cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אקדמיית הכדורגל יורי קונופלב
האקדמיה נוסדה כבית ספר לספורט "לאדה" באוגוסט 2003 על ידי איש העסקים, נשיא קבוצת החברות "Standard-Lada" יורי קונופוליוב, ולאחר מכן שונה שמו לבית הספר לספורט "קריליה סובייטוב", בחסות מועדון הכדורגל קריליה סובייטוב סמרה. ב-1 ביולי 2006, בגיל ארבעים, מת לפתע יורי קונופלב מהתקף לב. ב-20 ביוני 2007 נקרא בית הספר על שמו. האקדמיה מומנה על ידי קרן האקדמיה הלאומית לכדורגל בהשתתפות קבוצת החברות Standard-Lada.
בשנת 2006 הועברה האקדמיה למועדון "אקדמיה טוליאטי". בשנת 2012, האקדמיה הלאומית לכדורגל הפסיקה לממן את האקדמיה, והצוות המקצועי נסגר. נכון לסוף 2012, היא חוותה קשיים כלכליים חמורים. בשנת 2013, האקדמיה הפכה לחלק מקבוצת "קריליה סובייטוב" ומאוחר יותר עברה לחזקת ממשלת מחוז סמרה. בשנת 2015 החלה האקדמיה בהופעתה בליגה השלישית, יחד עם קבוצת הנוער של לאדה טוליאטי. המועדון קיבל את השם "אקדמיה לאדה M".
מאז 2015 החלה אקדמיית הכדורגל יורי קונופלב בשיתוף פעולה עם בית הספר לכדורגל גלקטיקה לפיתוח משותף של הכדורגל בעיר טוליאטי.
האקדמיה השתתפה באליפויות הליגה השלישית. בעונת 2019/20 השתתפה קבוצת השחקנים באקדמיה שנולדה בשנת 2002 באליפות החדשה ליגת הכדורגל לנוער (UFL). בעונת 2020/21 השתתפה בטורניר שנערך בשתי קטגוריות גיל (קבוצות שחקנים בשנים 2003 ו-2004), קבוצה נוספת של האקדמיה משחקת באליפות הנוער של רוסיה.
נקודת באליחה
נקודת באליחה (באנגלית: Balija Point) היא לשון יבשה המהווה את הצד הדרומי של הכניסה למפרצון בריפארה, שבחוף הדרום-מזרחי של האי לייז' בארכיפלג פאלמר, שלמול חצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
הנקודה ממוקמת 4.75 קילומטרים צפונית-מזרחית לנקודת מקלאוד, ו-2.45 קילומטרים דרומית - דרומית-מזרחית לנקודת לשקו.
גילוי ומיפוי הנקודה
הנקודה מופתה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1978.
אנדרה דיתלם
אנדרה דיתלם (בצרפתית - André Diethelm; 3 ביולי 1896 - 11 בינואר 1954) הוא פוליטיקאי צרפתי, שהיה בין ראשי צרפת החופשית בתקופת מלחמת העולם השנייה. בתקופת הממשלה הזמנית של הרפובליקה הצרפתית שימש כשר ההגנה, ובזמן הרפובליקה הצרפתית הרביעית שימש כיושב ראש הסיעה הפרלמנטרית של מפלגת אספת העם הצרפתי (RPF) מפלגתו של שארל דה גול.
ביוגרפיה
דיתלם נולד בעיירה בור אן ברס (Bourg-en-Bresse) שבמחוז אן שבצרפת. הוא שירת כחייל במהלך מלחמת העולם הראשונה ולאחר מכן קיבל תפקיד כלכלי בממשל הקולוניאלי בהודו-סין. כן שימש כמנכ"ל משרדו של שר הפנים, ז'ורז' מנדל בין 1938 ל-1940.
ב-1941 עזב את אדמת צרפת והצטרף לכוחות צרפת החופשית של שארל דה גול בלונדון. דה גול הכיר אותו מתקופת עבודתו אצל מאנדל, וממעורבותו במגעים שקדמו ליצירת צרפת החופשית בימיה האחרונים של הרפובליקה השלישית, עת ניסה דה גול לשכנע את מאנדל להקים ממשלה צרפתית בגולה. בספטמבר 1941 מינה אותו דה גול לחבר "הוועד הלאומי", מעין ממשלה בגלות שהקים דה גול. תפקידו של דיתלם היה שר העבודה והמידע. במהלך השנים מילא דיתלם תפקידים מיניסטריאליים שונים, לרוב תפקידים ביצועיים בעלי אופי כלכלי, בוועד הלאומי, ובמסגרת "הוועד הצרפתי לשחרור לאומי", מסגרת רחבה יותר שהוקמה בשנת 1943. ב-3 במאי 1944 התמנה לשר המלחמה, ושמר על תפקידו זה בממשלה הראשונה שהקים דה גול, בספטמבר 1944 במסגרת הממשלה הזמנית של הרפובליקה הצרפתית. בתפקידו זה היה בין האחראים לחימושו מחדש וכינונו של הצבא הצרפתי, שהמשיך בלחימה לצד בעלות הברית עד לסוף המלחמה. ב-21 בנובמבר 1945 פרש מהממשלה עם הקמת ממשלתו השנייה של דה גול.
בנובמבר 1945 נבחר דיתלם לאספה המכוננת של צרפת מטעם מחוז ווז' והמשיך לשרת כחבר הפרלמנט גם במהלך תקופת הרפובליקה הצרפתית הרביעית. כאשר הקים דה גול את מפלגתו, "אספת העם הצרפתי", נמנה דיתלם עם ראשיה, ושימש כיושב ראש הסיעה הפרלמנטרית. בשנת 1953 הידרדרה מאוד בריאותו, ובינואר 1954 מת, בפריז.
ברנאר פיבו
ברנאר פִּיבוֹ (צרפתית: Bernard Pivot; נולד ב-5 במאי 1935 בליון) הוא עיתונאי ומבקר ספרות צרפתית; מנחה בשורת תוכניות תרבות בטלוויזיה הצרפתית.
שנותיו הראשונות
הוריו של פיבו ניהלו מכולת משפחתית בליון עד למלחמת העולם השנייה, שבמהלכה נפל אביו בשבי. אמו שבה לבית הוריה בכפר קנסייה-אן-בוז'ולה (Quincié-en-Beaujolais), שם החל ברנאר את לימודיו בבית ספר. בשנת 1945 שוחרר אביו ומשפחתו שבה לליון. בגיל 10 נכנס פיבו לפנימייה קתולית, שם הוא גילה תשוקה לספורט, אשר סייעה למוריו להתעלם מבינוניותו בכל מקצועות הלימוד המסורתיים, להוציא השפה הצרפתית והיסטוריה. לאחר שהחל בלימודי משפטים בליון, פיבו פנה ל"מרכז להכשרת עיתונאים" (CFJ) בפריז, שם פגש באשתו לעתיד, מוניק. הוא סיים בהצטיינות במקום השני בכיתתו.
קריירה
עם סיום תקופת ההתמחות שלקח בעיתון "לה פרוגרה" (Le Progrès) בליון, הוא למד עיתונאות כלכלית במשך שנה, ולאחר מכן הצטרף לעיתון "פיגארו ליטרר" (Figaro littéraire) בשנת 1958. בשנת 1970 שימש כמארח בתוכנית רדיו הומוריסטית יומית שעסקה בסוגיות פוליטיות, דבר שלא היה לרוחו של ז'ורז' פומפידו. לאחר סגירת ה"פיגארו ליטרר" בשנת 1971 הצטרף ל"לה פיגארו", אך עזב בשנת 1974 בשל חילוקי דעות עם המנהל ז'אן ד'אורמסון אחרי שהעיתון עבר לידי בעלים חדש, רובר ארסאן. העיתונאי ז'אן-ז'אק סרוואן-שרייבר הזמין אותו להצטרף לפרויקט חדש, שהוביל כעבור שנה ליצירתו של מגזין חדש המוקדש לספרים, "ליר" (Lire).
בשנת 1985 יצרו פיבו והבלשנית מישלין סומאן (Sommant) את התחרות "אליפות האיות בצרפת" (Championnats d'orthographe), שהפכה לאחר מכן ל"אליפות האיות העולמית" בשפה הצרפתית. ב-10 אפריל 2008 קיבל פיבו חברות כבוד במסדר קנדה.
השפעה
תוכנית הטלוויזיה האמריקאית "סטודיו למשחק", המארחת במאים ושחקנים בהוליווד, נוצרה לאחר שמנחה התוכנית, ג'יימס ליפטון, נתקל באקראי בתוכנית "אפוסטרוף" ושאב ממנה השראה. ליפטון אף אימץ את "שאלון פרוסט" שאותו נהג פיבו להציג לאורחיו. כשפיבו התוודע לכך הוא הזמין את ליפטון לתוכניתו "מגזין התרבות".
נועם לוגסי
נועם לוגסי (נולדה ב-25 בינואר 1996) היא שחקנית טלוויזיה וקולנוע ישראלית.
ביוגרפיה
היא לקחה מספר סדנות תיאטרון בסדנה של איקה זהר.
בשנת 2013 קיבלה את תפקידה הראשון כשחקנית ראשית בעונה הרביעית של סדרת הנוער "השמיניה - הדור הבא" בערוץ הילדים, ושנה לאחר מכן, שבה לתפקידה בעונה החמישית והאחרונה. באותה שנה שיחקה במיני-סדרת הדרמה "עיר ללא אלימות" ששודרה בחינוכית.
אקדמיה טוליאטי
אקדמיה הוא מועדון כדורגל רוסי מהעיר טוליאטי, שהוקם בשנת 1991. בשנת 2012 פורק אך הוקם מחדש ב-2015.
נועם לוגסי
ביוגרפיה
בשנת 2014 התארחה בסדרה "משפחה שולטת" בערוץ הילדים, שיצר וביים רובי דואניאס.
אקדמיה טוליאטי
היסטוריה
המועדון נוסד בשנת 1991 בשם "לאדה" דימיטרובגרד. בשנים 1997—1998 נקרא לאדה-גראד ובשנת 1999 לאדה-סימבירסק.
נועם לוגסי
ביוגרפיה
בשנת 2016 החלה לשחק באחד התפקידים הראשיים בסדרת המתח לנוער "נעלמים", המשודרת בערוץ ניקלודיאון למנויי HOT, ושיחקה בסרט הקצר "בייביסיטר" שביימה וכתבה אורית זמיר. הסרט זכה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה בפרס הסרט הקצר הטוב ביותר לאותה שנה.
אקדמיה טוליאטי
היסטוריה
בשנת 2000 התאחד המועדון עם קבוצת "אנרגיה" אוליאנובסק בשם "לאדה-אנרגיה". בשנים 2003-2007 הוא נקרא לאדה-SOK וקריליה סובייטוב-SOK. לאחר עונת 2007, השחקנים וצוות המאמנים עברו למועדון טוליאטי ובתחילת 2010 התמזג עם טוליאטי והקבוצה עברה לבסוף למחוז סמרה. כל הכדורגלנים של "אקדמיה" הוכשרו במרכז הכדורגל "אקדמיית הכדורגל על שם יורי קונופלב".
נועם לוגסי
ביוגרפיה
בשנת 2017 החלה לגלם את לילי בסדרת המתח "בתולות" ב-HOT3 שיצר וכתב ירון ארזי, וכן שיחקה בסרט זוכה פרס אופיר לסרט העלילתי הטוב ביותר, "פוקסטרוט" של הבמאי שמוליק מעוז. בנובמבר אותה שנה חזרה לשחק בעונה השנייה של "נעלמים" בטין ניק.
בשנת 2018 החלה לשחק בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה של רשת 13 "הרמון", שיצרו ענת ברזילי, הדר גלרון וגדי טאוב על פי ספרה של מעיין סמידי. היא שיחקה גם בסרטם של שרון מימון וטל גרניט, "הנשף" בתפקיד קשת, לצידן של סתיו סטרשקו, ניב סולטן ואסי לוי.
בשנת 2022 שיחקה בעונתה השנייה של הסדרה "המפקדת" בכאן 11, בתפקיד טולי, הסמ"פ של פלוגת געש.
פריס לי
פריס לי (באנגלית: Paris Lee; נולד ב-20 באפריל 1995) הוא כדורסלן קמרוני יליד-ארצות הברית המשחק בעמדת הרכז באסוול ליון-וילרבאן מליגת העל הצרפתית והיורוליג.
קריירה במכללות ובתיכון
לי למד בתיכון פרוביזו איסט במייווד, אילינוי, ושיחק בקבוצת הכדורסל שלו.
לאחר שסיים ב-2013 את לימודיו התיכוניים התחייב לי לשחק כדורסל מכללות עבור אוניברסיטת המדינה של אילינוי. לי זכה למוניטין של אחד משחקני ההגנה הטובים באזור מיזורי ואלי, ונבחר לחמישיית ההגנה של העונה באזור במשך שלוש עונות רצופות. בעונת ה שלו הוא הוביל את הרדבירדס לאליפות ה-MVC לאחר שהעמיד ממוצעים של 13 נקודות, 5 אסיסטים ו-1.9 חטיפות למשחק, ובסיום העונה נבחר לשחקן השנה ב-MVC לשחקן ההגנה של השנה, השחקן השלישי בתולדות הליגה שזוכה בשני התארים באותה עונה.
אנטוורפ ג'יינטס (2017–2019)
לאחר סיום קריירת המכללות שלו חתם לי חתם באנטוורפ ג'יינטס מליגת העל הבלגית. לאחר שקלע בממוצע 13.8 נקודות למשחק בארבעת משחקי מוקדמות ליגת האלופות בכדורסל האריך לי את חוזהו עד 2020.
בעונת הוביל לי את אנטוורפ לפיינל פור ליגת האלופות, אותו אירחה וסיימה בו במקום השלישי. באותה עונה הוא נבחר לחמישיית העונה השנייה בליגת האלופות ול-MVP של הליגה הבלגית.
במברג (2019–2020)
ב-29 ביוני 2019 חתם לי לשנתיים בברוזה במברג מהבונדסליגה הגרמנית בעקבות מאמנו באנטוורפ, רואל מור, שחתם בקבוצה מוקדם יותר. לי העמיד ממוצעים של 8.4 נקודות ו-5.8 אסיסטים למשחק, ושוחרר מהקבוצה ב-15 ביולי 2020.
אורליאן (2020–2021)
ב-15 ביולי 2020 חתם לי באורליאן מה-LNB Pro A הצרפתית.
פנאתינאיקוס (2022–2023)
ב-1 ביולי 2022 חתם לי לשנה אחת עם אופציה לאחת נוספת בפנאתינאיקוס מליגת העל היוונית והיורוליג. הוא פתח את העונה בצורה טובה והיה לשחקן חיוני בקבוצה. ב-13 בינואר 2023 קלע 21 נקודות בניצחון 88–86 על מכבי תל אביב באואקה ארנה. ב-33 משחקים בעונת 2022/2023 ביורוליג (פתח בחמישייה ב-17 מתוכם) הוא העמיד ממוצעים של 11.2 נקודות, 1.8 ריבאונדים, 3.8 אסיסטים, 1.4 חטיפות ו-2 איבודים בכ-27 דקות למשחק. בנוסף, ב-32 משחקי ליגה הוא העמיד ממוצעים של 11 נקודות, 2 ריבאונדים, 4.3 אסיסטים, 1.9 חטיפות ו-2.1 איבודים בכ-26 דקות למשחק. ב-30 ביוני 2023 ביטלה פנאתינאיקוס את חוזהו של לי והוא הפך לשחקן חופשי.
וילרבאן (2023–הווה)
ב-20 ביולי 2023 חתם לי בקבוצתו השלישית בצרפת, אסוול ליון-וילרבאן מליגת העל והיורוליג.
נועה אסטנג'לוב
נועה אסטנג'לוב (נולדה ב-26 בנובמבר 1999) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה ישראלית.
פריס לי
קריירה בנבחרת הלאומית
לי עבר תהליך התאזרחות בקמרון, וקיבל אזרחות קמרונית ב-2022. ב-26 באוגוסט הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קמרון בכדורסל בניצחון 71–69 על במסגרת מוקדמות גביע העולם בכדורסל 2023, וקלע 15 נקודות.
נועה אסטנג'לוב
ביוגרפיה
אסטנג'לוב נולדה, גדלה והתחנכה באשדוד. בת שנייה לדוד, שנולד בגאורגיה הסובייטית ובת-שבע, צברית ממוצא גאורגי. הוריה התגרשו כשהייתה בת שבע, ונוספו לה אחים נוספים למחצה, משני הוריה.
בנעוריה למדה בבית הספר למשחק ותיאטרון ״יצירתי״ שבאשדוד.
בשנת 2018 התגייסה לצבא ושירתה בתיאטרון צה"ל.
קריירה
בשנת 2010, בגיל 11, גילמה את דמותה של "רחלי" בסרט הקולנוע הקצר "שלום" בבימויה של לי גילת לצידם של אסי לוי ושמעון מימרן.
ב-2011 גילמה את דנה בסדרת הטלוויזיה מבצע קיפוד ששודרה בערוץ לוגי.
בשנת 2015 שיחקה בסרט הקולנוע "הקפות" בבימויה של לי גילת, בו גילמה את עליזה ועקנין בתפקיד הראשי לצד אגם אוזלבו, אסי לוי וליאור אשכנזי.
בשנת 2018 גילמה את שיפי ברגר (אחותו התאומה של תום) בסדרה Oboy. באותה שנה גם הצטלמה לתפקיד הראשי בסרט הסוסיתא של הרצל, בו גילמה את "ליבי חזנוב" לצד מיקי לאון, אוולין הגואל ועוד.
ב-2019 גילמה את שיר בסדרה האחיות המוצלחות שלי.
החל משנת 2021 משחקת בסדרה המפקדת של כאן 11 את אחד מהתפקידים הראשיים – המ"כית צליל בן-משה - עליו גם הייתה מועמדת שנתיים ברציפות בטקס פרסי הטלוויזיה לשחקנית המשנה הטובה ביותר לסדרה קומית.
באותה שנה גם שיחקה את הדמות "ניצן" בסדרה האחיין שלי בנץ ששודרה תחילה בכאן חינוכית ולאחר מכן שודרה גם בכאן 11. על תפקידה הייתה מועמדת בטקס פרסי האקדמיה לילדים ונוער כשחקנית הקומית הטובה ביותר.
בשנת 2022 הצטלמה לתפקיד ראשי בסדרה מג"ב של הוט בבימויו של מני יעיש. באותה שנה שיחקה גם בסדרה "מיוחדת" של כאן חינוכית את יולי ארבל, וגם הייתה מועמדת על תפקידה בטקס פרסי האקדמיה לילדים ונוער כשחקנית הדרמטית הטובה ביותר.
בשנת 2023 הצטלמה לסדרת הנוער דרימארס בתפקיד "לילי" לערוץ zoom זום. באותה שנה השתתפה בתוכנית האירוח הסאטירית "מה שתגידו" של כאן 11. באותה השנה השתתפה גם בקליפ של עדן חסון לשירו "לא תראה אותי בוכה".
Mean It
Mean It הוא סינגל של הזמר-יוצר ומפיק המוזיקה האמריקאי, לאוב, ולהקת האינדי פופ האמריקאית, LANY. הסינגל יצא ב-14 בנובמבר 2019 כסינגל השביעי מתוך אלבום הבכורה של לאוב, How I'm Feeling (2020).
נכון לאפריל 2022, השיר הושמע למעלה מ-258 מיליון פעמים בספוטיפיי.
רקע כללי
בנוגע לדרך כתיבת השיר, לאוב אמר כי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של "Mean It" יצא בערוץ היוטיוב של לאוב ב-17 בדצמבר 2019. המלון שוכן במדבריות לוס אנג'לס וכולל את לאוב ואת פול קליין, סולן הלהקה LANY, רוקד סביב סלעים אדומים מצוירים ומכונית וינטאג'. נכון לאפריל 2022, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-63 מיליון פעמים.
מוחמד מורסי
ד"ר מוחמד מוחמד מוּרְסִי עִיסַא אֶל־עַיַּאט (בערבית: محمد محمد مرسى عيسى العياط; 8 באוגוסט 1951 – 17 ביוני 2019) היה פוליטיקאי מצרי, איש התנועה האסלאמיסטית האחים המוסלמים, שנבחר לנשיא מצרים ב-30 ביוני 2012 בבחירות הדמוקרטיות הראשונות במדינה לאחר ההפיכה שסיימה את שלטונו של חוסני מובארכ. בשנה שבה היה בתפקידו, נתקל שלטונו של מורסי במורת רוח ופעולות מחאה המוניות, שהגיעו לעיתים עד כדי מהומות אלימות ובסופו של דבר להדחתו ביולי 2013 על ידי צבא מצרים, בעקבות גל מחאות. מורסי הועמד לדין, הורשע באחריות להרג מפגינים ובריגול לטובת קטר, ונגזר עליו עונש של שישים שנות מאסר. במהלך משפטו, הוא התמוטט ומת.
קורות חיים
מוחמד מורסי נולד ב־8 באוגוסט 1951 במחוז א-שרקיה שבצפון מצרים. הוא נישא בשנת 1979 לבת דודו, נגלא, ולהם חמישה ילדים.
קריירה
בשנים 2000–2005 כיהן בפרלמנט המצרי. הוא נבחר כמועמד עצמאי, כיוון שבתקופת שלטון חוסני מובארכ הוגבלה התמודדותם של מועמדי האחים המוסלמים. ב-2006 נעצר במהלך הפגנה ונכלא למשך 7 חודשים. ב-28 בינואר 2011 נעצר במסגרת גל מעצרי מנע, אך כעבור יומיים איבד השלטון את אחיזתו בבתי המעצר ומורסי שוחרר. שבועיים אחר כך הושלמה מהפכת האביב הערבי במצרים. בינואר 2012 התקיימו הבחירות לפרלמנט ומפלגת החופש והצדק של האחים המוסלמים זכתה ב-41% מהמושבים. מורסי נבחר כמועמד המפלגה לנשיאות מצרים, זאת לאחר שמועמדותו של ח'יירת א-שאטר נפסלה. בסיבוב הראשון של הבחירות זכה למספר הרב ביותר של הקולות (כרבע מקולות המצביעים) והעפיל לסיבוב השני, שהתקיים ב־16 - 17 ביוני 2012. בסיבוב השני ניצח את אחמד שפיק עם 51.7 אחוזים מהקולות ונבחר לנשיא מצרים החדש.
ביולי 2012 הטיל על שר המים, הישאם קנדיל, להקים ממשלה חדשה. ב-12 באוגוסט 2012, הדיח את מוחמד חוסיין טנטאווי מתפקידו כשר ההגנה וראש המועצה הצבאית, יחד עם רמטכ"ל צבא מצרים ו-3 גנרלים בכירים נוספים.
בדצמבר 2012 הורה על עריכת משאל עם לאישור חוקה חדשה למצרים, ונתקל בגל מחאות בהשתתפות אלפי מפגינים, שחייב פריסת מאות חיילים סביב ארמון הנשיאות. מפגינים אחדים נורו למוות.
ההפיכה ב-2013
בסוף יוני 2013, במלאת שנה לבחירתו לנשיא, נערכו במצרים הפגנות המוניות בקריאה להתפטרותו. ב-3 ביולי, בתום אולטימטום שהציב צבא מצרים בראשות שר ההגנה שמינה מורסי, הגנרל עבד אל-פתאח א-סיסי, הודיע הצבא למורסי שאינו עוד נשיא מצרים. הצבא מינה ממשלת מעבר אזרחית בראשות נשיא בית המשפט החוקתי העליון של מצרים עדלי מנסור. מורסי נעצר, ודווח שיעמוד לדין באשמת הרג חיילים וקשירת קשר עם ארגון חמאס.
העמדתו לדין
ב-21 באפריל 2015 נגזרו עליו ועל 12 חברים נוספים ב"אחים המוסלמים" 20 שנות מאסר ללא אפשרות לשחרור מוקדם בגין מעשי אלימות, חטיפה ועינויים באירועים שקדמו להפיכה ב-2013, אולם הם זוכו מרצח, סעיף הנושא עמו עונש מוות.
ב-18 ביוני 2016 נדון ל-40 שנים באשמת הריגול לקטר. ב-15 בנובמבר 2016 הומתק עונש המוות שנגזר עליו, וגזר דינו נקבע ל-60 שנות מאסר.
ב-17 ביוני 2019, במהלך דיון בערעורו, לקה בליבו ומת. בהחלטת השלטונות, הוא נקבר באותו הלילה בקהיר ובנוכחות פחות מעשרים איש.
עמדותיו
מורסי היה איש האחים המוסלמים, תנועה לאומנית-דתית אשר מקדמת סדר יום אסלאמיסטי ושואפת לכינונה של מדינת הלכה.
טרם בחירתו לנשיא הביע מורסי התנגדות לקיומה של מדינת ישראל והתבטא בחריפות נגדה, גם בהתבטאויות בעלות נימה אנטישמית כגון "מוצא הציונים מן הקופים והחזירים" כלשונו. לאחר בחירתו לנשיאות, שיגר מורסי אגרת ברכה לנשיא פרס, בה הביע תקווה לשלום במזרח התיכון. הצעד עורר עליו ביקורת ציבורית חריפה במצרים.
1857 בארצות הברית
1857 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 81 שנה מיום היווסדה.
פרנק שוסטק
פרנק שוסטק (באנגלית: Frank Shostak) הוא כלכלן נחשב מהאסכולה האוסטרית. הוא עמית מחקר במכון מיזס ומנהל פירמת ייעוץ עסקי אשר מנתחת באמצעות הכלכלה האוסטרית את השוק העולמי.
שוסטק פרסם מעל 350 מאמרים בנושאים הקשורים לכלכלה, רובם פורסמו באתר מכון מיזס.
ביוגרפיה
שוסטק נולד בריגה, לטביה. בשנת 1970 קיבל תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטה העברית. בשנת 1978 קיבל תואר שני בכלכלה מאוניברסיטת ראנד באפריקאנס. ב-1983 קיבל דוקטורט בכלכלה מאוניברסיטת ראנד באפריקאנס.
בין השנים 1974–1980 עבד כראש מחלקת אקונומטריקה בסטנדרד בנק ביוהנסבורג. בין השנים 1981–1985 היה יושב ראש פירמת הייעוץ עסקי אקונומטריקס. בין השנים 1986–2010 עבד ככלכלן ראשי ואסטרטג שוק בפירמת MF Global. בין 2010–2012 עבד ככלכלן ראשי בפירמת AAS Economics. בין השנים 2012–2015 עבד ככלכלן ראשי בפירמת MMG economic research Switzerland. ביוני 2015 שב לעבוד ב-AAS Economics.
קבוצת הארמיות אלברכט
קבוצת הארמיות אלברכט (או קבוצת הארמיות D), הייתה קבוצת ארמיות גרמנית שפעלה במלחמת העולם הראשונה בחזית המערבית.
היסטוריה
ב-7 במרץ 1917 הוקמה קבוצת הארמיות בפיקודו של אלברכט, דוכס וירטמברג, והוצבה בחלק הדרומי של החזית המערבית. מכיוון שהאזור היה שקט וכמעט ללא לחימה, הורכבו יחידות קבוצת הארמיות בעיקר מלוחמים קשישים ומאנשי הלאנדווהר. ב-11 בנובמבר 1918 נחתם הסכם הכניעה של הקיסרות הגרמנית למעצמות ההסכמה, ובעקבות כך פורקה קבוצת הארמיות.
סדר הכוחות
תחת קבוצת הארמיות פעלו היחידות הבאות:
פום קלמנטיף
פום אלכסנדרה קלמנטיף (באנגלית: Pom Alexandra Klementieff; נולדה ב-3 במאי 1987) היא שחקנית ודוגמנית צרפתייה. היא הופיעה במספר סרטים צרפתיים, לפני שביצעה את הופעת הבכורה שלה בסרט האמריקאי "שבעה צעדים" (2013) של ספייק לי.
קלמנטיף קיבלה הכרה עולמית על תפקידה בתור גיבורת העל מנטיס בסרטי היקום הקולנועי של מארוול, "שומרי הגלקסיה: חלק 2" (2017), "הנוקמים: מלחמת האינסוף" (2018), "הנוקמים: סוף המשחק" (2019), "תור: אהבה ורעם" (2022 ) ובסרט "שומרי הגלקסיה: חלק 3" (2023).
ביוגרפיה
פום אלכסנדרה קלמנטיף נולדה ב-3 במאי 1987 בעיר קוויבק סיטי שבפרובינציית קוויבק בקנדה, לאם קוריאנית ולאב רוסי-צרפתי. אף על פי שנולדה בקנדה, קלמנטיף מגדירה עצמה כצרפתייה. שמה, "פום", נבחר על ידי הוריה מכיוון שהוא דומה בהגייה למילים הקוריאניות "אביב" (봄) ו"נמר" (범). אביה, אלכסנדר קלמנטיף, עבד כקונסול בממשלת צרפת, ותוצאה מכך היא ומשפחתה נדדו בין מדינות רבות ברחבי העולם. לאחר מגורים קצרים ביפן וחוף השנהב, המשפחה התיישבה בצרפת לאחר פרישת האב מעבודתו. היא אזרחית צרפתייה, אך אין לה אזרחות קנדית מכיוון שדין הקרקע אינו חל על ילדי דיפלומטים. סבה היה הצייר הרוסי יוג'ין קלמנטיף.
קריירה
ב-2013, היא ביצעה את הופעת הבכורה ההוליוודית שלה בסרט הלייב אקשן "שבעה צעדים" של ספייק לי, המהווה רימייק לסרט הדרום קוריאני בעל השם הזהה של פארק צ'אן-ווק. לאחר ההפצה הקולנועית, קלמנטיף עברה ללוס אנג'לס במרדף אחר אודישנים. התפקיד הבא שלה היה רק ב-2015, עת השתתפה בסרט דל התקציב "משחק ההאקרים".
ב-2017, קלמנטיף הצטרפה לזיכיון סדרת סרטי גיבורי-העל עתירי התקציב של מארוול, "היקום הקולנועי של מארוול", כדמותה של גיבורת-העל מנטיס בסרט "שומרי הגלקסיה: חלק 2". היא שבה לתפקיד זה גם בסרטי האנסמבל "הנוקמים: מלחמת האינסוף" ו"הנוקמים: סוף המשחק" מ-2018 ו-2019, גם בסרט "תור: אהבה ורעם" מ-2022 ובסרט ההמשך "שומרי הגלקסיה: חלק 3" שיעלה במהלך 2023.
ב-2023 הופיעה בסרט בכיכובו של טום קרוז, משימה בלתי אפשרית: נקמת מוות - חלק ראשון.
ויליאם מארי
ויליאם הנרי דייוויס מארי (באנגלית: William Henry Davis Murray; ) היה איש חינוך, עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אוקלהומה התשיעי. הוא היה פעיל בפוליטיקה לפני קבלתה של אוקלהומה כמדינה בארצות הברית כיועץ המשפטי של מושל אומת הצ'יקאסאו, דאגלס ג'ונסטון. אף על פי שלא היה יליד אמריקאי, הוא מונה על ידי ג'ונסטון כנציג אומת הצ'יקאסאו לוועידה להצעת כינונה של מדינת סקוויה שהתקיימה ב-1905. מאוחר יותר הוא נבחר כנציג וועידת החוקה של אוקלהומה שהתקיימה ב-1906, ושהתקבלה כמדינה ב-1907.
מארי נבחר כחבר בית הנבחרים של אוקלהומה לאחר היותה למדינה, וכיושב ראש הבית הראשון. מאוחר יותר הוא גם נבחר כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית וכמושל אוקלהומה. במהלך כהונתו כמושל בשנות השפל הגדול, הוא קבע שיא במספר הפעמים בו הוא עשה שימוש במשמר הלאומי כדי לבצע את תפקידיו במדינה ובהכרזה על ממשל צבאי בזמן שלום.
ראשית חייו
ויליאם מארי נולד בעיירה טואדסאק שבטקסס (שמה שונה לקולינסוויל בשנות ה-80 של המאה ה-19). הוריו היו אוריה דאו תומאס מארי, חוואי, וברתה אליזבת לבית ג'ונס. אמו נפטרה כאשר הוא היה בן שנתיים, ואביו נישא בשנית, והמשפחה עברה לעיירה מונטגיו שבטקסס. בגיל 12 עזב מארי את הבית.
במשך רוב שנות נעוריו עבד מארי בחוות במהלך עונת הקיץ ובחורף למד בבתי ספר ציבוריים. הוא עבד קשה ולמד בשקידה, והתקבל לקולג' היל בספרינגטאון, טקסס. ב-1889 הוא סיים את לימודיו בקולג' עם תעודת הוראה והחל ללמד בבית ספר ציבורי במחוז פרקר שבטקסס.
מארי החל להיות פעיל בפוליטיקה והצטרף לברית החקלאים ולמפלגה הדמוקרטית. הוא היה נואם מוכשר ופעיל במסע הבחירות של ג'ים הוג, כאשר זה התמודד בבחירות על משרת מושל טקסס.
ראשית הקריירה
מארי עבר לעיירה קורסיקנה שבטקסס, שם הוא הקים עיתון שהיה פעיל שנתיים. במהלך זמן זה הוא התמודד פעמיים בבחירות לסנאט המדינתי, אך בשני הפעמים כשל. הוא עבר לפורט וורת', שם הוא עבד כעיתונאי בעיתון פורט וורת' גאזט. עוד כאשר למד בקולג' היל, הוא החל לגלות עניין במשפטים, וכאשר התגורר בפורת וורת' הוא למד את המקצוע בקריאה עצמית. ב-1897 הוא עבר את מבחני לשכת עורכי הדין והחל לעסוק במקצוע בפורט וורת'.
בטריטוריה האינדיאנית
ב-1898 עבר מארי לטישומינגו, בירתה של אומת הצ'יקאסאו שבטריטוריה האינדיאנית (כיום בחלקה המזרחי של אוקלהומה), שם הוא המשיך את עיסוקו בעריכת דין. הידע המשפטי של מארי ואישיותו הצבעונית משכו את תשומת ליבו של דאגלאס ה. ג'ונסטון, מושל אומת הצ'יקאסאו, שמינה אותו כיועצו המשפטי. ב-1899 נשא מארי לאישה את אחייניתו של ג'ונסטון, מרי אליס הירל. לזוג נולדו חמישה ילדים. בנם, ג'ונסטון מארי, הלך בעקבי אביו, וכיהן כמושל אוקלהומה בשנים 1951–1955.
בנוסף לעיסוקו בעריכת דין בטישומינגו, החל מארי לרכוש ידע בחוואות. ב-1902 בערך הוא קיבל את הכינוי "אלפלפה ביל" (Alfalfa Bill) כאשר עבד כפעיל פוליטי של פאלמר ס. מוסלי, מועמד למשרת מושל. מארי נסע לעיתים תכופות כדי לשאת נאומים בפני החוואים המקומיים בנוגע לפוליטיקה ולחקלאות. לעיתים קרובות הוא התייחס לשטחים הגדולים של האלפלפה שהוא גידל. ארתור סינקלייר, ששמע את אחד מנאומיו, דיווח לעורך העיתון "קפיטל דמוקרט" שבטישומינגו שהוא זה עתה ראה את "אלפלפה ביל" נושא את אחד מנאומיו הטובים ביותר. הכינוי דבק במארי במשך כל ימי חייו.
המהלכים להקמת מדינות סקוויה ואוקלהומה
מערכת היחסים של מארי עם מושל אומת הצ'יקאסאו דאגלאס ג'ונסטון הועילה לקריירה הפוליטית שלו. ב-1903 ניהלו חמשת השבטים המתורבתים דיונים על הפיכת הטריטוריה האינדיאנית למדינה עצמאית שאמורה הייתה להיקרא מדינת סקוויה.
ב-1905 כינסו השבטים וועידה כדי לנסח את חוקת המדינה. המושל ג'ונסטון מינה את מארי כנציג אומת הצ'יקאסאו בוועידה שהתקיימה בעיר מוסקוגי. מתוך ששת הנציגים לוועידה, ארבעה היו אינדיאנים. מארי וצ'ארלס הסקל היו הלבנים היחידים. הנציגים ניסחו חוקה שאושרה ברוב גדול במשאל עם בו הצביעו ציבור הבוחרים של חמשת השבטים.
בתגובה לקבלת החוק להקמתה של אוקלהומה כמדינה על ידי הקונגרס ב-1906, קיימו תושבי שתי הטריטוריות וועידה משותפת שהתקיימה בעיר גת'רי. מארי נבחר כנציג לוועידה מטעם המחוז ה-104, שכלל את טישומינגו. בוועידה הוא פעם בשיתוף פעולה הדוק עם רוברט ויליאמס, ושב עם צ'ארלס הסקל. השלושה היו ידידים ושותפים פוליטיים למשך כל ימי חייהם.
בשל ניסיונו בפוליטיקה של אומת הצ'יקאסאו, נבחר מארי כנשיא וועידת החוקה. הוא המשיך לשתף פעולה עם הסקל. העיתון המקומי Guthrie Report כינה באותה עת את הסקל בכינוי "הכוח שמאחורי כס המלכות". יחד שלטו השניים בוועידה, ובהדרגה תפסו את מעמדם של נשיא הוועידה פלזנט פורטר וגרין מק'קרטין ששימשו כנשיא וכסגן נשיא הוועידה. חוקת אוקלהומה נכתבה תחת הדרכתם ובסופו של דבר התבססה על מרכיבים של חוקת סקוויה.
החוקה המוצעת כללה סעיפים ברוח העליונות הלבנה וההפרדה הגזעית שזכו לתמיכתו של מארי. הנשיא רוזוולט התנגד לסעיפים אלו, והצליח לדאוג להשמטתן מנוסח החוקה לפני הגשתה לקונגרס. ב-16 בנובמבר 1907 התקבלה אוקלהומה כמדינה ה-46 של ארצות הברית.
בפוליטיקה של אוקלהומה
עם אישורה של חוקת אוקלהומה, נערכו ב-1907 הבחירות למשרות הפוליטיות במדינה. מארי נבחר כחבר בית הנבחרים המדינתי, ולאחר השבעתו נבחר כיושב ראש הבית. הסקל נבחר כמושל אוקלהומה הראשון.
כיושב ראש בית הנבחרים, התנגד מארי לעיתים קרובות לפעולתה הפרוגרסיבית של קייט ברנרד, המפקחת על מוסדות הרווחה ובתי הכלא של אוקלהומה, ודחף לחקיקת חוקי ג'ים קרואו בדומה למדינות הדרום:
לאחר תקופת כהונה אחת של שנה אחת בבית הנבחרים לא התמודד מארי לכהונה נוספת.
ב-1910 הציג מארי את מועמדותו למשרת המושל, אך נוצח בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית. ב-1912 הוא נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית. ב-1914 הוא נבחר לתקופת כהונה נוספות בבית הנבחרים של ארצות הברית. ב-1916 הוא התמודד ללא הצלחה בבחירות המקדימות למושב זה בבית הנבחרים.
ב-1918 ניסה מארי להתמודד שוב על משרת המושל ושוב נוצח בבחירות המקדימות. הוא פרש מהחיים הפוליטיים ושב לעסוק בעריכת דין בטישומינגו.
מושל אוקלהומה
ב-12 בינואר 1931 הושבע מארי כמושל אוקלהומה התשיעי. הוא ניצב בפני בעיות קשות שהיו קשורות לשפל הגדול. תחת המושל הקודם, ויליאם הולווי, צברה ממשלת המדינה גירעון תקציבי של 5 מיליון דולר שנוצר כתוצאה מניסיון לעודד פתיחת משרות ומתן שירותי רווחה. אבטלה גואה, עיקולים, הגירעון התקציבי, וקריסת הבנקים, רדפו את ממשלו של מארי. באותה שנה הקציב בית הנבחרים המדינתי סכום של 600,000 דולר לצרכים דחופים. באמצעות כספים שנאספו מהמעסיקים במדינה, מאנשי עסקים, וממשכורתו שלו, מימן מארי תוכנית להזנת עניי אוקלהומה. בשלב זה לא הייתה עדיין שום תוכנית לסיוע פדרלי. מארי היה למנהיג הלאומי של קורבנות השפל הגדול, וקרא לכינוסה של מועצה לאומית לסיוע שתתכנס ביוני אותה שנה בממפיס.
ממשלת אוקלהומה עמדה בפני פשיטת רגל, לא רק בשל הגירעון שהלך ועלה, אלא גם בשל העובדה שרבים מאזרחי אוקלהומה לא היו מסוגלים לשלם את חובותיהם. כדי להאיץ את גיוס הכספים, הקים בית המחוקקים המדינתי, בעידודו של מארי, את נציבות המס של אוקלהומה. נציבות זו, שמנתה שלושה חברים, הייתה אחראית לגביית המיסים והאגרות מכל האזרחים. הסוכנות החדשה יצרה אמצעי הגנה נגד השתמטות ממס וסייעה לבלום את הירידה בהכנסות המדינה ממיסים.
בשל חומרת השפל הגדול, עשה מארי שימוש במשמר הלאומי של אוקלהומה כדי לאכוף את חוקי המדינה באמצעות הטלת ממשל צבאי. מארי עשה זאת על אף איומים בהליך הדחה שכוונו נגדו מהסנאט המדינתי. במהלך תקופות כהונתו כמושל, זימן מארי את המשמר הלאומי והטיל עליו משימות שונות, החל מפיקוח על מכירת כרטיסים במשחק פוטבול באוניברסיטת אוקלהומה ועד לסיורים סביב שדות הנפט.
מארי גם עשה שימוש במשמר הלאומי כדי להפחית את היקף שאיבת הנפט מתוך תקווה להעלאת מחירים. בשל הכמות העצומה של הנפט שהופק בבארות הנפט החדשות בטקסס ובאוקלהומיה, צנחו מחירי הנפט מתחת לעלות ההפקה. מארי ושלושה מושלים אחרים נפגשו בפורט וורת' כדי לדרוש את הפחתת השאיבה. כאשר אנשי תעשיית הנפט של אוקלהומה לא נענו לדרישה, זימן מארי ב-4 באוגוסט 1931 את כוחות המשמר הלאומי, הכריז על ממשל צבאי, והורה על סגירתן של כ-3,000 בארות נפט. עד לתום כהונתו כמושל ב-1935, עשה מארי שימוש במשמר הלאומי ב-47 הזדמנויות שונות, והכריז על משטר צבאי יותר מ-30 פעמים.
בבחירות לנשיאות של 1932 ניסה מארי להשיג את מועמדות המפלגה הדמוקרטית והתמודד בבחירות המקדימות בכמה מדינות, אך לא ניצח באף אחת מהן. המדינה שבה הוא זכה להישג הגדול ביותר הייתה אורגון, בה הוא קיבל 20 אחוזים מהקולות. הסנאטור יואי לונג, לשעבר מושל לואיזיאנה, נזכר באותה עת כאשר ביקר את מארי בחדר המלון שלו בעת הוועידה הארצית של המפלגה בשיקגו:
בתחילה תמך מארי בנשיא רוזוולט, אך בהמשך הוא פנה נגד מדיניות הניו דיל, כפי שעשו הפוליטיקאים השמרנים האחרים באוקלהומה באותה עת.
באותה תקופה מנעה חוקת אוקלהומה מהמושלים להתמודד על תקופת כהונה רצופה שנייה. ב-15 בינואר 1935 סיים מארי את כהונתו כמושל אוקלהומה.
שנותיו האחרונות
ב-1938 ניסה מארי להתמודד פעם שנייה בבחירות למשרת המושל, אך נוצח בבחירות המקדימות. מאוחר יותר באותה שנה הוא ניסה להתמודד בבחירות לסנאט של ארצות הברית כעצמאי, אך טפסי המועמדות שלו הוגשו באיחור. ב-1942 הוא ניסה שוב לקבל את מועמדות המפלגה הדמוקרטית לסנאט והפסיד שוב.
לאחר פרישתו, נודע מארי בשל השקפותיו הגזעניות והקונספירטיביות. הוא כתב מאמרים וספרים שדנו בזכויות על פי החוקה. בספריו נראה היה שמארי תמך בפשיזם. הוא תמך במועמדותו של סטרום ת'ורמונד מטעם מפלגת זכויות המדינות כנגד מועמדויותיהם של הארי טרומן ותומאס דיואי בבחירות לנשיאות של 1948.
בנו של מארי, ג'ונסטון מארי, הלך בדרכי אביו, והיה לחבר במפלגה הדמוקרטית. ב-1951, כאשר נבחר מארי הבן כמושל אוקלהומה ה-14, ניהל אביו את טקס ההשבעה של בנו.
ויליאם מארי לא האריך ימים רבים לאחר תום כהונת בנו כמושל. הוא נפטר בטישומינגו ב-15 באוקטובר 1956, כתוצאה משבץ מוחי ודלקת ריאות. הואר נטמן בבית הקברות העירוני של טישומינגו.
על שמו של מארי נקרא הקולג' המדינתי לחקלאות ולמדע שימושי בטישומינגו. שניים ממחוזות אוקלהומה קרויים על שמו: מחוז מארי ומחוז אלפלפה.
עלי עדנאן
עלי עדנאן כאזם נאסר א-תמימי (בערבית: علي عدنان كاظم ناصر التميمي, בתעתיק: עלי עדנאן כאט'ם נאצר אלתמימי; נולד ב-19 בדצמבר 1993 בבגדאד שבעיראק) הוא כדורגלן עיראקי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת ונקובר וייטקאפס מה-MLS ובנבחרת עיראק.
אמנת בגדאד
עלי עדנאן גדם באקדמיית עמו באבא, ולאחר מכן עבר למחלקות הנוער של א-זאוורה ושל אל-קווה אל-ג'וויה. בשנת 2010 עבר לקבוצת אמאנת בגדאד מליגת העל העיראקית. הוא שיחק במועדון במשך שלוש עונות.
ריזספור
ב-1 באוגוסט 2013 חתם עדנאן ל-5 שנים בריזספור מליגת העל הטורקית וקיבל את חולצה מספר 53. ב-17 באוגוסט ערך עדנאן את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 1-0 על גנצ'לרבירליגי במסגרת המחזור הראשון בליגה. ב-1 בספטמבר הבקיע עדנאן את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה השביעית בניצחון 2-1 על ארג'ייספור במסגרת המחזור השלישי בליגה. בעונתו הראשונה במועדון ערך עדנאן 31 הופעות ליגה, בהן הבקיע שלושה שערים. בעונתו השנייה ערך עדנאן 10 הופעות ליגה בלבד.
גארט מוריס
נעוריו וקריירה
מוריס נולד בניו אורלינס, לואיזיאנה, בארצות הברית. בנעוריו היה זמר במקהלת כנסייה. מוריס התחנך בבית הספר ג'וליארד, וסיים לימודי תואר ראשון בשנת 1958 באוניברסיטת דילארד בניו אורלינס. בשלב מוקדם בקריירה שלו, הוא ביצע סולו שלו כאחד מזמריו של הארי בלפונטה. הוא הופיע בכמה מחזות זמר בברודוויי, ביניהם "!Hallelujah, Baby" ו"Ain't Supposed to Die a Natural Death". מוריס גם הופיע כמורה בבית ספר תיכון בסרט "Cooley High". היה לו תפקיד קטן כסמל במשטרה בסרט "Tapes Anderson". בעבר הוא חי בפורט לודרדייל, פלורידה ועבד כדוור.
עלי עדנאן
אודינזה
ב-1 ביולי 2015 חתם עדנאן ל-5 שנים באודינזה מהסרייה א', ובכך הפך עדנאן לשחקן העיראקי הראשון בתולדות הליגה. ב-16 באוגוסט ערך עדנאן את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 3-1 על נוברה במסגרת הגביע האיטלקי. ב-23 באוגוסט ערך עדנאן את הופעת הבכורה שלו בליגה, כששיחק 86 דקות בניצחון 1-0 על יובנטוס במסגרת המחזור הראשון בליגה. ב-21 בפברואר 2016 הבקיע עדנאן את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-33 בהפסד 2-1 לגנואה במסגרת המחזור ה-26 בליגה.
גארט מוריס
Saturday Night Live
מוריס הופיע בתוכניות טלוויזיה וסרטים רבים מאז שנת 1970, אך הוא ידוע בעיקר כאחד מחברי הצוות המקוריים של תוכנית הטלוויזיה של רשת NBC, סאטרדיי נייט לייב. לעיתים הוא ביצע בתוכנית קטעי מוזיקה קלאסית בליווי כתוביות הומוריסטיות.
עלי עדנאן
אטלנטה
ב-17 באוגוסט 2018 הושאל עדנאן לעונה אחת לאטאלנטה.
גארט מוריס
Saturday Night Live
אחת הדמויות המוכרות ביותר אותן גילם מוריס בסאטרדיי נייט לייב הייתה שחקן הבייסבול הבדיוני מהרפובליקה הדומיניקנית, צ'יקו אסקולה. צ'יקו דיבר תמיד באנגלית עילגת ומוגבלת, והבדיחה העיקרית עליו הייתה שהוא נהג לענות לכמעט כל משפט ב"בייסבול... היה ברה ברה טוב... לי".
על פי הספר "Saturday Night: A Backstage History of Saturday Night Live", מוריס היה לעיתים קרובות אומלל בתקופה ששיחק בסאטרדיי נייט לייב, וזעף על כך שבדרך כלל הוא לוהק לשחק דמויות סטראוטיפיות.
עלי עדנאן
קריירה בינלאומית
ב-3 בדצמבר 2012 ערך עדנאן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת עיראק, במשחק נגד נבחרת בחריין. ב-5 במרץ 2014 הבקיע עדנאן את שער הבכורה שלו בנבחרת, שער בדקה ה-59 בניצחון 3-1 על נבחרת הרפובליקה הסינית במסגרת מוקדמות גביע אסיה 2015. עדנאן היה חלק מנבחרת עיראק בטורניר גביע אסיה 2015, וכן חלק מהנבחרת האולימפית באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016.
גארט מוריס
Saturday Night Live
שחקנים אפרו אמריקאים שהגיעו בעקבות מוריס לסאטרדיי נייט לייב היו לעיתים מודאגים בפומבי מכך שהם עלולים לחוות את גורלו של מוריס. כך למשל, בתחילת שנות ה-80 אמר אדי מרפי בריאיון לשבועון TV Guide כי מפיק התוכנית, ז'אן דומאנייאן, "ניסה לגארט מוריס אותי".
דמויות שגילם בסאטרדיי נייט לייב
במהלך פעילותו של מוריס בסאטרדיי נייט לייב הוא גילם דמויות רבות. להלן רשימה חלקית של דמויות שגילם.
לאחר סאטרדיי נייט לייב
מוריס כיכב בסרט הקומדיה השחורה משנת 1984, "The Census Taker", בבימויו של ברוס ר' קוק.
בשנת 1985, הוא הופיע בסרט המדע בדיוני/אימה של לארי כהן, "The Stuff", ושיחק איל הון שעשה את הונו מעוגיות בשם "שוקולד צ'יפ צ'רלי", בפרודיה על "Famous Amos", מותג נודע של עוגיות שוקולד צ'יפס. באותה שנה הוא עשה הופעת אורח בסדרת הטלוויזיה "Murder, She Wrote" כשגילם דמות בשם "לאפייט דוקסן".
בשנת 1986, החל מוריס לשחק דמות חוזרת בשם "ג'יימס 'ספורטי' ארנולד", בדרמת השוטרים של רשת NBC, "Hunter". מוריס המשיך להופיע בדמותו של "ספורטי" בסדרה "Hunter" עד לשנת 1989. ב-1991 שיחק בסרט "מוטורמה" לצד רוברט פיקארדו.
בשנת 1994 הוא נורה בניסיון שוד לכאורה אך החלים לחלוטין. בראיון ברדיו הוא סיפר שהשודד נשלח בסופו של דבר לכלא שם הוכה על ידי אסירים מעריצי מוריס, כנקמה על הירי.
מוריס כיכב בקומדיית המצבים "מרטין" כסטן, הבוס הראשון של מרטין.
בשנת 1999 הופיע מוריס בתפקיד עצמו בפרק החמישי בעונה החמישית של סדרת הטלוויזיה "Space Ghost Coast to Coast". בשנת 2001 שיחק בקומדיה "קיץ אחד של סוטול" לצד מת'וד מן. בשנת 2002, עשה מוריס הופעת קמע בפרק של סאטרדיי נייט לייב בהנחיית בריטני מרפי. בשנת 2006, מוריס ביצע שוב את תפקידו "מנהל בית ספר בניו יורק למתקשי שמיעה" בהופעת קמע בסדרה איש משפחה.
נכון לשנת 2006, הוא ממשיך להופיע בקביעות בסרטים. הוא מפעיל גם הוא שורה של מועדוני סטנד-אפ משלו, במועדון קומדיה דאונטאון במרכז לוס אנג'לס.
ב-9 בפברואר 2007, כיבד ראש עיריית לוס אנג'לס, אנטוניו ויאראיגוסה, את גארט מוריס על עבודתו ועל תרומתו לקהילה השחורה. ויאראיגוסה הכריז על 9 בפברואר 2007 כיום גארט מוריס וקבע את מועדון הקומדי קלאב דאונטאון, כמועדון הקומדיה הרשמי של לוס אנג'לס.
באוגוסט 2008 שיחק מוריס את תפקיד הכומר פראט בסרט הדרמה המשפחתית הקומית, "The Longshots", בכיכובו של אייס קיוב.
בשנת 2009 הופיע מוריס בשתי פרסומות בטלוויזיה עבור נינטנדו DS. ושיחק בסרט "סוני אורג החלומות".
בשנת 2011, ביצע מוריס הופעת קמע ככומר קתולי בפרק "Three Boys" של סדרת הטלוויזיה חסרי בושה.
בשנים האחרונות הוא גילם דמותו של ארל בקומדיית המצבים של רשת CBS, מרוששות.
בשנת 2020 השתתף מוריס במיני-סדרת הדרמה הביוגרפית "בזכות עצמה" בנטפליקס, בכיכובה של אוקטביה ספנסר בה היא מגלמת את אשת העסקים והנדבנית מאדאם סי ג'יי ווקר.
החייל הרברבן
החייל הרברבן (בלטינית: Miles Gloriosus) הוא מחזה רומי מאת פלאוטוס.
עלילה
תחילת המחזה נפתחת בדיאלוג בין החייל (פירגופלינקס) לבין עבדו המתחנף, פאלאייסטריו. החייל "מצטנע" בעודו מדגים את יכולות הלחימה שלו וקהל המעריצים מקיף אותו, כאשר עבדו הנאמן ממשיך להחמיא לו. העבד מספר לקהל איך הגיע לידי אדונו הנוכחי - הוא נשבה בידי ספינת שודדי ים כאשר ניסה להודיע לאדונו הקודם (פלאוסיקלס) שהיצאנית אותה אהב נחטפה. כאשר העבד מועבר לאדונו הוא פוגש את אותה יצאנית ושולח לפלאוסיקלס הודעה כי מצא את אהובתו.
פלאוסיקלס המאוהב מפליג אליו ומתאכסן בביתו של זקן המתגורר ממול לבית החייל הרברבן. העבד קודח חור בקיר כך ששני האוהבים יכלו להפגש בסתר. העלילה מסתבכת כאשר אחד העבדים (סקלדרוס) מגלה על התכסיס והעבד נאלץ למצוא פתרון לבעיה. הוא מחליט להערים על החייל הרברבן באמצעות "תאומה" ליצאנית שמגיעה עם אמה לבקר בעיר. כאשר סקלדרוס מספר לפאלאייסטיו את שראה, האחרון מנסה לשכנע כי טעות בידיו ומצליח לבלבל אותו עם היצאנית באמצעות החור שקדח בקיר ולגרום לו להאמין כי מדובר על שתי נשים שונות. בעת התכסיס, היצאנית מספרת לשני העבדים כי חלמה חלום על אחותה התאומה שהגיעה לחפש אותה. גם הזקן המארח עוזר בתחבולה וכועס על העבד, סקלדרוס, משום שהעליב את האורחות שלו, היצאנית המחופשת ואמה.
כדי לאחד את זוג האוהבים נאלץ העבד למצוא תכסיס נוסף - למצוא אישה לזקן שכביכול תתאהב בחייל הרברבן. החייל שנופל לתכסיס מודאג מאחר שאינו יודע כיצד להכניס לביתו את שתי פילגשותיו ללא בעיות. פאלאייסטרו מנסה לשכנע אותו לסלק את היצאנית מביתו תחת התירוץ שאמה ואחותה הגיעו לעיר. כך היצאנית עולה לספינה עם אהובה חזרה לאתונה.
הקהל הרומי אינו מכיר את התיאטרון
המחזה "החייל הרברבן" חושף בפני הקורא את הפער התרבותי בין החברה היוונית לרומית. הקהל הרומי אינו מכיר את התיאטרון. עובדה זו משתקפת לפי:
היחס לנשים
במהלך העלילה נחשפת המיזוגניה והיחס כלפי נשים.
צבי מסיני
צבי מסיני (נולד ב-15 באפריל 1946) הוא מדען מחשבים ויזם ישראלי. מחלוצי תעשיית התוכנה הישראלית, וממייסדי חברת סאפיינס אינטרנשיונל קורפוריישן. מתחילת המאה ה-21 הוא משקיע את מרבית זמנו במחקר ותיעוד השורשים העבריים, שלדעתו משותפים ליהודים ולפלסטינים (כולל ערביי ישראל, הבדואים בישראל וחלק מערביי עבר הירדן).
ביוגרפיה
מסיני נולד בירושלים בשנת 1946 להורים יוצאי טרנופול שבגליציה, שעלו לארץ באוניית מעפילים ב-1939, ביום שבו פרצה מלחמת העולם השנייה. הם התיישבו בתל אביב, אך בעקבות הפצצת חיל האוויר האיטלקי על תל אביב עברו לירושלים. אחר כך, כשפרצה מלחמת העצמאות, עברו לפתח תקווה. אביו למד הנדסת מכונות בברנו שבצ'כוסלובקיה, והיה בארץ מפקח דודי קיטור במשרד העבודה. מסיני למד פיזיקה בטכניון במסגרת העתודה האקדמית, ושירת בצה"ל בממר"ם, ביחידה של אגף כוח אדם (יא"ל - יחידת אכ"א למחשב)..
קריירה עסקית
בשנת 1972 החל לעבוד ביחידת המחשב של מכון ויצמן למדע, שם פיתח בסיס נתונים למחשבים מרכזיים, שאפשר פיתוח תוכנה בצורה מהירה וקלה יותר. בשנת 1982 הקים עם שותפים את חברת "אומני תוכנה", שעסקה בפיתוח ובשיווק המוצר, שנקרא תחילה DB1, לחברות שהשתמשו במחשבים מרכזיים מתוצרת IBM, עם מערכת ההפעלה OS/360. החברה הצליחה לשווק את המוצר בישראל לחיל האוויר, לבנקים, לחברות ביטוח ולמשרדי ממשלה, ואף החלה לייצא אותו. לאחר סכסוך משפטי בין השותפים השונים, חברת ידע של מכון ויצמן וחברה נוספת שקיבלה את זכויות השיווק, הושג הסכם לבעלות משותפת ב"אומני תוכנה", ושם החברה שונה ב-1986 ל"סאפיינס טכנולוגיות". בשנת 1988 הגיעו מכירות החברה ל-10 מיליון דולר, מתוכם שני מיליון דולר לייצוא. בשלב זה הוחלט להקים חברת אם זרה בשם "סאפיינס אינטרנשיונל קורפוריישן" שתאגד את כל פעילות החברה בישראל ובעולם.
בשנת 1995 הקים מסיני את חברת ההזנק NewFrame (שאחר כך שונה שמה ל"קוריג'ין", Corigin). החברה פיתחה מוצר המאפשר גישה ישירה ומהירה משרתי מחשבים של Unix ו-Windows NT למסדי הנתונים של מחשבי מיינפריים באמצעות קישור ישיר למערכת אחסון הנתונים שלהם. מסיני פרש מהחברה ב-2002, והיא נסגרה ב-2005.
מחקר היסטורי
לאחר ארבע שנות מחקר פרסם בשנת 2006 את ספרו "יאמן כי יסופר בעיית ארץ ישראל, שורשיה ופתרונה", ספר רחב היקף, מעל 500 עמודים, ובו טוען מסיני שרוב האוכלוסייה הפלסטינית מורכבת מיהודים שאולצו להתאסלם, ושפתרון הסכסוך לפיכך הוא ראיית ישראל כ"מולדת משותפת: ארץ ישראל השלמה לעם ישראל השלם".
כתוצאה מהישארותם בארץ ישראל, אבותיהם של הפלסטינים התנצרו חלקית בתקופה הביזנטית. מאוחר יותר, עם בוא האסלאם, חלקם הגדול אולץ להתאסלם, חלקם התאסלמו למראית עין בלבד (כלומר התאסלמו כדי להפיק תועלת כמוסלמים, ולהימנע ממסים שחייבים מי שאינם מוסלמים בארצות השלטון המוסלמי), וחלקם התאסלמו אולי מתוך שכנוע תאולוגי אמיתי. ההמרה לאסלאם התרחשה בהדרגה לאורך כל התקופות השונות מאז, הן על בסיס אינדיבידואלי והן בקבוצות, החל מהתאסלמות במהלך השושלות של התקופה המוסלמית המוקדמת בארץ ישראל, ובעקבותיהם גם בתקופות השלטון של השושלות המוסלמיות הלא ערביות המאוחרות יותר, האיובים (המוסלמים הכורדים), הממלוכים (המוסלמים הטורקים) ולבסוף העות'מאנים (המוסלמים הטורקים).
פעילות ציבורית
באמצעות תנועת "ההתחברות" מארגן מסיני אירועים לקירוב בין יהודים וערבים, מפיץ גרסה קצרה של ספרו בחינם, אותה גם תרגם לערבית ואנגלית. באוקטובר 2009 ארגן יחד עם רבני הסנהדרין החדשה, מפגש עם בדואים מהדרום במטרה לקרב בין העמים.
לשם כך, הוא טוען כי חובה שרוב הפלסטינים ישובו למורשתם העברית האתנית, ללא כפייה דתית, וקובע כי אין פירוש הדבר לחזור ליהדות (כלומר לא תהיה "דה-אסלאמיזציה" לפלסטינים המוסלמים, או "דה-נוצריזציה" לפלסטינים הנוצרים), וגם אין פירושו דה-ערביזציה תרבותית. במקום זאת, המשמעות היא אימוץ תודעה לאומית המכירה במוצא העברי המשותף, החובק את כל אלה ממוצא זה, לא משנה מה הדת הנוכחית שלהם, בין אם הם יהודים, מוסלמים, נוצרים או שומרונים, ולא משנה מה תרבותם. על מנת לעשות זאת, הוא מאמין כי יש לתאר מחדש את המושג יהדות, שהייתה הגורם המכונן בציונות, כמוצא אתני, בניגוד למוצא דתי. מסיני מודה ש"התחברות" אולי נראית כמו פרויקט בלתי אפשרי, אך כך גם הייתה הציונות בתחילת דרכה. "התחברות", היא תהליך הדורש השתתפות של שני הצדדים והכרה הדדית ב"אחר" כחלק מעצמך.
הרשות להגנה על עדים
הרשות להגנה על עדים בישראל היא יחידה במשרד לביטחון הפנים, שתפקידה להגן על עדים מאוימים ברמת סיכון גבוהה.
הקמת הרשות
בשנת 2004 הגיש הצוות את מסקנותיו, לפיהן יש להקים תוכנית להגנת עדים בישראל, לפרקליט המדינה ערן שנדר ולמפכ"ל המשטרה משה קראדי. בעקבות מסקנות הוועדה, מי שיזם ודחף להקמת הרשות היה השר אבי דיכטר. הממשלה יזמה בשנת 2008 הצעת חוק שנועדה להסדיר את הנושא. במקביל, הוחל בהקמת רשות להגנה על עדים, כיחידת סמך של המשרד לביטחון הפנים. לתפקיד מנהל הרשות מונה אריה ליבנה. בנובמבר 2008 אישרה הכנסת את החוק להגנה על עדים, המסדיר את פעילות הרשות ואת סמכויותיה.
תפקידי הרשות וסמכויותיה
תפקידיה של הרשות הם הגנה על עדים המצויים בסכנה ברמה הגבוהה ביותר. הגנה זו יכולה לבוא לידי ביטוי הן בהיבטים של אבטחה והן בהיבטים של שיקום. מנהל הרשות הוא שמחליט האם לכלול עד בתוכנית הגנה, בהתבסס על הערכות המשטרה לגבי מידת הסכנה הנשקפת לעד, על חשיבות העדות והאינטרס הציבורי שבקיום ההליך הפלילי שהוא מעיד בו, ועל התאמתו לתוכנית מבחינת מצבו המשפחתי, הפסיכולוגי והחברתי. רשויות ציבוריות מחויבות בסיוע ובמתן כל מידע הדרוש לשם קבלת החלטה בעניין.
ככלל, אבטחת העדים היא באמצעות מאבטחים עובדי הרשות, ואולם הרשות מוסמכת במקרים חריגים להעסיק גם מאבטחים פרטיים, לאחר שתיבחן התאמתם, ולאחר שיעברו הכשרה מתאימה. לשם הגנה על העד, יש למאבטחים סמכויות דרישת הזדהות, חיפוש ותפיסת חפצים, עיכוב וסמכות מעצר מוגבלת. בנסיבות מסוימות רשאים המאבטחים להפעיל שימוש בכוח סביר. הרשות מוסמכת לפעול לשם שינוי זהותם של עדים, העתקת מקום מגוריהם (בתוך ישראל או מחוץ לה), סיוע במציאת עבודה או לימודים והשתלבות בקהילה שבה הם נקלטים. לגבי עדים מוגנים שהם אסירים או עצורים, מוסמכת הרשות להוציאם מבית הסוהר או מבית המעצר ולהחזיקם במשמורת במקום אחר.
יישום תוכנית הגנה במדינות זרות נעשה באמצעות הרשויות המקבילות בהן, ובמקביל, הרשות להגנה על עדים בישראל אחראית ליישום תוכניות של רשויות זרות להגנה על עדיהן בישראל. כל זאת, בכפוף לאמנות בינלאומיות או הסכמים פרטניים.
עם הקמתה עמד בראש הרשות אריה ליבנה, אך ביוני 2010 הוא הודיע על התפטרותו עקב חילוקי דעות עם השר לביטחון הפנים, יצחק אהרונוביץ'. לאחר התפטרותו של ליבנה, מונה צפריר ניר לממלא מקום במשך שנה וקיבל את העד הראשון לתוכנית. ועדת האיתור של המשרד לביטחון פנים המליצה על אבי בן-חמו כמחליף, והוא נכנס לתפקיד בשנת 2011. החל משנת 2018 ראש הרשות הוא תנ"צ בדימוס אבי נוימן.
יוסף צבי דושינסקי
הרב יוסף צבי דושינסקי (בכתיב מיושן: דושינסקיא, מכונה: מהרי"צ דושינסקי, כ"ה בתמוז ה'תרכ"ז, 28 ביולי 1867 – י"ד בתשרי ה'תש"ט, 17 באוקטובר 1948) היה רבן של הערים גלנטה וחוסט בהונגריה, וגאב"ד 'העדה החרדית' בירושלים, פוסק וראש ישיבה.
בהונגריה
נולד בעיירה פאקש שבהונגריה לרב ישראל דושינסקי. היה תלמידו של רבי שמחה בונם סופר, רבה של פרשבורג, ושל רבי משה פולק, רבה של בוניהד. על נעוריו מסופר כי כאשר נסע לישיבת פרשבורג עם ידיד נעוריו הרב מרדכי אליעזר אהרנגרובר, ליוו אותם טובי העיר פאקש.
נשא את בתו של רבי מרדכי יהודה לייב וינקלר, רבה של מאד. בשנת ה'תרנ"ה 1895 נתקבל לכהן כרבה של גלנטה, שם הקים ישיבה גדולה. בשנת ה'תרפ"א עבר לכהן כרבה של חוסט, שם התקיימה ישיבה מהגדולות בהונגריה. באלול ה'תרס"ד (1904) חתם על כרוז שהתנגד בחריפות לציונות ולניסיונותיה הראשונים לחדור להונגריה.
במרץ 1932 (ה'תרצ"ב) הגיע לארץ ישראל לביקור, במהלכו פגש את הרב יוסף חיים זוננפלד, רבה הראשון של העדה החרדית - שעדיין השתייכה לאגודת ישראל, והייתה הסניף הירושלמי שלה. כעבור מספר ימים נפטר הרב זוננפלד, והרב דושינסקי השתתף בהלווייתו ואף נשא הספד. כעבור כחצי שנה, בספטמבר 1932, החליט ועד העיר האשכנזי להזמינו לכהן כרב העדה החרדית במקום הרב זוננפלד, למורת רוחם של אחרים ב'עדה', שהעדיפו את הרב יואל טייטלבוים, וחלק מהחסידים שהתנגדו ל דושינסקי בשל היותו מתנגד. התנגדות נוספת הובעה עקב העדפת רב מהונגריה על פני רבני ירושלים.
בארץ ישראל
בז' באלול ה'תרצ"ג (29 באוגוסט 1933) עלה מהונגריה לארץ ישראל יחד עם חלק מתלמידיו, והקים בירושלים ישיבה שנקראה "בית יוסף צבי" על שמו. בישיבה זו לימד בעצמו תנ"ך לתלמידים, בניגוד למקובל בישיבות.
בדצמבר 1936 העיד בפני ועדת פיל בראש נציגות אגודת ישראל וועד העיר האשכנזי, יחד עם משה בלוי, יצחק ברויאר וזאב שיין. הרב דושינסקי דיבר על הקשר בין עם ישראל לארץ ישראל וציפייתו הארוכה לגאולה וציין: "כל חלקי עם ישראל ראו עצמם כבני ארץ ישראל וציפו לגאולה למען יוכלו לחזור אליה, והצהרת בלפור באה לאפשר להם זאת". עם זאת אמר: "אנו מצווים לא לכבוש אותה בכח ולא להשתלט על אחרים". בשם "עם התורה" ביקש הרב דושינסקי שלא תוטל שום מגבלה על העלייה ורכישת קרקעות בארץ ישראל.
באלול ה'תרצ"ז (1937), השתתף בכנסייה הגדולה השלישית שהתקיימה במרינבד שבצ'כוסלובקיה, ונמנה כחבר במועצת גדולי התורה.
התנגד לשותפות עם הוועד הלאומי וכנסת ישראל, וקרא ליציאה מאורגנת מגופים אלו. כן התנגד למגבית כופר הישוב, ולרכישת בשר ממערכת השחיטה שתחת הרבנות הראשית.
בשלהי 1942, התנגד להשתתפות באירוע צום ותפילה בבית הכנסת החורבה, שאורגן על ידי האדמו"ר מגור בשיתוף עם כנסת ישראל והרבנות הראשית, על רקע הידיעות שהתפרסמו על השואה, וזאת מתוך התנגדות לשיתוף פעולה עם גופים ציוניים וחילונים. תחת זאת הכריז על עצרת צום ותפילה נפרדת. התנגדות זו יוחסה להשפעתם של אנשי קבוצת נטורי קרתא, והיא ומקרים נוספים, וגם ויכוחים בין אנשי היישוב הישן לעולים מחו"ל, הובילה למשבר פנימי מתגלגל בתוך אגודת ישראל. בסופו של דבר, בשנת ה'תש"ד (1944) נפרדו דרכיהן של אגודת ישראל והעדה החרדית, בתוכה התחזקה השפעת נטורי קרתא. בעקבות הפירוד ירדה השפעתו של הרב דושינסקי והצטמצמה לעדה החרדית. הוא הביע הסתייגות מחיבורן של קינות חדשות על חורבן יהדות אירופה, ועל חוסר הפעולה מצד החברה החרדית בעשייתה בארץ ישראל: "הרבה נקודות היישוב וכמה מבצרים חזקים נפלו בידי מפירי קודש, וכמה ילדי ישראל נאבדו ליהדות על ידי שהבניין נעשה על ידי אנשים שנתרחקו ממסורת ישראל".
ב־1946, בזמן פעילות ועדת החקירה האנגלו-אמריקאית לענייני ארץ ישראל, שלחה הוועדה המדינית של העדה החרדית תזכיר לוועדה, והרב דושינסקי צירף מכתב נוסף מטעמו.
ב־1948 חתם על הסכם שנערך בין הרבנים הראשיים, הרב יצחק אייזיק הרצוג, והרב בן ציון חי עוזיאל, וראשי ישיבות בירושלים, לבין המפקד לשירות העם, לפיו בני הישיבות פטורים משירות צבאי, ונוכח קרבות מלחמת העצמאות יעברו חלקם אימונים קצרים בלבד וחלקם ישמרו כמה ימים בחודש, ובשאר הזמן ילמדו. את מי שהתנגדו להסכמות אלו מטעמים קנאיים האשים באהדה לציונות. לאחר מספר ימים הוציא, לבקשת שלטונות הצבא, גילוי דעת בו קרא לציבור להצטרף לעבודת הביצורים בימות החול, במהלך העבודות הגיעו לבקשו להתיר עבודות ביצורים אף בשבת מטעמי פיקוח נפש, אולם הוא סירב להצטרף להיתר שניתן על ידי הרב הרצוג בטענה כי אין מדובר בפיקוח נפש שהתעורר בשבת, אלא בדחיית עבודות שיכלו להיעשות בימות החול, וטען כי אם אין די נשק כנגד האויב, עבודת הביצורים היא "דבר מועט". עם זאת כשבאחת השבתות נצפו כוחות צבא ירדנים מתקרבים לכיוון ירושלים, פורסם בשם הרב דושינסקי, כי יש לצאת בשבת לחפור תעלות הגנה, אולם במהלך ההתארגנות הירדנים נסוגו וגיוס החירום בוטל.
הרב דושינסקי נפטר בערב סוכות ה'תש"ט, ונקבר בבית העלמין שערי צדק בירושלים.
זכרו מונצח ברחוב מעלות דושינסקי בשכונת סנהדריה המורחבת בירושלים.
1856 בארצות הברית
1856 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 80 שנה מיום היווסדה.
ניון
ניון (בצרפתית: Nyon) היא עיר במחוז ניון בקנטון וו בשווייץ. העיר נמצאת כ-25 ק"מ מצפון-מזרח למרכז העיר ז'נבה והחל משנות ה-70 היא מהווה חלק מן האזור המטרופוליני של ז'נבה. העיר נמצאת על חוף אגם ז'נבה ומשמשת כבירת מחוז ניון. נכון לסוף שנת 2010 היו בעיר 18,728 תושבים.
העיר ידועה בקרב אוהדי כדורגל באירופה כיוון שיושב בה מטה איגוד התאחדויות הכדורגל האירופאיות. בעיר נמצא גם המטה של התאחדות האיגודים מקצועיים העולמית.
החל משנת 1976 בעיר נערך פסטיבל מוזיקת רוק. האירוע נערך במשך שישה ימים בסוף יולי בהשתתפות אלפי משתתפים ובשנת 2005 צפו בו כ-3.5 מיליון מבקרים. בין משתתפי הפסטיסבל היו פלסיבו, שארל אזנבור, לני קרביץ, דאב אינקורפורשיין ורבים נוספים.
ויליאם קויסט
קריירת מועדונים
קויסט התחיל את הקריירה שלו בקבוצת טורסאגר רונדה בה שיחק מגיל שש עד גיל שמונה. בשנת הצטרף לקבוצת הילדים של KB, השייכת לפ.צ. קופנהגן ובמקביל שיחק גם כדוריד בקבוצת פרדריקסברג. בשנת זכה באליפות הנוער בכדורגל וגם בכדוריד. בסופו של דבר, קויסט החליט להמשיך בכדורגל.
ב-16 ביוני 2011 חתם ל-4 שנים בשטוטגרט מהבונדסליגה.
ב-30 בינואר 2014 הושאל לפולהאם מהפרמייר ליג עד לסיום העונה. בתום העונה ירדה פולהאם ירדה לליגת המשנה וקויסט עזב את המועדון.
ב-1 בספטמבר 2014 חתם בויגאן את'לטיק לעונה אחת.
קריירה בינלאומית
ב-20 בינואר 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת דנמרק בהפסד 3-1 ל. ב-16 באוקטובר 2012 קויסט הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 3-1 נגד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014.
קויסט השתתף עם הנבחרת במונדיאל 2010 וביורו 2012.
הפיצול בחסידות גור
רקע כללי
מאז נוסדה חסידות גור במחצית הראשונה של המאה ה-19 על ידי האדמו"ר הראשון בשושלת, רבי יצחק מאיר אלתר, ועד לאירוע הפיצול, התאפיינה חסידות גור בהמשכיות תחת אדמו"ר אחד, ללא פיצולים והקמת חצרות חדשות כפי שנפוץ בקהילות חסידיות רבות.