הקצב האיטי והאווירה הפסימית של דום מטאל מסורתי יותר. אפיק דום מטאל מאופיין בגישה העוצמתית והאופראית שלו לשירה, המבוצעת בקול נקי וגבוה, שניתן לעיתים להשוות לסגנון השירה בפאוור מטאל. בנוסף, התיפוף מבוצע לרוב בצורה בומבסטית. אפיק דום מטאל מנסה לתת תחושה "גדולה מהחיים". מילות השירים ודימויים שונים הם בדרך כלל בהשראת פנטזיה או מיתולוגיה, וקיימת תחושה חזקה של ליריקה דרמטית.
הלהקה Candlemass הם היוצרים של סגנון האפיק דום מטאל, ושם תת-ז'אנר זה לקוח מאלבומם הראשון, Epicus Doomicus Metallicus.
להקות לדוגמה: Candlemass, Solitude Aeturnus, Solstice ו-Doomsword.
סטונר מטאל
סטונר מטאל (Stoner Metal) או סטונר דום (Stoner Doom) הוא סגנון המשלב בין דום מטאל לרוק פסיכדלי, אסיד רוק ובלוז רוק, מה שמעצים את חוויית השמיעה של המאזין. להקות סטונר דום מנגנות בדרך כלל בקצב איטי עד בינוני, תוך שימוש בשירה מלודית. לרוב, ישנו שימוש כבד ורב בדיסטורשן בסטונר דום. סגנון הסטונר דום מטאל התפתח בתחילת-אמצע שנות התשעים על ידי להקות חלוצות בסגנון, כמו Sleep, Electric Wizard, Acid King ו-Kyuss.
דת'-דום
דת'-דום (Death-Doom) הוא סגנון מטאל המשלב דום מטאל ודת' מטאל, ובפרט את הקצב האיטי והאווירה הפסימית של הדום מטאל עם שאגות הגראולינג העמוקות של הדת' מטאל, ותיפוף ה"דאבל-קיק". הדת'-דום מתאפיין בשירת גראולינג, קצב נגינה איטי עד בינוני, ליריקה אפלה וחזרות רבות. בתורו, הדת'-דום הוליד את תת-הז'אנר הקשור בקשר הדוק, פיונרל דום, וכן את המטאל הגותי הנחשב למלודי, קודר ורומנטי יותר.
להקות בולטת בתחום: Paradise Lost, Hooded Menace, Swallow the Sun, Autopsy ו-Katatonia המוקדמת.
פיונרל דום
פיונרל דום (באנגלית: Funeral Doom; תרגום חופשי: דום לוויות) הוא סגנון של דום מטאל שניתן לתאר כמעין סגנון מלנכולי של דת'-דום, בעל קצב נגינה איטי במיוחד, בהשראת שירי לוויה ואבל (dirge). פיונרל דום שם דגש על יצירת תחושה של ריקנות, ייאוש ומצב רוח דיכאוני. נעשה שימוש רב בדיסטורשן של הגיטרות החשמליות, ואלמנטים של דארק אמביינט, כגון שימוש בקלידים, משמשים לעיתים כדי ליצור אווירה דמוית-חלום. השירה נעשית בדרך כלל במזמורים מלאי-אבל וגראולינג. הלהקות החלוצות של הפיונרל דום הן Mournful Congregation (אוסטרליה), Esoteric (בריטניה), Evoken (ארצות הברית), Funeral (נורווגיה), Thergothon ו-Skepticism (פינלנד). להקות ידועות אחרות בסגנון זה הן Shape of Despair, Frowning ו-Remembrance.
סלאדג' מטאל
סלאדג' מטאל (ידוע גם כסלאדג' דום), הוא סגנון המשלב דום מטאל והארדקור פאנק. כמקובל בדום מטאל, להקות סלאדג' מנגנות בדרך כלל שירים כבדים, איטיים, עם גיטרות מכוונות נמוך, ועושות שימוש כבד בדיסטורשן, אך בנוסף לכך כוללות שירה צועקת או צווחנית, קטעים מהאגרסיביות, ומדי פעם קצב מהיר של ההארדקור פאנק. הסלאדג' מטאל לרוב מכיל צלילים שוחקים מאוד. מילות השירים מתמקדות בעיקר בסבל, התמכרות לסמים, פוליטיקה ומיזנתרופיה.
דום גותי
להקות לדוגמה: Paradise Lost, Draconian, Angellore, Type O Negative.
בלאק-דום
להקות בולטות בתחום: Forgotten Tomb, Woods of Ypres ו-The Ruins of Beverast.
בלאק מטאל אובדני דיכאוני
בלאק מטאל אובדני דיכאוני (Depressive Suicidal Black Metal), הידוע גם בשם בלאק מטאל אובדני (Suicidal Black Metal), בלאק מטאל דיכאוני (Depressive Black Metal) או בקיצור DSBM הוא סגנון הממזג את הסגנון של הגל השני של הבלאק מטאל עם דום מטאל, עם מילים סביב נושאים כגון דיכאון, פגיעה עצמית, התאבדות, מיזנתרופיה, ניהיליזם ומוות. השירה היא בדרך כלל גבוהה כמו בבלאק מטאל, אך חסרת אנרגיה, המדמה רגשות כמו חוסר תקווה וייאוש. להקות DSBM שואבות את הגיטרות המעוותות מאוד של בלאק מטאל, תוך שימוש בכלים אקוסטיים ובגוונים של גיטרה חשמלית לא מעוותת הקיימים בדום מטאל, ומחליפות את הקטעים האיטיים יותר, דמויי הדום, לקטעים מהירים יותר.
קיימות להקות בסגנון זה אשר הסאונד שלהן אינו "דומי" או איטי. למרות שללהקות אלו יש השפעה מועטה אם בכלל מדום מטאל, הן עדיין נחשבות ללהקות "DSBM", כתוצאה מאלמנטים אחרים; שירה חסרת אנרגיה, שירים בנושאים דיכאוניים מאוד, דימויים של התאבדות ועוד.
להקות בולטות בתחום: Xasthur, Silencer, Nocturnal Depression ו-Make a Change… Kill Yourself.
דרון מטאל
דרון מטאל (ידוע גם כדרון דום) הוא סגנון דום מטאל שמושפע ביותר מדרון (מוזיקה): תווים או אקורדים שנשמרים וחוזרים על עצמם בקטע מוזיקלי. באופן טיפוסי, הגיטרה החשמלית מנוגנת כך שהיא יוצרת הדים מסוג Reverberation וכן היזון חוזר של קול. לעיתים קרובות, השירים ארוכים ואיטיים. הסגנון התפתח בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 והלהקות החלוצות בו היו Earth, Boris ו-(((Sunn O.
רשימת להקות
{{שני טורים
להקות נוספות
}}
סיוט ברחוב אלם 3: לוחמי החלומות
סיוט ברחוב אלם 3: לוחמי החלומות (באנגלית: A Nightmare on Elm Street 3: Dream Warriors) הוא סרט אימה אמריקאי משנת 1987 אשר נכתב על ידי וס קרייבן, ברוס וגנר, פרנק דרבונט וצ'אק ראסל, אותו ביים צ'ק ראסל. זהו הסרט השלישי בסדרת סרטי "סיוט ברחוב אלם".
בסרט מככבים הת'ר לאנגנקאמפ, פטרישה ארקט (בהופעת הבכורה הקולנועית שלה), לורנס פישבורן, פריסילה פוינטר, קרייג וייסון ורוברט אנגלונד כפרדי קרוגר.
תקציר העלילה
שש שנים לאחר מאורעות הסרט הראשון ושנה לאחר מאורעות הסרט השני, קריסטן פרקר (פטרישה ארקט) בונה ממקלות ארטיקים העתק מדויק של הבית ברחוב אלם 1428. כאשר היא נרדמת, היא חולמת על ילדה קטנה לבושה בלבן מחוץ לבית. כאשר קריסטן מתעוררת והולכת לחדר האמבטיה, היא מגלה כי היא עדיין ישנה ופוגשת בפרדי קרוגר (רוברט אנגלונד) אשר חותך את ורידיה עם סכין גילוח. כאשר קריסטן מתעוררת באמת, היא מוצאת את עצמה בחדר האמבטיה, מחזיקה בידה סכין גילוח, כאשר ורידיה חתוכים, והיא מתעלפת. איליין (ברוק באנדי), אימה של קריסטן, חושדת בה כי ניסתה להתאבד ושולחת אותה למחלקת נוער בבית חולים פסיכיאטרי, תחת ניהולו של ד"ר ניל גורדון (קרייג ווסון).
במחלקה מאושפזת קבוצה של בני-נוער, אשר כולם סובלים מהפרעות שינה, פוחדים ללכת לישון ומסרבים בכל תוקף לקבל טיפול תרופתי שיעזור להם להירדם. קריסטן פוגשת אותם: ג'ואי (רודני איסטמן), שלא מדבר; טארין ויט (ג'ניפר רובין), צעירה שהייתה מכורה לסמים; רונלד קינקייד (קן סאגואס), ילד בריון עם בעיות בהתנהגות; פיליפ אנדרסון (בראדלי גרג), אמן מוכשר; ג'ניפר קולפילד (פנלופה סודרואו), נערת תיכון החולמת להיות כוכבת טלוויזיה; ויל סטנטון (איירה היידן), צעיר היושב בכיסא גלגלים מאז ניסיון ההתאבדות הקודם שלו. אל המחלקה מצטרפת אשת צוות חדשה, המתמחה בפסיכולוגיה ובהרפיה בחלומות - ד"ר ננסי תומפסון (הת'ר לאנגנקאמפ). ננסי נחשפת לגל התאבדויות בני-נוער שפקד את העיר ספרינגווד בתקופה האחרונה, ללא הסבר רציונלי, ומגלה כי לקריסטן היו סיוטים על הבית ברחוב אלם שבו התגוררה בעבר.
כאשר לקריסטן יש חלום מפחיד נוסף בו מופיע פרדי, היא קוראת לננסי לעזרה. ננסי, אשר נמצאת בביתה, מאבדת את הכרתה ומופיעה בחלומה של קריסטן - בבית שברחוב אלם, בו פרדי רודף אחר קריסטן. ננסי עוזרת לה לברוח מפרדי והשתיים מתעוררות יחדיו. בכך, הן מגלות כי לקריסטן יש יכולת מיוחדת להכניס אחרים אל תוך החלומות שלה. קריסטן מתוודה שהצליחה לעשות זאת בעברה, בעת היותה ילדה קטנה, אולם לא ייחסה לזה חשיבות, זאת בעוד ננסי רואה את הפוטנציאל של היכולת הזו - על מנת להביס את פרדי לתמיד. ננסי מגלה לנערים כי הם "האחרונים של ילדי רחוב אלם" - אחרוני הילדים של מי שלקחו את החוק לידיהם ושרפו את פרדי בעודו בחיים, וכעת הוא נוקם בהם.
לאחר שפרדי הורג את פיליפ (מוביל אותו אל גג בניין ולאחר מכן משליך אותו למטה) ואת ג'ניפר (פרדי דוחף את ראשה אל תוך מסך טלוויזיה), ננסי מעודדת את הקבוצה לצאת למסע חלום משותף, ובו לגלות את היכולות המיוחדות שיש לכל אחד מהם בחלומותיו, על מנת שיוכלו להילחם יחדיו בפרדי: ויל מגלה כי הוא יכול לקום על רגליו ואף לעשות קסמים; קריסטן מגלה שיש לה יכולות אקרובטיות בחלומותיה; טארין מגלה מיומנויות בשימוש בסכינים ככלי נשק; קינקייד מפגין כוח פיזי אדיר; אולם בסופו של דבר - המסע נכשל, פרדי חוטף בחלום את ג'ואי, אשר במציאות נכנס למצב של תרדמת. בעקבות כך ד"ר אליזבת' סימס (פריסילה פוינטר), מנהלת בית החולים, מפטרת את ננסי ואת ניל. בדרכו החוצה, ניל פוגש בנזירה מסתורית בשם מארי הלנה (נאן מרטין), אשר מספרת לו כי פרדי קרוגר הוא בנה הממזר של אמנדה קרוגר, אישה אשר נאנסה באכזריות על ידי מאה פסיכופתים במוסד לחולי נפש. היא מנחה אותו למצוא את שאריות גופתו של קרוגר ולקבור אותו בטקס דתי.
ננסי מפגישה בין ניל לבין אביה, דון תומפסון (ג'ון סקסון), והשניים יוצאים יחד למגרש גרוטאות, אשר בליבו נמצאת מכונית קאדילק ובה שרידיו של קרוגר. ננסי חוזרת אל בית החולים, וביחד עם קריסטן, ויל, טארין וקינקייד הם יוצאים למסע נוסף אל תוך החלומות במטרה לחלץ את ג'ואי. פרדי מצליח להרוג את ויל (פרדי דוקר את ויל בחזהו באמצעות כפפת-הלהבים שלו) ואת טארין (היא מתה ממנת יתר של סמים אותם פרדי מזריק לה), בזמן שבמציאות - ניל חופר עבורו קבר. פרדי נוטש את ארץ החלומות ומפיח חיים בשלד שלו, והורג את אביה של ננסי. בתוך החלום רואה ננסי את אביה, שאומר לה שהוא מת ורוצה להיפרד ממנה, אך זה מתגלה בסופו של דבר כתכסיס של פרדי, שהורג את ננסי. ניל מסיים את טקס הקבורה של פרדי, אשר בסופו של דבר נעלם.
במהלך הלוויה של ננסי, ניל מבחין שוב בנזירה המסתורית. כאשר הוא הולך להודות לה, היא נעלמת. הוא מוצא את עצמו עומד ליד מצבה, עליה כתוב כי הנזירה מארי הלנה, שעזרה לו קודם לכן, היא למעשה אמנדה קרוגר אשר מתה לפני שנים רבות. מאוחר יותר, ניל נרדם בביתו, שם הוא שומר את הבית עשוי המקלות, אותו בנתה קריסטן בתחילת הסרט. לפתע, אור נדלק בתוך הבית, רומז שפרדי שרד ועוד ישוב.
ביקורות ותגובות
הסרט קיבל ביקורות מעורבות באופן כללי ולציון 72% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 32 ביקורות.
יחסי אוסטריה–ניו זילנד
יחסי אוסטריה–ניו זילנד הם יחסי החוץ בין אוסטריה לניו זילנד.
רקע כללי
ניו זילנד ואוסטריה מנהלים מערכת יחסים חמה ומתמשכת, וחולקים אינטרסים וערכים משותפים רבים. שתי המדינות עובדות בשיתוף פעולה הדוק עבור שלום וביטחון בינלאומיים, פירוק נשק גרעיני ואי-הפצתו, רפורמה במועצת הביטחון של האו"ם ונושאי זכויות אדם. קיימת אשרת עבודה וחופשה דו כיוונית, המעניקה לאזרחים הצעירים אפשרות לחיות, ללמוד ולעבוד בניו זילנד ואוסטריה.
הקהילה האוסטרית בניו זילנד אמנם קטנה, אך לתושבי העבר הייתה השפעה משמעותית על חיי התרבות של ניו זילנד. אלה כוללים את פרדיננד פון הוכשטטר, הידוע כאבי הגאולוגיה הניו זילנדית, האדריכל ארנסט פלישקה והפילוסוף קרל פופר, שניהם התגוררו בניו זילנד במלחמת העולם השנייה, וכן האמן פרידנסרייך הונדרטוואסר שהיגר לניו זילנד בשנות השבעים.
יחסים כלכליים
כמדינה חברה באיחוד האירופי יש לאוסטריה קשרים כלכליים חזקים הן בתוך האיחוד האירופי והן למרכז ומזרח אירופה, מה שמהווה גורם חשוב לגידול בהשקעות ניו זילנדיות באוסטריה. החברה הגדולה ביותר של ניו זילנד הפועלת באוסטריה היא טאיט אלקטרוניקה ואילו ה-OMV האוסטרית פעילה גם בניו זילנד.
בשנת 2019 הסתכם הסחר הכולל בין המדינות ב-424 מיליון דולר ניו זילנדי, כאשר היצוא לאוסטריה הסתכם ב-87 מיליון דולר ניו זילנדי, כאשר היצוא העיקרי הוא ברזל, מוצרי פלדה, מכונות וציוד חשמליים, ואילו היבוא מאוסטריה הסתכם ב-336 מיליון דולר ניו זילנדי, כאשר היבוא העיקרי כולל משאיות, טנדרים, טרקטורים, ותרופות קמעונאיות.
נציגויות דיפלומטיות
הייצוג של ניו זילנד באוסטריה הוא גם משלחת קבועה לאו"ם וארגונים בינלאומיים אחרים שממוקמים בווינה, וגם שגרירות ניו זילנד באוסטריה. השגרירות מוסמכת גם להונגריה, סלובקיה וסלובניה. אוסטריה מחזיקה בניו זילנד 3 קונסוליות בוולינגטון, אדלייד וקרייסטצ'רץ'. מאידך, ניו זילנד מחזיקה באוסטריה שגרירות בווינה בלבד.
ב"ק
ב"ק (נכתב גם בק) הוא שם משפחה, ראשי תיבות של המילים 'בני קדושים' השם מבוסס על רבי מנחם בר סימאי שהיה נקרא "בנן של קדושים" (פסחים דף קד). פירוש נוסף לראשי התיבות הוא 'בעל קורא' לציון אחד מאבות המשפחה ששימש כחזן (בעל קורא).
{{פירושונים|
ראו גם
}}
שרה ב"ק
שרה ב"ק (נולדה ב-19 בספטמבר 1975) היא אשת תקשורת, עיתונאית, מגישת טלוויזיה ורדיו, פובליציסטית, מנחת אירועים וזמרת ישראלית. הייתה מועמדת לכנסת ה-23 מטעם מפלגת אח"י ברשימת "ימינה".
ביוגרפיה
נולדה בשם שרה אינדור וגדלה בירושלים. בתו של מאיר אינדור, יו"ר אלמגור - ארגון נפגעי טרור ונכדתו של הרב אברהם חזן, הרב הראשי של משטרת ישראל והשב"ס. בנעוריה למדה באולפנת צביה ירושלים ולאחר סיום לימודיה שירתה במסגרת השירות הלאומי כקומונרית בסניף בני עקיבא בחצור הגלילית ובמדרשה בקריית שמונה, שם הכירה את הרב אפרים ב"ק, לו נישאה בשנת 1994.
בעלת תואר ראשון במשפטים ממכללת שערי משפט. למדה בימוי והפקה בבית הספר הדתי לקולנוע "מעלה" בין השנים 1996–2000. עבודת הגמר שלה, הסרט "תפילה זכה", שודר בערוץ 2 והוקרן בפסטיבלי דתות בגרמניה, באיטליה, ברוסיה ובקליפורניה.
בשנת 1999 השתתפה במסע הג'יפים האתגרי מלכת המדבר, וזכתה בו במקום השלישי.
בשנת 2002 החלה לעבוד בעולם התקשורת. בשנים 2002–2011 הייתה כתבת לענייני חינוך וקליטה בחברת החדשות של ערוץ 2. לאחר מכן עבדה בתוכנית התחקירים "360" של רשת והגישה את "ערב חדש" בערוץ הראשון ואת "ערב חדש לילדים", בערוץ חינוכית 23. הגישה את תוכנית האקטואליה "עצם העניין" בגלי ישראל, את תוכנית "עונג שבת" ברדיו אקו 99 FM והייתה בעלת טור שבועי בעיתון "מעריב סופהשבוע".
במרץ 2020 עברה ב"ק לערוץ 20 בו היא מגישה את התוכנית "חדשות הלילה", ומגישה מחליפה בתוכניות הערוץ, בהן "המהדורה המוקדמת" ו"הסיפור המרכזי".
ב"ק היא גם זמרת. בנעוריה שרה במסגרת צוות הווי בני עקיבא. ב-2012 העלתה מופע משותף עם אריאל הורוביץ ואחד השירים מהמופע "שעשאך כרצונו" נכלל באלבומו של הורוביץ, "הגיבורים שלי". ב"ק הופיעה עם התזמורת האנדלוסית הישראלית ועם סימפונט רעננה, יחד עם שלומית אהרון וחזנים. היא מופיעה גם עם הרכב נשים בשם "שירי".
ב"ק הנחתה את טקס פרסי ישראל ואת טקס יום השואה ביד ושם.
ב-2017 השיקה, יחד עם ד"ר זאב קיציס את "זושא - מגלים את הסיפור החסידי", פרויקט שמציג סיפורים חסידיים ומבאר אותם על מנת להנגיש אותם לחברה הישראלית. ב-2018 הקימה עם החכם ד"ר חזי כהן את מיזם "חכימא" - מאגר הסיפורים של חכמי המזרח. היא עומדת בראש שני המיזמים, במסגרת המרכז לטכנולוגיה חינוכית.
הייתה חברה במליאת מועצת העיתונות ובהנהלת ארגון העיתונאים.
לקראת הבחירות לכנסת ה-23 שוריינה במקום השני ברשימת מפלגת הבית היהודי המאוחד ולבסוף הוצבה במקום השמיני ברשימת ימינה, שאיחדה את הבית היהודי, הימין החדש והאיחוד הלאומי – תקומה, כנציגת מפלגת אח"י. הרשימה קיבלה שישה מנדטים, ועקב מיקומה של ב"ק היא לא נכנסה לכנסת.
משנת 2021 מגישה תוכנית ראיונות אישיים - 24 דקות בערוץ עכשיו 14, חברה בפאנלים ומגישה מחליפה במשדרי הערוץ.
חיים אישיים
מתגוררת בקיבוץ כפר עציון, נשואה לרב אפרים ב"ק, ואם לשישה.
סיירת קלה
סיירת קלה היא סוג של סיירת או אוניית מלחמה, שהייתה בשימוש במחצית הראשונה של המאה ה-20.
ככל שנכנסו סיירות המערכה לשירות, הסתבר שתפקידן ישאיר אותן בצמוד לצי העיקרי. לפיכך, נוצר הצורך בסיירת קלה (Light Cruiser). במקביל, הפכו ההתפתחויות הטכנולוגיות את הסיירת המוגנת לאיטית ולא יעילה לצורכי ליווי. המנועים החדשים היו מהירים יותר, והסיירות הישנות הפכו לאיטיות ולא יעילות. מעבר לכך, המעבר לשימוש בנפט הביא לכך שלא היה צורך במחסני פחם והיה צורך במיגון שונה. בשנת 1909 נכנסו לשירות בצי הבריטי סיירות מסדרת טאון (Town); אלו היו הסיירות הקלות הראשונות. סדרה נוספת של סיירות קלות, סדרת ארת'וסה (Arethusa) נכנסה לשירות ב-1911; סיירות אלה שילבו שריון יחד עם מהירות (מהירותן הגיעה ל-29 קשר), ונועדו למשימות הקלאסיות של הסיירות: סיור, פשיטה, ליווי, וכיוצא בזה.
באמנת וושינגטון, שנחתמה ב-1922 על ידי ארצות הברית, האימפריה הבריטית, האימפריה היפנית, צרפת ואיטליה, והגבילה את הכוח הצבאי הימי של המדינות החתומות, קיבלו על עצמן המדינות החתומות להגביל את בניין אוניות השטח שלהן. מעבר לאוניות מערכה, נאסר על בניית אוניות שטח שההדחק שלהן עולה על 10,000 טון. בכך הוגדר גודלה של הסיירת הקלה, כלומר אונייה שאינה אוניית מערכה. בזמן מלחמת העולם הראשונה נשאו הסיירות הקלות הבריטיות שני תותחי 6 אינץ' (152 מ"מ) ושמונה תותחי 4 אינץ' (100 מ"מ), או מערך של תותחי 6 אינץ' בלבד. סיירות גרמניות נשאו בתחילת המלחמה תותחי 4.1 אינץ' (104 מ"מ) ובמהלכה שופרו תותחיהן עד שהגיעו לקוטר של 5.9 אינץ' (150 מ"מ); כעת הגדירה האמנה את קוטר התותחים שיכולות אוניות מסוג זה לשאת: לא יותר מקוטר של 6.1 אינץ' (155 מ"מ).
במלחמת העולם הראשונה הופעלו שני סוגי הסיירות: סיירת המערכה והסיירת הקלה. בין הסיירות הקלות נבנו גם סיירות ייחודיות שנקראו "מובילות שייטת" (Flotilla Leader); תפקידן היה להיות אוניית דגל לשייטת של משחתות. הן נבנו כך שיהיה בהן מקום, מעבר לצוות הרגיל, גם למטה השייטת ולציוד הנדרש, כמו ציוד קשר.
סיירת עזר
סוג נוסף של סיירות קלות שהופעלו במלחמה היה "סיירות עזר" (Auxiliary cruiser). אלה היו אוניות סוחר, אשר עם תחילת המלחמה חומשו בתותחים בעלי קוטר קטן, ונועדו להוות ליווי לשיירות. היה זה פתרון גרוע, שכן לאוניות אלה חסרו עוצמת האש והמהירות הנדרשת כדי למלא את תפקידן כיאות. הגרמנים עשו שימוש אחר באוניות אלה, כאשר השתמשו בהן כאוניות פשיטה מוסוות לתקיפת צי הסוחר הבריטי.
קבוע צ'אמפרנאוונה
במתמטיקה, קבוע צאמפרנאוונה (Champernowne constant), המסומן כ-C_{10}, הוא מספר ממשי שהצגתו העשרונית מתקבלת מהדבקת ההצגה של המספרים הטבעיים בזה אחר זה: . הקבוע הוגדר על ידי דייוויד צ'אמפרנאוונה בשנת 1933.
קבועים דומים אפשר להגדיר לכל בסיס ספירה: C_b, הוא המספר שההצגה שלו בבסיס b מתקבלת מהדבקת ההצגה של המספרים הטבעיים בבסיס זה בזה אחר זה. לדוגמה,
ו-
קבוע צ'אמפרנאוונה ה-b שווה לסכום הטור.
תכונות
כל מספר C_b הוא מספר טרנסצנדנטי נורמלי בבסיס b: רצפי ספרות בפיתוח העשרוני מתנהגים כאילו נבחרו באקראי בהתפלגות שווה. מידת האי-רציונליות של האיבר C_b היא b.
את המספר C_{10} ניתן להציג כשבר משולב באופן הבא:
כאשר חושבים על קבוע צ'אמפרנאוונה כמילה אינסופית מעל האלפבית המתאים לבסיס הספירה (למשל, C_{10} הופכת למילה אינסופית מעל האלפבית בן עשר הספרות), מתקבלת מילה מילה רקורנטית שאינה רקורנטית-אחידה.
איסאייס אפוורקי
משפחתו
אפוורקי הוא נוצרי אורתודוקסי. הוא בנו של אפוורקי אברחה, ונכדו של דאג'זמץ אברהה חגוס, נולד בעיר עדווה בתיגראי המרכזית. בתקופה בה הבריטים שלטו באריתריאה. איסייאס נולד למשפחה טיגראינית בעלת שש נפשות והוא עצמו היה הילד השני, אב סבו היה ראס חגוס מירצ'ה, מירצ'ה עצמו היה בנו של שום תמביין דאג'זמץ מירצ'ה וולדה קידן, מכאן שאיסייאס משתייך לענף הטיגריאני של השושלת הסולומונית.
ביוגרפיה
איסייאס למד הנדסה באוניברסיטת היילה סלאסי. ב-1962 עזב את הלימודים והצטרף לכוחות שנאבקו לעצמאות אריתריאה. ב-1966 הצטרף לשורות ארגון החזית לשחרור אריתריאה, ב-1970 קיבל דרגת פיקוד. היה בין מנהיגי הפילוג בחזית לשחרור אריתריאה וממייסדי החזית העממית לשחרור אריתריאה (EPLF) והפך למנהיגו. יצר ברית עם שני פלגים קיצוניים אחרים - ה-PLF1 וה"אובל".
באפריל 1993 האומות המאוחדות יזמו משאל עם בדבר עצמאות, בעקבותיו הכריזה אריתריאה על עצמאות. איסאייס שינה את שם הארגון ל"חזית העממית לדמוקרטיה ושלום" (PFDJ) וקבע אותו כמפלגה החוקית היחידה באריתריאה ואת עצמו מינה כנשיא.
ארתור רופין
ארתור (שמעון) רוּפִּין (Arthur Ruppin; 1 במרץ 1876 – 1 בינואר 1943) היה מנהיג ציוני, כלכלן וסוציולוג, מנהל המשרד הארצישראלי ביפו, ממעצבי ההתיישבות הציונית בארץ ישראל. עמד בראש מחלקת ההתיישבות של ההנהלה הציונית ביישוב והיה יושב ראש הסוכנות היהודית.
קורות חיים
ארתור רופין נולד בעיר ראביץ' (ליד פוזנן), אז בפרוסיה שבקיסרות הגרמנית, בן בכור ליצחק אלברט ולסיציליה (בת יוליוס בורק) רופין, משפחה מסורתית אמידה. ביומנו תיאר את שנות ילדותו המוקדמות כמאושרות מאוד. אולם אביו של רופין פשט את הרגל, עסקו נסגר והמשפחה התקיימה בעוני מתרומות של בני משפחה. בעקבות זאת, עברה המשפחה בשנת 1886 למגדבורג. רופין היה תלמיד מצטיין וספג בחדווה את התרבות הגרמנית הפרוטסטנטית, במקביל להתרחקותו מהמסורת היהודית. ביומנו ציין, שאביו היה מהמר כפייתי הנוהג ליטול הלוואות מבני משפחתו וממכריו לצורך הימוריו, והוא האשים את אביו בעונייה של המשפחה ובמצבה הכלכלי הירוד, שאף אילץ אותו לעזוב את לימודיו עקב אי יכולתו לשלם את שכר הלימוד. כמו כן, אימו נאלצה לעבוד ברוכלות כדי לכלכל את המשפחה. בגיל 12 קרא את כל כתבי גתה ולאחר בר המצווה שלו העתיק הצגה שלמה של פרידריך שילר במטרה לזכור אותה בעל פה. כרבים מבני אותה תקופה חלם להיות למשורר גרמני.
בגיל 15 נאלץ להפסיק את לימודיו מסיבות כלכליות, ועבד בבית מסחר גדול לתבואות של שכן יהודי. הוא החל את עבודתו כשוליה, אך מהר מאוד קודם לתפקידי ניהול, וכבר לפני מלאת לו 17 היה ליועץ למנהל העסק וניהל עסקאות גדולות שנוהלו לרוב רק בידי פקידים בכירים. במקביל לעבודתו למד לקראת מבחני סיום הגמנסיה כנבחן אקסטרני והכשיר את עצמו להיות גרמני ראוי בלימודי שחייה, התעמלות, ריקוד וירי.
לאחר שהשלים את למודיו בעצמו ועמד בהצלחה בבחינות כנבחן אקסטרני, התקבל לאוניברסיטת ברלין בשנת 1896, אולם עקב עבודתו במגדבורג החל ללמוד רק באפריל 1899. במשך סמסטר אחד שמע הרצאות בפקולטה למשפטים באוניברסיטת ברלין אולם למד גם מגוון רחב של קורסים במקצועות שונים. לאחר שעבר להתגורר בהאלה המשיך את לימודיו בהתכתבות, בלי שהשתתף בשיעורים בפועל. רופין למד גם באוניברסיטת האלה משפטים וכלכלה. ב-1902 קיבל תואר דוקטור בכלכלה פוליטית על תאורית הערך של תונין והקשר לתאוריית התועלת השולית.
פרס קרופ
חבר של רופין ומנחהו באוניברסיטה שכנע אותו להשתתף בתחרות כתיבת עבודות באאוגניקה שנודע אחר כך כפרס קרופ, ומאמר שלו בשם "דרוויניזם ומדעי החברה" זכה במקום שני בפרס קרופ בסך של 6,000 מרק, שהיו שווי ערך למשכורת שנתית של פקיד בכיר. רופין השתמש בכסף כדי להתרכז במחקריו וכן סייע בכסף לאחיו ולאחותו לפתוח עסקים משלהם.
לפני העלייה
זכייתו של רופין בפרס קרופ פתחה בפניו את השערים לחברה הגרמנית והוא פרסם מספר מאמרים בכתבי עת גרמניים בנושאי אאוגניקה. במקביל, בשנים 1902–1907, עבד כעורך דין והרגיש את מלוא עוצמתה של האנטישמיות הגרמנית שגרמה לו לעסוק בנושא היהודי. כבר בשנת 1902 הוא כתב מאמר דמוגרפי שהתפרסם בכתב עת מדעי כללי על היחסים של יהודי פרוסיה עם גרמניה. בשנת 1903 ביקר בגליציה ואסף מידע אנתרופולוגי על היהודים בה. בשנת 1904 עבר לברלין ועבד במכון לסטטיסטיקה של היהודים מיסודו של אלפרד נוסיג, ובמהרה מונה למנהל המכון. בשנת 1904 פרסם את מחקרו הסוציולוגי, 'היהודים בימינו'.
הצטרפות לתנועה הציונית
ב-1905 הצטרף רופין להסתדרות הציונית, לאחר שהשתתף באותה שנה בקונגרס הציוני העולמי בבזל. הוא שולב בתת-ועדה כלכלית, ובשנת 1906 הצטרף למחלקה המשפטית של הוועד הפועל הציוני. ב-1907, בהמלצת אוטו ורבורג ויעקב טהון, נשלח על ידי דוד וולפסון, נשיא ההסתדרות הציונית, לחקור את מצב היישוב בארץ ישראל ולבדוק את האפשרויות לפיתוח החקלאות והתעשייה. בדצמבר 1907 הגיש דו"ח מפורט שהמליץ על רכישה נרחבת של אדמות בארץ ישראל והשגת רוב יהודי בגליל ובמישור החוף.
בראשות המשרד הארצישראלי
רופין ראה מהתחלה את מטרתו בהקמת בסיס יהודי עצמאי בארץ ישראל שאינו תלוי בשלטונות או בערביי ארץ ישראל. כדי להעביר את מרכז הכובד הכלכלי של היישוב היהודי לידי יהודים, הוא תמך בהקמת תל אביב ודחף לפיתוח העיר, למשל על ידי הקמת הגימנסיה העברית "הרצליה" בתל אביב, הרחק ממקום מגוריהם של רוב התלמידים, וזאת תוך מאבק בהתנגדות ההורים. רופין הטיף לפעילות מהירה ודחופה ליישוב הארץ והיו שהאשימו אותו בכך שהדבר בא על חשבון איכות הבנייה. במקרים רבים חתם רופין על עסקאות בכספי קק"ל וארגונים אחרים אף בטרם קיבל אישור מסודר מהגורמים המוסמכים, וזאת בגלל תחושת הדחיפות ותפיסתו את הסביבה העסקית בארץ ישראל. רופין גם השתדל לעבוד בפרופיל נמוך ואף ביקש מהקונגרס הציוני להימנע מדיונים פומביים בנושאי הפעילות בארץ ישראל, על מנת למנוע מהמידע להגיע לידי הערבים או לידי גורמים ספקולטיביים שהיו עלולים להפריע במימוש עסקאות לרכישת אדמות. מרגלית שילה אף טענה שחלק מהצהרותיו של רופין בקונגרס הציוני היו בניגוד למעשיו בפועל.
רופין דחף לתוכנית שתחבר צעירים יהודיים ממזרח אירופה להתיישב בארץ ישראל. הוא יזם תוכניות לרכישת קרקעות שיועברו לשימוש עולים חסרי אמצעים שיתיישבו עליהם כחוכרים או שיירכשו אותם בפריסת תשלומים על פני תקופה ארוכה. כמו כן, יזם רופין מסעות שיווק של קרקעות בארץ ישראל במגוון תוכניות כדי למשוך בעלי אמצעים לקנות קרקעות בארץ ישראל. על מנת למנוע את איבוד הקרקעות שנרכשו, בהתאם לחוק העות'מאני הקובע שמי שמעבד קרקע שאינה מעובדת במשך שלוש שנים יכול לזכות בבעלות עליה, וכדי להכשיר את הקרקע שתצלח להתיישבות קבע, ארגן רופין קבוצות עבודה שהתיישבו על הקרקע.
בשנת 1908 יזם המשרד הארצישראלי בראשותו של ארתור רופין את הקמתן של חוות חקלאיות להכשרת פועלים להתיישבות חקלאית, והעמיד לרשותן מומחים לחקלאות ואגרונומים. כך הוקמו חוות בחיטין, בדלייקה, באום ג'וני, בבית עריף (בן שמן), בחולדה, בחוות פוריה, בשרונה, בכפר אוריה, חוות חפציבה בחדרה, ואף ראשיתה של העיר עפולה הייתה בחווה חקלאית.
מלחמת העולם הראשונה ולאחריה
לאחר פרוץ המלחמה נתמנה רופין לראש קרן הסיוע האמריקאי ליהודי ארץ ישראל. במהלך השנים עד כיבוש ארץ ישראל בידי הבריטים במלחמת העולם הראשונה היו לרופין קשרים טובים עם שגריר גרמניה בארץ ישראל, והוא נעזר בו בקידום פעילות ההתיישבות הציונית. במיוחד סייעה התמיכה הגרמנית במאבק כנגד התנכלויות מצד השלטון העות'מאני. בראשית 1916 הועברה ראשות המשרד הארצישראלי ליעקב טהון מכיוון שרופין לא היה נתין טורקי.
ב-1920 הזמין רופין את הארכיטקט היהודי-גרמני, ריכרד קאופמן, לעלות לארץ ישראל ולהכין תוכנית אב כוללת ליישובים החקלאיים בארץ ישראל ולשכונות בעריה. רופין יזם את ההתיישבות הקבוצתית בדגניה ובכנרת, את עליית יהודי תימן, את מתן ההלוואה הראשונה ל"אחוזת בית" היא תל אביב, את ייסוד הקואופרציה והמושבה במרחביה, את הקמת "חברת הכשרת היישוב", היה ממייסדי שכונת רחביה בירושלים (שבה בנה את ביתו) ועוד.
הוא היה חבר "ועד הצירים" וההנהלה הציונית, ניהל את מחלקת ההתיישבות, היה חבר הנהלת הסוכנות היהודית ועמד בראשה בשנים 1933–1935. רופין הזמין אצל מהנדס המים שמחה בלאס את תוכנית "פנטסיה להשקיית הנגב", שהוגשה לו ביולי 1939.
באוניברסיטה העברית וב"ברית שלום"
משנת 1926 ועד לפטירתו שימש רופין כפרופסור לסוציולוגיה יהודית באוניברסיטה העברית בירושלים. הוא היה ממייסדי "ברית שלום" ומהמטיפים למדינה דו-לאומית, אולם פרש מהברית לאחר טבח חברון (תרפ"ט) ומהומות-הדמים באב תרפ"ט (אוגוסט 1929), ומאז סירב אף לדון בוויתור כלשהו על עליית יהודים לארץ ישראל ועל רכישת קרקעות. הוא אף סבר כי "התעמולה של "ברית שלום" עלולה להזיק יותר משהיא עשויה להועיל.", וכי רק נוכחות יהודית חזקה תשכנע את הערבים "שלא יהיה להם שום סיכוי להיפטר מאתנו". רופין נפטר בירושלים בשנת 1943, ונטמן בבית הקברות של דגניה א'.
משפחתו
רופין היה נשוי לבת דודו שולמית רופין. לזוג נולדה בת יחידה, רות, אשר הייתה לימים רופאת ילדים ידועה בתל אביב ונישאה לדב פלד. לאחר שהתאלמן משולמית נשא רופין את חנה, בתו של מרדכי בן הלל הכהן ואחותו של דוד הכהן. לזוג נולדו שתי בנות ובן. בתם כרמלה נישאה ליגאל ידין, בתם איה נישאה לצבי דינשטיין ובנם הוא רפאל רופין, איש משרד החוץ לשעבר (כיהן כשגריר ישראל בטנזניה), ממקימי מכמורת.
אחיו של ארתור רופין, קורט רופין, היה חבר הנהלת חברת הכשרת היישוב בארץ ישראל ויושב-ראש התאחדות עולי גרמניה בעיר מגוריו חיפה.
שוויון זכויות לנשים
רופין הרבה לדבר ולכתוב בזכות שוויון זכויות לנשים. הוא טען כי הן מסוגלות לעסוק בעבודת האדמה לא פחות מגברים, וכי יש להשקיע בהשתלמויות מקצועיות גם לנשים ולקלוט אותן בקיבוצים ובקבוצות כחבות שוות זכויות.
במאמרו "ההתיישבות החקלאית של ההסתדרות הציונית בא"י" הוא כותב על ההתקדמות שהושגה בנוגע להכשרתן של הנשים לעבודה חקלאית ובשוויון הזכויות והחובות שלהן:"לבסוף עוד מלים אחדות על ההכשרה החקלאית של הצעירות. לא מוגזמת ההשערה, שלפני 15 שנים לא נמצאו בכל מושבות היהודים של א“י תריסר נשים וצעירות, שהייתה להם הכשרה חקלאית, ושיכלו למלא במשק חקלאי את התפקיד הנדרש מאת האשה. אז לא הייתה בא”י שום בי“ס חקלאי ושום אפשרות של הכשרה לצעירות... תפקיד חשוב בהתפתחות החדשה מלאה החוה לצעירות, שיסדה מרת חנה שוחט־מיזל בשנת 1910... גם בקבוצות החקלאיות של ההסתדרות הציונית למדו מאות צעירות את החקלאות. כיום רואים בכל מקום בא“י ביישובים חקלאים את האשה בתור עובדת שוַת־זכיות על יד הגבר... יש רשות להגיד, כי הפרובלמה איך להעמיד את האשה בחקלאות בזכיות וחובות שוים על יד הגבר, שנדמה לפני ט'ו שנים, שאין פתרון לה, מצאה כיום את פתרונה."
יהדות והתבוללות
בספרו על יהדות העולם, שיצא בשנת 1904 ושוב ב-1913, הציג רופין ביקורת קשה כלפי היהדות האורתודוקסית, המאמינה, לדבריו, באל כל יכול, במעורבות האל בהיסטוריה וכבכוחה של התפילה. הוא טען שאמונה זאת עומדת בסתירה למדע המודרני המתבסס על מדעי הטבע והאבולוציה. רופין הציג סטטיסטיקות על פיהם היו בעולם 6 מיליון יהודים דתיים, 3 מיליון יהודים נאורים ושאר היהודים שהיו בתנועה מדתיות לנאורות. אך למרות התנגדותו לדתיות, רופין ראה בדאגה את ההתבוללות שנלוותה להסרת החומות שהציבה הדת היהודית בין היהודים לגויים וראה בציונות את הדרך היחידה לשמר את העם היהודי לאחר הגעת היהודים לשלב הנאורות. על השאלה לשם מה לשמר את קיום העם היהודי הוא ענה בכך שהעם היהודי נושא בחובו תכונות חיוביות רבות וכי נישואי תערובת מזיקים לשימור התכונות הטובות של הגזע היהודי. אף על פי שזיהה בעם היהודי תכונות חיוביות רבות, סבר רופין שהיהודים סובלים מנטייה למסחר קפיטליסטי אותו עליהם לדכא, על ידי מעבר לפרנסה מחקלאות.
אאוגניקה
רופין עסק ב"אאוגניקה", פילוסופיה ביולוגית-חברתית שעסקה בחקר השפעת התורשה על מאפיינים מנטליים והתנהגותיים בבני אדם, מתוך השאיפה למצוא דרכים "להשביח" את המין האנושי. במהלך השנים התחבט רופין לגבי הגזע אליו משתייכים היהודים, זאת בהתאם לשיח המדעי הרווח של זמנו שניסה לקטלג עמים שונים ל"גזעים". לדעתו הגשמת הציונות מחייבת להשיג "טוהר גזעי" בקרב היהודים כפי שהיו, לפי תפיסתו, לפני שהתערבבו בגזעים השמיים. בתחילה הוא זיהה את היהודים כתערובת של שמים וחיתים ובהמשך טען שהם תערובת של ארמים, בדואים ופלשתים. כן עסק רופין בסיווג משני של תת-גזעים בתוך העם היהודי. בנובמבר 1942, כחודש לפני פטירתו, הוציא תחת ידיו מסמך המסווג את הגזע היהודי לשמונה טיפוסים הנבדלים בצורת אפם, החל בטיפוס האשורי-בוכארי וכלה בטיפוס האשכנזי-נגרואידי.
ביקורת
בשנות ה-2000 נמתחה ביקורת על חלקו המכריע בעליית יהודי תימן, בעיקר על רקע הטענה כי לתפיסתו ראה את היהודי התימני כ"כוח עבודה זול". סיפורם הכאוב של תימני כנרת אותם שקד רופין להעלות, נחשף בספרו של פרופ' יהודה ניני "ההיית או חלמתי חלום, תימני כנרת – פרשת התיישבותם ועקירתם" והוצג כדוגמה ליחס מתנשא כלפי יהודי המזרח מצד חלק מראשי היישוב ורופין בראשם. לעומת זאת, בספרו של יעקב גורן "ארתור רופין - חייו ופועלו" מוצג כי בבן שמן, רופין פעל למען העולים החדשים מתימן שביקשו להתפלל בבית הכנסת המקומי ונדחו על ידי הרב. הוא כתב לוועד בן שמן שהוא מקפיא את כל התקציבים למקום, עד שתחדל אפליית התימנים בבית הכנסת ובכל נושא אחר. בעקבות מכתבו, העניין סודר.
הנצחתו
על שמו של רופין נקראו בית ארתור רופין בירושלים, קיבוץ כפר רופין שבעמק בית שאן, בית הספר התיכון בית ירח שליד דגניה והמרכז האקדמי רופין (מדרשת רופין) שבעמק חפר. כן נקראו על שמו רחובות בערי ישראל ובהן ירושלים (דרך רופין בירושלים מובילה לכנסת ולקריית הממשלה, למוזיאון ישראל ולקמפוס גבעת רם של האוניברסיטה העברית בירושלים), תל אביב, חיפה, נתניה, ראשון לציון, פתח תקווה, רחובות, חולון והרצליה, וכן בעיר נעוריו מגדבורג. עיריית חיפה יסדה על שמו את פרס רופין. אוסף על שמו שמור בספרייה הלאומית.
ביוני 2017 הוענק למשפחת רופין תואר עמית כבוד מהמרכז האקדמי רופין לאות הערכה עמוקה למשפחת רופין לדורותיה הקשורה – בשם בחזון ובמעשה – למרכז האקדמי רופין. המרכז, שנוסד בשנת 1949 על־ידי תנועות ההתיישבות כמרכז ארצי להכשרת אנשי מקצוע בחקלאות, נקרא מראשיתו על שמו של ד"ר ארתור רופין שהיה מאבות ההתיישבות הציונית וממנהיגיה הבולטים.
זגורוב
זגורוב (בפולנית: Zagórów) היא עיירה במחוז סלופצה שבפרובינציית פולין גדול בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב
האזכור הראשון של זגורוב הוא משנת 1145. בשנת 1407 הוענקו ליישוב זכויות עיר בידי המלך ולדיסלב השני יגיילו. באמצע המאה ה-17 נחרב היישוב כתוצאה מפלישת האימפריה השוודית.
בעקבות מרד ינואר איבד היישוב את מעמדו העירוני, אך זה הושב לו בשנת 1918, עת הוקמה הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי זגורוב
יהודים ישבו בזגורוב מסוף המאה ה-18, והחזיקו במספר טחנות קמח במקום. בשנת 1882 נבנה ביישוב בית כנסת חדש. בשנת 1917 נפתח במקום סניף של ההסתדרות הציונית.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 630 יהודים, כשישית מכלל תושביה. במהלך שנות השלושים של המאה העשרים סבלו יהודי העיירה מהתקפות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים, וכן מחרם על עסקיהם.
עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים ב-6 בספטמבר 1939, הוטלו על יהודיה גזירות שונות, ובהן תשלומי כופר, עבודות כפייה, החרמת דירות ורכוש וחובת ענידת סרט זרוע.
באביב 1940 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, אליו הובאו גם יהודים רבים שגורשו מגולינה ויישובים נוספים בסביבה. מספר יושבי הגטו הגיע בתחילת 1941 לכ-2,000 איש.
עד אוקטובר 1941 שולחו מאות גברים מהגטו לעבודות כפייה במכרות מלח. בהמשך חודש זה הובלו היהודים שנותרו בגטו, בעיקר נשים וילדים, ליערות קז'ימייז' ביסקופי, ושם נרצחו כולם. בשלב זה הוכרזה העיירה רשמית כ"נקייה מיהודים".
שיר נוסצקי
שיר נוסצקי (נולדה ב-27 בספטמבר 1984) היא פעילה חברתית ופוליטית ישראלית, מייסדת ארגון "האם ראית את האופק לאחרונה" מיוזמות המחאה החברתית בישראל 2011 ממנהיגיה ועיתונאית לשעבר.
ביוגרפיה
נוסצקי נולדה לאיציק נוסצקי, מנכ"ל ובעלים של חברת הסליקה טרנזילה ומיכל נוסצקי מנהלת פרויקטים בהיי טק וחברת נבחרת ישראל בברידג'. היא גדלה בנתניה וראשון לציון. סיימה תיכון אלדד בנתניה. בשנת 2005 החלה ללמוד באוניברסיטת תל אביב מתמטיקה ומדעי המדינה.
קריירה עיתונאית
נוסצקי החלה ככתבת אוכל ב-Time Out ובוואלה! בשנת 2008. בשלהי 2008 מונתה לעורכת בכירה במגזין Time Out. כתיבתה התאפיינה בעיתונאות חווייתית וכתבותיה קיבלו הד תקשורתי. בין כתבותיה ניתן למנות את "איך להיות חשפנית", "איך להיות ימנית" ו-"איך להיות לסבית". במסגרת הכתבות הלכה נוסצקי לחוות חוויות שאינן בשגרה, לרוב תחת סיפור כיסוי, ותיעדה אותן באופן חשוף במיוחד. אחת מחשיפותיה הייתה כי הגיטריסט של רדיוהד, ג'וני גרינווד חי בישראל. עוד סיקרה את המלחמה בדרום בזמן מבצע עופרת יצוקה. בוואלה הייתה בעלת טור וידאו שנקרא "מנות הדגל". היום נוסצקי כותבת מאמרי דעה שמופיעים בין היתר בידיעות אחרונות, הארץ ומאקו. בשנת 2011 הייתה כתבת עצמאית במגוון כלי תקשורת ביניהם כלכליסט, מאקו ואחרים. לנוסצקי הייתה פינה שבועית בתוכנית הרדיו של בן כספית ועמנואל רוזן בתחנת הרדיו 103fm.
מחוברות
בשנת 2010 לוהקה להשתתף בעונה השנייה של התכנית מחוברות שעלתה בשנת 2011. בתוכנית תיעדה נוסצקי את חייה כעיתונאית צעירה בתל אביב ואת מערכת היחסים הטרייה והאינטנסיבית שלה עם הבמאי רגב קונטס. הקטעים ששודרו בתוכנית יצרו דיון בתקשורת וברשתות החברתיות על רמת החשיפה שלהן.
המחאה החברתית
נוסצקי היא אחת ממנהיגות המחאה החברתית בשנת 2011. המחאה החלה כאשר המאהל הראשון הוקם ב-14 ביולי 2011 בקצה שדרות רוטשילד בתל אביב, סמוך לכיכר הבימה, בעקבות "אירוע" שיצרו דפני ליף, סתיו שפיר, רגב קונטס, רועי נוימן, נוסצקי וחברים נוספים כשבוע קודם לכן ברשת החברתית פייסבוק, שבו הם מזמינים אנשים להצטרף אליה למאהל מחאה, אשר לימים הפך למרכז המחאה. עם הזמן, הצטרפו למחאה זו ארגונים חברתיים שונים ואנשים פרטיים שהרחיבו את הדרישות לצדדים נוספים בפן החברתי-כלכלי. במהרה הוקמו מאהלים נוספים בתל אביב ובערים רבות נוספות בהן ירושלים וחיפה. בניגוד למאהל ברוטשילד ובצפון תל אביב, שהתאפיינו באוכלוסייה ממעמד הסוציו-אקונומי הבינוני, חלק מהמאהלים החדשים כללו ציבורים נוספים, חלקם ממעמד חלש כגון מחוסרי דיור. עם הזמן גדלה המחאה וגם גורמי ותנועות ימין הצטרפו למחאה. לצד מחאה זו, שכוונה בעיקר לנושא הדיור, השתלבו מחאות נוספות בנושאים אחרים הקשורים ליוקר המחיה כגון "מחאת האימהות" (או "צעדת העגלות"). למחאה לא הייתה הנהגה רשמית, אך היו כמה פעילים בולטים, בהם דפני ליף, סתיו שפיר, איציק שמולי, נוסצקי עצמה, רגב קונטס, יגאל רמבם ואחרים.
פעילות פוליטית
נוסצקי היא בין המקימים והמנכ"לית של ארגון "האם ראית את האופק לאחרונה". הארגון עוסק בין היתר בנושאי שוויון, מחירי הדיור והסכסוך הישראלי-פלסטיני. לפרויקט שותפים בין היתר בן זוגה רגב קונטס וימית אריקסון. הארגון מקיים הרצאות ופועל להעלאת מודעות בנושאים אלו.
חיים אישיים
מתגוררת בתל אביב עם בן זוגה רגב קונטס ולהם שני בנים.
רוברט סמוק
רוברט ממפורד סמוק (באנגלית: Robert Mumford Smock; 21 באוקטובר 1908 – 22 באפריל 1986) היה חוקר ופרופסור באוניברסיטת קורנל, בארצות הברית. ידוע בעקבות מחקריו במשך שני עשורים בתחום האוויר המבוקר, שהובילו לשימוש באוויר מבוקר בארצות הברית בשנות ה-50 של המאה ה-20 ובהמשך ברחבי העולם. השיטה שפיתח אפשרה להאריך חיי מדף של פירות, בעיקר של תפוחים לאורך כל השנה.
ביוגרפיה
נולד בשנת 1908 באירי, פנסילבניה, ארצות הברית לאביו גרנט היברד סמוק, רופא שיניים ואמו פרנסיס גיבסון סמוק. החמישי מבין שישה אחים ואחיות. גדל בחווה ורצה להיות חקלאי. למד חקלאות בקולג' והמשיך ללמוד לדוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בדייוויס. לאחר מכן קיבל תפקיד באוניברסיטת קורנל שבה ניהל קריירה של למעלה מחמישים שנה כחוקר בתחום הפומולוגיה (פירות נשירים).
קריירה במחקר
פרופסור סמוק השפיע רבות על כל גידול, אחסון וצריכת תפוחי העץ בכל רחבי ארצות הברית ובעולם.
אוויר מבוקר
מחקריו הראשונים היו בהקשר של מריחת שעווה על תפוחים והשפעותיה.
החל מסוף שנות ה-30 ועד סוף שנות ה-50 חקר סמוק את תחום האוויר המבוקר במסגרת עבודתו באוניברסיטת קורנל. סמוק חקר טכניקות לשימוש בפירות לאחר הקטיף, בעיקר תפוחים, אפרסקים, ושזיפים. במחקריו הוא ניסה למצוא דרך להאריך את חיי המדף של הפירות הללו. הוא ביקר באוניברסיטת קיימברידג' אצל החוקרים פרנקלין קיד וסיריל וסט בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 על מנת לבחון את מחקריהם בתחום האוויר המבוקר. לאחר ביקורו הוא חזר לניו יורק והתחיל לעסוק במחקר מעמיק בתחום. הוא הביא את מה שלמד בחזרה לניו יורק ואימץ את טכנולוגיית האוויר המבוקר עבור סוגי תפוחים מקומיים בארצות הברית, בעיקר תפוח מסוג מקינטוש. המעבדה של סמוק שכנה בתוך מרתף רטוב של אסם ישן ליד האוניברסיטה בה הוא ביצע ניסויים בהם שם תפוחים מסוגים שונים בחדרים בעלי טמפרטורות שונות ושילובים שונים של חמצן ופחמן דו-חמצני על מנת לבחון את השפעתם על הפירות. כתוצאה ממחקריו של סמוק, חדרי אוויר מבוקר ראשונים הוקמו בניו יורק בשנות ה-1950 ומיד לאחר מכן צריכת התפוחים התארכה מהקיץ אז קוטפים את התפוחים ועד האביב שלאחר מכן בכל רחבי ארצות הברית.