cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עיסוי
בטיחות של שיטות עיסוי
ברוב שיטות העיסוי הסיכון לתוצאות לא-רצויות נמוך. פציעות המדווחות בספרות המקצועית נדירות ביותר, ולרוב היו תוצאה של שימוש בשיטות נדירות, כגון עיסוי נמרץ ביותר. חשש נוסף הוא תגובה לא רצויה של גוף המטופל לשמנים בהם נעשה שימוש בעיסוי, ברם טרם הוכח חד משמעית כי שמנים אלה עשויים לגרום תחלואה או גירוי לא רצוי.
במכוני עיסוי מורשים (לרבות בישראל) נוהגים לערוך שאלון למטופל, על-מנת למזער כל נזק ותביעות משפטיות.
חלוקת העיסויים
ישנם מעל 150 סוגים של עיסויים, המחולקים לתחומים שונים, בשני מישורים עיקריים: עיסויים רפואיים (תרפיים) ועיסויים הומאופטיים. רובם של העיסויים מיועדים לכל שכבות הגיל וישנם גם המתמקדים בתינוקות ובנשים הרות.
עיסוי רפואי
עיסוי רפואי הוא ביצוע פעולות עיסוי בעלות אופי פיזיותרפי על רקמות רכות, השלד, מפרקים, בלוטות לימפה וגידים באזורים שונים בגוף במטרה לגרום לשיפורים בריאותיים כגון: תפקוד טוב יותר של איבר, גמישות של שריר, חידוש רקמה אשר ניזוקה כתוצאה מפציעה, הקלה בכאבי שרירים וכדומה. כמו כן, מעניק העיסוי הרפואי שיפורים כלליים במישור הפסיכולוגי כגון: הירגעות, שינה טובה יותר, טיפול נגד חרדות ולחץ נפשי.
עיסוי הומאופתי
העיסויים הומאופתיים נכללים בתחום הרפואה המשלימה. בנוסף לתועלת הרפואית שיש בכל עיסוי, העיסויים ההומאופתיים מתמקדים בהבטים של הרפואה האלטרנטיבית הנוגעים למסאז׳, בהם תחושת רגיעה הזרמת אנרגיה בגוף ועוד. תועלות העיסוי יכולת לבוא בצורת נעימות וחימום הגוף, תחושת רעננות והתחדשות, טיפול בגוף ובנפש, ויש הטוענים שיש ביכולתו לרפא או למנוע מחלות.
בתחום העיסויים נכלל גם עיסוי ארוטי שהוא "לשון נקייה" למתן שירותי מין.
סוגי עיסויים עיקריים
סוגי העיסויים נקבעו לפי טכניקות העיסוי השונות ועל-פי האזורים המטופלים. אומנם קיימים מעל ל-150 סוגי עיסויים, אך הם התפתחו ממספר מקורות כתוצאה מהשפעות תרבות ומסורת (למעט אולי העיסוי הרפואי, שהתפתח כתוצאה מההתפתחות הרפואית בתחום הפזיולוגי).
טווינה
הטווינה או הפיזיותרפיה הסינית, פותחה בסין לפני יותר מ-3000 שנה ובדומה לעיסוי התאילנדי ולשיאצו, היא מורכבת מסוגים שונים של מתיחות, לחיצות ותנועות לגמישות השרירים ומתיחת העצמות והגמשת מערכת השלד. העיסוי מתבצע בדרך כלל בלבוש בגדים, וללא שמן עיסוי על מזרן או מיטת עיסוי.
רפלקסולוגיה
רפלקסולוגיה היא שיטת טיפול רפואי אלטרנטיבי, המשתמשת בכפות רגליים לאבחון רפואי ולטיפול באדם.
בפיתוחה של השיטה המקובלת בימינו החל ויליאם פיצג'רלד בשנת 1913, והיא שוכללה בשנות השלושים והארבעים של המאה העשרים על–ידי יוניס אינגהם, שאף המציאה את המונח "רפלקסולוגיה" בשנות החמישים. טיפול דרך כפות הרגליים ניתן כבר בעת העתיקה במצרים העתיקה ובהודו. המילה רפלקסולוגיה גזורה מהמילה האנגלית Reflection, שמשמעותה "השתקפות".
לטענת העוסקים ברפלקסולוגיה, בעזרת השיטה ניתן לאתר דפוסים שקיימים אצל האדם ברבדיו השונים כגון בגוף, בנפש ובתחום החשיבה. על ידי לחיצות, חימומים והנעות של אזורים מסוימים בכף הרגל, ניתן לשחרר מצבים בהם האנרגיה חסומה ואינה זורמת כראוי, וכך לטפל במחלות מסוימות. הרפלקסולוגיה מיושמת כאשר הלקוח יושב על כורסה נוחה ברגליים יחפות. משך הטיפול נע בין חצי שעה לשעה.
עיסוי סיני מסורתי
העיסוי מתבצע על ידי לחיצות חזקות בצמוד לעמוד השדרה ובגפיים. לרוב נעשה שימוש בשמן לעיסוי להורדת החיכוך בין המעסה ללקוח.
שיאצו
שיאצו היא שיטת טיפול במגע, בתחום הרפואה המשלימה שמקורה ביפן. משמעות המילה שיאצו ביפנית, היא לחץ- אצבע.
השיטה מתבססת על עקרונות הרפואה הסינית, ומניחה קיום של ערוצי אנרגיה בלתי נראים, המכונים מרידיאנים, בגוף האדם, אשר משפיעים ומושפעים מהאיברים הפנימיים. הגישה הטיפולית בשיאצו הוליסטית, ומטרתה לטפל בגוף כולו ולא רק בהעלמת הסימפטומים. משום כך, מחבר השיאצו בין הגוף והנפש. התהליך הטיפולי הוא הדרגתי, רגוע ומרגיע.
טיפול השיאצו משלב מגוון רחב של טכניקות אשר יוצרות גירויים שונים בגוף כגון: מגע באזורים המאובחנים כ"לא מאוזנים", סדרת לחיצות, ומתיחות ברוב חלקי הגוף. השיאצו נועד לסייע בבעיות פשוטות ומורכבות כאחת כגון: בעיות אורתופדיות בעמוד השדרה, בעיות פנימיות בתחומי נוירולוגיה, בעיות עיכול, גינקולוגיה, בעיות רגשיות ועוד.
עיסוי תאילנדי
העיסוי התאילנדי הוא תהליך של מגע אנושי הכולל עיסויים ולחיצות איטיות באזורי רקמות רכות, גידים ושרירים המבוצעים באמצעות מפרקי המעסה, מתיחות לגמישות הגוף ותרגילים מגוּונים להמרצה ואיזון של מחזור הדם. המתיחות והתרגילים כוללים שילובי מגע כוחניים בין רגליו וידיו של המעסה כלפי הלקוח.
העיסוי התאילנדי התפתח משני מקורות:
את העיסוי התאילנדי נהוג לבצע על מזרן רך הצמוד לרצפה וזאת משום הנוחות בביצוע תרגילי גמישות ומתיחה ויכולתו של המעסה לנצל את משקלו שלו לביצוע התרגילים השונים. ניתן לתאר תרגילים אילו כ"יוגה פסיבי", הנעשה על ידי המעסה. בניגוד לשאר סוגי העיסויים, אין נהוג להשתמש בשמני עיסוי מאחר שהמעסה עלול להחליק מאזורים אשר בכוונתו לעסות. יחד עם זאת, העיסוי מתבצע כאשר האדם לבוש בבגדים נוחים. זמן מתן העיסוי המקובל ללקוח נע בין חצי שעה לשעתיים וחצי.
עיסוי שוודי
עיסוי שוודי הוא שיטת עיסוי המשתמשת בשמנים (לרוב ריחניים) להרגעה ולהנאת הלקוח. העוסקים בעיסוי השוודי שמים דגש על האווירה, שבה נעשה העיסוי לצורך כך.
פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה
הפרויקט החל בספטמבר 1997 כשהפרופסור למתמטיקה הרי קונס (Harry B. Coonce) התעניין בשם המנחה של המנחה שלו, וכתוצאה בנה את אילן היוחסין. נכון לשנת 2010, הפרויקט מנוהל על ידי אוניברסיטת דקוטה הצפונית (NDSU) ונתמך על ידי האגודה האמריקאית למתמטיקה (AMS).
עיסוי
עיסוי שוודי
העיסוי השוודי פותח על ידי פֶּר הנריק לינג (פרופסור שוודי לרפואת ספורט) בתחילת המאה ה-19, כשיטה לריפוי באמצעות שיפור זרימת הדם והלימפה בגוף. לינג פיתח שישה יסודות, שבהם נוהגים בטכניקת העיסוי:
פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה
המידע מתקבל מתקצירים של הדוקטורטים, מהודעות של האגודה האמריקאית למתמטיקה, או דרך עדכון אתר האינטרנט. בסיס הנתונים מכיל את שמו של המתמטיקאי, האוניברסיטה שבה ניתן התואר, שנת קבלת התואר, נושא העבודה לתואר הדוקטור, שמות המנחים והמדינה שבה הוענק התואר.
עיסוי
עיסוי שוודי
יסודות אילו התבוללו עם השנים יחד עם טכניקות עיסוי הולנדיות דומות, והתחברו למה שנקרא כיום: "עיסוי קלאסי" או "עיסוי אירופאי". כיום, הדגש של העיסוי השוודי הוא על ההיבטים הפסיכולוגיים והרוחניים של הטיפול. לטענת המעסים, בנוסף ליתרונות הפסיכולוגיים, קיימות לעיסוי השפעות חיובית גם על כל מערכות הגוף, רפיון ושיחרור שרירים, שיפור מחזור הדם, שחרור כאבי ראש, זירוז חילופי החומרים בגוף ועוד. משך העיסוי נע בדרך כלל בין 50 דקות לשעה וחצי.
פרויקט הגנאלוגיה במתמטיקה
מספר תלמידים ומספר "צאצאים" גדול מציין מתמטיקאי שהעמיד יותר מתמטיקאים למדע. למתמטיקאי יוהאן ברנולי, למשל, למעלה מ-62,000 צאצאים. כמו כן, מצוינים שמותיהם של המורים בעלי המספר הגדול ביותר של תלמידים (השיא הוא 144, נכון ל-2018).
ישנם מקרים שבהם לא ניתן לטפס במעלה אילן היוחסין. דוגמה שכזאת היא רוברט פלויד, מדען מחשב שהעמיד "צאצאים" רבים, אך כזה שאין לו אפילו תואר שני, ולפיכך גם לא מנחה.
עיסוי
עיסוי שרירים עמוק
עיסוי השרירים עושה שימוש בתנועות ייחודיות לצורך ריכוז זרימת הדם הזורם בשריר או במרכזי שרירים.
העיסוי מתבצע על ידי קיבוע והקפת השריר הנדרש ובתנועות לחיצה וחיכוך מגיע עד לשכבות הפנימיות ביותר של השריר. תנועות אילו דרושות על-מנת לאזן את זרימת הדם בשריר ולשמר או להחזיר את השריר לפעילות נורמלית.
עיסוי זה נכלל כחלק מתחום העיסויים הרפואיים, אשר נועד לטפל בבעיות הנגרמות עקב שחיקה וניוון בשריר. כמו כן, העיסוי נועד לטפל בפגיעות ונזקים אשר קורים לעיתים תכופות בספורטאים, כגון: תסמונת תעלת שורש כף היד (carpal tunnel syndrome), דלקות שרירים ועוד.
עיסוי רקמות עמוק
עיסוי רקמות עמוק מתמקד באזורים מסוימים בגוף החשופים יותר לדלקות, פציעות וחבלות. אזורים אלו כוללים לרוב מפרקים וקבוצות שרירים ועל-כן ספורטאים מרבים להיעזר בו. דרך העיסוי היא חדירה לעומק הרקמה, המבוצעת על ידי אצבעותיו של המעסה ולחיצה תוך כדי סיבוב איטי להדמיית פעילות הרקמה. שיטה זו נחוצה מאחר שלא כל אדם רגיש ללחיצות באותה מידה ובאמצעות ניסוי וטעייה, יכול המעסה להגביר או להאט את מהירות הסיבובים והלחץ. משום הצורך בהתמקדות באזורים מסוימים, אין נהוג להשתמש בשמני עיסוי, מפאת החלקת אצבעותיו של המעסה.
ליטוף
שיטת עיסוי זו מקורה בצרפת והיא מורכבת מתנועות זרימה עדינות של הידיים לאורך הגוף. עיסוי זה נעשה לרוב על בית החזה והבטן של המטופל. העיסוי מתבצע בידיים פתוחות של המעסה וכמו כן משתמש הוא בשמנים על מנת להקטין את החיכוך בינו לבין המטופל. לטענת העוסקים בעיסוי הטכניקה משפיעה על תפקוד הלב ומערכת העיכול.
אבנים חמות
שיטת עיסוי אינדיאנית המשלבת טיפול של 42 אבני בזלת מחוממות יחד עם מגוון שמני מרפא. העיסוי נועד להרגעה, יצירת ריפיון אצל המטופל ויש הטוענים, שהוא אף מטהר את הגוף מרעלים.
עיסוי על כיסא
שיטת עיסוי מודרנית העושה שימוש בכיסא ארגונומי המותאם למטופל. הטיפול מתמקד בפלג גוף עליון – גב עליון, צוואר, שכמות, כתפיים, גב תחתון וזרועות, ונעשה על הבגדים ללא שמן. היתרון המרכזי בעיסוי על כיסא הוא שניתן לקבל טיפול אפקטיבי גם במשרד במהלך יום העבודה, בהמתנה בשדה תעופה, במהלך ביקור בקניון, בכנסים ובירידים שונים. במקומות אלה, באופן טבעי, לא נח להתפשט כדי לקבל עיסוי, ואין מרחב גדול להציב מיטת טיפולים או מזרן. יתרון נוסף הוא שאנשים רבים בעידן המחשב, סובלים מכאבים ובעיות בפלג הגוף העליון, ועיסוי על כיסא מתמקד בבעיות אלה. טכניקת הטיפול מבוססת על מספר שיטות כמו שיאצו, טווינה, רקמות עמוקות ועוד, שהותאמו למנח של ישיבה על כיסא. משך הטיפול יכול לנוע בין עשר דקות לשעה.
עיסוי טורקי
העיסוי טורקי התפתח באסיה הקטנה בעקבות צמיחת תרבות החמאמים הטורקים אשר אומצו מתרבויות המזרח. מטרת העיסוי הטורקי היא ניקוי וטהור הגוף. זאת מתבצע באמצעות רחיצה ושפשוף העור וחבטות באמצעות שוט ענפי דפנה. הרחיצה מתבצעת בכפפת "פילינג" לריכוך וטיהור העור (הורדת השכבה החיצונית של העור - האפידרמיס) ועיסוי אגרסיבי להמרצת זרימת הדם ושחרור השרירים. עיסוי זה ניתן לבצע גם בתוך סאונה אשר מייעלת את התהליך יחד עם יתרונותיה.
עיסוי פנים
עיסוי פנים או עיסוי אסתטי מתמקד בפנים, בקרקפת ובצוואר והוא משמש לשיכוך כאבי הראש והצוואר, להפגת מתח הפרקים הלסתיים ולשחרור שרירים מכווצים של הפנים והקרקפת. בעיסוי זה מקובל להשתמש בתכשירים קוסמטיים על-מנת להעניק טיפול פנים בו זמנית בזמן העיסוי. בדרך זו, עיסוי הפנים גם מיועד לשקם או לשמור על מראה העור. בעיסוי זה, על מעסה הפנים להעריך את סוג העור המטופל כדי לדעת עם אילו תכשירים עליו להשתמש.
הטיפול מתחיל בניקוי וקילוף יסודי של העור באמצעות אדי חום או תכשירי "פילינג". לאחר מכן מריחת קרם מתאים לכיסוי הקרקפת, הכתפיים, הצוואר, הגרון והפנים. תהליך העיסוי המרכזי מתבצע עם או בלי שמנים, כאשר עיסוי ללא שמנים יתבצע בתנועות חיכוך, הרעדה והקשה על ידי קצות האצבעות בלבד, בלחץ משתנה בהתאם לאזורים שונים בפנים ובהתאם לרגישות העור.
בעיסוי פנים יש לנהוג בזהירות בעת עיסוי קרוב לאזור העיניים. באזור זה משתמשים בטכניקת מגע נוצה כאשר מופעל לחץ קל ביותר. עיסוי פנים נהוג לבצע במרווחים של כחודש בין טיפול לטיפול. משך כל טיפול כשעה.
עיסוי משולב
בקטגוריית העיסויים הללו נכללים בין היתר: "עיסוי הוואי", "עיסוי איסלן (קליפורניה)", "עיסוי אנרגיות".
טירת סאו ז'ורז'ה
טירת סאו ז'ורז'ה (בפורטוגזית: Castelo de São Jorge) היא טירה בליסבון, בירת פורטוגל. הטירה עומדת על הגבעה הגבוהה ביותר במרכז ההיסטורי של העיר, והיא אחת מאתרי התיירות המרכזיים בה.
העת העתיקה
הביצורים הראשונים על פסגת הגבעה בליסבון נבנו במאה ה-2 לפנה"ס, אך חפירות ארכאולוגיות הראו כי התיישבות האדם במקום החלה עוד במאה ה-6 לפנה"ס: בתחילה שבטים קלטים ואיברים, ולאחר מכן רומים, שוואבים, ויזיגותים ומורים.
ימי הביניים
בתקופת הרקונקיסטה, כבש אפונסו הראשון, בעזרתם של צלבנים אירופים, את ליסבון ואיתה את הטירה מידי המורים, כחלק ממסע הצלב השני. המצור על ליסבון, שהתרחש ב-1147, היה הצלחתם היחידה של הצלבנים. על פי אגדה מפורסמת, האביר מרטים מוניז הבחין כי אחת מדלתות הטירה נפתחה ומנע בגופו, תוך כדי הקרבת חייו, מהדלת להסגר ואפשר לנוצרים להיכנס לטירה.
הטירה סייעה לליסבון למנוע התקפות מצד המורים בשלהי המאה ה-12. כשבשנת 1255 הפכה ליסבון לבירת הממלכה, הפכה הטירה למושב משפחת המלוכה (Alcáçova). בשנת 1300 שיפץ אותה המלך דיניש הראשון בצורה רחבה. בין 1373 ל-1375 בנה פרננדו הראשון חומה חדשה סביב ליסבון, ששרידים מעטים ממנה עדיין עומדים. החומה החדשה החליפה את חומת המורים הישנה וכיסתה חלקים נוספים מהעיר שבעבר לא היו מוגנים, היו לה 77 מגדלים והיקפה היה כ-5400 מטרים. החומה והטירה סבלו מהתקפות הצבא הקסטליאני מספר פעמים במהלך המאה ה-14, ב-1373 ובשנים 1383–1384.
בסוף המאה ה-14, המלך ז'ואו הראשון קרא לטירה על שם גאורגיוס הקדוש (סאו ז'ורז'ה בפורטוגזית).
ג'רג' גולדמן
ביוגרפיה
כילד להורים יהודים גולדמן נולד בווצ'ש (עיר על גבול בודפשט קרוב לשדה התעופה על שם פרנץ ליסט) ב -21 בדצמבר 1904 בשעה 11 בבוקר; אביו היה וילמוש גולדמן שנולד בסקשפהרוואר, ואמו ארנקה קליין שנולדה בנאג'סומבט.
טירת סאו ז'ורז'ה
ימי הביניים
מהמאה ה-14 ועד תחילת המאה ה-16, הכיל אחד ממגדלי הטירה, הטורה אלברה (Torre Albarrã), את הארכיון המלכותי. מסיבה זו, נקרא הארכיון הלאומי של פורטוגל "טורה דה טומבו" (Torre do Tombo - מגדל הארכיון).
בשל היותה הארמון המלכותי, אירחה הטירה את קבלת הפנים שעשה מנואל הראשון, מלך פורטוגל לואסקו דה גאמה, מגלה ארצות פורטוגזי, הראשון שגילה דרך ימית להודו, כששב ממסעו ב-1498. כמו כן, בשנת 1502 הופיע בטירה השחקן והמחזאי ז'יל ויסנטה לרגל הולדת בנו של מנואל הראשון, ז'ואו השלישי.
ג'רג' גולדמן
ביוגרפיה
הוא החל את הקריירה שלו כשולית סתת אבן, בין 1924 לבין 1929 היה תלמידו של הפסל ההונגרי הידוע ז'יגמונד קישפלודי שטרובל במכללה לאמנויות. בשנת 1926 נסע לפריז, שם למד בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות. לאחר שחקר את האוסף המצרי של מוזיאון הלובר ואת הפיסול ההומני של אריסטיד מאיול ושרל דספיאו, רק אחרי זה "מצא את עצמו" ובשנת 1927 עיצב את יצירתו הבוגרת הראשונה, "דיוקן עצמי", שהעיד על הכשרון העוצמתי והמקיף שלו. הוא חזר להונגריה בשנת 1928, הצטרף לתנועת הפועלים והעמיד את כישרונו לשירות המאבק הפוליטי.
טירת סאו ז'ורז'ה
העת החדשה
רעידת האדמה בליסבון בשנת 1755 פגעה בטירה קשות. מ-1780 עד 1807, ישב בטירה מוסד הצדקה "קסה פיה" (Casa Pia), שמטרתו הייתה להעניק חינוך לילדים עניים. ב-1788 נבנה באחד ממגדלי הטירה מצפה כוכבים, מהראשונים בפורטוגל.
בשנות ה-40 של המאה ה-20 נערכו בטירה שיפוצים מקיפים. רוב המבנים הלא מתאימים שהוספו לטירה במאות הקודמות נהרסו.
אדריכלות
שטח הטירה מרובע, ובמקור הוקף לחלוטין על ידי חומה, מה שהפך את האזור למצודה. השטח בתוך החומות מכיל את הטירה עצמה (castelejo) מספר בניינים, גנים וכיכר גדולה, בה טרסות לצפייה בליסבון. הכניסה הראשית למצודה היא דרך שער, שנבנה במאה ה-19, עליו מוטבעים סמל פורטוגל, שמה של מלכת פורטוגל מריה השנייה ותאריך בנייתו, 1846. השער מוביל לכיכר הראשית, בה עומדים תותחים ישנים ופסלו של כובש הטירה, אפונשו הראשון. בסמוך לכיכר נמצאים שרידי הארמון המלכותי, אשר בתוכם מוצג כיום מופע מולטימדיה על היסטוריית ליסבון.
ג'רג' גולדמן
ביוגרפיה
עבודותיו הוצגו בתערוכת "הריאליסטים החדשים" בשנת 1936 ובהלסינקי בשנת 1938. הוא גם עשה פסלים קטנים שניתן לשכפל, והם השפיעו על המביט בהם בגלל התמציתיות הסימבולית שלהם. בשל יהדותו הוא גויס לשרות העבודה (עבודות כפייה ליהודים במסגרת הצבא ההונגרי) בשנים 1940-41 והשתתף מאוחר יותר בארגון תנועת החזית העממית נגד המלחמה כחבר בוועד המפלגה של בודפשט. בשל חוסר יכולתו להתפרס עקב החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי הוא השתתף בפעילות האומנותית של אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך. בסוף אביב 1942 הוא הציג בתערוכה האנטי-פשיסטית בנושא חופש, אך ביוני הוא ואשתו נעצרו ונידונו למאסר עולם בגין בגידה. בסתיו 1944 גורש למחנה הריכוז דכאו, שם נפל קורבן למגפת טיפוס הבהרות ומת ימים ספורים לאחר שחרור המחנה. תערוכה ממורשתו נערכה באיגוד המקצועי של האמנויות יפות בהונגריה בשנת 1947, ואחריה תערוכת זיכרון בסלון הלאומי בשנת 1955 ובגלריה הלאומית של הונגריה בשנים 1979-80.
טירת סאו ז'ורז'ה
אדריכלות
בקצהו הצפון-מערבי של אזור המצודה, בנקודה הגבוהה ביותר בו, נמצאת הטירה. אם במהלך מצור על מצודה הצליחו התוקפים לחדור את חומותיה, הייתה הטירה למחסום נוסף בפניהם.
ג'רג' גולדמן
לזכרו
ברובע 11 בבודפשט, בראש גשר פטפי, בצד בודה, הכיכר נושאת את שמו: "כיכר ג'רג' גולדמן".
טירת סאו ז'ורז'ה
אדריכלות
לטירה עשרה מגדלים וצריחים, אחד מהם נמצא על חומה שחוצה את הטירה לשניים, כשדלת מחברת בין שני החלקים. גרם מדרגות מאפשר למבקרים לעלות וללכת על חומותיה ובין מגדליה של הטירה, משם נשקף נופה של ליסבון. המגדל בו אוחסן בעבר הארכיון הלאומי הוסב לפריסקופ שמאפשר לתיירים מבט של 360 מעלות על העיר.
מלבד החומה, מגן על הטירה מדרום וממזרח ברביקן, מעין חומה קדמית שמנעה מכלי מצור להתקרב אל החומות. בצפון ובמערב לא היה צורך בברביקן מכיוון שמכיוונים סיפקה לה גבעה תלולה הגנה. בנוסף, הטירה מוקפת בחלקה על ידי חפיר, שכיום יבש. הכניסה הראשית לטירה היא דרך גשר אבן.
ארט 2000
ארט 2000 - ספר אמני ישראל: ציירים ופסלים היא סדרת ספרים בת שלושה כרכים אותה הפיק היוצר יעקב חייט בשנים 1989 עד 1994. הסדרה סוקרת את מיטב אמני ישראל, בייחוד אלה מתחום הציור והפיסול. מרביתם של האמנים שנבחרו להשתתף בסדרה הם חברי אגודת הציירים והפסלים בישראל.
מטרת הסדרה להוות גשר בין האמן הישראלי לבין הקהל הרחב ובכך לקדם אמנים ולשמש להם במה שבאמצעותה יתוודעו אל קהלם, וכחלק מכך בתוכן הספרים מציגים האמנים תצלומים של יצירותיהן הנבחרות.
הסדרה שמה דגש על מגוון אומנותי ועל רבגוניות יצירתית, וכן מספקת הסברים על היוצרים, השכלתם, מוצאם, סגנונם האמנותי והשקפתם האמנותית והפילוסופית.
על פי מפיק הסדרה, יעקב חייט: "האמנים המוצגים בסדרה נבחרו בגלל שוני המוטיבים, ההיסטוריות האישיות, הדרכים שהובילו את היוצר אל אמנותו והתכנים שהוא מבקש להביע. כל אלה יחד משקפים את עולם האמנות הישראלי המיוחד במינו, בעושרו ובאיכויותיו".
מבוא לספר
את המבוא לספר כתב מבקר האמנות הישראלית, הד"ר גדעון עפרת ובו ציין שמטרתה העיקרית של הסדרה היא לקדם אמנים ולשמש להם במה שבאמצעותה יתוודעו אל קוראיהם ויציגו עבודה או  שתיים פרי יצירתם וזאת על פי בחירתם האישית.
משפחת חוסייני
משפחת חוסייני היא משפחה ערבית-פלסטינית ותיקה, מן המבוססות והמכובדות במשפחות הערביות בירושלים. בני חוסייני כיהנו לאורך דורות בתפקידי הנהגה פוליטיים ודתיים בחיים הציבוריים הפלסטינים, ונודעו על פי רוב בעמדותיהם המיליטנטיות בכל הנוגע ללאומיות הפלסטינית והיחס לציונות.
היסטוריה
על פי המסורת של משפחת חוסייני, ייחוסה (ומקור שמה) נובע מחוסיין בן עלי, בנו של עלי בן אבי טאלב ונכדו של הנביא מוחמד. לירושלים הגיעו החוסיינים ככל הנראה במאה ה-13, יחד עם כוחותיו של צלאח א-דין שכבשו את ארץ ישראל מידי הצלבנים. הם נזכרים בכרוניקה הירושלמית כמי שחכרו אז את אדמות כפר שרפאת, שנשאר אחד ממרכזיהם הראשיים גם במאה ה-20. על פי מסורת אחרת, התיישבה המשפחה באזור ירושלים רק במאה ה-16, בכפר דיר סודאן, שעל שמו נקראו אחר כך "אל-אסווד", ורק בתחילת המאה ה-19 שינתה המשפחה את שמה ל"חוסייני".
התקופה העות'מאנית
האיש שבנה את עוצמת המשפחה היה עבד אל-לטיף אבן עבדאללה אל-חוסייני (עבד אל-לטיף השני, 1694–1774). בשנת 1745 הוא מונה על ידי "נקיב אל-אשראף" (ראש מעמד השריפים) של איסטנבול למשרת "נקיב אל-אשראף" בירושלים, ובמקביל שימש כ"שייח' אל-חרם אל-קודסי". לאחר מותו של עבד אל-לטיף, היו משרות הדת החשובות בידי בניו. ב-1789 נתמנה בנו, חג' חסן אל-חוסייני, למופתי של ירושלים – תפקיד שנשא יוקרה רבה בשל חשיבותה ומרכזיותה של ירושלים באסלאם (המופתי החנפי הוא החשוב מבין המופתים של ארבע האסכולות). כשנפטר חסן ב-1809, היו ילדיו עדיין קטנים, ולכן עברה משרת המופתי לטאהר (הראשון), בנו של עבד אל-צמד (השני), בנו של עבד אל-לטיף (השני). במחצית הראשונה של המאה ה-19, מילא את תפקיד הנקיב אל-אשראף עומר אל-חוסייני, שעסק בפעילות ענפה והשפיע מאוד על הפוליטיקה, החברה והכלכלה של ירושלים וסביבתה. בשל מעורבותם במרד הפלאחים ב-1834 נגד אבראהים פאשא, הוגלו טאהר ועומר על ידי מוחמד עלי לקהיר, שם נשארו עד לנסיגת אבראהים פאשא מסוריה. הגלייתם גרמה לירידה במעמד המשפחה בירושלים ולעליית כוחן של משפחות אל-ח'אלדי, אל-עלמי וג'אראללה, שקיבלו את המשרות החשובות.
השלטונות העות'מאניים יצרו שכבת אליטה מקומית שהורכבה ממשפחות מקומיות, ובצד החוסיינים כללה את משפחות נשאשיבי, נוסייבה, ח'אלידי, דג'אני ואחרות. בניית שכבת אצולה כזו מקרב הבורגנות המקומית, שבניה כיהנו בתפקידי מושלי מחוזות, ראשי ערים, שופטים, מחנכים, בעלי קרקעות ומעסיקים, הייתה שיטה מקובלת בממשל העות'מאני, ושימשה את השלטונות כאמצעי שליטה ותקשורת בין השלטון המרכזי באיסטנבול לבין האוכלוסייה המקומית.
ב-1856 נפטר המופתי מוחמד פצ'ל ג'אראללה, ובסיוע המושל העות'מאני והודות לקשרי חיתון בין משפחת חוסייני לבין משפחת ג'אראללה, הצליחו החוסיינים להחזיר לעצמם את משרת המופתי. מוסטפא אבן טאהר אל-חוסייני היה המופתי מאותה שנה ועד פטירתו בשנת 1893/4, אז עברה המשרה לבנו, טאהר (השני). ב-1908 נפטר טאהר, ואת התפקיד ירש בנו הבכור, כאמל אל-חוסייני. במחצית המאה ה-19 הפך מחוז ירושלים למחוז הקשור ישירות לאיסטנבול. השינוי בחשיבות הבינלאומית של ירושלים ומחוזה בתקופה זו הביאו להגדלת חשיבותם של בעלי התפקידים בה. משרת מופתי ירושלים העניקה למשפחה בסיס למעמד כלל-ארצי. המופתי היה הדמות המרכזית בחגיגות נבי מוסא, שהיו בעלות חשיבות בכל הארץ ולא רק בירושלים.
בשנים 1908–1912 אחד משלושת צירי מחוז ירושלים בפרלמנט העות'מאני היה סעיד אל-חוסייני. ערב בחירתו, הבטיח להיאבק נגד קניות הקרקע של היהודים, אולם בשיחות עם גורמים יהודים טען שעמדתו האנטי-ציונית נובעת אך ורק מרצונו להיות פופולרי בדעת הקהל הערבי. הוא המשיך לכהן בפרלמנט עד 1914. במרץ-אפריל 1920 כיהן לזמן קצר כשר החוץ בממשלתו של עלי רדא אל-רכאבי, שהוקמה עם ההכרזה על הממלכה הערבית של סוריה.
לדברי איתמר בן-אב"י, כמה מבני משפחת אל-חוסייני ביקרו בתקופת ילדותו בביתה של משפחת אליעזר בן-יהודה.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה ובעת כיבוש ירושלים בידי הבריטים, עמד בראשות העיר חוסיין אל-חוסייני שהיה מוערך על הקהילות השונות בעיר, והוא זה שמסר את כניעת העיר לידי הכוחות הבריטים בראשות הגנרל אדמונד אלנבי.
תקופת המנדט הבריטי
מתחילת הכיבוש הבריטי של ירושלים במלחמת העולם הראשונה, סייע המופתי כאמל אל-חוסייני לשלטונות הבריטיים ביצירת הקשרים עם האוכלוסייה והקל על הציבור המוסלמי את הסתגלותו לשלטון מעצמה נוצרית. הבריטים גמלו על כך וכינו אותו בתואר "המופתי הגדול", תואר שלא היה קיים לפני כן בארץ ישראל, וראו בו את "נציג האסלאם בפלשתינה". בתקופת המנדט הבריטי נשמר מעמדה של המשפחה. הבריטים המשיכו את המסורת של קודמיהם העות'מאניים, של טיפוח משפחות חזקות מקומיות ושילובן בממשל ובמנהל המקומיים. מספרם של בני חוסייני בעיר באותה עת מנה מאות אחדות בחלוקה למספר ענפים, ויחד עם ענפי משפחה שנשאו שמות אחרים, מנו החוסיינים אלפים אחדים. בני חוסייני מילאו משרות בכירות במנגנון השלטוני והאדמיניסטרטיבי הבריטי. עם מותו של חוסיין אל-חוסייני, מינה השלטון הבריטי לראש עיריית ירושלים את אחיו הגדול, מוסא כאזם אל-חוסייני, במרץ 1918. מוסא כאזם נחשב במשך שנים רבות ל"ראש המשפחה".
נחל עקרבים
נַחַל עַקְרַבִּים הוא נחל אכזב בצפון מזרח הנגב, הזורם ממערב למזרח בין המכתש הקטן למעלה עקרבים.
משפחת חוסייני
תקופת המנדט הבריטי
ב-1918 הוקמו בירושלים שתי אגודות אנטי-ציוניות שדגלו ברעיון אחדות פלסטין עם סוריה: "המועדון הספרותי" ("אל-מונתדא אל-אדבי"), שהנהלתה הורכבה ברובה מבני משפחת נשאשיבי, ו"המועדון הערבי" ("א-נאדי אל-ערבי") הפרו-בריטי, שאמין אל-חוסייני היה נשיאו ומנהיגיו ופעיליו באו בעיקר מצעירי משפחת חוסייני המורחבת. הזהות במטרות בין שני הארגונים הביאה לשיתוף פעולה ביניהם באירועים הפוליטיים המרכזיים בשנת 1919 ותחילת 1920. ב-1920 פרצה מחלוקת פנימית בין צמרת "המועדון הספרותי" לבין קבוצת חברים שהיו מקורבים לחוגי "המועדון הערבי". ארגון זה הורה לחבריו להצטרף למועדון הספרותי כדי להשתלט עליו, ובעקבות זאת הוא שותק ונוצר קרע בין הצמרת שלו לרבים מחבריו שתמכו ב"מועדון הערבי".
נחל עקרבים
הנחל מתחיל באזור מצפה עלי, ויורד בתלילות מגובה של 420 מטר עד ל 20- מטר, לאורך כ 8 ק"מ. בסופו נפגש עם נחל צין. באזור המפגש ישנם מספר מעיינות ביניהם עין עקרבים.
משפחת חוסייני
תקופת המנדט הבריטי
באפריל 1920 פיטר מושל מחוז ירושלים, רונלד סטורס, את מוסא כאזם ממשרת ראש עיריית ירושלים, בשל נאומו הפוליטי המסית בפני חוגגי נבי מוסא. חגיגות אלה הסתיימו באותה שנה באירועי הדמים שנודעו ביישוב כמאורעות תר"פ. במקומו מונה ראע'ב נשאשיבי המתון. לאחר מכן עמד מוסא כאזם בראש רוב הוועידות הערביות הלאומיות בשנות ה-20 ואף היה ראש הוועד הפועל הערבי. בתקופה זו, בה החלה לצמוח התנועה הלאומית הפלסטינית, גאתה היריבות המרה בין משפחת חוסייני למשפחת נשאשיבי, והתחרות בינן השתלטה על החיים הציבוריים הפלסטיניים. המשפחות נאבקו ביניהן על מינויים במועצה המוסלמית העליונה, בראשות ערים, וכן על ייסוד בנקים, אגודות מקצועיות ומיזמי פיתוח שונים. בעוד משפחת חוסייני ייצגה קו לאומני קיצוני ומיליטנטי, ייצגו הנשאשיבים קו לאומי מתון ונוח יותר לשלטונות הבריטיים. סביר להניח שמשרתו של מוסא כאזם כראש עיריית ירושלים מיתנה את עמדת המשפחה כלפי השלטון הבריטי, משום שלאחר פיטוריו הפך "המועדון הערבי" לגורם הקיצוני נגד השלטון. המחלוקת הגדולה בין שתי המשפחות ליוותה את הפוליטיקה הפלסטינית לאורך כל תקופת המנדט.
הנציב העליון הבריטי הראשון, הרברט סמואל, החליט להמשיך את המסורת של מינוי בן משפחת חוסייני למשרת המופתי של ירושלים, וב-1921, זמן קצר לאחר כניסתו לתפקיד, מינה לתפקיד את חג' אמין אל-חוסייני - אחיו למחצה של המופתי הקודם כאמל אל-חוסייני (שניהם בניו של המופתי שקדם להם טאהר אל-חוסייני), אולם סירב להעניק לו את התואר "המופתי הגדול", כפי שניתן לאחיו. המופתי אמין אל-חוסייני התגלה במהרה כלאומן קיצוני, שעל רקע היריבות עם משפחת נשאשיבי הקצין עוד יותר את עמדותיו הלאומניות, תוך שילוב סוחף ביניהן לבין קנאות דתית קיצונית. את מאמציו מיקד בהסתה גוברת והולכת נגד הציונות ולסיכול מה שכינה המזימה היהודית להשתלט על המקומות הקדושים לאסלאם בירושלים ובעיקר הר הבית. דרשותיו והטפותיו, ששילבו פסוקי קוראן עם הסתה אנטי-ציונית, זכו לאוזן קשבת בציבור הערבי בארץ ישראל ובעולם הערבי בכלל, ומעמדו שלו ושל משפחת חוסייני כמובילי מנהיגות לאומנית ערבית גבר והלך. על רקע ההסתה נגד היהודים ומעמדו המתחזק של חוסייני, פרצו ב-1929 מאורעות תרפ"ט.
משפחת חוסייני שלטה במועצה המוסלמית העליונה, שהייתה הגוף היציג של ערביי ארץ ישראל בפני ממשלת המנדט ושימשה כעין ממשלה של ציבור זה. נשיא המועצה ("רָאִיס אל-עֻלָמָא"; ראש החכמים) היה חוסייני. בזכות השליטה במועצה אחזה המשפחה בידה בבסיס הכוח הפוליטי והכלכלי המרכזי בציבור הערבי. סביבה התרכז הזרם המרכזי של הציבור הערבי, בני קבוצת החמולות המקורבות למשפחת חוסייני, שזכו למינויים שזיכו אותם בטובות הנאה חומריות ובמעמד ציבורי ונקראו "אל-מַגְ'לִסִיוּן" ("אנשי המועצה") או "החוסיינים". במרץ 1935 התגבשה מקרב קבוצה זו המפלגה הערבית הפלסטינית.
המרד הערבי הגדול פרץ ב-1936 ביוזמת מפלגת אל-איסתקלאל, אך עד מהרה נטל אמין אל-חוסייני את רסן ההנהגה וסביבו התגבש באותה שנה הוועד הערבי העליון. בעקבות המרד פיזרו הבריטים את הוועד, עצרו את ראשיו והיגלו אותם מן הארץ. אמין אל-חוסייני עצמו הצליח לחמוק ממעצר ולעשות את דרכו ללבנון. הוא המשיך את פעילותו המדינית המשלבת ליבוי יצרים דתי במדינות ערב השונות (ובמיוחד בעיראק), ובהמשך הגיע לברלין שם הפך לתומך המפלגה הנאצית וסייע לגרמניה הנאצית להקים דיוויזיה מוסלמית. בני חוסייני נוספים היו בין הגולים, ביניהם בן-דודו של המופתי, עבד אל-קאדר אל-חוסייני, שהחל להתבלט כמנהיג צבאי בעת המרד. שנים אחדות מאוחר יותר, בעת מלחמת העצמאות, היה עבד אל-קאדר בין המפקדים הצבאיים הבולטים בקרב הכוחות הערביים שלחמו ביהודים, והוא נהרג בקרב על הקסטל.
לאחר מלחמת העצמאות
סיומה של מלחמת העצמאות פגע במעמדה ובמנהיגותה של משפחת חוסייני. עם זאת, שלא כמשפחות ערביות אמידות אחרות בירושלים - תושבי קטמון, טלביה, בקעה ומוסררה, שהפכו לפליטים ואיבדו את רכושם עם חלוקת ירושלים - לא איבדו החוסיינים רכוש רב ולא היו לפליטים, היות שמרביתם ישבו ואחזו בבתים ובאדמות שנמצאו בחלקי ירושלים שלא עברו לשלטון ישראלי, ממזרח ל"קו העירוני", בשטח ירדן. המשפחה עודה נחשבה מיוחסת ואמידה, גם במזרח ירושלים הירדנית, אך איבדה את הבכורה תחת בית המלוכה ההאשמי לטובת משפחות נשאשיבי ונוסייבה, שעמדותיהן המתונות היו נוחות לו יותר.
כאשר נרצח מלך ירדן עבדאללה הראשון בעת ביקור בהר הבית ביולי 1951 בידי קבוצת מחתרת לאומנית פלסטינית, היה זה בן משפחת חוסייני, דאוד אל-חוסייני, שעמד בראש ההתארגנות. לאורך תקופת השלטון הירדני במזרח ירושלים הוסיף אמין אל-חוסייני לשהות בגלות בבירות ערב השונות, ולא הורשה לשוב לירושלים.
לאחר איחוד ירושלים
בתקופה שלאחר מלחמת ששת הימים החל להתבלט בציבוריות הפלסטינית הירושלמית בנו של עבד אל-קאדר אל-חוסייני, פייסל חוסייני. פייסל חוסייני נולד בעת גלות המשפחה בעיראק, והצטרף לפת"ח לצד ערפאת בעת לימודיו בקהיר. ערפאת עצמו היה קשור בקשר משפחה לחוסיינים, דרך אמו, שהייתה בת דודתו של המופתי חג' אמין אל-חוסייני (שמו המלא של ערפאת בתעודת לידתו "יאסר עבד א-רחמאן א-ראוף אל-קודווה אל-חוסייני"). פייסל חוסייני הצטרף יחד עם ערפאת לארגון לשחרור פלסטין עם הקמתו ב-1964, וזמן קצר לאחר איחוד ירושלים תחת שלטון ישראלי התיישב במזרח ירושלים כשהוא צומח בשורות הארגון כבן טיפוחיו של ערפאת ונציגו בירושלים. מעמדו הגיע לשיא בשנות ה-90, כאשר עמד בראש המשלחת הירדנית-פלסטינית לועידת השלום במדריד (1991), ובהמשך הוא מונה באופן רשמי כאחראי על ענייני ירושלים ברשות הפלסטינית שלאחר הסכמי אוסלו. הוא עמד בראש האוריינט האוס, המטה הרשמי של אש"ף בירושלים, אותו ייסד ובו פעל. בניין האוריינט האוס, נכס משפחתי פרטי של החוסיינים בלב ירושלים מאז סוף המאה ה-19, הפך לסמל לאומי פלסטיני. חוסייני מיתן את עמדותיו יחסית למורשת החוסיינית הקיצונית והמיליטנטית, וניהל מגעים רבים (ואף יחסי ידידות קרובה) עם אישי שמאל ישראליים ועם הקהילה הבינלאומית, אף שאנשי ימין ישראלים טענו שמדובר בטקטיקן ערמומי ומאחז עיניים המחזיק למעשה בעמדות קיצוניות מוסוות.
לצדו טיפח פייסל חוסייני באוריינט האוס את בן-דודו שריף חוסייני, שעמד בראש המחלקה ליחסים בינלאומיים של המוסד. עם הזמן הוכר פייסל חוסייני כמנהיג לאומי וכמחליף פוטנציאלי לערפאת בעיני ישראל והקהילה הבינלאומית, ואף בקרב חלקים מן הציבור הפלסטיני, ועקב כך סר חינו בעיני ערפאת. פייסל חוסייני נפטר באופן פתאומי מהתקף לב בזמן ועידה בכווית במאי 2001. לצדו במותו היה שריף חוסייני, שנסע יחד עמו להשתתף באותה ועידה.
הנס באואר (כדורגלן)
הנס באואר (בגרמנית: Hans Bauer, 28 ביולי 1927 - 31 באוקטובר 1997) היה כדורגלן גרמני ששיחק בעיקר בבאיירן מינכן בעמדת המגן.
משפחת חוסייני
לאחר איחוד ירושלים
באפריל 2005 התמנה רפיק אל חוסייני להיות ראש לשכתו של נשיא הרשות הפלסטינית, אבו מאזן ומחזיק תיק ירושלים. בפברואר 2010 חשף הממונה לשעבר על המלחמה בשחיתות במודיעין הפלסטיני, פהמי שבאנה, סרט וידאו שצולם ב-2008. הסרטון, שהוקרן בערוץ 10, מראה את אל-חוסייני כשהוא עירום ומנסה לשדל אשה שביקשה לעבוד בלשכה כמזכירה, לקיים עמו יחסי מין. בסרט הוא גם נשמע מכפיש את אבו מאזן ואת ערפאת. כעבור מספר ימים החליט אבו מאזן להשעות את רפיק מתפקידו. במסיבת עיתונאים טען חוסייני כי הקלטת מזויפת והיא פרי של קונספירציה ישראלית ופלסטינית להכתים אותו ואת אבו מאזן.
הנס באואר (כדורגלן)
קריירת מועדונים
באואר שיחק כילד וכנער במועדון MTV מינכן, ובשנת 1946, כאשר היה בן 19, החל לשחק במועדון ואקר מינכן. כעבור שנתיים חתם באואר בבאיירן מינכן, ושיחק במועדון במשך 11 עונות, בהן הבקיע 12 שערים ב-259 הופעות. באואר זכה עם באיירן מינכן בגביע הגרמני בשנת 1957, ובשנת 1959 פרש מכדורגל.
משפחת חוסייני
בני חוסייני בולטים
משפחת חוסייני מתחלקת למספר ענפים:
הנס באואר (כדורגלן)
קריירה בינלאומית
לבאואר חמש הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית. באואר נכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 1954, בו זכתה נבחרת גרמניה המערבית לראשונה בתואר אלופת העולם בכדורגל.
נפטר במינכן שבגרמניה ב-31 באוקטובר 1997.
תארים
עם באיירן מינכן:
עם נבחרת גרמניה המערבית:
אברהם מגוץ הכהן
רבי אברהם מגוץ הכהן (אבר"ך; ט"ו בחשוון ה'תרנ"ח, 10 בנובמבר 1897 – כ' בטבת ה'תרצ"א, 9 בינואר 1931) היה חכם יהודי תוניסאי מחכמי ג'רבה ומרבני ישיבת רבי יצחק חורי בעיר. מחבר פורה של ספרים תורניים.
ביוגרפיה
כבר כנער התכתב עם חכמים שונים, כמו הרב עובדיה הדאיה, בסוגיות התלמוד ובקבלה.
לימד במשך שנה וחצי בישיבת "רבי יצחק חורי" בג'רבה, והדריך את תלמידיו בדרכי פסיקת ההלכה. מתלמידיו: רבי שלמה מאזוז שכלל בספרו "שואל ומשיב" התכתבויות ביניהם.
אחיו, הרב שושן הכהן, הוציא לאור ירחון תורני בשם 'אוצר התורה', ורבי אברהם שימש בו כ"מגיה" ומעיר הערות, תחת השם "אבר"ך".
נפטר בכ' טבת תרצ"א לאחר מחלה קצרה.
בנו, אשר ערך חלק מכתביו והוציאם לאור, הוא הרב ניסים הכהן מחבר שו"ת 'מעשה נסים' (בני ברק תשנ"ט).
שיטת ריילי
שיטת רַיילֵי היא שיטת אנרגיה בתחום תורת האלסטיות על שמו של ג'ון ויליאם סטראט ריילי, המשמשת למציאת התדירות היסודית (fundamental frequency) של מבנה הנתון לעמיסה דינמית. התדירות המתקבלת תהיה תמיד מעט גבוהה יותר מן התדירות האמיתית עקב הזנחות בחישוב אנרגיית העיבורים של המבנה.
יצחק בריק
יצחק בריק (נולד ב-7 בנובמבר 1947) הוא איש צבא ישראלי, שסיים את שירותו בצה"ל בדרגת אלוף. שירת בחיל השריון כמפקד חטיבה, אוגדה וגיס וכיהן כמפקד המכללות הצבאיות. לחם כמפקד פלוגה במילואים במלחמת יום הכיפורים ועוטר בעיטור העוז; כיהן במשך כעשור בתפקיד נציב קבילות החיילים. לאחר פרישתו מתפקיד זה בשנת 2018 נודע בריק כמבקר חריף של היערכות צה"ל ומשרד הביטחון.
שיטת ריילי
בבעיות מציאותיות לא נזניח את מסת הקורה ואז, על מנת לחשב את התדירות העצמית, נציב את משוואת השקיעה עבור אותה תדירות. מאחר שצורת השקיעה לרוב אינה ידועה, נוח להציב את משוואת השקיעה הסטטית (העקום האדום באיור) או משוואה אקוויוולנטית מבחינה אנרגטית (העקום הירוק באיור).
יצחק בריק
ביוגרפיה
בריק נולד וגדל בקיבוץ גלאון, התגייס לצה"ל ב-1965 ועשה את מרבית שירותו בחיל השריון, החל מתפקידו כתותחן טנק בגדוד 82. בהמשך עבר קורס מפקדי טנקים ובמלחמת ששת הימים שימש כמפקד טנק בגדוד 63 של חטיבה 14, שלחמה תחת אוגדה 38 בקרבות בחצי האי סיני. לאחר קורס קצינים שובץ בחטיבה 7, ושימש כמפקד מחלקה בפעולת כראמה. בהמשך מונה למפקד פלוגה. ב-1969 השתחרר מצה"ל, עבר לרכז את המשק בקיבוצו וסיים תואר ראשון בפקולטה להנדסת תעשייה וניהול בטכניון.
שיטת ריילי
במקרה הכללי ביותר, בו μ,E,I משתנים לאורך הקורה, המשוואה המתארת את המערכת היא:
יצחק בריק
ביוגרפיה
במלחמת יום הכיפורים שימש כמפקד פלוגה בגדוד 113 בפיקודו של אסף יגורי, הגדוד השתייך לחטיבה 217 של אוגדה 162. את המלחמה החל בריק בהצטיידות בימ"ח ונסיעה לילית עם כוח קטן לעבר תעלת סואץ. הכוח בפיקודו נקלע למארב קומנדו מצרי, בריק נפגע מרשף של טיל נ"ט ונכווה קשה בפניו, על אף הפציעה שב ליטול את הפיקוד על הטנק ויחד עם חבריו השמיד את פלוגת הקומנדו. ביום למחרת, 8 באוקטובר 1973, השתתף עם יחידתו במתקפת הנגד הכושלת של צה"ל, לאחר הנסיגה ארגן מספר טנקים, חזר והסתער כדי לחלץ טנקים ונפגעים, בקרב פגע ב-25 טנקים ועצר בכך את התקדמות הכוחות המצרים. בהמשך הלחימה השתתף בצליחת התעלה וסיים את המלחמה, לאחר שהחליף שבעה טנקים, ונותר אחד מהלוחמים הכשירים הבודדים מגדודו, שמנה יותר מ-200 איש לפני הקרבות. על מעשיו אלו הוענק לו עיטור העוז.
לאחר המלחמה המשיך להתקדם בדרגותיו במילואים ומילא תפקיד של מפקד גדוד. ב-1980 חזר לשירות קבע ומונה למפקד חטיבה 786. בריק תכנן להישאר בצבא במשך שנתיים, אך מלחמת לבנון הראשונה השאירה אותו בשירות קבע. במהלך השנים הבאות התמנה לסגן מפקד אוגדה סדירה ולמפקד חטיבה 14, בשנת 1988 למפקד עוצבת אתגר - אוגדת מילואים בפיקוד הצפון, בשנת 1990 למפקד עוצבת געש ואחר כך לסגן מפקד המפח"ש. ב-1994 מונה למפקד המכללות הצבאיות בדרגת אלוף. בנוסף התמנה ב-1995 למפקד הגיס הדרומי - גיס 441. השתחרר משירות הקבע ב-1999, כשבמילואים המשיך לכהן כמפקד הגיס עד שנת 2005.
לאחר שחרורו עסק בריק בפיתוח הנגב והגליל, הוא התמנה ליועצו המיוחד של התעשיין סטף ורטהיימר ולממונה על פיתוח אסטרטגי של הפריפריה מטעם קרן סאקט"א רש"י. בשנת 2000 מונה ליו"ר הוועד המנהל של המכללה האקדמית עמק יזרעאל. מדצמבר 2008 עד דצמבר 2018 כיהן נציב קבילות החיילים.
בשנת 2016 הוענק ליצחק בריק אות יקיר חדרה בשנת ה-125 לייסוד העיר. בשנת 2019 קיבל את אות אביר איכות השלטון בקטגוריית הרשות המבקרת.
בריק הוא מהנדס תעשייה וניהול בהכשרתו, בוגר המכללה לביטחון לאומי ומוסמך במינהל ציבורי באוניברסיטת תל אביב. הוא נשוי ואב לשלושה ילדים, מתגורר בחדרה.
עמדותיו על תפקוד צה"ל
בשנת 2018 יצא בביקורת קשה על מוכנות צה"ל למלחמה. המערכת הצבאית התנגדה לביקורת ומאז ממשיך בריק להתריע ולהאבק בהתנגדות הצה"לית לביקורת. בראיון לתוכנית "זמן אמת" בכאן 11, אמר בריק כי "במידה והיום תפרוץ מלחמה, מלחמת יום הכיפורים תהיה טיול לידה".
במאמר אותו פרסם באפריל 2020 קבל בריק על "אובדן רוח הלחימה בצה"ל, ותיאר זאת: "מי שיבקר היום בבסיסי ההכשרה והאימון לא ירגיש אפילו משב קל של רוח לחימה, ומכאן אפשר להבין את כשירות היחידות הירודה ואת חוסר המוטיבציה של הלוחמים להתכונן כראוי למלחמה הבאה. המצב בקרב הקצונה הגבוהה אף חמור יותר: הם מקווים שהנס יקרה והמלחמה לא תפרוץ בתקופתם ותחת אחריותם".לפי בריק, "המשימה הלאומית עליונה" היא. מול עמדות אלו עלו טענות נגדיות, המאשימות את בריק ב"מסע הפחדות" ובפופוליזם.
ביקורתו של בריק על צה"ל מתפרסת בתחומים רבים, החל מהמבנה הארגוני של צה"ל, דרך התרבותית הארגונית ועד לשיטת המינויים של בכירי צה"ל, אופן ההצטיידות של צה"ל והנתק שקיים בין המערכת הצבאית למערכת המדינית.
על פי בריק בתחילת 2023 חיל היבשה בשל קוטנו לא יוכל לתת מענה בכל הזירות במקביל. וחיל האוויר לא מוכן להתמודדות עם התקפות טילים מדויקים ומזל"טים על בסיסיו. לתפיסתו יש בצה"ל בעיות קשות בתחום הלוגיסטיקה בשל ההפרטה הנרחבת של שירותים שהצבא מקבל מחברות אזרחיות. העורף לא הוכן לספוג אלפי טילים ביום.
בתחום האיום הפנימי יש להקים משמר לאומי שימנה לפחות 50 אלף בוגרי צבא בכדי להתמודד עם מהומות אזרחיות כדוגמת המהומות 2021.
לתפיסתו, תהליך המינויים של רמטכ"לים לקוי מאוד. מינוי רמטכ"ל נעשה במחשכים על פי קריטוריונים סובייקטיביים של שר ביטחון. התהליך צריך להיות שקוף ומעוגן באמות מידה ברורות שאינן מוחלפות עם שינוי שר ביטחון. לדעתו של בריק, צריך להקים ועדה מקצועית של בכירי מערכת הביטחון לשעבר שתבחר כמה מועמדים לבחירת הממשלה, ולא כפי שהיום כאשר שר ביטחון מביא את מועמדותו לממשלה לקבלה או לדחיה.
מבנה ארגוני יעיל ונכון של צה"ל. יש אנומליה במבנה הזרועות של צה"ל. בעוד שלזרוע אוויר ויבשה יש מפקד ישיר עם סמכות ואחריות, מפקדה הישיר של זרוע היבשה עתירת המשאבים הוא גם מפקד כלל צה"ל שאמור לעסוק בתכנון ואסטרטגיה, ולכן אין לו את הזמן והיכולת לנהל פרטנית את צבא היבשה, ואילו לסגן הרמטכ"ל עם שאיפותיו להיות רמטכ"ל שמעדיף לעסוק באסטרטגיה, אין את הרצון לנהל מעשית את צה"ל. ולכן הפתרון לדעתו למנות מפקד זרוע יבשה שתחתיו אלופי הפיקוד ומפקד מז"י ומעליו יהיה הרמטכ"ל שמסנכרן את כל הזרועות. והוא גם מציע פתרון ביניים: מינוי אלוף בדימוס משנה לרמטכ"ל ומנכ"ל צה"ל בעל ניסיון בניהול אזרחי שיכהן לפחות 5 שנים והוא יהיה ימנכ"ל את הצבא, בתקציבים, כח אדם ואמצעים.
בתחום התרבות הארגונית של צה"ל לתפיסתו קיימת תרבות ארגונית של שקר ואי לקיחת אחריות. החל מתחקירים שבהם מטייחים ומשקרים. דרך אי המשכיות בזיכרון ארגוני, קדנציות קצרות מדי של קצינים, ללא מילוי תפקידי רוחב, אין העברת מקל ובשל כך יש להמציא את הגלגל מחדש. לדעתו, מודל ההצערה של צה"ל אשם ברידוד המקצועיות ופליטה של קצינים מוכשרים לאזרחות, דבר שגורם לבעיית כח אדם בדרג הביניים של הקצינים.
לתפיסתו יש לעדכן את תפיסת הביטחון של צה"ל שהינה מיושנת ונקבעה באמצע המאה הקודמת. שמתמצת בהעברת המלחמה לאדמת האויב ובכך מאפשרת לאזרחים לחיות די בשקט. בשנים האחרונות לדעתו מדינת ישראל הפכה להיות המדינה המאוימת ביותר בעולם. וזרוע היבשה לא נבנתה להתמודד עם חמש זירות במקביל. ולכן כיוון שאין תפיסת ביטחון מתאימה למצב שנוצר, כל רמטכ"ל מאלתר כפי הבנתו. מאז 2006 כל המצב במזרח התיכון הכל השתנה למול איומי יחוס של חמאס, חזבאללה, יו"ש, סוריה ופנים ישראל. ומול ישראל מוצבים 250 אלף רקטות וכטב"מים, שחיל האוויר לא יכול לתת להם מענה ראוי. וכיפת ברזל וטיל החץ עם המלאיים הקטנים לא יוכלו לגונן מספר שבועות, ואז השמים יהיו פתוחים לאויב. לדעתו יש לשדרג את היכולות הצבאיות בתחומי טק"ק, לייזר. נ.מ. נייד, וצבא היבשה. חיל האוויר חייב את השילוביות הרב זרועית. לדעתו, למשל יש להקים חיל טילים שיתן מענה למשגרים הניידים בעוד שהמטוסים יעסקו במטרות אסטרטגיות.
עוד אין המשכיות בבניה הצבא מרמטכ"ל לרמטכ"ל, כיוון שכל רמטכ"ל לא ממשיך את קודמו אלא יוצר תוכנית חדשה משלו שמבטלת את התוכניות הקודמות. ואין בקרה על החלטות הרמטכ"ל של הקבינט הביטחוני שהפך לחותמת גומי. הוא סובר שבמקום שהרמטכ"ל יבנה את הצבא לפי איומי היחוס שהם רבים, הוא בונה איום פיקטיבי מול זירה וחצי שלא נכללים בו למשל האיומים מסוריה ואינתיפדה שלישית ביו"ש.
בריק מציע תהליך של הכשרה לכל שר שעוסק בענייני ביטחון. לדעתו יש בעיה שבמטה לביטחון לאומי יושבים קצינים, שהיו חלק מהבעיה של צה"ל ולכן צריכים לשים בה מומחים לעניין מתחומים שונים, שלא קשורים בטבורם לראש הממשלה. ומולם שב"כ, מוסד ואמ"ן יציגו למומחי המטה את איומי הייחוס על מדינת ישראל. והממשלה תבקש תוכנית עבודה מתאימה לאיומי הייחוס מהרטכ"ל, וממנה תגזור את התקציב, וכך רמטכ"לים יוכלו לבנות נדבכים, אחד על גבי השני.
קישורים חיצוניים
https://www.youtube.com/watch?v=HDNq6Vu74Bg&t=278s&ab_channel=MichaPerlmuter
תאוריית הצרכים של מקללנד
תאוריית הצרכים של מקללנד (באנגלית: Need theory), המוכרת גם כ"תאוריית שלושת הצרכים", מתארת שלושה צרכים המאפיינים כל אדם ומהווים גורמים להנעה. תאוריה זו היא אחת מארבע תאוריות המתארות את הגורמים למוטיבציה בקרב בני אדם, ביניהן: תאוריית הצרכים של מאסלו; תאוריית X ותאוריית Y של מקגרגור; ותאוריית שני הגורמים של הרצברג. באופן כללי, תאוריות צרכים אינן נחשבות כבעלות תוקף רב בכל הנוגע לתיאור סיבות למוטיבציה. מבין התאוריות המוקדמות, תאוריית הצרכים זכתה למירב התמיכה המחקרית, אך לפחות השפעה בעולם המעשי.
בסיס התאוריה
על פי תאוריות צרכים, לבני אדם צרכים מרובים המבוססים על ערכיהם האינדיבידואלים, המשפחתיים והחברתיים. כמו כן צרכים אלו תלויים בסטטוס החברתי, הכלכלי והפוליטי הרצוי והמצוי של היחיד. בנוסף, הצרכים תלויים בשאיפות של היחיד; ברצון לשלב בין קריירה, משפחה, קהילה, דת וגורמים נוספים; ובתחושת שביעות רצון כללית מהמצב הנוכחי והעתידי של האדם. מקללנד טען שהתנהגות אנושית מונעת על ידי שלושה צרכים עיקריים המאפיינים כל אדם ברמות שונות.
צורך בכוח (Need for Power; nPow): הצורך בכוח מאופיין על ידי החשיבות שמייחס אדם ליכולתו לגרום לבני אדם אחרים לנהוג באופן שונה מהאופן בו הם מתנהגים בשגרה. אנשים המאופיינים ברמה גבוהה של צורך זה הם בעלי דחף להשפיע, להדריך, לאמן ולעודד בני אדם אחרים להישגים.
צורך בהישגים (Need for Achievement; nAch): צורך בהישג מאופיין על ידי החשיבות שאדם מייחס להצטיינות ביחס לתקן או לסטנדרט הנהוג. אנשים המאופיינים ברמה גבוהה של צורך זה נוטים לקבל ציונים גבוהים יותר, לומדים מהר יותר ונוטים לבצע מבחנים קוגניטיביים בהצלחה רבה יותר לעומת אנשים שאינם מאופיינים בצורך גבוה בהישגים.
צורך בהשתייכות (Need for Affiliation; nAff): צורך בהשתייכות מאופיין על ידי החשיבות שמייחס אדם ליחסים בין אישיים ידידותיים וקרובים. אנשים המאופיינים ברמה גבוהה של צורך זה נהנים לבלות זמן בפעילויות חברתיות ולהשקיע משאבים בשימור מערכות יחסים.
יישומים בעולם התעסוקה
לכל אדם איזון שונה בהזדקקות שלו למילוי הצרכים. אנשים בעלי צורך חזק אחד, שונים מאנשים בעלי צורך חזק אחר. ניתן לראות את הביטוי של כל אחד משלושת הצרכים בעולם התעסוקה באופנים שונים.
מאפייני מנהלים
צורך בכוח: קיים קשר בין הצורך בכוח, הצורך בהשתייכות ויכולות ניהול. נמצא כי מנהלים הנחשבים מוצלחים מאופיינים בצורך גבוה בכוח, וצורך נמוך בהשתייכות. למעשה, במקרים רבים צורך גבוה בכוח חיוני לניהול יעיל. מנהלים המאופיינים בצורך גבוה בכוח, משתמשים בכוח הארגון הפורמלי שלהם על מנת להניע את הכפופים להם ומייצרים תחושת אחריות. על מנת שכוח זה לא יצא מכדי שליטה, על המוטיבציה לכוח להיות מחוברתת, ומבוקרת על ידי החברה, כך שלא רק היחיד יפיק ממנה תועלת, אלא החברה כולה. דפוס צרכים זה עלול להיות הרסני, כאשר המנהל מתיימר להפעילו בשם האינטרסים של הארגון. אחת הדרכים לייצר בקרה על כוח מוסדי שכזה היא רגולציה של רשויות ממשלתיות.
צורך בהישגים: אנשים בעלי צורך גבוה בהישגים, מפתחים מוטיבציה חזקה כאשר עבודתם כוללת רמה גבוהה של אחריות אישית ופידבק (היזון חוזר), ורמה בינונית של סיכון. אנשים בעלי צורך גבוה בהישגים מצליחים במיוחד בפעילות יזמית, כמו ניהול עסק עצמאי ובניהול יחידות עצמאיות בארגונים. עם זאת, יש הטוענים כי למנהלים בארגונים גדולים אין רמה גבוהה של צורך בהישגים. ייתכן כי הדבר נובע מכך שהם מתעניינים בעיקר בהישגים שלהם עצמם, ופחות בהישגי המערכת בה הם עובדים.
צורך בהשתייכות: מנהלים המאופיינים בצורך גבוה בהשתייכות, נוטים לקבל החלטות "אד-הוק" ו"אד-הומינם" (המתייחסים לשיקולים אישיים ורגשיים), עד שהם עשויים לנטוש לחלוטין את תהליכי הארגון הסדורים. חוסר התייחסות זה משאיר את הכפופים למנהלים אלו עם תחושת חולשה, חוסר אחריות, ואי הבנה באשר ליחסים בינם לבין המנהלים, או הפעולות הנדרשות מהם. נמצא כי סגנון ניהול שכזה מביא לפגיעה משמעותית במורל העובדים.
תאוריית שלושת הצרכים וקונפליקט עבודה-משפחה
קונפליקט עבודה-משפחה (Work-family conflict) הוא מצב בו דרישות התפקיד בעולם התעסוקתי ודרישות התפקיד בעולם המשפחתי מתנגשים, במובן אחד או יותר. בחינת הקונפליקט בעזרת תאוריית הצרכים, מסייעת להסביר כיצד הוא עשוי להיווצר. קונפליקט ומתח נוצרים כאשר נמנע מאדם לספק את צרכיו באחד מהמוקדים (עבודה או משפחה). נמצא כי אנשים בעלי רמות שונות בכל אחד מהצרכים, עשויים לחוות את הקונפליקט באופן שונה.
עובדים בעלי רמה גבוהה של צורך בכוח או בהישגים נוטים לראות בתפקידם בעולם התעסוקה את המרכז לסיפוק צורכיהם, לעומת העולם המשפחתי. כלומר, תפקיד האדם בעולם המשפחתי יהיה משני לתפקידו בעולם התעסוקתי. ההתמקדות בעולם התעסוקה על פני העולם המשפחתי עשויה לגרום להסלמה בבעיות הקשורות למשפחה, ואף להביא לבעיות חברתיות באופן כללי.
עובדים בעלי צורך גבוה בהשתייכות, נוטים להתמקד בתפקידים בעולם המשפחתי, וזאת על חשבון העולם התעסוקתי. עובדים אלו יטו לעסוק ולהצטיין במשרות הכוללות אינטראקציה חברתית אך גם בעלי מוטיבציה גבוהה לשמור על מערכות יחסים טובות גם עם בני משפחה. תוצאה אפשרית לכך עשויה להיות חוסר היכולת לסרב לבקשות. כך, פרודוקטיביות העובד עלולה להיפגע, אולם יורדת הסבירות כי ייווצרו בעיות חברתיות הדומות לעובדים בעלי צורך גבוה בכוח או בהישגים.
הבדלים בין המינים בקונפליקט עבודה-משפחה כתלות בשלושת הצרכים
בקרב נשים קיים קשר חיובי בין הצורך בהישגים וקונפליקט בו דרישות העבודה מפריעות למילוי התפקיד המשפחתי. בקרב גברים קשר זה יותר חלש. ההבדל נובע מכך שנשים יותר ערות לקורבן שעליהן להקריב במסגרת המשפחה על מנת לשגשג בעולם התעסוקתי. גם בקרב נשים המעוניינות לבנות קריירה מצליחה, קיימת מודעות חזקה למחויבות המשפחתית שלהן ולציפייה החברתית מהן לתפקד באופן מיטבי בשני המוקדים. מאידך, קיים קשר שלילי בין הצורך בהישגים וקונפליקט בו דרישות המשפחה מונעות את מילוי התפקיד המשפחתי בקרב גברים אך לא בקרב נשים.
בקרב גברים קיים קשר חיובי בין צורך גבוה בהשתייכות לבין קונפליקט בו דרישות העבודה נוגסות במילוי התפקיד. לעומת זאת, נשים בעלות צורך גבוה בהשתייכות אינן חוות קונפליקט דומה. כלומר, גברים המאופיינים בצורך גבוה בהשתייכות מוצאים כי האחריות המוטלת עליהם במסגרת העבודה פוגעת באחריות המוטלת עליהם במסגרת המשפחה, ביתר שאת לעומת נשים. אחד ההסברים לממצא זה הוא כי הציפייה החברתית מגברים היא להשקיע את מיטב מרצם בקריירה, לכן כאשר הם מנסים למלא את הצורך שלהם בהשתייכות דרך המסגרת המשפחתית, הם נוטים לחוות יותר מתח לעומת נשים, שאינן חוות ציפיות חברתיות דומות.
מדידה
מקללנד טען כי שלושת הצרכים אינם מודעים, כלומר בני אדם עשויים להיות מאופיינים בהם מבלי שיהיו ערים לכך. היעדר המודעות הופכת את הצרכים הללו למורכבים למדידה, מכיוון שאדם פעמים רבות לא יכול להעיד על הצרכים המאפיינים אותו. דרך מקובלת לבחון את שלושת הצרכים היא על ידי מבחן התפסת הנושא (TAT). במבחן זו מוצגות תמונות לאדם המהווה את הנבחן ולבקש ממנו לספר סיפור אודות כל תמונה. לאחר מכן, מומחה ינקד את הסיפורים שתוארו במונחי שלושת הצרכים. תהליך זה גוזל משאבים רבים כגון זמן וכסף. לפיכך, ארגונים מעטים מוכנים להשקיע במדידה זו, המהווה כלי יישומי של התאוריה.
פראמפול
פראמפול (בפולנית: Frampol; ביידיש: פּראַמפּאָל) היא עיירה במחוז בילגוריי שבפרובינציית לובלין בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
לפראמפול הוענקו זכויות עיר עוד טרם שנת 1705, ובחלוקת פולין הראשונה, בשנת 1773, נכללה בתחום אוסטריה. משנת 1815 נכללה העיירה בתחום פולין הקונגרסאית.
יהודי פראמפול
התיעוד הראשון לקיום יישוב יהודי בעיירה הוא מתחילת המאה ה-17, אך באמצע אותה מאה נחרב היישוב במהלך פרעות ת"ח ות"ט. במהלך המאה ה-18 שוקמה הקהילה ביישוב, ובאמצע אותה מאה נבנה בה בית כנסת. מהמאה ה-19 הקימו היהודים מספר מפעלי תעשייה קטנים בעיירה.
בשנת 1921 נמנו בעיירה 1,465 יהודים, שהיוו רוב בקרב תושביה, אך בין מלחמות העולם עזבו את העיירה רבים מיהודיה. בשנים אלה התקיימה בעיירה פעילות של המפלגות הציוניות ושל אגודת ישראל. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיירה מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות כלפיהם מצד שכניהם הפולנים, שכללו התפרעויות אלימות, הצבת משמרות חרם בפתח חנויותיהם וחילול בית העלמין היהודי בעיירה.
בשואה
ב-13 בספטמבר 1939 הפציצו מטוסים גרמניים את העיירה, באופן שגרם כמעט לחורבנה המוחלט, ולעזיבת רוב תושביה. בתחילת אוקטובר 1939, בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב, תפסו הגרמנים את השליטה בעיירה, והכפיפו את יהודיה ליודנרט שמונה בבילגוריי הסמוכה.
באביב 1941 הטילו הגרמנים הגבלות תנועה על יהודי העיירה, ורצחו בה משפחה יהודית. באוגוסט 1942, עם הגעת ידיעות על השמדת יהודי נפת לובלין, ניסו רוב יהודי העיירה למצוא מקומות מסתור בסביבתה. כאשר הגרמנים הגיעו לעיירה, רצחו בה אלו מספר יהודים שאיתרו במקומות מסתור. בנובמבר 1942 רוכזו היהודים שנותרו בעיירה בכיכר השוק בה, והוצעדו בידי מלווים אוקראינים כ-22 ק"מ עד תחנת הרכבת בזווייז'ינייץ, תוך ירי ברבים מהם בדרך. לאחר סלקציה, שולחו רוב יהודי העיירה למחנה ההשמדה בלז'ץ, וכמה עשרות צעירים הועברו למיידנק.
חוסיין חלמורזייב
חוסיין מגומטוביץ' חלמורזייב (ברוסית: Хусейн Магометович Халмурзаев; נולד ב-9 באוקטובר 1993) הוא ג'ודוקא רוסי ממוצא קווקזי. הוא מחזיק בשתי מדליות ארד מאליפות אירופה (2017 ו-2019). חוסיין הוא אחיו התאום של האלוף האולימפי חסן חלמורזייב.
בספטמבר 2013, זכה חלמורזייב במדליה הראשונה שלו בתחרות מהסבב העולמי כאשר זכה במדליית ארד בגראנד פרי אלמטי. באפריל 2016 הוא זכה במדליית זהב בגראנד פרי סמסון לאחר שניצח בגמר את ממדאלי מחדייב האזרי.
באותה השנה הוא גם זכה במדליית כסף בטורניר המאסטרס היוקרתי שנערך בגוודלחרה.
באליפות אירופה בשנת 2017 אשר נערכה בוורשה, זכה חלמורזייב במדליית הארד בקטגוריית המשקל עד 90 ק"ג. הוא הגיע עד שלב חצי הגמר בו הפסיד לאקסל קלרז'ה הצרפתי ונשר לקרב על מדליית הארד בו גבר בניקוד ווזארי על איגור וראפייאו הבלארוסי. עוד באותה השנה זכה במדליית זהב בגראנד פרי חוחחוט. באליפות אירופה 2019 שנערכה במינסק כחלק מהמשחקים האירופיים, זכה חלמורזייב שוב במדליית הארד.
אלכסיס קיווי
אַלֶכְּסִיס קִיווי (בפינית: Aleksis Kivi;, נולד אלכסיס סטנוול (Alexis Stenvall); 10 באוקטובר 1834 - 31 בדצמבר 1872) היה סופר פיני שכתב את הרומן המשמעותי הראשון בשפה הפינית, Seitsemän veljestä ("שבעה אחים") בשנת 1870. הוא ידוע גם בזכות מחזהו משנת 1864. אף על פי שקיווי היה בין המחברים המוקדמים ביותר של פרוזה ושירה בפינית, הוא עדיין נחשב לאחד הגדולים ביותר.
קיווי נחשב כסופר הלאומי של פינלנד ויום הולדתו, 10 באוקטובר, נחגג כיום הספרות הפינית (suomalaisen kirjallisuuden päivä).
ביוגרפיה
אלכסיס סטנוול נולד בכפר, הדוכסות הגדולה של פינלנד. הוריו היו חייט הכפר אריק יוהאן סטנוול (Erik Johan Stenvall; 1798–1866) ואנה-קריסטינה המברג (Anna-Kristiina Hamberg; 1793–1863). לפני אלכסיס היו למשפחה כבר שלושה בנים, יוהאנס, עמנואל ואלברט. לאלכסיס הייתה גם אחות, אגנס, שמתה ב-1851 בגיל 13 בלבד.
ב-1846 עזב לבית הספר בהלסינקי, וב-1859 התקבל לאוניברסיטת הלסינקי, שם למד ספרות ופיתח עניין בתיאטרון. המחזה הראשון שלו היה קולרבו (Kullervo), המבוסס על סיפור טרגי מהאפוס קאלוואלה. הוא גם פגש את העיתונאי והמדינאי שהפך לתומך של קיווי.
במהלך לימודיו בבית הספר קיווי קרא ספרות עולמית מספרייתו של בעל הבית שלו, ובמהלך לימודיו באוניברסיטה, הוא ראה מחזות של מולייר ושילר ב בהלסינקי. לקיווי היו גם חברים כמו ואליאס לנרוט.